cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ארטישוק
הארטישוק במקורות
משנה עוקצין פרק א' משנה ו' - עוקץ קונרס טפח
איטליה
במטבח המקומי של העיר רומא, בירת איטליה, קיימות שתי מנות על בסיס ארטישוק:
את שתי המנות הללו נהוג להכין על בסיס ארטישוקים מזן רומנסקו, שגדלים באזור החוף שבין לדיספולי לצ'יוויטווקיה במחוז לאציו, צפון מזרחית לרומא, ונקטפים בין פברואר לאפריל.
הארטישוק מופיע במטבח האיטלקי ב"פיצת ארבע העונות", בה הוא מייצג את עונת האביב.
ארטישוק הוא גם המרכיב הבוטני העיקרי של האפרטיף האיטלקי צ'ינר (Cynar), המיוצר על-ידי קבוצת קמפרי, ובו 16.5% אלכוהול. ניתן להגיש אותו על קרח כאפרטיף או כקוקטייל במיקס עם מיץ תפוזים, גרסה פופולרית בעיקר בשווייץ.
יוון
מנת ארטישוק פופולרית במטבח היווני היא ה'אנגינארס אלה פוליטה' ("ארטישוק בסגנון העיר", כלומר קונסטנטינופול). זהו נזיד מלוח המורכב מלבבות ארטישוק, תפוחי אדמה וגזרים, יחד עם בצל, לימון ושומר.
באי טינוס, וגם בכפרים איריה וקנטיה בחצי האי פלופונסוס, המקומיים חוגגים את תוצרת הארטישוק המקומית ב"פסטיבל הארטישוק" או "יום הארטישוק".
ספרד
במטבח הספרדי נהוג להשתמש בארטישוקים צעירים, קטנים ורכים. ניתן להתיז עליהם מעט שמן זית ולצלות אותם על גחלים במנגל, להקפיץ אותם במחבת עם שמן זית ושום, עם אורז בפאייה, או כחלק מפריטטה.
מזרח תיכון
במזרח התיכון, טורקיה, ארמניה וגם בצפון אפריקה, נהוג למלא לבבות ארטישוק בבשר כבש טחון. בכל אזור נהוג להשתמש בתבלינים מקומיים האופייניים לו. בלבנון, למשל, המלית השכיחה היא כבש טחון, בצל, עגבניות, צנוברים, צימוקים, פטרוזיליה, שמיר, נענע, פלפל שחור ופלפל אנגלי. בגרסה צמחונית הנפוצה בטורקיה משתמשים בבצל, גזר, אפונים ומלח. את המנה הזו ניתן להכין עם רוטב לבן או כל רוטב אחר.
פונקציה חד-חד-ערכית
פונקציה חד-חד-ערכית (חח"ע) היא פונקציה המקבלת כל ערך פעם אחת לכל היותר. כלומר, אין שני איברים שונים בתחום של הפונקציה שלשניהם מתאימה הפונקציה אותו ערך בטווח.
הגדרה
פונקציה f:X\rarr Y היא חד-חד-ערכית, אם השוויון f(a) = f(b) עבור a,b ב-X, מחייב a = b. (או בניסוח מקביל a \ne b גורר )
המונח "פונקציה חד-ערכית" אינו בשימוש, משום שכל פונקציה היא, מעצם הגדרתה, חד-ערכית: פונקציה מתאימה ערך יחיד f(x) לכל איבר x בתחום שעליו היא מוגדרת. בפונקציה חד-חד-ערכית גם הכיוון ההפוך נכון: היא מתאימה מקור יחיד, x, לכל ערך f(x) בתמונה שלה.
פונקציות חד-חד-ערכיות ממלאות תפקיד דומה גם כאשר הן מוגדרות בין קבוצות שיש עליהן מבנה נוסף (כגון יחס סדר, פעולות של מבנה אלגברי, טופולוגיה, ועוד). במקרה כזה (ולפעמים, כאשר מתקיימים תנאים נוספים), הפונקציה נקראת גם שיכון, משום שהיא משכנת את המבנה X כתת-מבנה בתוך המבנה Y, ובכך מאפשרת ללמוד מזה על זה, ולהשוות ביניהם.
דוגמאות
הפונקציה הממשית המוגדרת לפי השוויון f(x)=2x+1 היא חד-חד-ערכית, משום שאם 2x+1=2y+1 אז בהכרח x=y. לעומת זאת, הפונקציה g(x)=x^2, המוגדרת על כל המספרים הממשיים, אינה חד-חד-ערכית, משום ש-. הפונקציה g מקבלת כל ערך (לכל היותר) פעמיים, ואם מצמצמים את תחום של פונקציה שלה אל המספרים החיוביים בלבד, הפונקציה המתקבלת היא חד-חד-ערכית.
כ"ז בטבת
על פי הלוח העברי הקבוע, ברוב השנים, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בכ"ז טבת היא פרשת וארא. אבל אם בר המצווה חל בשנה שלמה או כסדרה המתחילה ביום חמישי (שנה מקביעות הכז, השא או השג) פרשת בר המצווה היא פרשת בא.
מלכי דאל ריאטה
מלכי דאל ריאטה (Dál Riata) הם מלכים שלטו בממלכת דאל ריאטה - הממוקמת במערב סקוטלנד ובמזרח אירלנד של ימינו. לימים מלכי סקוטלנד ראו במלכי דאל ריאטה את אבות אבותיהם.
מלכי דאל ריאטה, ולימים מלכי אלבה (שמה של סקוטלנד הקדומה) ראו עצמם כצאצאי פרגוס מור, בנו של ארק מדאל ריאטה, ואף ג'יימס השישי, מלך סקוטלנד ציין במאה ה-16 כי הוא צאצאו של פרגוס מור.
רקע
מלכי דאל ריאטה מוזכרים בכרוניקות איריות החל מהמאה השישית. שני האזכורים הראשונים של מלכי דאל ריאטה הם אזכורי מותם של קומגאל מק דומאנגארט (בשנת 538–545 לערך) ושל אחיו גאבראן מק דומאנגארט (בשנת 558–560 לערך). האזכור האחרון בכרוניקות של מלכי דאל ריאטה הוא אזכור מותו של פרגוס מק אכדאך, אחיו ויורשו של אייד פינד - מותו מוזכר ב"דברי ימי אלסטר" בשנת 781. לאחר מותו הפכה רשימת המלכים מעורפלת ולא ברור מי שלט בדאל ריאטה, למעט דונכוירכה אשר מותו מצוין בשנת 792.
דאל ריאטה נחלקה בין מספר שבטים שנקראו "קנלה" (cenéla). קנל נגבריין (שבט גבריין) אשר שלט בקינטייר וטען להיותו צאצא של גאבראן מק דומנגארט וקנל לוריין (שבט לוריין) אשר טען להיותו צאצא של לוארן - בנו של פרגוס מור, נאבקו ביניהן על השליטה בממלכה. גנאלוגיות אלה מוזכרות ב"סנכוס פר נ-אלבן" - אולם כבר בעת העתיקה הטילו ספק בטענות אלה.
כמו כן, כרוניקות שונות השתמשו בתעתיקים שונים, ובעת המרת התעתיק ללטינית השתנו חלק מהשמות, כך למשל הצורה הלטינית של שם הממלכה הייתה "דאלריאדה", עובדה שהקשתה על זיהוי הדמויות השונות המוזכרות בכרוניקות.
השערת המספרים הראשוניים התאומים
מתמטיקאים מאמינים שאכן ישנם אינסוף זוגות של ראשוניים תאומים, בגלל שורה של נימוקים היוריסטיים המבוססים על תכונות סטטיסטיות של המספרים הראשוניים, ובגלל עדויות מספריות התומכות בהשערת הארדי-ליטלווד הראשונה (ראו להלן). עם זאת, להשערה עדיין אין הוכחה.
מספרם של הראשוניים התאומים
ידוע שאם מסכמים את ההופכיים של כל המספרים הראשוניים,, הטור מתבדר וסכומו אינסופי. ליתר דיוק, הסכום שווה בקירוב ל-. תוצאה זו מתאימה למשפט המספרים הראשוניים, שלפיו ישנם כ- ראשוניים הקטנים מ- \ x.
לו הטור היה מתבדר, הייתה בידינו הוכחה של השערת המספרים הראשוניים התאומים. אבל מכיוון שהטור מתכנס, לא ידוע עדיין אם קיימים אינסוף מספרים ראשוניים תאומים או לא.
הפרשים חסומים
בשנת 2013, ארעה פריצת דרך חשובה, כאשר זאנג יטנג הצליח להוכיח שיש אינסוף זוגות של ראשוניים שהפרשם קטן מ-70,000,000. זאנג זכה בעקבות כך בפרס אוסטרובסקי לשנת 2013 ובפרס קול לשנת 2014.
פרויקט מרובה משתתפים שהוקם בעקבות עבודתו של זאנג הצליח להוריד את ההפרש ל-4680 ולאחר מכן ל-246. James Maynard הוריד את ההפרש ל-600 באמצעות עידון של משפט בומביירי-וינוגרדוב. הכללה של שיטות אלה מאפשרת להראות שלכל m, יש אינסוף רווחים באורך הכוללים m ראשוניים.
השערת הארדי-ליטלווד הראשונה
בעוד שהשערת הראשוניים התאומים קובעת רק שישנם אינסוף זוגות של תאומים, השערת הארדי-ליטלווד הראשונה מנבאת את ההתפלגות של מספר הזוגות, בצורה אנלוגית למשפט המספרים הראשוניים.
ממשפט המספרים הראשוניים נובע שהסיכוי של מספר טבעי להיות ראשוני, כאשר בוחרים אותו באקראי מבין המספרים מ-1 עד x, הוא. אם הראשוניות של המספר a ושל המספר a+2 היו מאורעות בלתי תלויים, אז אפשר היה לצפות שהסיכוי של a להיות הקטן מבין צמד של ראשוניים תאומים הוא.
