cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פער לייבניץ
לייבניץ עצמו חיפש לגשר על הפער באמצעות מושג המונאדות, אותן הציג באופן כזה שיאפשר להסביר את הקיום של נשמות בלתי חומריות ונצחיות. אף על פי כן, נעשה שימוש בפער של לייבניץ הן בתורות מטריאליסטיות והן בתורות דואליסטיות. זה הוביל מדענים מסוף המאה ה-19 למסקנה ששיטות הפסיכולוגיה חייבות להיבנות על בסיס אינטרוספקציה; כך האינטרוספקציוניזם נולד. התאוריה החישובית של התודעה מנסה לענות על הבעיה שהציג לייבניץ באמצעות ניתוח פונקציונלי של המוח והתהליכים שהוא מבצע. כיום המונח "הפער של לייבניץ" עדיין נמצא בשימוש נרחב בדיונים מדעיים שכן בעיית הגוף ונפש רחוקה מפתרון.
פיקוס וירנס
פיקוס וירנס (שם מדעי: Ficus virens; מכונה גם white fig, manbornde או pilkhan) הוא מין עץ אפיפיט חלקי, והוא אחד המינים המכונים "תאנה חונקת".
תפוצת העץ היא ביבשת אסיה, בעיקר בצפון אוסטרליה, מלזיה והודו.
העץ ניזון כאפיפיט בעיקר מעצי דקל, אך הוא נובל במקרה שהעץ המארח מת או נרקב.
אחד מהעצים המפורסמים ממין זה הוא "Curtain Fig Tree", שנמצא בקווינסלנד שבאוסטרליה, ומהווה אטרקציה תיירותית פופולרית.
העץ גדל עד לגובה של 24–27 מטרים באזורים יבשים, ויכול להגיע עד לגובה של 32 מטרים באזורים לחים יותר.
לעץ יש שתי תקופות צמיחה ופריחה עיקריות: בין פברואר לתחילת מאי ובין יוני לתחילת ספטמבר. עליו הם בגוון ורוד-אדמדם, ולעיתים צמרתו גדולה יותר מאשר הגזע עצמו.
עליו של העץ משמשים לתיבול של מאכלי קארי במטבח התאילנדי, והם מכונים בתאילנדית: "ผักเลือด".
מדד החופש העירוני
מדד החופש העירוני הוא מדד שנתי אשר נערך החל משנת 2018 על ידי עמותת ישראל חופשית, ואשר נועד למדוד את המצב בערים בישראל עם רוב יהודי בשאלות שונות הקשורות ביחסי דת ומדינה. המדד מתמקד בתחומים שבהם יש לעמדת העירייה ולראש העיר יכולת השפעה על תושבי העיר.
המתודולוגיה של המדד
המדד נערך על ידי צוות מחקר, ובפיקוח אקדמי של פרופ' עמית שכטר, נשיא מכללת אורנים.
הניקוד לכל אחת מן העיריות ב-11 הקריטריונים, ניתן בהתאם לנתונים רשמיים ממאגרי המידע בעיריות, מהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה וממשרד הפנים.
חלוקת הניקוד הכולל (לאילו קריטריונים יהיו יותר נקודות מקסימליות ולאילו פחות) בוצעה בהתאם לתוצאות סקר אשר נערך בידי ד"ר חגי אלקיים שלם, אשר בו נמדדה מידת סדר העדיפויות של תושבי הערים ב-11 התחומים הנמדדים.
הניקוד בתוך כל קריטריון (פרט לקבורה אזרחית שנמדד בקריטריונים בוליאניים של 7 או 0) הוא בסקאלה מדורגת מ-0 ועד כמות הנקודות המקסימלית של הקריטריון. לדוגמה: בקטגוריה של מסחר בשבת ניתן לקבל את אחד מהציונים הבאים 0, 3, 6, 9, 12 ו-15 בהתאם למצב בחוק העזר העירוני והמצב בפועל.
הקטגוריות השונות במדד
עד לשנת 2021, המדד הורכב מכ-10 קטגוריות שונות, אשר הרכיבו ביחד 100 נקודות אפשריות.
החל מהמדד הראשון של שנת 2018, נכללים בו הקריטריונים הבאים:
קטגוריה חדשה של נישואים אזרחיים, שהתווספה בשנת 2021, הוגדרה עם 10 נקודות נוספות, כך שהמקסימום שעיר יכולה להשיג במדד הוא של 110 נקודות (אם כי התוצאה הסופית נמדדת באחוזים מתוך 100):
היסטוריה
המדד פורסם לראשונה בשנת 2018. כל שנה, לאחר פרסום המדד בחודש דצמבר, תוצאות מדד החופש העירוני זוכות לסיקור תקשורתי.
במדד 2021, ירדה תל אביב מהמקום הראשון לטובת גבעתיים, שהשתתפה במדד בפעם הראשונה.
במדד 2022, עלתה הוד השרון למקום הראשון, כאשר גבעתיים ותל אביב חולקות את המקום השני.
Masters of the Sun Vol. 1
זהו אלבום האולפן הראשון של ההרכב לאחר עזיבתה של פרגי בשנת 2016.
קרסני סמולנסק
היסטוריה
הקבוצה שיחקה בעבר באליפות מחוז סמולנסק, בשנים הראשונות לקיומה שחקני כדורגל מהיישוב קרסני שיחקו עבורה, בהמשך גויסו שחקנים אחרים ממחוז סמולנסק (בפרט, בית הספר מספר 5 של העיר סמולנסק ומועדון סק"א המקומי). בשנת 2017 הקבוצה זכתה באליפות המחוז.
בשנים 2018 ו-2019 הקבוצה הפכה לקבוצת קרסני-SGAFKST ולקחה חלק באליפות מרכז (אזור "צ'רנוז'מיה") של הליגה החובבנית והתמודדה בגביע המדינה. הקבוצה נקראה SGAFKST על שם האקדמיה הממלכתית של סמולנסק לתרבות גוף, ספורט ותיירות שזכתה באליפות ליגת הסטודנטים הלאומית.
כמועדון חובבני, קרסני השתתפה בשתי תחרויות הגביע הרוסי: בעונת 2018/19, בשלב 1/128, כשהפסידה לדנייפר בתוצאה 1:4 ובעונת 2019/20 בשלב 1/128, כשגברה על זבזדה סנקט פטרבורג בתוצאה 5:0, אך הודחה בשלב 1/64 אחרי שהפסידה לוולס מוסקבה - 1:2.
בשנת 2020 מונה ויקטור בולאטוב, לשעבר מאמן ספרטק-2, לתפקיד המאמן הראשי של הקבוצה (בשנת 2019 שימש יבגני מרקוב כמאמן  ). ב-5 ביוני 2020 נודע שהמועדון עבר בהצלחה את הליך הרישוי להשתתפות באליפות PFL בעונת 2020/21.
ב-23 ביוני 2020 פרסמה ועדת החקירות הפדרלית מידע על פתיחת תיק פלילי נגד מנהל הקבוצה רומן טימשקוב על אי תשלום שכר לעשרה מעובדי המועדון.
רכבות בלבנון
בתקופה העות'מאנית
ביירות ודמשק חוברו לראשונה בטלגרף בשנת 1861 ובכביש סלול בשנת 1863. מסילת ברזל שתחבר בין שתי הערים (מרחק של 140 ק"מ מעל פסגת רכס הר הלבנון) תוכננה כבר בשנת 1871 אך לא הוקמה. בשנת 1889 פרץ מרד בקרב דרוזים וחקלאים סורים. התגובה העות'מאנית להתקוממות כללה מתן מספר זיכיונות לסלילת מסילות רכבות, שנמכרו במהירות למשקיעים זרים, כדי לשפר את הפיתוח והשליטה הריכוזית באזור.
חסן בייום אפנדי קיבל זיכיון להקמת מסילת רכבת צרה בין ביירות לדמשק בשנת 1891. בייהום מכר את הזיכיון מאוחר יותר באותה שנה ל"חברת הרכבות ביירות–דמשק" הצרפתית (צרפתית: Compagnie de la voie ferrée économique de Beyrouth – Damas). החברה ביקשה לבנות קו משא שישרת את נמל ביירות. באותה תקופה, "חברת הרכבת של דמשק לפיתוח כלכלי" גם היא הצרפתית (Compagnie des tramways de Damas et voies ferrées économiques de Syrie) רכשה זיכיון לקו רכבת באורך 105 ק"מ בין דמשק למוזייריב שבדרום החורן. האזור סביב מוזייריב היה מוקד לגידולי דגנים והעיירה שימשה גם נקודת מוצא לעולי רגל למכה במהלך החג'.
שתי החברות התמזגו תוך זמן קצר לחברה בשם: Société des Chemins de fer Ottomans économiques de Beyrouth – Damas – Hauran. מטה החברה היה באיסטנבול והיו לה גם משרדים בפריס. במקור היא תכננה להשתמש במסילה צרה ברוחב מטר בדיוק, אבל לבסוף בחרה ברוחב של 1.05 מטר, יחד עם קטע בו הוקמה מסילה שלישית של גלגלי שיניים, כדי להתמודד עם הגובה הרב של רכס הר הלבנון. קטע זה עבר במעבר דאר אל-בידא, בו גובה הפסגה הוא 1,487 מטר מעל פני הים ( בנקודה במרחק של כ-37 ק"מ מביירות). החברה השלימה את הקמתו של נמל בביירות לייבוא של ציוד בדצמבר 1892. בשנת 1893 קיבלה החברה זיכיון לקו נוסף מדמשק לבירצ'יק באנטוליה, מה שגרם לשינוי שמה ל-Société Ottomane du Chemins de fer de Damas- Hamah et Prolongements.
