cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מוטי בן-ינאי
קורות חיים
כבר בתקופה זו קינן בו הרצון לכתוב אך המסגרת הקיבוצית לא אפשרה לו לעשות כן, אולם, לאחר שעזב את הקיבוץ, היה חופשי לעסוק בכתיבה. תחילה כתיבה עיתונאית - הוא ניסה להתקבל למערכות עיתונים שונים אך לבסוף הקים עיתון מקומי משלו בשם "זרקור" בנתניה. העיתון עסק בנושאים מקומיים שונים שבנוסף להם היו המדורים הקבועים של ספורט, תרבות ומדור פנאי שכלל שעשועונים כגון תשבצים וחידונים.
בין השנים 1984–1987 פנה ללימודים אקדמיים בחוגים להיסטוריה, פילוסופיה ותולדות האמנות במכללת ספיר שהייתה שלוחה של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בין השנים 1979 ו-1982 שימש ככתב לענייני ימית וחצי האי סיני של "ג'רוזלם פוסט" כן של האסושיאייטד פרס ככתב לענייני הסכמי השלום עם מצרים. בתקופה זו שימש גם כמקור מידע לעיתונאי חוץ שביקשו להתעדכן בנושאים הללו ממקור מהימן. ב-1982, בזמן מלחמת לבנון הראשונה, הצטרף כעיתונאי שטח לקבוצת עיתונאים זרים שסיקרו את המלחמה. רשימותיו התפרסמו גם ב"אסושיאייטד פרס" (Associated Press).
ספריו
בשנת 1980 יצא לאור ספרו הראשון, "פטריות ותמנונים" בהוצאת מסדה ובעריכתו של אמיר גלבע. באותה שנה יצא לאור גם ספרו השני לבני הנעורים - "סודות הכנעאידים". ב-1990 פרסם את הספר התיעודי "הירשת וגם רצחת" שעסק במשפטה של חוה יערי.
ב-2017 ראה אור ספרו "הישרדות, החטיפה אל החופש", המתאר את בריחתו הנועזת של אביו משבי הנאצים על ידי חטיפת קטר רכבת בחברת טייס קרב אמריקאי וקצינה מהצבא האדום. כמו כן מהווה הספר גם עדות על קורות המשפחה בגטו בהונגריה - גירושם ושליחתם ב"רכבת המוות" לעבר מחנה ההשמדה ומאבק ההישרדות ההרואי של האם טרי. הספר תורגם לאנגלית, תחת הכותרת "Survival", וראה אור בהוצאת אמזון ב-2018. (גם גרסאות מקוונות בעברית ובאנגלית)
אשת השנה
אשת השנה (באנגלית: Woman of the Year) הוא סרט קולנוע מסוגת הקומדיה הרומנטית בבימויו של ג'ורג' סטיבנס משנת 1942. הסרט מגולל את סיפורם של עיתונאית מצליחה, הנבחרת להיות אשת השנה, ועמיתהּ, שהוא גם בעלהּ לעתיד. בסרט משחקים בתפקידים ראשיים קתרין הפבורן וספנסר טרייסי, ובתפקידים משניים פיי ביינטר, רג'ינלד אואן, מינור ווטסון וויליאם בנדיקס. הסרט הופק על ידי ג'וזף ל. מנקייביץ', והתסריט עבורו נכתב על ידי רינג לאנדר, מייקל קאנין, ג'ון לי מאנין וגארסון קאנין.
בטקס פרסי האוסקר של שנת 1942, זכה הסרט בפרס האוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר ובמועמדות לפרס האוסקר לשחקנית הטובה ביותר (על משחקה של קתרין הפבורן). בשנת 1999, ארכיב הסרטים הלאומי של ארצות הברית בחר בסרט כסרט לשימור בספריית הקונגרס בשל היותו "חשוב תרבותית, היסטורית או אסתטית".
עלילה
טס הארדינג (קתרין הפבורן) וסאם קרייג (ספנסר טרייסי) הם עיתונאים העובדים באותו עיתון בניו יורק בתחילת שנות ה-40. טס, שנולדה לדיפלומט ולמדה באוניברסיטאות שונות ברחבי העולם, היא בעלת טור פוליטי-בין-לאומי העוסק בסוגיות הרות גורל. לעומתה, סאם הוא עיתונאי פשוט הכותב טור בנושא ספורט.
לאחר שטס משמיעה אמרה מזלזלת בנוגע לפוטבול, מתפתחת בין השניים מריבה. מריבה זו מובילה לרומן והשניים נישאים חרף ההבדלים ביניהם.
בתחילה הרומן עולה יפה וסאם אף מצליח לחבב על טס את משחק הפוטבול. ואולם, לאחר זמן מה מתגלות מריבות בין השניים. יום אחד, טס שואלת את סאם אם הוא רוצה ילד. סאם, שחושב שטס בהיריון, מתלהב מהרעיון, אך עד מהרה מתברר לו כי למעשה, טס אימצה ילד פליט מיוון ששמו כריס. למרות כעסו על טס שלא התייעצה עמו, סאם מתחבר אל הילד.
בהמשך, מגזין יוקרתי בוחר בטס כ"אשת השנה", והיא מוזמנת לקבל פרס באירוע חגיגי. טס מבקשת מסאם שיתלווה אליה בזמן האירוע, בעוד היא מתכננת להותיר את כריס לבדו. סאם מסרב להותיר את כריס ללא מענה ובוחר להישאר עמו בבית. בעקבות זאת, טס וסאם מתקוטטים, וסאם לוקח את כריס חזרה לבית היתומים. טס, שמגלה זאת רק לאחר חזרתה הביתה, מנסה להשיב את כריס ללא הצלחה.
למחרת, דודתה של טס, אלן וויטקומב (פיי ביינטר), מזמינה אותה ואת סאם אליה לחופשה קצרה. סאם מסרב להגיע באמתלה שעליו לסקר משחק איגרוף. טס מגיעה לחופשה לבדה ומתברר לה כי אביה ודודתה אלן עומדים להינשא עוד באותו הערב. כשטס מגלה זאת היא נחושה בדעתה להשלים עם סאם. לבסוף השניים מתפייסים.
הפקה
זהו הסרט הראשון מתוך תשעה סרטים שהם שיחקו הפבורן וטרייסי זה לצד זה. במהלך צילומי הסרט התפתחה ביניהם מערכת יחסים רומנטי שנמשכה עד מותו של טרייסי בשנת 1967.
סיומו המקורי של הסרט היה שונה. במבחני הקרנה התברר כי סיום זה אינו פופולרי בקרב הקהל. בעקבות כך הופק הסיום הנוכחי של הסרט, וזאת על דעת סטיבנס ומנקייביץ' וחרף התנגדותה של הפבורן.
NGC 1560
NGC 1560 היא גלקסיה ספירלית קטנה בקבוצת הכוכבים ג'ירף, הנמצאת במרחק של כ-10.6 מיליון שנות אור ממערכת השמש ושייכת לקבוצת מאפיי. לגלקסיה בהירות מדרגה 11.3 והיא התגלתה ב-1 באוגוסט 1883 על ידי האסטרונום הגרמני וילהלם טמפל, בזמן שחיפש אחר שביט, והוא תיאר אותה כעמומה למדי וגדולה. יחד איתה הוא זיהה ערפילית נוספת כמעלה מצפון לה, שגם היא גלקסיה (NGC 1573), אך היא אינה שייכת לקבוצת מאפיי ונמצאת למעשה במרחק גדול פי 17 ממנה. בשנת 1888 ג'ון דרייר הכניס אותה לקטלוג הכללי החדש תחת הציון NGC 1560 כשהיא מתוארת כעמומה מאוד, גדולה ומאורכת. הגלקסיה נמצאת כ-3.4 מעלות ממזרח לכוכב γ בג'ירף וכ-5.9 מעלות מצפון-צפון-מערב לכוכב α בג'ירף, שני הכוכבים עמומים וקשים לזיהוי. כ-5.5 מעלות מדרום-מערב לה נמצאת IC 342 שגם כן שייכת לקבוצת מאפיי.
תכונות
גודלה הזוויתי של NGC 1560 הוא כ-12 דקות קשת, מעט פחות מחצי קוטרו של הירח המלא, שממרחקה שקול לקוטר של פחות מ-40,000 שנות אור, כשליש מהקוטר של שביל החלב. מישור הגלקסיה כמעט מקביל לקו הראייה אליה מכדור הארץ, כך שהיא נראית צרה מאוד וארוכה ורוחבה הזוויתי הוא רק כעשירית מאורכה. מסתה של NGC 1560 מוערכת בכ- מסות שמש, כעשירית ממסת שביל החלב, כאשר רק כאחוז ורבע ממסתה או כ- מסות שמש מורכב ממסת הכוכבים שבה, והיא מכילה כמות גדולה של גז מימן חופשי שמהווה כ-3% ממסתה או מסות שמש. שאר המסה, כ-95% היא של חומר אפל שטיבו אינו ידוע. למרות כמויות הגז החופשי שבגלקסיה, יצירת הכוכבים החדשים שבה מתרחשת בקצב איטי, כ-6 מאיות של מסת שמש בשנה. המתכתיות של כוכבי הגלקסיה נמוכה, כ-2% מהמתכתיות של השמש, מה שמראה על אוכלוסיית כוכבים זקנה יחסית.
אדווין לונג
אדווין לונגסדן לונג (באנגלית: Edwin Longsden Long; 12 ביולי 1829 – 15 במאי 1891) היה צייר ז'אנר בריטי, שצייר גם ציורים היסטוריים ומקראיים.
