cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי רומניה–רוסיה
יחסי רומניה–הפדרציה הרוסית
לאחר נפילת ברית המועצות עמדתם של ממשלות רוסיה כלפי האוצר הרומני נותרה זהה ומשא ומתן בעניין נכשל. האמנה הרומנית-רוסית משנת 2003 לא הזכירה את האוצר; הנשיאים יון אילייסקו וולדימיר פוטין החליטו להקים ועדה כדי לנתח את הבעיה הזו, אבל לא חלו תמורות בנושא.
Hold Tight (שיר של מדונה)
Hold Tight (בעברית: החזיקו חזק) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת האמריקאית מדונה. השיר יצא לאור ב-24 ביולי 2015, כסינגל הרביעי מתוך אלבומה ה-13, Rebel Heart. את השיר כתבה מדונה ביחד עם דיפלו, מוזלה, טובי גד, אריאל ראצ'שייד ו-MNEK.
ביקורות
באתר המוזיקה Idolator, פורסם סיקור מקיף על השיר ב-1 ביוני 2018.
וידאו קליפ
רגע לפני שיצא כסינגל הרביעי מתוך האלבום, הוחלט כי לשיר לא יצולם ווידאו קליפ, ובמקום הקליפ שלא צולם החליטה מדונה לעלות תמונה אשר תכיל בתוכה את השיר כדי שתתאפשר שמיעה של השיר.
התמונה זכתה להצלחה נאה ונכון לאוקטובר 2017, מונה הצפיות שלה עומד על כ-1 מיליון צפיות.
זוזנה גינצ'נקה
זוזאנה גינצ'נקה (בפולנית: Zuzanna Ginczanka) הוא שם העט של שרה פולינה גינצבורג (בפולנית: Sara Polina Gincburg) (22 במרץ 1917 – ינואר 1945) הייתה משוררת יהודייה-פולנייה, שנאסרה ונרצחה בקרקוב במהלך השואה.
ביוגרפיה
זוזאנה גינצ'נקה נולדה בשם שרה פולינה גינצבורג במרץ 1917 בקייב, למשפחה יהודית מתבוללת. אביה, סימון, היה עורך דין, ואמה, צציליה (לבית זנדברג), הייתה עקרת בית. לאחר מהפכת אוקטובר נמלטה משפחתה לרובנו שבמזרח פולין, שרוב תושביה היו יהודים. שנים אחדות אחר כך עזב אביה את המשפחה ועבר לברלין ומשם לאמריקה, ואמה עברה לספרד עם בעלה החדש. גינצ'נקה נותרה ברובנו עם סבתה, קלרה זנדברג, שהייתה בעלת בית מרקחת בעיירה.
למדה בבית ספר תיכון בשפה הפולנית, ובגיל 14 פרסמה את שירה הראשון, בעיתון בית הספר. באותה תקופה התחילה להתכתב עם המשורר יוליאן טובים. באוגוסט 1933 פורסם שיר פרי עטה בעיתון הנפוץ Ilustrowany Kuryer Codzienny. בספטמבר 1935, עם סיום לימודיה בתיכון, עברה לוורשה, שם השתלבה באליטה התרבותית. בשנת 1936 יצא לאור ספר שיריה, "קנטאורים" (בפולנית: O centaurach), ובעקבות זאת תוארה כ"יוליאן טובים בחצאית". בנוסף כתבה תסכיתים אחדים לרדיו הפולני.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה שהתה בבית סבתה ברובנו, שעברה לשליטת ברית המועצות. משם נמלטה ללבוב, שם המשיכה בכתיבתה. ב–1940 נישאה להיסטוריון האמנות הפולני־יהודי מיכל ויינציהר. האמן הפולני יאנוש ווז'ניאקובסקי סיפק לה ולבעלה מסמכים מזויפים, כדי שיוכלו להימלט. ב-1942 סוכנת הבית שבו התגוררה הלשינה עליה לנאצים. בעקבות זאת כתבה את שירה הנודע ביותר, "Non Omnis Moriar" (לא אמות כל כולי). בעלה נמלט לקרקוב, וכעבור חודשים אחדים נמלטה גם היא לשם. ושם נעצרה על ידי הגסטפו בסוף 1944, והוצאה להורג בינואר 1945.
סוכנת הבית שהלשינה על גינצ'נקה הועמדה לדין לאחר המלחמה, באשמת שיתוף פעולה עם הנאצים, ונדונה לארבע שנות מאסר. שירה של גינצ'נקה, שפורסם ב–1946 בידי המשורר הפולני יוליאן פשיבוש, היה אחת הראיות שהוצגו במשפט.
בשנת 2021 יצא לאור בהוצאת אבן חושן ספר שיריה "קנטאורים", בתרגומו של צביקה שטרנפלד ובעריכת תדאוש וולנסקי.
אסון המסוקים
אסון המסוקים (נקרא גם "אסון היסעורים") היה אסון תעופה שהתרחש בליל כ"ח בשבט ה'תשנ"ז, 4 בפברואר 1997. שני מסוקי סיקורסקי CH-53 סי סטליון, "יסעור", של חיל האוויר הישראלי התנגשו זה בזה מעל עמק החולה, בעת שהובילו לוחמים מחטיבת הנח"ל ומחטיבת גולני לפעילות מבצעית במוצבי צה"ל שברצועת הביטחון, דלעת ובופור שבדרום לבנון. הלוחמים שהיו במסוקים היו שייכים בעיקר לגדוד הסיור של חטיבת נח"ל - שני צוותים של פלוגת ההנדסה (פלחה"ן) וצוות של הפלוגה נגד טנקים (פלנ"ט). בנוסף היו במסוקים חיילים מפלוגת הקשר (פלחי"ק) של חטיבת גולני וחיילים מסיירת גולני, יחידת אגוז, חיל השריון, ועוד.
אחד המסוקים התרסק בחצר של מבנה ששימש כצימר לנופשים במושב שאר ישוב, והשני התרסק בסמוך, בערוץ נחל בין שאר ישוב לקיבוץ דפנה. באירוע נהרגו כל 73 החיילים שהיו במסוקים. 8 מתוכם היו אנשי הצוות שהטיסו את המסוקים. לא היו נפגעים על הקרקע.
אסון המסוקים היה אסון התעופה הקטלני ביותר בעולם כולו לאותה עת שבו היו מעורבים מסוקים, עד שנת 2002, שבה הופל מסוק צבאי רוסי מעל צ'צ'ניה, כאשר באירוע זה מספר הנספים היה גבוה יותר ועמד על 127 בני אדם.
האסון הגביר את התמיכה הציבורית בקריאה ליציאת כוחות צה"ל מרצועת הביטחון שבדרום לבנון, שהתבצעה לבסוף במאי 2000.
רקע
לאחר היערכות צה"ל ברצועת הביטחון ב-1985, נפרש צה"ל בשורה של מוצבים בין הגבול הבינלאומי ("קו סגול") וגבול רצועת הביטחון ("קו אדום"). החל מסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 הלך והתעצם העימות בין צה"ל לארגון חזבאללה, שהתבטא בתקיפות של הארגון על מוצבי צה"ל ובפשיטות נגדיות. שני שיאים בלחימה זו היו במבצע דין וחשבון, בסוף יולי 1993, ומבצע ענבי זעם באפריל 1996.
אחת מנקודות התורפה של צה"ל הייתה התנועה בשיירות מהבסיסים בארץ למוצבים בלבנון. שיירות אלו הובילו חיילים, בדרך לחופשה וחזרה ממנה, וכן אספקה וציוד למוצבים. השיירות, מטבען, נעו בצירים ידועים ומוכרים מראש, באיטיות וללא יכולת לתמרן ולהתחמק, כאשר הן נושאות מספר רב של חיילים, וכך הפכו ליעד נוח וכדאי לתקיפה. צה"ל השקיע מאמצים רבים בהתמודדות עם איום זה. מאמצים אלה כללו שימוש בכלי רכב ממוגנים, "פתיחת הציר" על ידי כוח ייעודי לפני מעבר השיירה, פעולות חיפוי ואבטחה, ועוד. ניסיונות הפגיעה בשיירות המשיכו, וצה"ל ספג לא מעט אבדות.
ההיערכות להטסה וההמראה
משימת ההטסה למוצבי הבופור ודלעת הייתה אמורה להתבצע ביום שני, כ"ו בשבט, תשנ"ז, 3 בפברואר 1997, ואולם בשל תנאי מזג אוויר קשים נדחתה הטיסה ליום שלאחר מכן, יום שלישי, כ"ז בשבט, 4 בפברואר. גם ביום זה לא היה מזג האוויר נוח: שרר ערפל והראות לא הייתה טובה. אולם בשעות אחר הצהריים השתפרה הראות וגובה בסיס העננים עלה.
עד לקבלת החלטה סופית על ביצוע ההטסה אושר למסוקים להמריא מבסיס תל נוף ולהמתין בשדה התעופה מחניים, ממנו היו אמורים לאסוף חיילים וקצינים ולהוביל אותם למוצבים בלבנון. שני המסוקים היו מדגם סיקורסקי CH-53 סי סטליון, "יסעור", של טייסת 118 ("דורסי הלילה"). מסוק אחד, שמספרו היה 903, נועד לטוס למוצב דלעת. צוותו של מסוק זה מנה את רס"ן, קברניט המסוק; רס"ן , טייס המשנה; והמכונאים המוטסים רס"ר ורס"ל . יעדו של המסוק השני, שמספרו היה 357, היה מוצב הבופור. צוותו מנה את רס"ן , קברניט המסוק; רס"ן , טייס המשנה; והמכונאים המוטסים, רס"ל  ורס"ל . שני המסוקים הגיעו למחניים בסביבות השעה 17:00. התוכנית הייתה כי לאחר הנחתת הכוחות במוצבי דלעת והבופור, יטיס אחד מן המסוקים כוח נוסף למוצב שרייפה.
