cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלסנדרו דל פיירו
קריירה
בינואר 2006 דל פיירו שבר את שיאו של ג'מפיירו בוניפרטי אשר עמד על 182 שערים במדי יובנטוס בכל המסגרות. באוקטובר 2010 דל פיירו שבר שיא נוסף של ג'מפיירו בוניפרטי, הפעם של 178 שערים במדי יובנטוס בליגה האיטלקית הראשונה. במרץ 2008 הפך דל פיירו לשיאן ההופעות של יובנטוס בכל המסגרות, כששבר את שיאו של גאטאנו שיראה.
בשנת 2006 הורדה יובנטוס לסרייה ב' ונלקחו ממנה שתי האליפויות בהן זכתה בעונות ו-, בשל פרשת הטיית המשחקים בסרייה א' 2006. דל פיירו הביע את נאמנותו לקבוצה בכך שהיה הראשון שהכריז שיישאר בקבוצה גם בליגה השנייה. "ג'נטלמן לא עוזב כל כך מהר את הגברת הזקנה שלו", אמר. הוא סייע ליובנטוס לזכות באליפות הסרייה ב' בעונת ולחזור במהרה לליגה הבכירה.
בעונת, לאחר שיובנטוס חזרה לסרייה א', עזר דל פיירו לקבוצה לסיים במקום השלישי בעזרת הבקעת 21 שערים. דל פיירו היה מלך שערי הליגה בעונה זו.
בעונת, הודיעה הנהלת הקבוצה כי זו תהיה העונה האחרונה של דל פיירו ביובנטוס, וכי חוזהו לא יחודש בסיום העונה. באותה עונה, דל פיירו סייע ליובנטוס לזכות באליפות הסרייה א' הראשונה שלה מאז חזרתה מהליגה השנייה. ב-14 במאי 2012 דל פיירו ערך את הופעת הליגה האחרונה שלו במדי יובנטוס במשחק ביתי מול אטאלנטה, בו יובה ניצחה 1-3 כשדל פיירו בין המבקיעים. כעבור שבוע ערך דל פיירו את הופעתו האחרונה בהחלט ביובנטוס, בהפסד 2-0 לנאפולי בגמר הגביע האיטלקי.
באוגוסט 2014 חתם דל פיירו לארבעה חודשים בקבוצת דלהי דינמוס מה ליגת ה-ISL ההודית.
באוקטובר 2015 פרש השחקן ממשחק פעיל.
נבחרת לאומית
דל פיירו שיחק בקביעות במשך שנים רבות בנבחרת איטליה. הטורניר הגדול הראשון בו השתתף עמה היה מונדיאל 1998, שבו הוא התחרה עם חביב הקהל רוברטו באג'ו על מקום בהרכב. איטליה סיימה את דרכה ברבע הגמר בהפסד לצרפת בבעיטות הכרעה. איטליה הפסידה לצרפת גם בגמר יורו 2000 ודל פיירו, שהחמיץ שתי הזדמנויות הבקעה באותו משחק, הואשם בהפסד. בשנים שעברו מהיורו ועד המונדיאל ביפן וקוריאה הדרומית זכה דל פיירו באליפות אחת עם יובנטוס וזומן לסגל של נבחרת איטליה למונדיאל 2002. במונדיאל עצמו כבש דל פיירו שער נגד מקסיקו שהעלה את איטליה לשמינית הגמר, אך נבחרת איטליה הודחה מהטורניר בשמינית הגמר על ידי נבחרת קוריאה הדרומית.
אלסנדרו דל פיירו היה בסגל האיטלקי גם ביורו 2004, שם לא עברה הנבחרת את שלב הבתים.
דל פיירו זומן לסגל נבחרתו ליורו 2008 על ידי מאמן הנבחרת רוברטו דונאדוני, אך לא הצליח להטביע חותם.
מלאכת צד
מְלֶאכֶת הַצָּד (במקורות "מלאכת צידה") היא אחת מהמלאכות שהיו נעשות במשכן, ולכן היא נחשבת לאחת מל"ט אבות מלאכה בשבת. במשכן היו צדים תחשים וחלזונות לצורך יריעות המשכן.
הגדרת המלאכה
ישנם שני סוגים של צידה: צידה האסורה מהתורה. וצידה האסורה מתקנת חכמים.
צידה האסורה מתקנת חכמים: פעולה המכניסה את בעל החי למקום סגור ומגודר שאינו יכול להימלט משם, אך המקום גדול דיו באופן שאם האדם ירצה לתפוס את בעל החי בידיו יצטרך לעשות פעולה נוספת ותחבולות על מנת לתופסו (מחוסר צידה). וכן צידת בעל חיים שצדים אותו למנוע היזק וכדומה אסורה מתקנת חכמים.
ציד זבובים
ציד זבובים אינו נחשב למלאכה מהתורה, מכיוון שאין בהם כל צורך אישי ואין תפיסתם אלא למנוע היזק.
הטור פוסק שבזבובים אין צידה כלל, שכן מרוב קטנותם וזריזותם גם אם הם ניצודים, מיד כאשר יפתחו את התיבה הם יברחו, והרמ"א מביא את דבריו בהגה כ"יש מקילין", הב"ח והמגן אברהם פסקו כדעת הראשונים שהדבר נחשב לצידה, ולכן פסק המשנה ברורה שיש להחמיר להפריח את הזבובים כאשר ודאי שיש שם זבובים, ורק במקרה שהוא הפריח את הזבובים אין צורך לדקדק ולבדוק אם יש עוד זבובים.
פסק זה של המשנה ברורה, מיוסד על כך שהאיסור לתפוס זבוב כאשר הוא אינו מתכוון לכך אך ברור שהדבר יעשה, מושג הידוע בהלכה כפסיק רישיה. אחד הנידונים המצויים בפוסקים, היא במלאכת צידה. הט"ז מתיר לסגור תיבה שייתכן שיש בה זבובים, כי הדבר לא נחשב "פסיק רישיה", מכיוון שספק פסיק רישיה הוא כל מקרה שבו התוצאה אינה מוכרחת, ואם כן מקרה זה לא נחשב ל"פסיק רישיה", שמשמעותה - תוצאה ודאית, ולמרות הספק הוא מצד אי ידיעת האדם, המעשה מוכרח מצד עצמו.
אך המשנה ברורה מחדש שייתכן שסברא זו של הט"ז היא באיסור מדרבנן, שכן ספק מדרבנן - הוא לקולא, אך כאשר מדובר במלאכה מהתורה יש להחמיר מספק, את פסקו זה הוא מביא בשם רבי עקיבא איגר.
האם יש בעלי חיים שאין איסור כלל לצוד אותם
הרי"ד כותב שחומט האמור בתורה, שמבואר במשנה שחייבים על צידתו, אינו שבלול. נימוקו הוא משום שאם כך לא יכול להיות ששייך בו צידה, שהרי השבלול זז לאט מאוד . וכך פסק הרב שלמה זלמן אוירבך.
אולם, הרב אלחנן סמט כתב שדעת רש"י ורס"ג ששייכת צידה גם בבעלי חיים איטיים. לדעת הרב יוסף שלום אלישיב והרב קרליץ עשוי להיות בכך איסור תורה, ואילו לדעת הרב שמואל הלוי וואזנר צידתם אסורה מדברי חכמים בלבד.
צידה בעקיפין
כל פעולה שיש בה משום ציד, גם בעקיפין כמו גם הכאת בעל חיים ופציעתו, באופן שאינו יכול להימלט מפאת חולשתו, נחשבת כצידה. (דבר זה שנוי במחלוקת ואינו מוכרח שעובר על מלאכת צידה אם אינו לוקח את הבע"ח ) גם אם צייד מרתיע בעל חיים וגורם לו להעצרות פתאומית, שעל ידה נתפס בעל החי, הוא עובר על איסור מהתורה אף על פי שלא גרם את הציד בפועל ממש, שכן דרך הציידים לעשות מעשים כגון אלו במהלך מלאכת הציד, ולכן מעשה זה כשלעצמו נכלל באיסור מלאכת צידה.
בעלי חיים מבויתים
לכן, אפילו אם הכלוב היה פתוח, והעופות נמצאים בתוך הכלוב, יש להזהר שלא לסגור את הכלוב. בעלי חיים שנקנו ועדיין לא התרגלו לבוא לבית בעליהם, הכנסתם לבית היא בכלל מלאכת צידה, מכיוון שמחוסרים צידה ואינן ניצודים ועומדים מאליהם כמו בעלי החיים הבאים מאליהם לביתם.
דוב שחור אסייתי
דוב שחור אסייתי או דֹּב הַהִימָלָאִים (שם מדעי: Ursus thibetanus) הוא מין בסוג דוב. הדוב השחור האסייתי חי ביערות הרריים במזרח אסיה, כולל טאיוואן ויפן. הדוב השחור האסייתי המצוי בטאיוואן הוא מתת המין U. t. Formosanus.
מאפיינים
אורכו של הדוב השחור האסייתי 130 עד 190 ס"מ. הזכרים שוקלים בדרך כלל 110 עד 150 ק"ג בעוד שהנקבות שוקלות בין 65 ל-90 ק"ג.
פרוותו שחורה בצורה אחידה, עם חרטום חום בהיר וכתם לבן בצורת קשת בבית החזה. יש לו אוזניים חומות מעוגלות הקבועות נמוך בראשו ועיניים קטנות. שיער קצר באופן יחסי מכסה כמעט את כל גופו. יש לו זנב קצר (6.5-10.6 ס"מ) ועבה. רגליו עבות וחזקות וכפות רגליו רחבות.
הדוב השחור האסייתי מגיע לבגרות מינית בגיל 3-4 שנים.
