cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
משאבת חום
משאבת חום כימית
במקורות שונים מתואר מקרר ספיגה כמתקן כימי, כי עיקר תהליך הקירור בו מבוסס על המסה והפרדה של חומרים בעלי טמפרטורות התאדות שונות. הפוטוסינתזה עושה דבר הדומה לשאיבת חום: המרה של אנרגיית קרינה אלקטרומגנטית הבאה מן השמש, לאנרגיה כימית. אנרגיה זו מומרת לאנרגיה מכנית (למשל, בתוך שריר החיה שאכלה מהעשב או מפרי הצמח), או תומר לאנרגיה תרמית כשהעץ ייכרת, למשל, ויישרף בתנור). הטמפרטורה קרוב לצמח נמוכה מאשר בסביבתו, כיוון שהוא בולע קרינה כאמור לעיל, והוא סופח מים מהאוויר וגורם בכך להורדת הלחות – שני גורמים אלה משפרים את הנוחות התרמית של האדם החוסה בצילו של העץ.
משאבת חום מכנית
המערכות הקיימות הנפוצות ביותר הן מכניות, והן מתחלקות לשני סוגים:
היסטוריה
ההיסטוריה של משאבות החום חופפת להיסטוריה של מתקני ומכשירי קירור: בתי חרושת לקרח, מקררים ומזגנים. משאבת החום פתחה פרק חדש בהיסטוריה החל מסוף המאה ה-20, כשמשאבות חום הוכנסו לשימוש ב.
האקלים השורר בשטחן של רוב המדינות המפותחות הוא יחסית קר; היוצאים מכלל זה הן מדינות הדרום בארצות הברית, וכן אזורים בדרום יפן, בצפון אוסטרליה, בהונג קונג, בסינגפור ובישראל. ברוב הארצות האלה הטמפרטורה בחורף נמוכה באופן המונע שימוש במשאבת חום, לפחות כל עוד המאגר הקר הוא אוויר הסביבה. לכן פיתוח השימוש במשאבת חום בארצות קרות תלוי באפשרות לנצל מאגר קר בטמפרטורה גבוהה יחסית, כמו מאגר מים גדול, אגם, או קרקע האדמה.
שיקולים סביבתיים וכלכליים
מחקרים כלכליים מראים כי שימוש בחשמל לחימום הוא יקר מחימום בגז או בסולר, משום שייצור חשמל נעשה על ידי שריפת דלק: האנרגיה הכימית שבדלק מומרת לאנרגיה תרמית, וזו מומרת באמצעות מנועים לאנרגיה מכנית, אשר מומרת באמצעות גנרטור לאנרגיה חשמלית. בנוסף, יש גם הפסדי אנרגיה בהולכת החשמל לאורך קווי המתח והשנאים – כל המרה כרוכה בהפסד, לעומת תנור ההסקה הביתי המפיק ישירות את החום הנדרש.
משאבת חום משנה את התמונה, כי תפוקת החום שלה מוכפלת בגורם נצילות אנרגיה של משאבות החום (COP). ואולם, הנצילות יורדת ככל שהטמפרטורה בחוץ נמוכה יותר, לכן השימוש במשאבות חום לצורך הסקה מוגבל לאזורים בהם טמפרטורת החוץ בחורף אינה יורדת לאפס מעלות צלזיוס (או פחות) למשל: דרום ארצות הברית וארצות אגן הים התיכון, בהן ישראל.
בארצות הברית ההסקה הביתית מבוססת בדרך כלל על מערכות אוויר חם, לכן התקנת משאבת חום להסקה פחות יקרה מאשר באירופה, כי משתמשים שם בחלק מהתשתית הקיימת. קיים פיתוי כלכלי פוטנציאלי בהתקנת משאבת חום, שכן היא יכולה לשמש גם לקירור בקיץ. החל מהעשור האחרון של המאה ה-20 פועלות משאבות חום בארצות הברית בימים חמים לקירור, ובחורף (כל עוד הטמפרטורה בחוץ אינה נמוכה מדי) הן פועלות לחימום. עם ירידת הטמפרטורה, עוברת המערכת לחימום מאולץ באמצעות דוד חימום.
שאיבת חום ממאגר מים קרוב – נהר, אגם, או מתוך האדמה – משפרת את יעילות משאבת החום, ותורמת להפצת השימוש בה. אולם שיטות אלו כלכליות רק בהימצאות מאגר מים בקרבת מקום, או לחלופין שטח אדמה גדול דיו, שהוא גם נוח לחפירה.
עקרון פעולה
כאשר דוחסים גז הוא מתחמם, כאשר מניחים לו להתפשט הוא מתקרר. במשאבת חום, דוחסים את הגז כך שהטמפרטורה שלו עולה על טמפרטורת הסביבה – ובהיותו חם, מצננים אותו על ידי החלפת חום עם הסביבה, ורק אז מאפשרים לו להתפשט, ולכן הטמפרטורה של הגז תרד מתחת לזו שהייתה לו לפני התחלת התהליך. ההתפשטות נעשית דרך שסתום, ישירות אל החלל המיועד למיזוג (במקרה של מחזור אוויר), או לתוך מחליף חום המותקן בתוך, או סמוך, לחלל המיועד למיזוג. מקרר ומזגן הם מתקנים בהם קירור הגז הדחוס הוא על ידי החלפת חום עם הסביבה, וההתפשטות היא לתוך חלל הנמצא בשימוש – חדר, או גוף המקרר. אותו מתקן עצמו יכול לשמש ל על ידי החלפת כיווני הפעולה – ואז הצד הקר של המערכת מחליף חום עם הסביבה, והצד החם משמש להסקה.
[[קובץ:Heatpump2.svg|שמאל|ממוזער|250px|סכימת משאבת חום1. פליטת חום (מעבה)2. שסתום התפשטות3. בליעת חום = קירור (מאייד)4. מדחס = עבודה מכנית אדום = גז חם בלחץ גבוה
ורוד = גז בלחץ גבוה, טמפרטורה נמוכה יותר
כחול = נוזל בלחץ נמוך וטמפרטורה נמוכה
תכלת = גז בלחץ נמוך, טמפרטורה גבוהה יותר ]]
התועלת לצרכן מושגת כאשר הטמפרטורות האופייניות לתהליך הן כאלה, בהן הצד החם – חם מהסביבה, והצד הקר – קר מהסביבה.
העצמה של התהליך מושגת אם לתהליך נוסף שינוי מצב צבירה: שילוב של דחיסה ופליטת חום גורם לגז להתעבות למצב נוזל; החומר המבצע את העבודה בתהליך שאיבת החום נקרא "קרר" (Refrigerant). החלק במתקן בו מתרחשת ההתעבות קרוי "מעבה", ומהווה מחליף חום, לרוב צינור מתכת מפותל בצורת נחשון, אליו צמודות צלעות קירור לשיפור פיזור החום. הנחשון המפותל נקרא גם בשם "סוללה"; מהסוללה זורם הנוזל אל שסתום התפשטות, המכוון כך שהלחץ ביציאה ממנו נמוך יותר מלחץ ההתעבות, ולכן מתרחשת רתיחה (רתיחה היא התהליך ההפוך מהתעבות). המעבר ממצב צבירה נוזלי לגזי מחייב שהקרר יקבל מהסביבה את החום הכמוס לרתיחה או התאיידות; תהליך זה קורה בחלק המתקן הנקרא "מאייד", שהוא סוללה הדומה לזו של המעבה. מזגן אוויר דו-תכליתי (לקירור ולחימום) מתוכנן כך שבו הסוללות יכולות להחליף תפקיד בעת המעבר ממזג אוויר חם לקר, זאת באמצעות שסתום תלת כיווני או ארבע כיווני, המורכב על קווי הצנרת המחברת את המזגן והסוללות, וגורם להיפוך כיוון הזרימה של הקרר.
את הכוח המניע מספק המדחס: מצד אחד הוא דוחס את הקרר לתוך המעבה, ומצד שני יונק, או שומר על לחץ נמוך, במאייד.
החלפת החום עם הסוללות נעזרת במפוח, ואפשר שתתבצע במספר שלבים:
הסבר פיזיקלי-תרמודינמי
על פי החוק השני של התרמודינמיקה חום זורם ממקום חם למקום קר יותר, לכן משאבת חום פועלת לכאורה בניגוד לחוק הטבע משום שזרימת חום ממקום קר למקום חם יותר מקטינה את האנטרופיה. הקטנת האנטרופיה מקוזזת בפעולת משאבת החום, כלומר האנטרופיה של החומר המקורר יורדת, אך האנטרופיה של המערכת כולה (האנטרופיה של הסביבה, העולם), גדלה. במקרר או מזגן הקיזוז מושג כאשר אנרגיה מכנית מומרת לחום. במקרר ספיגה הקיזוז נעשה במעבר חום ממקור חם עוד יותר אל אחד המאגרים.
התרמודינמיקה של משאבת חום דומה לזו של מנוע חום, אולם כיווני זרימת החום והשקעת האנרגיה הפוכים.
היחס בין הנפח, הלחץ והטמפרטורה בחומר, מיוצגת על ידי משוואת המצב של החומר. עבור גזים:
משוואת מצב זו אפשר להציג בצורה של משטח תלת-ממדי, בגז אמיתי המשטח ייקטע על ידי האזורים בהם החומר מחליף מצב צבירה.
הקשר בין הנפח, הלחץ והטמפרטורה מוכתב גם על ידי קיבול החום של הגז, עבור תהליך אדיאבטי קווזיסטטי, כלומר תהליך איטי ללא איבוד חום לסביבה, מתקיים גם היחס הבא:
או לחלופין:
כאשר
C_p = מקדם קיבול החום הסגולי בלחץ קבוע.
