cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Out of the Woods
הוצאה
סוויפט הציגה בבכורה 15 שניות מתוך הווידאו קליפ של השיר בתוכנית "בוקר טוב אמריקה" ב-13 באוקטובר 2014. היא אמרה כי "Out of the Woods" הוא אחד מהשירים האהובים עליה באלבום, כיוון שהוא מייצג באופן הטוב ביותר את 1989. היא הסבירה את השיר והצהירה: "השבריריות והאופי העקום של מערכות יחסים מסוימות [...] זו הייתה מערכת יחסים שבה תהיתי בכל יום 'לאן זה הולך', אם זה הולך לשום מקום, ואם זה ייגמר למחרת". השיר יצא לאור בהתחלה כסינגל שיווקי ב-14 באוקטובר 2014 ללא הופעות בתוכניות מוזיקה, וידאו קליפ או פרסום רשמי אחר. ב-22 בדצמבר 2015, במהלך "בוקר טוב אמריקה" נודע באופן רשמי על יציאת הקליפ של "Out of the Woods". הוא שודר בשידור חי במהלך התוכנית Dick Clark's New Year's Rockin' Eve. הוא משמש כסינגל הרשמי השישי מ-1989, והוא נשלח לתחנות הרדיו ב-19 בינואר 2016.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של "Out of the Woods" בוים על ידי במאי הווידאו קליפים ג'וזף קאהן, ושודר בבכורה עולמית ב-Dick Clark's New Year's Rockin' Eve עם ריאן סיקרסט ב-ABC ב-31 בדצמבר 2015. הדבר סימל את שיתוף הפעולה הרביעי של סוויפט וקאהן באלבום, לאחר "Blank Space", "Bad Blood" ו-"Wildest Dreams". הוא צולם בניו זילנד, בהרי קווינסטאון בחופי בת'לס. במהלך הצילומים פגעה סערה קשה באזור, אשר גרמה לעצים ליפול סביבם. לאחר הפינוי, הצילומים נמשכו חודש אחר כך.
הקליפ מתחיל עם הכיתוב: "היא איבדה אותו". לאחר מכן, סוויפט נראית כשהיא עומדת יחפה על החוף ולבושה בשמלה כחולה. היא עוברת דרך מה שנראה כיער מכושף שנוצר סביבה, נרדפת על ידי להקת זאבים שקרעו לה את השמלה הכחולה, ונאבקת לברוח משורשי עצים שעוקבים אחריה. לאחר מכן, היא מוצאת את עצמה במקומות שונים המייצגים את ארבעת האלמנטים הבסיסיים של הטבע כגון ההרים המושלגים, האוקיינוס, הנוף הצחיח, מקומות בוציים ויער שנשרף. בסופו של הקליפ, היער אליו נכנסה בהתחלה נעלם כלא היה. היא חוזרת לחוף הים, ומבחינה בגרסה אחרת שלה מחכה שם. הוא מסתיים עם הכיתוב: "היא איבדה אותו, אבל היא מצאה את עצמה, ואיכשהו זה היה הכול", שהיה חלק מהמסרים הסודיים בשיר.
קאהן טען כי בקליפ "סוויפט סבלה למען האמנות" כאשר ביצעה את כל הפעלולים בו בעצמה, ללא שימוש בכפילים כשביצעה פעולות כמו ריצה בתוך בוץ טובעני או ערימות של שלג.
ביקורת
שרן שטי מסלייט אמר כי "הקליפ ממחיש היטב את תחושת החרדה עליה מדבר השיר". פיטר סבלנדוריו מניו יורק דיילי ניוז ראה את הקליפ כ"קליפ המדהים ביותר שלה באותה התקופה" ותיאר את האפקטים בו כ"מנקרי עיניים". הארלי בראון מספין תיאר את הקליפ כ"קולנועי" ו"פנטסטי". אמנדה בל מחדשות MTV השוותה את האיכות הקולנועית של הקליפ לזיכיון הסרטים "הארי פוטר", והחמיאה לעובדה כי הוא משקף את מילות השיר.
"Out of the Woods" זכה לשבחים ביקורתיים רבים מטעם מבקרי המוזיקה. ג'ייסון ליפשוטז מבילבורד נתן לשיר ציון של 4 וחצי כוכבים מתוך 5 כוכבים בסך הכול. סם לנסקי ממגזין טיים החמיא להפקת השיר, כינה את הפזמון שלו "כהמנון" ואף שיבח את השינוי בכיוון המוזיקלי של סוויפט. לינדזי זולדז ממגזין ניו יורק סברה כי השיר מסמל "כיוון חדש, מרגש, לא צפוי ובוגר בקולה של סוויפט".
בריאן מנספילד מ-USA Today שיבח גם כן את השינוי בכיוון המוזיקלי של סוויפט וטען כי שינוי זה מציג אותה בצורה "בוגרת" יותר כאמנית. מיקאל ווד מלוס אנג'לס טיימס ראה את השיר כאחד מהשירים הטובים ביותר באלבום והגדיר אותו כ"מחווה האותנטית ביותר לצליל הסינת'פופ של שנות השמונים, שסוויפט ניסתה לשחזר". אנני גלווין ממגזין סלנט כינתה את השיר כ"ניצחון מסעיר של שיר אהבה, המציע מעורבות רגשית שאינה שכיחה בפופ המיינסטרים". אנדי גיל מאינדפנדנט שיבח את מילות השיר על כך ש"הן מהוות את התמצית של השינוי הרגשי והדרמטי שסוויפט עברה", והשווה את הפקת הסינת'פופ שבו לזו של השיר "Vienna" של להקת אולטראווקס.
בפיצ'פורק דירגו את השיר במקום ה-94 ברשימת "100 השירים הטובים ביותר של 2014". ב-NME דירגו את השיר במקום השביעי ברשימת "השירים הטובים ביותר של הזמרת", ונכתב שם שהוא "אחד מהניצחונות הגדולים ביותר של סוויפט" וזאת, בנוסף לכך שהוא כונה כ"המנון" ו"מלהיב". נייט ג'ונס ממגזין ניו יורק שיבח גם הוא את הפקת השיר, אך רוב שפילד מרולינג סטון הביע פחות התלהבות ממנו כשהוא מרגיש "שהקומפוזיציה מציפה את המילים הסבוכות".
הצלחה מסחרית
תחילה, השיר יצא כסינגל שיווקי וכתוצאה מכך נכנס למקום ה-18 במצעד הבילבורד הוט 100, ובמצעד השירים הדיגיטליים הגיע למקום הראשון, והפך לשיר השמיני שלה לעשות זאת. קצת לפני שיצא כסינגל, הוא חזר בחזרה למקום ה-46 אך לא הצליח להיכנס בחזרה לעשרים העליונים. נכון ל-11 במאי 2016, השיר קיבל את מעמד הפלטינה בארצות הברית על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי, על מכירות של למעלה ממיליון עותקים במדינה.
בנוסף לכך, הוא הגיע למקום הראשון בישראל, השישי בניו זילנד, השמיני בקנדה הוט 100, וה-19 במצעד הסינגלים האוסטרלי. בקנדה ואוסטרליה קיבל את מעמד הזהב ובנורווגיה את מעמד הפלטינה.
הופעה וגרסאות כיסוי
ב-30 בספטמבר באותה השנה היא ביצעה את השיר ביחד עם מספר שירים במוזיאון הגראמי במסגרת אירוע מיוחד שהתרחש לכבודה. ב-15 בפברואר 2016 ביצעה שוב את השיר בטקס פרסי הגראמי ה-58. בנוסף לכך, היא הופיעה עימו גם בסיבוב ההופעות "The 1989 World Tour", שנועד לקידום 1989 ובתאריכים נבחרים בסיבוב ההופעות שקיימה אחריו.
זמר הרוק ריאן אדמס הקליט גרסת כיסוי לשיר כחלק מהאלבום שלו 1989 שהוא בעצם אלבום המכיל גרסאות כיסוי לכל השירים של סוויפט מאלבומה, 1989.
קרדיטים וצוות
כל הקרדיטים שלהלן לקוחים מהערות האלבום של 1989.
שיטת מיכא"ל
מיכא"ל (ראשי תיבות: "מיצוי כישורים אישיים למצוינות") היא משנה קיומית-חברתית ושיטה חינוכית שפותחה בישראל בידי יובל אלוני, מני ברזילאי ואחרים. לשם הפצתה הוקמה חברה המקיימת סדנאות. סביב השיטה התפתח גם חוג ערכי-אידאולוגי המורכב ברובו מישראלים.
התוכנית החלה לפעול בשלהי שנות השמונים במטרה להתמודד עם הפער העדתי באמצעות שיפור הישגי החינוך בפריפריה החברתית של מדינת ישראל. היא כללה פעילות התנדבותית עבור גופים ישראליים שונים (עמותת זהב"י - זכויות המשפחות ברוכות הילדים, היחידה להכוונת חיילים משוחררים במשרד הביטחון, קרן הברון אדמונד דה רוטשילד, מכינת הבוגרים של האוניברסיטה העברית ועוד). החוג פעל בעידודם של אישי ציבור כמו פרופ' נחמיה לבציון (נשיא האוניברסיטה הפתוחה דאז), פרופ' ישעיהו ליבוביץ ואברהם הרמן (שכיהן כנשיא האוניברסיטה העברית).
כמשנה קיומית-חברתית
מיכא"ל היא פילוסופיה נאו-פרנקליאנית, המבוססת על שני עקרונות-יסוד, עיקרון אוניברסלי ועיקרון אינדיבידואלי. העיקרון האוניברסלי גורס כי כל בני האדם נולדו עם "פוטנציאל יכולות שכליות ורגשיות זהות". לפי העיקרון האינדיבידואלי, מידת מימוש פוטנציאל זה תלויה במידה רבה בבחירתו ובמידת החלטיותו של האדם עצמו לעשות זאת, אך גם בסביבת האדם. מיכא"ל ממחישה כיצד שני עקרונות-יסוד אלו משתלבים ביחס שבין האדם לבין כל חלק מחלקי המציאות, (החל בחומר, בזמן ובקוסמוס, דרך האישיות, ההכרה, התודעה והרוח, וכלה בחברה, במדינה ובארגונים בינלאומיים).
