cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ICarly
משחקי מחשב
ב-11 בינואר 2010, עמוד הפייסבוק הרשמי של איי קרלי הודיעו על השקת היישומון "Sam's Remote" (בתרגום חופשי: השלט של סאם) רק בשביל הפלטפורמות של אייפון ואייפוד טאצ'. יישומון זה מורכב משלטה של סאם, בו היא משתמשת בזמן צילום תוכנית הרשת כדי ליצור קולות רקע מצחיקים בעזרת לחיצת כפתור שונה בכל פעם. יישומון זה זמין להורדה בחנות המשחקים של אפל בעלות של 1.99$.
סדרת המשך
שני פיילוטים שונים של שתי סדרות המשך שונות הוצעו לניקלודיאון.
הפיילוט הראשון הוא של סאם וקאט, שבו הוצע שג'נט מקארדי ואריאנה גרנדה מ"ויקטוריוס" ישחקו זו לצד זו ב"קומדיית חברות" את דמויותיהן, 'סאם פאקט' ו'קאט ולנטיין'. פיילוט זה הציע ששתיהן יהיו שותפות שיקימו עסק שמרטפות בביתן לפרנסתן. סאם וקאט היא ספין אוף של הסדרות "iCarly" וויקטוריוס. הסדרה מתרחשת מיד אחרי סיומה של iCarly, כשקארלי עברה לאיטליה. תוכנית זו נבחרה על ידי ניקלודיאון בתאריך 29 בנובמבר 2012 והושקה בתאריך 8 ביוני 2013. הסדרה בוטלה ב-13 ביולי 2014, כאשר הפרק האחרון ששודר, שודר ב-17 ביולי, שלושה ימים לאחר מכן.
הרעיון השני לספין-אוף כולל את נואה מונק משחק את דמותו 'גיבי קרלסון' בקומדיה הנקראת "גיבי". הפיילוט הציע שגיבי יעבוד במרכז בילוי כיועץ צמוד לארבעה תלמידי חטיבת ביניים שונים, אך הפיילוט נכשל והסדרה לא נבחרה.
דירוגי הטלוויזיה בארצות הברית
פרק הפיילוט שודר לראשונה בניקלודיאון ב-8 בספטמבר 2007, עם קהל צופים הכולל 4.1 מיליון צופים. באותו היום שודר הפרק השני לסדרה, "אני רוצה יותר צופים" עם קהל של 3.9 מיליון צופים. הפרק הנצפה ביותר של הסדרה הוא "אני הצלתי את חייך" ששודר ב-18 בינואר 2010 עם קהל של 11.2 מיליון צופים והוא בנוסף השידור הכי נצפה אי פעם בהיסטוריה של ניקלודיאון. ב-9 ביוני 2012 שודר הפרק האחרון של העונה השישית. פרק זה קיבל את מספר הצופים בהשקה הנמוך ביותר בהיסטוריה של איי קרלי, עם רק 2.4 מיליון צופים.
שבת חתן
שבת חתן (ידוע גם כאופרוף או שפינהאָלץ, ביידיש) היא שבת שחלה קודם נישואים או מיד לאחריהם. ישנם מנהגים שונים בשבת זו, העיקרי שבהם הוא להעלות את החתן לתורה לעליית מפטיר. מנהג תימן לומר השמחה במעונו בברכת הזימון בשבת זו.
יש שהזכירו מנהג קדום שהיה נוהג בקצת מהקהילות להפטיר בשבת חתן את ההפטרה "שוש אשיש" במקום את ההפטרה הרגילה שהיו אמורים לקרוא באותה שבת.
מקור המנהג
מנהג העלייה לתורה בשבת חתן הוא נזכר לראשונה בדברי הלבוש שהזכיר את מנהג זה עליית החתן לתורה בשבת שקודם הנישואים, והובא בקצרה במגן אברהם.
רמז למנהג זה ישנו כבר במדרש תלפיות, שם נכתב ש"חתן דומה למלך", וכפי שהמלך מצווה שיהיו לו שני ספרי תורה, כך החתן עולה לתורה פעמיים, פעם אחת בשבת שקודם החתונה ופעם אחת בשבת שלאחר החתונה.
יש המשערים שטעם המנהג הוא לעורר את החתן להודות לה' על הטובה, שמזכהו לבנות בית בישראל, כמבואר בחמשה קולות המוזכרים בירמיה (לג, יא) שעיקר שמחת חתן וכלה היא ההודיה לה'.
קידוש
נוהגים לעשות בשבת זו סעודה ושמחה קטנה (הנקרא 'קידוש') לאחר תפילת מוסף, ולהזמין את כל בני העיר לקידוש. מנהג זה מופיע כבר בדברי הרשב"א.
יש שכתבו שהמקור למנהג זה הוא בפרקי דרבי אליעזר:
זריקת מיני מגדים
נוהגים לאחר שעלה החתן לתורה לזרוק עליו מיני מגדים לסימן טוב או לשמחת חתן וכלה. והילדים מלקטים אותם.
מקור המנהג הוא בדברי התלמוד במסכת ברכות שם נזכר שהיו זורקים לפני החתן והכלה בשעה שנכנים לחופה קליות ואוגזים:.
בספר 'טעמי המנהגים' נכתב שהטעם שנהגו לזרוק על החתן אגוזים ושקדים בשעה שעולה לתורה, הוא לרמז, משום ש'אגוז' בגימטריה 'חטא', לרמז למאמר חז"ל שחתן 'מוחלין לחתן על כל עוונותיו', וכן השקדים ממהרים להוציא את פירותיהם, כך מברכים את החתן שיזכה להעמיד תולדות ללא שום עיכוב. ומה שנהגו לזרוק 'צימוקים', לרמז שיזכה לאשה צנועה וחסודה ולא תבוא לידי חטא כמו חווה שסחטה ענבים מעץ הדעת ונתנה לאדם הראשון.
כיום נפוץ המנהג לזרוק ממתקים, לאחל לחתן חיים מתוקים.
זמנה של השבת
בעדות אשכנז נהוג לחגוג שבת זו בשבת הקודמת לשבוע שיחלו בו הנישואים. יש שכתבו שהטעם לכך הוא על פי המבואר בזוהר שכל השבוע מתברך משבת, לכן יש חשיבות לשבת שלפני הנשואין כי אז הזמן שהשפע כבר מוכן, רק יורד כל דבר בזמנו.
טעם נוסף למנהג השמחה בשבת לפני הנישואין, מבואר בתלמוד, שניתן לומר ברכת שהשמחה במעונו עוד לפני החתונה, מהזמן בו מכינים את צורכי סעודת החתונה, כי השמחה על הקמת בית בישראל מתחילה כבר בהכנת צורכי החתונה. אף שכיום לא נוהגים כך כמבואר ב"בית יוסף" משום שחסרה הרגשת השמחה, אבל בשבת שלפני שהשמחה מורגשת יש לנהוג כן, ולכן מנהג תימן לומר בשבת זו את ברכת 'שהשמחה במעונו'. בנוסף קשה לאדם להגיע לשמחה בבת אחת, לכן צריך להתחיל את השמחה בשבת לפני.
בקרב יוצאי ספרד נוהגים לחגוג את שבת החתן בשבת שלאחר הנישואים, בתוך ימי השבע ברכות, יחד עם שבת השבע ברכות. שכן חתן דומה למלך נאמר לאחר החתונה.
יש שכתבו שאם שבת שקודם נישואיו היא שבת תשעה באב יש להקדים את שבת החתן שבת אחת קודם, מאחר שאין לערוך בשבת תשעה באב כל שמחה שהיא.
עלייה לתורה
בשבת זו החתן נחשב 'חיוב' זאת אומרת שישנו חיוב לעולתו לתורה, והוא קודם לכל אדם אחר. במקרה וישנו חיובים נוספים כגון אדם שיש לו יאר צייט (יום השנה) ישנו דיונים בפסוקים איזה חיוב קודם, ובמשנה ברורה האריך בסידור החיובים שישנם. כשיש שני חתנים, נוהגים לעלות חתן אחד לעלייה שקודם שביעי.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1832
הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1832 היו הבחירות ה-12 במספר בארצות הברית, ונערכו מיום שישי, 2 בנובמבר, ועד יום רביעי, 5 בדצמבר 1832. בבחירות הנשיא היוצא אנדרו ג'קסון, מהמפלגה הדמוקרטית, זכה בקלות בקדנציה שנייה מול הנרי קליי מקנטקי. ג'קסון זכה ב-219 מתוך 286 האלקטורים, וניצח את קליי, מועמד המפלגה הרפובליקנית הלאומית, ומועמד מהמפלגה האנטי-מייסונית ויליאם וירט. ג'ון פלויד, שלא היה מועמד, קיבל את האלקטורים של דרום קרולינה.
מועמדויות
לאחר קריסת וועידות חברי הקונגרס (ועידה בה חברי הקונגרס בחרו את המועמד לנשיאות) בבחירות ב-1824, המערכת הפוליטית האמריקנית נשארה ללא שיטות לבחירת מועמדים לנשיאות, וכך נוצרה השיטה המודרנית של האסיפות הלאומיות. האספה הלאומית הראשונה הייתה שייכת למפלגה האנטי-מייסונית בבולטימור, מרילנד, בספטמבר 1831. המפלגה הרפובליקנית הלאומית והמפלגה הדמוקרטית התחילו לחקות אותם בנושא זה, וגם עשו אסיפות בבולטימור.
