cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פיליפ, רוזן הסן
בצעירותו
בתחילת מלחמת העולם הראשונה התגייס פיליפ לצבא הקיסרות הגרמנית, ומונה לקצין ברגימנט הדרגונים ה-24 (הדוכסות הגדולה של הסן ה-2). פיליפ לחם עם יחידתו בקרבות השונים, ובשנת 1917 אף נפצע במהלך הקרבות באוקראינה. בשנת 1916 נהרג אחיו הבכור פרידריך וילהלם, ופיליפ הפך לשני בסדר הירושה של תואר הנסיך הבוחר מהסן. בשנת 1918 קיבל אביו הצעה לכהן כמלך פינלנד, אולם בשל תבוסת הקיסרות הגרמנית במלחמה, ההצעה לא יצאה אל הפועל.
ב-23 בספטמבר 1925 התחתן פיליפ עם מפאלדה, נסיכת סבויה, בתם של ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה ואלנה, נסיכת מונטנגרו, ממנה נולדו לו 4 ילדים. המשפחה התגוררה בעיקר בווילה פוליסנה בפאתי רומא, אך שהתה לעיתים קרובות בגרמניה.
חברותו במפלגה הנאצית
בשנת 1930 הצטרף פיליפ למפלגה הנאצית, ובשנת 1930 הצטרף לאס אה. עד מהרה הפך פיליפ לחבר קרוב להרמן גרינג, ולאחר שעלה היטלר לשלטון בשנת 1933 מונה פיליפ למושל פרובינציית הסן-נסאו. בנוסף מונה פיליפ לחבר ברייכסטאג, ובשל היותו חבר בית המלוכה האיטלקי, קישר פיליפ לעיתים קרובות בין היטלר לבניטו מוסוליני. בשנת 1940 מת אביו פרידריך קרל, נסיך הסן, ופיליפ הפך לראש בית הסן-קאסל. באפריל 1943 הוצב פיליפ במפקדה של היטלר, אולם במאי אותה שנה נפגע מעמדו, לאחר שהיטלר הורה כי נסיכים אינם יכולים להחזיק בעמדות כוח במדינה, במפלגה או בצבא.
לאחר הדחתו של מוסוליני ביולי אותה שנה, היה היטלר משוכנע כי פיליפ היה שותף למזימה, וב-8 בספטמבר נעצר פיליפ ונשלח לפלוסנבירג, אולם זכה להטבות מסוימות בשל מעמדו. אשתו של פיליפ - מפאלדה, נסיכת סבויה נעצרה אף היא ונשלחה למחנה הריכוז בוכנוואלד, שם מתה ב-27 באוגוסט 1944 כתוצאה ממתקפה אווירית של בעלות הברית. באפריל 1945 הועבר פיליפ למחנה הריכוז דכאו, ולאחר עשרה ימים בלבד הועבר לטירול, שם שוחרר על ידי הצבא האמריקני ב-4 במאי 1945.
לאחר המלחמה
ב-25 באוקטובר 1980 מת פיליפ ברומא, ובנו מוריץ, רוזן הסן ירש את תאריו.
משפחתו
ב-23 בספטמבר 1925 התחתן פיליפ עם מפאלדה, נסיכת סבויה, בתם של ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה ואלנה, נסיכת מונטנגרו, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
גרדה לופט
גרדה לופט (בגרמנית: Gerda Luft; 1898 – 5 במאי 1986) הייתה עיתונאית ישראלית.
חיים אישיים
לופט נולדה בקניגסברג שבגרמניה למשפחת גולדברג, משפחה יהודית מתבוללת שהקפידה על חינוך מחמיר. לופט הייתה הצעירה בין ארבעת ילדי המשפחה ולאחר לימודי התיכון החלה ללמוד רפואה בקניגסברג. בהמשך עברה ללמוד רפואה באוניברסיטת ברלין. במהלך לימודיה פגשה את חיים ארלוזורוב, שהיה ידוע בין הסטודנטים כמשורר, וילדה את בתם המשותפת, שולמית, בשנת 1919. בהשפעת ארלוזורוב הצטרפה לופט לתנועת הפועל הצעיר והייתה לציונית. מתוך אמונה שארץ ישראל זקוקה לפועלים ולא לאקדמאים עזבה את לימודי הרפואה, עברה ללימודי כלכלה מדינית ולבסוף נטשה את הלימודים לגמרי. בעקבות הלידה עברה לגור אצל אמו של ארלוזורוב שדאגה לקיומה. בשנת 1924 עלתה עם ארלוזורוב לארץ ישראל, והתגוררה אצל דורה רוזוליו, אחותו של ארלוזורוב. בשנת 1927 התגרשה מארלוזורוב והתחתנה עם צבי לופט, גם הוא מפעילי הפועל הצעיר ולימים מנכ"ל הסנה. לצבי ולגרדה לופט נולדו שני ילדים. בתם איה נישאה לאביעזר יערי. בשנת 1949 התאלמנה גרדה מלופט ולא נישאה שוב.
בשנת 1942 הייתה ממייסדות מפלגת עלייה חדשה.
עיתונאית
בשנת 1924, פגשה בגרמניה את פנחס רוזן שהציע לה לכתוב ל"יידישה רונדשאו", שבועון ציוני-גרמני בעריכתו של רוברט וולטש. לופט כתבה בשבועון עד סגירתו על ידי הנאצים ב-1939. גם בארץ ישראל כתבה לופט לדבר והעבירה ידיעות לעיתונים שונים מחוץ לישראל. בין השאר דיווחה על רצח ארלוזורוב.
לאחר שהתאלמנה הגבירה את עבודתה העיתונאית, בין השאר ב"ג'רוזלם פוסט", ככתבת בכנסת. בשנת 1957 החלה לכתוב בירחון בשפה האנגלית שהוקם אז "ניו אאוטלוק". בשנות ה-70 כתבה עבור העיתון הגרמני רב התפוצה "ריינשר מרקור" (Rheinischer Merkur). במשך שנים רבות, עד סמוך למותה, פרסמה מאמרים וכתבות בעיתון ״ידיעות של ארגון יוצאי מרכז אירופה״ (MB).
קישורים חיצוניים
ממאמריה:
הסנאט של ורמונט
הסנאט של ורמונט (באנגלית: Vermont Senate) הוא הבית העליון של בית המחוקקים במדינת ורמונט שבארצות הברית. בסנאט חברים 30 סנאטורים, הנבחרים לתפקידם ממחוזות בחירה עם יותר מנציג אחד. כל סנאטור, הנבחר לתקופת כהונה בת שנתיים, מייצג כ-20,300 איש. בסנאט של ורמונט אין הגבלת כהונה.
30 הסנאטורים נבחרים מ-16 מחוזות בחירה, חלקם עם נציג אחד וחלקם עם שניים ושלושה. המחוזות חופפים במידה רבה את גבולות 16 מחוזות ורמונט, במטרה להבטיח את שוויון הייצוג. כל מחוז בוחר בין 1 ל-3 סנאטורים בסך הכול בהתאם לאוכלוסייתו. במחזורי הבחירות של העשור 2023–2033, שבעה מחוזות בוחרים סנאטור אחד, ארבעה מחוזות בוחרים שניים, וחמישה בוחרים שלושה. ורמונט היא אחת מ-14 המדינות בהן חברי הבית העליון של בית המחוקקים מכהנים בתקופות כהונה של שנתיים, ולא בקדנציה בת ארבע שנים.
הרצח
הרצח (אנגלית: The Murder) היא יצירה מוזיקלית מאת ברנרד הרמן שנכללה בפסקול הסרט "פסיכו" בבימויו של אלפרד היצ'קוק. "הרצח" נחשבת לאחת היצירות המוזיקליות המפורסמות ביותר שהולחנו לקולנוע. במקור נכתבה היצירה לתזמורת של כלי מיתר. "הרצח" מנוגנת במהלך "סצנת המקלחת" המפורסמת ב"פסיכו", שבה מריון קריין, המגולמת בידי ג'נט לי, נדקרת למוות בעת מקלחת ובטוויסט המפתיע שבו נחשף כי הרוצח הוא נורמן בייטס עצמו, לבוש בבגדי אמו. היצ'קוק רצה במקור שהסרט "פסיכו" לא ילווה במוזיקה, אולם משראה שהמוזיקה מגבירה את אפקט האימה, שקל בחיוב להכפיל את משכורתו של הרמן.
השימוש ב"הרצח" ב"פסיכו"
"הרצח" מורכבת מצליל מסולסל, קצוב וחורק לפרקים, בלא זרימה מלודית ישירה. ג'ון ויליאמס עשה שימוש בטכניקה זו כעבור 15 שנה בפסקול "מלתעות" של סטיבן ספילברג. כינור ראשון נותן את האות להגברת הצלילים הצווחניים והצורמניים, ואליו מצטרפים שאר כלי המיתר. דפוס זה חוזר על עצמו כמה פעמים, בשימוש מחושב מאוד באלתורים שיבואו בין המעברים. לקראת הסיום, התזמורת יורדת לאקורד הנמוך ביותר. צ'לו וקונטרבס משמיעים צלילים קצובים, ארוכים וחורקים, שדועכים בהדרגה, ונותנים את האות לתום הרצח.
בתרבות
ה"רצח" הפך לחלק בלתי נפרד מהתרבות האמריקאית, ובסרטים ובסדרות טלוויזיה נעשה בו שימוש לעיתים קרובות, אם בצורה פארודית, אם כמחווה. בין היתר, נעשה שימוש במוזיקה ב"משפחת סימפסון", ב"מוצאים את נמו", ב"לוני טונס: חוזרים לאקשן", וב"מומיות".
