cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רצח תומר חזן
תגובות והנצחה
חזן מונצח בתיכון חשמונאים בבת-ים בו למד. שבוע לאחר הרצח נפתח משחקה של קבוצת הכדורגל מכבי תל אביב, שחזן היה מאוהדיה, בדקת דומייה ובהנפת שלטים לזכרו ביציע. בשנים לאחר מכן השתתפו שחקני הקבוצה בטורנירים בקטרגל לזכרו.
בשנת 2019 הוקמה בגבול בת-ים עם ראשון לציון כיכר על שם תומר חזן, בעיצוב רענן כספין. הכיכר ממוקמת סמוך לשכונת "פואבלו אספניול" בה התגורר חזן בראשית חייו. חזן מונצח בבית ספרו, במועדון החיילים בבסיס בו שירת וכן באתר אינטרנט ובעמוד פייסבוק ייעודי.
הסכם אדינבורו (2012)
הסכם אדינבורו (השם המלא: "ההסכם בין ממשלת הממלכה המאוחדת והממשלה הסקוטית על משאל עם לעצמאות סקוטלנד"; באנגלית: Agreement between the United Kingdom Government and the Scottish Government on a referendum on independence for Scotland) הוא הסכם שנחתם בין הממשלה הסקוטית לבין ממשלת הממלכה המאוחדת ב-15 באוקטובר 2012 באדינבורו בנוגע לתנאים לקיום משאל העם לעצמאות סקוטלנד ב-2014.
כחלק מההסכם, שתי הממשלות הסכימו שמשאל העם נדרש לעמוד בתנאים הבאים:
קיים דיון אקדמי בשאלה האם ההסכם אכן היה בעל תוקף חוקי מחייב.
תומאס ניומן
תומאס מונטגומרי ניומן (באנגלית: Thomas Montgomery Newman; נולד ב-20 באוקטובר 1955) הוא מלחין ומנצח אמריקאי, ממוצא יהודי. ידוע בזכות הלחנת פסקולי סרטים וסדרות טלוויזיה רבים. אחד המלחינים המוכרים בשלושת העשורים האחרונים, שבהם הלחין למעלה מ-50 יצירות מוזיקליות לסרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה.
ניומן צבר בסך הכל 15 מועמדויות לפרס האוסקר, זכייה בפרס באפט"א, חמישה פרסי גראמי ומועמדות לפרס גלובוס הזהב.
משפחתו
ניומן נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה, בן הזקונים של מרתה לואיז מונטגומרי ושל המלחין ההוליוודי אלפרד ניומן, שמת ב-1970. הוא בן לשושלת מלחיני סרטים הוליוודים שכוללת את אביו, דודו ליונל ניומן, אחיו דייוויד ניומן, בני דודיו ג'ואי ניומן ורנדי ניומן ואחותו, מריה ניומן.
קריירת הלחנה
ניומן למד באוניברסיטת ייל. ב-1985 הלחין את המוזיקה לסרט "סוזאן סוזאן" וב-1987 הלחין את המוזיקה לסרט "אהבה חסרת פשרות". פריצתו אירעה בשנת 1994 כשהיה מועמד לפרס האוסקר, עבור הסרטים "נשים קטנות" ו"חומות של תקווה". הוא היה היחיד באותה השנה שהועמד לשני פרסים. את מועמדותו השלישית לפרס האוסקר קיבל בשנת 1996 עבור הקומדיה של דיאן קיטון, "מציאות אחרת". ניומן לא זכה באחד מפרסים אלו.
ב-1999 ניומן הלחין את הפסקול עבור הסרט "אמריקן ביוטי", שנוצר בעיקר בעזרת כלי הקשה. ניומן האמין כי הלחנתו סייעה להנעת הסרט מבלי להזיק ל"עמימות המוסרית" של התסריט, אותו כתב אלן בול. היה זה שיתוף הפעולה הראשון עם סם מנדס, שמאז הלחין עבורו את כל הפסקולים לסרטיו הבאים, למעט "לצאת לדרך", משנת 2009. הוא היה מועמד לאוסקר אולם לא זכה בו. הוא קיבל פרס גראמי ופרס באפט"א באותה השנה.
ניומן זכה להערכה ביקורתית ולהצלחה מסחרית. בין היתר הלחין את הפסקולים לסרטים המצליחים "גרין מייל", ו"ארין ברוקוביץ'". בין השנים 2002 עד 2004 היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר ברציפות, עבור הפסקולים לסרטים "הדרך לפרדישן" (2002), "מוצאים את נמו" (2003) ו"סדרה של צרות" (2004).
ניומן היה מועמד פעם נוספת לפרס האוסקר, ב-2006 עבור פסקול הסרט "הגרמני הטוב" של סטיבן סודרברג. בטקס האוסקר, הוא הופיע בקטע הפתיחה של ארול מוריס, שהתבדח על כך שניומן היה מועמד לאוסקר שמונה פעמים אך מעולם לא זכה. ניומן אמר בתגובה:. ואכן באותו הטקס שוב לא זכה בפרס.
עבודת ההלחנה הראשונה שלו לאחר "הגרמני הטוב" משנת 2006 הייתה עבור סרט ההנפשה מ-2008, "וול-E", שבו שיתף פעולה בפעם השנייה עם הבמאי אנדרו סטייטון (הפעם הראשונה הייתה במהלך העבודה על הסרט "מוצאים את נמו"). הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט ההנפשה הטוב ביותר. ניומן קיבל שתי מועמדויות נוספות באותה השנה, אך גם בהן הפסיד.
במהלך 2008 ניומן הלחין את הפסקולים לסרטים "ערבושית", של אלן בול, ו"חלון פנורמי" של סם מנדס. בשנת 2009 הלחין ניומן את הפסקול לסרט "אחים" בכיכובם של טובי מגוויר, ג'ייק ג'ילנהול ונטלי פורטמן.
בסוף 2011 הלחין את פסקול הסרט אשת הברזל.
ב-2012 ניומן אף הלחין את פסקול הסרט ה-23 בסדרת הסרטים ג'יימס בונד, סקייפול. וב-2015 חזר להלחנת פסקול הסרט ה-24 בסדרה ספקטר.
ב-2016 הלחין את פסקול הסרט מוצאים את דורי ופסקול הסרט "הנוסעים".
ב- 2020 הלחין את פסקול הסרט "1917" של סם מנדס עבורו קיבל ניומן את המועמדות השישית שלו ל- באפט"א והמועמדות ה-15 לפרס האוסקר.
יצירתו טיפות הנסיך רופרט מהסרט אוסקר ולוסינדה (1997) משמשת כרקע לתוכנית הטלוויזיה "שיחת נפש" של פרופ' יורם יובל.
עבודה נוספת
ניומן הלחין מספר פסקולים לסדרות טלוויזיה. הוא הלחין את נעימות הנושא של "בוסטון פבליק" ושל המיני סדרה המצליחה, "מלאכים באמריקה". נעימת הפתיחה שיצר עבור סדרת הדרמה המצליחה "עמוק באדמה" זכתה בשני פרסי גראמי ב-2003.
דרך משה דיין
דרך משה דיין היא אחת משני צירי האורך הראשיים בדרום-מזרח תל אביב, לצדו של רחוב יגאל אלון המקביל לה ממערב. בעבר נקראה הדרך "דרך הניצחון". בשנות ה-80 שונה שמה, והיא נקראת כיום על שמו של משה דיין.
ראשיתה של דרך משה דיין בדרך לח"י, מול שכונת הארגזים, וקצהּ 2.7 ק"מ צפונה משם, בדרך השלום, מול בית הקברות נחלת יצחק. המשכה של דרך משה דיין הוא רחוב עליית הנוער, שברובו מהווה את גבול תחום השיפוט של תל אביב וגבעתיים.
ממזרח לדרך השכונות נווה כפיר, נווה בארבור, תל חיים ורמת ישראל וממערב לה נווה צה"ל, יד אליהו וביצרון. הרחובות העיקריים החוצים אותה הם דרך ההגנה, לה גוארדיה ויצחק שדה. מרבית הבתים בדרך הם בתי מגורים, בחלקה הדרומי בתים משותפים בני שלוש עד שמונה קומות, ובשכונות ביצרון ורמת ישראל הצפוניות בתים צמודי קרקע. יוצא דופן הוא הקטע שבין הרחובות ההגנה ולה גוארדיה, ממזרח לדרך, שבו מרכז מסחרי, בית אבות ומגרשי ספורט, שמאחוריהם בית הספר אורט סינגלובסקי והמרכז הקהילתי בית ברבור.
Kiss Somebody
Kiss Somebody (בעברית: לנשק מישהו) הוא סינגל של הזמרת-יוצרת נורווגית יולי ברגן והצמד המוזיקלי הנורווגי סיב. נכון ליולי 2021, הסינגל הושמע למעלה מ-28 מיליון פעמים בספוטיפיי. בנוסף, הסינגל הגיע למקום השביעי במצעד הסינגלים האיירפליי של מקסיקו.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של הסינגל, בביומוי של מנואל קונצ'ה, יצא בערוץ היוטיוב של יולי ברגן ב-3 בינואר 2020. נכון ליולי 2021, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-1.5 מיליון פעמים ביוטיוב.
תרבות גרמניה המזרחית
התרבות בגרמניה המזרחית הייתה שילוב של לאומיות גרמנית עם עקרונות הריאליזם הסוציאליסטי. תחומים שונים של תרבות כמו ספרות, ציור, מוזיקה וקולנוע נשלטו על ידי המדינה ומפלגת האיחוד הסוציאליסטי. השלטונות מנעו כניסת "תרבות מנוונת" (מוזיקה מנוונת, אמנות מנוונת) ולעומת זאת עודדו תרבות "אנטי-פשיסטית" וקומוניסטית. התרבות שימשה במידה רבה ככלי של המדינה להפיץ את האידאולוגיה הסוציאליסטית והקומוניסטית ופחות לביטוי האישי.
