cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שמפו (סרט)
תקציר העלילה
ג'ורג' אינו מרוצה מעבודתו וחושב שהוא טוב יותר מבעל המספרה. הוא רוצה לפתוח עסק של עצמו וכשהבנק דוחה אותו מלקבל הלוואה, הוא פונה ללסטר לעזור לו אך זה לא ממהר לתת לו תשובה. כאשר ג'ורג' מגיע לספר את פליסיה בביתה, הוא מוצא שם את בתה לורנה (קארי פישר) ותוך זמן קצר שוכב אתה. כשמגיעה לבית פליסיה, הוא שוכב גם אתה.
ג'יל מוצאת לה בן זוג, ג'וני פופ (טוני ביל) ולסטר מזמין את כולם לנשף של המפלגה הרפובליקנית בערב הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1968 בהן ניצח ריצ'רד ניקסון. הנשף הזה הופך תוך זמן קצר למסיבת סמים, אלכוהול וסקס. ג'ורג' שוכב עם ג'קי, לסטר לא מבחין בהם אך ג'יל מבחינה, זורקת עליו כיסא ולבסוף מגרשת אותו מדירתה.
סלמנדרה אלפינית
סלמנדרה אלפינית (שם מדעי: Salamandra lanzai) היא דו-חי ממשפחת הסלמנדריים, הנפוץ בצרפת ובאיטליה. בתי הגידול הטבעיים שלה הם יערות, שטחי עשב ומרעה. המין מצוי בסיכון בשל התמעטות בתי הגידול שלו. תואר לראשונה בשנת 1988 ושמו המדעי נקרא על שם ההרפטולוג האיטלקי לנצה.
לסלמנדרה האלפינית יש ראש שטוח, ואורכה נע בין 115 ל-160 מילימטרים. קצה זנבה עגול או מחודד. היא ניזונה מחרקים שונים, עכבישים וחשופיות.
הסלמנדרה האלפינית נפוצה באזור האלפים הקוטיים וכן בצפון איטליה. ייתכן שגם באלפים הימיים בגבהים של 1,200 עד 2,800 מטרים מעל פני הים.
הסלמנדרה האלפינית היא ארסית. כאשר היא מאוימת, היא משחררת ארס מנקבים בגופה. ארס זה יכול לגרום גירוי במגע עם העיניים. היא מאיימת על טורפים על ידי הגבהת גופה, ומנמיכה את ראשה כאשר היא מאוימת. הטורפים הניזונים ממנה הם מיני עופות ונחשים.
מרי פירס
מרי פירס נולדה בקנדה להורים בעלי אזרחות צרפתית ואמריקאית. היא התחילה לשחק טניס בגיל 10 ובגיל 14 החלה להופיע בתחרויות מקצועיות. בשנת 1994 היא העפילה לגמר אליפות צרפת הפתוחה. בשנת 1997 היא הייתה חלק של נבחרת גביע הפדרציה של צרפת שזכתה בגביע. היא זכתה בגביע גם בשנת 2003.
בתחרויות גראנד סלאם לזוגות נשים היא הגיעה להצלחה לצד מרטינה הינגיס כאשר בשנת 2000 הן ניצחו באליפות צרפת הפתוחה והיו בגמר של אליפות אוסטרליה הפתוחה.
לאחר הפרישה היא עוסקת באימון.
ענת אלימלך: הילדה הכי יפה בירושלים
ענת אלימלך: הילדה הכי יפה בירושלים הוא סרט טלוויזיה ישראלי מסוגת דוקו-דרמה משנת 2020, העוסק במערכת היחסים בין ענת אלימלך ובן זוגה, דוד אפוטה. הסרט בוים על ידי עמנואל נקש, נכתב על ידי גידי מרון, והופק על ידי דנה כהן הפקות וסלוצקי אפיקי תקשורת. בסרט מככבים אגם רודברג בתור ענת אלימלך ורוי מילר בתור דוד אפוטה.
הסרט שודר לראשונה בערוץ קשת 12 כמיני סדרה בעלת שני פרקים, כאשר הפרק הראשון שודר ב-6 בפברואר 2020, והפרק השני שודר ב-9 בפברואר באותה שנה. אורך הסרט הוא כ-110 דקות.
למרות נתוני הרייטינג הגבוהים של הסרט, הוא קיבל ביקורות שליליות מהמבקרים.
תקציר העלילה
עלילת הסרט מתרחשת בירושלים בסוף שנות ה-90, בשיא הפרסום של ענת אלימלך, דוגמנית, שחקנית ומנחה, ומנגד, הקריירה של דוד אפוטה, ספר מצליח. אפוטה ליווה את אלימלך לאורך הצלחתה, עד שהתחילו שמועות על גברים אחרים בחייה, דבר שגרם לו להיות קנאי ואובססיבי. שמועות אלו, הובילו בסופו של דבר את אפוטה לרצוח את אלימלך ולהתאבד מיד לאחר מכן.
הפקה
ביוני 2019, הוכרז שהסרט יצולם בקיץ של אותה שנה ושאגם רודברג תשחק את ענת אלימלך.
הקרנת טרום הבכורה של הסרט נעשתה ב-3 בפברואר 2020, כאשר שבוע לפני כן נעשתה על רודברג כתבה באולפן שישי, בה היא סיפרה שהיא חוותה מערכת יחסים מטלטלת עם בן זוג אובססיבי, בדומה לאלימלך. בנוסף, רודברג אמרה "שנים היה לי חלום לשחק אותה, כי הרגשתי שיש שם איזה סיפור שחייבים לספר".
מספר שעות לפני שידור החלק הראשון של הסרט, הודיעה רודברג בחשבון האינסטגרם שלה, שהיא מתכוונת לתרום את משכורתה מהפקת הסרט למקלט לנשים מוכות בדרום הארץ.
ביקורות
הסרט זכה לביקורות שליליות על ידי המבקרים, אף על פי נתוני הרייטינג הגבוהים של הסרט - בחלק הראשון של הסרט צפו כ-339 אלף צופים עם נתון של 16.6%, ובחלק השני של הסרט צפו כ-401 אלף צופים עם נתון של 15.1%.
נדב מנוחין מאתר "וואלה! NEWS" כתב שההפקה פושרת כמעט מכל בחינה אמנותית, וכל הווייתה היא אילוסטרציה שלא מותירה רושם רב. גדי סולומון מאתר "ישראל היום" כתב שהמשחק היה סביר, כמו כן, הוא כתב שהיה ניסיון להשתמש בשני ז'אנרים ובשניים לא הצליחו להשתמש כמו שצריך. סמדר שילוני מאתר "ynet" כתבה שהפכו את הסיפור הטרגי של אלימלך לטלנובלה שטוחה וצהבהבה. באתר "מעריב" כתבה צוף ישראלי שהמשחק של רודברג ומילר לא אמין, ושהסצנות לוקות בחסר. אריאנה מלמד מאתר "הארץ" כתבה שהסרט לא אמין אך הוא כלי פדגוגי טוב.
דורים
דוֹרִים (ביוונית: Δωριείς) הם בני שבט הלני יווני-עתיק המוזכר בכתבים יוונים, אשר ישבו בעיקר בפלופונסוס, במערב יוון ובכרתים. זהו האחרון מבין השבטים ההלניים שפלש ליוון. לשבט הדורי סממנים תרבותיים ודיאלקט ייחודיים.
על פי הכתבים היוונים בהם מוזכרים הדורים, מתקבל הרושם כי מקורם בצפונה ובצפון-מזרחה של יוון, ושמקורם ומוצאם האתני במקדוניה ובאפירוס. נסיבות שאינן ברורות דיין גרמו להם לפנות לחלקה הדרומי של יוון לעבר אטיקה והפלופונסוס כמו גם לאיים האגאיים ולחופה של אסיה הקטנה.
במאה ה-12 או ה-13 לפנה"ס התחולל משבר תקופת הברונזה המאוחרת בפלופונסוס, בכרתים, ובמקומות אחרים באזור הים התיכון, חורבן שהיה כרוך בהרס משמעותי של תרבויות רבות, בהן של התרבות המיקנית העתיקה בדרום יוון, תהליך שהתנהל במקביל לתחילתה של תקופת המעבר ביוון. הערים בפלופונסוס שנהרסו ואפילו נקברו תחתיהן כללו את הערים קורינתוס, אולימפיה, ספרטה ומיקנה. ערים רבות הפכו בפועל לכפרים עלובים, והיו כאלה שאף נעזבו לחלוטין מיושביהן. עד היום לא נמצאו עדויות כתובות אודות התקופה, במיוחד לאור העובדה שהשימוש בכתב הליניארי B פסק לחלוטין. המחקר המקובל מייחס אומנם את הדבר לפלישתם של הדורים, אך לאחרונה, החלו להמצא מספר עדויות לפיהן בני השבט היגרו דרומה לפלופונסוס ולאזורי הים האגאי במהלך ימי הביניים של יוון העתיקה וכי הם לא פלשו לשם בתחילתה של התקופה הזו, ומכאן שלא הם הגורם לחורבן האמור והשערה סבירה יותר היא שחורבן זה היה חלק ממשבר גויי הים. אף על פי שרוב הפולשים הדורים התנחלו בפלופונסוס, חלקם גם התנחל ברודוס ובאסיה הקטנה, שם נוסדו ששת ערי הדורים הגדולות- הליקארנאסוס  וקנידוס  שבאסיה הקטנה, קוס ולינדוס, קמירוס ויאליסוס באיים של רודוס. שש הערים הללו הפכו ברבות הימים לערים שהתחרו עם הערים האיוניות שבאסיה הקטנה, וזאת, בנוסף לפלישתם של הדורים גם לאי כרתים.