יוזף קושטיאלק
יוזף קושטיאלק (בצ'כית: Josef Košťálek; 31 באוגוסט 1909 – 21 בנובמבר 1971) היה כדורגלן ומאמן צ'כוסלובקי ששיחק בעמדת הקשר אחורי.
ביוגרפיה
קושטיאלק נולד ב-31 באוגוסט 1909 בקרוצ'לאבי שבאוסטרו-הונגריה. מ-1929 שיחק בספרטה פראג אליה נשאר נאמן לאורך כל הקריירה שלו מלבד שנותיו האחרונות בהן היה כשחקן ומאמן במקביל. תחילה קושטיאלק היה בספרטה לחלוץ ואחר כך שיחק כקשר ימני. הוא זכה עימה ב-5 תוארי אליפות ובגביע מיטרופה ב-1935.
הנס ברגר (פסיכיאטר)
חייו
הנס ברגר היה בנו של הרופא פול פרידריך ברגר, מנהל בית חולים המחוזי של קובורג (Coburg). סבו, פרידריך רוקרט היה משורר ואוריינטליסט. הוא למד בגימנזיום בעיר קובורג וסיים את לימודיו בשנת 1892 בציון "טוב מאוד". לאחר מכן למד מתמטיקה ואסטרונומיה בברלין. במהלך לימודיו החליט ברגר לשנות מקצוע והמשיך ללימודי רפואה באוניברסיטת ינה. הוא זכה לתואר דוקטור ב-1897.
במהלך שירותו כחוקר באוניברסיטה נישא ברגר לברונית אורסולה פון בולוב, ששימשה כטכנאית במעבדה שלו. ואף שימש כפסיכיאטר צבאי במלחמת העולם הראשונה.
12 שנים לאחר מינויו כחבר סגל, מונה ברגר ב-1912 לתפקיד רופא-ראשי (Oberarzt) וב-1919 ירש את המנחה שלו בינסווגנר בתפקיד מנהל בית החולים הפסיכיאטרי. בעקבות הקידום זכה גם לתואר "פרופסור". ברגר שימש כרקטור האוניברסיטה בשנים 1927/28. הוא פרש מניהול בית החולים וקיבל תואר פרופסור אמריטוס ב-1938.
תרומתו המדעית - המצאה ה-EEG
ברגר חקר רבות את הקשר שבין זרימת הדם במוח, פסיכופיזיולוגיה וטמפרטורת המוח. תרומתו הגדולה ביותר הייתה בלימוד הפעילות החשמלית במוח, שהובילה אותו לפיתוח מכשיר רשמת המוח החשמלית (אלקטרואנצפלוגרם - EEG). מכשיר זה משמש לרישום הפעילות החשמלית במוח באמצעות אלקטרודות המוצמדות לקרקפת הנבדק. הדפוסים המתקבלים מכונים גלי מוח, והם משקפים מאפיינים של פעילות רשתות עצביות במוח. לאחר אירוע טראומטי, הנס ברגר החל להאמין ביכולות הטלפתיות של בני אדם, והקדיש את חייו לחקר הפעילות החשמלית של המוח. ברגר האמין שהיכולת הטלפתית של האדם מתבטאת בשחרור של אנרגיה מטבולית בצורה של חום ממוקד וגלים אלקטרומגנטיים ורצה להוכיח זאת.
בשנת 1929, ברגר פרסם מאמר ראשון בנושא ה־EEG, בו תיאר את גלי האלפא והבטא שמאפיינים בדיקות EEG כיום. כמו כן, הוא גילה את היעדרות גלי האלפא בזמן פקיחת העיניים לאחר מצמוץ ושוני בפעילות החשמלית המוחית בעת שינה ובעת מחלה. המחקר של ברגר התבסס על תכנון מדויק והכיל קבוצות ביקורת רבות. בעבודותיו הניח ברגר את תשתית למחקרים עתידיים רבים בנושא ה־EEG ושימושיו.
ברגר היה מועמד לקבלת פרס נובל ב-1940 אך לא זכה. יש הטוענים כי לו היה שורד את מלחמת העולם השנייה היה זוכה בפרס.
קשריו למפלגה הנאצית
ברגר היה חבר סגל בכיר באוניברסיטת ינה בזמן עליית הנאצים לשלטון. הוא היה חבר-תומך בארגון ה-SS הנאצי, ושימש כנציג הרפואי בוועדות של "בית המשפט לענייני בריאות ותורשה" ("Erbgesundheitsgericht" או EGOG), שקבעו האם לעקר באופן כימי בני אדם שתורשתם אינה רצוייה ובמיוחד חולים פסיכיאטריים. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, נקרא ברגר על ידי נציגי המפלגה לחזור ולנהל את בית החולים הפסיכיאטרי ב-1939.
ב-1941 נקרא שוב מספר פעמים לקחת חלק ב-EGOG ואף הסכים, כאשר הוא עונה במכתב לד"ר קרל אסטל "אני מוכן ואשמח לשוב ולשמש כרופא בוועדות ה-EGOG, ותודה רבה על ההצעה". אך בעקבות מצבו הרפואי המדרדר מעולם לא חזר לוועדה.
התאבדותו של ברגר
בין 1939–1941 ברגר סבל מדיכאון עמוק והתמוטטות עצבים. במכתביו כתב "אני כותב כעת רק ממיטתי. אני מדוכא מאוד, אך עליי להתגבר ולהיות סבלני". אשתו של ברגר טענה שמצבו העגום של בעלה נבע מההתרחשויות בעולם ובמיוחד מגורלם של שותפיו היהודים, אך בהמשך הבהירה כי "אי אפשר לתלות את סבלו של הנס בעניין זה. מדובר במחלת נפש".
לפנות בוקר של 1 ביוני 1941, התאבד ברגר בתלייה בכנף הדרומית של בית החולים בינה. הוא נקבר בעיר זמן מה לאחר מכן.
קישורים חיצוניים
🎧 עושים היסטוריה פרק 305: גלי מוח, חלק א' - המצאת ה EEG
ג'ונתן ריצ'רדסון
ג'ונתן ריצ'רדסון (באנגלית: Jonathan Richardson; 12 בינואר 1667 – 28 במאי 1745), המכונה לעיתים "האב" כדי להבדיל אותו מבנו (ג'ונתן ריצ'רדסון הבן), היה אמן אנגלי, אספן רישומים וסופר על אמנות. היה צייר דיוקנאות בלונדון. הוא נחשב על ידי כמה מבקרי האמנות כאחד משלושת הציירים החשובים בתקופתו. הוא היה המורה של ג'ון דייר, תומאס הדסון, וג'ורג' קנפטון.
ביוגרפיה
ריצ'רדסון נולד בקהילת סנט בוטולף, בישופסגייט בלונדון ב־12 בינואר 1667 לוויליאם ומרי ריצ'רדסון. בשנת 1672 נפטר אביו ואמו התחתנה שוב. ריצ'רדסון הפך לחניך מצטיין, אך הוא שוחרר מוקדם מהחניכות כשהמורה שלו פרש. ריצ'רדסון היה בר מזל וקיבל בהמשך חניכות ציור אצל ג'ון ריילי. הוא למד את אמנות הדיוקנאות מריילי בעודו גר בבית אדונו. אשתו של ריצ'רדסון הייתה אחייניתה של ריילי.
על פי סמואל ג'ונסון, ריצ'רדסון השפיע לא פחות כסופר מאשר כצייר. הוא זכה לבירכתו של ג'ושוע ריינולדס על דבריו בתאוריה של הציור בספרו "מאמר על תורת הציור" משנת 1715. בשנת 1722 פרסם ריצ'רדסון עם בנו, ששמו היה גם ג'ונתן (1694–1771), ספר על כמה מהפסלים, התבליטים, הציורים והתמונות באיטליה (1722). הספר נכתב על ידי ריצ'רדסון האב תוך שימוש בחומרים שאסף בנו בעת שסייר באיטליה בשנת 1721. זה היה ספר פופולרי מאוד ושימש אנשים צעירים כבסיס ל"סיור הגדול" שלהם באיטליה. נאמר כי הספר הפך בסיס לרכישות עתידיות של אמנות על ידי אספנים עשירים ולכן השפיע על האינטרס האנגלי אצל האמנים הזרים.
הספר גם סיפק מודל חשוב לתולדות האמנות של יוהאן יואכים וינקלמן (1764). ריצ'רדסון ובנו כתבו גם יחד את הערות וההסבר לספר "גן העדן האבוד" של ג'ון מילטון (1734). הערות אלה הן, בחלקן, היו תגובה למהדורה של ריצ'רד בנטלי משנת 1732, בה הוא לעיתים קרובות פגע בסגנונו של מילטון או מסמן קטעים יוצאי דופן בסוגריים מרובעים, בטענה שהם למעשה נכתבו של מישהו אחר. התגובות של ריצ'רדסון לבנטלי סייעה להניח את הבסיס לפרשנות מאוחרת של היצירה של מילטון.
מורשת
ריצ'רדסון נחשב לאחד משלושת הציירים החשובים בתקופתו עם צ'ארלס ג'רבאס ומייקל דאהל. הוא היה גם שרטט מצוין ופורה, ועשה מספר ציורי גיר של חברים ובני משפחה. מחקרים אחרונים שופכו אור גם על פעילותו כיוצר, שוב בעיקר בתחום הדיוקנאות. הוא היה המורה של תומאס הדסון וג'ורג' קנפטון. הוא צייר, וחרט דיוקנאות רבים, שזוכים להערכה רבה גם בהווה.
כאשר ריצ'רדסון האב נפטר בבלומסברי ב־28 במאי 1745 הוא השאיר ארבע בנות, אחת מהן התחתנה עם תומאס הדסון הצייר, שהיה בעבר תלמידו של ריצ'רדסון. הוא הותיר אחריו גם את בנו, ג'ונתן ריצ'רדסון הצעיר (1694–1771). בנו התעסק בציור והדפסים.
