cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תסמונת מצוקה נשימתית חריפה
פתופיזיולוגיה
תסמונת מצוקה נשימתית חריפה נגרמת כתוצאה מפגיעה חריפה במעטפת הנאדית ובדפנות כלי הדם המקיפים אותה, מה שגורם לדליפה של נוזלים מתוך כלי הדם אל הנאדיות עצמן. הפגיעה מתרחשת בשל הפרעה ראשונית אחרת, שמקורה בתוך הריאות או מחוצה להן, הגורמת לשפעול של תאי דם לבנים ולהפרשת מתווכי דלקת וחומרים כימיים שונים מתאי אפיתל. כתוצאה מכך מוצפות נאדיות הריאה בנוזלים, דבר הפוגע ביכולתן לאפשר שחלוף גזים וגורם לירידה ברמת החמצן בדם ובהמשך גם לעלייה ברמת הפחמן הדו-חמצני.
גיגי אוגולאווה
חייו
אוגולאווה נולד בטביליסי להורים ממוצא מגרלי. בשנת 1992 עם סיום חוק לימודיו הוא למד שנתיים בסמינר תאולוגי בטביליסי, ולאחר מכן, בשנים 1995–1997, עבר ללמוד באוניברסיטת זארבריקן. הוא השלים את חוק לימודיו כבוגר הפקולטה לפילוסופיה וסוציולוגיה באוניברסיטה הממלכתית של טביליסי בשנת 1998. לאחר שעבד תקופה קצרה, בשנים 1997–1998, כעיתונאי ב"איבריה TV", והיה פעיל באינטרניוז שבי"ל (בין השנים 1997-1999). בשנת 2000 התמנה ליועץ באירואסיה פאונדיישן.
תסמונת מצוקה נשימתית חריפה
פתופיזיולוגיה
בנוסף לקיומם של נוזלים בנאדיות הריאה, חלה פגיעה בתאים פנאומוציטים מסוג 2, האחראיים על ייצור הסורפקטנט הריאתי, שתפקידו הוא לשפר את ההיענות הריאתית, למנוע תמט של הנאדיות ולשפר את דיפוזיית הגזים בין הנימים לנאדיות. פגיעה בתאים אלו גורמת לירידה בכמות הסורפקטנט המיוצר, מה שגורם לנאדיות באזורים מסוימים לעבור תמט (אטלקטזיס), כלומר התמוטטות של מבנה הנאדית אל תוך עצמו, כך שהנאדית אינה יכולה יותר לקלוט לתוכה אוויר ולבצע שחלוף גזים.
המנגנון המלא הגורם לתסמונת מצוקה נשימתית חריפה אינו ברור לחלוטין.
גיגי אוגולאווה
חייו
בין השנים 2001–2003 שימש מנהל איגוד החינוך והלגליות של הבנק העולמי, ועזר בארגון תנועת הנוער קמארה! ("די!"), שמילאה תפקיד קריטי במהפכת הוורדים.
תפקידים מיניסטריאליים
בנובמבר 2003, על פי המלצת הנשיאה בפועל, נינו בורג'נדזה, התמנה אוגולאווה לתפקיד סגן שר המשפטים, ובשנת 2004, תחת הנהגתו של מיכאיל סאקשווילי, מונה לתפקיד סגן שר ההגנה. באביב של אותה שנה מינה אותו סאקשווילי למחליף של אסלן אבשידזה, השליט הבדלן של אג'ריה. כמו כן ניהל אוגולאווה משא ומתן עם נשיא דרום אוסטיה, אדוארד קוקויטי, אולם ללא הצלחה. לקראת סוף אותה שנה, בספטמבר 2004, התמנה לתפקיד מושל סמגרלו וסוואנתי עילית ופעל בנחרצות נגד כנופיות מבריחים.
תסמונת מצוקה נשימתית חריפה
סימנים ותסמינים
הסימנים והתסמינים של תסמונת מצוקה נשימתית חריפה מתחילים לרוב בתוך כשעתיים מהאירוע הראשוני שגרם לה. במקרים מסוימים עשויה התסמונת להופיע כיום עד שלושה ימים לאחר מכן. הסימנים והסימפטומים כוללים קוצר נשימה, נשמת, ירידה ברמת החמצן בדם, חולשת שרירים, תת-לחץ דם, שיעול יבש וחום גבוה.
הסיבוכים של תסמונת מצוקה נשימתית חריפה כוללים נזקים ריאתיים כמו בארוטראומה ריאתית (פגיעה ריאתית כתוצאה מלחצי הנשמה גבוהים), תסחיף ריאתי, יתר לחץ דם ריאתי וזיהום ריאתי כתוצאה מהנשמה מלאכותית מכנית (Ventilator-associated pneumonia). כמו כן עשויה התסמונת לגרום לסיבוכים שאינם ריאתיים כמו נזק נוירולוגי כתוצאה מהיפוקסיה מוחית, הפרעות קצב לב, אי-ספיקת כליות, הפרעות אלקטרוליטריות ותת-תזונה.
גיגי אוגולאווה
ראש עיר
ב-12 ביולי 2005, נתמנה אוגולאווה לראש עיריית טביליסי. לאחר השינויים בשיטת בחירת ראש העיר, בשנת 2006, התמודד אוגולאווה שוב בהצלחה על תפקיד ראש העיר ומונה על ידי מועצת העיר טביליסי, ב-12 באוקטובר 2006, לראש העיר.
תסמונת מצוקה נשימתית חריפה
סימנים ותסמינים
מטופלים השורדים את התסמונת החריפה עשויים לפתח פגיעה ריאתית בלתי הפיכה כתוצאה מהיווצרות שכבה פיברוטית במרווח שבין דפנות הנאדיות הפגועות לבין הנימים המקיפים אותן, מה שפוגע במעבר הגזים ביניהם.
גיגי אוגולאווה
ראש עיר
בתקופת שלטונו הוא הגדיל את התקציב למודרניזציה של המטרו של טביליסי, והקטין מצד שני את מספר נתיבי המיניבוסים במרכז טביליסי. בינואר 2006 הוא סגר את הגז לשגרירות רוסיה בטביליסי בעקבות החבלה בצינור הנפט בצפון אוסטיה, שהביאה להפוגה זמנית באספקת הגז לגאורגיה. גאורגיה ראתה את רוסיה כאחראית וזו מצידה האשימה את הצ'צ'נים.
תסמונת מצוקה נשימתית חריפה
אבחנה
הקריטריונים האבחנתיים לתסמונת מצוקה נשימתית חריפה השתנו במשך הזמן, ככל שהתפתחה הבנת הפתופיזיולוגיה העומדת בבסיס המחלה. הקריטריונים המקובלים כיום עודכנו לאחרונה ב-2012 וידועים כ"הגדרות ברלין". עדכון ההגדרות כלל הרחבה של טווח המקרים הנכללים במסגרת התסמונת, הפסקת השימוש במונח "פגיעה ריאתית אקוטית" ("Acute lung injury") והגדרת דרגות שונות של התסמונת בהתחשב ברמת ההיפוקסמיה.
על פי הגדרות ברלין מ-2012, תסמונת מצוקה נשימתית חריפה מאובחנת בהינתן הקריטריונים הבאים:
גיגי אוגולאווה
ראש עיר
עד שנת 2007 גרם אוגולאווה לתיקון כל רחובות מרכז טביליסי, שיפור איכות המים העירוניים, מודרניזציה במטרו של טביליסי, חנייה ציבורית המופעלת בידי חברות פרטיות, הוא גרם לאוטובוסים בטביליסי לדייק בזמנים, דרבן יזמים להשקיע בעיר ועוד.
תסמונת מצוקה נשימתית חריפה
טיפול
הטיפול בתסמונת מצוקה נשימתית חריפה כולל בדרך כלל הנשמה מלאכותית מכנית במסגרת אשפוז ביחידה לטיפול נמרץ. ההנשמה נעשית באמצעות צינור המוחדר לקנה הנשימה דרך הלוע בפרוצדורה הנקראת צנרור קנה (אינטובציה). במקרים בהם הצפי הוא שתידרש הנשמה מכנית לטווח זמן של יותר משבועיים, מבוצע לעיתים פיום קנה (טרכאוסטומיה), במהלכו מושגת גישה ישירה אל קנה הנשימה באמצעות חור המבוצע בצוואר.
השימוש בטכניקות הנשמה לא פולשניות מוגבל בדרך כלל לשלבים המוקדמים של המחלה או על מנת למנוע החמרה נשימתית בחולים הסובלים מדלקת ריאות לא טיפוסית, חבלה ריאתית או חולים לאחר ניתוח משמעותי, הנמצאים בסיכון לפתח תסמונת מצוקה נשימתית חריפה.
בנוסף להנשמה יש לטפל בגורמים הראשוניים להופעתה של התסמונת. אם קיים חשד כי הגורם הוא דלקת ריאות זיהומית, יש צורך במתן טיפול אנטיביוטי מתאים. אם הגורם לתסמונת הוא אלח דם יש צורך בטיפול בהתאם לכך.
מספר מחקרים הראו שיפור בתפקוד הריאתי של חולים שסבלו מתסמונת מצוקה נשימתית חריפה וטופלו באמצעות צמצום נוזלים או שימוש במשתנים. יעילותם במניעת תמותה של תרופות וחומרים אחרים כדוגמת קורטיקוסטרואידים, חנקן חמצני, סטטינים וחוסמי בטא לא הוכחה.
