cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
זכויות להט"ב בקמרון
מעמד בחוק
חוק אבטחת סייבר ופשעי סייבר (חוק מס' 2010/012 מיום 21.12.2010) מפליל הצעות מיניות מקוונות הומוסקסואליות. על פי סעיף 83(1), "כל אדם המציע הצעות מיניות לאדם ממינו באמצעות תקשורת אלקטרונית ייענש במאסר של שנה עד שנתיים וקנס של 500,000 עד 1,000,000 פרנק CFA או רק אחד משני העונשים הללו".
על פי סעיף 83(2) נקבע כי העונשים מוכפלים כאשר "ההצעות עוקבות אחר מגע מיני". במאי 2005, 11 גברים נעצרו במועדון לילה בחשד לקיום פעילות הומוסקסואלית אשר הוצגה כ-"מעשה סדום", בעוד הממשלה איימה לבצע בדיקות רפואיות בקרב החשודים כדי "להוכיח" את פעילותם ההומוסקסואלית. נכון לפברואר 2006, כמעט כלל החשודים עדיין היו במעצר, עם משפטים אשר נקבעו במרץ 2006.
בנובמבר 2011, בית משפט הרשיע שני צעירים שנעצרו בגין הומוסקסואליות מחוץ למועדון לילה על סמך המראה החיצוני והתנהגותם בלבד לחמש שנות מאסר. יושב-הראש קבע באומרו כי "האופן בו דיברו והתלבשו בבגדי נשים והזמינו משקאות חריפים על בסיס שמנת הם ראיה מספקת להומוסקסואליות". מאוחר יותר ביטל בית משפט לערעורים את פסק הדין.
בפברואר 2021, שתי נשים טרנסג'נדריות קמרוניות ישבו חמישה חודשים בכלא לאחר שנעצרו ב-8 בפברואר בגין "לבישת בגדי נשים במסעדה" בדואלה. שתי הנשים הורשעו מאוחר יותר ב-"ניסיון להומוסקסואליות, מגונה פומבית ואי נשיאת זיהוי". שופט הורה לשחרר את הזוג, בשם שאקירו ופטרישיה באומרו כי "עד שבית משפט יוכל לדון בערעורים שלהן". לאחר מכן הנשים נשאו מאסר של חמש שנים על פשעיהן. הכלא הראשי של דואלה תואר כ-"גיהנום" על ידי אסירים שהואשמו בהומוסקסואליות.
תנאי מחיה
קמרון מוגדרת כחברה שמרנית בה הומוסקסואליות מיוחסת בדעות שליליות. בשנת 2006 פרסמו מספר צהובונים את שמותיהם של לפחות 50 אנשים בולטים שלטענתם היו הומוסקסואלים בעודם גינו את החשודים על "התנהגות סוטה". הסיפורים הגבירו את תפוצת העיתונים, אך ספגו ביקורת על ידי מועצת התקשורת הממלכתית על פגיעה בפרטיות של תושבים. הקמפיין עורר דיון לאומי על זכויות להט"ב ופרטיות. בית משפט בקמרון כלא את ז'אן פייר אמוגאו בלינגה, מנכ"ל העיתון "L'Anecdote" לארבעה חודשים בגין השמצת גרגואר אוונה, שר בממשלה שנמנה ברשימת 50 ההומוסקסואלים המשוערים בקמרון בעוד פרסום שמו ברשימה "פגע קשות במוניטין שלו וחשף את משפחתו ללעג".
דו"ח זכויות האדם של משרד החוץ האמריקאי לשנת 2010 מצא כי הומוסקסואלים "בדרך כלל שמרו על פרופיל נמוך בגלל הסטיגמה החברתית, האפליה וההטרדה, כמו גם האפשרות למאסר. הומואים ולסביות סבלו מהטרדה וסחיטה על ידי פקידי אכיפת החוק. האשמות שווא על הומוסקסואליות שימשו כדי להטריד אויבים או לסחיטת כספים".
בשנת 2012 נוסדה האגודה הראשונה לנשים לסביות וקוויריות קמרוניות, "World Queens".
כתבה חדשותית משנת 2013 קבעה כי הרשויות בקמרון מאפשרות הוצאות להורג מטעם המשמר, בעוד מכות ועינויים מוגדרים כנסבלים.
בקשות מקלט
הומוסקסואל קמרוני קיבל את הזכות לתבוע מקלט מדיני בממלכה המאוחדת בשל נטייתו המינית בתחילת יולי 2010. שר התקשורת של קמרון, עיסא צ'ירומה בקארי, הגיב לפעולת בית המשפט והודה כי הומוסקסואליות בהחלט בלתי חוקית בקמרון, אך גם בטענה שהומוסקסואלים לא הועמדו לדין על פעילותם הפרטית. הוא דחה את טענותיו של מבקש המקלט, ואמר שלאיש אין מה לחשוש מהחוק באומרו "האם אתה חושב שהוא ההומוסקסואל היחיד בקמרון?".
באוגוסט 2011, גבר קמרוני הומוסקסואלי קיבל ערבות הגירה זמנית מסוכנות הגבולות של הממלכה המאוחדת לאחר שאייר פראנס סירבה לשאת אותו ליאונדה. במאי 2012, סוכנות הגבול הבריטית ביקשה להחזיר את מבקש המקלט אדיאג' ולרי אקוודה, ומצאה "לא ראיות מהימנות" לכך שהוא הומוסקסואל, אך נאלצה להשאיר את אקוודה במעצר לאחר שאיים "לעשות רעש" באייר פראנס בטיסה אשר תחזיר אותו לקמרון.
השתתפות מקוונת
השתתפות מקוונת מתארת אינטראקציה בין המשתמשים לבין קהילות מקוונות ברשת האינטרנט. קהילות מקוונות לעיתים קרובות כרוכות בחברים שמספקים תכנים לאתר או תורמים בדרך זו. דוגמאות כאלה כוללים דפי wiki, בלוגים, במשחקים מקוונים מרובים, וסוגים אחרים של פלטפורמות חברתיות. באינטרנט ההשתתפות היא כיום במידה רבה כר למחקר שדה. זה מספק תובנה בתחומים כגון עיצוב אתרים, שיווק באינטרנט, מיקור המונים, בתחומים רבים של הפסיכולוגיה. כמה קטגוריות משנה תחת השתתפות מקונת: מחויבות לקהילות מקוונות, תיאום ואינטראקציה, וגיוס חברים.
תשתיות שיתוף הידע
האינטרנט מכיל הרבה אתרים ופלטפורמות של שיתוף הידע בצורה מקוונת, להלן כמה דוגמאות: בעבר התשתיות החשובות לשיתוף הידע באינטרנט כללו:
מניעים
קהילות מקוונות רבות (למשל בלוגים, חדרי צ'אט, רשימות דיוור אלקטרוניות, פורומים באינטרנט, ויקיים), אינם רק משאבי שיתוף ידע, אלא גם אופנות. מחקרים הראו כי לחברים המחויבים לקהילות מקוונות יש סיבות להישאר פעיל. כל עוד חברים מרגישים צורך לתרום, יש תלות הדדית בין הקהילה לבין החבר.
למרות שחוקרים רבים הגיעו עם מספר גורמים מוטיבציוניים מאחורי התרומה באינטרנט, תאוריות אלה יכולים להיות מסווגים תחת המוטיבציות המהותיות והאקסטריניות. המוטיבציה הפנימית מתייחסת לפעולה המונעת על ידי אינטרסים אישיים ורגשות פנימיים במשימה עצמה בעוד המוטיבציה החיצונית מתייחסת לפעולה המושפעת מגורמים חיצוניים, לעיתים קרובות לתוצאה מסוימת, לתגמול או להכרה. שני סוגים של מוטיבציה סותרים זה את זה אבל לעיתים קרובות הולכים יד ביד במקרים שבהם יש תרומה מתמשכת.
מספר גורמים מוטיבציוניים מובילים אנשים להמשיך את השתתפותם ולהישאר נאמנים לקהילות מקוונות אלה. פיטר קולוק חקר את המניעים לתרומה לקהילות מקוונות. קולוק (1999, ע' 227) מתאר שלושה מניעים שאינם מסתמכים על התנהגות אלטרואיסטית מצד התורם: הדדיות צפויה; הכרה מוגברת; ואת תחושת היעילות. מוטיבציה נוספת, שבה מארק סמית' מזכיר בתזה שלו ב -1992. הקולות מהבאר: ההיגיון של הווירטואליים המשותפים הוא "קהילה" - "חוויה של קהילה" כפי שהיא מכונה בפסיכולוגיה חברתית. במשפט פשוט אנו יכולים לומר שהוא נעשה על ידי אנשים עבור אנשים.
הדדיות צפויה
לאדם יש את מוטיבציה לתרום מידע בעל ערך לקבוצה מתוך ציפייה שהוא יקבל עזרה ומידע שימושי בתמורה. אכן, ישנן ראיות לכך שמשתתפים פעילים בקהילות מקוונות מקבלים תגובות יותר מהר לשאלות מאשר משתתפים לא ידועים. ככל שציפיות ההדדיות גבוהות יותר, כך גדל הסיכוי שישנה תרומה גבוהה של ידע בקהילה מקוונת. הדדיות מייצגת תחושה של הוגנות שבה אנשים בדרך כלל גומלים את המשוב החיובי שהם מקבלים מאחרים, כך שהם יוכלו לקבל בתמורה מידע שימושי יותר מאחרים בעתיד.
מחקרים הראו כי הצורך להערכה עצמית של הכרה מאחרים מוביל לציפיות של הדדיות. הערכה עצמית משחקת תפקיד חשוב בצורך להדדיות כי תרומה לקהילות מקוונות יכולה להגביר את האגו עבור סוגים רבים של משתמשים. ככל שהם מקבל יותר משובים חיוביים מחברים אחרים בקהילתם, ככל שהם עשויים להרגיש שהם נחשבים למומחים בידע שהם חולקים. בגלל זה, תרומה לקהילות מקוונות יכולה להוביל לתחושה של הערכה עצמית וכבוד, בהתבסס על רמת המשוב החיובי שמקבלים מהקהילה. כמו כן, ישנן ראיות לכך שמשתתפים פעילים בקהילות מקוונות מקבלים תגובות יותר מהר לשאלות מאשר משתתפים לא ידועים.