האסון
ועדת החקירה לא הצליחה לקבוע חד משמעית את הסיבה להתנגשות בין שני המסוקים. על סמך הנתונים שנאספו מתמונת המכ"ם עולה כי כ-50 שניות לפני ההתרסקות עבר מסוק 357 (שטס למוצב הבופור) לטוס במקביל למסוק 903 (שטס למוצב דלעת), במרחק של כ-450 מטרים ממנו. 20 שניות לאחר מכן הקטין מסוק 903 את מהירותו, ומסוק 357 עבר להיות הקדמי. 15 שניות לאחר מכן - 15 שניות לפני ההתרסקות - הגביר שוב מסוק 903 את מהירותו, וחלף שוב על פני מסוק 357. במקביל, החל בפנייה שמאלה והנמכה. על פי ההשערה שינויי המיקום בין המסוקים היו בגלל תרגולת אותה ביצעו שני המסוקים, שמטרתה הייתה לוודא שכיבו את התאורות לפני החצייה לשטח האויב, על ידי בדיקה הדדית.
תוך כדי המעבר של מסוק 903 על פני מסוק 357, איבדו כנראה שני המסוקים את קשר העין ביניהם. לא ברור כיצד אירע ניתוק זה. ייתכן שהצוותים איבדו את קשר העין בגלל אורות היישובים שסביב, או שהתרכזות בפרט אחר הפנתה את תשומת הלב של הטייסים לכמה שניות. מבנה תא הטייס במסוקי היסעור יצר מצב שבו לטייסי המסוקים היה קשה לראות זה את זה: החלונות בתא הטייס מחולקים על ידי מסגרות וקורות, היוצרים מעין "נקודות מתות" בזוויות מסוימות. מצב זה הוחמר עוד יותר בשל העובדה שהטייסים השתמשו באמצעי ראיית לילה שנקרא "ז'ורנל". זוהי מעין משקפת המגבירה את אור הכוכבים ומאפשרת ראייה טובה בלילה, אך מצמצמת מאוד את שדה הראייה של הטייס. ייתכן שהשימוש באמצעי זה גרם לכך שצוותי המסוקים איבדו את קשר העין ההדדי. ניתוק קשר העין הביא לכך שברגע ההתנגשות היה מסוק 357 משמאל ומאחורי מסוק 903 ומעט מתחתיו.
על פי ניתוח שברי המסוקים והדרך שבה היו מפוזרים בשטח הסיקו חוקרי התאונה כי הרוטור של מסוק 357 פגע בחלקו האחורי של מסוק 903. מעוצמת הפגיעה נתלש הרוטור ממקומו, ועמו כל מערכת התמסורת אליה היה מחובר. ללא אמצעי העילוי צלל מסוק 357 והתרסק בערוץ נחל בין שאר ישוב לקיבוץ דפנה. ייתכן שהחום והחיכוך שיצרו תלישת הממסרות הביאו להתלקחות של המסוק בעודו באוויר. פגיעת הרוטור של מסוק 357 גרמה לתלישת הרמפה האחורית של מסוק 903 (דלת הכניסה הגדולה בקצה המסוק). ככל הנראה, צוות מסוק 903 ניסה לבצע נחיתת חירום, אך תוך כדי ההנמכה נתלש מהמסוק חלקו האחורי. ניתן להניח שהמסוק האחד ניזוק באופן קשה בעת פגיעת הרוטור של המסוק השני, וכאשר הגביר צוות המסוק את הספק המנועים לקראת הנחיתה עלה מאוד העומס על גוף המסוק וחלקו האחורי נתלש. המסוק החל להסתחרר, והתרסק לתוך צימר בשאר ישוב.
ועדת החקירה
בעקבות ההתרסקות הכריזה ממשלת ישראל על יום אבל לאומי. שר הביטחון, יצחק מרדכי, מינה ועדת חקירה בראשות מפקד חיל האוויר לשעבר, דוד עברי, על מנת לחקור את נסיבות התאונה. שאר חברי הוועדה היו השופט בדימוס חיים שפירא, לשעבר נשיא בית משפט השלום בתל אביב; האלופים במילואים בן ציון פרחי ועמוס ירון; ומפקד בסיס פלמחים, תת-אלוף שמואל אלדר.
הוועדה קיימה 37 ישיבות ושמעה 109 עדים, ואף קיימה טיסה אחת במסוק "יסעור" כדי לראות מקרוב כיצד נראה תא הטייס במסוק במהלך משימה. מטרתה העיקרית של הוועדה הייתה למצוא את הסיבה להתרסקות. במסוקים לא הותקנה "קופסה שחורה", ולכן משימת הוועדה הייתה מורכבת. הוועדה בחנה שורה ארוכה של נושאים, במטרה לגלות סיבה אפשרית. הוועדה הגיעה למסקנה שלא היו בעיות בטיחותיות במסוקים עצמם ולא נמצאה עדות לכך שהייתה תקלה כלשהי. אנשי הצוות היו כשירים לתפקידם, ולא נמצאו עדויות לשימוש בחומרים אסורים שהיו עלולים לפגוע ביכולתם של אנשי הצוות. הוועדה גם לא מצאה עדויות לבעיות בריאותיות, למתח נפשי ואף לא למניעים תחרותיים שהיו עלולים לגרום לתאונה. גם הנדסת האנוש של המסוקים נבדקה כסיבה אפשרית ונשללה, אם כי הוועדה סברה שיש מקום לתרגול נוסף בשימוש במערכת ראיית הלילה ("ז'ורנל"). הוועדה שללה גם אפשרות שהתאונה נגרמה בשל שימוש בטלפון סלולרי וגם לא בשל ירי של כדור או פיצוץ רימון יד, וכדומה. גם תנאי מזג האוויר נבדקו כסיבה לתאונה, סיבה שגם היא נשללה. הוועדה נעזרה במומחים שונים ובעדי ראייה וכן בוצעו סימולציות שונות, ובהן שימוש במחשבים מיוחדים של נאס"א.
אף על פי שלא נמצאה סיבה ברורה שגרמה לתאונה, קבעה הוועדה ש"תאונות אינן קורות, תאונות נגרמות". לפיכך, המליצה שורה של המלצות ליישום במערך המסוקים בחיל האוויר. הוועדה מדגישה כי "...לא מצאה קשר ישיר, ברור וודאי בין המסקנות הרבות אליהן הגיעה באשר לגורמים האחרים לבין התאונה עצמה". ועם זאת, כדי למנוע תאונות עתידיות העלתה הוועדה המלצות אלה.
ההמלצה המרכזית בדו"ח היא הקמת להק אוויר למסוקים, שמטרותיו הן פיתוח וקביעת תורת הלחימה ומדיניות ההדרכה והאימונים של מערך המסוקים בחיל האוויר. להק המסוקים אמור לפקח על ביצוע ההדרכה והאימונים, על הסקת מסקנות מתאונות אימונים, ועוד. הוועדה ראתה בהמלצה זו המלצה ראשונה במעלה, בשל הגידול במערך המסוקים. בנוסף הגישה הוועדה שורה של המלצות, לגבי נתיבי הטיסה, הטיסה במבנה, נוהלי פינוי וחילוץ, ועוד.
בנוסף, העלתה הוועדה מסקנות אישיות. הוועדה החליטה על הדחת מפקד הטייסת, סא"ל עמירם לביא. סמ"ט ב', סרן ירון רוזן, הודח גם הוא מתפקידו ונקבע שלא ישמש בתפקיד פיקודי במשך שלוש שנים. תת-אלוף חיים גופן, מפקד בסיס תל נוף, ננזף נזיפה מינהלית על ידי הרמטכ"ל, ורס"ן אייל תם, קצין אג"ם של עוצבת חירם בפיקוד הצפון, ננזף נזיפה מינהלית על ידי אלוף פיקוד הצפון.
החללים
בי"ח בתמוז תשע"ט, 21 ביולי 2019, הלך לעולמו, שהוכר כ"חלל ה-74 של אסון המסוקים". פילס סבל מפוסט טראומה לאחר שהשתתף, כחובש קרבי, בפינוי הרוגי האסון.
הנצחה
אתר ההנצחה לחללי אסון המסוקים נחנך בתחילת 2008, סמוך למקום שבו התרחש האסון, ליד בית העלמין של קיבוץ דפנה בגליל העליון. האנדרטה בנויה בצורת מסוק יסעור. בפתח האנדרטה מזרקת מים שקטה, ועליה שמות ההרוגים באסון. מסביבה גיזום דשא בצורת להבי המסוק עם 73 אבנים לזכר 73 הנספים. שביל מקשר בין האבנים לבין אבן נטויה (המתארות את גוף המסוק וכנף המסוק בהתאמה), שעליה כתובים פרטי האסון. אתרי הנצחה נוספים נמצאים במקומות שונים בארץ:
בנוסף לאתרי ההנצחה נוצרו כמה יצירות לזכר חללי האסון, ובהן:
ב-2001 נענה בג"ץ לבקשת משפחות הנופלים, וחייב את משרד הביטחון לשנות את הכיתוב על מצבות הנופלים מהנוסח "נהרג בתאונת המסוקים בשאר יישוב" לנוסח "נהרג באסון המסוקים, בדרך לפעילות מבצעית בלבנון".
