cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שפת הסימנים הישראלית
התפתחויות מאוחרות של שפת הסימנים (שנות השבעים במאה העשרים עד המאה העשרים ואחת)
קהילת החירשים מתקשה להיאבק על חינוך הילדים שלה. יכולת ההחלטה בחינוך הופקעה ממנה, והקהילה מציעה את שירותיה רק לחירשים מתבגרים שבחרו להשתייך לקהילה. היא מתקשה להיאבק על זכותם של חירשים להיות מורים לילדים חירשים, ולהוות מודל הזדהות רגשית ומקור חיקוי לשפה ולתרבות. הקהילה התקשתה להיאבק על הוראת שפת הסימנים הישראלית ועל הוראת ההיסטוריה של הקהילה, אך זכתה לראות ניצנים ראשונים של הצלחה, כמו החלטתו של תיכון מקיף יהוד ללמד את שפת הסימנים הישראלית כמקצוע חובה.
ב-29 בנובמבר 2020, החליטה ממשלת ישראל על הקמת יחידה באקדמיה ללשון העברית שתפעל לשימור ופיתוח של שפת הסימנים הישראלית.
ניסירוס
גודל האי הוא 41,6 קילומטרים רבועים ובמרכזו נמצא לוע של הר געש פעיל. ההתפרצות האחרונה התרחשה בשנת 1888.
נכון ל-2011, מספר התושבים באי היה 1,008 נפשות.
לפי המיתולוגיה היוונית האי נוצר כאשר פוסידון חתך חלק מהאי קוס והטיל אותו בטיטן פוליווטיס, כדי למנוע את הימלטותו.
על-ענק
על-ענקים הם מהכוכבים המסיביים ביותר, בעלי הרדיוס הגדול ביותר והמאירים ביותר. בדיאגרמת הרצשפרונג-ראסל הם נמצאים בקצה העליון של הדיאגרמה (בהירות מדרגה Ia או Ib) והם בעלי בהירות מוחלטת מדרגה 5- ועד ל 12-. הכוכבים הבהירים ביותר מביניהם נקראים לפעמים גם היפר-ענקים (דרגת בהירות 0).
לעל-ענקים יש מסה גדולה מ-10 מסות שמש שיכולה להגיע גם ל-70 מסות שמש. הרדיוס שלהם משתנה בין עשרות רדיוסי שמש ועד למעל 1,000 רדיוסי שמש ועוצמת ההארה שלהם נעה בין פי עשרות אלפים לפי מאות אלפים מעוצמת הארתה של השמש. ככל שרדיוסם של העל-ענקים גדל, טמפרטורת פני השטח שלהם יורדת, כך שעל-ענקים בעלי רדיוס גדול במיוחד הם תמיד על-ענקים אדומים או כתומים בעוד שאלו בעלי רדיוסים קטנים יותר עשויים להיות גם צהובים, לבנים או כחולים.
בשל המסה הגדולה, תוחלת החיים של על-ענקים היא קצרה יחסית - בין מאות-אלפי שנים לעשרות-מיליוני שנים בלבד. הם נצפים בעיקר במקומות בהם נוצרים כוכבים חדשים כמו הזרועות של גלקסיות ספירליות או בגלקסיות לא סדורות וכן בצבירים פתוחים ופחות מכך באזור המרכז של גלקסיות ספירליות. נדיר למצוא אותם באזורים של כוכבים זקנים כמו צבירים כדוריים או בגלקסיות אליפטיות. העל-ענקים בעלי מסה נמוכה יחסית (עד 12 מסות שמש) עשויים להפוך בסוף חייהם לננסים לבנים של חמצן וניאון, אך בדרך כלל על-ענקים מסיימים את חייהם בסופרנובה. בעבר שיערו שרק על-ענקים אדומים יכולים ליצור סופרנובות, אך סופרנובה 1987A נוצרה דווקא מעל-ענק כחול.
נראה שעל-ענקים אדומים הופכים לעיתים לעל-ענקים כחולים בשל האטה מסוימת בתהליכי ההיתוך הגרעיני שמביאה לכיווצם ולצמצום משמעותי בשטח הפנים שלהם תוך ירידה מתונה יותר בקצב פליטת האנרגיה, כך שטמפרטורת פני השטח עולה באופן משמעותי. אם תהליכי ההיתוך מואצים שוב בשל העלייה בצפיפות הגז, הכוכב חוזר להיות על-ענק אדום ותהליך זה עשוי לחזור מספר פעמים. בזמן המעבר בין על-ענק אדום ועל-ענק כחול, עובר הכוכב דרך הסוגים הספקטרליים שביניהם ולמשך פרק זמן של עשרות אלפי שנים או אף מאות אלפי שנים הכוכב יכול להיות על-ענק לבן או צהוב.
דוגמאות לעל-ענקים:
קרן וקסנר
קרן וקסנר (באנגלית: The Wexner Foundation) היא ארגון פילנתרופי יהודי-אמריקאי. הקרן מפעילה תוכניות הכשרה ופיתוח של אנשי מקצוע. מטרתה, כעולה מפרסומיה, היא לחזק את המנהיגות והמצוינות הניהולית במגזר הציבורי בישראל ובקהילות היהודיות בעולם.
נשיאת הקרן היא הרבה הרפורמית דוקטור אלקה אברמסון, ומנכ"ל הקרן בישראל הוא רענן אביטל.
היסטוריה
קרן וקסנר נוסדה בשנת 1980 בקולומבוס באוהיו שבארצות הברית על ידי אביגיל ולזלי וקסנר. לזלי וקסנר הוא מיליארדר יהודי, הבעלים של חברת L Brands (בשמה הקודם דה לימיטד), שהיא חברת האם של חברת ההלבשה התחתונה ויקטוריה'ס סיקרט. הוא היה תורם של המפלגה הרפובליקנית עד שנת 2018, אז הכריז שהוא עוזב אותה בשל אי הסכמתו עם התנהלותו של הנשיא טראמפ, והודיע על תמיכה ב. הפילנתרופיה של וקסנר מופנית לשני ערוצים מרכזיים: חינוך ומדע בעיר הולדתו קולומבוס, ופיתוח מנהיגות בישראל ובקהילות יהודיות.
משרדיה הראשיים של קרן וקסנר שוכנים בניו אולבני שבאוהיו. משרדים נוספים נמצאים בניו יורק, בירושלים ובאוניברסיטת הרווארד.
ארצות הברית
תוכנית הליבה הראשונה של קרן וקסנר נוסדה בשנת 1985. לזלי וקסנר והרב הרברט א. פרידמן, לשעבר מנכ"ל המגבית היהודית המאוחדת, ייסדו את תוכנית המורשת של קרן וקסנר (Wexner Heritage Program). מטרת תוכנית זו היא "לחנך מנהיגים יהודיים קהילתיים בתחום ההיסטוריה, הציונות, השפה העברית וחשיבה פילוסופית יהודית, באמצעות מסורות ואתגרים עכשוויים של העם היהודי".
תוכנית הבוגרים של קרן וקסנר (The Wexner Graduate Fellowship Program) נוסדה בשנת 1988 במטרה לעודד מועמדים מבטיחים לעמוד בהצלחה באתגרי ההנהגה היהודית המקצועית של קהילות יהודי צפון אמריקה. מענקים לעמיתי תוכנית הבוגרים ניתנים לעשרים מועמדים בולטים, שמעוניינים, תוך כדי לימודי התואר השני שלהם, להכין את עצמם לקריירות בתחומי החינוך היהודי, הרבנות, החזנות, ההנהגה היהודית המקצועית ולימודי היהדות. לצד הלימודים לתואר, המשתתפים לומדים נושאים הקשורים למנהיגות ולקהילות היהודיות בארצות הברית ומקבלים ליווי והדרכה אישיים.
ישראל
תוכנית קרן וקסנר בישראל (Wexner Israel Fellowship Program) נוסדה בשנת 1989. תוכנית זו משותפת לקרן וקסנר ולאוניברסיטת הרווארד בארצות הברית, ובמסגרתה לומדים העמיתים לתואר שני במינהל ציבורי בבית הספר לממשל על שם קנדי באוניברסיטת הרווארד. חזון התוכנית הוא "להעניק לדור המנהיגים הציבוריים הבא של מדינת ישראל הכשרה במינהל ציבורי ופיתוח מנהיגות, להגברת איכות הדמוקרטיה ומוסדות המגזר הציבורי הישראלי".
ועדת הקבלה של תוכנית העמיתים הישראלית, שבה משתתף נציג של נציבות שירות המדינה, בוחרת לתוכנית מדי שנה עד עשרה אנשי מינהל ציבורי ישראליים. בסיומה מוענקים לבוגרי התוכנית תוארי מוסמך במינהל ציבורי (MC-MPA) של אוניברסיטת הרווארד. הבוגרים מחויבים להמשך עבודה במגזר הציבורי בישראל לתקופה של שלוש שנים, ורובם נשארים לתקופות ארוכות יותר. נכון לשנת 2018, מונה קהילת הבוגרים כ-300 עמיתים. רובם עובדים במשרדי הממשלה, במערכת הביטחון, במערכת הרפואה הציבורית, בחברות ממשלתיות וברשויות ממשלתיות. חלק מבוגרי התוכנית עובד במגזר השלישי ובשלטון המקומי. הצטרפות של עובדי מדינה לתוכנית נעשית בעידודה ובאישורה של נציבות שירות המדינה. בשנת 2018 התקיים המחזור השלושים של התוכנית.
תוכנית המנהיגות הבכירה - (Senior Leadership Program) בשנת 2013 השיקה הקרן תוכנית זו, המיועדת לבכירים בשירות הציבורי בישראל בדרג של סמנכ"ל משרד ממשלתי או נושאי דרגת תא"ל ומקבילותיה במערכות הביטחון. התוכנית נפרשת על פני שנה וכוללת חודש לימודים בהשתלמות מנהלים בבית הספר על שם קנדי באוניברסיטת הרווארד. ההשתלמות מעודדת שיתוף פעולה בין-ארגוני בשירות הציבורי. מדי שנה משתתפים בתוכנית כארבעים איש. הצטרפות של עובדי מדינה לתוכנית נעשית בעידודה ובאישורה של נציבות שירות המדינה.
