cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alive 1997
ביקורות
הביקורות ל-Alive 1997 הייו חיובית באופן כללי. ג'ון בוש מ-AllMusic ציין עד כמה הגרסאות החיות של השירים של דאפט פאנק "שונות בתכלית" בהשוואה לשירים המקוריים, וכי ההוצאה תפסה במדויק את האנרגיה של המופע הבימתי. סקירה של NME כינתה את Alive 1997 כ"מוצר המבוצע ללא רבב", והביעה כי הוא מועדף על פני "התחכום המלוטש" של Discovery. גם Sputnikmusic סברו שהוא עדיף על אלבום ההופעה החיה המאוחר יותר של הצמד, Alive 2007, ובמיוחד הדגישו את הזרימה המתמשכת הייחודית של ההופעה ב-1997. Q כינו את 45 הדקות כ"התרגשות אלקטרונית חסרת נשימה" בעוד ש-Uncut כתבו כי "יש בו גולמיות צורמת הלוכדת באופן חי לילה של התעמלות מוכתמת זיעה".
גוטהילף וגנר
גוטהילף וגנר (בגרמנית: Gotthilf Wagner; 1887 - 22 במרץ 1946) היה גרמני איש תנועת הטמפלרים בארץ ישראל וממנהיגיה ונאצי פעיל. אנשי הפלמ"ח התנקשו בחייו.
ראשית דרכו
גוטהילף וגנר נולד בעיר שטוטגרט בשנת 1887. הוא היגר לארץ ישראל בהיותו בן שמונה. אביו ייסד מפעל ליציקת מתכת בשכונת הטמפלרים ולהאלה ביפו בשנת 1890, שנקרא בשם "האחים וגנר" - Brüder Wagner. המפעל, ששכן בבניין בן שלוש קומות שבו היה לימים מקומו הראשון של מפעל המעליות נחושתן, הופגז בשנת 1916, בזמן מלחמת העולם הראשונה, בתותחי ספינת מלחמה צרפתית, משום שעבד עבור הצבא הטורקי. בעת כיבוש ארץ ישראל על ידי הצבא הבריטי הוגלו הטמפלרים על ידי הבריטים למצרים ושבו לארץ בשנת 1920. עם שובם ארצה הצטרף וגנר למפעל וניהל אותו יחד עם שני אחיו, אדולף וגאורג.
וגנר, אשר היה ידוע כאיש בעל עמדות אנטישמית ובמפעלו ייצר נשק עבור הכנופיות הערביות, הפך לנאצי מוצהר. במרוצת הזמן הפך לנציג המפלגה הנאצית בארץ ישראל. כל עובדי המפעל שלו, 45 במספר, היו חברי המפלגה. וגנר דיבר בכינוסים ובעצרות של הנאצים בארץ ובמסדרי נוער היטלר. לחתונת הכסף של הוריו קיבל מכתב ברכה אישי מהיטלר. המכתב מוסגר ושימש כמעין איקונין לחברי הקהילה.
בימי מלחמת העולם השנייה
לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה עזבו חלק מצעירי הקהילה הטמפלרית את הארץ והתנדבו לצבא הגרמני (בהם שני בניו של וגנר). עם פרוץ המלחמה ראו שלטונות המנדט הבריטי בטמפלרים נתיני אויב, מושבותיהם הוקפו בגדרות תיל ובמגדלי שמירה והפכו למחנות מעצר. עם התקרבות קורפוס אפריקה של הגנרל ארוין רומל מכיוון צפון אפריקה לארץ ישראל, החלו הבריטים בגירושם של חלק מאנשי הקהילה לאוסטרליה.
כנתין מדינת אויב נאלץ וגנר לסגור את מפעל "האחים וגנר" ב-1 באפריל 1940.
בימי המלחמה, בעת שכוחותיו של רומל התקרבו לארץ ישראל, רווחה סברה בקרב הטמפלרים כי אם יכבשו הגרמנים את ארץ ישראל הם ימנו את בנו של וגנר לגאולייטר (Gauleiter; מפקד מחוז) של הארץ.
לאחר תום המלחמה
לאחר תום מלחמת העולם השנייה שכחו השוטרים והקצינים הבריטים בארץ ישראל עד מהרה את מלחמתם באויב הנאצי. לא חלפה חצי שנה מסיום המלחמה באירופה וכבר חזרו והתיידדו עם אויביהם לשעבר והשתתפו בשמחותיהם של תושבי מושבות הטמפלרים. בעקבות היחס הסלחני, הרבו הגרמנים בתביעות ודרישות, ואף דרשו ששוטרים יהודים לא יישלחו למושבותיהם.
לעצורים ניתנה רשות לצאת ממקומות מעצרם בליווי שוטרים, על מנת לנהל את עסקיהם ואת העבודה בשדותיהם ולהרגיל את היישוב היהודי כי חזרו לחיים נורמליים. לכאורה נועדו המשמרות של המשטרה הבריטית, שליוו את הטמפלרים לעבודתם, להוכיח כי הגרמנים אינם חופשיים ונמצאים תחת משמר אף בשעת עבודתם, אולם למעשה שימשו להם השוטרים הבריטים שומרי ראש, להגן עליהם מפני נקמת היישוב היהודי.
ההתנקשות בחייו
ביום שישי, 22 במרץ 1946, נסע וגנר בשיירה של שתי מכוניות מהמושבה וילהלמה (כיום בני עטרות) לשרונה כדי לשלם את שכרם של הטמפלרים שעבדו בשרונה. לכל אחת משתי המכוניות נלווה שוטר. וגנר ישב במכונית המובילה. כשחלפה השיירה על פני הכפר הערבי יהודייה (כיום יהוד) הבחינו נוסעי השיירה באופנוע עם סירה שחנה לצד הדרך ולידו עומד גבר. בחלוף השיירה על פני האופנוע, קפץ הגבר לסירה ונהג האופנוע התניע אותו, חלף על פני השיירה ונעלם.
גם קול ישראל, תחנת הרדיו החשאית של ההגנה, הודיעה ליישוב כי הנאצי הידוע וגנר הוצא להורג וכי השלטונות מוזהרים כי "כף רגלו של גרמני לא תדרוך על אדמת ארץ ישראל".
התגובות ביישוב היהודי נטו בדרך כלל להצדקת ההתנקשות; הגרמנים בחרו לשמור על פרופיל נמוך.
זהותם של מבצעי ההתנקשות נשמרה בסוד, והנוגעים בדבר גזרו על עצמם שתיקה במשך שנים וזהותם ועובדות האירוע לא נחשפו אלא לאחר קום מדינת ישראל.
החשיפה
לאחר קום המדינה החלו העובדות הנוגעות להתנקשות ולמבצעיה להיחשף. בשנת 1953 הופיע ספרו של מפקד הש"י במחוז תל אביב, אפרים דקל "עלילות ש"י". בספרו נאמר:
בספר הפלמ"ח שראה אור בשנת 1955 נאמר כי בשנת 1946 הוברר כי יש בדעת ממשלת המנדט לבטל את מעצרם של הגרמנים תושבי הארץ, שהיו כלואים במושבותיהם, ולהחזיר ארצה את אלו שהוגלו לאוסטרליה. בהמשך נאמר:
הספר מספר כי הוחל בביצוע תוכנית ההתראה וחוליית אנשי מילואים של הפלמ"ח בתל אביב הרגה את וגנר. ב-17 בספטמבר 1946 ביצעה יחידה של הגדוד הראשון פעולה דומה נגד נאצים ממושבת הטמפלרים ולדהיים (כיום אלוני אבא).
במרוצת השנים הלכו והתרבו הפרטים שפורסמו על הפעולה ומבצעיה, במקורות שונים. ספר תולדות ההגנה דן בהם וכן אתר האינטרנט "פלמ"ח - פלוגות המחץ של ההגנה".
סיפור המעשה, כפי שהוא נגול במקורות השונים:
ההחלטה על ההתנקשות
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה התברר כי הבריטים מתכוונים לשחרר את הטמפלרים ממעצרם במושבותיהם ואף להחזירם לבתיהם ולמושבותיהם בארץ ישראל, כדי להכניס לארץ יסוד אנטי-יהודי ולמנוע הפקעת רכוש הטמפלרים, שעשוי היה להתגלגל לידי היהודים. הפיקוד העליון של "ההגנה", באישור הנהגת היישוב, החליט למנוע זאת. הפור נפל על וגנר שהיה ראש הנאצים ומנהיג הטמפלרים שנותרו בארץ ישראל. יתרה מזו, וגנר התנגד למכירת אדמות הטמפלרים ליהודים, אדמות רבות ערך הקרובות למרכזי הערים, שהיו נחוצות לפיתוח הארץ ולהתיישבות יהודית.
ההחלטה נתקבלה בדרג העליון של ארגון "ההגנה", שכלל את יצחק שדה, מייסד הפלמ"ח שהיה אז הרמטכ"ל בפועל של "ההגנה" והדמות הצבאית המרכזית בתנועת המרי העברי, את משה סנה ראש המפקדה הארצית של "ההגנה" ואת ישראל גלילי שהיה האחראי על הפעולות המיוחדות של "ההגנה". הוחלט להטיל את ביצוע הפעולה על הפלמ"ח.
