cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ברק (אופטיקה)
תאוריה
כאשר אור פוגע בחומר, הוא יכול לעבור עמו מספר סוגים של אינטרקציה:
וריאציות ושינויים במרקם של פני השטח משפיעים באופן ישיר על רמת ההחזרה הדיפוזית. אובייקטים עם פני שטח חלקים או מלוטשים היטב נראים מבריקים (shiny) יותר לעין הודות לכמות הגדולה של אור המוחזר באופן ספקולרי, בעוד שמשטחים מחוספסים כמעט לא מחזירים אור ספקולרי היות שהאור מפוזר רובו ככולו בכיוונים אחרים ועל כן נראה עמום (מט).
סוג המצע של החומר משפיע גם הוא על הברק של פני השטח. חומרים לא מתכתיים, דוגמת פלסטיק, מחזירים הרבה יותר אור כאשר הם מוארים בזווית הארה גדולה יותר הודות לאור הנבלע בחומר (או מתפזר ממנו), כתלות בצבע החומר. מתכות לעומת זאת לא סובלות מתופעה זו, ומחזירות אור בכמות גבוהה ללא תלות בזווית ההארה.
משוואת פרנל נתונה על ידי:
כאשר
חספוס פני השטח
חספוס פני השטח משפיע על רמת ההחזרה הספקולרית; כאשר עוסקים באורכי גל של האור הנראה, גימור המשטח ברזולוציה המיקרומטרית היא הרלוונטית ביותר. השרטוט משמאל מציג את ההחזרה של קרן הפוגעת בזווית  במשטח מחוספס עם גובה חספוס אופייני \Delta h. פער המסלולים בין קרן המוחזרת מחלקו העליון של המשטח לעומת זו המוחזרת מחלקו התחתון ניתן לביטוי על ידי:.
כאשר אורך הגל הוא \lambda, הפרש הפאזה יהיה:. אם \Delta \phi קטנה, שתי הקרניים (ראו שרטוט 1) הן בקירוב באותה פאזה, כך שהן עוברות התאבכות בונה; במקרה זה, נאמר שהמשטח חלק. אך כאשר, הקרניים לא באותה פאזה ובפרט עוברות התאבכות הורסת. עוצמה נמוכה של אור ספקולרי מצביעה על כך שהמשטח מחוספס ומפזר את האור בכיוונים אחרים. אם נקבע את הקריטריון הבא להגדרתו של משטח כחלק. אזי שהצבה שלו למשוואה מעלה תניב את התנאי:.
תנאי זה ידוע כ"תנאי החספוס של ריילי" (Rayleigh roughness criterion).
היסטוריה
המחקרים המוקדמים ביותר על אודות הברק מיוחסים לאינגרסול ( Ingersoll) אשר ב-1914 בחן את ההשפעה של ברק על נייר. אינגרסול ביצע מדידות שבהן כימת את הברק לכדי ערכים מדידים. הוא ביסס את המחקר שלו על בסיס התאוריה שאור ספקולרי הוא מקוטב ואור מפוזר אינו מקוטב. מד הברק של אינגרסול (Glossmeter, or Glarimeter) היה בעל גאומטריה ספקולרית עבור זווית פגיעה ותצפית של. על בסיס הגדרה זו נמדד הברק על ידי פילטר מקטב שחיסר את הרכיב הספקולרי מכלל האור המוחזר.
בשנות ה-30 של המאה הקודמת, עבודה של אוגוסט הרמן פפונד (Pfund) הציעה שאף על פי שהחזר ספקולרי הוא התכונה היסודית והאובייקטיבית המגדירה ברק של חומר, הרי שהנראות של הברק (הסובייקטיבית) תלויה בניגודיות שבין הזוהר שנובע מההחזר הספקולרי לבין האור המפוזר המוחזר מפני השטח.
אם שני משטחים – האחד שחור והשני לבן עם אותו החזר ספקולרי של אור עוברים השוואה חזותית, הרי שהמשטח השחור תמיד יראה לצופה כמבריק יותר בגלל הניגוד הגדול יותר בין האור המוחזר לבין הסביבה השחורה בהשוואה לאור המוחזר (בעוצמה שווה) על רקע הסביבה הלבנה. Pfund היה גם הראשון להציע שנדרשת יותר משיטה אחת כדי לנתח נכונה ברק של חומר.
ב-1937 האנטר, כחלק ממחקרו על ברק, תיאר שישה קריטריונים ויזואליים שונים המיוחסים לנראות של ברק. הדיאגרמות הבאות מראות את היחס בין קרן האור הפוגעת, I, קרן המוחזרת ספקולרית, S וקרן מוחזרת דיפוזית D, וקרן שהוחזרה באופן קרוב לספקולרי, B.
בכתביו של האנטר, הוא ציין את חשיבותם של שלושה גורמים למדידת ברק:
האנטר השתמש במחקרו במד-ברק בזווית ספקורלית של 45 מעלות כפי שהשתמשו ברוב השיטות האלקטרו-אופטיות הראשונות מסוג זה. אולם מחקרים מאוחרים יותר של האנטר וג׳אד בשנת 1939 על מספר גדול יותר של דוגמאות מצוירות, הגיעו למסקנה כי זווית ספקטרלית של 60 מעלות הייתה הזווית הטובה ביותר לתצפית חזותית.
מדידת ברק סטנדרטית
התקן במדידת ברק הובלו על ידי האנטר וה-ASTM (האגודה האמריקאית לבדיקות וחומרים) שייצרו את ASTM D523 – שיטת הבדיקה הסטנדרטית לברק בשנת 1939. זה כלל שיטה למדידת ברק בזווית ספקולרית בגודל 60 מעלות. גרסאות מאוחרות יותר של התקן (1951) כללו שיטות למדידה ב-20 מעלות להערכת גימורים מבריקים (שפותחו על ידי חברת DuPont ב-1947) ובזווית 80 מעלות להערכת גימורי מט או ברק נמוך.
ל-ASTM יש מספר תקנים אחרים הקשורים לברק, ומיועדים ליישום בתעשיות ספציפיות. למשל שיטת ה-45 מעלות הישנה, שמשמשת כיום בעיקר עבור קרמיקה מזוגגת, פוליאתלין וסרטי פלסטיק.
בשנת 1937, תעשיית הנייר אימצה את שיטת 75 מעלות ברק (75 Specular-gloss method) מכיוון שזווית זו נתנה את ההפרדה הטובה ביותר של ניירות ספרים מצופים. שיטה זו אומצה בשנת 1951 על ידי האגודה הטכנית של תעשיות Pulp&Paper תחת השם שיטת TAPPI-T480.
בתעשיית הצבע, מדידת הברק הספקולרי נעשות לפי תקן בינלאומי ISO 2813 (BS 3900, חלק 5, בריטניה: DIN 67530, גרמניה: NFT 30-064, צרפת: AS 1580, אוסטרליה: JIS Z8741, יפן גם שוות ערך). תקן זה זהה ל- ASTM D523, אם כי שונה בנוסח.
מחקרים על משטחי מתכת מלוטשים וציפוי כלי רכב מאלומיניום באנודיז בשנות ה-60 על ידי טינגל, פוטר וג'ורג הובילו לסטנדרטיזציה של מדידת ברק של משטחים בעלי ברק גבוה באמצעות גוניופוטמטריה  תחת הכינוי ASTM E430. בתקן זה הגדירו גם שיטות למדידת ההבחנה של ברק התמונה ועכירות ההשתקפות.
יעקב הגר
ביוגרפיה
נולד ביום הכיפורים ה'תשט"ז, לרבי אליעזר הגר האדמו"ר מסרט ויז'ניץ ולחיה צירל, בתו של הרב שלום עוזר ברוין מקריית אתא.
התחנך במוסדות החסידות, ולמד בישיבת יחל ישראל. נישא לחוה, בתו של הרב דוד מתתיהו רבינוביץ, האדמו"ר מביאלא בני ברק.
בהנהגת הקהילה
בשנת ה'תשס"א מונה לרב הקהילה. סייע לאביו בהנהגת החסידות ויצא מדי שנה לארצות הברית ולמדינות אירופה לגיוס כספים.
לאחר פטירת אביו בשנת תשע"ה (2015) מונה לאדמו"ר במקומו. בינו לבין חלק מבני משפחתו התקיימו עוד בחיי אביו מאבקי שליטה על החסידות ונכסיה, שהמשיכו גם לאחר מכן.
בשנת תשע"ו (2016) צורף כחבר למועצת גדולי התורה של אגודת ישראל.
הורה לבחורי החסידות להקפיד על ביגוד חסידי שמרני, כמו משקפיים מפלסטיק וחליפות ללא עיטורים. נחשב לבעל קו שמרני בהנהגת החסידות יותר מאביו.
אובונטו באדג'י
אובונטו באדג'י (באנגלית: Ubuntu Budgie, לשעבר Budgie-Remix) היא הפצת לינוקס המבוססת על סביבת שולחן העבודה באדג'י, ונחשבת לאחת מנגזרותיה הרשמיות של אובונטו.
היסטוריה
ההפצה התחילה בתור הפצה לא רשמית מבוססת אובונטו בשם "Budgie-Remix". בגרסתה הראשונה התבססה על גרסה 16.04 של אובונטו.
בנובמבר 2016 הפכה ההפצה לנגזרת רשמית של אובונטו, והצטרפה לנגזרות אחרות דוגמת לובונטו, זובונטו וקובונטו. הגרסה הראשונה של ההפצה ששוחררה בתור גרסת נגזרת רשמית של אובונטו הייתה גרסה 17.04.
החל מגרסה 18.10 הוסרה התמיכה במעבדי 32 ביט.
