cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הפיגוע במכינה בעצמונה
הפיגוע
האירוע כולו ארך כ-20 דקות, ונרצחו בו חמישה מתלמידי המכינה, כולם כבני 18: תושב בית אל,  תושב בני ברק,,  ו, שלושתם תושבי ירושלים. חמישה נוספים נפצעו באורח קשה, ו-18 באורח בינוני וקל. חלק מן הפצועים פונו במסוק צה"ל לבית החולים תל השומר. פצועים קלים יותר פונו לבתי החולים סורוקה בבאר שבע וברזילי באשקלון. חלק מהפצועים אותרו רק כעבור שעה מתחילת האירוע, משום שרק אז הגיעו כוחות לחלקים נוספים במתחם המכינה.
לאחר הפיגוע
יום לאחר הפיגוע, ביום שישי, נערכו לוויות הנרצחים. אשר מרכוס, אריאל זנה וערן פיקאר נטמנו בהר המנוחות בירושלים, טל קורצווייל נטמן בבית העלמין סגולה, ואהרן קרוגליאק נטמן ביישובו בית אל.
תגובות בישראל
תלמידי המכינה הוציאו לאור את הספר "חמושי עוז", עם סיפור חייהם ומותם של חמשת הנרצחים.
באפריל 2012 העניקו משפחות הנרצחים בפיגוע לנשיא המדינה שמעון פרס הגדה של פסח שנכתבה לזכר הנרצחים.
תגובות ברשות הפלסטינית
גדודי עז א-דין אל קאסם, הזרוע הצבאית של ארגון הטרור חמאס, הודיעו כי הם ביצעו את הפיגוע. מוחמד סינוואר היה ממשלחי המרצח אל הפיגוע.
לאחר הפיגוע פורסם תיעוד של אם המחבל, מרים פרחאת, המעודדת את בנה לצאת ולרצוח יהודים. לאורך שנים שיבחה את בנה הרוצח, עודדה את שאר חמשת בניה – כולם אף הם חברי עז א-דין אל-קסאם, להמשיך בפעילות טרור, והפכה לסמל של אם פלסטינית. בהמשך כיהנה כחברת המועצה המחוקקת בעזה מטעם רשימת חמאס. ב-2006 הופצץ ביתה בשכונת שג'אעיה מן האוויר.
בהלווייה צבאית שנערכה לה בשנת 2013 השתתפה כל הנהגת חמאס ברצועת עזה, בראשה איסמאעיל הנייה, אשר אמר: "היא הייתה אחד מסמלי האומה והג'יהאד בהיסטוריה של הדור הנוכחי". יושב ראש הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס, הורה לפתוח אוהל אבלים במוקטעה ברמאללה, ולהעניק לה אות הוקרה על הקרבתה. אישים מרכזיים דוגמת מוחמד דחלאן, וכן תנועות פלסטיניות כפת"ח, פרסמו הודעות אֵבל ברוח זו.
הרשות הפלסטינית הנציחה את שמו המחבל בטורנירים ותחרויות ספורט.
ניל מסקל
ביוגרפיה
מסקל נולד בלונדון. בנעוריו שיחק כדורגל בקבוצת לונג ליין JFC. הוא למד משחק תחילה בתיאטרון אנה שר באיזלינגטון, שם למד מגיל 11. החל מ-1992 למד בתיאטרון מיסקין בדרטפורד שבקולג' צפון מערב קנט. מאוחר יותר עבד כבמאי בתיאטרון מיסקין.
קריירה
תחילת הקריירה של מסקל בקולנוע הייתה ב-1997 כשהופיע בתפקיד שמודי בסרט הבכורה בבימויו של גארי אולדמן "Nil by Mouth". ב-2011 שיחק בתפקיד ראשי במותחן "Kill List" וקיבל ביקורות חיוביות. על תפקיד זה היה מועמד לפרס הקולנוע הבריטי העצמאי לשחקן הטוב ביותר.
ב-1991 הופיע מסקל לראשונה בטלוויזיה בדרמה המשטרתית "The Bill". בין 1992 ל-2002 השתתף חמש פעמים נוספות בסדרה, ובכל פעם גילם דמות אחרת. הוא שיחק בתפקידי אורח בסדרות דרמה בריטיות כגון "חדר מיון", "London's Burning" ו-"Soldier Soldier". ב-2005 שיחק בסדרה הקומית "Mike Bassett: Manager". מסקל השתתף בתוכניות המערכונים "The Wrong Door", וב-2013 ו-2014 הופיע בסדרת הדרמה "אוטופיה" בתפקיד ארבי/פייטרה.
בשנת 2015 החל לגלם את דמותו של פיט דרומונד בסדרת המדע בדיוני "אנושיים" בערוץ 4. הסדרה הייתה מועמדת לפרס סטלייט ולפרס האקדמיה הבריטית לטלוויזיה לסדרת הדרמה הטובה ביותר לשנת 2016.
חיים אישיים
מסקל אוהד של מועדון הכדורגל ארסנל.
פיראס אל-בורייכאן
פיראס אל-בורייכאן (בערבית: فراس البريكان, בתעתיק מדויק: פראס אלבריכאן; נולד ב-14 במאי 2000 בריאד שבערב הסעודית) הוא כדורגלן סעודי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת אל-פתח מליגת העל הסעודית ובנבחרת ערב הסעודית.
קריירת מועדונים
אל-בורייכאן גדל במחלקת הנוער של א-נסר. ב-12 באפריל 2018 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-1 על אל-קאדסיה במסגרת ליגת העל הסעודית. בסך הכל ערך 28 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע ארבעה שערים.
ב-8 ביולי 2021 חתם אל-בורייכאן באל-פתח מליגת העל הסעודית. ב-12 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1-0 לא-ראא'ד במסגרת הליגה. ב-26 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-0 על א-שבאב במסגרת הליגה. בסך הכל ערך 26 הופעות ליגה במדי המועדון בעונתו הראשונה, בהן הבקיע 11 שערים.
קריירה בינלאומית
ב-10 באוקטובר 2019 ערך אל-בורייכאן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערב הסעודית, בניצחון 3-0 על נבחרת סינגפור במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022. ב-27 בנובמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בהפסד 3-1 לנבחרת כווית במסגרת גביע המפרץ לאומות.
אל-בורייכאן היה חלק מסגל נבחרת ערב הסעודית בטורניר הכדורגל באולימפיאדת טוקיו בשנת 2021.
נכלל בסגל נבחרת ערב הסעודית לטורניר מונדיאל 2022.
Cluster 5
Cluster 5, מקבץ 5 או קלסטר 5 (כונה גם קורונת החורפנים) היא זן של הנגיף SARS-CoV-2. המוטציה (או התשנית) התפתחה אצל חורפנים בצפון יוטלנד, והועברה אל בני אדם באמצעות תעשיית הפרוות. אותרו שינויים בחומצות האמינו H69del/V70del, Y453F, I692V ו-M1229I, ושבע מוטציות בסך הכל ל. הגוף פחות מפתח נוגדנים למוטציה זו, ופיתוח החיסון לנגיף הקורונה עלול לא להיות יעיל בעבורה. התגלה במהלך מגפת הקורונה בדנמרק.
עד ל-4 בנובמבר 2020, אובחנו 12 הידבקויות ברחבי דנמרק. על מנת למנוע את המשך ההתפשטות, הוכרז במחוזות בצפון המדינה הסגר כללי.
ב-19 בנובמבר, דווח ש של דנמרק הודיע כי מקבץ 5 ככל הנראה נכחד. על פי מחקר שערך ה (SSI) בדנמרק, לא נרשמה הדבקה מחורפנים מאז ה-15 בספטמבר.
רקע
דנמרק היא היצרנית הגדולה ביותר בעולם של תעשיית פרוות החורפנים, והתוצר של תעשייה זו מוערך בכמיליארד דולרים. ברחבי המדינה פזורות כ-1,100 חוות גידול, ובהן בין 15 ל-17 מיליון פרטים.
חורפנים הם חלק מבעלי החיים החשופים להידבקות בנגיפי הקורונה, ובהם הנגיף SARS-CoV-2 אשר אחראי למחלת COVID-19. החורפנים מגלים תסמינים למחלה, ורבים מהם גם מתים ממנה. עם התפרצות מגפת הקורונה בדנמרק, תועדו במעקב גנטי העברות של הנגיף מבני אדם אל חורפנים והתפשטות בקרבם. לכן, הממשלה הדנית החליטה להקדים את איסור גידול החורפנים, שכבר נקבע בחוק, מ-2024 לסוף 2020. ספרד והולנד נקטו בצעד דומה, והשמידו בין מאי לאוקטובר יותר ממיליון חורפנים בסך הכל, מחשש להעברה חוזרת אל הנגיף אל בני אדם. גם בארצות הברית תועדה הדבקה כזו, ומחלקת החקלאות אישרה את קיומה של התפשטות בקרב חורפנים במדינת יוטה באוגוסט.
התפרצות
ב-4 בנובמבר 2020, ראש ממשלת דנמרק מדה פרדריקסן הכריזה במסיבת עיתונאים על גילוי מוטציה של הנגיף SARS-CoV-2. הדו"ח האפידמיולוגי קבע כי לאחר שבני אדם הדביקו חורפן בנגיף, בצפון יוטלנד, הוא פיתח לו את המוטציה והדביק פרטים רבים נוספים - שהעבירו את הנגיף בחזרה אל בני אדם, יחד עם המוטציה. 12 הידבקויות אובחנו עם מוטציה זו, שקיבלה את השם "Cluster 5". מוטציה זו נחשבה בעייתית משום הסיכון שהחיסונים שיפותחו נגד נגיף הקורונה עלולים להיות לא יעילים כנגדה.
