cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דאק דיינסטי
דאק דיינסטי (באנגלית Duck Dynasty, בתרגום מילולי לעברית "שושלת הברווזים") היא סדרת מציאות אמריקאית, ששודרה בערוץ A&E בשנים 2012–2017. הסדרה עוסקת בבני משפחת רוברטסון מלואיזיאנה, שהתעשרו ממכירת ציוד לציד ברווזים, אך שומרים במידה רבה על אורח החיים וסולם הערכים הישן של הדרום הכפרי בארצות הברית. רוב פרקי הסדרה זכו ל-8.5 מיליון צופים והיא הפכה לתוכנית הטלוויזיה הנצפית ביותר בערוץ A&E.
בעקבות הצלחת הסדרה, הוציאו בני המשפחה, באוקטובר 2013, אלבום של מזמורי חג המולד, שנמכר במאות אלפי עותקים. אחדים מהם כתבו ספרים העוסקים בחייהם ובאמונותיהם.
מחלוקת
בדצמבר 2013 השעה ערוץ A&E את פיל רוברטסון מן הסדרה, בעקבות התבטאויות נגד הומוסקסואליות בריאיון לכתב העת GQ. ההשעיה בוטלה כעבור תשעה ימים, בעקבות לחץ של מעריצים וארגונים שמרניים.
ויטוס ברינג
ויטוס יוהנסן ברינג (בדנית: Vitus Jonassen Bering, ברוסית גם: Иван Иванович Беринг – איוואן איוואנוביץ' ברינג; 5 באוגוסט 1681 – 19 בדצמבר 1741) היה יורד ים דני שפעל בשירות רוסיה. על שמו נקראים מצר ברינג המפריד בין אסיה לאמריקה הצפונית, ים ברינג שמדרום לו, האי ברינג – הגדול באיי קומנדור (שאף הם נקראים על שמו של ה"קומנדור" ויטוס ברינג שגילה אותם ב-1741) שבים ברינג, ממזרח לחצי האי קמצ'טקה ועוד.
ויטוס ברינג נולד בהורסנס שבדנמרק באוגוסט 1681. בשנת 1703 התנדב לצי הרוסי הקיסרי ושירת בצי הבלטי.
בשנת 1724 מונה לראש משלחת מחקר שהייתה צריכה לצאת דרך היבשה לחצי האי קמצ'טקה שבצפון מזרח סיביר, משם לרדת אל הים ולחפש את הגשר שחיבר (כך האמינו) בין אמריקה הצפונית לאסיה. מסעו של ברינג נמשך זמן רב, יותר משלוש שנים. כשהגיע ברינג עם משלחתו לקמצ'טקה, הוא בנה ספינה, ובשנת 1728 שט בה לכיוון צפון מזרח ואחר כך צפונה, ועבר במצר שמפריד בין אסיה לאמריקה הצפונית שנקרא כיום על שמו (אף על פי שהתגלה כבר קודם על ידי מגלה אחר). מסע זה הוכיח שאסיה ואמריקה הצפונית אינן מחוברות, אך הוא לא היה מודע לגודל התגלית, משום שהערפל מנע ממנו לראות יבשה מצד זה או זה.
בשנת 1730 חזר ברינג לסנקט פטרסבורג שברוסיה, דיווח שלא עלה בידו לברר אם אסיה ואמריקה מחוברות או מופרדות, והכין עוד משלחת, שעימה התכוון לצאת לכיוון אלסקה. הקיסרית הרוסית אנה הורתה לו לצאת למסע שני בסיביר. המשלחת הצפונית הגדולה (1733–1742) הייתה פרויקט מחקר בקנה מידה גדול, עם כמעט 1,000 משתתפים, שנחלקו לשבע משלחות נפרדות שכל אחת נוהלה בנפרד. המטרה הכוללת הייתה למפות את הגבולות המזרחיים של סיביר ואת קו החוף של צפון אמריקה, וכן לתעד את הבוטניקה, האתנוגרפיה והאסטרונומיה של האזורים. לאחר עוד מסע יבשתי מפרך, הגיע ברינג בפעם השנייה בחייו לחצי האי קמצ'טקה במזרח סיביר. הפעם היה לו צוות גדול יותר, שכלל גם את המדען הגרמני גאורג וילהלם סטלר, שגילה מספר תגליות בוטניות וזואולוגיות במהלך המסע. יום אחד ראה ברינג רכס הרים גבוה וחוף מפורץ, ובכך גילה את אלסקה שביבשת אמריקה. הוא לא הגיע לאלסקה בגלל מזג האוויר הקשה, שגרם לרבים מאנשי צוותו לחלות. הים הסוער הדף את ספינתו מערבה לחופי קמצ'טקה, ושם, באי הנושא כיום את שמו, מת ב-19 בדצמבר 1741.
דרגות פציעה
דרגות הפציעה נקבעות על פי מדרג חומרת הפציעה - Injury Severity Score (או ISS). מדרג רפואי זה מאפשר לקבוע חומרה של פציעת טראומה באמצעות שיטת ניקוד פשוטה הנעה בין 1 ל-75 ועל ידי כך לאפשר לצוותים הרפואיים בדרגי הטיפול השונים לחלק את משאביהם בצורה הוגנת ותועלתית, לקבוע סדר קדימויות טיפול, סדר קדימויות פינוי ופרוגנוזה של הפצועים. שיטה זו נפוצה ומקובלת ברחבי העולם בכל הדרגים הרפואיים - בצבא, בשירותי ההצלה ובבתי החולים.
שיטת דירוג זו מבוססת על מדרג הפציעה המקוצר, ה-Abbreviated Injury Scale (או AIS) - שיטה לקביעת חומרת פציעה באזור מסוים שהומצאה על ידי ועדת מדרג הפציעה המקוצר בארגון לקידום רפואה לתאונות דרכים (Association for the Advancement of Automotive Medicine - AAAM).
מדרג הפציעה המקוצר (AIS)
מדרג הפציעה המקוצר הוא מדרג בינלאומי אנטומי מוסכם, של שיטת ניקוד לחומרת פציעה, המסווג כל פציעה בכל אזור בגוף לפי חומרתה היחסית בסולם של שישה ערכים:
המדרג מחלק את הגוף לתשעה מחוזות מתאימים:
מדרג חומרת הפציעה
מדרג חומרת הפציעה מבוסס על מדרג הפציעה המקוצר. על מנת לחשב את מדרג חומרת הפציעה עבור פצוע, הגוף מחולק לשישה אזורים:
קישורים חיצוניים
מחשבון לחישוב ISS
ישראל גור אריה (אמן)
ישראל גור אריה (הורודצקי) (5 בפברואר 1900 – 1962) היה אמן ופסל, עבד יחד עם אחיו האמן מאיר גור אריה ועם האמן זאב רבן.
קורות חיים
ישראל גור אריה (הורודצקי) נולד בבוברויסק שבאימפריה הרוסית (כיום בבלארוס), ב-5 בפברואר 1900 ליעקב קופל הורודצקי (פחח-מסגר ממשפחת למדנים חסידי חב"ד) ולאימו לאה (בת למשפחה מיוחסת מקרמנצ'וג, אוקראינה שעבדה כתופרת עבור המעמד הגבוה ברוסיה הלבנה). אימו הגיעה ממשפחה שנקראה במשך דורות בשם המשפחה העברי "גור אריה", ובשם זה בחרה משפחת הורודצקי לאחר עלייתה לארץ ישראל, שנים לאחר מכן.
גור אריה קיבל חינוך בבית ספר עממי רוסי ובשנת 1913 עלה לארץ עם הוריו, והתקבל מיד עם הגעתו, כתלמיד בבצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות בו למדו בשנים שונות גם אחיו, מאיר גור אריה, ואחותו שושנה גור אריה.
החל משנת 1917 ולאחר שסיים את "בצלאל" בהצטיינות, המשיך ועבד במוסד בפיתוח עץ, נחושת, אבן, שנהב וטכניקות נוספות, תחת הנהלת פרופ' בוריס שץ. הכין ויצר כלי קודש שהוזמנו עבור בתי כנסיות בארץ ובארצות הברית. בנוסף, עבד כפסל וריכז עבודות פיסול אמנותי עבור זאב רבן ומאיר גור-אריה, אחיו.
במהלך השנים יצר עבודות רבות אשר קיימות וממוקמות עד היום ברחבי העיר ירושלים ובהן: סיתות פסלי האריות וריקוע נחושת של 4 מפות שושנת הרוחות שממוקמים במגדל ימק"א בירושלים, סיתות תבליטי אבן של אדם וחווה בגן עדן, ושל קין והבל. הפסלים ממוקמים בכניסה לבית האומנים שברחוב שמואל הנגיד שבירושלים, ריקוע נחושת על דלתות בית-החולים "ביקור חולים" בירושלים, בהן נראים סמלי 12 השבטים. העבודה נעשתה יחד עם האומן חביב ששון. הריקוע נעשה על פי עיצובו של זאב רבן.
בסוף מלחמת העולם הראשונה, היה בין הראשונים שהתגייסו לגדוד העברי.
בשנת 1920 בקירוב, הפך למנהל עבודה בבית החרושת "זלצמן", מייסודו של אלפרד זלצמן. מבנה המפעל היה בין הבתים היהודיים הראשונים בשכונת בקעה שבירושלים. במפעל ייצרו בין השאר כלי מטבח, קופסאות לתרופות עבור הצבא הבריטי, קופסאות התרמה וחלקי חילוף לנשק עבור ההגנה.
גור אריה עסק בין היתר, בתהליך עבודה של הלבנה. על עבודה זו, נרשם על שמו פטנט בימי מלחמת העולם השנייה.
לאחר מכן התקבל לעבודה ברשות הדואר בסניף המרכזי בירושלים, ועסק בעיקר בפיתוח חותמות ועבודות מכניות. ובהמשך הפך לפקיד הדואר הראשי בירושלים לעבודות טכניות.