מחקר על ההשתתפות במערכת המוניטין של eBay הוכיח שהציפייה להתנהגות הדדית מצד שותפים מגבירה את השתתפותם של קונים ומוכרים של eBay. תאוריה כלכלית סטנדרטית מנבאת שאנשים אינם נוטים לתרום מרצון לאספקת מוצרים ציבוריים כאלה, אלא הם נוטים לשחרר את הנסיעה על תרומתם של אחרים. עם זאת, תוצאות אמפיריות מ eBay להראות כי קונים להגיש דירוגים ליותר מ 50% של עסקאות. המסקנות העיקריות ממסקנה זו היו, כי הם מצאו כי משתמשים מנוסים נוטים לדרג בתדירות גבוהה יותר, והמניע להשארת הערות אינו מונע על ידי אלטרואיזם טהור המיועד לשותף העסקה הספציפי, אלא מתוך אינטרס אישי והדדיות ל "זוהר חם" תחושה של תרומה.
הכרה
הכרה חשובה לתורמים באינטרנט כך שבאופן כללי אנשים רוצים הכרה על התרומות שלהם. קולוק מתאר את החשיבות של מוניטין באינטרנט: "רינגולד (1993) בדיון שלו ב- the WELL (קהילה מקוונת) מפרט את הרצון ליוקרה כאחד המניעים העיקריים של תרומות אנשים לקבוצה. ככל שהדבר נוגע לחששותיו של אדם, סביר כי התרומות יגדלו במידה שתרומה זו תיראה לקהילה ככלל וככל שתהיה הכרה בתרומותיו של האדם. .....ההשפעות החזקות של סמנים טריוויאליים לכאורה של הכרה (למשל, כפי שהוגדר כ"עוזר רשמי") כבר העיר במספר קהילות מקוונות ... "
אחד המרכיבים העיקריים של עידוד מוניטין הוא לאפשר לתורמים להיות ידועים או לא להיות אנונימיים. הדוגמה הבאה, מתוך מחקר של מיירז (1989) של מחתרת המחשב ממחישה את העוצמה של המוניטין. כאשר מעורבים בפעילויות בלתי חוקיות, האקרים של המחשבים חייבים להגן על הזהויות האישיות שלהם עם שמות בדויים. אם האקרים משתמשים באותם הכינויים שוב ושוב, זה יכול לעזור לרשויות לעקוב אחריהם. אף על פי כן, האקרים אינם ששים לשנות את שמותיהם בדויים, משום שהמעמד והתהילה הקשורים לכינוי מסוים יאבדו.
על חשיבות הזהות המקוונת: פרופילים ומוניטין ניכרים בבירור בקהילות המקוונות כיום. Amazon.com הוא מקרה שבו כל התורמים רשאים ליצור פרופילים על עצמם והתרומות שלהם נמדדות על ידי הקהילה, והמוניטין שלהם עולה. Myspace.com מעודדת פרופילים משוכללים עבור חברים כך שהם יכולים לחלוק כל מיני פרטים על עצמם, כולל מה שהם אוהבים כמו מוזיקה, הגיבורים שלהם, וכו'. הצגת תמונות ומידע על חברים בודדים והפעילויות האחרונות שלהם באתרי הרשתות החברתיות יכולה לקדם מחויבות מבוססת חוב. בגלל שאינטראקציה חברתית היא הבסיס העיקרי לבנייה ושמירה על קשרים חברתיים, אנו יכולים לקבל הערכה עבור משתמשים אחרים ברגע שאנחנו באינטראקציה איתם. הערכה זו הופכת להכרה מוגברת עבור התורמים, אשר בתורם נותנים להם את התמריץ לתרום יותר.
בנוסף לכך, קהילות רבות נותנות תמריצים לתרום. לדוגמה, פורומים רבים מעניקים נקודות לחברים כדי לפרסם. חברים יכולים להשתמש בנקודות אלה בחנות וירטואלית. eBay הוא דוגמה של שוק מקוון שבו המוניטין הוא מאוד חשוב כי הוא משמש למדוד את אמינותו של מישהו שאתה יכול לעשות עסקים עם. סוג זה של קהילה ידוע כמערכת מוניטין, שהיא סוג של אלגוריתם סינון שיתופי שמנסה לאסוף, להפיץ ולצטבר דירוגים על התנהגותם בעבר של כל המשתמשים בקהילה המקוונת, במאמץ לאזן בין העקרונות הדמוקרטיים של פרסום ושמירה על איכות. מערכות אלה, כמו eBay's, מקדמות את הרעיון של אמון המתייחס לציפיות של הדדיות אשר יכול לעזור ולהגביר את תחושת המוניטין של כל חבר. עם eBay, יש לך הזדמנות לדרג את החוויה שלך עם מישהו והם, כמו כן, יכולים לדרג אותך. לזה יש השפעה על ציון המוניטין. לכן, ניתן לעודד את המשתתפים לנהל את הזהות המקוונת שלהם כדי ליצור רושם טוב אצל שאר חברי הקהילה.
לקהילות מקוונות מוצלחות אחרות יש מערכות מוניטין שלא מספקות תמריץ קונקרטי. לדוגמה, Reddit היא קהילה מקוונת של צבירת תוכן ברשת החברתית, המשמשת כ "דף הבית לאינטרנט" ומאפשרת למשתמשים לשלוח תוכן (לדוגמה, טקסט, תמונות, קישורים, כתבות חדשותיות, פוסטים בבלוגים, מוזיקה או סרטונים) תחת שמות משתמשים מעורפלים לפעמים. היא כוללת מערכת מוניטין שבה משתמשים יכולים לדרג את איכות ההגשות ולתת הערות. סך כל ההמלצות של הגשות של משתמשים אינן בעלות ערך מעשי - אך כאשר משתמשים מרגישים שהתוכן שלהם מוערך בדרך כלל על ידי שאר קהילת Reddit (או קהילות המשנה שלה הנקראות "subreddits") הם עשויים להיות בעלי מוטיבציה לתרום יותר.
שון למס
מקובל להתייחס ללמס כאביה של אירלנד המודרנית, בעיקר עקב מאמציו לקידום התעשייה, בהבאת השקעות חוץ למדינה ובחיזוק הקשרים הקבועים בין אירלנד לבין השוק האירופי המשותף.
ראשית חייו
ג'ון פרנסיס למס נולד בבליבראק (Ballybrack) שבמחוז דבלין, לפני שמשפחתו עברה לגור במרכז העיר דבלין. הוא היה ילדם השני מתוך שבעה של ג'ון ופרנסס למס. בחוג המשפחה שונה עד מהרה שמו לג'ק ובסופו של דבר, לאחר 1916 הוא העדיף להיקרא בשם שון (Seán). בבית הספר בו התחנך הוא תואר כשקדן והמקצועות בהם הוא הצטיין היו היסטוריה ומתמטיקה.
אחד מחבריו של למס לספסל הלימודים היה הקומיקאי האירי הידוע ג'ימי או'דאה (Jimmy O'Dea). חבר נוסף שלו בתקופת נערותו היה הכדורגלן טום פרקוהרסון (Tom Farquharson), שלימים שיחק כשוער של קארדיף סיטי. בינואר 1915 שוכנע למס להצטרף למתנדבים האירים (Irish Volunteers). מראהו הבוגר הבטיח שהוא יתקבל ללא כך בעיה, שכן הוא היה אז רק בן 15 וחצי. למס נעשה לחבר בפלוגה של הגדוד השלישי של בריגדת דבלין. שליש הגדוד היה איימון דה ואלירה, לימים ראש ממשלת אירלנד ונשיאה. כשהיו בטיול בהרי דבלין במהלך חג הפסחא של 1916 פגשו למס ואחיו נואל את שני בניו של הפרופסור אאוין מקנייל (Eoin MacNeill). השניים סיפרו להם על מרידת חג הפסחא שהתחוללה אז בעיר. ביום רביעי, ה-25 באפריל, הורשו שון ונואל למס להצטרף למתנדבי חיל המצב שהוצבו בבית הדואר המרכזי בדבלין. שון למס צויד ברובה ציד והוצב על הגג. הוא גם היה מעורב בקרב שהתחולל ברחוב מור. בכל אופן, ביום שישי הסתיימה המרידה בכישלון וכל המעורבים נכלאו. למס הוחזק במאסר במשך חודש ועקב גילו הצעיר שוחרר. בעקבות שחרורו רצה אביו ששון ימשיך בלימודיו.
מות אחיו של למס
שלושה מאחיו של שון למס מתו בצעירותם. כאשר הוא היה בן 16 הוא הרג את אחיו התינוק הרברט, שהיה אז בן 22 חודשים, בתאונת אקדח. אחיו הגדול נואל, שהיה ממתנגדי האמנה האנגלו-אירית, נחטף ונרצח ב-1923. אח נוסף, פטריק, מת בנסיבות טבעיות בגיל 19.
מלחמת העצמאות האירית
לאחר מרידת חג הפסחא, נשאר למס פעיל במסגרת המתנדבים האיריים וביצע מספר התקפות חמושות. עד לנובמבר 1920, הוא היה פעיל במסגרת זו באופן חלקי. באותו חודש, בשיאה של מלחמת העצמאות האירית, 12 חברים בבריגדה של דבלין של הצבא האירי הרפובליקני השתתפו בהתקפה על סוכנים בריטים שחיו בדבלין, ששמותיהם וכתובותיהם הגיעו לידיו של מייקל קולינס מרשת המרגלים שלו.