הנשמה מלאכותית מכנית
מטרתה של הנשמה מלאכותית מכנית היא לשמור על תחלופת הגזים הנכנסים ויוצאים מהריאות, על מנת לאפשר לנאדיות הריאה לבצע שחלוף גזים מיטבי ככל האפשר ובכך לעמוד בדרישות המטבוליות של הגוף לאספקת חמצן ולפינוי פחמן דו-חמצני.
על מנת להשיג תוצאה טובה ככל האפשר יש להתייחס בהנשמה לשלושה פרמטרים מרכזיים:
נפח הנשמה
בעבר נפחי ההנשמה המומלצים במטופלים הסובלים מתסמונת מצוקה נשימתית חריפה היו 12–15 מיליליטר לקילוגרם (תוך התייחסות למשקלו הרצוי של האדם בהתאם למאפייניו הגופניים ולא למשקלו האמיתי). מחקרים מהשנים האחרונות הראו כי הנשמה בנפחים גבוהים עשויה לגרום למתיחת יתר של הנאדיות ולהוביל לטראומה ריאתית.
במהלך ניסוי קליני של הרשת למחקרים בנושא תסמונת מצוקה נשימתית חריפה - ARDSNet, נמצא שיפור בפרוגנוזה של מטופלים שסבלו מתסמונת מצוקה נשימתית חריפה והונשמו בנפחי הנשמה מופחתים של כ-6 מיליליטר לקילוגרם, על פני מטופלים שהונשמו בנפחי ההנשמה המסורתיים של 12 מיליליטר לקילוגרם.
לחץ סוף נשיפתי חיובי - PEEP
מטרתו של לחץ סוף נשיפתי חיובי במטופל הסובל מתסמונת מצוקה נשימתית חריפה, היא לגייס נאדיות נוספות שיהיו זמינות לשחלוף הגזים, על מנת לשפר את החמצון והאוורור של החולה.
ניתן לחלק את נאדיות הריאה לשלושה סוגים: הסוג הראשון כולל את הנאדיות התקינות שנשארות נפוחות ופעילות בשחלוף הגזים, ללא תלות בסוג ההנשמה ובלחץ הסוף נשיפתי. בסוג השני כלולות הנאדיות המוצפות בנוזלים, שאינן משתתפות בתהליך שחלוף הגזים ולא ניתן לגרום להן להשתתף בו בשום צורה או אופן הנשמה. הסוג השלישי של הנאדיות, כולל את הנאדיות שעברו תמט חלקי או שמוצפות באופן חלקי, אותן ניתן לגייס ולהופכן לפעילות בתהליך שחלוף הגזים, בהינתן פרקטיקת הנשמה נכונה.
מטרתו של לחץ סוף נשיפתי חיובי היא לגייס את אותן הנאדיות ולהופכן לפעילות בתהליך שחלוף הגזים. חלק מנאדיות אלו ידרשו לחץ סוף נשיפתי גבוה יותר על מנת שיוכלו לעשות זאת ואילו אחרות יוכלו לעשות זאת גם בעת שימוש בלחץ סוף נשיפתי נמוך יותר.
נאדיות מסוימות דורשות לחץ סוף נשיפתי גבוה על מנת להיפתח ולהיהפך לזמינות לפעילות, אך לאחר פתיחתן יספיק גם לחץ סוף נשיפתי נמוך יותר על מנת למנוע מהן מלקרוס שנית. מסיבה זו נעשה לעיתים שימוש בשיטה שבה מועלה הלחץ הסוף נשיפתי לערכים גבוהים למשך מספר שניות עד דקות, על מנת לפתוח את אותן הנאדיות, ומייד לאחר מכן מוקטן הלחץ הסוף נשיפתי בחזרה לערכים נמוכים יותר.
תנוחת החולה
במחקרים שבוצעו נמצא כי ייתכן וקיימת עדיפות להשכבתם של חולים המונשמים באופן מכני מלאכותי על רקע של תסמונת מצוקה נשימתית חריפה, כך שצידם הקדמי פונה כלפי מטה (פנים כלפי מטה). קבוצת החולים שהושכבו באופן זה החל מהשלבים המוקדמים של הטיפול בהם, הציגה תמותה מופחתת ב-26 אחוזים מאשר קבוצת החולים ששכבו על גבם. במחקרים אלו נטען כי שכיבה במנח זה מסייעת בטיפול באזורים ריאתיים שעברו תמט וכן משפרת את הפרפוזיה הריאתית. עם זאת, בשל שכיחות מוגברת של תסמונת מוות בעריסה בקרב ילדים ששכבו על בטנם, השכבה על הבטן של ילדים הסובלים מתסמונת מצוקה נשימתית חריפה מחייבת ניטור מתמיד שלהם.
חימצון חוץ-גופי באמצעות ממברנה
שימוש בחימצון חוץ-גופי באמצעות ממברנה (אקמו), מהווה טיפול במקרים קשים של תסמונת מצוקה נשימתית חריפה, שאינם מגיבים לטיפולים אחרים. במסגרת טיפול זה, נשאב דם מהווריד הנבוב העליון של המטופל אל מכשיר האקמו, שם הוא עובר בריאה מלאכותית, שהיא למעשה ממברנה המחמצנת אותו ומסלקת ממנו את הפחמן הדו-חמצני. לאחר שחלוף הגזים שמתבצע במכשיר, מוחדר הדם בחזרה אל גופו של המטופל דרך וריד או דרך עורק, לאחר שעבר חימום. למעשה מבצע בכך מכשיר האקמו את פעולת שיחלוף הגזים במקום הריאות.
לצורך טיפול באקמו מוחדרות לגופו של המטופל בפעולה כירורגית שתי צינוריות, כאשר אחת מהן משמשת לשאיבת הדם והשנייה להחזרתו. הצינורית דרכה נשאב הדם מוחדרת באזור הצוואר ומגיעה אל הווריד הנבוב העליון, שמוביל דם אל העלייה הימנית של הלב. הצינורית דרכה מוחזר הדם מוחדרת אל וריד נוסף או אל עורק צווארי, דרכו היא מגיעה אל קשת אבי העורקים. במקרים בהם פעולת הלב לא נפגעה במהלך המחלה והכשל היחיד הוא בפעילות הריאות, יוחזר הדם המחומצן דרך וריד. במקרים בהם חל פגם גם בפעילותו של חדר שמאל של הלב, יוחדר הדם המחומצן בלחץ ישירות אל אזור מוצא חדר שמאל של הלב, כך שבנוסף לחימצון הדם יסייע הטיפול גם בשיפור זילוח הדם לרקמות הגוף.
מחקרים רבים הראו כי טיפול באמצעות אקמו לחולים הסובלים מתסמונת מצוקה נשימתית חריפה, הוא יעיל ועוזר בהפחתה של שיעור התמותה ביחס לטיפול הקונבנציונלי.
חינוך נשים באוגנדה
מצב החינוך באוגנדה דומה לארצות מתפתחות אחרות. ישנם חסמים רבים העומדים בפני נערות המנסות להשיג השכלה על-יסודית, הכוללים צורך בחציית מרחקים ארוכים כדי להגיע לבית הספר והתמודדות עם החלוקה המגדרית בחברה האוגנדית.
חינוך נשים
שוויון מגדרי בחינוך הפך למטרה בינלאומית: 'ביטול הפער המגדרי בחינוך היסודי והתיכוני עד 2005, והשגת שוויון מגדרי בחינוך עד 2015, עם דגש על הבטחת הגישה המלאה והשוויונית של הבנות להישגים בחינוך בסיסי איכותי' (אונסק"ו, 2000). הון מגדרי מגולם גם ביעדי פיתוח המילניום 2 ו-3(MDGs), אשר מחויבים בהתאמה ללימודים אוניברסליים יסודיים עבור כל הילדים בעולם עד 2015, ובמיגור הפער המגדרי בחינוך. יעדים עולמיים אלה סביב חינוך בנות, הביאו מדינות מתפתחות, כמו אוגנדה, לקבוע מדיניות הנוגעת לחינוך לבנות, כמו האסטרטגיה הלאומית של אוגנדה לחינוך בנות (NSGE).
לאחרונה, ישנה הכרה בכך ששוויון מגדרי בחינוך הוא יותר מאשר גישה לחינוך וכי הוא כרוך בטיפוח היכולות הדרושות לבנות כדי להשתתף באופן מלא, פעיל ושוויוני בכל תחום בחברה בה הן חיות. ההנחה המקובלת היא שככל שמספר הבנות הנרשמות לבית הספר גדל, כך גדלה ההתקדמות להשגת חינוך שווה-מגדר. עם זאת, ישנן דרכים רבות ומורכבות בהן התוכן החינוכי, אופן מסירתו והסביבה מנציחים ואף מייצרים אי-שוויון מגדרי. זה מדגים את הצורך בהבנה מעמיקה והוליסטית יותר של דרכי החינוך של בנות.
חסמים העומדים בפני חינוך נשים באוגנדה
ישנם אתגרים רבים, בהם שישה חסמים בולטים במיוחד: מיקום בית ספר, וסת, פרקטיקות וגישות פדגוגיות, התעללות מינית וניצול בסביבת בית הספר, היעדר אפשרויות להרוויח הכנסה, ואחריות במשק הבית.
חינוך למנהיגות בבתי ספר תיכוניים באוגנדה
לבתי ספר יש פוטנציאל לקדם מנהיגות בדרכים רבות ושונות. בנוסף לכישורים רשמיים, התלמידים רוכשים מיומנויות ותכונות רבות אחרות במהלך שנות לימודיהם, וחלק חשוב מכך הוא יצירת מוטיבציה והזדמנויות עבורם כדי ללמוד כיצד להיות מנהיג/ה. בתי ספר יכולים לאמץ ולקדם אמונות, ערכים וציפיות המסייעים לתלמידים להיות מנהיגים מאוחר יותר בחייהם.
