cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מיכאל גרוס (שחיין)
מיכאל גרוס (בגרמנית: Michael Groß; נולד ב-17 ביוני 1964 בפרנקפורט) הוא שחיין עבר ממערב גרמניה. אלוף אולימפי בעל 6 מדליות מהן 3 זהב, אלוף עולם בעל 13 מדליות מהן 5 זהב, אלוף אירופה בעל 19 מדליות מהן 13 זהב ושיאן עולם בעבר במשחים ל-200 מטר חופשי, 400 מטר חופשי, 100 מטר פרפר ו-200 מטר פרפר ובמשחים ל-100 מטר חופשי ו-800 מטר חופשי בבריכת 25 מטר.
גרוס שלט במשחים ל-200 מטר פרפר ול-200 מטר חופשי משנת 1981 ועד 1988. הוא כמעט ולא הפסיד במשחים אלו. בשניהם, הוא שבר ארבע פעמים את שיא העולם, זכה בשתי אליפויות עולם ובמדליית זהב אולימפית אחת.
גרוס כונה "האלבטרוס" בזכות מוטת זרועותיו (2.13 מטר) וגובהו (2.02 מטר).
ביוגרפיה
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), זכה גרוס ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 1:47.44 דקות, לפני מייקל הית' מארצות הברית (1:49.10 דקות) ותומאס פרנר חברו לנבחרת (1:49.69 דקות) ובמשחה ל-100 מטר פרפר בשיא עולם חדש של 53.08 שניות, שיפור לשיא העולם בן החודש של פאבלו מוראלס מארצות הברית (53.38 שניות). שני סיים מוראלס (53.23 שניות) לפני גלן ביוקנן מאוסטרליה (53.85 שניות). מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:57.40 דקות, אחרי ג'ון סיבן מאוסטרליה ששיפר את שיאו העולמי של גרוס במאית אחת וקבע 1:57.04 דקות ולפני רפאל וידאל מוונצואלה (1:57.51 דקות) ובמשחה שליחים 4X200 מטר חופשי בתוצאה של 7:15.73 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 7:15.69 דקות ולפני בריטניה (7:24.78 דקות). כשחיין אחרון הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:46.89 דקות.
גרוס פרש משחייה תחרותית ב-1991.
הנס מומזן
הנס מומזן (בגרמנית: Hans Mommsen; 5 בנובמבר 1930 – 5 בנובמבר 2015) היה היסטוריון גרמני, מההיסטוריונים הפונקציונליסטים של השואה.
תולדות חייו
מומזן נולד במרבורג, בנו של ההיסטוריון וילהלם מומזן ונינו של ההיסטוריון תאודור מומזן. אחיו התאום היה ההיסטוריון וולגפגנ מומזן. הוא למד גרמנית, היסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטת היידלברג, אוניברסיטת טיבינגן ואוניברסיטת מרבורג. הוא היה פרופסור באוניברסיטת טיבינגן בשנים 1960 ו-1961, באוניברסיטת היידלברג בין השנים 1963–1968 ובאוניברסיטת בוכום מ-1968. הוא נישא למרגרטה ריינדל ב-1966. הוא היה חבר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית מ-1960 עד מותו. ב-1980 היה מומזן הפרופסור האורח הראשון של מרכז קבנר להיסטוריה גרמנית באוניברסיטה העברית.
מחקריו המוקדמים
מומזן היה תלמידם של ההיסטוריונים הגרמנים הנס רוטפלס ופרידריך מיינקה. את הדוקטורט שלו כתב מומזן בהדרכתו של רוטפלס על "שאלת הלאומים והסוציאל־דמוקרטיה באימפריה האוסטרו-הונגרית". מומזן היה אסיסטנט של רוטפלס, וכתב מטעמו ערכים מרכזיים בלקסיקון ההיסטורי של הוצאת פישר.
באוניברסיטת היידלברג היה מומזן אסיסטנט של ורנר קונצה, היסטוריון חברתי של העת החדשה בגרמניה. עבודת ההביליטציה שלו הייתה על הפקידות של הרייך השלישי.
מחקרים מוקדמים נוספים של מומזן עסקו במעמד הפועלים הגרמני, הן כשלעצמו והן כגורם בחברה הגרמנית. ספרו משנת 1979, "תנועת הפועלים והשאלה הלאומית" (Arbeiterbewegung und nationale Frage), אוסף מאמרים שכתב בשנות השישים והשבעים, היו סיכום של מחקריו בנושא ההיסטוריה של מעמד הפועלים הגרמני.
עליית המפלגה הנאצית לשלטון
בשנות השמונים החל מומזן לחקור את השואה והנאציזם, בדגש על הוויכוח בין אינטנציונליזם לפונקציונליזם. בין היתר כתב מאמרים על מעמדו של היטלר בשיטה הנציונל-סוציאליסטית ועל הפתרון הסופי בראי האידאולוגיה הנאצית. בכתיבתו המאוחרת יותר התייחס לנסיבות עליית הנאצים לשלטון והתבססותם בשלטון, התגבשות הפתרון הסופי וההתנגדות לנאציזם. במחקריו אתגר מומזן את התפיסה המקובלת במחקר, לפיה הנאציזם עלה לשלטון רק עקב פגמיה של החוקה ומנגנון השלטון ברפובליקת ויימאר. מומזן קבע שגם לזרם הפולקיסטי בגרמניה, לשמרנות הגרמנית ולבורגנות הגרמנית חלק משמעותי בעליית הנאציזם.
עוד טען מומזן שהלחץ של בעלות הברית מאז חוזה ורסאי גיבש את רפובליקת ויימאר סביב שר החוץ גוסטב שטרזמן, ורק כאשר הפסיקו בעלות הברית לתבוע פיצויים מגרמניה, החלה עליית הימין הקיצוני, האנטי-דמוקרטי.
גרמניה הנאצית
לגבי הצלחת השלטון הנאצי להתבסס דרך מחנות ריכוז וטרור, טען מומזן שבנוסף לכך תמכו בהיטלר גם האליטות הישנות והחדשות, בהן התעשיינים, היונקרים הפרוסים, הצבא, פקידות המדינה והשמרנות הישנה.
מומזן טען שחוסר ההתעניינות של היטלר בפרטי הפרטים של יישום המדיניות הוביל להתחרות של פקידיו ושריו זה בזה, מה שהוביל ל"הקצנה מצטברת" בנושא היחס כלפי היהודים. בכך התווה מומזן את קווי ההסבר של אסכולת הפונקציונליזם בחקר השואה. את תוכנית מדגסקר הביא כדוגמה לכך שעד 1941 עדיין לא הייתה החלטה על מהותו של הפתרון הסופי - אם מדובר בגירוש או השמדה.
אנטישמיות
לגבי האנטישמיות בגרמניה טען מומזן שהיא הייתה נרחבת יותר מאשר בסיס התומכים של המפלגה הנאצית. מחקריו של מומזן לגבי ההתנגדות למשטר הנאצי בגרמניה העלו שגם המתנגדים, ברובם, היו אנטישמים, אך האנטישמיות שלהם לא כללה את הרצון להיפטר מהיהודים, אם ברצח או בגירוש, אלא "רק" את הרצון לבודד אותם מבחינה כלכלית וחברתית, ולבטל את האמנציפציה וההיטמעות של היהודים בחברה הגרמנית.
לקסיגרמה
בבלשנות, לקסיגרמה הוא מונח מקביל למונח לקסמה, אך בעוד לקסמה משמש בתיאור שפות טבעיות, המונח לקסיגרמה משמש בתיאור סוג מסוים של שפות מתוכננות. שני המונחים הללו קרובים למונח מילה.
לקסיגרמה היא בעצם סוג של לוגוגרמה. מדובר בסמל המייצג מושג לשוני כלשהו, שבשפה מדוברת היה מבוטא באמצעות מילה. בעוד לוגוגרמות עשויות להיות איקוניות, כלומר לשקף את המושג בצורה גרפית, לקסיגרמות הן תמיד שרירותיות, ולעולם אינן איקוניות. מבחינה זאת לקסיגרמות דומות מאוד למילים בשפה מדוברת, או בכתב אלפביתי - כשם שאין קשר חזותי או קולי בין מילה לבין המושג שהיא מייצגת (ברוב המקרים מדובר ברצף צלילים או שרטוטים שאינם דומים לעצם או למושג שהם מתייחסים אליו), כך אין קשר חזותי בין הלקסיגרמה למושג שהיא מייצגת. לקסיגרמות הן תמיד סמלים חזותיים - שרטוט או תמונה - ואין להן ביטוי קולי.
שפת לקסיגרמות פותחה באוניברסיטה של ג'ורג'יה (Georgia State University) בארצות הברית, כשפה מתוכננת (חיקוי של שפה טבעית). המטרה הייתה ליצור שפה שתוכל לשמש שימפנזים ננסיים (בונובו) - קוף אדם, שדומה מאוד לבן אדם, אך אינו מסוגל להפיק קולות האופייניים לשפה אנושית. השפה פותחה במסגרת ניסוי בלשני שבו ניסו ללמד שימפנזים ננסיים לדבר באמצעות מקלדת שעל כל מקש שלה הוטבעה לקסיגרמה. הקשה על מקש שעליו מוטבעת לקסיגרמה מקביל להגיית מילה בשפה מדוברת. סדר ההקשות כפוף לחוקים תחביריים הדומים לחוקי התחביר הקובעים את אופן צירוף המילים למשפטים בשפות המדוברות.
.bond
.bond הוא תחום כללי (gTLD) במערכת שמות הדומיינים באינטרנט. התחום הועבר לראשונה רשמית לאוניברסיטת בונד בע"מ ב־23 במרץ 2015, והועבר ל-ShortDot SA ב־20 בספטמבר 2019.