מועמדים של המפלגה הדמוקרטית
לנשיא ג'קסון ולסגן הנשיא קלהון הייתה מערכת יחסים לא טובה. לאחר שמזכיר המדינה מרטין ואן ביורן ושר המלחמה ג'ון איטון התפטרו מהקבינט על רקע פרשיית התחתונית, ג'קסון דרש ששאר חברי הקבינט גם יתפטרו, ובכך הוא יוכל לסלק את תומכי קלהון. קלהון תמך בכך שלמדינות יש זכות לבטל החלטות של הקונגרס. קלהון הצליח גם להכעיס את הנשיא בכך שסירב לתמוך במינויו של ואן ביורן לשגריר בבריטניה. קלהון חשב שחיסל לואן ביורן את הקריירה. באותו הזמן, לא היה ברור מי יהיו המועמדים הדמוקרטיים בבחירות. בדומה ל-1824 ול-1828, ג'קסון הועמד לבחירה על ידי מועצות של כמה מדינות, אבל הוא דאג בנוגע לאחדות המפלגתית סביב סגן הנשיא. ולכן המפלגה הדמוקרטית החליטה לחקות את המפלגות האחרות ולכנס אספה לאומית..
האספה הלאומית הדמוקרטית נערכה בבולטימור (כמו שתי המפלגות האחרות) מ-21 במאי עד ל-23 במאי. באספה נעשו כמה החלטות. ביום הראשון מונתה ועדה שתחליט על הצירים מכל המדינות. בהצבעה הראשונה, הוחלט לשלול את מחוז קולומביה מכל זכות הצבעה באספה. הוועידה גם החליטה שלכל מדינה יהיו צירים לפי האלקטורים שלה בבחירות. ההצבעה תיעשה לפי מדינות ולא לפי צירים. מועמד ימונה רק אם 2/3 מהצירים יתמכו בו. הוכרז גם על חוק רביעי, שאסר על נאומים של המועמדים, אך החוק הזה ננטש במהירות.
מועמדים של המפלגה הרפובליקנית הלאומית
לאחר שהמפלגה האנטי מייסונית ערכה אספה, תומכי הנרי קליי ערכו אספה דומה. מטרת האספה הייתה להעמיד את קליי לבחירה באופן רשמי ולבחור מועמד לסגנות הנשיאות. האספה נערכה מ-12 בדצמבר 1831 עד ל-15 בדצמבר בבולטימור. כשהאסיפה נפתחה, היו בה 130 צירים מ17 מדינות וממחוז קולומביה. עוד צירים הגיעו במספר הימים הבאים. באספה זאת לא יוצגו 6 מדינות, 4 מהדרום.
ביום הרביעי של האספה, כל אלקטור בחר באופן עצמאי את המועמד לנשיאות. קליי נבחר פה אחד, חוץ מציר אחד שנעדר מכיוון שהאמין שקליי לא יזכה בנשיאות ועדיף לו לחכות עוד 4 שנים. ג'ון סרג'נט נבחר כמועמד לסגנות הנשיאות כש6 צירים נעדרו.
מועמדים של המפלגה האנטי-מייסונית
המועמדים האנטי-מייסוניים הראשונים רצו בבחירות האביב של 1828. הם זכו בקולות נכבדים בבחירות למועצות מדיניות. הם גם ארגנו אספה לאומית מ-11 בספטמבר 1830 עד ל-18 בספטמבר בפנסילבניה. באספה נכחו 96 צירים מ-10 מדינות ומטריטוריית מישיגן. האספה הזאת נעשתה כדי לאחד את המפלגה.
קצת יותר משנה לאחר מכן, 111 צירים מ-13 מדינות (כולן מדינות ללא עבדות חוץ ממרילנד ודלאוור) התכנסה בבולטימור. האספה הייתה האספה הלאומית הראשונה בהיסטוריה של ארצות הברית והיא נערכה מ-26 בספטמבר עד ל-28 בספטמבר. האנשים הבאים הגישו מועמדות:
הצירים נפגשו בדלתיים סגורות כמה ימים לפני פתיחת האספה, והם החליטו שם החלטות. לאחר סיבוב אחד, ויליאם וירט ניצח בהצבעה ונהיה המועמד לנשיאות.
הפיצול במפלגה הדמוקרטית
בגלל חוסר ההסכמה סביב מועמדותו של ואן-ביורן, הוחלט לכנס אספה לאומית נוספת ביוני 1832, ושם פיליפ ברבור הוכרז כמועמד לסגנות הנשיאות ביחד עם ג'קסון מטעם אותו פלג של המפלגה. ברבור פרש מהתפקיד, אך עדיין אפשר היה להצביע לו ולג'קסון בחמש מדינות (אלבמה, ג'ורג'יה, מיסיסיפי, דרום קרוליינה ווירג'ינה).
קמפיין
הבחירות התרכזו סביב הבנק השני של ארצות הברית. ג'קסון, שלא חיבב בנקים וכסף מנייר, הטיל וטו על אישור הבנק והסיר מהבנק השקעות פדרליות. קליי קיווה לחלק את תומכי ג'קסון ולהשיג תמיכה מפנסילבניה, מקום הבנק. תומכיו של קליי תקפו את ג'קסון ואת השימוש שלו בזכות הוטו, והציגו אותו כ"המלך אנדרו". ההתקפות נכשלו, למרות מימון מצד הבנק, וג'קסון שכנע את האומה שהוא מגן עליהם מהאליטות. ג'קסון ניצח במרבית המדינות.
סוורייטופליסטן
סוורייטופליסטן (בשוודית: Sverigetopplistan) הוא מצעד מוזיקה בשוודיה, הידועה בעבר כ-טופליסטן (Topplistan; 1975–1997) ו-היטליסטן (Hitlistan; 1998–2007), אשר מתבסס על נתוני מכירות של איגוד תעשיית ההקלטות השוודי. לפני הקמתו של סוורייטופליסטן, פעל מצעד המוזיקה קוואלסטופן (Kvällstoppen).
היסטוריה
ב-1976–2006, המצעד פורסם על ידי תחנת הרדיו השוודית, Sveriges Radio P3. בסוף 2006, תחנת הרדיו הפסיקה לפרסם, והעבירה את האחריות לאיגוד תעשיית ההקלטות השוודי, למעט מצעד השירים הדיגיטליים.
חישוב המצעד כולל מכירות פיזיות, וכן הורדות מוזיקה חוקיות (מאז 2006), והזרמות מוזיקה (סינגלים מאז 29 באוקטובר 2010 ואלבומים מאז 2013).
פפטידוגליקן
פפטידוגליקן (קרוי גם מוראין) הוא פולימר המורכב משרשרות ארוכות של רב סוכרים הקשורות ביניהן באמצעות פפטידים קצרים. פפטידוגליקן הוא המרכיב המבני העיקרי בדופן התא של חיידקים אמיתיים, והוא המקנה לו את צורתו ואת חוזקו.
הפפטידוגליקן מורכב משרשרות של שני אמינו־סוכרים המופיעים לחלופין: אצטיל גלוקוזאמין (GlcNAc או NAG) ואצטיל חומצה מוראמית (MurNAc או NAM). כל אצטיל חומצה מוראמית קשור לשרשרת קצרה של 4–5 חומצות אמינו. האנזים טרנספפטידאז מקשר בין חומצות אמינו משרשרות שונות, וכך נוצר מבנה תלת־ממדי חזק וקשיח.
תרופות אנטיביוטיות רבות, כגון פניצילין, מפריעות להרכבת הפפטידוגליקן, ובמיוחד לפעולתו של טרנספפטידאז, ובכך פוגעות בדופן תא החיידק. מוטציות הגורמות לשינויים בטרנספפטידאז, ובעקבות זאת מפריעות לאינטראקציות בינו לבין התרופה האנטיביוטית, הן גורם משמעותי לפיתוח עמידות בפני אנטיביוטיקה.
אגם דורני
אגם דורני (באנגלית: Dorney Lake) הוא אגם מלאכותי שנבנה למטרת קיום מרוצי חתירה. האגם נמצא בסמוך לכפר דורני שבבקינגהאמשייר, שבאנגליה. האגם נמצא בסמוך לבית הספר התיכון הפרטי איטון, והותאם למטרתו וממומן על ידי בית הספר בעלות של 17 מיליון ליש"ט.
אורכו של האגם 2,000 מטרים, ובו 8 מסלולי חתירה שרוחבו של כל אחד 13.5 מטרים. עומק המים המינימלי הוא 3.5 מטרים. באגם מסלול נפרד שנועד להעברת הסירות מנקודת הסיום לנקודת ההתחלה. אי מפריד מסלול זה ממסלולי המרוצים.
באגם נערכו תחרויות גביע העולם בחתירה בשנת 2005, ואליפות העולם בחתירה בשנת 2006.
אולימפיאדת לונדון
האגם שימש כאתר תחרויות החתירה והקאנו/קיאק באולימפיאדת לונדון שנערכה בשנת 2012 (תחרויות הקאנו והקיאק במים גועשים נערכו במרכז החתירה במים סוערים עמק לי שבהרטפורדשייר). לצורך התאמת האגם למשחקים האולימפיים נבנו במקום כ-20,000 מקומות ישיבה זמניים לצופים.
דגל מרוקו
דגל מרוקו דגל הלאום של ממלכת מרוקו.
הדגל בעל רקע אדום ובמרכזו פנטגרם בצבע ירוק. אדום הוא הצבע המסורתי של מרוקו מהמאה ה-16, שמסמל את קשר הדם בין הנביא מוחמד, דרך פאטמה בת מוחמד, ואשתו של עלי, הח'ליף הרביעי, לבין השושלת העלווית של משפחת המלוכה המרוקאית. הכוכב החלול הירוק, המתאר את חותם שלמה (ח'תאם סולימאן), נוסף מאוחר יותר לדגל.
דגל זה מכיל את הריכוז הגבוה ביותר של הצבע האדום – 98.3% ממנו צבועים באדום.
אנדרו בוגוט
אנדרו מייקל בוגוט (באנגלית: Andrew Michael Bogut; נולד ב-28 בנובמבר 1984 במלבורן, ויקטוריה) הוא כדורסלן עבר אוסטרלי אשר שיחק בעמדת הסנטר.