בתי ספר תיכוניים באוגנדה אימצו מאפיינים של בתי ספר פרטיים בריטיים, לפיהם עוצבו הפנימיות הראשונות באוגנדה. בתי ספר המעניקים לתלמידיהם תחושת ביטחון, מאפשרים להם להזדהות עם המוסד, לטפח שיתופי פעולה ואחריות אישית, ומספקים סביבה הממוקדת בלמידה, יכולים להשפיע לטובה על עמדות וציוני התלמידים.
הקשר בין חינוך מוסרי ואקדמי
בתי ספר המכירים בתפקידם המנהיגותי בטיפוח ערכים מוסריים וחברתיים, לצד למידה אקדמית, זוכים לשבחים מצד בוגרות בית הספר גם שנים רבות לאחר סיום לימודיהן בו. אלה מספרות כי המשמעת העצמית והחובות שהוטלו עליהן בבית הספר, סיפקו להן כלים להתמודדות עם סיטואציות שונות בהמשך. בתי הספר הללו מטפחים את תפקיד המנהיגות, יוצרים חברה סובלנית ומתמקדים בחיי הקהילה הכרוכים בלמידה לשתף ולעזור לאלה שלא שפר עליהם מזלם. כלומר, נראה כי החינוך המוסרי והחברתי בקרב התלמידות קשור בטיפוח מצוינות אקדמית.
לעומת זאת, כללים ותקנות בבתי ספר אחרים המדגישים איסורים ועונשים שנועדו להשליט פחד מההשלכות, במקום שימת דגש על התפתחות אישית ושייכות לקהילה, פחות יעילים בייצור תוצאות חיוביות לטווח הארוך. בוגרות בתי ספר אלה, הביע רגשות שליליים מאוד כלפי בית הספר, למרות ההישגים האקדמיים הגבוהים שלו.
נשים כמנהיגות וכמודלים לחיקוי
תלמידים רבים מעריכים אנשים מאורגנים, בעלי משמעת, מקצועיים ואכפתיים.
מנהלת בית ספר אשר מפגינה שילוב בין כוח והשפעה לבין דימוי אכפתי ואימהי, יכולה להפוך למודל לחיקוי עבור תלמידות רבות. בנוסף, תלמידות רבות העריכו מנהלות שהראו מודעות לבעיות בבית ונכונות להתערב עם ההורים, מועצת בית הספר וגופים חיצוניים, כדי להבטיח חינוך מתמשך שלהן. התלמידות מעריכות את מנהיגותן החזקה של המנהלות, קביעת סטנדרטים גבוהים וציפיות להישגיות ולהתנהגות נאותה, והנעת התמיכה של הגופים הממשלתיים והקהילתיים לסייע לבית הספר.
כאשר מדובר במורות מן המניין, המצב שונה. נשים שסיימו את לימודיהן בשנות ה-60 וה-70 חונכו על ידי מורים ומתנדבים שהגיעו מארצות אחרות (בריטניה, ארצות הברית, קנדה וסקנדינביה). הנשים האלו ציינו את החשיבות של מורות מוסמכות היטב בהדרכתן, וסיפרו כי הן הושפעו מהן רבות.
עם זאת, לאחר האירועים שהתרחשו במדינה בשנות ה-70, המורים הללו עזבו והוחלפו על ידי סגל אוגנדי, שאינו זוכה לאותו כבוד מהתלמידות. המורות האוגנדיות נלעגות על ידי התלמידות על כך שהן לבושות בצורה לא אופנתית, עקב המשכורות הזעומות שהן מקבלות מהממשלה בגלל קריסת הכלכלה האוגנדית.
סיבה נוספת לכך שמורות אינן נתפסות כמודל לחיקוי, היא העובדה שיש פחות מהן במקצועות המתמטיקה והמדעים. בלימוד מקצועות אלה, יכולה להיות להן השפעה כבירה בשכנוע התלמידות כי תחומים אלה פתוחים עבורן. זאת ועוד, מורות נתפסות כמשליטות משמעת וכנוקשות יותר ממורים גברים. יתר על כן, התלמידות חושבות שהמורות עסוקות מידי במשפחותיהן ולא מתעניינות מספיק בבעיותיהן, דבר הנובע מהדרישה מהן לנכוח בבית יותר מאשר גברים.
איתן איתן
איתן איתן (5 בנובמבר 1940 – 26 באפריל 1991) היה משורר עברי בן המושבה כנרת.
ביוגרפיה
איתן נולד בשנת 1940 לקורט וימינה איתן. ימינה הייתה בתו של החלוץ דוד יזרעאלי. בוגר הפנימיה הצבאית שליד בית-הספר הריאלי בחיפה. התגייס לשייטת 13 והחל לכתוב שירים ולפרסם עוד בעת שירותו הצבאי. שיריו התפרסמו דרך קבע בכתב העת "קשת" של אהרן אמיר. שיריו מיוחדים בסגנונם הגברי, הנוקשה כביכול, ובמחויבותו העמוקה של המשורר לערכי ארץ ישראל עם השפעה של תנועת הכנענים והמיתולוגיה היהודית. היו מבקרים שכינו את שירתו "שירה כנענית חדשה", משום דבקותו בתשתיות הקרקע, האקלים והצומח של מולדתו.
ספר שיריו הראשון, "מלך אסור ברהטים", פורסם בשנת 1968 וזכה לביקורות חיוביות. בשנת 1977 יצא לאור ספר שיריו השני "ארץ אמור".
בסוף שנות ה-70 עוררו סערה עם פרסום השיר "ילדים", ששורותיו הראשונות קוממו הורים ומחנכים רבים: "ילדים אתם שתמותו במלחמה הבאה/ שרופים בטנק או קרועים בפגז הלומי רסיסים/ וכרותי ידיים ואיברים פנימיים/ אל תפחדו עכשיו/ ואל תפחדו בבואה/ כי תמותו במלחמה הבאה".
בשנת 1981 איתן היה מראשוני החקלאים שהחלו לגדל פירות אורגניים בחלקה שהייתה בבעלותו לחוף הכנרת. הוא ראה בגידול האורגני מעין שיבה לערכי היסוד הטהורים של חלוצי עמק הירדן.
בחייו הספיק לפרסם רק שלושה ספרי שירה. איתן עישן ארבעים עד שישים סיגריות ביום ונהג לומר "טבק זה מוצר מן הטבע, ומוצר מן הטבע לא מזיק". הוא נפטר ממחלת הסרטן בשנת 1991 ונקבר במושבת הולדתו כנרת. הכרך של כל שיריו - "שירי האלף ושירים לבני אדם" - יצא לאור שלושה שבועות לפני מותו.
בשנת 2006 מבחר מצומצם משיריו פורסם בספר "האדמה הקורנת" בהוצאת קשב.
לחשוב מהר, לחשוב לאט
לחשוב מהר, לחשוב לאט הוא ספר רב-מכר שיצא לאור בשנת 2011 על ידי דניאל כהנמן, חתן פרס נובל לכלכלה לשנת 2002. בשנת 2012 זכה הספר בפרס האקדמיה הלאומית האמריקאית לתקשורת על עבודת היצירה הטובה ביותר המסייעת לקהל הרחב להבין נושאים במדעי ההתנהגות, בהנדסה וברפואה.
הספר מסכם את המחקר שערך כהנמן במשך עשרות שנים, לעיתים קרובות בשיתוף עם עמוס טברסקי. הספר מכסה את כל שלושת השלבים בקריירה שלו: ימיו הראשונים בעבודה על הטיות קוגניטיביות, עבודתו על תורת הערך, ועבודתו המאוחרת יותר על אושר.
התזה המרכזית בספר היא הדיכוטומיה בין שני אופני מחשבה: "מערכת 1" היא מהירה, אינסטינקטיבית ורגשית, ו"מערכת 2" היא איטית יותר, מכוונת יותר ושכלית יותר. הספר תוחם הטיות קוגניטיביות הקשורות לכל סוג חשיבה, החל במחקר של כהנמן בנושאים שנאת הפסד ואפקט המסגור בבחירות, ועד נטייתם של אנשים להחליף שאלה קשה בשאלה שקל לענות עליה. הספר מציג עשרות שנות מחקר אקדמי שעיקרו האמון הגדול מדי שאנשים נותנים בשיפוט האנושי.
הספר חולק גם תובנות רבות מעבודתו של כהנמן במהלך שירותו בצבא ההגנה לישראל, ועבודתו עם אנשים וארגונים שונים באקדמיה ומחוצה לה שתרמו להתפתחותו כהוגה דעות וכחוקר.
שתי מערכות
בחלקו הראשון של הספר מתאר כהנמן שתי דרכים שונות שבהן המוח יוצר מחשבות:
כהנמן מכסה מספר ניסויים שנועדו להבליט את ההבדלים בין שתי מערכות מחשבה אלה, ולהראות כיצד הן מגיעות לתוצאות שונות אפילו בהינתן אותם נתונים. המונחים והמושגים כוללים קוהרנטיות, תשומת לב, עצלנות, אסוציאציה, קפיצה למסקנות, WYSIATI (מה שאתה רואה זה כל מה שיש), וכיצד ניתן ליצור החלטות. הדיון במערכת 1 מול מערכת 2 עוסק גם בהנמקות, או בהיעדרן של הנמקות, לקבלת החלטות אנושיות, עם השלכות גדולות על תחומים רבים כולל משפט ומחקר שוק.
