cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ורג' רייד
מותו ומורשתו
ב-1989 פרסם ההיסטוריון ו. ג. מקמין ביוגרפיה של רייד שנועדה להסיר ממנו את התדמית ה"ליצנית" וניסתה להראות את מדיניות הסחר החופשי שלו באור חיובי.
כף וילסון (ג'ורג'יה הדרומית)
כף וילסון (באנגלית: Cape Wilson) היא לשון יבשה המהווה את הצד המזרחי של הכניסה למפרץ האיים בחוף הצפוני של האי ג'ורג'יה הדרומית, שבטריטוריה הבריטית שמעבר לים איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים.
מקור השם
מרפי קרא ללשון היבשה על שמו של וודרו וילסון הנשיא ה-28 של ארצות הברית, אשר כיהן בעת מסע המחקר שלו.
יהדות איראן
יהדות איראן (או יהדות פרס) היא אחת הקהילות היהודיות הנותרות הגדולות מבין הקהילות היהודיות באסיה – קהילה יהודית המתקיימת בשטחה של איראן המודרנית. גם כיום יהודי איראן נקראים במוסדות שונים יהודים פרסים ומנהגיהם "מנהג יהודי פרס", על שם הממלכה הפרסית והשפה הפרסית.
יש המקדימים את הימצאותם של בני ישראל בפרס עוד בראשית המאה השמינית לפנה"ס, בגלות ממלכת ישראל, והגליית בני ישראל לח'וראסאן בידי סנחריב. כורש מלך פרס נתן את ההרשאה לשובם של היהודים מבבל לארץ ישראל ולמעשה פתח את תהליך הקמתה המחודשת של הממלכה היהודית בימי בית שני. תולדות יהודי פרס נמתחות על פני רצף בלתי פוסק של מעל 2,500 שנה. כשבישראל עצמה קהילה גדולה של יהודים שעלו מאיראן. מגילת אסתר בתנ"ך מתארת את חיי היהודים בפרס בעת העתיקה תחת שלטון המלך אחשוורוש, וחג הפורים הוא ביטוי לסיפור זה. במגילה כתוב כי תושבים איראנים רבים התגיירו לאחר סיפור אסתר ומרדכי, על מנת להתקרב ולמצוא חן בעיני המלך ואשתו. באיראן על פי המסורת נמצאים קבר דניאל הנביא, וקברי מרדכי היהודי ואסתר המלכה. בעשור השני של המאה ה-21 נותרו באיראן כ-8,000 יהודים. אומדנם הכולל בעולם מונה מעל לכ-300,000 איש, כשרובם בישראל ומיעוט גדול בארצות הברית.
מבנה הקהילה
יהודי פרס שמרו על שפתם היהודית–ארמית גם לאחר הגלות וגם לאורך הכיבושים השונים. עם זאת השפה הפרסית יהודית זכתה לכינוי "לא תורה". היהודים באיראן התפרשו על פני מרחב גאוגרפי רחב והתחלקו לעשרות קהילות שונות. פיזור זה הקשה על יצירת מבנה המאגד ומקשר בין הקהילות. בנוסף, פיזור זה הביא לכך שלא הייתה הנהגה מרכזית ליהודים אלא אוסף של הנהגות מקומיות. בהיעדר הנהגה מרכזית מוסדרת נכנס ארגון כל ישראל חברים (כי״ח) כמתווך מול מוסדות השלטון וכמגן אל מול התנכלויות מצד האוכלוסייה השיעית במדינה.
היהודים חיו עוד מימי קדם במעין גטו "מחנה ישראל" שבו היו להם כל מיני מוסדות יהודיים: בית הכנסת, תלמוד תורה, בית הדין, אולם לשמחות ולהכנסת אורחים. לעיתים נמצאו המוסדות האלה בבניין אחד, ולעיתים תלמוד התורה היה נמצא בביתו של המלמד. השכונה היהודית, ברוב הערים, הייתה סמוכה לבזאר, לכיכר השוק. סמיכות זו נועדה לצורכי הגנה מפני התקהלות האספסוף על הסוחרים והרוכלים היהודים, כדי שיוכלו למצוא מפלט בבתיהם במקרה של תקיפה. מבנה הקהילה הפרסית–יהודית הורכבה משילוב של הנהגה חילונית והנהגה דתית. ההנהגה החילונית הורכבה מעשירי הקהילה, שבאחריותם היה לייצג את הקהילה בפני השלטון ועל איסוף המיסים. היהודים שילמו לשלטונות מס גולגולת ובנוסף הוטלו עליהם מיסים מטעם הקהילה כגון מס שחיטה ומס נישואין. בראש הקהילה עמד נשיא השכונה ה"קאתכודה", שנבחר על ידי מועצת זקנים וגבירים. עוזריו כונו "עיני העדה" והיו אחראים על ביצוע ההחלטות, על המוסדות הציבוריים, על החינוך והשחיטה. ההנהגה הדתית הורכבה מרב, מולא, דיין וגבאי. המולא והרב היו אחראים על בקיאות בענייני הלכה ותורה, על הנהגת התפילה והדרשות. הדיין היה אחראי על הרכבת בית הדין ועריכת טקסי הנישואין והגירושין וכן טיפל בסכסוכי אישות ורכוש. הגבאי היה אחראי על גיוס תרומות ועל קופת בית הכנסת, על דרכי ההוראה במוסדות החינוך הדתיים וכן על תמיכה בציבור. לדוגמה, עזר הגבאי לעניים ולמתקשים בהשאת ילדיהם. המנהיגות הכפולה אף שימשה אמצעי להגנה מפני מאסר פתאומי של אחד המנהיגים.
לפי עדויות וכתבים שונים מהמאה ה-19 ואחריה, יהודי איראן נהגו לארס את בנותיהם כבר בהגיען לגיל עשר לנערים המבוגרים מהן ולעיתים גם כבני שמונה עשרה, בעזרת שדכנית, קרובים ומכרים ולעיתים גם ישירות דרך ההורים. לרוב בנות הקהילה האיראנית קיבלו את החינוך מאם המשפחה, לעיתים בסיוע קרובת משפחה. בנות הקהילה היהודית–איראנית לרוב היו אדוקות ושמרניות יותר בדתן מבני הקהילה, אף על פי שגם אלו נמצאו אדוקים בדתם. לאחר שראו נערים צעירים כבני 13–14 מלווים בנות צעירות כבנות 7–8 לבתי הספר היהודיים וגילו כי האחרונים הם ארוסיהן או חתניהן של הבנות, ביקשו אנשי כי"ח, החל מאמצע המאה ה-19, להעלות את גיל אירוסי בנות הקהילה לחמש-עשרה. דבר זה פגע בפרנסתם של רבני הקהילה, ולאור כך פיצו אנשי כי"ח את רבני הקהילה כספית על הצמצום בפרנסתם. לפי סעדון ולוי, בניגוד לקהילות המוסלמיות האיראניות, בהן היה ניתן למצוא מקרים של נישואים זמניים, מנהג זה לא התקיים בקרב קהילות יהודי איראן. היה נהוג שעניי הקהילה היו מחתנים בינם לבין עצמם את ילדיהם בארוחות. כמו כן, היו חותמים על כתובות של 200–300 טומאן. רבני הקהילה העשירים ועשירי הקהילה לא הסכימו לתרום לעניי הקהילה, ולעיתים אף העדיפו להינשא למוסלמיות עשירות. לפי שפייזהנדלר בקרב יהודי איראן היו מקרים של עזיבת היהדות ונישואים למוסלמים, והיו גם מקרים של נישואים לנוצריות. לאחר מלחמת העולם השנייה חלה עליה ברמת החיים של הקהילה היהודית באיראן, כשרבות מבנות הקהילה התמקצעו בתחומים שונים ובעיקר ברפואה, בהוראה ובעסקנות ציבורית. ואילו הבנים התמקצעו בתחומי המסחר העצמאי והתעשייה, ובתוך כך בתחומי הבנקאות, צורפות ותכשיטנות, יהלומנות, נפט, מלונאות, נדל"ן וסחר בבדים. מספר חוקים שיעיים הגבילו את היהודים ולכן רוב היהודים שהייתה להם השכלה לא יכלו לעבוד בעבודות טובות יותר. היו מקומות שבהם היהודים היו יכולים לעסוק במסחר בשכונתם בלבד.
לקראת סוף המאה ה-19, עם חדירת גופי כל ישראל חברים לקהילות היהודיות באיראן, נשאו אנשי "כל ישראל חברים" והג'וינט ברבים ממטלות ניהול הקהילה האיראנית.