השיטה משלבת חזון סוציאליסטי, במסגרתו יתבטלו הפערים החברתיים, עם אידיאל קפיטליסטי המבליט את חיוניותה של היוזמה הפרטית. לפי עקרונות השיטה מתנגדים אנשי החוג מלהאשים את מוקדי הכוח שבסביבה החברתית (בניגוד למקובל בסוציאליזם) וכן הם מתנגדים לתחרותיות (למרות שהיא כלי קפיטליסטי קלאסי).
כשיטה חינוכית
מיכא"ל היא גם מתודה חינוכית פרטנית מורכבת, המבוססת על ידע (המוגדר בקרב חברי החוג כ"סוד מסחרי"), כיצד להביא את החניך תוך תקופה קצרה לשתי ההכרות האמורות, האוניברסלית והאינדיבידואלית. מטרה זו מתבצעת על ידי העברת החניך תהליך אינטלקטואלי וחווייתי של הצלחה עצמית, לרוב בלתי צפויה, בדיסציפלינות רבות ומגוונות ככל האפשר. התוכנית מקנה מיומנויות בשבעים תחומי ידע שונים. החל בלימודים קלאסיים – במיוחד אלו הנחשבים כ"תלויי כישרון מיוחד" (כגון: מוזיקה, מתמטיקה, ציור, שפות) ותחומים נוספים, כגון: אינטליגנציה רגשית, מנהיגות, קבלת החלטות, ניהול זמן, שיפור הזיכרון, יצירתיות, התגברות על חרדת בחינות, דמיון מודרך, קריאה מהירה, תיאטרון; וכלה בתחומי העולם החדש: מכניקת הקוונטים, ננוטכנולוגיה, תורת הכאוס, אינטרנט, לוגותרפיה, זכויות האזרח, מודעות סביבתית.
תוכנית מיכא"ל מיושמת בישראל בבתי ספר, כולל בערי פיתוח ובשכונות מצוקה, ככלי של משרד החינוך הישראלי לניתוק ההתאמה בין מעמד סוציו אקונומי לבין מוצא עדתי. על פי מחקרים חיצוניים ומשוב פנימי התוכנית מביאה לשיפור משמעותי בדימוי העצמי של התלמיד, ובהנעתו להתאמץ ולהצליח. הדבר מתבטא, בין השאר, בשיפור ההישגים בלימודים ובהעלאת אחוזי הזכאות לתעודת בגרות. בעקבות התוכנית חל שיפור משמעותי של תרבות הלמידה בבית הספר והיקף האלימות יורד.
חברת מיכא"ל
לשם הפצת השיטה הקימו אלוני וברזילאי בשנת 1993 חברה בע"מ בשם 'מיכא"ל (שירותי ניהול וחינוך למצוינות)'. החברה פועלת בארץ ובעולם בשירותן של מערכות ממשלתיות (כמו מערכת החינוך, הצבא, חברת החשמל) ושל חברות עסקיות. בשנת 2003 הודיעה ממשלת בולגריה כי בכוונתה להפוך את התוכנית לפרויקט לאומי. במאי 2005 נחתם הסכם עם אנשי אקדמיה דרום-קוריאנים - ליישום התוכנית במערכת החינוך שם.
החברה מקיימת בארץ קורסים במסגרת של קבוצה הטרוגנית שבתוכה מתחוללת דינמיקה קבוצתית. מטרת הקורס להביא למודעותו של המשתתף את מרכזיותם וחשיבותם של מוקד השליטה הפנימי ושל היכולת ליצור "תמונת עתיד" של האדם - כתנאי ראשוני לפתח ולמצות באופן יצירתי את יכולותיו האישיות. בקורס נעשה שימוש בטכנולוגיות-למידה מתקדמות. התוכנית מיועדת להניע את המשתתף לקחת אחריות על עצמו ועל עתידו - כדרך חיים. הקורסים כוללים כ-15 מפגשים של כמה שעות, המתקיימים בבית הספר לאחר שעות הלימוד הרגילות. בעקבות המשוב של התלמידים ושל המנחים מופקת מדי שנה גרסה חדשה ומשופרת.
החברה מציעה קורסים גם למבוגרים, והיא פועלת גם בצה"ל, במשרד העבודה והרווחה, במכללות ועוד. לתוכנית ישנם כמאה אלף בוגרים.
הכרה ציבורית בתוכנית החינוכית של השיטה
תוכנית מיכא"ל זכתה פעמיים (בשנים 1989, 1996) בפרס הקרן הבינלאומית לחינוך. בשנת 1996 נציג מיכא"ל נבחר להדליק משואה בטקס יום העצמאות ה-48 של מדינת ישראל.
בשנת 1998 נבחרה השיטה להיכלל בתוכניתה של המועצה הלאומית למלחמה בעוני. בשנת 2007 היא נבחרה על ידי ועדת שמידט (שהוקמה על ידי משרד ראש הממשלה, בצירוף גורמי ממשל נוספים) להיכלל במסגרת התוכנית הלאומית לטיפול בילדים ובני נוער בסיכון ובמצוקה.
בדו"ח ועדה שהקים משרד החינוך בשנת 1999 נאמר: "לפי מיטב הבנתנו המקצועית... תוכנית מיכא"ל ראויה לקבל פטור ממכרז, בשל היותה תוכנית עדיפה באופן משמעותי ביכולת לקדם את התלמידים ואת יעדי המשרד, והן בשל עלותה הכספית שהיא הנמוכה ביותר בכל פרמטר שנבחן: עלות לשעת לימוד, עלות לתלמיד ועלות לקבוצות לימוד בסקטור הפרטי... אנו נחושים בקביעתנו שכיום אכן תוכנית מיכא"ל הינה יחידה מסוגה".
מחקרים אקדמיים שונים נערכו על התוכנית החינוכית של מיכא"ל. ממחקר של מיכאל לוטן, בייעוצו המדעי של פרופ' חיים אדלר, שנערך בשנים 2001-1994 עולה כי ביכולת התוכנית להעלות באופן משמעותי את אחוז הזכאים לתעודת בגרות. לפי המחקר אחוז הזכאות של בוגרי מיכא"ל עמד על כ-74% בעוד שאחוז הזכאות לבגרות של תלמידים מאותם בתי ספר בהם פעלה התוכנית, שלא למדו בה, עמד על 36%. מחקר נוסף של לוטן הוזמן בשנת 1998 על ידי אגף השיקום במוסד לביטוח לאומי.
דו"ח מבקר המדינה
בדו"ח מבקר המדינה לשנת 2008 נמצאו ליקויים בהתקשרות משרד החינוך עם חברת מיכא"ל כספק יחיד ללא מכרז. בדו"ח נמתחה ביקורת על שהמשרד הסתפק בנתוני הזכאות לבגרות בקרב בוגרי התוכנית שסיפקה החברה עצמה ולא ביצע מחקר עצמאי, וכן על כך שאת התוכנית קידם מנהל אגף במשרד אשר נמנה בין מעצבי השיטה, למרות ניגוד העניינים. מהדו"ח עולה כי התוכנית פעלה ללא מכרז, בניגוד להנחיות. בנוסף, נאמר בדו"ח שחברת מיכא"ל חרגה מההסכם עם משרד החינוך לפיו מאושרת נשירה של 25% מהתלמידים המשתתפים בתוכנית, כשבפועל עמדו שיעורי הנשירה על 40%. כתוצאה מכך שילם משרד החינוך לחברה כ-13 מיליון ש"ח עבור 11,000 תלמידים שלא סיימו את התוכנית.
חדקן לבן
חדקן לבן (שם מדעי: Acipenser transmontanus), הידוע גם בשמות "חדקן האוקיינוס השקט" ו"חדקן קולומביה", הוא מין של דג ממשפחת החדקניים, מסוג החדקן. המין מצוי בחוף המערבי של אמריקה הצפונית מאזור האיים האלאוטיים עד לקליפורניה.
הוא המין הגדול ביותר שחי במים מתוקים באמריקה הצפונית והמין השלישי בגודלו במשפחת החדקניים. החדקן הלבן ידוע בגודלו העצום. הוא מגיע למשקל של 816 ק"ג ולאורך של.
מאפיינים פיזיים ומראה
החדקן הלבן בעל מבנה גוף צנום וארוך (הכולל ראש ואף ארוכים וצרים). לדג אין קשקשים, במקום זאת הוא בעל מעטפת שריון.
החדקן הלבן משתייך לקבוצת דגי גרם אך בגופו יש יותר סחוס מאשר עצם ולכן דומה יותר לכריש. במבנה גופו של החדקן הלבן חל שינוי מועט מאוד מאז הופעתו לפני כ-175 מיליון שנה ולכן צורתו נראית עתיקה.
אזור מחיה ורבייה
החדקן הלבן חי בתחתית נהרות, מפרצים שופכי נהר הזורמים באיטיות כולל באזורי מים מליחים שנמצאים בכניסה לנהרות גדולים. רוב הזמן יחיה בסביבה ימית ויגיע לאזור הנהר על מנת להשריץ.
במשך עונת הרבייה החדקן הלבן עובר למים נקיים ולאזורים מהירים יותר בנהר כמו מתחת לאשד עם החצץ וסלעים גדולים אשר נמצאים בתחתית הנהר.
איגנץ ציגלר
הרב ד"ר איגנץ צִיגלֶר (Ignaz Ziegler; 29 בספטמבר 1861, אלסוקובין, אוסטרו-הונגריה – 18 ביולי 1948, ירושלים) היה רבה של קרלסבד בין השנים 1888–1938 וחוקר במדעי היהדות.