מהמשוואות והיחסים האלו נובע שדחיסת גז גורמת לחימומו, ומאידך כאשר מניחים לו להתפשט הוא מתקרר. העבודה המושקעת בדחיסה היא:
אינדקס1 מציין מצב לפני הדחיסה, אינדקס2 מציין מצב לאחר הדחיסה. הערך של \gamma כפי שנמדד בניסויים הוא 1.2 עד 1.7 משוואות אלו נכונות עבור גז אידיאלי, לצורך תכנון הנדסי הערכים האלו מהווים קירוב טוב.
התהליך של העברת חום ממאגר חם למאגר קר תוך הפקה של אנרגיה מכנית נקרא מנוע חום. התהליך ההפוך של העברת חום ממאגר קר למאגר חם נקרא משאבת חום, וכינויו המדעי: מנוע קרנו.
נצילות
נצילות משאבת חום בפעולתה כמקרר או כמזגן מוגדרת כיחס שבין כמות החום המוצאת מהמאגר הקר לבין העבודה שהושקעה לשם כך; ליחס זה קוראים גם "מקדם הביצועים של משאבת החום", COP:
הנצילות גדלה ככל שההפרש בין טמפרטורת הפנים לטמפרטורת הסביבה קטן, והיא הולכת וקטנה ככל שהפרש הטמפרטורות גדל. הנצילות של משאבת החום בפעולתה לחימום, מוגדרת כיחס שבין כמות החום Q המועברת למאגר החם, לבין העבודה W המושקעת לשם כך נוסחאות אלה מראות את הגבול התאורטי העליון לנצילות לפי מחזור קרנו; ניתן להסיק מהן שאפשר לשפר יעילותה של משאבת חום, היינו להפחית כמות העבודה הנדרשת אם שאיבת החום תתבצע ממאגר חם שהטמפרטורה שלו קרובה לטמפרטורה הרצויה לצרכן, למשל מעומק האדמה, במקום מהאוויר הסמוך לבניין.
מחזור אוויר
במערכות מיחזור אוויר הקרר (refrigerant) הוא האוויר. עקרון הפעולה דומה למה שתואר לעיל, אך ללא שינוי מצב צבירה. התהליך אינו במעגל סגור, אלא לאחר שהאוויר עשה את עבודת הקירור, הוא נפלט אל מחוץ למטוס. האוויר הקר משמש: (1) למיזוג ודיחוס האוויר במטוס הטס בגובה רב, הן בתא הנוסעים והן בתא הצוות; (2) לקירור מכשירי המטוס וכן מקררי המזון והמשקאות.
הטורבינה והמדחס הנמצאים במתקני מחזור אוויר אינם חלק עקרוני במערכת, אלא נוספו כדי לשפר בה את היעילות, ולאפשר בקרה יעילה של הספיקה, הלחץ והטמפרטורה.
מבחן כתמי הדיו של הולצמן
מבחן כתמי הדיו של הולצמן (באנגלית: Holtzman Inkblot Test), או בשמו המקוצר מבחן הולצמן או HIT, הוא מבחן השלכה שמיועד להערכה פסיכולוגית של מאפייני אישיות של האדם. הוא דומה במהותו למבחן כתמי הדיו של רורשאך, ונוצר במטרה להתגבר על חלק מהמגבלות של מבחן זה.
המבחן פותח על ידי ויין הולצמן והוצג לראשונה ב-1961. הוא כולל שתי סדרות מקבילות שבכל אחת מהן ישנם 45 כרטיסי כתמי דיו בצבעי שחור-אפור או צבעוניים, ועוד שני כרטיסי הדגמה ואימון לנבדק שמוצגים לו בתחילת הבדיקה. הבוחן מציג את הכרטיסים לנבדק לפי הסדר, והנבדק מתבקש להגיד כמו מה זה נראה לו. הנבדק יכול לתת תגובה אחת בלבד לכל כרטיס.
המבחן מתאים להעברה במיוחד לילדים, סטודנטים, ומטופלים הסובלים מסכיזופרניה, פגיעת ראש או דיכאון. עם זאת, המבחן עדיין לא נפוץ ופופולרי בעולם כמו מבחן רורשאך.
יתרונותיו של מבחן הולצמן על פני מבחן רורשאך, הם, בין השאר, בהגבלת כמות התגובות של הנבדק לכל כרטיס (ברורשאך אין הגבלה כזו, דבר היוצר לעיתים הטיה בכמות התגובות הכללית של הנבדק ובפירוש הניתן להן); כמות גדולה של כרטיסים, שנבחרה אחרי מחקר מתוך אלפי כרטיסים, יחסית ל-10 כרטיסים בלבד במבחן רורשאך; מערכת מתן ציונים מדויקת יותר ובעלת מדדים שהוגדרו היטב, שיוצרת פחות הטיות סובייקטיביות של הבוחן ולפיכך תורמת למהימנות בין שופטים גבוהה יחסית של המבחן; בדיקות התוקף והמהימנות של הכלי נמצאו מעודדות יחסית לאלו השנויות במחלוקת של מבחן רורשאך.
בית הדין הפלילי הבין-לאומי לרואנדה
בית הדין הפלילי הבין-לאומי לרואנדה (ICTR) היה גוף שיפוטי שהקימה מועצת הביטחון של האו"ם במטרה לדון בפשעים נגד האנושות שבוצעו במהלך רצח העם ברואנדה בשנת 1994.
ההחלטה על הקמת בית הדין התקבלה במועצת הביטחון ב-8 בנובמבר 1994, וב-22 בפברואר 1995 נקבע כי מקום מושבו יהיה בעיר ארושה שבטנזניה. לבית הדין ניתנה הסמכות לדון בעבירות של רצח עם, פשעים נגד האנושות וכן פשעי מלחמה מסוגים מסוימים, שבוצעו נגד רואנדים ברואנדה עצמה או על ידי רואנדים במדינות השכנות לה, במהלך 1994. לצד בית הדין הוקם גם בית דין לערעורים.
בית הדין סיים את פעילותו ונסגר ב-31 בדצמבר 2015.
ההליכים
המשפט הראשון בבית הדין החל להתנהל בינואר 1997. באפריל 2007, התנהלו בבית הדין 27 משפטים, נגד 33 נאשמים. כל הנאשמים, למעט שישה, ערערו על פסקי הדין שניתנו לגביהם. עם הנאשמים שהורשעו נמנו ראש ממשלת רואנדה, ז'אן קמבנדה, שרי האוצר, התחבורה והחינוך, מושלי מחוזות, וכן אנשים שלא נשאו משרות בממשל הרואנדי. באפריל 2007 התנהלו 11 הליכים משפטיים נוספים, נגד 27 נאשמים, בהם שר החוץ ז'רום בּיקָמוּמְפָּאקָה, הרמטכ"ל אוגוסטין בִּיזִימוּנְגוּ, ובכירים נוספים בממשל ובצבא רואנדה.
משפטים בולטים
במהלך המשפט הראשון שבו עסק בית הדין, משפטו של ז'אן פול אקייסו, ששימש כראש עיר שבתחומה נרצחו בני טוטסי, נקבע לראשונה כי גם אלימות מינית בזמן מלחמה יכולה להיחשב כפשע מסוג רצח עם. שופטי בית הדין קבעו כי "תקיפות מיניות היו חלק אינטגרלי מתהליך הריסת הקבוצה האתנית של בני הטוטסי, וכי מעשי האונס היו שיטתיים וכוונו רק נגד נשות הטוטסי, מה שמעיד על המטרה המפורשת של המעשים האלה - לחולל רצח עם".
במהלך משפטו של ז'אן קמבנדה, הוא הודה לראשונה שאכן היה רצח עם, וכי הדבר תוכנן מראש. קמבנדה הורשע בעבירות של רצח עם ופשעים נגד האנושות, ונגזר עליו עונש של מאסר עולם, אותו הוא מרצה בבית סוהר בבמקו.
משפט נוסף שהתנהל בין 2000 ל-2003 זכה לכינוי "תקשורת השנאה". הנאשמים במשפט זה היו מנהלי תחנת הרדיו Radio Télévision Libre des Mille Collines, שבסמוך לרצח העם ובמהלכו שידרה שידורי תעמולה והסתה נגד בני הטוטסי, הבלגים, אנשי האו"ם ואף נגד בני הוטו מתונים. שדרניה של התחנה קראו לחסל את בני הטוטסי. לתחנת הרדיו היה תפקיד מכריע במתן לגיטימציה למעשים, ובית הדין גזר על מנהליה (וביניהם, גם פרדיננד נאימנה) עונש של מאסר עולם.
השופטים
הנשיא הראשון של בית הדין היה לייטי קאמה מסנגל.
ב-2007, נשיא בית הדין היה השופט דניס ביירון מסנט קיטס ונוויס, ששימש בעבר כנשיא בית המשפט העליון של האיים הקאריביים המזרחיים. סגניתו הייתה השופטת הפקיסטנית חאלידה ראשיד חאן.
הערכאה הראשונה הייתה מורכבת משלושה מותבים שונים ומערכת ערעור. [[קובץ:A_composition_of_the_appeals_chamber_of_the_ICTR.jpg
התביעה
מערכת התביעה הייתה מחולקת לשניים: מחלקה אחת עסקה בחקירה ובאיסוף ראיות ועדויות (תפקיד הדומה לתפקידה של המשטרה) ואילו המחלקה השנייה עסקה בהעמדה לדין ובניהול התביעות בבית הדין (תפקיד הדומה לתפקידה של הפרקליטות). ב-2003 כיהן בתפקיד התובע הכללי חסן בובקר ג'אלו, שכיהן בעבר כתובע הכללי של גמביה וכשר המשפטים שלה.
