cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המערכה בסוריה ובלבנון במלחמת העולם השנייה
הסכם עכו
ב-12 ביולי הגיעו הנושאים ונותנים משני הצדדים למחנה על שם סידני סמית בעכו, לאחר שהנציגים הצרפתים נאספו מהמחסום בדאמור בשעה היעודה. מצד הצרפתים ניהל את המשא ומתן הגנרל דה-ורדיליאק, שכן דנץ סירב לשבת לשולחן אחד עם אנשי צרפת החופשית. אלו, מצידם, נכחו במשא ומתן, במשלחת שעליה פיקד קאטרו, אך מנהל המשא ומתן מצד בעלות הברית, והקובע את תנאיו, היה הגנרל וילסון. עמו נשאו ונתנו מצד בעלות הברית אייר קומודור לזלי אוסוואלד בראון (Leslie Oswald Brown) מה-RAF, וקפטיין ג'ון אנטוני ויר מורס (John Anthony Vere Morse) מהצי. בתחילה נחתם הסכם זמני, ב-12 ביולי. יומיים לאחר מכן, ב-14 ביולי הוא יום הבסטיליה חתמו וילסון וורדיליאק על ההסכם שכונה "הסכם עכו".
עיקרי ההסכם היו כי השטח על כל אשר בו, מתקנים אסטרטגיים, נמלים, מסילות ברזל, וכיוצא בזה, יימסר בשלמותו לבריטים. הצרפתים שייכנעו יורשו לשוב לצרפת, כשנשקם עמם. שבויים שנלקחו על ידי שני הצדדים יוחזרו, אולם בשים לב לכך שישנם שבויים שהועברו לצרפת, שומרים הבריטים את הזכות להחזיק קצינים צרפתים במספר שווה כבני ערובה עד שובם. מי מהחיילים הצרפתים שירצה בכך, יוכל להצטרף לצד בעלות הברית. הכוחות המקומיים יועמדו בפיקוד הבריטים. הפיקוח על ביצוע ההסכם יינתן לוועדה בה שלושה בריטים ושני צרפתים.
קיום ההסכם על ידי הצדדים
ההסכם בוצע ככתבו וכלשונו. ועדת הפיקוח התכנסה ב-21 ביולי, בפיקודו של מייג'ר ג'נרל ג'ון אינגליס קרייסטול (John Inglis Chrystall), קצין בריטי ממוצא ניו זילנדי ששירת במזרח התיכון. דנץ המשיך לפקד על אנשיו שרוכזו באזור טריפולי. הוא אסר עליהם ליצור מגע עם אנשי צרפת החופשית, ואכן רובם הפליגו בחזרה לצרפת. רק 5,668 מתוך 37,736 החיילים הצרפתים בלבאנט הסכימו להצטרף אל צבאו של דה גול. פינויים המסודר של היתר בוצע בשמונה שיירות ימיות שיצאו בין 7 באוגוסט ל-27 בספטמבר 1941.
זמן מה הוחזקו דנץ ו-28 מקציניו במעצר בירושלים עד לשחרור השבויים ששבו מצרפת, אך לאחר שאלו שבו, הורשה דנץ לשוב לצרפת בתחילת ספטמבר 1941. לאחר המלחמה נדון דנץ למוות כמשתף פעולה. דה גול המתיק את עונשו למאסר עולם, וכעבור מספר חודשים, בדצמבר 1945 מת בעודו כלוא.
דה גול, שכבר נכנס ברוב טקס לדמשק ב-23 ביוני, והחל להשליט שם את שלטונו, ראה בהסכם עכו בגידה וישאית, המעבירה את הלבאנט, אדמה צרפתית, לידיה של בריטניה, ללא תמורה ראויה. הוא זעם על הסעיפים לפיהם תקבל בריטניה את הפיקוד על החילות המקומיים, והסעיפים המעבירים לידה את החימוש הצרפתי. ב-21 ביולי החל במגעים עם השר הבריטי לענייני המזרח התיכון, אוליבר ליטלטון. ליטלטון מונה זה עתה לתפקיד, וקבע את מושבו בקהיר. דה גול נפגש עמו ואיים עליו כי בתוך שלושה ימים יורה לגנרל קאטרו לקבל את השליטה האפקטיבית בסוריה ובלבנון, וזאת "מבלי שים לב לשיעור ההתנגדות בה ייתקל מאיזה צד שהוא" בסופו של דבר הגיעו הצדדים להסכם. אדגאר דה לרמינא ומרסיאל ואלן הגיעו להבנות עם הפיקוד הבריטי, לפיהן יועבר החימוש שייתפס בשטח לידי צרפת החופשית, וכך גם הפיקוד על החילות המקומיים. ב-25 ביולי שלח ליטלטון לדה גול איגרת בה הכיר באינטרס הצרפתי בלבאנט, וכי לאחר המלחמה, וגם לאחר עצמאותן של סוריה ולבנון "מן הדין שתהיה לצרפת עמדה מכרעת ועדיפה על פני כל אומות אירופה" דה גול השיב לליטלטון באיגרת ובה מסר כי "אני מקבל בשמחה את ההבהרות שנתת לי, לפיהן אין לבריטניה תביעות בסוריה ובלבנון והיא תכיר במעמדה המיוחד של צרפת, כשהמדינות הללו ישיגו עצמאות בהתאם להתחייבויותיה של 'צרפת החופשית' כלפיהן"
משמעותה המעשית של ההבנה הייתה כי הממשל האזרחי בסוריה ובלבנון יינתן לנציב מטעם צרפת החופשית, הוא קאטרו, אך דה גול הכיר ב"אחדות הפיקוד" והציב את אנשיו תחת פיקוד מזרח התיכון של הבריטים למטרות מבצעיות. כן הכיר בכך שכאשר יעמידו הבריטים דרישות ביטחוניות, על השלטונות האזרחיים הצרפתיים בלבאנט יהיה להיענות להן.
מעמדן של סוריה ולבנון
לאחר נפילת שלטון וישי, התייצב שלטון אנשי צרפת החופשית בסוריה ובלבנון, בראשותו של הנציב ז'ורז' קאטרו. להלכה, היה השלטון החדש מחויב לעצמאות סוריה ולבנון. ב-27 בספטמבר 1941 הכריז קאטרו על עצמאות סוריה במילים "מעתה נהנית המדינה הסורית מכל הזכויות של מדינה עצמאית וסוברנית. ההגבלות היחידות על זכויות אלו נובעות מצרכי הנהלת המלחמה והשמירה על ביטחון הארץ והשמירה על ביטחון הברית. בו בזמן מחייבת עמדת סוריה כבת בריתה של צרפת החופשית ובריטניה שמדיניותה תהיה מתאימה למדיניות בנות בריתה." בפועל ניסו אנשי צרפת החופשית לשמור על המשטר הקולוניאלי, וזאת תוך לחצים מבפנים ומיתר בעלות הברית לקדם את עצמאות סוריה ולבנון כמובטח.
בתחילה מינה קאטרו ממשלות בסוריה ובלבנון. ממשל זה היה מורכב מאישים מקומיים, אך אלו מונו ולא נבחרו. בשנת 1943 נערכו בחירות בשתי המדינות, על פי חוקותיהן ששבו לתוקף לאחר שהופקעו בשנת 1939. בבחירות נבחר שוכרי אל-קוותלי לנשיא סוריה, ובשארה אל-ח'ורי לנשיא לבנון. שתי המדינות החליטו בסמוך לאחר הבחירות לבטל את זכויות היתר של הצרפתים על פי חוקותיהן. שתי המדינות ניהלו מאבק שהיה לעיתים אלים כנגד ניסיונות צרפת לשמור על מעמדה העדיף בשטחים אלו. בסופו של דבר פינו הצרפתים את חייליהם מסוריה ומלבנון עד 1946. תפיסתם של דה גול וקאטרו לגבי "המעמד העדיף", וראייתם את המאבק הצבאי והמדיני כמאבק בין בריטניה לצרפת על שליטה במושבות (מאבק שנוהל לאחר מכן גם במגרב, בו שהו לאחר מבצע לפיד חיילים אמריקנים ובריטים) הייתה מיושנת, ולא תאמה את התקופה שעתידה הייתה להגיע לאחר המלחמה.
השפעת המערכה על מלחמת העולם השנייה
בראייה זו יש לראות את המערכה בסוריה כחלק מרכזי בשלוש המערכות במזרח התיכון, המלחמה האנגלו-עיראקית שלפניה, והפלישה הבריטית - סובייטית לאיראן שבאה לאחריה. שלוש מערכות אלו, בהן פעלו הבריטים באופן דומה למניעת השתלטות מדינות הציר על מדינות עצמאיות או עצמאיות למחצה, השיגו מספר מטרות חשובות.
האיום המיידי שהביא ללחימה מלכתחילה היה האיום על נתיבי התחבורה בים התיכון ובתעלת סואץ ועל הבסיסים הבריטיים בארץ ישראל, בקפריסין ובשאר מדינות האזור. צ'רצ'יל חזה כי "אם ישלטו הגרמנים על סוריה, יהיו מצרים, אזור התעלה החיוני ובתי הזיקוק בעבדן נתונים במישרים לאיום של התקפה אווירית מתמדת. סכנה תהיה צפויה לקווי התחבורה היבשתיים שלנו בין ארץ ישראל לעיראק. אפשר מאוד שיהיו לדבר הדים פוליטיים במצרים, ומעמדנו הדיפלומטי בטורקיה וברחבי המזרח התיכון יוחלש במידה חמורה". מערכות אלו לא הביאו להסרת האיום, שכן במקביל להם התרחשה הלחימה במדבר המערבי, שם היה בידו של רומל לאיים על התעלה ועל אזור ארץ ישראל, לו היה מצליח להכריע את הארמייה השמינית. איום זה הוסר רק בעקבות קרב אל עלמיין בסוף שנת 1942.