לדורים גם מיוחסת התפשטותה של ההומוסקסואליות ביוון העתיקה. יש חוקרים הטוענים שהדבר התרחש בזמן הגירתם המקורית, ויש הטוענים שזמן ההתרחשות היה מאוחר הרבה יותר, בסביבות שנת 630 לפני הספירה לערך, תחילה בכרתים, ואחר כך בספרטה ובשאר ערי המדינה היווניות.
הפלישה הדורית
בשם הפלישה הדורית (או "ההגירה הדורית") קרויה ההתפשטות של השבטים הדוריים שהגיעו מצפון יוון אל עבר מערב יוון, הפלפונסוס וכרתים, תוך דחיקת השבטים האחרים אל מחוץ לחצי האי הבלקני. לפי ההנחה המקובלת, השם "דורים" נגזר מ"דוריס" - חבל הארץ בצפונה של יוון ממנו הגיחו. על פי הממצאים הארכאולוגיים התרחשה פלישה זו החל מהמאה העשירית לפני הספירה, וההנחה המקובלת היא שדחיקת השבטים האחרים היא שהובילה להתפשטות האיונים והאיולים לאיי וחופי הים האגאי. הפלישה פסחה כנראה על אטיקה שכבר באותו זמן הייתה כפי הנראה מאוכלסת וחזקה דיה להגן על עצמה, ובכך שימשה בסיס לפליטים אשר עברו באתונה בדרכם להתיישבות מחדש.
הגירה זו נחשבה עד לאחרונה לסיבת נפילה של התרבות המיקנית. טענה זו מקורה עוד בתקופה הקלאסית, והיא התבססה על המיתוסים הדוריים עצמם. יחד עם זאת היות שהממצאים שמקורם בשבט הדורי לא הגיעו בפתאומיות בד בבד עם חורבנה של התרבות המיקנית (בערך 1200 לפנה"ס) ולמעשה הסימנים החומריים הראשוניים של הדורים מקורם כאמור רק במאה העשירית לפנה"ס (כלי נשק עשויים מברזל, הבדלים בנוהגי הקבורה) קרוב לוודאי שהתרבות המיקנית הייתה בשקיעה שהחלה זה מכבר והדורים נכנסו לתוך הוואקום השלטוני שהתפתח כתוצאה מכך.
מוצא מיתי
על פי המיתולוגיה היוונית המאוחרת נקראו הדורים על שמו של מייסד השבט דורוס, בנו של הלן, ראש בית האב המיתולוגי של היוונים. על פי המיתוסים (הספרטניים בעיקר) הונהגה הפלישה הדורית על ידי צאצאיו של הרקולס (ההראקלידים) אשר אספו תחת דגלם את שבטי הדורים ופנו לכבוש את כברת הארץ שהובטחה להם על ידי זאוס. צאצאים אלו הדיחו מהשלטון בספרטה את בית אטריאוס.
הדיאלקט הדורי
בדיאלקט הדורי נעשה שימוש לאורך החופים של הפלופונסוס, בכרתים ובחלקה הדרום מערבי של אסיה הקטנה, ויש דמיון רב בינו לבין היוונית הצפון מערבית והמקדונית העתיקה. בתקופה מאוחרת יותר החלו לשלוט דיאלקטים אחרים, בייחוד הדיאלקט האטי, עליו התבססה השפה היוונית העתיקה הנפוצה. המאפיין הבולט ביותר של הדיאלקט הדורי היה השימור של השורשים הלשוניים ההינדו-אירופיים. היוונית הצאקוניאנית, אחת מההתפתחויות המאוחרות של היוונית הדורית ומקור עניין לבלשנים רבים, עדיין מדוברת באופן יוצא דופן ממש בכמה אזורים בחלקי החוף הדרומיים של הפלופונסוס ובחופה של ארקדיה המודרנית.
אלכסנדר קלדר
אלכסנדר (סנדי) קלדר (באנגלית: Alexander Calder; 22 ביולי 1898 - 11 בנובמבר 1976) היה פסל אמריקאי מרכזי בזרם האמנות הקינטית ויוצר המובייל האמנותי. בנוסף, יצר קלדר גם ציורים, ליתוגרפיות, צעצועים, עבודות גובלן, תכשיטים, וכלי בית.
יצירה מפורסמת נוספת שלו היא "הקרקס של קלדר", קרקס בו החפצים והדמויות בנויים מקפיצים.
קלדר עיצב מספר יצירות בירושלים. פסל "הפרה" הוצב לאחר מותו בכניסה למרכז הקהילתי בשכונת תלפיות מזרח. הפסל האחרון שיצר הוא מיצב סביבתי שהוצב בירושלים בכיכר הולנד ליד הר הרצל. המיצב רחב הממדים עשוי מלוחות ברזל המחוברים ביניהם במסמרות וצבועים באדום, ונקרא "מחווה לירושלים – סטאביל".
ילדותו
קלדר נולד בפנסילבניה שבארצות הברית. אביו, אלכסנדר סטירלינג קלדר היה פסל ידוע שיצר מתקנים ציבוריים רבים, רובם בפילדלפיה. סבו של קלדר, הפסל אלכסנדר מילן קלדר, נולד בסקוטלנד והיגר לפילדלפיה בשנת 1868. אמו של קלדר, נאנט לדרר קלדר, הייתה ציירת דיוקנים מקצועית שרכשה את השכלתה באקדמיה ז'וליאן ובסורבון בפריז בין השנים 1888 עד 1893 ולאחר מכן באקדמיית פנסילבניה לאמנויות יפות בפילדלפיה, שם פגשה את אביו. הוריו של קלדר נישאו ב-22 בפברואר 1895. אחותו הגדולה, מרגרט "פגי" קלדר, נולדה בשנת 1896. לאחר נישואיה שמה היה מרגרט קלדר הייס והיא סייעה בפיתוח של מוזיאון ברקלי לאמנות.
בשנת 1902, בהיותו בן 4, דיגמן קלדר בעירום בעבור הפסל של אביו "The Man Cub" המוצב כעת במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק. באותה שנה, סיים את הפסל הראשון שלו, פיל מחימר.
שלוש שנים מאוחר יותר, חלה אביו בשחפת, הוריו עברו לחווה באורקל שבאריזונה והשאירו אותו ואת אחותו לטיפול של חברים ובני משפחה במשך כשנה. הילדים התאחדו עם הוריהם בסוף מרץ 1906 ונשארו בחווה באריזונה עד הסתיו של אותה השנה.
משפחת קלדר עברה לגור בפסדינה שבקליפורניה. חלקים מהמרתף של בית המשפחה הפכו לסטודיו הראשון של קלדר והוא קיבל את סט כלי העבודה הראשון שלו. הוא השתמש בפיסות חוט נחושת שמצא ברחובות כדי לייצר תכשיטים וחרוזים לבובות של אחותו. ב-1 בינואר 1907 לקחה אותו אמו ל"Tournament of Roses Parade" מצעד שנתי ססגוני שנערך בפסדינה לרגל השנה האזרחית החדשה, שם הוא צפה במרוץ של ארבע מרכבות סוסים. לימים, הסגנון המיוחד של האירוע בא לידי ביטוי ביצירות הקרקס על חוט שקלדר הציג.
בשנת 1909, כאשר קלדר היה בכיתה ד', הוא פיסל כלב וברווז מתוך גיליון פליז כמתנות חג המולד להוריו. הפסלים היו תלת־ממדיים והברווז היה קינטי כי התנדנד כאשר טפחו עליו בעדינות. פסלים אלה מצוטטים תדיר כדוגמאות מוקדמות למיומנויותיו של קלדר.
בשנת 1910 חזרה משפחת קלדר לפילדלפיה, שם למד אלכסנדר זמן קצר בבית הספר הפרטי "Germantown Academy", ולאחר מכן עברו לכפר "Croton-on-Hudson" במדינת ניו יורק. במהלך השנים הראשונות שלו בתיכון בקרוטון, קלדר התיידד עם הצייר אוורט שין.
לאחר קרוטון, משפחת קלדר עברה ל"Spuyten Duyvil" שברובע הברונקס כדי להיות קרוב יותר לסטודיו ששכר אביו ב"Tenth Street Studio Building" בניו יורק, שהיה המתקן המודרני הראשון שתוכנן במיוחד במטרה לשרת את צורכי האמנים. בזמן שגרו ב-Spuyten Duyvil, למד קלדר בבית הספר הגבוה של יונקרס.
בשנת 1912, מונה אביו למנהל בפועל של המחלקה לפיסול של התערוכה הבינלאומית פנמה-פסיפיק שנערכה שלוש שנים מאוחר יותר בסן פרנסיסקו. הוא החל לעבוד על הפסלים עבור המיצג ובמשך זמן זה משפחת קלדר עברה הלוך ושוב בין ניו יורק וקליפורניה. בכל מיקום חדש הוריו של קלדר הקצו את שטח המרתף כסטודיו עבור בנם. לקראת סופה של תקופה זו, בעוד הוריו עברו לניו יורק, נשאר קלדר עם חברים בקליפורניה עד סוף 1915 כדי שיוכל לסיים את לימודיו בתיכון לוואל.
