cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סקרמנטו מונארכס
ירידה (2007–2009)
ב-2007, המונארכס סיימו שוב חזקות, אבל פספסו הזדמנות להשיג את המקום השני בסוף העונה, ושיחקו מול סן אנטוניו סילבר סטארס בסיבוב הראשון בפלייאוף. לאחר שהביסו את הסילבר סטארס במשחק 1 בבית, המונארכס הפסידו במשחקים 2 ו-3 (ובסדרה) בסן אנטוניו, וסיימו את הרצף בן השנתיים בתור אלופות המערב.
ב-2008 המונארכס היו פחות חזקות באופן ניכר, אבל הסתובבו בתמונת הפלייאוף המערבי כל העונה וסיימו במקום הרביעי. המונארכס שוב שיחקו בסיבוב הראשון נגד הסילבר סטארס. הסדרה לא התחילה טוב עבור המונארכס, שהפסידו את משחק 1 בבית 78–85. כשהסדרה עברה לסן אנטוניו, ונראה היה שהסדרה תגיע לסיומה מהר, אבל המונארכס לא נכנעו וניצחו את משחק 2 84-67, וכפו משחק 3 מכריע. במשחק השלישי, סן אנטוניו פתחו חזק ובשלב מסוים הובילו ב-14 נקודות. אבל המונארכס קלעו שבע נקודות ב-90 השניות האחרונות של המשחק כדי להשוות את המשחק ולכפות הארכה. אבל לצערן של המונארכס, הסילבר סטארס ניצחו את המשחק 81–86, ועונתן של המונארכס הסתיימה.
בשנת 2009, למונראכס הייתה אחת העונות הגרועות ביותר בתולדות המועדון. זה גם הוביל לפיטוריה של המאמנת הראשית ג'ני בוצ'ק במהלך העונה, שלאחר מכן הוחלפה על ידי ג'ון וייסננט, המאמן שהוביל את המונראכס לאליפות הראשונה שלהן ב-2005. הם סיימו 22–12, אחרונים במערב ובליגה כולה. הם גם החמיצו את הפלייאוף בפעם הראשונה מאז עונת 2002 והשוו את שיא ההפסדים הרבים ביותר עם 22, אותו מספר הפסדים שהם עשו לפני 11 שנים.
פירוק
ב-20 בנובמבר 2009 נחשף כי משפחת מאעלוף לא תפעיל יותר את המונארכס. הליגה ניסתה לשנות את המיקום של המונארכס לאזור מפרץ סן פרנסיסקו, אך ב-8 בדצמבר 2009 הוכרז שלא ניתן למצוא בעלות חדשה והקבוצה תפורק. המונארכס היא קבוצת ה-WNBA האחרונה שהפסיקה את פעילותה.
הגדת פרחי
שמאל|ממוזער|250px|עמוד מהגדת פרחי, המציג את מסלול יציאת בני ישראל ממצרים. מאוספי [[הספרייה הלאומית.]] הגדת פרחי (ובשמה המלא: "הגדה של פסח כמנהג ק"ק ספרדים יצ"ו עם תרגום ערבי באותיות ערביות מאת ד"ר הלל פרחי") היא הגדה של פסח המתורגמת לערבית. ההגדה תורגמה על ידי הלל פרחי ויצאה לאור בקהיר שבמצרים בשנת 1917. מהדורות נוספות יצאו לאור בשנת 1918, 1922, 1946 ו-1948.
היסטוריה
במהדורה הראשונה של ההגדה נכללו הנחיות בערבית לעריכת סדר הפסח.
במהדורה הרביעית שהודפסה בשנת 1946, בעמוד האחרון מופיע תצלום של בחורה המניפה את דגל ישראל, ומעליו הכותרת "התקווה" ומתחתיו מילות השיר.
בוש-דו-רון
בוש-דו-רון (בצרפתית: Bouches-du-Rhône, באוקסיטנית: Bocas de Ròse; מילולית: "שפך הרון") הוא מחוז בדרום צרפת. זהו המחוז המאוכלס ביותר בחבל פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור. קוד הדואר וה-INSEE של המחוז הוא 13.
היסטוריה
ההיסטוריה של האזור קשורה קשר הדוק לזה של פרובנס. פיתוחו של האזור החל עוד בעת העתיקה, עם פיתוחה של מרסיי תחת השלטון הרומי של יוליוס קיסר. המחוז הוא אחד מ-83 המחוזות המקוריים שנוצרו לאחר המהפכה הצרפתית ב-4 במרץ 1790. מיד לאחר היווסדותו, המחוז תמך בעקרונות המהפכה. רוב הכמרים במחוז קיבלו על עצמם את הכפפת הכנסייה לשלטון האזרחי. התמיכה בשמאל המשיכה גם במהלך המאה ה-20, ובמיוחד בפרברים הצפוניים של מרסיי, העיר הגדולה במחוז.
פוליטיקה
במהלך המאה ה-19, כתוצאה מגל מהגרים גדול, התפתח מעמד פועלים רחב ועצמתי- דבר שחיזק את הכוחות הסוציאליסטיים. האוכלוסייה הכפרית נוטה דווקא לתמוך במפלגות הימין. בשנות ה-90 של המאה ה-20 המחוז החל לתמוך באופן כללי בימין הפוליטי, דבר שבא לידי ביטוי אף בהתחזקות מפלגת הימין הקיצוני החזית הלאומית.
אסף נאוי
אסף נאוי (נולד ב-8 בינואר 1981) הוא מפיק, יוצר קולנוע וטלוויזיה ובעלים של חברת ההפקות נאוי פרו בע"מ.
ביוגרפיה
נאוי נולד באילת וגדל בחולון ובת ים. הוא בוגר לימודי קולנוע וטלוויזיה ממכללת אריאל.
לאחר לימודיו עבד כמפיק בפועל ב"חטופים" (2010), "הפרלמנט" (2012), "אופוריה" (2012), "האחיות המוצלחות שלי" (2016) וכמפיק ראשי בעונה שנייה והשלישית (2018, 2019) של "האחיות המוצלחות שלי", ב"מלבי אקספרס" (2013), "רד ודביר" (2013) ועוד.
במרץ 2017 פתח את חברת ההפקות "נאוי פרו" שהפיקה בין היתר את "היום בלילה עם גורי אלפי" (3 עונות לקשת 12), "מועדון לילה" (עונה 6, קשת 12) סדרת הנוער המצליחה "האחיין שלי בנץ" (כאן 11), " סדרת התעודה "היהודי החדש" (כאן 11), דוקו ריאליטי "המייקרז" (כאן 11), "רותם באה אליכם" (קשת 12), סרט הדוקומנטרי "בין חומות" (הוט 8),"האולפן של בנץ" (כאן 11) וסרט הקולנוע "עוד סיפור אחד" (סרטי יונייטד קינג ונאוי פרו) וביקורו של קונאן אובריין בישראל.
בשנת 2020 הקים, יחד עם גל ישר, איציק קרחילי ועודד תורג'מן ו"מיטב דש", את חברת "ניו לג'נד אינטרטיינמנט".
נאוי גם מרצה בנושא קולנוע וטלוויזיה בבית-הספר "מייק מדיה" של "שידורי קשת" ובמכללת כנרת. הוא חבר בהנהלת איגוד המפיקים.
חבר (שיר של אילנית)
"חבר" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנית. את השיר הוציאה בשנת 1988 לאור חברת התקליטים סי בי אס ישראל, והוא נכלל כרצועה השלישית של אלבום האולפן ה-18 של הזמרת, סרט בשחור לבן.
על השיר
"חבר" נכתב והולחן על ידי אהוד מנור והנרי בראטר, והופק על ידי קובי אשרת. "חבר" נחשב לשיר האחרון של אילנית שזכה להצלחה, והחל משנות ה-90 של המאה ה-20 היא אף אחד משיריה לא דורגו בין עשרת השירים הפותחים במצעדים. ב-16 באוגוסט 1988 נכנס לראשונה למצעד הפזמונים השבועי במקום ה-21. ב-27 בספטמבר עלה למקום השני, המיקום הגבוה ביותר אליו הגיע, שם שהה שבוע אחד בלבד. לבסוף, יצא מהדירוג ב-22 בנובמבר לאחר שלושה-עשר שבועות צעידה רצופה.
Jiabao V52
Jiabao V52 הוא מיניוואן מתוצרת יצרנית הרכבים הקטנים FAW Jilin חברת בת של קונצרן הרכב הסיני FAW Group  אשר מיוצר משנת 2011 ועד היום.
דיני חיובים
דיני החיובים (Law of obligations) הם אחד משני הענפים של המשפט האזרחי, לצד דיני הקניין. הם נחלקים לתחומים שונים, כדלקמן:
כמו כן, נהוג להבחין בין חיובים רצוניים (חוזים) לחיובים בלתי רצוניים (נזיקין, עשיית עושר).
דיני הקניין עוסקים בסטטוס של נכס כלשהו, בעיקר בשאלה איזה אדם רשאי ליהנות מזכות הבעלות וזכויות אחרות שהן כלפי כולי עלמא (כלפי העולם כולו), in rem. לעומתם, דיני החיובים עוסקים במערכת יחסים הנוצרת בין שני אנשים או יותר. החיובים קיימים בין אותם צדדים בלבד. לדוגמה, לפי דיני הקניין, בעל מקרקעין זכאי לדרוש מכל אדם בעולם שלא יכנס אליהם; לפי דיני החיובים, מי שכרת חוזה לרכישת מקרקעין יכול לדרוש את קיום החוזה רק מהמוכר, לא מכולי עלמא. זאת, אף אם מתברר שהמקרקעין שייכים מלכתחילה לאדם שלישי. לכן, נהוג לומר שדיני החיובים עוסקים בזכויות כלפי אדם, in personam. זכות לפי דיני החיובים מכונה גם זכות אובליגטורית.
