cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ממלכת הונגריה (1301–1526)
לאחר מכן
במרוצת השנים, בעקבות פעולותיו של פרדיננד, עברו בוהמיה וגם הונגריה המערבית והצפונית תחת השם "ממלכת הונגריה" לרשות בית הבסבורג. בשנת 1538 בהסכם נאדוורד סוכם שיאנוש יישאר כמלך הונגריה, בעוד שפרדיננד ימונה כיורשו. אך אירועים עתידיים יסכלו הסכם זה ורק בשנת 1699 הונגריה תאוחד תחת בית הבסבורג.
פאטו היווא
פאטו היווא (Fatu Hiva, וגם Fatuhiva, Fatu Iva, בעבר מגדלנה) הוא אי מיושב באוקיינוס השקט, השייך גאוגרפית לקבוצה הדרומית של איי מרקיז.
גאוגרפיה
אף על פי שהאי אינו תואם לדימוי "האופייני" לים הדרומי עם חופים מכוסי עצי דקל, הנוף שלו הוא כנראה המרהיב ביותר בארכיפלג. חרוטי בזלת תלולים המכוסים בצפיפות ביערות גשם טרופיים מאפיינים את הנוף. הנקודה הגבוהה ביותר היא מונט טואאוהו (Mont Touaouoho) בגובה 960 מטרים. חומות סלעים מחוספסים עם נקיקים צרים וערוצים עמוקים עולים ישירות מהים. אין שפלת חוף, ולמעט כמה מקומות החוף אינו נגיש. בחלק מהשפך של הערוצים הצרים נוצרו חופים קטנים של חצץ או חול שחורים. המשברים החזקים פוגעים באי ללא הגנה, מכיוון שלא יכולה להיווצר שונית אלמוגים.
גאולוגיה
מבחינה גאולוגית, פאטו היווא שייך ל"שרשרת הגעשית הליניארית של איי מרקיז" (Marquesas linear volcanic chain), שנוצרה מנקודה חמה על הלוח הפסיפי שנעה במהירות של 103 עד 118 מילימטרים בשנה לכיוון מערב-צפון-מערב. הסלעים הבזלתיים של האי הם בני 1.3 עד 3.7 מיליון שנים.
אקלים
פאטו היווא ממוקם בחגורה הטרופית של כדור הארץ. האקלים משתנה בין חם ולח באזורי החוף לקריר ולח באזורי ההרים עם גשמים תכופים ושופעים בצד הדרומי-מזרחי של האי. העננים הנישאים על ידי רוחות הסחר מצטברים על הפסגות הגבוהות וממטירים גשם. הטמפרטורות ביום יורדות רק לעיתים רחוקות מתחת ל-25 מעלות צלזיוס באזור החוף, אך הלילות יכולים להיות קרירים למדי מדי פעם.
צמחייה
הצמחייה סביב היישובים באזור החוף ובמעלה העמקים עברה שינויים נרחבים במטרה לייצר מזון לתושבים, כך שנותר מעט מהצמחייה המקורית. ההתערבויות המאסיביות, כבר בתקופות היסטוריות, הביאו ככל הנראה להכחדה של מספר לא ידוע של צמחים אנדמיים ומקומיים באזורים התחתונים והתיכוניים של האי. התושבים של היום מגדלים פירות עץ הלחם, קוקוס, טארו, יאם, בטטה, בננות ופירות טרופיים אחרים לצרכיהם.
האזורים הגבוהים יותר של האי ההררי מכוסים ביערות גשם טבעיים בהרים וביער עננים שפזורים בהם שרכי עצים (Cyatheales). בגובה של כ-600 מטר שולטים צמחים מהסוג ברזילי (Metrosideros) (חורשות ברזילי ווינמניה (Weinmannia)). אך גם אזורים בלתי נגישים אלה מאוימים, מכיוון שעזים שהתפראו גורמות נזק כבד לצמחייה. פסגות ההרים ואזורים נרחבים בצד המוגן מהרוח צחיחים.
ביער הגשם ההרי עדיין גדלים כמה צמחים אנדמיים, כולל Pelea fatuhivensis (שם נרדף Melicope fatuhivensis), השייך למשפחת הפיגמיים, אך ייתכן שכבר נכחד. מחקר שיטתי של הצומח בתמיכת מכון הסמית'סוניאן בשנת 1988 איתר 175 צמחים מקומיים, 21 אנדמיים ו-136 מבויתים.
בעלי חיים
הצמחייה העשירה מנוגדת לכמות הדלה של מיני בעלי החיים. הפאונה מוגבלת לעופות יבשה וים, חרקים, פרפרים, עכבישים ומין יחיד של עטלפים. מין ציפור השיר מונרך פאטו היווא (Pomarea whitneyi) הוא אנדמי. מכיוון שפאטו היווא נחשב חופשי מחולדות, נעשים מאמצים להעביר מיני עופות יבשה בסכנת הכחדה מאיים אחרים בקבוצת איי מרקיז. כך נעשה למשל, עם לורי אולטראמריני (Vini ultramarina) מתת-משפחת הלורים.
היסטוריה
פאטו היווא היה האי הראשון באיי מרקיז שבו נחת ב-21 ביולי 1595 מגלה הארצות הספרדי, אלברו דה מנדניה. הוא קרא לאי סנטה מגדלנה (Santa Magdalena). האי היה האחרון באיי מרקיז שהפך למושבה צרפתית (1880).
מעט ידוע על תרבות פאטו היווא לפני ההשפעה האירופית, שכן היא השתנתה משמעותית עם הגעת המיסיונרים. בעמקים הגדולים, כמו בשאר איי מרקיז, נוצרו חברות שבטיות. בשנת 1897 תיאר הרופא והאתנולוג תשעה שבטים שאכלסו את העמקים הנמוהה (Hanamoohe), האנאטאונה (Hanateone), האנאהונה (Hanahouuna), אוייה (Ouia), הנאוובה (Hanavave) ואומואה (Omoa). מעמק הנאוובה ידועים ארבעה שבטים. טרם נערכו חפירות ארכאולוגיות שיטתיות. האנתרופולוג האמריקאי ביצע חקירות על פני השטח מטעם  מהונולולו בשנים 1920–1921. הממצאים מועטים בהשוואה לאיי מרקיז האחרים ומצביעים על פעילות בנייה ענפה פחות. לינטון מצא שרידים של כמה טוהוא (tohua, מרכזים טקסיים ופוליטיים) עם בימות לבתים (paepae, פאפה) ואזורי מראה (Marae, שטח מגודר ומקודש) קטנים בעמק אומואה. לינטון שיער מכך שכמה שבטים נהגו להתגורר שם. במהלך ביקורו הקצר בעמק הנאוובה, מצא לינטון רק שרידים קטנים של טוהואה ומשטח אבן טקסי. בניגוד לשאר איי מרקיז, המתים בפאטו היווא נחנטו מדי פעם (עברו עישון) ונקברו לעיתים קרובות בבתים. במהלך שהותו בשנת 1937 גילה תור היירדאל פטרוגליפים ש"גולפו על לוחות אבן גדולים ביער ומתארים מוטיבים שלא היו ידועים באזורים אחרים בפולינזיה". אורך התבליט של דג היה כ-2 מטרים.
פוליטיקה וממשל
מבחינה פוליטית האי שייך לפולינזיה הצרפתית, חלק מצרפת מעבר לים (Pays d'outre-mer - POM), ולכן הוא קשור לאיחוד האירופי. הוא מנוהל על ידי תת-מחלקה (Subdivision administrative des Îles Marquises) של הנציבות העליונה של פולינזיה הצרפתית (Haut-commissariat de la République en Polynésie française) שבסיסה בפפאטה. פאטו היווא מוגדר כקומונה, רשות עצמאית (Commune de Fatu Hiva) עם 611 תושבים (2017), צפיפות האוכלוסין היא סביב 7 תושבים לקילומטר רבוע.
השפה הרשמית היא צרפתית. המטבע הוא (עדיין), הצמוד לאירו. העיירה המרכזית והמרכז המנהלי הוא הכפר אומואה (Omoa) שבחוף המערבי עם כ-250 תושבים.
תשתיות
תושבי האי בן ה-84 קילומטרים רבועים גרים בעיקר בכפרים אומואה והנאוובה שבחוף המערבי, המחוברים בדרך לא סלולה דרך ההרים. הגדול בכפרים הוא אומואה, עם כנסייה קתולית, בית ספר לגיל הרך ובית ספר יסודי (école maternelle et primaire), חנות קטנה, סניף דואר וטלפון לוויני. לפאטו היווא אין דרכים סלולות בין שני המקומות, אין רציפים לספינות גדולות ואין שדה תעופה. מעגן בטוח על החוף הבלתי נגיש אפשרית רק בשני המפרצים בחוף המערבי, שם נמצאים הכפרים.
כלכלה
תושבי האי חיים בעיקר מ (חקלאים שמגדלים מזון בעיקר בשביל עצמם). מכירת, תגליפים ו צבועים לתיירי אוניות התענוגות הנדירים, והשייטים המקיפים את כדור הארץ המכניסים מעט כסף.
פאטו היווא ידוע באיכות הגבוהה ובאומנות של מוצרי הטאפה המיוצרים בו עוד מתחילת הכיבוש האירופי. הם עדיין מיוצרים בדרך המסורתית, בעיקר בגוון אחד. עם זאת, בייצור הטאפה משתמשים כיום בצבעים כימיים וכבר לא בפיח מאגוז הודי (Aleurites moluccanus).
באי מיוצרת גרסה מקומית של שמן מאנואי בשם Umu Hei Monoi. הוא מכיל ניחוחות של אלגום (Santalum album), יסמין, זנגביל, קננגה ריחנית (Cananga odorata, ידועה יותר כ"ילנג-ילנג") ועשבי תיבול ותבלינים אחרים.