סאמי ח'דירה
קריירה
ח'דירה נולד בשטוטגרט לאב תוניסאי ולאם גרמנייה. אחיו הצעיר הוא ראני ח'דירה. בגיל 8 החל לשחק במחלקת הנוער של קבוצת שטוטגרט, ואת הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת של המועדון ערך ב-1 באוקטובר 2006, במשחק מול הרטה ברלין. ב-29 באוקטובר 2006 הבקיע את שני שעריו הראשונים בקבוצה הבוגרת, במשחק מול שאלקה 04. בעונת הבכורה שלו במועדון היה שותף ח'דירה לזכיית קבוצתו באליפות הליגה, ואף כבש את שער הניצחון לזכות קבוצתו במחזור האחרון של העונה במשחק נגד אנרגי קוטבוס. ב-9 ביולי 2008 האריך את חוזהו במועדון בשלוש שנים נוספות.
ב-30 ביולי 2010 הודיעה שטוטגרט באופן רשמי על העברתו של ח'דירה לריאל מדריד תמורת 12 מיליון אירו, ושכר של 3 מיליון אירו לעונה. ב-29 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הספרדית, במשחק מול מיורקה, שהסתיים בתיקו 0-0. בעונתו הראשונה בקבוצה ערך 25 הופעות בליגה ולא כבש שערים, אך בסופה זכה עמה בגביע הספרדי.
ב-18 באוקטובר 2011 כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה, במשחק מול אולימפיק ליון במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות. בעונתו השנייה בקבוצה זכה עמה באליפות, לאחר שב-21 באפריל 2012 כבש את השער ה-108 של ריאל מדריד באותה עונה, במשחק הקלאסיקו מול ברצלונה, ובכך שברה הקבוצה את שיא ההבקעות לעונה אחת בליגה הספרדית.
בעונת 2012/2013 ערך 25 הופעות בליגה הספרדית, וכבש שלושה שערים. בעונת 2013/2014 סבל מפציעה ושותף ב-18 משחקים בלבד בכל המסגרות, בהם כבש שער אחד בליגה, ובתום העונה היה שותף לזכייתה של ריאל מדריד בליגת האלופות ובגביע הספרדי.
ב-9 ביוני 2015 חתם ביובנטוס לארבע שנים בהעברה חופשית. ב-30 בספטמבר 2015 ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 0–2 על סביליה בליגת האלופות. ב-4 באוקטובר כבש את שערו הראשון בקבוצה בהופעתו הראשונה בליגה בניצחון 1–3 על בולוניה. ב-22 באוקטובר 2017 כבש ח'דירה את השלושער הראשון שלו בקריירה בניצחון 2–6 על אודינזה.
ב-19 במאי 2021 הודיע ח'דירה כי יפרוש מכדורגל בתום העונה.
נבחרת גרמניה
לזכותו של ח'דירה 15 הופעות בנבחרת הצעירה של גרמניה, בהן כבש חמישה שערים. ח'דירה היה קפטן הנבחרת באליפות אירופה לנבחרות צעירות שנערכה בשוודיה בשנת 2009, והוביל את נבחרתו לזכייה בגביע.
ח'דירה ערך את הופעת הבכורה בנבחרת גרמניה במשחק ידידות מול נבחרת דרום אפריקה ב-5 בספטמבר 2009. ח'דירה זומן לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2010 עקב פציעתו של מיכאל באלאק. במונדיאל פתח בכל משחקי שלב הבתים, ואף כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 2–3 מול במשחק על המקום השלישי.
הרשות להגנת הפרטיות
הרשות להגנת הפרטיות (לשעבר "רמו"ט - הרשות למשפט, טכנולוגיה ומידע") היא יחידה במשרד המשפטים האמונה על הסדרת, פיקוח ואכיפת החוק להגנת הפרטיות.
כרגולטור של זכות היסוד לפרטיות ולהגנת מידע אישי בישראל מופקדת הרשות על הגנת המידע האישי במאגרי מידע דיגיטליים ועל ביצורה של הזכות לפרטיות. לתכלית זו מפעילה הרשות רגולציה, לרבות אכיפה מנהלית ופלילית, על כלל הגופים בישראל - פרטיים, עסקיים וציבוריים, המחזיקים או המעבדים מידע אישי דיגיטלי.
בשנים האחרונות מתמודדת הרשות עם התפתחות העולם הטכנולוגי בכלל ועם תחום המידע הדיגיטלי בפרט, ובעיקר עם העברת כמויות עצומות של מידע באופן גלובלי כחלק מהכלכלה הדיגיטלית. בנוסף לדיני הגנת המידע האישי, הרשות מיישמת היבטים בינלאומיים משמעותיים ומבצעת פעילות גם בזירה הבין-מדינתית, לרבות במישור התאימות לסטנדרטים הבינלאומיים המובילים בתחום.
ראש הרשות להגנת הפרטיות הוא עו"ד גלעד סממה, שנכנס לתפקיד בנובמבר 2021, והחליף את ד"ר שלומית ווגמן-רטנר, שכיהנה בתפקיד במשך כשנתיים.
מטרת הרשות
ההחלטה על הקמת הרשות התקבלה בממשלה בהחלטה 4660 בתחילת 2006 ובהקמתה הוחל בספטמבר 2006, עם בחירתו של עו"ד יורם הכהן להקים אותה ולעמוד בראשה. שמה של הרשות להגנת הפרטיות היה בתחילה "הרשות למשפט, טכנולוגיה ומידע" (ובראשי תיבות, רמו"ט). בספטמבר 2017 אישרה הממשלה את שינוי שמה של במטרה לשקף את ליבת תחומי פעילותה.
ייעודה של הרשות להגנת הפרטיות הוא התוויה של מדיניות ההגנה על המידע האישי בישראל. משימותיה המרכזיות הן קידום שליטת הפרט במידע אישי אודותיו, השפעה על תהליכי עיצוב לפרטיות בארגונים ובמערכות מידע בכל מגזרי המשק וחיזוק תחושת המוגנות של הציבור.
הרשות מחולקת לארבע מחלקות: מחלקת אכיפה, מחלקת ייעוץ משפטי ואסדרה, מחלקת מחלקת קשרי ציבור וממשל, ומחלקת חדשנות ופיתוח מדיניות הפועלות להגנת הפרטיות במגוון כלים.
הראשי שבהם הוא אכיפה, פלילית ומנהלית, שנועדה לחייב ארגונים ועסקים לציית להוראות חוק הגנת הפרטיות, להפסיק פעילות שפוגעת בפרטיות, ולתקן את הלקוי כך שהוראות החוק יקוימו.
הרשות מתפקדת גם כמוקד הידע של משרד המשפטים בסוגיות של משפט וטכנולוגיה, ומשמשת נציגת ישראל בוועדות ICCP ו-WPISP שבארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי.
הרשות מגישה מדי שנה דו"ח לכנסת בו הצעות והמלצות בנושאים שתחת אחריותה.
באוקטובר 2010 קיימה הרשות בירושלים שבוע בינלאומי שעסק בפרטיות במידע, ובמסגרתו התקיים הכנס הראשון של ארגון ה-OECD בישראל, והכנס הבינלאומי ה-32 של נציבי הגנת מידע אישי ופרטיות.
סמכויות הרשות
בדומה לרשויות ממשלתיות אחרות, מוסמכת הרשות לנהל חקירות מינהליות ופליליות, לצורך הגשת כתבי אישום כשהיא מעבירה את המלצותיה בחקירה לפרקליטות המדינה. דוגמאות לחקירה פלילית מרכזית שניהלה הרשות היא פרשיית אגרון במסגרתה נגנב מרשם האוכלוסין של מדינת ישראל ונסחר באופן בלתי חוקי למטרות רווח.
הרשות להגנת הפרטיות פועלת לקידום תיקוני חקיקה בתחום הפרטיות. ב-21 בפברואר 2017 אישרה ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת את תקנות הגנת הפרטיות (אבטחת מידע), התשע"ז–2017, שקבעה שרת המשפטים, המפרטות את אופן יישומה של חובת אבטחת המידע המוטלת בחוק הגנת הפרטיות הישראלי על כל גורם המנהל או מעבד מאגר של מידע אישי. התקנות פורסמו ברשומות ב-8 במאי 2017, וייכנסו לתוקף שנה מיום פרסומן, ביום ב-8 במאי 2018.
התקנות קובעות מנגנונים ארגוניים ודרישות מהותיות שמטרתם הפיכת אבטחת המידע לחלק משגרת ניהול הארגון. בין שאר החידושים, מטילות התקנות חובת דיווח על אירועי אבטחה חמורים לרשות להגנת הפרטיות ולפי דרישתה גם לאנשים עליהם המידע שנחשף.
התקנות חלות על כל בעלי, מנהלי ומחזיקי מאגרי המידע מכל סוג, כאשר יש הבחנה בין ארבעה סוגי מאגרים, בהתאם לרמת האבטחה הנדרשת בהם: מאגר מידע המנוהל על ידי יחיד, מאגרים שחלה עליהם רמת האבטחה הבסיסית, מאגרים שחלה עליהם רמת האבטחה הבינונית ומאגרים שחלה עליהם רמת האבטחה הגבוהה.
כלי נוסף בו משתמשת הרשות להגנת הפרטיות הוא פרסום הנחיות שוק לבעלים ומחזיקים של מאגרים כיצד יש לנהוג על מנת לעמוד בדרישות חוק הגנת הפרטיות בעת עיבוד מידע אישי. כך למשל: הנחיות מיקור חוץ, הנחיות מצלמות מעקב, הנחיות זכות העיון.
