cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הילאל אל-קודס
השתתפות במפעלים הקבוצתיים של ההתאחדות לכדורגל של אסיה
ליגת העל הפלסטינית מסונפת להתאחדות לכדורגל של אסיה (באנגלית: Asian Football Confederation, ראשי תיבות AFC), ולכן קבוצות אשר מסיימות במקומות הראשונים זוכות להשתתף במפעלים הקבוצתיים של ההתאחדות. הילאל אל-קודס השתתפה בתחרות גביע הנשיא בשנת 2013, בתחרות גביע ההתאחדות (AFC Cup) בשנת 2015.
קורט בואה
קורט בואה (Curt Bois; 5 באפריל 1901 – 25 בדצמבר 1991) היה שחקן גרמני.
בואה נולד בברלין בשנת 1901, והתגלה כ"ילד פלא", ובהיותו בן 6 הופיע באופרטה. הופעתו הראשונה בקולנוע הייתה בשנת 1907. בבגרותו הופיע יותר בקברט ועל הבמה, במיוחד בתפקידים שדרשו לבוש ואיפור נשיים. בה בעת הופיע בסרטים אילמים. אריך קסטנר בזכרונותיו, התבטא כי בואה היה לדור ילידי 1901, אשר היו בני עשרים בעת האינפלציה הגדולה בגרמניה, מקור לנחמה, ומשווה אותו להרולד לויד.
סרטו המדבר הראשון, "השלומיאל" ("Der Schlemihl") משנת 1931) היה להצלחה, ובשנת 1932 ניסה את כוחו אף בבימוי.
עם עליית הנאציזם לשלטון, נאלץ לעזוב את גרמניה בשנת 1933. הנאצים השתמשו בקטעים שצולמו בהם מופיע בואה, לתעמולת זוועה אנטישמית בסרטים כגון "יהודים ללא מסיכה" "Juden Ohne Maske" (1937) ו"היהודי הנצחי" (1940), תוך שהם מציינים את הדרך המנוונת לטעמם בה הופיע בואה לבוש כאישה. הסרט "היהודי הנצחי" מראה את בואה בסצנה בה הוא לבוש כאישה, והקריינות קובעת כי - "Der Jude Curt Bois gefällt sich in einer besonders perversen Darstellung." (היהודי קורט בואה נהנה מתפקיד סוטה במיוחד), וזאת על מנת להראות כי "היהודי מתעניין באופן אינסטינקטיבי בכל מה שהוא בלתי נורמלי וסוטה, על מנת להפריע לחוש השיפוט הבריא של העם". לפי מקורות שונים לא היה בואה כלל יהודי כי אם הוגנוט.
בואה נדד בין פראג, וינה, לונדון ופריז עד שלבסוף הגיע לארצות הברית שם הופיע במהלך שנות ה-30 ושנות ה-40 על במת התיאטרון בניו יורק, כמו גם בתפקידים בסרטים הוליוודיים כגון "קזבלנקה" (1942), בו הופיע בתפקיד זעיר של כייס. בשנים אלו הופיע בארבעים ושלושה סרטים, עבור במאים כמייקל קורטיז, קינג וידור ומקס אופולס ("במלכודת").
בשנת 1950 שב בואה לגרמניה. בתחילה ניסה את מזלו כשחקן בגרמניה המזרחית, ושיחק בתיאטרונו של ברטולט ברכט, אך משראה כי אינו מקבל תפקידים הראויים לו לדעתו, עבר למערב ברלין, בשנת 1957 והמשיך בקריירת משחק משגשגת בקולנוע ובטלוויזיה הגרמנים. ב-1981 הופיע בסרט "הספינה מלאה" שעסק בסירובם של השווייצרים לקלוט פליטים יהודים בעת השואה. בסרטו האחרון, "מלאכים בשמי ברלין" של הבמאי וים ונדרס, שיחק דמות של משורר זקן, הומר, הנודד בפוטסדאמר פלאץ. הסרט צולם בשנת 1987, בדיוק שמונים שנה לאחר תחילת קריירת המשחק של בואה. ספר השיאים של גינס ציין קריירה זו כקריירת המשחק הארוכה ביותר בקולנוע. בשנת 1991 מת בברלין.
ליזה מייטנר
לִיזֶה מַיְיטְנֶר (בגרמנית: Lise Meitner; 7 בנובמבר 1878 – 27 באוקטובר 1968) הייתה פיזיקאית אוסטרית ממוצא יהודי, שהתמחתה בפיזיקה גרעינית ורדיואקטיביות. היסוד הכימי מייטנריום (מספר אטומי 109) נקרא על שמה.
קורות חיים
מייטנר נולדה בשם אליזה בווינה, שלישית מבין שמונה ילדים, למשפחה יהודית. אביה היה עורך הדין והשחמטאי פיליפ מייטנר ואמהּ, הדוויג לבית סקובראן. משפחת אמהּ היגרה מרוסיה לסלובקיה. האב הקפיד להעניק לבנותיו חינוך פרטי ברמה שווה לזו שזכו לה בניו. לימים, רכשו שלוש אחיותיה תואר דוקטור כל אחת. ליזה קיבלה חינוך לותרני וגילתה עניין במתמטיקה כבר בילדותה. היא הוכשרה כמורה לצרפתית. ב-1901 החלה ללמוד באוניברסיטת וינה. כשהתבגרה זנחה מייטנר את היהדות, והוטבלה לנצרות ב-1908.
עבודתה בברלין
מיד לאחר שקיבלה דוקטורט ב-1906 עברה לברלין, שם עבדה בצמוד לכימאי אוטו האן במשך כשלושים שנה, אך מעולם לא קיבלה או ביקשה אזרחות גרמנית. השניים שילבו את תחומי המחקר שלהם, פיזיקה וכימיה, וחקרו את תופעת הרדיואקטיביות.
ב-1918 זיהו שני החוקרים את האיזוטופ של היסוד הכימי פרוטקטיניום (מספר אטומי 91); אולם רק ב-1923 הצליחה מייטנר לגלות את הגורם ליצירת האיזוטופ, במקביל לפייר אוז'ה הצרפתי, אשר על שמו נקראה התופעה (אפקט אוז'ה, 1925).
עם גילוי הנייטרון, בתחילת שנות ה-30 של המאה העשרים, התפתחה סברה בקהילה המדעית כי יהיה ניתן ליצור במעבדה יסוד כימי כבד מהיסוד הכבד ביותר הידוע אז, אורניום (מספר אטומי 92). המרוץ בין גדולי המדענים התחיל: ארנסט רתרפורד בבריטניה, אירן ז'וליו-קירי בצרפת, אנריקו פרמי באיטליה והצוות מייטנר-האן בגרמניה. כל החוקרים הללו ראו לנגד עיניהם את פרס נובל הנכסף, ולא שיערו כי בסופו של דבר יוביל מחקרם לפיתוח כלי נשק גרעיניים.
כשעלה היטלר לשלטון ב-1933 נשאה מייטנר בעמדה בכירה בפקולטה למדעים באוניברסיטת ברלין. כאזרחית אוסטרית, היא לא נאלצה לעזוב את משרתה ואת ביתה כשאר עמיתיה היהודים, בכללם אחיינה הפיזיקאי אוטו פריש (Otto Frisch). היא התעלמה מהמתרחש סביבה והשקיעה את מלוא זמנה ומרצה במחקריה. היא נשארה בתפקידה עד 1938, אז סופחה אוסטריה לגרמניה ומעמדה כאזרחית זרה חדל מלהגן עליה. באותה תקופה סייעה לפיזיקאית הדוויג קוהן למצוא אשרת עבודה מחוץ לגרמניה, ולאחר מכן החליטה מייטנר לקבל את הצעתו של דירק קוסטר, עמית מאוניברסיטת חרונינגן בהולנד, שקבע עבורה ראיון עבודה באוניברסיטה. לאחר שהשלטונות הנאציים אסרו עליה לצאת מגרמניה, היא נאלצה לברוח, ובעזרת עמיתה ההולנדי, שכנעה במרמה את פקידי הגבול, כי יציאתה חוקית. כעת הייתה בטוחה, אך ללא רכושה. הריאיון לא התקיים בסופו של דבר, והיא החליטה לפנות לסטוקהולם, שם קיבלה הצעת עבודה ממעבדתו של מאנה סיגבאן. במהלך שהותה בשוודיה פיתחה יחסי עבודה הדוקים עם נילס בוהר, אשר עשה את הדרך מקופנהגן לסטוקהולם בתדירות גבוהה. כמו כן, המשיכה את מחקרה עם האן ועם הצוות הגרמני באמצעות חליפת מכתבים קבועה.
גילוי ביקוע הגרעין
מכתב מבוהר, אשר ציין כי בניסויים שערך האנרגיה הנפלטת בעת הפצצת אטומי אורניום הייתה גדולה משמעותית מכפי שניבאו חישוביהם המבוססים על גרעין שאינו בקיע, הצית את השראתה בדצמבר 1938. תומכיה של מייטנר גורסים כי היא הייתה הראשונה לערוך את החישובים התאורטיים עבור גרעין בר-ביקוע, אך מעולם לא הצליחו לתמוך זאת בראיות. אוטו האן טען כי עבודתו הכימית היא האחראית היחידה לתגלית זו.
באירופה של שנת 1939 היה זה בלתי אפשרי מבחינה פוליטית עבור מייטנר, שגלתה מגרמניה על רקע מוצאה היהודי, לפרסם במשותף את עבודתה עם האן. האן פרסם תגליות כימיות בינואר 1939 ומייטנר פרסמה את ההסבר הפיזיקלי חודשיים לאחר מכן, יחד עם אחיינה הפיזיקאי אוטו פריש; השניים כינו את התהליך "ביקוע גרעיני". מייטנר הבינה כי ייתכן ותגובת שרשרת כזו תגרום לפיצוץ גדול.