המוטציה התרחשה בחלק מהנגיף הקשור לחלבון ספייק (spike protein), שמהווה מטרה לרוב החיסונים הפוטנציאליים. מחקרי מעבדה הראו כי תאים המכילים גרסה זו של הנגיף ואשר נחשפו לנוגדנים, לא פעלו בעוצמה דומה לאלו שבהם היו גרסאות אחרות.
כצעד מניעתי, ראש הממשלה הודיעה על חיסול מוחלט של כל החורפנים במדינה - בין 15 ל-17 מיליון, בכ-1,100 חוות. בהמשך חזרה בה הממשלה בשל חוסר סמכות חוקית. חורפנים שנדבקו יומתו, כמו גם כאלה שנמצאים ברדיוס של 7.8 קילומטרים מחוות שבהן נמצא הנגיף. ממשלת המיעוט הדנית פעלה לשנות את החוק.
על מנת למנוע את המשך ההתפשטות האנושית, הוכרז בצפון יוטלנד הסגר כללי. כל מוסדות התרבות, בתי הקולנוע, התיאטראות, אירועי הספורט והפנאי והמסעדות נסגרו לחלוטין, והוטלו הגבלות תנועה שאסרו יציאה מתחום ערי המגורים. כמו כן, גם התחבורה הציבורית הושהתה לגמרי. הגבלות אלו נקבעו לחודש, בין ה-6 בנובמבר ל-3 בדצמבר.
תגובה בינלאומית
ב-6 בנובמבר, הממלכה המאוחדת הודיעה כי דנמרק תוסר מרשימת המדינות הירוקות שההגעה מהן פטורה מבידוד של 14 יום באופן מיידי. בציון סכנת התפשטות ה-"Cluster 5", פורסמה אזהרת מסע והוכרז כי כל השבים והמגיעים ממדינה זו יחויבו בבידוד מלא. למחרת, ב-7 בנובמבר, הממלכה המאוחדת הודיעה על החמרת משמעותית במדיניותה – תיאסר באופן מוחלט כניסתם של דנים לתחומיה, ולא תותר כניסתם של זרים אשר שהו בדנמרק בפרק זמן קודם של 14 יום.
האוניברסיטה לכלכלה לאומית ועולמית
האוניברסיטה הלאומית לכלכלה העולמית (בבולגרית:  Университет за национално и световно стопанство) היא האוניברסיטה הכלכלית הגדולה והוותיקה ביותר בבולגריה. היא נוסדה בשנת 1920. המבנה שלה כולל 8 פקולטות ומעל 20,000 תלמידים. האוניברסיטה ממוקמת בסופיה.
פקולטות
באוניברסיטה פועלות הפקולטות הבאות :
בוגרים ידועים
בין בוגריה הידועים של האוניברסיטה :
פרידריך פון מלנתין
גנרל פרידריך פון מלנתין (בגרמנית: Friedrich von Mellenthin; 30 באוגוסט 1904 – 28 ביוני 1997), היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
פון מלנתין נולד ב-30 באוגוסט 1904 בברסלאו, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. אביו היה פאול פון מלנתין, שנהרג בשנת 1918 במהלך מלחמת העולם הראשונה, ואילו אחיו הגדול היה הורסט פון מלנתין, שהיה אף הוא גנרל בוורמאכט. בשנת 1924 התגייס פון מלנתין לרייכסווהר, ובשנת 1932 התחתן עם אינגבורג פון אולוק. בשנת 1935 נשלח פון מלנתין לאקדמיה הצבאית הפרוסית, ובין השנים 1937-1941 מילא כמה תפקידי מטה בצבא.
מלחמת העולם השנייה
ביוני 1941 מונה פון מלנתין לראש מטה קורפוס אפריקה בפיקודו של ארווין רומל, ובספטמבר 1942 מונה לראש מטה קורפוס הפאנצר ה-48, והשתתף עמו בקרבות סביב סטלינגרד, קרב קורסק וקרב קייב (1943). בספטמבר 1944 מונה פון מלנתין לראש מטה ארמיית הפאנצר הרביעית, ובאוקטובר אותה שנה מונה לראש מטה קבוצת ארמיות G. ב-28 בדצמבר 1944 הועלה פון מלנתין לדרגת גנרל מיור, ומונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-9, שלחמה באותה העת בקרב על הבליטה. במרץ 1945 מונה פון מלנתין לראש מטה ארמיית הפאנצר החמישית, וכיהן בתפקיד זה עד סוף המלחמה, וב-3 במאי 1945 נפל בשבי הבריטי.
לאחר המלחמה
פון מלנתין שוחרר מהשבי בשנת 1947, ובשנת 1961 היגר לדרום אפריקה, שם מונה למנהל הסניף האזורי של לופטהנזה. בשנת 1963 הוציא פון מלנתין את הספר "Panzerschlachten" - "קרבות שריון" (שאף תורגם לעברית בין השאר), שבהם דן על קרבות השריון של מלחמת העולם השנייה, ומסביר היכן נכשלו הגרמנים. בשנת 1969 פרש פון מלנתין מתפקידו, וב-28 ביוני 1997 הוא מת בביתו ביוהנסבורג.
יחסי בולגריה–פקיסטן
יחסי בולגריה–פקיסטן הם יחסי החוץ בין בולגריה לפקיסטן.
סקירה כללית
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו בשנת 1965 והשגרירות הבולגרית נפתחה בשנת 1968. לאורך כל השנים הללו היחסים הללו השתפרו בהדרגה למרות המרחק הגאוגרפי בין המדינות והעובדה שהן שייכות למורשת היסטורית ותרבותית שונה. השלב הנוכחי של היחסים בין בולגריה לפקיסטן מבוסס על רמת הבנה גבוהה באופן מסורתי בתחומים פוליטיים, מסחריים, כלכליים ושיתוף פעולה יעיל בארגונים הבינלאומיים.
בינואר 2011 נחתם באסלאמאבאד הסכם בין-ממשלתי על שיתוף פעולה כלכלי בין שתי המדינות, אשר מתוכנן להקמת הוועדה הפקיסטנית–בולגרית לשיתוף פעולה כלכלי, אשר תביא להרחבת שיתוף הפעולה הכלכלי.
פרדריק הול
פרדריק הול (באנגלית: Frederick Hall; 6 בפברואר 1860 – 21 באוגוסט 1948), המכונה גם פרד הול, היה צייר אימפרסיוניסטי אנגלי של נופים, נושאים כפריים ודיוקנאות. הוא היה חבר באסכולת ניולין, בקורנוול.
ביוגרפיה וקריירה
הול היה יליד סטילטון, יורקשייר, למד אמנות בבית הספר לאמנות לינקולן בין השנים 1879–1881, לפני שעבר ללמוד אצל צ'ארלס ורלט באנטוורפן.
הוא הפך לחבר באסכולת ניולין בקורנוול בין 1883 ל־1885, התאריך המדויק אינו ברור. הוא נשאר שם והצטרף לחברו פרנק בראמלי, עד 1898. הוא הציג באקדמיה המלכותית לאמנויות משנת 1886 ואילך ובסלון פריז, וזכה שם במדליית זהב בשנת 1912. הוא הציג גם באגודה המלכותית של אמנים בריטים ברחוב סאפולק, לונדון, בגלריה גרוסוונור, בגלריה החדשה, ובמועדון האמנות האנגלי החדש, משם התפטר בשנת 1890.
הול צייר גם קריקטורות ואייר תמונות בסיפורים.
בשנת 1898 התחתן עם אנייס בריל דוד, שאיתה נולדה לו בת. עם משפחתו הוא התיישב מאוחר יותר בספין, ליד ניוברי בברקשייר.
סגנון
עבודתו המוקדמת בתקופת ניולין מראה את גישתה של האסכולה בניוולין לציורים בחוץ - בטבע, והמחויבות לריאליזם חברתי. עם זאת, סגנונו לא נותר סטטי והוא המשיך להתפתח לכיוון אימפרסיוניסטי יותר. בסוף שנות השמונים של המאה ה-19 הוא נמשך לעבר נופים, ובילה זמן רב יותר מניולין, על חוף סאמרסט בפורלוק. עבודתו המאוחרת מציגה נוף עדין יותר.
הקריקטורות של חבריו האמנים בניולין היו לעיתים קרובות שנונות מאוד.
ביקורת
מגזין בקורנוול, שסקר את תערוכת ציירי צבעי שמן בשנת 1886, שיבח את האיכות הציורית של הבתים והחוף של כפר קורניש שלו (1886), אך מתח ביקורת על הכללתן של דמויות חסרות סיבת בציור. "האווז" שלו (1888) הוצג בתערוכת האקדמיה המלכותית בשנת 1888 ותואר על ידי "איפסוויץ ז'ורנל" כחכם ועוצמתי, ואילו העיתון "לידס מרקורי" כינה את היצירה הומוריסטית ועיתון אחר טען כי זהו ציור גרוטסקי.
"הדמדומים" שלו (1892) צוין על ידי "לידס מרקורי" עבור תפיסתו הפיוטית את הזוהר האחרון של יום בסתיו, אך ציור "בריכת השתייה" שלו (1897) ספג ביקורת על ידי "גלאזגו הראלד", אף על פי שהוא צבוע בחוכמה. לעומתו ה"מורנינג פוסט" ראה את הציור כנעים בשל צבעיו המבריקים וההרמוניים.
יוסי ברגר
יוסי ברגר (1960 – 20 במאי 2016) היה צלם, אמן ומרצה ישראלי.
