cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרקו קרון
ביוגרפיה
לאחר שובו מקמבודיה עבר קרון מהנחתים לצבא. הוא החל ללמוד בבית הספר הצבאי המלכותי. לאחר סיום לימודיו הוצב כמפקד חוליה ברגימנט השריון ה-17 ויחד עמו נשלח להשתתף במלחמת בוסניה. ב-1998 הוא הוצב בקורפוס הקומנדו - הכוחות המיוחדים ההולנדיים. בשנת 2000 הוא חזר לבוסניה בתפקיד משקיף. לאחר משימה זו חזר להולנד ולמד באקדמיה הצבאית המלכותית, ולאחר סיום לימודיו יצא לבוסניה בפעם השלישית כחלק מכוח הייצוב. ב-2004 הוא נשלח שוב לעיראק כמפקד מחלקה בגדוד הקומנדו ה-108.
בין השנים 2005–2007 הוא הוצב באפגניסטן כחלק מכוח המשימה באורוזגאן. הוא התבלט באומץ ליבו במהלך הקרבות כנגד לוחמי הטליבאן. מפקדיו המליצו להעניק לו תואר אביר במסדר הצבאי של וילם.
לאחר שחזר להולנד, הפך קרון לקצין מטה בכוחות הקומנדו. ב-2012 הוא מונה למפקד פלוגה ברגימנט חיל הרגלים הממוכן ה-17 (הנסיכה איירינה) - רגימנט השממש כמשמר המלכותי של מלך הולנד. העיטור הצבאי הבכיר ביותר בהולנד. עיטור זה לא הוענק בהולנד מיותר מ-50 שנה. משרד ההגנה ההולנדי הורה להקים ועדת חקירה שתבחן האם קרון ראוי לקבל את העיטור. כעבור שלוש שנים, המליצה הוועדה להעניק לקרון את העיטור. ב-29 במאי 2009 העניקה המלכה ביאטריקס לקרון את העיטור.
גם לאחר שהפך לגיבור לאומי, קרון המשיך להתגורר בדן בוס, עיר ילדותו. פרט לעבודתו בצבא, הוא ניהל בית קפה בעיר יחד עם בת-זוגו. בינואר 2010 נפתחה חקירה כנגד בני הזוג בידי המשטרה הצבאית המלכותית בטענה שהחזיקו נשק וסמים לא חוקיים בבית הקפה שלהם. גורמים שונים בעיתונות ובמשטרה הצבאית טענו כי יש לשלול מקרון את העיטור שלו. קרון הכחיש את כל ההאשמות נגדו, והודיע כי יוותר מרצונו על העיטור אם יימצא אשם. ב-29 בנובמבר של אותה שנה נפתח כנגדו משפט צבאי בארנהם. ב-22 באפריל 2011 קבע בית המשפט כי קרון אשם בהחזקת נשק לא-חוקי, אולם זיכה אותו מהאישום באחזקת סמים קשים. בית המשפט קבע כי הוא ישלם קנס של 750 אירו וירצה 80 שעות עבודות שירות. בית המשפט קבע כי קרון לא יסולק מהצבא ואין לשלול ממנו את העיטור שלו.
ארסן זכריאן
קריירת מועדונים
בשנת 2017 הגיע למחלקת הנוער של דינמו מוסקבה מליגת העל הרוסית. ב-1 בנובמבר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 2-1 על טמבוב במסגרת המחזור ה-13 בליגה לעונת 2020/2021. ב-28 בפברואר 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-1 על אחמט גרוזני במסגרת המחזור ה-20 בליגה. בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת של המועדון ערך זכריאן 13 הופעות ליגה, בהן הבקיע שלושה שערים.
בקיץ 2023 חתם בריאל סוסיאדד.
קריירה בינלאומית
זכריאן היה חלק מסגל נבחרת רוסיה עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 לשנת, וערך שלוש הופעות בטורניר.
ב-11 במאי 2021 הוא נכלל בסגל המורחב של נבחרת רוסיה לטורניר יורו 2020, אך לא נכלל בסגל הסופי לטורניר בשל דלקת שקדים.
וסילה אלכסנדרי
וָסִילֶה אָלֶכְּסַנְדְרִי (ברומנית: Vasile Alecsandri; 21 ביולי 1821 – 22 באוגוסט 1890) היה משורר, מחזאי, סופר, מהפכן, מדינאי ודיפלומט רומני, מגדולי המשוררים בשפה הרומנית בכל הזמנים. אלכסנדרי היה אחד החברים המייסדים של האקדמיה הרומנית וממייסדי התיאטרון הרומני. הוא נחשב לאחד ממניחי היסוד של הפרוזה הספרותית הרומנית, יצר סוגות בשירה הרומנית, ואסף ופרסם יצירות פולקלור רומניות. היה מעורב במהלכים לאיחוד הנסיכויות הרומניות ובפעילות להשתחררותן מהשלטון העות'מאני, והיה מועמד להיות שליט נסיכות מולדובה, אך ויתר על הסיכוי לכך כדי לאפשר את איחוד הנסיכויות. איש רב פעלים במדינאות ובספרות הרומנית.
ראשית דרכו
ילדותו של וסילה, אחד משבעה אחים ואחיות (רק שלושה הגיעו לבגרות), עברה באזור יאשי, שם הייתה לאביו אחוזה ליד הכפר מירצ'שט (Mirceşti). הוא למד תחילה עם מלמד יווני ומ-1827 עם הנזיר גרמן וידה (Gherman Vida), מורה רומני מחבל מרמורש שנתן שיעורים לתלמידים נוספים ובהם גם מיכאיל קוגלניצ'אנו. בשנים 1828 - 1834 נשלח אלכסנדרי לפנימייה הצרפתית של ויקטור קֵנֵה (Victor Cuénim) שנפתחה ביאשי, שם למד בחברת מיכאיל קוגלניצ'אנו ומאטיי מילו. מתכונת הלימודים בפנימייה התבססה על מסורת בתי הספר התיכוניים (lycées) בצרפת והם התנהלו בצרפתית, ובנוסף למדו בה רומנית וגרמנית.
באוגוסט 1834 קיבל אלכסנדרי ממיכאיל סטורדזה, שליטה החדש של נסיכות מולדובה וקרוב משפחתו הרחוק, את תואר האצולה הבסיסי קומיס שלישי. באותו חודש יצא לפריז ללימודים, תחת פיקוחו של משגיח מבוגר, יחד עם בני בויארים נוספים בני נסיכות מולדובה, ובהם אלכסנדרו יואן קוזה, יון נגוליצ'י, ניקולאה דוקאן ופאנאיט ראדו.
בפריז למד באופן פרטי אצל פרופסור קוט (Cotte), וב-1835 עמד במבחני הבגרות (baccalauréat) ההומנית. בשנת הלימודים 1835–1836 למד במעבדה של פרופסור גוטייה דה קלוברי (Gaultier de Claubry), כדי להכין את עצמו ללימודי רפואה, אך החליט כי המקצוע אינו מתאים לו. ב-1836, בעת שאביו ביקר בפריז, השיג את הסכמתו לכך שיעבור ללמוד משפטים. הוא למד שנה (1837-1836), הגיע למסקנה כי גם משפטים אינם מתאימים לו והחליט ללמוד הנדסה. לשם כך הוא היה מחויב לעבור בחינת בגרות במדעים ונעזר בפרופסור בונין, אך נכשל בבחינה. לאחר מכן חזר לפרופסור קוט כדי להשלים לימודים הומניים.
בתקופה זו הכיר בפריז בני בויארים מנסיכות ולאכיה וקשר יחסי ידידות עם יון גיקה, קוסטקה נגרי ואחרים.
התחלות ספרותיות
בפריז כתב את שירו הראשון בצרפתית, La jeunne fille (הבת הצעירה). ב-1838 החל לפרסם יצירות בצרפתית, ובהן: "Zunarilla", "Marie", "Les brigands", "Le petit rameau" ו-"Serata".
ב-1839 שב למולדתו דרך איטליה, בחברתם של קוסטקה נגרי וניקולאה דוקאן. הוא ביקר בפירנצה, ברומא, בפדובה, בוונציה ובטריאסטה, הפליג על הדנובה עד גאלאץ ושב ליאשי. ב-31 באוגוסט 1839 קיבל משרה אדמיניסטרטיבית, ראש המשרד הממונה על הסקוטלניקים ועל הגמלאות. הוא החזיק במשרה זו עד 1846. בינואר 1840 ייסד ביאשי יחד עם קוסטקה נגרוצי ומיכאיל קוגלניצ'אנו את כתב העת דאצ'יה ספרותית. נסיעתו נתנה לו את הרקע לכתיבת היצירות הראשונות ברומנית, "מוכרת הפרחים מפירנצה" (Buchetiera de la Florenţa) ו"הר האש", יצירות שפורסמו בגיליון השלישי של דאצ'יה ספרותית. ב-1840 קיבל על עצמו, יחד עם מיכאיל קוגלניצ'אנו וקוסטקה נגרוצי, את ניהול התיאטרון הרומני-צרפתי ביאשי, ומכאן התחילה פעילותו כמחזאי. כדי לספק את צורכי התיאטרון כתב את הוודוויל "המכשף מחרלאו" (Farmazonul din Hârlău) ואת "הכובענית ועובד המדינה" (Cinovnicul şi modista), שניהם עיבודים של מחזות צרפתיים שלא הודפסו ולכן לא שרדו. אלכסנדרי הניח את היסוד למחזאות בשפה הרומנית, וקבע גם את שני המסלולים העיקריים: מחזות (בעיקר קומדיות) המבוססים על יצירות זרות ודרמות היסטוריות.
