cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בלימה אטמוספירית
תיאור השיטה
כאשר גשושית בין-פלנטרית מגיעה ליעדה, עליה לשנות את מהירותה כדי "להילכד" בכוח המשיכה של גרם השמים ולהיכנס למסלול סביבו. כאשר יש צורך בכניסה למסלול נמוך סביב גרם שמיים בעל מסה משמעותית, שינוי המהירות עשוי להיות בסדרי גודל של מספר קילומטרים בשנייה. אם שינוי המהירות נעשה באמצעות דלק רקטי, נוסחת ציאולקובסקי מכתיבה כי על חלק ממסת החללית להיות דלק. דבר זה בתורו אומר שהחללית אינה יכולה לשאת רכיבים מדעיים רבים או משמעותיים (וכבדים), ו/או שיש צורך במשגר גדול ויקר לשיגור החללית. לכך באה שיטת הבלימה האטמוספירית, המאפשרת לבצע שינויים במסלול תוך שימוש בכמויות מזעריות של דלק. ניתן לשגר חללית למסלול אליפטי בעל אפואפסיד גבוה מאוד סביב גרם שמיים בעל אטמוספירה, ולעגל את המסלול תוך שימוש בגרר אטמוספירי. אם האטמוספירה צפופה מספיק, מעבר אחד בה עשוי להספיק. עם זאת, הבלימה האטמוספירית נעשית לרוב במספר מעברים באטמוספירה, ומכאן שבאזורים דלילים יותר שלה. דבר זה נעשה כדי למנוע חימום יתר כתוצאה מכוח הגרר, ומפני שאירועים שונים בתוך האטמוספירה, כגון מערבולות ושינויי טמפרטורה, מקשים על חיזוי שינוי המהירות שיושג במעבר יחיד. לעומת זאת, כשמבצעים את הבלימה במספר מעברים, יש מספיק זמן בסוף כל מעבר למדוד את שינוי המהירות ולבצע תיקונים נדרשים לקראת המעבר הבא. הכניסה למסלול הסופי בצורה זו עשויה לארוך זמן רב (מעל לשישה חודשים במאדים), ולדרוש מאות מעברים באטמוספירה. עם תום המעבר האחרון באטמוספירה יש לתת לחללית מעט אנרגיה קינטית, כלומר להפעיל את מנועיה, כדי להעלות את פריאפסיד המסלול אל מעל לאטמוספירה, שאם לא, סופה של החללית לחדור לאטמוספירה.
האנרגיה הקינטית ממהירות החללית מומרת במהלך הבלימה האטמוספירית לאנרגיית חום, ולכן על החללית להיות מסוגלת להתמודד עם חום זה. החללית צריכה להיות גם בעלת שטח פנים וחוזק מבני שיוכלו לשרוד את השפעות הגרר. החום והלחץ בעת בלימה אטמוספירית מבוקרת אינם גדולים כמו בחדירה ישירה דרך האטמוספירה: לשם המחשה, את הכוח אותו חוותה המארס גלובל סרוויור בעת ביצוע הבלימה האטמוספירית, שהיה כ-0.2 ניוטון למ"ר, ניתן להשוות לכוח שמפעילה רוח במהירות 60 קמ"ש על יד של בן אדם בגובה פני הים.
סוזן נב
סוזן נב (באנגלית: Suzanne Neve; נולדה ב-6 בספטמבר 1939) היא שחקנית אנגלייה. נב הופיעה בטלוויזיה הבריטית בעיקר בשנות ה-60 של המאה ה-20. בין הופעותיה שיחקה בתפקיד ראשי בסדרה של ה-BBC "דיוקנה של גברת", עיבוד לרומן באותו שם מאת הנרי ג'יימס. על הופעתה זו זכתה בפרס Pye Colour Television Awards.
ביוגרפיה
נב נולדה בלונדון שבאנגליה. ב-1962 זכתה להכרת הקהל בתפקיד את'ל בראון בסדרה המבוססת על ספרי "ויליאם" מאת ריצ'מל קומפטון. היא שיחקה בתפקידים ראשיים בסדרת הדרמה "Smuggler's Bay" משנת 1964, ובעיבוד לרומן "הגיבן מנוטרדאם" מ-1966. הפריצה שלה הייתה ב-1967 כששיחקה בתפקיד הולי פורסייט בהפקה המצליחה של ה-BBC "ההגדה לבית פורסייט".
אחרי הופעתה בסדרה "דיוקנה של גברת" המשיכה נב לשחק בדרמות טלוויזיוניות, בהן עיבודים לרומנים קלאסיים כגון "בל אמי" (1971). עוד שיחקה בתפקיד מרי, אשתו של קומנדר סטרקר בסדרת המדע בדיוני "UFO" בשנים 1970 ו-1971.
נתן נטע סג"ל לנדא
רבי נתן נטע סג"ל לנדא (תר"א, 1841 - תרס"ז, 1906) (מכונה: רבי נטע'לה אושפיצינר) היה ראב"ד אושפיצין בפולין. תלמידו המובהק של בעל ה"דברי חיים" מצאנז. בעל שו"ת "כנף רננה" וספר "רנן לבוקר" על מסכת תמיד.
ביוגרפיה
נולד בעיר בריגל, בנו רבי משה דוד לנדא, צאצא של המהר"ל מפראג, שהיה רב בעיר צאנז. אחיו של רבי משה דוד, רבי נתן נטע סג"ל לנדא, היה רבה הקודם של אושפיצין.
רבי נתן נטע היה תלמיד מובהק של האדמו"ר ה"דברי חיים" מצאנז. היה מהיחידים שה"דברי חיים" נתן לו היתר הוראה. ה"דברי חיים" מינה אותו לדיין בעיר בארדיוב, בהיותו בשנות העשרים לחייו. בעל ה"שואל ומשיב" מביא בספרו מכתב ממנו שנשלח מבארדיוב בשנת תרכ"ב, בהיותו בן עשרים ואחת.
התמנה לראש אב בית דין בעיר אושפיצין, שבה שימש כרב לפניו דודו רבי נתן נטע סג"ל לנדא.
לאחר פטירת ה"דברי חיים" לא קיבל מרות של אדמו"רים, אך נסע לבנו רבי דוד מקשאנוב שכיבדו מאוד. רבי דוד הציע לו את שם ספרו "כנף רננה" - 'רננה' ראשי תיבות: רבי נתן נטע הלוי. ספרו קיבל הסכמות של גדולי דורו: רבי שמעון סופר מקראקא, רבי דוד מקשאנוב, רבי שלמה הלברשטאם, רבי שמחה בונם סופר בעל "שבט סופר", רבי יצחק שמלקיס בעל "בית יצחק", רבי יקותיאל יהודה טייטלבוים בעל "ייטב לב", רבי מנחם מנדל פנט מדעש ורבי אברהם יהודה שוורץ בעל "קול אריה".
כשהוציא רבי מאיר אריק את ספרו "מנחת קנאות" על מסכת סוטה, שלח את ספרו כתשורה לרבי נתן נטע. אף על פי שרבי מאיר אריק היה צעיר ממנו בשנות דור, רבי נתן נטע עיטר את הספר בהגהותיו, ערך אותן בקונטרס בשם "מחול הכרם" וסיפחו לספרו "כרם נטע" שהוציא בשנת תרנ"ה.
רבי נתן נטע הסמיך כמה מגדולי הרבנים בדורו, ובהם את רבי אליעזר דוד גרינוולד, בעל "קרן לדוד". הרב שמעון סופר החשיבו מאוד ומינהו כבורר בדין תורה קשה. בהסכמה לספרו הוא כותב עליו: "המאור הגדול לממשלת התורה". ניהל חליפת מכתבים תורנית עם בעל ה"ייטב לב". גדולי המחברים בדורו הביאו בספריהם מדבריו, ובהם ה"שדי חמד", רבי שלום מרדכי שבדרון מבערזאן והמהרש"ג.
נפטר בי"ג טבת תרס"ז באושפיצין. בנו רבי אליעזר לנדא מילא את מקומו כראב"ד, לצד רב העיר רבי אליהו בומבך. לפני כן שימש רבי אליעזר לנדא אב"ד העיר קענט. לאחר פטירת רבי אליעזר לנדא, בשנת תרצ"ה, מילא את מקומו בנו רבי נתן נטע, עד למלחמת העולם השנייה.
ספריו
הגהותיו על הש"ס שולבו במהדורת עוז והדר הנפוצה.
אנטון אולריך, דוכס בראונשווייג
אנטון אולריך, דוכס בראונשווייג (בגרמנית: Anton Ulrich von Braunschweig-Wolfenbüttel; 28 באוגוסט 1714 - 4 במאי 1774), היה אביו של איוואן השישי, צאר רוסיה.
ביוגרפיה
אנטון אולריך נולד בבוורן ב-28 באוגוסט 1714 לפרדיננד אלברכט השני, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל ולאנטוניטה, נסיכת בראונשווייג-לינבורג, בתם של לודוויג רודולף, דוכס בראונשווייג-לינבורג וכריסטינה לואיזה, נסיכת אטינגן-אטינגן.
בשנת 1739 התחתן אנטון אולריך עם אנה לאופולדובנה, בתם של קרל לאופולד, דוכס מקלנבורג-שוורין ויקטרינה איוואנובה מרוסיה, ממנה נולדו לו 5 ילדים. אשתו הייתה מקורבת לאנה, קיסרית רוסיה, וקרבה זו הובילה להחלטה של הקיסרית כי יורש העצר הבא יהיה בנם של אנטון אולריך ואנה. בנם הראשון - איוואן השישי, נולד באוגוסט 1740, וכאשר באוקטובר 1740 מתה אנה, קיסרית רוסיה, איוואן הוכתר לקיסר, וארנסט בירון מונה לעוצר.
נסים לוי (קולנוען)
נסים לוי (נולד ב-12 בינואר 1943) הוא מפיק ובמאי קולנוע וטלוויזיה ישראלי.