הקבוצה הייתה תחת הנהגתו של קולינס. שמות חבריה שביצעו את הפעולה בבוקרו של ה-21 בנובמבר 1920 לא נחשפו עד לפרסומו של ספר על ההיסטוריה של הצבא האירי הרפובליקני ב-1970. למס זוהה כאחד מהם. הקבוצה הרגה 14 סוכנים בריטים ופצעה חמישה סוכנים שהשתייכו לכנופיית קהיר. יום זה נודע כיום ראשון העקוב מדם (אין להתבלבל בינו לבין יום ראשון העקוב מדם שאירע ב-1972). בדצמבר 1920 נכלא למס.
הפעילות נגד האמנה האנגלו-אירית
בדצמבר 1921, לאחר חתימתה של האמנה האנגלו-אירית, שוחרר למס. הוא התמנה להיות קצין האימונים למשך זמן מה. במהלך העימותים על האמנה, הוא היה חלק מהמיעוט של האנשים שהתנגדו לאמנה יחד עם דה ואלירה. כאות מחאה, פרשו כל המתנגדים מהפרלמנט. במלחמת האזרחים האירית שבאה לאחר מכן, למס היה שני בסולם הפיקוד לאחר רורי או'קונור כאשר הקבוצה צרה על מבנה בית המשפט העליון של אירלנד. עם פרוץ מלחמת האזרחים נכבש הבניין לבסוף ותחת הלחץ של הבריטים, הפגיזו אותו כוחות המדינה החופשית ב-28 ביוני 1922. כתוצאה מכך, התחולל קרב בדבלין בין תומכי האמנה האנגלו-אירית לבין מתנגדיה. בית המשפט נכנע לאחר שני ימי הפגזות ובכל אופן, למס נמלט עם ארני או'מיילי ועם אחרים לבלסינגטון. מאוחר יותר הם שבו לדבלין ונאסרו שוב. הוא שוחרר מתוך רחמים לאחר מותו של אחיו נואל באוקטובר 1923. ב-18 בנובמבר 1924 נבחר למס לראשונה מטעם השין פיין כחבר בפרלמנט.
חיים אישיים
ב-24 באוגוסט 1924 נשא למס לאישה את קתלין יוז (Hughes) למורת רוחם של הוריה. החתונה נערכה בכנסיית השם הקדוש שבדבלין. ג'ימי או'דאה, הקומיקאי הידוע שהיה חברו הטוב של למס, היה השושבין.
פיאנה פול
ב-1926 שאף איימון דה ואלירה, בתמיכתו של למס, לשכנע את שין פיין לסגת מסירובה להכיר בקיומה של מדינת אירלנד החופשית ובלגיטימיות של הפרלמנט האירי ולסרב לתפוס את המושבים בפרלמנט שהם זכו בהם בבחירות. בכל אופן, המאמצים לא נשאו פרי ובמרץ 1926, דה ואלירה ולמס פרשו מהמפלגה.
בנקודת זמן זו, שקל דה ואלירה לפרוש מהחיים הציבוריים, החלטה, שלו הייתה מתקבלת, הייתה משנה את כל מהלך ההיסטוריה של אירלנד. היה זה למס שעודד את דה ואלירה להישאר וליצור מפלגה פוליטית חדשה. במאי, בסיועם של ג'רלד בולנד ושל למס, החל דה ואלירה לרקום תוכניות להקמת מפלגה. מפלגה זו נודעה בשם פיאנה פול (באירית: המפלגה הרפובליקנית). למס נסע ברחבי אירלנד כדי לגייס תמיכה למפלגה החדשה. רבים מחברי הפרלמנט לשעבר מטעם שין פיין שוכנעו להצטרף. המפלגה החדשה התנגדה באופן תקיף לחלוקתה של אירלנד אך הכירה דה פקטו בקיומה של מדינת אירלנד החופשית. היא התנגדה לקיומה של שבועת האמונים (Oath of Allegiance), פעלה לביטולה והודיעה כי חבריה לא יתפסו את מקומם בפרלמנט אם השבוע לא תבוטל. רציחתו על ידי הצבא האירי הרפובליקני של קווין או'היגינס, סגן נשיא המעצה המנהלת (סגן ראש הממשלה), הובילה להעברתו של חוק שדרש ממועמדים לפרלמנט, להישבע, שבמקרה שיבחרו, הם ישבעו את שבועת האמונים וסירוב לעשות כן יגרום להסרת מועמדותם.
מתוך חשש שהוא יפסל באופן חוקי מלהישאר בעולם הפוליטיקה, נשבע לבסוף דה ואלירה את שבועת האמונים, בעודו טוען שהוא פשוט חתם על פיסת נייר כדי לממש את זכותו להיות חבר בפרלמנט וכי הוא לא ממש נשא את השבועה. ב-11 באוגוסט 1927 כשהם חותמים על נוסח השבועה בפני נציגו של המושל הכללי של מדינת אירלנד החופשית, נכנסו כל חברי פיאנה פול שנבחרו בבחירות לפרלמנט.
שר התעשייה והמסחר
ב-1932 עלתה מפלגת פיאנה פול לשלטון במדינה החופשית וכך החלו 16 שנים שבהן החזיקה בהגה השלטון. המפלגה, שב-1929 הגדיר אותה למס כ"מפלגה חוקתית קמעה", הובילה כעת את מדינת אירלנד החופשית, מדינה שדה ואלירה ולמס לחמו במלחמת האזרחים כדי להכחיד אותה עשור קודם לכן. דה ואלירה מינה את למס כשר התעשייה והמסחר, אחד המשרדים החשובים ביותר במועצה המנהלת (הממשלה) ובתפקיד זה הוא החזיק בכל הממשלות של דה ואלירה. ללמס היו שתי משימות לא קלות של פיתוח התעשייה האירית ולשכנע את משרד האוצר לקדם את מעורבות המדינה בתעשייה. למרות השפל הגדול, פתחו למס ודה ואלירה במלחמת סחר שנמשכה מ-1933 ועד 1938 וגרמה לנזק רציני ולקשיים לכלכלה האירית ולתעשיית הבקר. ב-1933 הקים למס בנק לתעשייה כדי לאפשר את ההשקעות בפיתוח התעשייתי, על רקע השפל הגדול התייבשו מקורות ההשקעה. כמה חברות שהיו בבעלות חלקית של המדינה הוקמו גם הן. בין השאר הוקמו חברת הסוכר האירית כדי לפתח את תעשיית סלק הסוכר, מועצת פיתוח תעשיית הכבול וחברת התעופה האירית אייר לינגוס. שנים לאחר מכן תיאר למס את אייר לינגוס כהישג שגרם לו את הגאווה הגדולה ביותר. יוזמות אלו עזרו ליצור מיומנויות ניהול באירלנד, על רקע זה שרבים בעלי כישורים אלו העדיפו להגר.
השוק האירי היה עדיין קטן מכדי שיתקיימו בו חברות רב-תכליתיות, כך שלמעשה לכל החברות בבעלות ממשלתית למחצה היה מונופול. בעוד שלמס התרכז בנושאים כלכליים, דה ואלירה התמקד בעיקר בעניינים חוקתיים, כשהוא מוביל את המעבר לחוקה החדשה של אירלנד ב-1937. בממשלה החדשה שקמה, הפך דה ואלירה להיות טישך, בעוד שלמס שירת בה שוב כשר התעשייה והמסחר.
שר האספקה
ב-1939 מונה למס לתפקיד שר האספקה בעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה (שכונתה באירלנד "מצב החירום"). היה זה תפקיד חיוני עבור אירלנד, שבאופן רשמי הקפידה להיות נייטרלית.
על המדינה היה להשיג רמה חסרת תקדים של אספקה עצמית, והיה זה תפקידו של למס להבטיח זאת. הוטלה עליו המשימה הקשה לארגן את מקורות האספקה המדולדלים. ב-1941, הוקמה חברת הספנות האירית כדי לשמור על נתיב אספקה חיוני למדינה. יחד עם זאת, נותרו גז, נפט וכמה מוצרי מזון, בכמויות מצומצמות. ב-1945 החליט דה ואלירה לבחור בלמס לתפקיד הטנשטה (סגן ראש הממשלה) על פני חברים וותיקים יותר בקבינט, כדי שיחליף בתפקיד את שון או'קלי שנבחר לתפקיד הנשיא.
באופוזיציה
לאחר מלחמת העולם השנייה שאף למס לקבל סיוע במסגרת תוכנית מרשל, בדמותם של 100 מיליון דולר שהוצאו בעיקר על רשת הכבישים. ההגירה מחוץ לאירלנד המשיכה, בעיקר לבריטניה. למרות שיעור הילודה הגבוה, המשיכה אוכלוסיית הרפובליקה לקטון עד לשנות השישים.
ממשלת האחדות הראשונה, שהייתה מורכבת ממפלגת פינה גייל, ממפלגת הלייבור, ממפלגת הלייבור הלאומית, ממשפחת האדמה, ממשפחת הרפובליקה ומאחרים, הורכבה בראשותו של מנהגי מפלגת פינה גייל, ג'ון קוסטלו. כשישב באופוזיציה, לקח למס חלק חשוב בארגון מחדש ובהתייעלות של פיאנה פול. כתוצאה מכך, וכן עקב המשבר הקואליציוני סביב לתוכנית האם והילד, חזרה פיאנה פול לשלטון עד מהרה.
חזרתה של פיאנה פול לשלטון ארעה ב-1951 כשהוקמה ממשלת מיעוט. למס שב לממשלה שוב כשר התעשייה והמסחר. הוא האמין שמדיניות כלכלית חדשה נחוצה, אך דה ואלירה התנגד לכך. שר האוצר, שון מקאנטי ניסה להתמודד עם המשבר במאזן התשלומים. הוא גם לא ראה בעין יפה את קיומה של מדינות כלכלית חדשה. ב-1954 נפלה הממשלה והוחלפה בממשלת האחדות השנייה.