ב-1841 פורסמו שיריו הראשונים שנכתבו בצרפתית בכתב העת Le Glaneur moldo-valaque ("המלקט הוולאכי-מולדבי"). ב-2 ביולי 1841 הועלה במדרג האצולה הרומני לדרגת ספטאר. ב-2 בפברואר 1842 מתה אמו האהובה. וסילה אלכסנדרי האב חלה גם הוא, בעת שהותו בווינה ווסילה אלכסנדרי הבן יצא בחברת הרופא דוקטור ורנוב, כדי להביא את אביו הביתה. לאחר שובם ליאשי, שיכנו בביתם גם את יון גיקה, שהגיע מבוקרשט ולימד בבית הספר הגבוה של התקופה ביאשי.
ב-1843 יצא למסע בהרי מולדובה, שבמהלכו "גילה" את הפולקלור הרומני. לאחר מסע זה כתב את שיריו הראשונים ברומנית. יצא בשנים 1843–1844 למספר מסעות בהרים על מנת לאסוף חומר פולקלוריסטי. על תקופה זו כתב את הנובלה "טיול בהרים".
בשנים 1843 - 1844 פרסם שירים בשפה הרומנית בכתב העת לוח השנה עבור העם הרומני (Calendarul pentru poporul românesc) של מיכאל קוגלניצ'אנו ובכתב העת הדבורה (Albina) של גאורגה אסאקי. ב-1844 יצא לאור כתב העת ההתפתחות (Propăşirea) בעריכתם של אלכסנדרי, קוגלניצ'אנו, פאנאיט באלש ויון גיקה. השלטונות הכתיבו את שינוי שם כתב העת לגיליון מדעי וספרותי (Foaie ştiinţifică şi literară). אלכסנדרי פרסם בכתב עת זה פרוזה ו-8 דוינות עד לסגירתו בפקודת השלטונות, באוקטובר באותה שנה.
אלנה נגרי ומהפכת 1848
ב-1845 ביקר אלכסנדרי בן ה-23 באחוזת מנז'ינה (Mânjina), בקרבת גאלאץ, שם חגגו קוסטקה נגרי ואחותו, אלנה נגרי, גרושה טרייה בת 21, את יום הולדתם. בני הבית הכינו ערב מוזיקלי, קוסטקה ניגן בכינור, אלנה שרה ואחות נוספת, קתרינה, ניגנה בפסנתר. אלכסנדרי הוקסם, ועיבד את החוויה לשיר שתיאר אותה.בנוסף לאלכסנדרי היו שם גם מיכאיל קוגלניצ'אנו, קוסטקה נגרוצי, אלקו רוסו, יון יונסקו מבראד וגם בני נסיכות ולאכיה דוגמת יון גיקה, ניקולאה בלצ'סקו ועוד. האינטלקטואלים הרומנים הצעירים הניחו בהזדמנות זו את התשתית הרעיונית למהפכות אביב העמים של שנת 1848 בארצות הרומניות, למאבק לאיחוד הנסיכויות ולמאבק לעצמאות. אלנה חלתה בשחפת, וב-1846 נסעה עם אחיה להבראה בחוץ לארץ.
וסילה אלכסנדרי התאהב באלנה נגרי והיא השיבה לו אהבה, ובנסיבות אלה כתב לה אלכסנדרי שירי אהבה. באוגוסט נסע לראשונה לקונסטנטינופול וביקר גם באיי הנסיכים בים השיש. בינואר 1846 ביקר בנסיכות ולאכיה וב-28 בינואר נפגש עם חברי "החברה הספרותית" (ממנה התפתחה האקדמיה הרומנית). ביוני נסע בשנית לקונסטנטינופול ובספטמבר פגש את אלנה נגרי בטריאסטה. השניים עברו לגור יחד בוונציה, שם כתב אלכסנדרי את סדרת השירים הוונציאניים. לאחר שמחלתה של אלנה החמירה, עברו, בינואר 1847, לנאפולי יחד עם ניקולאה בלצ'סקו ולאחר מכן לפלרמו, שם מזג האוויר היה חם יותר ונוח יותר למחלתה. המצב הבריאותי של אלנה המשיך להתדרדר, ובהפלגה מנאפולי לכיוון המולדת, על ספינה צרפתית, מתה אלנה בזרועות יקיריה. וסילה אלכסנדרי הקדיש לה את הפואמה "כוכב קטן" (Steluţa) ואת מחזור השירים "דמעות קטנות" (Lăcrămioare;זה גם שמו של פרח קטן ונאה הצומח ברומניה). בחליפת מכתבים בין בלצ'סקו ובין אלכסנדרי, ניסה בלצ'סקו לנחם את אלכסנדרי על אובדנו והאחרון כתב לבלצ'סקו שיחפש נחמה במאבקו למען המולדת.
אלכסנדרי תפס מקום כאחד ממנהיגי המהפכנים של 1848 בנסיכות מולדובה. האינטלקטואלים הצעירים, שדגלו בשינויים, התכנסו, באישור השליט מיכאיל סטורדזה, במלון "פטרסבורג" ביאשי, ואלכסנדרי ערך כְּתב דרישות לשינויים ובו 35 סעיפים. השליט החליט להגלות לטורקיה את ראשי המהפכנים, אך מרביתם הצליחו להימלט על ידי מתן שוחד לשומרים המלווים. אלכסנדרי, יחד עם אחרים, גלה מארצו לברשוב, שם ערך את הכרוזים "מחאה בשם מולדובה, האנושות והאלוהים" (Protestaţie în numele Moldovei, a omenirii şl a lui Dumnezeu) ו"העקרונות שלנו לארגון מחדש של המולדת" (Prinţipiile noastre pentru reformarea patriei) וכתב את הפואמה ההיסטורית "הזקיף הרומני" (Sentinela română).
ביוני עבר לצ'רנוביץ, שם התכנסו מהפכנים בני נסיכות מולדובה סביב משפחת חורמוזקי. הוא השתתף בהנחת הבסיס לכתב העת "בוקובינה" (Bucovina) וגם פרסם בו מיצירותיו. בספטמבר יצא דרך אוסטריה וגרמניה אל פריז, שם, באוקטובר, נבחר לחבר ב"חברה הצרפתית האוריינטלית" (Société orientale de France). כאן התחיל את התעמולה למען איחוד הנסיכויות הרומניות ובאפריל 1849 יצא אל קונסטנטינופול, שם הוצע לו להיות חבר בוועד המהפכני המאוחד. ביולי שב לפריז, שם הקים ופרסם, יחד עם ניקולאה בלצ'סקו ואלקו רוסו, את כתב העת "רומניה העתידית" (România viitoare). בתקופת המהפכה ולאחריה כתב שירים לאומיים, שנועדו לעורר את הרגש הלאומי – שירים דוגמת "אל הרומנים" (שמו שונה מאוחר יותר ל"התעוררות רומניה"). בסוף 1849 לאחר מה שכינה "מלחמת איגרות" עם בני משפחתו, נאלץ לשוב לנסיכות מולדובה, אף על פי שהוא היה מעדיף להאריך את שהותו בפריז. ב-1850 התמנה לתפקיד ארכיבר המדינה ונאלץ להישאר ביאשי עד סתיו 1852, אז הגיע שוב לפריז.
אהבות חדשות והמאבק לאיחוד רומניה
על אף שבועתו לאהובתו המתה, אלנה נגרי, נסחף אלכסנדרי לאהבה חדשה: אהבתו למריה קנטקוזינו. אלכסנדרי – כמו בעלה השני של מריה, הנסיך אלכסנדרו קנטקוזינו, כמו חברו ניקולאה בלצ'סקו, וגם כמו הצייר תאודור שסריו ולבסוף כמו תלמידו של שסריו, הצייר פייר ססיל פיוי דה שוואן – נשבה בקסמיה של מריה קנטקוזינו. ב-1850, ליווה אותה אלכסנדרי עד צ'רנוביץ, (את יתרת הנסיעה עשתה בליווי אחיו של וסילה אלכסנדרי, ינקו), בנסיעתה על פני אירופה אל איי דרום צרפת, שם קיוותה להבריא ממחלתה (כנראה שחפת). ב-1852 כתב אלכסנדרי את שיר האגדה "מריאוארה פלוריאוארה" (Mărioara Florioara), שפורסם ב-1853 והוקדש למריה קנטקוזינו.
ב-1853 פרסם אלכסנדרי בפריז את ספר השירים הראשון מפרי עטו. הוא יצא למסע דרך טולוז, מרסיי, ג'יברלטר, טנג'יר, טטואן, סביליה, גרנדה ומדריד. בדרכו חזרה נסע באותו דיליז'נס עם פרוספר מרימה, והשניים התיידדו. בשנה זו הועלה בדרג הביוארים לדרגת פוסטלניק.
ב-1854 ערך מסע לאנגליה ועבר בדרך בגרמניה ובבלגיה. מהמסע שב בעקבות הידיעה על מות אביו. עם קבלת הירושה, שחרר אלכסנדרי מעבדותם את כל הצוענים באחוזותיו. את עמדתו בעניין זה ביטא השיר "שחרור הצוענים" (Desrobirea Ţiganilor), שפרסם כבר ב-1844 ובו בירך את היום בו ישוחררו הצוענים. הצוענים בארצות הרומניות, שהיו עדיין משועבדים, שוחררו על פי החוק ב-1856. אלכסנדרי המשיך בנסיעותיו על פני העולם, וב-1855, בחודשים אוקטובר עד דצמבר, ערך ביקור נוסף ברחבי האימפריה העותמאנית ובמהלכו ביקר בחצי האי קרים, בין הריסות העיר סבסטופול.