כלכלת יהודי איראן
הבנת הפעילות הכלכלית של יהודי איראן חורגת מנתונים כמותיים ומתיאור עיסוקיהם המקצועיים. ראשית, עיסוקיהם ביטאו את מעמדם החברתי ואת מידת השתלבותם בחברה האיראנית. שנית, פעילותם הכלכלית השליכה על חוסנם של מוסדות הקהילה: קהילות אמידות יכולות היו לממן פעילויות קהילתיות מגוונות. שלישית, מצבם הכלכלי הושפע מהשכלתם. נערים רבים הצטרפו לכוח העבודה המשפחתי והפסיקו ללמוד. ייסוד בתי הספר של "כל ישראל חברים" פתח בפני הצעירים אפיקים מקצועיים וכלכליים חדשים. השינויים בעיסוקיהם של יהודי איראן חלו בעקבות תהליכים כלכליים, פוליטיים וחברתיים. במקומות מסוימים הייתה התמורה מהירה יותר מאשר במקומות אחרים. בפרספקטיבה נראה שהשינוי הכולל בבסיס הכלכלי של יהודי איראן במרוצת 150 השנים האחרונות היה משמעותי, ושיקף את השיפור במצבם הכלכלי שעלה עם השנים ועד לנפילת השאה. מנתונים משנת 1966 חל שיפור מרשים בהרכב המעמדי של הקהילה בשל שני גורמים: (1) עלייתן של השכבות הנחשלות לישראל. (2) השפע הכלכלי הגדול שפקד את טהראן בתקופת השאה. כשהחלוקה המעמדית של יהודי איראן לתקופה זו נחלקה בצורה הבאה: בין 3%-5% עשירים גדולים, בין 8%-10% אמידים, בין 40%-45% מעמד בינוני, בין 30%-35% מעמד של משתכרים ו-5% מעמד של נזקקים לסעד. רבים מיהודי איראן עסקו בתחומי המלונאות, הנפט, והמזון והשתכרו טוב. באותה השנה גם חלה עליה בקרב השכבות הכלכליות החלשות באיראן לישראל שהביאה אחוז אנאלפביתים בשיעור גדול מהממוצע שלהם בקרב יהודי איראן וכורדיסטן. כשדווקא את עולים אלו, שהכי זקוקים לטיפוח, שיכנו בערי הפיתוח וכפרים, מקומות בהם רמת החינוך, רמת בתי הספר והמורים נמוכה בממוצע מהרמה הכללי של בתי הספר בערים הוותיקים בישראל. כלומר, אלו הזקוקים ליותר זוכים לפחות, דבר המרחיב ומעמיק את הפער בין הקבוצות השונות. בעוד באיראן, בקרב אלו שנותרו אחוז האקדמאים בין אלו שנותרו שם הרבה יותר גבוה מאלו שעלו לישראל. בעיקר משום שאלו שנותרו באיראן לא נאלצו לעבור את המשבר התרבותי והנפשי שעוברים היהודים מאיראן בישראל.
בהיעדר נתונים מהימנים אודות מצבם הכלכלי של היהודים שנותרו באיראן לאחר מהפכת 1979 ניתן להניח כי מצבם נפגעו בעקבות המשבר הכלכלי שליווה את הולדת הרפובליקה האסלאמית ומלחמת איראן–עיראק שהובילו לאינפלציה חמורה. תעשיינים יהודים הוצאו להורג בהאשמות שונות, כגון שיתוף פעולה עם השאה, ארצות הברית או "האויב הציוני", ורכושם הוחרם לטובת איראן. חלק מיהודי פרס עסקו בהלוואת כספים לסוכני ממשלת אנגליה ותושבי המקום, דבר שהוביל לתפיסת ההמון אותם כסוכנים סמויים של סוכנות הריגול הבריטית. יהודים רבים עזבו את איראן טרם המהפכה, במהלכה ובשנים שלאחריה ושמעטים הצליחו להציל חלקים שונים מרכושם. חלק מאלו שברחו נאלצו להשאיר או למכור בזול את רכושם ליהודים שנשארו מאחור ובכך שיפרו את מעמדם הכלכלי של אלו שנותרו במדינה.
תפוצות יהודי איראן בעולם
קהילה גדולה של יהודי פרס חיה כיום בלונדון. קהילות קטנות אך משמעותיות קיימות גם בפריז (משם במאית האופרה הנודעת מרים קלמנט), במלבורן, בטורונטו ובבואנוס איירס. לקנדה היגרו בני משפחת גרמזיאן, בעלי רשתות מרכולים ומרכזי קניות, ומהמשפחות העשירות בעולם.
בארצות הברית יש נכון ל-2012 בין 60,000 ל-80,000 יהודים שמוצאם מיהודי פרס. הקהילות הגדולות נמצאות בגרייט-נק שבמדינת ניו יורק וכן בלוס-אנג'לס רבתי. בשנת 2007 נבחר חיים (ג'ימי) דלשאד, יהודי פרסי שהיגר לארצות הברית בה'תשי"ח, פעמיים לראשות עיריית בוורלי הילס, שבה כ-26% מהתושבים ממוצא איראני ורוב רובם של אלו — יהודים. דוד נחאי היה ראש מחלק המים בלוס אנג'לס.
רבים מיהודי איראן בארצות הברית עוסקים במסחר, בעיקר בתחום הביגוד, המזון, כלי העבודה ומוצרי החשמל. עשרות אלפים מיהודים אלו באו עם כספם, כפליטים, במהלך תקופת המהפכה באיראן ב-1979, והיו לגל ההגירה העשיר ביותר שהגיע לארצות הברית. רוב יהודי איראן לפני ואחרי המהפכה העדיפו לעבור לארצות אירופה או לארצות הברית, שכן רוב העולים מאיראן לישראל המליצו לקרובי משפחותיהם שלא לעלות לישראל לאור הגזענות כלפי יהודים יוצאי ארצות האסלאם, ומניעת אפשרויות הקידום מצד האשכנזים. לעיתים לאחר תקופה מסוימת במדינות ארצות אירופה או ארצות הברית וצבירה מסוימת של הון עברו אלו לישראל מטעמים ציוניים. אלו שלא קיבלו אשרה לארצות הברית או אירופה עברו מחוסר ברירה לישראל. המעטים שעלו ארצה בטיסת אל על האחרונה בטיסה ישירה מאיראן לישראל הזמינו את הטיסה עוד טרם התחילו הפגנות המהפכה וכשגילו על המהפכה, בעידוד קרובי משפחתם, נשארו בישראל. כשאלו העמיסו על המטוס את חפציהם, כשהיתר שנשארו מאחור נשלחו אליהם מאוחר יותר על ידי קרובי משפחותיהם.
כמה מדענים מפורסמים בני העדה היגרו לארצות הברית בעקבות המהפכה, וביניהם פרופסור שמואל רחבר- מגלה HbA1c ההמוגלובין מזהה הסוכרת, כיום בקליפורניה. כך גם אנשי עסקים מפורסמים היגרו לארצות הברית ביניהם יצחק לריאן- מנכ"ל חברת הסרטים MGM - מטרו-גולדן-מאייר, יועץ ההשקעות יוסף פרנס ורבים מבני משפחת נזאריאן, משפחה עשירה שחלקה חי בישראל (מייסדי קוואלקום נמנים עם בניה).
יהודי איראן השתלבו בישראל וחלק ניכר ממובילי התרבות במדינה נמצאו משויכים לקהילה זו. החל ממשפחת בנאי בתרבות, באייבי נתן- מקים קול השלום, דן חלוץ ושאול מופז — שניהם בתפקיד רמטכ"ל צה"ל, הזמרת ריטה, נשיא מדינת ישראל והשר לשעבר משה קצב, איתן בן-אליהו- מפקד חיל האוויר, וחבר הכנסת מיכאל מלכיאלי וחבר הכנסת מיכאל בן-ארי.
ארגון איחוד עולי פרס מטפל עד היום בנושא הקשר עם בני משפחה שנותרו באיראן וההגירה משם, וכן עוסק בטיפול בעולים חדשים או ותיקים בני העדה. פעילות נוספת למען הקהילה מתקיימת כיום באמצעות קרן מיראז' ישראל- למען קהילת יוצאי איראן. קרן הנמצאת בבעלות משפחת מיראז' שהיגרה מטהראן לארצות הברית לפני שנים רבות. ומזה למעלה מעשור תורמת עבור קהילת יוצאי איראן בישראל תוך עידוד פרויקטים ופעילויות בתחומי העצמה נשית, יזמות ותעסוקה, חינוך ותרבות.
The Cage
The Cage (בעברית: הכלוב) הוא פרק הפיילוט הראשון שצולם לסדרת הטלוויזיה האמריקאית הבדיונית "מסע בין כוכבים". הפקת הפרק הושלמה ב-22 בינואר 1965, אך זכויות היוצרים נרשמו לשנת 1964. את התסריט לפרק כתב ג'ין רודנברי, והוא בוים על ידי הבמאי רוברט באטלר. רשת NBC, שהזמינה את הפיילוט, דחתה אותו בפברואר 1965, אך בהמשך הדרך (ובהתערבותה של לוסיל בול) הזמינה פיילוט נוסף, שהפך לפרק "Where No Man Has Gone Before".
חלקים משמעותיים מהצילומים המקוריים מהפרק שימשו בהמשך הדרך בפרק הכפול "The Menagerie" ששודר ב-1966. הפרק עצמו יצא לראשונה בוידאו ב-1986, וכלל הקדמה מיוחדת מאת ג'ין רודנברי. הוא שודר לראשונה בטלוויזיה במלואו רק ב-1988. גרסה נוספת, בשחור-לבן וגרסה מקוצרת של הפרק יצאו גם הן במספר פורמטים כמו לייזרדיסק, וידאו ו-DVD.
יהדות איראן
תפוצות יהודי איראן בעולם
בקרב יהודי קוצ'ין מסופר על רב מיהודי פרס שביקר אצלם, לימד אותם את מנהגיהם, ואיחד במידה מסוימת בין שתי קהילות יריבות שהיו שם. גם אצל היהודים האזארים, היהודים הכורדים, יהודי בוכרה עיקר המנהגים הלחנים ונוסח התפילה נמצא לפי הנהוג בקרב יהודי פרס. הקהילה האיראנית מקיימת שיתוף עם הקהילה הכורדית שנחשבות לכמעט זהות, כשהקהילה מקיימת שיתוף גם עם קהילות בוכרה, הקווקז, וגיאורגיה.
מסורות
רוב יהודי איראן מגדירים עצמם כמסורתיים. בקרב יהודי איראן ישנם מספר מנהגים הקשורים למסורת, נימוסים והליכות:
The Cage
במאי 2020, 55 שנה אחרי שהפיילוט נדחה, הזמינה רשת CBS את סדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: עולמות חדשים ומשונים" שמבוססת עליו.
