cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יז'י קושינסקי
ביוגרפיה
הספר "להיות שם" עובד לסרט בבימויו של האל אשבי ובכיכובם של פיטר סלרס ושירלי מקליין. ב-1981 הופיע בתפקיד בולט בסרטו עטור השבחים של ידידו וורן בייטי "אדומים". ב-1989 חזר לפולין לביקור לרגל הוצאת ספרו "הציפור הצבועה" בפולנית.
ב־3 במאי 1991, בגיל 57, התאבד קושינסקי בנטילת כדורי הרגעה, סמים ואלכוהול. במכתב פרידה שהותיר אחריו כתב: "אני הולך לישון, מעט יותר מן הרגיל".
בניין עיריית ירושלים ההיסטורי
בניין עיריית ירושלים ההיסטורי (כפי שהוא מכונה כיום) שימש את עיריית ירושלים למעלה מ-70 שנים. המבנה נבנה על ידי עיריית ירושלים בתקופת המנדט הבריטי לאחר שבניין העירייה הקודם (שעמד בפינת הרחובות יפו וממילא) לא הספיק לצרכיה של העיר המתפתחת מחד, ולמבנה של מערכות השלטון המוניציפליות בתקופה המנדטורית מאידך.
מבנה זה, הממוקם בכיכר צה"ל ברחוב יפו 2 (כיום כיכר ספרא 10) נבנה על שטח של עיריית ירושלים, במימונו של בנק ברקליס, בתמורה לכך שהבנק יקבל את קומתו הראשונה של המבנה כסניף בנק בשכירות למשך 30 שנים, והעירייה תשכון בחלקו הצפוני של הבניין.
המבנה, שתוכנן על ידי האדריכל קליפורד הולידיי (יחד עם האדריכל זולטן שמשון הרמט), היה אחד מארבעה מבנים ממסדיים שהוקמו לאורכו של רחוב יפו, יחד עם בניין הדואר המרכזי, בניין בנק לאומי ובניין ג'נרלי.
היסטוריה
תחילת המנדט הבריטי בארץ ישראל היווה שינוי משמעותי במעמדה של ירושלים. מעיר ספר הפכה העיר, לראשונה מאז נפילתה של ממלכת ירושלים הצלבנית לעיר בירה. בנוסף, הביאו הבריטים לעיר נורמות מערביות של שלטון מקומי וניהול עירוני. צעדם הראשון של הבריטים בתחום זה היה לפזר את מועצת העיר העות'מאנית (בה היו 20 חברים מהם רק שני נוצרים ויהודי אחד), ולמנות מועצה עירונית בה שישה חברים (שני נוצרים, שני מוסלמים ושני יהודים).
שטחי בניין העירייה לא הספיקו למנהל העירוני הבריטי שפעל על פי נורמות מודרניות. עיריית ירושלים, שבבעלותה היה המגרש בפינת רחוב יפו וכיכר צה"ל (שנקראה אז "כיכר אלנבי") חיפשה מממן להקמת בניין עירייה מודרני. מממן זה נמצא בדמות בנק ברקליס אשר הסכים בשנת 1929 לממן את הקמת הבניין בסך של 27,692 לירות ארץ ישראליות תמורת השכרת הקומה התחתונה של הבניין לבנק לתקופה של 30 שנה (מה-31 ביולי 1934 ועד ה-31 במרץ 1963). החוזה הוארך לבקשת הבנק לתקופה של שנתיים נוספות עד שנת 1965.
תיאור המבנה
קליפורד הולידי תכנן את המבנה בסגנון בינלאומי. למבנה חזית דמוית חרטום ספינה מעוגל, המאפיין את הסגנון הבינלאומי. חלונות המבנה, שסורגיהם עוצבו עם ראשי התיבות של שמו של הבנק המממן "BB" עוצבו בסגנון האר דקו שהיה אופנתי בעת הקמת הבניין.
לאחר הקמת המבנה שכן אולם מועצת העיר בקומה העליונה. בשנת 1965, כאשר הסתיימה שכירות הבנק במבנה, עברה מועצת העיר לאולם הבנק - חלל דו קומתי שתקרתו נתמכת בשורת עמודי שיש.
המבנה שופץ בשנת 1993 במסגרת הקמת קריית עיריית ירושלים. במסגרת השיפוץ נוספה למבנה מבואה. הבניין המחודש נחנך ב-19 במאי 1997 והוא משמש את מחלקת התרבות של עיריית ירושלים. קומתו התחתונה, ששימשה בעבר את בנק ברקליס, שימשה עד לשנת 2016 את משרדי שותפות ירושלים - ניו יורק של שותפות ביחד, וחלק זה של הבניין נקרא עד אז "בית ניו יורק".
משרדי העירייה שכנו בצידו הצפוני של המבנה, בעוד שהכניסה לבנק שכנה בצידו הדרומי.
במסגרת השיפוץ הוחלט שלא לתקן את קירות המבנה שנפגעו במלחמת העצמאות ולהותיר את סימני הפגיעות.
בלוב (קומיקס)
בלוב (באנגלית: Blob) הוא דמות בדיונית של נבל-על מוטאנט המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה בחוברת X-Men #3 מינואר 1964 ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.
בלוב הוא האלטר אגו של פרדריק "פרד" ג'יי דיוקס, מוטאנט גדול ממדים וכבד מטקסס בעל היכולת לא לזוז ממקומו גם כאשר מתנגש בו אובייקט כבד. הוא מגלה גמישות רבה ויכולת להתגבר על כוח הכבידה. עבד בעברו בקרקס המקומי, לפני שפרופסור אקסבייר מצא אותו וניסה לשכנעו לבוא לאחוזת המגורים של האקס מן. אולם, שאר חברי הקבוצה לא חיבבו אותו בגלל מראהו הדוחה. בעקבות זאת בלוב החליט לעזוב, אך פרופסור אקסבייר ניסה למחוק מזיכרונו את מה שקרה. כתוצאה מזה, בלוב נמלט והזהיר את חבריו לקרקס מפני האקס-מן. מאוחר יותר בלוב הצטרף לצוותו של מגנטו, אך גם אותו הוא עזב כי הוא הבין שלמגנטו לא אכפת ממנו. חבר בהמשך לאחוות המוטאנטים, כוח החירות וקבוצת הנבלים של הדפנדרס.
בעקבות אירועי "בית אם", דיוקס נמנה בין אלה אשר איבדו את כוחותיהם אך מבנה גופו נותר צמיגי באופן חריג. דיוקס הדיכאוני ניסה להתאבד, אך קפלי עורו הסבוכים הקשו עליו לחתוך בבשר החי. הוא הצטרף בהמשך לקבוצת "תא אקס" (X-Cell), קבוצת מוטאנטים שכוחותיהם הופשטו מהם אשר מאשימה את הממשלה באיבוד כוחותיה. דרך אמצעים בלתי ברורים, דיוקס איבד את השומן העודף שלו, והחל לקחת את נושא בריאותו ברצינות. כעת הוא משמש כגורו לאיבוד משקל, אך לעיתים נצפה עם מגנטו והוד התפתחותו בניסיון להשיב לעצמו את כוחותיו. הצטרף מחדש לאחוות המוטאנטים של מיסטיק.
את דמותו של בלוב גילם בסרט הלייב אקשן "אקס-מן המקור: וולברין" השחקן קווין דוראנד. דמותו הופיעה בסרט הלייב אקשן "אקס-מן: אפוקליפסה" בהופעת קמע, בגילומו של המתאגרף גוסטב "הענק" קלאוד אוימט.
מוזילה
מוזילה (באנגלית: Mozilla) הוא כינוי כללי לארגונים ולמוצרי תוכנה הקשורים לטכנולוגיות אינטרנט שפיתחה חברת נטסקייפ בשנות התשעים של המאה העשרים, ושהמשיכו להיות מפותחים במסגרות אחרות לאחר דעיכת נטסקייפ בראשית המאה ה-21:
מקור השם
השם Mozilla מורכב משני שמות: Mosaic (מוזאיק), הדפדפן הגרפי הראשון שפותח, באמצע שנות ה־90, על ידי המרכז הלאומי ליישומים של מחשבי על בארצות הברית, ו־Godzilla (גודזילה), מפלצת שתוארה לראשונה בקומיקס יפני.
היסטוריה
בשנת 1998, עם הקטנת חלקה של נטסקייפ בשוק הדפדפנים העולמי לטובת הדפדפן של מיקרוסופט (אינטרנט אקספלורר), החליטה הנהלת החברה, לשחרר את קוד המקור של הדפדפן תחת רישיון חופשי רישיון הקוד הפתוח ולהמשיך לפתח אותו בשיתוף קהילת המשתמשים העולמית, בתקווה שהדפדפן החדש יתאים יותר לצורכיהם של המשתמשים.
עד מהרה התברר שהדפדפן של נטסקייפ, שפיתוחו החל כארבע שנים קודם לכן, היה כבר עמוס טלאים ותיקונים, ושיהיה קשה מאוד להמשיך את פיתוחו על ידי הקהילה. בשנת 1999 הוחלט לזנוח את הקוד המקורי, לרבות מנוע התצוגה, ולהתחיל לכתוב דפדפן חדש כמעט מאפס. מסיבה זו, דפדפן Netscape Navigator 5.0 מעולם לא הוצא לאור.
הפרויקט החדש קיבל את השם "מוזילה", על שם הקמע של החברה האם. עד מהרה התקבצה סביב הפרויקט קהילה של מפתחים, ותוך כשנתיים כבר שוחררו גרסאות ראשונות שהיו שמישות, ואף הפכו לנפוצות בגנו/לינוקס, אם כי הן עדיין היו רחוקות מלהיות שימושיות ויציבות עבור הציבור הרחב. חברת נטסקייפ, שחיכתה לסיום הפרויקט בכיליון עיניים, בעודה רואה כיצד הדפדפן הקודם שלה הולך ומאבד את אחיזתו בשוק, הוציאה את גרסה 6.0 של הדפדפן שלה על בסיס אחת הגרסאות המוקדמות (Milestone 18). היא ספגה ביקורת קשה על כך, משום שהדפדפן ירש ממוזילה באגים רבים, שתוקנו רק מאוחר יותר, וגרם לה בכך נזק תדמיתי. עם זאת, ככל שהתקדם פרויקט מוזילה, הלך והשתפר הקוד ביציבותו ואיכותו. בינואר 2002 אף הושקה גרסה עם תמיכה בעברית.
