cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ברייתא דתחומין
מבנה הברייתא וזמנה
ההצעות לתארוך הברייתא נעות בין התקופה החשמונאית לתקופת התנאים. ככל הנראה החכמים שניסחו אותה ישבו בגליל, וזאת לאור הפירוט הרב שבברייתא לגבי היישובים הנמצאים בתפר שבין הגליל העליון ותחום העיר צור.
תחום עולי בבל על פי הברייתא
גבול הארץ בכתובת מתואר בכיוון השעון, מצפון מערב עד דרום מערב. הפינה הצפון מערבית היא "כבריתה", המזוהה עם כברי או עם ח'רבת כבריסה שליד נהריה. לפי משנת מסכת שביעית, הפינה הצפון מערבית היא באכזיב הצפונית יותר, ולפי רבי ישמעאל הפינה היא ב"לבנן", המזוהה עם רכס ראש הנקרה הלבן, המהווה גם גבולה המנדטורי של הארץ.
מנקודה זו נמנים יישובים רבים בגליל העליון שלידם עבר הגבול, רובם נמצאים כיום בשטח דרום לבנון, ובהם "רמותא" (כיום רמיה), "יתיר" (כיום יעתר) ו"מרעשת" (כיום ברעשית ). משם מגיע הגבול ל"נקבתא דעיון", המזוהה עם אפיק נחל עיון הסמוך למטולה, המהווה גם הוא גבולה המנדטורי של הארץ.
לאחר שהגבול מקיף את פניאס ומרגלות החרמון הוא נסוב מזרחה, אל עבר הגולן והבשן, עד קרבת העיר בוצרה שבחורן. משם נסוב הגבול דרומה, ומתואר בקווים כלליים בלבד עד מדרום לים המלח, משם ממשיך הגבול צפון מערבה, דרך חבל גרר, עד אשקלון ומבואות עזה.
ארבעת התחומים הייחודיים שבברייתא
בברייתא השלמה נכללים ארבעה תחומים ייחודיים, אשר עקב קרבתם לספר או הימצאות אוכלוסייה נכרית באזור, נקבעו ליהודים היושבים בהם דינים פרטניים לגבי קיום מצוות התלויות בארץ, ובחלקם פטור זמני ממצוות אלו.
בתחום צור (הגליל העליון המערבי) נמנות עיירות יהודיות אסורות (שחויבו במצוות התלויות בארץ) בעיקר באזור רכס סולם צור, ובהן "חנותה" (כיום ח' חניתה), "פי מצובה" (כיום ח' מצוב), "בצת" (כיום ח' באצה) ו"מזה" (כיום ח' מזי, מצפון לראש הנקרה).
בתחום סבסטיה (צפון השומרון) נמנות עיירות יהודיות מותרות (שנפטרו ממצוות התלויות בארץ, בשל מגורי השומרונים באזור), ובהן "פנטקמוותה" (כיום הכפר פנדקומיה), "שילתה" (כיום הכפר סילת א-ד'אהר), "ציר" (כיום הכפר ציר), "שפירין" (כיום ח' ספירין), "עננין" (כיום הכפר עאנין), "כפר כסדיה" (כיום ח' כשדה), "איקבין" (כיום הכפר עקאבה), "כפר יהודית" (כיום ח' יהודא), "יצת" (כיום הכפר יאציד, נזכרת גם בחרסי שומרון), "דותן" (כיום תל דות'אן), "מזחרו" (כיום ח' מחרון, ליד תל דותן) ו"בלעם עלייתה" (כיום ח' בלעמה, היא יבלעם המקראית).
פרוסיה המערבית
פרוסיה המערבית הייתה חלק מממלכת פרוסיה בשנים 1773 (אז סופחה מפולין) עד 1918. בשנים 1773 עד 1824 ו-1878 עד 1918 הייתה מחוז נפרד, ובשנים 1824 עד 1878 הייתה חלק מפרובינציית פרוסיה, שבו נכללו פרוסיה המערבית ופרוסיה המזרחית. מחוזות פרוסיה המערבית מכונים כיום פומרניה.
פרוסיה המלכותית
בשנת 1198 נוסד המסדר הטבטוני בחסותו של מלך פולין. אבירי המסדר הטבטוני ייסדו את מדינת פרוסיה כחלק מתהליך השלטת הנצרות על העמים הבלטיים. הם פיתחו את החקלאות והתעשייה, והשליטו את הדת הנוצרית במדינה. תושבי פרוסיה תחת שלטון המסדר לא היו בעלי זכויות מרובות, הם סבלו ממשטר כוחני שלא התחשב ברצונותיהם. לאחר התבוסה של חיילי המסדר הטבטוני בידי צבא פולין בקרב טננברג (Tannenberg) בשנת 1410, נחתם שלום טורן הראשון, ולפיו חולקה פרוסיה לשניים; חלקה המזרחי נשאר בשליטת המסדר הטבטוני, ולימים הפך לדוכסות פרוסיה, ואילו חלקה המערבי הועבר לשליטת ממלכת פולין. בשנת 1440 הוקמה הקונפדרציה הפרוסית, שדרשה להשתחרר מעולם של אבירי המסדר הטבטוני, ולהסתפח לחלוטין לממלכת פולין. כתוצאה מכך פרצה בשנת 1454 מלחמת שלוש עשרה השנים, ובשנת 1466 נחתם שלום טורן השני, ולפיו קיבלה פרוסיה המלכותית אוטונומיה שלטונית, עם מטבע משלה, זכות להחזיק צבא עצמאי, בחסות הכתר הפולני.
פרובינציית פרוסיה המערבית
בשנת 1772 חתמו נציגי פרוסיה, אוסטריה ורוסיה על הסכם לחלוקת פולין, ועד לאביב 1773 כבשו צבאותיהם את השטחים שסוכמו ביניהם. במסגרת החלוקה קיבלה פרוסיה שטחים לאורך החוף הבלטי, לא כולל גדנסק, טורון ואזורים נוספים. סך הכל הועבר שטח של 36 אלף קמ"ר, שבו 580 אלף תושבים. השטחים שנכבשו אורגנו כפרובינציית פרוסיה המערבית, ובמהלך חלוקת פולין השנייה בשנת 1793 צורפו אליה שאר שטחי פרוסיה המלכותית.
לאחר סיפוח האזור לפרוסיה, החל תהליך גרמניזציה נוקשה, הוכנסה מערכת משפטית פרוסית, ושטחי המלך והכנסייה הועברו לאוצר המדינה.
לאחר תבוסת פרוסיה בקרב ינה-אאורשטדט נלקחו מהפרובינציה שטחיה הדרומיים, וסופחו לדוכסות ורשה, ואילו דנציג הוכרזה כעיר חופשית. לאחר תבוסת נפוליאון הוחזרו השטחים לפרוסיה, ונכללו שוב בפרוסיה המערבית. בשנת 1829 אוחדה הפרובינציה יחד עם פרובינציית פרוסיה המזרחית ליצירת פרובינציית פרוסיה, אולם בשנת 1878 פוצלו הפרובינציות בחזרה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה
לאחר מלחמת העולם הראשונה, החליטו מעצמות ההסכמה להקים בשטחה של פולין מדינה עצמאית, לאחר שזו הייתה מחולקת בין האימפריה הרוסית, האימפריה הגרמנית והאימפריה האוסטרו הונגרית. עוד בינואר 1918 נשא הנשיא האמריקני וודרו וילסון את "נאום ארבע עשרה הנקודות" בו קרא להקמתה של פולין עצמאית, איתנה מבחינה כלכלית ומדינית, ובעלת מוצא אל הים הבלטי. גרמניה המובסת שלאחר המלחמה, נדרשה להעניק למדינה החדשה את המוצא אל הים. לשם כך נוצר המסדרון הפולני – רצועת אדמה ברוחב של כארבעים ק"מ, שחיברה בין פולין ובין הים הבלטי. בנקודת החיבור, בה נשפך הנהר ויסלה אל הים, עמד הנמל בעיר דנציג. ובעת שרטוט מפת אירופה שלאחר המלחמה. ליצור את העיר החופשית דנציג. כך שרובה של פרוסיה המערבית ניתנה לפולין, שאר שטחה של פרוסיה המערבית הפך לחלק מרפובליקת ויימאר.
ב־10 בינואר 1920 הוכרז על הקמתה של העיר החופשית, שכללה את העיר דנציג וסביבותיה, בשטח כולל של 1,966 קמ"ר, ואוכלוסייה של 357,000 איש בשנת 1919. כ־90% מתושבי "העיר החופשית" היו גרמנים במוצאם, ו־8% פולנים. על פי הסכם ורסאי הופרדה העיר מגרמניה, והושמה תחת חסותו של חבר הלאומים. לפולין נשמרו זכויות מיוחדות כלפי העיר: פולין ייצגה את העיר כלפי חוץ, והייתה באיחוד מכס עמה, ובנוסף, מסילת הברזל שהובילה אל העיר נשלטה על ידי פולין. עמדה צבאית בתוך הנמל, בשם וסטרפלאטה, ניתנה אף היא לפולין.
לאחר מלחמת העולם השנייה
לאחר מלחמת העולם השנייה גורשו התושבים הגרמנים והשטח הועבר לידיה של פולין. הסובייטים הקימו בפולין ממשלה עצמאית כביכול, אולם בפועל הייתה עושה דברה של ברית המועצות. תחת השלטון הקומוניסטי ידע אזור פומרניה בנייה מחדש, ותחום הספנות בו פרח והתפתח. למרות זאת, כבכל פולין ומזרח גרמניה המצב הכלכלי היה בעיתי, וזכויות אדם ואזרח דוכאו באופן נרחב. במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20, התפרסמה במיוחד תנועת סולדריות הפולנית - איגוד מקצועי שהיה למעשה גם ארגון פוליטי, ארגון ששאף לדמוקרטיזציה וליברליזציה של פולין. בסיס כוחו של הארגון היה באזור פומרניה, אשר באותן השנים ידע שביתות הפגנתיות רבות במגזר הספנות לצד אירועי מחאה אחרים. עד סוף שנות ה-80 נפל המשטר הקומוניסטי בפולין, וזה הוחלף ברפובליקה השלישית הפולנית.
