cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ז'ורז' שסטלן
הערכה
הויזינחה מתאר את שסטלן כבעל תפיסה שמרנית ביותר. הוא מביע ללא ביקורת את הדעה הרווחת בימי הביניים לפיה החברה מחולקת חלוקה, שמקורה אלוהי, לשלוש שדרות: הכמורה, האצולה ו"השדרה השלישית" המורכבת ללא הבחנה ממי שאינם אצילים, מהאיכרים הצמיתים ועד הבורגנים העשירים. עמדה זו, טוען הויזינחה, גרמה לשסטלן להיות עיוור לכוחות הכלכליים והיצירתיים האדירים שפיתח מעמד זה באותה עת. הוא מכנה אפילו את אזרחי העיר העשירים בשם "צמיתים"
שער למדע
שער למדע היא אנציקלופדיה לבני הנעורים שיצאה בשנת 1974 בישראל בהוצאת מסדה.
הוצאת קבנדיש היא הוצאה בריטית המתמחה בהוצאת ספרי מדע לבני הנעורים.
האנציקלופדיה כללה עשרה כרכים, שבכל אחד מהם כ-150 עמודים. כל כרך כלל אסופת מאמרים בנושאים שונים, הערוכים ברצף המשכי, ומלווים באיורים, מפות, צילומים ודיאגרמות, שהיו לרוב צבעוניים. בסוף הכרך העשירי ניתן אינדקס לכל עשרת הכרכים, שכלל כמה מאות נושאים שנסקרו בכרכי האנציקלופדיה עצמם.
האנציקלופדיה התמקדה במספר נושאים - פיזיקה, ביולוגיה, גאוגרפיה ורפואה, ובתחילת כל כרך ניתן תוכן עניינים שחילק את המאמרים המופיעים בכרך לפי נושאים אלו.
העורך העברי הראשי של האנציקלופדיה היה האנתרופולוג מרדכי וורמברנד, ועמו צוות של מתרגמים ועורכים ובהם שמות כיורם קירש שנודע לאחר מכן כאחד ממקימי האוניברסיטה הפתוחה, או פרופסור צבי וולברג.
מבחינת רמת הכתיבה ועומק העיון בנושאים התאימה האנציקלופדיה לתלמידי בית הספר התיכון או חטיבת הביניים, אם כי כותביה ייעדו אותה אף "להורים ומורים". המאמרים היו מעודכנים לתקופתם, וכללו נושאים חדישים לתקופתם כגון "קרני לייזר" או "הרפואה בחלל".
המערכת הלימבית
המערכת הלימבית (limbus בלטינית: קצה) היא חלק ממערכת העצבים, הכולל מבנים במוח האנושי המעורבים ברגשות, מוטיבציה, זיכרון, למידה, הרחה והקשרים ביניהם. החלקים העיקריים של המערכת הלימבית הם קליפת המוח הלימבית, האמיגדלה וההיפוקמפוס.
המערכת הלימבית אחראית על הישרדות. זהו חלק קדום שנשאר בתהליך האבולוציה אצל כל המינים מאז התפתחות הזוחלים, משום שאותם הדברים הנחוצים לחיה כדי לשרוד, נשארו זהים: הגנה, אוכל ומין.
תפקוד
המערכת הלימבית מבצעת פעולות אחזקה שונות ומווסתת את חום הגוף, לחץ הדם ורמות הסוכר בדם.
בנוסף, המערכת הלימבית היא המקור לרגש, לזיכרון וללמידה. המערכת הלימבית משפיעה על היווצרות זיכרון על ידי שילוב של מצבים רגשיים עם זיכרונות מאוחסנים של תחושה פיזית. המערכת הלימבית קשורה ליכולת הוויסות הרגשית-חברתית. כמערכת עתיקה, המערכת הלימבית היא מערכת שפועלת בצורה לא מודעת, רגשית ולא שכלית, ייצרית ואימפולסיבית. בהתאם לכך היא מגיעה להחלטה בתוך שניות.
התפתחות
המערכת הלימבית מתפתחת לאורך חייו של האדם. בגילאי הינקות, המערכת הלימבית מתחילה להבין קשרי סיבתיות בין גירוי לתוצאה. בשלב זה הפעוט מסוגל לצפות קבלה או אובדן של חיזוק על פי רמזים מהסביבה.
אנטומיה
המערכת הלימבית כוללת מספר אזורים של קליפת המוח הלימבית ומבנים נוספים הנמצאים סביב הליבה של המוח הקדמי forebrain.
אופן הפעולה
המערכת הלימבית פועלת בעזרת השפעה על המערכת האנדוקרינית ומערכת העצבים האוטונומית. המערכת הלימבית קשורה הדדית היטב למבנה הידוע כגרעין האקומבנס, הנקרא לעיתים מרכז העונג במוח. לגרעין תפקיד בעוררות מינית ובהשפעה המענגת של סמים פסיכואקטיביים מסוימים. תגובות אלה מווסתות על ידי הפרשות דופמינרגיות מהמערכת הלימבית.
המערכת הלימבית קשורה היטב גם לקליפת המוח הקדם-מצחית. מדענים מסוימים טוענים שקשר זה קשור לעונג המושג בפתרון בעיות. בעבר, כדי לפתור הפרעות רגשיות חמורות, היו קוטעים קשר זה בהליך ניתוחי שנקרא לובוטומיה. מטופלים שעברו הליך זה לעיתים קרובות נהיו פאסיביים ואיבדו כל מוטיבציה.
היסטוריה ומחקר
הרופא הצרפתי פול ברוקה קרא לראשונה לחלק הזה של המוח "le grand lobe limbique" ב-1878, אך ההבנה על תפקידו ברגש לא התפתחה עד 1937, כשהרופא האמריקאי ג'יימס פפז תיאר לראשונה את המודל האנטומי שלו לרגש, הנקרא עדיין מעגל פפז. רעיונותיו של פפז הורחבו לאחר מכן על ידי פול ד. מקלין שכלל מבנים נוספים ב'מערכת לימבית' מורחבת יותר. הקונספט של מערכת לימבית הורחב מאז ופותח על ידי אחרים.
ניסוי שנערך ב-1939 חיזק את הסברה שהמערכת הלימבית היא האזור המוחי שקשור לרגשות. שני חוקרים מאוניברסיטת שיקגו, קלובר וביוסי, בדקו ומצאו שקופה שאיבדה את האמיגדלה באחד מצדי מוחה הפכה לבעלת מזג נוח, אפשר היה לדקור אותה, לצבוט אותה ולהציק לה, התגרויות שאמורות היו לגרור אחריהן תגובות אלימות. כמו כן התנהגותה הייתה מוזרה: נראה כי היא אינה מזהה את קערת המזון שלה, לעיתים קרובות תנגוס החיה בחפצים בלתי אכילים ולעיתים אף תבלע אותם, היא נוגעת בכל חפץ שהיא רואה, ועסוקה ללא הרף בפעילות מינית. ניסוי שנערך ב-1954 הראה שחולדות עם אלקטרודות מתכתיות שהושתלו לגרעין האקומבנס שלהן לחצו שוב ושוב על ידית המפעילה את האזור, והעדיפו פעילות זו על אכילה ושתייה, עד שלבסוף מתו מתשישות.
עם זאת, ישנם חוקרים, ובהם ג'וזף לדו, הכופרים לחלוטין בקיומה של המערכת הלימבית, והצורך בה לשם הסבר תהליכי הפקת חוויות רגשיות במוח. לדו מדגיש את פעולתם של גורמים מסוימים בלבד במערכת, כגון חשיבותה ומיידיותה של פעולת האמיגדלה.
יש עדות נסיבתית לכך שהמערכת הלימבית מספקת גם תחזוקה של מצב הכרתי נורמלי ובריא.
קישורים חיצוניים
האלימות בהיבט אינטגראטיבי
יחיאל סופר
שירותו הצבאי
סופר למד בפנימייה הצבאית לפיקוד שליד הגימנסיה העברית הרצליה בתל אביב. עם גיוסו לצה"ל בשנת 1984 החל קורס טיס, נשר. בהמשך שרותו הצבאי עבר הכשרה כלוחם בגולני, קורס מ"כים חי"ר ויצא לקורס קציני חי"ר. בתום הקורס שב לחטיבה כמפקד מחלקה ובהמשך שימש כמפקד פלוגה בחטיבה, והוביל אותה בלחימה בדרום לבנון. לאחר מכן עבר קורס השלמת הקצונה בכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית – הכומתות הירוקות. לאחר סיום הקורס שימש כסגן מפקד חטיבת עציון וכראש ענף נשק מסייע בחטיבת ביסלמ"ח. בהמשך שימש כמפקד גדוד 450 (האריה המעופף). בהמשך שימש כסגן מפקד חטיבה מרחבית.
בתפקידו הבא פיקד על חטיבת הבקעה. סופר פיקד על החטיבה במבצע חומת מגן, והוביל אותה בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה. בשנת 2002 החליט להתפטר מתפקידו. לאחר התפטרותו עבר סופר בשנת 2003 לפיקוד העורף ושימש כמפקד מחוז דן עד שנת 2006. לאחר מכן שימש כרמ"ח התגוננות אוכלוסייה בפיקוד. הוא סיים את שירותו בשנת 2011.
קישורים חיצוניים
מכתביו:
השבחה באמצעות מוטציות
השבחה באמצעות מוטציות היא השבחה (יצירת זני צמחים חדשים) באמצעות יצירת מוטציות מכוונות בפרטים קיימים.
תהליך ההשבחה מתחיל ביצירת מוטציות. לרוב משתמשים בהקרנה של זרעים או רקמות אחרות בקרינת גמא, אך לעיתים גם בקרני רנטגן או חשיפה לכימיכלים שונים כגון אתיל מתאנסולפונאט (, 1-ניטרוזו-1-מתילאוראה ו־1-ניטרוזו-1-אתילאוראה.