יוסוף ח'מיס
יוסוף ח'מיס (בערבית: يوسف خميس; 10 במאי 1921 – 22 בספטמבר 1986) היה איש ציבור ערבי-ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפ"ם.
ביוגרפיה
ח'מיס נולד בכפר ריינה שליד נצרת. בסיום לימודיו התיכוניים למד באוניברסיטה האמריקנית בביירות.
בעקבות פטירתו של יצחק יצחקי הושבע ח'מיס כחבר הכנסת השלישית. כהונתו בכנסת נמשכה עשר שנים, עם בחירתו מחדש לכנסת הרביעית והחמישית, הוא כיהן בכנסת עד 1965.
ח'מיס הצטרף למפ"ם ב-1949, ושימש חבר מרכז המפלגה וחבר מזכירות סניף חיפה. בשנת 1966 החל לעבוד בוועד הפועל של הסתדרות העובדים הכללית ובשנת 1977 נבחר לוועדה המרכזת של ההסתדרות. הוא כיהן כסגן יו"ר המחלקה הערבית בהסתדרות והחזיק בתפקידיו אלו עד לפטירתו. בנוסף היה חבר הנהלת המכללה האקדמית בית ברל וחבר מרכז הפועל.
פרדריק ליין
פרדריק קלאוד ויוויאן ליין (באנגלית: Frederick Claude Vivian Lane; 2 בפברואר 1880 – 14 במאי 1969) היה שחיין אוסטרלי, אלוף אולימפי.
ליין היה השחיין האוסטרלי הראשון שהשתתף במשחקים האולימפיים, על אף שבעצם היה חלק מנבחרת בריטניה לאולימפיאדת פריז (1900).
את המשחה הראשון, 200 מטר חופשי, ניצח ליין בקלות לאחר שניצח את ההונגרי, זולטאן הלמיי. הגמר השני, 200 מטר מכשולים, נערך 45 דקות אחר כך, ובו ליין ניצח את אוטו ואלה מאוסטריה.
ליין שזכה בתארים עבור אוסטרליה, ניו זילנד ובריטניה, היה השחיין הראשון ששחה 100 יארד (כ-91.5 מטר) בפחות מדקה. ליין עשה זאת ב-1902, כאשר סיים את המרחק ב-59.6 שניות.
הפרעת אישיות אנטיסוציאלית
הפרעת אישיות אנטיסוציאלית (באנגלית: Antisocial Personality Disorder, בראשי תיבות: ASPD) היא הפרעת אישיות, שמאופיינת בדפוסי התנהגות מתמשכים של מחסור באמפתיה, אימפולסיביות, הפרת נורמות חברתיות, והתנהגות תוקפנית. ההפרעה מסווגת ומאובחנת לפי איגוד הפסיכיאטרים האמריקאי (DSM), באשכול ב' של הפרעות האישיות, ונמצאת גם במסמך סיווג המחלות הבינלאומי (ICD), בשם הפרעת אישיות דיסוציאלית (Dissocial Personality Disorder).
אף על פי שבשני ספרי האבחון מצוין כי האבחנות כוללות את מה שמכונה פסיכופתיה או סוציופתיה, בשנים האחרונות נעשו הבחנות חדשות בין ההגדרות של הפרעת אישיות אנטיסוציאלית ופסיכופתיה. לטענת חלק מהחוקרים, לפסיכופתיה קווי דמיון להפרעת האישיות האנטיסוציאלית (בהיבט ההתנהגותי בפרט), אך גם קווי שוני.
מאפיינים קליניים
הפרעת אישיות אנטיסוציאלית מאופיינת בדפוס התנהגותי של הפרה או התעלמות מתמשכת מנורמות חברתיות, מוסריות, זכויות ורגשות של אחרים. על פי רוב, אנשים הלוקים בהפרעת אישיות זו לא יחוו נקיפות מצפון כאשר הם מנצלים אחרים לצורכיהם האישיים או להנאתם האישית. לעיתים קרובות, הם יתמרנו אחרים באמצעות ניהול הרושם, או באמצעות הפחדה ואלימות. הם עשויים להפגין יהירות, היעדר חרטה, להחזיק בעמדות שליליות, ולהפגין זלזול כלפי האנשים שבהם פגעו. מאפיין מרכזי של ההפרעה הוא חוסר אחריות. הלוקים בהפרעה עשויים לנהל אורח חיים נצלני, עברייני או טפילי, להתקשות לשמור על מקום עבודה יציב, ולהתכחש למחויבויות החברתיות והכלכליות שלהם.
לעיתים קרובות ינהגו באימפולסיביות ובפזיזות, מבלי לשקול את תוצאות מעשיהם או בהתעלם מהשלכות המעשים. הם עלולים לסכן תכופות את עצמם ואת הסובבים אותם באמצעות נהיגה פזיזה, שימוש ציבורי בסמים, משחק בנשק, ועוד. לעיתים קרובות התנהגותם תוקפנית, עוינת וגסת רוח. מזגם מהיר חמה, ותגובתם לפרובוקציה או לתסכול עלולה להיות אלימה.
אנשים עם הפרעת אישיות זו נוטים להשתמש לרעה בסמים או באלכוהול, והפרעות התמכרות שונות הן שכיחות מאוד בקרב אוכלוסייה זו. על פי מחקר אחד 90% מהלוקים בהפרעה זאת סובלים מהפרעת התמכרות. התנהגויות אלה מובילות אנשים עם הפרעת אישיות זו לקונפליקט תכוף עם החוק, ולאנשים רבים עם הפרעת אישיות אנטיסוציאלית יש היסטוריה נרחבת של התנהגות אנטי-חברתית ועבירות פליליות עוד מתקופת ההתבגרות.
בעיות חמורות ביחסים בין-אישיים נראות לעיתים קרובות אצל אנשים עם ההפרעה. יחסיהם הבין-אישיים מתפתחים עם מניעים של מניפולציה, ניצול או התעללות באחרים. בעוד שלרוב אין להם בעיות ביצירת מערכות יחסים, הם עשויים להיתקל בקשיים בשמירה עליהן. יחסיהם עם בני משפחה וקרובי משפחה הם לעיתים קרובות מתוחים בשל התנהגותם והבעיות התכופות שהתנהגותם גורמת. כתוצאה מהחסכים ומחוסר היכולת לתחזק מערכות יחסים בריאות אנשים הסובלים מהפרעת אישיות אנטיסוציאלית עלולים למצוא את עצמם במצבים כמו גירושים, אבטלה, חוסר בית, ואפילו במצבים מסכני חיים.
חשדנות
מרטנז (2004) זיהה, כי במסגרת טיפולית היעדר האמון בקשר תורם לפסימיזם טיפולי, ולתוצאות טיפוליות שליליות.
סף תסכול נמוך
סף תסכול נמוך או "נהנתנות קצרת טווח", הוא מושג המשמש לתיאור חוסר היכולת לסבול רגשות לא נעימים או מצבים מלחיצים. האדם חש כי המציאות צריכה להתאים את עצמה לרצונותיו, ושכל תסכול חייב להיפתר במהירות ובקלות. במידה ולא מתרחש הדבר, מופיעה מצוקה רגשית. באופן פרדוקסלי, הנטייה להימנעות מאירועים מתסכלים מובילה לתסכול מוגבר וללחץ נפשי גדול יותר. אי לכך, רבים מהסובלים מהפרעת אישיות אנטיסוציאלית מעדיפים סיפוקים מיידיים על פני תגמולים ארוכי-טווח. הם אינם מקדישים מחשבה רבה לעתיד לבוא, פועלים בלהט הרגע, נמנעים מלהתמודד עם רגשותיהם הפנימיים המורכבים, ומתרכזים בשליטה חיצונית בסביבה.
המושג לקוח מתוך גישת הטיפול רציונלי-אמוטיבי והיא תכונה המאופיינת בתובענות כלפי הזולת (demandingenss) ודרשנות.
יכולת לאמפתיה
אמפתיה מזוהה כתהליך מרכזי בתקשורת בין-אישית אשר חיונית להתפתחותה של התנהגות פרו חברתית. בקרב הסובלים מההפרעה, חוסר אמפתיה בא לידי ביטוי בעיסוק עצמי מוגזם, תוך הפגנת אדישות, ציניות ואנוכיות כלפי הזולת, לעג כלפי הנפגע וכן כלפי אוכלוסיות חלשות ומוגבלות. אדם עם אישיות אנטיסוציאלית עשוי להציג את עצמו כ"זאב בודד" מתוך בחירה ויתייחס לרגשות כאות לחולשה. כאב וסבל של אחרים יחוו אצלו כמשהו מרוחק ומנותק מעצמו.
אבחנה על פי DSM-5
האבחנה להפרעה זו ניתנת על ידי פסיכיאטר. בספר האבחנות של איגוד הפסיכיאטרים האמריקאי, ה-DSM, מוגדרת הפרעת אישיות אנטיסוציאלית, כדלקמן:
DSM-5, מודל חלופי
מכיוון שהקריטריונים הנוכחיים של הפרעת האישיות האנטיסוציאלית מדגישים דפוסי התנהגות על פני תכונות אישיותיות, עלה חשש שיינתנו אבחונים שגויים בעקבות התנהגות עבריינית "רגילה". אי לכך, המודל החלופי לאבחון הפרעות אישיות של DSM-5 שם דגש על תכונות יציבות, כגון אגוצנטריות, מחסור באמפתיה, הכוונה עצמית, מניפולטיביות ואימפולסיביות.