יסודות החיוב
הדמויות המרכזיות בדיני החיובים הן הנושה והחייב. נושה (creditor) הוא מי שמגיע לו חיוב; חייב (debtor) הוא מי שמוטל עליו חיוב. לנושה יש זכות ולחייב יש חובה.
השימוש במושגים אלו מתפרש על פני כל דיני החיובים, ללא תלות במקור החיוב. כך, למשל, מי שביצע עוולה בנזיקין הופך לחייב ומי שהעוולה בוצעה נגדו הופך לנושה. בחוזים, כאשר אדם מלווה כסף לחברו, המלווה הופך לנושה והלווה הופך לחייב. בדיני עשיית עושר ולא במשפט, המתעשר נעשה חייב והמזכה נעשה נושה.
לעיתים קרובות, כל אחד מהצדדים הוא גם נושה וגם חייב: כל צד נושה בחברו את חלקו של האחר בחיוב וחייב לו את חיובו-שלו. לדוגמה, עם כריתת חוזה למכירת חפץ, המוכר נושה את התשלום מהרוכש ואילו הרוכש נושה את החפץ עצמו מהמוכר. חיובים יכולים להיות לא-מוניטריים (נעדרי יסוד כספי), לדוגמה, כאשר הנושה זכאי לדרוש מהחייב שיעשה דבר או שיחדל מעשייתו. קיימות אבחנות רבות נוספות בין חיובים שונים; כך, בין היתר, חיוב יכול להיות מובטח על ידי משכון. במצב זה, עומדת לנושה זכות קניינית הקשורה וכרוכה עם זכותו האובליגטורית.
כדי שייווצר חיוב בעל תוקף משפטי, צריכים להתקיים תנאים ההופכים אותו לכזה. כך, למשל, הסכם שבכבוד אינו חוזה ולפיכך אינו מקים חיוב. לפי התפיסה המקובלת במשפט הקונטיננטלי, לכל חיוב יש ארבעה יסודות (the elements of obligation):
ההיסטוריה של דיני החיובים
דיני החיובים החלו להתפתח במשפט הרומי כדי לכסות על פער שנוצר בין המשפט הרומי המסורתי, שעסק בעיקר בדיני קניין ומשפחה, לבין המציאות בה בני אדם ביצעו עוולות איש כלפי רעהו. עד להתפתחות דיני החיובים, מצבים כאלו הולידו נקמת דם של ממש; בהדרגה, המשפט הרומי עבר מנקמה לפיצוי. דיני החיובים התחילו את דרכם, אם כן, בדיני הנזיקין.
בשלב מאוחר יותר של המשפט הרומי, הופעת הקורפוס יוריס סיוויליס, היה ניתן לראות כבר תורה מאוחדת למדי של דיני חיובים. חיוב מוגדר שם כ"קשר משפטי, המחייב אותנו לבצע פעולה כלשהי בהתאם לחוקי המדינה". כיום, התחום של דיני החיובים, כמושג נפרד, מוכר בעיקר בארצות המשפט הקונטיננטלי.
במשפט המקובל, דיני החיובים התפתחו פחות כדיסציפלינה משפטית ואקדמית נפרדת ויותר כאוסף מושגים קרובים – "חייב", "נושה", "ביצוע" ואחרים – החלים הן בדיני החוזים, הן בדיני הנזיקין והן ביחס לחיובים אחרים.
אדמירל שייטת
אדמירל שייטת היא דרגת הדגל הנמוכה ביותר, דרגה מעל קפטן, בצי המודרני של בלגיה, בולגריה, דנמרק, פינלנד, גרמניה ושוודיה. הדרגה שוות ערך לדרגות קומודור או אדמירל אחורי מדרג נמוך בצי ארצות הברית, בריטניה ומדינות אחרות.
גרמניה
פלוטילנאדמירל (בקצרה: FltlAdm ברשימות FADM) היא דרגת קצין דגל הנמוכה ביותר של הצי הגרמני, הדרגה שוות ערך לאדמירל אחורי מדרג נמוך של הצי האמריקני או קומודור של הצי המלכותי. כמו כן הדרגה שוות ערך לבריגדה-גנרל בבונדסוור.
סימני הדרגה שלו, שנלבשים על השרוולים והכתפיים, הם כוכב אחד עם חמש נקודות מעל פס זהב גדול (ללא הכוכב כאשר לולאות דרגה נלבשות). זו דרגה B6 בכללי השכר של משרד ההגנה הפדרלי. רצף הדרגות (מלמעלה למטה) הוא כדלקמן:
פורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה
פורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה הוא קבוצה בלתי מאוגדת ובלתי תלויה בגוף מפלגתי של כ־140 חברי סגל קבוע בפקולטות למשפטים במוסדות אקדמיים בישראל, הפועלת בהתנדבות כדי להגיב לתוכניות הקואליציה לשינויים במערכת המשפט, מתוך תפיסה כי הצעות אלה מהוות סיכון לדמוקרטיה בישראל. הפורום צמח מתוך קבוצת שיח שהוקמה על ידי כמה מרצים למשפטים (ובהם פרופ' איתי בר-סימן-טוב ופרופ' אליאב ליבליך) בשנת 2019, בתגובה ליוזמות חקיקה של פסקת התגברות. הפעילות המשותפת של חברי הפורום התרחבה והתמסדה חלקית נוכח הרפורמה המשפטית שהציגה הקואליציה בכנסת ה-25 בתחילת 2023.
הפורום מסתייע בארגון "בשער" לצורך היבטים ניהוליים-כספיים, תוך שמירת עצמאות מוחלטת.
הרכב הפורום
חברי הפורום מונים מומחים במשפט חוקתי, מנהלי ותחומים אחרים של המשפט הציבורי. בין חברי הפורום:
לחברים בפורום יש ביקורת כלפי יוזמות החקיקה שהציעה הקואליציה מפני שלשיטתם עניינם מתקפה חסרת תקדים בחומרתה על עצמאות השפיטה, הייעוץ המשפטי, המשטרה, הצבא, והשידור הציבורי – כדי לפגוע באופן חמור בשלטון החוק ובאופייה הדמוקרטי של ישראל. מסמכים שמפרסם הפורום משקפים את העמדה הרווחת בקרב חבריו, גם אם אינם על דעת כולם.
רפורמת לוין
חברי הפורום רואים בשינויים המוצעים במערכת המשפט על ידי הממשלה ה-37 פגיעה קשה והרסנית בדמוקרטיה הישראלית: שליטה של הרוב הקואליציוני בבחירת שופטים לכל הערכאות השיפוטיות, דילול הביקורת השיפוטית על החלטות הממשלה ושריה והחלשה משמעותית של מנגנון הייעוץ המשפטי לממשלה כשומר סף, עלולים לדעת חברי הפורום לסלול את הדרך לשימוש בכוח שלטוני באופן פגום, שרירותי ומוטה, מבלי להתחשב כראוי בזכויות אדם או באינטרסים ציבוריים.
המרצים טוענים כי צעדים אלה יאפשרו לממשלה ולשריה לפעול בניגוד לחוק, ועשויים לעודד שחיתות שלטונית. שינויי החקיקה מקודמים בהליכים מואצים ופגומים החורגים באופן חסר תקדים ממסלולי חקיקה מקובלים, ומונעים דיון מקצועי וציבורי מעמיק בשינויים שעשויים להיות בלתי הפיכים. לדברי הפורום, אין בעולם אף מדינה דמוקרטית שמתקיים בה שילוב של כל ההסדרים המוצעים על ידי הקואליציה. הפורום מדגיש כי את ערכם של שינויים מוצעים בשיטה יש לבחון לאור המכלול, שכן דמוקרטיה מושגת באמצעות מגוון אמצעים ומנגנונים.
המנגנון לבחירת שופטים: הפורום מתנגד לבחירת שופטים על ידי רוב קואליציוני, בטענה שהדבר יפגע בעצמאות בתי המשפט, וכן לבחירת שופטים בקולות פוליטיקאים בלבד. עמדת הפורום היא שככל ששיטת מינוי שופטים מערבת יותר שחקנים פוליטיים ופחות נציגים מקצועיים, כך מתגברת ההשפעה הפוליטית על פסקי הדין.
מעמד היועץ המשפטי לממשלה בגיבוש עמדה משפטית של הממשלה והשרים: הפורום טוען כי ההצעה שעמדה משפטית של היועץ המשפטי לממשלה או היועץ המשפטי המשרדי לא תחייב את הדרג הפוליטי, שגויה ותאפשר לדרג הפוליטי לבצע מעשים לא חוקיים ללא כל ביקורת פנימית. לפי הפורום עבודת משרדי הממשלה תיתקל בקשיים כששרים יורו להתעלם מחוות דעת משפטית, וההצעה תגרום לנחיצות גדולה יותר של מעורבות שיפוטית.
לגישת הפורום, כל רפורמה אפשרית צריכה לעמוד בדרישות מינימום שמהן אין לסגת. דרישות אלו כוללות: ביטול עילת הסבירות: הפורום טוען שביטול עילת הסבירות עלולה לגרום לשחיתות אישית ומוסדית, ופוגעת בעקרון הפרדת הרשויות, באינטרס הציבורי ובהבטחת אמון הציבור ברשויות השלטון. לדברי הפורום, הדיוניים המשפטיים והאקדמיים בעניין עילת הסבירות אינם עוסקים בהצעה לבטל בחוק את תחולת העילה, אלא בפיתוח משפטי שלה, ופיתוח חקיקתי של המשפט המנהלי צריך להיעשות בחקיקה של נורמות החלות על המינהל, ולא בקביעת גבולות הסמכות של בית המשפט.
