cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רמבאי רנדה
עבודה עבור נשים
באותם ימים פנו בעיקר אלמנות ללמוד בקורס האחיות בחסות סווה סדן. באירוע חברתי בארגון שבמרכזו חלוקת פרסים, זכתה באחד הפרסים אלמנה. היא הייתה לבושה בלבוש האלמנות המסורתי של אותה תקופה - סארי אדום כהה עם כיסוי ראש על ראשה הגלוח. רבים מהקהל קראו קריאות בוז וכשרמבאי רנדה קמה לשאת את נאומה היא החלה אותו בהטפת מוסר לצועקים "כיצד אתם האמורים להחשב משכילים אינכם יכולים להיות אמפתיים לאחיות שנפלו קרבן לגורל אכזר ומנהגים חברתיים חסרי רחמים, ובמקום זאת ללעוג להן?לכל אחד מכם ודאי יש אלמנה חסרת מזל במשפחתו, אחות בת דודה, דודה או אולי אפילו אם. אם הייתם זוכרים זאת בראשיכם לא הייתם מתנהגים כך". מילותיה היו חדות והכו את התלמידים כצליפת שוט. השתרר שקט מוחלט באולם שהעיד על יכולת השפעתה של רנדה. היא עבדה ללא לאות גם נגד המערכת של נישואי ילדים. מאמציה היתרגמו להקמת סווה סדן בבומביי, אשר החזיק מעון לנשים במצוקה. הקימה סניף נוסף בפונה בבית המשפחה, אשר מאוחר יותר התפתח למוסד שהיו בו מספר מתקנים כמו אכסניות, מכללות הכשרה, מרכזים מקצועיים, מרכזי מכירות וכו'. שמה הפך לשם נרדף לארגון seva sadan וזו הייתה תרומתה הגדולה ביותר לרווחת נשים במעמד הביניים בהודו. השתתפה גם בכנס כנגד המלחמה ודיברה עם המושל בשמן של נשים הודיות. נלחמה גם למען זכויות של עובדים הודים ב פיג'י וקניה. היא עבדה גם עבור זכות נשים להצבעה. כולם העריצו אותה, אבל היא הייתה צנועה וקראה לעצמה "הצל של בעלה". .
בתרבות הפופולרית
הדואר הודי-אוסטרלי הדואר הנפיק לכבודה בול דואר עם תמונתה ב 14-באוגוסט 1962, שנת המאה להולדתה, כדי לכבד את תרומתה הגדולה לחברה ההודית.
סדרת טלוויזיה ברשת ההודית זי מרתי בשם Uncha maaza zoka (מתורגם כ"הנדנדה שלי עפה גבוה", במשמעות של "חלום גדול בחיים והמאמץ עבורו") מבוסס על חיי רמבאי רנדה והתפתחותה כפעילת זכויות נשים. הסדרה שודרה במרץ 2012. זכתה לשבחים ופרסום בכל רחבי מהרשטרה.
דרכא
דַרְכָּא ("הדרך" בשפה הארמית) היא עמותה רשומה המפעילה רשת בתי ספר על יסודיים במטרה לחזק את בתי הספר בפריפריה בישראל.
היסטוריה
דרכא נוסדה בישראל בשנת 2010 על ידי קרן רש"י וכי"ח אליאנס ובתמיכת קרן אדליס והמרכז הישראלי למצוינות בחינוך, במטרה "לחזק את בתי הספר בפריפריה הגיאו-חברתית בישראל". בשנת 2014 הצטרפה הקרן להתחדשות בחינוך לנוער (YRF) לארגונים המייסדים של דרכא כשותפה אסטרטגית. בשנת 2018 הודיעה קרן עזריאלי כי תתרום 110 מיליון שקל לדרכא על פני חמש שנים כחלק מהסכם שיתוף פעולה בין הגופים, במסגרתו תמוזג פעילותו של מכון עזריאלי להעצמה חינוכית לתוך רשת בתי הספר של דרכא.
רשת דרכא משרתת את כל מגזרי האוכלוסייה הישראליים. היא מפעילה ומנהלת 43 בתי ספר ומרכזי למידה בפרישה ארצית, מתוכם חמישה בתי ספר במודל של ניהול פדגוגי. חלק ניכר ממשאבי הרשת מושקע בפיתוח תוכניות לחיזוק הצוות הניהולי, במקביל לקידום ערכים פדגוגיים, ערכים חברתיים ואחריות קהילתית.
באוגוסט 2016 פרסם משרד החינוך רשימה של 277 חטיבות הביניים והתיכונים הערכיים ביותר בארץ. 11 בתי ספר מתוכם שייכים לרשת דרכא. באפריל 2017 נחשף הדירוג של משרד החינוך ביחס לרשתות החינוך הפועלות בישראל. לפי דירוג זה "רשת דרכא דורגה ראשונה מבין שש הרשתות במדד המתייחס לזכאות לבגרות, במדד ההצטיינות בבגרות ובלימודי חמש יחידות במתמטיקה ואנגלית. גם בשנים שלאחר מכן המשיכה רשת דרכא להוביל במדדי הצטיינות ואיכות רבים והצליחה לשמור על עקביות. באוגוסט 2018 ובאוגוסט 2019 דורגה רשת דרכא במקום הראשון, בפעם השלישית ברציפות, במדד האיכות הרשתית. ההצלחה של הרשת מרשימה לאור העובדה שהתחילה לפעול ב-2011 בעיקר בבתי ספר ביישובים ובשכונות מוחלשים, וכיום שיעור הזכאות לבגרות הממוצע בהם מסתכם בכ-93% וגבוה משמעותית מהממוצע הארצי."
דרכא היא עמותה ללא מטרת רווח אשר מתבססת על תרומות מקרנות, מחברות עסקיות ומיחידים בארץ ובעולם, בנוסף לתקציב מוסדי בסיסי ממשרד החינוך. מנכ"ל רשת דרכא מיום היווסדה הוא ד"ר גיל פרג; יו"ר דרכא בעבר הם אביגדור וילנץ ואלי אלאלוף; היו"ר המכהן הוא ג'ימי פינטו.
Goodnight, Irene
Goodnight, Irene (בעברית: לילה טוב, איירין) הוא שיר אמריקאי, שהוקלט לראשונה על ידי זמר הפולק, לדבלי ב-1933 ולאחר מכן על ידי אמנים רבים, בהם פיט סיגר ו"האורגים", פרנק סינטרה, נט קינג קול, ג'וני קאש, אריק קלפטון, ג'רי לי לואיס, ג'ימי הנדריקס וליטל ריצ'רד, מיסיסיפי ג'ון הארט, ואן מוריסון, טום ווייטס ועוד. גרסת "האורגים" שהתה 13 שבועות במקום הראשון של מצעד הפזמונים של בילבורד בשנת 1950. שתי גרסאות מוקלטות של השיר נכללו בהיכל התהילה של פרס גראמי.
גרסת לדבלי
המוזיקולוג וחוקר הפולקלור אלן לומקס הקליט את זמר הפולק לדבלי בשנות השלושים, בעת שהזמר ריצה עונש מאסר בכלא בלואיזיאנה. בין היתר נשמרו הקלטות אלה בספריית הקונגרס כתיעוד שירי עם של צאצאי עבדים בדרום ארצות הברית. לדברי לדבלי, הוא שר את השיר עוד מ-1908. דפי תווים מאת ג'וסי דייוויס (Gussie Davis) הכוללים גרסה של השיר קיימים משנת 1887, אך עם מילים שונות ברובן מאלו ששר לדבלי ובמקצב שונה (המקצב המקורי היה ואלס קלאסי). עם זאת, ייתכן שמקורותיו קודמים אף לכך.
השיר מספר על אשה שנישאה לנווד ומהמר, שעוזב אותה מיד לאחר נישואיהם ואינו מסוגל לוותר על החופש שלו. זאת, בעוד אשתו מפצירה בו לשוב אליה ולבלות עמה את לילותיו.
השיר ראה אור בתקליט Negro Folk Songs as Sung by Lead Belly משנת 1936 בהפקת לומקס וספריית הקונגרס. בשנת 2002 נכללה ההקלטה בהיכל התהילה של פרס גראמי.
גרסאות כיסוי
ה"האורגים" הקליטו את השיר ב-1950, שנה לאחר מותו של לדבלי. השיר זכה להצלחה עצומה ושהה 13 שבועות במקום הראשון של מצעד הפזמונים של בילבורד (הבי-סייד של הסינגל היה ביצוע של השיר הישראלי צאנה צאנה). בשנת 2006 נכללה ההקלטה בהיכל התהילה של פרס גראמי. "האורגים" יצרו גרסה נאמנה יחסית למקור, אך עידנו את לשונו הבוטה של לדבלי.
מיד לאחר האורגים, הקליט פרנק סינטרה גרסה משלו לשיר, שהגיע למקום החמישי במצעד. לחאר מכן הוקלטו גם גרסאות קאנטרי ורית'ם אנד בלוז. חלק ניכר מהמבצעים שינו את מילות השיר.
ב-1952 הקליט שמשון בר-נוי את השיר "ליל מנוחה, איירין" בחברת מקולית לתרגומו (הלא מילולי) של אברהם ברושי.
השיר בתרבות
השיר משמש גם כהמנון האוהדים של מועדון הכדורגל בריסטול רוברס.
השיר, בביצוע "האורגים", שודר מדי לילה בתחנת הרדיו של אייבי נתן, "קול השלום".
סרחיו גונסאלס
סרחיו גונסאלס סוריאנו (נולד ב-10 בנובמבר 1976), הידוע יותר בשמו הפרטי סרחיו, הוא כדורגלן עבר ספרדי, ששיחק בעמדת הקשר, וכיום מאמן את קבוצת קדיס ואת נבחרת קטלוניה.