מבצעי ההתנקשות
יצחק שדה, הרמטכ"ל בפועל של ההגנה הטיל את ביצוע המשימה על יחידת מילואים ("רזרבה" בלשון התקופה) של הפלמ"ח במחוז תל אביב. בתדריך לקראת הפעולה מנה יצחק שדה בפני הלוחמים את הסיבות לפעולה:
לאחר ניסיונות כושלים אחדים להתנקש בחייו של וגנר, שאורגנו על ידי (שנהרג מאוחר יותר בפשיטה על מחנה בשרונה של משטרת הפ.מ.פ., Police Mobile Force. יחידה זו הייתה יחידת המחץ של המשטרה הבריטית, ונודעה לשמצה בשל התנהגותה האכזרית נגד ארגוני המחתרת בתקופת המאבק), הצליחה הפעולה שבוצעה ב-22 במרץ 1946. ההכנות לפעולה היו מורכבות וכללו יצירת מערכת קשר, ביצוע האזנות, תצפיות, חסימות ומעקב אחרי וגנר עד לאירוע ההתנקשות. הפעולה עצמה ארכה שניות אחדות ומבצעיה הסתלקו ללא פגע ומבלי שנחשפה זהותם.
עם מבצעי הפעולה נמנו, בין היתר, הלוחמים יהודה אראל (שהתראיין אודות הפעולה בתוכנית הטלוויזיה ששודרה ב-2007 בערוץ הראשון), נעמי נוימן (לימים נעמי גורן, אשתו של האלוף משה גורן) שהסתירה את הנשק ומסרה אותו ליורים עם הגעת המכונית, אברהם לב ומאיר מירצקי (שני רוכבי האופנוע שארבו למכוניתו של וגנר בכפר יהודיה); שייקה ירקוני (מפקד מבצע ההתנקשות) וגדעון בנדל (שחקן כדורסל ידוע ב"ברית-מכבים-עתיד תל אביב"); מאיר מירצקי שימש גם כנהג המכונית שחסמה את מכוניתו של וגנר ברחוב לוינסקי, לאחר ניסיון ראשון עם כדור עקר של גדעון בנדל נורה לבסוף וגנר על ידי יהודה אראל ונהרג.
לפעולה היה עד ראייה, ילד מילדי השכנים. נוסעי מכוניתו של וגנר מסרו למשטרה על הילד שנכח בעת המעשה. הילד שמע משכניו שהמשטרה הבריטית מחפשת ילד שנכח באירוע. עוד באותו הלילה לקחו אנשי "ההגנה" את העד הצעיר והסתירו אותו בקיבוץ רמת הכובש.
הריגתו של גוטהילף וגנר הייתה אקורד הסיום של הטמפלרים בארץ ישראל.
The Neon Lights Tour
The Neon Lights Tour הוא סיבוב ההופעות הרביעי שקיימה הזמרת האמריקאית דמי לובאטו. הסיבוב החל ב-9 בפברואר 2014 וסווג כסיבוב קידום מכירות, אשר נועד לקדם את אלבום האולפן הרביעי שלה "Demi". למעט הופעה אחת באירופה, מסע ההופעות נדד בין צפון אמריקה לדרום אמריקה ונמשך כחמישה חודשים עד 1 ביוני 2014, מה שהופך אותו למסע ההופעות הקצר ביותר של לובאטו. הופעות החימום כללו את שר לויד, הלהקות פיפת' הרמוני וליטל מיקס והקוסם קולינס קי. בנוסף קורד אוברסטריט וניק ג'ונאס, שגם שימש כמנהל מוזיקלי וקריאטיבי של המופע, התארחו כזמרים ונגנים במספר הופעות.
רקע
מאז שסיימה את סיבוב ההופעות האחרון שלה A Special Night with Demi Lovato במרץ 2013, לובאטו המשיכה להתמקד במוזיקה כשהוציאה לאור את אלבום האולפן הרביעי שלה "Demi" והקליטה מספר שירי פסקול. היא לאחר מכן חזרה לשמש כשופטת בעונה השלישית של תוכנית המציאות "אקס פקטור" בגרסתה האמריקאית, אמנם בסוף העונה, שהייתה גם סוף שנת 2013, לובאטו החליטה לעזוב את התוכנית והסבירה.
ב-9 בפברואר 2014 נפתח סיבוב ההופעות שכלל 43 הופעות והכיל 4 לגים. הלג הראשון התקיים בצפון אמריקה וכלל 29 הופעות כשהוא נודד בין קנדה לארצות הברית. הלג השני נדד בין ארבע המדינות ברזיל, ארגנטינה, צ'ילה ואקוודור בדרום אמריקה עם 11 הופעות, כאשר 8 מתוכן נערכו בברזיל. הלג השלישי הכיל שתי הופעות במקסיקו, ואילו הלג הרביעי, שהיה היחיד שהתקיים באירופה, התקיים במתכונת הופעה אינטימית בלונדון. לאורך כל מסע ההופעות כמעט תמיד היה הפרש של יום אחד או יותר בין הופעה להופעה.
קידום ופיתוח
ב-27 בספטמבר 2013 פורסם סרטון קצר בעמוד הפייסבוק הרשמי של דמי לובאטו שהציג בנורות ניאון את צמד המילים "Neon Lights", ומתחתיו נכתב "29/9. 6 בערב". יומיים לאחר מכן, בתאריך ובשעה שצוינו, הוכרז על סיבוב ההופעות The Neon Lights Tour, שנקרא על שם הסינגל השלישי של לובאטו "Neon Lights" מתוך אלבום האולפן הרביעי שלה Demi, לצד פרסום תאריכי ההופעות. כשבוע וחצי לאחר מכן, ב-5 באוקטובר הכרטיסים היו זמינים למכירה. בתוכנית הגמר של "אקס פקטור" שהתקיימה ב-19 בדצמבר 2013, לובאטו הודיעה על תוכניותיה לוותר על כיסא השופטת על מנת להקדיש את רוב זמנה בשנת 2014 להתמקדות במוזיקה. כשנשאלה על סיבוב ההופעות בריאיון לאתר MTV, שנערך באותו יום אבל פורסם כשבוע מאוחר יותר, לובאטו הצהירה כי.
מאמץ
מַאמץ הוא המונח המתאר כל הפעלה מכוונת של אמצעי כלשהו, בזמן נתון, מתוך כוונה להשיג דבר מה. אולם
The Neon Lights Tour
קידום ופיתוח
ב-4 בפברואר 2014 נודע שניק ג'ונאס ישמש כמנהל המוזיקלי והקריאטיבי של סיבוב ההופעות, ובאותו היום פורסם וידאו טיזר בערוץ היוטיוב הרשמי של לובאטו, שגם הופיע בסיבוב ההופעות עצמו. בראיון משותף עם לובאטו לאתר MTV שלושה ימים לאחר מכן, ניק ג'ונאס מספר על תהליך העבודה על המופע באומרו. דמי הוסיפה על דבריו ש. באותו הראיון דמי מציינת שהשינוי התעורר בהשראתה של לא אחרת מאשר קווין בי:.
הופעות חימום
הופעות החימום בצפון אמריקה כללו באופן רשמי את פיפת' הרמוני, ליטל מיקס ושר לויד, ואילו האמנית דניאלה מייסון חיממה את לובאטו באופן חד-פעמי בהופעה בפנסילבניה. להקת הבנות האמריקאית The Rosso Sisters פתחה עבור לובאטו בהופעות שהתקיימו בדרום אמריקה ובמקסיקו. הופעות החימום כללו מניות בלבד, שנבחרו כביטוי להעצמה נשית שהיוותה את הסמל של מסע ההופעות.
ההופעה המרכזית
ההופעה נמשכה כשבעים דקות במהלכה לובאטו, חברי הלהקה שלה ושתי זמרות רקע שרו וניגנו יחד. במשך כל זמן המופע הוקרנו על המסכים קטעי וידאו שונים שהתחלפו עם כל שיר, כמו גם רוב השירים שלא נכללו באלבום "Demi" בוצעו בעיבוד מחודש. ההופעה החלה כאשר האולם הוחשך ועל המסכים הופיע קטע וידאו של לובאטו כשהיא מתחת למים. מיד אחר כך הוקרן הווידאו-קליפ של השיר "Heart Attack" בעוד לובאטו שרה את הפתיחה, אם כי היא הופיעה לעיני הקהל רק לאחריה כשעלתה מתחתית הבמה. השיר השני שביצעה הוא Remember December בעיבוד חדשני, כשהבמה מוארת בלבן עם אפקטים מהבהבים, ועל המסכים מופיע קטע וידאו בו היא נראית בסביבה חורפית עם שלג שיורד על ראשה. עם סיום השיר האורות התחלפו לצבע אדום כשברקע אפקטים של אש, ולובאטו החלה לשיר את Fire Starter. לקראת השיר הבא, שבוצע אף הוא בגרסה מודרנית, קטע הווידאו על המסכים שוב התחלף. הווידאו החדש נשא את שם השיר The Middle, כאשר במהלך הקרנתו לובאטו החלה לנגן את הפתיחה של השיר על תופים עם ליווי מצד המתופף. השיר העוקב היה Really Don't Care, שהתחיל להתנגן כאשר לובאטו נשענת על גבו של הגיטריסט הראשי במרכז הבמה המוארת באורות ורודים וכחולים. מלבד 7 ההופעות האחרונות של הלג הראשון בהן נכחה שר לויד, שבמקור שרה את השיר יחד עם דמי, היו אלו זמרות הרקע ששרו את חלקה בשיר ולמעט 7 הופעות אחרות שני השירים הבאים היו Catch Me, אותו לובאטו שרה וניגנה בעיבוד מחודש ובגרסה אקוסטית, ו-Here We Go Again שזכה אף הוא לחידוש. בחמש הופעות אחרות שני השירים זכו לליווי בשירה ובנגינה על גיטרה חשמלית מצד הזמר ניק ג'ונאס.
