cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הממלכה המאוחדת באירוויזיון
המקום השני
הממלכה המאוחדת היא שיאנית ההגעה למקום השני בתחרות; היא הגיעה למקום זה 16 פעמים, יותר מכל מדינה אחרת בתולדות האירוויזיון, ופי שלושה מכל ניצחונותיה בתחרות: 5 פעמים שבהן הגיעה למקום השני היו כשאירחה את התחרות, שלוש פעמים בהן הגיעה הממלכה המאוחדת למקום השני היו כאשר אירלנד ניצחה, שלוש פעמים נוספות היו עם זכיותיה של לוקסמבורג, פעמיים צרפת והולנד ניצחו מעליה ופעם אחת ניצחו מעליה ישראל, יוגוסלביה, איטליה, ספרד, שווייץ ואוקראינה.
המבצעים
לאורך השנים שלחה הממלכה המאוחדת זמרים ולהקות שהיו עתידים להפוך לכוכבים בינלאומיים בעולם המוזיקה, כמו אוליביה ניוטון-ג'ון (1974), אחוות האדם (1976, מקום ראשון), באקס פיז (198, מקום ראשון), קתרינה והגלים (1997, מקום ראשון), סר קליף ריצ'רד (1968, 1973) וסקוט פיצג'רלד (1988).
השירים המייצגים
רבים מלהיטיה הגדולים של תחרות האירוויזיון הם שירים של הממלכה המאוחדת. ביטוי משמעותי לתופעה זו ניתן למצוא בחגיגות היובל לאירוויזיון, שנקראו "Congratultaions" על שם השיר הבריטי ב-1968. ביטוי נוסף באותה תחרות היה העובדה ששני שירים בריטיים בתחרות, "Making Your Mind Up" ו-"Save Your Kisses for Me", נבחרו להשתתף בתחרות עצמה. שירים אחרים של הממלכה המאוחדת זכו להצלחה גדולה ולהשמעות רבות בתחנות הרדיו האירופיות (ולעיתים אף מחוץ ליבשת, במקומות כמו אוסטרליה, ניו זילנד, קנדה, דרום אפריקה ולעיתים רחוקות גם ארצות הברית). שירים כאלו הם רוב שיריה הזוכים של הממלכה המאוחדת, ושירים נוספים כמו "Jack in the Box" מ-1971, "Long Live Love" מ-1974 ו-"Ooh Aah... Just A Little Bit" מ-1996.
אחד משיריה הידועים ביותר, "Save Your Kisses for Me", השיר המנצח באירוויזיון 1976, הוא השיר שזכה לאחוז הניקוד האפשרי הגבוה ביותר – 80.3% מכלל הנקודות האפשריות (204, באותה השנה). באותה שנה קיבלה הממלכה המאוחדת 12 נקודות ("Douze Point") משבע מדינות שונות.
בחירת השיר המייצג בתחרות
משך רוב שנותיה נקראה התחרות "שיר למען אירופה" (A Song For Europe), ובחלק מהזמן נקראה גם "תחרות הזמר הבריטית הגדולה" (The Great British Song Contest) וגם נקראה "ההחלטה שלך" (Your Decision) ונקראה גם "ההחלטה" (Making Your Mind Up) על שם השיר הבריטי שזכה באירוויזיון 1981. בשנת 2011 לראשונה נבחר השיר בבחירה פנימית ולכן לא התקיימה התחרות.
ב-1980 התעוררה מהומה, כאשר נרשם שוויון בהצבעות בין השירים "Love Enough For Two" של להקת "פרימה דונה" ו-"Happy Everything" של הזמרת מגי מון. כדי להגיע לבחירת זוכה, קרא המנחה טרי ווגן, במעט היסטריה, לצוותי השיפוט על מנת לברר איזה שיר קיבל יותר נקודות מהשופטים. דבר זה חולל בלבול גדול בלוח התוצאות לאחר ששופטים רבים שינו את מספר הנקודות שהעניקו בהתחלה. בסופו של דבר, נמצא כי להקת "פרימה דונה" זכתה לאחר שהצביעו לה 8 צוותי שיפוט לעומת 6 שהצביעו למגי מון. בדיקה שביצע ה-BBC למחרת היום אישרה את זכייתה של "פרימה דונה". "פרימה דונה" היא הלהקה הראשונה בתולדות הממלכה המאוחדת שהוקמה במיוחד לאירוויזיון (וגם נשלחה אליו).
בהמשך שנות ה-80 הצטמצם מספר השירים בתחרות ל-8 והעניין בה פחת. ב-1987 נערך שינוי במתכונת התחרות – מספר השירים הועלה לעשרה והוצע לחברות התקליטים להגיש שירים לתחרות. אולם אכזבה גדולה שנחלה באותה שנה עם המקום ה-13 באירוויזיון עצמו, הובילה לשינוי נוסף במתכונת התחרות – כשההצבעה הועברה מצוותי שיפוט אזוריים להצבעה טלפונית של הצופים בבית. הוחלט שבמקביל להצבעה הטלפונית יישב באולפן פאנל (שהורכב ברובו מידוענים בריטים שונים) שהעניק טיפים ועצות הומוריסטיים למצביעים בבית. מתכונת חדשה זו גררה גם היא הצלחה מיידית – ובשנתיים הראשונות להפעלתה (1988–1989) הגיעה הממלכה המאוחדת למקום השני. ב-1990 הגיעה הממלכה המאוחדת למקום השישי (שנחשב הצלחה יחסית, לאור העובדה שבאותה שנה השתתפו למעלה מ-20 מדינות). אולם ב-1991 הגיעה הממלכה המאוחדת למקום העשירי בלבד, והתוצאה הנמוכה הובילה את ראש מחלקת הבידור הקל של ה-BBC, ג'ים מויר, להחליט על בחירת האמן בעצמו, בעוד שבחירת השיר תיעשה על ידי הקהל בבית. שיטה זו הניבה את המקום השני הן ב-1992 והן ב-1993. ב-1994 נבחרה הזמרת האלמונית פרנסיס רפאל עם השיר "We Will Be Free" ("אנו נהיה חופשיים"). השיר הגיעה למקום העשירי בלבד בדבלין, אולם זכה להצלחה בינלאומית לאחר האירוויזיון.
השנים הראשונות
הפורמט של "שיר למען אירופה", והאופן שבו הזוכה נבחר שונה פעמים מספר. בשנים הראשונות היו כמה שלבים וחצאי גמר לתחרות, כאשר הזוכה נבחר על ידי צוות שופטים אזורי ברחבי הממלכה. שיטה זו שימשה את שלוש התחרויות הראשונות (1957, 1959 ו-1960). ב-1961 הזוכה נבחר על ידי צוות של 140 שופטים. בשנים 1962–1963 השתמשו שוב בצוותי שיפוט אזוריים. האמנים הוזמנו בדרך כלל על ידי ה-BBC על מנת להופיע ולבחור שיר מבין רשימת שירים שניתנה להם. שמות גדולים בזמנו, כמו פטולה קלארק, ליטה רוזה, אן שלטון, פרנק איפילד, רוני הילטון, ג'יין מורגן ודייוויד יוז היו בין המתמודדים בתחרות הבריטית, אך אף אחד מהם לא זכה בכרטיס לאירוויזיון עצמו. בשנות ה-60' המוקדמות, חברות התקליטים החלו להיות מעורבות בתהליך הבחירה, ושלחו שירים המבוצעים על ידי האמנים שלהן. הדבר הוליד להיטים לזמרים כמו קרייג דאגלס, קארל דנבר, ג'קי לי, קני לינץ', וינס היל וריקי ואלנס, אך עדיין, אף אחד מהם לא הגיע לאירוויזיון. בין השנים 1964–1975, ה-BBC בחר מדי שנה באמן מסוים שייצג את הממלכה באירוויזיון. אותו אמן ביצע שישה שירים (חמישה שירים בלבד בוצעו ב-1966 וב-1967), והציבור הרחב (למעט בשנים 1964 ו-1971 היה מצביע באמצעות שליחת גלויות עם שם השיר בו הוא בוחר. שביתת עובדי הדואר ב-1971 מנעה קיום בחירות "דמוקרטיות", ולשם כך גויסו שוב צוותי השיפוט האזוריים. הפסקת חשמל גדולה ב-1972 גרמה לכך שבאזורים רבים לא יכלו לצפות בתחרות, מה שהוביל לשיעור הצבעה נמוך. בשנים הראשונות של התחרות, רק זמרי ה'מוזיקה הקלה' לקחו בה חלק, כמו קנת' מק'קלר וקת'י קירבי. מיקומו הנמוך של מק'קלר באירוויזיון 1966 בלוקסמבורג (מקום תשיעי מתוך 18 וקבלת נקודות רק משתי מדינות), גרם ל-BBC לפנות לכוכבי הפופ המרכזיים של הממלכה. הדבר הוביל לרצף של הצלחות עבור הממלכה המאוחדת באירוויזיון. שיטת הגלויות הופסקה ב-1975, לאחר שיעור הצבעה נמוך. תקופה זו הייתה מוצלחת מאוד עבור הממלכה המאוחדת באירוויזיון. כל שיר שייצג אותה בין 1967 ל-1977 סיים באחד מארבעת המקומות הראשונים (רק בשנים 1971, 1973 ו-1974 לא הגיעה הממלכה המאוחדת למקום הראשון או השני). בין השנים 1967–1970 הייתה הממלכה המאוחדת רחוקה שבע נקודות מארבעה ניצחונות רצופים.