ראשית חייו
בוגוט נולד למהגרים קרואטים במלבורן, אוסטרליה. בעונתו הראשונה במכללות, כיכב בוגוט במדי אוניברסיטת יוטה. בעונת 2003-2004 קלע 12.5 נקודות למשחק והוסיף 9.9 ריבאונדים. אחרי עונה טובה במכללות בוגוט זומן לנבחרת אוסטרליה לאולימפיאדת אתונה, וקלע בממוצע למשחק 14.8 נקודות, לקח 8.8 ריבאונדים וחסם 1.2 חסימות. בעונת 2004-2005 קלע בוגוט 20.4 נקודות, קטף 12.2 ריבאונדים, מסר 2.3 אסיסטים וחסם - 1.8 חסימות למשחק. בעקבות זאת זכה בתואר שחקן השנה במכללות. בקיץ 2005 העמיד את עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA.
מילווקי באקס
בדראפט 2005, נבחר בבחירה הראשונה בדראפט על ידי מילווקי באקס. הוא הפך לשחקן האוסטרלי הראשון, והשני מאוניברסיטת יוטה, שנבחר במקום ראשון בדראפט.
בוגוט סיים את עונת הרוקי שלו בהצלחה מרובה, כשהעמיד ממוצעים של 9.4 נקודות ו-7 ריבאונדים בממוצע למשחק. הוא נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה וסיים שלישי בבחירות לתואר רוקי השנה. בנוסף על כך הוא היה היחיד מעשר הבחירות הראשונות בדראפט 2005 שפתח בחמישייה של קבוצתו בפלייאוף.
בעונתו הבאה ב-NBA, פציעה ברגלו השמאלית של בוגוט, גרמה לו לפספס 16 משחקים, אך ב-66 בהם שותף שיפר את ממוצעיו מהעונה הקודמת ל-12.3 נקודות ו-8.8 ריבאונדים למשחק. בנוסף על כך מסר ממוצע שיא בקריירה של 3 אסיסטים למשחק והיה לאחד מהמוסרים הטובים ביותר מבין שחקני הציר בליגה. בעונה שלאחר מכן פתח בחמישייה בכל 78 המשחקים בהם שותף והעמיד ממוצעים של 14.3 נקודות ו-9.8 ריבאונדים למשחק. בעונת שותף רק ב-36 משחקים, אך למרות זאת העמיד ממוצעי דאבל-דאבל של 11.7 נקודות ו-10.3 ריבאונדים למשחק.
בעונות 2009-2010 ו2010-2011 קבע בוגוט ממוצעי דאבל-דאבל ושיאי קריירה בממוצעים עם 15.9 נקודות ו-10.2 ריבאונדים, ובעונה הבאה 12.8 נקודות ו-11.1 ריבאונדים. בעקבות זאת נבחר לחמישייה השלישית של העונה ב-2010.
ב-2011 בוגוט עזב את ארצות הברית בשל שביתת ה-NBA. אחרי שקיבל הרבה אופציות מאירופה ואוסטרליה, בחר בוגוט לשחק עבור סידני קינגס מליגת העל האוסטרלית עד סיום העונה. באמצע עונת 2012-2011 שבר את רגלו ולא שיחק עד סוף העונה.
נפ או'האואר
נֶפּ אוֹ'הָאוּאָר (Knap o'Howar) הוא אתר ארכאולוגי בפאפא וסטריי שבקבוצת איי אורקני, המייצג משק מהתקופה הנאוליתית. האתר נשתמר היטב, ונהוג להאמין שהוא בית־האבן העתיק ביותר בצפון אירופה. תיארוך פחמן-14 העלה כי האתר יושב בין 3500 לפנה"ס ל־3100 לפנה"ס (יש המתארכים את הקמת האתר ל־3700 לפנה"ס), מאות שנים לפני ההתיישבות הדומה לו, סקארה ברי. ייתכן שהאתר נבנה על התיישבות מוקדמת יותר.
אנדרו בוגוט
גולדן סטייט ווריורס
במרץ 2012 עבר ב יחד עם סטיבן ג'קסון לגולדן סטייט ווריורס תמורת מונטה אליס, קוואמי בראון ואפיי יודו. בכל העונות שלו במילווקי לא הצליח להגיע לפלייאוף, למעט העונה הראשונה. בעונת סבל מפציעות בברך שאיפשרו לו לשחק 32 משחקים בלבד. בסוף העונה הפסיד בוגוט בסיבוב השני של הפלייאוף.
נפ או'האואר
האתר מורכב משני מבנים מלבניים-עגלגלים בעלי קירות עבים הצמודים זה לזה. למבנים יציאה נמוכה וצרה לכיוון הים, ומן הבית הגדול והעתיק יותר יוצא מסדרון נמוך המוביל למבנה חדש וקטן יותר, שהיה סדנת עבודה, אסם או בית מגורים נוסף. הבתים נבנו לתוך ערימת פסולת קדומה, והוקפו בחומרי פסולת, שהקנו להם הגנה וחימום. אין בבית חלונות, והאור הגיע כנראה דרך צוהר בגג, ששימש גם להוצאת עשן הצלייה. הבתים צמודים לחוף, אך כאשר הם נבנו היו רחוקים ממנו, ורק לאורך השנים התקרב קו המים. בחוף ניתן לראות כיצד הסלעים המקומיים נופצו ללוחות אבן דקים, על ידי היסודות, וספקו חומר בנין מוכן לתושבי האתר.
אנדרו בוגוט
גולדן סטייט ווריורס
בעונת זכה באליפות ה-NBA והפך לסנטר דומיננטי בסגל גולדן סטייט ווריורס, כשקלע 6.3 נקודות למשחק, הוריד 8.1 ריבאונדים למשחק ומסר 2.7 אסיסטים - והפך לסנטר שמוסר הכי הרבה אסיסטים למשחק בעונה. בעונה העוקבת, ירד ביכולתו, כשבממוצע למשחק קלע 5.5 נקודות, והוריד 7.0 ריבאונדים בלבד - שניהם הממוצעים הנמוכים ביותר שלו. למרות זאת, שברה גולדן סטייט את שיאה של שיקגו בולס והשיגה הכי הרבה ניצחונות בעונה, 73.
נפ או'האואר
ממצאים של כלי אונסטן מקשרים את התושבים לגלי חצר שנמצאים הרחק, כדוגמת בלברינדי ואילין דומהנויל. באתר נמצאו גם אבני ריחיים.
אנדרו בוגוט
דאלאס מאבריקס
לקראת עונת עבר בוגוט בטרייד לדאלאס מאבריקס. בחודש דצמבר הפסיד בוגוט 11 משחקים בשל פציעה בברכו הימנית, ובחודש ינואר החמיץ שישה נוספים בשל מתיחה בשרירי מיתר הברך.
נפ או'האואר
בשנות העשרים והשלושים של המאה העשרים חשפו פעולות טבע של סחיפה, בליה וסערות את שארי ערימת הפסולת. במהרה נחפר האתר, ואחרי שהוסרו שני מטרים של חול, הגיעו החופרים לשני הבתים. הארכאולוגים תיארכו את האתר לתקופת הברזל, עקב המחסור בראיות, והיכולת הארכאולוגית הדלה בשנים הללו. בשנות השבעים נחפר מחדש האתר, ותוארך לשנים שהוזכרו לעיל.
אנדרו בוגוט
קליבלנד קאבלירס
במרץ 2017 הועבר בוגוט בטרייד נוסף לפילדלפיה 76', אשר ניפתה אותו מסגל הקבוצה. מיד לאחר הטרייד ובוגוט חתם בקליבלנד קאבלירס. 58 שניות לאחר שנכנס לשחק בהופעת הבכורה שלו בקליבלנד, שבר בוגוט את רגלו, ונופה מסגל הקבוצה.
לוס אנג'לס לייקרס
לקראת עונת חתם בוגוט על חוזה בלוס אנג'לס לייקרס. בינואר 2018, לאחר 24 משחקים בלוס אנג'לס, שוחרר מסגל הקבוצה.
סידני קינגס
באפריל 2018 חתם על חוזה בקבוצת סידני קינגס מליגת העל האוסטרלית. בסיום אותה עונה זכה בתוארי השחקן המצטיין של העונה ושחקן ההגנה של העונה, לאחר שרשם ממוצעים של 11.4 נקודות, 11.6 ריבאונדים ו-2.7 חסימות למשחק.
החזרה לסידני ופרישה
ביולי 2019 חזר בוגוט לשחק בסידני קינגס מליגת העל האוסטרלית. ב-30 בנובמבר 2020 הודיע בוגוט על פרישה מכדורסל.
שבעים שמונים
שבעים שמונים הוא אלבום האוסף הראשון של המוזיקאי הישראלי שמוליק קראוס, שיצא בשנת 1981 בהד ארצי.
הפקה
במהלך שנות ה-70 השתתף קראוס במספר הרכבים והקליט שירים שביצע בעצמו או אחרים ולא יצאו על גבי תקליט. ב-1981 נאספו השירים שהוקלטו החל משנת 1964 ועד 1978.
ב-11 השירים המרכיבים את האלבום כלולים כמה מאלה שהפכו לנכסי צאן ברזל של המוזיקה הישראלית ובהם: "בלדה לעוזב קיבוץ", "לוח וגיר", "אצלי הכל בסדר", "ימי ראשית הקיץ" ו"שוב". במרבית השירים משתתפים זמרים אחרים כמו אריק איינשטיין המבצע את שיר הנושא בסרטו של יקי יושע "סוס עץ", בו כיכב קראוס בתפקיד הראשי. כמו כן בין המבצעים: ג'וזי כץ, חנן יובל, זהר לוי ואלי מגן. באלבום כלולות הקלטות הלהקה כיף התקווה הטובה, שלא התגבשו לכדי אלבום ומופיעים כאן. רבים משירי האלבום זכו לגרסאות כיסוי כשהבולט שבהם הוא "שוב" שהוקלט בין השאר על ידי אריק סיני וחוה אלברשטיין.