אנטון אולריך, דוכס בראונשווייג
ביוגרפיה
לקראת סוף 1741 נאלצה אנה לוותר על השלטון ולהסכים למינוי של יליזבטה לקיסרית.
נסים לוי (קולנוען)
קורות חיים
נסים לוי נולד בבולגריה, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה לראובן וויקי-ויקטוריה (שם נעוריה כהן) לוי. הוא עלה עם הוריו לישראל בהיותו בן חמש, ב-1948, בזמן מלחמת העצמאות. גדל בשכונת תל ברוך, תל אביב. לוי למד בתיכון חדש, תל אביב ואחר-כך ספרות והיסטוריה באוניברסיטת תל אביב. עסק בהוראת היסטוריה וספרות עברית בכפר הירוק (1968-1965).
אנטון אולריך, דוכס בראונשווייג
ביוגרפיה
לאחר איבוד שלטונה, הועברו אנטון אולריך ואנה עם משפחתם למצודה ליד ריגה, ולאחר מכן לכפר במחוז ארכנגלסק. בנם איוואן היה עמם תקופה מסוימת, אך לאחר מספר שנים נשלח למצודה ליד סנקט פטרבורג, בה נהרג בשנת 1764. במהלך הגלות נולדו להם עוד 4 ילדים, ובשנת 1746 מתה אנה לאופולדובנה. בשנת 1762 הציעה יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה לאנטון אולריך לעזוב את רוסיה ללא ילדיו, אולם הוא סירב לכך, ובהמשך איבד את ראייתו. ב-4 במאי 1774 מת גם אנטון אולריך בכפר חלמוגורי, ובשנת 1787 נתנה יקטרינה הגדולה אישור לילדיהם לעזוב את רוסיה.
נסים לוי (קולנוען)
קורות חיים
לוי למד בסמינר למקצועות הסרטים של דוד גרינברג. ב-1969 עבר לעבוד בטלוויזיה הישראלית כמפיק בפועל של תוכנית הבידור "אולפן עגול" בכיכובו של רלף ענבר. ב-1971 עבר לעבוד כמנהל מחלקת הפקות באולפני הרצליה עד לשנת 1973, אז נהפך לפרילאנסר בתעשיית הקולנוע והטלוויזיה.
אנטון אולריך, דוכס בראונשווייג
משפחתו
בשנת 1739 התחתן אנטון אולריך עם אנה לאופולדובנה, בתם של קרל לאופולד, דוכס מקלנבורג-שוורין ויקטרינה איוואנובה מרוסיה, ממנו נולדו לה 5 ילדים:
נסים לוי (קולנוען)
קורות חיים
במהלך שנות השבעים עבד בעיקר עם הפקות זרות ומעט בסרטים ישראלים. בין היתר, היה מנהל ההפקה בסרט הישראלי "הבית ברחוב שלוש" (1973), בבימויו של משה מזרחי, שהיה מועמד לפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
שימש כעוזר במאי ראשון בסדרת הטלוויזיה האיטלקית/אנגלית "Moses the Lawgiver" שצולמה בישראל ובמרוקו בשנים 73–1974, בבימויו של ג'יאנפרנקו דה-בוזיו (Gianfranco De Bosio) ובכיכובו של ברט לנקסטר. שימש כעוזר במאי בשני סרטים אמריקאיים שצולמו בישראל: האחד הוא "רוזבד" (1975), אחד מסרטיו האחרונים של אוטו פרמינגר, בכיכובם של פיטר או'טול וריצ'רד אטנבורו וגם שיחק בסרט בתפקיד קטן. השני הוא "Circle of Iron" (1978), סרט עלילתי על הפילוסופיה של הקונג פו, המבוסס על סיפור של ברוס לי וג'יימס קובורן, שדייוויד קאראדין רכש את הזכויות שלו וכיכב בו.
ב-1976 שימש לוי כמפיק שותף בסרטו של יצחק (צפל) ישורון "הג'וקר", בכיכובו של יהורם גאון. ב-1977 שימש כמפיק בפועל בהפקה הזרה הראשונה של יורם גלובוס ומנחם גולן, "Kid Vengeance" (1977), בכיכובו של לי ואן-קליף. ב-1979 שימש כמנהל הפקה בקופרודוקציה הקנדית-ישראלית "ירד גשם כל הלילה כשעזבתי".
בשלהי שנות השבעים שימש כעוזר במאי ומנהל הפקה ב-"Genesis project", סדרה אנגלית בהפצה אמריקאית אודות הברית החדשה והישנה שצולמה בישראל וכעוזר במאי ראשון בסרט הקולנוע הקומי "הגנה עצמית" (1984) בכיכובם של אדי מרפי ודאדלי מור שצולם בישראל.
בשנת 1980 פתח לוי ביחד עם איתן אבן את חברת ההפקה "סרטי לאן". הסרט הראשון אותו הפיקו היה "סיפור אינטימי" (1981) בבימויו של נדב לויתן, ובכיכובה של חוה אלברשטיין. אחר-כך הפיקו את סרט הבורקס "אדון ליאון" (1982), בבימויו ובכיכובו של זאב רווח. ב-1983 הפיק לבדו את סרט המתיחות "עובדים על העולם", בבימויו של אלן יעקובוביץ', בכיכובם של מאיר סויסה, דורי בן זאב וגילת אנקורי. הסרט צולם בישראל, רומא, פריז וניו יורק.
ב-1985 הפיק ביחד עם הרווי אדינוביץ' את סרט הקולנוע "בנות (סרט)", בבימויו של נדב לויתן, על פי תסריט של אסי דיין. בסרט, שנהפך לקאלט, כיכבו חנה אזולאי-הספרי, חלי גולדנברג, ענת טופול, קרוליין לנגפורד, עירית פרנק, אורנה רוטברג ועמוס לביא.
ב-1985 הצטרף לסרטי רול כבמאי וכמפיק, איתם עבד במשך כשמונה שנים. ברול יזם והשתתף בהפקת שני סרטי קולנוע: "לא שם זין" (1987) בבימויו של שמואל אימברמן, על פי ספרו של דן בן אמוץ ו"המחצבה" (1990), בבימויו של רוני ניניו.
במסגרת רול הפיק את כל התשדירים של מפעל הפיס בכיכובו של ספי ריבלין וביים את הפרסומות הראשונות של מפעל הפיס למגזר הערבי בכיכובו של מוחמד בכרי.
בשנים 1987–2001 עבד כבמאי פרסומות וסרטי תדמית תיעודיים בקניה עבור משרדי ממשלה שונים, מוצרי צריכה וסרט התדמית של חברת החשמל והאנרגיה של קניה.
בשנים 4–1995 הפיק את תוכנית הבידור השבועית בערוץ 2 "בננה ספליט" (מצלמה נסתרת). לוי יזם והפיק ביחד עם לוי זיני את סרט התעודה "A Journey of Faith", שתיעד נשים העולות לקברי קדושים. בשנים 1997–1998 ביים והפיק שני סרטים תיעודיים: האחד, "ימין-שמאל-ימין", בהשראת הספר "ארץ אחרת" של דניאל בן-סימון, שבדק את הסיבות לניצחון הימין בבחירות ושודר בערוץ 2 (רשת). השני, "החלום שלך, הסיוט שלי", סרט העוסק בחברי "בסוד שיח" - חבורת אנשים, חלקם מן הימין וחלקם מן השמאל, דתיים וחילונים, שאחרי רצח רבין החליטו להידבר ביניהם, כדי לאחות את הקרעים בחברה והוקרן בערוץ 8.
בשנים 2000–2001 היה המפיק הראשי בחברת "עדן" שזכתה במכרז על הערוץ השלישי לטלוויזיה, שלימים נהפך לערוץ עשר.
ב-2005 ערך והפיק את סרט התעודה "עסקה אפלה בדרום", בהשראת הספר של דניאל בן-סימון בשם זה. הסרט בודק את הסיבות לכך שדרום ישראל נשאר בנחשלותו, מתוך טענה שהממסד הישראלי של שנות החמישים שיכן את המזרחים בעיירות פיתוח בדרום ישראל, שעד היום לא התפתחו.
בשנים 2003–2009 יצר ביחד עם אודי לאון והפיק את סדרת הטלוויזיה "מעורב ירושלמי". הסדרה כללה שלוש עונות ו-38 פרקים. העונה הראשונה זכתה בשני פרסים לסדרה הדרמטית הטובה ביותר – מטעם האקדמיה הישראלית לטלוויזיה ובפסטיבל הקולנוע ירושלים.
החל משנת 2010 עבד לוי על הפקתו של סרט הקולנוע "רפסודיה בולגרית", שהיה מבוסס על סיפור משפחתו בשואה. הסרט, שהוא קופרודוקציה בולגרית-ישראלית, יצא לאקרנים בשנת 2014 וייצג את בולגריה בפרס האוסקר.
משמש כחבר הנהלה בקרן מקור וישב בהנהלת איגוד המפיקים.
נסים לוי נשוי ליפה לוי לבית פולק, העובדת מזה שנים רבות כמורה בכפר הירוק. להם שני ילדים: רובי (ראובן), איש נדל"ן ורוית רוזנשטיין, גננת.
שימון הנטאי
שימון הנטאי (במקור האנדל, בהונגרית: Hantai Simon; דצמבר 1922 – 12 בספטמבר 2008) היה צייר הונגרי-צרפתי המזוהה בדרך כלל עם סגנון האמנות המופשטת, ועם טכניקת הפליאז' (קיפול) המאפיינת את עבודותיו.
