cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מיטל דוהן
בתיאטרון
ב-2002 הופיעה לצד עברי לידר במופע "אהבה וסקס בימים הנוראיים" שהועלה בסינמטק ירושלים.
באוף אוף ברודוויי שיחקה בהצגה "חתונת הדמים" שביימה קרן שפלר. כתבה ושיחקה בהצגה "מסיבת אמבטיה" בניו יורק בבימוי קרן שפלר ואילת דקל. כתבה, ביימה ושיחקה בהצגה "על השפלות וסיפורי אהבה אחרים" בניו יורק.
ב-2008 הופיעה במחזה "Stitching" שהוצג ב"ויילד פרוג'קט", תיאטרון אוף ברודוויי באיסט וילג' בניו יורק.
בישראל
ב-1995 גילמה את ריטה בסרט "ילדי קניון הזהב" שביימו אושרי הילזנרט ודניאל אסף שגם כתב את התסריט. ב-1997 גילמה את סמדר לצד שמיל בן ארי בסרטו של דורון נשר "אגדת האיש ששתק". ב-1998 שיחקה לצד לי את גליק בסרט "בלי דף הוראות" שביימה קרן עצמון. ב-1999 גילמה את מלינה ואת דליה בסדרת "מנדל וגורנשטיין חקירות בע"מ" שביים מיקי בהגן וכתבו גיא מרוז ויוני להב.
בשנת 2000 גילמה את שרית בפרק 20 של העונה השלישית של הסדרה "שמש" והתארחה באחד מפרקי הסדרה "פאזל". ב-2001 גילמה את יעל בסדרת של אורי ובני ברבש "מיי פירסט סוני"; השתתפה בסדרה "המכון" שכתב מוטי לרנר וביים אורי ברבש.
ב-2002 השתתפה בסדרה "שאול", השתתפה וכתבה בתוכנית המערכונים "לוחמי המסך" בבימויו של בן בכר ששודרו בערוץ ביפ.
בנוסף ב-2002 כיכבה בתור לילה, בסרטו של דורון ערן "טאהרה", לצדו של השחקן הפלסטיני-ישראלי ג'וליאנו מר. בסרט זה גילמה בחורה יהודייה שמנהלת רומן סוער עם גבר בדואי בטאהרה. על תפקיד זה הייתה דוהן מועמדת בשנית לפרס אופיר.
בין השנים 2003–2006 גילמה את נטלי בושרי מרק בסדרה הישראלית "אסתי המכוערת" ובסדרת הספין אוף "אלביס, רוזנטל והאישה המסתורית". ב-2004 גילמה את התפקיד הראשי בסרט הטלוויזיה של ירון שני "דיספוריה". ב-2005 גילמה את דבי לצד אלון אבוטבול בסרטו של מרק רוזנבאום "לרקוד". ב-2006 השתתפה בסדרת "לא הבטחתי לך" ששודרה ב-yes. ב-2007, השתתפה בעונה השלישית של תוכנית הדוקו-ריאליטי "פעם בחיים" של yes, במהלכה נשלחה לרוסיה יחד עם מורן אטיאס לשהות עם שלושה אוליגרכים רוסים עשירים וביניהם המרגל שבתאי קלמנוביץ'. ב-2008 גילמה את עצמה בסדרה "החיים האמיתיים" שיצרו שאול בצר ורועי צ'יקי ארד. בשנת 2009 השתתפה בעונה החמישית של תוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" בערוץ 2 אצל רשת.
דוהן השתתפה במספר פרסומות בישראל, בהן לזוגלובק, סלקום, עלית, טרה וישראכרט.
השתתפה לצד דב נבון בסדרה המוקומנטרית "דבל'ה עולמי" שביים איתן צור וכתב אסף צפור. הגישה לצד מיכל אמדורסקי את תוכנית הלילה "בלאק אנד בלונד" בערוץ 2 של טלעד. השתתפה בסרט הטלוויזיה "תלוי בירח" שביימו שי כנות ואופיר בביוף, ששודר בערוץ 3.
ב-2018 שיחקה בסרט הישראלי-צרפתי "רכבת קלה" שביים עמוס גיתאי. ב-2019 שיחקה בסרט הסאטירה של אלון גור אריה "המוסד".
בארצות הברית
ב-2009 שיחקה בתשעה פרקים בסדרה "Woke Up Dead" בתור אורורה.
ב-2010 שיחקה בסרט "מונוגמיה".
לוי יצחק גרינוולד
רבי לוי יצחק גרינוולד (כ"ו באב ה'תרנ"ג, 8 באוגוסט 1893 – כ"ז בניסן ה'תש"מ, 13 באפריל 1980) היה מנהיגה של קהילת צעהלים בארצות הברית, ונשיא כולל שומרי החומות בירושלים.
מיטל דוהן
בארצות הברית
בשנים 2006–2012 היא גלמה את יעל הופמן בשבעה פרקים בסדרה "העשב של השכן".
לוי יצחק גרינוולד
ביוגרפיה
רבי לוי יצחק היה בנו הצעיר של רבי משה גרינוולד בעל "ערוגת הבושם", וחתן אחיו רבי אברהם יוסף גרינוולד מאונגוואר. לפני מלחמת העולם השנייה כיהן כרבן של הקהילות אורשיווא (כיום באוקראינה), וישק (כיום באוקראינה), פאיע, ולבסוף רבה של צעהלים (כיום באוסטריה) שעל שמה נתפרסם.
מיטל דוהן
בארצות הברית
ב-2014 שיחקה בסרט "Don Petoye". בנוסף בשנה זו, שיחקה בסרט האימה "Foreclosure".
ב-2018 שיחקה בסרט הפורטוגלי-אמריקאי "Cabaret Maxime".
לוי יצחק גרינוולד
ביוגרפיה
עם כניסת הנאצים לאוסטריה הצליח להגר לארצות הברית ועבר לניו יורק ושם הניח את היסוד לקהילה ולמוסדותיה בשם "ערוגת הבושם" אותם הנהיג עד פטירתו. מגדולי הרבנים בארצות הברית לאחר השואה. סגן נשיא התאחדות הרבנים באמריקה. חיבר ספר 'מגדלות מרקחים'. נפטר בכ"ז בניסן תש"מ.
מיטל דוהן
חיים אישיים
מאז 2005 דוהן מתגוררת לסירוגין בלוס אנג'לס ובניו יורק.
בגיל 24 הייתה מאורסת במשך כשנתיים לבמאי בן בכר. ב-2018 החלה במערכת יחסים עם השחקן האמריקאי אל פצ'ינו, המבוגר ממנה ביותר מ-35 שנים., אך בשנת 2020 נפרדו כתוצאה מפער הגילים.
הרי הקווקז
הרי הקווקז הם רכס הרים הקובע את הגבול בין אירופה ואסיה המשתרע בין הים השחור לים הכספי באזור קווקז. רכס ההרים עובר דרך רוסיה (המחוז הפדרלי של צפון קווקז), גאורגיה, אזרבייג'ן, ארמניה, דרום אוסטיה, נגורנו קרבאך ואבחזיה. הקווקז הוא חלק משרשרת ההרים הגדולה שייצר "הקימוט האלפיני", הכוללת גם את ההימלאיה והאלפים.
הרי הקווקז נחלקים לשני אזורים שונים:
רכס הרי הקווקז הגדול משתרע לאורך השטח מאזור העיר סוצ'י השוכנת על גדותיו המזרחיים של הים השחור ופונה דרום-מזרחה, כמעט עד העיר באקו השוכנת על חופי הים הכספי. אורכו מגיע עד כמעט 1,200 קילומטרים. דרומה ממנו, משתרע במקביל לו רכס הרי הקווקז הקטן שמגיע לאורך של 600 קילומטרים. את שני הרכסים מאחד רכס ההרים המשותף ליחי, שגם מפריד בין חבל הארץ הגיאורגי קולכיס לבין שפלת קורה. בחלק הדרום מזרחי של הרי הקווקז נמצאים שרשרת הרי הטליש, אשר חלק מפסגותיהם מגיע לגובה של 3,000 מטרים. לחלק הרמתי שמעבר לרכס הרי הקווקז הקטן קוראים גם "הרמה הטרנס-קווקזית", היות שהוא מפריד בין אירופה לאסיה.
פסגתו של הר אלברוס שממוקם ברכס ההרים הגדול, היא הפסגה הגבוהה ביותר בהרי הקווקז והיא מגיעה לגובה של 5,642 מטר מעל פני הים.
אקלים
הטמפרטורה במקומות השונים בהרי הקווקז או בקרבתם תלויה בגובהם הנקודתי כמו גם במיקום על קו הרוחב. הטמפרטורה בדרך-כלל צונחת כאשר המיקום גבוה יותר. בסוחומי בירת אבחזיה ששוכנת בקרבת הרי הקווקז ועל חופי הים השחור, הייתה הטמפרטורה השנתית הממוצעת כ-15 מעלות צלזיוס ואילו בהר קזבק (המתנשא לגובה 5,000 מטרים), הייתה הטמפרטורה הממוצעת בגבוה 3,700 מטרים 6.1- מעלות צלזיוס.
המדרונות הצפוניים ברכס הרי הקווקז מתאפיינים בטמפרטורה הנמוכה בשלוש מעלות מהמדרונות הדרומיים ואילו הרמות ברכס הרי הקווקז הקטן, הנמצאים בגאורגיה, ארמניה ואזרבייג'ן, מתאפיינים בהבדלי טמפרטורה חדים בין החורף לקיץ כיוון שהאקלים ברכס הקטן הוא יותר יבשתי ופחות גבוה.
