cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אקוסטיקה תת-מימית
התפשטות גלילית (צילינדרית)
כאשר R הוא המרחק ממקור הקול שבו נמדדים הפסדי המעבר.
התפשטות גלילית מהווה קירוב עבור התפשטות קול במים רדודים.
הנחתה (בליעה)
ישנם מספר משתנים המשפיעים על ההנחתה:
שילוב שני האפקטים, התפשטות והנחתת גל הקול, מבוטא בנוסחה הבאה:
כאשר R הוא המרחק ממקור הקול שבו נמדדים הפסדי המעבר ואילו \alpha הוא רכיב ההנחתה ביחידות של dB לקילויארד.
חישוב הפסדי המעבר
נוסחאות (14.4), (14.6) ו-(14.7) מהווה קירוב בלבד מאחר שהתווך הימי אינו כדור מושלם או גליל מושלם.
כמו כן, התלות של הפסדי המעבר בגורמים נוספים בלתי צפויים ומשתנים כגון: קיומם של מובלים, אזורי התכנסות ואזורי צל (ראה: צורות התפשטות של גלי קול) אינה מאפשרת חישוב מדויק של הפסדי המעבר.
סונאר
סונאר הוא השם שניתן למקבילה האקוסטית של מכ"ם. בסונאר אקטיבי משדרים פולסים אקוסטיים כדי לחקור את הים, ולאחר מכן ההדים המוחזרים מעובדים כדי לחלץ מידע על הים, גבולותיו ואובייקטים מתחת למים. שימוש אלטרנטיבי, הידוע בשם סונאר פאסיבי, מנסה לעשות את אותו הדבר על ידי האזנה לצלילים המוקרנים על ידי אובייקטים מתחת למים. ניתן להשתמש בפרמטרים האקוסטיים כדי לחשב את ה - FOM (ספרת הערך) של מערכת הסונאר, המוגדר ככמות המאפיינת רמת ביצועי סונאר ע"פ הפרמטרים האקוסטיים הניתנים למדידה מדויקת. השוואת ערך ה-FOM של מערכת הסונאר לערך הפסדי המעבר (TL), קובעת האם יהיה גילוי במערכת או לא.
תקשורת תת-מימית
הצורך בתקשורת אקוסטית מתחת למים קיים ביישומים כגון איסוף נתונים לניטור סביבתי, תקשורת עם ובין כלי רכב מאוישים ולא מאוישים מתחת למים, שידור של צוללן, וכו'.
יישום מרכזי של תקשורת אקוסטית הוא שליטה מרחוק מתחת למים. דוגמה בולטת הם משחררים אקוסטיים - מכשירים ימיים לפריסה מחדש ושיקום של ציוד אלקטרוני טבוע בקרקעית הים, שבו הציוד הטבוע מופעל מרחוק על ידי אות פקודה אקוסטי.
ניווט ומעקב תת-מימי
ציוד ניווט ומעקב תת-מימי, משמש לצורך חיפושים ועבודה על ידי צוללנים, כלי רכב תת-מימיים נשלטים מרחוק, כלי רכב תת-מימיים אוטונומיים, צוללות מאוישות וצוללות אוטונומיות כאחד.
בניגוד לאותות רדיו הנבלעים במהירות בתווך הימי, אותות קול מתפשטים לטווח ארוך יותר וניתנים למדידה או להערכה מדויקת. לכן, ניתן להשתמש באותות קול למדידת המרחק בין מטרה הנמצאת במעקב לבין תחנת הבסיס בדיוק רב, ובעזרת טריאנגולציה לחשב את המיקום של היעד, לעיתים ברמת הדיוק של סנטימטר. החל משנת 1960, פותחו מערכות מיקום אקוסטיות תת-מימיות המצויות במאה ה-21 בשימוש נרחב.
מחקר סייסמי
סייסמולוגיה (מחקר רעידות האדמה) כרוכה בשימוש בגלי קול בתדר נמוך (f<100 Hz) על מנת לדגום את קרקעית הים לעומק. גלי קול בתדר גבוה מונחתים מאוד כאשר הם עוברים דרך הקרקעית ולכן מועדף השימוש בגלי קול בתדר נמוך, למרות הרזולוציה הנמוכה יחסית שלהם עקב אורך גל גדול (ביחס הפוך לתדר).
מקורות הקול בתחום זה כוללים מתנדים, רובי אוויר וחומרי נפץ.
תצפיות אקלים ומזג אוויר
חיישנים אקוסטיים משמשים לניטור קול המיוצר על ידי רוח ומשקעים.
דוגמאות נפוצות הן:
אוקיינוגרפיה
מאפיינים אוקיינוגרפים בקנה מידה גדול ניתנים למדידה על ידי מערכת טומוגרפיה אקוסטית. מאפייני קרקעית ניתן למדוד על ידי סונאר סריקת צד ואפיון תת-קרקעית.
ביולוגיה ימית
בשל מאפייני ההתפשטות של גלי קול בתווך הימי, נעשה בהם שימוש ככלי מסייע בחקר בעלי חיים ימיים, מפלנקטון ללווייתן הכחול. גלי קול משמשים לעיתים קרובות כדי לספק נתוני תפוצת והתנהגות בעלי חיים ימיים. כמו כן, נעשה שימוש במערכות אקוסטיות למדידת מיקום, כמות, גודל וביו-מסה של דגים.
תקשורת אקוסטית משמשת גם לניטור דגים ובעלי חיים ימיים. משדר אקוסטי מצורף לדגים (לפעמים באופן פנימי) בזמן שמערך של מקלטים נפרש לקבלת המידע. מערכת זו מאפשרת לחוקרים לעקוב אחר תנועות דגים בודדים בקנה מידה קטנה ובינוני.
חפרפרת ארוכת-זנב
חפרפרת ארוכת-זנב (שם מדעי: Scaptonyx fusicaudus) היא סוג ומין יחיד במשפחת החפרפרתיים. תפוצת החפרפרת היא בסין, וייטנאם ומיאנמר באזורים הררים. ואינה נמצאת נמצאת בסכנת הכחדה אלא בעלת אוכלוסייה גדולה בעולם. החפרפרת ניזונה בעיקר מחרקים.
וגם (לוגיקה)
בלוגיקה מתמטית, חִתּוּךְ לוֹגִי (או פעולה "וגם", בלעז: קוֹנְיוּנְקְצְיָה; סימון: \land) הוא קשר לוגי היוצר משני פסוקים או תבניות פסוק חדש שהוא אמיתי רק כאשר שני מרכיביו אמיתיים. אם שני הפסוקים מסומנים באותיות A ו-B, החיתוך הלוגי שלהם (A וגם B) יסומן כ- (A \land B).
הפעולה המקבילה באלגברה בוליאנית, נקראת AND, והיא פעולה בוליאנית שתוצאתה "אמת" (או "1") רק כאשר כל האופרנדים שלה הם "אמת".
טבלת האמת של וגם:
שפות תכנות
במרבית שפות התכנות קיים אופרטור למימוש AND לוגי בביטויים לוגיים, המשמשים בפקודת IF ובפקודת השמה. הצורות המקובלות לכתיבת אופרטור זה:
רומפלנאכט
רומפלנאכט (בגרמנית וביידיש: Rumpelnacht; בתרגום חופשי: ליל הבלאגן או ליל ההעברה) הוא כינוי בפי חלק מיהודי אשכנז לליל כ"ב בניסן – מוצאי שביעי של פסח בארץ ישראל (או ליל כ"ג בניסן – מוצאי אחרון של פסח בחוץ לארץ). פירוש הביטוי בגרמנית הוא "ליל ההעברה", והוא מתייחס לאריזת כלי הפסח ואחסונם, ובמקביל - החזרת כלי החמץ הביתה לשימוש.
הכינוי "רומפלנאכט" שפירושו "ליל הבלאגן" מבטא את סיום חג הפסח בניגוד ל"ליל הסדר" שהוא תחילת חג הפסח.
לילה זה זכה לכינוי מיוחד משום שהוא מאופיין בדחיפות ובזריזות מיוחדת. במשפחות רבות ממהרים כדי לאפסן את כלי הפסח בטרם יכניסו לביתם דברי חמץ. משום כך גם במוצאי החג אינם אוכלים חמץ אלא אם כן הם יוצאים לאכול מחוץ לביתם. בגרמניה סיום ה'רומפל' היה מצוין בשתיית בירה.
פסון מרהיב
פסון מרהיב (שם מדעי: Pygoplites diacanthus), ידוע גם בשם פסון מגוון הוא מין של דג ממשפחת הקיסריים, והוא הדג היחיד בסוגו. הוא חי בימים טרופיים באזור האינדו-פסיפי. הפסון הוא דג בעל גוף ארוך וצר, ומגיע לאורך של עד 25 סנטימטר. הפסון המרהיב נודע בצבעיו העזים, שהם פסים כחלחלים אנכיים על רקע צהוב (שנתנו לו את שמו בעברית), עם סנפירים אחוריים כחולים כהים.
הפסון המרהיב חי בתפוצה רחבה מאוד, שמגיעה מהאוקיינוס השקט עד האוקיינוס ההודי, כולל מפרץ אילת ומדגסקר במערב, ועד יפן וקלדוניה החדשה. הפסון אף נפוץ בשונית המחסום הגדולה. הפסון חי גם בישראל, בשונית האלמוגים באילת.
הפסון חי קרוב לחופים, בעומקים שמגיעים עד 80 מטר. הפסון חי בדרך כלל במערות ובקרבת שוניות אלמוגים. הפסון הוא דג טורף, שניזון מספוגים וחסרי חוליות קטנים שמצויים בשוניות בהן הם חיים. הפסון חי במגוון צורות חברתיות, לפעמים ביחידים, בזוגות או בקבוצות קטנות.