האיום האסטרטגי הנוסף נגע ללחימה בברית המועצות. האפשרות לחבירה ויצירת רצף בין כוחות הציר הלוחמים בברית המועצות ואלו הלוחמים במזרח התיכון הייתה מסוכנת ביותר. היה צורך בתקיעת טריז בין שתי זירות הלחימה, שמצד אחד ימנע את יצירת הרצף, ומצד שני יבטיח את נתיבי האספקה שהפכו לחשובים ביותר, דרך תעלת סואץ, עיראק, איראן ומשם לדרום ברית המועצות. דרך נתיבים אלו הועברה אספקה חיונית ביותר לברית המועצות, והאיום עליהם היווה איום אסטרטגי משמעותי, מעבר לערך הטריטוריאלי של השליטה בסוריה ובלבנון כשלעצמה.
אך החשיבות העיקרית של שלוש המערכות הייתה חשיבות כלכלית. אמנם בתקופה זו לא הגיעה תפוקת הנפט במזרח התיכון לממדים שלאחר המלחמה, וארצות הברית הייתה יצרנית וספקית הנפט העיקרית של בעלות הברית (תפוקת הנפט מן המזרח התיכון עמדה רק על 5% מכלל התפוקה העולמית ב-1941), אך הנפט מן המזרח התיכון היה זול יותר לבריטים, ונמצא כבר במקום בו ניתן להשתמש בו, בעוד על הנפט האמריקני היה צורך לשלם בתנאי אשראי לא נוחים, והיה צורך להובילו בתקופה בה סער הקרב על האטלנטי.
ההיסטוריון רוברט ליימן סיכם את המערכות במילים אלו: "המערכות לא היו גדולות, הן התנהלו בלי קולות תרועה רמים ובמשאבים זעומים במידה מגוחכת בכל אחת מהן... אבל הן היו חיוניות להמשך קיומה של בריטניה."
השפעת המערכה על היישוב היהודי בארץ ישראל
פעולתן של תשע חוליות הפלמ"ח, על אף שהשתתפו בה לוחמים ספורים, הייתה בעלת חשיבות רבה. עוד בזמן בו התרחשה הפעולה ייחס לה הפיקוד של ההגנה חשיבות עליונה, אך לאחריה היא היוותה את הבסיס למיתוס שהיה בסיס לבניית הפלמ"ח ככוח לוחם.
הצלחת הפעולה היוותה בסיס לשיתוף פעולה עם הבריטים, שנזקקו לכוח ההגנה העברי הסדיר לתוכניות ההגנה על ארץ ישראל. שיתוף פעולה זה היה הן במסגרת תוכניות ההגנה למקרה בו ירצו הגרמנים להפגיש את שתי זרועות המלקחיים - האחת בהתקדמות קורפוס אפריקה של רומל אל ארץ ישראל, והשנייה בתנועת הדיוויזיות הגרמניות למזרח התיכון דרך הקווקז שנראתה אפשרית בקיץ 1942 והן בשיתוף פעולה עם החוליות שפעלו בסוריה ובלבנון, בהם היו עדיין שרידים לממשל וישי. במסגרת זו הוקמה המחלקה הסורית של הפלמ"ח שפעלה פעולות חשאיות בסוריה ובלבנון. לאחר קרב אל עלמיין, בו הוסרה הסכנה, הסתיים שיתוף פעולה זה, והיחסים נעכרו. משנת 1943 ראו הבריטים את הפלמ"ח לא כשותף אסטרטגי במערכה, אלא כתנועת מחתרת העוינת את שלטונם בארץ ישראל.
מערכת היחסים המיוחדת שנרקמה בין אנשי צרפת החופשית לבין אנשי היישוב, אף היא לא האריכה ימים. קאטרו היה ידוע בגישתו הפרו-ערבית, ובלם את שיתוף הפעולה בין אנשי הסוכנות היהודית ובין אנשיו. עם זאת, הקשרים שנרקמו בתקופה זו היו קשרים רבי ערך לאחר הקמת מדינת ישראל, כאשר אישים שהיו פעילים בתנועת צרפת החופשית כפייר קניג, ריימון שמיטלן וז'אק סוסטל שימשו בעמדות מפתח, וישראל נזקקה לצרפת כבעל ברית אסטרטגי וספקית נשק.
במסגרת ההכנות למערכה האווירית, ובמסגרת הלקחים שהופקו ממנה, הקימו הבריטים שדות תעופה רבים בארץ ישראל, והרחיבו קיימים. בין היתר הוקמו המנחת ברמת דוד ושדה תעופה בעקיר הוא בסיס תל נוף, שניים מהגדולים שבבסיסי חיל האוויר במדינת ישראל, וכן בסיסים ומנחתים רבים נוספים. שיפור תעבורתי נוסף שהביאה עמה המערכה הייתה האפשרות להמשיך את קווי הרכבת המנדטורית מראש הנקרה צפונה, ובסוף שנת 1942 הגיעה הרכבת עד טריפולי, והתחברה לרשת הרכבות הבינלאומית המגיעה עד אירופה.
אבדות
אבדות אנשי וישי במערכה היו כ-6,500 הרוגים ופצועים. הבריטים ובעלי בריתם איבדו 4,600 הרוגים ופצועים. אנשי צרפת החופשית, שתפסו את המערכה כמלחמת אזרחים בין צרפתים וצרפתים, סבלו מאבדות קשות. מפקד הדיוויזיה הראשונה, לז'נטיום, נפצע קשה, ומפקדים בכירים כקולונל ז'נן וקפיטן הקורבטה דטרויא נהרגו. על האבדות במערכה כתב דה גול בזכרונותיו:
המערכה בתרבות ובאמנות
המערכה שבה חוו אנשי הפלמ"ח את טבילת האש הראשונה שלהם, הותירה את חותמה על התרבות הישראלית דרך שירים כ"רבותי ההיסטוריה חוזרת" ממנו לקוחות השורות הידועות "עוד נזכור: תחת גשם עופרת; איך בסוריה צעד הפלמ"ח", או "שיר הוותיקים" של חיים גורי. תיאור ספרותי של הלחימה נמצא בספר הילדים של ירוחם כהן "איך בסוריה צעד הפלמ"ח" (הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1973) המתאר פרשיות שונות מתקופת המערכה בדרך המתאימה לילדים. כהן תיאר את חלקו במערכה גם בספרו האוטוביוגרפי "לאור היום ובמחשך", הוצאת עמיקם, תשכ"ט.
בספרו האוטוביוגרפי של רואלד דאל "Going Solo" (הוצאת ג'ונתן קייפ, לונדון, 1986; טרם תורגם לעברית) מופיע תיאור של הקרבות האוויריים במערכה בהם נטל דאל עצמו חלק.
פליקס זנדמן
פליקס זנדמן (Felix Zandman; 7 במאי 1927 – 4 ביוני 2011) היה פיזיקאי ותעשיין יהודי-אמריקאי, מייסד ויושב ראש של חברת וישיי אינטרטכנולוג'י העולמית, אחת מיצרניות הרכיבים האלקטרוניים הגדולות בעולם. נכון לסוף שנת 2018 החברה מעסיקה כ-24 אלף עובדים ב-70 מפעלים ברחבי העולם, עם הכנסות של כ-3 מיליארד דולר.
ביוגרפיה
זנדמן נולד בשנת 1927 בגרודנו שבפולין (כיום בבלארוס). הוא שרד את השואה כאשר התחבא במשך 17 חודשים בבור מתחת למיטתה של אנה פוחלסקי, אישה פולנייה (אשר הייתה בצעירותו עוזרת בית בביתה של סבתו) ביחד עם דודו סנדר פרידוביץ' ושלושה יהודים נוספים. בבור לימדוֹ דודו המהנדס בעל-פה מתמטיקה ופיזיקה. לאחר השואה הגיע עם דודו לצרפת, שם למד פיזיקה והנדסת מכונות בנאנסי, ועשה דוקטורט בפיזיקה בסורבון שבפריז.
בשנות ה-50 פיתח בצרפת את שיטת הציפוי הפוטואלסטי המאפשרת צפייה במאמצים המתפתחים במבנה הנתון לעומס, וזאת על ידי ציפוי המבנה בחומר פלסטי מיוחד וצפייה, מדידה או צילום תחת אור מקוטב, במכשיר אופטי מיוחד. הפיתוח נרשם כפטנט בשם "פוטו-סטרס" PhotoStress. על המצאתו הזו, שהיה לה יישום מיידי בתעשיית המכונות, הרכב, המטוסים, החלל והבנייה, קיבל את אות לגיון הכבוד מממשלת צרפת.
לאחר שהגיע לארצות הברית נכנס לתעשייה, כדי לפתח את רעיונותיו, וייסד בשנת 1962 את חברת וישיי (הקרויה על שם העיירה שבה נולדה סבתו, שחרבה בשואה), כאשר הציג שבב מתכתי-קרמי. משנת 1985 רכשה וישיי חברות שונות בהן דייל האמריקנית, ספרניס הצרפתית ודרלוריק הגרמנית. סיפור מיוחד וסגירת מעגל היא רכישתה את חברת טלפונקן הגרמנית, שהייתה לפני השואה חלק מתאגיד AEG של המיליונר היהודי אמיל רטנאו והולאמה על ידי המשטר הנאצי.
פיתח נגד חשמלי שרגישותו לשינויי טמפרטורה נמוכה במיוחד (פחות מחצי ppm לכל מעלה), דבר שאיפשר להתקין אותו במטוסים ובלוויינים. על שמו של זנדמן רשומים 39 פטנטים שונים.