אהוד ברק קיבל בשנים 2004–2006 מן הקרן 1.8 מיליון דולר עבור ייעוץ למחקר. בשנת 2005 קיבל 600 אלף דולר נוספים מקרן אחרת של לזלי וקסנר. בנובמבר 2018 ביקשה נציבות שירות המדינה מהקרן הסברים על התשלומים שהעניקה לברק. נשיאת הקרן, הרבה אלקה אברמסון, ענתה שמדובר בתרומה פרטית ממשפחת וקסנר שאינה קשורה לקרן. הקרן וברק סירבו לתת פרטים בעניין מטרת המחקר האמור. ביולי 2020 הודיעה קרן וקסנר שהתשלום לברק נעשה בתמורה למחקר בן 267 עמודים בנושא הסכסוך הישראלי-פלסטיני ומחקר נוסף שלא הושלם בנושא מנהיגות.
בוגרי התוכנית
עם בוגרי תוכנית קרן וקסנר בישראל נמנים שופט בית המשפט העליון עוזי פוגלמן; רב-אלוף אביב כוכבי; סגן הרמטכ"ל וחבר הכנסת האלוף יאיר גולן; האלופים שי אביטל, נעם תיבון, עמוס ידלין עמי אילון ואורי גורדין; האלוף ומנכ"ל רפאל ידידיה יערי; פרקליט המדינה משה לדור; מנהל חטיבת התוכניות בערוץ הראשון ומנכ"ל הקרן החדשה לישראל אליעזר יערי; מנכ"ל הקרן החדשה לישראל ומנכ"ל בית התפוצות אבינועם ערמוני; מנכ"ל משרד המשפטים משה שילה; נציבת שוויון הזדמנויות בעבודה במחוז תל אביב והמרכז ומנכ"לית האגודה לזכויות האזרח שרון אברהם-ויס; שרת המדע אורית פרקש-הכהן; מנכ"ל J STREET ישראל נדב תמיר; עו"ד אביה אלף.
עם בוגרי תוכנית המנהיגות הבכירה נמנים האלוף ומנכ"ל המרכז לטכנולוגיה חינוכית יוסי בידץ; מפקד פיקוד העורף, פיקוד המרכז וזרוע היבשה, אלוף תמיר ידעי; הפצ"ר, האלוף שרון אפק; ראש מחלקת הסגל באגף כוח האדם בצה"ל, תא"ל מיכל תשובה; היועץ המשפטי לכנסת, איל ינון; מנכ"ל משרד הבריאות תא"ל ד"ר חזי לוי; מנכ"ל משרד התרבות והספורט יוסי שרעבי; ראש חטיבת החקירות באגף החקירות והמודיעין במשטרת ישראל, תנ"צ ערן קמין; שופט בית המשפט העליון עופר גרוסקופף; מנהל המרכז הרפואי לגליל ד"ר מסעד ברהום; שופטת בית המשפט המחוזי בתל אביב דפנה אבניאלי; שופט בית המשפט העליון ח'אלד כבוב; המשנה למנכ"ל של משרד הבריאות, פרופ' איתמר גרוטו; נציבת קבילות החיילים תא"ל רחל טבת ויזל; ח"כ משה טור-פז; ראש ממד"ה תא"ל הדס מינקה-ברנד; ראש הלמ"ס ירון פלוס.
בוגרי התוכנית הקימו ב-1999 את העמותה לבוגרי קרן וקסנר, וזו נסגרה ב-2019.
ביקורת
אנשי ימין טוענים נגד הקרן שהיא בעלת אג'נדה פרוגרסיבית ושהאג'נדה שלה ושל הלימודים באוניברסיטת הרווארד משפיעים מבחינה אידאולוגית על עובדי המדינה המשתתפים בתוכניותיה, ושהתקשרותה עם נציבות שירות המדינה מתנהלת בניגוד לכללי מנהל תקין. בדיון שנערך בעניין ביולי 2020 בועדת החוקה, חוק ומשפט הודיע מנכ"ל משרד ראש הממשלה כי עד שיוסדר שיתוף הפעולה עם גופים חוץ ממשלתיים בתוכניות מעין זו הוא מקפיא את השתתפות עובדי המשרד בתוכנית. פעילות הקרן חודשה בישראל ב-2 באוגוסט 2021.
עתירה של הליכוד בנושאים אלה נדחתה ב-29 בדצמבר 2020 בנימוק שלא הונחה תשתית עובדתית מינימלית, תוך חיוב הליכוד בהוצאות המשיבים. עתירה לבג"ץ נגד תוכניות העמיתים והמנהיגות הבכירה, הוגשה על ידי ארגון אם תרצו, ונדחתה ב-2 ביוני 2021 תוך חיוב "אם תרצו" בהוצאות המשיבים.
נגד יאיר נתניהו הוגשה ב-8 בספטמבר 2020 תביעת דיבה בסך מיליון ש"ח של 75 בוגרי קרן וקסנר על ציוצים בטוויטר נגד הקרן ובוגריה. נתניהו טען מצידו לתביעת השתקה . התביעה הסתיימה ב-20 ביולי 2021 בגישור בה התביעה סולקה בתמורה להתנצלות ומחיקת הציוצים.
הארמייה ה-12 (ורמאכט)
הארמייה ה-12 (בגרמנית: 12. Armee) הייתה ארמייה של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הקמה ראשונה
הארמייה ה-12 הוקמה ב-13 באוקטובר 1939, בפיקודו של וילהלם ליסט. היא נכללה בתוך קבוצת ארמיות A, ובמהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה ב-1941, הייתה אחת מיחידות המפתח ביישומה של תוכנית "אבחת מגל" (Sichelschnitt). לאחר מכן היא הועברה לרומניה כהכנה למערכה בבלקנים. בפברואר 1941, במסגרת הסכם חשאי בין היטלר לבוריס השלישי, מלך בולגריה, התאפשר לכוחותיו של ליסט לתפוס עמדות בבולגריה, כהכנה להתקפה ביוון. בלילה של 28 בפברואר, הארמייה ה-12 חצתה את הדנובה מרומניה ותפסה עמדות אסטרטגיות בבולגריה.
ב-6 באפריל, יחידות של הארמייה ה-12 התקדמו לתוך יוגוסלביה ויוון. היוגוסלבים התפוררו במהירות, ההתנגדות היוונית לעומת זאת הייתה עזה וראויה, אך עם זאת חסרת סיכוי של ממש. הגרמנים תקפו את "קו מטקסס", מערכת של כ-19 מצודות במזרח מקדוניה, תוך שהם מתקדמים מהגבול הבולגרי ונהנים מחיפוי אווירי וארטילרי. המצודות הראו התנגדות עזה ואמיצה, אך בסופו של דבר נפלו. התמוטטות צבא יוגוסלביה אפשרה לגרמנים לעקוף את קו מטקסס ממערב, ולפרוץ לצפון יוון. ב-9 באפריל נפלה סלוניקי. ב-10 באפריל חדרו ליוון הכוחות הגרמנים שפלשו ליוגוסלביה, והמשיכו דרומה דרך מערב מקדוניה.
בעודם תוקפים את הכוחות היווניים ואת חיל המשלוח הבריטי במקדוניה ובתראקיה, כיתרו הגרמנים את עיקר הכוח היווני, 14 דיוויזיות, שהחזיק בקו החזית באלבניה אל מול הצבא המלכותי האיטלקי. ניסיונו של כוח זה לסגת דרומה ולחבור לחיל המשלוח הבריטי בהתאם לתוכנית המוקדמת, כשל, והכוחות היווניים באפירוס נותקו מערפם וכותרו עקב ההתקדמות המהירה של הדיוויזיה ה-1 של האס אס. ב-18 באפריל נכבש המעבר האסטרטגי במצובון, ולמחרת נפלה העיר יואנינה. חיל המשלוח הבריטי נותר לבד במערכה.
העיקרון הפיטרי
העיקרון הפיטרי היא טענה מתחום הפסיכולוגיה הארגונית, שעל פיה כל עובד בארגון יקודם מתפקיד לתפקיד במעלה ההיררכיה כל עוד הוא מבצע את תפקידיו בהצלחה, והוא יתקבע בסופו של דבר בתפקיד הראשון שאותו לא יבצע כהלכה. העובד יישאר בתפקיד זה ולא יקודם הלאה, משום שהוא אינו מסוגל לבצעו כהלכה, כי הוא "חסר כישרון" או כישורים מתאימים. במילים אחרות, ארגון היררכי מנתב את כל עובדיו דווקא אל תפקידים שהם אינם מוכשרים לבצעם. בשנת 2018 הוכחה הטענה באופן מחקרי.
הארמייה ה-12 (ורמאכט)
הקמה שנייה
היטלר וגנרל וילהלם קייטל תכננו מתקפה שתציל את ברלין. על פי התוכנית, הארמייה ה-12 תתקוף מדרום לכיוון פוטסדאם, בעוד הארמייה התשיעית בפיקודו של תאודור בוסה תיסוג מפרנקפורט על האודר ותחתור להתחבר אל הארמייה ה-12 במתקפה לעבר ברלין. מצפון יתקוף גנרל האס אס פליקס שטיינר והכוחות יחברו ויסגרו על הרוסים בפאתי ברלין.