המשך לימודיו והקריירה המקצועית והאמנותית
בהשפעת הוריו שרצו לחסוך ממנו חיים מיוסרים של אמן, החליט קלדר להירשם בשנת 1915 ללימודי הנדסת מכונות במכון סטיבנס לטכנולוגיה בהובוקן, ניו ג'רזי. כשנשאל מאוחר יותר למה בחר ללמוד מקצוע זה השיב כי באותה תקופה העריץ מישהו שהיה מהנדס מכונות. במכון סטיבנס התחבב קלדר על שאר התלמידים, הצטיין במתמטיקה והיה לחבר באגודת דלטא-טאו-דלטא בקיץ 1916 עבר חמישה שבועות של אימונים טרום-צבאיים בשדה האימונים הצבאי האזרחי פלטסבורג. ב-1918 הצטרף לגיס לאימוני סטודנטים, במחלקה הימית, והתמנה מדריך הגדוד. ב-1919 סיים את לימודיו במכון סטיבנס עם תואר. למשך השנים הבאות מילא שורה של תפקידים, ביניהם כמהנדס הידראוליקה ושרטט בחברת ניו יורק אדיסון. ביוני 1922 הצטרף כמכונאי לצוות אוניית הנוסעים "ה.פ. אלכסנדר" שנסעה במסלול סן פרנסיסקו-ניו יורק. העת המסע, כפי שתיאר מאוחר יותר, נדהם לצפות בחוף של גוטמלה זריחות שמש וירח מלא בשני אופקים מנוגדים. אחרי שהאונייה חנתה בסן פרנסיסקו, נסע לאחותו באברדין, וושינגטון, ועבד במדידות זמני עבודה במחנה לחטיבת עצים ביערות. מרותק על ידי יפי הנופים כתב הבייתה וביקש צבעים ומכחולים. כעבור זמו קצר חזר לניו יורק על מנת להתמסר לאמנות. התחיל שם השתלמות במסגרת ליגת הסטודנטים לאמנות אצל תומאס הארט בנטון, ג'ורג' לקס, קנת הייס מילר וג'ון סלון. בוזמנית עבד בעיתון המשטרה הלאומית (National Police Gazette) בו נתבקש לעשות רישומים של מופעי הקרקס של Ringling Brothers, קרקס ברנום וקרקס ביילי. עולם הקרקס עשה עליו רושם מרתק שחזר מאוחר יותר בכמה מיצירותיו.
בשנת 1926 נסע קלדר לפריז, נרשם ללימודים ב"אקדמי דה לה גרנד שומייר" ופתח סטודיו ברחוב דאגר 22, ברובע מונפרנס. ביוני 1929 בעת נסיעה באונייה מפריז לניו יורק התוודע קלדר לאשתו לעתיד, לואיזה ג'יימס (1996-1905),נינתם של הסופר הנרי ג'יימס והפילוסוף ויליאם ג'יימס. הם התחתנו בשנת 1931. בעת שהותו בפריז התיידד קלדר עם כמה אמנים אוונגרדיים, לרבות פרנאן לז'ה,ז'אן ארפ ומרסל דושאן. קלדר שב עם לואיזה לארצות הברית בשנת 1933 כדי להתיישב בבית כפרי שרכשו ברוקסברי, קונטיקט. שם הם גידלו את ילדיהם - בתם הראשונה סנדרה (ילידת 1935) ובתם השנייה מרי (ילידת 1939). ב-1955 בני הזוג ערכו טיול למשך 3 חדשים בהודו ובמהלכו יצר קלדר תשעה פסלים וכמה תכשיטים.
ב-1963 התיישב קלדר בסדנה חדשה שנשקפה אל עמק השוורייר ביישוב סאשה במחוז אנדר-א-לואר בצרפת. הוא תרם ליישוב ספר שהחל משנת 1974 הוצב בככר המרכזית. לאורך הקריירה האמנותית שלו העדיף קלדר לתת ליצירותיו שמות צרפתיים, לה משנה מה ייעודן.
בשנת 1966 הוא פרסם "אוטוביוגרפיה עם תמונות", אותה כתב בעזרת חתנו, ז'אן דוידסון.
תנועה, משחק ופיסול בקנה מידה גדול
אלכסנדר קלדר, נצר למשפחת אמנים, לא התחיל כאמן – הוא פנה ללימודי הנדסה, דבר שישפיע על עבודותיו בהמשך. בתחילה, בשילוב כישוריו כמהנדס, בנה קלדר מוביילים ממונעים, רק לאחר חזרתו מארצות הברית (1933) בשנת 1937, החל את צעדיו הראשונים בפיסול מיצבים נון-קינטיים בשילוב תנועה ופיסוליות (בקנה מידה קטן) – שתנועתם לבד מושפעת מהרוח ונוכח לדעת שהדגם שבנה לא עומד ברוחות – לכן החליט לבנות דגמים גדולים וחזקים יותר.
קלדר הושפע מזרמים כגון הקוביזם, קונסטרוקטיביזם, סוריאליזם ונאו פלסטיזיזם ואוונט-גארד. קלדר טוען שהמהות הבסיסית של עבודותיו מקבלת השראה ממערכת היקום הגלובלית, או לפחות חלק ממנה. הוא היה קסום מהרעיון של גופים מנותקים או מרחפים בחלל, בגדלים שונים, בצפיפויות שונות, בצבעים וטמפרטורות ומצבי צבירה שונים כמו כן חלקן בתנועה מתמדת וחלקם במצב מנוחה או הליכות מוזרות. עדות לכך ניתן להבחין ביצירותיו כגון : Blue and Yellow Sickles, 1960 ; Constellation with Mobile, 1943 ; 1939 New York World's Fair [maquette], 1938.
חלק מיצירותיו שאבו השראה גם מאמנויות הבמה: מחול, קרקס ותיאטרון ושימשו גם כתפאורה ליצירות מחול או הצגות. עטפות בדרמה, בתנועה ובקסמי כח המשיכה והאנרגיה השתמש קלדרון בכל המאפיינים ביצירותיו. אחת מעבודותיו המפורסמות ביותר של קלדר, "הקרקס של קלדר" אותו גם הנפיש לחבריו הקרובים ולמשפחה, היוותה עדות למשיכה של קלדר לעולם המשחק והתנועתיות וההשראה שלו מהאוונט גארד שתיאר קרקרסים באותה תקופה. קלדר בנה דגם קרקס מיניאטורי, בתרגומו, שהכיל אוסף גדול של לוליינים, בעלי חיים זעירים ודמויות אחרות בעלות מבנים וגדלים שונים מחומרים כגון עץ, מתכת, בד מחרוזת, קפיצים, גלגלות ועוד. קלדר בצע מחקר מקיף בו ביקר בגני חיות ומופעי קרקס כדי להמחיש את הדרמה בצורה ריאליסטית אבל בתרגום אישי שלו. קלדר המחיש את החָיוּת באמצעות צבעים עזים ודרמטים.
לאורך כל עבודותיו ניתן היה להבחין בחוש ההומור של קלדר, בחן, בפשטות ובקלילות שבה הוא ניגש לדברים. גם מספר עבודותיו העצום מעיד על הקלילות בה הוא יוצר וגם הקו של עבודותיו (תרתי משמע) ניחן בקסם פשטני והומוריסטי. קלדר השתמש בקו התלת־ממדי כקו על גבי הקנווס, והמחיש את הארעיות וה"ציור בחלל" שביצירותיו.
עד לשנות ה-50, גדלה ההכרה הבינלאומית בקלדר – מה שאיפשר לו להרחיב את פעילות הסטודיו שלו בארצות הברית ופריז – וכתוצאה מכך להגדיל את פסליו וליצור מוביילים בקנה מידה מונומנטליים לדוגמת Triumphant Red (1959-1963) שאורכו מגיע לכ-6 מטר. אט אט החל לעשות פסלים ענקיים למקומות גדולים תחת כיפת השמים, אחד מגדול פסליו MAN (1967) מתנשא לגובה של 20 מטר אותו הכין לאקספו במונטריאול בשנת 1967.
בתערוכה "קלדר: שמש גדולה צהובה" שבמוזיאון תל אביב לאמנות שהוקמה בשנת 2021, מוצגות עבודות במגוון סוגי המדיה שנוצרו לאורך חמישה עשורים - מרישומי עפרון מתחילת דרכו, דרך ציורי הגואש ועד למוביילים הקינטיים שיצר.
נבחרת מקדוניה הצפונית בכדורגל
נבחרת מקדוניה הצפונית בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של מקדוניה הצפונית.
מדינת מקדוניה הייתה ברוב המאה ה-20 חלק מהפדרציה היוגוסלבית, שהייתה מיוצגת על ידי נבחרת כדורגל מצליחה, אך בעקבות פירוק יוגוסלביה בתחילת שנות ה-90 הכריזה מקדוניה על עצמאותה, דבר שהוביל, בין השאר, להקמת נבחרת משלה. משחקה הראשון של נבחרת מקדוניה התקיים ב-13 באוקטובר 1993 נגד סלובניה, במשחק שהסתיים בניצחון 4:1 לזכות מקדוניה.
ב-12 בנובמבר 2020 ניצחה הנבחרת 0-1 את נבחרת גאורגיה והעפילה לראשונה בתולדותיה לאליפות אירופה, יורו 2020.
סגל הנבחרת
להלן סגל הנבחרת לקראת משחקי יורו 2020
הנתונים מעודכנים נכון ל-22 ביוני 2021 לאחר המשחק נגד נבחרת הולנד במסגרת שלב הבתים ביורו 2020
שיאי שחקנים
נכון ל-17 ביוני 2023.
מקס ארליך
מקס ארליך (בגרמנית: Max Ehrlich; 1892–1944) היה במאי תיאטרון, במאי קולנוע וקומיקאי גרמני-יהודי, מהיוצרים המוערכים ביותר בשנות ה-30 של המאה ה-20, לפני מלחמת העולם השנייה.
קורות חיים
מקס ארליך נולד ב-7 בדצמבר 1892 בברלין, ובצעירותו הושפע ממקס ריינהרדט והופיע בקברטים שכתב.