ניתוח השוואתי של הסדרים חוקתיים במדינות שונות
הפורום מתנגד לשאיבת השראה להסדרים מתוך מדינות אחרות, כאשר זו נעשית בהתעלם מההקשר המלא של ההסדרים החוקתיים באותן המדינות. לדעתם מדובר ב-constitutional borrowing ובשקילות כוזבת, שכן המשווים מתמקדים בפרט אחד מתוך מכלול, מבלי להביא את הדברים בהקשרם.
הפורום טוען כי הצעדים המוצעים מנוגדים לחלוטין להמלצות של ועדת ונציה של מועצת אירופה, שישראל חברה בה, לפחות בשלושה היבטים: שיטות בחירת השופטים, הפרוצדורה לביצוע שינויים חוקתיים, וכיבוד עקרונות של שלטון החוק. לפי הטענה אם ההצעות יעברו, ישראל תעמוד לצד מדינות כגון פולין, הונגריה וטורקיה שלגביהן פורסמו חוות דעת שליליות מאוד מטעם הוועדה.
אמצעים וכלים לבניית שינויים חוקתיים
מתווה בנושא הביקורת השיפוטית וסמכויות הכנסת והממשלה: לגישת הפורום, צמצום היקף הביקורת השיפוטית מצדיק את העצמתה של הכנסת, והכרעה בפרטי ההסדר צריכה להיעשות על ידי הכנסת ברוב גדול, הכולל את חברי אופוזיציה.
סמכות הכנסת לשנות חוקי יסוד: הפורום טוען כי כוחה של הכנסת מוגבל, וכי אם תחרוג מגבולות סמכותה ותפעל לביטול עצמאות הרשות השופטת ולמניעת ביקורת שיפוטית על חוקי יסוד – לא יהיה תוקף לחקיקתה. שינוי כללי המשחק מחייב הסכמה לאומית רחבה, וכן שתוכנם של חוקי היסוד יעלה בקנה אחד עם עקרונות יסוד של השיטה הדמוקרטית.
התחולה בזמן של השינויים המשטריים: עמדת הפורום היא שההצעות לשינוי חוק יסוד: השפיטה מהוות שימוש לרעה בסמכות מכוננת עקב ניגוד העניינים המובהק שבו מצוי הרוב הקואליציוני, מכיוון שהצעות אלו משנות את ההגבלות על כוחו של הרוב. יש לכל הפחות לקבוע ששינויים כאלו ייכנסו לתוקף החל מהכנסת הבאה.
ביקורת שיפוטית על חוקי יסוד: עמדת הפורום היא שמעמדו של חוק כ"חוק יסוד" אינו מחסן אותו מביקורת שיפוטית., זאת, כיוון שהליך החקיקה של חוקי יסוד זהה לחלוטין לזה של חוקים רגילים.
טענות להשלכות אפשרויות של השינויים המשטריים המוצעים
ילדים: הפורום מדגיש שלרשות השופטת יש חשיבות מיוחדת בפרשנותם של חוקים ובהגנה על זכויותיהם של ילדים וילדות. לטענת הפורום עלולה להתקיים פגיעה לקטינים המשתייכים לקבוצות מיעוט, ובכלל זה ילדים חסרי מעמד, ילדים וילדות להט״ב, וילדים וילדות להורים להט״ב. פגיעה במעמדו של חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו תוביל לפגיעה בזכויות קטינים. לפי הפורום ביטול עילת הסבירות תסכן במיוחד קטינים במצבי סיכון. פוליטיזציה של בחירת שופטים עלולה לפי הפורום לגרום למינויים לא מקצועיים לבתי המשפט לנוער ולענייני משפחה, שתי ערכאות מקצועיות ומתמחות. הרחבת סמכויות בתי הדין הרבניים עלולה לדעת הפורום לפגע בזכויות שיש כיום לקטינים במסגרת הליכי גירושין
פלסטינים: לדברי הפורום, העברת האחריות והניהול של שטחי הגדה המערבית לידיים אזרחיות על פי הסכם חלוקת סמכויות בין שר הביטחון לשר הנוסף במשרד הביטחון מתאריך 23 בפברואר 2023 היא הכפפה מפורשת ופומבית של ניהול השטח לשיקולים לאומיים וחברתיים של המדינה, דבר שלטענתם עומד בניגוד מוחלט למשפט הבינלאומי. לפי הפורום ההסכם הוא צעד גלוי ורשמי שמעניק תוקף לטענות שישראל משתמשת בפרקטיקה של אפרטהייד, אשר אסורה במשפט הבינלאומי.
עובדים: הפורום טוען שהשינויים המוצעים יפגעו בדיני העבודה הקיבוציים (הזכות לחופש ההתאגדות ולניהול משא ומתן קיבוצי, יישוב סכסוכי עבודה והזכות לשביתה) ובדיני העבודה האישיים, לרבות זכויות חוקתיות בעבודה, וקרנות הפנסיה של העובדים. הפורום טוען ששינויי החקיקה יפגעו במיוחד בשכבות החלשות, ובאוכלוסיות פגיעות. לפי הפורום, התלות של שופטים בפוליטיקאים תפגע ביכולתם של בתי הדין לעבודה להתמודד עם סכסוכי עבודה, עם בקשות לצווי מניעה נגד שביתות, ועוד.
להט"ב: הפורום טוען כי שינוי החקיקה המתוכננים יאפשרו אפליה מטעמי דת שעלולים לבטל את ההגנות המשפטיות על הזכות של להט"ב לשוויון ולחירות במרחב הציבורי ולאוטונומיה. כמו כן הפורום חושש לפגיעה בהגנה מפני הפליה ומפגיעה בכבוד האדם בכל תחומי החיים המוגנות בחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו ובאמנות בינלאומיות. לפי הפורום, ביטול הביקורת השיפוטית האפקטיבית תאפשר פגיעה במשפחות להט"ביות. פגיעה בעצמאות בתי המשפט עתידה להשפיע חמורות במיוחד על זכויות נשים ועל הקשת הטרנסית, שכן זכויותיהם בתחומים מהותיים זכו להכרה והגנה באמצעות בתי המשפט. לטענת הפורום הגבלת פעילותם של ארגוני זכויות האדם תפגע במאבק למען שוויון זכויות ללהט"ב.
מתדיינים ומתדיינות בבתי הדין הרבניים: הפורום טוען שכיוון שבתי הדין הרבניים סובלים מרבים מחוליי המשילות שהצעות הקואליציה מבקשות לכאורה לתקן, הם היו צריכים להיות במוקד התוכנית לשיפור הליכי השפיטה בישראל. לפי הפורום כוונתה של הקואליציה דווקא להרחיב את סמכות השיפוט של בתי הדין הרבניים מעוררת ספק בכנות כוונותיהם של יוזמי המהלכים לתקן את חוליי המערכת המשפטית האזרחית.
נאשמים וקורבנות: הפורום טוען כי ביטול עילת הסבירות והיעדר עיגון מפורש של הזכות לשוויון עשויים לחשוף אוכלוסיות חלשות כמו אסירים, חשודים, נפגעי עבירה ואחרים לפגיעות קשות ללא כל ריסון. דוגמאות לכך הן קביעת עבירות חדשות או החמרת ענישה באופן שפוגע במיוחד באוכלוסיות מוחלשות, וחקיקה שתאפשר שיטור ואכיפה פוגעניים וענישה דרקונית. אנשי הפורום מציינים כי בדמוקרטיות פופוליסטיות נעשה שימוש לרעה במשפט הפלילי, למשל הטלת מגבלות על ארגוני החברה האזרחית, הגבלת חופש הביטוי, ויצירת תשתית המעודדת שחיתות.
מח״ש: הצעת החוק לתיקון פקודת המשטרה ("חוק מח"ש") עלולה לטענת הפורום להיות צעד ראשון בהתערבות של פוליטיקאים באכיפת הדין הפלילי במדינת ישראל. לפי הפורום, כל רכיב בהצעה בפני עצמו מביא לתוצאות הפוכות ממה שמוצג בדברי ההסבר כמטרתה של ההצעה. במקום להבטיח חקירות ותביעות בלתי מוטות, ההצעה מבטיחה מראש את הטיית פעולתה של מח"ש ומאפשרת השפעה פסולה על רשויות התביעה. מכלול רכיבי ההצעה מכרסם בעצמאות התביעה ומאפשר פוליטיזציה של מח"ש ופגיעה במאבק בשחיתות.
אקדמיה: הפורום מעריך שהאיומים הקיימים על החופש האקדמי בישראל יתעצמו ככל שיאושרו השינויים המשטריים. ללא רשות שופטת עצמאית וחזקה יהיו אנשי אקדמיה חשופים לגחמות פוליטיות ושיקולים של מצוינות מחקרית ייסוגו בפני שיקולים פוליטיים. החירות של אנשי אקדמיה לחקור וללמד תיפגע, ועמה איכות המחקר וההוראה.