גילי מסמי
גילי (גלעד) מסמי (נולד ב-17 בפברואר 1983) הוא מלחין, משורר, זמר ואמרגן ישראלי, חבר לשעבר בצמד "הישראלים".
כותב ומלחין
גילי מסמי פרץ לתודעה ב-2003, כאשר כתב והלחין את השיר "בלבלי אותו", שביצע קובי פרץ ושהיה גם שמו של האלבום השישי של הזמר. השיר הפך ללהיט ופתח דרך חדשה בפני פרץ שהתמקד עד אז במוזיקה טורקית ודיכאונית. גם לאלבומו השביעי של פרץ שיצא ב-2004, כתב והלחין מסמי את שיר הנושא "משוגע עליך". עוד באותה השנה, יצא לאור השיר "תיזהר ממנה" שכתב מסמי ללחן יווני וביצע ליאור פרחי, ושארבע שנים מאוחר יותר זכה לחידוש בשיתוף של פרחי עם סאבלימינל בעקבות ההצלחה המחודשת שנבעה מתוכנית המציאות "האח הגדול".
הישראלים
בתחילת 2004, בגיל 21, פתח מסמי בקריירת שירה במסגרת הצמד "הישראלים" ותחת הכינוי "ביגי". חברו לצמד היה אמיתי "שורטי" צברי (בן ה-33 דאז), ושיר הפריצה שלהם היה "תזיזי ת'ישבן", אשר מאוחר יותר הכריזו כי השקיעו את כל הונם בו. השיר, ששילב את ז'אנרי ההיפ הופ והפופ, הפך ללהיט גדול, ואף גרר שיר תגובה מאת הזמרת רוני דואני בשם "תזיז את הישבן", אשר מחה על היחס המזלזל של השיר (והקליפ שליווה אותו) לנשים. האלבום של "הישראלים" שנשא את שם השיר יצא בחודש יוני של אותה השנה, תחת הלייבל "בן צור הפקות". להרכב היו עוד מספר מצומצם של שירים מצליחים - במידה פחותה משמעותית - דוגמת "ריקוד השורטי ביגי" ו"המורה", עד שלבסוף הוא גווע עד לפירוד בין השניים. מסמי עבר לחו"ל והתגורר בניו יורק כשנתיים. עם שובו, חתם עם חברת התקליטים הד ארצי להקמתו מחדש של ההרכב, ובשנת 2008 החליף את צברי בטל "שורט" שרון (שהיה בן גילו), וניסה להשיק מחדש את "הישראלים", אך ללא הצלחה: הצמד המחודש הוציא רק סינגל אחד בשם "עד אור הבוקר" והאלבום עצמו מעולם לא יצא.
אמרגנות ויזמות
לאחר הניסיונות להשיב לחיים את "הישראלים", החליט מסמי לעבור לניהול ויצוג אמנים. הוא פגש במועדון את הזמרת ג'ולייטה, שבגיל 17 פרצה עם הלהיט "הבחורים הכי טובים", אך לא הצליחה מאז לשחזר את ההצלחה. מסמי שכנע אותה לשוב לשיר, הפעם תחת יצוגו. הוא כתב עבורה את מרבית השירים החדשים שביצעה ושחררה לרדיו בין השנים 2006 ועד 2008 (ביניהם "כבר לא ילדה" ו-"No No No"), עד שלבסוף ב-2009 יצא האלבום שאסף את כולם, אך זה לא נחל הצלחה משמעותית. במהלך אותה השנה, הופיע מסמי בסרטו של דני ענבר אודות המוזיקה המזרחית "ככה ניצחנו", ובו התרעם בפומבי בפני שדרן הרדיו אליקו על ההתעלמות לה זוכה ג'ולייטה מצד תחנת הרדיו "רדיו לב המדינה 91fm" בה הוא משדר. השניים הסתכסכו, וישבו את הסכסוך ביניהם רק ב-2011, כאשר הצטלמה הזמרת לסדרת המציאות "חי בלה לה לנד". כמו כן, מסמי היה שותף במסעדת "על המנגל" שפעלה בפתח תקווה, אך זו נקלעה לקשיים כלכליים, והחליפה בעלים ושם לקראת סוף השנה. בשנת 2012 השתתף מסמי בסדרת הדוקו-ריאליטי "הסוכנים", בערוץ הוט בידור ישראלי. בין לבין פתח מועדון לילה בשם ה״הביגיס״ שנחל הצלחה לתקופה קצרה עד לחזרתו בתשובה בשנת 2016 והתקרבות לחסידי ברסלב, בשיר היפ-הופ יהודי שהוציא.
רכבת המטען התת-קרקעית בשיקגו
הרקע להקמת שירות רכבת המטען התת-קרקעית
בשנת 1899 קיבלה חברת הטלפון של אילינוי היתר לחפור רשת של מנהרות תחת רחובות העיר שיקגו, וזאת על מנת להניח בהן את כבלי הטלפון. התוכנית המקורית הייתה לקדוח מאות פירים ברחובות העיר, אשר בהם ירדו הפועלים אל עומק האדמה ודרכם יפנו את העפר שייחפר, אולם עיריית שיקגו לא אישרה זאת. בלית ברירה נאלצה חברת הטלפון לשנות את תוכניותיה, ולחפור את רשת המנהרות מתוך מרתף של אחד המבנים הגדולים בעיר. בתוך המנהרות הונחה מסילת ברזל צרה ברוחב של 61 ס"מ. באמצעות קרונות רכבת השירות הובילו את הפועלים, חומרי הבנייה וגלילי הכבלים אל תוך המנהרות, ופינו את כמויות העפר העצומות שנחפרו מאדמת שיקגו.
בשנת 1900, כשהחלה העבודה, נועדה הרכבת לשרת אך ורק את תהליך החפירה של המנהרות ופעולות התחזוקה של כבלי הטלפון, אולם בשנת 1903, לאחר שנחפרו מנהרות באורך של כ-26 קילומטרים מתחת לרחובות שיקגו, השתנו הדברים. חברת הטלפון פנתה אל עיריית שיקגו וקיבלה זיכיון להפעיל באמצעות הרכבת התת-קרקעית גם שירות של הובלת מטענים ודואר מתחת לפני הקרקע.
בשנת 1905, בעקבות קשיים כספיים אליהם נקלעה חברת הטלפון של אילינוי, נרכש חלק גדול ממניותיה על ידי חברת המנהרות של אילינוי אשר קיבלה את הבעלות על רשת המנהרות התת-קרקעית. באותה עת הסתיימו חפירתם ובנייתם של כ-42 ק"מ של מנהרות ומסילות ברזל, והתשתית הזו אפשרה לחברה לממש את הזיכיון להובלת מטען ברכבת התת-קרקעית.
בניית מנהרות הרכבת התת-קרקעית
הקרקע עליה בנויה העיר שיקגו מורכבת מאדמת חרסית רכה שהקלה מאוד את פעולת החפירה, אולם יצרה סכנה של קריסת קירות המנהרה. החופרים יצרו חתך אליפטי שגובהו שני מטרים ו-29 ס"מ, ורוחבו מטר אחד ו-83 סנטימטרים. קירות המנהרה צופו בשכבת בטון שעובייה 25 ס"מ בקירות ו-36 ס"מ ברצפת המנהרה. בקטעים מסוימים הוגדלה המנהרה על מנת לאפשר תמרון של הרכבת, והיא נחפרה בגובה של 4.27 מטרים וברוחב של 3.89 מטרים. הקירות צופו בחומרי איטום על מנת למנוע מרטיבות לחדור אל תוך המנהרה.
הובלת מטען ברכבת התת-קרקעית
ביום 7 ביולי 1905 הופעלה הרכבת התת-קרקעית עם הורדת קרונות המטען הראשונים לעומק המנהרות, והמטען הראשון של פחם הועבר באמצעות הרכבת ביום 13 באוקטובר 1905. באופן רשמי נחתם החוזה הראשון להובלת מטען כשנה לאחר מכן, ביום 15 באוגוסט 1906. באותה עת נסללו כ-72 ק"מ של מסילת ברזל בתוך המנהרות התת-קרקעיות, ועליהן נסעו 67 קטרים ו-400 קרונות מטען מסוגים שונים.
התוכנית העסקית שגיבשה חברת המנהרות של אילינוי התבססה בעיקר על הובלת דברי דואר, פחם, ופינוי אפר הפחם לאחר שרפתו. אובדן החוזה להובלת דואר בשנת 1908 (ראה בהמשך) חייבה את החברה להרחיב את מגוון המטענים ולהוביל סחורות מסוגים שונים אל בתי הכל-בו הגדולים שברחבי שיקגו.
הובלת דואר ברכבת התת-קרקעית
במהלך תכנון רכבת המטען התת-קרקעית בשיקגו הקפידו היזמים לקשר את תוואי המסילה אל בתי הדואר הגדולים ברחבי העיר, וזאת מתוך כוונה לאפשר את שינוע דברי הדואר בין מרכזי המיון.
בחודש ספטמבר 1906 נחתם חוזה בין שירות הדואר של ארצות הברית ובין חברת הרכבת התת-קרקעית בשיקגו ולפיו יועברו דברי הדואר בין בתי המיון באמצעות קרונות הדואר של הרכבת התת-קרקעית. החוזה נחתם לשנתיים במחיר של 172,600 דולר לשנה.