הפגזת דמשק על ידי תותחי צה"ל במלחמת יום הכיפורים
הפגזת דמשק על ידי תותחי צה"ל במלחמת יום הכיפורים היא מבצע צבאי שנערך בלילה שבין 13–14 באוקטובר 1973 ובמהלכו הופגז שדה התעופה מאזה (קישור למפה) השוכן בפאתי דמשק על ידי חיל התותחנים הישראלי.
רקע
ערב מלחמת יום הכיפורים היה הגדוד שביצע את הפעולה, גדוד מילואים 412, במצב של שגרה: אנשי הגדוד היו בבתיהם ותותחיו וציודו היו במחסני החירום. הגדוד, שהוקם ב-1972, היה מצויד בתותחי M-107 בקוטר 175 מ"מ.
עם פרוץ המלחמה גויס הגדוד וביום א', 7 באוקטובר 1973, הועבר לפיקוד הצפון. בין התאריכים 8–11 באוקטובר הוצב הגדוד ברמת הגולן. סוללות א' ו-ב' של הגדוד סייעו לחטיבה 7 ולאוגדה 36, וסוללה נוספת פעלה בדרום הרמה.
הניסיון הראשון
ב-12 באוקטובר נכנסו שתי הסוללות הצפוניות של הגדוד (א' ו-ב') לשטח המובלעת הסורית. סוללה א' הגיעה לאזור מזרעת בית ג'ן וזיהתה את הקרב שניהלה חטיבה 7 באותן שעות לכיבוש האזור. אז קיבלה הסוללה את המשימה לירות על שדה התעופה אל מאזה וניסתה להמשיך בתנועה כדי להגיע לטווח ירי, אך החלה לספוג ירי מתותחי נ"ט ונסוגה.
אחר הצהריים נפרסה הסוללה באזור וירתה 10 פגזים מכל קנה, סך הכל 40 פגזים, לטווח מרבי, אך שדה התעופה היה מעבר לטווח התותחים.
הניסיון השני
לאחר החשיכה התחילה התנועה. הכוח התקרב למזרעת בית ג'ן, אז סבל אחד משני התומ"תים מתקלה במנוע. השיירה נעצרה עד להגעת תומ"ת אחר במקומו. באזור העמדה נתקלו הכוחות בטנק סורי אשר היה נטוש.
שני התותחים הוצבו בזריזות בעמדה, כשכוח החי"ר נפרס מסביבם להגנה. כל קנה ירה 10 פגזים לכיוון שדה התעופה אל מאזה, מבלי שידעו את תוצאות הירי. במקביל לירי אל שדה התעופה וכדי שלא לחשוף את הכוח לאש נגד סוללות, פתחו כל התותחים בגזרה באש לשטח סוריה. לאחר הירי חזרה השיירה לשטח הישראלי ללא אירועים מיוחדים. רק שבועיים מאוחר יותר קיבלה הסוללה את הידיעה כי הירי פגע במטרה.
חשיבות המבצע ותוצאותיו
חשיבות המבצע טמונה בעיקר בהצלחתו האסטרטגית, ולא רק בתוצאותיו הטקטיות. מבחינה טקטית, שתי המטרות שנבחרו, מגדל הפיקוח ומפגש מסלולים, ניזוקו. פעולה זו הייתה חלק מרצף לחצים אסטרטגיים שהופעלו על סוריה, וכללה גם את הפצצת שדה התעופה אל מאזה בבוקר 13 באוקטובר על ידי רביעיית מטוסי F-4 פנטום מטייסת 201 ושוב למחרת על ידי פנטומים מטייסת 107. קשה לקבוע מה הנזק שגרמו התותחים ופגזיהם לשדה, ביחס לפצצות הכבדות יותר.
מבחינה אסטרטגית, צה"ל הוכיח כי דמשק נמצאת בטווח התותחים שלו. הוכחה זו גרמה להרמת המורל בישראל, לחיזוק תחושת ההכרעה והכישלון במלחמה בצד הסורי. בנוסף, לנתון זה היו משמעויות רבות בעת סיכום הישגי המלחמה ותרגומם להישגים מדיניים.
המבצע נחשב לאחד השיאים המקצועיים של חיל התותחנים.
Some Hearts
Some Hearts (בעברית: כמה לבבות) הוא אלבום הבכורה של זמרת הקאנטרי האמריקאית קארי אנדרווד. אלבום הבכורה יצא לאור ב-15 בנובמבר 2005, על ידי חברות התקליטים אריסטה נאשוויל ו-19 רקורדס.
האלבום הגיע למקום השני במצעד הבילבורד 200.
סינגלים
מתוך האלבום יצאו שישה סינגלים, אשר ארבעה מתוכם כבשו את המקום הראשון במצעד שירי הקאנטרי, כאשר השיר "Before He Cheats" הגיע למקום השמיני במצעד הבילבורד הוט 100 וסינגל נוסף שיצא מהאלבום בשם "Inside Your Heaven" כבש את המקום הראשון במצעד, אך נכלל רק בגרסת מורחבת שהייתה אקסקלוסיבית לצפון אמריקה.
אותו השיר שכבש את פסגת מצעד הבילבורד הוט 100 היה שיר שנכתב עבור גמר תוכנית הטלוויזיה "אמריקן איידול" בו זכתה אנדרווד.
הצלחה
בנוסף לכך, האלבום היה גם לאלבום הקאנטרי הנמכר ביותר שלוש שנים ברצף, בין 2005 ל-2007. מכירותיו של האלבום עומדות נכון להיום בארצות הברית על 7.45 מיליון עותקים נקיים ו-8 מיליון עותקים במכירות משולבות מה שמזכה אותו למעמד של 8 פלטינות. שיאים נוספים אותם אנדרווד שרה עם האלבום היו: אלבום בכורה מסוגת קאנטרי שנמכר הכי מהר בעידן נילסן סאונד-סקאן, אלבום בכורה נשי מסוגת קאנטרי שמכר הכי הרבה עותקים אי פעם, אלבום הקאנטרי הנמכר ביותר ב-10 השנים שקדמו ליציאת האלבום, והאלבום הנמכר ביותר בארצות הברית של משתתף בתוכנית אמריקן איידול.
האלבום נכנס לרשימת 100 האלבומים המצליחים ביותר של העשור הראשון של המאה ה-21 בארצות הברית. בנוסף הוא הוכתר כאלבום הקאנטרי הנמכר ביותר של אותו עשור בארצות הברית והאלבום ה-14 הנמכר ביותר באותו עשור בארצות הברית. נכון להיום מכירותיו בכל העולם עומדות על 9 מיליון עותקים.
ביקורות, פרסים ומועמדויות
האלבום זכה לשבחים ממבקרי המוזיקה ואף זכה בשלושה פרסי גראמי בקטגוריות "האמן החדש הטוב ביותר" ושתי זכיות בקטוגריית "הביצוע הווקאלי הנשי הטוב ביותר בשיר קאנטרי" עבור השירים "Jesus, Take the Wheel" ו-"Before He Cheats".
בנוסף לכך, האלבום זכה בפרס אלבום השנה בטקס פרסי האקדמיה לקאנטרי והשירים "Jesus, Take the Wheel" ו- "Before He Cheats" זכו בפרס שיר השנה בשנים 2006 ו-2007.
מסגד אל-עסכריה
מסגד אל-עסכריה או הקבר הקדוש אל-עסכריה (בערבית مرقد الامامين علي الهادي والحسن العسكري, תעתיק מדויק: מרקד אלאמאמין עלי אלהאדי ואלחסן אלעסכרי) הוא מסגד מוסלמי שיעי השוכן בעיר העיראקית סאמרא.
היסטוריה
זהו אחד המסגדים החשובים והקדושים ביותר בעולם השיעי, וככל הנראה הוא נבנה בשנת 944. לפי המסורת, בקבר שנמצא במסגד קבורים שני אימאמים שיעים חשובים, עלי אל-האדי וחסן אל-עסכרי, האימאמים השיעים העשירי והאחד-עשר. הם הושמו במעצר בית באזור זה של סאמרא שהיה מחנה צבאי (ומכאן שם המסגד) על ידי הח'ליפה אל-מעתצם, ונפטרו בבית בקרבת המסגד שבנה אז אל-מעתצם. המסגד סביב קברם הוקם מאוחר יותר, ב-944. בנוסף, קבורים במסגד חכימה בינת מוחמד, אחותו של האימאם עלי אל-האדי, וכן נג'ריס בינת ישועא (הידועה גם כ"ולדת אל-מהדי", אם המהדי), אשתו של חסן אל-עסכרי ואמו של מוחמד אל-מהדי.
לאחר בנייתו בשנת 944, נבנה המסגד מחדש ושופץ מספר פעמים. שינויים חשובים הם אלו של ארסלאן אל-בסאסירי בסביבות 1053 ושל הח'ליפה א-נאצר ב-1209. השינויים האחרונים טרם הפיגוע היו אלו שביצע נאסר א-דין שאה קאג'אר ששיפץ את המסגד ב-1868, והוסיף כיפתו המוזהבת ב-1905. הכיפה צופתה ב-72,00 חתיכות זהב והוקפה בקירות מחופים אריחים בצבע כחול בהיר. גובה הכיפה היה כ-20 מטרים ורוחבה כ-68 מטרים.