הדוב השחור האסייתי הוא אוכל-כול, אך ניזון בעיקר מצמחים. הוא צורך מגוון רחב של מזונות כולל פירות, גרגרים, עשבים, זרעים אגוזים, חסרי חוליות, דבש ובשר (דגים, ציפורים, מכרסמים ויונקים קטנים אחרים, וגם גוויות).
אמילי (סרט, 2022)
אמילי (באנגלית: Emily) הוא סרט דרמה ביוגרפי משנת 2022, שנכתב ובוים על ידי פרנסס אוקונור, שזהו לה פרויקט ביכוריה כבמאית. הסרט מתאר את חייה הקצרים של הסופרת האנגלית אמילי ברונטה, אותה מגלמת אמה מקי. לצדה של מקי מככבים פין וייטהד, אוליבר ג'קסון-כהן, אלכסנדרה דאולינג, אמיליה גטינג, אדריאן דאנבר וג'מה ג'ונס בתפקידי משנה.
הסרט עלה לאקרנים לראשונה בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו בספטמבר 2022 לפני שעלה לאקרנים בבריטניה ב-14 באוקטובר 2022, ובישראל ב-27 באוקטובר 2022.
תקציר העלילה
עלילת הסרט מגוללת במבט סמי-פיקטיבי ועל פי השראה מתמות ונושאים העולים מעלילת הרומן "אנקת גבהים", את קורות חייה של אמילי ברונטה ואת נסיבות כתיבתו של הרומן.
לאחר שהמוסכמות של תקופתה מחייבות את אמילי לנהוג בצייתנות, בשקט ובנועם הליכות, היא מחליטה למרוד ולהעלות את רגשותיה, רעיונותיה וכישרונה על הכתב, וכותבת את הרומן "אנקת גבהים", יצירה שתהפוך לאחר מותה לקלאסיקה בספרות האנגלית, ולאחת מהקלאסיקות הנודעות ביותר בכל הזמנים.
פיתוח וליהוק
במאי 2020 נמסר לראשונה על פיתוחו של סרט ביוגרפי שיבוסס על סיפור חייה של הסופרת האנגלית אמילי ברונטה, אותה תגלם אמה מקי. בנוסף, נמסר כי את הסרט, שזהו לה פרויקט ביכורים, תביים ותכתוב השחקנית פרנסס או'קונור ועל ליהוקם של ג'ו אלווין, פין וייטהד ואמילי ביצ'ם לוהקו לבני משפחתה של אמילי. בהמשך נמסר כי אלווין וביצ'ם פרשו מהפקת הסרט טרם תחילת הצילומים באפריל 2021, ועל ליהוקם של אוליבר ג'קסון-כהן, אלכסנדרה דאולינג, אמיליה גטינג, ג'מה ג'ונס ואדריאן דאנבר לצוות השחקנים.
צילומים
צילומי הסרט החלו ביורקשייר ב-16 באפריל 2021 והסתיימו ב-26 במאי 2021.
הפצה
הסרט עלה לאקרנים לראשונה בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו ב-9 בספטמבר 2022.
על הפצת הסרט בבריטניה, בו הוא עלה לאקרנים ב-14 באוקטובר 2022, נמסר כי תהיה אמונה "אולפני האחים וורנר". במאי 2022, נמסר כי חברת "Bleecker Street" רכשה את זכויות הפצת הסרט בארצות הברית, בו הוא עתיד לעלות לאקרנים בשנת 2023. בישראל, הסרט עלה לאקרנים ב-27 באוקטובר 2022.
ביקורות
לאחר עלייתו לאקרנים בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו, זכה הסרט לציון 100% באתר הביקורות "Rotten Tomatoes". נכון ל-26 באוקטובר 2022, ציונו של הסרט הוא 85%, על בסיס 33 ביקורות.
הסרט זכה לשלושה פרסים בפסטיבל הסרטים הבריטי דינארד: פרס גולדן היצ'קוק, פרס הביצוע הטוב ביותר עבור אמה מקי ופרס הקהל.
סאדיק קאן
סאדיק אמן קאן (או סאדיק ח'אן; באנגלית: Sadiq Aman Khan; נולד ב-8 באוקטובר 1970) הוא פוליטיקאי בריטי מטעם מפלגת הלייבור, המכהן כראש עיריית לונדון ממאי 2016. הוא המוסלמי הראשון המחזיק בתפקיד זה. קודם לכן, כיהן כחבר הפרלמנט מטעם מחוז טוטינג שבלונדון משנת 2005 ועד מאי 2016, כיהן כשר זוטר במשרד התחבורה וכשר זוטר לענייני קהילה בתקופתו של ראש ממשלת בריטניה גורדון בראון. הוא עורך דין בהכשרתו.
ביוגרפיה
קאן נולד בלונדון, בנם של מהגרים מוסלמים מפקיסטן שהגיעו לבריטניה מקראצ'י בשנות ה-60 של המאה ה-20. אביו עבד כנהג אוטובוס, אמו כתופרת והמשפחה בת 10 הנפשות התגוררה בדיור ציבורי בשכונת טוטינג שבדרום לונדון. ב-1994 סיים לימודי משפטים באוניברסיטת צפון לונדון והחל לעבוד כעורך דין. עסק בעיקר בנושאי זכויות האדם וזכויות האזרח והקים פירמת עורכי דין בתחום בה הועסקו כ-50 עובדים. כיהן כיושב ראש ארגון "ליברטי" לזכויות אדם, כיועץ המשפטי של המועצה המוסלמית בממלכה הבריטית וכנשיא האגודה הפביאנית. בשנת 1994 נבחר לחבר במועצת הרובע וונדסוורת' שבלונדון.
ב-2005 נבחר לפרלמנט הבריטי מטעם מפלגת הלייבור כנציג מחוז הבחירה טוטינג שבלונדון. ב-2008 מונה על ידי ראש הממשלה גורדון בראון לשר זוטר לענייני לכידות קהילתית במשרד הקהילות והממשל המקומי. ביוני 2009 מונה לשר זוטר לענייני תחבורה, הוא השתתף בישיבות קבינט ממשלת בריטניה בעניינים שתחת אחריותו והיה בכך למוסלמי הראשון בתולדות בריטניה שהשתתף בישיבות הקבינט. לאחר מפלתה של מפלגת הלייבור בבחירות הכלליות ב-2010 מונה קאן לשר המשפטים בממשלת הצללים של אד מיליבנד. בינואר 2013 מונה בנוסף גם לשר לענייני לונדון בממשלת הצללים.
ב-2013 הצביע קאן בפרלמנט הבריטי בעד נישואים חד-מיניים. בעקבות כך קיבל איומים על חייו, וכמו כן הוצאה פתווה שבה הוכרז ככופר באסלאם מצד מספר מנהיגי דת מוסלמיים בבריטניה. לאחר מפלת הלייבור בבחירות הכלליות בבריטניה ב-2015 התפטר מתפקידיו.
במסגרת קמפיין הבחירות ציין קאן כי כראש העירייה יעמיד בראש סדר העדיפויות את הקפאת מחירי התחבורה הציבורית, יפעל לפתרון משבר הדיור וליצירת הזדמנויות לתושבי לונדון. במישור הלאומי ציין כי הוא מתנגד לעמדת ראש מפלגתו ג'רמי קורבין, שקרא לביטול תוכנית הגרעין הבריטית, ומתנגד למס על ביצוע פעולות בשוק ההון. בהמשך קאן אף ביקר את קורבין על שלא עשה לטענתו די כדי לגנות אמירות נגד יהודים שיצאו ממפלגתם. שר ההגנה הבריטי מייקל פאלון טען במהלך הקמפיין כי קאן אינו ראוי לשמש ראש עיריית לונדון ולהגן עליה מפני איומי טרור מאחר שהוא התרועע והגן על גורמים קיצוניים כדוגמת לואיס פרחאן. קאן הדף את הביקורת וציין כי במסגרת תפקידו כפרקליט למען זכויות האדם נאלץ לדבר גם בשמם של אנשים מפוקפקים.
בשנת 2012 ביקר קאן בישראל ובשטחי הרשות הפלסטינית יחד עם משלחת של חברי פרלמנט. הוא נפגש עם שר הביטחון משה יעלון וכן עם ראש ממשלת הרשות הפלסטינית סלאם פיאד. בשנת 2014 מתח ביקורת על ישראל בעת מבצע צוק איתן. בשנת 2016 הביע התנגדות לתנועת ה־BDS או לכול סוג של חרם על מוצרים מישראל באומרו כי "אסור לנו להפנות את גבנו לישראל". באותה הזדמנות הביע תמיכה בפתרון שתי המדינות. בעת מבצע צוק איתן הגן קאן על סעידה וארסי המוסלמית, חברת המפלגה השמרנית ושרה בממשלתו של דייוויד קמרון שהתפטרה בעקבות "שתיקתו של קמרון נוכח הפשעים שמבצעת ישראל ברצועת עזה".
בעת מועמדותו בבחירות לראשות עיריית לונדון שהתקיימו ב-2016 קרא קאן להטיל סנקציות על ישראל בניגוד לעבר שבו הצהיר כי הוא מתנגד לכל סוג של חרם על ישראל. לאחר כניסתו לתפקיד פעל לביטול פרויקט גשר הגן.
חיים אישיים
קאן נשוי לסעידה, אף היא עורכת דין, ואב לשתי בנות.
תוכנית זיכרון עולם
תוכנית "זיכרון עולם" של אונסק"ו היא תוכנית שמטרתה לשמר את האוספים הכתובים שתרמו להתפתחות האנושית במהלך ההיסטוריה. הפרויקט מנהל מרשם בינלאומי של אוצרות תרבות בעלי חשיבות אוניברסלית שזכו להכרה על ידי אונסק"ו.