היוריסטיות והטיות
החלק השני מציע הסברים מדוע בני אדם מתקשים לחשוב בצורה סטטיסטית. זה מתחיל בתיעוד של מגוון מצבים שבהם אנחנו מגיעים להחלטות בינאריות או לא מצליחים לקשר במדויק הסתברויות סבירות לתוצאות. כהנמן מסביר את התופעה באמצעות תאוריית ההיוריסטיקה. כהנמן וטברסקי כיסו במקור נושא זה במאמר פורץ הדרך שלהם משנת 1974 שכותרתו "Judgment under Uncertainty: Heuristics and Biases".
כהנמן משתמש בהיוריסטיקה כדי לקבוע שחשיבה של מערכת 1 כרוכה בקישור מידע חדש לדפוסים קיימים, או מחשבות, במקום ליצור דפוסים חדשים לכל חוויה חדשה. לדוגמה, ילד שרק ראה צורות עם קצוות ישרים יחווה מתומן ולא משולש כשהוא צופה לראשונה במעגל. במטאפורה משפטית, שופט המוגבל לחשיבה היוריסטית יוכל רק לחשוב על מקרים היסטוריים דומים כאשר תוצג בפניו מחלוקת חדשה, במקום לראות את ההיבטים הייחודיים של אותו מקרה. בנוסף להצעת הסבר לבעיה הסטטיסטית, התאוריה מציעה גם הסבר להטיות האנושיות.
היוריסטיקת העיגון והתיקון
היוריסטיקה זו משמשת לפתרון שאלות אומדן מספרי. כשאדם מנסה לאמוד פריט מידע מספרי כלשהו שאינו ידוע לו במדויק, כגון תאריך, עלות או זמן, הוא מסתמך פעמים רבות על מספר קיים, ה"עוגן", שנראה בעיניו כסביר. תשובתו של הנשאל תסתמך על עוגן זה, ותתוקן במקרה הצורך כלפי מעלה או כלפי מטה, אך תישאר קרובה במידה רבה לעוגן. "אפקט העיגון" מבטא את הנטייה שלנו להיות מושפעים ממספרים לא רלוונטיים. מספרים גבוהים / נמוכים יותר הוצגו, ונבדקי הניסוי נתנו תגובות גבוהות / נמוכות יותר.
בניסוי מפורסם ביקשו מכלכלנים להעריך שיעורי ריבית. לקבוצת כלכלנים אחת נתנו עוגן באמצעות השאלה: "האם לדעתך שיעור הריבית יפחת מ-8%" ומייד אחר כך שאלו אותם לשיעור הריבית הצפוי לדעתם. לקבוצה שנייה הוצגה השאלה האחרונה, אחרי שנשאלו האם לדעתם יפחת שיעור הריבית מ-14%. הכלכלנים שניתן להם עוגן גבוה יותר, 14%, חזו בממוצע שיעור ריבית צפוי גבוה יותר מאלו שהוצגה בפניהם השאלה על ה-8%. ממצא זה מעיד על חשיבותה של ההיוריסטיקה, אפילו כאשר מדובר בבעלי מקצוע.
זהו מושג חשוב שכדאי לזכור כשננהל משא ומתן או נשקול הצעת מחיר. כדוגמה, מרבית האנשים, כששואלים אותם האם גנדי היה בן יותר מ-114 במותו, ינקבו באומדן גבוה בהרבה מגילו בעת המוות מאשר אחרים שנשאלו אם גנדי היה בן פחות או יותר מ-35. ניסויים מראים כי התנהגותנו מושפעת, הרבה יותר מכפי שאנחנו יודעים או רוצים, מהסביבה של הרגע.
היוריסטיקת הזמינות או הנגישות
היוריסטיקת הזמינות היא קיצור דרך מנטלי שמתרחש כשאנשים מעריכים את ההסתברות של התרחשויות שונות על סמך הקלוּת שבה הם יכולים לחשוב על דוגמאות. כך, תוצאות שניתן לתארן ולדמיינן בקלות, המוצגות באופן טעון מבחינה רגשית, תיחשבנה קלות יותר להצגה מתוצאות שקשה להבינן. התוצאה מכך היא, בדרך כלל, הטיה קוגניטיבית.
דוגמה טיפוסית ליישום של היוריסטיקת הזמינות ניתן למצוא בסברה הנפוצה שהסיכוי למות מטריפה על ידי כריש גבוה יותר מהסיכוי למות מפגיעת חלקי מטוס נופלים, אף על פי שהסיכוי לאחרון גבוה פי 30. הסיבה לכך נעוצה כנראה בעובדה שהתקפות כריש זוכות לחשיפה רחבה יותר באמצעי התקשורת ובסרטים ומשום שקל לאדם לדמיין את מלוא אימתן. נפילת חלקי מטוס, לעומת זאת, פחות מסוקרת ויש בה מידה רבה של אקראיות.
סייג חשוב להיוריסטיקת הזמינות נעוץ במידת השליטה הממשית או הנתפשת של אנשים באירועים מסוימים. לדוגמה, אנשים חוששים יותר מהתרסקות מטוס או מפעולה טרוריסטית מאשר מנהיגה במכונית, אף על פי שמבחינה סטטיסטית הסיכוי להיפגע בתאונת מכונית גבוה לאין שיעור מהסיכוי להיפגע בפעולה טרוריסטית או מנפילת מטוס. סיבה מסייעת ליחס ההפוך של החשש היא העובדה שבהתרסקות מטוס או בפעולה טרוריסטית מידת השליטה הנתפשת והממשית של המעורב בה היא קטנה מאוד, בעוד שבנהיגה במכונית קיימת תחושת שליטה רבה הרבה יותר.
היוריסטיקת הזמינות היא קיצור דרך מנטלי המתרחש כאשר אנשים מבצעים שיפוט לגבי ההסתברות לאירועים על סמך כמה קל לחשוב על דוגמאות. היוריסטיקת הזמינות פועלת מתוך תפיסה ש"אם אפשר לחשוב על זה, זה חייב להיות חשוב". זמינות ההשלכות הקשורות בפעולה קשורה בצורה חיובית לתפיסות לגבי גודל ההשלכות של אותה פעולה. במילים אחרות, ככל שקל יותר להיזכר בהשלכות של משהו, כך אנחנו תופסים את ההשלכות שלו כגדולות יותר. לעיתים היוריסטיקת הזמינות מועילה, אך התכיפות שבה אנו נזכרים באירועים מסוג מסוים לרוב אינה ייצוג מדויק של ההסתברות של האירועים הללו בחיים האמיתיים.
היוריסטיקת הייצוגיות
היוריסטיקת הייצוגיות הוא מצב שבו בני אדם שופטים דברים כדומים על בסיס הדמיון ביניהם "על פניו", לעיתים קרובות על בסיס תכונות שטחיות כמו מאפיינים עיקריים. לעיתים קרובות, כאשר משתמשים בהיוריסטיקת הייצוגיות נוטים להתעלם משיעור הבסיס – המידע על השכיחות האמיתית של התופעה או האובייקט באוכלוסייה.
אופטימיות ושנאת הפסד
כהנמן כותב על "הטיה אופטימית נפוצה", אשר "עשויה בהחלט להיות המשמעותית ביותר בהטיות הקוגניטיביות." הטיה זו יוצרת אשליה של שליטה – האשליה שיש לנו שליטה משמעותית על חיינו.
ניסוי פשוט מגלה את שכיחותו של סוג אחד של אופטימיות לא מוצדקת. הטעות התכנונית היא הנטייה להערכת יתר של חסכונות ודברים שנקבל במחיר נמוך ולהעריך הערכת חסר את העלויות, מה שממריץ אנשים לקחת על עצמם פרויקטים מסוכנים. בשנת 2002, צפי העלות לשיפוץ מטבח אמריקאי היה בממוצע 18,658 דולר, אך למעשה עלה 38,769 דולר.
כדי להסביר את עודף הביטחון העצמי, כהנמן מציג את המושג שהוא קורא לו "מה שאתה רואה הוא כל מה שיש" (What You See Is All There Is – WYSIATI). תאוריה זו קובעת שכאשר התודעה מקבלת החלטות, היא עוסקת באופן ראשוני בדברים הידועים, תופעות שהתודעה כבר צפתה בהן. לעיתים רחוקות היא תשקול משתנים בלתי ידועים, תופעות שהיא יודעת שהן רלוונטיות אך אין לגביהן מידע. לבסוף נראה שהיא מתעלמת מהאפשרות של משתנים בלתי ידועים, תופעות לא ידועות שמידת הרלוונטיות שלהן לא ידועה.
הוא מסביר כי בני האדם אינם מצליחים לקחת בחשבון את המורכבות, וכי הבנתם את העולם מורכבת מסט תצפיות קטן ובהכרח לא מייצג. יתרה מזאת, התודעה בדרך כלל אינה לוקחת בחשבון את השפעת האקראיות על ההתרחשויות, ולכן מניחה בטעות שאירוע עתידי יהיה דומה לאירוע מהעבר.
אפקט המסגור
מסגור הוא ההקשר שבו מוצגות האפשרויות לבחירה. ניסוי: הנבדקים נשאלו אם הם יבחרו לבצע ניתוח אם שיעור "ההישרדות" הוא 90 אחוז, ואילו לאחרים נאמר ששיעור התמותה הוא 10 אחוז. המסגור הראשון הגביר את ההסכמה לבצע את הניתוח, אף על פי שהמשמעות של שני המשפטים זהה.
עמוס טברסקי ודניאל כהנמן בחנו כיצד ניסוחים שונים השפיעו על תגובות משתתפים לבחירה במצב היפותטי של חיים ומוות בשנת 1981.