בגלל צבעיו הפסון הוא דג פופולרי בקרב צלמי טבע ובאקווריומים. אף על פי שהדג הוא מסובך מאוד לגידול באקווריומים, ופרטים רבים שנלקחים מהטבע לאקווריומים מתים בדרך או שנכשלים בהתאקלמות לאקווריום ומתים שם. מעט אקווריומים בעולם כן הצליחו לגדל פסונים חיים, ביניהם המצפה התת-ימי באילת. הפסון לעיתים מבולבל עם הדג קיסר הדור, דג אחר ממשפחת הקיסריים שמאופיין בפסים צבעוניים (במקרה שלו פסים אנכיים).
L-Commerce
דוגמה לשימוש בטכנולוגיות המיקום האישי לצרכים מסחריים: גוגל מפות, שירות המפות של גוגל מאפשר סימון בית העסק על מפה וירטואלית והכנסת מידע על שירותיו השונים, ולאחר מכן שליפת המידע על ידי כל משתמש מחשב כף יד עם גישה לאינטרנט.
אופיס דיפו
אופיס דיפו (באנגלית: Office Depot) היא רשת שיווק אמריקאית, מספקיות צורכי משרד הגדולות בעולם. החברה הוקמה ב-1986 בפלורידה, ארצות הברית. לאופיס דיפו הכנסות של יותר מ-15 מיליארד דולר בשנה והיא מעסיקה יותר מ-52,000 עובדים בכל רחבי העולם.
בישראל
רשת אופיס דיפו בעבר הייתה שייכת לקבוצת "רני צים אחזקות" וכיום חברת UMI רכשו את כל מניות החברה וכיום אופיס דיפו בבעלותה ומונה כ-40 סניפים ברחבי הארץ. הרשת מתמחה בשיווק ציוד משרדי וביתי ומוצרי פנאי וטכנולוגיה למגוון שימושים. הרשת מציעה מגוון מוצרים ופתרונות כוללים לעסקים וללקוחות פרטיים, כולל שירות הזמנות אינטרנטי וטלפוני, והיא הרשת היחידה בישראל המשמשת כ-"one stop shop" - הן ללקוחות פרטיים והן לעסקים גדולים וקטנים - החל מכרטיסי ביקור ושירותי דפוס, ועד לציוד אלקטרוניקה ומכשירים סלולריים.
לסטר
לסטר (באנגלית: Leicester, ) היא עיר במרכז אנגליה. עם 330,000 תושבים בשנת 2001 זוהי העיר השמינית בגודלה באנגליה. שטחה של העיר כ-80 קמ"ר.
גאוגרפיה
לסטר היא בירתו של מחוז הקרוי על שמה, לסטרשייר (Leicestershire), והיא העיר הגדולה ביותר באזור איסט מידלנדס ("ארצות המרכז המזרחיות"). העיר נמצאת כשעת נסיעה מלונדון ברכבת מהירה.
לסטר היא העיר הרב-תרבותית ביותר בממלכה המאוחדת. כ-36% מתושביה אינם לבנים, השיעור הגבוה ביותר בבריטניה (למעט כמה רבעים בלונדון). 30% מתושבי העיר הם ממוצא הודי ופקיסטני, 3% ממוצא אפריקני וקריבי, 1% ממוצא סיני והשאר מעורבים. ב-1987 נבחר לראשונה בבריטניה אדם ממוצא הודי - תושב לסטר - לכהן כחבר פרלמנט. בעיר עשרות מסגדים, מקדשים הינדים וסיקיים; מקדש הג'יין היחיד בעולם המערבי נמצא בלסטר. בחג הדיוואלי (Diwali) ההינדי, חג האורות, נערכות תהלוכות ברחבי העיר, הגדולות ביותר מחוץ לגבולות הודו. בלסטר נערך הפסטיבל הקריבי השני בגודלו בבריטניה, אחרי זה של נוטינג היל בלונדון. העיר נחשבת למופת של דו-קיום בבריטניה. אתר האינטרנט של העיר כתוב באנגלית, בשלוש שפות הודיות, באורדו ובסינית.
לסטר היא מהעתיקות שבערי אנגליה, והיא נוסדה סמוך לתחילת ספירת הנוצרים על ידי הרומאים. העיר הקנתה את שמה לחמש עיירות וכפרים בארצות הברית. כיכר לסטר שבלונדון קרויה על שם העיר.
בלסטר שתי אוניברסיטאות: אוניברסיטת לסטר (נוסדה ב-1921) ואוניברסיטת דה-מונפור (De Monfort, נוסדה ב-1992). בעיר נמצא השוק המקורה הגדול ביותר באירופה. בעיר נמצא גם מרכז החלל הלאומי בלסטר.
גראז' רוק
הגראז' רוק (Garage Rock) הוא סוגת רוק שהתפתח בארצות הברית בשנות ה-60. הסגנון אופיין בצליל רוק אנד רול פשוט וגולמי, והושפע מלהקות הפלישה הבריטית כמו הביטלס, הרולינג סטונז והקינקס.
מרבית הלהקות הדגישו את החובבניות וחוסר המקצועיות שלהן על ידי כך שניגנו את אותם 3 אקורדים בסיסיים, הלמו בגיטרות שלהם ונהמו וצרחו את מילות השירים. בשיאו של הסגנון, היו אלפי להקות גראג' בארצות הברית וחלק מהן (כמו ה-Seeds וה-Standells) הוציאו שירים שהפכו ללהיטים, אבל רוב הלהקות נשארו בגדר האלמוניות. הז'אנר נעלם כמעט סופית כאשר הפסיכדליה נכנסה לתמונה בין השנים 1967–1968. בשנים אלה כבר כמעט ולא היו קיימות להקות גראז' והיו שהכריזו על מותו של הז'אנר.
יש המגדירים את הז'אנר כ"סבו" של הפאנק, וזאת מפני שהפאנק הפך לאידיולוגיה את פעילות להקות הגראז' כגון נגינת מוזיקה טובה מבלי להבין במוזיקה. הגראז' היה האקט האחרון של הרוקנרול הפרימאלי בשנות השישים. מכאן ועד הולדת הפאנק הרוקנרול כמעט ולא היה קיים במרחב המוזיקלי של אותן שנים (1967–1976). הגראז' הוא דוגמה למה שנעשה ברוק בתדירות משתנה כבר עשרות שנים, ובעצם מהווה את הנחת היסוד החשובה ביותר לגבי מוזיקה לפיה אין משמעות לרמת הטכניקה של המבצע, ולא לשום ייפוי אסתטי חיצוני (הפקה, נגנים מקצועיים, יחסי ציבור וכיוצא בזה).
בתחילת שנות ה-80 נוצרה סוגה מוזיקלית שכונתה , הנפוצה גם כיום. להקות רבות בסוגה זו ניסו לחקות את הצליל, המראה והגישה של הגראז' רוק המקורי.
שביל החירות
שביל החירות (באנגלית: Freedom Trail) הוא מסלול סיור בן ארבעה קילומטרים בעיר בוסטון שבארצות הברית, המוביל בין 16 אתרים היסטוריים חשובים השוכנים בה. השביל מסומן באופן בולט על פני הקרקע בנתיב של לבנים אדומות.
הקמת שביל החירות
רעיון השביל נהגה בשנת 1951 בבוסטון על ידי העיתונאי המקומי ביל סקופילד (Bill Schofield), אשר פרסם את הרעיון בעיתונו. הרעיון אומץ על ידי עיריית בוסטון והוצא לפועל בהמשך אותה שנה. ב-1958 סומן נתיב השביל בלבנים אדומות ביזמת איש העסקים דיק ברנסון (Dick Berenson). לאורך השביל הוקמו שלטים מציגים את תולדות האתרים שביניהם הוא חולף.
השביל מנוהל על ידי הפארק הלאומי ההיסטורי של בוסטון (Boston National Historical Park), קרן שביל החירות (Freedom Trail Foundation) ועיריית בוסטון.
נישואים בישראל
טקסי הנישואין בישראל נערכים על ידי איש דת, אשר הוסמך לבצע אותם על ידי אחת מהרשויות הדתיות בישראל. המערכת הקיימת בישראל מבוססת על חלוקה לקהילות דתיות ועל רשויות דתיות מוכרות, שיטה שהתקיימה עוד בתקופה העות'מאנית בארץ ישראל ובתקופת המנדט הבריטי, והשתכללה עם הקמת הרבנות הראשית לישראל ובתי הדין הרבניים.
חוק גיל הנישואין, שנועד למנוע נישואי בוסר בישראל, מתיר נישואים רק לאחר ששני בני הזוג הגיעו לגיל 18 שנה (בנסיבות מיוחדות רשאי בית המשפט להתיר נישואים בגיל צעיר יותר). עד שנת 2003 היה גיל הנישואין על פי החוק 17 שנים. בשנת 2008 נישאו בישראל 50,038 נשים, 44,870 מהן נישאו לראשונה. הגיל הממוצע של נשים שנישאו לראשונה עמד על 24.7, גידול של 2.3 שנים מאז 1980.
ההסדרה המשפטית של הנישואין, ובעיקר של הגירושין, בישראל היא מהמורכבות שבעולם. ישראל היא המדינה היחידה בעולם המערבי המקיימת במקביל שתי ערכאות שיפוט - אזרחית ודתית. הסדרה כפולה זו יוצרת באופן סדיר חיכוכים וכפילויות בין הסמכויות של הערכאות המשפטיות השונות בנושאים מגוונים כגון: גירושין, משמורת, חלוקת רכוש, ירושה ועוד. לצד זאת, קיימות בישראל שתי מערכות ייחודיות נוספות להסדרת הזוגיות – מוסד הידועים בציבור ומוסד ברית הזוגיות. בישראל שלושה מסלולי הסדרה מרכזיים המעצבים את מערכת היחסים שבין בני זוג, והם: נישואין, מוסד הידועים בציבור וברית הזוגיות. לצד אלו, ישנן מערכות מקבילות, דוגמת נישואין מחוץ לישראל או הסכם ברית זוגיות מחוץ לישראל, המעוררות מורכבות מיוחדת. בישראל אין אפשרות לערוך נישואים אזרחיים המוכרים על ידי המדינה.