תוכנית המיזם
תוכנית "זיכרון העולם" של אונסק"ו היא יוזמה בינלאומית אשר מטרתה לשמור על המורשת התיעודית של האנושות כנגד השמדה, הזנחה, הרס מפאת פגעי זמן, תנאי האקלים והרס במזיד ו/או מכוון. התוכנית קוראת לשימור תכנים ארכיוניים בעלי ערך, אוספי ספריות, ארכיונים ומוזיאונים בכל רחבי העולם – למען הדורות הבאים. כמו כן שמה לה התוכנית לכונן מחדש את המורשת התיעודית וליצור לה נגישות טובה אשר תאפשר את הפצתה לציבור הרחב.
התוכנית החלה בשנת 1992, כדרך לשמר ולקדם מורשת תיעודית, אשר במסגרתה ניתן לצרף למרשם מסמך יחיד, אוסף, כתב יד או ארכיון אשר מראה כי החומרים יש להם חשיבות משמעותית למורשת התרבותית העולמית. לשם כך הקימה אונסק"ו את התוכנית של שימור ודיגיטציה של המורשת התיעודית של האנושות.
התוכנית מנוהלת על ידי הוועדה המייעצת הבינלאומית (IAC), אשר בה 14 חברים הממונים על ידי המנהל הכללי של אונסק"ו. ועדה בינלאומית זו אחראית לגיבוש מדיניות מרכזית, כולל מסגרת טכנית, משפטית ופיננסית עבור התוכנית. הוועדה הבינ"ל לשנים 2015 - 2018 מורכבת מנציגי הארצות הבאות: לבנון, תוניסיה, ניו זילנד, סנט קיטס, קמבודיה, גרמניה, ברזיל, צ'כיה, איחוד האמירויות הערביות, בולגריה, אוסטרליה, פינלנד, סנגל וניגריה ו-13 משקיפים (ללא זכות הצבעה).
קיימות מספר ועדות משנה: ועדת רישום אוספים, ועדה טכנולוגית, ועדה למחקר וחינוך. כמו כן קיימות ועדות אזוריות המורכבות מנציגי ועדות לאומיות: ועדת דרום אמריקה והקריביים, ועדת הפסיפיק ועוד.
כל מדינה החברה באונסק"ו יכולה להקים ועדה לאומית לאיתור ולהגשת אוספים להכרה זאת. כל מדינה החברה בתוכנית יכולה פעם בשנתיים להגיש הצעה למועמדות של עד 2 אוספים או כתבי יד או פריטים אחרים העונים לתנאי המרשם.
המרשם
המרשם  הוא מצבור של מסמכים, כתבי יד, מסורות שבעל פה, חומרים אורקוליים, ספריות, ואוספים ארכיוניים בעלי ערך אוניברסלי. עמידה בתנאי המרשם מובילה לשימור טוב יותר של המורשת התיעודית. התוכנית מפעילה  רשת של מומחים ותוכנית להחלפת מידע וגיוס משאבים לשימור, דיגיטציה, והפצת החומר. המרשם כולל את רשימת כל הפריטים אשר הוכרו על ידי הוועדה הבינלאומית וממוינים באתר התוכנית לפי ארצות, אזורים, שנים.
פעילות הוועדה הישראלית
אוספים אלו הוכרו בכנס הוועדה הבינלאומית בקיץ 2013 בעיר גואנג'ו בקוריאה הדרומית ומופיעים ברשימה האוספים המוכרים של אונסק"ו אשר להם חשיבות במורשת התרבות העולמית.
בסתיו 2015 הוכרו אוספים אלו על ידי הוועדה הבינלאומית והם מופיעים ברשימת האוספים המוכרים של אונסק"ו אשר להם חשיבות במורשת התרבות העולמית.
מרגלית זינאתי
מרגלית זינאתי (נולדה ב-1931) היא בת למשפחת הכוהנים זינאתי, שגרה בפקיעין כנראה מתקופת בית שני והייתה במשך שנים היהודייה היחידה שגרה במקום. מכונה "שומרת הגחלת היהודית" בפקיעין. בשנת 2018, שנת ה-70 למדינת ישראל, נבחרה להדליק משואה בטקס הדלקת המשואות.
ביוגרפיה
זינאתי נולדה בפקיעין ליוסף ומזל, נצר למשפחת כוהנים, שבה מסורת לגבי רציפות מגורי משפחתה בפקיעין מאז חורבן הבית השני. היא נצר אחרון למשפחת זינאתי. ב-1938 בעקבות החמרת המצב הביטחוני, עזבה משפחת זינאתי את הכפר יחד עם כל היהודים לחדרה. ב-1940 חזרה משפחת זינאתי לפקיעין לבדה. בגיל 14 עזבה מרגלית את הכפר, והלכה ללמוד בבית ספר ביגור. כעבור שנתיים עברה למוסד דתי בירושלים, אך עזבה כעבור שנתיים, וחזרה לפקיעין. בגיל 17 במלחמת העצמאות עזבה את הכפר יחד עם משפחתה לנהריה. כעבור כמה חודשים בהם תמה המלחמה, וקמה המדינה חזרה עם משפחתה בשנית לפקיעין. בשנות השבעים עבדה מרגלית במשך כעשור במפעל טקסטיל בנהריה, לאחר פטירתם של הוריה מונתה לשמור על ההקדש היהודי בפקיעין.
למרגלית מופע משותף בשם 'פיסות של פקיעין', עם השחקן אוריאל רוזנבאום, המופע נערך בבית המשפחה חושף את סיפור חייה, לצד שאלות מקהל המבקרים במקום.
לפני למעלה מעשור הוקמה עמותת בית זינאתי, עמותה שמטרתה לפתח מרכז תיירות בפקיעין.
זינאתי הייתה במשך שנים היהודיה היחידה בכפר.
זינאתי זכתה בפרס ירושלים בשנת תשע"ו, ונבחרה להדליק משואה ביום העצמאות ה-70 של מדינת ישראל.
חיים אישיים
זינאתי בחרה שלא להינשא, כדי שלא תצטרך לעבור למקום אחר.
בית זינאתי
במחסן שהיה תחת ביתה, הקימה זינאתי מוזיאון למורשת יהדות פקיעין.
בצ'אטה
בצ'אטה (Bachata) הוא סגנון מוזיקה וריקוד לטיני פופולרי, שמקורו ברפובליקה הדומיניקנית, וכיום מוכר ברחבי העולם ובישראל. הוא נחשב רומנטי ואינטימי יותר מריקודי זוגות לטיניים אחרים כגון סלסה.
מוזיקת הבצ'אטה
מוזיקת הבצ'אטה מנוגנת במקצב 4/4, לרוב בליווי שירה בספרדית, ומקורה ברפובליקה הדומיניקנית, אולם כיום קיימים גם אמנים ממדינות שונות, כולל ישראל, השרים בסגנון הבצ'אטה בשפות שונות וכן ישנם גם רמיקסים וקאברים של שירים בסגנון הבצ'אטה המבוססים על שירים בשפות שונות כגון אנגלית.
כלים
להקת בצ'אטה אופיינית כוללת: רקינטו (גיטרה מובילה), סגונדה (גיטרה משנית), גיטרה בס, בונגוס וגווירה. הגיטרה המשנית משמשת להוספת סינקופות למוזיקה. המוזיקה כוללת מרכיבים מבולרו, כאשר הגיטרה המובילה מנגנת ארפג'יו עם אקורדים חוזרים בשילוב של אלמנטים מסגנון המרנגה, שבהם נגן ההקשה יעבור מהבונגו לתוף טמבורה. בשנות ה־60 ובשנות ה־70 נעשה שימוש במרקס במקום הגווירה, והשינוי שנעשה בשנות ה־80 לשימוש בגווירה הפך את המוזיקה למתאימה יותר לריקוד.
היסטוריה של המוזיקה
אין מידע מסודר על הבצ'אטה בתקופת שלטונו של רפאל טרוחיו ברפובליקה הדומיניקנית עד 1961, שבה הייתה צנזורה שחסמה מידע על הסגנון. לאחר הפתיחה של 1962 הקליטו אמנים נוספים מוזיקת בצ'אטה, אולם אז הסגנון נחשב עדיין נחשב לווריאנט של הבולרו. המונח "בצ'אטה" למוזיקה, שפירושו - 'מסיבה כפרית פרועה', הוצג דווקא על ידי אלו שלא אהבו את הסגנון, וכאמור המעמדות הגבוהים בחברה הדומיניקנית ראו בה מוזיקה שמייצגת נחשלות תרבותית ולכן לא הקשיבו לה או רקדו איתה. זה השתנה מאוד מאז, אולם היא לא הגיעה לפופולריות של הריקוד הלאומי הדומיניקני – מרנגה. כאמור גם הסגנון נתפס כבעל מילים חושניות במיוחד, אולי כתוצאה מכותבים שלא היו בעלי השכלה מוזיקלית או אקדמית, וכך גם סגנון הריקוד. בשנות השבעים הסגנון טרם היה מקובל, ונוגן באופן מחתרתי בעיקר, אולם בתחילת שנות השמונים התרחש שינוי, כאשר תחנות הרדיו התחילו להשמיע את הסגנון בגלל ביקוש מהקהל, והופעות בצ'אטה נכנסו לתוכניות טלוויזיה. בנוסף, הצליל הפך למודרני יותר עם השימוש בגיטרות חשמליות. בתחילת שנות התשעים התבלטו שני כוכבים צעירים: לואיס ורגאס ואנטוני סנטוס, אשר ניגנו הן מרנגה והן בצ'אטה, אבל נתפסו למעשה כאמני פופ מקומיים. הפריצה הגדולה של הסגנון הייתה עם יציאת האלבום Bachata Rosa של מי שנחשב הזמר הלאומי של הרפובליקה, חואן לואיס גרה, בשנת 1992 אשר זכה גם בגראמי, אשר כלל את שיר הנושא Bachata Rosa ואת השיר Burbujas de Amor. בתחילת המאה ה־21 פרצה להקת "אבנטורה" שהוקמה על ידי אחים ממוצא דומיניקני בארצות הברית, ביניהם אנטוני (רומאו) סנטוס (לא הזמר שהוזכר קודם), והעניקה לבצ'אטה את הצליל המוכר כיום, תוך שימוש באפקטים מודרניים של גיטרה חשמלית וטכניקות באס והשפעות של היפ-אופ ו־R&B. השיר Obsesión שיצא בשנת 2002, נוגן ברשתות הרדיו ובמצעדים בכל העולם במשך השנים שלאחר מכן. הלהקה הוציאה שירים רבים בתקופה זו ולמעשה הגדירה את הסגנון. במקביל אליהם בלטו גם הצמד מונצ'י ואלכסנדרה בעשור הראשון של המאה-21. שני ההרכבים התפצלו בתחילת העשור לאחר מכן.