בראשית שנות ה-30 החלה להתפתח הקריירה של ארליך, שהגיעה לשיאה בסתיו 1932, וכללה הפקת מחזות תיאטרון, הפקת סרטי קולנוע, הקלטת שנסונים ואופרטות, רישום קומיקס, חיקוי דמויות ואף כתיבת רב-מכר הומוריסטי בשם "From Adelbert to Zilzer". בשנת 1933. בשל עליית הנאצים לשלטון והתגברות האנטישמיות בגרמניה, חדלו מקס ריינהרדט ועמיתיו להמשיך לעבוד בגרמניה, והם עקרו לווינה. גם בווינה לא מצא ארליך מנוחה ולאחר רדיפות אנטישמיות המשיך להולנד, כשהוא עובר דרך שווייץ.
בשנת 1935, שב ארליך לגרמניה, שם נשאר עד שנעצר בידי הנאצים בשנת 1942, ונכלא במחנה ריכוז וסטרבורק. במחנה זה הפעיל תיאטרון, באופן מרשים לתנאים הקשים שבהם היה שרוי, כשרבים משחקניו היו יהודים שנכלאו אף הם במחנה. אך גם תיאטרון זה בא אל קיצו, ובשנת 1944 נשלח ארליך לאושוויץ, שם הומת בתאי הגזים ב-30 באוקטובר, והוא בן 51.
ויאצ'סלב איינגורן
ויאצ'סלב איינגורן (ברוסית: Вячеслав Эйнгорн) (נולד ב-23 בנובמבר 1956 באודסה) הוא שחמטאי סובייטי-יהודי-אוקראיני בדרגת רב-אמן.
נכון לינואר 2019, מדורג במקום ה-44 באוקראינה לפי מד כושר.
ביוגרפיה
ויאצ'סלב איינגורן נולד באודסה והוא בוגר תואר ראשון במתמטיקה מאוניברסיטת אודסה.
הוא השתתף מספר פעמים באליפות ברית המועצות בשחמט, בשנת 1984 סיים במקום השלישי, בשנת 1982 חלק מקום 2–7 (בין היתר עם קונסטנטין לרנר ויבגני ברייב), בשנת 1987 חלק את המקום ה-3–4, ובשנת 1989 חלק את המקום ה-2–5. בשנת 1987 חלק את המקום ה-8–11 בתחרות בינאזורית (שלב מוקדם לקראת התמודדות על תואר אלוף העולם).
לאחר התפרקות ברית המועצות היה חבר נבחרת אוקראינה באולימפיאדות השחמט ובאליפות העולם בשחמט לנבחרות.
ויאצ'סלב איינגורן היה מאמן נבחרת אוקראינה לנשים שזכתה במדליית זהב באולימפיאדת השחמט.
ויאצ'סלב איינגורן באולימפיאדת השחמט
בשנים 1992–2002 השתתף איינגורן ב-3 אולימפיאדות שחמט:
מדליין לנינגר
קורות חיים
לנינגר נולדה בשנת 1925 בנברסקה. הוסמכה לאחות בשנת 1948 בבית החולים לאחיות סנט אנטוני. בהמשך היא קיבלה תואר ראשון מקולג' מאונט סיינט שולסטיקה ומאוניברסיטת קרייגטון. היא קיבלה תואר שני במדעי הסיעוד מהאוניברסיטה הקתולית של אמריקה. מאוחר יותר למדה תרבות ואנתרופולוגיה סוציולוגית באוניברסיטת וושינגטון, שם קיבלה ב-1966 דוקטורט. לנינגר קיבלה שלושה תוארי דוקטור של כבוד.
לנינגר לימדה באוניברסיטת סינסינטי ובאוניברסיטת קולורדו. בהמשך שימשה כדיקנית בית הספר לרפואה באוניברסיטת וושינגטון ובאוניברסיטת יוטה. היא הייתה פרופסור אמריטה באוניברסיטת וויין סטייט וחברת סגל חוץ במרכז הרפואי של אוניברסיטת נברסקה באומהה. היא נפטרה בביתה, בשנת 2012.
תאוריית "טיפול תואם תרבות"
התאוריה של לנינגר התפתחה כפועל יוצא מעבודתה עם ילדים בעלי הפרעות בשנות ה-50 של המאה ה-20. בעבודה זו התוודעה לשוני התרבותי והשלכותיו.
על פי תאוריה זו, כדי לתת שירות סיעודי טוב, יש להיות מודעים לכך שלכל מטופל יש רקע תרבותי ייחודי. לפיכך, הטיפול הסיעודי צריך להיות מותאם לרקע זה, ומשכך ימנע אי נעימויות בין המטופל לאחות.
שלוש עקרונות בטיפול מותאם תרבות
לנינגר לא השתמשה במושג "התערבות רפואית". לטענתה, מושג זה מתייחס לפן המקצועי של התפקיד, ולא לפן הבין-אישי.
דגל אקסטרמדורה
דגל אקסטרמדורה (ספרדית: Bandera de Extremadura) הוא דגלה של הקהילה הספרדית אקסטרמדורה. עיצובו של הדגל הוא עיצוב טריקולור אופקי של ירוק, לבן ושחור מוטען בסמל הקהילה בשליש הדגל לכיוונו של התורן.
לצבעי הדגל אין פירוש רשמי אולם נהוג כי הצבע הירוק נלקח מן הצבעים של מסדר אלקנטרה ההיסטורי אשר מקום מושבו היה באזור עד למאה ה-19; הצבע הלבן מסמל את אלפונסו התשיעי, מלך לאון אשר כבש את האזור מידי המורים; והצבע השחור מסמל את הטאיפה של בדחוס אשר שכנה באזור דרום ספרד ופורטוגל במאה ה-11.
דואר הוותיקן
דואר הוותיקן (איטלקית Poste vaticane) הוא הרשות המופקדת על שירותי הדואר בקריית הוותיקן, ועל המגעים עם רשויות דואר של מדינות אחרות וארגונים בינלאומיים העוסקים בתחום.
דואר הוותיקן נוסד באופן רשמי עם הקמתה של מדינת הוותיקן לאחר חתימת ההסכמים הלטרניים ב-11 בפברואר 1929, וב-1 ביוני 1929 הוא הצטרף לאיגוד הדואר העולמי. צו מיום 30 ביולי 1929 קבע את תחילת פעולתו של הדואר, והוא החל לפעול ב-1 באוגוסט שלאחר מכן.
מנהלת דואר הוותיקן וסניף הדואר הראשי שוכנים בארמון הממשל (Palazzo del Governatorato) בקריית הוותיקן, והרשות מפעילה שני סניפים נוספים - האחד במוזיאון הוותיקן והאחר בכיכר פטרוס הקדוש. כל אחד משלושת הסניפים אחראי על אזור גאוגרפי בקריית הוותיקן, ואזור רביעי משתרע על פני כל הנכסים האקס-טריטוריאליים של מדינת הוותיקן ברחבי רומא. הדואר האיטלקי הקצה לקריית הוותיקן את מספר המיקוד 00120.
הטבלה המחזורית
הטבלה המחזורית או המערכה המחזורית (באנגלית: Periodic table of elements או Periodic table), המכונה גם טבלת מנדלייב, היא שיטת מיון (טקסונומיה) שהוצעה לראשונה על ידי הכימאי הרוסי דמיטרי מנדלייב ב-1869, ומציגה את כל היסודות לפי המספר האטומי והסמל הכימי של האטומים שלהם. מנדלייב גילה מחזוריות בתכונות הכימיות של היסודות, כאשר הם מסודרים מן הקל אל הכבד. בעת שנבנתה הטבלה, המספרים האטומיים היו לא יותר ממספרים סידוריים שניתנו ליסודות על-פי המשקל שלהם, אך 70 שנה מאוחר יותר פותחה תאוריה שהסבירה את הקשר בין המספר האטומי למבנה הפנימי של אטומי היסודות.
בתקופה שבה הציע מנדלייב את שיטתו הוצעו גם שיטות מיון נוספות, למשל שיטה שפותחה על ידי גוסטבוס דטלף הינריכס.
בשנת 1865, ארבע שנים טרם הציע מנדלייב את הצעתו, הציע כימאי אנגלי בשם ג'ון ניולנדס לסדר את היסודות בטבלה לפי משקלם האטומי ולפי סדר לו קרא 'חוק האוקטבות' שהיה שאול מאוקטבה מוזיקלית. לפי הסידור הזה כל היסודות חולקו על ידי ניולנדס לשמונה משפחות ומכאן הגיע שמו של החוק שקבע. טבלת מנדלייב נחשבת לשיטה המוצלחת ביותר, שכן הניבויים שלה הם המדויקים ביותר. מנדלייב, באמצעות הטבלה שבנה, הניח את התשתית לתאוריית התורה האטומית. הוא הצליח למצוא קשר בין צפיפות היסודות לאופי התגובה שלהם בתהליכים כימיים. את הגילוי הזה הוא ניצל לפיתוח מודל מתמטי שמאפשר ניבוי של תכונות היסודות על פי צפיפותם. יסודות בולטים שטבלת מנדלייב ניבאה הם סקנדיום, גליום וגרמניום, שלא היו ידועים בעת שנערכה, והתאימו במדויק למקומות החסרים בטבלה ולתכונות המצופות לפי המקום.
מבנה הטבלה
היסודות בטבלה המחזורית מסודרים בצורה מיוחדת, התואמת את סידור האלקטרונים שלהם (הקונפיגורציה האלקטרונית), ומכאן – את תכונותיהם הכימיות:
לטבלת מנדלייב כמה חסרונות, העיקרי שבהם הוא הקושי לתאר באמצעותה את תכונותיהן של מתכות המעבר. חלק ניכר ממתכות המעבר מובאות כנספח לטבלה, משום שאין אפשרות לכלול אותן בתוכה. כמו כן היסוד מימן מופיע על-פי הטבלה בטור שאינו מתאים לו מבחינת תכונותיו.