פעילות אכיפה בינלאומית
הרשות להגנת הפרטיות חברה פעילה במספר פורומים בינלאומיים ולוקחת חלק בפעולות אכיפה בינלאומיות בתחום הגנת המידע. פורומים מרכזיים בהם חברה: מדינת ישראל מוכרת על ידי האיחוד האירופי החל משנת 2011 כאזור העומד בסטנדרט האירופי לשמירה על הפרטיות. הכרה זו נמצאת בתהליך של בחינה מחדש, ויש הסוברים שהיא עשויה להשלל נוכח הפערים בין דיני הגנת הפרטיות הישראליים ל-GDPR, או בשל החשיפה על אמצעי המעקב המקוונים של השב"כ, ובתוכם מאגר הנתונים שמנהל שירות הביטחון הכללי, "הכלי".
לאנדרו סימיוני
לאנדרו וילאס בואס סימיוני (בפורטוגזית: Leandro Vilas Boas Simioni; נולד ב-29 בספטמבר 1974) הוא כדורגלן עבר ברזילאי אשר שיחק בעמדת החלוץ.
התקופה באסיה
בעונת 1998–1997 חתם סימיוני לעונה בגולדן מליגת העל בהונג קונג, במהלך העונה ביסס סימיוני את מעמדו כשחקן מוביל בליגה. בעונת 1999–1998 חתם סימיוני בסאי קונג ובסיים העונה זכה בתואר מלך השערים של הליגה כשבמאזנו 19 שערי ליגה. בעונת 2000–1999 חתם סימיוני באיי הופ ובסיים העונה זכה בתואר מלך השערים בפעם השנייה ברציפות כאשר בעונה זו כבש 14 שערים. בינואר 2001 עזב את איי הופ וחתם לעונה ביוקוהמה אף. מרינוס מליגת העל היפנית, אך לא התאקלם בקבוצה ועזב אותה בחודש יולי לאחר שלוש הופעות ליגה בלבד בהם לא כבש.
החזרה לברזיל והמעבר לגרמניה
בשנת 2002 חתם סימיוני לשנה בבאהיה מליגת העל הברזילאית, אך במהלך העונה עבר לסנטה קרוז מליגת המשנה הברזילאית, וסייע לה לסיים את העונה במקום הרביעי. בשנת 2003 חתם בפאוליסטה מליגת המשנה הברזילאית, אך בחודש יוני עזב לכדורגל האירופי וחתם בתחילת עונת 2004–2003 ברוט-וייס אוברהאוזן מהבונדסליגה השנייה, ושיחק במדיה עד סוף עונת 2005–2004, במהלך כל התקופה ערך 43 הופעות וכבש שישה שערים. במרץ 2007 חתם סימיוני בבנדיירנטה מהליגות הנמוכות בברזיל, והתמודד עמה על אליפות סאו פאולו.
התקופה בישראל
בעונת 2007/2008 חתם סימיוני בקבוצת בני סכנין, ב-4 באוגוסט 2007 ערך את הופעתו הבכורה בניצחון 3–0 על מכבי פתח תקווה במסגרת גביע הטוטו. ב-18 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה במסגרת ליגת העל, כשסייע לקבוצתו לנצח 0–1 את מכבי חיפה באצטדיון קריית אליעזר. בחודש אוקטובר לאחר חודשיים בלבד בבני סכנין, חתם סימיוני בהפועל באר שבע עד סוף העונה. ב-12 באוקטובר כבש סימיוני את שערו הבכורה במהלך הופעתו הבכורה במסגרת גביע הטוטו לליגה הלאומית, וסייע לבאר שבע לנצח 0–1 את הפועל עכו באצטדיון העירוני נהריה. ב-20 באוקטובר כבש סימיוני את שערו הראשון במהלך הופעתו הבכורה במסגרת הליגה הלאומית, וסייע לבאר שבע לנצח 2–0 את הפועל ניר רמת השרון באצטדיון וסרמיל. בעונה זו, כבש סימיוני 15 שערים מתוכם 3 בגביע הטוטו.
בחלון העברות של ינואר בעונת 2009/2010 חתם סימיוני במכבי עירוני בת ים עד סיום העונה. ב-25 בינואר 2010 ערך סימיוני את הופעתו הבכורה בניצחון 3–0 על הפועל ראשון לציון באצטדיון העירוני בת ים. ב-23 באפריל סימיוני כבש צמד במדי קבוצתו וסייע לה לנצח 4–3 את סקציה נס ציונה. בעונה זו, כבש סימיוני שלושה שערים במסגרת הליגה וסייע לקבוצתו להעפיל לפלייאוף העליון.
עונת פרישה
ב-4 בנובמבר 2010 חזר סימיוני לברזיל וחתם באוניאו וילה סה מהליגות הנמוכות בברזיל. אך בעקבות חוסר שביעות רצון מהשכר הנמוך שקיבל, ושעות נסיעה שהצטרך לעשות מדי יום, החליט סימיוני לעזוב את המועדון ולפרוש מכדורגל.
חיים אישיים
סימיוני נולד בסאו ברנרדו דו קמפו, מדינת סאו פאולו שבברזיל. בדצמבר 2010 היה סימיוני מעורב בתאונת דרכים בברזיל, נפצע בה קשה ונותר משותק בפלג גופו התחתון.
מחברת
המחברת והתלמיד
המחברת מזוהה בעיקר עם בית הספר והתלמידים המשתמשים בו. היא כלי עיקרי לביצוע מטלות שונות במסגרת הלימודים, הכוללות העתקה מהלוח ושיעורי בית. גם בעידן המחשב, עדיין מהווה המחברת פריט הכרחי בכל ילקוט של תלמיד בית ספר.
הכתיבה במחברת מתחילה כבר בכיתה א' ונמשכת עד כיתה י"ב, ובכל השנים הללו כותבים בה התלמידים בעט או בעיפרון - שיעורי בית, סיכומי שיעורים, תקצירים של נושאים, עבודות, בחינות, ותרגילים בכל התחומים הנלמדים בבית הספר. המחברות נקראות על שם השיעור בו הן עוסקות. כך מכיר אותן התלמיד הכותב בהן כ"מחברת לשון" או "מחברת גאוגרפיה" או "מחברת אלגברה". גם במערכות החינוך הגבוהות יותר, המכללות והאוניברסיטאות, עדיין נעזרים בה הסטודנטים להכנת סיכומי הרצאות ורישומים שונים, אם-כי במערכות אלה עיקר המטלות נעשות באמצעות מחשבים ומדפסות.
בחיי היום יום התמעט השימוש במחברת, אך עדיין היא נחשבת כציוד משרדי או כלי שנעזרים בו לכתיבה במקום בו אין מחשב, וכן על ידי אנשים שמסיבות שונות מעדיפים לכתוב בכתב יד ולא באמצעי המקובל היום – מעבד תמלילים.
סוגי מחברות
לכל המחברות מבנה דומה: הדפים הפנימיים של המחברת משמשים לכתיבה, ושני דפי נייר עבים משמשים לכריכה. דף הכריכה החיצוני הוא עמוד השער ובו כותבים כותרת או שם הנושא העיקרי לו מיועדת המחברת, וכן שם הכותב.
בישראל נהוג לסווג את המחברות לפי הנושא הייעודי של הכתיבה בהן, לפי גודלן וצורת כריכתן.
כריכה
למחברות שתי צורות עיקריות של כריכת הדפים: במכלב ובספירלה.
גודל
גודל המחברת הסטנדרטית הוא A5 ומספר הדפים בה כולל שלושה סוגים עיקריים: 12 דפים, 40 דפים ו-72 דפים. מחברות משרדיות נמכרות גם בגודל 90 דפים או יותר.
פנקס
בדומה למחברת, הפנקס הוא דפים מאוגדים לצורך כתיבה, פנקסים רבים מותאמים לתלישת דפים לצורך כתיבת פתקים. הוא מיועד בעיקר לרישומים זמניים תוך כדי עבודה או עיסוק אחר. הוא מוכר במקורות, "הפנקס פתוח והיד רושמת" כשייך לחנווני. "חנווני נאמן על פנקסו".
שימושים נוספים במחברת
המחשב, מעבד תמלילים, המדפסת וכלי עזר טכנולוגיים אחרים כמו מכונת צילום - דחקו את המחברת מחיי היום-יום ורק מעטים עושים בה שימוש. אך עד סוף המאה ה-20, היה לה תפקיד חשוב בתחומים שונים: סופרים ומשוררים כתבו בה את כתב היד המקורי של יצירותיהם, פקידי משרד ומנהלים עשו בה שימוש נרחב לרשימות משרדיות, חנוונים במכולת רשמו בה את החובות של לקוחותיהם, תקצירניות רשמו בה פרוטוקולים, אנשים כתבו בה יומני חיים, מתכונים, מילים של להיטים, הגיגים שונים ועוד. מחברות העבר הן פריט נוסטלגי הנמצא בבתים רבים, ובין כל חפצי העבר יש למחברת ערך נוסטלגי הקשור בזיכרונות אישיים מבית הספר ומחוויות שקרו למי שהעלה אותן על הכתב.
חפצים חדים (מיני-סדרה)
חפצים חדים (באנגלית: Sharp Objects) היא מיני-סדרה אמריקאית מסוגת מותחן פסיכולוגי המבוססת על ספרה של גיליאן פלין באותו השם ששודרה לראשונה ב-8 ביולי 2018 ב-HBO. הסדרה בוימה על ידי הבמאי ז'אן-מארק ואלה ומככבים בה איימי אדמס, פטרישיה קלרקסון, כריס מסינה, אלייזה סנקלן, מאט קרייבן, הנרי צ'רני, טיילור ג'ון סמית', מדיסון דבנפורט, מיגל סנדובאל, ויל צ'ייס, ג'קסון הרסט, סופיה ליליס, לולו וילסון ואליזבת פרקינס. הסדרה עוסקת בקמיל פריקר, כתבת פלילים שנושאת טראומות מעברה, וחוזרת לעיר הולדתה על מנת לחקור את רציחותן של שתי נערות צעירות.