ביוגרפיה
ברגר נולד ב־1960 במונטריי סו־בואה שבצרפת לסמואל וּויולטה ברגר. משפחתו הראשונה של אביו, אשתו אדלה ושני ילדיהם, גדעון ומקסימיליאן, נספו באושוויץ. לימים פגש האב את ויולטה קסטיאל והקים איתה משפחה שנייה: נולדו להם בתם אביבה, ובנם יוסי.
כשהיה ברגר בן שנתיים נפטר אביו, ולאחר מותו, האם ושני ילדיה עלו לישראל והתיישבו בתל אביב. ברגר התחיל לצלם בסביבות גיל 16. ב־1985 השלים ברגר תואר ראשון בלימודי כלכלה באוניברסיטה העברית, וב־1992 השלים תואר ראשון נוסף מהמחלקה לצילום באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל.
מאז סיום לימודיו הציג ברגר את עבודותיו בגלריות ובמוזיאונים בישראל ובעולם כולו, ב־1966 זכה בפרס גוטסדינר לצילום, וב־1997 נבחר לייצג את ישראל בביאנלה בוונציה לצד האמניות מרים כבסה וסיגלית לנדאו.
משנת 1996 שימש כמרצה במחלקה לצילום בבצלאל, ובין השנים 2002–2006 עמד בראשה. מאז שנת 2001 שימש כמרצה בכיר בתוכנית ללימודי תואר שני באמנות בבצלאל. ב־20 במאי 2016 נמצא ברגר ללא רוח חיים בדירתו בתל אביב.
לילה (סרט, 1930)
עלילה
הסרט נפתח בסונאטה לפסנתר מס' 14 של בטהובן, סונאטת אור הירח. הסונאטה מזומזמת על ידי ירח מאונש. נוסף על כך, כמה זוגות של בעלי חיים (כגון ינשופים או חרקים) רוקדים לצלילי הסונטה. הינשופים משוחחים זה עם זה לפי הצלילים גם גחליליות, תוך כדי תעופה מתחילות לזהור לפי צלילי המוזיקה. גם יתושים וצפרדעים הולכים על הנהר לצלילי המוזיקה, אך הצפרדע אוכלים את היתושים באמצעות לשונה הארוכה, הצפרדע שוחה לעבר עלה סמוך בשביל לחזר אחרי נקבת צפרדע שעוברת סמוך למקום. בעוד שצפרדע אחרת מנצחת על תזמורת של צפרדעים. הצפרדע אומר לנקבה שהוא אוהב אותה ורוצה לצאת איתה והיא מסכימה והם מקפצים על עלי הנהר לפי צלילי המוזיקה. הם אפילו מתנשקים תוך כדי המוזיקה, אך לבסוף הם נופלים לתוך מפל ובנקודה הזאת מסתיים הסרט.
ביקורות
וראייטי (14 במאי 1930): "עוד אחת מסרטי סימפוניות טיפשיות האלה מהעט של דיסני, וטובים מאוד. די מצחיק סרט זה, עם כמה טריקים חדשים של אנימציה שיסקרנו את המקצוע וגם את הציבור. הוא יכול לנגן בכל קיבולת ולכל קליק. פריסת התסריט היא אפיזודית, שינוי בדמויות בקנה אחד עם המעבר בלחנים. חידוש עיקרי מלווה את המנגינה הידועה "תולעת זוהר", גחליליות בטיסה נדלקות בקצב עם המוזיקה. ככל הידוע זו הפעם הראשונה בכל סרט הנפשה עם אפקט זה. אחרת, לירח "טרא-לה" מלווה כאשר קורותיו משתובבות על פני המים, יש כמה ינשופים קומיים, ומקהלת צפרדעים שמאטה מעט את הקצב אך ניתן לחתוך כרצונך מבלי למרוח את הרושם העיקרי של יתושים וזוג חרקים מתחכמים, המגלים את הגינונים הידועים של פרסות, מוסיפים לזכותה של הסליל. זקנים, כמו גם הילדים, הוכיחו חיבה חזקה לסדרה הזו. הם לא יהיו מאוכזבים בלילה."
Motion Picture News (28 ביוני 1930): "פיקח: כיף גדול בסרט המצויר השטותי הזה. ינשופים מבצעים צעדי ג'אז על חבצלות מים; צרעות שהופכות למכללה; ואפילו הירח המאונש שנכנס לשימי. מסונכרן יפה ומסיט מאוד. בסדר לכל חשבון וניתן להתאמה במיוחד לבילוי במזג אוויר חם. מומלץ ללא הזמנות."
מדיה ביתית
הסרט הופץ למדיה ביתית ב-19 בדצמבר 2006, באוצרות וולט דיסני: עוד סימפוניות טיפשיות, כרך ב'.
מרגרט וודרו וילסון
מרגרט וודרו וילסון (באנגלית: Margaret Woodrow Wilson; 16 באפריל 1886 – 12 בפברואר 1944) הייתה הבכורה מבין שלוש בנותיהם של נשיא ארצות הברית וודרו וילסון ושל אשתו הראשונה אלן לואיז וילסון, בנוסף לג'סי ואלינור. לאחר מות אמה באוגוסט 1914 שימשה מרגרט כמארחת של הבית הלבן (הגברת הראשונה של ארצות הברית) עד לנישואיו השניים של אביה בדצמבר 1915.
ראשית חייה
מרגרט וודרו וילסון (שמה האמצעי היה שם משפחתה של סבתה מצד אביה ושמו האמצעי של אביה שבו הוא היה מוכר יותר מאשר שמו הראשון, תומאס) נולדה בגיינסוויל, ג'ורג'יה. לשני הוריה היו שורשים חזקים בדרום ארצות הברית, ושני סביה היו כמרים פרוטסטנטים. הוריה של מרגרט חיו בצפון ארצות הברית, שם אביה עסק בהוראה, אך אימה לא רצתה שילדיה ייוולדו כיאנקים, ולפיכך היא דאגה לשהות אצל משפחתה בגיינסוויל לקראת הלידות של שתי בנותיה הגדולות. מרגרט למדה בבתי ספר מקומיים, שלעיתים היו קשורים לקולג'ים בהם לימד אביה בשנות נעוריה.
חייה הבוגרים
במרץ 1913 הושבע וודרו וילסון כנשיא ארצות הברית. ב-6 באוגוסט 1914 נפטרה רעייתו אלן ממחלת כליות ונקברה בעיר הולדתה רום. על ערש דווי היא ביקשה מבעלה שלא יישאר ערירי ויישא אישה, ואכן, ב-18 בדצמבר 1915 הוא נשא לאישה את אדית בולינג וילסון. במשך הזמן שחלף בין פטירת אמה לבין נישואיו השניים של אביה, שימשה מרגרט כמארחת הרשמית של הבית הלבן, תפקיד שכיום קרוי הגברת הראשונה של ארצות הברית.
וילסון הייתה זמרת והקליטה כמה שירים. ב-1914 הוציאה חברת קולומביה רקורדס את השיר "נערי" (My Laddie) בביצועה.
בצוואתו הוריש הנשיא וילסון לבתו אנונה בסך 2,500 דולר, מעל 37,000 דולר בערכים של 2020. סכום זה שולם לה כל עוד הוא לא עלה על שליש מההכנסה השנתית של אחוזתו וכל עוד מרגרט נותרה רווקה.
ב-1938 נסעה וילסון לאשרם של הגורו סרי אורובינדו שבפונדיצ'רי, הודו, שם היא חיה עד יומה האחרון. היא הייתה חברה וחסידה באשרם ושם ניתן לה השם "ניסתה" (Nistha), שמשמעותו בסנסקריט הוא "מסירות". יחד עם החוקר ג'וזף קמפבל היא ערכה את התרגום האנגלי של יצירתו הקלאסית של ראמאקרישנה "בשורתו של סרי ראמאקרישנה", שיצא לאור ב-1942 על ידי "מרכז ראמאקרישנה-ויקננדה" שבניו יורק.
מרגרט וודרו וילסון נפטרה מאורמיה בפונדיצ'רי (אז בתחומי הודו הצרפתית), ב-12 בפברואר 1944, בגיל 57, ושם היא נטמנה.
עושת הנפלאות (סרט, 1962)
עושת הנפלאות (באנגלית: The Miracle Worker) הוא סרט ביוגרפי אמריקאי משנת 1962 על אן סאליבן והלן קלר בבימויו של ארתור פן.
התסריט הוא של ויליאם גיבסון ומבוסס על מחזה שלו באותו שם שהועלה בברודוויי ב-1959. המחזה התבסס על האוטוביוגרפיה של הלן קלר "סיפור חיי" מ-1903. הוא הועלה גם בישראל בתיאטרון אורנה פורת, בתיאטרון המדיטק ובבית צבי.
פרסים
כן היה מועמד לפרסי אוסקר על הבימוי, התסריט ועיצוב התלבושות.
תקציר העלילה
רופא בודק את התינוקת הלן, בתם של קפטן ארתור קלר (ויקטור ג'ורי) וקייט קלר (אינגה סוונסון) ומודיע כי מחלתה חלפה. קייט מתבוננת בתינוקת ועד מהרה מגלה לחרדתה כי היא אינה רואה ושומעת ומפיה נפלטת צווחה המביאה את הקפטן במהירות לתינוקת ולבשורה המרה.
לאחר שבע שנים, הנערה הלן קלר (פטי דיוק) מתפרעת כל הזמן, שוברת דברים ואין אפשרות להשתלט עליה. קפטן קלר מבקש להעבירה למוסד סגור לחולי נפש אבל האם מסרבת ומבקשת למצוא לה אשה שתוכל לטפל בה בבית. לאחר היסוסים מתרצה הקפטן וכותב מכתב בקשה לבית ספר לעיוורים בבוסטון. הם מציעים את העבודה לאן סאליבן (אן בנקרופט), כבדת ראייה שהתחנכה במוסד ויש לה ניסיון בלימוד עיוורים וחירשים.