מתברר שניתוח זה הוא פשטני מדי: הוא מתעלם מכך שאם a הוא הקטן מבין ראשוניים תאומים, אז יש לו p-2 שאריות אפשריות בחלוקה במספר ראשוני קטן p, בעוד שאם a הוא ראשוני סתם, יש לו p-1 שאריות אפשריות.
ג. ה. הארדי וג'ון ליטלווד הציעו בשנת 1923 את ההשערה הבאה. נסמן ב- \ P_2(x) את מספר זוגות הראשוניים התאומים הקטנים מ־x; אז, כאשר C2 הוא קבוע המספרים הראשוניים התאומים המוגדר כמכפלה אינסופית.
k-יה של ראשוניים
ישנה השערה מפורסמת (הקרויה באנגלית the k-tuple conjecture), שלפיה ישנם לא רק זוגות של ראשוניים תאומים, אלא קבוצות של k ראשוניים בעלי כל קשר ליניארי אפשרי (פרט לאלו הנמנעים בגלל סיבות טריוויאליות, כגון a,a+2,a+4 שאחד מהם מוכרח להתחלק ב-3); לדוגמה, משערים שישנם אינסוף ראשוניי ז'רמן, כלומר זוגות של ראשוניים מהצורה \ p,2p+1. גם להשערה זו ישנה גרסה כמותית שנסחו הארדי וליטלווד.
ב-2004 הוכיחו בן גרין וטרנס טאו הוכיחו שישנן אינסוף שלשות של ראשוניים מהצורה a,a+d,a+2d (כאשר a ו- d אינם קבועים מראש), וגם אינסוף רביעיות, וכן לסדרות בכל אורך. עם זאת, השיטות שלהם אינן מסייעות בפתרון הבעיה שהוזכרה בפסקה הקודמת.
הצגת 2 כהפרש
השערת הראשוניים התאומים מבקשת, בניסוח אחר, להציג את המספר 2 כהפרש של זוג ראשוניים, באינסוף דרכים. בשנת 1849 העלה אלפונס דה פוליניאק השערה כללית יותר, שלפיה כל הפרש זוגי מתקבל אינסוף פעמים. כמו השערת התאומים הראשוניים, גם השערה זו נראית סבירה על-פי העדויות המספריות.
ויגו ברון הראה, בנוסף לתוצאות שלו שהוזכרו קודם לכן, שכל מספר זוגי אפשר להציג באינסוף דרכים כהפרש של שני מספרים בעלי לכל היותר תשעה גורמים. משפט של צ'ן ז'ינג רון (Chen Jing Run) קובע שכל מספר זוגי אפשר להציג באינסוף דרכים כהפרש בין מספר ראשוני ומספר בן לכל היותר שני מחלקים ראשוניים. שיטתו של צ'ן אפשרה לו להוכיח תוצאה דומה גם בהקשר להשערת גולדבך.
ההפרש בין ראשוניים עוקבים
נסמן ב- \ d(p) את ההפרש בין הראשוני \ p לבין הראשוני הבא אחריו. לפי השערת התאומים הראשוניים, הערך \ d(p)=2 אמור להתקבל אינסוף פעמים. נסמן ב- \ \Delta את הגבול התחתון של הסדרה.
בשנת 2005 הראו Goldston ואחרים, באמצעות וריאנט של שיטת הנפה שפיתח אטלה סלברג, שלמעשה.
לואיג'י בוקריני
לואיג'י בוקריני (באיטלקית: Luigi Boccherini; 19 בפברואר 1743 – 28 במאי 1805) היה מלחין וצ'לן איטלקי מהתקופה הקלאסית.
חייו
בוקריני נולד בשנת 1743 בלוקה, למשפחה של אמנים ומוזיקאים מוכשרים. בוקריני גילה כישרון בנגינה בצ'לו כבר מגיל צעיר, וכשהיה בן שלוש עשרה, אביו שלח אותו ללמוד אצל המאסטרו די קפלה של סאן פייטרו, ומאוחר יותר אף הגיע לחצר המלכות בווינה בליווי אביו. בשנת 1764 נסע בוקריני למילאנו וביקר שם אצל המלחין ג'ובאני בטיסטה סמרטיני, וחזר מאוחר יותר לעיר הולדתו בשביל לנגן בתזמורת התיאטרון. הוא הרבה להלחין ואף הקים רביעיית מיתרים. בשנת 1766 נסע בוקריני למסע הופעות ברחבי אירופה עם הרביעייה שהקים. כשהגיע לפריז, בשנת 1767, זכה לקבלת פנים חמימה במוסד הקונסר ספיריטואל, שאפשרה לו להוציא לאור רביעיות, סונאטות ושלישיות.
בשנת 1769 קיבל בוקריני משגריר ספרד בפריז הזמנה לבקר בספרד. בוקריני נעשה למלחין בחצר הספרדית, והמשיך לכתוב שם יצירות רבות. מאוחר יותר עבד בוקריני תחת חסותו של נסיך פרוסיה, וילהלם. אחרי מותו של הנסיך, חזר בוקריני לספרד. בשנת 1800 ארגן בוקריני קונצרטים רבים וכתב יצירות בשביל אחיו של נפוליאון בונפרטה, לוסיאן. למרות פופולריותו הרבה של בוקריני, שאף התבטאה בכך שהמו"ל שלו הוציא לאור רביעיות של מלחינים אחרים תחת שם בוקריני, הוא מת חסר כל במדריד בשנת 1805 ממחלת השחפת.
יצירתו
כשהתחיל בוקריני להלחין, הוא היה מלחין טיפוסי לתקופתו וגם צ'לן וירטואוז, דבר שניכר בקונצ'רטי שכתב לצ'לו. הוא כתב גם יצירות רבות לגיטרה הספרדית (שלעיתים אף חיקה את צליליה בכלי הקשת האחרים), שהנודעת שבהן היא ה"נסיגה ממדריד", חמישיית גיטרות בדו מז'ור. בחמישיות שכתב הוא נהג לצרף שני צ'לי במקום צ'לו אחד וגם קונטרבס. הוא גם כתב יצירות קאמריות אחרות, כמו שמינייה בסול מז'ור, רביעיית מיתרים בסול מז'ור וכו'. כמו כן הוא גם כתב שמונה עשרה סימפוניות, כמו הסימפוניות ברה מינור ("ביתו של השטן") ובלה מז'ור.
בוקריני הושפע מהאלגנטיות האיטלקית, והושפע גם בצעירותו מרוח "הסער והפרץ" כשביקר בווינה. אך בוקריני הושפע בעיקר מימי שהותו באנדלוסיה (ספרד), שם הושפע מהריקודים הספרדיים ומוזיקת הגיטרה המורכבת. כל השפעותיו אלה הפכו את סגנונו האישי של בוקריני למקורי ומרתק, שהשפיעו על הדורות הבאים. לבוקריני היה מינואט.
הנצחה
מפרצון בוקריני באי אלכסנדר שבאנטארקטיקה נקרא על שמו של לואיג'י בוקריני.
קישורים חיצוניים
רשימת יצירותיו של בוקריני (צרפתית)
יהללך זר ולא פיך
"יְהַלֶּלְךָ זָר וְלֹא פִיךָ" הוא ביטוי המופיע בספר משלי (כז, ב). לרוב מפרשים אותו כעצה, ויש מפרשים כעובדה או הבטחה.
פרשנות
הפסוק השלם הוא. הפסוק ממליץ לאדם לא לפאר את עצמו ולהניח את הדבר לאחרים. האימרה היא מקרה פרטי של האימרה "אין הנחתום מעיד על עיסתו" אם כי בניגוד אליה היא מנוסחת כהמלצה ולא כקביעה.
ירמיהו הנביא מבחין בין הלל עצמי אסור להלל עצמי מותר:. את ספרו "מורה נבוכים" סיים הרמב"ם בפסוקים אלה (עד המילים "הַשְׂכֵּל וְיָדעַ אותִי").
כך מובא גם באבות דרבי נתן: "שלא יניח אדם עטרה מעצמו בראשו, אבל אחרים יניחו לו, שנאמר יהללך זר ולא פיך".
בעברית הישראלית יש המצטטים את האמרה כאשר מנסים לרמוז לאדם שהוא מגזים בהתפארותו.
ואם לא פיך
מספר ראשונים פירשו את הפסוק במשמעות הפוכה: "יהללך זר, וָלא - פיך". כלומר, אם אין מי שיספר את תהילתך, עשה זאת בעצמך, פרשנות זו נכתבה לראשונה בה'מ"א, על ידי רבי יצחק אבן סהולה הרשב"א הביא את פירוש זה בשם האמורא רב פפא על אף שלא נמצא כן בתלמוד בבלי.
פירוש זה מובא אף בספר הזוהר, שמגביל אותו וגורס שאף אם אין מי שישבח את האדם לא ישבח את עצמו ישירות, אלא יפתח פיו בדברי חכמה וכך יעמדו על טיבו באופן פאסיבי. אמנם בזוהר חדש פירש כך בפשטות.
לקריאה נוספת
יעקב ישראל סטל (עורך), הרב שמואל אשכנזי (מחבר), אלפא ביתא תניתא דשמואל זעירא, ירושלים תשע"א, כרך א, עמ' 370 - 376.
פאולו סבולדלי
פאולו סבולדלי (נולד ב-7 במאי 1973 בקלוזונה שבנפת ברגמו שבאיטליה) הוא רוכב אופניים (רוכב עבר) איטלקי. הישגיו הגדולים ביותר הם שני ניצחונותיו בג'ירו ד'איטליה בשנים 2002 ו-2005. הוא מכונה "Il falco" (הבז) הודות לכישוריו הבלתי רגילים ברכיבה במורדות ההרים.