אף על פי שמוזילה שוחררה כמוצר בפני עצמו, נטסקייפ המשיכה לארוז מפעם לפעם גרסאות נטסקייפ, אשר, כמו גרסה 6, התבססו על מוזילה, והוסיפו עליו מספר הרחבות קנייניות. ונטסקייפ גרסה 8 שסבל מבעיות אבטחה בעת השקתו במאי 2005.
בקיץ 2003 החליטה חברת AOL, שרכשה את חברת נטסקייפ ב־1999, לסגור את החברה ולהפסיק את פיתוח הדפדפן. במקביל, הוקם ארגון ללא מטרות רווח, בשם קרן מוזילה, שהמשיך את פיתוח הדפדפן באופן עצמאי. AOL העבירה לארגון החדש את הזכויות על השימוש בשם "מוזילה", וכן התחייבה לתרום לו 2 מיליון דולר. גם חברות אחרות, ובהן IBM וסאן מיקרוסיסטמס, התחייבו לתרום לארגון החדש כדי להבטיח את המשך פיתוח הדפדפן. גרסה חדשה למוזילה הושקה בינואר 2004.
באפריל 2005 הוערך נתח השוק של הדפדפנים של קרן מוזילה ביותר מ־10% משוק הדפדפנים (לאחר שזינק מנתח שוק של כ-4% לנתח שוק של כ-10%), וחלקו גדל בהתמדה בשנים שאחר כך עם השקת "פיירפוקס 3" ביוני 2008. בנוסף חלה עלייה בפופולריות של פיירפוקס גם בקרב המשתמשים העסקיים. באוגוסט 2009 דווח שפיירפוקס חצה את קו מיליארד ההורדות.
בינואר 2010 השיקה מוזילה גרסה ראשונית של פיירפוקס מובייל, עבור טלפונים סלולריים.
באפריל 2010 דיווחה הרן שנתח השוק של פיירפוקס בעולם הוא כ-30%, בישראל נתח השוק היה כ-25%. אולם עם העלייה בפופולריות של הדפדפן גוגל כרום ירדה חלקה של מוזילה פיירפוקס בשוק.
תוכנות נוספות המבוססות על מוזילה
במהלך 2003 החלה קרן מוזילה לפתח ולהפיץ עוד מספר תוכנות המבוססות על חבילת מוזילה המקורית:
בנוסף, קיימים מספר דפדפנים ומוצרים אחרים המבוססים על מוזילה המפותחים על ידי קבוצות וחברות מחוץ לקרן מוזילה.
קהילת מוזילה
חלק מהפעילויות נעשות באופן עצמאי על ידי חובבי מוזילה, וחלקן נתמכות על ידי קרן מוזילה.
ועדת החוץ של הסנאט של ארצות הברית
ועדת הסנאט ליחסי חוץ של ארצות הברית (באנגלית: United States Senate Committee on Foreign Relations) היא ועדה קבועה של הסנאט של ארצות הברית. היא ממונה על חקיקה מובילה במדיניות החוץ ודיון בסנאט. ועדת יחסי החוץ אחראית בדרך כלל לפיקוח (אך לא לניהול) ולמימון תוכניות סיוע חוץ, כמו גם מימון מכירות נשק והכשרה לבעלי ברית לאומיים. הוועדה אחראית גם לקיום שימוע המאשר תפקידים בכירים במחלקת המדינה. בתפקיד יושב הראש הנוכחי מכהן הסנאטור בוב מננדז, מאז ינואר 2021.
הוועדה שקלה, דנה ודיווחה על אמנות וחקיקה חשובות, החל מרכישת אלסקה בשנת 1867 ועד הקמת ארגון האומות המאוחדות ב-1945. ועדת אחות בבית הנבחרים היא הוועדה לענייני חוץ.
מארק רובר
מארק רוֹבֶּר (באנגלית: Mark Rober, נולד ב-11 במרץ 1980) הוא מהנדס אמריקאי, ממציא ואישיות YouTube. הוא התפרסם בעיקר בשל ערוץ ה-YouTube שלו עם סרטונים על מדע פופולרי, עשה זאת בעצמך, גאדג'טים ורעיונות יצירתיים, עם מספר שלו סרטונים שהפכו ויראלים, חלקם עם עשרות מיליוני צפיות.
לפני ההתרכזות ב-YouTube, רובר היה מהנדס בנאס"א כשבע שנים, שם עבד על רכב החלל Curiosity Rover במעבדה להנעה סילונית.
הוא בין יוזמי פרויקט Team Trees ו-Team Seas.
חיים אישיים
רובר גר בסאניווייל, קליפורניה, עם אשתו ובנו. על מנת להעלות מודעות לאוטיזם, רובר פעיל בטוויטר בעיקר בהתייחסות לבנו, המאובחן על הספקטרום האוטיסטי. כל הרווחים מהחנות שלו "Teespring" נתרמים לעמותה The Autism Society.
בשנת 2020 בעקבות סרטון של MatPat הוא תרם 50 אלף $ לעבודות מחקר בבית חולים לילדים.
בשנת 2023 יצאה בערוץ דיסקברי סדרת ריאלטי בהשתתפותו, בשם 'הנוקמים של מארק רובר'. הסדרה עוסקת ב"'פעולות נקמה' נגד אנשים המפרים את הנורמה החברתית".
בית כנסת הפירמידה
בית הכנסת המרכזי ליהודי עיראק על שם אליהו חלסצ'י המוכר בכינוי בית כנסת הפירמידה הוא בית כנסת שהוקם בשכונה א' בבאר שבע בשנת 1980 ומשמש את יוצאי יהדות עיראק. צורתו של המבנה הוא מעין אוהל וההשראה לכך בא מאוהל מועד. צורתו המשולשת מזכירה גם פירמידה ומכאן שמו.
היסטוריה
בשנות השבעים של המאה ה-20 הצליח אליהו נאווי, שהיה ראש עיריית באר שבע ויהודי עיראקי במקור, לרתום את איש העסקים הלונדוני דוד חלאסצ'י, שהיה גם כן מיוצאי עיראק, להקמת בנין עבור הקהילה העיראקית שיחליף את מבנה העץ הישן והקטן שהקים חכם משה דאלי.
אבן הפינה הונחה ב-30 באפריל 1975, ועזרא ירוחם ויעקב דגמי הובילו את הקמתו של המוסד שנחנך ב-7 בספטמבר 1980 במעמד ראשי ורבני העיר, הרב הראשי לישראל, שר הדתות, ואורחים נוספים.
בשנת 1983 הוציא השירות הבולאי בול המציג את בית הכנסת בעיצובו של אסף ברג תחת הסדרה "מועדים לשמחה ה'תשמ"ד" ובערך נקוב של 20 שקלים.
המבנה
המבנה המתנשא לגובה של 18 מטר, עוצב על ידי האדריכל נחום זולוטוב בסגנון הברוטליזם. במקור שאפו ליצור בניין בגובה 32 מטר עם עזרת נשים המרחפת מעל לגברים, אולם בשל מחסור בתקציב נבנה הבניין הנוכחי, בו עזרת הנשים מוקמה במפלס של המתפללים הגברים, כשביניהם מפרידה מחיצה לא אטומה.
צורתו של הבניין מזכירה מגן דוד אשר מלפנים נראה כפירמידה גדולה. בקודקודו כיסוי שקוף המואר בזרקורים בלילות חג. הבניין ניצב על שש נקודות של עוגני בטון מזוין שנחפרו בעומק של שישה מטרים, המאפשרים את העדרם של קורות תמיכה או עמודים בתוך חלל בית הכנסת. הבטון חשוף, מה שעם הזמן הוביל לצורך לצפות אותו בחומר למניעת סדקים בשל האקלים הצחיח בנגב.
בית הכנסת מכיל 250 מקומות ישיבה, בקירותיו ויטראז'ים ודלתותיו עשויות זכוכית. בשטחים מבטון מעוצבים משולשים המרכיבים סדרות של צורות מגן דוד. מעל ארון הקודש ניצב לוח זכוכית שיובא מלונדון ועליו מודפס פרק "למנצח" מתוך ספר תהילים. בארון שוכנים ספרי התורה, ביניהם ספר תורה עתיק שהועלה מעיראק.
בימים חמים, או בתקופות בהן יש עומס של מתפללים, דפנות בית הכנסת הופכות לפתחים, שכן בקצותיהם הוצבו צירים המאפשרים את פתיחתם וסגירתם. בסמוך לבית הכנסת ישנו שלד לבניית סוכה, בור מים עבור תפילת התשליך בראש השנה ומתחם עבור ברכת הלבנה.
פפיון זיתי
פִּפְיוֹן זֵיתִי (שם מדעי: Anthus hodgsoni) הוא מין של ציפור שיר קטנה ממשפחת הנחליאליים, המתרבה ברחבי דרום, צפון מרכז ומזרח אסיה, כמו גם בצפון-מזרח רוסיה האירופית. זהו מהגר למרחקים ארוכים העובר בחורף לדרום אסיה ואינדונזיה. לפעמים הוא נקרא באנגלית גם "פפיון הודי" (Indian pipit) או "פפיון הודג'סון" (Hodgson's pipit).
בישראל הוא חולף נדיר, בעיקר בסתיו המאוחר, ובמיוחד באילת, בנגב ובערבה הדרומית. כמעט באופן קבוע מדי שנה חורפים פרטים מעטים בישראל - לעיתים באילת ולעיתים אף בפארק הירקון בתל אביב.