התיירות ממלאת תפקיד כלכלי מועט. אין תשתית מתאימה של בתי מלון, מסעדות, בנק או סיורים מאורגנים. המבקרים באי צריכים להסתפק בתנאים ספרטניים של מגורים פרטיים המרוהטים בצניעות ושירותים מינמליים. לפאטו היווא אין חוף ים. לאי מגיעות לעיתים רחוקות ספינות תענוגות.
עונת 2001/2002 בליגה הלאומית
עונת 2001/2002 בליגה הלאומית הייתה העונה השלישית של הליגה הלאומית כליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל בישראל. הליגה החלה ב-24 באוגוסט 2001 והסתיימה ב-18 במאי 2002.
על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו.
הליגה כללה 12 קבוצות. העונה הסתיימה בניצחון של הפועל כפר סבא שעלתה לעונת 2002/2003 לליגת העל לצד בני יהודה תל אביב.
ליאור אסולין ממכבי הרצליה היה מלך השערים של העונה עם 28 כיבושים.
ננסי מאיירס
ראשית דרכה
מאיירס נולדה בפילדלפיה שבפנסילבניה. אביה היה בכיר בתעשיית הרכב האמריקאית ואמה הייתה מעצבת פנים. למאיירס שתי אחיות גדולות והיא גדלה בבית יהודי באזור היל דרקסל. בגיל 12 קראה את האוטוביוגרפיה של מוס הארט והחלה להתעניין בתיאטרון. מאיירס בעלת תואר בעיתונאות מטעם אמריקן יוניברסיטי בוושינגטון.
קריירה
לאחר סיום לימודיה החלה מאיירס לעבוד בטלוויזיה הציבורית בפילדלפיה. בגיל 22 עברה ללוס אנג'לס עם אחותה והחלה לעבוד בתור עוזרת הפקה. בהשראת תוכנית הטלוויזיה הפופולרית, המופע של מרי טיילר מור, מאיירס החליטה שהיא רוצה לכתוב. בסופו של דבר היא החלה לעבוד כעורכת תסריטים לחברות הפקה. משם החלה לפלס את דרכה לכתיבת תסריטים משל עצמה. שנתיים לאחר שהגיעה להוליווד התפטרה מעבודתה והחלה להתמקד ביצירת תסריטים מקוריים ולקחה שיעורים על הפקת סרט והתחברה לבמאי מרטין סקורסזה. כדי לתמוך בעצמה כלכלית הקימה עסק קטן לעוגות גבינה, לאחר התגובות שקיבלה מכל מי שטעם את המאפים שלה. ב-1980 כתבה את התסריט לסרט "טוראית בנג'מין" והייתה מועמדת לפרס אוסקר לתסריט הטוב ביותר. ב-1998 ביימה את סרטה הראשון, "אבא מתארס", שהתבסס על סרט של דיסני משנת 1961. הסרט זכה להצלחה קופתית וביקורתית ונחשב לפריצת הדרך של השחקנית לינדזי לוהן. בשנת 2000 כתבה וביימה את "מה נשים רוצות", בכיכובם של מל גיבסון והלן האנט. ב-2003 ביימה את הסרט "באהבה אין חוקים", בכיכובם של דיאן קיטון וג'ק ניקולסון, שזכה להצלחה רבה וביסס את מעמדה כאחת הבמאיות החשובות בהוליווד. רצף הצלחותיה לא נגדע כאשר ב-2006 יצא סרטה הרביעי, "החופשה", בכיכובם של קייט וינסלט, קמרון דיאז, ג'וד לאו וג'ק בלאק, וזכה להצלחה גלובלית. ב-2009 שיתפה פעולה עם השחקנית המוערכת מריל סטריפ, יחד עם אלק בולדווין וסטיב מרטין, בקומדיה הרומנטית "זה מסובך", שזיכתה אותה בשתי מועמדויות לגלובוס הזהב (לסרט הטוב ביותר ולתסריט). ב-2015 יצא סרטה השישי, "המתמחה", בכיכובם של אן האת'וויי ורוברט דה נירו.
חייה האישיים
בשנת 1995 התחתנה מאיירס עם התסריטאי והמפיק צ'ארלס שייר ברומא, לאחר מערכת יחסים ארוכה שהחלה ב-1976. השניים נפרדו ב-1999 ולבסוף התגרשו. להם שתי בנות, שכיכבו בתפקידי אורח בסרטיה.
מאיירס מתגוררת כיום ברנטווד שבקליפורניה.
פרס גראמי להקלטת השנה
היסטוריה ותיאור
31 מהשירים הזוכים זכו גם בפרס שיר השנה.
הקטגוריה התרחבה וכללה שמונה מועמדים החל משנת 2019.
הישגים
טום קין מחזיק בשיא מספר הזכיות בקטגוריה זו, כארבע פעמים (בשנים 2015, 2016, 2017 ו-2018). קין הוא האדם היחיד שזכה בפרס ארבע שנים ברציפות (2015–2018). פול סיימון זכה שלוש פעמים, יותר מכל אמן אחר ("Mrs. Robinson""בשנת 1969,"Bridge over Troubled Water"בשנת 1971, "Graceland" בשנת 1988). טום אלמהירסט זכה שלוש פעמים בשנים 2008, 2012 ו-2017.
רוברטה פלאק הייתה האמנית הראשונה שזכתה בהקלטת השנה שנתיים ברציפות בשנים 1973 ("The First Time Ever I Saw Your Face") ובשנת 1974 ("Killing Me Softly with His Song"). זה קרה שוב כשהלהקה U2 זכתה בשנת 2001 ("Beautiful Day") ובשנת 2002 ("Walk On"), הפעם היחידה של אמן שזכה בפרס שנתיים ברציפות עם הקלטות מאותו אלבום.
פרנק סינטרה הוא האמן עם הכי הרבה מועמדויות להקלטת השנה עם שבע מועמדויות ("Witchcraft", "High Hopes", "Nice 'n' Easy',"The Second Time Around","Strangers in the Night","Somethin' Stupid" (עם ננסי סינטרה), ו"Theme from New York, New York"); הוא זכה בפרס פעם אחת בשנת 1967 על "Strangers in the Night". לביטלס יש הכי הרבה מועמדויות ללהקה בקטגוריה; היו להם ארבע מועמדויות ("I Want to Hold Your Hand", "Yesterday", "Hey Jude", ו"Let It Be"), אך מעולם לא זכו בפרס. ברברה סטרייסנד וביונסה הן בעלות שיא המועמדויות בקרב נשים עם חמש מועמדויות. סטרייסנד הייתה מועמדת ("Happy Days Are Here Again", "People", "Evergreen", "You Don't Bring Me Flowers (עם ניל דיימונד) ו-"Woman in Love") אך מעולם לא קיבלה את הפרס. ביונסה הייתה מועמדת עם "Say My Name" כחלק מלהקת דסטיניז צ'יילד וארבע פעמים כאמנית סולו עם "Crazy in Love", "Irreplaceable", "Halo" ו"Formation".
האישה הראשונה שזכתה בפרס הייתה אסטרוד ז'ילברטו בשנת 1965, עבור "הנערה מאיפנמה" (עם סטן גץ). רוברטה פלאק הייתה האמנית הראשונה שזכתה בפרס פעמיים. היא, נורה ג'ונס ואדל הן הנשים היחידות שזכו בפרס מספר פעמים בזכות ההקלטות שלהן, וזכו כל אחת עם The First Time Ever I Saw Your Face ו-Killing Me Softly with His Song; Don't Know Why ו-Here We Go Again; ו-Rolling in the Deep ו-Hello, בהתאמה.
כריס קרוס ובילי אייליש הם האומנים היחידים שקיבלו את פרס גראמי על הקלטת השנה בנוסף לשיר השנה, אלבום השנה, ותגלית השנה בטקס אחד. אדל היא האמנית הראשונה שקיבלה את הפרס על הקלטת השנה, שיר השנה, אלבום השנה, ותגלית השנה, ואשה ראשונה שהשיגה את ההישג הזה. רק שבעה אמנים זכו בפרס הקלטת השנה ופרס תגלית השנה באותו טקס: בובי דארין ("מקי סכינאי" ב-1960), כריס קרוס ("Sailing" ב-1981), שריל קרואו ("All I Wanna Do") בשנת 1995), נורה ג'ונס ("Don't Know Why" ב-2003), איימי וויינהאוס ("Rehab" ב-2008), סם סמית' ("Stay with Me" בשנת 2015) ובילי איליש ("Bad Guy" בשנת 2020)
בגיל 17 הפכה לורד לאמנית הצעירה ביותר שהייתה מועמדת עם "Royals" בשנת 2014, כשבילי אייליש הפכה לזוכה הצעירה ביותר בגיל 18 עבור "Bad Guy" בשנת 2020.
זוכים ומועמדים
כוכבית (*) מציינת כי הקלטה זו זכתה גם בשיר השנה.
אגם אבליישן
אגם אבליישן (באנגלית: Ablation Lake) הוא אגם פרוגליצאלי בעמק אבליישן, באי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
האגם מרובד, ובו שכבת מים מליחים, ושכבת מים מתוקים.
עומקו של האגם 117 מטרים.
שטחו של האגם 7 קילומטרים רבועים.
קיר קרח מפריד בין האגם לבין מדף הקרח ג'ורג' השישי הסמוך, אולם תעלה מתחת הקרח מקשרת בין האגם לבין מפרץ ג'ורג' השישי (המכוסה על ידי מדף הקרח ג'ורג' השישי). עומקה של התעלה 500 מטרים מתחת לפני הקרח.
חקר האגם ומקור שמו
האגם נחקר במסגרת מחקר לימנולוגי שנערך על ידי הסקר האנטארקטי הבריטי בשנת 1973.
אזור מוגן מיוחד
האגם ממהווה חלק מהאזור האנטארקטי המוגן במיוחד עמק אבליישן, ורמת גנימד - אזור מוגן מספר 147.