בשנת 1929 בהיותו חבר בהגנה, היה בין המגינים על שכונת תלפיות בירושלים, בשנת 1936 היה בין המגינים על העיר העתיקה, ולפני מלחמת השחרור, הגן על ירושלים החדשה.
לאחר כיבוש הר-ציון, תיקן עבודות אמנותיות שונות שנפגעו כתוצאה מהמלחמה. הוא נשלח לכך  מטעם משרד הדתות. בין היתר עסק בתיקון פסל בנדיקט הקדוש בכנסיית הדורמיציון, כשהוא נעזר באישור מיוחד וליווי לשם כך.
חיים אישיים
בשנת 1927 נשא לאשה את שפרה בת זאב מולדבסקי (מחנכת, ילידת יפו), בניו הם זאב גור אריה, ודן גור אריה.
לאונרדו סילאורן
לאונרדו סילאורן (בספרדית: Leonardo Cilaurren; 5 בנובמבר 1912 – 9 בדצמבר 1969) היה כדורגלן ספרדי, ששיחק בעמדת הקשר אחורי.
ביוגרפיה
סילאורן נולד בבאסורטו-זורוטזה, חבל הבסקים, שבספרד בשנת 1912 למשפחה של סוחרים עשירים. על מנת לשחק כדורגל החליט לפרוש מהלימודים בניגוד לדעת הוריו. הוא התחיל לשחק בארנס קלוב ולאחר מכן עבר לאתלטיק בילבאו. עם אתלטיק זכה בגביע הספרדי בשנים 1932 ו-1933, ובליגה בעונות 1933/34 ו-1935/36. הקריירה שלו נעצרה עקב מלחמת האזרחים שהתרחשה באותו זמן בספרד.
לאחר המלחמה חזר לשחק והפעם ברחבי אמריקה. הוא התחיל בדפורטיבו אוזאקי שבמקסיקו. בשנת 1939 עבר לשחק בארגנטינה במועדון ריבר פלייט, ואחר כך עבר לפניארול שבאורוגוואי. הוא שב למקסיקו, רק שהפעם לקבוצה אספניה שעימה זכה פעם אחת בליגה ובגביע ופעמיים בסופר קאפ.
בנבחרת ספרד שיחק במשך ארבע שנים, שבהן ערך 14 הופעות. במונדיאל 1934 היה חלק מהנבחרת הספרדית, והגיע עימה עד לרבע גמר שבו הודחו נגד איטליה במשחק חוזר. בסיום הטורניר נבחר להיות בנבחרת המצטיינת. בשנת 1937 עבר לשחק עבור חבל הבסקים וערך עימה סיבוב הופעות ברחבי אירופה ואמריקה.
בשנת 1945 פרש מכדורגל בגיל 32 בלבד, ולאחר כמה שנים בחו"ל חזר ב-1953 להתגורר במדריד שם עבד בתור מנהל בר בסגנון בסקי. סילאורן נפטר ב-9 בדצמבר 1969 בגיל 57 לאחר שלקה במחלת הסרטן.
יקב תבור
יקב תבור הוא יקב ישראלי השוכן בכפר תבור.
היסטוריה
היקב הוקם בשנת 1999 על ידי משפחות בן-תנחום, סלע, פלג וקורמן, ארבע משפחות כורמים מכפר תבור. בבציר הראשון נעשו ביקב כ-20,000 בקבוקים, ונכון ל-2019 הוא היקב החמישי/שישי בגודלו בישראל, ומייצר נכון ל-2019 כ-1.7 מיליון בקבוקים בשנה.
בשנת 2005 היקב היה החלוץ הישראלי בשימוש בחלק מיינותיו בפקקי הברגה מתכתיים, במקום פקקי השעם המסורתיים.
בשנת 2006 רכשה החברה המרכזית לייצור משקאות קלים את היקב באמצעות חברת הבת שלה; IBBL SPIRIT. בתחילה רכשה החברה 51% ממניות היקב ואת זכויות השיווק וההפצה, ובהמשך השלימה את רכישת 49% הנותרים.
בשנת 2013 החלו ביקב בשיתוף פעולה עם החברה להגנת הטבע וקרן "נקודת ח"ן" של יד הנדיב, במסגרתו נעשות פעולות לשיפור הסביבה האקולוגית בכרמים.
בשנת 2019 מותג היקב מחדש, והושם בו דגש על דמות התנשמת, המסמלת בנוכחותה את החזרת האיזון האקולוגי בכרמים.
היינן הראשי משנת 2001 הוא אריה נשר, משנת 2013 הצטרף אור נדבך כיינן נוסף. האגרונומית מיכל אקרמן, בעברה אגרונומית ביקבי ברקן, מונתה ב-2020 למנכ"לית היקב.
כרמי היקב המשתרעים על פני כ-2,500 דונם.
יינות היקב
נכון ל-2019 היקב מייצר יינות במספר סדרות: הסדרה הנמוכה של היקב, נמכרת בעיקר במרכולים, ומיועדת לשתייה יומיומית. בסדרה זו מופיעים בין היתר יינות שיראז, קברנה סוביניון, שרדונה, ומוסקטו - מבעבע מתוק מענבי מוסקט קנלי. סדרה המיועדת לקהל צעיר. בסדרה Tipsy Red ו-Tipsy Withe. יינות זניים המתיישנים בחביות. בעבר נקראו היינות על פי סוגי הקרקעות המרכיבות את הכרם מהם נעשה היין, לדוגמה "רוזה חרסית", "מרלו גיר" וכדומה. כיום בסדרה זו נמצאים יינות זניים כדוגמת מרלו, שיראז, קברנה סוביניון, גוורצטרמינר, רוסאן, סוביניון בלאן, ורוזה מענבי ברברה. סדרת בלנדים. סער, סופה, שחר, להבה, קשת, טללים. בסדרה זו יצאו יינות ויונייה, מרסלן, טאנאט, סוביניון בלאן זניים. יין הדגל של היקב, נעשה מחלקת קברנה סוביניון שבקיבוץ מלכיה. בעבר נקרא היין בשם 1/11000.
בעבר יוצרה ביקב סדרת "מסחה" שהייתה הסדרה הגבוהה ביקב והכילה יינות שרדונה, ממסך אדום, יין קינוח שנעשה בתהליך "תרמו־ויניפיקציה", ועוד. שם הסדרה היה מחווה ליישוב בעל אותו השם שהוקם על ידי הברון רוטשילד ב-1901 ולימים הפך לכפר תבור.
קיי ביילי האצ'יסון
קיי ביילי האצ'יסון (באנגלית: Kay Bailey Hutchison; נולדה ב-22 ביולי 1943) היא פוליטיקאית אמריקאית, שכיהנה כנציגתה הקבועה של ארצות הברית בארגון האמנה הצפון אטלנטית מאז 2017. טרם מינויה לתפקיד בידי נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, כיהנה האצ'יסון כחברת הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת טקסס בשנים 1993–2013.
ביוגרפיה
האצ'יסון נולדה בשם קתרין אן ביילי בעיר גלווסטון שבדרום-מזרח טקסס, בתם של קתרין אלה (לבית שארפ) ואלן אבנר ביילי הבן, סוכן ביטוח במקצועו. היא גדלה בעיר לה מארק ולה שני אחים — אלן ופרנק. ב-1962 קיבלה האצ'יסון תואר ראשון מאוניברסיטת טקסס באוסטין והייתה חברה באחוות פאי בטא פי, וב-1967 סיימה לימודי תואר שני במשפטים באותה האוניברסיטה. לאחר סיום לימודיה הגבוהים בבית הספר למשפטים עבדה האצ'יסון ככתבת המשפטית והפוליטית של ערוץ הטלוויזיה KPRC-TV ביוסטון. ב-1972 נבחרה האצ'יסון לבית הנבחרים של טקסס כנציגת מחוז ביוסטון, וכיהנה שם עד 1976. היא הייתה סגנית יו"ר המועצה הלאומית לבטיחות בתעבורה בשנים 1976–1978. ב-1982 התמודדה למועמדות המפלגה הרפובליקנית לייצוג מחוז הקונגרס השלישי של טקסס בבית הנבחרים של ארצות הברית, אך הובסה בבחירות המקדימות בידי סיטב ברטלט. בעקבות ההפסד, עזבה האצ'יסון באורח זמני את הפוליטיקה ופנתה לתחום העסקים.
בסנאט, האצ'יסון ביססה עצמה כשמרנית פיסקלית — היא הביעה תמיכה בשימוש בווטו נשיאותי, בתיקון חוקתי לאיזון התקציב הלאומי ובקיצוץ הוצאות הרשות המבצעת — ובאותה נשימה שיתפה פעולה ביחד עם עמיתיה לסנאט מהמפלגה הדמוקרטית, בייחוד עם עמיתותיה הנשים. בצוותא עם הסנאטורית הדמוקרטית ברברה מיקולסקי ממרילנד, ניסחה האצ'יסון חקיקה שהבטיחה קופת גמל בניהול אישי לעקרות בית ושסיפקה להן את אותו זיכוי מס פרישה כמו לנשים עובדות. מתוך התמקדות אישית בכוחות המזוינים של ארצות הברית ובמספר הגדול של בסיסים צבאיים במדינה, הייתה האצ'יסון תומכת נלהבת במוכנות הצבא ובחיילים משוחררים. כחברה בוועדת הכוחות המזוינים, סייעה האצ'יסון להבטיח מימון בן 75 מיליון דולר אמריקני למחקר וטיפול בתסמונת מלחמת המפרץ, והוביל את ההתנגדות לשליחת כוחות צבא אמריקאים לחבל הבלקן במסגרת כוחות שמירת השלום של האומות המאוחדות ב-1995.