ב-1996 קיבל חוזה מקצועני בקבוצת רוזלוטו שנוהלה על ידי רוכב העבר המפורסם מורנו ארג'נטין. ב-1998 עבר לקבוצת סאקו ובמדיה זכה בניצחון חשוב ראשון כשניצח במרוץ הג'ירו דל טרנטינו. הוא שב וניצח בג'ירו דל טרנטינו גם ב-1999 ומיד אחר כך זכה במקום השני בג'ירו ד'איטליה (אחרי המנצח איוון גוטי) וסומן, בעקבות הישגו זה, כאחד מהכוחות העולים של רכיבת האופניים האיטלקית במרוצי הקטעים הארוכים.
בשנת 2000 זכה סבולדלי, עדיין במדי סאקו, במרוץ הקטעים היוקרתי המתקיים בשווייץ, הטור דה רומאנדי. אולם, לאחר מכן נפצע בתאונה ונאלץ לוותר על הג'ירו ד'איטליה של אותה שנה. ב-2001 סיים סבולדלי את הג'ירו ד'איטליה במקום ה-14 בלבד דבר שהביא לכך שקבוצתו החתימה את ג'ילברטו סימוני כרוכב המוביל עבורה בג'ירו ד'איטליה ועקב כך, נאלץ סבולדלי לעבור לקבוצת אינדקס אלקסיה שהייתה קבוצה מהדרג השני בלבד ונעדרה מחלק גדול מהמרוצים החשובים.
לאחר הישגו הגדול, זכה סבולדלי לעבור מקבוצת הדרג השני לאחת הקבוצות העשירות והחזקות בדבוקה המקצוענית, קבוצת טי מובייל. הוא לבש את מדי הקבוצה בשנים 2003–2004, אך עבור סבולדלי היו אלו שנתיים רצופות בתאונות ובפציעות ולמעשה היו רבים שכבר סתמו את הגולל על הקריירה המקצוענית שלו. מי שנתן בו אמון הייתה הקבוצה האמריקאית דיסקברי, אליה עבר בתחילת 2005.
בג'ירו ד'איטליה של 2005 הצליח סבולדלי לנצח במרוץ. אולם הפעם, בניגוד לשנת 2002, הוא עשה זאת תוך כדי מאבק והתגברות על כל המועמדים המובילים והרוכבים הבכירים ביותר במרוץ כגון: איוואן באסו, ג'ילברטו סימוני ודמיאנו קונגו. לאחר הקטע ה-13 עבר סבולדלי להוביל במרוץ ולבש את החולצה הוורודה. שיאו של הג'ירו היה בקטע ה-19 והלפני אחרון במרוץ, בשעה שסימוני, שדורג שני אחרי סבולדלי בפיגור של 2.09 דקות, תקף בעלייה הקשה של הפיניסטרה ופתח פער של כ-2.30 דקות על סבולדלי שהתקשה מעט בטיפוס. אף על פי שנראה היה באותה עת, שזו תהיה נקודת השבירה שלו, החזיק סבולדלי מעמד ותוך תמרון טקטי נבון הביא לסגירת הפער ובסופו של דבר הצליח להישאר במקום הראשון בדרוג הכללי כשסימוני מפגר אחריו בסיום המרוץ ב-28 שניות בלבד.
בשנת 2007 עבר סבולדלי לקבוצת "אסטנה". הוא הגיע לג'ירו ד'איטליה של אותה שנה עם תקוות גדולות לאחר שסיים שני במרוץ המקדים, הטור דה רומאנדי ואף ניצח בפרולוג של אותו מרוץ. אולם בג'ירו הוא סיים רק במקום ה-12 בדירוג הכללי, דירוג מאכזב מבחינתו. הוא הצליח לנצח בקטע ה-20 והאחרון בג'ירו, שהיה מרוץ נגד השעון.
בשנת 2008 הצטרף לקבוצת L.P.R. Brakes ורכב בג'ירו ד'איטליה כעוזרו של דנילו די-לוקה. סבולדלי סיים את המרוץ במקום ה-15 בדירוג הכללי ולא זכה בניצחונות בעונה זו. בסוף שנת 2008 הודיע סבולדלי על פרישתו מרכיבה מקצוענית.
מאפיינים כרוכב
כאמור, יחודו הגדול של סבולדלי היה כושר הגלישה שלו במורדות ההרים. במקרים רבים הוא ניצל את עליונותו זו לתקיפה במורד שהיא טקטיקה שאינה מקובלת בדרך כלל. יכולתו זו הקנתה לו גם כינוי נוסף "הקמיקזה". בנוסף, סבולדלי נחשב כמטפס לא רע וגם כרוכב נגד השעון ברמה סבירה. תכונה נוספת שלו שבלטה שוב בניצחונו בג'ירו ד'איטליה ב-2005 היא יכולת השרידות הפיזית והמנטלית בתנאים קשים וללא תמיכה. בעת שרכב בסאקו בסוף שנות התשעים הייתה הקבוצה בנויה סביב המאיץ המפורסם מריו צ'יפוליני וכל תמיכתה הוקדשה במרוצים לצ'יפוליני. סבולדלי נאלץ להסתגל ולרכוב למעשה כרוכב בודד נטול תמיכה קבוצתית. בקבוצת אינדקס אלקסיה, שהייתה קבוצת דרג שני, היה סבולדלי מוקף ברוכבים שהיו ברמה נמוכה ביחס לשאר הדבוקה וגם כאן נאלץ לרכוב בקטעים המכריעים של המרוץ ללא תמיכה קבוצתית. גם ב-2005, רוכבי קבוצת דיסקברי שהתלוו אליו במרוץ לא היו רוכבים מהשורה הראשונה וגם כאן, בקטעים המכריעים נאלץ לרכוב סבולדלי ללא תמיכה קבוצתית והצליח לנצח במרוץ הודות לקור רוחו.
רפיח (אוניית מעפילים)
רפיח הייתה אוניית מעפילים שהובילה כ-785 מעפילים מיוגוסלביה לארץ ישראל בדצמבר 1946 וטבעה בסערה ליד האי היווני סירנה.
תולדות האונייה
האנייה נקראה במקור "את'ינה" (MS Athina) כאשר נרכשה על ידי המוסד לעלייה ב' ביוון. הייתה זו אוניית משא חופית בעלת תפוסה של 700–800 טון. הרכישה סוכמה באמצע אוקטובר 1946. עוד טרם העברתה לרוכשים, נפגעה וטבעה. היא נמשתה מהמים, תוקנה והפליגה לפטראי (Patrai) ומשם לנמל ההכנה. שמה הוסב ל"רפיח" בעקבות לכידת חברי ההגנה והגלייתם למחנה מעצר ברפיח שבצפון סיני. הכנותיה להפלגה, על ידי צוות מקומי יווני, מלווי האונייה ואנשי המוסד לעלייה ב' במקום, נמשכו כחודש וחצי. באונייה נבנתה קונסטרוקציה ועליה דרגשים ללינה, כהכנה להעברת 800 מעפילים לארץ ישראל. על מנת לחמוק מחיילי המנדט הבריטי בארץ ישראל, הותקנו על סיפונה מתקני פח, כדי להסוותה כאוניית משא. בבטן האונייה הותקנו ספסלי עץ לאורך הדפנות ובין העמודים, ולכל מעפיל הוקצו מטר וחצי על 40 ס"מ.
ההפלגה
ביום ההפלגה היו באונייה רב החובל, יווני בשם אכסאכופולוס, ולצדו שישה-עשר מלחים ומכונאים יוונים. המלווים, אנשי המוסד לעלייה ב', היו מפקד האוניה גד לסקר, ולצדו דוד באומגרטן-בוסתנאי, צבי טייטל, ו"הגדעוני" אברהם ליכובסקי. לרשותם עמדו שני מכשירי קשר וכלי עבודה הובאו מאיטליה על ידי ארבעת המלווים. המלווים הגיעו מאיטליה בספינה של ה"אווז" ועלו על סיפון ה"רפיח", שהמתינה באחד האיים לאחר שנסתיימה הכנתה להפלגה. מכשירי הקשר היו מקלטים צבאיים איטלקיים מסוג "דוקטי". כמו כן, היו משדרים מתוצרת עצמית שנבנו באיטליה, ופעלו בגלים כפולים עם גביש אחד של 7,000 ק"ס לכל מכשיר כגל ראשי, וגבישים של 4,000 ו-6,000 ק"ס.
785 המעפילים נאספו בזאגרב, בלגרד, ובמחנה באזור ההעמסה בנמל היציאה באקאר שביוגוסלביה (היום בקרואטיה).. האונייה הפליגה לדרכה ב-26 בנובמבר 1946, כשעליה למעלה משמונה מאות מעפילים: כשש מאות יוצאי רומניה, כמאתיים מהונגריה וכשלושים מבולגריה. היו בהם שני גרעיני תנועות נוער, 50 קשישים ו-80 ילדים. השאר בגילאים שונים, וגברים ונשים בכמות שווה. השלטונות המקומיים שיתפו פעולה בגלוי ובאופן הדוק וידידותי וסייעו בקליטת המעפילים לפני עלותם לספינה. ההעלאה לסיפון האונייה התנהלה באופן גלוי ומסודר בפיקוח השלטונות בשעות הערב. לאחר שעלו, מונו מבין המעפילים סדרנים, שהיו אחראים לניקיון ולחלוקת מזון. הם הונחו לשהות בבטן האוניה למרות הצפיפות, כדי שהאונייה לא תתגלה.