מוזיקה
כחלק מהלאומיות המזרח גרמנית, הייתה ציפייה מזמרים לשיר בגרמנית כדי לרומם את התרבות הגרמנית, אך ברבות השנים הותר מעט הרסן וניתן היה לשיר בשפות אחרות. שירים רבים שחוברו עסקו בהאדרת השיטה הקומוניסטית ומפלגת האיחוד הסוציאליסטי ששלטה במדינה. יוצרים שחיברו שירים המבקרים את המשטר נרדפו קשות על ידי השטאזי. לעומתם, יוצרים שחיברו שירים המרוממים את המשטר זכו לטיפוח ופרסום מצד השלטונות. זמרים ששרו שירים עם ביקורת מרומזת כלפי המשטר נרדפו קשות בשנות ה-50 אך לקראת סוף שנות ה-60 גדל מעט החופש.
מוזיקה קלאסית טופחה מאוד, דוגמה לכך היא העובדה שבגרמניה המזרחית היו 50 תזמורות במדינה של כ-17 מיליון איש.
תיאטרון
תיאטרון, כמו שאר ענפי התרבות שימש לפאר את המדינה, הקומוניזם ואת מפלגת האיחוד הסוציאליסטי. בתחילה, הושפע הקולנוע מברטולט ברכט, שהחזיר וקידם אומנים אנטי פשיסטיים רבים. לאחר מכן התפתחה תעשיית תיאטרון בראשות שחקנים ממעמד הפועלים. על אף הליברליזציה התרבותית המוגבלת של שנות ה-70 ערקו אומנים מגרמניה המזרחית עקב הצנזורה המכבידה. אומנים אחרים ניסו לעסוק בתיאטרון לא בברלין המזרחית בירת המדינה, אלא בערים קטנות יותר.
קולנוע
תעשיית הקולנוע במדינה הייתה אקטיבית במידה רבה. תעשייה זו נשלטה על ידי מונופול הסרטים DEFA (ראשי תיבות של Deutsche Film-Aktiengesellschaft). הסרטים צולמו ברוח הריאליזם הסוציאליסטי ועסקו לרוב בשינוי שעברו הפועלים, ממצב של דיכוי תחת הרייך הישן או גרמניה הנאצית לשגשוג תחת השלטון הקומוניסטי החדש. רבים, כמו "ארנסט תלמאן", היו בעלי טון תעמולתי ודידקטי. במשך השנים סטו לפעמים מהמדיניות הרשמית אך לא חצו את גבול הביקורת על השלטונות. הקולנוע המזרח-גרמני היה נתון לפיקוח פוליטי הדוק: ב-1965, כשתמה ההפשרה של חרושצ'וב עם עלייתו של ליאוניד ברז'נייב, השתנו גם הרוחות בוועד המרכזי של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי. שנים-עשר סרטים שנחשבו ליברליים מדי נאסרו באחת, וצונזרו עד לנפילת החומה. סרטים אלה נודעו בשם "סרטי מרתף" או "סרטי ארנב" (על שם אחד המפורסמים שבהם, "הארנב הוא אני"' שהביע ביקורת כלפי מערכת המשפט). מעט סרטים זרים יובאו בהתאם לרגולציות הנוקשות של המשטר הקומוניסטי.
טלוויזיה
טלוויזיה הייתה כלי תעמולה חשוב בגרמניה המזרחית. שידורים החלו במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20. מתחילת השידורים ועד סופם בין התוכניות המרכזיות הייתה "אקטואל קאמרה" - תוכנית חדשות יומית.
טלאנט דושיבאייב
טלאנט מושאנבטוביץ' דושיבאייב (ברוסית: Талант Мушанбетович Дуйшебаев; ) הוא כדורידן עבר רוסי וכיום מאמן את אתלטיקו מדריד. בעברו שיחק בעמדת המרכז.
קריירה
דושיבאייב נולד בברית המועצות לשעבר, והתחיל את הקריירה שלו בצסק"א מוסקבה. הוא השתתף באולימפיאדת ברצלונה 1992 כחבר בנבחרת המשלחת המאוחדת. הוא גם כבש 47 שערים בטורניר זה והפך למלך השערים של הטורניר, וגם נבחר ל"נבחרת החלומות" של אולימפיאדת ברצלונה 1992 בתחום הכדוריד. שנה לאחר מכן השתתף גם באליפות העולם בכדוריד, כחבר בקבוצה הרוסית וזכה שוב במדליית הזהב.
לאחר אולימפיאדת ברצלונה 1992, חתם בטקה קאנטבריה (קבוצה בליגה הספרדית הראשונה) ולאחר כמה שנים קיבל אזרחות ספרדית. לאחר מכן הוא שיחק בנבחרת ספרד קרוב לעשור, צבר 2 מדליות ארד בשנות 1996 וב-2000, ומדליות כסף וארד באליפויות אירופה. בשנת 1997, כששיחק בנבחרת ספרד במסגרת אליפות העולם בכדוריד, נבחר לשחקן המצטיין של הטורניר, למרות שספרד סיימה רק במקום ה-4.
ב-2001, אחרי מספר שנות משחק בליגה הגרמנית, חזר טלאנט דושיבאייב לליגה הספרדית, כשחתם בBM ריאל סיודד, שם סיים את הקריירה בשנת 2007. ב-2005 הוא הפך לשחקן/מאמן בריאל סיודד, אך כאשר פרש ממשחק פעיל ב-2007, הוא מונה למאמן מלא בריאל סיודד. דושיבאייב הוביל את סיודד לסדרת הצלחות בליגה הספרדית וכן לשלוש זכיות בליגת האלופות (ב-2005, 2007 וב-2008).
ב-2006 הוא חזר חלקית לשחק, כאשר מרכז BM ריאל סיודד נפצע, והחליף אותו למשך חצי שנה.
דושיבאייב נבחר פעמיים לשחקן העונה בעולם של IHF, ב-1994 וב-1996.
אמברוזיו קונטריני
אמברוזיו קונטריני או אמברוג'ו קונטריני (באיטלקית Ambrosio Contarini או Ambrogio Contarini, היה דיפלומט ונוסע ונציאני. ב-23 בפברואר 1473 הוא נשלח למשימה דיפלומטית וערך את מסעו דרך גרמניה, פולין, וחצי האי קרים עד לאספהאן, ובדרכו חזרה חזר דרך גאורגיה, בתומי, מגרליה, דרבנט ומוסקבה בספטמבר 1476. את תיאור המראות וההתרשמויות שלו העלה בספר מסעותיו.
סזאר צ'אבס
סזאר צ'אבס (בספרדית: Cesar Chavez; נולד בשם César Estrada Chávez; 31 במרץ 1927 – 23 באפריל 1993) היה פעיל למען איגוד פועלים ולמען זכויות האזרח בארצות הברית, אשר יחד עם דולורס הוארטה, ייסד ב-1962 את אגודת פועלי החקלאות הלאומית (אשר הפכה מאוחר יותר לאיגוד United Farm Workers (UFW)). צ'אבס, בן למשפחה אשר איבדה את חוותה בשפל הגדול, גדל כפועל נודד. עבודתו למען פועלים, ובמיוחד המאבק רב-השנים למען זכויות הפועלים החקלאיים המקסיקנים בדליינו שבקליפורניה, הפכו את צ'אבס לפעיל הידוע ביותר עבור זכויות צ'יקנו, והצלחתו בהובלת שביתת הענבים בדליינו אף קידמה גישה חיובית בקרב הציבור כלפי איגודי עובדים, וכן את המחויבות של האיגודים עצמם לזכויות פועלים לטינו-אמריקאים. הגישה המוסרית והבלתי-אלימה אך אגרסיבית של צ'אבס למאבק הפכה את מצוקת הפועלים החקלאיים לנושא ציבורי כלל-ארצי בשנות ה-60 וה-70. בסיום שביתת הענבים ב-1970, נחתמו לראשונה הסכמים קיבוציים שהבטיחו זכויות ושכר משופר ללמעלה מ-10,000 פועלים פיליפינים ומקסיקנים בקליפורניה, ועד סוף שנות ה-70, UFW הוכר כאיגוד המייצג למעלה מ-50,000 פועלים חקלאיים בקליפורניה ובפלורידה.
אחר מותו הוא הפך לסמל היסטורי מז'ורי עבור הקהילה הלטינית, ומאז נקראו על שמו בתי ספר, רחובות, פארקים ומוסדות אחרים, והוקמו לכבודו פסלים ומתקנים רשמיים ובלתי רשמיים ברחבי ארצות הברית. צ'אבס נהייה לאייקון של איגוד עובדים ופוליטיקת שמאל, המסמל תמיכה בעובדים והעצמה היספנית, המבוססות על התארגנות עממית-שורשית. הוא גם הפך לפופולרי את הסלוגן "Sí, se puede" (בספרדית: "כן, אנו יכולים"), אשר נטבע בידי שותפתו דולורס הוארטה, ואומץ ב-2008 בגרסה באנגלית (!Yes, We Can) כסיסמת הבחירות של ברק אובמה. הוא גם הפך ל"קדוש עממי" בפנתאון המקסיקני-אמריקאי. יום הולדתו, 31 במרץ, הוכרז כיום הנצחה פדרלי ומדינתי (יום סזאר צ'אבס). הוא זכה בכיבודים ושבחים רבים, הן במהלך חייו, והן אחר מותו, כולל את מדליית החירות הנשיאותית ב-1994.
תחילת דרכו
צ'אבס נולד ב-31 במרץ 1927, ביומה שבאריזונה, למשפחה מקסיקנית-אמריקאית, אחד מתוך שישה ילדים. הוריו היו חואנה אסטרדה וליברדו צ'אבס. למשפחתו הייתה חנות מכולת וחווה, אך כל נכסיה אבדו במהלך השפל הגדול. כשהבית המשפחתי נגזל במרמה, יצאה המשפחה לדרכים כדי להתקיים כפועלים חקלאיים נודדים.