ב-17 באוגוסט 2009 הודיעה האצ'יסון באורח רשמי על התמודדותה למועמדות המפלגה הרפובליקנית לתפקיד מושל טקסס ומיצבה את עצמה כחלופה מתונה למושל המכהן ריק פרי. פרי ביקר את האצ'יסון על תמיכתה בזכות לבחור הפלה מלאכותית וקיבל את תמיכת החוגים השמרניים בטקסס. אף על פי שהאצ'יסון הובילה על פרי בסקרים שנערכו בראשית 2009 ונתפשה בעיני רבים כמתמודדת המובילה בפריימריז הרפובליקנים, בסתיו החלה הובלתה בסקרים לצנוח ובחודשים שלפני יום הבחירות המקדימות כבר הייתה בפיגור אחרי פרי. לזכותה של האצ'יסון עמדה רשימה של אישי ציבור שהביעו בה את תמיכתם, בהם הנשיאים לשעבר ג'ורג' ווקר בוש ואביו ג'ורג' הרברט ווקר בוש, מזכיר המדינה לשעבר ג'יימס בייקר, סגן נשיא ארצות הברית לשעבר דיק צ'ייני, חברי קונגרס בעבר ובהווה ועוד. עם זאת, האצ'יסון הפסידה בבחירות המקדימות לפרי כשלה 31% בלבד מקולות הבוחרים.
ב-29 ביוני 2017 הכריז הנשיא דונלד טראמפ על כוונתו למנות את האצ'יסון לנציגה הקבועה של ארצות הברית בארגון האמנה הצפון אטלנטית. הסנאט האמריקאי אישר מינוי זה בהצבעה קולית ב-3 באוגוסט. ב-15 באוגוסט האצ'יסון הושבעה לתפקידה וב-28 באוגוסט הגיעה לבריסל.
נסטור בסטרטשה
נסטור בסטרטשה (Néstor Basterretxea Arzadun; 6 במאי 1924 – 12 ביולי 2014) היה צייר ופסל ספרדי-בסקי.
ביוגרפיה
נולד בברמאו, בסטרטשה גלה מספרד במהלך מלחמת האזרחים ובין השנים 1936 ל-1942 התגורר בצרפת ואחר כך בין השנים 1942 ל-1952 בארגנטינה. הוא החל לצייר בארגנטינה, ובשנת 1949 זכה בפרס "Premio Unico a Extranjeros" היוקרתי.
בשנת 1952 חזר לחבל הבסקים בספרד. הוא הוזמן להכין ציור קיר בעבור הבזיליקה של ארנזוזו (Arantzazu). בשנת 1960 החל גם לפסל. נסטור עסק לעיתים קרובות בנושאים הקשורים לתרבות הבסקית. בשנת 1982 הוא יצר סמל של עץ עם שבעה ענפים עבור הפרלמנט הבסקי.
בשנת 1989 נבחר לתכנן את הפסל באנדרטה לרועה הצאן הבסקי ברינו.
נפטר ב-2014, בן 90, בביתו שבעיר הונדריביה.
בית הכימרות
בית הכימרות (באוקראינית: Будинок з химерами) הוא בניין ארט נובו, הממוקם בשכונת ליפקי ההיסטורית בקייב, בירת אוקראינה. הבניין ממוקם מעבר לרחוב מבניין לשכת נשיא אוקראינה ברחוב בנקובה 10 ומשמש כמקום מגורים לנשיא, לטקסים רשמיים ואירוח דיפלומטים מאז 2005. הרחוב בחזית הבניין נסגר לתנועת כלי רכב וכיום הוא מדרחוב מוסדר בשל קרבתו לבניין לשכת הנשיא.
האדריכל הפולני ולדיסלב הורודצקי בנה במקור את הבית עם לשימוש כבניין דירות יוקרה בשנים 1901–1902. עם זאת, ככל שהשנים חלפו, הורודצקי החליט בסופו של דבר למכור את הבניין עקב בעיות כלכליות, שלאחריהן המבנה השתנה פעמים רבות בעלות בטרם אוכלס לבסוף על ידי מרפאת המפלגה הקומוניסטית עד תחילת שנות ה-2000. כאשר התפנה הבניין הוא שוחזר במלואו על פי תוכניותיו המקוריות של הורודצקי.
הבניין שואב את שמו הפופולרי מעיטורים מעוטרים המתארים בעלי חיים אקזוטיים וסצנות ציד, שפוסלו על ידי האדריכל האיטלקי אמיליו סאלה, מאחר שהורודצקי היה צייד מושבע. השם אינו מתייחס לכימרות המיתולוגיות, אלא לסגנון ארכיטקטוני המכונה עיטור כימרה, בו מעוטרים דמויות בעלי חיים כאלמנטים דקורטיביים לבניין. סגנונו האדריכלי הייחודי של הורודצקי זכה בשבחים והוא תואר כ"אנטוני גאודי מקייב".
אבי ויצמן
אברהם (אבי) וַיְצְמָן (נולד ב-19 במרץ 1944) הוא פסיכיאטר וחוקר ישראלי בתחום הפסיכופרמקולוגיה ומדעי העצב, פרופסור אמריטוס לפסיכיאטריה של הילד והמתבגר ולפסיכיאטריה של המבוגר בפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב. הוא כיהן גם כפרופסור מן המניין נספח במחלקה לפיזיולוגיה ולפרמקולוגיה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
קורות חיים
ויצמן נולד בתל אביב למנדל ויצמן ובת שבע לבית לרר. בשנת 1973 סיים לימודי רפואה כמצטיין דיקאן באוניברסיטת תל אביב. בשנים 1974–1975 התמחה בבית החולים בילינסון בפתח תקווה. בשנים 1980-1975 התמחה בפסיכיאטריה לילדים ולנוער ובפסיכיאטרית מבוגרים במרכז לבריאות הנפש גהה.
בשנים 1981–1986 ניהל ויצמן את מחלקת אשפוז היום במרכז הרפואי לבריאות הנפש "גהה". החל משנת 1988 עומד ויצמן בראש יחידת מחקר במרכז זה. החל משנת 1993 התמנה לסגן מנהל המרכז פלסנשטיין למחקרים רפואיים, ואחר כך היה למנהלו. הוא עמד גם בראש המעבדה לפסיכיאטריה ביולוגית במרכז זה. באותה שנה, 1993, התמנה לפרופסור באוניברסיטת תל אביב. החל משנת 1994 כיהן כיועץ לשירותים פסיכיאטריים של משרד הבריאות בישראל.
בשנים 1986–1988 עבד ויצמן כחוקר אורח במחלקה לפרמקולוגיה מולקולרית, באגף למדעי העצב הקליניים במכון הלאומי לבריאות הנפש NIH בבתסדה שבארצות הברית.
בשנת 1988, כחבר מחקר מטעם האיגוד לתסמונת טורט, הוא ביקר ועבד במרכז לחקר הילד באוניברסיטת ייל בניו הייבן, באוניברסיטת ג'ונס הופקינס בבלטימור, באוניברסיטת ג'ורג'טאון בוושינגטון די. סי., במכון הלאומי להפרעות נוירולוגיות ושל התקשורת ושבץ (NINCDS), במכון הלאומי לבריאות הנפש בבתסדה ובאוניברסיטת רוצ'סטר.
חיים פרטיים
ויצמן נשוי לרונית ויצמן, פסיכיאטרית ילדים ונוער ופסיכיאטרית מבוגרים, פרופסור באוניברסיטת תל אביב, ולזוג שלושה ילדים. בנם המשותף, ד״ר אבי עמרמי-ויצמן, ובתם ד"ר שירה ויצמן גם הם עובדים בתחום בריאות הנפש כפסיכיאטרים מומחים.
ספרים ומאמרים
ויצמן חיבר לבד ובשותפות מעל 1,000 מאמרים, 28 פרקים לספרים ו-5 ספרים:
Reader's Digest
רידרס דייג'סט (אנגלית: Reader's Digest) הוא מגזין כללי לענייני משפחה, המתפרסם עשר פעמים בשנה. המגזין נוסד בשנת 1922, על ידי דוויט (DeWitt) וולאס וליילה בל וולאס. בעבר מטה החברה היה ממוקם בצ'פקווה, ניו יורק, אך הועבר ונמצא כיום בעיר ניו יורק. במשך שנים רבות היה רידרס דייג'סט מגזין הצרכנות הנמכר ביותר בארצות הברית, ואיבד את התואר בשנת 2009 ל-Better Homes and Gardens.
היסטוריה
המגזין נוסד על ידי דוויט וולאס, בעודו מחלים מפצעי רסיסים שספג במלחמת העולם הראשונה. לוולאס היה הרעיון לאסוף מאמרים אהובים בנושאים רבים מירחונים שונים, ולשלב אותם למגזין אחד, תוך עיבוי ושכתוב. וולאס קיווה בתחילה שהמגזין יוכל לספק רווח נקי של כ-5,000 דולרים. ההערכה הנכונה של השוק ועניין הקוראים הוביל לצמיחה מהירה. עד 1929, היו למגזין כ-290 אלף מנויים והכנסת ברוטו של כ-900 אלף דולר בשנה. המהדורה הבינלאומית הראשונה יצאה לאור בריטניה בשנת 1938, ונמכרה ב-2 שילינג. במלאת 40 שנה לרידרס דייג'סט, היו 40 מהדורות בינלאומיות ב-13 שפות וכתב ברייל, והיה למגזין בעל המחזור הגדול ביותר בקנדה, מקסיקו, ספרד, שוודיה, פרו ומדינות אחרות, עם תפוצה בינלאומית כוללת של 23 מיליון.
בדצמבר 1952, פרסם המגזין סדרת מאמרים בשם "סרטן בקופסה", אשר קישרה בין עישון לסרטן הריאות. כתבות אלו העלו לראשונה לתודעת הציבור את הסכנות שבעישון.
בשנת 2006, המגזין פרסם עוד שלוש מהדורות בשפה מקומית בסלובניה, קרואטיה ורומניה. באוקטובר 2007, התרחב המגזין בסרביה. באיטליה הפסיק המגזין את פרסומו בדצמבר 2007. המגזין הושק ברפובליקה העממית של סין בשנת 2008.