על-פי התוכנית, "רפיח" הייתה אמורה להגיע לאי "כמילי", שם הייתה אמורה לפגוש בסירה שתאסוף חלק מהצוות היווני. האוניה הפליגה בין האיים הדודקאנסיים של יוון. בשל הסערה בים, השיט רב החובל את האונייה לאורך חופי האיים, אולם לא הגיע לכמילי.
טביעת האנייה
בבוקר 7 בדצמבר, לאחר שבעה ימי הפלגה, גברה הסערה. רב החובל ניסה למצוא מחסה במפרץ לחופי האי הקטן "סירנה". הוא כשל בניסיונו לעגון, והאוניה התנגשה בסלעים, ניזוקה ומים החלו לחדור לתוכה. הצוות הורה למעפילים המבוהלים לקפוץ למים הסוערים, בגלים גבוהים, בחשיכה, על מנת להציל את חייהם. התינוקות נזרקו למי שכבר שהה במים.
במשך כארבעים דקות ניסו המעפילים להגיע אל החוף. חלקם קפצו אל הסלעים הסמוכים לחוף, וחלקם אל הים. מכשיר הקשר חולץ מבטן האניה על ידי 'הגדעוני' אברהם ליכובסקי. ה"רפיח" טבעה לאחר כשעה. שמונה גופות נמשו מן הים ונקברו באי. מספר הנעדרים אינו ידוע. על האי רכשו הניצולים, ממשפחה שהתגוררה עליו, עדר של כעשרים כבשים בתמורה לחפציהם האישיים. לבסוף הצליח 'הגדעוני' לשדר לשלוחת 'המוסד' באתונה על מיקום טביעת 'הרפיח'. גולדה מאיר ביקשה מהנציב העליון הבריטי לסייע בחילוץ.
חילוץ מסירניה
ביום השלישי לשהותם של המעפילים על האי, איתרו טייסים בריטים את הניצולים, והצניחו להם מזון, בגדים, שמיכות ועזרה ראשונה. יום לאחר מכן הגיעה לאי משחתת יוונית, שפינתה לרודוס את צוות המלחים הזרים ואת 21 החולים והפצועים. ב-13 בדצמבר הגיעו שתי משחתות בריטיות - "שברון" ו"פרובידנס", העלו את הניצולים ואת המלווים על סיפונן. לפני שחולצו מן האי, השליכו המלווים את מכשירי הקשר לים.
המעפילים הועברו למחנות המעצר בקפריסין. שם שהו כשנה עד עלייתם לישראל. הבריטים הגישו חשבון על הוצאותיהם השונות בגין פרשת הטביעה לסוכנות היהודית.
ביקור באתר הטביעה
במסגרת סיור בים האיגאי ביקרה אח"י אילת (א-16) באי סיריניה תושבים הראו את מקום הטביעה וקבורת הטבועים.
רגרסיה אורדינלית
רגרסיה אורדינלית היא מודל רגרסיה בסטטיסטיקה בו המשתנה המוסבר נמדד בסולם מדידה סודר. מודלים כאלה שימושיים במיוחד במדעי החברה, שם נעשה שימוש נרחב במשתנים הנמדדים בסולם לייקרט.
סימונים
יהיה Y משתנה הנמדד בסולם מדידה סודר, שיכול לקבל C ערכים שונים. נסמן את הערכים ש-Y מקבל ב-y_1 עד y_C, כאשר. ללא הגבלת הכלליות נניח כי.
כן יהיו X_1,...X_p משתנים מסבירים, פרמטרים ממשיים, ו- פרמטרים ממשיים המקיימים.
נסמן. כן נסמן ב-x את הערך הנצפה של המשתנה X.
מודלים ליניאריים
מודל ליניארי עבור Y הוא , כאשר g היא פונקציית קישור. בחירות שונות של g מובילות למודלים שונים ממשפחת מודלים זו. במובן מסוים ניתן לראות מודל זה כמודל ליניארי מוכלל. יש להניח את כל ההנחות הסטנדרטיות שמודל רגרסיה אמור לקיים.
יש לשים לב כי בניסוח זה, ערך חיובי של \beta משמעותו אפקט שלילי, במובן שאם \beta גבוה יותר, ההסתברות כי Y יקבל ערך נמוך תגדל. מסיבה זו, יש הנוהגים להגדיר את המודל כפונקציה של. מבחינה מעשית ההבדל היחיד הוא שאומדני הפרמטרים של המודל יהיו בסימנים הפוכים. לכן, כאשר משתמשים בתוכנה, יש לשים לב איך המודל מוגדר על ידי התוכנה, וזאת כדי לאפשר אינטרפרטציה נכונה של האומדנים.
מודל לוגיסטי מצטבר
אם g היא פונקציית הלוגיט:, המודל המתקבל נקרא מודל לוגיסטי מצטבר. כפי שצוין מעלה, ניתן לגזור מודל זה מהנחת קיום משתנה נסתר, בדומה לגזירת מודל הרגרסיה הלוגיסטית.
על פי מודל זה
בדומה למודל רגרסיה הלוגיסטית, גם במודל זה יש לפרמטרים \beta פירוש של לוג יחס סיכויים:
יש לשים כי כאן הלוגריתם של יחס הסיכויים אינו קבוע לכל ערכי X אלא פרופורציונלי להפרש בין שני ערכים ספציפיים של X.
מודל פרוביט מצטבר
נסמן ב-\Phi(s) את פונקציית ההתפלגות המצטברת של משתנה מקרי נורמלי סטנדרטי, ונגדיר את פונקציית הקישור להיות. המודל המתקבל הוא נקרא מודל פרוביט מצטבר. ניתן לגזור מודל זה מהנחת קיום משתנה נסתר שהתפלגותו נורמלית. מודל זה שימושי פחות ממודל הלוגיט, מכיוון שאין לפרמטרים שלו אינטרפרטציה ברורה. כמו כן, בדרך כלל מודל הלוגיט ומודל הפרוביט מניבים תוצאות דומות.
מודל לא סימטרי
פונקציות הקישור לוגיט ופרוביט סימטריות במובן ש-P(Y \le j) מתקרב ל-0 באותו הקצב שבו הוא מתקרב ל-1. באינטרפרטציה על פיה ערכו של Y נקבע על ידי משתנה נסתר Y^*, השימוש בפונקציות קישור אלה ודומותיהן מניח כי Y^* הוא בעל התפלגות סימטרית.
תחת הנחות אלה, מתאים יותר לבחור פונקציית קישור לא סימטרית. למקרה של משתנה נסתר בעל התפלגות מצודדת ימנית מומלץ לבחור כפונקציית הקישור את פונקציית הלוג-לוג המשלימה (complementary log-log):. באופן דומה, כאשר מניחים שלמשתנה הנסתר הוא התפלגות מצודדת שמאלית, מתאימה יותר פונקציית הקישור לוג-לוג:.
מודלים אחרים
קיים מגוון רחב של מודלים אחרים לרגרסיה אורדינלית. שלבי הברמן הציע ליישם את המודל הלוג ליניארי לניתוח משתנה סודר בהינתן משתנים מסבירים. ליאו גודמן הציע מודלים מכפלתיים, וכן משפחת מודלים המהווה הרחבה של המודל הלוג ליניארי שכוללת בתוכה איבר לא ליניארי (אחד המודלים הנפוצים ממשפחת מודלים זו ידוע בשם מודל RC). מודלים לא ליניאריים המתקבלים על ידי השמטת הנחות לגבי השונות של המשתנה הנסתר הוצגו על ידי פיטר מק-קאלאך.
כן יש מגוון רב של מודלים בייסיאניים ומודלים של למידת מכונה.
סמוט
סמוּט (באנגלית: smoot) היא יחידת מידה למרחק ששמשה למדידת אורכו של גשר הרווארד שחוצה את נהר הצ'ארלס ומגשר בין בוסטון לקיימברידג'. היחידה קרויה על שמו של אוליבר סמוט, שהיה מועמד להיות חבר באחווה למבדה-כי-אלפא ב-MIT.
היסטוריה
בחודש אוקטובר 1958 נישא סמוט על ידי חבריו לאחווה לאורך הגשר. יחידת המידה שווה בערכה לגובהו של סמוט (חמש רגל ושבעה אינצ'ים, שווה ערך ל-1.70 מטר), והגשר נמדד להיות באורך של "364.4 סמוט עם שגיאה של אוזן אחת". סימוני המרחק לאורך הגשר נראים עד היום והם מתוחזקים בכל שנה על ידי המועמדים להצטרפות לאחוות למבדה-כי-אלפא. הסימונים מופיעים בדרך כלל כל 10 סמוטים, אם כי יש סימונים מיוחדים, למשל לא סומן קו ה-70 סמוט אלא יש דווקא סימון ל-69 סמוט. במקום שבו עובר הסימון ל-182.2 סמוט כתובות המילים "Halfway to Hell" ("חצי הדרך לגיהנום") בליווי חץ המצביע לעבר MIT. הסימונים הפכו לחלק מפולקלור העיר עד כדי כך שהמשטרה משתמשת בהם לעיתים כדי לדווח על מיקום תאונות לאורך הגשר.
יחידת המידה הקרויה על שמו של סמוט הייתה רק תחילת הקריירה של אוליבר סמוט, שסיים את לימודיו בשנת 1962. עם השנים הוא מונה להיות יו"ר מכון התקנים האמריקאי (ANSI) ונשיא ארגון התקינה הבינלאומי (ISO).