ב-22 בפברואר 2006 הוא עלה לכותרות בשל הפיגוע במסגד אל-עסכריה. בפיגוע נהרסה כליל כיפת המסגד, והסברה היא שהפיגוע בוצע על ידי ארגון "אל-קאעידה בעיראק" הסוני. על אף שאיש לא נפגע מהפיצוצים, המבנה ניזוק באופן קשה.
לאחר הפיגוע ב-2007, הממשלה העיראקית חתמה על חוזה עם חברה טורקית כדי לשקם את המסגד. מאוחר יותר, היא ביטלה חוזה זה בשל עיכובים מצד החברה הטורקית. נכון להיום, כיפת הזהב של המסגד והמינרטים שלו נבנו מחדש ושוקמו, והמסגד פתוח שוב למבקרים.
מוחמד אל-ביאתי
מוחמד ועד עבד אל-והאב ג'דוע אל-ביאתי (בערבית: محمد وعد عبد الوهاب جدوع البياتي, בתעתיק: מחמד ועד עבד אלוהאב ג'דוע אלביאתי; נולד ב-18 בספטמבר 1999 בעיראק) הוא כדורגלן קטרי יליד עיראק המשחק בעמדת הקשר בקבוצת א-סד מליגת העל הקטרית ובנבחרת קטר.
חיים אישיים
אל-ביאתי נולד בעיראק. אחיו התאום הוא הכדורגלן פהד אל-ביאתי.
קריירת מועדונים
אל-ביאתי גדל במחלקת הנוער של א-סד. ב-4 בינואר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 1-0 על אל-ח'ריטיאת במסגרת המחזור ה-14 בליגת העל הקטרית לעונת.
בין השנים 2018–2020 הושאל אל-ביאתי לקולטורל לאונסה מהליגה הספרדית השלישית ולאל-אהלי ואל-וכרה מליגת העל הקטרית.
קריירה בינלאומית
ב-13 בנובמבר 2020 ערך אל-ביאתי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קטר, בתיקו 1-1 נגד נבחרת קוסטה ריקה במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל הנבחרת לטורניר גביע הזהב 2021, וערך הופעה אחת בטורניר.
נכלל בסגל נבחרת קטר לטורניר מונדיאל 2022.
יחסי אנדורה–פקיסטן
יחסי אנדורה–פקיסטן הם יחסי החוץ שבין נסיכות אנדורה לבין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-22 ביולי 2003.
בדיחות החלפת נורה
כמה אנשים צריך כדי להחליף נורה שרופה? היא בדיחה שבה שואלים כמה אנשים מבין קבוצת אנשים בעלת אפיון משותף דרושים כדי להחליף נורה שרופה. התשובה היא שורת מחץ שמבוססת על סטריאוטיפים הקשורים לקבוצה.
קיימות גרסאות רבות לבדיחה, ובהן הקבוצות החברתיות משתנות מבעלי מקצוע מסוים, קבוצה אתנית מסוימת או מאפיינים מאגדים אחרים.
גרסאות מוקדמות של הבדיחה, שצצו בארצות הברית בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20, נועדו ללעוג לפולנים (הכוונה היא לריכוז הגדול של מהגרים מפולין שהיה בשיקגו).
אתיקת חלל
אתיקת חלל (באנגלית: Space Ethics) היא מושג מתחום הפילוסופיה של המוסר וחקר החלל העוסק בסוגיות מוסריות בתחום החלל.
שילוב אתיקה וחלל
הקשר בין אתיקה לחלל נעשה כבר בתחילת המרוץ לחלל. בנאום שנשא ב-12 בספטמבר 1962 לעידוד תוכנית החלל האמריקאית, אמר נשיא ארצות הברית, ג'ון קנדי: "אנחנו יוצאים להפלגה בים החדש הזה משום שקיים ידע חדש שעלינו לרכוש, ויש להשתמש בו לתועלת כל האנשים. למחקר חלל, כמו למחקר גרעיני וכמו לכל טכנולוגיה, אין מצפון משל עצמו. השאלה אם הידע הזה יהפוך לכוח מיטיב או לכוח משחית תלויה באדם, ורק אם ידה של ארצות הברית תהיה על העליונה בכיבוש החלל - נוכל לקבוע האם האוקיינוס החדש הזה יהיה ים של שלום או אזור מחריד של מלחמה".
בשנת 1967 נחתמה אמנת החלל החיצון הקובעת כי השימוש בחלל יעשה לצורכי שלום בלבד, ואוסרת על הצבת נשק גרעיני במסלול סביב כדור הארץ או בעצמים אחרים בחלל. בשנת 1982, במהלך כנס בארצות הברית בנושא המחקר והניצול השלו של החלל, עלה חשש לאי יציבותה של אמנת החלל החיצון, ושנה לאחר מכן, ביקש ארגון אונסק"ו מסגן הנשיא של ועדת החלל הסובייטית באקדמיה הרוסית למדעים לארגן כינוס בנושא שמירת החלל כמרחב של שלום. סגן נשיא ועדת החלל הסובייטית אמר כי "שמירה של החלל כגן עדן של שלום ושיתוף פעולה בין אומות העולם, ומניעה מהאנושות לחשוש שמיליטריזם בחלל הוא בלתי נמנע אלו המטרות העיקריות של החוק והמוסר בימינו". בשנת 1984, ארגנה האקדמיה המלכותית של מרוקו כנס בנושא 'הדאונטולוגיה של כיבוש החלל' כאשר המיליטריזם היה בו לנושא המרכזי.
בשנת 1998 החלו הסוכנות החלל האירופית והמרכז הצרפתי הלאומי לחקר החלל לגבש קוד אתי לעבודתם בחלל. סוכנות החלל האירופאית גיבשה קבוצת חשיבה בשם 'האתיקה של החלל החיצון' שפעלה בשיתוף פעולה עם ועדת האתיקה העולמית לידע מדעי ולטכנולוגיה (COMEST) של אונסק"ו. ביוני 2000, ה-COMEST פרסמה את הדו"ח "האתיקה של מדיניות החלל". באוקטובר 2001, קבוצת חשיבה מטעם המרכז הצרפתי הלאומי לחקר החלל פרסמה את הספר Icarus’s Second Chance: Towards an Ethics for Space העוסק בסוגיות אתיות בחלל כמו ניהול פסולת חלל ומעקב לוויני. בשנות האלפיים, הנושא של אתיקת חלל החל לזכות לתשומת לב רבה יותר. אוניברסיטת החלל הבינלאומית החלה לשלב קורסים בנושא אתיקת חלל בתוכנית הלימודים שלה, וועדת האתיקה העולמית לידע מדעי ולטכנולוגיה של אונסק"ו החלה לשתף פעולה עם ועדת האומות המאוחדות לניצול שלו של החלל החיצון (COPUOS), בתוך משרד האו"ם לענייני החלל החיצון וביחד כינסו מספר ועידות בנושא אתיקת חלל. בשנת 1997, שודרה הפרסומת הראשונה מהחלל שפרסמה חלב עמיד של חברת תנובה. סוכנות החלל האירופית הקימה לאחר מכן קבוצת חשיבה לגיבוש נהלים אתיים בנושא חסויות טייסי חלל ופרסומות בחלל.
סוגיות מוסריות בחלל
סוגיות מוסריות בחלל עוסקות בערכו של החלל ותכולתו וכן בערכן של הפעולות המתבצעות בחלל שעשויות להשפיע על משתתפי מוסר, הביוספרה והיקום כולו. לדוגמה:
קרב שלושה עשר הצדדים
קרב שלושה עשר הצדדים, הידוע גם כקרב צ'אקירמאוט, היה הקרב המשמעותי האחרון בתהליך עלייתו של ג'ינגיס חאן ואיחוד השבטים המונגולים. הקרב התרחש בשנת 1204 בין כוחותיו של טמוג'ין (לימים ייקרא ג'ינגיס חאן) ובין כוחות קואליציה משולבת בהנהגת שבט הניימאנים, שבט עוצמתי ששכן במערב מונגוליה, וג'אמוקה, יריבו הגדול של טמוג'ין במהלך איחוד השבטים. הקרב הסתיים בניצחון מוחץ לטמוג'ין ועלייתו כשליט הבלתי-מעורער של הרמה המונגולית.
ג'ינגיס חאן
בשנת 1162, טמוג'ין (Temüjin) נולד למשפחת בורג'יגין שהייתה חלק מקונפדרציית ה, אחת מקונפדרציות השבטים המונגולים החזקות ביותר. כשהיה בגיל 9, אביו של טמוג'ין, יסוגיי, הורעל על ידי שבט טטרי יריב ומצא את מותו שלושה ימים אחרי. יסוגיי השאיר מאחוריו שתי אלמנות ושבעה ילדים, כולל טמוג'ין. לאחר מותו של יסוגיי, קונפדרציית החמאג מונגול נטשה את טמוג'ין ואת משפחתו. מעתה, המשפחה חיה בעוני והתקיימה על פירות, דגים וחיות קטנות שטמוג'ין ואחיו צדו. לאחר מות האב, בנו הביולוגי הראשון הופך לראש המשפחה, כראוי במסורת המונגולית של הסטפה. ראש המשפחה החדש היה בגטר, שהיה אחיו למחצה של טמוג'ין והיה גדול ממנו רק בקצת. עד מהרה, בגטר החל להתבריין לטמוג'ין ואל אחיו הביולוגי הצעיר יותר, קאסאר (Khasar). באחת מהפעמים בה בגטר חטף לטמוג'ין וקאסאר דג שדגו בעצמם, טמוג'ין וקאסאר פעלו ביחד ורצחו את בגטר, מה שהפך את טמוג'ין לראש המשפחה.