תוכנות ברירת מחדל
ההפצה כוללת את התוכנות הבאות כברירת מחדל:
בריטון
{{פירושונים|
ראו גם
}}
Hurricane Girl
Hurricane Girl הוא המיני-אלבום הראשון של הזמרת הישראלית עדי אולמנסקי. את האלבום הוציאה לאור בשנת 2013 חברת התקליטים הליקון, לאחר כשנה מאז עזיבתה של אולמנסקי מלהקת לורנה בי. הוא פורסם בפורמט תקליטור בלבד בקטלוג 00502-1.
שאול שמואל סירירו
רבי שאול שמואל סירירו (ה'שכ"ו, 1566 - ה'תט"ו, 1655) היה רבה של העיר פאס וראש הישיבה הגדולה בעיר.
ביוגרפיה
נולד בשנת ה'שכ"ו בפאס בשם שאול סירירו לרבי דוד סרירו מקהילת המגורשים. את השם "שמואל" הוסיף במהלך חייו, כנראה כדי להרפא ממחלה. לצד השתלמותו בתורה, למד גם פילוסופיה, מחשבת ישראל וקבלה. כמו כן, עסק גם בכתבים נוצריים, כדי להיאבק בהתנצרות. בשנת שנ"ט (1589), והוא בן 33, מונה לראש ישיבה בפאס, ושנתיים לאחר מכן, התמנה כדיין בבית דינו של רבי וידאל הצרפתי. בשנת ה'שנ"ט (1599) נתמנה לראש החכמים בעירו. בשנת ה'שפ"ג (1623) עבר לצפרו, כנראה מעומס עבודת הרבנות בפאס, ונראה שמשם עבר לתטואן, אך לאחר זמן קצר מאוד שב לפאס, והמשיך לכהן בתפקידו עד לפטירתו בסוף שנת ה'תט"ו (1655), קרוב לגיל 90, לאחר ששימש ברבנות כחמישים ושש שנה.
העיד על עצמו כי השתמש בגורל שלימים כונה "גורל הגר"א". האגדה סיפרה אודותיו כי זכה לגילוי אליהו ומופתים רבים מיוחסים אליו. צאצאיו למשך 11 דורות כיהנו במשרות רבניות ברחבי מרוקו.
ביזפורטל
Bizportal (ביזפורטל) הוא פורטל אינטרנט ישראלי העוסק בתחום שוק ההון. האתר מספק מידע עסקי ובורסאי שוטף והיסטורי, חדשות כלכליות ודוחות כספיים של חברות ציבוריות.
היסטוריה
האתר נוסד באפריל 1999 בשם "ביזנס פורטל" על ידי חברת "קו מנחה", שעסקה קודם לכן בפיתוח ושיווק תוכנות המספקות מידע עסקי ובורסאי בזמן אמת לפעילים בשוק ההון הישראלי. כחודשיים לאחר השקת האתר, נרכשה קו מנחה על ידי "יפעת הון דיסק" מקבוצת יפעת אשר בבעלות איש העסקים אבי בגס. לאחר הרכישה, שם האתר שונה לשמו הנוכחי, bizportal, וביזפורטל החלו להרחיב את שירותיהם והיקף המידע שסיפקו ללקוחותיהם.
בשנת 2000 הקימה "קו מנחה", בשיתוף עם אייל גורביץ' וגיורא אלון, את חברת "בורסה גרף", שעוסקת בתחום הניתוח הטכני ומפתחת את תוכנת "בורסה גרף", מערכת ניתוח טכני לניהול תיקי השקעות, ביצוע השוואות ועוד.
בפברואר 2008 חברת "קו מנחה" רכשה את השליטה בחברת "יתב שוקי הון גלובליים", והשתיים השיקו מדור המספק מידע כלכלי על בורסות ארצות הברית בשפה העברית באתר ביזפורטל.
בשנת 2010 הוסכם על שיתוף פעולה בין ערוץ הספורט לבין אתר Bizportal, הבא לידי ביטוי בתחזוקו של אזור באתרי ערוץ הספורט ו-Bizportal, בשם "bizsport". האזור עוסק בכלכלה ובספורט, ונכתב בידי כתבי שני האתרים.
בשנת 2012 ביזפורטל רכשו את אתר הפורומים "דיבורסה". בסוף שנת 2013 מוזגו פורומים אלה באתר תפוז אנשים.
הגישה לרוב המידע באתר Bizportal היא חינמית, אם כי חלק מהמידע שבו ניתן לצפייה רק בתשלום כספי, כמו הגישה למידע ממאגר רשם החברות (בחלקו).
חזי שטרנליכט, כיום כתב ישראל היום, שימש בעבר עורך Bizportal.
אלי שמעוני, סגן עורך כלכליסט לשעבר, היה העורך הראשי של ביזפורטל בין ינואר 2018 למאי 2019.
ביוני 2019 מכרה חברת קו מנחה, המחזיקה בבעלות באתר, 49.8 אחוז למומחה שוק ההון והעיתונאי אבישי עובדיה, לפי שווי של 9 מיליון שקל.. במהלך 2020 אבישי עובדיה רכש 50.2% ומחזיק כעת ב-100% מביזפורטל תקשורת בעמ שמפעילה את האתר.
גזרה שווה
בדיון התלמודי ובהלכה, גזרה שווה היא אחת משלש עשרה המידות שהתורה נדרשת בהן לשם פרשנות התורה והסקת הלכות. השיטה משמשת ללימוד הלכה בעניין אחד מעניין אחר, על יסוד מילים שוות-זהות או מילים דומות המצויות בתורה בשני העניינים.
בשונה מהמידות האחרות, בגזרה שווה אין התבססות רק על הסברה וההגיון אלא גם על דמיון מילולי, אך לא כל דמיון מילולי נידון כגזרה שווה אלא צריך מסורת כדי ללמוד מהדמיון.
בהשאלה, משמש כיום הביטוי להשוואה כללית בין שני תחומים תוך למידה מהאחד על האחר.
דוגמאות
לימוד בגזרה שווה, מופיע רבות בתלמוד, כך לדוגמה:
מהותה
במבט ראשוני מידה זו נראית לימוד טכני ולא הגיוני מהשוואת מילים בלבד, אך דרך הלימוד אינה כל כך פשוטה - אסור לאדם ללמוד גזירה שווה מעצמו אלא רק על פי מה שקיבל במסורת מרבותיו, כמו שאמר רש"י:
. יש הסוברים כי יש גם הגיון פנימי בגזירה שווה והוא ששימוש באותן מילים מעיד על כוונה משותפת.
מופנה
ישנו תנאי בלמידת גזרה שווה: על המילים שמהם נלמדת הגזרה להיות מיותרות לגמרי - פנויות מכל לימוד אחר וכן שאינן נצרכות לגופן (להבנת הפסוק שלהן כראוי), ואם אכן תנאי זה מתקיים ההלכה נלמדת כאילו כתובה בפסוקים במפורש. לעומת זאת, אם לומדים מאותן מילים לימוד נוסף או שהמילים אינן מיותרות, אמנם אפשר עדיין ללמוד את הלימוד, אבל אם יש קושיה עליו הוא נדחה כליל. בכמה מקומות בש"ס הגמרא מנסה לדחות את הלימוד בטענה שהמילים הדומות לכאורה אינן פנויות והרי ישנה קושיה.
לגבי מקרה שבו באחד מהפסוקים המילה פנויה ובשני אינה פנויה ישנה מחלוקת: לדעת רבי ישמעאל לומדים את הלימוד ולא ניתן להקשות עליו (נחשב כאילו נכתב במפורש בפסוקים) גם כאשר אחת מן המילים איננה מיותרת, ואילו לדעת חכמים למרות שניתן עדיין ללמוד את הלימוד, אפשר להקשות עליו ולדחותו.
דון מינה ואוקי באתרה
דון מינה ואוקי באתרה הוא כלל תלמודי לפיו כאשר נלמד דין מסוים בגזירה שווה מדין אחר, גדרי הדין הנלמד נשארים כפי שהיו לולא הלימוד ולא נלמדים מהדין המלמד. התרגום לעברית של המונח הוא "דון ממנה והעמד במקומה". יש שחולקים על כלל זה וסוברים שהכלל הנכון הוא הכלל המנוגד לכלל זה, "דון מינה ומינה", לפיו גם פרטי הדין נלמדים מהדין המלמד.
ברברה דיין
ברברה דיין (באנגלית: Barbara Dane; נולדה ב-12 במאי 1927) היא זמרת אמריקנית ששרה פולק, בלוז וג'אז.
קריירה מוזיקלית
בשנת 1959 השב את תשומת לב קוראי טיים מגזין לברברה דיין ושיבח אותה רבות, והזמין אותה להופיע איתו יחדיו (סרטון מההופעה)
פעילות פוליטית
דיין הופיעה למען המאבק לזכויות האזרח, ונגד ההסלמה במלחמת וייטנאם ובהפגנות למען השלום. ברברה הייתה המוזיקאית הראשונה שהופיעה בקובה לאחר המהפכה.
גישה חופשית
המונח גישה חופשית (Open access) מתייחס למקורות אקדמיים שנגישים לכל אדם שמחובר לאינטרנט וניתנים להעתקה והפצה בכל במדיה דיגיטלית באופן חופשי, ללא מגבלה טכנית, כספית או משפטית פרט לייחוס המקור למחבר. המונח התפתח בהקשר של עולם הפרסום האקדמי בעידן המידע, כאשר חוקרים החלו לערער על ההכרח לשלם להוצאות לאור אקדמיות דמי מנוי על מנת לקבל גישה למחקרים שנכתבו על ידי עמיתיהם בקהילה האקדמית ולפעמים גם על ידם עצמם. לשיטתם של אותם חוקרים, אם בעידן הדפוס דמי המנוי שיקפו את עלויות ההדפסה וההפצה של כתבי עת, הרי שבעידן המידע עלויות אלה הצטמצמו באופן ניכר עקב היכולת להעביר מסמכים על גבי האינטרנט ולהציגם על גבי צג המחשב או להדפיסם במדפסת ביתית בעלויות זניחות.