ביוגרפיה
לונג נולד בבאת', סומרסט, בנו של ג'יימס לונג, בעל מספרה, והתחנך בבית הספר של ד"ר וינר בבאת'. לאחר שאימץ את מקצועו של צייר, הגיע לונג ללונדון ולמד במוזיאון הבריטי. לאחר מכן הוא היה תלמיד בבית הספר של בלונדון, והתאמן תחילה כאמן פורטרטים.
לונג הכיר את ג'ון פיליפ וליווה אותו לספרד, שם בילו זמן רב. לונג הושפע רבות מציוריהם של דייגו ולאסקס וציירים ספרדים אחרים, ותמונותיו הקודמות, כמו "לה פוסדה" (1864) ו"לזרילה והקבצן העיוור" (1870), צוירו בהשפעה ספרדית. תמונותיו החשובות הראשונות היו "הסופליאנטס" (1872) ו"שוק הנישואין הבבלי" (1875) (שניהם נרכשו לאחר מכן על ידי תומאס הולוואי). בשנת 1874 הוא ביקר במצרים ובסוריה, ובהמשך עבודתו קיבלה כיוון חדש. הוא הושפע מהארכאולוגיה של המזרח התיכון וצייר סצינות מזרחיות כולל "החג המצרי" (1877), "האלים ויוצריהם" (1878).
לונג נבחר לעמית של האקדמיה המלכותית לאמנויות בשנת 1870 ולאקדמאי (RA) בשנת 1881. תמונותיו תמיד משכו תשומת לב והתמונה ״דיאנה או ישו?״ (1881) שיפרה מאוד את המוניטין שלו באותה תקופה. תמונותיו התאימו לטעם ופנו לרגש הדתי של חלק גדול מהציבור, ופופולריותם הוגברה על ידי תפוצה רחבה של תחריטים. כתוצאה מכך הוא היה נחוש להציג את תמונותיו הבאות בגלריה נפרדת משלו ברחוב בונד, לונדון בשנת 1883, ובשנים שלאחר מכן.
לונג נפטר מדלקת ריאות כתוצאה משפעת, בביתו בהמפסטד, ב־15 במאי 1891, בשנתו ה־62. הוא נקבר ב שבווסט המפסטד, לונדון.
הצוואה שנחתמה על ידו ביום מותו הייתה נושא לתביעה, שקרובי משפחתו היו צד בה, אך העניין הוסדר בהסכם.
לונג התחתן עם בתו של ד"ר ויליאם אייטון, ובנו, מוריס לונג, נהרג בתאונת רכבת בבורגוס בספרד ב־23 בספטמבר 1891.
מלבד גלריית אדווין לונג ברחוב אולד בונד, מספר תמונות שלו נאספו יחד לאחר מותו, והיוו גרעין לגלריה לאמנות נוצרית שהחליפה את יצירותיו של גוסטב דורה בגלריה הידועה ברחוב ניו בונד.
לונג היה בעל ניסיון ניכר כצייר פורטרטים אך הצלחתו בתחום זה לא הייתה בולטת, אם כי הוא זכה לפטרונות מהחברה הגבוהה וזכה למחירים טובים. הוא צייר עבור הברונית בורט קוטס (הפטרון הראשי שלו) דיוקנאות שלה, של אומנתה ובת לווייתה האנה בראון ושל השחקן. בין שאר הדיוקנאות שיצר בשנותיו האחרונות היו דיוקן זיכרון של המדינאי הטורי סטפורד נורתקוט, הרוזן הראשון מאידסליי, שאותו צייר לגלריית הדיוקנאות הלאומית, דיוקנאותיהם של הקרדינל (אולי הדיוקן הטוב ביותר שלו), , סר  ואחרים.
ניקולה יאנקוביץ'
ביוגרפיה
יאנקוביץ' החל לשחק כדורסל במועדון נוער בעיר הולדתו וראניה. לאחר מכן עבר לקבוצות הנוער של ז'לזניק בלגרד והכוכב האדום בלגרד. ב-2012 עבר לשחק בספירו שרלרואה מליגת העל הבלגית וב-2013 עבר לפפניסטר הבלגית. בעונת 2013/2014 רשם ממוצע של 11.3 נקודות ו-5.6 ריבאונדים למשחק ובעונת 2014/2015 ממוצע של 16.1 נקודות (שמיני בליגה) ו-6.2 ריבאונדים למשחק. בספטמבר 2015 הצטרף לקבוצת מגה לקס הסרבית. באוגוסט 2016 עבר לקבוצת אולימפיה ליובליאנה, הוא זכה עמה בגביע הסלובני ונבחר ל-MVP של הליגה האדריאטית לאחר שהשיג ממוצע של 16.6 נקודות ו-7.3 ריבאונדים, והוביל את הליגה עם מדד יעילות של 19.24. ביולי 2017 עבר לסקריה מהליגה הטורקית. ביולי 2018 הצטרף לאסטודיאנטס מדריד מליגת העל הספרדית, ובדצמבר 2018 עבר לפרטיזן בלגרד.
משנת 2010 הוא חבר בנבחרות הלאומיות של סרביה. באליפות אירופה עד גיל 16 שהתקיימה ב-2010 רשם ממוצע של 14.4 נקודות (שישי בטורניר) ו-8.8 ריבאונדים (שני בטורניר) למשחק. באליפות העולם באותה שנה לנבחרות עד גיל 17 סיים עם נבחרת סרביה במקום החמישי. ב-2011 זכה עם נבחרת סרביה במקום השני באליפות אירופה עד גיל 18. הוא רשם באליפות ממוצע של 7.2 נקודות ו-6.6 ריבאונדים. באליפות אירופה עד גיל 18 שהתקיימה ב-2012 זכה עם הנבחרת במקום השלישי ונבחר לחמישיית הטורניר. הוא רשם באליפות ממוצע של 14 נקודות ו-8.2 ריבאונדים למשחק. ב-2013 זכה עם סרביה במקום השני באליפות העולם עד גיל 19. בחצי הגמר הוביל את הנבחרת לניצחון על אוסטרליה כשהוא קולע 20 נקודות ולוקח 16 ריבאונדים. סך הכל רשם בטורניר ממוצע של 11.2 נקודות ו-7.1 ריבאונדים למשחק. ב-2014 זכה עם סרביה במקום השלישי באליפות אירופה עד גיל 20 ונבחר לחמישיית הטורניר. הוא השיג בטורניר ממוצע של 15.5 נקודות (חמישי בטורניר) ו-9.4 ריבאונדים (שני בטורניר).
פלישת ברית המועצות לפולין
פלישת ברית המועצות לפולין התרחשה ב-17 בספטמבר 1939 לחלקים המזרחיים של פולין, תוך הפרת הסכם אי-תוקפנות סובייטי-פולני משנת 1932. הפלישה הייתה בהמשך לפלישת גרמניה הנאצית לפולין בתחילת מלחמת העולם השנייה. כתוצאה מהפלישות, חולקה פולין בין גרמניה הנאצית לבין ברית המועצות, והפסיקה להתקיים כמדינה עצמאית ובאה אל קיצה הרפובליקה הפולנית השנייה. חלוקה זו בוצעה בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב, שנחתם באוגוסט 1939 (בהתאם לנספח סודי שנוסף להסכם לאחר חתימתו).
רקע
נכון ל-17 בספטמבר 1939 היחסים בין ברית המועצות לבין פולין הוסדרו על ידי מספר הסכמים:
ב-1 בספטמבר 1939 גרמניה הנאצית פלשה לפולין וכך החלה מלחמת העולם השנייה. הצבא הפולני התקשה להתמודד עם האויב הפולש והחל בנסיגה מזרחה. ב-8 בספטמבר הגרמנים הגיעו לוורשה, ב-12 בספטמבר הם נכנסו לפרברי לבוב וב-14 בספטמבר לברסט ליטובסק. ב-17 בספטמבר ממשלת פולין עברה לרומניה.
ב-14 בספטמבר קיים שר החוץ של ברית המועצות, ויאצ'סלב מולוטוב, שיחה עם שגריר גרמניה במוסקבה. במהלך השיחה הובהר לגרמנים שהסובייטיים משלימים הכנות לפלישה אך מכיוון שהעילה לפלישה תהיה הגנת המיעוטים, הסובייטים לא יתחילו בפלישה לפני נפילת וורשה. באותו יום בעיתון פראבדה פורסם מאמר נרחב של אנדריי ז'דאנוב על הסיבות לנפילת פולין במלחמה ועל הסבל של העם האוקראיני והבלארוסי שממתינים לעזרה מהצבא האדום.
בבוקר 17 בספטמבר 1939 שגריר פולין לברית המועצות קיבל הודעה מממשלת ברית המועצות. בהודעה צוין שלאחר שבועיים של קרבות הממשל הפולני למעשה הפסיק להתקיים ובעקבות כך הממשל הסובייטי בדעה שההסכמים בין המדינות הפסיקו להתקיים. הממשל הסובייטי לא יכול להיות אדיש לסבל של האוקראינים והבלארוסים ולכן נתן פקודה לצבא האדום לעבור את הגבול ולפעול להגנת אוכלוסייה אזרחית.
ברית המועצות
ב-14 בספטמבר 1939 שר ההגנה קלימנט וורושילוב וראש המטה הכללי בוריס שפושניקוב העבירו לכוחות הצבא האדום המוצבים בשטח אוקראינה הסובייטית ובלארוס הסובייטית פקודת יום על הכנות לפלישה לפולין.
סדר הכוחות של הצבא האדום היה מורכב מיחידות של שני פיקודים:
סדר הכוחות כלל בתחילת הפלישה 378,610 חיילים, 3167 תותחים ו-2406 טנקים. במהלך הפלישה סדר כוחות חוזק משמעותית.
