cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דן ריזינגר
הנצחה וזיכרון השואה בעבודותיו
חלק מיצירותיו, בהן "מגילות האש", המורכבת מ-53 ציורים על פי שיריו של אבא קובנר ומוצגת בבית התפוצות, הושפעו מתקופת השואה. בשנותיו האחרונות העמיק עוד את מחויבותו לשימור ולתיעוד הזיכרון האישי והלאומי. במסגרת כך יזם מול שלטונות הונגריה את הצבתו של פסל הזיכרון לנספי פלוגות העבודה. הפסל שעיצב ניצב בכיכר טלקי שבבודפשט, שממנה נשלחו היהודים לעובדות כפייה במזרח, ביניהם כאמור, היה גם אביו. אנדרטה זו, מצטרפת לשורה של עבודות שיצר בנושא השואה וזיכרון השואה, ביניהם הקיר המונומנטלי בחזית היכל השמות ב"יד ושם" וחמישים ושניים ציורי "מגילות האש" שנלווים לנ"ב פרקי הספר שכתב אבא קובנר. הציורים מוצגים דרך קבע בבית הכנסת בעיר לנדבה עם חנוכתו כמוזיאון השואה של סלובניה. ריזינגר הוא אזרח כבוד של העיר ועיצב את הלוגו של המוזיאון.
בשנת תשע"ח נבחר דן ריזינגר לשאת משואה בעצרת הזיכרון הממלכתית לשואה ולגבורה במוזיאון משואה, המכון הבינלאומי ללימודי השואה.
לקריאה נוספת
ספר נוסף של דן רייזינגר הוא ״סמלים״ דו לשוני עברית ואנגלית. מכיל יצירות רבות בצבע ובאיכות גבוהה. הכריכה אדומה. זהו אוסף נדיר של סמלים בעיצובו של דן ריְזינגר (יליד 1934), צייר ומעצב גרפי ישראלי חשוב, חתן פרס ישראל לעיצוב. יצירתו המשתקפת בספר זה משתרעת על פני כ-40 שנה: משנת 1961 ועד 1995. הספר עוצב והופק בסטודיו ריזינגר. 105x145 מ"מ. ללא עימוד (158 עמ`)
קישורים חיצוניים
לאחר מותו
קן ליווינגסטון
ראש העיר הראשון של לונדון
ב-4 במאי נבחר ליווינגסטון כתוצאה מחוסר הרצון של דובסון לרוץ לתפקיד מחד, ובשל שיעורי ההצבעה הנמוכים מאידך.
מחלוקות שעורר בהיותו ראש העיר
אחת המחלוקות העיקריות בין ליווינגסטון למפלגת הלייבור הייתה בדבר הקמת שותפות פרטית לניהול הרכבת התחתית של לונדון - תוכנית שיצאה לפועל לבסוף ב-2002 לאחר ששני הצדדים התפשרו בעניין (וזאת אף שליווינגסטון לא חזר להיות חבר המפלגה).
ליווינגסטון הציג את אגרת הגודש השנויה במחלוקת – אגרה שהקטינה את התנועה בעיר ב-15%.
בנובמבר 2003 הוכרז ליווינגסטון כ"פוליטיקאי השנה" על ידי האיגוד האנגלי למדע המדינה, הן בשל מס העומס והן בשל הודעתו כי נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש הוא "הסכנה הגדולה ביותר לחיים עלי אדמות". לקראת ביקורו של בוש בלונדון הודיע כי יערוך קבלת פנים לכל שונאי בוש בבניין העירייה.
ריצ'רד מוינאן
ריצ'רד מוינאן, באנגלית: Richard Moynan (27 באפריל 1856 - 10 באפריל 1906) היה צייר אירי. מוינאן נולד בדבלין ולמד שם בבית הספר המטרופוליטן.
קן ליווינגסטון
מחלוקות שעורר בהיותו ראש העיר
ליווינגסטון ביקש לשוב למפלגת הלייבור בשנת 2002 אולם בקשתו נדחתה. לקראת בחירות 2004, בשל סיכוייו הנמוכים של נציג מפלגת הלייבור ניקי גברון לזכות בבחירות, הוסכם על קואליציה עם ליווינגסטון (שגברון יכהן כסגנו), וליווינגסטון שב להיות חבר המפלגה ב-9 בינואר 2004.
ריצ'רד מוינאן
ביוגרפיה
מוינאן הלך במקור ללמוד רפואה, אך בחר בקריירה באמנויות זמן קצר לפני בחינות הגמר שלו. הוא נרשם לבית הספר לאמנות של דבלין (המכללה הלאומית לאמנות ועיצוב) בסתיו 1879 וזכה להצלחה מהירה על ידי זכייה בתחרויות טיילור וקאופר (המוענקות לתחרויות הציור הטוב ביותר מ״החיים״). בשנת 1883 למד מוינאן באקדמיה באנטוורפן יחד עם רודריק אוקונור והנרי אלן. הוא למד שם עד שעבר לפריז ב-1885. בסוף שנות ה-80 חזר מוינאן לדבלין כדי להציג את ציוריו, והפך לחבר באקדמיה המלכותית היברניאן ב-1890.
קן ליווינגסטון
מחלוקות שעורר בהיותו ראש העיר
ב-10 ביוני 2004 נבחר ליווינגסטון ברוב גדול, ובמהרה עורר מחלוקת נוספת כאשר נפגש עם יוסוף אל-קרדאווי, שתמך בפיגועי התאבדות נגד ישראל, וחיבק אותו בקבלת פנים שערך לכבודו בבניין העירייה ביוני 2004.
ריצ'רד מוינאן
ביוגרפיה
בשנת 1884, הוא התחתן עם בת דודתו סוזנה מרי מוינאן בביתה ב-9 באפריל. היו לו שני ילדים, איילין נורה ופרנסיס הנרי, בני 13 ו-9 כפי שמראה מפקד האוכלוסין ב-1901. משפחתו התגוררה בשדרת גרוויל מס' 15, יחד עם משרת בית. ב-1887 הוא הועסק בדבלין בעיתון The Union, כקריקטוריסט פוליטי. כקריקטוריסט, הוא השתמש בשם העט "לקס". הוא היה מציג מוביל באקדמיה המלכותית היברניאן עם יצירות כמו "בית קודר", "מופע נודד" ו"תמרונים צבאיים". למוינאן היו בעיות עם שחפת, מה שהוביל בסופו של דבר לירידה בבריאותו והשפיע על הקריירה.
קן ליווינגסטון
מחלוקות שעורר בהיותו ראש העיר
בפברואר 2005 קרא ליווינגסטון לכתב ה"איבנינג סטנדרד", עיתון הידוע בתמיכתו בנאצים בשנות השלושים, היהודי אוליבר פיינגולד, "שומר מחנה ריכוז" וחזר על הגידוף גם אחרי שהעיתונאי הבהיר לו את מוצאו. בעקבות אמירה זו החליטה מועצת העיר לונדון פה אחד שעליו להתנצל, אולם הוא סירב.
ריצ'רד מוינאן
ביוגרפיה
בשנים האחרונות לחייו, הייתה לו עבודה מועטה ונותר רק ציור אחרון שהוגש לאקדמיה בשנת 1902 בשם "מות המלכה" אשר תיאר את מותה של המלכה ויקטוריה ואת תגובתם של אנשים בדבלין שעמדו סביב ילד שמכר עיתונים.
קן ליווינגסטון
מחלוקות שעורר בהיותו ראש העיר
במרץ 2005 אמר ליווינגסטון בריאיון לעיתון "הגרדיאן" כי אריאל שרון הוא פושע מלחמה בשל מעורבותו כביכול בטבח סברה ושתילה.