על בני זוג יהודים המבקשים להינשא בישראל לפתוח תיק נישואין ברבנות. ניתן לפתוח תיק נישואין ללא הגבלת זמן מראש, אך לא יאוחר מ-45 ימים לפני הנישואין. דיני הנישואין בישראל נוהגים על פי ההלכה היהודית. לפיכך, זוגות אשר אסורים על פי ההלכה להינשא, אינם יכולים להירשם לנישואין במסגרת הרבנות. הרישום לנישואין יכול להתבצע בכל לשכת נישואין בארץ. מי מבני הזוג שאיננו תושב המקום, יתבקש להביא עמו לרישום תעודת רווקות ואישור יהדות מלשכת הנישואין שבמקום מגוריו במטרה לוודא כי המיועדים להתחתן לא נשואים, ושאיש לא ייקח לעצמו יותר מאישה אחת. לאחר השלמת כל אלו יש לקבוע פגישה עם מדריכת כלות לצורך היכרות עם המסורת היהודית ועם כללי טהרת המשפחה, לבחור רב לצורך סידור החופה והקידושין ולתאם מועד לקביעת החתונה עם הרב שנבחר, וזאת בתיאום עם הרב של הרבנות. בסיום החופה, הרב מוסר את מסמכי החופה הדרושים (העתק כתובה, רישיון הרב המחתן, ואישור טבילה מהמקווה) לצורך הוצאת תעודת נישואים ברבנות שבה נפתח תיק הנישואין.
רישום וסמכויות
הסמכות הדתית לביצוע טקסי נישואים של יהודים היא הרבנות הראשית לישראל. הסמכויות הדתיות הנוצרית, המוסלמית והדרוזית בישראל, מסדירות את טקסי הנישואים והגירושים של הרשומים בקהילותיהן. אין היתר חוקי לקיום טקסי נישואים בין זוגות המשתייכים לשתי דתות שונות או בקרב דתות שאינן מוכרות על ידי המדינה, ויהודים בפרט מוגבלים לנישואים וגירושים על פי ההלכה היהודית. אחד מתחומי האחריות של משרד הפנים בישראל הוא הרישום של טקסי הנישואים. מדינת ישראל מתנה רישום של בני זוג כנשואים בכך שהנישואים ייערכו בטקס דתי מוכר, או בתנאי שהזוג מוכר כנשוי במדינה אחרת. סוגיית הנישואים האזרחיים היא סוגיה מהותית שנידונה רבות בישראל, בעיקר בקרב האוכלוסייה החילונית, כמו גם בקרב הזרמים היהודיים-דתיים הלא-אורתודוקסיים.
חוק גיל הנישואין אוסר על נישואים בטרם מלאו לשני בני הזוג 18 שנה, אלא במקרים מיוחדים בהם רשאי בית משפט לענייני משפחה לתת לכך היתר החל מגיל 16. אף על פי שעריכת נישואים בגיל צעיר יותר מהווה עבירה פלילית, בדיעבד החוק מכיר בהם כשהם תקפים לפי הדין הדתי הרלוונטי.
סעיף 7 בפקודת הנישואין והגירושין מורה:. החובה לרישום הנישואין והגירושין נקבעה כבר בפקודה מנדטורית. בשנת 2014 קבעה הכנסת בחקיקה את העונש של מאסר שנתיים בגין הפרת החובה.
רקע היסטורי
האימפריה העות'מאנית, ששלטה בארץ ישראל עד לשנת 1917, לא הכירה כלל בדין חילוני בענייני אישות. כל ענייני הדת והמעמד האישי באותה העת, שכללו בין היתר גם נישואים, היו באחריותם של בתי הדין המוסלמיים ובתי דין שהשתייכו לדתות מוכרות אחרות - מערכת שהייתה ידועה גם בשם "מילט". בהתאם לאמנות שהסדירו את מתן הזכויות לנתינים הזרים הותר רישום של נישואים וגירושים בקונסוליות הזרות בארץ ישראל. כל הסוגיות הדתיות של האוכלוסייה היהודית טופלו באותה העת על ידי חכם באשי ובתי הדין הרבניים.
עם התחלפות השלטון העות'מאני בשלטון המנדט הבריטי, קיבלו ענייני המעמד האישי הסדר חוקי בדבר המלך במועצה על ארץ ישראל, ששמר בעיקרו על ההסדר הטורקי בשינויים מסוימים. דבר המלך, וחקיקה מנדטורית נוספת כגון פקודת הירושה, קבעו אחת-עשרה עדות מוכרות: מוסלמים, יהודים, ותשע עדות נוצריות, שהן גוונים של הנצרות הקתולית והנצרות האורתודוקסית. החוק הותיר מחוץ להסדר ה"מילט" את כל התושבים שלא היו חברים בעדות המוכרות הללו, ונישואים שנערכו בארץ ישראל מחוץ לעדות הדתיות המוכרות לא זכו להכרה. נישואים קונסולריים נשארו מקובלים בתקופת המנדט הבריטי וגירושים אזרחיים שנערכו במדינות אחרות נרשמו וזכו להכרת רשויות המנדט. הפקודה המנדטורית נחקקה לצורך רישום הנישואין, אך לא לצורך קביעת האופן בו הנישואים ייערכו.
שאלת הדרך שבה ייערכו הנישואים נותרה פתוחה. המחוקק העות'מאני, ובעקבותיו המחוקק המנדטורי, לא העלו באותה העת מצב שבו אדם המשתייך לעדה דתית מוכרת ירצה להינשא בטקס לא דתי בתוך אותה עדה, ולכן לא הסדירו את העניין. כן נטען כי המונח "ענייני נישואין", המקנה לבית משפט דתי סמכות לפי סעיף 55 לדבר המלך, אינו חל, שכן אין המדובר בסכסוך או בתביעה. פקודה מנדטורית בשם "פקודת הנישואים והגירושין (רישום)" הסדירה את רישום הנישואים והגירושים, אך לא את האופן שבו ייערכו. בפועל פורשה החקיקה כאילו בישראל, למעשה עד לשנת 1953 שבה נחקק חוק בתי הדין הרבניים, לא הייתה כל דרך לערוך נישואים פרט לנישואים דתיים. כיום קבוצת האוכלוסייה של התושבים והאזרחים שאינם משתייכים לעדה דתית מוכרת ולכן מנועים מלהינשא בישראל מונה בעיקר עולים חדשים וילדיהם שעלו לישראל במהלך העשורים האחרונים. לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, נכון לשנת 2004 כ-265,000 אנשים בישראל הם חסרי סיווג דתי.
הקהילה היהודית
בשנת 1947 הגיעו דוד בן-גוריון והסתדרות אגודת ישראל להסכם לפיו הממשלה שתקום בישראל תעשה כל שביכולתה כדי "למנוע פילוג בית ישראל לשניים". התחייבות זו תורגמה לאחר קום המדינה להחלטה כי סוגיות המעמד האישי בישראל, בהן נישואים, ימשיכו להיות בסמכותן הבלעדית של הרשויות הדתיות. ההסכם, שזכה בהמשך לכינוי "הסכם הסטטוס קוו", ממשיך להתקיים בפועל גם היום ללא שינוי למרות הממשלות הרבות שהתחלפו מאז.
עם חקיקת ההסכם הקואליציוני הראשון, בין מפא"י ובין המפלגות הדתיות, נכללה הסכמה זו בהסכם.
תחת הסכם זה, מערכת בתי הדין של הדתות המוכרות שהתקיימה במהלך תקופת המנדט הבריטי תמשיך להתקיים, כאשר השייכות של אדם לעדה היהודית תקבע לפי שייכותו לגוף שנקרא "כנסת ישראל", ארגון התנדבותי שניהל רישום של האוכלוסייה היהודית המשתייכת אליו. ככל הנראה באותה העת לא היו קיימים בקרב הציבור היהודי בארץ ישראל מחלוקות לגבי הסוגיה "מיהו יהודי". יהודים יכלו לבחור שלא להירשם ל"כנסת ישראל". חברי אגודת ישראל למשל, בחרו שלא להירשם.
לפני 1953 בתי הדין של "כנסת ישראל" היו בעלי הסמכות הדתית לניהול ענייני המעמד האישי בקרב האוכלוסייה היהודית שהייתה רשומה עמם. המצב החוקי שהיה קיים עד אז, בו סמכות בית הדין הרבני לא השתרעה על כל האוכלוסייה היהודית, אלא רק על אלו הרשומים ב"כנסת ישראל", יצר קשיים פוליטיים וקשיים משפטיים שונים. המצב המשפטי הלא ברור וההבטחה הקואליציונית הביאו לחקיקתו של חוק שיפוט בתי דין רבניים (נישואין וגירושין), תשי"ג-1953. החוק קבע בסעיף 1 כי "ענייני נישואין וגירושין של יהודים בישראל אזרחי המדינה או תושביה יהיו בשיפוטם הייחודי של בתי דין רבניים." ובסעיף 2 כי "נישואין וגירושין של יהודים ייערכו בישראל על פי דין תורה".
