cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ברצלונה
ברצלונה (בקטלאנית ובספרדית: Barcelona; הגייה בקטלאנית: bəɾsəˈɫonə, ברסלונה; הגייה בספרדית: baɾθeˈlona, ברת'לונה) היא בירת הקהילה האוטונומית קטלוניה והעיר המאוכלסת ביותר בה. היא העיר השנייה בגודלה בספרד, ומתגוררים בה (נכון ל-2022) כ-1,636,193 תושבים, וכ-5,474,482 מיליון תושבים במטרופולין שלה, מה שהופך את ברצלונה לאזור החמישי המאוכלס ביותר באיחוד האירופי, אחרי פריז, מדריד, חבל הרוהר ומילאנו. ברצלונה היא המטרופולין השני בגודלו על הים התיכון אחרי אלכסנדריה, וממוקמת בין שפכיהם של הליוברגט והבזוס, והיא תחומה במערב ברכס הרי קולסרולה.
בברצלונה, שהיא מרכז כלכלי חשוב, נמצא אחד הנמלים הים-תיכוניים החשובים ביותר באירופה. העיר הוקמה בתקופה הרומית, והפכה לבירת רוזנות ברצלונה. לאחר סיפוחה לכתר אראגון, העיר הפכה לאחת הערים החשובות בממלכה. החל מסוף המאה ה-20 מהווה ברצלונה מרכז תרבותי חשוב, ויעד תיירותי עיקרי בספרד. עבודותיהם האדריכליות של אנטוני גאודי וליואיס דומנק אי מונטנר בעיר הוכרזו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. בשנת 1992 התקיימה בעיר אולימפיאדת ברצלונה.
כבירת קטלוניה, העיר היא המרכז הפוליטי בקהילה האוטונומית, ומשמשת מושב הז'נרליטט דה קטלוניה (הממשלה והפרלמנט) ובית המשפט העליון. כמו כן, העיר היא גם בירת חבל ברצלונס.
בשנת 2009 העיר דורגה במקום השלישי באירופה ואחת הערים המצליחות ביותר, כמותג עירוני, באותה השנה הייתה העיר מדורגת רביעית באירופה בטיבה לעסקים והעיר האירופאית בעלת השיפור המהיר ביותר עם צמיחה של 17% בשנה.
מאז 2011 ברצלונה נחשבת לעיר חכמה מובילה באירופה.
ברצלונה היא גם מרכז תחבורתי, כאשר נמל ברצלונה הוא אחד מנמלי הים העיקריים של אירופה ונמל הנוסעים העמוס ביותר, נמל התעופה אל פראט בו עוברים מעל 40 מיליון נוסעים בשנה, רשת כבישים מהירים וקו רכבת מהיר עם חיבור לצרפת וחלקים נוספים באירופה.
היסטוריה
על פי אחת המסורות, העיר נוסדה במאה ה-3 לפנה"ס על ידי חמלקרת ברקה המצביא הפיניקי לאחר המלחמה הפונית הראשונה, כמושבה של קרתגו הפיניקית. עד שבשנת 15 לפני הספירה, היא הפכה לעיר רומית שמרכזה בגבעת מונס טאבר ("Mons Taber") במסגרת כיבושו של חצי האי האיברי על ידי הרומאים. שם העיר הרומית: "הקולוניה יוליה אוגוסטה פאוונטיאה פטרנה ברסינו" (Colonia Julia Augusta Faventia Paterna Barcino) שהייתה עיירה קטנה הסמוכה לעיר המחוז טאראגונה. שרידי עיר זו התגלו תחת הפלאסה דל ריי ומוצגים במוזיאון לתולדות העיר. על פי מסורות אחדות נטען שהעיר הוקמה על ידי חיילים קרתגים לפני המלחמה הפונית השנייה אשר במהלכה נכבש היישוב בידי סקיפיו אפריקנוס ואז קיבלה את השם "ברסינו" (בקטלונית: "Bàrcino"), בסיס לשמה הנוכחי, אולם אין ראיות ארכאולוגיות לטענה זו.
הבזיליקה הנוצרית הראשונה נבנתה בעיר בשנת 343 במקום בו נמצאת היום קתדרלת אולליה הקדושה. הוויזיגוטים כבשו את העיר במאה ה-5, והמוסלמים המורים כבשו אותה ב-713. ב-28 בדצמבר 801 נכבשה על ידי לואי החסיד, בנו של קרל הגדול לאחר מצור שארך שנתיים. קרל הפך את העיר למושב המלכים הספרדיים מארקה היספניקה - אזור שהיה בשליטת דוכס ברצלונה כאזור ביטחון בין צרפת הנוצרית לספרד המוסלמית. בשנת 985 נבזזה העיר על ידי אל-מנסור. דוכסות ברצלונה כבשה שטחים סמוכים, ב-1137 השיא רמירו השני, מלך אראגון את בתו פטרונילה בת השנה לרוזן ברצלונה, רמון ברנגר הרביעי, ופרש למנזר, ובכך למעשה אוחדו ממלכת אראגון ורוזנות ברצלונה לישות אחת - ממלכת אראגון וקטלוניה, ובירת הממלכה, ברצלונה, זכתה לפריחה תרבותית וכלכלית.
ירידת קרנה של העיר החלה כאשר הוחלט כי היא תפסיק לשמש כעיר בירה, וכי בירת הממלכה תהיה נאפולי.
האיחוד בין אראגון וקסטיליה בעקבות נישואי "המלכים הקתולים", פרננדו השני מלך אראגון ואיזבלה הראשונה מלכת קסטיליה ב-1469 הביא להמשך ירידה במעמדה של העיר והתהליך נמשך עם גילוי אמריקה מצד אחד והתחזקות הצי העות'מאני מצד שני. אוניברסיטת ברצלונה נוסדה בשנת 1450.
במהלך מלחמת הירושה הספרדית, בשנת 1714 נבזזה ונהרסה העיר כאשר ניסו הקטלונים להתמרד בשלטון המרכזי במדריד. נפוליאון בונפרטה סיפח את העיר לאימפריה הצרפתית הראשונה והמליך את אחיו, ז'וזף בונפרטה למלך ספרד. לאחר תבוסת נפוליאון הוחזרה העיר לשליטת ספרד.
במהלך המאה ה-19 הגיעה המהפכה התעשייתית לעיר והעיר גדלה ויצאה מבין החומות. תערוכה עולמית נערכה במקום בשנת 1888 במסגרתה נבנו שער הניצחון ומוזיאון הזואולוגיה של ברצלונה, נסלל הרחוב המרכזי לה גראן ויה דה לס קורטס קטלאנס והעיר הורחבה במסגרת פרויקט "ההרחבה" (אישמפלה).
ברצלונה הייתה מקום מרכזי של אנרכיזם במהלך השבוע הטראגי של שנת 1909 שבו נשרפו כנסיות העיר. בימי מלחמת האזרחים הספרדית (בין השנים 1936 - 1939) ישבה בעיר הממשלה הרפובליקנית כאשר הגנרל פרנקו כבש את הבירה מדריד.
החל משנות ה-70 של המאה ה-20, החלה התעוררות של השפה והתרבות הקטלאנית. בשנת 1984 בחרה אונסק"ו להנציח את פועלו של אנטוני גאודי ולהכריז על המבנים שתכנן בעיר וביניהם כנסיית הסגרדה פמיליה (Sagrada Família) כאתר מורשת עולמית. בשנת 1997 הכריז אונסק"ו גם על המבנים שתכנן הארכיטקט ליואיס דומנק אי מונטנר (Lluís Domènech i Montaner) "אתר מורשת עולמית".
גאוגרפיה
שטח העיר המטרופוליטני כ-500 קמ"ר.
העיר מחולקת ל-10 מחוזות ו-73 שכונות:
טלפון שדה TA-312
הוכנס לשימוש בצבא האמריקאי החל משנות ה-60 של המאה ה-20 ובצבאות של בעלות בריתה. בצה"ל החל השימוש ב-TA-312 מ-1970.
ברצלונה
אקלים
אקלים העיר הוא אקלים ים תיכוני מתון (בזכות הים הקרוב). ממוצע המשקעים הוא כ-571 מ"מ בשנה, ורובם יורדים בחורף. הטמפרטורה הממוצעת בחודש החם בשנה, אוגוסט, היא 26 מעלות צלזיוס. הטמפרטורה הממוצעת בחודש הקר של השנה, ינואר, היא 12-10 מעלות.
דמוגרפיה
ברצלונה היא העיר השנייה בגודלה בספרד. בעיר כ-1.6 מיליון תושבים, רובם קטלאנים והשאר ספרדים מאזורים אחרים וכ-230,000 מהגרים (בעיקר מאמריקה הלטינית: אקוודור, ארגנטינה וקולומביה; מארצות מזרח אירופה: אוקראינה ורומניה וכן ממרוקו ומפקיסטן).
טלפון שדה TA-312
המכשיר בעל מבנה קשיח ביותר, עמיד לזעזועים, לתנאי טמפרטורה קיצוניים, עמיד לאבק ולרטיבות. בעל מידות ומשקל קטנים יותר מאלה של קודמו ה-EE-8. הכנסתו באה כדי להחליף את הטלפון הצבאי הקודם והישן מסוג EE-8, או כפי שנקרא בישראל: TEL-8. הכנסתו הביאה להגדלת טווח הקשר בין מכשיר אחד לשני ולשיפור מפרטים טכניים שונים. בישראל קיבלה חברת תדיראן את הרישיון ליצורו והחלה לייצרו עבור צה"ל.
ברצלונה
תחבורה
ברצלונה היא עיר הנמל המרכזית של ספרד. נמל ברצלונה הוא אחד הנמלים בעלי התעבורה הגדולה באירופה כולה. נמל התעופה של ברצלונה נמצא סמוך לעיירה אל פראט דה ליוברגט (El Prat de Llobregat).