אהרן גרנות
אהרן יאיר גרנות (גרנביץ) (נולד בא' בסיוון ה'תשכ"ג, 24 במאי 1963) הוא עיתונאי וסופר ישראלי. בעבר כיהן כסגן עורך העיתון החרדי "משפחה".
ביוגרפיה
נולד בבני ברק לשמואל ולדינה גרנביץ. נקרא יאיר על שם כינויו המחתרתי של מנהיג הלח"י, אברהם שטרן. סבו תרם את מפעל הטקסטיל שלו לפועלי לח"י, אביו היה איש לח"י ורוב אחיו חסידי גור. למד בתלמוד תורה עד כיתה ה', משם עבר לישיבת תל אביב עד כיתה ח'. כבר בבית הספר היסודי התחבר לעיתונות, כשהוציא את עיתון בית הספר. כבחור החליט לעבור לציבור הדתי לאומי. למד בישיבת אור עציון של הרב חיים דרוקמן ובישיבת שבי חברון של הרב משה בלייכר במשך שבע שנים. עם סיום הישיבה התיכונית התגייס לצה"ל ושובץ בגדוד 931 של הנח"ל, שם שירת במשך שלוש שנים והשתתף במלחמת שלום הגליל. החל את דרכו בעיתונות עוד כשלמד בישיבה, כתב בעיתון הילדים "זרקור". בין השאר כתב בעיתונים יום השישי, בשבע ובהצופה, ביומן מורשת קול ישראל ובקו עיתונות דתית. חיבר ופרסם 12 ספרים עלילתיים וספר היסטוריה. לדבריו, בתקופת פינוי התושבים הישראליים מגוש קטיף חש את כאבם, ובעקבות כך התאכזב מהחזון הציוני דתי בהתייחסו למדינת ישראל כראשית צמיחת גאולתנו, והחליט לחזור למורשת שלו בחסידות גור. כיום הוא חובש כיפה סרוגה אך לדבריו עדיין קשור לחסידות גור.
כעיתונאי סיקר את ההפיכה הכתומה באוקראינה ב-2004, את המלחמה בעיראק, ב-2003, והיה בשדה הקרב במלחמת גאורגיה–רוסיה ב-2008, היה בהודו לסקר את הפיגוע במומביי, ואף היה במקום שבו נפצע כתב 'ידיעות אחרונות' צדוק יחזקאלי, היה בבית הנבחרים בקירגיזסטן עת פרצה בו הפיכה צבאית, סיקר את ההפיכה בתוניס ב-2011, במהלך "האביב הערבי" היה בעזה במפקדת החמאס. וסיקר את המלחמה בין רוסיה לאוקראינה.
בשנת 2017 הודיע על עזיבה חלקית ממשרתו בעיתון, והקים את עמותת "עושי חיל" שמסייעת לחיילים חרדים בודדים.
חיים אישים
גרנות נשוי ללאה, ילידת קריית ארבע, בה הם מתגוררים עם חמשת ילדיהם.
ב-2003, ברצח הרב אלי ודינה הורוביץ, הותקף ביתו שהיה בקומה מעל בית משפחת הורוביץ בירי ורימון רסס, ואשתו לאה נפצעה באורח קל.
אולימפיאדת הביולוגיה הבין-לאומית
אולימפיאדת הביולוגיה הבין-לאומית (באנגלית: The International Biology Olympiad, בראשי תיבות: IBO) היא תחרות בינלאומית בביולוגיה לתלמידי תיכון, הנערכת מדי שנה מאז 1990. התחרות מאתגרת ומעוררת את התלמידים הטובים ביותר בכל מדינה להרחיב את כישוריהם ולקדם את הקריירה העתידית שלהם כמדענים.
מטרות האולימפיאדה:
תהליך בחירת התלמידים המצטיינים שונה מעט בכל מדינה חברה. ככלל התלמידים מתאימים את עצמם בכך שהם מצליחים במספר סבבי תחרות ארציים קשים יותר ברצף.
ועדת ההיגוי היא הגוף המנהל של אולימפיאדת הביולוגיה הבינלאומית. הועדה קובעת את הכללים, מייצגת את התאגדות חברי האולימפיאדה באופן חוקי ומנהלת את העניינים היומיומיים. חברי ועדת ההיגוי ממחישים את המגוון של תחרות עולמית זו.
מדינות חברות
המדינות החברות הן המדינות המשתתפות באופן פעיל באולימפיאדה ושולחות תלמידים מתחרים מדי שנה. מספר המדינות החברות גדל במהלך השנים: מ-6 מדינות בשנת 1990 ל-76 מדינות בשנת 2020. ישראל הצטרפה כמדינה חברה בשנת 2022. חברים מועמדים בהמתנה נמצאים בתהליך הכרה כחברים וצפויים להביא מתחרים באולימפיאדות הקרובות. חברים מועמדים בהמתנה: איחוד האמירויות הערביות, גאנה וערב הסעודית.
נבחרת ישראל
החל משנת 1998 האולימפיאדה הארצית לביולוגיה בישראל מתקיימת מדי שנה באוניברסיטת בר-אילן. התחרות, לתלמידי תיכון מצטיינים בביולוגיה, מהווה מנוף לקידום לימודי הביולגיה ברמת בית הספר וברמה הארצית. החל משנת 2022 האולימפיאדה הארצית לביולוגיה המכשירה לאולימפיאדה הבינלאומית התמסדה בארץ ונלקחה תחת חסות אוניברסיטת תל אביב. זו השנה הראשונה בה תשתתף ישראל באולימפיאדה הבינלאומית.
מיסטי מיי-טרינור
מיסטי מיי-טרינור (באנגלית: Misty May-Treanor; נולדה ב-30 ביולי 1977) היא שחקנית כדורעף חופים אמריקאית, היא 3 פעמים ברציפות אלופה אולימפית (אתונה 2004, בייג'ינג 2008 ולונדון 2012) ו-3 פעמים אלופת העולם (ריו דה ז'ניירו 2003, ברלין 2005 וגשטאט 2007), לצד שותפתה קרי וולש ג'נינגס. היא שחקנית כדורעף החופים שזכתה ב-112 טורנירים.
2000
באולימפיאדת סידני (2000) סיימה מיי במקום חמישי ביחד עם שותפתה הולי מקפיק.
אלופת העולם
באליפות העולם שנערכה בריו דה ז'ניירו, ברזיל 2003 זכתה מיי ביחד עם שותפתה קרי וולש ג'נינגס בתואר העולמי.
אלופה אולימפי
באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה מיי ביחד עם קרי וולש ג'נינגס במדליית זהב לאחר שלא הפסידו אפילו מערכה אחת במהלך כל הטורניר.
2005
באליפות העולם שנערכה בברלין, גרמניה 2005 הגנה מיי ביחד עם שותפתה קרי וולש ג'נינגס על התואר העולמי.
2007
באליפות העולם שנערכה בגשטאט, גרמניה 2007 זכתה מיי בפעם השלישית ברציפות ביחד עם שותפתה קרי וולש ג'נינגס בתואר העולמי.
2011
באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה 2011 זכתה מיי ביחד עם שותפתה קרי וולש ג'נינגס במדליית כסף.
2012
באולימפיאדת לונדון (2012) היא זכתה בפעם השלישית ברציפות בזהב האולימפי ביחד עם קרי וולש ג'נינגס.
חייה האישיים
בנובמבר 2004 נישאה מיי למאט טרינור שחקן בייסבול מקצועי. לזוג שלוש בנות.
עולם המתים
במסורות דתיות ומיתוסים שונים, עולם המתים הוא העולם העל-טבעי ששייך למתים, הממוקם מתחת לעולם החיים.
מושג זה נמצא כמעט בכל ציוויליזציה, וכי ייתכן שהוא קיים מתחילת האנושות. מאפיינים נפוצים למיתוסים של עולם המתים הם תיאורים של אנשים חיים שעושים מסעות לעולם המתים, לעיתים קרובות למטרה הרואית כלשהי. מיתוסים אחרים הקשורים לעולם המתים, כמו בסיפורו של פאטרוקלוס, מתייחסים לקיום טקסי פולחן שמטרתן הכנסת נשמות לעולם המתים.
מספר סיפורי מיתולוגיה משלבים בין קיום מסע של הנפטר אל עולם המתים, לבין עבירת מכשול מכונן, כגון אגם או נהר. הירידה לעולם המתים מתוארת כ-"מיתוס החשוב ביותר עבור סופרים מודרניים".
חרלד וננבורג
חרלד מרווין וננבורג (בהולנדית: Gerald Mervin Vanenburg; נולד ב-5 במרץ 1964 באוטרכט) הוא כדורגלן ומאמן עבר הולנדי ששיחק בעמדת הקשר הימני.
בחלקה הראשון והמשמעותי של קריירת המשחק שלו, שיחק וננבורג בשתיים מהקבוצות הבכירות בהולנד, אייאקס אמסטרדם ופ.ס.וו. איינדהובן, ובמדיהן זכה בשמונה אליפויות, חמישה גביעים, וזכייה אחת בגביע אירופה לאלופות עם פ.ס.וו. ב-1988. בהמשך הקריירה שיחק גם בליגות הבכירות ביפן, בצרפת ובגרמניה.
וננבורג ערך 42 הופעות בינלאומיות עם נבחרת הולנד, והיה לשחקן הרכב בזכייתה של הנבחרת ביורו 1988. הוא ייצג את הולנד גם בטורניר מונדיאל 1990. לאחר פרישתו פנה לקריירת אימון קצרה בהולנד ובגרמניה.