חברת הרכבות התקשתה מאוד לעמוד בלוחות הזמנים שנקבעו בתנאי החוזה, וכעבור כשישה חודשים החלה הנהלת הדואר לאיים בביטול החוזה. הדואר אמנם לא מימש את האיום, והמשיך להוביל את דברי הדואר באמצעות הרכבת התת-קרקעית, אולם בסוף שנת 1908, עם תום התקופה לה התחייבו, סירבו נציגי הדואר לחדש את החוזה עם נציגי הרכבת ובחרו להוביל את המכתבים בין בתי המיון באמצעים אחרים.
אחריתה של הרכבת התת-קרקעית
בשנת 1956 הכריזה חברת המנהרות על פשיטת רגל. כשלוש שנים לאחר מכן, בחודש אוקטובר 1959, לאחר ניסיונות כושלים להציל את החברה, נמכרו כל נכסיה במכירה פומבית תמורת 64,000 דולרים.
במהלך עבודות בנייה שנערכו בשנת 1992 באחד המרתפים בעיר התגלה בתוך המנהרות הנטושות קטר מספר 508, אחד מן הקטרים שנרכשו בשנת 1906 ושימשו את רכבת הדואר התת-קרקעית. הוא חולץ מן המנהרה, שופץ, והועבר לתצוגה ב.
לילי טומלין
מרי ג'יין "לילי" טומלין (באנגלית: Mary Jean "Lily" Tomlin; נולדה ב-1 בספטמבר 1939) היא שחקנית, קומיקאית, תסריטאית ומפיקה אמריקאית זוכת שישה פרסי אמי, פרס טוני ופרס גראמי. הייתה מועמדת לחמישה פרסי גלובוס הזהב ולפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעת הבכורה שלה כשחקנית קולנוע בסרט "נאשוויל".
ביוגרפיה
טומלין נולדה בדטרויט שבארצות הברית למשפחה נוצרית-בפטיסטית. הוריה הם לילי מיי (לבית פורד) וגאי טומלין. למדה תיאטרון באוניברסיטת וויין סטייט, ולאחר מכן עשתה מופעי סטנד-אפ במועדונים בדטרויט ובניו יורק.
קולנוע
בשנת 1975 עשתה טומלין הסבה מוצלחת מתוכניות טלוויזיה לקולנוע בסרטו של רוברט אלטמן "נאשוויל". הייתה מועמדת על הופעת הבכורה שלה כזמרת הגוספל לנאה ריס לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולשני פרסי גלובוס הזהב. ב-1977 זכתה טומלין בפרס השחקנית הטובה ביותר של פסטיבל ברלין ובמועמדויות לפרס גלובוס הזהב ובאפט"א על הופעתה בקומדיה של רוברט בנטון "המופע האחרון".
טומלין הייתה מועמדת בפעם הרביעית לפרס גלובוס הזהב על הופעתה הקומית בסרט "אני את ואני" בתור המיליונרית האובדנית אדווינה קאטווטר. התפרסמה בנוסף בקומדיה " 9 עד 5" בתפקיד האלמנה העצבנית ויולט ניוסטד. ב-1991 שיחקה בדרמה העצמאית "החיפוש אחר סימנים של חיים איטיליגנטיים בעולם". טומלין שזכתה בפרס הטוני על אותו התפקיד בגרסת התיאטרון גילמה מספר דמויות, זכתה בפרס הקומדיה האמריקאית והייתה מועמדת לשני פרסי אמי. ב-1992 זכתה טומלין בפרס קריסטל למצוינות נשים בקולנוע, וב-2003 בפרס לוסי למצוינות נשים בטלוויזיה.
טומלין זכתה בפרס השחקנית הקומית בפעם השנייה על תפקידה בסרטו של רוברט אלטמן "תמונות קצרות" בתור המלצרית דורין פיגוט. שיחקה בסרטיו של דייוויד או. ראסל "אני, אשתי ואמי החורגת" בתפקיד מרי שליצ'טינג אמו הביולוגית של מל קופלין (בן סטילר) ו"אני אוהב האקביז" לצידו של דאסטין הופמן בתור הבלשית ויויאן ג'פה. הופיעה לצידה של שר בקומדיה "תה עם מוסוליני" בתור הארכאולוגית הלסבית ג'ורג'י רוקוול. התפרסמה בקומדיות "הילד" בתור ג'נט המזכירה של יועץ התדמית ראס דוריץ (ברוס ויליס), "מחוז אורנג'" בתור יועצת בית ספרו של שון ברומדר וסרטה השלשי עבור רוברט אלטמן "המדריך לחיים בכפר" בתור רונדה ג'ונסון ששרה לצידה של אחותה יולנדה (מריל סטריפ). ב-2009 השתתפה בסרט "הפנתר הוורוד 2" בתפקיד הסוכנת המיוחדת ייבט ברנג'ר.
בשנת 2015 גילמה את אלה, משוררת לסבית בדרמה הקומית "סבתא" של פול וייץ. על תפקיד זה הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי לשנת 2016.
הריב המתוקשר עם דייוויד או. ראסל
בשנת 2004 השתתפה טומלין בסרטו של דייוויד או. ראסל "אני אוהב האקביז", במהלך הצילומים התפתח בין השניים ריב מילולי על עשיית הסרט שכמעט התפתח לפיזי, כאשר טומלין ביקרה את עבודתו של ראסל. הריב בין השניים צולם והועלה לאתר יוטיוב.
טלוויזיה
התחילה את דרכה כשחקנית ב"מופע גארי מור" והתפרסמה לראשונה בסדרה הקומית "Rowan & Martin's Laugh-In", על הופעתה בארבע עונות התוכנית הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב ולפרס אמי. טומלין זכתה בארבעה פרסי אמי על הופעותייה בספיישלים הקומיים "לילי" ו"Lily: Sold Out" שנקראו על שמה ו"הספיישל של פול סיימון".
ב-1993 הופיעה בסרט הטלוויזיה "והתזמורת ממשיכה לנגן" הייתה מועמדת לפרס אמי על תפקידה בתור הפיזיקאית סלמה דריץ. טומלין דיבבה במשך שלוש שנים בסדרת האנימציה "אוטובוס הקסמים" את גברת פריזל וזכתה בפרס אמי היומי. בשנת 1996 הצטרפה אל שתי העונות האחרונות של הסדרה הקומית "מרפי בראון" בתפקיד המפיקה קיי קרטר שפליי.
הייתה מועמדת לפרס אמי שמיני על תפקיד האורח שעשתה עבור סדרת הדרמה "רצח מאדום לשחור". משנת 2002 הופיעה בתפקיד דברה פידרר העוזרת האישית של נשיא ארצות הברית ג'וזיה אדוארד "ג'ד" ברטלט (מרטין שין) בסדרת הדרמה "הבית הלבן".
בשנת 2008 הופיעה בשישה פרקים של הסדרה "עקרות בית נואשות" בתור רוברטה סימונס אחותה של קארן מקלאסקי. בשנת 2010 לוהקה טומלין לעונה השלישית של סדרת הדרמה "Damages" לתפקיד מרלין, אם משפחת טובין. בשנים 2011–2015 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרה הקומית "טיפול אונליין" ברשת שואוטיים בכיכובה של ליסה קודרו. החל מ-2015 היא משחקת בסדרה גרייס ופרנקי, שם היא מגלמת את דמותה של פרנקי בעוד שג'יין פונדה מגלמת את דמותה של גרייס.
בשנת 2018 השתתפה בסרט הדוקומנטרי של נטפליקס "פמיניסטיות: מה הן חשבו?".
חיים אישיים
טומלין היא לסבית מוצהרת משנת 2001, והיא מנהלת יחסים בני כ-40 שנה עם התסריטאית ג'יין וגנר. השתיים נישאו ב-2013. יחד איתה זכתה טומלין בפרס אמי על עבודתן, "לילי".
עליך ועליי
עליך ועליי הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית שרית חדד. השיר יצא לאור בפברואר 2007, כסינגל הראשון מתוך אלבומה ה-15 זה ששומר עליי, על ידי חברת התקליטים אבי גואטה הפקות בע"מ.
השיר הגיע למקום השני במצעד של רשת ג', השני במצעד של רדיו לב המדינה והשישי במצעד של גלגלצ.
רקע וכתיבה
השיר נכתב הולחן והופק על ידי טל שגב ויעקב למאי. השיר הצליח להיכנס אל מצעד סוף השנה של רשת ג', שם התברג במקום ה-21, כשמתחתיו נמצא השיר "זה ששומר עליי".
בנוסף לכך, נכלל השיר באלבום האוסף ה-4 של חדד, המיטב, שיצא בשנת 2012.
וידאו קליפ
הוידאו קליפ המלא שצולם עבור השיר, פורסם לראשונה ב-2 במאי 2007, והופץ ביוטיוב שלוש שנים לאחר מכן. בקליפ ניתן לראות את מיכל אנסקי ואת בן זוגה (זהר ליבה), כשהיא עוזבת את ביתם המשותף בעקבות ריב.
יהודה בוארון
יהודה בוארון (נולד ב-11 בספטמבר 1965) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת השוער.
קריירה
בתחילת הקריירה שיחק בוארון כשוער במספר קבוצות, ביניהן מכבי נתניה ומכבי הרצליה. ב-1998 עבר לשחק במכבי חיפה כשוער משנה, והחליף את השוער ניר דוידוביץ' מספר פעמים בשער במשחקי הקבוצה.
בינואר 1999 נפצע בוארון בתאונת דרכים קשה בעת חציית כביש החוף. הוא היה שקוע בתרדמת מספר חודשים, ואחר כך החל תהליך שיקום ארוך, אך לא חזר עוד למשחק פעיל. בשנת 2000 הוקרן סרט תיעודי על פציעתו והשתקמותו, בבימויו של דני מנקין, במסגרת תוכנית הטלוויזיה "עובדה". בוארון פעיל בהסברה על בטיחות בדרכים, באמצעות הרצאות ומפגשים עם תלמידים במוסדות חינוך, ובתשדירי פרסום שונים.
