cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ארגנטינה במשחקים האולימפיים
היסטוריה
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) שחזרה ארגנטינה את הישגיה מאתונה - 2 מדליות זהב ו-4 מדליות ארד. נבחרת הכדורגל, בשורותיה שיחקו ליונל מסי וחואן רומן ריקלמה שבה וזכתה במדליית הזהב, לאחר שהדיחה את נבחרת ברזיל בחצי הגמר, וגברה על ניגריה במשחק הגמר. במדליית זהב נוספת זכו רוכבי האופניים ולטר פרס וחואן קורוצ'ט, במרוץ מדיסון. נבחרת הכדורסל הסתפקה הפעם במדליית הארד, לאחר שבחצי הגמר הפסידה לארצות הברית, ובמשחק על המקום השלישי גברה על נבחרת ליטא. נבחרת הנשים בהוקי שדה זכתה אף היא במדליית ארד בפעם השלישית ברציפות. השייטים אספינולה ולאנחה זכו במדליית ארד שנייה ברציפות. עבור אספינולה הייתה זו מדליה אולימפית רביעית. במדליית ארד נוספת זכתה הג'ודאית פאולה פארטו. עוד בלטו רוכבת האופניים גבריאלה דיאס, שסיימה במקום החמישי במרוץ אופני BMX, והשייט חוליו אלסוגאראי, שסיים במקום השביעי בדגם לייזר.
אולימפיאדת לונדון (2012)
במשחקים עצמם זכו הארגנטינאים בארבע מדליות, אך רק אחת מהן הייתה מדליית זהב, בה זכה לוחם הטאקוונדו סבסטיאן קריסמניץ'. נבחרת הנשים בהוקי שדה שיפרה את הישגה מהמשחקים הקודמים, וזכתה במדליית הכסף, לאחר שגברה בחצי הגמר על בריטניה והפסידה במשחק הגמר להולנד. הטניסאי חואן מרטין דל פוטרו זכה במדליית ארד, לאחר שגבר על המדורג שני בעולם, הסרבי נובאק ג'וקוביץ'. בשלב חצי הגמר הפסיד דל פוטרו למדורג ראשון רוג'ר פדרר, במשחק שנמשך 4 שעות ו-26 דקות, המשחק הארוך בתולדות המשחקים האולימפיים. במדליית ארד נוספת זכו שייטי ה-470 לוקאס קלאברסה וחואן דה לה פואנטה. נבחרת הכדורסל שוב הפסידה לארצות הברית בחצי הגמר, וסיימה במקום הרביעי לאחר שהפסידה גם לנבחרת רוסיה. שחקן הנבחרת לואיס סקולה קלע בממוצע 20.2 נקודת במשחק, ומאנו ג'ינובילי קלע 20 נקודות בממוצע. השניים דורגו במקומות השלישי והרביעי בטבלת הקלעים של המשחקים. פאבלו פריג'יוני מסר 6 אסיסטים בממוצע למשחק, ודורג שני בקטגוריה זו.
ספורטאים ארגנטינאים נוספים שבלטו בלונדון כללו את החותרים כריסטיאן רוסו ואריאל סוארס (מקום רביעי), חותרי הקיאק מיגל קוראה ורובן רסולה (מקום חמישי במקצה ל-200 מטרים), הג'ודוקא פאולה פארטו (מקום חמישי), האתלט חרמן לאורו (מקום שישי בהדיפת כדור ברזל) והמתעמל פדריקו מולינרי (מקום שמיני בתרגיל הטבעות). נבחרת הכדורעף הודחה בשלב רבע הגמר, לאחר שהפסידה לנבחרת ברזיל. נבחרת ארגנטינה בכדוריד השתתפה לראשונה בטורניר, אך לא עברה את שלב הבתים, לאחר שניצחה במשחק אחד בלבד.
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
שייטי הנאקרה 17 סנטיאגו לאנחה וססיליה קראנסה סארולי זכו במדליית זהב. עבור לאנחה בן ה-54, שחצי שנה לפני המשחקים החלים מסרטן הריאות, הייתה זו מדליה אולימפית שלישית. בניו של לאנחה, קלאוס ויאגו, התחרו בדגם 49er, וסיימו במקום השביעי. במדליית זהב נוספת זכתה הג'ודאית פאולה פארטו, ובמדליית הזהב השלישית זכתה נבחרת ההוקי שדה, לאחר שגברה בחצי הגמר על האלופה האולימפית מבייג'ינג ומלונדון, גרמניה, בתוצאה 2-5, ובמשחק הגמר ניצחה את בלגיה 2-4. במדליה הרביעית, מדליית כסף, זכה הטניסאי חואן מרטין דל פוטרו. דל פוטרו, שהגיע לטורניר כמדורג 141 בעולם, לאחר שסבל משורה של פציעות, הפתיע בסיבוב הראשון את נובאק ג'וקוביץ', גבר בחצי הגמר על רפאל נדאל, ונכנע רק במשחק הגמר לאנדי מארי.
פרט לנבחרת ההוקי שדה, רשמו גם נבחרות ארגנטינאיות נוספות הישגים נאים בענפי הכדור. נבחרת הגברים בכדורעף סיימה בראש הבית בשלב המוקדמות, אך שוב הודחה ברבע הגמר בידי ברזיל. נבחרת הרוגבי סיימה במקום השישי. נבחרת הנשים בהוקי שדה הודחה בשלב רבע הגמר בידי נבחרת הולנד, וסיימה במקום השביעי. נבחרת הגברים בכדורסל סיימה במקום השמיני, לאחר שהודחה בשלב רבע הגמר בידי ארצות הברית. שחקן הנבחרת פקונדו קמפאסו הוביל את טבלת החטיפות בטורניר, עם 2.8 בממוצע למשחק, ואנדרס נוצ'יוני קבע את שיא הנקודות למשחק (37), במשחק נגד המארחת נבחרת ברזיל שהסתיים בניצחון ארגנטינאי רק לאחר שתי הארכות.
שמואל וילנסקי
ביוגרפיה
נולד בחרקוב לרב נחום מאיר הלוי וילנסקי. למד בישיבת שער התורה אצל הרב שמעון שקופ. למד כמה שנים בישיבת ראדין והיה לתלמיד מובהק של הרב נפתלי טרופ. למד זמן קצר בישיבת סלובודקה וסמוך לפרוץ מלחמת העולם השנייה עבר ללמוד בישיבת מיר שבה התרכזו אז בחורים מבוגרים רבים ששמם התפרסם בעולם הישיבות בליטא. כמו כמה מחבריו היה מעביר שיעורים לבחורי הישיבה הצעירים.
ארגנטינה במשחקים האולימפיים
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
ספורטאים ארגנטינאים נוספים שבלטו בריו כללו את מרימת המשקולות פטריסיה ברמודס שסיימה במקום החמישי, הרוכב מתיאס אלבראסין שסיים במקום השמיני, שחקן הגולף אמיליאנו גריז'ו סיים במקום השמיני והמתאגרפים אלברטו מז'יאן וז'אמיל פראלטה שהודחו ברבע הגמר.
שמואל וילנסקי
ביוגרפיה
עם תחילת השואה, נמלט מווילנה יחד עם רבים מתלמידי הישיבה ברכבת הטרנס-סיבירית לאורכה של ברית המועצות לולדיווסטוק, ממנה לקובה שביפן ומשם לשאנגחאי באמצעות אשרות הכניסה שהנפיק הקונסול היפני בקובנה חסיד אומות העולם צ'יאונה סוגיהארה. בהמשך הגיע לארצות הברית.
ארגנטינה במשחקים האולימפיים
משחקי החורף
ארגנטינה השתתפה לראשונה במשחקי החורף באולימפיאדת סנט מוריץ (1928), נעדרה משתי האולימפיאדות, ומאז אולימפיאדת סנט מוריץ (1948) השתתפה בכל המשחקים למעט אולימפיאדת קורטינה ד'אמפצו (1956).
שמואל וילנסקי
ביוגרפיה
הוא יסד יחד עם רבי אריה לייב מאלין, רבי לוי קרופני ורבי חיים ויסוקר, ידידיו מישיבת מיר, את ישיבת "בית התלמוד" בברוקלין, בראשה עמד עד פטירתו ביום י' בכסלו ה'תש"ך, 11 בדצמבר 1959. ארונו הועלה לקבורה בישראל ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
ארגנטינה במשחקים האולימפיים
משחקי החורף
עד כה, אף ספורטאי ארגנטינאי לא זכה במדליה במשחקי החורף, והישגי המשלחת הארגנטינאית היו בדרך כלל נמוכים מאוד. ההישג הטוב ביותר נרשם במשחקים הראשונים בהם השתתפה ארגנטינה, בסנט מוריץ, אז דורגו צוותי המזחלות הארגנטינאים במקום הרביעי והחמישי במקצה לרביעיות. באולימפיאדת אוסלו (1952) הגיעה רביעיית מזחלות נוספת למקום השמיני.
לפי אולימפיאדה
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף
בענפי הקיץ:
פיימונטה
מחוז פיימונטה משתרע על שטח של 25,400 קמ"ר ואוכלוסייתו כ-4.3 מיליון נפש. בירת המחוז היא העיר טורינו.
שטחו המישורי של המחוז משופע באדמה פורייה, המנוצלת לגידולי חיטה, אורז, תירס וגפנים. בזכות היותו בית גידול אופטימלי לגפנים, פיימונטה הוא אחד מהמחוזות יצרני היין הגדולים באיטליה. באזור ישנם מרכזי תעשייה רבים, הבולט שבהם נמצא בבירה טורינו, אשר בתחומיה נמצאים מפעלי יצרנית הרכב פיאט.
