cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אינסטגרם
שימוש
לאחר ההורדה מחנות היישומים ורישום המשתמש היישום מוכן לשימוש. בתחילת השימוש ניתן לבחור מנין לייבא חברים על מנת שחוויית השיתוף תהיה שלמה ומקיפה יותר.
היישום מורכב מ-5 לשוניות:
יש אפשרות לבחור בין חשבון גלובלי (פתוח לכולם), לחשבון פרטי (חשבון שרק מי שבעליו מאשר יכול לראות את מה שמועלה) ולחשבון עסקי.
פתקים
יש אפשרות להתכתב באינסטגרם ב'צאט הדומה לוואטסאפ. באותה לשונית של צ'אט הוסיפה אינסטגרם בשנת 2023 את האפשרות לכתוב פתק עם כמה מילים (עד 60 תווים). ולמשתמשים יש את האפשרות לענות אחד לשני על הפתקים. יש אפשרות שרק אנשים מסוימיים (הקלוז) ישראו את אותו הפתק.
חברים קרובים
חברים קרובים (close/קלוז) אלה אנשים מסוימיים אותם יכול המשתמש לבחור ולהציג רק להם סטורים מסוימיים ופתקים מסוימיים.
סטורי
אינסטגרם סטורי הוא פיצ'ר באינסטגרם שמאפשר למשתמשים לפרסם תמונות, או וידאו שאורכו עד 15 שניות בנוסף לפוסטים שהם מעלים לפרופילים שלהם. לסטורי יש דמיון לכתיבת זיכרונות או ליומן בעל ממד חזותי. הָסְטוֹרִי מעניק תחושה שהוא חושף את מה שקורה עכשיו בחיים האמתיים, את מה שקורה מאחורי הקלעים. הסטורי נותן לעוקבים ולחברים של משתמש מסוים לראות מה קורה בחיים שלו אם הם מעוניינים בכך מבלי שכל מה שקורה יופיע בפיד לעוקבים ולחברים שאינם מעוניינים בכך. הָסְטוֹרִי נמצא בעמוד הבית מהצד העליון בתוך תבנית מעגלית עם תמונת הפרופיל של האנשים שהעלו אותו. הָסְטוֹרִי נמחק אוטומטית אחרי 24 שעות, אלא אם המשתמשים מחליטים להגדיר אותו כהיילייט.
לפי נתונים שפרסמה אינסטגרם ב-2017, יותר מ-300 מיליון אנשים משתמשים בסטורי כל יום. משתמשי הרשת החברתית יכולים לראות מי ראה את הָסְטוֹרִי שלהם. הרעיון של פוסט המפורסם לזמן מוגבל היה קיים במקור בסנאפצ'אט, והופיע רק מאוחר יותר באינסטגרם, פייסבוק ו-וואטסאפ. אפשר לערוך את הָסְטוֹרִי ולהוסיף לו מסננים וטקסט. הָסְטוֹרִי מעצים את השימוש האוטוביוגרפי ברשתות החברתיות. בנוסף, ניתן לעשות בסטורי שימוש עיתונאי, ולדווח על מה שקורה בזמן אמת בדומה לשימוש בטוויטר.
השפעה אמנותית
בתערוכת Instaart (אוצרים: מייקי חפץ וחן ג'יין זוהר) בתל אביב הוצגו 300 יצירות של 100 אנשים, אשר נוצרו כולן באמצעות היישום ונועדו להציג פיסות מציאות שונות. הדעות חלוקות בקרב צלמים מקצועיים על ההשפעות של אינסטגרם על האמנות. מצד אחד, ישנם צלמים מקצועיים אשר משתמשים בעצמם באפשרויות הרבות שמציעה להם אינסטגרם. אך מצד שני, ישנם צלמים אשר דעתם על אמנות האינסטגרם היא שלילית, והם טוענים כי כל תמונה אשר תעובד באינסטגרם, תצא יפה בשל מגוון הפילטרים הרחב שמציע היישום, ובעקבות זאת הערך של הצילום האמנותי המקצועי יורד.
השפעה בתחום הפרסום והשיווק
הכניסה של יישום אינסטגרם לתחום הפרסום והשיווק היה בלתי נמנע וזאת בשל הפופולריות ההולכת וגוברת שלו. ההצלחה המסחררת של היישום הובילה גופים מסחריים שונים להשתמש בה לפרסום תמונות של מוצרי המותגים שלהם וכן של המסר של המותגים שלהם. הפרסום ביישום נעשה גם באמצעות המשתמשים הפרטיים אשר מצלמים תמונות של המותגים השונים ומשתפים אותם ברשת. רשת CBS השתמשה באינסטגרם על מנת לפרסם את סדרת הטלוויזיה NCIS: לוס אנג'לס. הרשת ביקשה מצופיה להוריד את היישום, לעקוב אחר התוכנית ולאחריה לפרסם ולשלוח תמונות מסביבת מגוריהם כאשר בתום התחרות תיבחר תמונה מנצחת אשר תזכה להופיע בפרק הסיום של העונה. בשנים האחרונות תוכניות רבות פתחו עמודי אינסטגרם רשמיים במטרה לפרסם את הסדרה שלהם ולהעלות עדכונים בנוגע לדוגמה לחברת נטפליקס בבעלותה כמאות חשבונות אינסטגרם שונים של הסדרות שלהם לדוגמה לוציפר (סדרת טלוויזיה), רעבים (סדרת טלוויזיה) גוף מסחרי נוסף שיצא בקמפיין אינסטגרמי הוא מותג האופנה טופשופ, במהלכו יכולים קוני הרשת להצטלם בחנויות הרשת שהם לבושים בבגדי המותג, לבחור את אחד מהמסננים של היישום, לפרסם את התמונה בפייסבוק שלהם ושל המותג ולבסוף לקבל את התמונה על גבי גלויה מודפסת.
שימוש בקרב ידוענים
האינסטגרם משך אליו גם ידוענים אשר בעברם נהגו לקדש את פרטיותם. בעוד שמרבית המפורסמים לא משתפים פעולה ואף מתחמקים ומתעמתים עם צלמי הפפראצי, הם מעלים לרשת האינסטגרם תמונות מרגעים אישיים בחייהם.
בישראל אחת הדוגמאות הבולטות ביותר היא בר רפאלי, שלא אחת התעמתה עם צלמים שניסו לצלם אותה בפעולות יומיומיות ופרטיות. לרפאלי יש חשבון אינסטגרם שבו היא משתפת את העוקבים אחריה במסעותיה בעולם, בתחביביה ובחיי הפנאי שלה. יש לה יותר מ-3 מיליון עוקבים, ולפי דו"ח של חברת הניטור והמדידה SpyTheNet לחודש מרץ 2017, שפורסם באתר איגוד האינטרנט הישראלי, היא דורגה במקום השני ברשימת הישראלים המשפיעים באינסטגרם, (אחרי אנה זק) נכון לאוגוסט 2021 גל גדות היא בראש רשימת הישראלים הנעקבים ביותר באינסטגרם עם יותר מ-58 מיליון עוקבים.
גם פוליטיקאים ישראלים מפרסמים תמונות באמצעות היישום, ובהם ראש הממשלה בנימין נתניהו עם יותר ממיליון עוקבים, והוא הפוליטיקאי הישראלי עם הכי הרבה עוקבים.
שיווק באינסטגרם
אלפי משווקים משתמשים ברשת החברתית על מנת לשווק את החברות העובדות איתם. לעיתים חנויות בגדים מפרסמות את מרכולתן על ידי תמונות, תוך הפניית הלקוחות לאתר החנות לרכישת הבגדים.
היבטים שליליים וביקורת
במאי 2017 פורסם מחקר של החברה המלכותית לבריאות הציבור של בריטניה שהעלה שהשימוש התכוף במדיה חברתית עשוי להוביל למשבר נפשי בקרב צעירים. מהמחקר עלה ששימוש בשתי הפלטפורמות החברתיות: אינסטגרם, שבבעלות פייסבוק, וסנאפצ'ט - מקדמים בעיות נפשיות בקרב המשתמשים יותר מכל האחרות. הסיבה לכך, לטענת החוקרים, היא שמדובר בשירותים מבוססי תמונות המעודדים את המשתמש לשוות את עצמו לאחרים. בשנת 2021 חשפה פרנסס האוגן, עובדת לשעבר בפייסבוק, חשפה עשרות אלפי מסמכים פנימיים של פייסבוק בפני הוועדה לניירות ערך ולבורסות בארצות הברית ובפני העיתון "וול סטריט ג'ורנל" שבהם נכתב בין השאר שלפי מחקרים פנימיים של פייסבוק, "32% מבנות נוער אמרו שכשהרגישו רע עם הגוף שלהן, אינסטגרם גרמה להן להרגיש יותר גרוע". עוד הוצג כי בקרב בני נוער שדיווחו על מחשבות אובדניות, 13% מהמשתמשים הבריטים ו-6% מהאמריקאים תלו את הבעיה באינסטגרם.
בשנת 2022, התייחס היזם המיליארדר אילון מאסק לחברה באומרו כי היא "מעצימה רגשות קנאה". ישנם בהתאם מחקרים רבים ומומחים רבים אחרים הגורסים כי שימוש במדיה חברתית, ובמיוחד שימוש התמכרותי, מחזק רגשות קנאה. יש גם מי שטענו כי העצמת הקנאה היא כלי בידי אינסטגרם ורשתות מדיה חברתית אחרות לשם עידוד יתר-צרכנות.
הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
הסקר הגאולוגי של ארצות הברית (באנגלית: United States Geological Survey, או בראשי תיבות: USGS) היא סוכנות מדעית של ממשלת ארצות הברית. תפקיד מדעני הסוכנות הוא לחקור את הנופים, אוצרות הטבע והסכנות הטבעיות של ארצות הברית. הסוכנות מתמקדת בארבעה תחומים עיקריים: גאולוגיה, ביולוגיה, גאוגרפיה והידרולוגיה. הסוכנות משמשת רק כגוף מחקר, ללא כל סמכות ביצועית.
