cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מתאם ירי
מתאם ירי (באנגלית: Interrupter gear) היה מנגנון שהותקן במטוסי קרב מונעי מדחף, אשר איפשר לטייס לירות במקלע בכינון ישיר לעבר מטוסי האויב מבעד למדחף המסתובב בקדמת המטוס (בנקודות ה"מתות" של הסיבוב) מבלי לפגוע בו.
לראשונה נעשה שימוש במתאם הירי במלחמת העולם הראשונה והוא סימן שלב משמעותי ביותר בהתפתחות הלוחמה האווירית. השימוש המשיך עד למלחמת קוריאה והפסיק עם היעלמותם של מטוסי הקרב מונעי המדחף לטובת מטוסי הסילון.
היסטוריה
הניסיונות הראשונים לתאם את הירי עם סיבובי המדחף נעשו בגרמניה ובצרפת עוד לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה, אולם המפתחים כמעט שלא זכו לתמיכה פיננסית מצד רשויות הצבא אשר לא הכירו בחשיבות כלי הטיס החמושים וראו בהם רק אמצעי לסיור.
הפטנט התאורטי הראשון על מנגנון תיאום ירי נרשם על ידי המהנדס השווייצרי פרנץ שניידר ב- 1913 ושנה מאוחר יותר כבר פעל דגם מעשי של המערכת.
את הטיסה החמושה הראשונה המצוידת במערכת תיאום הירי ביצע הטייס הצרפתי רולאן גארוס, והיא התקיימה ב-1915 על מטוס מדגם Morane-Saulnier L החמוש במכונת ירייה מדגם הוצ'קיס 8 מ"מ. להבי המדחף צוידו בשריון הגנה למניעת פגיעה בהם במקרה של חוסר תיאום. בתאריך 18 באפריל 1915 הפיל גארוס בקרב אוויר 3 מטוסי אויב גרמניים בטרם הופל בעצמו. הגרמנים מיהרו לתפוס את שרידי המטוס המרוסק והם נשלחו לבדיקה מקיפה בגרמניה.
מתאם הירי של חברת פוקר
עקרון הפעולה של המערכת של פוקר היה השימוש בפיקה המותקנת על ציר המדחף. כאשר הציר הסתובב הפיקה לחצה על מוט ארוך המחובר להדק של מכונת היריה. הפיקה הותקנה כך שהלחיצה על מוט ההדק התבצעה כאשר להבי המדחף היו במצג אופקי ואז התרחשה פליטת הכדור. כאשר הטייס רצה לבצע ירי, הוא הזיז את המוט לכיוון הפיקה ובכך שילב את מערכת הירי ואיפשר לתנועת הסיבוב של המדחף לפעול על ההדק באופן רציף עד להזזת המוט וביטול השילוב להפסקת הירי.
הניצחון הראשון בקרב אוויר תוך שימוש במערכת של פוקר התרחש ב-1 ביולי 1915 כאשר מטוס גרמני הפיל מטוס צרפתי בשמי צפון מזרח צרפת. המערכת היעילה של פוקר הקנתה לגרמנים יתרון מוחלט בשמי החזית המערבית. חיל האוויר הבריטי ניסה לישם ללא הצלחה טכנולוגיה של מדחף אחורי אשר איפשרה לטייס ירי קדימה ללא הפרעת המדחף.
הטייסים הגרמנים נדרשו לעשות כל מאמץ שלא לנטוש מעל שטחי האויב ובכך לאפשר לו לתפוס את מערכת הירי המשוכללת, אך למרות זאת כבר במחצית 1916 הייתה הטכנולוגיה של ירי מתואם נחלת שני הצדדים היריבים ובכך בוטל היתרון של מערכת הירי הגרמנית.
מתאם הירי של קונסטנטינסקו
חלקי המערכת: 1. פיקה 2. גוף המחולל 3.צילינדר 4. בוכנה 5.כיסוי אטום 6.כיסוי מד המהירות 7.כיסוי מחזיר שמן 8.פלג 10. חלק אחורי. ]] המהנדסים הבריטים נכשלו בישום והתאמת עקרון הפעולה של מתאם הירי של פוקר. בעיות התיאום התגלו בעיקר בסיבובי מדחף איטיים אשר גרמו לפגיעת הקליעים בלהבי המדחף והריסתו.
בסופו של דבר החליטו הבריטים לאמץ את מתאם הירי שהומצא על ידי המהנדס הרומני ג'ורג' קונסטנטינסקו (Constantinescu). עקרון הפעולה של מתאם הירי הזה התבסס על התאוריה שפיתח קונסטנטינסקו בדבר האפשרות להשתמש בתנודות של גלי קול ליצירת אנרגיה לצורך הנעה של מכלולים מכניים. הטכנולוגיה שפיתח בעקבות התאוריה, איפשרה את יישום השימוש בפולסים קוליים אשר הועברו באמצעות עמוד של נוזל במקום השימוש בחיבורים המכניים המסורתיים. מערכת זו התגלתה כאמינה ומהירה מאוד ואשר לא הושפעה כלל ממהירות המטוס והמדחף. יתרה מזאת, ניתן היה להתקין את המערכת על כל סוגי המטוסים ללא צורך בהתאמה ספציפית כמו במקרה של המערכת המכנית. יתרון נוסף של המערכת של קונסטנטינסקו התגלה כאשר התברר כי הגרמנים לא העתיקו את המערכות שנתפסו בידיהם מכיוון שחשבו בטעות שהן חלק מן המערכת ההידראולית ולא חלק ממערכת הירי.
ג'סטין ג'קסון
ג'סטין ארון ג'קסון (באנגלית: Justin Aaron Jackson; נולד ב-28 במרץ 1995) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בקבוצת בוסטון סלטיקס מליגת ה-NBA, בעמדת הסמול פורוורד. בשנת 2017 זכה בטורניר אליפות המכללות בכדורסל, כאחד מכוכבי קבוצת אוניברסיטת קרוליינה הצפונית.
נעורים וקריירת מכללות
ג'קסון נולד וגדל ביוסטון שבטקסס, ועד גיל 18 למד בחינוך ביתי. בתקופת נעוריו שיחק בקבוצת הכדורסל של ארגון "Christian Youth" המקומי, והתבלט כאחד משחקני הנוער המצטיינים בארצות הברית. בקיץ 2014 נבחר להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן, ואף זכה בתואר ה-MVP של המשחק (במשותף עם ג'אליל אוקפור) לאחר שקלע 23 נקודות ב-92% קליעה מהשדה.
בין השנים 2014–2017 למד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה (ה"טאר הילס") תחת המאמן רוי ויליאמס. בעונתו השנייה בקבוצה סייע לה להפעיל למעמד גמר טורניר אליפות המכללות, עם ממוצע של 12.2 נקודות למשחק, אולם קבוצתו הפסידה במשחק הגמר מול אוניברסיטת וילאנובה. בעונה העוקבת הוביל את קלעי קבוצתו עם ממוצע של 18.3 נקודות למשחק, והוליך את הטאר הילס לזכייתם השישית באליפות טורניר המכללות. במשחק הגמר, בו גברה קרוליינה הצפונית על אוניברסיטת גונזגה בתוצאה 71–65, קלע ג'קסון 16 נקודות. בסיום אותה עונה זכה בתואר שחקן העונה של מחוז ACC, ונבחר לחמישיית העונה של ליגת המכללות (First-team All-American).
סקרמנטו קינגס
בדראפט ה-NBA 2017 נבחר ג'קסון בבחירה ה-15 על ידי פורטלנד טרייל בלייזרס, אך מיד נשלח בטרייד לסקרמנטו קינגס. לאורך עונת הרוקי שלו פתח ב-41 מתוך 68 המשחקים בהם שותף, ותרם 6.7 נקודות בממוצע למשחק. במהלך העונה נשלח מספר פעמים לקבוצת הבת של הקינגס מליגת הפיתוח – רינו ביגהורנס – ובששת משחקיו עמה קלע 17.8 נקודות בממוצע למשחק. ב-5 בינואר 2019 קלע שיא קריירה של 28 נקודות בהפסד קבוצתו מול גולדן סטייט ווריורס.
דאלאס מאבריקס
ב-6 בפברואר 2019, לאחר כשנה וחצי בסקרמנטו, הועבר יחד עם זאק רנדולף בטרייד לדאלאס מאבריקס, בתמורה להריסון בארנס. עד לסיום עונת קלע 8.2 נקודות למשחק עבור המאבריקס.
אוקלהומה סיטי ת'אנדר
לקראת עונת הועבר לאוקלהומה סיטי ת'אנדר, במסגרת טרייד משולש בו הייתה מעורבת גם דטרויט פיסטונס.
מילווקי באקס
באפריל 2021 שוחרר מהת'אנדר, וחתם על "חוזה כפול" בקבוצת מילווקי באקס. בסיום אותה עונה זכה עם הבאקס באליפות ה-NBA.
טקסס לג'נדס
באוקטובר 2021 חזר לדאלאס אך יום אחרי שוחרר מקבוצה ולאחר שבוע בקבוצת הפיתוח של דאלאס טקסס לג'נדס.
בוסטון סלטיקס
ב-18 בדצמבר 2021 חתם על חוזה לעשרה ימים בבוסטון סלטיקס.
פניקס סאנס
ב-5 בינואר 2022 חתם על חוזה לעשרה ימים בפיניקס סאנס.
ארז מזרחי
ארז מזרחי (נולד ב-7 ביוני 1980) הוא במאי ועורך טלוויזיה וקולנוע ישראלי.
ביוגרפיה
ארז מזרחי גדל בבת ים, בן לאב פנסיונר של צבא הקבע ואם העוסקת בהוראה. בצה"ל שירת כפקח טיסה ומבצעים בחיל האוויר. בעל תואר ראשון בקולנוע וטלוויזיה ממכללת ספיר,
מזרחי יוצר בטלוויזיה הישראלית מאז שנת 2008.