לקריאה נוספת
• R.B. Heywood (1977-05-26), A limnological survey of the Ablation Point area, Alexander Island, Antarctica, Philosophical Transactions of the Royal Society of London. B27939–54, http://doi.org/10.1098/rstb.1977.0070
• Bethan J.Davies, Michael J.Hambrey, Neil F.Glasser, Tom Holt, Angél Rodés, John L. Smellie, Jonathan L. Carrivick, Simon P.E. Blockley, Ice-dammed lateral lake and epishelf lake insights into Holocene dynamics of Marguerite Trough Ice Stream and George VI Ice Shelf, Alexander Island, Antarctic Peninsula, Quaternary Science Reviews Volume 177, 1 December 2017, Pages 189-219, https://doi.org/10.1016/j.quascirev.2017.10.016
• Michael J. Hambrey, Bethan J. Davies, Neil F. Glasser, Tom O. Holt, John L. Smellie and Jonathan L. Carrivick, Structure and sedimentology of George VI Ice Shelf, Antarctic Peninsula: implications for ice-sheet dynamics and landform development, Journal of the Geological Society, 172, 599-613, 26 June 2015, https://doi.org/10.1144/jgs2014-134
מתיו גלייבי
מתיו גלייבי (באנגלית: Matthew G. Glavy) הוא קצין בדרגת לוטננט גנרל המשרת כמפקד הפיקוד האסטרטגי חיל הנחתים וכסגן לענייני לוחמת מידע של מפקד חיל הנחתים.
ביוגרפיה
גלייבי סיים ב-1986 תואר ראשון בהנדסת מערכות אקדמיה הימית של ארצות הברית והתגייס לחיל הנחתים.
סיים קורס טיס והוכשר כטייס מסוקי תובלה CH-46 סי נייט. שירת בטייסות המסוקים 261 ו-265, שימש קצין מבצעים בכנף הנחתים הראשונה ופיקד על טייסת המסוקים 265 בעת שהוצבה בעיראק. הוא שירת כטייס מסוקי מארין 1 ומפקד טייסת הנחתים הראשונה, האחראית על הטסת נשיא ארצות הברית, סגן הנשיא, חברי הקבינט ואישים נוספים.
בנוסף שירת כמפקד מחלקה ומדריך צוערים בבסיס קוונטיקו, קצין תכנון במטה חיל הנחתים, קצין מבצעים באגף המבצעים של המטות המשולבים, במחלקת התעופה של חיל הנחתים, וכסגן קצין מבצעים בפיקוד הסייבר של ארצות הברית.
ביוני 2016 מונה למפקד כנף הנחתים השנייה. במהלך תפקידו הועלה לדרגת מייג'ור גנרל. ביולי 2018 מונה למפקד פיקוד הסייבר של חיל הנחתים. ביולי 2021 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד הפיקוד האסטרטגי של חיל הנחתים.
גלייבי בוגר המכללה לפיקוד ומטה של חיל הנחתים, ובעל תואר שני בלימודים צבאים ואסטרטגיה ממכללת המלחמה של הנחתים.
הגרדום (סרט)
הגרדום (מאנגלית: The Gallows) הוא סרט אימה על טבעי אמריקאי בסגנון פאונד פוטג' משנת 2015. כתבו את התסריט וביימו כריס לופינג וטראוויס קלאף, מייסדים ובעלים משותפים של חברת Tremendum Pictures, כסרט ביכורים באורך מלא, שלהם ושל החברה. הפיקו: ג'ייסון בלאם, דין שניידר, גיימון קסאדי, בנג'מין פורקנר, טראוויס קלאף וכריס לופינג. בתפקידים הראשיים משחקים ריס מישלר, פְּפַייפֵר בראון, ראיין שוס וקסידי גיפורד.
במרכז העלילה ארבעה תלמידי בית ספר המתגנבים לבית ספרם בלילה כדי לעשות מעשה קונדס, ונרדפים על ידי רוח רפאים של תלמיד שנהרג במהלך הצגת מחזה תיאטרון עשרים שנה קודם לכן. ברוח זו, כרזת הסרט שעוצבה על ידי סוכנות ".Concept Arts Inc" שבהוליווד, קליפורניה, נושאת את המוטו: "לכל בית ספר יש רוח רפאים משלו".
הסרט הופץ על ידי חברות "האחים וורנר" ו"ניו ליין סינמה" ב-10 ביולי 2015, התקבל בשלילה אצל מבקרי הקולנוע, אך לעומת זאת נחל הצלחה מסחרית עם הכנסות כוללות של כ-43 מיליון דולר כנגד תקציב הפקה זעום של 100,000 דולר. בבתי הקולנוע בלבד הכניס הסרט 22.7 מיליון דולר, וב-29 במרץ 2016 הוא נכלל ברשימת 24 הסרטים דלי התקציב (פחות מ-5 מיליון דולר) הרווחיים ביותר לפי אתר Rotten Tomatoes. כמו כן, "הגרדום" נחשב לסרט הזול ביותר אי-פעם שיצא בתפוצה עולמית ישירות לבתי הקולנוע. לצד הביקורות השליליות, היו התייחסויות חיוביות ומחמאות לטכניקות הצילום והתאורה.
בטקס פרסי Fangoria Chainsaw לשנת 2016 היה "הגרדום" מועמד לתואר "הסרט הגרוע ביותר", והגיע למקום הרביעי בעוד בתואר זכה "פולטרגייסט".
ב-25 באוקטובר 2019 יצא סרט ההמשך, "הגרדום: מערכה 2".
עלילה
ראיין לועג למחזה ולמאמציו של ריס לרצות את פפייפר. הוא מוצא שמנעול דלת הכניסה אל מאחורי הקלעים מקולקל, ומציע להתגנב לבית הספר בלילה ולחבל בתפאורה כדי לסכל את ההצגה. כך יוכל ריס להתחמק מהופעה מביכה, אך גם לנחם את פפייפר כשהיא תגלה שהמחזה ירד לטמיון. חברתו של ראיין, קסידי ספילקר, מתלהבת מהרעיון ומתעקשת להצטרף אליהם. מאוחר בערב מתגנבים השלושה אל הבמה ומתחילים לפרק ולשבור אביזרי תפאורה לאורה של המצלמה של ראיין. לפתע נכנסת פפייפר שראתה את מכוניתו של ריס במגרש החנייה. ריס מתרץ את הימצאותם במקום בכך שחבריו באו לעזור לו להתאמן על התפקיד. ביודעם שהם לא יכולים להמשיך במעשיהם בנוכחות פפייפר, כולם פונים לצאת מהמקום, אך להפתעתם הדלת המקולקלת נעולה. בנוסף לכך, אין קליטה בטלפונים הסלולריים שלהם. קסידי מאבדת עשתונות, מתוודה על כוונתם להרוס את התפאורה, ופפייפר רותחת מזעם. הארבעה חוזרים לבמה, מגלים לתדהמתם שיד נעלמה החזירה את אביזרי התפאורה למקומם, ומוצאים שכל הדלתות נעולות וקווי הטלפון במשרד בית הספר מנותקים. בחפשם דרך לצאת, הם נקלעים לחדר באגף ישן בבניין, שם פועל מכשיר טלוויזיה המקרין סרטון רפאים ובו כתבת חדשות אודות מותו של צ'ארלי גרימל. בכתבה מרואיינת האישה שנכחה בחזרות. שמה אלקסיס ג'ויס שהייתה חברתו של צ'ארלי וגילמה את "מרי" בהצגה המקורית. ריס מזהה בתלמידים-שחקנים משנת 1993 את אביו. הוא חוטף את המצלמה מראיין ורץ לבדוק תמונה קבוצתית התלויה בבית הספר למזכרת מאז, ושתי הבנות ממהרות אחריו. מתברר שריק האוזר, אביו של ריס, היה אמור לגלם את "אוגוסט", ואילו צ'ארלי לוהק לתפקיד התליין. ריק נתקף חרדת במה, הודיע שהוא חולה, וצ'ארלי החליפו ברגע האחרון בתפקיד "אוגוסט". מכאן, שריק אשם במותו של צ'ארלי.
בינתיים, ראיין נותר לבדו בחושך כשברשותו הטלפון שלו בלבד. בחפשו אחר חבריו, הוא מגיע לחדר תחזוקה ובו שאריות אוכל וכוס קפה, ומה שנראה כצללית גופתו של דייוויד, שרת בית הספר, תלויה בחבל. הוא בורח מבוהל, מוצא את חבריו וכועס על ריס שלקח לו את המצלמה. בעוד הבנים מחליפים האשמות הדדיות, חבלי מערכת ההנפה של הבמה נעים מאליהם. אחר כך נשמעים על תקרת העץ מעליהם צעדים שעוצרים מעל קסידי. היא מתחילה להיחנק, נמשכת למעלה ללא סיבה נראית לעין, וכשקסידי נופלת חזרה, על צווארה נראים סימני שפשוף של חבל והיא בפאניקה מוחלטת. פפייפר מוצאת אשנב אוורור גבוה שאולי יוכלו לצאת דרכו. ראיין המפוחד מתריס בקול כלפי רוחו של צ'ארלי ומבהיל את החבורה. כשהוא מטפס על סולם אל האשנב, כוח מסתורי מטיח אותו חזרה לרצפה ורגלו נשברת. כשהשלושה יוצאים לחפש דבר מה לטפל ברגל השבורה, הדלת נטרקת וננעלת מאחוריהם, כשראיין הסובל נשאר לבד. הם שומעים חבטה מבפנים, וכשהדלת נפתחת לבסוף, ראיין נעלם ורק הטלפון שלו נמצא, כשבו מצולם סרטון: אחרי שהדלת נטרקה, הופיעה דמות תליין המחזיק לולאת חבל, ומיד אחר כך ראיין נמשך כלפי מעלה בצווארו בחבל ממערכת ההנפה ונעלם. ריס הולך לחפש יציאה דרך חלון ומשאיר את פפייפר עם קסידי המבועתת. לפתע הטלפון שלו מצלצל מתוך אחד מתאי המלתחה, פייפר שומעת את הצלצול ומצטרפת אליו. הוא רואה שאביו מתקשר, מצליח לפרוץ את התא, אך כשהוא עונה לטלפון נשמע רעש לבן, וקולו שלו אומר שורות מהתפקיד במחזה. קסידי נשארת לבדה בוכה כשסימני החבל על צווארה הולכים ומחמירים. לפתע מופיע מאחוריה לרגע התליין מהמחזה. לולאת תלייה מונחת סביב צווארה וגוררת אותה אל מחוץ לאולם. כשריס ופפייפר חוזרים לחפש את קסידי, הם מוצאים רק נעל שלה.