הדרן
ההדרן מתחיל עם הקרנת קטע וידאו שמציג את השינוי החיובי בחייה; תחילה מופיעים סיקורים שונים של התקשורת בעקבות התקרית שהובילה לכניסתה למכון גמילה בשנת 2010, ולאחר מכן מוצגים קטעי וידאו מתוך טקסי פרסים בהם זכתה. לאחר ההקרנה לובאטו נכנסת אל הבמה ושרה את Skyscraper, כשלקראת סופו הפלטפורמה עליה היא עומדת עולה למעלה, והשיר האחרון איתו היא מופיעה מיד לאחר מכן הוא Give Your Heart a Break. במבט כללי על ההופעה היא שונה מכל שאר ההופעות שקיימה לובאטו עד כה; המופע מכיל פירוטכניקה רבה, התאורה מופעלת לכל אורכו וקטעי וידאו מושקעים הוכנו מבעוד מועד, כמו גם לובאטו זזה בחופשיות על הבמה בסטייל הרוקיסטי המאפיין אותה.
קטעים מיוחדים
בהופעה שהתקיימה בברזיל ב-28 באפריל, אחותה הקטנה למחצה מדיסון דה לה גרזה עלתה לבמה ושרה יחד איתה את Really Don't Care. נוסף על כן, במסגרת הלג הראשון נכנס לרשימת השירים של חמש הופעות בלבד השיר Stop The World, אותו ביצעה בעיבוד מחודש יחד עם ניק ג'ונאס במקביל לנגינה של שניהם על גיטרות אקוסטית וחשמלית. בהופעה באינדיאנפוליס שחתמה את הלג הראשון, כל חבריה ביחד עם אחותה מדיסון עלו לבמה עם חולצות שלה במהלך השיר Here We Go Again והחלו לשיר ביחד איתה.
אופנה
במסגרת הלג הראשון לובאטו נראתה עם שיער ורוד, והיא הופיעה עם תלבושת אחת לאורך כל ההופעה; היא לבשה חולצת צווארון לבנה מתחת לג'קט שחור, יחד עם ג'ינס קרעים שחור או טייץ כשמעליו חצאית סקוטית קצרה, ומגפונים שחורים. כשעלתה לבמה לטובת ההדרן היא נראתה בשמלה שחורה עם חגורה, כאשר בשלב מסוים עובד במה הוריד ממנה את החלק שמתחת לחגורה, שהתברר כג'קט שחור אותו לבשה מיד לאחר מכן, והיא נשארה עם טייץ שחור. בשני הלגים הבאים לובאטו התלבשה באופן דומה מהמכנסיים ומטה, עם גופייה שחורה מתחת לג'קט שחור נוצץ. בהופעה האחרונה בלונדון היא לבשה גופייה לבנה עם בד לבן מתנוסס מאחור ומעליו ג'קט שחור עם שרוולי כותנה, כשהיא עונדת שרשרת זהב ארוכה לצווארה. יתר על כן במהלך כל סיבוב ההופעות היא ביצעה שינויים בשיערה פעמיים, כשעשתה קרחת צד וכשהחליפה את צבע שיערה לבלונד.
ניהול מוצר
ניהול מוצר הוא תהליך עסקי של תכנון, פיתוח, השקה וניהול של מוצר או שירות. תהליך זה כולל את כל מחזור חיי המוצר, משלב הרעיונות והיוזמה ועד פיתוח המוצר והיציאה לשוק. מנהלי מוצר אחראים לוודא שמוצר עונה על צורכי השוק ותורם להתפתחות העסקית של החברה.
היסטוריה
הרעיון של ניהול מוצר מקורו במסמך משנת 1931 של נשיא פרוקטר אנד גמבל, ניל ה. מקלרוי. מקלרוי, פיתח תפקיד בחברה שבו יתמקדו בניהול המותג, כתוצאה מהתפקיד החדש שהקים נוצרו "אנשי מותג" שהיו אחראיים על ניהול המוצרים, האריזה, המיצוב, ההפצה וביצועי המכירות.
המסמך של מקלרוי הגדיר את אחריותו של "איש המותג":
פיתוח מוצר תוכנה
פיתוח מוצר בעולמות התוכנה כולל תכנון והגדרת הלוגיקה העסקית של המוצר(KPI), מה המוצר עושה? מה מטרותיו ואיך משיגים מטרות אלו? וריכוז התכנון של חוויית משתמש וממשק משתמש, עיצוב, וליווי הפיתוח הטכנולוגי של המוצר.
מתודולוגיות ניהול מוצר תוכנה
ניהול מוצר רזה היא שיטה לפיתוח מוצרי תוכנה בצורה מהירה הנותנת משקל רב להתנסות לקוחות ולבדיקות בשטח תוך פיתוח ראשוני של MVP ושיפורה לעיתים קרובות. מתודולוגית ניהול זו הולכת יד ביד עם שיטות הפיתוח האג'יליות המוכרות מתחום הפיתוח. Scrum היא המוכרת שבהן.
כפי שבאג'יל משחררים מודלים קטנים בכל איטרציה לצורך QA והתנסות של לקוחות המערכת (היחידה הקטנה ביותר שניתן לבחון ולהעריך אותה), כך ב MVP - מתכננים את היחידה הקטנה ביותר שנותנת ערך נוסף למוצר, והיא זו שתיכנס למחזור הפיתוח ותעלה בקרוב לפרודקשן.
חקר השימוש במוצר
שתי גישות בחקר השימוש במוצר: פנייה החוצה, ניתוח תפקוד וביצועי המוצר מנקודת מבטם ושביעות רצונם של משתמשי הקצה. ניתוח זה נעשה על ידי ראיונות עם המשתמשים, קבלת משוב ותצפיות על אופן השימוש. במוצרי תוכנה למשל, מצולמים ממשקי המוצר בזמן השימוש ואלו משמשים להבנת התנהגות המשתמשים עם המוצר.
פנייה פנימה, ניתוח ביצועי המוצר מנקודת מבטם ושביעות רצונם של לקוחות המוצר ובעלי המוצר (פנים ארגוני)
מנהל מוצר
מנהל מוצר הוא עובד שמונה לאחראי על מוצר של הארגון - מוצר תוכנה, מוצר מוחשי או מוצר של קניין רוחני.
בחלק מהמקרים מנהל מוצר אחראי על חיי המוצר מתחילתם ועד סופם: ייזום, אפיון, עיצוב, ייצור (הפקה או רכישה), בקרת איכות, הטמעה, מדידה, וכשנדרש אף סיום פעילות מוצר והוצאתו מהשוק. במקרים אחרים מנהל המוצר אחראי רק על חלק מחיי המוצר, כך שלמוצר יש מנהלי מוצר אחדים: מנהל המוצר באגף השיווק אחראי על שיווק המוצר, מנהל המוצר באגף התפעול אחראי על השירות ללקוחות וכדומה. במצב זה נדרשת אינטראקציה בין מנהלי המוצר השונים.
ארגון כאמור יכול לקבל החלטה על אימוץ מודל מלא או חלקי של האחריות הנגזרת מהתפקיד. מנהל המוצר מפעיל תהליכי שרשרת המשלבים תהליכים נוספים, עליו לנהל או לפקח על התהליך המרכזי ועל תהליכי המשנה באמצעות אינדיקטורים של בדיקת משאבים (כסף, משאבי כח אדם ולוח זמנים).
איזק קזובון
איזק קזובון (Isaac Casaubon 18 בפברואר 1559 - 1 ביולי 1614), מלומד קלאסי, בלשן וחוקר כתבי יד (פילולוג) ממוצא צרפתי-הוגנוטי שפעל בשווייץ, בצרפת ובאנגליה. קזובון נחשב על ידי רבים מבני תקופתו כאדם המלומד ביותר באירופה.
שנים ראשונות
קזובון נולד למשפחה הוגנוטית (פרוטסטנטית) שנמלטה מצרפת לז'נבה עקב רדיפות ההוגנוטים בצרפת. המשפחה חזרה לצרפת (למחוז דופינה) בשנת 1562. המשפחה ניהלה חיים של המלטות נצחית מפני רדיפות הקתולים ובני המשפחה הסתתרו במערות בהרי האזור. עד גיל 19 לא זכה קזובון לכל השכלה, פרט ללימודים שלמד מאביו באופן לא מסודר, שכללו גם לימודי יוונית עתיקה.
בהיותו בן 19 התקבל קזובון לאקדמיה של ז'נבה והחל ללמוד יוונית באופן מסודר. ב-1581 והוא בן 22 בלבד, התמנה לפרופסור ליוונית, משרה בה החזיק עד 1596. באקדמיה לא נפגש עם אינטלקטואלים מקומיים בעלי רמה שתשווה לשלו והעסיק עצמו בקריאת כל ספר שנקרה לידיו. ז'נבה הייתה מרכז אליו הגיעו מבקרים מחו"ל וכך נפגש קזובון עם רבים ממלומדי התקופה, הן קלוויניסטים והן קתולים. בהשתדלות מלומדים צרפתים קתולים הצליח קזובון לקבל הזמנה לשוב לצרפת ב-1596 וקיבל משרה של פרופסור ללשונות ולספרות באוניברסיטת מונפלייה ותואר "יועץ למלך" (conseiller du roi). תנאי ההעסקה שלו היו עלובים והוא בחר לעסוק בעיקר בעריכת כתבים קלאסיים (למשל כתבי הפילוסוף סטראבון, כרך של אריסטו, פליניוס הצעיר ועוד). במהלך העריכה התנסה קזובון בקריאה ביקורתית והוסיף הערות לטקסטים שערך ובהם העלה תהיות, שהתבססו על בלשנות ועל ידע כללי רב, לגבי מוסכמות כגון זהות הכותבים וזמן כתיבת המקור. הספר החשוב ביותר שלו מתקופה זו הוא כרך הערות על כתבי אתנאיוס.