המשתתפים במחקר התבקשו לבחור בין שני טיפולים שונים עבור 600 איש שנפגעו ממחלה קטלנית:
טיפול מסוג א' צפוי היה לגרום לכ-400 מקרי מוות, בעוד שלטיפול מסוג ב' היה סיכוי של 33% שאיש לא ימות, אבל סיכון של 66% שכולם ימותו.
בחירה זו הוצגה במסגרת המחקר לנחקרים במסגור חיובי (כלומר: כמה אנשים יחיו) או במסגור שלילי (כלומר: כמה אנשים ימותו). טיפול א' נבחר על ידי 72% מהנחקרים כאשר הוצג במסגור חיובי ("מציל חיים של 200 איש") ואילו כאשר הוצג במסגור שלילי ("400 אנשים ימותו") רק 22% מהנחקרים בחרו בו.
אפקט זה הופיע גם בהקשרים אחרים:
עלות שקועה
במקום לשקול את הסיכויים שהשקעה נוספת (שולית) תניב תשואה חיובית, אנשים נוטים "לזרוק כסף טוב אחרי כסף רע" ולהמשיך להשקיע בפרויקטים עם סיכויי הצלחה קלושים שכבר צרכו משאבים משמעותיים. באופן חלקי זה כדי להימנע מרגשות חרטה.
ההוצאות הרלוונטיות לשיקולי הפעלת עסק הן עלויות קבועות ועלויות משתנות. עלות שקועה אינה משתייכת לשני סוגי עלויות אלה. במיוחד יש להבחין בין העלות השקועה, כהשקעה במפעל או בציוד שנעשתה כבר ואינה ניתנת למניעה או להחזרה, לבין העלות הקבועה, שהיא עלות הפעלתו של המפעל או העסק, ואשר ניתן להימנע ממנה על ידי הדממת המכונות וסגירת המפעל, או חלק ממנו. העלות השקועה כוללת רק אותו חלק מההשקעה בנכס שאינו בר-החזרה, ולכן יש לנכות מסך העלות שהושקעה את ערך המימוש של הנכס.
עלות שקועה היא פרמטר כלכלי. בחשבונאות נהוג להפחית עלויות בצורה ליניארית, כך שהשקעה הונית גדולה תגרום מדי שנה לרישום של הוצאה בדוח הרווח וההפסד, ולהפסד. הגישה הכלכלית מתעלמת מהוצאה זו, והיא אינה נלקחת כשיקול לאחר שהוצאה. כך שייתכן מצב שבו מפעל מפסיד עדיין כדאי להפעלה.
אפקט העלות השקועה או "ההוצאה האבודה" נבחן על ידי כלכלנים העוסקים בתורת הערך. נמצא כי מנהלים נטו להמשיך בפרויקטים כושלים, על אף שלא הייתה לכך הצדקה. אפקט זה נקרא גם "אפקט הקונקורד", על שם מטוס הקונקורד. בפרויקט זה הושקעו סכומי עתק גם לאחר שהיה ברור שהפרויקט ייכשל והפעלת המטוס לא תהיה כלכלית, עד שלבסוף המטוס קורקע.
ביטחון יתר
חלק זה של הספר מוקדש לביטחון מופרז במה שהתודעה מאמינה שהוא יודעת. המחבר מסביר שאנשים לרוב מעריכים ביתר את מידת ההבנה שלהם את העולם וממעיטים בחלקה של המקריות או המזל. זה קשור לוודאות המוגזמת של המבט לאחור, כאשר נראה כי אירוע מובן לאחר שהוא התרחש או התפתח. השקפותיו של כהנמן על ביטחון יתר מושפעות מנאסים טאלב.
אפקט ביטחון יתר היא הטיה מבוססת היטב, בה הביטחון הסובייקטיבי של האדם בשיקול דעתו גדול מהדיוק האובייקטיבי של החלטותיו אלה, במיוחד כאשר הביטחון גבוה יחסית. ביטחון יתר הוא דוגמה אחת לכיול שגוי של הסתברויות סובייקטיביות. לאורך ספרות המחקר, ביטחון יתר הוגדר בשלוש דרכים שונות:
בחירה בין אפשרויות
בפרק זה חוזר כהנמן לתחום הכלכלה ומרחיב את עבודתו בנושא תורת הערך. הוא דן בנטייה להתייחס לבעיות בנפרד, וכיצד, כאשר נקודות ייחוס אחרות נלקחות בחשבון, לבחירה בנקודת ייחוס מסוימת (נקודות הייחוס מכונות 'מסגרות') יש השפעה לא פרופורציונית על התוצאה. פרק זה מציע גם עצות כיצד ניתן להימנע מכמה חסרונות בחשיבה של מערכת 1.
תורת הערך
כהנמן פיתח את תורת הערך, הבסיס לפרס נובל שלו, כדי להסביר טעויות ניסוי שהבחין בהן כשבדק את פונקציית התועלת בתורת התועלת המסורתית של דניאל ברנולי. על פי כהנמן, פונקציית תועלת מניחה הנחות הגיוניות של רציונליות כלכלית שאינן משקפות את הבחירות בפועל של אנשים, ואינה מביאה בחשבון הטיות קוגניטיביות.
כהנמן וטברסקי ערכו ניסויים שהראו שאנשים לא בהכרח מתנהגים לפי תאוריה זו, והבחירות שלהם אינן בהכרח רציונליות. תורת הערך נועדה להסביר את הסטיות מההתנהגות המתבקשת לפי תאוריית תוחלת התועלת. על פי תורת הערך, אנשים נוהגים לתת משקלים שגויים להחלטות תחת אי ודאות בהשוואה להחלטות תחת ודאות. אפקט הוודאות מטה את החלטת מקבל ההחלטות אם יש ודאות. אף על פי שאופן ההצגה של ההחלטה אינו אמור להשפיע על מקבל ההחלטה, אנשים נוטים לשנות החלטתם לפי האופן שבו האפשרויות מוצגות. בתורת הערך, ניתנו משקלים שונים כדי לשחזר החלטות אלו ולמדל את ההחלטות שמקבלים אנשים, לפי תפישתם.
דוגמה אחת לכך היא שאנשים נרתעים מהפסד: הם נוטים יותר לפעול כדי למנוע הפסד מאשר כדי להשיג רווח. דוגמה נוספת היא שהערך שאנשים מייחסים לשינוי בהסתברות (למשל בהסתברות לזכות במשהו) תלוי בנקודת ההתייחסות: נראה כי אנשים מייחסים ערך גבוה יותר לשינוי מ-0% ל-10% (מַעֲבָר מאי-אפשרות לאפשרות) מאשר, נניח, לשינוי מ-45% ל-55%, והם מייחסים את הערך הגדול ביותר לשינוי מ-90% ל-100% (מעבר מאפשרות לוודאות). זה קורה על אף העובדה שלפי התאוריה המסורתית שלושת השינויים נותנים כולם את אותה עלייה בתועלת. באופן שעולה בקנה אחד עם שנאת סיכון, הסדר של השינוי הראשון והשלישי מתהפך כאשר האירוע מוצג ככזה שבו מפסידים משהו ולא ככזה שבו מרוויחים משהו: כשיש סיכוי להפסד, הערך הגדול ביותר מיוחס להקטנת ההסתברות להפסד ל-0.
לאחר פרסום הספר פרסם כתב העת "Journal of Economic Literature" דיון מעמיק בנוגע לתורת הערך, וכן ניתוח של ארבעת הגורמים הבסיסיים שהיא מתבססת עליהם.
שני עצמי
החלק החמישי של הספר מתאר ממצאים המבחינים בין "שני עצמי": "האני החווה" ו"האני הזוכר".
כהנמן הציע שיטת מדידה חלופית שמעריכה הנאה או כאב שנדגמים מרגע לרגע, ואז מסוכמים לאורך זמן. כהנמן כינה זאת "רווחה שנחוותה" ושייך אותה ל"עצמי" נפרד. הוא הבחין בינה ובין "הרווחה כפי שזוכרים אותה", שהסקרים ניסו למדוד. הוא מצא ששני מדדי האושר הללו הראו תוצאות שונות.
החיים כסיפור
התגלית המשמעותית של כהנמן הייתה כי לעצמי הזוכר לא אכפת ממשך החוויה הנעימה או הלא נעימה. במקום זאת, הוא מדרג בדיעבד חוויה לפי שיא (או שפל) של החוויה, ועל פי סיומה. העצמי הזוכר שולט במסקנה, בהערכה הסופית של המטופל.
"מוזר ככל שזה נראה", כותב כהנמן, "אני הוא העצמי הזוכר, והעצמי החווה, שמהווה את חיי, הוא כמו זר עבורי."
שביעות רצון שחווינו
כהנמן החל לראשונה לחקור את שביעות הרצון בשנות התשעים. באותה תקופה מרבית מחקרי האושר הסתמכו על סקרים הנוגעים לשביעות רצון מהחיים. כמי שהגיע לנושא מחֵקֶר זיכרונות לא אמינים בעבר, לכהנמן היה ספק בשאלת שביעות הרצון מהחיים כאינדיקטור טוב לאושר. הוא עיצב שאלה שהתמקדה במקום זאת בשביעות הרצון של העצמי החווה. כהנמן הציע כי "הלן הייתה מאושרת בחודש מרץ" אם בילתה את רוב זמנה בפעילויות שהייתה מעדיפה להמשיך לעשות ולא להפסיק, מעט זמן במצבים שרצתה לחמוק מהם, ולא יותר מדי זמן במצב נייטרלי שבו לא הייתה לה העדפה אם להמשיך או להפסיק את הפעילות.