שלהי שנות ה-70' ושנות ה-80'
ב-1976 שונתה המתכונת של תחרות "שיר למען אירופה". 12 שירים הוצגו על ידי אמנים שנבחרו על ידי כותבי השירים. הזוכה נבחר על ידי צוותי שופטים אזוריים ברחבי הממלכה. שיטה חדשה זו הניבה הצלחה מיידית. כבר באירוויזיון 1976 זכתה הממלכה המאוחדת עם השיר "Save Your Kisses For Me" (שמרי את נשיקותייך בשבילי), שבוצע על ידי להקת אחוות האדם. שיר זה נחשב עד היום לשיר המצליח ביותר בתולדות האירוויזיון (השיר הצליח אף יותר מ"Waterloo" (ווטרלו), "שיר היובל" של האירוויזיון, של להקת אבבא השוודית, הלהקה המצליחה ביותר בתולדות האירוויזיון). אמנים מצליחים נוספים שהשתתפו בתחרות בשלהי שנות ה-70' היו פרנק איפילד, תמי ג'ונס, לין פול והאחיות נולן, והתחרות הניבה להיטים בריטיים רבים. שביתת עובדי ה-BBC ב-1977 הובילה לכך שתחרות "שיר למען אירופה" לא שודרה בטלוויזיה, אלא ברדיו. התחרות ב-1979 לא שודרה מעולם, עקב שביתת טכנאי הקול של ה-BBC. השופטים הצביעו על סמך הקלטות מהחזרות. השירים הושמעו לציבור הרחב בתוכנית הרדיו של טרי ווגן ביום למחרת, לאחר שהתוצאות כבר היו ידועות.
בשנת 1980 התוצאות הובילו לשוויון בין להקת פרימה דונה והשיר "Love Enough For Two" (אהבה שמספיקה לשניים) והזמרת מגי מון והשיר "Happy Everything" (הכל שמח). כדי לשבור את השוויון, המנחה טרי ווגן קרא (בהיסטריה, יש לומר) לצוותי השיפוט, על מנת לברר איזה שיר קיבל נקודות מיותר שופטים. הדבר הוביל לבלבול רבתי בלוח התוצאות, כאשר חלק מהשופטים הקריאו ניקוד שגוי, שאינו תואם את הניקוד עליו הכריזו בהתחלה (מה שגרם להקראה חוזרת שוב ושוב של הניקוד). לבסוף להקת פרימה דונה זכתה, עם שמונה שופטים שהצביעו לה, לעומת שישה למגי מון. בדיקה חוזרת שערך ה-BBC לאחר התחרות אשררה כי אכן להקת פרימה דונה היא הזוכה הנכונה.
גם ב-1990 בזאגרב נרשמה הצלחה יחסית, מקום שישי. אלא שבאירוויזיון 1991 נרשמה אכזבה לשחקנית סמנתה ג'אנוס, שהגיעה רק למקום העשירי. כתוצאה מכך, ה-BBC החליט להשתמש שוב בשיטה ששימשה בשנים 1964–1975, כאשר ראש מחלקת הבידור הקל של ה-BBC, ג'ים מויר, בחר אמן אחד שיופיע בתחרות "שיר למען אירופה". הדבר הוליד שוב שני מקומות שניים, מייקל בול ב-1992 במאלמו וסוניה ב-1993 במילסטרית. ב-1994 הציע מחבר השירים דון בלאק לראש המחלקה החדש של מחלקת הבידור הקל ב-BBC, דייוויד לידימנט לשלוח זמרת חדשה ולא ידועה, בשם פרנסיס רפאל. העניין בשיר "We Will Be Free (Lonely Symphony)" (נהיה חופשיים סימפוניה בודדת) היה נמוך, והשיר עצמו הגיע למקום העשירי בדבלין. למרות זאת, השיר הפך לאחר האירוויזיון ללהיט ברחבי אירופה ובישראל.
המהפך של שנות ה-90'
מפנה דרמטי חל ב-1995, בניסיון להעלות את העניין בתחרות. ה"מומחה" לפופ, ג'ונתן קינג התבקש לקחת על עצמו את ארגון התחרות "שיר למען אירופה", ולהפוך אותה למודרנית יותר. בתחרות זו הופיעו שירים בסגנון קצבי ומודרני הרבה יותר, על ידי אמנים בריטים פופולריים. אף על פי שלהקת הראפ Love City Groove הגיעה רק למקום העשירי בדבלין, השיר הפך ללהיט ענק בממלכה המאוחדת. שנה לאחר מכן שונה שמה של התחרות ל"תחרות הזמר הבריטית הגדולה" (The Great British Song Contest). במסגרת התחרות, כל שמונת השירים בוצעו ב-1 במרץ בטופ אוף דה פופס, והציבור הצביע טלפונים לארבעת השירים שעלו לגמר. ארבעת העולים לגמר פורסמו למחרת, מבלי לציין את המיקום המדויק של כל שיר. ב-8 במרץ נערך הגמר הגדול, כשג'ינה ג'י האוסטרלית מנצחת בשיר הדאנס הקצבי "Ooh Uh, Just A Little Bit" (או אה, רק מעט). השיר הפך מיד למגה-להיט במצעד הפזמונים הבריטי, אך לא באירוויזיון עצמו. באוסלו הסתפקה ג'ינה ג'י במקום השמיני, אך השיר הפך ללהיט עולמי (לרבות בארצות הברית, שם המודעות שירי האירוויזיון כמעט שאינה קיימת), שהצליח יותר מהזוכה האירי בתחרות. לקראת הגמר של תחרות הזמר הבריטית הגדולה לשנת 1997, הושמעו כל השירים המתמודדים בתוכנית הרדיו של קן ברוס, והציבור התבקש, על סמך שמיעה בלבד, לבחור בארבעת השירים שעולים לגמר. הגמר של תחרות הזמר הבריטית הגדולה התקיים במסגרת ספיישל "הגרלת הלוטו הלאומית", וב-1999 שוב ב"טופ אוף דה פופס". הדבר הוביל לניצחון הסוחף ביותר בתולדות האירוויזיון (והחמישי עבור הממלכה המאוחדת) עם השיר "Love Shine A Light" (אהבה, האירי אור) של להקת קתרינה והגלים. שנה לאחר מכן הגיעה הממלכה המאוחדת למקום השני.
דעיכת הממלכה המאוחדת בשנות ה-2000
החל מ-1999 נחלה הממלכה המאוחדת אכזבות באירוויזיון.
שמה של התחרות שונה שוב בשנת 2000 ל"שיר למען אירופה". באירוויזיון 2002 בטאלין נחלה הממלכה המאוחדת את ההצלחה האחרונה שלה, כששלחה את כוכבת ה"Strar Academy" (הגרסה הבריטית ל"כוכב נולד"), ג'סיקה גרליק. השיר שביצעה גרליק, "Come Back" (חזור) הגיע למקום השלישי.
שנת 2003 הייתה, עד 2021, השנה העגומה ביותר עבור הבריטים, אחת המדינות המצליחות ביותר בתולדות האירוויזיון. עד אז, המיקום הנמוך ביותר שלהם היה 16 (2000). בשנה זו הגיע הצמד "מזל תאומים" או "ג'מניי" עם השיר "Cry Baby" (כפל משמעות של: תבכה מותק/תינוק בכיין) למקום האחרון (26) עם אפס נקודות. המיקום הנמוך הסעיר את חובבי האירוויזיון בממלכה המאוחדת, ופתח את מהדורות החדשות במדינה. יש שייחסו את התוצאה כמחאה אירופית על הפלישה הבריטית-אמריקנית לעיראק. רוב הבריטים מייחסים תופעה זאת לעובדה שמדינות רבות מצביעות באופן לשכנותיהן ("הצבעת שכנים") או למולדתם של מהגרים במדינות מערביות ("הצבעת פזורה").
בשנת 2004 שונה שמה של התחרות שוב, והפעם היא נקראה "Making Your Mind Up" (החלטה) או בראשי תיבות MYMU, על שמו של השיר הבריטי המצליח של באקס פיז שזכה באירוויזיון 1981.
בשנת 2008 שונה שמה של התחרות פעם נוספת, ל-"Your Decision" (החלטה שלך),שם התחרות שונה בגלל ההישג של להקת סקוץ' (מקום 22). בשנה שלאחר מכן הוחלט לקרוא לתחרות בשם בו נעשה שימוש עד היום, "Your Country Needs You" ("המדינה שלך זקוקה לך").
בשנת 2011 הוקפאה התחרות לשלוש שנים כי הממלכה המאוחדת בחרה את להקת בלו בבחירה פנימית לאירוויזיון ולאור הצלחתם בחרה הממלכה המאוחדת עוד נציג בבחירה פנימית – אנגלברט המפרדינק, ולאחר מכן הם בחרו את בוני טיילר שביקשה לייצג את המדינה.
באירוויזיון 2019 סיים הממלכה המאוחדת הבריטי במקום האחרון. אירוויזיון 2021 תם שוב במפח נפש עגום במיוחד עבור הבריטים. נציג הממלכה המאוחדת באירוויזיון זה, ג'יימס ניומן והשיר "Embers" אותו ביצע, קיבל 0 נקודות הן מחבר שופטים מהמדינות השונות והן מהציבור.
בחירת המתמודד ב-2007
בשנת 2007 נרשמה מבוכה, כאשר לשלב הגמר הגיעה כוכבת ה-"Star Academy" (הגרסה הבריטית ל"כוכב נולד") סינדי ולהקת סקוץ'. המנחים טרי ווגן ופרן קוטון הכריזו בו זמנית את שם הזוכה, אלא שקוטון קראה בשמה של להקת סקוץ' ואילו ווגן קרא בשמה של סינדי. קולו של ווגן היה חזק יותר, והקהל היה משוכנע שסינדי היא הזוכה. קוטון מיד דאגה להבהיר כי ווגן טעה, ולהקת סקוץ' היא נציגת הממלכה המאוחדת בהלסינקי. עד היום, ווגן לא מספק הסבר הגיוני לטעות זו. התגובה היחידה שהוא נתן הייתה בתוכנית הבוקר, למחרת באומרו: "טעיתי. אף אחד לא מת".