ביוגרפיה
ציגלר נולד בשנת 1861 באלסוקובין (כיום דולני קובין), שבאימפריה האוסטרו-הונגרית. הוא למד בבית המדרש לרבנים בבודפשט ובאוניברסיטת בודפשט. במהלך לימודיו הושפע על ידי התנועה הרפורמית, ובשנת 1888, מיד עם קבלת תואר דוקטור עבור עבודה על הנביא מלאכי (Malachi profeta forditasa es magyarazata), נקרא לכהן כרב הקהילה הרפורמית בקרלסבד שבבוהמיה. בהשתדלותו הוקם בקרלסבד, באישור הקיסר פרנץ יוזף, בית חולים, שנפתח ב-1 במאי 1903.
הוא תמך בציונות וכתב ספרים ומאמרים רבים במדעי היהדות. במחקרו על הפולמוס היהודי-נוצרי בימי הביניים (1894) הציע שעל היהודים להימנע מוויכוחים עם הנוצרים כדי להימנע מרדיפות אנטישמיות. מחקרו "משלי המלך במדרש, מוארים על פי תקופת הקיסרות הרומית" (בגרמנית:  Die Königsleichnisse des Midrasch beleuchtet durch die römische Kaiserzeit; 1903) הוא ספר יסוד בנושא.
בסתיו 1938, על רקע עליית הנאצים לשלטון, לאחר האנשלוס והסכם מינכן, סיים ציגלר 50 שנות פעילות בקרלסבד (שלאחר מלחמת העולם השנייה נכללה בתחומי צ'כוסלובקיה ונקראה קרלובי וארי) ונמלט מצ'כוסלובקיה.
איגנץ ציגלר נפטר בשנת 1948 בירושלים, בן 87 במותו.
לקריאה נוספת
רשמים אוטוביוגרפיים:
גלוית מרב
גלוית מרב (באנגלית: Maximum Card) היא גלויה עם תמונה שבה הבול מודבק על הצד עם התמונה ולא בצד האחורי, כמקובל בגלוית דואר רגילה. חותמת הדואר מוטבעת בחלקה על הבול ובחלקה על התמונה כאילו היא מצמידה את הבול לתמונה.
גלוית מרב ממצרים משנת 1893
ב-31 באוגוסט 2003 הוצעה למכירה באי ביי גלוית מרב אשר תוארה כקדומה ביותר והיא נושאת חותמת מ-15 בנובמבר 1893 ונמכרה תמורת 790 דולר. גלוית מרב הזו עומדת בהגדרות: גלוית הדואר המאוירת ובול הדואר מראים אותו אובייקט. הבול מודבק על הצד המאויר של גלוית הדואר כאשר חותמת הדואר מוטבעת על הגלויה ועל חלק מהבול. הגלויה מתארת בין היתר את הספינקס ואת הפירמידה הגדולה של גיזה. הבול המצרי בצבע ארגמן בן 5 מיל מראה אף הוא את הספינקס ואת הפירמידה הגדולה של גיזה. חותמת הדואר היא של מלון שפארדס בקהיר מ-15 בנובמבר 1893. גלוית מרב זו, המכונה גלוית המרב המוחלטת, מקדימה בארבעה חודשים את גלוית המרב מפורטוגל שנחשבה לפניה כקדומה ביותר. הגלויה נשלחה במקור ממצרים לברלין בגרמניה. דניאל אולסן כתב שראה גלוית מרב דומה ממצרים מפברואר 1894 בתערוכת בולים בלוקסמבורג.
גלוית מרב מפורטוגל משנת 1894
עד לא מכבר, גלוית המרב הידועה כקדומה ביותר הייתה מפורטוגל. גלוית הדואר המאוירת עם בול בערך 10 רייס (סקוט מספר 98) הנציחו את הנווט הנסיך הנרי שחי מ-1394 עד 1460. חותמת הדואר היא של פורטו, מקום הולדתו של הנסיך הנרי מ-4 במרץ 1894, החותמת היא מיום ההופעה הראשון של הבול ושל הגלויה. התמונה של גלוית מרב זו איננה בנמצא בימינו. פריט דומה ידוע הוא לכבוד 500 שנה להולדת הנסיך הנרי עם חותמת של ליסבון מ-8 במרץ 1894, רק ארבעה ימים מאוחר יותר מגלוית המרב הקדומה. על פי דניאל אולסן הגלויה שימשה למשלוח בתוך פורטוגל והבול הנוסף בערך 10 רייס שימש כתוספת למשלוח לחו"ל. גלוית המרב המדוברת נשלחה מפורטוגל לאנגליה. נושא הבול מתאים לאיור של גלוית הדואר.
העתיד
הגילוי של גלוית המרב המצרית מצביע על האפשרות של מציאת גלויות מרב מוקדמות יותר. גלוית הדואר הראשונה נכנסה לשימוש באוסטריה בשנת 1869. בסוף המאה ה-19 בקרו במצרים תיירים רבים ששלחו גלויות דואר לארצות מהן באו ומנהג נפוץ היה להדביק את בול הדואר על הצד המאויר של גלוית הדואר. גלויות רבות תארו את הספינקס והפירמידות והצע הבולים היה מוגבל לבול הספינקס והפירמידה.
מקסימפיליה
התחביב של הכנה ואיסוף של גלויות מרב קרוי מקסימפיליה. בעל אוסף גלויות מרב צריך לחקור ולהציג את ההתאמה המרבית בין האלמנטים המרכיבים את גלויות המרב. התאמת נושא, התאמת מקום והתאמת זמן. כמו בכל אוסף בולאי גם אוסף של גלויות מרב נקבע לפי מצב הפריטים, הנדירות של החומר הבולאי והצורה שהפריטים מוצגים ומוסברים בתצוגה.
תצוגה של גלויות מרב בתערוכת בולים נעשית לפי מדינה מסוימת או לפי קבוצות של מדינות, ואפשר לבחור נושא תצוגה מיוחד שאינו בהכרח מתאים למדינה מסוימת. להכנת התצוגה נדרש ידע בתחום הבולים, חותמות הדואר והנושא המוצג על ידי הגלויה המאוירת.
המרד על השארק
המרד על השארק (באנגלית: The Shark Mutiny) הוא ספר מתח צבאי מאת הסופר הבריטי פטריק רובינסון.
עלילה
עלילת הספר נפתחת כאשר מכליות נפט התפוצצו במפרץ הפרסי. קצין הערכה זוטר בסוכנות לביטחון לאומי חשד כי הדבר אינו מקרי וכי הסינים מיקשו את המפרץ במוקשים ימיים. היועץ לביטחון לאומי אדמירל בדימוס ארנולד מורגן, מפקד צוללת בעברו, המליץ בשל כך לנשיא ארצות הברית על שליחת יחידת הקומנדו הימי אריות הים" (Navy SEALs) לשני מבצעים חשאיים שמטרתם הסגת סין מהמרחב. צוות קומנדו אחד נשלח להוציא מכלל פעולה את בית הזיקוק החדש שסין מפעילה באירא, ואילו צוות אחר נשלח לחבלה בבסיס המבצעים הימי החדש של הצי הסיני בבורמה. משימת הובלת הצוותים מוטלת על אוניית צי ארצות הברית "שארק", צוללת גרעינית ישנה במשימתה האחרונה, בפיקוד סא"ל דונלד ריד.
משימת הפשיטה באיראן הוטלה על צוות קומנדו ימי בפיקוד רס"ן ריי שפר, אך הכוח הסתבך ומפקד הצוללת, סא"ל ריד סירב לבוא לעזרתם. בשלב השני יצאה לפועל הפשיטה של צוות קומנדו ימי על הבסיס הסיני בבורמה בפיקוד סא"ל ריק האנטר, קצין מיומן ומעוטר. כאשר גם כוח זה נחשף ונאלץ להימלט תחת אש סירב סא"ל ריד שוב לסכן את הצוללת ולחלצם. אז נאלץ סגנו של ריד, רס"ן דן הדלי, חברו הטוב של סא"ל האנטר שלמד איתו באקדמיית הצי באנאפוליס, למרוד על מנת לחלץ את הלוחמים.
מלאנז'ה
מלאנז'ה (בפורטוגזית: Malanje או Malange) היא עיר בצפון-מערב אנגולה ובירת המחוז הקרוי על שמה. העיר מרוחקת 350 ק"מ דרום-מזרחית לבירה לואנדה ולפי תחזית רשמית לשנת 2022 אוכלוסיית העיר מנתה 641,011 תושבים. בסביבת העיר נמצאים מפלי קלאונדולה (Calandula), תצורות הסלע של פונגו אנדונגו (Pungo Andongo) וסכר קפנדה (Capanda). האקלים הוא לרוב לח, ממוצע הטמפרטורות נע בין 20–24 מעלות צלזיוס וכמות המשקעים נעה בין 900 ל-130 מ"מ בעונה הגשומה (אוקטובר-אפריל).
השלטון הקולוניאלי
במאה ה-19 נוסדה מלאנז'ה על ידי מתיישבים פורטוגזים. סלילתה מסילת הברזל בין מלאנז'ה לבין הבירה לואנדה ברמות הפוריות, החלה ב-1885. בסביבת העיר השתרע אזור גידול הכותנה העיקרי של המושבה שהיה המניע להתפתחותה. העיר התפתחה באמצע המאה ה-19 כשוק פתוח ברמת אנגולה המרכזית. בהיותה בגובה של 1333 מטרים מעל פני הים, האקלים במלאנז'ה הוא טרופי יבשתי האידיאלי לסוגים מסוימים של גידולים חקלאיים. העיר התפתחה כמרכז חשוב לשירותי חקלאות, תעשייה ומסחר. ענפי היצור שלה הם: כותנה, טקסטיל, קפה, פירות ותירס. מבני הציבור בעיר כללו בית קולנוע, בית חולים, תחנת רכבת ושדה תעופה.