סדר הכוחות כלל 238,978 חיילים, 1792 תותחים ו-2330 טנקים. במהלך הפלישה סדר כוחות חוזק משמעותית.
כוחות היבשה נתמכו בכ-2600 מטוסי חיל האוויר הסובייטי.
מהלך הפלישה
עם קבלת מידע על הפלישה, המפקד העליון של צבא פולין אדוורד רידז-שמיגלי נתן פקודה לבצע נסיגה לשטחי רומניה והונגריה ולהימנע ככל הניתן מקרבות עם הצבא האדום. נשיא פולין ביקש מהפולנים להחזיק מעמד והודיע על מעבר הממשל לרומניה.
יחידות הצבא האדום לא חיפשו עימות צבאי עם הפולנים. מפקדי היחידות הסובייטיות טענו בפני החיילים הפולנים שהם באו לעזור במאבק הפולני נגד הגרמנים.
בהתאם לפקודות שקיבלו הפולנים מהפיקוד העליון הם לא נכנסו לקרבות משמעותיים נגד הסובייטים המתקיפים. התקדמות הצבא האדום הייתה מהירה. בעקבות כך, כבר ב-18 בספטמבר היה מורגש בצבא האדום המתקדם חוסר בדלק ונתק עם היחידות העורפיות.
ב-18 בספטמבר כוחות הצבא האדום הגיעו לפרברי וילנה שאז הייתה בתחומי פולין. תחילה התפתח קרב מקומי אבל עד מהרה מפקד פולני באזור החליט על עזיבת העיר ופינוי הכוחות לשטחי ליטא.
ב-18 בספטמבר כוחות נאצים באזור ביאליסטוק נפגעו מהפצצה סובייטית. בעקבות האירוע הפיקוד הגרמני נתן פקודה לכוחותיו בהתקרבות מטוסים סובייטים להתחיל בירי ברקטות תאורה ופריסת סימני אזהרה.
ב-20 בספטמבר יחידות הצבא האדום הגיעו לפרברי לבוב. יחידות פולניות נתנו לסובייטים להיכנס לעיר ויחידות גרמניות שהיו סביב העיר נסוגו בהדרגה. באזור זה עקב טעות בזיהוי התפתחו קרבות בין הסובייטים לבין הגרמנים.
ב-20 בספטמבר הסובייטים נכנסו להורדנה וב-22 בספטמבר לברסט ליטובסק.
ב-22 בספטמבר נפל בשבי ולדיסלב אנדרס.
התקדמות הכוחות הסובייטים נמשכה עד לסוף ספטמבר. בתחילת אוקטובר, בעקבות סיכומים בין הממשלה הסובייטית ולבין גרמניה הנאצית בוצעה נסיגה מאורגנת של כוחות הצבא האדום מזרחה לקו הגבול שסוכם.
לציון סיום מהלך הלחימה בברסט ליטובסק נערך מצעד צבאי בהשתתפות צבאות ברית המועצות (בפיקוד סמיון קריבושיין) וגרמניה (בפיקוד היינץ גודריאן).
תאום סובייטי-גרמני
לאחר תחילת הפלישה הסובייטית במטה הגרמני החלה התארגנות לתאום קו הגבול העתידי. הצבא קיבל פקודה להתייצב בקו לבוב-ברסט ליטובסק-ביאליסטוק. עם זאת יחידות שכבר היו מעבר לקו זה קיבלו הרשאה להמשיך בביצוע מטלה שקיבלו. כיבוש לבוב היה מתוכנן ל-21 בספטמבר.
עם זאת היו מספר אי-הבנות בין הממשלות לגבי קו הגבול העתידי. במהלך 19 בספטמבר בפרברי לבוב היו התנגשויות בין הצבא האדום לבין הצבא הגרמני, כאשר כל צד טען שבידיו פקודה לכיבוש העיר.
ב-19 בספטמבר הגיעה משלחת גרמנית למוסקבה לתאום קו הגבול. בצד הסובייטי בשיחות השתתפו קלימנט וורושילוב ובוריס שפושניקוב. בערב 19 בספטמבר ויאצ'סלב מולוטוב הודיע לשגריר גרמני שבידיו מפה גרמנית לפיה לבוב נמצא בשליטה גרמנית וזאת בניגוד לסיכומים קודמים. לקראת בוקר 20 בספטמבר הגרמנים הכירו בסיכום והחלו בנסיגה באזור לבוב.
ב-20 בספטמבר אדולף היטלר הוציא פקודה חד-משמעית על נסיגת הכוחות של צבא גרמניה מערבה מקו הגבול שסוכם.
ב-21 בספטמבר סוכם על קו הגבול במוסקבה, נסיגה של הכוחות הגרמנים והתקדמות של הצבא האדום בהתאם. סוכם על שמירת מרחק של 25 ק"מ בין הכוחות הנסוגים לבין הכוחות המתקדמים וזאת במטרה למנוע חיכוכים מיותרים.
ב-23 בספטמבר שר החוץ הגרמני יואכים פון ריבנטרופ הודיע שהוא מעוניין להגיע למוסקבה לקיום שיחות, במיוחד בנושא ליטא. ב-27 בספטמבר השיחות החלו. ריבנטרופ ביקש מהסובייטים להבין את הצד הגרמני ולהרחיב את השטחים שיועברו לשליטתם באזור נהר סן, ביאליסטוק וכו'. יוסיף סטלין התנגד לכל שינוי בגבול שסוכם באזור אוקראינה אך היה מוכן בתמורה להעביר לגרמניה סחורות שונות. באזור ליטא סוכם על העברת שטחים מסוימים לגרמניה. בהקשר לעיר פשמישל לא הושגה שום הסכמה והיא הייתה מחולקת בין הצדדים כפי שסוכם בתחילת השיחות (גבול היה לפי תווי נהר סן).
ב-29 בספטמבר נחתם הסכם גבולות וידידות בין הצדדים. בנוסף לכך נחתם הסכם על העברת גרמנים משטח סובייטי לגרמניה, העברת ליטא לאזור השפעה סובייטי ובתמורה הסובייטים הסכימו להזזת הגבול באזור ורשה ולובלין לטובת הגרמנים והעברת חלק משטחה של ליטא לגרמניה.
בעקבות סיכום על קו הגבול כוחות הצבא האדום הוזזו מזרחה בהתאם לנדרש.
תגובת צרפת ובריטניה
ממשלת בריטניה פעלה לטובת האינטרסים האסטרטגיים של המדינה כפי שהיא ראתה אותם בתקופה זו. הממשל רצה לשמור על הקשרים המסחריים עם ברית המועצות וראה בו בן ברית עתידי במערכה נגד גרמניה. לאחר פלישה סובייטית לפולין, האנגלים העבירו למוסקבה מסר לפיו הם לא יפעלו להחזרת השטחים לפולין. ממשלות המדינות המליצו לממשלת פולין בגולה לא להכריז מלחמה על ברית המועצות.
מנהל הכיבוש הסובייטי בשטחי מזרח פולין
בעקבות הפלישה עבר שטח של כ-196 אלף קמ"ר (כ-50.4% משטח פולין טרם המלחמה) עם אוכלוסייה של כ-13 מיליון תושבים לשליטה סובייטית. בעקבות הסכם שנחתם בין ברית המועצות לבין ליטא ב-10 באוקטובר 1939 אזור וילנה עבר לליטא.
בידי הצבא האדום היו כ-240 אלף שבויים. כ-43 אלף שהתגוררו לפני המלחמה בשטח שעבר לשליטה גרמנית הועברו למקום מגוריהם. כמה עשרות חיילים שבויים שוחררו. לקראת 19 בנובמבר 1939 במחנות נ.ק.וו.ד היו כ-39,600 שבויים מהם כ-10 אלף קצינים וכ-5 אלף שוטרים. רוב הקצינים והשוטרים הוצאו להורג באפריל-מאי 1940 בקטין, חרקוב וקלינין.
בעקבות שינויים בקו הגבול הותרה העברת אזרחים. במהלך זה כמה עשרות אלפי אזרחים (בעיקר יהודים) עברו מזרחה לשטח שבשליטה סובייטית וכמה עשרות פולנים עברו לשטח שבשליטה גרמנית.
בנוסף לשבויים לידי הצבא האדום הועבר ציוד צבאי רב שכלל רובים, תותחים, מטוסים וציוד נלווה.
בנאום של יוסיף סטלין באביב 1940 הוא ציין שמערכה בפולין לא הייתה מלחמה של ממש וכך צריך להתייחס לתוצאות הקרבות והתקדמות מהירה.
בעבודות מטה שביצעו קצינים סובייטים צוינו ליקויים רבים בעבודת העורף, קשר רופף בין היחידות הקרביות והעדר תאום בין הזרועות השונות. סמיון טימושנקו ציין שעל סמך המסמכים שהיו מגיעים למטה היה קשה להבין מה בדיוק מתרחש בשדה הקרב. חלק מהקצינים ציינו שיהיה קושי גדול להתמודד עם אויב שיש לו יתרון באוויר ויחידות שריון חזקות.
סמיון טימושנקו שהיה מפקד של כוחות הצבא האדום בשטח אוקראינה בשנת 1940 מונה לשר ההגנה, אך נכשל בתפקודו במהלך הקרבות אחרי הפלישה גרמנית לשטח ברית המועצות.
מיכאיל קובליוב שהיה מפקד כוחות הצבא האדום בשטח בלארוס לא קודם. בשנת 1940 הוא מונה למפקד הכוחות באזור מעבר לאגם באיקל וכיהן בתפקיד זה לאחר הפלישה הגרמנית לשטח ברית המועצות בשנים 1941–1945. לקראת תחילת מבצע סערת אוגוסט הוא הועבר לתפקיד אחר ולא היה שותף ללחימה.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה בוצעו תיקוני גבול קלים באזור ביאליסטוק ונהר סן כאשר שטחים הועברו לפולין. ממשלת פולין הכירה באופן רשמי בגבול החדש בינה לבין ברית המועצות. לאחר הקמת בלארוס ואוקראינה העצמאיות קו הגבול נותר בתוקף.