שירות הרכבת מדמשק דרומה למוזיריב החל ביולי 1894 (בזמן לקציר הדגנים של אותה שנה) ולביירות ב -3 באוגוסט 1895. הנסיעה מהחוף לדמשק ארכה בתחילה 9 שעות. בין 1900 ל -1908, התרחבה מסילת הרכבת החיג'אזית מדמשק דרומה לאל-מדינה, כאשר השלוחה לחיפה נפתחה בשנת 1906. מסילת הרכבת החיג'אזית נבנתה ברוחב 1.05 מטר שתואם את מסילת הרכבת ביירות–דמשק. חברת מסילת הרכבת החיג'אזית קיבלה לרשותה את הזיכיון לכל מסילות הרכבת שמדרום לדמשק.
הובלת החיטה מהחורן (סולת עשירה בחלבון המשמשת לייצור פסטה), נועדה להיות עמוד התווך של הכנסות הרכבת, יחד עם הסעת עולי הרגל המוסלמים במהלך החג'. אולם כניסתם של חיטה אמריקאית, הודית ואוסטרלית לשוק האירופי יחד עם השפל הכלכלי המתמשך, הביא להקטנת המסחר בחיטה של החורן עוד בזמן שמסילת הרכבת לנמל ביירות עדיין הייתה בבנייה. סוחרי דמשק חשבו שהרכבת לביירות תאפשר להם לייצא את התבואה שלהם בעלות נמוכה יותר וברווח גבוה; במקום זאת, כבר בקציר 1894, הציפה הרכבת את השוק והביא לצניחה במחירים וברווחיות המסחר. השלמת הקו לנמל ביירות לא שיפרה את המצב, מכיוון שבשוק העולמי נסחרו התבואות במחירים נמוכים עוד יותר. רק ב-1908 חזרו המחירים לרמה של שנות ה-80 של המאה ה-19. חברת הרכבת עצמה הייתה אחת המנוהלות באופן הטוב ביותר באימפריה העות'מאנית: היו לה תקבולים כוללים של 434,000 דולר לשנת 1900 ובשנת 1906 קיבלה ערבון ממשלתי. למרות זאת, החברה מעולם לא הייתה רווחית במיוחד: היא הייתה בסיכון תמידי לפשיטת רגל; מניותיה נסחרו במחיר של 550 פרנק בשנת 1891 ובמחיר 468 פרנק ב-1909; והדיבידנדים היו זעירים: 4.40 פרנק בשנת 1902 ו 6.31 פרנק בשנת 1909.
מסילת הרכבת לחלב דרך עמק הבקאע בין רכס הר הלבנון והרי מול הלבנון הוקמה רוחב מסילה סטנדרטי (1.435 מטר). כתוצאה מכך, היה צורך לחליף רכבות בין שני הקווים בריאק. הקו נפתח עד לבעלבכ ב-19 ביוני 1902, והחל לשרת את חלב ב-4 באוקטובר 1906. מסילת הברזל ברלין-בגדאד הגיעה לחלב בשנת 1912, וחיברה את הקו עם איסטנבול. כך נוצרה רשת מסילות שחיברה את כל רחבי הסהר הפורה, מחיפה ועד איסטנבול.
הזיכיון לקו טריפולי-צידון לאורך החוף של לבנון, נרכש מהמחזיק המקורי שלו, על ידי חברת Société ottomane des libanais nord et sud de Beyrouth. עד שנת 1898, היא רק הניחה 19 ק"מ של מסילה, והותר לחברת הקו ביירות-דמשק להניח שלוחה עד לטריפולי, שהוארכה בסופו של דבר צפונה כדי להתחבר למסילת חלב בחומס. השירות בקו זה החל בשנת 1911. אולם במהלך מלחמת העולם הראשונה, מסילה זו פורקה לשימוש במקומות אחרים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה השתלטה האימפריה העות'מאנית על כל חברות הרכבות בבעלות זרה במדינה, כולל חברת הקו ביירות-דמשק.
בתקופת המנדט הצרפתי
לאחר מלחמת העולם הראשונה קיבלה צרפת את המנדט בסוריה ובלבנון בחסות חבר הלאומים. הבעלות של חברת הקו ביירות-דמשק על המסילה שלה הוחזרה, והיא קיבלה שליטה גם על מסילת הרכבת החיג'אזית. תחרות בין הנמל שבשליטה צרפתית בביירות, לבין הנמל שבשליטה בריטית בחיפה, הובילה למלחמות מכס. ובשנת 1921 להסכם לחילופי שטחים בארץ ישראל, תמורת זכויות הרכבת הסורית בארץ ישראל. בתחנת הרכבת בעיירה סמח' שלחוף הכנרת הוקמה תחנת המכס. תחנת הרכבת סמח (צמח) הייתה הנקודה בה עברה המסילה מהאזור בשליטת המנדט הבריטי לאזור בשליטת המנדט הצרפתי.
סביב 1930, החלה "החברה הבינלאומית לקרונות שינה וקווי אקספרס אירופיים" (Compagnie Internationale des Wagons-Lits et Grands Express Européens) (שהפעילה גם את שירות האוריינט אקספרס) להפעיל את שירות ה"טאורוס אקספרס" בין איסטנבול לבגדד, שכלל שלוחה דרומית, דרך ארץ ישראל לקהיר.
רשת הרכבות בלבנון הייתה בשימוש רב במהלך מלחמת העולם השנייה. הבריטים תכננו במקור לחבר את רשת המסילה ברוחב סטנדרטי של חברת הרכבת הפלסטינית מחיפה לרייאק, אך ויתרו על הפרויקט בשנת 1941 מאחר שהיה מסובך מדי בגלל התוואי ההררי. במקום זאת, מהנדסים מדרום אפריקה ואוסטרליה השלימו קו ברוחב סטנדרטי לאורך החוף בין חיפה לביירות ב-24 באוגוסט 1942 והרחיבו אותו לתחנת הרכבת טריפולי ב-18 בדצמבר 1942. מסילת הרכבת חיפה–ביירות–טריפולי (HBT) הייתה הקישור האחרון שחיבר בין רשת הרכבות הסטנדרטיות של אירופה וצפון אפריקה, אך היא מעולם לא פעלה בשימוש אזרחי. הבריטים שמרו עליה בשליטת צבאם. כבר בפברואר 1948, פוצצו היהודים המורדים את הגשרים ליד מנהרות הרכבת בראש הנקרה. ניסיון קודם של כוחות ההגנה לתקוף את HBT בשני מקומות ליד נחל כזיב במהלך ליל הגשרים בשנת 1946 לא צלח. בימינו החלק היחיד של ה-HBT שעדיין פועל הוא מסילת החוף בין נהריה לחיפה בצפון ישראל.
לאחר עצמאות לבנון
הגנרל ז'ורז' קאטרו הכריז על עצמאות לבנון בשנת 1941 אך הצרפתים לא אפשרו בפועל שלטון מקומי עד שנת 1943. בשנת 1946 קנתה ממשלת לבנון את חברת הרכבת נקורה – טריפולי בסכום של 5 מיליון ליש"ט. סוריה הלאימה את רשת הרכבות שלה בשנת 1956 והקימה את החברה הממשלתית CFS - Chemins de Fer Syriens. בשנת 1960, אורגנה מחדש רשת הרכבות בלבנון כחברת הרכבת לבנונית (Chemin de fer de l'État Libanais, CEL). אך מלחמת האזרחים בלבנון גרמה נזק משמעותי לרשת הרכבות והשירות הופסק בהדרגה. במהלך מלחמת האזרחים נגרם נזק על ידי מיליציות שפוצצו את המסילה, הפגזות הצבא הישראלי וכוחות הביטחון הסוריים שחפרו חלקים מהמסלול למכירה כגרוטאות מתכת בפקיסטן. הקו בין ביירות לדמשק נסגר בשנת 1976. שירות הנוסעים בין דוברה לגבל נפסק בשנת 1993 והפעילות האחרונה של הרכבות הסדירות בלבנון - רכבות שהובילו מלט מצ'קה לביירות - הסתיימה בשנת 1997.
יונדאי ויז'ין G
יונדאי ויז'ין G (באנגלית: Hyundai Vision G, קרוי גם: Hyundai Vision G Concept Coupé) היא מכונית קונספט בתצורה מכונית ספורט מהודרת בסגנון קופה מתוצרת יצרנית הרכב יונדאי מוטור אשר הוצגה בשנת 2015.
יחסי צ'אד–צרפת
יחסי צ'אד–צרפת הם היחסים בין הרפובליקה של צ'אד לבין הרפובליקה הצרפתית. בין השנים 1900 עד 1960 שלטה צרפת בצ'אד, עד שקיבלה המדינה עצמאות. שתי המדינות חברות כיום בארגון המדינות דוברות הצרפתית לה פרנקופוני ובאומות המאוחדות. לצ'אד יש שגרירות בפריז ולצרפת שגרירות בנג'מנה.
תקופת השלטון הצרפתי
במסגרת המרוץ לאפריקה כבשו הצרפתים את שטחה של צ'אד בסוף שנות ה-90 של המאה ה-19. באפריל 1900 נלחמה צרפת נגד רב החובל רביח א-זובייר וכוחותיו במטרה להשתלט על השטח ובקרב קוסיירי הצליחה להביס אותם. לאחר מכן השתלטה צרפת על שטחי צ'אד (Territoire du Tchad) וצירפה אותה למושבה הצרפתית של אפריקה המשוונית הצרפתית בשנת 1910.
מלחמת העולם השנייה
בינואר 1939 מינו בצרפת את פליקס אבואה כמושל הראשון של צ'אד והמושל השחור הראשון של מושבה צרפתית. כמושל, אבואה העביר את השליטה בצ'אד לידי צרפת החופשית מידי צרפת של וישי. באוקטובר 1940, הגנרל הצרפתי שארל דה גול ביקר בצ'אד ונפגש עם אבואה בנג'מנה.
במהלך מלחמת העולם השנייה השתתפו חיילים מצ'אד בלחימה לשחרור בפריז. בזמן המלחמה הקימה צרפת גם שני גדודים ובהם חיילים מצ'אד.