משמעות השם פיימונטה באיטלקית היא "מרגלות ההר", שם התואם את אופיו הגאוגרפי של המחוז. משמו של המחוז נגזרה המילה "פיימונט" המתארת אזורים למרגלות הרים בתחום הגאוגרפיה.
יהדות פיימונטה
יהדות פיימונטה הוקמה במאה ה-15 בצפון-מערב איטליה, במחוז "פיימונטה" בעיקר על ידי מגורשי ספרד שהגיעו אליה ממחוז פרובאנס בדרום-מזרח צרפת. כיום יש בפיימונטה שלוש קהילות: יהדות טורינו, יהדות קזאלה מונפראטו ויהדות ורצילי. שאר הקהילות נסגרו בשל מספר חברים מצומצם. היהודים שנותרו בקהילות אלה מקבלים שירותי דת מקהילת טורינו. מוזיאון זיכרון לשואה קיים בעיר אלסנדריה, ובו מבקרים תלמידי בתי הספר בעיר באופן סדיר. במחוז פיימונטה מופעלת תוכנית לשיקום בתי כנסת בעזרת משאבים כספיים של רשויות המדינה. כך הצליחו לשפץ אחדים מבתי הכנסת ולעודד את ביקורי התיירים בהם. כיום יותר מ-10 בתי הכנסת פתוחים לציבור.
לואיג'י בריצי
לואיג'י בריצי (באיטלקית: Luigi Brizi, 1876 – 1969) הוא חסיד אומות העולם איטלקי, שפעל להצלתם של יהודים באיטליה בתקופת מלחמת העולם השנייה. הוא ובנו טרנטו (Trento) היו חברים במחתרת באסיזי, שהורכבה בעיקר מכמרים קתולים, וסיכנו את חייהם בהדפסת תעודות זהות מזויפות עבור יהודים נרדפים באמצעות ציוד הדפוס שבו החזיקו בחנות המזכרות שהייתה בבעלותם באסיזי, שבאומבריה. הם לא היו אנשי דת, ואף הגדירו את עצמם כאתאיסטים. בריצי ובנו הוקרו כחסידי אומות עולם על ידי יד ושם בשנת 1997.
בשנת 1997, כמה שנים לאחר פטירתו של טרנטו בריצי, עברה חנות המזכרות בירושה לבעלות אחיינו אוגו שמאנה (Ugo Sciamanna) ששמר על אופייה של החנות. מכונת הדפוס שבה השתמשו במסגרת המחתרת, מוצגת כיום במוזיאון באסיזי.
פעולותיהם להצלת יהודים בזמן מלחמת העולם השנייה
בספטמבר 1943 פלשו צבאות גרמניה הנאצית לאיטליה, בעקבות כניעתה לבעלות הברית. הנאצים הקימו ממשלת בובות, שנקראה הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית, שבראשה עמד בניטו מוסוליני. הכוחות כבשו את צפונה ומרכזה של איטליה, תוך שהם מקימים קו ביצורים בשם קו החורף. הגרמנים הצליחו לעצור התקדמות בעלות הברית במשך שנה שלמה, ובזמן זה עבר עיקר הכח להתכונן לפלישה לנורמנדי. תושבים רבים בצפונה ובמרכזה של איטליה, ביניהם יהודים ומתנגדים למשטר הפשיסטי מיהרו להימלט ולברוח במטרה להציל את עצמם מהכוחות הגרמניים.
בתקופה זו, שימשה העיר אסיזי מקום מקלט למעל ל-4000 פליטים, כ-300 מהם יהודים. כמרים קתולים, רופינו ניקאצ'י, אב מנזר סן דמיאנו שבאסיזי, אלדו ברונצ'י, כומר בקתדרלת סן רופינו, והבישוף ג'וזפה פלאסידו ניקוליני, יחד עם איטלקים אחרים, בהם ג'ינו ברטלי, הקימו רשת מחתרתית שמצאה בתי מקלט, וסיפקה מזון ותעודות מזויפות לפליטים היהודים, כדי להסוות את יהדותם, ללואיג'י וטרנטו בריצי היו חלק משמעותי ומרכזי בהצלת הפליטים היהודים.
ניקאצ'י, שהיה ידידו של בריצי ונהג לשחק עימו דמקה בכל שבוע, ביקש ממנו לעזור לרשת ההברחה בהדפסת תעודות זהות מזויפות ליהודים בבית הדפוס שהיה בבעלותו. בריצי, שהיה אתאיסט ואנטי-פאשיסט הסכים לבקשה, וטען כי הוא יעשה זאת למען עתידה של איטליה, ובשם החירות והדמוקרטיה.
בריצי הציב רק תנאי אחד. הוא לא רצה שבנו היחיד טרנטו יהיה מעורב בעניין, מחשש לסיכון משפחתו. אך בהמשך, טרנטו נחלץ לעזרתו של אביו, וביחד בלילות, לאחר שסיימו את משמרתם בחנות המזכרות, היו עוברים בחשאי לבית הדפוס שנמצא בבעלותם, ומדפיסים תעודות זהות ומסמכים מזויפים. הם השתמשו בתעודות זהות ובשמות של אזרחים איטלקיים שברחו לדרום איטליה, שהייתה בשליטת בעלות הברית. אזרחים אלה, העבירו לניקאצ'י את התעודות כדי משפחות היהודים המוסתרים יוכלו להשתמש בהן.
לפי עדותו של אלדו ברונצ'י, התעודות האמיתיות של היהודים, ביחד עם חפציהם יקרי הערך ותכשיטיהם, נשמרו במרתף בביתו של הבישוף. דלת המרתף הוסתרה על ידי קיר שהבישוף בנה במו ידיו.
סיפור ההצלה של משפחת ויטרבי
משפחת ויטרבי הייתה משפחה יהודית אשר מצאה מקלט באסיזי בין השנים 1943–1944. המשפחה כללה את האב אמיליו, אשתו מרגריטה, והבנות מרים (לימים בן חורין), וגרצ'יאלה (לימים קארוצ'י). כל חברי המשפחה קיבלו מבריצי תעודות מזויפות עם שמות איטלקיים נוצריים. מרים, שהפכה למריה, לא קיבלה תעודת זהות משום שהייתה צעירה מדי. היה עליה לזכור ששם משפחתה "החדש" הוא וילטי, ושמוצאה מהעיר ל'צה שבדרום איטליה - ולכן היה עליה להכיר את מפת העיר לצ'ה. העיר לצ'ה באותה התקופה כבר שוחררה על ידי בעלות הברית, ולכן לגרמנים לא הייתה האפשרות לערוך בירורים לבדיקת אמינותם של התעודות על המקום שממנו המשפחה העמידה פנים שהגיעה.
הכרה והנצחה
לאחר סיום המלחמה, חנות המזכרות ובית הדפוס של לואיג'י וטרנטו בריצי נשמרה ואף המשיכה לפעול. לאחר מותו של טרנטו הבעלות עברה לאחיינו אוגו שמאנה (Ugo Sciamanna) ששמר על אופייה של החנות. לאחר מספר שנים המקום נסגר. מכונת הדפוס שבה השתמשו במסגרת המחתרת, הועברה למוזיאון באסיזי, שם היא מוצגת כיום.
בשנת 1978 כתב אלכסנדר רמתי את הספר "המחתרת באסיזי" שתיאר את פעולותיהם של רשת אסיזי, ובתוך כך את פעולותיהם של לואיג'י וטרנטו בריצי.
בשנת 1997 מסרה מרים בן חורין (ויטרבי) עדות ליד ושם על לואיג'י וטרנטו בריצי על העזרה להצלת משפחתה באמצעות המסמכים והתעודות המזויפות שהדפיסו להם ולשאר היהודים באסיזי.
לואיג'י וטרנטו בריצ'י הוכרו כחסידי אומות עולם ביד ושם ב-16 ביוני 1997.
ב-16 ביוני 1997 הוכרו לואיג'י וטרנטו בריצי כחסידי אומות עולם לאחר מותם. שמם נחרט על קיר הכבוד של חסידי אומות העולם, בגן חסידי אומות העולם ביד ושם.
חור שחור זעיר
חור שחור זעיר הוא עצם היפותטי בעל נפח תת-פרוטוני. תאוריה פיזיקלית של ממדים נוספים צופה את האפשרות שחורים שחורים אלו ייווצרו במאיצי חלקיקים, דוגמת מאיץ LHC. ייתכן כי חורים שחורים זעירים נוצרים כל העת באטמוספירה, כתוצאה מפגיעתן של קרניים קוסמיות, מבלי שהתגלו עד כה.
תאוריה של ממדים נוספים גדולים
כוח הכבידה חלש מכוחות היסוד האחרים ב-30 עד 40 סדרי גודל. בניסיון להסביר הבדל זה, אשר מכונה בעיית ההיררכיה, הוצעה תאוריה מקורית בשנת 1998, המוכרת גם בתור מודל ADD על-שם מחבריה. על-פי מודל זה, קיימים ממדי מרחב נוספים מלבד שלושת הממדים המוכרים מחיי היום-יום. הממדים הנוספים הם קומפקטיים וגודלם יכול להגיע עד לסדר-גודל של עשירית מילימטר, ועל-כן הם קרויים גם ממדים נוספים גדולים, כדי להבדילם מממדים נוספים קטנים הרבה יותר במודלים אחרים. במודל ADD הכוח היחיד שמושפע מקיומם של הממדים הנוספים הוא כוח הכבידה, כלומר רק גרביטונים יכולים לנוע דרך הממדים הנוספים.
ממדים נוספים אלו מאפשרים כבידה חזקה בטווחים קצרים, אשר נחלשת בצורה משמעותית עבור טווחים גדולים מגודלם של הממדים הנוספים. למעשה, מודל ADD צופה סטייה מחוק הכבידה של ניוטון:, עבור: \,r<<R, כאשר \,r הוא הטווח בו נמדד כוח הכבידה, ו-\,R הוא הגודל המקסימלי של הממדים הנוספים. על-פי מדידות שנועדו לאשש את חוק הכבידה של ניוטון בטווחים קצרים, החסם העליון, נכון להיום (2006), לממדים נוספים על-פי מודל ADD, הוא 0.15 מילימטר.