מ-1855 הוביל את ההוצאה לאור של כתב העת רומניה ספרותית, ומ-1856 נרתם במלוא כוחו לקידום איחוד הנסיכויות הרומניות. הוא השתתף ב"ועד האיחוד", וב-9 ביוני, באותה שנה, פרסם ב"כוכב הדנובה" (Steaua Dunării), עיתון של קוגלניצ'אנו, את שירו "הורה האחדות" (Hora Unirii), שהתקבל בהתלהבות רבה על ידי תומכי האיחוד, אשר הפכו אותו להמנונם, על לחן של אלכסנדרו פלכטנמאכר. בתקופה זו פגש באכסניה בטרגו פרומוס חדרנית יפה, בתו של בעל האכסניה, בשם פאולינה לוקשביץ' (Paulina Lucasievici או Locasiewicz). אלכסנדרי התאהב בה ולקח אותה לאחוזתו במירצ'שט. הקשר הזה הניב ב-3 בנובמבר 1857 את בתו היחידה של אלכסנדרי, מריה ונמשך זמן רב, אך רק לאחר כעשרים שנה, ב-3 באוקטובר 1876, נשא אלכסנדרי לאישה את אם בתו.
אלכסנדרי בפוליטיקה ובדיפלומטיה
ב-1858 התמנה אלכסנדרי לשר חוץ בממשלה מולדובנית זמנית, שנועדה להבטיח את בחירת הדומניטור. הוצע לו להתמודד על כס הדומניטור של נסיכות מולדובה ובעקבות זאת הפיצו מתנגדיו את השמועה שסבו מצד אביו היה יהודי. אלכסנדרי ויתר על מועמדותו למען חברו, קוסטקה נגרי ולאחר שגם קוסטקה ויתר, עברו שניהם לתמוך בחברם המשותף, אלכסנדרו יואן קוזה, כדי לאפשר את איחוד הנסיכויות תחת שליט אחד. הקידום שלו בדרג הבויארים נמשך והוא מתמנה לוורניק.
לאחר איחוד נסיכות מולדובה ונסיכות ולאכיה באיחוד פרסונלי תחת שלטונו של הדומניטור אלכסנדרו יואן קוזה, ידידו של אלכסנדרי, מינה קוזה את אלכסנדרי לשר חוץ, תחילה בנסיכות מולדובה ולאחר מכן גם בוולאכיה. אלכסנדרי כיהן בתפקיד זה בין 24 בינואר 1859 ויוני 1860. בתקופה זו יצא בשליחות דיפלומטית אל ארצות מערב אירופה במטרה לקבל את ההכרה באיחוד רומניה.
הנסיכויות הרומניות היו תחת משטר פיקוח של שבע המעצמות האירופאיות החשובות של התקופה: האימפריה הרוסית, האימפריה העות'מאנית, צרפת, בריטניה, האימפריה האוסטרו-הונגרית, פרוסיה ואיטליה; ושתיים מתוך השבע – האימפריה האוסטרו-הונגרית והאימפריה העות'מאנית, שהיו להן אינטרסים באזור – התנגדו בתוקף לאיחוד בהעדיפן נסיכויות קטנות וחלשות על פני מדינה גדולה יותר וחזקה יותר. האימפריה העות'מאנית גם איימה בהתערבות צבאית וכדי לתת תוקף לאיומים הועברו יחידות צבא אל הגבול הרומני. בתגובה לתנועות הצבא העות'מאני ריכז הדומניטור קוזה את הצבא הרומני, חסר האימונים והחימוש, בגבול עם האימפריה העות'מאנית. אלכסנדרי ביקר בפריז, בלונדון ובטורינו ואף התקבל לראיון אצל נפוליאון השלישי והצליח להשיג הכרה דיפלומטית. מנפוליאון השלישי קיבל גם 10,000 רובים ותחמושת עבור הצבא הרומני.
בתקופה זו פרסם בין היתר את ספר הלימוד "הדקדוק של השפה הרומנית" (Grammaire de la langue roumaine) תחת שם העט '''ו. מירצ'סקו''' (V. Mircesco).
ב-1867 נסע לצרפת על מנת ללוות את בתו, מריה, אל פנימיית בנות. ב-1868 נבחר לחבר פרלמנט מטעם אזור רומאן, אך סירב לקבל את המינוי. שנה לאחר מכן שוב בחרו בו.
ב-1876 השיב את בתו לרומניה ושנה לאחר מכן נישאה לדימיטריה קאטארג'י (Dimitrie Catargi)
לאחר הדחת קוזה פרש אלכסנדרי מהעשייה המדינית והדיפלומטית והתיישב באחוזתו, אולם כמה שנים אחרי מלחמת העצמאות של רומניה, התבקש ונענה להיות ציר מדיני של רומניה בצרפת לשם ביסוס הישגי רומניה במלחמה. כהונה זו נמשכה מ-1885 ועד מותו ממחלת הסרטן באוגוסט 1890.
יחסו ליהודים
בסיפור של אלכסנדרי על חברו מילדות, הילד הצועני המשועבד וסילה פורוז'אן (Vasile Porojan), מסופר ששני הילדים נהגו לסקול באבנים יהודים שהיו חולפים ברחוב שליד בית אלכסנדרי ביאשי, עד שהיהודים הפסיקו לעבור ברחוב זה. היהודים המופיעים ביצירותיו של אלכסנדרי מיוצגים כטיפוסים שליליים: מלווים בריבית, קמצנים, בעלי בתי מרזח העושקים את הכפריים, וכדומה. אחת מדמויותיו, בעל בית המרזח במחזה "עלוקות הכפר" (Lipitoarele satului), טיפוס שלילי ביותר – אומץ על ידי קהילת האינטלקטואלים הרומנים, שהתנגדו למתן אזרחות ליהודים, כדמות מייצגת של היהודים המבקשים אזרחות רומנית.
אלכסנדרי עצמו, בנאום בפרלמנט הרומני, הביע בפאתוס רב התנגדות מנומקת למתן האזרחות ליהודים; נימוקיו התבססו על אפיון העם היהודי כעם שאינו מתבולל בעם המארח, ומנהל אורחות חיים שונים תוך ניצול העם המארח. אלכסנדרי התנגד לדרישת מעצמות המערב שרומניה תעניק אזרחות לתושביה היהודים וראה בכך פגיעה בריבונות הרומנית. למרות יחס עוין זה, היו לאלכסנדרי חסידים נלהבים גם בין היהודים, כמסתבר מהעובדה שיהודים מיאשי שהיגרו והתיישבו בניו יורק, הקימו שם תזמורת פילהרמונית הקרויה על שמו.
בעיתונות התקופה הופיעו ידיעות על כך שסבו מצד אביו היה יהודי מבוטושאן שעסק במסחר בקמח, וזקני יהודי יאשי עוד זכרו את התנצרותו. פוסטלניק שונא זרים בנסיכות מולדובה בשם קונסטנטין סיון פרסם ספרון בשם Arhondologia Moldovei ובו תקף בויארים ממוצא זר, בעיקר ממוצא יווני או אלבני. בספר זה מציין המחבר שסבו של אלכסנדרי היה יהודי שהתנצר ועבד בשירות הכנסייה. הסב נשא בת בויארים ממשפחת אלכסנדרי וכנהוג אימץ את שם המשפחה המכובד יותר. גם ההיסטוריון הרומני ניאגו ג'ובארה מאשר את היות הסב יהודי מומר שאימץ את שם משפחת רעיתו האצילה.
יחסו לצוענים
וסילה פורוז'אן (Vasile Porojan), חבר הילדות של אלכסנדרי, הוא גם שמו של סיפור של אלכסנדרי, סיפור שבו בא לידי ביטוי גם יחסו לצוענים של תקופתו. הצוענים של התקופה היו משועבדים לבויארים ומעמדם היה דומה למעמד העבדים האפריקאים שהובאו לארצות הברית. אלכסנדרי התייחס לשעבודם בנימה ביקורתית, טען למען שחרורם וכשאחוזות אביו עברו אליו בירושה, כינס למחרת את כל הצוענים והודיע להם על שחרורם (ראו גם שחרור הצוענים בארצות הרומניות). שמחת הצוענים הייתה עצומה, פרט לזקנים בודדים שהעדיפו את המצב הקודם. הצוענים של אלכסנדרי עזבו למחרת השחרור את אחוזותיו, יצאו אל הדרך ואל המסבאות, שם בזבזו את מעט כספם והרכוש שהיו להם על משקאות חריפים ובהמשך התחילו לגנוב, כדי שיהיה להם מה לאכול ואז נעצרו, נשפטו ונשלחו לכלא. אלכסנדרי מספר שכעבור חצי שנה כמעט כל הצוענים שבו אליו והתחננו שיקבל אותם במעמד הישן.
אלכסנדרי מול השליטים
לאלכסנדרי היו עמדות פוליטיות עצמאיות שלא תמיד תאמו את עמדות שליטי ארצו. החיכוכים בינו ובין שליט נסיכות מולדובה אילצו אותו לברוח ולחיות בגולה, ולעומת זאת ידידותו וקרבתו הרעיונית עם אלכסנדרו יואן קוזה קירבה אותו לשלטון ולמינויו כשר חוץ. לאחר הדחת קוזה פרש אלכסנדרי מהחיים הפוליטיים ולא התקרב למלך החדש, אך כתיבתו הפטריוטית בתקופת מלחמת העצמאות של רומניה, בשנים 1877–1878 קירבה אותו למלך, ובשנת 1881, לרגל הכרזת רומניה כמלוכה, פרסם את השיר "יחיה המלך" (Trăiască Regele), שיר שהיה להמנון הרומני המלכותי. השיר הושמע רשמית לראשונה ב-1884, בהכתרתו של קרול הראשון, מלך רומניה ונשאר המנון רומניה עד לביטול המלוכה בסוף 1947. הקרבה המחודשת לשלטון גררה את מינויו לשגריר בצרפת.