זנדמן היה שותף בפתרון בעיה בדיוק ירי התותח של טנק המרכבה הישראלי, והגיית הרעיון של שרוול תרמי להולכת החום של קרינת השמש על חלקו העליון של התותח לחלק התחתון שלו, כדי למנוע הטיה של התותח, בשל הפרש הטמפטורות בין חלקו העליון לתחתון, דבר הגורם לאי דיוק בירי. את הפתרון תרם למדינת ישראל, וראה בו גולת כותרת של עשייתו.
לזנדמן, שהיה ציוני נלהב שהרבה לבקר בישראל, היו שישה מפעלים בישראל שמעסיקים כ-4,000 עובדים. עניין מיוחד גילה בנגב ותיעושו, ובו ממוקמים שלושה ממפעליו. בין היתר הקים מרכז למיקרו-אלקטרוניקה של שכבות עבות באוניברסיטת בן-גוריון. בראש מפעלי וישיי בארץ עומד בנו, מארק, שהוא גם סגן נשיא עולמי של תאגיד וישיי.
זנדמן הקים ביד ושם את "כיכר המשפחה" לזכרו של סבו שנספה בשואה יחד עם נכדיו ועם תינוק נוסף. זנדמן הוא הנכד היחיד ששרד את השואה. את הפסל בכיכר המשפחה יצר מנשה קדישמן.
זנדמן היה נשוי פעמיים, ואב לשלושה מאשתו הראשונה. אף שמעולם לא גר בישראל באופן קבוע, הוא דיבר עברית רהוטה וקיבל בשנת 1994 אזרחות ישראלית. הוא נפטר בפילדלפיה ב-2011, בגיל 84, ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
בטקס שהתקיים בספטמבר 2014, נקרא הרחוב שבו ממוקם מפעל וישיי בחולון על שמו של פליקס זנדמן.
האוטוביוגרפיה שלו, שהתפרסמה באנגלית ב-1995, הופיעה בתרגום לעברית, גרמנית, צרפתית והונגרית.
בשנת 2018 עלתה לבמות ההצגה ״הניצחון הסופי״ על ידי תיאטרון אורנה פורת. ההצגה מספרת את סיפור השרדותו של זנדמן בשואה, תוך שילוב קטעים ביוגרפיים מחייו. ההצגה הועלתה על במות בכל רחבי הארץ ואף בתיאטרון הקאמרי.
ספריו
אוטוביוגרפיה:
קישורים חיצוניים
, משואה כו (ניסן תשנ"ח, 1998), 71–80 (עם הופעת האוטוביוגרפיה של זנדמן בתרגום עברי)
יחסי בלארוס–צרפת
יחסים פוליטיים
בין ה-11 ביולי ל-13 ביולי 1996, נשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקו ערך ביקור בצרפת - ביקור רשמי ראשון של נשיא בלארוסי במדינה שאינה חברה בחבר המדינות. במהלך הביקור, נחתם הסכם על שיתוף פעולה והבנה הדדית בין הרפובליקה של בלארוס לבין הרפובליקה הצרפתית.
נשיא צרפת פרנסואה הולנד ביקר בבירת בלארוס, מינסק ב-11-12 בפברואר 2016 במסגרת הסכמים עליהם חתמו שתי המדינות. ביקור רשמי זה היה הראשון של נשיא צרפתי בתולדות רפובליקת בלארוס העצמאית.
בין השנים 2014 ל-2020, היחסים בין מדינות האיחוד האירופי לבלארוס היו טובים, וישנם ביקורים רבים בצרפת מצד בעלי תפקידים בלארוסים. כנ"ל לגבי ביקורים צרפתיים בבלארוס. בשנה זו, צרפת, בדומה למדינות אחרות באיחוד האירופי, לא הכירה בתביעתו של לוקשנקו לכהונה שישית לנשיאות. לכן, שגריר צרפת החדש, ניקולאס דה לקוסט, הציג את אמנתו לא בפני לוקשנקו, אלא בפני שר החוץ של בלארוס ולדימיר מייקי. כתוצאה מכך קיבל השגריר פקודה ממשרד החוץ הבלארוסי לעזוב את המדינה עד 18 באוקטובר 2021. ב-17 באוקטובר עזב דה לקוסט את מינסק.
יחסים חינוכיים
במינסק קיים בית ספר צרפתי-בלארוסי ללימודים אירופיים.
Culture Club
Culture Club (בתעתיק לעברית: קאלצ'ר קלאב; בתרגום חופשי לעברית: מועדון תרבות), הייתה להקת פופ בריטית זוכת פרס גראמי, שפעלה בין השנים 1986–1981 ולאחר מכן התאחדה וחזרה לפעול בין השנים 2002–1998. סולן הלהקה והמוכר מבין חבריה היה בוי ג'ורג'. שאר חברי ההרכב המקורי של הלהקה היו ג'ון מוס, מייקי קרייג ורוי היי.
1981-1983: הקמת הלהקה והאלבום הראשון
בשנת 1981, בוי ג'ורג' נהג לשיר מדי פעם עם להקת "באוו וואו וואו", תחת שם הבמה "לוטננט לאש". הפופולריות שהחל לצבור גרמה לחיכוכים בינו לבין סולנית הלהקה, ושיתוף הפעולה ביניהם הסתיים. ג'ורג' החליט להקים להקה משלו. תחילה גייס את מייקי קרייג, לאחר מכן את ג'ון מוס והאחרון שהצטרף היה רוי היי. השם שנבחר ללהקה, "מועדון תרבות", שיקף את הרקע האתני הרב-תרבותי של חבריה: זמר אירי קרוס-דרסר (ג'ורג'), ג'מייקני (קרייג), מתופף יהודי (מוס) ואנגלו-סקסי אנגלי (היי).
הלהקה הקליטה כמה שירי ניסיון (דמו), במימונה של חברת התקליטים EMI, שלא התרשמה והחליטה שלא להחתים את הלהקה על חוזה הקלטות. חברת וירג'ין רקורדס שמעה את הקלטות הניסיון והחתימה את הלהקה על חוזה בבריטניה, וחברת אפיק רקורדס הפיצה את אלבומיה בארצות הברית.
אלבומה הראשון של הלהקה, "Kissing to Be Clever", יצא בשנת 1982. האלבום הגיע למקום החמישי במצעד האלבומים הבריטי, ולמקום ה-14 במצעד האלבומים האמריקאי. שני הסינגלים הראשונים מהאלבום לא הצליחו להיכנס לרשימת 100 הגדולים במצעדי הסינגלים של בריטניה וארצות הברית, ולא זכו להשמעות בתחנות הרדיו. ההצלחה הגדולה הגיעה עם שחרורו של הסינגל השלישי מהאלבום, "Do You Really Want to Hurt Me", שהושפע מסגנון הרגאיי. השיר זכה להצלחה עולמית והגיע למקום הראשון במצעדי הסינגלים ב-12 מדינות, ביניהן בריטניה, קנדה, גרמניה ואיטליה. בארצות הברית הגיע השיר למקום השני במצעד. מראהו האֶקְסְצֶנְטְרִי והאנדרוגיני של ג'ורג' ושערו הארוך גרמו לכך שהופעת הבכורה שלהם בתוכנית "טופ אוף דה פופס" עוררה הדים ותגובות כגון "מר (או שמא זו גברת?) מוזר" מצד הצהובונים והמגזינים, שפרסמו את תמונותיו על עמודי השער שלהם. פיט ברנס, סולנה של להקת "Dead or Alive", טען מאוחר יותר שהוא היה הראשון שהופיע עם כובעים גדולים, סרטים ובגדים צבעוניים. על כך נהג ג'ורג' להשיב: "מה שחשוב זה לא מי עשה את זה ראשון, אלא מי עשה זאת טוב יותר". השיר הפך להצלחה בעולם גם בזכות הקליפ שצולם ללהיט, בו מופיע בוי ג'ורג' עם חולצה עליה הכיתוב בעברית "תרבות אגדה", לימים יאמר שהייתה טעות בכיתוב, כי מתחת לאות ג' היה סימן ניקוד "קובוץ", והפך את המילה לאגודה, ולא לאגדה כפי שהתכוונו.
הסינגל הרביעי מהאלבום, "Time", בסגנון R&B, הגיע גם הוא לעשרת הגדולים במצעד האמריקאי (מקום שני) ובמצעד הבריטי (מקום שלישי). הסינגל החמישי, "I'll Tumble 4 Ya", יצא רק בארצות הברית ובקנדה, והגיע למקום התשיעי במצעד האמריקאי. בכך הפכה הלהקה להיות הראשונה מאז הביטלס שהצליחה להכניס לעשרת הגדולים בארצות הברית שלושה להיטים מתוך אלבום בכורה. אלבום הבכורה עצמו מכר בעת יציאתו מעל 2 מיליון עותקים בארצות הברית ועוד 3 מיליון עותקים בשאר רחבי העולם, והפך את בוי ג'ורג' לכוכב בינלאומי.