אנגליה
ב-1610 עלה מאוד כוחו של הקרדינל דופרון בצרפת ובאוקטובר אותה שנה קיבל קזובון את הזמנת הארכיבישוף מקנטרברי לבוא לחצר ג'יימס הראשון, מלך אנגליה, שביקש להתייעץ עם המלומד בנושאים תאולוגיים. למעשה קזובון היה אנגליקני מתוך לימוד עצמי, שביקש את "דרך האמצע" בין הקלוויניזם לקתוליות, וכך התחבר לבישופים האנגליים בקשר אמיץ של אחדות דתית שלא ידע כמותה מעולם לפני כן. קזובון ביקש להישאר בחצר מלך אנגליה. בתחילה סירבה מלכת צרפת בפועל, מארי דה מדיצ'י, לשחרר אותו ונדרשה לכך השתדלות מיוחדת מטעם החצר האנגלית. לבסוף שוחרר קזובון ממשרתו בצרפת והותר לו אף לקחת מספר ספרים.
ב-1611 התאזרח קזובון באנגליה, ביקר בקיימברידג', נפגש עם מלומדי אנגליה ורכש ידידים רבים. ב-1613 שהה באוקספורד וחקר את האוסף של הספרייה הבודליינית. אולם, בהיותו חביבם של המלך והבישופים, נאלץ לסבול את חוסר הפופולריות הגוברת כלפיהם בציבור. הוא ומשפחתו הוטרדו ברחוב על ידי אספסוף ואף אצילים בחצר המלך התייחסו באיבה לזר שהגיע "משום מקום" וכבש את לב המלך וחוגו הקרוב. למרות שקרא אנגלית, לא דיבר קזובון כמעט אנגלית, גם עובדה זו עוררה עליו את חמתם של אנגלים רבים.
המשימה שהוטלה על קזובון על ידי המלך הייתה לחקור את הספר Annales Ecclesiastici (בן 12 הכרכים) של המלומד הקתולי בן הזמן סיזר ברוניוס, אשר עסק בהיסטוריה של 12 המאות הראשונות לנצרות, ולהוכיח בעזרת ביקורת עליו את נכונותה של הפרוטסטנטיות ושקריותה של הקתוליות. קזובון הספיק לעבור בחייו רק על המחצית הראשונה של הכרך הראשון, אך החיבור שהותיר על חלק זה בלבד הוא יצירה מבריקה. הגילוי החשוב ביותר של קזובון בחיבור זה הוא הפרכה חד-משמעית של גילו של הקורפוס ההרמטי, טקסט עתיק לכאורה עליו מתבססות התורות ההרמטיות, כלומר אלכימיה, אסטרולוגיה ובמידת מה גם הקבלה של האר"י. קזובון הצליח להסיק באמצעות מחקר פילולוגי והיסטורי שהכתבים המיוחסים להרמס טריסמגיסטוס, אבי התורות ההרמטיות, הם למעשה זיופים פסאודואפיגרפים מהמאה ה-2 לספירה. למרות מחקרו המרשים של קזובון, המשיכו רבים את לימודי התורות ההרמטיות.
קזובון נפטר ב-1614 ונקבר במנזר וסטמינסטר. אוסף מכתביו יצא ברוטרדם ב-1709.
בתרבות ובספרות
הגיבורים המלומדים ברומאנים המטוטלת של פוקו של אומברטו אקו ובמידלמארץ' של ג'ורג' אליוט קרויים על שם קזובון.
ראש שלטון
לשון היבשה מצויה 19 קילומטרים ממערב לקרחון לונג.
גילוי ומיפוי לשון היבשה
לשון היבשה מופתה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1966.
מקור השם
שמה של לשון היבשה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
לשון היבשה נקראת על שמו של ג'ון א. שלטון (John A. Shelton), שהיה מטאורולוג בתחנת בירד בין השנים 1963–1964.
לקריאה נוספת
• International Symposium on Antarctic Earth Sciences 5th : 1987, Geological Evolution of Antarctica, Cambridge, England, P 401
חפרפרתיים
חפרפרתיים (שם מדעי: Talpidae) הם משפחה בסדרת אוכלי החרקים שבמחלקת היונקים. החפרפרות חיות בתוך הקרקע וחופרות מחילות. גופן גלילי ומכוסה בפרווה, והן ניזונות מחסרי חוליות קטנים החיים בתוך האדמה, בעיקר מתולעים.
בניגוד לסברה הרווחת, החפרפרות אינן עיוורות, ועיניהן הקטנות מסוגלות לחוש בתזוזה וכן להבחין בין אור לחושך. פתחי אוזניהן חבויים בפרוותן ואינם בולטים מגופן.
נמל התעופה הבין-לאומי גגארין (סראטוב)
נמל התעופה הבין-לאומי גגארין (ברוסית: Международный Аэропорт Гагарин) הוא נמל התעופה הבינלאומי החדש של העיר סראטוב, הממוקם צפונית לכפר סבורובקה שברוסיה.
ב-18 באוגוסט 2019 נמל התעופה קלט טיסת ניסוי ראשונה ממוסקבה. ב-20 באוגוסט 2019, נמל התעופה החל בעבודה סדירה וב-21 באוגוסט נסגר נמל התעופה סראטוב-מרכז.
היסטוריה
ב-11 בדצמבר 2008, נושא בניית שדה תעופה נשקל על ידי הדומה המחוזית של סרטוב. עיתוי תחילת עבודות התכנון ואישור הבנייה. סוגיית פדיון האדמות שבבעלות החקלאים נפתרה באותו דיון.
באוקטובר 2009 שודרה בטלוויזיה של סראטוב, תוכנית שבמסגרתה נודע כי אושר תוואי וצפי השלמת הקמת נמל התעופה החדש (עד 2015).
בסוף יוני 2011 השלימה ממשלת מחוז סרטוב את רכישת הקרקעות להקמת נמל תעופה.
הזוכה במכרז לתכנון תשתיות הנדסיות ותקשורת הייתה חברת וולגומוסט. ב-28 בספטמבר 2012 יצא מכרז להקמת השלב הראשון של נמל התעופה בסבורובקה.
אנשי איכות הסביבה של סרטוב ביקרו את פרויקט בניית נמלי התעופה ליד סבורובקה וטענו כי בנייתו כרוכה בפגיעה במרקם הטבעי של המחוז ובאמת החקלאים באזור.
עלות בנייה משוערת – 15 מיליארד רובל. כאשר כ-4 מיליארד רובל הוקצו מהתקציב הפדרלי עד 2015, כ-4.8 מיליארד רובל מתקציב המחוז ושאר הכספים — כ-6.2 מיליארד רובל הגיעו מהשקעות פרטיות. במהלך התאמת תוכנית המשנה לתעופה האזרחית של תוכנית היעד הפדרלית "פיתוח מערכת התחבורה של רוסיה" (יישומה הוארך עד 2019), הציעה סוכנות התחבורה האווירית הפדרלית כי הסכום מתוך התקציב הפדרלי יאפשר סובסידיות להקמת שדה תעופה חדש בסראטוב בסך 7.284 מיליארד רובל, כולל בשנת 2012 - 500 מיליון רובל ובשנת 2015 - 700 מיליון רובל, בשנת 2016 - 835 מיליון רובל. חברת סרטוב איירליינס אמרה כי לאחר הקמת נמל התעופה החדש היא עדיין מתכוונת להתבסס בנמל התעופה הקיים (הישן).
באוגוסט 2013 הוכרז כי תכנון שדה התעופה החדש הותאם כך שיכלול מסוף נמל תעופה (בפרויקט הראשוני, שדה התעופה לא כלל טרמינל נפרד והנוסעים היו נאלצים לבצע צ'ק-אין בשדה התעופה הישן, ואז לנסוע לסאבורובקה). בנוסף, מאפייני כיסוי המסלול שונו כך שיוכל לקבל את כל סוגי המטוסים. אדמת ירקות הוסרה באתר הבנייה בשדה התעופה, בטון רזה הונח והונח על המסלול, מסלולי הסעות, העבודות החלו בהתקנת גידור לשדה תעופה, הנחת קווי כבלים, הקמת דרך סיור ומגדל פיקוח.
תוכנן לבנות שני כבישי גישה לשדה התעופה החדש: כביש צפוני שיתחיל מהכביש המהיר סראטוב-סירנאן, וכביש דרומי מהגשר החדש מעבר לוולגה בסביבת הכפר דובקי. בעתיד צפוי קישור לרחוב סימבירסקאיה שבעיר סראטוב, שייצור יציאה חדשה מהעיר אל דרך העוקפת בין הכפר יובילייני למחוז המשנה סולנצ'ני-2.
בספטמבר 2013 דיווחו בתקשורת כי חברת רנובה הייתה המתמודדת העיקרית להקמת שדה תעופה חדש בסרטוב. החל מספטמבר 2015, נבנים מתקנים חיצוניים, צינור גז וקו תקשורת סיב אופטי. בוצעה הקמת מתקני אספקת מים ומתקן לאספקת חשמל לשדה התעופה, בנוסף נבנה מתחם שירות לנוסעי הרכבת. בנוסף מתוכננת הקמת מתחם מכ"ם ומתקן תקשורת. בשלב הראשון שטחו של נמל התעופה יהיה 25 אלף מ"ר. על פי נתונים מעודכנים, עלות הבנייה הכוללת תהיה כ-21 מיליארד רובל.
עד יולי 2018 בניית מסוף הנוסעים של נמל התעופה החדש של סראטוב הושלמה ב-33%, מה שתואם את לוח הזמנים לבנייה. עבודות הגמר החלו בכל אזורי שירות הנוסעים ואזורי הטכנולוגיה.
בספטמבר 2018 נמשכה סלילת השכבה העליונה של המסלול, סלילה מוקדמת יותר לא בוצעה עקב בעיות עם תשתית המסלול. באפריל 2019 הוקצה לנמל התעופה הקוד GSV בהתאם להחלטה מס 763 שאומצה על ידי ועידה של האיגוד הבינלאומי לתחבורה אווירית (IATA).