לאחר שהחל את הקריירה בקבוצת ל'הוספיטלט מעיר הולדתו, עבר סרחיו לאספניול, שם שיחק במשך שש עונות, תחילה בקבוצת המשנה אספניול ב', ובהמשך בקבוצה הבכירה, עמה זכה בגביע המלך הספרדי. בחלק הארי בקריירה שלו שיחק סרחיו בדפורטיבו לה קורוניה, שם שיחק לאורך כעשור וזכה גם כן בגביע הספרדי. בתקופה זו אף נכלל בסגל נבחרת ספרד, במדיה ערך 11 הופעות, ובין היתר נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 2002.
אספניול
סרחיו החל את הקריירה בקבוצת הנוער של ל'הוספטילט מעיר הולדתו. בשלהי עונת, כשהיה בן 18, הצטרף לסגל הקבוצה הבוגרת בליגה השלישית. עד לתום העונה ערך שש הופעות, מחציתן בהרכב, וכבש פעמיים.
לקראת עונת עבר סרחיו לאספניול, והחל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, אספניול ב', בליגה השלישית. עד מהרה הפך לשחקן הרכב משמעותי ורשם באותה העונה 36 הופעות ליגה (34 בהרכב), בהן כבש חמישה שערים. בנוסף, בעקבות היכולת שהפגין במדי קבוצת המילואים, זכה גם לעלות כמחליף להופעה בודדת בקבוצה הבכירה, כאשר חוסה אנטוניו קמאצ'ו העלה אותו כמחליף לכעשרים דקות במקום חאבי גארסיה, בניצחון 1–5 על לגאנס במסגרת גביע המלך הספרדי.
גם בשתי העונות הבאות, הוסיף סרחיו להיות בורג חשוב במרכז השדה של אספניול ב'. בשלהי עונת 1997/1998, במקביל להופעותיו באספניול ב', העלה קמאצ'ו את סרחיו לסגל הקבוצה הראשונה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה ב-12 באפריל 1998, כשפתח בהרכב אספניול בניצחון 0–2 על טנריפה. שבועיים לאחר מכן פתח בהרכב במשחק הדרבי של ברצלונה מול ברצלונה, וכבש את שער השוויון במשחק שהסתיים בתוצאה 1-1. בסך הכול ערך שש הופעות ליגה רצופות תחת קמאצ'ו, כולן בהרכב הפותח, כשלאחריהן חזר לסגל אספניול ב' למשחקי פלייאוף ההעפלה לליגת המשנה, אך לא הצליח לסייע לקבוצתו לעלות ליגה.
החל מעונת 1998/1999, עלה סרחיו לסגל הקבוצה הבכירה של אספניול באופן קבוע. בחצי הראשון של העונה, תחילה תחת מרסלו בייאלסה ובהמשך תחת מיגל אנחל ברינדיסי (החליף את בייאלסה שעבר לאמן את נבחרת ארגנטינה), שיחק סרחיו בעיקר כמחליף, אך החל מחודש ינואר 1999 הפך לשחקן הרכב קבוע. הוא רשם 34 הופעות ליגה, מתוכן 23 בהרכב הפותח, וסייע לקבוצתו לסיים שביעית בטבלת הליגה. את עונת 1999/2000 כבר פתח כשחקן הרכב תחת ברינדיסי. גם החלפתו של המאמן בחודש ינואר בפאקו פלורס לא פגעה במעמדו של סרחיו כשחקן הרכב, והוא סיים את העונה עם 32 הופעות בליגה. סרחיו לא כבש שער ליגה במהלך שתי עונות רצופות, אך הצליח למצוא את הרשת במעמד גמר הגביע. על אף עונה פושרת בליגה, שהסתיימה במקום ה-14, הצליחה אספניול להעפיל לגמר הגביע תוך שהיא מדיחה בין היתר את ריאל מדריד בחצי הגמר, ובמשחק הגמר פגשה את אתלטיקו מדריד. בדקה ה-84 חטף סרחיו כדור בחצי המגרש של אתלטיקו, ובעט מכעשרים מטרים בבעיטת יעף בחצי גובה כדי להעלות את אספניול ליתרון 0–2. בסיום, 2-1 לאספניול ותואר ראשון לסרחיו בקריירה.
בעונת 2000/2001 פתח סרחיו בכל 38 משחקי הליגה של קבוצתו, הוחלף רק בארבעה מהם, וכבש ארבעה שערי ליגה ועוד צמד בגביע אופ"א. אספניול סיימה את העונה במקום התשיעי, ובתום העונה החליט סרחיו לעזוב את המועדון בחיפוש אחר אתגרים חדשים בקריירה. בסך הכול כבש סרחיו חמישה שערי ליגה ב-110 הופעות במדיה של אספניול.
דפורטיבו לה קורוניה
לקראת עונת 2001/2002 הצטרף סרחיו לסגנית האלופה, דפורטיבו לה קורוניה של המאמן חבייר אירורטה. עונת הבכורה שלו במועדון הייתה מוצלחת, אישית וקבוצתית. הוא שותף בכל 38 משחקי הליגה של דפורטיבו וכבש ארבעה שערים, שסייעו לקבוצתו לסיים כסגנית האלופה. סרחיו ערך את הופעותיו הראשונות בקריירה בליגת האלופות, כאשר עבר עם לה קורוניה את שלב הבתים הראשון והשני, ואף כבש מול מנצ'סטר יונייטד בשלב הבתים הראשון. דפורטיבו נעצרה רק ברבע הגמר, מול אותה היונייטד, ובסך הכול ערך סרחיו עשר הופעות בליגת האלופות באותה העונה. בנוסף, זכה סרחיו עם לה קורוניה בגביע המלך השני שלו בקריירה. הייתה זו המהדורה המאה של המפעל, ולה קורוניה פגשה בגמר את ריאל מדריד. כבר בדקה השישית קיבל סרחיו כדור מדייגו טריסטן, הטעה את פרננדו היירו וגלגל את הכדור בין רגליו של השוער ססאר סאנצ'ס, כדי לקבוע 0–1 ללה קורוניה. טריסטן עצמו הכפיל, ראול רק צימק, ולה קורוניה זכתה בגביע השני בתולדותיה.
כבר בפתיחת העונה הבאה פתח סרחיו פעמיים בניצחון הכפול, 4-0 במצטבר על ולנסיה, וזכה עם קבוצתו בתואר הסופר קאפ הספרדי. הוא המשיך להיות לבורג חשוב בקבוצה כאשר בחמש העונות הבאות החמיץ, במצטבר, עשרה משחקי ליגה בלבד, וסיים עם הקבוצה פעמיים במקום השלישי. לאחר ששותף ב-24 משחקים בלבד בעונת 2009/2010, עזב סרחיו את הקבוצה לאחר תשע עונות, עם 27 שערי ליגה ב-294 הופעות. למעט בעונתו האחרונה, מצא סרחיו את הרשת בכל אחת מעונותיו במועדון.
נבחרת ספרד
סרחיו רשם את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ספרד ב-24 במרץ 2001, תחת המאמן חוסה אנטוניו קמאצ'ו, שהיה הראשון להעניק לסרחיו הזדמנות גם כשהיה מאמן אספניול. סרחיו עלה כמחליף במקומו של ז'וזפ גוארדיולה בדקה ה-83 בניצחון 0–5 על במסגרת מוקדמות מונדיאל 2002.
סרחיו זומן כשחקן משלים בסגל של קמאצ'ו לקראת מונדיאל 2002. הוא לא שותף בניצחונות על ועל, וזכה להופעה בודדת במשחק האחרון של שלב הבתים, כשהחליף את דויד אלבלדה בדקה ה-53 בניצחון 2–3 על. הוא לא שותף בניצחון על בדו-קרב בעיטות עונשין בשמינית הגמר, ולא בהפסד למארחת, גם כן בפנדלים, בשלב רבע הגמר.
כחודשיים לאחר המונדיאל, שותף סרחיו פעמיים במסגרת מוקדמות יורו 2004, תחת המאמן איניאקי סאס. המאמן החדש לא שיתף עוד את סרחיו, ואף לא זימן אותו לסגל לקראת יורו 2004. כשנתיים לאחר מכן, ב-17 באוגוסט 2005, שב סרחיו ללבוש את מדי הנבחרת להופעה בודדת ואחרונה במדי ספרד, תחת מחליפו של סאס בנבחרת, לואיס אראגונס. הוא נכנס כמחליף במקומו של צ'אבי אלונסו במחצית הניצחון 0–2 על במשחק ידידות בחיחון. בסך הכול רשם סרחיו 11 הופעות במדי ספרד.
קריירת אימון
סרחיו החל את קריירת האימון באספניול ב', כאשר לקראת עונת התמנה לתפקיד עוזר המאמן של הקבוצה. בינואר 2014 כבר התמנה למאמן הראשי של אספניול ב', וב-17 משחקים הוביל את הקבוצה לתשעה ניצחונות ושני הפסדים בלבד.
ב-27 במאי 2014, לקראת עונת 2014/2015 ועל אף חוסר ניסיונו על הקווים, התמנה סרחיו למחליפו של חבייר אגירה כמאמן אספניול. את עונת הבכורה של סרחיו סיימה אספניול במקום העשירי, שיפור של ארבעה מקומות בטבלה מהעונה החולפת תחת אגירה.
באוקטובר 2015, במקביל לתפקידו באספניול, התמנה סרחיו לתפקיד מאמן נבחרת קטלוניה במקומו של ג'רארד לופס.
סרחיו פתח עם הקבוצה את עונת 2015/2016, אך ב-14 בדצמבר 2015, לאחר הפסד 0–1 לסלטה ויגו וכאשר הקבוצה במקום ה-12 בטבלה, פוטר סרחיו מתפקידו.
בעונת 2018/2019 הוביל סרחיו את ואיאדוליד להישרדות בליגה הבכירה. ואיאדוליד סיימה במקום ה-16 בטבלה עם 41 נקודות, ארבע מעל לקו האדום.
ב-11 בינואר 2022 מונה למאמנה של קדיס מלה ליגה.