האלבום כולל שישה שירים שכתב הפזמונאי יענקל'ה רוטבליט, שיר אחד של חנוך לוין, שאול טשרניחובסקי, אהרון צייטלין וכן שמוליק קראוס. בין מלחיני השירים, לבד מלחנים של קראוס, לחנים מאת שלום חנוך, אריק איינשטיין, זהר לוי ושלום סקונדה.
עטיפת האלבום שעוצבה על ידי דוד טרטקובר מורכבת ממגזרות נייר ותצלומי המוזיקאים המשתתפים באלבום.
בני נגרי
בני נגרי (5 באוקטובר 1950 – 23 באוגוסט 2019) היה מלחין ומעבד ישראלי. התבלט בסוף שנות השישים ובראשית שנות ה-70 כמלחין וכמעבד שהביא את מוזיקת הנשמה הפופולרית מארצות הברית אל הבימות בישראל. במיוחד בלט הדבר בתוכניתה העשירית של להקת חיל הים, "שירת הים", ובמחזמר המצליח "אל תקרא לי שחור".
ביוגרפיה
נגרי נולד בתל אביב ולמד נגינה על חליל צד אצל אורי שוהם. בגיל 16 שימש כעוזרו של מנצח המקהלות זיגי שטדרמן בפסטיבל אבו גוש. במהרה למד עיבוד מוזיקלי ותזמור אצל צבי קרן ובלימוד עצמי ובמקביל, עזב את המוזיקה הקלאסית והחל לעבד מוזיקה פופולרית. עוד לפני גיוסו לצבא השתתף בעיבוד השירים של צוות הווי הנח"ל לאלבומם "כמה טוב" (1968), שהכיל להיטים כמו "חורשת האקליפטוס", "מלאך מסולם יעקב", "באביב את תשובי חזרה", "גשם ראשון" ו"כמה טוב" ("איזה ערב") (עיבודים יחד עם צביקה ארבל). ב-1968 הלחין יחד עם אלכס כגן את המוזיקה לקברט סאטירי של חנוך לוין "את ואני והמלחמה הבאה", ומאוחר יותר גם ל"קטשופ".
בשירותו הסדיר מינה אותו במאי להקת חיל הים, דני ליטאי, למנהל המוזיקלי והמעבד של שתיים מהתוכניות המצליחות ביותר של הלהקה. הראשונה, שהועלתה ב-1969, נקראה "רפסודה בכחול" שבלטו בה הלהיטים "אנשי הדממה" (יורם טהרלב ויאיר רוזנבלום), "כשאהיה גדול" ("שוטי שוטי ספינתי") (רימונה דינור ורוזנבלום) ו"אידישע פיראטען" (טהרלב, ליטאי ודרורה חבקין). כמו כן, הלחין לתוכנית את השירים "מי יישא את נשמתי" ו"ספינות שרבורג" (את שניהם כתב טהרלב). התוכנית השנייה, "שירת הים", הועלתה בסוף 1971, ובלטו בה השירים "שרק יהיה הים שקט" (דן אלמגור ונגרי), "בוא לים" (דן אלמגור ורוזנבלום), "חסקה" (טהרלב ומשה וילנסקי) ו"על אם הדרך" (נתן אלתרמן ונעמי שמר). בשתי תוכניות אלו, ובמיוחד בתוכנית השנייה, שזכו גם לשידור בטלוויזיה, הציגה להקת חיל הים, בחלק מן השירים, העמדות ותנועה של מחזמר ומוזיקה שהושפעה מאוד ממוזיקת הנשמה האמריקאית ("שרק יהיה הים שקט" ו"מי ישא את נשמתי"), תופעה שהייתה אז יוצאת דופן בלהקות הצבאיות. היה זה גם שינוי כיוון בכך שרוב ההשפעה הזרה בשנות השישים המאוחרות על הרוק והפופ הישראלי הגיעה מאנגליה (הצלליות והביטלס), מצרפת (פופ צרפתי) ומאיטליה (פופ איטלקי), והמוזיקה האמריקאית הפופולרית לא קיבלה ביטוי בבמות הראשיות בישראל. יוצא דופן היה המחזמר "שיער", שהגיע מארצות הברית, והשפיע על הלהקות הצבאיות ובמיוחד על היוצרים בלהקת הנח"ל ובלהקת חיל הים. במקביל לעבודתו עם להקת חיל הים עיבד מוזיקלית את תוכניתה השנייה של להקת פיקוד הדרום מ-1969 "מסביב לסיבוב". התוכנית לא לוותה באריך נגן אך כמה משיריה הוקלטו ברשות השידור, הבולט ביניהם הוא "בית חלומותי"(נעמי שמר) עם הסולנית נגה שלם-כהן.
לאחר מכן החליף נגרי את יאיר רוזנבלום כמנהל המוזיקלי של להקת הנח"ל במהלך התוכנית "הפלנח"ניק", שביים ליטאי.
ב-1970 עיבד 3 שירים לאלבום הבכורה של שלמה ארצי. ב-1971 עיבד את השירים לתוכניתה של להקת חיל התותחנים "לה בומבה", ביניהם העיבוד ללהיט הגדול "פרחים בקנה".
מאוחר יותר עבר לעבוד עם להקת פיקוד המרכז, שעבורה הלחין את שירו של דן אלמגור "שומר החומות". נגרי הלחין ועיבד שירים לפסטיבלי הזמר, ובין היתר הלחין ועיבד את "יעלה ויבוא" שביצע גידי גוב בפסטיבל הזמר ב-1973. נגרי עבד כמעבד עם אמנים רבים, ונטל חלק בתוכניות רדיו וטלוויזיה רבות.
נגרי אף הלחין ועיבד מוזיקלית מספר מחזות זמר. המפורסם והמצליח שבהם היה "אל תקרא לי שחור" ב-1972. המופע, שכלל אנסמבל של שבעה שחקנים וזמרים, הושפע מעליית התנועה האמריקאית לזכויות האזרח ונסוב סביב אפליית השחורים וסיפורי התנ"ך. את המופע ביים דני ליטאי, ואת כל השירים כתבו דן אלמגור, שכתב גם את הטקסט למופע, ונגרי. כל השירים היו בסגנון מוזיקת הנשמה השחורה. גם כאן היה חידוש בכך שמופע שלם עסק בסוג מוזיקה שלא היה מקובל לפני כן בישראל. המחזמר זכה להצלחה מסחרית ולהערכת המבקרים וזכה בפרס כינור דוד. בלטו בו הלהיטים "יום יבוא" ו"קליפסו בשחור לבן".
ב-1977 עיבד את מרבית שירי אלבומו של יהורם גאון "עוד לא אהבתי די", מתוכו בלט "החגיגה נגמרת" שכתבה והלחינה נעמי שמר. עוד באותה שנה עיבד את שירי אלבומו השני של שימי תבורי "שלך באהבה".
ב-1978 הפיק מוזיקלית את המיני־אלבום "קדחת חסידיסקו", שכלל עיבודי דיסקו לשירים חסידיים בביצוע ריקי גל וחברות להקת "סקסטה", ועיבד את מרבית שירי אלבומו של ניסים גרמה "היית שלי". עוד באותה שנה שימש נגרי כמנהל המוזיקלי, והלחין את אות הפתיחה של התוכנית "זהו זה!", שנוגן על ידי להקת "ברוש", ששימשה כלהקה הקבועה בתוכנית.
ב-1979 עיבד כמחצית משירי אלבומו השלישי של שימי תבורי "זכרונות", הלחין ועיבד את "תודה רבה", אותו ביצעה ריקי גל בפסטיבל הזמר והפזמון תשל"ט, ועיבד שני שירים לאלבום הבכורה של בני אלבז: "ביום שבו עברת" ו"מסיבת הסלון של שנות ה-60".
ב-1980 הלחין ועיבד את פסקול "חמש חמש" של הבמאי שמואל אימברמן.
ב-1981 עיבד את מרבית שירי אלבומו של יהורם גאון "סימני דרך".
ב-1982 הלחין ועיבד נגרי את המחזמר "אברהם אחד", שביים דני ליטאי. מהמחזמר התפרסם השיר "הו מה יפית ארץ כנען". עוד באותה שנה עיבד שלושה שירים לאלבומו של שימי תבורי "שבועת עולם", שהבולט בהם היה "עוד סיפור אחד של אהבה", שהפך ללהיט ענק.
בסוף 1983 הלחין ועיבד את השיר "אם" אותו ביצעה שולה חן, ואשר זכה במקום הראשון בתחרות.
בשנת 1986 הלחין את הלהיט "שתי אצבעות מצידון". השיר, בביצועו של בועז עופרי, היה שיר הנושא של הסרט המצליח "שתי אצבעות מצידון".
ב-1987 עיבד את שירי אלבומה של עפרה חזה שירי מולדת ג'. בסוף אותה שנה עיבד שני שירים לפסטיגל: "סילסולים" בביצוע אלי לוזון ורבקה זוהר, ו"הדגל שלי" בביצועה של עדנה לב.
ב-1994 הלחין ועיבד את פסקול הסרט "עץ הדומים תפוס" על פי ספרה האוטוביוגרפי של גילה אלמגור.
ה-1992 הלחין את הסרט "להיטים מצוירים משלנו" בשיתוף מיכאל ויינמן.
לאורך שנות פעילותו עבד בהקלטות של אמנים רבים כמפיק ומעבד מוזיקלי. בין הבולטים שבהם ניתן לציין את עפרה חזה ("שירי תימן"), ריקי גל ("אין לזה סוף"), בעז שרעבי ("ריגושים"), יהודית רביץ ("יהודית רביץ והפילהרמונית") ואף מחוץ לישראל, בעיבוד המוזיקלי לרמיקס ללהיטם של הראפרים האמריקאים אריק בי וראקים ("Paid in Full"). ב-1990 עבר להתגורר ולעבוד בממלכה המאוחדת. הוא התגורר בלונדון והמשיך בה בפעילותו המקצועית, בייחוד בתחום המוזיקה הקלאסית.