ב-2010, המהדורה האמריקאית של המגזין תכננה להקטין את תפוצתו מ-8 ל-5.5 מיליון, לפרסם 10 פעמים בשנה ולא 12, ולהרחיב את התחום הדיגיטלי. נוסף על כך תוכנן להפחית את מספר פרופילי הידוענים וכתבות "עשה זאת בעצמך", ולהגדיל את מספר הסיפורים מעוררי השראה וסיפורים על הצבא.
לזמן את הרוע 2
לזמן את הרוע 2 (באנגלית: The Conjuring 2) הוא סרט אימה על-טבעי אשר בוים על ידי ג'יימס ואן. התסריט שלו נכתב על ידי צ'אד האייס, קרי האייס ואן ודייוויד לסלי ג'ונסון-מקגולדריק. סרט זה מהווה כסרט המשך ל-"לזמן את הרוע", משנת 2013, והוא הסרט השלישי מתוך היקום הקולנועי של לזמן את הרוע. פטריק וילסון וורה פרמיגה שיחקו כאד ולוריין וורן מהסרט הראשון. הסרט עוקב אחר הוורנים כשהם נוסעים לאנגליה לסייע למשפחת הודג'סון, אשר חווה פעילות רוחות רפאים בביתם, ב-1977.
לזמן את הרוע 2 הופץ בצפון אמריקה ב-10 ביוני 2016. כלפי הסרט הופנו ביקורות חיוביות, והכנסותיו מסתכמות בכ-320 מיליון דולר.
עלילה
בשנת 1976, החוקרים העל-טבעיים אד ולוריין וורן תיעדו את הרצח באמיטוויל, כדי לקבוע האם נוכחות שטנית היא האחראית על כך שרונלד ג'וניור רצח את משפחתו ב-13 בנובמבר 1974. במהלך סיאנס, מגלה לוריין כי היא נמצאת במקום הרצח בעת קיומו, ומגלה דמות של נזירה שטנית. בנוסף, חזתה את מותו של אד בפעם השנייה בחייה.
שנה לאחר מכן, משפחת הודג'סון מתחילה לגלות התרחשויות מוזרות בתוך ביתם בלונדון, בריטניה. ג'נט, האחות השנייה במשפחה מבין ארבעת אחיה ואחיותיה, נתפסת כסהרורית ומנהלת שיחות בחלומותיה עם ישות שמתעקשת על כך שהבית בו משפחתה חיה, שייך לה. בסופו של דבר, כל האחיות השוכנות בבית ואמם פגי, עדות לאירועים על טבעיים המתרחשים לנגד עיניהן, ומיד בורחות לחפש מקלט אצל שכניהם.
אל-מסילה
אל-מסילה (בערבית: المسيلة, בברברית: תִּמְסִילְת) היא עיר הבירה של מחוז אל-מסילה באלג'יריה, השוכנת על נהר אל-קסובּ. בעיר 123,000 תושבים.
לזמן את הרוע 2
עלילה
כאשר התקשורת מנסה לראיין את משפחת הודג'סון, על ג'נט משתלטת רוחו של ביל וילקינס, גבר מבוגר שחי בעבר ומת בבית, וחזר כדי לחפש את משפחתו ולקבוע את הטריטוריה שלו. ג'נט מתחילה להראות סימנים נוספים של דיבוק, והסיפור מגיע בסופו של דבר לאד ולוריין וורן, אשר מתבקשים לסייע בשמה של הכנסייה המקומית בחקירה. לוריין, אשר מפחדת שחזיונה על מותו של אד יתגשם, לא מעוניינת להסתבך יותר מדי במקרה, ובחוסר רצון מסכימה לנסוע ללונדון. בעת השהייה בבית משפחת הודג'סון, אד ולוריין מתייעצים עם חוקרים על טבעיים אחרים לגבי המקרה, אם הוא אמיתי או תרמית. הם גם מנסים לתקשר עם הרוח - ביל וילקינס, בתקווה לשכנע אותו לוותר על הטרדת המשפחה. לילה אחד, אניטה (חוקרת) מציגה עדות וידאו של ג'נט הורסת בכוונה את המטבח כאילו עושה מעשה קונדס. מכאן, אניטה הסיקה שכל הסיפור הזה הוא לא יותר מאשר תרמית. אד ולוריין משתכנעים ועוזבים את בית המשפחה, אך עד מהרה הם מגלים כי ביל וילקינס הוא רק כלי משחק, בעוד המוח האמיתי הוא ישות שטנית, דמוית נזירה אפלה, אשר רודפת אחרי לוריין בחזיונותיה.
אל-מסילה
כבר בתקופת הכיבוש הרומי נבנו שורה של מבצרים באזור אל-מסילה, מתוך כוונה להגן עליו מפני התקפותיהם של שבטים נוודים.
לזמן את הרוע 2
עלילה
אד ולוריין חזרו לבית משפחת הודג'סון, וגילו שג'נט נשלטה שוב על ידי הרוח ושאר משפחתה נעולה מחוץ לבית. לפתע ברק פוגע בעץ ליד חלון הבית, אשר מחדד אותו ויוצר אובייקט משופד שהרג את אד בחזון של לוריין. אד נכנס לתוך הבית לבד, ומוצא את ג'נט עומדת מול החלון, מוכנה לזנק על חוד העץ ולהתאבד. הוא מצליח לתפוס את ג'נט בזמן, אך מוצא את עצמו מחזיק וילון הנקרע ממשקלו. לוריין נזכרה שהיא כתבה את שמו של השד (ואלאק), בברית החדשה שלה תוך כדי שחוותה חיזיון נוסף. כאשר היא מוצאת את הברית החדשה, היא נכנסת אל הבית, ופונה אל ואלאק בשמו תוך כדי שהיא מטילה עליו מעין קללת נגד שתעצור בעדו להרוג את ג'נט, ושולחת אותו בחזרה לגיהנום. לאחר סיום הסצנה, ניצלים ג'נט ואד, ולוריין מושכת אותם בחזרה אל תוך החדר.
אל-מסילה
העיר הוקמה על ידי האימאם הפאטימי מוחמד אלקאים באמר אללה בנו של מייסד השושלת עובייד אללה בן אלחוסיין אלמהדי, כעיר הבירה של זאבּ ארץ הברברים.
לזמן את הרוע 2
עלילה
בסוף הסרט, הכתוביות מראות כי פגי חיה את שארית חייה בבית הזה ומתה בשנת 2003, על אותו הכיסא שבו ביל וילקינס נפטר לפני 40 שנה. בשובו הביתה, אד מוסיף פריט דמוי זואיטרופ המכיל בתוכו תמונות של "האיש העקום" לאוסף שלו ושל לוריין. צעצוע זה הוא צעצוע מקולל בבעלות הילד הצעיר של פגי. את הצעצוע הציב אד ליד תיבת הנגינה המקוללת של אפריל מלזמן את הרוע. לאחר מכן, אד ולוריין רוקדים ביחד לצלילי שיריו של אלביס פרסלי.
אל-מסילה
כיום ידועה אל-מסילה בעיקר בזכות גידולי החקלאות והעסקים הקטנים שבה. אל-מסילה התפרסמה גם בעקבות תוכנית ממשלתית של ממשלת אלג'יר להעברת אזרחים מחיי נוודות לבתי קבע, שהחלה בה. בעיר נמצאת אוניברסיטת אל-מסילה.
לזמן את הרוע 2
פסקול
ב-3 ביוני 2016, יצא לאור הפסקול הרשמי של הסרט, The Conjuring 2, בדומה לשני הפסקולים Annabelle, ו-The Conjuring, גם פסקול זה הולחן על ידי ג'וסף בישארה.
קישורים חיצוניים
ביקורות:
אל-מסילה
לקראת סוף דצמבר 1964 פקדה את אל-מסילה סדרה של רעידות אדמה. כתוצאה מהן נהרגו ארבעה בני אדם, רבים נפצעו, וכ-2500 בתים נהרסו.
סקסונית עילית
סקסונית עילית (בגרמנית: Obersächsisch) הוא ניב גרמאני מזרחי-תיכוני המדובר במדינת סקסוניה שבגרמניה, ובנוסף מדובר גם בדרום-מזרח סקסוניה-אנהלט ובמזרח תורינגיה.
Baila Conmigo (שיר של ג'ניפר לופז)
Baila Conmigo (באנגלית: Dance With Me, ובעברית: תרקוד איתי) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית ג'ניפר לופז. השיר יצא לאור ב-10 באוקטובר 2019, על ידי חברות התקליטים היטקו רקורדס וניויוריקן רקורדס, כסינגל שלא מתוך אלבום.
השיר הגיע אל המקום הראשון במצעד שירי הפופ הלטיניים הדיגיטליים.
רקע וכתיבה
במקור, הלחן וההפקה של השיר נלקחו מן הלהיט "Baila Conmigo" של דאייבי, ויקטור קרדנה וקלי רויז. השיר המקורי יצא לאור כבר בפברואר 2019, וביוטיוב זכה להצלחה רבה כאשר צבר למעלה מ-128 מיליון צפיות בסך הכל.
בנוסף לכך, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בסמוך לצאתו.
וידאו קליפ
טרם יצא הווידאו קליפ המלא של השיר, העלתה ג'ניפר לופז לערוץ ה-Vevo שלה את האודיו הרשמי של השיר, אשר מציג בתוכו את עטיפת הסינגל. האודיו זכה להצלחה נאה ונכון ל-31 בדצמבר 2019, מונה הצפיות שלו עומד על כ-6.3 מיליון צפיות.
בנוסף לכך, העלתה לופז בשנית את האודיו של השיר. בין היתר, הופיעה לופז עם אשר ב-iHeartRadio.