המאמר עורר סערה בקהילה המדעית; שלושה פיזיקאים אמריקאיים יהודים – לאו סילארד, אדוארד טלר ויוג'ין ויגנר – נחרדו מפוטנציאל ההרס חסר התקדים הטמון בתגלית, ומכך שהוא נמצא בידיים גרמניות, והתאחדו לפעולה נגדית. השלושה צירפו לשורותיהם את אלברט איינשטיין, ששלח מכתב מתריע לנשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט, מעשה שהוביל להקמת פרויקט מנהטן. מייטנר סירבה להצטרף לפרויקט, והצהירה:
ב-1944 זכה אוטו האן בפרס נובל לכימיה על גילוי תהליך הביקוע הגרעיני. לדעת מדענים רבים, מייטנר הייתה צריכה לחלוק עמו את הפרס. מקור ההשמטה היא טענתו של האן כי הגילוי הוא תוצאה של חקר הכימיה שלו בלבד. ב-1966 זכו יחדיו האן ופריץ שטרסמן בפרס אנריקו פרמי. השיקולים להענקת פרס נובל נותרו חסויים למשך חמישים שנה. כאשר הותרו לפרסום הפרוטוקולים, התבררו הסיבות להענקת פרס נובל להאן בלבד. נראה שמבנה הוועדות הממליצות לא היה מתאים לשיפוט מחקר בינתחומי וכן הסתמכות על מקורות אירופיים בלבד.
מיד לאחר הטלת פצצת האטום על הירושימה, דיווחו בעיתונות בהרחבה על השותפים לייצור פצצת האטום, ומקום של כבוד ניתן למייטנר.
לאחר מלחמת העולם השנייה
בביקור שערכה בארצות הברית ב-1946 התקבלה מייטנר על ידי התקשורת האמריקאית כסלבריטי, ותוארה כמי ש"עזבה את גרמניה עם הפצצה בכיסה". היא זכתה לכבוד רב מארגוני נשים, וזכתה בתואר "אשת השנה". מאוחר יותר, ב-1949, זכתה במדליית מקס פלאנק לפיזיקה.
לאחר מלחמת העולם השנייה אמרה מייטנר כי הייתה זו טעות להישאר בגרמניה בשנים 1933–1938, והיה עליה לעזוב מיד כשעלה היטלר לשלטון. היא מתחה ביקורת קשה על מדענים גרמניים, בהם אף אוטו האן וורנר הייזנברג, ששיתפו פעולה עם הנאצים ולא יצאו נגד פשעי המשטר.
מייטנר קיבלה אזרחות שוודית ב-1949 אך עברה לקיימברידג' שבבריטניה, שם נפטרה ב-1968. לבקשתה היא נקברה בכנסייה בבראמליי בהמפשייר, לצד אחיה וולטר שנפטר כ-4 שנים לפניה. אחיינה אוטו פריש רשם על מצבתה: "Lise Meitner : a physicist who never lost her humanity". ("ליזה מייטנר: פיזיקאית שמעולם לא איבדה את אנושיותה")
שלמנאסר הראשון
שַׁלְמַנְאֶסֶר הראשון (באשורית: שוּלַמנוּ-אַשַרֵדוּ – האל שולמנו נשגב) (1244-1275 ? לפנה"ס) (1235-1255 ? לפנה"ס) היה מלך אשור. בנו של אַדַד-נִירָרִי הראשון, שלמנאסר המשיך את מסע הכיבושים של אביו והרחיב את גבולות אשור לצפון ולמזרח.
עם מות אביו, אדד ניררי הראשון, נתמנה שלמנאסר הראשון למלך אשור. מאז ימיו של אבי סבו-רבו, אשור-אבליט הראשון, נמצאה אשור במגמה בלתי פוסקת של התרחבות בכוח הזרוע ושלמנאסר פנה אף הוא לדרך זו ולכיבוש עמים זרים.
Purple Haze
Purple Haze (תעתיק: פּרפּל היִיז, בעברית: ערפל סגול) הוא שיר שנכתב על ידי ג'ימי הנדריקס והופץ כסינגל מהתקליט השני של החוויה של ג'ימי הנדריקס ב-17 במרץ 1967. הלהיט שבר שיאים במספר מדינות והיה שיר הפתיחה במופע הבכורה של החוויה. הסינגל נודע כאחד מהשירים הידועים ביותר של הנדריקס ומופיע באלבומי אוסף רבים שלו. הוא הופיע בקביעות בהופעותיו וכל אחד מההרכבים של הנדריקס הוציא הקלטות חיות של השיר. הוא נכנס להיכל התהילה של גראמי ונכלל ברשימות של שירי הגיטרה הגדולים ביותר, כולל במקום השני ברשימת "הרולינג סטון" ומספר אחת ב"מגזין Q".
השיר מציג נגינת גיטרה חדשנית של הנדריקס, ועושה שימוש באקורד הנדריקס ובעירוב של בלוז וסגנונות מזרחיים, שעובדו באמצעות טכניקות עיבוד סאונד שהיו חדשות בזמנם. בגלל העמימות במילים, המאזינים לעיתים קרובות מפרשים את השיר כמתייחס לחוויה פסיכדלית, אם כי הנדריקס תיאר אותו כשיר אהבה. בעבור אנשים רבים זו הייתה החשיפה הראשונה למוזיקת הרוק הפסיכדלי של הנדריקס.
רקע
עד 5 בינואר 1967 הגיע הסינגל הראשון של "החוויה של ג'ימי הנדריס", "היי ג'ו" וכן שירם "סטון פרי" למקום השישי במצעד השיאים של בריטניה. "היי ג'ו" לא הייתה יצירה של הנדריקס - היא נכתבה על ידי בילי רוברטס והוקלטה על ידי כמה להקות עוד קודם. הנדריקס העיר, "התקליט הזה הוא לא אנחנו. הבא יהיה אחר. אנו עובדים על מיני-אלבום שיהיה בעיקר הדברים שלנו". הלהקה הקליטה כמה חומרים מקוריים באולפנים בלונדון, בהם: "Can You See Me" ,Foxy Lady" ,"Third Stone From The Sun" ,"House Red" ,"Remember". באמצע דצמבר, המפיק צ'ס צ'נדלר שמע את הנדריקס משתעשע עם ריף גיטרה חדש. "שמעתי אותו מנגן את זה בבית ונהדמתי. אמרתי לו להמשיך לעבוד על זה, ואמרתי, 'זה הסינגל הבא!'" צ'נדלר טען כי לאחר דחיפות נוספות כתב הנדריקס את שאר "פרפל הייז" בשעות אחר הצהריים של ה-26 בדצמבר 1966, בחדר ההלבשה של מועדון בלונדון לפני הופעה. במספר ראיונות דיבר הנדריקס על כתיבת השיר, אך לא ציין היכן ומתי כתב אותו.
החוויה החלה להקליט את "פרפל הייז" ב-11 בינואר 1967 באולפני דה ליין לאה בלונדון. על פי המתופף מיץ' מיטשל, הוא והבסיסט נואל רדינג למדו את השיר באולפן: "הנדריקס נכנס וסוג של זמזם לנו את הריף והראה לנואל את האקורדים והשינויים. הקשבתי לזה ואמרנו, 'בסדר, בוא נעשה את זה'. היה לנו את זה בטייק השלישי ככל שזכור לי". הרצועה הבסיסית הוקלטה במשך ארבע שעות לפי צ'נדלר. טכנולוגיית הקלטות מרובות אפשרה למהנדסים להקליט ולהשלים חלקים נוספים על המאסטר הסופי. לאחר סיום הרצועה הבסיסית, הסביר צ'נדלר שהוא והנדריקס פיתחו את השיר: "עם 'פרפל הייז', הנדריקס ואני שאפנו לצליל ופשוט המשכנו לחזור פנימה [לאולפן], שעתיים בכל פעם, בניסיון להשיג אותו. זה לא כאילו היינו שם ימים שלמים. הקלטנו את זה ואז הנדריקס ואני היינו יושבים בבית ואומרים 'בוא ננסה את זה'. ואז היינו נכנסים לשעה-שעתיים. ככה זה היה בימים ההם. לא משנה כמה זמן לקח להקליט רעיון ספציפי אחד, זה כמה זמן שהיינו מזמינים. המשכנו להיכנס ולצאת." רדינג ומיטשל לא היו חלק מהתהליך כי צ'נדלר סבר שיהיה יעיל יותר אם הוא והנדריקס יעשו זאת לבד. כדי לקבל הקלטה באיכות טובה יותר, צ'נדלר לקח את הקלטת ארבע הרצועות שהוקלטה בדה ליין לאובר-דאבינג באולימפיק סטודיוס (אף על פי שהנדריקס עבד עם הקלטת שמונה רצועות בארצות הברית, היא עדיין לא הייתה זמינה בבריטניה). באולימפיק, הם עבדו עם אדי קרמר, אשר מילא תפקיד חשוב בהקלטות הנדריקס לאחר מכן בתור מהנדס קול. הנדריקס הוסיף קטעי שירה וגיטרה חדשים בין התאריכים 3–8 בפברואר 1967. בניגוד לטכניקות המקובלות בהן השתמשה החוויה להקלטת שירים קודמים, צ'נדלר החליט לנסות אפקטים וצלילים חדשים עבור "פרפל הייז". הוא שיפר את קולות הרקע (את חלקם תרם רדינג) בכך שהשמיע אותם דרך אוזניות, שהועברו סביב המיקרופון המקליט, ויצרו "הד משונה". צ'נדלר השתמש גם בקטעי גיטרה שהואצו במהירות כפולה, מה שהעלה את גובה הצליל, ובפאנינג ליצירת אפקטים חדשים. סולו הגיטרה כולל את השימוש הראשון ביחידת האפקטים לגיטרות אוקטביה. מהנדס האקוסטיקה והאלקטרוניקה רוג'ר מאייר פיתח את היחידה עם הקלט של הנדריקס. האוקטביה מכפילה את תדירות הצליל המוזן ומוסיפה למעשה אוקטבה עליונה.