המשפחה הגיעה לקליפורניה, לאזור דליינו, שם בני המשפחה קטפו אפונה וחסה בחורף, דובדבנים ושעועית באביב, תירס וענבים בקיץ, וכותנה בסתיו. חיי הפועלים החקלאיים היו חיי עוני ומצוקה—שכרם היה זעום, ולא סופקו להם מגורים, אוכל, שירותים, מים זורמים, חשמל, או תנאי מחיה אחרים.
תנאי הנדידה של פועלים עונתיים לא הקלו על רכישת השכלה, וב-1942, צ'אבס פרש מלימודיו, כאשר סיים פחות משבע שנות לימודים. הוא התחיל לעבוד בשדות במשרה מלאה. ב-1946 הוא התגייס לשורות הצי האמריקאי, בו שירת למשך שנתיים. צ'אבס קיווה לרכוש מיומנויות במהלך שירותו שיעזרו לו בחיים האזרחיים. אך לא התממש הדבר, ומאוחר יותר, צ'אבס תיאר את ניסיונו בצבא כ"השנתיים הנוראיות בחיי".
אקטיביזם, 1952–1976
צ'אבס המשיך לעבוד בשדות עד 1952, אז התחיל לעבוד כמארגן קהילתי עבור ארגון שירות לקהילה (CSO), קבוצת פעולה למען זכויות אזרח ללטינו-אמריקאים. צ'אבס עודד מקסיקנים-אמריקאים להירשם ולהצביע, והוא נסע בכל רחבי קליפורניה, ונאם בתמיכה לזכויות העובדים. ב-1958 הוא היה לראש הארגון.
זכויות עובדים
ב-1962, עזב צ'אבס את CSO והקים יחד עם דולורס הוארטה את NFWA, אגודת הפועלים החקלאיים הלאומית, אשר ייצגה פועלים חקלאיים מקסיקנים בקליפורניה. ארגון זה התמזג במהלך שביתת הענבים עם האיגוד של הפועלים הפיליפינים, והפך ל-UFW. כאשר הפועלים החקלאיים הפיליפינים יזמו את שביתת הענבים בדליינו, ב-8 בספטמבר 1965, צ'אבס תמך בהם בנלהבות. לאחר הצבעה, הצטרפו הפועלים המקסיקנים לשורות המאבק. צ'אבס הוביל צעדת מחאה של 300 מייל (כמעט 500 ק"מ) מדליינו לסקרמנטו, בירת קליפורניה, כדי לקדם את המטרה ולצבור תמיכה בשביתה. הוא גם הוביל את החרם נגד מגדלי הענבים—קודם בקרב איגודי עובדים בתחומים נושקים, כגון עובדי הנמל אשר סירבו להעמיס תוצרים בלתי-מאוגדים, ומאוחר יותר בחרם צרכנים אשר פשט בכל רחבי ארצות הברית. השביתה נמשכה חמש שנים, ומשכה תשומת לב רבה. במרץ 1966 תת-הוועדה לענייני פועלים עונתיים של ועדת העבודה ורווחת הציבור של הסנאט ערכה שימוע בנושא השביתה, במהלכה הסנטור רוברט קנדי הביע תמיכה בפועלים השובתים.
ב-1968, פתח צ'אבס בשביתת רעב שארכה 25 יום, כחלק ממחויבותו למאבק בלתי-אלים. הוא שבר את צומו תחת לחץ מחבריו ומרופאים אשר אמרו שחייו בסכנה מיידית.
השביתה הסתיימה ב-1970, לאחר שנחתמו לראשונה הסכמים קיבוציים עם הפועלים אשר הבטיחו להם שכר מוגדל, תנאים משופרים, וזכות להתאגדות. הניצחון הפך את UFW לאיגוד הגדול ביותר בקרב הפועלים החקלאיים בקליפורניה.
פעילויות אלה הובילו להקמת תנועות דומות בדרום טקסס בשנת 1966, שם UFW תמך בקוטפי הפירות במחוז סטאר, והוביל מצעד לאוסטין, בירת טקסס, למען זכויות הפועלים. במערב התיכון, התנועה של צ'אבס היוותה השראה להקמת שני איגודי עובדים עצמאיים: Obreros Unidos בוויסקונסין ב-1966, וועדת התארגנות הפועלים החקלאיים (FLOC) באוהיו ב-1967. פעילי UFW לשעבר גם הקימו את איגוד פועלי החקלאות של טקסס בשנת 1975. בשנות ה-70 המוקדמות, UFW ארגן שביתות וחרמות—כולל את שביתת קערת הסלט, השביתה החקלאית הגדולה ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית—כדי למחות נגד השכר הנמוך ובעד תנאים משופרים עבור הפועלים בחוות תאגידיות של מגדלי חסה וענבים.
צ'אבס הנהיג את מאבקיו באופן המתואם לאמונה הקתולית שלו ושל מרבית הפועלים אותם ייצג. הדבר ניכר בפתיחת השביתה בדליינו מתוך הכנסייה המקסיקנית הקתולית המקומית, מיסגור הצעדה לסקרמנטו כעלייה לרגל, ארגון מפגשי תפילה ציבוריים ועוד. הוא היה מדי פעם פותח בצומות, אותם ראה כ"טרנספורמציה רוחנית אישית". בנוסף לשביתת הרעב של 1968, הוא פתח בצום ב-1970 כאקט של "הודיה ותקווה" בהכנה לאירועי מחאה ואי-ציות אזרחי של פועלים חקלאיים. גם ב-1972 הוא צם בתגובה לחקיקה באריזונה שאסרה שביתות וחרמות של פועלים חקלאיים במהלך עונות קציר. צומות אלו הושפעו על ידי מסורת הכפרה הקתולית, וכן על ידי צומותיו של מוהנדס גנדי, וכוונו לשים דגש על אמצעי אי-אלימות בתנועות התנגדות.
הגירה
בתקופת מנהיגותו של צ'אבס, UFW היה מחויב להגבלת ייבוא פועלים חקלאיים. צ'אבס ודולורס הוארטה נאבקו למען ביטול תוכנית ברסרו, שהייתה קיימת מ-1942 עד 1964, ובמסגרתה הממשלה הפדרלית אפשרה לתאגידים לייבא כוח עבודה חקלאי ללא תשלום שכר מינימום או הבטחת זכויות בסיס. התנגדותם נבעה מתוך האמונה כי התוכנית מערערת על מעמד העובדים האמריקאים, אשר לא יכלו להתנגד להפרת זכויותיהם לנוכח אספקה מתמשכת של כוח עבודה זול יותר, אשר שמה את משרותיהם בסיכון, ומאפשרת מאידך ניצול בלתי מוסרי של העובדים הזרים. המאמצים שלהם תרמו לסיום תוכנית ברסרו ב-1964.
UFW ניהלו קמפיינים למניעת שבירת שביתות, אשר לעיתים גם תויגו כאנטי-מהגרים. בצעדה במחוזות קוצ'לה ואימפריאל, ליוו את UFW מנהיג תנועת זכויות האזרח האפרו-אמריקאית ראלף אברנתי, וכן הפוליטיקאי וולטר מונדייל. המטרה הייתה למנוע ממהגרי עבודה בלתי חוקיים לעבוד אצל המגדלים שעובדיהם בשביתה. בשנים הראשונות, צ'אבס ו-UFW אף דיווחו לרשויות על מהגרי עבודה בלתי חוקיים אשר הפרו שביתות, ולעיתים אף בשל סירוב להתאגד. ב-1973, UFW הקים "קו הגנה" לאורך הגבול עם מקסיקו כדי למנוע כניסת מהגרי עבודה, כדי שאלו לא יחתרו תחת מאמצי האיגוד. במקרה אחד, בו צ'אבס לא היה מעורב, חברי UFW תחת פיקודו של בן דודו של צ'אבס, מנואל, תקפו את שוברי השביתה לאחר שניסיונות בלתי אלימים לא הצליחו לשכנעם לא לחצות את הגבול.
אך צ'אבס, הוארטה ו-UFW התעקשו שפעילותם אינה נגד המקסיקנים, אלא רק נגד שבירת השביתות. בנוסף לביטול תוכנית ברסרו, אשר קיבע בחוק את יכולתם של מגדלים לנצל עובדים, ב-1973, UFW היה אחד האיגודים הראשונים להתנגד להצעת חוק לאיסור העסקת מהגרים בלתי חוקיים. מאוחר יותר, במהלך שנות ה-1980, מאמציהם של צ'אבס והוארטה היו מרכזיים בכינון "חוק אמנסטי" של 1986, דרכו כמיליון מהגרים בלתי חוקיים זכו לסטטוס חוקי. במשך שנים רבות UFW הוביל משא ומתן מול התעשייה החקלאית, ואיגד לתוך המאבק יותר מ-500 ארגונים בתמיכה לזכויות העובדים. כתוצאה, אושרה ב-2006 בוועדת הסנאט תוכנית להגנת זכויות עובדים חקלאיים.
קמפיינים למען חקיקה
צ'אבס העדיף התארגנות עממית על פעולה חקיקתית, אבל ב-1974, על רקע ניצחונו של תומך האיגודים ג'רי בראון בבחירות למושל קליפורניה, כמו גם הקרב משפטי יקר נגד איגוד הטימסטרס על ייצוג העובדים החקלאיים בקליפורניה, צ'אבס החליט לנסות לעבוד בערוצים משפטיים. כשנכנס לתפקיד, חל צינון בתמיכה של בראון באיגודים. UFW ארגן צעדה של 180 ק"מ מסן פרנסיסקו ועד היקב של תאגיד גאלו במודסטו. כמה מאות מפגינים יצאו מסן פרנסיסקו ב-22 בפברואר 1975, אך עד שהם הגיעו למודסטו ב-1 במרץ צמח מספרם ליותר מ-15,000 נפשות אשר הצטרפו לצעדה בדרך. הצלחת הצעדה זכתה לסיקור משמעותי בתקשורת הלאומית, וסייעה לשכנע את בראון ואחרים שלאיגודים, ול-UFW בפרט, עדיין הייתה תמיכה עממית משמעותית. ב-4 ביוני 1975 חתם המושל בראון על חוק יחסי העבודה החקלאית של קליפורניה (ALRA), אשר אישר משא ומתן קיבוצי עבור עובדים חקלאיים, ואף יסד את מנהל יחסי העבודה החקלאית של קליפורניה (ALRB) כדי לפקח על התהליך.