1983-1984: האלבום השני וההצלחה הבינלאומית
אלבומה השני של הלהקה, "Colour by Numbers", יצא בשנת 1983 והפך לאלבומה המצליח ביותר. האלבום הגיע למקום הראשון במצעדי האלבומים של בריטניה ויפן, ולמקום השני במצעדי האלבומים של ארצות הברית ונורווגיה, ומכר בעת יציאתו כ-4 מיליון עותקים בארצות הברית ועוד כ-5 מיליון עותקים בשאר העולם. הסינגל הראשון מתוך האלבום, "Church of the Poison Mind", הגיע לעשרת הגדולים במצעדים בבריטניה ובארצות הברית, והמשיך את קו ההצלחה של הלהקה. הסינגל השני, "Karma Chameleon", הפך ללהיטם הגדול ביותר והיה הסינגל המצליח ביותר של הלהקה. הוא הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי, עם מכירות של 1.4 מיליון עותקים, שהפכו אותו לסינגל הנמכר ביותר בבריטניה ב-1983. הסינגל הגיע למקום הראשון ב-15 מדינות נוספות, בהן ארצות הברית, קנדה, נורווגיה ואוסטרליה, והיה לאחד מ-20 הסינגלים הנמכרים ביותר בעולם בשנות השמונים. סינגלים נוספים שיצאו מהאלבום וזכו להצלחה היו: "Miss Me Blind", "It's a Miracle", ו-"Victims".
ב-1984 זכתה הלהקה בפרס גראמי בקטגוריית "האמן החדש הטוב ביותר". בנאום התודה שלו, אותו נשא באמצעות לוויין, אמר ג'ורג': "תודה אמריקה. יש לך סטייל, יש לך טעם, ואת יודעת לזהות דראג קווין טובה כשאת רואה אותה". באותה שנה הלהקה הייתה מועמדת גם לפרס גראמי בקטגוריית "להקת הפופ הטובה ביותר", וזכתה בפרס המוזיקה הבריטית בקטגוריית "הלהקה הבריטית הטובה ביותר".
הלהקה התבקשה לכתוב שני שירים לפסקול הסרט "חלומות אלקטרוניים" מ-1984. ג'ורג' והיי כתבו את "The Dream" ואת "Love Is Love", שיצא במספר מדינות גם כסינגל, והפך ללהיט בקנדה וביפן.
למרות ההצלחה הגדולה, החלו לצמוח בעיות בלהקה, ונוצרו בקיעים ראשונים במערכת היחסים בין חבריה. ג'ורג' החל להשתמש בסמים לעיתים קרובות. בנוסף, ג'ורג' ומוס החלו לנהל רומן, ללא ידיעתם של שאר חברי הלהקה באותה עת. הקשר ביניהם נמשך למעלה מ-4 שנים, היה סוער, וכלל אלימות פיזית ומילולית. הלחץ להסתיר את הקשר מהעיתונות ומהציבור החל לתת את אותותיו על הלהקה.
1984-1986: האלבומים השלישי והרביעי והתפרקות הלהקה
אלבומה השלישי של הלהקה, "Waking Up with the House on Fire", יצא בשנת 1984. האלבום הגיע למקום השני במצעד האלבומים של בריטניה, ולמקום ה-26 במצעד האלבומים של ארצות הברית, והוא נחשב לאכזבה הן מבחינה מסחרית והן מבחינת הביקורות הצוננות להן הוא זכה, בהשוואה לשני האלבומים הראשונים. האלבום מכר בעת יציאתו שני מיליון עותקים ברחבי העולם, מהם קצת פחות ממיליון עותקים בארצות הברית. האלבום הוליד סינגל מצליח אחד, "The War Song", שהגיע למקום השני במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום ה-17 במצעד הסינגלים האמריקאי. שאר הסינגלים מהאלבום זכו להצלחה בינונית בלבד. ג'ורג' טען בשלב מאוחר יותר כי לא היה שלם עם חלק מהחומרים שהופיעו באלבום. לדבריו, הלהקה חזרה מותשת מסיבוב הופעות עולמי ב-1984, והוציאה את האלבום בחופזה, בשל הלחץ מצד חברות התקליטים שלה למהר ולהוציא אלבום נוסף, שימשיך את הצלחת האלבום הקודם. התוצאה הייתה אלבום בינוני, שזכה לקבלת פנים צוננת מהקהל ומהמבקרים.
התמכרותו של ג'ורג' לקוקאין הלכה והחריפה, והפכה מאוחר יותר גם להתמכרות להרואין. כתוצאה מכך, המשיכה גם התדרדרותה של הלהקה. הקלטת אלבום האולפן הרביעי של הלהקה, "From Luxury to Heartache", שיצא ב-1986, נמשכה הרבה מעל למתוכנן, ומפיק האלבום, אריף מארדין, נאלץ לנטוש את הפרויקט באמצע, בשל התחייבויות קודמות. הקלטת שירים מסוימים נמשכה ימים ארוכים, בשל מצבו של ג'ורג'. האלבום הגיע למקום העשירי במצעד האלבומים הבריטי ולמקום ה-32 במצעד האלבומים האמריקאי, והסינגל הראשון מתוכו, "Move Away", הפך ללהיט מצליח, שהגיע למקום ה-7 במצעד הסינגלים בבריטניה, ולמקום ה-12 במצעד הסינגלים בארצות הברית. נראה היה, כי מבחינה מסחרית האלבום הרביעי הצליח להחזיר את הלהקה למסלול ההצלחה. עם זאת, יחסיהם של בוי ג'ורג' וג'ון מוס התערערו, עד כדי כך שהם התקשו לשהות האחד במחיצת השני. עובדה זו, בנוסף לבעיית ההתמכרות לסמים של ג'ורג', הביאו לביטול סיבוב ההופעות שתוכנן ברחבי ארצות הברית. הידיעות על התמכרותו של ג'ורג' החלו לדלוף לתקשורת ולמלא את עמודי הצהובונים בבריטניה ובארצות הברית. תחילה הכחיש ג'ורג' את הידיעות על התמכרותו, אך בקיץ 1986 הודה בכך. ביולי אותה שנה נעצר על ידי משטרת בריטניה, לאחר שנתפס כשברשותו סם מסוג קנאביס. סמוך לאחר מכן הלהקה התפרקה. ג'ורג' המשיך בקריירת סולו, שהניבה מספר להיטים באירופה ובארצות הברית. הוא המשיך להיאבק בהתמכרותו לסמים גם בשנים שלאחר פירוק הלהקה.
1998-2002: האיחוד
הניסיון הראשון לאחד את הלהקה מחדש התרחש ב-1989, לאחר פניות רבות מצד טוני גורדון, מנהלה לשעבר של הלהקה, שהמשיך לנהל את קריירת הסולו של בוי ג'ורג' לאחר הפירוק. ג'ורג' נתן את הסכמתו לאיחוד, וחברי הלהקה הקליטו 12 שירים חדשים. עם זאת, התברר שג'ורג' היה מעוניין יותר לקדם את קריירת הסולו והפרויקטים האישיים שלו, ובסופו של דבר האיחוד המתוכנן בוטל. השירים החדשים שהוקלטו נגנזו ולא שוחררו עד היום.
ב-1998 ג'ורג' ומוס הסכימו לשים בצד את המחלוקות ביניהם, והלהקה התאחדה לסיבוב הופעות, שהחל בהופעה שצולמה לערוץ המוזיקה VH1. סיבוב ההופעות זכה להצלחה גדולה, ובעקבותיו יצא גם אלבום אוסף כפול, שהכיל גם את להיטיהם הגדולים וגם את ההופעה החיה שהוקלטה לערוץ VH1. האלבום הגיע למעמד של אלבום פלטינה בבריטניה, לאחר שמכר יותר מ-300,000 עותקים. ב-1999 יצא אלבום האולפן החמישי של הלהקה, "Don't Mind If I Do". האלבום הופץ באירופה וביפן בלבד, לא זכה להצלחה גדולה, והגיע למקום ה-64 בלבד במצעד האלבומים בבריטניה. גם שני הסינגלים שיצאו מתוכו זכו להצלחה בינונית בלבד במצעדים. הלהקה המשיכה להופיע, וב-2002 התאחדה שוב להופעה חגיגית באלברט הול, לציון 20 שנים להקמתה. הופעה זו תועדה ויצאה ב-DVD שנה לאחר מכן. לאחר הופעה זו הלהקה התפרקה שוב ולא חזרה לפעול ביחד, בעיקר בשל הצלחתו של ג'ורג' בקריירת ה-DJ שלו.
ב-2006 ניסו שניים מחברי ההרכב המקורי של הלהקה, מוס וקרייג, לצאת לסיבוב הופעות עם סולן חדש. זאת לאחר שג'ורג' ורוי היי סירבו להתאחד שוב. סולן חדש בשם סאם בוטצ'ר נבחר, וג'ורג' הביע בראיונות לתקשורת את חוסר שביעות רצונו מכך. סיבוב ההופעות של הלהקה בהרכבה החדש נועד להתחיל בדצמבר 2006 בבריטניה, אך נדחה כדי לאפשר להרכב החדש לסיים להקליט אלבום אולפן חדש. בסופו של דבר הפרויקט לא יצא לפועל, מבלי שיצאה על כך הודעה רשמית. מנהל הלהקה, טוני גורדון, אמר ב-2007 שהפרויקט הוקפא, בעוד שהמתופף מוס הצהיר שהפרויקט בוטל.
בתחילת שנת 2016 יצא אלבומם "Tribes", שקדם לו סיבוב הופעות.
ב-7 בנובמבר 2017 הופיעה הלהקה בהיכל מנורה מבטחים בתל אביב.
OGLE-2005-BLG-390Lb
OGLE-2005-BLG-390Lb או OGLE-05-390Lb הוא כוכב לכת חוץ-שמשי שהתגלה במערכת כוכבי לכת מרוחקת מכדור הארץ, ייחודו בכך שהוא כוכב הלכת הראשון בעל מעטפת מוצקה וקרה שהתגלה לאדם מחוץ למערכת השמש.
מיקום
OGLE-2005-BLG-390Lb מקיף את הכוכב OGLE-2005-BLG-390L הממוקם 21,500 שנות אור (פלוס מינוס 3,300 שנות אור) מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים עקרב (Scorpius), ליד מרכז גלקסיית שביל החלב.