ריצ'רד מוינאן
ביוגרפיה
ב-10 באפריל 1906, הוא מת במעונו ונקבר בהר ג'רום ב-12 באפריל בגיל 50.
קן ליווינגסטון
מחלוקות שעורר בהיותו ראש העיר
ליווינגסטון נכשל בניסיונו להיבחר לקדנציה שלישית, לאחר שהפסיד בבחירות ב-1 במאי 2008 לבוריס ג'ונסון מן המפלגה השמרנית, בפער של כשישה אחוזים. כעבור ארבע שנים, ב-4 במאי 2012, התמודד שוב נגד ג'ונסון. אחרי שהפסיד בבחירות, הודיע על פרישתו מן הפוליטיקה.
ריצ'רד מוינאן
ביוגרפיה
לאחר מותו, עבודתו הוצגה בתערוכות שונות כמו "הקשר הצרפתי" ב-2010 ו"אירלנד: עמה והנוף שלה" ב-2012. לעבודתו היו נושאים עקביים של ילדי רחוב ואיגודים מקצועיים.
קן ליווינגסטון
תגובותיו לפיגועי הטרור בלונדון
בעת שאירעו פיגועי הטרור בלונדון, ב-7 ביולי 2005, שהה ליווינגסטון בסינגפור באירוע שבו נבחרה העיר לונדון לארח את האולימפיאדה של 2012. ב-20 ביולי אמר ליווינגסטון ב-BBC כי האירוע אירע עקב התערבות מערבית במדינות ערביות בשל הנפט שנמצא בהן, ובשל השליטה המערבית במשטרים אלה וההפיכות של המשטרים שהתנגדו למערב. לדבריו, האמריקאים אימנו את אוסמה בין לאדן כנגד הרוסים ולא חשבו שהוא יתקוף את המערב. לדבריו, לממשל הבריטי יש מוסר כפול, וממשלת בריטניה לא עושה די למען העצורים במפרץ גואנטנמו.
השעייתו מתפקידו
בשל דבריו של ליווינגסטון נגד העיתונאי היהודי וסירובו להתנצל, הודיע חבר הבודקים האנגלי – גוף מנהלי נבחר – בעקבות תלונה שהוגשה על ידי חבר הנאמנים של יהודי בריטניה כי ליווינגסטון מושעה מתפקידו למשך חודש ימים החל מ-1 במרץ 2006. ליווינגסטון ערער על ההחלטה בפני בית המשפט הגבוה לצדק האנגלי וערעורו התקבל.
המשך הקריירה
לאחר שסיים את תפקידו כראש עיריית לונדון המשיך ליווינגסטון לכהן כחבר מפלגת הלייבור.
ב-28 באפריל 2016 התבטא שהיטלר תמך בציונות, והוסיף כי כל מה שהיטלר עשה היה חוקי ושהוא לא היה אנטישמי. בהמשך השנה חזר על טענה זו. כמו כן הצדיק את דבריה של חברת מפלגתו נאז שאה שיש לעשות לישראל רילוקיישן לארצות הברית. בעקבות דבריו שנתפשו כאנטישמיים, הושעה ממפלגת הלייבור.
חיים אישיים
ליווינגסטון עבד בצעירותו כמבקר מסעדות עבור מספר עיתונים. בשנת 1973 נשא לאישה את כריסטין פמלה צ'פמן, אולם הם התגרשו בשנת 1982. כיום הוא חי עם אמה ביל, שהייתה ראש הלשכה שלו, ולהם בן (נולד ב-14 בדצמבר 2002) ובת (נולדה ב-20 במרץ 2004).
פביאן ארנסט
פביאן ארנסט (נולד ב-30 במאי 1979 בהאנובר) הוא כדורגלן עבר גרמני, אשר שיחק בתפקיד הקשר.
קריירה
הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת עיר מגוריו הנובר 96, בה שיחק בין השנים 1996-1998, כאשר שיחק 54 משחקים בהם כבש שער אחד בלבד. לאחר מכן, הוא עבר לשחק בקבוצת המבורג מהבונדסליגה, בין השנים 1998-2000. בהמבורג שיחק ב-48 משחקי ליגה, אך לא כבש בה שער אחד. בשנת 2000, הקשר חתם במועדון נוסף מן הבונדסליגה, ורדר ברמן. ב-152 משחקי ליגה במדי ברמן, כבש ארנסט 11 שערים. לאחר כמעט חמש שנים במדי ברמן, ארנסט עבר לשחק במועדון נוסף מן הבונדסליגה, שאלקה 04. במהלך שלוש וחצי השנים שלו בשאלקה, ארנסט שיחק ב-106 משחקי ליגה, בהם כבש שער אחד בלבד. אחרי הקדנציה שלו בשאלקה, ארנסט עזב לראשונה את הקריירה שלו בגרמניה, כאשר חתם ב-2 בפברואר 2009 במדי בשיקטאש הטורקית. בעונתו הראשונה בבשיקטאש, כבש שני שערים וקיבל את התואר "שחקן העונה במועדון" על ידי האוהדים. ב-2012 הצטרף למועדון קסימפשה, ב-8 ביוני 2013 עזב את המועדון ומאוחר יותר הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
נבחרת גרמניה
בשנת 2002, ארנסט ערך את הופעת הבכורה הבינלאומית שלו במדי הנבחרת הגרמנית, במשחק נגד נבחרת כווית. הקשר, היה חלק מסגל נבחרת גרמניה לטורניר הגמר של יורו 2004. את שערו היחיד במדים הלאומים כבש נגד איראן, ב-9 באוקטובר 2004. נכון להיום, הופעתו האחרונה במדי הנבחרת הלאומית הגרמנית הייתה בשנת 2006, כאשר עד אז צבר 24 הופעות בינלאומית עבר מולדתו. מאז ועד היום, לא זומן ארנסט לסגל הנבחרת לאף טורניר בינלאומי משמעותי.
מסילת אזור החוף הצפוני של שיקגו ומילווקי
מסילת אזור החוף הצפוני של שיקגו ומילווקי (באנגלית: Chicago North Shore and Milwaukee Railroad) הוא קו רכבת בארצות הברית שהופעל בין השנים 1916 עד 1963 וחיבר בין העיר שיקגו שבמדינת אילינוי לעיר מילווקי שבמדינת ויסקונסין, דרך פרוורי החוף הצפוני של שיקגו.
היסטוריה
היישובים שבאזור בו עוברת מסילתו של הקו הוקמו ברובם בקרבת התחנות שנקבעו במסילה זו, לאחר שהיא הוקמה. הקמת המסילה הוותיקה ביותר באזור החלה בשנת 1853 על ידי וולטר גורני, לאחר שפרש מכהונת ראש עיריית שיקגו. גורני הפעיל עליה קו רכבת שהיה בבעלותו, בין שיקגו לבין מילווקי שבויסקונסין. הוא גם מיקם את תחנותיה של המסילה כך שיהיו בשטחים שבבעלותו ושהוא תכנן להקים עליהם פרוורים עבור העיר שיקגו. מסיבה זו נחשב גורני לאבי החוף הצפוני של שיקגו.
ב-1891 נוסדה חברת Waukegan & North Shore Rapid Transit אשר הפעילה בתחילה קו של חשמליות ברחובות של העיר ואקיגן שבאילינוי. עם השנים, החברה גדלה ושינתה את שמה ל-Chicago and Milwaukee Electric Railroad. החברה השתלטה גם על קווי הרכבת האחרים באזור פרוורי החוף הצפוני של שיקגו ושילבה אותם בקו שלה.