הסדרה זכתה לביקורות חיוביות, שרבות מהן שיבחו את הוויזואליות שלה, את האווירה האפלה, את הבימוי ואת המשחק, במיוחד את ביצועיהן של אדמס, קלרקסון וסנקלן. קלרקסון זכתה על ביצועיה בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית "שחקנית המשנה הטובה ביותר - סדרה, מיני-סדרה או סרט טלוויזיה", ואדמס הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית "השחקנית הטובה ביותר - מיני-סדרה או סרט טלוויזיה".
תקציר העלילה
קמיל פריקר היא כתבת פלילים הנושאת צלקות וטראומות כתוצאה מילדותה הקשה, שבמהלכה אחותה מריאן מתה כששתיהן היו קטנות. עברה המורכב צף ועולה כאשר היא נשלחת לעיר הולדתה, וינד גאפ, על מנת לסקר את חקירת הרצח של שתי נערות צעירות. בזמן שהיא מנסה להרכיב את הפאזל הפסיכולוגי מעברה ולהתמודד עם השדים האישיים שלה, קמיל נשאבת לתוך חקירת הרצח ומנסה לגלות את הסודות שהעיירה - ואפילו משפחתה שלה - מסתירה.
פיתוח
בשנת 2008, דווח כי הרומן "חפצים חדים" נמצא בפיתוח על ידי חברת ההפקה הצרפתית "Pathé", תחת בימויה של הבמאי אנדריאה ארנולד. עד 2012, נמסר כי הרומן יעובד באופן אופציונלי על ידי "Alliance Films", תחת הפקתו של ג'ייסון בלאם. לאחר מכן, מרטי נוקסון ניגשה לבלאם עם חזונה לעבד את הספר לסדרה בת שמונה פרקים.
ב-8 ביולי 2014, הוכרז שחברות ההפקה "אנטרטיינמנט ואן" ובלאמהאוס הפקות יפתחו ויפיקו סדרת דרמה המבוססת על הספר, ושמרטי נוקסון תשמש כשואוראנרית, תסריטאית ומפיקה בפועל, בזמן שז'אן-מארק ואלה ישמש כבמאי ומפיק בפועל.
ב-1 באפריל 2016, הוכרז שרשת "HBO" הזמינה את ההפקה בתור מיני-סדרה בת שמונה פרקים. ב-15 במאי 2018, הוכרז שבכורת הסדרה תתקיים ב-8 ביולי 2018. ב-25 ביולי 2018 אישרה נשיאת התוכן של "HBO", קייסי בלויס, שבניגוד לסדרה אחרת שנמצאת ברשותה של הרשת, "שקרים קטנים גדולים", שעלתה במקור כמיני-סדרה לפני שחודשה לעונה שנייה, "חפצים חדים" לא תחודש לעונה נוספת.
ליהוק
ב-19 בפברואר 2016, דיווח מגזין "וראייטי" כי איימי אדמס הצטרפה לפרויקט בתור השחקנית הראשית. בחודש מרץ 2017, הוכרז שפטרישיה קלרקסון, אלייזה סנקלן, אליזבת פרקינס, מדיסון דבנפורט, כריס מסינה, מאט קרייבן, וטיילור ג'ון סמית' לוהקו לצוות השחקנים הראשי. בנוסף נודע שוויל צ'ייס, ג'קסון הרסט וג'ניפר אספן הצטרפו לצוות השחקנים. ב-22 במאי 2017, הוכרז שדייוויד סאליבן, רייגן פסטרנק, סידני סוויני, הילרי וורד וסופיה ליליס לוהקו לצוות השחקנים.
צילומים
הצילומים החלו ב-6 במרץ 2017, והתרחשו בארנסוויל שבג'ורג'יה; ובלוס אנג'לס, בעמק רדווד, בסנטה קלריטה, ובמנדוצ'ינו, כולן בקליפורניה.
עם הזמן נודע כי על הסט של הסדרה היו מהומות לא מעטות. המפיקה נוקסון תיארה את המצב כנפיץ מאוד בזמן שהיא והמפיקים האחרים התווכחו עם הבמאי ואלה על סירובו לדבוק בתסריטים של הסדרה. נוקסון תיארה את ואלה כאדם "מעניין הרבה יותר בדימויים ובסיפור סיפורים באמצעות תמונות, והוא מבריק בזה... אבל אני אוהבת את השפה... למדתי תיאטרון בווסליאן לפני שהפכתי לתסריטאית, והיופי של השפה, במיוחד במסורת הגותית הדרומית, היו כל כך חשובים לי". נוקסון, יחד עם גיליאן פלין, ג'סיקה רודוס, איימי אדמס ומפיק נוסף, היו צריכים ללחוץ על ואלה במטרה לכלול את הדיאלוגים של התסריטים בסצנות שביים, לחוסר שביעות רצונו.
מוזיקה
כל פרק מציג במהלך כותרות הפתיחה שלו פרשנות אחרת לשיר "Dance and Angela" מאת פרנץ וקסמן מתוך הסרט "מקום תחת השמש", שיצא לאקרנים בשנת 1951. בפרק השני מוצגת פרשנות אלקטרונית של השיר, שנעשתה על ידי המלחין ג'פרי ברודסקי. ייחודה של המוזיקה המושמעת בסדרה הוא שהמוזיקה תמיד מגיעה ממקור דיגיטלי (סטריאו, אוזניות וכו') בתוך הסצנה. הסדרה קנתה את זכויות השימוש בארבעה שירים של להקת לד זפלין, שידועה בחוסר נכונתה להפיץ את זכויות השירים שלה. המנהלת המוזיקלית של הסדרה, סוזן ג'ייקובס, אמרה: "ניסינו להסביר את החשיבות של מה שהמוזיקה באמת עושה ואיך היא משחקת תפקיד מרכזי בחיי הבחורה הזאת" ו"גם את הרעיון האסקפיזם למוזיקה". הלהקה אהבה את הרעיון ואישרה את השימוש במוזיקה שלה.
שיווק
ב-22 באפריל 2018, הופץ טיזר טריילר לסדרה. ב-5 ביוני 2018 הופץ הטריילר הרשמי.
שידור
ב-7 ביולי 2018 התקיימה בכורת הסדרה העולמית במהלך הקרנת לילה בפתיחת פסטיבל הטלוויזיה השנתי של ATX באוסטין שבטקסס. לאחר הקרנת הבכורה, התקיים פאנל של שאלות ותשובות עם איימי אדמס, מרטי נוקסון, גיליאן פלין, ז'אן-מארק ואלה וג'ייסון בלאם. הסדרה עלתה לערוץ "HBO" באופן רשמי ב-8 ביולי 2018.
מדיה ביתית
כל פרקי הסדרה הופצו ב-Blu-ray וב-DVD ב-27 בנובמבר 2018.
ביקורת
הסדרה זכתה לביקורות חיוביות מהמבקרים. באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", הסדרה קיבלה את הציון 92% עם דירוג ממוצע של 8.14/10, על בסיס 118 ביקורות. הקונצנזוס הביקורתי של האתר כתב: "כשהיא מתקדמת באיטיות כמעט בלתי נסבלת, 'חפצים חדים' שומרת על אחיזתה באווירה קודרת ללא עוררין ובצביון יוצא מן הכלל בראשותה של איימי אדמס". האתר "Metacritic", שמשתמש בשקלול ממוצע, נתן לסדרה את הציון 78 מתוך 100, על בסיס 41 ביקורות, דבר המציין "ביקורות טובות בדרך כלל".
בסקירה חיובית, ריצ'רד רויפר מ"שיקגו סאן-טיימס" העניק לסדרה ארבעה כוכבים ושיבח אותה באומרו: "מחוננת עם כמה מהביצועים הטובים ביותר שאיימי אדמס ופטרישיה קלרקסון נתנו אי פעם, מבוימת ביד יציבה ורהוטה לעיתים של ז'אן-מארק ואלה ומלאה בדיאלוגים מצופים בדבש אך חדים לעיתים, 'חפצים חדים' היא טלוויזיה נהדרת". בביקורת חיובית נוספת, דניאל פיינברג מ"הוליווד ריפורטר" אמר: "בטלוויזיה, 'חפצים חדים' לא יכולה בדיוק ללכוד את הפרוזה של פלין ואת ההעמקה המופנמת לתוך הבלבול דף אחר דף, אך במאי הסדרה ז'אן-מארק ואלה מוצא את שפתו החזותית, שמונעת על ידי הופעתה הפצועה והפראית של איימי אדמס, והופך שמונה שעות של מיני-סדרה לרודפים ומרתקים - הן ביוקרתה והן בשעמומה". במאמר של "הניו יורק טיימס", הכתב ג'יימס פוניבוזיק תיאר את הסדרה כ"מהפנטת" ושבח אותה: "אין משחקי חתול-עכבר, אין התגרויות של פושע גאון. 'חפצים חדים' מסתמכת על דרמה פנימית ועל טרנספיקציה של אדמס, שמשאירה את נשמתה המרופטת של קמיל חשופה בסרדוניות ובתיעוב עצמי".