עצמאות
בשנת 1946, זמן לא רב לאחר מלחמת העולם השנייה, אימצה צרפת חוקה חדשה והעניקה אזרחות צרפתית מלאה לתושבי צ'אד ואישרה להקים אספות מקומיות בתוך האיחוד הצרפתי החדש. במרץ 1953 ערך דה גול ביקור נוסף בצ'אד. ב-1958 הצביעו תושבי צ'אד בעד במשאל עם שהעניק להם אוטונומיה גדולה יותר. כתוצאה מכך, התמוסס השלטון הצרפתי במדינה וב-11 באוגוסט 1960 הוענקה לצ'אד עצמאות מצרפת.
לאחר העצמאות
צרפת הייתה התורמת והמדינה הזרה החשובה ביותר לצ'אד בשלושת העשורים הראשונים שלאחר מתן העצמאות ב-1960. בסוף שנות ה-80 הקשר הכלכלי עדיין היה חזק, וצרפת סיפקה סיוע בפיתוח המדינה בצורת הלוואות ומענקים, אם כי היא כבר לא הייתה הלקוח הגדול ביותר של צ'אד לייצוא חקלאי, אולם עדיין המשיכה לספק סיוע צבאי משמעותי.
העמדות הרשמיות של צרפת כלפי צ'אד השתנו מהמדיניות בתקופת שנות ה-70 בהנהגתו של ואלרי ז'יסקר ד'אסטן לזו של עידן פרנסואה מיטראן. יעדים כלכליים, פוליטיים ואסטרטגיים, שהדגישו את השמירה על ההשפעה הצרפתית באפריקה, ניצלו את המשאבים הטבעיים של צ'אד, וחיזקו את מעמדה של אפריקה כנקודת מוצא נגד התפשטות ההשפעה הסובייטית, הוחלפו בעמדות אנטי-קולוניאליסטיות. הבחירות בצרפת ב-1981, הובילו לשינוי המדיניות הצרפתית, לכזו המתנגדת להתערבות באפריקה, בין היתר במטרה להימנע מעימות עם לוב, מדינה חשובה באזור. במטרה למנוע עימות, הגביל מיטראן את הצבא הצרפתי בצ'אד להגנה על האזור שסביב נג'מנה בלבד.
ב-1990 תמכה צרפת, יחד עם לוב וסודאן, בניסיון ההפיכה המוצלח של אידריס דבי, שקיבל את השלטון מידי היסנה אברה.
כיום
בשנת 2008 ציין נשיא צרפת ניקולא סרקוזי כי היחסים בין צרפת לצ'אד, שנוסדו בתקופה בעלת אופי פוליטי שונה, חייבים להשתנות או להסתיים. צרפת ממשיכה לשמור על המעורבות הצבאית שלה בצ'אד ומחזיקה בסיס חיל אוויר וכוחות נוספים במדינה.
ביקורים רשמיים
ביולי 2014 ביקר נשיא צרפת דאז פרנסואה הולנד בצ'אד.
סחר
בשנת 2016 הסתכם היקף הסחר בין צ'אד לצרפת בסך כולל של 211 מיליון אירו. הייצוא העיקרי של צ'אד לצרפת הוא מסטיק ערבי ושמן. הייצוא העיקרי הצרפתי לצ'אד כולל: ציוד לרפואה, קמח, דגנים, ציוד אלקטרוני ורכבים. חברות צרפתיות כמו איר פראנס, לה מרידיאן, נובוטל, סוסייטה גנרל ועוד פועלות בצ'אד.
חברות בארגונים בינלאומיים
שתי המדינות חברות בכמה ארגונים בינלאומיים ובהם האו"ם ולה פרנקופוני.
יאניק וסטרגארד
יאניק וסטרגארד (בדנית: Jannik Vestergaard; נולד ב-3 באוגוסט 1992 בהבידוברה שבדנמרק) הוא כדורגלן דני, המשחק בעמדת הבלם בלסטר סיטי ובנבחרת דנמרק.
קריירת מועדונים
וסטרגארד שיחק כנער בקבוצת הכדורגל ברונדבי, ובפגרת החורף של עונת 2010/11 נרכש על ידי הופנהיים מהבונדסליגה. תחילה שיחק בעיקר בקבוצת המילואים של המועדון, ועד לתום העונה ערך הופעה אחת בלבד בקבוצה הבכירה. בעונת 2011/12 הפך וסטרגארד לשחקן רוטציה בהגנת הופנהיים, שכללה גם את אנדראס בק, מרווין קומפר, פביאן ג'ונסון, אדסון בראפהייד ואייזק וורסה. הופנהיים סיימה את העונה הזו במקום ה-11. בעונת 2012/13 וסטרגארד ערך 16 הופעות ליגה, וקבוצתו ניצלה מירידה אל הבונדסליגה השנייה, רק לאחר ניצחון במפגש כפול במבחני ההישרדות מול קייזרסלאוטרן שסיימה שלישית בבונדסליגה השנייה. במשחק הראשון הופנהיים ניצחה 1–3, ובגומלין ניצחה 1–2, כשוסטרגארד מבקיע את השער השני. בעונת 2013/14 וסטרגארד ערך 25 הופעות ליגה, ועם זאת היה חלק מקבוצה חלשה יחסית בהגנה, שהשליכה את יהבה על המשחק ההתקפי וסיימה את העונה במקום התשיעי, על אף שספגה 70 שערי חובה.
את עונת 2014/15 פתח וסטרגארד בהופנהיים, אך לאחר שערך שש הופעות בחצי הראשון של העונה, חתם בפגרת החורף בורדר ברמן. וסטרגארד הפך מיד עם הגעתו לשחקן הרכב ראשון קבוע, ושיתף פעולה בהגנה עם קלמנס פריץ, אסאני לוקימיה, סנטיאגו גרסיה, סבסטיאן פרודל ואלחנדרו גאלבס. וסטרגארד עזר לקבוצה לייצב את ההגנה ולהתחמק מהתחתית, לאחר שבחצי העונה הראשון ברמן הייתה שקועה במקום האחרון בבונדסליגה לאורך מחזורים רבים. את העונה הזו ורדר ברמן סיימה במקום העשירי. בעונת 2015/16 המשיך וסטרגארד להפגין יכולת גבוהה בהגנת ברמן, אך הקבוצה הייתה מסובכת במאבקי התחתית וניצלה רק במחזור האחרון ממשחקי המבחן.
בקיץ 2016 חתם וסטרגארד בבורוסיה מנשנגלדבך תמורת 12 מיליון אירו. בעונתו הראשונה בקבוצה פתח וסטרגארד בכל 34 המשחקים של הקבוצה בבונדסליגה והבקיע ארבעה שערים. בעונת 2017/18 המשיך וסטרגארד ביכולתו הטובה והבקיע שלושה שערי ליגה.
ב-13 ביולי 2018 וסטרגארד חתם בסאות'המפטון מהפרמייר ליג לארבע שנים. באוגוסט 2018 ערך וסטרגארד את הבכורה במדי סאות'המפטון, בתיקו 0-0 מול ברנלי במסגרת הפרמייר ליג. בעונת 2018/19 סיימו וסטרגארד וסאות'המפטון במקום ה-16 בפרמייר ליג. באוגוסט 2019 הבקיע וסטרגארד את שער הבכורה שלו בקבוצה, בתיקו 1-1 מול מנצ'סטר יונייטד. בתום עונת 2019/20 סיימו וסטרגארד וסאות'המפטון במקום ה-11 בפרמייר ליג. בעונת 2020/21 וסטרגארד תפס מקום משמעותי הרבה יותר בהרכב הקבוצה, וסיים עמה במקום ה-15 בפרמייר ליג.
ב-13 באוגוסט 2021 רכשה לסטר סיטי את וסטרגארד, בתמורה לכ-15 מיליון ליש"ט.
קריירה בינלאומית
וסטרגארד היה יכול לבחור אם לייצג את או את  בזכות שורשיו הגרמניים מצד אמו, ובחר לבסוף לשחק עבור דנמרק.
יהדות דנוור
יהדות דנוור היא הקהילה היהודית בעיר דנוור בירת מדינת קולורדו בארצות הברית, הקהילה החלה להתפתח באמצע המאה ה-19 וכיום מונה כ-60 אלף יהודים בדנוור וכ-60 אלף נוספים בשאר קולורדו.
יאניק וסטרגארד
קריירה בינלאומית
וסטרגארד שיחק בכל הנבחרות הצעירות של דנמרק, ונקרא לראשונה ל הבוגרת באוגוסט 2013, כשערך את הבכורה כעבור חודש במשחק ידידות מול. בשנת 2015 השתתף וסטרגארד באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2015, והבקיע את השער הראשון של בניצחון 1–2 על נבחרתה המקבילה של המארחת. דנמרק הודחה מהטורניר בחצי הגמר לאחר תבוסה 1–4 ל.