במשך ארבע השנים הבאות רותק למס לספסלי האופוזיציה. ב-1957, הכריז דה ואלירה, שהיה אז בן 72, שבכוונתו לפרוש, אך הוא היה נחוש בדעתו להיות ראש ממשלה פעם נוספת עד 1959, שנה שבה הייתה אמורה להסתיים תקופת כהונתו של נשיא אירלנד. למס שב לממשלה כסגן ראש הממשלה וכשר התעשייה והמסחר. ב-1958 יצאה לדרך התוכנית הראשונה לפיתוח כלכלי. דה ואלירה אכן נבחר לנשיא ב-1959 וסיים את תפקידיו כמנהיג פיאנה פול וכראש הממשלה.
ראש הממשלה
ב-23 ביוני 1959 נבחר שון למס לתפקיד ראש הממשלה על פי הצבעה של הפרלמנט. רבים תהו אם פיאנה פול תשרוד ללא דה ואלירה כמנהיגה. בכל אופן, למס השיג במהרה שליטה על המפלגה. למרות שהוא היה אחד ממייסדיה, הוא היה רק בן 59, צעיר ב-17 שנים מדה ואלירה שהיה בעת ההיא עיוור כמעט לחלוטין.
הנהגה פוליטית חדשה
חילופי הגברי בפיאנה פול לוו גם בתהליך דומה בפינה גייל, שבה החליף ג'יימס דילון את ריצ'רד מולקיי (Mulcahy), שפרש גם הוא ב-1959 ובמפלגת הלייבור ירש ברנדן קוריש את מקומו של ויליאם נורטון ב-1960. דור של מנהיגים ששלט בשמי הפוליטיקה האירית במשך שלושה עשורים פינה את מקומו על במת ההיסטוריה.
למס יזם מספר שינויים בקבינט. לזכותו ניתן לזקוף את חילופי הדורות בקרב הפוליטיקאים המקצועיים. צעירים כמו, בריאן לינהן, צ'ארלס הוהי, פטריק הילרי ומייקל היליארד, מונו על ידי למס לתפקידים המיניסטריאליים הראשונים שלהם ושרים שהצטרפו לממשלה בתקופתו של דה ואלירה, כמו ג'ק לינץ', ניל בלאני, וקווין בולנד, קודמו על ידי למס לתפקידים בכירים יותר. במקביל, כמה חברים מהדור הוותיק, פרש מפוליטיקה במהלך תקופתו של למס. ב-1965 היה פרנק אייקן השר היחידי בממשלה שנות מתקופתו של דה ואלירה והיחידי מדור המייסדים של המפלגה שנותר בממשלה גם לאחר שלמס סיים את תפקידו כראש ממשלה ופרש מהפרלמנט.
מדיניות כלכלית
למס נהג לסכם את משנתו הכלכלית על ידי ציטוט שנהג לומר לעיתים קרובות: "גאות מרימה את כל הסירות". כוונתו הייתה ששיגשוג הכלכלה האירית יועיל הן לעשירים והן לעניים.
התוכנית הראשונה להתרחבות כלכלית
למרות שהספר הלבן (מסמך מדיניות) שכותרתו הייתה "התפתחות כלכלית" פורסם לראשונה ב-1958 בתקופת ממשלתו האחרונה של דה ואלירה, המלצותיו העיקריות הניחו את הבסיס להתרחבות הכלכלית שאומצה על ידי למס כמדיניות ממשלתית עם תחילת כהונתו כראש ממשלה ב-1959.
התוכנית, שהייתה פרי יוזמתו של הכלכלן ט.ק. וויטקר, כללה צעד להתרחקות מהמדיניות הפרוטקציוניסטית שהייתה נהוגה מאז שנות השלושים. הקלות מס ומענקים ניתנו לחברות זרות שחפצו להקים עסקים באירלנד. התוכנית התירה גם הוצאתם של 220 מיליון ליש"ט מכספי המדינה לצורך השקעה בפיתוח הלאומי.
בעקבות הצגתה של תוכנית זו, הגיעה מדיניות הפרוטקציוניזם לקיצה וחוק השליטה על היצרנים (Control of Manufacturers Act) שהיה קיים מאז 1932, שחוקק ביוזמתו של למס עצמו, בוטל גם הוא. יישום התוכנית בקנה אחד עם תנאי מסחר נוחים, תרם לאהדה הציבורית כלפיה. יחד עם זאת, הנהגתו של מס המחזור על ידי הממשלה בשיעור של 2.5% ב-1963, הזיק למעמדה הפוליטי, ובבחירות הביניים של אותה שנה ירד הרוב שלה בפרלמנט ליתרון של מושב אחד בלבד. אך עם תחילת של שנת 1964, סבב נוסף של בחירות ביניים עמד בסימן עליה בפופולריות של הממשלה. במשך חמש השנים הבאות, ירד שיעור האבטלה בשליש, ההגירה הצטמצמה משמעותית ובפעם הראשונה מאז רעב תפוחי האדמה הגדול, נרשם גידול באוכלוסייה. המגזר החקלאי היה היחידי שנכשל במסגרת התוכנית.
המדיניות הפרוטקציוניסטית הוצעה לראשונה לדה ואלירה על ידי למס עצמו במסמך שכתב ב-1929–1930 ואומצה בעת השינוי בממשלה של 1932. מהלך זה הרחיק את אירלנד מכלכלה חופשית בשנות השלושים ובשנות השישים הוחזר הגלגל לאחור על ידי למס. היה זה משגה שהשפיע על הגירתם של אלפי אירים, שיצאו מחוץ למעגל המצביעים.
התוכנית סללה כאמור את הדרך לכלכלה חופשית. בשנת 1960 חתמה אירלנד על הסכם גאט"ט, הסכם כלל עולמי להורדת מחירים. ב-1961 הגישה אירלנד, ללא הצלחה, בקשה להתקבל כחברה שוק האירופי המשותף. כישלון זה היה האכזבה הגדולה ביותר של למס כראש ממשלה. בסופו של דבר הצטרפה אירלנד לשוק המשותף ב-1973, שנתיים לאחר מותו של למס.
התוכנית השנייה להתרחבות כלכלית
התוכנית השנייה יצאה לדרך ב-1963, עם יעדים שאפתניים אף יותר. במיוחד התמקדה המדיניות על ההוצאה על החינוך, שהוכפלה ועל יעדי ייצור גדולים עבור תעשיית החלב. המגזר החקלאי, שנחל כישלון בתוכנית הראשונה, נכשל גם הפעם. התוכנית השנייה הופסקה ב-1967 לאחר שלמס סיים את תפקידו כראש ממשלה וכשהוכח שמטרותיה היו רחוקות מהשגה.
שינוי חברתי
כתוצאה מתוכניות ההתרחבות הכלכלית, חל גידול בתהליכי העיור והתיעוש. גידול ברווחה הוביל את החברה האירית הרחק מההסתגרות ומהשמרנות. דבר זה התאפשר בין השאר עקב הקמתה של תחנת הטלוויזיה הממלכתית ב-31 בדצמבר 1961. לתוכניות טלוויזיה כמו The Late Late Show ותוכניות שיובאו מארצות הברית ומבריטניה, הייתה השפעה מעמיקה על השינוי בגישה. נושאים כמו אמצעי מניעה, הכנסייה הקתולית, וגירושין, נדונו באופן פתוח באופן שהדורות הקודמים לא העלו על דעתם. הדוגמטיות של האפיפיור יוחנן העשרים ושלושה וועידת הוותיקן השנייה, תרמו גם הם לשינוי הגישה בקרב האירים הקתולים.
ב-1963 התקיים הביקור הראשון של נשיא ארצות הברית באירלנד. ג'ון פיצג'רלד קנדי, שהיה נינו של מהגר אירי, הגיע לביקור ממלכתי. נראה היה שביקורו סימל עידן חדש בהיסטוריה של אירלנד. במהלך ביקורו, ביקר קנדי קרובי משפחה רחוקים במחוז וקספורד וכן בדבלין, בקורק ובלימריק. קנדי אמר מאוחר יותר שביקור בן ארבעת הימים באירלנד היה אחד מאלה שהסבו לו הנאה מרובה. קנדי הזמין לאחר מכן באופן אישי את למס לבקר בוושינגטון די. סי. באוקטובר באותה שנה. חודש לאחר מכן נרצח הנשיא הצעיר.
ב-1965 פורסם דוח חדש שנקרא "השקעה בחינוך". לאחר יותר מארבעים שנות עצמאות, הדוח הציג מערכת שלא בוצעו בה כל שינויים. למס מינה מספר אנשים צעירים ואינטליגנטים לתפקיד שר החינוך, כולל פטריק הילרי וג'ורג' קולי. בתקופת כהונתם של שניים אלו החל סוף סוף תהליך שינוי איטי. יחד עם זאת, השינוי המשמעותי ביותר הגיע ב-1966, כאשר לתפקיד שר החינוך מונה דונו או'מיילי. זמן קצר לאחר מינויו הוא הכריז שהחל מ-1969, כל תלמידי בתי הספר מחטיבות הביניים ומעלה, יהיו פטורים משכר לימוד ויזכו להסעות ללימודים.
צפון אירלנד
כישלונו של ניסיון מתקפת גבול בשנות החמישים שבמסגרתו ניסה הצבא האירי הרפובליקני למגר את השלטון הבריטי בצפון אירלנד ועלייתו לשלטון של שון למס, בישרו מדיניות חדשה כלפי צפון אירלנד. למרות שלמס היה רפובליקני נאמן והתנגד לחלוקתו של האי האירי, עם תחילת כהונתו כראש ממשלה, הוא מיתן באופן משמעותי את דעותיו והכיר בכך שהחלוקה תבוטל בעתיד הנראה לעין ושלטובתה של הרפובליקה עדיף להסיר את הנושא מסדר היום. למס החליש את כוחם של הלאומנים ומתנגדי החלוקה שעשו מעט כדי לקדם את הנושא במשך ארבעת העשורים הקודמים. ועדיין, כל עוד בזיל ברוק כיהן כראש ממשלת צפון אירלנד, הייתה תקווה מועטה להתפייסות.