לעומתם, טוענים המוציאים לאור כי בעוד שבעידן הידע העלות השולית פחתה, העלות הקבועה (first copy costs) נשארה גבוהה. אמנם באופן מסורתי חוקרים לא קיבלו תשלום מהמוציאים לאור עבור פרסום מחקריהם כמו גם על ביקורת העמיתים, אבל עלות ברירת המאמרים ועריכתם נותרה גבוהה.
גישה חופשית לעומת תוכן חופשי
למרות שהצהרת ה-BOAI השאירה בידי החוקרים את הזכות לשמור על שלמות הפרסום (integrity of the work), הצהרת Bethesda והצהרת ברלין שבאו בעקבותיה (שתיהן הוכרזו בשנת 2003) כבר דרשו את האפשרות לפרסם יצירה נגזרת. לפיכך גישה חופשית יכולה להיכלל בקטגוריה של תוכן חופשי. עם זאת, שתי ההצהרות האחרונות מגבילות הזכות להדפיס את הפרסום (או יצירות נגזרות) למספר מוגבל של עותקים. אם מפרשים את התנאי הזה כהגבלה על שימוש מסחרי במחקר ניתן להבין מדוע ה-BOAI ממליץ למוציאים לאור להשתמש ייחוס-שימוש לא מסחרי (by-nc) או ברישיון ייחוס (by) של Creative Commons (האחרון יכול לשמש במידה והמו"ל מוותר על הבלעדיות להפצה מסחרית של המחקר)..
יחד עם זאת, גישה חופשית כוללת דרישות נוספות מעבר לויתור על זכויות יוצרים. ראשית, הצהרות Bethesda וברלין דורשות מהחוקר לוותר על זכויותיו בכל תוצרי המחקר ולא רק במאמר עצמו (לדוגמה תיעוד מלא של תוצאות ניסויים). שנית, הם דורשים שעותק של המחקר יופקד בארכיב דיגיטלי של מוסד אקדמי, איגוד מחקר, סוכנות ממשלתית או גוף מאורגן אחר (well-established organization) לצורך שימורו לטווח הארוך.
הרקע לתנועת הגישה החופשית באקדמיה
אחד מהראשונים שקראו להנגשת הפרסומים האקדמיים לחוקרים בפרט ולציבור בכלל הוא חוקר מתחום מדעי הקוגניציה בשם Stevan Harnad שפרסם את "ההצעה החתרנית" (Subversive Proposal). ההצעה התבססה על מודל של אירכוב-עצמי (self-archiving), שבזמן פרסום ההצעה כבר היה קיים בקהילת הפיזיקאים. בהשראה של הארכיב הדיגיטלי השיתופי arXiv, הציע הרנד לחוקרים מכלל הקהילה המדעית להעלות טיוטות של מחקריהם לשרתי FTP אנונימיים (שרתים שאינם דורשים שם וסיסמה) על מנת שיהיו נגישים לכל מי שיש לו גישה לאינטרנט.
הארכוב-העצמי מנצל את העובדה שלפי החוק ברוב המדינות המערביות, כותב של יצירה ספרותית או מדעית מחזיק במלוא הזכויות על יצירתו בטרם העביר את חלקן או את כולן לאדם אחר (בדרך כלל המו"ל). מכיוון שבהוצאה לאור אקדמית העברת הזכויות נעשית לרוב לאחר אישור הטיוטה על ידי עמיתי מחקר מתחום זהה או קרוב לזה של כותב המאמר (ביקורת עמיתים), תהליך העבודה על המאמר כמו גם תהליך עדכון הטיוטות בהתאם להערות של עמיתי המחקר מהווה חלון הזדמנויות לצורך פרסום המחקר.
עם זאת, הצלחת תנועת הגישה החופשית בקרב קהילה האקדמית מיוחסת יותר מכל לסדרת מחקרים, שהראו כי מאמרים שפורסמו בכתבי-עת בגישה חופשית מצוטטים יותר מאשר מאמרים שפורסמו בכתבי-עת בגישה מוגבלת. החל במחקר החלוצי של Steve Lawrence שהתמקד ב"אפקט הציטוט" (citation impact) של כתבי-עת במדעי המחשב, יותר ויותר מחקרים הראו כי אפקט הציטוט של כתבי-עת בגישה חופשית גבוהה יותר מכתבי עת סגורים באותו תחום מחקר ובאותה רמת יוקרה.
הדרך הירוקה לעומת הדרך המוזהבת לגישה חופשית
הלחץ של תנועת הגישה החופשית כמו גם ניסיון חיובי בכתבי עת בתחום הפיזיקה גרם בסופו של דבר ליותר ויותר מוציאים לאור לתת "אור ירוק" לארכוב עצמי של טיוטות שנכתבו גם לאחר קבלת ביקורת העמיתים. האישור היה מותנה בדרך כלל בתקופת המתנה (embargo period) או בתשלום "דמי כופר" (processing-fees). במקביל החלו לצאת כתבי עת שכל המאמרים בהם היו בגישה חופשית גם אם הכותבים שלהם לא דאגו לארכב אותם. הגישה הראשונה, שזכתה לכינוי "המסלול הירוק" (green road) לגישה חופשית כמו גם הגישה השנייה זכתה לכינוי "המסלול המוזהב" (golden road) הוכרו על ידי יוזמת בודפשט כדרכים לגיטימיות לצורך פרסום בגישה חופשית.
למרות שהגישה הירוקה נראית כדרך שבא מוציאים לאור מבוססים יכולים לעבור באופן הדרגתי ממודל עסקי של גביית תשלום מהקוראים לטובת מודלים חלופיים ללא סיכונים מיותרים, היישום בפועל שלו מחייב את מוסדות המחקר לשלם עבור המאמרים החופשיים פעמיים: בפעם הראשונה החוקר צריך לשלם עבור פתיחת המאמר שלו לגישה חופשית ובפעם השנייה הספרייה של המוסד האקדמי צריכה לשלם עבור מנוי לכתב העת שכולל בתוכו מאמרים בגישה חופשית כמו גם מאמרים בגישה סגורה. אחד המודלים שמנסה לפתור וגם יושם בפועל הוא לערוך הסכם לטווח ארוך בין קונסורציום (מַאֲגָד) של מספר אוניברסיטאות גדולות לבין מוציא לאור שמצד אחד מפנה חלק מדמי המנוי לטובת תשלום עבור פתיחת המחקרים של אותן אוניברסיטאות לגישה פתוחה מבלי לשנות את התשלום השנתי עבור מנוי לכתבי העת של המו"ל ומצד שני מבטיח הכנסה קבועה למו"ל לאורך זמן גם אם רוב המאמרים בכתבי העת שלו זמינים בגישה חופשית. עם זאת, ייתכן והמו"ל יצטרך לפצות את עצמו על אובדן ההכנסות מאוניברסיטאות קטנות שיחליטו לוותר על רכישת מנוי לכתבי העת שרוב המאמרים בהם זמינים באופן חופשי (למשל על ידי ויתור על הוצאת גרסה מודפסת או פרסום).
גישה חופשית מנדטורית
המודעות ההולכת וגוברת ליתרונות הגישה החופשית הובילה יותר ויותר מוסדות אקדמיים לאכוף מדיניות של גישה פתוחה (open access mandate). באוקטובר 2007 אומצה לראשונה מדיניות של גישה פתוחה על ידי מדינה כאשר התקבלה הצעת החוק של נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש לאכוף מדיניות של גישה חופשית במכונים הלאומיים לבריאות. ביולי 2012 אומצה לראשונה מדיניות גורפת של גישה פתוחה על ידי מדינה, כאשר שר המדע של בריטניה David Willetts הורה לאכוף מדיניות של גישה פתוחה על כל המחקרים שממומנים על ידי כספי ציבור. כמו כן, יום לאחר ההצהרה של ממשלת בריטניה, הנציבות האירופית הצהירה על כוונתה לפרסם את כל המחקרים שימומנו על ידי תוכנית המחקר והפיתוח Horizon 2020 בגישה חופשית. נכון ל-2013 ישנה הצעת חוק, אשר זוכה לתמיכה משני קצוות הקשת הפוליטית בארצות הברית, ליישם את המדיניות של המכונים הלאומיים לבריאות בכל מוסדות המחקר הלאומיים.
פרדס (יהדות)
בכתבי חז"ל, פרדס (כך, ולא בראשי תיבות) הוא כינויה של תורת הסוד היהודית, העוסקת במה שמכונה "סתרי האלוהות". בדרך כלל משמש השם לציון עניינים קבּליים. המקור המרכזי שעליו מתבסס השימוש בביטוי זה הוא הסיפור הידוע המצוי בתלמוד הקרוי "ארבעה נכנסו לפרדס".
הרמב"ם מזהיר ש. כוונת הדברים שאין לאדם להתעסק בעניינים אלה (המתחלקים למעשה בראשית ולמעשה מרכבה), עד שלא למד את כל ההלכה.
מקור המילה "פרדס" בשפה הפרסית, בפירוש הפשוט של פרדס – גן עצים. המילה חדרה הן לשפה העברית והן לשפות נוספות, כגון האנגלית, שבה קיבלה המילה "paradise" משמעות של גן עדן.
תורת הסוד היהודית
תורת הסוד מתחלקת לשני חלקים: "מעשה מרכבה" – כינוי מקובל לתאולוגיה וסודות השמים, ו"מעשה בראשית" – סודות בריאת העולם ומדעי הטבע הנובעים מהם. הכוונה גם לפרשות המיסטיות המופיעות בספרי המקרא.
אצל הרמב"ם מורה המונח "מעשה מרכבה" על ענייני המטאפיזיקה, ו"מעשה בראשית" על מדעי הטבע. אצל המקובלים לעומת זאת מורים שניהם על סודות קבלה שונים.