כיום
כיום מוזיקת הבצ'אטה מנוגנת במועדונים ובפסטיבלים לטיניים בכל העולם. האמנים הבולטים בסגנון הם כיום: פרינס רויס, ג'יורי, פרנק רייס, רומאו סנטוס (יוצא להקת אבנטורה), להקת אקסטרמה, הקטור אקוסטה, לואיס וארגאס, יוסקר סרנטה (נפטר ב־2019), בצ'אטה הייטס, ראולין רודריגז, טובי לאב, דניאל סנטקרוז, גרופו אקסטרה ודני ג'יי בנוסף לאמנים הוותיקים אנטוני סנטוס וחואן לואיס גרה. אחד השירים שהתפרסמו בשנים האחרונות הוא "Deja Vu".
כיום מוקלטות גרסאות כיסוי (קאברים) של שירי פופ, רגאטון, סלסה ומרנגה גם בסגנון הבצ'אטה, וכמו כן תקליטנים שונים נוהגים להפיק רמיקסים של שירים בסגנונות אלה במקצב הבצ'אטה. לעומת זאת יש המותחים ביקורת על מוזיקה זו, ומעדיפים את הבצ'אטה ה"אותנטית" בסגנון הדומיניקני המקורי. מדי שנה מוענק פרס ה"גראמי הלטיני" בקטגוריה מיוחדת לאלבום הבולט בסגנון מרנגה ובצ'אטה.
הריקוד
ריקוד הבצ'אטה הוא ריקוד לטיני זוגי הכולל "מוביל" (בדרך כלל גבר) ו"עוקב" (בדרך כלל בחורה). במשך רוב הריקוד הם אוחזים ידיים באחת הצורות: אחיזה פתוחה שבה אוחזים ידיים במקביל, אחיזה סגורה (הדומה לאחיזה הסגורה, או אחיזת הטנגו ברוב הריקודים הלטיניים). צעד הבסיס של הריקוד מורכב כאשר המוביל מבצע מארבעה צעדים שמאלה: שלושה הכוללים העברת משקל, שמאל פותחת פיסוק, ימין סוגרת, שמאל פותחת שוב פיסוק, וימין סוגרת תוך ביצוע "טאפ" (צעד על קצות האצבעות ללא העברת משקל). לאחר מכן ארבעה צעדים ימינה: שוב שלושה צעדים עם העברת משקל, ימין פותחת פיסוק, שמאל סוגרת, ימין שוב פותחת פיסוק ימינה ושמאל סוגרת עם "טאפ". המובלת מבצעת באותו זמן צעדים מקבילים ברגליים הנגדיות, תחילה בתנועה ימינה ואחר כך שמאלה, כך שהם נותרים תמיד זה מול זה. בנוסף, הריקוד כולל סיבובים ותנועות שונות.
בצ'אטה אותנטית (Authentic Bachata)
רקדנים דומיניקנים המשיכו לפתח את ריקוד הבצ'אטה במאה ב-21 בהמשך ישיר לסגנון הדומיניקני המקורי, והוסיפו בו עבודת רגליים ואלמנטים נוספים. סגנון זה מכונה כיום "בצ'אטה אותנטית".
קיימים סגנונות נוספים בריקוד הבצ'אטה, כגון הבצ'אטה המודרנית, סלונית ובצ'אטנגו המשלב צעדי בצ'אטה וטנגו.
בצ'אטה בישראל
סגנון הבצ'אטה מוכר בישראל משנת 2000 בערך, מושמע ונרקד במועדונים הלטיניים. אולם הפופולריות עלתה משמעותית בעשור האחרון, שבו רוב מועדוני הסלסה בישראל החלו ללמד גם את סגנון הבצ'אטה החושנית. זוגות ישראלים רבים החלו להשתתף בתחרויות בצ'אטה עולמיות ולהגיע למקומות גבוהים ואף ראשונים. רוב הפסטיבלים הלטיניים בישראל החלו להקדיש רחבה ייעודית לריקוד הבצ'אטה וכך גם מועדונים רבים, כמו כן מועדונים רבים מלמדים את סגנון הבצ'אטה בתחילת הערב וכן מדריכים רבים מקיימים קורסים בסגנון.
בשנים האחרונות החלו מספר אמנים ישראלים להקליט שירים בסגנון הבצ'אטה או הבולרו, לעיתים בשילוב של עברית וספרדית. כך למשל הזמר רותם כהן לדוגמה בשיר "כל כך יפה לך", הזמרת עינת יוספיאן בשיר "לאהוב בלי לדבר" והזמר נתי חן. כמו כן קיימים מספר תקליטנים ישראלים העורכים שירים ורמיקסים בסגנון הבצ'אטה, שחלקם מנוגנים במקומות רבים בעולם.
אליסה דיאז
אליסה איליין דיאז (באנגלית: Alyssa Elaine Diaz; נולדה ב-7 בספטמבר 1985) היא שחקנית אמריקאית. היא ידועה בין השאר בתפקידיה בטלוויזיה כסיליה אורטגה באופרת הסבון של CBS "כשהעולם מסתובב", יסמין בסדרה "תשע הנשמות של קלואי קינג", גלוריה ב"נשות הצבא", תרזה ב"ריי דונובן", דריאלה מרזן בסדרה "גן חיות", והשוטרת (ובהמשך הבלשית) אנג'לה לופז בסדרה של ABC "הטירון".
ביוגרפיה
דיאז נולדה בשכונת נורת'רידג' בלוס אנג'לס, קליפורניה ב-1985 למשפחה ממוצא קולומביאני ומקסיקני.
קריירה
דיאז היא שחקנית הידועה בתפקידיה החוזרים במספר סדרות, כולל נשות הצבא, "ריי דונובן", ואופרת הסבון איך שהעולם מסתובב. התפקיד הראשון שלה בקולנוע היה בגרסה המחודשת של "שחר אדום". היא הופיעה בתפקידי אורח בתוכניות טלוויזיה כולל "CSI: ניו יורק", "שקר לי" ו"סאות'לנד". היא שיחקה בסרט איך בנות גרסיה בילו את הקיץ, ובסרטי טלוויזיה כמו "בן 10" ו"פרויקט ג'נסן".
בשנת 2011, היא לוהקה לתפקיד הראשי של יסמין בסדרה של ABC "תשע הנשמות" של קלואי קינג.
בשנת 2012, היא הופיעה בתפקיד חוזר כגלוריה קרוז בסדרה "נשות הצבא". היא שודרגה לתפקיד קבוע בעונה השביעית, שהחלה במרץ 2013.
במרץ 2016, דיאז קיבלה את התפקיד של דריאלה, ב"גן החיות" הדרמה של CBS בעונתה השנייה.
בשנים 2018–2021 גילמה את מיקה קמארנה, אשתו של קיקי קמארנה, בסדרה של נטפליקס "נרקוס: מקסיקו".
החל מ-2018 מגלמת דיאז את הבלשית אנג'לה לופז בדרמה של ABC "טירון" במשך חמש עונות הסדרה. היא הופיעה באותו תפקיד ב-2023 בסדרת הספין אוף "טירון: סוכנת חדשה".
חיים אישיים
דיאז מאורסת לזמר/כותב גוסטבו גלינדו. ב-28 בדצמבר 2020, דיאז הודיעה באינסטגרם שלה שהיא וגאלינדו הפכו להורים לתינוק. ההיריון שלה נכתב עבור דמותה בסדרה הטירון.
רומינה גאטני
רומינה גאטני (בספרדית: Romina Gaetani, נולדה ב-15 באפריל 1977) היא שחקנית וזמרת ארגנטינאית. ידועה בתפקידה בעיקר בטלנובלות הארגנטינאיות "קטנטנות", "Don Juan y su bella dama" ו"יורשי הנקמה".
ביוגרפיה
גאטני נולדה בבואנוס איירס, ארגנטינה למריה וקרלוס גאטני. גדלה ולמדה בצפון גראן בואנוס איירס, ארגנטינה.
קריירה
בשנת 1998 שיחקה בתפקיד אורח בטלנובלה הארגנטינאית "Verdad consecuencia" ("תוצאות אמת"). פריצתה הגדולה של גאטני והכרתה כשחקנית מוערכת, התרחשה באותה שנה, במשחקה בטלנובלה הארגנטינאית "Verano del '98" ("קיץ 98'"), בה גילמה את דמותה של קרלה.