סקירה
הפרק כולל רבים מהמאפיינים שהופיעו בסופו של דבר בסדרה המקורית, אך במספר הבדלים. קפטן ה"אנטרפרייז" הוא לא ג'יימס טיבריוס קירק, אלא כריסטופר פייק. ספוק אינו הקצין הראשון, אלא מספר אחת, אותה גילמה מייג'ל בארט. דמותו של ספוק שונה מהאופן שבו היא מוצגת בהמשך הסדרה; הוא מציג התלהבות נערית שמנוגדת לדמותו השקולה וההגיונית המוכרת מהסדרה עצמה. ספוק אומר את המשפט הראשון בפרק (ולמעשה בזיכיון כולו), "בדוק את המעגלים" ("Check the circuit!") ולאחר מכן "אז הבעיה אינה במסך" ("Can't be the screen then.") מערך הנשק המשמש בפרק גם הוא שונה מהסדרה, ומצוינים בו לייזרים ולא פייזרים, וגם אביזרי הבמה, כמו מכשירי הקשר והאקדחים שונים מאלה שמופיעים בסדרה המקורית.
יהדות איראן
העת העתיקה
לפי המקרא, העברים הראשונים שהגיעו לאזור פרס היו חלק מבני עשרת השבטים שהוגלו על ידי האשורים, לאחר חורבן ממלכת ישראל בשנת 722 לפנה"ס לחבל ארץ שנקרא מדי, בו חיו שבטים דוברי שפה הודו-איראנית. אמונת אנשי מדי הייתה הדת הזורואסטרית ובמקדשיהם לא נמצאו פסלים או תמונות, דבר שסייע בשפה המשותפת ליהודים שהאמינו באל אחד והזורואסטרים שהאמינו בכוחות הטבע. בשנת 586 לפנה"ס, לאחר חורבן ממלכת יהודה גל חדש של יהודים הוגלה לאזור פרס על ידי צבאות בבל. נראה, לפי המסורת היהודית, כי היהודים הקימו קהילות חזקות. דוגמה לכך ניתן למצוא במסורת שאספהאן נקראה בעבר "יהודייה" ונטען כי היא הוקמה על ידי גולי יהודה. אסמכתה נוספת לטיעון זה ניתן למצוא בתיאור מגילת אסתר, שלפיו התקיימה בשושן הבירה קהילה יהודית גדולה שנהנתה משוויון זכויות. שינוי דרמטי במצבם של היהודים קרה בשנת 538 לפנה"ס כאשר התיר כורש מלך פרס ליהודים לחזור למולדתם, ודריווש קיים את הבטחת קודמו ובנה את בית המקדש השני מכספו ומכספי אוצר המדינה. גם לאחר שיבת ציון נשארה קהילה יהודית בפרס, והפרסים שלטו בארץ ישראל כמאתיים שנה. במישור המדיני בני מדי וישראל מצאו שפה משותפת נגד אויביהם, בני אשור המיליטנטיים. כשישנם חוקרים הטוענים כי שבטי ישראל הגולים סייעו למדיים בחיסול ממלכת אשור בשנת 612, נגד אויבם המשותף.
The Cage
סקירה
רשת NBC דחתה את הפרק על בסיס היותו "שכלתני מדי", דרש מהצופים חשיבה רבה מדי, היה "איטי מדי", וטענו שהוא "לא כלל די קטעי פעולה". לאחר התערבותה של לוסיל בול, הזמינה הרשת פיילוט נוסף, "Where No Man Has Gone Before", שבעקבותיו הוזמנה הסדרה בסתיו 1966.
שימוש מחדש בצילומים בסדרה המקורית
לאחר שהפיילוט לא נבחר על ידי הרשת, שקל רודנברי להפוך את הפיילוט לסרט קולנוע, בעזרת שימוש בחומרים שצולמו ונחתכו בעריכה, או באמצעות צילום סצינות חדשות. החומר שצולם היה איטי למדי, ולכן המחשבה להשתמש בחומרים שכבר צולמו ירדה מהפרק. גם הרעיון השני נדחה, לאחר שהאנטר, שבחודשים שחלפו הפך לשם גדול בהוליווד, לא היה מעוניין לחזור ולגלם את הדמות, ובכל מקרה היה יקר מכדי שההפקה תוכל להרשות לעצמה לשכור את שירותיו.
יהדות איראן
העת העתיקה
עד המאה ה-7, נהנו היהודים משלטונות נוחים יחסית, וקיימו קשרים רוחניים וכלכליים עם היישוב היהודי המתחדש בארץ ישראל, וכן עם היישוב בבבל, תוך העמדת קשרים עם ראש הגולה בבבל ועם מרכזי התורה בסורא, נהרדעא ופומבדיתא, שפרחו תחת השושלת הפרתית. בשנת 225 עם עליית הסאסאנים לשלטון, מעמד כוהני הדת הזרתוסטרית התחזק ומצבן של הקהילות היהודיות התערער. הם סבלו מגזירות ורדיפות ורבים מתו על קידוש השם. בין השנים 459 ו-484 לספירה נערכו פרעות רבות ביהודי איראן בעת שלטונו של המלך פירוז הראשון.
ניסיונות מרד
לאחר הכיבוש המוסלמי-ערבי בשנת 636 של איראן מידי הסאסאנים איראנים רבים התאסלמו בין אם מרצון, שכן הדת הזוראסתרית הייתה דרשנית וקשה, או מאונס. במקביל חלה הרעה במצבה של הקהילה היהודית אשר קיבלה על עצמה את תשלום מס הג'יזיה. בתקופה זו נודעה לקראים השפעה על הקהילה לאורך תקופה ארוכה. במאה השמינית הופיע בקרב יהודי פרס משיח שקר, החייט אבו עיסא מאספהאן, שניסה לדחוק ביהודים להצטייד בנשק ולמרוד בערבים המוסלמים. בסופו של דבר המרד יצא אל הפועל, אולם נכשל והיהודים סבלו רבות בעקבותיו.
The Cage
שימוש מחדש בצילומים בסדרה המקורית
במהלך הפקת העונה הראשונה התעורר צורך להעביר לרשת פרקים חדשים במהרה כדי שלא לאחר את מועדי השידור, והוחלט לכתוב סיפור מסגרת בהשתתפות צוות השחקנים של הסדרה, שיעשה שימוש ברוב החומרים שצולמו עבור הפיילוט המקורי. התוצאה הייתה פרק כפול בשם "The Menagerie".
יהדות איראן
בתקופה המונגולית-האילח'אנית
הפלישה המונגולית לאיראן נחשבה לשואה לעם האיראני, שכן הייתה הרסנית ורבים מבני העם האיראני נהרגו, כשבתוכם גם יהודים רבים. בנוסף, המונגולים הרסו, בזזו ומחקו יישובים יהודים רבים בפרס וגרמו להשמדת יצירות תרבותיות ורוחניות רבות של קהילה זו מהתקופה של לפני הפלישה. עם זאת היו גם ימי שגשוג תרבותי וכלכלי תחת השלטון המונגולי, כשבימי השליט ארג'ון חאן (1291-1284) הועמדו היהודים והנוצרים, תוך הדרת המוסלמים, לעמדות בכירות במערכת הכלכלית והמדינית המונגולית. בתקופה זו סעד אל-דוולה בן משה, רופא יהודי מהעיר אבהר, מונה לדרגת הגיע לדרגת "הווזיר הגדול", כממונה על הכנסות המדינה – מונה על אזורים מהקווקז ועד האוקיינוס ההודי ומאפגניסטן עד המדבר הסורי. אל-דוולה חיזק את איראן והעלה את מעמד היהודים באימפריה ומינה מושלים ופקידים יהודים בבגדאד וסביבתה, תבריז-אזרבייג'ן ופרס וסביבתה. שלטונו כיהודי על מוסלמים, עורר התנגדות חריפה בקרב המוסלמים, זאת אף על פי שהעמיד משטר על בסיס עקרונות הצדק והמשפט וזאת על יסוד ותוך הסתמכות על חוקי המשפט המוסלמי והשריעה. המוסלמים ראו בשלטון יהודי עליהם כבסיס המשפיל את מעמדם והעלילו על אל-דוולה שהציע להפוך את הכעבה במכה למקום עבודת אלילים. כשהמלך המונגולי חלה ואל-דוולה לא הצליח לרפאו העלילו על אל-דוולה כי הרעיל את המלך, ואל-דוולה הוצא להורג ב-1291. לאחר ההוצאה להורג המוסלמים רצחו, שדדו ובזזו יהודים רבים ברחבי כל הממלכה. שליט מונגולי נוסף עזאן חאן, מינה יהודי מומר בשם רשיד א-דין המדאני, ששימש גם כרופא המלך, לסופר חצר המלך, הממונה לכתוב על תולדות המונגולים, האסלאם והיהדות. בסופו של דבר מתנגדיו המוסלמים של אדין העלילו עליו כי הרעיל את המלך והאחרון הוצא להורג ב-1318.
לפי ראובן עמרם, במאה ה-14 מעמד היהודים היה ירוד, רבים נהרגו על קידוש השם, ספרי גאונים רבים נשרפו ונאבדו והיה חשש לאיבוד ידע השפה העברית, לאור זאת הוחלט כי מולאנא שאהין יתמנה על חיבור שירי תורה בשפה הפרסית, וזאת על מנת שלא ישכחו. שאהין נחשב לגדול המשוררים היהודים בפרס. האחרון חיבר שירה אפית רחבת היקף על סיפורי התנ"ך. שירתו של שאהין כתובה על פי מיטב המסורת הפואטית הפרסית ומזכירה בראש ובראשונה את האפוס הפרסי הקלאסי ה"שאהנאמה". את יצירותיו חיבר שאהין בלשון הפרסית יהודית (ניב יהודי של פרסית הנכתב באותיות עבריות). מספר משוררים יהודים-פרסים הלכו בעקבותיו של שאהין ובהם עמראני (1454-1536), אלישע בן שמואל (המאה ה-17) ואחרים.