מילים ופרשנות
בראיונות הנדריקס נתן בדרך כלל תשובות שונות על התפתחות מילות השיר. הביוגרף הארי שפירו הגדיר את "פרפל הייז" כ"פוטפורי של רעיונות" שפיתח הנדריקס לאורך זמן. כחובב מדע בדיוני, הוא שילב לעיתים קרובות דימויים מעולם זה בכתיבת השירים שלו. הנדריקס קרא את "Night of Light", רומן משנת 1966 מאת פיליפ חוזה פארמר, שהרחיב על סיפור קצר שפורסם בשנת 1957. בסיפור המתרחש בכוכב לכת מרוחק שבו כתמי שמש מייצרים "ערפל סגול" הגורם תחושת חוסר התמצאות אצל התושבים. טיוטה מוקדמת בכתב יד מאת הנדריקס, תחת הכותרת "ערפל סגול - ישו מציל", משתמשת בדימויים דמויי חלומות בהם מתעוות תחושת הכיוון והזמן. בראיון ב־28 בינואר 1967, לפני השלמת השיר, נשאל הנדריקס כיצד הוא כותב שירים. הוא ענה: "אני חולם הרבה וכתבתי את החלומות שלי בתור שירים. כתבתי אחד שנקרא 'First Look Around the Corner' (מבט אחד מעבר לפינה) ואחר שנקרא 'The Purple Haze', שהיה על חלום שהיה לי שהלכתי מתחת לים". אחר כך הנדריקס הביע תסכול מכך שאינו מצליח לפתח באופן מלא יותר את רעיונותיו לשיר:"אתה מכיר את השיר שקראנו לו 'Purple Haze'? [היו לו] בערך אלף, אלף מילים [...] היה לי הכל כתוב. זה עמד לעבור, לעבור דרך הארץ הזו. המיתיות הזאת [...] כי זה מה שאני אוהב לעשות זה לכתוב הרבה סצנות מיתיות. אתה יודע, כמו ההיסטוריה של המלחמות בנפטון" רק נייר טיוטה צהוב ומקומט אחד נשתמר מכתיבת השיר. הוא מוצג בהיכל התהילה של הרוק אנד רול אך אינו כולל את המילים המשמשות בשיר של החוויה. צ'נדלר הודה כי בשלבים הראשונים הוא עזר להנדריקס לערוך את השירים והמילים לאורך של סינגל לרדיו. הביוגרף קית' שדוויק מעיר שבדרך זו הם נאלצו להקריב חלק גדול מהמורכבות שבשיר, אך הצליחו מאידך להביא לגרסאות "פשוטות, ממוקדות ומרשימות".
אטרזה
אגם אטרזה (גרמנית: Attersee, לעיתים מכונה גם Kammersee), הוא הגדול שבאגמי אוסטריה, וממוקם במחוז זאלצקמרגוט שבאוסטריה עילית.
האגם מקבל את מימיו מן הנהר זיאך הזורם מאגם סמוך, אגם מונד. האגם מתנקז באמצעות הנהר אגר הזורם מצפון האגם.
היסטוריה
קיימות עדויות להתיישבות על גדות האגם החל מהתקופה הנאוליתית.
בשנת 1870 נמצא בקצהו הצפוני של האגם בתי כלונסאות מתוארכים כ-1000 עד 2000 שנה קודם לספירה. הבתים השתייכו ככל הנראה לתרבות אגם מונד שהתקיימה באזור בתקופה קודמת.
בתי הכלונסאות באגם הוכרזו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
האגם לרוב איננו קופא בחורף, והפעם האחרונה בה האגם קפא היה בשנת 1963, כשקדמה לכך שנת 1928/9, שהייתה השנה הקרה ביותר במאה ה-20 באזור.
חוץ מהיותו מוקד תיירות, מהווה האגם גם נתיב תחבורת אוניות (החל משנת 1869). כמו כן באגם מתקיימים אירועי ספורט רבים.
דיג
האגם מהווה מקור דייג לתושבי האזור ואף מתקיימים בו סיורי דיג מודרכים. הדגים הנפוצים באגם הם זאב נהרות צפוני, טרוטה חומה, טרוטת עין-הקשת, טרוטנית אלפינית, צלופח אירופי, קרפיון מצוי, שפמנון מצוי ופרקה.
ההפגנות ברוסיה (2021)
ההפגנות ברוסיה בשנת 2021 פרצו ב־23 בינואר 2021 כתמיכה במנהיג האופוזיציה הלא-ממסדית שנעצר אלכסיי נבלני מתוך דרישה לשחררו ממאסר ועל רקע השחיתות השלטונית ופרסום סרט תיעודי בו לכאורה נחשף ארמונו של פוטין. למעלה מ-10,000 איש נעצרו ועוד עשרות מפגינים ועיתונאים נעצרו ונפצעו מפעולות דיכוי של יחידת אומו"ן של המשמר הלאומי של רוסיה.
ההפגנות החלו ב־23 בינואר 2021 בכמה ערים ב ובייחוד בולדיווסטוק, צ'יטה, חברובסק ובסיביר בערים נובוסיבירסק וביקוטסק ולאחר מכן התפשטו למוסקבה ולסנקט פטרבורג כאשר מפגינים רבים הגיעו לככר פושקין במוסקבה ולככר הסנאט בסנקט פטרבורג והתעמתו עם כוחות משטרת הפדרציה הרוסית ואנשי אומו"ן שהוצבו במקום מבעוד מועד. על פי דיווחים שונים, ביום ההפגנה הראשון השתתפו בכל רחבי רוסיה למעלה מ-160,000 מפגינים. לטענת ה־BBC, ההפגנות הראשונות נערכו ב־198 ערים ברוסיה. ב־31 בינואר נערכו ב־142 ערים כאשר מבחינת מספר המשתתפים העצורים, המחאה הפכה למחאת הגדולה בתולדות רוסיה המודרנית עם יותר מ־5,000 עצורים ביום אחד. המחאה שככה בתום שבוע וחמישה ימים של הפגנות.
רקע
ב-20 באוגוסט 2020 אושפז נבלני במצב קשה לאחר שהורעל בגז עצבים במהלך טיסה מטומסק למוסקבה. הוא פונה רפואית לברלין ושוחרר ב-22 בספטמבר. עובדת השימוש בגז העצבים נוביצ'וק אושר על ידי הארגון למניעת הפצת נשק כימי (OPCW). אף על פי שהקרמלין הכחיש מעורבות בהרעלתו, האיחוד האירופי ובריטניה הגיבו בהטלת סנקציות על שישה בכירים רוסים ומרכז כימי ממשלתי. נבאלני האשים את הנשיא ולדימיר פוטין באחריות להרעלתו. חקירה של Bellingcat ו-The Insider טענה למעורבות של סוכני הביטחון הפדרלי בהרעלה.
ב-17 בינואר 2021 חזר נבלני לרוסיה, שם נעצר מיד באשמת הפרת תנאי עונש מאסר על תנאי. לפני חזרתו טען שירות בתי הסוהר הפדרלי כי נבלני עשוי להיכנס למאסר בכלא עם הגעתו למוסקבה בגין הפרת תנאי המאסר ואמר כי יהיה "מחויב" לעצור אותו לאחר שיחזור; בשנת 2014 קיבל נבלני עונש מאסר על תנאי בפרשת איב רושה, שכונה כתיק בעל אופי פוליטי ובשנת 2017 קבע בית הדין האירופי לזכויות אדם כי נבלני הורשע שלא בצדק. ועדת החקירות הפדרלית של רוסיה גם אמרה כי היא חוקרת את נבלני בגין הונאה לכאורה.
ב-18 בינואר הוחלט, בהחלטת בית המשפט העירוני של חימקי שהתאסף בתחנת המשטרה בו נבלני היה עצור, על מעצרו של נבלני עד 15 בפברואר בגין הפרת תנאיו. דיון נוסף יתקיים ב-29 בינואר כדי לקבוע אם יש להחליף את עונשו המותנה בתקופת מאסר ממשית. נבלני תיאר את הנוהל כ"הפקרות חוק אולטימטיבית". הוא גם קרא לתומכיו לצאת לרחובות ואמר: "אל תשתקו. תתנגדו. צאו לרחובות - לא בשבילי, אלא בשבילכם". ראש הרשת האזורית של נבלני, ליאוניד וולקוב, אמר כי הם נערכים להכנות להפגנות ברחבי רוסיה ב-23 בינואר.
ב-22 בינואר פרסמה משטרת מוסקבה הצהרה המתריעה מפני קריאות להפגנות או השתתפות בהן וקבעה כי כל ניסיון לקיים אירועים בלתי מורשים וכן פעולות פרובוקטיביות מצד המשתתפים ייחשב כאיום על הסדר הציבורי וידוכא באופן מיידי. רשתות מדיה חברתיות החלו גם להסיר מידע על המחאות. VK חסמה את הגישה למספר עמודי הפגנות, כאשר העמודים ציינו כי נחסמו על פי דרישת התובע הכללי. רוסקומנדור גם הצהיר כי VK, Instagram, TikTok ו-YouTube חסמו תוכן שכולל "קריאות לילדים להשתתף באירועים המוניים בלתי חוקיים".
ינואר
ב-23 בינואר, נובאיה גאזטה דיווחה כי עד 3,000 מפגינים התכנסו בעיר ולדיווסטוק וכ-1,000 התכנסו בחברובסק. בכמה ערים ברוסיה דווח על הפסקות ברשת האינטרנט והטלפונים, בייחוד במוסקבה, סנקט פטרבורג, קרסנודאר, טיומן, צ'ליאבינסק, יקטרינבורג, וורונז', רוסטוב על הדון וסרטוב. משתמשי טוויטר ברוסיה דיווחו גם על בעיות בגישה לרשת. שידור ישיר ממוקדי ההפגנות שידרה רשת הטלוויזיה הפרטית גשם ארגונו של נבלני ו"רדיו סבובודה". דובר הקרמלין דמיטרי פסקוב הגיב על ההפגנות ואמר כי הן פרובוקטיביות המאלצות השתתפות בני נוער ואינן מקובלות. ראש עיריית מוסקבה סרגיי סוביאנין דחק במוסקבאים לשמור על כללי הריחוק החברתי במסגרת המאבק במגפת הקורונה ברוסיה. דווח כי השוטרים עצרו למעלה מאלף מפגינים, בהם גם רעייתו של אלכסיי, יוליה נבלנאיה והדוברת של אלכסיי, קירה ירמיש. לטענת אנשיו של נבלני, למעלה מ-40 אלף איש השתתפו בהפגנות במוסקבה. ועדת החקירות של רוסיה טענה כי היא בוחנת דיווח על מקרים של התנפלות מפגינים על שוטרים. המנהל לענייני נשיא רוסיה דיווח כי רכב של המינהל הותקף על ידי מפגינים בכיכר טרובנאיה במוסקבה. בערבו של אותו היום, לאוניד וולקוב, מבכירי הקרן למאבק בשחיתות, הודיע כי בכוונת הארגון לערוך הפגנות המוניות מדי סוף שבוע עד לשחרורו של נבלני.