אתרים חשובים
ליד העיר נמצא הפארק הלאומי קנגנדלה (Cangandala) שהוקם על ידי השלטונות הפורטגזים ב-1970 לצורך הגנתה של אנטילופת הסוס הענקית (תת-מין של אנטילופת סוס שחורה) שנתגלתה ב-1963. מבני דת מרכזיים הם הכנסייה האוונגלית ב קווסואה (Quêssua), קברה של המלכה נזינגה (Nzinga) מהמאה ה-17 וקברו של ז'וזה דו טלאדו (José do Telhado), שהיה מעין רובין הוד מקומי בתקופה הקולוניאלית.
תחבורה
בתקופה הקולוניאלית הוקם בעיר שדה תעופה שכיום מתקיימות בו טיסות אל עיר הבירה לואנדה. סלילתה של מסילת הברזל בין לואנדה למלאנז'ה החלה בשנת 1885. לאחר מלחמת האזרחים הוחל בשיקום הקו ההרוס.
השר לעניינים חברתיים
השר לעניינים חברתיים היה בעבר פקיד בממשלה שהיה הממונה על נושאי חברה, ופעל ליצירת שיח ולקירוב בין המגזרים המגוונים בחברה הישראלית. מינוי זה הוגדר כשר בלי תיק.
תפקידו המרכזי של השר לעניינים חברתיים היה קישור בין נושאי חברה לנושאי תפוצות. דרך העיסוק בחוליים של החברה הישראלית, בשסעים, באתגרים לחיבורו של הפסיפס התרבותי, פעל השר לרתום את יהדות העולם ליתר מעורבות, להזדהות עם החברה הישראלית, להשתתפות ולתרומה בפתרון הבעיות, המעיקות על החברה בישראל.
חודש חשוון - חודש נטול חגים, הוכרז כ-"חודש חברה לכלל העולם היהודי", אשר בו עוסקים בישראל, כמו גם ביהדות התפוצות, בפעילות חברתית. עשרות רבות של קהילות יהודיות בעולם כבר הביעו את נכונותן להשתתף בפרויקט, והן יוזמות התנדבות חברתית בבתי חולים ומועדוניות באזורי מגוריהן.
יוזמה נוספת, שקודמה על ידי השר, הייתה תוכנית "יהדות לכולם", שפעלה ברחבי ישראל. עשרות אלפי ישראלים - שומרי מסורת וחילונים, עולים חדשים וישראלים ותיקים, השתתפו מדי שנה בתוכנית "יהדות של כולם". התוכנית, הנערכת בחגי ישראל, איפשרה לציבור הרחב לחוות את חוויית החגים והמסורת באווירה יהודית חמה ופתוחה, במרכזים ציבוריים מחוץ לבתי הכנסת. במסגרת "יהדות של כולם", נדונו תוכני החג המסורתיים תוך עיסוק בסוגיות אקטואליות, הקשורות לתרבות הישראלית.
בממשלות ישראל ה-28 וה-30, כיהן בתפקיד זה מיכאל מלכיאור (ישראל אחת ואחר כך עבודה-מימד). בממשלה ה-29, כיהן בתפקיד זה שמואל אביטל (עם אחד). אז נקרא התפקיד "השר לתיאום חברתי".
אאוטבריין
אאוטבריין היא חברה העוסקת בפרסום דיגיטלי משתלב. הפלטפורמה פועלת באתרי תוכן ומאפשרת לגולשים לגלות תכנים אורגנים ותכנים ממומנים המותאמים אישית לתחומי העניין שלהם. התכנים הממומנים מאפשרים לגולשים להגיע אל אתר האינטרנט הרלוונטי וכך הגוף העסקי המממן את הפרסום או התוכן נהנה מחשיפה ומתנועת גולשים אל האתר או האפליקציה שלו.
מוצרים
אאוטבריין מפתחת טכנולוגיית Feed ומכיל תכנים מותאמים אישית כגון: תוכן ממומן, תוכני וידאו, בלוגים ועוד. הטכנולוגיה של אאוטבריין מוטמעת באתרי תוכן מובילים בעולם כדוגמת אתרי חדשות בינלאומיים.
מוצר מרכזי אחד של החברה נקרא Amplify. המוצר מאפשר למפרסמים לעלות פרסום משתלב (״נייטיב״) מטעמם ובאמצעות כלי טירגוט המאפשרים להגיע למיליוני קוראים. המוצר הושק ב-2008 ונעשה בו כיום שימוש במעל ל-20 מדינות.
מוצר מרכזי שני של החברה נקרא Engage. המוצר מאפשר לבעלי אתרים למקסם את ההכנסות של אתרי התוכן שלהם באמצעות פרסום משתלב (״נייטיב״) וכלי מוניטיזציה.
בחודש מאי 2018 השיקה אאוטבריין לראשונה כלי וידאו בשם Focus, אשר הרחיב את פעילות הפלטפורמה בענף הפרסום המשתלב גם לתכנים מבוססי וידאו. בספטמבר 2019 הושק בארץ מוצר וידאו נוסף: Outstream והרחיב את הצעת הווידאו של אאוטבריין.
נכון למרץ 2019 הפלטפורמה של אאוטבריין מציגה תכנים ב־108,121 אתרי תוכן.
אאוטבריין מנצלת לצרכים מסחריים מידע שנשאב מאתר wikiwand.
היסטוריה
אאוטבריין השיקה לראשונה את הפלטפורמה שלה בשנת 2006. הפלטפורמה נוסדה על ידי ירון גלאי ואורי להב ששירתו יחד כחובלים בחיל הים של צה״ל.
גלאי מכר את Quigo ל-AOL בשנת 2007 תמורת 363 מיליון דולר.
להב עבד ב-Shopping.com אשר נמכרה לאיביי בשנת 2005.
מטה אאוטבריין נמצא בניו יורק וכן ישנם עוד 17 משרדים: בישראל (נתניה), לונדון, סן פרנסיסקו, שיקגו, סאו-פאולו, מדריד, פריס, מינכן, קלן, אמסטרדם, בריסל, מילאנו, טוקיו, לובליאנה, סינגפור, מומבאי וסידני.
פיננסים
נכון לשנת 2019, החברה ביצעה 7 סבבים של גיוס הון וגייסה סה״כ קרוב ל-200 מיליון דולר.
בספטמבר 2019 הודיעה אאוטבריין על מיזוג עם טבולה, מתחרתה הגדולה. תוכנן שהחברה הממוזגת תקרא טבולה ותנוהל על ידי אדם סינגולדה, מייסד ומנכ״ל טבולה. בספטמבר 2020 התפרסם כי המיזוג בין טבולה ואאוטבריין עלה על שרטון.
ביולי 2021 הונפקו מניות החברה בנאסד"ק.
רכישות
החברה רכשה 8 חברות בתחומים המשיקים לתחום העיסוק שלה: Surphace (פברואר 2011), Scribit פלטפורמה לאירכוב תוכן (דצמבר 2012), Visual Revenue לעריכת תוכן (מרץ 2013), Revee המסייע לאופטימיזציה בעמודי תוכן (בשנת 2016), Zemanta פלטפורמה לרכישת שטחי פרסום משתלב (יולי 2017), חברת AdNgin המאפשרת ניהול פרסונליזציה אוטומטי (בשנת 2018) וחברת Ligatus פלטפורמת פרסום משתלב (פברואר 2019). בנובמבר 2021 רכשה את חברת Video Intelligence השווייצרית תמורת 55 מיליון דולר.
מודל עסקי
אאוטבריין משלמת לאתרי התוכן על מנת לפרסם בהם לינקים לאתרים המממנים.
האתרים המממנים משלמים לאאוטבריין עבור כל הקלקה (PPC) שנעשית על ידי הגולשים על התוכן המפנה לאתרים שלהם. כמחצית מההכנסות עבור הקליקים משולמות לאתרי התוכן בהם מתפרסמים התכנים הממומנים.
הפלטפורמה של אאוטבריין מאפשרת לאתרי התוכן להציג לגולשים שלהם תכנים נוספים של אותו אתר תוכן, שיאריכו את משך השהייה שלהם באתר.
חדקן אירופי
חִדְקָן אירופי (שם מדעי: Acipenser sturio), הידוע גם בשמות "חדקן בלטי" ו"חדקן מצוי", הוא מין של דג ממשפחת החדקניים, מסוג החדקן.
מאפיינים
אורך החדקן האירופי כ-1–2 מטר כשפרטים יכולים להגיע ל-. בממוצע המשקל שלו הוא 150 ק"ג אך יכול להגיע ל-315 ק"ג. הם מגיעים לבשלות ובגרות מינית בגיל מאוחר (הזכרים בגיל 12–14 והנקבות בגיל 16–18) ויכולים לחיות 40 שנה לכל היותר.
הם מצויים בכל חופי אירופה למעט הים השחור ואף בעלי יכולת לחצות את האוקיינוס האטלנטי ולהגיע לחופי אמריקה הצפונית. כמו שאר החדקנים הם משריצים בנהרות של החופים.
הם אוכלי צדפות וסרטנים שהם מוצאים בעזרת הבינים שלהם.
בתחילת המאה ה-19 הדג היה נפוץ לשם הכנת קוויאר אך הפך לדג מוגן ברחבי אירופה בשנת 1982 ונחשב למין במצב "פגיע" לפי הרשימה של IUCN.
ג'ון דלטון
ג'וֹן דָלטוֹן (באנגלית: John Dalton; 6 בספטמבר 1766 – 27 ביולי 1844) היה כימאי, פיזיקאי, מורה ומטאורולוג אנגלי. הוא ידוע בעיקר בזכות עבודתו החלוצית על פיתוח התאוריה האטומית המודרנית ובזכות מחקרו על עיוורון צבעים (המכונה לעיתים דלטוניזם, על שמו).