בעיר פועלת הרכבת התחתית של ברצלונה המקשרת את רוב חלקי העיר וכן מערכת אוטובוסים וחשמליות. כמו כן העיר מקושרת למערכת הרכבות הספרדית RENFE ומ-2008 גם אל הרכבת המהירה AVE.
כלכלה
ברצלונה היא העיר התעשייתית השנייה בגודלה בספרד, עיר מסחר, מרכז אדמיניסטרטיבי (ממשלת קטלוניה והגופים הנלווים ממוקמים בה), וכן מרכז תרבות ותיירות (כ-17% מהמועסקים בעיר עוסקים בשירותי תיירות והמלונאות).
העיר היא מרכז תיירותי מצליח ומשגשג ובשנים האחרונות היא המרכז הכלכלי הצומח ביותר בספרד, ובעקבות העוצמה הפוליטית הרבה שיש למפלגה הקטלונית היא מצליחה להשאיר את רוב כספי המיסים של התושבים בעיר ובחבל קטלוניה, לכן יש לחבל קטלוניה בכלל ולברצלונה בפרט הרבה יותר כסף להשקעות מאשר מחוזות וערים אחרות בספרד.
בשנים 2009–2012 חלה האטה בצמיחה של הכלכלה בברצלונה ועלייה ברמת האבטלה בעיר, שגרמו להפגנות ולמחאות בכיכר קטלוניה.
תרבות והשכלה
העיר היא מרכז אמנותי חשוב, פעלו ופועלים בה אמנים רבים בתחומים מגוונים, מבין הידועים: האדריכל והפסל גאודי, הציירים דאלי, פיקאסו, וכן מירו.
עם מוסדות ההשכלה הגבוהה שבעיר נמנים אוניברסיטת ברצלונה, הנחשבת לאחת האוניברסיטאות הוותיקות באירופה, אוניברסיטת פומפאו פברה, האוניברסיטה האוטונומית של ברצלונה, האוניברסיטה הטכנית של קטלוניה, אוניברסיטת רמון יוי והאוניברסיטה הבינלאומית של קטלוניה.
אתרי אינטרנט הקשורים לעיר מקבלים סיומת bcn..
מוזיאונים
בעיר מספר רב של מוזיאונים ובהם מכון ז'ואן מירו, מוזיאון פיקאסו, המוזיאון הלאומי לאמנות של קטלוניה, המוזיאון לאמנות עכשווית של ברצלונה (MACBA), מוזיאון אנטוני טאפייס, מוזיאון מדעי הטבע של ברצלונה, טירת שלושת הדרקונים ועוד.
ספורט
בשנת 1992 אירחה העיר את המשחקים האולימפיים. המשחקים הביאו לשדרוג משמעותי של מתקני הספורט בעיר.
בשנת 2003 אירחה העיר את אליפות העולם בשחייה ובשנת 2013 היא אירחה שוב את אליפות העולם בשחייה.
בעיר ברצלונה מצויות שתי קבוצות כדורגל בכירות, ברמה בינלאומית:
בעיר משחקות גם קבוצת כדורסל מהבולטות ביבשת, קבוצת כדוריד וקבוצת הוקי קרח.
העיר היא אתר פופולרי למחליקי סקייטבורד בשל הפארקים הפתוחים הרבים בה.
יהודים בברצלונה
אף שנראה כי היהודים הראשונים הגיעו לקטלוניה שבספרד זמן לא רב לאחר חורבן בית המקדש השני בשנת 70 לספירה, העדויות הראשונות על התיישבות יהודית משמעותית בברצלונה הן מן המאה ה-9 לספירה. בתקופה זו החלה להתבסס בעיר קהילה יהודית גדולה אשר קברה את מתיה על גבעה סמוכה, הנודעת היום כמונז'ואיק (הר היהודים). מאותה תקופה יש עדויות על חליפת מכתבים בין חכמי ברצלונה לגאוני בבל, ובהם עמרם גאון.
במהלך השנים התבססה והתרחבה הקהילה ומנתה אלפי בני אדם. היא גם הפכה למרכז תרבותי ודתי יהודי והוציאה מתוכה רבנים חשובים כמו רבי שלמה בן אברהם אבן אדרת (רשב"א) (1235–1310) יליד העיר, שנחשב לגדול חכמי התורה בספרד בתקופת הראשונים ומגדולי חכמי ישראל שבכל הדורות. כן התגורר בעיר רבנו אהרן הלוי מברצלונה (הרא"ה), ולמדו ופעלו בה רבי יום טוב בן אברהם אשבילי (ריטב"א), רבי נסים בן ר' ראובן (הר"ן) ורבי שמואל הסרדי.
בימי הביניים התנהל ויכוח ברצלונה בעיר בין הרמב"ן ליהודי מומר. טקסט הוויכוח נכתב ב'ספר הוויכוח' של הרמב"ן.
ההידרדרות במצבם של יהודים החלה עם התפשטות המגפה השחורה ב-1347, כאשר כמו במקומות נוספים האשימו אותם בהפצתה. ההמונים צבאו על הקאל (הגטו היהודי) ואיימו לערוך פרעות ביהודים. שומרי המלך הגנו על שערי הרובע אבל לא על יהודים שעקב עיסוקם יצאו מהרובע.
ב-1367 הואשמו יהודי ברצלונה בחילול לחם הקודש. השלטונות סגרו את כל תושבי הרובע היהודי בבית הכנסת בלי לספק להם מזון או מים, בצפיפות רבה וללא מקום מסודר לעשיית הצרכים, עד שעל פי דרישתו של האינפנטה (צאצא המלך) דון חואן, ממלא מקומו של המלך דון פדרו, הסכימה הקהילה לשלם קנס אדיר שרושש את חבריה ולהקריב שלושה יהודים חפים מפשע שהסכימו להודות בביצוע הפשע וכעונש הועלו על המוקד. במהלך התקופה נושלו יהודים ממשרות ציבוריות וחויבו לשאת סימנים שיזהו אותם כיהודים.
ב-1391 החריב המון מוסת על ידי הכנסייה את הקאל כולה וטבח בתושביה, ועל חורבות בית הכנסת הוקמה כנסייה בה הוכרחו הניצולים הבודדים להתנצר. ב-1397 הכריז המלך על ביטול החודריה. מאז הוחרפו רדיפות היהודים, עד שב-1492 כחלק מגירוש ספרד גורשו שארית היהודים מברצלונה.
בקירות ארמון המושל, מול מבנה האינקוויזיציה לשעבר, נמצאות עד היום מצבות כתובות בעברית, שכנראה נלקחו מבית הקברות היהודי מונז'ואיק. מצבות יהודיות נמצאות גם במוזיאון המבצר שם.
בית כנסת בקומת מסד המיוחס לרשב"א נמצא וחודש לאחרונה ברובע היהודי בברצלונה ולמולו בית מגורים המיוחס לרשב"א. כמו כן קיים מוזיאון עירוני של הרובע היהודי - 'the call'.
היישוב היהודי בברצלונה חודש רק בראשית המאה ה-20 לאחר שהתיישבו בה יהודים מטורקיה, יוון, ארצות הבלקן וצפון אפריקה, והאוכלוסייה גדלה כשקלטה פליטים ממזרח אירופה שהגיעו אליה במלחמת העולם הראשונה ולפני מלחמת העולם השנייה. מאז ועד היום חלו עליות וירידות באוכלוסייה היהודית, אולם נשמר רצף התיישבות. לאורך השנים נבנו מוסדות קהילתיים יהודים. בשנת 1965 הרב סלומון בן שבת התמנה לרב ראשי של העיר ושירת בתפקיד 29 שנה. לאחר פיגועי הדריסה בקטלוניה שאירעו באוגוסט 2017, קרא רב הקהילה הספרדית בברצלונה, הרב מאיר שמעון בר חן, ליהודי העיר לעזוב את ספרד ולעלות לישראל. כיום מתגוררים בברצלונה בין 3,500 ל-5,000 יהודים בשלוש קהילות עיקריות: חב"ד (הגדולה ביותר בברצלונה) -בניהולו של הרב דוד ליבערזאהן, ספרדים, רפורמית, וקהילות אלה הן מהגדולות בספרד.
בית הכנסת של ברצלונה נבנה בשנת 1954 כדי לשרת את הקהילה היהודית שהתגוררה בעיר. הבניין בן שלוש הקומות ממוקם ברחוב אבניר, ומספק שירותים לחברי הקהילה כמו גם למבקרים. במרכז שני בתי כנסת, אחד ספרדי והשני אשכנזי. בבניין יש גם ספרייה וחדר ישיבות.
בארי גותיק - הרובע הגותי
מרכזה של העיר, הרובע הגותי (Barri Gòtic) נשמר במתכונתו מימי הביניים והתקופה הרומית. ברובע זה נמצאת הקתדרלה של העיר - קתדרלת אולליה הקדושה (הבנויה בסגנון גותי), וכן מספר מוזיאונים ובהם מוזיאון פיקאסו.
רמבלאס
סדרה של רחובות השוכנים דרומית מערבית לרובע הגותי. מקור המילה הוא בשיבוש המילה הערבית רמל ("חול"), ובמקור היו הרחובות נתיבים של נחלים שיבשו. שדרות לה רמבלה (צורת היחיד של רמבלאס) יורדות ממרכז העיר ומכיכר קטלוניה אל הים. בין שאר הרחובות ניתן למצוא את פלאסה ריאל ושוק המזון לה בוקריה הסמוך המהווים אתר תיירות פופולרי. בקצה הדרומי של שדרות רמבלאס, סמוך לנמל, ניצבת אנדרטת קולון לזכרו של כריסטופר קולומבוס.