בכל אופן, ב-1963, ירש את ברוק בתפקיד טרנס או'ניל, שהיה צעיר עם ראייה פרגמטית יותר. שנים רבות לפני כן הוא הצהיר בריאיון עיתונאי כי אם יבחר לתפקיד, הוא מקווה שיוכל להיפגש עם למס. התפתחה ידידות בין גורמים מקורבים לשני האישים שהובילה לסדרת מגעים חשאיים ושכתוצאה מהם הזמין או'ניל את למס לביקור בבלפסט.
ב-14 בינואר 1965 נסע למס לביקור חשאי בבלפסט. העיתונות ואפילו חברי הקבינט, לא יודעו בדבר הביקור עד לרגע האחרון. הביקור גרם לרגשות מעורבים בצפון, אך יחד עם זאת, באירלנד עצמה הביקור נתפש כסימן לכך ש"המלחמה הקרה של אירלנד" הסתיימה, או שלכל הפחות התחוללה הפשרה. למס הזמין בפברואר אותה שנה את אוניל לדבלין. שני המנהיגים דנו בשיתוף פעולה בין שתי המדינות בתחומים הכלכליים כמו: שירותים מקומיים, מערכת הדרכים, ביוב, חקלאות, כולל הוצאתה של צפון אירלנד מהמכסה הבריטית לייבוא החמאה מאירלנד, מכס, וייצוג כלל אירי באירועי ספורט בינלאומיים.
הפגישה בישרה את תחילתו של עידן חדש (אם כי קצר ימים) של אופטימיות, שבאה לביטוי בעיקר באירלנד. יוניוניסטים קיצוניים בהנהגתו של איאן פייזלי המשיכו להתנגד לכל דיון עם הרפובליקה האירית ואפילו יוניוניסטים מתונים חשו שקיומם של האירועים לציון יובל למרידת חג הפסחא, שהתקיימו ב-1966, פוגעים בהם. תחילתה של המערכה למען זכויות האדם וסירובם של היוניוניסטים להכיר בו, הביאו את עידן האופטימיות לקיצו ולתחילתן של הצרות ב-1969, שלוש שנים לאחר שלמס סיים את תפקידו כראש ממשלה.
מדיניות חוץ
תקופת כהונתו של למס כראש ממשלה עמדה בסימן התפתחויות משמעותיות במדיניות החוץ האירית. במשך כל תקופה זו כיהן פרנק אייקן כשר החוץ. באו"ם הוביל אייקן עמדה עצמאית ותמך בקבלתה של סין לארגון, למרות הפגנות נרחבות בארצות הברית. כמדינה שהתקבלה לאו"ם רק ב-1955, לקחה אירלנד תפקיד מרכזי בארגון וב-1962 היא הייתה חברה במועצת הביטחון, גינתה את התוקפנות הסינית בטיבט ותמכה בהגבלת נשק גרעיני. אחד הסוגיות העיקריות בתחום מדיניות החוץ שעלו בתקופת ממשלת למס היה הוויכוח על הנייטרליות האירית.
למס היה תמיד ספקן בנוגע להמשך הנייטרליות, במיוחד בהקשר להיותה של אירלנד חלק מהשוק האירופי המשותף. אייקן תמך הרבה יותר בעמדה עצמאית נייטרלית. ב-1960 יצאו חיילים מצבא אירלנד לקונגו במסגרת כוחות שמירת השלום של האומות המאוחדות. במהלך משימה זו נהרגו תשעה חיילים אירים.
בעוד שאייקן היה באו"ם, למס מילא תפקיד חשוב בהפעלת הלחץ לצירופה של אירלנד כחברה בשוק האירופי המשותף ונושא זה היה הציר המרכזי של מדיניות החוץ האירית בשנות השישים.
פרישה
ב-1966 ציינה אירלנד 50 שנה למרידת חג הפסחא. החגיגות נתפסו על ידי חוגים מסוימים כחבלה בתוצאות העבודה המשותפת שהתנהלה בפגישות שבין למס ואוניל. איימון דה ואלירה זכה בבחירות לנשיאות, שנערכו פחות מחודשיים לאחר החגיגות, בזכות יתרון של אחוז אחד בלבד, לאחר שהוא לקח חלק מרכזי בחגיגות אלו. בנובמבר 1966 הודיע למס על החלטתו לפרוש מתפקידיו כמנהיג פיאנה פול וכראש הממשלה.
ב-10 בנובמבר, הוא הודיע על החלטתו זו באופן רשמי לפרלמנט. באותו יום החליף אותו בתפקידו ג'ק לינץ'. לינץ' היה ראש הממשלה האירי הראשון שלא צמח בתקופת מלחמת העצמאות האירית. למס, ששירת את ארצו במשך חמישים שנה, פרש כעת לספסלים האחוריים של הפרלמנט. הוא המשיך לכהן כחבר פרלמנט עד 1969.
מותו
במהלך השנים האחרונות להיותו ראש הממשלה, החלה בריאותו של למס להתרופף. הוא היה מעשן מקטרת כבד במשך כל חייו ועישן כמעט פאונד של טבק לשבוע בשנות חייו האחרונות. בעת פרישתו עלה החשש שהוא חלה בסרטן, אך השערה זו הופרכה מאוחר יותר. בפברואר 1971, בעת שנכח במשחק רוגבי, חש למס ברע. הוא הובהל לבית החולים ומאוחר נאמר לו על ידי רופאו שאחת מריאותיו קרסה.
ב-11 במאי 1971 מת שון למס בבית החולים האוניברסיטאי בדבלין כשהוא בן 71. הוא נקבר בהלוויה ממלכתית ונטמן בבית הקברות שבדינסגריינג' (Deansgrange) שבדרום דבלין.
אוב (מחוז)
אוב (בצרפתית: Aube) הוא מחוז בצרפת בחבל גראנד אסט הנקרא על שם נהר האוב. המחוז הוקם ב-4 במרץ 1790 מחלק מהמחוז ההיסטורי שמפניה והוא אחד מ-83 המחוזות המקוריים שנוצרו לאחר המהפכה הצרפתית. בירת אוב היא העיר טרואה.
עד סוף שנת 2015 השתייך המחוז לחבל שמפאן-ארדן.
רגימנט הסיור המיוחד
הרגימנט הוקם כיחידת מודיעין ייעודית למלחמה בטרור והוא מבצע משימות סיור מיוחד ומעקב חשאי ברחבי העולם. תפקידו "לספק תמיכה לכוחות המיוחדים במבצעים מיוחדים מעבר לים, והוא חלק מהתרומה הביטחונית לאסטרטגיה הכוללת של הממשלה למאבק בטרור העולמי".
ארגון
מעט ידוע בציבור על גודלו או המבנה הארגוני של ה־SRR. לפי הערכה הרגימנט כולל כ־150 לוחמים. הוא נתמך על ידי פלגת קשר 267 (SRR) מרגימנט הקשר 18 (UKSF) המתמחה בכל היבטי התקשורת השליטה והבקרה כולל תקשורת מאובטחת, לוחמה אלקטרונית (EW) / מודיעין אותות (SIGINT) ומודיעין תקשורת (קומינט).
גיוס והכשרה
ה־SRR מגייס את אנשיו מכל זרועות הכוחות המזוינים של בריטניה. זוהי המסגרת היחידה של ה-UKSF הכוללת נשים בתפקידים מבצעיים.
מועמדי SRR עוברים תהליך מיון והכשרה מפרך הכולל אימוני הישרדות והכנה לשבי (SERE), לוחמה בשטח בנוי (CQB ) וצניחה טקטית. הם מתמחים במעקב סמוי, צילום, לוחמה זעירה ונהיגת שטח. עם העברת הדגש למבצעים ב, פעילי ה־SRR נדרשים לשלוט בשפות מקומיות כמו ערבית ופרסית.
מבצעים
מבצעי ה- SRR הם מבצעים חשאיים וממשלת בריטניה או משרד ההגנה אינם מוסרים מידע בשל רגישות פעולותיהם. פעילותו כוללת מעקב במיוחד אחר חשודים במעורבות בטרור ואיומים אחרים על הביטחון הלאומי והיציבות. משימותיו העיקריות מודיעין מעקב וסיור (ISR) והוא מפעיל ציוד ציתות ומעקב אלקטרוני מתקדם.
המלחמה העולמית בטרור
ה־SRR פעלו לצד "כוח משימה שחור", יחידת SAS שהוקצתה לכוח משימה בינלאומי שנלחם באל-קאעידה ואנשי משטרו של סדאם חוסיין בעיראק. הם פועלים באפגניסטן בתמיכה ל־SBS במצוד אחר יעדי טליבאן בעלי ערך גבוה.
סטוקוול
ביולי 2005, בעקבות גל פיצוצים בלונדון, הוצב ה־SRR ברחובות בירת בריטניה במטרה להתמודד עם האיום. חוליית SRR שהייתה מעורבת במבצע המעקב זיהתה בטעות ולכדה את הברזילאי, ז'אן שארל דה מנז והוא נורה ונהרג בידי המשטרה.
בצרה
בספטמבר 2005 נעצרו שניים מאנשי ה־SSR בידי המשטרה בעיר בצרה בעיראק לאחר שעוררו את החשד שהם מעורבים במבצע מעקב נגד המשטרה המקומית. התחולל קרב יריות ושני מפעילי ה־SRR הועברו למעצר. לאחר שלא הצליחו להביא לשחרורם באמצעים דיפלומטיים, הם חולצו על ידי עמיתיהם ל־SAS במבצע שנוי במחלוקת שכלל שימוש בנגמ"שים בריטיים בפשיטת הסחה על תחנת משטרה.