הממלכה המאוחדת וחמש הגדולות
מאז תחרות אירוויזיון 1998, ישנן ארבע מדינות מסוימות שמעפילות אוטומטית לגמר התחרות, ללא קשר למיקומן בתחרות בשנה הקודמת. הן הרוויחו מעמד זה בזכות היותן התורם הפיננסי הגדול ביותר של התחרות של איגוד השידור האירופי (EBU). מדינות אלה הן גרמניה, הממלכה המאוחדת, ספרד, צרפת והחל מתחרות אירוויזיון 2011, כאשר איטליה חזרה לתחרות האירוויזיון לאחר כ-13 שנות היעדרות, גם איטליה. בשל מעמדן הבלתי פגיע בתחרות, הן היו ידועות בשם "ארבע הגדולות", ומאז שאיטליה הצטרפה אליהן בתחרות אירוויזיון 2011, הן ידועות בשם "חמש הגדולות". המפקח של התחרות, סוונטה סטוקסליוס, אמר לכתבים בפגישה עם "OGAE" סרביה, כי אם איטליה תחזור לתחרות בעתיד, היא תעפיל ישירות לגמר, ותהווה חלק מ"חמש הגדולות", וכך היה כאשר איטליה חזרה לתחרות באירוויזיון 2011. בשנת 2009, דווח כי "ארבע הגדולות" עלולות לאבד את מעמדן הבלתי פגיע בתחרות, והן יצטרכו להתחרות בחצאי הגמר של התחרות כמו כל שאר המדינות. עם זאת, הדבר לא התרחש, ו"ארבע הגדולות" שמרו על מעמדן הבלתי פגיע בתחרות.
הצבעה
בשנים האחרונות, מאז שהופעלה שיטת ה-"Televoting", הצבעה טלפונית, הועלו טענות כנגד תחרות האירוויזיון שרוב ההצבעות הנעשות בה הן הצבעות למדינות שכנות או הצבעות של מהגרים לארצות מולדת. מצב זה הוביל להידרדרות בפופולריות התחרות במדינות מערב אירופה הוותיקות בתחרות. מאז 2002, מוקמה הממלכה המאוחדת ארבע פעמים מתחת למקום ה-20 (ב-2003 הגיעה הממלכה המאוחדת למקום האחרון עם אפס נקודות). בפעמיים הבודדות שהצליחה הממלכה המאוחדת לעבור את רף המקום ה-20, היא הגיעה למקום ה-16 (אירוויזיון 2004) ולמקום ה-19 (אירוויזיון 2006). בעוד שהבריטים טוענים שלמיקום הנמוך לה זוכה הממלכה המאוחדת יש קשר לדפוסי ההצבעה וגם למחאה אירופית על השתתפות הממלכה המאוחדת בפלישה האמריקנית לעיראק, רבים באירופה טוענים שהממלכה המאוחדת, כאחת מארבע הגדולות, אינה חוששת למיקום אליו תגיע ועל כן אין לה עניין של ממש בנציגים אותם היא שולחת לתחרות, ולכן הופעותיה אינן מוצלחות.
עם זאת, דווקא בעידן ה-"Televoting", הממלכה המאוחדת יצרה לעצמה שם של מדינה המצביעה לרוב על פי איכות השירים, ולא על פי דפוסי הצבעה נפוצים בשאר היבשת, וזאת חרף ריבוי מהגרים בממלכה המאוחדת, מארצות ערב וממזרח אירופה. עם זאת, מדובר אך ורק במעמדה של הממלכה המאוחדת בתחרות, ולא הגדרה של ממש.
אירוח האירוויזיון
הממלכה המאוחדת היא שיאנית אירוח התחרות – 8 תחרויות אירוויזיון נערכו בשטחיה, ועוד אחת נעשתה בלוקסמבורג בהפקתה. היא אירחה את התחרות 4 פעמים לאחר זכייתה, ו-4 פעמים לאחר שהמדינה הזוכה התקשתה לארח את התחרות. ב-1969 הייתה הממלכה המאוחדת אחת מתוך 4 זוכות, ולא הוגרלה לארח את התחרות ב-1970. לאורך השנים, סייע ה-BBC לרשתות השידור המפיקות של התחרות בארגון התחרות ובשידורה, כך למשל ב1999 שודרו הצבעות של מספר מדינות בסיוע לווייני שידור של ה-BBC. בניגוד למדינות אחרות באירוויזיון, כמו ישראל, ספרד, לוקסמבורג ואירלנד, הממלכה המאוחדת מעולם לא זכתה בתחרות כשאירחה אותה (וככלל, מעולם לא זכתה פעמיים ברצף). הואיל והממלכה המאוחדת הובילה את אירופה ואת רוב העולם המערבי בשידורי טלוויזיה, הצליח ה-BBC להפיק תחרויות מרשימות ומושקעות בהיקפן ובתפארתן. כך למשל, באירוויזיון 1968, האירוויזיון הראשון ששודר בצבע, הוקרנו על הבמה תמונות של המבצעים המופיעים בעת הופעתם; בשנת 1972 הוצבה טלוויזיה גדולה על הבמה שהקרינה קטעי מעבר ואת שמות המדינות המשתתפות.
חוזיאש הראשון
חוּזְיַאש הראשון היה מלך החתים בין השנים 1530 - 1525 לפנה"ס. הוא היה בנו של אמונש אך ככל הנראה לא הבכור ולכן לא היה בעדיפות הראשונה לרשת את כס המלכות. היו לו ככל הנראה שני אחים גדולים ממנו (מלבד עוד חמישה צעירים ממנו) - תִיתִיַאש וחַנְתִילִיש. שניהם נרצחו בפקודת חוזיאש, מה שאפשר לו להשתלט על המלוכה בקלות רבה.
הממלכה המאוחדת באירוויזיון
אירוח האירוויזיון
ארבע פעמים אירחה הממלכה המאוחדת את התחרות אף על פי שלא ניצחה שנה קודם לכן:
חוזיאש הראשון
כעבור חמש שנים בלבד הודח חוזיאש הראשון מכס המלכות על ידי חותנו תלפינוש.
הממלכה המאוחדת באירוויזיון
אירוויזיון 1973
לאחר זכייתה של לוקסמבורג ב-1972 (שנערך באדינבורו, סקוטלנד) נדרשה ה-RTL, רשות השידור הממלכתית של לוקסמבורג, להפיק את התחרות. ב-RTL התקשו להפיק אירוע כה גדול, ופנו תחילה לרשות השידור המונגסקית (TMC), אולם זה הסכימה לסייע רק בתנאי שהתחרות תתקיים במונטה קרלו (אף על פי שהתחרות הקודמת, בה זכתה לוקסמבורג, הייתה אמורה להיערך שם אולם MTC סירבו לארחה מטעמי תקציב). ראשי ה-TMC התעקשו על קיום התחרות בארצם, ועל כן ביקשו עזרה מה-BBC בארגון ושידור התחרות. הייתה זו הפעם היחידה שה-BBC ארגן תחרות אירוויזיון מחוץ לגבולות הממלכה המאוחדת כולה, והייתה אחת משתי הפעמים היחידות בתולדות האירוויזיון כולו בה התחרות הופקה על ידי רשת שידור זרה למדינה המארחת.
סמואל ג'ונסון (מחנך אמריקאי)
סמואל ג'ונסון (באנגלית: Samuel Johnson; 14 באוקטובר 1696 – 6 בינואר 1772) היה מחנך, פילוסוף וכומר שחי בקולוניה הבריטית של צפון אמריקה. ג'ונסון האמין בא-מטריאליזם ואנגליקניזם. היה הנשיא הראשון של אנגליקן קינג'ס, מכללה שהפכה לאוניברסיטת קולומביה - אחת משמונה האוניברסיטאות החברות בליגת הקיסוס. היה בוגר אוניברסיטת ייל. בנו ויליאם סמואל ג'ונסון שהיה סנאטור אמריקאי אף הוא היה נשיא אוניברסיטת קולומביה.
קורות חייו
ג'ונסון נולד ב-14 באוקטובר 1696 בגילפורד, קונטיקט. הוא היה חבר קרוב של הפילוסוף האירי ג'ורג' ברקלי, והתכתב עמו לעיתים תכופות. נפטר ב-6 בינואר 1771 בסטרטפורד, קונטיקט.
הקמת קינג'ס קולג'
הלימודים בקולג' החלו בתאריך 17 ביולי 1754 כאשר ג'ונסון היה המרצה היחיד. הקולג' הוכר רשמית ב-31 באוקטובר 1754 והפך לאוניברסיטת קולומביה ב-1 במאי 1784.
קרב תרמופילאי
קרב תרמופילאי הוא קרב שנערך במצר היבשתי תרמופילאי שבמרכז יוון בשנת 480 לפנה"ס, בין צבא בן שבעת אלפים לוחמים מן הברית ההלנית בראשות לאונידס מלך ספרטה, לבין צבא האימפריה הפרסית. הצבא הפרסי, שהיה גדול לאין שיעור ומנה עשרות אלפים ויותר, פלש ליוון דרך מעבר תרמופילאי הצר. לפי הרודוטוס, במשך שבעה ימים הצליחו היוונים להדוף את התקפות הפרסים, עד שיווני בן המקום גילה לפרסים דרך הררית דרכה יכלו הפרסים לאגף את הצבא היווני ולבסוף גם להביסו. לאונידס ו-300 לוחמים ספרטנים נשארו ללחום בפרסים עד המוות. הקרב, ועמידתם של הלוחמים הספרטנים מול כוח רב מהם, הפכו למופת של אומץ לב שמלווה מאז את תרבות המערב.
רקע
על מנת להתנגד לפלישה, התאגדו ערי המדינה של יוון בברית המכונה "הליגה ההלנית". את ההנהגה על חילות היבשה והים מסרו לידי הספרטנים מתוך הכרה בעליונותם הצבאית. הליגה כללה כמעט את כל ערי יוון שבפלופונסוס וערים מעטות משאר אזורי יוון (לא כל ערי יוון השתתפו במלחמה, ערים מסוימות בחרו להיכנע לפרסים עוד טרם הקרב וערים אחרות עברו לצדם במהלך המלחמה).