נפטר ב-23 באוגוסט 2019 בלונדון.
מאקו (שחקן)
מאקו אייוומאטצ'ו (ביפנית: マコ 岩松; 10 בדצמבר 1933 – 21 ביולי 2006) היה שחקן קולנוע יפני, התפרסם בתפקידיו בסרטים פרל הארבור, קונן הברברי, שבע שנים בטיבט ו"טאקר: האיש והחלום". היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר בשנת 1966 על תפקידו בסרט " היאנגצה הגועש".
ביוגרפיה
מאקו נולד בעיר קובה מהמרכזיות שבערי יפן, בנו של סופר הילדים טארו יאשימה. הוריו היגרו לארצות הברית כאשר היה ילד קטן והוא הצטרף אליהם זמן קצר לאחר מלחמת העולם השנייה. התגייס בשנות החמישים לצבא ארצות הברית. קיבל אזרחות אמריקאית בשנת 1956. לאחר שהיגר לארצות הברית למד אדריכלות, גילה את כישרון המשחק שלו בזמן שירותו הצבאי ולאחר שיחרורו קידם את כישרונו ב"תיאטרון פסדינה" שבעיר פסדינה.
מאקו התחתן עם השחקנית האמריקאית ממוצא יפני שיזוקו הושי ולהן שתי ילדות שפנו גם הן לתחום המשחק, ושלושה נכדים.
קריירה קולנועית
את הופעתו הקולנועית הראשונה ערך ב-1959 בסרט המלחמה "מעטים מול רבים". בשל המחסור בתפקידים ובהצעות עבודה, פתח מאקו ביחד עם עוד שישה אנשים ממוצא אסייתי-אמריקאי את "תיאטרון מזרח מערב" במרתף של כנסייה באזור "טוקיו הקטנה" שבלוס אנג'לס, מאקו נשאר המנהל של התיאטרון עד לשנת 1989.
בשנת 1966 הפך מאקו ליפני השלישי ולאסייתי הרביעי בהיסטוריה שמקבל מועמדות לפרס האוסקר, מאקו הועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בדרמת המלחמה של רוברט וייז "היאנגצה הגועש". על תפקידו הועמד גם לפרס גלובוס הזהב. בסרט גילם את פו האן אשר נבחר על ידי ג'ייק הולמן (סטיב מקווין) לעבוד בחדר המנועים של ספינת המלחמה "סאן פאבלו". באתה שנה שיחק בקומדיה "תינוק מוזר במשפחה" בהפקת אולפני וולט דיסני.
לאחר המועמדות לפרס האוסקר התעסק מאקו בעיקר בהפקות טלוויזיוניות ובימתיות, הופיע בסרטים כגון "דממה" היפני, "רוצחי עילית" ובמותחן ההרפתקאות "האי שבפסגת העולם". שיחק בסרטים "עין תחת עין" ו"אגרופים מצחיקים". היה מועמד לפרס הטוני בשנת 1976 על הופעתו במחזמר של סטיבן סונדהיים "במרומי הפסיפיק", מאקו הופיע גם בגרסה הקולנועית שיצאה ב-1992.
ב-1982 התפרסם בזכות תפקידו כמכשף אקירו והמספר בסרט הקאלט של ג'ון מיליוס "קונן הברברי", מאקו גילם אותה דמות בסרט ההמשך "קונן המשמיד". השתתף גם בדרמה "בדיקה". הופעה נוספת של מאקו הייתה בדרמה הביוגרפית של פרנסיס פורד קופולה "טאקר: האיש והחלום", בה שיחק את ג'ימי סאקויאמה. בשנות ה-90 הופיע בעיקר בתפקידים משניים בסרטים: "רובוקופ 3" בתור קנאמיטצ'ו, "צמד בלתי מנוצח" בתור מר לי,"שמש עולה" בתור יושידה סאן, "פרימן", "איש הנצח 3: המכשף" בתור נקאנו ו"שבע שנים בטיבט" של ז'אן-ז'אק אנו בתור הדיפלומט הטיבטי קונגו טסארונג.
גילם בשנת 2001 את דמותו הביוגרפית של מפקד הצי הקיסרי היפני האדמירל איסורוקו יממוטו, שהגה את המתקפה על פרל הארבור במלודרמה המלחמתית של מייקל ביי "פרל הארבור". ב-2003 הופיע בקומדיית הפעולה "נזיר חסין אש" בתור מר קוז'ימה בעל בית הקולנוע בו מתגורר קאר (שון ויליאם סקוט), הופיע בתפקיד קטן בדרמה הספרותית "זכרונותיה של גיישה". תפקידו הקולנועי האחרון של מאקו היה ב-2005 בסרט "כלובים". מאקו דיבב את קולו של השד אקו, האויב הראשי בסדרת האנימציה הפופולרית "סמוראי ג'ק".
מותו
מאקו נפטר בשנת 2006 ממחלת סרטן הוושט כשהוא בן 72.
מאקו השתתף בסדרה אווטאר: כשף האוויר האחרון בתפקיד אירו, ונפטר במהלך דיבוב העונה השנייה. לזכרו הוקדש קטע קצר, בפרק "מעשיות בה־סינג־סה", שבו דוד אירו שר את השיר leaves from the vine, ובסיום השיר, היה כתוב לזכר מאקו (באנגלית: in honor of mako). בנוסף שאירו היה בכלא, הדמות שמרה על שתיקה לזכר מאקו. בנוסף, אחת הדמויות הראשיות בסדרת ההמשך, האגדה של קורה קרויה על שמו.
יום לפני פטירתו פורסם שמאקו יככב בסרט האנימציה הממוחשבת "צבי הנינג'ה". מאקו הספיק לדבב את דמותו של מאסטר ספלינטר לפני מותו, והסרט הוקדש לזכרו. מאקו הספיק גם להצטלם למותחן הערפדים "רייס-צייד-הדמים" שיצא לאקרנים בשנה שלאחר מכן.
על שמו של מאקו מונח כוכב מצלמת הזהב בשדרת הכוכבים של הוליווד, והוא הונצח בטקס זיכרון שנתי במסגרת פרס האוסקר בשנת 2007.
דומיניקה
דומיניקה (באנגלית: Dominica; רשמית: קהיליית דומיניקה) היא מדינת אי בים הקריבי וחלק מהאיים הקאריביים. בשפות הדבורות במדינה, היא נקראת גם דוֹמִינִיק (בצרפתית: Dominique; בקריאול צרפתי דומיניקני: Dominik), או "וַּאִיאְטוּ קוּבּוּלי" (בקָלִינָאגוֹ: Wai‘tu kubuli).
היסטוריה
תושביה הראשונים של דומיניקה הגיעו אליה בסביבות שנת 3100 לפנה"ס, אך הם לא נותרו בה לאחר שנת 400 לפנה"ס. בני הארוואק הגיעו אליה מדרום אמריקה בסביבות שנת 400 עד שגורשו ממנה על ידי הקאריבים במאה ה-14.
צרפת הייתה המדינה האירופית הראשונה שהקימה באי יישובי קבע בשנת 1635, אך גם היא נאלצה לנטוש תוך זמן קצר. היא חידשה את ההתיישבות בהדרגה במהלך המאה ה-18, אך בסופו של דבר, במסגרת ההסכמים שנחתמו עם סיום מלחמת שבע השנים, עברה דומיניקה לידי בריטניה ב-1763.
הגעתם של הבריטים שינתה את הרכבו האתני של האי. הם החלו לגרש את הקאריבים לדרום אמריקה, והמחלות שהביאו עמם גרמו לתמותה אצל הילידים. במקביל, הביאו עמם הבריטים עבדים מאפריקה. ב-1831 הוענקו זכויות פוליטיות גם לשחורים (למעט עבדים), ולמשך זמן מה נשלטה האספה המחוקקת של דומיניקה בידי הרוב השחור. בלחץ בעלי האדמות האנגלים, נשחקו בהדרגה זכויותיהם של השחורים. ב-1871 עברה דומיניקה לניהול אדמיניסטרטיבי של איי וינדווארד, וב-1896 בוטל הממשל העצמי.
לאחר מלחמת העולם הראשונה גברה המודעות הפוליטית של תושבי האי, והממשל העצמי חזר בהדרגה. ב-1958 הצטרפה דומיניקה לפדרציה של איי הודו המערבית, ועם פירוקה ב-1962, הייתה למדינת חסות בריטית. ב-1967 הוקנתה לה האחריות המלאה על ענייני הפנים, וב-3 בנובמבר 1978, תאריך סמלי שנקבע על פי התאריך בו הגיע קולומבוס לאי, זכתה בעצמאות. ב 18 בדצמבר באותה שנה התקבלה דומיניקה לאו"ם.
בתקופה שלאחר קבלת העצמאות סבלה דומיניקה מחוסר יציבות כלכלית, אך בסוף שנות ה-80 השתפר מעט מצבה. מאז 1995 שולטת בה קואליציה בראשות מפלגת הלייבור.
שלטון ופוליטיקה
דומיניקה היא דמוקרטיה פרלמנטרית. בראש הרשות המבצעת עומד ראש הממשלה, שהוא מנהיג סיעת הרוב בפרלמנט. ראש המדינה הוא הנשיא, שנבחר לתקופה של חמש שנים לאחר שמועמדותו עולה על ידי ראש הממשלה בהתייעצות עם ראש האופוזיציה ומאושרת על ידי הפרלמנט. שרי הממשלה ממונים על ידי הנשיא, מבין חברי הפרלמנט של מפלגת השלטון, בהתייעצות עם ראש הממשלה.