דרך נוספת להבין את השפעת הממדים הנוספים במודל ADD, היא בעזרת גודל הקרוי מסת פלאנק. אם נסמן את מסת פלאנק בעולם ארבע-ממדי בתור \,M_p, אזי בעולם \,(4+n) ממדי, שבו גודלם של הממדים הנוספים הוא \,R, מסת פלאנק \,M_* תהיה מסדר גודל של:
אם הממדים הנוספים גדולים מספיק, אז ייתכן מצב שבו מסת פלאנק החדשה (\,M_*) קטנה באופן משמעותי ממסת פלאנק המקורית (\,M_p), וגודלה יכול להיות קטן עד כדי. מסת פלאנק קובעת את סדר הגודל למסה המינימלית של חור שחור, ומכאן נובע שמודל ADD מאפשר את יצירתם של חורים שחורים זעירים במאיצי חלקיקים עתידיים. רדיוס שוורצשילד של חורים שחורים זעירים אלו יהיה מסדר גודל של \,10^{-19}m, כלומר \,1/10,000 מהרדיוס האופייני של פרוטון.
דעיכה
משפט האין-שיער קובע שאם המרחב-זמן יציב, אז החור השחור יאופיין על ידי מסה, תנע זוויתי ומטען חשמלי בלבד. בעת היווצרותו, החור השחור עדיין לא נמצא במרחב-זמן יציב והוא עובר שלב "התקרחות" מהיר, שבו הוא מאבד את המידע העודף (לגבי סוגיית המידע המצוי בחור שחור ראו: פרדוקס המידע). חלק מהקרינה בשלב ההתקרחות אמורה להתבטא בצורת גרביטונים שנפלטים הן לממדים הרגילים הן לממדים הנוספים.
לאחר שלב הדעיכה הראשון נותר חור שחור טעון ומסתובב, שמתחיל לאבד מסה באמצעות קרינת הוקינג (שלב קרינת הוקינג). חור שחור כזה מאופיין על ידי טמפרטורת הוקינג גבוהה, שנתונה בנוסחה הבאה:
קרינת הוקינג הנפלטת מחור שחור היא בעצם קרינת גוף שחור, והחור השחור הזעיר צפוי לפלוט את כל החלקיקים האלמנטריים בהסתברות שווה (פליטה "דמוקרטית"). האנרגיה של החלקיקים הנפלטים תהיה גבוהה עקב הטמפרטורה הגבוהה של החור השחור הזעיר.
פיזיקה ניסיונית
אורך החיים של החור השחור הזעיר קצר מכדי לגלות אותו באופן ישיר בגלאי חלקיקים. הגילוי שלו אפשרי באופן עקיף על ידי מדידת תוצרי ההתפרקות שלו. אירועים שבהם נוצר חור שחור זעיר במאיץ חלקיקים יכילו מספר מאפיינים בולטים:
מאפיינים אלו ייחודיים לאירועי חור שחור זעיר, ועל כן המשימה לגלות אותם בניסויי מאיצי חלקיקים, אם הם אכן ייווצרו בניסויים אלו, צפויה להיות פשוטה יחסית. הואיל וחור שחור זעיר יפלוט את כל החלקיקים האלמנטריים שמסתם נמוכה משלו, כגון חלקיק היגס או כאלו שעדיין לא התגלו בניסוי (למשל נייטרלינו), ניתן יהיה לנסות ולחפש חלקיקים אלו בין תוצרי ההתפרקות שלו. במקרים מסוימים, שיטה זו תוכל לספק גילוי מהיר יותר של חלקיקים חדשים מאשר חיפוש ישיר שלהם.
במדע בדיוני
סופר המדע הבדיוני דייוויד ברין בספרו "כדור-הארץ" ("Earth") מתאר את האנושות בשנת 2038, שבה חורים שחורים זעירים מיוצרים ונחקרים במעבדות. גם הגרם השמימי שגרם לאירוע טונגוסקה מוצג בספר זה כחור שחור, אלא שהוא מתואר שם כחור שחור טבעי וגדול יותר.
בספרה של ג'יין ג'נסן, המשוואה של דנטה, משמשים חורים שחורים זעירים למעבר לעולמות מקבילים.
זורם מושלם
זורם מושלם הוא זורם שניתן לתיאור מלא באמצעות מסת המנוחה שלו, צפיפותו \rho והלחץ p. זורמים אמיתיים הם "דביקים", צוברים ומוליכים חום. זורם מושלם הוא מודל אידיאלי שבו התכונות האלה מוזנחות. ספציפית, לזורם מושלם אין מאמצי גזירה, צמיגות או מוליכות חום. ברישום טנזורי, טנזור המאמץ-אנרגיה של זורם מושלם ניתן לכתיבה בצורה:
כאשר U הוא שדה המהירות הווקטורי של הזורם ו- היא מטריקת מרחב-זמן של מינקובסקי. ניתן להשתמש בכלים של הפורמליזם הלגרנז'יאני ותורת השדות הקוונטית על זורמים מושלמים, מה שמאפשר ביצוע קוונטיזציה של הזורם. ביחסות כללית, זורמים מושלמים ממדלים התפלגויות אידיאליות של חומרים בתוך כוכבים.
ליקיאון
ליקיאון (ביוונית: Λύκειον) היא חורשה שהוקדשה לאל היווני אפולו, ליד אתונה.
בית ספר זה שכן במספר בניינים שהיו מוקפים בשבילים מכוסים. אריסטו נהג ללמד כשהוא מתהלך עם תלמידיו בשבילים אלה (peripatoi ביוונית), ומכאן הכינוי "פריפטטים" שדבק בתלמידיו.
הפריפטטים היו מדענים ומלומדים שהקדישו את זמנם למחקר ועסקו בזואולוגיה, בוטניקה, ביוגרפיה, היסטוריה של המדע, פילוסופיה, ספרות ומשפטים.
אחרי מות אריסטו ב-322 לפנה"ס עמד תלמידו תאופרסטוס בראש הליקיאון, ואחרי מות תאופרסטוס ב- 287 לפנה"ס, הליקיאון לא שרד זמן רב ולימוד המדעים עבר מאתונה לאלכסנדריה שבמצרים.
שימוש מודרני במושג
מהשפה היוונית התגלגלה המילה דרך הלטינית ככינוי לבית ספר גבוה. כיום משמשת בדרך כלל במשמעות של בית ספר תיכון ונעשה בה שימוש בעיקר בארצות קתוליות לשעבר, ובקרב דוברי שפות רומאניות; "ליסאו" (Liceo) בספרדית, "ליסֶה" (Lycée) בצרפתית, "ליצאום" (Lyzeum) בגרמנית (ולעיתים גם בעברית). באימפריה הרוסית נקראו בשם זה (ברוסית: Лицей) בתי ספר יוקרתיים להכשרת פקידות גבוהה.
קישורים חיצוניים
Litsey fa:لیسه Lycée Лицей
מול הלבנון
מול הלבנון (בערבית: سلسلة جبال لبنان الشرقية, ג'יבאל א-שרקייה, ההרים המזרחיים) הוא רכס הרים המצוי בין לבנון וסוריה, וחלקו הדרומי מצוי צפונית לרמת הגולן. אורכו של רכס ההרים כ-150 ק"מ ופסגותיו הגבוהות הן הר חרמון (2,814 מטרים) בגבולו הדרומי, וטלעת מוסא (עלית משה) (2,669 מטרים).
מרבית קו הגבול בין לבנון וסוריה נקבע לפי שיאו של הרכס. כאשר הצרפתים בהרחיבם את מחוז לבנון העות'מאנית השאירו את מקורות הנהרות אמנה (ברדה) ופרפר בשטח סוריה. בצידם המערבי של ההרים נמצאת הבקאע המפרידה בין הרי מול הלבנון להר הלבנון, ממזרח לרכס נמצא אגן דמשק בו ממוקמת העיר דמשק, ובצפונם, מגיעים ההרים לעיר חומס שבסוריה.
רודולף קארגוס
רודולף 'רודי' קארגוס (בגרמנית: Rudolf 'Rudi' Kargus, נולד ב-15 באוגוסט 1952 בוורמס שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת השוער במספר קבוצות בבונדסליגה, וזוהה בעיקר עם המבורג. לקארגוס שלוש הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית.
קריירת מועדונים
קארגוס שיחק כנער במועדון וורמטיה וורמס, ובהמשך עבר להמבורג. בשנת 1971 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המבורג. תחילה שימש קארגוס כשוער המשנה של הקבוצה, כשהשוער הבכיר היה הטורקי אוזקאן ארקוץ', והחל משנת 1973 שימש קארגוס שוער ראשי. בעונת 1973/74 עמד קארגוס בשערה של המבורג שהגיעה לגמר הגביע הגרמני, בו הפסידה 3-1 לאיינטרכט פרנקפורט. בעונת 1975/76 סיימו קארגוס והמבורג במקום השני בבונדסליגה, וזכו בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 2-0 בגמר על קייזרסלאוטרן. בזכות זכייה זו בגביע השתתפו קארגוס והמבורג בגביע אירופה למחזיקות גביע לשנת 1977, וזכו במפעל לאחר ניצחון 2-0 בגמר על אנדרלכט. בעונת 1978/79 זכה קארגוס עם המבורג באליפות הראשונה שלו עם הקבוצה. בזכות אליפות זו השתתפו המבורג וקארגוס בגביע אירופה לאלופות לשנת 1980. המבורג וקארגוס הגיעו עד לגמר גביע אירופה לאלופות 1980, והפסידו בו 1-0 לנוטינגהאם פורסט. גם בבונדסליגה סיימו המבורג וקארגוס במקום השני. הייתה זו העונה האחרונה של קארגוס בהמבורג. בתום עונה זו, עזב קארגוס את המבורג, בה ערך 254 הופעות ליגה, וחתם בנירנברג.