חלוקות שונות של הטבלה המחזורית
מלבד הטבלה המחזורית הרגילה, שבה היסודות מחולקים לפי מחזור, קבוצה וסוג, ניתן לחלק את היסודות הכימיים לקבוצות אחרות:
לפי מתכות, אל-מתכות ומתכות למחצה
אחת החלוקות החשובות של הטבלה המחזורית היא לשלוש קבוצות:
לפי בלוקים
האלקטרונים באטום מסודרים בקליפות, על פי תורת הקוונטים. הקליפות מציינות באופן מקורב את האנרגיה של האלקטרונים בהן ואת המרחק מהגרעין. בממוצע, בקליפה בעלת אנרגיה גבוהה יותר האלקטרונים רחוקים יותר מהגרעין. הקליפות מסומנות במספרים: 1, 2,... וכן הלאה. הקליפות עצמן מחולקות לאורביטלים אטומיים לפי התנע הזוויתי של האלקטרונים בהן. האורביטלים מסומנים באותיות: s, p, d, f. אורביטלים שונים מציינים אנרגיה שונה: אורביטל s הוא בעל האנרגיה הנמוכה ביותר, אחריו p, וכן הלאה.
האלקטרונים באטום נמצאים באורביטל בעל האנרגיה הנמוכה ביותר, וכשהיא מתמלאת הם ממלאים את הרמה הבאה. מכאן נגזר גם המבנה של הטבלה המחזורית, והבלוקים הצבעוניים באיור.
קליפה s יכולה להכיל 2 אלקטרונים, ולכן שני היסודות הראשונים בכל שורה משויכים אליה (שורה ראשונה מתאימה לקליפה 1s שורה שנייה 2s וכן הלאה). קליפה p יכולה להכיל עד שישה אלקטרונים, ומכילה את ששת הטורים האחרונים (13–18). קליפה d מכילה עד 10 אלקטרונים ומשויכות אליה מתכות המעבר וכן יסודות הטור 12: אבץ, קדמיום וכספית (שאינם מתכות מעבר מכיוון שקליפה d שלהם מלאה בכל מצבי החמצון). קליפה f מכילה עד 14 אלקטרונים ומכילה את הלנתנידים והאקטינידים.
שם ומסה אטומית
המספר של יסוד בטבלה המחזורית נקרא המספר האטומי, והוא מציין את מספר הפרוטונים שבגרעין. מספר זה קובע את סוג האטום, לדוגמה לחמצן 8 פרוטונים בגרעינו.
בנוסף לפרוטונים נמצאים בגרעין נייטרונים, אשר אינם משפיעים על התכונות הכימיות של האטום אך משפיעים על מסתו ועל התכונות הגרעיניות שלו. אטומים בעלי אותו מספר אטומי אך מסה אטומית שונה נקראים איזוטופים שונים של אותו יסוד, והם נבדלים זה מזה רק במספר הנייטרונים.
יסוד יסומן עם שמו ומסתו האטומית, לדוגמה האיזוטופ הנפוץ של ברזל יסומן כ-56Fe. מספרו האטומי 26, ומסתו המדויקת 55.935amu, הקרובה למספר הפרוטונים ועוד הנייטרונים (56).
גודל דומה למסה האטומית הוא מסה אטומית יחסית, שהיא המסה של היסוד משוקללת כפי שהוא מצוי בטבע, כלומר תערובת של איזוטופים שונים של היסוד על פי תפוצתם. גודל זה יחסי למסה מולרית, שהיא המסה של מול אחד של אטומים ( אטומים) של אותו יסוד כפי שהוא מצוי בטבע, ונמדדת בגרמים. המסה המולרית בגרמים שווה, על-פי ההגדרה, למסה האטומית היחסית ביחידות מסה אטומית.
קוונדיש
קוונדיש הוא שם משפחה אנגלי
לאימדוטה סטראויומה
לאימדוטה סטראויומה (בלטבית: Laimdota Straujuma; נולדה ב-24 בפברואר 1951) היא כלכלנית לטבית אשר כיהנה בתור ראש הממשלה של לטביה החל מ-2014 עד פברואר 2016. היא האישה הראשונה שכיהנה כראש הממשלה בלטביה.
ביוגרפיה
לאחר סיום בית הספר למדה מתמטיקה באוניברסיטת לטביה בריגה וסיימה אותה בשנת 1973. היא עבדה במוסדות הממשל והתמחה בתחום הכלכלה. בשנת 1992 סיימה את עבודת הדוקטורט בתחום זה.
מ-2000 עד 2006 היא כיהנה כמזכירת המדינה של המשרד לחקלאות, ומ-2007 עד 2010 כיהנה כמזכירת המדינה של המשרד לפיתוח אזורי. לפני היבחרה לראש הממשלה כיהנה כשרת החקלאות מ-2011 עד 2014.
בשנת 2014 הייתה סטראויומה מועמדת מפלגת "האיחוד" לראשות הממשלה, עקב התפטרותו של ואלדיס דומברובסקיס (שהיה ראש הממשלה הקודם). היא זכתה עקב תמיכה של מפלגת "הרפורמה", מפלגת "הברית הלאומית" ומפלגת "איחוד הירוקים והחקלאים".
ב-7 בדצמבר 2015 התפטרה מתפקידה כראש ממשלת לטביה.
ארתור ורשנר
ארתור ורשנר (בגרמנית: Arthur Wreschner; 9 ביולי 1866 - 5 בספטמבר 1932) היה פסיכולוג יהודי שווייצרי שעסק בפסיכואנליטיקה.
ביוגרפיה
בשנת 1900 עבר לציריך והחל את דרכו כמדריך בחוג לפסיכולוגיה במכון הטכנולוגי של ציריך ובאוניברסיטת ציריך, שבה מונה בשנת 1910 לפרופסור. ורשנר לימד במוסדות הללו הן קורסים בתחום הפסיכולוגיה והן בתחום הפילוסופיה. הוא פרסם מאמרים בכתבי עת וספרים מדעיים.
חיים אישיים
היה נשוי לבלה לבית ממלוק. לזוג נולדו 3 ילדים, ביניהם וולטר ורשנר (1983-1904), שבמקצועו היה עורך דין וכיהן כנשיא הקהילה היהודית בציריך ואף שימש נשיא קרן היסוד בשווייץ.
אחיו היה יעקב יהודה ורשנר.
קווארק תחתון
קווארק תחתון (באנגלית: Bottom quark) הוא חלקיק יסודי במודל הסטנדרטי. ידוע גם תחת השם beauty quark.
זהו קווארק דור שלישי, בעל מטען חשמלי e. אף שכל הקווארקים מתוארים באופן דומה לפי הכרומודינמיקה הקוונטית, מסתו הגדולה (כ-4 GeV - יותר מאטום הליום), יחד עם הערכים הנמוכים של האלמנטים Vub ו-Vcb של מטריצת ה-CKM, נותנים לקווארק התחתון תכונות מיוחדות, שמאפשרות זיהוי פשוט שלו באופן ניסויי. הקווארק התחתון הוא אחד מתוצרי הפירוק של קווארק עליון.
הקווארק התחתון התגלה בפרמילאב בשנת 1977. הוצע עבורו השם "יופי" (beauty), ולקווארק השני מהדור השלישי (שטרם נתגלה) כינו בשם "אמת" (truth). השמות הללו לא נתקבלו, ומאוחר יותר הקווארקים האלו נקראו "תחתון" ו"עליון".
קווארק תחתון יכול להתפרק לקווארק למעלה או לקווארק קסום באמצעות הכוח הגרעיני החלש. זמן החיים של קווארק תחתון הוא כ- שניות.
האדרונים המכילים קווארק תחתון
חלק מההאדרונים מכילים קווארקים תחתונים:
ביבי אנדרסון
ביבי אליזבת' אנדרסון (בשוודית: Bibi Elisabet Andersson; 11 בנובמבר 1935 – 14 באפריל 2019) הייתה שחקנית שוודית, שהייתה מזוהה בעיקר עקב עבודתה עם הבמאי אינגמר ברגמן.
ביוגרפיה
אנדרסון נולדה על אי באגם מלארן, היא למדה משחק בבית הספר המלכותי לתיאטרון בסטוקהולם ולאחר סיום לימודיה הצטרפה לתיאטרון המלכותי בעיר.
קריירה
ב-1951 היא שיתפה פעולה בפעם הראשונה עם אינגמר ברגמן בהפקה שיצר עבור פרסומת לחומרי ניקוי, משנות החמישים ועד שנות השבעים היא שיחקה בסרטי קולנוע רבים בבימויו ובהם: החותם השביעי, תותי בר, פני מכשף ופרסונה.
ב-1963 היא זכתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין בפרס דוב הכסף עבור השחקנית הטובה ביותר עבור תפקידה בסרט "המאהבת". תפקידה הידוע ביותר בקולנוע האמריקאי הוא בסרט "מעולם לא הבטחתי לך גן של ורדים" לצד קת'לין קווינלן, ב-1987 שיחקה בסרט זוכה האוסקר "החגיגה של באבט".
בשנות התשעים עבדה גם כבמאית תיאטרון בשוודיה. ב-1996 פרסמה את האוטוביוגרפיה שלה.
ב-2003 היא שיחקה את אלכסנדרה, נסיכת דנמרק בסרט "הנסיך האבוד". ב-2007 ו-2008 ככבה בסרטים "ארן: אביר מסדר הטמפלרים" ו"ארן: הממלכה האבודה", כמושא אהבתו של גיבור הסרטים.