בביקורת חיובית פחות, קלי לאולר מ-"USA Today" נתנה לסדרה דירוג של שני כוכבים מתוך ארבעה, ואמרה: "אף על פי ששמונת הפרקים של הסדרה משתלמים בסופו של דבר, בשבעת החלקים שנצפו עבור הביקורת, היא מרגישה לעיתים קרובות כמו תעלומת קיץ עצלנית וקודרת שמרגישה נצלנית כמו האלימות שהיא מתארת, זה עיבוד מאכזב של חומר המקור, עם כל הכובד של חומר קריאה זול". דייב נמץ מ-"TVLine" נתן לסדרה את הציון "B-" ואמר: "יש מספיק חומר מסקרן ב'חפצים חדים' בשביל להבטיח שאצפה בה עד הסוף: לכל הפחות, זה עדיין חלון ראווה אמנותי עבור תצוגות משחק נהדרות, וזה לא הדבר הכי גרוע בעולם, אבל בהתחשב בשמות הגדולים שמעורבים ובחומר המקור המבטיח, זה לא יכול שלא להרגיש כמו אכזבה".
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-13
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-13 שמעניקה האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה, נערך בשנת 1960, בו הוענקו פרסים לסרטים הטובים ביותר של שנת 1959.
הסרט הטוב ביותר
בן חור
השחקן הזר הטוב ביותר
ג'ק למון – חמים וטעים
השחקן הבריטי הטוב ביותר
פיטר סלרס – אני בסדר ג'ק
השחקנית הבריטית הטובה ביותר
אודרי הפבורן – סיפורה של נזירה
אמריקה של דיסני
אמריקה של דיסני (באנגלית: Disney's America) היה פארק שעשועים שתכננה חברת וולט דיסני, והוא אמור היה להיבנות בהיימרקט וירג'יניה. במרחק של כ-50 קילומטרים מוושינגטון הבירה.
בשנת 1995 ניסתה מדינת וירג'יניה המערבית לשכנע את חברת וולט דיסני להקים את הפרויקט בשטחה, אך בשל הריחוק של השטחים שהוצעו ממרכזי אוכלוסייה ונמלי תעופה גדולים, ניסיון זה לא צלח. עם זאת, חברת וולט דיסני הכינה בשנת 1996 הצעות למתקנים בפארק השעשועים, כך שנראה שהרעיון לא נזנח לחלוטין. בין תוכניות אלה הוצע להקים חיקוי של אליס איילנד, וכן תוכנית לבנות שחזור של הקרב בין המוניטור למרימק.
מבנה הפארק
על פי התוכנית, היה הפארק צפוי לכלול שבע "ארצות":
חלק מהתוכניות בוצעו לבסוף בפארק ההרפתקה הקליפורנית של דיסני.
ג'ורג' ה' ו' בוש (CVN-77)
ג'ורג' ה' ו' בוש (CVN-77) (באנגלית: USS George H.W. Bush) היא נושאת מטוסים מסדרת נימיץ המשרתת בצי ארצות הברית, ומונעת באנרגיה גרעינית על ידי שני כורים גרעיניים.
הנשיא האמריקאי ה-41 ג'ורג' בוש, שכיהן כנשיא ארצות הברית מ-20 בינואר 1989 עד 20 בינואר 1993, שבתקופת מלחמת העולם השנייה היה טייס קרב ושירת על נושאת המטוסים סן חסינטו (CVL-30), הוזמן לטקס קריאת נושאת המטוסים על שמו.
נושאות המטוסים מסדרת נימיץ
אלו הן אוניות המלחמה הגדולות ביותר שנבנו אי פעם, והן מן האוניות הגדולות ביותר שנבנו בכלל. כל אונייה נושאת עליה כוח אווירי גדול ומודרני, והן מהוות את אחד הסממנים לעוצמתה של ארצות הברית כמעצמת על. בצי ארצות הברית ניתן לאוניות אלה הסימול CVN, שמורכב מ-CV שהוא הקוד שמציין נושאת מטוסים ו-N שמציין גרעינית, ומספריהן הסידוריים הם 68 והלאה.
"ג'ורג' ה' ו' בוש (CVN-77)" היא נושאת המטוסים העשירית בסדרה (מתוך עשר), לפי תאריך השקתה.
עכבר
עכבר (שם מדעי: Mus) הוא סוג יונק קטן מסדרת המכרסמים. מין העכבר הנפוץ ביותר הוא העכבר המצוי, המצוי כמעט בכל העולם. כל מיני העכברים חיים בסביבת אדם.
מאפיינים
אורכם של רוב העכברים מגיע לכ-9–12 ס"מ. כל גופם מכוסה בפרווה, פרט לזנבם. צבעם של רוב העכברים הוא בין חום ללבן, עכברי מעבדה הם בעלי מגוון צבעים - חלקם לבנים, שחורים, בעלי גוונים שונים של חום ואף מטולאים. עכברים הם לרוב צמחוניים, אך למעשה הם אוכלי כל - הם אינם בוחלים בבשר חלזונות ובגופות של עכברים אחרים, וכבר נצפו עכברים שניזונו מזנבם שלהם בשעת רעב. מאחר שההתפתחות האבולוציונית של העכברים הביאה אותם להיות פעילים בלילה, טורפיהם של העכברים הם רבים, ועמם נמנים שועלים, עופות דורסים, חתולים ונחשים.
ההיריון של נקבת העכבר נמשך כעשרים יום, ובסופו היא ממליטה חמישה עד שמונה גורים. בגיל חודש עומדים כבר הגורים ברשות עצמם, ו-6 ימים אחרי ההמלטה יכולה הנקבה להרות שוב. העכבר הופך בשל מינית בגיל חודשיים. תוחלת חייו כ־2-3 שנים.
יחסים עם האדם
מינים מסוימים של עכברים משמשים בניסויים מדעיים. העכבר הוא אחת מחיות המודל החשובות ביותר במדעי החיים בתחומים רבים כמו גנטיקה, ביולוגיה התפתחותית, פיזיולוגיה ועוד. מחקר אינטנסיבי לאורך שנים הפך את העכבר למודל רב-עוצמה, וכיום ניתן "להנדס" עכברים שיבטאו או לא יבטאו גנים מסוימים. בעולם מספר מעבדות המתמחות בגידול עכברים המשמשים לניסויים מדעיים. אחת המרכזיות היא מעבדת Jackson שבארצות הברית, המגדלת מאות זנים שונים של עכברים ומספקת אותם לכל העולם.
עכברים עלולים להיות גם מזיקים, כיוון שהם עלולים לפגוע בגידולים חקלאיים ולהפיץ מחלות ואפילו לגרום נזקים בבית לרהיטים ולמזון. נוהגים ללכוד עכברים באמצעות מלכודות עכברים.
העכבר גם יכול לשמש כחיית מחמד.
בתרבות
העכבר פופולרי בקולנוע, במשחקי וידאו, בטלוויזיה ובספרות - בעיקר ביצירות המיועדות לילדים. עם עכברים בדיוניים מוכרים נמנים מיקי מאוס, ג'רי מ"טום וג'רי", מייטי מאוס ודיינג'ר מאוס. בחברת האחים וורנר מוכרות דמויותיהם של ספידי גונזלס ושל פינקי והמוח. פיקאצ'ו מהזיכיון "פוקימון" מבוסס על עכבר. קיימים משחקי וידאו רבים שבהם דמותו של השחקן היא עכבר. משחק אחד מסוגה זו הוא "טרנספורמייס". בספרות, כדאי לציין את מאוס מאת ארט ספיגמלן, שבו היהודים בשואה מיוצגים כעכברים.
אגדת העם החלילן מהמלין מתארת סיפור מיסטי על הרחקת עכברים.
גם לאדמו"ר מקרעסטיר יוחס כוח לכישוף עכברים. אם לכירסום תיק פלילי של יהודי או לעבור מאסם לאסם או להעלם בהשפעת תמונתו של האדמו"ר. בעת מכת עכברים בבני ברק בשנת 2023 הוצע לחלק לתושבים חולצות עליהן מודפסת תמונת האדמו"ר. בנוסף, פורסם בטיקטוק סרטון הומוריסטי שבו נראה עכבר המשתמש במלכודת עכברים כבמכשיר כושר.
ג'יימס ג'ונס (גנרל)
ג'יימס לוגאן ג'ונס הבן (באנגלית: James Logan Jones Jr; נולד ב-19 בדצמבר 1943) הוא גנרל לשעבר בחיל הנחתים האמריקני. כיהן כיועץ לביטחון לאומי בממשל של ברק אובמה.
קריירה
בשנת 1967 התגייס ג'ונס לחיל הנחתים. הוא עבר הכשרה כלוחם וקורס קציני חי"ר. לאחר מכן לחם ג'ונס כמפקד מחלקה ופלוגה במלחמת וייטנאם. בשנת 1985 פיקד על הגדוד השלישי ברגימנט הנחתים ה-9 ולאחר מכן פיקד על יחידת הסיור ה-24 של הנחתים. ב-1994 מונה למפקד דיוויזיית הנחתים השנייה לאחר מספר תפקיד פיקוד נוספים בחיל כיהן מיולי 1999 ועד ינואר 2003, כמפקדו ה-32 של חיל הנחתים האמריקני. בשנים 2003 - 2006 שימש כמפקד פיקוד אירופה של ארצות הברית (COMUSEUCOM) וכמפקד הכח הצבאי של נאט"ו באירופה (SACEUR). ב-1 בפברואר 2007, פרש מחיל הנחתים ומשירות לצמיתות, לאחר 40 שנות שירות.
ב-2007, ג'ונס עמד בראש הוועדה העצמאית של הקונגרס לכוחות הביטחון העיראקים, אשר בחנה את יכולותיהם של המשטרה וכוחות הביטחון העיראקיים. בנובמבר 2007, הוא מונה לשליח מיוחד למזרח התיכון של מזכירת המדינה קונדוליזה רייס. לצד זאת הוא כיהן כיושב ראש "המועצה האטלנטית של ארצות הברית", צוות חשיבה המתרכז במדיניות החוץ האמריקאית והיה נשיא ארגון אנרגיה הקשור ללשכת המסחר האמריקאית, ארגון השתדלנות הגדול בעולם.
לפי פרשנים שונים יחסו לישראל אינו אוהד במיוחד.