מועצה אזורית חבל מודיעין
מוֹעָצָה אֲזוֹרִית חֵבֶל מוֹדִיעִין  היא מועצה אזורית באזור המרכז המשתרעת סמוך לערים יהוד ופתח תקווה בצפון מערב עד העיר מודיעין בדרום מזרח.
מיקום וגבולות
המועצה גובלת בצפון בראש העין, באלעד ובמועצה אזורית דרום השרון, במזרח במועצה אזורית מטה בנימין, בדרום במועצה אזורית גזר ובמודיעין-מכבים-רעות ובמערב במועצה אזורית דרום השרון, במועצה אזורית עמק לוד, ברמלה ובלוד. המועצה המקומית שוהם היא מובלעת המוקפת מכל עבריה במועצה האזורית חבל מודיעין. בשטח המועצה שוכן אזור התעשייה איירפורט סיטי, המהווה מקור חשוב להכנסות המועצה באמצעות ארנונה.
היסטוריה
המועצה הוקמה בשנת 1950 ונקראה בתחילה "מודיעים", על שם היישוב מימי החשמונאים, מודיעים.
בשנת 1999 התמודד לראשות המועצה דוד טוביאנה, תושב המושב בית נחמיה. טוביאנה עבד אז ככממונה על התקציבים במנהל לחינוך התיישבותי במשרד החינוך. בעת מסע הבחירות שלו עלו חשדות שהוא שילם לכנס בחירות מכספי עמותה המתוקצבת על ידי המנהל. טוביאנה נבחר לראשות המועצה אך בהמשך התגלה שהוציא כספים נוספים שלא כדין לצרכים פרטיים ולצורך ניהול מערכת הבחירות לראשות המועצה. באוגוסט 2001 המליצה המשטרה להעמיד אותו לדין, אך טוביאנה, שהיה מקורב למפלגת ש"ס ולשר הפנים אלי ישי, לא הועמד לדין ונשאר בתפקידו. באוגוסט 2002, עתר חבר המועצה טימי ברנרד לבג"ץ, בבקשה להורות ליועץ המשפטי לממשלה, אליקים רובינשטיין, להעמיד לדין פלילי את טוביאנה. בבחירות לראשות המועצה ב-2004 הפסיד טוביאנה ובהמשך הועמד לדין ונידון ל-4 שנות מאסר.
בדצמבר 2000, הוקמה ועדת חקירה לבדיקת איחודן של העיריות רמלה ולוד,את צירוף שטח נתב"ג (שהיה חסר מעמד מוניציפלי) לעירייה המשותפת, וכן את העברת שטח "איירפורט סיטי" מחבל מודיעין ללוד. מטרת ההצעה לצירוף נתב"ג ואיירפורט סיטי הייתה צירופם של אזורי תעשייה ומסחר לעיר המאוחדת רמלה-לוד, מהם היא תוכל לגבות ארנונה מסחרית. כחודש לאחר מכן שונה כתב המינוי של הוועדה, ועל פי דרישה מפורשת של שר הפנים חיים רמון, נמחק בו הקטע הדן באיירפורט סיטי. ב-2002, שוב הוקמה ועדת חקירה לבדיקת תחום עיריית לוד בגבולה עם המועצה האזורית חבל מודיעין ועם נתב"ג בראשות פרופסור אריה שחר, אך שוב מתחם איירפורט-סיטי לא נכלל בדיון. במשך השנים התלוננה עיריית לוד שמתחם איירפורט סיטי משך עסקים רבים מלוד, מאחר שתעריף הארנונה בו הוא שליש מתעריף לוד. באוקטובר 2014 הודיע שר הפנים גדעון סער שהחליט להעביר את איירפורט סיטי ללוד, למטרת חיזוק חוסנה הכלכלי של העיר, אך החלטה זו לא בוצעה.
בינואר 2008, הציע שר הפנים, מאיר שטרית, מהלך של איחוד רשויות מקומיות, בין השאר איחוד מועצה אזורית חבל מודיעין עם המועצה האזורית גזר. מטרות התוכנית היו ביטול כפילויות באדמיניסטרציה, חיסכון כספי וייעול השירות לתושבים. התוכנית בוטלה לאחר זמן קצר בעקבות לחצים מצד ראשי הרשויות.
בדצמבר 2021, הכריזה שרת הפנים איילת שקד על חבל מודיעין כרשות איתנה, לאחר שנמצאה ללא גירעון שוטף וללא מענק איזון, התנהלותה תקינה ונמצאה כמסוגלת לנהל את כל עניינה באופן עצמאי. בכך הצטרפה ל-28 רשויות איתנות במדינה ול-7 רשויות נוספות שהוכרזו יחד איתה.
דמוקרטיה נוצרית (אידאולוגיה)
דמוקרטיה נוצרית היא אידאולוגיה פוליטית שצמחה במערב אירופה במאה ה-19 בהשפעתה של התורה החברתית הקתולית, כמו גם של הנאו-קלוויניזם. אידאולוגיה זו מקדמת מחויבות לעקרונות של כלכלת שוק חברתית (כלכלת שוק חופשי לצד מדיניות כלכלית-חברתית, שנועדה להבטיח תחרות הוגנת בשוק ורווחה לכלל האזרחים).
הדמוקרטיה הנוצרית היא אידאולוגיה המשלבת רעיונות דמוקרטיים עם ערכים נוצריים מסורתיים מזרמים שונים של דת זו (קתוליות, לותרניזם, קלוויניזם ופנטקוסטליזם); השפעת הערכים של זרם נוצרי מסוים תלוי באזור התפוצה של האידאולוגיה.
אחרי מלחמת העולם השנייה, התנועה הפרוטסטנטית "הבשורה החברתית" והתנועה הקתולית הנאו-תומיסטית מילאו תפקיד חשוב בעיצוב הדמוקרטיה הנוצרית כאידאולוגיה פוליטית משפיעה. האידאולוגיה שימרה את כוחה עד ימינו במערב אירופה ובאמריקה הלטינית, אך תנועות שמקדמות אותה פועלות גם בחלקים אחרים של העולם.
במערב אירופה, שבה הדמוקרטים הנוצרים הגדירו מלכתחילה את השקפותיהם כחלופה לאידאולוגיה השמאלנית יותר של הסוציאל-דמוקרטים, המפלגות הדמוקרטיות הנוצריות מאופיינות בשמרנות מתונה וממוקמות במרכז-ימין על הספקטרום הפוליטי; באמריקה הלטינית, שבה יריביהם העיקריים של הדמוקרטים הנוצרים היו תחילה כוחות ימניים לא דמוקרטיים, המפלגות הדמוקרטיות הנוצריות הן שמאלניות יותר ובתחום הכלכלי-חברתי מושפעות יותר ממרקסיזם (דרך תאולוגיית שחרור).
רוב המפלגות הדמוקרטיות הנוצריות בעולם מאוגדות באינטרנציונל הדמוקרטי המרכזני (המרכז הפוליטי), שעד 2001 היה מוכר כאינטרנציונל הדמוקרטי הנוצרי; כמה מהן חברות גם באיחוד הדמוקרטי הבינלאומי, שמאגד מפלגות ממרכז-ימין הפוליטי. באמריקה הלטינית, מרבית המפלגות הדמוקרטיות הנוצריות חברות בארגון הדמוקרטי הנוצרי של אמריקה.
המפלגות הדמוקרטיות הנוצריות הבולטות כיום הן: האיחוד הדמוקרטי הנוצרי הגרמני, מפלגת העם האוסטרית, פינה גייל האירית, המפלגה העממית הספרדית והמפלגה הדמוקרטית-נוצרית הצ'יליאנית. (עד התפרקותה ב-1994, גם המפלגה הדמוקרטית-נוצרית האיטלקית הייתה המפלגה הדומיננטית במדינה במשך חמישה עשורים).
במסגרת המערכת הפוליטית של האיחוד האירופי, מפלגות דמוקרטיות נוצריות רבות חברות במפלגת העם האירופית, שמאגדת מלבד מפלגות אלה גם מפלגות שמרניות ליברליות ותומכת בחיזוק המדיני של האיחוד. חלק מהמפלגות הדמוקרטיות הנוצריות האירופיות מאוגדות בתנועה הפוליטית הנוצרית האירופית, שמחזיקה בעמדות חברתיות שמרניות יותר מאשר מפלגת העם וגם אירוסקפטית בניגוד אליה; התנועה הפוליטית הנוצרית היא חלק מסיעת השמרנים והרפורמיסטים האירופים בפרלמנט האירופי.
רעיונות כלכליים
בראשיתן, התנועות הפוליטיות הקתוליות בשליש האחרון של המאה ה-19 התנגדו הן לקפיטליזם והן לסוציאליזם; שתי הגישות הכלכליות העיקריות נתפסו על ידי התנועות הדתיות הללו כחומרניות, וגם כמלבות את הסכסוך החברתי הבין-מעמדי; במקום גישות אלה, התנועות הפוליטיות הנוצריות תמכו בדגם כלכלי נוצרי, שאמור היה לשלב איכרים עצמאים ובעלי מלאכה שמאוגדים בגילדות.
בשנת 1891 הדמוקרטיה הנוצרית זכתה לחיזוק בלתי-ישיר מהכנסייה הקתולית בהתנגדותה לקפיטליזם חסר כללים; האפיפיור לאו השלושה-עשר פרסם את האנציקליקה Rerum novarum, שבו הכיר בסבלם של העובדים בחברה התעשייתית בת-זמנו, באי-צדק שבניצולם ובזכותם להתאגד כדי להתמקח על זכויותיהם מול מעסיקיהם.