ביוגרפיה ותערוכות מרכזיות
לאחר שלמד בבית הספר לאמנות יפות בבודפשט, עבר הנטאי ברגל דרך איטליה והגיע לצרפת בשנת 1948. בפריז הציג את התערוכה הראשונה מיצירותיו. הוא זוהה עם הסוריאליסטים, ואת ההקדמה לקטלוג של תערוכתו הראשונה כתב אנדרה ברטון. אולם, בשנת 1955 נפרד הנטאי מהקבוצה הסוריאליסטית בגלל סירובו של ברטון לקבל כל דמיון בין הטכניקה הסוריאליסטית של כתיבה אוטומטית לבין שיטת ציור הפעולה של ג'קסון פולוק.
בשנת 1976 נערכה במרכז פומפידו תערוכה רטרוספקטיבית של יצירותיו, וב-1982 הוא ייצג את צרפת בביאנלה בוונציה. אוסף מייצג של יצירות האמן נמצא כיום במרכז ז'ורז' פומפידו, פריז, ובמוזיאון לאמנות מודרנית של פריז. כמו כן, רטרוספקטיבה לעבודותיו של הנטאי נפתחה במרכז פומפידו ב-22 במאי 2013. הוצגו בה יותר מ-130 יצירות, שנוצרו מ-1949 עד שנות ה-90, והיא לוותה בקטלוג מלא בצבע.
בניו של שימון הנטאי הם המוזיקאים מארק, ז'רום ופייר האנטאי.
עבודות
הנטאי החל ליצור ציורים בטכניקת ה"pliage", קרי, הקיפול, בשנת 1960. הוא ראה בטכניקה שילוב בין האוטומטיזם הסוריאליסטי לבין הקומפוזיציות חסרות הגבולות (All over composition) של האקספרסיוניזם המופשט. טכניקה זו אפיינה את עבודותיו של הנטאי מעתה והלאה, לאורך יתר הקריירה האמנותית שלו. היא הופיעה ביצירותיו באופנים מגוונים - לעיתים כרשת של קמטוטים בולטים של קנבס לא צבוע ברחבי הקומפוזיציה של העבודה, ולעיתים כמסה מונוכרומטית של צבע המופיעה במרכזו של קנבס לא מחופה. טכניקת הפליאז' כוללת את המהלכים הבאים: הקנבס מקופל תחילה בצורות שונות, לאחר מכן נצבע במכחול ונפרש שוב. כך האמן מותיר חלקים בקנבס ריקים ואלה מופרעים על ידי כתמי צבע עזים. הטכניקה נוצרה בהשראת הסימנים שנותרו על הסינר של אמו.
מ-1967 עד 1968 הנטאי עבד על סדרה בשם "Meuns". בסדרה זו ניסה ללמוד את הנושא של הדימוי. Meun הוא שמו של כפר קטן ביער פונטנבלאו שמדרום לפריז, בו התגורר האמן החל משנת 1966. בשנת 1969 החל לעבוד על סדרה חדשה בשם "Etudes" (מחקרים) שמתאפיינת בהבצורות שונות משולבות שנפתחות בהדרגה על מנת לאפשר לרקע הלבן של הקנבס להופיע. בנוגע לסדרת עבודות זו, אמר האמן: "במהלך העבודה על סדרת "Etudes" הבנתי מה הנושא האמיתי שלי - ההתעוררות המחודשת של האדמה מתחת לציור שלי". בניגוד ל-"Meun", הדימוי ב-"Etudes", נבלעת והלבן מתנתק מהיותו רקע והופך לדינמי.
סדרות נוספות של האמן הן: Mariales (גלימות) (1960–62), Blancs (הלבנים) (1973–74), Tabulas (לוחות) (מ–1974) ו-Laissées (שאריות) (1981–1994).
שלמה זלמן טריר
רבי שלמה זלמן הכהן טְרִיֶר (בגרמנית: Salomon Abraham Trier; ה'תקי"ח – י"ד בחשוון ה'תר"ז, 1846), רבה של קהילת פרנקפורט בתקופת הפילוג הקהילתי בין הרפורמים לאורתודוקסים, התפרסם בשל מלחמתו ברפורמים הראשונים שביטלו את ברית המילה. חבר הסנהדרין של פריז.
ביוגרפיה
בכ"ה בחשוון ה'תקס"ו, עם מינויו של רבי צבי הירש הורוביץ לרבה של פרנקפורט על מקום אביו רבי פנחס הורוביץ, מונה רש"ז לאחד מששת הדיינים של קהילת יהודי פרנקפורט בבית דינו של רבי שמואל זנוויל דראך.
בשנת ה'תקע"ח, אחרי פטירת רבי צבי הירש הורוביץ, נבחר רבי שלמה זלמן לרב הקהילה, הוא שימש בתפקידו 25 שנים עד להתפטרותו, והיה הרב האחרון של הקהילה לפני הפילוג.
אף על פי שרש"ז נחשב לשמרן מאוד, בשנת 1832 הביע את הסכמתו לשינוי שפת הדרשות בבית הכנסת לשפה הגרמנית, אך הודה שאיננו מסוגל לכך בעצמו עקב גילו ולכן הזמין צעירים שיציעו את מועמדותם לתפקיד.
בשנת ה'תקצ"ג העניק הסכמה לאפרים משה פינר – מלומד יהודי מברלין, שתרגם את התלמוד לשפה הגרמנית. הסכמתו פתחה בפני פינר את הדרך לקבלת הסכמות מרבנים נוספים. לבסוף חזרו בהם אחדים מהרבנים המסכימים, ביניהם רבי משה סופר, בעקבות חשדות שהתעוררו שפינר נוטה להשכלה.
מלחמתו ברפורמה
בבחירות שנערכו בקהילה בשנת 1838 כבשו המשכילים את השלטון בקהילת פרנקפורט, ולתומכי הרפורמה ניתנה השפעה חזקה. הוקמה תנועה בשם "איחוד ידידי הרפורמה" ובשנת 1842 היא פרסמה מצע ובו התקפות על התלמוד, ברית המילה ודיני כשרות.
רש"ז פנה למועצת העיר בבקשה שלא ירשמו במרשם האוכלוסין את אלו שנמנעו מלמול את בניהם כיהודים. לצורך כך אסף מכתבים מרבנים רבים באירופה כנגד הרפורמה והדפיסם בספר שנקרא "Rabbinische Gutachten über die Beschneidung". בספר הובאו מכתבים של רבנים חשובים. בהם: רבי יעקב צבי מקלנבורג, רבי יעקב עטלינגר, רבי יצחק דב במברגר, ורבי שמשון רפאל הירש, לצד מכתבי תמיכה של אישים מראשי חכמת ישראל, כמו רבי שלמה יהודה רפפורט, יצחק נח מנהיימר, שמואל דוד לוצאטו, ויום טוב ליפמאן צונץ. הספר הודפס במהדורה מצומצמת ולא נמכר בחנויות הספרים כדי שלא ליצור את הרושם שברית המילה נתונה לוויכוח.
בתקופה זו הורע מאוד מצבם של האורתודוקסים בקהילה; בשנת 1845 התכנסה בפרנקפורט ועידת רבנים רפורמיים בה הוחלט שאין הכרח להתפלל דווקא בלשון הקודש. בסוף שנת 1843 נבחר המטיף הרפורמי ליאופולד שטיין כסגן לרב הראשי הרב טריר (אנשל מאיר רוטשילד שדרש מינוי סגן לרב כתנאי להקמת בית כנסת חדש מכספו בעלות של 250,000 גילדן, חזר בו מכוונתו לאור מינויו של שטיין), וכמחאה התפטר רבי זלמן מתפקידו. במקומו מונה שטיין כרב הקהילה, ומאוחר יותר, בשנת 1849, התארגנו חלק מהאורתודוקסים (שכבר אז התפללו במניינים פרטיים) והקימו קהילה נפרדת, "עדת ישורון".
חואקין סבינה
חואקין רמון מרטינז סבינה, המוכר כחואקין סבינה (בספרדית: Joaquín Sabina; נולד ב-12 בפברואר 1949 באובדה, ספרד) הוא מוזיקאי יוצר ספרדי מצליח בכל העולם דובר הספרדית. שיריו עוסקים באהבה, בצדק, ובמקום של האדם בעולם.
ביוגרפיה
בשנת 2001 עבר סבינה שבץ מוחי קל שסיכן את חייו, אך הצליח להחלים ולחזור לשגרה. עם זאת, האירוע השפיע עליו מבחינה נפשית והוא סבל מדיכאון, אשר הביא לכך שסבינה הפסיק להופיע לתקופת-מה. לאחר שהתאושש, הוא הוציא את האלבום Dímelo en la calle ב-2002, ואת האלבום Alivio de luto  בשנת 2005. ב-2009, יצא האלבום Vinagre y rosas- האלבום האחרון של סבינה עד כה, אשר נמכר ב-200 אלף עותקים בתוך חודש מיום יציאתו לשוק. האלבום זיכה את סבינה בשלושה אלבומי פלטינה.
סבינה שיתף פעולה עם זמרים ספרדיים ודרום אמריקאים, בהם: ז'ואן מנואל סראט, פבלו מילנס, פיטו פאאס, מרסדס סוסה, חואנס ועוד.
סבינה הוא אוהד מוכר של קבוצת הכדורגל אתלטיקו מדריד. לרגל חגיגות המאה של המועדון, בשנת 2003, חיבר סבינה שיר בשם "Motivos de un Sentimiento" ("סיבות של תחושה"), שמאז נחשב כ"המנון המאה", יחד עם ההמנון המקורי משנת 1974.
אייר פורס 2
אייר פורס 2 (באנגלית: Air Force Two) הוא אות הקריאה המשמש את מטוסי חיל האוויר של ארצות הברית בזמן שהם נושאים את סגן נשיא ארצות הברית, אך לא את הנשיא. על פי רוב אות הקריאה משויך למטוס מדגם בואינג C-32, גרסה של מטוס הבואינג 757 שפותחה עבור חיל האוויר של ארצות הברית לצורך הטסת אח"מים, אולם האות משמש לפי הצורך גם מטוסים אחרים מכנף טיסה 89, כגון קליפר בואינג C-40, C-20B, C-37A ו- C-37B VC-25A. בנוסף המטוס המשמש לרוב את הנשיא כאייר פורס 1, משמש לעיתים גם סגן הנשיא כאייר פורס 2.