טקסונומיה ואטימולוגיה
שם הסוג Anthus הוא השם הלטיני לציפור קטנה של שטחי עשב שהוזכרה על ידי פליניוס הזקן. שם המין הספציפי hodgsoni מנציח את הדיפלומט וחוקר הטבע האנגלי בריאן הוטון הודג'סון.
ישנם שני תת-מינים מוכרים:
תפוצה
הפפיון הזיתי מקייץ ומקנן בהימלאיה הפקיסטנית וההודית, מערבה דרך נפאל, לתוך סין, צפונה למחוז גאנסו, ומזרחה דרך קוריאה ליפן, וצפונה דרך צפון-מרכז אסיה לצפון-מזרח אירופה (רוסיה האירופית). מקנן עד רום של 4,500 מטר במזרח נפאל. אזורי החריפה הדרומיים בעלי פריסה נרחבת באסיה, מחצי-האי הודו, מזרחה לדרום-מזרח אסיה והפיליפינים. הוא נודד למרחקים ארוכים, ומזדמן נדיר במערב אירופה.
בית גידול
מין זה מקנן בשולי הטייגה, על מדרונות עשבוניים ומכוסי עשב, קרקע סלעית ובקרחות ביערות פתוחים של אלונים, ליבנה, אלמון, אשוח או אורן. הוא מצוי גם בגידול משני ובגידול מיוער או נטוש ובבתות עם עצים מבודדים, בשטחים בזלתיים עקרים, סביב ביצות ואזורים מוצלים בשדות אורז. הוא גם חובב שיחי ערער ננסי או שיחים נמוכים אחרים מעל קו העצים.
קינון
עונת הקינון נמשכת מיוני עד אוגוסט במערב סיביר וממאי עד סוף יולי/אוגוסט בדרום התפוצה. לקן צורת גביע והוא עשוי מאזוב ועשב יבש, מרופד בעשב עדין יותר ובכמה שערות, וממוקם על הקרקע מתחת לציצת דשא או סלע, או בשקע רדוד. בתטולה בדרך כלל שלוש עד חמש ביצים בצבע חום כהה ומנוקד. לרוב מתרחשים שני מחזורי קינון בעונה.
תיאור
פפיון זיתי גדול במעט מדרור הבית, עם אורך של כ-15 ס"מ. הוא בעל גוון חום ירקרק בחלקים העליונים, עם מעט פספוס חום כהה. פס-הגבה, הפס הכפול בכנפיים וצדדי הזנב לבנים. החלקים התחתונים בצע לבן עד צהוב, עם ניקוד כהה ובולט על החזה ובצדדים. הזוויגים דומים.
מינים דומים
דומה למדי לפפיון עצים; עם זאת, הגב שלו בגוון זיתי ופחות מפוספס, ודגם הראש בולט יותר - פס הגבה לבן בולט, מעט חלודי לפני העין, ועם כתם בהיר בולט בחלק האחורי של סוככות האוזן שמתחתיו כתם כהה.
התנהגות
לרוב נצפה ביחיד או בזוגות. מתרוצץ על הקרקע בחיפוש אחר מזון ועף לעצים כאשר מפריעים לו. תעופתו קופצנית ומתפתלת.
הוא ניזון בעיקר מחרקים בקיץ ומזרעים בחורף.
קולות
השירה דומה לזו של עפרוני ומתבצעת במעוף. היא דומה לזו של פפיון עצים, אך מהירה וגבוהה יותר. הקריאות הן צפצוף בודד "טסיפ", הדומה גם לפפיון עצים.
סטטוס
כיוון שטווח התפוצה שלו נחשב רחב, ובהיעדר ראיות לירידה באוכלוסייה או לאיומים מהותיים, סווג מין זה כללא חשש לפי הרשימה של האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע.
הכמות העולמית הכוללת אינה ידועה בוודאות, אך האוכלוסייה האירופית מונה בין 45,000 ל-60,000 זוגות מקננים, כשאירופה מספקת פחות מ-5% מטווח התפוצה העולמית של המין.
ולבה
ולבה או הואלבה (בספרדית: Huelva) היא עיר באנדלוסיה שבדרום־מערב ספרד, המונה כ־140 אלף תושבים.
העיר היא ביתה של קבוצת הכדורגל הוותיקה ביותר בספרד, רקראטיבו ולבה, שהוקמה ב־1889.
היסטוריה
ההתיישבות באזור החלה סביב 1250 לפנה"ס, כאשר התיישבות קבע של פיניקים החלה במאה ה-9 לפנה"ס.
בעיר נמצאו שרידים מההתיישבות הרומית, כולל מטבעה עם מטבעות רבים המכילים את שם העיר הרומית אונובה (Onuba). גלגל עץ גדול ששימש במכרה נחושת מהתקופה הרומית נתרם למוזיאון הבריטי.
תחבורה
בעיר פועלת חברת האוטובוסים גרופו דמס. מסילת הרכבת אינה מרכזית כפי שהייתה בעבר ומהווה נתיב תחבורה זניח. הנמל הוא נתיב תחבורה חשוב, וניתן להפליג ממנו על בסיס שבועי לערים לאס פאלמאס דה גראן קנריה וארסיפה שבאיים הקנריים. אין בעיר שדה תעופה, שדות התעופה הקרובים הם פארו במרחק 93 ק"מ וסביליה במרחק 95 ק"מ.
שמואל קאיידנובר
רבי אהרן שמואל קאיידנובר, מכונה גם מהרש"ק או מהראש"ק (קרי: 'קוֹידַנוֹבֶר', ה'שפ"ד, 1624 - י"ט בתמוז ה'תל"ו, 20 יוני 1676) היה רב אשכנזי, מראשוני האחרונים. רבן של ערים רבות במרכז אירופה ובמזרח אירופה.
ולבה
תיירות
האקלים בעיר ים תיכוני, חורף קצר ורטוב וקיץ ארוך, חם ויבש.
העיר ומספר ערים סמוכות מכונות "ערי קולומבוס", בהן עבר כריסטופר קולומבוס בחיפושיו אחר מימון להפלגה הידועה שלו. בין היתר פגישתו במנזר רבידה שהובילה אותו לאיזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה, שמימנה את מסעותיו. לזכר המאורע הוצב בעיר פסל מונומנטלי בגובה 37 מטרים.
שמואל קאיידנובר
ביוגרפיה
נולד בשם אהרן לרב ישראל בעיר קוידנוב (כיום דזיארז'ינסק) הסמוכה למינסק (בלארוס), ומכאן שם משפחתו "קאיידנובר". בילדותו חלה, והיה בסכנת חיים, ועל כן הוסיף לו אביו את השם "שמואל". בצעירותו למד אצל רבי יעקב מלובלין ולאחר פטירתו אצל בנו רבי השיל מקראקא.
ולבה
ספורט
העיר היא ביתו של רקראטיבו דה ולבה (Recreativo de Huelva), מועדון הכדורגל הוותיק ביותר בספרד.
שמואל קאיידנובר
ביוגרפיה
היה דיין בבית דינו של רבי משה לימא, מחבר ספר "חלקת מחוקק" על שולחן ערוך אבן העזר, ביחד עם רבי אפרים הכהן מחבר ספר "שער אפרים", והש"ך.
בזמן גזירות ת"ח ת"ט, נאלץ לעזוב את מקומו ונמלט ביחד עם משפחתו, אך הפרעות לא פסחו עליו, והקוזאקים רצחו את שתי בנותיו, ואיבד את רוב כתביו, והוא נותר חסר כל ונכה בשתי רגליו. בנו היחיד שנותר, הוא רבי צבי הירש קאיידנובר, מחבר הספר קב הישר.
כיהן ברבנות בעיר מיקולוב (ניקלשבורג) אשר במוראביה, ולאחר מכן בגלוגאו (שלזיה), רישא (פולין), ובפיורדא (בוואריה - גרמניה) (ה'ת"כ - ה'תכ"ז), כן שימש ברבנות בערים בריסק (ליטא) (ה'תכ"ט - ה'תל"ג), פפד"מ (הסן - גרמניה) ולבסוף בקרקוב (פולין).
בהיותו בקרקוב, נסע לוועד הגליל בענייני ארבע ארצות שהתקיים בעיירה חמלניק, בהשתתפות כל רבני ומנהיגי הגליל, ותוך כדי כך נפטר בי"ט בתמוז ה'תל"ו, (20 ביוני 1676). שם נקבר.
התאפיין בשיטת כתיבה קצרה. הגהותיו על הרא"ש, והשגותיו על המהרש"א הודפסו בתוך הש"ס.
החיד"א כתב עליו: "הגדיל תושיה בהגהותיו וחידושיו האמיתיים, בדרך קצרה וכשרה". היעב"ץ העיד שרבי אהרן שמואל, ידע את כל ארבעת הטורים והבית יוסף בעל פה. רבי דוד הלוי סגל (הט"ז) מצטט את מהר"ש קאיידנובר, בספרו "טורי זהב".
מספריו
בפרעות ת"ח ת"ט בעת שכל רכושו נבזז, אבדו לרבי אהרן שמואל כמה כתבי יד אשר כתב. להלן, חיבוריו שנותרו והודפסו:
נייתן אוונס
נייתן גאורג "שאנקס" אוונס (באנגלית: Nathan George "Shanks" Evans; 3 בפברואר 1824 - 23 בנובמבר 1868) היה איש צבא אמריקאי בשירות צבא הקונפדרציה, שהתבלט במהלך קרב בול ראן הראשון.