לאחר שנה וחצי, לערך, בה חי טמוג'ין עם חברו ג'אמוקה, השניים הסתכסכו ביניהם וטמוג'ין נפרד ממנו עם חסידיו בשנת 1181. אותו קרע בחברות של טמוג'ין וג'אמוקה עתיד להתפתח לתוך שני עשורים ויותר של יריבות בין שניהם, כשכל אחד מהם עלה בכוחו כלוחם מונגולי וראש שבט מוביל. בין השנים 1203-1181, טמוג'ין יביס שבט אחר שבט וקואליציות שנבנו נגדו על ידי ג'אמוקה. טמוג'ין הוביס באותו טווח שנים את ה, הטטרים,, ג'ורקינים וקרייטים, יחד עם פשיטות על שבטים אחרים.
הניימאנים
בשנת 1198, הח'אן של הניימאנים נפטר, ולפני מותו הוא חילק את השבט בין שני בניו, בוירוק וטאיאנג. בשנים 1203-1202 בוירוק חאן הובס על ידי טמוג'ין, אולם טאיאנג חאן נותר בראש אחד השבטים החזקים ביותר, במערב הרמה המונגולית.
בשנת 1203, טוגרול חאן, שהיה בן בריתו של טמוג'ין, בגד בו לטובתו של ג'אמוקה. טוגרול חאן בגד בו כשתקף את טמוג'ין בזמן שהיה בדרכו לחתונה מתוכננת בין בנו של טמוג'ין, ג'וצ'י, ואחת מבנותיו של טוגרול חאן. טוגרול ניסה לרצוח אותו, אולם לאחר קרב שנודע כ"", טמוג'ין גבר עליו ונסג בהצלחה. לאחר אותו קרב, טמוג'ין נסג מזרחה עם מספר קטן של חסידים, ותוך מספר שבועות חזר עם צבא לעבר המחנה הקרייטי של טוגרול חאן ופשט עליו. תוך שלושה ימים טמוג'ין וצבאו הכריעו את הקרב עם הלוחמים הקרייטים. טוגרול חאן נסג אל הטריטוריה של הניימאנים, אולם הוא נהרג על ידי חייל ניימאני שלא האמין לזהותו. ג'אמוקה גם כן נסג עם חסידיו המצטמצמים לניימאנים ואיחד איתם כוחות נגד טמוג'ין. הצטרפו אליהם מספר שבטים קטנים יותר, ויחד הם הרכיבו קואליציה גדולה שנועדה להביס את טמוג'ין.
הקרב
לאחר שטוגרול חאן הובס וג'אמוקה איחד איתו כוחות, טאיאנג חאן של שבט הניימאנים היה מוכן להתעמת עם טמוג'ין. תמכו בו ג'אמוקה שאיחד איתו כוחות, פליטים שברחו מקבוצתו של טמוג'ין, וטוקטואה בקי (Toqto'a Beki), ראש שבט המרקידים. קוטוקה בקי, ראש שבט האויירטים, ושבט הקרייטים תמכו בניימאנים גם כן. טאיאנג חאן ניסה להפנות לצידו את שבט האונגוט וביקש מראש השבט לתקוף את טמוג'ין מהמזרח באותו זמן שהניימאנים יתקפו מהמערב, אולם ראש השבט סירב.
בחורף של שנת 1204, טמוג'ין חנה בהר בשם Abji’a Kodeger, ומשם גייס את כוחותיו עד לאביב. למרות היסוס של כמה מיועציו, טמוג'ין התעקש לצאת לקרב עם הניימאנים. באותו זמן טמוג'ין ארגן מחדש את הצבא שלו על פי יחידות עשרוניות ויצר יחידות שהורכבו מעשרה, מאה ואלף לוחמים. מטרת ארגון הצבא ביחידות עשרוניות היה שהיחידות יבצעו פעולות קטנות של פגע-וברח ויברחו לפני שהאויב יוכל להכות חזרה, במקום לשלוח את כל הצבא לקרב ישיר שכנראה יפסיד בגלל עליונותם המספרית של הניימאנים. לאחר מכן, ב-17 במאי 1204, טמוג'ין החל לנוע מערבה עם צבאו, סוסיו וחיותיו אל עבר הניימאנים, בלי להשאיר כוח משמעותי מאחורה כדי להגן על מחנה הבית. טמוג'ין חנה במקום בשם סארי קאר (Sa'ari Ke'er). לפתע, המונגולים של טמוג'ין הבחינו בגששים ניימאנים על קצה הר בשם הר קאנגקרקן (Mount Qangqarqan) שצפו בהם. טמוג'ין הורה לכל חייל להדליק חמש מדורות בלילה במקום מדורה אחת על מנת להשלות את האויב שגודל צבאו גדול בהרבה, במטרה להרתיע אותו מלתקוף ובכך להרוויח זמן בשביל שהסוסים שלו, שהיו תשושים אחרי הרכיבה הארוכה מערבה, יתאוששו. ספר ההיסטוריה הסודית של המונגולים מספר כי הגששים הניימאנים חזרו לטאיאנג חאן עם החדשות המצערות על מספרו הגדול בהרבה מן הצפוי של כוחו של טמוג'ין, באומרם "ישנן מדורות רבות מכוכבי השמיים". כשטאיאנג חאן שמע על החדשות, הוא שקל לסגת למאחורי הרי האלטאי ולהילחם מלחמת התשה נגד טמוג'ין. אולם בנו של טאיאנג חאן,, יחד עם קציני הצבא הבכירים האחרים, התנגדו לרעיון וראו בו מעשה של פחדנות. טאיאנג חאן התרכך בסופו של דבר וויתר על רעיון של מלחמת התשה. עם תחילת הקרב, כוחו של טמוג'ין עמד על כ-66,000 לוחמים, לערך. הכוח של הניימאנים היה גדול יותר והם החזיקו ביתרון המספרי, אך לא ברור כמה היה להם במדויק.
הקרב החל עם התקדמות של הניימאנים דרומה לאורך, הם חצו את נהר האורחון וחלפו על פני הר בשם הר נאקו לעבר שורותיו של טמוג'ין, ואז הם הגיעו לאזור בשם "צ'אקירמאוט" שעל שמו לעיתים נקרא הקרב. כשנודע לטמוג'ין על התקדמות הניימאנים, הוא אסף את צבאו ונע קדימה. הניימאנים נדחקו חזרה למרגלות הר נאקו, אחד מרכס הרי האלטאי, שם הניימאנים תפסו עמדת הגנה. טמוג'ין בעצמו הוביל את המשמר המאסף בזמן שאחיו, קאסאר, הוביל את עיקר הכוח המונגולי ואחים אחרים את העתודה. בצבא המונגולי היו ארבעה גנרלים מוכרים, ג'בה, קובלאי, וסובוטאי, שידועים בכינויים "ארבעת הכלבים", מהם נראה שטאיאנג חאן חשש מאוד. ספר "ההיסטוריה הסודית" מספר כי טאיאנג חאן שאל את ג'אמוקה, שעמד לידו, מי היה האויב ומה הוא עשה. ג'אמוקה הגיב בסדרה של סיפורים מוגזמים על התעוזה שהייתה לאנשיו של טמוג'ין, מה שגרם לטאיאנג חאן לסגת לפסגת הר נאקו.
בספר ההיסטוריה הסודית של המונגולים נכתב כי טמוג'ין נלחם לחימה מסוג "אזמל" ("Chisel combat"). כוונת הסופר בביטוי "לחימת אזמל" אינה ברורה עד היום, והיסטוריונים שונים הציעו מספר פירושים אפשריים לאותו מושג. מספר היסטורינים הציעו שהכוונה לארגון הצבא בפורמצייה של טריז שטמוג'ין השתמש בה כדי לשבור את קווי האויב. אחרים הציעו שמדובר בלחימה מקרוב לאויב עם שימוש בנשקים שנראים כמו אזמלים כדי לחדור את מגני האויב. כמו כן, ייתכן שמדובר באסטרטגייה של חיל הפרשים, לפיה הפרשים יתקפו ישירות את קווי האויב במטרה להכניע אותם, בלי להפסיק גם אם יסבלו מאבדות כבדות.
הניימאנים נסוגו יותר ויותר לפסגת הר נאקו בזמן שהמונגולים הקיפו את ההר. טאיאנג חאן הורה לניימאנים ליצור מערך ריבוע, מה שאיפשר לחיל הפרשים של המונגולים לעטוף אותם. לאחר שהניימאנים נסוגו לפסגת ההר, ג'אמוקה נטש את טאיאנג חאן והניימאנים עם מספר חסידים, מה שניטרל את עליונותם המספרית מול טמוג'ין. בלילה, הניימאנים קיבלו מספר שעות של הפוגה קלה מהלחימה ורבים מהם נסוגו מהזירה. טמוג'ין לא רדף אחריהם. הלילה היה חשוך וחסר-ירח, ונתיב המילוט היחידי היה המסלול האחורי והתלול של הר נאקו. רבים מהלוחמים הניימאנים שניסו לסגת לא ראו כראוי את הדרך ונהרגו בניסיונם לברוח יחד עם סוסיהם, כשהם נופלים לתעלות העמוקות של ההר. טמוג'ין, שכוחותיו הקיפו את ההר, הציע לניימאנים הצעת כניעה אך הם סירבו ונלחמו עד שנהרגו כולם.
ביום שלמחרת, הכוחות המונגולים סגרו על הכוחות הניימאנים המועטים שנותרו והביסו אותם בקלות. הקרב הסתיים בניצחון לטמוג'ין.
תוצאות הקרב
הניימאנים סבלו מתבוסה קשה, וטמוג'ין הכריע שבטים רבים שנכנעו בפניו וחיילים רבים הצטרפו לשורותיו. לאחר הקרב, טמוג'ין היה השליט הבלתי-מעורער של הרמה המונגולית. הוא כבש את שלושת השבטים החזקים ביותר, הטטרים, קרייטים וניימאנים, ואף אחד לא יכל לערער עליו.