קארגוס שיחק בנירנברג ארבע עונות, בכולן היה שחקן הרכב. בשלוש העונות הראשונות שלו בקבוצה, נירנברג סיימה בתחתית הטבלה ונשארה בליגה, כשבעונת 1981/82 רשמו נירנברג וקארגוס הישג ראוי לציון, בהגעתם לגמר הגביע הגרמני, בו הפסידו 4-2 לבאיירן מינכן. בעונת 1983/84 נשרו קארגוס ונירנברג אל הבונדסליגה השנייה, לאחר שספגו 85 שערי ליגה וצברו 14 נקודות בלבד. לאחר ירידת הליגה, החל קארגוס את עונת 1984/85 עם נירנברג בבונדסליגה השנייה, אך בדצמבר 1984 חתם בקרלסרוהה ששיחקה אז בבונדסליגה. קארגוס הפך לשחקן הרכב בקרלסרוהה, אך לא הצליח למנוע את נשירתה לבונדסליגה השנייה, והשלים ירידת ליגה שנייה ברציפות. בעונת 1985/86 איבד קארגוס את מקומו בהרכב קרלסרוהה לשוער ברנד פוהר. את העונה הזו סיימו קרלסרוהה וקארגוס במקום השביעי בבונדסליגה השנייה. בעונת 1986/87 עבר קארגוס לפורטונה דיסלדורף מהבונדסליגה, שם שיחק עונה אחת, ורשם ירידת ליגה נוספת ושלישית תוך ארבע עונות. בקיץ 1987 חתם קארגוס בפ.צ. קלן, מועדון צמרת בבונדסליגה באותן שנים. קארגוס ישב על הספסל של קלן במשך שלוש עונות, כשוער מחליף לבודו אילגנר. בשתי עונותיו האחרונות במועדון, קארגוס וקלן סיימו במקום השני בבונדסליגה. עם זאת, קארגוס לא ערך ולו הופעת ליגה אחת. בתום עונת 1989/90 פרש קארגוס ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית
קארגוס שיחק כנער בנבחרות הנוער של גרמניה. בשנת 1975 ערך קארגוס את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת גרמניה המערבית, בניצחון 5-0 במשחק ידידות מול טורקיה. קארגוס זומן לסגל של גרמניה המערבית ליורו 1976, אך שימש שוער מחליף לספ מאייר ולא שיחק דקה. באוקטובר 1976 ערך קארגוס הופעה נוספת בנבחרת גרמניה המערבית, כשהחליף את ספ מאייר בניצחון 2-0 על ויילס. באפריל 1977 ערך קארגוס את הופעתו השלישית והאחרונה במדים הלאומיים, והחליף את מאייר במחצית בניצחון 2-1 על יוגוסלביה. קארגוס זומן לסגל של גרמניה המערבית למונדיאל 1978, יחד עם השוערים ספ מאייר ודיטר בורדנסקי, אך גם בטורניר זה לא שיחק דקה.
לאחר הפרישה
קארגוס עסק לתקופה מסוימת באימון כדורגל לילדים ונוער, ומאוחר יותר התמסר לאומנות ובעיקר לציור. קארגוס התמחה בציורים של מצבים שונים בכדורגל, אך גם בנושאים אחרים.
תארים
עם המבורג:
דיולה צילצר
דיולה צילצר (גם: גיולה צילצר או ג'ולה צילצר; בהונגרית: Zilzer Gyula; 3 בפברואר 1898 בבודפשט – 21 בנובמבר 1969 בניו יורק) היה מאייר וצייר סוציאליסט יהודי-הונגרי, מאמני המאה העשרים באירופה ובארצות הברית שהשתייך לזרם האקספרסיוניסטי המודרני. ב-1933 עבר לארצות הברית ועבד בהוליווד כמעצב בסרטים. רבים מן האיורים שלו מתחילת שנות השלושים מתארים את הזוועות והטרור שליוו את עליית המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה.
1932 – 1898 - אירופה
דיולה צילצר נולד בבודפשט למשפחה יהודית שאחדים מבניה עסקו באמנות, כגון אנטל צילצר, היינלקה צילצר, פרידייש פרנק ואחרים. ב-1919 עבר לגור בטריאסטה שבאיטליה, שם ניהל בית חרושת שפתח עם שותפים. הוא החל לצייר, המיר את דתו לנצרות ב-1920 ובין השנים 1922–1923 למד בבית הספר לאמנות של הנס הופמן במינכן, שם התמחה בהכנת תחריטים וליתוגרפיות (הדפסי אבן). בשנת 1924 חזר להונגריה, התקבל ללימודים באקדמיה המלכותית לאומנויות בבודפשט, אך הודח ממנה בשל "חוסר כישרון". למרות זאת התפרסם כגרפיקאי, כאשר הוציא ב-1924 סדרת ליתוגרפיות בשם "קלידוסקופ" שהודפסה בתשע מהדורות. בעקבות ההצלחה עבר צילצר לצרפת, עבד בעיתון L'humanité ובכתב העת Clarté הקומוניסטיים והתיידד עם יוצרים ואמנים, בהם אנרי ברביוס והנרי מילר. בפריז אייר את יצירותיו של אדגר אלן פו, בהן "החתול השחור" (Chat noir), שיצא לאור ב-1927. ב-1932 הציג בתערוכה באמסטרדם את אוסף הליתוגרפיות שלו בשם 'גז' (GAZ), שבעקבות ההצלחה הוצג גם בתערוכה בארצות הברית. העבודות בתערוכה זו יצאו כאלבום עם ההקדמה של רומן רולן בשלוש שפות (אנגלית, גרמנית וצרפתית), אותו שלח צילצר כמתנה לאלברט איינשטיין כאות הוקרה. מתקופה זו ואילך יצירותיו נושאים אופי אנטי-פשיסטי ומביעים ביקורת על חברה טעונת אלימות ומתחים פוליטיים.
1933-1969 - ארצות הברית
ב-1933 הגיע צילצר לארצות הברית ותוך שנה זכה לאזרחות אמריקאית. בתקופה זו נטל חלק בפרויקט WPA של הממשל האמריקני לאמנים. ב-1939 דיולה צילצר התיישב בהוליווד שם עבד בתעשיית הקולנוע כמתכנן בימות וכמעצב סטים של סרטים עד תחילת שנות ה-50. בנוסף, תכנן והוציא עם שותפים פטנטים שונים, בין השאר ספר-צעצוע לילדים, מכשיר משרדי בשם Visi-Recorder וחניון תת-קרקעי מצויד במקלט. אחרי מלחמת העולם השנייה, צילצר חזר בשל עיסוקיו לאירופה וחי בצרפת ובהונגריה.
יצירותיו נכללות באוספים הקבועים של מוזיאונים בצרפת, גרמניה, הונגריה, ארצות הברית וברוסיה.
חלק מארכיונו האישי נמצא בארכיון האמנות האמריקאית, שנתרמה על ידי אלמנתו, מרי צילצר ב-1970. חלק אחר של ארכיונו האישי הופקד לצמיתות בספרייה הלאומית של ישראל ב-2002 על ידי שופט בית המשפט העליון יעקב בזק, מנהל עיזבונה של מרי צילצר.
אהרון אפריל
אהרון אפריל (15 ביוני 1932 - 14 בפברואר 2020) היה אמן, צייר ופסל.
רקע
אפריל נולד בווילקובישק שבליטא. הוא העביר את שנות נעוריו בסיביר לאחר שהוגלה לשם יחד עם משפחתו. בשנים 1949–1951 למד ב"בית הספר הגבוה לאמנות ע"ש מהפכת 1905" שבמוסקבה. לקראת "משפט הרופאים" לימודיו במוסקבה הופסקו, והוא הוחזר לסיביר. בשנת 1953 השתחרר מהגלות ועזב את סיביר ועבר למוסקבה, שם למד בשנים 1954–1960 באקדמיה לאמנות על שם סוריקוב. אפריל הציג את עבודותיו בתערוכות שונות בברית המועצות ומחוץ לה; שתי תערוכות היחיד שלו התקיימו ב-1963 וב-1970 במוסקבה.
ב-1972 עלה לישראל והתיישב בירושלים. בשנים 1973–1983 לימד אמנות באוניברסיטת חיפה, באוניברסיטה העברית בירושלים, בבית האמנים בירושלים ובבצלאל. בשנים 1975-1976 היה יו"ר אגודת הציירים והפסלים בירושלים. בין בשנים 1986–1992 ביקר בתדירות גבוהה "בעיר האמנים" בפריס, שם התקיימו משנת 1986 ועד 2000 תערוכות היחיד שלו.
בשנים 1991–1999 שימש כמזכיר כפר האמנים בשא-נור בצפון השומרון. במהלך תקופה זו הוקנו בשא-נור 28 סדנאות לאמנים ואולם תערוכות. ב-2001 זכה בפרס איש-שלום כהוקרה על תרומה מיוחדת לאמנות. בשנת 2002 ערך תערוכה במוזאון לאמנות מודרנית במוסקבה ובשנת 2005 נבחר כחבר כבוד באקדמיה הרוסית לאמנות. בשנת 2008 ערך תערוכת רטרוספקטיבה, בה הוצגו מאות מיצירותיו, בגלריה הממלכתית על שם טרטייקוב במוסקבה. בשנת 2014 ערך תערוכה מקיפה נוספת במוזאון לאמנות מודרנית במוסקבה. עבודותיו מוצגות בעשרות מוזיאונים ברחבי העולם. תערוכות היחיד שלו התקיימו בגלריות שונות בארצות רבות, ביניהן צרפת, גרמניה, שווייץ וקנדה.