חשיבה על החיים
כהנמן סבור שהדגשה של אירועים בולטים כמו נישואין או רכישת מכונית חדשה עלולה ליצור אשליה מעוותת בנוגע לערך האמיתי של האירועים הללו. "אשליית ההתמקדות" הזאת קשורה לרעיונות קודמים של החלפת שאלות קשות בשאלות קלות, ול-WYSIATI (מה שאתה רואה זה כל מה שיש).
הצלחה מסחרית וביקורות בעיתונות
נכון לשנת 2012 הספר מכר למעלה ממיליון עותקים. בשנה שפורסם היה ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס. הספר זכה לביקורות בעיתונים: הפינגטון פוסט, הגרדיאן, הניו יורק טיימס, הפייננשל טיימס, האינדפנדנט, בלומברג וThe New York Review of Books.
הספר נסקר בצורה רחבה בכתבי עת מומחים, כולל כתב העת לספרות כלכלית, כתב העת האמריקני לחינוך (American Journal of Education), כתב העת האמריקאי לפסיכולוגיה (The American Journal of Psychology), תורת התכנון , הכלכלן האמריקני (The American Economist), כתב העת לסיכון וביטוח (he Journal of Risk and Insurance), מישיגן - סקירת חוק (The Michigan Law Review), מדען אמריקני (American Scientist), סוציולוגיה עכשווית(Contemporary Sociology), Science, Contexts, , תקשורת טכנית, כתב העת למשפטים באוניברסיטת טורונטו ( University of Toronto Law Journal), סקירה של סמנטיקה כללית (A Review of General Semantics) ו.
הספר נסקר גם במגזין שנתי על ידי האגודה למדעי הפסיכולוגיה.
משבר השחזור
מחקר שפורסם בשנת 2017 כחלק מגל משבר השחזור מצא שחלק מהמחקרים עליהם התבסס הספר הם בעלי אמינות נמוכה או נמוכה מאוד. כהנמן הגיב לכך באמירה שייתכן שהוא הסתמך על מחקרים באופן מוגזם והסכים שיש בכך אירוניה, לאור הנושאים שעליהם כותב הספר.
יוהנס סטריידום
יוהנס חרהארדוס סטריידום (Johannes Gerhardus Strijdom; 15 ביולי 1893 - 24 באוגוסט 1958) היה ראש ממשלת דרום אפריקה מ-30 בנובמבר 1954 ועד 24 באוגוסט 1958. הוא היה לאומן אפריקאנר בלתי מתפשר שהרחיב באופן נמרץ את תוכנית האפרטהייד להפרדה גזעית שיזם קודמו בתפקיד דניאל מאלאן.
ביוגרפיה
סטריידום נולד בחווה המשפחתית בקליפפונטיין ליד וילומור בפרובינציית הכף המזרחית. למד משפטים בקולג' ויקטוריה (לימים אוניברסיטת סטלנבוש). לאחר לימודיו התיישב בניילסטרום בצפון טרנסוואל (היום לימפופו). בתוך זמן קצר הפך למנהיג הקהילה האפריקאנרית המקומית. בשנת 1929 היה לחבר פרלמנט מטעם המפלגה הלאומית בראשותו של ג'יימס ברי מוניק הרצוג. שימש גם כמנהיג המפלגה בטרנסוואל, הפרובינציה החשובה בדרום אפריקה, ובשל כך נהנה מבסיס כוח איתן.
בשנת 1932 התאחדה המפלגה הלאומית עם המפלגה הדרום אפריקאית של יאן כריסטיאן סמאטס ל"מפלגה המאוחדת". מרבית חברי הפרלמנט של המפלגה הלאומית הצטרפו לאיחוד. סטריידום עצמו עזב את המפלגה ביחד עם פלג בראשותו של דניאל פרנסואה מאלאן שנקרא Gesuiwerde Nasionale Party. הוא היה חבר הפרלמנט היחיד מטרנסוואל שהצטרף למאלאן. לאחר גיבושה של המפלגה המאוחדת נטל פלג זה את השם "המפלגה הלאומית". מאלאן, סטריידום וחבריהם התנגדו למדיניות הפרו-בריטית של סמאטס. שאיפתו הגדולה של סטריידום הייתה לייסד רפובליקה בשליטה אפריקאנרית ללא קשר פוליטי לבריטניה או לחבר העמים הבריטי. בנושא זה הוא היה רדיקלי וסירב לכל פשרה.
בעקבות ניצחון המפלגה הלאומית בבחירות 1948 על בסיס מצע של אפרטהייד (הפרדה גזעית) הפך מאלאן לראש הממשלה, וסטריידום מונה על ידו לתפקיד שר החקלאות וההשקיה אשר נחשב זוטר יחסית. משערים כי מאלאן נהג כך משום שרעייתו הטריה לא חיבבה את סטריידום, ושמסיבה זו מאלאן ניסה בשלב מאוחר יותר למנוע מסטריידום לרשת אותו בראשות המפלגה.
ב-30 בנובמבר 1954 נבחר סטריידום כמנהיג המפלגה הלאומית, ועם התפטרותו של מאלאן הפך לראש ממשלת דרום אפריקה למרות שמאלאן העדיף למסור את הגה השלטון לשר האוצר שהיה בעל השקפות מתונות יותר. בתקופת כהונתו כראש ממשלה הוא פעל באינטנסיביות לניתוק הקשר עם האימפריה הבריטית. כמו כן העמיק את השליטה האפריקאנרית במדינה וחיזק את מדיניות האפרטהייד. סטריידום שאף להנציח את שלטון המיעוט הלבן ובתקופת כהונתו מצביעים "צבעונים" נמחקו מרשימת הבוחרים הכללית והועברו לרשימת בוחרים צבעונים (שינוי שמאלאן לא הצליח להוציא לפועל). בנוסף, ניתק סטריידום את הקשרים הדיפלומטיים עם ברית המועצות.
בשנת כהונתו האחרונה גרמה בריאותו הרופפת (סטריידום ככל הנראה סבל מסרטן) להיעדרויות רבות. הוא נפטר ב-24 באוגוסט 1958 בקייפטאון ונקבר בחלקת גיבורי האומה בפרטוריה.
סטריידום היה נשוי לשחקנית מארחה ואן הולשטיין לזמן קצר, ולאחר מכן נישא בשנית לסוזן דה דלרק, דודתו של פרדריק וילם דה קלרק. לשניים נולדו שני ילדים.
בתקופת שלטונה של דרום אפריקה בנמיביה נקרא על שמו נמל התעופה בוינדהוק (J.G. Strijdom Airport). כיום, לאחר שחרורה של נמיביה, קרוי נמל תעופה זה נמל התעופה הבינלאומי וינדהוק הושע קוטאקו על שמו של המנהיג הלאומי הנמיבי הושע קוטאקו.
תביאו בירות
תביאו בירות הוא האלבום השני של הלהקה מרסדס בנד, האלבום הופץ ב-31 במרץ 2009. חברי הלהקה הקליטו מחדש את האלבום לאחר הצטרפותם של גיא שמי גיטריסט להקת אינפקציה לשעבר, ויוני כהן בסיסט הלהקה, חלק משירי האלבום הושמעו בסדרת הטלוויזיה "תעשה לי ילד" ששודרה בכבלים.
מרכז אוחטה
המבנה היה אמור לכלול את גורד השחקים הראשון בעיר. המגדל הראשי בגובה 403 מטר של מרכז אוחטה אמור להיות הבניין הגבוה ביותר באירופה מבין הצעות הבנייה השונות. פרויקט זה, שנותר לא ממומש, אמור היה לכלול את מטה חברת האנרגיה גזפרום, יחד עם מוזיאונים, ספרייה, מתקני ספורט ופנאי ואולם קונצרטים. הפרויקט היה אמור להיבנות בשפך נהר אוחטה, על הגדה הימנית של נהר הנייבה. המגדל בגובה 403 מטר שלו נתפס לא רק כדומיננטי, אלא גם כסמל חדש לעיר סנקט פטרבורג. בנייתו הייתה אמורה להסתיים עד 2016. עם זאת, הפרויקט נתקל בהתנגדות חריפה מצד אזרחים, קבוצות אזרחיות וארגונים בינלאומיים, על פגיעה משמעותית בקו הרקיע של העיר. כאשר הוצגו רעיונות הפרויקט בפני חבר שופטים בינלאומי, שלושה מתוך ארבעה אדריכלים יצאו מההרכב במחאה, התחרות הוחרמה גם על ידי איגוד האדריכלים הרוסי. בסופו של דבר הפרויקט הועבר לאתר החדש לאחטה בדצמבר 2010 ובמקומו נבנה מרכז לאחטה.
צוות העיצוב המרכזי של מרכז אוחטה כלל את אדריכל העיצוב הראשי צ'ארלס פו, האדריכל הרוסי פיליפ ניקנדרוב, רוג'ר וויטמן וטוני קטל (שבהמשך תכנן את פרויקט "מרכז לאחטה-2"). בשנת 2008, חברת Arabtec, חברת הבנייה העוסקת בבניית הבניין הגבוה בעולם בדובאי, זכתה בחוזה לבניית מתחם זה בעלות 60 מיליארד רובל (2.56 מיליארד דולר).
מנכ"ל גזפרום, אלכסיי מילר, טען כי הוא "חיובי שאזרחי סנקט פטרבורג יהיו גאים ביצירות המופת האדריכליות החדשות הללו." עם זאת, מנהל מוזיאון ההרמיטאז', מיכאיל פיוטרובסקי, התבטא נגד התוכנית. עוד דווח כי משרד התרבות של רוסיה מתנגד לתוכנית המגדל.