משמעותה של חקיקה זו הייתה כי משנת 1953 ואילך בתי הדין הרבניים הפכו לסמכות הבלעדית הרשאית לערוך את הנישואים והגירושים בקרב האוכלוסייה היהודית במדינת ישראל. חקיקה זו זכתה לשבחים מפי הציבור הדתי בישראל, ולביקורת חריפה מפי הציבור החילוני בישראל. יוצאי הדופן היחידים לחקיקה היו טקסי הנישואים האזרחיים שנערכים מחוץ לישראל, הזוכים להכרה בישראל. חקיקה זו נחשבת לבסיס הסטטוס קוו בין הציבור הדתי לציבור החילוני במדינת ישראל. חוק זה זכה להגנת המחוקק אף כאשר נחקק חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, שקבע, בסעיף 10, כי חוק היסוד אינו יכול לפגוע בתוקפו של דין שהיה קיים ערב חקיקתו. בהתאם לכך הנישואים והגירושים בקרב האוכלוסייה היהודית במדינת ישראל נמצאים בתחום השיפוט הבלעדי של הרבנות הראשית לישראל, הקובעת אם האדם אכן יהודי בהתאם להלכה. הסטנדרטים של הרבנות והפירושים בסוגיות הללו בדרך כלל משמשים את משרד הפנים הישראלי לצורך רישום של טקסי הנישואים והגירושים שנערכו בישראל. ההגבלות ההלכתיות המיושמות בישראל אוסרות, למשל, על כהן לשאת גרושה או גיורת (כחלק מאיסורי נישואים לכהן), על עולה להתחתן ללא ביצוע בירור יהדות ועל אדם שהוריו נישאו מחוץ לישראל, להתחתן ללא בירור יהדות.
אף על פי כן, מדינת ישראל מכירה בטקסי נישואים אזרחיים או טקסי נישואים דתיים שנערכו מחוץ לגבולות מדינת ישראל. כתוצאה מכך, זוגות רבים אשר אינם רשאים להתחתן בישראל, או זוגות אשר בוחרים שלא להתחתן במסגרת דתית, טסים למדינה אחרת ומתחתנים שם. נכון לשנת 2000, אחד מכל עשרה ישראלים התחתן מחוץ לישראל, לרוב משום שלא היה רשאי להתחתן בישראל. בקרב 2,230 מן הזוגות שהתחתנו מחוץ לישראל, שני בני הזוג היו ישראלים, בעוד שבקרב 3,660 הזוגות האחרים בן זוג אחד היה ישראלי והאחר לא.
הקהילה המוסלמית
רוב המוסלמים בישראל הם מוסלמים סונים. בשנת 1921, שנה לאחר הקמת המנדט הבריטי, מינה הנציב הבריטי הרברט סמואל את אמין אל-חוסייני למופתי של ירושלים. בשנת 1922 הקימו הבריטים את המועצה המוסלמית העליונה כסמכות הדתית המוסלמית במהלך תקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל ואמין אל-חוסייני מונה לעמוד בראשה. המועצה פורקה בשנת 1948 על ידי ירדן, אך הוקמה מחדש בשנת 1967 בירושלים לאחר מלחמת ששת הימים. טקסי הנישואים המוסלמיים בישראל מנוהלים בהתאם לחוק ולמנהגים המוסלמים, ונישואים בין חברי קהילות דתיות שונות אינם מורשים. בתי הדין השרעיים עוסקים בסוגיות המעמד האישי של חברי הקהילה המוסלמית בלבד.
הקהילה הנוצרית
מבין כלל זרמי הנצרות, מדינת ישראל מכירה בטקסי הנישואים של תשע כנסיות: הכנסייה היוונית-אורתודוקסית, הכנסייה הקתולית הרומית, הכנסייה הגריגוריאנית-ארמנית, הכנסייה הארמנית-קתולית, הכנסייה הסורית-קתולית, הכנסייה האוניאטית, הכנסייה היוונית-קתולית, הכנסייה המרונית והכנסייה הסורית-אורתודוקסית. ישנם גם הסדרים פורמליים עבור כנסיות נוצריות שונות פרוטסטנטיות, כגון הכנסייה האנגליקנית.
הקהילה הדרוזית
הדרוזים לא הוכרו כעדה מוכרת הנפרדת מן העדה המוסלמית עד שנת 1957. בשנת 1962 נחקק חוק בתי הדין הדרוזים, שנתן גושפנקה חוקית למערכת בתי הדין הדרוזים, המקבילה לבתי הדין הרבניים והשרעיים, ולבתי הדין של העדות הנוצריות השונות.
נישואין
הסמכות להסדיר נישואין וגירושין במדינת ישראל מסורה באופן בלעדי לבתי הדין הדתיים (הרבניים, השרעיים, הכנסייתיים והדרוזים). טקס נישואין שנערך בישראל שלא על ידי נציג מוסמך של הגוף הדתי המתאים לדתם של שני בני הזוג אינו תקף בישראל, ואינו מקנה מעמד של נישואין (אך, כפי שיוסבר להלן, הוא יכול לכונן קשר של ידועים בציבור). הזכאות להשתתפות בטקס הנישואין היא על פי עמדת הגוף הדתי. כך לדוגמה, בתי הדין הרבניים רשאים לדרוש גיור כהלכה ולסרב להכיר בגיור אחר, והם רשאים לדחות אדם שאינו נמצא על ידם כיהודי, אף אם אותו אדם הוא יהודי לצורכי חוק השבות או לכל צורך אחר. ככלל, מוסד הנישואין בישראל, מכל הזרמים הדתיים, סגור לבני זוג בני אותו המין ולזוגות מעורבים. לצד זאת, דתות שונות מטילות הגבלות שונות. כך לדוגמה, בדת היהודית חל איסור על נישואי כהן וגרושה. עד כה מעולם לא התקיים הליך במקרה שבו זוג ביקש מהערכאה הדתית להכיר בסמכותה לדון בעניינו חרף התנגדותה. הכרה כנשואים דורשת פעולה אקטיבית של בני הזוג (אף שכפי שיוסבר בהמשך, בתי הדין יכולים לצרכים מסוימים להכיר בבני זוג כנשואים אף אם לא ביצעו טרם נישואין דתי או מוכר על ידי המוסד הדתי).
המחלוקות בשאלת הנישואים בישראל
ההסדר הקיים בנוגע לנישואים בישראל שנוי במחלוקת בכמה היבטים, הנוגעים למעמדם של בני העדות הלא מוכרות וזרמים שונים בתוך העדות, והיעדרם של מנגנונים להסדרת נישואים בין-דתיים או נישואים אזרחיים בישראל. התומכים בהסדר רואים בו הכרח שנועד למנוע את פיצולו של עם ישראל, בעוד מתנגדיו טוענים כי הוא מהווה פגיעה חמורה בזכויות האזרח. החוק מכיר רק בחלק מהעדות כעדות שיכולות לנהל טקסי נישואין וגירושין. משכך, בני דתות שונות, ובהם למשל הנוצרים הפרוטסטנטים, אינם יכולים לקיים טקסים כאלה בישראל. בנוסף, ככל שמדובר ביהודים, מאחר שעל הנישואים והגירושים מופקדת הרבנות הראשית, בעלת האוריינטציה האורתודוקסית, אין בפועל אפשרות לקיום טקסי נישואין וגירושין בעלי אופי קונסרבטיבי או רפורמי. כמו כן, הנחיות מדינת ישראל אינן מאפשרות עריכת טקסי נישואים בין-דתיים, ואוסרות על רשמי הנישואים המוסלמים להשיא מוסלמים ליהודיות ונוצריות ללא שאלה המירו את דתן לאסלאם. כלל זה יכול לעיתים להביא לאבסורד: אם אישה יהודייה נישאת לגבר מוסלמי בטקס שנערך על ידי קאדי, הם מוכרים כנשואים על פי הדין המוסלמי (המאפשר נישואים של גבר מוסלמי לאישה יהודייה או נוצרייה ללא צורך בהמרת דתה) אך לא מוכרים כנשואים על פי הדין היהודי. יוצא אפוא, שלפי הדין האישי של הצדדים, שהוא החוק במדינת ישראל לענייני נישואים וגירושין, הגבר נחשב לנשוי בעוד היא נחשבת רווקה. למעשה, האפשרויות העומדות בפני בני דתות שונות המעוניינים להינשא הן נישואים מחוץ לישראל או המרת דת, שהיא הליך שעשוי להיות ממושך (במקרה של גיור) או בלתי אפשרי (במקרה שמדובר בדרוזים).בעיות אלה התגברו במהלך שנות ה-90, כאשר אוכלוסייה גדולה של עולים שאינם יהודים לפי ההלכה ואינם משתייכים לאף אחת מהעדות הדתיות המוכרות בישראל, היגרה לישראל במסגרת חוק השבות, והיו מנועים מלהינשא בישראל הן ליהודים והן בינם לבין עצמם. נכון לשנת 2009 היו בישראל כ-300,000 אזרחים חסרי מעמד דתי.
לאורך השנים נשמעו בישראל קריאות לאפשר נישואים אזרחיים, כמקובל בדמוקרטיות מערביות אחרות. הסדר כזה יכול לתת מענה לבעיות הנוגעות לבני העדות הלא-מוכרות, בני הזרמים הלא-אורתודוקסיים ביהדות ואלה המעוניינים בנישואים בין-דתיים. בנוסף, יוכלו כך להינשא מי שמנועים להינשא בשל הדין הדתי החל עליהם (כגון פסולי חיתון לפי ההלכה היהודית). בנוסף לטענות הפרקטיות בעד האפשרות לקיים נישואים אזרחיים, מועלות גם התנגדויות למצב הקיים מטעמים עקרוניים, שבעיקרם נסובים סביב הטענה לפיה העובדה שניתן לקיים רק נישואים דתיים מהווה כפייה דתית ופוגעת בחופש הדת ובחופש מדת. לשיטתם של המתנגדים להסדר הקיים, פגיעה זו עומדת בסתירה לסעיף 16(1) של ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם, לפיו זכותם של מי שהגיעו לגיל הנישואים להינשא ולהקים משפחה ללא הגבלה שמקורה בגזע, בלאום או בדת, וכן את מגילת העצמאות, בה נאמר כי מדינת ישראל "תקיים שוויון זכויות חברתי ומדיני גמור לכל אזרחיה בלי הבדל דת, גזע ומין". טיעון עקרוני נוסף נגזר מההתנגדות העקרונית לדין הדתי המהותי, ובפרט לדין ההלכתי היהודי. המתנגדים מטעם זה טוענים כי הדין היהודי מפלה נשים במגוון דרכים, בהן עגינות ודין מורדת על בעלה, שאינם מוחלים באופן זהה על גברים. בנוסף, נשים אינן יכולות לכהן כמסדרות קידושין וכדיינות בבית הדין הרבני. לפיכך, יוסי ביילין כתב שיש למחוק את הכתם של חקיקה דתית מחוקי המדינה.