גישה זאת נקראת הגישה הממדית לאבחון הפרעות אישיות. בפסיכולוגיה אישיותית "ממד" מתייחס לרצף שבו יכולות להיות לאדם רמות שונות של המאפיין, בניגוד לתפיסה הדיכטומית והקטגורית (יש או אין את המאפיין). לפי המודל הממדי, הפרעות אישיות מסווגות לפי אלו מאפיינים נמצאים באיזו רמה. הגישה הממדית כלולה ב-DSM-5 תחת סעיף III והיא מתוארת כ-"Emerging Measures and Models" או המודל החלופי להפרעות אישיות. קבוצת העבודה של DSM החליטה לשמור על המודל הישן והדיכטומי. בכל זאת, המודל החלופי להפרעות האישיות נשאר על-מנת לעודד מחקר נוסף כיצד ניתן ליישם אותן בפרקטיקה הקלינית וייתכן מאוד כי בעתיד הוא יחליף את המודל הנוכחי, או יהיה שילוב בין השניים.
המאפיינים המהותיים של הפרעת האישיות האנטיסוציאלית על פי המודל החלופי הם ליקויים בתפקוד האישי (תחושת העצמי והבין-אישי) והנוכחות של תכונות אישיות פתולוגיות. אבחנה של הפרעת אישיות זו מתבצעת לפי הקריטריונים הבאים:
על האדם להיות בן 18 לפחות בעת קבלת האבחנה.
סוגיות בין-תרבותיות
האבחנה כאמור שכיחה מעט יותר באזורי עוני, שכונות מצוקה וכדומה, אולם יש להבחין בין אנשים שמבטאים התנהגות אנטי-חברתית כתוצאה מכך שגדלו בסביבת מצוקה, ולכן מקור ההתנהגות הזה אצלם הוא נרכש, לבין אנשים שאצלם התנהגות זו היא תוצר של הפרעת אישיות אנטי סוציאלית. לכן בעת איבחון של ההפרעה חשוב לקחת בחשבון את ההיסטוריה של האדם, הסביבה בה גדל וכדומה.
תחלואה נלווית
מחקר גדול של סוואנסון ואח' (1994) שנערך על הקהילה הראה כי 90.4% מהמאובחנים עם ההפרעה סובלים מהפרעה נפשית נוספת, כאשר שימוש לרעה בסמים היא אחת האבחנות השכיחות ביותר בקרב אוכלוסייה זאת. כ-50% יסבלו מהפרעות חרדה, וכרבע יסבלו מדיכאון קליני. הפרעות נוספות המתרחשות לעיתים קרובות עם ההפרעה הם הפרעת שליטה בדחפים, הפרעת סומטיזציה, הפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות, הפרעה דו-קוטבית, הפרעת אישיות גבולית, הפרעת אישיות היסטריונית, והפרעת אישיות נרקיסיסטית.
שימוש בחומרים ממכרים
הקשר בין שימוש לרעה בסמים לבין התנהגות אלימה הוא משמעותי ביותר. מחקר אפידמיולוגי מקיף, הראה כי כאשר יש אבחון של שימוש לרעה בסמים, יש קשר חזק יותר לאלימות יותר מאשר כאשר יש הפרעות נפשיות. מחקרים רבים מדווחים כי בין 80% עד 85% מהאנשים הסובלים מהפרעת אישיות אנטיסוציאלית עומדים גם בקריטריונים לאבחנה זאת. עם זאת, אין הדבר מעיד בהכרח על קשר סיבתי, אלא על חסכים הנובעים מההפרעה, כפי שצוין לעיל.
מחקר חדש שנערך על קהילות טיפול כפריות כפרי מצא כי 71% מהאנשים עם הפרעת אישיות אנטיסוציאלית השתמשו לרעה באלכוהול, ו-62% מהם גם השתמשו לרעה בחומרים פסיכו-אקטיביים שונים. יותר מחצי השתמשו לרעה בקנאביס, וכמעט שליש השתמשו לרעה באמפטמינים. מחקר שבדק שתיינות אפיזודית (Episodic) בקרב סטודנטים לתואר ראשון במכללה מצא כי להפרעת אישיות אנטיסוציאלית יש מתאם משמעותי עם שתייה אפיזודית כבדה. מחקר נוסף מצא כי משתתפים עם מחלת נפש חמורה, ותחלואה נלווית של הפרעת אישיות אנטיסוציאלית היו בסיכון גבוה יותר להתאבדות, ולהשתמש ברעה בסמים בתדירות גבוהה יותר, בעיקר אמפטמינים וסמים נרקוטיים.
חרדה
חוקרים משערים כי התנהגות אנטי-חברתית מסוימת מתפתחת כאמצעי להתמודדות עם חרדה בקרב אנשים ללא משאבים רגשיים מתאימים לפתור בעיות ולהתמודד עם תסכולים בדרכים יעילות. כמו כן, ייתכן כי גורם משותף, שיכול להיות סביבתי או גנטי, עומד בבסיס הקשר בין הפרעות חרדה להפרעת אישיות אנטיסוציאלית. הסבר אפשרי נוסף הוא שחרדה מתפתחת בעקבות השלכות ההתנהגות והקושי הכלכלי, החברתי והמשפטי אותה היא לעיתים גוררת. מסקר לאומי של תחלואה נלווית שנערך ב-48 מדינות בארצות הברית, עולה כי יותר מחצי (53.3%) מהנבדקים עם הפרעת אישיות אנטיסוציאלית סבלו גם מהפרעות חרדה שונות. נוסף על כך, אנשים שסבלו גם מהפרעת האישיות וגם מהפרעת חרדה היו בסיכון מוגבר לסבול מדיכאון חמור, שימוש לרעה בסמים, ואובדנות, בהשוואה לאלו עם ASPD בלבד.
באופן דומה, בשתי מדגמים קהילתיים גדולים, אחד מארצות הברית ואחד מקנדה, נמצא כי 47% מהמבוגרים שסבלו מ-ASPD, או היו בעלי היסטוריה של הפרעת התנהגות, סבלו מהפרעת חרדה. הקשר בין הפרעת אישיות אנטיסוציאלית לחרדה נותר משמעותי גם לאחר שליטה על משתנים שונים כמו מאפיינים סוציו דמוגרפיים, דיכאון, ושימוש לרעה בסמים.
עבריינות
עבריין עם אישיות אנטיסוציאלית מתנהג באופן חסר התחשבות ואמפתיה, ומופעל על ידי דחפים הדורשים פורקן מיידי. הוא מאופיין בהתפרצויות זעם ואלימות, באדישות ובחוסר אחריות. קיימת בו נטייה להאשים את הסביבה, והוא בדרך כלל אינו סובל מרגשות אשמה. עבריין כזה מעלה את הביטחון העצמי שלו באמצעות העבריינות, מקבל תחושה של כוח ויכולת התמודדות, ונותן ביטוי לדחפיו ולהתנהגותו האנטי-חברתית שמשמשים עבורו מנגנון הגנה שמספקת לו צרכים פסיכולוגיים ומשמשת עבורו דרך לעקיפת החרדה.
מועדות
על פי אנדרוז ובונטה (2010), הגורמים שקשורים במובהק למועדות (רצידיביזם) הם אישיות אנטיסוציאלית ועבר פלילי. באופן כללי, אסירים עם הפרעת אישיות הם בעלי סיכון גבוה פי 26% לרצידיביזם, בהשוואה לעבריינים ללא הפרעת אישיות. מחקר אחד מצא כי עבריינים הסובלים מהפרעת אישיות אנטיסוציאלית הם בעלי סיכוי גבוה של כמעט פי 5 לרצידיביזם, ופי 4 לרצידיביזם אלים, בהשוואה לעבריינים ללא הפרעת אישיות אנטיסוציאלית. את שיעור הרצידיביזם הגבוה אפשר להסביר באופן חלקי על ידי הקריטריונים של ההפרעה: עבריינים שעומדים בקריטריונים לאבחנה לרוב יהיו בעלי בעיות התנהגותיות שצפויות להמשיך ואף להחמיר לאחר שחרורם ממאסר בהיעדר טיפול מתאים.
התיאוריה הפסיכודינמית מציעה כי המאסר מהווה המשך לקשרים של האסיר עם הוריו, וכך מנהל בית הסוהר וסגל הביטחון ממשיכים את יחסיו עם הוריו ואת הצורך שלו להילחם בסמכות. האסיר האנטי-סוציאלי משיג סיפוק וזהות אנטי-סוציאלית על ידי שימור הדמויות הסמכותיות ועל ידי המשך ההתמרדות נגדן. בית הסוהר מהווה סביבה שמכילה את המרדנות שלו באמצעות סמכות ונורמות חברתיות, שהן הסגל והן האסירים מצפים להן. המאסר גם עשוי לספק פונקציות אימהיות רבות שהיו חסרות לאסיר בילדותו. ארוחות קבועות, לוח פעילויות, והתייחסות רפואית. הופר (1988) מתייחס לאספקטים בסביבת המאסר כבעלי ממד פסיכולוגי, שמושך חלק מהאסירים חזרה אל הכלא, ובאופן יוצא דופן מחזק המאסר מנגוני הגנה לא מודעים והפרעות אישיות.
אלימות
אחת ההבחנות המקובלות במחקר ובפרקטיקה הנוגעות לעוברי חוק אלימים היא הבחנה בין שתי תתי-קבוצות של התנהגות אלימה: אלימות פרו-אקטיבית ואלימות תגובתית. אלימות פרו-אקטיבית מזוהה עם אפקט נמוך ועם היעדר ביטוי רגשי במהלך הוצאתה לפועל, והיא מכוונת מטרה, בין שמדובר במטרה אישית (למשל, לקבל כסף) או חברתית (למשל, ביסוס מעמד חברתי). ניתן לאפיין את האלימות של הסובלים מההפרעה כתגובתית בעיקרה. הם לא יהססו לתקוף את בני משפחתם או את חבריהם בעקבות תסכול או פרובוקציה, ואף מדובר בתגובות שכיחות למדי.