ברגע המכריע ביותר של הקרב, ג'אמוקה נטש את הניימאנים וברח ליער עם מספר מצומצם של חסידים. טאיאנג חאן נפצע באמצע הלחימה, ומת זמן קצר לאחר מכן. קוצ'לוג, בנו של טאיאנג חאן, הצליח לברוח מערבה עם מספר קטן של חסידים לעבר נהר האירטיש. נאמר כי טוקטואה בקי, ראש שבט המרקידים, נלחם היטב בקרב אך הוא הצליח לברוח בזמן.
ג'אמוקה, לאחר הקרב, הפך למנודה. לא נותר שבט כלשהו שאצלו יכל למצוא מחסה מטמוג'ין. הוא חי עם מספר קטן של חסידים, איתם הוא צד חיות פרא וכבשים. כשנה לאחר הקרב, בשנת 1205, קומץ החסידים של ג'אמוקה בגד בו, והם מסרו אותו לטמוג'ין. טמוג'ין האשים את החסידים בכך שבגדו בג'אמוקה, ובמקום להעניק להם תגמול הוא הוציא אותם להורג באופן מיידי מול ג'אמוקה. טמוג'ין הציע לג'אמוקה להתאחד איתו פעם נוספת, למרות העוינות ששררה ביניהם כבר מעל ל-20 שנה. אולם ג'אמוקה אמר כי הם לעולם לא יוכלו לסמוך עוד אחד על השני, וביקש למות במוות אצילי, ללא שפיכת דם. טמוג'ין קיבל את בקשתו והוציאו להורג על ידי שבירת גבו, ועל פי מקורות אחרים על ידי חנק.
בשנת 1206 התכנס קורילטאי (אספה של ראשי שבט מובילים) שבו הוכרז טמוג'ין כ"ג'ינגיס חאן" שפירושו "גדול השליטים" או "השליט העולמי". הוא הכריז על האומה המונגולית כמאוחדת תחת שלטונו, ונוסדה האימפריה המונגולית.
1000 זמר ועוד זמר
ספר ראשון
מחולק לתשעה נושאים, לפי המקצב שלהם. יצא לאור בשנת 1981.
ספר שני
ספר שמתמקד בשרים בצוותא. מחולק לתשעה פרקים: שירי נשמה, שירי ניחוח-הארץ, שירי שבת, שירי מסורת, שירים רוסיים, שירים שלא זוכרים את מילותיהם, שירים, שירים אחרי כוסית או שתיים, שירים של השעות הקטנות.
ספר רביעי
הספר מתמקד בשירי חגים. שירי החגים העבריים, פיוטים נוסח ספרד, פיוטים נוסח תימן, פיוטים נוסח אשכנז, שירים ארץ-ישראליים, שירי ילדים בגן ובבית ספר, שרים סביב שולחן בערבי שבת וערבי חג. יצר לאור בשנת 1985.
ספר חמישי
הספר מתמקד בשירים רוסיים.
גשר מנהטן
היסטוריה
הגשר תוכנן ונבנה בפיקוח של המהנדס הפולני ראלף מודג'סקי. כבלי המתיחה של הגשר תוכננו על ידי לאון מויסייף, אשר תכנן גם את גשר מצר טקומה בשנת 1940. בנייתו של הגשר הסתיימה והגשר נפתח לתנועת כלי רכב ב- 31 בדצמבר 1909.
מבנה הגשר
לגשר ארבעה נתיבי כלי רכב במפלסו העליון, ושלושה במפלסו התחתון (אחד בכל כיוון, ואחד משתנה בהתאם לשעת העומס). במפלס התחתון מצויים גם ארבע מסילות ברזל (שתיים בכל כיוון) ושני מעברים להולכי רגל ורוכבי אופניים.
אורכו של מרכז הגשר 448 מטרים, אורכו מקצה לקצה - 890 מטרים, ואורכו הכולל (לרבות כבישי הגישה) - 2,089 מטרים.
מסילות הרכבת התחתית
בשל העובדה שהרכבות מצויות משני צדי הגשר, מעבר הרכבות גורם לגשר להיטלטל. בשל עובדה זו נזקקות המסילות לשיפוצים תכופים. המסילות הצפוניות שופצו בין השנים 1986–1988 (במסילות אלה עוברות יותר רכבות), והמסילות הדרומיות נסגרו בשנת 1988 ולמעט זמן קצר בשנת 1990 היו סגורות לתנועת רכבות עד ה-22 ביולי 2001. המסילות הצפוניות פעלו רק בשעות עומס בין 1995–2001 ובשנת 2001 נפתחו לתנועת רכבות בכל שעות היום.
סילבסטר פנוייר
סילבסטר פנוייר (באנגלית: Sylvester Pennoyer; ) היה איש חינוך, עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מאורגון. הוא נולד בעיירה גרוטון שבמדינת ניו יורק, למד בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד, ובגיל 25 עבר לאורגון. כאיש המפלגה הדמוקרטית הוא כיהן שתי תקופות כהונה כמושל אורגון בשנים 1887–1895. בראשית שנות ה-90 הוא הצטרף לשורות המפלגה הפופוליסטית והיה המושל השני בארצות הברית מטעם מפלגה זו. פנוייר בלט בשל הרדיקליזם הפוליטי שלו, התנגדותו לאגף "דמוקרטי הבורבון" השמרני בהנהגתו של הנשיא גרובר קליבלנד, תמיכתו באיגודי העובדים, והתנגדותו לסינים באורגון. הוא גם בלט בגישתו העוקצנית כלפי שני נשיאי ארצות הברית שכיהנו בתקופת כהונתו כמושל - בנג'מין הריסון וקליבלנד, שפעם הוא שלח לו מברק מפורסם בו הוא אמר לו להתעסק בענייניו. בשנים 1896–1898 כיהן פנוייר כראש עיריית פורטלנד.
קורות חייו
סילבסטר פנוייר נולד בגרוטון שבמדינת ניו יורק. הוריו היו אליזבת (לבית האולנד) ויוסטוס פ. פנוייר, חבר בית המחוקקים של מדינת ניו יורק וחוואי אמיד. פנוייר למד בבית הספר אקדמיית הומר ולאחר מכן עסק בהוראה. ב-1854 הוא סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד. ב-1855 הוא עבר לאורגון, שם הוא חידש את עיסוקו בהוראה.
ב-1856 נשא פנוייר לאישה את מרי א. אלן, ולשניים נולדו חמישה ילדים. בעת שעסק בהוראה, הוא גם עסק בעריכת דין. ב-1860 הוא נבחר כמפקח הראשי על בתי הספר של מחוז מולטנומה, תפקיד בו הוא שימש עד 1862. לאחר מכן ועד 1868 הוא עבר לתעשיית העץ וצבר הון. לאחר מכן הוא רכש את העיתון בעל הזיקה הדמוקרטית "אורגון הראלד", ושימש כעורכו עד שמכר אותו ב-1869.
ב-1866 שכר מרכוס נף את שירותיו ג'ון ה. מיטשל כעורך דין, אך לא עלה בידיו לשלם את שכר הטרחה. מיטשל תבע אותו וזכה בפסק דין ברירת מחדל נגד נף, ורכושו של זה האחרון נמכר במכירה פומבית לתשלום החוב. פנוייר רכש את הקרקע ממיטשל, שרכש את אותה במכירה הפומבית, ובהמשך נודע לנף על מכירה. נף תבע את פנוייר כדי שישיב לו את הרכוש במסגרת מה שנודע כפסק הדין "פנוייר נגד נף" של בית המשפט העליון של ארצות הברית, שהגדיר את סמכות השיפוט כלפי אזרחים המתגוררים במדינות שונות. במשפט זה פסק השופט הפדרלי ויריבו של פנוייר, מתיו דידי, לטובתו של נף, וב-1877 אישר בית המשפט העליון את פסק הדין, ופנוייר נאלץ להשיב את הרכוש לנף.
ראשית הקריירה הפוליטית
במשך רוב ימי חייו היה פנוייר חבר המפלגה הדמוקרטית, אך בראשית שנות ה-90 של המאה ה-19 הוא היה לחבר המפלגה הפופוליסטית. ב-1885 הוא התמודד בבחירות למשרת ראש עיריית פורטלנד, אך נוצח על ידי ג'ון גייסט, בין השאר בשל אהדתו כלפי הקונפדרציה במהלך מלחמת האזרחים. בשנה שלאחר מכן הוא התמודד בבחירות על משרת מושל אורגון נגד תומאס קורנליוס, וזכה לתמיכה בשל עמדתו להעדפת ההעסקה של האמריקאים על פני המהגרים הסינים. בנובמבר 1886 נבחר פנוייר כמושל אורגון והושבע לתפקידו ב-12 בינואר 1887. הוא נבחר לכהונה שנייה ב-1890 וכיהן בתפקיד עד תום כהונתו השנייה ב-14 בינואר 1895.
מושל אורגון
כמושל, קנה פנוייר לעצמו עד מהרה שם של מנהיג רגזן ומשונה. ב-1891 הוא נהג בזלזול כלפי הנשיא בנג'מין הריסון כאשר זה האחרון ביקר באורגון במהלך מערכת הבחירות. הוא סירב לעזוב את לשכתו כדי לפגוש את הריסון בכניסתו למדינה. כאשר הגיע הריסון לסיילם, גרם לו פנוייר להמתין בתחנת הרכבת (בתוך קרון הרכבת) והגיע לשם באיחור של עשר דקות. באותה שנה חוקק בית המחוקקים של אורגון חוק שיצר את משרת התובע הכללי של אורגון, ופנוייר מינה לתפקיד את ג'ורג' ארל צ'מברלין. בעת שכיהן כמושל, הכריז פנוייר ללא סמכות שלבית המשפט העליון של אורגון אין את הסמכות לפסול צעדי חקיקה על בסיס חוקתי.