חג האוטיסטים הבין-לאומי
חג האוטיסטים הבין-לאומי הוא חג אשר מוקדש לאנשים על הספקטרום האוטיסטי שצוין לראשונה בשנת 2005 ומצוין מאז, בכל שנה, ב-18 ביוני. החג מכיר בגאווה אוטיסטית, ומכיר בחשיבותם של האוטיסטים בחברה.
החג נוסד בידי אספים לחופש, קבוצת אוטיסטים שמטרתה ללמד את הציבור הרחב אודות הקהילה האוטיסטית.
החג זכה לתשומת לב ציבורית, שכן הוא מהווה חידוש לאנשים רבים, שהתייחסו בעבר לאוטיזם כאל מצב הגורם סבל וחוסר אונים. העובדה שלאוטיזם יש גם צדדים חיוביים שראוי לחגוג אותם התקבלה בקרב הקהילה המדעית, במיוחד בקרב חוקרים כפרופסור סיימון ברון-כהן. כתב העת ניו סיינטיסט דן בכך במאמר שפורסם בחג האוטיסטים הבינלאומי הראשון ושכותרתו הייתה "גאים להיות אוטיסטים".
האמונות של תומכי חג האוטיסטים
יוזמי חג האוטיסטים הבינלאומי מאמינים שאין מבנה מח מסוים שהוא אידיאלי, ולכן עדיף על פני מבני מח אחרים. הרעיון שיש מבנה מוח אידיאלי גורם להרבה פסיכיאטרים להניח שכל חריגה ממנו דורשת "מרפא" על מנת להתאים אותו למבנה המוח הניורוטיפיקלי. חלק מתומכי החג מאמינים שמחפשי המרפא לאוטיזם מבצעים סוג של טיהור אתני. כל התומכים מאמינים שהמינימום הנדרש הוא התחשבות גדולה יותר בחברי הקהילה האוטיסטית כבאינדיבידואלים ייחודיים.
אנשי תנועת הזכויות האוטיסטית מציינים שגם ההומוסקסואליות סווגה בעבר כמחלת נפש ונהגו לטפל בה באמצעות טיפול הורמונלי להפחתת היצר. סיווג זה הופסק רק בעקבות מחאות פוליטיות מצד הארגונים ההומוסקסואליים.
אחת מצורות הבטוי המסורתיות של התנועה ההומוסקסואלית היא מצעד הגאווה. חג האוטיסטים הבינלאומי מקווה ליצור תהליך חינוך דומה, שמטרתו היא קידום זכויות האדם של האוטיסטים ומציאת מקום מתאים בחברה המודרנית עבור קולותיהם וכישוריהם הייחודיים.
נחל שונם
נַחַל שׁוּנֵם הוא נחל אכזב בגליל התחתון, שראשיתו בשיפוליה הדרומיים של גבעת המורה, ברום של כ-400 מטרים מעל פני הים, וסופו בחיבור לנחל חרוד שבעמק יזרעאל.
שמו של הנחל נגזר משמה של העיר המקראית והתלמודית שׁוּנֵם, המזוהה עם התל הצמוד לכפר הסמוך ממערב סולם.
אפיקו של הנחל הוא בכיוון דרום, ולפני חיבורו לנחל חרוד הוא חוצה תחת גשר את שרידיה של מסילת רכבת העמק העותמאנית.
קאמי דמולן
במהלך אירועי המהפכה הצרפתית פעל דמולן בשיתוף פעולה הדוק עם ז'ורז' דנטון, עמו היה חבר במועדון הקורדליירים. ב-29 בדצמבר 1790 נשא את לוסיל.
איסכנדר מירזא
איסכנדר עלי מירזא (באורדו: اسکندر مرزا, בבנגלית: ইস্কান্দার মির্জা; 13 בנובמבר 1899 – 13 בנובמבר 1969) היה נשיא פקיסטן הראשון, שנבחר לתפקידו ב-1956 וכיהן עד 1958 עת הודח על ידי מפקד צבא פקיסטן, הגנרל איוב ח'אן, שמונה על ידו.
מירזא למד באוניברסיטת מומבאי ולאחר מכן קיבל הכשרה צבאית באקדמיה הצבאית המלכותית סנדהרסט שבבריטניה. לאחר שירות צבאי קצר בצבא הודו הבריטית הוא הצטרף למחלקה הפוליטית של ממשלת הודו (Indian Political Department) ובילה את רוב הקריירה שלו כסוכן פוליטי (Political Agent) באזור המערבי של הראג' הבריטי עד שקודם להיות מזכיר במשרד ההגנה ב-1946. לאחר שפקיסטן קיבלה את עצמאותה כתוצאה מחלוקת הודו, מונה מירזא לתפקיד שר ההגנה הראשון על ידי ראש ממשלת פקיסטן הראשון, ליקאת עלי ח'אן. בתקופת כהונתו בתפקיד זה התנהלה מלחמת הודו-פקיסטן הראשונה ב-1947, שבעקבותיה התחוללה ההתקוממות הכושלת בבלוצ'יסטן ב-1948. ב-1954 מונה מירזא לתפקיד מושל מחוז הבית שלו, מזרח בנגל, על ידי ראש הממשלה, מוחמד עלי בוגרה, כדי לשמור על החוק והסדר בעקבות פעילותה של התנועה להכרה בלשון הבנגלית ב-1952, אך מאוחר יותר, ב-1955, הוא קודם לתפקיד שר הפנים בממשלתו של בוגרה.
מירזא לקח חלק מרכזי בהדחתו של המושל הכללי של פקיסטן, סר מאליק ע'ולאם מוחמד וב-1955 החליפו וכיהן בתפקיד עד לכינון החוקה של 1956, אז נבחר להיות נשיא פקיסטן הראשון. תקופת נשיאותו של מירזא עמדה בסימן של אי-יציבות שהתאפיינה במחלוקות חוקתיות במנהל האזרחי שהובילו לפיטוריהם של ארבעה ראשי ממשלה בתוך פחות משנתיים. תוך שהוא מתמודד עם אתגרים של הכרה בסמכותו ובחירה מחדש, השעה מירזא באופן מפתיע את החוקה כאשר הוא הכריז ב-8 באוקטובר 1958 על משטר צבאי כנגד הממשלה של מפלגתו שלו בראשותו של ראש הממשלה פירוז ח'אן נון, שאותו הוא כפה בעזרת מפקד הצבא, הגנרל איוב ח'אן, שהדיח את מירזא עצמו מתפקיד הנשיא כאשר היחסים הגרועים בין שניהם הגיעו להסלמה בהמשך אותה שנה. את שארית חייו בילה מירזא בבריטניה וב-1969 הוא נפטר ונקבר באיראן.
היחס למורשתו ולדמותו בעיני כמה מההיסטוריונים הפקיסטניים היא שלילית והם מאמינים שמירזא היה אחראי לחוסר היציבות הפוליטית בארצו.
רקע משפחתי
איסכנדר עלי מירזא נולד בעיר מורשידבאד (כיום במדינת מערב בנגל שבהודו) למשפחה עשירה מהאליטה האריסטוקרטית שתוארה היה "הנוואב של בנגל" (תואר שלטוני מקומי). הוא היה הילד הבכור של פתה עלי מירזא ושל אשתו הראשונה, דילשד בגום לבית טיבג'י. אבי המשפחה מצד אביו של מירזא היה מיר ג'פאר, שהיה הנוואב הראשון של בנגל במחצית השנייה של המאה ה-18.
שם המשפחה מירזא (מילולית: אדון) היה שם של כבוד שניתן לו כדי לייצג את שיוכו למלוכה הבנגלית. מוצא המשפחה היה ערבי. משפחת מירזא הייתה משפחה פאודלית עשירה בעלת השפעה בבנגל, עם קשרים הדוקים עם המלוכה הבריטית.
לימודים ושירות צבאי בהודו
מירזא גדל בבומביי והשלים שם את חוק לימודיו. הוא למד בקולג' אלפינסטון של אוניברסיטת בומביי, אך עזב את לימודיו כדי להתקבל לאקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט כאשר הוא נבחר על ידי מושל הודו להיות קצין. מירזא היה ההודי הראשון שסיים את ההכשרה בסנדהרסט וב-16 ביולי 1920 הוענקה לו דרגת לוטננט משנה בצבא הודו הבריטית. כפי שהיה מקובל אז לגבי קצינים חדשים בצבא הודו הבריטית, הוא סופח בשנה הראשונה לגדוד השני של רגימנט הרובאים הסקוטי. ב-16 ביולי 1921 הוא קודם לדרגת לוטננט והוצב לפקד על מחלקה ב-30 בדצמבר אותה שנה.
את הקריירה הצבאית שלו בילה מירזא במשטרה הצבאית, רוב הזמן באזור המערבי של הודו שהיה ידוע במעשי האלימות הקשים שהתחוללו בו והוא השתתף במערכה בוזיריסטן ב-1920. לאחר תום המערכה הוא הועבר לרגימנט הפרשים של פונה, אך פרש מהצבא כדי להצטרף באוגוסט 1926 למחלקה הפוליטית של ממשלת הודו (Indian Political Department). בתפקידו הראשון במחלקה הוא הוצב באליגר שבאוטר פרדש כעוזר מפקח ולאחר מכן כסוכן פוליטי בהזרה שבמחוז הגבול הצפון-מערבי (כיום בפקיסטן). ב-17 באוקטובר 1927 הוא קודם לדרגת קפטן.