נפיחה
נפיחה (בסלנג: פְלוֹץ, נאד, פוּק או עָרֹט. בהגייה מיושנת: "שחרר" או "הפריח יונים") היא פליטת גזים דרך פי הטבעת כתוצר לוואי של פעולת מערכת העיכול.
הנפיחה מורכבת מגזים, שחלקם מיוצר על ידי חיידקים סימביוטיים, החיים במערכת העיכול של יונקים. גזים אלו הם חסרי ריח. הריחות המלווים את הנפיחה נוצרים מכמויות זעירות של חומרים אחרים.
הרעשים המלווים את הנפיחה נוצרים על ידי רטיטה של פי הטבעת, ולא על ידי תנועות של חלקי העכוז כמקובל לחשוב. הצליל משתנה בהתאם לעובי השריר הסוגר ומהירות הגז היוצא.
בנפיחה כשלעצמה אין נזק, אך הימנעות משחרור הנפיחה או כליאת הגזים בבטן עלולות לגרום לכאבים.
גורמי הנפיחה
הנפיחה מורכבת מ-90% גזים חיצוניים ו-10% גזים פנימיים. גזים חיצוניים הם בעיקר אוויר שנשאף לתוך המעיים בתהליך העיכול, ואילו הגזים הפנימיים נוצרים במהלך העיכול או על ידי חיידקים. סוגי מזון מסוימים ידועים כיוצרי נפיחות: שעועית, בצל, בטטה, עדשים, ערמונים, כרוב, ברוקולי, שמרים מתוך לחם ועוד. מתוכם בולטת במיוחד השעועית, בגלל האוליגוסכרידים שבה, פחמימות שעמידות בתהליך העיכול: הן עוברות דרך המעי הדק ללא שינוי הישר אל תוך המעי הגס. שם פועלים עליהן מגוון חיידקים, היוצרים שפע גזים. חסרי יכולת עיכול לקטוז האוכלים מזונות חלביים עשויים לסבול אף הם מגזים.
גורם נוסף לייצור מיותר של גז הוא לחץ פסיכולוגי. במצב כזה, לבישת בגדים צמודים כדי למנוע שחרור הנפיחה, לא רק מכאיבה, אלא גם תורמת ליצירת גז נוסף.
אדם ממוצע פולט 0.5 עד 1.5 ליטר גז ביום, ב-12 עד 25 נפיחות (ד"ר לוויט, מומחה עולמי בתחום קובע כי מספר הנפיחות הממוצע ביום הוא 10, וגם כמות של 20 ביום נחשבת טבעית ותקינה).
שיטות מניעה
תבלינים מסוימים ידועים כמונעי נפיחה במיוחד: כמון, כוסברה וקומבו (אצה יפנית שמשמשת כתבלין).
אנשים רבים מגלים שכאשר הם מפסיקים צריכה של פחמימות מזוקקות כמו פסטה, לחם, ותפוחי אדמה, כמות הגז הנפלט בנפיחה קטנה באופן משמעותי. אורז הוא הדגן היחיד שאינו גורם לנפיחות.
אנזימים עוזרי עיכול יכולים להפחית את כמות הגז הנפלט במקרים בהם הגורם לנפיחה הוא חיידקים שניזונים מפחמימות שלא התפרקו במעי הדק והגס. האנזימים כוללים: אלפא-גאלאקטוזידאז (אנזים לפירוק פחמימות השעועית), עמילאז, לקטאז, ליפאז, צלולאז, גלוקומילאז, פיקטינאז ואחרים, שזמינים במגוון תוספי מזון.
חומרים פרוביוטיים (יוגורט, לבן, אסידופילוס, ביפידוס וכו') או פרה-ביוטיים עשויים להפחית כמות הנפיחות על ידי שחזור אוכלוסייה מאוזנת של חיידקים במערכת העיכול, אך בצריכה מוגזמת הם עלולים להפר את האיזון ולגרום עלייה בכמות הנפיחות.
חומרים שמקטינים מתח פנים יכולים לעזור להפחית את התחושות הלא-נעימות שמלוות את הנפיחה על ידי כך שעל אף שהם לא מפחיתים את כמות הגזים, הם עוזרים להם להתמוסס במוצקים והנוזלים במערכת העיכול.
השפעות בריאותיות
מחקר אירופאי על השפעות הנפיחה על הבריאות לא מצא הבדלים סטטיסטיים משמעותיים בבריאות של בני אדם שנופחים מעט לבין אלו שנופחים הרבה. למרות זאת, המחקר מצא שאנשים שנופחים יותר חיו חיים שמחים יותר. חרף ריבוי הדעות על הנושא, לא נמצא שום גורם ישיר לתופעה. מומלץ לאימהות מניקות להימנע מאכילה של מזונות גורמי נפיחות מכיוון שהתינוק עלול להקיא אם יש יותר מדי גז בקיבתו.
מרכיבים
מתאן הוא הגז הפנימי העיקרי המשתחרר. ישנם ארבעה גזים עיקריים נוספים: חנקן, מימן, פחמן דו-חמצני וחמצן. כיוון שמימן ומתאן הם גזים דליקים, חלק מהנפיחות הן דליקות. הגזים הגורמים לריח של הנפיחה מקורם בחומצה בוטירית (ריח חמאה רקובה) ותרכובות גופרית כמו מימן גופרתי ומתאנתיול (ריח כרוב רקוב) שהיא תוצאה של פירוק חלבונים.
תגובות תרבותיות
בהרבה תרבויות, נפיחה מוגזמת נחשבת מבישה ולא מנומסת, לפעמים עד לנקודה של טאבו על הנושא ולכן זהו נושא טבעי להומור שירותים. נפיחה היא נושא הומוריסטי לאנשים מסוימים, אם בגלל הצלילים המופקים או בגלל הריחות. חלק מוצאים הומור בהדלקה של נפיחות, שעובדת היטב בגלל כמות המתאן הגדולה בנפיחה.
הרומאים סברו כי הימנעות מכוונת מנפיחה פוגעת בבריאות, ונהגו לומר כי מי שמעדיף את נימוסיו על בריאותו הוא שוטה.
התלמוד רואה בזה סימן רע או מידה רעה: "המתעטש בתפלתו סימן רע לו ויש אומרים ניכר שהוא מכוער"
נפיחה ביהדות
כמו לרוב הנושאים מחיי היום-יום, גם לנושא הנפיחות ישנה התייחסות מפורטת ביהדות - בהלכה וגם מעט באגדה. הכינוי לכך בספרות התלמודית היא "עיטוש" או הפחה.
נפיחה בהלכה
ההלכה היהודית אוסרת על אדם להתפלל בקרבת אדם שהפיח, ובלימוד תורה הדבר אסור אם הלומד הוא המפיח. כדברי הרמב"ם לגבי קריאת שמע ולימוד תורה:
בנוסף אף תוקנה אמירה מיוחדת לאדם המפיח באמצע תפילתו. כך כותב הרמב"ם:
אמנם, בדורות מאוחרים יותר נהגו שלא לומר נוסח זה, בפרט בציבור, מפאת הבושה שגרמה ההליכה אחורה והמגלה ברבים את עובדת הנפיחה.
כן נזכרת הנפיחה (המכונה גם "עיטוש") בדין הנהגתו של תלמיד חכם הנפנה בשדה:
איסור נוסף הוא נפיחה בשעת הנחת תפילין. חז"ל פסקו ש"תפילין צריכים גוף נקי" (ראו גם ), ומכך נגזרו איסורים נוספים: האיסור לישון בתפילין, אפילו שנה ארעית, מחשש שיפיח; וכן קביעת הגיל המינימלי שבו מניחים ילדים מתחת לגיל בר מצווה תפילין – שכן הקטן צריך לדעת "לשמור תפילין". איסור זה גם שימש הסבר למנהג להניח תפילין רק בשעת תפילת שחרית ולא כל היום, כפי שהיה מקובל בימי קדם; המנהג נומק גם בכך שקשה לשמור על "גוף נקי".
נפיחה באגדה
גם באגדה היהודית מצינו התייחסות לנפיחות. כך מסופר על רבי אלעזר בן דורדיא, החוטא המפורסם, שחזר בתשובה בעקבות אמירה של זונה שהייתה עמו:
השפעה סביבתית
נפיחות של צאן, כמו גם גיהוקים, הם מקור לגז חממה מסוג מתאן המעצים את אפקט החממה. הצאן בניו זילנד, למשל, אחראי למחצית מפליטת גזי החממה של מדינה זו.
ידיים רושמות
"ידיים רושמות" (1948) הוא הדפס אבן (ליתוגרפיה) מאת האמן ההולנדי מאוריץ קורנליס אשר.
היצירה מציגה דף נייר לבן המתואר במבט על. שתי ידיים מתוארות כיוצאות מתוך דף הנייר. כל יד אוחזת בעיפרון ומשרטטת את קווי המתאר של היד הנגדית. הידיים יוצרות פרדוקס - כיצד יכולה יד לשרטט את עצמה? או בניסוח שונה: כיצד הן מתקיימות במעגל סגור אותו הן יצרו בעצמן?
אלקטרוניקה ספרתית
האלקטרוניקה הדיגיטלית התפתחה בד בבד עם המחקר בתחום המוליכים למחצה. רכיבי האלקטרוניקה הדיגיטלית הראשונים ממוליכים למחצה מומשו על ידי טכנולוגיה שנקראת "לוגיקת נגד-טרנזיסטור" (RTL). טכנולוגיות מתקדמות יותר היו "לוגיקת דיודה-טרנזיסטור" (DTL) ו"לוגיקת טרנזיסטור-טרנזיסטור" (TTL). האחרונה הייתה הנפוצה ביותר במהלך שנות ה-80 ובתחילת שנות ה-90 של המאה העשרים, אולם כיום הטכנולוגיה הנפוצה ביותר היא CMOS, בזכות המהירות, הצפיפות הגבוהה וצריכת ההספק הנמוכה שלה.