נפטר ב-14 בפברואר 2020.
סגנון אמנותי
הסגנון האמנותי של אהרון אפריל התאפיין ובלט במעבר טבעי והדרגתי מפיגורטיביות של התבוננות אל סימבוליזם אקספרסיבי. עבודותיו מרשימות בצבעוניותן העשירה ובמשחק פנטסטי של צבע בהתהוללותו הנמרצת. אך אפילו בכאוס צבעוני זה ניתן להבחין בקיומם של נושא ושל תוכן. בתוך משיכות המכחול הפועמות והלא מסודרות לכאורה, מתחילים להופיע פתאום פנים, צורות ודמויות תנכיות. בביקורות על עבודתו נכתב כי אפריל שייך לסוג אמנים אשר יודעים לרסן כאוס, להניע את הצופים לניסוח תשובות לשאלות אשר היצירה מציבה, ולפענח מסתורין. מסתורין שמהווה את הערך המוביל ביצירתו. בציור של אפריל לצבע היה תפקיד מיוחד. זאת במידה רבה בעקבות ניסיון עשיר בעבודה בצבעי מים. עבודה המשלבת שיקוף עדין של גוונים דקים של צבע עם טבע ים תיכוני ועם קומפוזיציות הקשורות לנושאים תנכיים וכלל אנושיים.
מאמרים נבחרים
• А.А. Дейнека, "Молодое искусство" // Известия, 14.09.1958.
• В.И. Костин, «Образы жизни...» // Юность (Москва), №10 (1963).
משה יובל
משה חיים יוּבָל (צימבל) (24 בספטמבר 1913 - אפריל 1982) היה ממנהיגי עליית הנוער מלטביה, איש שירות החוץ וסגן מנהל "יד ושם". כיהן כשגריר ישראל באוסטרליה, פרו ובוליביה.
אהרון אפריל
מאמרים נבחרים
• מילון ביוביבליוגרפי של אומני ברית המועצות, 1970, כרך 1, עמ' 182
• אמנון ברזל, "אהרון אפריל"// הארץ, 5.01.1973
משה יובל
רקע משפחתי
יובל נולד בשם משה צימבל בעיר דבינסק שבלטביה. בנם הבכור של זלמן בועז וחוה שרה צימבל (לבית ברגר). לאחר לידתו חלה והוסיפו לו את השם "חיים". אחריו נולדו ארבעה אחים ושתי אחיות לפי הסדר הבא: ראובן, ליובה, ברכה, יצחק, דב-צבי ומאיר-שמחה. בעוד שמשה ושניים מאחיו הבוגרים עלו ארצה, שאר משפחתו נספתה בשואה.
אהרון אפריל
מאמרים נבחרים
• Meir Ronen, «A master in transit» // Jerusalem Post, 25 July 1975.
• ניצה פלקסר, "הנושא כביטוי לרגש"//דבר, 1 אוגוסט 1975
משה יובל
שנים מוקדמות
כשנולד, הייתה לטביה מדינה עצמאית, אך היא נבלעה על ידי ברית המועצות לאחר מלחמת העולם הראשונה. במהלך המלחמה, גויס אביו לצבא הרוסי וביקוריו בבית היו נדירים. שנים אלו, בהיעדר האב, היו שנים של מחסור. בשנות ה-20 המצב השתפר, אם כי המשפחה עדיין חיה בצניעות. אביו עבד כשמש בבית כנסת ובזכות זאת, המשפחה קיבלה דירה בסמיכות לבית הכנסת. יובל למד בחדר מספר שנים ולאחר מכן בישיבה, בגיל צעיר נחשף לציונות החילונית והחליט להקדיש לה את שארית חייו. בגיל העשרה עבר ללמוד בתיכון יהודי-חילוני, שם היה גרעין של "השומר הצעיר", שבה היה פעיל מאוד בנעוריו (אף שאב המשפחה היה דתי מאוד).
אהרון אפריל
מאמרים נבחרים
• Shella Drobkin, «From Russia to Israel with dreams» The Montreal Suburban, 8 ноября 1975 г.
משה יובל
העלייה לארץ ישראל
בשנת 1932, כאשר היה בן 18, עלה יובל לארץ ישראל במסגרת השומר הצעיר. ראובן אחיו שעלה ארצה ב-1934, הקים את משפחתו בקיבוץ כפר גלעדי וליובה אחותו שעלתה בשנת 1936, הקימה את משפחתה בקיבוץ כפר בלום, שניהם קיבוצים שהשתייכו לתנועת השומר הצעיר. יובל התיישב בירושלים, שם החל את לימודיו באוניברסיטה העברית בהר הצופים בהיסטוריה ופילוסופיה.
עבודתו בסוכנות היהודית
בהיותו ציוני נלהב ודובר שפות, הצטרף בשנת 1936 לסוכנות היהודית, אשר היוותה הגוף המייצג של יהודי ארץ ישראל באותה תקופה. במסגרת תפקידו, שרת כמתאם מול גורמים צבאיים ואזרחיים ביחידת ממ"ד. במהלך מלחמת העולם השנייה, שימש כמזכיר "המרכז להתגייסות", וטיפל בין היתר, בנושאי ההתנדבות היהודית לצבא הבריטי. בתפקידו בסוכנות היהודית, שימש כיד ימינו של משה שרת, שהיה בזמנו ראש המחלקה המדינית של הסוכנות. במכתביו של משה שרת, כונה יובל בשם הקוד "עינבל", ולעצתו של שרת, כפי שמתועד במכתבים, עברת את שם משפחתו מצימבל ליובל, באוגוסט 1946.
אהרון אפריל
מאמרים נבחרים
• מרים טל, "חגיגה לעיניים", ידיעות אחרונות, 4 מאי 1979
משה יובל
עבודתו בסוכנות היהודית
מבצע ידוע, אשר יובל לקח בו חלק, אירע בשנת 1946, בפקודת זלמן שזר, כאשר יצא יובל לתל אביב על מנת לפעול להסדרת הסרטיפיקטים של "נשות בבל" - הכוונה היא למבצע להסדרת מעמדן של חמש נשים יהודיות אשר נישאו לגברים ישראלים ששירתו בצבא הבריטי בעיראק במהלך מלחמת העולם השנייה, אך השלטונות העיראקים מנעו את עלייתן.
אהרון אפריל
מאמרים נבחרים
• דוויד גרשטיין, "שיר השירים של אהרון אפריל"//ידיעות אחרונות, 1983
• Георг Мордель, «Художник А. И. Априль» // Круг (Тель-Авив), 13 июля 1983 г.
משה יובל
עבודתו במשרד החוץ
ב-16 במאי 1948, עם קום המדינה, החל יובל לעבוד במשרד החוץ, ושירת התפקידים שונים בישראל ומחוצה לה עד פרישתו ב-1978.
אהרון אפריל
מאמרים נבחרים
• Jacques Picard, «Fliehendes Licht und zitternde Luft» // Kulturspiegel (Берн), 11 сентября 1986 г.(בשפה הגרמנית)
• Маргарита Багинова, «Живопись по принципу алмаза» // Русская мысль (Париж), 30 сентября 1988 г.
משה יובל
עבודתו במשרד החוץ
במסגרת עבודתו שירת מספר חודשים כנציג ישראל בשאנגחאי, סין. במהלך חודשים אלו עסק בעיקר בהעלאת יהודים פליטי המלחמה מאירופה וקהילת יהודי סין, מרביתם מהעיר חרבין. ליובל היו 7,000 ויזות על מנת להעלות יהודים לישראל ומדצמבר 48' ועד האביב של 49', בין 4,000-5,000 יהודים עלו לישראל, ביניהם מנהיגי התנועות הציוניות בשנגחאי. בין המשפחות המפורסמות מעליה זו הייתה משפחת.
אהרון אפריל
מאמרים נבחרים
• Аарон Априль, «Еще о библейских камнях. Заметки художника» // Ариэль (Иерусалим), № 2 (1990).
• Victor Lupan, «La colonie des artiste» // Figaro magazine (Париж), 12 февраля 1998 г.
משה יובל
עבודתו במשרד החוץ
במהלך כהונתו כקונסול ישראל במונטריאול, נישא לפליסיטס רוס, ילידת הולנד (30 במרץ 1921) ואזרחית קנדה, אשר לימים עברתה את שמה לתמר יובל ולשניים נולדו שני ילדים, נעמי (1954) ובועז (1955).
אהרון אפריל
מאמרים נבחרים
• Мизаил Юдсон, «Классика любви» // Вести (Иерусалим), 8 июня 2002 г.
משה יובל
עשייה התנדבותית
בין השנים 1978–1982 שימש כסגן יו"ר "יד ושם".
אהרון אפריל
מאמרים נבחרים
• Галина Подольская, «При свете дня» // Вести (Иерусалим) 15 июня 2002 г.
התנועה הרפורמית - יהדות מתקדמת בישראל
התנועה הרפורמית - יהדות מתקדמת בישראל היא ארגון הגג של קהילות ומוסדות היהדות הרפורמית בישראל, ומאגדת תחתיה בין השאר את המרכז הרפורמי לדת ומדינה (לשעבר "המרכז לפלורליזם יהודי"), מועצת הרבנות הרפורמית בישראל (מר"ם), תנועת הנוער נוער תל"ם והמכינה הקדם צבאית למנהיגות יהודית מתקדמת - המכינה ביפו.