החלוקה לתקופות
מקובל לחלק את חיי היצירה של אלכסנדרי לשלוש תקופות עיקריות, בהתאם לסגנון שננקט על ידו, סגנון שהושפע רבות גם מהשינויים החברתיים והתרבותיים של התקופה.
הפסטלים
אלכסנדרי פרסם בשנים 1867 - 1869, בכתב העת של החוג ז'ונימאה, שיחות ספרותיות סדרה של פסטלים שזכו לביקורות טובות. המבקר הספרותי טיטו מאיורסקו, ב-1872, בספרו "כיוון חדש בשירה ובפרוזה הרומנית" (Direcţia nouă în poezia şi proza română) ציטט במלואם שני פסטלים של אלכסנדרי.
הפסטל מתאפיין בקשר הדוק בין רגשות המשורר ובין הטבע המתואר על ידו. הפסטל מהווה תמונת טבע המצוירת במילים ומשום כך נדרשת בחיבורו תשומת לב לאמצעים המקובלים באומנויות הפלסטיות, קומפוזיציה, צבעים ואיזון בין המרכיבים.
הפסטלים של אלכסנדרי יצרו סוגה חדשה בשירה הרומנית, סוגה ייחודית לספרות הרומנית, ובעקבותיו הלכו משוררים נוספים שניסו את ידם בחיבור פסטלים. בייסוד הסוגה נעזר אלכסנדרי בהתחלות בכיוון זה שבאו לידי ביטוי אצל כמה משוררים רומנים שקדמו לו: אסאקי, הליאדה ואלכסנדרסקו.
המחזאות
אלכסנדרי היה אחד ממייסדי התיאטרון הלאומי של יאשי, תיאטרון הנושא היום את שמו ופסלו מוצב בחזיתו. כחלוצים בשטח המחזאות, היו אלכסנדרי וחבריו צריכים להניח את התשתית ולפתח את הענף. אלכסנדרי לא תכנן להיות מחזאי, הוא נתן יד לארגון ההקמה, אך כשהתברר שאין להם מחזות בשפה הרומנית והרפרטואר הציג רק מחזאות צרפתית, התגייס לכתיבת גרסאות רומניות של מחזות צרפתים, בעיקר קומדיות. מאוחר יותר, לאחר שקומדיות מקוריות קלילות מפרי עטו זכו להצלחה, עבר לכתיבת מחזות היסטוריים, מחזות שנתנו לו את ההכשר של מבקרי התיאטרון המחמירים יותר.
עם הבשלתו כמחזאי עבר אלכסנדרי מסטירות לדרמות היסטוריות. הדרמה ההיסטורית הראשונה שלו, ב-1857, הייתה "מבצר הגרמני", על נושא שנלקח על ידו מנובלה היסטורית של חברו, קוסטקה נגרוצי, "סוביאסקי והרומנים". ב-1879 פרסם אלכסנדרי את הדרמה ההיסטורית בחרוזים, "דספוט וודה".
הפרוזה
אלכסנדרי לא ייחס חשיבות רבה לכתבי הפרוזה שלו והם נאספו בכרך אחד, אולם מאוחר יותר התברר ערכם של כתבי הפרוזה ויש המחשיבים את אלכסנדרי, לצד חברו קוסטקה נגרוצי, כמניח היסודות של הפרוזה הספרותית הרומנית.
ההכרה בפועלו
בשנת 1878, בחודש מאי, נערך לראשונה במסגרת החגיגות הלטיניות במונפלייה, הפסטיבל לשירה בשפות לטיניות, בנוכחות כ-60,000 חוגגים, מספר עצום עבור אותה תקופה. פרדריק מיסטרל היה אחד השופטים. המשורר הקטלאני אלברט דה קינטנה הציע גביע כסף למי שיזכה בתחרות. בתחרות זכה שירו של אלכסנדרי, "Oda gintei latine", שגבר על 550 שירים אחרים שנשלחו מארצות בהן דיברו בשפות לטיניות. המלחין האיטלקי פיליפו מרקטי חיבר מוזיקה עבור השיר והוא נוגן בחגיגות בעת שהוכרזה הזכייה בהכרעה פה אחד של חמשת השופטים. הגביע הועבר לביתו של אלכסנדרי ונשאר שם עד 1932, כאשר בתו של אלכסנדרי העניקה את הגביע לאקדמיה הרומנית. שיר זה תורגם לשפות רבות וגם לעברית, בנפרד, על ידי יצחק איזיק טאובס ומתתיהו שמחה רבנר ואלכסנדרי, שהתכתב עם טאובס, היה גא מאוד על כך ששירו תורגם לשפת כתבי הקודש. אלכסנדרי עצמו לא הגיע לתחרות בגלל המלחמה שהתנהלה באותה עת ברומניה, אך הגיע לתחרות השנייה, כעבור 4 שנים, והתקבל בכבוד גדול.
לאחר הזכייה זרמו אל ביתו של אלכסנדרי ברכות רבות מכל הכיוונים. מועצת עיריית יאשי התכנסה והחליטה לשנות את שמו של רחוב "הקדוש איליה" לרחוב "וסילה אלכסנדרי" וגם הקציבה חמשת אלפי לאי ליצירת פסל בדמות המשורר. בתיאטרון הלאומי בבוקרשט נערכה סעודה חגיגית ומקהלה של 200 זמרים שרה את שירו של אלכסנדרי לפי המוזיקה של מרקטי.
ב-1886, בכתב העת "שיחות ספרותיות", במאמרו "משוררים ומבקרים", סיכם המבקר טיטו מאיורסקו את פועלו של אלכסנדרי:
אלכסנדרי והאקדמיה הרומנית
מ-1866 היה אלכסנדרי אחד החברים המייסדים של "החברה הספרותית הרומנית לטיפוח השפה", שהייתה עתידה ב-1879 לשנות את שמה ל"האקדמיה הרומנית". במסגרת זו הוא נאבק נגד חסידי הלטינית ולמען כתיבה פונטית.
אלכסנדרי התפטר מהאקדמיה ב-1871, במחאה על כך שהאקדמיה קיבלה את העיקרון האטימולוגי והחליטה לפרסם מילון שהוא התנגד לו. ב-1879 הוזמן לשוב להיות חבר באקדמיה, ונבחר לראש הוועדה לתיקון האורתוגרפיה של השפה הרומנית.
ביתו של אלכסנדרי, שבגינתו נקבר ואחוזתו, עברו על פי צוואתו, לרשותה של רעייתו וזו, בתורה, העבירה אותם ב-1914 לידי האקדמיה הרומנית, שהפכה את הבית למוזיאון לזכרו של אלכסנדרי. ב-1928 הקימה האקדמיה מאוזולאום באחוזתו, מעל לקברו.
קומדיות ומחזות דרמטיים
אלכסנדרי כתב יותר מ-50 מחזות, בהם 9 קומדיות, אחת מהן בחרוזים, בצרפתית.
אוריינות מקצוע הספרות
אוריינות מקצוע הספרות הוא תחום באוריינות המשלב היבטים בהוראת ספרות, בתוך מסגרת פדגוגית בסדרה של תהליכי למידה. חלק מהאוריינות של המאה ה-21 הכוללת קבוצה של מיומנויות מורכבות אשר תלמידים צריכים לשלוט בהן, ובהקשר של לימוד ספרות להגיע להבנה של טקסטים ספרותיים מורכבים. לימודי הספרות מפגישים את הלומד עם עולם של טקסטים המכיל קונבנציות משלו. קונבנציות אלו הן אופני בחירה, ארגון וצירוף של חומרי הלשון הכלים בהם משתמשים לפרשנות וביקורת וכן הקריאה.
אוריינות ספרותית
טקסטים בספרות מציבים אתגר אורייני משמעותי מאחר שהיא משתייכת לעולם דיסציפלינרי שונה ביעדים המוצבים ובמטרות המוגדרות, בשיטות ובכלים מעולמות טקסטואליים אחרים כמו היסטוריה ומדעי החברה. אולם, הספרות משלבת בתוכה מגוון רב של תחומי דעת כמו פסיכולוגיה, היסטוריה והגות, עובדה המחייבת לעיתים קרובות קריאת טקסטים ברמה לשונית גבוהה במיוחד. לדוגמה, ניתן לתאר את השונות של הטקסט ההיסטורי מזה של הטקסט הספרותי בשל המוסכמות, הכלים והשיטות הבונים את לכידותו של העולם הספרותי בנבדל מהעולם הריאלי. על הקורא להבין את תפקידה של הלשון בבריאת עולמות ספרותיים, לפענח את המיקוד ביצירה הנובע מנקודת התצפית של מספרהּ או דוברהּ ולהתמודד עם טבעו הרב-משמעי של הטקסט הספרותי כדי להבנות לטקסט משמעות רחבה ושלמה יותר מאשר המובן המילולי הפשוט. כלומר, בעוד טקסטים שלא מעולם הספרות מזמנים התרחשות בין הקורא לבין הטקסט באופן בו המיקוד בטקסט הוא כמוליך וכמעביר מידע, קריאת ספרות היא התרחשות אסתטית (aesthetic transaction) בין הקורא לטקסט, שכרוכה בעירור (evocation) הקורא תוך כדי מיקוד בפעולות אסתטיות ובתהליכים אישיים-פנימיים. כמו כן, טקסטים ספרותיים כתובים במקרים רבים במשלב גבוה של השפה שמשתקף בכל היבטי הטקסט, אוצר מילים, מבנים תחביריים המאפיינים אותו, נומינליזציות, צורות סביל, ביטויי קישור מיוחדים, ואלה יחד יוצרים דרגת מופשטות גבוהה. לקראת סוף המאה ה-20 העלו הטקסטים הפוסטמודרניים על הכתב גם את השפה המדוברת, שהובילה להאחדה משלבית וסגנונית נרחבת וזו דורשת גם מיומנות של ידע בהקשר רחב מספיק כדי להבין את הטקסט הספרותי.