התייחסות אקדמית לאופני פעולה אפשריים של שחקנים שונים
השירות הציבורי בעת משבר חוקתי: בעת משבר חוקתי, כלומר כששתי רשויות שלטון שונות טוענות כי בסמכותן לקבוע הסדרי יסוד במדינה ומשרתי ציבור אינם יודעים למי לציית, ההחלטה למי לציית נגזרת בראיית הפורום משני שיקולים: זיהוי הגורם המוסמך לקבוע מהו הדין, והחובה להעניק שירות שווה ומיטבי לאזרחי המדינה. נוכח מאפייני הפעולה של הממשלה בתחום החוקתי, הפורום סבור כי על משרתי ציבור להשמע להוראות היועצת המשפטית לממשלה ולבג"ץ במקרים בהם פסיקתו נוגעות לפעולותיהם, אך קביעה זו עשויה להשתנות ככל שישתנו התנאים הקיימים ובראשם עצמאות הייעוץ המשפטי ובג"ץ.
שביתה: הפסקת עבודה שעילתה היא התנגדות למהלכים שמקדמת הממשלה בכובעה השלטוני ולא כמעסיקה, היא שביתה פוליטית שאינה מוכרת כ"שביתה" על פי הדין בישראל. עם זאת, במקרים מסוימים עשויה הפסקת עבודה במחאה נגד המהלכים שמקדמת הממשלה להיות מוכרת כשביתה ואף להעניק הגנות לשובתים, למשל אם היא מכוונת כנגד צעדים (במקרה זה שינויי החקיקה) המשליכים במישרין על תנאי העבודה ויחסי העבודה.
עמדות לגבי מתווי הסכמה
לצד המתווה שהציג מטעמו, הפורום מתח ביקורת על האופן שבו מתנהלות שיחות בבית הנשיא, נוכח העובדה שהן מתנהלות לדעת הפורום ללא שקיפות, ללא ייצוגיות ובחשאיות, באופן שלטענת הפורום מאיים על החקיקה והחוקה שיעצבו את הדמוקרטיה הישראלית.
מתווה הנשיא
בסוף פברואר 2023 נפגשו נציגי הפורום באופן חד פעמי עם הנשיא הרצוג. בפגישה זו הם ביקשו כי בהידברות יקחו חלק נציגי החברה הערבית והציגו קווים אדומים לעיצוב התוכנית. בין היתר הדגישו כי יש למנוע שליטה של הקואליציה בוועדה לבחירת שופטים, כי יש צורך בחקיקת חוק יסוד: החקיקה וכי יש הכרח לעגן את ההגנה על זכויות אדם. העיתונאי יהודה יפרח טען שהפורום, בפועלו עם גורמי "שמאל" ו"שמאל קיצוני" נוספים, הציג בפני הנשיא "מכתב קיצוני", וכתוצאה מכך שהנשיא אימץ מתווה שהממשלה לא יכולה לקבל.
מתווה פרידמן-אלבשן
הפורום הביע את עמדתו שמסמך פרידמן-אלבשן אינו פשרה, אלא בעיקרו זהה לתוכנית הקואליציה, ולכן לא פלא שגורמים בקואליציה הביעו תמיכה בו. לפיכך, לשיטתם אין מקום לאמץ מסמך זה כתשתית ל"פשרה״, בין כמכלול ובין רכיבים ספציפיים מתוכו.
פעילות ציבורית
משה גורלי, הפרשן המשפטי של "כלכליסט", סבור שלפורום היה תפקיד חשוב בהנגשת הסכנות שבשינויים המשטריים, באמצעות סרטונים, הרצאות וחוות דעת.
מסמכי עמדה: עיקר פעולת הפורום הוא בכתיבת ניירות עמדה, בהצגתם, בהנגשתם, ובקידומם בשיח הציבורי. עד אמצע מאי 2023 פרסם הפורום למעלה מ-45 ניירות עמדה. הפורום מפרסם תרגומים של תמציות ניירות העמדה בערבית, אנגלית, צרפתית, ורוסית. הפורום היה שותף עם ארגונים אחרים לפרסום "יוזמת העצמאות". היוזמה כוללת שבעה עקרונות לתיקון וחיזוק מערכת המשפט, אשר בבסיסם הדרישה שכל שינוי יסודי בשיטת המשטר צריך להיעשות בהסכמה רחבה.
פעילות בכנסת: חברי הפורום השתתפו בדיוני ועדת חוקה, חוק ומשפט בכנסת שעסקו בשינויי המשטר המוצעים. מסמכי עמדה של הפורום שימשו כחומר רקע לדיונים וחברי הפורום התבטאו במהלך הדיונים.
חוגי בית: חוגי הבית החלו ביוזמת ד"ר שלי אביב-ייני ופרופ' תמר הוסטובסקי ברנדס, ונערכים בעיקר על ידי ד"ר יאיר שגיא, ד"ר מיטל פינטו, ד"ר נורית צימרמן, ד"ר רועי פלד ופרופ' צבי כהנא, לצד מתנדבים נוספים שהם משפטנים בכירים. חברי הפורום קיימו מאות חוגי בית ברחבי הארץ.
אירועים לקהל הרחב: הפורום עורך מדי פעם רבי-שיח בהשתתפות אקדמאים, חברי כנסת, ארגוני חברה אזרחית ומכוני מדיניות. בדיון בנושא "הליכים לכינון חוקה, מבט השוואתי ומקומי" בשיתוף עם המכון הישראלי לדמוקרטיה השתתפו, לצד חברי הפורום וחוקרי המכון הישראלי לדמוקרטיה, חוקרים מאוניברסיטאות בארצות הברית. בדיון בנושא "התהליך הראוי לכונן חוקה בישראל והמודל הרצוי להרכב הוועדה לבחירת שופטים" השתתפו, לצד חברי הפורום ואנשי אקדמיה אחרים, נשיאת בית המשפט העליון לשעבר השופטת דורית ביניש, חברת הכנסת יוליה מלינובסקי ומנכ"לים ונציגים של ארגוני חברה אזרחית, ועורכי דין מהמגזר הפרטי. הפורום מקיים הרצאות "מרחיבות את המעגל" בשותפות עם "בונות אלטרנטיבה".
לחיות (סרט, 2010)
חיות (ברוסית: Жить) הוא סרט דרמה רוסי משנת 2010 שנכתב ובוים על ידי יורי ביקוב, שזהו סרט הביכורים שלו כבמאי.
עלילה
בחיק הטבע הרוסי, מיכאיל יוצא לציד כשהוא נתקל באנדריי, עבריין שנמלט משלושה גברים שמנסים להרוג אותו. הם נאלצים לנסות לברוח יחד, תחילה במכוניתו של מיכאיל, אחר כך ברגל, בזמן שמתחולל מתח ביניהם, על רקע העולמות השונים שכל אחד מהם בא ממנו.
ביקורת
ה"וראייטי" תיאר את הסרט כ"בכורה קולנועית בעלת ביטחון מרשים", תוך שהוא מצוין כי הסרט היה נושא למחלוקת בשל "מותה של חיה על המסך" (אם כי כותרות הסיום של הסרט קובעות כי שום חיה לא נפגעה בפועל).
השוטה (סרט)
השוטה (ברוסית: Дурак) הוא סרט דרמה רוסי משנת 2014 שכתב יורי ביקוב. הקרנת הבכורה הבינלאומית נערכה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי לוקארנו, שם זכה בפרס השחקן הטוב ביותר.
הסרט מתבוסס בזוועות המערכת הבירוקרטית ובחוסר האונים של האדם הקטן דרך דמותו של שרברב שמנסה למנוע אסון. דימה, גבר אידיאליסט והגון, עובד כשרברב זוטר ומקדיש את זמנו הפנוי ללימודי הנדסה. ערב אחד הוא נקרא לבדוק דליפה בשיכון מוזנח המאכלס את עניי העיר, אלא שבמקום דליפה הוא מגלה משהו חמור הרבה יותר ומבין כי שמונה מאות דיירי הבניין חייבים להתפנות ממנו מיד. לשם כך דרוש לו אישור מהעירייה, אך כשהוא מגיע אל ראשת העיר מתברר לו כי נקלע אל מערכת מסואבת להחריד והוא מבלה את הלילה בניסיון להיאבק בשחיתות ולהציל את אלה שנשכחו מזמן.
זהו סרטו השלישי של התסריטאי והבמאי יורי ביקוב.
עלילה
אף על פי שזה לא חלק רשמית מהמחוז שלו, תחושת האחריות האישית של ניקיטין מביאה אותו ללכת באמצע הלילה כדי למצוא ולהודיע לרשויות על אמונתו כי הבניין יקרוס תוך פחות מ-24 שעות. ניקיטין דוהר למסיבת יום ההולדת ה-50 של נינה גלגנובה, ראשת העיר הכוחנית של העיר, כדי לשכנע אותה לפנות את הבניין. הוא עוקף את הבוס הישיר שלו פדוטוב, המפקח המושחת של הדיור הציבורי, שרכש רק צבע בפעם האחרונה שקיבל כספים לביצוע שיפוץ גדול בפרויקטים שלו; הוא גנב את הכסף לשימוש עבור הרחבת מגוריה האישיים של בתו. גלגנובה מקיימת פגישה מורחבת, בדלתיים סגורות, עם ניקיטין, פדוטוב וראשי מחלקות אחרות, כולל מפקדת הכבאות מטוגין. ההתכנסות האינטנסיבית מתרחשת בחדר שליד מסעדת המלון בה מסיבת יום ההולדת של נינה בעיצומה, כשמוזיקה רועשת מסתננת לחדר הישיבות.
גלגנובה שולחת את פדוטוב ומטוגין להעריך את הנזק עם ניקיטין. הרשמים מקבלים במהרה כי הבניין אכן ייפול וחוזרים לדווח על כך לראש העיר. כולם מבינים שפינוי בסדר גודל זה יגרום לבדיקה כספית ויחשוף שנים של מעילות. הם מתחילים לפנות את התושבים, אך ראש העיר עוצרת אותם ומחפשת דיור זמני לתושבים בפרבר סמוך. מנהל גושי הבתים מסרב לקבל את האנשים. בוגאצ'וב, גורם אחר מושחת, מאיים על תפקידה ומזכיר לה שהוא עזר לגלגנובה להיבחר לתפקיד ולשפר את מעמדה בחיים.