חצוצרת הים
תיאור
הפיתולים תפוחים כאשר הפיתול האחרון הוא הגדול והרחב מכולם, ותופס למעלה משליש נפח הקונכייה. פתח הקונכייה אליפטי (סגלגל). שפת הפתח הפונה אל הקונכייה מעוטרת בקווים לבנים דקים דמויי צלעות על רקע חום כהה עד שחור, ואילו שפת הקונכייה הפונה החוצה מעוטרת בקווים לבנים עבים על רקע חום כהה.
צבע הקונכייה הוא צבע בז' (חום בהיר בגוון צהבהב, מעין צבע קרם) ונע בין בז' צהבהב לבז' קרמי ועד בז' בהיר לבן. הפיתולים השונים מעוטרים ברצועות של סהרונים וחצאי עיגולים בגוונים שונים שנעים בין חום לבז' ללבן. הצבע הפנימי שלה לבן כאשר השפה היא בצבע כתום בגוון ורדרד.
החילזון עצמו הוא בצבע צהוב בהיר.
במין זה יש שונות ביולוגית ניכרת, המאפשרת גיוון ומספר צורות של המאפיינים שתוארו לעיל. ככל הידוע, אין לו תת-מינים גאוגרפיים.
אורח חיים
חלזון החצוצרה הוא טורף שניזון בעיקר מרכיכות שוכנות קרקע אחרות (כגון צדפות) וקווצי עור, בעיקר כוכבי ים וקיפודי ים. מבלוטות הרוק שלו הוא מפריש חומצות (בעיקר חומצה גופריתית וחומצה אספרגינית) שהורסות את שלדו של הנטרף ומשתקות אותו.
הוא מדביר ביולוגי של הכוכבן הקוצני, מין של כוכב ים שמזיק מאוד לשוניות אלמוגים ומהווה איום על שונית המחסום הגדולה באוסטרליה. בשל חשיבותו של חילזון חצוצרת הים להגנת השונית (בהיותו מבין הטורפים המעטים של הכוכבן הקוצני) ממשלת אוסטרליה ניסתה להכניסו לאמנת CITES להגנה על בעלי חיים והגבלות הסחר בהם. מאחר שאין מספיק ידע על מצב שימורו ניסיון זה נכשל. המצב כיום הוא שחילזון זה הוא בעל חיים מוגן באוסטרליה אך לא במקומות אחרים וניתן לסחור בו ובמוצרים המופקים ממנו.
תפוצה ובית גידול
תפוצתו של חלזון החצוצרה רחבה מאוד וכוללת את האוקיינוס השקט, האוקיינוס ההודי והימים המחוברים אליו, כולל ים סוף במערב וחופי אוסטרליה במזרח. חלזון החצוצרה נפוץ גם במפרץ אילת שלחופי ישראל.
בית הגידול של חלזון החצוצרה הוא חופי ים רדודים. הוא חי על הקרקעית בעומקים של 30 ס"מ עד 110 מטר.
בארץ ישראל נפוץ המין במפרץ אילת ובשונית האלמוגים, בעומקים של 3 עד 8 מטר. הוא החילזון הגדול ביותר בים סוף.
מקור השם
בימי קדם שימשה הקונכייה של חילזון זה ככלי נשיפה דמוי חצוצרה, אחרי שהצריח שלה (הקצה המחודד) נקטם כדי ליצור פיה לנשיפה. שימוש זה היה רווח גם במדינות מזרח אסיה בה הקונכייה שימשה למשל ליצירת חצוצרות ה-Horagai היפנית וה-Pūtātara המאורית. במיתולוגיה היוונית תואר טריטון, בנו של אל הים היווני פוסידון, תוקע בחצוצרה שהוכנה מקונכיית חילזון זה ומזוהה עמו. מכאן השם העממי באנגלית Triton's Trumpet או פשוט Triton Snail. כדי להבדילו ממין דומה שמצוי באוקיינוס האטלנטי לעיתים מוסיפים לשמו העממי את התואר "הינדו-פסיפי" שכן הוא נפוץ באוקיינוס השקט והאוקיינוס ההודי. הוא מכונה באנגלית חילזון טריטון או טריטון הינדו-פסיפי או חצוצרת טריטון הינדו-פסיפית.
השם בעברית מתאר את שימושו של החילזון כחצוצרה ושם המין "הים" מרמז להיותו בעל חיים ימי. לעיתים הוא נקרא גם חלזון החצוצרה או חלזון חצוצרה הינדו-פסיפי או חלזון חצוצרה ים-סופי, כדי להבהיר שמדובר במין של חילזון ולא בכלי נגינה. השם המדעי העברי "טריטון" מציין סוג אחר של חילזון ימי וכן סוג של סלמנדרה.
בעבר הוגדרה החצוצרה האצילה על ידי קארולוס ליניאוס תחת המין Charonia tritonis (חצוצרת הים/חצוצרה ים-סופית), שם מדעי המשמר את הקשר המיתולוגי לטריטון, אך ב-1816 פוצלה למין נפרד Charonia variegata על ידי ז'אן-בטיסט דה לאמארק.
קרלו צ'יפולה
קרלו צ'יפולה (באיטלקית: Carlo M. Cipolla; 15 באוגוסט 1922, פאביה – 5 בספטמבר 2000) היה היסטוריון וכלכלן איטלקי.
אודות
בשנת 1944 סיים את לימודיו באוניברסיטת פאביה בהיסטוריה ובפילוסופיה. בין השנים 1945 ל-1948 למד בסורבון שבפריז ובבית הספר לכלכלה בלונדון. בשנת 1953 קיבל מענק פולברייט. בשנת 1959 החל ללמד באוניברסיטת ברקלי שבקליפורניה. כמו כן לימד באוניברסיטאות איטלקיות, כולל המכון האירופי בפירנצה והסקולה נורמלה סופריורה בפיזה. ציפולה היה חבר באגודה ההיסטורית המלכותית של בריטניה הגדולה, באקדמיה הבריטית, באקדמיה דיי לינסי, באקדמיה האמריקאית לאמנויות ובמדעים ובחברה האמריקאית לפילוסופיה של פילדלפיה. הוענק לו פרסים של נשיא הרפובליקה באיטליה, ופרמיו בלזן, וכן תארים של כבוד באיטליה ובציריך, שווייץ.
ספריו הראשונים התמקדו במסחר ובמערכות הכלכליות שנלוו אליהם באירופה. בשנת 1962 פרסם ספר שעסק בהיסטוריה דמוגרפית של העולם. בשנת 1965 פרסם את "guns and sails in the early phase of european expansion", שעסק בעליית האימפריות הקולוניאליות של המערב. בשנת 1967 פרסם את "clocks and culture 1300-1700", שעסק בהמצאות הטכנולוגיות במערב בתחילת התקופה המודרנית.
צ'יפולה זכה בפרס בלצן.
כריס גריפין
כריסטופר קרוס "כריס" גריפין (באנגלית: Christopher Cross "Chris" Griffin) היא דמות אשר מככבת בסדרת האנימציה "איש משפחה" ומדובבת על ידי סת' גרין. כריס הוא הבן האמצעי במשפחה, גדול מסטואי וקטן מהאחות הבכורה מג.
הוועדה הממלכתית לשידורי רדיו וטלוויזיה (אוקראינה)
הוועדה הממלכתית לשידורי רדיו וטלוויזיה של אוקראינה (באוקראינית: Державний комітет телебачення і радіомовлення України) היא גוף מרכזי של הרשות המבצעת בעלת מעמד מיוחד, שפעולותיה מנוהלות ומתואמות על ידי קבינט השרים של אוקראינה. זהו הגוף העיקרי האחראי בגיבוש ומימוש מדיניות בתחום הטלוויזיה, הרדיו, המידע והפרסום. בקיצור הארגון ידוע יותר בשם דרז'קומטלרדיו (Держкомтелерадіо).
על הכדור והגליל
המשפטים המרכזיים
ושהנפח של הגליל הוא:
על הספירה, ארכימדס הראה ששטח הפנים שלה שווה ל-4 פעמים השטח של מעגל גדול. במונחים מודרניים, זה אומר ששטח הפנים שווה ל-:
התוצאה של הנפח של הכדור קבעה שהוא שני שלישים מנפחו של הגליל החוסם אותו, מה שאומר שהנפח הוא:
ארכימדס היה גאה באופן מיוחד בתוצאה האחרונה, והוא ביקש שסקיצה של כדור חסום בגליל תיחרט על מצבתו - מכיוון ש-h=2r, הוא הראה שגם נפח וגם שטח הפנים של הכדור הם שני שלישים מאלה של הגליל. מאוחר יותר, הפילוסוף הרומאי מרקוס טוליוס קיקרו גילה את המצבה, שנהייתה מוקפת בעבותות הצמחייה הגדלה הסובבת.
הטיעון שארכימדס השתמש בו כדי להוכיח את הנוסחה לנפח הכדור היה קשור בגאומטריה שלו, בעוד שטקסטים מודרניים רבים מספקים גרסה מפושטת באמצעות מושג הגבול, אשר כמובן שלא התקיים בזמנו של ארכימדס - טקסטים מודרניים נעזרים לעיתים קרובות באינטגרציה על נפח קליפות כדוריות בעובי אינפיניטסימלי, בהתבסס על הנוסחה לשטח פניו של הכדור. אולם ביצוע אינטגרציה כזאת דורשת הסתכלות אלגברית מפורשת, אשר התפתחה רק במאה ה-17 וכמובן שלא התקיימה בזמנו של ארכימדס. במקום זאת, ארכימדס נעזר בחצי מצולע חסום בחצי מעגל, ואז סובב את שניהם כדי ליצור קונגלומרט גאומטרי תלת־ממדי, אשר אז הוא קבע את נפחו.
ייתכן כי זו אינה הדרך המקורית בה הוא גילה את התוצאה, אלא רק הטיעון הפורמלי הטוב ביותר להציג אותה באופן שהולם את המסורת המתמטית היוונית. השיטה המקורית שלו יכולה הייתה להיות שימוש חכם במנופים, כפי שנסתבר לאחר הגילוי מחדש של הפלימפססט שלו במאה ה-19.
תוצאות ביניים חשובות
.