העיקרון הפיטרי
על פי העיקרון הפיטרי: "בתוך הירארכיה ניכרת נטייה אצל כל עובד לעלות ולהגיע לרמת אי־היעילות שלו. כל משרה נוטה להיתפש על ידי פקיד שאינו מוכשר למלא את תפקידו." את העיקרון פרסם לורנס ג'יי פיטר בשנת 1968 ומעט לאחר מכן פרסמו בספרו The Peter Principle, העוסק בבעיות מנהל בצורה הומוריסטית. תרגומו לעברית של הספר נקרא "העיקרון הפיטרי".
הארמייה ה-12 (ורמאכט)
הקמה שנייה
ב-23 באפריל 1945 הגיע קייטל למפקדת הארמייה ה-12. הוא פרש בפני ונק ואנשי מטהו מפה, והניח את אצבעו על ברלין. הוא אמר כי: "המערכה על ברלין זה אך החלה וכי על המאזניים מוטלים גורלה של גרמניה ושל היטלר". הוא הביט על ונק ואמר: "מחובתך להסתער ולהציל את הפיהרר, עליך להפנות את חייליך אחורנית ולהסתער לכיוון ברלין יחד עם הארמייה התשיעית של בוסה". ונק ידע שאין לו כוחות לבצע זאת, אבל לא היה טעם להתווכח עם קייטל והוא אמר לו שיעשה כמיטב יכולתו. לאחר צאתו של קייטל כינס ונק את אנשיו ואמר להם: "זה יהיה אווילי לנוע לעבר ברלין ולהיכנס למלתעות הרוסים. אנו ננוע לעבר ברלין ככל שנוכל כדי ליצור מסדרון שיאפשר לאזרחים להימלט למערב ובו זמנית נחתור למגע עם הארמייה התשיעית הנסוגה כדי לנסות ולמלט אותה למערב. גורלו של אדם יחיד [היטלר] כבר לא משנה".
העיקרון הפיטרי
העיקרון יוצא מנקודת הנחה כי עובדים מקודמים במהלך עיסוקם בארגון ועולים בשלבי ההיררכיה, על בסיס הצלחותיהם בארגון (אך כמעט ולא קורה מצב הפוך, בו עובד יורד שלב). ההנחה השנייה של העיקרון היא כי כל שלב בהיררכיה הארגונית דורש כישורים אחרים (לדוגמה, מכונאי זקוק למיומנות טכנית גבוהה, בעוד שאחראי המכונות זקוק למיומנות ניהול).
הארמייה ה-12 (ורמאכט)
הקמה שנייה
קייטל חזר להיטלר ובישר לו על התקפתו של ונק. מיד פורסם באמצעי התקשורת כי "המצב קשה, אך צבאו של ונק עומד להגיע לברלין ולהנחיל לרוסים תבוסה". ונק הצליח לנוע קילומטרים ספורים לכיוון פוטסדאם אך נעצר בגלל עליונות הרוסים. בוסה התעלם מפקודות מברלין לנוע צפונה והתקדם מערבה במסדרון בין כוחותיו של ז'וקוב ושל קונייב כשהוא מותקף כל הזמן וסובל אבדות כבדות. רק כשנודע להיטלר שוונק ובוסה לא מתקדמים לעבר ברלין ושטיינר לא מתכוון לתקוף, הוא החליט להתאבד. הקרבות באזור של הארמייה ה-12 המשיכו גם לאחר התאבדותו של היטלר וכניעת ברלין. כאשר שמע ונק על מותו של היטלר הוא הורה לחייליו להפסיק להצדיע במועל יד נאצי ולעבור להצדעה צבאית רגילה. לבסוף הצליח ונק לחבור לארמייה התשיעית ולאפשר את נסיגת חייליה ואזרחים רבים למערב. ב-7 במאי 1945 סגרו הרוסים על השטח שבשליטתו של ונק והוא עבר עם חייליו את האלבה והסגיר עצמו לאמריקאים ב-7 במאי.
העיקרון הפיטרי
ארגונים המנסים להתמודד עם התופעה, יעשו זאת על ידי הימנעות מקידום עובדים, עד אשר הללו יוכיחו כי יש להם את היכולת להצליח בתפקיד הבא. התוצאה היא שרק עובדים מתאימים יקודמו, ואילו עובדים טובים שאינם מתאימים לקידום יישארו בתפקידם, והתגמול על עבודתם הטובה יהיה חלופי, למשל באמצעות שיפור בשכרם או בתנאי עבודתם.
הארמייה ה-15 (ורמאכט)
הארמייה ה-15 (בגרמנית: 15. Armee) הייתה ארמייה של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הארמייה הוקמה ב-30 בנובמבר 1942, וכמפקדה מונה קורט האזה. הארמייה הוצבה בצרפת, היא הייתה מעורבת בהגנה על החוף האטלנטי של צרפת ובלגיה מפלישה אפשרית של בעלות הברית. בעת הפלישה לנורמנדי הגנה הארמייה על גזרת פה-דה-קאלה, שבה ציפו הגרמנים לנחיתת בעלות הברית. לאחר פריצת בעלות הברית מנורמנדי נסוגה הארמייה לאורך חוף התעלה ותפסה את השטח שסביב שפך הסכלדה. היא השתתפה במבצע מרקט גארדן והביסה את הפלישה האווירית של בעלות הברית להולנד. הארמייה ה-15 הובסה בידי הארמייה הקנדית הראשונה בקרב שפך הסכלדה, למרות זאת לחימתה של הארמייה במהלך הקרב מנעה מבעלות הברית את השימוש בנמל אנטוורפן למשך תקופה ארוכה, על כך, קבל מפקד הארמייה גוסטב-אדולף פון צנגן ב-9 בנובמבר 1944 תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך הקרב על הבליטה נשארה הארמייה ה-15 כעתודה, ולא השתתפה בלחימה. לאחר מכן השתתפה הארמייה בלחימה בתוככי גרמניה, ובאפריל נלכדה בכיס הרוהר. ב-18 באפריל 1945 נכנע פון צנגן בראש כוחות הארמייה לצבא האמריקני ונלקח בשבי.
תיירות באלבניה
התיירות היא ענף בכלכלתה של אלבניה. לאלבניה מורשת תרבותית וארכאולוגית עשירה שמקורה בתקופה בה אילירים ואנשי יוון העתיקה התיישבו באזור. לאורך השנים אזור אלבניה נכבש ואוכלס על ידי רומאים, ביזנטים, ונציאנים, ועות'מאנים. באלבניה חופים בתוליים, נופים הרריים, מטבח מסורתי, ממצאים ארכאולוגיים, מסורות ייחודיות, מחירים נמוכים ואווירה תוססת באזור הכפרי.
אלבניה ממוקמת בדרום-מזרח אירופה. היא גובלת במונטנגרו בצפון מערב, קוסובו בצפון מזרח, מקדוניה במזרח ויוון מדרום. הים התיכון וזרועותיו הים האדריאטי והים היוני שוכנים ממערב למדינה. קו החוף של המדינה מונה 446 קילומטרים. באלבניה נופים מגוונים החל מהאלפים האלבניים המכוסים שלג, רכס ההרים שר פלנינה, הרי סקנדרבג, רכס הרי קוראב, פינדוס ועד לחופי הים האדריאטי והים היוני.
באלבניה אקלים ים תיכוני. על פני שטחה של המדינה יש מגוון רחב של שטחי מיקרו אקלים עקב סוגי אדמה שונים וטופוגרפיה משתנה. האזורים החמים במדינה משתרעים לאורך החופים, בהם האקלים מושפע מן הים, בעוד שהאזורים הקרים באלבניה נמצאים בצפון ובמזרח המדינה.
צפון אלבניה
האלפים האלבניים הם בין המאפיינים החשובים ביותר והייחודים של האזור הצפוני של אלבניה. נהר הגאשי וראייצ'ה הוכרזו כאתרי מורשת עולמית. הנהר נובע וזורם דרך האלפים האלבניים בצפון עד הגעתו לנהר ולבונה. הפארק הלאומי עמק ולבונה והפארק הלאומי ת'ת' משתרעים על פני האלפים האלבניים ומציעים מגוון אפשרויות לתיירים: דייג, טיפוס הרים וסיורים רגליים. מעבר ולבונה מפריד בין שני הפארקים. מסורות אלבניות, תרבות אירוח, תרבות כללית וקולינריה של האזור מוצעים לתיירים באזור זה של הפארקים.
הכפר ת'ת' מוקף בארבעת צדדיו בהרים רבים שגובהם מעל 2000 מטר בהם רדוהימה במערב, אראפי ופופלוקה בצפון ויזרקה במזרח. הכפר ידוע בכנסיות הרומיות-קתוליות, במסורות עממיות ובמורשת הטבעית שלו.
פארק הטבע נייקאי-מרטור (Nikaj-Mërtur) הוא אזור של נופים אלפיניים, עמקים עם נהרות עמוקים, צוקים אנכיים, יערות צפופים ואגמים קטנים.
העיר שקודרה נוסדה בסביבות המאה הרביעית לפני הספירה, על ידי שבטים אילירים. לעיר בולטות רבה בתחומי התרבות, הדת, האמנות והבידור בצפון אלבניה. המראה האופייני של העיר הוא רחובות צרים עם קירות אבן גבוהים משני צדי הרחוב. טירת רוזפה ממזרח לעיר היא אחד המבנים האדריכליים הבולטים ביותר באזור. אגם שקודרה, האגם הגדול ביותר בחצי האי הבלקני הוא יעד תיירות פופולרי. בין האטרקציות לתיירים באגם הן שייט, דייג וספורט ימי.
מרכז אלבניה
הפארק הלאומי דייטי מקיף את הר דייטי. ניתן להגיע אל ההר משך כל השנה בטיפוס רגלי או באמצעות רכבל. מן ההר ניתן לצפות בנופי הבירה טירנה וההרים סביב. המקום הוגדר כ"מרפסת של טירנה" בגלל נופיו.