הסוכנות נמצאת תחת אחריותה של מחלקת הפנים של ארצות הברית, ומעסיקה כ-8,670 עובדים ובעלת תקציב של 1.1 מיליארד דולר. המוטו של הסוכנות הוא "מדע למען עולם משתנה" ("Science for a changing world").
הסוכנות הוקמה ב-3 במרץ 1879, לאור הצורך בגוף שירכז את המידע אודות המתרחש בשטחים הגדולים והבלתי מיושבים שנתווספו לארצות הברית ברכישת לואיזיאנה ב-1803 ובמלחמת ארצות הברית–מקסיקו ב-1848. ג'ון וסלי פאוול היה מנהלה השני (לאחר כהונתו הקצרה של קלרנס קינג) ומי שעצב את דמותה במשך 13 שנות כהונתו.
הסקר מפורסם בזכות סדרת מפות מפורטת ועדכנית שהוצאה על ידיו, ונחשבות כמפות הרשמיות של שטחי ארצות הברית. את המפות ניתן לקנות, וחלקן הן חינמיות.
ספריית הסקר
אוסף ספריית הסקר מונה 3 מיליון פריטים, מתוכם כ-1.7 מיליון ספרים וכ-700,000 מפות. הספרייה הוקמה רשמית ב-1882, עם מינוי הספרן הראשון שלה כשברשותה 1,400 ספרים ושלשה אנשי צוות. הספרייה הורחבה משמעותית מספרייתו הפרטית של ג'ון וסלי פאוול, מנהלו השני של הסקר, שנתרמה לספרייה לאחר מותו. גם אייזק לי תרם את ספרייתו הפרטית לאחר מותו לרשות הספרייה.
איתי טלגם
איתי טַלְגָם (נולד ב-24 במרץ 1958) הוא מנצח, מרצה ויועץ עסקי ישראלי.
ביוגרפיה
איתי טלגם כיהן בעבר כמנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית תל אביב ושל אנסמבל מוזיקה נובה. כמו כן הוא כיהן בעבר כמנצח עמית בתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון ובתזמורת הסימפונית חיפה.
סטריפטוספונדילוס
סטריפטוספונדילוס (שם מדעי: Streptospondylus; מילולית: "חוליה הפוכה") הוא סוג דינוזאור טורף הקרוב למשפחת המגלוזאוריים (בעבר היה שייך למשפחה) והשתייך לקבוצה מגלוזאורים. הוא התקיים במשך סוף היורה שלפני 161 מיליון שנה ומאובניו התגלו לחופי צרפת במשך המאה ה-18. דינוזאור זה הוא אחד מראשוני הדינוזאורים שהתגלו (אך לא מאלה שתוארו), בידי החוקר הגרמני. בסוג נכלל מין אחד - Streptospondylus altdorfensis, על שם העיירה. ממצאים אפשריים של הסוג התגלו גם באוקספורד, אך קשה להגדירם.
דינוזאור זה היה ידוע כבר מ-1778, שם נחשפו כמה מהעצמותיו בשטחי "Marnes de Dives" שבנורמנדי, צפון-מערב צרפת. באזור התגלו מספר יצורים פרהיסטוריים כמו אמוניטים, דגים ודמויי-תנינאים ימיים ומאובניו נחשבו על פי חוקרים כמו ז'ורז' קיוויה לממצאים של הסוג Steneosaurus, מהמשפחה טלאוזאוריים. רק ב-1832 העריך פון מייר שהוא סוג תרופוד בשל מבנה החוליות ההפוכות מאלה של התנינים. הוא נתן לו את שם התרופוד הראשון שתואר.
הדינוזאור היה טורף באורך 6 מטרים ומשקל של 500 ק"ג בקירוב והוא היה דומה למגלוזאורוס או לאאוסטרפטוספונדילוס (שבעבר היה מין בסוגו). מספר חוקרים רואים בסוג זה, שהוא בעל ממצאים חלקיים, מין בתוך הסוג מגנוזאורוס (Magnosaurus), כך שהוא מוטל בספק.
הסולל
הסּוֹלֵל, כלי מבטא לפועלי העבודות הציבוריות, היה כתב עת של פועלים וחלוצים בתקופת העלייה השלישית, פועלי העבודות הציבוריות של ממשלת המנדט הבריטי בארץ ישראל, אשר ראה אור במהלך שנת תרפ"א, 1920–1921.
עריכה, תכנים, משתתפים
"הסולל" נערך על ידי הסופר יוסף חיים ברנר כאשר ישב במחנה מגדל של גדוד העבודה, ולימד את חברי הגדוד שיעורים בתחומי מדעי הרוח; יחד עמו, וגם לאחר הרצחו במאורעות תרפ"א 1921, ערך את "הסולל" שמואל גולדזייגר-סבוראי, אז חבר גדוד העבודה ולאחר מכן חבר קיבוץ תל יוסף. רוב הגליונות עסקו בחיי החלוצים והפועלים, ובמיוחד בענייני העבודות שהועסקו בהן. רבים מפועלי העבודות הציבוריות הועסקו בסלילת כבישים; אחרים בחקלאות ובבניין צריפים ובתי אבן. רובם היו גברים ומיעוטם נשים, צעירים בשנות העשרים לחייהם, עולים חדשים ממזרח אירופה, וחלק ניכר מהם היו בוגרי תנוער נוער והכשרה: "השומר הצעיר" ו"החלוץ". הגליונות כללו גם מבעים ספרותיים והצעות לתרגום מונחים מתחומי העבודות שעסקו בהם.
בכתב העת השתתפו רבים מאנשי העלייה השנייה ועולי העלייה השלישית החדשים בארץ, אשר היו פועלים או מנהיגים במפלגות הפועלים: "אחדות העבודה" ו"הפועל הצעיר", אנשי השומר הצעיר וחברי גדוד העבודה, רובם ככולם אנשי תנועת העבודה, בהם: ברל כצנלסון, דב הוז, אליהו גולומב, דוד רמז, יהודה אלמוג, יהודה ארז, משה סורקין, אהרן ציזלינג, צבי לופט, מרדכי שנהבי, נתן חרובי, מאיר יערי, יצחק לנדוברג-שדה, מנחם אלקינד, שלמה לבקוביץ-לביא, צבי נדב, יצחק בן-צבי, מניה שוחט וישראל שוחט.
ברנר קבע את אופיו העברי הרהוט של "הסולל" ותרם למילונֵי המונחים שתורגמו משפות זרות לעברית והוספו אל גליונות "הסולל"; הוא השפיע על האופי והסגנון הספרותי, אך החף ממליציות יתר, של הרשימות, הפרוטוקלים וההצעות, שהובאו בכתב העת.
גליונות, הפקה, מהדורה מדעית
הסולל כלל שישה גליונות; אל כולם צורף בראשם הכיתוב: "יוצא לאור על ידי ועדות-התרבות של מחנות הכבישים טבחה-צמח".
חמשת חוברות נכתבו בעט ודיו ושוכפלו בהקטוגרף; ובשל כך צבען של האותיות היה כחול-סגול. רק החוברת השלישית הוקלדה במכונת כתיבה, שכן הייתה מעין פרסום לפעילות "המשרד לעבודות ציבוריות ולבנין" של ההסתדרות הכללית, שהוקם בדצמבר 1920.
גליונות הסולל ראו אור בעריכתו המדעית של חיים גולן, בהוצאת יד טבנקין הנמצאת באפעל, בשנת 1991.
מיימי מק'קוי
מיימי מק'קוי (באנגלית: Maimie McCoy; נולדה ב-1 בנובמבר 1980) היא שחקנית אנגלייה, הידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד מיליידי דה וינטר בסדרה "המוסקטרים" (2014–2016).
ביוגרפיה
מק'קוי נולדה בנורת'אלרטון שביורקשייר. היא למדה בבית הספר סטוקסלי. בתחילה הייתה רקדנית, ואחר כך למדה אמנויות הבמה באוניברסיטת מטרופוליטן לונדון, וסיימה תואר BA בהצטיינות בשנת 2001. מק'קוי היא בתם של מסעדן, יוג'ין מק'קוי, ואשתו ברברה. אחיה הבכור רורי הוא בעל מסעדות בלונדון, ואחיה הצעיר יוג'ין הוא שחקן.
מק'קוי הופיעה בפרקים של סדרות הטלוויזיה "רופאים", "The Bill", "להעיר את המתים" ו"טאגארט".
ב-2009 הופיעה מק'קוי בסדרת הדרמה קומית "Personal Affairs" בתפקיד ניקול פלמרסטון-אמורי. זה היה התפקיד הראשי הראשון שלה והיא הייתה מועמדת על הופעתה לפרס "TV Quick" לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
באפריל 2013 הופיעה מק'קוי בתפקיד אורח בפרק "Rocket" בסדרה "אנדוור", בה גילמה את אליס וקסין, סטודנטית שהייתה מכרה ותיקה של מורס. בהמשך אותה שנה כיכבה בסרט קצר "Fare" יחד עם כריסטיאן קוק. מ-2014 עד 2016 גילמה את מיליידי דה וינטר בסדרה "המוסקטרים".
בתיאטרון שיחקה מק'קוי באוקטובר 2006 במחזה "אהובת הקצין הצרפתי" בתיאטרון ריצ'מונד.
חיים אישיים
מק'קוי נשואה לשחקן ג'יימס בולר, וב-2015 נולדה להם בת.
קונגרס פיפ"א
קונגרס פיפ"א הוא הגוף המנהל של הפדרציה הבינלאומית לכדורגל (פיפ"א). הקונגרס מתקיים בכל שנה במדינה אחרת ומיוצגות בו כל התאחדויות הכדורגל החברות בארגון. בקונגרס מתקיימות הצבעות על אירוח אליפות העולם בכדורגל ובחירת נשיא פיפ"א, לרוב במפגש הראשון שלאחר קיום אליפות העולם.