דיסקוגרפיה של אניטה
לריסה ממקדו מאצ'אדו הידועה בשם הבמה אניטה (Anitta), היא זמרת, פזמונאית, שחקנית, רקדנית, ומפיקה מוזיקלית. במהלך כל הקריירה שלה הוציאה אניטה ארבעה אלבומי אולפן, מיני-אלבום, אלבום הופעה, 27 סינגלים ו-35 וידאו קליפים ובנוסף, זכתה במספר פרסים, כשהבולטים ביותר מביניהם הם 6 פרסי המוזיקה של MTV אירופה. בין היתר הוציאה אניטה את השיר "Sim ou Não", שזה להצלחה מסחררת בברזיל, את "Paradinha", שהצליח לשחזר את הצלחתו, את "Sua Cara", שביומו הראשון ביוטיוב צבר למעלה מ-25 מיליון צפיות. דבר אשר הופך אותו לקליפ השלישי הנצפה ביותר בכל הזמנים ב-24 שעות ביוטיוב, ול-9 הנצפה ביותר בכל הזמנים.
בשנת 2017, השתתפה אניטה במספר להיטים כשהבולט ביותר מביניהם "Loka", זכה להצלחה עולמית, ומכירותיו עומדות על כלמעלה מ-1.8 מיליון עותקים. בנוסף לכך, במהלך כמה חודשים היה הקליפ של השיר, לקליפ הנשי הנצפה ביותר של שנת 2017.
דגל מצרים
דגל מצרים הוא דגלה הלאומי של מצרים. העיצוב הנוכחי של הדגל אומץ ב-4 באוקטובר 1984, על בסיס דגל שאומץ לאחר מהפכת הקצינים החופשיים ב-1952. הדגל הוא טריקולור המורכב משלושה פסים אופקיים בצבעים אדום (למעלה), לבן ושחור, ובמרכזו יש עיט זהב.
דגל זה הוא האחרון בשורה של דגלים ששיקפו את התהפוכות שעברה מצרים עם השנים.
היסטוריה
הדגל המצרי המודרני הראשון היה הדגל העות'מאני,ששימש כדגל איילט מצרים מכיבוש מצרים בידי העות'מאניים ב-1517. כאשר מוחמד עלי פאשא השתלט על מצרים כבש את מצרים מידי הצרפתים, הוא אימץ דגל דמוי הדגל העות'מאני, בעל סהר וכוכב על רקע אדום.
ב-1881 אימצה הח'דיוות דגל חדש בו שלושה סהרים ובכל אחד כוכב. דגל זה שימש גם כדגל סולטנות מצרים.
במהלך מהומות 1919 במצרים, הניפו ההמונים דגל ירוק שעליו סהר וצלב, כסמל לאיחוד בין המוסלמים והנוצרים במצרים.
דגל מממלכת מצרים
לאחר הקמת ממלכת מצרים ב-1922, אימצה הממלכה דגל חדש, בו הוחלף הרקע מאדום לירוק, צבע אסלאמי קלאסי, עם סהר יחיד ובו שלושה כוכבים. הכוכבים סימלו את שלושת הטריטוריות של הממלכה: מצרים, נוביה וסודאן.
דגל רפובליקת מצרים
ב-1952 הודח המלך פארוק במהפכת הקצינים החופשיים, והושם קץ לממלכת מצרים, שהוחלפה ברפובליקת מצרים. הרפובליקה שמרה באופן רשמי על דגל ממלכת מצרים, אך אימצה לצידו דגל מהפכני, שיהווה את הבסיס לדגל מצרים מכאן ואילך: טריקולור אדום - לבן -שחור, שעליו עיט צלאח א-דין. במרכז העיט הוצבו הסהר ושלושת הכוכבים על רקע ירוק, שנלקחו מדגל ממלכת מצרים.
דגל הרפובליקה הערבית המאוחדת
ב-1958 אוחדו מצרים וסוריה במסגרת הרפובליקה הערבית המאוחדת. בדגל של הפדרציה נעשה שימוש בטריקולור המצרי, שזוהה עם צבעי הלאומיות הכלל-ערבית, ועליו הוצבו שני כוכבים ירוקים, שנלקחו מדגל סוריה. שני הכוכבים נועדו לסמל את מצרים וסוריה, שתי המדינות בפדרציה.
למרות ביטול האיחוד ב-1961 המשיכה מצרים להיקרא הרפובליקה הערבית המאוחדת עד 1971, לאחר מות גמאל עבד אל נאצר.
בשנת 1972 אוחדו מצרים, לוב וסוריה באיחוד הרפובליקות הערביות, ושלושת המדינות אימצו דגל בעל הטריקולור המצרי ועליו הנץ של בני שבט קורייש.
בשנת 1984 הוחלף הנץ בעיט צאלח א-דין, הפעם רק בתוך הקו הלבן וללא עיטורים אחרים.
עיצוב
הדגל הוא טריקולור המורכב משלושה פסים אופקיים בצבעים אדום (למעלה), לבן ושחור, כמקובל במספר מדינות ערביות ובמרכזו יש עיט זהב. עיט זה היה סמלו של צלאח א דין, הכובש המוסלמי מהמאה ה-12.
לכל אחד מהפסים בדגל משמעות סימבולית שקשורה לשחרור הערבי. הפס האדום מסמל את התקופה שלפני המהפכה, תקופה שאופיינה במאבק נגד המונרכיה ובכיבוש הבריטי של המדינה. הפס הלבן מסמל את טבעה חסר האלימות של המהפכה עצמה. הפס השחור מסמל את סוף דיכוי העם המצרי בידי המונרכיה ואת סוף ימי האימפריאליזם.
ראמה התשיעי, מלך תאילנד
פומיפון אדוניאדט, ראמה התשיעי (בתאית: พระบาทสมเด็จพระปรมินทรมหาภูมิพลอดุลยเดช, מאז 1987 ידוע בתור המלך פומיפון הגדול; 5 בדצמבר 1927 – 13 באוקטובר 2016) היה מלך תאילנד והצאצא התשיעי לשושלת צ'אקרי. הוא הומלך ב-9 ביוני 1946 אך מלך בפועל רק מ-5 במאי 1950. תקופת כהונתו הרשמית נמשכה למעלה מ-70 שנה, ובכך הוא הפך במותו לאחד משליטי המדינה בעלי מספר שנות הוותק הגבוהים ביותר בעולם.
לימודיו
פומיפון נולד בקיימברידג', מסצ'וסטס, ארצות הברית. לאחר שלמד בבית ספר יסודי בבנגקוק, עבר עם שישה מבני משפחתו לשווייץ, שם למד ב-École Nouvelle de la Suisse Romande ולאחר מכן באוניברסיטת לוזאן שבה למד משפטים ומדע המדינה.
מלכותו
לאחר מותו המסתורי (ספק רציחתו) של אחיו הבכור, אנאנדה מאהידון (ראמה השמיני, מלך תאילנד, Ananda-Mahidol על־פי הכתיב המסורתי הפאלי/הודי), הומלך פומיפון ב־9 ביוני 1946. אך לא מלך מיד, אלא השלים את לימודיו בעוד דודו, הנסיך רנגסיט, אחז בכתר למעשה עד להמלכה בפועל ב-5 במאי 1950. כמה ימים לאחר מכן הוא נשא את מום ראצ'וונסה סיריקיט קיטיאקון ולהם ארבעה ילדים.
בשנת 1973 נקט פומיפון עמדה ברורה כאשר התבטא כנגד משטרו הצבאי של טאנום קיטיאצ'ון ובעד משטר דמוקרטי בתאילנד, ומאז התערב בפוליטיקה מספר פעמים ניכר, כולל נאום טלוויזיה ב-1992 בו התעקש על הדחתו של רמטכ"ל צבא תאילנד, סוצ'ינדה קראפריון. פומיפון לא היסס גם לתמוך רשמית בהפיכה הצבאית שהביאה ב־2006 לסילוקו של ראש הממשלה, המיליארדר תאקסין צ'ינוואט. פומיפון ניהל בהצלחה משא ומתן עם המנהיגים הצבאיים המתחלפים כדי להשיב את הדמוקרטיה לממלכה, אך לבסוף העביר את המושכות לצבא בשנת 2014.
מחוות למלך
יום הולדתו של המלך, 5 בדצמבר, הוא יום חג חשוב בכל רחבי תאילנד ונחגג ברוב שמחה, משתה ואכילה.
תאים רבים מתייחסים ברצינות רבה לכל רמיזה המעליבה את המלך, יהא זה מצד זרים או תאים.
ב-5 במאי 1987, לאחר משאל עם, קיבל המלך את התואר "הגדול".
רכושו
בשנת 2011 הוערך הונו האישי ב-30 מיליארד דולר והוא נחשב בן המלוכה העשיר בעולם.
מותו
ב-13 באוקטובר 2016 מת אדוניאדט לאחר שבחודשים הקודמים למותו דווח בתקשורת כי הוא סובל מהידרוצפלוס ואי-ספיקת כליות. בנו הנסיך מאהה וצ'יראלונגקון ירש את מקומו והוכתר למלך ב-1 בדצמבר 2016, לאחר תום תקופת האבל. כעבור שנה, באוקטובר 2017, נערך עבורו טקס הלוויה מפואר –שבו השתתפו מאות אלפי משתתפים – בו נשרפה גופתו, ואפרו הועבר אל שני מקדשים בודהיסטיים בהם שוכנים שרידיהם של מלכי העבר.
כ"ח בטבת
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בכ"ח טבת היא ברוב השנים פרשת וארא. אבל אם בר המצווה חל בשנה המתחילה ביום חמישי פרשת בר המצוה היא פרשת בא.
אנתרופולוגיה
אַנְתְּרוֹפּוֹלוֹגְיָה (באנגלית: Anthropology) היא תחום מדעי העוסק בחקר תרבות האדם באופן הוליסטי על היבטיו השונים (מיוונית: אנתרופוס, άνθρωπος – "אדם" + לוגיה, λογία – תורה; תורת האדם). השיוך המדעי של אנתרופולוגיה, תלוי באוריינטציה המחקרית של החוג או המחלקה באוניברסיטה, ואף בזיקה של התחום לדיסציפלינות אחרות במוסד האקדמי. במדינת ישראל ובמדינות אחרות בעולם, שיוך זה הוא בדרך כלל במדעי החברה או ההתנהגות. יחד עם זאת, לעיתים, באוניברסיטאות בארצות הברית ובבריטניה, אנתרופולוגיה נלמדת גם במסגרת מדעי הטבע או הרפואה, ולעיתים רחוקות גם במדעי הרוח.