ב-1916 שונה שם החברה ל-"Chicago North Shore and Milwaukee Railroad" וסמואל אינסול (Samuel Insull), הבעלים של חברת ההחזקות "Midwest Utilities”, רכש את השליטה בחברה והחל לכהן כיושב ראש שלה. אינסול, באמצעות חברת ההחזקות שבבעלותו, שלט גם בשני קווי רכבות בינעירוניות נוספות באזור שיקגו - קו הרכבת "שיקגו, אורורה אלג'ין" (Chicago, Aurora and Elgin Railroad) אשר חיבר בין העיר שיקגו עם הפרוורים המערביים שלה ואזור הפוקס ריבר ואלי (Fox River Valley), וקו הרכבת "שיקגו סאות' שור וסאות' בנד" (Chicago South Shore and South Bend Railroad), אשר חיבר את העיר שיקגו עם האזור הבנוי שמדרום לה - האזור הצפוני של מדינת אינדיאנה.
הקו האחרון, "שיקגו סאות' שור וסאות' בנד", פעיל עד היום במתכונתו הישנה כולל אי מעבר מהנעה חשמלית לדיזל. שאר הקווים של החברה שינו מתכונות אך רוב מסלולי נסיעתם דומים לאלה הקיימים היום. כיום רוב מסלולי רכבת אלה מופעלים בשותפויות שונות של חברות שונות עם חברת מטרא המפעילה את רכבות הפרוורים של שיקגו (להבדיל מהרכבת העילית המופעלת על ידי CTA ולהבדיל מהרכבת הבין עירונית המופעלת על ידי Mtrack.
הנתיב
בשנת 1916 עבר הקו דרך היישובים הבאים (מדרום לצפון):
הקמת מסילת הרכבת "עמק סקוקי"
צמיחת יישובי אזור הנורת' שור במהלך תחילת המאה ה-20 סיפקה כמות גדולה יחסית של נוסעים בקו זה, אך בשל הצפיפות הגוברת באזורי העסקים של היישובים הללו, החברה החליטה על מנת להמשיך ולהישאר תחרותיים להקים קו רכבת נוסף באזור עמק סקוקי – אשר באותה העת היה אזור כפרי לא מפותח ושכן כ-4 עד 5 ק"מ מערבית לקו הרכבת הראשי של החברה.
במהלך השנים 1923 ו-1924 התבצעו רכישות הנדל"ן הדרושות לבניית המסילה כאשר הבנייה עצמה של הקו החדש החלה באפריל 1924. הקו החדש עבר באותה העת דרך היישובים הבאים (מדרום לצפון):
מעל רוב מסלול קו הרכבת של עמק סקוקי עבר גם קו מתח גבוה פעיל. קו מתח גבוה זה הוקם יחד עם קו הרכבת כחלק מאותו מיזם כלכלי. אינסול, אשר היה היוזם מאחורי הקמת קו הרכבת וקו המתח הגבוה, היה גם הבעלים של תחנת כוח. אינסול, אשר עבד אצל תומאס אלווה אדיסון לפני שהפך לאיש עסקים, קיווה כי יצליח למכור חשמל ביישובי אזור הנורת' שור, לגרום לסגירתן של תחנות הכוח המקומיות הקטנות ולעזור בפיתוח היישובים שקנו ממנו חשמל, על ידי מיקום תחנת רכבת בשטחם.
באותה עת הושג הסדר עם חברת הרכבות Chicago Rapid Transit Company לפיו רכבות עילית מקומיות היו אמורות לפעול במקביל לקו זה ביישוב ניילס סנטר. הסדר זה היה מבוסס על הצפי שפתיחת קווי הרכבת העילית ביישוב ניילס סנטר תסייע לצמיחת הנדל"ן באזור זה באותו האופן בו הם סייעו, עשרות שנים קודם לכן, לצמיחת הנדל"ן בחלקים אחרים של העיר שיקגו. תקופת השפל הגדול עצרה את הצמיחה של האזור, והיישוב ניילס סנטר (אשר באותה העת שינה את שמו לסקוקי) החל לחוות צמיחה משמעותית רק במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20.
תקופת השפל הגדול
בתחילה, לאחר קריסת בורסת המניות של ניו יורק בשנת 1929, הפעלת הקו המשיכה כרגיל, אך בהמשך החלה להיות מורגשת ההשפעה של המשבר (התנאים הכלכליים הקשים והאבטלה הגבוהה גרמו לכך שהאוכלוסייה השתמשה פחות באמצעי התחבורה אשר הובילו להצטברות חובות משמעותית). בשל כך, אינסול פשט רגל ובשנת 1932 הוחלט למנות כונס נכסים לחברה. הנושים של אינסול לא הסתפקו בכך ותבעו אותו על מרמה. אינסול ברח מארצות הברית, הוסגר אליה וזכה לבסוף במשפט.
הקו שהופעל בעמק סקוקי חדל לפעול בעקבות השפל הכלכלי הגדול. חלקים ממסילתו שימש כקוי רכבת אחרים בתקופות שונות, אולם, בסופו של דבר, רק תחנה אחת שלו שרדה. תחנה זו הפכה למסוף הקו הצהוב של הרכבת העילית של שיקגו. תחנות אחרות חרבו או שהפכו למבנים בעלי ייעוד אחר. חלקים מהנתיב המקורי של מסילת הרכבת "עמק סקוקי" משמשים כיום כמסלולי רכיבה באופניים ובאחרים טרם הסתיימה מלאכת פירוק הפסים הישנים. במחצית השנייה של המאה העשרים נבנו בסמוך למסילת קו רכבת זה נתיבי תחבורה חדשים. קטע הכביש המהיר I-94 שבין סקוקי לנורת'ברוק נסלל במרחק עשרות מטרים ממסילה זו. קטע קו הרכבת הפרוורית, Milwaukee District North Line, שבין גלנוויו לנורת'בוק ממוקמם בקרבת מסילת הקו הנטוש ובקטע שמצפון לנורת'ברוק עד לייק פורסט הוא עובר במרחק מטרים ספורים ממנו.
בשנת 1937 הכריז ממשל רוזוולט על מינהל קידום העבודות (Works Progress Administration) – תוכנית אשר סיפקה באותה העת עבודה למיליוני אנשים. תוכנית זו אפשרה למפעילי מסילות הברזל ולישובים וינטקה וגלנקו להשיג מימון פדרלי להקמת הַפְרָדָה מִפְלָסִית (העברת מסילות זו מעל זו) לשתי מסילות הברזל אשר עברו דרך מרכזי העסקים של היישובים. פרויקט ההפרדה המפלסית, אשר עלותו הייתה 4,300,000 דולרים, הושלם בסוף שנת 1941.
על מנת להישאר תחרותיים, בשנת 1939 החליטה החברה להשקיע כספים רבים במודרניזציה של קרונות החברה - 15 קרונות שנבנו בשנת 1928 שופצו מהיסוד. בין היתר, הותקנו מערכות חימום חדשות, מערכות אוורור חדשות, רצפות חדשות וקישוטי פנים חדשים. כמו כן, הקרונות נצבעו מחדש.
השגשוג במהלך מלחמת העולם השנייה והדעיכה בשנים שלאחר המלחמה
פרוץ מלחמת העולם השנייה גרם לעלייה חדה בשימוש בתעבורת הרכבות ברחבי ארצות הברית. אחת הסיבות העיקריות לכך שהשימוש ברכבות המשא וברכבות הנוסעים של החברה הגיעו לרמת שיא בתקופת המלחמה הייתה בשל העובדה שקו זה הוביל נוסעים וסחורות למתקנים אמריקנים צבאיים חשובים – המאחז הצבאי "שרידן" (Fort Sheridan) בחלקו הצפוני של היישוב הייווד ובסיס הצי הימי בחלקו הדרומי של היישוב נורת' שיקגו. הגידול בביקוש אילץ את החברה ללוות ציוד מחברת Chicago Rapid Transit Company ומחברת הרכבת הבינעירונית Chicago Aurora and Elgin Railroad – שתי חברות אשר היו בעבר נכסים בבעלותו של אינסול.