החל מהעשור השני של המאה ה-20, התנועות השמרניות הנוצריות השלימו עם השיטה הכלכלית הקפיטליסטית – לנוכח הדומיננטיות שלה ובגלל החשש מהמהפכנות הסוציאליסטית, שנתפסה כאיום גדול יותר על החברה המסורתית והכנסייה; עם זאת, סייעו התנועות הללו לפועלי התעשייה ולעובדי חקלאות הקתולים להתאגד בארגוני עובדים נוצריים, כדי שיוכלו לעמוד על זכויותיהם מול מעסיקיהם במסגרת השיטה הקפיטליסטית.
אחרי מלחמת העולם השנייה, מתוך השילוב של השלמה עם השיטה הקפיטליסטית ומאבק חברתי במסגרתה, הדמוקרטיה הנוצרית הולידה את דגם כלכלת השוק החברתית; לדגם הזה הייתה השפעה רבה על עיצוב הכלכלה המערב-אירופית במחצית השנייה של המאה ה-20.
כלכלת שוק חברתית היא בעיקרה כלכלת שוק, המבוססת על תמחור בהתאם להיצע וביקוש וקניין פרטי, אך במסגרתה חובה על הממשלה לשמור על התחרותיות במשק ולספק שירותי רווחה ושירותים ציבוריים, שיאזנו את אי-השוויון החברתי הנובע מהפעילות החופשית של השוק.
המצדדים בדגם כלכלת השוק החברתית רואים בשוק אמצעי ליצירת עושר, שיירתם להשגת מטרות חברתיות וישמש לשימור הלכידות החברתית על ידי חלוקתו בין האזרחים.
דגם כלכלת השוק החברתית, המכונה "קפיטליזם הריין" (בגלל מקורו הגרמני) או קפיטליזם חברתי, מנוגד לקפיטליזם האנגלו-סקסי או לקפיטליזם היזמי; בעוד שבדגם הגרמני מודגשים שיתוף הפעולה בין העובדים למעסיקים וערבות חברתית-ממלכתית לרווחתם של העובדים והעניים, בדגם האנגלו-סקסי בולט החופש לכוחות השוק תוך הסתמכות על היד הנעלמה שתיצור רווחה כללית כתוצאה של סך הפעולות הכלכליות האנוכיות. בגלל התנגדותם לכלכלת שוק חופשי, רוב מהדמוקרטים הנוצרים תומכים בכלכלה קיינסיאנית ובמדינת רווחה לפי הדגם הסוציאל-דמוקרטי.
משנות ה-90 של המאה ה-20, כמה מהמפלגות הדמוקרטיות הנוצריות במערב אירופה, הנוטות יותר לימין, החלו לצדד בצעדים כלכליים שמתיישבים עם עמדות כלכליות ליברליות, על אף שלא פסקו לגמרי מתמיכתם בכלכלה מאוסדרת שחיונית לקיום מדינת הרווחה. לעומתם, דמוקרטים נוצרים רבים מחזיקים בעמדות כלכליות הזהות לאלו של סוציאליסטים נוצרים, או מצדדים בדגם הכלכלי הדיסטריבוטיבי – הנסמך על האנציקליקות האפיפיוריות שעסקו בהשלכות המוסריות של הסדר הכלכלי-חברתי הקפיטליסטי; באופן כללי, הדיסטריבוטיזם דוגל בביזור מרבי של אמצעי הייצור, כדי שרוב המשפחות ייהנו מבעלות פרטית עליהם.
רעיונות חברתיים
הדמוקרטיים הנוצרים מחזיקים לרוב בעמדות שמרניות בנושאים חברתיים ומדגישים את האתיקה הנוצרית. הם מתנגדים לתהליך החילון של החברה.
הדמוקרטים הנוצרים תומכים במבנה המסורתי של המשפחה ומתנגדים לנישואים חד-מיניים. הם מתנגדים גם להפלות מלאכותיות ולהתרת השימוש בסמים כלשהם.
למרות זיקתם המסורתית לדת הנוצרית, הדמוקרטים הנוצרים תומכים בחופש דת. הם גם רואים בהגנה על זכויות האדם מילוי של חובה מוסרית נוצרית.
באשר למבנה החברתי, הדמוקרטים הנוצרים מוכנים להשלים עם שינויו, כל עוד אינו מהפכני ולא נכפה על ידי המדינה. הם לא תומכים בסטטוס קוו חברתי, אלא בתהליך שינוי הדרגתי, שמתיישב עם תפיסתם על ההתפתחות האורגנית של החברה; לפיכך, הדמוקרטים הנוצרים מתנגדים למלחמת מעמדות ותומכים בנאו-קורפורטיזם – קבלת החלטות בנושאי כלכלה ועבודה תוך שיתוף פעולה בין ארגוני המעסיקים, איגודי העובדים והמדינה. הדמוקרטים הנוצרים תומכים גם במאבק העובדים על זכויותיהם באמצעים, שנקבעים על ידי איגודי העובדים הדמוקרטיים. (הדמוקרטים הנוצרים באמריקה הלטינית, שמושפעים מתאולוגיית השחרור, מתנגדים פחות לרעיון מלחמת המעמדות).
הדמוקרטים הנוצרים שוללים קפיטליזם בלתי-מאוסדר, שלדעתם גורם גם להפקרת העובדים והעניים וגם לתחרות בלתי-הוגנת בין הפעילים בשוק החופשי; הדבר מוביל את רובם לתמוך במדינת רווחה.
הדמוקרטים הנוצרים מאמינים גם בריבונות התחומים – עמידתם בנפרד של תחומי החיים השונים, כאשר הגשמת האחריות בכל אחד מהם לא מסיגה את גבולו של שום תחום אחר (למרות השתלבותם ליצירת הסדר החברתי); למשל, גידול הילדים הוא תחום אחריותה של המשפחה, והגשמת האחריות בכל תחום פעילות אחר לא צריכה להפר את ריבונות המשפחה בתחום זה, כולל הגשמת אחריותה הציבורית של המדינה. (מקור הרעיון הוא פרוטסטנטי נאו-קלוויניסטי ומתבסס על ההנחה, שמסגרות חברתיות ומגזרים חברתיים שונים נבראו על ידי האל כחלק מסדר עולמי כללי, ולמרות התפתחותם והשתנותם במהלך ההיסטוריה, עליהם להישאר ריבוניים כדי שישלימו במשותף את הסדר הנברא).
בגלל אמונתם בסובסידיאריות ובריבונות התחומים, הדמוקרטים הנוצרים תומכים בחברה אזרחית חזקה, שבמסגרתה ארגונים לא-ממשלתיים ללא כוונת רווח מספקים שירותים חברתיים רבים.
לימור נחמיאס
לימור נחמיאס (נולדה ב-2 בספטמבר 1964 בחיפה) היא סופרת, תסריטאית ופובליציסטית ישראלית המתגוררת בתל אביב. עיקר יצירתה הוא ספרי מתח ורומנים מקאבריים, אך היא עוסקת גם בכתיבת תסריטים לקולנוע ולטלוויזיה.
ספריה
כל ספריה של נחמיאס יצאו בהוצאת כתר והיו לרבי-מכר.
טלוויזיה
נחמיאס הייתה שותפה בכתיבת התסריטים של כמה מהטלנובלות המצליחות ביותר של ערוץ הוט 3 בטלוויזיה בכבלים: "משחק החיים" ב-2003 ו"מיכאלה" ב-2004.
ב-2006 הייתה היוצרת והתסריטאית של העונה הראשונה של "האלופה".
ב-2009 שודרה בערוץ yes stars ישראלי הסדרה "גירושים נפלאים", שנחמיאס הייתה היוצרת והתסריטאית שלה. ב- 2010 שודרה בערוץ yes drama העונה השנייה של הסדרה.
קישורים חיצוניים
מכּתביה:
על יצירתה:
מסכת תענית
מַסֶּכֶת תַּעֲנֶית (נקראת גם מַסֶּכֶת תַּעֲנִיּוֹת) היא חלק מסדר "מועד" שבשישה סדרי משנה. מסכת זו קצרה יחסית, ועוסקת בדיני תעניות בכלל, ובפרט בתעניות שבית דין היו גוזרים על כלל הציבור בזמן "עצירת גשמים" ובשנת בצורת. אגב כך מובאים במסכת גם דיניהם של הקטעים בתפילת שמונה עשרה הקשורים לירידת הגשמים - הזכרת "מוריד הגשם" ובקשת "ותן טל ומטר לברכה".
בנוסף לתעניות על הגשמים, המסכת עוסקת גם בתענית י"ז בתמוז ותשעה באב ובדיני השבוע שחל בו תשעה באב וכן בסדר המעמדות. במסכת זו בתלמוד הבבלי פרקי אגדה רבים, יחסית למסכתות אחרות. במסכת זו נמצאות האגדות הידועות על חוני המעגל, נחום איש גמזו ונקדימון בן גוריון.
בתלמוד הבבלי יש במסכת זו כ-30 דפים. בגלל אורכה הקצר, והסיפורים הרבים שתופסים חלק גדול מן המסכת, נחשבת מסכת תענית לאחת המסכתות ה"קלות" ללימוד והיא משמשת הרבה אנשים הרוצים לסיים מסכת אך אינם נמצאים ברמה גבוהה של לימוד גמרא.
מיקומה של המסכת בסדר מועד
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, לאחר שהסתיים הדיון במועדים שמקורם בתורה, הגיע תור הדיון בתעניות השונות שתקנו הנביאים ונזכרים בספרי נבואה.
פרקי המסכת
בסה"כ במסכת 34 משניות.