אבי הופשטיין
אבי הופשטיין (נולד באוקטובר 1941) הוא פרופסור אמריטוס במכון ויצמן וגמלאי של משרד החינוך לאחר ששנים רבות עסק בחינוך ומחקר בתחום הוראת הכימיה, כמורה, מפקח, מרצה, ראש קבוצת הכימיה במחלקה להוראת המדעים במכון ויצמן ברחובות, וראש המרכז הארצי למורי כימיה שם. כיום מכהן בתפקיד יושב ראש המועצה האקדמית ויושב ראש ועדת המנויים של המכללה הערבית האקדמית בחיפה.
מחקריו
הופשטיין הוא אחד מאנשי החינוך המדעי המובילים בישראל ב-40 השנים האחרונות. תרומתו בעלת השפעה מרכזית על הוראת המדעים בעיקר ועל הוראת הכימיה בפרט. במהלך הקריירה הענפה שלו הוא דבק בגישה הוליסטית לקידום הוראת המדעים. בגישתו הוא משלב פעילויות של מחקר, פיתוח תוכניות לימודים, ישומן במערכת החינוך ופיתוח מקצועי של מורים. הופשטיין הוא ממובילי המחקר בתחום הוראת הכימיה והמדעים, הטכנולוגיה, ההנדסה והמתמטיקה (science, technology, engineering, and mathematics – STEM – education).
הופשטיין עסק בפיתוח של חומרי למידה עבור תלמידים ומורים לתוכנית הלימודים בכימיה ולתוכנית החדשנית של "מדע לכל", שהתבססו על הידע כיצד תלמידים לומדים וכיצד מורים מלמדים. חלק מהתוצרים הללו הם ספרי לימוד לתלמידים ומדריכים למורים, חומרי לימוד מתוקשבים, אתרי אינטרנט דינמיים, הצעות למעבדות חקר, פיתוח תוכניות השתלמות לפיתוח מקצועי של מורים לכימיה ובמיוחד למורי כימיה מובילים. מחקר על הסביבה הלימודית בכיתה ובמעבדה, המבוסס על תפיסות התלמידים, על שיטות הוראה ועל היכולת של התלמידים לפתח כישורי חקר והערכה. פיתוח שיטות הוראה שמטרתן לשנות את הסביבה הכיתתית והפיכת מקצוע הכימיה לרלוונטי יותר עבור הלומד תוך הכנסת שיטות הערכה חלופיות.
תחומי המחקר שבהם עסק:
בית ספר ניסויי
בית ספר ניסויי הוא בית ספר חדשני - מוסד העוסק ברציפות ובהתמדה בחדשנות חינוכית פדגוגית וארגונית. הוא עושה זאת על ידי מיקוד וחידוד של כיווני עשייה לא שגרתיים לשיפור היעילות הארגונית, כלומר, למיצוי מיטבי של הייעוד ושל החזון הארגוני והפדגוגי. מתלוות לכך תצפיות לבדיקה שיטתית, העומדת בקריטריונים של מחקר מדעי.
מאפייני בתי הספר הניסוייים
בתי הספר הניסוייים מטרתם יצירת ידע וגיבושו למודלים יישומיים של חדשנות חינוכית לשם הפצתם במערכת החינוך. בתי ספר אלה פועלים כולם על פי רציונל ומסגרת תאורטית העומדים במבחן קבלה למסגרת זו. במהלך חמש שנים מקבל בית הספר הדרכה ותמיכה במאמץ להפעלת הניסוי, הוא שייך לרשת תומכת ומלווה, ובתום חמש שנים מתאפשר לו להפיץ את המודל שפיתח. כל בית ספר מנהל תיעוד של הניסוי ומאפשר העברה והטמעה של הרעיונות החדשניים של המודל.
לצד ההוראה מתקיימות פעילויות חברתיות וחינוכית ענפות. בית הספר חייב לשקף במהותו תפיסות חברתיות בנות התקופה.
תרומתם של בתי הספר הניסוייים
בתי הספר הניסוייים מעודדים בתלמידים שיקום ביטחון עצמי ונוטעים בהם דימוי עצמי חיובי. הם מקרינים אווירה חיובית לסביבה ויוצרים סטנדרט חדש, שמעודד את בתי הספר האחרים לנסות ולעשות דברים חדשים. המהפך שנוצר בבתי הספר הביא להישגים מרשימים בקרב התלמידים, בתחום הלימודי, האישי, הרגשי והחברתי.
ניסוי מיטבי משפר את היעילות ואת האיכות הארגונית-פדגוגית ומסייע לארגון לממש את ייעודו ואת חזונו.
פטריוט (קומיקס)
פטריוט (באנגלית: Patriot) הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. פטריוט המקורי מתור הזהב הופיע לראשונה בחוברת Human Torch Comics #4 מאביב 1940 ונוצר בידי קארל בורגוס, בעוד הפטריוט של העידן המודרני הופיע לראשונה בחוברת Young Avengers #1 מאפריל 2005, ונוצר על ידי הכותב אלן היינברג והמאייר ג'ים צ'ונג. פטריוט השלישי הופיע לראשונה בחוברת Captain America: Sam Wilson #18 ממרץ 2017, ונוצר על ידי הכותב ניק ספנסר והמאייר דניאל אקונה.
פטריוט הוא האלטר אגו אותו חלקו שלוש דמויות - ג'פרי מייס, אלייג'ה "איליי" בראדלי וריישון "שון" לוקאס. מייס היה כתב אשר החליט להפוך להרפתקן בתחפושת לאחר שצפה בקפטן אמריקה בפעולה, והיה חבר בקבוצת גיבורי-על ממלחמת העולם השנייה בשם "לגיון החירות". בראדלי הוא נכדו של איזאיה בראדלי, חייל שהשתתף במלחמת העולם השנייה וקיבל את כוחות-העל שלו כאשר השתתף בפרויקט מוקדם של "סופר-חייל" על חיילים אפרו-אמריקנים. כאשר איירון לאד החל בחיפוש אחר הדור הבא של האוונג'רס, הוא הגיע למפתן דלתו מתוך תקווה לגייס את ג'וזיה אקס, בנו של איזאיה. אולם ג'וזיה נעדר כבר כמה חודשים, לכן איירון לאד פגש באיליי במקום. נודע כי איליי קיבל בתחילה את כוחות העל שלו כתוצאה מעירוי דם של סבו, אולם לאחר מכן זכה בכוחות על זמניים כתוצאה מהורמון גדילה מוטאנטי.
ריישון לוקאס הוא אקטיביסט, שהושפע ממעצרו של גיבור-העל רייג' ומפעולותיו של סאם וילסון/קפטן אמריקה והחליט להפוך ללוחם-צדק מקומי בשם "פטריוט". במהלך אירועי "אימפריה סודית", לוקאס הצטרף לתנועת המחתרת נגד הידרה, והוענקו לו חליפה ומגן בידי טוני סטארק. נוסף לכך, סטארק עיצב אינטליגנציה מלאכותית בדמותה של האלמנה השחורה, שהכשירה אותו בקרב. את דמותו של אלייג'ה בראדלי בסדרת הטלוויזיה "הפלקון וחייל החורף" מגלם אלייג'ה ריצ'רדסון, שישוב לגלם את הדמות בסרט "קפטן אמריקה: סדר עולמי חדש".
יעקב צביה
יעקב (ז'ק) צביה (7 במאי 1922 – 24 ביוני 2020) היה איש מערכת הביטחון הישראלית, לוחם בפלמ"ח, קצין מודיעין בכיר בצה"ל וראש יחידה במוסד.
ביוגרפיה
צביה נולד בבורסה שבטורקיה, בנם של ג'ויה (מרגלית) ושמואל סביליה. הוא עלה עם הוריו ושתי אחיותיו ב-1927 לארץ ישראל בה התגוררו בירושלים. היה פעיל בארגון ההגנה וב-1942 התגייס לפלמ"ח ושירת בפלוגה ו'. ב-1943 יצא לקורס מ"כים ובסיומו הוצב במחלקה הערבית. ב-1944 יצא לקורס מפקדי מחלקות בג'וערה ולאחר מכן מילא תפקידי מודיעין. הוא השתתף בפעילות העפלה מארצות המזרח, בליל הרכבות, בפיצוץ גשר אלנבי. ביולי 1946 נשלח למצרים כממונה על פעילות ארגון ההגנה במקום. במלחמת העצמאות מונה למפקד פלוגת מפקדה בגדוד השישי של חטיבת הראל. בגדוד היה אחראי על ארגון השיירות לירושלים ("הפורמנים").
לאחר הקמת צה"ל נשלח לקורס מפקדי גדודים ושובץ באגף המודיעין. ב-1951 מונה למפקד יחידת מודיעין 10 (יחידה 504). בתחילת 1952 יצא לקורס גבוה למודיעין ותפקידים מיוחדים. ב-1953 מונה לקצין המודיעין של פיקוד המרכז. בשנים 1954 עד 1956 פיקד על יחידת המיעוטים. בסיום תפקידו הושאל למוסד וב-1962 השתחרר משירות הקבע והמשיך לשרת בתפקידים חשאיים במוסד. במבצע מלט פיקד על כוח החילוץ להעלאת כ-750 מיהודי סוריה. בתפקידו האחרון במוסד פיקד על יחידה.
היה נשוי לרחל ואב לשלוש בנות. נפטר ביוני 2020 ונקבר בבית העלמין בקריית שאול.
אולדסמוביל אורורה
אולדסמוביל אורורה (באנגלית: Oldsmobile Aurora) היא מכונית סלון מתוצרת חטיבת הרכב אולדסמוביל בקונצרן הרכב האמריקאי ג'נרל מוטורס, אשר יוצרה בין ינואר 1994 למרץ 2003 בארצות הברית.