היסטוריה
הקונגרס הראשון התקיים ב-1904 בפריז שבצרפת והיו בו נציגות של 5 התאחדויות בלבד, וככל שהארגון גדל הצטרפו אליו נציגים נוספים. מ-1904 עד 1932 התקיים המפגש בכל שנה, מ-1932 עד 1998 התקיים בכל שנתיים, ומ-1998 חזר להתקיים בכל שנה. בשנים 1915–1922 לא התקיימו מפגשים עקב מלחמת העולם הראשונה, ובשנים 1939–1945 עקב מלחמת העולם השנייה.
בנוסף למפגשים הקבועים ישנם גם מפגשים מיוחדים היכולים להתקיים לבקשת מועצת פיפ"א ובתמיכתם של לפחות חמישית מהחברות בארגון. מ-1904 התקיימו 8 מפגשים כאלו.
כל מפגש מתקיים במדינה אחרת למעט 2 המפגשים הראשונים שהתקיימו בפריז שבצרפת, מפגשים 36 ו-37 שהתקיימו בגוודלחרה ומקסיקו סיטי שבמקסיקו, ומפגש 53 והמפגש המיוחד ב-2002 אשר התקיימו בסיאול שבקוריאה הדרומית.
המפגש ה-70 של הקונגרס היה אמור להתקיים ב-2020 באדיס אבבה שבאתיופיה, אך עקב מגפת הקורונה התקיים ברשת האינטרנט.
אליזבת תומפסון
אליזבת סאוסרדן תומפסון, ליידי באטלר (באנגלית: Elizabeth Southerden Thompson; 3 בנובמבר 1846 – 2 באוקטובר 1933) הייתה ציירת בריטית, והתמחתה בציור סצינות ממערכות צבאיות וקרבות בריטיים, כולל מלחמת קרים וקרב ווטרלו. היא כתבה על ציוריה הצבאיים באוטוביוגרפיה שפרסמה בשנת 1922: "מעולם לא ציירתי לתפארת המלחמה, אלא כדי להציג את הפאתוס והגבורה שלה." היא נישאה לסגן אלוף סר ויליאם באטלר, והפכה לליידי באטלר.
תחילת חייה
באטלר נולדה בוילה קלרמונט בלוזאן שבשווייץ, והייתה בתם של תומאס ג'יימס תומפסון (1812–1881) ואשתו השנייה כריסטיאנה וולר (1825–1910). אחותה הייתה הסופרת והמשוררת המפורסמת אליס מיינל. כשגדלה באיטליה, אליזבת החלה לקבל הדרכת באומנות בשנת 1862. בשנת 1866 נסעה ללונדון ונכנסה לבית הספר המלכותי לנשים בדרום קניזנגטון. היא הפכה לקתולית יחד עם שאר בני המשפחה לאחר שעברו לפירנצה בשנת 1869. בזמן שהייתה בפירנצה, למדה אצל האמן ג'וזפה בלוצ'י (1827–1882).
קריירה אומנותית
בתחילה התרכזה באטלר בנושאים דתיים, אך בזמן נסיעתה לפריז בשנת 1870 היא נחשפה לסצנות קרב של ז'אן לואי ארנסט מייסייה ואדואר פרטלה, והעבירה את המיקוד שלה לציורי מלחמה. בשנת 1873, ציירה סצנת קרב ממלחמת צרפת-פרוסיה המתארת את סבלם וגבורתם של החיילים. ציור זה היה הגשתה הראשונה לאקדמיה המלכותית. ציורו נוסף של באטלר המתאר שורה של חיילים שחוקים, הוצג בשנת 1874 בתערוכת הקיץ של האקדמיה המלכותית והפך לפופולרי כל כך עד שהיה צריך להציב שוטר ליד הציור על מנת להסדיר את ההמונים שהגיעו לראות אותו. באטלר כתבה כי לאחר פתיחת תערוכת הקיץ היא מצאה את עצמה מפורסמת. תהילתה גדלה ככל שהציורים נדדו באירופה, מלווים בתצלומים שלה. היא קיבלה תשומת לב רבה מכיוון שאנשים גילו שהיא אישה צעירה ויפה, דבר שבדרך כלל לא אפיין ציירי סצינות קרב. הפרסום שלה צמח בתקופה שבה הייתה גאות של גאווה ויקטוריאנית לאימפריה הבריטית ההולכת וגדלה. בעוד הנושאים של ליידי באטלר שיקפו רומנטיקה אימפריאלית, ציוריה בדרך כלל היו ריאליסטיים והציגו היבטים כמו בלבול, בוץ ותשישות בשדות הקרב. עבודותיה נוטות להתמקד בכוחות הבריטים בזמן הקרב, או זמן קצר לאחריו אך תוך הימנעות מסצינות של קרבות פנים אל פנים.לאחר נישואיה בשנת 1877 לסר ויליאם פרנסיס באטלר (1838–1910), קצין מכובד של הצבא הבריטי, מטיפררי שבאירלנד, נסעה אליזבת באטלר עם בעלה במרחבי האימפריה וגידלה את ששת ילדיהם. במהלך תקופה זו הושפעה ליידי באטלר מאמונתו של בעלה האירי כי האימפריאליזם הקולוניאליסטי של הממלכה המאוחדת וכוחות אירופים אחרים עשויים לא להיות לטובת הילידים בארצות הקולוניאליות. עם זאת היא המשיכה לצייר סצנות המציגות את גבורת החייל הבריטי הרגיל. באטלר יצרה גם איורים בשחור לבן, כולל איור ספרי השירים של אחותה, אליס מיינל, ויצירותיה של תאקריי. היא הציגה את עבודותיה בארמון האמנויות ובניין האישה בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו, אילינוי.
אחרית ימיה
עם פרישת בעלה מהצבא, היא עברה איתו לאירלנד, שם התגוררו בטירת באנשה, מחוז טיפררי. היא הציגה תמונות באקדמיה המלכותית משנת 1892. בין הציורים שציירה הייתה קבוצה של ציורי צבעי מים שציירה בזמן שנסעה עם בעלה בארץ ישראל (ראו בגלריה למטה). במהלך מלחמת האזרחים האירית הציורים הועברו לביתה בטירת גורמנסטון למשמרת, אך כמעט כולם נהרסו אחר כך על ידי הפצצות גרמניות בלונדון במהלך מלחמת העולם השנייה.
ליידי באטלר התאלמנה בשנת 1910, אך המשיכה להתגורר בבאנשה עד שנת 1922, אז העברה לגור עם הצעירה מבין ששת ילדיה, איילין גורמנסטון, בטירת גורמנסטון, מחוז הית.
היא נפטרה שם זמן קצר לפני יום הולדתה ה -87 ונקברה בבית הקברות הסמוך סטמולן.
ציורי באטלר נכללו בתערוכת נשים 2018 בפריז.
מערכת תמיכה עסקית
מערכת תמיכה עסקית (BSS Business support system) הוא הרכיב שמשמש ספק שירותי תקשורת (או טלקו) כדי להפעיל את פעולותיו העסקיות כלפי לקוחות.
יחד עם מערכות תמיכת פעולות (OSS), הן משמשות לתמיכה בשירותי טלקומוניקציה מקצה לקצה (למשל, שירותי טלפון). BSS ו-OSS הם בעלות הנתונים שלהם והאחריות לשירות. שתי המערכות יחד מקוצרות בדרכים שונות, כגון OSS / BSS, BSS / OSS, B / OSS, BSSOSS, OSSBSS או BOSS. ישנם פרשנים ואנליסטים הנוהגים בגישת רשת ומעלה במערכות אלה (מכאן OSS / BSS) ואחרים נוקטים גישה עסקית - מטה (מכאן BSS / OSS).
מערכות תמיכה עסקיות ראשוניות גם משמשות בצורה יחידנית בהתייחסות לכל מערכות התמיכה העסקיות שנצפות כמערכת כוללת.
תפקיד
BSS עוסק בקבלת הזמנות, סוגיות בתשלומים, הכנסות וכו'. הוא תומך בארבעה תהליכים: ניהול מוצר, ניהול הזמנות, ניהול הכנסות וניהול לקוחות.
ניהול מוצר
ניהול מוצר תומך בפיתוח מוצרים, מכירות וניהול של מוצרים, הצעות וחבילות לעסקים ולקוחות בשוק המוני. ניהול מוצר כולל באופן קבוע הצעת הנחות בין מוצרים, תמחור מתאים וניהול אופן ההתקשרות של מוצרים זה לזה.
ניהול לקוחות
נותני שירותים דורשים תצוגה אחידה של הלקוח וצריכים לתמוך באופן שותף בהיררכיות מורכבות בין יישומים הפונים ללקוח ( ניהול קשרי לקוחות ). ניהול לקוחות מכסה גם את הדרישות לניהול שותפים ושירות מקוון 24x7 מבוסס לקוחות. ניתן גם לחשוב על מערכות ניהול הלקוחות כמערכות המיושמות כדי לסייע לסוכנים המטפלים בלקוחות להתמודד עם הלקוחות בצורה טובה ומושכלת יותר.
ניהול הכנסות
ניהול הכנסות מתמקד בחיוב, תמחור והסדר. זה כולל חיובים עבור שירותים עבור צרכנים, ארגונים וסיטונאים, כולל חיבור בין פנימי ונדידה. זה כולל מערכות גישור לחיוב, הפקת חשבונות והצגת חשבוניות. ניהול הכנסות עשוי לכלול גם ניהול הונאה והבטחת הכנסות.
ניהול הזמנות
ניהול הזמנות כולל ארבעה תחומים:
ניהול מצב הזמנות כהתחלת הבטחה נקשר בדרך כלל ל- OSS, אף על פי שלעיתים קרובות BSS הוא המוביל העסקי למילוי ניהול ואספקת הזמנות.