פירוש רש"י
מתוך השוואה עם פירוש רש"י במקומות רבים אחרים ומסגנון דברי התוספות למסכת הסיקו כמה ממפרשי הש"ס שפירוש רש"י למסכת לא חובר על ידו אלא על ידי אחד התלמידים.
משוואה דיפרנציאלית
במתמטיקה, משוואה דיפרנציאלית היא משוואה שבה הנעלם הוא פונקציה, כאשר המשוואה מתארת תלות בין הפונקציה ונגזרותיה. למשוואות דיפרנציאליות שימוש רב בתחומי המדע וההנדסה השונים.
משוואה דיפרנציאלית רגילה היא משוואה שבה הפונקציה היא פונקציה של משתנה יחיד, בניגוד למשוואה דיפרנציאלית חלקית, שבה הפונקציה היא פונקציה בכמה משתנים, והנגזרות הן נגזרות חלקיות.
למשל היא משוואה דיפרנציאלית רגילה שפתרונה הוא כל פונקציה מהצורה f(x) = Ce^x (אקספוננט) כאשר C מספר קבוע.
סיווג משוואות דיפרנציאליות
משוואות דיפרנציאליות מסווגות על פי שני קריטריונים עיקריים: סדר ומעלה.
מעלת המשוואה היא החזקה (המעריך) הגבוהה ביותר של הפונקציה הנעלמת, המופיעה בה. הסדר הוא סדר הנגזרת הגבוהה ביותר של הפונקציה.
שימוש במשוואות דיפרנציאליות
דוגמאות למשוואות דיפרנציאליות בתחומים שונים:
פתרון משוואה דיפרנציאלית
ככלל, פתרון משוואה דיפרנציאלית עשוי להיות מורכב. אין שיטה כללית לפתרון של משוואה כזו, ולעיתים ניתן להגיע רק לקירוב של הפתרון ולא לפתרון עצמו.
עם זאת, לסוגים מסוימים של משוואות יש שיטות מתודיות לפתרונן. ברוב המקרים הבעיה של מציאת פתרון למשוואה דיפרנציאלית הופכת לבעיה של מציאת אינטגרל לפונקציה כלשהי, אם כי גם מציאת אינטגרל אינה שיטתית ולא תמיד ניתנת לביצוע. פתרונות הנתונים על ידי אינטגרל, גם אם לא פתור, יכולים להיות שימושיים מאוד, וניתן לחשב את ערכם המקורב לכל צורך מעשי.
כדי להקל על כתיבת המשוואה מסומנות בדרך כלל הפונקציות (ונגזרותיהן) באות בודדת בלבד.
פתרון משוואה דיפרנציאלית רגילה ליניארית מסדר ראשון
באופן כללי, משוואה דיפרנציאלית ליניארית מסדר ראשון היא משוואה מהצורה כאשר המשתנה בפונקציה שלנו הוא y. אם  אזי הפונקציה ידועה ואין צורך להמשיך. (אומרים ש- אם מתקיים שלכל x בתחום, a_0(x)=0)
לכן, נניח כי. לכן, מותר לחלק ב- a_0(x) ולקבל משוואה מהצורה.
נסמן ונקבל משוואה מהצורה:  ולכן כשנרצה לפתור משוואה דיפרנציאלית ליניארית מסדר ראשון, נסתכל על הצורה הזאת.
דוגמה: נרצה לפתור את המשוואה
נכפיל את 2 האגפים ב- x ונקבל:
אך אגף שמאל הוא בדיוק שווה ל- (xy)' ולכן נקבל:
ואכן, לכל שנבחר, הפונקציה שתתקבל פותרת את המשוואה.
כעת, נרצה למצוא דרך לכל המשוואות הדיפרנציאליות הליניאריות מסדר ראשון.
שיטה אחת היא, בדומה לדוגמה, למצוא פונקציה \mu(x) כך שכשנכפיל את כל המשוואה בה, נקבל באגף שמאל את הנגזרת של \mu(x) y ואז רק נשאר לבצע אינטגרציה על 2 האגפים ולקבל ומשם לחלק ב- \mu(x) ולהגיע לפתרון. השאלה היא מהי אותה \mu(x). נראה כי אנחנו בעצם דורשים: (חיפשנו פונקציה שע"י כפל שלה במשוואה, נקבל את הנגזרת של (הפונקציה כפול y)) נראה כי  ולכן בהכרח מתקיים  ולכן . מכאן נגיע לתוצאות הבאות:
ואכן, כפל המשוואה בפונקציה זאת, תמיד יגרום לנו לקבל באגף שמאל נגזרת של \mu(x)y וכל מה שנשאר לעשות זה אינטגרציה וחילוק ב- \mu(x).
אבדות באינתיפאדה השנייה
במהלך האינתיפאדה השנייה נהרגו ישראלים ופלסטינים רבים. גופים שונים עוקבים אחר מספרי ההרוגים בכל צד ומפיקים רשימות וסיכומים, ובהן פילוחים שונים (לפי זמן, לפי מקום, לפי אזרח/חמוש, לפי גיל ועוד).
הבהרה בנוגע למספרי ההרוגים והמקורות
ברשימת רצף האירועים בסוף הערך מופיעים מספרי ההרוגים לפי שנים. מספר ההרוגים בכל צד הוא המספר הכולל ואין בו הבחנה בין אזרחים לאנשי כוחות הביטחון וחמושים בשני הצדדים.
לפי השב"כ
על פי נתוני השב"כ, עד ספטמבר 2004 נמנו:
נתוני בצלם
על פי נתוני ארגון בצלם, נכון ל־15 בינואר 2005:
נתוני הארץ
באוגוסט 2004 דיווח זאב שיף שהפלסטינים טענו שמספר ההרוגים הפלסטינים הוא 2,736 בעוד שהשב"כ טען שהמספר עומד על 2,124. לפי נתוני השב"כ 1413 מתוכם היו חמושים.
אבדות בצד הישראלי
על פי בצלם בהתקפות כנגד ישראלים שבוצעו על ידי פלסטינים:
לפי אתר המרכז למורשת המודיעין ועיתון מעריב, המתבססים על נתוני השב"כ:
אבדות בצד הפלסטיני
קיים חוסר בהירות וחוסר עקביות בכל הנוגע לנתוני ההרוגים הפלסטינים. ראשית, אין מספר מוסכם על המספר הכולל של פלסטינים שנהרגו במהלך האינתיפאדה השנייה. הנתונים השונים נבדלים זה מזה במידה ניכרת. שנית, בלא מעט מקרים אין הסכמה על נסיבות האירוע בו נהרג פלסטיני מסוים והאם היה מחבל או אזרח עובר-אורח. כתוצאה מכך, ישנם ויכוחים רבים על כמה מההרוגים הפלסטינים היו עוברי אורח וכמה היו מעורבים בלחימה או פעילי טרור. ההערכה המקובלת היום היא שבין שני שלישים (לפי השב"כ) למחצית (לפי "בצלם") ההרוגים הפלסטינים היו מעורבים בלחימה.
בגלל בעיות האמינות שיש בנוגע לנתונים אלה מובאות כאן מספר גרסאות.
לפי אתר בצלם
ב-29 בספטמבר 2005 דיווח אתר nrg מעריב שלפי "הלשכה הפלסטינית לסטטיסטיקה", במהלך האינתיפאדה
אתר המרכז למורשת המודיעין מצטט את עיתון הארץ.
אבדות בצד הישראלי
לפי דובר צה"ל נהרגו 1115 ישראלים ואזרחים זרים על ידי פלסטינים, מהם 785 אזרחים ו-330 אנשי כוחות הביטחון.
לפי בצלם נהרגו 1011 ישראלים, מהם 697 אזרחים ו-314 אנשי כוחות הביטחון.
סיכום - 2007
לפי השב"כ נהרגו מתחילת 2007 עד נובמבר 2007 10 ישראלים. מספר זה לא כולל 2 חיילים שנהרגו בפיגוע ירי ב-28 בדצמבר 2007.
לפי nrg מעריב בשנת 2007 הרג צה"ל 310 מחבלים פלסטינים.
2008
על פי השב"כ, מינואר 2008 ועד ה-29 בספטמבר 2008 נהרגו 31 ישראלים, בהם 20 אזרחים, 8 חיילי צה"ל, 2 שוטרי מג"ב ומתנדב זר אחד.
A Rush of Blood to the Head
A Rush of Blood to the Head (בעברית: זרימת דם לראש) הוא אלבומה השני של להקת הרוק הבריטית קולדפליי, שיצא באוגוסט 2002, כשנתיים לאחר אלבום הבכורה המצליח Parachutes, שיצא בשנת 2000.
בשנת 2012, מגזין הרולינג סטון ערך בשנית את רשימת "500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים" ודירג את האלבום במקום ה-466. מגזין הרולינג סטון דירגו את האלבום במקום ה-324 ברשימת "500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים" אשר הרכיבו בשנת 2020, לאחר שני גרסאות שנוצרו בעבר. מגזין Spin כלל את האלבום במקום ה-278 ברשימת "300 האלבומים הטובים ביותר ב-30 שנים האחרונות (1985–2014), שנערך בשנת 2019.
כימיה חישובית
הכימיה החישובית מיישמת את המודלים המתמטיים והפיזיקליים לתיאור תהליכים ומצבים כימיים, שפותחו במסגרת הכימיה התאורטית, בתוכנות מחשב שנועדו לפתור במהירות ובדייקנות בעיות שאין אפשרות לפותרן באמצעות חישוב ידני. לדוגמה, תוכנות מסוג זה מאפשרות לחשב את המבנה ואת התכונות של מולקולות בודדות, של קבוצות מולקולות ושל מוצקים ואת ההיתכנות והיעילות של תגובות כימיות. תוצאות החישובים משלימות את הידע המושג באמצעות ניסויים כימיים ולעיתים משמשות בסיס לניבוי תופעות שלא נצפו בפועל. כימיה חישובית נמצאת בשימוש רב בתכנון תרופות וחומרים חדשים.