מה אם נתנשק
מה אם נתנשק הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הישראלי נתן גושן. השיר יצא לאור ב-19 בינואר 2013, כסינגל השני מתוך אלבומו השני של גושן, בין כל הרעשים, על ידי חברת התקליטים אן אם סי יונייטד.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והולחן על ידי נתן גושן והופק על ידי יועד נבו, בדומה לשאר שירי האלבום. השיר הוא בסגנון הפופ, המאפיין שירים נוספים מתוך האלבום.
הסינגל עצמו סוקר על ידי יוסי חרסונסקי, שציין את השיר בחיוב והעניק לו שלושה כוכבי זהב מתוך חמישה.
וידאו קליפ
טרם פורסם הווידאו קליפ המלא לשיר, העלה גושן לערוץ היוטיוב שלו את האודיו הרשמי של השיר. האודיו מציג בתוכו את עטיפת הסינגל.
נכון לפברואר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-13 מיליון.
אנדרטת גדוד 405
אנדרטת גדוד 405 (נמר) ברמת הגולן נמצאת כקילומטר מערבית לתל ג'וחדר (גבעת אורחה). באנדרטה מונצחים 21 לוחמי גדוד התותחנים, שנפלו ברמת הגולן במלחמת יום הכיפורים. 15 נפלו באזור אתר ההנצחה ואחרים במקומות נוספים בגולן כמו שליש ורס"ר הגדוד המונצחים באנדרטת הג'יפ ברמת הגולן.
מפקד הגדוד היה רב-סרן אריה מזרחי וסגנו אורי מנוס. הגדוד הוזעק לרמת הגולן למחרת ראש השנה והתפרס כשסוללה ב' (בועז) ו-א' בפיקודו של מנוס נפרסו ממערב לתל ג'וחדר וסוללה ג' נפרסה באזור הר חרמונית.
בצפון סייעו תותחני סוללה ג' של הגדוד לגדוד 77 של אביגדור קהלני במלחמתו בקרב עמק הבכא.
ביוזמת אורי מנוס ותורמים נחנך באוקטובר 2008 אתר הנצחה לנופלי הגדוד. האתר תוכנן על ידי לביאה מנוס, רעייתו של אורי. במרכז האתר - שתי אבני בזלת עליהן חקוקים שמות הנופלים לפי מקום נפילתם. מסביב לאתר יש 21 אבנים שהובאו למקום, 21 עצי צפצפה ופסל ממתכת של עץ עם 21 ענפים לזכר 21 הנופלים. במקום נמצאת עמדת מסבירן.
כ-200 מטרים ממערב קיימת אנדרטה נוספת המנציחה את נופלי סוללה ב' של הגדוד.
עונת 2008/2009 בגביע אופ"א
עונת בגביע אופ"א הייתה המהדורה ה-38 (והאחרונה במתכונתה המקורית) של טורניר הכדורגל האירופאי השני בחשיבותו של אופ"א. החל מעונת, שינה המפעל את מתכונתו ואת שמו לליגה האירופית.
האלופה המכהנת, זניט סנקט פטרבורג, הודחה בשלב שמינית הגמר על ידי אודינזה. בתואר מלך השערים זכה ואגנר לאב, חלוצה הברזילאי של צסק"א מוסקבה, עם 11 שערים.
שלוש קבוצות ישראליות לקחו חלק בטורניר:
שלב המוקדמות הראשון
ההגרלה נערכה ב-1 ביולי 2008. הסיבוב הראשון נערך ב-17 ביולי, והסיבוב השני נערך ב-31 ביולי 2008 (משחק הגומלין בין נורשלן ל-TVMK טאלין הוקדם ביומיים).
הקבוצות בכל אזור חולקו על פי דירוג אופ"א למדורגות וללא-מדורגות. ההגרלה בכל אזור הפגישה קבוצה מדורגת עם קבוצה שאינה מדורגת.
שלב המוקדמות השני
הגרלת שלב המוקדמות השני נערכה בניון שבשווייץ ב-1 באוגוסט 2008. הסיבוב הראשון נערך ב-14 באוגוסט, והסיבוב השני נערך ב-28 באוגוסט 2008. בסיבוב זה השתתפו 64 קבוצות, מתוכן 37 המעפילות מסיבוב המוקדמות הראשון, 16 קבוצות שהצטרפו למפעל ישירות לסיבוב זה, ו-11 המעפילות מגביע האינטרטוטו. הקבוצות בכל אזור חולקו על פי דירוג אופ"א למדורגות וללא-מדורגות. ההגרלה בכל אזור הפגישה קבוצה מדורגת עם קבוצה שאינה מדורגת.
מאחר שבאזורי מרכז-מזרח וצפון נמצאו מספר אי-זוגי של קבוצות, העבירה אופ"א את סטאד רן הצרפתית מאזור מרכז-מזרח לאזור צפון. לאחר מכן, ובכדי לאזן את כמויות הקבוצות והדירוגים בכל אזור, ליאפייס מטאלורגס וסודובה מריאמפולה הועברו מאזור צפון לאזור מרכז-מזרח, ואינטרבלוק ליובליאנה ווסלוי הועברו מאזור דרום-הים התיכון גם כן לאזור מרכז-מזרח.
הסיבוב הראשון
הגרלת הסיבוב הראשון נערכה על ידי המזכיר הכללי של אופ"א, דייוויד טיילור, ב-29 באוגוסט 2008 במונקו. סבב המשחקים הראשון נערך ב-18 בספטמבר, ומשחקי הגומלין נערכו ב-2 באוקטובר 2008.
דיון (יוון)
דיון או דיו (ביוונית: Δίον, בלטינית: Dium) הוא כפר שנמצא למרגלות הר אולימפוס. הכפר ידוע בשל ההיסטוריה העשירה שלו והמקדש המוקדוני העתיק לזאוס.
עונת 2008/2009 בגביע אופ"א
הסיבוב הראשון
בסיבוב זה השתתפו שמונים קבוצות, מתוכן 32 המעפילות מהמוקדמות, 32 קבוצות שהצטרפו למפעל ישירות לסיבוב זה, ו-16 המודחות מסיבוב המוקדמות השלישי של ליגת האלופות. הקבוצות חולקו לשמונה בתים בני עשר קבוצות כל אחד, חמש מדורגות וחמש לא-מדורגות. החלוקה בוצעה לפי דירוג אופ"א, כאשר שתי קבוצות מאותה מדינה לא יכולות להיכלל באותו הבית. ההגרלה בכל בית הפגישה קבוצה מדורגת עם קבוצה שאינה מדורגת למפגש בשיטת בית-חוץ, כאשר המנצחת מעפילה לשלב הבתים של המפעל.
דיון (יוון)
היסטוריה
התיעוד ההיסטורי הראשון לדיון מגיע מתוקידידס שתיאר את התמרונים של המצביא הספרטני ברסידאס במלחמה הפלופונסית. על פי דיודורוס סיקולוס ארכלאוס, מלך מוקדון ביסס את מעמדה של העיר בשלהי המאה ה-5 לפנה"ס. נראה שדיון הפכה לעיר בעלת חשיבות דתית ותרבותית רבה למוקדונים העתיקים. במקום זה הקריבו מלכי מוקדון זבחים מפוארים לאלים לציון ראש השנה המוקדוני שחל בשלהי ספטמבר. באביב נערכו במקום טקסי הטהרות של הצבא המוקדוני ונערכו משתאות. העיר הייתה ידועה בשל המזבח הגדול לזאוס ולמוזות שנבנה בה לזכר אירועים מיתולוגיים שהתרחשו בסביבותיה. האזור שפע צמחייה גבוהה ונמוכה, יובלים שהובילו לנהר שהיה רחב דיו לשיט בסירות. פיליפוס השני ואלכסנדר הגדול המשיכו את המסורת ופיארו את העיר. אלכסנדר אף הגדיל לעשות והורה לליסיפוס, אחד הפסלים המפורסמים ביותר של יוון ליצור פסלים רבים עשויים ברונזה בעיר לזכר ניצחונו בקרב גרניקוס (334 לפנה"ס).
עונת 2008/2009 בגביע אופ"א
שלב הבתים
הגרלת שלב הבתים נערכה בניון ב-7 באוקטובר 2008. בשלב זה הופיעו ארבעים המעפילות מהסיבוב הראשון, שחולקו לפי מיקומן בדירוג אופ"א לקבוצות. הן הוגרלו לשמונה בתים כאשר בכל בית חמש קבוצות, אחת מכל דרג, ועל פי חוקי ההגרלה שתי קבוצות מאותה מדינה לא יכולות לשחק באותו בית. בכל בית נפגשו הקבוצות פעם אחת, ושלוש הראשונות מכל בית עלו לשלב 32 האחרונות.
דיון (יוון)
היסטוריה
העיר המשיכה לשגשג בתקופה ההלניסטית. קסנדרוס הקיף את העיר בחומות חזקות ובנה בנייני ציבור רבים. העיר ומקדשיה נהרסו בשנת 219 לפנה"ס על ידי הליגה האיטולית במהלך מלחמת בעלות הברית, אך שוקמה במהרה.
עונת 2008/2009 בגביע אופ"א
שלב הנוק אאוט
לשלבי הנוקאאוט העפילו שלוש הקבוצות הראשונות מכל בית (בסך הכול 24 קבוצות), ואליהן הצטרפו שמונה הקבוצות שסיימו במקום השלישי בביתן בשלב הבתים של ליגת האלופות.