ב-1893 סירב פנוייר לאפשר לדמוקרטים באורגון לעשות שימוש בתותח הטקסי של המדינה כדי לירות מטחי כבוד לרגל השבעתו של גרובר קליבלנד לנשיאות. זמן קצר לאחר מכן עזב פנוייר את שורות המפלגה הדמוקרטית והיה למושל השני בארצות הברית מטעם המפלגה הפופוליסטית. "לא תינתן שום רשות להשתמש בתותח של המדינה לירות מטח כבוד לרגל השבעתו של פלוטוקרט מוול סטריט כנשיא ארצות הברית", הוא אמר, ודאג לנעילתו של התותח תחת משמר. בסופו של דבר עלה בידי הדמוקרטים לקבל את התותח על ידי שימוש בחוב של 10 דולר לנפח כאמתלה לשריף לתפוס את כלי הנשק, וירי הכבוד התקיים במועדו.
מערכת היחסים של פנוייר עם קליבלנד לא השתפרה באופן ניכר עם חלוף הזמן. חודשים ספורים לאחר מכן, ב-3 במאי 1893, הוא סירב לעשות שימוש במשאבי המדינה כדי להגן על הסינים כאשר התבקש לעשות כן על ידי מזכיר המדינה בממשלו של קליבלנד, וולטר גרשם. באותה עת האריך הקונגרס של ארצות הברית את חוק הדרת הסינים של 1882 בעשר שנים נוספות, והנשיא חשש מפרוץ מהומות על רקע זה. תגובתו של פנוייר לבקשה שנשלחה במברק הייתה, "וושינגטון, אני אעסוק בענייני, שהנשיא יעסוק בענייניו".
במשך כל תקופת כהונתו כמושל היו לפנוייר יחסי יריבות עם עורך העיתון מאורגון הארווי סקוט, שכינה אותו במאמרי המערכת שלו "הוד תמהוניותו".
ראש עיריית פורטלנד
ב-1 ביוני 1896 נבחר פנוייר כראש עיריית פורטלנד. קודם לכן, בעת שכיהן כמושל, הוא התנגד למיזם המים בנהר בול ראן, ובנקודת זמן מסוימת הוא הטיל וטו על בקשה למימון המיזם בסכום של 500,000 דולר, בטענה שהמים, שמקורם בקרחונים, "יגרום לזפקת לנשות פורטלנד". בבית המחוקקים היה חסר קול אחד בלבד לעקיפת הווטו, והשופט מתיו דידי, שניסח את החוק, חש חוסר נוחות עד כי הוא כינה את המושל "Sylpester Annoyer" (סילפסטר המעצבן). באופן אירוני, במהלך תקופת כהונתו של פנוייר כראש העיר, נפל בחלקו ללגום את הלגימה הטקסית הראשונה בטקס חנוכת מיזם המים. הוא לגם ממימי נהר בול ראן, הניח את הגביע, ואמר: "ללא טעם, ללא גוף, תנו לי את המים של נהר וילמייט של פעם".
מותו
סילבסטר פנוייר נפטר בביתו שבפורטלנד כתוצאה ממחלת לב ב-30 במאי 1902. בתחילה הוא נטמן בבית הקברות לון פייר שבעיר, אך ב-1924 הועברה גופתו לבית הקברות ריבר ויו שבעיר. על שטח אדמה שהוא תרם לעיר הוקם פארק הנושא את שמו.
אהוד הדר
אהוד הדר (1937 - 3 ביוני 1996) היה מנכ"ל רכבת ישראל בין השנים 1994 ל-1996.
ביוגרפיה
הדר נולד והתגורר ברחובות.
בשנות ה-70 ניהל את נמל אילת, בתקופתו הוביל מהלכי מודרניזציה והתייעלות בנמל.
בנובמבר 1994 מונה למנכ"ל הרכבת. במהלך כהונתו נפתחה תחנת רכבת השלום, הותקנה מערכת כרטוס אוטומטית ונחתמו הסכמים להבאת רכבות חדישות מחוץ לישראל.
במקביל לכהונתו התנהלה חקירה בחשד לאי סדרים ברכבת (פרשת "רכבת הזבל"), שהחלו עוד בטרם ניהל את החברה. ביוני 1996 נמצא הדר מת ביער חולדה, במכתב שהשאיר למשפחתו כתב "אני מצטער על עוגמת הנפש. אני עייף. האמת תוכח, אבל אין לי סבלנות לחכות". לאחר מותו נוקה שמו מהפרשה.
תחנת הרכבת ברחובות נקראת על שמו של הדר, מעל ל-20 שנה מתקיים טורניר טניס ברחובות על שמו של הדר.
שיי גילג'ס-אלכסנדר
שייוונטה איישיאן גילג'ס-אלכסנדר (באנגלית: Shaivonte Aician Gilgeous-Alexander; נולד ב-12 ביולי 1998) הוא שחקן כדורסל קנדי, המשחק עבור אוקלהומה סיטי ת'אנדר מליגת ה-NBA.
ראשית חייו
שיי גילג'ס-אלכסנדר נולד ב-12 ביולי 1998 בטורונטו שבאונטריו. אמו, שרמיין גילג'ס, היא אתלטית עבר שהתחרתה עבור אנטיגואה וברבודה באולימפיאדת ברצלונה (1992). אביו, ווהן אלכסנדר, אימן את גילג'ס-אלכסנדר בצעירותו.
כשגדל בהמילטון, הוא לא הצליח להתקבל לקבוצת הכדורסל של התיכון, ונאלץ לשחק בקבוצת המשנה של בית הספר. כשחקן קבוצת המשנה זכה בפרס ה-MVP של אליפות קבוצות המשנה של העיר. לאחר מכן עבר לתיכון מק'נאב, לפני שעבר לתיכון בצ'טנוגה ב-2015. בשנתו האחרונה בתיכון, גילג'ס-אלכסנדר העמיד בממוצע 18.4 נקודות, 4.4 ריבאונדים ו-4.0 אסיסטים.
הנרי ברוקס
הנרי ברוקס, באנגלית: Henry Brocas (1762/1765- 1837) היה אמן אירי הידוע בנופיו.
שיי גילג'ס-אלכסנדר
ראשית חייו
בתחילת 2016, הוא השתתף במחנה כדורסל ללא גבולות (Basketball Without Borders).
גילג'ס-אלכסנדר התחייב לשחק בתוכנית הכדורסל של אוניברסיטת פלורידה, אבל החליטה לבטל את הרשמתו באוקטובר 2016. חודש לאחר מכן, הוא הודיע על החלטתו לשחק עבור אוניברסיטת קנטאקי. ב-2017 השתתף בנייקי הופ סאמיט, הוא קלע 11 נקודות ב-21:24 דקות משחק, כשהוא מייצג את נבחרת העולם.
הנרי ברוקס
ביוגרפיה
הנרי ברוקס נולד בדבלין ב-1762 או ב-1765. משפחת ברוקס היא צאצאית של האנגלי רוברט ברוקס, שהגיע לאירלנד מדרבישייר בתקופת שלטונו של קרומוול. ברוקס היה בנם החמישי של רוברט ובריג'ט ברוקס (לבית טיילור). אמו הייתה מווקספורד. אחיו הגדול, ג'יימס, היה גם אמן הנרי ברוקס עבר בחייו במספר כתובות בדבלין.
שיי גילג'ס-אלכסנדר
ראשית חייו
הוא סיים את לימודיו בתיכון בשנת 2017.
קריירת המכללות
שיי גילג'ס-אלכסנדר החל את עונת 2017–2018 בתור שחקן ספסל, כשהוא משמש גיבוי לקוואד גרין, אבל עדיין שיחק בממוצע מעל 30 דקות למשחק. לאחר הפסד קשה ל-UCLA, אלכסנדר התפוצץ נגד לואיוויל בדצמבר: הוא קלע 24 נקודות, תפס 5 ריבאונדים, חילק 4 אסיסטים וחטף שלושה כדורים. הוא המשיך להוביל את הקבוצה בשני המשחקים הבאים, נגד ג'ורג'יה ונגד לואיזיאנה, כשהוא קולע 21 נקודות נגד ג'ורג'יה ו-18 נגד לואיזיאנה.
בהמשך הוא הפך לשחקן פותח בקבוצה, לצד ארבעה פרשמנים אחרים: המידו דיאלו, ניק ריצ'רדס, קווין נוקס ופי. ג'יי. וושינגטון. למרות ההפסדים של הקבוצה, מספר הנקודות הממוצע שלו למשחק קפץ ל-12.9 יחד עם 3.8 ריבאונדים ו-4.6 אסיסטים. גילג'ס-אלכסנדר שיחק טוב בטורניר ליגת ה-SEC והמשיך את המומנטום לטורניר ה-NCAA. אחרי משחק ברמה גבוהה בשני הסיבובים הראשונים של האליפות, נגד דוידסון ובופאלו, קנטקי הפסידה ב"סוויט 16" לאוניברסיטת המדינה של קנזס ועפה מהטורניר. הרגע האחרון בקריירת המכללות של גילג'ס-אלכסנדר היה החמצת ניסיון קליעה לשלוש על הבאזר. ב-9 באפריל 2018, הוא הכריז על מועמדות לדראפט ה-NBA 2018.
הנרי ברוקס
קריירה אמנותית
בשנת 1801 הוא מונה למאסטר של בית הספר לנוף ולקישוט של החברה המלכותית של דבלין, תפקיד אותו מילא עד מותו, אף שנחשב למורה גרוע. הוא ננזף בקביעות על ידי מנהל בית הספר על שמירת זמן גרועה ושיטות הוראה בלתי צפויות שלו, והושעה לתקופה קצרה בדצמבר 1832 בגלל "אי כפיפות ואי ציות לפקודות". הוא הציג בתערוכות שונות בדבלין בין השנים 1800 ל-1812, וב-1837 הציג ארבעה רישומים באקדמיה המלכותית היברניאן.