הרשות המחוקקת נקראת House of Assembly of Dominica, ומונה 32 חברים. 21 מחברי האספה נבחרים בבחירות אזוריות, נציג אחד לכל מחוז בחירה (ברוב פשוט). נוסף להם ישנם 9 סנטורים, שחברי האספה הנבחרים מחליטים אם לבחור בעצמם, או לתת לנשיא למנותם. אם הנשיא ממנה את הסנטורים, עליו להיוועץ בראש הממשלה על מינוי חמישה מהם ובראש האופוזיציה על מינוי ארבעה. שני חברים נוספים באספה הם היושב ראש, שנבחר על ידי החברים, ומזכיר הבית, הנחשב לחבר מתוקף תפקידו (אקס אופיציו).
ראש הממשלה ושריו אחראים בפני האספה, ואפשר להדיחם בהצעת אי אמון.
המערכת המפלגתית הייתה מורכבת בעבר משלוש מפלגות, אך עם הזמן נעשתה לדו-מפלגתית. הבחירות האחרונות נערכו ב-2019, וזכתה בהם מפלגת הלייבור הסוציאל-דמוקרטית עם 18 מ-21 המושבים הנבחרים, עלייה של 3 מושבים.
דומיניקה היא חברה מלאה בקהילייה הקריבית (CARICOM), בארגון מדינות מזרח הקריביים, המאגד את מדינות האנטילים הקטנים, וכן בחבר העמים הבריטי. בינואר 2008 הצטרפה דומיניקה כחברה החמישית בארגון "הברית הבוליבריאנית למען עמי אמריקה שלנו" (ALBA), ארגון לשיתוף פעולה ברוח סוציאליסטית בין מדינות אמריקה, שייסדו ונצואלה וקובה.
כלכלה
כלכלת דומיניקה תלויה במידה רבה בחקלאות ובתיירות. כ-40% מן המועסקים באי עוסקים בחקלאות, ומוצרי הייצוא העיקריים הם תוצרת חקלאית: טבק, בננות, ירקות, פרי הדר, קופרה (קוקוס מיובש), שמן קוקוס ושמנים אתריים. מלבד עיבוד תוצרת חקלאית, התעשייה במדינה כוללת גם ייצור סבון, רהיטים, לבנים ונעליים. מקור הכנסה נוסף מספקת נוכחותו של בית הספר לרפואה של אוניברסיטת רוס, הממוקם בעיר פורטסמות', ולומדים בו כאלף סטודנטים, בעיקר אמריקניים וקנדיים.
הממשלה מנסה לקדם את הכלכלה על ידי פיתוח ענף התיירות, ובעיקר התיירות האקולוגית. התיירות במדינה מפותחת פחות מאשר בשכנותיה, בין היתר כיוון שאין בה חופים חוליים והיא חסרה שדה תעופה בינלאומי גדול ומלונות של רשתות בינלאומית. יתרונה היחסי הוא שימורו של טבע פראי וצורות חיים ייחודיות ביערות האי, שאפשר שהוא היחיד מאיי הים הקריבי שהיה כריסטופר קולומבוס מזהה אילו ביקר בו כיום.
אחת לשנה מתקיים בדומיניקה קרנבל, אליו מגיעות ספינות תענוגות רבות. עם זאת, עקב מחסור בבתי מלון ראויים נשארים התיירים ללון באניות והתרומה הכלכלית לאי אינה גבוהה.
המקום היחיד באי המתאים לתיירות נופש ובו מפרץ וחוף חולי הוא מפרץ הנסיך רוברט.
גאוגרפיה
דומיניקה כולה שוכנת על אי אחד הממוקם בערך במרכזה של שרשרת האנטילים הקטנים, ונחשב על פי רוב לדרומי שבאיי ליווארד, החלק הצפוני של האנטילים הקטנים (אם כי לעיתים משייכים את דומיניקה לאיי וינדווארד). האיים הסמוכים לו בשרשרת האיים הם גוודלופ מצפון ומרטיניק מדרום, שניהם בריבונות צרפת.
התנאים הגאוגרפיים באי נחשבים קשים ביחס לאיים קאריביים אחרים. תוואי השטח כולל מצוקים ובתרונות רבים, הוא מכוסה ברובו (67%) ביער גשם טרופי סבוך, והוא אחד המקומות הגשומים בעולם. בשל תוואי השטח הקשה, רוב היישובים באי, ובהם הבירה רוזו, ממוקמים לאורך חופיו, ורק יישובים בודדים הוקמו בחלקיו הפנימיים.
האי מהווה חלק ממערכת הרי הגעש של האנטילים הקטנים, והוא מרובה סלעים געשיים, במיוחד אנדזיט וריוליט. הרי הגעש לא התפרצו באלפי השנים האחרונות, והפעילות הסייסמית האחרונה נרשמה ב-1986. כן יש באי מעיינות חמים וגייזרים.
דמוגרפיה
פרט לבירה רוזו, ישנה באי רק עיירה אחת, פורטסמות', שבה כ-3000 תושבים. שאר האוכלוסייה מתגוררת ביישובים קטנים יותר.
אנגלית היא השפה הרשמית ומובנת בכל מקום באי, אך כתוצאה מן השליטה ההיסטורית של צרפת וממיקומו של האי בין שני איים דוברי צרפתית, נפוצה באי שפה קריאולית המבוססת על צרפתית, והיא שפת-אם של כ-80% מן התושבים.
התושבים הם ברובם (כ-80%) נוצרים קתולים, אך מאז סוף המאה ה-20 הוקמו מספר כנסיות פרוטסטנטיות של זרמים שונים.
אליפות ארצות הברית הפתוחה 1973
אליפות ארצות הברית הפתוחה 1973 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי דשא במועדון הטניס ווסט סייד בקווינס. התחרויות התחילו ב-27 באוגוסט והסתיימו ב-9 בספטמבר. זו הייתה האליפות ה-93 מאז ייסודה.
באליפות זו ג'ון ניוקומב ומרגרט קורט זכו בתוארים ביחידים וזוגות.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
מנצח תחרות 1972 איליה נסטסה ( רומניה) הודח בסיבוב השני. ג'ון ניוקומב נפגש במשחק הגמר עם יאן קודש  וניצח ב-5 מערכות. באותה שנה הוא ניצח גם באליפות אוסטרליה הפתוחה.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 64 טניסאיות שחולקו ל-4 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג:
מנצחת תחרות 1972 בילי ג'ין קינג הודחה בסיבוב השלישי. במשחק הגמר מרגרט קורט נפגשה עם איבון גולגונג  וניצחה בשלוש מערכות. באותה שנה היא ניצחה גם באליפות צרפת הפתוחה ובאליפות אוסטרליה הפתוחה.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות שקיבלו דירוג:
ממנצחי תחרות 1972 קליף דרייסדייל ( דרום אפריקה) ורוג'ר טיילור לא השתתפו בתחרות. במשחק הגמר אוון דבידסון וג'ון ניוקומב נפגשו עם רוד לייבר וקן רוזוול  וניצחו ב-3 מערכות.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 32 זוגות. להלן זוגות שזכו בדירוג:
מנצחות תחרות 1972 פרנסואז דיר ובטי שטוב הודחו בחצי הגמר. במשחק הגמר מרגרט קורט ווירג'יניה וייד  נפגשו עם רוזמרי קזאלס ובילי ג'ין קינג  וניצחו בשלוש מערכות. באותה שנה הן ניצו גם באליפות אוסטרליה הפתוחה ובאליפות צרפת הפתוחה.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 32 זוגות. להלן זוגות שזכו בדירוג:
אוואנטי!
אוואנטי (באיטלקית: Avanti; קדימה!) הוא עיתון יומי בשפה האיטלקית שהיה עיתונה של המפלגה הסוציאליסטית האיטלקית מסוף המאה ה-19 עד לשנת 1993.
היסטוריה
הגיליון הראשון של העיתון יצא לאור ברומא ב-25 בדצמבר 1896, בעריכתו של הסוציאליסט לאונידה ביסולטי. העיתון הציע מבחר של מאמרים וכן חדשות פנים וחוץ, וזכה לתפוצה נרחבת.
ב-1911 עברה מערכת העיתון למילאנו. בימי מלחמת העולם הראשונה תמך העיתון בתחילה בקו של נייטרליות מוחלטת של איטליה במלחמה, אך לאחר מינויו של בניטו מוסוליני לעורך העיתון, תמך העיתון בהצטרפות למדינות ההסכמה. בשל נקיטת קו מערכתי זה פוטר מוסוליני מעריכת העיתון, ולאחר מכן גורש מן המפלגה הסוציאליסטית האיטלקית. מוסוליני החל בעריכת עיתון משלו "איל פופולו ד'איטליה" בשנת 1914.
בשנת 1926 הורתה המפלגה הפשיסטית בראשות מוסוליני על סגירת העיתון, ומשרדיו נשרפו על ידי פורעים פשיסטים ב-31 באוקטובר 1926. העיתון יצא לגלות, והחל מופיע בפריז ובציריך.
בשנת 1943 לאחר נפילת שלטונו של מוסוליני החל העיתון להופיע שוב באיטליה, אך בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה ירדה תפוצתו, והוא לא שב לתפוצה ולהשפעה שהיו לו בשנים שלפני עליית הפאשיזם לשלטון. בשנות השמונים נהג מזכיר המפלגה הסוציאליסטית, בטינו קראקסי לכתוב את מאמרי המערכת של העיתון תחת השם ג'ינו די טאקו (דמות היסטורית הידועה בשל הופעתה בספר "דקמרון" של בוקאצ'יו).
המשבר במפלגה הסוציאליסטית האיטלקית, במסגרתו נחשד קראקסי בפרשיות שחיתות, הביא לבסוף לסגירת העיתון בשנת 1993. מזה מספר שנים החל העיתון לצאת מחדש, והוא משמש כעיתונה של "המפלגה הסוציאליסטית האיטלקית החדשה" פלג של המפלגה הסוציאליסטית האיטלקית, תחת הכינוי "עיתון ליברל סוציאליסטי".