נפטרה ב-14 באפריל 2019.
אף
אף הוא איבר ההרחה אצל היונקים. בבני אדם האף נמצא במרכז הפנים, כשאצל מספר חיות הוא ניצב בחזיתם (ומכונה בשם חוטם) ולפעמים גם מאוחד עם הלסתות. האף מכיל את הנחיריים, המסייעים לשאיפה ונשיפה של אוויר עבור מערכת הנשימה ובהם מצויים חיישני הרחה.
האף האנושי בנוי מסחוס המכוסה בעור, ומחולק לשני מדורים על ידי מחיצת האף.
מבנה ופעילות
בנוסף לתפקידו בהרחה, האף מכיל גם שערות המסננות חלקיקים הנישאים באוויר ומונעים מהם להגיע לריאות. בתוך האף ומאחוריו מצויים קרום רירי והסינוסים. מאחורי חלל האף האוויר עובר ללוע, אשר משותף גם למערכת העיכול ומשם מתפזר במערכת הנשימה. בתוך חלל האף, האוויר עובר דרך מסננים הנקראים קונכיות האף (turbinates) אשר מאטות את התנועה שלו ומכוונות אותו לעבר תאי רירית הנקראת olfactory epithelium אשר קולטים את מולקולות הריח על ידי רצפטורים ייעודיים ומעבירים אותות חשמליים למוח.
בהיותו תווך בין הגוף לעולם החיצוני, האף והמבנים האנטומים הסמוכים אליו מבצעים תפקידים נוספים הקשורים לאוויר העובר דרכו, כגון הגברת הלחות וסינון של אוויר הנכנס אליו, ואיסוף לחות מאוויר אשר ננשף החוצה (תהליך היעיל במיוחד בגמלים).
בבעלי חיים
במהלך האבולוציה מינים שונים פיתחו צורות שונות של אפיהם בהתאם לחייהם, כשלרוב הוא קשור ביכולתם להריח ובשימושים נוספים של האף.
ראשוני בעלי האף היו חולייתנים לסתניים בעלי לסת חזקה ששימשה כמעבר שאינו מובדל לחלוטין מהפה להזרמת חמצן לגוף יחד עם הזימים. בדרך זו חיים הדגים המודרניים שאצל חלקם האף משמש כאיבר הרחה או אף לחושים אחרים (ביניהם אמפולות לורנציני של דגי סחוס וחישת חשמל אצל המורמיריים). דגי מקור אף משתמשים באפם כנשק.
אפים נבדלים מהפה התפתחו אצל דגי ריאות ודו-חיים פרימיטיביים שאצלם האף משמש כשק חלול דרכו עובר ריח אל הפה. אצל הזוחלים האף כבר החל לשמש כמבנה בעל נחיריים, אך לרוב הוא מתגמד ביחס ללסתות. עם זאת תנינאים וכמה צבים בעלי נחיריים בולטות היכולות להיסתם מתחת למים ואצל איגואנת הים הוא אף משמש לסילוק מלח.
מספר חיות פיתחו חדק ארוך שבנוסף להרחה הוא משמש כשריר המאפשר תמרון רב. לחדק שימושים רבים ביניהם: הרחה, שאיבת מים או מזון, פיזור חול ושימוש ככלי נשק או לאחיזה. הבולטים מבעלי החדק כיום הם הפילאים.
דובי נמלים, פנגולינאים ושאר אוכלי נמלים משתמשים בלסת-חדק השואבת טרף במהירות ולרוב הם חסרי שיניים.
מספר יונקים כמו חתוליים וטורפים שונים בעלי שפמים לצידי חוטמם העוזר לחישה בחשיכה. הדבר נפוץ גם במספר חיות ימיות כמו טורפים ימיים ושפמנונאים. חפרפרת ככובת אף בעלת מבנה מיוחד המשמש כשפם על אפה.
מספר חיות בעלות חוטם נפוח לגודל מרשים ביניהם: קוף חוטמני, כלב ים כובעי, פיל ים, אייל הקורא וסאיגה. מטרתו יכולה להיות חברתית אף שהוא גם משמש לסינון אוויר קר.
אצל הקרנפיים ישנה קרן גדלה באזור האף ומשמשת לתקיפה/הגנה מרשימה. הקרן מורכבת למעשה משערות קשות ואינה חלק מחלל האף. עוד מספר חיות (למשל אנוליס פינוקיו וכמה זיקיתיים) בעלי אפים דומים. הטריצרטופס גם נלחם בקרני החוטם נגד אויביו שבניגוד לקרנף הכילו עצם.
אצל הלווייתנאים ישנם זוג נחיריים בקצה הראש, המאפשרים נשימה כאשר רוב האף נמצא מתחת למים. רובם בעלי חרטום או מקור כשל הדולפין שלמעשה הוא חלק מהלסת העליונה. הרבה עטלפים גם איבדו את חוש הריח ואפם התנוון, כשכמה מינים גידלו עלה אפי העוזר לאיכון הד. אצל העופות האף נעלם והפך לחלק במקור, אף שעופות ימיים כמו יסעוראים בעלי נחיריים בולטים לסינון מלח.
אצל הפרימטים מבנה האף משמש לחלוקה טקסונומית, מאחר שהמינים המפותחים איבדו מאוד את חוש הריח ואפם התקצר. בעלי אף-לח הם הפרימיטיביים ביותר בסדרה ובעלי חוטם מוארך, כשחלקם גם מסמנים נחלות בריח. הקופים והקיפופים למיניהם משתמשים בחושים אחרים ואפיהם התקצרו. ישנם 2 קבוצות קופים גדולות: קופים רחבי אף מאמריקה שנחיריהם רחבים ונוטים מטה וקופים צרי אף שאפיהם צרים ונוטים הצידה. עם זאת לחלקם לסתות גדולות כשל הבבון. אצל קופי האדם האפים אף יותר קטנים וחוש הריח חלש יותר, אף שהלסת הקצרה חזקה מעט יותר.
סכנות בריאותיות
בשל הצורה המיוחדת שבה מגיע הדם לאזור האף, קיימת סכנה לזיהומים נסיגתיים מאזור האף יתפשטו למוח. בשל כך, האזור בין קצוות הפה לגשר האף, כולל האף והלסת העליונה, מוכר כ"משולש הסכנה" בפנים.
אף האדם
אצל האדם יש כ-5 מיליון קולטי ריח והוא יכול להבחין בין טריליון ריחות שונים. האף הממוצע של הגבר גדול מהאף הממוצע של האישה. ישנם מגוון צורות של אפים, לעיתים תוך מבנה גשר האף וכפיפותו. סוג אף ידוע הוא אף נשרי (מכונה גם אף יהודי).
גרעין יריחו
גרעין יריחו היה גרעין התיישבות שהוקם בסוף שנת תשל"ד, כדי להקים התיישבות יהודית בעיר יריחו. בתחילת שנת תשל"ח, הוסבה פעילותו של הגרעין להקמת היישוב מצפה יריחו, ונפסקו המאמצים להתיישב ביריחו.
עמדת ממשלת ישראל בעניין התיישבות באזור יריחו
בשטחים ששוחררו במלחמת ששת הימים, הוקמו עד שנת 1973 יישובים, בגולן, בבקעת הירדן, בגוש עציון, בקריית ארבע וברצועת עזה, בהסכמת, ולפעמים בעידוד, ממשלת ישראל. הממשלה לא הסכימה בשום אופן ליישב את גב ההר ביהודה ושומרון, כי שם הייתה אוכלוסייה ערבית גדולה. הממשלה לא הסכימה גם ליישב את יריחו וסביבתה, בגלל האוכלוסייה הערבית שבה, וגם בגלל התוכנית המדינית של יגאל אלון.
על פי תוכנית יגאל אלון, החלק המרכזי של יהודה ושומרון, אזור גב ההר, הקרוב למרכז הארץ, היה אמור להימסר לערבים בהסכם קבע עתידי, ואילו החלק המזרחי, אזור בקעת הירדן(למעט יריחו), המרוחק יותר ממישור החוף, יועד להישאר בידי ישראל ולהיות מיושב על ידי ישראלים. תוכנן למסור את אזור יריחו לירדנים, כפרוזדור מעבר בין חלקו הערבי של יהודה ושומרון למדינת ירדן.
המניע להתיישבות יהודית ביריחו
היו מספר סיבות מדוע להתיישב דווקא ביריחו לטענתם של המתיישבים:
מתוך תזכיר שהגישו אנשי גרעין יריחו לממשלה:
הישיבה המתנחלת ביריחו
בסוף שנת 1973, הוחל בניסיון להקים "ישיבה מתנחלת" ביריחו, על ידי אנשי הרב מאיר כהנא (לימים חבר כנסת) הרב כהנא קרא לתלמידיו להתנחל ביריחו מסיבה מדינית: "השלמת חלק ניכר של קו הגנה חדש מערבית ליריחו מבהירה שישראל וירדן הסכימו לנסיגה ראשונית. אזור זה עלול להיות הראשון שיימסר למלך חוסיין ...". מבחינה רוחנית, ראה את ההתיישבות ביריחו כהמשך דרכם של הנביאים אליהו ואלישע שפעלו באזור יריחו. רעיון זה נרמז בשמה של הישיבה שרצו תלמידיו להקים ביריחו: "אדרת אליהו". באופן סמלי, ההתיישבות הייתה אמורה להיות הרמת אדרתו של אליהו שנפלה עם עלייתו השמימה, והמשכת דרכו.
בתחילת יוני 1974, התקיים כנס יסוד לישיבה המתנחלת או להתנחלות הישיבתית ביריחו, שהוקמה על ידי הרב אריה יוליוס ומנחם כרמל. התוכנית הייתה להתחיל בהקמת ישיבה בבית הכנסת העתיק "שלום על ישראל" ביריחו, בראשות הרב ריינמן, ובהמשך להתחיל גם בהתיישבות משפחות.