ריס מביע באוזני פפייפר חרטה על שהסכים להשתתף במחזה, והיא מתנצלת על שביקשה זאת ממנו (מכאן מובן שפפייר בעצמה הזמינה את ריס לשחק את דמות אוגוסט). השניים מפעילים את מערכת אזעקת השרפות בתקווה שהמשטרה תגיע. לפתע התליין מופיע ורודף אחרי ריס ופפייפר שנמלטים אל עליית הגג ומוצאים את גופותיהם התלויות של ראיין וקסידי. כעבור כמה דקות נפסק צליל האזעקה, והשניים סבורים שהשוטרים הגיעו וכעת עליהם לחזור למטה. הם חוזרים אל הבמה, אך אין איש. להפתעתם הם רואים את דלת היציאה לחצר פתוחה ורצים החוצה, בטוחים בהצלתם. ריס יוצא ראשון אך שומע את פפייפר נחנקת תוך קריאות לעזרה, חוזר פנימה ומוצא את פפייר כורעת על הבמה. לפתע נדלק זרקור לעברם. ריס מבין שהתליין הוא רוחו של צ'ארלי המאלץ אותם לשחזר את סצנת פרידת "אוגוסט" ו"מרי" לפני ההוצאה להורג, ועליו למות כדי להציל את פפייפר, כפי ש"אוגוסט" מת. הוא עולה לגרדום, מניח את הלולאה על צווארו ודוחק בה ללכת, אך לזוועתו היא ממשיכה לשחק את תפקיד "מרי" וקוראת לו "אוגוסט". צ'ארלי בתלבושת התליין, עולה מאחורי ריס, מפעיל את ידית הגרדום ותולה את ריס למוות. אחר כך הוא מצטרף אל פפייפר העומדת בקדמת הבמה. שניהם קדים לאולם, שם יושבת אלקסיס הנעמדת על רגליה ומוחאת כף. הזרקור המופנה אל הבמה כבה.
שני שוטרים נכנסים לביתה של פפייפר, אחד מהם קורא בשמה באקדח שלוף, ללא מענה. על הקירות תלויים תצלומים משפחתיים שמהם עולה כי פפייפר היא בתם של אלקסיס וצ'ארלי גרימל. השוטר נכנס לחדר שני שעל קירותיו מצוירים פרטי תפאורה מהמחזה, תלויים קטעי עיתונות משנת 93', וכן נראות בובת אדם תלויה בחבל ובובה בדמות התליין מהמחזה. על ספה בחדר, אלקסיס מסרקת את שיערה של פפייפר. השוטר מודיע לשותפו, השוטר לנג, שמצא את החשודות. השתיים צופות בסרטון התאונה משנת 93', והשוטר שואל בתדהמה: "צ'ארלי גרימל?". הן מפנות אליו את מבטיהן ופפייפר אומרת "לא היית צריך לומר את השם". מיד נראה השוטר לנג נגרר בצווארו בלולאת חבל ונהרג. רוחו של צ'ארלי מופיעה בחדר בדמות התליין, תוקפת את השוטר, והמסך מחשיך.
בסוף הסרט מוקרנות שתי סדרות של כתוביות סיום היוצרות אשליה של סרט בתוך סרט או "מחזה בתוך סרט". בסוף הסדרה הראשונה, בצבע אדום, מוקדש הסרט "לזכרו של צ'ארלי גרימל". אחר כך מופיעות כתוביות הסיום המלאות, בצבע לבן.
פיתוח
כריס לופינג, בעצמו יליד ביאטריס, נברסקה, בוגר מחזור 2009 של בית הספר המקומי, ביסס את התסריט על אגדה אורבנית שרווחה בביאטריס אודות נער שמת בתלייה בזמן הצגה על הבמה, ספק תאונה, ספק התאבדות. ארבע הדמויות הראשיות עוצבו בהשראת דמויות תלמידי בית ספר בסרטיו של ג'ון יוז, "מועדון ארוחת הבוקר" ו"שמתי ברז למורה".
לופינג וקלאף צילמו מספר סצנות בביאטריס, וכאשר היה בידיהם קו מתאר לעלילה, עוד לפני שלב הליהוק, הם ערכו טריילר ניסיוני מדומה בעלות של 250 דולר והעלו אותו לאינטרנט בשם "Superstition" (בעברית: "אמונה טפלה") במטרה לבדוק תגובות ולעניין משקיעים. עם הכסף שהשיגו, השניים עברו לפרזנו, קליפורניה, עיר מגוריו של קלאף, שם יכלו למצוא אתרי צילום זולים, וכעבור שישה חודשים השלימו גרסה ראשונית של הסרט שכללה את הסצנות מביאטריס, כאשר הצילומים התקיימו מ-2011 עד 13 בינואר 2012. מגרסה זו העלו השניים טריילר חדש לאינטרנט, בשם "Stage Fright" (בעברית: "פחד במה"). את הטריילר ראה המפיק דין שניידר מחברת "Management 360" שהזמין אותם למשרדו בלוס אנג'לס, החתימם על חוזה ייצוג ומימון באמצעות חטיבת ההפקות של חברתו ("Entertainment 360") והפנה אותם אל ג'ייסון בלאם, בעלי חברת "בלאמהאוס הפקות" שהתמחה בהפקת סרטי אימה דלי תקציב.
על מנת שהסרט יהיה ראוי להפצה לבתי הקולנוע, בעצת בלאם, לופינג וקלאף השקיעו עבודה נוספת, ולמעשה, בשנתיים שלאחר מכן, רובו המכריע של הסרט (כ-80%) צולם מחדש. לצורך זה, קיימו השניים מבחני בד בעזרתה של סוכנת ליהוק מפרזנו, קרולין ד'וור, ונבחרו שלושה שחקנים: שוס, בראון ומישלר. גיפורד צורפה ברגע האחרון, אחרי שהתברר ששחקנית שהשתתפה בגרסה המקורית ירדה במשקל באופן ניכר. גיפורד הומלצה בשל הוריה המפורסמים, אך קלאף הדגיש שהיא זכתה בתפקיד בזכות עצמה, והוא עצמו לא חשב מלכתחילה שהיא תסכים להשתתף בסרט.
צילומים
הגרסה הסופית של "הגרדום" צולמה כולה בפרזנו, והושמטו הקטעים שצולמו בביאטריס. סצנות המתרחשות על הבמה ובאולם צולמו באודיטוריום של מוזיאון ההנצחה לוותיקי צבא, וסצנות באזור חדרי ההלבשה והמלתחות צולמו בתוך תיאטרון "ורנור'ס" ההיסטורי בעיר. ההתרחשויות במרחב בית הספר צולמו בכמה בתי ספר: "סאני-סייד" ו"מָדֵרָה" בפרזנו, ובית הספר "קלוביס נורת'" בעיירה קלוביס הסמוכה. כך, על אף שבביאטריס יש בית ספר הנושא את שם העיירה, בית הספר שמוצג בסרט הוא בדיוני.
בסרט לא נעשה שימוש באפקטים ממוחשבים ואף לא בכפילים, אלא השחקנים ביצעו את הפעלולים הפיזיים בעצמם. השחקנים לא קיבלו תסריט ללמוד, אלא בכל יום צילומים ניתנו להם נקודות עיקריות בכל סצנה, והם אלתרו בהתאם להן, מבלי שלופינג וקלאף אמרו להם כיצד תסתיים כל סצנה, אלא הפתיעו את השחקנים, כך שחלק מהתגובות היו אותנטיות. היו גם תקלות שהבמאים החליטו לא לחתוך אותן. למשל, קלאף, לופינג וגיפורד סיפרו שהסצנה שבה קסידי מועדת על המדרגות בכניסה לבית הספר, פולטת את המילה "Fuck" וצוחקת במבוכה, הייתה אמיתית לגמרי, אך הבמאים סברו שזה התאים לנסיבות ולכן לא חתכו את הקטע. בנוסף לכך, השימוש בשמות הפרטיים האמיתיים של השחקנים היה מכוון, במטרה להפיק מהם תגובות אותנטיות. סצנת הפתיחה שבה נהרג צ'ארלי גרימל בתאונה, תוכננה במשך שנה שלמה וצולמה עם קהל ניצבים, מבלי שנאמר לקהל מראש מה צפוי להתרחש על הבמה, כך שתגובות הבהלה היו אף הן אותנטיות.
קלאף ולופינג עצמם תרמו לסרט הופעת קמע: קלאף בתפקיד המורה לדרמה מר שוונדימן, ולופינג מופיע בחטף כתלמיד בכיתת הדרמה היושב מאחורי קסידי, חובש כובע ברוח המחזה וננזף על ידי שוונדימן בגין שימוש בטלפון הסלולרי.
הפצה
אחרי שהפקת הסרט הושלמה, התקיימה מעין הקרנת מבחן לנציגי כמה אולפנים גדולים, בהם: "סרטי יוניברסל", "Lionsgate", "האחים וורנר" ו"ניו ליין סינמה" שרכשה בסופו של דבר את זכויות ההפצה. הסרט הופץ על ידי "האחים וורנר" ו"ניו ליין סינמה" (שתיהן חברות בנות של תאגיד "וורנר מדיה").