יהדות דנוור
היסטוריה מוקדמת
יהדות העיר דנוור, בירת קולורדו מתחילה בגילוי הזהב ב-1858 ועד היום. יהודים שהיו ברובם אז מהגרים מגרמניה והיו מעורבים עמוקות בפוליטיקה ובעניינים מקומיים בקולורדו, וחלקם היו בין האזרחים הבולטים של אותה תקופה. החל משנות ה-80 של המאה ה-20, זרם המהגרים היהודים ממזרח אירופה לארצות הברית הרחיב את הקהילה היהודית בדנוור וחשפה שסעים תרבותיים בין יהודים ממוצא גרמני לעומת דוברי יידיש לשעבר. כשדנוור נהייתה מרכז טיפול בשחפת, הקהילה היהודית הקימה שני ארגונים חשובים שסייעו לא רק ליהודים חולים, אלא לעניים חולים מכל קולורדו. בתחילת המאה ה-20, הקהילה האורתודוקסית של העיר בנתה מספר מוסדות קהילתיים. הקהילה, במיוחד חלקיה העניים יותר, נאלצה להתמודד עם אנטישמיות, לעיתים אלימה, ועלייתו של הקו קלוקס קלאן בקולורדו. החל משנות ה-50 ועד שנות ה-70, הקהילה החלה להתפשט ממערב למזרח העיר, ולאחר מכן לפרברים. הקהילה נותרה תוססת כיום, וכפי שהיא גדלה במהירות בעשורים האחרונים, כך גם מספר הארגונים והמוסדות החינוכיים, הפנאי והדתיים המשרתים אותה. עד השנה שלאחר גילוי הזהב, בשנת 1859, היו בדנוור כ-12 יהודים בלבד, רובם ממוצא גרמני ומרכז אירופאי. ביניהם היו ארבעה גברים – היימן ופרד סלומון, ליאופולד מאייר ואברהם ג'ייקובס – שכיהנו מאוחר יותר במועצת העיר דנוור. הם גם ערכו את השירות הדתי הראשון מכל סוג שהוא בדנוור, בספטמבר 1859. בשנת 1860 הוקם הארגון היהודי הראשון, החברה העברית לקבורה ותפילה. אכסניית "בני ברית" הוקמה בשנת 1872, ובית הכנסת הראשון של קולורדו, מקדש עמנואל, הוקם בשנת 1874. בשנת 1889 הפך היהודי וולף לונדוניר לראש העיר היהודי הראשון (ועד כה, היחיד) של העיר, כהונתו נחשבת לאיש היהודי הבכיר ביותר שהיה בקולורדו באותה תקופה, אם כי כהונתו הייתה קצרה מכיוון שהוא נאלץ לפרוש מתפקידו בשל האשמות בשחיתות.
יאניק וסטרגארד
קריירה בינלאומית
וסטרגארד השתתף עם נבחרת דנמרק במוקדמות יורו 2016, אך נבחרתו לא העפילה ליורו 2016 עצמו, לאחר שהודחה בשלב הפלייאוף על ידי. המשחק הראשון בשוודיה נגמר בניצחון שוודי בתוצאה 1–2. הגומלין הסתיים בתיקו 2-2, כאשר וסטרגארד הבקיע את השער השני לדנמרק בדקה ה-91, אך ללא הועיל.
יהדות דנוור
היסטוריה מוקדמת
גל ההגירה יהודית לארצות הברית לארצות הברית שהחל בשנות ה-80 של המאה ה-19, בעיקר מרוסיה, שינה את מבנה הקהילה היהודית בדנוור. היהודים הראשונים שהגיעו הקימו את הקהילה היו ברובם רפורמים, ממוצא גרמני ובעלי כספים. המהגרים היהודים החדשים, לעומת זאת, היו מסורתיים ודתיים יותר, דיברו יידיש והיו עניים. בזמן הזה, קולורדו התחילה גם לצבור לשמצה בתור "סניטריום העולמי", יעד משמעותי עבור אלה שרוצים לרפא את השחפת שלהם. מספר יהודים, במיוחד מהגרים חדשים, היו בקטגוריה זו יחד עם כשליש מהמדינה והגיעו בתקווה שהאקלים היבש והשמשי יותר יעזור למחלתם. כדי לענות על הצרכים של פלח הולך וגדל של יהודים ושל עניים חולים אחרים בעיר, בית החולים הלאומי היהודי לצרכנים (NJH), הידוע היום כמרכז היהודי הלאומי לרפואה ולמחקר, והחברה היהודית לצרכנים סיוע (JCRS) נוצרו. בין שני הארגונים התקיימו יריבות ומתיחות מסוימת, ששיקפו במובנים רבים את הסכסוך הרחב יותר בין יהודי גרמניה העשירים יותר ולבין היהודים העניים והדתיים שהיגרו ממזרח אירופה לדנוור. בעוד ששניהם היו בחינם, ל-NHS, שנוסדה על ידי הקהילה היהודית בגרמניה, היו קריטריוני קבלה מחמירים. אלה כללו כי החולה בשלב מוקדם יותר של המחלה, ושהחולה יכול להוכיח שיש לו כספים להישאר בעיר או לרכוש חזרה הביתה לאחר השחרור, והשהייה המרבית במתקנים הוגבלה לשישה חודשים. דרישות אלו, בשילוב עם הרגשה שהם מתנשאים או לא רצויים, גרמו ליהודי לאומי להיראות בלתי ניתנים לביצוע בעיני חלק מיהודי מזרח אירופה, ויצרו צורך נכבד שאגודת הסיוע היהודית לצרכנות הוקמה כדי למלא.
יאניק וסטרגארד
קריירה בינלאומית
וסטרגארד העפיל עם דנמרק למונדיאל 2018 ונכלל בסגל לטורניר, ממנו הודחה דנמרק בשמינית הגמר על ידי קרואטיה. וסטרגארד לא שיחק דקה במונדיאל זה.
יהדות דנוור
היסטוריה מוקדמת
המפתח בהקמת ארגוני הצדקה בעיר, של יהודים וגם של אחרים לא יהודים, היה פרנסס ויסברט ג'ייקובס. היא הייתה גורם מרכזי בהקמת בית החולים הלאומי היהודי ובית הקהילה, שלימים יהפוך ל- United Way, ועבודתה למען הנזקקים בקולורדו ובדנוור בפרט זיכתה אותה במחווה בזכוכית הצבעונית של רוטונדת הקפיטול בקולורדו, אחת מ-16 חלוצים והאישה היחידה המתוארת.
בעקבות ניסיון כושל לבנות מושבה יהודית מבוססת חקלאות בקוטופקסי שבקולורדו על ידי קבוצת משפחות אורתודוקסיות שהיגרו מהאימפריה הרוסית ומ- HIAS, שכונת ווסט קולפקס של דנבר ווסט סייד, מערב העיר דנוור, הפכו עד מהרה לבית לאוכלוסייה יהודית ניכרת. ב-1897 סייעו היהודים במקום בהקמת בית הכנסת הראשון של השכונה, קהילת זרע אברהם, שנשאר עד היום בית כנסת אורתודוקסי פעיל.
יאניק וסטרגארד
קריירה בינלאומית
וסטרגארד עלה עם דנמרק ליורו 2020, והיה בו בורג משמעותי מאוד בהגעתה של דנמרק עד לחצי הגמר. למעט המשחק הראשון בו הפסידה דנמרק 0–1 לפינלנד, במשחק בו נכנס כמחליף, וסטרגארד פתח בכל המשחקים, ונבחרתו נעצרה רק בחצי הגמר, בהפסד 1–2 לאנגליה בהארכה.
יהדות דנוור
המאה ה-20
בתחילת המאה ה-20, הקהילה האורתודוקסית בווסט סייד התרחבה ללא הרף על ידי הקמת מוסדות דת וקהילה יהודיים כגון בתי כנסת, מקוואות, מוסדות חינוך ותיאטרון יידיש. מספר סופרים בולטים ביידיש ואינטלקטואלים יהודים הגיעו לדנבר כדי לטפל בשחפת שלהם, כמו המשורר יהואש. בין השנים 1900–1907, מהגרים יהודים רבים עברו ישירות לדנוור בשל הקהילה הדתית ההולכת ומתפתחת שלה באותן שנים, וההתיישבות היהודית בעיר הגיעה לשיאה ממש לפני מלחמת העולם הראשונה. מחוזקת במספר חולי השחפת הגיעה האוכלוסייה היהודית בעיר ל-15,000 בשנת 1912. ב-1913 נוסד ה- Intermountain Jewish News, שעד היום הוא העיתון היהודי הגדול והמשמעותי ביותר במדינת קולורדו.
לאחר שברחה מהבית כשהייתה נערה, התגוררה ראש ממשלת ישראל ה-4 לשעתיד גולדה מאיר בווסט סייד דנוור, מערב העיר, בין השנים 1913 עד 1914 עם אחותה, שעברה לעיר עקב מחלת השחפת. בדנבר פגשה גולדה את בעלה לעתיד, מוריס מאיירסון (מיירסון), ובאוטוביוגרפיה שלה, "חיי", היא כתבה "במידה שהאמונות העתידיות שלי עוצבו וקיבלו צורה, ורעיונות נפסלו או התקבלו על ידי. בזמן שגדלתי, הלילות מלאי הדיבור האלה בדנוור מילאו תפקיד לא מבוטל". , במקום זה התגוררה רק שנתיים אך התעצבה בה דמותה באופן משמעותי הבית בו התגוררה עם אחותה שמור כיום כמוזיאון בית גולדה מאיר. קהילת דנבר גם התמודדה עם שנאה רבה ואנטישמיות חזקה במספר הזדמנויות במחצית הראשונה של שנות המאה ה-20. בחג המולד 1905, היהודי ג'ייקוב וייסקינד יצא לעבוד כמחטב כאשר הוא הוכה באכזריות על ידי המון נוצרי אנטישמי "הנוקם את דמו של ישו", ומת מאוחר יותר מפצעיו, במה שיש מי שכינו לינץ'. יהודי נוסף שעבד עמו הוכה אף הוא קשות, אך ניצל. פחות משנתיים לאחר מכן, בעוד העיתונים בעיר מדווחים על "כנופיות אנטישמיות" שמסתובבות בווסט סייד, נרצחו באכזריות שני מהגרים יהודים בשם טוביה בוקסר ומיכאל וייסבלי על ידי שני חברי כנופיה נוצרים אנטישמים. מבצעי הרציחות הללו קיבלו עונשים קלים למדי, והעילה הגזעית הבסיסית של הרציחות נדונה בעיתונים רבים בדנוור באותה תקופה, ובתיק וייססקינד, ברחבי המדינה. בשנות העשרים, הקהילה היהודית נאלצה להתמודד גם עם עליית ארגון הימין הקיצוני הקו קלוקס קלן במדינה, שהתרכז ברובו בעיר דנוור עצמה, והצלחתה המדהימה להשתלט על המשרדים הפוליטיים של קולורדו כמעט בכל רמה: מראש עיריית דנבר בן סטייפלטון ועד המושל הכללי של קולורדו. קלרנס מורלי, ובשלב מסוים, רוב בשני הבתים של האספה הכללית של קולורדו. אמנם לא הייתה הרבה אלימות מוחשית כתוצאה מהשליטה של הקו קלוקס קלן, אך שרטו רטוריקה אנטישמית, אנטי-קתולית ואנטי-שחורה, והחרמות מאורגנות על עסקיהם.