טירת אינוורארי
טירת אינווררי (באנגלית: Inveraray Castle, בגאלית סקוטית: Caisteal Inbhir Aora) היא טירה סמוכה לעיירה אינוורארי במחוז ארגייל וביוט, שבמערב סקוטלנד, הממלכה המאוחדת.
רגימנט הסיור המיוחד
מבצעים
אירלנד הצפונית
טירת אינוורארי
העבודה על הטירה החלה בשנת 1743 ככל הנראה במקום בו עמדה טירה מוקדמת יותר. הטירה נבנתה בסגנון התחייה הגותית ומתוך כך נחשבת הטירה לאחת הדוגמאות המוקדמות ומהמבנים הראשונים בבריטניה ביותר לסגנון זה, היא הוקמה עבור ראשי שבט קמפבל ששלטו באדמות האזור. מאז משמשת הטירה כמשכן של דוכס ארגייל, המשמש גם כראש שבט קמפבל.
ז'אן יונג
זָ'אן יוּנְג (בסינית מסורתית: 冉雍, בסינית מפושטת: 冉雍, בפין-יין: rǎn yōng. 522-? לפנה"ס), ידוע גם בכינוי הכבוד ג'ונְג גונְג (סינית: 仲弓, פין-יין: Zhong gong, ווייד ג'יילס: Chung-kung) היה אחד מהתלמידים הבולטים של קונפוציוס. קונפוציוס גילה הערכה רבה להצטינותו בהתנהלות מוסרית, והחשיב אותו מתאים לשמש שליט מדינה. לאחר שסיים את לימודיו, שירת כקצין ראשי של גִ'יסוּן, שבט האצילים ששלט בפוליטיקה של מדינת לוּ.
חייו
זָ'אן יוּנְג היה יליד מדינת לוּ. הוא היה צעיר מקונפוציוס ב-29 שנים, והיה בן אותו שבט ממנו הגיעו גם זָ'אן גֶנְג וזָ'אן צְ'יוֹ, תלמידים בולטים אחרים של קונפוציוס. הוא היה בן גילו של זָ'אן צְ'יוֹ. זָ'אן יוּנְג נודע בשל היושרה המוסרית שלו, למרות שנולד לאב ממעמד נמוך, וקונפוציוס הכריז שהרקע שלו לא יגרע ממצוינותו. באופיו היה נאמן ומעמיק.
נאמר עליו שאינו דובר רהוט, אולם קונפוציוס גילה עמדה מעניינת בנושא: כאשר אמרו לקונפוציוס שזָ'אן יוּנְג בעל אנושיות ומוסר, אך אינו כשרוני בדיבור, ענה קונפוציוס: "מה התועלת בחלקות לשון? הבולם אנשים בעזרת מוצא שפתיים, רק נעשה יותר ויותר שנוא באנשים, באין יודע אנושיותו. מה התועלת בחלקות לשון?". בניגוד לקריאה האינטואיטיבית שנוטה לפרש את המשפט ככזה החושש לתדמיתו של האדם כמי שמפגין אנושיות, נראה כי קונפוציוס כיוון לכך כי הרהוט בדיבור נעשה מבחינתו שנוא מקרב האנשים, מאחר שבדיבורו הרהוט הוא מטשטש את היכולת להבחין באם הוא ניחן באנושיות או שדבריו הם מס שפתיים בלבד.
פולחן
במקדשי קונפוציוס, לוח רוחו של זָ'אן יוּנְג נמצא שני מבין תריסר החכמים, במזרח.
תוארי כבוד
במהלך שושלת טאנג, הקיסר שׂוֵ'אנְדְזונְג העניק לזָ'אן יוּנְג את תואר האצולה "מרקיז שׂוֵּ'ה" (薛侯). במהלך שושלת סונג הוסיף לו הקיסר גֶ'נְדְזונְג את התואר דוכס שְׂיָאפִּי (下邳公) והקיסר דוּדְזונְג את התואר דוכס שׂוֵּ'ה (薛公). בתקופת שושלת מינג תיקן הקיסר שְׁדְזונְג את כינויו ל"המכובד הקדום החכם זָ'אן".
צאצאים של זָ'אן יוּנְג החזיקו בתואר "דוקטור לחמש הקלאסיקות".
סינדרלה (סרט, 2015)
סינדרלה (באנגלית: Cinderella) הוא סרט פנטזיה רומנטית בבימויו של קנת בראנה, על פי תסריט שנכתב על ידי אלין ברוש מק'קנה וכריס וייץ. הסרט הופק על ידי דייוויד ברון וסימון קינברג בעבור חברת וולט דיסני. הסרט הוא בהשראת האגדה סינדרלה מאת שארל פרו ובהשראת סרט האנימציה המקורי משנת 1950, בעל אותו השם. לילי ג'יימס מככבת בתפקיד סינדרלה, לצידם של קייט בלאנשט (בתפקיד ליידי טרמיין), ריצ'רד מאדן (בתפקיד נסיך החלומות "קיט"), סופי מק'שרה (בתפקיד דריזלה טרמיין), הולידיי גריינג'ר (בתפקיד אנסטסיה טרמיין) והלנה בונהם קרטר (בתפקיד הפיה הטובה).
הצילומים החלו ב-23 בספטמבר 2013 בלונדון, והסרט יצא לאקרנים ב-13 במרץ 2015.
הסרט הפך לשובר קופות כאשר הצליח להכניס 494.3 מיליון דולר הן בארצות הברית והן ברחבי העולם.
תקציר העלילה
סיפורה של סינדרלה עוקב אחר גורלה של אלה הצעירה, שבעקבות מותה הטראגי של אמה, אביה נישא בשנית. להוטה לתמוך באביה, אלה מקבלת באהבה את האם החורגת החדשה שלה - ליידי טרמיין ואת שתי בנותיה אנסטסיה ודריזלה לבית המשפחה. אבל כאשר אביה של אלה נפטר באופן פתאומי ובלתי צפוי, אלה מוצאת את עצמה נתונה לחסדיה של המשפחה הקנאית והאכזרית שנותרה לה. אלה הופכת להיות משרתת מכוסה באפר, ומשפחתה האכזרית כינתה אותה בשם סינדרלה, מאחר שנהגה לעבוד באפר (Cinder). אלה החלה לאבד את תקוותה, אך עם כל הדברים שנגרמו לה, היא זכרה את המילים של אמה כשעוד הייתה בחיים - "תהיי אמיצה וטובת לב". וכך היא לא מתייאשת ולא מתעבת את אלה שמתעללים בה.
פיתוח
לאור ההצלחה של סרטו של טים ברטון, אליס בארץ הפלאות, חברת וולט דיסני החלה ב-מאי 2010 בפיתוח של עיבוד קולנועי חדש של הקלאסיקה סינדרלה. מארק רומנק חתם על בימוי הסרט, יחד עם סימון קינברג המפיק וכריס וייץ התסריטאי. בינואר 2013, רומנק עזב את הפרויקט. בהמשך חברת דיסני הייתה במשא ומתן עם קנת בראנה בנוגע לבימוי הסרט.
ליהוק
קייט בלאנשט תשחק את ליידי טרמיין בסרט. אמה ווטסון קיבלה הצעה לשחק את סינדרלה בסרט, אבל היא נשרה מהמועמדות כיוון שהשתתפה בעיבוד חדש של היפה והחיה. השחקניות גבריאלה ויילד, סרשה רונן ואלישיה ויקנדר גם כן קיבלו הצעה לשחק את סינדרלה אולם נשרו גם הן עקב עבודות אחרות. בחודש אפריל 2013 דווח כי בלה היתקוט, לילי ג'יימס ומרגו רובי נבחנות על גילום סינדרלה בסרט, וריצ'רד מאדן על גילום דמותו של הנסיך. ב-30 באפריל 2013 הוכרז כי לילי ג'יימס נבחרה לגלם את דמותה של סינדרלה. השתתפותם של קנת בראנה (במאי הסרט) וקייט בלאנשט (ליידי טרמיין) בסרט אושרה גם כן באותו היום. ב-8 במאי 2013 ריצ'רד מאדן לוהק לתפקיד הנסיך. ביוני 2013 דווח כי הולידיי גריינג'ר וסופי מק'שרה יגלמו את תפקידן של אנסטסיה ודריזלה טרמיין בהתאמה. מאוחר יותר באותו החודש, הלנה בונהם קרטר לוהקה לתפקיד הפיה הטובה. ביולי 2013, סטלאן סקארסגארד קיבל הצעה לשחק את הדוכס הגדול בסרט, והשתתפותו אושרה באופן רשמי על ידי דיסני כחודשיים לאחר מכן. באוגוסט 2013, היילי אטוול הצטרפה לצוות השחקנים ומשחקת את אמה של סינדרלה. ב-23 בספטמבר 2013, הוכרז כי דרק ג'קובי ישחק בסרט את המלך ונונסו אנוזי את הקפטן, שהוא ידידו הנאמן של הנסיך. בדצמבר 2013, נחשף כי בן צ'פלין ישחק את אביה של סינדרלה בסרט.
צילום
צילום הסרט החל ב-23 בספטמבר 2013. הפקת הסרט התקיימה באולפני Pinewood בלונדון, והצילומים התקיימו ברחבי בריטניה, כולל ארמון בלנהיים, טירת וינדזור, המכללה הימית המלכותית בגריניץ' והפארק השחור. הסרט נכנס לפוסט-פרודקשן בדצמבר 2013.
מוזיקה
ב-7 ביוני 2013 הוכרז כי פטריק דויל, המוזיקאי והמלחין של סרטים רבים של קנת בראנה, הוא המלחין של פסקול הסרט.
כל המוזיקה המקורית של הסרט הולחנה ונכתבה בידי דויל.
שיווק
טריילר וכרזה של הסרט שוחררו על ידי דיסני ב-15 במאי 2014. הטריילר אינו מציג מידע או תמונות של השחקנים או עלילת הסרט, אלא כולל בתוכו הנפשה של נעל הזכוכית של סינדרלה בלבד.