בין השנים 1928 – 1932 שימש מירזא כסוכן פוליטי באזור הקשה של רצועת השבטים שבצפון-מערב הודו (כיום בפקיסטן) ושירת כקצין בדרגת מפקח משנה במחוזות שונים באזור. ב-1931 הוא מונה כקצין מחוז ומאוחר יותר הוצב במחוז הזרה במאי 1933, שם הוא שימש בתפקידו במשך שלוש שנים עד אשר באוקטובר 1936 הוא הוצב במרדאן. ב-16 ביולי 1938 הוא קודם לדרגת מייג'ור. באפריל 1938 הוא היה לסוכן הפוליטי של אזור רצועת השבטים והוצב בח'ייבר, שם הוא נשאר עד 1945.
בין השנים 1945 – 1946 שימש מירזא כסוכן פוליטי באודישה ובמחוז הגבול הצפון-מערבי. ב-16 ביולי 1946 הוא קודם לדרגת לוטננט קולונל. כישוריו בניהול יחידות מנהל קולוניאליות משכו את תשומת לבה של ממשלת הודו הבריטית ובאותה שנה הוא מונה כמזכיר ההגנה של הודו. בתפקידו זה הוא היה אחראי על חלוקתו של צבא הודו הבריטית לכוחות המזוינים של הודו והכוחות המזוינים של פקיסטן. באותה תקופה הוא נעשה מקורב לליאקת עלי ח'אן ויצר קשרים פוליטיים עם אנשי הליגה המוסלמית.
שר ההגנה
כשחלוקת הודו בוצעה על ידי בריטניה, לקח מירזא חלק חשוב בוועדה שהייתה אחראית על חלוקתם של הכוחות המזוינים של הודו הבריטית בין הודו לבין פקיסטן.
הוא מונה להיות שר ההגנה בממשלתו של ליאקת עלי ח'אן שהעדיף לנהל את הממשלה על בסיס הדגם הבריטי עם שיתוף פעולה הדוק בין הפקידות האזרחית, המשטרה והצבא. כשר ההגנה הוא כיהן בעת מלחמת הודו-פקיסטן הראשונה ב-1947 ובתקופת ההתקוממות הכושלת בבלוצ'יסטן.
ב-1950 קודם מירזא לדרגת בריגדיר בדרגת שני כוכבים ולדרגת מייג'ור גנרל בצבא פקיסטן על פי מינוי אישי של ראש הממשלה ליקאת עלי ח'אן. בעודו מכהן כשר ההגנה הוא מונה להיות הקולונל המפקד של המשטרה הצבאית. ב-1951 מינה אותו ראש הממשלה למנהל המחלקה לענייני קשמיר ואפגניסטן.
ב-1951 תמך מירזא בהחלטת הממשלה למנות קצינים פקיסטניים לראשי המטות של הצבא, הצי, חיל האוויר והנחתים ולהדיח את הקצינים שפיקדו על הזרועות הללו כחלק מהמשלחת הצבאית של בריטניה.
מושל מזרח בנגל ושר בממשלה
בשל חוסר יציבות פוליטי במזרח בנגל סיים מירזא את כהונתו כשר ההגנה ומונה לתפקיד המושל של מזרח בנגל, המינוי אושר על ידי המושל הכללי, סר מאליק גולם ב-29 במאי 1954. ב-1 ביוני באותה שנה החליף מירזא בתפקיד זה את צאודהרי חליקוזמן. מירזא הטיל משטר צבאי, נתן גיבוי לצבא פקיסטן המזרחית ופיזר את המועצה המחוקקת של מזרח בנגל.
ב-24 באוקטובר 1954 מונה מירזא לתפקיד שר הפנים בממשלתו של מוחמד עלי בוגרה. במהלך תקופה זו הוא שמר על קשרים פוליטיים הדוקים עם ארצות הברית. כשר הפנים הוא העניק תמיכה פוליטית חזקה לתוכנית הגאופוליטית השנויה במחלוקת "יחידה אחת" (One Unit) שעל פיה הפכו כל שטחי מערב פקיסטן (פקיסטן של היום) ליחידה מנהלית אחת וכל שטחי מזרח פקיסטן (בנגלדש של היום) ליחידה מנהלית שנייה, תוכנית שספגה ביקורת קשה הן מצד הפוליטיקאים במערב פקיסטן והן מהציבור הפקיסטני בכללותו.
המושל הכללי של פקיסטן
בממשלת בוגרה היה מירזא גם השר לענייני חבר העמים הבריטי וקשמיר, שכן הוא צבר כוח והשפעה פוליטיים בממשלה ב-1955. באותה תקופה, עבר המושל הכללי של פקיסטן סר מליק גולם התקף נוסף של שיתוק שבעקבותיו הוא לא היה מסוגל ללכת ולדבר והוא נסע לבריטניה לחודשיים לצורך קבלת טיפולים רפואיים.
מירזא מונה כממלא מקום המושל הכללי החל מה-7 באוגוסט 1955 וב-6 באוקטובר הוא הדיח את גולם ואילץ את ראש הממשלה בוגרה להתפטר ומינה אותו כשגריר פקיסטן בארצות הברית. ב-12 באוגוסט הוא הזמין את שר האוצר צאודהרי מוחמד עלי להרכיב ממשלה.
נשיא פקיסטן
עם כינון חוקת פקיסטן הראשונה ב-23 במרץ 1956, בחר הגוף הבוחר במירזא כנשיא פקיסטן הראשון. הבחירה אושרה על ידי הקואליציה של ליגת אוואמי, הליגה המוסלמית והמפלגה הרפובליקנית של פקיסטן. על פי חוקת פקיסטן מוגדרת שיטת הממשל כדמוקרטיה ייצוגית, כשהסמכויות הביצועיות מוקנות לראש הממשלה הנבחר בעוד שהנשיא משמש כראש המדינה הטקסי.
ב-12 בספטמבר 1956 ייסד מירזא את המפלגה הרפובליקנית והיה לסגן הנשיא שלה. המפלגה הייתה בעימות ישיר מול הליגה המוסלמית, בעיקר על רקע חוסר ההסכמה על רעיון הרפובליקניזם והשמרנות. בסופו של דבר, על רקע סכסוך זה התפטר ב-8 בספטמבר ראש הממשלה צאודהרי מוחמד עלי.
מירזא דרש את התפטרותו של סוהרוורדי ודחה את בקשתו לקבל את אמונה של האספה הלאומית. מתוך חשש שמירזא עצמו יגיש את התפטרותו, הגיש סוהרוורדי את התפטרותו בעצמו ב–17 באוקטובר 1957 והוחלף באיברהים איסמעיל צ'ונדריגר, שגם הוא אולץ להתפטר לאחר חודשיים.
בשל כל האירועים הללו חסרה פקיסטן את הרוח הפרלמנטרית ואת אמון האזרחים ונגרמה פגיעה בריבונות העם. מעורבותו של מירזא בסדרי הממשל פגעו ביכולתם של ראשי הממשלה לתפקד כראוי, שכן הוא פיטר ארבעה ראשי ממשלה בתוך שנתיים. המינוי האחרון לתפקיד זה של מירזא היה כאשר הוא מינה את ראש ממשלת פקיסטן השביעי, פירוז ח'אן נון, שקיבל את תמיכתן של ליגת אוואמי ושל הליגה המוסלמית.
ממשל צבאי
לאחר שנערכו הבחירות בשנת 1954 ניהלה ליגת אוואמי משא ומתן מוצלח עם הליגה המוסלמית על הקמת ממשלה לאומית כמשקל נגד למפלגה הרפובליקנית.
ב-1958 הבינו צ'ונדריגר ועבדול קיום ח'אן שהליגה המוסלמית שמה מכשול לבחירתו של מירזא לתקופת כהונה שנייה לנשיאות. יותר מכך, המפלגה הרפובליקנית, בראשותו של ראש הממשלה, פירוז ח'אן נון, הייתה נתונה ללחץ בנוגע לרפורמות אלקטורליות באספה הלאומית. בראותו את ההתפתחויות הללו, הורה הנשיא מירזא על גיוס כללי של הצבא ובחצות הלילה שבין ה-7 וה-8 באוקטובר 1958 הכריז על מצב חירום במדינה לאחר שהטיל משטר צבאי כנגד הממשלה של מפלגתו שלו בראשותו של פירוז ח'אן נון, ביטל את החוקה ופיזר את האספה הלאומית ואת האספות המחוזיות.
בבוקרו של ה-8 באוקטובר הכריז מירזא בשידור בתחנת הרדיו הלאומית שהוא יכונן חוקה חדשה, "שיותר מתאימה לרוח האומה הפקיסטנית", שכן הוא האמין שהדמוקרטיה אינה מתאימה לפקיסטן "עם שיעור האוריינות שלה שעמד על 15%". כשלושה שבועות לאחר מכן, ב-27 באוקטובר, התפטר מירזא מתפקידו כנשיא ואמר:
המשטר הצבאי שהוטל על ידי נשיא הראשון של פקיסטן ממוצא בנגלי היה הראשון שהוטל על פקיסטן והתמשך עד למלחמת העצמאות של בנגלדש ב-1971.
פיטוריו
אופי הממשל שהתפתח אז בפקיסטן תחת שלטונם של מירזא ושל איוב ח'אן, ראש מטה הכוחות המזוינים שמונה על ידו, היה מעין-דיארכי. עם זאת, לשני האישים היו נקודות מבט שונות בנוגע לניהול הממשלה במצב החדש, אף על פי שהם היו אחראים להיווצרותו.
הנשיא מירזא לא חולל שום שינוי בסמכויותיו שמלפני הטלת המשטר הצבאי. הוא שאף לשמור על יכולותיו לתמרן את הדברים על פי רצונו. עם זאת, אם לשפוט על פי המצב, מצב הדברים השתנה כאשר הזמן ומהלך העניינים דרשו פתרון מוחלט. גנרל איוב ח'אן הגיע להבנה שהכוח הפוליטי האמיתי מצוי בידי הצבא ותוך שבוע מיום הטלת המשטר הצבאי, התחרט הנשיא מירזא על החלטתו באומרו: "לא היה בכוונתי לעשות זאת" וניסה להשיג בטוחות שהמשטר הצבאי יחול למשך הזמן הקצר ביותר האפשרי.