מנגד, רבים אחרים רואים בהסדר הקיים, המחייב קיום נישואים דתיים בלבד באמצעות הרבנות, הכרח לשם שמירה על אחדות עם ישראל. לדברי הרב שמואל אליהו, אם ייצאו הנישואים מסמכותו של בית הדין הרבני, חלק מהעם יינשא בנישואים אזרחיים גם בשעה שאינם מתנגדים לדת באופן עקרוני. לזוגות אלו עשוי להיות בשלב זה או אחר רצון שנישואיהם יחולו 'כדת משה וישראל', ולפיכך יחולו מאליהם קידושי ביאה. בני זוג אלו שיפרדו בהמשך החיים בהליך אזרחי, לא ידעו שהם נשואים על פי ההלכה, אך צאצאים שיהיו לאישה מגבר אחר יחשבו לממזרים ופסולים לנישואים. מצב זה יוביל במשך השנים לריבוי ספקות ולפיצול עם ישראל לשתי סיעות שעל פי הדין הדתי אינן כשרות להינשא זו לזו. בדבריו מסתמך הרב אליהו על הכמות ה"מבהילה", כלשונו, של פסולי חיתון המתווספים מדי שנה בקהילות יהודיות מחוץ לישראל. זרח ורהפטיג טען כי ההסדר "מבטיח את השלמות הפיזית של האומה, ואת יציבותה של המשפחה היהודית". לטענתו, "הכנסת נישואים וגירושים אזרחיים עם אפשרות של נשואי תערובת - עלולה לבטל את המושג של מדינה יהודית". גם במכתב הסטטוס קוו מ-1947 אומצה גישה זו, ונקבע בו כי "כל חברי ההנהלה מעריכים את רצינות הבעיה וקשייה הגדולים, ומצד כל הגופים שהנהלת הסוכנות מייצגת, ייעשה כל מה שאפשר למען ספק בנידון זה את הצורך העמוק של שלומי הדת, למנוע חלילה חלוקת בית ישראל לשניים". גם ראש הממשלה דוד בן-גוריון, השמיע נימוק זה בדיון בממשלה עם אישורו של חוק שיפוט בתי דין רבניים (נישואין וגירושין), אף שהוא עצמו נישא בשנת 1917 בנישואים אזרחיים.
סקרי דעת קהל שנערכו בקרב ישראלים יהודים בשנות ה-90 ובעשור הראשון של המאה ה-21 מצביעים על כך שרובם תומכים בקיום נישואים אזרחיים בישראל, אך עם זאת, רובם גם היו מעדיפים להינשא בטקס אורתודוקסי. לפי סקר שנערך בהזמנת עמותת צֹהר בשנת 2004, הסיבה הנפוצה ביותר להחלטה שלא להינשא באמצעות הרבנות הייתה "יחס שלילי או אכזבה מהרבנות", ואחריה רצון לשוויון, היותם של הנשואים פסולי חיתון ושאיפה ל"גישה ליברלית ונוחה יותר".
ניסיונות להסדרת חלופות לנישואים דתיים
עם הזמן התפתחו מספר מוסדות חלופיים שבאו לאפשר לאנשים הנמנעים מחתונה רבנית, או שאינם כשירים להינשא ברבנות, מעמד של זוג נשוי או מעמד דומה לו. החתונה בחוץ לארץ, ובמיוחד בקפריסין ובפראג, הפכה לפתרון זמין ונוח לישראלים רבים. כן גילו עורכי הדין כי בפרגוואי אין כל צורך בנוכחות במדינה או בזיקה כלשהי אליה על מנת להינשא בה כדין, ו"נישואי פרגוואי" או "נישואים באמצעות הדואר" הפכו אף הם לטקס מוכר. ממחקר שנערך בנושא עולה כי בשנת 2000 נישאו מחוץ לישראל כ-8,100 ישראלים, המהווים כ-9.5% מכלל הישראלים שנישאו באותה שנה. 41% מהישראלים שנישאו מחוץ לישראל באותה שנה עשו זאת בקפריסין, והאחרים בחבר המדינות, בארצות הברית ובמדינות אחרות. חלק קטן מאותם ישראלים נישאו לבני זוג שאינם ישראלים, או כאלה הגרים בישראל אבל אינם רשומים במרשם האוכלוסין. כ-42% מהישראלים שנישאו מחוץ לישראל בשנת 2000 היו העולים מברית המועצות לשעבר בשנות התשעים (פי 6 ממשקלם בקרב היהודים הנישאים בישראל). שליש מהם אינם מסווגים לפי דת על פי הגדרת משרד הפנים, ולכן נבצר מהם (ומבני זוגם היהודים, במקרה שישנם) להינשא בתחומי ישראל. למעלה מ-1,200 יהודים ילידי ישראל ויהודיות ילידות ישראל נישאו זה לזה מחוץ לישראל בשנת 2000, ולפחות חלקם עשו זאת מתוך בחירה. על אף שמרבית היהודים הנישאים מחוץ לישראל הם רווקים, ישנה נטייה חזקה יותר של גרושים להינשא מחוץ לישראל. גילם של הנישאים מחוץ לישראל גבוה יותר מזה של אלה הנישאים בישראל.
מתוך המתח המובנה שבין מערכת המשפט הישראלית הכללית, ובראשה בית המשפט העליון, ובין מערכת בתי הדין הרבניים, שכלל הציבור היהודי בישראל, גם זה שאינו שומר מצוות, הוכפף אליה בענייני נישואים וגירושים, נחקקו חוקים שבאו לנסות ולהתאים את המערכת הרבנית לנורמות מקובלות של שוויון האישה. החשוב ביניהם הוא חוק שיווי זכויות האישה, תשי"א-1951, שהביא לפסילת נורמות רבות המפלות נשים שהיו נהוגות בבתי דין דתיים, מוסלמים ויהודים כאחד. עם זאת חוק זה קובע במפורש שאין הוא פוגע בדיני איסור והיתר בענייני נישואים וגירושים.
המשפטנית פרנסס רדאי סבורה כי המדובר בניסיונות ל"עקיפת החוק בדרך חוקית", וכי הכורח של אזרח לפנות למדינה זרה על מנת להינשא הופכים את הדרכים החלופיות לפחותות ערך. לטענתה "עצם קיום אלטרנטיבות שוליות אלו מצביע נכוחה על חוסר הכבוד כלפי ערכים חילוניים שמפגינה המערכת המשפטית בישראל". בשנים האחרונות התפתחה תופעה של "טקסי נישואים חילוניים". טקסים אלו כשלעצמם אינם מקנים מעמד של זוג נשוי, אלא באים כתוספת לאקט החוקי - נישואים כדת משה וישראל או נישואי חוץ לארץ - אך הם מעניקים ממד אזרחי חילוני לטקס הנישואים, ממד שנעדר ממנו בטקס המקובל על פי הדת. עם עורכי טקסים אלו נמנים אברי גלעד ויאיר לפיד.
ברית הזוגיות
מוסד ברית הזוגיות נותן מענה לצרכים של זוגות בהם שני בני הזוג הם "חסרי דת". חסר דת, לצורך זה, הוא מי שאינו רשום במרשם האוכלוסין כיהודי, מוסלמי, דרוזי או נוצרי. על פי החוק, מרגע שמוגשת בקשה לרישום ברית זוגיות, מועברת הודעה לראשי כלל בתי הדין הדתיים בישראל, אשר מוסמכים לאסור על רישום ברית הזוגיות אם אחד מבני הזוג הוא בן דתם או ישנו ספק בדבר השתייכותו לקהילה הדתית עליה אמון בית הדין. בנוסף, מוסד זה פתוח אך ורק בפני זוג חסרי דת שהם איש ואישה. אף שבעבר בתי משפט הכירו בכך שיש לפרש את המושג "איש ואישה" כחל גם על בני זוג בני אותו המין, סוגיה זו טרם התעוררה בהקשר של חוק ברית הזוגיות. כניסה לברית הזוגיות דורשת פעולה אקטיבית של בני הזוג. מי שרישומו יהודי לא יוכל להיכנס בברית הזוגיות גם אם הוא אינו מוכר כיהודי לצורך נישואין על ידי הממסד הרבני בישראל. על מנת להירשם כחסר דת יש לקבל פסק דין הצהרתי הקובע כי העותר חסר דת.