שיי גילג'ס-אלכסנדר
לוס אנג'לס קליפרס
גילג'ס-אלכסנדר נבחר על ידי שארלוט הורנטס בבחירה ה-11 בדראפט ה-NBA 2018, לפני שהועבר בטרייד ללוס אנג'לס קליפרס באותו יום. לפני עונת הרוקי שלו שיחק עבור הקליפרס בליגת הקיץ של ה-NBA. הוא רשם ממוצעים של 19 נקודות, 4.8 ריבאונדים, 4 אסיסטים ו-2.3 חטיפות למשחק.
במהלך עונת הרוקי שלו נבחר לייצג את נבחרת העולם במשחק הכוכבים העולים בסוף-שבוע האולסטאר. במשחק הרביעי של סדרת הסיבוב הראשון של הקליפרס מול גולדן סטייט ווריורס בפלייאוף של אותה עונה קלע 25 נקודות, שיא קריירה. לאורך אותה עונה רשם ממוצעים של 10.8 נקודות ו-3.3 אסיסטים למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה.
הנרי ברוקס
קריירה אמנותית
בתחילת המאה ה-19 הוא צייר קריקטורות פוליטיות עבור המגזין האירי של וולטר קוקס, המתארים זוועות בריטיות במהלך המרד האירי של 1798.
שיי גילג'ס-אלכסנדר
אוקלהומה סיטי ת'אנדר
ב-3 באוגוסט 2021 חתם על הארכת חוזה הרוקי שלו לחמש שנים, בסכום של 172 מיליון דולר, לצד אופציה להפיכתו לחוזה מקסימום אם יכנס לאחת מחמישיות העונה. ב-27 בדצמבר 2021 זכה בפרס שחקן השבוע במערב, לאחר שהוביל את אוקלהומה למאזן 1–3 והעמיד ממוצעים של 27.5 נקודות, 6.3 ריבאונדים ו-7.0 אסיסטים. במרץ 2022 נפצע בקרסולו, והקבוצה החליטה שיישב לשארית העונה; הוא העמיד לאורך העונה את הממוצעים הגבוהים בקריירה שלו עד אז – 24.5 נקודות ו-5.9 אסיסטים למשחק.
ב-31 באוקטובר 2022 זכה בפרס שחקן השבוע במערב בפעם השנייה בקריירה שלו, לאחר שהוביל את קבוצתו לשלושה ניצחונות ללא הפסדים והעמיד ממוצעים של 31.7 נקודות, 5.3 ריבאונדים ו-7.7 אסיסטים. בחודשים הבאים קבע שיא נקודות חדש פעמיים, וקלע מספר באזר-ביטרים כדי להוביל את קבוצתו לניצחונות. ביצועיו בעונת עד לאותה עת הובילו לבחירתו למשחק האולסטאר של ה-NBA לשנה זו, כגארד מחליף במערב. הוא סיים את העונה עם ממוצע של 31.4 נקודות למשחק – השחקן השלישי בלבד בתולדות הת'אנדר (לצד ראסל וסטברוק וקווין דוראנט) עם ממוצע של מעל 30 נקודות למשחק. הוא סיים חמישי בבחירת ה-MVP של העונה הסדירה ב-NBA, ונבחר לחמישיית העונה ב-NBA.
גרגור קובל
הופנהיים
קובל גדל במחלקות הנוער של פ.צ. ציריך ושל גראסהופרס ציריך, ובשנת 2014 הגיע אל מחלקת הנוער של הופנהיים מהבונדסליגה. ב-12 באוגוסט 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–1 על רוט-וייס ארפורט במסגרת הסיבוב הראשון של הגביע הגרמני. ב-25 בספטמבר 2018 הוא ערך את הופעתו היחידה בבונדסליגה במדי המועדון, בניצחון 1–3 על הנובר 96 במסגרת המחזור החמישי לעונת 2018/2019.
ההשאלה לאאוסבורג
בחודש ינואר 2019 הושאל קובל לאאוגסבורג מהבונדסליגה. ב-19 בינואר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–2 לפורטונה דיסלדורף במסגרת המחזור ה-18 בליגה. במשך חצי עונה במועדון ערך קובל 16 הופעות ליגה.
ההשאלה לשטוטגרט והמעבר הקבוע
לקראת עונת הושאל קובל למשך עונה לשטוטגרט מהבונדסליגה השנייה. ב-26 ביולי 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–2 על הנובר 96 במסגרת המחזור הראשון בליגה. במשך תקופת ההשאלה הוא ערך 31 הופעות ליגה, וסייע למועדון לעלות לבונדסליגה.
ב-28 ביולי 2020 עבר קובל לשטוטגרט באופן קבוע, וחתם על חוזה ל-4 עונות במועדון. בעונת 2020/2021 ערך 33 הופעות ליגה.
בורוסיה דורטמונד
ב-31 במאי 2021 חתם קובל על חוזה לחמש עונות בבורוסיה דורטמונד מהבונדסליגה. ב-7 באוגוסט הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–3 על ווין ויסבאדן במסגרת המחזור הראשון של הגביע הגרמני. ב-14 באוגוסט הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה במדי המועדון, בניצחון 2–5 על איינטרכט פרנקפורט במסגרת המחזור הראשון.
קריירה בינלאומית
ב-13 ביוני 2021 זומן קובל לסגל נבחרת שווייץ לטורניר יורו 2020, בעקבות פציעתו של שוער הנבחרת ג'ונאס אומלין לאחר המשחק הראשון בטורניר.
ב-1 בספטמבר 2021 ערך קובל את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 1–2 על נבחרת יוון במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת שווייץ לטורניר מונדיאל 2022.
Killing Me Softly with His Song
Killing Me Softly with His Song (מילולית: הורג אותי ברכות בשירו) הוא שיר רית'ם אנד בלוז שהתפרסם ב-1973 בביצועה של רוברטה פלאק ויצא בגרסת כיסוי מצליחה ב-1995 בביצוע להקת הפוג'יז. השיר זכה לביצועים רבים נוספים הן באנגלית והן בשפות אחרות.
הרקע לכתיבת השיר וגרסת ליברמן
לפי הגרסה המקובלת, הרעיון לשיר הגיע מהזמרת, לאחר שהייתה נוכחת בהופעתו של דון מקליין. במהלך האזנתה לשיריו "כיסאות ריקים" ("Empty Chairs") ו"ואני אוהב אותך כל כך" ("And I Love You So") חשה ליברמן שמקלין קורא את מחשבותיה ומבטא אותם במילותיו ו"הורג אותה ברכות" בשירו. ליברמן סיפרה את הדבר לתמלילן נורמן גימבל, שכתב את השיר יחד עם המלחין צ'ארלס פוקס. ליברמן הקליטה את השיר בראשית 1972 אך לא זכתה להצלחה.
גרסת רוברטה פלאק
פלאק שמעה את השיר בעת ששודר ברדיו הפנימי בטיסה סדירה מלוס אנג'לס לניו יורק. פלאק ביקשה מהמפיק קווינסי ג'ונס לקשר אותה עם פוקס על מנת לקבל את השיר. בספטמבר 1972 הופיעה לראשונה עם השיר במסגרת הופעה משותפת עם מרווין גיי. פלאק הקליטה את השיר בינואר 1973 והוא שהה ארבעה שבועות רצופים בראש מצעד בילבורד הוט 100 בפברואר ומרץ ושבוע נוסף בסוף מרץ. פלאק זכתה על ביצוע השיר בפרס גראמי, הוא נכלל בהיכל התהילה של הפרס והגיע למקום 360 ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים שערך המגזין "רולינג סטון" בסוף שנת 2004 ולמקום 82 ברשימת 100 השירים הגדולים של כל הזמנים של מגזין בילבורד.
השיר הגיע גם למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי.
גרסת הפוג'יז
בשנת 1995 שילבה להקת הפוג'יז, תחת השם "Killing Me Softly", גרסת כיסוי לשיר בסגנון היפ הופ עם לורין היל כסולנית בתקליטם השני, זוכה גראמי, The Score.
השיר, שיצא כסינגל במאי 1996, זכה להצלחה מיידית הן בארצות הברית והן בבריטניה, שם היה לסינגל השני הנמכר ביותר ב-1996 עם 1.36 מיליון עותקים.
השיר דורג במקום 25 ברשימת 100 שירי ההיפ הופ הטובים ביותר של ערוץ VH1 ובמקום 44 ברשימת 100 השירים הטובים ביותר של שנות התשעים.
ג'והר אבו לאשין
ג'והר אבו לאשין (בערבית: جوهر ابو لاشين; נולד ב-5 באפריל 1971, בנצרת) הוא מתאגרף ערבי-ישראלי, שלוש פעמים אלוף העולם באגרוף למשקל בינוני (אם כי לא מטעם אחת מארבע התאחדויות האיגרוף הגדולות).
אודות
נולד בנצרת למשפחה מוסלמית.
הוא היה אלוף לשנת 1992 של World Boxing Federation, אלוף לשנת 1998 של International Boxing Organization ואלוף לשנת 1999 של International Boxing Council.
אבו לאשין יזם את קיום משחק אליפות העולם בעיר הולדתו נצרת למרות הקשיים הלוגיסטים הרבים שהיו כרוכים בדבר. אחר כך ניסה בעזרתו של יאסר ערפאת לקיים אליפות עולם בעזה אולם לבסוף לא הצליח בכך.
אבו לאשין עמד במרכזו של סרט דוקומנטרי, השכן של ישו בבימויו של דוקי דרור, אשר זכה בפרס הראשון בפסטיבל דוקאביב בשנת 2002.