דורס, שנוסדה בשנת 627 לפני הספירה היא אחת הערים העתיקות בעולם. בעיר ניצבים החומה של העיר העתיקה של דורס, טירת דורס, ואמפיתיאטרון דורס, הגדול בבלקן. אלמנטים רבים המשלבים סגנונות אדריכליים שונים מימי קדם ועד ימינו נמצאים בכל רחבי העיר. חופי העיר מהווים מוקד משיכה לתיירים.
הפארק הלאומי דיביסטה-קרבאסטה כולל את לגונת קרבאסטה, הלגונה הגדולה ביותר במדינה ואחת מהגדולות ביות בים האדריאטי. הלגונה מופרדת מהים באמצעות רצועת חול צרה. האקלים הים התיכוני והגאולוגיה שבה מאפשרים הימצאות של מגוון רחב של חי וצומח אשר הימצאותם פוחתת בדרום אירופה.
אפולוניה הוא אחד מהאתרים הארכאולוגים הפופולרים במדינה. השרידים באתר נחקרו החל משנת 1916, אך חלק גדול מהאתר, טרם בוצעו בו חפירות.
פארק לורה (Lurë National Park) ידוע עקב 12 אגמים קרחוניים שבו. יש בו נוף מדהים עם הרים גבוהים.
בפארק הלאומי מעבר שטאמה יערות עצי אורן ואלון צפופים.
דרום אלבניה
בבוטרינט אתר ארכאולוגי שנחשב כפארק לאומי והוכרז כאתר מורשת עולמית. העיר בוטרינט שוכנת דרומית לסרנדה לחופי הים היוני האלבני. העיר יושבה בתקופה פרה-היסטורית, ונוסדה כמושבה יוונית ורומית במהלך תקופת הברונזה. מונומנטים רבים נשמרו היטב כמו חומות העיר העתיקה, אגן טבילה, בזיליקה גדולה, תיאטרון וטירות. השרידים נמצאים כולם בתוך יער טבעי גדול עם מערכות אקולוגיות מורכבות ומגוון ביולוגי. השילוב של ההיסטוריה, התרבות והסביבה הופך את בוטרינט למקום ייחודי, המשלב נוף עם מונומנטים האהובים על התיירים.
השמורה הימית קרבורון-סזן מורכב מחצי האי קרבורון והאי סזן. בשטחה הרים, מערות, שקעים גאולוגים, מפרצים, קניונים וחופים רחבים. בשמורה גם שרידים של ספינות טבועות, מיני חי וצומח רבים, כתובות עתיקות, חופים מבודדים ונופים של הים האדריאטי והים היוני.
הפארק הלאומי ללגורה ידוע במגוון הביולוגי הרב שבו ובסביבתו הטבעית, שבאופן יחסי לא נפגעה מן הפיתוח האנושי.
סרנדה היא עיירה על חופו הדרומי של הים היוני האלבני, השוכנת על מפרץ פרסה בין הרים וגבעות. התופעה הטבעית של מעיין העין הכחולה ואוצרות האדריכלות, כגון פניצ'ה, חומות העיר העתיקה, הריסות של בית כנסת, מנזר וטירה הם בין האטרקציות הבולטות ביותר ברחבי העיר.
אגם אוחריד משמר מערכת אקולוגית מימית בעלת למעלה מ-200 מינים מקומיים והוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו ב-1979. אולם, פעילות האדם בגדות האגם ובאזור האגירה שלו גורמת ללחץ על המערכת האקולוגית. העיירה אוחריד היא אחת מההתיישבויות העתיקות ביותר באירופה.
הפארק הלאומי טומור מקיף את הר טומור מדרום. על פי הפולקלור האלבני נחשב ההר למקודש ומכונה "באבא טומור". בתוך הקניון של אוסום, בקרבת הפארק הלאומי, יש מספר תצורות סלע, מערות ומפלי מים המהווים אטרקציה טבעית מרהיבה באזור.
בראט היא אחת מהערים העתיקות בעולם המיושבות ברציפות והיא הוכרזה על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית. ב-1961 הוכרה העיר כ"עיר מוזיאון". היא נודעת בכינוי "עיר אלף החלונות" על שום חלונות גדולים הקבועים בקירות בתים בעיר. בעיר ניתן למצוא שרידים מתקופת האילירים, הרומאים, יוונים, ביזנטים והעות'מאנים. בין האטרקציות בעיר וסביבותיה: שרידי העיר בייליס, אפולוניה, מסגד בכלורס , מבצר בראט, מצודה, גשר גוריצה, מסגד העופרת" (Xhamia e Plumbit), "המסגד האדום", כנסיית סנט תאודור, קתדרלת דורמיציון ומנזר ארדניקה.
גירוקסטר אף היא הוכרזה כאתר מורשת עולמית. העיר מתוארת כדוגמה נדירה לשימור איכותי של עיר עות'מאנית. בתים אופייניים בעיר מורכבים ממבני גוש אבן גבוהים, שיכולים להיות בגובה של עד חמש קומות. מדרגות פנימיות וחיצוניות מקיפות את הבתים.
העיר קורצ'ה ידועה ברובעיה, הכוללים בתים נמוכים, וילות ומבנים אדריכליים רבים בסגנונות שונים כגון היסטוריציזם, ארט נובו ונאו-קלאסיציזם. הקרנבל הגדול ביותר של אלבניה נערך בעיר. בקורצ'ה פועלים מספר מוזיאונים: המוזיאון הלאומי לאמנות ימי הביניים, המוזיאון הלאומי לארכאולוגיה, המוזיאון הלאומי לחינוך (השוכן בבית בו פעל בית הספר הראשון באלבניה) ומוזיאון בראטקו לאמנות המזרח.
הכפר ווסקופיה הגיע לשיאו במאה ה-18 אז היה המרכז הכלכלי והתרבותי של הארומנים. כיום נחשב הכפר כמקום קדוש עבור נוצרים אורתודוקסים מקומיים. שרידי הכנסיות באזור הם המייצגים ביותר של האמנות הכנסייתית של המאה ה-18 בבלקן.
ג'נקוי
ג'נקוי (באוקראינית וברוסית: Джанкóй, בטטרית של קרים: Canköy) היא עיר בצפון חצי האי קרים שברוסיה.
בג'נקוי מפעלים רבים, בהם מפעלי רכב, בטון, טקסטיל, בשר, ועוד. בעיר קיים בית ספר מקצועי טכני.
העיר משמשת כמרכז המנהלי של ראיון ג'נקוי. בשנת 1926 היא הוגדרה כעיר. היא ממוקמת כ-93 קילומטרים מבירת החבל, סימפרופול.
ג'נקוי משמשת כמרכז תחבורתי חשוב, מתחנת הרכבת בעיר יוצאות רכבות לחרקוב, לסבסטופול, ולארמיאנסק.
יהודים בג'נקוי
יהודים התיישבו בעיר לראשונה במהלך המאה ה-19. בשנת 1897 התגוררו בעיר 109 יהודים אשר היוו 11.4% מכלל האוכלוסייה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה הוקמו בעיר סניפים של מכבי, החלוץ וצעירי ציון. בשנות העשרים של המאה ה-20 הוקמו קולחוזים יהודיים באזור, בסיוע ארגון הג'וינט. תחנת הרכבת בג'נקוי היא מושא השיר היידי "הי ג'נקויה".
ב-30 בדצמבר 1941 (לפי מקורות אחרים בינואר 1941) נרצחו 443 מאסירי הגטו, מספר יהודים שהצליחו לברוח, יחד עם יהודים שהובאו לג'נקוי ממקומות אחרים נרצחו אף הם, ובכך עלה מספר הנספים עד סוף פברואר 1942 ל-450. בחודש מרץ 1942, נרצחו 241 היהודים שנותרו, ובכך חוסל הגטו. הצבא האדום שחרר את העיר ב-11 באפריל 1944.
אקלים
האקלים חם מתון, עם חורף מתון בינוני. החורף מתון עם מעט שלג, עם הפשרה תכופה. הקיץ חם ויבש, ארוך. הטמפרטורה הממוצעת בינואר היא -1.5 מעלות צלזיוס, ביולי +23.8 מעלות צלזיוס. כמות המשקעים השנתית היא 400 מ"מ.
קישורים חיצוניים
על ההתיישבות היהודית:
יותר חשמל פחות עמל
יותר חשמל פחות עמל הייתה ססמת הפרסום שהובילה את קמפיין העידוד לצריכת חשמל ביתית שהשיקה חברת החשמל בשנת 1960. הסיסמה היא סיסמת פרסום אחת מני רבות המלוות את מסעות הפרסום של חברת החשמל מיום הקמתה. סיסמה זו, שהפכה במשך השנים למטבע לשון שגורה, הושקה לאחר שכושר הייצור של חברת החשמל אפשר להגדיל את השימוש בחשמל במרחב הביתי. בהתאם, תכליתה של הסיסמה היה לעודד צריכה מוגברת של חשמל באמצעות ערוצים שונים, כמו החדרת השימוש במוצרי חשמל ביתיים שבאותן שנים לא היו נפוצים ועל פי הקמפיין הם הוצגו ככאלה "שאינם בגדר חלום" ושהשימוש בהם "נוח, חסכוני ובריא".
הפרסומים השונים שהפיקה החברה במהלך השנים מצביעים על השינויים שחלו במגמות הייצור והצריכה של החשמל בארץ ישראל ומשקפים במידה כזו או אחרת את המצב הכלכלי של המשק בתקופות שונות. דוגמאות בולטות לכך הן הפרסומים "תוציא את השטקר! המים רותחים " ו"לי אכפת מכל וואט", שקראו לחיסכון בצריכת החשמל תוך שיקוף של המציאות הכלכלית הקשה והמיתון העמוק שבהם הייתה נתונה ישראל בשנים 1966-1967.