ידועים בציבור
מוסד הידועים בציבור פתוח בפני כל זוג, לרבות בני זוג בני אותו המין. בשונה מנישואין או ברית הזוגיות, כניסה לסטטוס של "ידועים בציבור" אינה מחייבת פעולה אקטיבית של בני הזוג, ודי בקיום חיים זוגיים משותפים. בהקשר זה, השאלה האם זוג הוא "ידוע בציבור" או לא מורכבת, ותלויה לא פעם בהקשר שבו היא מתעוררת (כך לדוגמה יטו להכיר ביתר קלות בטענת משותפת של זוג על היותם ידועים בציבור מאשר במקום בו אחד מבני הזוג טוען זאת והאחר מתנגד לכך). ככלל, המבחן לזיהוי ידועים בציבור הוא כפול – קיום חיי אישות וקיום חיים משותפים. מבחן זה הוא מבחן גמיש, תלוי נסיבות ותלוי הקשר ולעיתים בית המשפט יכיר בידועים בציבור אף אם אינם עומדים בתנאים אלו (למשל, אם לא התקיים משק בית משותף בשל היות בני הזוג בארון, נוכח מאפייני העבודה של בני הזוג וכדומה). כיום קיימת גם האפשרות להוצאת תעודת זוגיות, המעניקה את כלל ההטבות מטעם המדינה שמקבלים זוגות נשואים אחרים.
קיום טקס נישואים שלא דרך הרבנות בישראל
במדינת ישראל, הדרך היחידה להינשא באופן שיוכר על ידי המדינה היא על ידי קיום טקס דתי המוכר על ידי הערכאה הדתית הרלוונטית (במקרה של יהודים – הרבנות הראשית). קיום טקס חתונה אזרחי, הנפקת תעודת זוגיות, חתימה על הסכם זוגיות וכדומה, כולם יכולים לשמש ראיות משמעותיות ביותר להוכחת היות בני הזוג "ידועים בציבור". עם זאת, טקסים אלו אינם מקנים מעמד של נשואים.
נישואין מחוץ לישראל
נישואין מחוץ לישראל כיום החלופה המרכזית למיסוד קשר הנישואין בישראל, לאלו שאינם יכולים או שאינם מעוניינים להינשא תחת סמכות בית הדין הדתי. מדינת ישראל מכירה לצורך רישום בתעודות נישואין תקפות מחוץ לישראל, לרבות נישואים של בני אותו המין או נישואין אחרים שלא ניתן לבצעם בישראל. עבור זוגות הטרוסקסואלים ישנן אפשרויות רבות להינשא מחוץ לישראל, ללא צורך באזרחות זרה, ובכלל זאת האפשרות הנפוצה של נישואין היא בקפריסין. עבור זוגות בני אותו המין ישנו הכרח להתחתן במדינות המאפשרות לזוגות זרים נישואין וכן מאפשרות לזוגות בני אותו המין נישואין. היעדים הנפוצים לחתונות של בני זוג בני אותו המין הם קנדה וארצות הברית. לאחר עריכת טקס הנישואין, ניתן לרשום את הנישואין בישראל. הליך הרישום משתנה ממדינה למדינה, ותלוי בהסכם שבין ישראל והמדינה הזרה בנוגע להכרה בתעודות רשמיות זרות. בהקשר זה, יצוין כי על אף שמבחינה פורמלית מדינת ישראל מכירה בתעודה הזרה רק לצורך רישום, ואינה מכירה באופן מהותי בנישואין, בפועל בתי משפט מתייחסים לנישואין מחוץ לישראל באותו האופן שבו הם מתייחסים לנישואין בישראל, ולא מתעוררים קשיים מיוחדים לבני הזוג בשל הנישואין מחוץ לישראל. כך, נקבע שנישואין תקפים מחוץ לישראל הם נישואים רלוונטיים לצורך ירושה, חלוקת רכוש, מזונות, ביטוח לאומי וכדומה אף אם הנישואין לא היו אפשריים בישראל.
במקרה של גבר ואישה יהודים שהתחתנו בנישואין אזרחיים מחוץ לישראל, אם הם מחליטים להתגרש אז הם יצטרכו להסדיר את הליך הגירושים באמצעות הרבנות הראשית לישראל. אך בשונה מנישואים בישראל, גם אם הבעל מסרב לגט אז בני הזוג ישוחררו מקשר הנישואין האזרחיים ויקבלו תעודת גירושין, מכיוון שאין אפשרות ליצור מצב של עגינות עקב נישואין אזרחיים.
מוסד הידועים בציבור בישראל הוא מהמפותחים בעולם, ובפועל מעניק לבני הזוג את אותן הזכויות כמו לבני זוג נשואים ומטיל עליהם את אותן החובות. גם בני זוג בני אותו המין זוכים לזכויות זהות. ישנם מספר תחומים נקודתיים בהם קיימת הבחנה ממשית בן בני זוג ידועים בציבור לבין זוגות נשואים. התחום המרכזי בו ישנה הבחנה על בסיס סטטוס הוא איחוד משפחות והגירה. בן זוג נשוי לישראל זכאי לעבור הליך התאזרחות בן חמש שנים, בעוד שבן זוג ידוע בציבור של ישראל יכול לעבור רק הליך של הפיכה לתושב קבע הנמשך שבע שנים. בהקשר זה, מדינת ישראל אינה מכירה בנישואין של בני זוג בני אותו המין, ומאפשרת לבני זוג נשואים לעבור את התהליך הארוך בלבד. יצוין כי בימים אלו תלויה ועומדת עתירה בבית המשפט נגד האפליה המגולמת בנוהל זה. בהמשך לאמור, ישראלים אשר בני זוגם הם תושבי מדינות המוגדרות כמדינות אויב, או תושבי הרשות הפלסטינית, אינם זכאים להליך של איחוד משפחות כלל. לצד זאת, לסטטוס הנישואין השלכות גם בתחום האימוץ, וניתנת העדפה לזוגות נשואים. יצוין בהקשר זה כי זוגיות של בני זוג בני אותו המין אינה מוכרת כלל לצורכי אימוץ, והם יכולים לאמץ כמאמצים יחידים בלבד. בפועל, עד כה אומץ אדם אחד בלבד על ידי בני זוג בני אותו המין, ללא זיקה גנטית לאחד מההורים המאמצים, והוא אומץ כבגיר ועל בסיס רצונו שלו. אף שבאופן עקרוני אמורים בני זוג ידועים בציבור לזכות לאותן הטבות ואפשרויות כמו בני זוג נשואים, פעמים רבות הדרישה הבירוקרטית להוכחת הזוגיות גבוהה בהרבה מקום בו מדובר בבני זוג שאינם נשואים. בהקשר זה, בית המשפט העליון הכיר בכנות הקשר של ידועים בציבור אף במסגרות דוגמת מערכת יחסים פתוחה, אך בפועל בני זוג ידועים בציבור נתקלים פעמים רבות באי אמון בכנות הקשר ביניהם מקור בו הקשר אינו נאמן לדפוסים הטרונורמטיביים מקובלים.
פירוק קשרי נישואין בישראל
סיום נישואין כולל שני רכיבים מרכזיים – שינוי סטטוס מנשוי לגרוש, והסדרת העניינים הנלווים לגירושין בהם רכוש ומשמרות. היחס לשני הרכיבים בדין הישראלי שונה.
שינוי סטטוס
בכל הנוגע לשינוי הסטטוס, הסמכות הבלעדית לדון בבקשה לגירושין נתונה לבית הדין הדתי עבור כל אדם נשוי שאינו חסר דת, וכל זמן ששני בני הזוג משתייכים לאותה הדת. המשמעות היא שגם מי שנישא מחוץ לישראל יחויב בסיום הנישואין על ידי הערכאה הדתית. עבור זוגות אשר נישאו מחוץ לישראל או בכל דרך אחרת, ואשר אינם בני אותה הדת, או שאין ערכאה דתית המירה בנישואיהם ומוסמכת לסיימם, ניתן לקיים הליך של התרת נישואין. אם אחד מבני הזוג משתייך לקהילה דתית מוכרת בישראל, נדרש על מנת לבצע את הליך התרת הנישואין היתר של ערכאת השיפוט הדתית הרלוונטית, המצהיר כי על פי הדת אין צורך בביצוע גירושין דתיים. במקרה בו הנישואין תקפים לפי הדת של אחד מבני הזוג, ההליך יוגש לנשיא בית המשפט העליון אשר יקבע את הערכאה המתאימה להתרת הנישואין. כך לדוגמה, נקבע כי בני זוג נשואים בני אותו המין יהיו רשאים לסיים את נישואיהם בדרך של התרת נישואין אף אם שניהם יהודים, מאחר שאין לנישואין תוקף על פי הדת. הליך של התרת נישואין מתקיים בפני בית המשפט לענייני משפחה. זוגות אשר נכנסו בברית הזוגיות יכולים להגיש בקשה משותפת למחיקה ממרשם ברית הזוגיות ואם אין הסכמה בין בני הזוג לעניין שינוי הסטטוס, יכול כל צד לפנות לבית המשפט על מנת שיורה על מחיקת הזוגיות מהמרשם. שאלת ההכרה בגירושין שנערכו מחוץ לישראל היא מורכבת ביותר ותלויה בנסיבות. ככלל, אם מדובר בזוג אשר היה רשאי בארץ לקיים הליך של התרת נישואין יוכר פסק הדין הזר המורה על הגירושין בהתאם לכללי הכיבוד ההדדי בין המדינות. כאשר מדובר בזוג שהסמכות לגירושיו נתונה בארץ לערכאה הדתית, על הערכאה הדתית בישראל להכיר בגירושין שנערכו מחוץ לישראל לצורך הכרה בגירושין בארץ ומתן אפשרות לנישואין מחדש. השאלה האם ניתן לשנות את הרישום בישראל על בסיס תעודת גירושין מחוץ לישראל אינה ברורה. נראה כי מקום בו הגירושין בוצעו לפני הקניית המעמד בישראל ירשמו הגירושין על פי מסמכי הזהות של העולה החדש. בשונה, ספק אם אדם שכבר רשום כנשוי בישראל יכול לשנות את המרשם על בסיס תעודת גירושין מחוץ לישראל.