זהות זה אינה פשוטה להוכחה כלל וכלל והוכחה מודרנית שלה נעזרת בשורשי יחידה.
פרנסואה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
יונתן רטוש
יונתן רָטוֹשׁ (18 בנובמבר 1908 – י"ט באדר ב' ה'תשמ"א 25 במרץ 1981) הוא שמו הספרותי של אוריאל שלח (לשעבר היילפרין). רטוש היה משורר, מתרגם, ומקים תנועת העברים הצעירים, שהיוו חלק מרכזי ממי שכונו הכנענים.
תולדות חייו
אוריאל היילפרין נולד בוורשה כבן בכור ליחיאל היילפרין, מחנך עברי ותומך של חיים ויצמן, ופנינה (לבית הוכברג), גננת עברייה שהשתייכה לפועלי ציון. שפת אמו הייתה עברית. גדל בוורשה, ובעקבות פרוץ מלחמת העולם הראשונה עבר עם משפחתו לאודסה.
ב-1919, בגיל 11, עלה לארץ ישראל עם אמו, אחיו ואחותו על האוניה "רוסלאן" שהפליגה מאודסה. בשנת 1920 הצטרף אליהם גם אביו. למד בגימנסיה העברית בירושלים ובוגר "גימנסיה הרצליה", בשנת 1926. הוא למד שנה משפטים ולאחר מכן יצא לצרפת ללמוד בלשנות. באוקטובר 1926, בעידודו של יעקב פיכמן, פרסם את שירו הראשון בעיתון "הארץ". קובץ שיריו הראשון נדפסו ב"טורים". היו אלה השירים "סרנדה", "יער", "אפיריון" ו"לחייך". ב-1939 התפרסמו שיריו "בצלם" ו"אבשלום".
רטוש קרא ליצירת עם חדש, עברי ולא יהודי, בארץ ישראל. בשיריו התייחס פעמים רבות לאלמנטים פגאניים מקומיים ולנוף הישראלי המדברי.
באביב 1934 משך אותו בן ציון נתניהו, מאנשי הרוח של התנועה הרוויזיוניסטית, לעבוד ב"הירדן", עיתונה היומי החדש של התנועה.
ב-25 במרץ 1937 פרסם ב"הירדן" את השיר "תורה", עליו חתם לראשונה בשם "יונתן רטוש". אחת הסיבות לשימוש בשם עט היא הפחד שמא דעותיו הרוויזיוניסטיות יפגעו בו. למשמעותו של שם זה ניתנו ברבות הימים פירושים שונים. על פי עדות אחיו, עוזי אורנן, הוא ביקש לבחור בשם של ניגודים: שילוב של יונתן העדין עם רטוש הקשוח (מהשורש רט"ש).
אפשרות סבירה יותר מציע יוסף עוזר, על פי: תלמוד בבא מציעא פרק ג' - המפקיד דף לח עמוד ב - "ואלו הן נכסי שבויין. דאמר אין מוציאין אותם מידו: שהנטושים כשבוין. ואין מוציאין מידו: נכסי נטושין. שהנכסים נטושין: נכסי רטושין. שהנכסים רטושים ולקמן מפרש להו רטושין משמע שעזבום בעלים מדעתם והלכו להם". ומשמעות גזירת השם רטוש מ"נכסי רטושין" היא נטישת העבר היהודי.
בשנת 1939 היה בין מייסדי תנועת הכנענים, כאשר בין האישים הבולטים, שהשפיעו והפרו הדדית איש את רעהו, נמנה עדיה חורון, ההיסטוריון. חורון היה זה שסיפק לרטוש את הבסיס ההיסטורי והפילולוגי לעמדתו האידאולוגית.
בשנות השישים כתב על כך לבנימין תמוז: "ביסדנו ב-1939 – את מה שמכונה ברשימתך בשם 'הכנענים', הייתי אני האדם המבוגר היחידי בחבורה כבן שלושים. השאר, שמהם עתידים היו להתפתח סופרים, משוררים, עיתונאים ועוד, כדבריך, היו בעת ההיא נערים בני 19–20 כיוון שמראש לא פניתי אלא אל משכילים בני גיל זה, מתוך הנחה שמבוגרים מהם נשחתו בתוך הגופים הציוניים והאווירה הציבורית הציונית".
בחודש מאי 1942, שלושה חודשים לאחר הירצחו של אברהם שטרן (יאיר), פרסם רטוש לזכרו את השיר "בארגמן". ספרו "חופה שחורה" יצר התנגדות רבה בקרב רבים מהמשוררים, ועבר זמן רב עד שזכה להכרה.
רטוש היה אחד מאבות ספרות המדע הבדיוני בארץ ישראל. בשנת 1952 פרסם, תחת שמו האמיתי, אוריאל שלח, תרגום לקובץ סיפורי מדע בדיוני קצרים שנקרא "היה היה בעתיד". רטוש התחבט בינו לבין עצמו כיצד לתרגם את המונח "Science Fiction", ולבסוף כתב "ההגדרה הטובה ביותר: 'סיור דמיוני של איזו עובדה או תאוריה שבתחום הדעת'. מיטב הכינויים היה אפס כל כינוי, אבל לשם ציון יצוינו כאן כל הסיפורים מסוג זה כספרות-מדע". הספר כלל סיפורים מאת גדולי הסופרים בתחום באותה תקופה כריי ברדבורי וא. א. ון ווגט, רובם בהשפעת המלחמה הקרה שהשפיעה על היוצרים באותה התקופה. תרגום הספר והוצאתו היו מעשה חלוצי, אך חלף עוד זמן רב עד שספרות "המדע הבדיוני" פרצה והפכה לתחום מוכר בהוצאות הספרים בישראל. כמו כן, תרגם ספרים בשם הבדוי יוסף לוז, ביניהם הספר כעלה נידף ועוד.
ב-1970 נענה משרד הפנים לבקשת רטוש ורשם "עברי" תחת סעיף הלאום בתעודת הזהות שלו.
רטוש היה לשונאי ויוצר פורה של תחדישים עבריים. הוא יצר אלפי חידושי לשון בעברית ומקצתם נקלטו, כגון: ממטר, הסלמה, טווח, ממסד, סוגה, חלופה, גהות, תברואה, חתיך ויוכלה. בשנת 2008 יצא לאור מילון בשם "מילים מתבקשות", ובו כ-4,000 מילים מתחדישיו של רטוש. המילון יצא לאור על ידי פרופ' מיכל אפרת, ראש החוג ללשון עברית באוניברסיטת חיפה, בת זוגו של פרופ' עוזי אורנן, אחיו של רטוש.
ב-2015 נקבעה לוחית זיכרון לזכרו בכניסה לביתו ברחוב אלכסנדר ינאי 2 בתל אביב.
אחדים משיריו של רטוש הולחנו, מהם מוכר בעיקר לחנו וביצועו של צביקה פיק לשיר "על חטא". שירו "מיליון" הוקלט הן על ידי עפרה חזה בלחן של אילן וירצברג והן על ידי אריק איינשטיין בלחן של שם טוב לוי. לוי הלחין ושר גם את שירו של רטוש "לו באת". שיר נוסף מוכר שכתב רטוש הוא "כמעט", שהלחין יגאל גורדון ושרה נורית גלרון.
משפחתו
ב-1933 נשא רטוש את דבורה, בתם של שמואל ורודה כצנלסון ואחותו של העיתונאי הרוויזיוניסט קלמן כצנלסון. אחיו עוזי אורנן היה בלשן, חבר האקדמיה ללשון העברית ופעיל בנושאי דת ומדינה. אח אחר היה הבלשן פרופ' צבי רין. שהרן שלח, בנו של יונתן רטוש, הוא מתמטיקאי. בנו האחר, חמן שלח, היה שופט, ונרצח באוקטובר 1985, עם אשתו אילנה ובתם צליל, בפיגוע בראס בורקה בידי חייל מצרי.
קישורים חיצוניים
משיריו:
יצחק רווה
יצחק רווה (רויס) (10 בנובמבר 1906 – 8 בנובמבר 1989) היה שופט בית המשפט המחוזי בתל אביב, מומחה בדיני מקרקעין. כיהן כשופט במשפט אייכמן.
עודד (נביא בשומרון)
עוֹדֵד, או עֹדֵד, היה נביא מממלכת ישראל שפעל באזור השומרון. בתנ"ך נזכרת נבואה שלו בקשר לשבויים שלקח צבא ממלכת ישראל במלחמת פקח ואחז.
יצחק רווה
ביוגרפיה
רווה נולד בשם פרנץ רויס (Franz Reuss) בשנת 1906 בעיר אאוריך (Aurich) שבצפון-מערב גרמניה למשפחת רויס, הצעיר מששת ילדיהם של זֶלמה והיינריך רויס, מורה ומלומד עברי. ב-1908 עברה המשפחה לבירה ברלין, שם גדל. בשנת 1924 סיים לימודים תיכוניים בגימנסיה בעיר, ולמד משפטים באוניברסיטת ברלין ואוניברסיטת האלה. לאחר סיום לימודיו בשנת 1927, החל להתמחות במשפטים בבתי משפט ואצל עורכי דין פרטיים. בשנת 1929 קיבל תואר דוקטור למשפטים. בשנים 1931–1933 כיהן כשופט בבתי משפט השלום ברבעים נויקלן ושרלוטנבורג שבברלין. בסוף חודש מרץ 1933, עם עליית הנאצים לשלטון, התפטר ממשרתו, וכעבור חודש עלה עם אשתו בתיה לארץ ישראל. בארץ עבר את הבחינות לעורכי דין זרים, היה פעיל בהתאחדות עולי גרמניה ואף כיהן כמזכיר ההתאחדות. בשנת 1939 פתח משרד עריכת דין שהתמחה בדיני קרקעות. בשנת 1948 היה מנהל רישום המקרקעין (הטאבו), ובשנים 1949–1952 היה פקיד הסדר הקרקעות באזור תל אביב. בשנת 1952 מונה לכהונת שופט בבית המשפט המחוזי בתל אביב, ועברת את שמו. כשופט הוא ישב במשפטים פליליים רבים, ובין השאר היה בהרכב שזיכה את עו"ד יעקב חרותי מהשתייכות לארגון טרור. בעת משפט רצח בו ישב בדין נורה למוות אחד הנאשמים על ידי קרוב משפחה של הנרצח.