בנייני המודרניסטה
העיר ברצלונה ידועה בבניינים הייחודיים המצויים בה אשר נבנו בסגנון המכונה מודרניסטה. בניינים אלה נבנו בסוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20 במסגרת פרויקט ה"הרחבה" - במסגרתו נבנה רובע בשם זה - "אישמפלה" (בקטלנית: ההרחבה). הידוע בארכיטקטים שבנה בסגנון זה היה אנטוני גאודי ובנייניו הידועים כוללים את פלאו גואל, פארק גואל, כנסיית סגרדה פמיליה אשר בנייתה החלה בשנת 1882 וטרם הסתיימה (הבנייה צפויה להסתיים בין 2020 ל-2060). כמו כן באזור ה"הרחבה" של העיר שנבנה בתחילת המאה ה-20 מצויים קאזה מילה (לה פדררה), בית באליו, קאזה אמטלר וקאזה לאו מוררה. בניינים נוספים בסגנון המודרניסטה כוללים את פאלאו דה לה מוזיקה קטלניה שתוכנן על ידי ליואיס דומנק אי מונטנר בשנת 1908.
מונז'ואיק וטיבידאבו
העיר ברצלונה ממוקמת בין גבעת מונז'ואיק (הר היהודים) הנמצאת מערבית לנמל ברצלונה, לבין גבעת טיבידאבו הנמצאת במערב העיר.
על גבעת מונז'ואיק, שגובהה כ-200 מטרים, מצויים המוזיאון הלאומי לאמנות קטלנית, הממוקם בתוך הפלאו נסיונל, מוזיאון ז'ואן מירו לאמנות מודנית, מתקני האולימפיאדה ובהם האצטדיון האולימפי שאירח את המשחקים האולימפיים של 1992, ואולם פלאו סן ז'ורדי בתכנונו של האדריכל היפני אראטה איסוזאקי.
על גבעת טיבידאבו, שגובהה 512 מטרים, מצוי פארק שעשועים גדול ומספר כנסיות, הידועה בהן היא בזיליקת הלב הקדוש (El Sagrat Cor).
פארקים וגנים ציבוריים
העיר ברצלונה ידועה בשטחים הירוקים הרבים שבה. בעיר פארקים רבים, כיכרות ושדרות רחבות ירוקות. בין הכיכרות והשדרות הידועות נמנות: פלאסה דה קטלוניה, פלאסה ד'אספניה ושדרת לה רמבלה, הידועה מבין שדרות העיר.
בין הפארקים הידועים מצויים:
בעיר מבוצעת תוכנית הרוכשת שטחים פרטיים ושטחים ריקים ובונה בהם פארקים ציבוריים. כמו כן, בכל שכונה חדשה הנבנית מוקצה שטח עבור פארק ציבורי.
ערים תאומות
הערים התאומות ושיתופי הפעולה של ברצלונה (מסודרות בסדר כרונולוגי) הן:
מסדר גבריאלה סילאנג
מסדר גבריאלה סילאנג הוא מסדר כבוד לנשים בפיליפינים, שנוסד בשנות ה־70, והוסדר מחדש בחוק ב־2003. הוא נקרא על שם הגיבורה הלאומית הפיליפינית, גבריאלה סילאנג.
במסדר דרגה אחת, והוא מוענק לנשותיהם של ראשי מדינות או ראשי ממשלות, הן פיליפיניות והן זרות. על אף שנוסח הצו הנשיאותי שמכוחו נוצר המסדר מדבר על בני זוג (spouses) של ראשי מדינות, מה שלכאורה כולל גם גברים שהם בני זוג של ראשי מדינות, בפועל צורפו עד כה למסדר רק נשים, נכון ליולי 2022.
סרט המסדר אדום עם מסגרת צהובה וכחולה.
סכר בלו מונטה
סכר בֶּלוֹ מוֹנְטֶה (בפורטוגזית: Hidrelétrica de Belo Monte, באנגלית: Belo Monte Dam), בעבר כונה "קַרַארַאוֹ" (Kararaô) הוא מתחם סכר הידרו-אלקטרי בבניה על נהר שינגו שבמדינת פארה, ברזיל. ההספק המתוכנן של הסכר עומד על 11,233 מגה-ואט, השני בגודלו בברזיל ואחד הגדולים בעולם מבחינת הספק, אחרי סכר שלושת הערוצים שבסין וסכר איטייפו המשותף לברזיל ופרגוואי.
בהתחשב בתנודות של הנהר, ההספק המינימלי ה"מובטח" מהסכר הוא 4,571 מגה-ואט, כ-39% מההספק המקסימלי. קווי חשמל יחברו את טורבינות הסכר אל רשת החשמל הברזילאית ויפיצו אותו לתצרוכת ביתית ומסחרית כדי לתת מענה לתעשיות מתפתחות בברזיל, כגון תעשיית טרנספורמציית אלומיניום ומטלורגיה. הנסיקה המהירה של ברזיל בעשור האחרון הביאה עמה דרישה עצומה למקור אנרגיה יציב במיוחד לתעשיות. בברזיל, 46% מהחשמל מיוצר על ידי מקורות אנרגיה מתחדשת. בנייה של סכרים הידרו-אלקטריים נחברה כאסטרטגיה על ידי ממשלת ברזיל כדי להבטיח משטר חשמל תקין.
באוקטובר 2019 יחידות בהספק של 10,800 מגוו"ט כבר מייצרות חשמל. הבנייה הסתיימה בסוף שנת 2019.
הר טרור (אנטארקטיקה)
הר טרור (באנגלית: Mount Terror) הוא הר געש, המהווה את חלקו המזרחי של האי רוס, שבאנטארקטיקה.
להר בו מספר רב של חרוטי לבה וכיפות על צלעות ההר.
גובהו של ההר 3,230 מטרים מעל פני הים; ההר מתנשא לגובה של 1,808 מטרים מעל סביבתו.
מרבית ההר נמצא תחת מעטה שלג וקרח.
ההר הוא השני בגודלו בין ארבעת הרי הגעש, המהווים את האי רוס. ההר הסמוך ממערב לו, במרחק 32.36 קילומטרים - הר ארבוס, מאפיל עליו בגובהו.
גילוי ההר
ההר התגלה על ידי סר ג'יימס קלארק רוס בשנת 1841
מקור השם
רוס נתן להר את שמו בשנת 1841.
רוס קרא להר על שם ספינתו השנייה, טרור.
הטיפוס על ההר
הראשונים להעפיל אל פסגת הר טרור היו אנשי קבוצה ניו זילנדית בשנת 1959.
גאולוגיה
הסלעים בפסגת ההר טרם נחקרו, אבל חלקים נמוכים ממדרונות ההר נחקרו, וגילם של הסלעים שם נע בין 0.82 ל-1.75 מיליון שנים.
לקריאה נוספת
•
• C.A Rowe, J Kienle,  Seismicity in the vicinity of Ross Island, Antarctica , Journal of Geodynamics, Volume 6, Issues 1–4, 1986, Pages 375-385, ISSN 0264-3707, https://doi.org/10.1016/0264-3707(86)90050-5
• Andrew J. Hund,  Antarctica and the Arctic Circle: A Geographic Encyclopedia of the Earth's Polar Regions , PP 613 - 617
חברת נמלי התעופה של תאילנד
חברת נמלי התעופה של תאילנד (בתאית: บริษัท ท่าอากาศยานไทย จำกัด, באנגלית: Airports of Thailand, ידועה גם בראשי התיבות AOT) היא חברה ציבורית הנסחרת בבורסה התאילנדית, המפעילה מספר שדות תעופה בתאילנד. מטה החברה נמצא במחוז דון מואנג שבבירה בנגקוק.
החברה הוקמה ב-30 בספטמבר 2002, כתוצאה מהפרטת "רשות שדות התעופה של תאילנד". בעלת המניות העיקרית היא ממשלת תאילנד, המחזיקה ב-70% ממניותיה. החברה מפעילה שני מגזרי עסקים עיקריים, שהם הפעלת שדות תעופה ובתי מלון. הפעילות האווירית קשורה לתנועות תעבורה אווירית, כגון נחיתה, חניה, שירותי נוסעים ושירותי מטוסים. הפעילות הלא-אווירונית כוללת דמי שכירות של משרד ומדינה, שירותים וזיכיונות.
בינואר 2006, ערך החברה היה 203,345.996 מיליון בהט.
תבור (רובה)
תבור TAR-21 הוא רובה סער בּוּלְפַּאפּ מודרני מתוצרת ישראל. פירוש השם TAR-21 הוא Tavor Assault Rifle, 21st Century (רובה סער תבור, המאה העשרים ואחת). הרובה פותח במפעל הנשק הקל, "מגן", של התעשייה הצבאית. בשנת 2005 נמכרה פעילותו של מפעל "מגן" לחברת "תעשיות נשק לישראל" (IWI) ובה נמשך פיתוחו וייצורו של הרובה. ב-2006 החלה הצטיידות של צה"ל ברובה ובמקביל הוא נמכר גם לצבאות אחרים וכן נמכר בגרסה חצי-אוטומטית בשוק האזרחי בארצות הברית. ב-2009 החליט צה"ל להחליף את ה"תבור" CTAR-21 במיקרו-תבור X95 של IWI וכיום המיקרו-תבור נמצא בשימוש של 3 חטיבות חי"ר ומספר יחידות מובחרות בצה"ל, בעוד שה-CTAR-21 יצא משירות.
היסטוריה
צה"ל היה שותף בתכנון הרובה, במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 ואף הגדיר את הדרישות המבצעיות והטכניות. מטרת המתכננים הייתה לייצר נשק עבור החייל הרגלי. בהמשך פיתוח הרובה נערכו ניסויים השוואתיים בינו לבין רובה הסער M-16 וכן ל-M4 קרבין המתקדם, כולל כיבוש יעד מבוצר ולוחמה בשטח בנוי. תוצאות הניסויים הראו שה"תבור" עולה על ה-M-16 בדיוקו ובנוחות תפעולו וכן שהתבור אמין יותר ועמיד יותר מרובה ה-M4 קרבין האמריקני.