היוונים החליטו לוותר על הגנת יוון הצפונית ושלחו כוח גדול לבלימת הפרסים במעבר תרמופילאי על מנת למשוך זמן ולכנס את כוחות הברית. הכוח הורכב מחיילים מיוון התיכונה בפיקודו של לאונידס, אשר הגיע עם חיל מובחר של הצבא הספרטני. במקורות רבים מצוין המספר "300 הספרטנים". למעשה היו בקרב 304 ספרטנים: 300 חיילי משמר המחולקים לשלוש פלוגות, קצין לכל פלוגה, ולאונידס עצמו. אולם החייל פנטיטיס יצא בשליחות אל תסאליה. והחייל אריסטודמוס לא לחם בגלל מחלה. כך שהיו 302 ספרטנים. כתמיכה בצבא היבשה יצא הצי לכיוון מצר ארטמיסיון על מנת לא לתת לכוחות הפרסיים אפשרות לאגף את צבא היבשה ולהנחית כוחות בעורפם.
הקרב
בבואם למעבר, החלו היוונים בביצורו. המעבר היה צר ורוחבו לא עלה על כמה מאות מטרים. על מנת לבצרו, החלו היוונים לשקם את החומה העתיקה שעמדה במקום והציבו חיל משמר בדרך צדדית בהרים שבעזרתה אפשר היה לעקוף את המעבר. זה היה המעבר היחיד בו יכלו הפרסים לעבור, ולכן החזקתו הייתה עשויה למנוע מהם לכבוש את שאר יוון.
חשיארש לא התרשם מהכוח היווני שעמד על 7,000 חיילים וחשב שצבאו ימחץ אותם בעצם מספרו העדיף. לפי פלוטרכוס, שלח המלך הפרסי שליחים אל לאונידס והבטיח לו את כתר יוון תמורת שיתוף פעולה עמו, ליאונידס ענה: "אם היה לך מושג כלשהו בדבר הנושאים הנשגבים בחיים, היית נמנע מלחמוד רכושם של אחרים. עבורי, מוות למען יוון עדיף לעומת היותי שליט יחיד על בני עמי". לאחר קבלת תגובתו של לאונידס, שלח אליו חשיארש דרישה שהספרטנים ימסרו את נשקם (כלומר ייכנעו), על דרישה זו ענה לו לאונידס בהתגרות: "בוא, קח אותם".
חשיארש שלח את כוחותיו לקרב, אך התוצאות היו אפסיות וההתקפה נהדפה. הקרב הפך עד מהרה לטבח בן יומיים, שבמהלכו איבדו הפרסים אלפי חיילים בלי שהצליחו לשבור את היוונים. חשיארש חשש שהוא עומד להפסיד במלחמה, כשלמזלו הגיע למחנהו יווני בשם אֵפִיאַלְטֵס. (מאז אותו יום, שמו הוא מילה נרדפת לבוגד ביוונית), וסיפר לפרסים אודות המעבר הצר בהרים, מתוך ציפייה לקבל שכר על מידע זה.
חשיארש שלח את הגיס המכונה "בני האלמוות" - יחידת עילית פרסית בת 10,000 לוחמים, תחת פיקודו של הידרנס. הם הצליחו לאגף את היוונים. כשראה לאונידס שהמצב אבוד, שלח רצים לצי בארטמיסיון על מנת להודיע להם על מפלתו, שחרר את בעלי הברית היווניים, ונשאר להגן על נסיגתם עם הספרטנים וכוח עזר מתספיאה. הקרב נמשך עוד כמה שעות עד שאחרון הספרטנים נהרג. בסיכומו של הקרב, איבדו הפרסים אלפי חיילים תמורת מספר הקטן לפחות פי 10 מזה. למרות האבדות, המשיך הצבא הפרסי בהתקדמותו דרומה ועד מהרה הגיע עד אתונה ושרף אותה. רק הניצחון הימי של האתונאים בקרב סלמיס והניצחון היבשתי בקרב פלטאיה, שבא בעקבותיו, הצליח לבלום את התקדמות הפרסים, והם נאלצו לסגת צפונה.
לאחר הדיפת הפרסים מיוון, הוצבה במקום הקרב אנדרטה המנציחה את זכר הלוחמים שנפלו בקרב. על האנדרטה נחרטו המילים:
קיימת סברה במקורות העתיקים כי לאונידס החליט להקריב את עצמו ואת חייליו כדי להציל את הצי האתונאי שנתקע במעבר הצר בין אוובויה ליבשה, על ידי כך שיעכב את הפרסים ויאפשר לו את זמן החילוץ הנחוץ. סברה אחרת מתייחסת לנבואת האורקל מדלפי, אשר ניבא לפני הקרב שספרטה תיהרס או תאבד אחד ממלכיה בקרב, וטוענת שלאונידס בחר במותו להצלת ספרטה. לא ברור עד כמה עדויות אלה אמיתיות ומה חלקן של האגדות בעדויות אלה.
הקרב בתרבות הפופולרית
מאז התרחשותו, שימש הקרב בתרמופילאי השראה ליצירות תרבותיות רבות ומגוונות: שירה, פרוזה ורומנים, ציור, קולנוע, טלוויזיה ואף משחקי וידאו. נכתבו אודותיו ספרים דוגמת שערי האש, רומן מאת סטיבן פרספילד, וכן "הנער מנכסוס", רומן מאת אהרן אבדי. כמו כן נעשו עיבודים קולנועיים. "300 הספרטנים" היה סרט משנת 1962 שנוצר תוך שיתוף פעולה עם הממשל היווני. בסרט כיכבו ריצ'רד איגן כליאונידס מלך ספרטה, ודייוויד פרר כמלך פרס חשיארש הראשון. סרט אחר הוא "300", עיבוד מ-2007 לפי הנובלה הגרפית של פרנק מילר, בכיכובם של ג'רארד באטלר כמלך ספרטה, ורודריגו סאנטורו כמלך פרס. להקת המאטל השוודית "סבטון" פרסמה את השיר "Sparta" שעוסק בקרב.
צבאות רבים כיום, ובהם צה"ל, ראו בצבא הספרטני מודל לחיקוי. במיוחד מוערכים בקרב צבאות העולם ותאורטיקנים צבאיים המשמעת הצבאית, הלכידות היחידתית והדבקות במשימה של צבא ספרטה בכלל והלוחם הספרטני בפרט.
קטרפילר
חברת קטרפילר (באנגלית: .Caterpillar Inc) היא חברה אמריקאית העוסקת בייצור מנועים וציוד מכני הנדסי. מטה החברה נמצא בפאוריה שבאילינוי, ארצות הברית, כמו גם אחד ממפעליה הגדולים. מניות החברה נסחרות בבורסת ניו יורק ומסומנת באותיות CAT, שם שהפך לכינוי הלא-רשמי של החברה. פירוש שמה באנגלית הוא "זחל", על שום מערכת המזקו"ם המורכבת בדחפורים שתנועתה דומה לתנועת הזחל.
בישראל מיוצגת החברה על ידי חברת טרקטורים וציוד (I.T.E) בע"מ שבבעלות זוקו שילובים (שנוצרה ממיזוג החברה הישראלית לטרקטורים וציוד כבד בע"מ, יבואנית קטרפילר מ-1948, וזוקו בע"מ ב-2001).
היסטוריה
קטרפילר נוסדה ב-15 באפריל 1925 ממיזוג של חברת Holt Manufacturing Company ו C. L. Best Tractor Company לחברה חדשה Caterpillar Tractor Company. חברת הולט הייתה החלוצה בשימוש בזחל על גבי טרקטורים בזמן מלחמת העולם הראשונה. כבר בשנתה הראשונה הסתכמו מכירות החברה ב-13 מיליון דולר. בשנת 1929 היו מכירות החברה 52.8 מיליון דולר והחברה המשיכה לצמוח בכל שנות השפל הגדול בארצות הברית.
בשנים הראשונות שלאחר היווסדה עברה החברה שינויים משמעותיים בייצור מכונות, כולל אימוץ מנוע דיזל. בתקופת מלחמת העולם השנייה זכו מוצרי החברה לתהילה עת שימשו את חטיבות ההנדסה של הצי האמריקאי, אשר סללו מסלולי נחיתה ודרכים בזירת האוקיינוס השקט. בשגשוג הכלכלי שלאחר מלחמת העולם גדלה החברה בקצב מהיר ובשנת 1950 הקימה את מפעל הייצור הראשון שלה מחוץ לגבולות ארצות הברית. צעד זה היווה אבן דרך בהפיכתה של החברה לתאגיד רב-לאומי.
בשנים 1997–1998 החברה התרחבה לתחום ייצור מנועי דיזל כאשר רכשה חברה גרמנית (חברת בת של קרופ) וחברה בריטית מנועי פרקינס.
במאה ה-21 החלה קטרפילר ברכישת חברות רבות על מנת להגדיל את היקף עסקיה. בשנת 2010 החליטה קטרפילר להיכנס לתחום הקטרים והרכבות ורכשה מספר חברות העוסקות בתחום.
ב-2010, בעקבות תוכנית הגרעין האיראנית והלחץ הבינלאומי נגד איראן הודיעה קטרפילר שתפסיק למכור ציוד לאיראן, כולל מכירת ציוד דרך מתווכים ("צד שלישי").
בשנת 2020 החלה קטרפילר במהפך בשיטת השיום והמספור של כלי הצמ"ה שלה, בעיקר בכל הנוגע למספור הדורות של כל כלי (שהתבצע עד אז באמצעות אות אנגלית עולה אחרי מספר הכלי, למשל: D9L, D9N, D9R ו-D9T. הדגם הכי חדש, D9 מודל 2020, נקרא מעכשיו פשוט D9).