הרנה
הרנה (בגרמנית: Herne, נהגה: ; בלטינית: Haranni) היא עיר בנורדריין-וסטפאליה שבגרמניה. העיר יושבת בחבל הרוהר, בין הערים בוכום וגלזנקירכן.
העיר משתייכת למטרופולין הריין-רוהר, שהוא אחד האזורים העירוניים הגדולים ביותר (מגלופוליס) באירופה עם למעלה מ-10 מיליון תושבים על שטח של 7,000 קמ"ר.
כמו ערים רבות אחרות באזור, במהלך ימי הביניים הרנה הייתה כפר חקלאי קטן. עם תחילת המהפכה התעשייתית קמו בעיר מפעלים רבים לייצור פלדה ופחם אשר משכו אליה פועלים מכל רחבי גרמניה ואף מפולין, איטליה וספרד. אוכלוסיית העיר צמחה בין השנים 1860 ל-1900 פי 20.
לאחר מלחמת העולם השנייה העיר כונתה בתור עיר הזהב ("Die Goldene Stadt") וזאת בגלל הנזק המצומצם יחסית ממנו סבלה במהלך ההפגזות האוויריות של בעלות הברית.
העיר ידועה בזכות חוות הסוסים הרבות הפועלות בסביבתה והיא מארחת כל שנה את ה"Cranger Kirmes" - היריד השני בגודלו בגרמניה, עם ממוצע של כ 4,500,000 מבקרים. היריד מארח בכל שבוע ראשון של אוגוסט כ-500 דוכנים מגוונים על שטח של 111,000 מ"ר. אחת האטרקציות המרכזיות ביריד היא גלגל ענק המוצב במרכזו, הידוע כגלגל-הענק הגדול ביותר בעולם (כ-60 מ' גובה).
מיקומה המרכזי של Herne הופך אותה לבסיס אידיאלי עבור עסקים ולוגיסטיקה. הפארקים התעשייתיים שלה, כגון Friedrich der Große ו-Hibernia, נגישים בקלות. המרכז הלוגיסטי GVZ Emscher משלב שלושה אמצעי תחבורת משא - מים, כבישים ומסילות רכבת.
נכון לראשית 2016, עמדה אוכלוסיית העיר על יותר מ-155,000 נפש.
תיאטרון וקולנוע
בשנת 1995 נוסד בעיר אנסמבל תיאטרון רשמי, אשר עבד עד אז על פרויקטים משותפים בבתי תיאטרון שונים בחבל הרוהר. בנובמבר 1998 פתח האנסמבל תיאטרון משלו, עם 50 מושבים. התיאטרון מעלה מחזות רציניים, וכן קומדיות ותיאטרון ילדים. עד 1970 פעל בהרנה תיאטרון "הצימר", שנסגר מאז.
מרכז נוסף למופעי תיאטרון מאז ינואר 2004 הוא המונדלפלסט (בתרגום מגרמנית- "ארמון הירח") בהנהגת הדרמטורג כריסטיאן סטרטמן. זהו התיאטרון העממי הראשון בחבל הרוהר. מאחורי חזית הארט נובו של הבניין, אשר שימש בעברו כבית העירייה הישן, נערכו עד היום 6 קומדיות, עם אנסמבל קבוע.
מאז אוקטובר 2004 פועל בעיר בית קולנוע מודרני עם שישה אולמות הקרנה. הקולנוע נקרא Filmwelt Herne, והוא ממוקם בכיכר ברלין. זהו אחד מבתי הקולנוע הראשונים של נורדריין-וסטפאליה, אשר באופן קבוע מציג סרטים בגרסה דיגיטלית.
מוזיאונים
המוזיאון לארכאולוגיה LWL-Museum für Archäologie Westfälisches Landesmuseum מעמיד במרכז התערוכות שלו את ההיסטוריה של האנושות בת 250,000 שנה של אזור סטפליה. המבקרים במעבדת המחקר יכולים לעקוב אחר השיטות הארכאולוגיות השונות לחקור את עקבות העבר. המוזיאון נפתח ב -28 במרץ 2003.
המוזיאון Emschertal-Museum הוא אחד המוזיאונים האזוריים הגדולים באזור הרוהר והוא כולל אוספים נרחבים על ההיסטוריה המקומית, תולדות הטבע והאמנות. המוזיאון מתקיים בשלושה מקומות בעיר: בארמון על המים Strünkede מוצגת תערוכה קבועה של ההיסטוריה האזורית; בגלריית האומנות Städtische Galerie in the Schlosspark Strünkede מתקיימת התערוכה של המודרניות הקלאסית, הכוללת יצירות של נטורליזם ואקספרסיוניזם עם ציורים של מקס קלרנבאך וכן יצירות פיסוליות של אינגבורג בוקור, אדולף לותר, גרהרד מארקס, ברונו אונקהוף ופריץ ויגנר; במוזיאון תולדות הטבע Wanne-Eickel, מתקיימת תערוכה על ההיסטוריה התרבותית, הכלכלית והטבעית של האזור.
המוזיאון הפרטי של אופל בעיר מציג 50 מכוניות אופל קלאסיות, לצד מכונות תפירה, אופניים ואפילו מקררים של המותג אופל וכן מזכרות.
ספריות
הרנה מחזיקה בשתי ספריות ציבוריות, אחת במרכז העיר ואחת בשכונת Wanne, אשר משמשות את כל תושבי העיר תמורת תשלום שנתי קטן. בנוסף קיימת ספרייה ניידת ("אוטובוס ספרים") המבצעת שירות משלוח ספרים לאזרחים המבוגרים.
מבנים חשובים
הטירה על המים Castle Strünkede נחשבת לסימן ההיכר של הרנה. בניית הטירה החלה בימי הביניים, והושלמה סופית בתחילת המאה ה -17. מתחם הטירה כולל גם את בית התפילה הגותי, את הגלריה העירונית, וטחנת רוח מהמאה ה-19, אשר הוסבה לבית-קפה.
מבנה חשוב נוסף הוא בניין העירייה הישן (1911/1912), בניין נאו-קלאסי עם חזית מונומנטלית אותה עיצב וילהלם קרייס.
הכנסייה הקהילתית של בוניפאס הקדוש היא הכנסייה הקתולית הוותיקה בעיר.
בשכונת Börnig שוחזר באופן נרחב בשנים האחרונות מתחם מכרות הפחם של Teutoburgia. כיום הוא מציג את אידיאל גן העיר של ראשית המאה ה -20.
בשטח שבו פעל בעבר מכרה הפחם של Mont Cenis, עומדת כיום האקדמיה להכשרה של משרד הפנים של נורד ריין וסטפליה. זהו המבנה הגדול בעולם שפועל כל כולו על אנרגיה סולארית.
בשכונת באוקאו עומד האצטדיון "Stadion am Schloß" אשר נבנה ב-1910 ויכול להכיל עד 32,000 אנשים. הוא היה אחד האצטדיונים הגדולים של אותה תקופה.
חינוך
בהרנה ישנם בתי ספר כלליים ומקצועיים רבים.
בגימנסיה Pestalozzi אשר קיימת מעל 150 שנה לומדים כ-800 תלמידים. הגימנסיה Harry Counti קיימת מעל 140 שנה ולומדים בה כ-850 תלמידים בממוצע. בית הספר היסודי הגדול ביותר בעיר, עם 1,100 תלמידים, הוא Otto Hahn Gymnasium, שנוסד בשנת 1957. יש גם ארבעה בתי ספר מקיפים, 11 בתי ספר תיכוניים, 26 בתי ספר יסודיים, שמונה בתי ספר מיוחדים, בית ספר פרטי אחד וכן בית ספר למוסיקה.
המרכז הקליני Marienhospital אשר שייך לאוניברסיטת רוהר מהווה גם מרכז לחינוך רפואי.
כנסיית ציון (ברלין)
כנסיית ציון (בגרמנית: Zionskirche) היא כנסייה פרוטסטנטית באזור רוזנטלר (Rosenthaler) בשכונת מיטה ברובע מיטה בברלין. הכנסייה שייכת לקהילה האוונגליסטית בוויינברג (Weinberg) ולרובע הכנסייה שטאדמיטה בברלין.
הכנסייה נחנכה ב-1873, במה שהיה אז צפון העיר, ככנסייה של חברת בת של קהילת סנט אליזבת. תכנן אותה אורוסט אורת (Orth), האדריכל של המלך הפרוסי ואחר כך הקייזר הגרמני וילהלם הראשון. הוא תכנן אותה כ-Votivkirche, כנסייה של הודיה על הצלה, או של חרטה (atonement) וכפרה, מעין חזרה בתשובה. הכנסייה קיבלה חשיבות, בין היתר, בשל היותה מקום עבודתו של דיטריך בונהופר, שעבד בה ככומר. זמן קצר לפני סופה של גרמניה המזרחית, הכנסייה הייתה מרכז התנגדות במסגרת "הכנסייה המחתרתית" (Kirche von Unten) שבה הופצו גיליונות סאמיזדאט.
מיקום וסביבה עירונית
הכנסייה ניצבת באמצע כיכר כנסיית ציון (Zionskirchplatz) בצפון רובע מיטה בברלין, בפרבר רוזנטל. היא נוסדה בוויינברג, על גבעה בגובה 52 מטר, אחת הנקודות הגבוהות ביותר של ברלין באותה תקופה. המגדל בגובה 67 מטר והוא ניצב במפגש רחובות כנסיית ציון (Zionskirchstrasse) וגריבנובשטראסה (Griebenowstrasse). בשל גובהו הוא משמש גם כנקודת ציון, התמצאות ותצפית.
הכיכר מחומשת ושוכנת בהצטלבות של שלושה רחובות. עקב מבנה פני השטח, האדריכל אורת' בנה את הכנסייה לא כרגיל, עם בית מקהלה שפונה מזרחה, אלא כשהוא פונה צפונה.