תאריך יציאה לאקרנים
חברת וולט דיסני קבעו כי היום שבו ייצא הסרט לאקרנים הוא ה-13 במרץ 2015.
קרב מרתון
קרב מרתון (ביוונית: Μάχη τοῦ Μαραθῶνος; 490 לפנה"ס) היה קרב במלחמת פרס–יוון, שהיה הניסיון המשמעותי ביותר של דריווש, מלכה של האימפריה האחמנית הפרסית לכבוש ערים יווניות ביוון היבשתית. הקרב שהתרחש בין צבא אתונה לצבא הפרסי, התפרסם בעיקר בשל הניצחון האתונאי על אף נחיתותו המספרית של צבאם.
הרקע המדיני לקרב
המרד נכשל והסתיים בשנת 494 לפנה"ס עם כיבוש העיר האיונית המובילה, מילטוס ושריפתה.
לאחר סיום המרד והשלטת הסדר באיוניה, ניסו הפרסים (492 לפנה"ס) לבצע מסע צבאי כנגד הערים ביוון, אולם זה נכשל בשל פגיעת סערה בצי הפרסי. אחרי כישלון זה החליט דריווש לתקוף את ארטריה ואתונה. באופן יוצא דופן הצי הפרסי הפליג בין האיים ולא בסמוך לחוף, והגיע מוקדם משהיוונים ציפו. בשנת 490 לפנה"ס הוחרבה ארטריה על ידי הצבא הפרסי ותושביה נהרגו או נמכרו לעבדות. מארטריה יצא הצי הפרסי לכיוון אטיקה, שם נחת במפרץ מרתון.
מהלך הקרב
המקור העיקרי לידיעותינו על הקרב הם כתביו של הרודוטוס היווני, שטרם נולד כשהאירועים אותם הוא מתאר התרחשו. מכאן נובעים ספקות בנכונות הפרטים.
יחסי הכוחות
לפי הרודוטוס, מנה הצבא הפרסי כמאה אלף איש, אולם ההערכות המקובלות על ידי חוקרים בני ימינו נעות בין 15,000 ל-30,000. הצבא הפרסי הורכב מגרעין של יחידות פרסיות ומדיות הנחשבות לאיכותיות, וממגויסים מקרב העמים השונים שהיו תחת שלטון האימפריה הפרסית. ציודו של הצבא הפרסי לא היה אחיד, ולרוב לא כלל שריון גוף.
הצבא האתונאי כלל 10,000 אתונאים אליהם נוספו 1,000 לוחמים מפלטאיה שבביאוטיה. חיילים אלו היו הופליטים המאומנים להילחם בטקטיקת הפלנקס. על הכוח היווני פיקדו עשרה מפקדי גדודים ("סטראטגים") שהתחלפו בפיקוד מדי יום, ובראשם קאלימאכוס - המפקד העליון ("פולימארכוס").
ההתנגשות
במשך מספר ימים ניצבו הצבאות זה מול זה על החוף מבלי לבצע פעולות התקפיות. לא ידוע מדוע נמנע הצבא הפרסי מלתקוף, אולם הרודוטוס מוסר כי בפיקוד היווני היו חילוקי דעות באשר לצעד שעליהם לנקוט.
לבסוף, הפרסים החליטו לפלוש לאתונה דרך הים ולא דרך היבשה והחלו לשלוח סירות להקיף את חצי האי אטיקה כדי להגיע לאתונה, היוונים שהבינו את כוונת הפרסים נערכו לתקיפה טרם הפרסים יעלו על ספינותיהם ויפליגו לאתונה, בפיקודו של מילטיאדס באותו היום, במערך הפלנקס הסטנדרטי כאשר עומק השורות הסטנדרטי צומצם כדי להאריך את חזית צבאם, אך האגפים עובו. במצב זה הסתערו היוונים לעבר הצבא הפרסי.
במרכז המערך הפרסי ניצבו חיילים פרסים וסאקים (עם נוודים ממרכז אסיה). ההסתערות היוונית על חיילים אלו נהדפה והם אף הבקיעו את המערך היווני, אך האגפים היווניים הביסו את אלה של הצבא הפרסי, השלימו תנועת מלקחיים ושבו על עקבותיהם כדי לסגור מאחור על הלוחמים הפרסים שנותרו ולהביסם.
על פי הרודוטוס, נהרגו בקרב זה 192 לוחמים יוונים וכ-6,400 פרסים. בין ההרוגים היוונים היה גם מפקד הצבא, קאלימאכוס. על פי המסורת היוונית, בסיום הקרב רץ השליח היווני פידיפידס משדה הקרב במרתון לאתונה להודיע על הניצחון. הוא הצליח להגיע לאתונה, קרא בקול "ניצחנו", צנח ומת. לזכר אותה ריצה, חודשה בעת החדשה "ריצת המרתון".
תוצאות הקרב
לניצחון היווני בשדה הקרב וכישלונו של שארית הצי הפרסי לעלות על אתונה בטרם יספיק הצבא לשוב היו מספר תוצאות:
הנס ריכטר
הנס ריכטר (גרמנית: Hans Richter; 4 באפריל 1843 - 5 בדצמבר 1916) היה מנצח אוסטרי, שנולד בחבל ארץ השייך כיום להונגריה.
חייו
הגישה של ריכטר לניצוח הייתה יותר מונומנטלית מאשר פעילה או דינמית. הוא שם דגש על המבנה הכולל של יצירות גדולות והעדיף גישה זו על פני הבלטת רגעים אינדיבידואליים של יופי או רגש עמוק. היו שראו בו לא יותר מקוצב פעמה, אבל אחרים (בייחוד יוג'ין גוסנס) הצביעו על החיוניות הריתמית הראויה לציון של עבודתו, תכונה שאינה עולה בקנה אחד עם הדימוי של ריכטר כחסר רגישות וסטאטי בטבעו. ריכטר נחשב לאחד מגדולי המנצחים בתקופה הרומנטית, ולמי שתרם רבות לקידום יצירותיו של וגנר.
ביצועי בכורה
ריכטר ניצח על ביצועי בכורה של הרבה יצירות תזמורתיות חשובות. עם יצירות אלה נמנות:
קבוצת אברהם
"קבוצת אברהם" הייתה קבוצת הכשרה של הפועל המזרחי שהוקמה בשנת תרצ"ה-1935 על ידי ותיקי תנועות השומר-הדתי ובני-עקיבא בגליציה המזרחית שבפולין. היא נקראה כך לכבודו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק (שהיה אז עדיין בחיים). הקבוצה החלה דרכה סמוך לכפר פינס, ובשנת 1943 הקימה את הקיבוץ כפר עציון.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה על גבעה סמוך למושב הדתי כפר פינס. מרבית חברי הקבוצה עלו מפולין בימי השלטון הנאצי בגרמניה. רבים מהם העפילו באניות מעפילים, בעוד בני-משפחותיהם הושמדו.
הקבוצה ישבה במקום כשבע שנים וחבריה הכשירו עצמם לחיי עבודת כפיים, בעיקר בחקלאות, ולחיי שיתוף קיבוציים. בחלק גדול משנות קיומה סבלה הקבוצה מחוסר עבודה, ונאלצה לשלוח "פלוגות עבודה" למקומות מרוחקים כמו גבעת עדה, חדרה, מזכרת בתיה ונתניה, וחבריה היו שותפים למאבק על העבודה העברית. למרות המשברים והקושי הכלכלי הצליחה הקבוצה להתחזק וכללה בתש"ג-1943 כמאה נפשות.
חלק מאנשי קבוצת אברהם היו חברי "ההגנה" ועברו אימונים צבאיים, ואף השתתפו בהדיפת ההתקפה על גבעת עדה בי"ב בתמוז תרצ"ח - 11 ביולי 1938. קודם לכן (כ"ד אייר, מאי 1938) נהרג חבר הקבוצה,, בהגנת קיבוץ חניתה, וחבר אחר, , נער בן 16, נחטף ביחד עם עוד שני נערים מגבעת עדה, ושלושתם נרצחו.
הרקע של רוב חברי הקבוצה היה חסידי, והייתה לזה השפעה על האווירה בקבוצה. השבתות היו ספוגות בדבקות חסידית שהשפיעו אף על שכנם הוותיק, המושב כפר-פינס. אווירה זו הייתה תופעה יוצאת דופן במקצת בהתיישבות הקיבוצית הדתית של אותו זמן, שברובה הייתה מורכבת מיוצאי גרמניה.
במשך שבע שנים המתינה הקבוצה ליום שיוקצה לה מקום להתיישבות קבע. חלומם היה להתיישב באדמות פוריות עם מים בשפע, בדומה לאזור השומרון שבו ישבו ושלעבודתו הורגלו. בתחילת שנות ה-40 יועדה הקבוצה להתיישב על אדמות הקרן הקיימת צפונית לבית חאנון, אולם בנובמבר 1942 בתחילת תש"ג שוכנעו להתיישב בכפר עציון שאדמותיו ניטשו במאורעות תרצ"ו והיה חשש רב שהקרקעות שם יפלו לידיים ערביות ועל כן הנקודה ליד בית חאנון הועברה לידי קבוצת ניר חיים, שהקימה את ניר עם.
ההצעה גרמה לוויכוחים והתלבטויות רבות. בעת הדיונים הייתה הקבוצה מורכבת מחברים שחלקם עברו זה מכבר את גיל השלושים והיו בעלי משפחות. אחרים, שזה מקרוב באו, נחלצו מאירופה ממחנות ריכוז והשמדה, רובם באניות המעפילים בטלטולי אין קץ, וחלקם אף עברו במחנות מעצר בקפריסין ובעתלית. אלה באו בתקווה למצוא מרגוע בבית חם ושלו. והנה עכשיו נקראו למלחמה בסלע ובטרשים, בחוסר מים, ובניתוק מן היישוב היהודי הקיים באותו זמן. ברגע מסוים נראה היה כי הוויכוחים יפלגו את הקבוצה.