מקטרת שלום
מקטרת שלום היא כלי טקסי ודתי אשר שימש שבטים אינדיאנים רבים כסמל לשלום ולפתרון סכסוכים. באופן מסורתי, המקטרת עוצבה מאבן חרסית או חרס וקושטה בנוצות. המקטרת שימשה לעישון טבק, אשר נחשב למקודש בקרב שבטי האינדיאנים. מילוי המקטרת לווה בתפילה אל ארבע כנפות תבל, השמיים והארץ. בעת יישוב סכסוך היו הצדדים מעבירים ביניהם את המקטרת ונושפים את העשן איש אל עבר רעו כאות של כבוד.
מדפסת הזרקת דיו
מדפסת הזרקת דיו (באנגלית: Inkjet) היא מדפסת הפועלת בטכנולוגיית הדפסה המבוססת על סדרת מזרקים זעירים המתיזים טיפות דיו קטנות אל הנייר העובר מתחת לרצועה שבה הם נמצאים. ראש ה"מזריק דיו" כמעט צמוד לנייר בעת ההדפסה, כשראש הדיו נמצא במקום הנקבע על ידי המערכת הוא מתיז כמות מזערית של הדיו על הנייר ושואב את הדיו המיותר על מנת למנוע היווצרות כתמים. פעולה זו מתבצעת על ידי צינור מזערי שעוביו קטן יותר מעוביה של השערה האנושית.
המשלט המשותף
המשלט המשותף הוא משלט שהיה פעיל בזמן מלחמת העצמאות, במקום שבו הוקמה מאוחר יותר העיר בית שמש. המשלט נקרא "המשלט המשותף" מכיוון שבסיום מבצע דני, ב-18 ביולי 1948, שלטו בחלקו הצפוני של הרכס אנשי חטיבת הראל, ואילו בחלקו הדרומי החזיק כח מצרי, כאשר המרחק בין חטיבת הראל לכח המצרי היה 60 מטרים בלבד.
היישוב היהודי היחיד שהיה קיים ב-1948 באזור בית שמש של היום הייתה המושבה הר-טוב, ששכנה סמוך למושב נחם של היום. לאחר נפילת גוש עציון הוחלט על פינוי המושבה המבודדת כדי למנוע אירוע דומה. הפינוי בוצע בלילה שבין 15 ל-16 במאי, מהמושבה לכפר אוריה הסמוך (שבעצמו ניטש בהמשך). חודשיים לאחר מכן השתלטו מחדש כוחות מחטיבת הראל על המושבה בלילה האחרון של מבצע דני, בלילה שבין 17 ל-18 ביולי. הכוחות הישראליים התבססו במשטרת הרטוב ובגבעה שעליה נבנתה מאוחר יותר בית שמש. הגבעה משתפלה ממערב למזרח, לכיוון הכפר דיר אבאן, מקום שבו שוכן כיום המושב מחסיה, ובו היו מחופרים כוחות מצריים.
לאחר הערכות ופגיעות בכוחותיה, בתחילת מבצע ההר כבשה חטיבת הראל את "המשלט המשותף" בלילה שבין 18 ל-19 באוקטובר בסיום הקרב, בשלב ההתארגנות, נהרג מכדור תועה הקמב"ץ ומפקד הפלוגה, אהרן (ג'ימי) שמי. בהמשך המבצע נכבש שאר האזור; בין השאר נכבשו מנזר בית ג'מאל, הכפרים דיר ראפאת ששירת את מנזר דיר ראפאת (המנזר קיים ופעיל, מבני הכפר, השייכים למנזר, מוחכרים למוסד הגמילה רטורנו), דיר אבאן, בית סוסין (כיום תעוז), זכריא (כיום זכריה), תל עזקה, הכפר הערבי בית נטיף (בקרבת נתיב הל"ה), תחנת הרכבת הר-טוב, ומצודת המשטרה הבריטית ערטוף שעל יד המושבה הר-טוב, שבה ממוקמת עד היום תחנת המשטרה האזורית של בית שמש והסביבה.
בסוף 1950 הוקמה במתחם המשלט מעברת הר-טוב, שלימים הפכה לעיר בית שמש. על שם המשלט קרוי רחוב בבית שמש, במקום שבו שכן, שנקרא "רחוב המשלט".
יש הטוענים כי על המשלט הזה כתב חיים חפר את השיר היו זמנים, בלחן של משה וילנסקי:
גרייס אגילר
גרייס אגילר (באנגלית: Grace Aguilar; 2 ביוני 1816 – 16 בספטמבר 1847) הייתה סופרת ומשוררת יהודייה-בריטית בת המאה ה-19. עיקר כתיבתה עסקה בדת ובהיסטוריה יהודית וברומנים היסטוריים. כתבה 12 יצירות מסוגים שונים, שתורגמו לצרפתית,, לגרמנית ולעברית. בתקופה הוויקטוריאנית הייתה אגילר הסופרת היהודייה הידועה ביותר.
ביוגרפיה
אגילר הייתה בתם הבכורה של עמנואל ושרה אגילר. לזוג היו עוד שני בנים. אחיה, עמנואל, היה מלחין ומוזיקאי. משפחתה ברחה מפני רדיפות האינקוויזיציה בפורטוגל במאה ה-18 והגיעה להאקני שבלונדון. עמנואל אגילר היה פרנס וגבאי בית הכנסת הספרדי בלונדון והמשפחה הייתה מעורבת בחיי הקהילה בלונדון.
בילדותה חלתה אגילר במחלה שלא אובחנה, שגרמה לה להיות פגיעה למחלות נוספות במהלך חייה. החמורה שבהן הייתה חצבת. היא לקתה בפגיעה בעמוד השדרה שלה, ששיתקה את שריריה ואת ריאותיה ולבסוף גרמה למותה. בריאותה הרופפת לא מנעה ממנה לכתוב יומן החל מגיל שבע ולהשתתף בפעילות חברתית עם נערות בנות גילה. על מנת לחזק את בריאותה, שהתה אגילר בחופי ים וביישובים כפריים באנגליה; שם למדה להתעניין בטבע ולאהוב אותו.
אגילר קיבלה חינוך ביתי. הוריה המשיכו את המסורת של העברת המורשת בעזרת סיפורים שבעל-פה, שהיו חלק ממורשת יהודי ספרד האנוסים. אביה העביר את מורשת יהדות איבריה וסיפורי אמה על האינקוויזיציה. אמה קראה איתה בתנ"ך והעבירה מסורת שבעל-פה שהועברה בין אם לבת בקהילות האנוסים. חוץ מן החינוך היהודי שקיבלה בבית התעניינה אגילר בחוויות דתיות נוצריות ונהגה לבקר בכנסיות פרוטסטנטיות. החוקר גלצ'ינסקי מסביר את ביקוריה בכנסיות בהיעדר תרגום יהודי של התנ"ך לאנגלית, ובעניין שהיה לה בטקסטים יהודיים.
יצירות ספרותיות
בשנת 1828, כשהייתה בת שתים-עשרה, חלה אביה בשחפת והמשפחה עברה לעיירת חוף דרומית במחוז דבון. שם כתבה אגילר את יצירתה הראשונה, מחזה ששמו “Gustavus Vasa” גוסטב ואסה, מלך שוודיה. המחזה לא פורסם ואין תיעוד שלו. ב־1835 אחיה נשלחו ללמוד והמשפחה עברה לברייטון, שם פרסמה אגילר בעילום שם את ספרה הראשון "זר הקסמים" (The Magic Wreath), אסופת שירים, שכל אחד מהם מרמז על פרח מסוים. בגיל 15 החלה לכתוב רומן שעסק באינקוויזיציה בספרד, ונקרא "עמק הארזים" או "קדוש מעונה" (The Vale of Cedars; or, the Martyr). הספר נכתב בתגובה לאייבנהו של וולטר סקוט, ונדרשו לה ארבע שנים לכתיבתו. הוא פורסם על ידי אמה ובעריכתה ב-1850, לאחר מותה ותורגם לגרמנית ופעמיים לעברית בשמות שונים. בתקופה שכתבה את הרומן עברה אמה ניתוח והיא נדרשה לטפל בשני הוריה ולסייע בפרנסת המשפחה. היא החלה לכתוב לפרנסתה. בשנים 1836–1837 החלה אגילר לכתוב על חשיבות האם במשפחה. היא תיארה את תפקידה של האישה בבית כאחראית על המשפחה וכמחנכת לערכים דתיים ומוסריים. הרומן הראשון נקרא "השפעת הבית" (Home Influence; A tale From Mothers and Daughters) והשני "גמולה של אם" (A Mother’s Recompense). "מחשבות על השבת" (Sabbath Thoughts) ו"קהילות קדושות" (Sacred Communings) היו אסופות של הגיגים דתיים, שבכמה מהם טענה אגילר בזכות תפילה משותפת עם נוצרים. החיבורים הופיע רק לאחר מותה.
בשנת 1838, לבקשת אביה, תרגמה אגילר מצרפתית את חיבורו של האנוס יצחק אורוביו דה קסטרו, "בזכות ישראל" (Israel Defended). התרגום הודפס והופץ באופן פרטי. זו הייתה תרומתה לדיון בנושא האמנציפציה.