מוקדי ההתבוננות האנתרופולוגית
עיקר עניינה של האנתרופולוגיה הוא, בחקר תרבות האדם בכדור הארץ בשלל התקופות. האנתרופולוגיה מתייחסת לשפה, תקשורת וסמלים ובמשמעות שהאדם יצר סביב אלמנטים אלו בתרבותו שלו. כמו-גם, בהשפעות השונות של האדם ושל סמליו על הסביבה לאורך השנים. זאת ועוד, האנתרופולוגיה חוקרת כיצד המשמעות נוצרת ומשתנה דרך התבוננות בקשת רחבה מאוד של תופעות ותפישות, וביניהן: האוכל והכנתו, מיניות וביטוייה, אופני העיסוק הפוליטי והדתי, היחס הרפואי, חקר אמנות, חקר תפיסות של עצמי, חקר רגשות, תפישות כלכליות והשפעתן, חקר תפישות של זהות, תפישת הביתיות והמשפחתיות, צריכה, אלימות, קיימות ועוד. בעבר, המחקר האנתרופולוגי התמקד בהשוואה בין תרבויות שונות באזורים גאוגרפיים מרוחקים, אך כיום האנתרופולוגיה עוסקת גם בחקר חברות כשלעצמן באזורים גאוגרפיים קרובים. לפיכך, ההבחנה בין הרכיבים הללו, תרבות וחברה, היטשטשה. מכאן באופן מדעי נוצרו שתי אסכולות באוניברסיטאות, אנתרופולגיה חברתית ואנתרופולוגיה תרבותית. מבחינה מתודולוגית, האנתרופולוגיה עושה שימוש באתנוגרפיה ככלי מרכזי העוסק בתיאור תופעות תרבותיות, המתבססת (בעקבות אמיל דורקהיים) על תצפית משתתפת, שיטת חקר המאפשרת להקיף מנעד רחב של ידע.
ענפי העץ האנתרופולוגי
ניתן לחלק את האנתרופולוגיה לארבעה תחומים עיקריים:
כמו כן בהמשך לכך, מתודולוגית, נהוג לחלק את מסגרת המחקר האנתרופולוגי בין אם הוא כמותני או איכותני לשניים:
היסטוריה של האנתרופולוגיה ומוסדותיה
האנתרופולוג אריק וולף אפיין בעבר את האנתרופולוגיה כמדעית ביותר מבין מדעי הרוח, או הרוחנית ביותר מבין מדעי החברה.
האנתרופולוגיה החלה את דרכה כתוצר של תנועת הנאורות בתחילת המאה ה-18. בתקופה זו, האירופאים החלו לחקור בשיטתיות את ההתנהגות האנושית. מסורות המשפט, ההיסטוריה, הפילולוגיה (חקר נוסחים ומקורות כתובים) והסוציולוגיה התפתחו, ותרמו להתפתחות מדעי החברה, שהאנתרופולוגיה היא אחת מהם.
הזרם הרומנטי שהופיע כתגובת נגד לנאורות, הוציא מתוכו הוגים כהרדר ולאחר מכן וילהלם דילתיי. דילתיי הניח את הבסיס למושג תרבות, המרכזי לתחום חקר האנתרופולוגיה.
תנועות אינטלקטואליות של הנאורות ולעומתה הרומנטיקה, התמודדו בעבר עם אחת הסתירות המובְנות הקיימות בעת החדשה: ככל שהעולם נעשה יותר נגיש ויותר מאוחד ומשולב, חווית האנשים היא של התפוררות והיפרדות מהכלל. התלות ההדדית בכלכלה לא הובילה לסולידריות אנושית גדולה יותר, אלא היא חופפת לפערים גדלים והולכים על רקע גזעי, אתני-לאומי, דתי ומעמדי, תהליך התפוררות זה נוצר כבר במאה ה-16, והואץ במאה ה-19.
מתאו מדווס
מתאו מדווס (באיטלקית: Matteo Medves; נולד ב-20 ביוני 1994) הוא ג'ודוקא איטלקי, המתחרה בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג, שהוכתר פעמיים כסגן אלוף אירופה (2018 ו-2019).
אנתרופולוגיה
חקר "הפראים" – כחלק ממדעי הטבע
מבחינה מוסדית, האנתרופולוגיה קיבלה מעמד עצמי נפרד משאר מדעי הטבע, בעקבות כותבים כמו הרוזן בופון, אשר חקרו תרבויות וקבוצות אנשים במושבות (קולוניות) האירופאיות שמחוץ לאירופה. חקר השפה, התרבות, הפיזיולוגיה והארטיפקטים (ה"ממצאים") של מושבות אלו נעשה פחות או יותר במקביל לחקר החי והצומח באותם מקומות. לכן, למשל, לואיס הנרי מורגן היה יכול לכתוב גם על "הליגה של האירוקוי" וגם על "הבונה האמריקאי ופועלו". זו גם הסיבה שהתרבות החומרית של עמים "מתורבתים" כמו סין תמיד הוצגה במוזיאונים יחד עם אמנות אירופאית, בעוד שחפצים מאפריקה או תרבויות אמריקניות ילידיות הוצגו במוזיאוני טבע יחד עם עצמות דינוזאורים.
מתאו מדווס
בפברואר 2017, זכה מדווס לראשונה במדליית זהב באליפות איטליה. באותו החודש הוא זכה במדליית כסף טורניר 'European Open Rome'. בספטמבר 2017, מדווס זכה במדליה הראשונה שלו בתחרות מהסבב העולמי כאשר זכה במדליית ארד בגראנד פרי זאגרב.
אנתרופולוגיה
המעבר למדעי הרוח
בשנים האחרונות השתנו נוהגי האוצרות באופן דרמטי, והאנתרופולגיה עצמה, על עברה, הפכה למושא מחקר ביקורתי וגם נושכני על התנהגות השלטון הקולוניאלי והשוביניזם והאימפריאליזם האירופאי.
היפרדות האנתרופולוגיה ממדעי החלה בסוף המאה התשע עשרה ותחילת המאה העשרים.
מתאו מדווס
באליפות אירופה 2018 שנערכה בתל אביב, זכה מדווס במדליית כסף לאחר שניצח 4 מתוך 5 קרבות. בקרב הראשון הוא ניצח את קיליאן לה-בלוש הצרפתי, בשמינית הגמר הוא ניצח את שולט גורדיאנץ ההונגרי וברבע הגמר גבר על ניג'אט שיחאליזדה האזרי. בחצי הגמר מדווס ניצח את מרקו גוסיץ' המונטנגרי ובגמר הפסיד לאדריאן גומבוץ הסלובני. באליפות אירופה 2019 שנערכה במינסק כחלק מהמשחקים האירופיים, זכה מדווס שוב במדליית הכסף לאחר שניצח 4 מתוך 5 קרבות כאשר נכנע בגמר לגאורגי זנטראיה האוקראיני.
פרסים
מקור:
אנתרופולוגיה
חקר חברות קדומות, נדודים, וגזעים
בספרו של תומאס קנת פנימן "מאה שנות אנתרופולוגיה" משנת 1935, בה שלטה עדיין השיטה ההשוואתית לפיה כל החברות עוברות תהליך אבולוציוני אחיד מהפרימיטיבי ביותר עד למפותח ביותר, נכתב כי חברות לא-אירופאיות ייצגו "מאובנים חיים" שניתן לחקור אותם על מנת ללמוד על עברן של החברות האירופאיות. מלומדים כתבו לעיתים מפרי דמיונם על היסטוריות של נדודי עמים קדומים פרהיסטוריים, על סמך התבוננות בשבטים נודדים.
החוקרים בתקופה זו מיינו דירגו וסיווגו את בני האדם על פי מושגי גזע, שהתבססו על ההבדלים הביולוגיים ביניהם.
הפיצול למדעי הטבע, הרוח והחברה
במאה ה-20 החל פיצול בתחום המדעים כולם, סביב שלושה מוקדים עיקריים: מדעי הטבע, מדעי הרוח, ומדעי החברה.
האנתרופולוגיה אינה עומדת כולה באף אחת משלוש הדיסציפלינות הללו, וכל ענף ממנה שואב מכל שלושת סוגי המדע, במינונים שונים.
התצפית המשתתפת
בנוסף לשיטות שהתקבלו ממדעי הטבע, בחקר האנתרופולוגי פותחה גם שיטה חדשה, שיטת תצפית משתתפת בעקבות אמיל דורקהיים, כנגד "חוקרי כורסה" שהציגו השערות ממוחם הפורה. השיטה דרשה את הגעתו של החוקר למקומם של הנחקרים, ולחיות איתם בתנאי השטח לצורך מעורבות והכרה מלאה ומעמיקה של מושא המחקר.
המונח "תרבות" הוא מרכזי בתחום, והגדרתו שנויה במחלוקת. אחת ההגדרות לתרבות הוא היכולת הכלל אנושית לחשיבה, למידה ופעולה חברתית באמצעות מסורות שורדות כתוצר של התפתחות האדם (האבולוציה האנושית).
לפי ההסבר ההתפתחותי, התרבות מותאמת לתנאי הסביבה המקומית, דרך אמונות ומנהגים. לאור זאת, מכלילים האנתרופולוגים במושג תרבות הן את הטבעי והן את המלאכותי, ומשתמשים בו כרעיון שחוצה את גבולות הטיפול בחקר תופעות שבאירופה הופרדו זה מזה ומודרו כמו פוליטיקה, דת, משפחה, וכלכלה. היו שראו בתחום זה, מדע מכליל והוליסטי.