The Cage
שימוש מחדש בצילומים בסדרה המקורית
תהליך העריכה גרם לכך שהתשלילים המקוריים של הפרק הושחתו עד כדי כך שבמשך שנים רבות הפרק נחשב לסרט אבוד. העותק בשחור לבן שהיה שמור אצל רודנברי היה העותק היחיד הידוע שהיה בנמצא, והוקרן לעיתים קרובות בכנסי מעריצים. גרסאות שיצאו לאור בווידאו עשו שימוש לסירוגין בקטעים מהעותק של רודנברי עם צילומים שנעשה בהם שימוש ב-"The Menagerie". ב-1987 מצא ארכיבר סרטים סרטי צילום של 35 מ"מ ללא סאונד, ועליו הקטעים שבהם לא נעשה שימוש בפרק "The Menagerie". כשהבין מה מצא דאג שהחומרים יישלחו לחברה של רודנברי.
הפרק יצא לראשונה בפורמט וידאו ב-1986, וכלל הקדמה מאת רודנברי. הוא שודר, לראשונה במלואו ובצבע מלא, בסוף נובמבר 1988 כחלק מהסרט The Star Trek Saga: From One Generation to the Next, סרט ספיישל בן שעתיים בהנחיית פטריק סטיוארט, לקראת צאת "מסע בין כוכבים: הדור הבא". בסרט נכללו ראיונות עם רודנברי עצמו, מוריס הארלי, ריק ברמן, מל האריס, ועם שחקני הסדרה המקורית והדור הבא, ומארבעת סרטי הקולנוע הראשונים, וכלל גם הצצה לסרט "מסע בין כוכבים 5: הגבול האחרון". ב-1996 שודר הסרט פעם נוספת ברשת UPN, עם הצצה לסרט "מסע בין כוכבים: המפגש"
בהתבסס על הפרק "The Menagerie", אירועי הפרק מתרחשים 13 שנה לפני האירועים בעונתה הראשונה של הסדרה המקורית, המתרחשים ב-2254, אך לא מצוין מה התאריך הכוכבי (סטארדייט).
עלילה
לאחר קרב שבו איבדה ה"אנטרפרייז" אנשי צוות, נתקלת הספינה בפיקודו של קפטן פייק בקריאה לעזרה מספינה שהתרסקה על טאלוס IV שנים רבות לפני כן. מתברר שמלבד ניצולה אחת, יתר השורדים אינם אלא חייזרים מתחזים בעלי יכולות קוגניטיביות מתקדמות ויכולת יצירת אשליות, שמנסים לקחת את קפטן פייק בשבי במטרה להציג אותו בגן החיות שלהם, ולהרבות אותו עם וינה, הניצולה היחידה.
ליהוק
ג'פרי האנטר קיבל אופציה של חצי שנה לתפקיד קפטן כריסטופר פייק, אם כי היה מחויב לגלם את התפקיד אם הרשת תבחר בפיילוט שצולם, הוא לא היה מחויב לצלם פיילוט נוסף לבקשת NBC. האנטר החליט להתמקד בקריירת הקולנוע שלו, ולכן דחה את התפקיד.
ב-5 באפריל 1965 כתב לו רודנברי:
ב-1 ביוני 1965, שבועיים לאחר שהאופציה שלו פגה, שלח האנטר מכתב רשמי שבו הוא מבקש להיפרד מהפרויקט. האנטר נפטר ב-27 במאי 1969, שבוע לפני סוף הסדרה המקורית. רודנברי טען בהמשך שבחר שלא להמשיך ולהעסיק את האנטר, כי לא היה מרוצה מההתערבויות של אשתו של האנטר, דאסטי בארטלט, ששימשה גם כמנהלת שלו. המפיק בפועל, הרברט פ' סולו, שהיה נוכח כשבארטלט הודיעה שהיא מסרבת לתפקיד בשם בעלה, כתב מאורח יותר בספר האוטוביוגרפי שלו, "Inside Star Trek", שהמצב היה הפוך.
הפקה
הפרק צולם באולפני דסילו (בהמשך שונה שמם לאולפני קולבר, בעיר קולבר בקליפורניה), בין 27 בנובמבר לאמצע ספטמבר 1964. תהליך הפוסט-פרודקשן (לרבות צילומי השלמה, עריכה, הלחנה, אפקטים מיוחדים וכן הלאה) נמשך עד ל-18 בינואר 1965.
רודנברי עקב באותה תקופה אחר ההפקה של הסדרה "בגבולות המסתורין", והגיע לעיתים תכופות לבקר באולפנים בהם צולמה הסדרה. רודנברי שכרכ כמה מאנשי צוות ההפקה של הסדרה, ביניהם רוברט ג'סטמן ו-וה צ'אנג להפקת "מסע בין כוכבים". אחד היצורים שהופיעון בכלובים בפרק "The Cage" היה יצור ששימש בפרק "The Duplicate Man" מ"בגבולות המסתורין" שם הוא נקרא "מגאזויד". אביזר הראש שהופיע בפרק "Fun and Games" של "בגבולות המסתורין" שימש כדי לשוות לטאלוסיאנים של "מסע בין כוכבים" מראה אכזרי. התהליך שבו השתמשו ליצור לשחקן דייוויד מק'קאלום אוזניים מחודדות בפרק "The Sixth Finger" של "בגבולות המסתורין" שימש גם ביצירת אוזניו של ספוק בפרק זה. האפקט שיצר את "סופת היונים" בפרק "The Mutant" של "בגבולות המסתורין" (שכלל הקרנה של אור לתוך מיכל של נוזל עם נצנצים) הפך לאפקט של הטרנספורטר ב"מסע בין כוכבים".
שידור וזמינות
למרות שרוב רובו של הפרק נערך אל תוך הפרק "The Menagerie" (ששודר בנובמבר 1966), הרי שעד ליציאת ה-VHS ב-1986 לא הייתה גרסה מלאה וזמינה שלו. רודנברי החזיק בבעלותו עותק עבודה בשחור לבן על סרט צילום 16 מ"מ, אך העותק המקורי על סרט צילום של 35 מ"מ נחתך במהלך העבודה על "The Menagerie", כך שהעותק של רודנברי נחשב ליחיד ששרד נכון לצאת גרסת ה-VHS. גרסת ה-VHS כללה קטעי צבע מהצילומים ששימשו בפרק "The Menagerie", יחד עם קטעים בשחור לבן מהעותק של רודנברי.
ב-1987 גילה הארכיונאי בוב פורמנק את הקטעים החסרים של סרט הצילום המקורי, שנמצאו במיכל נטוש ולא מסומן במחסן בלוס אנג'לס. הוא דאג שסרטי הצילום יוחזרו לרודנברי, וכך התאפשרה יצירת גרסה מלאה בצבע של הפרק. גרסה זו שודרה בטלוויזיה, לראשונה, באוקטובר 1988, כחלק מהספיישל הטלוויזיוני "The Star Trek Saga: From One Generation to the Next" בהנחייתו של פטריק סטיוארט, שסימן את המעבר מהסדרה המקורית לדור הבא. בין השאר כלל הספיישל ראיונות עם רודנברי עצמו, מוריס הארלי, ריק ברמן, מל האריס, צוות שחקני הסדרה המקורית והדור הבא, קטעים משתי הסדרות כמו גם מסרטי הקולנוע 1–4, וטריילר קצר לסרט החמישי. ב-1996 שודר הספיישל שנית ברשת UPN וכלל הפעם גם קטעי מאחורי הקלעים מהסרט "מסע בין כוכבים: המפגש".
ביקורות
לפרק ציון 7.6 באתר IMDb.
בביקורת שערך האתר "Geek Ireland" לקראת "עולמות חדשים ומשונים" ציין המבקר כי בעוד שהוא מעדיף את הגרסה שהוצגה ב-"The Menagerie", הרי שיש בפיילוט בגרסתו המקורית הרבה מה לאהוב, ולמרות האווירה המצוברחת למדי בו, הוא עדיין מרגיש כמו פרק בזיכיון.
האתר "Den of Geek" המליץ על הפרק כצפיית חובה לפני צפייה בסדרה "עולמות חדשים ומשונים".
בינואר 2023 דירג האתר "Den of Geek" את כל 12 פרקי הפיילוט של הסדרות השונות בזיכיון. הפרק "The Cage" הגיע למקום הראשון. בין הנימוקים, העובדה שהפרק מביא את מהות הזיכיון אל המסך הקטן, מדע בדיוני גדול ומעורר מחשבה, העובדה שהפרק "מוזר" בהתייחס לזוויות הצילום שלו, התאורה, והעובדה שהוא מייצג את שנות ה-60 אך עדיין מצליח להיראות שונה וחייזרי, דבר שהזיכיון זנח ברבות השנים.
פרק המשך, סדרת בת ומורשת
ב-2019 שודר הפרק "If Memory Serves", כפרק השמיני בעונתה השנייה של "מסע בין כוכבים: דיסקברי". בפרק חוזרים פייק וספוק, הפעם בגילומם של אנסון מאונט ואית'ן פק בהתאמה, לכוכב הלכת טאלוס IV. בתחילת הפרק שודרה תזכורת לפרקים הקודמים, בה נעשה שימוש בקטעים מהפרק "The Cage".