שנגמר התקציב של ALRB באמצע 1976, ובית המחוקקים של קליפורניה סירב להגדיל את התקציב, נסגרה התוכנית למשך השנה. בתגובה, צ'אבס אסף חתימות על מנת להציע בקלפי הצעת חוק (Proposition 14) אשר תבטיח את זכותם של מארגני האיגוד לבקר פועלים חקלאיים ולגייסם, גם אם זה אומר הסגת גבול בשטח פרטי הנשלט על ידי בעלי החווה. הצעת החוק הגיעה לכדי הצבעה בנובמבר 1976, אך הובסה.
אתגרים ושינוי כיוון, 1976–1988
כישלון הצעת החוק שלו גרמה לצ'אבס להאמין שאיגוד UFW סובל מבעיות של חוסר נאמנות, חוסר מוטיבציה וחוסר תקשורת. הוא הרגיש שהארגון צריך להפוך ל"תנועה". הוא שאב השראה מקהילת סיננון שבקליפורניה, בה ביקר בעבר, אשר החלה כמרכז גמילה מסמים  והפכה למרכז דתי-רוחני ניו אייג'. בסיננון היה מנהג שכונה "המשחק", בו כל חבר עמד בתורו בפני ביקורת קשה ומתובלת בקללות מצד שאר הקהילה. צ'אבס יזם את "המשחק" ב-UFW, ודרש ממתנדבים ועובדים, כולל בכירים בארגון, לספוג התעללות מילולית מעמיתיהם. הוא גם פיטר חברי ארגון רבים, אותם האשים בחוסר נאמנות; במקרים אחדים הוא האשים מתנדבים שהם מרגלים עבור המפלגה הרפובליקנית או הקומוניסטים.
ב-1977, צ'אבס ניסה להושיט יד לפועלים הפיליפינו-אמריקאים, באופן שגרם לתוצאה הפוכה. כשהוא שומע לעצתו של אחד המנהיגים לשעבר של UFW, אנדי אימוטן, צ'אבס נפגש עם נשיא הפיליפינים דאז, פרדיננד מרקוס, במנילה, והביע תמיכה במשטרו. אך משטר זה נתפש על ידי פעילי זכויות אדם ומנהיגים דתיים כדיקטטורה אכזרית, ונפתח קרע מר בין הקבוצות החברות באיגוד, וכתוצאה, פיליפ ורה קרוז, אחד ממנהיגי שביתת הענבים המקוריים וממקימי UFW, התפטר מהארגון.
במהלך תקופה זו, צ'אבס התעמת גם עם חברים אחרים ב-UFW לגבי מגוון נושאים, כולל מדיניות הארגון, והקמת איגודים מקומיים של UFW, אשר היה אופייני לאיגודים לאומיים, אך דבר לו צ'אבס התנגד בתוקף, בטענה שזה ממסמס את תפקידו של UFW כתנועה.
בסוף שנות ה-70, רק חבר אחד מן ההנהלה המקורית של UFW נשאר בארגון. אך עם כל האתגרים הפנימיים בארגון, בתקופה זו הגיע השיא של ההכרה ב-UFW כאיגוד הפועלים החקלאיים בפלורידה ובקליפורניה, כנציגם של יותר מ-50,000 עובדים. אך הייתה זו גם תחילה הירידה במניין החברים באיגוד, ועד אמצע שנות ה-80 מספרם מנה רק 15,000. צ'אבס נהיה מעורב בפרויקטים של פיתוח נדל"ן, ודווח במה שכינה מגזין הניו יורקר כ"מבוכה" שהוא משתמש בפועלי בניין לא מאוגדים בעבודות אלו.
ב-1988, צ'אבס ניסה לעורר חרם ענבים נוסף, במחאה על חשיפתם של עובדים חקלאיים לחומרי הדברה. מדבקות למכוניות עם הססמה "בלי ענבים" באנגלית ובספרדית היו נפוצים. עם זאת, החרם נכשל. כתוצאה, צ'אבס פתח במה שעתיד היה להיות צומו האחרון. הוא צם במשך 35 ימים לפני שסובביו שכנעו אותו לחזור לאכול. הוא ירד כ-12 ק"ג במשקלו, מה שגרר בעיות בריאותיות שייתכן ותרמו למותו.
חיים אישיים
עם שובו של צ'אבס משירותו הצבאי ב-1948, הוא נישא לאהובת נעוריו, הלן פבלה. הזוג עבר לסן חוזה, קליפורניה, שם נולדו להם שמונה ילדים, אחד מנכדותיו (ג'ולי צ'אבס רודריגס) צפויה להיות בכירה בממשל הנשיא הנבחר של ארצות הברית, ג'ו ביידן.
צ'אבס היה קתולי בעל אמונה חזקה אשר השפיעה גם על האקטיביזם שלו וכן על השקפותיו החברתיות והאישיות.
צ'אבס היה טבעוני, הן מסיבות מוסריות ואמונתו בזכויות בעלי חיים והן למען בריאותו.
מותו
צ'אבס נפטר ב-23 באפריל 1993 מסיבות טבעיות, בסן לואיס שבאריזונה. צ'אבס שהה באותה העת באריזונה כדי לסייע לעורכי דין של UFW להגן על האיגוד בתביעה נגדו. זמן קצר לאחר מותו, אלמנתו, הלן צ'אבס, תרמה את ז'קט האיגוד השחור של סזאר למוזיאון הלאומי להיסטוריה אמריקאית, בסמית'סוניאן.
צ'אבס נקבר במרכז צ'אבס הלאומי, אתר המטה UFW.
מורשת
דיוקן של צ'אבס כלול בגלריית הדיוקנאות הלאומית בוושינגטון די. סי.
בשנת 2003, שירות הדואר של ארצות הברית הוצא בול לכבודו של צ'אבס.
ועדת השירות של הקווייקרים (AFSC) העמידה את צ'אבס שלוש פעמים כמועמד לפרס נובל לשלום.
פרסים ואותות
ב-1992, זכה צ'אבס בפרס Pacem in Terris, פרס קתולי המוענק עבור הישגים "בשירות שלום וצדק".
ב-8 בספטמבר 1994, זכה צ'אבס לאחר מותו במדליית החירות הנשיאותית על ידי הנשיא ביל קלינטון. הפרס התקבל על ידי אלמנתו, הלן צ'אבס.
ב-6 בדצמבר 2006, מושל קליפורניה, ארנולד שוורצנגר והגברת הראשונה מריה שרייבר הכניסו את צ'אבס להיכל התהילה של קליפורניה.
מקומות הקרויים על שמו של צ'אבס
ברחבי ארצות הברית, ובעיקר בקליפורניה, יש הרבה פארקים, רחובות, בתי ספר, ספריות, בנייני אוניברסיטה, ומוסדות אחרים הקרויים על שמו של צ'אבס. בנוסף, קרויה על שמו העיירה סזאר צ'אבס שבטקסס.
קולחיו סזאר צ'אבס, שנקרא על שמו בעודו בחיים, הוא "מכללה ללא קירות" שהוקם במאונט אנג'ל שבאורגון ב-1973, ויועד להשכלתם של מקסיקנים-אמריקאים. המכללה נסגרה ב-1983.
ב-18 במאי 2011, מזכיר הצי של ארצות הברית ריי מייבוס הודיע כי ספינת משא מסדרת לואיס וקלארק תיקרא על שמו של סזאר צ'אבס. השקת הספינה נערכה ב-5 במאי 2012.
אסטרואיד 6982 Cesarchavez שהתגלה ב-1993 על ידי אלינור הלין נקרא על שמו. ההכרזה נעשתה באוגוסט 2019.
אתרי הנצחה
בשנת 2004, מרכז צ'אבס הלאומי הוקם על ידי קרן סזאר א. צ'אבס באתר המטה הארצי של UFW. המרכז כולל מרכז מבקרים, גן זיכרון, וחלקת הקבר של צ'אבס. עוד מתוכנן להשלמה באתר, ששטחו כ-750 דונם, מוזיאון ומרכז כנסים בו תיחקר ותשותף עבודתו של צ'אבס.
ב-14 בספטמבר 2011 מחלקת הפנים של ארצות הברית הוסיפה לרשימת האתרים ההיסטוריים המוכרים את החווה בת ה-750 דונם Nuestra Senora Reina de La Paz שם הוקם המרכז הראשון של UFW, ובה נערכו מפגשים פעילויות למען הפועלים החקלאים.
ב-8 באוקטובר 2012, הוסיף הנשיא ברק אובמה את האנדרטה הלאומית על שם סזאר א. צ'אבס למערכת הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
באוניברסיטת קליפורניה סטייט בסן מרקוס הוקם פסל בדמותו של צ'אבס בכיכר הקרויה אף היא על שמו. ב-2007, אוניברסיטת טקסס באוסטין הקימה אף היא פסל בדמותו של צ'אבס.
חוק איחוד המשאבים הטבעיים של 2008 אישר לשירות הפארקים הלאומיים לנהל מחקר משאבים מיוחד באתרים שהיו משמעותיים בחייו של סזאר צ'אבס ובמסגרת תנועת הפועלים החקלאיים במערב ארצות הברית. המחקר בדק את המשמעות של כל אתר, וכן היתכנות והתאמה ששירות הפארקים הלאומיים תמלא תפקיד בניהול אתרים אלו.