חורבת אחמדיה
חורבת אחמדיה הוא אתר ארכאולוגי במרכז רמת הגולן, בו אותרו שרידי יישוב יהודי מתקופת התלמוד.
החורבה נסקרה לראשונה בידי החוקר גוטליב שומכר בשנת 1885. באותה עת התיישבו בחורבה מספר משפחות ממוצא טורקמני, אשר עשו שימוש משני בשרידי היישוב הקדום שבמקום. שומכר ציין כי שמו המקורי של האתר היה "שוויכה". שם זה נפוץ למדי בקרב שמות חורבות בארץ, ומקורו לעיתים בשם העברי המקראי שׂוכו. בין הממצאים שתיעד שומכר בחורבה נמנו אבני משקוף עם עיטורים של בעלי חיים, ובהם נשר פורס כנפיים, וכן מספר עיטורים של מנורת תשעת הקנים, אותם תיעד שומכר ברישומיו. פריטים ארכיטקטוניים אלו אופייניים לבתי כנסת נוספים באזור מרכז הגולן.
בסקר החירום שנערך בגולן לאחר מלחמת ששת הימים נתגלתה באתר אבן מעוטרת בשריג גפן, שלצידה קטע מכתובת עברית שלשונה הוא: . החוקר דן אורמן העלה השערה כי הכתובת המלאה דנה ברשימת משמרות כוהנים או לויים. לאחר מספר שנים אותרה בשטח החורבה גם אבן גבול ביוונית, המציינת את שמותיהם של שני כפרים, ARIMOS ו- EUCWM.
לקריאה נוספת
דפנה וערן מאיר, בתי כנסת קדומים ברמת הגולן, הוצאת יד יצחק בן-צבי, ירושלים תשע"ג, עמ' 128–135.
פט דאנר
פטסי אן "פט" דאנר (באנגלית: Patsy Ann "Pat" Danner; נולדה ב-13 בינואר 1934) היא פוליטיקאית אמריקאית לשעבר, שכיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השישי של מדינת מיזורי, בשנים 1993–2001. דאנר היא חברת המפלגה הדמוקרטית.
ביוגרפיה
דאנר נולדה בינואר 1934 בלואיוויל, הגדולה שבערי קנטקי, וגדלה בבוויאר (Bevier) שבמיזורי. סבה וסבתה מצד אמה היגרו לארצות הברית מלבנון בעשור הראשון של המאה ה-20. את השכלתה התיכונית רכשה בבתי ספר ציבוריים, ובאוניברסיטת צפון-מערב מיזורי השלימה בכבוד לימודי תואר ראשון במדע המדינה. בתום לימודיה הגבוהים עבדה דאנר כמנהלת מחוזית עבור חבר הקונגרס ג'רי ליטון. במהלך נשיאותו של ג'ימי קרטר מילאה תפקיד תת-ממשלתי.
בבחירות 1976 עזב ליטון את בית הנבחרים האמריקאי כדי להתמודד במקום זאת אל הסנאט של ארצות הברית. בעקבות זאת, דאנר הכריזה על התמודדותה לקונגרס. באוגוסט אותה שנה הפסידה בבחירות מקדימות שהתקיימו במפלגה הדמוקרטית למורגן מקספילד, שבעצמו הפסיד לחבר בית הנבחרים המדינתי של מיזורי טום קולמן. בשנת 1982 נבחרה דאנר לסנאט המדינתי של מיזורי, ובשנים 1986 ו-1990 נבחרה לתקופות כהונה נוספות.
בשנת 1992 התמודד דאנר לבית הנבחרים האמריקאי, והביסה את קולמן המכהן במהפך פוליטי. היא נבחרה מחדש לבית הנבחרים בשנים 1994, 1996 ובשנת 1998. בשנת 2000 הכריזה דאנר כי לא תתמודד מחדש לקונגרס לשם טיפוליה בסרטן השד. בנה, סטיב דאנר, לשעבר חבר הסנאט המדינתי של מיזורי, היה המועמד הדמוקרטי בבחירות על המושב שהותירה אחריה אמו, אך הפסיד ביום הבחירות הכלליות לסם גרייבס ביחס של 51%-47%. כהונתה של דאנר תמה בראשית ינואר 2001.
הוריישיו קיין
הוריישיו קיין הוא הדמות הראשית הבדיונית בדרמת הפשע האמריקאית CSI מיאמי, בגילומו של דייוויד קרוזו. הוא משמש כראש המז"פ, בדרגת מפקח במשטרת מיאמי-דייד.
ביוגרפיה של הדמות הבדיונית
הוריישיו קיין עבד בעבר כבלש במשטרת העיר ניו יורק. אחר כך עבר למיאמי, ועבד כבלש בדרגת מפקח במשטרת מיאמי-דייד. הוא הרג את האיש שרצח את אמא שלו - אבא שלו. ב-1995, בזמן שהיה בתפקיד, הוא נדקר בעת שחקר מקרה בו ילדים היו נעולים בארון, בזמן שהוריהם נרצחו. הרוצח, וולטר רזדן, נטר טינה לקיין, שמר דם מהדקירה, ושימר אותו במשך 10 שנים כדי להפליל את קיין ברצח חברתו, רייצ'ל טרנר.
לאחר הגעתו לפלורידה, קיין הצטרף למשטרת מיאמי - דייד,  כבלש במחלק הרצח, אך בהמשך הועבר ליחידה לסילוק פצצות, שם הדריך אותו אל האמפריז, שוטר מבוגר יותר, שקיין העריך מאוד, וראה בו חבר טוב. האמפריז נהרג בהמשך, לאחר שהפעיל בטעות פצצה שהוא ניסה לנטרל. קיין עבד במסווה כ"ג'ון וולדן" בפנסקולה, פלורידה למשך זמן מה בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 (זה התאריך המוצג בסדרה, למרות העובדה שהיה ניתן להבין במהלך הסדרה, שהוא עבד בניו יורק, לפחות עד שנת 1995). בזמן שהייתו שם, הוא יצא עם אישה, שלמיטב ידיעתו קראו לה ג'וליה אברלי, ולשניים נולד בן בשם קייל. קיין לא ידע על קיומו של קייל למשך 16 שנים נוספות. זמן מה לאחר מכן, הוא חזר למיאמי ולתפקידו כבלש. בפרק "מחוץ לזמן" (Out of Time), הוא מזכיר שבעבר עבד ביחידה לסילוק פצצות. לבסוף קיין עבר למז"פ, כשהסכים לקידום לדרגת מפקח. הקידום גרם לעוינות מצד סמל ריק סטטלר, שגם ביקש לקבל את התפקיד. כשחוקרת המז"פ הוותיקה מייגן דונר, לקחה חופשה מסיבות אישיות, אחרי מות בעלה, הוריישיו הפך למפקד המז"פ הקבוע. בעונות הראשונות של הסדרה, הוריישיו מרבה להזכיר את מחויבותו לעבודה, תוך שימוש במשפט "אנחנו אף פעם לא ישנים", שהוא מחווה לסוכנות הבילוש הפרטית "פינקרטון".  קיין מוכר בזכות משקפי השמש שלו ("שיידס אוף ג'סטיס" בפי המעריצים - משקפי שמש של צדק); אחד מסימני ההיכר שלו הוא להרכיב את משקפי השמש לפני שהוא מעיר הערה דרמטית. בעונה מס' 8, אנו למדים שמשקפי השמש בסגנון הזה היו במקור מתנה מאריק דלקו בשנת 1997.
בפרק הסיום של עונה מס' 9, קיין נורה על ידי רנדי נורת', שותפו מחוסר ברירה של הפושע המורשע ג'ק טולר. טולר חטף את שותפתו לעבודה של קיין, נטליה בואה ויסטה, ושם אותה בתא המטען של רכב. נורת' סוגר תא המטען, כשנטליה בפנים, ודוחף את המכונית מהרציף לכיוון המים. לאחר שנורת' דוחף את המכונית, קיין הפצוע מנסה לירות בנורת', אך ללא הצלחה. קיין, שאינו מסוגל לעמוד, מנסה לעצור את המכונית שנטליה נמצאת בתוכה. נטליה משתמשת בפלאפון שלה להתקשר לעזרה, אבל אף אחד לא עונה, בשעה שמים מתחילים לנזול עליה.
בפרק הבכורה של העונה העשירית, קיין מתחיל לסבול מהזיות, ורואה את מריסול, אשתו המנוחה. היא אומרת שהיא שמחה לראות אותו, אבל שהוא צריך לחזור. בהמשך הוא נראה שוב על המזח, שם הוא נורה, ומצליח לקום על רגליו. כשהוא עדיין מדמם מפצעי הירי, הוא קופץ לתוך המים כדי להציל את נטליה, ומצליח לחלץ אותה מתוך המכונית. כשהם מובהלים לבית החולים, קיין חוזר על שמה של מריסול שוב ושוב. בניגוד לעצת הרופא, וכשהוא עדיין סובל מכאבים, הוא עוזב את בית החולים כדי להמשיך לעבוד על החקירה. הוא והצוות מצליחים לאתר את נורת', והם מנסים להוציא ממנו מידע על מיקומו של טולר. למרות שטמן מלכודת לטולר, הוא מצליח לחמוק מקיין, באזור מסילות הרכבת. בהמשך וולטר מגלה שהכימיקלים בפיח על בגדיו הישנים של טולר ייחודיים לאשפה שנשרפה במזבלה ספציפית. הוריישיו מצליח למצוא ולתפוס את טולר במזבלה, רגע לפני שהוא מצית אישה נוספת. אחרי שהוא מחזיר את טולר לכלא, הוריישיו מודה שהוא לא מרגיש טוב, ומסכים ללכת להיבדק על ידי רופא.