ב-27 בינואר, כוחות הביטחון ערכו חיפוש בנכסיו של מנהיג האופוזיציה אלכסיי נבלני, בדירת הדוברת קירה ירמיש ובמשרדי הקרן.
ב־31 בינואר, במוסקבה, לפני תחילת המחאה, הרשויות סגרו כמה תחנות מטרו במרכז העיר (בהן אלכסנדרובסקי סאד, אוקותני רכבת תחתית, תיאטרלנאיה, פלושצ'אד רבוליוציי, קוזנצקי מוסט, לוביאנקה וקיטאי-גורוד) והגבילו את התנועה בחלקים ממרכז העיר, כולל סגירת מסעדות וחנויות. על פי האתר Tayga.info, כ־6,000 מפגינים התכנסו בנובוסיבירסק, יותר מאשר במחאה הקודמת. על פי האתר OVD-Info, מספר של 261 אנשים עוכבו, כמעט 100 מהם בוולדיווסטוק. על פי נתוני משטרת חברובסק, 58 אנשים יצאו להפגנה בעיר, 13 עוכבו. על פי ממשלת פרימוריה, כ־60 איש השתתפו בעצרת. הרשויות דיווחו כי המפגינים הבעירו ניידת של המשמר הלאומי במרכז מוסקבה. רעייתו של נבלני, יוליה, נעצרה שוב בשל השתתפות בהפגנה לא מאושרת. בנוסף, דווח כי הראפר Oxxxymiron השתתף בהפגנה במוסקבה ונעצר.
פברואר
ב־2 בפברואר, ביום שבו בית המשפט העירוני של מוסקבה גזר על נבלני 3.5 שנות מאסר, נערכו הפגנות בסנקט פטרבורג ובמוסקבה, כשהרשויות מיהרו לסגור לגישת תושבים את מרכז העיר מוסקבה והכיכר האדומה. כלי תקשורת שונים דיווחו על מעצרם של למעלה מאלף מפגינים. ב־5 בפברואר המשמר הלאומי טען כי האתר הרשמי שלו, rosguard.gov.ru, ספג אינספור מתקפות DDoS שגרמו לקריסת האתר. באותו יום נערך פלאשמוב תמיכה בנשיא רוסיה פוטין בהשתתפות עשרות אנשים.
ב־6 בפברואר דווח על פריסת כוחות גדולים מאוד של משטרה והמשמר הלאומי באתרים מרכזיים בסנקט פטרבורג, אך לא נערכו הפגנות בעיר.
לאוניד וולקוב, ראש המטה של נבאלני, הודיע כי ההפגנות יושעו עד האביב לפחות כדי להתמקד בבחירות לפרלמנט בסתיו. לדבריו, "אם נצא כל שבוע, אלפי אנשים נוספים יעוכבו, ומאות נוספים יכלאו... עבודת המטה האזורי תשותק ולא יהיה אפשר לעבוד על הבחירות. זה לא מה שאלכסיי רוצה מאיתנו. אלכסיי ביקש שנתרכז בסתיו הזה." הוא גם אמר כי הצוות שלו יעבוד על הוצאת נבאלני מהכלא באמצעות "שיטות של מדיניות חוץ", כולל עבודה להבטיח שמנהיגים זרים יפעילו לחץ על פוטין וממשלתו לשחרר את נבאלני.
התקרית עם מרגריטה יודינה
בסנקט פטרבורג סרטון שפורסם ברשת ובו נראה קצין הגדוד המבצעי של משטרת סנקט פטרבורג ומחוז לנינגרד בועט לאשה בת 54, מרגריטה יודינה, בבטנה. זאת בתגובה להערה שלה כלפיו וכתוצאה מכך היא נפלה ונחבלה בראשה. היא אושפזה עם זעזוע מוח במצב קשה והמשטרה פתחה בבדיקה רשמית. אוכפי החוק הגיבו בהתנצלות. מפקד המשטרה גם הביע את כוונתו לפטר קצין נוסף של המשמר הלאומי של רוסיה, שהגיב בלעג ובהערצה מהמכה שנפגעה והעירו על המכה בקללות. מאוחר יותר, קצין הביטחון שפגע ביודינה התנצל בפניה והסביר כי קסדתו הפריעה לו לראות מה קורה. עם זאת, בסרטון האירוע עולה כי מגן הקסדה היה מורם. תחילה אמרה יודינה כי סלחה לאשם, אך בהמשך אמרה כי הונתה ותבקש להביא את קצין הביטחון לדין. ב-26 בינואר אושפזה שוב יודינה בגלל החמרה במצבה. בתגובה לתקרית, מגיש הטלוויזיה ולדימיר סולוביוב אמר כי האישה "נדחקה עם כף רגלה, מונחת על בטנה", כינה את המקרה הזה "פרובוקציה מוכנה היטב" והצהיר על הצורך "לתגמל את כל שוטרי אכיפת החוק, כולל הבחור הזה בסנקט פטרבורג”. כאשר ערוץ הטלוויזיה "רוסיה-1" הציג את כתבתו של דמיטרי קיסליוב במהדורת "ידיעות השבוע" מינואר 2021, רגע התקיפה נחתך מסרטון האירוע. המכה עצמה כונתה "דחיפה" והמפגינים הואשמו כי הם זקוקים ל"קרבן קדוש", אך "המשימה לא הושלמה". מגיש הטלוויזיה אלכסנדר מיאסניקוב זיכה גם את פקיד הביטחון באומרו כי הקורבן יכול היה לרסס תרסיס.
ב-25 בינואר שלח חבר הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית, ממפלגת רוסיה המאוחדת, אלכסנדר קינשטיין, בקשה לסגן משרד התובע הכללי ולוועדת החקירות הפדרלית בדרישה להביא את הלוחם לדין ולידי לאחריות פלילית, אך למחרת, 26 בינואר, הוא חזר בו מבקשתו, וגם דחק שלא לפטר את החייל. פעיל זכויות האדם דינר אידריסוב הגיש גם עתירה לפתיחת תיק פלילי. ב-26 בפברואר נודע כי פתיחת תיק פלילי נגד פקיד הביטחון שפגע ביודינה נדחתה. ב-22 במרץ, חודשיים לאחר שאיש שירותי הביטחון התנצל בפני יודינה על המכה שחטפה, המשטרה הודיעה כי זהותו של הקצין שהכה לא נקבעה וההתנצלות בפני יודינה תופיע רק אם יוכח כי גורמי ביטחון אשמים, בהתבסס על תוצאות הבדיקה או על החלטת בית משפט.
הערכות ותגובות
על פי השבועון הבריטי "האקונומיסט" העובדה שצוותו של אלכסיי נבלני הצליח להראות את האחוזה לקהל הרחב למרות ביטחון הדוק, הפכה ל"השפלה" של ממש עבור הקרמלין, שעשוי לדאוג לכך שהאופוזיציה הלא ממוסדת תשלם ביוקר. הסרט שפורסם ניסה לערער בלגיטימיות של פוטין בעיני העם. אך המצב גם לא קל עבור הקרמלין, שליחת נבלני לכלא פירושה הפיכתו לדמות כמו נלסון מנדלה והריגתו תפגע משמעותית בתדמיתו של פוטין כאיש המחיה אימפריה אבודה. עם זאת, ככל הנראה לא כדאי לצפות למהפכה ברוסיה בשלב זה, כתבו באקונומיסט, מכיוון שעל פי סקרי דעת קהל, רק 23% מהרוסים מאמינים כי הפגנות רחבות היקף עלולות לפרוץ באזוריהם.
הוושינגטון פוסט הסכים כי החקירה "חצתה את כל הקווים האדומים של פוטין": "לא אכפת להם מהפגנות או מבחירות. הם רוצים שהמערב יחמיר את הסנקציות כי זה נותן להם סיבה להתעקש על קו נוקשה בפוליטיקה הרוסית."
אמנסטי אינטרנשיונל שלחה בקשה לשר הפנים של רוסיה ולדימיר קולוקולצב, מפקד משטרת מוסקבה אולג ברנוב, מפקד המשמר הלאומי הרוסי, ויקטור זולוטוב וראש מינהל המשמר הלאומי במוסקבה, מיכאיל וורוביוב ודחקה בהן שלא להפריע למפגינים וההפגנות ב-23 בינואר ולא להפריע לעיתונאים המסקרים את המתרחש.
ההפגנות ב-23 בינואר הביאו להפגנות דומות גם מחוץ לרוסיה: בהלסינקי נערכו 16 הפגנות תמיכה בנבלני בקבוצות של לא יותר מ-10 אנשים, כחלק משמירה על כללי הריחוק החברתי ובהסכמת משטרת פינלנד. ההתאספויות נערכו בשגרירות רוסיה בהלסינקי ובככר הסנאט בעיר; בתל אביב נערכה הפגנה מול שגרירות רוסיה בתל אביב בה השתתפו למעלה מאלף איש; הפגנות נערכו גם במדריד, לונדון ובהאג. ב־31 בינואר התקיימו הפגנות גם בברלין ובתל אביב (בה השתתפו 100 מפגינים).
לואיזה קרולינה, נסיכת הסן-קאסל
לואיזה קרולינה, נסיכת הסן-קאסל (בגרמנית: Luise Karoline von Hessen-Kassel; 28 בספטמבר 1789 – 13 במרץ 1867), הייתה אמו של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק.