בשנים 2008–2011 שימש כבמאי ועורך כתבות צבע בערוץ הספורט, בשנים 2011–2012 שימש במאי כתבות חוץ בערוץ 8. ערך את "מאסטר שף 4" (קשת), "בייבי בום" (ערוץ 10), "כחולים" (קשת), "המתמחים" (קשת), "ארבע חתונות" (רשת), הסדרה הדוקומנטרית "מקדש מעט" (כאן 11), "כפולים 2" (קשת), "בואו לאכול איתי" עונות 1–4 (כאן 11), "שמונים וארבע" (כאן 11), "האח הגדול" (רשת) ו"אמא מחליפה" (רשת).
בינואר 2018 יצא סרטו הראשון של מזרחי באורך מלא, "הלומים" והוקרן בבתי קולנוע ברחבי הארץ. בסרט משחקים בתפקידים הראשיים עמוס תמם ואדוה בולה והוא השתתף ב־15 פסטיבלים ברחבי העולם ואף זכה בפרסים, ביניהם פרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים של שאנגחאי; פרס הסרט האירופי הטוב ביותר בפסטיבל טיראנה, אלבניה; פרס השחקן ופרס הבמאי הטוב ביותר בפסטיבל סלנטו, איטליה; פרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל סומרוויל, ארצות הברית ובפסטיבל ורונה, איטליה. את הסרט יצר, ביים והפיק יחד עם סהר שביט, אותו הכיר בלימודיו במכללת ספיר. והוא זכה לתמיכה מקרן הקולנוע הישראלי, קרן מקור, הקרן לעידוד קולנוע ישראלי ומפעל הפיס.
ארז מזרחי מתגורר בתל אביב, נשוי ואב לשתי בנות.
שירלי שרון-זיסר
שירלי שרון-זיסר היא פסיכואנליטיקאית לאקאניאנית, פרופסור חבר וראש החוג לשעבר בחוג לספרות אנגלית ואמריקנית באוניברסיטת תל אביב, מטפלת באומנות, מורה ברשת הלאקאניאנית ובעלת מינוי להוראת פסיכואנליזה במוסדות לימוד של השדה הפרוידיאני בעולם שתחת חסות המחלקה לפסיכואנליזה באוניברסיטת פריז-8, חברה באסכולה הלאקאניאנית החדשה, וסופרת. זיסר חיברה עשרות מאמרים וספרים, בעברית ובשפות אחרות, בתחומי הפסיכואנליזה והאומנויות.
רקע מקצועי
שרון-זיסר הייתה תלמידתה של הפסיכואנליטיקאית הצרפתייה מישל מונטרלה, אשר בעצמה הייתה תלמידתו של הפסיכאנליטיקאי והפסיכיאטר הצרפתי הידוע ז'אק לאקאן. היא חברה בחברה הישראלית לפסיכואנליזה באסכולה הלאקאניאנית החדשה, וכן מורה במוסד הלימוד הרשת הלאקאניאנית, ובעלת מינוי להוראת פסיכואנליזה במוסדות לימוד של השדה הפרוידיאני בעולם.
הכשרתה האקדמית של שרון-זיסר כוללת תואר שני בטיפול באומנויות מאוניברסיטת לסלי בבוסטון, ארצות הברית, תואר דוקטור בהצטיינות מאוניברסיטת תל אביב, פוסט-דוקטורט מאוניברסיטת קורנל בארצות הברית, פרופסורה באוניברסיטת תל אביב.
השילוב של פסיכואנליזה ואומנות, בעבודתה וכתיבתה של שרון-זיסר, נוכחת לכל אורך דרכה. כן בהוראתה בארץ ובעולם.
פסיכורטוריקה
בתחום הפסיכואנליזה, עוסקת שרון-זיסר בחומר העיקרי עמו עובדים בקליניקה - השפה. משום כך, מחקרה ועניינה העיקרי קשור בתחום הרטוריקה, כפי שזה הובנה ונכתב בעת העתיקה וברנסאנס האנגלי במיוחד. שילוב זה, של פסיכואנליזה ורטוריקה, זכה לכינוי 'פסיכורטוריקה' על ידי תלמידיה.
שאלת השפה והקשר בינה לבין הגוף מופיע עוד בכתביו הראשונים של זיגמונד פרויד, כאשר שם הוא מנסח למעשה את הלא-מודע באופן אשר לאקאן אמר אודותיו כי "הלא-מודע מובנה כשפה". בעקבות עבודתה הקלינית, ומתוך התנסות אנליטית אישית, כותבת זיסר אודות קשר זה בין השפה והגוף אשר מגולם דרך אופני הכתיבה בלא-מודע. כך היא מחלצת גם מתוך אופנים שונים של עבודת אומנות: ציור - הוספה של שכבות צבע על גבי בד הקאנבס, ופיסול - חציבה או סיתות באבן הגולמית עד חילוצו של הפסל מתוכה. כך, חידושה של זיסר קשור, בין השאר, לאופני הכתיבה וההתערבויות הקליניות אשר ניתן לזהות בהן שני מתווים - מתווה ההוספה אשר מזוהה יותר עם הפרקטיקה הפסיכותרפית אליבא דפרויד, או מתווה ההחסרה אשר מזוהה יותר עם הפסיכואנליזה, ובעיקר הלאקאניאנית.
ולדימיר ניקולייב
ביוגרפיה
עוד לפני הרציחות בילה ניקולייב את רוב חייו במקומות כליאה על מקרים של גניבה, אלימות ושוד. את הקדנציה הראשונה הוא קיבל בשנת 1980, לאחר מכן נשפט פעמיים נוספות. הוא לא היה הרבה זמן בכלא: חודשיים-שלושה, והפעם האחרונה הייתה שבעה חודשים. בשבעת חודשי החופש האלה בשנת 1997 החל ניקולייב להרוג.
הרצח הראשון, כפי שאמר לימים ניקולייב, התרחש במקרה: במהלך מריבה שיכורה, הוא הרג את חברו לשתייה עם מכת אגרוף. לאחר מכן, ניקולייב, שלא ידע כי חברו לשתייה מת, לקח את הגופה לביתו, שם ניסה להחיות את חברו עם כמה מכות על לחייו ומים קרים מהמקלחת. לאחר שהבין שהוא מת, הוא החל לפרק אותו כדי להיפטר מהגופה, ואז החליט לטעום את מבשרו. הוא כרת חתיכה מרגלו, בישל אותה וטעם אותה. הוא לא אהב את זה, והוא טיגן את הביס הבא ואז סיים לאכול. חלק מהבשר הוא נתן לחברו. האחרון הביא את הבשר הביתה, אשתו הכינה פלמני, שלדברי ניקולייב היא אכלה בעצמה והאכילה את הילדים; ניקולייב החליף קצת מהבשר באלכוהול.
ניקולייב ביצע את הרצח השני בכוונה. הוא גם צרך חלק מגופתו של חבר לשתייה, וחלק מהבשר מכר בשוק. עד מהרה נחשף ניקולייב: מכרו, יחד עם אשתו, הכינו גם כיסונים, שניתנו גם לשכנים. טעמם של הכיסונים נראה לאלה חשוד, והם הראו לרופא את המוצר המוזר. הניתוח הפשוט ביותר הראה כי הבשר הטחון מכיל עקבות של דם אנושי. עד מהרה נעצר ניקולייב בחשד לרצח. הוא הודה במהירות בפשעים.
החל מאפריל 2020 הוא חי וממשיך לרצות את עונשו ב"הדולפין השחור".
הרועה בגבעות
זהו הסרט הראשון של ג'ון ויין בצבעי טכניקולור. הרומן הופק לקולנוע ב-1919 ו-1928 (סרטים אילמים) וב-1964.
התסריט מבוסס על רומן השם זה מאת הרולד בל רייט משנת 1907. העלילה מתרחשת באזור התיישבות נידח בהרי אוזארק, התושבים מתפרנסים מגידול צאן ובקר ומתעשיית כהלים בלתי חוקית (Moonshiners). לאורך הסרט נשמע בפסקול שיר ערש של ברהמס.
הספר הפך גם למחזה המוצג מדי שנה בתיאטרון פתוח בעיר ברנסטון, מיזורי שנמצאת בהרי אוזארק.
תקציר העלילה
ג'ים ליין (טום פאדן) שומר על עובדים המזקקת אלכוהול לא חוקית בהרי אוזראק. הוא מבחין במפקחים ומזהיר את העובדים אך נפצע מיריה.
הוא מגיע בקושי לביתו שם מטפלת בו בתו סאמנטה "סאמי" (בטי פילד).
לבית נכנס איש מבוגר המציג עצמו כדניאל הואיט (הארי קארי). הוא נראה בתחילה חשוד אך ערכו עולה כשהוא מטפל יפה בג'ים ומציל ממות ילדה שכנה.
מאט מתיוס הצעיר (ג'ון ויין) גדל בבית דודתו מולי מתיוס (באולה בונדי) ודודו מאט הזקן (ג'יימס ברטון) עם בנם האילם פיט (מרק לורנס). אביו נטש את אמו בהיותו תינוק ובעקבות זה היא מתה ומאט נשבע לנקום את מותה אם יפגוש את אביו. מאט מאוהב בסאמי ומחזר אחריה.
דניאל קונה את חלקת "Moaning Meadows" שהייתה שייכת להוריו של מאט וכעת שייכת למולי מתיוס, למרות התנגדות מאט הצעיר ובעלה. הוא מתחיל לגדל שם עדר כבשים. סאמי חושדת בו שהוא אביו של מאט. האמת מתגלית כשסבתא בקי (מרג'ורי מיין) חוזרת מניתוח עיניים. כשהתחבושות מוסרות מעיניה היא רואה ומזהה את דניאל כאביו של מאט הצעיר. פיט הזועם תופס רובה כדי להרוג אותו אבל מולי מנסה להוציא זאת מידיו. נפלטת ירייה והוא נפצע קשה. לפני שהוא מת הוא לוחש למולי שהיא הביאה קללה על המשפחה.