רובי התבור נכנסו לשירות ניסיון במהלך מבצע חומת מגן ובעקבות הביקורות החיוביות הוחלט בצה"ל על הצטיידות ברובה. ברם, בגלל בעיות תקציב רכש צה"ל כמויות המספיקות רק לחלק מחטיבות החי"ר (נכון לנובמבר 2006 נרכשו כ-16 אלף יחידות). צה"ל רכש את דגם "תבור מפקדים/קומנדו" (CTAR), בעל הקנה הקצר, ככל הנראה על מנת להקל על שימוש בנשק בלוחמה בשטח בנוי. בחודש אוגוסט 2006, צוידו כלל טירוני חטיבת גבעתי בנשק. באוגוסט 2008, צוידו טירוני חטיבת גולני, החל מ-2009 גם גדוד קרקל והחל ממרץ 2011, גם טירוני חטיבת הנח"ל צוידו בנשק.
למרות זאת, לא נרשמה הצטיידות מלאה בתבור בקרב כוחות מיוחדים של צה"ל. ב-2007, דווח על הקפאת ההצטיידות בנשק עקב "מחלות ילדות" שנתגלו ברובים ובהם מעצורים רבים. לאחר שטופלו המעצורים ושופרו מכלולי הנשק הוחזר הרובה לשימוש והוחלט להמשיך את ההצטיידות בו (בגרסתו החדשה TAR-21 סימן 81). בדצמבר 2008, נכנס ה"מיקרו-תבור" לפיילוט בסיירת גבעתי. רובה ה-CTAR היה בשימוש במבצע עופרת יצוקה (דצמבר 2008 - ינואר 2009) ולפי החיילים שהשתמשו בו "התבור עבד בלחימה ללא דופי עם כמעט אפס תקלות".
בסוף שנת 2009, החליטה זרוע היבשה על ציוד כלל לוחמי חיל הרגלים במיקרו-תבור במקום ברובי תבור קומנדו CTAR-21 ו-M4 הנמצאים כרגע בשירות חטיבות החי"ר. ב-2010, הוחלט לצייד את כל לוחמי גדוד הסיור של חטיבת גבעתי במיקרו-תבור, שנחשב (לפי הידיעה) לנשק הנחשק ביותר בצה"ל ושלמרות ממדיו הקומפקטיים הוא מדויק לטווחים של עד 500 מטר. ביולי 2011, זרוע היבשה החלה לצייד את גדודי חטיבת גולני וגדודי חטיבת גבעתי. בספטמבר 2011, גם גדודי חטיבת הנח"ל צוידו במיקרו-תבור בנוסף לגדס"ר גבעתי וגדס"ר גולני אשר כבר משתמשים בו. בחודש אוקטובר 2011 גם סיירת יעל, פלגה השייכת ליחידת יהל"ם של חיל ההנדסה הקרבית, הצטיידה במיקרו-תבור. הסיבה לכך היא היתרונות שיש לנשק קצר בעת פינוי שדות מוקשים, אחד מיעודייה של היחידה. גם גדוד חרב הדרוזי, גדוד הסיור המדברי (הגדס"ר הבדואי) וגדוד קרקל חמושים בתבור ובמיקרו-תבור כנשק אישי של הלוחמים.
ב-2012 הוצג מטול רימונים GL40, שמתאים למיקרו-התבור. ב-2014 נקלט בצה"ל מיקרו-תבור משופר, שאחד השינויים המרכזיים בו הוא הארכת הקנה לאורך 38 ס"מ כדי לשפר את הטווח והדיוק.
ב-2021 פורסם בתקשורת כי צה"ל החליט להפסיק להשתמש ב"תבור" בחטיבות החי"ר, ולהחליפו ברובה M4, אך צעד זה הוכחש על ידי דובר צה"ל ואף בוצע רכש משמעותי של תבור X-95 פלאט-טופ באותה השנה.
התבור נרכש בידי מספר כוחות מיוחדים של צבאות זרים, ביניהם הודו וגאורגיה. הוא נבחן על ידי קרואטיה, סרביה ורומניה. בנוסף, הוא הוכנס לשימוש בארץ כאשר הוקמה יחידת מצדה של שירות בתי הסוהר למספר שנים ומשמר הכנסת. IWI משווקת גרסה אזרחית חצי-אוטומטית של התבור לשוק האזרחי ובעיקר לשוק הנשק בארצות הברית, שם זכה התבור לפופולריות גדולה. ה"תבור" זכה בתואר "רובה השנה 2014" של איגוד הרובאים הלאומי של ארצות הברית (NRA).
תכונות
התבור בנוי בתצורת הבולפאפ (Bullpup) - ידית האחיזה וההדק ממוקמים אחרי המכלול (מנגנון הירי שכולל את הבריח, הנוקר והמחסנית), שממוקמים בתוך הקת. תצורה זו מאפשרת את קיצור האורך הכללי של הרובה, מבלי להתפשר על אורך הקנה (ככל שהקנה ארוך יותר הביצועים הבליסטיים של הרובה - טווח ודיוק - טובים יותר). הפחתה במשקל הושגה באמצעות חומרים מרוכבים, קלים אך חזקים מאוד, שהחליפו חלקי מתכת ופלסטיק רבים. חומרים אלה קלים לתחזוקה, ואינם נתקפים על ידי חומרי ניקוי סטנדרטיים (כמו תערובת ניקוי שעשויה 90% ספירט לבן ו-10% שמן למשל), שבהם משתמש החייל בשדה.
ה"תבור" משמש את החייל בכל מצבי הלחימה. הוא מדויק לטווחים ארוכים, יכולת מעבר לחימה מיום ללילה מושגת באמצעות האפשרות להכללת אופטיקה מאחורי הכוונות הקיימות תוך שמירת תיאום הכוונות הקיים. בכל מצבי הלחימה ניתן להרכיב על התבור ררנ"ט, כולל מטול רימונים 40 מ"מ מכל סוג (תלוי במתאם), ורובה כדורי גומי לשימוש בהפגנות.
מאפיינים נוספים:
דגמים
ה"תבור" מיוצר בתשעה דגמים:
בתכנון - תבור בקליבר 0.30 קרבין, 0.45 אינץ', 0.40 אינץ', ו-10 מ"מ - ליצוא לשוק העולמי. כמו כן פותח מטול רימונים חדש GL40 שמיועד להתקנה גם על המיקרו תבור.
תבור מפקדים/קומנדו CTAR-21
הרובה הנ"ל ידוע בתור "תבור מקוצר" ולעיתים נקרא בטעות רק כ"תבור". נמצא בשימוש אצל כל לוחמי היחידות שמשתמשות בתבור החל מ-2011 כאשר המגמה היא להחליפו במיקרו תבור.
מיקרו-תבור MTAR-21
גרסה המיועדת ליחידות מיוחדות
מיקרו-תבור משופר/קלעים
גרסה המיועדת ללוחמי צה"ל ובפרט לקלעי סער:
הבחירה בכוונת 'מפרו' עבור המיקרו-תבור, במקום בכוונת ה'מארס' שהייתה בשימוש ברובי התבור הרגילים, נבעה בעיקר משיקולי עלות כיוון שה'מפרו' זולה יותר מה'מארס' ובניגוד לה אינה זקוקה לסוללות.
תבור 7
רובה תבור בקליבר 7.62x51 מ"מ נאט"ו, מוצע למדינות נאט"ו.
משתמשים
בנוסף לישראל, בכ-28 מדינות בעולם משתמשים בתבור. בין המדינות ניתן לציין את המדינות הבאות:
SOKO
SOKO (בסרבית בכתב קירילי: СОКО) הייתה יצרנית כלי טיס יוגוסלבית ממוסטאר, בוסניה והרצגובינה. היא הייתה היצרנית העיקרית של חיל האוויר היוגוסלבי.
החברה נוסדה ב-1950 כחברת-בת של היצרנית הסרבית איקרוס. משמעות שם החברה בסרבית היא בז. היא ייצרה מטוסי קרב, מפציצים ומטוסי אימון. החברה השתמשה בנמל התעופה מוסטאר לביצוע טיסות מבחן. היא שיתפה פעולה עם סיקורסקי ועם איירוספסיאל.
בשל האמברגו הבינלאומי שהוטל בעקבות מלחמות יוגוסלביה, חדלה החברה לייצר מטוסים, מאז החברה מתמקדת בייצור תיבות הילוכים.
פוקט (עיר)
פוקט (בתאית: นครภูเก็ต) היא בירת מחוז פוקט שבתאילנד, והעיר הגדולה בה. שוכנת לחופו הדרום-מזרחי של האי.
בשנת 2004 הועלתה פוקט למעמד של תסבאן נאקון (Thesaban nakhon), דרגה המצריכה אוכלוסייה של מעל ל-50,000 תושבים, ואשר הכנסותיה מספיקות לקיום מוסדותיה.
הבודהיזם היא הדת השולטת בפוקט ובתאילנד בכלל. מקדשי הבודהיזם בעיר, מהווים יעד אטרקטיבי לתיירים. בעיר מספר מקדשים הינדואים שבהם פסלים של האלים גנש וברהמה. העיר פוקט מפורסמת בחיי הלילה שלה, והיא יעד מועדף על תיירים בינלאומיים רבים.
נמל התעופה הבין-לאומי פוקט שוכן כ-32 קילומטרים צפונית למרכז העיר.
ערים תאומות
לפוקט שתי ערים תאומות:
פנרתרופודה
פנרתרופודה (שם מדעי: Panarthropoda) היא קבוצה גדולה של חסרי חוליות מעל-מערכה אקדיסוזואה, הכוללת את פרוקי-רגליים וקרוביהם, המכילים גם את דובוני המים ואת נושאי הציפורניים וכן את הקבוצה הנכחדת (לפי דעת מספר חוקרים) לובופודיה. הקבוצה התקיימה מסוף הקמבריון עד היום והיא מכילה מגוון גדול של מינים, שרובם המובהק הוא פרוקי רגליים.