קפטן קלר מקבל את אן בספקנות בגלל ראייתה הכבדה. המפגשים הראשונים שלה עם הלן הם טראומטיים. הלן מתקיפה אותה פיזית, שוברת לה שן ונועלת אותה בחדר. בעת הארוחה המשפחתית עוברת הלן ליד כל אחד מהמשפחה ולוקחת אוכל מצלחתו. אן אומרת לקפטן שהם מפנקים אותה ויש להפסיק את זה. היא מבקשת להשאיר אותם לבד ואז מתפתחת מריבה גדולה בין שתיהן עם מכות ושבירת כל החפצים בחדר. הקפטן רוצה לפטר את אן ולהחזירה לבוסטון. היא מבקשת לתת לה הזדמנות אחרונה ולהעביר אותה עם הלן לבקתה בפאתי האחוזה המשפחתית שם תהיה נתונה להשפעתה בלבד. הקפטן מסכים לשבועיים בלבד.
בזמן הזה עם עליות וירידות היא מצליחה ללמד את הלן נימוסי שולחן ואת אותיות האלפבית בעזרת מישוש אצבעות.
כאשר הן חוזרות למשפחה מתחילה שוב הלן להתפרע ליד שולחן האוכל. אן סוחבת אותה החוצה ומצליחה ליד משאבת המים ללמד אותה את הקשר בין המילה מים (water) אותה היא מעבירה לה באצבעותיה, למים הזורמים מהמשאבה ולאחר מכן הלן מאייתת לאן את המילה מורה (teacher) ומקבלת אישור ממנה בהנהון הראש - כן, כך נפתחת להלן הדרך ללימוד השפה.
קים הוגן
קים הוגן (בנורווגית: Kim Haugen; נולד ב-24 בספטמבר 1958) הוא שחקן נורווגי.
ביוגרפיה
הוגן נולד באוסלו כבנם של זוג השחקנים פר תיאודור האוגן וסיסל סלג.
ב-1982 ביצע את הופעתו הראשונה בתיאטרון ב-"Den Nationale Scene", תיאטרון בברגן, ב-1985 החל לשחק בתיאטרון הלאומי של נורווגיה.
הוא שיחק במספר סדרות של NRK, ארגון השידור הציבור הנורווגי. ב-1986 שיחק בסרט הטלוויזיה "En måned på landet" המבוסס על מחזה מאת איוואן טורגנייב.
ב-1990 שיחק בסרט "Herman" שהיה הנציג הנורווגי לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר, בשנה זו גם שיחק את הצייר כריסטיאן סקרדסוויג בסרט השוודי "Jag skall bli Sveriges Rembrandt eller dö!".
ב-1992 ביצע את תפקיד המלט בתיאטרון "Oslo Nye Teater".
ב-1999 ביצע תפקיד קטן בסרט המבוסס על הספר עולמה של סופי. ב-2012 שיחק בסרט "Into the White" העוסק בנורווגיה בזמן מלחמת העולם השנייה.
כמדבב ביצע את דמותו של הכלב פונגו בדיבוב הנורווגי של "על כלבים וגנבים", את המספר ב"סוד הממלכה הקסומה" ואת אוטיס בסרט "מכוניות 2".
חיים אישיים
הוגן נשוי למגישת הטלוויזיה נדיה הסאנאוי והם הורים שלושה ילדים.
אליעזר צ'ריקובר
אליעזר צֶ'ריקוֹבֶר (23 בינואר 1868, פולטבה - 8 בינואר 1928, ירושלים) היה פעיל ציוני, מראשי התנועה הציונית ברוסיה, היה מנהל של הקרן הקיימת באימפריה הרוסית, היה המוציא לאור הרשמי של העיתון העברי העם.
קורות חיים
צ'ריקובר נולד ב-1868 בעיר פולטבה שבאימפריה הרוסית (כיום באוקראינה), הוא נולד למשפחה חרדית, בן לחיים וחיה ריזה. הוא קיבל חינוך מסורתי ולמד עברית וספרות עברית. לאחר שהצליח לעבור בהצלחה מבחני כניסה לאוניברסיטה הוא התקבל לאוניברסיטת סנקט פטרבורג ולמד בה משפטים, אך לאחר סיום לימודיו הוא לא הורשה לעבוד במקצוע מאחר שהיה יהודי. הוא היה פעיל בחברת מרבי השכלה ופעל למען זכויותיה של השפה העברית.
ב-1921 הוא התגורר באופן זמני בלייפציג שבגרמניה.
פעילותו הציונית
אביו היה מראשוני חובבי ציון והשתתף בועידת דרוסקניק.
צ'ריקובר לאחר סיום לימודיו הוא השתקע במוסקבה, שם החל לעסוק בפעילות ציונית וציבורית. בהמשך מילא תפקידים חשובים בפעילות הציונית באימפריה הרוסית, היה עוזרו וחברו של יחיאל צ'לנוב. הוא השתתף בוועידה השביעית של ציוני רוסיה שבה הוא הרצה על פעולת הלשכה הראשית של הקרן הקיימת ברוסיה, בוועידה הוחלט למנות את צ'ריקובר ליושב ראש של הוועד הארצי של קרן הקיימת ברוסיה הוא שימש בתור יושב ראש הקרן במשך מספר שנים, הוא פעל להגדיל תרומות ולסדר של הארגון. לאחר מהפכת אוקטובר המרכז של ציונות רוסיה עבר מפטרבורג למוסקבה צ'ריקובר עמד בראש המרכז וריכז את כל הפעילות של הציונים ברוסיה בין השנים 1919–1921.
באפריל 1920 הוא נאסר עם שאר משתתפי הוועידה השמינית של ציוני רוסיה ושוחרר לאחר השתדלות.
ב-1925 הוא עלה לארץ ישראל והמשיך בפעילותו הציבורית ופעל בקרב הציונים הכלליים. היה אחד ממייסדי "אוצר היישוב", והיה חבר הנהלת משפט השלום העברי בתל אביב.
משפחתו
היה נשוי לחנה לבית חייקין (אחותו של הרב משה אביגדור חייקין). בנו אביגדור צ'ריקובר היה היסטוריון וחוקר תקופת בית שני; בנו של אביגדור, בצלאל צ'ריקובר, היה מו"ל ישראלי.
אחיו אליהו צ'ריקובר היה חוקר יהדות מזרח אירופה.
בית סרני (גבעת ברנר)
בית סרני הוא מבנה שהוקם בקיבוץ גבעת ברנר. תחילה הוקם כבית הביטחון של היישוב אולם לאחר מלחמת העולם השנייה שוקם והורחב ונקרא על שם אנצו סרני. משמש כמבנה ציבורי מרכזי בקיבוץ וכבית התרבות. הוכרז כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
ההיסטוריה של המקום
הבית הוקם ב-1930 כבית הביטחון של הקיבוץ. היה המבנה הבנוי הראשון בקיבוץ והוא הוקף באוהלים וצריפים ששימשו למגורים. היישובים ערביים מסביב קראו למבנה "קלעת אל אביאד" - המבצר הלבן. בנוסף פעלו במקום בית ילדים, מזכירות, הנהלת חשבונות, דואר ועוד.
ב-1970 הוקם גן זיכרון בחזית הבניין ובמרכזו הוצב פסלו של יעקב לוצ'אנסקי ואנדרטה הנושאת את שמות 45 חללי הקיבוץ שנפלו במערכות ישראל.
ב-1985 נבנה אולם אולם אירועים (בתכנונו של חנן הברון) בצמוד לבית סרני.
תיאור המבנה
במבנה מספר חלקים:
האגודה הישראלית למדע המדינה
האגודה הישראלית למדע המדינה היא אגודה מדעית העוסקת במדע המדינה. נשיא האגודה הוא פרופסור גד ברזילי והמנהל הכללי הוא יוסי גנאל. בוועד המנהל של האגודה חברים נציגים מכלל האוניברסיטאות בישראל (מלבד הטכניון) וכן ממספר מכללות.
בשנת 2008 האגודה הקימה הוצאה לאור.
מטרות האגודה
באתר האגודה, מוגדרות מטרותיה:
זוכי הפרס האגודה למפעל חיים
החל משנת 2002, האגודה מעניקה פרסים למפעל חיים:
גביני
גביני הוא שמו של כהן ידוע שהיה אחד מחמישה עשר הממונים שהיו בבית המקדש, והיה אחראי הכריזה בבית המקדש לקרוא לכהנים ללויים ולישראלים לעבודות בית המקדש.
מסופר על גביני שקיבל מתנות רבות מידי אגריפס השני. בקהלת רבה מסופר כי ביום שמת גביני נולד בלשאצר. על פי המובא במדרש שם אביו של גביני הוא חרסון.
התפקיד
המשנה במסכת שקלים מתארת את חמישה עשר בעלי התפקידים החשובים בבית המקדש וגביני נכלל ברשימה בתפקיד הכרוז:
במסכת תמיד נמסר שקולו של גביני הכרוז נשמע עד למרחק גדול מירושלים עד יריחו מרחק של 30 ק"מ : וכי הדבר היה בגדר נס.
That that is is that that is not is not is that it it is
That that is is that that is not is not is that it it is הוא משפט שובר שיניים, שהוא צירוף של מילות קישור באנגלית המדגימות את חשיבות הפיסוק. ניתן לנתח את המשפט בשלוש דרכים שונות כך שייווצר משפט דקדוקי הגיוני. בכל דרך מחלקים את הצירוף לשלושה משפטים לפחות, באופן הבא: That that is, is. That that is not, is not. Is that it? It is.