תכונות נוספות
מסתו של OGLE-2005-BLG-390Lb היא פי 5.5 ממסת כדור הארץ (אי דיוק המדידה: +5.5/-2.7 פעמים מסת כדור הארץ), והוא מקיף כוכב שנמצא במרחק של 2.6 יחידות אסטרונומיות ממנו (אי דיוק המדידה: +1.5/-0.6 יחידות אסטרונומיות).
אותו כוכב, שסימונו הוא OGLE-2005-BLG-390L, הוא ננס אדום מסוג ספקטרלי M. ננס מטיפוס M הוא כוכב קטן יחסית לשמש שלנו בגודלו ובקוטרו שהטמפרטורה על פניו היא פחות מ-3000 קלווין. לשם השוואה, הטמפרטורה על פני רוב השמש שלנו היא כ-5800 קלווין. מסתו של הכוכב OGLE-2005-BLG-390L היא 0.22 פעמים מסת השמש (שגיאת המדידה: +0.21/-0.11 פעמים ממסת השמש).
יש אסטרונומים המעריכים כי OGLE-2005-BLG-390Lb הרבה יותר קר מכדור הארץ (כ-50 קלווין, או כ-220 מעלות צלזיוס מתחת לאפס בממוצע) והוא בעל מעטפת סלעית וככל הנראה גם אטמוספירה דקה. תכונות אלו מזכירות את כוכב הלכת נפטון.
גילוי כוכב הלכת
ההודעה על גילוי כוכב הלכת נמסרה ב-25 בינואר 2006 בהודעה משותפת של קבוצות המחקר OGLE, PLANET/RoboNet ו MOA. כוכב הלכת נמצא בשיטה של חיפוש אחר תופעות של מיקרו-עידוש כבידתי.
ייחודו של כוכב הלכת
בניגוד למרבית כוכבי הלכת שהתגלו מחוץ למערכת השמש עד אליו, זהו כוכב הלכת הראשון שגם מרוחק מהכוכב שלו ביותר מ-0.15 יחידות אסטרונומיות וגם לא דומה לענקי גז כדוגמת צדק. לטענת החוקרים, הגילוי שלהם מחזק את ההשערה שכוכבים קרים דמויי כוכבי הלכת נפטון הם נפוצים יותר מענקי גז דוגמת צדק.
הקורס
חברי הלהקה
בלהקה אח ושלוש אחיות – ג'ים, שרון, קרוליין ואנדראה – שנולדו בדאנדוק, מחוז לאות', אירלנד. הוריהם הם המוזיקאים גרי וג'ין קור.
בסוף 1995, לפני תחילת סיבוב ההופעות העולמי הראשון שלהם, שני מוזיקאים נוספים הצטרפו ללהקה (אנת'וני דרנן בגיטרה חשמלית, וקית' דאפי בגיטרה בס). על אף ששני המוזיקאים הם חברי להקה, הם מקפידים לא להשתתף בכתיבת השירים ובסרטוני הפרומו של הלהקה. עם זאת, אנת'וני דרנן היה מפיק שותף לחלק משירי הלהקה.
משנת 2004, קרוליין כמעט ולא משתתפת בהופעות הלהקה, מכיוון שבזמן זה הייתה בהיריון, ולכן אחיו של קית' דאפי, ג'ייסון דאפי, מנגן בכלי הקשה במקומה, יחד עם קיאראן קיאלי על אקורדיון וקלידים. על אף שג'ים וקרוליין הם היחידים שמנגנים בפסנתר באלבומים של הלהקה, כל חברי הלהקה יודעים לנגן בפסנתר, כיוון שאביהם, גרי קור, לימד אותם.
היסטוריה
כשהילדים התקרבו לשנות העשרה שלהם, החלו לעבוד על הרמוניות קוליות ותרגלו נגינה בכלים שונים בחדר השינה של ג'ים, בבית שכור בקרבת בית ההורים. ג'ים ניגן בגיטרה, אנדראה הייתה הסולנית, שרון וקרוליין ניגנו בקלידים. הלהקה השתמשה בצלילי תופים מוקלטים מהאורגן.
מרבית החזרות נערכו בביתו של ג'ים, בסטודיו שריהט בעזרת חפצים מהמטבח כדוגמת קרטוני ביצים וקופסאות של פירות. בשנתיים הראשונות של הלהקה, מרבית זמנה נוצל בניסיון למצוא סגנון מיוחד משלהם. הסגנון ההתחלתי היה פופ - רוק המשולב עם סינתסייזר. לאחר מכן נוספו כלי נגינה נוספים: שרון הוסיפה את הכינור, וקרוליין השתמשה בבוראן לשירים אינסטרומנטליים. לאחר מכן צורף ביל ואלאן על מנת להשיג את הצליל האירי - קלטי של פולק רוק.
הקורס נוצרו על מנת להיבחן לתפקיד בסרט הקומיטמנטס שיצא ב-1991. ג'ים, שרון וקרוליין קיבלו תפקידים קטנים כמוזיקאים, ואנדראה קיבלה תפקיד משמעותי יותר כ"שרון רביט", אחותו של גיבור הסרט. במהלך מבחן הבד לסרט, הבחין בהם מי שעתיד להפוך למנהלה של הלהקה, ג'ון יוז.
הצלחתם הראשונה באה לאחר הופעה בתוכנית הטלוויזיה The Late Late Show, שהונחתה על ידי גאי בירן. הלהקה ביצעה את הסינגל הראשון שלה "Runaway". הלהקה לא זכתה לפרסום רב מחוץ לאירלנד עד שנת 1994, כאשר השגריר האמריקאי באירלנד, ג'ין קנדי סמית', הזמין את הלהקה להופיע בגביע העולם לכדורגל בבוסטון לאחר שראה אותם מופיעים בדבלין. ההופעה הובילה אותם להיות מופע חימום של סלין דיון בסיבוב ההופעות העולמי שלה בשנת 1996. הלהקה האריכה את שהותה באמריקה בחיפוש אחר חוזה עם חברת תקליטים, ולבסוף חתמו עם Atlantic Records לתקופה של חמישה חודשים שבה הקליטו את אלבומם הראשון, Forgiven, Not Forgotten.
אלבום הבכורה זכה להצלחה רבה באוסטרליה, שוודיה, ספרד ואירלנד. לאחר מכן צבר פופולריות בבריטניה ובקנדה. ב-1997 הוציאה הלהקה את Talk on Corners, אלבום שהצליח במיוחד באירלנד ובבריטניה. שני האלבומים הללו זכו למעמד של אלבומי זהב בארצות הברית, ו-In Blue זכה למעמד של אלבום פלטינה על ידי ה-RIAA. ב-2004 הוציאו אלבום שהתמקד יותר בנגינה בגיטרה, בשם Borrowed Heaven.
לפי האגודה למוזיקה אירית מוקלטת, הקורס מכרו יותר מ-60 מיליון עותקים מאלבומיהם ברחבי העולם - המספר לא כולל סינגלים. בינואר 2006 וינואר 2007, טבלת הסינגלים האירית, וטבלת האלבומים של RTÉ הוציאו הצהרות הגורסות שהלהקה מכרה ברחבי העולם משהו קרוב יותר ל-90 מיליון אלבומים.
הקורס הקליטו את Canto Alla Vite עם ג'וש גרובן עבור אלבומו ושיתפו פעולה עם מוזיקאים נוספים לרבות רוד סטיוארט, אלחנדרו סאנז, רון ווד מהרולינג סטונז, שריל קרואו ב-C'mon C'mon, ובונו מ-U2. ב-2005 חזרה הלהקה עם Home, אלבום אירי מסורתי. רבים מהשירים לאלבום נלקחו מספר השירים של אמם המנוחה.
ללהקה הוענק אות החברות במסדר האימפריה הבריטית בשנת 2005 בזכות תרומתם של חבריה למוזיקה ולעבודות צדקה. עקב יריבות ישנה בין אירלנד לבריטניה, ניטש ויכוח לגבי המינוי.
ביולי 2005, הקורס הופיעו בפסטיבל לייב 8 באדינבורו, לצידו של בונו.
פגרה
בין השנים 2005–2015 היו הקורס בפגרה, כדי להתמקד במשפחות שלהם, ועל מנת לבדוק אפשרויות חדשות בקריירות שלהם. הם הודיעו פעמים רבות שהם לא יתפרקו. בריאיון בנובמבר 2006 אמרה אנדראה (ושוב בריאיון עם GMTV ב-2007) כי היא מצפה שהלהקה תחזור להופיע בעתיד.
אנדראה קור פתחה בקריירת משחק. הסרט האחרון שלה הוא Broken Thread, בו היא משחקת לצד לינוס רואצ'ה וסאפרון בארווס, שבכורתו הייתה בפסטיבל הסרטים בברלין. היא גם סיימה לעבוד על אלבום הסולו הראשון שלה יחד עם נלי הופר כמפיק ובונו כמפיק בפועל. האלבום נקרא Ten Feer High, ויצא ב-25 ביוני 2007.
בתחילת תקופת הפגרה, הוציאו אלבום שהוא אוסף להיטים שנקרא "Dreams: The Ultimate Corrs Collection". האלבום מכיל רמיקסים ושירים שלא נמצאו באלבומי קומפילציה קודמים שלהם.
בשנת 2015 שבו הקורס מפגרה ארוכה של 10 שנים עם אלבום חדש בשם White Light זהו אלבומם השישי במספר, ג'ים אמר בריאיון למג'יק רדיו: "האלבום הזה הוא כנראה האלבום הטוב ביותר שאי פעם עשינו, אנחנו מאוד גאים בזה ומקווים שהמעריצים אוהבים את זה באותה מידה".