המאפיין העיקרי של בני הקבוצה הוא מפרקי גוף מפולחים, מערכת עצבים חיצונית המקבילה לזו של עמוד שדרה ולרוב היא נוקשה יותר מהגוף וגפיים ארוכות מחוזקות.
כמעט נורמלי
הפקה
כמעט נורמלי החל להופיע במספר סדנאות, לפני הצגת הבכורה באוף ברודוויי ב-2008, אז זכה בפרס המבקרים החיצוני עבור פסקול מצטיין והיה מועמד לפרס Drama Desk לשחקנית מצטיינת (אליס ריפלי) ולפסקול המצטיין. לאחר ההרצה באוף ברודוויי, ההצגה שיחקה ב-Arena Stage בוושינגטון די. סי. בבית הזמני שלה בארלינגטון, מחוז וירג'יניה מנובמבר 2008 לינואר 2009.
המחזמר עלה לראשונה בברודוויי באפריל 2009. הוא היה מועמד לאחד עשר פרסי טוני לשנת 2009 וזכה בשלושה: הפסקול המקורי הטוב ביותר, התזמור הטוב ביותר וההופעה הטובה ביותר של שחקנית ראשית במחזמר בו זכתה אליס ריפלי. הוא גם זכה בפרס פוליצר לדרמה ב-2010, ובכך היה למחזמר השמיני בהיסטוריה שזכה בפרס. המחזמר הקודם שזכה בפוליצר היה רנט, ב-1996, שאף אותו ביים מייקל גרייף. בהעניקם את הפרס לקית' ויורקי, שופטי פרס פוליצר כינו את ההצגה "מחזמר רוק עוצמתי שמטפל במחלת נפש במשפחת החיה בפרוורים ומרחיב את היקף היריעה של מחזות הזמר."
ההפקה בברודוויי רצה עד ל-16 בינואר 2011 לאחר שהציגה 21 הצגות קדם-בכורה ו-733 הצגות רגילות.
ההפקה בישראל
המחזה עלה לראשונה בתיאטרון הבימה ב-8 במרץ 2012, הליהוקים לתפקידים השונים נערכו במשך ארבעה חודשים.
היוצרים
השחקנים
רות פורת
רות פורת (באנגלית: Ruth Porat; נולדה ב-1957) היא מנהלת יהודייה-אמריקאית המשמשת נשיאת גוגל החל מיולי 2023. לפני כן שימשה סמנכ"לית הכספים של חברת "אלפאבית". לפני כן כיהנה כסמנכ"לית הכספים של חברת "גוגל" וכסמנכ"לית הכספים הראשית של "מורגן סטנלי".
ביולי 2023 החליטה אלפאבית על מינוייה של פורת לתפקיד נשיאת גוגל, וכן כסמנכ"לית ההשקעות של החברה. במסגרת תפקידיה אלו, תהיה אחראית על יעדים ארוכי-טווח של גוגל, ביניהם רכבים אוטונומיים (ויימו), תחום הבריאות וכן קשרי ממשל.
ביוגרפיה
פורת נולדה למשפחה יהודית בעיר סייל שבמנצ'סטר רבתי, צפון-מערב אנגליה, בתם של ד"ר דן ופרידה פורת. אימה נולדה במנדט הבריטי, ואביה ברח מווינה בליל הבדולח והגיע גם הוא לפלשתינה, שירת בצבא הבריטי כנער ומאוחר יותר לחם במלחמת העצמאות. היא גדלה בקיימברידג' (מסצ'וסטס), שם אביה היה עמית מחקר במחלקה לפיזיקה באוניברסיטת הרווארד. מאוחר יותר עברה המשפחה לפאלו אלטו, קליפורניה, שם עבד אביה במשך 26 שנים במאיץ חלקיקים במעבדה הלאומית SLAC.
פורת היא בוגרת אוניברסיטת סטנפורד, בעלת תואר שני בכלכלה מבית הספר לכלכלה של לונדון ותואר שני במנהל עסקים מבית הספר וורטון של אוניברסיטת פנסילבניה.
פורת החלה לעבוד בחברת "מורגן סטנלי" בשנת 1987, וב-1993 הקים נשיא החברה, רוברט פ' גרינהיל, חברה חדשה בשם "סמית בארני", ופורת שולבה בה. ב-1996 חזרה למורגן סטנלי וכיהנה כמנהלת חטיבת בנקאות השקעות וראש קבוצת המוסדות הפיננסיים של החברה, ומשנת 2010 עד 2015 כיהנה כסמנכ"לית הכספים של החברה.
פורת הביעה תמיכה במועמדותה של הילרי קלינטון בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2008 וכן בבחירות ב-2016.
ייעוץ פיננסי
במהלך משבר הסאבפריים פורת הייתה חלק מהצוות המייעץ למחלקת האוצר של ארצות הברית, וייעצה כיצד לחלץ את "פאני מאי" ו"פרדי מאק" מהמשבר. באופן דומה ייעצה לבנק הפדרלי של ניו יורק בנוגע לחברת "AIG" במהלך משבר האשראי העולמי.
בשנת 2011 העלתה פורת רעיונות לחקיקה פיננסית ורפורמה לאחר המשבר הכלכלי, בוועדת ברטון וודס בחסות קרן המטבע הבינלאומית בוושינגטון. בשנת 2013 הרצתה על רמות האמון במגזר הפיננסי בפני הפורום הכלכלי העולמי בדאבוס.
בשנת 2014 הקריירה של פורת הובאה כדוגמה במחקר של תאגיד "מקינזי" בשם "כיצד נשים מדהימות מנהיגות" ונבחרה כמנהלת הכספים הטובה ביותר בסקר שערך הירחון "Institutional Investor".
ב-24 במרץ 2015 פורסם שפורת תמונה למנהלת הכספים של חברת "גוגל". על פי דיווח של "בלומברג", תנאי העסקתה של פורת כוללים תמריצים כספיים בסך של כ-70 מיליון דולרים לשנת 2016. ב-10 באוגוסט 2015 הפכה "גוגל" לחברת בת של חברת החזקות בשם "אלפאבית" ופורת משמשת שם סמנכ"לית הכספים.
פורת חברה במספר גופים כלכליים:
פורת נשואה לאנתוני פדואנו, שותף במשרד עורכי דין בניו יורק, ולהם שלושה ילדים.
USA Today
USA Today הוא עיתון יומי אמריקאי הראשון בתפוצתו בארצות הברית עם 1,621,091 עותקים נכון ל-2019. העיתון נוסד ב-15 בספטמבר 1982 על ידי אלן ניוהארט, ומוצא לאור בחברת גנט. העיתון מופץ ב-50 מדינות בארצות הברית.
בעיתון ארבעה מדורים עיקריים, ולכל מדור צבע מאפיין:
העיתון נוסד ב-1982, במטרה ליצור עיתון שיופץ בהפצה ארצית, בניגוד לרוב העיתונים בארצות הברית שהם מקומיים. פורמט העיתון שונה אף הוא - העיתון צבעוני, גדוש בתרשימים ותמונות. פורמט זה שונה לחלוטין מהפורמטים של שאר העיתונים הגדולים בארצות הברית, שרובם כתובים בשחור-לבן כמו הניו יורק טיימס והוול סטריט ג'ורנל.
העיתון היה בין העיתונים הראשונים שהשתמשו בלוויינים בתהליך ההפצה שלו. הגרסאות הסופיות של העיתון נשלחות לבתי דפוס אזוריים ברחבי ארצות הברית. חידוש זה גרם לדחיית שעת סגירת הגיליון שלו והפיכתו למעודכן יותר ביחס לשאר העיתונים.
עם תפוצה שבועית של 726,206 עותקים, בסיס מנויים דיגיטליים של 504,000 מנויים, ומספר קוראים יומי ממוצע של 2.6 מיליון, היו אס איי טודיי נחשב לעיתון הנקרא ביותר בארצות הברית. הקהל של העיתון הוא בדרך כלל בעל דעות מרכז. העיתון מופץ בכל 50 מדינות ארצות הברית כולל פוארטו ריקו. הגרסה הבין-לאומית מופצת גם באסיה, קנדה, אירופה, והאיים הפסיפיים.
ב-2001 עברה מערכת העיתון למקלין שבווירג'יניה, לבניין המכסה שטח של 120,000 מטר רבוע.
במרץ 2004 נאלצו עורכי העיתון להתמודד עם סקנדל - ג'ק קליי, כתב העיתון וזוכה פרס פוליצר, הואשם שזייף סיפורים אשר פורסמו בעיתון. עורכי ה-USA Today ערכו בדיקות קפדניות לכל כתבותיו של קליי, ולאחר שנתגלה שחלקן זויפו עזב קליי את מערכת העיתון. העיתון פרסם התנצלות רשמית בעמוד הראשון, יום לאחר סיום הפרשה, פרשה שדמתה לפרשת ההעתקות של ג'ייסון בלייר בניו יורק טיימס, אך לוותה בפחות רעש תקשורתי.
ב-2006 התייקר מחיר העיתון ב-50%, מ-50 סנט ל-75 סנט. העיתון אינו מופץ בימים ראשון ושבת, והמוטו שלו הוא "עיתון האומה - מספר 1 בארצות הברית" (The Nation's Newspaper - #1 in the USA).
מפרץ הולם
מפרץ הולם (באנגלית: Holme Bay) הוא מפרץ באדמת מק. רוברטסון שבאנטארקטיקה.
רוחבו של המפרץ 35 קילומטרים, וארכו (חדירתו לתוך היבשת) 5 קילומטרים.
גילוי ומיפוי המפרץ
המפרץ מופה על ידי קרטוגרפים נורווגים, בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת לארס כריסטנסן בינואר - פברואר 1937.