אלימות תגובתית היא אלימות הנקשרת להפרעת אישיות אנטיסוציאלית לעיתים קרובות והיא מבוססת על עוררות רגשית עזה ואימפולסיבית, כתגובה מיידית לאירועים שהפרט תופס כניסיון התגרות ופרובוקציה או כאיום ממשי על הנפש – ומתקשה להכיל את התסכול שהם מעוררים בו. המושג אלימות תגובתית עומד בזיקה לתאוריית תסכול-אגרסיה שבבסיסה הטענה כי התנהגות אלימה ואגרסיבית היא תוצר של תנאים מקדימים, כגון תסכול או פרובוקציה ממשית או מדומיינת שהאדם חווה. התגובה לתנאים מוקדמים אלה היא בדרך כלל ביטויים שונים של כעס, המופנים כלפי הדמות שעוררה את האיום, במטרה להפחית את האיום או להעלימו כליל. זוהי תגובה אימפולסיבית, שמקורה בתחושת המתח והאיום שנוצרת בעקבות אינטראקציה עם הדמות המאיימת. מסיבה זאת עוברי חוק הנוקטים באלימות זאת מכונים "תוקפניים", "בעלי דם חם", ו"אימפולסיביים". עם המקורות ההתפתחותיים של אלימות זאת נמנים אקלים משפחתי קר, הנעדר יחס אמפתי וקשר תומך.
ספרות המחקר מסבירה את הנטייה לאלימות תגובתית בעיוותי תפיסה, הטיית ייחוס כוונות זדון, וויסות רגשי נמוך. מלבד אלו, אלימות תגובתית קשורה גם לדיכאון קליני, חרדה, נטייה לאובדנות, והיא מזוהה מאוד עם מאפייני ההפרעה השונים.
שכיחות ואפידמיולוגיה
על-פי DSM-5, סובלים מן ההפרעה כ-3% מן הגברים וכ-1% מן הנשים באוכלוסייה הכללית. ההפרעה שכיחה מאוד במסגרות פורנזיות, כגון בתי סוהר. סקירה ספרותית משנת 2002 ציינה כי שכיחות ההפרעה בבתי סוהר היא 47% בקרב גברים, ו-21% בקרב נשים. כמו כן, ההפרעה שכיחה יותר בקהילות טיפוליות לנפגעי התמכרות לסמים או אלכוהול מאשר היא באוכלוסייה הכללית, נתון נוסף המצביע על קשר בין שימוש בחומרים לבין הפרעת אישיות אנטיסוציאלית.
באוכלוסיית הכלא בבריטניה שכיחות ההפרעה היא 63% בקרב גברים, 49% בקרב גברים במעצר, ו-31% בקרב נשים. על פי פרופסור רוברט ד' הייר בבתי סוהר נצפתה היארעות של 75%. בניגוד בולט לכך, שכיחות הפסיכופתיה בקרב אסירים בבריטניה היא רק 4.5% כאשר משתמשים בסף אבחון של 30 נקודות ברשימת הפסיכופתיה המעודכנת, ו-13% כאשר משתמשים בסף אבחון של 25 נקודות.
ההפרעה שכיחה יותר באזורים עירוניים עניים, ובתוך אזורים אלה – בקרב אנשים שאין להם בסיס מגורים יציב. ההפרעה מתבטאת לפני גיל 15. ההפרעה שכיחה פי 5 בקרובי משפחה של אנשים הסובלים ממנה, ביחס לאוכלוסייה הכללית. במחקר עוקבה ישראלי שנערך על האוכלוסייה הכללית נמצא כי שכיחות ההפרעה היא 0.7%. ההפרעה הייתה שכיחה יותר בקרב גברים ממוצא ספרדי, ובקרב אנשים עם רמת השכלה נמוכה.
אטיולוגיה
תוצאות מגוף מחקר שהולך וגדל מצביעות על כך שאינטראקציה מורכבת בין גורמים ביולוגיים (גנטיים, פיזיולוגיים, נוירוביולוגיים) לבין גורמים סביבתיים תורמים להתפתחות ההפרעה. בשנים האחרונות מספר מחקרים קידמו את הידע בתחום זה.
גנטיקה
ניתוח-על נרחב קבע כי התורשתיות של הפרעת אישיות אנטיסוציאלית היא בין 40%–50%. כלומר שגורמים תורשתיים מסבירים בערך מחצית מהשונות באבחנה של הפרעת אישיות אנטי-חברתית, ואילו השפעות סביבתיות-משותפות והשפעות סביבתיות לא-משותפות אחראיים למחצית האחרת.
במחקר חדש גילו חוקרים מפינלנד אילו גנים מעורבים בהתפתחות של הפרעת אישיות אנטיסוציאלית. המחקר הצביע על כך שמי שנושא 4 מוטציות בכרומוזום מספר 6 הוא בעל סיכוי גבוה פי 1.5 לפתח הפרעת אישיות אנטי-חברתית מאשר מי שאינו נושא אותן.
SLC6A4 הוא חלבון טרנס-ממברני פרה-סינפטי האחראי על ספיגה חוזרת של סרוטונין מהסינפסה. מחקרים שנערכו על אוכלוסיית האסירים הראו כי הגרסה הקצרה קשורה להתנהגות אנטי-חברתית ואימפולסיבית. עם זאת, מחקרים בנושא פסיכופתיה מגלים כי הגרסה הארוכה, ה-"L", נקשרת לפריטים של גורם 1 ברשימת הפסיכופתיה המעודכנת, פריטים המתארים סגנון בין־אישי נועז, ומאפיינים רגשיים של פסיכופתיה כגון אגואיזם קשוח, היעדר חרדה, גרנדיוזיות, ומניפולטיביות.
גורמים סביבתיים
כאמור גנטיקה עשויה להשפיע על מחצית מההפרעה, אך זה עדיין משאיר חלק גדול הנובע מהשפעות סביבתיות. במקרים רבים קשה לאמוד את השפעת הגנים מול השפעת הסביבה, משום שהשניים מעורבבים זה בזה.
אם אחד ההורים או שניהם הם אנטי-חברתיים, סביר להניח שגורמי סיכון גנטיים להתנהגות אנטי-חברתית יעברו לילד בתורשה. בגלל זה, קשה לקבוע עד כמה השפעות סביבתיות הקשורות להורה אנטי-חברתי משפיעות על הפרט. ילד או ילדה עם הורה אנטי-חברתי עלול להיות בעל סיכוי גבוה יותר לחוות התעללות, או להיות עד לאלימות בבית. נתונים מסקירה אפידמיולוגית מצביעים על כך שעדות של ילדים לאלימות במשפחה מגבירה את הסיכון שלהם לביצוע אלימות כלפי בני זוג אינטימיים עתידיים. יש לציין כי הסקירה מצביעה על גורם סיכון אפשרי, ולא מעידה על הכלל. הורים אנטי-חברתיים עשויים גם לנקוט באסטרטגיות ניהול פוגעניות (למשל, משמעת חריפה וחסרת עקביות, פיקוח ירוד על הילד, היעדר חום כלפי הילד), ועשויים להתקשות בסיפוק משאבים הולמים לילד. המושג 'הורות מחמירה' זוכה להתייחסות רבה בשל התרומה האפשרית שלו לפיתוח הפרעות מוחצנות אצל ילדים. המושג מתייחס לתגובות רגשיות שליליות ולפעולות כוחניות וכופות שההורים מפנים כלפי ילדיהם. המתאם בין סגנון הורות זה ובין התפתחותה של התנהגות אנטי-חברתית הוא אחד הגבוהים שנמצאו בספרות.
אחת הדרכים שבהן גורמים סביבתיים כגון התעללות בילדות עלולה להוביל להפרעת אישיות אנטי-חברתית בבגרות היא דרך השפעות ישירות של הסביבה על מערכות ביולוגיות. הסביבה יכולה להשפיע על האופן בו הגנים מתבטאים (למשל, אם הגנים הם "מופעלים" או "מכובים") והיא יכולה לשנות את רמות ההורמונים והנוירוטרנסמיטרים, שבתורם משפיעים על תפקוד המוח. לגורמים סביבתיים בחיים המוקדמים עשויה להיות השפעה מובהקת על מערכות ביולוגיות שונות. מסקנה אחת בעניין זה נעשתה על ידי מחקר הדמיה מוחית שבדק כיצד התעללות רגשית, פיזית ומינית בילדות, השפיעה על מבנה המוח של עבריינים אלימים עם הפרעת אישיות אנטיסוציאלית. המחקר מצא כי נפח התלמוס היה מופחת אצל עבריינים אלימים שחוו התעללות בתקופת הילדות, בהשוואה לעבריינים אחרים וקבוצת בקרה. מחברי המחקר משערים כי ליקוי זה עשוי להקשות על אנשים עם הפרעה זו לדכא זיכרונות פולשניים ומחשבות הקשורות להתעללות המוקדמת והניצול שעברו.
במחקר נוסף נבדקו מרכיבים שונים של סביבת הילדות המוקדמת שהיו קשורים לתכונות של הפרעת אישיות אנטי-חברתית כמעט 20 שנה מאוחר יותר. המחקר מצא כי רמת החום שהורים הפגינו כלפי הילד במהלך 18 החודשים הראשונים לחייהם, היו מנבא משמעותי להפרעת אישיות אנטי-חברתית בבגרות. בין גורמי הסיכון היו סימנים של נסיגה אימהית, אינטראקציה שקטה עם הילד, כישלון להרגיע את התינוק, ושימוש בצעצועים במקום חום וחיבה.