בשנת 1999 שיחקה בטלנובלה הארגנטינאית "Buenos vecinos" ("שכנים טובים"), שבה גילמה את דמותה של לורנה.
בשנת 2000 שיחקה בטלנובלה הארגנטינאית של היוצרת והמפיקה כריס מורנה, "קטנטנות", בה גילמה את דמותה של לוס. באותה שנה, שיחקה בפרק אחד של הסדרה הארגנטינאית "Tiempo final" ("זמן סופי"), בה גילמה את דמותה של לוסיאנה.
בשנת 2001 שיחקה בטלנובלה הארגנטינאית "Yago, pasión morena" ("יאגו, תשוקה אפלה"), בה גילמה את דמותה של קסנדרה גרסיה.
בשנת 2002 שיחקה בטלנובלה הארגנטינאית "1000 millones" ("1000 מיליונים"), בה גילמה את דמותה של פילאר.
בשנת 2003 שיחקה בטלנובלה הארגנטינאית "Soy gitano" ("אני צועני"), בה גילמה את דמותה של איסבל.
בשנת 2004 שיחקה בטלנובלה הארגנטינאית "Los secretos de papá" ("הסודות של אבא"), בה גילמה את דמותה של אאוחניה.
בשנת 2005 שיחקה בסדרה הארגנטינאית "Mujeres asesinas" ("נשים רוצחות"), בה גילמה בפרק בשם "Norah, amiga" ("נורה, חברה"), את תפקידה של הרוצחת, נורה. בשנה שלאחר מכן, 2006, גאטני שוב שיחקה בסדרה הארגנטינאית "Mujeres asesinas" ("נשים רוצחות"), בה גילמה בפרק בשם "Laura, madre amante" ("לאורה, אמא מאהבת"), את תפקידה של הרוצחת, לאורה. בשנת 2007 גאטני הופיעה בפעם השלישית בסדרה, בה גילמה בפרק בשם "Nora, ultrajada" ("נורה, מתקוממת"), את תפקידה של הרוצחת, נורה.
בשנת 2007 שיחקה בטלנובלה המקסיקנית "Mientras haya vida" ("כל עוד יש חיים"), בה גילמה את דמותה של רומינה.
בשנים 2008-2009 שיחקה בטלנובלה הארגנטינאית "Don Juan y su bella dama" ("דון חואן ועלמתו היפה"), בה גילמה את דמותה של חוספינה מולינה. על תפקידה זה הועמדה לפרס "מרטין פיירו" בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר.
בשנים 2009-2010 שיחקה בטלנובלה הארגנטינאית "Botineras", בה גילמה את דמותה של לאורה.
בשנים 2011-2012 שיחקה בטלנובלה הארגנטינאית "Herederos de una venganza" ("יורשי הנקמה"), בה גילמה את דמותה של מרסדס.
בשנת 2012 שיחקה בקומדיה הארגנטינאית "El hombre de tu vida" ("הגבר של חייך"), בה גילמה את דמותה של מגי. באותה שנה, שיחקה בטלנובלה הארגנטינאית "Lobo" ("זאב"), בה גילמה את דמותה של מירנדה.
בשנת 2013 שיחקה בסדרה הארגנטינאית "Santos y pecadores" ("קדושים וחוטאים"), בה גילמה את דמותה של חורחלינה.
בשנים 2014-2015 שיחקה לצד פקונדו ארנה בטלנובלה הארגנטינאית "יום ולילה", בה גילמה את דמותה של פאולה פיקו.
בשנים 2022-2021 שיחקה בטלנובלה "La 1-5/18" בתור מירנדה אצ'ברי, לצדם של אגוסטינה צ'רי וגונסלו הרדיה.
בשנת 2022 שיחקה לצד מריאנו מרטינס בפרק הבכורה של הסדרה האנתולוגית "Dos 20", בתור פאולינה.
KRACK
המתקפה
על ידי איפוס ה-"nonce" המועבר בשלב השלישי של לחיצת היד של WPA2, תוקף יכול בהדרגה להתאים חבילות מוצפנות שנצפו לפני כן וללמוד את מלא מחזיק מפתחות המשמש כדי להצפין את התעבורה.
החולשה נמצאת בתקן Wi-Fi עצמו, ולא במוצרים או מימושים מסוימים. לכן, כל יישום נכון של WPA2 צפוי להיות פגיע. הפגיעות משפיעה על כל פלטפורמות התוכנה המרכזיות, לרבות Microsoft Windows, macOS, iOS, אנדרואיד, לינוקס, OpenBSD ואחרים.
פירלי
פירלי (באיטלקית: Pirelli) היא חברה רב לאומית המתמחה בייצור צמיגים, שבסיסה במילאנו, איטליה. מניות החברה רשומות למסחר בבורסה של מילאנו מאז 1922, היא יצרנית הצמיגים ה-7 בגודלה בעולם, ומתמקדת בייצור ושיווק צמיגים למכוניות, אופנועים ואופניים. החברה פועלת בלמעלה מ-160 מדינות. יש לה 19 אתרי ייצור ב-13 מדינות ורשת של כ-14,600 מפיצים וקמעונאים. בשנת 2015, רכשה חברת כמצ'יינה, חברה ממשלתית בבעלות הרפובליקה העממית של סין, את השליטה בפירלי.
פירלי היא כעת אך ורק חברה לייצור צמיגים. אך בעבר היא עסקה גם באופנה, בייצור כבלי חשמל וכבלי תקשורת, באנרגיה מתחדשת ובנדל"ן.
ב-4 באוקטובר 2017, מניות פירלי חזרו להיסחר בבורסה של מילאנו, לאחר שהחברה התמקדה בייצור צמיגים לצרכנים, לרכב, אופנועים ואופניים, והפרידה את עסקי הצמיגים התעשייתיים שלה לחברה נפרדת.
לוח השנה של פירלי, החל לצאת לאור בשנת 1964, ובו צילומי דוגמניות שנעשו בידי צלמים נודעים.
היסטוריה
פירלי נוסדה ב-1872 על ידי ג'ובאני בטיסטה פירלי. מאז שנוסדה התמחתה החברה בייצור מוצרי גומי ובמהלך השנים עסקה גם בתחומים נוספים, אך רוב פעילותה הוקדש לייצור צמיגים.
ב-1879 הוקמה חברת בת בשם Pirelli Cavi e Sistemi, ליצור כבלים וב-1881 היא זכתה בחוזה לייצור כבלי טלגרף תת-ימיים עבור הצבא האיטלקי.
ב-1922 הונפקה החברה בבורסה לניירות ערך של מילאנו בשם Pirelli & C, שפעלה אחר כך כחברת החזקות של חברות נוספות עם מגוון רחב של תחומי פעילות. זמן קצר אחר כך נרשמה החברה למסחר גם ב, והייתה החברה האיטלקית הראשונה שמניותיה נסחרו בארצות הברית.
ב-1958 חנכה החברה בעיר את מגדל פירלי שאכלס את משרדי החברה במקום בו עמד מפעל הייצור הראשון במאה ה-19. הוא היה הבניין הגבוה באיטליה בעת חנוכתו.
ב-1974 המציאה החברה את הצמיג הרדיאלי הרחב, לבקשת קבוצת הראלי של לנצ'יה. עד אותה עת הצמיגים הרדיאליים היו צרים מאוד, וצמיגים רחבים נבנו רק בשיטה האלכסונית.
ב-1991 מונה מרקו טרונצ'טי פרוברה למנכ"ל, הוא הצטרף לחברה ב-1978, לאחר שנישא לססיליה פירלי, בתו של ליאופולדו פירלי (נכדו של מייסד החברה), שהיה אז יו"ר פירלי. כמנכ"ל, הצליח לשפר את ביצועי החברה, באמצעות מכירה של פעילויות מפסידות, קיצוץ בכוח העבודה ברבע ומעבר לפעילויות של צמיגים מתוחכמים וכבלים. כולל פיתוח פעילות של כבלי סיבים אופטיים. ב-1994 הפכה פירלי לחברה הראשונה אשר פיתחה טכנולוגיה המעצימה את חוזקם של האותות העוברים על גבי הסיבים האופטיים, המהווים את חוט השדרה של האינטרנט. ב-1999 רכשה חברת סיסקו תמורת 2.15 מיליארד דולר תמורת את פעילות כבלי הסיבים האופטיים של פירלי, ורכשה תמורת 100 מיליון דולר, נתח של 10% בשתי חטיבות המפתחות רכיבים לרשתות מהירות.
בשנות ה-90 הוקמה חברת בת שעסקה בנדל"ן ושירותי ניהול מבנים. זרוע הנדל"ן של הקבוצה הונפקה ביוני 2002, עם שווי שוק של כמיליארד אירו. בספטמבר 2007 רכשה חברת הנדל"ן הישראלית אלוני חץ נתח של כ-4% בחברת הנדל"ן של פירלי.
ב-1998 הקימה החברה מפעל חדש בברזיל בהשקעה של 180 מיליון דולר.
ביוני 1999, זכתה חטיבת כבלי התקשורת של פירלי במכרז של חברת מד-1 להנחת כבל תקשורת לאורך חופי ישראל.
בספטמבר 2000 רכשה חברת קורנינג, היצרנית הגדולה בעולם של כבלי סיב אופטי, את חטיבת הרכיבים האופטיים של פירלי תמורת 3.6 מיליארד דולר. בדצמבר 2000 הופרדה החטיבה לייצור כבלים של פירלי מחטיבת המערכות. חטיבה זו נמכרה לבנק ההשקעות גולדמן סאקס, תמורת 1.7 מיליארד דולר ב-2005.