ראש משמרת היום במז"פ
ברצף האירועים בסדרה, קיין הוא אחראי משמרת היום במז"פ מיאמי-דייד. קיין הוא טכנאי זיהוי פלילי, לשעבר בלש במחלק הרצח ושוטר ביחידה לסילוק פצצות (מומחיות הזיהוי פלילי שלו היא ראיות להצתה ופיצוץ). הוא מאוד מגונן כלפי הצוות שלו, שמכנים  אותו בחיבה "אייצ' "("H"), כמו האות הראשונה בשמו. מאוד אכפת לו משמה הטוב של המעבדה, והוא דואג שהצוות ינהג ביושר, ככל הנראה בשל ניסיונו עם אחיו הצעיר, ריי, שהתנהל בצורה מפוקפקת. כאשר נופל חשד על הצוות במס' פרקים ("אחד משלנו", "המחלקה לחקירות שוטרים" (מח"ש) "Internal Affairs"), הוא מייד קם כדי להגן עליהם, במיוחד מחוקר המח"ש ריק סטטלר, ועושה כל שביכולתו להוכיח את חפותם.
בניגוד למקבילו בתפקיד בלאס וגאס, גיל גריסום, לשעבר ראש המז"פ (CSI זירת הפשע), הוא הושבע כשוטר, נושא תג ואקדח. קיין הוא צלף מצוין, ולא מהסס לירות כדי להרוג, אם המצב דורש זאת. הוא תומך מושבע בעונש מוות על פשעים מתועבים במיוחד, ולא מהסס לאיים על חשודים בעונש מוות במקרים אלה. קיין ידוע בתור אחד שנוהג ביד קשה במי שפוגע בילדים. הוא "עיוור צבעים" - נותן לכל הקורבנות ומשפחותיהם יחס שוויוני, לא משנה מאיזה מוצא אתני, רקע או נסיבות, ובדרך כלל יוצא מגדרו כדי להבטיח שהם בסדר. לעיתים קרובות הוא נותן להם את מספר טלפון שלו, ואומר להם שהוא זמין בכל שעה ביום או בלילה כדי לענות לצלצול שלהם. למרות שהוא עובד מדינה המקבל משכורת ממחוז מיאמי-דייד, קיין עזר כלכלית לאחרים, בסכומים נכבדים, כמו ארגון לוויה לקורבן רצח חסר אמצעים בשם יוג'ין, שקודם לכן סייע בחקירת מקרה רצח שבוצע במהלך שוד יהלומים. קיין סייע בשכר דירה והוצאות מחייה לפילגש של אחיו ריי ולאחיינית שלו. כמו כן שילם את הוצאות הטיפול הרפואי באחיינית שלו כנגד מחלת הסרטן. הוא קנה דירה לבנו קייל, בנוסף להוצאות המחייה שלו עצמו, ככל הנראה בזכות מספר השקעות כלכליות חכמות במיוחד שקיין עשה במשך השנים שקדמו לזמן התרחשות הסדרה.
אירועי עבר
בשתי העונות הראשונות של הסדרה, קיין נושא אקדח ברטה קוגר כשהוא בתפקיד. מאז תחילת העונה השלישית הוא מופיע כשהוא נושא אקדח סיג סאוור P229. הוא מאוד קפדן בעניין תחזוקת הנשק, במיוחד אחרי שחבר הצוות טים ספידל נהרג בקרב יריות, אחרי שהאקדח שלו לא פעל כמו שצריך, בשל תחזוקה לקויה. למעשה, אחת מהסיבות שקיין בחר כמעט בלי היסוס בשוטר ריאן וולף, כמחליפו של טים ספידל (בפרק 3 בעונה 3, " תחת השפעת סמים" ) היא העובדה שוולף מתחזק את הנשק שלו  בצורה כפייתית, בגלל הפרעה טורדנית כפייתית.
אחר כך הוא נאלץ לפטר את וולף, כשחוקר המז"פ הצעיר  גרם לחשיפת זהותו כשוטר במהלך החקירה שלו כשוטר סמוי, בגלל חובות ההימורים שלו, והסתרת המידע מצידו, ביחס למצב (עונה 5, פרק 22, "נחשף" ). וולף גם הפר את נוהלי עבודה בעבר. קיין נראה כמי שרוצה לתת לוולף הזדמנות נוספת להוכיח את עצמו, למרות הכל, ואולי אפילו לחזור לצוות אחרי בדיקה של כל המסמכים מחקירות קודמות שלו (עונה 5 פרק 23, "החלפות הריגה" ).
במהלך הסדרה יש לו  אויבים הצצים שוב ושוב. החל מהרוצח הסדרתי וולטר רזדן,  חוקר המח"ש הטורדני הסוכן ריק סטטלר, וכלה בשופט המושחת ג'וזף ראטנר. חלק מהאויבים שחשב  שנעלמו, חזרו לרדוף אותו. קלאבו קרוז, המרצה מאסר עולם על רצח אישה (עונה 2 פרק 1, " אחים בדם", עונה 3 פרק 5, "זהות" ), בורח מחזקתן של רשויות החוק, במהלך התקפת טיל דרמטית על בית משפט ( שבה נפצעה קלות הפתולוגית אלכס וודס).  קרוז חוטף קצרנית של בית המשפט,  ומכריח את הוריישיו לתת לו כופר של 1 מיליון דולר, בתמורה למיקומה של הקצרנית. מסתבר שזו הייתה מלכודת, קיין ודלקו נתקלים במארב על הגג של חניון. למרות שהוריישיו יורה ומנטרל את אחד האנשים, ונחלץ ללא פגע, דלקו נפצע קשה בזמן שקיין יורה  לעבר החמושים הנמצאים במנוסה (עונה 5 פרק 14,"שטח הפקר" ). הוריישיו מאלץ לבסוף את קרוז לצאת מהמחבוא, בכך שהוא חוסם  את כל נתיבי הבריחה. קרוז ניגש  אל הוריישיו מחוץ למז"פ מיאמי - דייד, וקיין הורג את קלאבו בירייה אחת לחזה (עונה 5 פרק 15, "יש לנו פצוע" ).
קיין מוצא עצמו תחת מתקפה של בנו של ארג'נטו, ברון פשע, שהוא עזר להכניס לכלא מספר שנים קודם לכן. הבחור הצעיר משחית את הרכב של קיין, מכחיש בזחיחות את מעורבותו, ואחר כך יורה בקיין. אך התחמושת באקדח שלו הוחלפה לכדורי סרק, קיין יוצא ללא פגע, והבן נעצר לאחר מכן (עונה 6 פרק 2, "סייבר סלבריטי" ).
אירועים שקרו לאחרונה
בסוף פרק הסיום של עונה 8, קיין מקבל הודעה דרמטית מאיש שהוא עצר. ההודעה אמרה "כולם נופלים". בפרק הפתיחה של עונה 9, הוא ממהר להגיע למז"פ, מתוך חשש לחיי הצוות לשלו. כשהוא יוצא מהמעלית הוא מוצא את כולם על הרצפה, ואריק דלקו בהכרה מעורפלת. אריק אומר לקיין לירות על החלונות, כדי שייכנס אוויר. אחרי שקיין עושה זאת, כולם מתאוששים, חוץ מג'סי קרדוזה, שמת מהנפילה. קיין מנסה לנחם את נטליה השבורה, שניסתה להחיות את קרדוזה, ללא הצלחה. קיין מוצא את הרוצח, ואז מצטרף לצוות במשחק כדורסל, לזכרו של קרדוזה.
בפרק "לא ארא רע" מתרחשת בריחה גדולה מהכלא. אחד מהאסירים, ג'ו להברוק, אומר שהם תכננו לפגוע בקיין.
בפרק "מצוד", הוא והצוות לוכדים את ממו פיירו, האיש שנמצא במאסר על הרג מריסול (אשתו של קיין שהיא גם אחותו של אריק), אחרי שהוא נמלט מהכלא כחלק מקבוצה של 8 אסירים בפרק הקודם. ממו (בהוראתו של אנטוניו ריאז מה"מאלה נוצ'ה") ירה במריסול, אחר כך חסם את האמבולנס, כדי לגרום לקיין לצאת. נהג האמבולנס נאלץ לעבור על אזור ההפרדה בכביש. בבית החולים, הרופא אומר שהעיכוב של האמבולנס היה חמור יותר מפצעי הירי. הירי ועיכוב האמבולנס הביאו למותה של מריסול. בסוף הפרק, ממו לוקח בן ערובה - את העובד הסוציאלי של הבת שלו. ממו נמצא על הכוונת של אריק, אבל הוריישיו אומר לו לא לירות עליו, לפני בתו של ממו. אחרי שממו רואה את הבת שלו, הוא עוזב עם בן הערובה, שאחר כך נמצא מת.
בפרק " יום הולדת שמח", קיין נראה כשהוא נוהג בתחילת הפרק עם זר פרחים במושב שלידו. הוא משאיר לאריק הודעה בטלפון, שבה הוא מבקש ממנו לקחת פיקוד, כדי שהוא יוכל לעשות סידורים. דעתו מוסחת על ידי הולך רגל, שמספר לו על אישה בהריון שהותקפה בצידי הכביש. קיין עוזב את הסידורים שלו, ועוזר לאישה. בהמשך הפרק הוא מחפש את האנשים שפגעו בה, בשעה שהיא והעובר שלה נאבקים על חייהם בבית החולים. בסוף הפרק, האישה יולדת בת ובעלה נעצר על כך שחיבל במכונית כדי לגרום לאשתו להפיל את העובר כתוצאה מתאונה מבוימת. קיין נראה ליד קברה של  מריסול, הוא מספר לה שהתינוקת יפה בדיוק כמוה. אחר כך הוא מברך אותה "יום הולדת שמח".
בפרק " הקרב האחרון"  ממו חוזר עם כנופיה של קרטלי סמים, וקיין לבדו טומן לו מלכודת. קיין בועט בממו פעמים רבות, ומכוון לעברו אקדח. ממו אומר לו שהרג אשתו לא היה עניין אישי, אבל קיין אומר שבשבילו זה כן היה אישי. ממו שואל את קיין אם מה שהוא עושה הוא צודק, והאם הוא שלם עם ההחלטה שלו. קיין משיב שכן, עוצר את ממו, ומחכה לתגבורת.