מולי מביאה אותו לביתם ומציתה את הדירה ונשרפת עם פיט.
מאט הולך לגמור את החשבון עם אביו וסאמי מנסה לעצור אותו ללא הצלחה. האב והבן ניצבים זה מול זה ודניאל יורה ראשון ופוצע את מאט. סאמי מגיעה למקום ומאט מועבר לבית חולים.
מאט מחייך, מבטל את שבועות הנקם שלו ומתחבק עם סאמי לקראת חיים חדשים.
מיכאל רובינוביץ
מיכאל רובינוביץ (נולד ב-1938) הוא פרופסור אמריטוס בפקולטה למדעי הנתונים וההחלטות (לשעבר הפקולטה להנדסה תעשייה וניהול)בטכניון בחיפה. עוסק בתחום תהליכים סטוכסטיים והסתברות שימושית.
ביוגרפיה
בשנת 1964 סיים תואר ראשון (בהצטיינות) בפקולטה להנדסת תעשייה וניהול שבטכניון. בשנת 1969 סיים את הדוקטורט באוניברסיטת קורנל שבארצות הברית.
שימש דיקן הפקולטה בשנים 1980–1982, ממלא-מקום המשנה לנשיא לעניינים אקדמיים בשנת 1993–1994, חבר המועצה להשכלה גבוהה בשנים 1986–1991 ומשנה לנשיא הטכניון למינהל ופיננסים (מנכ"ל) משנת 1992 ועד יציאתו לגמלאות בשנת 2005 (עם הפסקה של שנה וחצי בשנים 2000 ו-2001).
מיכאל רובינוביץ היה מחזיק הקתדרה בהנדסת תעשייה וניהול ע"ש ישראל פולק משנת 1987 וחבר נבחר באגודה "International Statistical Institute". שימש דירקטור בהתנדבות בארגון "יזמים צעירים", מוסד ללא כוונת רווח.
רובינוביץ, המתגורר בחיפה, היה נשוי לסילביה עד פטירתה בשנת 2019, והשניים הורים לשלושה: אורי רובינוביץ', יו"ר בססח - החברה הישראלית לביטוח אשראי, ד"ר עידית מנוסביץ, ראש המחלקה לתקשורת באקדמית כנרת וניבה אבירם, אדריכלית וחברת סגל המרכז האקדמי ויצו חיפה.
מחקריו
מחקרו של רובינוביץ הוא בתחום של תהליכים סטוכסטיים והסתברות יישומית. עבודתו בתחילת דרכו המקצועית עסקה בבעיות בסיסיות בתורת ההסתברות, בעיקר בתאוריה של תהליכים עם אינקרמנטים סטציונריים בלתי תלויים – תהליכי לוי. רוב עבודתו בהמשך דרכו, הייתה בניתוח מודלים מתמטיים לתופעות אקראיות לצורך ניתוח בעיות הנדסיות אמיתיות ובעיות בכלכלה. המאמץ העיקרי בעבודות מסוג זה הוא בבניית מודל הסתברותי המביא לידי ביטוי את המרכיבים העיקריים של מערכות המונעות על ידי תהליכים סטוכסטים ואז, דרך הניתוח המתמטי של המודל, קבלת תוצאות כמותיות ואיכותיות על התנהגות המערכת אותה הוא מייצג. חלק גדול מעבודותיו של רובינוביץ בתחום זה היה על מערכות סטוכסטיות בהנדסה כימית. חלק אחר עסק בבעיות בתורת התורים, הן במחקר, בשיטות של תורת המשחקים, של בעיית "השרת האיטי" – העסקתו או אי העסקתו של שרת איטי כעזר לשרת שאיננו איטי; והן בניתוח מערכות תורים הקשורות לבעיות בתקשורת מחשבים.
The Beatles: Get Back
The Beatles: Get Back הוא סרט תיעודי משנת 2021 שביים, הפיק וערך פיטר ג'קסון מתוך חומרי הגלם שצילם מייקל לינדזי-הוג עבור הסרט "Let It Be" משנת 1970. מפאת ארכו, חולק הסרט לשלושה חלקים (חלק ראשון 157 דקות; חלק שני 173 וחלק שלישי 138 דקות) אשר הופצו בשירות הסטרימינג דיסני+ בימים 25, 26 ו-27 בנובמבר 2021.
הפקה
פיטר ג'קסון עבר לעבוד על הפרויקט לאחר שהשלים את הסרט התיעודי "They Shall Not Grow Old", בו השיב לחיים סרטים שצולמו על ידי חיילים בחזיתות מלחמת העולם הראשונה. טכניקות שימור החומר המצולם ושיפורו כך שיתאים לאמצעי ההקרנה של המאה ה-21, שימשו אותו גם בפרויקט על סרט זה. בשיתוף פעולה עם פול מקרטני, רינגו סטאר, יוקו אונו ואוליביה האריסון (אלמנתו של ג'ורג' האריסון) וגם ג'יילס מרטין (בנו של ג'ורג' מרטין והמפיק של הוצאות מחדש של חומרי הביטלס מאז 2006), קיבל ג'קסון לידיו למעלה משישים שעות צילום ו-150 שעות הקלטת-קול של הפרויקט המקורי. הזנקת הפרויקט הוכרזה ב-30 בינואר 2019, חמישים שנה לאחר הופעת הביטלס על הגג שסיימה את הפרויקט המקורי.
תוכן
החומר המצולם והמוקלט כלל 21 יום של חזרות לקראת הפקת האלבום Let It Be וההופעה על הגג בהם העמיד לינדזי-הוג, במאי הסרט Let It Be, את מצלמתו כ"זבוב על הקיר". למעט מקרים יוצאי דופן, לא עשה ג'קסון שימוש בחומרים שכבר שובצו ב-Let It Be, ובמידת הצורך עשה שימוש בחומר ממצלמה אחרת. הסרט מלווה את הלהקה באולפני טוויקנהאם, שם נעשה ניסיון לצלם את הסרט בחלל שאינו אולפן החזרות הרגיל של הלהקה. שם מלווה הסרט בעיקר את כתיבת השירים, בהם Get Back על ידי מקרטני. לאחר מכן הוא עובר לאולפני אפל רקורדס. שם מתלווה לצילומים אשתו של לנון, יוקו אונו, ג'ורג' האריסון מחבר את השיר I Me Mine ונוטש לזמן קצר את הלהקה. לאחר מכן מתועד החיבור בין הלהקה לבין בילי פרסטון וההכנות לקראת הופעה מיוחדת יחידה שהייתה אמורה ללוות את צאתו לאר של התקליט. החלק השלישי עוסק בימי ההקלטות האחרונים ובהופעה על הגג. בין גרסאות שונות של השירים בתהליך יצירתם, כולל הסרט גם גרסאות כיסוי מבודחות של הביטלס לשירים של אחרים ובדיחות פנימיות רבות, המדגישות את ההיכרות האינטימית והשפה הייחודית של החברים. ככלל, נתן ג'קסון משקל רב יותר להצגת האווירה הטובה על פני הדגשת חילוקי הדעות והכעס שהתבטאו בסרט Let It Be.
הפצה
ב-11 במרץ 2020, ימים ספורים לפני שהוחלט במרבית ארצות העולם על סגרים עקב מגפת הקורונה, חתמה חברת אולפני דיסני על הסכם הפצה של הסרט בבתי קולנוע. הפצת הסרט עוכבה ל-4 בספטמבר 2020 ונדחתה שוב ל-27 באוגוסט 2021. ב-17 ביוני 2021 הכריזה דיסני שהסרט יופץ כסדרה בת שלושה חלקים בשירות הסטרימינג דיסני+ בסוף השבוע של חג ההודיה (25-27 בנובמבר 2021).
ב-16 בנובמבר התקיימה הקרנת בכורה חגיגית של הסרט בלונדון, בנוכחות פול מקרטני.
התקבלות
מבקרים הצביעו על כך שעל אף אורכו, הסרט מספק חוויית צפייה רעננה ומרתקת עבור חובבי הלהקה. אווירתו שונה מאוד מזו של הסרט Let It Be, שנתפס כרקוויאם ללהקה מתפוררת ומתה. Get Back מציג להקה פורייה, עם קשר טוב בין חבריה והומור פנימי, לצד ויכוחים וחילוקי דעות עמוקים. עם זאת מודגשת האהבה הוותיקה בין חברי ההרכב.
פארק אואנו
פארק אואנו (ביפנית: 上野公園) הוא פארק ציבורי רחב ידיים ברובע אואנו שבטוקיו (הנמצא ברובע המיוחד, טאייטו). הפארק הוקם בשנת 1873 על אדמות שהיו שייכות בעבר למקדש קאניי-ג'י. בהיותו אחד מהגנים הציבוריים הראשונים של יפן, הוא הוקם ברוח מערבית תוך השאלה והטמעה של שיטות עבודה בינלאומיות שאפיינו את תקופת מייג'י המוקדמת. זהו משכנם של מספר מוזיאונים משמעותיים, דוגמת המוזיאון הלאומי של טוקיו, מוזיאון הטבע והמדע הלאומי, המוזיאון הלאומי לאמנות מערבית.
פארק אואנו השתתף בעבר בחגיגות האביב בזכות פריחת עצי הדובדבן. בשנים האחרונות הפארק והאטרקציות שבו זוכים לפופולריות גדולה, עם למעלה מעשרה מיליון מבקרים בשנה, אשר הופכים את הפארק לפארק העירוני הפופולרי ביותר ביפן.