ביולי 2001 רכשה פירלי את השליטה בחברת המחשבים אוליבטי, שהייתה בעלת השליטה בחברת התקשורת הלאומית של איטליה - טלקום איטליה. חודשיים אחר כך נעשה ניסיון למזג את שלוש החברות לחברה אחת. במאי 2003 מוזגו טלקום איטליה ואוליבטי. פירלי מכרה את מניותיה בחברה הממוזגת ב-2007.
באוגוסט 2008 גייסה חברת ההזנק הישראלית סייאופטיקס מפירלי 20 מיליון דולר, והתמזגה עם חברה-בת שלה. סייאופטיקס הייתה חברה ישראלית שנוסדה ב-1999 ופיתחה רכיבים לרשתות כבלים אופטיות, בין המשקיעים בחברה היו קרן הון הסיכון BRM והמיליארדר ג'ורג' סורוס. בינואר 2011 רכשה קרן JVP את חלקה של פרילי בחברה, ושלוש שנים אחר כך מכרה אותה תמורת 400 מיליון דולר.
ספורט מוטורי
פירלי זכתה לראשונה להצלחה בתחרות ספורט מוטורי בשנת 1907, כאשר הנסיך האיטלקי סקיפיון בורגזה הגיע ראשון במירוץ פקינג-פריז, שנערך לאורך 15,000 ק"מ ו-60 ימים, ברכב עם צמיגים של החברה.
פירלי השתתפה כאחת מספקיות הצמיגים בתחרויות פורמולה 1 בשנות ה-50 ובשנות ה-80 של המאה ה-20. בשנת 2011 הפכה פירלי לספקית הצמיגים הבלעדית בסדרה, לאחר שהחליפה את חברת ברידג'סטון. החברה פיתחה צמיגים חדשים לפי דרישות הקבוצות המשתתפות בפורמולה 1.
מאז שנת 2007 פירלי היא גם ספקית הצמיגים הבלעדית במרוצי האופנועים של אליפות הסופרבייק העולמית.
במהלך השנים הייתה פירלי שותפה גם למרוצי ראלי, ומ-2008 עד 2010 אף הייתה ספקית הצמיגים היחידה.
אוקטופוסי ואורות היום החיים
אוקטופוסי ואורות היום החיים (באנגלית: Octopussy and The Living Daylights) הוא קובץ סיפורים קצרים מאת הסופר הבריטי איאן פלמינג, העוסקים בבלש המפורסם פרי עטו - ג'יימס בונד. הקובץ המקורי יצא לאור בשנת 1966, שנתיים לאחר מותו של פלמינג.
הקובץ המקורי כלל שני סיפורים: "אוקטופוסי" ו"אורות היום החיים". במהדורות הבאות נוספו גם הסיפורים "רכושה של גברת" ו-"007 בניו יורק". ב-1983 יצא לאקרנים הסרט "אוקטופוסי" אשר מבוסס באופן חלקי על הסיפור בעל אותו השם. כמו כן שולב בסרט הסיפור "רכושה של גברת". הסיפור "אורות היום החיים" שולב בסרט מ-1987 007 באזור המסוכן. אלמנטים מהסיפור "007 בניו יורק" שולבו בסרטים קזינו רויאל וקוונטום של נחמה.
אוקטופוסי
הסיפור מסופר מנקודת מבטו של מייג'ור דקסטר סמית', גיבור מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה נותר סמית' באוסטריה, ובעזרת מדריך טיולים מקומי מוצא מטמון זהב נאצי. סמית' רוצח את המדריך כדי לשמור את כל האוצר לעצמו. לאחר מכן הוא נמלט לשונית אלמוגים נידחת שם חי חיים גלמודים. היחיד שמארח לו לחברה הוא תמנון שאליו הוא מתייחס כחיית מחמד. כעבור 15 שנים, נמס הקרחון שעליו נמצאה גופתו של המדריך שנרצח. ג'יימס בונד מזהה שמדובר באדם שהיווה עבורו דמות אב בנעוריו, ומחליט לצאת לחקירה.
אורות היום החיים
על בונד מוטל משימה לסייע לסוכן מס' 272 להימלט ממזרח ברלין. לבריטים נודע שהק.ג.ב. שולח צלף שכינויו הוא "טריגר" במטרה לחסל את 272. עד מהרה בונד מגלה ש"טריגר" אינו צלף אלא צלפית יפהפייה.
דוב שחור אמריקני
תפוצה
הדוב השחור האמריקני נפוץ באמריקה הצפונית, מצפון קנדה ואלסקה דרומה למקסיקו ומהאוקיינוס האטלנטי עד לאוקיינוס השקט. תחום תפוצתם כולל 39 מ-50 מדינות ארצות הברית וכל הפרובינציות הקנדיות. האוכלוסיות במרכז-מזרחה ודרומה של ארצות הברית נשארות בהרים ויערות מוגנים של פארקים לאומיים ושמורות טבע. בעבר היו ככל הנראה למעלה משני מיליון דובים שחורים אמריקניים באמריקה הצפונית; הערכות בשנות ה-80 של המאה ה-20 הניחו שמספרם מתחת ל-200,000. כיום נאמדת אוכלוסייתו של הדוב השחור האמריקני ביותר מ-600,000 פרטים.
אוקטופוסי ואורות היום החיים
רכושה של גברת
אשה עשירה בשם מריה פרוידנשטיין מציעה למכירה פומבית תכשיט שנוצר בידי פטר קארל פברז'ה. ה-MI6 חושד כבר זמן רב שפרוידנשטיין עובדת עבור ק.ג.ב., והמכירה היא למעשה כיסוי שנועד לשלם לה עבור שירותיה. בונד מחליט לנצל את ההזדמנות כדי לעלות על כל רשת הק.ג.ב. בלונדון.
דוב שחור אמריקני
מבנה גוף ומראה
אורך גופו של דוב שחור אמריקני הוא כ- 160 ס"מ.
אוקטופוסי ואורות היום החיים
007 בניו יורק
בונד נוסע לניו יורק במטרה להזהיר סוכנת MI6 שהחבר החדש שלה הוא למעשה סוכן ק.ג.ב.
דוב שחור אמריקני
מבנה גוף ומראה
נקבת דוב שחור אמריקני שוקלת בין 40 ק"ג ל-180 ק"ג, בעוד זכר שוקל לרוב בין 115 ל-275 ק"ג, אף שדובים בוגרים יכולים אף לשקול למעלה מ-300 ק"ג. הגורים שוקלים בין 200 ל-450 גרם בזמן הלידה. לדוב השחור האמריקני עיניים קטנות, אוזניים מעוגלות, אף ארוך, גוף גדול וזנב קצר. הוא ניחן בחוש ריח מצוין. צבע שערותיו משתנה מפרט לפרט, אך לרוב הפרטים יש שיער שחור.
רבייה וגידול צאצאים
הדובים מגיעים לבשלות ליצירת צאצאים בסביבות גיל 4 או 5 שנים ומתרבים כל 2 עד 3 שנים. הם מתרבים באביב, בדרך כלל במאי ויוני, אך העובר לא מתחיל להתפתח עד לתרדמת החורף של האם במאורה. אם מזון היה מצוי בצמצום והאם לא השיגה מספיק שומן כדי לתמוך בעצמה בתרדמת החורף ולאפשר את התפתחותם של העוברים, העוברים אינם מתפתחים.
הגורים נולדים בדרך כלל בינואר ובפברואר. הגורים העיוורים שוקלים בסביבות 200 עד 450 גרם בלידה, ותאומים נפוצים מאוד. הם נגמלים מיניקה בין יולי וספטמבר בשנה הראשונה לחייהם, ונשארים עם אמם עד סוף החורף הראשון. בחורף השני הם כבר בדרך כלל עצמאיים.
הישרדותם של הגורים תלויה במיומנותה של האם ללמד את גוריה מה לאכול, איפה ואיך למצוא מזון, איפה להקים מאורה, ומתי ואיפה לחפש מחסה מחום ומסכנה.
תוחלת חייהם של דובים שחורים אמריקניים בטבע בממוצע היא 18 שנים, אך יכולה להגיע ל-23 שנים.
ציד דובים
כיום אחד האיומים העיקריים על הדוב השחור האמריקני הוא ציד בלתי חוקי, הרווח לצורך הספקת כיסי מרה וכפות רגליים של דובים לשווקים באסיה; איברים אלו נחשבים לבעלי סגולה רפואית בסין, ביפן ובקוריאה. הביקוש לאיברים אלו גורם גם לציד של דובים אחרים, כגון דובי גריזלי ודובי קוטב. האמנה על הסחר הבינלאומי במינים של בעלי חיים וצמחי בר המצויים בסכנה (CITES), שעליה חתומות למעלה מ-120 מדינות, מספקת אמצעים לריסון הסחר הבלתי חוקי בחיות בר ובמוצרים המופקים מהן על פני הגבולות הבינלאומיים, דבר שמסייע להגן על הדוב השחור מציד.
תת-מינים
רשימת תת-מינים מוכרים:
ד'רמ"ג
לדעת רוב הראשונים זו שנת היובל.
לואיג'י בקאלי
לואיג'י בקאלי (באיטלקית: Luigi Beccali; 19 בנובמבר 1907 – 29 באוגוסט 1990) היה אתלט איטלקי. אלוף אולימפי (לוס אנג'לס 1932), זוכה מדליית ארד אולימפית (ברלין 1936), אלוף אירופה (טורינו 1934) ושיאן עולם (1933 – 1934) בריצת 1500 מטר. נוסף לכך, היה שיאן עולם בריצת 1000 יארד.