קריירת משחק
וננבורג, יליד העיר אוטרכט, החל את דרכו בקבוצות נוער מקומיות, עד שעבר למועדון הפאר ההולנדי אייאקס אמסטרדם כשהיה בן 16 בלבד. הוא שיחק במדי קבוצת הנוער של המועדון בעונת, ועונה אחר כך הוקפץ לסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון, בהובלתו של לאו ביינהאקר. לאחר חודשים על הספסל, ערך וננבורג את הופעת הבכורה שלו בליגה ההולנדית ב-5 באפריל 1981, חודש בדיוק לאחר יום הולדתו ה-17, בניצחון הביתי 0–2 על דן האג. עד מהרה הפגין וננבורג את היכולות הטכניות הגבוהות שלו, שאף זיכו אותו בכינוי חרלדיניו, כרמיזה לסגנון המשחק הדרום אמריקאי שהפגין. עד לסיום העונה הספיק וננבורג לערוך 11 הופעות ליגה, בהן כבש שלושה שערים, וסייע לקבוצתו לסיים את העונה כסגנית האלופה. כמו כן, וננבורג כבש את שער השוויון הזמני של אייאקס בגמר הגביע ההולנדי מול א.ז. אלקמאר, בדרך להפסד 3:1.
עונת הבכורה המוצלחת הפכה את וננבורג עד מהרה לשחקן הרכב קבוע. בשתי העונות הבאות זכה וננבורג עם אייאקס בשתי אליפויות רצופות. וננבורג, בפריצותיו באגף ימין, שיתף פעולה היטב עם חלוציה המובילים של המועדון, וים קיפט ומרקו ואן באסטן, ואף היה לכובש שערים מוצלח בעצמו, עם שלושים שערי ליגה במצטבר בשתי עונות האליפות. בעונת השלימה אייאקס זכייה בדאבל המקומי, כשגברה בגמר הגביע על ניימכן. הגמר שוחק אז בשיטת בית-חוץ, ובשני המשחקים גברה אייאקס בתוצאה זהה על ניימכן, 3:1. במשחק הגומלין כבש וננבורג צמד בדרך להבטחת הזכייה בגביע. וננבורג זכה עם אייאקס באליפות וגביע נוספים בשלוש העונות הבאות.
סכסוך שהתפתח בין וננבורג למאמנו החדש יוהאן קרויף בעונת, הוביל אותו לעזוב את המועדון בסיום העונה ולהצטרף לאחת מיריבותיה הגדולות של אייאקס והאלופה המכהנת, פ.ס.וו. איינדהובן. ההצלחה עם איינדהובן הייתה מיידית. וננבורג השתלב היטב, ולא החמיץ ולו משחק ליגה אחד בשלוש עונותיו הראשונות בקבוצה, שהסתיימו עם שלוש אליפויות ושני גביעים, ושתי זכיות אישיות בתואר נעל הזהב, המוענק לכדורגלן השנה בהולנד על ידי איגוד עיתונאי הספורט.
בעונת, עונתו השנייה במועדון, זכה וננבורג להצלחה גם בגביע אירופה לאלופות, שהשלימה עבור המועדון זכייה בטרבל. איינדהובן הדיחה במפעל את גלאטסראיי, ראפיד וינה, בורדו וריאל מדריד, בדרך לגמר מול בנפיקה ליסבון. וננבורג פתח בהרכב קבוצתו במשחק הגמר, שהסתיים בשוויון 0-0 לאחר הארכה ועבר להכרעה בדו-קרב בעיטות עונשין. וננבורג כבש את הבעיטה הרביעית של קבוצתו בדרך לניצחון 6:5 ולזכייה הראשונה בתולדות המועדון בגביע אירופה. וננבורג שיתף פעולה באותה עונה בקבוצה, בין היתר, עם חבריו לשעבר מאייאקס - וים קיפט, רונאלד קומאן, סורן לרבי ופרנק ארנסן.
וננבורג נותר בקבוצה במשך ארבע עונות נוספות, בהן זכה בשתי אליפויות וגביע נוסף. על אף שאיבד את מקומו הבלתי מעורער בהרכב, עדיין היה וננבורג משחקניה הבולטים של איינדהובן באותן שנים. בסך הכול שיחק וננבורג שבע עונות במועדון, יותר מבכל קבוצה אחרת בקריירה שלו, ורשם קרוב למאתיים הופעות ליגה, בהן כבש קרוב לחמישים שערים.
בשלהי עונת הצטרף וננבורג לימאהה מוטורס איוואטה, שהעפילה לראשונה לליגת העל היפנית לקראת עונת  והחליפה את שמה לג'ובילו איוואטה. וננבורג שיתף פעולה בקבוצה היפנית עם המאמן בן ארצו הנס אופט. וננבורג היה לשחקן הרכב קבוע בקבוצה, ובתום שלוש עונות בליגה הבכירה עמד מאזנו על 86 הופעות ליגה ו-14 שערים.
בינואר 1997, לקראת חציה השני של עונת בליגה ההולנדית, חזר וננבורג למדינתו וחתם בקבוצת אוטרכט מעיר הולדתו. עד לסיום העונה רשם וננבורג תשע הופעות ליגה בלבד, בהן כבש פעמיים. בסיום העונה, לאחר חצי עונה בלבד באוטרכט, שוב עזב וננבורג את הולנד, וחתם בקבוצת קאן מליגת העל הצרפתית לקראת עונת. עונה זו הפכה לעונה האחרונה של קאן בליגה הבכירה בצרפת, והיא סיימה אותה במקום האחרון בטבלה.
לקראת עונת עבר וננבורג לראשונה בקריירה לבונדסליגה, והצטרף למינכן 1860. בקבוצה הגרמנית של ורנר לורנט, עשה וננבורג הסבת עמדה והפך לבלם הקבוע של הקבוצה במשך שתי עונות, עד שפרש ממשחק פעיל בשנת 2000, בגיל 36.
נבחרת הולנד
וננבורג ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת הולנד ב-14 באפריל 1982, כשהיה בן 18 בלבד, במשחק ידידות ביתי מול. וננבורג פתח בהרכב נבחרתו שניצחה בסיום 1:0. תחת המאמן ריס רייברס היה וננבורג לשחקן משמעותי במוקדמות יורו 1984, בו סיימה הולנד במקום השני בבית וכשלה להעפיל רק עקב ניצחונה של 12:1 על  במחזור הסיום.
מינויו של רינוס מיכלס למאמן הנבחרת ב-1984, ושל לאו ביינהאקר שנה אחריו, גרר הפסקה של כשנתיים וחצי בקריירה הבינלאומית של וננבורג. הוא שב לסגל רק במרץ 1986, עם מינויו של מיכלס למאמן בפעם השנייה, והיה שותף להפעלתה של הולנד ממוקדמות יורו 1988. הוא אף זומן על ידי מיכלס לטורניר יורו 1988 עצמו שנערך בגרמניה המערבית. וננבורג פתח בהרכב הולנד בכל חמשת משחקיה בטורניר, כולל בניצחון 2:0 על בגמר הטורניר, ובכך היה לחלק משמעותי מזכייתה הראשונה בתולדותיה של הולנד באליפות אירופה. עבור וננבורג הייתה הזכייה המשך ישיר לזכייה שלו בטרבל עם פ.ס.וו. איינדהובן חודשים ספורים קודם לכן.
לקראת טורניר מונדיאל 1990 באיטליה זומן וננבורג על ידי מאמנו הראשון בבוגרים, לאו בינהאקר, לסגל הולנד לטורניר. וננבורג פתח בהרכב במשחקה הראשון של הולנד בטורניר מול, אך הוחלף במחצית ולא שותף עוד בטורניר, ממנו הודחה הולנד בשלב שמינית הגמר.
משחקו האחרון של וננבורג במדי הולנד נערך ב-14 באוקטובר 1992, עשר שנים וחצי בדיוק מאז הופעת הבכורה שלו, בשוויון 2:2 הביתי מול במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994. בסך הכול ערך וננבורג 42 הופעות בינלאומיות, בהן כבש שער אחד.
קריירת אימון
מיד עם פרישתו ממשחק חזר וננבורג לפ.ס.וו. איינדהובן בה שיחק בעברו, והתמנה לתפקיד מאמן קבוצת הנוער.
באפריל 2004 החליף וננבורג את פאלקו גץ כמאמן מינכן 1860, במדיה פרש ממשחק פעיל. הקבוצה הייתה במקום האחרון בבונדסליגה, והייתה על סף ירידה לבונדסליגה השנייה. וננבורג הוביל את הקבוצה בחמשת מחזורי הסיום, ונפרד ממנה בסיום העונה במאזן של שתי תוצאות תיקו ושלושה הפסדים. לאחר חודשיים במינכן, חזר וננבורג לתפקידו כמאמן הנוער של איינדהובן לשנה אחת נוספת.
לקראת עונת התמנה וננבורג לתפקיד מאמן הלמונד ספורט מהליגה ההולנדית השנייה. הוא הוביל את הקבוצה למשך מספר חודשים בלבד, עד שפוטר מתפקידו ב-17 בפברואר 2007, בעקבות רצף תוצאות חלשות של הקבוצה. וננבורג נותר מחוץ למגרשים כשנה, עד שבינואר 2008 התמנה וננבורג לתפקיד מאמן מועדון הכדורגל איינדהובן מליגת המשנה. לאחר כשלושה חודשים בלבד, בהם הציגה הקבוצה יכולת חלשה והתקשתה לייצר נקודות, פוטר וננבורג מתפקידו.
בעונת שימש וננבורג כעוזר מאמן בקבוצת וילם II מהליגה הבכירה.