עסקי החברה
נכון לתחילת שנת 2006, כ-44% מכלל מכירות החברה הן ללקוחות מחוץ לגבולות ארצות הברית. מוצרי החברה נמכרים בכמעט 200 מדינות ברחבי תבל. לחברה 220 סוכנים בעולם, מתוכם 63 בארצות הברית. מוצרי החברה מיוצרים ב-51 מפעלים שונים בארצות הברית וכן 58 מפעלים במדינות: אוסטרליה, בלגיה, ברזיל, קנדה, אנגליה, צרפת, גרמניה, הונגריה, הודו, אינדונזיה, איטליה, יפן, מקסיקו, הולנד, צפון אירלנד, סין, פולין, רוסיה, דרום אפריקה ושוודיה. קטרפילר אף מעניקה רישיון לקבלני משנה לייצר תחת שמה אביזרי ביגוד, הנעלה, צעצועים ועוד.
המפעל הראשון וההיסטורי של קטרפילר, בעיר פאוריה באילינוי, משמש כמטה החברה ומרכז המחקר והפיתוח שלה. ארבעה מן המפעלים המרכזיים של החברה פועלים עדיין בעיר פאוריה, אף שרבים מן החלקים למוצרי החברה מיוצרים במפעלים אחרים. בעיר פועלים מפעל חישולי מייפלטון, בו יוצקים את מנועי הדיזל וחלקים גדולים אחרים; מפעל מזרח פאוריה שם מורכבים הטרקטורים של החברה מזה למעלה מ-70 שנה; מפעל המנועים מוסוויל אשר נבנה לאחר מלחמת העולם השנייה ומפעל החלקים מורטון.
החברה מפיצה את מוצריה דרך ספקים שונים. בישראל יוצגה קטרפילר על ידי החברה הישראלית לטרקטורים וציוד, שפעלה מ-1948 עד לתחילת המאה ה-21, אז מוזגה לחברת זוקו שילובים, המשמשת כנציגת קטרפילר בארץ באמצעות חברת הבת טרקטורים וציוד (ITE) בע"מ.
כלי עבודה ומוצרים אחרים
לחברה רשימה של כ-400 מוצרים אותם ניתן לרכוש באמצעות סוכני החברה בעולם. בין המוצרים הבולטים נמנה מגוון רחב של ציוד מכני הנדסי לרבות דחפורים, מחפרים, מעמיסים קדמיים (יעים אופניים וזחליים), מחפרונים, מיני-מעמיסים זחליים ואופניים (נקראים "מיני-קאט") טרקטורים, מפלסות, מכונות לכריית מנהרות, ציוד בנייה, ציוד סלילת כבישים ומשאיות עפר. קטרפילר היא היצרן הגדול בעולם של יעה אופני. כלים אלה מתוכננים במתקן החברה בעיר אורורה באילינוי. מעמיסים קדמיים בגודל בינוני מיוצרים במפעלי החברה בארצות הברית, יפן, בלגיה, ברזיל וסין. מעמיסים קדמיים גדולים מיוצרים אך ורק במפעל החברה באורורה שבאילינוי. קטרפילר מייצרת גם את מנועי הדיזל והבנזין וכן את טורבינות הגז המיועדים לכלים המכניים הנדסיים מתוצרת החברה. מנועים אלה נמכרים גם כמוצר נפרד. מנועי החברה משמשים בין השאר להנעת כלים הנדסיים, קטרי רכבת, משאיות ומשאיות סמי-טריילר, אוניות וכן להפעלת גנרטורים.
בנוסף, קטרפילר גם מייצרת כיסאות עור איכותיים (במקור למפעילי הציוד), וכן מעניקה רישיון לייצור מוצרים הנושאים את שמה וסימנה המסחרי, כגון: בגדים, הנעלה, שעונים, מזכרות, צעצועים, ספרים וסרטים המתעדים את החברה ואת מוצריה.
קטרפילר היא אחת מהחברות ה"מצטיינות" שהופיעו ברב המכר "In Search of Excellence" שפרסם "גורו-המנהלים" טום פיטרס ב 1982. החברה מעסיקה כיום כ-97,000 עובדים ושוויה הוא למעלה מ-26 מיליארד דולר.
במסגרת חטיבת Caterpillar Defense Products מוכרת החברה כלי צמ"ה המוסבים לשירות צבאי, בהם דחפור D7R משוריין. עם זאת, דווקא דחפור הקטרפילר D9 זכה לפרסום עקב שימושו הצבאי בידי צה"ל, כאשר את פיתוח השריון, ההסבה והתקנת המיגון מבצעים צה"ל והתעשיות הביטחוניות של ישראל.
דחפורים זחליים
קו הדחפורים של קטרפילר הוא אחד מהמוצרים המזוהים ביותר עם החברה. הדחפורים מסומנים באות D ואחריה מספר המציין את הגודל של הדחפור, כאשר הדחפור הקטן ביותר הוא ה-D1 והגדול ביותר הוא ה-D11. הדחפורים צבועים בצבע צהוב ובאים במפרטים שונים לפי דרישות הלקוח.
אחד ממוצריה המפורסמים ביותר הוא הדחפור CAT D9, שפותח ב-1954 ומהווה עד היום את הדחפור הנמכר ביותר של החברה, כאשר כמחצית מכלל הדחפורים שהיא מוכרת הם מדגם זה. ה-D9 היה במשך שנים הדחפור הגדול והחזק בעולם, אך בשנות ה-70 של המאה ה-20 איבד את תוארו לדחפורים של חברות אחרות. כדי להתחרות בהן פיתחה קטרפילר את ה-D10 ומאוחר יותר את ה-D11, הדחפור הגדול ביותר של קטרפילר נכון ל-2017.
בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 הציגה קטרפילר את תצורת ה-Elevated Sprocket שמכונה גם High Drive. זהו תכנון ייחודי של המזקו"ם בו הזר המניע ממוקם מעל שורת גלגלי המרכוב בצורה שיוצרת לזחל צורה של מעין משולש. יתרון תכנון זה הוא בהפחת העומס על מערכות ההינע והקטנת פגיעותן לזעזועים. גם היום קטרפילר היא מהחברות הבודדות המשתמשות בתכנון זה.
ב-2009 הציגה קטרפילר לראשונה דחפור דיזל-חשמלי - CAT D7E.
בשנת 2020 ארגנה קטרפילר מחדש את קו הדחפורים שלה ושינתה את שיטת השיום. כעת כל הדגמים לא כוללים אות לטינית אחרי המספר (למשל: הדגם D9T הוחלף בדגם משופר שנקרא פשוט D9 או New CAT D9). בנוסף, כעת קו הדחפורים כולל את כלל המספרים מ-D1 הקטן ביותר ועד D11 הגדול ביותר, כאשר ה-D6K2 הפך ל-D4 וה-D6N הפך ל-D5.
המחלוקת על מכירת דחפורים לישראל
צה"ל משתמש במשך עשרות שנים בציוד מכני הנדסי ודחפורים תוצרת קטרפילר. כלי הצמ"ה העיקריים שבשימוש חיל ההנדסה הקרבית הם דחפורי D9 משוריינים שמבוססים על טרקטור זחלי קטרפילר די-9 שעליו מותקן שריון לכלי רכב תוצרת ישראל. כלי צמ"ה נוספים כוללים מחפרים זחליים ויעים אופניים, שגם הם זוכים למיגון ישראלי.
השימוש של צה"ל בדחפורים המשוריינים באינתיפאדה השנייה לצורכי לוחמה בטרור, הריסת בתים ופעולות חישוף, וכן השימוש של ישראל בציוד של החברה לבניית גדר ההפרדה, ומעורבות דחפור החברה במותה של רייצ'ל קורי גרמו להפגנות ומחאות כנגד החברה מצד תנועות שמאל רדיקלי, ארגוני זכויות אדם וקבוצות פרו-פלסטיניות. הם דרשו שקטרפילר תפסיק לאלתר את מכירת הציוד וחלקי החילוף לישראל שמשמשים את ישראל ללחימה בפלסטינים. מספר כנסיות אף משכו השקעות בחברה בסך 2.2 מיליון דולר.
הנהלת חברת קטרפילר - שמוכרת לצה"ל דחפורים וציוד במסגרת הסיוע האמריקני לישראל - סירבה מכל וכל ודחתה את הדרישה להפסיק למכור ציוד לישראל. הסברה של קטרפילר לצעד זה היה שגם היא "מודאגת מהמצב הפוליטי הקשה במזרח התיכון" אך היא לא עוסקת בפוליטיקה וכן ש"אין לה את האמצעים או את הזכות להשגיח כיצד משתמשים בציוד שלה". למרות ההפגנות והחרמות כנגדה, רווחיה של קטרפילר רק גדלו. כמו כן, בעקבות הצלחת דחפורי הדי-9 בשטחים, החלה קטרפילר לספק דחפורי די-9 גם לצבא האמריקני, כאשר ישראל מוכרת לאמריקנים את ערכות המיגון שפיתחה ל-D9R. ב-14 באפריל 2005, דחתה מועצת בעלי המניות של קטרפילר הצעת החלטה הקוראת להפסיק למכור דחפורים וציוד לישראל. ההצעה, שהועלתה בידי ארגוני שמאל קיצוניים ומספר כנסיות נוצריות, זכתה לתמיכה של 3% בלבד.
ב-2017 רכש צה"ל עשרות דחפורים וכלי צמ"ה חדשים מקטרפילר, בעיקר כדי להילחם במנהרות הטרור ברצועת עזה. חלק מכלים אלו פעלו במבצע מגן צפוני ב-2019 לאיתור ונטרול מנהרות טרור שחפר חזבאללה מלבנון לתוך שטח ישראל.
יחסי לבנון–סן מרינו
יחסי לבנון–סן מרינו הם מערכת היחסים המורכבת שבין הממשלה והעם של הרפובליקה הלבנונית לבין הממשלה והעם של הרפובליקה המרוממת של סן מרינו. שתי המדינות לא כוננו אף פעם יחסים דיפלומטיים ואין קשר דיפלומטי מעשי בין השתיים. עם זאת, לא מתקיימת עוינות בין השתיים ויש יחסים כלכליים בין המדינות ושיתוף פעולה במגוון תחומים.