דיון (יוון)
היסטוריה
העיר נפלה בידי הרומאים בשנת 169 לפנה"ס במהלך המלחמה המוקדונית השלישית ובשנת בשנת 32 לפנה"ס או בשנת 31 לפנה"ס הקים בה אוגוסטוס מושבה רומאית. העיר המשיכה לשגשג תחת הקיסרים הרומאים שהעריצו את אלכסנדר. התערערות השלטון הרומי לא פגעה בשגשוג העיר. במאה ה-4 וה-5 לספירה ישבו בה בישופים נוצרים של האימפריה הרומית המזרחית. סופה של העיר היה ברעידות אדמה והצפות. היא ננטשה על ידי תושביה ולא שוקמה.
עונת 2008/2009 בגביע אופ"א
שלב הנוק אאוט
בשלב 32 האחרונות, הקבוצה שסיימה ראשונה בכל בית הוגרלה מול קבוצה שסיימה שלישית. שמונה הסגניות הוגרלו מול שמונה המודחות מליגת האלופות. הגבלת המפגש. החל משמינית הגמר, אין חלוקה לפי דירוג, ומבוטלת הגבלת המפגש בין שתי קבוצות מאותה המדינה.
הגרלת סיבובי 32 האחרונות ושמינית הגמר נערכה ב-19 בדצמבר 2008 בניון, בהשתתפות המזכיר הכללי של אופ"א דייוויד טיילור, דירקטור הכדורגל המקצועני של אופ"א ג'ורג'ו מארקטי, ושגריר משחק הגמר קאן בארטו. טיילור ובארטו ניהולו גם את הגרלת סיבובי רבע הגמר, חצי הגמר ומשחק הגמר (הגרלת "הקבוצה המארחת") נערכה ב-20 במרץ 2009 בניון.
32 האחרונות
הסיבוב הראשון נערך ב-18 וב-19 בפברואר, והסיבוב השני ב-26 בפברואר 2009.
שמינית הגמר
הסיבוב הראשון נערך ב-12 במרץ, והסיבוב השני ב-18 וב-19 במרץ 2009.
רבע הגמר
הסיבוב הראשון נערך ב-9 באפריל, הסיבוב השני ב-16 באפריל 2009.
חצי הגמר
הסיבוב הראשון נערך ב-30 באפריל, והסיבוב שני נערך ב-7 במאי 2009.
גמר
משחק הגמר נערך ב-20 במאי 2009 באצטדיון שיקרי סראג'ולו, איסטנבול, טורקיה.
קרינה
בפיזיקה, קרינה היא שם כללי למספר תופעות בהן אנרגיה נפלטת מחומר ומתפשטת לסביבתה. לפעמים היא ניתנת לתיאור על ידי פליטה של חלקיקים יסודיים נושאי אנרגיה, היוצאים ממקור כלשהו, ומתפשטים ממנו בכיוון מסוים, אחד או יותר. לחלופין, ניתן לתאר קרינה כהפרעה מחזורית, או גל היוצא ממקור מסוים ומתפשט במרחב. בין סוגי הקרינה:
אנרגיה מתפשטת בצורות שונות - הולכה, הסעה וקרינה. בניגוד להולכה והסעה, רוב סוגי הקרינה אינם זקוקים לשום תווך חומרי לצורך מעבר דרכו. כך, קרינה מגיעה אלינו מהשמש ומהכוכבים כשהיא עוברת בחלל, הריק מחומר.
קרינת השמש
הקרינה הטבעית המוכרת ביותר היא קרינת השמש. השמש פולטת קרינה אלקטרומגנטית בטווח רחב, אם כי חלק גדול ממנה נבלע על ידי האטמוספירה. בליעת האטמוספירה תלויה באורך הגל, ולכן הרכב הקרינה המגיע לפני השטח של כדור הארץ שונה במעט מזה היוצא מהשמש, והוא מרוכז בעיקר סביב האור הנראה.
לקרינת השמש השפעה גדולה על מזג האוויר והאקלים באזורים שונים של כדור הארץ, בעיקר מפני שהיא פוגעת בפני השטח שלו וגורמת לחימומו. מכיוון שהשמש מחממת בכל רגע רק חלק מכדור הארץ, נוצרים הבדלי טמפרטורות בין אזורים שונים על פני כדור הארץ. הבדלי טמפרטורות אלה גורמים לתופעות טבע שונות כגון רוחות. הקרינה הפוגעת בפני הימים והאוקיינוסים, גורמת לחימומם, ועקב כך לאידוי המים בהם. אידוי זה גורם להיווצרות עננים, שבחלק מן המקרים מורידים משקעים שונים כגון גשם ושלג.
טווחים מסוימים של קרינת שמש אולטרה-סגולה, הקרויים UVB ו-UVC, יוצרים תגובה עם העור שמשפיעה על מבנהו, על ייצור הפיגמנט מלנין ועל ייצור הוויטמין D, ועל הסיכוי לסרטן עור וסוגי סרטן נוספים.
כמו כן קרינת השמש משפיעה על מחזור הערות והשינה ועל רמת וסוג הפעילות של כל בעלי החיים ועל מצב הרוח של יונקים.
שימושים נוספים
בעולם נעשה שימוש רב בקרינה:
קרינה מייננת
עם מקורות הקרינה המייננת נמנים: חומרים רדיואקטיביים (כמו גז רדון), מכשירים כגון מכשיר רנטגן או מאיצי חלקיקים, קרינת ה-UV שבאור השמש.
קרינה בלתי מייננת
קרינה זו היא קרינה אלקטרומגנטית באורכי גל ארוכים מעל סגול. גלים אלה אינם אנרגטיים מספיק כדי ליינן אטומים, ולכן, קרינה זו נקראת קרינה בלתי מייננת- היא אינה גורמת ליינון.
בתדרים אלו נמצאים אור נראה, קרינה תת-אדומה, קרינת UV קרוב (UV A), קרינת מיקרוגל וקרינה בתדר הרדיו.
עם מקורות הקרינה הבלתי מיננת נמנים: תנור מיקרוגל, אנטנות שידור ומערכת הטלפוניה הסלולרית (ראו: השפעות בריאותיות של קרינת טלפון סלולרי), ועוד.
טראווניק
טראווניק (בבוסנית: Travnik) היא עיר במרכז בוסניה והרצגובינה, בירת קנטון מרכז בוסניה השוכנת 90 קילומטרים מערבית לבירת המדינה סרייבו.
היסטוריה
שרידי יישוב מאורגן במקום מתוארכים לתקופת האימפריה הרומית. בהמשך, נשלט היישוב על ידי ממלכת בוסניה וממלכת הונגריה. באמצע המאה ה-15, בתקופת שלטונו של מהמט השני, סולטאן האימפריה העות'מאנית הוכרע ממלכת בוסניה והאזור עבר לשליטת העות'מאנים. כדי לבסס את שלטונם ביצעו העות'מאנים טרנספר אוכלוסיות בכל רחבי הבלקן. במסגרת זו התיישבו באזור תושבים מוסלמים והועתקו ממנו תושבים נוצרים. ב-1697, במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) כבשו האוסטרים את סרייבו בירת איילט בוסניה והעלו אותה באש. וכך, הפכה טראווניק לבירת האיילט. בתקופה זו התפתחה העיר והפכה למרכז כלכלי ותרבותי אזורי. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1878-1877) קיבלה האימפריה האוסטרו-הונגרית חסות על חבל בוסניה וסיפחה אותו בפועל.
עלילת הספר "ימי הקונסולים", פרי עטו של הסופר היוגוסלבי איוו אנדריץ', מתרחשת בעיר על רקע ימי המלחמות הנפוליאוניות, עת הייתה תחת שליטת האימפריה העות'מאנית.
אקלים
בטראווניק השוכנת בגובה של 514 מטרים מעל פני הים שורר אקלים ממוזג יבשתי. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 9.6oc וערכי הקיצון הממוצעים נעים מ-19.5oc ביולי ועד 1oc- בינואר.
הקהילה היהודית
בשלהי המאה ה-17, לאחר כיבוש סרייבו והעלאתה באש על ידי האוסטרים הגיעו פליטים יהודים לטראווניק והקימו בה קהילה ספרדית קטנה. המשפחות הראשונות המתועדות בקהילה היו: עטיאש, מאסטרו, אלטרץ, גאון, קונפורטי ושֹלום (salom). בית עלמין יהודי הוקם ב-1762 ובית הכנסת הראשון הוקם ב-1768. ב-1860 חרב בית הכנסת בשריפה שפרצה בטראווניק.
ב-1860 הוקם בית הכנסת השני לקהילה וכן מקווה. חלק מבני הקהילה עסקו בסחר בבדים, פירות וירקות ובייצוא תוצרת חקלאית. מקצתם עסקו במלאכה זעירה והיו אומנים. בשלהי המאה ה-19, לאחר סיפוח האזור על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית התיישבו בעיר גם משפחות של יהודים אשכנזים שהיו בעלי מעמד כלכלי איתן, חלקם עסקו במקצועות חופשיים וחלקם נשאו תפקידים פקידותיים במנגנון השלטון המקומי. לאחר מלחמת העולם הראשונה עזבו מרבית בני הקהילה האשכנזית את העיר. המשבר הכלכלי שפקד את ממלכת יוגוסלביה לאחר מלחמת העולם הראשונה לא פסח על יהודי טראווניק והייתה הגירה פנימית מהעיר לקהילות מבוססות יותר בסרייבו ובזאגרב. מספר בני הקהילה הלך וקטן בהדרגה.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בטראווניק 261 יהודים. בין אוקטובר 1941 למרץ 1942 גורשו בני הקהילה בשלושה טרנספורטים למחנות הריכוז יאסנובאץ, קרושצ'יצה וסטארה גרדישקה. כמה עשרות מיהודי טראווניק שרדו את השואה, אך הפעילות הקהילתית בעיר לא חודשה. בן הקהילה מוני לוי לחם בשורות הפרטיזנים של טיטו ובהמשך שרת כגנרל בחיל הרפואה של צבא יוגוסלביה. בעיר התגוררה משפחת גאון ומבין בניה ניתן לציין את משה דוד גאון והרב סולומון גאון.