לפנות בוקר, ניקיטין ממהר לבניין ומפנה את התושבים בזה אחר זה, אומר להם שהבניין עומד לקרוס. בסופו של דבר, הוא מוציא את כולם מהבניין, אך מכיוון שקריסת הבניין לא נראית לעין, שיכור מקומי מסית נגדו את ההמון. הדיירים מכים את ניקיטין וחוזרים לדירותיהם ומשאירים אותו על המדרכה.
ביקורת
הסרט זכה לביקורות חיוביות בדרך כלל ממבקרים. באתר עגבניות רקובות הסרט החזיק בציון של 91%, מבוסס על 11 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 7.7 / 10. באתר Metacritic הוענק לסרט ציון של 83 מתוך 100, המבוסס על 7 מבקרים.
פיני סילוק
פיני (משה) סילוק (נולד ב-9 בדצמבר 1982) הוא צלם ישראלי, המתמחה במדיום הצילום, עיבוד תמונה, וידאו ארט ואמנות מיצג. הדיוקנאות שצילם פורסמו בלמעלה מ-300 שערי מגזינים שונים. סילוק נמנה מבין חלוצי השימוש של תוכנת הפוטושופ בשילוב עם צילום לכדי יצירת דיוקנאות סוריאליסטיים.
ראשית חייו
סילוק נולד בנתניה לבית מסורתי. הוא למד בבית הספר היסודי "יהונתן" ובתיכון "טשרנחובסקי". בימי שישי לאחר הקידוש המסורתי בבית הוריו, נהג לנסוע לתל אביב-יפו ולצלם את חיי הלילה והתרבות שלה. לימים תיאר את מועדוני המוזיקה בעיר לסטודיו הצילום הראשון שלו, הכולל מוזיקה, תפאורה ותלבושות שהיו מתחלפים כל שבוע בהתאם לנושא המסיבה במקום. לאחר לימודיו התיכוניים סיים תואר ראשון בתקשורת ב. תחילה כיוון לקריירת צילום בתחום העיתונות, אך לאחר שהגיש עבודת סטאז' אצל צלם מומחה החליט לפתוח סטודיו עצמאי.
קריירה
בשלהי שנות ה-90, בעודו תלמיד תיכון, החל סילוק לנסוע לעיר תל אביב-יפו מדי שישי ולצלם את חיי הלילה שם. את התצלומים הללו איגד לאוסף תמונות דוקומנטריות המתעד את אופייה המודרני של תל אביב כבירת תרבות. פרויקט זה הוצג במתחם התחנה שביפו, ואחר כך גם בגלריית "Bank Die" שבמינכן, גרמניה. בשנת 2014 הציג בתערוכת יחיד בגלריית "טימורה" שבתל אביב את עבודות הדיוקנאות החדשות שיצר. ביצירות אלה עבד סילוק עם אומנים נוספים, שאופרו בדמותם הזקנה, וצילם אותם. בעבודות האיפור הוסיף לארשת פניהם קמטים, כך שיראו מבוגרים הרבה יותר. הוא לקח בפרויקט זה השראה מן הספר "תמונתו של דוריאן גריי" של אוסקר ויילד. סילוק הציג את תעשיית הפרסום כחשוכה, המדכאת את היופי הטבעי, ללא פוטושופ המסתיר פגמים טבעיים, דוגמת נמשים ונקודות חן.
בין השנים 2012–2016 התגורר בניו יורק על ויזת אמן. בתחילה התקבל לתוכנית שהות אמן (רזידנסי) של מאנה קונטימפוררי ארט שבניו ג'רזי, ולאחר מכן שימש כצלם דימויים לציוריו של האמן הישראלי יגאל עוזרי. ב-2013 הציג כמה פורטרטים של דמויות דוגמת פרידה קאלו, במיאמי ארט בזל ביריד "סקופ" שבביתן של גלריה קורידור קונטמפוררי. בשנת 2016 השתתף בפסטיבל ברנינג מן בנבדה, ארצות הברית. במסגרת הפסטיבל, שנמשך כשבוע, בנה מוזיאון אמנות בשם "Rinascita", בקוטר 40 מטרים בהשראת האדם הוויטרובי של לאונרדו דה וינצ'י, בו דיוקנאות של אישים מוכרים מתקופת הרנסאנס. סילוק עטה תחפושת של הדמויות והצטלם בנופים עירוניים רבים באזור מולדתם כמו הערים וינצ'י, פירנצה וטוסקנה. הוא מצא קווי דמיון בינו לבין הדמויות שצילם, ויצר "סגירת מעגל אישית" בינו לבין הדמות. חלק מהאישים שגילם היו לאונרדו דה וינצ'י, ג'וטו די בונדונה, מיכלאנג'לו וסנדרו בוטיצ'לי. ביום השביעי לפסטיבל שרף את מוזיאון כמקובל. תערוכה זו הוצגה שוב במוסקבה ובניו יורק. את הדיוקנאות הללו כינה בשם "דיוקנאות על-עצמי". את המונח הזה פיתח עוד בשנת 2012 כשהציג בתערוכת "Take It OFF" בגלריית מונטיפיורי מכירות פומביות יצירות דומות דוגמת בנימין זאב הרצל עומד על מרפסת מועדון במסיבה בתל אביב וואן גוך במפתן המוזיאון המטרופוליטן לאמנות, בעת שהוצגה אחת מתערוכותיו, בניו יורק.
מאז חזרתו לישראל סילוק עמל ביצירת אוסף עבודות האמנות הבא שלו, "ישראל- אלבום תמונות משפחתי", בו יכללו תמונות רבות מתרבויות, עדות ואנשים שונים בארץ ישראל.
אלן ג'ונס (גנרל)
אלן וולטר ג'ונס (באנגלית: Alan Walter Jones; 6 באוקטובר 1894 – 22 בינואר 1969) היה גנרל בצבא ארצות הברית. הוא ידוע בעיקר בשל פיקודו על דיוויזיית הרגלים ה-106 במהלך מלחמת העולם השנייה.
ראשית חיים
ג'ונס נולד בגולדנדייל, וושינגטון  ב-6 באוקטובר 1894,   בנם של ג'סי מ. ג'ונס ומילטון ס ג'ונס. הוא גדל בוואלה, וושינגטון, ולמד בקולג' ויטמן ובאוניברסיטת וושינגטון. ג'ונס עבד כפועל עבור רכבת יוניון פסיפיק בסיאטל בשנת 1917 כשהגיש בקשה לוועדה בצבא האמריקאי.
בקשתו של ג'ונס אושרה באוקטובר 1917, והוא הוסמך כלוטננט משנה של חיל הרגלים והוצב ברגימנט הרגלים ה-43. לאחר שסיים את הכשרתו בפורט לוונוורת', קנזס, ג'ונס הצטרף לרגימנט שלו בפורט דאגלס, יוטה. במהלך מלחמת העולם הראשונה, ג'ונס הועלה לדרגת לוטננט ולאחר מכן לדרגת קפטן זמני, ושירת בתפקידים כולל מחנה פייק, ארקנסו ופנסקולה, פלורידה. לאחר המלחמה חזר ג'ונס לדרגתו הקבועה של לוטננט ראשון והמשיך בקריירה הצבאית שלו.
חינוך צבאי
ג'ונס היה בוגר קורס קציני הרגלים ב-1925. בשנת 1930 סיים את קורס קציני הרגלים המתקדם. לאחר מכן נבחר להשתתף בקורס קציני תותחנים שדה, שם סיים את לימודיו ב-1931. ג'ונס סיים את לימודיו במכללת הפיקוד והמטה הכללי של צבא ארצות הברית ב-1936. ג'ונס, שנבחר להשכלה מקצועית נוספת במכללת המלחמה של צבא ארצות הברית, החל ללמוד ב-1937 וסיים את לימודיו ב-1938.
לאחר מלחמת העולם הראשונה
ב-1920 הועלה ג'ונס לדרגת קפטן קבוע. הוא המשיך לשרת בתפקידי חיל הרגלים, כולל שירות בתחילת שנות ה-20 בפיליפינים עם רגימנט הרגלים ה-45. בסוף שנות ה-20, שירת ג'ונס במטה בית הספר לחיל הרגלים של הצבא בפורט בנינג, ג'ורג'יה ובשנת 1929 הוא הוצב במחנה פרי, אוהיו כחבר סגל עבור תוכנית חדשה מאורגנת של הוראת קליעה. קדם לתחרות ירי צבאית שנתית.
בתחילת שנות ה-30 שירת ג'ונס עם רגימנט הרגלים ה-12 בפורט וושינגטון, מרילנד, ולאחר מכן הופצב במטה חיל הרגלים של הצבא. הוא הועלה לדרגת מייג'ור ב-1934 ושירת ברגימנט הרגלים ה-7 בקסרקטין ונקובר, וושינגטון. בשנת 1938, ג'ונס הוצב ברגימנט הרגלים ה-19 בצריף שופילד, הוואי, והוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל ב-1940.