כיום הוא מתגורר בטנסי שבארצות הברית.
דבון ג'פרסון
דבון ג'פרסון (באנגלית: Davon Jefferson; נולד ב-3 בנובמבר 1986 בלינווד שבקליפורניה) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הסמול פורוורד והפאוור פורוורד בקבוצת קפיטנס דה ארקיבו מליגת הכדורסל הפוארטו ריקנית. ג'פרסון נחשב שחקן אתלטי במיוחד ובעל יכולת הטבעה גבוהה.
קריירה
בצעירותו שיחק ג'פרסון באוניברסיטת דרום קרוליינה, בה העמיד ממוצעים של 12.1 נקודות, 6.3 ריבאונדים וחסימה אחת ב-27.8 דקות משחק. הוא שיחק בליגת הקיץ של ה-NBA במדי הלוס אנג'לס לייקרס, אך לא נבחר בדראפט לשנת 2008 וחתם במכבי חיפה מליגת העל הישראלית לעונת 2009/2008, אותה הוביל יחד עם דורון פרקינס לגמר גביע המדינה ולגמר הפיינל פור של הליגה, אך בשניהם קבוצתו הפסידה להפועל חולון ולמכבי תל אביב בהתאמה. כמו כן, הוא נבחר לשחקן השישי של העונה בליגת העל לאחר שקבע ממוצעים של 16.3 נקודות ו-7.3 ריבאונדים למשחק.
בעונת 2010/2009 הפך לאחד הכוכבים הגדולים של הליגה הישראלית, אך עזיבתם של פרקינס וברוקס סיילס השפיעה רבות על חיפה שסיימה את העונה הסדירה במקום החמישי בלבד והודחה כבר ברבע גמר הפלייאוף על ידי ברק נתניה. בסך הכל ג'פרסון סיים עונה אישית טובה במיוחד עם ממוצעים מצוינים של 17.2 נקודות, 8.4 ריבאונדים ו-2.4 אסיסטים למשחק.
לאחר עונה זו עזב את חיפה וחתם לקראת עונת 2011/2010 באסוול ליון-וילרבאן הצרפתית, איתה השתתף בסיבוב הראשון של מוקדמות היורוליג, אך קבוצתו הודחה ממסגרת זו והוגרלה למשחקי היורוקאפ לעונת 2011/2010. בעונה שלאחר מכן עבר לשחק בקבוצת טריומף ליוברצי הרוסית. לאחר הפסד של הקבוצה בליטא, נעצר ג'פרסון על ידי המשטרה המקומית יחד עם טייוויין מקי, חברו לקבוצה. הכדורסלנים האמריקנים יצאו לבלות במועדון לילה מקומי לאחר ההפסד ובמקום התפתחה תקרית עם אנשי האבטחה שהובילה למעצרם.
בתחילת עונת 2020/21 חזר למכבי חיפה מליגת העל בעקבות שיחררו המוקדם של לה בריאן נאש אך שוחרר בהמשך העונה עקב בעיות משמעת.
ביוני 2021 חתם בקבוצת קפיטנס דה ארקיבו מליגת העל שבפוארטו ריקו.
בורה מילוטינוביץ'
וליבור "בורה" מילוטינוביץ'  (בסרבית: Велибор Бора Милутиновић; נולד ב-7 בספטמבר 1944) הוא כדורגלן עבר סרבי, ומאמן כדורגל בהווה.
את קריירת האימון החל מילוטינוביץ' בקבוצת אוניברסידד נסיונל  המקסיקנית, שהיא גם קבוצותו האחרונה בקריירה כשחקן מקצועי. בין הקבוצות בהן שיחק, נמנות פרטיזן בלגרד, מונקו וניס.
מילוטינוביץ' הוא המאמן היחידי בהיסטוריה שאימן 5 נבחרות שונות במונדיאל: מקסיקו (1986), קוסטה ריקה (1990), ארצות הברית (1994), ניגריה (1998) וסין (2002). כמו כן, הוא היחיד שהצליח להעלות 4 נבחרות שונות מעבר לסיבוב הראשון של המונדיאל. הנבחרת היחידה עמה כשל במשימה זו היא סין, ב-2002. בעקבות הצלחתו הרבה, זכה לכינוי 'קוסם' (Miracle Worker), כינוי שהוענק לו לראשונה על ידי נשיא ההתאחדות לכדורגל של ארצות הברית. ב-2009 אימן מילוטינוביץ' את עיראק, והעלה אותה לגביע הקונפדרציות.
בנוסף, אימן מילוטינוביץ' את נבחרות ג'מייקה, הונדורס ואת קבוצות הכדורגל אודינזה, ניו יורק רד בולס, ואל-סאעד מקטר.
מילוטינוביץ' הוא בן למשפחת כדורגלנים מוכרת בסרביה. בורה ושני אחיו: מילוס ומילורד, שיחקו יחדיו בפרטיזן בלגרד. כיום מתגורר במקסיקו סיטי. נשוי לאישה מקסיקנית, ובעל אזרחות מקסיקנית.
תוספתן
התוספתן (בלטינית: Vermiform Appendix Vermix, "תוספת דמוית תולעת", Cecal Appendage, או בסתמי Appendix מוכר גם בכינוי מעי עיוור) הוא שלוחה צינורית חסומה בקצָהּ, היוצא מתחילת המעי הגס, שאורכו כ-8–10 ס"מ, ורוחבו כ-8 מילימטרים. ממוקם בחלקו הימני של הבטן התחתונה. הרירית שלו מכילה תאים רבים הקשורים למערכת החיסון, אשר גדלים ומתנפחים בתגובה לזיהום נגיפי או חיידקי, בדומה לשקדים.
אספקת הדם לאזור מבוצעת על ידי עורק התוספתן.
התוספתן בבעלי החיים השונים ובהם האדם
התוספתן גדול יחסית במידה ניכרת אצל בעלי חיים שתזונתם עשירה בתאית (לדוגמה: אוכלי עשב), בהם הוא תורם לעיכול תאית באמצעות חיידקים המפרישים אנזימים העוזרים לפירוקהּ. בשל כך, משוער כי אצל אבותיו הקדמונים של המין האנושי שימש התוספתן גם לפירוק רב סוכרים (דוגמת תאית). בעבר היה נהוג לחשוב שעם התפתחות האדם השתנתה תזונתו והובילה לכך שהתוספתן הפך לשריד אבולוציוני, כלומר מבנה או תהליך שאיבד את רוב או כל תפקידיו, בדומה לעור ברווז.
בשנת 2007 חוקרים מאוניברסיטת דיוק הציעו כי התוספתן משמש כמקום מקלט לחיידקים שימושיים כאשר מחלה קוטלת את אוכלוסיית החיידקים בשאר חלקי המעיים. הצעה זו מתבססת על תובנה מתחילת שנות ה-2000 על כך שהמערכת החיסונית בגוף נעזרת ונתמכת בצמיחה של חיידקי מעיים מועילים, בשילוב עם תכונות ידועות רבות של התוספתן, כולל המבנה שלו, מיקומו מתחת למעבר המזון וקשר לחיידקים במעי הגס, כל זאת בצד הקשר שלו עם רקמות חיסון. מחקרים שבוצעו בבית החולים של אוניברסיטת וינתרופ הראו כי אנשים ללא תוספתן היו בעלי סיכון פגיעה של פי ארבעה מחיידקי Clostridioides difficile. בהתאם, התוספתן עשוי לשמש כ"מקלט" לחיידקים מועילים לגוף. מאגר זה של חיידקים יכול לשמש בין היתר כדי לאכלס מחדש את חלקי המעיים במערכת העיכול לאחר התקף מחלות הפוגעות באוכלוסיית החיידקים המועילים, דוגמת דיזנטריה או כולרה או גם כדי להגביר את אוכלוסיית החיידקים המועילים בעקבות מחלה גסטרואינטסטינלית קלה יותר.
אפנדקטומיה (הסרת התוספתן) הוא ניתוח המשמש לטיפול בדלקת התוספתן, ואחד הטיפולים הכירורגים השכיחים בעולם. דלקת התוספתן גורמת בחלק מהמקרים לחולשה, לבחילות ולכאבי בטן עזים בבטן הימנית התחתונה. הכאבים עלולים להתבטא בהתחלה גם כלחץ בבטן העליונה, ולאט לאט לרדת לכיוון הבטן התחתונה. הטיפול המקובל הוא הסרת התוספתן באמצעות ניתוח, שכן אחרת התוספתן עלול להינקב, דבר העלול לגרום לזיהומים קשים ולסכנת חיים, עקב התפזרות התכולה הדלקתית בחלל הבטן.
שמעון שבס
שמעון שֶבֶס (נולד ב-16 במרץ 1952) הוא איש עסקים ויועץ פוליטי. לשעבר מנכ"ל משרד ראש הממשלה בכהונתו השנייה של ראש הממשלה יצחק רבין בשנים 1992–1995. ממייסדיו של קיבוץ אפיק ברמת הגולן. לשעבר יושב ראש ועד יישובי הגולן ויושב ראש החברה לפיתוח הגולן.
לאחר רצח יצחק רבין פעל שבס כחבר בהנהלת העמותה להקמתו של מרכז יצחק רבין לחקר ישראל. בשנת 2004 הורשע בבית המשפט העליון בעבירות של מרמה והפרת אמונים.
ביוגרפיה
שבס נולד בפתח תקווה וגדל בגבעתיים. הצעיר מבין שני בנים. אביו, פייבל (שרגא) שירת בפלוגה יהודית בצבא הבריטי, היה חבר ב"הגנה" ובמסגרתה נשלח לסייע לתנועה הציונית בבגדד. אמו, רנה לבית ניסקר, ניצולת השואה. היה חניך ומדריך בהנוער העובד והלומד ובתנועת "הפועל".