היסטוריה
השטח של פארק אואנו היה שייך בעבר למקדש Kan'ei-ji, אשר נוסד ב-1625. רוב המבנים של המקדש נהרסו בקרב אואנו ב-1868, כחלק ממלחמת בושין, כאשר צבא שוגונות טוקוגאווה הובס בידי אלה השואפים לרסטורציה של שלטון הקיסר. בדצמבר של אותה שנה, הפכה גבעת אואנו לרכושה של העיר טוקיו.
כאשר נוסד ב-1873, פארק אואנו נוהל בידי משרד ענייני פנים (כיום משרד הפנים והתקשורת), ולאחר מכן בידי משרד החקלאות והמסחר, ואחר כך למשרד המשפחה הקיסרית (כיום סוכנות משק הבית הקיסרי). בשנת 1924, לכבוד חתונתו של הקיסר הירוהיטו, פארק אואנו ניתן לעיר באופן רשמי בידי הקיסר טאישו, ממנו קיבל גם את השם הרשמי שלו, שנמצא בשימוש גם היום: "פארק המתנה הקיסרית אואנו".
פאפא בובה דיופ
פאפא בובא דיופ (בצרפתית: Papa Bouba Diop; ) היה כדורגלן סנגלי. הוא שיחק בעיקר בעמדת הקשר האחורי ולעיתים גם כבלם. דיופ קיבל את הכינוי "ארון בגדים" מאוהדי קבוצת פולהאם הלונדונית בה שיחק, עקב ממדיו הפיזיים (1.95 מ'). כמו כן, דיופ זכור כשחקן חזק ואגרסיבי, בעל בעיטות ממרחק וכושר מנהיגות. יכולות אלו וסגנון המשחק שלו, הביאו לא פעם להשוואותו לפטריק ויירה הצרפתי. במסגרת הנבחרת הלאומית של סנגל הצליח להבקיע 11 שערים. המוכר שבהם הוא גול הניצחון נגד נבחרת צרפת (1-0) במשחק הפתיחה של מונדיאל 2002 ביפן וקוריאה הדרומית. היה זה המונדיאל הראשון אי פעם אליו העפילה סנגל. מעבר לניצחון הספורטיבי, שגרם להדחתה המוקדמת והמפתיעה של צרפת, שהגיעה למונדיאל כאלופת העולם ואלופת אירופה, הגול הזה נתפס באופן סימבולי כמעין ניצחון הנכבש על הכובש, לאור שלטונה הקולוניאליסטי של צרפת על סנגל. לאור העובדה שמשחק הפתיחה בגביע העולם הוא מהנצפים בעולם, לגול של דיופ הייתה משמעות מיוחדת, והוא נחשב לאחד מרגעי השיא של דיופ בקריירה.
תחילת הקריירה
דיופ נולד באזור רופיסקו, בעיר הבירה של סנגל, דקאר. את קריירת המשחק שלו החל במחלקת הנוער של מועדון "אנדפן סאלטיג", בטרם הצטרף למועדון איי.אס.סי דיארף, מהליגה הראשונה בסנגל. לאחר שלוש שנים עזב לשווייץ, תחילה לקבוצת החובבים מהליגה השלישית, וואי.
שווייץ ומונדיאל 2002
דיופ חתם בליגה הבכירה, בקבוצת נשאטל גזמאקס, שם שיחק במשך עונה, אשר קידמה אותו לתחנה הבאה, קבוצת הפאר: גראסהופרס ציריך. גם בקבוצה זו שיחק עונה אחת, בה זכה באליפות ליגת העל השווייצרית והשתתף לראשונה בגביע אופ"א.
בסוף אותה עונה התקיים מונדיאל 2002, אותו אירחו במשותף קוריאה הדרומית ויפן. במשחק הפתיחה התמודדו נבחרת צרפת החזקה, אשר הגיעה בקול תרועה רמה כזוכת הטורניר הקודם, אל מול סנגל, אשר זו הייתה העפלתה הראשונה לטורניר. המשחק הסתיים בניצחון סנגל של 0–1, בזכות שער של דיופ, שגרם להדחתה בדיעבד של צרפת. דיופ הבקיע בנוסף צמד גולים במשחק בשלב הבתים נגד נבחרת אורוגוואי, בו הובילה סנגל 0–3 והמשחק הסתיים בתוצאה 3-3. סנגל נעצרה רק ברבע גמר המונדיאל, שם הפסידה 0–1 לנבחרת טורקיה. לאחר המונדיאל, דיופ הפך לסמל לאומי בסנגל ולשחקן מבוקש.
לאחר המונדיאל ב-2002, דיופ חתם על חוזה לחמש שנים וחצי בקבוצת לאנס מליגת העל הצרפתית בכדורגל. לאחר שנתיים וחצי במועדון, במהלכן הפך לשם דבר, נקנה בסכום של שישה מיליון פאונד, על ידי קבוצת פולהאם הלונדונית.
פולהאם ופורטסמות'
בפולהאם השתקע דיופ לשלוש שנים הבאות והפך לשחקן מפתח בקבוצה. כבר בעונתו הראשונה במועדון, נבחר על ידי חברת הניתוחים הסטטיסטיים של הליגה, לשחקן המצטיין של הקבוצה. המנג'ר של פולהאם, בעונתו האחרונה של דיופ בקבוצה (2006/07), טען שלדיופ היו הכישורים הנחוצים על מנת להפוך לאחד הקשרים הטובים ביותר בליגה האנגלית. לדבריו: "אין סיבה שבובה לא יביא את עצמו להיות אחד מטובי הקשרים בליגה, ולשם אני רואה אותו מגיע ונחתם כאחד הטובים. ראיתי אותו משחק לאורך השנים ויש לו את מה שצריך בשביל זה".
בעונה הבאה בפולהאם, הוכתר על ידי אוהדי הקבוצה כ"שחקן השנה של המועדון". הוא חתם על חוזה חדש לארבע עונות, הרגיש נאהב על ידי האוהדים, ואף נבחר לקפטן הקבוצה. אלא שדווקא אז התקדמותו נקטעה על ידי סדרת פציעות בשרירי מיתר הברך, כף הרגל והגב. אלו גרמו לו להיעדר מהמגרשים עד סוף השנה האזרחית. כמו כן, איבד את סרט הקפטן לדני מרפי. בחודש ינואר, קבוצת ויגאן אתלטיק הציעה לרכוש אותו בסכום של כ-5 מיליון פאונד. אולם דיופ סירב למעבר, על מנת שיוכל לעזור לקבוצתו להימנע מירידת ליגה. הקבוצה לבסוף ניצלה ושמרה על מקומה בליגה, בשל הפרש שערים טוב יותר. לאחר מכן קיבל דיופ את הצעה אחרת, מקבוצת פורטסמות', ופתח פרק חדש בקריירה.
דיופ היה חלק מרכזי בזכיית הקבוצה בגביע האנגלי בשנת 2008, תוך משחק בגמר נגד קארדיף. אך לאור ירידת הליגה של הקבוצה בשנת 2010, השחקן שוחרר לא.א.ק. אתונה היוונית.
א.א.ק אתונה
למרות ההתעניינות, טרם חתימתו ביוון, מצד פולהאם, סלטיק ופריז סן-ז'רמן, השחקן טען: "אני שמח מאוד לחתום בא.א.ק, זהו מועדון ענק, שמשחק בקביעות במפעלים האירופיים ויש לי ציפיות לזכות עם המועדון בתארים. הייתי מופתע מהדרך הנהדרת בה קיבלו אותי אוהדי הקבוצה בשדה התעופה ואני מקווה שאוכל לעשות את הטוב ביותר עבור המועדון". עקב פציעות רבות, דיופ שיחק תשעה עשר משחקים בלבד לאורך העונה, במהלכה זכה עם הקבוצה בגביע היווני, ובזכות תצוגה טובה של דיופ במשחק הגמר. בסוף העונה הודיעה ווסטהאם יונייטד הלונדונית, כי החתימה את השחקן על חוזה לעונה אחת, בהעברה חופשית.
ווסטהאם וברמינגהאם
עסקת החתימה בווסטהאם יונייטד כללה אופציות לחוזה לעונה נוספת, אך דיופ עזב, ונדד בסוף העונה לברמינגהאם סיטי, לאחר שכבש גול אחד במדי הפטישים. לאחר חצי עונה הכוללת בעיות ויזה, פציעות ושתי הופעות בלבד, עזב השחקן את הקבוצה, עקב בעיות כלכליות להשאירו. הייתה זו קבוצתו האחרונה של דיופ. לאחריה פרש ממשחק פעיל עקב פציעותיו הרבות.
חיים אישיים
לאחר פרישתו עסק במתן חינוך ראוי, ותמיכה בילדים אשר התייתמו מהוריהם עקב מחלת המלריה בסנגל. הוא הקים את ארגון (FAM (Fighting for Malaria, שעובד יחד עם ממשלת סנגל.
דיופ נפטר ב-29 בנובמבר 2020 לאחר מחלה ממושכת.
בקיעת שיניים
בקיעת שיניים (באנגלית: Teething) היא תהליך טבעי שכל הפעוטות והילדים חווים, בו פורצות שיני החלב מתוך החניכיים. לרוב, השיניים התחתונות בוקעות לפני העליונות ומופיעות בזוגות. תהליך זה מתרחש בין גיל שלושה חודשים לגיל שנה ומסתיים לקראת גיל שנתיים עד שלוש, ובסופו לילד יהיו כ-20 שיני חלב. טעות נפוצה שלעיתים נהוג לחשוב היא שכאשר השיניים בוקעות הן חותכות את החניכיים אך, למעשה זה אינו נכון. כאשר השן בוקעת משתחררים הורמונים בגוף אשר גורמים לחלק מהתאים בחניכיים להיפרד וכך מאפשרים לשן לצאת החוצה.