התפתחות התחום
הרצת תוכנות מסוג זה דורשת משאבי מחשב רבים כגון כוח חישובי, זיכרון ושטחי אחסון, לכן הכימיה החישובית התפתחה במקביל להתפתחות טכנולוגיות המחשב.
הודות להתייעלות טכנולוגיות המחשוב, בשנות ה-50 של המאה ה-20 התאפשר חישוב אמפירי למחצה של אורביטלים אטומיים.
בשנת 1964, התאפשר חישוב אנרגיה של אורביטלים מולקולריים על פי שיטת הקירוב של היקל.
בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 נכתבו תוכנות מחשב יעילות כגון ATMOL, IBMOL, GAUSSIAN ו- POLYATOM לצורך חישוב אורביטלים מולקולריים.
האזכור הראשון של המונח "כימיה חישובית" הופיע בספרם של סידני פרנבך ואברהם הסקל טאוב "Computers and Their Role in the Physical Sciences"." כתב העת "Journal of Computational Chemistry " פורסם בשנת 1980.
פרסי נובל לכימיה הוענקו לוולטר קוהן וג'ון פופל בשנת 1988 עבור עבודתם בנושא "שיטות חישוביות במכניקת הקוונטים" ולמרטין קרפלוס, מיכאל לויט ואריה ורשל בשנת 2013 על "פיתוח מודלים מרובי-סקאלות להבנת מערכות כימיות מורכבות".
יישום הכימיה החישובית
הכימיה החישובית מסייעת לכימאי הניסיוני ב:
צרכים בסיסיים
גישת הצרכים הבסיסיים היא אחת הגישות העיקריות למדידת שיעור העוני הקיצוני במדינות מתפתחות ברחבי העולם. על פי גישה זו מגדירים קודם את המשאבים המינימליים אשר נחוצים לרווחה הפיזית של האדם לטווח ארוך, בדרך כלל במונחים של מוצרי צריכה. קו העוני מוגדר לאחר מכן כמות ההכנסה אשר אדם חייב להרוויח' על מנת לוודא שהצרכים הבסיסיים יהיו ברי השגה. גישת "הצרכים הבסיסיים" הוצגה לראשונה בשנת 1976 על ידי ועידת התעסוקה העולמית של ארגון העבודה הבינלאומי.
דוגמאות לפריטים אשר נחשבים באופן מסורתי ל"צרכים בסיסיים" כוללים בין היתר מזון (כולל מים), מחסה וביגוד. ברשימות יותר חדשות של צרכים בסיסיים נהוג לכלול גם לא רק מזון, מים, ביגוד ומחסה, אלא גם תברואה, חינוך ושירותי בריאות. סוכנויות שונות משתמשות ברשימות שונות של פריטי "צרכים בסיסיים".
בשיח הממוקד בתחום הפיתוח, מודל הצרכים הבסיסיים מתמקד במדידה של מה שנחשב לרמת העוני הניתנת למיגור. תוכניות פיתוח העוקבות אחר גישת הצרכים הבסיסיים אינן משקיעות בפעילויות התורמות לפריון כלכלי שיסייעו לחברה להיות יותר עצמאיות בעתיד, אלא הן מתמקדות יותר בהבטחה שכל משק בית יצליח להשיג את הצרכים הבסיסיים גם אם משמעות הדבר היא שכתוצאה מכך הדבר לא יסייע לתרום בהווה להשגת צמיחה כלכלית משמעותית. תוכניות אלו מתמקדות יותר בקיום של החברה ולא בהכרח בחלוקה סבירה של הרווחים.
כינורו של רוטשילד
כינורו של רוטשילד (ברוסית: Скрипка Ротшильда, תעתיק: Skripka Rotshilda) הוא סיפור קצר מאת הסופר הרוסי אנטון צ'כוב. הסיפור התפרסם לראשונה בגיליון 37 של העיתון "רוסקייה וידומוסטי" (Русские ведомости) ב-6 בפברואר 1894 (יוליאני), ובאותה שנה נכלל בקובץ יצירותיו "נובלות וסיפורים" (Повести и рассказы). הסיפור תורגם לעברית מספר פעמים (ראו להלן) והוא נלמד כיום בבתי ספר בישראל כחלק מבחינת הבגרות בספרות.
עלילה
הגיבור הראשי הוא יעקב איבאנוב המכונה "ברונזה", איש קר, ממורמר ומנוכר לסביבתו. הוא בן שבעים וחי עם אשתו, מַארפָה, בדלות ועוני בעיירה קטנה, ומתפרנס משני עיסוקים: בניית ארונות מתים ונגינה בכינור. יעקב מחשב כל הזמן את רווחיו והפסדיו מעבודתו, כשהחיסכון הופך מטרה בפני עצמה. אהבתו היחידה היא נגינה בכינור. למרות היותו אנטישמי, הוא מנגן לפרנסתו באירועים יהודיים, בלית ברירה.
יום אחד חולה מארפה, וגוססת. גסיסתה גורמת לו למחשבות של חרטה וצער על התנהגותו המזלזלת, הקרה והאדישה כלפיה. ערב מותה, היא מזכירה לו את עברם המשותף ואת התינוקת המשותפת שהייתה להם, אך יעקב אינו זוכר, ואומר למארפה שהיא הוזה. לעת בוקר, מתה מארפה, ויעקב ממשיך בחשבון הנפש שלו כאשר הוא נזכר כמה הייתה מסורה כלפיו.
מאוחר יותר בסיפור, מגיע רוטשילד לביתו, אשר נשלח לקרוא ליעקב שינגן בחתונה. רוטשילד, שעדיין מבולבל ממפגשו הקודם עם יעקב, חושש להתקרב אליו ומתחנן שלא יכה אותו, אך יעקב מפתיע אותו בחביבותו ומתנצל בפניו על כך שלא יוכל לנגן באירוע המתוכנן מכיוון שהוא חולה.
מחלתו של יעקב מחמירה, וכשהוא שוכב על ערש דווי, בקשתו האחרונה היא לתת את הכינור לרוטשילד, לאות פיוס. בקשה זו מביעה למעשה את כל התהליך שעבר יעקב במהלך הסיפור: את חשבון הנפש שלו, את כאב ההחמצה שלו, ואת התחברותו מחדש לטבע ולאנושות. מאז, הכינור הופך לכלי הנגינה של רוטשילד.
תרגומים לעברית
הסיפור הופיע במספר תרגומים לעברית:
עיבוד מוזיקלי
המלחין היהודי-רוסי הצעיר וֶניאמין (בנימין) פליישמן, שלמד בשנים 1939–1941 אצל דמיטרי שוסטקוביץ' בקונסרבטוריון של לנינגרד, חיבר בהשפעת מורו אופרה במערכה אחת בשם "כינורו של רוטשילד" , המבוססת על סיפורו של צ'כוב, ובה עשה שימוש מסוים במוטיבים מוזיקליים יהודיים. פליישמן נהרג בקרב בספטמבר 1941, וכששמע שוסטקוביץ על מותו, במאי 1941, הזמין מהוריו של פליישמן עותק של יצירתו, ובפברואר 1944 סיים אותה ותזמר אותה.
עיבודים תיאטרוניים
בשנת 1964 הועלה הסיפור בתיאטרון העונות במסגרת התוכנית "עסקי נישואים", שכללה ארבעה מערכונים המבוססים על סיפורי צ'כוב בעיבודו של נסים אלוני.
מחזהו המאוחר של חנוך לוין "אשכבה" מבוסס על שלושה מסיפוריו של צ'כוב: "כינורו של רוטשילד", "יגון" (מועקה) ו"בבקעה". הזקן והזקנה שמופיעים במחזה הם פרפרזה על יעקב ברונזה ומארפה.
קישורים חיצוניים
הסיפור בתרגום לעברית:
מתודיקה בהדרכה
בתחום ההדרכה, מתודה או מתודיקה היא אוסף קבוע של המיועד להעברת מסר, העברת מידע או חקירת נושא המשמשת במסגרת של פעולה.
חניכים לעיתים עוברים קורס השימוש בהן מאפשר חוויה עשירה יותר של החניך, מגדיל את רמת המעורבות ושיתוף הפעולה ומסייע להפנמת הנושא. המתודה מגבירה את העניין בנושא על ידי שימוש באמצעים שאולים מתחומים מגוונים: דרמה, בידור, ועוד. ניתן למצוא שימוש במתודות אלו גם במסגרות הוראה וטיפול.
מטרות המתודה
מתודות שונות משמשות למטרות שונות כגון בדיקת ידע, איסוף ידע, חילופי דעות, ניתוח והפעלת שיקול דעת, וגיבוש קבוצה. המתודה יכולה לשרת מספר מטרות או מטרה ספציפית בהתאם לשלב בתוך הפעולה או בתוך מערך הפעולות. למשל, בתחילת פעולה יעשה לרוב שימוש במתודות שמטרתן להציג את הנושא ולהעביר מידע עליו, ובמהלכן על המשתתף לעיין בחומר כתוב או לבצע תצפית בנושא הפעילות. במהלך הפעולה יעשה לרוב שימוש במתודות המאפשרות לחניכים להביע את עמדתם ולשמוע עמדות אחרים, וכן לנתח נתונים שנאספו. בסוף הפעולה ייתכן ויעשה שימוש במתודות שבודקות את הידע שנצבר במהלכה.