היסטוריוגרפיה
בהיסטוריוגרפיה הסובייטית בתקופת יוסיף סטלין המערכה תוארה כ"מסע שחרור של העם האוקראיני והבלארוסי על ידי יחידות הצבא האדום משליטה של בורגנים פולנים תוך תמיכה נלהבת של האוכלוסייה העובדת המקומית". בשנות ה-60 הדגש ניתן ל"הגנת תושבי המקום מפני פלישה גרמנית קרובה". כמו כן צוין שברית המועצות התנגדה לאורך כל שנות ה-20 לקו הגבול בינה לבין פולין.
בשנות ה-70 המערכה נקראה "מסע השחרור" כצעד הגנתי מפני הגרמנים.
לאחר התפרקות ברית המועצות הממשל הסובייטי הכיר בקיום פרקים סודיים בהסכם מולוטוב ריבנטרופ ותאום עם הגרמנים במהלך הפלישה. עם זאת, היסטוריונים הרוסים רואים במהלך זה ניצחון של סטלין על היטלר בתקופה שלפני תחילת הלחימה בין המדינות.
היסטוריונים מערביים תיארו את המהלך כ"פלישה", "פלישה משותפת" ו"ברית סובייטית-גרמנית".
חרטומנית ארוכת-מקור
חרטומנית ארוכת-מקור (שם מדעי: Limnodromus scolopaceus) היא עוף מים מהסוג חרטומנית או דוויצ'ר, שבמשפחת החרטומניים.
החרטומנית בעלת מקור שחור ארוך ודק המתאים לשליפה של יצורים קטנים מהחול. צבעה אפור-בז' עם נקודות שחורות רבות לצידי גופה. הכנפיים והראש אפורים-חומים ומעט לבנים, כשהלחיים לבנות, ולצידן עובר פס כהה. לחרטומנית רגליים צהובות ארוכות, איתן היא מדדה בתוך המים הרדודים.
אורכה הממוצע 29 סנטימטרים, מוטת כנפיה 47 עד 49 סנטימטרים ומשקלה 88 עד 181 גרם בממוצע. שני הזוויגים כמעט זהים אך הנקבה מעט כבדה יותר ובעלת כנפיים ומקור מעט ארוכים יותר.
החרטומנית נוהגת לעופף בלהקות גדולות באזורי מים מתוקים וחופים שונים בעולם, לרוב באזורי הטונדרה והאזור הארקטי של סיביר וצפון אמריקה הצפונית. פרטים מסוימים נודדים דרומה בחורף עד לדרום ארצות הברית, אמריקה המרכזית ואירופה. לישראל מגיעים, לעיתים רחוקות, פרטים תועים.
היא ניזונה בסביבות בוציות וגדות מים וכן בתוך המים הרדודים מחרקים, תולעים, רכיכות כמו צדפות ומסרטנים אותם היא בולעת בשלמותם. היא מגוונת מעט גם בצמחים כמו אצות. בתורה היא נטרפת בעיקר בידי עופות דורסים כמו בז נודד החולף בחופים, והיא מסתמכת על להקה גדולה שמבלבלת את הטורף.
מצב השימור של עוף זה הוא ללא חשש.
מקסימיליאן גופל
מקסימיליאן גופל (בגרמנית: Maximilian Göppel; נולד ב-31 באוגוסט 1997 בוואדוץ שבליכטנשטיין) הוא כדורגלן ליכטנשטייני המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת ואדוץ מליגת העל השווייצרית ובנבחרת ליכטנשטיין.
קריירת מועדונים
גופל נולד בואדוץ שבליכטנשטיין וגדל במחלקת הנוער של שאן, קבוצה מליכטנשטיין המשחקת בליגות הנמוכות בשווייץ, שכן בליכטנשטיין אין ליגת כדורגל פעילה. בשנת 2014 עבר לשחק בבלצרס. לקראת עונת חתם גופל בואדוץ, מליגת העל השווייצרית. ב-21 בספטמבר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בתיקו 0-0 נגד יאנג בויז ברן במסגרת המחזור השמיני בליגה. ב-1 בינואר 2021 שוחרר מהקבוצה והיה שחקן חופשי עד שחתם בקבוצת אשן-מאורן מהליגה השלישית בשווייץ בתאריך 24 בפברואר 2021. ב-1 בינואר 2022 לקח הפסקה ממשחק פעיל, וחזר לשחק בקבוצת אשן מאורן ב-1 ביולי 2022.
קריירה בינלאומית
ב-6 ביוני 2016 ערך גופל את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ליכטנשטיין, כששיחק 90 דקות בהפסד 4-0 לנבחרת איסלנד במשחק ידידות. ב-9 באוקטובר 2016 הבקיע גופל את שער הבכורה שלו בנבחרת, שער בדקה ה-49 בהפסד 2-1 לנבחרת ישראל במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
תהילים קכ"ט
תהילים קכ"ט הוא המזמור ה-129 בקובץ תהילים (במספור של תרגום השבעים והוולגטה זהו הפרק ה-128). ואחד מחמישה עשר המזמורים השייכים לקובץ שירי המעלות.
תוכן המזמור ומבנהו
מזמור זה הוא מזמור בקשה מה' שינקום באויבי ישראל. המזמור נחלק לשני חלקים. חלקו הראשון, פסוקים א' -ג' מספר בעל המזמור את קורות ישראל וכיצד ניצל מאויביו. בחלקו השני של המזמור, בפסוקים ד'- ח' מבקש המשורר כי ישלם לאויבי ישראל. המזמור כתוב בגוף שלישי ולשונו עתירת שאלות. בעל המזמור משלב דברי שבח והודיה לה' ואף יוצר ניגוד בין ישראל ובין שונאיו של העם.
המזמור בתרבות
המלחינה לילי בולאנז'ה הלחינה יצירה קלאסית בהשראת המזמור. (Psalm 129 "Ils m'ont assez opprimé dès ma jeunesse). ידוע ביצועם של מקהלת מקהלת מונטוורדי בליווי התזמורת הסימפונית של לונדון בניצוח ג'ון אליוט גרדינר.
בליטורגיה
בקצת קהילות אשכנז, נוהגים לומר מזמור זה (יחד עם "ברכי נפשי" (תהילים ק"ד) ושאר מזמורי שיר המעלות) אחרי מנחה בשבת בשבתות החורף, כלומר משבת בראשית עד (ולא עד בכלל) שבת הגדול.
תאוריית ההתחברות הדיפרנציאלית
תאוריית ההתחברות הדיפרנציאלית היא תאוריה בקרימינולוגיה המתמקדת בהשפעות של לחץ חברתי ושל כנופיות על פשיעת צעירים, ומבוססת על חוויות הלמידה שמובילות לעבריינות נוער. לפי התאוריה סביבתו הקרובה והרחוקה של הצעיר היא שמגבשת בו את ערכי המוסר ואת נורמות ההתנהגות המקובלות. דרך הסביבה הצעיר לומד כיצד לבצע את הפשע עצמו, וכן את הגישות, המוטיבציות, ודפוסי ההתנהגות הקשורים לביצוע הפשע.
תאוריית ההתחברות הדיפרנציאלית היא במהותה תאוריה של למידה. מוסכם בתאוריה כי השפעתה של הסביבה על גיבוש התנהגותו של הצעיר פוחתת ככל שגילו של הצעיר מתקדם, וגוברת ככל שמשך האינטראקציה עם הסביבה מתארך ועוצמת הקשר גוברת. התערבות המכוונת להפחית סטייה חברתית יכולה להתבצע דרך סביבתו הראשונית של הצעיר (משפחה וחברים) או דרך גורמים משניים (כגון מורים, יועצים ושכנים).
התאוריה גובשה על אדווין סאת'רלנד, והיא נחשבת לתאוריה החשובה ביותר מבין התאוריות המסבירות סטייה חברתית באמצעות למידה. לפי גישה זו, סטייה חברתית היא התנהגות נרכשת, הניתנת ללמידה; כך כשם שאדם לומד להיות קונפורמי, הוא יכול, למשל, ללמוד להפוך לעבריין.
קבר יהושע כהן גדול
קבר יהושע כהן גדול נמצא על פי המסורת בגדה המערבית של נהר החידקל, ליד שדה התעופה הצבאי אל-מות'נא כ-50 קילומטר מבגדאד. המקום מקודש ליהודים ומוסלמים כאחד.
על פי המסורת היהודית, זהו קברו של יהושע בן יהוצדק, ממקימי בית המקדש השני שהתמנה לכהן גדול על ידי עולי בבל. לאחר מותו, בסוף המאה השישית לפני ספירת הנוצרים, גופתו הוחזרה לבבל שם נקברה. על פי המסורת המוסלמית, זהו קברו של נבי יושע (יהושע בן נון) הידוע באסלאם כעוזרו, תלמידו וממשיכו של משה רבינו.
תולדות הקבר
לא קיים תיעוד מדויק לגבי הקמת הקבר, אך קיימות עדויות רבות של מטיילים שתיארו בספריהם את הקבר ואת עלייתם לרגל של יהודי בגדד אליו.