במאי 2020 הזמינה רשת CBS את הסדרה "מסע בין כוכבים: עולמות חדשים ומשונים". בסדרה מככבות דמויותיהם של פייק, מספר אחת וספוק. ההכרזה על הסדרה התרחשה 55 שנה אחרי הפקת הפיילוט, מה שהביא את הנרי אלונסו מאיירס, אחד הכותבים הראשיים והמפיק בפועל של "עולמות חדשים ומשונים", להגדיר את "The Cage" כפיילוט שלקח לו הכי הרבה זמן בהיסטוריה להיבחר להפקה כסדרת טלוויזיה.
במאי 2022 הכריזו ארכיון רודנברי וחברת הגרפיקה OTOY על פרויקט משותף במסגרתו ייצרו שחזור הולוגרפי של הפרק.
יהדות איראן
בתקופה המונגולית-האילח'אנית
"ספר פתרון תורה" הועתק בשנת 1328 על ידי יוסף בן שמואל, בעיר סמבאדגאן באיראן. בשנת 1978 זכה לתרגום על ידי פרופ אפרים א. אורבך. הספר כולל מדרשים ופירושים ומתפלסף נגד הקראות, הנצרות והאסלאם. הספר כולל מעשיות מוכרות ולא מוכרות ממקורות אחרים.
בשושלות השיעיות
יהודי פרס סבלו רבות מצד קנאים שיעים שלא פעם ניסו להמיר אותם לדת האסלאם. רבות קרה שהמוסלמים סגרו את בתי-הכנסת ואילצו יהודים להיכנס להתפלל במסגדים תוך הצהרה בקול רם כי הם מאמינים בקוראן ובנביא מוחמד. יהודי פרס סבלו מחוקים מפלים רבים ושונים לאורך הדורות ובמיוחד בימי שלטון עבאס שאה הראשון (1629-1588) עבאס השני (1667-1642), ושאה צפי (1642-1629). בספר כתאב-י אנוסי (ספר האנוסים), מתאר המשורר באבאי בן לוטף מכאשאן את הרדיפות מהם סבלו יהודי איראן בין השנים 1613–1662, ובתוך כך את מקרי אניסת יהודים להמרת דתם, רצח, שדידה והתרוששות כלכלית. תוך תיאור הרבנים היהודים שידעו להגן ולהנהיג את קהילותיהם, לעיתים תוך מוות לשם קידוש השם. בספר כתאב-י סרגדשת-י כאשאן (ספר קורות כאשאן) מתאר באבאי בן פרהאד מכאשאן את הפלישה האפגאנית (1722–1730) ואת הרדיפות מהם סבלו היהודים. בין השנים 1501 ל-1736 הורע מצב היהודים באיראן לאחר שהשושלת הספווית השתלטה על איראן והשליטה את הזרם השיעי כדת המדינה, תוך עידוד פרעות אלימות נגד האוכלוסייה היהודית. בין יתר המנהגים השיעים שאומצו בשנים אלו בקרב העם בהתייחס ליהודים היה רעיון טומאתם של היהודים שיכולה לעבור למוסלמי. יהודים לא כובדו בחנויות של מוסלמים, נאסר עליהם לגעת במוסלמים, נאסרה עליהם הכניסה לבתי רחצה מוסלמים, נאסר עליהם ללכת ברחוב ביום גשום, נדרשו לתת כבוד למוסלמים ולהנמיך קומה, נאסר הלימוד בבתי ספר ממשלתיים והשיבה לצד מוסלמים.
עבאס שאה הראשון העביר אוכלוסיות גרוזיניות ומתוכם גם יהודים לאזור דרום הים הכספי, וזאת על מנת לפתח את האזור ובכלל זה את הערים פרח אבאד, מאזנדראן, דילמן, קזווין וגילאן. נאדר שאה מאוחר יותר העביר יהודים מאזורי קזווין, דילמן, גילאן ועוד לאזור משהד, על מנת לחזק את האזור ומינה את היהודים לשומרי אוצרותיו. יהודי גילאן דיברו בשפה הגילאכית, שלפי חוקרים מסוימים מהווה להג מסוים משפת מדי. יהודים מסוימים בישראל שעלו מאזור אפגניסטן עודם מדברים בשפה זו.
בימי עבאס השני גורשו יהודי אספהאן ורבים הוכרחו להמיר את דתם לאסלאם. תלמידי חכמים מקומיים שהתווכחו עם חכמים מוסלמים טענו כי אין טעם בהמרה באונס, כי הם תמיד ימשיכו להאמין בליבם בדת משה, סופם היה שהוצאו להורג. יהודי כאשאן סירבו לקבל את האסלאם גם אם דמם יישפך כנהרות. בסביבות שנת 1881 העלילו אנשי העיר על יהודייה כי הרגו ילד מוסלמי למטרות פולחן. המוסלמים שדדו, הרגו והשמידו כמעט את הקהילה כולה. לאחר שהתגלתה גופת אישה מוסלמית בבאר בחבל מאזנדראן הואשמו היהודים ברצח האחרונה. קנאים מוסלמים הגיעו לרובע היהודי, הרגו כל יהודי שנקרה בדרכם, נכנסו לבית-הכנסת והרגו את הרב ומתפללים, השחיתו ספרי תורה ושרפו את בית הכנסת כולו. לאחר מכן שרפו עוד שני בתי-כנסת. 100 משפחות יהודים התאסלמו וניצלו ממוות בטוח. בנוסף, לאור חוקי הקנאות הדתית היו יהודים שהמירו למראית עין לאסלאם והמשיכו לקיים את היהדות בסתר. בעוד אחרים עזבו את האזורים הקנאים דתית ועברו לבוכרה או אפגניסטן.
במהלך שנת 1743 התחוללה בבגדד מגפה שבה נספו יהודים רבים, כולל מנהיגי הדת, בשל כך פנתה הקהילה לקהילה היהודית בחלב בבקשה לקבל רבנים שינהיגו אותם במקום אלה שנהרגו. הרב צדקה בכור חוסיין מחלב החליט לנהל ועדה שבה הוחלט לשלוח לקהילה בבגדד את הרב שמואל לניאדו, שבעקבותיו החליטו להגר עוד 50 משפחות של מגורשי ספרד מחלב לעיראק ושחלקם הפכו לבית הדין של בגדד ובצרה, והנחילו בקרב יהודי בבל בפרט ויהודי עיראק כולה את הנוסח היהודי ספרדי, היהודים הספרדים הללו הביאו עמם מקורות רבניים ופיוטיים מחלב, מליבורנו, מסלוניקי ואף חיבורים עתיקים שנטען כי נכתבו עוד בספרד לפני גירוש ספרד. לפני המהלך הזה בשלהי המאה ה-18, יהודי בגדד היו מושפעים מיהדות פרס שתמכה בהם כלכלית ואילו מעתה ואילך היו משפיעים עליה.
בשנת 1747 התיישבו היהודים הראשונים בעיר הקדושה משהד. חמישים שנה לאחר מכן נחרבה קהילת תבריז. בשנת 1839 החל תהליך שבו אסלמו בכוח את יהודי משהד - רבים נרצחו ונפצעו בפרעות שנלוו לכך. התוקפים המוסלמים הרגו עשרות ועמדו לכלות את יהודי העיר, באמתלה שיהודי משהד לעגו לזכרו של חוסיין- האימאם השלישי של השיעים. כדי להינצל ממוות בטוח התאסלמו כל יהודי העיר. כמאה שנים חיו אנוסי משהד כמוסלמים כלפי חוץ וכיהודים בסתר. היהודים במשהד שמרו על יהדותם בסתר עד שנות ה-30 של המאה ה-20. כיום קהילה זו מפוזרת בין היתר בישראל, ארצות הברית, איטליה, גרמניה והממלכה המאוחדת.
עד עלייתו של רזא שאה לשלטון ב–1925 נחשבו היהודים טמאים (נג'ס), והחוק אסר על כל מגע ביניהם ובין המזונות של שכניהם. לקראת המאה ה-18 נגזר על היהודים מלעסוק עוד בסחר או בממכר מזון, ויהודי איראן, שנטלו עד אז חלק חשוב בסחר המזון והתבלינים שהתנהל בין הודו וסין לארצות אירופה וצפון אפריקה, נאלצו לחדול מעיסוקם בתוככי איראן. בתחום הייצור הצטמצמו היהודים בעיקר להכנת יין ושיכר, שלא הותרו למוסלמים על פי עקרונות דתם דבר שגרר לא פעם האשמות של השחתת היהודים את הנוער המוסלמי ועקב כך עילה לפרעות. חוקים מפלים אלו צמצמו את הקשרים בין היהודים לגויים ופגעו ביחסי השכנות בין שני העמים.על היהודים נאסר להחזיק מאפיות והם נאלצו לקנותו משכניהם המוסלמים. בניגוד למקובל אצל יהודי האסלם הסוני בכלל ויהדות מרוקו בפרט בהן היה נהוג לכבד את הגויים במגוון מטעמים מקוריים לרגל חגים, קפדנות מערכת הטאבו הפרסית לעומתם לא אפשרה מפגשים שכאלה בגלוי מחשש טומאה.
גם בטהראן לא זכו היהודים לחיים שקטים. ב-1897 הקיפו מוסלמי העיר את השכונה היהודית בעיר ובטענות שווא הכו רבים ואילצו אותם לשאת טלאי אדום על חזיהם. נציג כי״ח שהגיע לעיר שנה לאחר מכן נדהם לראות את היהודים האומללים נושאים טלאי ופנה לשלטונות. מאמציו לפני השלטונות כשלו עד שלבסוף הושגה פשרה- במקום טלאי נשאו היהודים את סמל המתכתי של כי״ח (יד אוחזת יד), כדי שאפשר יהיה לזהות אותם.