על האיסור שבחשיפת סתרי תורה לרבים, והיתר ללמדם רק לתלמידים ספורים, נאמר במשנה במסכת חגיגה פרק ב':
סיפור "ארבעה נכנסו בפרדס"
סיפור ידוע המופיע בתלמוד במסכת חגיגה (גרסה תמציתית שמורחבת בהיכלות זוטרתי מספרות ההיכלות והמרכבה) ובשינויים קלים בספר הזוהר (חלק ההיכלות דרשב"י), המספר על ארבעה שנכנסו לפרדס:
סיפור זה קיבל פרשנויות רבות לאורך השנים, הנוגעות לפשר "הכניסה לפרדס", וכן למהות כפירתו של אלישע בן אבויה. על פי המסופר בגמרא בהמשך (חגיגה ט"ו), הסיבה לכפירת אלישע האחר היא הפגישה עם המלאך מטטרון (חנוך, על פי הדעה המקובלת). אלישע חשב כי חנוך הוא במעמד זהה לזה של אלוהים וזו הייתה הסיבה לכפירתו (ביתר פירוט, אלישע מצא את מטטרון במצב של ישיבה והוא למד מרבותיו שאין אצל המלאכים מצב של ישיבה, על כן הסיק אלישע כי מטטרון הוא אל בפני עצמו). על כן העמידו את חנוך על רגליו והכו אותו שישים פולסא דנורא (שישים מכות מקל או הצלפות אש. סיבת ההלקאה הייתה כנראה על מנת להוכיח שמטטרון אינו אל אלא כפוף למרותו של אלוהים). לפי יוסף דן, הסיפור הזה הוא תגובה לכיתות גנוסטיות ולדמות הדמיורגוס בהן: בסיפור זה המקביל לדמיורגוס מזוהה עם מי שהיה בן תמותה (ולכן לא היה חלק מבריאת העולם) וכן מלאך אחר מלקה אותו מה שמראה שיש גבול לסמכותו.
פרשנות אחרת גורסת שאלישע בן־אבויה החל לכפור אחרי שראה אב ובנו מהלכים ונתקלו בקן עם גוזלים על אם הדרך. אמר האב לבנו להרים את הקן ולהחזירו לצמרת העץ. עשה הבן כמצוות אביו אך בדרך נפל מגובה העץ ומת. לאחר שראה שהבן מת בזמן קיום שתי מצוות ששכרן הוא אריכות ימים (כיבוד אב ואם ושילוח הקן) החל לכפור באמונתו (תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף ל"ט, עמוד ב').
המונח כראשי תיבות – פשט, רמז, דרש, סוד
מסורת, שמופיעה בתיקוני זוהר, דורשת את המילה פרדס כראשי תיבות של המילים פשט, רמז, דרש וסוד. ככל הנראה המקור לראשי תיבות אלו מופיע אצל ר' משה די לאון בשלהי המאה ה־13 (אשר יש המייחסים אליו את חיבור ספר הזוהר): בסדר זה, על פי פרשנות זו, על הלומד להתקדם בלימוד התורה – בתחילה עליו להתעמק בפשוטו של הכתוב, לאחר מכן להבין דברי רמז המצויים בו, לאחר מכן ללמוד דברי דרש, ורק בשלב האחרון (אליו מגיעים רק יחידי סגולה) הוא רשאי להתעסק בדברי סוד. בשל הסיבה הזו יש המקפידים בחוגים הדתיים למנוע לימוד קבלה ועיסוק בתורת הסוד לפני גיל 40.
רבדים אלו מכונים "ארבעת חלקי הפרדס": מקבילה מעניינת מופיעה אצל כמה תאולוגים נוצריים בימי הביניים, שאף הם תיארו ארבע שיטות שונות של פרשנות כתבי הקודש:
ארבע שיטות הפרשנות הנזכרות כאן דומות או מקבילות ל: פרד"ס היהודי (פשט, רמז, דרש, סוד) ואז האנגוגיה "העולה כלפי מעלה" היא מקבילה של הסוד הקבלי. ואכן היו חוקרים (למשל עמוס פונקנשטיין במאמרו על הפרשנות הטיפולוגית בפירוש הרמב"ן על התורה) שטענו למקורה הנוצרי של האימרה הימי־ביניימית על ארבע דרכי הפרדס.
סילבסטר ואהיד
סילבסטר ואהיד (באנגלית: Sylvestre Wahid; נולד ב-3 באוגוסט 1975) הוא שף צרפתי.
ביוגרפיה
סילבסטר ואהיד נולד בפקיסטן למשפחה מוסלמית וגדל בקוהאט שבפקיסטן. ב-1979 ביקר אב המשפחה בצרפת, והחליט להצטרף ללגיון הזרים הצרפתי. במהלך חמש השנים בהן שירת בלגיון, סילבסטר, אחיו הצעיר ג'ונתן, אמם ושתי אחיותיהם לא ראו את האב. תפקידו של האב בלגיון היה להיות אחראי על האוכל והמשקאות. ב-1984 האב הביא את משפחתו לצרפת והם התיישבו בעיר נים, כשהאב רשם את ילדיו לבית ספר קתולי. בבית הוא גידל את ילדיו על מסורת האוכל והיין הצרפתיים ובישל מאכלים מהמטבח הצרפתי. ב-1990, בהיותו בן 15, החל ואהיד לעשות סטאז' אצל מגדנאי מקומי. אחר-כך התלמד במסעדת "שבאל בלאן" בנים, שהחזיקה בכוכב במדריך מישלן האדום והשף שלה היה תיירי מרקס. לאחר מכן נסע לפריז והתמחה במסעדת les Elysees du Vernet, שהייתה בעלת שני כוכבים במדריך מישלן והשף שלה היה אלן סוליוור, שעבר אחר-כך למסעדת טיוואן. ב-1996 עבר ואהיד והחל לעבוד עם אלן דיקאס, כשדיקאס נטל את המושכות מז'ואל רובישון הפורש במסעדתו הפריזאית. מאוחר יותר, המשיך ועבד בקבוצת דיקאס במסעדת מלון "אסקס האוס" בניו יורק, שם שהה כמעט חמש שנים. ב-2005 שב לצרפת ועבד בבית הספר לבישול של דיקאס בארז'אנטיי. ב-2005, בהיותו בן 30, התמנה לשף של "אוסטו דה בומאנייר" בפרובאנס, המסעדה מחזיקה כיום (2011) בשני כוכבים במדריך מישלן.
אחיו ג'ונתן הוא שף הקינוחים של "אוסטו דה בומאנייר", שעבד לפני-כן במלון ריץ בפריז וזכה ב-2005 בתחרות אלוף הקינוחים של צרפת.
ליסה פרץ
ליסה פרץ (נולדה ב-17 באוגוסט 1972) היא עורכת ועיתונאית ישראלית. עורכת-מייסדת של מוסף התרבות של העיתון "גלובס". שימשה בשנים 2014-2021 כעורכת "גלריה-שישי" ומוסף "ספרים" של העיתון "הארץ.
ביוגרפיה
פרץ נולדה בשם ליסה קוצויאניס בניו ג'רזי שבארצות הברית, לסוזאן שוורצקופף קידר, ישראלית אמריקאית, ולאתנאסיוס קוצויאניס, יווני שהיגר לארצות הברית בשנת 1970 לאחר שירותו כקצין בכיר בחיל הים המלכותי של יוון.
בתחילת שנות ה-80 נפטר האב. האם ומשפחתה עלו לישראל והתגוררו בקריית שמונה. אמה נישאה בשנית ושם נישואיה השניים הוא פרץ. הופעתה התקשורתית הראשונה הייתה בשנת 1984, בתשדיר בחירות של רשימת הליכוד, אשר עורר תשומת לב רבה, ולאחר שידורו היא אף נפגשה עם ראש הממשלה יצחק שמיר. בעקבות התשדיר, שם הוצגה כליסה פרץ, שם אותו אימצה אחר כך כשמה המקצועי. לאחר שסיימה את לימודיה במגמה עיונית בתיכון "המתמיד" בעיר, התגייסה לצה"ל ושירתה ביחידת "אגרופן" של חיל האוויר, בבסיס סירקין.
קריירה עיתונאית
לאחר שחרורה מצה"ל בשנת 1992, עברה להתגורר בתל אביב והחלה לעבוד כעיתונאית במקומון "זמן תל אביב" של עיתון מעריב וכיסתה תחומי תרבות וחיי לילה. בשנת 1993 עברה למקומון "העיר" של רשת שוקן שם שימשה ככתבת מגזין, ובמקביל פרסמה מעת לעת כתבות מגזין במוסף "הארץ".
בסוף 1998 חזרה למעריב, שם שימשה ככתבת מגזין במוספים "סופשבוע", "תרבות מעריב" ו"סגנון", תוך התמקדות בתרבות ואופנה. במקביל, כתבה את הטור האישי "ספורט אלגנט" בשבועון הטלוויזיה "רייטינג", מאז הקמתו בשנת 2000 ובמשך שמונה שנים. טור זה עסק לראשונה בקשרים הסמויים והגלויים בין עולמות הבידור, הטלוויזיה והתרבות הפופולרית, לעולם האופנה המקומי והבינלאומי, על היבטיו הרחבים.
בשנת 2003 מונתה לעורכת מוסף האופנה והלייף-סטייל "סגנון" של מעריב, הרואה אור מדי יום רביעי. היא שימשה בתפקיד זה עד 2008. בתקופת כהונתה כעורכת "סגנון", עבר המוסף לפורמט כרומו מלא, בהיקף עמודים גדול מבעבר. היא חוללה שינויים מרחיקי לכת במוסף, כשהעבירה את כובד המשקל לתכנים מובהקים של אופנה, תוך התמקדות בהיבטים המסחריים-חברתיים-תרבותיים של תחום זה בישראל ובעולם.