הרווחים הרבים שהחברה גרפה במהלך תקופת המלחמה אפשרו לחברה לשלם חלק גדול מיתרת החוב של החברה.
כאשר הזיכיון להפעלת שירות הרכבת החשמלית בואקיגן פג בשנת 1947, החליטה החברה כי חידוש הזיכיון איננו מוצדק והחליטה להחליף את הרכבת החשמלית שפעלה בואקיגן בשירותי אוטובוסים. שירות הרכבת החשמלית במילווקי הופסק בשנת 1951.
על אף שבאותה עת עדיין היו נוסעים רבים בקווי החברה בשעות העומס, ביתר שעות היממה כמות הנוסעים הצטמצמה באופן משמעותי – מגמה אשר הובילה להפסדים נוספים לחברה.
השלמת הבנייה של הכביש המהיר "Edens Expressway" בשנת 1951 אשר חצה את עמק סקוקי הובילה לצמצום משמעותי נוסף בהיקף השימוש של קווי החברה ולפגיעה משמעותית ברווחי החברה. בשנת 1960 הושלמה הבנייה של הכביש המהיר "Northwest Expressway" (אשר נקרא כיום "Kennedy Expressway”) אשר חיבר בין הכביש המהיר  "Edens Expressway" לאזור הלופ בשיקגו. בעקבות כך – מקור ההכנסות העיקרי של החברה שסיפק 85 אחוזים מכלל ההכנסות של החברה נפגע באופן משמעותי.
הקמת מערכת הכבישים המהירים במהלך שנות ה-50 הייתה המכה הסופית לקו, אשר נסגר בינואר 1963.
מדינת ויסקונסין רכשה את הזיכיון לשימוש במסילת הרכבת באזור ויסקונסין. אף על פי כן, מדינת ויסקונסין התעקשה במשך כל השנים לאסור על בניה בתוואי בו עברה המסילה מתוך תקווה שבבוא היום יופעל קו רכבת חדש במתווה המקורי של המסילה.
אל-מקתדר
אל-מקתדר באללה (מילולית: המתגבר בעזרת האל), אבו אל-פצ'ל (קרי: אל-פדל) ג'עפר בן אל-מעתצ'ד (קרי: אל-מעתדד) באללה הראשון (בערבית: المقتدر بالله, ابو الفضل جعفر بن المعتضد بالله الاول), נולד בשנת 895 והיה הח'ליף העבאסי שמשל בבגדאד בין 908 ל-932. תקופתו בשלטון התאפיינה בחוסר יציבות פוליטי מבית, בהיחלשות צבאית ונסיגה מחבלי ארץ בקצוות הממלכה. אל-מקתדר זכור כהדוניסט חלש אופי שהיה כלי שרת בידי נשות הרמונו. לאחר שהח'ליף הקודם, אל-מכתפי, היה מרותק למיטת חוליו במשך מספר חודשים, החלו תככים בחצר הח'ליפות באשר לזהות יורשו. ההתלבטות הייתה בין צאצא של אל-מעתז באללה ואשר היה הבחירה המועדפת בעיני אל-מכתפי, לבין אחיו הקטן ג'עפר שהיה קטין בן 13 באותו הזמן. התערבותו של הוזיר הגדול הכריע את הכף לטובת ג'עפר, שנטל לעצמו את השם "אל-מקתדר באללה".
המערכה המתמשכת שהתקיימה באזורי הספר עם הביזנטים תחת ניקפורוס השני החלה לנטות לצידם, ושטחים נרחבים אבדו לח'ליפות. במקביל, פשיטות בולגריות על הספר הצפון-מערבי של האימפריה הביזנטית אילצו אותם להסיט ממשאביהם ולהפנות כוחות לחזית זו. בשנת 917 שלחה הקיסרית הביזנטית, זואי קרבונופסינה משלחת דיפלומטית לבגדאד במטרה לדון בתנאי הפסקת האש ופידיון השבויים. המשלחת התקבלה בהוד ובהדר, והוסכם על הפסקת הלחימה ועל תשלום כופר של 120,000 דינרי זהב לפידיון השבויים המוסלמים. הכניעה העבאסית לביזנטים שילהבה את המון זועם של תושבי בגדאד והם החלו לזעוק קריאות בגנותו, על כך שהוא מפקיר את אדמות האימפריה בידי כופרים ומרצו מוקדש אך ורק למרדף אחר נשות החצר. בתפילות יום השישי אף נסקל אימאם שדקלם את שמו בתפילת יום השישי.
בשנת 929, קשרו קשר אנשי חצר מובילים נגד אל-מקתדר. אל-מקתדר אולץ לוותר על כיסאו לטובת אחיו הקטן אל-קאהר, אך לאחר פרוץ מהומות הרס וביזה שבמהלכם נהרגו אלפי אנשים התברר שהח'ליף החדש לא זכה לתמיכת הצבא. אל-מקתדר, שהסתתר במהלך הפרעות, הושב לכס שלטונו. אך אליה וקוץ בה, שכן לאחר הפיכת החצר הכושלת לא נותר די כסף באוצר כדי לשלם למשמר העיר. ב-932 אל-מקתדר הומת לבסוף בידי מתנקש בשערי העיר, לאחר שהתגלעה מחלוקת בינו ובין אחד מפקידי החצר.
ניסיונות הייצוב של הח'ליפות בימי שלושת קודמיו בתפקיד כשלו כישלון חרוץ מיד עם עלותו לשלטון. ימיו של אל-מקתדר עמדו בסימן פריחתם הגדולה האחרונה של התרבות והמדעים האסלאמיים. אבן פדלאן, חוקר הארצות הנודע, יצא למסעותיו בשליחותו של אל-מקתדר אל רוסיה ובולגריה. א-טברי, ההיסטוריון והתאולוג הערבי הנודע מכולם, כתב אחדות מיצירותיו הגדולות תחת שלטונו בבגדאד ונפטר ב-923. המלומד, הרופא והאלכימיסט א-ראזי (Rhazes) חי ופעל בעיר עד למותו בשנת 930. בימיו של אל-מקתדר פעל בעיר גם הצופי המפורסם חסין בן אל-מנצור אל-חלאג', אשר הכריז על עצמו שהוא "האמת", הוקע ככופר ונצלב בהוראתו של אל-מקתדר בשנת 922.
ימי שלטונו הארוכים של אל-מקתדר הביאו את האימפריה לשפל המדרגה. מחוץ אבדו לח'ליפות שטחים נרחבים באפריקה, מצרים והספר הביזנטי. מבית היה הח'ליף מצוי בשליטת אנשי ונשות החצר, ותחת איום תמידי מצד הממלוכים הטורקיים שנטו למרוד בסמכותו לעיתים קרובות מדי. ב-24 שנות כהונתו שלטונו התחלפו לא פחות מ-13 וזירים גדולים, שעלו ונפלו זה אחר זה לאחר שסר חנם בעיני אל-מקתדר או שנרצחו. היוקרה הרבה, וחלק ניכר מהכוח הממשי של הח'ליפות אבדו לה לנצח.
טסטאצ'יו
טסטאצ'יו (באיטלקית: Testaccio) הוא שמו של הרובע העשרים מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה.
הרובע נקרא על שם מונטה טסטאצ'יו הסמוך. בעת העתיקה, שימש הרובע, הממוקם על גדת נהר הטיבר כאתר המסחר העיקרי של רומא העתיקה, והתגלו בו שרידים רבים של כלי חרס ואמפורות.