כיום מקובל שהאנתרופולוגיה חוקרת את הממדים הביולוגיים, הלשוניים, החומריים והסמליים של החברה והאנושות בכל צורותיה.
אנתרופולוגיה בועזיאנית והמלחמה בגזענות
אנתרופולוגיה אקדמית נוסדה בידי החוקר היהודי-גרמני האמריקאי פרנץ בועז, שהעמיד דורות רבים של תלמידים בתחום בשיעוריו באוניברסיטת קולומביה ובמוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע. אנתרופולוגיה בועזיאנית הייתה אקטיבית מבחינה פוליטית, פקפקה בממצאי מחקרים שמומנו בידי הממשלה האמריקאית או פטרונים עשירים, וסמכה על ניסויים אמפיריים בלבד. העמדה ה"בועזיאנית" דחתה הכללות נרחבות וניסיונות להעמיד חוקים אוניברסליים.
פרנץ בועז עצמו חקר ילדי מהגרים על מנת להראות ולהוכיח כי גזע ביולוגי אינו קובע דבר, וכי ההתנהגות האנושית היא תוצאה של חינוך ולא של הנתונים הטבעיים.
כשהוא שואב משורשיו הגרמניים, הוא טען כי העולם מלא בתרבויות שונות זו מזו, שניתן למדוד את שונותן כפי שמודדים את מידת הקרבה האבולוציונית (התפתחותית) של יצורים חיים. בועז הדגיש, כי יש לחקור כל חברה בנפרד, וטען כי הכללות בין-תרבותיות כגון אלו שנעשו במדעי הטבע אינן אפשריות במקרה זה. הוא נלחם נגד האפליה כלפי מהגרים, אמריקאים-אפריקאים וילידים (שבאותה תקופה נקראו עדיין "אינדיאנים", כלומר הודים).
הדור הראשון של תלמידיו של בועז כלל את אלפרד קרובר, רוברט לואי ואדוארד ספיר. כל אלו פרסמו מחקרים מפורטים שהיו הראשונים לתאר את החברות הילידיות באמריקה הצפונית והדרומית. במחקרים אלה, הם תקפו בפירוט רב את התפישה הרווחת אז של תהליך התפתחותי אחיד לכלל האנושות, ומדרוג הרמה של חברות שונות על "סולם התפתחותי" זה. ההתמקדות שלהם בשפות ילידיות בסיוע הבלשנות החדשה ביססה את מקומה כמדע כלל עולמי (אוניברסלי) ושחרר את האנתרופולוגיה מהקבעון שלה בשפות הודו-אירופיות.
מרגרט מיד ורות בנדיקט
תלמידותיו הצעירות של בועז היו מרגרט מיד מחברת הספר הפופולרי בארצות הברית "התבגרות בסמואה" החוקר את המיניות המשוחררת לכאורה באפריקה, ורות בנדיקט מחברת הספר הפופולרי "החרצית והחרב" בו הציגה את יתרונות השוויונות ושיתוף הפעולה בין בני האדם, אך גם תמכה בהמשך שלטון קיסר יפן, מתוך תאוריית "כורסה" פרי דמיונה על התנהגות החיילים היפנים במלחמת העולם השנייה. הן הושפעו בידי מייסדי הפסיכולוגיה האנליטית זיגמונד פרויד וקרל יונג וניסו להבין את השפעת התרבות והחברה של אדם על אישיותו.
אך הכללת התחומים הנוספים של פוליטיקה ופסיכולוגיה דחקה אותן ממוקד האנתרופולוגיה, למרות איסוף ופרסום חומר בן שלושה עשורים. וכך ספרי ההמשך שלהן על אנתרופולוגיה כמו "תרבות וחברה" של בנדיקט לא זכו לאהדה רבה.
באוניברסיטת קולומביה נוצרה מלחמת ירושה. מרגרט מיד נועדה, לדעת בועז, לרשת את מקומו. אך ראלף לינטון מונה, והצר את צעדיה, כך שיכלה לפעול אך ורק במשרד שלה במוזיאון להיסטוריה של הטבע.
הספר אנתרופולוגיה מאת אלפרד קרובר
נקודת מפנה באנתרופולוגיה האמריקאית באה עם פרסום ספר הלימוד של אלפרד קרובר "אנתרופולוגיה".
בבריטניה
בעוד שבועז תקף את יריביו על ידי שימת לב לפרטים, בממלכה המאוחדת האנתרופולוגיה המודרנית נוצרה על ידי דחיית החקר ההיסטורי לטובת מדע חברתי שמתמקד בבחינת מצבם של חברות בהווה.
שני שמות החשובים ביותר במסורת זו הם אלפרד רדקליף-בראון וברוניסלב מלינובסקי. שניהם פרסמו את חיבוריהם הראשונים ב-1922. מחקרי השדה הראשונים של רדקליף-בראון באיי אנדמן נערכו בשיטה המסורתית והישנה, אך לאחר שהוא קרא את כתביו של אמיל דורקהיים הוא פרסם תיאור של מחקריו (שהוכתר "תושבי איי אנדמן") ששאב רבות מהסוציולוג הצרפתי. לאחר זמן הוא פיתח גישה הידועה כפונקציונליזם-סטרוקטורלי, שהתמקדה בכיצד מוסדות בחברה גורמים לאיזון במערכת החברתית כדי לשמור על פעילותה ההרמונית והתקינה. מלינובסקי, מאידך, תמך ב"פונקציונליזם" בלבד, תוך שהוא שם דגש על צורכי היחיד, וכיצד החברה עונה על צרכים אלה. מלינובסקי ידוע לא רק בזכות תרומתו התאורטית כי אם גם בגלל האתנוגרפיה המפורטת שלו, תרומתו המתודולוגית העצומה לדיסציפלינה האנתרופולוגית, וכן בגלל יומניו האישיים שפורסמו לאחר מותו. ספרו הקלאסי "ימאים במערב האוקיינוס השקט" (Argonauts of the Western Pacific) יעץ לנסות להביט מ"נקודת המבט של היליד", ולגישה בעבודת שדה שנעשתה לסטנדרטית בתחום.
משנות השלושים המאוחרות ועד לאחר מלחמת העולם השנייה, פורסמה שורה של מונוגרפים וספרים שחיזקו את הפרדיגמה של האנתרופולוגיה החברתית הבריטית. אתנוגרפיות מפורסמות כוללת את "הנואר" מאת אדוארד אוונס-פריצ'רד ו"דינמיקות של שבטיות אצל הטלנסי" ("The Dynamics of Clanship Among the Tallens") מאת מאייר פורטס, וספרים ידועים הם "מערכות אפריקניות של קרבה ונישואין", ו"מערכות פוליטיות אפריקניות".
בצרפת
לאנתרופולוגיה בצרפת יש ייחוס פחות ברור מאשר המסורות הבריטיות או האמריקניות. רבים מחשבים את מרסל מוס כמייסדה של המסורת האנתרופולוגית הצרפתית. מוס היה חבר בקבוצת ה"אני סוציולוג'יק" של אמיל דורקהיים, ובעוד שדורקהיים וחוקרים אחרים חקרו את מצבן של חברות מודרניות, מוס וחבריו (כגון הנרי הוברט ורוברט הרץ) שאבו מהאתנוגרפיה והפילולוגיה על מנת לבחון חברות שלא היו "מפוצלות" כמו החברות הלאומיות האירופאיות. בייחוד, הספרון "על המתנה" של מוס, אשר נעשה לרלוונטי מאוד במחקרים אנתרופולוגיים של חליפין והדדיות.
בשנים שבין המלחמות, ההתעניינות הצרפתית באנתרופולוגיה חפפה לתנועות תרבותיות רחבות יותר כמו סוריאליזם ופרימיטיביזם, ששאבו את השראתם מהאתנוגרפיה. מרסל גריול ומישל לייריס, למשל, צירפו את האנתרופולוגיה לאוונגרד הצרפתי. בזמן זה מה שנודע כ"אתנולוגי" הוגבל למוזיאונים, ולאנתרופולוגיה היה יחס קרוב למחקרי פולקלור.
מעל לכל, קלוד לוי-שטראוס הוא שעזר למסד את האנתרופולוגיה בצרפת. בנוסף להשפעה העצומה של הסטרוקטורליזם בדיסציפלינות שונות, לוי-שטראוס ייסד קשרים עם אנתרופולוגים בריטיים ואמריקאיים. באותו זמן הוא ייסד מרכזים ומעבדות בתוך צרפת על מנת ליצור מוסדות מתאימים בתוך האנתרופולוגיה, בזמן שהוא מכשיר תלמידים משפיעים כמו מוריס גודלייה ופרנסואז אריטייה שישפיעו אחר כך בעולם האנתרופולוגיה הצרפתית. הרבה מהאופי המיוחד של האנתרופולוגיה בצרפת היום הוא כתוצאה מכך שהמחקר מתבצע במעבדות מחקר שממומנות על ידי המדינה, ולא במחלקות האקדמאיות באוניברסיטאות.