יחסים כלכליים
סן מרינו ייצאה ללבנון בשנת 2014 סחורה בסך 3.63 מיליון דולר אמריקאי. מרבית הסחורה המיוצאת (84%) היא חומרי הדברה ומחממים חשמליים (12%). באותה השנה לא היו תנודות בייבוא מלבנון לסן מרינו.
תראפוזה
תראפוזה או עכביש גוליית (שם מדעי: Theraphosa) היא סוג של טרנטולה מדרום אמריקה. סוג זה כולל שלושה מינים, שלושתם מהגדולים שבעכבישי העולם.
עד לשנת 2010 היו ידועים שני מיני תראפוזה, אם כי רבים חשדו כי חלק מהפריטים שנחשבו בטעות כ-Theraphosa blondi שייכים בעצם למין אחר, שלישי. בשנת 2010 תואר לראשונה המין Theraphosa stirmi.
שלושת מיני התראפוזה דומים זה לזה, ונדרשת רמה מסוימת של בקיאות על מנת להבחין ביניהם.
מחזור חיים
בדומה למיני עכבישים אחרים (דוגמת האלמנה השחורה) נוהגות לעיתים הנקבות מסוג זה לטרוף את בני זוגן לאחר ההזדווגות. הנקבות מגיעות לבגרות בתוך 3 עד 4 שנים, ואורך חייהן נע בין 15 ל-25 שנה. הזכרים מתים מעט לאחר הגיעם לבגרות, ואורך חייהם נע בין 3 ל-6 שנים. הנקבה מטילה בין 100 ל-200 ביצים בכל הטלה, ואלו בוקעות תוך חודשיים.
תזונה
כמו יתר הטרנטולות, הם ניזונים בעיקר על חרקים ועל חסרי חוליות אחרים. יחד עם זאת, בשל גודלם העצום, ישנם מקרים שבהם עכבישים אלה יצודו ויאכלו גם בעלי חוליות קטנים. בטבע תועדו מקרים שבהם טרנטולות גדולות נראו כשהן ניזונות על מכרסמים, לטאות, עטלפים ואף נחשים ארסיים.
לעכביש חוש ראייה חלש, והוא מסתמך בעיקר על תנודות האדמה שסביב מחילתו.
בשבי יש להאכיל את העכביש בעיקר בתיקנים. צעירים יש להאכיל בצרצרים או תיקנים שגודלם אינו עולה על אורך גופו של העכביש עצמו. לא רצוי להאכיל את העכבישים בעכברים באופן קבוע, שכן הם מכילים כמות סידן גדולה שעלולה להזיק לטרנטולה. בכל מקרה יש להעדיף ולדות עכברים שכן עכברים בוגרים יכולים לגרום לטרנטולה נזק בטרם תצליח זו לחסלם.
ארס
כמו כל הטרנטולות, לתראפוזה יש ניבים ארוכים דיים כדי לחדור עור של אדם (3.8-1.9 ס"מ). הניבים מכילים ארס. העכביש ינשך כשהוא חש מאוים, אך השפעת הארס על האדם היא מינורית יחסית (למעט במקרים של אלרגיה) וניתן להשוותה להשפעתה של עקיצת צרעה. כשהוא חש מאוים יבעט העכביש בעזרת רגליו האחוריות שערות צורבות מבטנו. שערות אלו יוצרות גירוי חריף בעור וברקמות ריריות. שערות אלה מזיקות לאדם ונחשבות לשערות הצורבות המזיקות ביותר לאדם מבין אלו של כלל הטרנטולות. ככלל, טרנטולות לרוב לא ינשכו אדם, אלא אם הן חשות מאוימות. ישנם מקרים שבהם הנשיכה תהיה נשיכה יבשה (כלומר, ללא החדרת ארס).
מכתבי הפפירוס הפיניקיים
המכתבים הפיניקיים או מכתבי הפפירוס הפיניקיים הם שני מכתבי הפפירוס היחידים שנכתבו בפיניקית ושרדו עד העת החדשה. הראשון נמצא בארכיון מודרני בקהיר ב-1939, והשני בסקארה ב-1940.
מכתב מסקארה
המכתב נמצא בבר פר־ג'ד בסקארה בשנת 1940. הוא ידוע כ־KAI 50.
קרבה סגנונית למקרא
המכתב מראה במספר מקומות קרבה סגנונית לתנ"ך, כפי שנמצא בכתובות פיניקיות רבות. נוסחת הברכה בתחילת המכתב (שלום את? אף אנכי שלום) היא נוסחת ברכה עברית המופיעה גם במקרא, ומיוחדת בכך שלמילה "שלום" לא מצטרפת אות יחס ("אנכי בשלום") אלא במקום המושא העקיף ("לי שלום") באים כינויי גוף. המשך נוסח הברכה  (ברכתיך לבעל צפון ולכל אלי תחפנחס) מופיעה גם במכתבים עבריים קדומים, במכתבי ערד ובמכתבים מחורבת תימן.  הביטוי  (הוצאתי את הכסף אשר שלחת/שלחה לי ונתת/נתתיו לי) הוא ביטוי של צמד המילים נתן/שלח המופיע גם במקרא.
מכתב ממקור לא ידוע
פפירוס שני, ממקור לא ידוע, נמצא על־ידי מפרסם הפפירוסים נואל אמה־ג'ירו בארכיון המוזיאון המצרי בקהיר (ועל כן ידוע המכתב גם כ"הפפירוס מקהיר"). המכתב ידוע כ־KAI 51.
הכתובת בצדו האחד של המכתב היא:
הכתובת בצדו השני היא:
הקשר בין ביתא ישראל לתפוצות ישראל
הקשר בין ביתא ישראל לתפוצות ישראל החל באופן סדיר בתחילת המאה ה-19 התגבר בשאר המאה והתחזק לאורך המאה ה-20, קשר זה הוביל לביקורם של שליחים יהודים מאירופה בקהילת ביתא ישראל לפני כן לא היה קשר רציף בין שתי הקהילות, היו רק שברירי מידע שהגיעו ממסיונרים שפעלו באתיופיה וכן מנוסעים אירופאים בנוסף לכך היו ידיעות רבות לגבי הקהילה ומצבה בין המאה ה-12 למאה-19.
רקע לנתק
הלכות ביתא ישראל ומנהגיה מעידים כי התקיים קשר בין ביתא ישראל לשאר תפוצות ישראל בזמן גלות בבל ושיבת ציון. זאת אנו למדים משמות חודשי השנה של שתי הגלויות, שמוצאם מבבל, וכן מספר מועדים וחגים שצוינו באופן שונה, ובייחוד תענית אסתר הנמשכת בקהילה במשך שלושה ימים. מכאן שייתכן והקביעה של ימי שמחה בפורים לא הגיע לתפוצה זו. נוסף על כך ניב שפת הגעז שבה דיברו ביתא ישראל מתובל באוצר מילים רחב בעברית, ארמית ויוונית כך שנראה כי ניתוק הקשר החל בתקופה ההלניסטית. בתלמוד הבבלי מובאת אגדה אחת בשמו של חכם מאקסום, רבי יהודה הנדואה. לוח השנה של ביתא ישראל שונה מאחיו לוח השנה הרבני ולוח השנה הקראי בכך שחוקיו שונים, עובדה המלמדת על ניתוק הקשר לפני קביעת הלוח הקבוע על ידי הלל נשיאה במאה ה-4.
בארץ ישראל הועלתה התורה שבעל פה על הכתב, נוכח ירידת הדורות תחת עול הכיבוש וגזירות השמד שניחתו לאחר דיכוי מרד בר כוכבא. לעומת זאת, בקהילת ביתא ישראל נמשכה סמיכת הזקנים ברציפות ולא התעורר הצורך לחתום את המשנה, כשם שעשה רבי יהודה הנשיא בתום תקופת התנאים.
אוהב גר לוצאטו שיער כי מנהג הקרבת הקורבנות אצל יהודי אתיופיה הושפע ככל הנראה מיהודי יב ומהיהודים שעבדו את מקדש חוניו. ממנהגים נוספים כגון ברית מילה על ידי אישה מוהלת הקשור בדיני טומאה וטהרה בקהילה ואיסור זה ביהדות רבנית למדים כי מנהג זה היה נפוץ בתקופת בית שני. מן הציפייה הנצחית לשוב לירושלים ניתן ללמוד כי בני ביתא ישראל אינם מתייחסים לשומרונים, שהתעמתו עם היהודים השבים לציון וביכרו את הר גריזים על פני הר המוריה.
ימי הביניים
הראשון אשר הודיע על מצבם של היהודים באתיופיה היה אלדד הדני אשר הגיע לקהילה היהודית בקירואן וסיפר על ממלכה יהודית עצמאית בקרן אפריקה ועל מלחמותיה הרבות, לאחריו מופיע בנימין מטודלה שמאמת את סיפוריו וכותב שהיהודים הם עם רב וחזקים משכניהם. במהלך סוף המאה ה-13 עולה לשלטון באימפריה האתיופית השושלת הסולומונית לאחר הדחת שושלת זאגווה. שושלת זו מתחילה מספר עימותים צבאיים כנגד ממלכת ביתא ישראל היהודית, עימותים אלו מגיעים בידיעות רבות דרך סוחרים ושגרירים אל מחוץ לאתיופיה ולקהילות יהודיות. הרב אליהו מפרארה פותח את מסכת הידיעות על ביתא ישראל לאחריו מופיעים רבנים נוספים כגון רבי עובדיה מברטנורא, הרדב"ז ותלמידו המוהריק"ש, ישראל מפירושא, משה באסולה עיקר הידיעות הללו הגיעו מעבדים יהודים מביתא ישראל שנמכרו לעבדות לאור מלחמות האתיופים בביתא ישראל במצרים ונפדו על ידי הקהילות המקומיות.