פתיחת נמל התעופה היה ב-20 באוגוסט 2019.
העיניים של המדינה (מיצב)
"העיניים של המדינה" נוצר בנובמבר 1974 על חוף הים של תל אביב. המיצב כלל הצבת שני שלטים עליהם נכתב בצבע טורקיז הביטוי "העיניים של המדינה", שהתפרסם בהקשר לקרב על החרמון במלחמת יום הכיפורים. הביטוי הופיע בדבריו של בני מסס, לוחם מחטיבת גולני, שאמר זאת בריאיון לצוות טלוויזיה מהערוץ הראשון.
ביולי 1975 הודפס תצלום תיעודי של העבודה בגיליון השלישי של כתב העת "מושג", בעריכת אדם ברוך. לתצלום נוסף טקסט ובו תיארה נאמן את פעולתה במיצב:
בשנת 1978 הוצגה העבודה בתערוכה "אמן - חברה - אמן" שנערכה במוזיאון תל אביב. התערוכה עסקה בקשר שבין מעשה האמנות לבין החברה הישראלית. בקטלוג התערוכה הסבירה נאמן את העניין שלה בגבולות ובקטגוריות כחלק מביקורת חברתית ופוליטית שלה על החברה הישראלית בעידן שלאחר מלחמת יום הכיפורים:
במהלך שנות התשעים של המאה ה-20 הוצגה העבודה בשתי תערוכות שעסקו בהיבטים פוליטיים ואסתטיים באמנות המושגית בישראל. בשנת 1994 הוצג תצלום העבודה בתערוכה "90-70-90" שהוצגה במוזיאון תל אביב לאמנות. רונה סלע, אוצרת התערוכה, ראתה בתצלום ביטוי לאופי שבו נעשה שימוש בצילום כבמוצר לוואי לפעולה האמנותית במהלך שנות השבעים. בנוסף, הצביע סלע על היחס אל הנוף כאל מצע חומרי.
בשנת 1998 נעשה שימוש בעבודה ככותרת לתערוכה "'העיניים של המדינה', אמנות חזותית במדינה ללא גבולות", שאצרה אלן גינתון במוזיאון תל אביב לאמנות. התערוכה ביקשה להציג היבטים פוליטיים באמנות האוונגרדית של שנות השבעים באמנות הישראלית.
ביולי 2006 נפתחה ב"בית גבריאל" התערוכה "ניסים על הים" באוצרותו של גדעון עפרת. על ההזמנה לתערוכה הופיעה עבודה חדשה של נאמן, ובה תצלום של שלט שהוצב על גדת הכנרת ועליו הופיעה הכתובת "העין של המדינה". תערוכה זו הוצגה גם גלריה גורדון תחת השם "העין של המדינה" השימוש בכנרת כאתר העבודה הצביע על העיסוק בימה כחלק מן הדיון הציבורי בנושא הסכם שלום עם סוריה, בנוסף על היבטים ביוגרפיים וארס פואטיים, אותם תיארה נאמן בגיליון של כתב העת "סטודיו":
אלכסנדר משה לפידות
ביוגרפיה
נולד בווילנה לרב צבי לפידות, מלמדני הקהילה היהודית בעיר (נפטר בחורף תרל"א, 1870). כבר בהיותו בחור ניכרו בו כשרונותיו והיו שכינוהו "העילוי מווילנה". בגיל תשע למד בחברותא עם חבריו שמואל לובצ'ר ובצלאל הכהן, לימים מרבני וילנה. הוא התחבב על רבה של וילנה, רבי אברהם אבלי פאסוועלער (פוסבלר; תקס"ד-תקצ"ו), מגאוני ליטא הנודעים. ואף שלח, בעודו נער, מכתב ובו דברי תורה לרב עקיבא איגר, גדול הדור.
בגיל שתים עשרה, התארס עם ינטה בתו היחידה של הגביר שמעון שושיצקי מיונאבה (Jonava), שבמחוז קובנה, שהתחייב לפרנסו כדי לאפשר לו להמשיך בלימודיו. בגיל ארבע עשרה, נסע ללמוד בישיבה בסלנט אצל רבי צבי ברוידא. ישיבה בה למד לפניו, רבי ישראל מסלנט ורבנים נוספים. בסלנט יצר קשר עם רבי ישראל מסלנט והיה לידידו הקרוב. ברבות הימים הוא תמך בתנועת המוסר מיסודו של ידידו, והיה שותף, להדפסת הספר המוסרי "עץ פרי". בעת שהותו בסלנט, למד גם עם הרב משה צייטלין רבה של ראסיין. בגיל שבע עשרה התמנה לכהן כרבה של יונאבה. אשתו זו נפטרה בצעירותה והניחה אחריה שלוש בנות.
לאחר פטירת רעייתו הראשונה, נישא לגרונה בתו של הרב יעקב בנדיטמן, רבה של בויסק, ומחבר ספר השו"ת "זכרון יעקב". ממנה נולדו לו שלוש בנות ובן אחד. בנו שמואל גר בבאקו וחידושים מתורתו הודפסו ב"הלבנון". גם בנותיו מלכה ונחמה, שלחו מאמרים קצרים פרי עטן לפרסום בעיתוני התקופה, "הלבנון" ו"המליץ". גרונה נפטרה בשנת תר"ל והיא בת שלושים ושש. נחמה יסדה בראסיין את חברת "בנות ציון", מסגרת לימודית לבנות, היא התארסה עם הרב ד"ר אבא שבתי שעפסיל שאפער שנסמך לרבנות בידי אביה, הם היגרו לארצות הברית ונישאו שם בשנת 1893. בעלה כיהן כרב בקהילת "שארית ישראל" בבולטימור.
בשלב מסוים עזב את רבנות יונאבה, לטובת רבנות ב"פארשטאט" (מילולית: לפני העיר), אזור בעיר הורדנה, מעבר לנהר הניימן, שתושביו החזיקו לעצמם רב נפרד. הוא כיהן ברבנות זו עד שנת תרכ"ו, 1866.
בסוף שנת תרכ"ו התמנה כרבה של העיר, היהודית ברובה, ראסיין. בה שימש ברבנות במשך ארבעים שנה עד יום מותו.
נישא בשלישית למינה בתו של הרב חיים לייב טיקטינסקי רבה של מיר וראש הישיבה בה.
בא' בכסלו תרל"א, 25 בנובמבר 1870, נפטר אביו הרב צבי לפידות היה מתומכי חיבת ציון, אך עם עליית הציונות גופא נעשה לאנטי-ציוני חריף החל מ-1894.
בגיל 77 חלה ואיבד את ראייתו, וכעשר שנים לאחר מכן, בי' באדר תרס"ו, נפטר והוא בן 87. הוא נקבר בבית הקברות החדש בראסיין. בשנות ה-50 של המאה ה-20 נהרס בית הקברות והוקמה בשטחו שכונת מגורים.
דון פרינס-יוז
דון פרינס-יוז (באנגלית: Dawn Prince-Hughes; נולדה ב-31 בינואר 1964, בקרבונדייל, אילינוי) היא אנתרופולוגית, פרימטולוגית ואתולוגית.
פרינס-יוז היא מחברת הספרים "שירת הגורילות, התמודדותה של אישה יוצאת דופן עם האוטיזם" (מאנגלית: דפנה לוי, הוצאת דביר, 2006) ו-"גורילות ביננו" ואף ערכה את הספר "אקוומרין 5: סיפורים אישיים של סטודנטים אוטיסטים". היא נחשבת לאחת מהפעילות המרכזיות של התרבות האוטיסטית ומאמינה שקיומה של התרבות האוטיסטית מתאפשר בעיקר בזכות האינטרנט.
עבודות ספרותיות
בספרה "שירת הגורילות" מספרת יוז איך למדה להתמודד עם סוג האוטיזם שלה, תסמונת אספרגר, באמצעות התבוננות בגורילות שבגן החיות של סיאטל.
טונליט
טונליט הוא סלע יסוד, פלוטוני (סלע מחדר) הדומה לגרניט. בעבר השתמשו בשם טונליט כשם נרדף לקוורץ-דיוריט, אך הסיווג הנוכחי של ארגון IUGS (האיגוד הבינלאומי של מדעי הגאולוגיה) מגדיר טונליט כסלע שבו מעל ל-20% קוורץ וקוורץ-דיוריט כסלע שבו תכולת הקוורץ נעה בין 5% ל-20%.
תיאור ותכולת מינרלים
צבעו של הטונליט בין אפור בהיר לאפור כהה, הרכבו פלסי ומרקמו פנריטי (כלומר גס-גרגיר). המינרלים מקבוצת פצלת השדה הנוכחים בסלע הם פלגיוקלז (בדרך כלל אוליגוקלז או אנדסין) - המינרל העיקרי בסלע (מעל ל-50% מהרכב הסלע) ומינרלים ממשפחת האורתוקלז (כ-10% או פחות מהרכב הסלע). קוורץ מהווה 20% או יותר מהרכב הסלע, הורנבלנדה, וביוטיט הם מינרלים נלווים נפוצים. מינרלים נוספים המצויים בטונליט: אוגיט, אלניט, אפטיט, זירקון, טיטניט ומגנטיט.
מקור השם ותפוצה
מקור שם הסלע מהמקום בו נתגלה לראשונה - בסמוך למעבר טונלה בצפון עמק ואל קמוניקה שבהרי האלפים באיטליה.
טרונדהיימיט הוא סוג של טונליט נטול אורתוקלז עם מעט ביוטיט כמינרל המאפי היחיד והוא קרוי על שם טרונדהיים העיר השלישית בגודלה בנורווגיה.