מקור השם
המפרץ נקרא בשם זה בשל האייונים הרבים המצויים בו (במפות הוא מופיע בשם "Holmevika " שמשמעו "מפרץ האיונים"; Holme פירושו " איון " בנורווגית).
האיחוד הערבי
האיחוד הערבי (בערבית: الاتحاد العربي, מכונה גם הפדרציה הערבית או הממלכה ההאשמית המאוחדת) היה איחוד פוליטי בין ירדן ועיראק בשנת 1958. האיחוד הוקם ב-14 בפברואר 1958, כתגובת-נגד לאיחודן של סוריה ומצרים במסגרת הרפובליקה הערבית המאוחדת (רע"ם או קע"ם), אך התמוטט לאחר פחות מחצי שנה בעקבות הדחת בית המלוכה העיראקי בהפיכה צבאית ב-14 ביולי 1958.
רקע
למן הקמתן, היחסים בין ממלכת ירדן ובין ממלכת עיראק היו יחסים אוהדים. הסיבה לכך הייתה ההשתייכות המשותפת של בתי המלוכה לשושלת ההאשמית. פייסל הראשון, מלך עיראק ועבדאללה הראשון, מלך ירדן היו אחים, בניו של השריף חוסיין בן עלי ממכה. שתי השושלות נהנו מתמיכה בריטית רחבה, והן ראו עין בעין בעניינים כלכליים ומדיניים. בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה היוו שתי מדינות אלו מוקד כוח פרו-האשמי ששאף להגדיל את כוחו, שמולו התייצבו בעיקר מצרים וסוריה. שיתוף הפעולה בין המונרכיות המשיך גם לאחר מותם של המייסדים, אותם ירשו פייסל השני בעיראק והמלך חוסיין בירדן.
הקמת האיחוד
"האיחוד הערבי" בין ירדן ועיראק הוקם ב-14 בפברואר 1958, פחות משבועיים לאחר הקמת רע"ם בידי נאצר. היחסים בין מנהיגי המדינות היו קרובים. שכן חוסיין, מלך ירדן ופייסל השני, מלך עיראק היו בני דודים, והתחנכו באותם המוסדות באנגליה. הם רצו להציג את האיחוד כמייצג האמיתי של הלאומיות הערבית, שלא כמו האיחוד המצרי-סורי, אותו ראו כהשתלטות נאצריסטית על המזרח התיכון. בטקס הקמת האיחוד בבגדאד הונף דגל האיחוד, שהיה זהה בצבעיו לדגל המרד הערבי הגדול מימי מלחמת העולם הראשונה כסימן לקוממיות הערבית המאוחדת. בנאום ברדיו המלך חוסיין הפציר כי האיחוד מתבסס על שוויון אמיתי, בניגוד למצב של רע"ם שבה מדינה אחת דומיננטית ומדינה אחת גרורה.
במסגרת האיחוד כל אחת משתי המדינות שמרה על מוסדותיה העצמאיים - הממשלה, הרשות השופטת, הריבונות והגבולות הנפרדים. עם זאת, הוחלט על הקמת ממשלת איחוד משותפת, שהייתה אמורה לשבת לסירוגין חצי שנה בבגדאד וחצי שנה בעמאן, וכן בית נבחרים משותף של האיחוד. כמו כן, המדינות אמורות היו לשתף פעולה בענייני מדיניות חוץ וכלכלה, ובנוסף גם להפקיד את הצבאות תחת מטה פיקוד משותף. עיראק, שהייתה גדולה יותר מבחינה כלכלית ודמוגרפית, התחייבה ל-80% מסך הוצאות האיחוד, וירדן התחייבה ל-20% הנותרים. בראש האיחוד הערבי עמד פייסל (כראש המדינה הגדולה), ובהיעדרו היה חוסיין ממלא מקומו. ב-19 במאי 1958 הוקמה ממשלת האיחוד הראשונה. לראש ממשלת האיחוד מונה נורי א-סעיד העיראקי, שהיה לפני כן ראש ממשלת עיראק (בתפקיד זה החליפו אחמד מח'תאר באבאן). סגן ראש הממשלה היה אבראהים האשם הירדני, שהיה לפני כן ראש ממשלת ירדן (הוא הוחלף בידי סמיר א-ריפאעי).
ניסיונות להרחבת האיחוד
ירדן ועיראק היו מודעות לחולשה היחסית של הפדרציה ההאשמית בהשוואה לרע"ם, ולכן פעלו להרחיב את שיתוף הפעולה עם מדינות נוספות בעולם הערבי.
מונרכיה נוספת שסבלה קשות מהנאצריזם הגואה במזרח התיכון הייתה סעודיה, שבראשה עמד המלך סעוד. היחסים ההיסטוריים בין בית סעוד לבין השושלת ההאשמית היו בעייתיים, זאת על רקע גירוש השריף חוסיין בן עלי ממכה בידי עבד אל-עזיז אבן סעוד בשנת 1924. אולם, באמצע שנות ה-50, לאור האיום הנאצריסטי, היחסים השתפרו בצורה ניכרת. שיחות על שיתוף פעולה פוליטי בין ירדן, עיראק וסעודיה התקיימו כבר בדצמבר 1957. לאחר הקמת רע"ם חוסיין הפציר בסעודים להצטרף לברית עם ההאשמים בכל מסגרת אפשרית - פדרציה, קונפדרציה ואפילו הסכם הגנה הדדי. למרות הפצרות אלו, המלך סעוד לא הסכים להצטרף לברית. אף שהיה מודע לסכנות מצד נאצר ונטה לטובת הצד המלוכני, העדיף סעוד לשבת על המדוכה ולא לנקוט צד בין שני הגושים האזוריים שנוצרו. במרץ 1958 נחשף ניסיון הפיכה בסוריה שבמסגרתו תוכנן להתנקש בחייו של נאצר. בעקבות חשיפה זו, לצד בעיות פנימיות כלכליות, סעוד נאלץ לפנות את הכס לטובת אחיו פייסל, שהיה פרו-מצרי והעמיק עוד יותר את הפער בין סעודיה לבין "האיחוד הערבי". מדינה נוספת אותה ניסו למשוך עיראק וירדן לברית הייתה שייח'ות כווית. ראש ממשלת האיחוד נורי א-סעיד ושר החוץ של האיחוד תופיק א-סוידי ניסו ללחוץ על השייח' הכוויתי עבדאללה א-סבאח להצטרף לברית, זאת במטרה להוסיף לברית יוקרה פוליטית בזירה הערבית וכן עוצמה כלכלית. שרי האיחוד ניסו גם להפעיל לחץ על בריטניה, שכווית הייתה תחת המנדט שלה, אולם ניסיונות אלו עלו בתוהו לאחר סירוב בריטניה והאמיר של כווית.
נפילת האיחוד
שיתוף הפעולה הפוליטי בין ירדן לעיראק היה קצר ימים, זאת בגלל נפילת בית המלוכה העיראקי חמישה חודשים בלבד לאחר הקמת "האיחוד הערבי". ב-14 ביולי 1958 ביצעו מספר קצינים נאצריסטים הפיכה צבאית בבגדאד, ובמהלכה נרצחו פייסל ויורש העצר העיראקי עבד אל-אילה, כמו גם ראש ממשלת הפדרציה נורי א-סעיד. עוד באותו יום נרצחו בשדה התעופה בבגדאד סגן ראש ממשלת האיחוד אבראהים האשם, וכן שר ההגנה של ממשלת האיחוד סולימאן טוקאן. למחרת ההפיכה, הודיע מנהיג הקצינים העיראקים המורדים עבד אל-כרים קאסם על פרישתה של עיראק מן "האיחוד הערבי" ולמעשה על סיומו. חוסיין לקח לעצמו את התואר באופן רשמי, אך ביטל סופית את "האיחוד הערבי" ב-2 באוגוסט 1958, לאחר שהתייאש מניסיונות להשבת ההאשמים לשלטון בעיראק ומשנוכח לדעת שסכנות כבדות הרבה יותר אורבות לו מבית.
Lichess
Lichess הוא שרת שחמט אינטרנטי חינמי הכתוב בתוכנת קוד-פתוח המנוהל על ידי ארגון ללא מטרות רווח עם אותו השם. משתמשי האתר יכולים לשחק שחמט מקוון באופן אנונימי או לחלופין להירשם ולשחק משחקים מדורגים. אין כלל פרסומות ב-Lichess וכל התכונות זמינות בחינם, שכן האתר ממומן על ידי תרומות מתומכים. התכונות כוללות חידות שחמט, ניתוח ממוחשב, טורנירים וגרסאות שחמט.
היסטוריה
Lichess הוקם על ידי המתכנת הצרפתי תיבו דופלסי ב-2010. ב-2015 הושקה אפליקציית האתר בפלטפורמות המובייל אנדרואיד ו-IOS.
לפי נתונים מ-11 בפברואר 2022, האתר lichess.org הוצב במקום ה-683 בדירוג הגלובלי של אלכסה. רוב מבקרי האתר הגיעו מארצות הברית, מהודו ומסין. לפי דירוג זה, האתר שני רק לChess.com כאחד משרתי השחמט האינטרנטיים הפופולריים ביותר.
איילת רובינסון
איילת רחל רובינסון (נולדה ב-31 באוקטובר 1975) היא שחקנית, זמרת-יוצרת, תסריטאית וקריינית ישראלית.
ביוגרפיה
רובינסון נולדה למשפחה דתית לאומית ברמת גן וגדלה בהוד השרון ואחר כך בכפר סבא. אמה נולדה בשוודיה ואביה בארצות הברית. יש לה אח קטן. סבה מצד אמה, יצחק אייגר, היה שחקן בכמה מסרטיו הקצרים והפרסומות של הבמאי השוודי הידוע רוי אנדרסון. אמה בוגרת מגמת תיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
לימודים
למדה בבית ספר תל"י הוד השרון, בתיכון כפר בתיה ושירתה בשירות לאומי.