That that is, is that that is. Not is not. Is that it? It is.
קיימת למשפט גרסה יותר ארוכה והיא: That that is is that that is not is not that that is not is not that that is that that is is not that that is not is not that it it is.
מסה שלילית
בפיזיקה תאורטית, מסה שלילית מתארת חומר היפותטי אשר מסתו מיוצגת על ידי מספר שלילי בעל סימן מנוגד למסת החומר הרגיל, למשל 1− קילוגרם. חומר כזה יפר אחד או יותר מחוקי הטבע הבסיסיים, ועשוי להראות תכונות מוזרות ובלתי מוכרות, אשר נובעות מחוסר המידע על השפעת הכבידה עליו, וכיצד היא צריכה להתייחס לכוח או לתאוצה המכוונת הפוך למסה שלילית. חומר בעל מסה שלילית משמש כמודל אטרקטיבי למספר השערות, למשל גורם יסוד מתאים ליצירת חורי תולעת.
בדצמבר 2018 הציע האסטרופיזיקאי ג'יימי פרנס מאוניברסיטת אוקספורד תאוריה הקשורה בחלקה על חלקיקי מסה שליליים הדוחים כבידה, שהוצגו קודם לכן על ידי אלברט איינשטיין. תאוריה זו עשויה לעזור להבין טוב יותר את הרעיון מאחורי מהות החלקיקים, באופן שניתן יהיה לבחון אותו. כחלק מאותו הרעיון, הוצע בנוסף שחלקיקי מסה שלילית יכולים להוות פתרון לכמויות הניכרות של חומר אפל לא ידוע ואנרגיה אפלה ביקום. רעיון נוסף שיער שחלקיקים אלו יכולים לתפקד גם כחלקיקי חומר מראה.
מסה שלילית כגודל פיזיקלי
בדומה למסה חיובית, ניתן גם להגדיר את המסה השלילית כגודל פיזיקלי המנוגד למסה החיובית. מעצם הגדרה זו ניתן לנבא תכונות משוערות המאפיינות את המסה השלילית. למשל, אם מסה שלילית היא גודל המנוגד למסה החיובית, כך גם החוקים הפועלים על המסה השלילית מנוגדים לחוקי המסה החיובית. מסה קובעת את כוח הכבידה שמפעילים גופים זה על זה. ככל שמסת הגופים עולה, כמות הכבידה שהם מפעילים זה על זה עולה ביחס ישר. לפיכך נוכל לשער שאם החוקים אכן מנוגדים בין מסה חיובית לשלילית, כך גם יחסי ההשפעות של גופים בנוגע לכבידה - ככל שהמסות של גופים בעלי מסות שליליות עולה, כך כמות הכבידה שהם מפעילים זה על זה קטנה ביחס הפוך, עד כדי דחייה מוחלטת.
בעזרת עקרון השקילות של גלילאו גליליי, ניתן גם לשער את התכונה השנייה של המסה בנוגע למסה השלילית. מסה קובעת את ההתנגדות של גוף לשינוי במהירות שלו. ככל שמסת הגוף עולה, רמת ההתנגדות שלו לשינוי במהירותו עולה ביחס ישר. באמצעות מסת הכבידה השלילית ובעזרת עקרון השקילות, ניתן לקבוע שבנוגע למסה שלילית, ככל שמסת גוף בעל מסה שלילית עולה, רמת ההתנגדות שלו לשינוי במהירותו יורדת ביחס הפוך, עד כדי התנגדות זעומה.
בתורת היחסות הכללית
"מסה שלילית" היא כינוי לאזור במרחב בו נצפית צפיפות המסה עבור חלק מהמשקיפים כשלילית. דבר זה יכול להתרחש עקב אזור בחלל שבו מרכיב הלחץ על המתח-אנרגיה של איינשטיין גדול יותר מאשר צפיפות המסה באזור הנתון. כל אלה מהווים הפרות גסות של גרסה מסוימת בנוגע למצבה האנרגטי החיובי של תורת היחסות הכללית של איינשטיין. עם זאת, מצב האנרגיה החיובית אינו תנאי נדרש לעקביות המתמטית של התאוריה.
מסה שלילית מול כבידה
כאשר שוקלים מסה שלילית, חשוב לקחת בחשבון אילו ממושגי המסה האלה הם גם שליליים. מאז שניוטון ניסח לראשונה את חוקי התנועה ואת תורת הכבידה שלו, היו לפחות שני סוגים עיקריים של מסה:
ברוב המחקרים על המסה השלילית, ההנחה היא שעקרון השקילות וחוק שימור התנע ממשיכים לחול, ולכן שתי צורות המסה עדיין זהות. למרות זאת, עקרון השקילות הוא עובדה תצפיתית, ולא בהכרח תקפה. אם מבוצעת ההבחנה הזו, המסה השלילית יכולה לנבוע משלושה תנאים: מסת ההתמד היא שלילית, מסת הכבידה היא שלילית או ששני סוגים המסות שליליות. למרות זאת, קיימת מחלוקת לגבי התנאי השלישי.
בשנת 1957, בעקבות הרעיון של הפיזיקאי לוטינגר, הציע הפיזיקאי הרמן בונדי במאמרו כי המסה עשויה להיות גם שלילית וגם חיובית. הוא ציין שהדבר אינו כרוך בסתירה לוגית - כל עוד לפחות אחת משתי צורות המסה שליליות. לדוגמה, אובייקט בעל מסת התמד שלילית יהיה צפוי להאיץ בכיוון ההפוך לזה שנדחף. עובדה זו אינה תקפה למסת הכבידה, אשר גם יכולה להיות מסת כבידה חיובית, ללא כל השפעה ממסת ההתמד השלילית.
בוצעו מספר מחקרים אחרים על מסה שלילית, כמו המחקרים שנערכו על ידי RM Price. אולם אף אחד מהם לא התייחס לשאלה איזה סוג של מסה יכול לתאר את המסה השלילית. השאלה העיקרית אשר מתייחסים אליה היא "האם לא יהיה ניתן לגלות את הייחודיות בסוג הצפיפות של המסה השלילית". מרבית המחקרים השיבו על השאלה הזו בחיוב, אך לא הניבו הוכחה מספקת בעניין.
תנועה בורחת
אף על פי שלא ידוע הרבה על חלקיקים בעלי מסה שלילית, פיזיקאים, ובניהם הרמן בונדי, הצליחו לתאר חלק מהתכונות הצפויות היכולות להיות לחלקיקים אלו. בהנחה ששני סוגי המסה שווים לפי עקרון השקילות, ניתן לבחון את ההשפעות הכבידתיות בין החלקיקים, על סמך הקירוב הניוטוני של משוואת איינשטיין. חוקי האינטראקציות המשוערות הם:
עבור שתי המסות החיוביות שום דבר לא משתנה וישנה משיכה הדדית. שתי מסות שליליות היו דוחות זו את זו עקב ההתמד השלילי שלהן. עם זאת, עבור מסות הפוכי סימן ישנה דחייה הדוחה את המסה החיובית מהמסה השלילית, ומשיכה אשר מושכת את המסה השלילית לעבר המסה החיובית בו זמנית.
מכאן בונדי ציין כי שני גופים בעלי מסה שווה ומנוגדת בסימנן יניבו תאוצה מתמדת של המערכת לכיוון הגוף בעל המסה החיובית, אפקט המכונה "תנועה בורחת".
זוג גופים כאלו יאיצו ללא הפסק. עם זאת, המסה, התנע והאנרגיה הכוללים של המערכת יישארו אפסיים. התנהגות זו אינה מתיישבת לחלוטין עם גישת השכל הישר ואת ההתנהגות הצפויה של חומר רגיל. הפיזיקאי תומאס גולד אפילו רמז כי ניתן להשתמש בתנועה בורחת כגורם יסוד במכונת תנועה נצחית אם יומרו כתנועה סיבובית. עם זאת, לא ידוע עדיין כיצד חוקי התרמודינמיקה פועלים על מסה שלילית. גולד הראה כי התופעה עקבית מבחינה מתמטית ואינה מפרה את חוקי השימור.
התנהגות זו יכולה לגרום לתוצאות מוזרות; למשל, גז המכיל תערובת של חלקיקי חומרים בעלי מסות חיוביות ושליליות יעלו את טמפרטורת הגז ללא גבול. עם זאת, חלק מחומר השלילי מעלה את הטמפרטורה השלילית באותו קצב, ומתאזן שוב. הפיזיקאי ג'פרי לנדיס ציין השלכות אחרות מהניתוח של פורוורד, כולל ציון שאף על פי שחלקיקי מסה שליליים ידחיקו זה את זה, הכוח האלקטרוסטטי יהווה מושך למטענים דומים ודוחה מפני מטענים הפוכים.
פורוורד השתמש בתכונות של חומר בעל מסה שלילית על מנת ליצור את הרעיון של הנעת חללית תוך שימוש במסה שלילית שאינה מצריכה קלט אנרגטי או מסת תגובה כדי להשיג תאוצה גבוהה באופן שרירותי.
פורוורד טבע גם מונח בשם "ביטול" - אשר מתאר מצב שבו חומרים בעלי מסה שלילית וחיובית נפגשים. הם כנראה יהיו מסוגלים להשמיד זה את זה בדומה לתהליך האיון בין חומר לאנטי-חומר. אינטראקציה בין כמויות שוות של חומר בעל מסה חיובית (ומכאן ניתן להסיק כבעל אנרגיה חיובית – ) לבין חומר בעל מסה שלילית (ומכאן ניתן להסיק כבעל אנרגיה שלילית – ) לא תשחרר שום אנרגיה, עקב כך שהתצורה היחידה של חלקיקים כאלה שיש לה תנע אפסי (שני החלקיקים הנעים באותה המהירות באותו כיוון) אינו מייצר התנגשות, אינטראקציות כאלה היו משאירות עודף מומנטום.