ביוגרפיה
ג'ון דלטון נולד ב-6 בספטמבר 1766, למשפחה קווייקרית ענייה בעיירה קטנה במחוז קאמבריה, שבצפון-מערב אנגליה. בשנת 1793 עבר דלטון למנצ'סטר ושם החל ללמד מתמטיקה ופילוסופיה בקולג' החדש (כיום "האריס מנצ'סטר קולג'"). בשנת 1794 הציג את עבודתו החשובה בנושא עיוורון צבעים (בעיה שממנה סבל בעצמו), ובזכות עבודה חשובה זו, במקומות רבים נקרא עיוורון הצבעים בשם דלטוניזם.
בשנת 1800 מונה למזכיר של החברה לפילוסופיה וספרות של מנצ'סטר ובשנה שלאחריה, הוא הציג בעל פה סדרה של מאמרים חשובים על גזים מעורבים, על הלחץ של קיטור ושל אדים אחרים בטמפרטורות שונות (הן בריק והן באוויר), על אידוי, על התרחבות תרמית של גזים ועוד. דלטון פרסם כמה מאמרים על נושאים דומים הכוללים בתוכם את החוק שלו על לחצים חלקיים, הידוע כיום בשם: חוק דלטון.
החשובים במאמריו ומחקריו של ג'ון דלטון קשורים לתאוריה האטומית בכימיה, שאי אפשר להזכירה ללא שמו של דלטון.
בשנת 1817 מונה דלטון לנשיא החברה לספרות ופילוסופיה של מנצ'סטר וכיהן בתפקיד זה עד למותו. במהלך חייו של ג'ון דלטון הוא לימד תלמידים רבים, והמפורסם שבהם הוא ג'יימס פרסקוט ג'ול.
להפסיק לאכול עוגות
להפסיק לאכול עוגות הוא אלבומה השלישי של להקת הפאנק-רוק שייגעצ. האלבום יצא ב-2006 על ידי חברת התקליטים הד ארצי בהפקת יובל שפריר, חמש שנים לאחר אלבום הבכורה של הלהקה, ניו יורק-רפיח ושנתיים לאחר אלבומה השני של הלהקה, "משקאות חריפים".
הסינגל הראשון של האלבום, "התחרות האולימפית", יצא במרץ 2006. הסינגל השני של האלבום, "המילים הכי יפות", יצא באוקטובר 2006 לקראת יציאת האלבום וזכה להצלחה רבה. הסינגל השלישי, "אם את בעניין", יצא בינואר 2007 והסינגל הרביעי, "לא בא לה", יצא במרץ 2007. באלבום השתתפו חברי ההרכב: יובל מנדלסון שכתב, שר והלחין את כל השירים למעט אחד, שיקו פלדמן, אבי מרקוביץ ואסף רייז. יובל שפריר עיבד את האלבום ביחד עם חברי להקת "שייגעצ".
קישורים חיצוניים
ביקורות
קן בונס
קן בונס (באנגלית: Ken Bones; נולד ביוני 1947) הוא שחקן אנגלי, חבר בלהקה השייקספירית המלכותית.
ביוגרפיה
בונס נולד בדרטפורד שבמחוז קנט באנגליה. בין השנים 1971 ל-1973 למד משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה. שם זכה בתעודת כבוד, פרס רונסון, פרס קנדל, פרס פואל ובפרס ג'ון ברטון.
תיאטרון
הופעת הבכורה של בונס בתיאטרון מקצועי הייתה בינואר 1974 בתפקיד רוי במחזה "הזוג המוזר" בעיר קרו (Crewe). הופעות נוספות שלו באותה עונה היו בתפקיד ויק במחזה "Little Malcolm", וינסנט קראמלס ב"ניקולס ניקלבי" וד"ר הנסי במחזה "הרוזן דרקולה".
ב-1974 וב-1975 היה בונס חבר בלהקת התיאטרון פרוספקט, והשתתף בסיור הופעות שהציג בפסטיבל אדינבורו ובתיאטרון ראונדהאוס בלונדון. הוא גילם את גאוור במחזות "הנרי הרביעי, חלק שני" וב"הנרי החמישי" לצדו של טימותי דלטון, והיה המספר במחזמר "Pilgrim" יחד עם פול ג'ונס ופיטר סטראקר.
ב-1976 הצטרף בונס לתיאטרון מרלו בקנטרברי. איתם הופיע בתפקיד ארנס לודוויג במחזמר "קברט", מר שאנקס במחזה "Habeas Corpus", טרופימוב במחזה "גן הדובדבנים", מילו טינדל ב-"Sleuth", וגילם את קורלי דלפילד במחזה "Knuckle". ב-1977 שיחק בסיור הופעות עם להקת התיאטרון "The Molecule Club" של תיאטרון מרמייד בהופעות בפני תלמידים בלימודי מדע. ב-1978 שיחק בונס בתפקיד לוציפר בהפקה מודרנית של "The Lincoln Mystery Cycle" בקתדרלת לינקולן.
ב-1978 הצטרף בונס ללהקת התיאטרון Southern Exchange, שייסד צ'ארלס סאבאג' כדי לספק תיאטרון אזורי למקומות ללא תיאטרון רפרטוארי קבוע. הלהקה שיחקה בתיאטרון וייברן בסווינדון, ההקסגון ברדינג, ו-"the Lighthouse" בעיר פול. עם להקה זו הופיע בונס בתפקיד רמבל במחזה "Lock Up Your Daughters", ליאונרד במחזה "Time and Time Again", הודג'קין ב-"The Ghost Train", אלק קונינג ב-"Dear Janet Rosenberg", הגבר במחזה "הגברת עם הכלבלב" מאת צ'כוב, ובדמות בוב קרצ'יט ב"מזמור חג המולד".
ב-1979 שיחק בונס בתפקיד רוזן ווריק במחזה "ז'אן ד'ארק", איילרט לוובורג במחזה "הדה גאבלר" יחד עם גייל האניקאט, וג'ון במחזה "Absent Friends" מאת אלן אייקבורן. ב-1980 הופיע בסיבוב הופעות בבריטניה במחזה "וויצק".
עוד בתיאטרון הופיע בונס בתפקיד הדוכס במחזה "The Revenger's Tragedy", ובדמות ד"ר קליין במחזה "Her Naked Skin" עבור התיאטרון המלכותי הלאומי. עם הלהקה השייקספירית המלכותית שיחק בונס ב-21 מחזות בהם "אנטוניוס וקלאופטרה", "הסערה", "אותלו", "הדוכסית ממלפי", "מקבת'", "אגדת חורף", "סיראנו דה ברז'ראק", "יחסים מסוכנים", "טמבורליין", "מהומה רבה על לא דבר", "המלך ליר".
בתיאטראות וסט אנד בלונדון הופיע בונס במחזות "You Never Can Tell" מאת ברנרד שו, "Communicating Doors" מאת אלן אייקבורן, "בקט", "עלייתו הנמנעת של ארתורו אוי", ו"אנטוניוס וקלאופטרה". עבור תיאטראות אחרים שיחק במחזות "Design for Living" ו-"Relative Values" מאת נואל קאוורד, "כטוב בעיניכם", "חלום ליל קיץ", "דוקטור פאוסטוס" יחד עם בן קינגסלי, ובמחזה "סר תומאס מור".
בונס גילם את הכומר בראון במחזה "משפט הקופים" לצדו של קווין ספייסי בתיאטרון האולד ויק.
קולנוע וטלוויזיה
הופעת הבכורה של בונס בטלוויזיה הייתה ב-1977 במחזה "A Day in the Life" מאת ריי קונולי. ב-1980 הופיע בפרק בסדרה "פוקס" בתפקיד קמבל. ב-1981 גילם את הסמל פארקס בפרק בסדרה "Spearhead". ב-1987 שיחק בתפקיד קטן בעונה השלישית של הסדרה "The Bill". ב-1988 שיחק בתפקיד פול רוסילון בסדרה "ברז'ראק", ובתפקיד רב-פקד בסדרה "London's Burning". עוד ב-1988 הופיע בתפקיד רוברט ג'יימס ליס, מדיום מהתקופה הוויקטוריאנית בדרמה "ג'ק המרטש" בכיכובו של מייקל קיין. ב-1987 הופיע לראשונה בסרט קולנוע "Bellman and True" בבימויו של ריצ'רד לונקריין ובכיכובו של ברנרד היל. ב-1995 שיחק בונס בתפקיד טוסאנט בסרט "אי הפיראטים". ב-1998 הופע בסדרות "דיינג'רפילד" ו"רגליים קרות". ב-1999 שיחק בתפקיד אדמירל ביל וילסון בסרט "Wing Commander", וב-2001 גילם את בנקו בסרט הטלוויזיה "מקבת'" של הלהקה השייקספירית המלכותית, בכיכובו של אנטוני שר. הסרט הוא עיבוד טלוויזיוני של המחזה שהוצגה בהצלחה בממלכה המאוחדת, ביפן ובארצות הברית.
ב-2002 גילם בונס את קית' ברנס בפרק בסדרת הריגול "ספוקס", וב-2003 הופיע בתפקיד רובי בסדרה הרפואית "חדר מיון". ב-2004 שיחק בתפקיד היפאסוס בסרט "טרויה" בכיכובו של בראד פיט, מר מנסל בסדרה "בקצב הלב", ובדמות מפקד המשטרה בוב מולן בסדרה "תחבולות חדשות".
עוד הופיע בונס בפרקים בסדרות "רופאים", "הולבי סיטי" ו-"The Bill". ב-2008 השתתף בסרט "מסתור מושלם" בכיכובו של בילי זיין. ב-2009 שיחק בתפקיד ארסמוס בסדרה התיעודית "Henry VIII: The Mind of a Tyrant", וב-2011 שיחק בסדרה "The Hour". עוד גילם דמות בשם סת'יוס בסדרת הטלוויזיה "דרקולה הצעיר" של ערוץ CBBC.