סימנים וסימפטומים
רמת הכאב שכל תינוק יכול לשאת משתנה מילד לילד. נראה כי חלקם סובלים יותר מאחרים כאשר בוקעות השיניים. הנפיחות בחניכיים שמופיעה לפני בקיעת השן היא הגורם העיקרי לכאב ולחוסר המנוחה של התינוק. תסמינים אלו בדרך כלל מופיעים בין שלושה לחמישה ימים לפני בקיעת השן, וחולפים מיד לאחר שהשן יוצאת. ישנם תינוקות שאינם חווים תסמינים כלל.
סימפטומים נפוצים כוללים הזלת ריר, לעיסה מוגברת, שינויים במצב הרוח, אי שקט או עצבנות וחניכיים נפוחות. בכי, חוסר שינה וחום מתון הם גם תסמינים המזוהים עם בקיעת שיניים. לעיתים רחוקות, האזור יכול להתמלא בנוזל ולהופיע באזור שבו השן אמורה לבקוע ולגרום לחניכיים להיות רגישות אף יותר. לרוב, כאב מזוהה יותר עם בקיעת השיניים הטוחנות, מפאת גודלן הן לא יכולות לבקוע דרך החניכיים בקלות כמו השיניים האחרות.
ישנם מקרים בהם התינוק עלול לסרב לאכול או לשתות בגלל הכאב. הסימפטומים בדרך כלל חולפים מעצמם, אך יש לפנות לרופא אם הם מחמירים או מתמשכים. בקיעת שיניים עלולה לגרום לסימנים וסימפטומים באזור חלל הפה והחניכיים, אך לא בשום מקום אחר בגוף.
סימן נוסף לכאב אצל התינוק הוא משיכה באוזניים. הכאב בפה לעיתים מקרין על ראש התינוק ולכן הוא עלול למשוך באוזניים על מנת לנסות להקל על כאבו. כמו כן, פריחה מתונה עלולה להופיע סביב הפה בעקבות גירוי של העור שנגרם על ידי הזלת ריר מוגברת.
רצף הופעת השיניים
כפי שנאמר כבר בפתיחה שיני החלב נוטות להופיע בזוגות. לרוב, הזוג הראשון של שיני החלב שיופיע הוא החותכות הקדמיות בלסת התחתונה. אולם, אצל חלק מהתינוקות דווקא השיניים העליונות בוקעות ראשונות. הזוג הבא שיבקע יהיה רק לאחר שהזוג הקודם יסיים את התהליך. להלן הסדר הכללי של הופעת השיניים:
בדרך כלל, בנות נוטות להצמיח שיניים לפני בנים. בנוסף, הדפוס המדויק וזמני ההתחלה הראשוניים של בקיעת שיניים ככל הנראה קשורים גם לתורשה. לא תמיד השיניים יבקעו בסדר זה ואין זה מעיד על אי תקינותו של התהליך.
טיפול
תינוקות נוטים ללעוס חפצים שיסייעו להם בתהליך בקיעת השיניים. שרשראות או צמידים אינם מומלצים מכיוון שהם עלולים לגרום לחנק או לגירוי בפה. לעומת זאת, קיימים מוצרים המותאמים לכך הנקראים נשכנים כמו טבעות שיניים וצעצועים אחרים המעוצבים לרוב עם טקסטורות. בנוסף, ישנם תינוקות שחשים הקלה בכאב בעת לעיסת חפצים קרים. לכן, לעיתים הורים מקפיאים חתיכות קטנות של פירות או ירקות טריים ומכניסים אותם לנשכן מיוחד עם רשת עבור תינוקות. דרך נוספת להקלה בכאבים היא עיסוי עדין של החניכיים על ידי האצבעות או מברשת שיניים רכה המותאמת לתינוקות. הפעולה מגבירה את זרימת הדם באזור ועשויה להקל על התחושות הלא נעימות.
במקרים בהם התינוק סובל מכאבים ברורים, ישנם רופאים הממליצים על שימוש בתרופות נוגדות דלקת לא סטרואידיות (באנגלית: NSAID) או על טיפולים משכחי כאבים בטוחים לילדים המכילים בנזוקאין, לידוקאין או כולין סליצילט. לפני השימוש בחומרים ותרופות אלו חשוב לוודא כי התינוקות אינם רגישים או אלרגיים לחומרים ולדאוג כי השימוש בהם נעשה באופן זהיר ומבוקר. החשש בשימוש בתרופות אלו הוא שהסיכונים וההשפעות השליליות של שימוש לא הולם או ממושך בתרופות יכול לעלות על היתרונות האפשריים שלהם. לדוגמה: שימוש לא זהיר בבנזוקאין עלול לגרום למטהמוגלובינמיה, כולין סליצילאט קשור לאספירין ועלול לגרום לתסמונת ריי אצל תינוקות רגישים. במיוחד אצל ילדים עם מחלות מזיהומים ויראליים, או כאשר משתמשים בשילוב עם תרופות נוגדות דלקת לא סטרואידיות אחרות.
השימוש בתרופות מתרחש לעיתים קרובות, על מנת להקל על נפיחות וכאבים בחניכיים של התינוקות. המשחות השימושיות דומות למשחות הניתנות לכאבי שיניים וחניכיים למבוגרים, אך במינונים נמוכים יותר. עקרון הפעולה של משחות לשיניים הוא הרדמה מקומית כדי להקהות את העצבים בחניכיים כך שהכאב יהיה פחות מורגש. חשוב לעקוב אחר ההוראות המופיעות על גבי האריזה כדי להבטיח מתן כמות נכונה לתינוק, ולוודא שמשתמשים בצורה נכונה להפחתת הסיכון לזיהום. יש לשים לב כי בעת מתן התרופה לא מרדימים את אזור הגרון מכיוון שהיא עלולה להפריע לפעילות האפיגלוטיס ולאפשר למזון להיכנס לריאות. תרופות דומות קיימות גם בצורת אבקה, כמו אבקת בקיעת שיניים.
סכנות
חלק מהתרופות המשמשות לטיפול בכאבי שיניים כמו אבקת בקיעת שיניים, נמצאו מזיקות בגלל תכולת כספית מסוג כספית כלורית שעלולה לגרום לפגיעה במערכת העצבים ובמערכות פיזיולוגיות נוספות ואף לגרום הרעלת כספית מסוג אקרודיניה (באנגלית: pink disease או acrodynia) המתבטאת בכאבים ונפיחות בגפיים אצל ילדים קטנים. בשנת 1954 הכספית הוסרה מרוב האבקות.
היסטוריה
בעבר בקיעת שיניים נחשבה שלא לצדק כגורם מוות. זאת מכיוון שילדים רבים מתו בשנים הראשונות לחייהם, במקביל להתרחשות בקיעת השיניים. הנטייה בעבר לייחס מחלות קשות לבקיעת שיניים הייתה נפוצה, ניתן לראות שבשנת 1842 בקיעת השיניים הייתה סיבת המוות הרשומה בקרב 4.8% מכלל התינוקות שמתו בלונדון מתחת לגיל שנה ובקרב 7.3% מהגילאים שנה עד שלוש.
בקיעת שיניים היא תהליך טבעי אשר יוצר מעט אי נוחות. בעבר כמה מהשיטות להקלה על כאבי בקיעת השיניים גרמו לנזק חמור כמו שלפוחיות ודימומים ואף למוות. במאה השש עשרה המנתח הצרפתי אמברואז פארה הציג שיטה להקלה על בקיעת השיניים. דקירה וחיתוך של החניכיים באמצעות סקלפל, מתוך אמונה כי לשיניים קשה לבקוע מתוך החניכיים בשל העדר נתיב יציאה. בסופו של דבר, השיטה הובילה לכישלון ומוות. אמונה ושיטה זו נמשכו מאות שנים, עד שלקראת סוף המאה התשע עשרה הם ננטשו. למרות זאת, עדיין ניתן לראות כי בסוף שנת 1938 הופיע בספר לימוד לרפואת שיניים ייעוץ לטובת השיטה של חתיכת החניכיים, ותיאר איך ההליך צריך להתבצע.
גם לצעצועי שיניים יש היסטוריה ארוכה. במאות 19 עד 20, קורל היה צעצוע בקיעת שיניים שעשוי מאלמוגים, משנהב או מעצם, הוא חובר לידית כסף ושימש לעיתים גם כרעשן. בנוסף לכך, הקורל שימש גם כסמל שמתאר את מעמד המשפחה וכסמל תרבותי שתפקידו להרחיק את הרוחות הרעות. נכון לשנת 2021, ניתן לראות חלק מהצעצועים בתערוכות במוזיאונים.
תומר שם טוב
תומר שם טוב (נולד ב-17 באפריל 1978) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירה
שם טוב התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל כפר סבא. בעונת 1994/1995 הצטרף לקבוצה הבוגרת ששיחקה אז בליגה הארצית. ב-26 באוגוסט 1995 שם טוב ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הראשונה בישראל בהפסד 3-1 להפועל פתח תקווה. ב-21 בדצמבר 1996 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0-3 נגד הפועל טייבה.
בקיץ שם טוב הושאל למכבי נתניה לעונה אחת, בסיומה עזב את המועדון.
ב-15 בדצמבר 2004 שם טוב חתם בהפועל רעננה וכעבור עונה חתם בהפועל אשקלון.
יצחק נסיהו
יצחק נסיהו (27 בנובמבר 1926 - 9 בפברואר 2015) היה המזכיר הצבאי של ראש הממשלה בשנים 1963–1966, בדרגת אלוף-משנה. שירת בתפקיד זה תחת ראש הממשלה לוי אשכול, וקודם לכן כממלא מקום המזכיר הצבאי בעת כהונתו של דוד בן-גוריון כראש הממשלה.
ביוגרפיה
יצחק נסיהו נולד בחיפה בשנת 1926 ליהושע נסיהו, שעלה מגליציה והיה מזכיר הכספים וגזבר הטכניון, ולאסתר לבית בלום, בת למשפחה שנמנתה עם מייסדי ראש פינה. בן דודו היה מרדכי נסיהו. סבו, יצחק בלום, היה שומר במושבה יבנאל ונרצח בידי ערבי בשנת 1909.