הסדרת העניינים הנלווים לגירושין
שינוי סטטוס מנשוי לגרוש אפשרי רק באמצעות הערכאה הדתית. אם אין לערכאה הדתית סמכות ביחס לבני הזוג ניתן לבצע הליך של התרת נישואין או פירוק של ברית הזוגיות. עניינים הנלווים לגירושין ידונו בפני הערכאה הדתית אם הם צורפו לתביעת הגט ולא התקיים דיון קודם לכן בערכאה הכללית. אם לא צורפו העניינים הנלווים לגירושין לתביעת הגט, ידונו הם בפני הערכאה הכללית, למעט אם הסכימו בני הזוג לקיים את הדיון בפני הערכאה הדתית.
יציבות מוסד הנישואים בישראל
אחוז הגירושין בישראל הוכפל מאז שנות ה-70, אך עדיין נמוך משמעותית מאחוז הגירושין בעולם המערבי. שיעור הזוגות החיים בישראל ללא נישואין עומד על כ-4.7% מהזוגות, וזהו שיעור נמוך משמעותית לעומת הממוצע בעולם המערבי. גם מספר הילדים שנולדו בישראל ללא נישואין עומד על כ-5.8%, והוא נמוך משמעותית מהממוצע בעולם המערבי - כגון ארצות הברית בה מספרם עומד על כ-40%.
Everybody
Everybody (בעברית: כּוּלָם) הוא שיר של הזמרת-יוצרת מדונה מתוך אלבום הבכורה שלה. השיר יצא כסינגל הראשון מהאלבום ב-6 באוקטובר 1982, על ידי חברות התקליטים האחים וורנר וסייר רקורדס ובכך גם הפך לסינגל הבכורה של מדונה.
השיר הגיע למקום השלישי במצעד שירי הדאנס קלאב.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי מדונה עצמה והופק על ידי מארק קמינס.
היא הקליטה דמו של השיר ביחד עם סטיב בריי ולאחר מכן היא דחקה במארק קמינס שהיה די ג'יי במועדונים בהם נהגה לבלות לעבוד על השיר. הוא התפעל מהשיר ולקח אותה לחתום עם סייר רקורדס על חוזה של שני שירים, אך מייקל רוזנבלט לא היה מעוניין להקליט שיר נוסף אלא רק את "Everybody".
וידאו קליפ
בגלל ההשפעות של מוזיקת R&B בשיר, והעובדה שמדונה עצמה לא הופיעה על עטיפת הסינגל גרמו לאנשים לחשוב שמדונה היא כהת עור. אך רושם זה לא נמשך זמן רב לאחר שמדונה הפצירה בחברת התקליטים לצלם קליפ לשיר. הוא בוים על ידי המפיק ובמאי הווידאו קליפים אד סטיינברג.
הקליפ בעל התקציב הנמוך מראה את מדונה ומספר נוסף של רקדנים רוקדים ושרים במועדון לצלילי השיר. הקליפ עזר לקדם את השיר ואת מדונה כאמן.
הופעה
במהלך השנים מדונה ביצעה את השיר במספר סיבובי הופעות שלה: בסיבוב ההופעות הראשון שלה "The Virgin Tour", ומאוחר יותר גם בסיבובי ההופעות: "The Girlie Show", The MDNA Tour" ו-"Rebel Heart Tour".
בנוסף לשיר, יצא רמיקס אשר נכלל באלבום הרמיקס, You Can Dance, וגם באלבום הלהיטים, Celebration.
טסוס פפדופולוס
חייו
נולד בניקוסיה. התחנך בגימנסיה בניקוסיה ולמד משפטים בלונדון. בסוף שנות החמישים של המאה ה-20 היה פפדופולוס פעיל בפיק"א, הסיעה הפוליטית של אאוקה. הוא לקח חלק בכנס לונדון בשנת 1954, והיה אחד משני הצירים שהתנגדו להסכמי ציריך.
שירת 12 שנה כשר הפנים, שר האוצר, שר העבודה והביטוח הסוציאלי, שר הבריאות ושר החקלאות ומשאבים טבעיים.
פפדופולוס שירת כיועץ לנציג של קפריסין בשיחות הבין-עדתיות, גלפקוס קלירידיס, עד אפריל 1976, ולאחר מכן שירת במשרה הזו בעצמו עד ליולי 1978. ייצג את קפריסין בהרבה אירועים בינלאומיים, ובפרט בקונגרס השנתי של ארגון העבודה הבינלאומי (ILO). עד לבחירתו התמחה במשפטים בניקוסיה.
בבחירות לפרלמנט של קפריסין, שנערכו ב-15 ביולי 1970 נבחר לחבר בפרלמנט, מטעם מפלגת אניון (המפלגה המאוחדת) של ציבור הבוחרים של ניקוסיה. בתור מועמד עצמאי הוא נבחר מחדש בבחירות ב-5 בספטמבר 1976. מ-22 ביולי עד ל-20 בספטמבר (1976) שירת כנשיא הפרלמנט. בבחירות לפרלמנט שנערכו ב-19 במאי 1991 נבחר שוב להיות חבר בפרלמנט, כמועמד המפלגה הדמוקרטית במחוז ניקוסיה. הוא נבחר מחדש ב-26 במאי 1996.
ב-7 באוקטובר 2000 נבחר, בלי מתנגדים לבחירתו, למשרת נשיא המפלגה הדמוקרטית. ב-27 במאי 2001 נבחר מחדש להיות ראש המפלגה הדמוקרטית.
פפדופולוס ניהל תעמולת בחירות לבחירות לנשיאות של שנת 2003. הצלחה גדולה בקמפיין הבחירות שלו הייתה המשא ומתן הממושך על עתיד האיים המחולקים של קפריסין והשגת עסקה טובה יותר ליוונים, משא ומתן רציני יותר מאשר של הנשיא שלפניו – גלפקוס קלירידיס. פפדופולס קיבל באופן רשמי את הנשיאות ב-1 במרץ 2003, לאחר שניצח בבחירות בסיבוב יחיד ברוב של 51.51% קולות.
פפדופולוס כשל בהתמודדות הצמודה על כהונה שנייה, לאחר שבסיבוב הראשון של הבחירות לנשיאות שנערכו ב-17 בפברואר 2008 קיבל 31.82% מן הקולות לעומת 33.34% ו-33.4% של שני יריביו העיקריים, יאניס קסולידס ודמטריס כריסטופיאס, שהבטיחו להדק את הקשרים עם אירופה ועם קפריסין הטורקית.
נפטר ממחלת הסרטן בדצמבר 2008. היה נשוי ואב לארבעה.
בשדות
בשדות הוא אלבומו השלישי של גבריאל בלחסן. האלבום יצא בשנת 2006 בהוצאת חברת התקליטים התו השמיני.
שירי האלבום מתארים את התמודדותו של בלחסן עם ההפרעה הדו-קוטבית ממנה סבל, הכאב שליווה אותה, וסוגיות של אמונה, ייאוש ותקווה בהקשר לכך.
למות מבפנים
למות מבפנים (באנגלית: Dying Inside) הוא ספר מדע בדיוני מאת הסופר רוברט סילברברג, אשר ראה אור באנגלית בשנת 1972. הספר תורגם לעברית על ידי שרונה עדיני ויצא לאור בשנת 1981 בהוצאת ספרים ש. פרידמן בע"מ.
תקציר העלילה
דייוויד זליג הוא יהודי רווק כבן ארבעים שכוחו הטלפתי הולך ונעלם לו. יהדותו של דייוויד מובלטת מאוד בספר: ההורים, השימוש בשפת היידיש, והמנהגים. כוחו הטלפתי של דייוויד הוא חד כיווני: הוא מסוגל לקרוא את מחשבותיהם של אחרים, אך איננו מסוגל לשדר את מחשבותיו לאחרים. כל חייו סבל בשל יכולת זו, אף על פי שבמשך חייו הבוגרים הזדמן לו לפגוש עוד בעלי יכולת כשלו, אשר לא סבלו מיכולת זו. עצם הידיעה של מה חושב עליו האדם מולו, שהיה כה שונה ממה שנאמר במילים, דיכאה אותו ומנעה ממנו להתקרב לאחרים באמת. ככל שאובדת לו יכולתו זו, מתהדק הקשר בינו לבין אחותו החורגת ג'ודית, אשר יחסיהם היו רעועים במשך כל השנים. דייוויד הוא אינטלקטואל ברמה גבוהה אך לפרנסתו הוא כותב עבודות לסטודנטים, כאשר הוא מתאים את הכתיבה בהתאם לאופי של האדם שמשלם לו, מה שהופך את העבודות לאמינות מאוד. הספר מלווה את דייוויד בהיזכרו בתקופות שונות בחייו, לעיתים מסופר ישירות על ידי דייוויד ולעיתים מסופר על ידי המביט מהצד.
לוקומוטיב טביליסי
לוקומוטיב טביליסי (בגאורגית: ლოკომოტივი თბილისი, מילולית: לוֹקוֹמוֹטיבי תבּיליסי) הוא מועדון כדורגל מהעיר טביליסי, בירת גאורגיה. מועדון הכדורגל נוסד ב-14 באוגוסט 1936, בשם לוקומטיבי (ლოკომოტივი). בשנת 1999 השתתפה לראשונה בגביע אופ"א.
היסטוריה
מהשנים הבאות ועד התפרקות ברית המועצות, המועדון התמודד בליגות הנמוכות, שיחק בליגה השנייה והשלישית.
מאז יצירת ליגת העל הגאורגית, לוקומוטיב היא אחת המשתתפות הקבועות בליגה. עם זאת, המועדון לא הצליח לזכות באליפות. הם סיימו פעמיים במקום השני (בעונות 2000/01, 2001/02). המועדון זכה שלוש פעמים בגביע הגאורגי: בשנת 2000, בשנת 2002 ובשנת 2005.
דרום רונלדסיי
דרום רונלדסיי (באנגלית: South Ronaldsay) הוא אי בקבוצת האיים הדרומית של איי אורקני, בצפונה של סקוטלנד בממלכה המאוחדת.