ב-2012 גילם בונס את דמותו של לורד הליפקס שהיה מזכיר המדינה לענייני חוץ של בריטניה בשנים 1938 עד 1940, בעונה השנייה של הסדרה "על אדונים ומשרתים".
ב-2013 הופיע בונס בסרט הטלוויזיה "יומו של הדוקטור" שהופק לציון חמישים שנה לסדרה "דוקטור הו", וגילם בו את הגנרל. הוא חזר לגלם את הדמות בפרק האחרון של העונה התשיעית "Hell Bent" משנת 2015.
ב-2017 הופיע בונס בתפקיד יוג'ין בון בפרק "The Eve of St John" בעונה החמישית של הסדרה "האב בראון". ב-2018 שיחק בונס בתפקיד הקרדינל לטו, שליח האפיפיור, בסדרה "ורסאי".
לינטון טאונס
לינטון רודני טאונס (באנגלית: Linton Rodney Townes; נולד ב-30 בנובמבר 1959) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד.
קריירה
טאונס נולד בריצ'מונד וירג'יניה ארצות הברית. שיחק בליגת המכללות בג'יימס מדיסון דיוקס, והיה קפטן הקבוצה. בשנת 1982 נבחר במקום ה-33 בסיבוב השני של דראפט ה-NBA (דראפט 1982) על ידי פורטלנד טרייל בלייזרס. בעונתו הראשונה ב-NBA 1982/83 שיחק 55 משחקים במדי פורטלנד והעמיד ממוצעים של 4.5 נקודות למשחק ו-1.2 ריבאונדים. בשנים הבאות הוא נדד בין קבוצות מליגת ה-CBA ומילווקי באקס, סן דייגו קליפרס וסן אנטוניו ספרס מה-NBA בהן מיעט לשחק.
ב-1987 הגיע להפועל תל אביב. לאחר שתי עונות בקבוצה, בהן קלע בממוצע 24 נקודות למשחק, עבר לשחק בקבוצת סן-קנטן מצרפת.
ב-1999 פרש ממשחק.
אקסיומת ההיקפיות
בתורת הקבוצות האקסיומטית, אקסיומת ההיקפיות היא אקסיומה במערכת ZF. האקסיומה גורסת כי אם לכל איבר x, הוא שייך לקבוצה הראשונה אם ורק אם הוא שייך לקבוצה השנייה, אז שתי הקבוצות שוות.
באופן פורמלי:
אקסיומות הנובעות למושג השוויון בתחשיב הפרדיקטים מבטיחות את הכיוון השני - אם A=B אז יש להם את אותם איברים.
בכל מודל של האקסיומה הזו אמנם ייתכן שיהיו שני איברים שונים בעלי אותם איברים, אבל ההתנהגות שלהם תהיה זהה לחלוטין (הם יקיימו את אותן נוסחאות).
תורת הקבוצות עם אטומים
באופן היסטורי, תורת הקבוצות אפשרה קיום של אטומים, כלומר איברים שאינם הקבוצה הריקה ולא מכילים שום איבר. בעקבות התפתחות תורת הקבוצות, אובייקטים אלו נזנחו ואקסיומת ההיקפיות אומצה.
למרות זאת, לתורת הקבוצות עם אטומים (לעיתים מסומנת ZFA) יש שימושים. למשל, ב-ZFA קל לבנות מודלים בהם אקסיומת הבחירה נכשלת, כולל שליטה במידת הכישלון (כלומר האם גרסאות חלשות יותר של אקסיומת הבחירה או תוצאות מסוימות שלה מתקיימות או לא). מודלים אלו עמדו בבסיס הבנייה של כהן, המבוססת כפייה, של מודלים של ZF ללא אקסיומת הבחירה.
ניתן להתאים את אקסיומת ההיקפיות לתורה שמכילה אטומים בשני אופנים. אפשר להוסיף יחס חד-מקומי A, כך ש-A(x)‎ כאשר x אטום, ולהגביל את אקסיומת ההיקפיות רק לאיברים שאינם ביחס A. מצד שני, אפשר להימנע מהוספת סימן יחס, ולהגביל את אקסיומת ההיקפיות רק לקבוצות שמכילות איברים.
הרברט הובר
הרברט קלרק הובר (באנגלית: Herbert Clark Hoover; 10 באוגוסט 1874 – 20 באוקטובר 1964) היה נשיא ארצות הברית ה-31 בין 1929 ל-1933.
במקור הובר היה איש עסקים ומהנדס מכרות במקצועו, ולקח חלק בעבודה הומניטרית במהלך מלחמת העולם הראשונה. הוא נכנס לפוליטיקה בכהונתו כמזכיר המסחר בקבינט של ממשל וורן הרדינג (1921–1928). במהלך הבחירות לנשיאות ב-1928 רץ כמועמד המפלגה הרפובליקנית וניצח ברוב מוחץ על יריבו הדמוקרטי אל סמית'.
בכניסתו של הובר לנשיאות ידעה אמריקה את שיא פריחתה הכלכלית במקביל לשנות העשרים הסוערות והובר הבטיח למגר את העוני ואת הפשע המאורגן. חודשים ספורים לאחר כניסתו לתפקיד, קריסת וול סטריט, שהחלה ביום חמישי השחור, בלמה את הצמיחה הכלכלית. הובר, מתוך הערכה שגויה של כוחות השוק, פעל נגד עצת מזכיר האוצר שלו, אנדרו ויליאם מלון, והתערב במשבר, בין לבין מתוך אי-אמון בהתנהלות העצמאית של השוק החופשי. בנוסף להתערבות בהתנהלות של השווקים ועירוב הפדרל ריזרב, הובר גם קידם הטלת מס כבד על ייבוא חוץ במטרה להביא לרגולציה שנועדה לאושש את התעשייה האמריקאית. כל המהלכים האלה לא תרמו לפתרון המשבר, במהלך כהונתו עלה אחוז האבטלה מ-3.2% ל-23.6% מכלל האוכלוסייה ובממוצע שנתי שוק המניות צנח ב-30.8%, הנתון הנמוך ביותר מכל נשיאי ארצות הברית.
הובר ניסה לפתור את משבר התעסוקה דרך קידום תשתיות מטעם המדינה, הגדולה שבהם, שהושלמה רק לאחר כהונתו ולבסוף גם נקראה על שמו, היא תשתית סכר הובר. בנוסף למשבר הכלכלי עצמו, היה על הובר וממשלו להתמודד גם מול סדרת אסונות טבע שפגעו בעיקר במגזר החקלאי באמריקה. כמו כן, ארצות הברית איבדה מאחיזתה הגאופוליטית בתקופת כהונתו, דבר שבה לידי ביטוי עם הפלישה היפנית למנצ'וריה. הובר פעל לקדם, במסגרת מדיניות חוץ, "שכנות טובה" בין ארצות הברית ומדינות אמריקה הלטינית. עוד במהלך כהונתו נפתח האמפייר סטייט. כאשר המשבר הכלכלי ברקע, ולנוכח תמיכתו בחוק היובש הלא-אהוד, הובר הפסיד בבחירות לנשיאות ב-1932 ליריבו, המועמד הדמוקרטי פרנקלין דלאנו רוזוולט, שניצח ניצחון מוחץ.
ביוצאו מהבית הלבן, המוניטין של הובר היה בשפל, ותדמיתו החלה להשתפר רק בערוב ימיו ולאחר מותו בשנות השישים. הובר התנגד נחרצות לניו דיל של ממשל רוזוולט (שבוסס במקור על מדיניות ההתאוששות הכלכלית של הובר עצמו) ולכניסת ארצות הברית למלחמת העולם השנייה. לאחר סיום המלחמה, ממשל טרומן גייס את הובר למען סקירת מצבה של גרמניה ההרוסה, והדוח"ות שהציג בפני הממשל הובילו לשינוי מדיניות כלפי גרמניה הכבושה. בהמשך התמנה לראשות ועדה לייעול הבירוקרטיה הממשלתית. בין הפסדו בבחירות ב-1932 לבין בחירת אייזנהאואר לנשיא ב-1952, היו הרפובליקנים מחוץ לשלטון ברצף של עשרים שנה.
עם בחירתו לנשיא, הובר היה נשיא ארצות הברית הראשון שהיה מקהילת הקווייקרים.
רקע משפחתי ונעוריו
הרברט הובר נולד ב-10 באוגוסט 1874, באיווה. הוא הנשיא הראשון שנולד ממערב לנהר המיסיסיפי. אביו, ג'סי, היה נפח ממוצא גרמני, שווייצרי ואנגלי. הוא עבר לאוהיו עשרים שנה קודם לכן. אמו, הלדה מינטורן, נולדה בקנדה, והייתה ממוצא אנגלי ואירי. הוריו היו קווייקרים. בגיל שנתיים סבל מדלקת גרון, קנה נשימה וסימפונות. הוא היה כל כך חולה עד שכמעט מת. משפחתו הייתה מעורבת רבות בחיים הדתיים של העיירה. אביו מת ב-1880 מאוטם שריר הלב, כאשר היה הובר בן שש. לאחר שעבדה והחזירה את החובות של בעלה, מתה אמו ב-1884, לאחר שלקתה בדלקת ריאות, וכך נותר הובר בן התשע יחד עם אחיו הגדול תיאודור ואחותו הקטנה מריה כיתום. הקהילה הקווייקרית המקומית שמרה על הילדים וגידלה אותם.