עודד (נביא בשומרון)
בספר דברי הימים מסופר כי עודד התערב לטובת השבויים שלקחה ממלכת ישראל ובראשה פקח בן רמליהו, במלחמה כנגד ממלכת יהודה, שבה מלך אחז. עודד פנה אל הציבור ואל המנהיגים של ממלכת ישראל והוכיח אותם כי תפיסת שבויים ושיעבודם (כפי שהיה נהוג אז) מקרב אחיהם בני ישראל, היא שגויה במהותה; וזאת גם מפני שתבוסת האויב - ממלכת יהודה - הייתה מאת האל. כתוצאה מדבריו התעוררו אנשים נוספים "מראשי בני אפרים": עזריהו, יחזקיהו ועמשא והצטרפו לטענתו, כי לקיחת השבויים מבני שבט יהודה תחשב לחטא ולאשמה לממלכת ישראל. דבריו התקבלו, ושבויי ממלכת יהודה הוצאו מהשיעבוד ושוחררו לבתיהם.
יצחק רווה
ביוגרפיה
בינואר 1972 הוא החליט להעדיף את שהותם של עיתונאים באולם בית המשפט על פני קרובי משפחה של הנאשמים כאשר האולם הקטן לא אפשר את שהות כל אלו שבקשו להיכנס אליו.
ועדות בענייני מקרקעין
בעשור הראשון של מדינת ישראל היה רווה חבר בוועדה בראשות השופט משה לנדוי שהכינה טיוטה לחוק המקרקעין. בשנים 1965-1969 עמד בראש ועדה ציבורית לבדיקת חוקי הגנת הדייר. הוועדה הוקמה במאי 1965 על ידי שר השיכון יוסף אלמוגי ובאישור הממשלה במטרה לבחון את הסדרי דמי מפתח והגנת הדייר, לאור תלונות בעלי בתים על שכירות נמוכה מדי ותלונות על הזנחת הדירות המושכרות. השר אלמוגי ביקש לקבוע מסגרת של מספר חודשים לעבודת הוועדה אולם ויתר על הבקשה לאור דרישתו של רווה שעבודת הוועדה לא תוגבל בזמן. תחילה עסקה הוועדה בהעלאת שכר הדירה ובסוף שנת 1965 המליצה הוועדה על העלאת שכר הדירה בחוק הגנת הדייר ב-80-120%, המלצות שאושרו על ידי הממשלה והכנסת. באמצע שנת 1966 המליצה הוועדה בהמלצת ביניים, לפטור מחוק הגנת הדייר את הדירות הפנויות ואת אלו שיתפנו בעתיד, כדי לאפשר השכרתן של אלפי דירות שעמדו ריקות ובעליהן נמנעו מלהשכירן מחשש שהדיירים יתקעו בהם בדמי שכירות נמוכים. המלצות אלו הוקפאו על ידי שר השיכון, מרדכי בנטוב, אשר הודיע שידון בהמלצות אלו לאחר מתן ההמלצות הסופיות. בספטמבר 1967 המליצה הוועדה להפוך לקבוע את הפטור הזמני שניתן מחוק הגנת הדייר לבניינים שנבנו משנת 1953. כן הומלץ לפטור מהחוק דירות בהן הגיע המשכיר והשוכר להסכמה לגבי פינוי הדירה. הוועדה לא התייחסה בהחלטותיה לחדרים שאינם מהווים דירה ורווה סירב לשוב לדון בנושא בוועדה בגלל העומס על הוועדה. המלצות הוועדה אושרו על ידי הממשלה בנובמבר 1967 ועברו בכנסת באוגוסט 1968.
בהמלצות הסופיות המליצה הוועדה לבטל את שיעורי המקסימום של דמי שכירות על בתי-עסק. המלצות הוועדה הוגשו לכנסת על ידי הממשלה רק לאחר שנתיים, לאחר שעברו קיצוץ ולאחר דיון בכנסת היו הבסיס לחוק הגנת הדייר תשל"ב.
לאחר פרישתו לגמלאות כיהן במשך שנות ה-80 כיו"ר ועדת ערר לעניין מס שבח מקרקעין.
אלפרדו מוראלס
אלפרדו מוראלס (באנגלית: Alfredo Morales, נולד ב-12 במאי 1990 בברלין שבגרמניה) הוא כדורגלן אמריקאי-גרמני המשחק בעמדת המגן והקשר בקבוצת ניו יורק סיטי ונבחרת ארצות הברית.
קריירה
מוראלס הצטרף לקבוצות הילדים והנוער של קבוצת הרטה ברלין בגיל 10 ושיחק בהן במשך 8 עונות. בנובמבר 2008 החל לשחק בקבוצת המילואים ששיחקה בליגה הרביעית בגרמניה. בשנת 2010 הצטרף לסגל הקבוצה במחנה האימונים שנערך בקיץ. בעקבות פציעותיהם של פנול פרדדאי ורפאל צורף לסגל הקבוצה. ב-5 בדצמבר 2010 ערך את הופעת הבכורה בקבוצה, ששיחקה בליגה השנייה, בהפסד 0–1 לקבוצת מינכן 1860.
ב-17 במאי 2013 חתם על חוזה לשתי עונות בקבוצת אינגולשטאדט 04 מהליגה השנייה. במשחק פתיחת העונה, שהיה גם משחק הבכורה שלו בקבוצה, הורחק בכרטיס אדום בעקבות עבירה שביצע בדקה ה-81. ב-11 באפריל 2014, במסגרת המחזור ה-30 של הליגה, כבש את שער הבכורה בקבוצה בהפסד 1–2 לקבוצת פאדרבורן 07.
בעונת 2014/2015 הבקיע שני שערים ובסיומה העפיל עם הקבוצה לבונדסליגה. ב-23 באפריל 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה הבכורה בתיקו 2-2 מול הנובר 96. בעונת 2016/17 נשר בחזרה עם אינגולשטאט לבונדסליגה השנייה, ולא הצליח להעפיל עמה בחזרה בעונת 2017/18.
בקיץ 2018 חתם מוראלס בפורטונה דיסלדורף, העולה החדשה לבונדסליגה.
נבחרת
אביו של מוראלס מחזיק באזרחות אמריקאית ואף שירת בצבא האמריקאי, עובדה שאיפשרה למוראלס לשחק עבור הנבחרת האמריקאית. הוא זומן לראשונה לנבחרת בנובמבר 2011 ונכלל בסגל למשחקי הידידות מול נבחרת צרפת וסלובניה, אך לא שותף במשחקים. ב-29 בינואר 2013 ערך את הופעת הבכורה במשחק נגד נבחרת קנדה, כשעלה כמחליף בדקה ה-75.
בשנת 2015 נכלל בסגל לגביע הזהב אותו סיימה הנבחרת במקום הרביעי.
נסיעות החופש
כתוצאה ישירה של פעולות המחאה, החלו להיאכף תקנות איסור ההפרדה: נוסעים הורשו לשבת בכל מקום באוטובוס, הורדו שלטים "ללבנים" ו"לצבעונים" בתחנות, אוחדו מתקני שתייה, שירותים והמתנה ודוכני מזון החלו להגיש לאנשים מכל צבע עור.
רקע
האפרו-אמריקאים החלו את חייהם בצפון אמריקה כעבדים שהובאו החל משנת 1610 למושבות שמאוחר יותר הפכו לארצות הברית. בחוקת ארצות הברית עצמה יש הכשר ברור לעבדות, אם כי הניסוחים הם זהירים ולא מפורשים. סעיף אחד קובע כי "הבאתם של אנשים" תותר במשך עשרים השנים הראשונות לקיום הברית, והכוונה היא להתרת סחר העבדים.
עיקר המאבק לביטול העבדות התבטא במאבק בין מדינות הצפון, שהתנגדו לעבדות, ובין מדינות הדרום, שהסתמכו על עבודת עבדים. מאבק זה הגיע לשיאו במלחמת האזרחים האמריקנית שבו לחמו גם עבדים. שחרורם הסופי של העבדים אושר בדצמבר 1865 בתיקון ה-13 לחוקת ארצות הברית.
בשנים אלו למרות החוקה האמריקאית הקוראת בין היתר להעניק זכויות שוות לכל אזרחי ארצות הברית ללא קשר לדת, גזע ומין עדיין היו נהוגים בארצות הברית חוקים אשר קיפחו את זכויותיהם של השחורים. מדיניות זו נקראה מדיניות ההפרדה שבה מתקנים ציבוריים כמו ברזי מים, ספסלים ציבוריים ועוד היו שמורים ל-"לבנים" בלבד. בנוסף נותני שירות פרטיים כמו מסעדות אוטובוסים וכולי לא היו חייבים לשרת "שחורים", אך האפליה הבוטה ביותר הייתה במדיניות ההפרדה בבתי הספר הציבוריים.
מהלך המחאה
נסיעת החופש הראשונה יצאה מוושינגטון הבירה ב-4 במאי 1961, ויועדה להגיע לניו אורלינס ב-17 במאי.
במהלך נסיעות החופש נסעו פעילים ברחבי הדרום כדי לבצע אינטגרציה במקומות ישיבה באוטובוס ולבטל הפרדות בתחנות אוטובוסים, כולל בשירותים ובברזיות. דבר זה התברר כמשימה מסוכנת.