בשנת 2017 הוציאה הלהקה את אלבומם השביעי בשם Jupiter Calling קרוליין תיארה את תהליך ההקלטה כ "חוויה המשחררת ביותר שהייתה לנו באולפן".
פרק ג' – בונוסים
פרק ג' – בונוסים הוא המיני-אלבום הראשון של הראפר הישראלי אורטגה. את האלבום הוציאה לאור ב-7 בדצמבר 2018 חברת התקליטים קמע. הוא יצא לפלטפורמות הסטרימינג השונות בלבד, כמו ספוטיפיי ואפל מיוזיק, ולא בפורמט תקליטור כמו שאר אלבומיו. זהו אלבום המשך ל"פרק ב'" ול"החיים על פי אורטגה".
כ"ח בכסלו
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בכ"ח כסלו היא לרוב פרשת מקץ. אולם אם הבר מצווה חל בשנה שלמה המתחילה ביום חמישי (שנה מסוג השא או השג), פרשת הבר מצווה היא פרשת ויגש.
המרכז הרפואי ע"ש אדית וולפסון
המרכז הרפואי על-שם אדית וולפסון הוא בית חולים ממשלתי הנמצא בשטחה של העיר חולון, סמוך למחלף וולפסון בנתיבי איילון.
היסטוריה
בית החולים נחנך בשנת 1980, לאחר עשר שנות בנייה, הודות לתרומתה של משפחת וולפסון, ונקרא על שם רעייתו של סר יצחק וולפסון, אדית. הצורך בבית חולים גדול לשירות תושבי דרום גוש דן עלה כבר בשנות ה-60 של המאה ה-20 עקב גידול האוכלוסייה באזור והקושי של בית החולים הממשלתי ביפו לתת לו מענה מספיק. הפעילות להקמתו החלה כבר בראשית שנות ה-60, ביוזמתו של יצחק רפאל שהיה סגן שר הבריאות מטעם המפד"ל. זמן קצר לאחר תחילת הפרויקט עלה חשד לפרשת שוחד מקבלנים, שזכתה לכינוי פרשת תל גיבורים, ואשר הובילה לסגן השר רפאל. בסופו של דבר, זוכה רפאל בשל סירובו של יהודה שפיגל להעיד, אולם המבנה עמד כפיל לבן מספר שנים, עד להשלמתו הודות לתרומתה של משפחת וולפסון.
בית חולים וולפסון נוצר על ידי העברת מחלקות בית החולים הממשלתי ביפו וכן חלק מהמחלקות הכלליות של בית החולים שמואל הרופא.
פעילות המרכז הרפואי
בית החולים משרת אוכלוסייה של כחצי מיליון איש מהיישובים חולון, בת ים, אזור ויפו. כמו כן, בית החולים משרת את תושבי השכונות קריית שלום ושכונת שפירא בתל אביב וכן את אזור מערב ראשון לציון. במרכז הרפואי פועלים כ-60 מחלקות, מכונים ויחידות בכל תחומי הרפואה המודרנית. בעשור השני של המאה ה-21, בבית החולים 673 מיטות אשפוז במחלקות השונות וכן 30 מיטות נוספות במחלקת אשפוז יום, כאשר בתחילת דרכו היו בו כ-340 מיטות בלבד. בבית החולים כ-2,500 עובדים מתוכם כ-650 רופאים.
ליד המרכז פועל בית הספר הבינלאומי למדריכי הרדמה (ISIA-International School of Instructors in Anesthesiology) שייסד ד"ר גבריאל גורמן.
במרכז פועל חדר אקוטי (חדר 4) לטיפול בנפגעי תקיפה מינית.
פעילות בנושא מודעות לחיסונים
פרופ' אלי סומך, יושב ראש החוג הישראלי למחלות זיהומיות בילדים, יחד עם ד"ר מיכל שטיין וד"ר דיאנה טשר, מומחיות למחלות זיהומיות הקימו את אתר "חיסונים" למתן מענה נרחב אודות החיסונים הניתנים בישראל.
באתר נמצא מידע על כלל החיסונים הניתנים לילדים, לוח החיסונים, שאלות ותשובות, מידע לצוות הרפואי על מתן החיסונים, וגרפי נתונים על שיעור התחלואה בישראל במחלות נגדן קיים חיסון. בעתיד יתווסף לאתר מידע על חיסונים למטיילים למדינות הנגועות במחלות כמו טיפוס הבטן, קדחת צהובה, קדחת מוח יפנית, צהבת וטטנוס.
רכס ליי
לקריאה נוספת
Geological Survey of Canada, Current Research (Online) no. 2002-A7, P. 10
בורושסקי
בורושסקי (אורדו: بروشسکی - burū́šaskī) היא השפה של בני בורושו החיים באזורים הצפוניים הנשלטים על ידי פקיסטן ונמצאים במחלוקת בינה לבין הודו ובג'אמו וקשמיר שבהודו. מספר הדוברים מוערך בכ-87,000, והוא נמצא ככל הנראה במגמת עלייה.
בורושסקי היא שפה מבודדת, אך יש מספר השערות באשר לקשר שלה עם שפות אחרות. ביניהן ההשערות לגבי הקשר לשפות קווקזיות ולשפות יניסייות (בסיביר). בורושסקי מכילה מספר רב של מילים שאולות מאורדו ומשפות דארדיות המדוברות בקשמיר, אך רוב אוצר המילים הוא מקורי. כמו כן קיים מספר רב של מילים שאולות מבורושסקי בשפות הדארדיות, שהן תת-קבוצה בקבוצת השפות ההודו-איראניות.
ככל הנראה מעולם לא הועלתה השפה על הכתב. לעיתים משתמשים בגרסת אורדו של הכתב הערבי, אך אין אורתוגרפיה קבועה לכתיבת בורושסקי. הבלשנים החוקרים את השפה משתמשים באלפבית הפונטי הבינלאומי.
מלי קמפנר
מלכה קמפנר רנד (נולדה ב-13 ביוני 1962) היא עיתונאית ודוקומנטריסטית ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה וגדלה בפתח תקווה, בתם של יהודה וצפירה קמפנר.
בסוף שנות ה-80 החלה לכתוב בידיעות אחרונות. כעבור זמן הצטרפה לצוות תחקירני העיתון, בראשות מרדכי גילת. בתחילת שנות ה-90 הייתה שותפה לגילת בסדרת התחקירים על אריה דרעי שהובילה למשפטו ולמאסרו. בשנת 1991 חשפה יחד עם גילת את סיפורו של הפסיכולוג "אלי פלח" שנחשד בביצוע עבירות מין בלקוחותיו. בשנת 1997 פרסמה תחקיר על שרה נתניהו.
בעשור הראשון של המאה ה-20 עסקה בעיקר בנושאי משפחה ובריאות, וכתבות רבות שלה פורסמו במוספים "7 ימים" ו"זמנים מודרניים" של ידיעות אחרונות וכן באתר ynet. בהמשך הייתה מספר שנים עיתונאית ב"גלובס".
במרץ 2012 הוקרן ברשת 13 במסגרת תוכנית "הסיפור", סרטה "ילדים תחת חוזה" שעסק בתופעה של בני זוג שמביאים ילד לעולם במסגרת חוזה הורות משותפת.
כיום חברה קמפנר בצוות התוכנית זמן אמת של כאן 11, במסגרתו היא יוצרת סרטים דוקומנטריים ומשמשת כתחקירנית.
חיים אישיים
הייתה נשואה לניר קריץ, ולהם בן ובת. בשנת 2005, בעת שערכה כתבת תחקיר בנושא החזנות, הכירה את החזן ישראל רנד, וכעבור זמן נישאה לו. בעקבות נישואיהם חזרה בתשובה.
גאנם מחאג'נה
גאנם מחאג'נה (בערבית: غانم محاجنة; נולד ב-20 באפריל 1991) הוא כדורגלן ישראלי-פלסטיני המשחק בעמדת השוער בהפועל כפר כנא מליגה א' צפון.
קריירה
מחאג'נה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מ.ס. אום אל-פחם ובגיל 17 הצטרף למחלקת הנוער של מכבי נתניה. ב-31 בדצמבר 2010, מחאג'נה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–1 לעירוני טבריה.
בקיץ חתם בשבאב יטא מהליגה הפלסטינית השנייה וכעבור שנה הצטרף לשבאב א-דהרייה מליגת העל הפלסטינית, במדיה זכה באליפות בעונת.
בקיץ חתם בשבאב אל-ח'ליל, עמה זכה באליפות שנייה ברציפות בקריירה.
בקיץ חתם באל-בירה ובמהלך העונה חתם במרכז טולכרם.
בקיץ חזר לישראל וחתם בהפועל שפרעם מליגה א' צפון ובמהלך העונה חתם בהפועל בני זלפה.
בקיץ חזר לליגה הפלסטינית כאשר חתם בג'בל מוכאבר.
בקיץ חתם בהפועל בועיינה.
ב-24 בדצמבר 2022 חתם בקבוצת הכדורגל הפועל כפר כנא מליגה א' צפון, לאחר שזו ספגה שמינייה מול הפועל מגדל העמק במסגרת המחזור ה-13 בליגה, בעונת המשחקים 2022/2023.
בשנת זומן מחאג'נה לראשונה לסגל נבחרת פלסטין. ב-10 באוקטובר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 0–10 נגד.
עזרא זוסמן
עזרא זוּסְמן (1900 – י"ד בסיוון תשל"ג, יוני 1973) היה משורר עברי, מתרגם, עורך ומבקר תיאטרון ישראלי. חתן פרס ביאליק לספרות יפה לשנת 1968.