אבחנה מבדלת
שימוש בסמים: אבחנה של הפרעת אישיות אנטי סוציאלית תינתן רק אם מאפייני ההפרעה שתוארו לעיל היו קיימים אצל האדם לפני גיל 15. למרות ששימוש בסמים היא אבחנה שכיחה בקרב אוכלוסייה זאת, התנהגותם תימשך גם כאשר הם לא תחת ההשפעה.
סכיזופרניה והפרעה דו־קוטבית: התנהגות אנטי-חברתית המתרחשת בלעדית על רקע של סכיזופרניה או הפרעה דו-קוטבית לא תיחשב להפרעת אישיות אנטי-סוציאלית.
הפרעות אישיות אחרות: חלק ממאפייני הפרעה זו יכולים להית דומים למאפיינים של הפרעות אישיות אחרות (למשל הפרעת אישיות נרקיסיסטית). עם זאת הפרעת אישיות אנטי סוציאלית תתאפיין בתמונה קלינית שבמרכזה קושי של האדם המאובחן לנהוג לפי נורמות חברתיות מקובלות, חוסר אמינות, אימפולסיביות, חוסר אחריות ועוד כמפורט לעיל.
הפרעת אישיות נרקיסיסטית: אנטיסוציאליים ונרקיסיסטים חולקים נטיות לחלקלקות, שטחיות, ניצול, והיעדר אמפתיה. אדם עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית אינו בהכרח אימפולסיבי, אגרסיבי ורמאי. אדם עם הפרעת אישיות אנטיסוציאלית אינו זקוק להערצה ואינו מקנא באחרים באותה המידה. לרוב, לנרקיסיסטים אין היסטוריה של הפרעת התנהגות או התנהגות עבריינית בבגרות.
התנהגות עבריינית שאינה קשורה להפרעת אישיות: חשוב להדגיש הבדל בין התנהגות עבריינית להתנהגות עברינית שמקורה בהפרעת האישיות. האחרונה תתאפיין בדפוסי התנהגות לא גמישים הגורמים להפרעה או מצוקה סובייקטיבית.
פסיכופתיה
למשל, מחקר אחד בחן מדגם של 691 עבריינים שעמדו בקריטריונים להפרעת אישיות אנטיסוציאלית; מחברי המחקר ביצעו ניתוח אשכולות שגילה כי ניתן להפריד את העבריינים במדגם לתת-קבוצות שמבוססות על הבדלים משמעותיים בתכונות האישיות שלהם שבדרך כלל ניתן למצוא בספרות המקצועית על פסיכופתיה (למשל, היעדר חרדה, עכבות חלשות, דומיננטיות). פוית'רס ועמיתיו זיהו ארבעה תת-סוגים של ASPD (פסיכופתיה ראשונית, שניונית, פסיכופתיה "מפוחדת", כמו גם נבדקים עם הפרעת אישיות אנטיסוציאלית שאינם פסיכופתים) בתוך המדגם. ארבעת התת-סוגים שזוהו בתוך המדגם מעידים על כך שהפרעת אישיות אנטיסוציאלית היא הפרעה הטרוגנית.
המחקר של פוית'רס שוכפל מספר פעמים. למשל, מחקר שהתמקד במדגם של מטופלים שהיו בטיפול גמילה מסמים בהוראת צו של בית המשפט מצא מתאמים המעידים על הבדלים באטיולוגיה של שימוש בסמים בין ארבע הקבוצות השונות. באופן ספציפי, המחקר הראה כי עבור שתי הקבוצות שאינן פסיכופתיות (נבדקים עם ASPD אך ללא פסיכופתיה, נבדקים ללא ASPD) שימוש בסמים היה מתואם באופן משמעותי עם טמפרמנט רגשי שלילי ואימפולסיביות, בעוד שבשְלוש הקבוצות האחרות רק אימפולסיביות הייתה מתואמת עם התחלת השימוש בסמים. מחקר נוסף הצליח לשכפל את התוצאות וגם והצביע על כך שמטופלים עם הפרעת אישיות אנטיסוציאלית היו בעלי סיכון נמוך יותר לעבור על החוק או לבצע עבירה אלימה בזמן שהותם בבית סוהר בניגוד לנבדקים עם הפרעת אישיות אנטיסוציאלית ופסיכופתיה, שרמת הסיכון שלהם נשארה גבוהה גם במהלך שהותם בבית הסוהר.
מחקר נוסף מצא כי מה שמבדיל בין פסיכופתיה לבין הפרעת אישיות אנטי סוציאלית היה תכונה של נועזות, כלומר, רמות פחד נמוכות והיכולת להישאר ממוקד. למשל, מחקר אחד שנעשה על מדגם של נשים עם פסיכופתיה מצא כי פסיכופתיה הייתה קשורה לסגנון למידה סלקטיבי מכוון קשב לערך הכללי של המטרה, וכי הייתה להם העדפה לסנן מידע שולי שאינו קשור למטרה שלהם, כולל מידע הקשור לסכנה. אלו עם הפרעת אישיות אנטיסוציאלית בלבד, לעומת זאת, לא הראו התנהגות מסוג זה, והיו ראיות רבות להסחות דעת שהיו קשורות לפחד. כלומר, פסיכופתים הקדישו תשומת לב כה רבה להשגת תגמולים שהם התעלמו מאותות שהזהירו אותם מפני סכנה. מחקר נוסף הראה כי עבריינים שמאובחנים עם פסיכופתיה מראים תגובה הגנתית מופחתת להתפרצויות רעש חזקות המתרחשות במהלך צפייה בתמונות, או בין תמונות; בניגוד אליהם, עבריינים עם הפרעת אישיות אנטיסוציאלית לא הראו תגובה שונה מזאת של אנשים ללא כל הפרעה. יתר על כן, התוצאות הראו כי לליקויים אלה היו מתאמים מובהקים עם המאפיינים הבין־אישיים והרגשיים של פסיכופתיה. ממצא זה מדגיש את החשיבות של המאפיינים הרגשיים והבין־אישיים בהבחנה בין פסיכופתיה והפרעת אישיות אנטיסוציאלית.
מחקר שבדק את ההבדלים הנוירולוגיים בין ההפרעות באמצעות דימות מוחי, גילה כי אנשים עם הפרעת אישיות אנטיסוציאלית אבל ללא פסיכופתיה דומים יותר לקבוצת הביקורת, בניגוד לזאת, המחקר מצא כי לנבדקים עם הפרעת אישיות אנטיסוציאלית ופסיכופתיה יש רמות מופחתות של חומר אפור באזורים במוח הקשורים לאמפתיה, מוסריות, ועיבוד רגשות פרו-חברתיות כמו אשמה או חרטה. החומר האפור של נבדקים עם הפרעת אישיות אנטיסוציאלית בלבד נראה דומה לזה של אנשים ללא כל הפרעה. מחקר זה מצביע על הבדלים נוספים בין ההפרעות ומעיד כי יש להפרעות אטיולוגיה שונה.
פסיכותרפיה
הפרעת אישיות אנטיסוציאלית מטופלת לעיתים נדירות, משום שאנשים עם הפרעה זו אינם נוטים לבקש עזרה. (הם אינם רואים בעיה במצב בו הם נמצאים, מצב שמנקודת ראותם הסובייקטיבית לא גורם להם סבל). לרוב, אנשים אלו מופנים לטיפול על ידי בני משפחה או גורמי חוק בגלל תחלואות נלוות (כגון דיכאון מג'ורי או התמכרויות), התנהגות עבריינית או איומים אובדניים. אנשים אלו עשויים להתנגד לטיפול, אך כאשר הוא ניתן (למשל כדרך להתמודד עם תחלואה נלווית שונה), הוא יכול להיות יעיל. כאשר ההפרעה מטופלת, ההמלצה המקובלת היא טיפול פסיכותרפיסטי. לעיתים משולב או מתקיים בנפרד טיפול קוגניטיבי התנהגותי. טיפולים אלו מתמקדים בהתמודדות עם השלכות ההפרעה ושליטה בהתנהגויות מסוכנות. ההפרעה קשה לטיפול.
מספר מחקרים הראו כי טיפול במרפאות חוץ צפוי להיות בעלי סיכויי הצלחה נמוכים, אך מטא-אנליזה משנת 2002, "פסיכופתיה ופסימיזם טיפולי: אגדות קליניות או מציאות קלינית?" שבחנה 42 מחקרים שונים קבעה כי הדיווחים בהם אנשים עם הפרעת אישיות אנטיסוציאלית או פסיכופתיה אינם מושפעים כלל מטיפול עשויים להיות מעט מוגזמים. במטה-אנליזה שלו מצא סלקין כי שיטות טיפול קוגניטיביות-התנהגותיות היו בעלי אחוזי ההצלחה הגבוהים ביותר (62%), יחד עם טיפול פסיכואנליטי (59% אחוזי הצלחה), בהשוואה לשיעור הצלחה של 20% בקבוצת הביקורת. ההתערבויות היו חלק מתוכניות טיפול מובנות והיעדים הספציפיים היו רכישת מיומנויות למידה, יחד עם זיהוי של רגשות ומניעה של התנהגויות סיכון. עם זאת, יש לציין כי הסטטיסטיקה הזאת הייתה מבוססת על 5 מחקרים, כמו גם על הדיווח העצמי של המטפלים.