ביוגרפיה
בקאלי נולד וגדל במילאנו.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) זכה בקאלי במדליית זהב בריצת 1500 מטר בשיא אולימפי חדש של 3:51.2 דקות, לפני ג'רי קורנס מבריטניה (3:52.6 דקות) ופיל אדוארדס מקנדה (3:52.8 דקות).
שיאן עולם
באוניברסיאדה שנערכה בטורינו ב-9 בספטמבר 1933 הוא זכה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בהשוואת שיא העולם של ז'ול לדומג מצרפת בתוצאה של 3:49.2 דקות, לפני ג'ק לאבלוק מניו זילנד (3:49.8 דקות). שמונה ימים לאחר מכן, בתחרות שנערכה במילנו הוא שיפר את שיא העולם והעמידו על תוצאה של 3:49.0 דקות, שיא זה החזיק מעמד 9 חודשים וחצי ונשבר על ידי ביל בונתרון מארצות הברית (3:48.8 דקות).
בסוף השנה קבע בריצת 1000 יארד (910 מטר) שיא עולם חדש של 2:10.0 דקות.
אלוף אירופה
באליפות אירופה הראשונה שנערכה בטורינו 1934 הוא זכה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:54.6 דקות, לפני מיקלוש סאבו מהונגריה (3:55.2 דקות) ורוג'ה נורמן מצרפת (3:57.0 דקות).
1936
באולימפיאדת ברלין (1936) זכה בקאלי במדליית ארד בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:49.2 דקות, אחרי ג'ק לאבלוק שקבע שיא עולם חדש של 3:47.8 דקות וגלן קנינגהם מארצות הברית (3:48.4 דקות) ולא הצליח להגן על תוארו.
1938
באליפות אירופה שנערכה בפריז בשנת 1938 הוא זכה במדליית ארד ריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:55.2 דקות, אחרי סידני וודרסון מבריטניה (3:53.6 דקות) וז'וזף מוסטרט מבלגיה (3:54.5 דקות).
חיים אישיים
בקאלי עבד בבדיקת כבישים ודרכים. הוא היגר לארצות הברית ובשנת 1941 פרש מאתלטיקה תחרותית. הוא עסק במכירת יין.
מיסוי הימורים, הגרלות ופעילות נושאת פרסים
זכייה בהימורים, בהגרלות או בפעילות נושאת פרסים, העולה על סכום מסוים, חייבת בישראל במס הכנסה בשיעור קבוע של 35% (ובזכיות גדולות ולבעלי הכנסה גבוהה ממקור אחר – 38%).
ההכנסה החייבת
עד ל-30 ביוני 2003 היו זכיות בהימורים, בהגרלות ובפעילות נושאת פרסים פטורות ממס בישראל. בתיקון מס' 134 לפקודת מס הכנסה, שנכנס לתוקף ב-1 ביולי 2003 נוסף לפקודה סעיף 2א, שפסקה (א) בו קובעת: " השתכרות או רווח של אדם תושב ישראל, שהופקו או שנצמחו בישראל או מחוץ לישראל, וכן השתכרות או רווח של אדם תושב חוץ, שהופקו או שנצמחו בישראל, שמקורם בהימורים, בהגרלות או בפעילות נושאת פרסים, יובאו בחשבון בקביעת רווחים או הכנסתו ויראו אותם לעניין פקודה זו כהכנסה, למעט לעניין קיזוז הפסדים."
סעיף 2 לפקודה, שהוא הסעיף העיקרי המפרט את סוגי ההכנסות החייבות במס הכנסה, מחיל את המס על הכנסה שהופקה בישראל, על ידי תושב ישראל או תושב חוץ (מיסוי טריטוריאלי) ועל הכנסה של תושב ישראל שהופקה בחוץ לארץ (מיסוי פרסונלי). עיקרון זה נכלל גם בסעיף 2א.
בניגוד להכנסות מסוגים אחרים, שבהן הנישום רשאי לקזז מהכנסותיו הפסדים שנגרמו לו בעת ייצור הכנסה זו, אין לקזז הפסדי הימורים מהכנסות מהימורים.
החיוב במס חל על הכנסות מהימורים, כלומר פעילות שזכייה בה תלויה אך ורק במזל, כגון זכייה בלוטו או בטוטו, ועל הכנסות מפעילות נושאת פרסים, שבה הזכייה תלויה גם בכישורי הזוכה, כגון זכייה בתוכנית מציאות.
כדי להסיר ספק נקבע בתקנות שהמס חל על הכנסה מהימורים ומפעילות נושאת פרסים "בין אם מקורם בפעילות חוקית ובין אם מקורם בפעילות בלתי חוקית".
כמקובל בפקודת מס הכנסה, המס חל גם על זכייה הניתנת בשווה כסף (מכונית, דירה וכדומה), בהתאם לשוויה של זכייה זו.
המס אינו חל על זכייה בפרס שניתן כהוקרה על פעילות מדעית, כגון פרס נובל או פרס ישראל. זכייה בפרס בתוכנית ריאליטי, כגון "המירוץ למיליון" או "הישרדות" חייבת במס.
בצו שהוציא שר האוצר נקבע כי "סכום שהתקבל מהימור אחד, מהגרלה אחת, או מפרס אחד" שגובהו נמוך מתקרה שנקבעה בצו, פטור ממס. בשנת 2017 תקרה זו היא 49,320 ש"ח. לזכייה גדולה מתקרה זו ניתן פטור מופחת היורד בהדרגה, עד לזכייה שגובהה כפול מתקרה זו, שבה הפטור יורד לאפס.
שיעור המס
ביולי 2012 נוסף לפקודה סעיף 121ב, בתוקף מ-1 בינואר 2013, המטיל מס על הכנסות גבוהות, מכל מקורות ההכנסה החייבים במס, ובכלל זה הכנסה מהימורים ומפעילות נושאת פרסים. כאשר הכנסתו הכוללת של אדם עלתה על 800,000 ש"ח בשנה, הוטל על חלקה שמעל לסף זה מס נוסף בשיעור 2%. בהתאם לכך, שיעור המס הכולל על חלקה של זכייה שמעל לסף זה הגיע ל-32%. ב-1 בינואר 2017 עלה שיעור המס על הכנסות גבוהות ל-3%, וההכנסה החייבת במס זה הוקטנה ל-640,000 ש"ח. בהתאם לכך, שיעור המס הכולל על חלקה של זכייה שמעל לסף זה הגיע ל-38%.
משלם הזכייה חייב לנכות במקור את המס החל על הזכייה.
בפסיקה
שחקן פוקר שזכה בסכומים נכבדים בפעילות זו ביקש לקבוע שעל הכנסתו זו יחולו כללי המס על זכיות בהימורים (שבתקופה הרלוונטית קבעו מס בשיעור 25%), אך בהתחשב בזמן ובמומחיות שהשקיע במשחק זה פסק בית המשפט שיש לראות בהכנסתו הכנסה ממשלח יד (לפי סעיף 2(1) לפקודה), שעליה חל מס שולי גבוה יותר, בהתאם לסעיף 121 לפקודה, המגיע עד ל-48%. עוד נפסק שהמס שבו חויב השחקן בארצות הברית על זכיותיו, בהתאם לכללי המס הנהוגים שם, יקוזז מהמס שבו הוא חייב בישראל על זכיותיו אלה.
מהמר מילא תוך דקות אחדות 17 טפסים של הגרלת "ווינר" שכללו ניחוש זהה של התוצאות בשלושה משחקי כדורגל שנערכו במחזור משחקים אחד. סכום הזכייה בכל אחד מהטפסים היה נמוך מהתקרה לזכייה פטורה ממס, אך סכום הזכיות הכולל היה גבוה במידה ניכרת מהתקרה. המהמר ביקש לקבוע שכל טופס הוא זכייה נפרדת, ולכן זכיותיו פטורות ממס, ואילו רשות המיסים טענה שיש לראות בכל הזכיות הימור אחד ולחייבן במס. בפסק הדין התקבלה עמדת רשות המיסים, בפרט בהתחשב ב"זהות יחס הזכייה, משך הזמן הקצר בו נשלחו כל הטפסים הכוללים את אותו סט ניחושים, והעדר סיבה עניינית לפיצול לטפסים רבים, למעט הכוונה המשתמעת שלא לחרוג מתקרת הפטור הקבועה בצו".
תושב רצועת עזה זכה בשנת 2015 בכ-45 מיליון ש"ח בטוטו (Winner 16), ופקיד שומה אוטונומיה חייב אותו במס הכנסה על זכייתו, לפי הכללים המתוארים לעיל. הזוכה ערער על החיוב בבית המשפט המחוזי בירושלים, בנימוק שאינו תושב ישראל ואין לו כל עסק או פעילות בישראל, אך ערעורו נדחה.
בית המשפט הפדרלי התשיעי לערעורים של ארצות הברית
בית המשפט הפדרלי התשיעי לערעורים של ארצות הברית הוא אחד מבתי המשפט לערעורים במערכת בתי המשפט הפדרלית של ארצות הברית.
בית המשפט התשיעי הוא אחד מ-12 בתי משפט הפדרליים לערעורים אשר סמכותם מתוחמת על פי קריטריון גאוגרפי – כלומר שהם מוסמכים לדון בערעורים בזכות על פסקי דין של בתי משפט פדרליים מחוזיים במדינות וטריטוריות ספציפיות של ארצות הברית. מביניהם, הוא הגדול ביותר מבחינת היקף שטחי השיפוט שלו כמו גם מבחינת מספר שופטיו: הוא דן בערעורים על פסקי דין מתשע מדינות במערב ארצות הברית ובנוסף משתי טריטוריות שלה, ומוקצים לו 29 תקני שופטים (נכון ל-2017). ככזה יש לבית המשפט התשיעי השפעה רבה ביותר על החיים בארצות הברית.