ביוגרפיה
אוונס נולד בעיר מריון שבמדינת קרוליינה הדרומית, שבארצות הברית, כבנם של תומאס וג'יין אוונס. הוא למד במכללת רנדולף-מייקון שבווירג'יניה, (Randolph–Macon College) עד שעבר לאקדמיה הצבאית הלאומית של ארצות הברית (וסט פוינט), אותה סיים בשנת 1848. אוונס הועלה לדרגת קפטן, ושרת כמפקד פרשים בגבול המערבי, עד שבשנת 1861, הכריזו מדינות דרום ארצות הברית על פרישה, והקימו את הקונפדרציה. אוונס, כבן לאחת המדינות הדרומיות, עזב את צבא ארצות הברית והצטרף לצבא הקונפדרציה. בצבא הקונפדרציה הוא הועלה לדרגת קולונל, הוא נודע במנהיגות מוצלחת וגבורה בשדה הקרב, אולם אישיותו המחוספסת, כמו גם תאוותו לטיפה המרה, גרמו לסכסוכים מתמשכים בינו לבין מפקדיו. הוא נהג לשאת על גבו לכל מקום חבית קטנה של ויסקי.
במהלך ההכנות לקרב בול ראן ביולי של אותה שנה, אוונס קיבל פיקוד על חיילים מקרוליינה הדרומית ומלואיזיאנה, והוצב בכנפו השמאלית של הגנרל פ.ג.ט. בורגארד. ב-21 ביולי, פתחו כוחות הצפון בהתקפה על כנפה זו בדיוק. אוונס לחם מלחמת הגנה מעולה, המפקד הצפוני דייוויד הנטר נפצע והוחלף, אולם בהמשך נאלץ אוונס לסגת.
הוא קיבל את פיקוד על בריגדה שהורכבה מחיילים ממיסיסיפי ווירג'יניה, והוקצה לשמור על המעברות העליונות של נהר הפוטומק, מעל וושינגטון. באוקטובר של שנת 1861, כוח של צבא האיחוד חצה את הנהר ליד העיר לסבורג (Leesburg), מטרת הסיור הייתה השמועה לפיה אוונס נטש את הגנת העיר לסבורג, והכוח היה למעשה סיור שבדק אפשרות של התקפה עליה. אוונס אכן עזב את העיר, ולם בורגארד הביע אי שביעות רצון מכך ובאותו יום חזר אוונס אל העיר. הכוח הצפוני לא ידע על כך, אוונס הניס אותו בהצלחה אל מעבר לנהר הפוטמוק. בעקבות כך הועלה אוונס לדרגת בריגדיר גנרל.
לאחר מכן הוא נשלח לסייע בהגנה על אזורי חוף מדרום לצ'ארלסטון. יומיים לאחר מכן ב-16 ביוני 1862, תקפו את צ'ארלסטון כוחות צפוניים בפיקודו של הנרי וושינגטון באנהם, הקרב התפתח לקרב שכונה "הקרב הראשון של ג'יימס איילנד" (First Battle of James Island) שהסתיים בתבוסה צפונית. הוא קיבל את הפיקוד על בריגדה שהורכבה מחיילים מדרום קרוליינה, הוביל אותה לריצ'מונד והצטרף הצבא של רוברט אי לי מצפון לוירג'יניה. הבריגדה שלו לקחה חלק בין היתר בקרב בול ראן השני באוגוסט 1862.
בקיץ של שנת 1863, הבריגדה של אוונס הועברה לצבאו של הגנרל ג'וזף א. ג'ונסטון במהלך מבצע ויקסבורג. לאחר המערכה, הבריגדה חזרה לצ'ארלסטון בה אוונס הסתכסך באופן חמור עם המפקד הממונה עליו, הגנרל רוזוול ס. ריפלי, מה שגרם לכך שהוא הודח מהפיקוד. הוא הוחזר לפקד באביב של 1864, אך נפצע באורח קשה בתאונת כרכרה בצ'ארלסטון באמצע הדרך למטה הבריגדה שלו בפטרסבורג (Petersburg) שבווירג'יניה.
למרות שאוונס התאושש מעט מפציעתו, הוא מעולם לא חזר לפקד. הוא החזיק בעמדה פחותה במשרד המלחמה במשך זמן, וברח לריצ'מונד עם הנשיא ג'פרסון דייוויס. הוא ליווה את הנשיא עד מעצרו בידי כוחות הצפון ב-1 במאי 1865. לאחר המלחמה, אוונס פרש מהצבא והפך למנהל תיכון. הוא נפטר באלבמה בשנת 1868, כנראה מההשפעות של התאונה הקודמת שלו.
נמל התעופה הבין-לאומי רפיק אל-חרירי
במקור היה שמו של השדה נמל התעופה הבינלאומי ביירות, אך הוא שונה ב-22 ביוני 2005, לזכר ראש ממשלת לבנון לשעבר רפיק אל-חרירי, שנהרג בהתנקשות בביירות ב-14 בפברואר 2005.
השדה הוא מעבר הגבול העיקרי של המדינה יחד עם נמל ביירות.
השדה מופעל ומתוחזק בידי מידל איסט איירפורטס סרביסס (MEAS) הנמצאת בבעלות חברת התעופה הלאומית, MEA. MEAS מבצעת את כל פעולות ההפעלה והאחזקה של השדה. את הפעולות מסדירה רשות התעופה האזרחית הלבנונית (LCAA), סוכנות של ממשלת לבנון הקובעת את כללי התעופה האזרחית במדינה, תקני הבטיחות וכיוצא באלה. הרשות אחראית גם תפעול בקרת התנועה האווירית (ATC) בשדה וכן על הסדרת התנועה במרחב האוויר של לבנון.
פתיחה
השדה נפתח ב-23 באפריל 1954 והחליף את מנחת ביר חסן הקטן יותר ששכן מרחק קצר צפונית לו. בשעת פתיחתו המסוף נחשב למודרני מאוד ואיפשר תצפית נוחה ממנו לשדה. השדה כלל שני מסלולי המראה מאספלט, מסלול 18/36 באורך 3,250 מטר (10,663 רגל) שימש בעיקר לנחיתה מקצה 18, בעוד מסלול 03/21 באורך 3,180 מטר (10,433 רגל) שימש בעיקר להמראה מקצה 03.
מלחמת האזרחים הלבנונית
השדה איבד ממעמדו ומהזוהר בו ניחן עם תחילת מלחמת האזרחים הלבנונית באפריל 1975, מלחמה שנמשכה כ-15 שנים, שבמהלכן הפסיקו לפעול מהשדה כל חברות התעופה למעט מידל איסט איירליינס וטראנס מדיטרניאן אירווייס שהמשיכו לפעול, להוציא מספר תקופות בהן נסגר השדה לחלוטין. חרף העימות, המסוף שופץ ב-1977, אך נפגע קשות כעבור 5 שנים במהלך מבצע שלום הגליל ב-1982, שבו הופגז השדה (ראו גם: הפיגועים בבסיסי הכוח הרב-לאומי בביירות). מסלולי ההמראה של השדה שופצו ב-1982 וב-1984.
בסיס חיל־האוויר חירם
הבסיס מילא תפקיד משמעותי בהערכות צה"ל באזור ביירות, וחסך את הצורך בתעבורה יבשתית בציריה הפקוקים של לבנון. השדה שימש לפינוי נפגעים, העברת אספקה, הוצאת טיסות סיור וקישור והטסת חיילים לחופשה וממנה. במסגרת ההיערכות צה"ל מחדש בקו האוואלי, פינה צה"ל את שדה התעופה.
שיקום
לאחר שהסתיימה מלחמת האזרחים בסוף 1990, התחילו ב-1994 עבודות לשיקום השדה שכבר היה מיושן יחסית. השיקום ארך כ-10 שנים ובמסגרתו נבנו מסוף חדש, שני מסלולים חדשים, מבנה כיבוי אש חדש, תחנת כוח חדשה, מסוף חדש לתעופה כללית וחניון תת-קרקעי חדש. כמו כן שוקמו מבנים קיימים רבים כגון מבנה המכ"ם.
ב-1998, השלב הראשון של המסוף החדש הושלם. הוא מוקם בצמוד לצד המזרחי של המסוף הישן וכלל את השערים 1-12. לאחר הקמתו, המסוף הישן נהרס ובניית החצי המערבי החלה והושלמה ב-2000, אולם הוא לא נחנך עד 2002. חלק זה כלל את השערים 13-23. המסוף החדש מסוגל לשרת 6 מיליון נוסעים בשנה והוא עתיד להיות מורחב כדי שיוכל לשרת 16 מיליון נוסעים עד 2035.
הוחלט כבר בשלב מוקדם שהמסלולים המקוריים אינם מספיקים עוד, בייחוד אם יהייה על השדה לאפשר את נחיתתם של מטוסים גדולים כגון האיירבוס A380 שנבנה. מסלול חדש נבנה שבלט אל תוך הים, מסלול 17/35 באורך 3,395 מטר (11,138 רגל). מסלול זה נבנה כשהוא בולט אל תוך הים, על-מנת להעביר את תנועת המטוסים הנוחתים הרחק מהעיר כדי לשפר את הבטיחות ולהפחית את רעש המטוסים. מסלול המראה חדש גם נבנה במקביל למסלול 03/21 הישן באורך 3,800 מטר (12,467 רגל), מה שהפך אותו למסלול הארוך ביותר בשדה. מסלול 03/21 הישן נסגר להמראות ונחיתות והפך למסלול הסעה לצורך גישה למסלול 03/21 החדש. בניגוד למסלולים הישנים, שני המסלולים החדשים נבנו מבטון וכללו מערכת תאורה מתקדמת יותר ומערכות נחיתת מכשירים. מסלול 18/36 נותר פתוח, אם כי כיום עושים בו שימוש לעיתים נדירות.
ב-2004, מסלול 17/35 צוין מחדש 16/34 ומסלול 18/36 צוין מחדש 17/35 לאחר שבוצעו בדיקות כיוון מדויקות יותר.
ב-17 ביוני 2005, נפתח מסוף התעופה הקלה. הוא ממוקם בפינה הצפון-מערבית של השדה והוא אחד ממסופי התעופה הקלה המתקדמים ביותר במזרח התיכון.