ביוני 2008 עזבה את מעריב, בעקבות מינויה לעורכת מוסף התרבות היומי "גלריה" בעיתון "הארץ". מסוף 2014, בעקבות שינוי מערכתי, עורכת את מוסף "גלריה" בשישי ואת מוסף הספרים.
באוגוסט 2021 פרסם העיתונאי אבנר הופשטיין באתר זמן ישראל תחקיר על התעמרות בעבודה לכאורה של פרץ בעובדים הכפופים לה. בכתבה נחשפה אף שיטה קבועה של הזמנת טורי ביקורת וגניזתם, כך שלא שולם עליהם. בעקבות התחקיר עשרות עובדים ב"הארץ" פרסמו מכתב הקורא להעביר את פרץ מתפקידה או לכל הפחות לא לתת לה תפקידים ניהוליים. שישה חודשים לאחר פרסום התחקיר עזבה פרץ את עיתון "הארץ" והמערכת שילמה לכתבים ששכרם לא שולם.
בינואר 2022 הצטרפה למערכת העיתון "גלובס" ומונתה לעורכת של מוסף התרבות החדש. ב-1 בספטמבר 2022 ראה אור הגיליון הראשון.
חיים אישיים
אחיה הצעיר הוא השחקן, הרקדן והכוריאוגרף שחר פרץ. בשנת 2003 הייתה מאורסת לעיתונאי והסופר ליאור דיין, אך ברגע האחרון ביטלו את החתונה. ב-2014 נישאה לאמן לשעבר ולסופר יעקב מישורי.
שגיב שיפמן
שגיב שיפמן (נולד ב-2 באוגוסט 1971) הוא מדען ישראלי, פרופסור מן המניין בתחום הנוירו-גנטיקה, במכון למדעי החיים ע"ש אלכסנדר סילברמן שבאוניברסיטה העברית בירושלים. הוא מחזיק בקתדרה לנוירוביולוגיה על שם ארנולד ובס זלדיך אונגרמן.
ביוגרפיה
שיפמן נולד בירושלים בשנת 1971 להוריו רחל ופנחס שיפמן. את כל תאריו הוא השלים באוניברסיטה העברית. את הדוקטורט עשה בהנחייתו של פרופ' אריאל דרבסי בתחום הגנטיקה של תכונות מורכבות בדגש על מיפוי גנטי של סכיזופרניה. בשנת 2004 יצא ללימודי בתר דוקטורט באוניברסיטת אוקספורד, במעבדה של ג'ונתן פלינט, שם עסק במיפוי גנטי בעכברים וגנטיקה של נוירוטיות בבני אדם. בשנת 2008 שב לישראל והקים את מעבדת המחקר לנוירו-גנטיקה באוניברסיטה העברית, במחלקה לגנטיקה שבמכון למדעי החיים על שם אלכסנדר סילברמן. בשנת 2015 הוזמן לשמש כפרופסור אורח באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA) שבארצות הברית, שם שהה כשנה.
ב-2013 זכה פרס קריל מטעם קרן וולף להצטיינות במחקר מדעי.
בין השנים 2021–2017 שימש כראש החוג לגנטיקה באוניברסיטה העברית, ולאחר מכן כראש המחלקה.
שגיב שיפמן נשוי לפרופ' לימור שיפמן, אב לשניים ומתגורר בירושלים.
מחקר
תחום המחקר המרכזי של פרופ' שיפמן הוא גנטיקה של הפרעות נוירו-התפתחותיות ופסיכיאטריות. במחקריו הוא מתמקד במנגנונים גנטיים, מולקולריים ונוירוביולוגיים שיכולים להוביל להפרעות הללו. המעבדה שלו מתמקדת בחקר של וריאציות גנטיות בגנום האנושי, זיהוי וריאנטים גנטיים המשפיעים על תפקוד גנים או ויסותם, ובחקירת הקשר בין גנומיקה להפרעות נוירו-התפתחותיות, בדגש על הספקטרום האוטיסטי.
עבודותיו פרוסות על פני מספר תחומים, וניתן לחלק אותן לשלושה נושאים עיקריים:
Mothership
Mothership הוא אלבום אוסף של להקת הרוק הבריטית לד זפלין שיצא בנובמבר 2007. השירים שבאלבום נבחרו על ידי חברי הלהקה שנותרו: רוברט פלאנט, ג'ון פול ג'ונס וג'ימי פייג'.
דיסק 3
(מהדורת DVD מיוחדת)
Shit Just Got Real
Shit Just Got Real הוא אלבום הבכורה של הזמרת הישראלית עדי אולמנסקי. כל רצועותיו הופקו על ידה ובוצעו בשפה האנגלית. את האלבום הוציאה לאור בשנת 2013 חברת התקליטים הליקון. פורם בפורמט תקליטור בלבד בקטלוג 00524-1.
פלה (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
HOT
הוט – מערכות תקשורת בע"מ (ידועה בשם HOT) היא חברת תקשורת וכבלים ישראלית, המספקת שירותי טלוויזיה, אינטרנט וטלפוניה. החברה נמצאת כיום בבעלות קבוצת אלטיס שבבעלות איש העסקים הישראלי פטריק דרהי. נכון למאי 2018 לשירות הטלוויזיה של החברה 781 אלף מנויים.
היסטוריה
עד שנות ה-80 פעל בישראל ערוץ טלוויזיה אחד. ערוץ הטלוויזיה החוקי היחיד ששידר בישראל היה ערוץ 1 וערוץ 2 רק החל אז בשידורי ניסיון מצומצמים. השאיפה לקבל מבחר רב יותר באה לידי ביטוי ב"יער" של אנטנות על גגות הבתים בישראל, ואשר אפשרו לראות את הערוצים הירדניים: ערוץ 1 הכללי וערוץ 2 הלועזי, ואת ערוץ המזרח התיכון (METV) המשדר מקפריסין. שידורים אלו לא ריצו את השאיפה לקבל עוד, ובסוף שנות השמונים החלו לצמוח בערים השונות רשתות פיראטיות של טלוויזיה בכבלים, שהציעו שידורים של סרטים. רשתות אלו החלו כרשתות מצומצמות בגודל של מספר בתים, והגיעו בשיאן לכיסוי של שכונות שלמות. הכבלים הועברו בצורה פיראטית, בין גגות הבתים, ועם התפשטותן החלו להיות מותקנים מגברים, ובמקומות מסוימים אף שודרו מספר ערוצים. מקורות הכספים היו דמי מנוי שנגבו מהלקוחות, וכן מפרסומות ביתיות של עסקים בשכונה כגון חנויות, מכולת ומוסכים.
ניסיונות משרד התקשורת והמשטרה להילחם בתופעה לא צלחו. על כל רשת כבלים פיראטית שנותקה, קמה רשת אחרת. בשיאם כיסו הכבלים הפיראטיים כמעט כל עיר בישראל, כאשר במקומות נבחרים כגון בקריות ובחיפה נוצרה אפילו תחרות בין רשתות. וכתופעות אחרות בישראל, (למשל הרדיו הפיראטי), הוחלט שהדרך היחידה להילחם בנושא הוא מתן זיכיונות לרשתות כבלים חוקיות. כך למעשה דחפו הכבלים הפיראטיים לשינוי מפת התקשורת בישראל. כניסתן של הרשתות החוקיות, שמטה את בסיס פעולתן של הרשתות הפיראטיות, והן חדלו מלהתקיים.
בסוף שנת 1989 החלה חברת מת"ב לבצע בעיר בת ים פעילות של טלוויזיה בכבלים באופן חוקי בישראל. בתחילת שנות ה-90 חולקה ישראל ל-31 אזורי זיכיון אשר הוענקו ל-6 חברות שהפיצו שידורי טלוויזיה בכבלים: "תבל – תשדורת בינלאומית לישראל", "מתב – מערכות תקשורת בכבלים", "ICS" (ששינתה בהמשך את שמה ל"עידן"), "ערוצי זהב", "גוונים" ו"כבל-נט". כל אחת מהן פעלה כמונופול במספר אזורי זיכיון בארץ ונאסר על החברות לשתף פעולה זו עם זו. במקרים מסוימים, חלק מהבעלות על ספקיות מסוימות היה בידי חברות כבלים ממדינות זרות.
חלוקת הזיכיונות של הספקיות (נתונים חלקיים):
מתב: נתניה והסביבה, בת-ים, חולון, צפת, טבריה, קריית שמונה, רמת הגולן, חיפה וחדרה*
תבל: תל אביב, גבעתיים, עמק יזרעאל, אשדוד, אשקלון, קריית מלאכי, נצרת עילית, נצרת, עפולה, מגדל העמק, יקנעם
גוונים: הקריות, השפלה (ראשון לציון, רמלה, לוד), מעלות, כרמיאל
ערוצי זהב: ירושלים, רמת גן, פתח תקווה, קריית אונו, יהוד, אור יהודה, השרון הדרומי (כפר סבא, רעננה, הוד השרון והרצליה), בית שאן, מועצה אזורית אשכול, מועצה אזורית יואב, קריית גת, אילת ודרום הנגב
בפועל, שיתפו החברות פעולה לצורך רכישה משותפת של התכנים המשודרים (למעט הפקה אזורית). לצורך הרכישה הוקמה חברה משותפת אשר נקראה "ICP", וב-2003 הוחלף שמה ל-HOT Vision. אחרי שנה נוספת החברה נסגרה וכל פעילותיה עברו לחברת האם, הוט. ביישובי יהודה ושומרון, פעלה חברת הכבלים "כבלתק" שהפיצה את השידורים בשיתוף עסקי עם "ערוצי זהב". עם השנים, התמזגו החברות זו עם זו: חברת "כבל-נט" עברה לשליטתה של "מתב" שבהמשך שינתה את שמה ל"מתב דיגיטל", חברות "תבל" ו"גוונים" התמזגו לחברת "תבל דיגיטל", חברת "עידן" נבלעה בתוך "ערוצי זהב", ומאוחר יותר התמזגו כל חברות הכבלים ("תבל דיגיטל", "ערוצי זהב" ו"מתב דיגיטל") לחברה אחת – "הוט", שבנוסף רכשה את התשתית של חברת "כבלתק" ובכך השלימה את פריסתה הארצית.