אהרון אפריל
מאמרים נבחרים
• נועה לאה כהן, "גשם של אפריל"//נקודה, גיליון 305, אוקטובר 2007
התנועה הרפורמית - יהדות מתקדמת בישראל
היסטוריה
קהילות רפורמיות פעלו בארץ ישראל החל מתקופת העלייה החמישית (שנות השלושים של המאה העשרים). עולים מגרמניה וממרכז אירופה הקימו בשנת 1936 את קהילת "אמת ואמונה" בירושלים (בראשות הרב ); בחיפה - את קהילת "בית ישראל" (בראשות הרב מאיר [מקס] אֶלְק); בתל אביב - קהילה באותו שם.
משה יובל
עשייה התנדבותית
לאחר פרישתו ממשרד החוץ כמתנדב בגנזך המדינה.
התנועה הרפורמית - יהדות מתקדמת בישראל
היסטוריה
תחילתה של התנועה עם הקמת קהילת "הראל" בירושלים ב-1958. בשש השנים הבאות הוקמו חמש קהילות נוספות ברחבי הארץ. ב-1965 נערכה ועידה פתוחה לקהל המעוניין בחלופה דתית לאורתודוקסיה, שחיזקה את הקשר בין הקהילות והייתה אבן היסוד להקמת התנועה ליהדות מתקדמת, שנרשמה רשמית בשנת 1971. הרבנים הראשונים היו עולים, אבל בשנת 1974 החל הקמפוס הירושלמי של היברו יוניון קולג' להכשיר תלמידים ישראלים לרבנות, והסטודנט הראשון הוסמך בשנת 1980.
אהרון אפריל
מאמרים נבחרים
• חפציבה ליפשיץ, "הם רק רוצים לצייר"//מקור ראשון, גיליון 14, 2000
התנועה הרפורמית - יהדות מתקדמת בישראל
התנועה כיום
סקרים שנערכו ב־2009 וב-2013 על האוכלוסייה היהודית בישראל, הראו כי שיעור המגדירים עצמם כמרגישים שייכות לזרם הרפורמי, הוא כ־3.9%. סקר של המכון למדיניות העם היהודי משנת 2018, שהסתמך בין השאר על סקר רחב בעריכת הפרופ׳ קמיל פוקס, מצא כי 12-13% מכלל היהודים בישראל (כ-800,000 איש ואשה) מזדהים כרפורמיים או קונסרבטיביים. עם זאת, על פי הדו"ח מרביתם עושים זאת במקביל להזדהות כחילונים או כמסורתיים, ולרוב אינם רואים את עצמם כדתיים. לפני נתוני התנועה הרפורמית, כ-5,000 משפחות ויחידים רשומים ב-50 הקהילות הפעילות בישראל, שמהווים בערך 10,000 נפש. עם זאת, בתנועה אומרים כי מעל 120,000 ישראלים משתתפים בכל שנה בטקסים ואירועים דתיים של התנועה.
אהרון אפריל
מאמרים נבחרים
• אבנר בר חמא, "תהייה יהודית חזותית", מקור ראשון, 19.10.2007
התנועה הרפורמית - יהדות מתקדמת בישראל
התנועה כיום
כיום יש לתנועה 50 קהילות, מרכזים קהילתיים ומנייני תפילה ברחבי הארץ. שני קיבוצים, יהל ולוטן, ויישוב קהילתי, הר חלוץ, חברים בתנועה. התנועה מפעילה כ-40 גני ילדים, תוכניות חינוכיות במסגרת בתי הספר, מכינה קדם צבאית הפועלת בשני מוקדים, תנועת נוער, נוער תל"ם, ואת פורום הצעירים והסטודנטים, לצעירים בגילאי 20 ו-30. לתנועה רשת של בתי מדרש ברחבי הארץ המתקיימים במסגרת הקהילות. במשך שנים מנכ"ל התנועה היה הרב גלעד קריב, והחל מספטמבר 2021 מונתה לתפקיד זה אנה קיסלנסקי, שקודם לכן כיהנה כממלאת מקום המנכ"ל. יו"ר הנהלת התנועה מאז שנת 2019 הוא יאיר לוטשטיין.
אהרון אפריל
מאמרים נבחרים
• Евграф Кончин, «Состязание со светом» // Культура (Москва), 26 июня 2008 г.
התנועה הרפורמית - יהדות מתקדמת בישראל
מוסדות התנועה
הנהלת התנועה ליהדות מתקדמת יושבת בבית שמואל - מרכז שמשון בירושלים, בסמוך לקמפוס ההיברו יוניון קולג'.
אהרון אפריל
מאמרים נבחרים
• Дмитрий Жилинский, «Восхождение. Монолог об Аароне Априле» // Третьяковская галерея (Москва), №2/19 (2008).
התנועה הרפורמית - יהדות מתקדמת בישראל
מועצת הרבנות הרפורמית בישראל (מר"ם)
מר"ם (שמה הקודם: "מועצת הרבנים המתקדמים בישראל") מאגדת את הרבות והרבנים הרפורמים הפועלים (לצד אחדים הפועלים בתפוצות ומבקשים להזדהות עם הפעילות בישראל). בין פעילויותיה עריכת סידור התפילה המקובל בקהילות התנועה, תפילת האדם (הסידור הקודם המשמש עדיין בקהילות: העבודה שבלב), המחזור לשלושה רגלים, השמחה שבלב והמחזור לימים הנוראים, כוונת הלב. כמו כן ערכו חבריה פרסומים נוספים בנושאים כמו הלכה, תפילה וחגים. מר"ם מקבלת החלטות בסוגיות דתיות, אף כי החלטות בסוגיות דתיות שיש להן פנים ציבוריות מתקבלות בדיאלוג עם ראשי התנועה שאינם רבנים.
למר"ם בית דין לגיור ולמעמד אישי. בראש מר"ם עומדת הרב דר' אילה רונן סמואלס ומנהלת המועצה היא הרבה אריאלה גרץ-ברטוב. אם בית הדין של מר"ם (אב"ד) היא הרבה גליה סדן ומזכיר בית הדין הוא הרב גרגורי קוטלר.
המרכז הרפורמי לדת ומדינה
המרכז הרפורמי לדת ומדינה הוא הזרוע הציבורית והמשפטית של התנועה ליהדות מתקדמת. המרכז פועל באמצעים משפטיים וציבוריים לקידום זכויות האזרח, ובעיקר בסוגיות הקשורות לשוויון, סובלנות ופלורליזם דתי בישראל. המרכז מנהל את המערכה המשפטית להכרה בתנועה הרפורמית ובפעילות רבניה, בין השאר בתחום הכרה בגיור הרפורמי והחברות במועצות הדתיות. הוא נוסד ב-1987 על ידי הרב אורי רגב, ומאז 2002 עומדת בראשו ענת הופמן.
ב-1992 הוקם במסגרת המרכז מרכז סיוע לעולים חדשים, שמסייע לעולים במכלול הבעיות של התאקלמות בארץ חדשה, תוך טיפול מיוחד בהשגת הכרה על-פי חוק השבות. בשנת 2017 הוקם במסגרת המרכז לנפגעי ונפגעות גזענות, המעניק סיוע משפטי ונפשי לנפגעי גזענות.
Hills
את "Hills" הוציאה פטרס באותו היום בו יצא "Hillside Boys".
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי קים פטרס, ארון אגילר, ברנדון המלין, אית'ן לאורי ולוקאס גוטוואלד והופק על ידי מייד אין צ'יינה, ארון ג'וסף ובי האם. המפיק השלישי של השיר (בי האם) שיתף פעולה עם פטרס במהלך הפקת שירה "Death by Sex" שיצא לאור בשנת 2019 כחלק מאלבום האולפן השני שלה, Turn Off the Light.
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-8 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
האודיו הרשמי של "Hills" הועלה לערוץ היוטיוב של קים פטרס ב-23 בספטמבר 2017 וצבר למעלה מחצי מיליון צפיות.
ג'יימס לייטבודי
ביוגרפיה
לייטבודי נולד בפיטסבורג שבפנסילבניה. הוא בוגר אוניברסיטת שיקגו.
באולימפיאדת סנט לואיס (1904) זכה לייטבודי ב-4 מדליות, מהן 3 מדליות זהב ומדליית כסף אחת. מדליות זהב בריצת 800 מטר בשיא אולימפי חדש של 1:56.0 דקות, לפני הווארד ולנטיין (1:56.3 דקות) אמיל ברייטקרויץ (1:56.4 דקות) שניהם מארצות הברית, בריצת 1500 מטר בשיא עולם חדש של 4:05.4 דקות, לפני פרנק ורנר (4:06.8 דקות) ולייסי הרן שניהם מארצות הברית ובריצת 2590 מטר מכשולים בתוצאה של 7:39.6 דקות, לפני ג'ון דיילי מבריטניה (7:40.6 דקות) ובן ארצו ארתור ניוטון (7:45.6 דקות). מדליית כסף בריצה הקבוצתית ל-4 מייל כחבר בנבחרת שיקגו אליהם הצטרף אלבר קורה מצרפת. בריצה עצמה הוא סיים שני אחרי ניוטון ממועדון האתלטיקה של ניו יורק שזכו במדליית הזהב.
באליפות איחוד אתלטים חובבים שנערכה בשנת 1905 זכה לייטבודי בשתי מדליות זהב בריצות ל-800 ול-1500 מטר.
באולימפיאדת אתונה (1906) זכה לייטבודי בשתי מדליות, זהב וכסף. הוא הגן על תוארו וזכה במדליית זהב בריצה ל-1500 מטר בתוצאה של 4:12.0 דקות, לפני ג'ון מקגאו מבריטניה (4:12.6 דקות) וקריסטיאן הלסטרם משוודיה (4:13.4 דקות) ומדליית כסף בריצה ל-800 מטר כ-60 ס"מ אחרי בן ארצו פול פילגרם (2:01.5 דקות) ולפני וינדהם הלסוול מבריטניה. נוסף לכך, הוא סיים במקום עשירי בריצת 400 מטר בתוצאה של 53.0 שניות.