מלחמת לבנון השנייה
ב-13 ביולי 2006, בסביבות השעה 06:00 בבוקר, תקפו מטוסי קרב של חיל האוויר הישראלי את שלושת המסלולים בנמל במסגרת מלחמת לבנון השנייה, שבין מטרותיה היו הרחקת ארגון החזבאללה מהגבול בין ישראל ללבנון והחזרת שני חיילי צה"ל שנחטפו על-ידו יום קודם. תקיפת הנמל, המהווה תחנת מעבר ושינוע של אמצעי לחימה ותשתיות לארגון החזבאללה, בוצעה כחלק מהמאמץ הכולל למניעת אספקת אמצעי לחימה לחזבאללה ולסיכול אפשרות העברת החיילים החטופים למדינה אחרת. מאמץ זה כלל יצירת סגר אווירי וימי על לבנון, וביצוע תקיפות המנעה אווירית. התקיפה הסבה נזקים משמעותיים למסלולים ובעקבותיה הכריזה ממשלת לבנון שהנמל סגור עד להודעה חדשה. זמן קצר אחר-כך הצליחו להמריא מאחד ממסלולי ההסעה בנמל 5 מטוסים של MEA לירדן. אחר הצהריים שבו מטוסי הקרב של חיל האוויר ותקפו את המסלולים בנמל ופגעו גם במאגר דלק בנמל. לפנות ערב שבו ותקפו מטוסי קרב של החיל מאגר דלק מרכזי בקצה הצפוני נמל. למחרת, תקפו מסוקי AH-64D אפאצ'י לונגבאו ("שרף") שלושה מאגרי דלק מרכזיים, המשמשים את מטוסי הנוסעים בנמל. ב-17 באוגוסט 2006 נפתח הנמל מחדש לאחר שישראל הסירה באופן חלקי את הסגר על-מנת לאפשר טיסות בין ביירות לעמאן. ב-7 בספטמבר 2006 הסירה ישראל את הסגר באופן מלא והנמל החל לחזור לפעילות סדירה.
בודהיזם ביפן
הבודהיזם ביפן מורכב ממספר של מסורות וכתות בודהיסטיות הפעילות ביפן, רובן המוחלט מזרם המהאיאנה.
בניגוד לרוב המדינות הבודהיסטיות (לדוגמה טיבט, קוריאה או תאילנד) אין גוף או שיטה המאחדת את הזרמים הבודהיסטים ביפן, ולכן הפערים בין הזרמים גדול הן פילוסופית והן ברמת הארגון. רוב הזרמים מנהלים קשרים היסטוריים והגותיים הדוקים יותר עם זרמים וכתות מחוץ ליפן מאשר לזרמים המתקיימים בתוך המדינה (לדוגמה מסורת הזן השואבת מהצ'אן הסיני ומסורת השינגון שצמחה ממקורות דומים לבודהיזם הטיבטי).
הבודהיזם התפשט מהודו מזרחה על דרך המשי והגיע ליפן דרך סין במאה החמישית. על פי ספר ליאנג, הבודהיזם הגיע ליפן בשנת 467 בדמות חמישה נזירים בודהיסטים שנשלחו מסין. לעומתו הספר ניהון שוקי מציין את שנת 552 כשנה שבה המלך הקוריאני סיונג, שהשליט את הבודהיזם כדת הרשמית בממלכתו, שלח נזירים בודהיסטים ליפן על מנת להפיץ את האמונה.
הקיסר יוֹמֵיי (Yomei) היה הקיסר הראשון שקיבל את הבודהיזם, אולם היה זה הנסיך שוטוקו טייצ'י, בנו של יומאי, אשר תחת חסותה של הקיסרית סויקו שהשריש את הבודהיזם ביפן.
לצד הבודהיזם המאורגן על זרמיו, מתקיימת ביפן גם דת עממית בודהיסטית המכונה ביפנית שינבּוּטסוּ-שוּגוֹ, (קאנג'י: 神仏習合 ,רומאג'י: Shinbutsu-shūgō), המשלבת בודהיזם עם אמונות שינטואיסטיות מקומיות. מערכת אמונות זאת נקראת גם לעיתים "הסינקרטיזם היפני".
זרמים עיקריים בעידן המודרני
ניתן למצוא ביפן ייצוג לרוב הזרמים והמסורות הנהוגות במזרח אסיה, כתוצאה מכך הבודהיסטים ביפן אינם מאוחדים בתפיסתם או באופן הפולחן, בניגוד לבודהיזם בסין או בקוריאה. אין ארגון-על שמאחד את הזרמים הבודהיסטים ביפן והם נוטים לעבוד באמצעות ארגונים ועמותות נפרדות לכל גוף.
רוב הזרמים אינם ייחודיים ליפן, אלא יובאו מסין. חלקם, לדוגמה השינגון, נזנחו בארץ מוצאם אך המשיכו להתקיים ביפן.
בודהיזם הארץ הטהורה
בתקופת הייאן, חדר ליפן בודהיזם הארץ הטהורה דרך סין, שהציע גאולה מהירה שתביא עמה האמונה בבודהה אמיטאבהה הקרוי ביפן אמידה, זרם זה על תת-זרמיו קיים עד היום. בודהיזם הארץ הטהורה נקרא גם בכינוי הגנאי "אמידיזם". בודהיזם הארץ הטהורה יובא ליפן מסין שבתורה יבאה אותו מהודו.
זן
מקור השם זן הוא במילה ההודית ג'האנה, שמשמעותה מצב נפשי אליו ניתן להגיע באמצעות מדיטציה. הזן הוא מסורת בודהיסטית סינית שדוגלת במדיטציה בתור הכלי המרכזי, אם כי לא הבלעדי, להגעה להארה בודהיסטית. ביפן הזן התפצל למספר זרמי משנה, המרכזיים בהם הם סוֹטוֹ (קאנג'י: 曹洞, רומאג'י: Sōtō) - זרם ששם דגש על תרגול מדיטציוני סטנדרטי, ורינזאי  (קאנג'י: 臨済, רומאג'י: Rinzai) המבוסס על תרגול מדיטציה עם קואן. זן היפני הוא תוצר של תהליכים היסטוריים ארוכים שהתחוללו בעיקר בסין, ובמהלכם נוצרו מספר זרמים זן בודהיסטים שיובאו ליפן בנפרד ומאוחר יחסית בהיסטוריה של הזן. "זן" הוא אופן קריאה יפני של הסימנית הסינית "禪" שנהגת "צ'אן" (פין-יין: Chán) בקריאה סינית מסורתית. המילה צ'אן בתורה מתורגמת מהמילה ג'האנה בפאלי, ושמשמעותה מדיטציה. מטרותו של הזן היא להשיג תובנה דרך ניסיון במדיטציה, קואן, וגרימה להלם. לפי המסורת, זרם זה נוסד בסין על ידי נזיר הודי בשם בודהידהרמה, המכונה ביפנית דארוּמה. פסליו נפוצים ביפן יותר מפסלי כל בודהה אחרת, אם כי התייר המערבי לא יזהה אותם כפסלי בודהה.
לודוויג השני, מלך בוואריה
לודוויג השני, ידוע גם כלודוויג פרידריך וילהלם או לודוויג המשוגע (25 באוגוסט 1845 – 13 ביוני 1886), היה מלך בוואריה החל משנת 1864 ועד למותו.
בודהיזם ביפן
ניצ'ירן
במקביל לביסוס הזן ביפן התפתח זרם בודהיסטי מקומי (ובין הזרמים היחידים שמקורם באיים היפנים), תורתו של הנזיר הבודהיסט ניצ'רן. ממנו התפתחה תנועת סוקה גאקאי (יפנית: 創価学会, מילולית: האגודה ליצירת ערך). ניצ'ירן היה נזיר יפני שחקר סוטרות בודהיסטיות והגיע למסקנה שהסוטרה שמייצגת את הבודהיזם המקורי והאמיתי היא "סוטרת הלוטוס". בכתביו הוא זלזל בשאר הזרמים שהתקיימו בזמנו ביפן (במיוחד בשינגון) בטענה שאין הם מבנים את הבודהה. ניצ'ירן טען שהבודהיזם צריך להיות פשוט ונגיש וששאר הזרמים, ובמיוחד השינגון הסודי והמיסטי, מסובכים מדי לאדם הפשוט. כמו כן הוא הדגיש מיסיונריות (שנמשכת עד היום אצל חלק מהניצ'ירנים). מכיוון שזהו בודהיזם פשוט הוא כולל בסך הכל את שינון המנטרה "נאמו מיוהו רנגה קיו" (הכותרת של סוטרת הלוטוס) ומנדלה אחת שניצ'רן יצר. ניצ'ירן ניסה לקדם את דגם הבודהיזם שלו בחייו בתקווה שהוא יהפוך לזרם המועדף על פני זרמים אחרים, דבר שהוביל להגלייתו.
לודוויג השני, מלך בוואריה
ביוגרפיה
לודוויג נולד ב-25 באוגוסט 1845 בארמון נימפנבורג (כיום חלק מהעיר מינכן) למקסימיליאן, נסיך הכתר הבווארי ולנסיכה מריה מפרוסיה, ובשנת 1848 הוכתר אביו למלך בוואריה. הוא גדל כילד מפונק בחצר הוריו, וספג במשך תקופה ארוכה את עובדת היותו בעל עוצמה רבה כשליט הבא של בוואריה. תקופה זו הניחה את היסודות להתנהגותו בהיותו אדם בוגר, התנהגות המוגדרת לרוב כ"משונה". סניגוריו המודרניים של המלך תולים את אשמת היותו אדם מוזר, מתנזר ומתבודד בחינוכו המלכותי הקפדני, בדומה לבני משפחת המלוכה הבריטית של ימינו. רוב ילדותו עברה עליו בחברת חבר קרוב יחיד, יחדיו האזינו ליצירותיו של ריכרד וגנר אשר היה נערץ על שניהם. את שאר זמנו בילה הנסיך עם בת דודתו הנסיכה סיסי.