מאז אמצע המאה ה-19, עם יסוד התנועה הבהאית, יהודים רבים ובעיקר מאזור המדאן וכאשאן עברו לדת הבהאית, ממספר סיבות: (1) היחס הגרוע השנאה מצד המוסלמים והערבים ליהודים, בעוד הבהאאים נתפסו כאנשים מכובדים ונכבדים. (2) הציעו ליהודים שיהפכו לבהאאים ויתחתנו עם בההאים ובהאאיות כסף רב. לפני זה בתקופות העתיקות יותר ובקופת ראשית האסלאם אך גם לאורך כל הדורות וההיסטוריה הציעו ליהודים, ובמיוחד לצאצאי הכהנים והלווים, כסף ותכשיטים רבים לחתונתם. זאת בנוסף להבטחה לקידום והנהגה במעמד של בני מוחמד אם יתאסלמו, רבים מהם הסכימו, כשלרוב נדרשו יהודים אלו להינשא למוסלמית על-מנת להוכיח שאכן התאסלמו.
בעת החדשה
לאחר ששלחו יהודי איראן מכתב בקשה לוועד שליחי הקהילות ולארמון המלוכה הבריטי בשנת 1871 בבקשה להקל על מעמדם המופלה לרעה באיראן. הצהיר נאצר אל דין שאה על כוונותיו לפרוס את חסותו תחת כל נתיניו ללא הפרשי מעמדות, דתות או אמונות. תקופה קצרה לאחר מכן הגיע הברון רוטשילד לביקור אצל נאצר אל דין בבקשה להשתדל למען היהודים באיראן. אל דין בתגובה העלה בפני רוטשילד את הרעיון:
בעקבות השיחות שופר מצב היהודים והוסכם על פתיחת בתי ספר של "כל ישראל חברים" באיראן. בשנת 1884 התבצע טבח ביהודי בארפורוש. בערך באותה התקופה החלה הגירה יהודית מאיראן לארץ ישראל, בערך בשנת 1884, במקביל לעלייה הראשונה מאירופה ולעליית אעלה בתמר מתימן. בשנות השלושים העלייה מאיראן התחזקה. עם השנים, לקראת סוף המאה ה-19, השתפר מצב היהודים במדינה, והם החלו לקבל זכויות בדרכם לאמנציפציה. בשנת 1898 נפתח בטהראן בית הספר של "כל ישראל חברים". זיקתם של יהודי פרס לארץ ישראל באה לידי ביטויים רבים. שלוחי ארץ ישראל פקדו מאז ומתמיד את איראן והתקבלו בהערצה, ויהודים מאיראן עלו לרגל לירושלים (קיבלו את התואר חג'). פעילות ציונית במובנה המודרני החלה בתחילת המאה ה-20.
במאה ה-20 ואילך
בשנת 1906 כוננה באיראן חוקה, שבה נקבע שוויון זכויות לכל האזרחים במדינה, ללא הבדל דת, ובעקבות כך הפכו יהודי איראן מבני חסות (ד'ימי) לאזרחים. עם זאת, שינוי ממשי במעמדם התרחש רק בתקופת שלטונו של רזא שאה פהלווי.
בתקופת השושלת הפהלווית
בימי רזא ח'אן, מייסד שושלת המלוכה (שושלת פהלווי) האחרונה ששלטה בפרס, הוגדר היסוד החוקי בהתייחס למעמד המיעוטים באיראן, ובהם היהודים. לפיו היהודים נהנו מאותן זכויות משפטיות שפעם היו נתונות רק למוסלמים. עם זאת נשמרו מספר מגבלות פוליטיות ודתיות; רק מוסלמי יכול לשמש בתפקיד המעניק לו סמכות על מוסלמי אחר; כמו למלוך, לשמש כשר, שופט, סנטור, ראש מחוז, ראש עיר... לכל קבוצת מיעוט, ובכך גם ליהודים, הוקצב נציג במג'לס, בתוך כך הוענקה הזכות לבחור את אותו נציג למג'לס כעדה, אך לא ניתנה הזכות לבחור כיחידים נציגים כללים בבחירות הכלליות. רזא ח'אן התנגד לציונות ובסוף שנות השלושים צמצם את מספר עובדי שירות המדינה היהודים. רזא ח'אן שאף להשתחרר מהשפעה בריטית ולכן ראה בעין טובה את עלייתו לשלטון של הרייך השלישי ככח נגד לבריטים. שכן השקפת הנאצים קסמה לו לאור זאת שאיראן היא ארץ הארים. בתחילת המאה ה-20 פורסמו מספר ספרים ועיתונים ציוניים בשפה הפרסית. בשנת 1953 הופיעו מספר נציגי הקהילה היהודית באיראן בפני ראש הממשלה האיראני, בנושא הסתה אנטי-יהודית בשילוב אלמנטים דתיים קיצונים. בתקופתו של רזא שאה מונו יהודים ונשים לעמדות שופטים ואופשר להם לעבוד במשרות ממשלתיות. בסתיו 1967 לאחר סכסוך שנבע מניצחון נבחרת איראן בכדורגל על נבחרת ישראל 2:1, נערכה הפגנה אנטי-יהודית ואנטי-ישראלית בחוצות איראן. בנוסף, לאחר כל סכסוך ישראלי-פלסטיני או מלחמה בישראל, המוסלמים המקומיים התנכלו ליהודים המקומיים. עם עליית ההשפעה האמריקאית באיראן החליפו המוסדות האמריקאים את המוסדות האירופאים באיראן. אך עם עזיבת החיילים הסובייטים את איראן ב-1946 לטובת האמריקאים נותרה איראן לאחר הפלת שלטון מוחמד מוסאדק כולה תחת השפעת וושינגטון. בשנות ה-20 הג'וינט הקים בתי-ספר, בתי-חולים, מרפאות ובתי החלמה ליולדות, גנונים והפעיל תוכניות השלמה בתחום החינוך, ההזנה, ההלבשה והרפואה. בנוסף כיסה 70% מתקציב בתי החולים, ומימן את כל פעולות התברואה בבתי הספר ואת כל הפעולות הסניטאריות במחלות השונות.
בשנת 1923 נבחר שמואל חיים כנציג הקהילה היהודית במג'לס. אך בהמשך הואשם בקשירת קשר נגד המשטר והוצא להורג.
ב-1917 היו באיראן 75,000 יהודים. ב-1947 היו באיראן 100,000 יהודים. ערב הקמת מדינת ישראל היו באיראן כ-20,000 יהודים פרסיים בארץ ישראל. ב-1968 היו באיראן 70,000 יהודים. עד לשנת 1968 עלו ארצה עוד כ-70,000 מיהודי איראן, ומתוכם כ-10,000 יהודים חזרו לאיראן. ב-1996 היו באיראן 25,000 יהודים.
בתקופת הרפובליקה האסלאמית
מאז המהפכה האסלאמית ועלייתו לשלטון של האייתוללה ח'ומייני, התערער מצבה של הקהילה היהודית באיראן. עד לשנת 1990 עזבו את שטחה כ-55,000 יהודים: כ-30,000 יהודים לארצות הברית, כ-20,000 לישראל וכ-5,000 לאירופה. עם זאת מקבלת הקהילה אוטונומיה תרבותית יחסית, ולרוב אינה סובלת מפרעות והתנכלויות מצד המוסלמים. לקהילה יש נציג בפרלמנט האיראני - מוריס מותמד. בנוסף הקהילה מחזיקה במרכז הצדקה ובית החולים ד"ר ספיר שהוא מרכז הצדקה הגדול ביותר בקרב המיעוטים באיראן.
נכון ליולי 2012 נותרו באיראן כ-8,756 יהודים. בנוסף ישנן קהילות מוסלמיות ובהאיות הידועות בהיותן כצאצאי יהודי פרס שהמירו את דתם. מי שנחשב באיראן כרבם של יהודי איראן כיום הוא הרב יהודה גרמי.
יחסי ישראל-איראן
אף על פי שאיראן התנגדה בתחילה להקמת מדינת ישראל ב-1948, נרקמו בין שתי המדינות יחסים טובים עם הזמן. בראשית שנות החמישים נשלח ציר מאיראן לשמש כנציג המדינה בישראל והתקבל על ידי נשיא המדינה חיים ויצמן. לאחר מלחמת ששת הימים ב-1967 הוזרם בעזרת קו צינור אילת-אשקלון (קצא"א) נפט איראני רב לשוקי אירופה. באיראן גם פעלו חברות בנייה ישראליות.
לאחר המהפכה האיראנית בשנת 1979 ועליית האייתוללה ח'ומייני לשלטון והצהרתו שהוא תומך בכיבוש ירושלים מידי הציונים, נותקו היחסים בין שתי המדינות והוחלפו בעוינות גלויה. ח'ומייני טבע את המונח "השטן הקטן" עבור ישראל (תואר "השטן הגדול" יוחס לארצות-הברית). את הרוח העוינת הזו הביא לידי ביטוי מלא בהוצאתם להורג של יהודים בגלל קיום קשרים עם בני משפחתם בישראל. הנשיא אחמדינז'אד ערך ב־27 באוקטובר 2005 וועידה בטהראן שכותרתה "עולם ללא ציונות", בה הצהיר כי "יש למחוק את ישראל מהמפה", וכי הקמת מדינת ישראל הייתה צעד תוקפני כלפי האסלאם. מדינות שונות כמו ארצות הברית, צרפת, קנדה ובריטניה הגיבו בגל גינויים על דבריו.
צ'קררה
צ'קררה (Chacarera) היא סגנון מוזיקלי וריקוד אופייני לצפון מערב ארגנטינה ולדרום בוליביה והיא מזוהה בעיקר עם הפרובינציה של סנטיאגו דל אסטרו, יש לה קצב מהיר ומקצב של 3/4 או 6/8, והיא נרקדת בזוגות.