ז'רקו דולינר
ז'רקו דולינר (בקרואטית: Žarko Dolinar; 3 ביולי 1920 – 9 במרץ 2003) היה ביולוג מקרואטיה, אלוף טניס שולחן וחסיד אומות העולם.
כנסיית ציון (ברלין)
היסטוריה
מתוך הכרת תודה על כך שנמלט מניסיון התנקשות בבאדן-באדן, המלך ומאוחר יותר הקייזר וילהלם הראשון תרם בשנת 1861 סכום של 10,000 רייכסטלר לבניית כנסייה באזור, שבאותה תקופה עדיין היה שייך לקהילת סנט אליזבת, אך הייתה מאוכלסת בצפיפות במהלך בניית הטבעת הווילהלמינית (Wilhelminischer Ring). לאחר כמה מחלוקות בין הקונסיסטוריה של ברלין למגיסטרט של ברלין, החלה הבנייה ב-1866. בשל מחסור בכסף הופסקה הבנייה בסוף 1868, אך תרומה נוספת של המלך אפשרה להשלים את הבנייה ב-1872. הכנסייה נבנתה בסגנון ניאו-רומנסקי, מבנה לבנים וטרקוטה בסגנון ההיסטוריציזם הברלינאי, עם אבנים צהובות ממפעל המלט והקדרות הרמסדורף (Hermsdorf). היו בו 1,424 מושבים, מתוכם 562 בגלריה. עלויות הבנייה (ללא ניהול קרקע ופיקוח על הבנייה) היו 373,364 גולדמרק (כוח קנייה במטבע של היום: 3,14 מיליון יורו).
ז'רקו דולינר
קורות חייו
דולינר נולד למשפחה של מהגרי עבודה מסלובניה. בגיל 18 זכה בתואר אלוף יוגוסלביה בטניס שולחן וייצג את יוגוסלביה מספר פעמים בתחרויות בינלאומיות. עבד כמאמן ספורט, בין היתר במועדון הספורט של מכבי בזאגרב, שבו התאמנו בני הקהילה היהודית.
כנסיית ציון (ברלין)
היסטוריה
ב-18 במרץ 1873 נחנכה כנסיית ציון בנוכחות הקיסר על ידי הניצב הכללי ברונו בריקנר (Brückner). בעשורים הראשונים של הקהילה היו סכסוכים בין הכומר השמרני יוליוס קראפט לבין מועצת הכנסייה של הקהילה הליברלית ("הקרב בציון").
ז'רקו דולינר
קורות חייו
לאחר המלחמה היה ז'רקו דולינר שחקן מקצועי של טניס שולחן. הוא היה אלוף העולם בטניס שולחן לזוגות, והיה ראש הוועדה הבינלאומית לטניס שולחן. בשנת 1949 סיים את לימודיו בפקולטה לווטרינריה באוניברסיטת זגרב ובשנת 1959 קיבל תואר דוקטור. לאחר מכן היה דולינר פרופסור לביולוגיה באוניברסיטת בזל בשווייץ.
כנסיית ציון (ברלין)
היסטוריה
במהלך מלחמת העולם השנייה נהרסו גג הכנסייה, המזבח, חלון המקהלה והעוגב שבנה וילהלם זאואר. התקפות האוויר של בעלות הברית בנובמבר 1943 גרמו נזק נוסף לכנסייה בחורפים שלאחר המלחמה. הפריצות התרבו כי חלק מהברלינאים השתמשו בציוד הכנסייה, כולל ספסלים, בתור עצי הסקה. בשנת 1946 החליטה הקהילה לסגור בלבנים את החלונות התחתונים.
ז'רקו דולינר
קורות חייו
בשנת 1993 הוכרו ז'רקו דולינר ואחיו בוריס דולינר על ידי יד ושם בתור חסידי אומות העולם.
כנסיית ציון (ברלין)
היסטוריה
הכנסייה שוחזרה עד 1953, שופצה בשנות ה-60 בסגנון הדליל, החשוף, של אותה תקופה עם צבע לטקס ונבנתה מחדש בחלקה. אולם מצבה שב והידרדר כאשר החימום והגג ניזוקו בשנות ה-70. תיקוני הגג והמגדל החלו ב-1988. לאחר איחוד גרמניה ומחקר לגבי האפשרות של שימור הציור המקורי באזור המזבח בשנת 1992, החל שיפוץ המגדל והגג והחלה רסטורציה של החזית החיצונית שנה לאחר מכן. הפעמונים נתלו בחזרה במגדל והחלונות שניזוקו זכו בזיגוג חירום. בשנת 2002 נפתחו שוב החלונות שנסגרו בלבנים.
ז'רקו דולינר
קורות חייו
היה נשוי ליודית דויץ, שאת בני משפחתה הציל יחד עם אחיו בשואה. לזוג נולדה בת אחת.
כנסיית ציון (ברלין)
היסטוריה
מאז 2009, שופץ הפנים בהדרגה. יותר משלושה מיליון יורו נועדו להיות מושקבים בכך עד 2015. ביולי 2011, מצבו הגרוע של עיצוב הפנים עורר ביקורת בגלל המשמעות ההיסטורית של האתר.
דיטריך בונהופר בכנסיית ציון
בשנת 1931, בהיותו בן 25, נכנס דיטריך בונהופר לתפקיד הכומר של הסינוד העירוני בקהילת ציון. העבודה בתחום החברתי הותירה עליו רושם מתמשך. לאחר 1933 הצטרף לכנסייה המוודה ולמתנגדי המשטר. הוא הוצא להורג במחנה הריכוז פלוסנבירג ב-1945. מאז 1997 ניצבת אנדרטת ברונזה לזכרו מול הצד המערבי של הכנסייה, אנדרטה שיצר בשנת 1988 הפסל קרל בידרמן (Biedermann). גרסה שנייה של טורסו זה ניצבת מול כנסיית אליזבת בוורוצלב מאז 1999.
קבוצות אופוזיציה
מאז 1986, קהילת כנסיית ציון סיפקה מקום לקבוצות אופוזיציה כמו "חוג השלום והסביבה בקהילת ציון" (Friedens- und Umweltkreis in der Zionsgemeinde). הכומר הנס סימון העמיד לרשות הקבוצה את חדרי המרתף שלו, ושם הוציאו לאור את הסאמיזדאט גיליונות הסביבה (Umweltblätter). המרתף שימש כספרייה, אולם אירועים וחדר דפוס. משמרות והפגנות נגד חיפוש בבתים ומעצרים בספרייה בנושאי איכות הסביבה שהייתה במרתף, ב-25 בנובמבר 1987, פרסמה במערב את התנגדות הכנסייה למשטר של גרמניה המזרחית.
פשיטת גלוחי הראש ב-1987
ב-17 באוקטובר 1987 בשעה עשר בלילה, 2,000 מבקרים בקונצרט לא רשמי של להקת ברלין המערבית Element of Crime (הלהקה הפותחת הייתה להקת הפאנק המזרח גרמנית Die Firma) הותקפו על ידי כ-30 גלוחי ראש מהסצינה הימנית במזרח גרמניה וחלקם נפצעו קשה. האירוע קרה לעיניה משטרת העם, אך זו לא התערב למרות הקריאות לעזרה. תביעה משפטית מהוססת הביאה לעונשים קלים. על כך היו הפגנות ופרסומי מחאה אפילו בעיתונות הרשמית של מזרח גרמניה. בערעור הוטלו עונשים של בין 18 חודשים לארבע שנים. משפטי ראווה ועונשים חמורים אורגנו כדי להדגיש את האנטי-פשיזם של גרמניה המזרחית, להרתיע ולשמור על המוניטין בחו"ל (במיוחד בעיני גרמניה המערבית). נקבעו חוקי שפה (חוקי צנזורה על חופש הביטוי) כדי להפחית את עוצמת המחאה. רוב ההרשעות הסתמכו על סעיפים 215 ו-220 לחוק הפלילי של גרמניה המזרחית, שהתייחסו לעבירות חוליגניזם וזלזול בציבור.
הקיצוניים הימניים במערב ברלין הואשמו במתקפה האלימה, אך התקרית עוררה הרהורים בקרב ההנהגה הפוליטית לגבי צעירים ימניים קיצוניים בגרמניה המזרחית עצמה. עם זאת, החיפוש לא היה אחר הסיבות לאלימות, אלא רק אחר שיטות למניעת התרחשות פומבית. השטאזי (המשרד לביטחון המדינה, MfS) עסק בבעיה זו, אך מסקנות החקירה נשמרו בסוד. השטאזי ביצע מעקב סמוי אחר קבוצות ימין קיצוניות וניסה לפרק אותן על ידי חדירת סוכנים סמויים. גם משטרת העם, הפולקספוליציי, הייתה מעורבת בצעדים אלה.
מראות
למעט ינואר, כנסיית ציון פתוחה למבקרים בכל ימות השנה. בימי ראשון ניתן לבקר במגדל משעה 12. מרפסת התצפית ממוקמת בקומת מגדל השעון בגובה 22 מטר וממנה יש תצפית על ברלין בשלושה כיוונים. במגדל ניתן לראות מלמעלה את התקרה המקומרת של האולם שמתחת.
בקומת מגדל השעון חיה מושבה של דבורים. מכאן מופק "דבש ציון". לעתים ניתן, במהלך חלק משעות הצפייה, לקנות מהדבש.
מתן פלג
מתן פלג (נולד ב-1 בינואר 1981) הוא מנכ"ל תנועת "אם תרצו".
קורות חיים
מתן פלג נולד בקריית ביאליק. שירת בצה"ל בחיל השריון.
בעל תואר ראשון במדעי המדינה והמזרח התיכון מאוניברסיטת חיפה, ותואר שני בחקר סכסוכים מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
מתן נשוי לאדרית, מורה במקצועה. הם מתגוררים במושב כסלון ולהם שני בנים ובת.