פרט לשני אזורים אלו ניתן למצוא טונליט בחוף הפסיפי של אמריקה הצפונית ובמספר מקומות בגרמניה, לדוגמה ברכס פיכטלגבירגה, או ברכס אודנוולד (Odenwald).
שימושים
בטונליט משתמשים ליצירת לבנים, אריחים, מרצפות וכיסויים למדרגות וכן כחצץ לכבישים ולמדרכות. בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 היה טונליט פופולרי כאבן טבעי למצבות בגרמניה.
מרים חד גדיא
חד גדיא (1895 – 1982) הוא כינויה של מרוסיה (מרים) ניסנהולץ, ציירת ישראלת ילידת רוסיה, מתלמידות בית הספר לאמנות "בצלאל" בשנותיו הראשונות.
ביוגרפיה
ניסנהולץ נולדה ברוסיה וגדלה בכפר קודמה שבקרבת אודסה. למשפחת רוקחים ציונית. האם למדה רוקחות, לאחר שקיבלה מהוריה כספי נדוניה לאחר נישואים קצרים. בעקבות תערוכת "בצלאל" שנערכה ב-1911 באודסה, נסעה לארץ ישראל ונרשמה ללימודים במחזור השלישי של "בצלאל".
קבלתה של אישה למוסד, שבו למדו עד אז גברים בלבד, עוררה תרעומת בקרב תלמידי המוסד, והתלמידים ארגנו חרם כנגד קבלתה. בנוסף לכך, הופעתה של ניסנהולץ הייתה פרובוקטיבית והיא, כפי שהעיד נחום גוטמן, "הלכה בשערות מסופרות כבחור – והייתה ראשונה לאופנה זו בכל המזרח התיכון".
על פי עדותה של ניסנהולץ, הייתה זו היא אשר המציאה את הכינוי שדבק בה – "חד גדיא", בשל זריזותה בטיפוס על הרי ירושלים. ב-1917, בעקבות מלחמת העולם הראשונה, נמלטה לאלכסנדריה, כיוון שלא הייתה לה אזרחות עות'מאנית. במצרים הכירה את רפאל חיים אבולעפיה, בן למשפחת אבולעפיה מראשון לציון. לזוג נולדו שתי בנות: שלומית ואורה, והם גרו בתל אביב. לאחר כ-14 שנות נישואין נפרדו בני הזוג.
בין השנים 1929–1932 חייתה בגפה בניו יורק, שם התפרנסה מציור דיוקנאות. עם שובה לארץ ישראל השתקעה בירושלים והייתה בקשרים רומנטיים עם המשורר אלכסנדר פן. מאוחר יותר נישאה לסוחר אמריקאי בשם ריצ'רד האריס, והיגרה עמו לקהיר. עם התקדמות צבאות גרמניה הנאצית אל עבר מצרים במהלך מלחמת העולם השנייה, ברחה לניו יורק.
נקברה בבית העלמין של קיבוץ מחניים.
מדלן בארו
מדלן בארו (בצרפתית: Madeleine Barot; 1909, שאטורו – 1995, פריז), הייתה תאולוגית פרוטסטנטית, הומניסטית, פעילת זכויות האדם וחסידת אומות העולם מצרפת.
קורות חיים
מדלן בארו הייתה בתו של אלכסנדר אוגוסט בארו, מורה לספרות מקלרמון פראן. היא למדה בסורבון וקיבלה תואר בהיסטוריה ותעודת ארכיונאי. בשנת 1934 החלה לעבוד בספרייה הלאומית של צרפת ומשנת 1935 החלה לעבוד ברומא, במוסד מחקר צרפתי שעסק בחקר ההיסטוריה של רומא, כחלק ממכוני המחקר ההיסטורי של רומא.
משנת 1940 הייתה בארו המזכירה הכללית של ארגון Cimade, ארגון סטודנטים פרוטסטנטים צרפתים, שהיה פעיל במהלך שנות מלחמת העולם השנייה נגד הכובשים הגרמנים. היא כיהנה בתפקיד גם לאחר המלחמה, ועד שנת 1956. בתקופת כהונתה הייתה בארו אחראית על אחת המחלקות לפעילות חברתית באיגוד העולמי של הכנסיות. במסגרת פעילותה זו פעלה בארו לקידום מעמד האישה בארגונים כנסייתיים.
פעילות להצלת יהודים במהלך מלחמת העולם השנייה
מדלן בארו ניהלה את פעילותו של ארגון Cimade למען פליטים יהודים בצרפת הכבושה בידי הגרמנים וכן בצרפת של וישי. היא הייתה אחראית לפעילותם של פעילי ארגון Cimade במחנות ריכוז בצרפת ואף נכנסה בעצמה למחנה הריכוז גירס כדי לסייע לאמהות יהודיות שילדו זה עתה. היא ביקרה במחנה מדי יום, ואף הצליחה לקבל אישור לפתוח במחנה סניף של Cimade. היא הצליחה לקבל אישור להעביר ילדים, חולים וקשישים לעיירה לה שמבון-סור-ליניון וכך לחלצם מהמעצר. מקיץ 1942, עת החלו המעצרים ההמוניים של יהודי צרפת, בפריז ומחוצה לה, הנפיקה בארו ליהודים שבהם טיפלה מסמכי זהות מזויפים, החביאה את חלקם, ולחלקם סייעה לברוח לשווייץ.
פיאזואלקטריות
פיאזואלקטריות (באנגלית: Piezoelectricity; מיוונית: πιέζω, פיאזו - ללחוץ או למחוץ) היא תכונה של גבישים וחומרים קרמיים מסוימים, ליצור מתח חשמלי בתגובה ללחץ מכני. התכונה נתגלתה על ידי פייר קירי, שגם נתן לה את שמה.
התכונה הפיאזואלקטרית היא דו כיוונית, וגבישים יכולים לשנות קלות את צורתם כתוצאה מהפעלת מתח חשמלי גבוה עליהם (השינוי הוא זעיר: לדוגמה, גביש PZT שיועבר בו מתח גבוה ישנה את נפחו ב-0.1% מגודלו המקורי).
מסדקטילוס
מסדקטילוס (שם מדעי: Mesadactylus; משמעות שמו: "אצבע רמה") הוא סוג פטרוזאור קטן ממשפחת האנורוגנתיים אשר חי ביורה העליון באמריקה הצפונית והיה קרוב משפחתו של האנורוגנתוס. מאובניו נמצאו ב-1989 בתצורת מוריסון בקולורדו וקיבל שם בידי החוקרים ג'יימס ג'נסן וקווין פדיאן. נמצא בסוג זה מין יחיד - Mesadactylus ornithosphyos.
מאובניו של הפטרוזאור ובעיקר הסקרום, דמו בתחילה לאלה של עוף או דינוזאור קטן אך בהמשך התברר שהיה מין של פטרוזאור. הם כללו בעיקר עצמות חוליות, עצם ירך ארוכה, צלעות וחלק מהגולגולת.
כמה חוקרים סוברים על פי הממצאים שהיה דומה אם לא זהה לקפודקתילוס. עם זאת, ב-2007 החליט החוקר ס. כריסטופר בנט לשייך אותו למשפחת האנורוגנתיים הקטנים. תזונתו של הפטרוזאור התבססה על חרקים וככל הנראה הוא עופף בדומה לסיס מודרני.
המנון סיישל
נתאחד סיישלים (מקריאולית סיישלית: Koste Seselwa) הוא ההמנון הלאומי של איי סיישל. ההמנון אומץ רשמית בשנת 1996, ולו מילים בשלוש השפות הרשמיות של המדינה: קריאולית סיישלית, אנגלית וצרפתית.
סוזוקי סלריו
סוזוקי סלריו (אנגלית Suzuki Celerio) הוא דגם רכב מסוג מיני האצ'בק של יצרנית הרכב היפנית סוזוקי מוטור שהושק בשנת 2014, ובישראל שווק לראשונה באפריל 2016. הדגם משווק בגרסה רובוטית ובגרסה ידנית. גודלו הפיזי קרוב לאלטו ולספלאש, ותא המטען שלו גדול יותר משמעותית מהם. שלדתו משמשת את האיגניס.
מאפיינים
בסיס הגלגלים של הרכב הוא 242.5 ס"מ, אורכו הוא 3.6 מטר, רוחבו 1.6, וגובהו הוא 1.54. נפח תא המטען הוא 254 ליטר. נפח המנוע הוא 998 סמ"ק. חלקי הרכב מיוצרים ביפן ומורכבים בתאילנד.
בטיחות
במבחני ריסוק של יורו NCAP קיבל הרכב את הדירוג 3 כוכבים מתוך 5. ייתכן שהדירוג אינו משקף במדויק את רמת הבטיחות של הרכבים הנמכרים היום (2017), בגלל שהמבחן נערך על רכב בעל 4 כריות אוויר, בעוד הרכבים המשווקים כיום, הם בעלי 6 כריות אוויר.
הרשימה הערבית המאוחדת (הכנסת השמינית)
הרשימה הערבית המאוחדת, מפלגה ערבית ישראלית שנוסדה במהלך הכנסת השמינית.
היסטוריה
המפלגה נוצרה במרץ 1977 כאיחוד בין המפלגות קידמה ופיתוח והרשימה הערבית לבדואים וכפריים. בה היו שלושה חברים, חמאד אבו רביעה, סיף-אלדין אל-זועבי וג'בר מועדי.
בבחירות לכנסת התשיעית, במאי 1977, זכתה הרשימה הערבית המאוחדת רק במנדט אחד והוחלט לקיים רוטציה על מנת לאפשר לכל שלושת הנציגים לכהן בכנסת. תחילה כיהן סיף-אלדין אל-זועבי, אחר כך אבו רביעה נכנס לכנסת במקומו, לאחר שאל-זועבי התפטר באפריל 1979.