ביוגרפיה
לואיזה קרולינה נולדה ב-28 בספטמבר 1789 בטירת גוטורפ, לקרל, נסיך הסן-קאסל וללואיזה, נסיכת דנמרק, בתם של פרדריק החמישי, מלך דנמרק ולואיז, נסיכת בריטניה. בשנת 1790 התחתנה אחותה מריה מהסן-קאסל עם פרדריק, נסיך הכתר של דנמרק, ובשנת 1808 הם הוכתרו כמלכי דנמרק.
ב-26 בינואר 1810 התחתנה לואיזה קרולינה עם פרידריך וילהלם, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, ממנה נולדו לו 10 ילדים.
בשנת 1816 מת חמיה פרידריך קרל לודוויג, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק, ובעלה פרידריך וילהלם ירש את תאריו ונחלותיו. בשנת 1825 שינה פרידריך וילהלם את תוארו לדוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, שלא היה בשימוש משנת 1779, שבה מת פרידריך היינריך וילהלם, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג. בשנת 1831 מת פרידריך וילהלם בטירת גוטורפ, ובנה קרל, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג ירש את תאריו ונחלותיו. בשנת 1847 מונה בנה כריסטיאן לנסיך הכתר של דנמרק, ולאחר מות פרדריק השביעי, מלך דנמרק בשנת 1863 הוא עלה במקומו לשלטון.
ב-13 במרץ 1867 מתה לואיזה קרולינה בבאלנשטדט, ובעת מותה, היא הייתה הנכדה האחרונה ששרדה מנכדיו של פרדריק החמישי, מלך דנמרק.
משפחתה
ב-26 בינואר 1810 התחתנה לואיזה קרולינה עם פרידריך וילהלם, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, ממנו נולדו לה 10 ילדים:
ברוויפארופוס
ברוויפארופוס (שם מדעי: Breviparopus) הוא סוג משוער של דינוזאור זאורופודי, קרוב משפחתו של הברכיוזאורוס המפורסם. השרידים היחידים שנותרו ממנו הם מספר טביעות רגליים שנמצאו בהרי האטלס, מרוקו. לפי ההערכות, הברויפארופוס היה אחד הדינוזאורים הגבוהים ביותר, גובהו מוערך ב-17-19 מטרים ואורכו בסביבות ה-34-37 מטרים.
I Can Only Imagine
I Can Only Imagine (בעברית: אני יכול רק לדמיין) הוא שיר של הזמר וה-DJ הצרפתי דייוויד גואטה בשיתוף עם הזמר האמריקאי כריס בראון והראפר ליל ויין, מתוך אלבום האולפן Nothing but the Beat. השיר יצא לאור כסינגל השישי מתוך האלבום ב-23 באפריל 2012. תוך כדי תאריך היציאה הרשמי של השיר, השיר היה במקומות נמוכים יחסית בכמה מדינות כמו: קנדה, צרפת, גרמניה, בריטניה וארצות הברית.
שלושת המבצעים של השיר הופיעו לראשונה עם השיר יחד בטקס גראמי ה-54 שהתקיים בפברואר 2012.
וידאו הקליפ צולם ב-29 במאי 2012, ויצא לאור ב-2 ביוני 2012. הווידאו בוים על ידי קולין טילי. גואטה ציין שהווידאו מתמקד יותר בתמונות עתידניות יותר מהקליפים הקודמים.
יקותיאל בירדוגו
רבי יקותיאל בירדוגו (י"ב בשבט ה'תצ"ו, 25 בינואר 1736 - י' בתשרי ה'תקס"ב 17 בספטמבר 1801) היה אב בית דין מקנס, מפוסקי מרוקו, וראש ישיבת מקנס ומייסדה. כתב חיבור על כל חלקי התורה. משפחת בירדוגו ידועה במרוקו ובייחוד במקנס, כשושלת של רבנים ודיינים פוסקי הלכה, החל מהמאה ה-17, כיהנו בעיר.
תולדות חייו
נולד לרבי מרדכי בירדוגו במקנס. אביו קרוי בתואר "המרבי"ץ". רבי מרדכי נשא את בליידא, ביתו של בן דודו רבי משה בירדוגו הנודע בכינויו "המשבי"ר", וממנה נולד רבי יקותיאל ואחיו הצעיר רבי רפאל בירדוגו. נולד חמש שנים לאחר פטירת סבו רבי משה ועל כן נקרא בשם "יקותיאל" על שם זקנו, שאחד משמותיו של 'משה' הוא 'יקותיאל'.
רבי יקותיאל נשא אשה - פריחא לבית משפחת בן דוד וחיון. עוד בחיי אביו בשנת ה'תקי"ב בהיותו בן שש עשרה.
בחרותו
כאשר היה רבי יקותיאל בן עשרים ושש, נפטר אביו רבי מרדכי בירדוגו. אך עד גיל זה כבר הספיק ללמוד ככל הנראה הרבה תורה מאביו, וכמו שמעיד עליו אביו בסיום הדרשה על בנו:. לאחר פטירת אביו ירש את שררת בית הכנסת תוך משא ומתן ארוך בין חכמי הדור. דבר זה מעיד על תפקידו כממלא מקום אביו והן על הערכת הציבור אליו, והנהגת העדה. כאשר התעורר ספק בדבר שררתו בבית הכנסת הודיעוהו ראשי הציבור שילכו עמו באשר ילך. וכיוון שהתמנה לתפקיד רבי יקותיאל לא רצה לקחת את חלקו על ידי מחלוקת וביקש לגמור את העניין בפשרה לטובת כולם.
ראשית דיינותו
עם פטירת אביו, התמנה לדיין בשנת ה'תקכ"ב, בגיל עשרים ושש, ודן את העם במשך כארבעים שנה עד לפטירתו. בשנים אלו אנו מוצאים שנמנה כבר עם כמי העיר, ובשנת ה'תקכ"ד, היה חתום על הסכמה לתשובתם של חכמי תטואן. ומשנת ה'תקכ"ח יש תשובה מפורטת שכתבו במפורט רבי יקותיאל וחברו לדיינות רבי שלמה טולידאנו, לאחר שאב בית הדין בזמנו, רבי יעקב טולידאנו כתב את פסק הדין הקצר והמתומצת. כמו כן משנה זו כבר חתם על תקנות חכמי העיר.
בית דין של שלוש
מינויו הרשמי של רבי יקותיאל היה בתאריך ה' שבט ה'תקכ"ט, על ידי רבה של מקנס דאז, רבי יעקב טולידאנו שהיה תלמידו המובהק של רבי מרדכי בירדוגו (המרבי"ץ), סמוך לפטירתו. בראש ההרכב החדש עמד רבי שלמה טולידאנו, ואחריו רבי משה טולידאנו ורבי יקותיאל בירדוגו.
תואר המינוי וההרכב החדש מאת רבי שלמה טולדיאנו:
כשנתיים אחר כך, בשנת ה'תקל"א נפטר רבה של העיר, רבי יעקב טולידאנו, ובין מכתבי הניחומים שהגיעו מכל רחבי מרוקו מופיע מכתבו של רבי שאול ישועה אביטבול וזה לשונו:
בית דין זה היה משמעותי מאוד, והכרעותיו היו חותכות גם לדורות הבאים, וכמו שמעיד בנו רבי פתחיה מרדכי:, ולבית דין זה שלחו שאלות מכל רחבי מרוקו.
הקשר עם בית דין של חמש מפאס
במיוחד יש לציין את הקשר המיוחד של חכמי מכנאס עם חכמי ודייני פאס בבית הדין שבו ישבו חמשת הרבנים: רבי שאול אבן דנאן, רבי רפאל עובד אבן צור, רבי משה בן זמרא, רבי מתתיה סירירו, בראשם רבי אליהו הצרפתי מכתבים רבים ותשובות רבות נשלחו ביניהם המכתבים כוללים משא ומתן בעניינים רבים וכן הסכמות הדדיות לתשובות בהלכה מעטים מהם נשמרו עד היום הכתבים הללו מוכיחים על ההערכה הדדית ששררה בין חכמי הדור אף על פי שהיו גם חילוקי דעות ביניהם. עד שבמקרה אחד נמצאה בכתב יד גם תשובה ארוכה המשותפת לרבי אליהו הצרפתי עם רבי שלמה טולידאנו ורבי יקותיאל.
ספייסלאב
ספייסלאב (באנגלית: Spacelab - מעבדת חלל) הייתה מעבדה לשימוש חוזר ששימשה במספר משימות חלל בתוכנית מעבורות החלל האמריקאית. המעבדה כללה מספר חלקים, ביניהם חלק מדוחס (בו יכלו האסטרונאוטים לשהות), חלק לא מדוחס ורכיבים נוספים. בכל משימה סודרו החלקים בצורה שונה כך שיתאימו לצורכי המשימה.
יקותיאל בירדוגו
ההרכב עובר לשני חכמים
הרכב זה של בית הדין עמד עד פטירתו של רבי משה טולידאנו בקיצור ימים ושנים בטבת ה'תקל"ג ולאחר פטירתו עמד הרכב בית הדין על רבי שלמה טולידאנו ורבי יקותיאל וכל ענייני ההוראה הובאו להכרעתם. שותפותם של רבי שלמה ורבי יקותיאל בענייני ההוראה בולטת מאוד בכתבי התקופה ומלבד פסקי הדין שלהם יחד גם כמעט כל תשובותיהם היו משותפות. אך בסוף שנת ה'תק"מ הצטרף אליהם הדיין רבי משה מאימראן שכמה תשובות נכתבו בצירוף שלושתן. בשנת ה'תקמ"ו הצטרף אליהם אחיו הצעיר רבי רפאל בירדוגו.
ספייסלאב
רכיבי ספייסלאב שוגרו ל-22 משימות מעבורות בין נובמבר 1983 לאפריל 1998. ספייסלאב איפשרה למדענים מכל רחבי העולם לבצע ניסויים במצב של חוסר משקל במסלול סביב כדור הארץ.