רקע היסטורי
בשנות החמישים התמודדה חברת החשמל עם החוסר שנוצר בעקבות אובדן תחנת הכוח ההידרואלקטרית בנהריים שהייתה אחראית על הספקת כרבע מסך כוח ייצור החשמל שלה. בנוסף, התגייסה החברה למשימת הפיתוח הלאומית כחלק מההתבססות הכללית של מדינת ישראל הצעירה, שבאו לידי ביטוי בפרישת רשתות חשמל ברחבי הארץ, אספקת חשמל לצרכנים חדשים רבים כולל לתעשייה המתפתחת, תמיכה בפרויקט המים של חברת מקורות ועוד, שצרכו משאבי חשמל רבים.
בשנים אלו, בעקבות המשאבים הרבים שנדרשו להספקת החשמל למגזר הציבורי ולתעשייה, הוגבל השימוש בחשמל במשקי הבית. מועצת ארגוני הנשים להגנת הצרכן נזעקה ב52' על כך שלא ניתן לבשל בין השעות 7:00 בבוקר ל-15:30 אחה"צ, אך כמו שהסביר שר המסחר והתעשייה, דב יוסף, במושב הכנסת ביולי באותה שנה: "ההגבלות בשימוש בחשמל לצורכי בית הוכנסו לא מסיבת חסכון בדלק, כי אם מפני זה, שבשעות ידועות ישנה דרישה מקסימלית לחשמל ואין תחנות הכוח יכולות לספק את כל כמות הזרם הדרושה בשעות אלו של שיא העומס. אילו היינו מאפשרים בשעות אלו שימוש בחשמל לצורכי הבית, היה עלינו להפסיק בצורה שאין לתכננה מראש קווים שלמים לתעשייה ולחקלאות."
עם תום העשור של שנות החמישים חברת החשמל הצליחה לצמצם את פערי הייצור. בשנים אלו צמחה במקביל הצריכה הפרטית ומעמד הביניים החדש הלך והתבסס. אזרחי ישראל יכלו, סוף סוף, ליישר קו עם החלום המערבי של שיפור איכות החיים והקלת מטלות הבית בחסות המודרניזציה וצריכה ההמונים.
תחרות סיסמאות
דירקטוריון חברת החשמל החליט לקדם שימוש ביתי בחשמל, ולכן הושק בתחילת שנות השישים הקמפיין המשולב לעידוד השימוש במוצרי חשמל ביתיים. חברת החשמל פנתה לציבור הרחב על דפי העיתונים תחת הכותרת: "הבו לנו סיסמה". אזרחים רבים נרתמו למשימה, כשלזוכים הובטחו במתנה מוצרי חשמל. את תוצאות התחרות, פרסמו מאוחר יותר במודעה נוספת שבה הופיעו שמותיהם של שלושת הזוכים במקומות הראשונים. את הסיסמה שהייתה במקום הראשון יותר חשמל פחות עמל הגה יעקב שלמציון מנתניה, שזכה בתנור חשמלי. בדיעבד התברר שבשמו של הזוכה נפלה טעות. לקראת תערוכה שהקדישה חברת החשמל לקמפיין ותוצריו והוצגה בגלריית בן עמי ברחוב החשמל בתל אביב, יצאה החברה בקריאה ברשתות החברתיות למציאת הזוכה והתברר ששמו היה יעקב שמלצמן ולא שלמציון כפי שנכתב במודעה. בכתבה לעיתון הארץ סיפר שמלצמן כי בסך הכל חיפש מלה שמתחרזת עם "חשמל". שמלצמן הגיע לתערוכה, השתתף בשיח גלריה וקיבל ממנכ"ל החברה, עופר בלוך, עותק של אחת מכרזות הקמפיין.
הקמפיין
הקמפיין תחת הסיסמה "יותר חשמל - פחות עמל" כלל שלטי חוצות ופרסומות מעשה ידיו של המעצב הגרפי הנחשב דן ריזינגר ז"ל (שעיצב בין השאר את הלוגו של מוזאון תל אביב). בנוסף, במסגרת הקמפיין, התקיימו סדנאות בישול, פורסמו שני ספרי בישול בשיתוף עם ויצו ונערכה תחרות בישול. את אחד מספרי הבישול כתבה ד"ר ארנה מאייר שעוד בגרמניה של סוף שנות העשרים לקחה חלק בפיתוח הקונספט "כלכלת הבית" והוציאה את הירחון "כלכלת הבית החדשה". מאיר שהיגרה לישראל ב-33 העבירה קורסים מעשיים לשימוש נכון בכיריים חשמליות שבסופם חולק ספרה למשתתפות.
חברת החשמל חתמה חוזים עם יצרני מוצרי חשמל מקומיים שנועדו להגדיל את ייצור ומכירת מוצרי החשמל הביתיים על ידי הענקת הלוואות לרוכשים ומענקים ליצרנים, כמו גם, שמירה על מחירי המוצרים למרות עליות מחירים בתחומים אחרים, תיקוני חינם תוך חמישה ימים ותו תקן לכל מוצר. המוצרים שיצאו לשוק במסגרת שיתוף הפעולה הוצגו לקהל הרחב בתערוכות ברחבי הארץ ונמכרו בחנויות ייעודיות. מהלך שיווקי זה, שתמך בקמפיין, תרם לתעשיית מוצרי החשמל המקומית ולהתפתחותו של תחום חדש באותן שנים, הוא עיצוב המוצר.
הקמפיין הניב תוצאות בשטח. על פי הרבעון לכלכלה מאוקטובר 61', בשנת 58' 34% מהמשפחות בישראל החזיקו תנור חשמלי. בספטמבר 61' עולה המספר ל-50%, כלומר כל משפחה שנייה החזיקה מקרר ולכל שתי משפחות מתוך שלוש, החזיקו כיריים חשמליים. את מכונות הכביסה היה כנראה קצת קשה יותר לשווק והן היו בבעלות של רק חמישית מהאוכלוסייה. ייתכן והגידול בבעלות הפרטית של מוצרי החשמל נקשר גם להתפתחותן של מגמות חברתיות נוספות.
ההיענות למודעה
בעקבות פרסום המודעה, התפתו רבים לגשת למשרד של חברת החשמל ששכן ברחוב החשמל 16 בתל אביב, ובחנו את האפשרות לחבר את דירותיהם לרשת החשמל שזה עתה הגיחה לעולם. בן ציון דיקובסקי, מנהל המחלקה המסחרית של החברה באותה עת, תיעד בספר זיכרונותיו, "ימי אור" את הנהירה למשרדי חברת החשמל לאחר פרסום המודעה: "באותם ימים החלה התעוררות, ואנשים החלו להגיע למשרד שלנו... היה לנו שם חדר אחד גדול ובו ישבו המהנדסים שתכננו את חיבורי החשמל לבתים ואת הקווים החדשים ברחובות ופקידים שקיבלו את הזמנות החשמל".
יחצ"נות ובטיחות
חברת החשמל לא הסתפקה בפרסום מודעות בעיתונים והחלה לנסות לגייס צרכנים ידוענים שישמשו מודל לחיקוי בקרב אנשיי החברה הגבוהה בתל אביב. "תפקידי היה להפיץ תודעת השימוש בחשמל בין התושבים. הצרכן הראשון שהחתמתי אותו על חוזה לאספקת חשמל היה מאיר דיזנגוף, או יותר נכון - אשתו", כתב דיקובסקי בספרו "ימי אור". הוא תיאר את מפגשו עם הגברת צינה דיזנגוף ואת השיחה שניהלו "על תה ועוגה" במילים הבאות: "כל זמן השיחה הייתי במתח - האם היא תסכים להזמין אספקת חשמל מאתנו?" ..."לא הייתי צריך לעמול הרבה לשכנע את הגברת בחיוניות המפעל הציוני הזה, ובסוף אותו מפגש יצאתי מביתה כשבכיסי חוזה האספקה הראשון בתל אביב". בשנת 1929, החלה החברה לפרסם בעיתונות מודעות בנושאי בטיחות המזהירות את אזרחי העיר חיפה מפני הסכנות הכרוכות בטיפוס על עמודי חשמל ומפני קשירת עגלות וחמורים לעמודים הללו.
ח'אלד עבד אל-והאב
ח'אלד עבד אל-והאב (בערבית: خالد عبد الوهاب; 1911–1997) היה ערבי מוסלמי אזרח תוניסאי, שהציל ממוות שתי משפחות יהודיות (בוכריס ואוזן), בסך הכל כמה עשרות יהודים, בתקופת השלטון הנאצי בתוניסיה במלחמת העולם השנייה. הומלץ פעמיים להעניק לו את אות "חסיד אומות העולם", אך מועצת "יד ושם" דחתה את ההמלצות בשתי הפעמים, בטענה שהוא אירח את שתי המשפחות בחוותו וככל הנראה אכן הציל אותן ממוות, אך לא תוך סיכון חייו, כנדרש לצורך קבלת האות.
ביוגרפיה
עבד אל-והאב היה בן למשפחה תוניסאית אריסטוקרטית. אביו היה שר התרבות בממשלת תוניסיה ולפני כן קאדי. בצעירותו גר שנים אחדות בניו יורק, עבד כצלם דוגמנות ולמד ארכיטקטורה, תולדות האמנות וארכאולוגיה. סמוך לפרוץ מלחמת העולם השנייה חזר למולדתו.
בנובמבר 1942 היה עבד אל-והאב בן 32. גרמניה הנאצית תפשה את השלטון בתוניסיה באופן ישיר, במקום ממשלת וישי ששלטה במדינה עד אז. באותה עת חיו בתוניסיה כמאה אלף יהודים. מיד עם ההשתלטות הנאצית הישירה החלה מכונת ההרג הנאצית בפעולתה. בשלב ראשון חויבו היהודים לענוד את הטלאי הצהוב, בדומה למה שהתנהל באירופה. במשך כחצי שנה, עד שחרור תוניסיה מידי הנאצים במאי 1943, הספיקו הנאצים לשלוח כ-5,000 יהודים למחנות עבודה ו-160 יהודים לצרפת ומשם למחנות הריכוז. הנאצים אף הספיקו להקים יודנראט מקומי, לקחו בני ערובה, החרימו את רכוש היהודים והטילו על הקהילה עונשים כספיים כבדים. הקהילה נדרשה לספק את צורכי הצבא הגרמני, ובית-הכנסת בבירה תוניס הפך למחסן גרמני ואורווה לסוסי הצבא הנאצי. יהודים רבים נורו למוות בבתיהם, הומתו בצעדות מוות, ומתו מרעב, מחלות והפצצות. רק שחרור תוניסיה על ידי בעלות הברית עצר את תהליך המוות הזה בראשיתו.