בית רוטנברג
בית רוטנברג היה ביתו הפרטי של פנחס רוטנברג בחיפה. הבית משמש כמקום לפעילות חינוכית.
היסטוריה
רוטנברג הספיק להתגורר בבניין זה רק כשנה. בצוואתו הוריש רוטנברג את הבית ואת הגן הנרחב מוקף החומה לטובת פעילות חברתית. ביום השנה לציון מותו של רוטנברג נחנך "המכון לחינוך הנוער ע"ש פנחס רוטנברג". פעולתו הראשונה של המכון הייתה קיום סמינרים לתנועות נוער.
ב-1947 הוחרם הבניין, כמו חלק מהאזור בו הוא שוכן, בידי הצבא הבריטי. צוות המכון עבר למחנות המעצר בקפריסין ושם המשיך בפועלו. אחרי הקמת המדינה עבר המתחם, כמו שאר מתחמי הצבא הבריטי, לרשות צה"ל. רק ב-1958 חזר המתחם ליעודו המקורי ותחת "אוצר פנחס רוטנברג". ב-1964 הוספה לבניין קומה.
בשנים 1993–2007, פעל בבית רוטנברג בית ספר תיכון דתי. בית ספר זה החל את דרכו כסניף של רשת אמי"ת ובשנותיו האחרונות נפרד מהרשת ונלקח תחת חסותו של הפילנתרופ השווייצרי ברנקו וייס במסגרת מכון ברנקו וייס.
בקרבת מקום נמצא "בית הציידים". בית זה היה שייך למשפחת נגלר שהיוותה חלק מקבוצה שרצתה לבנות יישוב עם בתים הדומים לבתי הקיץ שהיו ברשותם ביער השחור בגרמניה. הבית תוכנן על ידי אלכסנדר ברוולד בקצה הצפון-מערבי של כרמלהיים. לאחר קום המדינה נקנה הבית על ידי קרן רוטנברג, שומר, והוא מהווה כיום חלק ממתחם בית רוטנברג. הבית נבנה מעץ, ושרידים המעידים על כך נמצאים בפנים הבית.
קונסטנטין רייקין
קונסטנטין רייקין (ברוסית: Константин Аркадьевич Райкин; נולד ב-8 ביולי 1950) הוא שחקן תיאטרון וקולנוע סובייטי-רוסי ממוצא יהודי. רייקין לא מזכיר את מוצאו היהודי באף פורום ומתרחק ממוסדות יהודים ברוסיה. במהלך שנות ה-90, רייקין אף המיר את דתו לנצרות-אורתודוקסית. הוא בעל תואר אמן העם וזכה פעמיים בפרס הפדרציה הרוסית. לקונסטנטין רייקין הוענקו מספר עיטורים רוסים ופרסים רבים בתחום התיאטרון
קורות חיים
קונסטנטין רייקין נולד בלנינגרד. אביו היה שחקן התיאטרון ואומן הסטנד-אפ ארקדי רייקין. בשנת 1967 לאחר סיום בית הספר הוא המשיך ללמוד משחק. בשנת 1971 קונסטנטין רייקין סיים את בית הספר למשחק ליד תיאטרון וכטנגוב והוזמן על ידי גלינה וולצ'ק להרכב תיאטרון סוברמניק. על במת תיאטרון זה רייקין שיחק בתפקידים שונים כ-10 שנים.
בשנת 1981 קונסטנטין רייקין חזר ללנינגרד והחל לעבוד בתיאטרון של אביו. בשנת 1982 התיאטרון עבר למוסקבה. במשך שנים השחקן הופיע בהצגות התיאטרון לצד אביו. בשנת 1988 הוא התמנה למנהל אמנותי של התיאטרון. בתקופה זו התיאטרון שינה את האופי שלו - מתיאטרון סאטירי בו מועלות הצגות בהם משתתפים 2-3 שחקנים הוא הפך לתיאטרון בו מועלות הצגות שונות בעיקר של מחזאים קלאסיים.
החל משנת 2001 מלמד רייקין בבית הספר למשחק ליד התיאטרון האמנותי של מוסקבה.
במקביל לעבודה בתיאטרון הצטלם רייקין לסרטי קולנוע. ההופעה הראשונה הייתה בסרט של שנת 1969 בתפקיד קטן. בשנים 1972 ו-1974 הוא צולם בתפקידים מרכזיים במספר סרטים מוזיקליים וזכה לפופולריות ברחבי ברית המועצות. הפופולריות שלו גדלה עוד יותר לאחר שהצטלם בתפקיד ראשי בסרט לפי מחזה משרתם של שני אדונים. בהמשך הוא השתתף בסרטים נוספים ובסך הכול הצטלם בכ-25 סרטים.
מארק גיטנשטיין
ביוגרפיה
גיטנשטיין נולד במונטגומרי שבאלבמה למשפחה ממוצא יהודי-רומני. סבו וסבתו היגרו לארצות הברית מבוטושאן בשלהי המאה ה-19. הוא למד בבית הספר התיכון אינדיאן ספרינגס השוכן בסמוך לברמינגהאם, שם השלים את לימודיו בשנת 1964. הוא קיבל תואר ראשון באמנויות מאוניברסיטת דיוק ותואר שני במשפטים מאוניברסיטת ג'ורג'טאון. בטרם החל את עבודתו במשרד עורכי הדין "מאייר בראון" (Mayer Brown), היה גיטנשטיין היועץ הראשי לסיעת המיעוט בוועדת המשפט של הסנאט האמריקאי בשנים 1981–1987, ולאחר מכן עד 1989 היה היועץ הראשי לוועדה כולה תחת יו"ר הוועדה ג'ו ביידן. קודם לכן, בין השנים 1975–1978 היה יועץ לוועדת המודיעין של הסנאט.
בשנת 1989 מונה לשותף במשרד עורכי הדין "מאייר בראון", והיה "עמית בכיר שאינו תושב" במכון ברוקינגס. הוא המחבר של "Matters of Principle", ספר עיון העוסק במועמדותו של רוברט בורק לבית המשפט העליון של ארצות הברית. גיטנשטיין נבחר פעמים אחדות בידי עמיתיו המשפטנים להיכלל בדירוג "עורכי הדין הטובים ביותר באמריקה". לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008 מונה לחבר בוועדה המייעצת לצוות המעבר הנשיאותי של הנשיא הנבחר של ארצות הברית ברק אובמה. זמן קצר לאחר מכן נבחר להוביל את המשרד למדיניות משפטית במחלקת המשפטים של ארצות הברית של ממשל אובמה, אך הבחירה בו בוטלה לאחר דיווחים על עבודתו הענפה כשדלן רשום ב"לשכת המסחר של ארצות הברית", ארגון השדלנות הגדול ביותר בארצות הברית. ב-28 באוגוסט 2009 החל את כהונתו כשגריר ארצות הברית ברומניה.
העיתון הרומני "Nine O'Clock", היוצא לאור בשפה האנגלית, בחר בשגריר גיטנשטיין כ"דיפלומט החוץ של השנה לשנת 2011". גיטנשטיין פעל לחיזוק יחסי ארצות הברית-רומניה בסוגיות שונות תוך התמקדות במלחמה בשחיתות שלטונית, בשיפור השקיפות הממשלתית וביצור שלטון החוק. הוא קידם באופן פעיל פיתוח מעמיק יותר של שוקי המניות ברומניה, כמו גם הבטת סביבה עסקית הוגנת ושקופה יותר למשקיעים במדינה. הוא גם עודד מעורבות גדולה יותר של המגזר הפרטי במפעלים בבעלות ממשלתית (SOEs), כולל הכנסת קוד ממשל תאגידי עבור חברות אלה. הסכם ההגנה מפני טילים בליסטיים של ארצות הברית-רומניה נחתם במהלך כהונתו של גיטנשטיין בבוקרשט. גיטנשטיין נסע שלוש פעמים לאפגניסטן כדי לבקר חיילים אמריקאים ורומנים הלוחמים במלחמת אפגניסטן.
ב-5 בספטמבר 2020, מעט לפני הבחירות לנשיאות ארצות הברית באותה השנה, הוכרז גיטנשטיין כחבר בוועדה המייעצת של צוות המעבר לממשל ביידן–האריס. ב-27 ביולי 2021, נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן הכריז על מינויו של גיטנשטיין לשגריר ארצות הברית באיחוד האירופי. מינויו נשלח לסנאט של ארצות הברית למחרת. ב-28 בספטמבר 2021 התקיים שימוע בפני ועדת החוץ של הסנאט של ארצות הברית בדבר מינויו, וב-19 באוקטובר הומלץ לשלוח את המינוי למליאת הסנאט. הסנאט של ארצות הברית אישר את המינוי באורח רשמי ב-18 בדצמבר 2021 בהצבעה קולית. גיטנשטיין הציג את כתב האמנתו בפני אורסולה פון דר ליין, נשיאת הנציבות האירופית, ב-24 בינואר 2022.
וונקה (סרט)
וונקה (באנגלית: Wonka) הוא סרט קולנוע מוזיקלי שעתיד לצאת לאקרנים ב-15 בדצמבר 2023 שמבוסס על ספר הילדים "צ'ארלי והשוקולדה" מאת רואלד דאל, שיצא לאור בשנת 1964. הסרט, שיופק על ידי אולפני "האחים וורנר", יתאר את הרפתקאותיו של וילי וונקה לפני שפתח את מפעל השוקולד. את וילי וונקה יגלם השחקן טימותי שאלאמה.