לאחר שנשאר לזמן מה עם סבתו באייווה, חי הובר את השנה וחצי הבאות עם דודו, אלן, בווסט ברנץ'. בנובמבר 1885, עבר לאורגון כדי לגור עם דודו, דוקטור ג'ון מינטורן, שהיה רופא ואיש עסקים. במשך שנתיים וחצי, עבד הובר כעוזר במשרד הנדל"ן של דודו. אף על פי שלא למד בתיכון, הוא למד לימודי ערב, הנהלת חשבונות, קצרנות וחשבונאות. הובר הצעיר היה ביישן, רגיש, מופנם ומעט חשדן, מאפיינים שהתפתחו, לפחות בחלקם, בתגובה לאובדן הוריו בגיל כה צעיר. הוא למד באקדמיית 'חברי האוקיינוס השקט' בניוברג, אורגון, וסיים את לימודיו עם ציונים ממוצעים ומטה בכל המקצועות מלבד מתמטיקה. למרות זאת, נחוש להתקדם ללימודי השכלה גבוהה באוניברסיטת סטנפורד שהוקמה זמן קצר קודם לכן בפאלו אלטו, קליפורניה, הובר למד קשה ובקושי רב עבר את מבחן הקבלה של האוניברסיטה. הוא המשיך להתמחות בגאולוגיה והשתתף בשורה של פעילויות מחוץ לבית הספר, שימש כגזבר כיתות של גופי התלמידים הצעירים והבוגרים. כדי לשלם את שכר הלימוד שלו, הובר עבד כפקיד במשרד הרישום והראה מיומנות יזומית רבה על ידי פתיחת שירותי כביסה לסטודנטים.
הייתה זאת שנתה הראשונה של האוניברסיטה והתלמידים הראשונים שילמו באופן פחות מהנדרש מהכיתות הבאות לבוא. הובר טען שהיה התלמיד הראשון באוניברסיטה, כיוון שהיה הראשון לישון במעונות עם פתיחת האוניברסיטה. הוא ניהל את נבחרות הפוטבול והבייסבול של האוניברסיטה, והיה חלק מהמשחק הראשון שלה מול אוניברסיטת קליפורניה בברקלי. ב-1892 הזמין את המלחין הפולני, איגנצי יאן פדרבסקי, לנגן קונצרט לצדקה. פדרבסקי הסכים לבצע זאת ללא תשלום, כדי שיוכלו לשלם את שכירות האולם. ב-1919 פדרבסקי היה ראש ממשלת פולין, ונסע לארצות הברית כדי להודות להובר על העזרה החומרית שהגיש לפולין במהלך המלחמה. ב-1895 סיים את לימודיו עם תואר בגאולוגיה. במהלך שנות לימודיו עבד בעבודות שונות. הוא התנגד לאחוות השונות באוניברסיטה.
אוסטרליה
לאחר סיום לימודיו, עבד הובר בהפקת זהב בקליפורניה לפני שהשיג עבודה בחברה להנדסת מכרות. ב-1897 נסע למערב אוסטרליה בחסות חברת הפקת זהב בריטית. הוא עבד במכרות זהב שונים באזור. הבית שלו במערב אוסטרליה הוא אטרקציה תיירותית. הובר נחשב לחלוץ בנושא הנדסת המכרות. הוא עבד בתנאים קשים, במשכורת של 5,000 דולרים (שווי ערך ל-100,000 דולר היום). הוא עסק בגאולוגיה ובהנדסת מכרות, וחיפש שדות זהב להשקעה. לאחר מינויו לתפקיד מנהל המכרה בגיל 23, פעל להרחבת המכרה, והעסיק מהגרים איטלקים כדי להוריד עלויות ולפגוע באיגוד העובדים של הכורים. הוא האמין שהכורים האיטלקים היו עדיפים, ושהיריבות בינם לבין הכורים המקומיים תרמה לכרייה.
סין ומיזמים גלובליים אחרים
הובר החליט להתחתן עם לו הנרי ב-1899, והיא הפכה לקווייקרית. היו להם שני בנים- הרברט צ'ארלס הובר, ואלן הנרי הובר. הזוג הנשוי עבר לסין, שם שימש הובר כמהנדס ראשי עבור משרד המכרות הסיני. לאחר מכן עבד כמהנדס בכיר, ואשתו למדה מנדרינית. גם הובר למד קצת מהשפה, ונאמר שהזוג השתמש בשפה בבית הלבן כדי להימנע מהאזנות. הובר שיפר את תנאי העסקת הפועלים, והוביל רפורמות. ביוני 1900, פרץ מרד הבוקסרים בסין, והובר עצמו הנהיג את הנחתים האמריקנים באזור. אשתו טיפלה בפצועים.
הובר הפך לשותף בחברת מכרות ב-18 בדצמבר 1901, והיה אחראי על הפעילויות העסקיות. שכרו היה 12,500 דולר לשנה, בנוסף ל-20% מהרווחים. התאגיד שלט ב-50% מהפקת הזהב באוסטרליה. ב-1901, הוא כבר לא חי באוסטרליה, אולם ביקר בה ב-1902, 1903, 1905 ו-1907. בנוסף היה דירקטור בתאגיד המכרות הסיני וסיפק מהגרי עבודה למכרות בדרום אפריקה. לאחר שנודעו תנאי העסקת העובדים, נאלץ הובר להפסיק זאת.
בין אוגוסט לספטמבר 1905, הקים תאגיד להפקת כסף. הכנסת שיטות חדשות אפשרה לתאגיד להפוך למפיק כסף גדול.
בעלים יחיד
ב-1908, הפך הובר ליועץ מכרות עצמאי, וטייל ברחבי העולם עד לפרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914. הוא השקיע בכל יבשת, והיו לו משרדים בסן פרנסיסקו, לונדון, ניו יורק סיטי, פלורידה, פריז, ובורמה. הוא הפיק כמויות מינרלים גדולות, אולם חלה במלריה ב-1907. בנוסף העלה את הפקת הנחושת ברוסיה, וניהל מכרה בפקודת הצאר. הוא הפך את המכרה למחצב העשיר ביותר בעולם לפני המהפכה הקומוניסטית.
בזמנו הפנוי, כתב הובר. הרצאותיו באוניברסיטת קולומביה ובסטנפורד פורסמו ב-1909. הובר ואשתו תרגמו ב-1912 ספר על כריית מתכות.
ב-1914, היה הובר איש עשיר, עם הון של ארבעה מיליון דולר. בתקופה זאת אמר, שאם אדם לא הפך למיליונר עד גיל ארבעים, הוא לא שווה הרבה. הוא היה בעלים במכרה בבורמה עד סגירתו ב-1963, שנה לפני מותו. המכרה הביא לו הון רב. בשנותיו המאוחרות תיאר את עצמו כרופא למכרות חולים.
פעולות הצלה באירופה ובבלגיה
כשמלחמת העולם הראשונה פרצה באוגוסט 1914, ארגן הובר את החזרת 120,000 אמריקנים מאירופה. הוא הוביל 500 מתנדבים באספקת מזון, ביגוד, פחם ומזומן. הייתה זאת תחילת הקריירה הציבורית שלו. הוא טען שההבדל בין דיקטטורה ודמוקרטיה הוא פשוט: הדיקטטורים מארגנים מלמעלה למטה, ואילו הדמוקרטיות "מלמטה למעלה".
במהלך משבר המזון בבלגיה, לאחר שזאת חוותה פלישה גרמנית, הוביל הובר מאמצי הצלה חסרי תקדים. הוא סיפק מזון לכל בלגיה במהלך המלחמה. מיליוני טונות מזון הובאו לבלגיה, בתקציב של 11 מיליון דולרים לחודש, שמומנו מתורמים פרטיים.
במהלך השנתיים הבאות, עבד הובר 14 שעות ביום מלונדון, וסיפק שני מיליון טונות של מזון לתשעה מיליון קורבנות מלחמה. הוא חצה את הים הצפוני ארבעים פעמים כדי לשכנע את הרשויות הגרמניות לאשר את משלוחי המזון, והיה לגיבור בינלאומי. בשיאו, האכיל מנהל הסיוע האמריקני 10.5 מיליון איש בכל יום. בריטניה התנגדה לתמיכה במיזם של הובר, והעדיפה שהגרמנים ידאגו לאוכלוסייה כבושה. וינסטון צ'רצ'יל, שאותו הובר לא חיבב, טען שהמאמץ לשיקום בלגיה היה אסון צבאי.
מנהל המזון האמריקני
לאחר כניסת ארצות הברית למלחמה באפריל 1917, מינה הנשיא וודרו וילסון את הובר להוביל את מנהל המזון האמריקני. הובר היה משוכנע שריכוז סמכויות היה הדרך הטובה לשמור על המצב. הוא השיג כוח רב, ובחר באנשים מיומנים לנהל את התפקידים (ביניהם היה רוברט טאפט בצד הפוליטי).
הובר ביסס ימים בהם אנשים לא יכלו לאכול מוצרים מסוימים כדי לשמור אותם למנות קרב: הוא יזם את פרויקט יום שני ללא בשר ויום רביעי ללא חיטה. המנהל הוביל לשליטה במחירים והנפיק רישיונות ליצרני מזון כדי למקסם את התפוקה. כמה תאגידים הרוויחו מכך.
פעולות הצלה לאחר המלחמה
לאחר המלחמה, כחבר במועצה הכלכלית העליונה וראש מנהל הסיוע האמריקני, ארגן הובר משלוחי מזון למיליוני גוועים ברעב במרכז אירופה.
הובר סיפק עזרה לגרמניה לאחר המלחמה, וגם לאזורים מוכי הרעב בשליטת הבולשביקים ברוסיה ב-1921, למרות התנגדות הרפובליקנים. כשנשאל האם במעשיו לא עזר לבולשביזם, טען "עשרים מיליון איש גוועים ברעב. לא משנה מה הפוליטיקה שלהם, צריך להאכיל אותם!". בנוסף, הבין הובר ששליטתו באספקת המזון נתנה לו יתרון על הממשל הבולשביקי.