הוראת ספרות בהקשר של אוריינות
בבית הספר העל-יסודי בישראל מקצוע הספרות נלמד כדיסיפלינה נפרדת מהיסטוריה, מקרא והבעה. הסיבה לכך נעוצה בהכרת ייחודה של הספרות מול מקצועות אחרים עתירי מלל - הן בשל העיצוב האמנותי והן בשל הפוטנציאל שהיא טומנת בחובה בחינוך והשפעה לפתח עולמות לשוניים-תקשורתיים, חשיבתיים ותרבותיים. לפיכך, בחינת הבגרות בספרות היא חובה לשם קבלת תעודת בגרות בישראל, ומעידה על חשיבותה בעיני הממסד החינוכי ככלי להעברת מורשת לשונית ותרבותית.
במסגרת תוכנית הלימודים בספרות נקודת המוצא של היצירות בספרות היא התוכן הסיפורי. התפיסה החינוכית־לשונית של אוריינות ספרותית מתבטאת במתן חשיבות בבניית תשתית לשיח וללשון אורייניים, תוך חשיפת התלמידים לסוגת שיח הסיפור, הנרטיב. מטרות ההוראה מכוונות אל טיפוח עצמאותם ואחריותם של הלומדים כקוראים המסוגלים לממש בכוחות עצמם קריאה פרשנית מנומקת של טקסטים מתקופות שונות וז'אנרים שונים ורואות חשיבות גם בהיבטים החווייתיים – הרגשיים והאינטלקטואליים שבכוחה של יצירת ספרות להעניק לקוראיה. תנאי הכרחי להפיכת הלימוד להתנסות מהנה ומעשירה הוא הפגשת הלומדים הצעירים עם יצירות שרלוונטיות לעולמם. רלוונטיות אין פירושה צמידות ל"כאן" ול"עכשיו"; היא עשויה להימצא גם ביצירות שנכתבו בזמנים אחרים ובמקומות מרוחקים.
סיווג הז'אנרים, הסוגות בספרות, היווה את אחד המרכיבים העיקריים בתוך המבנה והדעת של ספרות, עוד מימיו של אריסטו. הז'אנרים הספרותיים מבחינת ה-Theory of Geners מוגדרים בהיבט הרטורי, כאשר רטוריקה מונחת על שני יסודות: מבנה לוגי ואלמנטים לשוניים אשר מתואמים למבנה הלוגי. לדוגמה, אם השירה אמונה על תיאור נפשו של האדם, הרי שהלוגיקה למעשה מתגלמת בתוך השפה הציורית ואסוציאטיבית.
עיקרון אורייני בהוראת הספרות, מתבטא בחשיפת התלמידים לז'אנרים המגוונים, ומאפשר ללומד להכיר את מאפייניו של כל ז'אנר בהיבטים הסטרוקטורליסטיים והרטוריים, את נושא הז'אנר והלוגיקה הפנימית המאפיינת אותו דרכי ההוראה בספרות ייגזרו מתוך המטרה של קריאה ולימוד הספרות - חוויית המפגש עם העולמות השונים והמגוונים ביצירות הספרות – מצבים אנושיים של הדמויות והרגשות וכן ערכים מוסריים ואסתטיים. אם כך, במהלך ההוראה על המורה להציג מאפיינים ומונחים ספרותיים באופן טבעי ומשני תוך הדיון במשמעויות היצירה. כלומר, לא לעסוק בהגדרת מהי מטפורה או דימויים ואחר כך להציג אותם מתוך השיר. על המורה לעמוד על משמעויותיו של היצירה ולאפשר לתלמידים בקורא לראות ולהבין כיצד המאפיינים והמונחים עולים מבין השורות וכיצד אלה מתקשרים ליצירה אחרת שנלמדה. דגשים חשובים אלה בהוראת טקסט ספרותי, הקריאה וההוראה דורשים מהמורה היערכות מיוחדת גם בהקשר המיוחד שהוראת ספרות אמורה לפתח בהדרגה רגישות לקשת רחבה של דרכי מבע המעצבות את היצירה הספרותית ומשפיעות על קוראיה.
על מנת לקדם רמות גבוהות של חשיבה בלמידה ניתן לטפח ולפתח את כישורי האוריינות באמצעות הנגשת הטקסט לתלמיד ולסווג את מטלות הלמידה על פי רמת החשיבה שלהם. התאוריההטקסונומיה של בלום מבקשת לקדם רמות גבוהות של חשיבה בלמידה ולעודד יצירה מקורית של התלמידים המושתת על בסיס ידע קיים. במסגרת זו התאוריה מציגה פירמידה לדרוג רמות המיומנויות הקוגניטיביות המרכזיות הקיימות אצל בני האדם: ידע, הבנה, יישום, ניתוח, סינתזה והערכה.
אוצר מילים כללי, מונחים ספרותיים
במוקד הקריאה ולימוד הספרות בכל כיתות בתי הספר העל-יסודי המטרה מרכזית תהיה חוויית המפגש עם העולמות המגולמים ביצירות הספרות – דמויות, מצבים אנושיים, רגשות, ערכים מוסריים ואסתטיים. דרכי ההוראה ייגזרו אפוא ממטרה זו. אוצר המילים של טקסט עשוי אפוא להעמיד קושי משמעותי בפני הלומד.בספרי הלימוד ניתן לרוב למצוא טקסטים שונים המאורגנים כיחידות עצמאיות המתייחסות זו לזו כאשר הקשרים ביניהם לעיתים מפורשים ולְעִתִּים סמויים. בכתיבה הספרותית, השאיפה היא להשתמש באוצר מילים מגוון ובמילים נרדפות. אולם, לעיתים השימוש ביצירות ספרותיות במילים נרדפות או במונחים שונים לציון אותו מאוזכר אינו מקדם את ההבנה אלא מפריע לה. ניתן להגיע לקידום למידות באוריינות ספרותית באמצעות דגש בהוראת טכניקות ספרותיות, אמצעים פיגורטיביים או מבעי לשון כלומר, להורות כיצד מכונים אמצעים או טכניקות אלה בדיסיפלינה הספרותית. בספרות נמצא על פי רוב מילים במשלב גבוה, מילים ספרותיות כמו: מגור, טחוב, מעופש, קמול, רופס. מילים שאינן שכיחות, ארכאיות כגון: חברותא, אצטבה, קולמוס. צירופים כבולים כמו: ביטוי או ניב – ירדה קרנו, כבד לשון או נִיב אוקסימורון כמו: שתיקה רועמת, סוד גלוי. בצד מילים לא מוכרות ומילים במשלב גבוה במיוחד, ראוי לשים לב למילים מוכרות, שבהקשר היצירה משנות את משמעותן ולְעִתִּים ההקשר אינו פשוט ונראה לעין. לדוגמה, שימוש מעניין ויפה במטונימיה מתוך שירו של אברהם חלפי" עטור מצחך" בו הדובר מתאר את אהובתו באמצעות הבגד שלה, במקום לתאר את גופה: "חלוקך הורוד צמרירי ורך".
טכניקות להוראת מילים והקשרן והעשרת האוצר הלשוני
אוצר המילים הוא הבסיס לשפה מבחינת התכנים המובעים ותפקידיהן התחביריים. מטרה חשובה עבור המורה לספרות היא יצירת אוצר מילים נרחב ככל האפשר לתלמידים — כלומר מילים בעלות ריבוי משמעויות ומגוון רב של מילים. חשיפת התלמידים לשפה על כל רבדיה וגווניה - דבורה וכתובה כך ירכשו מילים רבות יותר. חשיבות רבה מוענקת גם למילה בתוך ההקשר, בין אם בתוך הטקסט או לטקסטים אחרים ובין אם באופן ישיר ובין אם אסוציאטיבי, כך יגדל אוצר המילים.
הסוגיה הראשונה העולה על הפרק באוריינות ספרותית היא הפער בין יכולת הפענוח והקריאה לבין יכולת ההבנה של התלמידים. התלמידים מתקשים לרוב בהתמודדות עם סוגי טקסטים ספרותיים ועולה השאלה מה יכול לעזור על מנת להכשירם להתמודדות עם יצירות ספרות. על מורים להוראת ספרות לטפח את כישורי אוריינות שיאפשרו את המפגש עם טקסטים. אם כן, כיצד ניתן להסביר מילים קשות או חדשות או כיצד ניתן להעביר מילים חדשות אל אוצר המילים הידוע? אחת הדרכים היא טכניקת הקריאה בקול אשר משפרת את קליטת הכתוב ואת הבנתו. לכן, אין להסתפק בכך שהמורה יקרא בקול באוזני התלמידים, אלא יש לשתף את התלמידים בפעילות זו ולהפוך אותה לנוהל קבוע, שעל פיו במהלך השיעור תלמידים יציעו קריאות שונות לאותו טקסט ולאחר מכן ידונו בהבדלים העולים מהן.