מלחמת העולם השנייה
ג'ונס הוצב במטה הצבא במחלקת המלחמה ב-1941, והוצב במשרדו של סגן הרמטכ"ל למבצעים והדרכה, G-3. בדצמבר 1941, ג'ונס הועלה לדרגת קולונל .  ג'ונס הוצב במטה מפקדת כוחות היבשה של הצבא באפריל 1942, וביוני קיבל קידום לתפקיד בריגדיר גנרל  ומונה לעוזר מפקד דיוויזיה (ADC) של דיוויזיית הרגלים ה-90, בפיקודו של מייג'ור גנרל הנרי טרל ג'וניור. ג'ונס שירת בתפקיד זה עד ינואר 1943.  סמואל טנקרסלי וויליאמס ירש אותו כ-ADC של ה-90.
דיוויזיית חי"ר 106
בינואר 1943, מונה ג'ונס למפקד על דיוויזיית הרגלים ה-106 במהלך ארגונה ואימוניה בפורט ג'קסון, קרוליינה הדרומית. הוא הועלה לדרגת מייג'ור גנרל במרץ. הדיוויזיה ה-106 התאמנה בפורט ג'קסון והשתתפה בתמרוני טנסי של הארמייה השנייה ב-1943 וב-1944. במרץ 1944 עברה דיוויזיית הרגלים ה-106 למחנה אטרברי, אינדיאנה, שם רבים מחייליה שובצו כמחליפים לחיילים שנהרגו ונפצעו בלחימה וביחידות של כוחות השירות של הצבא. חיילים שהוקצו במקומם לדיוויזיה לא היו מנוסים ומאומנים כמו קודמיהם. באוקטובר 1944 עברה הדיוויזיה למסצ'וסטס, משם יצאה לאירופה. הדיוויזיה הגיעה לבלגיה בתחילת דצמבר והועברה מיד לקווי החזית ליד סנט וית' ויער הארדנים, שם שחררה את דיוויזיית הרגלים ה-2 ב-12 בדצמבר
ארבעה ימים לאחר שדיוויזיית הרגלים ה-106 תפסה את מקומה בקווי החזית, החל הצבא הגרמני במתקפה שזכתה לכינוי הקרב על הבליטה. הדיוויזיה חסרת הניסיון של ג'ונס תחילה תפקדה היטב, אך הפכה במהירות לבלתי יעילה בקרב, כאשר שניים משלושת הרגימנטים שלה, ה-422 וה-423, כותרו ונותקו ליד שנברג ב- Eupen-Malmedy, מה שהביא לכניעתם לגרמנים.
במהלך הלחימה, ג'ונס היה נסער וחשש מאובדן הרגימנטים, שאחד מהם כלל את בנו, שהיה קפטן ברגימנט הרגלים ה-423. הוא לקה בהתקף לב וב-22 בדצמבר העביר את הפיקוד על הדיוויזיה לסגנו, הרברט ט. פרין. לאחר מכן הוקצה ג'ונס כסגנו של הממונה עליו, מפקד הקורפוס המוטס ה-18 מת'יו רידג'וויי. במרץ 1945, ג'ונס השתתף בפעולות התקפיות בין בון לקלן כאשר פצצה גרמנית נחתה לידו והוא ספג פצעי ראש שדרשו אותו לאשפוז. ג'ונס נשאר בתפקיד פעיל עד שפרש מסיבות רפואיות באוקטובר 1945.
לאחר מלחמת העולם השנייה
לאחר פרישתו, התגורר ג'ונס בוושינגטון הבירה. הוא היה פעיל באגודת הוותיקים של דיוויזיית הרגלים ה-106 והיה חבר במועדון הצבא והצי ובמועדון היאכטות של קורינתוס.
מוות וקבורה
ג'ונס אובחן כחולה בסרטן בשנת 1968. מצבו החמיר בהתמדה ובדצמבר הוא הועבר לטיפול בבית החולים וולטר ריד. הוא מת שם ב-22 בינואר 1969. הלווייתו התקיימה בקפלת הפוסט פורט מאייר, וירג'יניה ב-27 בינואר, והשתתפו בה כמה יוצאי דיוויזיית הרגלים ה-106, כולל מפקד הארטילריה לשעבר של הדיוויזיה והרמטכ"ל שלו. ג'ונס נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
עיטורים
ג'ונס קיבל את הלב הסגול עבור שירותו במלחמת העולם השנייה. בנוסף, הוא קיבל את לגיון הכבוד ואת צלב המלחמה מצרפת.
Exile
Exile (מעוצב: exile; בעברית: גָלוּת) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, בשיתוף עם הלהקה בון איבר, מתוך אלבום האולפן השמיני שלה, Folklore. השיר יצא לאור ב-3 באוגוסט 2020, על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס, כסינגל השני מתוך האלבום. השיר נכתב על ידי סוויפט, ויליאם באורי וג'סטין ורנון והופק על ידי ארון דסנר וג'ו אלווין. השיר נשלח לרדיו שירים אלטרנטיביים למבוגרים ב-3 באוגוסט 2020.
עם יציאתו, "Exile" זכה לביקורות חיוביות מטעם מבקרי המוזיקה, ששיבחו את הכתיבה שלו והשימוש בכלי הנגינה השונים בו בדומה ל-"Cardigan". כמו כן, מבקרי המוזיקה שיבחו את הכימיה שנוצרה בין השתיים. השיר הופיע במקום הראשון במצעד שירי הספוטיפיי העולמי וצבר למעלה מ-6.977 מיליון השמעות ביממה אחת, תוך שהפך לאחד מהשירים עם הפתיחות הגדולה ביותר בשנת 2020. "Exile" הוא בלדת דואט, בה יש שימוש ב"פסנתר מתנפנף ומיתרים מסתחררים".
הרכב ומילים
מילות השיר הן דיאלוג בין בני זוג לשעבר, כתקופה מסוימת לאחר פרידתם, בעקבות מפגש מקרי ביניהם. ג'סטין ורנון מבצע בשיר קולות "נמוכים" ו"גבוהים", בעוד שסוויפט שרה בצורה שתוארה כ"מתוקה ופריכה". בשיר נעשה שימוש ב"פסנתר מתנפנף ומיתרים מסתחררים". כמו כן, השוו אותו לשיר "The Last Time", שהוציאה עם גארי לייטבודי מסנואו פטרול, בשנת 2012 והיה חלק מאלבומה, Red. הוא תואר על ידי המבקרים כ"שיר הלאומי שלה".
בנוסף להשוואה שעשו בין "Exile" ו-"The Last Time", נעשתה השוואה בינו לבין השיר "Safe & Sound", אותו הוציאה סוויפט בשנת 2011, כחלק מפסקול הסרט "משחקי הרעב". אותו השיר זכה בפרס גראמי והסגנון שלו הושווה לסגנון של האלבום Folklore ושל "Exile" בפרט.
בסרט Folklore: The Long Pond Studio Sessions אשר יצא לאור בדיסני+, אישרה סויפט כי כותב השיר ויליאם באורי הוא למעשה בן זוגה – ג'ו אלווין.
ביקורת
השיר זכה לשבחים ביקורתיים רבים מטעם מבקרי המוזיקה. בילי נילס מ- תיאר את השיר כ"חלום הרס" וכתב ש"מה שהעניק לו השראה ודאי היה משהו שפגע בסוויפט, היות שמדובר בשיר כואב בדיוק כמו אגרוף בבטן". כריסטופר רוברטס ממגזין Under the Radar טען שהשיר הוא אחד מתשעת השירים הטובים ביותר שיצאו בשבוע האחרון של יולי 2020; הוא ציין כי "הקולות של השניים משתלבים זה בזה", ויש דמיון בין קולו של איבר לקולו של פיטר גבריאל.
מאט מליס, מ-Consequence of Sound, כינתה את "Exile" כשיר הטוב ביותר שיצא באותו השבוע בו Folklore יצא וטענה שהוא "נס מינורי בשנת 2020". ג'סטין קורטו מ-Vulture הצהיר כי "[סוויפט] לקחה את ארבעת החודשים האחרונים של מגפת הקורונה וחשבה מחוץ לקופסה, תוך שהפכה את אלבומה המהורהר ביותר נכון לעת הזו לתוצאה מעולה וזאת, בזכות השיר הזה".
השיר היה מועמד בטקס פרסי הגראמי ה-63 בקטגוריית "ביצוע הפופ הטוב ביותר של צמד/להקה", אך הפסיד לשיר "Rain on Me" של ליידי גאגא ואריאנה גרנדה.
הצלחה מסחרית
בארצות הברית, "Exile" התברג במקום השישי במצעד הבילבורד הוט 100 ובכך הפך לשיר ה-28 של סוויפט שהצליח לעשות זאת. כמו כן, הפך השיר לשירה ה-18 של סוויפט שהצליח לנחות בעשירייה הפותחת ולשירו הראשון של בון איבר שהצליח להיכנס לעשירייה הפותחת במצעד. הוא התברג לראשונה בעשירייה הפותחת במצעדים הרשמיים באוסטרליה, קנדה, אירלנד, בלגיה, מלזיה, ניו זילנד, סינגפור ובריטניה. ב-15 באוגוסט 2020, הופיע השיר במקום ה-37 במצעד השירים האלטרנטיביים למבוגרים והיה לשירם הראשון של סוויפט ואיבר שהצליח להיכנס למצעד.
במצעד שירי הרוק & האלטרנטיביים התברג במקום השני, תוך ש-"Cardigan", התברג במקום הראשון. ברולינג סטון טופ 100 הגיע למקום השלישי. ב-1 באוקטובר 2020, העניק איגוד תעשיית ההקלטות הקנדי לשיר את תואר הזהב, על מכירות של למעלה מ-40,000 עותקים במדינה. ב-27 באוקטובר באותה השנה, העניק איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי לשיר את תואר הזהב גם כן, על מכירות של למעלה מ-500,000 עותקים במדינה. בעקבות כך, הפך לאחד מהשירים הנמכרים ביותר בארצות הברית שיצאו בשנת 2020.