בברמינגהאם, אלבמה, מודיע של ה-FBI הודיע כי "הממונה על ביטחון הציבור" (מפקד המשמר האזרחי) של העיר, יוג'ין קונור, נתן לאנשי ה- קו קלוקס קלאן 15 דקות לתקוף קבוצה של "נוסעי חופש" לפני שהמשטרה "תגן" עליהם. הנוסעים הוכו בצורה קשה. בתקרית דומה במונטגומרי, אלבמה, נוסעי החופש נסעו בעקבות רוזה פארקס, באוטובוס מעורב מ-ברמינגהאם. המון זועם תקף אותם, ו-22 נוסעים נפצעו, מתוכם חמישה אושפזו. התקיפות ההמוניות עצרו באופן זמני את נסיעות החופש. אוטובוס אחד באניסטון אלבמה, הוצת והנוסעים נאלצו לברוח כדי להציל את חייהם.
ב-24 במאי 1961, נוסעי החופש חידשו את הנסיעות שלהם והגיעו לג'קסון מיסיסיפי. הם נעצרו במקום בגין "הפרת שלום הציבור" עקב שימוש במתקנים "ללבנים בלבד". ארגונים שונים ארגנו נסיעות חופש נוספות אל הדרום. בהגיעם לג'קסון הם נעצרו. עד סוף הקיץ, נכלאו במיסיסיפי יותר מ-300 נוסעי חופש. רוס בארנט, שהיה אז, מושל מדינת מיסיסיפי תמך במעצרים, וטען כי: "הכושי הוא שונה מאחר שאלוהים ברא אותו שונה כדי להעניש אותו".
נוסעי "נסיעות החופש" זכו ליחס נוקשה, שוכנו בתאים קטנים ומלוכלכים והוכו מדי פעם. בג'קסון, מספר אסירים גברים אולצו לבצע עבודות קשות בחום כבד. אחרים הועברו למתקני כליאה בתנאים קשים. לעיתים הגברים נתלו מקירות על ידי שלשלאות. בדרך כלל החלונות בתאים היו סגורים בימי חום, דבר שהקשה על הנשימה.
הנוסעים העצורים והשפוטים הכריזו על מדיניות "Jail No Bail" - הם סירבו לשלם קנסות ערבות, על מעצרים משפטים והרשעות שנגדו את החוקה, ובכך שמרו את הנושא בדיון הציבורי ובתקשורת. כל עציר נשאר בכלא במשך 39 יום, הזמן המקסימלי שבו הם יכלו להישאר בלי לאבד את זכותם לערער על מעצר, משפט והרשעה בניגוד לחוקה. לאחר תקופה זו הם הגישו ערעור ושילמו ערבות.
תוצאות המחאה ואחרית דבר
דעת קהל אוהדת לנוסעי החופש, הובילה את ממשלו של ג'ון פ. קנדי להורות למועצת התחבורה הבין-מדינתית להוציא הוראה חדשה בדבר אי-הפרדה, שנכנסה לתוקף ב-1 בנובמבר 1961. הוראה זה יושמה, והנוסעים הורשו לשבת באוטובוסים וברכבות בין-עירוניות בכל מושב שהוא; מהטרמינלים הוצאו שלטים עם הכיתוב: "לבנים" ו"שחורים"; אוחדו מהפרדה גזעית מתקני שתייה, שירותים וחדרי המתנה המשרתים לקוחות בין עירוניים, ועוד. האלימות הנרחבת שננקטה במהלך אירועי חופש עוררה הדי הלם בחברה האמריקאית.
העיתונות ביישובים לבנים גינתה את גישת הפעולה הישירה שננקטה, בעוד שחלק מהעיתונות הלאומית הציגה באופן שלילי את הרוכבים כמעוררים אי-שקט. במקביל, רכיבות החופש היוו צעד להגברת האמון אמון בין פעילים שחורים ולבנים ברחבי ארצות הברית, והיוו השראה לרבים לפעולה ישירה למען זכויות אזרח.
אולי באופן המשמעותי ביותר, פעולותיהם של רוכבי החופש מהצפון, הרשימו והעניקו השראה לשחורים רבים הגרים באזורים כפריים ברחבי הדרום במאבקם למען מימוש זכות הבחירה. באותה תקופה, מרבית השחורים במדינות הדרום לא הצליחו להירשם להצביע - הן בגלל חוקות המדינות, והן בגלל הרתעת מצביעים, חוקים ומנהגים שמנעו למעשה את מימוש זכות ההצבעה. רוכבי החופש היוו את עמוד השדרה של התנועה הרחבה לזכויות האזרח, שעסקה ברישום בוחרים ובפעילויות אחרות, למשל קיץ החירות. הם עזרו לעודד השתתפות בפעילויות לקידום זכויות האזרח, בהן רישום בוחרים בכל מדינות הדרום.
עזריהו בן עודד
לפי ספר דברי הימים ב', עֲזַרְיָהוּ בֶּן עוֹדֵד, היה נביא שפעל באזור ממלכת יהודה, בשטחי שבט יהודה, שבט בנימין ושטחי שבט אפרים, שהשתייכו לממלכת ישראל לשעבר. הוא הוכיח את העם ואת המלך אסא כי מצבו הרוחני בשפל המדרגה בשל עבודת האלילים אשר פשתה בו; וכפועל יוצא, העם שרוי בלא אמונה, מבלי מורים ראויים או "תורה". מצב זה נקשר בנבואתו של עודד, אל המלחמות הרבות ואי הסדרים שהתחוללו באותה תקופה בארץ ישראל. המלך אסא קבל את תוכחתו, ועבודת האלילים הופסקה ונאסרה בשטחים שתחת שלטונו; ובמקביל חודשה עבודת הקורבנות בבית המקדש ירושלים. הפרשה הובאה ב:
מוזכרים בפרשה שני שמות: עֲזַרְיָהוּ בֶּן עוֹדֵד ו-עֹדֵד הַנָּבִיא. יש הסוברים כי אלו הם "כינויים שונים לאדם אחד".
לוחית רישוי בישראל
עיקר הוראות החוק הנוגעות ללוחיות רישוי בישראל מקובצות בתקנות התעבורה. התקנות קובעות כי רכב הרשום בישראל ישא עליו שתי לוחיות זיהוי, זולת אופנוע, גרור, נתמך, אופניים ותלת אופן, אשר ישאו לוחית אחת בלבד מאחור. על לוחיות הזיהוי להיות תמיד נקיות ולא מוסתרות על ידי המטען שעל הרכב. אסור להסיר לוחית זיהוי מן הרכב, אלא לשם החלפתה. אסור להוסיף פרטים ללוחית, לשנות את צבעה או לטשטשה. רכב הרשום בישראל מורשה לשאת לוחיות רישוי ישראליות בלבד. לוחית הזיהוי ברכב מנועי חייבת להיות מוארת כך שניתן יהיה לקרוא את הכתוב בה ממרחק 20 מטר במזג אוויר נאה.
היסטוריה
המכונית הראשונה הגיעה לארץ ישראל בשנת 1908 על ידי אמריקאי מבוסטון. באותו הזמן לכל בעל מכונית הייתה לוחית רישוי פרטית שהובאה עם כלי הרכב מן המקום שממנו הגיע.
לאחר הכיבוש הבריטי של ארץ ישראל בשנת 1917 הוחלט על יצירת אחידות במבנה לוחיות הרישוי אשר תתאים לתהליך הריבוי המספרי של כלי הרכב שנעו בדרכים. לצורך כך נקבעו חמישה אזורי רישוי, יפו (JA), ירושלים (JM), חיפה (HA), שכם (SM) ועזה (GZ). לוחיות הרישוי היו מבוססות על אזורי רישוי אלו.
ב-1936 בעקבות המרד הערבי הגדול, שונתה שיטת הרישוי לאות מובילה M ולאחריה שלוש או ארבע ספרות ובסוף אות סדרה. לאחר הקמת המדינה חולקה המדינה למספר אזורי רישוי על פי מחוזות, וכל אחד מן המחוזות קיבל קידומת אות מתאימה לפני מספר הרישוי. כך, מחוז תל אביב קיבל את קידומת האות ת, מחוז ירושלים את הקידומת ים מחוז הכרמל את האות כ ומחוז הגליל את האות ג. בנוסף לכך קיבלו רכבי המשטרה את קידומת האות מ והצבא את קידומת האות צ שנותרו כחלק משיטת מספרי הרישוי שלהם עד ימינו.
עם קום המדינה הייתה לוחית הרישוי בעלת ארבע ספרות, והיא התארכה בהדרגה עד לשמונה ספרות. מועדון החמש נקרא כך מכיוון שכלי הרכב שהמועדון עסק בהם בתחילת דרכו היו בעלי לוחית רישוי של חמש ספרות, כפי שהיה נהוג בשנות החמישים. בתחילת שנות השישים החלה לוחית הרישוי להיות בת שש ספרות. נוהג זה נמשך כעשרים שנה, והחל מ-1980 החלו כלי הרכב בישראל לקבל לוחיות רישוי בנות 7 ספרות. ב-2017 החלו לנסוע בכבישי ישראל כלי רכב בהם מותקנת לוחית רישוי בה 8 ספרות. בחודש אפריל 2022 הגיע מועדון החמש להסדר עם משרד התחבורה שכלי רכב אספנות מיובאים שיוצרו עד שנת 1960, יוכלו להמיר את לוחית הרישוי ללוחית עם מספר בן 5 ספרות וכך תהיה לכלי רכב אלו נראות תואמת תקופה. סה"כ 140 כלי רכב מיובאים החליפו את לוחית הרישוי ממספר בן שבע ספרות למספר בעל חמש ספרות.
מספרי רישוי בני 5 ספרות
משנת 1958 עד ל-25 בספטמבר 1961, כל מספרי הרישוי שהונפקו במדינת ישראל, היו בני חמש ספרות, בהתאם לאזור שבו הונפק מספר הרישוי ובהתאם לסוג כלי הרכב.
מספרי לוחיות הרישוי של מוניות נדדו עם הנהג ממונית למונית עד למעבר למספרי רישוי בני 7 ספרות, עם סיומת רישוי 25 החל מסוף שנת 1986.