כיום משמש הרובע כרובע מסחרי ברובו, אולם בשנים האחרונות הפך לאזור בילויים ונפתחו בו מועדוני לילה רבים.
ברובע עוברת חומת אורליאנוס ונמצאת בו פרמידת קסטיוס ולצדה בית הקברות הפרוטסטנטי של רומא.
לרוויק
לרוויק (באנגלית: Lerwick, בגאלית סקוטית: Liùrabhaig) היא העיר היחידה והנמל העיקרי של איי שטלנד שבסקוטלנד.
גאוגרפיה
בעיר מתגוררים כ- 7,500 תושבים, והיא העיר הצפונית ביותר בסקוטלנד בפרט, ובממלכה המאוחדת בכלל.
העיר מצויה 338 ק"מ מאברדין שבסקוטלנד, ו-370 ק"מ מברגן שבנורווגיה וטורסהאבן שבאיי פארו.
העיר, השוכנת לחופו המזרחי של האי מיינלנד, נוסדה במאה ה-17 כעיר נמל. כיום כלכלת העיר מתבססת על דיג המליחים ועל סיוע לקידוחי הנפט שבים הצפוני.
מהנמל מפליגות מעבורות לקירקוול שבאיי אורקני, אברדין, פייר אייל, ברגן שבנורווגיה, טורסהאבן באיי פארו וכן לאיי אאוט סקריז ובריסיי.
האירוע התרבותי המרכזי שנערך בעיר הוא פסטיבל האש השנתי אפ הלי אה.
בעיר מצויים מספר מבנים היסטוריים ובהם מצודת שרלוט, בית העירייה וקליקימין ברוץ'.
מקור שמה של העיר בנורדית עתיקה ומשמעו "נמל החימר".
לעיר ברית ערים תאומות עם העיר מאלוי שבנורווגיה.
ורד כהן ברזילי
ורד סוזאן כהן ברזילי (נולדה ב-12 ביולי 1974) היא יזמת חברתית, סופרת, משוררת,עיתונאית, פובליציסטית, ופעילת זכויות האדם. מייסדת ומו"לית של Novel Rights, הוצאה לאור המבוססת על ז'אנר ספרות זכויות האדם. מייסדת מרכז מדיה נשים וממייסדות תא העיתונאיות. כתביה פורסמו במדינות רבות כולל מדינות במזרח התיכון כעיראק, מרוקו ואחרות. היא מרצה בישראל ובעולם בנושאי ספרות זכויות האדם, יזמות, חלל וקידום נשים.  נבחרה לאחת מ-80 הפנים של תוכנית המנהיגות (IVLP) של מחלקת המדינה האמריקאית לצד אנואר סאדאת, טוני בלייר, ג'סינדר ארדרן ומרגרט תאצ'ר. הייתה  כתבת הבריאות עם הקמת חדשות 10.
ביוגרפיה
ורד כהן ברזילי נולדה בתל אביב, להורים יוצאי טורקיה ועיראק. אביה, אדוארד, עלה לישראל בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 יחד עם העלייה הגדולה מעיראק ושימש כחשב ומנהל חשבונות ראשי בין היתר בקונצרן כור. בצה"ל שירתה כרכזת ביטחון שדה-מודיעין ביחידת המחשבים ממר"ם.
פעילות עיתונאית
את הקריירה התקשורתית התחילה כהן ברזילי בשנת 1995 כתחקירנית וצלמת סטיל'ס במערכת "זאפ לראשון". היא למדה תקשורת בבית הספר "כותרת" לעיתונאות ותקשורת.
בשנים 1995–1997 עבדה ככתבת תרבות ברשת ב' של קול ישראל. היא הפיקה פרויקטים מיוחדים בתחנת 88FM וייסדה פינת ספרות ששודרה בתוכנית "מה יהיה" עם יואב גינאי. לאחר מכן, כהן ברזילי עבדה כרכזת מערכת בתוכנית "ערב חדש" וכמפיקה ראשית בתוכנית "מה בוער" עם רזי ברקאי בגלי צה"ל.
בשנת 2001 מונתה לכתבת משפט ופלילים באתר "וואלה" והייתה מכתבי האינטרנט הראשונים בארץ.
בתחילת 2003 עם הקמת חדשות 10 החלה לעבוד שם ככתבת בריאות. בביקורת טלוויזיה שפורסמה ב-21.3.2003 במדור ערוצים בידיעות אחרונות כתב עליה שי גולדן "שתי תגליות מסתמנות בסגל המוכשר...; ורד כהן, כתבת הבריאות, שכל אייטם קטן שלה הוא בונבון". אירועים מרכזיים שסיקרה ככתבת: משפט מרואן ברגותי, משפט הרצח של אסף שטיירמן, פרשת המעילה של אתי אלון והבנק למסחר, התפרצות נגיף הסארס בעולם. כהן ברזילי מפרסמת טורי דעה בנושאים מגוונים בתקשורת המסורתית והדיגיטלית.
פעילות בנושא זכויות האדם
כתוצאה מדיווח מזירות פיגועים רבות במסגרת עבודתה כעיתונאית, הופיעו אצל ורד תסמיני פוסט טראומה. לאור זאת, היא החליטה לזנוח את עבודתה העיתונאית ובשנת 2009 עברה לעבוד בארגון זכויות האדם הבינלאומי אמנסטי אינטרנשיונל. שם שימשה בין היתר כחברת ועד ב"אמנים למען אמנסטי" הבינלאומי. היא קידמה ספרים העוסקים בזכויות האדם (לפני הפרידה מאת גבריאלה אמברוסיו, כולנו נולדים חופשיים, Freedom, Free ועוד), ועבדה על קמפיינים תרבותיים התומכים בעבודת הארגון לצד U2, יוקו אונו ועוד. היא הפיקה תערוכת איורים מקוריים מבריטניה אשר פורסמו בספר "כולנו נולדים חופשיים". התערוכה הוצגה במשך מספר חודשים במוזיאון גוטמן בתל אביב. יזמה הענקת פרס מיוחד על פעילות למען נשים לזמרת הארגנטינאית מרסדס סוסה בעת הופעתה בישראל.
ספרות זכויות האדם
באוגוסט 2010 התקיים דיון ראשון בנושא בפסטיבל הספרים באדינבורו ובמרץ 2012 הוא הוצג לראשונה באופן רשמי ב אוניברסיטת אוקספורד, במסגרת דיון בנושא כוחה של הספרות וזכויות האדם. הוצאת Novel Rights שכהן ברזילי הקימה בשנת 2011, מוציאה לאור סיפורים קצרים בפלטפורמה דיגיטלית, מדרבנת את הקוראים להפוך במהלך הקריאה מקוראים פאסיביים לאקטיביסטים באמצעות מידע רלוונטי על זכויות האדם ולינקים לפעולת הצלה ממוקדת. בין הכותבות אשר סיפוריהן יצאו לאור באנגלית בהוצאה Novel Rights, הסופרת האיראנית-קנדית, מרינה נעמת (הסיפור "ליילה") והסופרת הסרי לנקית-בריטית רומה טורנה ("לא ליד הילדים"). בנוסף לסיפורים, ההוצאה מקדמת את ז'אנר ספרות זכויות אדם בסדרת אירועים והרצאות בינלאומיים בשם: "כוחה של הספרות וזכויות אדם". כהן ברזילי הופיעה באוניברסיטאות וירידי ספרים בעולם, ביניהם באדינבורו, טורינו, מילאנו, וגלוויי, שם גם העבירה לראשונה קורס קיץ בנושא ספרות זכויות אדם. כתוצאה מפעילותה בתחום, אוניברסיטאות שונות אימצו יצרו קורסים אקדמיים בנושא ספרות זכויות אדם, והתפרסמו מחקרים בנושא באירופה ובמזרח התיכון.