יום סזאר צ'אבס
יום הולדות של סזאר צ'אבס, 31 במרץ, מונצח כיום חג במספר מדינות, ביניהן קליפורניה, קולורדו וטקסס, שם מוסדות רבים נסגרים לציון היום, כגון בתי ספר, מכללות קהילתיות, ומשרדים ממשלתיים. באריזונה, היום מוכר כחג אופציונלי. הנשיא ברק אובמה הצהיר על "יום סזאר צ'אבס", בו מומלץ לקיים "פעילות מתאימה בתחומי שירות, קהילה, ותוכניות לימודים בהכרה במורשתו הנצחית של סזאר צ'אבס"; היום אינו מוכר כחג פדרלי רשמי.
הנצחות אחרות
בעיר לרדו שבטקסס, שמרבית תושביה ממוצא מקסיקני, חודש מרץ מוכר כ"חודש סזאר צ'אבס". לקראת סוף החודש מתקיימת צעדה במרכז העיר.
בשכונת מישן שבסן פרנסיסקו, "מצעד חג סזאר צ'אבס" נערך כל שנה בחודש אפריל. המצעד כולל ריקודים ילידיים מסורתיים, השתתפות איגודי עובדים, מוזיקה מקומית, ודוכנים עם מוצרים לטינו-אמריקאים.
בתרבות הפופולרית
צ'אבס הוזכר על ידי סטיבי וונדר בשיר "Black Man" מאלבומו משנת 1976 משירי המפתח של החיים.
צ'אבס הוזכר בסרט משנת 1998 אמריקה X.
הסרט האמריקאי משנת 2014  César Chávez, בכיכובו של מייקל פנייה בתפקיד צ'אבס, מספר על חייו במהלך שנות ה-60 ושנות ה-70 המוקדמות.
נבחרת סלובניה בכדוריד
נבחרת סלובניה בכדוריד היא הנבחרת לאומית של סלובניה. לפני קבלת העצמאות, הקרואטים היו חלק בנבחרת יוגוסלביה בכדוריד. הנבחרת השתתפה ב-8 אליפויות עולם ובשנת 2017 זכתה במקום השלישי. בהתאם לדירוג של איגוד הכדוריד העולמי, נכון לדצמבר 2022 הפדרציה מדורגת במקום ה-23.
דוד חיים צבאח
רבי דוד חיים צבאח (סביב ה'תקכ"ח, 1768 – י' בתשרי ה'תרי"ח, 28 בספטמבר 1857) היה מקובל, פוסק הלכה אב בית הדין ורבה של מרקש במאה ה-19.
ביוגרפיה
נולד במרקש שבמרוקו סביב שנת ה'תקכ"ח לרבי יעקב צבאח ולמירא בנישתי. ככל הנראה למד אצל חכמי עירו, הרב שלמה אסבאג והרב מוסא בן דוד אוחיון.
נתמנה לדיין בשנת ה'תקע"ז. חביריו לדיינות היו הרב אברהם פינטו הקטן (אב בית הדין), הרב שלמה אסבאג, הרב אברהם אסולין, הרב מימון פינטו, הרב אלעזר חזן, הרב משה רוזיליו, הרב רפאל מסעוד אבן מוחא. לבית דין זה הופנו שאלות מערים אחרות במרוקו, בין השאר התכתב עם רבי יצחק בן וואליד ורבי אברהם אנקווא.
בספרו משכיל לדוד מביא הרב דברי תורה שנגלו לו בחלום.
Nyayo Car
Nyayo Car היה פרויקט של ממשלת קניה לאב-טיפוס של מכונית משפחתית שהחל בשנת 1986, כאשר נשיא קניה דניאל אראפ מוי ביקש מאנשי אוניברסיטת ניירובי לפתח רכב מתוצרת מקומית.
דוד חיים צבאח
ביוגרפיה
נפטר במרקש בליל יום הכיפורים שנת תרי"ח. ספדו לו הרבנים רפאל מסעוד אבן מוחא, אברהם חרוש. וכן הספידוהו בערים נוספות.
חיבוריו
חיבר הרבה ספרים, רובם אבדו.
Nyayo Car
"Nyayo Car" - היסטוריה
הוקמה בניירובי חברה ממשלתית בשם : "Nyayo Motor Corporation " כדי להגיע לייצור המוני.
דוד חיים צבאח
חיבוריו
נדפסו מהם:
משפחתו
הניח שני בנים ובת:
Nyayo Car
"Nyayo Car" - היסטוריה
עם זאת, בשל היעדר כספים, המכונית מעולם לא נכנסה לפסי הייצור.
הפרויקט הכושל של ייצור ה-"Nyayo Car" כונה פיל לבן.
קביעת סדר יום
קביעת סדר היום (וכן: עיצוב סדר יום באנגלית: Agenda Setting Theory) היא תאוריה בתקשורת המונים המתארת "יכולת (של אמצעי התקשורת) להעלות נושא אל ראש סדר העדיפויות הציבורי". היא גובשה בשנות ה-70 על ידי מקס מקומבס (Max McCombs) ודונלד שו (Donald Shaw).
ב"מחקר צ'אפל היל" ("Chapel Hill study") שערכו על הבחירות של שנת 1968 בארצות הברית, הראו מקומבס ושו קורלציה חזקה (r > .9) בין מה שחשבו 100 תושבים שהם הנושאים החשובים ביותר במערכת הבחירות לבין מה שהציגה התקשורת בתור הנושאים החשובים ביותר.
תאוריה זו טוענת כי אמצעי התקשורת הם שקובעים לציבור את נושאי השיח היומי ואף מדרגת את חשיבותם ובכך קובעת "סדר יום תקשורתי" שמשפיע בסופו של דבר על סדר היום הפוליטי והציבורי.
הציבור לומד על החשיבות המיוחסת לנושא מסוים מתוך הדגשים שאמצעי התקשורת מעניקים לו. ככל שהנושא מסוקר בצורה אינטנסיבית ובולטת באמצעי תקשורת ההמונים, כך הוא ייתפס כחשוב יותר גם בעיני הציבור.
הנחות בסיסיות
קביעת סדר יום היא יצירת מודעות ציבורית לנושאים או רעיונות המוצגים כחשובים על ידי התקשורת. שתי הנחות יסוד מנחות את המחקרים בקביעת סדר יום:
סוגי מופעים של קביעת סדר יום
מקובל להבחין בין שלושה סוגים של סדר יום:
Lo Vas a Olvidar
נאמר עליו כי זהו "אחד משיתופי הפעולה המצופים ביותר בזמן האחרון", על ידי מגזינים ופורטלי מוזיקה. כמו כן, הוא הופק על ידי פיניאס או'קונל, רוסליה, בילי אייליש ואל גואינצ'ו.
רקע וכתיבה
עקב יציאתה של רוסליה לסיבוב ההופעות שלה "El Mal Querer Tour", שהחל במרץ עד דצמבר 2019 ואייליש שתכוננה לצאת לסיבוב ההופעות שלה "When We All Fall Asleep Tour" שהחל באפריל עד נובמבר 2019, השאירו את השיר לא גמור בגלל אי זמינות בזמנים. אף על פי כן, באפריל 2020, אמרה רוסליה למפיק המוזיקלי זיין לואו כי בזמן שהייתה בהסגר בעקבות מגפת הקורונה, היא עבדה על הרצועה למעלה משבועיים רצופים. עד אז הושלמו העיבודים, עיצוב ההפקה ושירתה של רוסליה, כך שרק היה צריך להשלים את ההקלטות של אייליש.
בינואר 2021, לאחר שנראה כי שיתוף הפעולה נגנז, המפיק המוזיקלי פיניאס או'קונל רמז דרך עמוד האינסטגרם של מגזין הבילבורד כי שיתוף הפעולה לא נגנז וכי הוא ייצא לאור בתחילת שנת 2021, תוך שרמז על ינואר כתאריך אפשרי. ב-10 בינואר, או'קונל העניק רמיזה נוספת לשיר באמצעות האינסטגרם.
ב-19 בינואר, הכריזו אייליש ורוסליה רשמית על צאת השיר ברשתות החברתיות, תוך שהן חשפו את שמו, "Lo Vas a Olvidar". בהמשך, פורסמה הצצה לווידאו קליפ וגם לפרק המיוחד השני של "אופוריה", בכיכובה של הדוגמנית האנטר שפר, אשר מופיעה על עטיפת הסינגל. השיר הושמע במהלך הפרק על מנת לעזור בקידום שלו.
הקלטה
במהלך ראיון עם זיין לואו, הצהירה אייליש כי יצירת השיר הזה "היא ההקדמה הארוכה ביותר בעולם". מקום ההקלטות המשותף הראשון לשיר היה בלוס אנג'לס בינואר 2019, שם נכתב והוקלט רוב השיר. במהלך ההקלטה "רוסליה פתחה את הערוץ של אייליש מה שלא עשתה לפני כן". במהלך המפגש, הן דנו האם השיר צריך להיות בספרדית או בשפה האנגלית, תוך שאייליש התעקשה לשיר בשפות רומאניות. מאוחר יותר, אייליש הרגישה שקולה בספרדית "גורם לה להישמע טוב יותר". מכיוון שאייליש לא שולטת בשפה זו, רוסליה נאלצה לאמן את אייליש ולתרגם לה את מילות השיר. לאחר מכן התקיים מפגש הקלטות שני בארצות הברית, ביולי. המפיק פיניאס או'קונל, אמר לעיתונות כי השיר עבר הרבה שלבים, דבר די נדיר שכן, הוא ואחותו בדרך כלל שומרים על הרושם הראשוני כצליל הסופי. על פי הדיווחים, החלק של רוסליה והעיבודים לשיר הסתיימו בערך באפריל 2020. אף על פי שהשיר היה אמור לצאת במהלך הקיץ בשנת 2020, ההפקה שודרגה באותה התקופה, ואת הבתים האחרונים הוסיפה אייליש בעזרת מעט עזרה מאו'קונל ובני משפחתה.