פעילות ציבורית
פלג החליף את רונן שובל בתפקיד מנכ"ל "אם תרצו" בסוף 2013. קודם לכן הקים את תא "אם תרצו" באוניברסיטת חיפה ושימש כמנהל המשימות הארצי של התנועה.
בינואר 2016 השעה עצמו מיו"רות הארגון לשלושה חודשים על רקע קמפיין "השתולים". עם חזרתו להובלת התנועה פרסם חוברת בשם "הקרב על הרעיון הציוני" בה חזר על ההאשמות כלפי האליטה הישראלית שלטענתו מסייעים לתנועת ה-BDS. ביולי 2016 אמר בריאיון לערוץ 7 כי:.
פלג הגיש תוכנית ברדיו קול הכנרת בשם "RADIO ZION – על מודעות ציונית וחברתית".
בשנת 2014 פרסם את ספרו "בין רישיקש להר הבית". בשנת 2022 פרסם את ספרו השני "מדינה למכירה" בהוצאת סלע מאיר.
יוזמות חקיקה
היה ממובילי הצעת חוק איסור הפליה בכניסה למקומות ציבוריים שהוגשה על ידי חבר הכנסת רוברט אילטוב במטרה למנוע אפליה כלפי לובשי מדים בכניסה למסעדות. בפועל המאבק לתיקון החוק החל עוד כשפלג היה הרכז של "אם תרצו" בחיפה.
פלג ותנועתו מהווים  אחד הקולות הבולטים בימין לקידום הרפורמה המשפטית והיו ממארגני הפגנת המליון בעד הרפורמה.
מורגן
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ליקוק
ליקוק היא פעולה במסגרתה מעביר אדם או בעל חיים את לשונו על פני משטח כלשהו, לרוב תוך שהוא משאיר רוק על אותו משטח. לליקוק מטרות שונות בהם - טעימת המשטח. בעלי חיים מלקקים את עצמם למטרות רחצה וטיפוח ואף שותים בדרך זו.
אצל בעלי חיים
בעלי חיים מלקקים את עצמם לצורכי ניקיון וטיפוח. ביונקים בעלי פרווה, המרקם של לשון היונק מאפשרת ליונק לנקות את הפרווה שלו, לשחרר קשרים בשער הפרווה. כמו כן, יונקים נוהגים ללקק את ולדותיהם מיד לאחר הלידה, במטרה לנקות את מי השפיר. בנוסף ליקוק הולדות מביא להפעלת מערכת הנשימה והעיכול של הולד.
חתולים מלקקים את עצמם על מנת לקרר את גופם - הרוק המצטבר על הפרווה מתאדה ובכך מקרר את הגוף (בדומה לתפקיד הזעה אצל בני אדם).
השממית מנקה את עינייה באמצעות ליקוקן.
בעלי חיים רבים מלקקים משטחים רטובים לצורכי שתיה. באמצעות הליקוק מכניסים בעלי החיים מים לתוך פיהם.
בעלי חיים רבים (ובהם בקר וסוסים) מלקקים אבנים על מנת לקבל מינרלים נחוצים החסרים במזונם.
הלמורים משתמשים בליקוק לצורכי תקשורת חברתית, וכך גם אצל השימפנזות.
אצל בני אדם
ביחס לבעלי חיים אחרים, התועלת של בני אדם בליקוק מועטה ביותר. הלשון של בני האדם קצרה באופן יחסי ואינה גמישה, ולכן לא ניתן להשתמש בליקוק לצורכי שתייה או לניקיון (אף שבעת העתיקה היו שניקו את כלי האוכל שלהם באמצעות ליקוק בלבד, בעת החדשה דבר זה נחשב לא היגייני).
בלוטות הזיעה של בני האדם מייתרות את הצורך בליקוק לצורכי קירור.
בני אדם משתמשים בליקוק לצורך טעימת מזון, ומספר סוגי מזון עוצבו כדי להיאכל באופן זה, כגון שלגונים וסוגי סוכריות קשות (בעיקר סוכריות על מקל)
בנוסף, לליקוק תפקיד משמעותי במין אוראלי. ליקוק של הפות נקרא קונילינגוס בעוד ליקוק של פי הטבעת נקרא אנאלינגוס.
רובין צנג
צֶנְג יוּצ'וּן (בסינית: 曾毓群; פיניין: Céng Yùqún) או בשמו המערבי רובין צנג (או זנג) הוא איש עסקים ומיליארדר סיני. הוא המייסד והיו"ר של Contemporary Amperex Technology, אחת הספקיות הגדולות בעולם של סוללות לרכבים חשמליים (עם שווי שוק של מעל 100 מיליארד דולר נכון לדצמבר 2020).
בשנת 2018 הוא נבחר לוועדה הלאומית של ה CCPCC (ארגון ייעוץ בכיר למפלגה הקומוניסטית). בנובמבר 2021 הוערך הונו האישי במעל 61 מיליארד דולר.
בשנת 2023 הופיע ברשימה השנתית טיים 100 של מגזין טיים.
השכלה
זנג סיים את לימודיו במחלקה להנדסת בניית ספינות באוניברסיטת ג'יאו טונג בשאנגחאי בשנת 1989, וקיבל תואר שני במחלקה להנדסת אלקטרוניקה ומידע באוניברסיטה הטכנולוגית של דרום סין בשנת 2001. זנג הוא בעל תואר דוקטור בפיזיקה של חומר מעובה מהמכון לפיזיקה באקדמיה הסינית למדעים.
האנושות: הסיפור של כולנו
האנושות: הסיפור של כולנו (באנגלית: Mankind: The Story of All of Us) היא סדרת טלוויזיה תיעודית אמריקנית מבית היוצר של ערוץ ההיסטוריה ושודרה לראשונה בארצות הברית ובבריטניה ב-13 בנובמבר 2012. הסדרה משודרת בישראל בערוץ ההיסטוריה הישראלי בקריינותו של הפוליטיקאי יוסי שריד.
הפקה ומאפיינים
הסדרה בת 12 פרקים, והיא מגוללת את המסע שעבר המין האנושי מהמפץ הגדול וראשית ימיו, דרך סיפורי הישרדות מסמרי שיער, המראים כיצד בזכות שילוב של חזון, תשוקה ורוח הרפתקנית, בנינו את העולם שלנו.
זהו סיפור יוצא דופן של תושייה, יוזמה ומאבק כנגד כל הסיכויים, של המצאות מעוררות השראה וגבורה משותפת של בני אדם להילחם, לשרוד וליצור. ייחודה של "האנושות" היא בהצגת התמונה ההיסטורי ההרחבה ובהקשרים ובחיבורים שהיא יוצרת בין מקומות ואירועים שונים.
בנוסף, הסדרה בוחנת כיצד כוחות הטבע – גאולוגיה, אסטרונומיה, פיזיקה וביולוגיה השפיעו על מסעו של האדם. כל זאת באמצעות טכנולוגיות מחשב מרהיבות ונראטיב דוקו-דרמטי הכולל שיחזורים בקנה מידה חסר תקדים של ערים ועולמות שהיו ואינם, קרבות בולטים והאירועים המשמעותיים בתולדות האנושות.
צילומי הסדרה נערכו באתרים שונים ברחבי העולם כולל סין, דרום אפריקה ומרוקו.
דאריו יזבק ברנאל
דריו יזבק ברנאל (בספרדית: Darío Yazbek Bernal נולד ב-30 בנובמבר 1990) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה מקסיקני, הידוע ממשחקו בסדרת הטלוויזיה "בית הפרחים המשודרת בנטפליקס.
קורות חיים
יזבק הוא בנם של סרג'יו יזבק ופטריסיה ברנאל. אחותו ואחיו הם השחקנים תמרה יזבק ברנאל וגאל גרסיה ברנאל (אחיו למחצה). מוקף בשחקנים ובמקצוע המשחק מגיל צעיר, הוא נכנס ישר למשחק.
אביר (בירה)
אביר היא בירה לאגר ישראלית בהירה עם 6.4% אלכוהול. הבירה יוצרה לראשונה בתחילת שנות החמישים כמותג הדגל של "מבשלת שיכר לאומית" בנתניה. ייצורה הופסק כעבור כמה עשורים, ובשנת 2010 חברת טמפו השיקה אותה מחדש, הפעם כבירת בוטיק המיוצרת בכמויות קטנות.
היסטוריה
בשנת 1952, קבוצת משקיעים בראשות לואיס הרצברג מניו יורק ייסדה בנתניה מבשלה לייצור בירה, בשם "מבשלת שיכר לאומית". בחיפוש אחר שם לבירה החדשה שתייצר המבשלה, הוכרזה תחרות להמצאת שמות ולבחירת הלוגו שיתנוסס על בקבוקי הבירה, כשאחת הדרישות היא שהשם יהיה בעל משמעות בעברית ובאנגלית. אחד השמות שהוצעו היה שיא-ביר ובאנגלית SEE BEER. השם הזוכה היה אביר ובאנגלית A BEER, שהוצע על ידי ד"ר אהרון אברהם. אברהם אשר התמחה בשפות שמיות, בחר את השם אביר על בסיס האיכויות הרבות עליהן מעיד השם וביסס אותן על הופעת המילה בתנ"ך ובשפות אחרות. כמו כן, סבר שהשם נאה גם באנגלית ויקל על תפוצתה בשפה זו. את הנימוקים שלח למבשלה במסגרת תחרות בחירת השמות אשר בה זכה וקיבל עקב כך פרס כספי של מאה לירות ישראליות. נתן פרג'ון צייר את הלוגו ובו מופיעה דמות אביר הרוכב על סוס.