כיוון שהמרכז ההיסטורי של סנקט פטרבורג הוא אתר מורשת עולמית משנת 1991; בדצמבר 2006, מנהל מרכז מורשת עולמית של אונסק"ו, פרנצ'סקו בנדרין, הזכיר לרוסיה את חובותיה לשמור על המרכז והביע דאגה מהפרויקט. בשנת 2007 הציבה קרן המונומנטים העולמית את קו הרקיע ההיסטורי של סנקט פטרבורג ברשימת המעקב שלה ב-100 האתרים הנמצאים בסכנת הכחדה ביותר עקב בנייתו הפוטנציאלית של הבניין, ובשנת 2009 דיווחה כי המגדל "יפגע בתדמיתה של רוסיה."
בשנת 2010 דווח על ידי העיתונות הרוסית והבריטית כי מעצב הפרויקט צ'ארלס פו אמר בדיון ציבורי בלונדון כי האדריכל מקבל תזכירים קבועים מראש ממשלת רוסיה ולדימיר פוטין, שמעודד אותו להמשיך בפרויקט מרכז אוחטה ומבטיח תמיכה מהממשלה. לטענת פוטין, פו עצמו ומשתתפי הדיון, הוכח כי הדבר אינו נכון. דו"ח שנוי במחלוקת זה, ואחריו דיונים פומביים סוערים, הביא להשפעה מסוימת על הפוליטיקה ברוסיה.
מרכז לאחטה, הנמצא כעת בפיתוח באתר הרחוק יותר מהמרכז ההיסטורי של פטרבורג, מבוסס על תוכניות מרכז אוחטה כולל המגדל הראשי שלו, אך בקנה מידה גדול עוד יותר.
עיצוב הפרויקט
פרויקט גזפרום סיטי הוצג לראשונה בנובמבר 2006. האקדמיה הרוסית לאמנויות אירחה תערוכה של ששת העיצובים התחרותיים.
חבר השופטים
נציגי מינהל העיר סנקט פטרבורג
אדריכלים
כל הפרויקטים שהוצגו תיארו את הבניין כמבנה דומיננטי אדריכלי חדש עם גובה מוצע שנע בין 300 ל-400 מטר. שלושה מתוך ארבעה אדריכלים יצאו מהרכב חבר השופטים. קורוקאווה הצהיר כי גובה הבנייה הוא "הנושא הרגיש ביותר לשמירה על הערך התרבותי הקיים של מרכז העיר העתיקה". התחרות הוחרמה גם על ידי איגוד האדריכלים הרוסי.
עיצוב מנצח
חברת האדריכלות הבריטית RMJM London Limited זכתה במכרז. ההחלטה הוכרזה ב-1 בדצמבר 2006. בנוסף לחוות הדעת של חבר השופטים, הזמינה גזפרום את הציבור להביע את דעתו באתר החברה (הוא נסגר לאחר ששמו שונה מהפרויקט למרכז אוחטה) ובאמצעות הצבעה. פורטל החדשות Vedomosti ארגן סקר משלו ושאל האם המשיבים רואים זאת אפשרות לבנות גורד שחקים של 300 מטר באתר המצודה נינשנץ. מתוך 735 נשאלים רק 68 השיבו בחיוב.
המגדל המתפתל המוצע היה בהשראת מבצר שוודי בשם לנדסקרונה, שהיה באתר בראשית המאה ה-14, ומבצר נוסף בשם נינשנץ שהיה במקום עד המאה ה-18 בדמות כוכב בעל חמישה צדדים כדי למקסם את התצוגות למטרות הגנה. ההשראה לעיצוב מגיעה גם מאנרגיית מים, כאשר צורת הבנייה שואבת את צורתה מאופי המים המשתנה ומאור המשתנה תדיר. זה נותן פרשנות חדשה למבצרים ההיסטוריים עם האסתטיקה והטכנולוגיה המודרניים - שקיפות ודמוקרטיה, אינטראקציות פנימיות וחיצוניות. הוא כולל גם אסטרטגיה סביבתית ייחודית, הפועלת כעור בעל שכבה כפולה של אנרגיה נמוכה של המגדל המאפשר אור יום מקסימלי ואובדן חום מינימלי באקלים הקיצוני של העיר.
תיאור פרויקט
שטח המתחם אמור להיות מחולק לפי היחס הבא: 35% לשימוש ציבורי, 49% למשרדי עסקים, 16% עבור משרדי חברת גזפרום וחברות הבת שלה.
המתחם אמור היה להיות מורכב משלושה אזורים עיקריים:
אדריכלים תכננו ליצור אזורים ירוקים ופארקים ליניאריים לאורך גדת נהר הנייבה. הקומה הגבוהה, בגובה 396 מטר, הייתה אמורה להיות בצורת מחומש בבסיסה - התייחסות לביצור לנדסקרונה ומבצרי נינשנץ שנמצאו באותו אתר במאות ה-14 וה-17 בהתאמה. שרידי המבצרים נחשפו במהלך חפירות ארכאולוגיות שהחלו בעקבות הוויכוח סביב הפרויקט.
טיעון מן הנס
הטיעון מן הנס, הידוע גם בשם טיעון העד, הוא טיעון בקרב מאמיני הדתות השונות לפיו קיימת עדות אמינה על התגלות אלוהית. ביהדות הטיעון מבסס את אמונת התורה מן השמים, בנצרות הטיעון מבסס את אמינות הברית החדשה, ובאסלאם גרסה של הטיעון מבססת את אמיתות הקוראן. הטיעון משמש גם בקרב יהודים ונוצרים כטיעון לקיום האלוהים.
בנצרות
בברית החדשה מסופר על תחייתו של ישו ועל כ-40 מופתים שחולל, חלקם בפני קהל רב. המופתים כוללים ריפוי חולים רבים, הליכה על המים, האכלה של אלפי בני אדם, השקיית באי החתונה בקנה בשישה כדי מים שהפכו ליין ועוד. הטיעון מן הנס המתבסס עליהם, מוכר גם בשם הטיעון הכריסטולוגי.
פאולוס, באיגרת הראשונה אל הקורינתים, מבסס את מהימנות הבשורה הנוצרית על שנים עשר השליחים וחמש מאות עדים נוספים שפגשו, לטענתו, בישו, לאחר תחייתו מן המתים. הטיעון מן הנס של פאולוס אומץ והורחב על ידי הוגים נוצריים רבים, כמו אירנוס, אוריגנוס, אוגוסטינוס, תומאס אקווינס, הוגו גרוטיוס, בלז פסקל, ויליאם פיילי, ג'וזף בטלר ורבים אחרים.
באסלאם
בקוראן לא נזכרו במפורש ניסים של ממש, ובאסלאם יש נטיה להדגיש את היותו של מוחמד אנושי, חסר כוחות מיוחדים ואפילו אנאלפבית. זאת על מנת להגביר את פלא ייחודיותו של הקוראן שנחשב בעצמו נס מתמשך, בכך שלא ייתכן שאדם כמו מוחמד ייצור ספר שכזה. כל איה בקוראן נחשב בפני עצמו ל'אות' ומופת לכך שהקוראן הוא מאללה.
עם זאת, בחדית' נזכרו כמה נסים במובן המקובל במערב (المعجزات, מֻעְגִ'יזַא), ובראשם נס פיצול הירח לשני חלקים בג'בל א-נור לבני שבט קורייש שביקשו זאת ממוחמד. הנס מוזכר בקוראן במילים, ונחשב מֻתַוַואתִר (مُتَواتِر), שהוא מסורת שהתקבלה בידי עדים רבים, ולכן מי שאינו מאמין בה מוגדר ככופר. אם כי היו כמה פרשנים הודים-מוסלמים בימי הביניים שניסו לפרש את חציית הירח בלשון עתיד, כאירוע שיתרחש ביום הדין ולא שהתרחש בעבר, אך דעתם לא התקבלה להלכה בקרב מאמיני האסלאם הסוני.
בהקשר זה, תמונות שפורסמו בידי נאס"א במאה ה-20 ובהם בקיעים בירח התקבלו בהתרגשות בקרב חלק מהמוסלמים. הבקיעים נתפסו כמוכיחים את נס חציית הירח.
קטגוריה נפרדת של ניסים או מופתים היא ה'כאראמאת ' (كرامات), אצל הסופים. ניתן לתרגמה כ'חסדים' או 'מתנות' שאללה נתן לוליים בתקופות עבר, ומתבטאים ביכולות כגון ידיעת העתיד, קריאת מחשבות, הליכה על המים, הפיכת עפר ללחם וריפוי מחלות. הסופים רואים ביכולת לעשות זאת עדות לקדושתו של מי שביצע זאת, אך אין הדבר מעיד על היותו נביא, שכן מוחמד הוא אחרון הנביאים. עם זאת, קבוצות באסלאם כגון הסלפים, מתנגדים לרעיון הכאראמאת, ורואים אותו כזר לאסלאם.
הטיעון מן הנס באסלאם אם כן מתמקד בעיקר בפלא ייחודיותו של הקוראן, בעוד חשיבותם של שאר הניסים פחותה או אפילו שנויה במחלוקת מלבד יוצאי דופן.
ביהדות
בחומש שמות מסופר על מופתי יציאת מצרים וההתגלות במעמד הר סיני, אשר התרחשו במעמד כל עם ישראל. טיעון מן הנס המתבסס עליהם, מוכר גם בשם טיעון הכוזרי או טיעון מעמד הר סיני. הטיעון מצביע על כך שעל פי המקרא והמסורת היהודית מיליוני עדים נכחו בהתגלות האלוהית בהר סיני ובניסים שאירעו לדור המדבר, כגון עשר המכות, קריעת ים סוף ואכילת המן.