בפרק "הכתרה", קיין לא עוזר לחוטף, שחטף ילדה. הילדה השתתפה בתחרות יופי לילדות. קיין נותן לחוטף ליפול מקצה קולנוע נטוש, אחרי שירה בו (אך לא מת מהירי).
בשנים האחרונות, ככה"נ בגלל תקרית הירי שבה נפצע קשה, קיין נעשה יותר אגרסיבי מהרגיל, כזה נוגע לטיפול בחשודים. לפחות בשני מקרים הוא נראה כשהוא תוקף חשוד בחדר נעול (התקיפה עצמה רק נרמזת, שכן היא איננה מצולמת). בשני המקרים החשוד נחקר בחשד להתעללות (הראשון התעללות מינית בילדים, השני אלימות במשפחה).
עדות נוספת לכך ניתן למצוא בעונה 8 בפרק " סעיף הרג". בסופו של הפרק ניתן להבין שקיין איפשר את רצח המנכ"ל המושחת, שהורה על רצח עובדיו, כדי לגבות את ביטוח החיים שלהם.
ביקורות ופופולריות
הדמות של הוריישיו קיין קיבלה משוב מאוד חיובי מהמבקרים, והופעתו של דייוויד קרוזו בדמות זו זכתה לשבחים. הוריישיו אסף סביבו חוג מעריצים. בפרק של "לייט שואו עם דייוויד לטרמן" שהוקרן ב 8 במרץ 2007, הקומיקאי ג'ים קארי הודה שהוא מעריץ של הסדרה, ואחר כך עשה חיקוי סאטירי של קרוזו. קארי ביקש  " קלוז אפ עצבני" מהמצלמה, דיבר בקול עמוק, והרכיב משקפי שמש. בהמשך קרוזו אמר בריאיון ל- CBS שהחיקוי היה מרשים.
העברה (גלים)
העברה או מקדם העברה הוא מונח בפיזיקה ובהנדסת חשמל המתאר גל מתקדם בתווך משתנה (לא רציף). מקדם ההעברה מוגדר כיחס האמפליטודות או העוצמות בין הגל העובר לבין הגל הפוגע (המקורי). זוהי תופעה גלית אשר משמעותה משתנה בהתאם לסוג הגל (אור, רדיו, מים, קול).
אופטיקה
באופטיקה, העברה היא התכונה של חומר המאפשרת לאור להתקדם, כאשר חלק או לא כלום מן האור נבלע בתהליך. אם חלק מן האור נבלע על ידי החומר, אזי האור המועבר יהיה שילוב של אורכי הגל שעברו ולא נבלעו. לדוגמה, מסנן מונוכרומטי כחול נראה בצבע כחול כיוון שהוא בולע אורכי גל ירוקים ואדומים. אם אור לבן יעבור דרך המסנן, האור המועבר יראה כחול בגלל הבליעה של אורכי הגל האדומים והירוקים.
מקדם העברה הוא מדד כמותי של הגל האלקטרומגנטי (האור) העובר דרך המשטח או הרכיב האופטי. מקדם העברה יכול להיות מחושב עבור האמפליטודה או העוצמה של הגל. כל אחד מהם מוחשב על ידי היחס בין הערך לאחר המשטח/רכיב לבין הערך לפניו.
מכניקת הקוונטים
במכניקת קוונטים לא יחסותית, מקדם העברה ומקדם החזרה משמשים לתיאור ההתנהגות של גל כאשר הוא פוגע במחסום. מקדם העברה מתאר את שטף ההסתברות את הגל העובר ביחס לגל הפוגע. לרוב הוא משמש לתיאור ההסתברות למנהור של חלקיק דרך מחסום.
מקדם העברה הוא במונחים של צפיפות זרם ההסתברות הפוגע והמועבר J לפי:
T=J_t/J_i
כאשר J_i הוא זרם ההסתברות של הגל הפוגע במחסום ו-J_t הוא זרם ההסתברות של הגל שמתרחק מהמחסום לצד השני.
מקדם ההחזרה R מוגדר באופן אנלוגי:
R=J_r/J_i
שימור ההסתברות מראה כי T+R=1, כאשר בממד אחד מלמד על העובדה שסכום זרמי ההעברה וההחזרה שווים לגודל של הגל הפוגע.
קירוב WKB
באמצעות קירוב WKB מקבלים מקדם העברה עבור מנהור שנראה כך:
כאשר x_1,\,x_2 הם 2 נקודות המפנה הקלאסיות עבור מחסום הפוטנציאל. בגבול הקלאסי שבו כל המשתנים הפיזיקאליים גדולים מאוד יחסית לקבוע פלאנק ו-, מקדם ההעברה שואף לאפס.
אם מקדם ההעברה קטן מאוד יחסית ל-1 (T \ll 1), ניתן לקרב לנוסחה הבאה:
כאשר הוא אורך מחסום הפוטנציאל.
קירוב זה אינו תקף עבור מצב של מחסום פוטנציאל ריבועי.
מחסום פוטנציאל ריבועי
ממוזער|226x226px|מקדם העברה של [[מחסום פוטנציאל ריבועי סופי עבור קו מקווקו: התוצאה הקלאסית. קו רציף: התוצאה הקוונטית. מקדם ההעברה עבור מחסום פוטנציאל ריבועי או מלבני מחושב בצורה הבאה:
כאשר, E היא האנרגיה, V_0 הוא גובה המחסום ו-k_1,k_2 הם מספרי הגל המוגדרים כך : ו- בהתאמה.
טלקומוניקציה
בטלקומוניקציה, מקדם העברה הוא היחס בין משרעת הגל המשודר לבין זו של הגל העובר בקו התמסורת.
גם ההסתברות כי חלק מסוים של מערכת תקשורת, כגון ערוץ עומד בקריטריוני ביצוע מסוימים מכונה לעיתים "מקדם ההעברה" של אותו חלק של המערכת. במקרה זה, ערך מקדם ההעברה עומד ביחס הפוך לאיכות הערוץ.
כימיה
בכימיה, בפרט בתאורית מצב מעבר, מוגדר מקדם העברה על פי משוואת איירינג כהתגברות על מחסום כימי. בדרך כלל, עבור תגובות מונו-מולקולריות, מקדם ההעברה שווה ל-1 (T = 1).
פרננדו פטרנוסטר
פרננדו פטרנוסטר (בספרדית: Fernando Paternoster; 24 במאי 1903 – 6 ביוני 1967) היה כדורגלן ומאמן ארגנטינאי, ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
ביוגרפיה
פטרנוסטר החל את הקריירה בקבוצת הנוער של אטלנטה (ארגנטינה) בשנת 1919. את פריצת הדרך עשה שנתיים לאחר מכן כשהצטרף לקבוצה הראשונה. בשנת 1926 הצטרף לראסינג קלוב שם שיחק עד שנת 1932. בין השנים 1930–1931 הושאל לולס סארספילד, שם עשה סיבוב הופעות פאן-אמריקאי מהמדינות צ'ילה עד לארצות הברית. בשנת 1936 ערך הופעה יחידה במועדון ארחנטינוס ג'וניורס.
בנבחרת ארגנטינה ערך 16 הופעות בין השנים 1928–1930. בזמן זה שיחק באולימפיאדת אמסטרדם (1928) וזכה בקופה אמריקה בשנת 1929. במונדיאל 1930 שנערך באורוגוואי, והיה גם המונדיאל הראשון בהיסטוריה, הגיע עם ארגנטינה עד למשחק הגמר, שבו הפסידה ארגנטינה בתוצאה 4–2 למארחת אורוגוואי.
קריירת אימון
פטרנוסטר נהיה מאמן לאחר פרישתו מקריירת משחק ואימן במדינה קולומביה כמה קבוצות, ובהן מיונאריוס, דפורטיבו מאניסלס ואתלטיקו נסיונל, איתה גם זכה באליפות קולומביה בשנת 1954. פטרנוסטר נבחר גם לאמן את נבחרת קולומביה בכדורגל. בשנותיו המאוחרות עזר בקידום הכדורגל באקוודור כשאימן את המועדון אמלק וזכה איתם באליפות אקוודור בשנת 1965.
דמגוגיה
דמגוגיה (מיוונית demagogia הנהגת העם הפשוט) או מַלְהִיגוּת, היא שיטת שכנוע מניפולטיבית להעברת מסרים בהתבסס על פנייה לרגש הפחד, או לחלופין, שימוש באמירות ריקות מתוכן רלוונטי למסר הנדון.
לעיתים, השימוש בדמגוגיה גובל בעיוות המציאות, באמצעות אזכורים סלקטיביים של עובדות, ושימוש בכשלים לוגים.
שימוש בדמגוגיה נחשב לנפוץ בקרב פוליטיקאים וכן בתחומי השיווק והפרסום. דמגוגיה עלולה להתקיים גם בחלק מהתקשורת המסחרית - לדוגמה בצהובונים, כותרות של עיתונים, בדיווחי התקשורת על מחקרים מדעיים ועוד.
הדמגוגיה שונה משיטות רטוריות אחרות כמו הומור וסרקזם.
מקור המונח
המונח הוא מיוונית. agogos - מנהיג, מוליך, מוביל, מ-agein להוביל. demos העם הפשוט. דמגוג הוא מנהיג ההמון, האספסוף.
נימוקים שאינם רלוונטיים לדיון
השיטות האלה לא תמיד נחשבות לדמגוגיה, אך יש להן קשר הדוק לה.