עבד אל-והאב היה מתורגמן ואיש קשר בין הנאצים והאוכלוסייה המקומית בעיר מהדיה. על פי גרסה אחת, לאחר שנודע לו שקצינים נאציים מתכוננים לעצור את אודט בוכריס, יהודייה מהאזור, הוא החביא אותה ו-24 מבני משפחתה בחווה שלו במשך ארבעה חודשים, עד סוף הכיבוש הנאצי בתוניסיה. על פי גרסה אחרת המשפחה גורשה מביתה על ידי הנאצים והוא אירח אותה ולא החביא אותה. עדויות נוספות, בהן של אדמה מצליח לבית אוזן, מעידות שהוא החביא או אירח בחוותו גם משפחה יהודית אחרת בשם אוזן.
רוברט סטלוף, סופר והיסטוריון אמריקאי - יהודי, שערך מחקר על יחסם של הערבים לשואה, גילה אצלם תופעה נפוצה מאוד של הכחשת השואה, אולם במקביל הוא גם גילה ערבים שהצילו יהודים בזמן השואה . הוא כתב ספר על שתי התופעות הללו, "בין חסידי אומות העולם", שיצא לאור ב-2006 ותורגם ויצא לאור גם בעברית בהוצאת "יד ושם" ודביר, תחת השם "בין צלב הקרס לסהרה". בספרו חשף גם את סיפורו של עבד אל-והאב. ב-2009 הופק סרט תיעודי על סיפורו של עבד אל-והאב.
לאחר המלחמה היגר עבד אל-והאב לצרפת, נשא לאישה שחקנית קולנוע ונפטר ב-1997 בגיל 86. השאיר אחריו בת, פאיזה, ובת נוספת מנישואיו לשחקנית מוונצואלה.
ג'יגייל אוגיין ואנגצ'וק, נסיך בהוטן
ג'ינגייל אוגיין ואנגצ'וק הוא בנו השני של המלך ג'יגמה סינגייה ואנגצ'וק ושל רעייתו, המלכה דורג'י ואנגמו ואנגצ'וק.
ג'ינגייל אוגיין הפך ליורש העצר לאחר שאביו ויתר על כיסאו ב-14 בדצמבר 2006 ולאחר שאחיו הבכור ג'יגמה קיזר נאמגייל ואנגצ'וק עלה לשלטון.
הוא שימש כיורש העצר הצפוי, עד לידת אחיינו, ג'יגמה נאמגייל ואנגצ'וק. מאז למלך נולד בן נוסף וכעת הוא השלישי בסדר הירושה, לאחר שני אחייניו.
ג'ינגייל אוגיין למד בקונטיקט שבארצות הברית בבית הספר רוזמרי הול (Choate Rosemary Hall) וסיים את לימודיו בשנת 2003. לאחר תום לימודיו התיכוניים, למד בסנט פיטרז קולג' באוקספורד שבאנגליה, וסיים את לימודיו האקדמיים בשנת 2007.
הרובע הפיננסי (מנהטן)
הרובע הפיננסי (באנגלית: Financial District) היא שכונה הנמצאת בקצה הדרומי של האי מנהטן בעיר ניו יורק, ארצות הברית. השכונה מתוחמת על ידי כביש ווסט סייד ממערב, רחוב צ'יימברס  ופארק סיטי הול  מצפון, גשר ברוקלין מצפון-מזרח, האיסט ריבר מדרום-מזרח ופארק באטרי מדרום. לבו של הרובע הפיננסי נחשב לרוב למפגש הרחובות וול סטריט וברוד (Broad Street).
היסטוריה
העיר ניו יורק נוסדה בשנת 1624 במקום בו נמצא כיום הרובע הפיננסי, והאזור בו נמצאת כיום השכונה חופף פחות או יותר לאזור בו נמצא במקור היישוב ניו אמסטרדם בסוף המאה ה-17. השכונה כוללת גורדי שחקים רבים ובהם חלק ממשרדי המטה של רבים מהמוסדות הפיננסיים הגדולים בעיר, כולל הבורסה לניירות ערך בניו יורק והבנק הפדרלי של ניו יורק.
במפגש הרחובות וול סטריט ונסאו נמצא בניין ההיכל הפדרלי, אשר נבנה באתר בו היה ממוקם בניין הקפיטול האמריקני הראשון שהיה בשימוש בין השנים 1789 עד 1790, בתקופה בה ג'ורג' וושינגטון היה נשיא ארצות הברית.
החל מסוף המאה ה-19 החלו להבנות ברובע הפיננסי גורדי שחקים; במהלך רוב המאה העשרים הרובע היה מרכז עסקים המעסיק עובדים רבים, אך נשאר שומם בלילות ובסופי השבוע. רק לקראת סוף המאה מצב זה החל להשתנות עם הסבת משרדים למגורים ועלייה במספר התושבים ברובע.
ב-1966 החל להבנות מרכז הסחר העולמי, שבמרכזו מגדלי התאומים שהתנשאו לגובה של 417 מטר והיו המבנים הדומיננטיים בקו הרקיע של מנהטן תחתית כ-30 שנה, עד שנהרסו במתקפת הטרור ב-11 בספטמבר 2001. מרכז הסחר העולמי נבנה מחדש בעקבות הפיגועים, ובמרכזו מגדל החירות, בגובה 541.30 מטר, המבנה הגבוה בחצי הכדור המערבי.
ג'אד טראמפ
ג'אד טראמפ (באנגלית: Judd Trump; נולד ב-20 באוגוסט 1989) הוא שחקן סנוקר מקצועני אנגלי, אלוף העולם בסנוקר לשנת 2019. מדורג כיום במקום הרביעי בעולם בדירוג שחקני הסנוקר העולמי (מאי 2023). מאז התחלתו כמקצוען בשנת 2005, זכה טראמפ ב-23 תוארי דירוג, ארבעה תוארי דירוג מינוריים, ובתשעה תארים ללא דירוג, בהם אליפות בריטניה בשנת 2011 ופעמיים בטורניר המאסטרס בשנת 2019 ובשנת 2023. לפני זכיתו באליפות העולם, דורג במקום הראשון בעולם במשך 11 שבועות. טראמפ ביצע 889 רצפים רשמיים של מאה נקודות ומעלה, שלישי בלבד במספר הרצפים הרשמיים של מאה נקודות ומעלה שביצע שחקן בכל הזמנים לאחר רוני או'סאליבן וג'ון היגינס. כמו כן, השלים טראמפ שמונה רצפים מקסימליים רשמיים של 147 נקודות. דורג בסך הכל במקום הראשון בעולם בדירוג שחקני הסנוקר העולמי במשך 120 שבועות. רווחיו מסנוקר בלבד עומדים על מעל שישה מיליון פאונד.
קריירה
את הקריירה המקצוענית שלו כשחקן סנוקר החל טראמפ בעונת 2005/2006 עם ציפיות גבוהות לאחר קריירת נוער מוצלחת.
בשנת 2011 פרץ טראמפ בסערה אל מרכז הסבב המקצועני העולמי ומיצב את עצמו כשחקן בכיר כשזכה בתואר הדירוג הראשון שלו כשניצח את מארק סלבי בגמר אליפות סין הפתוחה לעונת 2010/2011, תוך כדי תצוגת משחק התקפי ומרשים. הזכייה בתואר היוקרתי הכניסה את טראמפ לרשימת שישה עשר המדורגים הראשונים בעולם. באותה עונה הגיע גם לגמר אליפות העולם בסנוקר, שם המשיך בתצוגת משחק משובחת, תוך כדי שהוא גובר על אלוף העולם, ניל רוברטסון בסיבוב הראשון, ומביס שחקנים בכירים כל הדרך אל הגמר, שם נעצר על ידי ג'ון היגינס, שדורג בזמנו במקום הראשון בעולם, ונוצח בתוצאה 15–18.
בעונת 2011/2012 המשיך טראמפ עם הצלחותיו מהעונה שקדמה לה, כשזכה בתואר של הכתר המשולש הראשון שלו - אליפות בריטניה לשנת 2011, בה ניצח בגמר את מארק אלן בתוצאה 8–10.
בנובמבר 2012 זכה טראמפ בטורניר האליפות הבינלאומית כשניצח בגמר את ניל רוברטסון בתוצאה 8–10, ובכך העפיל לראשונה לפסגת הדירוג העולמי, בה החזיק במשך חמישה שבועות. הוא חזר למקום הראשון בדירוג העולמי שוב בפברואר 2013.
בינואר 2019 זכה טראמפ בטורניר המאסטרס היוקרתי, בו ניצח בגמר את רוני או'סאליבן בתוצאה 4–10.
במאי של אותה שנה זכה בפעם הראשונה באליפות העולם בסנוקר. בגמר התמודד שוב, כמו ב-2011, מול ג'ון היגינס, אך הפעם הייתה זו ידו של טראמפ על העליונה, ותוך תצוגת משחק מרשימה (הנחשבת על ידי רבים לתצוגת הסנוקר הטובה ביותר בגמר אליפות העולם בסנוקר בכל הזמנים), ניצח את היגינס באופן מוחץ בתוצאה 9–18. בכך השלים טראמפ את הזכייה בכתר המשולש (הטריפל קראון - זכייה בשלושת הטורנירים החשובים והיוקרתיים ביותר בעולם הסנוקר: אליפות העולם בסנוקר, אליפות בריטניה וטורניר המאסטרס), ונכנס לרשימה מצומצמת של 11 שחקנים בלבד לאורך היסטוריית המשחק שצלחו זאת. בנוסף, לאחר זכייה זו, העפיל למקום השני ברשימת הדירוג העולמי.