מבשלת שיכר לאומית גדלה במהירות וכבשה לעצמה מקום של כבוד בשוק המקומי. היה זה המפעל הראשון שהוקם באזור הדרומי של נתניה שהתפתח מאוחר יותר לאזור התעשייה פולג. היה זה עוד לפני שהוקמו השכונות הדרומיות של העיר. על גג המפעל ניצב במשך שנים בקבוק בירה אביר ענק עשוי מתכת בגובה של 8 מטר. הבקבוק סימל את הכניסה לנתניה לכל המגיעים מדרום על רקע החולות. את הבקבוק ייצר תושב נתניה, המסגר שלמה עמבר.
בשנת 1965 נערך מיזוג גדול בין "מבשלת שיכר לאומית" ל"תעשיית בירה א"י בע"מ" שמפעליה בראשון לציון ובבת ים ייצרו את הבירות נשר וגולדסטאר. בשנת 1985 רכשה חברת טמפו, בראשותו של משה בורנשטיין, את "מבשלת שיכר לאומית".
קיואורה קייגו
קיואורה קייגו (ביפנית: 清浦 奎吾; 14 בפברואר 1850 - 5 בנובמבר 1942) היה פוליטיקאי יפני וראש הממשלה היפנית ה-23 במהלך תקופת "הדמוקרטיה של טאישו."
ראשית חייו
קיואורה נולד בהאן היגו (כיום מחוז קוממוטו) בשם פוג'קו, בנו החמישי של כומר בודהיסטי בשם אוקובו ריושי. הוא החל ללמוד בבית ספר פרטי בשנת 1865, שם התחבר עם נומורה מוריהידה, וקיבל את השם קיואורה קייגו.
קריירה פוליטית
כשנבחר נומורה למושל מחוז סאיטאמה ב-1873 הוא מינה את קיואורה למשרה ציבורית שם. קיואורה הצטרף למשרד המשפטים ב-1876, שם שימש תובע וסייע בניסוח חוקי המשפט הפלילי הראשונים ביפן המודרנית. יאמגאטה אריטומו התרשם מיכולותיו, ומינה אותו לראש המשטרה ביפן ב-1884, אף על פי שהיה רק בן 34 באותה עת. קיואורה המשיך לאחר מכן לתפקיד סגן שר המשפטים, ולבסוף התמנה לשר המשפטים.
קיואורה קיבל מושב בבית האצילים של הדיאט של יפן ב-1891, ובתור בין טיפוחיו של אריטומו, הוא כיהן בתפקיד שר המשפטים בממשלותיהם של מצוקטה מאסיושי, אריטומו וקאצורה טרו. ב-1902 קיבל את תואר הקזוקו "דאנשוקו" (ברון), ובשנה לאחר מכן הוענק לו עיטור מסדר האוצר הקדוש בדרגה הראשונה. כמו כן, הוא קיבל את עיטור מסדר השמש העולה בדרגה הראשנה ב-1906, ושנה לאחר מכן קיבל את התואר "שישאקו" (ויקונט).
בעת כהונתו כיושב ראש מועצת חותם הקיסר ב-1914, קיבל קיואורה זימון מהקיסר לתפוס את מקומו של ימאמוטו גונבאה בראשות הממשלה. עם זאת, קיואורה סירב בשל מעורבותו בפרשיית שחיתות בה היו מעורבים הצי הקיסרי היפני וחברת סימנס, ואוקומה שיגנובו מילא את מקומו.
ראש הממשלה
כשנקרא פעם נוספת לראשות הממשלה על ידי הקיסר ב-1924, קיבל קיואורה את ההזמנה והפך לראש ממשלת יפן ה-23. עם זאת, בתקופת כהונתו ירדה התמיכה הציבורית בממשלות אריסטוקרטיות ללא שיוך מפלגתי, והבית התחתון התנגד למרבית הצעותיו.
אחד האירועים החשובים ביותר בתקופת כהונתו היה החתונה הקיסרית של יורש העצר הירוהיטו (לימים הקיסר שווה) ונאגקו קוניושי (לימים קוג'ון, קיסרית יפן) ב-26 בפברואר 1924.
עוד ב-1924, פיזר קיואורה את הבית תחתון כשנתקל באופוזיציה של המפלגות קנסייקאי, ריקן סייוקאי וקאקושין קוראבו, שהחזיקו ברוב של 150 מושבים בבית. בבחירות הבאות נחל קיואורה מפלה, וממשלתו נאלצה להתפטר. לאחר מכן הוא פרש מהחיים הפוליטיים, והצטרף למועצה הקיסרית, בה ישב עד מותו ב-1942. הוא קיבל קידום לדרגת "האקושאקו" (רוזן) ב-1928. לאחר מותו הוענק לו עיטור מסדר החרצית.
אוסקר בגס
אוסקר בגס (בגרמנית: Oskar Begas; 31 ביולי 1828 – 10 בנובמבר 1883) היה צייר פורטרטים והיסטוריה גרמני. השיג מוניטין והכרה גבוהים, במיוחד בציורי פורטרטים של בני המעמד הבינוני והעליון. לאחר מותו, כמו אמנים אקדמיים רבים בדורו, הוא נשכח במהרה.
קריירה
מאוחר יותר, באקדמיה לאמנויות, עבד בתחילה בתחום ציור ההיסטוריה. לאחר שהות של שנה (1849/50) בדרזדן, שם היה תלמידו של אדוארד בנדמן, שב בגס לברלין ובשנת 1852 קיבל את מלגת רומא מהאקדמיה בברלין. ברומא, שם שהה עד 1854. הציור "ההורדה מהצלב של סנט מיכאל" זכתה במדליית זהב.
לאחר חזרתו לברלין ומותו המוקדם של אביו בנובמבר 1854, הופקד בידו המשך עבודתו של אביו בהזמנת המלך פרידריך וילהלם הרביעי. הוא תיאר אישים כמו היינריך פרידריך לינק, אוגוסט בוך, יוהנס פון מולר ויוהאן לוקאס שנליין. כצייר פורטרטים הוא נותר בחוגים חברתיים גבוהים עד מותו והיה מיוצג בתערוכות רבות בגרמניה ומחוצה לה. הוא היה חבר הבונים החופשיים בברלין.
יצירה
בתחום הדיוקנאות, בגס נשאר תקוע במוסכמות של זמנו. בהשוואה לעבודתו של אביו, הוא השתמש בנוסחאות פורטרטים ייצוגיות, לפעמים משופרות באופן מונומנטלי, העונות לטעמם של המעמד הבינוני הגבוה בימיו הראשונים. אפילו יותר מאשר בדיוקנאות המוזמנים, יכולתו ואהבתו לחידושים, ניכרים בנופי החורף והסתיו המעוצבים שלו עם ציידים וצייד, ובדיוקנאות שנוצרו לשימוש פרטי.
כמעט שום דבר מהעבודותיו הטובות של בגס כצייר דקורטיבי בברלין לא שרד. עבודותיו העיקריות בתחום זה הן: ארבע קומפוזיציות מהמיתוס של אמור ונפש (1866), "ארוחת הצהריים" באולם הנשפים של בית העירייה החדש בברלין (1869/70) והציורים באולם האירועים בשדרת אונטר דן לינדן בברלין.
"קבלת הפנים של פרוטסטנטים על ידי פרידריך וילהלם הראשון" בפוטסדאם (1862) ופרידריך הגדול לאחר תום מלחמת שבע השנים, בקפלה של ארמון שרלוטנבורג (1863) היו אהובות במיוחד מתמונותיו הנדירות בנושאים היסטוריים.
ארגון מעסיקים
ארגון מעסיקים או ארגון מעבידים הוא ארגון המאגד מעסיקים לשם קידום נושאים משותפים למעסיקים אלה, ובפרט משא ומתן קיבוצי עם ארגוני עובדים וקידום רגולציה בתחום יחסי העבודה. פעמים רבות הארגון עוסק גם בנושאים שאינם קשורים ליחסי העבודה. דוגמה לכך היא התאחדות התעשיינים בישראל, העוסקת בקשת רחבה של נושאים בענף התעשייה, ובהם גם פעילות כארגון מעסיקים.
במדינות שונות, ובהן ישראל, מוסדר מעמדם של ארגוני המעסיקים בחקיקה, המקנה להם סמכויות מיוחדות מול הרגולטור ובתחום יחסי העבודה. במדינות אחרות, ובהן ארצות הברית, אין הסדרה מיוחדת לפעילותם של ארגוני מעסיקים, והם פועלים על פי הדין הכללי.
בישראל
בישראל פועלים ארגוני מעבידים אחדים לפי הענף המקצועי שבו פעילים מעבידים אלה. התאחדות התעשיינים בישראל היא ארגון המעבידים הראשון שנוסד בארץ ישראל, בשנת 1921. לשכת המסחר נוסדה אף היא בשנת 1921, ובשנת 1922 נוסדה התאחדות האיכרים והחקלאים בישראל. מרכז השלטון המקומי הוא ארגון מעבידים של הרשויות המקומיות.
לשם טיפול בנושאים חוצי ענפים מתאגדים ארגוני מעסיקים לארגון-גג המייצג ארגוני מעסיקים רבים. ארגוני מעבידים במגזר הפרטי היו מאוגדים במשך שנים רבות בלשכת התיאום של הארגונים הכלכליים. במרץ 2020 פרשו מארגון-גג זה ארגוני מעבידים אחדים, ובראשם התאחדות התעשיינים, והקימו ארגון-גג נפרד בשם נשיאות המעסיקים והעסקים בישראל. לשכת התיאום של הארגונים הכלכליים קרויה כיום נשיאות המגזר העסקי בישראל.