אינטראקציה כובדית עם אנטי חומר
ניסויים בתא בועות מספקים ראיות נוספות לכך שלחלקיקים בעלי מסה שלילית ולאנטי חלקיקים יש את אותה מסת כבידה כמו עמיתיהם הרגילים. בניסויים אלה, החדר נתון לשדה מגנטי קבוע שגורם לחלקיקים טעונים לנוע בנתיבים סליליים, אשר רדיוסם וכיוונם תואמים את היחס בין מטען חשמלי למסת ההתמד. נראה כי זוגי החלקיקים והאנטי-חלקיקים נעים בסלילים עם כיוונים מנוגדים אך בעלי רדיוסים זהים, דבר שמרמז שהיחס שונה רק בסימן, אך הדבר אינו מציין אם המטען או המסה ההתמד הפוכים. עם זאת, נצפו זוגות של חלקיקים ואנטי חלקיקים אשר מושכים זה את זה באופן חשמלי. התנהגות זו מרמזת כי לשניהם יש מסת כבידה חיובית ומטענים הפוכים.
ניסויים ותצפיות
הפיזיקאי פיטר אנגלס וצוות עמיתים מאוניברסיטת וושינגטון דיווחו על תוצאות רשמיות בהתבוננות בהתנהגות של מסה שלילית באטומי רובידיום. ב־ 10 באפריל 2017, צוות אנגלס יצר מסה אפקטיבית שלילית על ידי הפחתת הטמפרטורה של אטומי רובידיום כמעט עד לאפס המוחלט, ויצר עיבוי בוז-איינשטיין. על ידי שימוש במלכודת לייזר, הצוות הצליח להפוך את הסיבוב של כמה אטומי הרובידיום, והבחין כי לאחר ששוחררו מהמלכודת, האטומים השתנו והציגו מאפיינים של מסה שלילית, למשל האצה לכיוון הנגדי לכיוון כוח הדחיפה, במקום להתרחק ממנו.
במכניקת הקוונטים
בשנת 1928, תאוריית החלקיק היסודיים של פול דיראק, שהייתה אז כבר חלק מהמודל הסטנדרטי, כללה כבר דוגמאות לחלקיקים יסודיים שליליים. המודל הסטנדרטי הוא הכללה של אלקטרודינמיקה קוונטית, כך שהמסה השלילית כבר מובנית בתאוריה.
הפיזיקאי קיפ תורן הצביעו על כך שניתן להשתמש במכניקת הקוונטים של אפקט קזימיר למען ייצור אזור שלילי־המוני מקומי במרחב הזמן. במאמר זה, ובמאמרים רבים נוספים אשר פורסמו לאחר מכן, הם הצליחו להראות כי ניתן להשתמש בחומר בעל מסה שלילית לייצוב חורי תולעת. הם טוענים כי ייתכן שחורי תולעת כאלה נוצרו ביקום המוקדם. סטיבן הוקינג טען כי אנרגיה שלילית היא תנאי הכרחי ליצירת עקומת זמן סגורה, וזה על ידי מניפולציה של שדות הכבידה באזור סופי של החלל. דבר זה מרמז, למשל, שלא ניתן להשתמש בגליל טיפלר סופי כגורם במכונת זמן.
משוואת שרדינגר
עבור מצבים עצמיים ואנרגטיים של משוואת שרדינגר, תפקוד הגל הוא גל בכל מקום בו אנרגיית החלקיק גדולה מהפוטנציאל המקומי, ודומה אקספוננציאלי (מתחמק) בכל מקום שהוא פחות. דבר זה מרמז על אנרגיה קינטית שלילית באזורים מסוימים (על מנת לבטל את הפוטנציאל המקומי). עם זאת, אנרגיה קינטית היא אנרגיית הפעלה במכניקת הקוונטים, וערכה תמיד חיובי, דבר אשר מסכם את ערך הציפייה של האנרגיה הפוטנציאלית בהנבת ערך האנרגיה.
לתפקודי הגל של חלקיקים בעלי מסת מנוחה אפסית, כגון פוטונים, המשמעות היא שכל החלקיקים המתחמקים מפונקציית הגל יהיו קשורים למסה – אנרגיה שלילית מקומית. עם זאת, משוואת שרדינגר אינה חלה על חלקיקים חסרי מסה. במקומה יש להשתמש במשוואת קליין-גורדון.
שירלי בר-אמוץ
ביוגרפיה
שירלי בר-אמוץ, נולדה בשנת 1974, חברת קיבוץ מעברות. צורפת, מרצה וחברת סגל במחלקה לצורפות ואופנה באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל. בעלת תואר ראשון ושני באמנות מטעם האקדמיה בצלאל. בשנת 2005 הקימה את סטודיו "תכשיט" להוראת צורפות בקיבוץ מעברות, שם היא מלמדת צורפות, ויוצרת את עבודותיה.
בשנת 2007 זכתה בפרס משרד התרבות והספורט לעיצוב ובשנת 2012 זכתה בפרס אנדי לאמנויות עכשוויות. עבודותיה מוצגות בתערוכות בארץ ובעולם.
פרס הרב טולידאנו לספרות תורנית
פרס הרב טולידאנו לספרות תורנית הלכתית הוא פרס הניתן למחברי ספרי הלכה על ידי המועצה הדתית תל אביב-יפו החל משנת תשל"ח (1978), על שם הרב יעקב משה טולידאנו. הפרס ניתן לעוסקים בספרות תורנית הלכתית: ספרי פרשנות, ספרי פסקים ושאלות ותשובות.
מאז תשס"ח הפרס מוענק על ידי ועדה בראשות הרב ישראל מאיר לאו, ובשותפות הרבנים שלמה דיכובסקי, יוסף נדב, בן ציון נשר ומשה בר.
פלשקפה
מיקום
הכפר ממוקם כ-2 ק"מ מזרחית לכביש הראשי 74 ו-21 ק"מ וצפונית לעיר נג'קניז'ה. שטחו מישורי ברובו, בחלקו אזור של גבעות. "התעלה הפרינציפלית" עוברת לאורך הגבול המזרחי של הכפר.
בשטח הכפר עובר כביש 7529 בין הכפר לבין הכפר גלשה וזאלהסנטבלאז' בכיוון מזרח-מערב. קו הרכבת לא מגיע ליישוב. תחנת הרכבת הקרובה ביותר נמצאת במרחק של 3 ק"מ בכפר גלשה, קו סומבטהיי - נג'קניז'ה (תחנת הרכבת גלשה).
היסטוריה
לראשונה הוזכר המקום בכתב בשנת 1354 בשם פילישקפו (Pyliskefew). היישוב קיבל את שמו מנחל פִּילִישְקֶה / פֶּלֶשְקֶה (היום נקרא סֵוִיז) שהכפר בנוי במקור נביעתו. האדמות סביב הכפר היו נחלת המנזר של זאלה, ואלה שימשו את משפחת אֶרְדֶג (שטן בהונגרית). בעשור הראשון של המאה ה-15 נבנתה גם טירה ביישוב. הטורקים הרסו את הכפר מספר פעמים (1564, 1572) ובעלי אדמות הכפר מישכנו את אדמותיו מספר פעמים. בתקופת הכיבוש הטורקי הכפר היה מאוכלס חלקית בלבד, 17 בתים נרשמו בו בראשית המאה ה-17. ב-1848 התגוררו בו כבר 668 תושבים. אין מידע על מספר התושבים היהודיים באף תקופה.
כיום
זהו יישוב מזדקן ומתרוקן. אוכלוסיית הכפר הולכת ופוחתת. שיעור האבטלה גבוה עם הגירה אל מחוץ לכפר. אין אפשרויות עבודה מקומיות. יש מעט בעלי מלאכה ויזמים מקומיים, והתושבים עובדים בנג'קניז'ה הסמוכה או בזאלאגרסג.
על פי נתוני 2007, הכפר מונה 493 תושבים.
הקרב על בלגיה
הקרב על בלגיה נמשך מ-10 במאי עד 28 במאי 1940, בין כוחות בעלות הברית לבין גרמניה הנאצית, והיה חלק מהמערכה על צרפת ועל ארצות השפלה במלחמת העולם השנייה. הקרב הסתיים בניצחון גרמני בעקבות כניעתה של בלגיה. עד היום הקרב זכור בבלגיה גם בשם מבצע שמונה עשר הימים (בצרפתית: Campagne des 18 jours בהולנדית: Achttiendaagse Veldtocht).
הפלישה הגרמנית - 10 במאי
ב-9 במאי 1940 רמז הציר הבלגי בברלין לממונים עליו כי נראה שהגרמנים יפתחו בהתקפה למחרת היום. ב-10 במאי בשעה 00:10 התגלו ראשוני החיילים הגרמניים על הגבול הבלגי. בשעה 01:30 הוכרז על מצב חירום במדינה, וכוחות הצבא הבלגיים מיהרו להתפרס בעמדותיהם. תגובת הפיקוד הצרפתי הייתה מיידית. שעה לאחר פתיחת המתקפה הגרמנית הורה הרמטכ"ל הצרפתי מוריס גמלאן למפקד החזית הצפונית ז'וזף ז'ורז' להורות לקבוצת הארמיות הראשונה לנוע צפונה בהתאם לתוכנית דייל, בטענה שהממשלה הבלגית ביקשה סיוע להדיפת הפלישה לשטחה. תנועה זו כללה את מיטב הכוחות הצרפתים הניידים ואת חיל המשלוח הבריטי. לאופולד השלישי, מלך הבלגים עודכן במתרחש, ומיהר אל המטה שלו ליד אנטוורפן.