שרידי בית העלמין היהודי הישן עדיין מצויים בפאתי העיר. נכון ל-1999 היה בית העלמין לא מגודר ולא מתוחזק ונגרמו בו נזקים רבים. ב-2009 תועדו כ-300 מצבות פזורות על מדרון גבעה בו שוכן בית העלמין, והכיתוב עליהן היה בעברית ובלאדינו. בשנה זו גם תועד מבנה בית הכנסת אשר הוקם ב-1860.
מקסימיליאן דה אנגליס
גנרל מקסימיליאן דה אנגליס (בגרמנית: Maximilian de Angelis; 2 באוקטובר 1889 – 6 בדצמבר 1974) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
דה אנגליס נולד ב-2 באוקטובר 1889 בבודפשט, שהשתייכה לאימפריה האוסטרו-הונגרית. בשנת 1910 התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-42, ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. דה אנגליס השתתף בלחימה בגליציה ובדרום פולין, ובהמשך שירת כקצין מטה בדיוויזיה ה-8 ובדיוויזיה ה-88. בסוף המלחמה נפל דה אנגליס בשבי האיטלקי, ממנו שוחרר ב-12 באוקטובר 1919. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטור צלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף דה אנגליס לצבא האוסטרי, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-8 ביולי 1921 הועלה דה אנגליס לדרגת מיור, וב-1 בינואר 1926 מונה לקצין מטה בחטיבה ה-3. ב-1 בנובמבר 1927 מונה למדריך טקטיקה בבית הספר לחי"ר, וב-15 בינואר 1929 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 בספטמבר 1933 מונה לקצין ההדרכה בחטיבה ה-1, וב-28 ביוני 1933 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 בספטמבר 1934 מונה לראש וועידת שביתת הנשק במשרד המלחמה, וב-1 באוגוסט 1935 מונה למדריך בכיר בבית הספר לפיקוד ומטה בווינה.
דה אנגליס היה תומך נלהב בנאצים, ובשנת 1934 היה מהקצינים שתמכו בניסיון ההפיכה של הנאצים. ב-13 במרץ 1938 מונה ל-3 ימים כשר המלחמה בממשלתו הנאצית של ארתור זייס-אינקווארט. עם סיפוח הצבא האוסטרי לורמאכט, הועלה דה אנגליס ב-1 ביולי 1938 לדרגת גנרל מיור, ומונה למפקד רגימנט הרגלים ה-30. ב-10 בנובמבר 1938 מונה למפקד אגד הארטילריה ה-15, וב-19 ביוני 1939 מונה לקצין מטה בקבוצת הארמייה השלישית.
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ המלחמה מונה דה אנגליס למפקד הדיוויזיה ה-76, שהייתה בעתודת הארמייה החמישית בחזית המערבית, ובמהלך המערכה על צרפת לחם דה אנגליס עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-23 במסגרת הארמייה ה-16. במהלך מבצע ברברוסה לחם דה אנגליס עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-11 במסגרת הארמייה ה-11, ולאחר מכן פעל כחלק מהקורפוסים ה-52, הקורפוס ה-4, וה-44 לסירוגין, במסגרת הארמייה ה-17.
ב-26 בינואר 1942 מונה דה אנגליס למפקד הקורפוס ה-44, שהיה חלק מהארמייה ה-17 במסגרת קבוצת ארמיות דרום. ב-9 בפברואר 1942 קיבל דה אנגליס על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון, וב-1 במרץ הועלה לדרגת חיל התותחנים. במהלך מתקפת הקיץ הגרמנית ב-1942, לחם דה אנגליס עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות דרום, ולאחר מכן במסגרת קבוצת ארמיות A. בספטמבר הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה ה-17, והשתתף בקרב על קווקז. במהלך שנת 1943 לחם דה אנגליס עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה ה-17 ומאוקטובר כחלק מהארמייה השישית במסגרת קבוצת ארמיות A, והשתתף בנסיגה מהקווקז, בלחימה בגשר קובאן, ובלחימה בדרום אוקראינה, ועל פעולותיו בקרבות קיבל דה אנגליס ב-12 בנובמבר 1943 תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון.
ב-22 בנובמבר 1943 מונה למפקד הארמייה השישית, וב-19 בדצמבר חזר לפקד על הקורפוס ה-44. ב-8 באפריל 1944 מונה דה אנגליס למפקד הארמייה השישית, שהייתה חלק מקבוצת ארמיות דרום אוקראינה, וב-17 ביולי 1944 מונה למפקד ארמיית הפאנצר השנייה, שהייתה חלק מקבוצת ארמיות F, ולחם עימה ביוגוסלביה, הונגריה ואוסטריה. ב-5 בינואר 1945 הועברה הארמייה תחת פיקוד קבוצת ארמיות דרום, ובמרץ 1945 לחמה הארמייה בקרב על גבעות טרנסבאודיאן במסגרת מתקפת אגם בלטון. ב-8 במאי 1945 נכנע דה אנגליס בראש כוחותיו לצבא האמריקני, ונלקח בשבי.
לאחר המלחמה
ב-4 באפריל 1946 הוסגר דה אנגליס ליוגוסלביה, שם נידון באוקטובר 1948 ל-20 שנות מאסר. ב-5 במרץ 1949 הוסגר דה אנגליס לרוסים, שדנו אותו במשפט ראווה ב-28 בפברואר 1952 ל-25 שנות מאסר. דה אנגליס שוחרר מהשבי רק בשנת 1955. לאחר שחרורו התגורר דה אנגליס בתחילה בהנובר, לאחר מכן במינכן, ולבסוף התגורר בגראץ עד למותו ב-6 בדצמבר 1974.
ברטראנד ראסל
ברטראנד ארתור ויליאם ראסל (באנגלית: Bertrand Arthur William Russell; 18 במאי 1872 – 2 בפברואר 1970) היה פילוסוף, לוגיקן וסופר בריטי. תרם תרומות חשובות לתחום הפילוסופיה של הלשון ותורת ההכרה. חיבוריו בתחום פילוסופיה אנליטית השפיעו רבות גם על התפתחות המתמטיקה והלוגיקה. הפרדוקס הקרוי על שמו השפיע רבות על תורת הקבוצות, והוביל להתגבשות תורת הקבוצות האקסיומטית. ראסל כתב גם על משטרים מודרניים, ועל תופעות של דיכוי המחשבה החופשית. הוא התנגד להגבלות שונות על החירות המחשבתית, ונודע כפילוסוף בעל גישה חינוכית ליברלית.
בשנת 1945 התפרסם ספרו המקיף "תולדות הפילוסופיה המערבית" שהוכר כאחד הספרים החשובים ביותר בתחום תולדות הפילוסופיה. בשנת 1950 קיבל את פרס נובל לספרות.
ראסל היה הומניסט שהקדיש חלק רב מזמנו לפעילות חברתית, בפרט נגד מלחמת העולם הראשונה, נשק גרעיני ומלחמת וייטנאם.
שנותיו המוקדמות
ראסל נולד בשנת 1872 במחוז מונמות'שייר שב למשפחה ליברלית ומשפיעה מן האצולה הבריטית. בגיל ארבע כבר היה יתום מאב ואם, ועבר לגור אצל סבו וסבתו, ביחד עם אחיו, פרנק. שנתיים אחרי כן מת גם סבו, ראש ממשלת בריטניה לשעבר ג'ון ראסל, רוזן ראסל הראשון; סבתו הייתה לדמות הדומיננטית במשפחתו.
בהתבגרותו היה ראסל בודד מאוד, והוא סיפר שלעיתים קרובות שקל להתאבד. שתי נקודות אור בחייו היו שירה (ובפרט שיריו של פרסי ביש שלי) ומתמטיקה. על אהבתו למתמטיקה סיפר ראסל כך: "בגיל 11 התחלתי, בהנחיית אחי, לקרוא את "היסודות". זה היה אחד האירועים הגדולים בחיי, מסנוור כאהבה ראשונה. לא תיארתי לעצמי שיש בעולם משהו ערב כל-כך. מאותו רגע, ועד שנתי ה-38 (עת סיימתי לכתוב את פרינקיפיה מתמטיקה עם וייטהד), מתמטיקה הייתה העניין המרכזי והמקור העיקרי לאושר בחיי".
ראסל החל את דרכו כפילוסוף בשנת 1896, עם פרסום מאמרו על הסוציאל-דמוקרטיה הגרמנית. עם זאת, עיקר תרומתו בשנותיו הראשונות הייתה בתחום הפילוסופיה של המתמטיקה והלוגיקה. בשנת 1901 גילה את הפרדוקס הקרוי על שמו. בשנים שלאחר מכן פרסם שני ספרים חשובים בשיתוף עם וייטהד, שביססו אותו כמוביל בתחומו. "עקרונות המתמטיקה", שפורסם בשנת 1903, ו"פרינקיפיה מתמטיקה", שפורסם בשנת 1910. ראסל פרסם טקסט פילוסופי חשוב נוסף: "על הציון" (on denoting), שהיווה אבן פינה של הפילוסופיה האנליטית. באותה תקופה החל גם להרצות באוניברסיטת קיימברידג'. עם תלמידיו הבולטים נמנה הפילוסוף לודוויג ויטגנשטיין, שהושפע רבות מראסל.