תהילים קכ"א
מבנה וצורה
המזמור מורכב משני חלקים (א'-ד', ה'-ח'), כאשר כל אחד מהם מונה ארבעה פסוקים ו-27 מילים. החלקים דומים גם בצורתם, הפסוקים הראשון, השלישי והרביעי שבכל חלק מונים שבע מילים כל אחד והפסוק השני מונה שש מילים.
בזק טוען כי מבנהו המיוחד של המזמור הכולל מאפיינים גאומטריים שונים ומספרי אותיות מיוחדים, מעידים על חשיבותו והסגולה שהוא מהווה עבור קהל השומעים. בחלק הראשון מתקיים שיח בין שני דוברים או שירת משורר ותגובת מקהלה. אין בהירות ביחס לזהות הדוברים במזמור. פסוקים א'-ב', נאמרים על ידי המתפלל בה הוא שואל שאלה רטורית: " מֵאַיִן, יָבֹא עֶזְרִי." בשאלה זו יש פנייה בה הדובר פונה אל ההרים ובצידה תשובה אשר ידועה לשואל: "עֶזְרִי, מֵעִם יְהוָה - עֹשֵׂה, שָׁמַיִם וָאָרֶץ." בפסוקים ד'-ח', הדובר השני מעודד את הדובר הראשון כי ה' ישמור עליו בעת צרה.
החלק הראשון
אולם, לאחר תהייתו הנואשת של המשורר, הוא מעודד עצמו ואומר:. העידוד העצמי מסגיר את תפיסתו האמונית של המשורר וחושף את מקור ביטחונו - אלוהים.
לאחר דברים אלו, אומרת המקהלה או הדובר השני, מעין תפילה לביטחונו של המשורר בגוף שלישי -. כלומר, בקשה מה' שישמור על רגליו של המשורר שלא ימעד ויגן עליו.
המשורר ששומע את דברי המקהלה מתעודד ומחזק עצמו באופן דומה -. בכך גם מזדהה המשורר כחלק מעם ישראל ומזהה את האל אליו הוא פונה בתור אלוהי ישראל.
בפסוק זה טמון הרעיון כי ה' תמיד לצידו של עם ישראל, פוקח עיניו ושומר על עמו. שם ה' מופיע חמש פעמים במזמור מעיד כי "שׁוֹמֵר יִשְׂרָאֵל" מוסב משומרי ישראל הלוחמים אל ה' המגן על עמו מן השמיים.
החלק השני
חלקו השני של המזמור הוא דברי המקהלה בלבד. נדמה כי המקהלה נדבקה מהמשורר באמונתו והיא מחזיקה בעקבותיו באמונה עזה.
הפסוק מדגים תופעה המוכרת גם מהתרבות המסופוטמית בה מסמל הצל של המלך (שמתואר כמטריה לצידו) את ההגנה שהוא מעניק לנאמניו.
אליטרציה
ארבע המילים הראשונות לאחר הכותרת נפתחות בצליל דומה - "אֶשָּׂא עֵינַי אֶל הֶהָרִים".
שימוש במילים כפולות צליל
משורר המזמור נוטה להשתמש במילים בעלות צלילים כפולים ודומים - יומם, השמש, יככה, לילה.
המזמור בליטורגיה
המזמור הוא חלק מתפילת העמידה המיוחדת לתעניות גשמים (ולחלק מהדעות בכל תענית ציבור), הקרויה 'תפילת עשרים וארבע'. נוסח המזמור משמש כאחת משש הברכות המיוחדות הנוספות לתפילה. לאחר אמירת המזמור, חתימת הברכה היא.
מלבד בתעניות הגשמים, שאינן נהוגות כיום, מזמור קכ"א אינו נכלל בחלקי התפילה המשותפים לכל עדות ישראל. אמירתו תלויה במנהגים שונים, אך אמירתו נהוגה בהזדמנויות שונות ומרובות בחלק מהעדות:
נראה שהטעם לחלק מן המנהגים הללו קשור למוטיב 'השמירה' הבולט במזמור זה. הטעם למנהג אמירת המזמור בקידוש לבנה כנראה קשור לפסוק "יוֹמָם הַשֶּׁמֶשׁ לֹא יַכֶּכָּה, וְיָרֵחַ בַּלָּיְלָה".
בנוסף לכך המזמור רווח במיוחד כמזמור לתפילה בעת צרה שאינה חלק מן הליטורגיה הקבועה.
מוטיבים מן המזמור נלקחו לשמש כמטבעות לשון בתוך התפילה. בברכת השכיבנו קבעו מסדרי התפילה את המשפט "ושמור צאתנו ובואנו מעתה ועד עולם" המושתת על הפסוק בפרק "ה' ישמור צאתך ובואך מעתה ועד עולם". כמו כן, בברכה שאחרי קריאת שמע של ערבית תוקן המשפט "המדריכנו על במות אויבנו ולא נתן למוט רגלינו" המבוסס על הפסוק "אל יתן למוט רגלך". בפיוט חי ה' וברוך צורי מופיע המשפט - "אֶל הֶהָרִים אֶשָּׂא עֵינַי כְּהִלֵּל וְלֹא כְשַׁמַּאי" המבוסס על הפסוק הראשון בפרק.
המזמור בדתות אחרות
הפסוק "הִנֵּה לֹא יָנוּם וְלֹא יִישָׁן שׁוֹמֵר יִשְׂרָאֵל." מן המזמור נקלט בסורת אאל עמראן במילים: "אללה לא אלה אלא הו אלחי אלקיום".
המזמור בתרבות
תחילת הפרק הולחנה על ידי ר' שלמה קרליבך שהיה מלהיטיו הראשונים, ויחד עם אישי דת סופים בוצע לחן זה גם בתרגום ערבי למילים העבריות. לחנו הושר בידי מבצעים רבים כמו עוזי חיטמן ואחרים. גרסה של לחן זה משולבת בטקסט באנגלית של הפסוקים בוצעה על ידי בתו - נשמה קרליבך
יוסף קרדונר הלחין את כל המזמור. לחנו זכה לביצועים של זמרים רבים, ביניהם- עומר אדם, נינט טייב, מוש בן ארי, להקת שלוה ואחרים.
ישנם גם שירים מודרניים שמבוססים על המזמור כמו השיר "ארים ראשי" שנכתב על ידי שי גבסו.
משוררים רבים כתבו שירים בהשראת המזמור. י.צ. רימון כתב את השיר 'אשא עיני'. לאה גולדברג כתבה את 'אשא עיני אל ההרים' גם הוא בהשראת הפסוק ממזמור זה. שלמה וינר כתב את 'אשא עיני אל ההרים' וחיים גורי בחר במילים שונות: 'נושא עיני אל ההרים' המתכתבות עם הפסוק "אשא עיני", לכותרת שירו.
קו 3 של הרכבת התחתית של ניו יורק
קו 3 או בשמו המלא קו מהיר ברודוויי–השדרה השביעית (באנגלית: Broadway–Seventh Avenue Exspres) הוא קו רכבת תחתית באגף A של הרכבת התחתית של ניו יורק. סמל המסלול של הקו הוא בצבע אדום והוא אחד מארבעת הקווים שמרכיבים את אגף IRT במערכת הרכבת התחתית. הקו נקרא "קו מהיר" שכן הוא מדלג על תחנות רבות במנהטן ומשלים את השירות של שאר הקווים בברוקלין וברובע הברונקס, שם הוא עוצר ברוב התחנות.
היסטוריה
ב-23 בנובמבר 1904 נפתח הקו לראשונה בין רחוב 96 לרחוב 145 בניו יורק. וב-1 ביולי 1918 הושלמה בניית המסילה מתחת לרחוב ברודוויי והשדרה השביעית. החל משנת 1934, הורחב משמעותית שירות הקו וחלק מהרכבות החלו לדלג בשעות העומס על חלק מהתחנות.
ב-13 במאי 1968 הורחבה המסילה עד למסוף הרכבות החדש שהושלם באותו הזמן. מאוחר יותר באותה שנה, ב-15 בדצמבר, הובא שירות הסעות כל הלילה בין רחוב 148 לרחוב 135 בפעם הראשונה מאז 1955.
ב-23 במאי 1976 החל הנוהג הנוכחי של תחילת שירות ראשון (9 או 10 בבוקר). ב-10 ביולי 1983 החליפו רכבות 2 ו-3 את מסופי ברוקלין, וה-3 הוצבו לצמיתות בשדרת ניו לוטס, כדי שיוכלו להגיע לחצר ליבניה ולחנויות.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר, הקו הפך לשירות מקומי במנהטן. לאחר כמה עיכובים במיתוג ברחוב 96, השירות שונה שוב ב-19 בספטמבר 2001. והוא התנהל במנהטן כבעבר בין רחוב הארלם - 148 לרחוב 14 והוחלף על ידי קו 1 של הרכבת התחתית של ניו יורק בברוקלין. הקו חזר לנסוע לניו לוטס אווניו ב-15 בספטמבר 2002.
מסלול הקו
ראשית הקו היא בצפון הארלם שבמנהטן. הקו שחוצה את מנהטן מצפון לדרום מתחבר לקו 2 שתי תחנות לאחר תחילת מסלולו ולקו 1 סמוך לתחנת הרכבת התחתית כיכר טיימס. במנהטן תחתית הוא נפרד שוב מקו 1 ונכנס לברוקלין לכיוון מזרח. סמוך לפארק פרוספקט הוא נפרד גם מקו 2 וממשיך עד לניו לוטס אווניו על מסלולו של קו 4.
איזמאילובו
נפת איזמאילובו (ברוסית: район Измайлово) היא נפה במחוז המזרחי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה. שטחה הוא 15.24 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 107,883 תושבים (2020).