בתחילת המאה ה-16 מתחילות הידיעות על מצבה של ממלכת ביתא ישראל ויהודי חבש מפיהם של המקובל אברהם בן אליעזר הלוי, עזריה מן האדומים הרב יצחק בן אברהם עקריש הכותב על ממלכת ביתא ישראל, הרב אברהם פריצול ורבי אברהם בן יצחק אבן מיגאש המזכיר את עזרתם של היהודים במלחמת טורקיה-אתיופיה. במאה ה-17 ממשיכים הדיווחים זאת בעיקר בגלל כניסתם של מגלי ארצות שונים שנכנסו לחפש את מקורות הנילוס ומצאו יהודים, בין הרבנים שכתבו על ביתא ישראל היו הרב מנשה בן ישראל שכותב שהיהודים כפופים לקיסר אתיופיה, הרב אברהם יגל וכן הרב משה בן יצחק אדרי שכותב בספרו ספר הניסים על מיליוני יהודים באתיופיה.
התקופה המודרנית
במאה ה-19 התגברו תכיפותם של מבקרים אירופאים באתיופיה וכן גם מסיונרים רבים החלו להגיע ולנסות לנצר את ביתא ישראל המסיונרים המרכזיים היו הנרי שטרן ומרטין פלאד ולפניהם המסיונר סמואל גובאט שהאיר את פני המסיונרים לניצור יהודי חבש. הצלחותם של המסיונרים בקרב היהודים גרמה ליצירתם של קהילת הפרס מורה, העדים על הצלחותם הגיעו ליהדות אירופה שזעזעו אותה נוסף על כך בשנת 1855 מגיע לירושלים דניאל חנניה שליח מהקהילה באתיופיה ומספר על הנזקים של המסיונרים גרמו לביתא ישראל יחד איתו הוא הביא איגרת מחכמי ביתא ישראל ובה נכתב על מצבה הקשה של הקהילה כך נפתחת מסכת התכתבויות בין חכמי הקהלה באתיופיה לבין הראשון לציון הרב חיים דוד חזן וראשי הכוללים בארץ ישראל. רבים מן המכתבים פרסמו בעיתונים היהודים הגדולים באירופה על ידי רבי יעקב ספיר וגרמו להתעוררותם של יהודי העולם למען ביתא ישראל. רבה הראשי של אנגליה, הרב נתן מרקוס אדלר, ניסה לארגן משלחת לאתיופיה, אך כאשר ביקש עזרה מהרב הראשי של מצרים, הרב ישראל משה חזן, סירב האחרון לשתף פעולה בטענה שיהודי אתיופיה הם קראים.
פאלקנזה
פאלקנזה (בגרמנית: Falkensee) היא עיר במחוז האבלנד שבמדינת ברנדנבורג שבגרמניה. זוהי העיר הגדולה ביותר במחוז מבחינת מספר תושביה והיא שוכנת על גבולה המערבי של ברלין.
היסטוריה
פאלקנזה נוסדה ב-1923 על ידי מיזוגן של הערים פאלקנהאגן (Falkenhagen) וסגפלד (Seegefeld) ושם העיר החדשה שולב משמות שתי הערים הללו. במהלך מלחמת העולם השנייה פעל במקום מחנה משנה של מחנה הריכוז זקסנהאוזן. בזמני השיא הכיל המחנה 2500 אסירים שהועסקו בעבודת כפייה. פאלקנזה גובלת בברלין המערבית ובין השנים 1961-1990 הפרידה בין שתי הערים חומת ברלין.
דמוגרפיה
כעיר לוויין השוכנת בצמוד לברלין, צמחה פאלקנזה עם ברלין עצמה. לאחר מלחמת העולם השנייה הצטמצמה אוכלוסיית פאלקנזה עקב הניתוק הטריטוריאלי שנכפה עליה מברלין המזרחית. מאז נפילת חומת ברלין, חזרה אוכלוסייתה של העיר לצמוח והיא ממשיכה לגדול.
תחבורה
לפאלקנזה יש תחנת רכבת השוכנת על קו הרכבת ברלין-המבורג. רכבות מקומיות ורכבות אזוריות-מהירות עוצרות בתחנה בשניים מרציפיה. שתי רכבות מקומיות, המקשרות את ברלין לעיר נאוון (Nauen), עוצרות בפאלקנזה. בסמיכות לתחנת הרכבת ממוקם מסוף אוטובוסים מרכזי ובו סככה גדולה לאופניים.
אקסיומת המקבילים
אקסיומת המקבילים היא האחרונה מבין 5 ההנחות בספרו של אוקלידס, "יסודות", שבו פיתח את הגאומטריה האוקלידית מעקרונות היסוד שלה. האקסיומה ידועה גם בשם "האקסיומה החמישית של אוקלידס".
אוקלידס ניסח את האקסיומה החמישית כך:
האקסיומה אצל אוקלידס
ספרו של אוקלידס "יסודות" מתחיל מהגדרת ישויות גאומטריות בסיסיות ולאחריהן מופיעות 5 הנחות על גופים אלו. ארבע הראשונות הן: ההנחה החמישית, היא אקסיומת המקבילים, בולטת בין שאר ההנחות של הגאומטריה האוקלידית באורכה ובמורכבותה. רמז לכך שאוקלידס עצמו הסתייג ממנה ניתן למצוא בכך שהוא מוכיח את עשרים ושמונה הטענות הראשונות ב"יסודות" בלי להזדקק לה.
סרגיי בגאפש
סרגיי ואסיל-איפָּה בָּגאפּש (באבחזית: Сергеи Уасыл-иҧа Багаҧшь, בגאורגית: სერგეი ბაგაფში; 4 במרץ 1949 - 29 במאי 2011) היה נשיא הרפובליקה הבדלנית אבחזיה משנת 2005 ועד מותו ב-2011, וראש הממשלה האבחזית לשעבר בין השנים 1997–1999.
אקסיומת המקבילים
האקסיומה אצל אוקלידס
בשנת 1752 ראתה אור מהדורה שחילקה את האקסיומות באופן מעט שונה, והיא שהייתה בידיהם של מדעני המאה ה-19. לפי מהדורה זו נמנו שלוש הנחות (פוסטולטים) ו-11 אקסיומות. אקסיומת המקבילים מופיעה כאקסיומה ה-11. בשל כך נקראת לעיתים אקסיומת המקבילים בספרות המאה ה-19 "האקסיומה ה-11"
סרגיי בגאפש
ביוגרפיה
סרגיי בגאפש נולד ב-4 במרץ 1949 בסוחומי אבחזיה, ובמשך רוב חייו הוא התגורר באבחזיה. הוא למד באוניברסיטה הממלכתית לחקלאות סובטרופית של גאורגיה בסוחומי. במהלך לימודיו הוא עבד בתחילה בקואופרטיב של יין ומאוחר יותר כאיש אבטחה בבנק הממלכתי. בשנת 1972 הוא השלים את חובת שרותו הצבאית כראש סובחוז, ובעקבות זאת בגאפש התמנה למדריך בוועידת המקומית של הקומסומול האבחזי. בשנת 1978 בגאפש קיבל את תפקיד האחראי על האינפורמציה בוועידה המרכזית של הסניף הגאורגי של הקומסומול, ובשנת 1980 הוא התמנה כמזכיר הראשון בוועידה האבחזית האזורית. בשנת 1982 קיבל בגאפש את תפקיד מזכ"ל המפלגה הקומוניסטית במחוז אוצ'מצ'ירה. לאחר נפילת הקומוניזם, הפך בגאפש לאיש עסקים ונציג הממשלה האבחזית במוסקבה.
ב-29 באפריל 1997 מונה בגאפש לתפקיד ראש ממשלת אבחזיה. בשנת 1998 התגברה המתיחות בין גאורגיה ואבחזיה, כאשר הממשלה האבחזית הגולה שבסיסה בטביליסי נערכה בעמדות לאורך הגבול עם השלטון הבדלני של אבחזיה. כתוצאה מהמלחמה בת ששת הימים נמלטו 30,000 פליטים גאורגים שהתגוררו באזור בשליטת הבדלנים לזוגדידי שבגאורגיה הסמוכה לגבול.
אקסיומת המקבילים
המשפט המשלים לאקסיומת המקבילים
אוקלידס לא ציין את המשפט המשלים לאקסיומת המקבילים, הקובע כי: ב"יסודות" מופיע משפט השקול למשפט זה (ספר I, משפט 17): סכום שתי זוויות במשולש קטן משתי זוויות ישרות. ההוכחה מתבססת על משפט קודם, הקובע: במשולש, זווית חיצונית גדולה מכל אחת מהזוויות הפנימיות שאינה צמודה לה. ההוכחה של משפט זה מבוססת על הנחה סמויה, ששני ישרים נפגשים בנקודה אחת בלבד.
סרגיי בגאפש
ביוגרפיה
סרגיי בגאפש כיהן בתפקיד שר האנרגיה כאשר הוא הפך למועמד האופוזיציה הבחירות לנשיאות אבחזיה בשנת 2004. בתחילת 2004, הפך בגאפש לאחד משלושת מנהיגי תנועת האופוזיציה שאך זה קמה, אבחזיה המאוחדת. לאחר 20 ביולי 2004, איחדה "אבחזיה המאוחדת" את כוחותיה עם מפלגת אופוזיציה אחרת בשם אמטסחארה, ובגאפש נבחר לעמוד בראש המפלגה המאוחדת לבחירות שנערכו באוקטובר של אותה שנה, כשהוא הצליח להביס מועמד מבטיח אחר בשם סרגיי שאמבה.
אקסיומת המקבילים
המשפט המשלים לאקסיומת המקבילים
במילים אחרות, המשפט המשלים לאקסיומת המקבילים נובע מארבע האקסיומות הראשונות של אוקלידס, בתוספת אקסיומה הקובעת ששני ישרים שאינם מקבילים נפגשים בנקודה אחת בלבד.