אחדים מדיני העבודה, כגון חוק הסכמים קיבוציים, מקנים סמכויות לארגוני מעבידים. בפסקי דין המתייחסים לחוקים אלה נקבעו מאפיינים של ארגון מעבידים, ובהם:
מבצע אלביון
מבצע אלביון (בגרמנית: Unternehmen Albion) היה מבצע של כוחות ים ויבשה גרמניים, אשר נערך באוקטובר 1917, בתקופת מלחמת העולם הראשונה. מטרת המבצע הייתה כיבוש האיים האסטוניים שבפתח מפרץ ריגה: סארמאה, היומאה, ומוהו (מון), אשר היו אז חלק מן הרפובליקה הרוסית, אשר החליפה לא מכבר את האימפריה הרוסית שבשלטון הצאר.
המבצע נפתח בנחיתת כוחות במפרץ טאגה (Tagga) שבצפון-מערב האי סארמאה, ב-12 באוקטובר 1917, לאחר פעילות מקיפה של חיל הים כדי לנקות מוקשים וכן לנטרל סוללות ארטילריה שניצבו על החוף. לאחר שני ניסיונות כושלים, הגרמנים הצליחו לנחות גם על היומאה ב-17 לחודש, וכבשו את האי החל מיום המחרת. הגרמנים נחתו בהמשך באי מוהו (מון) ב-17 לחודש, וכבשו גם אותו תוך זמן קצר. הצי הרוסי הבלטי החל בנסיגה לאחר הפסדים משמעותיים, רובם בקרב מון סאונד שנערך במקביל למבצע אלביון.
רקע
לאיים שבפתח מפרץ ריגה נודעה חשיבות אסטרטגית רבה במהלך הקרבות במסגרת החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה. עם התקדמות הגרמנים מזרחה וכיבוש קורלנד בסתיו 1915, האיים היוו עבור הרוסים בסיס לאיום באיגוף, על ידי נחיתה מן הים בעורף הגרמנים. לחלופין, אפשרו האיים הפגזת מטרות גרמניות על החוף באותה גזרה. כמו כן, היוו איים אלה בסיס לאיום על קשרי המסחר הגרמניים עם שוודיה. כיבוש האיים על ידי גרמניה היה מסיר איומים רוסיים אלה, ומצד שני, מהווה קרש קפיצה גרמני לאיום על פטרוגרד.
הגרמנים
הפקודות לביצוע מבצע ההשתלטות על האיים הוצאו ב-18 בספטמבר 1917. הכוחות שהוקצו למבצע התרכזו מיום המחרת בליבאו. אלה כללו את הדיוויזיה המוגברת ה-42, חטיבת רוכבי האופניים השנייה וכוחות קשר, תובלה והנדסה נוספים, וכן סיוע ארטילרי. בסך הכול היו בכוח המיועד לכיבוש האיים כ-23,000 חיילים, כ-5,000 סוסים, כ-1,400 כלי רכב, וכן 150 מכונות ירייה (מקלעים) לערך, יחד עם 54 תותחים ו-12 מרגמות. הכוח הצטייד בנוסף באספקה ובתחמושת לכ-30 ימי לחימה. 19 ספינות תובלה נועדו להובלת הכוח ליעדו, מפרץ טאגה שבצפון-מערב האי סרמאה.
לכל אלה נלווה חלק נכבד מצי השטח הגרמני בפיקודו של תת-אדמירל ארהרד שמידט (Schmidt), אשר הכיר היטב את הזירה והיה מי שפיקד בין היתר, על קרב מפרץ ריגה. שמידט פיקד על הכוח מספינת הדגל, סיירת המערכה "מולטקה" (Moltke) ותחת פיקודו עמדו עשר ספינות דרדנוט: "באיירן" (Bayern), "קניג" (König), "גרוסר קורפירסט" (Grosser Kurfürst), "מרקגראף" (Markgraf), "קרונפרינץ" ("נסיך הכתר", Kronprinz), "קייזר" (Kaiser), "פרידריך דר גרוסה" ("פרידריך הגדול", Friedrich der Grosse), "קייזרין" (Kaiserin), "פרינצרגנט לואיטפולד" (Prinzregent Luitpold) ו"קניג אלברט" (König Albert). לאלה נוספו עשר סיירות: "קניגסברג" (Königsberg), "קרלסרוהה" (Karlsruhe), "דנציג" (Danzig), "פרנקפורט" (Frankfurt), "נירנברג" (Nürnberg), "קולברג" (Kolberg), "שטרסבורג" (Strassburg), "אוגסבורג" (Augsburg), "נאוטילוס" (Nautilus) ו"בליץ" (Blitz).
כן כלל הצי הגרמני שיועד למבצע כ-60 ספינות טורפדו ועוד שולות מוקשים וכלי שיט אחרים.
ההכנות הסתיימו במהירות, אך מזג אוויר רע הוביל לדחיית המבצע, הן בשל שיבוש הפעילות האמפיבית העתידית, הן בשל שיבוש הסיוע האווירי.
הרוסים
על הצי הרוסי במקום פיקד אדמירל מיכאיל קורונטוביץ' בכירב (Бахирев) אשר הכיר היטב את הזירה, ובין היתר פקד על הכוח הימי הרוסי בקרב איי אולנד. זה כלל את אוניית המערכה הפרה-דרדנוט "סלאבה" (ברוסית: Слава), אוניית המערכה "צסרביץ'" (Цесаревич), הסיירות המשוריינת "אדמירל מקרוב" (Адмирал Макаров) ו"באיאן" (Баянь) ועוד ארבע ספינות מלחמה ראשיות. כן כלל הכוח שש פלגות משחתות, שתי ספינות תותחים, שולות מוקשים, שלוש מקשות (להנחת מוקשים), שלוש צוללות וספינה שנועדה לחסימה, במקרה הצורך. הצי הרוסי הוכיח עצמו, בעיניים גרמניות, כיריב חזק שעמד בהצלחה בהתנגשויות קודמות, כמו בקרב איי אולנד או קרב מפרץ ריגה. חלק גדול מכלי השייט שהוזכרו רכשו ניסיון קרבי בהתנגשויות אלה. עם זאת, סדר הכוחות שנמנה לעיל כלל את כל הספינות הרוסיות שבזירה, ולא כולו בא בהכרח לידי ביטוי בעת המבצע. לאלה יכלו לסייע כמה עשרות מטוסי-ים וכעשרה מטוסים שבסיסם ביבשה. כן היו במפרץ ריגה שתי צוללות בריטיות. עם תחילת הקרבות אלה תוגברו בצוללת נוספת.
על האי סארמאה הגנו שלושה רגימנטים (425, 426 ו-472) שמנו ביחד למעלה מ-20,000 חיילים. אלה הסתייעו בשמונה תותחי 152 מ"מ שהגנו על מפרץ טאגה. סוללה בת ארבעה תותחים בכף הונדסורט (Hundsort) במערבו, וסוללה נוספת בכף נינסט (Ninnast) במזרחו. על האי היומאה הגנה סוללה בת ארבעה תותחי 120 מ"מ שמוקמה בטופרי (Toffri), וחלשה על המיצר שבינו לסארמאה, ועוד שתי סוללות מוקמו בכף טצ'קונה (Tachkona). מיצר מון סאונד (Moon Sound), המהווה את הכניסה למפרץ ריגה ממזרח לאיים, הוגן היטב במבואותיו הדרומיים. ממערב על ידי סוללה ובה חמישה תותחים כבדים בקוטר 250 מ"מ שהוצבה בוואי (Woi) שעל האי מוהו, אליה נוספו עוד ארבעה תותחי 150 מ"מ. ממזרח, מכיוון היבשה, הוצבו עוד ארבעה תותחי 150 ממ"מ בוורדר (Werder). באסטונית וירצו (Virtsu). לכל אלה נוספו תותחי שדה של כוחות היבשה. כן פוזרו במקום כ-1,300 מוקשים.
הרוסים השקיעו אף יותר בהגנה על מיצרי אירבן (Irben), שבפתחו הדרומי של מפרץ ריגה. בכף צרל הוצבה סוללה ובה ארבעה תותחי 305 מ"מ. בנוסף פיזרו הרוסים במיצרים מוקשים ביד רחבה, ואומדן מספרם באותה עת מגיע לכ-10,000, וזאת בנוסף לשדות מוקשים גרמניים.
פעולות מקדימות
עם שיפור במזג האוויר בתחילת אוקטובר (1, 5, 9, ו-10 לחודש), נערכו מספר התקפות אוויר על צרל (Zerel), שבדרום האי סארמאה, כהכנה למבצע, ועל מטרות נוספות כמו פרנו שעל החוף, ובהן הוטלו פצצות במשקל של 5,900 ק"ג. בנוסף, בלילה אור ל-1 באוקטובר, הצי ערך פשיטת הפגזה על צרל, ובה נגרם נזק רב לסוללת תותחי 305 מ"מ, ולצוותה נגרמו אבדות כבדות: 110 חיילים ושבעה קצינים הרוגים, וכן נפצעו עוד 60 חיילים. פשיטה נוספת, שמונה לילות אחר כך, לא הביאה לתוצאות דומות, וספינה גרמנית ניזוקה קשות מפגיעת שלושה פגזים.
ב-8 באוקטובר גילה סיור אווירי גרמני שתי ספינות, אשר נראו כמקשות, בסמוך לצרל. נוכחותן במקום זה ובמועד זה נראתה כמסכנת את המבצע המתוכנן. לפיכך נשלח כוח של חמישה מפציצי טורפדו לתקפן. אם כי כל מפציצי הטורפדו חזרו בשלום, כל חמשת הטורפדות, מחצית ממלאי הטורפדו האווירי של הגרמנים באותה זירה, החטיאו, מה שאילץ אותם להגביל מכאן ואילך את השימוש בסוג נשק זה. כיוון שכך, ב-10 באוקטובר נשלח גלשן ימי ממונע כדי לתקוף לפחות את אחת מאותן ספינות. הגלשן לא ביצע את משימתו, לא חזר לבסיסו, וסמוך למקומו המשוער הובחנה התפוצצות, מה שמעלה את ההשערה שאולי נפגע ממוקש, או שהתפוצץ בנסיבות אחרות.