מתחם קברו של יהושע כהן גדול הוגדר תמיד על ידי שלטונות עיראק כ'אדמה מוסלמית קדושה'. השלטונות אפשרו ליהודים לעלות לרגל לקבר אך אסרו קבורה יהודית במקום. בשנת 1888 רצו בני הקהילה בבגדאד לקבור את החכם עבדאללה סומך במתחם אך נתקלו בהתנגדות עזה וראשי הקהילה נעצרו. בשנת 1941, בערב חג השבועות, חיילים מצבא עיראק, יחד עם אזרחים, תקפו את היהודים שהיו בדרכם לקברו של יהושע כהן גדול, כפי שנהגו לעשות בחג השבועות. אירוע זה סימן את תחילת ה'פרהוד', הפרעות שנערכו באוכלוסייה היהודית בבגדאד.
מאז נפילתו של סדאם חוסיין ב־2003, הפסיקה ממשלת עיראק לתחזק את הנכסים הארכאולוגיים וההיסטוריים בשטחה ובכללם הנכסים היהודיים. קבר יחזקאל הנביא הפך למסגד, קבר עזרא הסופר וקבר יהושע כהן גדול הפכו לאתרים קדושים למוסלמים, וקבר הנביא נחום מצוי בסכנת קריסה.
הרב ישראל מאיר גבאי, יושב ראש אגודת 'אהלי צדיקים' שביקר בעיראק בשנת 2013, כתב שהקבר נמצא בידי המוסלמים. הוא נקרא בפיהם 'נבי יושע' ומוסלמים רבים מבקרים בו כדי לבקש רפואה.
הארגון העולמי של יהודי עיראק, שהוקם בשנת 2008 בלונדון, שם לו למטרה לשמר את המקומות הקדושים ליהדות בעיראק, הנחשבים קדושים גם עבור קהילות דתיות אחרות, כגון קבר יחזקאל הנביא, קבר נחום האלקושי, קבר יונה בן אמיתי, קבר דניאל הנביא, קבר עזרא הסופר וקבר יהושע כהן גדול.
חוק להגנת הספרות והסופרים בישראל
חוק להגנת הספרות והסופרים בישראל (הוראת שעה), התשע”ג-2013 הוא חוק ישראלי שחייב שמירה על מחיר קבוע לספר ישראלי בשנה וחצי הראשונות לצאתו לאור, וקבע שיעורי מינימום לתמלוגים לסופר ישראלי.
החוק אושר בכנסת ב-31 ביולי 2013, נכנס לתוקף ב-6 בפברואר 2014, והיה אמור להיות בתוקף במשך שלוש שנים, כדי לעמוד על השפעתו ולהחליט על המשך דרכו של החוק. ב-30 במאי 2016 תוקן החוק על ידי הכנסת, ונקבע שרבים מסעיפיו יתבטלו ב-1 בספטמבר 2016.
מטרת החוק
סעיף 1 לחוק מציג את מטרתו:דברי ההסבר להצעת החוק מרחיבים בעניין זה:
הוראות החוק
״ספר״ מוגדר בחוק כך: מכאן שהספרים המוגנים על ידי החוק הם גם ספרים מתורגמים לעברית או ערבית.
לספר תינתן "תקופת הגנה", שהיא 18 חודשים ממועד הדפסת המהדורה הראשונה של הספר. בתקופת ההגנה יהיה מחיר הספר קבוע, ויצוין על הצד החיצוני של כריכתו (ניתן לקבוע מחירים שונים לגרסה מודפסת ולגרסה אלקטרונית). רכישת הספר באמצעות תווי קנייה שנועדו לרכישת ספרים ומחירם נמוך מערכם הנקוב, אסורה אף היא. בשבוע הספר העברי מותרת הנחה של עד 20% ממחירו הנקוב של ספר מוגן. כמו כן מותרת הנחה של עד 20% במכירה של מאה ספרים לגורם אחד.
החוק קובע שיעורי מינימום לתמלוגים שיש לשלם לסופר ישראלי.
לפקחי משרד הכלכלה ניתנה הסמכות לפקח על ביצוע החוק, ולתת התראה מינהלית ולהטיל עיצום כספי על המפר אותו.
הפולמוס סביב החוק
טרם חקיקת החוק וגם לאחר מכן, העלו נגדו מספר טענות וביניהן: הוצאת ספרים מסוימת אף החליטה למכור ספרים במופגן במחיר נמוך מן המותר, והוטל עליה קנס כבד.
תומך נלהב בחקיקה שתגן על מחיר הספר היה העורך הראשי של "הספריה החדשה", מנחם פרי. עם זאת, לאחר כניסת החוק לתוקף עקף אותו פרי באמצעות פרשנות דווקנית להגדרתה של תקופת ההגנה על ספר – "18 חודשים ממועד הדפסת המהדורה הראשונה של הספר", והציע מחיר מוזל לרוכשים את ספרי "הספריה החדשה" טרם צאתם לאור.
רחלי אידלמן, יו"ר התאחדות הוצאות ספרים בישראל, הגנה על החוק ואמרה כי "מאז כניסת החוק לתוקף עלה שכר הסופרים המשולם לסופרים בישראל, וכמות הספרים שנמכרה לא ירדה בהשוואה לתקופה המקבילה לפני שנכנס החוק לתוקף".
החקיקה
כאמור בדברי ההסבר להצעת החוק, הרקע להצעה הוא התפתחותו של דואופול במכירת ספרים בישראל - מצב שבו עיקר מכירת הספרים מתרכזת בשתי רשתות גדולות - "סטימצקי" ו"צומת ספרים", שהתחרות ביניהן הובילה למבצעי הנחה שבהם זמן קצר לאחר צאתו לאור של ספר הוא נמכר בהנחה ניכרת ממחירו הנקוב. מצב זה הוביל ליוזמה של הוצאות הספרים לחקיקה שתגן על מחיר הספר, בדומה לחקיקה במדינות אחרות, כגון צרפת.
ראשיתו של החוק הוא יוזמה של רוזלין דרעי, נספחת לענייני ספר וספרות בשגרירות צרפת שהוביל להצעת החוק הראשונה בהצעת חוק פרטית של חברי הכנסת זבולון אורלב, ניצן הורוביץ, שלי יחימוביץ', נחמן שי ויריב לוין, שהונחה על שולחן הכנסת ה-18 ב-8 בפברואר 2010. בכנסת ה-19 הגישה חברת הכנסת שלי יחימוביץ' הצעת חוק פרטית דומה. ביוזמתה של שרת התרבות והספורט, לימור לבנת, הוגשה לכנסת, ב-18 ביולי 2012, הצעת חוק מטעם הממשלה, שהרחיבה במידה ניכרת את הצעת החוק הפרטית. הצעת חוק זו אושרה בכנסת ב-31 ביולי 2013.
החוק נכנס לתוקף ב-6 בפברואר 2014, שישה חודשים לאחר פרסומו ב"רשומות". הוא נחקק כהוראת שעה למשך שלוש שנים מיום תחילתו, כדי שבשנים אלה ניתן יהיה לעמוד על השפעתו ולהחליט על המשך דרכו של החוק.
ביטול החוק
בהמשך לתלונות צרכנים כנגד החוק, על כי הוא גורם להתייקרות הספרים, תלונות מצד סופרים, בעיקר חדשים, כי החוק גורם לקשיים בהוצאת ספריהם מפני שהמו"לים חוששים להוציא ספרים של סופרים חדשים, משום שהמחיר הגבוה והאיסור לתת הנחות מתחת למחיר המחירון ירתיעו קונים, ונתונים המצביעים על ירידת הפעילות בענף הספרים, הודיעה שרת התרבות מירי רגב, ב-3 ביוני 2015 כי החליטה להקים ועדה לבחינה מחודשת של החוק. להודעת השרה קדמה הודעתו של ח"כ יואב קיש כי יקדם הצעת חוק לתיקון חוק הספרים ודיון בוועדת הכנסת שבו הושמעו דעות בעד ונגד החוק במתכונתו הנוכחית. השרה הודיעה כי הוועדה תכלול את נציגי רשתות הספרים, נציגי המו"לים, נציגי הסופרים, וכן ח"כ מהקואליציה וח"כ מהאופוזיציה. במרץ 2016 הודיעה רגב כי תפעל לביטול החוק, ואף פורסם תזכיר חוק לביטולו. במאי 2016 הצביעה הממשלה בעד קידום הליך ביטול החוק בכנסת.
הצעת החוק מטעם הממשלה קבעה שהחוק בטל, אך בסופו של דבר אישרה הכנסת תיקון לחוק שקבע שרבים מסעיפי החוק המקורי, ובהם ההגנה על מחיר הספר ועל התמלוגים למחבר, יתבטלו ב-1 בספטמבר 2016, כחמישה חודשים לפני גמר התוקף שנקבע לחוק מלכתחילה, ואילו תוקף הסעיפים שלא בוטלו הוארך עד יוני 2018. הגבלת ההנחה ממחיר הספר בשבוע הספר העברי ל־20% בוטלה מידית, כך שלא תחול כבר בשבוע הספר של שנת 2016.
איפה אנה פרנק
איפה אנה פרנק (באנגלית: Where Is Anne Frank) הוא סרט אנימציה משנת 2021 שביים במאי הקולנוע הישראלי ארי פולמן. הסרט הוצג מחוץ לתחרות בפסטיבל קאן בשנת 2021 ופתח את פסטיבל הקולנוע ירושלים.
עלילה
הדמות הראשית בסרט היא לא אנה פרנק, אלא קיטי, החברה הדמיונית שפרנק כתבה לה את יומנה. בסרט, "קיטי היקרה" יוצאת מהיומן, מתעוררת לחיים ולוקחת את הצופים למסע משלה כדי לגלות את סיפורה של פרנק ומשמעות יומנה. בתהליך מתעסקים לא רק בנושאים היסטוריים כגון עליית הנאציזם, החיים באגף הסודי וההיסטוריה של השואה, אלא גם בנושאים אקטואליים כמו זכויות אדם ופליטים.