ב-12 בינואר 1981 נרצח אבו רביעה, בעת שישב במכוניתו בכניסה למלון הולילנד בירושלים. בניו של מועדי נתפסו והודו ברצח.
למרות הרצח, נתמנה מועדי לכנסת, והמשיך לכהן בה עד לפיזורה כעבור כארבעה חודשים.
בבחירות לכנסת העשירית קיבלה המפלגה 11,590 קולות, לא עברה את אחוז החסימה, ולא שבה עוד אל המפה הפוליטית.
יוסף בר-יוסף
יוסף בר-יוסף (11 בינואר 1933 – 15 באוקטובר 2021) היה מחזאי, סופר ועורך ישראלי. חתן פרס ישראל לתיאטרון לשנת 2003 (ה'תשס"ג) ופרס היצירה לסופרים עבריים לשנת 1986 (ה'תשמ"ו).
ביוגרפיה
יוסף בר-יוסף נולד בירושלים, דור שישי מצד משפחת אביו, הסופר יהושע בר-יוסף, שחייתה בצפת ובירושלים העתיקה, ודור שמיני ואולי יותר מזה מצד משפחת אמו, ציפורה, שחייתה בחברון ובירושלים העתיקה. למד שנה אחת ב"חדר" וב"בית ספר עממי דתי לבנים". אחר כך בתל אביב המשיך את לימודיו בבית חינוך תיכון. חניך "השומר הצעיר". באוניברסיטה העברית בירושלים למד לתואר ראשון בפילוסופיה וקבלה וספרות אנגלית (1961).
עסק בכמה מלאכות בטרם הפך למחזאי וסופר מוכר. בין השאר שירת בצי הסוחר והיה גם קבלן שיפוצים. בעיקר עבד כעיתונאי וכעורך. היה גם כתב צבאי במסגרת שרות המילואים שלו במלחמת ששת הימים, במלחמת יום הכיפורים ובמלחמת לבנון הראשונה. מ-1953 עבד בעיתונות ומ-1961 במכון לתרגום ספרות עברית. סיפוריו הראשונים פורסמו ב-1951 בכתב-העת הספרותי 'משא' ומאז פרסם קובצי סיפורים, מחזות ורומאנים. ספרו הראשון פורסם תחת שם העט יוסף בר.
החל משנת 1963 עסק בכתיבת מחזות, והיה למחזאי מוכר בישראל ובעולם (בייחוד ברוסיה, שם הוצג בתיאטרונים מרכזיים במוסקבה ("סוברמניק") ובסנקט פטרבורג ("קומדיה ע"ש אקימוב") במשך עשרות שנים, וכן במזרח אירופה - אוקראינה, לטביה (גם בטלוויזיה הלטבית), פולין, צ'כיה (גם בטלוויזיה הצ'כית); כמו כן הועלו מחזותיו בברזיל, בהודו ובסקוטלנד.
פרסים והוקרה
בר יוסף היה מועמד לפרס ספיר לשנת 2020 על ספרו "אבא, בן, סבתא דינה".
חיים אישיים
היה נשוי למשוררת דליה רביקוביץ ולאחר מכן למשוררת וחוקרת הספרות חמוטל בר-יוסף.
בר-יוסף נפטר ב-15 באוקטובר 2021 בגיל 88, לאחר שנדבק בנגיף הקורונה.
קישורים חיצוניים
קישור לעותק ארכיוני של האתר
אנורוגנתיים
אנורוגנתיים (שם מדעי: Anurognathidae) היא משפחה של פטרוזאורים קטנים בעלי זנב קצר ולסתות קצרות, אשר חיו באמריקה הצפונית ואירואסיה, מסין עד גרמניה במשך היורה התיכון עד הקרטיקון התחתון, לפני כ-164-122.1 מיליון שנה.
משפחה קטנה זו כוללת רק שישה סוגים, כאשר הראשון מתוכה שנמצא היה האנורוגנתוס, אשר נתגלה ב-1928 בגרמניה. מעופפים אלה היו קטנים מאוד ודמו במראם לעטלפים, עם חלל עיניים גדול ושיניים דומות שהותאמו לאכילת טרף קטן כמו חרקים או דגים. כל הנראה נתלו הפוך מענפים, בדומה לעטלפים.
מובי דיק (וידאו)
בן-נר יצר פרודיה על סיפורי הרפתקאות, כדוגמת מובי דיק ורובינזון קרוזו, על ידי שיחזורם בתוך המסגרת הביתית-משפחתית שלו. לבד מן השימוש בחשיפת אמצעי הייצור של הסרט, השתמש בן-נר גם בדימויים הקוטעים את רצף העלילה ומהווים מעין הרחבה ופרשנות על הנרטיב העיקרי של הסרט.
במובי דיק המבוסס על הרומן של הרמן מלוויל, בן-נר ובתו, אליה, מעלים הצגה במטבח ביתם, כשבן-נר מגלם את מרבית הדמויות, ובעזרת אביזרים בסיסיים החלל הופך לדמוי ספינה, בה החלל הביתי הופך לסיפורו של מובי דיק בלב ים. כיור המטבח והארונות הופכים לאוניה "פקווד". וממש בדומה למשחק ילדים, שינויים קטנים אחרים משנים את המרחב הביתי בו סנפירו של הלוויתן הוא קלקר חצוי ומגולף, הנע על גבי הרצפה, עולה ויורד, מדמה בתנועתו את תנועתו של הלוויתן במים.
במובי דיק, בן-נר מציג את המאבק בין רב החובל "אחאב" ללווייתן הגדול, בפשטות ובאירוניה, על ידי פעלולי מצלמה הקיימים מתקופת ראשית הקולנוע, והופכים את הסצנות לחלק מסלפסטיק מכוון המתאים לסרט אילם הנועד להגביר את ערנות הצופים לכל הבעת פנים ותנועת גוף.
עוזי צור מתאר את יחסיו של בן-נר עם ילדיו בסרטיו כ"מתח שבין הגבר, האב, האמן, לבין יוצאי-חלציו, שיצר-הקיום שלהם בא לתפוס ולמלא את מקומו בעולם אחרי שיפיקו ממנו את כל הדרוש להם.".
היצירה הוצגה במוזיאון ישראל בירושלים, ובמוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק.
פרנסואה דה מאלרב
פרנסואה דה מאלרב (בצרפתית: François de Malherbe; 1555 – 16 באוקטובר 1628) היה משורר ומבקר ספרותי צרפתי.
קורות חייו
דה מאלרב נולד בעיר קן שבנורמנדיה לאב שהיה שופט מחוזי. הוא למד בקן, בפריז, בהיידלברג ובבזל. בשנת 1576, עם סיום למודיו, נסע לפריז ונכנס לשירותו של אנרי השני דוכס אנגולם שהיה מושל פרובנס. הוא שימש כמזכירו בעיר אקס אן פרובנס ונישא שם ב-1581. ב-1586 פטרונו נפטר ודה מאלרב איבד את משרתו, אך חרז חרוזים שעבורם קיבל מענק כספי ניכר מאנרי השלישי מלך צרפת. הוא התגורר לחליפין בפרובנס ובנורמנדיה במשך כעשרים שנה.
דה מאלרב המשיך לכתוב שירים ובשנת 1596 פרסם "שיר למלך אנרי הגדול" (אנרי הרביעי מלך צרפת). ב-1600 מארי דה מדיצ'י עברה באקס אן פרובנס בדרכה לנישואיה עם המלך אנרי הרביעי בפריז. דה מאלרב כתב לכבודה "שיר קבלת פנים למלכה מארי דה מדיצ'י", שהיה שירו החשוב הראשון. ב-1605 נסע לפריז והתקבל על ידי אנרי הרביעי שהזמין אצלו שיר על מנת לחגוג את המערכה הצבאית שלו בחבל לימוזן. דה מאלרב כתב את השיר "תפילה עבור המלך אנרי הגדול בצאתו ללימוזן". שיר זה זיכה אותו בתואר משורר החצר של המלך. ב-1610, אחרי שאנרי הרביעי נרצח בפריז, הפך דה מאלרב לבן חסותה של מארי דה מדיצ'י ולמשורר החצר של בנה, לואי השלושה עשר מלך צרפת. בשנת 1624, כאשר הקרדינל רישלייה נתמנה לשר הראשי של המלך לואי השלושה עשר, הפך דה מאלרב לבן חסותו של רישלייה שמינה אותו לגזבר אוצר המדינה. ב-1627, בנו של דה מאלרב, מארק אנטואן נהרג בדו-קרב. הוא עשה ככל שביכולתו להביא לדין את האשמים (החל משנת 1626 הפך הדו-קרב לבלתי חוקי בצרפת), אך נפטר ב-1628 בפריז.
לשירתו של דה מאלרב נודעה השפעה רבה על הספרות הצרפתית. בהשפעתו התפתחו בהדרגה כללי השירה הקלאסית ששלטו בכיפה עד הופעתה של השירה הרומנטית. כמבקר ספרותי דה מאלרב דרש יתר שלמות ופשטות באוצר המילים ובחריזה. האקדמיה הצרפתית שנוסדה שבע שנים אחרי מותו הורכבה בחלקה מתלמידיו שאימצו את תפיסתו. המשורר והמבקר הספרותי ניקולה בואלו הרעיף עליו שבחים וכתב בספרו "אמנות הפיוט": "לבסוף הגיע דה מאלרב". לא זו בלבד שדה מאלרב היה אדון השירה, אלא גם אדון הלשון הצרפתית. מספרים כי לפני מותו נזף באחות רחמנייה מפני שאינה מדברת צרפתית כראוי.