דרך נוספת היא לפרק ולנתח את הרכיבים של המילה, לדוגמה: "כשחולץ הילד" - כאשר /בזמן ששחררו / חילצו וכן מאזכרים - להסביר למה מתייחס: כשחילצו, שיחררו את הילד. ניתן גם להציג מילים נרדפות במשלב נמוך יותר: פוזמק - גרב, אצטבה - מדף. או להציג ניגודים רם - נחות, שגשג - כשל. ניבים – ניתן ליצור הסבר מאלף בהתייחסות ישירה לציוריות - אבדו עשתונותיו - הוא איבד את השליטה. באמצעות פרפרזה: שאומרים "כמו השמש" ניתן לפרש כ-"ברורה ומוארת". אם כן, ניתן להרחיב את אוצר המילים בטכניקות של פירוק, ניגודים, נרדפות כמו גם פרפרזה וכך ליצור מעין קישורים על מנת לקבע את המילה מבחינה קוגניטיבית.
בנוסף לעבודתו של המורה במאמץ להעשיר את אוצר המילים של התלמידים, ישנן טכניקות המיטיבות עם לימוד טקסטים שהמורה יכול להמליץ לתלמידים להשתמש בהן. מבין הטכניקות המוצעות במאמר, ישנן כמה מתאימות מאוד לתחום הספרות והטקסטים ובעיקר להעשרת אוצר המילים - סיכום הטקסט או חלקיו וקריאת הטקסט.
סיכום: סיכומים יכולים להיות מורכבים ממילות בודדות, משפטים, או פסקאות ארוכות יותר; סיכום טקסט שלם או רק חלק ממנו; סיכום בכתב או בקול רם; סיכום העולה מתוך הזיכרון או מזיכרון או עם הטקסט. כלומר, אפשרויות מגוונות של סיכום יכולות להיות מותאמות לפי קושי התלמידים שעומדים מול סוגים שונים של טקסטים. על התלמידים מוטלת לעיתים משימת קריאה של טקסט המכיל מידע רב ומגוון ועליהם להבחין איזה חלק מן המידע חשוב יותר ואיזה חלק חשוב פחות ומה הציר המחבר בין חלקי הטקסט. על מנת לקרוא ולהבין את הטקסט היטב על התלמידים לסכם בקצרה את החלקים החשובים. עם זאת, בפני המורה עומד האתגר לשפר את מיומנות התלמידים לערוך סיכום טוב הכולל חילוץ ועיבוד מידע ברמה גבוהה ולעמוד בפני כיסוי חומר הלימוד. סיכום טוב גם דורש את יכולת התלמידים לעבד ולארגן את תמצית הטקסט תוך כדי חיבור חלקי הטקסט, בניגוד להעריכה פשוטה של הרכיבים הבודדים. התלמידים יכולים להתקשות מול טקסט שתוכנו קשה לפענוח עבורם או קושי הנובע לעיתים גם מגורמים פנימיים ומוטיבציה. אולם, על התלמידים ללמוד לנסח ברמת הכללה מהו נושא של יצרה ספרותית, ולבטא את תגובתם ויחסם כלפי היצירה. סיכום טקסט מסייע לתלמידים לזהות ולארגן את הרעיונות המרכזיים בטקסט ומאפשר שמירה בזיכרון של פרטים עובדתיים. בהוראת ספרות ניתן להשתמש באסטרטגיות סיכום השונות המוצעות על מנת לפתח אצל התלמידים את הרגישות האסתטית והבנה של דרכי המבע הייחודיות ביצירה ספרותית כטקסט בעל מורכבות. במהלך כתיבת סיכומים התלמידים ישכללו את דרכי המבע בכתב ואולי יגלו את ייחודה של הספרות כאמנות הלשון הכתובה. השימוש בטכניקת הסיכום ידרוש בשלב הראשון הכשרה של התלמידים למיומנות הסיכום. בתהליך ההוראה יש ללמד להבחין בין הנקודות העיקריות מתוך מבנה הטקסט. סיכום טקסט, באסטרטגיות המגוונות, יאפשר לי כמורה להפגיש קרוב יותר את התלמידים אל נושאים אישיים דרך מטלה של סיכום נושא או חילוץ של משפטים בודדים מתוך הטקסט הקרובים לליבם.
קריאה: קריאה שקטה ועצמאית של יצירה היא חוויה רגשית שיש לטפח אצל התלמידים להקניית הרגלי קריאה כפעילות קבועה. עם קריאה חוזרת ונשנית התלמידים ישכללו את דרכי המבע בעל-פה וכן לפתח את היכולת והרגישות ללשון וסגנון היצירה, שהרי אלה המאפיינים הראשונים מהם הקורא מתרשם. קריאה חוזרת ביצירה ספרותית, לאחר שהוקראה גם במליאה משפרת את הקריאה ביצירות ספרות מסוגות שונות באופן רהוט ובהיגוי נכון. השימוש בקריאה חוזרת ביצירה ספרותית תוצע לתלמידים לצורך הבנה באופן האפקטיבי, לפי המאמר, במרווחי קריאה של יומיים. אוצר מילים של אדם הוא למעשה מאפיין מובהק של אוריינותו וניתן לאמוד מבחינת המילים שהאדם מבין, כלומר אוצר מילים פאסיבי מול כל אותן מילים בהן האדם משתמש בשפתו על כל רבדיה, כלומר אוצר מילים אקטיבי. העשרת השפה בד בבד עם הכרה של מבני תחביר והכרת סוגות ספרותיים שונים מאפשרת נגישות לטקסטים ספרותיים.
הערכה באוריינות מקצוע הספרות
בהוראת ספרות ניצב אתגר בפני המורים "הערכה של תהליכי למידה מעין אלה אינה פשוטה, והבעייתיות בה מצויה במתח שבין הערכה מסכמת, המתייחסת לתוצר, להערכה". ההערכה בהוראת ספרות היא מורכבת מטבע הדיספלינה הספרותית - הידע בספרות הוא סובייקטיבי ומותנה בפרשנויות אישיות שעשויות להתנגש זו בזו. הערכה של אוריינות ספרותית על ידי המורה את הלומד מורכבת ממכלול של כשירויות של המורה כמו: היכולת להציג שאלות ולהפעיל מערכת של שיקולי דעת ביחס למטרות ההערכה וביחס לתנאי ההיבחנות, להשכיל בניתוח ומתן מידע על יכולותיו של התלמיד תוך כדי שיפור דרכי ההוראה. בתהליך הלמידה על המורה לגבש בתהליך ההוראה את הכלים המתאימים לעולם הדיסציפלינרי של ספרות, ההוראה וההערכה באוריינות ספרותית. בד בבד על המורה למנף את אותם הממצאים לשיפור דרכי ההוראה והלימוד וקידום התלמידים. על המורה לתכנן ולערוך את ההוראה באופן המאפשר הערכה של הנלמד, לשתף את התלמידים בממצאי ההערכה על מנת להעניק לתלמידים מקום לתגובות ופעילות וכך לעודד פיתוח של יכולת התלמיד כקורא וגם כקורא-מפרש.
עיריית בת ים
עיריית בת ים היא גוף השלטון המקומי, במעמד של עירייה, האחראי לניהולה השוטף של העיר בת ים. ככל רשות מקומית,
עוסקת עיריית בת ים בעניינים מוניציפליים מסוג הסדרת שירותי חינוך, תרבות, רווחה, תשתיות, ניקיון, תברואה וכדומה.
מועצה מקומית
בדצמבר 1936 הוכרזה בית וגן כמועצה מקומית. שטחה עמד על כ-3500 דונם והוא כלל בתוכו בנוסף לבת ים את שכונות מנורה ב', הכשרת היישוב, עולי פולין ו"בית וגן המורחבת" שהוקמו מסביב לבית וגן. בתוך שטח המועצה נכלל גוש של 370 דונם שחלקו היה בבעלות ערבית.
קונפדרצית איגודי העובדים הבין-לאומית
הקונפדרציה הבין-לאומית של איגודי העובדים (אנגלית: The International Trade Union Confederation - ITUC, צרפתית: Confédération syndicale internationale - CSI, גרמנית: Internationaler Gewerkschaftsbund - IGB) היא פדרציית איגודי העובדים הגדולה בעולם, המקיפה כ-207 מיליון עובדים המיוצגים ב-331 ארגונים מסונפים ב-163 מדינות וטריטוריות. המזכירה הכללית של הארגון הוא שרן בורוו. ההסתדרות הכללית בישראל מסונפת לארגון, וכן הפדרציה הפלסטינית הכללית של האיגודים המקצועיים בשטחי הרשות.
היסטוריה
הקונפדרציה רואה את שורשיה כבר באינטרנציונל הראשון, וציינה ב-2014 את יובל 150 השנים להיווסדו בקונגרס שנערך בברלין. באותה שנה פרסמה לראשונה גם את מדד הזכויות העולמי, המדרג מדינות על פי 97 מדדים הנוגעים לזכויות עובדים כגון חופש מתנאי העסקה פוגעניים, חירות ההתארגנות וזכות השביתה. פורמלית, היא הוקמה בנובמבר 2006 מאיחוד הקונפדרציה הבינלאומית של איגודי העובדים החופשיים (ICFTU) וקונפדרציית העבודה העולמית (WCL).
קונפדרציית העבודה העולמית (WCL)
נוסד בהאג בשנת 1920 בשם "הפדרציה הבינלאומית של איגודי העובדים הנוצריים" (IFCTU), כפדרציה של איגודים מקצועיים הקשורים למפלגות הדמוקרטיות-קתוליות של אירופה, כחלופה לאיגודי העובדים החילוניים-סוציאליסטיים. הארגון התבסס בין היתר על הRerum novarum והQuadragesimo anno האפיפיוריים. בוועידת היסוד שלה הכריזה כי תאבק לא רק לזכויות עובדים כי אם גם עבור ערכים של כבוד האדם, דמוקרטיה וסולידריות בינלאומית. עם עליית המשטרים הטוטליטריים באירופה בשנות ה-30 נאסרה פעילות הארגון במרבית מדינות הכיבוש הגרמני ותחת הפאשיזם האיטלקי. עם כיבוש הולנד, שם שכן מטה הארגון, איבד את יכולת הפעולה שלו כמעט כליל. פעילותו חודשה לאחר המלחמה ב-1945, והוא הוזמן להצטרף לפדרציה העולמית של האיגודים המקצועיים (WFTU) שנשאה אופי שמאלי מובהק, אך דחה הצעה זו.