בשנת 1940 הצטרף לגדנ"ע. הוא שירת כנוטר והיה חבר ב"הגנה". עבר את קורס הקצינים הראשון של צה"ל, בפיקודו של חיים לסקוב. שירת כקצין מודיעין בחיל השריון, בחטיבת גולני ובפיקוד המרכז. ב-1957 היה ראש לשכת הרמטכ"ל משה דיין. ביוני 1958 עבר ללשכת המזכיר הצבאי של ראש הממשלה, והיה ממלא מקומו של המזכיר הצבאי, חיים בן-דוד, בעת כהונתו של דוד בן-גוריון כראש הממשלה. עם פרישתו בן-גוריון מכהונת ראש הממשלה פרש גם בן-דוד מכהונתו, וביולי 1963 מונה נסיהו למזכיר הצבאי של ראש הממשלה החדש, לוי אשכול. באפריל 1964 הועלה לדרגת אלוף-משנה. כיהן כמזכיר הצבאי עד תחילת 1966. במלחמת ששת הימים היה עוזר לשר הביטחון, משה דיין.
לאחר סיום שירותו הצבאי עבד בכור תעשיות, היה מנכ"ל משרד הפרסום "בינג־ליניאל" ועבד בהוצאת הספרים ההסתדרותית "ספרי".
נישא לרחל, ונולדו להם שתי בנות.
נפטר ב-9 בפברואר 2015.
מדליית הכבוד הצבאית
מדליית הכבוד הצבאית (ביפנית: 従軍記章, תעתיק: ג'וּגוּן-קישׁוֹ) היה עיטור צבאי באימפריה היפנית.
Müggelturm
Müggelturm ("מגדל Müggel") הוא יעד פופולרי לטיולי יום ברובע קופניק, בדרום מזרח ברלין, גרמניה. הוא ממוקם מדרום לאגם Müggelsee בגבעות Müggelberg על גבי Kleiner Müggelberg ("Müggelhill קטן"). הנקודה הטבעית הגבוהה ביותר בברלין היא ה- Grosser Müggelberg הסמוך בגובה 115 מטרים.
היסטוריה
בשנת 1880 הקים קרל שפינדלר, הבעלים של מפעל הכביסה והצביעה של קופניק W. Spindler (ומקור השם של השכונה Spindlersfeld), מגדל תצפית מעץ בגובה 10 מטרים, בשם Spindlerturm, על ה-Kleiner Müggelberg. בגלל גובהו הנמוך הנוף ממנו היה מוגבל ולכן משך רק מעט מבקרים. בשנת 1889 השקיע ספינדר 40,000 מארק כדי להגביה את המגדל לגובה 27 מטרים בסגנון ארכיטקטוני המזכיר פגודה. האדריכל היה מקס יעקב. למגדל בסיס ריבועי של 5 מטרים מכל צד שהצטמצם ל-4.2 מטרים בגובה המסעדה ול-2.8 מטרים בגובה קומת התצפית. גם מגדל זה היה מבנה עץ והיה לו חזית רעפים. המגדל נפתח לציבור ב-1 באפריל 1890. המגדל המוגבה ומסעדתו הפכו במהירות ליעד טיול פופולרי. מקומת התצפית נצפה נוף פנורמי עד 50 ק"מ בימים בהירים, כולל נוף היער והאגמים של האזור וקו הרקיע של ברלין. כבר בשנת הפעילות הראשונה היו כ-52,000 מבקרים. בשנת 1924 רכש האדריכל וולטר וויכלהאוס את המגדל. בשנים הבאות הוא בנה כמה מבנים לצד המגדל שכללו מסעדה חדשה, מטבח ודירה לעצמו. במהלך עבודות חפירה עבור מבנים חדשים אלה נמצאו שרידים פרהיסטוריים. ב-1926 נבנתה מול המגדל מרפסת חדשה עם אולם גדול. כאן הציגו Wichelhaus ומוזיאון Märkisches אוסף שכותרתו "Geschichte des Müggellandes und der Müggelberge" ("ההיסטוריה של אזור Müggel and the Müggel Hills") ובו חפצים פרהיסטוריים מאזור Müggelberge. המבקרים יכלו ללמוד על התרבות של התושבים המקומיים בתקופת האבן, תקופת הברונזה ותקופת הברזל, כמו גם על שבט Sprewanen, שבט סלאבי שחי בצפון מזרח גרמניה. פריט מפורסם בתצוגה היה שן טוחנת של מממותה. חלק אחר של התערוכה סיפק את הראיות לכך שהיה בעבר אולם גדול ב- Kleiner Müggelberg ששימש כנראה לשבט מקום פולחן. בשנת 1928 נבנו שני גרמי מדרגות במעלה ה-Kleiner Müggelberg. בשנת 1942 הועברו חפצי המוזיאון למסעדת Schmetterlingshorst, שם ניתן היה לצפות בהם וגם באוסף הפרפרים המפורסם בעולם של בעל המסעדה. שני האוספים הושמדו בהפצצות במהלך מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1945 עם התקרבות הצבא הסובייטי לברלין המגדל הוכרז כאובייקט צבאי ושימש כמגדל שידורי רדיו וכן עמדת תצפית ליחידות ארטילריה. כפי שקרה בנקודת התצפית של ביסמרק על Großer Müggelberg הסמוך, מגדל Müggel היה אמור להיות מפוצץ על ידי חיילים גרמנים לפני הגעתו של הצבא הסובייטי המתקדם. בעל מסעדת המגדל וולטר וויכלהאוס מנע את ההרס על ידי חיתוך הכבל החשמלי המוביל לחומרי הנפץ.
לאחר המלחמה נפתחה מחדש המסעדה, ובשנת 1956 השתלטה HO Köpenick (ה-Handelsorganisation "ארגון המסחר", או HO היה עסק קמעונאי לאומי בבעלות הממשל המרכזי של אזור הכיבוש הסובייטי בגרמניה) על הפעלת מתחם מגדל Müggel. בינואר 1957 נסגר מגדל Müggel בגלל היותו רעוע ולא בטיחותי; בחודש שלאחר מכן הוחלט לייצב את המגדל באמצעות בסיס חדש ותוספת של מבנה מסבך פלדה. ב-19 במאי 1958 נשרף המגדל כליל, ככל הנראה הגורם לכך היה ריתוך במהלך השיפוץ.
באותה שנה (1958) השיקה ה- Berliner Zeitung תחרות אדריכלות לבנייה חדשה, שלה הוגשו 32 עיצובים. אלה הוצגו לציבור באוגוסט 1958 בעיריית קופניק וחודש לאחר מכן בביתן העיתון בתחנת הרכבת פרידריכשטראסה. דעות המבקרים בתצוגה שנכתבו בספר שיועד לכך איששו את בחירתם של השופטים בתחרות. ההצעה של קולקטיב סטודנטים מה- Kunsthochschule Berlin-Weißensee בראשות יורג שטרייטפארט, זיגפריד ואגנר וקלאוס וייסהאאפט זכתה בתחרות, ולאחר שינוי היא היוותה את הבסיס לבנייה החדשה. במקור תוכנן למגדל בסיס סגלגל, אך התכנית שונתה לצורה הריבועית של היום מטעמי עלות.
אבן היסוד הונחה ב-6 באוקטובר 1959 וב-20 באוגוסט 1960 נחגגה חנוכת המבנה. המגדל נפתח בערב השנה החדשה, 31 בדצמבר 1961. בניית מגדל Müggel החדש נתמכה באופן משמעותי על ידי הציבור ובתרומות. כחלק מיוזמתה של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית הקוראת לעבודת צדקה התנדבותית ("Nationale Aufbauwerk"), הציבור תרם 130,000 מארק ו-3,700 שעות עבודה.
נבנה מגדל בטון מזוין בגובה 29.61 מטרים ובו תשע קומות עם חלונות פנורמה וקומת תצפית אליה ניתן להגיע ב-126 מדרגות. יחד עם מבני העזר שלו הוא משקף גישה אדריכלית מודרנית, בשונה מהאקלקטיות של הבנייה הקודמת, ומהווה דוגמה מוקדמת לארכיטקטורת DDR בסגנון הקלאסיציזם הסוציאליסטי. אזור הגסטרונומיה כולל מסעדה, טברנת יין וטרסות שמש. המגדל החדש הפך שוב למוקד משיכה לאוכלוסיית ברלין במיוחד בחגים, עם ממוצע של 240,000 מבקרים בשנה. היעדר השקעה מספקת בתחזוקה פוגעת באזור. בשנת 1996 שופץ המגדל עצמו במלואו במימון האיחוד האירופי בהיקף של מיליון מארק, אך נותרה עוד עבודה לעשות.
בחלון המסעדה נמצאת נקודת הטריאנגולציה "מסדר 1 Müggelberg", החשובה לגיאודזיה של ברלין והגרמנית שכן היא מגדירה את נקודת האפס של רשת הקואורדינטות עבור מפות טופוגרפיות של ברלין. האבן היא גם אנדרטה לזכר יוהאן ג'ייקוב באייר (1794–1885) שנולד ב-Müggelheim והיה בעל תפקיד בקביעת קואורדינטות דרגות אורך וקווי רוחב במרכז אירופה. מאחר שהאבן ומיקומה המדויק כנקודת מדידה מוגנים, לא ניתן להזיז אותה ללא הסכמת הסנאט של ברלין (Senatsverwaltung für Stadtentwicklung). בשנת 1995 העיר ברלין הפכה לבעלים של האזור ומאז מחוז קופניק מנהל אותו. בשנת 2000 פורסמו מכרזים בחיפוש אחר משקיע לפיתוח ותחזוקת האזור. ההצעות כללו בניית בית מלון, מסעדה ושיפוץ מקורות המים והכוח, אך לא התקבלו מסיבות שונות. בשנת 2007 נמכר הנכס למשקיע.