בניסיון של הרגע האחרון להחזיק בידיו את השלטון, מינה מירזא שורה של פקידים לתפקידי שרי הממשלה ואת איוב ח'אן כראש הממשלה, אך זה האחרון לא היה שבע רצון משלטונו של מירזא ובחצות הלילה שבין ה-26 וה-27 באוקטובר 1958 הוא שיגר יחידה צבאית שנכנסה לארמון הנשיאות והובילה את מירזא למטוס שבו הוא יצא לגלות באנגליה.
החיים בגלות
את שנותיו האחרונות בילה מירזא בגלות בלונדון, שם הוא ניהל, בקשיים פיננסיים לא מעטים, מלון קטן שמטבחו הגיש מאכלים מהמטבח הפקיסטני. בעיתונות הפקיסטנית דווח שעל אף השתייכותו של מירזא למשפחת אצולה עשירה, הוא חי בעוני בלונדון ושהכנסתו התבססה על גמלה בסך 3,000 ליש"ט של קצין לשעבר ושל נשיא. ההקלה במצבו התאפשרה בזכות תמיכה מצדם של אישים כמו ארדשיר זהאדי (דיפלומט איראני שכיהן כשגריר ארצו בלונדון ובהמשך כשר החוץ של איראן), מוחמד רזא שאה פהלווי, השאה של איראן, הלורד אינצ'קייפ, הלורד יום ועשירים פקיסטניים מלונדון. כשמצבו הבריאותי התדרדר והוא אושפז בבית החולים שבו סיים את חייו הוא אמר לאשתו נהיד: "אנו לא יכולים להרשות לעצמנו את עלות הטיפול הרפואי, פשוט תני לי למות".
איסכנדר עלי מירזא מת מהתקף לב ב-13 בנובמבר 1969, יום הולדתו ה-70. נשיא פקיסטן באותה עת, יחיא ח'אן, סירב לאפשר את קבורתו בפקיסטן והשאה האיראני שיגר את מטוסו האישי ללונדון כדי להביא את גופתו של מירזא לטהראן, שם נערכה לו הלוויה ממלכתית. מאות איראנים, כולל ראש ממשלת איראן, עמיר עבאס הוביידה וגולים פקיסטניים באיראן, השתתפו בטקס ההלוויה. בלטו בהיעדרם בטקס ההלוויה קרובי משפחתו של מירזא שהתגוררו בפקיסטן. המשטר הצבאי אסר עליהם לעזוב את המדינה כדי לקחת חלק בטקס, על אף השתדלויותיו של שר החוץ של איראן, ארדשיר זהאדי ושל ידידיו של מירזא בפקיסטן ובאיראן. על פי שמועות בלתי מבוססות, לאחר המהפכה האיראנית ב-1979 חולל קברו של מירזא.
משפחתו
מירזא היה נשוי פעמיים: לראשונה הוא נשא לאישה ב-24 בנובמבר 1922 אישה איראנית בשם ריפאת בגום (1907 – 1967). לזוג נולדו שני בנים וארבע בנות.
הומיון מירזא הוא בנו היחיד של איסכנדר מירזא שחי כיום. הוא נולד והתחנך בהודו והמשיך את לימודיו בבריטניה. הוא עבר להתגורר בארצות הברית, שם הוא סיים לימודי תואר שני באוניברסיטת הרווארד. הוא נשא לאישה את בתו של הוראס הילדרת', שכיהן כשגריר ארצות הברית בפקיסטן וכמושל מיין. ב-1988 הוא פרש מעבודתו בבנק העולמי וכיום הוא חי בבת'סדה שבמרילנד. הוא הוציא ספר אודות תולדות משפחתו. אחיו הצעיר, אנבר, נהרג בתאונת מטוס ב-1953.
באוקטובר 1954, כשכיהן עוד כמושל מערב בנגל, נשא מירזא לאישה בת אצולה איראנית, נהיד אמירטימור, בתו של אמירטימור קייללי, שכיהן כשר בממשלת איראן בשנות החמישים. נהיד הייתה ידידה קרובה של בגום נוסראט איספהאני, רעייתו של זולפיקר עלי בהוטו, לימים גם הוא נשיא פקיסטן, ידידות שהובילה את בהוטו אל הזירה הפוליטית הפקיסטנית.
מורשתו
לעיתים נמתחת ביקורת על איסכנדר עלי מירזא על ידי ההיסטוריונים הפקיסטניים על כך שהטיל משטר צבאי. ההיסטוריונים ציינו שלדעתו של מירזא הפקיסטנים "חסרו את הרוח הפרלמנטרית ובשל חוסר המוכנות לדמוקרטיה ושיעור האוריינות הנמוך בקרב ההמונים, המוסדות הדמוקרטיים לא יכולים לשגשג בפקיסטן". הוא האמין שעל הרשות השופטת לקבל את אותן סמכויות שהיו לה בתקפות השלטון הבריטי.
משנתו הפוליטית של מירזא שיקפה את החילוניות ואת האינטרנציונליזם. הוא היה תומך נלהב בהפרדת הדת מהמדינה. הוא מעולם לא החזיק בדעה חיובית על פוליטיקאים והוא היה ידוע בשל דעתו שהפוליטיקאים מחריבים את המדינה. הוא חש שכדי לפעול לכינונה של דמוקרטיה אחראית, על המדינה למשול באמצעות מה שהוא כינה "דמוקרטיה נשלטת".
ההיסטוריונים גרסו גם שתפקידו של מירזא כראש המדינה הוביל אותו לקחת חלק פעיל בפוליטיקה והוא בנה לעצמו תדמית של "ממליך מלכים" בפקיסטן. מירזא ניצל היטב את חולשתם של הפוליטיקאים ושיסה אותם אלו באלו, ובראש ובראשונה הוא איזן את כוחה של הליגה המוסלמית באמצעות הקמתה של המפלגה הרפובליקנית.
במהלך התקופה הקצרה בת ארבע השנים בהם הוא כיהן כראש המדינה, התחלפו ארבעה ראשי ממשלה, שלושה מתוכם היו מינויים שלו, בעוד שהיחיד מתוכם שהיה ראש הממשלה הבנגלי שנישא על כפי הערצת הציבור, פוטר. לפיכך נתפש מירזא כאחראי על חוסר היציבות שהובילה את הכוחות המזוינים לקחת חלק פעיל בפוליטיקה הפקיסטנית.
ג'ין סימונס (שחקנית)
ג'ין סימונס (באנגלית: Jean Simmons; 31 בינואר 1929 - 22 בינואר 2010) הייתה שחקנית אנגלייה.
סימונס נישאה ב-1950 לשחקן סטיוארט גריינג'ר. ב-1960 התגרשה ממנו ונישאה לבמאי ריצ'רד ברוקס. הם התגרשו ב-1977.
ב-22 בינואר 2010 נפטרה סימונס בגיל 80, בשל מחלת הסרטן.
נציגויות דיפלומטיות של סאו טומה ופרינסיפה בעולם
סאו טומה ופרינסיפה היא מדינה קטנה המורכבת משני איים ושוכנת ממערב לאפריקה במפרץ גינאה. סאו טומה ופרינסיפה מחזיקה מספר קטן של נציגויות דיפלומטיות בעולם מתוכם 4 שגרירויות בלבד.
מזלגוני שואל שאלה
מזלגוני שואל שאלה (באנגלית: Forky Asks a Question) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית קומית בהנפשה ממוחשבת בזיכיון "צעצוע של סיפור", המתרחשת לאחר הסרט הרביעי בסדרה, "צעצוע של סיפור 4". הסדרה פותחה על ידי פיט דוקטר, כאשר היא נוצרה, נכתבה ובוימה על ידי בוב פטרסון והולחנה על ידי ג'ייק מונקו. חברת ההפקה של הסדרה היא Pixar Animation Studios, כאשר מארק נילסן הוא המפיק שלה ודוקטר וג'ים מוריס הם המפיקים בפועל שלה.
הסדרה עוקבת אחר מזלגוני (במקור נקרא "פורקי"), שמדובב במקור על ידי טוני הייל ובעברית על ידי דני לשמן, אשר בכל פרק שואל את חבריו הצעצועים שאלות שונות על החיים. הסדרה הופצה ברחבי העולם על ידי Disney Media Distribution באמצעות שירות הסטרימינג דיסני+, כאשר פרקה הראשון הופץ ב-12 בנובמבר 2019 ופרקה האחרון הופץ ב-10 בינואר 2020. בישראל הסדרה בדיבוב עברי הופצה במלואה בשירות עם הגעתו לארץ ב-16 ביוני 2022. לסדרה הופקו עשרה פרקים שאורכם 3–4 דקות.
בשנת 2020 הפרק "מהי אהבה?" זכה בפרס אמי לבידור בפריים טיים בקטגוריית סדרת הנפשה קצרה יוצאת מן הכלל בטקס פרס אמי לבידור בפריים טיים ה-72.
תקציר העלילה
הסדרה מתרחשת לאחר אירועי סרט הקולנוע "צעצוע של סיפור 4", הסרט הרביעי באורך מלא בזיכיון המדיה "צעצוע של סיפור", והיא עוקבת אחר מזלגוני (במקור נקרא "פורקי") שבכל פרק שואל את חבריו הצעצועים שאלות שונות על החיים.
מדבבים
הדיבוב העברי בוים על ידי תמי ברק, והופק על ידי עדי וולוצקי באולפני אלרום.