מחקר הדמגוגיה
המחקר בתחום עמדות ושכנוע בפסיכולוגיה החברתית מראה כי טיעונים דמגוגיים, במקרים רבים, הם יעילים לא פחות מטיעונים בדרכי הגיון; זאת משום שבטווח הארוך האדם אינו זוכר מי העביר את המסר, את מידת אמינותו, או את טיעוניו, אלא את המסר בלבד, ולעיתים אף את העובדה כי היו שלל טיעונים שתמכו בו (גם אם הללו היו שטחיים).
אלפרד אדלר
אלפרד אדלר (בגרמנית: Alfred Adler; 7 בפברואר 1870 – 28 במאי 1937) היה רופא יהודי-אוסטרי מומר, ומייסד הפסיכולוגיה האינדיבידואלית.
ביוגרפיה
אדלר הכיר בהשפעה הרבה של זכרונות הילדות שלו על עיצוב חייו, ונראה כי נודעה להם השפעה רבה גם על תורתו. כילד העריץ את אחיו הבכור, זיגמונד אדלר (יליד פינפהאוס על יד וינה, 1868) שעשה קריירה מוצלחת בתחום המסחר ורצה להצליח כמוהו. אלפרד היה הילד המועדף של אביו, איש חרוץ ואסרטיבי, בעוד קשרו עם האם היה פחות אמיץ.
בשנת 1895 השלים את לימודיו באוניברסיטת וינה והוסמך לעסוק ברפואה. במהלך לימודיו השתייך לקבוצת סטודנטים סוציאליסטים, שם הכיר את האקטיביסטית הרוסייה ראיסה אפשטיין, לה נישא ב-1897 במוסקבה. נולדו להם ארבעה ילדים, שניים מהם הפכו לפסיכיאטרים בבגרותם. עם סיום לימודיו באוניברסיטה, עסק אדלר תחילה ברפואת עיניים, אחר כך עבר לרפואה כללית ופתח קליניקה משלו ברובע השני, לאופולדשטאט, ברחוב פראטר 44, לא רחוק מהפראטר הווינאי, בשכונה שבה חלק ממטופליו חיו בתנאי עוני. ההיכרות עם מטופלים אלה חיזקה בו את אמונתו בחשיבות הגורמים הסוציו-כלכליים ביישום מקצועות הבריאות.
ב-1901 הצטרף אדלר, בעקבות הצעה של זיגמונד פרויד, לקבוצת דיון שהתקיימה בביתו של פרויד מדי שבוע, ועסקה בפסיכואנליזה. כך עבר אדלר לעסוק בפסיכותרפיה. הוא נמנה עם החברים המרכזיים באגודה הפסיכואנליטית של פרויד, וב-1910 אף התמנה לנשיא האגודה, אך בשנת 1911 התפטר מהנשיאות בעקבות מחלוקת עם פרויד.
ב-1912 ייסד אדלר אסכולה חדשה ששמה הפסיכולוגיה האינדיבידואלית. אסכולה זו גורסת כי על האדם להשתתף מעשית בטיפול בעצמו וכי רק שינוי באדם עצמו והכרה שלו בחולשותיו תוך רצון עז מצדו להתגבר עליהם, יובילו להרגשה טובה יותר.
במלחמת העולם הראשונה שירת אדלר כרופא בצבא האוסטרי. בשנים הבאות גברה השפעתו, הוא פתח מספר קליניקות לטיפול בילדים והדרכת הורים, והרצה במוסדות אקדמיים רבים באירופה ובארצות הברית.
בשנת 1932 נסגרו רוב הקליניקות של אדלר באוסטריה, בשל מוצאו היהודי (אף על פי שהתנצר). בשנת 1935, בעקבות התגברות האנטישמיות באוסטריה, היגר אדלר לארצות הברית, שם המשיך בעבודתו הטיפולית והאקדמית. הוא נפטר מהתקף לב בשנת 1937 באברדין שבסקוטלנד.
משנתו
משנת אדלר נבנתה בהשראת הפילוסופיה של עמנואל קאנט כפי שהבין אותה, מתוך הראייה שהסובייקטיבי הוא האובייקטיביות היחידה, כלומר שהמציאות שאליה נחשף האדם ואשר מלווה את חייו היא מה שהתקבל מנתוני החושים וניסיון החיים שלו, דרך העיבוד של תפיסת העולם וצורת החשיבה שלו.
המציאות של האדם היא המציאות הרלוונטית היחידה, כשהאדם משתנה המציאות משתנה. המציאות יכולה להיות מעוצבת על ידי האופן בו אנו מגדירים אותה, האדם מפנים את משמעות המילים שהוא בחר כדי לתאר את המציאות וגוזר מכך השלכות נוספות.
בנקודה זו נבדלת תורתו של אלפרד אדלר באופן מהותי מתורותיהם של יונג ופרויד הממוקדים יותר בעבר ורואים את האדם כבעל פחות אפשרויות. הגישה הטיפולית של אדלר ממוקדת בפתיחת אפשרויות, לאפשר לאדם לברוא לו תפישת מציאות שיש בה יותר אפשרויות ומשרתת יותר את מטרותיו.
הנחות היסוד מול המציאות
תורת אדלר מדגישה את חשיבותן של הנחות היסוד במפגש של האדם עם המציאות, היא מבדילה בין הנחות יסוד הפותחות אפשרויות לכאלה הסוגרות אותן. לדוגמה: הנחת יסוד הפותחת אפשרויות כמו "לטעות זה טבעי, מותר לי לטעות" מאפשרת הוויה בריאה יותר מאשר הנחת היסוד המגבילה שבאמירה "טעות היא כישלון, היא דבר שיש להימנע ממנו".
סביבה פחות קשוחה בתביעותיה תאפשר גדילה של אדם גמיש יותר שיכול להרשות לעצמו ליפול ולקום. האדם מפתח את היכולות שזמינות לו, מי שלא נחשף בתקופה המעצבת של ילדותו לאפשרות ליפול לא יידע לעמוד בכך מאוחר יותר.
עקב כך יש חשיבות למיפוי הנחות היסוד של האדם. במסגרת הטיפולית ניתן לגלות הנחות יסוד לא הכרחיות על ידי עימות של גישתו של אדם עם גישות של אחרים: לתאר מצב ותגובה ואז לשאול "מה אתה היית עושה במקרה כזה?", הצגת מספר אפשרויות לתגובה מצביעה על אי-הכרחיותה של הנחת היסוד וגם מצביעה על אפשרות ספציפית חלופית לראות את הדברים. ניתן לעמת הנחות יסוד גם עם העובדה שיש מי שחי אחרת, יש מי שפועל בהתוויות שלכאורה יוצאות מכלל אפשרות על פי הנחת היסוד.
אמירות של "צריך" ושל "אין ברירה" הן בדרך כלל הנחות יסוד מגבילות. חינוך פותח ומאפשר הוא חינוך המציב את האפשרויות כאופציות ("אפשר") ולא כהכרח ("צריך"), כעניין של בחירה, הילד לומד לפעול לעבר מה שהוא בחר ולא לעבר מה שנכפה עליו, הוא לומד לקחת אחריות, בונה חיים של פעולה ואנרגטיות.
אפיוני האדם
האדם מתאפיין בנקודות הבאות: האדם הוא יצור חברתי ולא ניתן להבין אותו ואת מניעיו בלי לקחת בחשבון את הפן החברתי שבו, ובלי מימוש של הפן הזה ייקשה עליו להגיע להגשמה עצמית וסיפוק עמוק מחייו. הראיה שלו סובייקטיבית, הוא רואה את המציאות דרך הפילטר של תפיסת המציאות שלו שגורמת לפרשנות שונה למצבים נתונים מאדם לאדם.
האדם ממוקד מטרה, מטרותיו משתנות ממצב למצב ומאדם לאדם אך בכל סיטואציה יש לפעולה שלו מטרה. אפילו במצב המוקצן של פסיביות ותלותיות יש לאדם מטרה, והיא המטרה שמאחורי הבחירה בפסיביות.
בתהליך ההליכה אל המטרה כמו בכל תהליך אחר יש לאדם בחירה, הוא לעולם לא סגור בתוך אפשרות דטרמיניסטית אחת ויש לו תמיד האופציה לשנות ולהשתנות. הוליזם פירושו שהאדם ניתן להבנה רק אם לוקחים בחשבון את כל מרכיביו, הוא בלתי ניתן להפרדה ולפיכך הוא תמיד אחראי למעשיו, מעשה לעולם אינו תולדה של חלק מסוים מהאישיות.
מכל אלה יוצא שהאדם תמיד אחראי למעשיו, הם תמיד תולדה של הבחירה שלו, אמורים לשרת את המטרות שלו ונובעים מאישיות שהיא כולית ולא נפרדת ולא ניתן לתלות את האחריות בגורם נפרד כזה או אחר של האישיות.
למעשה גם במצב של חוסר שפיות האדם אחראי למעשיו, הוא פועל לנוכח עיוות של ראיית המציאות או ניתוק מההיגיון הכללי, והשאלה העומדת גם בפניו היא "מה אני עושה עם זה?"
אדלר לעומת פרויד
בניגוד לפרויד וחסידיו שהדגישו את דחפי המין והבלתי מודע הדגיש אדלר את הגורם החברתי ואת הבחירה החופשית. על מנת להבין את האדם הוא נותן מקום מרכזי לניתוח הרקע המשפחתי והחברתי שממנו צמח ובו הוא פועל.
אדלר מטעים תפיסה הוליסטית של האדם כמכלול אחד. אדלר לא מקבל את החלוקה של נפש האדם למרכיבים דוגמת איד, אגו, ליבידו וסופר אגו, מבחינתו כל אלה הם שמות שרירותיים למאפיינים פנימיים של נפש אחת בלתי מתחלקת של האדם.
בעוד שמרכז תשומת הלב של פרויד נמצא בעברו של האדם, עם הניסיון להבין את האירועים שעברו עליו בילדותו המוקדמת, אלפרד אדלר מתמקד באפשרויות שבפני האדם, בעתיד שלו, בפעולה שלו הנובעת מיכולת הבחירה החופשית בכל מצב.