הרכב
השיר הוא בלדת-מזמור המשלבת בתוכה את סגנון הארט פופ. סטפני וונג מ-Nylon הצהירה כי "השיר נשמע כולו כא-קפלה", תוך שדיברה על השילוב בין קולה של אייליש לקולה של רוסליה ועל שילוב שתי השפות יחדיו. פטריק הושקן מ-MTV אמר כי השיר "מעט חלומי ובו יש שינויים קלים במצב הרוח ובאווירה, תוך שהרגעים הקוליים של השתיים באות בו לידי ביטוי".
ביקורת
השיר זכה לביקורות חיוביות מצד המבקרים. כריס דוויל מ-Stereogum תיאר את השיר כ-"מבשר רעות" ו"מינימלי". מרקוס ג'ונס מאנטרטיינמנט ויקלי ראה את השיר כ-"רודף". קרולין טוורסקי מ-Seventeen שיבחה את השיר כ"יפה".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר בוים על ידי נביל אלדרקין,  והועלה לערוץ היוטיוב של אייליש בשידור חי ב-21 בינואר 2021, בסמוך לצאתו של הסינגל עצמו.
תקציר
הקליפ מציג את אייליש ורוסליה לבד בחדר חשוך. אותו החדר מואר רק על ידי זרקור, תוך שהאווירה בו תוארה כ"אפלולית, אפלה וחשוכה".
ביקורת
שאקאל מהג'ורי מ-Entertainment Tonight Canada, תיאר את הקליפ כ"משכר" ו-"כמו טראנס". צוות המגזין פיפל ראה בקליפ "חלומי". ג'ם אסוואד ממגזין וראייטי כינה את הקליפ "מודי" ו-"אטמוספירי". ג'ורדן דארוויל מ-The Fader אמר כי הקליפ היה "אינטנסיבי מאוד, אך זוהר". ג'ו פרייס מ-Complex, תיאר את הוויזואלי כ"מדהים", ואמר שהוא "משתלב היטב עם השיר".
נינטקס
נינטקס (מאנגלית: Nintex) היא תוכנה המשמשת לניהול מערכות טפסים ותהליכים המרחיבה את מערכת SharePoint בגרסה המקומית (On premise) ובענן אופיס 365 (SharePoint Online).
המערכת משתלבת בסביבת הפעילות השוטפת של הארגון ומשתלבת עם מגוון מערכות נוספות על ידי חיבורים מובנים או web services וחיבורים נוספים מותאמים.
נינטקס כמערכת מידע היא תוכנה המאפשרת ליישם ולנהל תכנים ומידע בצורה ממוחשבת. נינטקס מהווה פתרון לארגונים קטנים וגדולים כאחד המעוניינים למכן ולייעל את תהליכי הארגון והשיטות הפנים ארגוניות שלהם בזכות פשטות ההטמעתה של המערכת ללא תלות בקוד. המערכת מאפשרת שליטה ובקרה על תהליכי עבודה מורכבים, כגון איסוף מידע באופן ממוכן ממספר רב של משתמשי קצה, סיכומי דיונים ושימוש יעיל בטפסים ארגוניים מסוגים שונים. המערכת מספקת לארגון התרעה על התפוקה הכוללת ואילוצים פנימיים המגבילים את תפוקת הארגון. תוכנת נינטקס לדוגמה: מאפשרת שקיפות ומתן משוב לעובדים ומנהלים, כגון דוחות על היקפי השתלמויות ועלותם הכוללת, עמידה בלוחות זמנים של פרויקטים והצגת דוחות רווח מול הפסד.
בעזרת הטמעת המערכת לקוח הקצה יכול ליצור תהליכי עבודה באופן עצמאי ללא תלות במפתחים, ההפעלה נעשית באמצעות דפדפן (כך שלא נדרשת התקנה נוספת על תחנת הקצה).
בין משתמשי המוצר בישראל, ניתן למנות את צה"ל, שירותי בריאות כללית, צים, מפעל הפיס, מכבי שירותי בריאות, משרד ראש הממשלה, אל-על ועוד. התוכנה משווקת בלעדית על ידי חברת בינת מערכות תוכנה.
גירוי עצבי עורפי
גירוי עצבי עורפי (ONS), המכונה גם גירוי עצבי היקפי (PNS) של עצבי העורף, משמש לטיפול בסובלים ממיגרנה כרונית, שלא הגיבו לאפשרויות טיפול תרופתי.
הטיפול כולל שימוש בפולסים חשמליים כדי לגרות את עצב העורף הגדול ואת עצב העורף הקטן. עצבים אלו מהווים חלק ממערכת העצבים ההיקפית, וממוקמים בחלק האחורי של הראש – בדיוק מעל אזור הצוואר.
הפולסים נוצרים על ידי התקן קטן, המכונה קוצב ודומה לקוצב לב מלאכותי. התקן זה מושתל בעכוז, בבית החזה, בבטן התחתונה, מתחת לשכמה או מתחת לעצם הבריח. החשמל מועבר אל עצב העורף הגדול ואל עצב העורף הקטן על ידי מגעי מתכת קטנים (המכונים אלקטרודות). האלקטרודות מסודרות על תילים דקים ומושתלות ממש מתחת לעור. ניתן להתאים את עוצמת הפולסים החשמליים באמצעות התקן קטן לבקרה מרחוק (שלט רחוק).
היסטוריה
ההיסטוריה של PNS מסוכמת היטב על ידי סלווין 2011. השימוש בגירוי עצבי היקפי לטיפול בכאב כרוני דווח לראשונה בשנת 1967 על ידי וול וסוויט, למרות שההשתלות הראשונות בוצעו בשנת 1962 על ידי שלדן. הם הדגימו, שגירוי חשמלי של עצבים היקפיים מדכא את תחושת הכאב. תקופת השימוש הניסיוני למחצה ב-PNS נמשכה 15 עד 20 שנים. במהלך המחצית האחרונה של שנות ה-80 של המאה העשרים הפך PNS להליך ניתוחי מקובל. בשנות ה-90 המאוחרות של המאה העשרים, דיווחו ויינר וריד על שיטה מלעורית להחדרת אלקטרודות סמוך לעצבי העורף לטיפול בכאב עצבי עורפי. ויינר הראה, שהנחת אלקטרודת PNS סמוך לעצב יעילה להקלת כאב, והדגים הליך פשוט מבחינה טכנית. עבודה חלוצית זו בישרה את תחילת התקופה המודרנית של PNS. פופני ואלו הציעו להשתמש ב-PNS לטיפול במיגרנה כרונית עוד לפני שנת 2003. בעקבות כך, בוצעו ניסויים פרוספקטיביים, אקראיים ומבוקרים כדי לאסוף ראיות קליניות נוספות.
מועמדים לטיפול
באופן כללי, מיגרנה כרונית ועיקשת מוגדרת ככישלון של שלוש תרופות או יותר למניעת מיגרנה, וכנכות ברמה בינונית לפחות הנקבעת לפי סולם מאומת להערכת נכות ממיגרנה (MIDAS או HIT-6, לדוגמה).
לפני הניתוח
לפני ההשתלה, המטופלים עוברים בדרך כלל הערכה פסיכולוגית של רווחתם ושל מצבם הנפשי. ייערך דיון על סיכוני ההליך, והמטופל יתבקש לתת הסכמה מדעת. סיכונים שייתכן שיודגשו כוללים העדר ערובה ליעילות, זיהום, נזק עצבי, גירוי ישיר וכואב של השריר, תזוזה של האלקטרודה המלווה באובדן הגירוי, שבר של האלקטרודה, תקלה בסוללה, צורך בהחלפת הסוללה בסופו של דבר, שטף דם והיווצרות סרומה.
ההשתלה
ברוב המקרים, תבוצע הנחה ניסיונית (לבדיקה) של אלקטרודה כדי להעריך אם הגירוי יפעל כצפוי. אלחוש מקומי יבוצע בחלק האחורי של הצוואר, ומחט Tuohy תוחדר אל המיקום של עצב העורף הגדול ועצב העורף הקטן תחת הנחיה פלואורוסקופית. לאחר אישור המיקום, תונח האלקטרודה הזמנית דרך המחט והמחט תוסר בזהירות. הפולסים החשמליים נשלחים דרך האלקטרודה. מיקום האלקטרודה מותאם עד שהמטופל מדווח על תחושת "סיכות ומחטים", המכונה נימול באזורי העצבים. אם הושגה בהצלחה תחושת נימול במקום הנכון, ברוב המקרים יושתלו בו אלקטרודות קבועות במועד מאוחר יותר. במקרים מסוימים, יושארו אלקטרודות הבדיקה למשך עד שבוע כדי לברר אם קיימת הקלה כלשהי של התסמינים.
השתלה קבועה של אלקטרודה עשויה להתבצע בהרדמה כללית, או באלחוש מקומי המלווה בהרגעה. תחילה יבוצע חתך קטן בבסיס הגולגולת. לאחר מכן, תוחדר מחט Tuohy תחת הנחיה פלואורוסקופית אל המיקום של עצב העורף הגדול ושל עצב העורף הקטן באחד מצדי הראש. לאחר הנחה נאותה של האלקטרודה תחת הנחיה פלואורוסקופית היא תקובע למקומה. כיוון שרוב המטופלים זקוקים לשתי אלקטרודות, ברוב המקרים יבוצעו החדרה וקיבוע דומים של אלקטרודה שנייה בצד השני של הראש. לאחר מכן, האלקטרודה(ות) תועבר(נה) אל התקן קוצב. התקן זה מושתל בדרך כלל בעכוז, בבית החזה, בבטן התחתונה, מתחת לשכמה או מתחת לעצם הבריח.