יקותיאל בירדוגו
מינויו לאב בית הדין
עם פטירת רבי שלמה טולידאנו בשנת ה'תקמ"ט, מונה רבי יקותיאל בראש אב בית הדין, כאשר אחיו רבי רפאל מכהן עמו כדיין וצירפו עמהם גם את רבי ברוך טולידאנו בנו של רבי יעקב טולידאנו. בתפקיד זה שימש עד לפטירתו.
ספייסלאב
רקע
ב-24 בספטמבר 1973 חתמו ESRO (כיום סוכנות החלל האירופאית - ESA) ונאס"א על תזכיר הבנה לבניית מעבדת מחקר לשימוש בטיסות מעבורות החלל. ספייסלאב תוכננה כמעבדה בעלת מספר חלקים מודולריים כך שניתן לפרק אותה ולהרכיב אותה בצורה שונה. המעבדה כללה יחידת מעבדה מדוחסת בה יכולים לשהות אסטרונאוטים, משטחים חיצוניים עליהם ניתן להרכיב כלים מדעיים שונים, תעלה המחברת את יחידת המעבדה אל תא הצוות של המעבורת ותת מערכת בשם IPS. סוכנות החלל האירופאית איחדה באותה תקופה 11 אומות: בלגיה, דנמרק, צרפת, איטליה, אירלנד, הולנד, ספרד, שוודיה, שווייץ, בריטניה וגרמניה המערבית. כל 11 המדינות למעט שוודיה השתתפו בתוכנית ספייסלאב.
ביוני 1974 נבחרה VFW-fokker (איחוד של החברות VFW ופוקר) לבנות את יחידות המעבדה המדוחסות. 5 משטחים חיצוניים לא מדוחסים באורך 3 מטרים ובצורת U נבנו על ידי בריטיש אירוספייס עבור VFW-fokker. מערכת ה-IPS נבנתה על ידי חברת Dornier. רכיבי המעבדה הראשונים שיוצרו, ביניהם יחידת המעבדה, LM1, ניתנו לנאס"א בחינם בתמורה לנתינת מקומות טיסה במעבורות לאסטרונאוטים אירופאים. יחידת מעבדה שנייה, LM2, נקנתה על ידי נאס"א לשימוש עצמי.
יקותיאל בירדוגו
מינויו לאב בית הדין
רבי יקותיאל זכה לשבחים עצומים מאת חכמי פאס ומקנס ועוד ערים רבות אחרות במרוקו.
ענוותנותו בהכרעת הדין
רבי יקותיאל נודע בענוותנותו הרבה, במיוחד באה ענווה זו לידי ביטוי במחלוקותיו הרבים עם אחיו המלאך רפאל שהיה צעיר ממנו ונחשב לתלמידו ואף כשרבי רפאל חלק עליו נהג בו רבי יקותיאל כבוד רב. באחד המקרים בהם ערער רבי רפאל על פסק מסוים של רבי יקותיאל ואף על פי שרבי יקותיאל הביע את כאבו על כך שהיה לו לטרוח לקיים דברינו משום 'ביזוי בית הדין' בפני הרבים, בכל זאת הסכים רבי יקותיאל להגיע לפשרה וכמו שמעיד על כך רבי שאול ישועה אביטבול שבא להגן על דעתו של רבי יקותיאל וזה לשונו:
ספייסלאב
רקע
אסטרונאוטים של נאס"א או סוכנות חלל אחרת, שנקראו מומחי משימה יחד עם אנשים שאינם אסטרונאוטים שנקראו מומחי מטען הוטסו על גבי משימות ספייסלאב וביצעו בה ניסויים. מומחי המשימה והמטען מאומנים ומוכשרים לטיסות חלל במתקני האימון של נאס"א ועוברים הכשרה בתפעול המעבדה ובביצוע הניסויים המתוכננים למשימתם. בכל משימת ספייסלאב יכולים להיות בין אחד לארבעה מומחי מטען. צוות המשימה היה משוגר בתוך תא הצוות של המעבורת ועם הגעתם למסלול היו מחולקים לשני צוותים שפעלו במשמרות כך שהמעבדה הייתה פעילה על בסיס קבוע.
יקותיאל בירדוגו
עמידה על האמת
עם כל האמור לא נטה רבי יקותיאל ממה שהיה נראה לו האמת וכלשונו במכתבו לאחיו באחת ממחלוקותיו עמו וזה לשונו:
ספייסלאב
מבנה ספייסלאב
ספייסלאב כללה מספר חלקים שהורכבו בצורה מודולרית לפי צורכי המשימה. 8 תצורות כאלו היו בשימוש במשימות ספייסלאב אך עוד תצורות היו אפשריות.
יקותיאל בירדוגו
עמידה על האמת
וכמו כן לא הסכים להחמיר "סתם", אלא אם היה נראה לו על פי האמת שיש להקל לא היה מהסס להקל ולא חשש כלל לחומרא. וכראיה לזה כתב באחת מתשובותיו:
ספייסלאב
יחידת המעבדה
יחידת המעבדה הגיעה בשתי גרסאות. הגרסה הראשונה נקראה "יחידת הליבה" (core segment) והיא הכילה מערכות תמיכה כגון מעבדי נתונים וכלים עבור היחידות המדוחסות והמשטחים החיצוניים (במידה והיו). ביחידה זו היו גם מתלים ושולחן עבודה. הגרסה השנייה נקראה "יחידת הניסויים" (experiment segment) המספקת מרחב עבודה פתוח ורק ארבעה מתלים (ללא שולחן עבודה). כאשר יש צורך רק ביחידת מעבדה אחת משתמשים ביחידת הליבה וכאשר יש צורך ניתן לחבר שתי יחידות. קוטר יחידת מעבדה הוא 4.12 מטרים ואורכה 2.7 מטרים. כאשר מחברים שתי יחידות מעבדה אורך המעבדה מגיע ל-7 מטרים.
יקותיאל בירדוגו
סמכותו הגבוהה של מרן השולחן ערוך
רבי יקותיאל נשען בעיקר על דעת מרן השו"ע כדבריו בתשובה עם אחיו רבי רפאל ורבי ברוך טולידאנו וכן בעוד תשובה כותב רבי יקותיאל:  ובתשובותיו מרבה הוא להזכיר את כללי הפסיקה בדעת מרן.
ספייסלאב
יחידת המעבדה
בתקרתה של כל יחידת מעבדה ישנו פתח בקוטר 1.3 מטרים בו ניתן להרכיב מערכות צפייה, חלון או מנעל אוויר. במידה ולא מורכבת אף מערכת על הפתח מכסים את הפתח בפלטה המחוזקת במקומה. יחידות המעבדה נבנו מאלומיניום ותוכננו לשמש 50 משימות בנות 7 ימים כל אחת.
בכל תנאי מרכז הכובד של המעבורת, לא ניתן להרכיב את יחידות המעבדה בקדמת תא המטען ולכן הוא מורכב באחוריה. כדי לאפשר מעבר אנשי צוות וכלים מתא הצוות של המעבורת אל המעבדה, ישנה תעלה מדוחסת המחברת את שני המקומות. קוטר התעלה הוא מטר אחד והיא מורכבת ממספר תעלות קצרות המחוברות לפי הצורך. שני אורכי תעלות היו בשימוש: תעלה באורך 5.75 מטרים ותעלה באורך 2.65 מטרים. עיקול בתעלה (קרוב לפתח המעבדה) פיצה על המרחק האנכי (מטר) בין פתח המעבדה לפתח תא הצוות במעבורת. התעלה נבנתה על ידי חברת מקדונל דאגלס.
יקותיאל בירדוגו
סמכותו הגבוהה של מרן השולחן ערוך
בשאר המקומות כאשר לא נאמרה דעת מרן הוא מביא את דעת מור"ם (הרמ"א) להלכה, וכלשונו בתשובה נוספת
יחסו למנהגים
רבי יקותיאל מרבה להזכיר את המנהגים ולהישען עליהם, וכמו שכתבו הוא וחברו לדיינות - רבי שלמה טולידאנו בתשובה וזה לשונו:. גם במקומות שהמנהג סותר לכאורה את ההלכה מצדד רבי יקותיאל בעד המנהג וכלשונו בתשובה.
ספייסלאב
יחידת המעבדה
מנעל האוויר בסיפון האמצעי של תא הצוות במעבורת, יחד עם התעלה והאשנבים, איפשרו לצוות המעבורת לעבור מתא הצוות אל יחידת המעבדה בבגדיהם הרגילים וללא מסכות חמצן. תא הצוות, התעלה ויחידת המעבדה נמצאים במצב מדוחס כבר בשיגור. מנעל האוויר בתא הצוות של המעבורת והאשנבים מאפשרים לאסטרונאוטים מצוידים לצאת לפעילות חוץ רכבית ללא ששאר אנשי הצוות יאלצו גם הם ללבוש חליפות חלל. אם בוצעה פעילות חוץ רכבית אף איש צוות לא נשאר ביחידת המעבדה או בתעלה.
יקותיאל בירדוגו
יחסו למנהגים
רבי יקותיאל מתייחס גם למה שהיה נהוג בבתי הדין שלפניו היה אצלו משקל נכבד ולא רק שלא רצה לשנות ממה שנהגו קודמיו אלא אף כפף קומתו בפניהם ולא ערער על דבריהם והיה משתדל ליישב ולבאר מנהגים שהיו לפניו וכלשונו בתשובה:
תקיפותו
לצד ענוותנותו הרבה שאפיינה את רבי יקותיאל, כאשר היה צורך להוכיח את הקהילה על משפטי התורה, גילה רבי יקותיאל את תקיפותו הרבה. וכלשונו בתשובתו:
ספייסלאב
יחידת המעבדה
שני יחידות מעבדה ראויות לשימוש נבנו: LM1 ו-LM2. היחידה השנייה, LM2, נמצאת בתצוגה בנמל התעופה ברמן (Bremen Airport) בברמן, גרמניה.