מקורה של הצ'קררה
רוב המידע על היווצרותה של הצ'קררה מגיע מכתביו של אנדרס צ'סרטה (Andrés Chazarreta 1876-1960) יליד סנטיאגו דל אסטרו שהיה ראשון חוקרי הפולקלור והראשון לאזכר את הצ'קררה כסגנון מוזיקלי בתחילת המאה ה-20.
יש קווי דמיון בין הריקודים של הצ'קררה, הסמבה הארגנטינאית, הקואקה ועוד; וייתכן שיש להן מקור משותף בריקודים ספרדיים מתקופת הבארוק. למשל- ניתן להבחין בקווי דמיון מסוימים בין הצ'קררה לסביליאנה (Sevillana) הספרדית.
מקור שמה הוא במילה chacarero שמציינת עובד בשדות התירס בדיאלקט הקצ'ואה של סנטיאגו דל אסטרו.
הצ'קררה התפתחה והפכה למוכרת בכל רחבי ארגנטינה בתור הזהב של הפולקלור באמצע המאה ה-20, מיטב להקות הפולקלור ביצעו אז צ'קררות, ובעיקר בני משפחת קראבחל (Carabajal) - משפחה של מוזיקאים מסנטיאגו דל אסטרו שבני דור ההמשך שלהם עדיין מופיעים.
המבנה של הצ'קררה
לצ'קררה יש שני חלקים, כאשר בכל חלק יש שני בתים בודדים ובית כפול שחלקו השני המשמש כפזמון חוזר; ולפני כל חלק ובין הבתים מנוגן קטע המעבר.
כלומר, מבנה כל חלק מתוך השניים הוא A B A B A B B (משמאל לימין) כאשר A הוא ההקדמה או קטע הביניים, ו-B הוא הבית.
בכל אחד מהבתים - ארבע שורות.
הגאטו (Gato) והאסקונדידו (Escondido)
במקביל לצ'קררה התפתחו סגנונות נוספים כמו הגאטו (Gato) והאסקונדידו (Escondido) שהמקצב שלהם זהה לזה של הצ'קררה, אך המבנה שונה.
הריקוד
הצ'קררה נרקדת בזוגות מבלי שהרקדנים נוגעים זה בזה, הם נעים בתנועות מעגליות תוך החלפת מקומות, פורשים את זרועותיהם, והגבר רוקע ברגליו.
במהלך ההקדמה אין רוקדים.
מקובל להכריז על תחילתו של כל חלק, סיום ההקדמה, והסיום (תחילת הבית האחרון בבית הכפול); והכרזות אלו הן לא פעם חלק מההקלטה גם אם היא נועדה להאזנה בלבד.
כלים מוזיקליים
בנוסף לגיטרות ולתוף הבומבו לגוארו (bombo legüero) האופייניים לכל סגנונות המוזיקה הצפון מערבית, נעשה שימוש גם בכינור.
בצד זה - יש צ'קררות המבוצעות א-קפלה, בליווי תוף בלבד (Casas más casas menos, Chakay manta; שניהם של לוס צ'לצ'לרוס).
תוכן
כמקובל במוזיקה הפולקלורית - השירים עוסקים בנופים, במנהגים, במקומות; בעיקר בהתייחס לסנטיאגו דל אסטרו, גם כשהמבצעים הם בני פרובינציה אחרת.
ניתן לפגוש לא פעם במונחים ובשימוש בסלנג מקומי, שוב - בעיקר זה של סנטיאגו דל אסטרו.
צ'קררות קלאסיות
צ'קררה אחת תורגמה לעברית בידי אהוד מנור ובביצוע שלמה יידוב - החתונה (El Casamiento). יידוב גם הלחין נעימה אינסטרומנטלית מקורית בשם "צ'קררה תל אביבית".
ACiD Productions
ACiD Productions היא קבוצת אמנות דיגיטלית מחתרתית לא מסחרית, שנוסדה בשנת 1990. הקבוצה התמחתה בתחילה ביצירת אמנות ANSI למאגרי מידע ממוחשבים, שנקראו ה-BBS. לאחרונה, הקבוצה הרחיבה את עבודתה לתחומי גרפיקה ומדיה נוספים וגם לפיתוח תוכנות מחשב.
באמצע שנות התשעים, ACiD יצרה תת-קבוצות שתהיינה אחראיות על תחומי העשייה וההתמקצעות, לדוגמה: REMORSE, שהייתה תת-קבוצה (מחלקה) שתפקידה היה להיות אחראית על אמנות ה ASCII וכל האמנות שהתבססה על שימוש בתוי הטקסט למיניהם. כך גם לגבי pHluid, על יצירת המוזיקה, ועסקה בהלחנת וכתיבת מנגינות.
כיום, ACiD מתמקדת בעיקר, בשימור וסיקור היסטוריית האמנות הדיגיטלית שלה, ובכלל, משדרת שידורי רדיו, ומשווקת את ארכיב האומנות שלה מהסצנה על DVD.
יובל רותם (שחיין)
יובל רותם (נולד ב-21 בפברואר 1964) הוא שחיין עבר, אלוף ושיאן ישראל בשחייה, זוכה מדליית ארד במכביה השתים-עשרה (1985) משחה ל-200 מטר פרפר.
ביוגרפיה
רותם נולד וגדל בקיבוץ גבעת חיים איחוד, בנם האמצעי של רבקה ואריה רותם, אחיו הבכור, איתן, שחיין נבחרת ישראל ושחקן נבחרת ישראל בכדורמים נהרג במבצע שלום הגליל ואחותו הצעירה מיכל. הוא התאמן בקבוצת הפועל גש"ם בהדרכתו של גרשון שפע.
1980
באליפות ישראל שנערכה במכון וינגייט בסוף אוגוסט 1980 זכה רותם בשלוש מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם טל סנונית, ניר שמיר וזוהר וייס בשיא ישראלי חדש לקבוצות של 8.09.05 דקות, מדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:05.22 דקות, שתי מאיות השנייה איטי מהמנצח יזהר שנהר מהפועל גליל עליון (1:05.20 דקות) ולפני אבי כרמל ממכבי תל אביב (1:05.31 דקות), מדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש לגילאי 16 של 2:11.10 דקות, אחרי יורם כוכבי מכבי תל אביב שקבע שיא ישראלי חדש של 2:05.93 דקות וירון אילתי מהפועל גליל עליון (2:07.10 דקות). נוסף לכך, הוא סיים פעמיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש לגילאי 16 של 1:00.25 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:58.55 דקות.
1981
בתחרות שמונה האומות שנערכה בקיאסו, שווייץ בתחילת יולי 1981 סיים רותם במקום שמיני במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:13.16 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף אוגוסט אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות ארד, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:09.52 דקות, אחרי ירון אילתי שקבע שיא ישראלי חדש של 2:03.58 דקות ויורם כוכבי שגם הוא שיפר את שיאו הישראלי (2:03.79 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:57.67 דקות, אחרי יורם כוכבי שקבע שיא ישראלי חדש של 4:33.38 דקות ויוחאי ליפשיץ מהפועל עמק יזרעאל (4:46.35 דקות).
1982
עשרה ימים לאחר נפילתו של אחיו, איתן, במבצע שלום הגליל הוא השתתף באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט 1982 וזכה ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 ארד. מדליות זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי עם קבוצתו הפועל גש"ם, ביחד עם ניר שמיר שקבע שיא ישראלי חדש (52.52 שניות), טל סנונית וזוהר וייס בשיא ישראלי חדש לקבוצות של 3:39.50 דקות ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם עידו שפירא, ניר שמיר וזוהר וייס בשיא ישראלי חדש לקבוצות של 7.59.91 דקות ובכך היו לקבוצה הראשונה בישראל שיורדת את ה-8 דקות במשחה זה ומדליות ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:10.37 דקות, אחרי ירון אילתי (2:03.98 דקות) ויורם כוכבי (2:05.75 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:49.00 דקות, אחרי יוחאי ליפשיץ (4:40.33 דקות) ויורם כוכבי (4:41.01 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:19.58 דקות ופעמיים במקום חמישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:17.26 דקות ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 17:13.73 דקות.
1983
בתחרויות השחייה של כינוס הפועל ה-12 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב במאי 1983, בהשתתפות טובי הספורטאים בעולם, כהכנה לאולימפיאדת לוס אנג'לס, סיים רותם במקום רביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:08.00 דקות ובמקום שביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:00.83 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט 1983 הוא זכה ב-3 מדליות, זהב ו-2 ארד. מדליית זהב במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם עידו שפירא, ניר שמיר וזוהר וייס בתוצאה של 8:00.58 דקות, מדליות ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:07.08 דקות, אחרי ירון אילתי (2:04.45 דקות) ויורם כוכבי (2:04.86 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:46.94 דקות, אחרי יורם כוכבי (4:33.73 דקות) ויוחאי ליפשיץ (4:39.69 דקות).
1984
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1984 זכה רותם במדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:07.15 דקות, אחרי יורם כוכבי (2:04.95 דקות) וירון אילתי (2:05.75 דקות). נוסף לכך, הוא סיים 3 פעמים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר פרפר, במשחה ל-200 מטר חזה ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה ש 4:46.18 דקות.
חיים אישיים
רותם נשוי ואב לארבעה.
אמיפמפרידין
אמיפמפרידין (amifampridine) (pyridine-3,4-diamine, 3,4-diaminopyridine, 3,4-DAP) משמש כתרופה, בעיקר בטיפול במספר מחלות שרירים נדירות. צורת הבסיס החופשי של התרופה שימשה לטיפול בתסמונות מיאסטניות מולדות ובתסמונת מיאסטנית ע"ש למברט-איטון (להלן LEMS), במסגרת טיפולי חמלה מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 והומלצה כטיפול קו ראשון ב- LEMS ב -2006, תוך שימוש בצורות אד הוק של התרופה, מכיוון שלא הייתה קיימת גרסה משווקת.