הפקה
באוקטובר 2016 רכשה חברת האחים וורנר את הזכויות לדמותו של "וילי וונקה" מאת רואלד דאל יחד עם סרט בהפקתו של דייוויד היימן ומייקל סיגל. באוקטובר 2018, הוכרז כי סיימן יכתוב את התסריט לסרט ופול קינג צפוי לביים. באותה שנה, דונלד גלובר, ראיין גוסלינג ועזרא מילר היו מועמדים לגלם את דמותו של וילי וונקה. כמו כן הוכרז כי הסרט יהווה פריקוול לספר "צ'ארלי והשוקולדה" משנת 1964. בינואר 2021 נודע כי הסרט ייקרא בשם "וונקה" ופול קינג יביים. במאי של אותה שנה, נודע כי טימותי שאלאמה צפוי לגלם את דמותו הראשית של וילי וונקה והסרט צפוי להיות סרט מוזיקלי. כמו כן הוכרז שהסרט ישתמש בתסריט של סיימון פרנאבי, לאחר שהטיוטות של ריץ', סימון סטפנסון, ג'ף נתנזון וסטיבן לוינסון נכשלו. לפני ששאלאמה נכנס לתפקיד, ידוע כי טום הולנד היה מועמד לתפקיד הראשי. בספטמבר 2021 נודע כי קיגן-מייקל קיי, רואן אטקינסון, אוליביה קולמן, סאלי הוקינס וג'ים קרטר עתידים לשחק בסרט עם עוד שחקנים נוספים.
צילומים
צילומי הסרט החלו בבריטניה בספטמבר 2021.
הפצה
במקור, הסרט מתוכנן לצאת לאקרנים ב-17 במרץ 2023. ב-10 במרץ 2022 הסרט נדחה ל-15 בדצמבר 2023.
קלאוס פון קליצינג
קלאוס פון קליצינג (גרמנית: Klaus von Klitzing; נולד ב-28 ביוני 1943) הוא פיזיקאי גרמני, חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1985.
פון קליצינג נולד בגרמניה, באזור שכיום שייך לפולין. הוא סיים את לימודיו התיכוניים בשנת 1962, ולאחר מכן למד פיזיקה באוניברסיטה הטכנית בבראונשווייג, שם קיבל את הדיפלומה שלו ב-1969. הוא המשיך את לימודיו באוניברסיטת וירצבורג וקיבל את הדוקטורט שלו בשנת 1972.
במהלך הקריירה שלו עבד פון-קליצינג, בין היתר, באוניברסיטת אוקספורד. ב-1980 מונה לפרופסור באוניברסיטה הטכנית של מינכן. משנת 1985 משמש כמנהל מכון מקס פלאנק בשטוטגרט.
באותה השנה זכה פון קליצינג בפרס נובל לפיזיקה, על גילוי אפקט הול הקוונטי.
קינורטס
קינורטס (ביוונית: Κυνόρτας) הוא דמות מהמיתולוגיה היוונית, מלך ספרטה בנו של אמיקלס ואחיו של ארגאלוס.
האניסאקל ויקס
האניסאקל הירו סוזן ויקס (באנגלית: Honeysuckle Hero Susan Weeks; נולדה ב-1 באוגוסט 1979) היא שחקנית בריטית המוכרת בעיקר מהופעתה בתפקיד סמנתה סטיוארט בסדרת הטלוויזיה "המלחמה של פויל" של רשת ITV.
קינורטס
הוא היה בנם של אמיקלס ודיומדה, אחיהם של ארגאלוס ולאודמיה. לאחר מותו של אביו ירש את כיסא המלוכה ארגאלוס הבכור, ולאחר מותו של ארגאלוס עלה קינורטס לשלטון. הוא היה אביו של אויבלוס ועל פי גרסאות מסוימות גם של פריארס.
האניסאקל ויקס
ביוגרפיה
ויקס נולדה בקארדיף ויילס לרובין וסוזן ויקס, וגדלה בצ'יצ'סטר ובפטוורת'. הוריה קראו לה Honeysuckle (יערה) כי כשנולדה הצמח היה בפריחה. אחותה הצעירה היא השחקנית פרדיטה ויקס ואחיה הצעיר הוא השחקן רולו ויקס.
בגיל 11 טסה ויקס לארצות הברית ולוהקה לסרט "A Far Off Place" בהפקת וולט דיסני פיקצ'רס ובבימויו של סטיבן ספילברג. אבל אחר כך הוחלף הבמאי וריס ויתרספון נבחרה לתפקיד.
קריירה
קריירת המשחק של ויקס החלה ב-1993 כשהופיעה בעיבוד הטלוויזיוני לספר הילדים "Goggle-Eyes" יחד עם אחותה פרדיטה. מאז השתתפה בתוכניות טלוויזיה רבות בהן הסדרה לילדים "The Wild House" וסדרות הבלשים הוותיקות "רציחות במידסומר" ו"פוארו". ב-1997 שיחקו האניסאקל ופרדיטה במיני-סדרה "The Rag Nymph" מאת קתרין קוקסון, בה גילמה פרדיטה את אותה דמות כמו אחותה רק בגיל צעיר יותר. ויקס שיחקה בסרט הטלוויזיה "לורנה דון" בתפקיד אנני ריד, ובתפקיד שרה בסרט "אחי תום". בשנת 2009 כיכבה בתפקיד ג'ולי נוואק בסדרה "The Bill".
ב-2015 הופיעה ויקס בדמות מיי הרמר בפרק בסדרה "Death in Paradise" של ה-BBC. ב-9 במאי 2015 גילמה דמות של כותבת מכתבים בזמן המלחמה במופע "VE Day 70: A Party to Remember" שהתקיים ברחבת משמר הסוסים בלונדון ושודר בשידור חי בערוץ BBC1. עוד הופיעה בפרק "Magnum Opus" בסדרה "לואיס" של רשת ITV.
ויקס השתתפה בסרטי הקולנוע "אחי תום", "מרקורי האדום", ו"עץ הקש".
בתחילת 2010 הופיעה ויקס בדמות "שרה פרנטיס" בהפקה של המחזה "A Daughter's A Daughter" מאת אגאתה כריסטי בטרפלגר סטודיוס בלונדון. עוד באותה שנה שיחקה בתפקיד לייזה דוליטל במחזה "פיגמליון" בתיאטרון פסטיבל צ'יצ'סטר במערב סאסקס.
מ-8 במאי עד 9 ביוני 2013 כיכבה בהפקה של המחזה "These Shining Lives" מאת מלאני מרניץ'.
חיים אישיים
ויקס הייתה מאורסת למשורר והמוזיקאי אנו בירקין זמן קצר לפני מותו בתאונת דרכים באיטליה ב-2001. היא נישאה ללורן סטורמונת'-דרלינג בטקס חתונה בודהיסטי מאולתר בהימליה בשנת 2005, וביולי 2007 נישאו מחדש בלונדון. ב-2011 נולד בנם של בני הזוג, וייד. המשפחה מתגוררת בפטוורת'.
בניין ברוקס
בניין ברוקס (באנגלית: Brooks Building) הוא בניין רב קומות בן 12 קומות בליבו של הרובע המסחרי של שיקגו, הלופ. הוא נבנה בשנים 1909–1910, בסגנון האדריכלי של אסכולת שיקגו. הבניין מהווה דוגמה מוקדמת לבניין רב קומות שנבנה בשיטת מסגרת פלדה, המבנה הוזמן על ידי פיטר ברוקס ושפרד ברוקס ותוכנן על ידי האדריכלים הולאבירד ורוש (Holabird & Roche). הבניין הוגדר כנקודת ציון בשיקגו ב-14 בינואר 1997. הוא גם נקבע כשיר לרישום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים (NRHP) ב-8 באוקטובר 1982; עם זאת, הוא אינו נכלל רשמית ב-NRHP עקב התחשבות ברצונו של בעל הנכס.
יוטקה מיקלוש
יוטקה מיקלוש, (במקור עד 1904 יוליה מיליצר, בהונגרית: Miklós Jutka; ברטיואויפאלו, 7 בספטמבר 1884 – קרטיי, צרפת, 18 בפברואר 1976) הייתה משוררת וצלמת יהודייה-הונגרייה.
ביוגרפיה
יוטקה מיקלוש נולדה במשפחה יהודית כבתם של אלברט מיליצר ועמליה גרינברגר. במשפחה היו עשרה ילדים. היא מספרת על אביה: "אדם מוזר ופנטסטי, נשמה נודדת, מלא בתוכניות לא מציאותיות. הוא אהב לתבוע, תמיד הפסיד. הוא אהב לבנות ואהב מכונות. כך הפסדנו הכל, שוטטנו במדינה הגדולה של ממלכת הונגריה באימפריה האוסטרו הונגרית, ממחוז ארווה (שבאזור צפון סלובקיה של היום, אז הונגריה) ועד רייקה (שבקרואטיה של היום, אז הונגריה)." אולי בהשפעת הפנטזיות של אביה, היא התחילה לכתוב שירים. בגיל שש עשרה פרסם המשורר וסופר אנדרה וסי את שיריה הראשונים ב"יומן בודפשט" (Budapesti Napló). אנדרה אדי כתב ביקורת על כרך שיריה הראשון בשנת 1905, אך היא התקבלה בברכה ובהתלהבות גם על ידי מרגיט קאפקה ובלה רווס. היא עברה מבודפשט לאוראדיה. בין חבריה ניתן למנות גם את המשורר דיולה יוהאס. באנתולוגיה בשם "המחר" (A Holnap) היא הופיעה כמשוררת (אישה) יחידה בחברתם של אנדרה אדי, מיהאי באביץ', בלה באלאז' ודיולה יוהאס ועוד. בין השנים 1910–1913 שהתה בארצות הברית עם אחת מאחיותיה. היא למדה שם את מלאכת הצילום. כשחזרה לאוראדיה בשנות מלחמת העולם הראשונה היא התקיימה מהצילום. לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית עברה לברלין. למדה שם במאוּת קולנוע ועבדה כעוזרת במאי ליד מספר בעלי מקצוע מעולים. מאוחר יותר התיישבה בפריז במונפרנאס ופתחה סטודיו לצילום. בין חבריה היו מיהאי קארואי ואשתו, לאיוש טיהני, ברטלן פור וג'רג' בלני. בעלה, ואן דן בוש היה מהנדס בלגי שסבל מהרעלה קשה במהלך מלחמת העולם הראשונה. בגלל מחלת בעלה היא עברה איתו לרבאט שבמרוקו. ברבאט עוד התלקחה בה שלהבת המשוררים ותירגמה לצרפתית את שיריהם של משוררים הונגרים, במיוחד את "המחר", כולל את שיריה. השידור הצרפתי של רדיו רבאט הציג יצירות אלה בין אוצרות הספרות העולמית של המאה ה-20. לאחר מות בעלה חזרה לצרפת בשנות ה-60 של המאה ה-20. היא גרה שם עם בתה ונכדיה עד מותה. מצבה הבריאותי מנע ממנה לבקר בהונגריה שנטשה מזמן.