גישה טיפולית אחת שהתפתחה בשנים האחרונות היא טיפול מבוסס מנטליזציה. צורה זאת של טיפול פותחה במקור עבור אנשים עם הפרעת אישיות גבולית אך ראיות ראשוניות מצביעות על כך שטיפול זה עשוי להיות יעיל בהפחתת ההתנהגות התוקפנית של אנשים עם הפרעת אישיות אנטיסוציאלית בלי או עם רמה בינונית של תכונות פסיכופתיות.
טיפולי CBT שנערכו על מטופלים בקהילה הראו שיפור קטן אך לא משמעותי בתפקוד החברתי, באלימות הפיזית, ובאלימות מילולית של מטופלים עם הפרעת אישיות אנטיסוציאלית, אך לא נראה שיפור ברמת הכעס של המטופלים. סכמה תרפיה היא גישה טיפולית אינטגרטיבית, המרחיבה את הגישה הקוגניטיבית – התנהגותית כדי לתת מענה למטופלים הסובלים מהפרעות אישיות קשות. בהקשר של עבירות אלימות, בשנים האחרונות עולות ראיות ראשוניות על יתרונות הגישה והאפקטיביות שלה בהתערבות בקרב מטופלים פורנזיים, ובמיוחד בעבודה עם מטופלים הסובלים מהפרעה זאת ומהפרעת פסיכופתיה חמורה. תוכניות הטיפול המבוססות על טיפול קוגניטיבי-התנהגותי נשענות על ההנחה הנגזרת מתאוריית הלמידה החברתית, שהתנהגות אנטי-סוציאלית נרכשת באמצעות למידה וחיקוי, ומחוזקת במערכת של אמונות, תפיסות, וערכים.
כיוון אחר של השפעה אפשרית של טיפול הוא בהפחתה של רצידיביזם. בחלק מהמקרים אנשים עם הפרעת אישיות אנטיסוציאלית שהיו בטיפול נטו להסתבך פחות עם החוק מאשר אנשים עם ההפרעה שלא היו בטיפול. ההבדל לא היה מובהק ולא היה הבדל ברמת הרצידיביזם של עבריינים עם ההפרעה ועבריינים ללא ההפרעה. עם זאת, מחקר אחד הראה אפקטיביות טיפולית משמעותית בהפחתת הרצידיביזם היה מחקר שהעריך את יעילותה של קהילה טיפולית מותאמת (Modified Therapeutic Community). מודל טיפולי זה פותח בשנות ה-90 עבור אוכלוסיית בעלי תחלואה כפולה נפשית. עקרונות הבסיס של מודל זה הם: התנהלות יומית מובנת, עידוד לפיתוח אחריות אישית, קבוצות עזרה-עצמית בהתמודדות עם קשיי החיים, ועידוד של ערכים חברתיים בתוך רשת חברתית בריאה. בסוג זה של קהילה טיפולית נעשים שינויים על מנת להתאים אותה לצרכים ייחודיים של בעלי תחלואה כפולה בהתחשב בתסמינים פסיכיאטריים, בעיוותי חשיבה, וברמת התפקוד שלהם. המחקר מצא כי 12 חודשים לאחר הטיפול, אלו שהיו מטופלים בקהילה היו בעלי סיכוי נמוך יותר פי 26 להיכלא מחדש בהשוואה לאלו שלא טופלו בקהילה.
טיפול תרופתי
אין תרופות ספציפיות להפרעת אישיות אנטיסוציאלית, אך סוגים מסוימים של תרופות יכולים לעזור בטיפול בתסמינים, כגון אגרסיביות וחוסר שקט. לרוב, מומלצות תרופות אנטי-פסיכוטיות, מייצבי מצב רוח ונוגדי דיכאון. על פי הצורך, מומלץ בנוסף ליטול תרופות לתחלואות הנלוות להפרעה.
שיקום
אדם בן 18 ומעלה שנקבעו לו 40% נכות רפואית על ידי המוסד לביטוח לאומי בעקבות הפרעה נפשית זכאי לקבל שירותי סל שיקום.
CodeProject
CodeProject הוא אתר מוביל בעולם בתחום שיתוף קוד ומידע בין מפתחים. משתמשים רשומים מקבלים דירוג ויכולים להשפיע על תוכן האתר, לערוך שאלות ומאמרים. ישנם (נכון לאוגוסט 2014) כ-11 מיליון מפתחים רשומים. האתר הוקם על ידי כריס מאונדר ודייוויד קאנינגהאם ב 1999. ביולי 2014 דורג כאתר ה 1200 בעולם בדירוג אלקסה.
האתר משמש פלטפורמה למפתחים ברמות שונות ואפילו מתחילים חדשים שאינם יודעים לפתח, בה יכולים משתמשים אלו לשאול שאלות ולספק דוגמאות וקוד מקור ולקבל עזרה והדרכה במימוש פתרון, תיקון באגים או הכוונה לדרך פתרון חלופית.
האתר מתמחה בטכנולוגיות מבוססות רשת, אפליקציות הנשענות על טכנולוגיות של מיקרוסופט, פיתוח אפליקציות למכשירים ניידים.
מרבית המאמרים באתר נכתבו או הועלו על ידי משתמשי האתר ומשמשים כמקור נגיש של קוד פתוח למפתחים ברחבי העולם. ההורדה של מאמרים וקוד היא חינם. בנוסף הוקם ב 2014 אתר בבעלותה הנותן שירות של הדרכה דרך סרטוני וידאו בתשלום.
מרבית התוכן משוחרר ברישיון CPOL (ראשי תיבות של: Code Project Open License), אך הרישיון ניתן לעריכה על ידי המשתמש. המאמרים נבחנים על ידי משתמשים בעלי דירוג מתאים באלגוריתם פנימי של אישורים ועריכות משתמשים אלו ואם עומדים ברף משוחררים תחת רישיון מתאים באתר.
שפות פתוח וטכנולוגיות
שפות עיקריות המופיעות תדיר במאמרים ושאלות האתר:
שרטון דוגר
שרטון דוגר (באנגלית: Dogger Bank, בגרמנית: Doggerbank, בהולנדית: Doggersbank) הוא שרטון המשתרע על שטח נרחב בקרקעית הים הצפוני, כ-100 קילומטרים מחופי אנגליה. שטחו כ-17,600 קילומטרים רבועים. אורכו של השרטון 260 קילומטרים מצפון לדרום ו-95 קילומטרים ממזרח למערב. עומק המים נע בין 15 ל-36 מטרים, כעשרים מטרים פחות מהים המקיף. מקור השם הוא מן המילה ההולנדית הישנה Dogge, שפירושה ספינת דיג.
גאוגרפיה וגאולוגיה
מבחינה גאולוגית, דומה השרטון למורנה, שנוצרה בתקופת הפליסטוקן. במהלך עידן הקרח האחרון היה האזור מחובר ליבשה, או אי; בשלב מסוים היה האזור חלק מגוף יבשתי שקישר בין האי הבריטי ליבשת אירופה. לקראת סוף עידן הקרח האחרון שקע כל האזור מתחת לים הצפוני. ספינות דיג הפועלות באזור העלו כמויות גדולות של כבול, הנוצר בביצות, וכן שרידים של ממותות וקרנפים, ולעיתים גם שרידים של חפצים הקשורים לציד, מתקופת האבן הקדומה. משערים שהשרטון מהווה את החלק הגבוה של דוגרלנד.
ב-1931 נמדדה מתחת לשרטון דוגר רעידת האדמה החזקה ביותר שנמדדה אי פעם בבריטניה, בעוצמה של 6.1 בסולם ריכטר. מוקד הרעידה היה 23 קילומטרים מתחת לשרטון, והרעידה הורגשה בכל רחבי המדינות הגובלות בים הצפוני.
זירת קרבות
אזור שרטון דוגר היה זירה לכמה קרבות ימיים. ב-5 באוגוסט 1781 התרחש בים מעל השרטון קרב בין הצי המלכותי הבריטי לצי ההולנדי. קרב זה היה חלק מהמלחמה האנגלית-הולנדית הרביעית והשיק למלחמת העצמאות של ארצות הברית, מכיוון שההולנדים תמכו במושבות המורדות. הקרב הסתיים ללא הכרעה, אך בהיבט האסטרטגי היה זה ניצחון בריטי. במלחמת העולם הראשונה, ב-24 בינואר 1915, התרחש במקום קרב שרטון דוגר בין סיירות המערכה של צי הים הפתוח הגרמני וסיירות המערכה של הצי הגדול הבריטי. הקרב הסתיים בניצחון בריטי. בספטמבר 1966 טבעה באזור צוללת גרמנית, ו-19 מלחיה וקציניה נספו באסון הימי הכבד ביותר שאירע לצי הגרמני מאז מלחמת העולם השנייה.
אזור דיג
שרטון דוגר הוא אזור עשיר בדיג, במיוחד בדגי בקלה ומליח. הים שמעל השרטון זוהה כסביבה ימית שבה מתפתחת כמות גדולה של פיטופלנקטון. האזור הוצע כשמורת טבע ימית.
עגור לבן-עורף
עגור לבן-העורף (שם מדעי: Grus vipio) הוא מין עוף מהסוג עגור ממשפחת העגוריים. זהו עוף גדול, אורכו נע בין 112–125 סנטימטרים, גובהו כ-130 סנטימטרים ומשקלו 5.6 קילוגרם. הוא בעל רגליים ורדרדות, צוואר מפוספס באפור ולבן, ונקודת עור אדומה בפנים.
אזורי ההזדווגות של העגור לבן-העורף הם בצפון-מזרח מונגוליה, צפון-מזרח סין, ואזורים סמוכים בדרום-מזרח רוסיה, היכן שמתנהלת תוכנית בשמורת הטבע קינגאנסקי לגידול ביצים של העוף הזה מגני חיות מארצות הברית במטרה להביא לגידול האוכלוסייה. קבוצות שונות של הציפור נודדות בחורף לנהר יאנגצה, האזור המפורז הקוריאני, וקיושו ביפן. הם גם מגיעים לקזחסטן וטאיוואן. רק 4,900–5,400 פרטים נותרו בטבע.