הפקה
לעבודה על הסרט קדמה יצירת הספר "אנה פרנק: היומן הגרפי" המהווה עיבוד ויזואלי ליומן המקורי, אותו יצר פולמן עם המאייר דוד פולונסקי, שהיה גם שותף לשלב הפיתוח שקדם להפקה אך פרש לפני תחילתה. פולמן שב לעבוד עם במאי האנימציה יוני גודמן איתו הוא משתף פעולה מאז ואלס עם באשיר. על ניהול מחלקת העיצוב הופקדה המאיירת לנה גוברמן.
הסרט משלב טכניקה של אנימציה דו־ממדית דיגיטלית עם עבודת רקעים בטכניקת סטופ מושן. בהפקת הסרט השתתפו כ-15 אולפנים ברחבי העולם, ביניהם סטודיו שהוקם בירושלים והסטודיו הראשי ביפו.
ביקורות
הסרט זכה בעיקר לביקורות חיוביות מהמבקרים, וקיבל דירוג של 80% ב-Rotten Tomatoes על סמך ביקורות של 50 מבקרים, עם דירוג ממוצע של 6.90/10.
הסרט התקבל בעיקר בחיוב על ידי המבקרים. לפי עיתון "הגרדיאן": "סיפורה של אנה פרנק ויומנה מסופר שוב בסרט האנימציה הלוהט, הלבבי והנפלא מבחינה ויזואלית". על פי הוליווד ריפורטר, הסרט "איפה אנה פרנק" מבטא את עצבותו הבלתי נתפסת של הסיפור ברהוטות ורגישות. הדדליין (הוליווד) כתב: "המצאה של סיפור שלם של אנה פרנק שאמורה להדהד בלב הקהל הצעיר שאליו הוא מכוון".
מבקר הקולנוע של "הארץ" אורי קליין כתב: "סרט האנימציה מציג מסר ברור ולא מורכב, ונראה כמו תרגיל ביצירת קולנוע היסטורי. עם זאת הוא ראוי לצפייה, בגלל האנימציה המרשימה ובשל היותו פרק נוסף ביצירה של קולנוען אמיץ, מוכשר ושאפתני".
מרטין קלבה
מרטין קלבה (באנגלית: Martin Klebba; נולד ב-23 ביוני 1969) הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע ופעלולן אמריקאי בעל גמדות שגובהו 1.24 מטר. ידוע בעיקר מתפקידו כמרטי בסרטי שודדי הקריביים.
ביוגרפיה
קלבה נולד ב-1969 במישיגן שם למד ב"תיכון אתונה".
הוא החל לשחק ב-1992 כשהקריירה המוקדמת שלו הייתה בתוכניתו של הווארד סטרן, ""המופע של הווארד סטרן"", בתחנת הרדיו "הווארד 100".
ב-2001 הופיע לראשונה בסרט כוכב הקופים של טים ברטון בתור חיית מחמד של קופים ובתפקידים קטנים בסרטים: "Corky Romano" ו-"קיץ אחד של סוטול".
ב-2003 שיחק בסרט האקשן 2 צעדים למוות ובסרטו של גור ורבינסקי שודדי הקאריביים: קללת הפנינה השחורה בתור הפיראט מרטי, אחד מאנשי הצוות של ג'ק ספארו (ג'וני דפ). הוא שיחק בסרטים ההמשך בסדרה (למעט הרביעי) באותו תפקיד.
בהמשך הופיע במספר סרטים וסדרות טלוויזיה שונות. בנוסף הוא פעלולן מקצועי שהופיע במספר סרטים כמו: ואן הלסינג, גדול מהסרטים, פגוש את הספרטנים, מבול של צרות, סיפורים לפני השינה, ברוכים הבאים לזומבילנד, הנקוק ועולם היורה (בו גילם דימורפודון התוקף את כריס פראט).
בשנת 2021 לוהק לסרט "שלגיה" בכיכובה של גל גדות, הסרט מתוכנן לצאת לאקרנים במהלך 2024.
חיים אישיים
הוא נשוי מאז 2011 למישל דילגארד ולשניהם שני ילדים - אלק ומקנזי.
קלבה הוא יו"ר הקרן ללא מטרת רווח: "Coalition for Dwarf Advocacy", התורמת 100% מההכנסות לאנשים נמוכי קומה.
AVNRT
AVNRT - AV nodal reentrant tachycardia היא הפרעת קצב לב מסוג טכיקרדיה על-חדרית התקפית (Paroxysmal supraventricular tachycardia או PSVT), כלומר, קצב לב מהיר ממקור הנמצא מעל לסיב ההולכה על שם היס, הנגרם באופן פתאומי כתוצאה ממנגנון "כניסה מחדש" (מעגל ריאנטרי, "Reentry cycle") המתרחש בקישרית הפרוזדור-והחדר (Atrioventricular Node). היא מהווה קרוב ל-60 אחוזים מהמקרים של טכיקרדיה על חדרית התקפית והיא הפרעת הקצב העל חדרית הסדירה השכיחה ביותר. 75 אחוזים מהסובלים מההפרעה הן נשים. התסמינים יכללו לרוב פלפיטציות ("דפיקות לב", התסמין הנפוץ ביותר) ולעיתים כאבים בחזה, הזעה וסחרחורות.
הטיפול בהפרעת הקצב כולל ביצוע תמרונים להעלאת ההשפעה של העצב התועה על קצב הלב, מתן תרופות, ובמקרים נדירים ביצוע היפוך חשמלי מסונכרן. על הטיפול לכלול גם בירור וסילוק גורמים אפשריים להחמרה כמו התייבשות, דימום, אלרגיה, זיהומים, ותרופות. אירועים חוזרים ונשנים של AVNRT ידרשו לעיתים ביצוע אבלציה במהלכה ייצרבו התאים הפגומים במערכת ההולכה.
AVNRT מתרחש כאשר נוצר מעגל ריאנטרי בתוך או בסמוך לקוצב ה-AV. המעגל מערב שני מסלולי העברת זרם חשמלי - מסלול איטי ומסלול מהיר, אשר שניהם נמצאים בעלייה הימנית. המסלול האיטי ממוקם מתחת ומעט מאחורי קוצב ה-AV, ואילו המסלול המהיר ממוקם לרוב מעל לקוצב ה-AV. שני הסיבים עשויים מרקמה עם מאפיינים אלקטרופיזיולוגיים הדומים לקוצב ה-AV, ולעיתים אף מתייחסים אליהם כחלק מקוצב ה-AV עצמו. סגירת מעגל עלולה להתרחש כאשר האות החשמלי עובר דרך המסלול האיטי ואז מגיע וחוזר לאחור דרך המסלול המהיר.
סימנים ותסמינים
התסמין הנפוץ ביותר של AVNRT הוא תחושה פתאומית של דפיקות לב מהירות וסדירות המורגשות באזור הצוואר (פלפיטציות). הדבר נגרם כתוצאה מהתכווצות כמעט בו זמנית של העליות והחדרים בעת שהמסתם התלת פסיגי (המסתם הממוקם בין עלייה ימין לחדר ימין) סגור, מה שגורם ליצירת לחץ מוגבר ולחזרה של דם אחורה מהלב אל המערכת הוורידית. דפיקות הלב המהירות עשויות לגרום לתחושת חרדה ובשל כך פעמים רבות עשוי המטופל או המטפל לשייך את התחושות להתקף חרדה. במקרים מסוימים עשוי קצב הלב המהיר לגרום לירידה פתאומית בלחץ הדם מה שעלול לגרום לסחרחורות או במקרים נדירים אף להתעלפות. חולים הסובלים ממחלת לב כלילית (היצרות של העורקים הכליליים כתוצאה מטרשת עורקים) עלולים לחוות כאבים תעוקתיים בחזה (כאבים לוחצים, לעיתים עם הקרנה לזרוע שמאל או ללסת) בעקבות קצב הלב המהיר ודרישת החמצן המוגברת של הלב.
במקרים רבים התסמינים יופיעו ללא סיבה מסוימת. עם זאת, חלק מהחולים מדווחים על הופעה של תסמינים בעיקר לאחר הרמה של משא כבד או לאחר רכינה קדימה. הופעת הפלפיטציות היא פתאומית ובמקרים מסוימים קודמת לה תחושה כאילו הלב מדלג על פעימה. הפרעת הקצב עשויה להימשך דקות ואף שעות, אך היעלמותה תהיה פתאומית כמו הופעתה.
קצב הלב בזמן אפיזודה של AVNRT הוא לרוב בין 140–280 פעימות לדקה. לעיתים ניתן לצפות בפעימות באזור הצוואר הנגרמות בשל התכווצותה של העלייה הימנית כנגד מסתם תלת פסיגי סגור.
מעגל ריאנטרי
AVNRT נגרם כתוצאה ממעגל ריאנטרי בקוצב ה-AV או בסיבי הולכה הסמוכים אליו. מעגל ריאנטרי ("re-entrant" - "כניסה מחדש") הוא בסיסן של הפרעות קצב רבות. הבסיס להיווצרותו של מעגל ריאנטרי הוא הימצאותם של שני סיבי הולכה המובילים דחף חשמלי, מתפצלים ובהמשך מתאחדים מחדש (ראו תמונה), כאשר אחד מהסיבים הוא סיב המוליך את הדחף החשמלי באופן מהיר, אך בעל תקופה רפרקטורית ארוכה יותר (תקופה ארוכה יותר בה הוא אינו זמין לקבלת דחף חשמלי נוסף), ואילו הסיב השני הוא סיב המוליך את הדחף החשמלי באופן איטי יותר, אך בעל תקופה רפרקטורית קצרה ממשנהו.