בשנת 2019 הוציאה כהן ברזילי לאור את ספר השירה "העוני עומד בגבו למצלמה" אסופת שירים חברתיים בנושא עוני אשר לקחו בה חלק משוררים ידועים כרוני סומק, שלומית כהן אסף, איריס אליה כהן, עידית ברק ועוד' היא יצאה גם בגרסה מקוונת באתר "המקום הכי חם בגיהינום".האסופה הציפה לראשונה את נושא הבושה הנלווית לעוני הגורמת לעניים להתבייש במצבם הכלכלי. בשנת 2023 הקריאה חברת הכנסת נעמה לזימי (עבודה) שיר מתוך האסופה במליאת הכנסת בדיון שעסק בנושא הקמה של רשות למניעה של העוני.
בשנת 2022 הוציאה כהן ברזילי רומן ראשון בשם "חשופיות" אשר עסק בנושא פוסט טראומה, ברומן חושפת כהן ברזילי את הפצעים האישים שלה מתקופת העסקתה ככתבת פלילים. הרומן יצא גם בגרסה מודפסת ובגרסה דיגיטלית.
קידום נשים בתקשורת
בשנת 2012 כהן ברזילי ייסדה את מרכז מדיה נשים בארגון "אנו" והייתה ממייסדות תא העיתונאיות במטרה לקדם נשים בתקשורת ונשים עיתונאיות. יחד עם חברותיה לתא העיתונאיות היא הקימה את מאגר הנשים המומחיות המקוון הראשון והגדול בארץ (מועצת החכמות), פעלה לשילוב נשים בכנסים יחד עם שיר נוסצקי ואלבום הפאנלים הגדולים. כהן ברזילי היא מוזמנת לעיתים לוועדת הכנסת לקידום מעמד האישה ושוויון בין המינים. תא העיתונאיות נבחר בינואר 2014 למקום 5 מתוך 100 המשפיעים ביותר בתקשורת בשנת 2015 על ידי מגזין פירמה של גלובס.
תוכנית הפעולה להחלטת האו"ם 1325
בין השנים 2012–2016 כהן ברזילי הייתה מהפעילות למען הטמעת החלטת האו"ם 1325 בישראל. בעקבות הפעילות, מדינת ישראל אימצה תוכנית פעולה כוללת פעולה להחלטה 1325 ההחלטה התקבלה באופן רשמי גם בעיריית תל אביב
יזמות חינוכית חברתית
בשנת 2016 ייסדה כהן ברזילי את Out of the Box, עסק חברתי בינלאומי לקידום יזמות וחדשנות בחינוך לחלל ולתעופה. היא פועלת בשיתוף פעולה עם סוכנויות חלל ביניהן סוכנות החלל האמריקאית נאס"א וסוכנות החלל הישראלית, ארגוני תעופה בינלאומיים ומשרד החינוך אשר אף אישר את התוכניות הדגל של החברה כהערכה חלופית לבגרות. כהן ברזילי זכתה בהוקרה מיוחדת מטעם העיר גבעתיים ומחוז תל אביב במשרד החינוך והסנטור של קליפורניה על פעילותה לקידום תחום היזמות והחינוך לחלל. היא משמשת משנת 2020 כמנטורית בסוכנות האו"ם לענייני החלל החיצון UNOOSA ופועלת לקידום נערות ונשים בתחום החלל והתעופה.
חיים אישיים
נשואה לשמואל ברזילי, ואם לשתי בנות. מתגוררת בגבעתיים.
לה היר
אטיין דה ויניולס (בצרפתית: Étienne de Vignolles; 1380/1390 – 11 בינואר 1443) הידוע בכינוי לה היר (La Hire) היה איש צבא צרפתי בתקופת מלחמת מאה השנים.
מקור הכינוי
ויניולס ידוע בדרך כלל בכינוי "לה היר", אולם מקור הכינוי אינו ידוע. משמעותו הוא "השכיר" אולם לא ידוע מדוע כונה ויניולס בשם זה. לפיכך הוצעו מספר פרשנויות אחרות לכינוי. הפרשנות המקובלת גורסת שמשמעות הכינוי היא "הזועם". "זעם" הוא l'ire בצרפתית ישנה. פרשנות אחרת גורסת שמדובר בשיבוש של עיר מוצאו של ויניולס. לה היט (la Hite) או לארהיל (Larehille).
ביוגרפיה
ויניולס היה בן למשפחת אצולה קטנה מאזור גסקון. הוא נולד בתאריך לא ידוע בין השנים 1380–1390. המידע המסודר עליו מתחיל מ-1418, עת התגייס צבא של שארל השביעי, מלך צרפת ולחם במלחמת מאה השנים. הוא התבלט כלוחם מצטיין וכמנהיג צבאי מוכשר. הוא היה חבר קרוב של ז'אן ד'ארק, והיה אחד המפקדים המעטים בצבא הצרפתי הסדיר שהאמין בה וביכולותיה. הוא לחם לצדה במהלך המצור על אורליאן, ובהמשך פיקד על חיל החלוץ שלה במהלך קרב פאטאי. בקרב זה זכו הכוחות שבפיקודו בניצחון גדול על האנגלים. הוא נודע במנהגו להתפלל לפני כל קרב, דבר שיש המייחסים אותו להשפעתה של ז'אן. ב-24 במאי 1430, נפלה ז'אן בשבי. מלך צרפת סירב לנסות לשחרר אותה, ולה היר יחד עם ז'אן דה ברוס וז'אן פוטון דה גזנטראי הקים צבא בן 4,000 לוחמים כדי לחלץ אותה. הם צעדו לקומפיין שם הייתה ז'אן ד'ארק שבויה. הם כבשו את קומפיין רק כדי לגלות שז'אן הועברה כבר לרואן. ב-30 במאי 1431 היא הועלתה על המוקד. הם ניסו לנקום את מותה על ידי כיבוש רואן, אולם נכשלו.
לה היר המשיך להילחם באנגלים. ב-1435 הוא הנחיל להם תבוסה בקרב גרברוי, וב-1438 הוא מונה למושל נורמנדי. ב-1440 הוא כבש את פונטיז מידי האנגלים יחד עם ז'אן דה דונואה, ושנתיים לאחר מכן סייע לשארל הראשון, דוכס אורליאן בכיבוש לה רול. הוא נפטר במונטאובן ב-11 בינואר 1443, ממחלה לא ידועה.
דרמטומיוזיטיס
דרמטומיוזיטיס (דלקת עור ושרירים, באנגלית: Dermatomyositis) היא מחלה ראומטולוגית של רקמת החיבור הקשורה למחלת הפולימיוזיטיס ושגורמת לדלקת של השרירים והעור. למעשה, דרמטומיוזיטיס היא ההגדרה לפולימיוזיטיס בה, בנוסף לתסמינים הקלאסיים הכוללים דלקת וחולשה של שרירי השלד, ישנה מעורבות של העור בצורת פריחה.