בשל הרס בתי גידול מתמשך וציד לא מבוקר בכמה אזורים, העגור לבן-העורף מסווג כ"פגיע" על ידי איגוד השימור העולמי. הוא רשום בנספח הראשון ובשני ב-CITES.
גביע הפדרציה 1965
גביע הפדרציה 1965 הייתה התחרות השלישית לנבחרות טניס נשים. היא אורגנה על ידי פדרציית הטניס הבינלאומית.
התחרות נערכה במגרשי קויונג, מלבורן. התחרות הייתה פתוחה לכל נבחרת שתרשם.
התחרות החלה ב-15 בינואר בהשתתפות 11 נבחרות והסתיימה ב-18 בינואר 1965.
המנצחת של התחרות הייתה אוסטרליה שניצחה במשחק הגמר נבחרת ארצות הברית וזכתה בגביע בפעם השנייה ברציפות.
לא הוענקו פרסים כספיים.
משחק הגמר
בגלל חשש לגשם המשחק הועבר לאולם.
.aero
.aero (שמקורו באווירונאוטיקה) הוא תחום ברמה העליונה (sTLD), המשמש במערכת שמות הדומיינים של האינטרנט. זהו התחום הממומן הראשון ברמה העליונה המבוסס על נושא תעשייתי אחד. תחום ה- שמור לחברות, ארגונים, עמותות, סוכנויות ממשלתיות ואנשים פרטיים בתחומים הקשורים לתעופה וחלל. הוא נוצר בשנת 2002 ומופעל על ידי SITA .SITA הקימה ומפעילה את מועצת Dot Aero.
קודי שתי אותיות תחת  שמורים לחברות תעופה על פי מעצבי חברת התעופה IATA. בעוד שקודים של שלוש אותיות היו שמורים בתחילה לשדות תעופה (קוד שדה תעופה IATA), הם שוחררו לרישום על ידי קהילת התעופה הגדולה והחלל ב-1 בדצמבר 2008.
תחום ה- ברמה העליונה אושר בתחילה בשנת 2001 לתקופה של 5 שנים עד לתאריך 17 בדצמבר 2006 כחלק מהוכחת הרעיון של תחומים חדשים ברמה העליונה. ההסכם הוארך באוקטובר 2006 לתקופה של שישה חודשים עד ליום 17 ביוני 2007, והמשיך לחדש את מחזור שישה החודשים יוני – דצמבר עד ליום 17 ביוני 2009. בשנת 2009, SITA ו-ICANN השלימו הסכם חסות חדש ל-10 שנים להפעלת.
דני אנטונוצ'י
דניאל אדוארד "דני" אנטונוצ'י (באנגלית: Daniel Edward "Danny" Antonucci; נולד ב-27 בפברואר 1957, טורונטו, קנדה) הוא במאי, מפיק, תסריטאי, אנימטור ומדבב קנדי ממוצא איטלקי. אנטונוצ'י ידוע בעיקר בשל סדרת האנימציה "אד, אדד ואדי" שאותה יצר, כתב, הפיק וביים; הסדרה היא המצליחה ביותר של Cartoon Network עד היום ובעלת חיי המסך הארוכים ביותר בערוץ.
קורות חיים
דני אנטונוצ'י נולד ב-1957 לשני הורים איטלקיים אשר הגרו לקנדה. חוויותיו כילד להורים מהגרים השפיעו על יצירותיו. בצעירותו למד אנטונוצ'י במכללת שרידאן אך נשר ממנה כדי לעבוד כאנימטור בחברת האנה-ברברה. במסגרת עבודתו, עבד על סדרות רבות בהן משפחת קדמוני, הדרדסים, סקובי דו וסקראפי דו וריצ'י ריץ'. ב-1984 הוא תכנן לנסוע ללוס אנג'לס על מנת למצוא עבודה חדשה, אך לבסוף עבר לוונקובר שם החל לעבוד ב"מארב ניולנד". הוא עבד על הנפשת פרסומות לטלוויזיה וסרטי אנימציה קצרים.
ב-1987 יצא את סרטו הראשון, "Lupo the Butcher", לדבריו של אנטונוצ'י הוא יצר את הסרט בעקבות תסכול ביצירת סרטים לילדים בלבד. הסרט הקצר הצליח והוקרן בפסטיבלי קולנוע רבים, הדבר גרם לפרסומו העיקרי של אנטונוצ'י. ההצלחה של "Lupo the Butcher" הביאה לאנטונוצ'י עבודות קבועות ב"לוי שטראוס ושות'" ו-"MTV".
ב-1 באפריל 1994 הקים אנטונוצ'י את חברת "a.k.a. Cartoon" והחל להפיק עם האולפנים את סדרת הטלוויזיה "האחים גרנאט" עבור ערוץ "MTV": ב-1995 סיימה הסדרה את שידוריה. לאחר ירידת "האחים גראנט", החל להפיק ב-1997 "Cartoon Sushi" גם עבור "MTV".
לאחר שהרגיש מוגבל בגלל חוסר בחופש יצירה החליט ליצור סדרה לילדים יחד עם אולפנו, "a.k.a. Cartoon", הוא הבטיח כי ההנפשה תהיה דומה להנפשות שבין שנות ה-40 לשנות ה-70. אנטונוצ'י בילה חודשים ביצירת הסדרה. תחילה ניסה למכור אותה לניקלודיאון אך הם רצו שליטה יצירתית ולכן סירב אנטונוצ'י. בהמשך ניסה למכור את התוכנית ל-Cartoon Network ושם החליטו לאחר ישיבת דירקטוריון לתת לאנטונוצ'י ללכת בכיוון שלו בכל הנוגע לסדרה. את הנפשת הסדרה יצר בטכניקת Squigglevision כמחווה לאנימציות של שנות ה-30. לדבריו של אנטונוצ'י דמויות הסדרה מבוססות על אנשים אמיתיים. דמויותם של אד, אדד ואדי מבוססות עליו. דמויות נוספות רבות מן הסדרה מבוססות על אנשים אמיתיים: האחיות קנקרס וילדי הרחוב מבוססים על אנשים שגדלו עמו, ג'וני מבוסס על חבר שלו מהעבר ורולף מבוסס על בן דודו. ב-2009 תמה הסדרה לאחר 10 שנות שידור אך המשיכה בשידורים חוזרים עד 1 ביולי 2011. ב-30 במרץ 2012 הסדרה החלה להיות משודרת בערוץ "Cartoon Planet".
לקראת סיום "אד, אדד ואדי" חתם אנטונוצ'י ב-WildBrain ליצירת סדרת טלוויזיה; אנטונוצ'י אמר כי "יש לי כבר שלושה רעיונות לפרויקט עבור WildBrain". ב-11 ביוני 2013 פורסם ראיון שבו אמר אנטונוצ'י כי החלה העבודה על סדרת הטלוויזיה.
רנו R
רנו R (בצרפתית: Renault R, קרוי גם: Renault gamme R, Renault R-series) היא סדרת משאיות כבדות בסגנון גוף "Cab over" מתוצרת יצרנית המשאיות הצרפתית Renault Trucks, בבעלות קונצרן הרכב הצרפתי רנו אשר יוצרו בין השנים 1980–1996.
בשנת 1990 עברה סדרת "רנו R" מתיחת פנים, עם סורג בצבע גוף הרכב ומראה אווירודינמי יותר.
נובה פרילוקה
נובה פרילוקה (באוקראינית: Нова Прилука; ברוסית: Новая Прилука, נובאיה פרילוקה) היא עיירה במחוז ויניצה שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. היישוב נזכר לראשונה במאה ה-12.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,000 יהודים. בזמן מלחמת האזרחים ברוסיה נערכו ביהודי העיירה מספר פוגרומים.
בספטמבר 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו קטן, בו נצטוו לשלם לשלטונות סכומי כופר. בנובמבר 1941 נורו כ-350 היהודים שנותרו בגטו שבעיירה, ולאחר מכן ערכו הגרמנים מצוד אחר יהודים מסתתרים מהעיירה, ורצחו את מי שאיתרו.
קסטלו די ריבולי
קסטלו די ריבולי (באיטלקית: Castello di Rivoli) היא מצודה בריבולי שבקרבת טורינו שבאיטליה, אשר שימשה כאחד המעונות המלכותיים של בית סבויה. כיום משמש המבנה כמוזיאון לאמנות עכשווית של טורינו.
תולדות המקום
מניחים כי המצודה נבנתה בין המאה ה-9 למאה ה-10, אך העדות הראשונה לקיומה היא מסמך משנת 1159, בחתימת ידו של פרידריך "ברברוסה" קיסר האימפריה הרומית הקדושה, המאשר את העברת הבעלות על אזור ריבולזה (Rivolese) הכולל את המצודה, לבישוף של טורינו.
במאה ה-11 נרכשה המצודה על ידי בית סבויה, אשר הסתכסך תוך זמן קצר עם הבישוף, סכסוך שבשנת 1184 גרם נזקים למבנה. בשנת 1330 הועברה למצודה פעילות המועצה המנהלית העליונה (Consiglio dei Principi) של האזור הכפרי, על ידי הרוזן אמדאו ה-4. שם גם הוצגו לראשונה תכריכי טורינו בדרכם ליעדם הסופי לתצוגה בכנסייה בטורינו.