קוצן (יונק)
קוֹצָן (שם מדעי: Acomys) הוא סוג במשפחת העכבריים ושויך לתת-משפחת הקוצניים, אשר פרטיו הם מכרסמים קטנים.
מאפיינים
מיני הקוצן נפוצים באסיה, באפריקה ובאמריקה הצפונית. זנבו של הקוצן קצר ולעיתים ניתן להבחין בקוצנים שאיבדו את זנבם לאחר שעברו מאבק עם קוצן או מכרסם אחר. חלק משערות הגב של הקוצן התקשו לכדי קוצים המתפקדים בדומה לקוציו של קיפוד. ראשו של הקוצן מחודד בקצהו.
לקוצן יש יכולות ריפוי מיוחדות כמו הצמחת איברים שנקטעו כמעט ללא צלקות.
הקוצן מתרבה כל השנה, אך בעיקר בקיץ ובאביב. הריון הנקבות נמשך כ-40 יום. כבין אחד לארבעה גורים נולדים בהמלטות. נקבות מסוגלות להמליט מספר פעמים בשנה. הקוצן הנולד נחשב לעוזב-קן (בניגוד לרוב העכבריים שהם חובשי-קן), הוא בעל פרווה קצרה ועיניו נפתחות במהרה.
בישראל נפוצים שני מיני קוצן: קוצן מצוי הנפוץ באזורי סלעים בכל הארץ, וקוצן זהוב הנפוץ במדבר יהודה ואזורי סלעים בנגב. שני המינים פעילי לילה בדרך כלל, אולם באזורים בהם חופפים שטחי המחיה שלהם, פעיל הקוצן המצוי בשעות הלילה והקוצן הזהוב בשעות היום. עם הרחקת הקוצן המצוי מבית הגידול הטבעי מרחיב הקוצן הזהוב את שעות פעילותו גם לשעות הלילה.
למרות קווי דמיון לתת משפחת העכבריים (Murinae), מדענים סבורים כי הקוצן קרוב יותר לתת משפחת הגרביליים.
יש במדינות מערביות המגדלים קוצנים כחיות מחמד אקזוטיות, בעיקר מינים שמקורם מאפריקה. גידולם מצריך סביבה חמה, ובמידת האפשר יש להחזיקם בקבוצה ולא כבודדים, מטבע היותם חיות חברותיות.
הקוצן חי בין סלעים, כדי לקבל הגנה מטורפים אחרים. הוא אוכל בעיקר חלזונות, ועל כן ניתן לזהות את ביתו של הקוצן על ידי קונכיות רבות ריקות הנמצאות בפתחי המערות שלהם.
X-10 (מטוס ללא טייס)
ה-X-10 מתוצרת נורת' אמריקן אוויאיישן, בדומה ל-X-9 שרייק, הוא מדגים טכנולוגיה לא מאויש לטכנולוגיות טילים מתקדמות המשתייך לסדרת מטוסי ה-X. הוא נועד להשיג תוצאות מחקריות לצורך פיתוח טיל השיוט SM-64 נואחו.
היסטוריה
פיתוח טילי שיוט קרקע-קרקע על-קוליים ארוכי טווח בנורת' אמריקן שהחל ב-1946 הוביל לבסוף לפיתוח ה-SM-64 נואחו. לצורך השגת תוצאות מחקריות לפיתוח ה-SM-64, נבנה ה-RTA-A-5, ששמו שונה ל-X-10 ב-1951, והוא טס לראשונה ב-13 באוקטובר 1953.
ה-X-10 הונע על ידי שני מנועי טורבו-סילון, כלל כן נסע מתקפל ויכל להמריא ממסלול המראה ולנחות עליו כמו מטוס רגיל. הקנארדים וכנפי הדלתא שלו היו זהים לאלו ששימשו בטיל הנואחו. ה-X-10 נשלט מהקרקע על ידי מפעיל באמצעות מערכת הנחיה, ששידרה לו פקודות ברדיו, וצויד במערכת טייס אוטומטי לטיסה יציבה. מטוסי X-10 מאוחרים יותר כללו מערכת ניווט אינרציאלית.
בזמנו, ה-X-10 היה המטוס המהיר ביותר שהיה מונע על ידי מנועי טורבו-סילון, בהגיעו למהירות שיא של מאך 2.05. הגובה המרבי אליו הגיע ה-X-10 הוא 44,800 רגל. התוכנית המוצלחת הופסקה ב-1956, עם התחלת הניסויים הראשונים בטיל הנואחו. התוכנית עברה מבסיס אדוארדס לקייפ קנבראל ב-1955. הטיסה האחרונה של ה-X-10, 27 במספר, נערכה ב-26 בינואר 1959. מתוך שלושה עשר מטוסי X-10 שנבנו, רק עשרה שימשו לניסויים. פרט ל-X-10 אחד, אבדו כל מטוסי ה-X-10 בתאונות נחיתה או כששימשו כמטרות לירי. ה-X-10 היחיד ששרד מוצג כיום במוזיאון הלאומי של חיל האוויר האמריקני בבסיס חיל האוויר רייט-פטרסון, ליד דייטון אשר באוהיו.
קישורים חיצוניים
על הX-10 (באנגלית)
רגור
רֶגוֹר (בכתיב לועזי: Regor) או γ במפרש, נקרא גם סוהייל אל מוחליף (בערבית سهيل المحلف - "הנפלא של האמונה", אך שם דומה, "סוהייל אל וואזן", ניתן גם לכוכב λ במפרש ולכן השימוש בו פחות מקובל) הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים מפרש ואחד מהכוכבים הבהירים בשמים. מקור השם רגור הוא היפוך של השם רוג'ר (Roger) ונקרא על שם האסטרונאוט רוג'ר צ'אפי, שנהרג בתאונת אימונים לקראת שיגור אפולו 1. בעוד כ-9,000 שנים יהיה הקוטב השמיימי הדרומי סמוך לרגור כך שבחצי הדרומי של כדור הארץ הכוכב לא ישקע כלל ויראה בכל שעות הלילה.
תכונות
רגור הוא למעשה מערכת מורכבת הכוללת לפחות שישה כוכבים במרחק של כ-840 שנות אור. אחד מכוכבי המערכת הוא כוכב וולף-ראייה הקרוב ביותר לכדור הארץ. בשל הספקטרום המיוחד של הכוכב הכפול רגור A, הכולל חוץ משילוב ספקטרום של שני כוכבים את קווי הפליטה המאפיינים כוכבי וולף ראייה, הכוכב מכונה גם "אבן החן של שמי הדרום".
רגור A
רגור A (נקרא גם 2γ במפרש) הוא בעצמו כוכב כפול ספקטרוסקופי, המורכב מעל-ענק כחול עם מסה של כ-30 מסות שמש ורדיוס של כ-13 רדיוסי שמש, ומכוכב וולף-ראייה שבעבר היה בעל מסה של לפחות 40 מסות שמש, אך בדומה לכוכבים מסוגו איבד את רובה על ידי השלכה של שכבותיו החיצוניות ועקב כך הוא נשאר עם כ-10 מסות שמש ורדיוס של כ-3 רדיוסי שמש. העל-ענק הוא בהיר יותר ומאיר בעוצמה של פי 180,000 מהשמש, אך רוב הקרינה שלו נפלטת בתחום העל-סגול כתוצאה מטמפרטורת פני השטח הגבוהה שלו, כ-32,500 קלווין. הטמפרטורה של הכוכב מסוג וולף-ראייה גבוהה עוד יותר, כ-60,000 קלווין, אך בשל רדיוסו הקטן בהרבה, עוצמת ההארה שלו היא פי 100,000 מהשמש, כמעט כולה בתחום העל-סגול. שני הכוכבים ממשיכים להעיף החוצה ענני גז מסיביים: כוכב וולף-ראייה בקצב של פי 100 מיליון מרוח השמש (כשלוש מיליוניות מסת שמש בשנה) והעל-ענק בקצב של פי 4 מיליון מרוח השמש והתנגשות ענני הגז הנפלטים משני הכוכבים יוצרת קרינת X.
כוכבי וולף-ראייה מתפתחים במהירות גבוהה במיוחד ונראה שכוכב וולף-ראייה זה נמצא לקראת סיום חייו והוא צפוי להפוך לסופרנובה. גם בן הזוג, שהתפתחותו איטית יותר, צפוי לגורל דומה.
שני הכוכבים מקיפים זה את זה במחזור בן 78.5 ימים ובמרחק של מעט יותר מיחידה אסטרונומית.
רגור D ,C ,B ו-E
במרחק של כ-15,000 יחידות אסטרונומיות מרגור A, נמצא רגור B (נקרא גם 1γ במפרש). זהו תת-ענק כחול עם בהירות מדרגה 4.27 שניתן להפרדה מרגור A באמצעות משקפת טובה או טלסקופ חובבים עם הפרדה זוויתית של יותר מ-40 שניות קשת. חוץ ממנו ניתן להבחין באמצעות טלסקופ בעוד שני כוכבים לבנים (רגור C ו-D) עם בהירויות מדרגה 8.2 ו-9.1 בהפרדה זוויתית של כ-60 וכ-90 שניות קשת. טלסקופ מקצועי מאפשר להבחין בכוכב נוסף, שנמצא במרחק זוויתי של פחות מ-2 שניות קשת מרגור D. זהו רגור E, שבהירותו היא מדרגה 12.5.
יחסי הודו–טאיוואן
יחסי הודו–טאיוואן הם יחסי החוץ בין הודו לטאיוואן.