"הגרדום" יצא ביום שישי, 10 ביולי 2015, ל-2,700 בתי קולנוע ברחבי ארצות הברית. ביום שלישי, 30 ביוני, עוד לפני צאת הסרט לקהל הרחב, ערכה ראשת העיר פרזנו, אשלי סוורינג'ן, אירוע שטיח אדום שבמסגרתו הכריזה סוורינג'ן על "יום הגרדום" בפרזנו. כמחווה לעיר הולדתו שבה מתרחשת העלילה, כריס לופינג עמד על כך שהצגת בכורה תתקיים בביאטריס, וב-24 ביולי 2015 התקיים בעיר אירוע שטיח אדום בהשתתפות אנשי ההפקה, השחקנים ובני משפחת לופינג.
"הגרדום" הופץ מסחרית שבועות ספורים אחרי שברשתות החברתיות פשטה במפתיע תופעת האינטרנט "אתגר צ'ארלי צ'ארלי" שבו בני נוער שיחקו בדף נייר ושני עפרונות כדי לזמן רוח רפאים בשם "צ'ארלי". מפיצי הסרט "רכבו על הגל" ופרסמו טיזר שבו גיבורי הסרט משחקים באתגר. בעקבות זאת נפוצו השערות ש"אתגר צ'ארלי צ'ארלי" הומצא כתעלול שיווקי שנועד לקדם את מכירת הסרט. אולם התברר שמקור האתגר היה בידיעה הומוריסטית שפרסמה תחנת טלוויזיה ברפובליקה הדומיניקנית והעלתה את הידיעה לחשבון הטוויטר שלה תחת ההאשטאג CharlieCharlieChallenge# שצויץ יותר מ-1.6 מיליון פעמים. מפיצי הסרט רק ניצלו את תפוצת המשחק, אך כלל לא יזמו את האתגר.
ב-13 באוקטובר 2015, הופץ "הגרדום" לצפייה ביתית בפורמט Blu-ray ו-DVD, כאשר גרסה זו כללה גם את הסצנות שצולמו בתחילה בביאטריס, ולא נכללו בגרסה הקולנועית. לרגל ההפצה קיימו קלאף ולופינג אירוע "בית רדוף" בבניין אודיטוריום מוזיאון ההנצחה הצבאי בפרזנו, שם צולמו סצנות הבמה, האולם והמרתף. האירוע כלל סיורים ליליים בבניין, בדגש על המקומות בבניין שבו צולמו סצנות שונות, וכן אטרקציות אימה שונות.
הכנסות וביקורות
סך ההכנסות מהסרט בכל העולם עד 17 בספטמבר 2015 היה כ-43 מיליון דולר בקירוב, כאשר סוף שבוע הבכורה בבתי הקולנוע הכניס כמעט 10 מיליון דולר, ובכך דורג הסרט במקום החמישי בהכנסות באותו סוף שבוע.
במאגר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes קיבל "הגרדום" רק 14% של דעות חיוביות על בסיס 112 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 3.14 מתוך 10. סיכום הביקורות היה שעם עלילה מאולצת וחוסר סדר ויזואלי, הסרט שולח את הצופים בנפילה לתחתית החבית של אימת הפאונד פוטג'. באתר Metacritic הסרט קיבל ציון 30 מתוך 100 על בסיס 22 ביקורות שהוגדרו באופן כללי כשליליות. באתר הסקרים CinemaScore, קהל הצופים נתן לסרט דירוג C בסולם +A (הגבוה ביותר) עד F (הנמוך ביותר), דירוג שניתן לרוב הסרטים שנחשבים גרועים ביותר. ב-7 במרץ 2019, כמעט שלוש וחצי שנים אחרי צאת הסרט, דרג אתר חדשות הבידור Screen Rant את "הגרדום" במקום השלישי ברשימת עשרת סרטי פאונד פוטג' הטובים בכל הזמנים, אחרי "פחד, מצלמים" (במקור: REC) ולפני "הביקור".
עם צאת "הגרדום", דן הוגאן העריך באתר Den of Gick שהסרט ישבור קופות בהתאם למסורת של "בלאמהאוס", משום שרגעי ההפחדה אפקטיביים ומשובצים במקומות הנכונים, ויחסית לתקציב הדל מאוד, מיעוט השחקנים ואורכו, הסרט מבהיל כראוי. זאת, למרות שימוש יתר במצלמה רועדת, עלילה רזה ודיאלוגים סטנדרטיים למדי. הוגאן מציין לחיוב את השימוש בצללים, תאורה אחורית ואור אינפרא אדום, וכן את האיפור. אתר Found Footage Critic הסוקר ומנתח סרטי פאונד פוטג', העניק לסרט ציון 6.8 מתוך 10, וציין שהסרט מותאם לצופים בגיל בית הספר התיכון, עם סצנת סיום מאכזבת ומיותרת. לצד ביקורת על כשלים בפרטי מפתח בעלילה, האתר מחמיא לכמה הישגים בהיבטים של צילום, תאורה, משחק אמין ו"קפיצות בהלה" (Jump Scares) טובות. במיוחד, הקפדת המפיקים על שתי איכויות צילום שונות המדגישות את מרחק הזמן בין שנת 1993 ל-2013, וכן החידוש שבצילום סצנה בחושך מוחלט, דבר שתרם לממד האמינות. עוד לגבי סצנת הסיום, ברוס ד'מארה כתב ב"סטאר" הלונדוני ש"הגרדום" קורס תחת משקלו של סיום מטופש.
שבר דחיסה אוסטאופורוטי
שבר דחיסה אוסטאופורוטי הוא סוג של שבר דחיסה הנובע כתוצאה מדלדול עצם (אוסטאופורוזיס). שברים מסוג זה מלווים לרוב בכאב ובזמן החלמה ארוך במיוחד בעקבות מחלת דלדול העצם. השבר מאובחן על ידי צילום רנטגן רגיל של עמוד השדרה ומאופיין על ידי איבוד גובה של החוליה.
הגרדום (סרט)
הכנסות וביקורות
פיטר סובז'ינסקי כתב ש"הגרדום" הוא סרט אידיוטי על גבול הבלתי-נסבל לצפייה, ומהווה ערבוב מגוחך של "פעילות על טבעית" עם "Glee", תוך שימוש לא אפקטיבי בסגנון ה"פאונד פוטג'" השחוק לעייפה. סובז'ינסקי מצביע על כמה פערי מידע ושאלות שנותרות ללא מענה. בעיקר, איך ייתכן שלארבעה לא היה מושג על הקשר של אחד מהם לתאונה שבה נהרג צ'ארלי. הוא מציין עוד, שריבוי המסדרונות האינסופיים והחדרים הנסתרים, מקשה על ההבנה היכן נמצא כל אחד ברגע נתון. לצד זאת, סובז'ינסקי מעיר בחיוך שבכל בית ספר יש "דלת סתרים" שלא ננעלת, דבר שיגרום לצופים בגיל בית הספר להתפקע מצחוק. באופן דומה, סטיבן פרבר כתב ב"הוליווד ריפורטר" שבעלילה יש חורים שנותרים ללא הסבר. פרבר סבור שהסרט ימשוך את תשומת לבם של צופים צעירים לאור ריבוי הרגעים המפחידים, גם אם הסרט לא ראוי לפרס על מקוריות. הוא מציין שעבודתו האפקטיבית של טכנאי הקול ברנדון ג'ונס מפצה על המונוטוניות הוויזואלית, ומוסיף שאי אפשר לשפוט את כישרונם של השחקנים לאור הדמויות החד-ממדיות שהם מגלמים, וסביר שטראוויס ולופינג יוכלו לעשות עבודה טובה יותר בהינתן תקציב יותר גדול.
שבר דחיסה אוסטאופורוטי
סיבות להיווצרות השבר
שבר דחיסה אוסטאופורוטי יכול להיווצר כתוצאה מפעולה יום יומית כגון הרמת משא כבד והתכופפות קדימה או כתוצאה מטראומה בעמוד השדרה כגון נפילה או אפילו התיישבות חזקה מדי.
טיפול
קיימות היום שתי גישות לטיפול בשברי דחיסה, האחת כירורגית והשנייה לא כירורגית.
הגרדום (סרט)
הכנסות וביקורות
וינסטון קוק-וילסון הביע את דעתו שחלקו הראשון של הסרט מהווה הכנה מרושלת ולא מוצלחת לרעיון עלילתי קלוש, שבו הגילויים המפחידים כביכול (כגון: חילופי התפקידים בין צ'ארלי לאבא של ריס) יוצרים רק נפילת מתח ("אנטי קליימקס") ואנחת רווחה שמשהו קורה סוף-סוף. קוק-וילסון מוסיף שדמות התליין/צ'ארלי מספקת כמה רגעים מפחידים בלתי-נשכחים, וגם התפנית העלילתית לגבי דמותה של פפייפר כמעורבת במעשה כישוף, היא אפקטיבית. הוא מציין שהשחקן הראשי בסרט הוא בית הספר עצמו, הנחשף מהמרתף הטחוב עד הקורות הרעועות למעלה. בסופו של דבר, המבקר סבור שהסרט מיועד רק לחובבי אימה משועממים. בביקורת ב"ניו יורק פוסט", כתב לו לומניק שאפילו בסטנדרטים הצנועים ביותר של סרטי פאונד פוטג', הסוף מגוחך עד כדי שמיטת הלסת, ועדיף אם הסרט היה נשאר אבוד (כמשחק מילים על Found Footage – "צילומים שנמצאו"). מיק לסאל מה"סן פרנסיסקו כרוניקל" סבר ששני הרעיונות המרכזיים: התרחשות באתר יחיד וצילום במצלמת חובבים, טובים, אבל בשלב מסוים הם ממצים את עצמם והיה מקום, לדעת לסאל, להוציא את ההתרחשות אל מחוץ לבית הספר, באופן שיאפשר שינוי בטכניקת הצילום.