ההכרעה נפלה בסופו של דבר בפניתו הנרגשת של שלום קרניאל, מראשי הקבוצה, ומפעיליה הבולטים של תנועת "בני עקיבא", אדם ששילב בתוכו יכולת מעשית רבה וכושר הנהגה עם נפש פיוטית ונלהבת. ואלה היו דבריו: לאחר שהתקבלה ההצעה ברוב של שני שלישים, קיבלו עליהם גם המתנגדים את מרות הקבוצה. בכ"ה ניסן תש"ג (30 באפריל 1943) עלתה קבוצה ראשונה של 12 מחברי הקבוצה לגוש עציון והחלו בהקמת הקיבוץ כפר עציון. שנה אחר כך, בכ"ח ניסן תש"ד (21 באפריל 1944) הועברו לשם גם הנשים והילדים, והגבעה התרוקנה.
בשנת התשי"ט (1959) הוקמה על הגבעה, במבואות כפר-פינס, אולפנת כפר פינס שהיא "אם האולפנות" התיכוניות של בני עקיבא, ובשנת תשכ"ג (1963) - הוסב שמה ל"רמת קרניאל" על שם שלום קרניאל, שנהרג ב"שיירת העשרה" בקרבות בגוש עציון.
מרכז קשר
מרכז קשר הוא מקום סגור המופעל על ידי משרד הרווחה ומאויש על ידי עובדים סוציאליים ופקידי סעד, המאפשר מפגש מוגן ומפוקח בין ילדים לבין אחד מהוריהם. המפגשים נערכים במרכז קשר לאחר הפניה של עובד סוציאלי או של בית המשפט, לרוב במקרים של מאבק גירושין קשה, סכסוך זוגיות, אלימות במשפחה, התעללות בילדים, צווי הרחקה, העברת הילד למשפחת אומנה או פנימייה, ועוד. מרכזי הקשר עשויים לשמש כתחליף להסדר זמני שהות של הורה עם ילדו. המרכז מהווה "תחנה זמנית" לקראת קשר עצמאי בעתיד בין ההורה לילדיו, ומטרתו לסייע בחידוש הקשר בין ההורה לילד, בנייתו ושימורו, תוך הדרכה והכוונה.
מרכזי קשר פרוסים בכל רחבי ישראל; פועלים בה 63 מרכזי קשר נכון ל-2010. בני המשפחה נפגשים במרכז הקשר כשעה או שעתיים בשבוע, בימי חול. צוות המרכז צופה במפגשים ומדווח על מהלכם לפקיד הסעד, אשר כותב לבית המשפט דוחות תקופתיים על הקשר.
פנייה למרכז קשר
בדרך כלל ילדים והורים מופנים למרכז קשר כאשר ישנו חשש למסוכנות מצד ההורה הלא משמורן. לעיתים נוצר הצורך במרכז הקשר כאשר ישנו סכסוך עוצמתי בין ההורים ומרכז הקשר משמש נקודת העברה של הילדים בהסדרי הראייה. מקרה אחר שבו נפגשים הורים עם ילדיהם במרכז קשר הוא כאשר יש החלטה של משרד הרווחה או בית המשפט לנוער להוציא את הילדים להשמה חוץ ביתית (אומנה, פנימיות או מוסדות), לאחר בדיקת מסוגלות הורית של ההורים והכרזה על הקטין כ"נזקק"; במקרה זה, ההורים הביולוגיים יכולים לפגוש את ילדיהם במרכז קשר.
במקרים של הסדר זמני שהות עם הורה לא-משמורן, ההפניה למרכז נעשית על ידי בית משפט לענייני משפחה, בית דין רבני או יחידות הסיוע שליד בית המשפט, בכפוף להמלצה של פקיד הסעד לסדרי דין לאחר מינויו לחקור ולהמליץ או לפקח על הסדר זמני שהות לאחר פסק דין. גם עובד סוציאלי יכול להפנות למרכז קשר לאחר התייעצות עם ראש הצוות, מדריך או פקיד סעד. ניתן להתקבל גם בהסכמת שני ההורים על כך.
בסוף 2017 פעלו בישראל 66 מרכזי קשר הורים–ילדים הפרוסים בכל רחבי הארץ. מדי שנה מטופלים באותם המרכזים כ־2,400 משפחות, בהן מעל 4,000 ילדים. במרכז הקשר ישנן שתי אוכלוסיות עיקריות : 51% מן המשפחות בטיפול ממושך הופנו למרכזי הקשר על רקע של השמה חוץ-ביתית ו- 49% על רקע של סכסוך גירושין. ב-30% מן המשפחות בטיפול ממושך הייתה היסטוריה של הפסקת קשר או של נתק שנמשך מעל שנה. מרבית המשפחות המטופלות במרכזי הקשר בטיפול ממושך, נמצאות בטיפול 3–5 שנים, וממוצע משך הטיפול בהן עומד על 4 שנים. בעבור 73% מן המשפחות ההתערבות במרכזי הקשר כוללת פיקוח בלבד.
מרכזי קשר בעולם
באוסטרליה הוקמו מרכזי הקשר תחת התוכנית הממשלתית לשירותי יחסי משפחה, והם פועלים תחת פיקוחה. ב-2004 פעלו באוסטרליה כ-35 מרכזי קשר, ובנוסף פועלים בה מספר מרכזי קשר לא ממוסדים.
ביקורת על מרכזי קשר
הורים לא-משמורנים רבים טוענים כי מניעת מפגשים חופשיים עם ילדיהם ושליחתם להיפגש עימם במרכזי קשר תחת פיקוח, מתאפשרת בקלות רבה מדי על ידי בתי המשפט ושירותי הרווחה, ועשויה לשמש כקלף מיקוח וכנשק עבור ההורה המשמורן בכל מקרה של אי-הסכמה בסכסוכים זוגיים ומאבקי גירושין. כן נטען שהמפגשים במרכזי קשר, המפוקחים בתצפית של עובד סוציאלי מאחורי חלון זכוכית חד-כיווני, פוגעים בחופשיות ואותנטיות הקשר בין ההורה לילד, עלולים ליצור פגיעה רגשית בקרב הילדים וההורים, ואף ריחוק בין ההורים לילדיהם.
מספר מחקרים שפורסמו לקראת סוף העשור הראשון של המאה ה-21 מצביעים כי בבריטניה, שיעור האובדנות של ילדים אשר פגשו את אביהם במרכזי קשר היה גבוה עד פי 40 מזה של ילדים אשר גדלו במשמורת-משותפת. בין השאר, על רקע פרסומם של מחקרים אלו פתחו ארגוני אבות קיצוניים בבריטניה (בהם ארגון F4J הבריטי), בקמפיין אלים במיוחד כנגד רשויות הרווחה בבריטניה אשר כלל השחתת רכוש ממשלתי, דבר שהוביל מחד להתנגשות עם רשויות אכיפת החוק, ולהגדרה עצמית של ארגון F4J כ"ארגון מפר-חוק", אך מאידך צמצם במידה רבה את השימוש במרכזים אלו ברחבי הממלכה. ההסלמה בבריטניה גררה בין השאר גם התלהמות והקצנה בקרב ארגוני אבות נוספים, בישראל ובעולם כולו, ושימשה דגל למאבק הבינלאומי בתופעת מרכזי הקשר, ואף להתמרדות כללית שכללה אבות שלא הסכימו להופיע למפגשים עם ילדיהם במרכזי קשר.
העיבור ללא חטא
העיבור ללא חטא (לטינית Immaculata Conceptio) הוא דוֹגמה נוצרית-קתולית, ומתייחס לעיבורה של מרים ברחם אמה, חנה, וזאת כשהיא נקייה מהחטא הקדמון.
מושג זה שונה מהמושג לידת הבתולין, המתייחס ללידת ישו, שהוא לפי הנצרות, אלוהים ועל כן קדם לכל דבר, לאחר שהתאנש (ולא התעבר כבני אדם) ברחמה של הבתולה באמצעות רוח הקודש.
ב-8 בדצמבר מדי שנה מציינים הקתולים את חג העיבור ללא חטא של מרים. החג נקבע לראשונה על ידי האפיפיור סיקסטוס הרביעי ב-1476, אך זו לא הייתה דוֹגמה מחייבת שהפכה את מפיריה למינים. ב-1854 קבע האפיפיור פיוס התשיעי את ההתעברות ללא חטא כדוֹגמה מחייבת. במספר ארצות, כדוגמת אוסטריה, שווייץ, ספרד, איטליה, פורטוגל, ואמריקה הצפונית והדרומית יום זה הוא יום חופשה.
אל האצולה הנוצרית של האומה הגרמנית
אל האצולה הנוצרית של העם הגרמני (בגרמנית: An den christlichen Adel deutscher Nation) היא אחת משלוש מסכות כתובות גרמנית (שהייתה השפה המדוברת, בניגוד ללטינית שבה נכתבו רוב האיגרות) שכתב מרטין לותר ב־1520. המסכת מיועדת לאצולת העם הגרמני (ובפרט לנסיכים הגרמנים), ובה הוא קורא להם לתקן את דתם. המסכת מגדירה לראשונה את דוקטרינת שתי הממלכות (ובכך דוחה את עדיפות הכוח הרוחני על הארצי), דוחה את בכורת האפיפיור ואת עליונותו על הקונציל, וכן מדגישה את עיקרון כמורת כל המאמינים.
המסכת נכתבה בתקופה הפורמטיבית של הלותרניות (1517-1521) והיא מסמלת שינוי בעמדתו של לותר ממי שכוחות הכנסייה פועלים עליו למי שמתנגד אליהם באופן פעיל. באיגרת זו, שנקראת גם "תרועה בחצוצרת המלחמה", לותר מעלה על הכתב בפעם הראשונה את הרעיון שהקרע בינו לבין הכנסייה הקתולית הרומית גדול מכדי גישור.