גאוגרפיה
שטחו של האי כ-50 קמ"ר, והוא הרביעי בגודלו שבין איי אורקני (אחרי מיינלנד, הוי וסנדיי). נכון לשנת 2001 התגוררו באי 854 תושבים.
סנט מרגרט הואופ הוא היישוב השלישי בגודלו באיי אורקני, והוא נקרא על שם מרגרט, העלמה מנורווגיה, ויורשת העצר לכתר הסקוטי, אשר נפטרה באי בהיותה בת שבע.
התקופה הנאוליתית
באי התגלו שרידים רבים של התיישבות מהתקופה הנאוליתית. הידוע שבין השרידים הוא "קבר הנשרים" שהתגלה על ידי רונלד סימיסון (Ronald Simison) בשנת 1948 בדרום מזרח האי. באתר התגלו 16,000 עצמות אדם ו-725 עצמות של עיטם לבן-זנב (Haliaeetus albicilla). האתר שימש לקבורת תושבי האיים במשך למעלה מ-1,000 שנה. הארכאולוגים סבורים כי הגופות הושארו באוויר הפתוח, למאכל על ידי עופות דורסים, ורק לאחר שהבשר נאכל מן הגופה הונחו העצמות בקבר. ממצא נוסף מהתקופה הנאוליתית הוא מבנה התל השרוף של לידל - מעגלי שהתגלה בלידל (Liddle) בשנת 1972. מבנה זה שימש לבישול מזון, ואפיין את שיטת הכנת המזון בתקופת הברונזה באורקני.
התיישבות ויקינגית וסקוטית
על פי עדויות משנת 1627, היו באי תשע כנסיות. שמות הכנסיות מלמדים את ההיסטוריונים שהיישוב הנוצרי באי קדם לכיבוש האי על ידי הויקינגים. השמות שתועדו הם: כנסיית אנדרוז הקדוש בוונדוויק (Sant Androis at Woundwick), גבירתנו של הלקרו (Our Ladieat Halcro), קולמיס הקדוש בלוך בורוויק (Sant Colmis at Loch of Burwick) קפלת רויד בסנדוויק (Ruid chappell), טולה הקדוש בויידוול (Sant Tola), קולם הקדוש בהוקסלי (Sant Colme), מרגרט הקדושה בהופ (Sant Margrat in the Howp), קולמייס הקדוש בגרימנס (Sant Colmeis in Grymnes) וכנסיית ניניאן הקדוש בסטואו (Sant Ninian in Stow). שרידי כנסיות אלה לא נשתמרו עד ימינו.
תיאורים משלהי המאה ה-17 מציינים כי האי פורה, ומכוסה שדות דגנים, וכן כי מתגוררים בו אנשים רבים.
בשלהי המאה ה-18 חולק האי לשני מחוזות כנסייתיים: מחוז סנט פיטר'ז (St. Peter’s) - שכלל את שני השלישים הצפוניים של האי, ומחוז סנט מרי'ז (St. Mary’s), שכלל את השליש הדרומי של האי. כנסית סנט פיטר'ז (כנסיית פטרוס הקדוש) מופיעה במפה משנת 1654 מעשה ידי וילם בלאו. ככל הנראה כנסייה זו נבנתה בשנת 1642. תיעוד משנת 1793 מציין כי מהכנסייה נותרו קירותיה בלבד, אולם הכנסייה תוקנה בשנת 1801 לערך.
במהלך המאה ה-19 התבססה כלכלת האי על דייג המליחים, והעיר סנט מרגרט' הופ (התקווה של מרגרט הקדושה - St Margaret's Hope) הפכה למרכז סחר של איי אורקני הדרומיים. בשנת 1890 היו בעיר 20 חנויות.
שלטון מקומי
האי מהווה חלק ממחוז השלטון המקומי "מזרח המיילנד, דרום רונלדסיי ובוריי" אותו מייצגים שלושה נבחרים בלתי מפלגתיים למועצה המקומית של האיים.
פרדוקס פרמי
פרדוקס פרמי (Fermi paradox) הוא שאלה שהועלתה על ידי הפיזיקאי אנריקו פרמי בשנות ה-50 של המאה ה-20, בשאלו: "אם אכן ישנם חיים תבוניים ביקום, אז היכן הם?"
שאלה פשוטה זו היא נושא לדיון טעון בין מדענים וסופרי מדע בדיוני ברחבי העולם.
באופן כללי, טענת הפרדוקס היא כדלקמן: התרבות האנושית הצליחה, תוך כ־5,000 שנה מאז המצאת הכתב, לשגר אדם אל הירח, וסביר שבעשורים הקרובים אף תשגר אנשים אל כוכבי לכת אחרים. בהנחה שמרגע שהושגה הטכנולוגיה להקים מושבות על פלנטות אחרות, כל מושבה תוכל בעצמה ליישב לפחות שתי פלנטות אחרות בתוך עשרות עד מאות שנים מזמן הקמתה שלה, ברור שקצב ההתפשטות של הציוויליזציה יהיה מעריכי. ציוויליזציה כזו תכפיל את מספר כוכבי הלכת שתחת שליטתה מדי מספר מאות שנים. חשבון פשוט מראה שתוך פחות מכ־5 מיליון שנה, ציוויליזציה טכנולוגית כזו תגיע אל כל קצוות הגלקסיה. מכיוון שגיל הגלקסיה מוערך ב־12 מיליארד שנה, גם אם נניח שהיא הפכה לראויה ליישוב רק במיליארד השנים האחרונות (הנחה שמרנית מאוד), ברור שאם הייתה תרבות טכנולוגית על כוכב לכת אחר בגלקסיה, היא הייתה צריכה מזמן להגיע לכדור הארץ.
הסערה התקשורתית מסביב לדיון מיוחסת כאחת הסיבות להקמתו של פרויקט סט"י (SETI) - החיפוש היזום אחר חיים תבוניים חוצניים.
פרנק דרייק חזה שחיים תבוניים הם נפוצים מאוד ביקום ושקיימות כ-10,000 תרבויות תבוניות בגלקסיה שלנו לבדה, בהסתמך על נתונים גולמיים כמו גודל וגיל היקום, הזמן הדרוש לאבולוציה, תדירות הופעתן של שמשות ופלנטות בגודל ומרחק המתאימים וכדומה. בניגוד לאמונה הרווחת, תהייתו של פרמי ניתנה לפני משוואת דרייק. לאחר שנוסחת דרייק התקבלה בחוגים מסוימים, הועלתה שאלתו של פרמי בשנית כמעין פרדוקס על תוצאת נוסחת דרייק, למרות שלא מדובר בפרדוקס לוגי מהסוג המקובל השתרש המינוח.
אם ישנן כ-10,000 תרבויות חוצניות תבוניות, איך זה שטרם ראינו ולו אחת מהן? ישנן מספר היפותזות המנסות ליישב שאלה זו.
פארק באטרסי
פארק באטרסי (באנגלית: Battersea Park) הוא פארק ציבורי באזור באטרסי בלונדון, המצוי בגדה הדרומית של נהר תמזה, למול צ'לסי.
הפארק מצוי באזור ביצות שיובשו במהלך המאה ה-19.
היסטוריה
בטרם הוקם הפארק נקרא האזור "שדות באטרסי" (באנגלית: Battersea fields ) והיה אתר פופולרי לקיום דו-קרב.
בפארק נערך משחק הכדורגל הראשון בהתאם לכללים של התאחדות הכדורגל האנגלית ב-9 בינואר 1864.
בשנת 1951 נערך בפארק פסטיבל בריטניה ונבנו לצורך זה מזרקות חדשות וסדרת "בתים" בצמרות העצים המחוברים ביניהם בגשרים תלויים. כמו כן נבנו בפארק רכבות הרים, קרוסלות ומתקני משחקים לילדים. מתקנים אלה הונצחו בשירה של פטולה קלארק "פגוש אותי בבאטרסי פארק" (ושיר זה הוא שמו של אלבום האוסף שלה משנת 2001).
מתקן השעשועים המרכזי בפארק - "העגלה הגדולה" (The Big Dipper) נסגר בשנת 1972 לאחר מותם של חמישה ילדים בתאונה. בעקבות סגירת מתקן זה פחתה הפופולריות של הפארק ומספר המבקרים בו פחת. יריד השעשועים נסגר לבסוף בשנת 1974 וכיום השטח משמש לתערוכות וירידים נודדים.
שיפוץ הפארק
בין השנים 2002 - 2004 נערך בפארק שיפוץ בעלות של 11 מיליון לירות שטרלינג במימון קרן הלוטו לשימור. הפארק נפתח ב-4 ביוני 2004 בנוכחות הנסיך פיליפ.
מתקני הפארק
בפארק מצוי גן חיות קטן, מגרשי טניס, מסלול ריצה ומגרשי כדורגל. כמו כן מצוי בפארק אגם קטן המשמש לשייט סירות.
בפארק נמצאת פגודת השלום.
סטניסלב קוט
סטניסלב קוט (בפולנית: Stanisław Kot; 22 באוקטובר 1885 - 26 בדצמבר 1975) היה היסטוריון פולני ושר בממשלה הפולנית הגולה בלונדון בעת מלחמת העולם השנייה.
חייו
קוט יליד הכפר רודה, סיים לימודי פילוסופיה באוניברסיטה של לבוב בשנת 1909 וקיבל תואר דוקטור לפילוסופיה בשנת 1911. בצעירותו היה פעיל בארגוני נוער. במלחמת העולם הראשונה עבד במחיצתו של ולדיסלב שיקורסקי (מי שהיה לימים ראש הממשלה הפולנית הגולה בעת מלחמת העולם השנייה). בין השנים 1914–1919 הוציא קוט לאור עיתון בשם "חדשות פולין".