ווסט קולפקס נותרה עם רוב יהודי משנות ה-20 עד שנות ה-50. בשנות ה-40, לאחר שהתגלתה אנטיביוטיקה יעילה לריפוי מחלת השחפת ומספר מקרי המוות ירד דרסטית, בתי הסניטריומים בעיר ובמדינה הצטמצמו ועברו בהדרגה למוקדים רפואיים אחרים. בשנות ה-50 של המאה ה-20, הקהילה היהודית של מערב העיר החלה להתפשט לאזורים אחרים בעיר, בעיקר למזרח העיר, ומאוחר יותר, לפרברים. בזמן שבית הספר "הברית החינוכית העברית" הוקם ב-1920, בשנות ה-50 וה-60 נפתחו האקדמיה הלל, בית הספר התיכון לבנות סמינר בית יעקב וישיבת תורת חיים. ב-1975, המרכז ללימודי יהדות באוניברסיטת דנוור נוסד על ידי ד"ר סטנלי מ. וגנר. האוכלוסייה היהודית הוערכה בין 23,500 ל-30,000 בשנת 1968, וכ-40,000 בשנות ה-70, כאשר יותר ויותר מהקהילה עברה לפרברים.
משנת 1978 עד 1983, הקהילה היהודית בדנוור הייתה בית לתוכניות חלוציות שהקלו משמעותית על הגיור במדינה עבור מועמדים רפורמים, קונסרבטיביים ואורתודוקסים כאחד על מנת להבטיח שכל הגיורים יוכרו כתקפות בכל הקהילה היהודית במדינה. כשהתוכנית הסתיימה ב-1983, בעיקר בשל החלטת התנועה הרפורמית להכיר באנשים ממוצא יהודי פטריליניאלי כיהודים למטרות דתיות, היא עוררה מחלוקת גדולה בדנוור ומחוצה לה.
קהילה מודרנית
בשנת 2007 מנתה האוכלוסייה היהודית באזור המטרופולין שבין דנוור לבולדר בכ-83,900 נפש. מחקר משנת 2013 העריך את האוכלוסייה היהודית של המדינה כ-92,000, כאשר למעלה משלושה רבעים מהקהילה מתגוררים בדנוור. יש עדיין קהילה חרדית פעילה בווסט סייד העוקבת אחר המסורת היהודית הליטבקית/ליטאית, כמו גם קהילה אורתודוקסית מודרנית פעילה, וקהילות רפורמיות וקונסרבטיביות רבות. באזור יש 25 בתי כנסת פעילים, הקהילה האורתודוקסית המודרנית הגדולה ביותר בדנוור, שהייתה גם בית הכנסת האחרון שנותר המזוהה עם האיחוד האורתודוקסי שקיים תפילות ללא מחיצה, בו גברים ונשים יכלו לשבת יחד. ישנם גם מספר בתי ספר יהודיים על פני הקשת האידאולוגית.
בנוסף למרכז לימודי יהדות בדנוור, אוניברסיטת דנוור היא גם בית החברה ההיסטורית היהודית של הרי הרוקי, ארכיון בק והמכון למודעות השואה. מספר אתרים יהודיים בדנוור ואף בקולורדו בכלל הוצבו במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים, כולל בית הכנסת אייזק סולומון, בית השמשונית, אגף הגבעה של בית הקברות גולדן היל, ומקדש רחוב הפנינה הישן של מקדש עמנואל. יש סניפים של מרכז קהילתי יהודי בדנוור ובבולדר, ישנם גם מספר מוסדות תרבות יהודים אחרים כמו מוזיאון מיזל ומרכז האמנויות והתרבות מיזל. לארגונים יהודיים רבים ברחבי כלל ארצות הברית יש משרדים בדנוור, כולל ארגונים יהודים גדולים כגון הליגה נגד השמצה, הדסה והמועצה הלאומית לנשים יהודיות.
זהורית
זְהוֹרִית (בלועזית: וִיסְקוֹזָה; בצרפתית: Viscose, באנגלית: Rayon) הוא נוזל אורגני צמיג שמשמש בייצור סיב הזהורית (rayon) וצלופן. סיב הזהורית הוא סיב דמוי משי ומשמש לייצור חולצות, מכנסיים, מעילים ושאר אריגים.
היסטוריה
הממציא הצרפתי אלרי דה שרדונה שהמציא גם את הסיב הסינתטי הראשון ייצר את הזהורית לראשונה בשנת 1891. שנה לאחר מכן שני המדענים הבריטיים שארל קרוס (Charles Cross) ואדוארד ביוון (Edward Bevan) רשמו פטנט על המצאה זו. בשנת 1896 הם הקימו את חברת British Viscoid Co. Ltd כדי לממש את התהליך ולהתחיל לייצר את הזהורית. בשנת 1917 הזהורית שימשה כבסיס לייצור הצלופן. בתחילת שנות ה-20, בגלל הביקוש הגובר לזהורית הייצור התרחב לרחבי העולם ויוצר בשש מדינות בהן ארצות הברית ויפן.
בשנת 1924 יוצר סיב הזהורית (rayon) ממנו החלו לייצר בגדים. במשך כל אותה תקופה הזהורית יוצרה מעצים. מדענים רבים ניסו לייצר את התאית ממולקולות סינתטיות אולם רק בשנת 1938 הצליחו בכך. מאז רוב הזהורית מיוצרת בצורה סינתטית.
שבתי אטון
ביוגרפיה
נולד בעיר העתיקה, לרב בן-ציון אטון, מרבני ישיבת פורת יוסף ולאסתריא. מוצא משפחת אטון הינו מקהילת האי רודוס. בצעירותו למד בישיבת פורת יוסף, וכן מספר שנים בישיבת מרכז הרב (בין היתר אצל הרב צבי יהודה קוק). נישא לקלרה, בתו של הרב יוסף חיים שרבני, שהיה גם חותנו של הרב בן-ציון אבא-שאול. לזוג נולדו שני בנים ושתי בנות. לאחר נישואיו התמנה לרב שכונת מלחה.
בשנת תשי"ט נפטרה בפתאומיות קלרה אשתו, בגיל 26. לאחר כמה שנים נישא בשנית לבתו של הרב חדד.
באותה שנה, ייסד את ישיבת "ראשית חכמה", על שם ספרו של רבי אליהו די וידאש, ועמד בראשה. בניין הישיבה היה בשכונת מקור ברוך, ובהמשך היא עברה לרחוב הרב בן-ציון אטון, שנקרא על שמו של אביו, בשכונת סנהדריה. נכון ל-2018 מונה הישיבה כ-140 בחורים.
בין תלמידיו הרב בן-ציון מוצפי, ראש ישיבת "בני ציון".
א.א.ק. קוקליה
'''א.א.ק. קוּקְלִיָּה (ביוונית: ΑΕΚ Κουκλιών, קיצור של Αθλητική Ένωση Κουκλιών''' – איגוד הספורט של קוקליה) היה מועדון כדורגל קפריסאי, ששיחק בכפר קוקליה במחוז פאפוס שבקפריסין.
היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1968 ושיחק בליגות הנמוכות של קפריסין לאורך השנים. בסוף עונת 2006/2007 עלה מהליגה הרביעית לליגה השלישית בקפריסין. המועדון שיחק 4 עונות ברציפות בליגה השלישית בקפריסין. בסוף עונת 2011/2012 הגיע למקום הראשון בליגה השלישית ועלה בפעם הראשונה לליגה השנייה בקפריסין. בעונת 2012/2013 הפסיד בסיבוב הראשון של הגביע הקפריסאי לקבוצת אתניקוס אחנס. בסוף העונה עלה לליגת העל הקפריסאית בפעם הראשונה בהיסטוריה. בעונת 2013/2014 הגיע לשמינית גמר הגביע הקפריסאי והפסיד לקבוצת ארמיס ארדיפו. ב-9 ביוני 2014 מוזגו הקבוצות א.א.ק. קוקליה וא.א.פ פאפוס למועדון כדורגל חדש – פאפוס.
ברזילה קלארק
ברזילה וורת' קלארק (באנגלית: Barzilla Worth Clark; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאיידהו, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל איידהו ה-16 בשנים 1937–1939 וכראש עיריית איידהו פולס בשנים 1913–1915 ובשנים 1926–1936.
ראשית חייו
ברזילה קלארק נולד בהדלי, אינדיאנה כבנם של יוניס (לבית הדלי) וג'וזף אדיסון קלארק. כשהיה בן חמש עברה המשפחה לאיגל רוק (כיום איידהו פולס). הוא למד במכון הפוליטכני ורז שבטרה הוט, אינדיאנה, אך פרש מהלימודים בשל בעיות בריאות.
קריירה
לאחר שעזב את לימודיו, שב קלארק לאיידהו, והחל לעסוק בחוואות, בכרייה ובגידול בקר. ב-1905 הוא נשא לאישה את אתל סאלום פק, ולשניים נולדו ארבעה ילדים.
באותה שנה היה קלארק למהנדס מוסמך ועבד כמהנדס אזרחי. המאגר שהוא תכנן בנהר בלאקפוט נרכש על ידי הממשלה ותוכניתו לסכור את נהר לוסט מוזגה עם מיזם סכר מקיי. לאחר שתי תקופות כהונה במועצת העיר איידהו פולס, הוא כיהן כראש העיר בשנים 1913–1915 ושוב בשנים 1926–1936. במהלך כהונתו כראש העיר בנתה העיר את תחנת הכוח ההידרואלקטרית הראשונה שלה.
בשנות ההפסקה בין שתי תקופות כהונתו כראש העיר, גילה קלארק עניין בעסקי הכרייה. ב-1936 נבחר קלארק כמושל איידהו ה-16 וכיהן בתפקיד בשנים 1937–1939. בתקופת כהונתו כמושל הוקם באיידהו בית חולים לחולי שחפת, הונהגה מערכת לחנינות, והוקמו קולג'ים מחוזיים לצעירים.