את לימודיה המקצועיים החלה בלימודי קולנוע. היא למדה במשך שנה בבית הספר הפתוח לקולנוע וטלוויזיה בתל אביב, לפני שהחליטה להתמקד במשחק.
לאחר שנת לימודים במכינה בסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין, היא התקבלה לבית הספר הגבוה ללימודי תיאטרון בית-צבי שם למדה בין השנים בשנים 1997–2000. בוגרת מחזור ל"ח. בכיתתה למדו בין השאר אושרי סהר, חני פירסטנברג, קלרה ח'ורי, ירון ברובינסקי, אביטל לבני וסאלח בכרי. בין התפקידים שעשתה בתקופת לימודיה היו: בשנה א' - ואסה ב"ואסה זלזנובה"; בשנה ב' - קוויקלי ב"נשות וינדזור האהובות"; בשנה ג' - אגנס ב"אגנס של אלוהים", גרייס קומאלי ב"זעקי ארץ אהובה" ומרת ליונס ב"אחים בדם".
בתקופת לימודיה זכתה במלגות: קרן שרת אמריקה ישראל 99', עדנה פלידל, משה זעירי, דדי ניסים, רחל מרכוס, בני ברית, סנו, קרן הסטיפנדיות 99' ו-2000, אברהם אסאו (תלמידה מצטיינת).
מספר שנים אחרי סיום לימודיה הוזמנה לשחק את סאלי בולס בהפקה של "קברט" בבימויו של ארתור קוגן.
תיאטרון רפרטוארי
מיד בסיום לימודיה התחילה לעבוד כשחקנית בתיאטראות שונים ברפרטוארי, בהצגות ילדים ובפרינג'.
עבודתה הראשונה בהבימה הייתה כמחליפה בהצגה "חבילות מאמריקה" בבימויו של הלל מיטלפונקט, אחר כך המשיכה לשחק בהבימה בתפקידים מרכזיים בהצגות שונות ביניהן "מניין נשים", "שמונה נשים", "הנאהבים והנעימים", "מרי לו", "הלהקה", "אכזר ורחום", "דור שלישי".
ב 2012 איילת רובינסון נבחרה לגלם את התפקיד הראשי ב"כמעט נורמלי" (Next To Normal) בתיאטרון הבימה. אופרת רוק מאת בריאן יורקי, בבימויו של חנן שניר. שם גילמה את דמותה של דיאנה גודמן, אישה הלוקה במאניה דיפרסיה וצריכה להתמודד עם אובדן בנה, אותו שיחק הראל סקעת. על תפקידה קיבלה שבחים רבים.
"דור שלישי", היא קופרודוקציה בין הבימה לשאוביהנה - ברלין, בבימויה של יעל רונן. בהצגה משחקים שחקנים יהודים ישראלים, ערבים ישראלים וגרמנים, והיא עוסקת במשולש של הדור הצעיר שמתמודד עם קבלת הנראטיב של האחר והתמודדות עם טראומת השואה והסכסוך הישראלי-ערבי.מלבד חלק מהטקסטים, רובינסון גם כתבה והלחינה את השירים המופיעים בהצגה.
בקאמרי שיחקה בהצגה "לילה לא שקט" ובתיאטרון בית ליסין ב"ברודוויי פינת פרישמן".
ב2017 נכנסה לנעליה של בילי שוורץ בתיאטרון חיפה בתור המחליפה של טלי אורן. וב2019 שיחקה לצד טל פרידמן במחזמר המצליח "רוק בבית הספר" שם גילמה את המנהלת רוזלי מולינס.
מ2023 איילת משחקת בתיאטרון חיפה במחזה הישראלי הקלאסי "הכתובה" לצד שלמה בראבא. שם היא מגלמת את אישתו שפרה שיום אחד מגלה את הכח שלה בחיי הנישואין.
תיאטרון פרינג'
ב-2007 עד היום משתתפת באופרת הרוק-"מלחמה". מאת קובי ויטמן, בבימויו של איקה זהר. ההצגה מגוללת את סיפורו של חייל מילואים המקבל צו שמונה, יוצא לקרב, מאבד את חברו הטוב ולוקה בהלם קרב. אופרת הרוק מבוססת על חוויותיו האמיתיות של ויטמן שהשתתף במבצע חומת מגן. רובינסון משחקת ושרה את התפקיד של האישה והאם.
טלוויזיה
העבודה הראשונה שלה בטלוויזיה הייתה בתוכנית הלילה של ליאור שליין בתור הכרוז של התוכנית וכשחקנית במערכונים שונים ביניהן הדמות נועמלי מהמערכונים נועמלי וימה לצידה של אפרת ארנון. משם המשיכה לתפקידי אורח בתוכניות רבות ביניהן הפרק הראשון של "רביעיית רן" בתפקיד שרון כפיר, "בשורות טובות" של שי אביבי, "לצחוק או למות" של גורי אלפי. כמו כן הנחתה בחינוכית את התוכניות "חטף פתח" ו"צונן", בערוץ הראשון את תוכנית המוזיקה "רעש מקומי" ובערוץ 24 את ד"צ 24.
רובינסון משחקת בשתי העונות של הגרסה הישראלית לסדרה "המשרד" בערוץ yes comedy. רובינסון מגלמת את לאה, העובדת החרדית של המשרד שנמצאת תמיד בהריון מתקדם. התפקיד נכתב במיוחד לגרסה הישראלית על ידי כותב הסדרה עוזי וייל.
ב-2011 שיחקה ב"קאמבק"- תוכנית סאטירה בקומדי סנטרל. שם גילמה בין השאר את הדמויות קנדי גולדשטיין - בובת מין מטבריה, שוואנדה - השחורה מתגלית ואת גאיה גרינברג - סופרת ילדים.
ב-2015 שיחקה בתוכנית הסאטירה "הכל שפיט" ששודרה בערוץ 1.
ב-2020 שיחקה בעונה השנייה של סדרת ילדים בשם קפה עמליה בכאן חינוכית.
קולנוע
היא שיחקה בסרט העצמאי של דניאל סיון "מופע החיים של גוטל בוטל" (2008). היא גילמה את דמותה של איילת, חברתו של הגיבור הראשי גוטל בוטל (נתי אורנן).
אינטרנט
ב-2009 היא יצרה - כתבה, ביימה, צילמה ושיחקה ביחד עם יעל נצר את "מטומטמות" באתר Flix באינטרנט. זוהי פרודיה על "מחוברות". רובינסון גילמה את דמותה של קאטי לוין, בעלת אובססיה לחתולים. הסדרה זכתה לחשיפה ולהצלחה אינטרנטית גדולה. ב"בטיפלול" סדרת הרשת של רוני קידר מ2016 היא משחקת את הפסיכולוגית חסרת הרסן רוית.
קריינות ג'ינגלים ודיבוב
מלבד קריירת המשחק והשירה רובינסון היא קריינית, מדבבת וזמרת ג'ינגלים לרדיו, טלוויזיה, המתנות טלפוניות, אתרי אינטרנט, מצגות וכריזה.
מוזיקה
רובינסון כותבת ומלחינה שירים מקוריים ומנגנת על גיטרה. לאחרונה החלה להופיע איתם ומתכננת להקליט את אלבומה הראשון.
כתיבה
מוזיקה:
נמל התעופה הבין-לאומי פוקט
נמל התעופה הבין-לאומי פוקט (בתאית: ท่าอากาศยานภูเก็ต, באנגלית: Phuket International Airport) הוא נמל התעופה של האי פוקט, וממוקם כ-32 קילומטרים צפונית לעיר פוקט. שדה התעופה הוא השדה השני העמוס בתאילנד (אחרי סוברנבהומי), ומשמש כנמל מרכזי לתיירים הרבים הפוקדים את האי.
מתקני הנמל
השדה שוכן בגובה 25 מטרים מעל פני הים, ובו מסלול טיסה יחיד מאספלט שאורכו 3,000 מטרים.
בשדה שני טרמינלים: טרמינל 1 משמש לטיסות בינלאומיות וטרמינל 2 משמש לטיסות פנים ארציות. בשטח השדה ממוקם בית המלון Phuket Airport 24/7 Hotel.
חברות תעופה ויעדים
כחמישים חברות תעופה מפעילות טיסות לעשרות יעדים באסיה, אירופה ואוקיאניה. אל על מפעילה מספר טיסות שבועיות לנמל, המבוצעות במטוסי בואינג 777 ובואינג 787.
קישורים חיצוניים
מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה הבין-לאומי של פוקט באתר Airliners.net
שמואל פרסוב (סופר)
שמואל פֶּרְסוֹב (ביידיש: פערסאָוו; 1890, פוצ'פ – 1950, מוסקבה) היה סופר יידי סובייטי.
קורות חיים
בעקבות מהפכת 1905 הצטרף אל תנועת הבונד. ב-1907 היגר לארצות הברית, שם פרסם את חיבוריו הראשונים בעיתון האנרכיסטי "די פרייע ארבעטער שטימע". ב-1910 שב לרוסיה ועבד כפקיד במספר מוסדות. לאחר מהפכת פברואר החל לפרסם מאמרים כלכליים בעיתונים "דער יידישער קאמוניסט", "די קאמוניסטישע וועלט", "קולטור און בילדונג", "דער עמעס" וחארקאווער צייטונג". ב-1922 החל לפרסם חיבורים על החיים בברית המועצות. בינואר 1922 הצטרף אל קבוצת סופרי יידיש פרולטריים שהוקמה במוסקבה על ידי חיים גילדין ומשה טייטש. פרסוב כתב גם לגיליונו הראשון של העיתון "די רויטע וועלט".
ב-1933 פרסם רומן בשם "טאג און נאכט" (יום ולילה), שבו כתב בהתלהבות על ההתיישבות היהודית בבירוביג'ן.