סקירה כללית
בשל היריבות האסטרטגית, החשדנות והיחסים המתוחים בין הרפובליקה העממית של סין להודו מאז מלחמת 1962, הודו ניסתה לאט לפתח שיתוף פעולה מסחרי ואסטרטגי טוב יותר עם טאיוואן, תוך שהיא שוללת את האפשרות לכונן יחסים דיפלומטיים. טאיוואן ראתה גם את מעמדה הגאופוליטי הגואה של הודו כמאזן נגד פוטנציאלי לדומיננטיות של סין באזור. כחלק ממדיניות החוץ שלה "מבט למזרח", הודו ביקשה לטפח קשרים נרחבים עם טאיוואן בסחר וכן לעבוד יחד בנושאי נשק להשמדה המונית, סביבה ולחימה בטרור. שני הצדדים כיוונו לפתח קשרים כדי לנטרל את היריבות הסינית עם שתי המדינות. משרד איגוד הודו-טייפה (ITA) הוקם בטייפה מאז 1995 במטרה לקדם יחסי גומלין לא ממשלתיים בין הודו לטאיוואן, וכדי להקל על חילופי עסקים, תיירות, תרבות ואנשים. התאחדות הודו-טייפה הוסמכה גם לספק את כל שירותי הקונסולריה והדרכונים. בשנת 2002 הפכה הודו למדינה ה-28 שחתמה על הסכם הגנת ההשקעות עם טאיוואן ובשנת 2006 הקימו שתי המדינות את מועצת שיתוף הפעולה של טאיוואן-הודו. יתר על כן, טאיוואן מקדמת את הסחר עם הודו כאמצעי לצמצום היקף התלות הכלכלית שלה בסין. בשנת 2007, מה-ג'ינג-ג'ו, מנהיג הקואומינטנג, המפלגה הפוליטית הגדולה ביותר בטאיוואן התומכת באיחוד מחדש, ומועמד מרכזי בבחירות לנשיאות 2008 ערך ביקור לא רשמי בהודו. באפריל 2021 שלחה טאיוואן להודו 150 מכונות הנשמה, בסיוע למאבק במגפת הקורונה בהודו.
יחסים כלכליים
היצוא הטאיוואני להודו בשנת 2008 צמח בשיעור של 28.41% והגיע ל-3 מיליארד דולר. בשנת 2008 רשמה הודו גירעון מסחרי של 669 מיליון דולר עם טאיוואן לעומת עודף סחר של 159 מיליון דולר בשנת 2007. הייצוא ההודי העיקרי לטאיוואן כולל פסולת נפט, דגנים, כותנה, כימיקלים אורגניים, נחושת, אלומיניום ומזון.
בשנת 2019, היקף הסחר בין הודו לטאיוואן עמד על 7 מיליארד דולר, וצמח בשיעור של 20% בשנה.
פטריק רות'פס
פטריק ג'יימס רות'פס (באנגלית: Patrick James Rothfuss; נולד ב-6 ביוני 1973) הוא סופר פנטזיה אפית אמריקני. רות'פס נודע בעיקר בשל סדרת רשומות קוטל המלך שכתב שבגינה זכה במספר פרסים, לרבות פרס קוויל עבור ספר הביכורים שלו שם הרוח שבנוסף הגיע למקום ה-24 ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס. המשכו, פחדיו של האדם החכם, זיכה אותו בפרס דייוויד גמל ב-2012, והגיע למקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
קריירה
פטריק רות'פס נולד במדיסון וויסקונסין וקיבל תואר ראשון באנגלית מאוניברסיטת וויסקונסין-סטיבנס פויינט ב-1999. במהלך לימודיו הוא כתב לעיתון האוניברסיטה, הפויינטר, והפיק פרודיה שהופצה במספר רב של עותקים על "וירוס הזמנים הטובים". רות'פס קיבל תואר M.A באוניברסיטת וושינגטון וחזר ללמד בסטיבנס פויינט. ב-2002, הוא זכה בתחרות "כותבי העתיד" עם סיפור קצר בשם "הדרך ללווישר", אשר הוא הוציא מספרו שאז עוד לא פורסם, פחדיו של האדם החכם. ב-2006 רות'פס מכר את הרומן הראשון שלו שם הרוח להוצאת DAW Books, שהוציאה אותו ב-2007.
באוגוסט 2012, רות'פס החל להפיק פודקסט חודשי בשם "לוח סיפור לפנטזיה", בו הוא אירח סופרים מוכרים כגון טרי ברוקס וברנדון סנדרסון. הפודקסט רץ במשך 8 תוכניות בלבד. ב-2014, הוא חבר לג'יימס ארנסט כדי ליצור משחק אסטרטגיה בשם "טאק" שמבוסס על משחק לוח שרות'פס הציג בספרו השני פחדיו של האדם החכם.
חיים אישיים
רות'פס גר עם חברתו, שרה, ושני ילדיהם.
מועדון צרכנים
מועדון צרכנים הוא התאגדות של לקוחות שמטרתה קבלת הנחות והטבות בפעילות צרכנית, בזכות גודלה של ההתאגדות, המקנה לה כוח קנייה גדול.
ההתאגדות במועדון צרכנים נעשית על פי מאפיין משותף, כגון מקצוע או מקום עבודה.
מבחינת המשווק, מועדון הצרכנים מצדיק מתן הנחות לא רק בזכות גודלו, אלא גם בזכות המאפיין המשותף של חבריו, המאפשר פנייה שיווקית ממוקדת למאפיין זה.
לעיתים מונפק כרטיס אשראי ייחודי לחברי מועדון הצרכנים, המהווה כרטיס אשראי וכרטיס מועדון גם יחד. יש מועדוני צרכנים שעובדים עם מנפיק כרטיסי אשראי אחד, ויש כאלו שמאפשרים לבחור בין כמה.
נכון לשנת 2023 פעילים בישראל למעלה מ-30 מועדוני צרכנות.
מרקוס אלונסו פניה
מרקוס אלונסו פניה (בספרדית: Marcos Alonso Peña; 1 באוקטובר 1959 – 9 בפברואר 2023) היה כדורגלן ומאמן ספרדי שנודע בשמו הפרטי, מרקוס. מרקוס שיחק בעמדת הקיצוני החל מסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 ועד תחילת שנות ה-90 בקבוצות הליגה הספרדית ראסינג סנטנדר, אתלטיקו מדריד, ברצלונה ו-CD לוגרונייס. בנוסף, שיחק מרקוס במדי נבחרת ספרד, אותה ייצג ביורו 1984.
לאחר פרישתו ממשחק אימן מספר קבוצות בספרד, ובהן ראיו ואיקאנו, ראסינג סנטנדר וסביליה.
קריירת מועדונים
מרקוס נולד בסנטנדר שבספרד. בצעירותו שיחק במחלקת הנוער של ריאל מדריד, והוא עזב אותה לראסינג סנטנדר ב-1977, עוד לפני גיל 18, על מנת להחל בקריירה המקצועית שלו. את הופעת הבכורה בליגה הספרדית ערך מרקוס ב-25 בספטמבר 1977, כשנכנס כמחליף בהפסד 2-0 לריאל סוסיאדד. במשחק הראשון בו פתח לראשונה בהרכב, ב-18 בדצמבר נגד אספניול, גם כבש שער בכורה בליגה, ועזר לקבוצתו לנצח 0–4. בסך הכול בעונתו הראשונה בסנטנדר ערך 17 הופעות, שמונה מתוכן כשחקן הרכב. בעונתו השנייה בקבוצה הפך לשחקן הרכב קבוע, הוא כבש ארבעה שערים ב-34 הופעות, אך לא הצליח לעזור לקבוצתו להימנע מירידה לליגה השנייה בסוף העונה.
בקיץ 1982 עבר לברצלונה תמורת 150 מיליון פסטות, סכום שיא בכדורגל בספרד בזמנו. מרקוס השתלב במהרה בקבוצתו החדשה והיה שחקן משמעותי בה. הוא כבש שער ראשון במדיה במשחק השני לעונה זו, בניצחון 3-0 על ריאל ואיאדוליד ב-11 בספטמבר. במשחק הראשון של הסופר קאפ האירופי מול אסטון וילה כבש את השער היחיד במשחק בו ניצחה ברצלונה 1-0, אך היא הפסידה בגומלין 0–3, ומרקוס הורחק בכרטיס אדום במהלך ההארכה של המשחק. ברצלונה סיימה את העונה בליגה במקום הרביעי בלבד, לכך תרם מרקוס שישה שערים ב-30 הופעות. ב-4 ביוני 1983, בגמר הגביע הספרדי מול ריאל מדריד, יריבתה המרה של ברצלונה, הבקיע מרקוס שער בתוספת הזמן של המשחק, שער שבזכותו ניצחה ברצלונה 1–2 וזכתה בתואר. בהמשך זכה עם ברצלונה בגביע הליגה, כשהוא מבקיע שער אחד בשישה משחקים במהלך הטורניר.
עונת 1983/1984 הייתה שיא ברמה האישית עבור מרקוס, שהבקיע 12 שערי ליגה במהלך העונה. בין היתר כבש רביעייה בדרבי מול אספניול ב-22 באפריל 1984. התואר היחיד בו זכתה ברצלונה במהלך העונה היה הסופר קאפ הספרדי. היא הגיעה למקום השלישי בליגה ובגמר הגביע הספרדי, עם מרקוס בהרכבה, הפסידה 0–1 לאתלטיק בילבאו. מגביע מחזיקות הגביע הודחה ברבע הגמר על ידי מנצ'סטר יונייטד. בעונת 1984/1985, תחת המאמן טרי ונבלס, מילא מרקוס תפקיד שולי יותר, כשבהתקפת הקבוצה משחקים לרוב סטיב ארצ'יבלד, פרנסיסקו קרסקו וחואן קרלוס רוחו. מרקוס פתח ב-11 משחקי ליגה, נכנס שבעה משחקים והבקיע ארבעה שערים, והוא עזר לברצלונה לזכות באליפות ראשונה מזה 11 שנים. בגביע הליגה שנערך בסוף העונה פתח בכל ארבעת משחקיה של ברצלונה, בהם הבקיע שלושה שערים, כולל אחד מול ריאל מדריד, שהדיחה את ברצלונה בדו-קרב בעיטות עונשין.