נחיתות ועליונות
שני מושגים אלו הם מושגי יסוד המאפיינים את תורתו המוקדמת של אדלר. עם זאת בהמשך דרכו פיתח אדלר גישה אחרת, אשר איננה נשענת על מושגים אלו, ואשר הוא ראה כיסודית ומשמעותית יותר. גישה מאוחרת זו היא הבסיס של רוב הגישות ה"אדלריאניות" הנפוצות כיום.
לפי התאוריה המוקדמת של אדלר האדם נולד עם תחושת נחיתות ובמשך כל חייו הוא נאבק להשיג עליונות, עצמאות, חופש והגשמה עצמית. אדלר מבחין בין סוגים שונים של רגשי נחיתות:
לדעת אדלר, בעוד שהתמקדות בנחיתות האישית מזיקה, שכן תיקון יכול לבוא על ידי הפחתת ערך הזולת, התמקדות בנחיתות האוניברסלית היא אידיאלית. דרך משל, אדם הממציא תרופה למחלת הסרטן מתגבר על חוסר האונים של המין האנושי מולה ומפצה על הנחיתות האוניברסלית. האופן שבו אדם מתמודד עם נחיתויותיו קרוי סגנון חיים. האופן שבו האדם מתנהג בחברה, העניין החברתי שלו, יכול להעיד האם הוא פועל בכוונה לרמוס את הזולת או לשתף עמו פעולה.
הגותו המאוחרת
הגותו המאוחרת של אדלר הדגישה אלמנטים של שלמות והגשמה עצמית ובכך התקרבה לפסיכולוגיה ההומניסטית. דברים שכתב גם הופכים אותו למבשר של "גישת הנראטיב" בפסיכולוגיה, הגישה העוסקת באופן שבו אדם מספר לעצמו את סיפור חייו.
הורות וחינוך
בתחום החינוך ההורי היה אדלר בעל השפעה רבה. על תפיסתו מתבסס מכון אדלר בישראל.
אדלר סבר כי ההורות צריכה לשאוף לפצות על נחיתותו של הילד, מתוך אהבתו וקבלתו. עם זאת, פינוק יתר עלול להביא את הילד להתעלם מההכרח שיש עליו לפעול בעצמו מול נחיתותו.
התאוריה של אדלר הביאה למחקר אמפירי בעיקר בנושא סדר הלידה במשפחה. בתחום זה נמצא למשל ש-21 מתוך 23 האסטרונאוטים האמריקנים הראשונים היו בנים בכורים.
סוגה
סוּגָה (בלועזית: זַ'נֶר, מצרפתית: genre, סוג) הוא שם הבא לציין הבחנה פנימית מסורתית בתוך כל סוג אמנות לתת-קבוצות וזרמים. סוגות ספרותיות הן למשל שירה מודרנית, אפוס, קומדיה וטרגדיה. סוגה היא הכללה מופשטת של אלמנטים (נרטיביים, סגנוניים, העולם המיוצג ביצירה וכדומה) החוזרים בשתי יצירות או יותר. ניתן, אם כן, לראות ז'אנר כסוג של אינטרטקסטואליות, מערכת קונוונציות ו"כללים" הקודמת ליצירה, והיצירה שומרת עליהן במידה כזו או אחרת.
בעיה נוספת היא שזוהי הכללה אנושית, מילה, שיכולה לשנות את משמעותה בתקופות היסטוריות שונות. המילה רומן, לדוגמה, שימשה במאה ה-18 במשמעות מסוימת (רומאן ריאליסטי), ואילו כיום היא מתארת, כדברי איין פורסטר, כל יצירת סיפורת ארוכה. משמעות הדבר היא שלעיתים קרובות לא ניתן למצוא לסוגה הגדרה שתכסה את כל היצירות שסווגו בתוכה ורק אותן.
ז'אנרולוגיה
ז'אנרולוגיה היא תחום בתורת הספרות או בלימודי קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה שעוסק בחקר ז'אנרים. כבר אריסטו בפואטיקה שלו עסק בז'אנרולוגיה, כאשר הבדיל את הטרגדיה מן הקומדיה ואת אלו מן הפרודיה. מאז הפואטיקה ועד ימינו ניתן להבחין בשני כיווני מחקר שונים בתחום זה: חקר ז'אנרים מבחינה מבנית (עיסוק סינכרוני) וחקר ז'אנרים מבחינה היסטורית (עיסוק דיאכרוני).
גבעות אוראול
גבעות אוראול או גבעות אוראולה או גבעות אוריאול (באנגלית: Aureole Hills; מילולית: גבעות האוראולה או גבעות ההילה) הן זוג גבעות, בסמוך ממערב לקצה הצפוני של רמת דטרויט שבחצי האי טריניטי - בקצה הצפון מזרחי של חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
לגבעות צורה חרוטית. מדרונות הגבעות חלקים, ומכוסים קרח.
גובהה של הגבוהה מבין שתי הגבעות - 1,080 מטרים מעל פני הים; גובהה של הנמוכה מבין שתי הגבעות 1,015 מטרים מעל פני הים.
גילוי הגבעות
הגבעות נסקרו לראשונה בנובמבר 1948 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד. משלחת הסקר יצאה לסקר זה מבסיס מפרץ התקווה.
מקור השם
שמן של הגבעות ניתן להן על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
השם תיאורי.
לקריאה נוספת
• Heroy, D., Sjunneskog, C., & Anderson, J. (2008), Holocene climate change in the Bransfield Basin, Antarctic Peninsula: Evidence from sediment and diatom analysis, Antarctic Science, 20(1), 69-87. https://doi:10.1017/S0954102007000788
נוף אחר
נוף אחר הוא סינגל של הזמר יוני בלוך בהשתתפות הזמרת יעל קראוס אשר יצא בשנת 2007.
רקע
השיר נכתב בידי ברק פלדמן, הולחן על ידי בלוך עצמו ועובד על ידי בלוך ודניאל קורן.
בשיר מתארחת הזמרת יעל קראוס, אשר מבצעת עם יוני בלוך את השיר ואת קולות הרקע.
ביקורות
תימורה לסינגר מ-ynet תיארה את השיר כ"שיר אהבה חינני".
מצעדים
השיר הגיע למקום ה-36 במצעד הפזמונים העברי השנתי התשס"ז של רשת ג'. במצעד השנתי של גלגלצ, השיר הגיע למקום ה-38.
הקיבריאדה
הקיבריאדה (בפולנית: Cyberiada) הוא שם ספרו של סטניסלב לם מ-1967. ספר זה הוא אסופת סיפורי מדע בדיוני קצרים, המחולקת לשני חלקים: "אגדות הרובוטים" ו"הקיבריאדה". החלק הראשון של הספר, "אגדות הרובוטים", מציג שורת סיפורים הכתובים כסיפורי אגדה המתרחשים בעולם עתידני שתושביו רובוטים והאדם בגדר אגדה. חלקו השני של הספר, "הקיבריאדה", מספר על מסעותיהם של "טרול" ו"קלפציון", שני מדענים רובוטים.
למרות נימתו הקלילה של הספר, מרבית הסיפורים עוסקים בתמות פילוסופיות מרכזיות, משאלת התבונה האנושית ועד לבעיית האתיקה. הספר רצוף משחקי מילים וסיטואציות קומיות, וחלקים נרחבים ממנו הם למעשה סאטירה אנטי-קומוניסטית.
נורד נורקרין
נורד נורקרין (בצרפתית: Nord Norécrin) היה מטוס קל בעל שניים עד ארבעה מושבים מתוצרת צרפת, שנבנה על ידי חברת נורד אוויאסיון בסוף שנות ה-40 ותחילת שנות ה-50 של המאה ה-20.
פיתוח ואפיון
המטוס נבנה כמענה לתחרות לפיתוח מטוסים קלים בחסות משרד התחבורה של צרפת. תכנונו של המטוס הושפע מתכנון המטוס הגרמני מסרשמידט BF-108 טייפון. הנורקרין הוא מטוס חד כנפי, בעל כנף נמוכה הנתמכת בקורה מרכזית. למטוס כן נסע מתכנס בעל שלושה גלגלים. מנוע המטוס מותקן בחרטומו, ולכתחילה נועד להיות מנוע בוכנה של חברת מאת'יס מדגם G4-R, בעל 100 כוחות סוס, אך בטיסתו הראשונה, ב-15 בדצמבר 1945 צויד במנוע מתוצרת רנו מדגם 4Pei.
בגרסת הייצור היו במטוס שלושה מושבים, ונקראה נורד 1201 נורקרין I. פותחו מספר גרסאות ולהן מנועים שונים, ובגרסאות המאוחרות יותר נוסף למטוס מושב רביעי. גרסה צבאית בעלת שני מושבים סומלה נורד 1203 נורקרין V, שהייתה חמושה במקלעים ורקטות. המטוס זכה ככלל להצלחה, ויוצרו 378 יחידות ממנו, על תתי הדגמים השונים.
שני מטוסי נורקרין, מדגמים שונים, נתרמו לחיל האוויר הישראלי על ידי משפחה יהודית מצרפת, למטרות פינוי רפואי. המטוסים הדיעו לישראל בספטמבר 1948, וסימולם היה ב-45 ו-ב-46. מאוחר יותר, עם שינוי שיטת הסימול, שונה מספרם ל0701 ו-0702. המטוסים שימשו למטרות תובלה קלה - טיסות בין בסיסים ותובלת מפקדים.
לאחר מלחמת העצמאות הוצאו המטוסים מהשירות בחיל האוויר והועברו לקלוב התעופה לישראל. המטוסים שימשו להדרכה במשך כמה שנים, עד שהוצאו משירות.
מפעילות
מפעילים צבאיים:
נתונים כלליים
נתונים לדגם נורקרין 1203/II
מכפלה קרטזית
מַכְפֵּלָה קַרְטֵזִית (סימון מתמטי: \times) היא פעולה בינארית על קבוצות היוצרת קבוצה חדשה, שאבריה הם הזוגות הסדורים שרכיביהם מגיעים משתי הקבוצות, בהתאמה.