סוגים
AVNRT עשוי להופיע בשלוש צורות:
אבחנה
אם התסמינים מופיעים או נמשכים בזמן שהמטופל מחובר למוניטור לבבי ולא.ק.ג., ניתן לראות את השינויים שפורטו בתרשים הא.ק.ג. ובכך לאשר את האבחנה. בחלק מהמקרים יסבול המטופל מתסמינים שיחלפו באופן ספונטני בטרם תבוצע לו בדיקת א.ק.ג., במקרים אלו ייתכן ויומלץ על ניטור ותיעוד של קצב הלב לפרק זמן מסוים באמצעות מוניטור הולטר. במקרים בהם גם בהולטר לא נמצאה הסיבה לתסמינים, יהיה צורך לעיתים בהשתלה של התקן תת-עורי המאפשר תיעוד של קצב הלב באופן רציף וממושך.
יוסי מקורי
יוסי מקורי (נולד בשנת 1948 בישראל) הוא פרופסור אמריטוס לרפואה פנימית בפקולטה לרפואה על שם סאקלר באוניברסיטת תל אביב, ויו"ר הוועדה לתכנון ולתקצוב (ות"ת) של המועצה להשכלה גבוהה. כיהן כדקאן הפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב וכנשיא המכללה האקדמית תל-חי.
AVNRT
אבחנה
כל אחת מהבדיקות שפורטו מאפשרת גם לבצע אבחנה מבדלת בין AVNRT להפרעות קצב מסוג אחר שעלולות לגרום לאותם התסמינים, כדוגמת פרפור עליות, רפרוף עליות, סינוס טכיקרדיה, טכיקרדיה חדרית וטכיקרדיה המקושרת לתסמונת וולף פרקינסון וויט (AVRT).
יוסי מקורי
ביוגרפיה
פרופ' מקורי גדל והתחנך בנתניה. שירותו הסדיר היה בנח"ל ובמילואים שירת כרופא מוטס ביחידת החילוץ 669. הוא החל את לימודיו האקדמיים בחוגים לחינוך וסוציולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, וכעבור שנה עבר ללמוד רפואה באוניברסיטת תל אביב. ב-1975 סיים את לימודיו בהצטיינות.
AVNRT
אבחנה
בדיקות דם שיבוצעו למטופלים שהתלוננו על פלפיטציות כוללות:
יוסי מקורי
ביוגרפיה
לאחר סטאז' והתמחות ברפואה פנימית בבית חולים "מאיר" בכפר סבא, שגם אותה סיים בהצטיינות, יצא להשתלמות בת ארבע שנים באלרגיה ואימונולוגיה קלינית במרכזים הרפואיים של אוניברסיטאות קולורדו ואוניברסיטת הרווארד בארצות הברית. עם חזרתו ארצה הקים את היחידה לאלרגיה ואימונולוגיה קלינית בביה"ח מאיר ועמד בראשה.
AVNRT
טיפול
הטיפול ב-AVNRT מתחלק להפסקת הפרעת הקצב, ולטיפול מניעתי שמטרתו זיהוי הגורם להפרעה וטיפול בו, על מנת למנוע אפיזודות נוספות. הטיפול בהפרעה עצמה כולל תמרונים פיזיים שונים, טיפול תרופתי וטיפול חשמלי. הטיפול המניעתי כולל טיפול תרופתי והליכים פולשניים כגון אבלציה.
יוסי מקורי
ביוגרפיה
בשנת 1990 נתמנה לנהל את מחלקה פנימית ב' בבית חולים מאיר, המחלקה בה "גדל" כסטודנט, סטז'ר ומתמחה. ב־1993 הוזמן לשמש מדען אורח במעבדה למחלות אלרגיות במכוני הבריאות הלאומיים (NIH) בוושינגטון בארצות הברית.
AVNRT
הטיפול בהפרעת הקצב
ניתן לטפל באפיזודה של AVNRT באמצעות חסימה זמנית של קוצב ה-AV למעבר זרם חשמלי. חסימה של קוצב ה-AV תשבור את המעגל הריאנטרי ותאפשר לקוצב הראשי של הלב לשוב ולהכתיב את קצב הלב. הטיפול הראשון הנשקל לצורך הפסקת הפרעת הקצב הוא גירוי של העצב התועה (גירוי וגאלי) באמצעות תמרונים פיזיים שונים. העצב התועה מעצבב את הלב במסגרת מערכת העצבים הפאראסימפתטית וגירוי שלו יגרום לטון פראסימפתטי מוגבר ולהפרשת אצטילכולין שישפיע על קוצב ה-AV ויאט את ההולכה בו. תמרונים הגורמים לגירוי העצב התועה כוללים עיסוי בעורק הקרותיד, תמרון ולסאלבה - עצירת הנשימה והגברת הלחץ התוך בטני באמצעות לחיצה, עצירת הנשימה למספר שניות ונשיפה ממושכת אל תוך קשית או צינור צר כלשהו.
יוסי מקורי
ביוגרפיה
פרופ' מקורי כיהן בשורה ארוכה של תפקידים מקצועיים ואקדמיים, ביניהם נשיא האיגוד הישראלי לאלרגיה ואימונולוגיה קלינית, ראש מכון פלסנשטיין למחקר רפואי בקמפוס בילינסון בפתח תקווה, מדען ראשי של קופת חולים כללית, ויועץ לארגון המזון והחקלאות של האו"ם. בשנת 1995 קודם לדרגת פרופ' מן המניין לרפואה פנימית באוניברסיטת תל אביב.
AVNRT
הטיפול בהפרעת הקצב
אם טיפול זה לא צלח, או אם אין אפשרות לבצעו, ניתן לנסות לחסום את קוצב ה-AV באמצעות שימוש בתרופות במתן תוך ורידי. תרופת הבחירה היא אדנוזין הגורמת לחסימה מוחלטת של קוצב ה-AV ובכך שוברת את מעגל הריאנטרי ומאפשרת חזרה לתפקוד של הקוצב הראשי. אדנוזין חוסמת את ההולכה בקוצב ה-AV בלבד והיא נחשבת לתרופה בטוחה בשל זמן מחצית החיים הקצר שלה והשפעתה המהירה והמוגבלת.
אם הטיפול באמצעות אדנוזין לא צלח, ניתן להשתמש בתרופות כמו חוסמי בטא או חוסמי תעלות סידן, שגורמות להאטה בהולכה בקוצב ה-AV, במטרה לאפשר את שבירת המעגל הריאנטרי. חוסמי הסידן המקובלים לטיפול הם וראפאמיל ודיליטזאם. יש לנקוט זהירות במתן אדנוזין וחוסמי בטא לחולים עם אסתמה שכן תרופות אלו עשויות לגרום לספאזם של דרכי הנשימה. תרופות נוספות שאינן נפוצות בשימוש ל-AVNRT הן תרופות אנטיאריתמיות כמו אמיודארון ו-Flecainide.
טיפול חשמלי באמצעות מתן שוק חשמלי מסונכרן נשקל רק אם הפרעת הקצב גורמת לסימני חוסר יציבות המודינמית המתבטאים בתת לחץ דם או בירידה ברמת ההכרה, או אם מתפתחת אי ספיקת לב אקוטית ובצקת ריאות. מתן שוק חשמלי מכניס את כל תאי הלב לתקופה רפקטורית ובך שובר את מעגל הריאנטרי ומאפשר לקוצב הראשי לחזור לפעילות. בטרם מתן שוק חשמלי יטופל החולה באמצעות תרופות לסדציה ואנלגזיה.
יוסי מקורי
ביוגרפיה
בשנים 2013–2014 עמד בראש פורום דקאני הרפואה בישראל, ונתמנה לכהן כראש פורום הבריאות במועצה להשכלה גבוהה.
AVNRT
מניעת אירועים חוזרים
AVNRT הוא מצב שפיר שברוב המקרים אינו מסכן חיים. מסיבה זו, טיפול מונע אינו הכרחי, אך מוצע לחולים הסובלים מאירועים חוזרים ומעוניינים למנוע את הופעת התסמינים. חלק מהחולים הבוחרים שלא לקבל טיפול מונע מדווחים בהמשך על היעלמות התסמינים באופן ספונטני. הפחתה או הימנעות מגורמים מחמירים, למשל תרופות (כמו פוזיד, ונטולין, דובוטמין) וגורמי עקה גופנית או נפשית אחרים עשויה למנוע אירועים חוזרים.
יוסי מקורי
ביוגרפיה
פרופ' מקורי חוקר את המנגנונים של הדלקת האלרגית ותפקוד תאי פיטום (mast cells) והינו חבר ופעיל בארגונים בינלאומיים העוסקים בחקר המחלות האלרגיות והאימונולוגיות.
AVNRT
מניעת אירועים חוזרים
טיפול הבחירה התרופתי הניתן לחולים המעוניינים בכך כולל חוסמי תעלות סידן או חוסמי בטא. תרופות אחרות הנמצאות בשימוש תדיר פחות כוללות אמיודורון, flecainide ובמקרים מסוימים דיגוקסין. תרופות אלו יעילות באופן חלקי במניעת אירועים חוזרים של AVNRT, אך צריכות להילקח לאורך זמן.
יוסי מקורי
ביוגרפיה
בשנים האחרונות הוזמן פרופ' מקורי לכהן כפרופסור אורח במרכזים הרפואיים של אוניברסיטת New South Wales בסידני, אוסטרליה ואוניברסיטת סטנפורד בקליפורניה.