מתודות לדיון
דיון הוא השלב הנפוץ ביותר בפעולות, כמעט ללא קשר לנושא או לקבוצה, ובדרך כלל הוא החוליה החלשה בפעולה. הדיון הוא הדרך המיידית והישירה להעברת מסרים, החלפת דעות והכרעה ביניהן. מסיבות אלו יש למתודות לדיון תפקיד משמעותי בפעולות. הדיון דורש מהחניכים ריכוז, תרבות שיחה, יכולות מילוליות ועוד, ובשל כך מתעוררות בעיות שונות במהלכו.
בקבוצה שתרבות השיחה לוקה בחסר, יש צורך לחלק את רשות הדיבור באופן מלאכותי. ניתן לעשות זאת באמצעות חלוקת זמן או באמצעות חפץ המקנה למחזיק אותו את רשות הדיבור, או על ידי קביעת כיסא מיוחד שהיושב עליו הוא בעל רשות הדיבור (מתודה זו נקראת: הכיסא החם) וכדומה.
על מנת להימנע מריבוי דוברים ולאפשר דיון ענייני ניתן לבחור מספר דוברים ולערוך דיון ביניהם. במתודת אקווריום ובמתודת דיון במה (פאנל) מיוצגות עמדות שונות בנושא הפעולה והדיון נערך בין הנציגים כאשר לרוב מנחה המדריך את הדיון ומאפשר לחניכים לשאול את הדוברים שאלות. במתודת אקווריום נהוג כי המתדיינים יושבים במרכז בעוד שאר החניכים יושבים מסביבם. במידת הצורך, יכול המדריך להחליף את אחד המתדיינים בחניך אחר על מנת להביא טיעונים נוספים אל תוך האקווריום. לעומת זאת, במתודת דיון במה המתדיינים אינם מוחלפים ולרוב הם יישובים מול הקבוצה. בדיונים מסוג זה ניתן להזמין גם אורחים בעלי ייחוד כלשהו (תחום התמקצעות, ניסיון חיים ונציגי קבוצות, ארגונים או מפלגות). מתפקידו של המדריך לשמור על איזון בין הדעות השונות, להיות אקטיבי מאוד ולעצור את הדיון מדי פעם על מנת לעורר את הקהל להשתתף.
כאשר נערך דיון בקבוצה רבת משתתפים ניתן לחלק אותה לקבוצות דיון. הדיון נערך בקבוצות קטנות ובסופו כל קבוצה מציגה את החלטותיה. חסרון אחד במתודה זו היא ההגעה לעיתים למסקנות שונות בכל קבוצה ואי הפריה בין הקבוצות, עוד חסרון בולט הוא חוסר ההנחיה של המדריך בכל קבוצה וקבוצה, לשם כך ניתנים לעיתים הנחיות בכתב ואף ממונה חניך להנחות את הדיון.
מתודות מחקר
סוג אחר של מתודות מאפשר לחניכים לבדוק את החברה או קבוצה מסוימת בחברה. החניכים מקבלים הנחיות ספציפיות לעריכת תצפית או שאלון אותם הם מבצעים בתתי קבוצות. במתודת תצפית החניכים מתבקשים לביים מקרה ולבדוק את תגובת העוברים והשבים. לדוגמה, החניכים יבדקו מי יסייע לאדם במצוקה. במתודת שאלון יסקרו החניכים עוברים ושבים או קהל יעד ספציפי בנושא הפעולה. מתודות אלו הן חווייתיות ביותר ומתאימות לכל מספר חניכים. עם זאת חשוב שמידת האמון בחניכים תהיה גבוהה כיוון שלרוב הם אינם מלווים על ידי המדריך.
מתודות טלוויזיה
מתודות טלוויזיה מבוססות על פורמטים מוכרים של תוכניות טלוויזיה כגון מלך הטריוויה, תופסים קו, כוכבים בריבוע, החוליה החלשה או מי רוצה להיות מיליונר על מנת להציג נושא, להעביר ידע או לבדוק ידע בנושא הפעולה. את השאלות הנהוגות בתוכנית הטלוויזיה מחליפים בשאלות הנוגעות לנושא הפעולה, והחניכים נדרשים לענות על שאלות או להביע עצמם בציור או משחק כפי שמתקיים בתוכנית הטלוויזיה.
שימוש במתודות אלו מוסיף גורם תחרותי ומהנה. כמו כן, לרוב מערכת הכללים מוכרת וידועה לחניכים ולכן מקלה על העברת הפעולה. במידה שהתוכנית בה נעשה שימוש פופולרית בקרב החניכים, העניין שייווצר יגדל.
לדוגמה, הפעלה של ציור מושגים בדומה לנעשה בתוכנית תופסים קו יכול להוות פתיחה מעוררת לנושאים רבים. בפני אחד החניכים יוצג מושג והוא ידרש לצייר אותו בעוד הקבוצה צריכה לנחש את המושג בזמן נתון. הפעלה במתכונת של התוכנית כוכבים בריבוע תאפשר תחרות בין קבוצות או יחידים. מתכונת זו מבוססת על המשחק איקס עיגול, אלא שבמתודה זו (כמו בתוכנית) על מנת שהקבוצה תוכל לסמן את סימנה על גבי הלוח היא נדרשת להחליט האם תשובה לשאלה מסוימת היא אמיתית או שקרית.
מתודות כרטיסים
המכנה המשותף של מתודות כרטיסים ההוא השימוש בכרטיסים מסוגים שונים, חלקם מוכרים כמשחקי ילדים כמו רביעיות או משחק הזיכרון ומשחקי חברה כמו דומינו או בינגו. בדומה למתודות טלוויזיה, השימוש במתודות אלו מתבסס על ההכרות עם המשחק בצורתו המקורית, דבר המעלה את שיתוף הפעולה וההתלהבות של החניכים. כמו כן, מתודות אלו מכניסות תחרותיות והנאה אל הנושא. בנוסף למטרות המתקיימות במתודות טלוויזיה, כגון הפעלת ידע ואיסופו, מאפשרות מתודות אלו גם הצגת דעות ושכנוע.
השימוש במתודות אלו מתאפשר באמצעות החלפת המספרים הנהוגים במשחקי החברה - בעובדות הקשורות לנושא הפעולה. ההתאמה בין הכרטיסים לא תתבסס על זהות (בדומה לזהות בין המספר שהוקרא למספר שבכרטיס הבינגו, או הזהות בין שתי קוביות דומינו), אלא על התאמה הדורשת הפעלת ידע מהחניך (התאמה בין שאלה ותשובה, מושג ותמונה, מושג וקטגוריה לה הוא שייך וכדומה).
וריאציות במתודות כרטיסים:
קיימים מתודות כרטיסים שאינם מסתמכים על משחקים מוכרים, כגון מתודת סוחרים, בה כל משתתף מקבל מספר כרטיסיות עליהן תכונות או תחומי עניין. המשתתף נדרש להחליף אותן עם המשתתפים האחרים במטרה להגיע לאוסף כרטיסים המייצג אותו. מתודת כרטיסים אחרת היא סרגל עמדות בה על כל כרטיסייה אמרה כלשהי ועל המשתתף לשנות את מיקומו בחדר בהתאם למידת הסכמתו עם הנאמר בכרטיס. מתודה זו דורשת מהמדריך אסרטיביות ודינאמיות רבה על מנת להפיק ממנה את המירב. מתודות אלו מהוות בסיס רחב לדיון על נושא הפעילות.
מתודות לוח
מתודות לוח מבוססות על משחקי לוח שונים ובהם פועלים החניכים על פי חוקים הדומים למשחק הלוח המקורי עם התאמה לנושא הפעילות. במכנה המשותף למתודות אלו היא השימוש בלוח משחק ולרוב גם כלי משחק וקוביה.
קבוצת מתודות זו מתאימה למגוון רחב של מטרות המשתנות על פי אופן עריכת המשחק. לדוגמה, במתודת מונופול ניתן להתנות את ההתקדמות על הלוח בתשובה לשאלה לשם בדיקת ידע או הבעת דעה, כרטיסי הקריאה במשחק יכולים לשמש להעברת ידע או להתמודדות עם דילמה, והגעה למשבצות מסוימות במהלך ההתקדמות יכולות להטיל על המשתתף או הקבוצה משימה שמטרתה למשל גיבוש. בגלל השימוש בלוח וכלי משחק המתודות בקבוצה זו מתאימות לקבוצות עם מעט משתתפים, אחרת נמשך כל סבב זמן רב, דבר היוצר שיעמום בקרב הקבוצה. חלוקה לתתי קבוצות או שילוב משימות כלל קבוצתיות מאפשרים שימוש במתודה לקבוצות רבות משתתפים.
מתודת לוח בה כל החניכים משחקים באותו זמן והיא לא מבוססת על תורים היא הפאזל (תצרף). במתודה זו מקבלת הקבוצה חתיכות מהלוח שניתן לשלב ביניהן באופן מסוים על מנת ליצור תמונה אחת שהיא נושא הפעילות או מעבירה את המידע המתאים.
מתודות דרמה
במשחק תפקידים קבוצתי כל חניך מקבל תפקיד משלו. התפקיד יכול להתאים לאופיו או לנגוד את אופיו. הקבוצה מקבלת סיטואציה מוכנה מראש, המעלות דילמה כלשהי. על המדריך להתערב, לחדד את הבעיות ולדובב חניכים שאינם נוטים להשתתף בדיון.