באולימפיאדת לונדון (1908) לא הצליח לייטבודי לעלות לשלב הגמר בריצות בהן השתתף ולא הצליח להגן על תאריו. הוא סיים במקום תשיעי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:08.6 דקות, במקום עשירי בריצת 3200 מטר מכשולים.
בשנת 1953 נפטר בצ'ארלסטון, דרום קרוליינה.
מנינג רנג'רס
מנינג רנג'רס (באנגלית: Manning Rangers) היה מועדון כדורגל אשר שיחק בליגת העל הדרום אפריקאית ולמעשה היה המועדון הראשון שלקח אליפות בליגה זו.
הקבוצה הוקמה בשנת 1928 בעיר דרבן. בשנות ה-80 הצליח המועדון להזכות במספר גביעים בתחרויות שונות אך רק בשנת 1995 לראשונה זכה באליפות דרום אפריקה. באותה שנה פורקה הליגה הדרופ אפריקאית ובמקומה הוקמה ליגה חדשה, ליגת PSL. באותה שנה הקבוצה זכתה באליפות ולמעשה הייתה הקבוצה הראשונה שזכתה באליפות ליגת PSL. שנית הקבוצה לא הצליחה לזכות בתואר הנכסף ודישדשה בליגה עד שבשנת 2005 ירדה מלליגה השנייה (ליגת NFD). בשנת 2006 המועדון פשט את הרגל והתפרק. קבוצת פידניטה רכשה את המועדון ב־2 וחצי מיליון ראנד, שינתה את שמו ל'מועדון כדורגל פידניטה' אשר שונה שנה לאחר מכן לאיקפה ספורטינג והעבירו את הקבוצה לקייפטאון.
כיום מועדון הכדורגל איקפה ספורטינג משחק בליגה השנייה של דרום אפריקה (ליגת NFD).
קורנרסטון און-דימנד
קורנרסטון און-דימנד (באנגלית: Cornerstone OnDemand) היא חברת תוכנה אמריקאית לניהול משאבי אנוש.
מטה החברה יושב בסנטה מוניקה, קליפורניה.
היסטוריה
החברה נוסדה בשנת 1999 על ידי שלושה שותפים, אדם מילר (המשמש גם כמנכ"ל החברה), פרי וולאק וסטיבן סימור, ונקראה בתחילה CyberU.
בשנת 2007 היא גייסה 32 מיליון דולר בסבב גיוס ראשון שהובל על ידי שתי קרנות: Bessemer Venture Partners ו Bay Partners.
בשנת 2011 החברה גייסה 136.5 מיליון דולר בהנפקה ראשונית לציבור בבורסת הנאסד"ק (IPO). בשנת 2021 נרכשה החברה על ידי קרן השקעות פרטיות Clearlake Capital Group.
ב- 2012 היא רכשה את חברת Sonar6, חברת ענן לניהול גיוס לעסקים קטנים ב 14 מיליון דולר.
לקורנרסטון יש אלפי לקוחות בניהם: Hitachi, Princess Cruise lines, Ohio State University and Fruit of the Loom ועשרות מיליוני משתמשים ב 191 מדינות בכ-40 שפות.
ב-2017 נבחרה החברה לאחת מ-25 מקומות העבודה הטובות ביותר לעבוד בהם באזור מפרץ סן פרנסיסקו.
לקורנרסטון קרן חדשנות שמשקיעה בחברות סטרט אפ בתחום משאבי אנוש. היא השקיעה עד כה במספר חברות ביניהם: One Month, Rallyteam, Strive וWorkpop.
מוצרים
החברה מפתחת ומשווקת מספר מודולים שבנויים על בסיס הפלטפורמה של קורנרסטון. לחברה יש פלטפורמת פיתוח המיועדת בעיקר לאינטגרציות הנקראת Cornerstone Edge.
קורנרסטון בישראל
לקורנרסטון פעילות בישראל המיוצגת על ידי חברת מטריקס וטלנטק. החברה מחזיקה מרכז פיתוח ותמיכה ברמת החייל בתל אביב.
בין לקוחותיה בישראל: חברת השילוח UPS, נובל אנרג'י ECI, NICE.
הירונימוס פרנקן הראשון
הירונימוס פרנקן הראשון או הירונימוס פרנקן האב (בצרפתית: Hieronymus Francken I; סביב 1540 בהרנטלס – 1610 בפריז) היה צייר פלמי וחבר חשוב במשפחת האמנים פרנקן. לאחר הכשרתו באנטוורפן הוא היה פעיל בעיקר בצרפת, שם הפך לצייר בחצר המלוכה. יצירותיו מתאפיינים בחבורות אנשים אלגנטיות ודמויות רוקדות, מוזיקאים ואנשי חצר, בישרו את התפתחות הז'אנר זה במאה ה-17.
ביוגרפיה
הירונימוס פרנקן נולד בהרנטלס כבן של ניקולאיס פרנקן, צייר מהרנטלס. לימים התיישב אביו באנטוורפן והיה ככל הנראה המורה הראשון שלו. אחיו פרנס פרנקן הראשון ואמברוסיוס פרנקן שניהם הפכנו לציירים מצליחים.
הביוגרף המוקדם של המאה ה-17 קארל ואן מנדר, התייחס אליו שלוש פעמים באמצעות שמות שונים - אירון פרנקן ואן הרנטאלס, אירון ורנקס, ואירון פרנקן. פרנקן היה תלמידו של פרנס פלוריס. הוא כנראה עבד עם פלוריס בראשית שנות ה-60. לא ברור אם הוא נסע לאיטליה לאחר הכשרתו באנטוורפן. נסיעה כזאת נרמזת על ידי עבודתו משנת 1565 המתארת סצנה מהקרנבל של ונציה. בשנים 1566–1572 הוא היה בצרפת, שם היה אחד מהאמנים שהועסקו בקישוט ארמון פונטנבלו. קורנליוס פלוריס, האדריכל באנטוורפן (אחיו של פרנס פלוריס), שלח את בנו לפריז בשנת 1568 להתאמן עם הירונימוס פרנקן הראשון. הירונימוס הפך לאמן בפריז בשנת 1570 ואזרח צרפתי בשנת 1572. בשנת 1571 הוא חזר לאנטוורפן לסיים עבודה שנותרה לא גמורה על ידי פרנס פלוריס שנפטר בשנת 1570. בשנת 1574 הוא תועד באנטוורפן.
בשנת 1571 הוא שיתף פעולה עם אחיו הצעיר פרנס בעבודה הגדולה של טריפטיך מגי. הנושא את המונוגרמה שלו ושל אחיו הצעיר פרנס. האחים כללו דיוקנאות עצמיים בפרופיל: הירונימוס בצד שמאל ופרנס בצד ימין של הטריפטיך. משנת 1578 ועד מותו חי הירונימוס בפריז ובפונטנבלו. בשנת 1578 התחתן הירונימוס בפעם השנייה. אשתו השנייה הייתה פרנסואז מיראיל, לזוג היו שבעה ילדים. בשנת 1619 תועדו ארבעה מילדיו שהם עדיין בחיים. בתו איזבלה הייתה ציירת סצנות היסטוריות וז'אנר. [10] הוא הצליח בעסקיו, ומכר את עבודותיו לחוגים מהמעמד הבינוני הגבוה. ייתכן שהוא גם הפעיל עסק צדדי כסוחר אמנות.
הירונימוס מונה לצייר חצר המלכות בצרפת בשנת 1594. [9] שירותו בחצר המלך בצרפת כבר החל לפני מועד זה. במהלך הקריירה שלו הוא שירת מספר רב של מלכים ומלכות כולל לואיז דה לוריין (בשנת 1578, 1587 ו-1588), הנרי השלישי מצרפת (בשנת 1583), המלכה האם קתרין דה מדיצ'י (בשנת 1586, 1600 ו-1603) והנרי הרביעי מצרפת (בשנת 1603 ו-1610) וכן מארי דה מדיצ'י (בשנת 1603). קרוב לסיום חייו, בשנת 1607, היירונימוס הועלה לדרגת אצולה והיו צריכים להתייחס אליו כאל "אציל, צייר למלך". הירונימוס פרנקן היה המורה של אברהם בלומרט במהלך שהותו הקצרה של בלומרט בפריז ופונטנבלו משנת 1581 עד 1583
יצירתו
הירונימוס פרנקן צייר יצירות דתיות, קלסיות שתאמו לחלוטין את הטעם של המאה ה-16. הוא גם צייר יצירות אלגוריות וקבוצות רקדנים בחצר המלוכה. יחד עם יצירתו של לודוויק טופוט, קומפוזיציות אלה של קבוצות דמויות אצילים רוקדות, מוזיקאים ואנשי חצר, בישרו את התפתחות של ז'אנר זה במאה ה-17, במיוחד ביצירת אחיינו פרנס פרנקן השני.
הוא גם צייר דיוקנאות. דיוקן עצמי נשמר וכן הוא כלל דיוקנאות עצמיים בציורים שונים שביצע. בשנת 1602 רשם הירונימוס דיוקן קבוצתי של הסוחרים הבכירים, קציני העיר בפריז.
ציוריו הם בסגנון מניריסטי אלגנטי ומאחדים אלמנטים מסגנונות אנטוורפן, איטלקים (בעיקר ונציאנים) וצרפתים, אם כי השפעת של סגנון פונטנבלו היא הבולטת ביותר. הירונימוס זכה לשבחים רבים בזכות רישומיו האנטומיים, כפי שרואים בסדרת ההדפסים של פיליפ גאלה שפורסמה תחת הכותרת Instruction et fondements de bien pourtraire. סביר להניח שהוא גם עשה רישומים להדפסים.
The Fox (What Does the Fox Say?)