מלחמות העולם
ההיסטוריון פול ג'ונסון מציין שבפציפיזם שלו היה משהו תוקפני, ואף שוחר מדון. כשהוכרזה המלחמה כתב, "זה שבועות אחדים אני מרגיש שאם אפגוש במקרה את אסקווית או גריי לא אוכל להימנע מרצח".
תלמידו לודוויג ויטגנשטיין עזב את קיימברידג' והתגייס לצבא של אוסטריה מולדתו (ויטגנשטיין למד בכיתה א' עם היטלר אך הלה הושאר כיתה בעוד הוא הוקפץ כיתה). במהלך המלחמה נשבה בידי כוחות האיחוד, וכתב מכתב לראסל ובו רעיונותיו הפילוסופיים, ועיקרם הטענה שאין לדבר על מה שאינו במציאות, ושתפקיד הפילוסופיה להוציא את האדם משאלות חסרות יסוד, חסרות מענה וחסרות תוחלת, כפי שמסייעים לזבוב להיחלץ מהמלכודת בתוך צנצנת זכוכית. ראסל התלהב מספרו של ויטגנשטיין, הוסיף לדברים הקדמה משלו וביקש להוציאו לאור, אך ויטגנשטיין טען שראסל היפך את דבריו, ולא הבינם כראוי, בהתעלמו מהמיסטיקה, האמיתית לדבריו, אף שאינה מציאותית.
ראסל חזר לעבודה בשנת 1919, לאחר סיום מלחמת העולם. בשנת 1920 ביקר בברית המועצות בראשית דרכה, והיה מהראשונים שהתרשמו ממנה לשלילה. לאחר מכן גר שנה בסין והרצה על פילוסופיה.
בשנת 1921 התחתן עם אשתו השנייה, דורה. השניים הקימו ביחד בית ספר ניסויי, והולידו שלושה ילדים: ג'ון, קתרין והארייט. בין השאר התקיימו ביניהם קונפליקטים בנושא של פתיחות מינית. לדברי ההיסטוריון פול ג'ונסון השניים נתנו זה לזה חופש בכל הנוגע להרפתקאות מיניות, אבל כאשר ניהלה דורה בגלוי הרפתקאת אהבים עם העיתונאי גריפין ברי ונולדו להם שני ילדים, נתקף ראסל אי נוחות. שנים רבות לאחר מכן, הודה באוטוביוגרפיה שלו "בנישואיי השניים ניסיתי לשמר את אותו כבוד לחירותה של אשתי שהתחייב, כך חשבתי, מאמונתי. אבל גיליתי כי יכולתי למחול ומה שניתן לקרוא האהבה הנוצרית שלי, אינן עומדות בתביעות שהצבתי בפניהן- - -כל אדם אחר יכול לומר לי זאת מראש, אבל התאוריה עיוורה את עיניי".
השניים נפרדו בשנת 1932. בשנת 1936 ראסל התחתן עם אשתו השלישית, פטרישיה, שהייתה קודם לכן האומנת של ילדיו. השניים הולידו ילד אחד, קונרד ראסל, שהפך להיסטוריון מפורסם, ממקימי המפלגה הליברל דמוקרטית.
בשנת 1946, אחרי שובו של ויטגנשטיין לקיימברידג', בעת הרצאת אורח של קרל פופר, החל ויטגנשטיין בוויכוח קולני. ראסל ניסה לפשר ביניהם, והוויכוח עבר לפסים אלימים. יש הטוענים שויטגנשטיין ניגש לאח, הוציא מוט ברזל לחתות גחלים וזרק אותו על ראסל, תוך שהוא צורח: "אינני מבין אותך עכשיו ואף פעם לא הבנתי אותך".
בשנים שאחר כך עבר ראסל לגור בארצות הברית. הוא לימד באוניברסיטת שיקגו ובאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התנגד להצטרפות ארצות הברית, אך לאחר מכן שינה דעתו, בטענה שהשתלטות גרמניה הנאצית על אירופה פירושה קץ הדמוקרטיה. בעקבות מלחמת העולם השנייה מיתן את עמדתו הפציפיסטית, וטען שיש מקרי קיצון שבהם מלחמה היא הרעה הקטנה ביותר. בשנת 1940 החל ללמד בניו יורק, אך התפטר כמעט מייד בעקבות ביקורת על השקפותיו בתחומים שונים, ובפרט בגלל השקפתו המתירנית בענייני נישואים ובגידה. אלברט איינשטיין כתב במכתב תמיכה בראסל: "נפשות גדולות תמיד נתקלו בהתנגדות אלימה מצד מוחות בינוניים" בראש המתנגדים למינויו של ראסל עמד הפילוסוף ואיש החינוך ג'ון דיואי.
בעקבות התפטרותו החל ראסל להרצות על תולדות הפילוסופיה ברחבי ארצות הברית. הרצאות אלו היוו את הבסיס לספרו המפורסם "תולדות הפילוסופיה המערבית". בשנת 1944 חזר לחיות וללמד בבריטניה.
שנותיו המאוחרות ומותו
לאחר מלחמת העולם השנייה הפך ראסל לדמות ציבורית ידועה ברחבי העולם המערבי. הוא הביע את דעותיו בנושאים שונים, שלחלקם לא היה קשר ממשי עם עבודתו הפילוסופית. הוא התראיין בטלוויזיה, כתב מאמרים לכתבי עת פופולריים, וספרו "תולדות הפילוסופיה המערבית" הפך לרב מכר, ולמקור ההכנסה העיקרי שלו למשך שארית חייו. בשנת 1949 קיבל את אות מסדר ההצטיינות. בשנת 1950 הוענק לו פרס נובל לספרות, "כאות הוקרה על כתביו המגוונים והמשמעותיים שבהם דגל באידיאלים הומניטריים ובחופש מחשבה".
בשנת 1952 התגרש ראסל בשלישית, ונשא לאישה את ידידתו אדית פינץ', שהייתה מורה לספרות אנגלית. בנו של ראסל, קונרד, ניתק קשר עם אביו בעקבות הגירושין, עד שנת 1968.
בשנת 1963 זכה בפרס ירושלים לחופש הפרט והחברה, והיה הראשון שזכה בפרס.
לאחר מלחמת העולם השנייה הביע תמיכה בתקיפת ברית המועצות כדי שהיא לא תשיג נשק גרעיני. בין השנים 1945 ל-1949, כל עוד היה לארצות הברית מונופול על הנשק הגרעיני, סבר שמלחמת מנע נגד ברית המועצות הכרחית כדי למנוע שואה עולמית. עוד ב-27 בספטמבר 1953 כתב בניו יורק טיימס מגזין: "מלחמת עולם חדשה תהא אמנם נוראה, אבל אני מעדיף אותה על אימפריה קומוניסטית עולמית" אולם כבר באוקטובר 1953 הכחיש שאי פעם "תמך במלחמת מנע נגד רוסיה". בהמשך היה מעין מגשר בזמן משבר הטילים בקובה, והפך תומך נלהב בפירוק הנשק הגרעיני. בשנת 1961 נכלא שוב, משום שארגן שביתת שבת נגד הנשק הגרעיני. ראסל פעל נמרצות נגד מעורבותה של ארצות הברית במלחמת וייטנאם. בשנת 1966 פרסם ספר בשם "פשעי מלחמה בווייטנאם", והקים את ועדת ראסל – ועדה ציבורית לבדיקת מעורבותה של ארצות הברית בפשעי מלחמה.
אף שהיה רוזן, האצולה לא הייתה חלק מרכזי מחייו. הוא טען שהתועלת העיקרית בתואר היא שהוא מאפשר לו להשיג חדרים בבתי מלון. בשנים 1967–1969 פרסם את האוטוביוגרפיה שלו, בשלושה חלקים. ראסל נפטר בשנת 1970, בביתו שבויילס. על פי בקשתו לא נערך טקס קבורה דתי לציון מותו. גופתו נשרפה, ואפרו פוזר בהרי ויילס.
ארכיונו האישי של ראסל מצוי באוניברסיטת מקמסטר בקנדה.
פילוסופיה אנליטית
בדומה לשאר הפילוסופים האנליטיים, ראסל שם דגש מיוחד על הלוגיקה והפילוסופיה של הלשון ככלי להבנת המציאות. הוא טען שבעיות רבות שהטרידו פילוסופים לאורך הדורות ניתן לפתור על ידי ניתוח לשוני פשוט של המילים שמרכיבות אותן.
לדוגמה: פילוסופים רבים טענו שהמתמטיקה, בניגוד למציאות החיצונית, קיימת באופן אבסולוטי, ולא רק נתפסת על ידי החושים. כלומר: 3 ועוד 3 שווים ל-6 גם כשחושבים עליהם במנותק מהמציאות החיצונית. ראסל טען שהקביעה הזו מגוחכת, משום שהיא מבוססת על הקשר בין המילים או המושגים "1" ו-"2". בניסוחו של ראסל:
ראסל התנגד להפרדה שהייתה מקובלת בקרב פילוסופים בין שיטות העבודה של פילוסוף העוסק בלוגיקה לבין שיטות העבודה של פילוסוף העוסק באונטולוגיה, למשל. הוא שם דגש על מדע ושפה פורמלית ככלים העיקריים של כל הפילוסוף, בכל תחום. הוא אימץ גם את תערו של אוקאם ככלל בסיסי בעבודתו הפילוסופית.