למרות התחייבותן המקורית לספק שירותי כבלים לכל היישובים בארץ (למעט יישובים שעלות החיבור להם גדולה יותר מפי 4 מהממוצע הארצי), סירבו חברות הכבלים לספק שירותים לאזורי פריפריה רבים (למעט הערים הגדולות בה) וכן נמנעו במשך שנים רבות משדרוג תשתית השידורים משידור אנלוגי לשידור דיגיטלי (שאיכותו גבוהה יותר והוא מאפשר שירותים מתקדמים). מצב זה השתנה רק כאשר התכוננה yes לחדור לשוק. למרות הכיסוי החלקי של שוק הצרכנים, קצב החדירה של השידורים בכבלים בישראל היה מהמהירים בעולם – תוך 5 שנים התחברו לטלוויזיה בכבלים כ־70% מבתי האב בישראל.
הקמת חברת HOT אושרה לבסוף בשל העובדה כי שלוש החברות (ובמיוחד תבל) נקלעו למשבר כספי חמור בעקבות ניסיונן לחסום את חדירת yes על ידי קניית תוכניות טלוויזיה זרות במחירים מופרזים (לפי הצהרתן), ניסיון שנכשל בשל התערבות הממונה על ההגבלים העסקיים.
בשנת 2009, בארבע עסקות שונות, פטריק דרהי רכש בתוך חצי שנה מבנק לאומי, מקבוצת דלק ומהציבור 52% מהחברה תמורת כ-1.5 מיליארד שקל. שנה אחר כך הוא רכש עוד כ-20% מהחברה מידי אליעזר פישמן ונוני מוזס. לאחר מעבר החברה ממסחר הבורסה לחברה פרטית בלבד, החברה ביצעה מיקור חוץ לשירותי הטכנאים וההתקנות לחברת הקבלן תל אביב טלקום (תא"ט - T.A.T).
מספר מנויי הטלוויזיה של החברה נמצא בירידה מאז כניסתן של מתחרות חדשות לשוק הטלוויזיה בישראל, ובהן סלקום tv ופרטנר tv.
בפברואר 2018 החלה חברת הוט להתחיל לשווק במסגרת החבילה שלה את נטפליקס, כחלק מהסכם גלובלי של קבוצת אלטיס עם נטפליקס.
בינואר 2021 נקנסה החברה בשישה מיליון ש"ח באשמת פגיעה ברפורמת השוק הסיטונאי דרך הערמת קשיים על ספקיות אינטרנט לחכור את מקטעי התשתית שלה.
סמלילי החברה
בראשית ספטמבר 2018, נכנסה החברה לתהליך של מיתוג מחדש, בו שינתה את הסמליל שלה ללוגו חדש ומרובע. השקת המיתוג החדש כללה שינוי גם לסמליל החברות "הוט מובייל", "הוט 017" ו"הוט נט", וכן לכל ערוצי הטלוויזיה של החברה.
השידור האנלוגי
עם הקמתן, עמדו בפני חברות הכבלים אתגרים גדולים בנושא הקמת התשתית הטכנית. חלק מהחברות, כגון תבל, העדיפו שלא להשקיע בנושא התשתית, אלא לשכור מבזק תשתית מוכנה, לשלם דמי שכירות אך לחסוך עלויות הקמה. חלק מהחברות, כגון מת"ב וגוונים, בחרו שלא להיות תלויים, ולהניח תשתית משלהן. הדבר בוצע בפועל על ידי ניסור רצועה דקה בכבישי הערים, טמינת כבלים וכיסוי באספלט. על המדרכות הותקנו ארונות שליטה. ההשקעה הכספית בפרויקט זה הייתה גדולה מאוד, וביקורת רבה הושמעה מצד האזרחים וראשי הערים על ביצוע קלוקל והריסת תשתיות, ואף הוגשו מספר תביעות משפטיות בנושא. אך עם השנים, כחלק מהתחזוקה השוטפת של כבישי הערים, נעלמו מן הנוף התמונות של הכבישים המחורצים, ותשתית הכבלים הפכה לחלק מהתשתיות הסטנדרטיות האחרות המותקנות בערים, כגון מים חשמל וביוב.
חברות הכבלים השקיעו מראש בכבלים איכותיים והכנה לתקשורת דו כיוונית, מתוך ראייה עתידית של מפת התקשורת, אך בשנים הראשונות התקשורת הייתה חד סיטרית. עם עלייתן לשידור, השתמשו חברות הכבלים בשידור אנלוגי רגיל, כאשר ניתן היה להבחין בשתי שיטות עיקריות. השיטה של רוב החברות, כגון מת"ב, הייתה שידור "רגיל". על מנת למלא אחר דרישות רוחב הפס אשר היו דרושות לשידור כל הערוצים, בוצע שימוש בערוצי שידור שאינם מיועדים במקור לשידורי טלוויזיה, דבר הנקרא Hyper Band. באופן זה ניתן היה להעביר כמות ערוצים גדולה יותר. מכשירי הטלוויזיה אשר היו נפוצים בתחילת הדרך, לא כללו תמיכה ב Hyper Band, ולצורך זה סיפקו חברות הכבלים ממיר, אשר איפשר קליטה של השידורים בכל מכשיר. עם הזמן, החלו להימכר מכשירי טלוויזיה אשר תמכו ב Hyper Band והצורך בממירים פחת. חיסרון עיקרי בשיטה זו, מנקודת המבט של חברת הכבלים, הוא היכולת שהייתה לבצע חיבורים פיראטיים. ואכן דבר זה היה נפוץ, בעיקר כאשר חברות הכבלים דרשו תשלום נוסף עבור כל נקודה בבית.
עם השנים, קיבלו חברות הכבלים אישור לשדר מספר ערוצי סרטים בשיטת שלם וצפה (PPV). הדבר בוצע גם בשיטה האנלוגית, כאשר השידורים מעורבלים, ועם רכישת הסרט, הממיר פותח את הערבול ומאפשר לראות את הסרט. בכל ערוץ שודרו מספר סרטים בודד בלולאה אינסופית, והצופה שרצה לראות את הסרט, היה צריך להתאים עצמו לשעת תחילת הסרט.
ב-1999 התכוונה מת"ב לספק שירותי טירינג (מכירה של חבילות ערוצים), באמצעות המערכת האנלוגית. הדבר נתקל בהתנגדות של משרד התקשורת, שהצהיר שיאפשר טירינג רק במערכת שידור דיגיטלית, ואף זאת לאחר מתן חלון זמן שבו חברות הלוויין יוכלו להציע טירינג באופן בלעדי.
בחודש יוני 2014 הוט ניתקה באופן סופי את כל המנויים מהשידור האנלוגי.
השידור הדיגיטלי
בתחילת שנת 2001 קיבלו חברות הכבלים אישור להפעיל במקביל לשידור האנלוגי, שידור דיגיטלי. ההבדל העיקרי הוא שהמידע העובר ממרכז הכבלים אל הלקוחות הוא מידע סיפרתי, המתורגם בממיר הדיגיטלי לאות טלוויזיה. השידור הדיגיטלי היה זהה בתחילת הדרך לשידור האנלוגי מבחינת התכנים, והתיימר לספק איכות משופרת. בפועל עבר השידור הדיגיטלי קשיי לידה, שכללו תמונות קפואות או מתערבלות, עד שהתשתיות התייצבו. השידור הדיגיטלי אִפשר להעביר מספר רב של ערוצים, הרבה מעבר ליכולת בשידור האנלוגי.
כפי שהוחלט על ידי המועצה לשידורי כבלים ב-13 במאי 1999, נאסר על חברות הכבלים להפעיל טירינג לתקופה של 18–27 חודשים או עד שמספר המנויים בלוויין יגיעו ל 250,000, וזאת על מנת לתת לשרותי הלוויין, שרק יצאו לדרך, יתרון כלשהו שיקל עליהם להיכנס לשוק וליצור תחרות. חברות הכבלים ניסו להילחם בגזרה על ידי הגשת עתירה לבג"ץ (בג"ץ 7852/98 ערוצי זהב ושות' נ' שרת התקשורת, פ"ד נג(5) 423 (1999)), אך העתירה נדחתה.
בספטמבר 2001, קיבלו חברות הכבלים אישור להציע חבילות טירינג, והחברות יצאו במגוון חבילות חדש. מתכונת זו סופקה רק ללקוחות השידור הדיגיטלי.
הממיר הדיגיטלי, המהווה למעשה מחשב בזעיר אנפין, איפשר להציע גם חבילות משחקים אינטראקטיביים, וערוצים נוספים שאינם מהווים ערוצי טלוויזיה, כגון ערוצי מידע שונים, וכן אפשרות לצפות בחשבונית דרך הטלוויזיה.
כמו כן, רוב הערוצים החדשים אשר נוספו עם השנים נקלטים אך ורק באמצעות השידור הדיגיטלי מאז החל לפעול ואינם מסופקים כלל ללקוחות האנלוגים, וכן הורדו מספר ערוצים מהשידור האנלוגי אך המשיכו להקלט בשידור הדיגיטלי. לקראת העשור השני של המאה ה-21, החלה HOT בתהליך מעבר לשידור דיגיטלי בלבד.