ב-1 בפברואר 2022 כלל מגזין הבידור BuzzFeed את הסרט ברשימת עשרת סרטי האימה הטובים ביותר לצפייה בערוץ HBO Max.
שבר דחיסה אוסטאופורוטי
הגישה הכירורגית
בגישה הכירורגית קיימים שני טיפולים הנקראים קיפופלסטיה ווורטברופלסטי. בטיפול זה מלט ביולוגי המתאים למילוי עצמות מוזרק ישירות לחוליה השבורה ובכך מחזק אותה. קיים מידע סותר בספרות לגבי היעילות של הפרוצדורה. ניתן לראות המחשה של התהליך כאן.
הגישה הלא כירורגית
שימוש בקלציטונין.
מניעה
מניעה של כלל השברים הנגרמים כתוצאה מדלדול עצם קשורה בשמירה על משק סידן תקין על ידי לקיחת תוספי סידן, עיסוק בפעילות ספורטיבית המפעילה עומס על העצמות (במתינות), הימנעות מעישון ושתיית אלכוהול ובמקרים בהם המחלה בשלבים מתקדמים גם לקיחת ביספוספונאטים.
מחקרים קליניים
קיום מתבצעים מגוון רב של מחקרים קליניים הנוגעים לדלדול עצם בכלל ובשברים הנגרמים לדלדול עצם בפרט, מצורפת רשימה חלקית של מחקרים המתבצעים כיום:
ארנסט, נסיך הוהנברג
ארנסט אלפונס פרנץ איגנאץ יוזף מריה אנטון, נסיך הוהנברג (27 במאי 1904 - 5 במרץ 1954) היה בנם של פרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה וסופיה, דוכסית הוהנברג, אשר רציחתם בסרייבו ב-1914 הובילה למלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה
הוריו צפו עבור ילדיהם חיים נורמליים ורגילים של אצולה כפרית. אחותו סופיה העידה מאוחר יותר שהם חינכו אותם לדעת שהם אינם מיוחדים. הם השקיעו בהם זמן רב, ופרנץ פרדיננד שמח במיוחד על כך שבניו יוכלו בעתיד להינשא מאהבה בלבד, ולא נישואים פוליטיים לבן אצולה. ב-28 ביוני 1914 נרצחו הוריו ביריות בידי קבוצת לאומנים בוסנים וסרבים, רצח אשר הוביל למלחמת העולם הראשונה. אחד הרוצחים, נדלקו צ'ברינוביץ', שלח מכלאו מכתב אל הילדים ובו ביקש את סליחתם על שגזל מהם את הוריהם. אחיו של ארנסט, הדוכס מקסימיליאן כתב מכתב תשובה בו הודיע לצ'ברינוביץ' שהוא סולח לו. אחותו סופיה חתמה על המכתב, אולם ארנסט סירב לחתום עליו.
ארנסט ואחיו עברו לידי ידיד של הוריהם, ולאחר מכן לידי סבתם החורגת הארכידוכסית מריה תרזה. שר הטקס הקיסרי הנסיך ממונטנובו, אשר היה אויב מושבע של פרנץ פרדיננד וסופיה, דאג גם להשפלתם של שלושת היתומים שלהם. הוא דאג שייאסר עליהם להשתתף בלוויה, ואף ניסה ללא הצלחה לאלץ אותם לשלם את העלות שלה מכספי הירושה שלהם. בעקבות סיום מלחמת העולם הראשונה ב-1918, ביטול המונרכיה ופירוק האימפריה האוסטרו-הנגרית, הוחרמו מרבית נכסיהם בידי ממשלת צ'כוסלובקיה, והם עברו לגור בטירת ארססטן בדרום אוסטריה. הוא היה פעיל בתנועה מלוכנית, ועמד בקשר הדוק עם אוטו, נסיך הכתר של אוסטריה. כמו כן הוא היה חבר במיליציית היימווהר ("משמר הבית").
בעקבות מעצרו של צעיר יהודי בשם לבנשוס שזרק לבנה על חלון ראווה של מטה נאצי בווינה, והחשש שיוטל עליו עונש חמור, הגיע ארנסט לווינה וזרק לבנה על אותו חלון ראווה. לאחר שנעצר אמר: "אתם אומרים לתלות את לבנשום על שניפץ את חלון הראווה עתה תתלו גם את הנסיך פון־הוהנברג".
הוא ואחיו מקסימיליאן, התנגדו לאנשלוס. ב-14 במרץ 1938 נשלחו יחד למחנה הריכוז דכאו. הם הועסקו בעבודות משפילות שנועדו לשבור את רוחם, אולם נשאו אותם באורך רוח ובעליזות, והיו ביחסים חבריים עם מרבית האסירים. אשתו של מקסימיליאן נפגשה עם הרמן גרינג, והצליחה לפעול לשחרורו לאחר חצי שנה. ארנסט לעומת זאת הועבר למחנה אחר ושוחרר רק ב-1943. עם זאת, 20,000 דונם מנכסי בית הוהנברג הופקעו בידי הנאצים. לאחר מלחמת העולם השנייה הצליחו האחים לפעול להחזרת חלק מהנכסים. ארנסט נפטר ב-5 במרץ 1954 בגיל 49, כתוצאה מהשפעות מאחרות של ההתעללות שעבר בידי הנאצים.
משפחתו
ב-25 במאי 1936 נישא ארנסט בווינה למריה תרזה ווד (1910-1985) אשר ילדה לו שני בנים:
ברונקה קליבנסקי
ברונקה קליבנסקי (Bronka Winicka - Klibanski; 24 בפברואר 1923, גרודנו שבפולין – 23 בפברואר 2011, ישראל) פעלה כקשרית בגטו ביאליסטוק, ולאחר מכן המשיכה בתפקיד זה עבור הפרטיזנים, עבדה ב"יד ושם" ותיעדה מסמכים.
קורות חיים
ברונקה נולדה בשנת 1923 בגרודנו שבפולין להורים לייב ובתיה (אשר בניגוד לבתם לא שרדו). היא למדה בבית הספר "תרבות" בגרודנו, הועברה לשני גטאות בהם שהתה עד שהצטרפה לתנועת הנוער "דרור" שבביאליסטוק. באותה התקופה עמד בראש התנועה מרדכי טננבוים. הוא הגיע לגטו בו התגוררה ברונקה במטרה לגייס חברים נוספים לתנועת "דרור", שהייתה במחתרת היהודית והתנגדה לגרמנים. הוא ביקש מברונקה לאסוף את חבריה, וסיפר להם אודות מעשיהם של הגרמנים כנגד היהודים בוילנה. כמו כן הפציר בהם שלא להאמין לגרמנים אשר כביכול שולחים את תושבי הגטו לעבודה (הרי שהם נשלחו למוות), והוסיף שעליהם להתנגד לגרמנים בכל דרך אפשרית.
בתחילה, התקשתה ברונקה לקבל את דבריו של טננבוים היות שלא היו ברשותם כלי נשק אך הרצון שלה להתנגד לגרמנים אפשר לה להילחם נגדם גם מבלי שיהיה לה נשק חם (להתחבא, לא להאמין לגרמנים, אלימות פיזית וכו'). ברונקה הייתה מסורה לתנועה והעמידה אותה בראש סדר העדיפויות שלה, תמיד פעלה לטובת התנועה וצרכיה גם אם הדבר בא על חשבון טובתה האישית.
לאחר ששתי הקשריות הקודמות בתנועה נספו, מינה טננבוים את ברונקה לקשרית, וזאת הודות למראה הגוי שהיה לה. ב-22 בדצמבר 1942 היא קיבלה תעודת זהות בדויה וניתן לה השם "ידוויגה שקיבל". היא עברה להתגורר בחלק הארי של העיר ביאליסטוק שם עבדה כעוזרת בית בדירה שבה התגוררו גרמנים. בתפקיד זה היא שימשה כמקשרת בין מחתרת הגטו למחתרת הפולנית בעיר, היא הבריחה נשק, ידיעות, תעודות, מזון ותרופות בין גטאות ורשה, ביאליסטוק וגרודנו. לאחר אחת האקציות המשמעותיות בגטו ביאליסטוק, בראשית 1943, עסקה ברונקה בעיקר בקניית נשק ובהברחתו. ברונקה שמרה על קשר עם טננבוים באמצעות מכתבים ששלחו אחד לשני. במכתבים דנו בענייני העבודה אך בשלב מסוים ההתכתבות התפתחה לשיח אישי בין השניים והיא נמשכה עד המרד בגטו ביאליסטוק באוגוסט 1943. כל חברי המחתרת שלחמו בגטו כחלק מהמרד נהרגו, בעוד שברונקה נשארה בחיים, זאת מאחר שנשארה מחוץ לגטו, ולא לחמה עם חבריה.
בזכות המראה הארי והתעודות המזויפות הצליחה לשרוד לאחר המרד בגטו וחיסולו, והמשיכה להילחם כפרטיזנית כפי שביקש מרדכי בישיבה שכינס טרם פרוץ המרד. באוגוסט 1943, לאחר מרד הגטו, עשתה ברונקה רבות להצלתם של היהודים שנשארו בחיים, ודאגה למצוא להם מקומות מסתור ואמצעי קיום. היא תקשרה ונתנה סיוע ליחידה הפרטיזנית היהודית "פאראויס" שפעלה באזור ביאליסטוק והעבירה להם מידע חיוני. ברונקה הייתה גם חברה הוועד היהודי האנטי-פשיסטי בעיר ביאליסטוק והשתתפה בפעולות חבלה נגד הגרמנים.