בסופו של דבר מעט אחרי שליחת המכתב פורסמה מודעה הקוראת להצטרף לישיבה.
פרסום הכוונה להקים התיישבות יהודית ביריחו, זכה לתגובה מידית מצד ראש עיריית יריחו, שפיק באלי. במכתב לראש הממשלה הוא דרש להרתיע את מי שהחשיב כקיצונים וזאת בנוסף לרצונו לפעול לשלום, שואפים להיחלץ מהכיבוש.
הרב כהנא חשב להסוות את הישיבה ביריחו כ'המכון ליחסי אנוש על שם הגברת אלברטה וד"ר מרטין לותר קינג', כדי למנוע את פינויה, אך תוכנית זו לא יצאה לפועל. שמעון רחמים, היה מרכז ההתארגנות להקמת הישיבה, והוא שימש גם כאיש קשר עם אנשי גוש אמונים.
גרעין יריחו של גוש אמונים
זמן קצר אחר כך הוקם גרעין יריחו על ידי ראשי תנועת גוש אמונים..
חודשיים לאחר מכן התקיים כנס יסוד לגרעין זה, בהשתתפות 30 מחברי הגרעין ובנוכחות הרב משה לוינגר. כמה שבועות לאחר הכנס כתב הרב כהנא: "לא הצלחתי לגייס מספיק תלמידים לישיבה ביריחו (אני מציע להעביר את הכסף שנאסף לשם כך למתנחלים של חנן פורת)". רבים מאנשי הרב כהנא הצטרפו גם הם לגרעין יריחו של גוש אמונים
בספטמבר של אותה שנה התקיים גם במשרד גוש אמונים מפגש בהשתתפות נציגי שתי הקבוצות, קבוצת הישיבה המתנחלת וגרעין גוש אמונים. לאחר מפגש זה, אוחדו השתיים לגרעין אחד. רעיון הקמת ישיבה בשם "אדרת אליהו", הפך להיות חלק ממטרות הגרעין המשותף. מזכיר הגרעין היה שמעון רחמים, ואחר כך היו חברי המזכירות: שמואל פרומר, הרב אריה יוליוס ואיש הלח"י והסופר עזרא יכין. בחודשים הבאים הצטרפו רבים, חילונים ודתיים מכל הסוגים, ואנשי הרב כהנא הפכו למיעוט בגרעין.
התוכניות
על פי הנאמר בתזכיר של גרעין יריחו, היה הגרעין מורכב מ-3 תתי גרעינים: כל חברי הגרעין הסכימו לפעול במשותף להקמת היישוב היהודי ביריחו.
הועלו כמה רעיונות למיקום אפשרי של התיישבות ביריחו:
אנשי הנהגת גוש אמונים, היו בעד האפשרות האחרונה שרצו ליישב את גרעין יריחו ב-750 הדונמים, סמוך ליריחו, שם היה מקום בגודל סביר. היו חלק מאנשי הגרעין שרצו להתיישב דווקא בתוך יריחו. אך אנשי גוש אמונים ראו בזה רעיון לא ריאלי
חלק nחברי הגרעין רצו לבנות יישוב ביריחו בעצמם ואף ציפו שהממשלה לא תתערב בנושא. וחלק אחר לא רצו לבנות בעצמם יישוב, אלא ללחוץ על הממשלה לבנות יישוב.
היה ויכוח בין חברי הגרעין מה יהיה שם ההתיישבות, היו שרצו בשם "יריחו יהודית", והיו שהעדיפו את השם "עיר התמרים", אם בגלל סיבות דתיות מחשש לקללת יהושע
פעילות הגרעין
לאחר עליית גרעין אלון מורה על הקרקע, היה גרעין יריחו הגדול והפעיל שבין גרעיני גוש אמונים. הגרעין נרשם באופן רשמי כאגודה שבה היו כ-100 חברים. פעילות הגרעין הייתה: אספות, שבתות גיבוש, סיורים ליריחו וניסיונות להתיישב ביריחו.
בסוף פברואר 1975, גרעין יריחו הוציא לאור חוברת המתארת את ההיסטוריה של יריחו כעיר עברית, ואת האפשרויות השונות הקיימות להתיישבות באזור יריחו. החוברת נכתבה ברובה על ידי גדי קופל.
מעט לאחר מכן אנשי גרעין יריחו הכינו מכתב שנשלח לאישים שונים, ביניהם ראש הממשלה. במכתב נאמר:. למכתב צורפו שני עמודים ובהם רשימת חברי הגרעין. ברשימה הופיעו שמות 30 משפחות ו-47 רווקים ורווקות. כמה מהשמות ברשימה היו של אנשים ידועים, שהובאו כדי לפאר את הרשימה, כמו פרופ' יוסף בן שלמה וחברת הלח"י ג'ולי טורנברג. כמה מחברי הגרעין היו בחורים חרדיים, שלא הזדהו בשמם האמיתי, מחשש לתגובת הסביבה החרדית. חברי הגרעין היו רובם דתיים ומיעוטם חילונים. רק פחות מרבע מהמופיעים ברשימה הגיעו אחר כך להתגורר במצפה יריחו.
המבנה הארגוני של הגרעין כלל מזכירות פעילה, ואת הוועדות וצוותי הפעולה הבאים: כח אדם (גיוס חברים נוספים), יזמים (מפעלים ותעסוקה), ניהול כספי הגרעין (אחראים לתיאום עם גוש אמונים), תכנון (אחראים לתיאום עם גוש אמונים), ישיבת "אדרת אליהו", ריכוז כרטסת, שאלונים, חומר מידע ותכתובת, צוותים לראיון חברים חדשים ואחראים לתיאום חוגי בית.
לבסוף הודיע חנן פורת לשר גלילי, כי הגרעין יהיה מוכן לקבל ב"לחץ כבד" של התנועה, פתרון ליישובו הזמני במלון קליה או ביישוב שיוקם עבורו מעל המצוקים בצומת יריחו. אם לא, צופה חנן מאבק "חמור מקדום".
ניסיונות לעליה על הקרקע
על פי דברי ותיקי הגרעין, נעשו 6 או 8 ניסיונות לעלייה על הקרקע ביריחו.
במוצאי שמחת תורה תשל"ה, "מבצע הקפות" של גוש אמונים. מאות פעילים יצאו להקים "היאחזויות" בכמה מקומות ביהודה ושומרון. רובם יצאו לכיוון יריחו. הם עקפו רגלית את מחסומי צה"ל, או ניסו להגיע רגלית דרך ואדי קלט ובדרכים נוספות. כמה מהם הצליחו להגיע אל מערב יריחו, וקבוצה גדולה הגיעה קרוב לקצהו של ואדי קלט שם נחסמה על ידי צה"ל. הפינוי נמשך כמה ימים. קבוצות נוספות המשיכו לצאת לאזור במשך כמעט שבוע. עשרות נעצרו על ידי המשטרה.
חלק מחברי הגרעין הגיעו ביום שישי, סמוך לשבת, למתחם הוילות נטושות שיועדו למגורי קצינים ירדנים ממזרח ליריחו, שהו בו כל השבת, ופונו במוצ"ש.
הניסיון האחרון להתיישב ביריחו
השיירה עצרה להתארגנות במישור אדומים, נקודת ההתיישבות האזרחית היחידה בין ירושלים ליריחו. צה"ל ידע על הפעולה, והמושל הצבאי של יריחו הגיע למישור אדומים כדי לדבר עם חברי הגרעין. המושל אמר שאין בידו הוראות כיצד להתייחס למבצע ההתנחלות ואחד מעוזריו אף אמר שלדעתו ההתיישבות ביריחו תתאפשר הפעם.
בשעה 1 אחרי חצות, השיירה יצאה שוב לדרכה, למרות החלטת גוש אמונים לעכב את היציאה, בגלל שעדיין לא הושגה הסכמה עם הממשלה. הם הגיעו לשטח המתוכנן להתיישבות, ב-750 הדונם של אדמות המדינה ליד מוצא ואדי קלט. עד היום לא ברור אם הפרו ביודעין את החלטת גוש אמונים, או שלא ידעו עליה. לפי אחת העדויות, לאחר שיצאה השיירה לדרכה ממישור אדומים, הגיעה הודעה מגוש אמונים על עיכוב המבצע, רכב יצא לרדוף אחרי חברי הגרעין כדי להודיעם על ההחלטה, אך הם כבר הגיעו ליעדם בלא שידעו על ההחלטה. אנשי גוש אמונים שארגנו את עליית 11 הגרעינים, ראו באנשי גרעין יריחו פורקי עול. כל הגרעינים פועלים בצורה אחראית וממושמעת, ורק גרעין יריחו עושה כרצונו, אך חברי הגרעין טענו בתוקף שלא ידעו על ההחלטה, אלא רק למחרת שמעו עליה ברדיו.