סרגיי בגאפש
ביוגרפיה
תוצאות הבחירות היו שנויות במחלוקת. ועדת הבחירות האבחזית הכריזה בתחילה על ניצחונו של יריבו של בגאפש, ראול חאג'ימבה אולם בית המשפט העליון של אבחזיה הכריע לאחר ערעור לטובתו של בגאפש עם רוב של 50.3%. אולם בית המשפט הפך את החלטתו לאחר שכוחותיו של חאג'מבה הסתערו על בנין בית המשפט, ובגאפש ותומכיו קיבלו איומים שלא לערוך את טקס ההכתרה ב-6 בדצמבר 2004. בסופו של דבר הגיעו בגאפש וחאג'ימבה הגיעו להסכמה, בתחילת דצמבר, לרוץ יחד כאיחוד לאומי. הבחירות נערכו ב-12 בינואר 2005, והאיחוד ניצח. על פי ההסכם נבחר בגאפש לנשיא וחאג'ימבה לסגנו.
אקסיומת המקבילים
תכונות שקולות
בגאומטריה האוקלידית ידועות תכונות רבות השקולות לאקסיומת המקבילים. אם מניחים את ארבע ההנחות הראשונות, אז כל אחת מתכונות אלה נובעת מאקסיומת המקבילים, וגם גוררת אותה.
סרגיי בגאפש
ביוגרפיה
ב-29 במאי 2011, נפטר בגאפש במרפאה במוסקבה, עקב סיבוכים הנוצרו מניתוח ריאות שעבר זמן לא רב לפני. לאחר הניתוח, גילו רופאיו שהיה לו סרטן. סגנו, אלכסנדר אנקבב, החליף אותו כנשיא בפועל, ובחירות התקיימו ב-26 באוגוסט באותה שנה.
אקסיומת המקבילים
תכונות שקולות
בין התכונות השקולות לאקסיומת המקבילים, יש כאלה שבמבט ראשון נראה כי אין להן שום קשר לתכונות של ישרים מקבילים. חלקן נחשבו כל-כך מובנות מאליהן, עד שהתפרסמו הוכחות של אקסיומת המקבילים, שהיו מבוססות בלי משים על תכונות כאלה, אף על פי שכולן כאחת אינן נובעות מארבע ההנחות הראשונות בגאומטריה האוקלידית. להלן כמה דוגמאות:
ניסיונות להוכחה
במשך אלפיים שנה נעשו ניסיונות לייתר את האקסיומה, כלומר להוכיח שהיא נובעת מההנחות האחרות. ניסיונות אלו הביאו במאה ה-19 לפיתוח גאומטריות לא-אוקלידיות, שבהן האקסיומה אינה נכונה. קיומן של גאומטריות לא-אוקלידיות מוכיח שאקסיומת המקבילים היא אכן אקסיומה הכרחית - לא ניתן להוכיחה משאר ההנחות של אוקלידס.
המתמטיקאי הערבי אבן אל-היית'ם (965–1039) ניסה להוכיח את אקסיומת המקבילים באמצעות הוכחה בדרך השלילה, ובעבודותיו נמצאו רעיונות ששימשו גם בניסיונות עתידיים להוכחת האקסיומה - מרובע למברט ואקסיומת פלייפייר.
המתמטיקאי הפרסי עומר ח'יאם (1048–1131) ניסה אף הוא להוכיח את אקסיומת המקבילים.
המתמטיקאי הפרסי נסיר א-דין א-טוסי פרסם בשנת 1250 ספר העוסק באקסיומת המקבילים, ובו שלל את ניסיונות ההוכחה של עומר ח'יאם במאה הקודמת. הוא ניסה להוכיח את האקסיומה באמצעות הוכחה בדרך השלילה. סאדר א-דין, בנו של נסיר א-דין, כתב בשנת 1298 ספר שהציג מחשבות מאוחרות של האב על אקסיומת המקבילים, ובהן טיעונים ראשונים לגאומטריה לא-אוקלידית. הספר יצא לאור ברומא בשנת 1594, ונלמד על ידי מתמטיקאים אירופיים.
בשנת 1733 יצא לאור ספרו של ג'ובאני סאקרי Euclides ab omni naevo vindicatus ("אוקלידס חופשי מכל פגם"), שבו ניצנים של גאומטריה לא-אוקלידית, אף שמטרתו הייתה לבסס את עבודתו של אוקלידס באמצעות הוכחה בדרך השלילה שכל תחליף הסותר את אקסיומת המקבילים אינו אפשרי. לשם כך הגדיר צורה הקרויה כיום מרובע סאקרי, שבה שתי זוויות ישרות, הניח שאקסיומת המקבילים אינה תקפה וניסה להגיע לסתירה. הספר לא עורר עניין עד לגילויו מחדש באמצע המאה ה-19 בידי אוגניו בלטרמי.
בשנת 1766 כתב יוהאן היינריך למברט את חיבורו Theorie der Parallellinien ("התאוריה של קווים מקבילים"), שבו ניסה להוכיח את אקסיומת המקבילים. לשם כך הגדיר צורה הקרויה כיום מרובע למברט, שבה שלוש זוויות ישרות. הוא הוכיח בקלות שהזווית הרביעית אינה זווית קהה, והוכיח משפטים רבים המתבססים על ההנחה שהזווית הרביעית היא זווית חדה. בניגוד לסאקרי, הוא לא סבר שהגיע לסתירה בעקבות הנחה זו.
פיתוח גאומטריות לא אוקלידיות
המאמצים להוכחת האקסיומה עלו בתוהו, עד שבראשית המאה התשע-עשרה הבינו בויאי, לובצ'בסקי וגאוס שנדרש כיוון שונה. כתוצאה מכך פותחו גאומטריות לא אוקלידיות, שבהן אקסיומת המקבילים מוחלפת באקסיומה אחרת: בגאומטריה ההיפרבולית - דרך כל נקודה שמחוץ לישר עוברים אינסוף ישרים מקבילים לישר זה, ובגאומטריה פרויקטיבית אין ישרים מקבילים כלל. כעבור שנים לא רבות התברר שהגאומטריות הלא־אוקלידיות אינן רק תרגיל ביסודות האקסיומטיים של הגאומטריה: כשם שהגאומטריה האוקלידית מהווה בסיס למכניקה של אייזק ניוטון, כך מהווה הגאומטריה הלא-אוקלידית המיושמת על יריעה פסאודו-רימנית בסיס לתורת היחסות הכללית.
Sonic Heroes
Sonic Heroes (בתרגום חופשי לעברית: סוניק גיבורים) הוא משחק וידאו בסדרת המשחקים "סוניק הקיפוד" של חברת סגה.
המשחק פותח על ידי Sonic Team בגרסאות למחשב האישי, לפלייסטיישן 2, ל-Xbox ול-Nintendo GameCube. במשחק השחקן שולט על שלוש דמויות שמרכיבות צוות כשלכל חבר בצוות יכולות מיוחדות משלו. לכל צוות יש אותם שלבים, אך עם דרכים שונות.
המשחק קיבל ביקורות מעורבות. יתרונות המשחק הם, לפי המבקרים, סגנון משחק שמתקרב לשנים המוקדמות של המותג והסביבה הפעלתנית שבו. החסרונות של המשחק הם בעיות גרפיקה, בעיות בסביבת המשחק ודיבוב הדמויות. המשחק מכר בצורה סבירה ונכנס לסדרת "הנמכרים ביותר" לאקס בוקס, לפלייסטיישן 2 ולגיימקיוב.
עלילה
בגלל ריבוי הצוותים, לכל צוות עלילה משלה כשבסופו של דבר המטרה של כל צוות היא להגיע לדוקטור אגמן ולעצור אותו. הדרך והסיבות הן שמבדילות.
צוות סוניק
המשחק נפתח כשרואים את סוניק מסתובב בעולם. טיילס ונאקלס מוסרים לו שאגמן מתכוון להמציא את נשק יום הדין תוך שלושה ימים ולשלוט בעולם. סוניק וחבריו נענים לאתגר ויוצאים לעצור את אגמן. בדרך הם נלחמים מול צוות ורד, כשאיימי מנסה לתפוס את סוניק אהובה, ונגד צוות האופל, כששאדו מאתגר את סוניק לקרב. בסוף הסיפור סוניק וחבריו הורסים את רוב הבסיס האווירי של אגמן אך לא פוגשים באגמן עצמו.
צוות אופל
רוז' העטלפה מנסה לשדוד את אוצרו של דוקטור אגמן שנמצא בבסיס סודי. רוז', למרבה הפתעתה מוצאת את שאדו (שנחשב למת עקב המאורעות שקרו ב־Sonic Adventure 2), בקפסולת הקפאה. רוז' מחברת את הבסיס כולו לחשמל כדי לפתוח את הקפסולה ובאותו זמן מפעילה את E-123 אומגה, רובוט נטוש שנמצא בבסיס. אחרי שזיהה את שאדו בתור איום, אומגה תוקף אותו בדיוק כששאדו מתעורר. קרב החל בין השניים ורוז' עצרה אותם במהרה. לאחר בירור, היא גילתה ששאדו לקה באמנזיה וכתוצאה מכך הוא לא זוכר כלום. בעוד אומגה ננטש על ידי אגמן וכעת הוא ממורמר ורוצה לנקום באגמן ובכל הרובוטים שלו. רוז' הבינה שלשלושתם יש אותה מטרה והחליטה שהם צריכים לפעול יחד. בדרך הצוות פוגש את צוות כאוטיקס, אחרי תגרה קלה, ובצוות סוניק כששאדו מאתגר את סוניק לקרב. בסוף הסיפור רוז' מגלה עוד שכפולים של שאדו וחוששת כי מי שהיה אתה כל הזמן הוא שכפול ושאדו אכן מת. אך אומגה מספר לה שלשכפול חייב להיות מקור, משמע ששאדו עדיין חי. הסיפור הוא בעצם הקדמה למשחק "שאדו הקיפוד" בו שאדו מנסה לגלות את עברו המסתורי.