פיתוח
ביום המשקיעים של דיסני+ שהתרחש בשנת 2019, פיט דוקטר, המנהל הקריאייטיב הראשי של פיקסאר, הכריז על סדרה זו. בהכרזה נאמר שהסדרה תהיה מבוססת על מזלגוני מהסרט הרביעי באורך מלא בזיכיון המדיה "צעצוע של סיפור", "צעצוע של סיפור 4", כאשר היא תעסוק ב"שאלות האלה שאולי אנשים מתביישים לשאול, אבל הם באמת לא יודעים". הסדרה נוצרה, נכתבה ובוימה על ידי בוב פטרסון. חברת ההפקה של הסדרה היא Pixar Animation Studios, כאשר מארק נילסן הוא המפיק שלה ודוקטר וג'ים מוריס הם המפיקים בפועל שלה.
ליהוק
רוב המדבבים בשפת המקור חזרו לדבב את דמויותיהם בסדרה, לאחר שדיבבו אותם במדיות השונות של הזיכיון. ב-12 ביוני 2019, כשהסדרה הוכרזה, פורסם שטוני הייל יחזור לדבב את מזלגוני לאחר שדיבב אותו בסרט "צעצוע של סיפור 4". ב-18 ביוני 2019 הייל חשף במהלך ריאיון שהוא כבר הקליט את השורות שלו עבור הסדרה. שבוע לאחר מכן נילסן חשף שקרול ברנט, מל ברוקס, קרל ריינר ובטי וייט יחזרו לדבב את דמויותיהם בסדרה לאחר שדיבבו אותם בעבר בזיכיון. עוד הוא הוסיף שלדמויות יש "זמן מסך ניכר" בהשוואה להופעות שלהן בעבר. דיבובו של ריינר בתור קרל הקרנף נחשב לתפקיד הדיבוב האחרון שלו לפני מותו ביוני 2020, כמו כן דיבובה של וייט בתור ביוטי ווייט נחשב לתפקיד הדיבוב האחרון שלה לפני מותה בדצמבר 2021.
רובן של הדמויות בדיבוב העברי קיבלו מדבבים חדשים, אף על פי שהיו מספר מדבבים שחזרו לדבב את תפקידם, ביניהם דני לשמן בתור מזלגוני.
מוזיקה
ג'ייק מונקו הלחין את הסדרה, כאשר הוא אמר ש"הדמות של מזלגוני כל כך מונפשת... יש כל כך הרבה תנועות והבעות פנים ומשחק הקול שטוני הייל עושה הוא פשוט מדהים. הוא מספיק כדי לשאת כל סצנה בעצמו". הוא גם אמר שפטרסון "רצה שהמוזיקה פשוט תיעלם ברקע", וזה נתן תוצאה של "מעט אווירת ג'אז".
פסקול הסדרה, אשר נקרא "Forky Asks a Question (Original Score)", הופץ לראשונה ב-28 בפברואר 2020, בערך כחודש וחצי לאחר הפצת פרקה האחרון של הסדרה. הפסקול כולל עשרה רצועות ואורכו כ-22 דקות ו-20 שניות.
הפצה
הצצה מתוך הסדרה הוצגה בכנס D23 באוגוסט 2019. טריילר הסדרה יצא ב-30 באוקטובר 2019. הסדרה הופצה ברחבי העולם על ידי Disney Media Distribution באמצעות שירות הסטרימינג דיסני+. פרקה הראשון הופץ ב-12 בנובמבר 2019, כאשר כל שבוע הופץ פרק נוסף שאורכו 3–4 דקות. הפרק העשירי והאחרון של הסדרה הופץ ב-10 בינואר 2020. בישראל הסדרה בדיבוב עברי הופצה במלואה בשירות עם הגעתו לארץ ב-16 ביוני 2022.
ביקורות
באתר "Rotten Tomatoes" יש לסדרה דירוג אישור של 83%, על סמך שתים עשרה ביקורות עם דירוג ממוצע של 7.95/10. נכתב על הסדרה באתר "בקצרה ובקיצור, מזלגוני שואל שאלה זה כיף ומצחיק מספיק כדי לעבוד עבור מעריצים". באתר "Metacritic" יש לסדרה ציון ממוצע משוקלל של 64 מתוך 100, על סמך חמישה מבקרים.
ג'ואל קלר מאתר "Decider" שיבח את ההומור של הסדרה, שיבח את איכות ההנפשה, וגילה שהתסריט מצליח להיות מבדר עבור מבוגרים וילדים כאחד. דייוויד גריפין מאתר "IGN" דירג את הפרק הראשון של הסדרה ב-9 מתוך 10, מצא שהסדרה מאוד משעשעת וחינוכית, הצהיר שההנפשה מגיעה לרמה של סרטי הקולנוע של פיקסאר, ושיבח את ההופעה של טוני הייל בתור מזלגוני.
אמילי אשבי מאתר "Common Sense Media" דירגה את הסדרה ב-4 מתוך 5 כוכבים, והצהירה "מזלגוני שואל שאלה מתמקדת בדמות הכוכבת הפורצת של צעצוע של סיפור 4 כשהוא מהרהר בשאלות הגדולות על העולם ואיך הוא עובד. בכל אחד מעשרת הפרקים הקצרים נראה אחד מחברי הצעצועים שלו עוזר למזלגוני ללמוד דברים כמו מה זה אומר להיות חבר, מה מגדיר אמנות ומהו הזמן. מזלגוני סופג מידע בקצב של ילד בגיל הגן, מה שאומר שהפוקוס שלו משתנה מאוד והוא מוסח בשעה פעמים, אבל הוא תמיד מצליח לסכם את העיקר בתמציתיות ובמחשבה. ההרחבה המצחיקה הזו של דמות אהובה היא חובה לראות עבור מעריצי מזלגוני בכל הגילאים".
בשנת 2020 הפרק החמישי של הסדרה, "מהי אהבה?", זכה בפרס אמי לבידור בפריים טיים בקטגוריית סדרת הנפשה קצרה יוצאת מן הכלל בטקס פרס אמי לבידור בפריים טיים ה-72.
תקופות חמה (לוח השנה הסיני)
מועדי חמה (באנגלית: Solar Terms, בסינית: 节气) הן 24 התקופות לפיהן מחולק לוח השנה הסיני. שיטת חישוב זו של ימי השנה נהגתה בין המאה ה-3 לפנה"ס לבין המאה ה-1 לפנה"ס, על מנת לסייע לחקלאים לתכנן היטב את עבודת האדמה. בדומה ללוח השנה העברי, חלוקת השנה למועדי חמה עדיין רווחת בסין, אך לוח השנה הגרגוריאני החליפהּ בתקשורת וביום יום.
רקע
הציוויליזציה הסינית פיתחה והשתמשה בשתי מערכות מקבילות של לוח שנה אשר משלבות בין לוח שנה ירחי, המבוסס על פי מחזוריות מסלול הירח סביב כדור הארץ, ובין לוח שנה שמשי, המבוסס על מחזוריות פרק הזמן שבו כדור הארץ מקיף את השמש, בשילוב עם סיבוב כדור הארץ סביב צירו. לוח השנה הסיני המסורתי אשר החל בשנת 2697 לפנה"ס, הוא לונארי (ירחי) בבסיסו, והוא מחלק את השנה ל-12 חודשים ולכ-354 ימים. כל חודש מתחיל כאשר הירח חסר לחלוטין (ראש חודש עברי, לשם השוואה, מתחיל עם הולדתו של הירח) ואורכו נע בין 29 ל-30 ימים. כדי להתאים בין השנה הירחית בת כ-354 הימים לשנה השמשית בת כ-365 ימים, בדומה ללוח השנה העברי, שבע פעמים בכל תשע עשרה שנים מעברים את השנה על ידי הוספת חודש נוסף.
מאז שחר ההיסטוריה, אורח החיים בסין היה של חברה חקלאית. הסינים הקדמונים הזדקקו ללוח שנה שיספק להם את המידע לפיו ידעו מתי מגיע הזמן לזרוע ולנטוע, ומתי חל זמן האסיף והקציר. האסטרונומים של סין הקדומה ערכו תצפיות אמפיריות רבות במהלכן עקבו אחר מחזוריות תנועת השמש, אשר קובעת למעשה את מחזור השנה החקלאית, והקשר בינה לבין תופעות אקלימיות, והצליחו לבסוף ליצור לוח שנה ירחי-שמשי פשוט ומדויק, אשר נתן מענה לצרכיהם של מגדלי התבואה. השם שניתן ללוח שנה זה הוא "לוח שנה חקלאי" (Nongli, בסינית 农历).