קנטאור (גוף שמימי)
הקנטאורים הם קבוצה של גופים שמימיים קפואים אשר מקיפים את השמש באזור הנמצא בין כוכב הלכת צדק לכוכב הלכת נפטון, ולעיתים מסלוליהם חוצים את מסלולי ההקפה של ענקי הגז סביב השמש. הקנטאור הראשון שהתגלה היה כיירון בשנת 1977. הגוף הגדול ביותר מקבוצה זו הידוע היום הוא כאריקלו שהתגלה ב-1997. ייתכן שחלק מהירחים של ענקי הגז הם קנטאורים במקורם. הקנטאורים קיבלו את שמם מגזע הקנטאורים המיתי, הנפוץ במיתולוגיה היוונית.
קנטאורים מוכרים
אין עדיין צילומים קרובים של קנטאורים על ידי גשושיות. אף על פי כן, יש עדויות שירחו של שבתאי, פובה, שצולם על ידי הגשושית קאסיני ב-2004 הוא קנטאור לכוד. בנוסף טלסקופ החלל האבל ליקט מידע על תנאי השטח של אבולוס.
שלושה קנטאורים, כיירון, אקלוס ו-166P/NEAT 2001 T4 מציגים זנב שביטי. כיירון ואקלוס מוגדרים כיום הן כאסטרואידים הן כשביטים. ייתכן שקיימים עוד קנטאורים בעלי מאפיינים אלו.
תפוצה
הדיאגרמה מדגימה את מסלולי ההקפה של כל הקנטאורים1 הידועים בהשוואה למסלולי ההקפה של כוכבי הלכת. טרויאנים נפטוניים מוצגים בירוק. לאובייקטים נבחרים האקסצנטריות ההיקפית מודגמת בעזרת הקטעים האדומים (הנמשכים מאפהליון לפריהליון). נטיית המסלול מוצגת על ציר ה Y.
כדי להדגים את טווח המסלולים המאופיינים כאן שלושה אובייקטים בעלי מסלול יוצא דופן מודגשים בצהוב על הדיאגרמה:
1 למטרת הבהרת הנושא בתרשים זה כל הגופים שיש להם מאפיינים דומים לקנטאורים בטווח בו התגלו קנטאורים עד היום הוגדרו כקנטאורים.
מסלולי הקפה משתנים
מאחר שהקנטאורים חוצים את מסלולם של ענקי הגז ואינם מוגנים על ידי תהודה מסלולית המסלולים שלהם סביב השמש אינם יציבים לתקופה של 106 - 107 שנים. מחקרים דינמיים של מסלולי הקפה של קנטאורים מראים שגופים אלה הם כנראה בעלי מסלולי ביניים שהם בעצם חלק ממעברם מחגורת קויפר למשפחת צדק כשביטים קצרי טווח. אובייקטים יכולים לעזוב את חגורת קויפר לכיוון פנים מערכת השמש והם הופכים לחוצי-נפטון, ומושפעים מכבידתו, ולהפך (ראו תאוריות מקור). הם מסווגים כקנטאורים אבל המסלולים שלהם נשארים כאוטיים, מתפתחים במהירות יחסית רבה כשהקנטאור מתקרב שוב ושוב לאחד או יותר מכוכבי הלכת החיצוניים. קנטאורים מסוימים יהפכו לבעלי מסלול חוצה-צדק, ובמקרים אחרים הם גולשים אל תוך פנים מערכת השמש ויכולים להסתווג כשביטים פעילים אם הם יציגו מאפיינים של פעילות האופיינית לשביטים. קנטאורים גם עלולים להתנגש בשמש, בכוכב לכת, או לחלופין להיפלט לחלל אל מחוץ למערכת השמש, בעיקר אחרי התקרבות משמעותית לאחד מכוכבי הלכת, ובעיקר צדק (בגלל גודלו או כוח המשיכה שלו).
צבעים
קנטאורים מציגים חידה בפנינו מבחינת שוני הצבעים שלהם שמאתגרת את המושגים הקיימים היום לגבי הרכב פני השטח על גוף שמימי קפוא אופייני. בדיאגרמה המוצגת כאן אינדקס הצבעים מוגדר לפי בהירות נראית של אובייקט על פי - כחול (B) נראה (V) ואדום (R). הדיאגרמה מדגימה את ההבדלים האלו על ידי השוואה (בצבע משופר) של כל הקנטאורים שיש להם אינדקס צבעים ידוע. לדוגמה: שני ירחים, פובוס וטריטון, וכוכב הלכת מאדים מודגשים (כתב צהוב וגודל לא לפי קנה מידה).
קנטאורים כנראה מתחלקים לשתי קבוצות: יש תאוריות רבות לגבי הבדלי הצבעים ויש שתי תאוריות עיקריות המקיפות את כל השאר:
בהתאם לתאוריה השנייה מנסים להסביר את צבעו האדום של פולוס בעזרת חומרים אורגניים שנחשפו לקרינה, ואילו כיירון קיבל את צבעו בגלל קרח שנחשף בגלל פעילות שביטית וכך התקבל צבע בטווח הכחול-אפור. הקשר בין פעילות לצבע אינו מוכח ולא וודאי בגלל הטווח הנרחב של צבעי הקנטאורים בין אדום לכחול. מצד שני קיימת האפשרות שפולוס נפלט לאחרונה מחגורת קויפר ובמצב כזה שינוי אפשרי של פני השטח עוד לא התרחש.
ספקטרום
פרשנות לשימוש במושג ספקטרום היא לעיתים קרובות דו-משמעית ומתקשר לגודל החלקיקים ומאפיינים אחרים אבל הספקטרום מאפשר לנו מבט פנימי יותר אל הרכב פני השטח. כמו במקרה של הצבעים הספקטרום הנראה יכול לאפשר כמה מודלים שונים של פני שטח.
נוכחות של קרח המורכב ממים (בניגוד לגזים קפואים שניתן למצוא על גופים שמימיים שונים) אושרה על כמה קנטאורים (כולל כיירון, כאריקלו ופולוס). בנוסף לקרח על בסיס מים כמה מודלים נוספים התגלו:
נראה שכיירון, הקנטאור היחיד שידוע בפעילות השביטית שלו, הוא המורכב ביותר. הספקטרה המוצגת בכל תצפית משתנה בהתאם למועד התצפית. חתימות של קרח המורכב ממים נמצאו בתקופות של פעילות שביטית נמוכה ולא נמצאו בתקופות של פעילות גבוהה.
תאוריות מקור
מחקר הקנטאורים התפתח לאחרונה מאוד אך הוא עדיין מעוכב בגלל מידע פיזיקלי דל על הגופים. מודלים שונים הוצגו בתור אפשרויות למקורם.
סימולציות מראות שמסלולם שחלק מהאובייקטים בחגורת קויפר סוטים ממסלולם ומסתלקים ממקומם בחגורה והופכים לקנטאורים. אובייקטים מהדיסק המפוזר יהיו המועמדים הדינמיים הטובים ביותר לסילוק כזה אבל צבעם לא מתאים לטבע הדו-צבעי של הקנטאורים. פלוטינים (גופים טרנס-נפטוניים הכלואים במסלול סביב פלוטו) הם אובייקטים מחגורת קויפר שמראים מאפייני צבע דומים לקנטאורים ויש השערות שמסלולם אינו יציב בגלל השפעה כבידתית של פלוטו. ההתפתחות הבאה צפויה לכשימצא מידע פיזיקלי נוסף על הגופים.
קנטאורים מוכרים
אלה הם הקנטאורים המוכרים ביותר מבין אלה שהתגלו עד עתה:
Black Mesa
Black Mesa (בעברית: בלאק מסה, לשעבר Black Mesa: Source) הוא חידוש למשחק Half-Life אשר יצא ב-1998, עלילתו זהה לזו של Half-Life, לפחות מההתחלה עד לפני הכניסה ל"עולם הגבול" החייזרי זן (Xen). החידוש, עובד על המנוע Source וניכר שיפור עצום בגרפיקה לעומת המשחק המקורי. בנוסף לשיפור הגרפיקה כולל המשחק פסקול משלו, והחלק המתרחש בעולם החייזרי Xen נכתב מחדש באופן ההולם יותר, לטעם המפתחים, משחק בן ימינו.
פיתוח המשחק נמשך לסירוגין מ-2004, ולאורך הדרך שוחרר גרסאות מתקדמות יותר ויותר. ב-14 בספטמבר 2012 שוחררה גרסה חינמית שכללה את כל מה שפיתחו עד מועד זה גרסה זו עדיין חופשית להורדה בחינם, אך היא אינה כוללת את כל מה שנוסף מאז מועד שחרורה. המשחק בגרסתו המלאה למחשבי PC פורסם ב-6 במרץ 2020, ומתוכננת הפצה עתידית למחשבי MacOS.
אופן פיתוח המשחק שונה באופן ניכר משיטת הפעילות הרגילה של סטודיו המפתח משחק. צוות הפיתוח, שנקרא Crowbar Collective (איגוד הלום, על שם לום הפלדה האייקוני של פרימן) מפוזר על פני העולם כולו, ומתקשר בדואר אלקטרוני ושיחות סקייפ. באופן זה הצליחו להתאגד מספיק חובבים של המשחק המקורי שבקיאים בפיתוח, גרפיקה וסאונד למאמץ משותף.
דמויות ראשיות
הדמויות שמוצגות במשחק נמצאות גם בHalf-Life.
עלילה
לפחות עד ההגעה ל־Xen, עלילת המשחק זהה לעלילה של Half-Life.
משחקיות
Black Mesa הוא משחק יריות בגוף ראשון שבו השחקן צריך להילחם בשדה הקרב ולפתור חידות ופזלים במהלך המשחק.