המכפלה נקראת כך על שמו של רנה דקארט (ששמו הלטיני הוא רֶנַאטוּס קַרְטֶזִיּוּס) שהגדיר את המישור האוקלידי כקבוצת כל הזוגות הסדורים של מספרים ממשיים - ובכך יצר את תחום הגאומטריה האנליטית.
הגדרה
הגדרה:.
תהיינה A ו-B קבוצות. המכפלה הקרטזית שלהן מסומנת A\times B והיא קבוצת כל הזוגות הסדורים האפשריים, כשבכל זוג האיבר הראשון שייך ל-A והאיבר השני שייך ל-B.
דוגמה
אם קבוצה X מכילה 13 איברים של ערכי קלפים { A, K, Q, J, 10, 9, 8, 7, 6, 5, 4, 3, 2} וקבוצה Y מכילה 4 איברים של סוג הקלף {♠, ♥, ♦, ♣}, אזי המכפלה הקרטזית של שתי הקבוצות היא קבוצת קלפי המשחק המוכרת לנו, בעלת 52 האיברים { (2, ♣), (3, ♣), ..., (A, ♥), ..., (K, ♠), (A, ♠) }.
הכללה
באותה הדרך, אם נסתכל על n קבוצות, המכפלה הקרטזית שלהן תיתן קבוצה של n-יות המוגדרת כך:
בצורה פורמלית, נוכל להגדיר מכפלה קרטזית של כל משפחה של קבוצות (גם אינסופית) באמצעות קבוצת פונקציות שמוגדרת כך:
. כאן \Lambda היא קבוצה של אינדקסים (דהיינו - לכל איבר בקבוצת האינדקסים מתאימה קבוצה אחת מתוך הקבוצות המוכפלות). האיברים של המכפלה הן פונקציות, כך שכל פונקציה מייצגת "נקודה" במכפלה. הקואורדינטות של הנקודה הן בדיוק הערכים שמחזירה הפונקציה. הדרישה על הפונקציות הללו היא שלכל קואורדינטה, הפונקציה תחזיר ערכים השייכים רק לקבוצה שאותה מייצגת הקואורדינטה.
אקסיומת הבחירה היא הקביעה שאם \Lambda היא קבוצה של אינדקסים ולכל הקבוצה \ X_n לא ריקה, אז המכפלה הקרטזית לא ריקה.
דוגמאות
נניח:
מנחם מנדל קרגוי
הרב מנחם מנדל קרגוי (נהגה: קַרְגַּאוּ; לעיתים נכתב: קארגויא; ה'תקל"ב – כ"ט באלול ה'תר"ב, 1772 – 1842) היה רב גרמני. מחבר "גידולי טהרה".
ביוגרפיה
מנחם מנדל קרגוי נולד בשנת ה'תקל"ב ב, בוהמיה, לרב נפתלי הרץ קרגוי, למד בישיבתו של הרב יחזקאל לנדא ("הנודע ביהודה") בפראג, ולאחר מכן אצל הרב פנחס הורוויץ ("ההפלאה") והרב נתן אדלר בפרנקפורט. כן למד בישיבת פוזנן, אצל הרב יוסף מפוזנא, חתנו של "הנודע ביהודה", ולבסוף בישיבת מיינץ אצל הרב הירץ שייאר, מחבר "תורי זהב".
שימש תחילה כדיין בפריז, ובמקביל עסק במסחר בחסות גיסו הרב ברוך וייל. בשנת ה'תקס"ו שב לגרמניה, אל פירט (פיורדא), והתפרנס מהרבצת תורה בשיעורים פרטיים ובישיבה המקומית המפורסמת, שמעמדו בה היה גדול, ועמד בקשרים הדוקים עם הרב אברהם בנימין זאב המבורג, שעמד בראשה. לאחר שמשה מונטיפיורי פעל בהצלחה לביטולה של עלילת דמשק, שלח לצד עמיתו הרב הומבורג מכתב ברכה מיוחד למונטיפיורי, אשר הודה לשניים נרגשות.
תמך בלימודי חול הנחוצים לרב בן דורו, אולם עודד את רכישתן מחוץ לאוניברסיטאות נוכריות שבהן ראה סכנה רוחנית. לצד זאת, הדריך בוגר ישיבת פיורדא שהכריע ללמוד באוניברסיטה כיצד לכלכל את צעדיו, "לתת חלק לתורה וחלק לדרך ארץ". יש הרואים בגישה זו ניצנים ראשונים לגישת "תורה עם דרך ארץ". בפירט עסק גם בהתנדבות בחברא קדישא.
כשלוש שנים לאחר פטירתו הדפיסו שניים מתלמידיו את ספרו "גידולי טהרה", על הלכות מקוואות. ספרו זה מחולק לשני חלקים: "נחל" בו צוטטו פסקי ההלכה בקצרה, ו"גבא" המברר את ההלכות באריכות. פסקיו צוטטו רבות על ידי הפוסקים העוסקים בהלכות מקוואות, ביניהם הרב שלמה גנצפריד בספרו "לחם ושמלה", הרב חיים משולם קויפמן אוטרמן ב"מקוה טהרה", הרב צבי הירש שפירא ב"דרכי תשובה", ועוד. בהסכמתו לספר כתב הרב אברהם שמואל בנימין סופר ("הכתב סופר") דברי הערכה נדירים על אישיותו ולמדנותו, בין השאר מפי אביו הרב משה סופר ("החתם סופר"). כן נותרו ממנו חידושים על התלמוד וכתבי יד נוספים.
הרב מנחם מנדל קרגוי נפטר ביום כ"ט באלול ה'תר"ב (1842) ונטמן ביום טוב ראשון של ראש השנה ה'תר"ג.
פורמליזם רוסי
הפורמליזם הרוסי הוא אסכולה שיצרה קבוצת תאורטיקנים וסופרים רוסים וסובייטים רבת השפעה וכללה את בוריס אייכנבאום, יורי טיניאנוב, רומן יאקובסון, ולדימיר פרופ וויקטור שקלובסקי שערכו מהפכה בתחום ביקורת הספרות בין 1914 ל-1930.
הפורמליסטים ביקשו לכונן את מדע הספרות כתחום מחקר עצמאי, בעל תכנים ומתודות משל עצמו. הם טענו כי הספרות נבדלת מתופעות לשוניות אחרות, וגרסו כי על מדע הספרות להתמקד באיתור ובניתוח מאפייניו של הבדל זה. לפורמליזם הרוסי הייתה השפעה רבה על הוגים כדוגמת מיכאיל בכטין ויורי לוטמן, ועל הזרם הסטרוקטורליסטי. חברי אסכולה זו נחשבים למכונני תורת הספרות המודרנית.
"הפורמליזם הרוסי" הוא למעשה שם שמאגד בתוכו שתי תנועות שונות: האופויאז (ОПОЯЗ) בסנקט פטרבורג, והחוג הבלשני של מוסקבה. יתרה מזו, הפורמליסטים לא העמידו דוקטרינה אחידה וקוהרנטית, ומדובר בתנועה מגוונת והטרוגנית. אף על פי כן, משותפת לפורמליסטים הרוסים ההתעקשות על טבעה האוטונומי והייחודי של השפה הפואטית והפיכתה לאובייקט המחקר של תורת הספרות. מאמצם העיקרי של הפורמליסטים היה הניסיון להגדיר את התכונות הייחודיות לשפה הפואטית, הן בשירה הן בפרוזה. התמקדות זו של הפורמליסטים בשפה ובצורות הלשוניות הייחודיות לספרות היא שקנתה להם את הכינוי "פורמליסטים". כינוי זה הודבק להם על ידי מתנגדיהם המרקסיסטים, והוא מיוחס ללאון טרוצקי.
דוגמה אופיינית לחשיבה הפורמליסטית ניתן למצוא במאמרו המוקדם של ויקטור שקלובסקי, "האמנות כתחבולה". במאמר זה יצא שקלובסקי נגד ההמשגות המקובלות של הספרות בתקופתו: תפיסת האמנות כחיקוי של המציאות או הגדרתה כביטוי לתפיסת עולמו האישית של המחבר. על פי הגישה הראשונה, הספרות היא תוצר חברתי ופוליטי, ויש לפרשה לאור התנאים ההיסטוריים שבהם היא נוצרה. על פי הגישה השנייה, היצירה הספרותית היא ביטוי לרעיונותיו ולרגשותיו של המחבר, שמקבלים ביטוי ספרותי באמצעות תמונות וסמלים. בשני המקרים הספרות אינה נתפסת כתחום אוטונומי, והיא ניתנת להערכה רק באמצעות כלים היסטוריים, סוציולוגיים, ביוגרפיים או פסיכולוגיים. כנגד המשגות אלה ביקש שקלובסקי להגדיר מה מייחד את הספרות כספרות. לשיטתו, הספרות - והאמנות ככלל - היא מערך של תחבולות ומנגנונים שמשמשים את האמן כדי לייצר הזרה.
הפורמליסטים לא הגיעו להסכמה בדבר טבען של התחבולות, האופן שבו הן מופעלות או כיצד יש לנתחן. אך משותפת להם ההנחה שהשפה הפואטית היא בעלת תכונות מיוחדות, ושמטרתו העיקרית של מדע הספרות הוא לעמוד עליהן ולנתחן.
רקע
האסכולה הפורמליסטית בספרות התקיימה בעיקר ברוסיה ועוסקת בחקר הצורה הספרותית. האסכולה הפורמליסטית רואה בכל יצירה ספרותית סיפור חד פעמי, והיא תמיד משתנה. על פי האסכולה הפורמליסטית בכל יצירה קיימים שני רבדים: הרובד הקונקרטי-המשתנה והרובד המופשט-הקבוע.