ביוגרפיה
עזרא זוסמן נולד בעיר אודסה שלחוף הים השחור, בדרום-מערב האימפריה הרוסית (אוקראינה), בשנת 1900, בנו של האגרונום אברהם זוסמן. גדל והתחנך בחווה שהקים אביו לאחר המהפכה הבולשביקית, חווה לילדים יהודים יתומים. מטרת האב הייתה להכשיר חלוצים מתוך אמונה שתחייה יהודית בארץ ישראל חייבת להיות מושתתת על עבודת אדמה. כאשר גדל, למד מסחר בבית הספר למסחר באודסה ואגרונומיה באוניברסיטה בחרקוב. בהיותו סטודנט פרסם את שיריו הראשונים ברוסית בירחון "פלסטינה" תחת שם העט "אלכסנדרוב". הוא התפרסם כמשורר רוסי מודרניסט צעיר. בשנת 1922, לאחר שחוות ההכשרה של אביו נהרסה על ידי פורעים, החליט לעלות ארצה עם בני משפחתו. במעבר דרך בסרביה נאסר באשמת "קומוניזם". לאחר ששוחרר מהמאסר, עלה לישראל במסגרת העלייה השלישית, והתגורר עם משפחתו במשק חקלאי בנחלת יהודה שבראשון לציון, שם עסקו בעבודה חקלאית. את כתיבתו – שירה ופרוזה – החל בשפה הרוסית ועם הגיעו לישראל עבר לכתיבה בלשון העברית.
זוסמן הצטרף למערכת העיתון "דבר", ועבד בעיתון כל שנותיו. בו פרסם את שיריו הראשונים בעברית (הראשון פורסם ב-1928). התבלט בעיקר בביקורות התיאטרון שלו, שליוו את התיאטרון העברי במשך כמה עשורים. פרסם מעט משיריו בחייו, ובהם השיר "טבריה בגשם", הנחשב עד היום לאחד השירים היפים בשירה העברית החדשה. בית המשפחה של הוריו ואחר כך שלו, במושב נחלת יהודה שליד ראשון לציון היה בית-ועד לאנשי רוח, סופרים שחקנים ומשוררים. שם הוא הכיר את אשתו לעתיד, חלוצה בשם לאה גליק, ושם נולדו ילדיו אורנה (לימים שבולת) ויוחנן. לאה הייתה מורה להתעמלות ואמנית, ולאחר מותו של בעלה מוציאה לאור של כתביו.
בשנת 1968 יצאה לאור, בהוצאת עם עובד ספר שיריו הראשון, "שירים", שקיבץ 40 שנות יצירה. חלק משירים אלו הופיעו במשך השנים בכתב העת הספרותי "אורלוגין" שבעריכת שלונסקי. הקובץ זיכה אותו בפרס ביאליק לספרות יפה לשנת 1969.
בשנת 1972 ראה אור בספרית הפועלים ספר שיריו "עצי תמיד". לאחר מותו ראו אור יתר ספרי שירתו: "קשת ניסן", "צעדים שטבעו בחול", "ילקוט שירים", "שקיעה ופרידה", ו"חצות ונצח"; וכן כונסו מאמרי ביקורת התיאטרון שלו, "אחרי הבכורה", וקובץ רשימות ומסות, "קשת ניסן".
זוסמן תרגם מרוסית, מיידיש ומצרפתית. בין תרגומיו: יצירות של אנה אחמטובה, אוסיפ מנדלשטאם, בוריס פסטרנק, ואיוואן בונין (מרוסית); שירים מאת שארל בודלר והרומן קנדיד מאת וולטר (מצרפתית). מיידיש תרגם את שירתו של לייזר אייכנראנד.
נפטר בשנת 1973 ונקבר בבית העלמין הישן בראשון לציון.
ספריו
מרבית ספרי יצירתו המקורית של זוסמן (רוב ספרי שירתו ושני ספרי המאמרים) כונסו וראו אור לאחר מותו.
דלקת השופכה
דלקת השופכה (בלועזית: אורתריטיס, Urethritis) היא דלקת בצינורית השופכה המוליכה משלפוחית השתן החוצה. לעיתים קרובות זו מתבטאת בכאבים ותחושת צריבה בעת מתן שתן.
ישנן שתי קטגוריות ראשיות לפיהן מגדירים את דלקת השופכה. הקיטלוג נעשה לפי הסיבה הגורמת לדלקת:
סיבות לדלקת שופכה לא זיבתית
דלקת שופכה לא זיבתית יכולה להיגרם ממספר מיקרואורגניזמים, ובהם:
דלקת השופכה יכולה להיגרם גם מסיבות לא זיהומיות:
תסמינים
תסמינים אפשריים של דלקת השופכה כוללים:
לעיתים לא מתבטא שום סימפטום למחלה זו. במקרים אלו האדם הנגוע משמש כנשא ועשוי להדביק את השותפים במגע המיני.
דיאגנוזה
צביעת גרם, שיטה פשוטה שהומצאה עוד בשנת 1884, משמשת לבדיקת הימצאותו של החיידק הגורם למחלת הזיבה בפליטת השופכה בעזרת מיקרוסקופ. זיהוי הכלמידיה, הסיבה השנייה בגודלה לדלקת השופכה, דורשת טכנולוגיה מתקדמת יותר, אשר כיום זמינה לכל.
אם תוצאותן של הבדיקות לזיבה ולכלמידיה שליליות, וסיבתה של דלקת השופכה לא זוהתה, משתמשים במושג דלקת שופכה לא-ספציפית לתיאורה (NSU). לעיתים מבלבלים בין מושג זה לבין המושג "דלקת שופכה לא-זיבתית", אשר מתייחס לדלקת שופכה הנגרמת מאורגניזם אשר זוהה ואינו חיידק הזיבה.
טיפול
בגלל הסיבות הרבות אשר יכולות להביא לדלקת השופכה, אסטרטגיית הטיפול הראשונית קשורה בשימוש במגוון רחב של תרופות אנטיביוטיות האפקטיביות כנגד הכלמידיה. חשוב מאוד לטפל בדלקת השופכה, הן למתלונן והן לשותפים למגע מיני. נשים הנגועות באורגניזמים הגורמים לדלקת השופכה הלא-זיבתית עשויות לפתח דלקת באגן.
אם לא תטופל הדלקת עלולים להיגרם סיבוכים שונים, כגון דלקת יותרת האשך, היצרות של צינור השופכה ואי-פריון.
יש להדגיש את הצורך בהיגיינה של נקבי הגוף. זה כולל הימנעות משימוש בחומרים אקזוטיים, הימנעות משימוש בדאודורנט באזור איברי המין, וניקיון יסודי לאחר מתן שתן או צואה. יש להימנע מקיום יחסי מין עד שהסימפטומים יעלמו, למניעת העברת המחלה.
תל זית
תל זַית (בערבית: תֵל זֵיתַא) הוא תל קטן באזור השפלה, כ-5 ק"מ מצפון-מזרח לקריית גת ומספר קילומטרים ממערב לקיבוץ גלאון בסמוך לכביש מס' 335.
היסטוריה
המקום היה מיושב החל מתקופת הברונזה המאוחרת ועד לתקופה הממלוכית בארץ ישראל. הדעה הרווחת בקרב קהילת הארכאולוגים היא שהיישוב הגיע לשיא גודלו כבר בסוף תקופת הברונזה המאוחרת, וכלל שטח של למעלה מ-30 דונם, מה שמעיד על שגשוג כלכלי באותה התקופה. הממצאים הקרמיים באתר תומכים בהנחה שהמקום לא היה מיושב על ידי אוכלוסייה פלשתית.
בתקופת הברזל IIא נוסדה עיר חדשה בראש התל, וממצאיה החומריים המוקדמים מתקופה זו מעידים על דמיון תרבותי לתל לכיש המשויכת במחקר לממלכת יהודה. עם זאת, בהמשך הממצאים מציגים תמונה שונה, של חיזוק קשרי מסחר ותרבות עם תרבויות מישור החוף, לצד קשריה עם אזור ההר. בהמשך נחרבה העיר בשריפה. לדעת מספר חוקרים, ובהם מנהל הפרויקט הארכאולוגי, רון אי. טאפי (Ron E. Tappy), היה זה חזאל מלך ארם אשר החריב את העיר בפעם הזו. לטענתו, ניתן להתבסס על ממצאים רבים התומכים בהשערה זו, כגון אופי החורבן של גת הפלשתית, הממוקמת לא הרחק מהאתר אשר זהה לגמרי לחורבן תל זית, וגם על הסיפור המקראי המתאר בפרוטרוט את מסע המלחמה של חזאל מלך ארם בשפלת יהודה בסביבות המאה ה-9 לפנה"ס.
מיקומו של תל זית מבחינה אסטרטגית וכלכלית היה הגורם המרכזי בהאצת שגשוגו הכלכלי, וזאת עקב קרבתו לפרשת דרכים מרכזית של העולם העתיק אשר חיברו את יהודה עם שפלת יהודה וממלכת מצרים. מחפירות נרחבות שנעשו בתל עקרון שליד קיבוץ רבדים התברר שהאזור שימש בתחילת הכיבוש הבבלי כאחד המרכזים הגדולים בעולם לייצור וליצוא שמן זית, בהפעלתו בידי פלשתים בני המקום.
החפירות באתר
החפירות הארכאולוגיות על התל החלו במימון המכללה התאולוגית של פיטסבורג (Pittsburgh Theological Seminary) בשנת 1999, והן נמשכו במשך תשע עונות חפירה.