פסו צ'יליאני
פסו צ'יליאני (Peso Chileno, מסומן $; לפי תקן ISO 4217 סימנו הבנקאי הוא CLP) הוא המטבע של צ'ילה. המטבע מפוקח על ידי הבנק המרכזי של צ'ילה. באוגוסט 2015 היו 694 פזוס שווי ערך לדולר אמריקני אחד. הגרסה הנוכחית של המטבע יצאה ב-1975, והחליפה הנפקה קודמת מ-1960.
הלחימה ברצועת עזה בין מבצע עופרת יצוקה למבצע עמוד ענן
מבצע עופרת יצוקה, הביא לרגיעה מסוימת בלחימה שבין ישראל לפלסטינים שברצועת עזה, אך לאחריו הגבירו הפלסטינים את התחמשותם, ובפרט ברקטות המסוגלות לפגוע בשטחים נרחבים של ישראל. ירי מצומצם של רקטות נמשך גם לאחר המבצע, ומפעם לפעם התרחשה הסלמה זמנית, שבמהלכה נורו רקטות רבות מרצועת עזה לעבר ערי ישראל, מגדרה בצפון ועד באר שבע בדרום. חלק מההסלמות החלו בעקבות פיגועים בגבול ישראל-מצרים שבוצעו על ידי חוליות טרור של הג'יהאד העולמי בשיתוף פעולה עם ארגוני טרור מרצועת עזה, חלקם דרך ציר ה-ח'.
הלחימה בתקופה זו התאפיינה בכניסתם לזירה של אמצעי לחימה חדשים:
רקטות "גראד" משופרות בידי הפלסטינים, שהשימוש בהן החל במבצע עופרת יצוקה, ואפשרו מעבר מירי לעבר יישובים הקרובים לגבול רצועת עזה לירי לעבר יישובים המרוחקים עד 40 ק"מ ממנה, ובהם אשדוד ובאר שבע.
ומערכת "כיפת ברזל", שנכנסה לפעילות מבצעית בישראל בסוף מרץ 2011, ואפשרה יירוט של מרבית הרקטות שנורו, ובכך צמצום הנזק הישיר שבהן (אך לא הנזק העקיף, שהתבטא בהפסקת הלימודים ובשיבוש העבודה ביישובים שבטווח הרקטות).
מבצע עופרת יצוקה
מבצע עופרת יצוקה היה מבצע צבאי רחב-היקף שהוביל צה"ל ברצועת עזה בין 27 בדצמבר 2008 (ל' בכסלו תשס"ט) ל-18 בינואר 2009. מטרתו הייתה "לפגוע קשה בממשלת חמאס על מנת לגרום למציאות ביטחונית טובה יותר לאורך זמן סביב רצועת עזה, תוך חיזוק ההרתעה וצמצום ירי הרקטות ככל שניתן". בסופו של דבר הוגדרו שלושה יעדים למבצע: הראשון – ליצור רגיעה ביטחונית שתשרוד לאורך זמן; השני – למנוע את יכולת חמאס להתחמש; והשלישי – להחזיר את החייל החטוף גלעד שליט. יעד זה הוגדר, ולא חד–משמעית, רק לקראת סוף המבצע. ב-17 בינואר, לאחר 22 ימי לחימה, הכריזה ישראל על הפסקת אש חד-צדדית, שנכנסה לתוקפה למחרת בשעה 2 לפנות בוקר, וכוחותיה החלו לצאת בהדרגה מהרצועה וסיימו את יציאתם ב-21 בינואר.
2009 - 2011 - התחדשות התקריות
ב-27 בינואר 2009 נהרג חייל ישראלי ונפצעו שלשה חיילים נוספים ממטען צד שהתפוצץ סמוך לרכב סיור צבאי שבו נסעו באזור כיסופים, ולאחר כמה שעות נטלה קבוצה בשם "גדודי הג'יהאד והתווחיד" אחריות על הפיגוע ואמרה בהודעתה שהיא קשורה לארגון הטרור העולמי אל-קאעידה. בתגובה תקף חיל האוויר הישראלי מנהרות בציר פילדלפי. בימים שלאחר מכן נמשך ירי דליל של רקטות ופצמ"רים מרצועת עזה לעבר ישראל, שנענה בתקיפות אוויריות של חיל האוויר הישראלי.
בחודש פברואר 2009, מספר ימים לאחר "עופרת יצוקה", בוצעו 88 שיגורים לעבר יישובי עוטף עזה, שדרות, אשקלון ונתיבות. בחדשים הבאים הירי הלך ודעך, ובמהלך השנה שלאחר המבצע קטן הירי תלול-המסלול לעבר ישראל בכ-90% לעומת השנה הקודמת.
לקראת סוף שנת 2009 התגבר הירי של רקטות ופצצות מרגמה לעבר שטח ישראל. מאז תום המבצע ועד ראשית מרץ 2011 נורו 282 רקטות ו-193 פצצות מרגמה לעבר יישובי עוטף עזה, שדרות, אשקלון ונתיבות (נתון זה לא כולל רקטות ופצצות שנורו לעבר ישראל ונפלו בשטח רצועת עזה). על פי מחקר שפרסם המרכז למורשת המודיעין במרץ 2011, חלה ירידה משמעותית בהיקף הטרור נגד ישראל מרצועת עזה ובאיכותו. עם זאת, לא נפסק ירי הרקטות לעבר הנגב המערבי, והרגיעה היחסית נוצלה לשדרוג ושיקום היכולות הצבאיות של ארגוני הטרור ברצועה.
ב-29 במרץ 2009 דיווח ראש השב"כ, יובל דיסקין, כי מתום המבצע הוברחו לרצועת עזה 45 טון של חומרי גלם לייצור אמצעי לחימה, 22 טון חומר נפץ תקני, עשרות רקטות, מאות פצצות מרגמה ועשרות טילי נ"ט וטילי נ"מ.
בדצמבר 2010 נורה לראשונה טיל קורנט באזור רצועת עזה לעבר טנק מרכבה של צה"ל וחדר את השריון שלו, אך לא גרם לנפגעים בנפש. כעבור ארבעה חודשים נורה טיל קורנט מעזה לעבר אוטובוס ילדים, בו היו ילד אחד ונהג. כתוצאה מכך נפצע הילד באורח קשה (ונפטר לאחר עשרה ימים מפצעיו) והנהג נפצע קל. בגלל המצאות טילי נ"ט מתקדמים כמו הקורנט בידי החמאס, החליט צה"ל להעביר לקו טנקי מרכבה סימן 4 המצוידים במערכת ההגנה האקטיבית "מעיל רוח". ב-11 במרץ 2011 רשמה המערכת יירוט בכורה מוצלח כאשר השמידה רקטה נגד טנקים שנורתה על טנק שסייר סמוך לניר עוז.
בעקבות השיגור הקבוע של רקטות אל עבר יישובי עוטף עזה, שדרות, אשקלון ונתיבות, ועקב לחץ ציבורי, פרש צה"ל בסוף מרץ ותחילת אפריל 2011 שתי סוללות "כיפת ברזל", מערכת יירוט רקטות וטילים, במה שהוגדר "ניסוי מבצעי". כיפת ברזל רשמה יירוט בכורה מוצלח ב-7 באפריל כאשר השמידה גראד שנורה על אשקלון.
אוגוסט 2011 - מתקפת הטרור בדרום ישראל
ב־18 באוגוסט 2011 נערכה סדרת פיגועי טרור כ-12 ק"מ מצפון לאילת, בסמוך לגבול ישראל-מצרים. מחבלים מצרים פתחו באש על אוטובוס "אגד" (קו 392) בכביש 12, ובהמשך פתחו באש (לרבות שיגור טיל נ"ט) על אוטובוס נוסף ומכוניות של אזרחים ישראלים ובכך רצחו שישה אזרחים ישראלים, ופצעו 40. בחילופי האש במהלך המרדף אחרי התוקפים נהרגו 7 מהמחבלים, חמישה חיילים מצרים וכן חייל צה"ל ולוחם ימ"מ.
ישראל הגיבה לפיגועים בהתקפה של חיל האוויר הישראלי לעבר מטרות של ועדות ההתנגדות העממית ברצועת עזה, אותו האשימה ישראל בתכנון הפיגוע. בתקיפה הראשונה נהרגו כ-6 מחבלים, בהם כמאל אל-נירב, מפקד הזרוע הצבאית של הארגון, וחאלד שעת', בכיר בארגון. בלילה וביום שלאחר מכן המשיך חיל האוויר בתקיפת מטרות רבות בעזה, ופגע במחבלים נוספים. בתגובה לחיסול אנשי וועדות ההתנגדות העממית ברפיח על ידי צה"ל החלו ארגוני הטרור הפלסטינים בשיגור רקטות נרחב מרצועת עזה לישראל, שהיה החמור ביותר מאז תום מבצע עופרת יצוקה, וחילופי אש שנמשכו מספר ימים. הירי החל בשעות הערב של 18 באוגוסט, ונמשך עד 25 באוגוסט. רקטות נורו לכיוון יישובי עוטף עזה, אשקלון, נתיבות ושדרות. חלקן יורט על ידי מערכת "כיפת ברזל". כתוצאה מהירי נהרגו שלושה ישראלים.
מרץ 2012
ב-9 במרץ 2012 הרג צה"ל, באמצעות כלי טיס, את זוהיר אל-קייסי, מזכ"ל ועדות ההתנגדות העממית. יחד איתו נהרג מוחמד אחמד אל-חנני, ששוחרר בעסקת שליט. לדברי צה"ל פעולת סיכול ממוקד זו נעשתה בעת שאל-קייסי עסק בתכנון פיגוע נגד ישראל, ככל הנראה באמצעות ציר ה-ח'. בעקבות זאת החל ירי רקטות נרחב מרצועת עזה לעבר מטרות אזרחיות בישראל, ובתגובה תקף חיל האוויר הישראלי יעדי טרור.