בבחירות המקדימות לתקופת כהונה שנייה ב-1938 נוצח קלארק על ידי קודמו בתפקיד צ'ארלס בנג'מין רוס, ששנתיים קודם לכן התמודד על מושב בסנאט של ארצות הברית, ונוצח על ידי הסנאטור הוותיק ויליאם בורה. רוס נוצח בבחירות הכלליות על ידי הרפובליקני קלרנס אלפרד בוטולפסן. כהונתו של קלארק כמושל הסתיימה בינואר 1939 והוא שב לאיידהו פולס ולעסקיו הפרטיים. ב-1940 הוא בחר שלא להתמודד שוב על משרת המושל, ובאותה שנה נבחר לתפקיד אחיו הצעיר צ'ייס קלארק. חתנו של צ'ייס היה פרנק צ'רץ', שכיהן בסנאט של ארצות הברית בשנים 1957–1981 והיה מועמד בבחירות לנשיאות של 1976. ב-1942 ניצח בוטולפסן את צ'ייס קלארק ונבחר לכהונה שנייה לא רצופה כמושל.
קיי הייגן
ג'אנט קיי הייגן (באנגלית: Janet Kay Hagan; 26 במאי 1953 – 28 באוקטובר 2019) הייתה פוליטיקאית ושדלנית אמריקאית, שכיהנה כחברת הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת קרוליינה הצפונית. מטעם המפלגה הדמוקרטית, היא כיהנה טרם היבחרה לסנאט כחברת הסנאט של קרוליינה הצפונית בשנים 1999–2009. כשהייגן ניצחה את אליזבת דול בבחירות 2008 לסנאט היא נהפכה לאשה הראשונה שהביסה סנאטורית מכהנת בהיסטוריה של ארצות הברית. היא התמודדה לסנאט מחדש ב-2014, אך הובסה בידי תום טיליס הרפובליקני.
ביוגרפיה
הייגן נולדה בשם ג'אנט קיי רות'בן בעיר שלבי שבקרוליינה הצפונית בתו של ג'ינט (לבית צ'ילס), עקרת בית (ואחותו של לוטון צ'ילס, לימים מושל פלורידה וסנאטור מטעמה), וג'וזי פרי "ג'ו" רות'בן, מוכר צמיגים. גם אביו של הייגן וגם אחיה שירתו בצי ארצות הברית. את מרבית ילדותה בילתה בעיר לייקלנד שבפלורידה. אביה עזב מאוחר יותר את עסקי הצמיגים והתמקצע בתחום הנדל"ן, ועסקיו שגשגו. עם ההצלחה העסקית באה מעורבות פוליטית, והוא חבר אל המפלגה הדמוקרטית ואף כיהן כראש עיריית לייקלנד.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 התמחתה הייגן בקפיטול והפעילה מעלית שנשאה סנאטורים, בהם דוד שלה הסנאטור לוטון צ'ילס. את התואר הראשון שלה קיבלה מאוניברסיטת המדינה של פלורידה ב-1975 וב-1978 קיבלה תואר במשפטים מאוניברסיטת וייק פורסט. לפני שהייגן בחרה לפתח קריירה פוליטית היא עבדה בתחום הפיננסי. במהלך תקופה זו היא התמנתה לסגנית הנשיא של הבנק הגדול ביותר בקרוליינה הצפונית, "הבנק הלאומי של קרוליינה הצפונית", אשר בהווה מהווה חלק מבנק אוף אמריקה.
ב-1998 נבחרה הייגן לראשונה אל בית המחוקקים של קרוליינה הצפונית כחברת הסנאט מטעם המחוז ה-32. בשל שינויים במספור מחוזות הבחירה, הייגן הייתה לסנאטורית מטעם המחוז ה-27. ב-30 באוקטובר 2007 הכריזה הייגן על מועמדותה לסנאט של ארצות הברית מטעם קרוליינה הצפונית, ובמאי 2008 ניצחה בבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הדמוקרטית. בראשית מערכת הבחירות דומה היה כי להייגן סיכוי קלוש לזכות, והיא גויסה למירוץ רק אחרי שדמוקרטים דומיננטיים יותר בקרוליינה הצפונית, כמו המושל מייק איזלי, המושל לשעבר ג'ים האנט וחבר הקונגרס בראד מילר, סירבו להתחרות בדול. עם זאת, מרבית הסקרים מספטמבר ואילך הראו תחרות צמודה בין הייגן לדול.
הייגן הצליחה לצייר את הסנאטורית דול כפוליטיקאית מנוונת ומנותקת כמעט לחלוטין מציבור בוחריה, והאשימה אותה בכך שהעבירה את רוב זמנה בוושינגטון די. סי. בעוד ששהתה בקרוליינה הצפונית 13 יום בלבד ב-2006. בראשית נובמבר 2008, אחרי מערכת בחירות רוויית הכפשות משני הצדדים שכללה בין היתר את האשמת דול כי הייגן היא "חסרת אמונה", הביסה הייגן את דול ברוב של 53%. בסנאט הייתה חברה בוועדת הכוחות המזוינים, בוועדה לעסקים קטנים ויזמות ובשתי ועדות אחרות, והפגינה דעות ליברליות. היא תמכה בזכותן של נשים לבצע הפלה מלאכותית, הצביעה בעד ביטול מדיניות "אל תשאל, אל תספר" ובעד חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה.
בבחירות 2014 לסנאט הפסידה הייגן ליושב ראש בית הנבחרים של קרוליינה הצפונית תום טיליס. הייגן נשענה על תמיכת הנשים, ובסקרים נהנתה מיתרון בן 19 נקודות. תיליס לעומתה פיגר בסקרים אחריה ונשען על תמיכת גברים לבנים, וגייס תמיכה בקרב נשים שמרניות ומתנגדות להפלות, שכינו את הייגן "קיצונית". הייגן הליברלית טענה שתיליס הוא איש תנועת מסיבת התה, בשל התנגדותו לשכר מינימום, רצונו לסגור את מחלקת החינוך של ארצות הברית ואי-אמונתו בהתחממות הגלובלית. ב-2016 הצטרפה הייגן לחברת השדלנות "Akin Gump Strauss Hauer & Feld", והיא עסקה בתחום זה עד למותה.
ב-28 באוקטובר 2019, נפטרה הייגן בגיל 66 מסיבוכים של נגיף. הלווייתה נערכה ב-3 בנובמבר 2019 בכנסייה הפרסביטריאנית הראשונה של גרינסבורו.
ויקטור חרנין
ויקטור גנאדייביץ' חרנין (בבלארוסית: Віктар Генадзевіч Хрэнін, ויקטר הנאדזייביץ' חרנין; ברוסית: Віктар Генадзевіч Хрэнін; נולד ב-1 באוגוסט 1971) הוא גנרל לייטננט בלארוסי המשמש מאז 20 בינואר 2020 כשר ההגנה של בלארוס.
ביוגרפיה
חרנין נולד ב-1 באוגוסט 1971 בנבהרדק שברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית. אביו היה קולונל בצבא האדום. הוא למד בבית הספר הצבאי על שם סוברוב במינסק וסיים אותו ב-1998. לאחר מכן למד בבית הספר הגבוה פרונזה באומסק וסיים אותו ב-1992. שימש כמפקד מחלקה ולאחר מכן כמפקד גדוד בבריגדה הממוכנת ה-6 של המשמר. לאחר נפילת ברית המועצות התגייס לצבא החדש של רפובליקת בלארוס ולמד באקדמיה הצבאית הבלארוסית עד 2005. לאחר מכן מונה למפקד בריגדת המשמר הממוכנת ה-11. ב-2015 מינה אותו הנשיא אלכסנדר לוקשנקו למפקד הפיקוד המבצעי המערבי. בינואר 2020 הוא הועבר להיות שר ההגנה
חרנין נחשב לאחד ממקורביו של הנשיא לוקשנקו. במהלך ההפגנות בבלארוס (2020–2021) כינה חרנין את המפגינים "פשיסטים" והשווה אותם למשתפי הפעולה עם הנאצים במלחמת העולם השנייה. ביוני 2021 הטיל האיחוד האירופי סנקציות אישיות על חרנין. במקביל, הוטלו עליו סנקציות על ידי בריטניה, קנדה ושווייץ. ב-25 במרץ 2022 הטילה אוסטרליה סנקציות על חרנין בנימוק שהוא אפשר את הפלישה הרוסית לאוקראינה שהתבצעה בין היתר דרך בלארוס.
עבד לאהבה
עבד לאהבה (ברוסית: Раба любви) הוא סרט דרמה-רומנטי סובייטי משנת 1975 בבימויו של ניקיטה מיכאלקוב ונכתב על ידי פרידריך גורנשטיין ואנדריי קונצ'לובסקי. הסרט עוסק בשחקנית קולנוע אילם אולגה ווזנסנסקאיה (אלנה סולובי), שסרטיה כל כך נערצים על ידי המהפכנים עד שהם מסתכנים לראות אותה על המסך. דמותה של אולגה נוצרה בהשראת ורה חולודנאיה.
תקציר העלילה
אולגה ווזנסנסקאיה היא כוכבת-על של סרטים אילמים בתקופת מלחמת האזרחים ברוסיה, בשנת 1917. זהו סיפור התאהבותה בצלם על סט של אחד מסרטיה, שמתברר כמהפכן בולשביק, שעסוק בין היתר בצילום של זוועות ה"לבנים" מול גבורתם של ה"אדומים".
ממך עד אליי
ממך עד אלי הוא סינגל הבכורה של הזמר-יוצר הישראלי חנן בן ארי. השיר יצא לאור ב-23 בנובמבר 2014, כסינגל הראשון מתוך אלבום הבכורה שלו, איזון, על ידי חברת התקליטים NMC.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והולחן על ידי חנן בן-ארי, עבר עיבוד על ידי רובי פאייר, עידו נמר, יעקב אסרף וחנן בן ארי, והופק על ידי רובי פאייר ועידו נמר. השיר הוא סינגל ראשון מתוך אלבום הבכורה 'איזון' שיצא לאחר מכן.