עם תחילת עונת 2019/2020, זכה טראמפ בטורניר הגדול הראשון לעונה זו, כשניצח בגמר האליפות הבינלאומית בסין את שון מרפי בתוצאה 3–9. בעקבות הזכייה שב בפעם השלישית לראש רשימת הדירוג העולמי, שם שהה במשך שנתיים רצופות עד לאוגוסט 2021. בתקופה זו השיג טראמפ 13 תוארי דירוג, שבר מספר שיאים ונחשב לשחקן הטוב בעולם כשהוא מקדים בפער גדול את כלל השחקנים בסבב העולמי.
ב-15 במרץ 2020, זכה טראמפ בטורניר הדירוג השישי שלו באותה עונה, כשזכה בטורניר גיברלטר הפתוחה, לאחר שניצח בגמר את קיירן וילסון האנגלי בתוצאה 3–4, ובכך שבר את שיא כל הזמנים למספר הזכיות הגבוה ביותר של תוארי דירוג עולמיים לשחקן אחד בעונה אחת (לפני שבירתו, השיא הוחזק על ידי סטיבן הנדרי, דינג ג'ונווי, מארק סלבי ורוני או'סאליבן, שזכו בחמישה טורנירי דירוג בעונה אחת).
בעונת 2019/2020, ביצע טראמפ 102 רצפים רשמיים של מאה נקודות ומעלה, והפך לשחקן השני בהיסטוריית המשחק שביצע מאה רצפים של מאה נקודות ומעלה בעונה אחת (הראשון שצלח הישג זה היה ניל רוברטסון, כשביצע 103 רצפים רשמיים של מאה נקודות ומעלה בעונת 2013/2014).
בעונת 2021/2022 הצליח פחות מבשתי העונות שקדמו לה, כאשר זכה בטורניר דירוג אחד בלבד. למרות זאת, וכשהוא לא בשיאו, הגיע לגמר אליפות העולם בסנוקר בפעם השלישית בקריירה, שם הפסיד לרוני או'סאליבן בתוצאה 18-13.
סגנון משחק
טראמפ נחשב לאחד הכישרונות המובילים בענף הסנוקר, וישנם אף הרואים בו כיורש הישיר לרוני או'סאליבן. הוא נוקט בגישה התקפית ובמשחק מהיר אף על פי שגם משחקו הטקטי מדויק וכמעט נטול טעויות.
הוא שמאלי ולכן משתמש לרוב בידו השמאלית כיד האוחזת במקל לביצוע המכות, אך מסוגל לשחק ברמה גבוהה גם עם ידו הימנית.
סגנון המשחק הווירטואוזי, המרהיב והמהיר שמציג טראמפ, הנקרא לא פעם על ידי פרשני ענף הסנוקר "Naughty Snooker" - "סנוקר חצוף" או "סנוקר שובב", הפך אותו לאחד מהשחקנים הפופולריים והמהנים ביותר לצפייה.
לאחר שזכה בתואר הדירוג הראשון שלו בעונת 2010/2011, בו חשף לראשונה את מלוא כישרונו והציג משחק כה משכנע, צפו לו רבים הצלחה עתידית רבה. בשל כך, כינויו מאז הוא "The Ace in The Pack" (ה"אס" שבחבילת הקלפים).
תעז
מחוז תעִז (בערבית: محافظة تعز) הוא מחוז בדרום מערבה של תימן. בירת המחוז היא העיר תעִז שהיא העיר השלישית בגודלה בתימן. המחוז הוא הגדול ביותר בתימן מבחינת אוכלוסייה (2,402,569) והמחוז ה-11 בגודלו מבחינת שטח (10,677 קמ"ר). המחוז גובל בדרום מזרח עם לחג', בצפון מזרח עם א-דאלע ואיב ועם אל-חודיידה בצפון.
מידה מרוכבת
בתורת המידה, מידה מרוכבת היא פונקציית מידה שערכיה מרוכבים. פורמלית, מידה מרוכבת על מרחב מדיד היא פונקציה  שהיא סיגמא-אדיטיבית, כלומר  לכל סדרה  של קבוצות זרות בזוגות השייכות ל-\mathcal{M}. בפרט כל טור כזה מתכנס ולמעשה אף מתכנס בהחלט.
לא כל מידה חיובית היא מידה מרוכבת, משום שלמידות חיוביות מרשים לקבל את הערך \infty, ואילו ממידה מרוכבת דורשים שכל הערכים יהיו מספרים. למעשה, מידה מרוכבת תמיד חסומה (על ידי מידת המרחב כולו).
תכונות של מידה מרוכבת
יהי מרחב מדיד ותהי \mu מידה מרוכבת עליו.
הסיגמא-אדיטיביות גוררת את העובדה הפשוטה וזו בתורה גוררת אדיטיביות סופית:   לכל שתי קבוצות זרות A,B.
כפי שמתקיים עבור מידות חיוביות, \mu היא רציפה מלמטה: אם היא סדרה עולה של קבוצות מדידות, אז מתקיים. בדומה לזה, \mu היא רציפה מלמעלה: אם היא סדרה יורדת של קבוצות מדידות, אז מתקיים.
האיחוד של סדרת קבוצות מדידות (וזרות בזוגות) אינו תלוי בסדר האיברים, ולכן לכל הטורים המתקבלים מ- על ידי סידור מחדש, יש אותו סכום. משפט סטנדרטי אומר שבמקרה זה הטור מתכנס בהחלט.
מידת ההשתנות הכוללת
תהי E קבוצה מדידה ונגדיר פונקציה חדשה על \mathcal{M} על ידי, כאשר הסופרמום נלקח על פני כל החלוקות האפשריות של E לסדרה של קבוצות מדידות (ניתן לקחת את הסופרמום רק על פני כל החלוקות שבהן  לכל n טבעי פרט למספר סופי של קבוצות בסדרה ולקבל הגדרה שקולה).
ניתן להראות ש- היא מידה חיובית ונהוג לכנות אותה מידת ההשתנות הכוללת (או מידת הערך המוחלט). למידה זו יש מספר תכונות מעניינות. ראשית כל, המידה המרוכבת \mu נשלטת על ידי, כלומר לכל E מדידה. כמו כן, ברור כי היא המידה החיובית המינימלית שלה תכונה זו. התכונה המפתיעה ביותר היא ש- היא תמיד מידה סופית, כלומר. מכאן בפרט מקבלים שערכי המידה \mu שייכים כולם לעיגול הסגור ב-\mathbb{C} שמרכזו בראשית ורדיוסו.
אינטגרציה ביחס למידה מרוכבת
תהי \mu מידה מרוכבת. באמצעות משפט רדון-ניקודים ניתן להוכיח שקיימת פונקציה מרוכבת מדידה h המקיימת לכל x \in X כך ש- לכל E מדידה. h זו היא הפונקציה היחידה שמקיימת תכונה זו, אם אנו מסכימים שלא להבדיל בין פונקציות שנבדלות בערכיהן רק על קבוצה ממידה \mu אפס. במצב זה מסמנים ואומרים שזהו פירוק פולרי של המידה \mu (באנלוגיה לפירוק הפולרי של מספר מרוכב). כעת בהתבסס על בניית אינטגרל לבג עבור מידות חיוביות ניתן להגדיר את האינטגרל של פונקציה מרוכבת מדידה f ביחס ל-\mu באופן הבא:.
בגישה אחרת, תחילה רושמים, כאשר \mu_{1} היא החלק הממשי של \mu ו-\mu_{2} היא החלק המדומה של \mu. אז \mu_{1} ו-\mu_{2} הן מידות מרוכבות המחזירות ערכים ממשיים בלבד. באמצעות פירוק האן-ז'ורדן ניתן לרשום ו-, כאשר  הן מידות חיוביות סופיות מסוימות. כעת ניתן להגדיר את האינטגרל של פונקציה ממשית מדידה f ביחס ל-\mu באופן הבא:
כל עוד הביטוי באגף ימין מוגדר היטב, כלומר לא נתקלים בהפרש מהצורה. כעת עבור f מרוכבת מדידה מגדירים באופן טבעי
שתי הגדרות אלה ל- הן שקולות. האינטגרל ביחס למידה מרוכבת מקיים את כל התכונות הרגילות של אינטגרל לבג, לרבות ליניאריות האינטגרל ומשפטי ההתכנסות הידועים.
רגולריות של מידה מרוכבת
כעת נניח ש-X איננה סתם קבוצה, אלא מרחב טופולוגי, ונניח ש-\mathcal{M} היא הסיגמא-אלגברה של בורל המתאימה ל-X. בדומה למקרה של מידה חיובית, במקרה זה אנו אומרים ש-\mu היא מידת בורל. \mu נקראת מידת בורל רגולרית אם היא מידת בורל והמידה החיובית היא  רגולרית.
אחד מהשימושים החשובים של מידות מרוכבות מתבטא במשפט ההצגה של ריס ל-. המרחב מורכב מכל הפונקציות  שהן רציפות ומתאפסות באינסוף, כלומר לכל  קיימת תת-קבוצה קומפקטית  שמחוצה לה ערכי הפונקציה f קטנים בערכם המוחלט מ-\varepsilon. זהו מרחב נורמי, כאשר פעולות החיבור והכפל בסקלר מוגדרות נקודתית והנורמה היא נורמת הסופרמום, קרי. המרחב הדואלי שלו,, מורכב מכל הפונקציונלים הליניאריים הרציפים.