החלוקה ל-24 תקופות השמש מתבססת על המבנה האליפטי של מסלול ההקפה של כדור הארץ סביב השמש תקופות החמה – אופן החישוב במהלך תקופת המדינות הלוחמות (22-255 לפנה"ס) נערכה חלוקה נוספת בלוח השנה, הפעם ל-24 חלקים, הנקראים "תקופות חמה" (Jieqi, בסינית 节气). תקופות החמה האלה מבטאות את החשיפה של כדור הארץ לקרינת השמש בזוויות שונות. חלוקה זו מבוססת על המבנה האליפטי של מסלול ההקפה של כדור הארץ סביב השמש. כל אחת מהתקופות אורכת כשבועיים (15.2 ימים), וכולן יחד ממלאות שנה שמשית אחת. מטרת החלוקה הייתה לספק לאיכרים הבנה מעמיקה יותר של השתנות עונות השנה והכוונה רבה יותר בעת תכנון פעילותם החקלאית. ה"צמתים" המרכזיים בחלוקה זו הם ימי המפנה וימי השוויון. לפי לוח השנה הסיני, יום היפוך החורף, היום הקצר ביותר בשנה, חל ב-22 בדצמבר, ויום היפוך הקיץ, היום הארוך ביותר בשנה חל ב-21 ביוני. ימי השוויון של האביב והסתיו, בהם היום והלילה שווים באורכם, חלים בתאריכים 20 במרץ ו-23 בספטמבר בהתאמה. בין צמתים מרכזיים אלה נקבעו הימים בהם מתחילה רשמית כל אחת מארבע העונות (Sili, בסינית 四立). בהקבלה ללוח השנה האזרחי, יום תחילת האביב (Lichun, בסינית立春), שהוא גם למעשה היום הראשון בשנה הסינית ומציין את תחילתה של התקופה הראשונה מבין 24 תקופות החמה, חל ב-4 בפברואר; יום תחילת הקיץ (Lixia, בסינית 立夏) ב-5 במאי; יום תחילת הסתיו (Liqiu, בסינית 立秋) ב-7 באוגוסט; ויום תחילת החורף (Lidong, בסינית 立冬) ב-7 בנובמבר. כל אחת מעונות השנה נחלקת לתת-תקופות שונות:
יחסי טאיוואן–פקיסטן
יחסי טאיוואן–פקיסטן כוללים בעיקר מסחר וסחר. היחסים בין פקיסטן לטאיוואן הם בעלי משמעות כלכלית יותר מאשר פוליטית, מכיוון שפקיסטן היא בעלת ברית קרובה של הרפובליקה העממית של סין.
היסטוריה
לפקיסטן ולרפובליקה הסינית (טאיוואן) קיימת מערכת יחסים נמוכה מאוד מאז 1951, מכיוון שכאשר פקיסטן נעשתה עצמאית היא שמרה על קשר עם הרפובליקה הסינית בין השנים 1947–1951, אך כאשר הרפובליקה העממית של סין הוקמה בעקבות מלחמת האזרחים הסינית השנייה, הכירה פקיסטן בסין הקומוניסטית במקום הרפובליקה הסינית. פקיסטן מכירה רשמית שטאיוואן היא פרובינציה מורדת בסין.
קשרים כלכליים
פקיסטן וטאיוואן לא מחזיקות אף נציגות רשמית אצל השנייה, אך עם זאת הן ממשיכות לקיים בהדרגה יחסי מסחר. טאיוואן גילתה עניין להעביר את תעשיית הטקסטיל שלה מווייטנאם לפקיסטן, בגלל עלויות עבודה זולות בפקיסטן.
נפח סחר
נפח הסחר בין המדינות הוא על פי מאגר המידע של 2019; הייבוא העיקרי כולל מוצרי נפט, מכונות חשמל, פלסטיק, ברזל ופלדה. על פי נתוני המועצה לפיתוח סחר חיצוני בטאיוואן (TAITRA), היבוא של פקיסטן מטאיוואן הסתכם בשנת 2019 ב-626 מיליון דולר. באותה שנה, הייצוא שלה לטאיוואן היה בשווי 100 מיליון דולר.
קשרים דיפלומטיים
פקיסטן לא פתחה שגרירות או משרד מועצה בטאיוואן לאחר שנת 1951, אך טאיוואן עשתה זאת. עם זאת פקיסטן פתחה מאוחר יותר את מועצת המועצה בהונג קונג, שתחום שיפוטה מתפרש על פני הונג קונג, מקאו וטאיוואן. פקיסטן נתונה לתחום השיפוט של משרד הייצוג הכלכלי והתרבותי של טייפה בערב הסעודית.
חדשות.קום
חדשות.קום הוא אתר אינטרנט שהוקם בשנת 1999, ביוזמת חברת בזק בינלאומי והעיתונאי יאיר פידל, והיה אתר החדשות הראשון ברשת בעברית.
בתקופת הקמת האתר, היו מעט אתרי תוכן בעברית באינטרנט, והעיתונים הגדולים (ידיעות אחרונות, הארץ ומעריב) עדיין התלבטו האם לפתוח אתר חדשות, מחשש לפגיעה בהכנסותיהם מהעיתונים המודפסים.
באתר חדשות.קום עבדו מספר כתבים צעירים שהשתחררו משירות צבאי בגלי צה"ל, וכן מספר כתבים מקול ישראל. מספר הכניסות לאתר היה גדול יחסית לאותה תקופה - כ-3,000 ביום, אך מרבית המבקרים היו מחוץ לישראל.
בתחילת שנת 2001, בעקבות משבר בועת הדוט קום, הופסק מימון האתר על ידי בנק מרכנתיל. בחודש ספטמבר של אותה שנה, ביום הכיפורים, האתר נסגר.
מייק פרדינס
מייק פרדינס (אנגלית: Mike Paradinas) מוכר כ- µ-ziq (מבטאים "מיוּזיק"), הוא מוזיקאי בריטי שכותב מוזיקה אלקטרונית, בעיקר מז'אנר ה-IDM. פרדינס הקים ומנהל את חברת התקליטים "פלנט מיו" ("פלנט מיו").
דיסקוגרפיה
להלן דיסקוגרפיה (רשימה של אלבומים ואוספים) נבחרת מהקריירה של מייק פרדינס.
כיכר טיימס
כיכר טיימס (באנגלית: Times Square; בתעתיק: "טיימס סקוור") היא כיכר עירונית באי מנהטן שבעיר ניו יורק. מרכז הכיכר במפגש הרחובות 45 וברודוויי. זהו גם שמה של שכונה במנהטן המצויה סביב הכיכר ומשתרעת בין השדרה השישית והשדרה התשיעית ובין רחוב 39 ורחוב 52. הכיכר נודעת עקב שלטי הפרסום הגדולים והנוצצים המכסים את הבניינים מסביבה, והפעילות העסקית המתמשכת בה לאורך כל שעות היממה.
היסטוריה
עיתון הטיימס עבר למבנה חדש בשנת 1913 אולם שם הכיכר נותר, והמגדל ששימש משכנו של הטיימס - הידוע כיום ככיכר טיימס 1 הוא האתר המרכזי לחגיגות ראש השנה האזרחית בניו יורק. בין השנים 1904 ו-1906 נערכה מראש המגדל תצוגת זיקוקים לחגוג את השנה החדשה, אולם זו נאסרה על ידי עיריית ניו יורק ועל כן ב-1 בינואר 1907 החלה המסורת של הפלת כדור מראש תורן המגדל לסמן את בואה של השנה החדשה - מסורת הנמשכת עד היום.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 הפכה כיכר טיימס למרכז התיאטראות של ניו יורק ואזור הבילויים העיקרי של ניו יורק. במהלך השפל הכלכלי הגדול של שנות ה-30 הפכה הכיכר מרכז לתעשיית המין המקומית ואתרי ריקודים אירוטיים ומופעי מין נפוצו בכיכר. מצב זה של הכיכר תועד בסרטים כגון "נהג מונית" ו"קאובוי של חצות".
במהלך מלחמת העולם השנייה בשל דרישות ההאפלה השמיעו הקלטות של פעמוני כנסיות במקום הורדת הכדור המואר.
עם הקמת התיאטראות הראשונים באזור, החלו אלה להציג את מרכולתם באמצעות שלטי חוצות נוצצים העשויים ניאון. שלטים אלה הפכו עם השנים לאחד מסמליה של ניו יורק. על פי התקנות העירוניות נדרש מכל עסק באזור הכיכר להשתמש בשלט מואר גדול על מנת לשמור על צביונה של הכיכר.
בשנות ה-90 הורה ראש עיריית ניו יורק רודולף ג'וליאני "לנקות" את הכיכר, והורה על סגירת כל חנויות אביזרי המין, בתי הזנות ומופעי המין, ומתן רישיונות עסק רק לעסקים הפונים יותר לתיירים.
כיום מצויים בכיכר משרדי רשת הטלוויזיה ABC, החנות המרכזית של טויס אר אס, הרשי ווירג'ין רקורדס בניו יורק, וכן המסעדה הסינית הידועה רובי פוז, מסעדת מאכלי הים של "חברת בבה גאמפ שרימפס", חנות גדולה של חברת פוט לוקר, חנות גדולה של דיסני, חנות הדגל של חברת הממתקים M&M's, חנויות של רשתות האופנה הבינלאומיות: פוראבר 21, ספורה, זארה, גאפ, לי קופר, לוי שטראוס ושות' ואחרות, חנויות מזון מהיר רבות כמו: מקדונלד'ס, טאקו בל, פלאנט הוליווד, סאבוויי, KFC, סטארבקס, דאנקן דונאטס, רשת המסעדות Friday's ועוד מסעדות גדולות נוספות. בכיכר נמצאים גם סניפים גדולים של בנקים וחברות לשליחה וקבלת כספים כמו: סניף גדול של "בנק אוף אמריקה", סניף גדול של חברת "וסטרן יוניון" וסניף גדול של חברת Chase. בכיכר גם יש מלונות של רשתות כמו מריוט, שרתון, הילטון ועוד.
בכיכר יש מופעי של אמני רחוב רבים, ביניהם זכה לפרסום הקאובוי העירום.
במהלך המאה ה-21 הוחלפו שלטי הנאון בכיכר במסכי אלקטרוניים.
שפרה שורץ
שפרה שורץ (נולדה בשנת 1949) היא חוקרת של שירותי הבריאות בישראל והיסטוריה של הרפואה ופרופסור אמריטה במרכז לחינוך רפואי בפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון. היא חברת הוועד המנהל של המכון הלאומי למדיניות בריאות ומשמשת משנה למזכ"ל הארגון העולמי להיסטוריה של הרפואה. מחקריה עוסקים בהיסטוריה והתפתחות של שירותי הבריאות בישראל וההיסטוריה של הרפואה הציבורית.