קרדיטים וצוות
הקרדיטים לקוחים מהאתר טיידל.
אסי שריב
אסף (אסי) שריב (נולד ב-6 באפריל 1972) הוא עורך דין, יועץ תקשורת, עיתונאי ודיפלומט ישראלי.
חייו
בשנת 1990 התגייס שריב לצה"ל כעיתונאי ב"במחנה". בשנת 1993 מונה להיות עורך העיתון. בין השנים 1994 ל-1995 שימש עורך משנה בעיתון הכלכלי "גלובס".
בין השנים 2007 ל-2010 שימש קונסול כללי של ישראל בניו יורק.
ביולי 2011 מונה למנכ"ל זמני של מרכז פרס לשלום, ובסוף אותה שנה סיים תפקיד זה.
MAZ-504
MAZ-504 (ברוסית: МАЗ-504) הם מספר דגמים של משאיות כבדות, כולל משאיות סמי-טריילר אשר יוצרו על ידי יצרנית כלי הרכב הכבדים "Minsk Automobile Plant" (ברוסית: Мінскі аўтамабільны завод) בין השנים 1970–1965.
Revista mea
Revista Mea (רביסטה מיה, מרומנית: "כתב העת שלי") הוא שבועון ישראלי בשפה הרומנית, אשר יוצא לאור החל משנת 1953.
בשנת 1991 נרכש המגזין, כחלק מקבוצה של עיתונים ישראלים בשפות אירופאיות בעלות קהילת דוברים ישראלית קטנה, על ידי ג'ורג' אדרי, ומאז הוא בבעלותו. בתגובה לרכישה זו חלק מהעורכים ייסדו שני כתבי עת חדשים ומתחרים, "Ultima oră" (השעה האחרונה) ו-"Orient Expres".
באפריל 2011 יצא גיליון מספר 2,500 של המגזין.
בין עורכי המגזין היה סבסטיאן קוסטין.
ברומניה
ברומניה, בשנים 1935 - 1936, הופיע כתב עת שנשא את אותו שם, שהיה בעל נטייה אנטישמית, מחוגי התנועה הלגיונרית.
רב עינא (אמורא)
רב עינא היה אמורא בדור השני לאמוראי בבל. חברו ובן-מחלוקתו של רב יהודה, אשר יחדיו נקראו בתלמוד "סבי דפומבדיתא" (זקני ישיבת פומבדיתא). מעמדו הרם ניכר גם מהעובדה כי היה דורש בפתחו של ראש הגולה.
אזכורים בתלמוד
בגמרא מוזכר חכם בשם "רב עינא סבא", שנשא ונתן עם רב נחמן. ייתכן שהוא אותו רב עינא. רב עינא סבא מסר שמועה בענייני אגדה:
נוסף למקומות אלו, נזכר רב עינא עוד פעמים נוספות בתלמוד כשהקשה קושיה, כשהביא אסמכתא מפסוק לדין, וככששאל שאלה בהלכות נזיקין שלא הוכרעה ונותרה ב"תיקו"
שם טוב אבן שם טוב (השני)
הרב שם טוב בן יוסף אבן שם טוב (השני) (נולד בספרד, בגירוש ספרד גלה לפורטוגל ובה נפטר בשנת ה'רנ"ג, 1493) היה דרשן, פילוסוף יהודי ומפרש הספר "מורה נבוכים" של הרמב"ם. היה תלמידו בתלמוד של ר' יצחק קנפנטון.
ביוגרפיה
היה נכדו של רבי שם טוב אבן שם טוב, מחבר "ספר האמונות", שהיה מגדולי מתנגדי הרמב"ם והפילוסופים היהודיים, ובנו של רבי יוסף אבן שם טוב, שהיה מתומכיו של הרמב"ם. הערצתו לרמב"ם הייתה מופלגת, ואמר שהלומד את הספר "מורה נבוכים" אהוב בעיני אלוהים ואדם ומובטח לו שהוא בן עולם הבא.
מחיבוריו נשתמרו בידנו פירושו למורה נבוכים, שנדפס במהדורות הקלאסיות של הספר לצד פירושיהם של החכמים האפודי, קרשקש ואברבנאל, וספר דרשות התורה שנדפס לראשונה בשלוניקי בשנת ה'רפ"ה.
הפירוש למורה נבוכים
רבי עזריה מן האדומים ייחס, בטעות, את הפירוש שעל ה"מורה נבוכים" לרבי שם טוב בן יוסף אבן שם טוב הראשון, מחבר "ספר האמונות" והמתנגד לפילוסופיה. במחצית הראשונה של המאה ה-19 פקפק רבי יצחק שמואל רג'יו על יחוס זה, וטען שמחברו של הפירוש הוא הרב שם טוב בן יוסף אבן פלקירה. כיום מנוי וגמור שמחבר הפירוש הוא רבי שם טוב בן יוסף אבן שם טוב השני, נכדו של מחבר "ספר האמונות", ואילו פירושו של רבי שם טוב בן יוסף אבן פלקירה למורה הנבוכים הוא פירוש אחר, שנדפס בנפרד בשם "מורה המורה". מסקנה זו הוכחה במחקריהם של יצחק בר לווינזון ורבי מתתיהו שטרשון.
שראנט
שראנט (בצרפתית: Chérente; באוקסיטנית: Charanta) הוא מחוז במערב צרפת בחבל אקיטן החדשה בקרוי על שם נהר השראנט.
היסטוריה
המחוז הוא אחד מ-83 המחוזות המקוריים שנוצרו לאחר המהפכה הצרפתית ב-4 במרץ 1790. אמנם לפני המהפכה האזור לא היה מסודר באותה היחידה המנהלית, אך הוא פרח במהרה, בעיקר הודות לשגשוג התעשיות המסורתיות כגון ייצור המלח והקוניאק. אמנם שמצבו של נהר השראנט הידרדר במהלך המאה ה-20, הוא סיפק קשרי מסחר חשובים במהלך המאה ה-19. הנהר הועיל גם לתעשיות המסורתיות, וגם לאלו החדשות, שכללו ייצור נייר וברזל. במחצית הראשונה של המאה ה-19 חל שגשוג תעשייתי אדיר, שהביא גם לגידול מהיר באוכלוסייה. במחצית המאה השנייה מספר התושבים ירד כתוצאה מתהליכי עיור שפגעו באזורים הכפריים שכללו גם את שראנט. בעיית כנימת הפילוקסרה שהתרחשה בשנת 1872 פגעה קשות בייצור היין המקומי.
שתי מלחמות עולם שהתרחשו במחצית הראשונה של המאה ה-20 פגעו עוד יותר בתעשיות המסורתיות של המחוז. במהלך המחצית השנייה כמות האוכלוסייה סבלה מגידול נמוך, אך נותרה יציבה. ההתפתחות העירונית של אנגולם פיתחה במעט את המחוז. בתחילת המאה ה-21 היגרו למחוז גמלאים רבים, במיוחד מהממלכה המאוחדת.
פוליטיקה
מועצת המחוז מורכבת מ-35 נציגים. המפלגה הגדולה ביותר היא המפלגה הסוציאליסטית, שמונה מטעמה 15 נציגים במועצה. מפלגה מרכזית נוספת היא הרפובליקנים, שמטעמם יש כ-6 נציגים. המפלגה הקטנה ביותר היא המפלגה הקומוניסטית שמונה מטעמה 2 נציגים.
אימרה דויטש (רופא)
אימרה דויטש (בהונגרית: Deutsch Imre; בודפשט, 30 בספטמבר 1896 – מחנה הריכוז מאוטהאוזן, 8 בנובמבר 1944) היה דוקטור לרפואה יהודי-הונגרי, אורולוג, כירורג, אביו של אילש דשי (1931–2018), סבו של העיתונאי יאנוש דשי.
ביוגרפיה
אימרה דויטש נולד במשפחה יהודית כבנם של יוז'ף דויטש (1872–1945), רואה חשבון מסחרי, ושל מתילד וייצנר (1873–1939). הוא למד באוניברסיטת פטר פאזמאן בבודפשט (כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד). במלחמת העולם הראשונה שירת בחזית במשך עשרים חודשים ונפל בשבי האיטלקי. עם שובו המשיך בלימודיו ובשנת 1922 קיבל את ההסמכה באורולוגיה. מ-1919 עד 1921 עבד כסטודנט לרפואה במעבדה של פוליקליניקת Charité, ומ-1922 עד 1928 היה עמית במחלקה לאורולוגיה בראשות פרופסור גזה אייש. בין השנים 1922–1944 היה רופא במחלקה לאורולוגיה של המוסד הלאומי לביטוח סוציאלי (דומה לקופת חולים), ולאחר מכן סגן הרופא הראשי המוסד (הארצי). בין השנים 1938–1941 שירת בצבא ארבע פעמים כרופא צבאי, ועל כך קיבל מדליות הנצחה. לאחר מכן, כיהודי היה מוגבל במקומות עבודתו על כן בשנים 1942–1944 הוא היה הרופא הראשי של בית החולים היהודי ברחוב סאבולץ' (כיום ששמו המרכז הרפואי הלאומי) של הקהילה היהודית של פשט, ובין ינואר לבין אפריל 1944 היה הרופא הראשי ומנהל המחלקה האורולוגית של בית אבות סיעודי לקשישים (בודפשט).
באפריל 1944 נשלח לספר באזור טרנסילבניה כרופא אזורי ומשם גורש למחנות ההשמדה אושוויץ ולאחר מכן למאוטהאוזן ביוני, שם עבד במחצבה. הוא נפטר בנובמבר 1944.