ראיות קליניות
תוצאות משלושה ניסויים אקראיים ומבוקרים פורסמו. באוקטובר 2012 פורסם מאמר הסוקר את תוצאות ניסוי אקראי מבוקר הכולל 157 מטופלים הסובלים מיגרנה כרונית". ההתקן הושתל בגופם של המשתתפים בניסוי, ולאחר מכן הם שובצו אקראית להפעלה של ההתקן (קבוצת הטיפול) או לכיבויו (קבוצת הבקרה) במשך 12 שבועות. לאחר שבוע 12, קיבלו המשתתפים טיפול פעיל עד שבוע 52. בכל המשתתפים בניסוי בוצע ניסיון גירוי כדי להבטיח מיקום נכון של האלקטרודות. 153 משתתפים סך הכול השלימו 12 שבועות בניסוי. נצפה הפרש סטטיסטי מובהק (p<0.05) בין מספר המטופלים בקבוצת הטיפול למספר המטופלים בקבוצת הבקרה בהפחתה של 30% ברמת הכאב לפי הסולם האנלוגי החזותי (VAS). המחקר הראה גם, כי קבוצת הטיפול (התקן מופעל) סבלה מ-6.1 פחות ימי כאב ראש לחודש – יותר מפי שניים ההפחתה הממוצעת בקבוצת הבקרה (התקן כבוי) – ממצא בעל מובהקות סטטיסטית (p<0.001). חוקרי המחקר הקליני דיווחו, כי שיעור האירועים החריגים החמורים הקשורים להתקן ולהליך היה 1%. כאשר אירועים אלו כללו זיהום אחד, ומקרה אחד של כאב לאחר הניתוח שחייב אשפוז נוסף.
בפברואר 2011, דיווחו חוקרי המחקר ONSTIM על תוצאות שהתקבלו משלושה חודשי ניסוי אקראי ומבוקר במטופלים הסובלים ממיגרנה כרונית. במשתתפים במחקר בוצעה תחילה חסימה של עצב העורף. המטופלים שהגיבו לכך שובצו אקראית לשלוש קבוצות. הקבוצה הראשונה הייתה קבוצת הטיפול (33 משתתפים), שקיבלה גירוי הניתן להתאמה. הקבוצות האחרות היו קבוצות בקרה, שקיבלו גירוי דמה למשך דקה אחת ביום או טיפול רפואי רגיל (17 מטופלים בכל קבוצה). מטופלים, שהשיגו הפחתה של 50% ומעלה במספר ימי כאב הראש בחודש, או הפחתה של שלוש נקודות ומעלה בעוצמה הכוללת הממוצעת של הכאב, הוגדרו כמטופלים שהגיבו לטיפול. 39% מהמטופלים בקבוצת הגירוי הניתן להתאמה הגיבו לטיפול, 6% בקבוצת גירוי הדמה ו-0% בקבוצה שקיבלה טיפול רפואי. ההפרשים בין שיעורי המטופלים שהגיבו לטיפול בקבוצת הטיפול ובקבוצות הבקרה היו מובהקים סטטיסטית. בכל הנוגע למדדי תוצאות אחרים (לדוגמה, מספר ימי כאב הראש), לא נצפה הפרש בעל מובהקות סטטיסטית בין הקבוצות. עם זאת, ההפחתה באחוזים בימי כאב הראש הייתה 27% בקבוצת הטיפול ופחות מ-9% בכל אחת מקבוצות הבקרה. הפחתה זו הדגימה יתרון מספרי לקבוצת הטיפול. לא דווחו כל אירועים חריגים בלתי צפויים הקשורים להתקן. תזוזה של האלקטרודה ארעה בקרב 24% מהנבדקים.
בדצמבר 2009, דיווחו חוקרי המחקר PRISM באופן תמציתי על תוצאות שהתקבלו משלושה חודשי ניסוי אקראי ומבוקר ב-125 מטופלים הסובלים ממיגרנה כרונית. המטופלים שובצו אקראית לשתי קבוצות. הקבוצה הראשונה הייתה קבוצת טיפול, שקיבלה גירוי פעיל. הקבוצה השנייה הייתה קבוצת בקרה, שקיבלה גירוי דמה. בקרב המטופלים בקבוצת הטיפול, מספר ימי המיגרנה בחודש פחת ב-5.5 מקו-בסיס של 20.2 ימים לחודש. בקרב המטופלים בקבוצת הבקרה, מספר ימי המיגרנה בחודש פחת ב-3.9 מקו-בסיס של 19.2 ימים לחודש. ההפרש בין שתי הקבוצות לא היה מובהק סטטיסטית. עם זאת, בהיעדר שימוש יתר בתרופות על ידי המטופלים נצפתה מגמת עלייה בהפרש בין שתי הקבוצות.
פרננדו גאגו
פרננדו רובן גאגו (בספרדית: Fernando Rubén Gago; נולד ב-10 באפריל 1986) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת הקשר האחורי. הוא מכונה בארגנטינה "פינטיטה" (Pintita). כיום הוא מאמן קבוצת ראסינג קלוב.
קריירה
גאגו החל את הקריירה שלו בבוקה ג'וניורס. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת ב-5 בדצמבר 2004 במשחק מול קילמס כשהוא רק בן 17. למרות גילו הצעיר, הפך גאגו לאחד השחקנים החשובים של הקבוצה והושווה לפרננדו רדונדו בגלל סגנון משחקו.
על אף שהיה אחד השחקנים הטובים בליגה הארגנטינאית, גאגו לא זומן על ידי חוסה נסטור פקרמן לסגל הנבחרת למונדיאל שנערך בגרמניה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול נבחרת צרפת בפריז ב-7 בפברואר 2007. גאגו היה שותף לזכיית הנבחרת האולימפית של ארגנטינה במדליית זהב באולימפיאדת בייג'ינג.
יכולתו הגבוהה גרמה לריאל מדריד, הקבוצה בשורותיה שיחק פרננדו רדונדו, לשלם 20 מיליון אירו על מנת להעביר אותו לידיהם. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בריאל ב-7 בינואר 2007, במשחק מול דפורטיבו לה קורוניה, והיה שותף לזכיית הקבוצה באליפות ספרד. הוא החל את עונת 2007/2008 כמחליף, אך במהרה תפס מקום קבוע בהרכב הקבוצה. ב-4 במאי 2008 בישל גאגו את שער הניצחון שכבש גונסאלו היגוואין מול אוסאסונה, שהבטיח אליפות שנייה ברציפות לריאל מדריד.
אולם, עם השנים מעמדו של גאגו נחלש בריאל מדריד, והוא החל לחפש לעצמו קבוצה חדשה. על אף התעניינות מצד ליברפול, בוקה ג'וניורס, פלרמו ומנצ'סטר סיטי, בסיום חלון ההעברות של אוגוסט 2011, גאגו עבר בהשאלה לרומא.
ב-19 ביולי 2012 גאגו נרכש על ידי ולנסיה ב-11.5 מיליון אירו. הוא חתם ל-4 שנים, בהן ירוויח 1.5 מיליון אירו בכל עונה.
ביולי 2013 חתם גאגו בבוקה ג'וניורס הארגנטינאית. ב-11 בנובמבר 2020 בגיל 34 פרש מהכדורגל.
הצילו את המציל
עלילה
אורי זוהר מגלם בסרט מציל תל אביבי, נשוי ואב לשלושה ילדים, את אשת המציל מגלמת גילה אלמגור, המציל המתגורר בסמיכות למקום עבודתו. בסוכת המציל עובדים איתו "הזקן" (אריה ליאון קסבינר), "היפה" (גבי עמרני) ועוזר בסוכת המציל נער בן 15 (מוטי מזרחי-ארבל). אביה של אשתו (יוסף שילוח) חושד בו כי הוא נואף, ובכך שהוא ועבודתו כמציל אינם ראויים לבתו. בשל רצונו לגרום לגירושי בתו מהמציל הבוגדני, הוא שולח אליו שחקנית (אותה מגלמת חנה לסלאו), כדי שתפתה אותו ותוכיח שהוא בוגדן, ואינו נאמן לאשתו ולמשפחתו. אשתו שרוצה שגם הוא יקנא, עושה לו תרגיל יחד עם חברו "היפה", כאשר הם גורמים לו לחשוב שיש בניהם רומן, דבר המטלטל את המציל.
מאחורי הקלעים של הסרט
כבר מהיום הראשון לצילומים, זוהר היה בתהליך של חזרה בתשובה, ולימים אמר כי אילולא התחייב לאיציק קול ולצוות השחקנים, היה נמנע מלעשות את הסרט.
אורי זוהר היה מתפלל בסוכת המציל בהפסקות בין הצילומים, ועורך שיחות טלפון כדי לגייס כסף לישיבה. הסרט בוים בידי זוהר בחוסר חשק מובהק, כאשר כבר הוא ואשתו החלו בהליך תשובה מתקדם.
חזרתו בתשובה של זוהר הייתה ידועה בקרב השחקנים, וכן השפיעה על צילומי הסרט. דוגמה לכך הייתה כשזוהר עזב יום צילום באמצע כדי להגיע הביתה לפני כניסת השבת. את המשך הסצנה ביים מפיק הסרט, איציק קול.
אורי זוהר סיפר כי מעולם לא צפה בסרט במלואו בצורתו המוגמרת. הוא צפה רק פעם אחת בעשר הדקות הראשונות של הסרט, במהלך הקרנת הבכורה שלו.
לאורך הקריירה הקולנועית שלו חווה אורי זוהר מספר כישלונות מסחריים שאף הכניסו אותו ואת מפיקיו לחובות, כאשר סרטים שיצר לא זכו להצלחה לה קיווה. ואילו הסרט "הצילו את המציל" שאותו יצר בחוסר חשק, זכה לאחת ההצלחות המסחריות הגדולות ביותר בקריירה שלו, עם 331,500 הכרטיסים שמכר.