שורשי הטיעון נעוצים כבר בתורה עצמה, בפי משה. אך עיקר פיתוחו של הטיעון נעשה בימי הביניים כתגובה לנצרות והאסלאם, ומאוחר יותר גם כתגובה לרעיונות דאיסטיים ואתאיסטיים. ביהדות הטיעון מנסה לבדל את ניסי התורה מניסי שאר הדתות בכך שלפי הסיפור הם היו פומביים, מתמשכים ומכוננים יותר, ובכך שמסירת הסיפור מתבצעת מאבות רבים לבניהם. רס"ג ביסס את אמינות סיפורי הניסים המתוארים בספר שמות על המסורת, בהנחה כי קהל גדול אינו עשוי להנחיל סיפור מעשה שקרי, או לטעות בפרטיו. רס"ג הוסיף כי כל שליח שבחרו אלהים לשליחותו, ניתן לו אות של שינוי סדרי הטבע, "וכאשר מוסר לו סימן מסוג זה, נתחייב כל מי שראה אותם מבני אדם לכבדו ולהאמין לו בכל מה שיאמר להם". רס"ג ראה חשיבות מיוחדת בהתמשכות הנס של ירידת המן, שלפי המסופר בתורה, הזין את עם ישראל כולו במשך ארבעים שנה.
רבי יהודה הלוי חיבר את ספר הכוזרי המבסס את כלל האמונה היהודית על הטיעון מן הנס. הוא פיתח עוד את הטיעון עד כדי הטענה שאפילו את עצם קיום האלוהים יש להוכיח מן ההתגלות והמסורת. לטענתו, גם האל עצמו בעשרת הדיברות הזדהה קודם כול כמי שהוציא את העם ממצרים, ולא כמי שברא את העולם כולו, מאחר והאירועים הפומביים הללו הם ההוכחה המחייבת. ריה"ל מאריך לפרט כיצד הונחלה התורה בפומביות, ובכך היא ייחודית על פני שאר הדתות. במאמר השלישי שבספר הוא מפרט גם איך המסורת היהודית מעבירה בקפדנות את העדות הזו עד לימיו, כתגובת נגד לקראים.
בעוד שהוגים נוצרים ראו גם בסיפורים אלו וגם בסיפורי הבשורה הנוצרית ראיות לטענותיהם, מקביליהם היהודים קיבלו את סיפורי התורה בלבד, והציגו את הטיעון המבוסס עליהם, באופן שמבדל אותו מהטיעון הכריסטולוגי, בטענה שסיפורי הבשורה אינם מבוססים על עדות של מיליוני אנשים.
טיעון מעמד הר סיני נותר טיעון מרכזי בביסוס אמיתות היהדות בקרב יהודים אורתודוקסים, ונפוץ גם בספרות שנועדה לבסס את עיקרי האמונה לציבור הרחב.
ביקורתו של דייוויד יום
הפילוסוף דייוויד יום, טען ב"מחקר לגבי ההבנה האנושית" שאין די בטיעון העד להוכחת מעשי ניסים, שתועדו, לדבריו, זמן רב לאחר המועד בו התרחשו כביכול. על פי יום, יתכן כי אירוע ניסי שהיה מתרחש היום לא היה מתקבל על ידי הצופים בו. לדבריו, אמונתנו באירוע ניסי מכונן אינה מתקיימת לאור התרחשותו, אלא דווקא לאור זאת שהאירוע הניסי אירע, כביכול, בזמן ובמקום הרחוקים מאיתנו.
דברי יום, שייחס את טיעון העד לכשל פנייה אל הסמכות, הובילו פילוסופים רבים לבחון את סבירות הניסים כשלעצמה, כפי שניתן ללמוד מאנטוני פלו, הווארד סובל, אליסטיר מקינון, דייוויד אואן, ג'ורג' שלזינגר ואחרים. לדברי הפילוסוף דניאל בונבאץ', ועמו פרנסיס בקווית', עמדתו של יום כאן וב"דיאלוגים לגבי הדת הטבעית", יחד עם עמדתו של עמנואל קאנט ב"ביקורת התבונה הטהורה", השפיעה לשלילה על הניסיון לבסס את האמונה הדתית על בסיס רציונלי או אובייקטיבי. הפילוסוף ג'.ה. רנדל, אף טען כי יום הנחית על טיעון העד מהלומת מוות "בהוכיחו באופן כה ברור את הדברים, עד שמאז יום רק לעיתים נדירות העז אדם אינטליגנטי להעלות את הטיעון." רנדל הוסיף ואמר כי "במאה השמונה־עשרה היו הניסים ההסבר התומך העיקרי באמונה; [בעקבות דבריו של יום הם הפכו] במאה התשע־עשרה לבעיה העיקרית שיש להסבירה."
למת הניפוח לשפות חופשיות הקשר
במדעי המחשב, למת הניפוח (באנגלית: Pumping Lemma) היא למה (כלומר, טענת עזר), המסייעת להראות ששפה פורמלית נתונה איננה שפה חופשית הקשר. הטענה מציגה תנאי הכרחי לכך ששפה תהיה חסרת הקשר; שפה שאינה מקיימת תנאי זה, איננה יכולה להיות חסרת הקשר.
למת הניפוח לשפות חופשיות הקשר דומה ללמת הניפוח לשפות רגולריות, אך מורכבת יותר.
הלמה התגלתה על ידי יהושע בר-הלל, מיכה פרלס ואלי שמיר מהאוניברסיטה העברית.
הרעיון האינטואיטיבי של למת הניפוח
כל שפה חופשית הקשר ניתן לתאר באמצעות דקדוק חופשי הקשר שיוצר את המילים בה. דקדוקים חופשיי הקשר אינם מסוגלים לקצר מילים תוך כדי יצירתן אלא רק להאריך אותן, ומשתנה שמופיע במהלך יצירת מילה תמיד יכול ליצור את אותה תת-מילה, בלי תלות בהקשר שבו הופיע (ומכאן שם הדקדוק). בשל כך, ניתן לצפות למחזוריות כלשהי במילים שנוצרות על ידי דקדוק חסר הקשר.
לכן, ניתן לחלק מילים גדולות מספיק שנוצרו על ידי הדקדוק למספר חלקים, כאשר ניתן לחזור על החלקים המחזוריים מספר פעמים או להוריד אותם לגמרי ועדיין לקבל מילה ששייכת לשפה. זו בדיוק הטענה של למת הניפוח.
כמובן, ייתכן שגם שפות שאינן חופשיות הקשר יכילו מחזוריות כלשהי, ולכן למת הניפוח תפעל גם עליהן. לכן הלמה מספקת תנאי הכרחי בלבד להיותה של שפה חופשית הקשר, אך לא מספיק. כלומר, אם קיימת שפה שעבורה למת הניפוח אינה מתקיימת היא בהכרח אינה חופשית הקשר, אך ההפך אינו נכון: אם הלמה מתקיימת עבור שפה כלשהי, זה לא מבטיח שהשפה היא חופשית הקשר.
רעיון ההוכחה של למת הניפוח לשפות חסרות הקשר מתבסס על בחינה של עץ הגזירה של מילה על ידי דקדוק שאין בו כללי-אפסילון, ואין בו כללי יחידה - כלומר, כל פעולת גזירה מגדילה ממש את אורך המילה שנגזרה עד כה. בדקדוק כזה יש קשר הדוק בין גובהו של עץ הגזירה, אורך המילה ומספר המשתנים הקיימים בדקדוק. מכיוון שיש מספר סופי של משתנים בכל דקדוק, הרי שאם המילה ארוכה מספיק, עץ הגזירה שלה גדול מספיק כך שאותו משתנה דקדוקי יופיע פעמיים לפחות במסלול כלשהו משורש עץ הגזירה אל קצהו. מכאן נובע שאותו משתנה מסוגל לגזור את עצמו, ואז ניתן לחזור על אותה גזירה מספר כלשהו של פעמים או לוותר עליה.
למת הניפוח לשפות חופשיות ההקשר
תהי \ L שפה חופשית הקשר. אז קיים מספר טבעי \ n, כך שכל מילה \ z ב-\ L, שאורכה לפחות \ n, ניתנת לפירוק מהצורה \ z = uxvyw, באופן שמתקיימים התנאים האלה:
1.
2.
3. לכל \ i \ge 0 מתקיים
יכול להיות מצב בו או  או.
התנאי השני מבטיח לנו שהקטע שאותו אנו מנפחים אינו טריוויאלי (כלומר, יש בו לפחות אות אחת).
התנאי השלישי מתאר את הניפוח עצמו: עבור כל מספר שכפולים (כולל 0) של הקטעים הניתנים לניפוח, מקבלים מילה השייכת לשפה.
וינסנט קומפני
וינסנט (נהגה "ונסן") ז'אן מפוי קומפני (בצרפתית: Vincent Jean Mpoy Kompany; נולד ב-10 באפריל 1986, באקל) הוא כדורגלן עבר בלגי ממוצא קונגולזי, ששיחק בעמדת הבלם, ומשמש כיום כמאמנה של ברנלי מהפרמייר ליג. כשחקן, בלט קומפני במדי מנצ'סטר סיטי, בה גם שימש כקפטן, ובנבחרת בלגיה. נחשב לאחד מהקפטנים המובילים בהיסטוריה של הפרמייר ליג, ומגדולי הבלמים ששיחקו בפרמייר ליג.