אנתרופולוגיה לאחר מלחמת העולם השנייה
לפני מלחמת העולם השנייה, "אנתרופולוגיה חברתית" בריטית ו"אנתרופולוגיה תרבותית" אמריקאית היו עדיין מסורות נפרדות. בקווים כלליים ניתן לומר כי האנתרופולוגים הבריטים שהו יותר זמן בשדה המחקר, חקרו יותר באפריקה ובאסיה, חקרו חברות סטטיות תוך ראיית עולם פונקציונליסטית המדגישה מערכות חברתיות. האנתרופולוגים האמריקאים שהו זמן מועט יותר בשדה, חקרו בעיקר באמריקה הצפונית והדרומית, חקרו חברות דינמיות על סף הכחדה תוך כדי שימת דגש על ההיבטים התרבותיים כגון טקסים וסמלים והשפעתם על החברה. לאחר מלחמת העולם השנייה שתי המסורות התקרבו זו לזו עד כדי מסמוס מרבית ההבדלים ויצירת אנתרופולוגיה "חברתית-תרבותית". בשנות ה-50 וה-60 האנתרופולוגיה הלכה אחר התבנית שהציבו מדעי הטבע. חוקרים כגון ליד סלרס וקליפורד גירץ התמקדו בתהליכי המודרניזציה שמדינות חדשות מפתחות. אחרים, כגון ג'וליאן סטיוארד ולזלי וייט התמקדו בשאלה איך חברות מתפתחות ומתאימות את עצמן לנישה האקולוגית שלהן – גישה שנעשתה פופולרית על ידי מרווין האריס. אנתרופולוגיה כלכלית, שהושפעה מקרל פולניי, ונוסתה בידי מרשל סהלינס וגרג דלטון התמקדה בשאלה כיצד הכלכלה המסורתית התעלמה מגורמים חברתיים ותרבותיים. באנגליה, הפרדיגמה של האנתרופולוגיה החברתית הבריטית החלה להיסדק כשמקס גלקמן ופיטר וורסלי התנסו במרקסיזם וכותבים כמו רודני נידהם ואדמונד ליץ' הכניסו את הסטרוקטורליזם של לוי-שטראוס לתוך המחקרים שלהם.
בשנות ה-80 נושאים של כוח – כגון אלה שנבחנו ב"אירופה והאנשים ללא היסטוריה" של אריק וולף – היו מרכזיים בדיסציפלינה. ספרים כמו "אנתרופולוגיה ושוויון קולוניאלי" דנו בקשר בין האנתרופולוגיה לאי שוויון קולוניאלי, בעוד שהפופולריות הרחבה של מחברים כמו אנטוניו גראמשי ומישל פוקו הביאו נושאים של כוח והגמוניה למרכז ההתעניינות. מגדר ומיניות נעשו לנושא פופולרי, וכך גם היחס בין היסטוריה לאנתרופולוגיה, התעניינות שהושפעה על ידי מרשל סאהלינס, ששאב מלוי-שטראוס ומפרננד ברודה כדי לבחון את היחס בין מבנים תרבותיים לגורמים אישיים.
בשנות ה-80 וה-90 מחברים כמו ג'ורג' מרכוס וג'יימס קליפורד עסקו בסמכות אתנוגרפית ובאיך ולמה ידע אנתרופולוגי אפשרי וסמכותי. השאלות הללו עלו כחלק מנטייה כללית לפוסטמודרניזם שהיה פופולרי באותו זמן, כשאחת מכותרותיו הייתה "משבר הייצוג" ו"מבט רפלקסיבי" של החוקר על עצמו. כיום אנתרופולוגיה מתמקדת בגלובליזציה, ברפואה ובביוטכנולוגיה, בזכויות ילידים ובאנתרופולוגיה של אירופה.
אנתרופולוגיה יישומית
אנתרופולוגיה יישומית עוסקת ביישומן של התאוריות האנתרופולוגיות והמתודולוגיה האתנוגרפית על מנת להפיק ידע שיסייע לבעיות וסוגיות קונקרטיות. אנתרופולוגים יישומיים עוסקים בתחומים מגוונים, כגון בריאות הציבור, צרכנות, ובעיות הגירה. דוגמה למחקר אנתרופולוגי-יישומי יהיה חקר התנהגויות מרחביות של אוכלוסיות עירוניות לצורך שיפוץ המרחב העירוני, כך לדוגמה יתכננו אחרת גן ציבורי בשכונה חרדית לעומת שכונה חילונית. דוגמה נוספת היא שימוש בטכניקות חקירה של האנתרופולוגיה הפיזית לצרכים של זיהוי פלילי.
פוליטיקה באנתרופולוגיה
ההתעסקות המסורתית של האנתרופולוגיה בתרבויות שאינן מערביות עירבה אותה בפוליטיקה בדרכים שונות. יש הטוענים כי עמים ילידים מרגישים לעיתים כי האנתרופולוגיה היא סוג אקדמי של קולוניאליזיציה, שמתקיימת רק בשל השימוש שלה בתרבות הילידית, פעמים רבות ללא רשות. בתקופה שלפני מלחמת העולם השנייה, אנתרופולוגים בריטים, ובעיקר אלה שעבדו באפריקה, נחשבו כמשתפי פעולה עם הכוחות הקולוניאליים. היום דאגות אלה מתבטאות בצורה של דאגה על ניצול של משאבים ביולוגיים ובעלות על תרבות ילידית, וכן מאבקים מתמשכים לשימור שרידים ילידיים ותרבות חומרית.
הדגש של האנתרופולוגיה האמריקאית על יחסיות תרבותית וההתנגדות למושג הגזע תמיד היה פוליטי. כפי שצוין למעלה, בועז היה רפורמטור חברתי ידוע, שהאקטיביזם שלו וההוראה המסורתית האנתרופולוגית שלו היו קשורים זה בזה.
ההתפתחות של סוציו-ביולוגיה בשנות השישים נתקלה בהתנגדות של אנתרופולוגים כגון מרשל סהלינס, שטען כי רעיונות כאלה הם חזרה על טעויות העבר. מחברים כמו קווין ב. מק'דונלד שאבו מפסיכולוגיה פסיכופסיכה על מנת להסביר את האנתרופולוגיה הבועזיאנית, כשהוא טוען כי בואזיניזם הוא חלק מאסטרטגיה חוצנית ליישב את הנגב. מחקר על ידי ליטלפילד תומך בגישה זו, אף שרבים הצביעו על חוסר הלמדנות של מק'דונלד, ועל נקודות המוצא האנטי-חוצנית שלו. מחברים כמו ג'ון רנדל בייקר המשיכו לפתח את המושג הביולוגי של גזע בשנות ה-70 של המאה ה-20, וההתפתחות של הגנטיקה הייתה מרכזית בחזית זו. ככל שהגנטיקה התפתחה כמדע, אנתרופולוגים ביולוגיים כמו ג'ונתן מרקס המשיכו להתנגד לרעיונות עממיים של גזע, יחד עם התייחסות להתפתחויות האחרונות בביולוגיה.
בבית של פיסטוק
בבית של פיסטוק היא סדרת בת של סדרת הטלוויזיה הישראלית לילדים "רגע עם דודלי". הסדרה הופקה על ידי הטלוויזיה החינוכית במשך שתי עונות בשנים 1981-1983 וכללה 29 פרקים, מהם 18 פרקים שצולמו בעונה הראשונה בשחור-לבן ו-11 פרקים שהוסרטו בצבע בעונה השנייה. הסדרה שודרה בשידורים חוזרים לאורך שנות השמונים והתשעים וזכתה לפופולריות רבה בקרב ילדי ישראל.
פינות בתוכנית
בפרקי התוכנית שובצו מספר פינות בהן הוצגו סרטוני אנימציה ובובות, שלא היו קשורות לעלילת הפרק.
הפקה
הסדרה הופקה בתקציב נמוך משמעותית מסדרת האם "רגע עם דודלי". למעט פרקים מיוחדים היא צולמה רובה ככולה באולפני הטלוויזיה החינוכית ברמת אביב. החל מעונתה השנייה, זו הייתה ההפקה הראשונה של הטלוויזיה החינוכית שצולמה בצבע.
שיר הפתיחה של התוכנית, אשר נקרא "הבית של פיסטוק", נכתב על ידי לאה נאור, הולחן על ידי נורית הירש, ובוצע על ידי אילנית.
מעבד תבניות
מעבד תבניות (הידוע גם כמנוע תבניות או מנתח תבניות) הוא תוכנה המיועדת לשלב תבניות עם מודל נתונים כדי לייצר מסמכי פלט. השפה שבה כתובות התבניות ידועה כשפת תבניות (templating language). למטרות מאמר זה, מסמך פלט הוא כל סוג של פלט מעוצב, כולל מסמכים, דפי אינטרנט או קוד מקור (בהפקת קוד מקור), בשלמותם או בחלקים. מנוע תבניות כלול בדרך כלל כחלק ממערכת תבניות אינטרנט או שלד תוכנה, ועשוי לשמש גם כקדם-מעבד או מסנן.
דוגמה פשוטה לתבנית היא אינטרפולציה של מחרוזת:
תכונות אופייניות
מנועי תבניות כוללים בדרך כלל תכונות המשותפות לרוב שפות התכנות העיליות, עם דגש על תכונות לעיבוד טקסט פשוט.
תכונות כאלה כוללות:
מנועי תבניות משובצים
בעוד שמעבדי תבניות הם בדרך כלל תוכנה עצמאית, המשמשת כחלק ממערכת או שלד תוכנה, שפות תבניות פשוטות נכללות גם בתכונות עיבוד המחרוזות של שפות תכנות למטרות כלליות, ובתוכנות עיבוד טקסט, בפרט עורכי טקסט ומעבדי תמלילים. שפות התבניות הן בדרך כלל שפות פשוטות, להחלפה בלבד, בניגוד לכלים המתוחכמים יותר במעבדי תבניות מלאים, אך גם הן עשויות להכיל מעט לוגיקה.
דוגמאות פשוטות כוללות מחרוזות בפורמט הדפסה 'printf', שנמצאות בשפות תכנות רבות, וקטעי טקסט, שנמצאים במספר עורכי טקסט ועורכי קוד מקור. במעבדי תמלילים, תבניות הן תכונה נפוצה, בעוד שמילוי אוטומטי של התבניות מכונה לעיתים קרובות מיזוג דואר.