לוגיקה ופילוסופיה מתמטית
בלוגיקה מתמטית יצר ראסל את הפרדוקס הקרוי על שמו, "הפרדוקס של ראסל", שהוביל לתפנית בחקר יסודות תורת הקבוצות וליצירתה של תורת הקבוצות האקסיומטית, זאת בתגובה לניסיונו של המתמטיקאי והפילוסוף גוטלוב פרגה להעמיד את האריתמטיקה על בסיס אמיתות הלוגיקה. יחד עם הפילוסוף אלפרד נורת' וייטהד יצא ראסל למסע שאפתני של העמדת המתמטיקה על בסיס הלוגיקה, באמצעות ספרם המשותף "פרינקיפיה מתמטיקה". ראסל שאף ליצור מערכת אקסיומות בסיסית למתמטיקה כולה, שהיא אפקטיבית, עקבית ושלמה, דבר שהתגלה כבלתי אפשרי עם הוכחתו של משפט אי השלמות של גדל.
ראסל, כמו פרגה, תפס את הלוגיקה כקודמת לשפה, ושאף אף הוא לבסס לוגיקה שתוכל לסלק את העמימות והבלבול שמקורן בשפה הטבעית. ראסל המשיך בפיתוח הלוגיקה של פרגה, המבוססת על תחשיב הפרדיקטים, תוך שהוא מבקש לפתור שתי בעיות: הבעיה שנוצרה על ידי הפרדוקס של ראסל עצמו ובעיות שנוצרות כתוצאה מהבחנתו של פרגה בין מובן והוראה. ראסל הרבה להשתמש בעקרון תערו של אוקאם ואף הרחיב אותו לשימושים נוספים. שאיפות אלה הובילו את ראסל לנסח עמדה הידועה כאטומיזם לוגי, ותורת ידיעה המתבססת על ההבחנה בין ידע מתוך היכרות וידע מתוך תיאור.
פילוסופיה של הלשון
ההבחנה בין מובן והוראה הובילה את פרגה לטעון שהוראתם של כל המשפטים היא ערך האמת שלהם ושהמשפטים נבדלים רק במובניהם. למשל למשפטים "כדור הארץ מקיף את השמש" ו-"2=1+1" ישנה אותה הוראה, ערך האמת החיובי. המשפטים נבדלים בכך שהמחשבה שהם מביעים שונה. במאמרו משנת 1905, על ההוראה (On Denoting) הציג ראסל פתרון משלו לבעיות אלו.
ראסל טען שהתפיסה של פרגה שלכל ביטוי יש הוראה ומובן מציעה פתרון חלקי בלבד לשלוש חידות לוגיות, שתורתו של ראסל אמורה לפתור באופן מספק:
הפתרון של ראסל היה לקבוע שישנם ביטויים בשפה שאינם שלמים, בפני עצמם, ולכן אינם תורמים הוראה למשפט השלם, אלה הם מחליפים ביטויים מורכבים יותר, שרק באמצעותם נקבעת ההוראה. המשפט "לפגסוס יש צבע לבן" מורכב למעשה מכמה חלקים עצמאיים, ויש לנתחו כ"יש דבר אחד בלבד שהוא פגסוס, ויש לו צבע לבן", ומשפט זה הוא שקרי משום שחלקו הראשון ("יש דבר אחד...") הוא שקרי. "המלך של צרפת" הוא ציון המקצר את הביטוי "קיים דבר אחד בלבד שהוא המלך הנוכחי של צרפת" וערך האמת של זה הוא שקרי (ומכאן שערך האמת של המשפט "לא נכון שהמלך הנוכחי של צרפת קרח" הוא אמיתי, ואינו חסר מובן). גם שמות ממשיים כמו "הומרוס" הם ביטויים מציינים, במקרה זה: "מחברן של האיליאדה והאודיסאה". למעשה רק כינויי גוף כמו "הוא" או "זה" הם שמות לוגיים טהורים, שיש לנו היכרות ישירה עם נושאיהם.
מאמרו של ראסל נחשב, בעיני רבים, כפרדיגמטי עבור הפילוסופיה האנליטית ובפרט עבור הפילוסופיה של הלשון. הוא מראה כיצד ניתן, באמצעות ניתוח לוגי, להראות כי התחביר של השפה הטבעית אינו המדריך הטוב ביותר עבור הפרשן הפילוסוף.
אטומיזם לוגי
סילוק היישים המיותרים נעזר בהיותה של הלוגיקה לשון אידיאלית, בניגוד ללשון היום-יומית. משפט אטומי, שאינו כולל דבר מלבד שם ופרדיקט כמו "דני נמוך", הוא משפט המורה על עובדה פשוטה. העובדות קודמות למשפטים המתארים אותן.
תורת הידיעה של ראסל
תורתו של ראסל מעניקה קדימות לאובייקטים שעמם ניתן ליצור היכרות ישירה, חושית, ולכן הטענות היסודיות ביותר בשפה מורכבות רק מאובייקטים כאלה ומכוללים. ראסל, כמו רוב הפילוסופים בעת החדשה, עסק בשאלת הקשר בין ההכרה ובין העולם החיצון לה (ראו גם סוליפסיזם). בתחילה פנה ראסל לבניית העולם החיצוני על סמך ההיכרויות שיש לנו ול"צופים אפשריים" כמותנו, ברוח הפנומנולוגיה, ואולם המימד הפסיכולוגיסטי בגישה זו הביא אותו לקבל, בסופו של דבר, שיש לבסס את ידיעת העולם החיצון לנו על בסיס משפטים וטענות שאינם מתבססים רק על מבנים לוגיים ואובייקטים שניתן להכירם באופן ישיר אלא גם על טענות שלא ניתנות לביסוס מסדני, כמו טענות אינדוקטיביות וסיבתיות, מתוך ההנחה שהעולם סדור ואינו אקראי.
ראסל ציין שעבור מי שמחזיק בגישה אמפריציסטית זוהי מסקנה קשה לעיכול ואולם הקושי נובע מפירוש לא נכון של מושג הידיעה. ראסל טען שמקורו של מושג הידיעה הוא בחיים המדעיים והפרגמטיים של טרם הפילוסופיה; ולדוגמה ידיעה שפרי מסוים הוא בשל בזכות הצבע שלו היא ידיעה אמיתית גם אם לא ניתן להצדיק אותה על סמך הניסיון בלבד (מכיוון שהיא תלויה באינדוקציה).
אתיקה
ראסל טען בתקיפות שהאתיקה אינה חלק מתחום הפילוסופיה, ועמדותיו המוסריות אינן חלק ממשנתו הפילוסופית. עם זאת, לעיתים קרובות הביע דעות בנושאים אתיים. עמדותיו בתחום זה הושפעו רבות מעמדותיו של ג. א. מור. ראסל האמין שהטוב והרע הם אבסולוטיים, אבל ניתן לקבוע מה הם רק באמצעות אינטואיציה (ראו גם: כשל נטורליסטי).
פוליטיקה ומדינות
ראסל היה פציפיסט מצעירותו, אולם מלחמת העולם השנייה הובילה אותו למיתון עמדתו. הוא טען שיש מקרים קיצוניים שבהם מלחמה מונעת רעה גדולה יותר. לכל אורך חייו התנגד לנשק גרעיני, פעל לפירוק הנשק הגרעיני ועמד בראש התנועה לפירוק נשק גרעיני. בהקשר זה ידועה אמרתו (המבוססת על משחק מילים באנגלית): " War is not about who is right, but who is left". התנגד למלחמת וייטנאם, ויזם את הקמת ועדת ראסל לחקירת מעורבותה של ארצות הברית בפשעי מלחמה.
בצעירותו תמך בקומוניזם, אולם ביקורו בברית המועצות בשנת 1920 איכזב אותו מאוד, ושינה את דעתו. בעקבות זאת כתב ראסל חיבור חשוב בשם "התאוריה והפרקטיקה של הבולשביזם", שהשפיע מאוד על דעת הקהל במערב.
ראסל היה תומך נלהב בדמוקרטיה עולמית, וכתב על כך מאמרים רבים.
לאורך מרבית חייו תמך בשוויון זכויות מלא לכל בני האדם. הוא תמך בפומבי בזכות בחירה לנשים כבר בצעירותו. עם זאת, בחלק מכתביו המוקדמים ניתן למצוא שרידי גזענות כלפי שחורים.
דת ואלוהים
ראסל התקשה לקבוע האם עליו להגדיר את עמדתו הפילוסופית כלפי הדת כאגנוסטית או שמא כאתאיסטית. בתחום זה הציג את המשל "קנקן התה של ראסל", המדבר על קנקן תה שאיש אינו יכול להוכיח את קיומו. ראסל התנגד לדתות, ובפרט לנצרות.
מין ויחסים
ראסל היה מאוד ליברלי בתחום המין ביחס לתקופתו. הוא קרא תיגר על תפישת הנישואים הוויקטוריאנית שהייתה מקובלת בארצות הברית ובבריטניה באותה תקופה. הוא הביע תמיכה במין מחוץ לנישואין, והציע מודל של "נישואים לניסיון" שאינם מחייבים לנאמנות. ראסל הציג את עמדותיו בנושא הנישואים בספרו "נישואים ומוסר".
דעות אלה הובילו לפיטוריו מאוניברסיטה בניו יורק, ולסקנדל תקשורתי גדול בעת שהותו בארצות הברית.
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
ספרים נבחרים באנגלית
סטניסלב מנולב
סטניסלב מנולב (בבולגרית: Станислав Манолев; ) הוא כדורגלן בולגרי המשחק בפירין בלגואבגרד בעמדת המגן.
קריירה
באוגוסט זומן מנולב לראשונה בקריירה לנבחרת בולגריה לקראת המשחק נגד. הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בתיקו 2-2 נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014.
המשבר האימפריאלי בארץ ישראל
המאה השלישית לספירה בארץ ישראל (פרובינקיה סוריה-פלשתינה של האימפריה הרומית) עמדה בסימן משבר כלכלי, פוליטי, חברתי ותרבותי, כחלק בלתי נפרד מהמשבר האימפריאלי שפקד את האימפריה הרומית בין השנים 235-284.