צבי נוימן
צבי (הרמן) נוימן (במקור: נוימנולד), (באנגלית: Neumann zvi; 1918–1977) היה מומחה לכירורגיה פלסטית, פרופסור לכירורגיה פלסטית באוניברסיטה העברית, מייסד ומנהלה הראשון של המחלקה לכירורגיה פלסטית בהדסה ירושלים (1958–1977), מחלוצי הכירורגיה הפלסטית בישראל.
ביוגרפיה
צבי הרמן (נוימן) נולד בשנת 1918 בגלדבק שבגרמניה. עלה לארץ ישראל ב-1926, בהיותו בן שמונה. סיים את לימודי התיכון בבית הספר הריאלי בחיפה בשנת 1936.
נוימן חזר לשנת התמחות בבי"ח הדסה הר הצופים ובשנת 1945 קיבל את התואר דוקטור לרפואה מאוניברסיטת ביירות.
לאחר לימודיו שירת נוימן כרופא במחתרת האצ"ל.
בשנת 1945 החל בהתמחות במחלקה הכירורגית בהדסה הר הצופים. בשנים 1945–1947 היה רופא בית ובשנים 1948–1951 עוזר שני במחלקה כירורגית תחת ניהולם של פרופ' פליקס מנדל ופרופ' אדוארד גורדון יוסף (ג'וזף).
בשנת 1951 יצא נוימן להשתלמות בת שישה חודשים בדרום אפריקה יחד עם פרופ' ג'ק פן. בהמשך חזר להשלמת מדעי היסוד במחלקה לפתולוגיה בהדסה הר הצופים. בין השנים 1/1952–1954 השתלם כעמית בבי"ח "בארנס" בסנט לואיס שבמיזורי, המסונף לאוניברסיטת וושינגטון. המחלקה לכירורגיה פלסטית בבית חולים זה נחשבה באותה תקופה לאחת מהמובילות בתחום בארצות הברית.
פלסטיקאי בכיר
עם שובו של נוימן לארץ בשנת 1958 נתמנה למנהל השירות הכירורגי-פלסטי ובהמשך למנהל המחלקה לכירורגיה פלסטית בבית החולים הדסה בירושלים. במקביל היה מרצה בכיר בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית.
בשנים 1961–1964 מונה כיועץ לבתי החולים אסף הרופא ודונולו.
בשנת 1964 נתמנה נוימן לפרופסור חבר בכירורגיה פלסטית מטעם האוניברסיטה העברית ובשנת 1971 התמנה לפרופסור מן המניין.
נוימן היה חבר במספר אגודות בישראל וברחבי העולם. בנוסף, נוימן היה חבר מייסד בשנת 1955 של הפדרציה הבין-לאומית לכירורגיה פלסטית בסטוקהולם (International Federation for Plastic Surgery Stockholm).
ב־1967 שימש נוימן כיו"ר בישיבה בקונגרס ברומא בנושא תיקון שסעי השפה (שפה שסועה) והחיך, וכמזכיר הצוות לשתילת רקמות.
ב־1969 שימש כחבר צוות בנושא שיקום כירורגי פלסטי בחולי צרעת בהונולולו.
נוימן פרסם 79 מאמרי מחקר.
ברבים ממאמריו שיתף פעולה עם כירורגים פלסטיים ישראלים אחרים ובכללם נחום בן-חור, מנחם רון וכסלר, יהושפט שולמן (יו"ש) ועמי גלעדי.
מתלמידיו: מנחם רון וכסלר, נחום בן-חור, אייזיק קפלן.
משפחתו
נוימן היה נשוי ללבנונה. סבה, דוד שוב, עלה מרומניה בשנת 1888 וייסד עם חבריו את היישובים ראש פינה, יסוד המעלה, משמר הירדן ועין זיתים.
אביה של לבנונה היה הרופא המחוזי של הגליל בתקופה העות'מאנית, ובפרעות תרפ"ט עברה המשפחה לטבריה. לבנונה נולדה בצפת ולמדה בבית הספר הריאלי בחיפה, שם הכירה את צבי נוימן.
נוימן מונה לנשיא הכבוד של בית"ר ירושלים, בין השנים 1967–1968 על ידי ראובן ריבלין.
הנצחתו
על שמו של נוימן "גן צבי נוימן" הממוקם בקריית חזני ברחוב עוזיאל, בירושלים. באוגוסט 2017 נקרא על שמו רחוב בשכונת ארנונה בירושלים.
חביב קויטה
חביב קויטה, (בצרפתית: Habib Koité, בבמברה: Habib Kuwate; ), הוא זמר, כותב שירים וגיטריסט המתגורר במאלי. יחד עם להקתו באמאדה (Bamada), אותה הקים בשנת 1988, הוציא קויטה עד היום מספר אלבומים, והלהקה עדיין מופיעה ברחבי העולם.
ביוגרפיה
חביב קויטה הוא אחד המוזיקאים הפופולריים והמוכרים באפריקה. נולד בעיר תיאס (Thiès) שבסנגל, העיר השלישית בגודלה במדינה. כשהיה בן חצי שנה, עברה משפחתו לעיר קאיה ולאחר מכן לעיר במקו שבמאלי. קויטה גדל עם 17 אחים ואחיות ומגיע משושלת מוזיקלית, בעזרת אמו פיתח את הטכניקה המוזיקלית הייחודית שלו. הוא ירש את אהבתו למוזיקה ולמד לנגן על כלי הנגוני (n'goni) מצפייה בסבא שלו.
חביב קויטה היה בדרכו לקריירה בתור מהנדס, אך בעידוד דודו שראה את הפוטנציאל הטמון בו, נרשם לבית הספר הבין-לאומי לאומנויות בבמקו, מאלי. בשנת 1978, לאחר חצי שנה בלבד הפך למנצח בלהקה היוקרתית של בית הספר. הוא למד מוזיקה 4 שנים וסיים את לימודיו בהצטיינות בשנת 1982. מיד עם סיום לימודיו הועסק על ידי בית הספר כמורה לגיטרה. במהלך שנות לימודיו הופיע וניגן עם מספר אמנים מקומיים מפורסמים.
מאלי מאופיינת במגוון המוזיקלי העשיר שקיים בה, כאשר לכל אזור סגנון מוזיקלי האופייני לתרבות המקומית. סגנונו של קויטה ייחודי מאחר שהוא מאחד בתוכו סגנונות וקצבים ממקומות שונים, ויוצר סגנון חדשני המשקף את גישתו הפתוחה והתעניינותו בכל סוגי המוזיקה. הסגנון הבולט במוזיקה של קויטה מבוססת על הדנסה (danssa), מקצב פופולרי מהעיר בה גדל (Keyes). הוא קורא לסגנונו דנסה דוסו (danssa doso), חיבור בין מקצבי עירו למקצבי ה"דוסו", משמעות המילה בשפת הבמברה היא שבטי ציידים, אחת המסורות העתיקות במאלי.
בשנת 1988 הקים חביב קויטה את להקתו באמאדה (Bamada), בתרגום חופשי הם מכונים "בלוע התנין", כינוי שניתן לתושבי במקו בירת מאלי. חברי הלהקה הם חבריו של חביב קויטה מילדות והם מלווים אותו עד היום. בשנת 1991 זכה בפרס ראשון בפסטיבל מוזיקה בצרפת ועם כספי הזכייה הקליט שני שירים. אחד השירים הללו היה השיר "Cigarette Abana" (בתרגום חופשי- הסיגריה נגמרה), אשר הפך ללהיט ופרסם אותו במערב אפריקה. לאחר הוצאת סינגל נוסף בשם Nanalé, קיבל קויטה פרס צרפתי יוקרתי (RFI), אשר איפשר ללהקה לקיים את סיבוב ההופעות הראשון שלה מחוץ לאפריקה בקיץ של שנת 1994.
לאחר הוצאת אלבומם השני בשנת 1998 התפרסמה הלהקה גם בארצות הברית ונכתבו עליהם מספר רב של כתבות בעיתונים ומגזינים. בשנת 2001 הופיעו בתוכנית הפופולרית Late Night עם דייוויד לטרמן. קויטה ולהקתו אף לקחו חלק באלבומה של הזמרת האמריקאית בוני רייט, שיצא בשנת 2002.
בשנת 2002 זכה קויטה בפרס היוקרתי ביותר באפריקה KORA AWARD הנחשב ל"גראמי האפריקאי".
במרץ 2015 הגיעו קויטה ולהקתו לראשונה לישראל וביצעו שתי הופעות במלון היוקרתי "אלמא", בזכרון יעקב.
סגנון מוזיקלי
חביב קויטה הוא שם דבר במוזיקה האפריקאית ובפרט זו של מאלי. הוא התפרסם ברחבי העולם בדרך הייחודית לו, בעוד מוזיקאים כמו אומו סנגרה מנגנים ושרים את המוזיקה המאפיינת רק את הקבוצה האתנית שלהם, קויטה פיתח סגנון מוזיקלי ששואב השראה מהמערב ומאפריקה, מהמסורת הזו וגם מאחרות, באופן שמקשה לאפיין אותו תחת מסורת מוזיקלית מסוימת. חביב קויטה עובר בין רגאיי, שירים בהם בולטים כלי נגינה מערב אפריקאים כמו באלופון (balafón – קסילופון מעץ) ונגוני (n'goni – כלי מיתר), לבין שירי בלוז אקוסטיים ופלמנקו, השירה שלו מאופקת ואינטימית עם מקצבים משתנים ומלודיות. כמו בלא מעט מקרים במוזיקה המערב-אפריקאית, הוא עובר בין מאפיינים מוזיקליים של מערב למזרח, בכלי הנגינה, בסגנונות המוזיקליים, במקצבים ובלחנים.