בסוף שנות ה-50 מצא עצמו הארגון מעורב יותר ויותר בארגון עובדים מוסלמים ובודהיסטים באפריקה ובאסיה, וב-1959 כינס סמינר בסייגון על מנת לבחון את האפשרויות לאחדות בין דתות העולם בעניינים של התנהגות חברתית. ב -1968 הצביעה הוועידה ה-16 של הארגון בלוקסמבורג על מנת לשנות שמו לקונפדרציית העבודה העולמית (WCL), ולהפריד את הארגון מהאקלוסיביות הנוצרית של הפדרציה בעבר. הצהרת העקרונות שנקבעה בקונגרס קבעה כי יונחה על ידי "תפיסה רוחנית המבוססת על ההנחה כי האדם והעולם נוצרו על ידי אלוהים, או תפיסות אחרות המובילות עימה למאמץ משותף לבניית קהילה אנושית מאוחדת בחירות צדק ואחווה".
הקונפדרציה הבינלאומית של איגודי העובדים החופשיים (ICFTU)
הוקמה ב-7 בדצמבר 1947, בראשית המלחמה הקרה בעקבות פיצול בפדרציה העולמית של איגודי העובדים (WFTU), על רקע ההתנגדות של ארגוני עובדים לאומיים (ביניהן ה-AFL-CIO בארצות הברית, ה-TUC הבריטי, ה-FO הצרפתי, ה-CISL האיטלקי וה-UGT הספרדי) לשליטה הסובייטית במוסדות פדרציה. החל משנות ה-50 גייס הארגון ארגוני עובדים חדשים לחברות באסיה ובאפריקה. הארגון גדל משמעותית בעקבות נפילת ברית המועצות כשאיגודים מקצועיים ממדינות הגוש הסובייטי הצטרפו. בעוד שב-1988 היו מסונפים לארגון כ-87 מיליון עובדים, ב-1992 גדל מספרם ללמעלה מ-100 מיליון.
הארגון המאוחד
בעקבות האיחוד ל-ITUC התפרקו שני הארגונים בוועידות שנערכו ב-31 באוקטובר 2006. ב-1 בנובמבר נערכה הוועידה הראשונה של הארגון המאוחד. בוועידת האיחוד התארח מנכ"ל ארגון העבודה הבינלאומי ג'ואן סומביה. ועידת האיחוד נערכה בווינה שבאוסטריה, וקדמה לוועידות הפירוק של שני הארגונים. בוועידה נבחר גיא ריידר למזכיר הראשון של הארגון, שרן בורוו לנשיאתו, ונבחרה מועצת מנהלים בת 70 חברים ו-8 מושבים נוספים המשוריינים לנשים ולצעירים. ביומו האחרון של הקונגרס הוקם גם מועצה עולמית של האיגודים המקצועיים במשותף עם עשר פדרציות עולמיות של איגודים והועדה המייעצת לאיגודי העובדים של ה-OECD.
הועידה ה-2 של הקונפדרציה נערכה ב-21–25 ביוני 2010 בוונקובר, קנדה. הנשיאה לשעבר בורוו נבחרה למזכירה כללית, והחליפה את ריידר שנבחר לעמוד בראשות ארגון העבודה הבינלאומי. בעקבות בחירתה, פרשה מתפקידה כיושבת ראש מועצת איגודי העובדים של אוסטרליה.
מבנה ארגוני
הארגון כולל שלושה ארגונים אזוריים, הארגון האזורי האסיה-פסיפי, הארגון האזורי האמריקני, הארגון האזורי האפריקני. כמו כן הוא משתף פעולה עם קונפדרציית האיגודים האירופית בין היתר במסגרת מועצת האיגודים הפאן-אירופית האזורית (PERC).
רשת שיתוף הפעולה לפיתוח האיגודים המקצועיים (TUDCN) היא יוזמה של הקונפדרציה שמטרתה להביא את עמדתם של האיגודים המקצועיים לדיוני המדיניות העולמיים, ולחזק את התפתחות האיגודים המקצועיים ואת התיאום והאפקטיביות של פעולותיהם. הקונפדרציה גובה דמי חברות מהארגונים החברים בה.
הקונפדרציה משתפת פעולה גם עם פדרציית האיגודים המקצועיים (global union federation - GUF) המאגדת איגודים לאומיים ובינלאומיים המחולקים על פי סקטורים ומקצועות שונים. כמו כן היא משתפת פעולה עם ארגון העבודה הבינלאומי, עם ועדת האיגודים המקצועיים המייעצת ל-OECD ועם סוכניות שונות של האו"ם. חלק מיוזמות הארגון נתמכות בפעילות של אתר LabourStart.
מריון דיקס סאליבן
מריון דיקס סאליבן (16 באפריל 1802 – 17 ביולי 1860) הייתה פזמונאית ומלחינה אמריקאית. היא נכללת בשורת מלחינות אמריקאיות מהגל הראשון לצד אוגוסטה בראון.
היא נולדה בבוסקוון שבניו המפשייר. היא בתם של טימותי דיקס ואביגיל וילקינס ואחותו של מושל ניו יורק ה-24 ג'ון אדמס דיקס. בשנת 1825 נישאה לג'ון ויטינג סאליבן, ובמרוצת השנים נולד להם בן אחד, ג'ון הנרי, שמת בטביעה ב-1858.
מעט ידוע על שורשיה המשפחתיים. היא היא נחשבת לאישה האמריקאית הראשונה שכתבה שיר ("The Blue Juniata", 1844) שהתפרסם בקנה-מידה עצום וזכה לגרסאות כיסוי רבות. "The Blue Juniata" שימש כבסיס לכמה מהלחנים של צ'ארלס גרוב וג'. אדגר גולד. השיר הוקלט בשנת 1937 על ידי רוי רוג'רס וסונס אוף דה פיונרס.
מייסון צ'מברלין
מייסון צ'מברלין (באנגלית: Mason Chamberlin; 1727 – 1787) היה צייר פורטרטים אנגלי, שהיה אחד החברים המייסדים של האקדמיה המלכותית לאמנויות בשנת 1768. הוא היה תלמידו של פרנסיס היימן. הוא זכור בעיקר בזכות דיוקנו של בנג'מין פרנקלין.
קורות חייו
צ'מברלין היה תלמידו של פרנסיס היימן. בשנת 1768 הוא היה אחד החברים המייסדים של האקדמיה המלכותית. הוא הציג 50 עבודות באקדמיה בין 1769 ל־1786. כולם היו דיוקנאות. השמות של רובם אינם ידועים בקטלוגים, אך בשנת 1771 הציג ציור באורך מלא של הנסיך אדוארד והנסיכה אוגוסטה, ובשנת 1774 אחד של קתרין מקולאי. הוא גם הציג 22 יצירות בחברת האמנים ושתים בחברה האמנים החופשית.
דיוקן פרנקלין
צ'מברלין ידוע בזכות דיוקנו של בנג'מין פרנקלין, שהוזמן על ידי בעל אדמות וירג'יני עשיר וחבר של פרנקלין בלונדון, הקולונל פיליפ לודוול השלישי. צ'מברלין צייר אותו בשנת 1762. הציור מראה את פרנקלין יושב בחדר העבודה שלו וברק מכה מחוץ לחלון ופוגע בכליא ברק שעל ביתו. פרנקלין מסתכל שמאלה על סט פעמוני הברק (מכשיר שהמציא), שהיה מצלצל כאשר הברק היה פוגע במוט שעל הגג. פרנקלין יכול היה להשתמש בחשמל על מנת לבצע את הניסויים שלו.מאוחר יותר בשנת 1762 (או בתחילת 1763) נוצר הדפס (אולי כחלק מההסכם בין צ'מברלין ללודוול), על ידי החרט יליד אירלנד אדוארד פישר (1730–1785). בנו של פרנקלין ויליאם ביקש למכור 100 עותקים של ההדפס באמריקה, מתוכם 18 פרנקלין הפיץ בעצמו, בעיקר לחברים בניו אינגלנד. זה היה ההדפס המועדף על פרנקלין באותה תקופה, בין השאר בגלל היותו מדויק.
הציור המקורי נמצא בבעלות מוזיאון פילדלפיה לאמנות. גם בנו של פרנקלין, ויליאם, הזמין העתק של הציור זה, כדי שפרנקלין ייתן לו אותו במתנה לתלייה בחדר האוכל של ביתו החדש – ההנחה היא שהעותק נשלח לאמריקה, אך נעלם.
מותו
צ'מברלין נפטר בבנייני בארטלט, הולבורן, ב־20 בינואר 1787.
משפחתו
בנו, שנקרא גם מייסון, היה צייר פורה שהציג 68 נופים בלונדון בין השנים 1780–1827, מתוכם 58 הוצגו באקדמיה המלכותית.
מדיסין הט
מדיסין הט (באנגלית: Medicine Hat) היא עיר בדרום פרובינציית אלברטה, קנדה. האוכלוסייה מונה מעל 63 אלף תושבים, והעיר ממוקמת כ-169 ק"מ מזרחית ללת'ברידג', וכ-295 ק"מ דרומית-מזרחית לקלגרי. מדיסין הט, והעיירה הקרובה לה מצפון-מערב, רדקליף מוקפות במחוז סייפרס.