יחסי ארמניה–סרביה
יחסי ארמניה–סרביה הם היחסים הדיפלומטיים שבין ארמניה וסרביה. היחסים הדיפלומטיים בין ארמניה לרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה נוצרו ב-14 בינואר 1993; סרביה היא היורשת החוקית למדינה זו. שתי המדינות מיוצגות באמצעות שגרירויותיהן באתונה, יוון, ושתיהן הקימו קונסוליות של כבוד, המשמשות כנציגות הדיפלומטיות היחידות בין שתי המדינות.
לארמניה יש סכסוך עם אזרבייג'ן בנגורנו-קרבאך, בה סרביה תומכת במציאת פתרון פוליטי שליו באמצעות תמיכה בקבוצת מינסק של OSCE ובעבודה. לסרביה מחלוקת עם קוסובו על הכרתה כמדינה ריבונית, כאשר עמדתה הנטענת של ארמניה הייתה לא להכיר בעצמאותה של קוסובו. שתי המדינות חברות באו"ם, במועצת אירופה, בארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה, ושותפות בנאט"ו לשלום, בקרן המטבע הבינלאומית ובבנק הבינלאומי לשיקום ופיתוח.
היסטוריה
סנט סאווה, בן לשושלת נמניץ' מימי הביניים ומייסד הכנסייה הסרבית האורתודוקסית, ביקר במספר מנזרים ארמנים בתחילת המאה ה-13. שם הוא נפגש עם אנשי דת ארמנים וביקש מהם להתפלל עבור סרבים מסוימים אותם הזכיר בשמם. הסופר הסרבי מילוש קרניאנסקי כתב כי סאווה התרשם מהשליטה בבונים מקומיים והזמין אותם לבנות כנסיות בסרביה.
אחד העקבות הראשונים של הארמנים בסרביה ניתן למצוא במנזר בכפר ויטובניצה, ליד פטרובץ'. המנזר מכיל לוח שיש עם כתובת דו-לשונית שנחצבה בסלאבונית הכנסית וגם בארמנית; הכתובת מתוארכת לשנת 1218 לספירה. היא נכתבה על ידי ארמני – לדון, בנו של באבוג – שבנה כנסייה שנמצאה ככל הנראה בכפר הסמוך רנובץ'. על פי האגדה, לוחמים ארמנים בשירות האימפריה העות'מאנית הקימו את מנזר ג'רמנצ'יץ' ליד סוקובאנג'ה זמן קצר לאחר קרב קוסובו ביוני 1389. נאמר כי ערקו לעבר הסרבים לאחר שגילו כי הם נלחמו באחיהם הנוצרים, לחמו נגד העות'מאנים, נסוגו להרים סביב סוקובאנג'ה לאחר התבוסה הסרבית ובנו שם את המנזר שלהם. המנזר הושמד מספר פעמים על ידי העות'מאנים. גרגוריוס הקדוש המאיר, הראש הרשמי הראשון של הכנסייה האפוסטולית הארמנית, תואר בכנסיות של סרביה מימי הביניים, והוא עדיין נערץ על ידי הכנסייה האורתודוקסית הסרבית.
היצירות הקדומות ביותר של הרפורמטור בשפה הסרבית במאה ה19, ווק סטפנוביץ' קרדז'יץ', פורסמו בווינה על ידי בית דפוס של מנגנונים ארמנים. המנגנרים פרסמו גם את יצירותיהם של סופרים סרבים אחרים. בסך הכל הדפיסו 37 ספרים וחוברות, כולל זר ההר מאת הנסיך-הבישוף המונטנגרי, פטר השני פטרוביץ'-נג'וש. חצ'קר (צלב אבן), שגובהו 3 מטרים ועשוי סלע וולקני, ניצב בפתח כנסיית המלאך גבריאל בעיריית זמון בבלגרד. האנדרטה הוקמה בשנת 1993 והיא מנציחה את הטייסים הסרבים שנספו בתאונת מטוס בשנת 1988 בעת שהעבירו סיוע הומניטרי לארמניה לאחר שהמדינה הוכה על ידי רעידת אדמה קטסטרופלית.
מושבה של מהגרים ארמנים בסרביה התקיימה במאה ה17. יש גם את בית הקברות הארמני והמבצר הישן של קלמגדן בנהר הדנובה, שהיה פעם גבול בין אוסטריה-הונגריה לאימפריה העות'מאנית. לאחר שכבשו העות'מאנים את בלגרד, הם הרסו את בתי העלמין הארמנים והיהודיים בעיר. כיום נותרה רק מצבה ארמנית אחת, יחד עם כתובת בסרבית המציינת את קיומו של בית קברות ארמני עד המאה ה-17. מפקד אוכלוסין משנת 1709 מראה כי ארמנים מבלגרד היו עשירים ונהנו ממעמד טוב בקהילתם.
מושבה נוספת של מהגרים ארמנים הוקמה במאה ה20 במהלך רצח העם הארמני ולאחריו. הארמנים הנרדפים התיישבו בעיירות כמו בלגרד, ורניצ'קה בנג'ה, קרושבץ, מלדנובץ', זייג'אר, נגוטין, קניאז'בק ואלכסינאק. מספר הארמנים שהגיעו לסרביה בתקופה זו נותר בלתי ידוע. באמצע שנות השלושים, הקימו הארמנים בבלגרד את ברית הארמנים של יוגוסלביה והקימו את מטהם בבניין שזכה לכינוי הבית הארמני (סרבית: Jermenski dom), שהושמד בסוף שנות התשעים. הגל השלישי של המהגרים הארמנים הגיע בתחילת שנות התשעים. כמעט כל אלה היו נשות סרבים שהגיעו לארמניה וחיפשו עבודה אחרי רעידת האדמה ב-1988. פי הפובליציסט והדיפלומט בבקן סימוניאן, בשנת 2010 התגוררו בסרביה בסביבות 200 ארמנים, שלושה רבעים מהם התגוררו בבלגרד. אוכלוסייה ארמנית משמעותית ניתן למצוא בוורניצ'קה באנג'ה ונובי סאד. בעיר ולייבו יש גם אוכלוסייה ארמנית קטנה. רוב הארמנים של ולייבו היגרו לסרביה מאזור קמה וחיפשו עבודה. ענייני הקהילה של הארמנים של וואלבו מנוהלים באמצעות ארגון ארמנקה.
רצח העם הארמני
מכיוון שגם סרבים וגם ארמנים הם נוצרים בדרך כלל, רצח העם ידוע בקרב הסרבים. רצח העם נחקר והיו מספר הצעות על רצח העם. עם זאת, ממשלת סרביה טרם הכירה בשל תלות בהשקעות מטורקיה לפיתוח המדינה ודחתה הצעת חוק להכרה בה, בבעלות גישה פרגמטית.
בעוד סרביה טרם הכירה ברצח העם הארמני, רבים מחברי ממשלת סרביה ספדו לקורבנות רצח העם הארמני. נשיא סרביה טומיסלב ניקוליץ' דחק להכיר ברצח העם. הכרה ברצח העם הארמני, באופן לא רשמי, מכונה לעיתים קרובות עם תחושת אחווה אקזוטית, שהסרבים רואים בארמנים את אחיהם ואחיותיהם בסיבה אחת דומה.
נציגות
היחסים הדיפלומטיים בין ארמניה וסרביה נוצרו ב-14 בינואר 1993. בשום מדינה אין שגריר תושב. בשנת 2014 הודיעו שר החוץ של ארמניה אדוארד נלבנדיאן ושר החוץ של סרביה איביצה דצ'יץ' כי סרביה תפתח שגרירות בירוואן. שגרירויות ארמניה וסרביה באתונה, יוון אחראיות ליחסים בין שתי המדינות. בראש שגרירות ארמניה עומד גגיק חלכיאן, שהגיש את תעודותיו לנשיא סרביה בוריס טאדיץ' ב-17 בפברואר 2011, ואילו בראש שגרירות סרביה עמד דראגאן ז'ופנג'ביץ' שהגיש את תעודותיו בפני נשיא ארמניה סרז' סרקיסיאן ב-27 ביולי 2009. ב-25 בינואר 2007, בחרה סרביה בבקן סימוניאן לקונסול הכבוד שלה לארמניה, ואילו ארמניה קראה לפרדראג טומיץ' לקונסול הכבוד שלה בסרביה.
שיתוף פעולה מסחרי וכלכלי
חברות ארמניה באיחוד המכס האירו-אסייתי (ECU) אפשרה סחר חופשי בין ארמניה וסרביה, מכיוון שסרביה קיבלה הסכם כזה עם הECU. עוד לפני הצטרפות ארמניה ל-ECU, שר הכלכלה של ארמניה והראם אבאנסיאן הודיע על אפשרות לחתום על הסכם כזה עם סרביה במרץ 2014.