הסגנון המוזיקלי של השיר מהווה שילוב ייחודי בין סגנון של "שירת העבדים" (היפ-הופ, סול ו-R&B), לבין שירת הפיוטים והתפילות, ועל פי בן-ארי זה לא במקרה, זה מכיוון שיש הרבה דמיון ביניהם, כי בשניהם יש כאב, געגוע, ותפילה למשהו טוב יותר.
דירוגים וביקורות
לשיר יש (נכון לאפריל 2023) למעלה מ-6.5 מיליון האזנות ביוטיוב. השיר הגיע למקום החמישי, השישי והשמיני בדירוג השבועי של גלגלצ, והגיע למקום ה-34 במצעד השירים של גלגלצ ו"וואלה" לשנת תשע"ה.
ג'ון סמית'
קפטן ג'ון סמית' (באנגלית: John Smith; תאריך לידה לא ידוע, תאריך הטבלה 6 בינואר 1580 – 21 ביוני 1631) היה שכיר חרב אנגלי באירופה, יורד ים, מגלה ארצות ומייסד מושבת וירג'יניה, כראש ההתיישבות הבריטית בג'יימסטאון בשנים 1608–1609. מחקריו על החוף המזרחי של ארצות הברית והמפות שצייר היו נכס שסייע לבריטים ליישב את האזור. היה הראשון שטבע את המונח "ניו אינגלנד" וקיים תעמולה לשם הבאת מתיישבים להקמת מושבות באמריקה הצפונית.
תולדות חייו
סמית' נולד בלינקולנשייר שבמזרח אנגליה, והוטבל ב-6 בינואר 1580. ב-1598 לערך החל לשרת כשכיר חרב בצבאו של אנרי הרביעי, מלך צרפת נגד ממלכת ספרד. לאחר מכן השתתף במרד הולנד נגד פליפה השני, מלך ספרד, משם עבר לים התיכון ועסק בשוד ימי. הוא השכיר את עצמו לבית הבסבורג על מנת להילחם באימפריה העות'מאנית ולאחר מכן לחם בהונגריה תחת מיכאי האמיץ. ב-1601 הוכתר לאביר על ידי זיגמונד באטורי. ב-1602 נפל בשבי הטטרים ונמכר כעבד לאציל טורקי ושירת בקונסטנטינופול. לאחר שהועבר לחצי האי קרים נמלט דרך רוסיה לפולין ומשם חזר לאנגליה בשנת 1604.
ב-1606 נשכר בלונדון על ידי "חברת וירג'יניה של לונדון" להנהיג משלחת מסחר ומחקר להקמת יישוב על חופי מזרח אמריקה הצפונית, לפי זיכיון מאת ג'יימס הראשון, מלך אנגליה. ב-20 בדצמבר 1606 הפליגה המשלחת שמנתה 105 איש בשלוש ספינות. המשלחת הגיעה לחופי וירג'יניה באפריל 1607 וייסדה יישוב בשם ג'יימסטאון. מסמך רשמי של חברת וירג'יניה, שהותר לפתחו רק לאחר הנחיתה על החוף, מינה את סמית' למנהיג ומפקד המושבה. מחצית השנה הראשונה עברה על המתיישבים בקשיי הסתגלות עצומים, רעב ותמותה של 60 מתוך המתיישבים המקוריים. בינואר 1608 הגיעו עוד 100 מתיישבים, אך הבתים עלו באש ואת החורף נאלצו המתיישבים לעבור ללא מחסות. הם שרדו רק הודות לסיוע שהגישו להם אמריקאים ילידים (אינדיאנים) מקומיים, שאחת מהן היא פוקהונטס שהתפרסמה בעקבות מעשייה רומנטית לפיה מנעה מאביה הצ'יף לערוף את ראשו של סמית'. סמית' יצא לתור את החוף במטרה לאתר מקורות מזון ולשרטט מפות שלו. הוא הפליג צפונה לאורך מפרץ צ'ספיק והגיע לטווח של כ-3,000 מייל ימי מן המושבה בטרם שב אליה. בספטמבר 1608 נבחר סמית' לנשיא המושבה.
באפריל 1608 הגיעה אספקה ו-50 מתיישבים נוספים ובאוקטובר הגיעו 70 נוספים, בהם בעלי מלאכה גרמנים ופולנים ועמהם הנשים הראשונות. באותה עת החלו היתקלויות אלימות ראשונות עם האינדיאנים על רקע ניסיונם של המתיישבים לברא אדמות לצורך חקלאות.
באוגוסט 1609 כבר היו במושבה כ-500 איש. באוקטובר 1609 הפליג סמית' חזרה לאנגליה לאחר שנפצע מפיצוץ אבק שרפה. הוא לא שב עוד לוירג'יניה אך עמד בקשר רצוף עם מושליה, תומאס גייטס וסר תומאס דייל, גייס אנשי מקצוע ושכנע מועמדים להגר ולהתיישב במושבה החדשה.
ב-1614 שב סמית' לאמריקה, הפעם במטרה לחקור את חופי מיין ומסצ'וסטס. לאזור זה קרא סמית' "ניו אינגלנד". במסעו חזרה עבר ליד ברמודה ונלכד על ידי שודדי ים צרפתיים ליד האיים האזוריים ושהה בשבי כשנה. עם שובו פרסם את ספרו " A Description of New England". ב-1624 פרסם את הספר "The Generall Historie of Virginia, New-England, and the Summer Isles".
סמית' לא יצא עוד מאנגליה ונפטר בגיל 51.
בתרבות הפופולרית
סמית' מוזכר בדרך כלל יחד עם פוקהונטס, למשל בשיר "Fever" ובסרט האנימציה "פוקהונטס". בשנת 2005 יצא הסרט העולם החדש, המתאר את סיפור חייו של ג'ון סמית.
אקדמיצ'סקי
נפת אקדמיצ'סקי (ברוסית: Академический район; מילולית: "הנפה האקדמית") היא נפה במחוז הדרום-מערבי של העיר הפדרלית מוסקבה שברוסיה. שטחה הוא 5.8344 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 110,038 תושבים (2020).
בשטחה ממוקמות תחנות מטרו "אקדמיצ'סקאיה" ו"פרופסויוזנאיה" של הקו קלוז'סקו-ריז'סקאיה ויש בה 22 בתי ספר תיכוניים ו-25 גני ילדים.
לודוגורץ ראזגרד
לודוגורץ ראזגרד (בבולגרית: Професионален футболен клуб Лудогорец Разград) הוא מועדון כדורגל בולגרי מהעיר ראזגרד שבבולגריה המשחק בליגת העל הבולגרית.
היסטוריה
המועדון לודוגורץ נוסד ב-1945 ושיחק בליגה השלישית בבולגריה עד עונת 1961/1962 כשעלה בפעם הראשונה מהליגה השלישית לליגה השנייה. המועדון שיחק לסירוגין בליגה השנייה ובליגה השלישית מעונת 1961/1962 ועד עונת 2010/2011 שבסופה עלה בפעם הראשונה לליגת העל הבולגרית.
בעונתה הראשונה 2011/2012 בליגת העל הבולגרית זכתה בפעם הראשונה הקבוצה באליפות בולגריה ובגביע הבולגרי לאחר שניצחה במשחק גמר הגביע את קבוצת לוקומוטיב פלובדיב ובסופרקאפ הבולגרי. בעונתה השנייה 2012/2013 בליגת העל הבולגרית זכתה בפעם השנייה באליפות בולגריה והפסידה במשחק הסופרקאפ הבולגרי לקבוצת ברואה סטארה זאגורה.
בעונת 2012/2013 הקבוצה שיחקה בפעם הראשונה במפעלים האירופאים. בסיבוב המוקדמות השני של ליגת האלופות הפסידה לקבוצת דינמו זאגרב מקרואטיה והודחה מהטורניר.
בעונת 2013/2014 שיחקה בפעם השנייה במוקדמות ליגת האלופות. בסיבוב המוקדמות השני ניצחה את קבוצת סלובן ברטיסלאבה מסלובקיה. בסיבוב המוקדמות השלישי ניצחה את קבוצת פרטיזן בלגרד מסרביה. בשלב הפלייאוף הפסידה לקבוצת פ.צ. בזל משווייץ ועברה לשחק בשלב הבתים של הליגה האירופית. הקבוצה הוגרלה לבית הכולל את הקבוצות פ.ס.וו. איינדהובן מהולנד, דינמו זאגרב מקרואטיה וצ'רנומורץ אודסה מאוקראינה. הקבוצה סיימה את הבית במקום הראשון והעפילה לשלב 32 האחרונות. בשלב 32 האחרונות ניצחה את קבוצת לאציו מאיטליה. בשמינית הגמר הפסידה לקבוצת ולנסיה מספרד והודחה מהטורניר. בעונה זו זכתה באליפות בולגריה ובגביע הבולגרי.
בעונת 2014/2015 שיחקה בפעם השלישית במוקדמות ליגת האלופות. בסיבוב המוקדמות השני ניצחה את קבוצת F91 דודלאנג'. בסיבוב המוקדמות השלישי ניצחה את קבוצת פרטיזן בלגרד. בשלב הפלייאוף ניצחה את קבוצת סטיאווה בוקרשט והעפילה לשלב הבתים. הקבוצה הוגרלה לבית הכולל את הקבוצות ריאל מדריד, פ.צ. בזל וליברפול. הקבוצה סיימה את הבית במקום האחרון והודחה מהטורניר. בעונה זו זכתה באליפות הרביעית ברציפות.
בעונת 2015/2016 שיחקה במוקדמות ליגת האלופות. בסיבוב המוקדמות השני הפסידה לקבוצת מילסמי אורהיי ממולדובה והודחה מהטורניר.