פרסום סמוי
בראיון שנתן המפיק איציק קול לעיתון מעריב בשנת 1990, כחלק מתחקיר שערך על פרסום סמוי, הודה קול כי הסרט נעשה במימון חברת הבנייה "האחים משה ויגאל גינדי" וחברת הסיגריות דובק, בתמורה לפרסום. בסצנת הפתיחה נראה גבי עמרני מדבר עם תיירת כשברקע שלט גדול של האחים משה ויגאל גינדי, והוא מציע לה סיגריה "סמייל" מתוצרת דובק. בסצנה אחרת, יוסף שילוח מדבר עם בתו שגולמה על ידי גילה אלמגור במטרה לשכנע אותה לעזוב את בעלה באומרו "אני אקנה לך דירה של גינדי". כמו כן, נעשה שימוש בדירות חדשות שבנתה חברת גינדי באותה עת, בסצנות רבות בסרט.
אנטואן ווקר
אנטואן דבון ווקר (באנגלית: Antoine Devon Walker; נולד ב-12 באוגוסט 1976 בשיקגו שבאילינוי) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק בעמדות הסמול פורוורד והפאוור פורוורד. ווקר זכה באליפות ליגת ה-NBA בשנת 2006, כאשר שיחק במיאמי היט. במהלך הקריירה שלו הוא השתתף שלוש פעמים במשחק האולסטאר של ה-NBA.
קריירת תיכונים ומכללות
ווקר הוא בוגר בית הספר התיכון מונט כרמל, במסגרתו שיחק בנבחרת הכדורסל של בית הספר. כאשר שיחק בקבוצתה של התיכון, בה שיתף פעולה עם שחקן הפוטבול המפורסם דונובן מקנאב, הוא רכש לעצמו מעמד של שחקן מצטיין וידוע בכל רחבי מדינת אילינוי.
כבר לאחר שנתיים של לימודים באוניברסיטה, החליט ווקר לעזוב אותה לטובת קריירה מקצוענית בליגת ה-NBA.
בוסטון סלטיקס
בשנת 1996, היה ווקר לבחירה השישית בדראפט ה-NBA, על ידי קבוצת בוסטון סלטיקס. כבר בעונתו הראשונה בבוסטון,, הוא נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה, והוביל את קבוצתו במדדי הנקודות (17.5 בממוצע למשחק) והריבאונדים (9 בממוצע). על אף הצלחתו האישית של ווקר, בוסטון נחלה עונה חלשה במיוחד, וסיימה עם מאזן של 15 ניצחונות בלבד מול 67 הפסדים.
בעונה הבאה המשיך ווקר את הצטיינותו, והעמיד ממוצעים עונתיים של "דאבל דאבל" - 22.4 נקודות ו-10.2 ריבאונדים. הוא אף קלע 49 נקודות - שיא אישי בעבורו במהלך הקריירה - במשחק בו הפסידה בוסטון לוושינגטון ויזארדס. הוא נבחר באותה עונה לשמש כמחליף במשחק האולסטאר של ה-NBA. בוסטון הציגה יכולת משופרת מאשר זו שבעונה הקודמת, אך עדיין סיימה עם מאזן שלילי, 46-36. בדראפט הליגה של 1998, בחרה בוסטון את פול פירס במקום העשירי. בשנים הבאות ווקר היווה יחד עם פירס את אחד משני כוכביה של בוסטון, והשילוב המוצלח בין השניים הועיל רבות לקבוצה.
בעונת הציג ווקר את העונה הטובה ביותר בקריירה שלו, כאשר הוביל את בוסטון למאזן של 33-49 ולהעפלתה הראשונה מזה שבע שנים למשחקי הפלייאוף. הוא סיים שני בדירוג של הקבוצה (22.1 נקודות), ובמקום הראשון בדירוגי הריבאונדים (8.8) והאסיסטים (5.0) שלה. יחד עם פירס, הוביל ווקר את קבוצתו עד לסדרת גמר המזרח, שם הפסידו לניו ג'רזי נטס לאחר שישה משחקים. באותה עונה הוא השתתף בפעם השנייה בקריירה במשחק האולסטאר, ונבחר בשלישית למעמד זה ב-2003.
בעונת סבל ווקר מירידה ביכולתו. על אף שקלע מעל עשרים נקודות בממוצע למשחק, הוא התקשה מאוד להצליח בקליעתו, כאשר רשם 38.8 אחוזי קליעה מהשדה בלבד - מספר נמוך מאוד בעבור שחקן המתפקד כפורוורד. גם בוסטון כולה נחלה הצלחה פחותה ביחס לעונה הקודמת כאשר הודחה כבר בחצי גמר המזרח, פעם נוספת בידי ניו ג'רזי.
דאלאס מאבריקס
מספר ימים לפני פתיחתה של עונת, עבר ווקר לקבוצת דאלאס מאבריקס. בעונתו היחידה בדאלאס פתח ווקר בחמישייה בכל 82 משחקי הקבוצה, אך למרות זאת לא קיבל את המעמד הבכיר שהיה לו בתקופתו בבוסטון, בשל מספר פורוורדים כישרוניים נוספים, כדוגמת אנטואן ג'יימיסון, שהיו בסגל הקבוצה.
אטלנטה הוקס
באוגוסט 2004 הועבר ווקר בטרייד לאטלנטה הוקס.
החזרה לבוסטון
כבר באמצע העונה שלאחר מכן, בפברואר 2005, הוא הועבר בטרייד נוסף בחזרה לבוסטון סלטיקס. ווקר המשיך לפתוח בחמישייה בכל המשחקים בהם השתתף בעונה זו, אם כי תפוקתו ודקות המשחק שלו בתקופתו השנייה בבוסטון היה פחותים מאלה שהציג באטלנטה.
מיאמי היט
לפני עונת הועבר ווקר לקבוצת מיאמי היט, במסגרת העסקה הגדולה ביותר בתולדות ה-NBA, שכללה חמש קבוצות ו-13 שחקנים. בעונתו הראשונה במיאמי זכה ווקר עם הקבוצה באליפות ה-NBA הראשונה בקריירה שלו, לאחר שהעמיד ממוצעים של 12.2 נקודות ו-5.1 ריבאונדים בעונה הסדירה, ושל 13.3 נקודות ו-5.6 ריבאונדים במהלך הפלייאוף. הוא הצטיין גם במשחק השישי של סדרת הגמר, מול דאלאס מאבריקס, שבו הבטיחה מיאמי את תואר האליפות. עם זאת, בעונה הבאה ירדה יכולתו של ווקר בצורה ניכרת, כאשר הוא קלע 8.5 נקודות בממוצע ופתח ב-15 משחקים בלבד בחמישייה.
מינסוטה טימברוולבס
באוקטובר 2007 הועבר ווקר לקבוצת מינסוטה טימברוולבס. לאחר עונה אחת במינסוטה, שבמהלכה מיעט לקבל דקות משחק, הוא הועבר לממפיס גריזליס. בדצמבר 2008 שוחרר ווקר מממפיס מבלי ששיחק אף משחק במדי הקבוצה, ובכך סיים את קריירת ה-NBA שלו.
השנים האחרונות
לאחר למעלה משנה בה לא שיחק כלל באופן מקצועני, חתם ווקר בפברואר 2010 בקבוצת "גוויאנבו קונקיסטדורס" הפורטו ריקנית, יחד עם שחקן NBA אחר לשעבר, מרכוס פייזר. בתחילת עונת 2010/2011 חתם ווקר בקבוצה איידהו סטמפיד מה-NBDL. בסיום עונת 2011/2012 עזב את איידהו, ופרש ממשחק פעיל.
מחוץ לכדורסל
במהלך חייו היה ווקר מעורב בשני אירועים של שוד. ביולי 2000, נשדדו הוא וחברו לשעבר לאוניברסיטת קנטקי, נאזר מוחמד, ליד מסעדה בדרום שיקגו. מקרה דומה אירע שנית בשנת 2007, כאשר ווקר, ששהה בביתו יחד עם אדם נוסף, נשדד שם על ידי שני תוקפים שפרצו לביתו. התוקפים ברחו עם חפצים בשווי שהוערך ב-200,000 דולר, כולל מכונית המרצדס של ווקר. מכוניתו הוחזרה לו מאוחר יותר והנזקים הרבים בה תוקנו. ארבעה אנשים זוהו ככאלה הקשורים לאותו מעשה שוד, ושניים מהם קושרו לשוד שאירע לשחקן NBA אחר, אדי קרי.
ביולי 2009 הואשם ווקר בזיוף צ'קים בסך של למעלה מ-800,000 דולר לבתי קזינו בלאס וגאס ובנבדה.
רפאל ואגו
רפאל ואגו (נולד ב-1946) הוא מרצה בכיר בדימוס בחוג להיסטוריה כללית באוניברסיטת תל אביב וחוקר בכיר במכון קאמינגס לחקר רוסיה ומזרח אירופה.
חייו ופועלו
רפאל ואגו נולד בקלוז' שברומניה ללידיה ובלה ואגו, שהיה פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת חיפה. עלה לישראל בשנת 1958. התחנך מספר שנים בגיל התיכון במוסד החינוכי של קיבוץ נגבה עד גיוסו לצה"ל. למד לתואר ראשון באוניברסיטת חיפה בהיסטוריה ובמדע המדינה ותואר שני ושלישי בבית הספר להיסטוריה של אוניברסיטת תל אביב. קיבל את הדוקטורט בשנת 1980, נושא הדוקטורט שלו היה יחסי הונגריה-רומניה בתקופה הקומוניסטית.
מחקרו
רפאל ואגו מתמחה בתולדות מרכז-מזרח אירופה בעת החדשה, עם הדגש מיוחד על בעיות לאומיות, תנועות קיצוניות, תולדות המשטר הקומוניסטי, שואה ואנטישמיות.