הייצוא של ארמניה לסרביה כולל גרוטאות וציוד מכני, ואילו הייצוא של סרביה לארמניה כולל מזון. מחזור הסחר בין המדינות גדל פי ארבעה בשנת 2013 בהשוואה לשנת 2012 והסתכם ב-8.2 מיליון דולר. בשנת 2013 פריטי הייצוא העיקריים של ארמניה היו חומרי כרייה, נחושת, ביגוד, רהיטים משומשים וחלקיהם, ואילו פריטי הייצוא העיקריים של סרביה היו תרופות, מכונות, קציר חקלאי, גרביונים וגרביים. שר החוץ של סרביה, איוון מרקיץ', אמר במרץ 2014 כי ענפי החקלאות, ניהול המים, הכימיקלים, הפטרוכימיים והתרופות, כמו גם התיירות, הם המגזרים המציעים את הסיכויים הטובים ביותר לשיתוף פעולה. חילופי הסחר בין ארמניה לסרביה נותרו קטנים, בעוד ששתי המדינות הבטיחו להרחיב את הסחר ההדדי שלהן.
הפורום העסקי הארמני-סרבי הראשון נערך בירוואן במרץ 2014, שנפתח במהלך ביקורו של שר החוץ של סרביה איוון מרקיץ'.
עמדת ארמניה בנוגע לקוסובו
שאלת הריבונות של קוסובו היא אחד הנושאים הפוליטיים החשובים ביותר בסרביה. ארמניה אינה מכירה בקוסובו כמדינה עצמאית, אך השקפותיה על הסכסוך הושפעו במידה רבה מהאינטרס שלה להבטיח את עצמאותה של הרפובליקה נגורנו-קרבאך מאזרבייג'ן השכנה. בעוד באקו מדגישה כי נגורנו-קרבאך היא חלק מאזרבייג'ן, ארמניה גורסת כי האזור הארמני ברובו צריך להיות עצמאי בהתאם לעקרונות ההגדרה העצמית. השר לשעבר לביטחון לאומי ומנהל המשא ומתן הראשי בקרבאך, דייוויד שחנזאריאן, טען כי גם אם קוסובו תשיג את עצמאותה, היא לא תיתן תקדים לנגורנו-קרבאך מכיוון שארמניה אינה דמוקרטית. הוא מתח ביקורת על מדיניותן של מדינות המערב בגין "עקיפת הנורמות עליהן הגנו במשך 50 שנה", ואמר כי האפשרות היחידה של ארמניה אינה אלא לקחת זאת בחשבון בעת גיבוש מדיניות החוץ. נשיא ארמניה לשעבר, סרז' סרקיסיאן, אמר כי ארמניה אינה יכולה להכיר בקוסובו כל עוד אינה מכירה בעצמאותה של הרפובליקה של ארטשאך, וכי זו הסיבה היחידה שארמניה לא תכיר בעצמאותה של קוסובו. במרץ 2008 אמר סרקיסיאן כי ארמניה תמיד תמכה בזכותו של העם להגדרה עצמית וקבע כי ארמניה מברכת על עצמאותה של קוסובו. הוא קרא לדיונים רציניים בנוגע לקוסובו ואמר שההכרה של ארמניה בקוסובו לא תפגע ביחסים בין ארמניה לרוסיה.
עמדת סרביה בנוגע לסכסוך נגורנו קרבאך
במרץ 2008 הייתה סרביה בין המדינות שהצביעו בעד החלטה 62/243 באספה הכללית של האו"ם. ההחלטה עסקה במעמדה של נגורנו-קרבאך, אישרה "המשך הכבוד והתמיכה בריבונות ובשלמות הטריטוריאלית של אזרבייג'ן בגבולותיה המוכרים בעולם", דרשה "נסיגה מיידית, מוחלטת ובלתי מותנית של כל הכוחות הארמנים מכל השטחים הכבושים (של אזרבייג'ן) "והדגיש כי" אף מדינה לא תעניק סיוע או סיוע "כדי לשמור על כיבוש השטחים האזרבייג'ניים.
במהלך ביקורו בבאקו, אמר הנשיא טאדיץ' כי סרביה תומכת בשלמותה הטריטוריאלית של אזרבייג'ן ובעמדתה בנוגע לפתרון הסכסוך בנגורנו-קרבאך. באוקטובר 2014 אמר דצ'יץ' לנלבנדיאן כי סרביה תתמוך בקבוצת מינסק של OSCE ובפעילותה במטרה "לשמור על השלום ולהביא פתרון פוליטי לבעיה". בביקור בבאקו חודשיים לאחר מכן הצהיר דצ'יץ' כי סרביה מתעקשת הן על פתרון הסכסוך השלום והן על נסיגת הכוחות המזוינים הארמנים מנגורנו-קרבאך. עבור שניהם, ארמניה ואזרבייג'ן, עמדתה של סרביה בנושא נגורנו-קרבאך חשובה שכן ב-1 בינואר 2015 לקחה סרביה את ראשות ארגון ה-OSCE, שמנחה את המשא ומתן על קרבאך באמצעות תהליך קבוצת מינסק. בראיון מאוקטובר 2014 אמר נשיא סרביה טומיסלב ניקוליץ' כי במהלך כהונתה על ארגון ה-OSCE, סרביה תתעקש על עקרונות מדריד ותמוך במאמצי קבוצת מינסק "תוך כיבוד מלא לחוק הבינלאומי וליושר הטריטוריאלי".
אחריות (פירושונים)
אחריות היא ביטוי רב-משמעי. זהו ערך מוסרי. אחריות היא התייחסות ראויה של אדם לדבריו, למעשיו ולאמון הניתן בו, יש הרואים באחריות במובן זה תנאי הכרחי לבגרות. נוסף על כך אחריות היא מעורבות של אדם בגרימת מצב או באי-מניעתו, כשהיה עליו למנעו, ומשמעותה של מעורבות זו לגביו. כמו גם הביטוי משמש לתיאור כלל החובות המוטלות על אדם מתוקף תפקידו או סמכותו, או מתוקף התחייבות שנטל על עצמו; תחום או עניין המסור לטיפולו של אדם, מהגדרה זו נובעת גם ההגדרה של אחריות כהתחייבות של ספק כלפי לקוח, בכפוף לתנאים מוסכמים, להעניק לו ללא תשלום או בהנחה שירותים שונים הנוגעים להבטחת איכותו ותקינותו של מוצר שמכר לו, למשך תקופה מוגדרת מיום ביצוע העסקה. {{פירושונים|
קישורים חיצוניים
}}
הארטלי סויר
הארטלי סויר (באנגלית: Hartley Sawyer; נולד ב-25 בינואר 1985) הוא שחקן אמריקאי, שהתפרסם תחילה בשל תפקידו בתור קייל אבוט (אנ') באופרת הסבון "צעירים חסרי מנוח" (2013 - 2014) ולאחר מכן בתור גיבור-העל האיש המוארך בסדרה "הפלאש" (2017 - 2020).
ביוגרפיה
סויר נולד בעיירה גושן במדינת ניו יורק ב-25 בינואר 1985; הוא בוגר לימודי תואר ראשון בחוג לדרמה במכללת אמרסון (אנ') בבוסטון, מסצ'וסטס.
קריירה
ב-2013, סויר לוהק לגלם את דמותו של קייל אבוט באופרת הסבון "צעירים חסרי מנוח". הוא הופיע בתפקיד זה לראשונה בפרק מ-24 באפריל של אותה השנה, אך הכריז על פרישתו כבר בדצמבר. הופעתו האחרונה הייתה בפרק מ-27 בינואר 2014.
ביולי 2017, סויר לוהק לגלם את דמותו של גיבור-העל האיש המוארך בסדרה "הפלאש" של ערוץ "The CW". הוא הופיע בתפקיד משנה בעונה הרביעית, ולאחריה קודם לתפקיד ראשי בעונות החמישית והשישית. ב-8 ביוני 2020, לאחר ששורת התבטאויות גזעניות ומיזוגניות לכאורה שלו ברשת החברתית "Twitter" מ-2009 ועד 2014 עלו לדיון ציבורי, סויר פוטר מהסדרה.
פקודת בזיון בית המשפט
פקודת בזיון בית משפט נקבעה על ידי ממשלת המנדט בארץ ישראל בשנת 1929, למתן כלי לטיפול בסירובו של עד להיחקר בבית המשפט ולאכיפתם של פסקי דין. עם הקמתה של מדינת ישראל נכללה הפקודה בחוקי מדינת ישראל, בהתאם להוראה הכללית בפקודת סדרי השלטון והמשפט.
הוראות הפקודה
בפקודת בזיון בית המשפט שתי הוראות עיקריות:
היועץ המשפטי לממשלה הוציא הנחיה המפרטת את נוהלי פעילותו בתחום זה, הן בפנייה לפתיחת הליכי בזיון בית המשפט, והן במעקב הנדרש ממנו אחר מי שנאסר לפי הליך בזיון בית המשפט.
הפקודה מאפשרת להעניש במאסר או קנס את מי שהפר הוראה של בית המשפט. בית המשפט העליון קבע שלא ניתן להטיל על המפר פקודה זו פיצויים לצד שכנגד או להוציא צו מניעה נוסף על פי הפקודה.
על ההליך אמרו שופטי בית המשפט העליון:.
שימוש בפקודה נגד המדינה
עמדתה של פרקליטות המדינה היא ש"ההליך לפי פקודת בזיון בית משפט אינו מתאים לכפיית ציות על המדינה, אף שכמובן המדינה מחויבת לכבד פסקי דין ולציית אחר צווים שיפוטיים". השופט אלכס שטיין כתב שהשאלה העקרונית "האם ניתן לנקוט בהליכים לפי פקודת בזיון בית משפט נגד המדינה" טרם הוכרעה.
הלכת מוניות הדר לוד
הלכת מוניות הדר לוד היא פסק דין של בית המשפט העליון מ-1980, בו נקבע שניתן להטיל על אדם אחריות בגין בזיון בית המשפט גם אם הוא עצמו אינו צד להליך, וזאת במקרה שבו הוא מונע מאחד מהצדדים להליך למלא אחר הוראות שניתנו בצו של בית המשפט, אם היה מודע בפועל לקיומו של הצו ולתוכנו.