ממדי המשבר בפרובינקיה עצמה נתונים בוויכוח בין חוקרים, ויש מהם שאף מציינים את התקופה דווקא כימי השתקמות ואף פריחה. בתקופה זו הונחה התשתית לעריכתו של התלמוד הירושלמי.
תקופה זו התאפיינה בירידת הסמכות הנשיאותית, לאחר פטירתו של רבי יהודה הנשיא, ומנגד בעליית כוחם של החכמים, כגון רבי יוחנן בר נפחא.
רקע
משך התקופה בין השנים 235 ו-284 לספירה, בין רצח הקיסר אלכסנדר סוורוס לבין עלייתו של הקיסר דיוקלטיאנוס. זכה למספר כינויים בהיסטוריה הרומית כמו "תקופת המשבר האימפריאלי", "תקופת האנרכיה" או "האנרכיה הצבאית". יש המכנים את התקופה בשם "עידן הקיסרים המצביאים", מכיוון שהתופעה הבולטת בה הייתה המאבק בין המצביאים הרומיים על כס השלטון.
בזה אחר זה עלו לשלטון ברומא עשרים קיסרים, כשנתיים וחצי בממוצע לכל שליט. חלקם נרצחו וחלקם הודחו. ופרט להם נמנו שותפים לשלטון שמינו הקיסרים ושורה ארוכה של "טוענים לכתר", אשר משלו בפרקי זמן קצרים על חלקי האימפריה השונים.
כבר במאה הראשונה לפנה"ס (במיוחד לאחר מינויו של אוגוסטוס לפרינקפס) ירד כוח הפרלמנט כמעניק החותם החוקי למעמד השליטים. במהלך השנים ידע הפרלמנט עליות ומורדות, אך בתקופה זו כבר איבד את כוחו כמעניק החותם כמעט לחלוטין. בתקופה שלפני המשבר חלה גם התערערות ביכולת ההגנה של הקיסרות מפני אויבים מבחוץ כמו האימפריה הסאסאנית ושבטים מהמזרח ומהצפון.
בין הסיבות העיקריות לפרוץ המשבר ולמידת חומרתו נמנות הבאות:
בתקופה המשבר האימפריאלי התחזקו מקדמי הפיצול והפילוג ברחבי האימפריה. כוח המרכז ברומא נחלש והחלו לעלות כוחות פריפריאליים פוליטיים-רומיים מזה ואויביה של רומא מזה, שהתדפקו על שערי האימפריה. תופעה זו התגלמה היטב במישור הכלכלי, כאשר נדד גם המשקל הסגולי של הכלכלה הרומית מן המרכז אל המעטפת החיצונית, לפרובינקיות.
במקביל החלו להתגלע מתיחויות בין הפולייס (ערי-המדינה ההלניסטיות) והמושבות הרומיות מצד אחד, לבין הכפרים המקומיים. לתוך המערכת המורכבת הזו הוטל הצבא, שגויס מקרב האיכרות ואף מבין השבטים ה"ברברים". שני הגורמים הללו, מגויסי הכפרים מזה ומגויסי השבטים מזה, ימצאו את שעת הכושר המתאימה כדי לצבור כוח ואף להתמרד – אלה כנגד העיר העשירה ואלה כנגד המרכז האימפריאלי. בתקופה זו נודעה שחיקה ניכרת של ערך הכסף, שהובילה להתמוטטות מערך הכספים ולצמצום היקף ייצור המזון, מה שהביא בתורו לנטישת כפרים לטובת הערים ולירידת מעמד העיר.
נוסף על כך חל גם משבר דתי-פולחני, שנבע מההתנגשות בין הנצרות המתפשטת לבין פולחני המזרח, שאיימו על האדנות ההלנו-רומית. תמונת מצב זו משקפת את הכאוס המוחלט ששרר במרבית הפרובינקיות, שהתבטא בהתחזקות האלימות על ידי ניצול כוחם של האצילים המקומיים מטעם הרומאים את מעמדם להפקעת רכוש, גביית מיסים מעיקים והטלת גזירות שונות.
טיב המשבר במחלוקת מחקרית
די בדומה להתייחסות לתופעות היסטוריות מפורסמות, כגון תקופת הטירניה ביוון או המלוכה ברומא, עומדת תקופת המשבר האימפריאלי של המאה השלישית לספירה, בלב-לבה של מחלוקת בין היסטוריונים. קיימת אסכולה במחקר, ובכללה לגבי הדי המשבר בפרובינקיה פלאייסטינה, שדווקא בתקופה זו ידעו חברות מקומיות, מזרחיות, תקופה סבירה של התפתחות ובוודאי ששרידות לאורך המאה השלישית לספירה.
פוליטיקה אימפריאלית
בספרות חז"ל קיים תיעוד למשבר הפוליטי שפקד את הקיסרות בכך שמובא על רבי לוי שמספר על הדוכס שר הצבא, "שזרקו לו הלגיונות פורפירא". ה"פורפירא", או מעיל ארגמן המסמל את טקס ההתקסרות, משקף את תופעת המעורבות הצבאית בבחירת הקיסרים. כמו כן מובא במכילתא תיעוד על קיסר חדש שטבעו לכבודו מטבעות והנציחו אותו בפסלים, ומשעלה קיסר חדש, ולא לאחר זמן רב, שיברו את צלמי קודמו ופסלו את מטבעותיו. ספרות חז"ל מציינת בפליאה את העובדה כי אף רועה פשוט יכול ליהפך לקיסר, או לכל הלפחות ל"איפרכוס" (מעין מושל). המדרש לועג למוצאם הנקלה של הקיסרים הרומיים שחלקם הגיעו אף ממעמדות נמוכים. על דיוקלטיאנוס, אחד מהקיסרים המפורסמים, שמסמל את קץ ימי המשבר, מספר מאמר חז"ל כי בצעירותו היה רועה חזירים בטבריה.
עוד מובא בשמו של רבי יצחק אמרה בנוסח של "מלכות נכנסת ומלכות יוצאת. (אך) ישראל עומד לעולם" ללמדנו על חילופים תכופים של השלטון הקיסרי מול הנצחיות והיציבות שבעם ישראל.
המדרשים רוויים בסיפורים על חיילים שהתמרדו במפקדיהם ועל יחידות של הלגיון הרומי, שנמלטו/ערקו עם סמלי הלגיונות עמם, מה שנחשב למעשה שפל ונורא. רבי אבהו מקיסריה מספר על מרידות ברחבי האימפריה כעניין שבשגרה.
מצב כלכלי קשה
בתקופת ה"אנרכיה" גברה האינפלציה. היא התבטאה בהקטנה גוברת והולכת של כמות הכסף בכל מטבע ובשימוש גובר והולך של נחושת בתוך המטבע. בשלהי המאה השלישית לספירה היו מטבעות הכסף מטבעות נחושת המצופים בשכבה דקה של כסף. ההוצאות בתקופה זו הועצמו בשל הצורך לשלם כסף לחיילים וירידת ערך המטבע גרמה להאמרת מחירים. בספרות חז"ל מסופר כמשל על אדם שאיבד את ארנקו משנפל זה לבור ובארנק היו מאה ריבוא כסף ונזדקקו לחמישים ריבוא כדי לחלצו משם.
ספרות חז"ל מעידה בכלל על מצב כלכלי קשה, כגזירה משמים. רבי אליעזר מרמז בהפלגה על גשמי זעף וזעם שירדו במחצית המאה השלישית ורבי יוחנן הציג בהתאם לכך השוואה היסטורית של זמנים אלו: "יפה סיפסוף שאכלנו בילדותינו מפרסקין שאכלנו בזקנותינו דביומוי אישתני עלמא (שבימינו השתנה העולם)" (תלמוד ירושלמי פאה פ"ז כ ע"א).
תופעות של עוני היו לעיתים שכיחות, ולראיה שהציבור הטברייני התלונן כי ברשות כל אחד ואחד מצוי בגד אחד גם לחול וגם לשבת. בספרות חז"ל מתרבות העדויות על רעב, מחלות ואף מגיפות.
מיסים ועבודות כפייה
בתקופת ה"אנרכיה", המשבר האימפריאלי, הוטלו מיסים רבים על התושבים. המיסוי הקיים הוכבד ושאר תשלומים, ב"דמים" (כסף) וב"עין" (שווה כסף), שהיו עד אז שוליים וחסרי שימוש הפכו לעניין שבשגרה. ספרות חז"ל שיקפה אפוא את שלל המיסים, המכסים ושאר דרישות ממלכתיות ומוניציפליות.
גודש - מקור תלמודי בן מחצית המאה השלישית לספירה מעיד על גודש המיסים ותכיפותם כגון "פסים" – מס קרקע, "זימיות" – תוספת בכלל של מיסים, "ארנוניות וגולגליות".
ארנונה - אחד המיסים-התשלומים המעיקים היה "ארנונה" ((annona – מס קצוב שהוטל על בעלי הקרקע מתבואתם ומפירותיהם, בדרך כלל לצורכי הצבא, ומשום כך כונתה ארנונה זו בשם annona militaris. מס זה נגבה בשרירותיות ובדרך-כלל על ידי גורמים צבאיים, ובשל ריבוי המלחמות והצרכים הצבאיים, העיקה הארנונה על האוכלוסייה באופן חמור. כמו כן העובדה שהארנונה הייתה חלק מתקציב האימפריה בתקופה זו מעידה על גבייתה המכאיבה. באחד המדרשים מופיעה התיבה "שוקל ארנוניות" המיוחסת לבעל-הבית, לחקלאי, דבר שמעיד על כובד המס.