The Fox (What Does the Fox Say?) (בתרגום חופשי לעברית: השועל (איך עושה שועל?)) הוא סינגל וסרטון וויראלי של הצמד הקומי הנורווגי, יילוויס. הווידאו קליפ, שפורסם ב-3 בספטמבר 2013, היה הסרטון הטרנדי המוביל ביותר לשנת 2013 ביוטיוב. נכון למאי 2021, לווידאו קליפ יש יותר ממיליארד צפיות ביוטיוב. השיר הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הנורווגי, והצליח להגיע, בשיאו, למקום השישי בבילבורד הוט 100 למשך שלושה שבועות רצופים. עד להוצאתו של השיר "Am I Wrong" של ניקו ווינץ בארצות הברית, השיר היה השיר המדורג ביותר של אמן נורווגי שהופיע בבילבוד הוט 100, אחרי "Take on Me" של א-הא.
במקור, השיר היה "אנטי-להיט", שהופק כחלק מהעונה החדשה של הצמד בתוכנית האירוח הנורווגית, I kveld med YLVIS, והועלה ליוטיוב כטיזר, "The Fox", "נוצר כדי להיכשל", נהפך לוויראלי, ונהיה שיר "הפריצה" של יילוויס, ומשך תשומת לב בינלאומית להרכב. ב-2013, הצהירה יילוויס כי לא היו תוכניות להוציא אלבום שמכליל את השיר או כל המשך אליו.
נכון לדצמבר 2021, לשיר יש יותר מ-136 מיליון השמעות בספוטיפיי.
מגדל העיר
מגדל העיר הוא מגדל משרדים הניצב במרכז העיר ירושלים, בקרן הרחובות בן-יהודה והמלך ג'ורג'. המגדל צמוד לבניין המשביר לצרכן, כשאחת מחזיתותיו פונה אל רחוב עליאש, והוא משקיף על מרכז העיר. מיקומו בקרבת אחת הנקודות הגבוהות בירושלים הפך אותו לתוואי נוף בולט בקו הרקיע שלה.
היסטוריה
הבניין, אשר הוקם במחצית השנייה של שנות ה-70 של המאה ה-20, תוכנן על ידי האדריכל דן איתן. הבניין הוא בן 21 קומות, בתוספת של שש קומות של חניון תחתיו. חתך קומותיו של הבניין הוא של ריבוע, שפינותיו קטומות. חזיתותיו בנויות בשילוב של קירות מסך ממתכת וזכוכית עם ציפוי של אבן נסורה. הוא ניצב בזווית של 45 מעלות ביחס לבניין המשביר, דבר המיועד לרכך את מראהו הנשקף מרחוב המלך ג'ורג' ורחוב בן יהודה. מפלס הכניסה של המגדל גבוה מזה של רחבת בניין המשביר, והוא מחובר אליה באמצעות דרגנועים.
שטחו של הבניין הוא כ-16 אלף מטרים מרובעים. הוא מאכלס עסקים פרטיים, רבים מהם הם מרפאות משרדי רואי חשבון ועורכי דין, וכן שוכנות בו יחידות ממשלתיות שונות (כגון לשכת רישום המקרקעין של ירושלים ויחידה של רשות האוכלוסין, ההגירה ומעברי הגבול). עד 1989 פעל בו מלון מגדל איילון.
על הבניין נמתחה ביקורת, שלפיה הוא איננו מצטיין באיכות העיצוב והגימור שלו. בתחילת העשור השני של המאה ה-21 נראו שינויים נרחבים בבניין עם קניית הקומה ה-20 על ידי יזמים הודים לשם הקמת מלון וקנייה של יזם קבלן את הקומה ה-21 והפיכתה לפרויקט יוקרה.
אוליבר ונדל הולמס הבן
אוליבר ונדל הולמס הבן (באנגלית: .Oliver Wendell Holmes, Jr; ) היה שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית. נודע בפסיקות פרוגרסיביות שנתן, לעיתים קרובות בעמדת מיעוט, אשר העניקו לו את הכינוי "המתנגד הגדול". לצד פסיקות אלו, הוביל גם לא מעט פסיקות שמרניות. הולמס מזוהה כיום כאבי הגישה הריאליסטית למשפט. בפסק הדין "באק נגד בל" פסק בעד עיקור של ילדה שסבלה מפיגור שכלי.
הולמס, יליד בוסטון ובנו של אוליבר ונדל הולמס האב - רופא ומשורר ידוע, לחם בצבא הצפון במלחמת האזרחים האמריקנית ואף נפצע במהלכה. לאחריה התחיל את מסלול לימודיו המשפטיים. הוא שימש כשופט, ובהמשך נשיא בית-המשפט העליון של מסצ'וסטס לפני שמונה, בשנת 1902, לשופט בית המשפט העליון של ארצות הברית. הולמס שרת בבית המשפט העליון של ארצות הברית כ-30 שנה, עת פרש משיפוט והוא בן למעלה מ-90 - השופט המבוגר ביותר בבית משפט זה מעולם.
שנותיו הראשונות ושירותו הצבאי
אוליבר ונדל הולמס הבן נולד ב-1841 בבוסטון, מסצ'וסטס שבארצות הברית. הולמס היה לבכור בבניו של הסופר והרופא המפורסם אוליבר ונדל הולמס האב. עם הרקע המשפחתי מצד אביו ומצד אמו ייצג הולמס הבן את "אריסטוקרטיה" של ניו אינגלנד בבחינת אופיו והישגיו. אביו היה לצאצא של המשוררת הפוריטנית אן בראדסטריט; הוא התחתן עם אמליה לי ג'קסון, שאביה, צ'ארלס, היה שופט בבית המשפט העליון של מדינת מסצ'וסטס, ספסל משפטי שעליו ישב אוליבר ונדל הולמס הבן, מאוחר יותר, במשך 20 שנה. הוא היה גאה במורשת זו של משפחתו ודיבר עליה לעיתים קרובות. הלך רוחו, כמו גם המוניטין של הולמס, הושפעו רבות מילדותו בניו אינגלנד.
הולמס הבן למד בבית ספר פרטי ולאחר מכן החל ללמוד במכללת הרווארד. הוא עמד לסיים את לימודיו בגיל 20 במחזור של 1861 וכמו אביו לפניו, היה למשורר הכיתתי. עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית התגייס כטוראי ברגימנט חיל הרגלים הרביעי של צבא האיחוד והחל להתאמן לקראת שירות במבצר העצמאות של בוסטון, מבלי לצפות שהוא יסיים את שנת הלימודים או את התואר. הרגימנט לא זומן לחזית, ולאחר סיום הלימודים בהמשך השנה הגיש הולמס בקשה וקיבל, ביולי, רישום כסגן ראשון ברגימנט המתנדבים ה-20 של מסצ'וסטס.
מכתביו ויומנו משמשים כחומר לחקר פעילותו וחוויות המלחמה שלו. הוא נפצע באורח קשה שלוש פעמים, במהלך קרב בול ראן הראשון, קרב אנטיאטם וקרב צ'נסלורסוויל. הוא עזב את הצבא לאחר שלוש שנים, לאחר שהועלה לדרגת לוטננט קולונל. הולמס תיאר את המלחמה כ לדבריו, בנאום יום הזיכרון לחבריו הוותיקים, בשנת 1884, הוא ייחס ערך מסוים לחוויית המלחמה:  היה זה היבט של אמונתו כי
לימודי משפטים
בסתיו 1864 הוא נכנס לבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד, למרבה האירוניה עשה זאת ללא תחושת ייעוד ברורה. הוא נטה לדיכאון וטען כי לא מצא את מטרתו לחיים ואפילו חשב לקחת תרופות נוגדות דיכאון, שאביו התנגד להן. בהזדמנויות שונות, הוא אמר כי "המושל" שלו (אביו) "הרכיב את הברגים כדי שאלך לבית הספר למשפטים" או שמא "בעט אותי לתוכו." כאשר הולמס הבן הודיע לאביו על ההחלטה שלו להיכנס לבית הספר למשפטים, הרופא אמר, "מה התועלת בזה, ונדל? עורך דין לא יכול להיות איש גדול." לא הייתה זיקה עמוקה בין האב לבן אך בסופו של יום דחק בו האב כן להיכנס ללימודי משפטים כאשר הבן היסס. אופיו והתנהלותו של אביו הנודע והמוכר בציבור, הפגנת הרגש המעטה שלו, והיחס הפטרוני במעט לבנו הלם את הסטודנט למשפטים גבוהים, אשר בשונה מאביו נגד לדבר פחות והיה ביישן מטבעו. הפילוסוף והפסיכולוג ויליאם ג'יימס, שהיה לחבר הקרוב ביותר של הולמס הבן בשנים הראשונות שלאחר סיום מלחמת האזרחים, ציין פעם שלצד הקשיים, "אין אהבה הולכת לאיבוד" בין אב לבנו.
הולמס חווה אי שקט מסוים בבית הספר למשפטים, ומצא כי מסורת החוק כפי שהיא מוצגת בתוכנית לימודים חסרת השראה עומדת נתונה בסטטוס קוו וממוקדת באופן תקדימי. המדע, הפילוסופיה או ההיסטוריה של המשפט הצטמצמו, ואלו, במקום מה שהוא כינה מאוחר יותר "השינוי הקטן של המחשבה המשפטית", הבנות אלו הן שכבשו את דעתו של הולמס ומשכו אותו לעומק המקצוע שאליו בתחילה היה לו תחילה לא הרגיש תמריץ עוצמתי. לאחר שסיים את לימודי המשפטים בשנת 1866 הוא עשה את "העלייה לרגל" המקובלת במסע לחוץ לארץ, ביקר בממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הקיסרות הצרפתית השנייה ושווייץ ופגש מגוון אישים נודעים ומכובדים. הוא התקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1867 ובמשך 15 שנים עסק במשפטים כחבר במספר חברות.