גאוגרפיה
הנוף של מדיסין הט מושפע על ידי העמק של נהר דרום ססקצ'ואן הזורם באזור, ושני פלגים אף נשפכים לתוך הנהר הזה בתוך גבולות העיר. נוכחותם של גופי מים אלה מספקים תצורת נוף דרמטית עם מספר רב של צוקים ורצועות מים ברחבי העיר. מעבר לעיר ולעמק הנהר, פני השטח הם מישוריים עד מתגלגלים קלות ומתאפיינים בצמיחת דשא קצר.
אקלים
העיר ממוקמת בערבה, באזור הידוע כמשולש פוליסר, ועל כן בעלת אקלים יבשתי צחיח למחצה, עם חורף קר ויבש וקיץ חמים עד חם. עם זאת, הקור החורפי מתמתן לעיתים על ידי רוחות צינוק הנושבות ממערב, ואילו החום הקייצי הוא נסבל יותר הודות ללחות נמוכה והצטננות מהירה בשעות הערב. מדיסין הט היא בעלת כמות משקעים נמוכה מרוב ערי ערבות קנדה האחרות, והיא ידועה כעיר השמשית ביותר בקנדה, מה שהופך אותה לעיר פופולרית בקרב גמלאים. שיא המשקעים יורד בעת האביב ותחילת הקיץ.
המטבעה המלכותית של ספרד
מפעל המטבעות והבולים הלאומי – המטבעה המלכותית (בספרדית: Fábrica Nacional de Moneda y Timbre – Real Casa de la Moneda, ובראשי תיבות FMNT-RCM) הוא המטבעה הלאומית של ספרד. זהו תאגיד ציבורי המנוהל על ידי משרד הכלכלה והעסקים הספרדי.
היסטוריה
פליפה החמישי, המלך הספרדי הראשון לבית בורבון, הפך במאה ה-18 את הטבעת המטבעות בספרד למונופול של המדינה. עד לאותה עת פעלו בספרד מספר מטבעות ציבוריות ופרטיות.
בתקופת שלטונה של איזבלה השנייה פעלו שבע מטבעות ציבוריות בערים: מדריד, ברצלונה, סביליה, פמפלונה, חוביה, סגוביה ומנילה שבפיליפינים. לכל אחת מהמטבעות היו הסימנים הייחודיים לה. כאשר הפכה הפזטה הספרדית למטבע הלאומי ב-1869 הייתה רק המטבעה המלכותית במדריד פעילה.
בשנת 1893 התמזגו המטבעה ומפעל הבולים, אשר היו שני מוסדות שונים שדרו בכפיפה אחת בבניין בפלאסה דה קולון, ליצירת המפעל הלאומי למטבעות ובולים.
במסגרת תקנות הבנק המרכזי האירופי להדפסת שטרות, אשר מאפשרות אחת משתי חלופות להנפקת המכסה הלאומית לשטרות אירו – דרך מדפיס בבעלות הבנק המרכזי או באמצעות מדפיסים חיצוניים הנבחרים במכרז – ובהתאם לחוק הספרדי, הוקמה בנובמבר 2015 חברת בבעלות משותפת של בנק ספרד (80%) והמטבעה המלכותית (20%).
מוזיאונים
בבניין המרכזי של המטבעה, בקומה השלישית, מוזיאון עם תערוכת קבע. במטבעה ההיסטורית בסגוביה שוכן גם כן מוזיאון.
בתרבות הפופולרית
המטבעה משמשת כאתר המרכזי בו מתרחשת העונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "בית הנייר". עם זאת, המבנה המצולם בסדרה אינו בניין המטבעה אלא בניין מועצת המחקר הלאומית של ספרד (Consejo Superior de Investigaciones Científicas).
מחשבות הרווארד
עבודת המחשבות
החל מ-1875 החלו לשכור נשים בתור "מחשבות" לסייע לוויליאם רוג'רס – עד אז, הנשים היו עוזרות בהתנדבות. המחשבות הראשונות היו ר"ט גורג'רס, ר"ג סנדרס, ואנה וינלוק. סנדרס נשארה ועבדה במצפה במשך 13 שנים.
פיקרינג החל לשכור נשים כמחשבות החל משנת 1876. האישה הראשונה שהחלה לעבוד אצלו הייתה וילמינה פלמינג, שעבדה כמשרתת בביתו של פיקרינג. פיקרינג היה מתוסכל מאוד מהעוזרים שלו והכריז כי אפילו המשרתת שלו יכולה לעשות את העבודה טוב יותר. נראה שהוא לא טעה, פלמינג עשתה ביעילות את המטלות שלקחה על עצמה.
אחת מהסיבות המרכזיות להעסקת נשים כמחשבות הייתה השכר. לגברים שילמו יותר מלנשים, כך שהוא היה יכול להעסיק עובדות נוספות באותו תקציב. צוות גדול יותר היה משמעותי משום שבאותה התקופה כמות הנתונים האסטרונומיים עלתה על יכולתם של המצפים לעבד אותה. אף על פי שחלק מנשים שעבדו אצל פיקרינג היו בעלות תארים אקדמיים באסטרונומיה, הן השתכרו כעובדות לא מיומנות. שכרן הממוצע היה בדרך כלל בין 25 ו-50 סנט לשעה – יותר מפועל במפעל, אבל פחות מפקיד. הן עבדו שישה ימים בשבוע, ימי עבודה מלאים.
בשנת 1886 מצפה הכוכבים של הרווארד קיבל תרומה נדיבה מאלמנתו של הנרי דרייפר, ופיקרינג החליט לשכור עוד נשים לצוות ולמנות את פלמינג כאחראית עליהן.
הישגי הנשים
כתוצאה מפעולות החישוב של הנשים, פרסם פיקרינג בשנת 1890 את קטלוג הנרי דרייפר הראשון (Henry Draper Catalogue), שכלל יותר מ-10,000 כוכבים מסווגים לפי הספקטרום שלהם. קטלוג זה בגרסתו המורחבת והמשודרגת משמש את האסטרונומיה עד היום. פיקרינג החל להעסיק את אנטוניה מורי, בוגרת מכללת ואסאר, שתסווג מחדש כמה כוכבים. מורי עשתה עבודה רחבה יותר, ועיצבה מחדש את שיטת הסיווג. הסיווג החדש פורסם בשנת 1897, אך פיקרינג לא תמך בסיווג החדש שהאט את העבודה על קטלוג דרייפר והעמיד את מורי כשווה לו ולא רק כ"מחשבת".
בין הנשים בצוות הייתה גם מרגרט הארווד (19 במרץ 1885 – 6 בפברואר 1979) – בוגרת תואר ראשון מרדקליף (1907) ותואר שני מאוניברסיטת קליפורניה (1916). לאחר עבודתה כ"מחשב" עבדה במצפה האסטרונומי על שם מריה מיטשל במסצ'וסטס, והפכה עם השנים לאישה הראשונה שהתמנתה להיות מנהלת מצפה כוכבים עצמאית. במהלך עבודתה בהרווארד גילתה את האסטרואיד 886 Washingtonia, אולם התגלית הושתקה כי מנהליה חשבו באותו זמן כי זה לא יאה לאישה לקבל הכרה פומבית על תגליות כאלה. האסטרואיד התגלה רשמית ארבעה ימים לאחר מכן.
אידה וודס (בוגרת תואר ראשון ממכללת ולסלי ב-1893) החלה לעבוד כ"מחשב" לאחר סיום לימודיה. בשנת 1920 קיבלה את מדליית הנובה הראשונה של הAAVSO, על תגליותיה. עד לשנת 1927, כבר היו לה 7 תגליות של סופרנובה מצילומים של גלקסיית שביל החלב.
כף נורווגיה (אנטארקטיקה)
כף נורווגיה (באנגלית: Cape Norvegia) היא לשון יבשה בולטת בחוף הנסיכה מרתה, בארץ המלכה מוד שבאנטארקטיקה.
הכף מהווה את הקצה הצפון מזרחי של מדף הקרח ריסר-לארסן שבמזרח אנטארקטיקה, ואת נקודת הגבול בין ים ודל וים המלך הוקון השביעי.
גילוי הכף
הכף התגלתה בפברואר 1930 על ידי היאלמאר רייסר-לארסן (Hjalmar Riiser-Larsen) בעת שטס מן האונייה נורווגיה (Norvegia) במסגרת משלחת החקר רייסר-לארסן.
מקור השם
לארסן קרא לכף על שם הספינה.
לקריאה נוספת
• Ute Christina Herzfeld, Atlas of Antarctica: Topographic Maps from Geostatistical Analysis of Satellite Radar Altimeter Data, P 116
הג'ווידק
הרובע ה-7 של בודפשט (בהונגרית: Budapest XII. kerülete), או בשמו המוכר הג'ווידק (בהונגרית: Hegyvidék, מילולית: "אזור הררי"), הוא אחד מ-23 הרבעים של העיר בודפשט, בירת הונגריה. הוא ממוקם באזור הררי בחלק המרכזי-מערבי של העיר לאורך הגדה המערבית של נהר הדנובה.
המחוז משתרע על פני 26.7 קמ"ר והוא מנה כ-57,566 תושבים נכון לשנת 2019.
הרובע מכיל אזורים מיוערים רבים אשר הפכו עם השנים ליעד פופולרי בפני עצמו עבור רבים.
הרובע גובל ממערב ביישובים בודארש ובודקסי.
סינוטירנוס
סינוטירנוס (שם מדעי: Sinotyrannus; פירוש השם: "עריץ סיני") הוא סוג של דינוזאור טורף המשויך למשפחת הפרוצרטוזאוריים והיה מאבותיהם של הטירנוזאוריים הגדולים. הוא חי בתחילת הקרטיקון לפני 120 מיליון שנה.