בזמן מלחמת העולם השנייה היה חבר הוועד היהודי האנטי-פשיסטי. לאחר המלחמה כתב בשביל "אייניקייט" ומספר עיתונים וכתבי עת זרים. ב-1949 נעצר ונידון להוצאה להורג, שבוצעה ב-1950. ב-1957 שמו טוהר.
איגור אסטרלואה
איגור אסטרלואה אסקסיבר (בספרדית: Igor Astraloa Askasibar; נולד ב-29 במרץ 1976) הוא לשעבר רוכב אופני כביש ספרדי-בסקי. אסטרלואה הוא אלוף העולם לשנת 2003. בנוסף לכך, הוא ניצח בלה פלש ואלון באותה שנה.
קריירה
אסטרלואה הפך למקצוען בשנת 2000, כשהצטרף לקבוצת "מרקאטון אונו–אלבאקום" האיטלקית לצד מרקו פנטאני. ב-2001 ניצח את גרנד פרי פרימאוורה וסיים שביעי ב-HEW Cyclassics. באותה שנה השתתף לראשונה בגרנד טור כשנבחר לוואלטה אספנייה, אך נטש את המרוץ בקטע ה-10.
ב-2003 אסטרלואה קבע את העונה הטובה בקריירה שלו בעיני רבים, זה התחיל עם ניצחון בקטע בוואלטה ולנסיה. אסטרלואה ניצח את לה פלש ואלון, עם ניצחונו הפך אסטרלואה לרוכב הספרדי הראשון שמנצח במרוץ. הוא סיים שלישי ברונד אום דן הנינגר ורביעי ב-HEW Cyclassics. הוא השתתף בוואלטה אספנייה אבל פרש לפני הקטע ה-11. ב-12 באוקטובר, ניצח אסטרלואה ניצח את אליפות העולם בהמילטון (קנדה) בניצחון שנחשב למפתיע, אסטרלואה סיים בפער של חמש שניות מקבוצה של שלושה רוכבים, אלחנדרו ולוורדה, פטר ואן פטגם, ופאולו בטיני.
עד אפריל 2004 רכב בקבוצת קופידיס, וסיים רביעי במילאנו–סן רמו. ממאי 2004 רכב בקבוצת למפרה. הוא סיים שלישי ב-HEW Cyclassics והשתתף באולימפיאדת אתונה, אך לא סיים את המרוץ.
ב-2007 ו-2008 רכב בקבוצת "מילראם" האיטלקית/גרמנית. בעונת 2009 רכב בקבוצת אמיקה–צ'יפס.
ניתוח בעזרת חשמל
ניתוח בעזרת חשמל הוא שימוש בזרם חשמלי בתדר גבוה (תדר רדיו) בעל קוטביות משתנה כאמצעי לחתוך, להקריש, לייבש, או להסיר רקמות. היתרונות של השיטה כוללים את היכולת לביצוע חתכים מדויקים תוך כדי איבוד דם מצומצם. מכשירים לניתוח בעזרת חשמל משמשים לעיתים קרובות במהלך פעולות כירורגיות כדי למנוע איבוד דם בחדרי הניתוח או בהליכי אשפוז.
צורת הפעולה
בתהליכי ניתוח בעזרת חשמל, הרקמה מחוממת על ידי זרם חשמלי. אף על פי שנעשה שימוש במכשירים חשמליים כדי לבצע צריבה בעזרת חשמל לשימושים מסוימים, ניתוח בעזרת חשמל לרוב מתייחס לשימושים שונים מאשר צריבה בעזרת חשמל (באנגלית: Electrocautery). צריבה בעזרת חשמל נעשית באמצעות הולכת חום מן המכשיר המחומם לטמפרטורה גבוהה מאוד על ידי זרם ישיר (בדומה לצורה בה מולחמות מתכות). ניתן לבצע זאת באמצעות זרם ישיר מתאי אנרגיה למכשיר בצורת עט. ניתוח בעזרת חשמל, לעומת זאת, משתמש בתדר רדיו בזרם חילופין כדי לחמם את הרקמה על ידי השראת זרם הגורם ליינון המולקולות בתאים אשר מעלה את הטמפרטורה. כאשר הטמפרטורה הבין-תאית מגיעה ל-60 מעלות צלזיוס, מתרחש מוות תאי מיידי. אם רקמת תאים מתחממת לטמפרטורה של 60–99 מעלות צלזיוס, מתרחשים בו זמנית תהליך של התייבשות הרקמה, ותהליך של קרישת חלבונים. באם הטמפרטורה הבין-תאית מגיעה במהירות ל-100 מעלות צלזיוס, התוכן הבין-תאי עובר שינוי מצב צבירה מהיר לגז, גדל מאוד בנפח וכתוצאה מכך נוצר אידוי נפיץ. כשהשימוש ב"מלקחיים" חשמליות לניתוח בעזרת חשמל מבוצע כראוי, ניתן להשתמש בקרישת החלבונים והתייבשות הרקמה לטובת סגירת כלי דם ועצירת דימום. אף על פי שהתהליך המדובר הוא בעצם "קרישה באמצעות חשמל", לרוב מתייחסים אליו כ"צריבה באמצעות חשמל". תהליך אידוי הרקמות יכול לשמש כדי לטובת הסרה או חיתוך של רקמות. תהליכי אידוי/ חיתוך וייבוש/קרישה מניבים את התוצאות הטובות ביותר עם מתח נמוך יחסית ושימוש בגל אלקטרומגנטי רציף, התהליך של "הבזק" מבוצע עם מתח גבוה יחסית וצורת גל משתנות. "הבזק" הוא סוג שטחי של קרישה, הנוצר בדרך כלל על ידי הקשתת מתח גבוה המווסת דרך הרקמות, המייבש ומקריש אותן במהירות. זרם זה מיושם לרקמות מעוכבות במיוחד, אשר משחרר חום רב - מספיק כדי לגרום לפירוק של מולקולות אורגניות לסוכרים ואפילו עד לכדי פירוק המולקולות לפחמן. לכן בשימוש בזרם זה, נוצר מרקם כהה כתוצאה מהפחמן.
ניתוח בעזרת חשמל מבוצע באמצעות מחולל גלי רדיו (שלעיתים נקרא יחידת הניתוח בעזרת חשמל או בקיצור באנגלית: ESU) ו"ידית" הכוללת אלקטרודה אחת או שתיים - מכשיר דו-קוטבי או חד-קוטבי. כלל המכשירים לניתוח בעזרת חשמל הם למעשה דו־קוטביים- לכן ההבדל בין מכשיר דו-קוטבי למכשיר חד-קוטבי הוא בעיצוב המכשיר.
סוגי מכשירים
"צורבן" (דיאתרמיה, באנגלית: Diathermy) הוא למעשה חימום דיאלקטרי, המיוצר על ידי רוטציה של מולקולה בעלת דיפול חשמלי. ניתן במובנים מסוימים להתייחס ל"צורבן" כמושג נרדף לניתוח בעזרת חשמל ואילו בהקשרים אחרים ניתן להתייחס אליו כחימום דיאלקטרי בלבד. השימוש בתופעה זו נעשה לרוב בתנורי מיקרוגל או מכשירים פולשניים לרקמות הפועלים בתדירויות באזור ג'יגה-הרץ. בתדרים נמוכים יותר, המאפשרים חדירה עמוקה יותר, משתמשים בתהליכים תעשייתיים.
המכשיר החד-קוטבי, הנקרא "אלקטרודה פעילה", דורש את השימוש במכשיר חד־קוטבי נוסף, הנקרא "אלקטרודה מפזרת", המונח במיקום אחר על גוף החולה ונועד למעשה "לפזר" את גלי הרדיו ולמנוע פציעה כתוצאה מחימום הרקמות. לעיתים מתייחסים בטעות ל"אלקטרודה המפזרת" כ"הארקה" או "אלקטרודה נייטרלית", התייחסות שכזאת היא מוטעית כיוון שאלקטרודה זו גם היא מחוברת למחולל גלי רדיו ומקבלת זרם לשם סגירת מעגל, ולא מחוברת לקרקע או למשטח נייטרלי. גם המונח "אלקטרודת החזרה" אינו מדויק טכנית, כיוון שזרם החזרה מתייחס למצב של זרם משתנה המוביל למצב שבו אותו הזרם יוצא משתי האלקטרודות.
מכשירים דו-קוטביים לרוב מעוצבים עם שתי אלקטרודות "פעילות", כגון מלקחיים לאיטום כלי דם. עם זאת, ניתן לעצב את המכשירים כך שאחת האלקטרודות היא "אלקטרודה מפזרת". היתרון העיקרי של מכשירים דו-קוטביים מהוא שחלק קטן של המטופל נמצא בין שתי האלקטרודות ובכך רק חלק קטן חשוף לזרם חשמלי, דבר המפחית את הסיכון לפיזור הזרם שעלול לגרום לאירועים מסכנים. עם זאת, למרות העובדה שמכשירים אלו מצליחים לתפקד בנוזל, קשה להשתמש בהם כדי לאדות או לחתוך רקמות.
תצורות נפוצות
ישנן מספר תצורות אלקטרודה נפוצות שנעשה בהן שימוש:
במכשירים "דו-קוטבית" הזרם מועבר למטופל באמצעות זוג אלקטרודות באותו הגודל. לדוגמה, מלקחיים מיוחדים, כאשר כל צד מחובר לצד אחר של מחולל הזרם. כאשר "תופסים" באמצעות המלקחיים חלק מרקמה מסוימת, הזרם החשמלי נע בין שני קצוות המלקחיים ובכך נוצר חימום של רקמת היעד על יד תנועת יונים מסונכרנת בין התאים.
על חלקים מהגפיים כגון אצבע, שטח החתך לפיזור הזרם הוא מוגבל, דבר אשר עלול לגרום לצפיפות זרם גבוהה יותר ולכן לחימום לאורך היקף הגף.