הקרב על מצודת אבן אמאל
מצודת אבן אמאל, הייתה מצודה תת-קרקעית שהייתה אמורה להגן על גבולה המזרחי של בלגיה מפלישה, והיא על הדרך האסטרטגית ללייז'. האסטרטגים של גרמניה הבינו היטב שכדי להשלים את כיבוש בלגיה, שומה עליהם לכבוש את מצודת אבן אמאל. הגרמנים ביצעו לשם כך תוכניות מדויקות ומושקעות, וכבשו את המצודה בקלות רבה. קרב זה היה הראשון מסוגו שבו הופעלו כוחות מוצנחים (פאלשירמייגר). בתחילה נחת כוח משימה ראשוני בדאונים על "גג" המצודה, ופוצץ את כיפות הבטון באמצעות מטענים חלולים, בהם השתמשו כדי להשמיד או לנטרל את ה"כיפות" בהן הותקנו תותחים. אל מול עמדות המקלעים השתמשו הצנחנים בלהביורים. הבלגים הצליחו להשמיד את אחד הגשרים, ובכך מנעו את מעבר הכוחות הגרמנים, אך גם מעבר תגבורות להגנת המצודה. למחרת הצטרפה אל הצנחנים תגבורת של רגימנט הרגלים ה-151, שהיה חלק מהארמייה השישית, דבר שהביא לכניעתה בצהרי 11 במאי.
מרכז בלגיה
אל מול הפריצה המהירה של מערך הביצורים שלהם, שהיה אמור לגרום עיכוב משמעותי לכוח הגרמני התוקף, עמדו הבלגים חסרי אונים. בערבו של 11 במאי, לאחר כיום וחצי של לחימה, הורה הפיקוד העליון הבלגי לצבאו לסגת לעמדות על נהר הדייל, שם הוא היה אמור לחבור עם כוחות בעלות הברית בהתאם לתוכנית דייל, הוראה שפירושה היה הפקרת כל בלגיה שמצפון ללייז'. על פי התוכנית הצרפתית המקורית, הכוחות הצרפתיים והבריטיים העיקריים היו אמורים להגיע לקו נהר דייל רק חמישה ימים לאחר פתיחת המתקפה הגרמנית, ומהירות ההתקדמות הגרמנית הפתיעה אותם. ההתקדמות הגרמנית לעומק בלגיה נראתה כמאשרת את הערכת הפיקוד הצרפתי כי לשם יופנה המאמץ הגרמני העיקרי. שתי דיוויזיות ממוכנות מהארמייה הראשונה של בלאנשאר, הקדימו להגיע לאזור, וסייעו להציל את הצבא הבלגי הנסוג. תנועה מזורזת זו לא הייתה חלק מתוכנית דייל, ושיבשה את מה שנותר ממנה.
בין 12 ל-14 במאי נערך קרב אנו בין יחידות שריון צרפתיות ליחידות שריון גרמניות. בקרב זה השתתפו כאלף כלים משוריינים מכל צד, והוא נחשב לקרב השריון הגדול ביותר בהיסטוריה עד שהקרבות במערכה באפריקה ובחזית המזרחית עלו עליו. אבדות הגרמנים היו כבדות, אולם אבדות הצרפתים אף יותר. עם זאת, הקרב השיג את מטרתו מבחינת בעלות הברית, והעניק לארמייה הצרפתית הראשונה די זמן כדי להתבצר בנהר הדייל, ולכוחות הבלגיים די זמן כדי לסגת אליו. ב-15 במאי ניסו הגרמנים לפרוץ את הקו, אולם כשלו בכך.
נסיגת בעלות הברית
באופן כללי בעלות הברית יכלו לרשום לעצמם הצלחה יחסית. למרות שלא כל כוחותיהם השתתפו בקרבות במרכז בלגיה, הרי שהם נסוגו בהצלחה, באבדות מועטות יחסית, אל קו דייל. עם זאת, המתקפה הגרמנית בבלגיה לא הייתה אלא הסחת דעת, שנועדה לשכנע את הצרפתים שהגרמנים חוזרים על תוכנית שליפן מימי מלחמת העולם הראשונה. בו בזמן שהתבצעה המתקפה על קו דייל, נעה "קבוצת הפאנצר קלייסט" דרך הארדנים, והצליחה להבקיע את קווי ההגנה הצרפתיים שם, והחלה בתנועה מהירה אל חוף תעלת למאנש, במטרה לכתר את הכוחות הבריטיים-צרפתיים-בלגיים במערב בלגיה. תודות ליוזמות עצמאיות של מפקדים מוכשרים כמו גודריאן ורומל, הייתה ההתקדמות הגרמנית אף מהירה מהצפוי.
הצרפתים הבינו זאת באיחור מה, ולאחר מכן הורו על נסיגה כללית מבלגיה כדי להינצל מהאיגוף. הנסיגה תוכננה להתבצע בשלושה שלבים: בין 16 ל-17 במאי אל נהר סן, בין 17 ל-18 במאי אל נהר דאנדאר (Dender), ובין 18 ל-19 במאי על הסכלדה. הפיקוד העליון הבלגי לא שש להפקיר את הביצורים בין בריסל ללוון, במיוחד לנוכח העובדה שכאמור קו דייל התגונן היטב. הבלגים השתעשעו בתקווה שיוכלו לעצור את הגרמנים, אולם לנוכח נסיגת הארמייה הצרפתית השנייה מסדאן, הם החלו לסגת. הכוחות הבריטיים והצרפתים פינו את קו הביצורים החזק אנטוורפן-נאמור, לטובת מערך ביצורים מאולתר מאחורי הסכלדה. הארמייה השביעית הצרפתית פינתה את הולנד המתפרקת והגיעה אל אנטוורפן כשהיא עצמה מפורקת לגזרים וחסרת יכולת לארגן התנגדות ממשית. במרכז בלגיה ספג הצבא הבלגי שתוגבר בכוחות בריטיים לחץ חלש יחסית והצליח לסגת בבטחה. ההתנגדות הממשית היחידה הייתה באזור לוון מצד חיל המשלוח הבריטי.
הבלגים סירבו לוותר על אנטוורפן, והפעילו כוח של ארבע דיוויזיות כדי להגן עליה. אנטוורפן נכבשה סופית רק בין 18 ל-19 במאי, לאחר התגוננות בלגית אמיצה. ב-17 במאי נטשה הממשלה הבלגית את עיר הבירה בריסל, ונמלטה אל אוסטנדה. סוראליי (Suarlee) נפלה ב-19 במאי, מאלונה (Malonne) ב-21 במאי, וערים רבות נוספות ב-23 במאי. הלורד גורט, מפקד חיל המשלוח הבריטי, הציע לנטוש לחלוטין את בלגיה, ולבצע נסיגה אסטרטגית אל צרפת. במטכ"ל הבריטי סירבו לאשר לו נסיגה כזו, והורו לו לבצע מתקפה ולחבור אל הכוחות הצרפתיים בדרום בלגיה בכל מחיר. הבלגים התנגדו למתקפה כזו, שלטענתם תוביל לפירור מה שנותר מהצבא הבלגי. בסופו של דבר המתקפה יצאה לפועל ב-21 במאי, ולמרות שזכתה בהתחלה להצלחות טקטיות ראשוניות, הרי שבקרב אראס נבלמה, ולא השיגה את מטרתה (הבקעת הקווים הגרמניים וחבירה אל הכוחות הצרפתיים בדרום).
סוף דבר
ב-25 במאי פתחו בעלות הברית ב"מבצע דינמו" - הסגת כוחותיהם מצרפת וארצות השפלה. הבלגים לחמו באומץ ובעקשנות מלחמה חסרת תקווה, אולם בהדרגה הגרמנים כבשו את מה שנותר מבלגיה. ההפצצות הגרמניות שהתבצעו יום וליל הפכו את החיים לבלתי נסבלים, שרר מחסור חמור במזון, והצבא הבלגי היה למעשה מפורר כבר. הבריטים מצדם הפגינו חוסר אכפתיות כלפי בעלי בריתם, והטילו עליהם משימות שמעבר ליכולתם. כאשר נשאל המפקד הבריטי בזירה האם גם הכוחות הבלגיים יפונו, הוא השיב בזעם "זה לא מעניינו קשקשן מה שיקרה עם הבלגים". ב-28 במאי, נכנע המלך לאופולד בפני הגרמנים, בלי לתאם את הכניעה קודם לכן עם הצרפתים והבריטים.
בניגוד לבית המלוכה של הולנד שיצא כולו לגלות, מלך בלגיה ומשפחתו בחרו להישאר בארצם ולימים נתפסו כמשתפי פעולה עם הגרמנים. כניעת המלך לא הייתה מקובלת על רבים מחברי הממשלה הבלגית, לרבות ראש הממשלה איבר פיירלו, שהכריז שכניעת המלך הייתה לא חוקית. פיירלו שנמלט בתחילה לפריז ולאחר מכן ללונדון, ועמד שם בראש הממשלה הבלגית הגולה. "צבא בלגיה החופשית" הוקם, ולחם לצד בעלות הברית לאורך המלחמה. בלגיה נכבשה בידי הגרמנים, ושוחררה בידי בעלות הברית רק בסתיו 1944.