דיסקוגרפיה
האלבום הראשון, (Muso Ko" (1995" התקבל באהבה גדולה באירופה, נכנס לרשימת האלבומים הנמכרים ביותר ביבשת בז'אנר של מוזיקת עולם. מאז קויטה לא מפסיק להסתובב ולהופיע ברחבי בעולם, והופיע בכמה פסטיבלים נחשבים באירופה וביניהם Montreux Jazz Festival, WOMAD, the World Roots Festival. האלבום השני, (Ma Ya" (1998" שיצא תחת הלייבל המפורסם Putumayo World Music כשנה מאוחר יותר, זכה להצלחה גדולה אף יותר כאשר שהה בראש טבלת האלבומים הנמכרים ביותר של מוזיקת העולם באירופה במשך כשלושה חודשים.
האלבום שיצא לאחר מכן, (Baro" (2001", מכיל ביצוע חדש בספרדית ובסגנון אפרו-קובני לשיר "Cigarette Abana", אשר פרסם את קויטה בשנת 1991.
באלבומו Soô ("בית", 2014) משתף קויטה פעולה עם שניים מהשמות הגדולים של המוזיקה במאלי, בסקו קויאטה וטומני דיאבטה, ובפעם הראשונה גם ללא להקת Bamada. לאחר שנסע והופיע ברחבי העולם, השירים באלבום עוסקים בשיבה הביתה ובחברים וקרובי המשפחה שמקיפים אותו במאלי. האלבום הזה, כמו הקודמים לו, זכה להצלחה רבה ברחבי העולם והוא מוקדש ועוסק בתושבי המדינה. השיר הראשון Dêmê מדגיש את החשיבות של סיוע הדדי בקהילה, ובשיר Khafole מזהיר קויטה את הצעירים מביצוע מילה בגיל מוקדם.
הרכב להקת באמאדה:
נמשסאלוק
נמשסאלוק (בהונגרית: Nemesszalók) הוא כפר במחוז וספרם, בנפת פאפה.
מיקום
נמשסאלוק ממוקם במחוז וספרם באזור שטוח בעמק הנחל מרצל (הנחל הוא 3 - 4 ק"מ), באמצע הדרך בין פאפה לבין צלדמלק (15-15 ק"מ). לא רחוק משומלו (16 ק"מ) משאג (16 ק"מ) ומהרי הבקוני (20–25 ק"מ).
אוכלוסייה
במהלך מפקד האוכלוסין בשנת 2011 85.5% מהאוכלוסייה הצהירו שהם הונגרים, 2.9% צוענים, 0.9% רומנים, 0.4% גרמנים (14.1% לא הצהירו; בגלל זהויות כפולות המסך הוא גבוה יותר יכול להיות ב 100%). התפוצה הדתית הייתה כדלקמן: 47.2% רומית קתולית, קלוויניסטית 11.2%, לותרנית 19.3%, 3.4% ללא השתייכות דתית (17.9% לא הצהירו).
יהודי נמשסאלוק
יהודים החלו להתיישב בנמשסאלוק במחצית הראשונה של המאה ה-18. עיקרם עסקו במסחר, וחלקם היו פקידים ובעלי מלאכה. הקהילה היהודית קמה בשנת 1850 והיו בה חברה קדישא, בית קברות יהודי, בית כנסת ותלמוד תורה.
פרוואן
פרוואן (בפרסית/דארי/פשטו: پروان) הוא אחד מבין 34 מחוזות אפגניסטן. המחוז הוא מבין הגבוהים והקרים ביותר באפגניסטן והוא ממוקם במרכז רכס הינדו-כוש. עקב היציבות היחסית של המשטר האפגני במחוז, פליטים רבים מרחבי אפגניסטן עברו והועברו את מחוז פרוואן ואוכלוסייתו משוערת בין 664,500 איש (נכון לרישום משנת 2015) ליותר משני מיליון אזרחים. שטחו הכולל של המחוז הוא 5,974 קילומטרים רבועים. בירת המחוז והעיר הכי גדולה היא צ'אריכּאר.
תעשייה
פרוואן הוא מחוז עשיר במשאבי טבע. ישנם מאגרי פחם עצומים ברבים מהעמקים, כמוהם גם מאגרי זהב. בנפת (יחידה שלטונית) סלנג יש עתודות טבעיות של אבנים מינרליות. הממשלה החלה בחיפושי עתודות הפחם בעבר; עם זאת, עבודות החפירה נעצרו מסיבה לא ידועה. סכינים בעבודת יד של פרוואן הם מוצר פופולרי מאוד. רוב האוכלוסייה מחוברת למקצוע שזירת שטיחים. אריגת בגדים ועור אחר היא מלאכת היד הבולטת ביותר של פרוואן. מוצרי הטקסטיל גם הם עוד מלאכת יד חשובה שתורמת לייצור התעשייתי של המדינה.
אוכלוסייה
האוכלוסייה המחוזית מורכבת מקבוצות אתניות של פשטונים, טג'יקים, אוזבקים, קיזילבאשים, קוצ'י, הזארה ועוד. המקצועות העיקריים הם ייצור חקלאי ובעלי חיים. רבים מעורבים גם עם ארגונים קטנים ותעשיות. לפרוואן מעל 1,000 פרויקטים של סיוע מחוזי באזור, בעלויות מתוכננות של מעל 22 מיליון דולר אמריקני. הדת העיקרית במחוז היא אסלאם סוני ואחריה אסלאם שיעי, רובו פלג אסמאעיליה. במחוז ישנם 196 מוסדות חינוך ו-30% מכלל האוכלוסייה יודעים אוריינות. ישנם 2 בתי חולים ו-59 קופות חולים. ל-28% מהאוכלוסייה יש זמינות לחשמל. רוב המים זמינים ממי נהר העוברים דרך ערוצים, בארות ומעיינות.
ביטחון
כוחות הטליבאן פעלו בכמה נפות במחוז, משם תכננו תקיפות על הבירה ונמל התעופה של נאט"ו בעיר בגרם, האחרון בשיתוף פעולה עם אל-קאעדה. LWJ שקל מחצית מהמחוזות שבשליטת הממשלה או לא נקבעו והחצי השני התמודד. 49 תקריות הקשורות למורדים דווחו בתקופת ינואר 2018 - פברואר 2019 (ממוצע של 0.8 תקריות בשבוע). דוגמאות לתקריות כוללות לחימה בין טליבאן לכוחות הביטחון האפגניים בכמה נפות במחוז בשנת 2018. הטליבאן תקף גם את כוחות הביטחון האפגניים והבינלאומיים בסמוך לבירה קאבול וביצע חסימות דרכים בכל הקשור לבחירות באוקטובר 2018. כוחות אפגניים וזרים ביצעו תקיפות אוויריות וגרמו לאבדות בקרב המורדים ואוכלוסיית האזרחים.
תועדו 41 נפגעים אזרחיים (20 הרוגים ו-21 פצועים) בשנת 2018, המייצגים 6 קורבנות אזרחיים לכל 100,000 תושבים. מדובר בירידה של 47% בהשוואה לשנת 2017. הגורמים העיקריים לנפגעים אזרחיים היו התנגשויות צבאיות במרכזי אוכלוסין, ואחריהם פיגועי התאבדות מכוונים. בתקופה שבין 1 בינואר 2018 - 28 בפברואר 2019 נעקרו 84 אנשים ממחוז פרוואן. באותה תקופה עקרו לתוך מחוז פרוואן 218 אנשים. השפעה נוספת על האוכלוסייה האזרחית כוללת את סגירת הכביש המהיר פרוואן-באמיאן עקב עימותים בין הטליבאן לכוחות הביטחון האפגניים.
חלוקה מנהלית
מחוזות אפגניסטן מחולקות ליחידות שלטוניות בשם "נפות", להלן הנפות של מחוז פרוואן ואוכלוסייתן.
האוניברסיטה הטכנית הממלכתית של מוסקבה ע"ש באומן
האוניברסיטה הטכנית הממלכתית של מוסקבה ע"ש באומן (ברוסית: Московский государственный технический университет имени Н. Э. Баумана) היא אוניברסיטת מחקר לאומית ברוסיה, מרכז מחקר.
השם הקודם של האוניברסיטה הוא בית הספר הטכני הגבוה במוסקבה על שם נ. א. באומן הוענק לו לכבודו של המהפכן ניקולאי ארנסטוביץ’ באומן, שנהרג ב-1905 ליד הבניין הראשי באותה תקופה - בית הספר הטכני של מוסקבה (IMTS).
האוניברסיטה מעורבת באופן פעיל בהסכם בולוניה. בשנת 2008 היא קיבלה את פרס האיכות האירופאי "על חתירה להשיג איכות גבוהה של שירותים חינוכיים בהתאם לסטנדרטים בינלאומיים". באומן היא האוניברסיטה הראשית של איגוד האוניברסיטאות הטכניות במשך יותר מ-14 שנים, הכוללת יותר מ-130 אוניברסיטאות רוסיות. MSTU היא האוניברסיטה הרוסית הראשונה שהפכה לחברה ב-Top Industrial Managers for Europe.
לוגאס
לוגאס (בספרדית: Lugás; בגליסיאנית: Llugás) הוא כפר ופרוקיה על הר קחידה (Cajide) שברשות המקומית וייאביסיוסה  בקהילה האוטונומית אסטוריאס שבצפון ספרד. הכפר מצוי בשטח הררי בקרבת נהר ריו דה לה ריה וממוקם כ-30 דקות נסיעה מעיר החוף חיחון וכ-40 דקות נסיעה מהעיר אוביידו, בירת הקהילה האוטונומית.
היסטוריה
הכפר הוקם בתקופה הקלטית כמקום פולחן לאל הקלטי, לוגוס; מקבילו של מרקוריוס.