יקותיאל בירדוגו
תקיפותו
במיוחד כאשר היה הדבר נוגע לכבוד תלמידי חכמים הוא מתבטא בלשון חריפה באחד מתשובותיו.
ספייסלאב
משטח חיצוני
המשטח החיצוני (Pallet) של ספייסלאב הוא הרכב בצורת האות U שחלקו המעוגל יושב בתוך תא המטען של המעבורת. על המשטח הורכבו כלים ורכיבים מדעיים שונים, ביניהם רכיבים עבור ניסויים הדרושים חשיפה לריק, רכיבים גדולים במיוחד (שאין מקום בשבילם בתוך יחידת המעבדה) ורכיבים הדורשים שדה ראייה רחב (טלסקופ למשל). במשימת ספייסלאב יכלו להציב בתא המטען של המעבורת או משטח חיצוני יחיד או עד ל-5 מחוברים יחד.
יקותיאל בירדוגו
תקיפותו
גם בין ההספדים שהיו עליו, רבי מימון בירדוגו בן אחיו שהספידו, הזכיר את תקיפותו הרבה.
ספייסלאב
משטח חיצוני
"איגלו" שחובר אל המשטח החיצוני היה יכול לקרר רכיבים מסוימים ולשמור עליהם בסביבה מדוחסת. האיגלו חובר למשטח החיצוני בצורה אנכית בקצה המסגרת הקדמית של המשטח הראשון. קוטר האיגלו הוא 1.1 מטרים וגובהו 2.4 מטרים והוא נבנה מסגסוגת אלומיניום. האיגלו היה גלילי וכוסה במכסה שניתן היה לפותחו ולהכניס ולהוציא מתוכו דברים. האיגלו הכיל מערכות וציוד בסביבה מדוחסת ויבשה בלחץ אטמוספירי של פני הים (14.7 פסקל).
יקותיאל בירדוגו
תקופתו
תקופתו של רבי יקותיאל ידועה כאחת התקופות הקשות שהיו ליהודי מרוקו היו אלה ימים קשים של פרעות ותלאות ומגיפות ובמיוחד בשנת ה'תק"ן הייתה שנה קשה מאוד של פרעות נוראות על ידי הערבים אשר הסבו ליהודים סבל רב בתשובה מאותה תקופה מאריך רבי יקותיאל לספר על שלילת העיר על ידי הערבים: וכן הוא כותב באותה התשובה שאין הספרים מצויים איתו כי לקחו הפורעים את כל ספריו וכלי מחמדו, ובסוף תשובה זו הוא כותב ש
ספייסלאב
IPS
מערכת ה-IPS הייתה מערכת שהורכבה על המשטח החיצוני ויכלה להטות מטען שהושם על המשטח לכיוונים שונים. אם לדוגמה הורכב על המשטח טלסקופ במאונך, ורצו לכוונו כלפי כדור הארץ או החלל, היו מטים את הטלסקופ באמצעות ה-IPS ומבצעים את המשימה.
משימות ספייסלאב
רכיבי ספייסלאב שונים הוטסו ב-25 ממשימות מעבורות החלל. רכיבי המעבדה, למעט המשטחים החיצוניים, הוצאו משירות ב-1998. ניסויים מדעיים בוצעו בחלל לאחר מכן בתחנת החלל הבינלאומית ובמעבדה החדשה שנבנתה עבור המעבורות - ספייסהאב (Spacehab). אחד המשטחים החיצוניים שופץ ושימש את משימת STS-99 ב-2002. משימת ספייסלאב SLP-D1 שוגרה על גבי משימת STS-123 ב-2008 יחד עם סוכנות החלל הקנדית. SLP-D2 שוגרה במשימת STS-127 ב-2009.
יקותיאל בירדוגו
מות אשתו (הראשונה) - פריחא
בחודש חשוון ה'תקמ"ג מתה אשתו בעת לדתה את בנה - בליידא, וקונן עליה חתנו של אביו רבי מרדכי - 'המרבי"ץ' - רבי דוד בן חסין בספרו 'תהלה לדוד'. אשתו הראשונה של רבי יקותיאל ילדה את רבי יוסף, רבי פתחיה מרדכי, רבי יצחק, ואת בנה הקטן שמתה בעת לידתו - יהודה, שנפטר בעדו תינוק. כמו כן ילדה את בתה הגדולה אסתר, שלימים נישאה לבן דודה רבי מרדכי בירדוגו, בנו הגדול של דודה רבי רפאל בירדוגו. וכן את בתה הקטנה 'זהרא'.
ספייסלאב
משימות ספייסלאב
המשימה הראשונה של גרמניה המערבית שוגרה ב-1985 תחת השם Deutschland 1 (גם כן: Spacelab-D1, DLR-1, STS-61-A). משימה נוספת, Deutschland 2 (גם כן: Spacelab-D2, DLR-2, STS-55), תוכננה ל-1988 אך בעקבות אסון מעבורת החלל צ'אלנג'ר נדחתה ל-1993. משימה זו הייתה גם משימת החלל הראשונה של גרמניה לאחר איחודה.
יקותיאל בירדוגו
אשתו השנייה - לונה
בשנת ה'תקמ"ד נשא את לונה, שילדה לו שני בנים נוספים: רבי יעקב ורבי סעדיה. ולפי כתבי אותה התקופה נמצא שעד מות אשתו הראשונה חי בעוני רב, אך לאחר נישואיו עם אשתו השנייה התעשר, בעקבות זאת שהכניסה לו הרבה כסף ונכסים. אך היא נפטרה בשנת ה'תקנ"ט במגפה.
ספייסלאב
משימות ספייסלאב
משימתה היחידה של יפן, Spacelab-J (גם כן: STS-47), שוגרה ב-1992.
יקותיאל בירדוגו
בניו
רבי יקותיאל הניח שבעה בנים רובם תלמידי חכמים מלבד אלו שנפטרו בקיצור ימים: רבי יוסף, רבי פתחיה מרדכי, רבי יצחק, יהודה (נפטר בקיצור ימים), רבי יעקב, רבי סעדיה, רבי יהושע. על בנותיו ידועה אסתר, זהרא, ועוד בת נוספת שנישאה לרבי דוד בן חסין.
פטירתו
רבי יקותיאל נפטר בשנת ה'תקס"ב ביום הכיפורים בתפילת נעילה. הלווייתו התקיימה למחרת בערב שבת.
קינות והספדים על רבי יקותיאל
המכתבים הגיעו מהעיר פאס, עליו חתומים הרבנים: אליהו הצרפתי, שאול סירירו, יהודה בן עטאר (השני), חיים דוד סירירו, רפאל אבן צור, אברהם בן דוד וחיון.
כמו כן רבים מהחותמים, כתבו עוד מכתב אישי. כן הגיעו מכתבים מהעיר צפרו בראשותו של רבי שאול ישועה אביטבול, ומהעיר אלקאצר, ומהעיר ווהראן, ומכתב הספדו הגדול של בנו רבי יעקב.
רבים מכותבי המכתבים כתבו למעשה "קינות" על פטירתו.
חיבוריו
היות שרבי יקותיאל חי בתקופה קשה, רבים מכתבי היד שלו אבדו, אך נמצאו כמה כתבי יד שלו בספרייתו של רבי רפאל ברוך טולידאנו ועוד קצת כתבי יד מפוזרים. "חברת אהבת שלום" סידרה את חלק מכתבי היד שנמצאו וקראה לו בשם
391 (מגזין)
391 הוא מגזין שיצא לאור על ידי פרנסיס פיקבייה בברצלונה בין השנים 1917-1924. המגזין פרסם בעיקר יצירות של הזרם הדאדאיסטי, בין השאר של אולגה סחרוף.
למרות שפיקבייה היה צייר, מרבית תוכנו של המגזין הייתה מילולית, ובכתיבה השתתפו אלפרד ז'ארי וגיום אפולינר.
ספייסלאב
משימות מבוטלות
משימות Spacelab-4, Spacelab-5 ועוד בוטלו עקב פיתוחה המאוחר יחסית של מעבורת החלל ואסון מעבורת החלל צ'אלנג'ר.
סוכנות משק הבית הקיסרי
סוכנות משק הבית הקיסרי (ביפנית: 宮内庁 Kunai-chō) היא סוכנות ממשלתית ביפן, האחראית על דאגה ותחזוק המשפחה הקיסרית ומשק הבית שלה. בנוסף היא אחראית לחותם הקיסר וחותם המדינה. ב-18 המאות שלפני מלחמת העולם השנייה, נקראה הסוכנות המשרד למשק הבית הקיסרי (ביפנית: 宮内省).
הסוכנות היא יוצאת דופן מבין הסוכנויות הממשלתיות הרגילות, בכך שהיא אינה מדווחת ישירות אל ראש הממשלה ברמת הקבינט, והיא אף לא מושפעת בידי חקיקה דוגמת זאת אשר מיסדה מוזיאונים היסטוריים כמוסדות אדמיניסטרטיביים עצמאיים.
היסטוריה
מבנה ותפקידי הסוכנות הוגדרו והוסדרו בקוד טאיהו, אשר נחקק ב-701 - 702 לספירה, בתקופת שלטונו של הקיסר מומו.
מרגריטה פאבלובה
מרגריטה ניקולאייבנה פאבלובה (נולדה ב-22 בינואר 1979, כפר קיצ'יגינו) היא עיתונאית ופוליטיקאית רוסייה, חברת מועצת הפדרציה (מאז 2019).
ביוגרפיה
מרגריטה פאבלובה נולדה ב-22 בינואר 1979 בכפר קיצ'יגינו, מחוז המשנה אוולסקי, מחוז צ'ליאבינסק.
בשנת 2000 סיימה את לימודיה באקדמיה לתרבות של צ'ליאבינסק עם תואר כסוציולוגית-פסיכולוגית בתחום הסוציו-תרבותי.
בשנים 2001–2010 היא עבדה בצ'ליאבינסק בערוץ 31 של הטלוויזיה המקומית כמנחה וככתבת. ב-23 בדצמבר 2010 מונתה למפקחת על זכויות הילד וב-22 באוקטובר 2015 לנציבת זכויות אדם של מחוז צ'ליאבינסק.