לאחר מלחמת העולם השנייה
לאחר המלחמה היא התחתנה עם מיכאל מישה קליבנסקי, צנחן ופרטיזן ששירת כקצין בצבא הפולני. הייתה מנהלת המשרד לתרבות ואמנות בביאליסטוק. לאחר מכן עברה לוורשה (Warszawa) לפעילות בתנועת "דרור", הייתה מדריכה בקיבוצי "דרור" בוורשה וגדנסק (Gdansk). בשנת 1946 עזבה את פולין ונהייתה מדריכה בקיבוץ "דרור" של צעירים יוצאי צפון אפריקה בצרפת. למדה ספרות, אמנות ותיאטרון באוניברסיטת ז'נבה (Geneve) בשווייץ.
פעילותה בארץ
בשנת 1949 עלתה ברונקה לישראל, למדה ארכיונאות ופילוסופיה באוניברסיטה העברית, וב-1954 החלה לעבוד ולהתנדב ב"יד ושם". כחלק מעבודתה בארכיון היא פרסמה כתבה וערכה ספרים ומאמרים רבים בנושא השואה, בהם נכללים אוספי תעודות, מונוגרפיות וזכרונות אישיים.
בראיון שנערך עמה היא מספרת: "הייתה לי זיקה עמוקה לנושא ורציתי לחקור ולהיות שותפה בכל, וכאן ניתנה לי ההזדמנות." היא מוסיפה ואומרת, "עבדתי במחקר, בפרסום מאמרים, ברישום חומר ארכיוני בכל השפות האירופיות, בקטלוג ובסיוע לחוקרים. לאט-לאט הגיעו אלינו מסמכים ארכיוניים, תמונות ומיקרופילמים משארית הפליטה, מוועדות היסטוריות (בזכות קשריו של מנהל הארכיון, ד"ר יוסף קרמיש) ומגטו טרזיינשטט, וכל החומר עבר תחת ידיי. העבודה ב"יד ושם" אינה עבודה רגילה. בשבילי זו הייתה גם הגשמת הרצון לשמר, לאפשר לדורות הבאים ללמוד לקח ולא להפסיק ולשאול איך ייתכן שזה קרה". "אני מרגישה מזוהה מאוד עם המוזיאון, ואחרי כל כך הרבה שנים שם, אני יודעת שכך רואים זאת גם אנשים מחוצה לו. קיבלתי פעם מכתב בזו הלשון: 'גברת "יד ושם" הנכבדה', כאילו שמי הוא שם נרדף ל"יד ושם". במשך שנות עבודתי הכרתי היטב את המקום – מהעבודה בארכיון, מהעבודה במעבדה לשימור שייסדתי עם קטה וינר. בעיניי "יד ושם" הוא גם מפעל החיים שלי... בכל השנים זכרתי כל שם ושם של ניצולים אשר הגיעו למסור את עדותם, עד כדי כך שכאשר הגיעה אישה אחת, אני זוסמן, למסור את עדותה, שאלתי אותה אם היא לא מסרה לי כבר עדות פעם. האישה המופתעת סיפרה שהפעם היחידה שהיא מסרה עדות הייתה ב־1943 עוד בשווייץ, והתברר שזכרתי אותה משום שכבר קראתי את עדותה ב"יד ושם". "המסר שלי הוא להיות אנושיים, לחוש חמלה ואהבה לכל אדם ולמגר את הגזענות באשר היא. אינני יכולה לומר שיש נחמה בכך שאני עובדת כל חיי למען הפצת הידע על השואה משום שדבר אינו יכול לנחם על האבדן, אך "יד ושם" חרת על דגלו את ההנצחה ואת הזיכרון, ואני גאה להיות חלק מזה. היום כשאני יודעת איזה שם עולמי יש ל"יד ושם", אני גאה במיוחד בהישגיו". בין המאמרים שכתבה: פרסמה מחקר מקיף על ארכיון גטו ביאליסטוק. מפרסומיה: - מאמרים ב"ידיעות יד ושם" - מאמרים ב"ידיעות בית לוחמי הגטאות" - מאמרים בחוברות "ילקוט מורשת".
יחסה של ברונקה עם מרדכי טננבוים
מרדכי טננבוים היה המפקד של תנועת "דרור" שהתנגדה לגרמנים. מרדכי הגיע לגטו בו שהתה ברונקה כדי לגייס מתנגדים נוספים לתנועה (ברונקה הייתה אחת המגויסות). לאחר מותן של שתיים מהקשריות מהתנועה, מינה טננבוים את ברונקה לקשרית. כחלק מהמינוי הוצאה ברונקה מהגטו אל חלק הארי של ביאליסטוק וקיבלה זהות מזויפת. הדבר מנע משליחתה להשמדה יחד עם הוריה.
טננבוים עורר השראה בברונקה, ובראיון שנערך עמה, סיפרה שהוא נתן לה אומץ להמשיך בלחימה, ולנקוט בצעדים משמעותיים.
מרדכי קבע כי דרך התקשורת ביניהם תהיה באמצעות מכתבים.
הם תיקשרו אחד עם השני על בסיס יומיומי, ההתכתבות נועדה לענייני עבודה ולאחר מכן התפתחה לשיח אישי. לאור השיחות האישיות החלה ברונקה לפתח רגשות כלפי טננבוים וניתן לראות זאת גם באופן שכתבה לו: "'בוא יקירי שלי! אני כל כך מחכה. בוא! עד עתה אני היא שביקרתי אצלך - עכשיו אין זה אפשרי - אז עליך לבוא אליי. הלוא הבטחת פעם - אתה תקיים את הבטחתך... ואתה תבוא, ואלחץ את ידך, אבכה מצידך - אתבונן בך. אנשק את מצחך הבהיר, נקונן ביחד על הרי האפר. נחפש יחד נקמה. ... ולא רק אני מחכה לך - כולם - החיים מחכים לך - קוראים הדורות הבאים, כדי לשיר שיר הלל לדורות של אתמול - כולם מחכים לך ... בוא מרדכי! שפתיי כה צמאות לנשיקה.'"עם זאת, מרדכי לא חש כמוה, זאת מאחר שהיה עדיין קשור לטמה שהייתה אחת משתי הקשריות שנספו לפני מינויה של ברונקה לקשרית. הם המשיכו בהתכתבות עד למרד בגטו ביאליסטוק, שבו נפל טננבוים. ברונקה המשיכה לשלוח לו מכתבים והחלה להבין שלא תשמע ממנו יותר.
כמו כן, החלה להמעיט בשליחת המכתבים אחרי שהכירה את מישה. לברונקה ובעלה מישה נולד בן בשם אלי.
מלחמות סודיות
מלחמות סודיות (באנגלית: Secret Wars) הוא השם הכולל לאירועי קרוסאובר ביקום מארוול, שפורסמו על ידי חברת מארוול קומיקס. הסיפור המקורי פורסם במאי 1984 ונמשך עד אפריל 1985 בכתיבתו של העורך הראשי ג'ים שוטר ובאיורם של מייקל זק ובוב לייטון. עלילת הסיפור מביאה את התערבותה של ישות קוסמית בשם הביונדר בנעשה ביקום מארוול, והעברתם של גיבורי-על ונבלי-על לכוכב לכת מרוחק שנקרא "עולם מלחמה". מיני-סדרה עוקבת יצאה בין יולי 1985 ועד מרץ 1986, ונמשכה כתשע חוברות.
מפברואר 2004 ועד דצמבר 2005 פורסם סיפור תחת השם "מלחמה סודית" ובכתיבתו של בריאן מייקל בנדיס. סיפור זה אינו קשור לשני הסיפורים הקודמים אלא לאירועי "פלישה סודית", בהם גזע הסקרול משני הצורה פלשו לכדור הארץ והחליפו זהויות של רבים מגיבורי העל. סופה של קשת עלילתית זו להסתיים בסיפור "אוונג'רס נגד אקס-מן" משנת 2012.
מלחמות סודיות (1984–1985)
ישות קוסמית בשם הביונדר משגיחה על יקום מארוול ומסתקרנת מקיומם של גיבורי-על בכדור הארץ ומהפוטנציאל הרב שגלום בהם. הביונדר בוחר מספר גיבורי-על ונבלי-על ומשגר אותם ללא רצונם לתוך "עולם המלחמה", כוכב לכת שנוצר על ידו בגלקסיה מרוחקת והוא מלא בטכנולוגיה וכלי נשק חייזרים. הוא מצהיר על גדולתו בפניהם ואומר להם שיעניק להם את כל אשר חפצה בו נפשם אם ינצחו בקרבות עד מוות נגד אויביהם.
בין הגיבורים הנכללים בקבוצה נמצאים האוונג'רס (קפטן אמריקה, קפטן מארוול השנייה, הוקאיי, איירון מן השני, הענקית הירוקה, תור והצרעה), ארבעת המופלאים ללא האישה הבלתי-נראית, גיבורי-על עצמאיים כספיידרמן, ספיידרוומן והענק הירוק, וכן קבוצת המוטאנטים אקס-מן (סייקלופס, פרופסור אקס, סטורם, רוג, קולוסוס, וולברין ונייטקרולר). מגנטו מופיע בתחילה כגיבור, אך הוא בוחר שלא להשתייך לאף קבוצה מאחר שהאוונג'רס מפקפקים בנוכחותו.
בין הנבלים נכללים האיש הסופג, דוקטור דום, דוקטור אוקטופוס, מכשפת, קאנג הכובש, קלו, הלטאה, אולטרון, טיטניה, איש המולקולות, וולקנה וצוות ההריסה. גלקטוס גם הוא מופיע בתחילה כנבל, אך כמעט מיידית אינו משייך את עצמו לאף קבוצה.
שני הצדדים מנהלים מספר קרבות ביניהם, כאשר לאורכה של הסדרה מתרחשות מספר התפתחויות כמו יצירתן של וולקנה וטיטניה; הצגתה לראשונה של ספיידרוומן השנייה, ג'וליה קרפנטר; ספיידרמן מוצא ולובש את החליפה השחורה בפעם הראשונה, כשהוא אינו מודע שמדובר בסימביוט חייזרי - סימביוט שיתאחד בסופו של דבר עם העיתונאי אדי ברוק ויהפוך לונום; דוקטור דום גונב את כוחותיו של הביונדר באופן זמני; המוטאנט קולוסוס מסיים את מערכת היחסים שלו עם קיטי פרייד, וזאת לאחר שהתאהב במרפאה חייזרית שמקריבה את חייה כדי להציל את הגיבורים; והדבר מחליט להישאר מאחור ולחקור את הגלקסיה, בעוד הענקית הירוקה מחליפה אותו בקבוצת ארבעת המופלאים.