שטחי השיפוט של בית המשפט
בית המשפט התשיעי הוקם על ידי הקונגרס בשנת 1891 וניתן בידו השיפוט על שש מדינות. שטחי שיפוטו הלכו והתרחבו על פי החלטות הקונגרס כפי שבאו לידי ביטוי בחקיקתו, כמתואר להלן: הרחבת שטחי השיפוט של בית המשפט נבעה ממיקומו במערב ארצות הברית – אזור אשר מספר תושביו והמדינות שבו הלך ועלה בשלהי המאה ה-19 ובמאה העשרים, יותר מאשר בכל חלק אחר של ארצות הברית. בעת הקמתו השתרע שיפוטו של בית המשפט על 3.3% מאוכלוסיית ארצות הברית. בשנת 2009 כבר עלה שיעור זה ל-19.72% מאוכלוסייתה.
בית המשפט התשיעי היה מוסמך לדון גם בערעורים על פסקי הדין של בית המשפט הפדרלי לסין במהלך שנות קיומו (1906–1943).
המשמעות של היקף שטח שיפוט בית המשפט
שטח השיפוט הגאוגרפי הרחב של בית המשפט משתרע על פני אזורים עירוניים צפופים כמו גם על אזורים כפריים המיושבים באופן דליל יחסית, ועל כן אופי העניינים הנדון בפניו הוא מגוון מאד.
תוצאה נוספת הנובעת ממספר שופטיו של בית המשפט היא חוסר יכולתו לדון במשפטים בהרכב מלא של כל שופטיו (en banc) – הליך נדיר יחסית השמור לדיון במקרים בעלי חשיבות מיוחדת ומיועד לקבוע הלכות אחידות של בית המשפט. במקום זאת מתכנס בית המשפט במקרים מיוחדים לדיון בהרכבים של עד 11 שופטים. ממצב זה נובעת האפשרות שהרכבים רחבים של בית המשפט יפסקו פסיקות מנוגדות ביחס לעניינים דומים.
ניסיונות לחלוקת שטח שיפוט בית המשפט
החל מ-1993 נעשו מספר ניסיונות להביא לחלוקת שטח השיפוט של בית המשפט התשיעי בינו לבין בית משפט פדרלי חדש לערעורים. עד כה לא הגיעה אף אחת מהצעות אלו לכלל מימוש.
בדצמבר 1998 הקים הקונגרס ועדה לבחינת חלוקת בית המשפט, בעקבות הצעת חוק שעברה בסנאט שקראה לפיצולו אך נתקעה בבית הנבחרים. הוועדה ייעצה לא לפצל את בית המשפט, ותחת זאת להקים שלושה יחידות משנה בבית המשפט, שיקלו על עבודתו. ההצעה לא קודמה.
במרץ 2007 העידו שופטי בית המשפט העליון של ארצות הברית אנתוני קנדי וקלרנס תומאס בפני ועדה של בית הנבחרים האמריקאי כי מוסכם בין שופטי בית המשפט עליון כי שטח השיפוט של בית המשפט הוא גדול מידי ומן הראוי שיחולק.
מרבית ההצעות קוראות לחלוקת בית המשפט לשניים: בית המשפט הפדרלי התשיעי לערעורים, שיפעל בקליפורניה, הוואי, גואם ואיי מריאנה הצפוניים, ובית משפט חדש, בית המשפט הפדרלי השנים עשר לערעורים, שיפעל באלסקה, אריזונה, איידהו, מונטנה, נבדה, אורגון ווושינגטון.
מקומות השיפוט של בית המשפט
המשכן הראשי של בית המשפט ממוקם בעיר סן פרנסיסקו שבמדינת קליפורניה. הוא פועל בקביעות גם בהיכלות משפט בערים סיאטל שבוושינגטון, פורטלנד שבאורגון ופסדינה שבקליפורניה. לעיתים מתכנסים הרכבים של בית המשפט לדיון גם באתרים נוספים. בפועל נדונים העניינים שבפני בית המשפט על פי החלוקה הבאה, המיועדת להקל על בעלי הדין ובאי כוחם את הגישה אליו:
ספריית בית המשפט משרתת את שופטיו, את שופטי בתי המשפט הפדרליים המחוזיים שתחתיו ואת סגל העזר שלהם – כ-400 שופטים ו-5,000 עובדים נוספים. הסניף הראשי שלה ממוקם בסן פרנסיסקו, והיא מקיימת שמונה סניפי משנה בכל אחת משמונה המדינות הנוספות שבשטח השיפוט של בית המשפט.
שופטי בית המשפט
עם הקמתו הוקצו לבית המשפט התשיעי שני תקני שופטים. במקביל להתרחבות שטח השיפוט הגאוגרפי שלו ולעלייה במספר התושבים שבו הגדיל הקונגרס בהדרגה את מספר תקני השופטים של בית המשפט. ב-1940 היו בו שבעה שופטים, ב-1980 – 23, ובשנת 2009 הועמד מספרם על 29.
מרבית שופטיו לשעבר של בית המשפט התשיעי כיהנו בו עד תום חייהם. שלושה שופטים פרשו ממנו לשם כהונה במשרות פדרליות בכירות:
בשנת 1981 התכנס בסן פרנסיסקו הרכב של שלוש שופטות של בית המשפט התשיעי. הייתה זו הפעם הראשונה שהרכב שופטים של בית משפט פדרלי לערעורים כלשהו בארצות הברית כלל שופטות בלבד.
כף נורת' (ארץ ויקטוריה)
כף נורת' (באנגלית: Cape North - קייפ נורת' - מילולית: הכף הצפונית) הוא מצוק גדול בצידו המערבי של פיורד נילסן בחוף הצפוני של ארץ ויקטוריה באנטארקטיקה.
ראש המצוק מכוסה שלג, אולם צדדיו הצפוניים והמזרחיים חשופים משלג. גובהו של הצוק 500 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה
הצוק אינו הנקודה הצפונית ביותר באזור, אולם הוא בולט (בשל צדדיו החשופים משלג) ולכן הוא התגלה על ידי קפטן ג'יימס קלארק רוס בשנת 1841, אשר נתן לכף את שמה (כאשר במפותיו של קוק הכף היא הצפונית ביותר מערבית לכף הוקר, ובשל כך השם).
לקריאה נוספת
• Edmund Stump, The Ross Orogen of the Transantarctic Mountains, P 74
ברק כהן
חיים ברק כהן (נולד ב-1 בפברואר 1977) הוא עורך דין ישראלי, ממקימי קבוצת "באים לבנקאים", אשר ידוע במחאותיו נגד אישי ציבור וגופים כלכליים. לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע נבחר ברק כהן להוביל את המפלגה "דמוקרטית - חירות, שוויון וערבות הדדית" שהוקמה בעקבות המחאה נגד ממשלת ישראל השלושים וחמש.
ביוגרפיה
ברק כהן נולד בשכונת מזכרת משה בירושלים. אביו, הרצל כהן לימים סגן ראש המועצה המקומית מבשרת ציון. סביו עלו מיהדות כורדיסטן, מיהדות מצרים ומיהדות תימן. כהן למד בכפר הנוער בן שמן. לא התגייס לצה"ל בשל סיבות בריאותיות. השלים תואר ראשון במשפטים במרכז הבינתחומי הרצליה ולאחר לימודיו היה עורך דין בתחום הפלילי.
כהן נשוי ללאה ואב לבת. לפחות משנת 2017, מנהל כהן אורח חיים טבעוני.
בשנת 2022 גילם שוטר בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה מנאייכ.
באוגוסט 2022 הוקרן בכאן 11 הסרט הדוקומנטרי משפט הבנקאים שתיעד במשך 7 שנים את כהן וקבוצת באים לבנקאים שהוביל.
משפטים ותביעות
ב-6 בנובמבר 2017 הורשע ברק כהן בהעלבת עובד ציבור ובהפרעה לשוטר בעת מילוי תפקידו בבית משפט השלום בתל אביב.
ב-6 במאי 2020 הפסיד כהן במשפט תביעה כנגד רכז המודיעין של המשטרה אלון חמדני. שופט בית המשפט המחוזי בירושלים, משה בר-עם, חייבו בפיצוי של 150 אלף שקל. ברק ערער לבית המשפט העליון והפסיד בערעור.
מחאת "באים לבנקים"
בין השנים 2000–2014 נפתחו נגד כהן 11 תיקי הוצאה לפועל על סך 224,000 ש"ח, עיקרם בשל הלוואה על סך 150,000 ש"ח שנטל מבנק לאומי.
לטענת כהן, במסגרת האמצעים שבהם נקטו נציגי בנק לאומי לגביית החוב, הם הגיעו לחברתו לחיים כדי להיפרע מריבית שצבר כהן עצמו על חוב בגובה של כמה עשרות אלפי שקלים וניסו לקחת את רכושה, כולל פסנתר שהיה שייך לה עוד לפני שהכירה אותו. לטענתו הוא ניסה להגיע להסדר עם נציגי הבנק והגיש סעד הצהרתי כי מדובר ברכוש של חברתו. השופט נענה לבקשה והכריז על עיכוב הליכים, אולם תוך כדי עיכוב ההליכים הגישו אנשי הבנק בקשה לשפעול הליכים כדי להמשיך בגבייה באמצעות עיקול רכושה של חברתו. צעדים אלו גרמו לכהן לצאת למאבק נגד הבנקים.