יואן קמרון
על אף המוניטין המקצועי הגבוה שלו, היה קמרון מושא לביקורת חריפה על ניסויים שערך בבני אדם ללא הסכמה מספקת מדעת, בטיפול בהלם חשמלי אינטנסיבי מאוד, תרופות ניסיוניות וסמים פסיכואקטיביים קשים כולל LSD שנועדו "לבטל את הדפוסים הפתולוגיים" ובנייה מחדש של תודעת המטופלים. חלק מעבודה זו התרחשה במימון ה-CIA כדי להשיג הגנה על חיילים אמריקנים מפני שטיפת מוח סובייטית ושלא באופן רשמי להשיג שיטה מדעית לחקירת חשודים ולחילוץ מידע מנחקרים אלו, כחלק ממה שכונה "פרויקט MKUltra".
ראשית הקריירה
דונלד יואן קמרון נולד בבריג אלן שבסקוטלנד, בנו הבכור של כומר בכנסייה הפרסביטריאנית. קיבל תואר M.B., Ch.B. בפסיכולוגיה רפואית באוניברסיטת גלאזגו בשנת 1924, ותואר D.P.M. מאוניברסיטת לונדון בשנה שאחריה. בשנת 1936 קיבל תואר דוקטור לרפואה בהצטיינות מאוניברסיטת גלאזגו.
ב-1928 עזב קמרון את בולטימור לטובת בורגהלזלי, בית החולים הפסיכיאטרי של אוניברסיטת ציריך בשווייץ, שם למד אצל הנס וו. מאייר, ממשיך דרכו של הפסיכיאטר השווייצרי המשפיע אויגן בלוילר.
בשנת 1933 נישא קמרון לז'אן רנקין שאותה הכיר בעת שהיו סטודנטים באוניברסיטת גלאזגו. היא הייתה קודם לכן הקפטן נבחרת הוקי שדה הסקוטית, שחקנית טניס תחרותי, ובהמשך מרצה למתמטיקה באוניברסיטת גלאזגו. נולדו להם ארבעה ילדים, שלושה בנים ובת אחת.
ב-1936, עקר למסצ'וסטס כדי לכהן כמנהל חטיבת המחקר בבית החולים הממשלתי ווסטר. בשנה זו פרסם את ספרו הראשון, "Objective and Experimental Psychiatry" אשר הציג את אמונתו כי הפסיכיאטריה צריכה לגשת ללימוד ההתנהגות האנושית בצורה מוקפדת ומדעית המבוססת על הביולוגיה. תאוריות ההתנהגות שלו הדגישו את האחדות של האורגניזם עם הסביבה. קמרון האמין בלב שלם בפסיכיאטריה קלינית שתהיה בנויה על שיטה מדעית קפדנית.
קישורים חיצוניים
תוכנית תיעודית מאת העיתונאית הקנדית, אדריאן קלרקסון
היידי הייטקאמפ
מרי קתרין "היידי" הייטקאמפ (באנגלית: Mary Kathryn "Heidi" Heitkamp; נולדה ב-30 באוקטובר 1955) היא פוליטיקאית אמריקאית חברת המפלגה הדמוקרטית, שכיהנה כסנאטורית מטעם מדינת דקוטה הצפונית בשנים 2013–2019.
ביוגרפיה
הייטקאמפ נולדה בברקנרידג' שבמינסוטה, עיירה הנמצאת על הגבול בין מינסוטה לצפון דקוטה. היא הבת הרביעית למשפחה בת שבעה ילדים, לדורין (לבית ברג) וריימונד ברנרד הייטקאמפ. היא סיימה תואר ראשון באוניברסיטת צפון דקוטה ב-1977, וכן תואר J.D במשפטים מבית הספר לואיס & קלארק שבפורטלנד, אורגון.
בשנים 1980–1981 שירתה כפרקליטה בסוכנות להגנת הסביבה של ארצות הברית. לאחר מכן המשיכה לעבוד כפרקליטה במשרד נציב המס של דקוטה הצפונית. הואיל ונציב המס המכהן החליט להתמודד לסנאט, נבחרה הייטקאמפ לרשת את תפקידו כשזכתה ב-66% מן הקולות. היא שירתה בתפקיד זה עד 1992.
לאחר שהתובע הכללי של דקוטה הצפונית פרש על מנת להתמודד למושל המדינה, התמודדה הייטקאמפ לתפקיד וזכתה ב-62% ממניין הקולות. ב-1996 נבחרה לכהונה נוספת עם 64% מן הקולות. בשנת 2000 התמודדה ללא הצלחה למשרת מושל דקוטה הצפונית מול יריבה הרפובליקני, ג'ון הובן, והפסידה לאחר שקיבלה 45% ממניין הקולות לעומת 55% של יריבה, שכיהן כמנכ"ל בנק דקוטה הצפונית. בדצמבר באותה שנה סיימה את תפקידה כתובעת הכללית של המדינה.
ב-2001 החלה לשרת בשוק הפרטי, בו כיהנה כחברת דירקטור של גז טבעי, "Dakota Gasification Company", עד שנת 2012. בינואר 2011 הכריז הסנאטור הדמוקרטי המכהן, קנט קונרד, כי אין בכוונתו לשוב ולהתמודד על כהונה רביעית. בנובמבר באותה שנה הכריזה הייטקאמפ על כוונתה להתמודד על מושבו של קונרד. לאחר שזכתה ללא התנגדות בפריימריז הדמוקרטים, גברה במרוץ צמוד על יריבה הרפובליקני, כשפער של 2,994 קולות, או 1%, הפרידו בין השניים. בזכייתה נהייתה לסנאטורית השנייה לכהן מטעם דקוטה הצפונית. היא התמודדה לבחירה מחדש בבחירות בשנת 2018, בניסיון לזכות בכהונה שנייה, אך הפסידה לחבר בית הנבחרים הרפובליקני קווין קריימר, בפער של 44.6% מול 54.4%.
בסנאט הייתה חברה הייטקאמפ בוועדה לחקלאות, תזונה וייעור, בוועדה לבנקאות, שיכון ועניינים אורבניים, בוועדה לביטחון המולדת ועניינים ממשלתיים, בוועדה לעניינים אינדיאנים וכן בוועדה לעסקים קטנים ובינוניים ויזמות. עמדותיה הן מתונות, והיא מחזיקה בעמדות יותר שמרניות מיתר חבריה הדמוקרטים בסנאט. היא תומכת במיזמי בנייה של צינורות העברה של נפט וגז טבעי, כמו פרויקט ה-Keystone Pipeline, וכן מאמינה בזכויות התיקון השני לחוקת ארצות הברית לפיו כל אזרח רשאי לשאת נשק, עם מעט הסתייגויות, הואיל והיא מגיעה ממדינה התומכת ברובה בזכויות נשק.
הייטקאמפ נשואה ואם לשניים.
דרורה דקל
דרורה דקל (נולדה בחולון 1948) היא אמנית ישראלית בתחום האמנות הפלסטית, היוצרת במגוון רחב של יצירה חזותית: קולאז', הדפס, וידאו ארט וצילום. לצד כל אלה פעלה באוצרות תערוכות ובהוראת האמנות. דקל עוסקת גם בכתיבת שירה ופרוזה אוטוביוגרפית.
ביוגרפיה
דרורה דקל היא בתם של יליד קייב, אוקראינה וילידת וינה, אוסטריה. אמה, גרטרוד (יהודית) פרינץ עלתה לארץ ישראל בספינה בלתי לגאלית, והגיעה לקבוצת כנרת. כל משפחתה של האם שנותרה באירופה נספתה בשואה. האב גויס לצה"ל ונשלח לדייטון, אוהיו, לבסיס חיל האוויר המרכזי של ארצות הברית. הוא שהה שם במשך שנתיים במסגרת הקורס הראשון של חיל האוויר לטכנאי מטוסים. בשל תפקידיו בצה"ל נעדר מהבית לתקופות ארוכות. בילדותה של דקל הרבתה המשפחה לעבור מקומות מגורים ברחבי הארץ עקב עבודת האב.
האוניברסיטה הלבנונית
באוניברסיטה 16 פקולטות:
דרורה דקל
ביוגרפיה
מייד בתום מלחמת ששת הימים, גויסה דקל לצה"ל שימשה כמורה חיילת בקיבוץ אילות הצעיר. דקל התגוררה בקיבוץ עם משפחתה והייתה בין מיסדי מערכת החינוך של היישוב. כעבור מספר שנים עברה המשפחה לצפון, תחילה לקיבוץ בית העמק ושנתיים מאוחר יותר לקיבוץ כברי, שבו היא מתגוררת עד היום. דקל המשיכה את דרכה במערכת החינוך, ובמקביל יצאה ללימודי אמנות מתקדמים. היא ניהלה את גלריה כברי במשך 25 שנים, החל בשנת 1993 ועד לשנת 2018.
האוניברסיטה הלבנונית
עד לשנת 1975 היה המיקום הפיזי של הפקולטות בביירות ובפרוורים שלה, אך ב-1976 בשל מלחמת האזרחים בלבנון, הוקמו סניפים נוספים בביירות, בהר הלבנון, בצפון לבנון, בדרום לבנון ובבקאע.
האוניברסיטה מפעילה 62 ספריות, שבהן למעלה מ-700 אלף ספרים, והגישה לחומרי הספרייה ניתנת בחינם לסטודנטים באוניברסיטה.
האוניברסיטה מציעה תוכניות של חילופי סטודנטים, ופעילויות ספורט.
דרורה דקל
יצירה
עם סיום לימודיה במדרשה לאמנות הציגה תערוכה ראשונה שעסקה במוטיב עץ הדקל, בגלריה צוותא בתל אביב (1993). הדקל הוא מוטיב חוזר וסמלי עבור האמנית והוא מסמל קשר עם חבר שנהרג במלחמת ששת הימים. המשיכה למוטיב זה הוביל בהמשך להחלטתה להחליף את שם נעוריה, ברניסקי, בשם משפחה חדש - דקל.