יישום ספציפי של מתודה זו הוא משפט בו מתפקדים החניכים כשופטים, עורכי דין, מושבעים, עדים וכו'. היתרון של יישום זה הוא השימוש בתהליך המשפטי ההדרגתי של הצגת הנושא בידי שני צדדים, העלאת טיעונים, סתירתם והכרעה ביניהם. לצורך כך על החניכים ללמוד את הנושא אותו הם מציגים, ולהתעמק בו על מנת להגיע להכרעה.
בבחירת מסגרת הפעילות ניתן ליצור פער בין הנושא הגלוי בו עוסקים החניכים לבין הנושא הסמוי בו עוסקת הפעילות. בין שני הנושאים יש דמיון מסוים, עליו מתבסס בסוף הפעילות מוסר ההשכל. פער זה מאפשר לחניכים לבחון את השקפתם מנקודת ראות חדשה. דוגמה לשימוש במתודה זו מתוארת בסרט הנחשול המבוסס על סיפור אמיתי.
מתודות משימות
מתודות רבות מבוססות על רצף של משימות אותן מתבקשים החניכים לבצע במהלך הפעולה. המשימות יכולות לשאת אופי מגוון ולשרת מטרות רבות כמו פתיחת נושא, איסוף ידע והפעלתו. המשימות דורשות שיתוף פעולה מחברי הקבוצה. המתודה יוצרת מסגרת למשימות השונות ומאחדת אותן תחת מבנה אחיד. המסגרת יכולה להיות מסגרת של זמן כמו במתודה פצצת זמן בה לכל משימה מוקצב זמן אחיד. מתודה זו מאופיינת בקצביות רבה והספק גבוה. מתודות אחרות מאופיינות במסגרת המושתתת על מיקומם, כמו מתודת משימות בתחנות בה נדרשים החניכים לעבור מתחנה לתחנה. מתודה זו מבוססת לרוב על תחרות בין תתי קבוצות ובכל תחנה ניתן ניקוד על ביצוע המשימה. לעיתים נדרשים מפעילים לכל תחנה או ציוד מתאים, ולעיתים די בדף הסבר לפעילות בתחנה. מסגרת מבוססת על מיקום קיימת גם במתודה חפש את המטמון בה מיקום המשימה הבאה מתגלה רק כאשר המשימה מסתיימת, ולעיתים המיקום הספציפי הוא תשובה לחידה המהווה את המשימה עצמה. בתכנון משימות אלו יש צורך לתת את הדעת לשיתוף כל הקבוצה בביצוע המשימה על מנת שלא ייווצר מצב שצוות חלוץ יתקדם בעוד שאר הקבוצה יתמהמה מאחור. היתרון במתודות אלו הוא הדינמיות שלהן והיותן מעוררות מוטיבציה.
התאמת המתודה לנושא ולקבוצה
בבחירת המתודה לפעולה על מדריך להתחשב במספר רב של פרמטרים. ההתאמה העיקרית תלויה בנושא ומטרות הפעולה. בנוסף, צריכה להיות התאמה בין המתודה לגודל הקבוצה. בקבוצות גדולות, אם רוצים להפעיל את כל החניכים, אפשר לחלק את הקבוצה לתתי קבוצות ובכך לתת לכולם הזדמנות להיות שותפים במשימות. לחלופין, אפשר להגדיר כי חלק מהחניכים צופים בפעילות שנערכת על ידי נציגים קבועים או מתחלפים. לבסוף, בחירת המתודה תלויה ביכולת של הקבוצה ליצור דיון, באמון שיש בחניכים וביכולת שלהם לשתף זה את זה בדעות וחוויות.
פאלאייר מקדוניאן איירליינס
פאלאייר מקדוניאן איירליינס (במקדונית: “Авиокомпанија „Палер Македонија) הייתה חברת הדגל של מקדוניה שהפעילה קווי טיסה בין מקדוניה לאירופה.
תאונות
ב-5 בדצמבר 1993 התרסק על מסלול מספר 34 בנמל התעופה סקופיה מסוג Fokker 100 (מספר שלדה: PH-KXL), השייך לחברה, שהיה בדרכו לציריך. חקירה שנערכה לאחר התאונה העלתה שהגורם לתאונה היה כשל אנוש של צוות המטוס שלא וידא לפני ההמראה שהמסלול נקי מקרח. מתוך 97 אנשים שהיו על סיפון המטוס נהרגו 81.
מבצע אבוקה
מבצע אבוקה היה פעולה של צה"ל שמטרתה להחריב את בתי הזיקוק, המפעלים הפטרוכימיים, נמל הנפט ומפעלי הדשנים המצריים בעיר סואץ ב-24 באוקטובר 1967, בתגובה לטיבוע המשחתת אילת, כארבעה חודשים לאחר תום מלחמת ששת הימים.
רקע
ב-21 באוקטובר הותקפה המשחתת אח"י אילת, שהייתה בסיור ביטחון שוטף באזור פורט סעיד, בירי טילי סטיקס ששוגרו מספינות טילים מצריות מדגם קומאר ששהו בפתח נמל פורט סעיד. לאחר שנפגעה משלושה טילים, טבעה המשחתת הישראלית. במתקפה נהרגו 47 חיילי צה"ל ו-91 נפצעו. ישראל הופתעה מהמתקפה המצרית וראתה בה אקט מלחמתי בתקופת רגיעה. בתגובה החליטה ישראל לפגוע במתקנים כלכליים באזור העיר סואץ.
הוטל על פיקוד הדרום להיות בכוננות לביצוע מתקפה ארטילרית על יעדים בסואץ החל מ-24 באוקטובר בשעה 14:00. כחלק מההיערכות הנחה אלוף פיקוד הדרום, ישעיהו גביש את מפקד חטיבה 401, אל"ם אורי בר-און, להיערך למתקפה. מתוך כוחות החטיבה רוכזו שתי סוללות תותחים מתנייעים 155 מ"מ וגדוד שריון בטווח ירי אל המטרות. כוחות צה"ל לאורך תעלת סואץ דוללו והוכנסו למקלטים וחיל האוויר הישראלי הוכנס לכוננות לסיוע במידת הצורך.
המבצע
בשעה 14:30 לערך פתח צה"ל בירי ארטילרי רצוף לעבר מתקני הזיקוק ומכלי הדלק של סואץ והבעיר אותם. הירי הישראלי כוון וטווח על ידי קציני תצפית שהוטסו על ידי חיל האוויר הישראלי מעל האזור. בתגובה פתחו גם המצרים באש ארטילרית באמצעות כוח גדול משמעותית של 10 סוללות, אך ההפגזות המצריות לא היו יעילות. לאחר כחצי שעה, בשעה 14:58, ביקשו המצרים הפסקת אש אך ישראל המשיכה במבצע כמתוכנן. בשעה 15:06 הופנתה האש גם למפעל הדשנים שהיה ממוקם בתוך העיר סואץ ואל נמל פורט איברהים. אל מטוסי התצפית הישראלים נפתחה אש נ"מ כבדה מהאי גרין אך קציני התצפית המשיכו לטווח את הכוחות הארטילריים. המבצע הסתיים בשעה 17:35 לאחר השלמת היעדים כמתוכנן. סה"כ נורו על ידי צה"ל 831 פגזי 155 מ"מ ו-442 פגזי טנקים.
תוצאות המבצע
במתקפה הושמדו שני בתי זיקוק ("אל-נאצר" ו"סואץ") מתוך שלושת בתי הזיקוק שהיו קיימים במצריים. שני בתי זיקוק אלה זיקקו 5 מיליון טונות בשנה מתוך תצרוכת של 6.5 מיליון טונות במצרים. חוות מכלי הדלק של סואץ בערו בדלקות עצומות במשך מספר ימים מבלי שניתן היה לכבותן. ב-5 בנובמבר ביצע חיל האוויר גיחת צילום לבדיקת תוצאת המתקפה. נמצא כי הובערו למעלה מ-100 מכלי הדלק והושמדו 96 אלף טון נפט גולמי, 11 אלף טון בנזין, ו-300 אלף טון אספלט. הנזק למשק המצרי היה רב ונאמד בכ-60 מיליון לירות מצריות. בית הזיקוק היחיד שנותר במצרים לאחר המתקפה סיפק 20% מהתצרוכת השנתית המצרית ולכן יצוא הדלק המצרי נפסק. מצרים נאלצה לייבא דלקים לצריכה פנימית. מפעלי הדשנים נהרסו. בנוסף נהרגו בהפגזה 11 מצרים ו-92 נפצעו. לצה"ל היו שני פצועים קל בלבד. לאחר המתקפה הישראלית לא שוקמו בתי הזיקוק אלא הוקמו מחדש בעומק מצרים ותושבי העיר סואץ החלו נוטשים את העיר. נטישת העיר סואץ הייתה חלק ממגמה כללית של נטישת יישובים הסמוכים לקווי העימות ויצירת בעיית פליטים פנים מצרית.
בתגובה לטיבוע המשחתת אח"י אילת ולמבצע אבוקה החליט האו"ם להכפיל את מספר עמדות המשקיפים ואת מספר המשקיפים בקו התעלה. לאחר מבצע אבוקה לא יזמו המצרים הסלמות משמעותיות במשך שנה.
מועצה אזורית אפעל
מועצה אזורית אפעל הייתה מועצה אזורית בבקעת אונו שהתקיימה עד תחילת שנת 2008. המועצה גבלה בצפון בגבעת שמואל ובאוניברסיטת בר-אילן, במערב ברמת גן ובחירייה, בדרום באור יהודה, ביהוד ובנוה מונוסון ובמזרח בקריית אונו ובתל השומר.