בודהיזם ביפן
שינגון
השינגון הוא זרם מיסטי של הבודהיזם מזרם הוג'ריאנה. הזרם יובא ליפן על ידי נזיר בשם קוּקאי (空海) אשר נשלח לסין בשנת 804 על ידי הקיסר, קוקאי, אימץ את אסכולת הזֶ'נְיאן הסינית, וזו ננטשה בינתיים בסין בעקבות רצף של איחודים ופירוקים, אך המשיכה להתקיים ביפן.
לודוויג השני, מלך בוואריה
ביוגרפיה
בהיותו בן 19 מת אביו ולודוויג הוכתר למלך בוואריה. צדודיתו הנאה וגילו הצעיר הקנו לו פופולריות רבה בתחומי מלכותו ומחוצה לה. אחת ההחלטות הראשונות של לודוויג כמלך הייתה הכרזה על היותו פטרון רשמי למושא הערצתו ווגנר. מיד עם המלכתו החל לקדם את עמדתו לפיוס בקרב מדינות גרמניה השונות.
תקופת תחילת כהונתו של המלך הצעיר נסובה סביב הבאתו לעולם של יורש למלכות ובחינת מהות היחסים של ממלכתו עם פרוסיה המיליטנטית. שתי מטרות אלו עמדו מאחורי אירוסיו לסופי דוכסית בוואריה, אשר הייתה בת דודתו ואחותה של חברת ילדותו הנסיכה האוסטרית סיסי. האירוסים לבת אצולה אוסטרית העידו על תמיכתו באוסטריה במאבקה הפוליטי מול פרוסיה. אירוסיהם של השניים הוכרזו בפומבי ב-22 בינואר 1867, אך לאחר מספר דחיות של תאריך החתונה, ביטל לבסוף המלך את כוונת הנישואים שלו באוקטובר של אותה השנה, על רקע חוסר נאמנות של אשתו לעתיד. בהמשך חייו לא התחתן ולא היה בקשר רומנטי עם אשה.
בודהיזם ביפן
טנדאי
טנדאי גם הוא זרם מיסטי שהובא מסין (טיין-טאי בסינית). זרם הטנדאי הובא ליפן פעמיים, פעם אחת על ידי הנזיר הסיני גנג'ין (ולא צלח) ופעם שנייה על ידי סאיצ'ו. זרם זה השפיע רבות על הבודהיזם היפני והרבה הוגים חשובים של הבודהיזם היפני אומנו בהתחלה כנזירי טנדאי. במקור אסכולה זו הוקמה על ידי מאסטר במדיטציה בשם צ'ה אי (Chih-i) כדי לחבר ולסנטז ניגודים בכל הזרמים הבודהיסטים שהובאו לסין ולכן אסכולה זו נחשבת ל"אסכולה הסינית האמיתית הראשונה". טנדאי הוא זרם מאוד גמיש שמאפשר לאמץ לתוכו תרבויות שונות ודוקטרינות שונות. משום כך הוא השתלב יפה עם דת השינטו והאסתטיקה היפנית. הדוקטרינה של זרם זה משלבת תרגולים אזוטריים הקראים מיקיו (מילה שפירושה ביפנית הוא דומה לתורת הנסתר) עם תרגולים אקסוטריים (כמו זן) שמטרתן להבין שחוויות החושים כמו שהמתרגל חווה אותן בדרך הלא מוארת שלהן הן טבע הבודהה וכך לסלול את הדרך להארה. תרגולים אלו מבוססים על הטנטרה הבודהיסטית.
לודוויג השני, מלך בוואריה
ביוגרפיה
בשנת 1869 החל לודוויג לחבר יומן בו תיאר את צערו הרב שנבע מהשתוקקות מינית הומוסקסואלית עזה שעמדה בסתירה מוחלטת לאמונתו הקתולית. לבקשתו של מנהיג פרוסיה, אוטו פון ביסמרק, הוא אישר בשנת 1870 איגרת אשר קראה ליצירת אימפריה גרמנית. בתמורה להסכמתו להפוך לחלק מאימפריה שכזו נערכו מספר שינויים קטנים בשטחה של ממלכתו, שינויים אשר סתרו את שאיפתו להתפשטות טריטוריאלית רחבת היקף.
בודהיזם ביפן
שוגנדו
השוּגֵנְדוֹ (קאנג'י: 修験道, רומאג'י: Shugendō; מילולית: "דרך המבחן והתרגול") אינו זרם בודהיסטי מוגדר, אלא צורת תרגול לא מאורגנת ששורשיה במאה ה-7. תרגול השוגנדו משלב את פולחן הטבע השינטואיסטי עם פולחנים עממיים שונים ובודהיזם מיסטי. התרגול כולל תקופות של סיגוף בהרים שמטרתו להתקרב לטבע ולחוות אותו "כפי שהוא" (ראיית הדברים "כפי שהם" היא יעד בתרגולים בודהיסטים רבים, בין השאר ויפאסנה). לפי תפישת השוגנדו תרגולים אלו לא רק מקרבים להארה קולקטיבית של כל היצורים החיים, אלא גם מצילים אותם מגורל רע. בעבר, מתרגלי השוגנדו המכונים יאמאבּוּשי (קאנג'י: 山伏, מילולית: "שוכן הרים") היו ידועים כלוחמי גרילה מוכשרים שהסתמכו על ההיכרות האינטימית שלהם עם ההרים. כיום, מתרגלי השוגנדו מתארגנים לרוב דרך מקדשי טנדאי או שינגון באתרים הנחשבים מקודשים.
לודוויג השני, מלך בוואריה
ביוגרפיה
כישלונותיו בתחום האישות ובתחום הטריטוריאלי העצימו את עגמומיותו הטבעית של המלך. ככל שחלף הזמן הוא נעשה מתבודד יותר ויותר, והתנהגותו הפכה לאכזרית ומוזרה, כך למשל נדרשו משרתיו לערוך את ארוחותיו על שולחן מזהב ולהכניסו לחדרו דרך פתח הקבוע ברצפה כדי שלא יראה אותו איש באכילתו, את פקודותיו אליהם היה מוסר מאחורי פרגוד וכשאחד מהם לא השביע את רצונו פקד להפשיט מעליו את עורו בעודו חי.
בודהיזם ביפן
ריטסו
זרם הריטסו (בהודית: וינאיה) הומצא בסין על ידי דוסן (דאו-שואן בסינית) ב-650 לספירה ויובא ליפן לראשונה על ידי גנג'ין ב-753 לספירה. בית ספר זה שם דגש על חוקי הנזירים (ע"ע וינאיה) שהותוו על ידי הטריפיטקה עם דגש על גרסת הוינאיה של הדהרמהגופטה ("שיבונריטסו" ביפנית).
לודוויג השני, מלך בוואריה
ביוגרפיה
בשנות השמונים של המאה ה-19 פרש להתבודדות כמעט מוחלטת בהרי האלפים. בתקופת ההתבודדות היה עיקר עיסוקו של המלך בבניית טירות אגדתיות יקרות, יחד עם האדריכל כריסטיאן יאנק, אשר שימשו זירה חלומית לשיגיונותיו בדבר היותו שליט כל יכול השולט בממלכה קסומה והמשתייך לזרעו של המלך לואי הארבעה עשר מצרפת.
בודהיזם ביפן
ג'וג'יטסו
זרם הג'וֹג'יטסו (בהודית: Tattvasiddhi) הוא יבוא מהודו, שם הוא נחשב לזרם שהתפצל מזרם הסאוטראנטיקה שבתורו התפצל מזרם הניקאיה (זרם ראשי יותר בהודו ואחד מזרמים המוקדמים של הבודהיזם ההודי שלא שרדו). מה שמייחד זרם זה הוא שהוא דחה את האבידהרמה וטען שאין הוא קשור לבודהה. משמעו של השם הוא "הסוף לסוטרות". השם מרמז על סדר הטקסטים המסורתי בטריפיטקה (שלושת הסלים).
לודוויג השני, מלך בוואריה
ביוגרפיה
מאסרו של המלך הפופולרי נועד להיות פעולה חשאית על מנת למנוע התמרמרות בקרב העם שרחש לו חיבה עזה, וכמו יתר חייו של המלך התגלגל להיות אירוע מוזר ביותר. כשהגיעה המשלחת הרשמית לטירתו המבודדת של המלך על מנת לאוסרו, התייצבה מולם ברונית נאמנה למלך אשר נופפה לעברם במטרייתה ובתארי האצולה שברשותה, ומנעה מהם את הכניסה לטירה. השמועה אומרת כי באותו הזמן הסתגר המלך בפנים הטירה ושיגר הוראות ובהן עונשים שונים ומשונים כנגד שרי ממשלתו ה"בוגדניים". כאשר נפוצה השמועה על מאסרו הקרוב של המלך החלה נהירה המונית של איכרים לטירתו הממוקמת בקרבת הכפר הוהנשוואנגאו כדי להגן על מלכם. תוכניתם של האיכרים הייתה ליצור סביבו טבעת אנושית אדירת ממדים אשר תאפשר לו לחצות את הגבול הסמוך ולנוס מהממלכה, אך המלך סירב לצעד זה. גדוד מצבא הממלכה הועבר לקרבת הטירה אולם פעילותו נמנעה על ידי הממשלה. לפני מאסרו ניסה המלך לפרסם קריאה לעם הבווארי אשר תוכנה היה:
בודהיזם ביפן
קושה
זרם הקושה (בהודית: אבהידהרמה) יובא ליפן מסין בזמן תקופת נארה. זרם זה מסתמך על טקסט בשם "אבידהרמה קוסה" מכאן גם לקוח שמו של הזרם. הטקסט נכתב על ידי הפילוסוף ההודי ואסובאנדהו במאות הרביעית והחמישית לספירה. זרם הקושה הוא פיצול של זרם הסארוואסיוואדה בהודו.