אשתו, אנה אדלר (1899–1994), הייתה רופאת שיניים, רופאה ראשית, בתם של הרב אילש אדלר, תאולוג, ושל ינקה קרמר, אותה נשא לאישה ב-5 בפברואר 1925, בבודפשט.
דניאלה רוגאני
דניאלה רוגאני (באיטלקית: Daniele Rugani; נולד ב-29 ביולי 1994) הוא כדורגלן איטלקי, המשחק ביובנטוס.
ראשית הקריירה
רוגאני נולד בלוקה שבאיטליה, החל את דרכו בכדורגל באמפולי בשנת 2000, כשהיה בן 6. הוא שיחק באקדמיה של המועדון במשך 12 עונות, לפני שעבר ליובנטוס בהשאלה באוגוסט 2012, תמורת סכום של 150,000 אירו. כשהצטרף ליובנטוס, רוגאני היה חלק מהקבוצה של עד גילאי 20, שם היה פותח בקביעות במהלך עונת 2012/2013 והוא תרם רבות לזכייה של הקבוצה באליפות אותה עונה.
לאחר הצלחתו של רוגאני בעונתו הראשונה בקבוצה עד גיל 20, רוגאני נרכש על ידי המועדון, ב-31 ביולי 2013 בעבור 500,000 אירו והושאל ישר לאחר מכן בחזרה לאמפולי לעונה.
בגיל 20, רוגאני היה אחד הכוכבים של אמפולי במהלך הקמפיין המוצלח שלהם בניסיון לעלות בחזרה לסרייה א, כאשר סיים את העונה לאחר ששותף ב-40 משחקים וכבש 2 שערים. את שער השער הראשון בקריירה הוא הבקיע בנגיחה מקרן ב-22 במרץ 2014, בניצחון ביתי 0–4 על רג'ינה קלצ'ו. המועדון סיים את העונה במקום השני ובכך הצליח לעלות ליגה.
ב-18 ביוני 2014, יובנטוס החליטו להשאיל את רוגאני לעונה נוספת לאמפולי שבאותה שנה שיחקה נגדם בסרייה א. רוגאני ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א ב-31 באוגוסט 2014, בהפסד 0–2 לאודינזה. את שער הבכורה בליגה הבקיע רוגאני ב-20 בספטמבר, בתיקו 2-2 מול צ'זנה. ב-2 בפברואר 2015, רכשה יובנטוס את שאר 50 האחוזים מכרטיס השחקן של רוגאני מידי אמפולי תמורת 3.5 מיליון אירו. רוגאני היה שחקן מפתח עבור אמפולי באותה עונה, הוא שותף בכל משחקי הליגה של אמפולי באותה עונה מבלי שהוחלף או או עלה מהספסל, ובנוסף כבש 3 שערים, כאשר המועדון סיים את הליגה במקום ה-15.
יובנטוס
בקיץ 2015 חזר רוגאני ליובנטוס. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון ב-30 בספטמבר 2015, כשעלה כמחליף בניצחון 0–2 על סביליה בשלב הבתים של ליגת האלופות מה שגם הייתה הופעת הבכורה שלו בטורניר בינלאומי. המשחק הראשון בו פתח רוגאני בהרכב היה ב-16 בדצמבר, בניצחון 0–4 בדרבי על טורינו בשמינית גמר הקופה איטליה. הופעת הבכורה של רוגאני בליגה במדי יובנטוס הייתה כארבעה ימים לאחר מכן, כאשר החליף את אנדראה ברצאלי בדקה ה-56 במהלך הניצחון 2–3 על קארפי. במשחק הליגה הראשון בו פתח, ניצח 1–2 רוגאני את סמפדוריה, ב-10 בינואר 2016. ב-24 באפריל, רוגאני קיבל כרטיס לראשונה בכל הקריירה שלו בסרייה א בהופעתו ה-53, הוא קיבל כרטיס צהוב בדקה ה-72 של המשחק במהלך הניצחון 1–2 על פיורנטינה. לפני אותו משחק, הכרטיס האחרון אותו קיבל היה ב-1 במרץ 2014, כשיחק באמפולי בסרייה ב מול רובור סיינה. בתום אותה עונה זכה רוגאני בגביע ובליגה האיטלקית עם יובנטוס.
ב-21 בספטמבר 2016, ערך רוגאני את הופעתו הראשונה בעונת 2016/2017, במשחק שבו הבקיע את שערו הראשון בקבוצה, בניצחון 0–4 על קליארי. ב-25 בספטמבר 2016, פורסם כי רוגאני יושבת למשך שישה שבועות לאחר שצלע מהגרש יום קודם לכן במשחק נגד פלרמו. בבדיקות שערכו עלה כי הוא סבל מעומס ברצועה הצולבת. הוא חזר לאימונים ב-20 באוקטובר. ב-7 בדצמבר, רוגאני כבש את שערו הראשון בליגת האלופות, בהופעתו השלישית בלבד במפעל, בניצחון 0–2 על דינמו זאגרב. ב-14 בדצמבר האריך רוגאני את חוזהו ביובנטוס, וחתם על חוזה חדש לחמש שנים.
בעקבות עזיבתו של לאונרדו בונוצ'י למילאן בקיץ 2017 בעונת 2017/2018, החל לקבל רוגאני דקות משחק נוספות בקבוצה. בסך הכל באותה עונה, רוגאני שותף ב-22 משחקים בסרייה א, ו-26 בכל המסגרות, בנוסף הוא כבש שני שערים, ששניהם היו בליגה, שכן יובנטוס שוב סיימה את העונה בזכייה בדאבל באליפות ובגביע.
ב-30 במרץ 2019, רוגאני האריך את חוזהו ביובנטוס לארבע שנים נוספות.
נבחרת בינלאומית
רוגאני ייצג את נבחרות הנוער של איטליה מאז שנת 2010. הופעתו הראשונה בנבחרת איטליה עד גיל 21 הגיעה ב-5 במרץ 2014 במוקדמות היורו נגד צפון אירלנד, בה כבש את השער הראשון עבור נבחרתו בניצחון 0–2.
ב-9 בנובמבר 2014 הוא זומן על ידי אנטוניו קונטה לסגל של נבחרת איטליה לקראת משחק מוקדמות היורו לשנת 2016 של אירופה נגד קרואטיה ולמשחק ידידות נגד אלבניה.
בשנת 2015, הוא השתתף עם נבחרת איטליה עד גיל 21 הוא השתתף באליפות אירופה עד גיל 21 של אופ"א.
רוגאני ערך את הופעת הבכורה הבינלאומית שלו ב-1 בספטמבר 2016 כשעלה כמחליף בהפסד במשחק הידידות 1–3 לצרפת.
ביוני 2017 הוא נכלל בהרכב הנבחרת עד גיל 21 במהלך אליפות אירופה עד גיל 21. איטליה הודחה בחצי הגמר בעקבות הפסד 1–3 לספרד ב-27 ביוני.
Crew Love
Crew Love הוא שיר של הראפר הקנדי דרייק מתוך אלבום האולפן השני שלו, Take Care (2011). השיר מכיל הופעת אורח של הזמר הקנדי דה ויקנד. הוא נועד במקור להיכלל במיקסטייפ הבכורה של דה ויקנד.
"Crew Love" יצא לאור כסינגל השביעי מתוך האלבום בממלכה המאוחדת ב-30 ביולי 2012.
קבלה ביקורתית
ג'ון דולאן מרולינג סטון תיאר את הרצועה כ"שופעת R&B אוונגרי" ו"שיר הלל עדין למשפחה מטפורית מול עולם שבו כולם רוצים דרייק קטן".
הצלחה מסחרית
"Crew Love" הגיע לראשונה למקום ה-200 במצעד הסינגלים הבריטי ב-14 ביולי 2012. הוא נכנס ל-100 הראשונים במצעד שבועיים לאחר מכן במקום ה-64, ומאוחר יותר הגיע לשיאו, במקום ה-37. הרצועה הפכה גם ללהיט במצעד ה-R&B הבריטי, שם הגיעה למקום השביעי.
אף על פי שלא יצא כסינגל באופן רשמי בארצות הברית, "Crew Love" הצליח להתברג במספר מצעדי סינגלים של בילבורד בזכות השמעות רבות ברדיו קצבי וברדיו אורבני עכשווי. הוא הגיע למקום התשיעי במצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ ביוני 2012, והפך לסינגל ה-24 של דרייק בעשירייה הפותחת במצעד. השיר אף הגיע למקום ה-14 במצעד שירי הראפ ולמקום ה-80 במצעד הוט 100 הראשי וגם בקנדה הוט 100.
מאפיות לוטוס
מאפיות לוטוס (באנגלית: Lotus Bakeries) היא חברה בלגית העוסקת בייצור של עוגיות, ממרחים ומאפים.
אודות
החברה הוקמה 1932 על ידי האחים בון (Boone) והתמחתה בייצור ביסקוויט מתובל (ספקולוס). בשנת 1974 התמזגה עם מאפיית קורונה.
בישראל היא מוכרת בעיקר בזכות עוגיות הספקולוס או הביסקוף אותן היא מייצרת, העשויות מבצק קינמון ותבלינים ואחר כך מקורמלות, אשר בישראל מוכרות בשם "עוגיות לוטוס".
עונת 1959/1960 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל
עונת 1959/1960 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל הייתה העונה החמישית של התחרות האירופית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי אופ"א. המשחק הראשון התקיים ב-26 באוגוסט 1959 ותחרות הסתיימה ב-18 במאי 1960. בתחרות השתתפו 26 קבוצות (נרשמו 27).