תסמינים
הדרמטומיוזיטיס מאופיינת בשני סוגים של תסמינים, של השרירים ושל העור:
גורמים
הגורמים לדרמטומיוזיטיס, כמו בפולימיוזיטיס, עדיין אינם ידועים. מחקרים הוכיחו כי מחלות אלו קשורות לגורם סביבתי לא ידוע המפעיל תגובה אוטואימונית ביחידים בעלי גורמי סיכון גנטיים. הגן HLA-DR3 המקודד לחלבון מסוג I במערך הראשי של התאמה רקמתית (MHC) זוהה כמשותף למרבית החולים במחלה. הגורם הסביבתי ככל הנראה מפעיל את החלבון HLA-DR3 וגורם לתגובה החיסונית נגד תאי השריר והעור. מחקרים עדכניים מעידים על כך שייתכן שהגורם הסביבתי הוא וירוס האפשטיין בר (הווירוס הגורם למחלת הנשיקה). במקרים מסוימים הדרמטומיוזיטיס מופיעה במקביל למחלות ראומטולוגיות אחרות בהן תסמונת סיוגרן, זאבת, סקלרודרמה או דלקת כלי דם. כמו כן, מוכרים מקרים בהם המחלה נגרמה בעקבות גידול ממאיר. במקרים אלו הסרת הגידול גרמה לריפוי המחלה.
תגובת המערכת החיסונית גורמת לפגיעה בכלי הדם עקב נקרוזה של תאי האנדוטל וירידה במספר כלי הדם הפעילים ולכן ירידה בזרימת הדם אל הרקמות המעורבות. דבר זה מוביל לנזק הרקמתי האופייני למחלה.
טיפול
כיום אין עדיין תרופה למחלה. הטיפול מתבסס על שיפור איכות החיים של החולה באמצעות:
צ'ליו (רובע)
צ'ליו (באיטלקית: Celio) הוא שמו של הרובע התשעה עשר מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה.
סמל הרובע מתאר ראש של אפריקאי, שלראשו קסדה עם חטי פילים. הסמל מתאר פסל שהתגלה בשטחי הרובע, ברחוב שנקרא כיום (לאחר גילוי הפסל) ויה קאפו ד'אפריקה (דרך הראש האפריקאי).
ברובע נמצאות כנסיות רבות בהן סן ג'ובאני א פורטה לטינה, סן ג'ובני אין אולאו, סן גרגוריו מאניו, סנטה מריה אין דומניקה, סנטו סטפנו רוטונדו, סנטי ג'ובני א פאולו, סנטי קווטרו קורונאטי וכן אתרים בעלי חשיבות רבים ובהם קשת קונסטנטינוס, קשת דולאבלה, הקולוסאום ווילה צ'לימונטנה.
טריני לופז
טרינידד "טריני" לופז השלישי (Trinidad "Trini" López III; 15 במאי 1937 – 11 באוגוסט 2020) היה זמר, גיטריסט ושחקן אמריקאי. האלבום הראשון שהוציא לאור ואשר כלל גרסה של If I Had a Hammer, היה לאלבום זהב. להיטיו האחרים כללו את Lemon Tree, I'm Comin' Home, Cindy ו-Sally Was a Good Old Girl. הוא עיצב שתי גיטרות לחברת גיבסון, אשר הפכו לפריט אספנים.
תחילת דרכו
טריני לופז נולד בדאלאס, טקסס, לטרינידד לופז השני (אשר היה זמר, רקדן, שחקן ומוזיקאי במקסיקו) ופטרה גונזלס, אשר היגרו לדאלאס ממקסיקו. ללופז היו ארבע אחיות, ואח, ג'סי, שהוא זמר. הוא גדל ברחוב אשלנד בשכונת "מקסיקו הקטנה" בדאלאס, ולמד בעיר בבית הספר היסודי והתיכון. הוא נאלץ להפסיק את לימודיו בתיכון, בשנת הלימודים האחרונה, כדי לעזור בפרנסת משפחתו.
קריירה
לופז הקים את להקתו הראשונה בעיר ויצ'יטה פולס בטקסס, בגיל 15. ב-1958, בעצת אביו של באדי הולי, טריני ולהקתו The Big Beats, פנו למפיק נורמן פטי בקלוביס, ניו מקסיקו. פטי השיג ללהקה חוזה עם חברת קולומביה רקורדס ובעקבותיו יצא לאור הסינגל Clark's Expedition/Big Boy, שני צידי הסינגל היו אינסטרומנטליים בלבד. לופז עזב את הלהקה והוציא לאור הקלטה ראשונה, פרי יצירתו, בשם The Right To Rock, בחברת התקליטים וולק מדאלאס. בשנת 1959 חתם חוזה הקלטות בחברת קינג רקורדס והקליט בחברה זו למעלה מ-12 סינגלים, אך אף לא אחד מהם נכנס למצעד הפזמונים. בסוף 1962, עם תום חוזהו בקינג רקורדס, קיבל לופז הצעה מן המפיק סנאף גארט לנסות להצטרף ללהקת "צרצרים" כסולן, להקה בה היה חבר באדי הולי אשר נהרג בשנת 1959. אחרי שבועות של אודישנים בלוס אנג'לס, הרעיון לא יצא לפועל. לופז קיבל חוזה הופעות במועדון לילה, PJ's, שם גדל במהירות קהל הצופים. פרנק סינטרה, אשר ביקר במקום וייסד חברת תקליטים משלו, Reprise Records, החתים מאוחר יותר את לופז על חוזה הקלטות.
אלבום הופעה חיה ראשון שהוציא לאור "טריני לופז ב-PJ's", יצא לאור בשנת 1963. האלבום כולל את גרסתו של לופז לשיר If I Had a Hammer, אשר הגיע למקום הראשון במצעדי הפזמונים ב-36 מדינות בעולם, למקום השלישי במצעד האמריקאי והיה מושמע באופן תדיר בתחנות רדיו רבות בעולם במשך שנים רבות. האלבום נמכר ביותר ממיליון עותקים, והיה לאלבום זהב. באלבום לופז אף ביצע את גרסתו לשיר המקסיקני המסורתי La Bamba, שיר אותו הוציא לאור אף בסינגל בשנת 1966. לופז הוציא לאור אלבום נוסף מהופעה חיה במועדון PJ's מאוחר יותר באותה השנה אשר שמו "By Popular Demand More Trini Lopez at PJ's".
עד לשנת 1968 היו ללופז 13 להיטים במצעד הפזמונים האמריקאי, ביניהם Lemon Tree בשנת 1965, I'm Comin' Home, Cindy בשנת 1966, ו-Sally Was a Good Old Girl בשנת 1968. במצעד הלהיטים לקהל בוגר היו ללופז 15 להיטים, בהם להיטים שהגיעו לעשרת הגדולים: Michael בשנת 1964, Gonna Get Along Without Ya' Now בשנת 1967 והסתדר בלעדיך עכשיו" (1967), ו-The Bramble Bush באותה שנה. לצד הצלחתו כזמר הקלטות לופז היה לאחד מן הזמרים המצליחים בהופעות במועדוני לילה בתקופתו והופיע באופן קבוע על במות מרכזיות בלאס וגאס. בשנת 1968 הוא הקליט אלבום בנאשוויל ושמו Welcome to Trini Country.
בשנת 1969 שידרה רשת NBC תוכנית בידור של טריני לופז. פסקול התוכנית ראה אור כאלבום בשם The Trini Lopez Show ובו הוא שר את להיטיו.
בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20 לופז התמקד במשחק, אף שהקריירה הקולנועית שלו לא הייתה מוצלחת באותה מידה בה הצליח כמוזיקאי. הוא המשיך את הקריירה המוזיקלית בסיורי הופעות ארוכים באירופה ובאמריקה הלטינית באותה תקופה; בשנת 1978 ניסה לשנות את סגנונו ברוח התקופה והוציא לאור אלבום דיסקו, אשר נכשל במצעדי המכירות. בשנת 1967 לופז הוציא לאור סינגל במסגרת קידום מכירות למשקה חדש של חברת קוקה-קולה בשם Fresca.