ערוצים בהפרדה גבוהה (HD)
בסוף שנת 2007 החלה HOT לספק שידורי HD במספר ערוצים. עוד לפני כן החלה עם שיווק ממירי HD, אך לאחר שלשירות נרשמו רק כ-100 מנויים ורק ערוץ אחד שידר בשיטה הזו (ערוץ HOT HD), הופסק השיווק עד ל-2007. בינואר 2009 שודרה בערוץ הוט 3 הסדרה "תמרות עשן", הסדרה הישראלית הראשונה שצולמה כולה ב-HD. בהמשך אותה שנה עלתה הסדרה "תמיד אותו חלום" שצולמה גם היא ב-HD.
בהוט משודרים כמה ערוצים אשר זמינים באיכות HD בחברה המתחרה yes, בהם ערוץ דיסני, ערוץ ההיסטוריה ועוד.
ערוצים בהפרדת 4K
במרץ 2018 חברת HOT השיקה את ממיר Fiber4k שמצטרף לממירי ה FiberBOX ו-mini FiberBOX. לממיר זה מובנה שירותי Netflix ו-YouTube ו- Amazon Prime Video בנוסף הממיר גם משמש כמודם ראשי בבית ומאפשר גלישה של עד 200 מגה ומפיץ רשת אינטרנט וטלפון ביתית וגם רשת אינטרנט אלחוטית דרך ממיר ה FiberBOX mini לחדרי הבית. בספטמבר 2019 הממיר קיבל עדכון גרסה חדש ומאפשר גלישה של עד 500 מגה אינטרנט.
הערוצים המשודרים כיום באיכות 4K בהוט:
שירותי וידאו לפי דרישה
בעבר נכלל בנפרד שירות "HOT VOD HD", שירות ייעודי לתוכן המשודר ב-HD באפיק 501. תכנים באיכות HD מפוזרים בקטגוריות השייכות אליהם ותכנים הקיימים באיכות HD זמינים באיכות זו בלבד בממירים התומכים.
טלפוניה ואינטרנט
חברת HOT מורכבת משתי חברות: HOT מערכות תקשורת, המפעילה את הטלוויזיה בכבלים על שלל שירותיה, ו-HOT טלקום המפעילה את הטלפון הקווי ותשתית האינטרנט על גבי הכבלים. "HOT טלקום" הוקמה ב-2003 עם מיזוג חברות הכבלים והחלה לספק תשתית אינטרנט בכבלים. בסוף שנת 2013 חברה הגיעה לכ-744 אלף מנויים לתשתית האינטרנט. ב-2005 קיבלה החברה רישיון להפעיל שירותי טלפוניה קווית פנים-ארצית בקידומת 077, ונכון לסוף שנת 2013 יש לחברה 676 אלף מנויי טלפון. באוקטובר 2009 השיקה החברה, לראשונה בישראל, שירות אינטרנט מהיר במהירות 100 Mbps תחת שם המותג "HOT UFI".
עד לשנת 2020 לא השלימה הוט טלקום חיבור ל-220 יישובים בישראל. משרד התקשורת המליץ לחייב את החברה לספק באופן מיידי את השירותים באמצעות תשתית סלולרית, תוך מתן קצב של 30 מס"ש, וקצב של 100 מס"ש לאחר מכרז התדרים של דור 5.
בספטמבר 2020 הוסכם על הצטרפות חברת HOT למיזם Unlimited לפריסת רשת סיבים אופטיים, בהשקעה של 170 מיליון ש"ח, כך ש-30% ממנו יישארו בבעלות חברת החשמל, ו-70% הנותרים יהיו בבעלות שווה של קרן תשתיות ישראל, סלקום ו-HOT. ב-3 במרץ 2021 החברה הכריזה על השקת מיזם סיבים אופטיים.
הוט נט
הוט נט (HOTnet) היא ספקית אינטרנט ישראלית שבסיסה בנוף הגליל. חברת הוט נט שירותי אינטרנט בע"מ היא חלק מקבוצת HOT ונמצאת בבעלות הוט מערכות תקשורת בע"מ. החברה קיבלה רישיון למתן שירותי גישה לאינטרנט בדצמבר 2010. קודם לכן, בתחילת שנות ה-2000, חברת מתב הקימה את ספקית האינטרנט "נון סטופ", במטרה להיות הראשונה שמפעילה שירותי אינטרנט מהיר בפס רחב, אך העיכוב בקבלת הרישיון להפעלת השירות השאיר אותה מאחורי הספקיות הפעילות. לאחר שנכשל ניסיון מיזוג החברה עם נטוויז'ן, היא פשטה את הרגל ב-2001.
שירות
ביוני 2014 החליטה המועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין לקנוס את חברת HOT בסך 1.3 מיליון ש"ח עקב זמני המתנה ארוכים מהסביר במוקדי השירות שלה. בדצמבר 2014 HOT נקנסה שוב בסך 1.6 מיליון ש"ח.
יחסי עבודה
עד שנת 2013 היו עובדי הוט בלתי מאוגדים לאחר שניסיונות של טכנאים להתאגד באמצעות הסתדרות העובדים הלאומית וההסתדרות הכללית כשלו מאחר שבית הדין לעבודה קבע כי אינם יכולים להתאגד בנפרד משאר העובדים. בשנת 2013 החל ארגון כח לעובדים לאגד את עובדי הוט ובפרט את עובדי מוקדי השירות שהם רוב המועסקים בחברה. בתגובה העבירה החברה עובדים בבאר שבע ובחיפה מההעסקה ישירה לחברות קבלניות. ביוני 2013 הודיעה כח לעובדים כי הגיע ליציגות בעקבות החתמת 1,200 עובדים על טופסי התפקדות לארגון והכריז על סכסוך עבודה, אך ניסיון התאגדות זה כשל. בשנת 2014 התאגדו באופן רשמי עובדי הוט במסגרת ההסתדרות הלאומית וכשנתיים לאחר מכן נחתם הסכם קיבוצי בין החברה לעובדים.
שוויה אנפשיה חתיכה דאיסורא
שַוְויֵהּ אַנַפְשֵיהּ חֲתִּיכָה דְאִיסוּרָא (ארמית: עשאו על עצמו חתיכה של איסור) הוא מונח למדני המבטא סיטואציה בה אדם מחיל איסור אובייקטיבי - לכאורה - אך שבפועל חל רק כלפי עצמו, בעקבות טענה חסרת ראיות אותה טען לזכותו בבית-דין.
דוגמה לכך היא מקרה בו אדם טוען כי אשתו בגדה בו (ועל פי ההלכה, במקרה ויש לכך ראיות חל עליהם בעקבות כך איסור להמשיך ולחיות יחד, חל איסור עתידי על האישה להנשא עם מי שבגדה בו, והיא מתגרשת מבעלה ללא קבלת כתובה). בעקבות טענה זו של הבעל, אף שהיא מחוסרת ראיות, הבעל אסר את אשתו על עצמו ועליו לגרשה. עם זאת, הכוח שניתן לו לאסור הוא רק לגבי עצמו, וכמשמעות הביטוי "שוויא אנפשיה" - החיל על עצמו.עובדה זו שתחולת האיסור היא רק כלפי עצמו באה לידי ביטוי בתשלומי הכתובה, אותם הוא עדיין חייב לשלם לאשתו המגורשת; תשלומים מהם אמור היה להיפטר, לו רק היה ביסוס לכך שהיא בגדה, וכן בכך שלאשה מותר להנשא בעתיד למי שנחשד בבגידה איתה, דבר שהיה נאסר לו הובאו ראיות לטענת הבעל.
רקע ומקורות
האחרונים חלוקים האם מקור "שוויה", מבוסס על הלכות עדות, או על הלכות נדר:
נפקות הלכתית למעשה בין שתי השיטות הללו היא במקרה בו תהיינה לבית הדין, ראיות הסותרות את טענתו של הטוען: לשיטתו של ה"נודע ביהודה" שאמירת הבעל היא מעין עדות - אמירתו תתבטל, אך לשיטת המהר"י בן לב, שאמירת הבעל היא מעין נדר שהוא מחיל על עצמו, נדרו יישאר בתוקף.
נסיכת ויילס
נסיכת ויילס (באנגלית: Princess of Wales) הוא תואר אצולה הניתן בממלכה המאוחדת לרעייתו של נסיך ויילס בשל נישואיה לנסיך. סיום נישואים אלה בשל גירושין, או מקרה בו נסיך ויילס מפסיק לשאת בתואר זה, מביאה לכך שרעייתו מאבדת את התואר נסיכת ויילס. כך לדוגמה, אם נסיך ויילס מוכתר כמלך, רעייתו מוכתרת לצידו כמלכה רעיה, ומאבדת את התואר נסיכת ויילס. בשל עובדה זו, רק אחד עשר נשים לאורך ההיסטוריה נשאו בתואר נסיכת ויילס מאז שנת 1283, עת קיבל יורש העצר האנגלי לראשונה את התואר "נסיך ויילס".
נסיכות ויילס
מאז שנוצר התואר, נשאו בו אחד עשר נסיכות בלבד:
נסיכת ויילס אינה נסיכה בזכות עצמה
כמו כן המלכה אליזבת השנייה, על אף היותה יורשת העצר, לא יכלה לשאת בתואר נסיכת ויילס מאחר שהוא תואר נילווה, ולא תואר העומד בפני עצמו. עד 2011 היה תקף כלל העדפת הבן הבכור בממלכה המאוחדת, ואם נולד בן זכר הוא ירש את הכתר, ולא הבת הבכורה, גם אם הבן נולד אחרי מספר רב של בנות. בשל העובדה שהיה קיים תמיד פוטנציאל שיוולד בן, נסיכה, אף אם הייתה רשמית יורשת העצר, לא נשאה בתואר "נסיכת ויילס".