ההסלמה נמשכה מספר ימים ודעכה ב-16 במרץ. במהלכה נורו כ-300 רקטות לעבר ישראל, ועקב כך לא פעלו מוסדות החינוך ביישובים שבמרחק 7 עד 40 קילומטרים מהרצועה, ועובדים רבים לא הגיעו לעבודתם, אם משום שמקומות עבודתם נמנעו מלפעול, ואם משום שנאלצו לשמור על ילדיהם עקב סגירת מוסדות החינוך. יעדי התקיפה של חיל האוויר הישראלי כללו 19 חוליות שעמדו לשגר רקטות ו-18 מחסנים לייצור ואחסון אמצעי לחימה ובורות שיגור. 26 פלסטינים, מהם 22 חמושים ו-4 אזרחים שהיו בסביבת הלחימה, נהרגו בתקיפות.
יוני 2012
בבוקר 18 ביוני 2012, ביצעו מחבלים מהג'יהאד העולמי פיגוע טרור משולב בגבול ישראל-מצרים: אזרח ישראל נהרג ממטען צד, כוח של חטיבת גולני הוקפץ לאזור והרג 2–3 מחבלים. אף כי המחבלים יצאו מסיני, החוליה הייתה קשורה לתא טרור שבסיסו ברצועת עזה וב-20 ביוני, בסיוע מידע מודעיני שסיפק השב"כ, תקף צה"ל חוליית מחבלים מהג'יהאד העולמי שפעלה ברצועת עזה והייתה מעורבת בפיגוע של 18 ביוני: אחד המחבלים נהרג והשני נפצע קשה.
למחרת, החלו המחבלים הפלסטינים להפגיז את חבל אשכול ושער הנגב ברקטות קסאם, גראד ופצצות מרגמה. בירי לקח חלק באופן גלוי גם חמאס, שנמנע מלקחת חלק ישיר בירי בסבבים הקודמים. צה"ל בתגובה תקף חוליות שיגור פלסטיניות מהאוויר. הירי המשיך גם ב-20 ביוני ובתגובה תקף חיל האוויר הישראלי אתרי טרור בתוך הרצועה. אחרי מטח של 8 רקטות בבוקר 21 ביוני חלה ירידה דרסטית בירי הרקטות. הירי התחדש בשבת, 23 ביולי, כאשר בבוקר מטח כבד של 15 רקטות פצע אדם קשה.
אוקטובר 2012
באוקטובר 2012 גבר קצב ירי הרקטות מרצועת עזה, וכתגובה, פעילות הסיכול של צה"ל, שבהתחלה התמקדה בפעילי הג'יהאד העולמי הפועלים בשיתוף ארגוני טרור מזרם הג'יהאד הסלפי בסיני. ב-23 באוקטובר נפצע קשה קצין בחטיבת גבעתי בעת פטרול בציר הוברס כנראה כתוצאה ממטען צד שהטמינו מחבלים ליד אחד השערים בגדר המערכת. ב-24 באוקטובר ירו ארגוני הטרור למעלה מ-70 רקטות אל עבר אשקלון ויישובי עוטף עזה. כיפת ברזל יירטה 7 רקטות מעל אשקלון אך בעוטף עזה נפצעו מספר בני אדם קשה ונזק נגרם למבנים ולחיות משק. בתגובה תקפו חיל האוויר הישראלי וחיל השריון חוליות שיגור וסיכלו מספר שיגורים.
תחילת נובמבר 2012
האירועים המשיכו להסלים גם בחודש נובמבר כאשר מספר מטעני חבלה הופעלו אל עבר כוחות צה"ל הפועלים בציר הוברס ופצעו מספר חיילים. ב-8 בנובמבר התפוצצה מנהרת תופת שנחפרה אל הצד הישראלי של ציר הוברס וגרמה נזק לרכב שטח צבאי ריק. ב-10 בנובמבר ירו מחבלים פלסטינים טיל נ"ט אל עבר רכב שטח צה"לי שסייר בציר הוברס ופצעו 4 חיילים. בתגובה תקפו כוחות צה"ל, כולל טנקים, מטרות ברצועת עזה והפלסטינים דיווחו על שבעה הרוגים ועשרות פצועים. באותו ערב החלו ארגוני הטרור בירי של עשרות רקטות ופצצות מרגמה אל עבר יישובים בעוטף עזה, לרבות אשקלון ושדרות. באותו לילה תקפו מטוסי חיל האוויר הישראלי מספר מטרות טרור ברצועת עזה. ירי הרקטות הכבד המשיך גם בימים שלאחר מכן, כאשר נכון לערב 12 בנובמבר ירו המחבלים הפלסטינים למעלה מ-100 רקטות אל עבר ישראל, חלקן פגעו במבנים וגרמו להם נזק.
המכון הלאומי לאלרגיה ומחלות מידבקות (ארצות הברית)
המכון הלאומי לאלרגיה ומחלות מידבקות (באנגלית: National Institute of Allergy and Infectious Diseases או בראשי תיבות: NIAID) הוא סוכנות של מחלקת הבריאות ושירותי האנוש בממשלת ארצות הברית והסוכנות הממשלתית העיקרית האחראית למחקר ביו-רפואי. המכון הוא אחד מ-27 מכונים המרכיבים את המכונים הלאומיים לבריאות של ארצות הברית.
מטרות המחקר של מכון זה כוללות את ההבנה, הטיפול והמניעה של מחלות מידבקות, מחלות אלרגיות וחיסוניות. המכון נוסד בשנת 1948. המכון מממן את פרויקט מיפוי הגנום של וירוסי השפעת לצורך שיפור הידע להתמודדות עם המחלה. המכון פועל תוך שיתוף פעולה עם גופים אקדמיים לא ממשלתיים, קרנות מחקר, וגופים פרטיים.
המכון נוטל חלק משמעותי בטיפול במגפת הקורונה ובסיוע לגופים העוסקים במחקר ומציאת תרופה וחיסון לקורונה.
בראשות המכון עמד משנת 1984 פרופ' אנתוני פאוצ'י. מעבדות המכון נמצאות במרילנד והמילטון מונטנה.
אמי"ת י'
בית החינוך חמ"ד אמי"ת מקיף י' אשדוד (מוכר גם בשם "אמי"ת י' אשדוד ע"ש בצלאל שפרן") הוא בית ספר תיכון דתי באשדוד. בית הספר הוקם ב-2003, עם פתיחת שנת הלימודים תשס"ד.
הקמה
בית הספר הוקם על ידי עיריית אשדוד בספטמבר 2003 תחילת שנת הלימודים תשס"ד, כמענה להתפתחות המואצת של העיר לכיוון דרום, ומתן מענה נוסף לאוכלוסייה החפצה בחינוך דתי, מעבר לתיכון הדתי הוותיק שהיה ממוקם בצפון העיר. המחזור הראשון כלל 160 בנים ובנות. בית הספר החל את דרכו החינוכית כאשר הבנים והבנות למדו בכיתות נפרדות, אך כעבור כחמש שנים החלו ללמוד במשותף וכיום כל הכיתות בו מעורבות בין בנים לבנות, והוא אחד מהתיכונים הדתיים המעורבים מגדרית היחידים בישראל.
שיחות של פליטים
שיחות פליטים הוא מחזה מאת ברטולט ברכט. המחזה ראה אור עם הוצאתו לאור של עיזבונו הספרותי של ברכט, בשנת 1961, בהוצאת Suhrkamp הגרמנית.
הרקע למחזה
ברטולט ברכט עזב את גרמניה למחרת 27 בפברואר 1933, היום שבו העלו הנאצים את בניין הרייכסטאג בברלין באש. כשלושה חודשים מאוחר יותר ב-10 במאי 1933, כשהיה בדרכים, שמע על שריפת ספריו בכיכר האופרה הברלינאית. מסע-הנדודים שלו, כפליט, בדרך הסובבת עולם, עבר מברלין דרך פראג, וינה, ציריך, פריז לדנמרק (סוונדבורג) ולפינלנד. כאן ישב במשך כשנה, באחוזת המשוררת הפינית הלה וואוליוקי. כאן, בשנים 1941-1940 כתב את "שיחות של פליטים". במאי 1941, כאשר הנוכחות הגרמנית בפינלנד הלכה וגברה, עלה ברכט על הרכבת הטרנס-סיבירית, ודרך מוסקבה הגיע לוולדיווסטוק. מכאן באוניה לאמריקה. התגורר בסנטה מוניקה הסמוכה להוליווד. גם כאן נרדף, הפעם על ידי סוכניו של מקארתי רדופי הפחד מן הקומוניסטים. באוגוסט 1948 חזר לברלין (לגרמניה המזרחית). שנים אלה של פליט נרדף הם הרקע למחזה.
תוכן המחזה
המחזה "שיחות של פליטים" הוא דיאלוג בין שני גברים הנפגשים באקראי בתחנת הרכבת של הלסינגפורס (שמה הקודם של הלסינקי בירת פינלנד) בימי מלחמת העולם השנייה. המפגש הזה חוזר על עצמו לאורך שבע עשרה תמונות, תמונה למפגש. גיבורי השיחות הם האדונים מר ציפל, פיזיקאי במקצועו, ובעל גוף, ומר קאלה, איש גוץ, ככל הנראה פועל במפעל.
השיחות מבטאות באופן ישיר את קשיי הקיום של שני האנשים האלה, ושל אחרים עליהם הם מדברים, הנרדפים בחפשם חוף מבטחים לעגון בו עד יעבור זעם. השיחות שלהם לא מתקיימות מתוך שלוות נפש, כיוון שהם מסתכלים סביבם בחשדנות. בתחנות רכבת, כידוע, עברו באותם זמנים על-פי רוב חיילים, ציוד מלחמתי, סוכני גסטפו וגם אנשים לגורלם המר.