בעונת 2017/2018 שיחקה בסיבוב השלישי במוקדמות ליגת האלופות נגד הפועל באר שבע. במשחק הראשון בישראל לודוגרץ הפסידה 0–2, בגומלין ניצחה 1–3, אך הודחה מהטורניר בגלל חוק שערי חוץ.
בין השנים 2012 ל-2023 זכתה הקבוצה ב-12 אליפויות רצופות.
סגל השחקנים
(קפטן)
דייוויד פטרי
סר דייוויד פטרי (באנגלית: David Petrie; 9 בספטמבר 1879 – 7 באוגוסט 1961) היה מומחה מודיעין, מבכירי משטרת הודו הבריטית, והמנהל הכללי השלישי של שירות הביטחון הבריטי (MI5) בשנים 1941-1946.
שירותו בהודו
דייוויד פטרי נולד בסקוטלנד ב-1879. לאחר שסיים את לימודיו לתואר מוסמך באוניברסיטת אברדין התגייס בשנת 1900 למשטרת הודו הבריטית. הוא שירת בתפקידי מנהלה וחקירות פליליות בחבל פנג'אב ובאחד מחבלי פקיסטן דהיום. פטרי ניהל את חקירת ניסיון ההתנקשות במשנה למלך הלורד הרדינג ב-1912 ושנתיים אחר כך הצליח ללכוד את מבצעיו. על כך הוענקה לו מדליית משטרת המלך (King's Police Medal). באותה שנה נפצע בקרב יריות עם מורדים סיקים ונשלח לבריטניה להחלמה.
ב-1915, לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, שב להודו ונשלח לשרת כקצין מודיעין בבנגקוק שבתאילנד עד 1916, שם חקר את הקשרים בין מורדים לאומנים הודים לבין שירותי המודיעין של הקיסרות הגרמנית. בעקבות עבודתו שם הוא הוזמן על ידי ממשלת הודו הבריטית להקים עבורה שירות מודיעין עצמאי, שבראשו עמד עד 1919. הוא גייס עבורו סוכנים ומודיעים בסינגפור, אינדונזיה, הפיליפינים הונג קונג, סין ויפן. בעקבות שירותו זה הוענקו לו תוארי חבר מסדר האימפריה ההודית ומפקד מסדר האימפריה הבריטית.
ב-1920 הוצע לפטרי תפקיד ניהול המחלקה לחקירות פליליות במשטרת הודו הבריטית, אך הוא סירב לקבלו. עד 1924 שירת בתפקידים בכירים שונים במשטרת הודו הבריטית, ואז קיבל על עצמו את התפקיד שדחה קודם לכן. תחתיו זכתה המחלקה לשם חדש – "לשכת המודיעין של משרד הפנים של ממשלת הודו". בניהולו פעלה המחלקה לסיכול טרור ואלימות בחבליה השונים של הודו בתיאום עם ארגוני המשטרה המקומיים שלהם. ב-1929 הוענק לפטרי תואר מפקד המסדר הוויקטוריאני המלכותי. ב-1931 הוא סיים את תפקידו כמנהל לשכת המודיעין ההודית והיה לחבר בנציבות השירות הציבורי ההודית (Indian public services commission) ובהמשך הועמד בראשה. כמו כן עמד בראש אגודת הצלב האדום ההודית. ב-1936 פרש מן השירות הציבורי בהודו.
לאחר פרישתו בילה זמן מה במזרח התיכון ובמזרח אפריקה. בשלהי 1937 סייע לחברו ועמיתו צ'ארלס טגארט בניסוח ההמלצות לארגון מחדש של משטרת המנדט בארץ ישראל בימי המרד הערבי הגדול. אז שב לבריטניה ונראה היה כי הקריירה המקצועית שלו הגיעה לסיומה, אך ב-1940, לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, הצטרף לחיל המודיעין של הצבא הבריטי והוצב בקהיר שבמצרים.
מנהל MI5
בשלהי 1940 נקרא פטרי ללונדון בהמלצתו של סטיוארט מנזיס, ראש שירות המודיעין החשאי של בריטניה (MI6) והוצע לו תפקד המנהל הכללי של שירות הביטחון הבריטי. שירות זה נחשב אז כמצוי במצב עגום. מייסדו ומנהלו סר ורנון קל (Vernon Kell) הועבר מתפקידו באביב 1940, ובהמשך השנה פוטר גם ממלא מקומו אוסוולד אלן הארקר (Oswald Allen Harker).
פטרי ביקש לבחון תחילה את מצבו של שירות הביטחון. הדו"ח שלו מפברואר 1941 הראה כי התרחבותו המהירה של הארגון – כח האדם שלו גדל פי שבעה בשנתיים שלפני כן – הביאה לשורה של בעיות ניהוליות קשות ודמורליזציה בקרבו. פטרי הסכים לקבל את ניהול הארגון לידיו מאפריל 1941 מתוך ההבנה שתינתן לו סמכות מלאה לפעול לפי הבנתו.
דניאל קיש
דניאל קיש (באנגלית: Daniel Kish; נולד ב-1966) הוא אמריקאי עיוור, מומחה בהתמצאות במרחב באמצעות תהודה.
ביוגרפיה
קיש נולד בשנת 1966 לאב אלכוהוליסט מתעלל ולאם שנעדרה מהבית ברוב שעות היום על מנת לפרנס את המשפחה בעבודות מרובות. קיש איבד את מאור עיניו עקב מחלת הסרטן בינקותו. מגיל צעיר פיתח שיטה להתמצא במרחב באמצעות היזון חוזר מנקישות בלשונו. מרכז הראיה במוחו של קיש הוסב לפענח את ההד החוזר מנקישות לשונו לכדי תמונה ברורה של החלל הפיזי, באופן דומה לטכניקת ההתמצאות של עטלפים, דולפינים וחיות אחרות. קיש הגיע לדרגת שליטה המאפשרת לו לרכוב על אופניים ולצאת לטיולים ארוכים בטבע בגפו. הוא בעל שני תוארי מאסטר והוא מלמד את המיומנות שלו לעיוורים אחרים.
באטו טשרינג
באטו טשרינג (נולד ב-11 בדצמבר 1951) הוא גונגלאן גונגמה (לוטננט גנרל) בהוטני המשמש כקצין המבצעים הראשי (מקביל לרמטכ"ל) של הצבא המלכותי של בהוטן.
ביוגרפיה
טשרינג נולד בטהימפהו ב-11 בדצמבר 1951. הוא למד באקדמיה של צבא הודו וב-1971 התגייס לצבא המלכותי של בהוטן. בשנים הבאות חזר להודו ולמד בבתי ספר צבאיים שונים. ב-1976 חזר לבהוטן ומונה לקצין מבצעים והדרכה. ב-1988 הוא מונה למפקד מרכז האימונים הצבאי. ב-1991 מונה לסגן קצין המבצעים הראשי. ב-1997 מונה למפקד מרכז הפיקוד בדוואטהאנג. הוא השתתף במבצע הכל ברור - פעולה של צבא בהוטן כנגד בדלנים איסלאמיים באסאם שפעלו כנגד בהוטן במהלך השנים. ב-31 באוקטובר 1998 הוא הותקף מהמארב בידי מורדים מוסלמים. מכוניתו נוקבה בקליעים והוא נפצע, אולם שרד. ב-2005 מינה אותו ג'יגמה סינגייה ואנגצ'וק, מלך בהוטן לקצין המבצעים הראשי (מקביל לרמטכ"ל).
קארו רומא
קארו רומא היה שם העט של קארי נורת'י (1866–1937), מלחינה, פזמונאית וזמרת אמריקאית.
ביוגרפיה
נורת'י נולדה בקליפורניה בתקופת הבהלה לזהב, והחלה להופיע בפני קהל בגיל שלוש. היא למדה בבוסטון ב, ולאחר מכן התלוותה להופעותיה של להקת אופרה צרפתית, שבסיסה בקנדה, כמנצחת. הפכה אט אט לסולנית להקת האופרה של הנרי וילסון סבאג', והופיעה ברחבי ארצות הברית ואירופה, ואף מול בני המלוכה. נורת'י כתבה מספר שירים ומחרוזות. בתקופה בה עסקה בתחום הכתיבה והיצירה, שנחשב לעיסוק "גברי", נאלצה להשתמש בשם עט שיסתיר את מינה. היא בחרה את השם "קארו רומא", ואיתו פרסמה את כל יצירותיה המוזיקליות. בשנת 1932, בגיל 66, ביצעה תשעה עשר משיריה בהופעה מיוחדת בלוס אנג'לס. היא נפטרו בשנת 1937 בגיל 71.
רעשים
רעשים הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי אושר כהן בהשתתפות נועה קירל. את השיר הוציאה לאור ב-14 בדצמבר 2021 חברת התקליטים ארומה מיוזיק, כסינגל שלא מתוך אלבום.
רקע
ב-12 בדצמבר 2021, יומיים לפני צאת השיר, חשף העיתונאי ערן סויסה כי קירל וכהן סיימו לעבוד על שירם המשותף. השיר נכתב בידי קירל וכהן, שגם הפיק את השיר. מילות השיר עוסקות בפרידה מבן-זוגה הקודם של קירל, יהונתן מרגי.
הצלחה מסחרית
השיר הגיע למקום הראשון במצעד העברי של מדיה פורסט. בשבוע הראשון לצאתו הוא הגיע למקום הרביעי במצעד חמשת השירים המואזנים ביותר ביוטיוב ישראל, כשבראש המצעד נמצא "חורף באוטו" של עומר אדם. באותו השבוע היה לשיר המואזן ביותר בתחנות הרדיו הישראליות וזכה ל-153 השמעות. בשבוע השני ירד למקום הרביעי עם כ-115 השמעות.
ביקורות
דור מאיר מועלם מאתר "Mako" ציין לטובה את מילות השיר ושילוב הקולות של הצמד. לטענתו, השיר שירת באופן "מצוין" את כהן, שלא זכה לפרסום לפני הוצאתו לאור. אולם הוא הוסיף כי השתתפותה של קירל בשיר הייתה מיותרת.