תארים נוספים של נסיכת ויילס
בשל נישואיה לנסיך ויילס, נושאת רעייתו בתארים נוספים הנובעים מנישואים אלה, מלבד התואר "נסיכות ויילס":
בפועל, נעשה שימוש בתואר "נסיכת ויילס" משום שהוא החשוב מבין כל התארים האלה, אולם כולם מתקיימים זה לצד זה, ואין מניעה להשתמש באחד התארים הפחותים יותר. כך לדוגמה, קמילה פרקר בולס הייתה ידועה (עד המלכתה) דווקא בתארה השני – דוכסית קורנוול, וכן דיאנה ספנסר בהיותה נסיכת ויילס העדיפה בעת ביקור בצ'סטר לצורך חנוכת גן החיות של צ'סטר בשנת 1984 להיקרא בתואר "רוזנת צ'סטר".
בסקוטלנד נושא יורש העצר את התואר דוכס רות'סיי – התואר שניתן לרוב ליורש העצר של הכתר הסקוטי, ולכן, בהתאם, בעת ביקור בסקוטלנד נקראת רעייתו בתואר דוכסית רות'סיי.
פרמי (יחידת מידה)
פרמי היא יחידת אורך שאינה נמנית עם מערכת יחידות SI. יחידה זו קרויה על שם אנריקו פרמי, והיא נמצאת בשימוש נפוץ בפיזיקה גרעינית ובפיזיקת חלקיקים.
הגדרה
יחידת הפרמי שווה בערכה לפמטומטר, כלומר מטר. משום שהאותיות fm הן גם הקיצור המקובל לפמטומטר וגם מופיעות בשמו של אנריקו פרמי (Fermi) מסמנים גם את יחידת פרמי באמצעות אותיות אלו.
לצורך המחשה ניתן לומר שהרדיוס של גרעין זהב הוא בערך 8.45 פרמי. פרמי הוא סדר הגודל של רוב גרעיני היסודות.
גרג לייק
גרג לייק (באנגלית: Gregory Stuart "Greg" Lake; 10 בנובמבר 1947 - 7 בדצמבר 2016) היה בסיסט, גיטריסט וזמר ממוצא בריטי. לייק היה חבר בלהקות הרוק המתקדם קינג קרימזון ואמרסון, לייק ופאלמר (ELP).
פרמי (יחידת מידה)
היסטוריה
היחידה הומצאה בשנת 1956 על ידי הפיזיקאי האמריקאי רוברט הופשטטר, שזכה חמש שנים מאוחר יותר בפרס נובל לפיזיקה. הופשטטר, שבעצמו עסק בפיזיקה גרעינית, רצה להעניק בצורה זו כבוד לאנריקו פרמי, מחלוצי המחקר הגרעיני ומתכנן הכור הגרעיני הראשון.
גרג לייק
עד ל-ELP
לייק השתקם, והמשיך ללהקה נוספת. ידידו מימי הלימודים, רוברט פריפ, הציע לו להצטרף כסולן וכבסיסט ללהקה חדשה בשם קינג קרימזון. לייק הסכים ולמרות שהיה גיטריסט, למד לנגן בגיטרה בס במהירות. לייק היה הסולן ונגן הבס באלבום הראשון של הלהקה - In the Court of the Crimson King, אשר מהווה השראה לאמני רוק מתקדם עד היום.
שנות ה-70 - תקופת ELP
לקינג קרימזון הייתה הופעה משותפת עם להקת דה נייס של קית' אמרסון, שעתיד להיות הקלידן של אמרסון, לייק ופאלמר. השניים התיידדו והחליטו להקים הרכב ביחד. הם צירפו ללהקתם את המתופף קרל פאלמר, וכך נולדה להקת אמרסון, לייק ופאלמר. בדצמבר 1970 יצא אלבום הבכורה של הלהקה. מאז הלהקה זכתה להצלחה והוציאה מספר רב של אלבומים.
לייק התחתן, עם דוגמנית גרמנייה, ולשניים נולדה בת.
משנות ה-80
בסוף שנות השבעים הלהקה התפרקה וכל איש פנה לדרכו. לייק הוציא שני אלבומי סולו:
לאחר מכן לייק הצטרף ללהקתו החדשה של פאלמר - אסיה. לייק לא השתלב היטב בהרכב החדש ועזב. ב-1985 התאחדה ELP חלקית. במקום פאלמר, אשר היה תחת חוזה באסיה, הצטרף המתופף קוזי פאוול.
בשנות ה-90 התאחדה ELP בשלמותה, הוציאה שני אלבומים, ויצאה לסיבובי הופעות.
לייק נפטר בליל ה-7 בדצמבר 2016, מסרטן.
סגנון אישי
שירים אלו היו שונים מאוד מהקטעים שאמרסון נהג להלחין. אך שירים אלו, יחד עם קטעיו של אמרסון, יצרו את האופי המיוחד של הלהקה.
סלנה
בהמשך הכרונולוגיה המיתולוגית, כאשר האלים האולימפיים קיבלו את השליטה ביקום, סלנה הוחלפה על ידי ארטמיס ולונה הוחלפה על ידי דיאנה.
אזכורים לסלנה נמצאו בין השאר בהמנונים ההומריים, בביבליותקה (פסאודו-אפולודורוס), בתאוגוניה של הסיודוס, בדיוניסיאקה של נונוס, אצל פאוסניאס ואצל סטראבון.
האטימולוגיה של השם "סלנה" אינה ודאית; אם זו מילה ממקור יווני ייתכן שהיא קשורה למילה "אור". הגאולוגיה של הירח מכונה על שם האלה "סלנולוגיה", וחקר הגאוגרפיה של הירח מכונה "סלנוגרפיה". היסוד הכימי סלניום נקרא אף הוא על שמה.
ביצירות אמנות אחרי הרנסאנס מתוארת סלנה לרוב כאשה יפהפייה חיוורת פנים, במרכבה כסופה רתומה לשור נושא בעול או לצמד סוסים. לעיתים קרובות הוצגה רוכבת על סוס או פר, לבושת גלימה, ראשה עטור בסהר ובידה לפיד.
מיתוסים
בשושלת השמיימית הקדם-אולימפיאנית המסורתית, הליוס, השמש, הוא אחיה של סלנה. לאחר שאחיה מסיים את מסעו בשמים, מתחילה סלנה את מסעה עם בוא הליל. אחותה אאוס היא אלת השחר.
כיוון שסלנה מוזגה לארטמיס, כותבים מאוחרים יותר התייחסו אליה לעיתים כבתו של זאוס, כמו ארטמיס, או כבתו של פאלאס הטיטאן. ב"המנון להרמס" היא מתוארת כ"סלנה הבהירה, בתו של פאלאס, בנו של מגמדס".
המשורר אפולוניוס מרודוס תיאר את אהבתה של סלנה לבן האנוש יפה התואר אנדימיון מאסיה הקטנה (בגרסאות שונות הוא תואר כרועה, צייד או מלך). הוא היה כה יפה עד כי סלנה ביקשה מזאוס להעניק לו את מתנת האלמוות כדי שלא יזדקן לעולם. בקשת הרשות שלה מזאוס חושפת את העובדה שהסיפור הוא גלגול אולימפיאני של מיתוס קדום יותר: קיקרו תיאר את אלת הירח כפועלת באופן אוטונומי.
בגרסה שונה אנדימיון החליט לחיות לנצח כשהוא ישן. בכל לילה גלשה סלנה במורד הר לטמוס והתאחדה עם אהובה. לסלנה היו חמישים בנות מאנדימיון, בהן נקסוס.
על פי ה"המנון לסלנה" היא ילדה לזאוס את פנדיה, הירח במלואו. לפי מספר מקורות גם האריה מנמאה היה צאצא שלה. גם פאן היה מאהבה; הוא פיתה אותה בהיותו עטוף בעור כבש ונתן לה עול של שור לבן שרתום למרכבה בה היא מוצגת בתבליטים, כשצעיפה מתנופף ברוח מעל ראשה ככיפת השמים.
משה פלאטו
משה פלאטו (בצרפתית: Moshé Flato; 17 בספטמבר 1937 - 24 בנובמבר 1998) היה פיזיקאי ומתמטיקאי ישראלי אשר לימד בצרפת. פלאטו היה פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת דיז'ון בצרפת, והיה ממקימי האגודה בינלאומית לפיזיקה מתמטית ומייסד כתב העת Letters in Mathematical Physics.
אודות
נולד בתל אביב לאנה ושלמה, מהנדס. סיים את בחינות הבגרות בשנת 1955 במגמה ריאלית בהצטיינות והלך לעתודה הצבאית. הוא סיים תואר שני בהצטיינות יתרה מהאוניברסיטה העברית בפיזיקה ומתמטיקה. בין השנים 1960 ל-1961 שירת בחיל האוויר כקצין ואחר כך המשיך בשירותו בכור המחקר הגרעיני בשורק. באותן שנים לימד מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת בר-אילן. בשנת 1965 סיים דוקטורט בפריז.
בשנת 1967 קיבל אזרחות צרפתית. ובשנת 1968 מונה לפרופסור למתמטיקה באוניברסיטת דיז'ון בצרפת. משנת 1971 ועד למותו היה יועץ לוועדה הבוחרת את הזוכה בפרס נובל לפיזיקה. נפטר בפריז בשנת 1998 והיה בן 61 במותו.
בשנת 1975 ייסד את כתב העת Letters in Mathematical Physics, אשר הפך לאחד מהמרכזיים בתחום הפיזיקה המתמטית.
תרומתו לפיזיקה המתמטית הייתה בתחומי תורת החבורות והמשוואות דיפרנציאליות חלקיות.
לזכרו מאורגנת מדי שנה סדרת הרצאות בנושא פיזיקה על שמו.
טרם שנפטר, פלאטו היה מנחה הדוקטורט של האחים בוגדנוב, הידועים מפרשת בוגדנוב ממלחמות המדע.
איתמר לוין
איתמר לוין (נולד ב-1964) הוא עיתונאי, סופר וחוקר השואה ישראלי.