השיחה הראשונה ביניהם מבהירה היטב את מעמדם הרעוע. מר קאלה קובע מיד עם תחילת המחזה כי "הדרכון הוא האיבר היקר ביותר לאדם. הוא גם לא נוצר בדרך פשוטה כל-כך כמו האדם. אדם יכול להיווצר בכל מקום באופן הפזיז ביותר וללא סיבה הגיונית – אבל דרכון לעולם לא. לכן גם מכירים בו כשהוא טוב – ואילו האדם יכול להיות טוב מאין כמוהו, ובכל זאת לא יכירו בו".
השניים משוחחים על נושאים רבים שעומדים על סדר יומם, ורובם נוגעים למלחמה ולרצון העז לשרוד אותה. הם בוודאי שביקורתיים ביותר נגד הגרמנים ומעשי הזוועה שלהם, ונגד מי שעומד בראשם, אותו הם מכנים נואיכקוראיםלו. הם ביקורתיים לא פחות כלפי המדינות והעמים הסובבות אותם, ובהם שווייצריה ואהבת החופש ששוררת בה (אם אתה תייר בה, אך לא כשאתה פליט), שוודיה ואהבת הזולת השוררת בה, דנמרק וההומור המוזר של אזרחיה, צרפת ואהבת הפטריוטיזם, לפלנד, וכן על הקומוניזם, על גזע האדונים על השלטון בעולם, ומושגים נוספים.
נפתלי שטרן
נפתלי שטרן (נולד ב- 3 ביוני 1955) הוא רופא פנימי ואנדוקרינולוג, פרופסור מן המניין לרפואה פנימית בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב, מנהל המכון האנדוקרינולוגי (המכון לאנדוקרינולוגיה, מטבוליזם ויתר לחץ דם ), בבית החולים איכילוב.
שטרן עוסק במחלות בלוטת יותרת המח (היפופיזה). בנוסף עוסק שטרן ב : מחלות בלוטת התריס, מטבוליזם של משק הסידן, הפרעות בוויטמין D, מחלות מטבוליות של העצם, (אוסטיאופורוזיס), בלוטות יותרת הכליה (אדרנלים), אקנה שמקורו בהפרעות הורמונליות, חסר הורמונאלי (טסטוסטרון נמוך) בגברים, גידולים שפירים וממאירים במערכת האנדוקרינית, סרטן בלוטת התריס, סרטן האדרנל, גידולים נוירואנדוקריניים במערכת העיכול, בחלל הבטן ובבית החזה והצוואר, סוכרת, עודף משקל או השמנת יתר, הפרעות בשומני הדם, יתר לחץ דם.
ביוגרפיה
בין השנים 1969–1975 למד בבית הספר לרפואה ע”ש סאקלר, באוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 1976–1981 התמחה ברפואה פנימית, המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר.
בין השנים 1981–1983 התמחה באנדוקרינולוגיה, UCLA, קליפורניה.
ניסיון אקדמי ומחקרים
בין השנים 1986–1989 כיהן כפרופסור חבר בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, ארצות הברית.
בין השנים 1989–1999 - פרופסור חבר בבית הספר לרפואה, אוניברסיטת תל אביב.
משנת 1999 - פרופסור מן המניין, בית הספר לרפואה, אוניברסיטת תל אביב.
משנת 2016 שטרן עומד בראש מחקר לבדיקת צריכת המלח באוכלוסייה הישראלית, מטעם משרד הבריאות.
לשטרן כ-120 פרסומים מדעיים.
משפחתו
הבן הבכור עודד חולה במחלת טיי זקס
שטרן מוביל מחקר בניסיון למצוא תרופה לבנו.
אסקר ממין
אֲסַקָּר אוּזַקְבֵיוֹלִי מֵמִּין (בקזחית: Асқар Ұзақбайұлы Мамин; נולד ב-23 באוקטובר 1965) הוא מדינאי ופוליטיקאי קזחי אשר כיהן משנת 2019 עד ינואר 2022 בתור ראש ממשלת קזחסטן.
ביוגרפיה
בצעירותו עבר מטסלוניגרד אל מוסקבה, בירת ברית המועצות כדי ללמוד תואר בכלכלה והנדסה אזרחית.
עם התפרקות ברית המועצות החל בקריירה מדינית והפך בשנת 2006 לראש עיריית אסטנה, בכך הפך מקורב אל נורסולטן נזרבייב, נשיא קזחסטן. ב-8 בספטמבר 2016 מונה בידי הנשיא לראש הממשלה החלופי של קזחסטן ולאחד ממנהלי החברה הלאומית לתיירות בקזחסטן.
ב-21 בפברואר 2019 פוטר מתפקידו ראש הממשלה בקיטז'ן סגינטייב ועל כן הפך ממין לראש ממשלת קזחסטן. זמן מה לתוך שלטונו וירד נורסולטן ממעמד הנשיאות, על כן הוחלף בידי קאסים-ג'ומארט טוקאייב. ממין דוגל במדיניות של החלה דתית ובמהלך פסחא שלח ברכות למיעוטים הנוצרים בארצו.
בזמן מגפה הקורונה בקזחסטן הנשיא הכריז על מצב חירום לאומי ובספטמבר נרשמה צניחה בכמות המאובחנים. בינואר 2022 פרצה מחאה המונית על רקע עליית מחירי הדלק במדינה ואסקר הודיע על התפטרותו.
דילן טומביידס
דילן טומביידס (באנגלית: Dylan Tombides; 8 במרץ 1994 - 18 באפריל 2014) היה כדורגלן אוסטרלי ששיחק בעמדת החלוץ בקבוצת וסטהאם יונייטד מהפרמייר ליג.
קריירת מועדונים
טומביידס נולד בפרת' שבאוסטרליה וגדל במחלקת הנוער של סטירלינג ליונס המקומית. בשנת 2007 עבר טומביידס להתגורר במקאו, והחל לשחק באקדמית הכדורגל הברזילאית יאו מה טיי מהונג קונג הסמוכה. בגיל 15 הצטרף טומביידס למחלקת הנוער של וסטהאם יונייטד האנגלית. ב-22 במאי 2011 ישב טומביידס לראשונה על ספסל הקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 3-0 לסנדרלנד במסגרת המחזור ה-38 והאחרון בעונה שהסתיימה בירידתה של וסטהאם יונייטד לפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. ב-25 בספטמבר 2012 ערך טומביידס את הופעת הבכורה שלו במועדון, הופעתו היחידה, כשנכנס כמחליף בדקה ה-84 בהפסד 4-1 לוויגאן את'לטיק במסגרת גביע הפוטבול ליג.
קריירה בינלאומית
טומביידס נכלל בסגל נבחרת אוסטרליה בטורניר גביע העולם עד גיל 17 שנערך במקסיקו בשנת 2011, ושיחק בכל ארבעת המשחקים עד להדחה על ידי נבחרת אוזבקיסטן בשלב רבע הגמר. בשל כישוריו, האוהדים האוסטרלים והתקשורת החשיבו אותו ליורש של הארי קיואל.
בחודש ינואר 2014 יצג טומביידס את נבחרתו בטורניר גביע אסיה עד גיל 17 שנערך במסקט שבעומאן. הוא שיחק בכל ארבעת המשחקים עד להדחה על ידי נבחרת ערב הסעודית בשלב רבע הגמר.
מחלתו ומותו
באמצע שנת 2011 גילה טומביידס גוש בגופו, אך הרופא טען כי זוהי ציסטה שפירה. לאחר בדיקת סמים אקראית שנערכה לאחר הדחת נבחרתו מגביע העולם עד גיל 17, אושר כי טומביידס חולה בסרטן האשכים.
בחודש יוני 2012, לאחר טיפול שכלל את הסרת קשרי הלימפה שלו, נאמר לטומביידס כי הוא חזר לקו הבריאות, והוא חזר להתאמן, ואף ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בחודש ספטמבר. עם זאת, בחודש דצמבר חזר טומביידס לטיפולי הכימותרפיה, ועבר שתי השתלות תאי גזע בשמונה שבועות. בחודש מרץ 2013 הסרטן התפשט לכבד שלו.
בחודש ינואר 2014, לאחר טיפולי כימותרפיה אינטנסיביים, שיחק טומביידס בגביע אסיה עד גיל 22, אך עם חזרתו לאנגליה נאמר לו כי מחלתו חשוכת מרפא. בבוקר ה-18 באפריל 2014 נפטר טומביידס ממחלתו.
אורתודוקסיה (אידאולוגיה)
אורתודוקסיה (ביוונית עתיקה: ὀρθοδοξία; באופן מילולי: "דעה ישירה/נכונה") היא עמדה אידאולוגית או דתית, שתומכת בהשקפה הקיימת והמקובלת נגד אחרות.
נצרות אורתודוקסית מתייחסת לקבלה של הדוקטרינות שהוגדרו על ידי אמונות שונות וועידות אקומניות מתקופת העת העתיקה, אם כי כל כנסייה נבדלת מהאחרת מסיבות רבות, שביניהן ניתן למצוא הבדלי שפה ותרבות.
יהדות אורתודוקסית מתייחסת ליהודים המקפידים על כל המסורות והמצוות, כפי שנכתבו בתורה שבכתב והתורה שבעל פה.
יונתן שפירא (שיר)
יונתן שפירא הוא פזמון שכתבה, הלחינה וביצעה איה כורם. השיר יצא לאור בשנת 2006.
רקע
השיר נכלל באלבום הבכורה של איה כורם הנושא את שמה.
במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ לשנת התשס"ז (2007) הגיע השיר למקום ה-35.