לודוויג השני, מלך בוואריה
ביוגרפיה
קריאות עזרה דוגמת זו יורטו בידי המודיעין החשאי הבווארי אשר מנע מהמלך כל סוג של תקשורת עם העם. המלך גם דחה את הצעתו של ביסמרק להופיע במינכן ולהוכיח לעם שהוא שפוי לגמרי ובכך לעורר את תמיכת העם בו. בבוקר 12 ביוני הגיעה משלחת שנייה מטעם הממשלה לשערי טירת נוישוונשטיין. המשלחת אסרה את המלך בשנתו בשעה 4 לפנות בוקר, ולקחה אותו למקום מעצרו בטירת ברג.
לאחר שגופתו הוצגה לקהל הרחב בארמון ברג, נקבר המלך ב-19 ביוני בקריפטה של כנסיית מיכאל הקדוש במינכן.
בודהיזם ביפן
הוסו
הוסו הוא השם היפני לזרם היוגהקרה (ביפנית: יוגהגיוהה). פירוש שמו של זרם היוגהקרה הוא "תודעה בלבד" או "אחד שמתאמן ביוגה" והוא מבוסס על כתבים של מאסטרים בודהיסטים מוקדמים כמו ואשובנדהו אך זרם זה במקור יצא מאוניברסיטת נלנדה הבודהיסטית העתיקה. בתאוריה זרם זה מלמד שכל התופעות הן תופעות שמקורם בתודעה. לפי יוגהקרה ישנם שבע תודעות משניות ותודעה שמינית שהיא הבית של הקארמה במוח, שורש כל שבע התודעות האחרות והיא גם אחראית על היווצרות ולכלוך (על ידי קארמה) כל התודעות האחרות. עוד בתאוריה של זרם זה הם זרעים (ביג'ה בסנסקריט) מטאפוריים של כל התופעה ותופעה בעולם. תפקידו של התלמיד הוא על ידי אימונים יוגים ומדיטציה להשמיד זרעים אלה של תודעתו עד להיותו בודהה. זרם זה יובא לסין על ידי שואן-זנג (גנג'ו ביפנית) ב-630 לספירה והובא ליפן ב-654 לספירה.
לודוויג השני, מלך בוואריה
מורשתו של המלך
לודוויג זכור כאחד המלכים יוצאי הדופן בתולדות גרמניה, והוויכוח לגבי האופן בו יש לשפוט אותו ואת מעשיו נמשך עד לימינו. בקרב נתיניו אין ויכוח לגבי הפופולריות העצומה אשר רכש, הנובעת ככל הנראה מהימנעותו מיציאה למלחמה ומזהירות בכספי הציבור. לודוויג נמנע מלצאת למלחמה, אם מסיבת היותו פציפיסט ואם מפאת חוסר העניין שלו בתחום הפוליטי, למרות המלחמות הרבות שהיו באזור בתקופת שלטונו ובכך העניק לתושביו עידן של שלום ושגשוג. הסיבה השנייה לאהדת הציבור לה זכה היא הימנעותו משימוש בכספי קופת המדינה לצורך מימון בניית טירותיו הרבות. השימוש בהונו הפרטי לצורך הבניה הקל על קופת המדינה ועל משלמי המיסים. יתר על כן, מפעלי הבנייה העצומים אותם הנהיג היוו תמריץ נאה לכלכלת הממלכה.
בודהיזם ביפן
קגון
זרם הקגון (חואהיואן בסינית) הוא זרם שיובא מסין שם הוא הומצא על ידי דוג'ון (דושון בסינית) ב-600 לספירה והוצג ליפן (דרך קוריאה, שם הוא נקרא האיום) ב-736 לספירה על ידי בודהיסנה ונעשה פופולרי על ידי הנזיר רובן. בתאוריה זרם זה שם דגש על מטאפיזיקה בה כל התופעות הן הדדיות משמע מכילות זו את זו ולכן גם פירושן הוא הדדי. סוטרת האוואטאמסאקה היא הסוטרה המרכזית של זרם זה.
לודוויג השני, מלך בוואריה
מורשתו של המלך
אולם, בזבוז ההון המשפחתי של המלך על יצירות אמנות וארכיטקטורה הכעיסו רבות את קרוביו, ולא פעם עלה החשד כי מותו בטביעה לא היה תאונה. טענה זו לא הוכחה מעולם, אולם היות המלך שחיין מצטיין והעובדה שמי האגם במקום בו טבע הגיעו אך לגובה מותניו מחזקים עובדה זו. באופן אירוני משהו, מפעלי הבניה של המלך שכמעט והביאו לפשיטת רגל למשפחתו, משמשים היום כאחד ממקורות ההכנסה הראשיים בבוואריה בהיותם אתרי תיירות מהמעלה הראשונה בגרמניה.
בודהיזם ביפן
טאצ'יקאווה ריו
טאצ'יקאווה ריו הוא תת-זרם נשכח של השינגון שמתמקד ביחסי מין כאמצעי להגיע להארה. את הזרם הקים הנזיר היפני נינקאן ב-1114. האגדה מספרת שנינקאן ופקיד מחוזי אחד (בגרסה אחרת זהו ילד בשם סנג'יומארו) קיללו את השליט המקומי ולכן הוגלו, בגלות נינקאן הקים זרם זה. בניגוד לקוקאי שרצה לטהר את הטנטרה מהפן המיני שלה, נינקאן שאף להקים זרם נתיב יד שמאל ביפן שמתמחה באימונים מהצד השמאלי של הטנטרה. זרם זה הוצא מחוץ לחוק במאה ה-13 והמשיך להתקיים רשמית בסתר עד ל-1689 לפחות. הסוטרות של זרם זה נמצאות במקדשי שינגון ספורים תחת הכותרת "לא לפתוח". עמוד מרכזי שדוקטרינה זו מלמדת הוא שטבע הבודהה על כל תכונותיו יכול להיות מושג על ידי איחוד בין זכר ונקבה ושאיבוד האגו שקורה במהלך יחסי מין יכול להוביל להארה כמו גם רגע האורגזמה שנחשב כרגע התגלות.
לודוויג השני, מלך בוואריה
לודוויג והיהודים
על אף העובדה שלודוויג היה ממעריצי המלחין האנטישמי ריכארד ואגנר, הוא עצמו פעל לקידום האמנציפציה ליהודים בבוואריה, שהחלה בדור שלפניו, וגילה הסתייגות תקיפה כלפי האנטישמיות. כאשר מימן לודוויג את הפקת האופרה פרסיפל של וואגנר הוא הורה כי היא תבוצע על ידי בית האופרה של מינכן, אשר המנצח הראשי שלה היה היהודי הרמן לוי. ואגנר התנגד בתוקף לכך כי הניצוח על האופרה הטעונה במוטיבים נוצריים רבים יופקד בידיו של יהודי, והביע את התנגדותו זו בפני המלך לודוויג. כפשרה העלה וואגנר את הרעיון כי לוי יתנצר לפני כן, וזכה לסירוב. בתשובתו לוואגנר ענה לודוויג כי "כל בני האדם הם אחים בבסיסם", אך וואגנר הפגוע ענה כי לדעתו "הגזע היהודי הוא אויב מולד של האנושות".
בודהיזם ביפן
היסטוריה לפי תקופות
לאחר שהבודהיזם יובא מהודו לאסיה המרכזית ומשם לסין הוא הגיע בסופו של דבר גם ליפן עם פתיחת דרך המשי לסחר במאה השנייה לספירה.
עדויות בכתבים הסינים המוקדמים
לפי הכתב ההיסטורי "ליאנג שו", חמישה נזירים טיילו מאזור קיפין בתוך קאבול שנמצא בגנדהרה (ממלכה שהייתה בצפון פקיסטן ומזרח אפגניסטן) ל"מזרח הקיצוני" (פוסאנג) כנראה הכוונה ליפן המזרחית שם הם הציגו את דת הבודהיזם.
לודוויג השני, מלך בוואריה
טירות
מפעלי הבנייה של לודוויג השני כללו מספר טירות אשר נבנו בפועל, וכן מספר טירות אשר בנייתן מעולם לא החלה. במוזיאון לודוויג השני שבהרנכימזה (Herrenchiemsee) מוצגות תוכניות לבניית טירות נוספות והמשך בנייתן ופיאורן של אלו הקיימות.
בודהיזם ביפן
עדויות בכתבים הסינים המוקדמים
בהתחלה הגיעו לחצי האי המזרחי ביפן שישה זרמים סיניים. כולם לוכדו מסביב לעיר נארה שם הוקמו מקדשים מפורסמים כמו טודאי ג'י והוקי ג'י. בתקופה זו (תקופת נארה) בודהיזם עדיין לא פעל כדת אלא היה השטח של נזירים מלומדים שתפקידם היה להתפלל בשביל השגשוג וההצלחה של המשפחה הקיסרית. משום שסידור זה לא הציע הרבה לאדם הפשוט נמצאו באותה תקופה גם הנזירים ההדיוטים ללא השכלה רשמית בבודהיזם. אבל, הדת של הנזירים ההדיוטים לא הייתה רק בודהיזם אלא שילוב של בודהיזם עם אלמנטים של טאואיזם ואלמנטים שאמאניים של שינטו. הנזירים המשכילים אולי זכו בהשכלה אבל הפופולריות הייתה שייכת לנזירים הפשוטים של העם.
לודוויג השני, מלך בוואריה
טירות
הטירות אשר נבנו על ידי לודוויג השני:
בודהיזם ביפן
תקופת נארה
עם הזמן הצורך להשיג סוטרות גדל אצל היפנים ולכן נשלח שליח לסין (בזמן שושלת סוי). מה שגרם להגדלת מספר הנזירים ולכן נוצרו מטות של בישופים וארכיבישופים. עד 627 היו ביפן 46 מקדשים בודהיטים, 816 נזירים בודהיסטים ו-569 נזירות בודהיסטיות.