AVNRT
מניעת אירועים חוזרים
אלטרנטיבה נוספת כוללת הליך פולשני במהלכו מוחדר קטטר דרך וריד גדול ודרכו נבדקת מערכת ההולכה החשמלית של הלב. במידת הצורך ניתן לבצע צריבה (אבלציה) של סיב ההולכה האיטי באמצעות שימוש באנרגיית חום, כך שאותו סיב לא יוכל יותר להוליך זרם חשמלי. סיכויי ההצלחה של הפרוצדורה גבוהים יחסית ואילו הסיבוכים הם בשכיחות יחסית נמוכה וכוללים נזק לקוצב ה-AV שעשוי לגרום לצורך בהשתלת קוצב לב.
יוסי מקורי
ביוגרפיה
בפברואר 2015 פרש פרופ' מקורי לגמלאות מתפקידו כמנהל מחלקה ומאז, ועד למינויו כיו"ר הות"ת, עמד בראש מרכז הרברט לחקר מחלות תאי פיטום במרכז הרפואי "מאיר". באוקטובר 2015 החל לכהן כנשיא המכללה האקדמית תל-חי, עד למינויו ליו"ר ות"ת.
בדצמבר 2021 מונה ליושב ראש הוועדה לתכנון ולתקצוב (ות"ת) של המועצה להשכלה גבוהה. הוועדה אחראית על חלוקת תקציב המדינה המוקדש להשכלה גבוהה לאוניברסיטאות ולמכללות הפועלות בישראל.
פרסומים אקדמיים (רשימה חלקית)
פרופ' מקורי פרסם עד היום מעל 190 פרסומים מדעיים שפורסמו בכתבי עת מובילים בתחומי האלרגיה והאימונולוגיה. השתתף באורח פעיל במעל 100 כנסים מקצועיים וזכה בשורה ארוכה של מענקי מחקר תחרותיים.
מדגם פרסומים מדעיים (מתוך 195; 9106 ציטוטים , H index = 44 as of 3/2022):
ג'יין אייר (סדרה, 1983)
ג'יין אייר (באנגלית: Jane Eyre) הוא סדרת טלוויזיה עיבוד לרומן באותו שם של הסופרת שרלוט ברונטה שיצא לאור ב-1847. הסדרה הופקה בשנת 1983 ב-BBC בבימויו של ג'וליאן אמיאס. בתפקיד הראשי כג'יין אייר הופיעה השחקנית זילה קלארק ואת תפקיד אדוארד רוצ'סטר גילם טימותי דלטון. האחוזה דין פארק בנורת'המפטונשייר שימשה כאתר צילומים של תורנפילד הול, מקום מגוריו של רוצ'סטר.
מרגריט זוראך
פריז
בזמן לימודיה בסטנפורד, המשיכה מרגריט תומפסון להראות יכולת ומשיכה לאמנות, ובמקום להשלים את התואר האקדמי, היא נסעה לצרפת בהזמנת דודתה, הרייט אדלייד האריס. מרגריט ביקרה בסלון ד'אוטן ממש ביום שהגיעה לפריז. כאן היא ראתה יצירות רבות של אנרי מאטיס ואנדרה דריין, המכונים הפוביסטים. הפוביסטים נודעו בשימושם בצבעים עזים ובעבודות מכחול ספונטניות, אינסטינקטיביות. המפגשים של תומפסון עם העבודות האלה השפיעו עליה מאוד. כוונתה של דודתה, שמרגריט תומפסון תלמד ב"בית הספר לאמנות יפות", אך תומפסון נדחתה מכיוון שמעולם לא ציירה עירום בחיים. האריס ניסתה לאחר מכן לרשום את מרגריט לאקדמיה דה לה גרנדה צ'אומייר, ללמוד אצל הצייר פרנסיס אובורטין. לתומפסון לא היה שום עניין בנוסחאות של ציור אקדמי ובמקום זאת היא בחרה ללמוד בבית ספר פוסט-אימפרסיוניסטי Académie de La Palette. האקדמיה עודדה אותה להמשיך בגישה שלה ולצייר בסגנון שהיה ייחודי לה. היא הציגה ב- Société des Artistes Indépendants משנת 1910, ובסלון ד'אוטן ב -1911, שניהם אירועים שהיו ידועים בנושאים המודרניסטיים שלהם.
כשהייתה בפריס, היא התחברה עם פבלו פיקאסו, גרטרוד שטיין, אנרי רוסו ואנרי מאטיס. באקדמיה דה לה פאלט היא פגשה לראשונה את בעלה לעתיד שחלק איתה את התפיסה האמנותי, ויליאם זוראך. ויליאם העריץ את האינדיבידואליות שלה, ואמר על יצירות האמנות המודרניות שלה "פשוט לא יכולתי להבין מדוע ילדה כל כך נחמדה תצייר תמונות פראיות כל כך."
אחרי פריז, היא עשתה סיבוב ארוך עם דודתה בשנים 12–1911. הם ביקרו בירושלים, במצרים, בהודו, בבורמה, בסין, בהונג קונג, ביפן ובהוואי. היא התרשמה מהמקומות הזרים שראתה והשתוקקה לכתוב על חוויותיה. היא שלחה מאמרים לעיתון בפרזנו. לטיול הזה הייתה השפעה עצומה גם על אמנותה, והוא ישפיע עליה לצייר בצורה מופשטת יותר ממה שהייה בעבר. היא גם החלה לייצר נופים בצבעים עזים וקווי מתאר שחורים עבים.
חזרה לארצות הברית
עם חזרתה לארצות הברית, היא הציגה בפרזנו ובלוס אנג'לס. עד מהרה היא עברה לעיר ניו יורק והתחתנה עם ויליאם זוראך ב־2 בדצמבר 1912. הזוג החל מיד לשתף פעולה באופן אמנותי. שניהם נכנסו ליצירות אמנות בתערוכת הארמורי ב-1913. הצלחתם המשיכה בשעה ששניהם הוזמנו להשתתף בתערוכת 'פורום ציירים אמריקאים מודרניים' בשנת 1916, בה מרגריט הייתה האשה היחידה בין 17 האמנים. בשלב זה החלו ויליאם ומרגריט להתנסות בצורות אמנות אחרות כמו שירה.
מרגריט ילדה בן בשנת 1915 בן, טסים זוראך, ובת, דהלוב זוראך, בשנת 1917. בסופו של דבר הצמד התיישב בגריניץ' וילג' וכינה בחיבה את ביתם סטודיו "פוסט-אימפרסיוניזם". הבית הפך למקום מפגש לאמנים מסוגים שונים, שהזכיר סלונים קטנים בפריס. בהתעקשותה של מרגריט בילתה המשפחה את הקיץ בניו אינגלנד. בשנת 1922 הם ביקרו בג'ורג'טאון, מיין, ובהמשך קנו בית שם.
מרגריט שימשה גם כנשיאת אגודת הנשים של ניו יורק לאמניות מודרניות באמצע שנות העשרים.
קיץ ביוסמיטי
אחת התקופות המשפיעות ביותר על מרגריט וויליאם הייתה בשנת 1920, כאשר הם בילו את הקיץ בעמק יוסמיטי, כשהם מציירים את הנוף. בני הזוג, ומשפחתם, שרטטו וציירו את הפארק הלאומי בסגנון פואביסטי. הטיול ריגש מאוד את השניים, ונושאים מהטיול יופיעו ברבות מיצירותיהם המאוחרות, כולל עבודות של מרגריט "זכרונות ילדותי בקליפורניה" (1921) "עמק יוסמיטי", "קליפורניה" (1920).
אומנות טקסטיל
לאחר לידת בתם, מרגריט גילתה כי יצירה בטקסטיל תאפשר לה לתת יותר תשומת לב לילדיה. בעוד ויליאם ומרגריט התנסו באמנות טקסטיל, מרגריט הייתה פורה יותר ונודעה יותר בזכות עבודותיה. היא יצרה בעיקר רקמות או טפטין שדמו סגנונית לציוריה הפוביסטים וכמו כן יצרה בבטיק. הרקמות שלה הוצגו לראשונה בניו יורק בשנת 1918.השימוש בטקסטיל כמדיום עקב אחר הדפוסים המודרניסטיים של תחילת המאה ככל שהאמנות החדשה הפכה לפחות סיפורית.
עבודה בבדים שברה את המחסומים בין מלאכה לאמנות יפה, והיה שיתוף פעולה של ויליאם ומרגריט שחצו את המחסומים המגדריים. עבודותיה היו פופולריות ומעניינות את הציבור, אך מבקרי האמנות נתנו ביקורות מעורבות בגלל מעמדה הנמוך של הרקמה באמנויות היפות.
בהווה הם היו זוכים לתשבחות בזכות הנושאים הפמיניסטיים והסגנון החדשני שלהם. התערוכה הראשונה של מרגריט זוראך הייתה בגלריה של צ'ארלס דייוויד בניו יורק. פעמים רבות מכירת הטקסטילים של מרגריט הן מה שמנעו מהמשפחה עוני.
מרגריט גם נהנתה מאוד לייצר בגדים לבעלה ולילדיה, אם כי לא תמיד הם היו בסגנון המקובל של התקופה.
שנים מאוחרות
מרגריט זוראך המשיכה להיות אמנית פורה עד סוף חייה. בשנים מאוחרות יותר היא עבדה ב"מינהל העבודות הציבוריות" בתקופת השפל הגדול. ציור הקיר שלה בשמן ב-1938 בלובי במשרד הדואר פטרבורו, ניו המפשייר, שכותרתו ניו אינגלנד בחורף, הראה את כישרונה המודרניסטי. בשנת 1940 היא השלימה ציור קיר נוסף בריפלי, טנסי. מרגריט לימדה גם באוניברסיטת קולומביה.
היא נפטרה בניו יורק בשנת 1968.
הדיוויזיה ה-70 (ארצות הברית)
הדיוויזיה ה-70 (באנגלית: 70th Infantry Division) היא דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם השנייה.