המתנחלים הגיעו ליעדם ביריחו ללא כל הפרעה, אך כעבור רבע שעה הגיעו למקום כוחות צה"ל בראשות המושל, שבינתיים כבר קיבל הוראות, ובקשו מהם להתפנות. בשלב זה, חסם הצבא את הצומת ולא איפשר לחברי גרעין נוספים להגיע. התנהל משא ומתן שבסופו עברו חברי הגרעין למבנה הממשל הצבאי שבמחנה חנן הסמוך. השהות במחנה הצבאי, הוגדרה על ידי חלק מהנוכחים כמעצר, ואחרים ראו בה פשרה של התפנות מרצון מהשטח אך השארות ביריחו. למחרת בבוקר, הגיעו ליריחו ראשי גוש אמונים, ולפני הצהרים, לאחר שיחות ודיונים, הסכים הצבא, מצדו, לשחרר את אנשי הגרעין מהמעצר, והם מצדם הסכימו להתפנות מיריחו. השיירה המאוכזבת חזרה למישור אדומים להתייעצות על המשך הדרך. חברי מזכירות הגרעין, שמואל פרומר, ישעיהו בשן, דוד זוהר, אבי זד ודרורה גרוס, נצטוו להתייצב בהמשך היום בתחנת המשטרה במגרש הרוסים, ושם נעצרו לזמן קצר. אחרי הצהריים השתחררו העצורים, לאחר התערבות ראשי גוש אמונים, והצטרפו לגרעין במישור אדומים.
ההחלטה להישאר במקום
לאחר ההתפנות מיריחו, חברי הגרעין הוותיקים היו מתוסכלים, וחלק מהם האשימו את ראשי גוש אמונים בקבלת "פשרה בזויה". ההחלטה שלא לעלות להתיישבות נגד החלטת הממשלה, התפרשה כהסכמה להצעת הממשלה, להעלות רק חלק מהגרעינים בתקופה הקרובה, וחלק זה לא כלל את גרעין יריחו, שהיה גרעין הדגל של גוש אמונים.
בפני הגרעין עמדו עתה שתי אפשרויות פעולה: לדבוק במטרה להתיישב ביריחו, ולהמשיך להתעמת עם צה"ל כל פעם מחדש, עד לניצחון, כמו שהיה בעליות לסבסטיה, או לוותר בינתיים על יריחו ולהישאר במישור אדומים, עד אשר ימצא מקום התיישבות זמני באזור, שיוסכם על ידי הממשלה.
התקיימה אספת חירום כדי להחליט על המשך הדרך. באספה הוחלט: לא חוזרים הביתה. הגרעין יישאר במישור אדומים, ו-"תוקם בהקדם נקודת הכשרה זמנית, באזור המשתרע ממישור אדומים עד שפת ים המלח, אשר מיקומה המדויק יקבע בתיאום עם השלטונות". השיקול להחלטה זו היה, שאם יחזרו עכשיו איש לביתו, יתפרק הגרעין. כמו כן קיוו שהשארותם במישור אדומים תגרום ללחץ על הממשלה ליישבם במקום כלשהו באזור יריחו, כפי שאכן קרה. לאחר האספה, עלו חלק מחברי הגרעין לירושלים, וקיימו שביתת רעב מול משרד ראש הממשלה, בדרישה לאפשר התיישבות ביריחו.
בשלב זה עזבו את הגרעין חלק גדול מהחברים, שלא ראו טעם בהתיישבות במקום אחר מלבד יריחו.
במחנה המעבר
לאחר הפינוי מיריחו וההחלטה שלא לשוב הביתה, עלו חברי הגרעין להמתנה להמשך הדרך, בחצר ישיבת ההסדר מעלה אדומים, שקמה זמן קצר לפני כן. המקום היה במרחק כמה עשרות מטרים מצפון מזרח ליישוב הזמני מעלה אדומים, שהיה במקום שנקרא כיום בשם גבעת המייסדים.
על פי מה שפורסם בעיתון, תושבי מעלה אדומים נאותו "לארחם כל עוד יהיה צורך בכך, אך בתנאי מפורש - המשכן הזמני לא ישמש בסיס להתארגנות לפעולות התנחלות שלא על דעת הממשלה".
ההתיישבות במצפה יריחו
במשך חול המועד הוחל בחיפוש מקום להתיישבות, המוסכם על הממשלה. השר שרון שלח את עוזרו, אורי בראון, שהציע לגרעין להתיישב במקום המכונה טיבק ריאש, או בשמו המשובש טבק ריש. למקום זה היו כמה יתרונות: מעמד משפטי של אדמות מינהל, קרבה לכביש וגישה נוחה, וכמובן נוף מרהיב הצופה ישר על יריחו. אנשי הגרעין הקהילתי של מעלה אדומים (שהקימו אחר כך את כפר אדומים) חשבו כבר מזה זמן על מקום זה, כמקום אפשרי לבנות בו את יישוב הקבע שלהם, אך עתה נראה הדבר כפתרון אפשרי לבעיית גרעין יריחו. אנשי מעלה אדומים ויתרו על המקום למען גרעין יריחו הנמצא במצב בעייתי, ואף מסרו באופן סמלי את תוכניותיהם להתיישבות בטבק ריש לאנשי הגרעין. מלבד טבק ריש, הועלו שמות מקומות נוספים כאפשרויות להתיישבות: טבק קוטיף שעל הגבעות שממערב לטבק ריש, ומחנה ירדני נטוש ליד קליה. אנשי הגרעין התקשו להחליט, גם בגלל שעדיין לא התייאשו מהאפשרות להתיישב ביריחו.
סגן שר הביטחון מרדכי ציפורי, הודיע כי אנשי גרעין יריחו הסכימו לוותר על התיישבות ביריחו, ובמקום זאת להתיישב במישור אדומים, בשכונה שתבנה עבורם. תוכנית זו לא התממשה.
ביום ה' א' בחשון תשל"ח, יצאה משלחת של אנשי הגרעין יחד עם חנן פורת להיפגש עם שר החקלאות שרון, יו"ר ועדת השרים לענייני התיישבות. מטרת הפגישה הייתה לברר כיצד אפשר להמשיך במאמץ להתיישב ביריחו, וגם לבקש פתרון למצבם הבעייתי. שרון קידם את פניהם בשאלה: "מה, אתם עוד לא בטבק ריש?" החלטיותו של שרון הבהירה להם שאין עוד טעם להתלבט. שרון הסביר לתקשורת כי אין כאן סתירה להחלטת הממשלה, כי מדובר בסך הכל בפרבר של מעלה אדומים. אנשי גרעין יריחו סיפרו אחר כך ששרון הציע להם "לזחול לכיוון יריחו".
באותו יום, א' חשון תשל"ח, החלו ההכנות למעבר לטיבק ריאש, הוא מיקומו הנוכחי של היישוב מצפה יריחו. עד לערב הובא למקום ציוד, וחברי הגרעין נשארו לישון במקום. גרעין יריחו הפך ליישוב מצפה יריחו.
לקריאה נוספת
חוברת "מצפה יריחו - ההתחלה".
דיסאוטונומיה
דיסאוטונומיה (Dysautonomia) היא מצב המאופיין בפגיעה במערכת העצבים האוטונומית (ANS). מצב זה עלול להשפיע על תפקוד הלב, שלפוחית השתן, המעיים, בלוטות הזיעה וכלי הדם. למצב זה יש סיבות רבות, לא כולן נוירופתיות. ישנן מספר מחלות דיסאוטונומיות, בהן מחלת פרקינסון, איידס, ניוון רב מערכתי, כשל אוטונומי, תסמונת הטכיקרדיה התנוחתית, נוירופתיה אוטונומית.
האבחנה מתבצעת באמצעות בדיקה פונקציונלית של מערכת העצבים האוטונומית, תוך התמקדות בהשפעתה על מערכות הגוף. הבדיקה מבקשת לזהות את מרכיבי המחלה הבסיסיים אשר הובילו להתפתחות של סימפטומים או נוירופתיה אוטונומית. הטיפול במחלות דיסאוטונומיות הוא לרוב טיפול סימפטומטי, אם כי כמה מהם יכולות להיות מטופלות ישירות.
תחת ההגדרה של דיסאוטונומיה כלולות מחלות רבות, ותופעה זאת משפיעה על אנשים רבים, למרות זאת רופאים רבים לא מכירים את המאפיינים והבדיקות הנדרשות ולכן חולים רבים מתקשים בקבלת האבחנה ובקבלת הטיפול הנדרש.
דיסאוטונומיה היא תוצר של מחלה תורשתית או מחלה ניוונית נוירולוגית; היא יכולה להתרחש גם עקב פגיעה של מערכת העצבים האוטונומית כהפרעה משנית הנגרמת ממצב רפואי קודם, לעיתים לא ברור המקור לבעיה ולכן לא ברור משנית לאיזה בעיה רפואית היא הופיעה.
סמסונג גלקסי S II
סמסונג גלקסי S II (באנגלית: Samsung Galaxy S II) הוא טלפון חכם מבית היוצר של חברת סמסונג, אשר הושק בשנת 2011.
חומרה
הסמסונג גלקסי S II כולל מעבד אקסינוס 4210 כפול ליבה, בעל מהירות שעון 1.2GHz ומאיץ גרפי מסוג MALI 400MP. ג'יגה בייט זיכרון פנימי נדיף, ואחסון בזיכרון הבזק פנימי בנפח 16GB או 32GB. ניתן להרחיב את זיכרון האחסון באמצעות כרטיסי micro SD/T-Flash (עד לנפח של 32 ג'יגהבייט).
למכשיר מסך מגע מולטי טאץ' Capacitive, מסוג Super Amoled שעשוי מזכוכית מוקשחת ("גורילה"), בגודל 4.3 אינץ'. הרזולוציה של המסך היא WVGA 800X480, כאשר דחיסות המסך עומדת על 217 dpi (פיקסלים לאינץ').
ל-Galaxy S II מצלמה עיקרית ברזולוציה 8 מגה-פיקסל + מבזק LED, מצלמה זו מסוגלת להקליט וידאו באיכות של עד HD 1080p ללא תמיכה בזום, או HD 720p עם זום. קיימת גם מצלמת 2MP קדמית לשיחות וידאו. למצלמה תכונות כמו פוקוס אוטומטי, תיוג מיקום, זיהוי חיוך ומייצב תמונה.