לודוויג השני, מלך בוואריה
מסדר הגוגלמאנר
מסדר הגוגלמאנר- Guglmänner- הוא מסדר גרמני סודי אשר טוען כי תפקידו לשמר את זיכרון המלך לודוויג השני. הם מבצעים לכבודו טקסים במקום בו טוענים כי הוא קברו האמיתי, לבושים שחורים ונושאים צלבים. דרישותיו הפוליטית של המסדר הסודי קרובות לאלה של מפלגת בוואריה הגרמנית והם דורשים אוטונומיה לחבל בוואריה וכי תמונתו של המלך לודוויג השני תוטבע על מטבעות האירו.
בודהיזם ביפן
תקופת נארה
באותה תקופה היו שישה זרמים ראשיים ביפן. אך הם לא היו בלעדיים, והיה מצב במקדשים שנזירים התמחו בכמה זרמים בבת אחת, לכן אפשר לראות זרמים אלה כמעין קבוצות לימוד יותר מאשר זרמים.
זרמים בתקופה נארה: ריטסו, ג'וג'יטסו, קושה, סאנרון, הוסו, קגון.
תקופת הייאן
בתקופה זו יובאו זרמים חדשים ליפן מסין והוצג הבודהיזם האזוטרי על ידי קוקאי (שינגון) וסאיצ'ו (טנדאי).
זרמים בתקופת הייאן:טנדאי, שינגון.
תקופות קמקורה ואשיקאגה עד לתקופה המודרנית
בתקופת קמקורה יובאו ליפן שני זרמים עם ההשפעה הגדולה ביותר על היפנים כיום. בודהיזם הארץ הטהורה וזן. שניהם אומצו במהירות על ידי האצולה והשפיעו על התרבות היפנית השפעה ניכרת.
בתקופות אשיקאגה זרם הזן זכה בתמיכה של הקיסר ושל השוגונים של תקופת זו והתפתח במידה ניכרת. אך כששושלת מייג'י חזרה ב-1868 היא אימצה גישה של סילוק הבודהיזם מהמדינה והשבת השינטו למעמדו הקודם.
במאה ה-21 הבודהיזם ירד קצת מהשפעתו ביפן. עם סגירה של 100 מקדשים לשנה בערך. למרות זאת 70 אחוזים מהיפנים עדיין מחשיבים את עצמם בודהיסטים בצורה כלשהי ו90 אחוזים מהלוויות נערכות לפי הטקסים הבודהיסטים.
זרמים שקמו בתקופת קמקורה: בודהיזם הארץ הטהורה, זן, ניצ'ירן.
השפעות דרך המשי על אמנות הבודהיזם היפני
האמנות הבודהיסטית ביפן החלה מיד עם המרת המדינה לבודהיזם. ההתחלה של האמנות הבודהיסטית היפנית נוצרה עם מאפיינים קלאסיים הדומים לאמנות היוונית-בודהיסטית שמקורה באימפריית קושאן, כמו סגנון לבוש ופיסול ריאליסטים המזכירים את הסגנון יווני באמנות. עוד דוגמה היא הדמות של השומרים-אלים הנקראים "ניו" במקדשים בודהיסטים שמושפעים מהרקולס, הבודהה בקמקורה, אל הרוח פוג'ין החולק מאפיינים משותפים עם אל הרוח היווני בוריאס ושוקונגושין השומר הזועם של מקדשים בודהיסטים שחולק מאפיינים דומים גם הוא עם הרקולס הגיבור המיתי היווני.
השפעה יוונית אחרת היא סגנון מגילות הפרח היווניות שמקשטות את גגות הרעפים היפניים. זהו אחד המרכיבים היחידים שנשארו כמו שהם מארכיטקטורת העץ עד היום. המגילות האלה שבהם מפוסלים הרבה פעמים צורות של גפנים ואשכולות ענבים הפכו ליותר סמליים עם השנים אבל מופיעים עד היום ביפן במבנים מסורתיים.
אובון
האובון (קאנג'י: お盆) לעיתים פשוט בון (盆) הוא פסטיבל בודהיסטי הנחגג ביפן אך גם מחוצה לה, בקהילות יפניות גדולות (לדוגמה בהוואי, ארגנטינה וארצות הברית). הפסטיבל הוא סוג של פולחן מתים השואב הן מהבודהיזם והן מתורתו של קונפוציוס, בו חולקים היפנים כבוד לאבות המשפחה המתים. הבון נחגג ביפן מעל 500 שנה וכולל עלייה לרגל לקבר המשפחתי או למקדש האבות (לרוב בבית המשפחה) ובאופן מסורתי גם ריקוד טקסי. כיום הבון התפתח להיות פסטיבל וחג משפחתי, בו נפגשים בני המשפחה המורחבת לסעודה משותפת ונתינת מנחה למת.
תאריך החג נקבע לפי לוח שנה ירחי, ביום החמש עשרה בירח השביעי.
בג"ץ אדם נגד הכנסת
רקע
ההסתננות מאפריקה לישראל החלה באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 והתרחבה במידה ניכרת החל משנת 2007. לפי נתוני רשות האוכלוסין וההגירה, נכון לאפריל 2013 נכנסו לישראל כ-65,000 אנשים באורח בלתי חוקי דרך גבול ישראל-מצרים, ומתוכם כ-55,000 עודם בישראל. כ-17,000 מתוכם הסתננו בשנת 2011. בעקבות זאת, בשנת 2012 חוקק תיקון מספר 3 לחוק למניעת הסתננות. בנוסף הקימה המדינה את גדר הגבול ישראל-מצרים, ובנתה מתקן שהייה עבור המסתננים באזור כלא קציעות שבנגב. במהלך 2012 ובמיוחד בסופה וב-2013 חלה ירידה ניכרת במספר המסתננים, ירידה שיוחסה לצעדים אלה. קיימת מחלוקת בשאלה מהו הגורם העיקרי (הגדר או התיקון לחוק).
עיקרי התיקון
התיקון החיל את ההגדרה "מסתנן" על כל מי שנכנס לישראל שלא דרך תחנת גבול ואינו תושב ישראל, וכך איפשר את החזקתם במשמורת של המסתננים (כלומר, את כליאתם).
סעיף 30א לתיקון קבע שממונה ביקורת הגבולות רשאי לשחרר מסתנן בערובה מטעמים הומניטריים שפורטו בחוק, או אם שוכנע כי מתקיים אחד מאלה: סייג: "לא ישוחרר מסתנן בערובה אם שוכנע ממונה ביקורת הגבולות כי התקיים תנאי מהתנאים המפורטים להלן:
תוצאת התיקון הייתה שרוב המסתננים שנכנסו לישראל החל מיוני 2012 נכלאו למשך שלוש שנים (בעיקר במתקן הכליאה "סהרונים") במקום 60 ימי הכליאה המרביים בחוק הכניסה לישראל, ועילות השחרור במועד מוקדם יותר היו בפועל מצומצמות. כמו כן, הביא התיקון לכך שגם מסתננים שעברו עבירה פלילית, נחקרו או הואשמו ביחס אליה נכלאו על פי חוק זה (וזאת על פי נוהל שקבע היועץ המשפטי לממשלה).
בעקבות תיקון זה עתרו לבג"ץ מספר אזרחי אריתריאה, שבעת הגשת העתירה הוחזקו במשמורת על פי התיקון לחוק, ועמותות הפועלות למען זכויות אדם: א.ס.ף – ארגון סיוע לפליטים ומבקשי מקלט בישראל, מוקד סיוע לעובדים זרים, האגודה לזכויות האזרח בישראל, קו לעובד, המרכז לקידום פליטים אפריקאים.
בג"ץ, בהרכב מורחב של תשעה שופטי בית המשפט העליון, דן בשאלת חוקתיותו של ההסדר.
טענות העותרים
העותרים טענו שהתיקון פוגע באחת מזכויות היסוד החשובות ביותר – הזכות לחירות. תכליתו היחידה של התיקון לחוק היא הרתעת מסתננים בעתיד, ותכלית זו סותרת את העיקרון הבסיסי במשפט הישראלי ובמשפט הבין-לאומי לפיו אין להחזיק אדם במעצר כאשר לא מתקיים הליך גירוש אפקטיבי. תכלית הרתעתית שקולה לענישה, ובאופן זה החוק מאפשר עוקף את ההגנות של המשפט הפלילי אשר אינן מתקיימות בהליך המנהלי. גם אם הרתעה מקדמת אינטרס חברתי רצוי, הרי לא מתקבל על הדעת שקידום אינטרסים חברתיים יתבטא בדריסת זכויות אדם בסיסיות, דוגמת מעצר ללא משפט, לזמן רב כל כך. עוד טענו העותרים, שהתיקון אינו עומד במבחני המידתיות שבפסקת ההגבלה בחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו. נוכח עוצמת הפגיעה בזכות לחירות, נדרשת הקפדה יתרה בבחינת עילת המידתיות. אין קשר הדוק בין האמצעי, קרי המעצר, לבין המטרה שהוא אמור לשרת, שהיא בלימת זרם המסתננים. הירידה במספר הנכנסים לישראל ללא היתר דרך גבול ישראל-מצרים נובעת מטעמים שונים, ובהם בניית גדר הגבול החדשה, תגבור כוחות הביטחון המצריים בסיני, וחסימה זמנית של נתיב הכניסה לאירופה בשל הסכם החזרה בין לוב לאיטליה. בהיעדר קשר רציונלי בין האמצעי לבין המטרה, דינו של החוק להיפסל.
טענות המדינה
לדברי המדינה,
חוות דעת הרוב
בית המשפט קבע, בחוות דעת הרוב מפי השופטת עדנה ארבל, כי אין ספק שנפגעו הזכויות לחירות ולתנועה. לגבי זכות התנועה של מי שנכנס שלא כדין, יש שאלה אם היא עומדת למי שנכנס למדינה שלא כדין, נוכח הוראת האמנה הבין-לאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות משנת 1966, אשר קובעת שזכות התנועה עומדת למי שנמצא בתוך המדינה כדין: " Everyone lawfully within the territory of a state shall, within that territory, have the right to liberty of movement and freedom to choose his residence".