ב-1 ביולי 2019, ממלא מקום מושל מחוז צ'ליאבינסק, אלכסיי טקסלר, קידם את מרגריטה פאבלובה יחד עם יו"ר בית המחוקקים המחוזי ולדימיר מיאקוש וציר הדומה ואלרי גרטונג בין מועמדיו לתפקיד חבר מועצת הפדרציה.
ב-20 בספטמבר 2019 הודיע טקסלר, שניצח בבחירות, על כוונתו למנות את מרגריטה פאבלובה לסנאטורית.
ב-23 בספטמבר בהחלטת המושל מונתה לחברת מועצת הפדרציה.
ולטר אלווה
ולטר אַלוָוה (בספרדית: Walter Alva, או גם Walter Alva Alva; נולד ב-28 ביוני 1951) הוא ארכאולוג פרואני שהתפרסם בעולם בזכות גילוי קבר המומיה המכונה "" (Señor de Sipán). הוא מוכר ברחבי העולם כמומחה מוכר לתרבות מוצ'ה, שאותה חקר בפירוט.
חייו ועבודתו
ולטר אלווה נולד בעיר קחאמרקה, שהיא בירת המחוז באותו שם. למד וקיבל תואר בארכאולוגיה.
בשנת 1987 גילה את התגלית שהפכה אותו למפורסם בעולם – קברו של הנסיך המפורסם מסיפאן, הידוע כיום בשם "", באתר הארכאולוגי. תגלית זו היא אחד הממצאים הארכאולוגיים המשמעותיים ביותר במאה העשרים, ולעיתים קרובות משווים אותה לתגליותיהם של הווארד קרטר או היירם בינגהאם השלישי. אלווה אבטח את האוצר שנמצא תוך סיכון חייו, שכן הממצא התגלה גם על ידי שודדי קברים שחמדו את האוצר.
בשנת 2007, בחפירה אחרת, גילה אלווה קבר נוסף בסיפאן, הפעם של אדם שלא היה ממוקם גבוה כל כך בחברה. משלחת זו מומנה על ידי חברת ההפקה של פדרו אלמודובר. באותה שנה גילה ציורי קיר במקדש פרואני בן 4,000 שנה בוונטרון (Ventarron). ציורי הקיר, המציגים אייל שנלכד ברשת, נחשבים לציורי הקיר העתיקים ביותר ביבשת-העל של אמריקה. (אלווה קבע את גילם בתיארוך פחמן-14.) חומרי הבנייה ששימשו במקדש לא היו פרימיטיביים, ועל בסיס זה הצליח אלווה להראות שהציוויליזציה הצליחה להתפשט רחוק יותר משחשבו בתחילה.
אלווה הוא חבר ב. שש אוניברסיטאות בפרו העניקו לו תואר דוקטור לשם כבוד. בשנת 1990 הוענק לו אות מסדר השמש של פרו.
בין השנים 1977–2002 היה מנהל המוזיאון הארכאולוגי הלאומי על שם הנס היינריך ברינינג (Museo Arqueológico Nacional Hans Heinrich Brüning) בלמבייקה, שהוא אחד המוזיאונים החשובים ביותר בפרו ובאמריקה הלטינית. מאז 2002 הוא היה מנהל מוזיאון הקברים המלכותיים בסיפאן (Museo de Tumbas Reales de Sipán) בלמבייקה.
הוא נשוי לארכאולוגית סוסנה מנסס (Susanna Meneses), ובנו, הארכאולוג ברונו אלווה (Bruno Alva), עובד איתו בחפירות האחרונות.
מנואל אורנטס
הוא העפיל לגמר תחרות יחידים של גראנד סלאם רק פעמיים - בשנת 1974 באליפות צרפת הפתוחה הוא הפסיד לביורן בורג, ובשנת 1975 באליפות ארצות הברית הפתוחה הוא ניצח את ג'ימי קונורס.
בשנת 1978 בתחרות לזוגות גברים הוא העפיל לגמר באליפות צרפת הפתוחה, אך הפסיד.
מנואל אורנטס השתתף רק פעם באליפות אוסטרליה הפתוחה והגיע לרבע הגמר.
קייס נאשף
קייס נאשף (בערבית: قيس ناشف, בתעתיק מדויק: קַיס נאשִף; נולד ב-12 ביוני 1978) הוא שחקן ערבי-ישראלי. זוכה פרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל ונציה לשנת 2018 על תפקידו הראשי בסרט "תל אביב על האש".
ביוגרפיה
נאשף נולד בטייבה, לאם גרמנייה-נוצרייה ולאב ערבי-מוסלמי. בוגר לימודי משחק בבית צבי.
פילמוגרפיה
בשנת 2005 הופיע לראשונה בסרט הקולנוע "גן עדן עכשיו" בבימוי האני אבו אסעד. הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר לשנת 2006, פרס אמנסטי אינטרנשיונל בפסטיבל ברלין ובפרס האקדמיה האירופית לקולנוע לתסריט הטוב ביותר. כמו כן, הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר. בהמשך אותה שנה, השתתף בסרט "אלנבי רומאנס" בבימוי יוני זיכהולץ.
בשנת 2006 החל לשחק בסדרת הדרמה "פרשת השבוע" את דמותו של אמיר אל-נאשף, והשתתף בכל שלוש עונות הסדרה אשר שודרה ב-HOT.
בשנת 2007 גילם את עמאד בסרט "בשמיים אחרים" לצד מלאני פרס.
בשנת 2008 השתתף בסרט אמריקאי "גוף השקרים" של הבמאי רידלי סקוט, לצד לאונרדו דיקפריו וראסל קרואו. באותה שנה השתתף בסרט אמריקאי נוסף "AmericanEast" אודות אוכלוסייה ערבית החיים בלוס אנג'לס לאחר פיגועי 11 בספטמבר.
ב-2010 גילם את נחום, התפקיד הראשי בסרט "תכריכים" שכתב וביים שלום הגר.
בשנת 2012 שיחק בסדרה "אננדה" לצד משה אשכנזי ודנה מודן. בשנת 2015 שב לשחק בעונה השנייה.
בשנת 2013 שיחק בסרט האימה של אהרון קשלס ונבות פפושדו "מי מפחד מהזאב הרע" לצד צחי גראד וליאור אשכנזי. בנוסף שיחק בסרט הדרמה של יוסי ארצי "אושר עטוף בשמיכה" לצד הילה וידור ומוריס כהן, ובסרטו של מתן גוגנהיים "פרדייס קרוז" לצד עוז זהבי וגיל דסיאנו ביטון.
בשנת 2018 זכה בפרס השחקן בפסטיבל הסרטים של ונציה במסגרת "אופקים" על תפקידו הראשי בסרט "תל אביב על האש" בבימוי סאמח זועבי.
בשנת 2022, זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע ברבאט על כיכובו ב"אבו עומאר", סרט הביכורים של רוי קריספל. היה זה הסרט הישראלי הראשון שהוקרן במרוקו.
חיים אישיים
גרושתו של נאשף היא הבמאית לארה שהד זועבי.
ג'טה לוקה
גֶ'טה לוקה (5 בספטמבר 1921 – 22 באוגוסט 2001) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון, קומיקאית וזמרת ישראלית.
קורות חייה
לוקה, ילידת רומניה, למדה משחק בין השנים 1940–1945 בסדנת תיאטרון יידיש בגטו ברומניה. עלתה לישראל כניצולת שואה עם משפחתה (אחותה, הוריה וסבתה) בשנת 1948, כחודש לאחר הקמת המדינה.
היא הופיעה לראשונה כזמרת בפני חיילים בתחילת מלחמת העצמאות. כמו כן התפרסמה לראשונה כזמרת בתוכנית "אביב בתל אביב", שהעלה התיאטרון הסאטירי "לי לה לו" בביצוע השירים: "אני חדש בארץ", "מי זה דופק בדלת", "היא לא יודעת עברית" ו״פזמור״ (מוכּר בשורות "הופ הופ הופ הופ / זה נורא שמח"). שירים אלה זכו להצלחה רבה והפכו למזוהים עמה. לאחר מכן השתתפה בהפקות בידור שונות, שיחקה בהצגות ביידיש וברומנית והוציאה מספר תקליטים.
בשנת 1988 עברה אירוע מוחי, אחריו התקשתה להמשיך ולהופיע. אושפזה ב-1995 בבית החולים הגריאטרי בנתניה, בעקבות שבץ מוחי. כיוון שבתחילת שנות ה-80 הפסידה את כל רכושה וכספה במשבר מניות הבנקים, ארגנו לה חבריה ערב התרמה, כדי לממן את הוצאות שהייתה במוסד הסיעודי. עד למותה נתמכה כלכלית על ידי ארגון אמ"י.
לוקה הופיעה, לעיתים קרובות בהתנדבות, בפני חיילי צה"ל.
הייתה נשואה פעמיים. מבעלה הראשון נולדה הבת רחל.
ב-22 באוגוסט 2001 נפטרה, שבועיים לפני יום הולדתה ה-80. הותירה את בתה, שלושה נכדים ונכדה. נטמנה בבית העלמין ירקון.
בשנת 2010 פרסמה עדינה בן-נון יוסף רומן ביוגרפי על חייה של ג'טה לוקה.
קריירה בתיאטרון
במקביל להופעותיה בתיאטרון לי לה לו הופיעה גם בתיאטרון הסאטירי המטאטא.
לאחר סגירתם של שני התיאטרונים המשיכה ג'טה לוקה להופיע בתיאטרון הסאטירי דו-רה-מי מייסודו ב-1954 ועד סגירתו ב-1963. שם הכירה את בעלה השני, מעצב הבמה שאול אברהמי, גם הוא יליד רומניה. לאחר מכן שיחקה בסמבטיון מתחילתו ב-1957 ועד סגירתו ב-1960. באמצע שנות ה-60 הצטרפה לתיאטרון הוורוד, שבעלה נמנה עם מייסדיו. שם גם העלתה הצגת יחיד, "צחוק הגורל".