במהלך שתי העונות הראשונות נחשפו עדויות רבות לשתי שרפות גדולות שפרצו ככל הנראה עקב פעולה צבאית גדולה וגרמו להריסתו של היישוב פעמיים: השרפה הראשונה התרחשה בסביבות שנת 1200 לפנה"ס, והשנייה במהלך המאה ה-9 לפנה"ס.
אבן תל זית
התגלית המרכזית שבזכותה נודע התל ברבים התרחשה בשנת 2005, כאשר באחת החפירות חשפו ארכאולוגים את אבן תל זית. על גבה של אבן בקירו של אחד הבתים ביישוב המתוארך למאה ה-10 לפנה"ס מופיעה כתובת המכילה את אותיות האלף-בית (abecedary). לאחר פענוח הכתוב ובדיקות נרחבות הגיעו החוקרים לידי מסקנה כי מדובר בגרסה מוקדמת ביותר של האלפבית העברי העתיק, בשלב ביניים בין הכתב הפיניקי לגרסה המגובשת של האלפבית העברי העתיק. אמנם האוסטרקון העברי ממבצר האלה הוא קדום יותר, אולם הוא כתוב באלפבית פרוטו-כנעני.
הכתובת כוללת מערך של 22 אותיות (abecedary) חקוקות בשורה הראשונה ועוד שתי אותיות בשורה השנייה יחד עם שני סימנים שלדעת החוקרים שמשו כקווים מפרידים בין חלקי הכתובות על צדה האחד של האבן, בנוסף לשלוש מילים על צדה השני.
תיאור הכתובת
צדה הראשון של האבן כולל את האותיות (מימין לשמאל): א ב ג ד ו ה ח ז ט w י ל כ מ נ ס פ ע צ בשורה הראשונה ואת האותיות ק ר ש ת יחד עם שני סימנים, כנראה קווים מפרידים || בשורה השנייה. משמעותו של הסימן w החקוק בין האותיות ט' ו י' אינו ברור, עם זאת הועלו מספר השערות בנידון הטוענות כי הוא מציין את העיצור מ' או ש'. על צדה השני של האבן חקוק המשפט "עזר...כס...".
כ"ט בכסלו
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצוה של ילד שנולד בכ"ט כסלו היא לרוב פרשת מקץ. אולם אם בר המצוה חל בשנה המתחילה ביום חמישי, פרשת בר המצוה היא פרשת ויגש.
החלטה 612 של מועצת הביטחון של האו"ם
החלטה 612 של מועצת הביטחון של האו"ם הייתה החלטה שהתקבלה פה אחד ב-9 במאי 1988 על ידי מועצת הביטחון של האומות המאוחדות. ההחלטה התקבלה לאחר דו"ח של המשלחת המיוחדת ששלח מזכ"ל האומות המאוחדות לחקירת השימוש, לכאורה, בנשק כימי במלחמת איראן–עיראק. בהחלטתה, המועצה גינתה את השימוש בנשק כימי במהלך המלחמה, דבר המפר את פרוטוקול ז'נבה.
נוסף על כך, המועצה הדגישה את הצורך בהקפדה על פרוטוקול ז'נבה וציפתה משני הצדדים להימנע משימוש עתידי בנשק כימי. כמו כן, היא קראה למדינות החברות באו"ם לעשות בקרה קפדנית על מוצרים כימיים בייצוא לאיראן ולעיראק.
מגפת הקורונה ברוסיה
מגפת הקורונה התפשטה לרוסיה ב-31 בינואר 2020. את המאמצים למאבק בנגיף בשטחי הפדרציה הרוסית מרכזים משרד הבריאות של רוסיה והשירות הפדרלי לפיקוח בתחום הגנת זכויות הצרכן. הנתונים הרשמיים שפורסמו על ידי ממשלת רוסיה מראים מספר נמוך של קורבנות, באופן משמעותי לעומת מדינות דומות שנמצאו במצב דומה של כמות נדבקים והממשל הפדרלי סופג ביקורת קבועה על התנהלותו במהלך המשבר. המידע מתעדכן בקביעות בפורטל אינטרנט ייעודי בשם stopcoronavirus.rf (ברוסית: стопкоронавирус.рф)
ב-11 באוגוסט 2020 רוסיה הפכה למדינה הראשונה בעולם לאשר חיסון לנגיף. החיסון פותח על ידי מכון גאמליה במימון הקרן הרוסית להשקעות ישירות. החיסון מכונה Gam-COVID-Vac והוא מבוסס וקטור נגיפי כפול ובו נשא העשוי משני חלקיקי נגיף לא מזיקים. הממשל הודיע כי מתן החיסון לאזרחים יתחיל באוקטובר 2020, בפועל כבר בספטמבר החלה חלוקת מנות חיסון לאזרחים. ב-30 ספטמבר 2020 המכון הפדרלי לרכוש תעשייתי רשם חיסון שני, בשם EpiVacCorona בפיתוח מכון וקטור. באוקטובר 2020, נודע על פיתוח חיסון שלישי בשם CoviVac מטעם מרכז צ'ומאקוב של האקדמיה הרוסית למדעים, שנרשם לשימוש ב־20 בפברואר 2021. ב-6 במאי 2021, אושר גם גרסת "ספוטניק לייט" של מנה אחת, כחיסון רביעי מתוצרת רוסיה. במרץ 2022, נרשם חיסון רביעי בשם Convacel של מכון המחקר הפטרבורגי לחיסונים וסרומים.
על פי סוכנות הסטטיסטיקה הממשלתית, בחודשים אפריל-אוגוסט COVID-19 היה סיבת המוות העיקרית עבור 26,615 אנשים, עוד 5,843 אנשים מתו מסיבות אחרות עם השפעה משמעותית של זיהום בנגיף הקורונה והתפתחות סיבוכים קטלניים. במהלך אותה תקופה, המספר הכולל של אלה שמתו בזמן שנדבקו ב־COVID-19, על פי הסוכנות, היה 45.6 אלף. נתונים אלה נבדלים משמעותית מהנתונים המתעדכנים באתר stopcoronavirus.rf. סגנית ראש ממשלת רוסיה, טטיאנה גוליקובה, הממונה על המאבק בנגיף, הצהירה בדצמבר 2020 כי הממשלה לא הסתירה את נתוני התמותה. היא הוסיפה כי נוסף לאלה שמתו מהנגיף עצמו ללא מחלות רקע, ישנם מטופלים כאשר הנגיף השפיע על מהלכה של המחלה הכרונית ממנה סבלו. במקרה זה, האבחנה העיקרית של המוות תהיה לרוב המחלה הכרונית ממנה סבל המטופל. עוד נאמר "יותר מ-81% מעליית התמותה בתקופה זו נובעת מהנגיף".
מאפיין מובהק של המחלה, המקשה על המאבק בה, הוא תקופת דגירה ארוכה. מאפיין שלילי נוסף הוא מספר רב של חולים ללא תסמינים, כלומר אנשים אף שלאחר שנדבקו אינם מראים סממנים קליניים, אף על פי שהם מסוגלים להדביק אחרים: ברוסיה דווח ששיעורם באמצע מאי עמד על כ־50% בממוצע. ננקטו אמצעים למניעת התפשטות הנגיף. הבקרה על אנשים בעלי סיכון, במקרה של גילוי תסמינים של זיהומים נגיפיים בדרכי הנשימה, מבודדים, מאושפזים ומתבצעת עבודה לזיהוי הפתוגן. לאנשים שלא ניתן לבודד בבית, הוקמו מוסדות מיוחדים עם מיטות לבידוד ובקרה.
נכון ל-1 באפריל 2022, 85,335,022 רוסים התחסנו בשתי מנות (65% מאוכלוסיית המדינה), כשהחיסון מתבצע בעיקר באמצעות Gam-COVID-Vac ובאמצעות EpiVacCorona.
היערכות למניעת התפשטות הנגיף
משרד הבריאות של רוסיה הקים את "המטה המבצעי למניעת ייבוא והתפשטות זיהום נגיף קורונה החדש בשטחי הפדרציה הרוסית" (ברוסית: Оперативный штаб по предупреждению завоза и распространения новой коронавирусной инфекции на территории Российской Федерации) שנועד למקד את המאבק בנגיף במדינה. במסגרת הצעדים למאבק בהתפשטות הנגיף נסגרו הגבולות עם הרפובליקה העממית של סין ובכל נמלי התעופה במדינה הוצבו אנשי השירות הפדרלי לפיקוח בתחום הגנת זכויות הצרכן שפועלים לבדוק כל מי שנוחת במדינה ולוודא שאינו נשא של הנגיף. הוטלה הוראת כניסה לבידוד לכל המבקרים מחוץ למדינה בייחוד במדינות הנגועות.
אבחון
ברוסיה, מערכת בדיקת ואבחון COVID-19 מפותחת ומיוצרת על ידי המרכז המדעי הממלכתי "וקטור" (החל מ-11 בפברואר 2020).
ב-6 במרץ פותחה מערכת כזו גם על ידי משרד הבריאות של הפדרציה הרוסית, כאשר בוצעו קרוב ל-70 מיליון בדיקות לנגיף קורונה. לדברי המשנה לראש הממשלה לענייני בריאות טטיאנה גוליקובה רוסיה החלה לייצר עד 100 אלף מערכות בדיקה לגילוי זיהום נגיף COVID-19 מדי יום, כאשר מופעלות גם מעבדות ניידות שמאפשרות אבחון מהיר של הנגיף.
ב-The Moscow Times, גוף חדשות עצמאי מרוסיה, השוו שני כתבים את שיטת האבחון של רוסיה בהשוואה לשיטות אבחון במדינות מערב אירופה, וביקרו אותה שהיא מטעה ומציגה נתוני חסר.