מרחב כל המידות המרוכבות
אם הוא מרחב מדיד, אוסף כל המידות המרוכבות עליו מהווה מרחב וקטורי מעל \mathbb{C} תחת פעולות חיבור וכפל בסקלר נקודתיות, כלומר  ו- לכל שתי מידות מרוכבות \mu,\lambda ולכל סקלר קומפלקסי c. ההעתקה  מגדירה נורמה על מרחב זה והופכת אותו למרחב בנך, אשר לעיתים מסומן. אם X הוא מרחב טופולוגי האוסדורף וקומפקטי מקומית ו-\mathcal{M} היא אלגברת בורל שלו, אוסף כל המידות המרוכבות הרגולריות עליו הוא תת-מרחב סגור של ולמעשה משפט ההצגה של ריס אומר שתת-מרחב זה הוא איזומורפי (במובן של איזומטריה ליניארית) ל-.
נוטינג היל
נוטינג היל (באנגלית: Notting Hill) היא שכונה בלונדון, אנגליה, הנמצאת בפינה הצפון מערבית של גני קנזינגטון, ברובע המלכותי קנזינגטון וצ'לסי. זוהי שכונה רב תרבותית בה מתקיים קרנבל נוטינג היל, ופועל בה שוק פורטובלו.
נוטינג היל היא שכונת יוקרה אופנתית. ידועה בזכות בתיה הגדולים המסודרים בשורות בסגנון ויקטוריאני, מרכזי הקניות ומסעדותיה (במיוחד אלו הסמוכים לווסטבורן גרוב וצומת קלרנדון). מאמר הדיילי טלגרף אשר פורסם ב-2004 השתמש במונח "נוטינג היל סט" בהתייחסו לקבוצה מתגבשת של פוליטיקאים מהמפלגה השמרנית, כדוגמת דייוויד קמרון וג'ורג' אוסבורן.
בכל אופן, הבתים הגדולים אפשרו מגורים משולבים בהשכרה לאורכה של המאה ה-20. הגירה מהקריביים נמשכה לאזור ב-1950, חלקית בגלל הבעלים של רוב הנכסים פיטר רצ'מן, והפכה למטרה של ה"טדי בוייס" הלבנים בהתפרעויות הגזעניות של נוטינג היל ב-1958.
השכונה איגדה אומנים רבים לתרבות "אלטרנטיבית" מאז התפתחותה ב-1820.
מקור השם נוטינג היל
מקור השם נוטינג היל אינו חד-משמעי, ברישומי הפטנט רולס משנת 1356 נקראת השכונה "נוטיגהול",בעוד שבכתבי 1878, לונדון הישנה והחדשה, נרשם כי מקור השם בבית אחוזה בקנסינגטון הנקרא "נוטינג-ברנס", וממשיך בציטוט מרישומי בית המשפט בתקופת שלטונו של הנרי השמיני "בית האחוזה נקרא נוטינגברונס, המכונה קנסינגטון, באזור פדינגטון, ונוהל על ידי מנזר וסטמיניסטר". נראה שחלקו של השם "נוט" מקורו בשם פרטי קנוטה מאנגלית עתיקה, ו"אינג" פירושו התיישבות.
קדרות וגידולי חזירים
האזור במערב נתיב הקדרות שימש בתחילת המאה ה-19 לייצור לבנים ורעפים מהטיט שנחפר באזור, הטיט עוצב ונשרף לצורת לבנה ורעף בתנור. תנורי הרעפים של המאה ה-19 היחידים שנותרו בלונדון נמצאים ברחוב וולמר. באותו אזור, חוות חזירים הוקמו לאחר שהורחקו מאזור המארבל ארץ'. פארק אוונדייל הוקם בשנת 1892 על אזור אשר שימש לגידולי חזירים שנקרא "האוקיינוס".
פיתוח המאה ה-19
בתחילה רצו לקרוא למחוז פארק קנסינגטון. הרחובות פארק קנסינגטון וגני פארק קנסינגטון הם תזכורת לכך. קידומת הטלפון המקומית 7727 (במקור 727) מבוססת על מרכזיית פארק.
לדברוק העביר את המשך פיתוח הקרקע לחברת עורכי הדין סמיט, בייליי (ידועים כבייליי וג'נסון אחרי 1836), אשר עבדו עם אלאסון בפיתוח נכסים. בשנת 1823 אלאסון השלים תוכנית מתאר שטחה העיקרי של הקרקעות. שלב בו החלה יצירה של גנים ציבוריים גדולים, הסמוכים לבתים.
במקום למקם את המבנים סביב גן מרובע, תוך הפרדה באמצעות כביש, בחר אלאסון לאפשר לבתים גישה ישירה לגנים מבודדים בצידם האחורי, אליהם לא ניתנה גישה לאנשים ברחוב כלל. כיום בתים אלו ממשיכים להוות ערך רב לבעלי נכסים עמידים.
בשנת 1837 מסלול המרוצים באצטדיון נבנה. מסלול המרוצים נבנה מסביב לגבעה עבור הצופים. בכל אופן, היזמה נכשלה בגלל זכות הציבור למעבר אשר חצתה את המסלול, וגרמה לפגמים בחימר. האצטדיון נסגר ב-1841, והמשך פיתוח בתים נעשה על שטחו. הכבישים המקיפים את הגבעה, כדוגמת בלנהיים, אלגין, סטנלי, קורנוול ולנדסדוון, נבנו על תוואי מסלול המרוצים. בקצה הגבעה נבנתה כנסיית סט. גונ'ס, בשנת 1845 בסגנון אנגלי, והיווה מבנה מרכזי בפיתוח שטח לדברוק.
בתי נוטינג היל היו גדולים, אבל לא נחלו הצלחה במשיכת עשירי לונדון, אשר נטו להתגורר בסמוך למרכז לונדון במייפייר ובלגרביה. הבתים פנו למעמד הבינוני הגבוה, אשר יכול היה להתגורר בסגנון בלגרביה בעלות נמוכה יותר. בפרק הפותח של ההגדה לבית פורסייט מאת ג'ון גולסוורתי, ניקולס פורסייט התגורר ברחוב לדברוק גרוב.
תחילת ועד אמצע המאה ה-20
מוניטין המחוז השתנה במהלך המאה ה-20. כמרחב מגורי מעמד בינוני הפך ברובו למגורים מחולקים. בתקופת הבליץ מספר בתים נפגעו או נהרסו על ידי הלופטוואפה, כולל כנסיית אול סיינט, אשר נפגעה ב-1940 ושוב ב-1944. בתקופה של אחרי המלחמה השם נוטינג היל הפך לשם נרדף לדיור זול מפוקפק שנשלט על ידי פיטר רצ'מן. האזור מצפון מזרח, גולבורן, היה ידוע בהיותו "אחד המקומות הגרועים ביותר בלונדון" על פי צ'ארלס בות'.
בסוף אוגוסט ותחילת ספטמבר 1958, התרחשו התפרעויות נוטינג היל על רקע גזעני. סדרת ההתפרעויות החלו ככל הנראה ב-20 באוגוסט כאשר כנופיה של צעירים לבנים תקפו אישה שוודית בשם, מייבריט מוריסון, אשר הייתה נשואה להודי. מאוחר יותר באותו לילה אספסוף של 300 עד 400 "לבנים", כולל "נערי טדי", נראו ברחוב ברמלי תוקפים בתי תושבים ממוצא הודי. ההתפרעויות נמשכו בכל לילה עד 5 בספטמבר.
תנאי המגורים הנוראיים בנוטינג היל הובילו את ברוס קנריק להקמת "נאמנות מגורי נוטינג היל" בשנת 1963, אשר סייעה בהקמת ארגון בתי המחסה הלאומי בשנת 1966.
משכנות העוני התפנו במהלך שנות הפיתוח בין 1960 ל-1970 כאשר נבנו "רחוב ווסטווי" ומגדל טרליק. המקום הפך מלא חיים עם הגעת קהילה ים תיכונית, פורטוגזית, ספרדית ומרוקנית בעיקרה.
העלאת ערך הרכוש לקראת סוף המאה ה-20
בשנות ה-80, בתים לא מחולקים החלו לשוב לטובת משפחות אשר יכלו להרשות לעצמם, וחלקים מנוטינג היל כיום נחשקים ביותר בלונדון. חלקי נוטינג היל הסמוכים להולנד פארק מאופיינים בבתים בסגנון סטוקו המתוחזקים היטב, גנים פרטיים, גנים ציבוריים וגישה לפארקים ציבוריים כדוגמת הולנד פארק, גני קנסינגטון וחנויות.
גאוגרפיה
הגבעה שעל נקראת השכונה עדיין נראית בבירור, כשפסגתה במרכז רחוב לדברוק גרוב, בצומת גני פארק קנסינגטון.
לנוטינג היל אין גבולות רשמיים, כך שהגדרת אזורי נוטינג היל משתנה. המיקוד "W11", הוא הקרוב ביותר להשתייך לשכונה, אם כי המיקוד "W10", מכסה את האזור של צפון קנסינגטון אשר נופל תחת ההגדרה הרחבה של השכונה. ההיסטוריונית המקומית פלורנס גלדסטון, מגדירה את נוטינג היל בעבודתה "נוטינג היל בימים שחלפו" כרוב חלקה של קנסינגטון, אשר צפונה ברחוב נוטינג היל גייט.
נוטינג היל מהווה כיום את רוב שטחה של צפון קנסינגטון, ונחשבת כשם חלופי. סוכני נדל"ן מבדילים את צפון קנסינגטון כאזור מחוז הכולל את נוטינג דייל והאזור ממזרח רחוב לדברוק גרוב עד רחוב ארוו. חלקו של הרובע המלכותי קנזינגטון וצ'לסי באופן גס מוקף על ידי הרבעים המנהליים של סיינט צ'ארלס, גולבורן, נוטינג ברנס, קולוויל, נורלנד ופאמבריג', אשר תחומה בצפונה ברחוב ארוו ובדרומה בנוטינג היל גייט ושדרת הולנד פארק.