בשנת 1559 נקבע ב"הסכם שאטו-קאמברסיס" (Treaty of Cateau-Cambrésis) כי הדוכס אמנואלה פיליברטו לא יוכל לשבת בטורינו אלא אם ייוולד לו בן זכר. הדוכס עבר להתגורר במצודה וביצע בה שיפוצים עד להולדת בנו, צ'ארלס אמנואלה ה-1, בשנת 1562, אז עזב את המצודה וחזר לטורינו. השיפוצים במצודה נמשכו עד 1644 עם ייסוד מיבנה ה"גלריה של בית סבויה" אשר נקרא "מניקה לונגה" (Manica Lunga). רוב שכיות החמדה שהוצגו בגלריה נבזזו על ידי החילות הצרפתיים במהלך מלחמת תשע השנים, בסוף המאה ה-17, וכיום ניתן לצפות רק בשרידיהן.
בתחילת המאה ה-18 חידש האדריכל פיליפּוֹ יובָרָה את מלאכת השיפוצים בהזמנתו של הדוכס ויקטור אמדאו ה-2, אשר התגורר במצודה כאסיר לאחר שוויתר על כס המלוכה ונכשל לזכות בו שוב. יובָרָה הקים רק את חזית המצודה, אך גם אותה לא הספיק לסיים. עם מותו של אמדאו ה-2 ננטשה המצודה עד לשנת 1863, אז החליטה עיריית ריבולי להפכה לקסרקטין. עשרים שנה מאוחר יותר שימש אגף של המצודה כספרייה.
במלחמת העולם השנייה ניזוקה המצודה קשות ונשארה נטושה עד לשנת 1979, אז חודשו עבודות השחזור. כיום כוללת המצודה שני מבנים בלבד: ה"מניקה לונגה" (הגלריה) והחזית הבלתי גמורה שהקים יובָרָה. בשנת 1984 נפתחה המצודה לקהל כמוזיאון לאמנות בת זמננו, הנחשב לאחד המוזיאונים הידועים מסוגו באירופה.
עבודות השיפוץ הראשונות נעשו על ידי האדריכל אנדראה ברונו. היוזמה לא הושלמה מכיוון שהתקציב הספיק רק לתיקון הנזקים למבנה. כעבור כמה שנים, בשנת 1967, המשיך ברונו לשבור את החלקים המתפוררים של האטריום, שנבנו בתחילת המאה ה-10. הוא שימר את הטירה במלואה והקים שם את המוזיאון לאמנות מודרנית.
הלבוי
הלבוי (באנגלית: Hellboy, בתרגום לעברית: ילד הגיהנום) הוא דמות בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס של חברת דארק הורס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת מספר 2 בפאנל כנס הקומיקס "קומיק-קון" שנערך בסן דייגו באוגוסט 1993 ונוצרה על ידי הכותב והאמן מייק מינולה.
הלבוי הוא שד שחונך מינקותו לעשיית מעשים טובים. שמו האמיתי הוא אנונג און ראמה, שמשמעו "חיית האפוקליפסה", והוא הובא לכדור הארץ בידי חוקרים נאצים של תורת הנסתר. הוא התגלה בידי בעלות הברית ואומץ על ידי ד"ר טרבור ברוטנהולם, שייסד מאוחר יותר את הלשכה למחקר והגנה בעל-טבעי (Bureau for Paranormal Research and Defense). עם הזמן, הלבוי גדל להיות שד אדום-עור עם זנב וקרניים, אותם חתך בבסיסם, וכן צמד פרסות מבוקעות ויד אבן. עלילות חוברות הקומיקס נעות בין פולקלור למגזיני פאלפ וספרות אימה.
דמותו של הלבוי מדורגת במקום ה-25 ברשימת מאה גיבורי העל הגדולים, לפי IGN וכן במקום ה-35 ברשימת 50 דמויות הקומיקס הגדולות של כל הזמנים לפי מגזין אמפייר. את דמותו של הלבוי בסרטי הלייב אקשן "הלבוי" ו"הלבוי 2" גילם השחקן רון פרלמן.
בסרט האתחול הלבוי, שייצא בשנת 2019 הלבוי גולם על ידי דייוויד הארבור.
בפברואר 2023 ג'ק קסי לוהק לגלם אותו בסרט אתחול נוסף בשם Hellboy: The Crooked Man, בהפקת Millennium Media. ההפקה מתוכננת להתחיל במרץ 2023 בבולגריה עם בריאן טיילור כבמאי על פי תסריט של מינולה וכריסטופר גולדן, המבוסס על קומיקס מ-2008 באותו שם. הסרט אמור להיות מופק בשיתוף עם Nu Boyana ו-Campbell Grobman Film בשיתוף עם Dark Horse Entertainment.
חיים יהודה
חיים יהודה (9 בנובמבר 1917–1985) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כראש מועצת בית דגן וחבר הכנסת מטעם מפ"ם.
ביוגרפיה
יהודה נולד בשנת 1917 בקהיר שבמצרים. טרם עלייתו לישראל היה פעיל המפלגה הקומוניסטית המצרית ובמלחמת העולם השנייה שירת בצבא הבריטי.
לישראל עלה יהודה בשנת 1948 וכעבור תקופה הצטרף לשורות מפ"ם. מטעם המפלגה כיהן כראש מועצת בית דגן ונבחר לכהן בכנסת השלישית ובכנסת הרביעית, ממנה פרש כעבור שנה. במהלך תקופת כהונתו היה חבר ועדת הכלכלה, ועדת השירותים הציבוריים, ועדת חוקה, חוק ומשפט, ועדת החינוך והתרבות וועדת הפנים.
פרישתו מן הכנסת, בחודש יולי 1960, באה על רקע סכסוך עם אשתו אשר תבעה אותו בבית המשפט המחוזי בתל אביב בטענה שנטש אותה בעת שהייתה חולה. בהודעה שפרסם לעיתונות אמר:
המשפחה שלי (שיר)
המשפחה שלי, המוכר במילותיו הראשונות: זה התחיל משני הורים, הוא שיר ילדים שכתב יורם טהרלב והלחינה נורית הירש, ואשר בוצע לראשונה על ידי שלמה ניצן ב-1980 במסגרת פסטיבל שירי הילדים ה-11. השיר מציג מסיבת יום הולדת משפחתית מנקודת המבט של הדובר, הוא הילד החוגג.
תולדות השיר
המחבר, יורם טהרלב, סיפר על השיר ועל חיבורו:
השיר הופיע באלבום הפסטיבל, שיצא ב-1980 בהוצאת ישראדיסק. כבר ב-1981 הוא נדפס בספר שיריו של טהרלב "לאוהבים את האביב", ומאז הופיע בקובצי שיריו ובאסופות רבות של שירי ילדים עבריים.
השיר (במלואו או במסגרת מחרוזת) הושר על ידי זמרים נוספים, בהם ציפי שביט, עוזי חיטמן, חני נחמיאס וגבי ברלין, ונכלל באלבומי מוזיקה לילדים.
על שם השיר נקרא אלבום אוסף של שירי ילדים מאת נורית הירש, "המשפחה שלי: ממיטב שירי הילדים של נורית הירש" (2001), וכן ספר מנגן משיריה (2020), המלוּוה באיוריה של גל ויצמן.
קישורים חיצוניים
ביצועים:
קנאת פין
בפסיכואנליזה, קנאת פין מתייחסת לשלב בהתפתחותן של בנות, על פי המודל הפסיכוסקסואלי של זיגמונד פרויד, בו ילדות חוות חרדה כשהן מגיעות להבנה כי אין להן פין כמו לבנים. במסגרת תאוריה זו קנאת הפין מקושרת לתסביך אלקטרה.
פרויד טען כי הבנה זו מביאה לשינויים רבים בהתנהגותן לכיוון פיתוח זהות מגדרית נשית. בתאוריה הפרוידיאנית, שלב קנאת הפין מתחיל את השינוי מחיבור רגשי לאם, לתחרות עם האם עבור תשומת לבו, הכרתו וחיבתו של האב. התנהגות מקבילה קיימת אצל בנים כאשר הם מגיעים להבנה כי לנשים אין פין; פרויד כינה אותה חרדת סירוס.
בתרבות העכשווית משתמשים לעיתים במונח זה על מנת להתייחס לנשים שלכאורה היו רוצות להיות גברים; זאת למרות שבמקור אין הכוונה לקנאת פין של בנות במובן הפשטני והקונקרטי, אלא לחלק טבעי בהתפתחותם של ילדים.
התאוריה של פרויד
פרויד הציג לראשונה את תאוריית העיקרון של העניין והקנאה בפין בכתבתו "על התאוריות המיניות של ילדים" (1908). העיקרון לא הוצג במהדורה הראשונה של ספרו המוקדם יותר "שלוש תרומות לתאוריית המין" (1905), אך תקציר של הכתבה משנת 1908 הוסף למהדורה השלישית של הספר בשנת 1915. בספר "על הנרקיסיזם" (1914) הוא מתאר כיצד כמה נשים מפתחות אידיאל גברי כ"הישרדות הטבע הגברי שהיה פעם בבעלותן". חשיבות המונח גברה כאשר פרויד פיתח בהדרגה את רעיונותיו על התפתחות המיניות של הילד, בין השאר את התאוריה על המעבר מהשלב הפאלי לשלב החביון (ראו המודל הפסיכוסקסואלי).
ביתן פיליפס
ביתן פיליפס הוא מבנה אשר הוקם על ידי חברת פיליפס ההולנדית לכבוד התערוכה העולמית של בריסל (1958). במבנה ביקרו כשני מיליון איש, אך הוא נהרס עם תום התערוכה. הביתן תוכנן על ידי משרדו של לה קורבוזיה והמתכנן הראשי היה יאניס קסנאקיס.