שנים רבות לאחר מכן התברר שחברתו של הדבר, אלישיה מסטרס, הוחלפה בידי מתחזה מגזע הסקרול בשם לייג'ה. כשארבעת המופלאים חזרו לכדור הארץ ללא הדבר, היא החלה במערכת יחסים עם הלפיד האנושי. השניים נישאו בסופו של דבר וחיו חיי נישואים מאושרים עד שהדבר חשף את זהותה האמיתית יחד עם אדון הבובות.
מלחמות סודיות 2 (1985–1986)
הישות אשר יזמה את המלחמות הסודיות ואשר נודעה בשם הביונדר מבקרת בכדור הארץ בחיפוש אחר הארה רוחנית תחת זהות סודית אותה הרכיבה מהגיבורים והנבלים בהם נתקלה ב"עולם המלחמה". ביקור זה מביא לעימות בינה לבין גיבורי הארץ והישויות הקוסמיות השונות ביקום מארוול.
בתחילה, הביונדר מנסה להבין את משמעותן של מטלות היומיום שאותן עושים בני האדם בכל יום ויומו כמו אכילה, שינה וכיוצא בזה. בהמשך, הוא מועסק על ידי גנגסטר ונעשה רב-עוצמה ואובססיבי לגאדג'טים. גיבורי הארץ חושדים בו ומאלצים אותו לסגת לחופיו של אי שומם.
השד מפיסטו מגייס צבא של נבלי-על שכוחותיהם שודרגו, אך הדבר הודף את התקדמותם עד אשר הוא מקבל גם לעצמו כוח רב כמוהם. הביונדר מתאהב בדאזלר ומנסה לפתח מערכת יחסים עם בום-בום, אך שתיהן מסרבות לחיזוריו. כמו כן, מוסבר כיצד דוקטור דום הופיע במלחות הסודיות הקודמות, לאחר שהוא נהרג בקו הזמן הרגיל - הביונדר יוצר מחדש את גופו של דום בעזרת חלקיקים מגופתו ושולח אותו חזרה בזמן לתחילת המלחמות הסודיות, מה שגורם לדום לחיות אותן בסדר הפוך.
בסופו של דבר, גיבורי הארץ מטפלים באיומו של הביונדר ומונעים את השמדת העולם כתוצאה מהשלכות מעשיו. הוא, מצידו, מנסה להפוך לבן אנוש ולשמור על כוחותיו תוך כדי. מפיסטו מנסה להשמידו בצורתו האנושית מאחר שהוא "רק בן תמותה".
מלחמה סודית (2004–2005)
בשנת 2003, מנהל סוכנות הביון הבינלאומית S.H.I.E.L.D ניק פיורי חושף מזימה סודית של ראש ממשלת לטבריה, לוצ'יה פון בארדאס, לממן קבוצה של נבלי-על שוליים ולספק להם טכנולוגיה מתקדמת להשלטת טרור על אדמת אמריקה. אותה טכנולוגיה שייכת ככל הנראה לדיקטטור הלטברי הקודם דוקטור דום, שהיה כלוא בממד הגיהנום באותה עת. פיורי לוקח את ממצאיו לנשיא ארצות הברית, אך נשללת ממנו הסמכות להפיל את הממשל הלטברי משום שממשלת ארצות הברית לקחה עליו חסות. פיורי זועם על אותה שאננות ביטחונית שאפיינה את אירועי 11 בספטמבר ואשר מזמינה אסון.
פיורי מגייס את קפטן אמריקה, ספיידרמן, דרדוויל, האלמנה השחורה, לוק קייג', וולברין ואת סוכנת S.H.I.E.L.D דייזי ג'ונסון בניסיון עצמאי להפיל את השלטון הלטברי.
כשנה לאחר מכן, תגובת תגמול הרסנית על העיר ניו יורק מותירה את קייג' בתרדמת. פיורי וגיבורי הארץ נאלצים להתמודד עם פון בארדס הקיבורגית ועם צבאה המתקדם-טכנולוגית. אותה תגובת תגמול מתבררת כמלכודת עבור גיבורי הארץ כשפון בארדאס מחמשת פצצה טכנולוגית המקושרת לטכנולוגיה אותה נושא צבא נבלי-העל שלה.
פון בארדאס הקיבורגית מושמדת בידי דייזי ג'ונסון, הפצצה מנוטרלת וצבא נבלי-העל מובס ונאסר. קפטן אמריקה דורש מניק פיורי תשובות לגבי מה שאירע. מצטרפים אל השניים קבוצת האקס-מן ווולברין, שמתקיף את פיורי עד אשר ג'ונסון מודיעה לו שהאדם שניצב מולו הוא מודל חיקוי אנושי, וכי פיורי האמיתי כבר עזב. באמצעות מודל החיקוי האנושי, פיורי מגלה אודות פלישת לטבריה ושגיבורי הארץ פרט לאלמנה השחורה ולדייזי ג'ונסון עברו שטיפת מוח. הוא מבהיר לגיבורי הארץ שזוהי הפעם האחרונה שהם יראו אותו, ושזוהי תקוותו שאלה שהיו מעורבים במזימתו יבינו שמה שהוא עשה היה נחוץ.
בסיפור המסגרת, מחליפתו של פיורי בסוכנות S.H.I.E.L.D, מריה היל, מגלה את פרטי הפרטים של הסיפור דרך חקירתה של הסוכנת דייזי ג'ונסון.
מלחמות סודיות (2015)
בשנים האחרונות, קבוצת אילומינטי חקרה תקריות אשר התרחשו במספר יקומים מקבילים. אין הדבר ידוע מה הגורם לכך, אך אין זה מן הנמנע שהתנגשות בין היקומים והשמדתם אכן תתרחש ואין אפשרות לעצור אותה. הקבוצה מבינה שגם יקום מארוול המרכזי יסבול מאותו גורל, והיא מנסה לגרום לאותם אירועים ביקומים אחרים כדי להרוויח מספיק זמן ולעצור את מה שמגיע. אולם למרות הכל, הזמן הולך ואוזל.
בעקבות אותן תקריות ברחבי המולטי-יקום, שרידי המציאויות השונות התאחדו לכדי "עולם מלחמה" חדש. כל אותן מציאויות ידועות כמתחמים ויש באפשרותן לתקשר אחת עם השנייה, למעט שלוש מהן שנושאות בחובן סכנות שמאיימות על שלומן של שאר המציאויות. בין המתחמים נכללים בין היתר גרינלנד (כוכב הענק הירוק), דיסטופיה (הענק הירוק: עתיד לא מושלם), המתחם של אפוקליפס (אקס-מן: עידן אפוקליפס), טכנופוליס (איירון מן: מלחמות השריון), אי העכביש (אי העכביש), אראכניה (ספיידרמן: יקום העכביש), מארוויל (אוונג'רס נגד אקס-מן), אנגליה של ג'יימס הראשון (מארוול 1602, "אנג'לה ציידת המכשפות"), העין של אגאמוטו (דוקטור סטריינג'), אזור המלחמה (מלחמת אזרחים), שדה האלה (קפטן מארוול, "קפטן מארוול וחיל קרול"), מונרכיית אם (בית אם), טריטוריות הזקיפים (אקס-מן: ימי עבר עתידי), ווסטצ'סטר (אקס-מן: סדרת האנימציה, "אקס-מן 92"), פרפקשן (עידן אולטרון) וזאנדאר החדשה (כפפת האינסוף).
סדרה ראשית
בקצה השני של המולטי-יקום, דוקטור דום/ראבום אלאל, איש המולקולות ודוקטור סטריינג' מתעמתים עם הביונדרים. בהתנגשות היקומים בין ארץ-616 לארץ-1610, ניק פיורי מארץ-1610 תכנן את מערך ההתקפה נגד ארץ-616, ושלח את כל כוחות S.H.I.E.L.D לקרב. גיבורים רבים מארץ-616 החלו לנסות להדוף את המתקפה, ובבניין בקסטר, מיסטר פנטסטיק מארץ-616 סיים לתכנן "ספינת הצלה" שמטרתה להציל כמה שיותר בני-אדם. איירון מן מארץ-1610 שלח לקרב את נשק איירון מן-6, אך הקרב הלך לטובת ארץ-616 כאשר שומרי הגלקסיה וזקיפי הסנטינל של סייקלופס הגיעו. בעוד דוק גרין, הענקית הירוקה וקולוסוס מארץ-616 מוטטו את הטריסקליון של ארץ-1610, מיסטר פנטסטיק/הבורא מארץ-1610 תוקף יחד עם "ילדי המחר". במקום אחר, הקינגפין מכנס כמה וכמה נבלי-על לקראת הסוף, כשלפתע המעניש מופיע בכוונה להורגם. לאחר שצוות-העזר של ארץ-616 הושמד בידי ילדי המחר, מיסטר פנטסטיק מארץ-616 נאלץ להפעיל את ספינת-ההצלה, ומניפולד שיגר לתוכה כמה וכמה גיבורים - בין היתר סטאר לורד, ספיידרמן, תור החדשה, קפטן מארוול וסייקלופס, שזכה לכוחותיו של כוח הפניקס. הספינה שוגרה, אם כי תקלה גרמה למותם של בני משפחת ריצ'רדס ושאר ארבעת המופלאים מארץ-616, פרט למיסטר פנטסטיק. לאחר ששני היקומים מתנגשים וכל הגיבורים והנבלים נהרגים כתוצאה מכך, הספינה מתרסקת בכוכב-לכת סלעי.