עם סוף המלחמה, קבע הניו יורק טיימס שהובר הוא אחד מעשרת האמריקנים החיים החשובים ביותר. כשחזר לארצות הברית ב-1919, שקל להיכנס לפוליטיקה. המפלגה הדמוקרטית ראתה אותו כמועמד נשיאותי, והנשיא וילסון ראה אותו כיורש עתידי. פרנקלין דלאנו רוזוולט, אז כוכב עולה במפלגה בניו יורק, טען שהובר הוא בחירה מצוינת. מאחר שהובר האמין שהרפובליקנים ינצחו ב-1920, החליט לתמוך ברפובליקנים. בנוסף, טען שלא יוכל להיות חבר במפלגה שהחבר היחיד בה בבית ילדותו היה השיכור של העיירה.
יעילות
כשמונה למזכיר המסחר, התפטר מאיגוד המהנדסים, אולם במהלך שנותיו במשרד פעל לאור הדו"ח.
מזכיר המסחר
הובר דחה את חיזורי המפלגה הדמוקרטית ב-1920. הוא היה רשום כרפובליקני, אף על פי שתמך במפלגה הפרוגרסיבית של תיאודור רוזוולט ב-1912. כעת הכריז על עצמו כעל רפובליקני וכמועמד נשיאותי.
הוא ניסה להתמודד בבחירות המקדימות בקליפורניה, שם כמעט ניצח את הסנאטור הפופולרי היירם ג'ונסון. הובר לא נחשב למועמד רציני, גם לא כשהוועידה הרפובליקנית התחלקה בין מושל אילינוי פרנק לואדן והגנרל ליאונרד ווד. אף על פי שהיו לו חילוקי דעות אישיים עם וורן הרדינג, תמך בו הובר מבחינה ציבורית ונאם לטובתו. לאחר היבחרו, הציע הרדינג להובר מינוי לתפקיד מזכיר הפנים או לתפקיד מזכיר המסחר. הובר בחר בתפקיד מזכיר המסחר, שהיה קיים רק שמונה שנים, ונחשב לתפקיד משני ובעל אחריות מוגבלת.
שאיפתו של הובר הייתה לשנות את המצב, ולהפוך את מחלקת המסחר למחלקה שתהיה אחראית לצמיחה וליציבות האומה. הוא דרש וקיבל מהרדינג סמכות לתאם בין עניינים כלכליים בממשלה. הוא יצר תת-מחלקות וועדות, ופיקח על הכל- מנתוני ייצור, הרדיו, ועד לתחבורה אווירית. הוא חדר לתחומי אחריות של מזכירים אחרים שסבר שלא ביצעו את עבודתם נאמנה. הוא נחשב לאחד מהאנשים הבולטים בממשל, כשהוא מתבלט מעל הנשיאים הרדינג וקולידג'.
הובר השתייך לזרם ההגותי והפוליטי שכונה "מתקדם" (forward-looking) או "פרוגרסיבי". כמהנדס מכרות מצליח בעברו, היה שותף לתפישה הרווחת כי הממשלה יכולה וכשירה לנהל את המדינה באופן מדעי, יעיל ומדויק, ממש כפי שמנהלים מכרה או פרויקט הנדסי. כרבים אחרים, סבר אף הובר כי ביישום נכון, ניתן להבטיח שגשוג כלכלי מתמיד וחופש משפל כלכלי.
לתפישותיו של הובר היה גם קשר למסורת ארוכת שנים של המפלגה הרפובליקנית בארצות הברית. מפלגה זו דגלה, עוד מגלגולה כמפלגה הוויגית תחת הנהגתו של קליי, בפעולות יזומות של "שיפור פנימי" (internal improvement, עבודות יזומות ומיזמי בנייה, תחבורה ותשתית), במדיניות של הזרמת כספים מוגברת על ידי בנק מרכזי, ובהעלאה ניכרת של מכסי המגן.
בתקופת כהונתו כשר המסחר, תחת ממשלי הרדינג וקולידג', התבלט הובר בתמיכתו ב"תחרות יעילה". לדידו, תחרות כזו הייתה צריכה להיות מבוססת על הסכמה ושיתוף פעולה בין עסקים, במקום תחרות "בזבזנית". כינון קרטלים ומונופולים בחסותה ובפיקוחה של המדינה, סבר, ישפרו את איכות השירות והמוצרים וימנעו את הבזבוז, לתפישתו, הכרוך בתהליך ההתחרות.
מרבית מעשיו של הובר כמזכיר המסחר התמקדו בחיסול הבזבוזים והעלאת היעילות בעסקים ובתעשייה. הוא הקטין את הפסדי הפועלים מסכסוכי סחר ומשברים עונתיים, הקטין את ההפסדים התעשייתיים מתאונות ופציעות, והקטין את כמויות הנפט שבוזבזו במהלך הפקה ושינוע. הוא הצליח לקדם תקנים למוצרים, וקידם סחר בינלאומי כשפתח משרדים מעבר לים, לייעוץ לאנשי עסקים. הובר היה נחוש גם לקדם את סרטי הוליווד מעבר לים.
מדיניותו של הובר קידמה את בעלות האזרחים על בתיהם. הוא עבד עם בנקאים ותעשיית החסכונות כדי להגמיש את הכללים למתן משכנתאות והרחיב את הבנייה של בתים למכירה. רבים טענו שהיה מזכיר המסחר הטוב ביותר בתולדות המדינה. הוא היה הנשיא האחרון שמונה לתפקיד לאחר עבודה במשרה מלאה בקבינט.
מתנגדיו של הובר טענו שלא ביצע שינויים בקונגרס לאחר מפקד האוכלוסין של 1920, שהראה על עלייה באוכלוסייה העירונית והמהגרת. היה זה מפקד האוכלוסין היחיד שבעקבותיו לא שונו יחסי הכוחות בקונגרס. דבר זה השפיע על הבחירות הנשיאותיות ב-1928.
ועידות רדיו
ועידות הרדיו של הובר היו מרכזיות בארגון, פיתוח ופיקוח על שידורי הרדיו הראשוניים. לפני חוק הרדיו של 1927, מזכיר המסחר לא יכול היה להתערב בשידורי הרדיו או למנוע מתן רישיונות לשידור. לבסוף הביא הובר את הנושא אל הסנאט. הוא דרש יותר כוח כדי לשלוט ברגולציה של תחנות הרדיו (היו 732 תחנות ב-1927). לבסוף, חוק הרדיו עבר. החוק אישר לממשלה להתערב ולבטל תחנות רדיו שלא היו שימושיות לציבור. לא כל חברי הקונגרס תמכו בהובר, והוא זכה להתנגדות חריפה בסנאט ומבעלי תחנות רדיו. אולם תרומותיו השפיעו על מערכת הרדיו המודרנית.
אף על פי שהמשיך לחשוב שהרדינג לא מתאים לנשיאות, הם הפכו לחברים. הובר ליווה את הרדינג בטיולו האחרון למערב ב-1923. הוא התקשר לרופא שיבוא לבדוק את הנשיא החולה, והוא התקשר לבית הלבן כדי לדווח על מותו של הנשיא. הוא הוביל את שיירת המקוננים שליוו את גופתו של הרדינג בחזרה אל הבירה.
עם סוף כהונתו של הובר כמזכיר המסחר, הוא העלה את מעמד התפקיד. עם ממשל רוזוולט, נבנו למחלקת המסחר משרדים מודרניים.
ועידות תחבורה
כמזכיר המסחר, ארגן הובר שתי ועידות לאומיות בנושא תחבורה ציבורית, ב-1924 וב-1926 (אחת שלישית התכנסה ב-1930, במהלך תקופתו כנשיא). מטרתו הראשית הייתה לדון בנושא קורבנות תאונות הדרכים, אולם מהר מאוד הוועדה אימצה תקנים לכלי תחבורה, כללי נסיעה וכללים לשליטה בתחבורה עירונית. הוא הותיר לקבוצות השונות לדון בינן ובין עצמן ולהסכים על הכללים, שהוגשו לרשויות. איגודי סחר המכוניות, שהיו מאורגנים, הצליחו לשמור על האינטרסים שלהם בהמלצות הוועידות. הוועידות המליצו על מודל לוחיות רישוי אחיד ועל תקנות תעבורה אחידות.
השיטפון במיסיסיפי
השיטפון הגדול במיסיסיפי ב-1927 הוביל לקריסת הסכרים בנהר המיסיסיפי ולהריסת בתיהם של מיליון וחצי אנשים. האסון לא היה בסמכות מחלקת המסחר, אולם מושלי שש המדינות שנפגעו ביקשו את עזרתו של הובר באופן אישי. הנשיא קולידג' שלח את הובר לארגן את הרשויות, הצבא, המהנדסים, משמר החופים ואת הצלב האדום.
נושא השחורים סיכן את מעמדו של הובר. הקצינים המקומיים פגעו בחקלאים שחורים ומנעו מהם לעזוב את מחנות ההצלה. העזרה שיועדה לחקלאים ניתנה לבעלי הקרקע הלבנים, והשחורים הועסקו בעבודות כפייה באיומים. הובר ידע ששאיפותיו להיות נשיא יפגעו מכך, והחליט לחתום על עסקה עם רוברט רוסה מוטון, יורשו של בוקר טי. וושינגטון במכון טסקיגי. בתמורה להשתקת סבל השחורים, הבטיח הובר השפעה חסרת תקדים לאוכלוסייה השחורה כשיבחר לנשיאות. מוטון הסכים, והסתיר את המידע מהתקשורת.
הבחירות במפלגה הרפובליקנית
בעקבות הודעת של קולידג' שלא יתמודד על תקופת כהונה נוספת בבחירות הנשיאותיות של 1928, הודיע הובר על התמודדותו על המועמדות הרפובליקנית לנשיאות ארצות הברית, ומיד היה למועמד המוביל, למרות העובדה שקולידג' לא חיבב אותו במיוחד. קולידג' לא רצה להתנגד למזכיר המסחר האהוד ולפלג את המפלגה.