רופאים בבית החולים AP-HP בפריז יצרו את צורת מלח הפוספט של התרופה, אשר פותחה בהמשך על ידי מספר חברות, עד שלבסוף, חברת ביומרין פרמסוטיקל קיבלה את האישור האירופי לשיווק התרופה, בשנת 2009, בשם המסחרי פירדאפס (Firdapse) או פירדפסה בישראל, והעניקה את זכויות השיווק בארצות הברית לחברת קטליסט.
החל מחודש ינואר 2017, קטליסט וחברה אמריקנית נוספת, ג'קובוס פרמסוטיקלס (Jacobus pharmaceuticals), אשר ייצרה את צורת הבסיס החופשי והעניקה אותו בחינם מאז שנות ה-90 של המאה ה-20, התחרו על קבלת אישור מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA), עבור גרסאותיהן; לחברה שתקבל את האישור, תהיינה שבע שנים של בלעדיות בשיווק התרופה.
לאמיפמפרידין פוספט יש מעמד של "תרופת יתום" באיחוד האירופאי עבור LEMS וחברת קטליסט מחזיקה במעמד "תרופת היתום" ובמעמד של תרופה פורצת דרך בארצות הברית.
שימושים רפואיים
אמיפמפרידין משמש לטיפול בתסמונות מיאסטניות מולדות רבות, במיוחד באלה עם פגמים בכולין אצטילטרנספראז ,בהזרמת קינאז 7, ובאלה אשר כל סוג של פגם גורם להתנהגות של "ערוץ מהיר" של קולטן האצטילכולין. אמיפמפרידין משמש אף לטיפול בפסוריאזיס ולטיפול בתסמינים של LEMS.
תסמונת מיאסטנית על שם למברט-איטון (LEMS) היא מחלה אוטואימונית נדירה של הולכה נוירומוסקולרית, שבה יש פגם בשחרור של המוליך העיצבי אצטילכולין. בחולים עם LEMS, הרמות הנמוכות של אצטילכולין אינן מספיקות כדי להביא להתכווצויות נורמליות של השרירים, מה שגורם לחולשת שרירים, המתבטאת בקשיים בהליכה, בהרמת חפצים, בדיבור, בבליעה, ובקשיי ראיה.
התוויות נגד
מכיוון שאמיפמפרידין משפיע על תעלות יונים ממותגות-מתח, הוא בעל התווית נגד לשימוש באנשים עם תסמונת QT מוארך ובאנשים הנוטלים תרופה העלולה להאריך QT כמו סולטופריד דיסופרמיד, ציסאפריד דומפרידון, ריפמפיצין או קטוקונזול. אמיפמפרידין אף בעל התווית נגד באנשים עם אפילפסיה, או עם אסתמה הנשלטת בצורה גרועה.
תופעות לוואי
תופעות הלוואי המגבילות-מינון, כוללות נמלול או חוסר תחושה, קשיי שינה, עייפות ואובדן חוזק השרירים.
אינטראקציות הקשורות למערכת אנזימי הציטוכרום P450 בכבד, נחשבות בלתי סבירות.
מנגנון פעולה
ב- LEMS, שחרור אצטילכולין מעוכב, מכיוון שנוגדנים המעורבים בתגובת הגוף כנגד סוגים מסוימים של סרטן, מגיבים בהצלבה עם תעלות +Ca2 על הממברנה בצומת הנוירומוסקולרית. אמיפמפרידין פועל על ידי חסימת שטף תעלת האשלגן, בקצות העצבים, כך שמשך פוטנציאל הפעולה גדל. תעלות +Ca2 יכולות להיות פתוחות למשך זמן ארוך יותר ולאפשר שחרור גדול יותר של אצטילכולין גדול יותר, כדי לגרות את השריר בקצה המוטורי.
פרמקוקינטיקה
אמיפמפרידין נספג במהירות וכמעט לחלוטין (93-100%) מהמעיים. במחקר עם 91 נבדקים בריאים, ריכוזי השיא של אמיפמפרידין בפלזמת הדם הושגו לאחר 0.6 (± 0.25) שעות, כאשר ניטל ללא מזון, או לאחר 1.3 (± 0.9) שעות לאחר ארוחה שומנית, כלומר, מהירות הספיגה משתנה באופן נרחב. מחצית החיים הביולוגית (2.5 ± 0.7 שעות) והשטח מתחת לעקומה (AUC = 117 ± 77 ng∙h/ml) משתנה אף הוא במידה רבה בין הנבדקים, אך כמעט אינו תלוי בצריכת מזון.
אמיפמפרידין עובר דה-אקטיבציה באמצעות אצטילציה באמצעות N-אצטיל טרנספרזות למטבוליט יחיד: 3-N-acetylamifampridine. פעילותם של אנזימים אלה (בעיקר N-אצטילטרנספראז 2) אצל אנשים שונים מסתמנת כאחראית בעיקר על ההבדלים בזמן מחצית החיים וה- AUC, אשר גדל עד פי 9, אצל אנשים בעלי חילוף חומרים איטי בהשוואה לאלה עם מטבוליזם מהיר. בבני אדם 93.2 עד 100% מהאמיפמפרידין מופרש בשתן בתוך 48 שעות מלקיחת התרופה, 74.0 עד 81.7% כ-N-acetylamifampridine ו-19% מסולקים ללא שינוי.
כימיה
התרופה אמיפמפרידין פוספט מכילה את מלח הפוספט, באופן ספציפי: 4 4-aminopyridine-3-ylammonium dihydrogen phosphate. מלח זה יוצר גבישים מונוקליניים פריזמטיים (קבוצת חלל C2/c) והוא מסיס בקלות במים. מלח הפוספט יציב, ואינו דורש קירור.
היסטוריה
הפיתוח של תרופת האמיפמפרידין ומלח הפוספט שלה, הביא תשומת לב למדיניות "תרופות היתום" המעניקה בלעדיות בשיווק, כתמריץ לחברות לפתח טיפולים למחלות הפוגעות במספר קטן של אנשים.
אמיפמפרידין, המכונה גם DAP-3,4, התגלה בסקוטלנד בשנות ה-70 של המאה ה-20, ורופאים בשוודיה הראו לראשונה את השימוש בו ב-LEMS בשנות ה-80 של המאה ה-20
רופאים בבית החולים Assistance Publique – Hôpitaux de Paris יצרו מלח פוספט של DAP-3,4 (DAPP-3,4), וקיבלו עבורו מעמד של "תרופת יתום" באירופה בשנת 2002. בית החולים העביר את הקניין הרוחני של צורת הפוספט לחברת הביופרמה הצרפתית OPI, שנרכשה על ידי EUSA Pharma בשנת 2007, ומעמד "תרופת היתום" הועבר ל- EUSA בשנת 2008. בשנת 2008 הגישה EUSA בקשה לאישור שיווק של צורת הפוספט לסוכנות האירופית לתרופות (EMA) תחת שם המותג Zenas. חברת EUSA, באמצעות חברה בשם Huxley Pharmaceuticals, מכרה את הזכויות של DAPP-3,4 לחברת ביומרין (Biomarin) ב -2009, אותה שנה שבה אושר DAPP-3,4 באירופה, בשם החדש פירדאפס (Firdapse), ביומרין השיקה את התרופה באירופה בחודש אפריל 2010, ובמהלך תשעת החודשים הראשונים של שנת 2012, השיגה מכירות של 10.8 מיליון דולר.
הרישוי של firdapse בשנת 2010 באירופה, הוביל לעלייה חדה במחיר התרופה. במקרים מסוימים, זה הוביל בתי חולים להשתמש בצורה לא-מאושרת של התרופה, במקום תרופת הסוכן המורשה, זאת מכיוון שההבדל במחיר התרופה היווה מיגבלה. ביומרין ספגה ביקורת, על רישוי התרופה על בסיס מחקר שנעשה קודם לכן, ואף על פי כן, קבעה לתרופה מחיר מופקע. קבוצה של נוירולוגים ורופאי ילדים בבריטניה עתרה לראש הממשלה דייוויד קמרון במכתב פתוח לבחינת המצב שנוצר. החברה השיבה כי היא הגישה את בקשת הרישוי, על פי הצעת ממשלת צרפת, והצביעה על כך שהעלייה הגדולה בעלות של תרופה מורשית, פירושה גם שהיא מנוטרת על ידי רשויות רגולטוריות (למשל, לגבי תופעות לוואי נדירות), תהליך שלא היה קיים באירופה בעבר. סקירת קוקרן (Cochrane) משנת 2011 השוותה את העלות של DAP-3,4 ו-DAPP-3,4 בבריטניה ומצאה מחיר ממוצע עבור צורת הבסיס החופשי, DAP-3,4 של £ 1 לטבלייה ומחיר ממוצע עבור DAPP-3,4 של £ 20 לטבלייה; המחברים העריכו עלות שנתית לאדם של 730 £ עבור צורת הבסיס החופשי לעומת 29,448 £ עבור צורת מלח הפוספט.
בינתיים, באירופה, צוות משימה של נוירולוגים המליץ על DAP-3,4 כטיפול קו-ראשון בתסמיני LEMS ב-2006, אף על פי שצורה זו לא אושרה לשיווק; התרופה סופקה אד הוק. בשנת 2007, שמה הבינלאומי של התרופה פורסם על ידי ארגון הבריאות העולמי (WHO).
בארצות הברית, בשנת 2009 הוענק ל-DAPP-3,4 מעמד של "תרופת יתום" והניסויים הקליניים היו בעיצומם עד 2012.