רוח היהדות
ב-1840 חזרה המשפחה ללונדון ואגילר ביקשה לבסס את מעמדה הספרותי באנגליה ובארצות הברית ולסייע בפרנסת המשפחה. היא פנתה אלבנג'מין דיזראלי בבקשה שיבקש מאביו, איש הספרות יצחק ד'יזרעאלי, לקשר אותה להוצאת ספרים באנגליה, והלה אכן המליץ עליה להוצאת R. Groombridge and Sons שהוציאו לאור את רוב כתביה באנגליה. היא פנתה גם אליצחק ליסר בארצות הברית, והוא הסכים לפרסם את ספר ההגות הראשון שלה, "רוח היהדות". כתב היד אבד בדרך לארצות הברית ואגילר נאלצה לכתוב אותו מחדש מתוך הטיוטות. הספר פורסם ב-1842. לאחר שיצא הספר לאור התברר לאגילר שליסר הוסיף הערות שוליים והקדמה לספרה, ובה הסביר את המחלוקות בניהם. למרות ההערות עורר הספר עניין בקהילות יהודיות ונוצריות פרוטסטנטיות בשני צדי האוקיינוס.
"נשות ישראל" וחיבוריה האחרונים
ב-1846 נפטר אביה ומצבה הבריאותי של אגילר הידרדר, אבל היא הוסיפה לכתוב במרץ. באותה שנה פורסמה "הדת היהודית", סדרה של מכתבים בין אישה צעירה לזקנהף הצעירה הביעה את כוונתה להמיר את דתה, ואילו הזקנה עודדה אותה להישאר נאמנה לאמונתה. הטקסט האחרון שכתבה אגילר, כחודשים שלפני מותה, תולדות היהודים באנגליה", הציע חזון רדיקלי ליחסים בין יהודים לנוצרים. אגילר דחתה את ההתבוללות וקראה לנוצרים האנגלים לערוך חשבון נפש קפדני. היא שילבה בכתיבתה את ההיסטוריה הפרטית של משפחתה, שנמלטה האינקוויזיציה לאנגליה.
בקיץ 1847 נסעה אגילר אל אחיה עמנואל, שלמד מוזיקה בפרנקפורט. היא נפטרה ב-16 בספטמבר באותה שנה, בת 31 בלבד, ונקברה בבית העלמין היהודי בעיר.
השפעה
ספרייה של אגילר נכתבו ברוח היהדות, ולא פעם מתוך אזכור מאורעות בהיסטוריה היהודית ונושאים יהודיים, אבל ציבור הקוראים שלה היה בעיקר לא יהודי. קוראיה הנוצרים זכו להכיר את העולם היהודי מפי יהודייה ולא מאמצעות מתווכים נוצרים. על פי גלצ'ינסקי, ספריה נמכרו במאות אלפי עותקים ומהדורות חדשות הודפסו 25 שנה לאחר מותה. סניף של הספרייה הציבורית של ניו יורק נקרא על שמה. ספר ילדים המבוסס על חייה ראה אור בשנות העשרים, והספר "נשות ישראל" ניתן כפרס בבתי ספר של יום ראשון בכנסיות באנגליה עד שנות החמישים.
בתור סופרת ומחנכת נודעה לאגילר השפעה רבה על נשים יהודיות ועל הקמתם של מוסדות נשים וקהילה ספרותית התומכת בהרחבת תפקידי הנשים בקהילות היהודיות. כתביה הפולמוסיים, "נשות ישראל" ו"רוח היהדות", השפיעו על סופרים יהודים בולטים. יצחק לסר אמנם ערער על האותנטיות היהודית של אגילר בביקורתו על "רוח היהדות", אבל הוא קיבל את דעתה שיש צורך בתרגום לאנגלית של התנ"ך לטובת הנשים, והפיק את התרגום הראשון.
כנבוזי השני
קָמְבּוּגִ'יַה השני (מפרסית עתיקה: 𐎣𐎲𐎢𐎪𐎡𐎹, מת ב-522 לפנה"ס), המוכר בעברית ככַּנְבּוּזִי (מארמית: 𐡊𐡍𐡁‎‎‎𐡅‎𐡆𐡉‎‎) ובלועזית כקַמְבִּיסֵס (מיוונית: Καμβύσης), היה בנו של כורש הגדול ומלך פרס אחריו.
ביוגרפיה
באחד המקורות על הקרב, סופר על הטקטיקה המקורית בה נקט כנבוזי בקרב מול צבא פרעה. מרגע שנוכחו החיילים המצרים שלצד החיילים הפרסים מתקדמים גם חתולים אין ספור, הם הפסיקו את להמטיר חיצים. כנבוזי היה מודע לכך שהמצרים סוגדים לחתול כחיה קדושה, ויפחדו לפגוע בו. משנוכחו לדעת המצרים שעל מגני הפרסים מצוירות דמויות של חתולים, הם הפילו נשקיהם ונמלטו על נפשם. הפרסים דלקו בעקבותיהם והרגו רבים מהם.
על פי הרודוטוס, התנהג כנבוזי באכזריות רבה בהיותו במצרים. הוא הוציא להורג את פרעה פסמתיך השלישי, בנו של יעחמס השני (ביוונית - אמסיס) יחד עם אצילים נוספים, התעלל בשבויים, והרג נשים וילדים. בזז את המקדשים וחילל את קדשי המצרים.
הוא ניסה להמשיך את כיבושיו גם ללוב, אך צבא גדול של כ-50,000 חיילים נעלם כלא היה. הרודוטוס טען שהצבא נספה בסופת חול מדבר, אך ממצאים חדשים אותם גילה פרופ' אולף קאפר (Olaf Kaper) מאוניברסיטת ליידן עולה כי הצבא הפרסי הובס על ידי הפרעה המצרי המורד פטובסטיס השלישי (Petubastis). לפי מסורת מצרית, שהשתמרה על ידי הרודוטוס, בהיותו במצרים נתקף בשגעון כעונש על כך שהרג את שור האפיס המקודש, שהיה מיועד לקורבן לאלים.
בזמן שהותו במצרים, תפס את השלטון בפרס אמגוש בשם גאומתה, שהתחזה לאחיו של כנבוזי, ברדיה, וטען למלוכה בשמו. לפי גרסה אחרת ברדיה נרצח בידי כנבוזי עוד לפני צאתו למצרים בגלל פחדו של כנבוזי שאחיו ירש אותו בהיעדרו. כנבוזי יצא לתפוס בחזרה את השלטון, אבל טרם שהספיק להגיע לפרס, מת בחרבו שלו בהתאבדות מכוונת משום שרצח את אחיו לשווא וקם לו מתחזה, ואילו על-פי מקורות אחרים בתאונה.
המחזאי המצרי אחמד שאוקי חיבר מחזה בשם "קמביז" העוסק במלך כנבוזי השני.
ז'אק אובר
ז'אק אובר (בצרפתית: Jacques Aubert; 20 בספטמבר 1689 – 19 במאי 1753), המוכר גם בשם Jacques Aubert le Vieux (ז'אק אובר הזקן), היה מלחין וכנר צרפתי.
קורות חייו
אובר נולד בפריז והיה לתלמידו של ז'אן-בטיסט סנייה. במשרתו הראשונה שירת ככנר בחצרו של הנסיך מקונדה. בהמשך התקבל כחבר בלהקת עשרים וארבעה כנרי המלך (Vingt-quatre Violons du Roy). משנת 1728 עד 1752 היה הכנר הראשון באופרה של פריז.
במשך שתים-עשרה שנים הופיע אובר באופן קבוע ובהצלחה ב"קונסרט ספיריטואל", שם ניגן, בין השאר, קונצ'רטי לכינור ותזמורת פרי עטו.
אובר הביא, יחד עם ז'אן-ז'וזף דה מונדונוויל וז'אן-מארי לקלייר, את תבליני הווירטואוזיות הכנרית של איטליה אל תפריט המוזיקה הצרפתית של תקופתו.
ז'אן אובר הלך לעולמו בבלוויל. בנו, ז'אן לואי אובר, (1731 - 1814) היה מחזאי, משורר ועיתונאי, שנודע גם בשם Abbé Aubert (האב אובר).
I Am What I Am
I Am What I Am הוא שיר שהוצג לראשונה במחזמר זוכה פרס טוני, כלוב העליזים בברודוויי. השיר מופיע כשיר האחרון במערכה הראשונה של המחזמר, ומבוצע על ידי דמותו של אלבין מוג'וט, אותו גילם ג'ורג' הרן. גרסתו מופיעה באלבום השחקנים המקורי שיצא ב-1983. השיר הולחן על ידי ג'רי הרמן.
גרסת גלוריה גיינור
השיר יצא כסינגל על ידי גלוריה גיינור ב-1983, והמשיך להיות אחד מהשירים הידועים ביותר של הזמרת. המפיק ג'ואל דיימונד זיהה את פוטנציאל הדיסקו של השיר כששמע אותו במחזמר כלוב העליזים בברודוויי. הוא עיבד לגיינור, אחרי שעיבד את אלבומה מ-1978, Gloria Gaynor's Park Avenue Sound הגרסה הייתה להיט באמריקה, להיט ברחבי אירופה, והתבסס כהמנון גאה עולמי.
דוראן דוראן
דוראן דוראן (באנגלית: Duran Duran) היא להקת גל חדש בריטית הפועלת משנת 1978.
הלהקה הוקמה על ידי הקלידן ניק רודס והבסיסט ג'ון טיילור, אליהם חברו הסולן סיימון לה-בון, הגיטריסט אנדי טיילור והמתופף רוג'ר טיילור. על אף העובדה ששם משפחתם של למעלה ממחצית חברי הלהקה הוא טיילור, הם אינם חולקים קרבה משפחתית ביניהם.
להיטיה הגדולים של הלהקה בשנות ה-80 הם "Girls On Film", "Rio", "Save A Prayer", "Is There Something I Should Know?" ,"Union Of A Snake", "The Reflex", "Wild Boys", והשיר "A View To A Kill" מתוך הסרט רצח בעיניים מסדרת סרטי ג'יימס בונד. להיטים נוספים של הלהקה הם "Ordinary World" ו-"Come Undone" משנות ה-90 ו-"Sunrise" משנות ה-2000.