קריירת משחק
תפקידו הראשון של לופז היה בסרט "נישואין על שרטון" בשנת 1965, בו הופיע בתפקיד זמר במועדון לילה. השיר שביצע בסרט, Sinner Man, יצא לאור כסינגל והפך להיט. הוא שיחק בתפקיד משנה בסרט "12 הנועזים" בשנת 1967. בשנת 1970 הופיע בתפקיד עצמו בסרט The Phynx והיה השחקן הראשי בסרט "אנטוניו" בשנת 1973.
פונטה גורדה
פונטה גורדה (בספרדית: Punta Gorda, בפי המקומיים: P.G) היא בירת מחוז טולדו שבדרום בליז. פונטה גורדה היא העיר הגדולה הדרומית ביותר בבליז. למרות ששם העיר הוא בשפה הספרדית, שפות הדיבור של תושביה הן בעיקר אנגלית וקריאולית ומוצאם בעיקר מעם ה, הודים, קריאולים וצאצאי המאיה.
פונטה גורדה היא נמל ים ודיג על חוף הים הקריבי. עד אשר התיישבו בה ב-1823 מהגרים מעם הגריפונה שהגיעו מהונדורס, היא הייתה כפר דייגים קטן. העיר מהווה צומת דרכים ראשי של המחוז.
ארמי קוסלה
ארמי הלן קוסלה (בפינית: Armi Helena Kuusela; נולדה ב-20 באוגוסט 1934) היא דוגמנית פינית, מיס תבל הראשונה.
ביוגרפיה
קוסלה נולדה בעיר מוהוס שבמחוז אואולו בפינלנד כרביעית משישה ילדים ולה ארבע אחיות ואח. הוריה הכירו באונטריו שבקנדה שם נולדה אחותה הבכורה ולאחר מכן החליטו לחזור לפינלנד ארץ מולדתם.
היא למדה בבית ספר לבנות בעיר פורבו, שם אהבה התעמלות, שחייה וגלישת סקי. לאחר קבלת תעודת הבגרות שלה היא תכננה ללכת ללמוד לימודיי ספורט באוניברסיטת הלסינקי.
ב-1952 זכתה בתחרות היופי הלאומית "תוצרת פינלנד" (Suomen Neito), בעקבות זאת נסעה לייצג את פינלנד בתחרות מיס תבל המודרנית הראשונה. בתחרות הבינלאומית בחרו בה השופטים למקום הראשון ובכך נהייתה למיס תבל הראשונה.
מיד לאחר זכייתה הופק בפינלנד סרט אודותיה בשם "הנערה היפה ביותר בעולם" (Maailman kaunein tyttö), שם שיחקה בתפקיד עצמה. הסופר מיקה ולטרי לקח חלק בכתיבת התסריט לסרט.
ב-1953 נישאה ונולדו לה חמישה ילדים, היא עסקה רבות בפעילויות לארגוני צדקה.
ב-2012 קיבלה את אות מסדר הורד הלבן מטעם ממשלת פינלנד (Order of the White Rose of Finland).
טולדו (פירושונים)
{{פירושונים| אישים ששם משפחתם טולדו כלי רכב
ראו גם
}}
מייק הנקה
מייק הנקה (בגרמנית: Mike Hanke, נולד ב-5 בנובמבר 1983 בהאם שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
שאלקה 04
הנקה ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה בעונת 2001/02 במדי שאלקה 04. הנקה שיחק בשאלקה עד לשנת 2005, כשהוא משחק לעיתים גם בקבוצת המילואים. בשנת 2002 סייע הנקה לשאלקה לזכות בגביע הגרמני, אך לא שיחק בגמר, בו ניצחה שאלקה 4-2 את באייר לברקוזן. לקראת עונת 2003/04 סייע הנקה לשאלקה לזכות בטורניר האינטרטוטו, ודרכו להעפיל לגביע אופ"א, אך הקבוצה הודחה על ידי ברונדבי בשלב מוקדם יחסית. בעונת 2004/05 שאלקה שוב העפילה לגביע אופ"א דרך זכייה באינטרטוטו בה לקח הנקה חלק. שאלקה צלחה את שלב הבתים, אך הודחה מיד אחריו על ידי שחטאר דונצק. בשתי עונות אלה הנקה הפך לשחקן הרכב חשוב בשאלקה, הן בליגה והן באירופה. בתום עונת 2004/05 עזב הנקה את שאלקה וחתם בוולפסבורג.
וולפסבורג
לבקשת מאמן וולפסבורג, תומאס שטרונץ, הנקה חתם בקבוצה בקיץ 2005, לאחר שהופיע עם נבחרת גרמניה בגביע הקונפדרציות שנערך בגרמניה. בעונתו הראשונה בקבוצה, הבקיע שמונה שערים ב-31 הופעות, והציג יכולת גבוהה, שהקנתה לו מקום בסגל של מאמן נבחרת גרמניה יורגן קלינסמן למונדיאל 2006 שנערך אף הוא בגרמניה. עונתו השנייה בקבוצה הייתה טובה אף היא, כשהנקה מבקיע שמונה שערים ב-22 הופעות, אך הוא סבל מפציעה בעונה זו. בתום העונה עזב הנקה את וולפסבורג ועבר להנובר 96.
הנובר 96
בקיץ 2007 חתם הנקה בהנובר 96, ושיחק במועדון במשך שלוש עונות וחצי. הנקה סייע למועדון להתבסס בבונדסליגה, ובשתי העונות הראשונות סיים הנקה עם המועדון במרכז הטבלה, במרחק ביטחון ממאבקי התחתית, כשבעונה הראשונה הוא מבקיע עשרה שערים, ובעונה השנייה הוא הבקיע ארבעה שערים. בעונת 2009/10 הנקה והאנובר הסתבכו במאבקי תחתית, כשהנקה הבקיע שני שערים בלבד, והקבוצה סיימה במקום ה-15, שתי נקודות בלבד מהמקום המוביל למשחקי המבחן. את עונת 2010/11 החל הנקה בהאנובר, והבקיע שלושה שערים בשבעה משחקים, אך במחצית העונה עבר לבורוסיה מנשנגלדבך.
בורוסיה מנשנגלדבך
הנקה שיחק בחצי השני של עונת 2010/11 בבורוסיה מנשנגלדבך, אך לא הצליח למנוע את הסתבכותה בתחתית, והקבוצה סיימה את העונה במקום ה-16 שמוביל למשחקי המבחן מול הקבוצה שמסיימת במקום השלישי בבונדסליגה השנייה. הנקה שותף בצמד משחקי המבחן מול בוכום, בהם בורוסיה מנשנגלדבך ניצחה 2-1 בתוצאה המצטברת, ונשארה בבונדסליגה. בעונת 2011/12 הפך הנקה לחלק חשוב מאוד במערך של הקבוצה, כשהוא מבקיע שמונה שערים ומסייע לקבוצה לסיים במקום הרביעי ולהעפיל אל הליגה האירופית. בעונת 2012/13 הנקה הבקיע ארבעה שערים ב-32 הופעות, והקבוצה סיימה במקום השמיני. בליגה האירופית בורוסיה מנשנגלדבך צלחה את שלב הבתים, אך הודחה מיד אחריו במפגש כפול מול לאציו. בתום עונה זו עבר הנקה לפרייבורג.
פרייבורג והמעבר לסין
הנקה עבר לפרייבורג מהבונדסליגה בהעברה חופשית מבורוסיה מנשנגלדבך בקיץ 2013. בעונה שלפני הגעת הנקה לקבוצה, פרייבורג סיימה במקום החמישי והרוויחה כרטיס לליגה האירופית, והנקה אמר שניתנה לו הזדמנות הן לשחק שוב באירופה, דבר שלא היה מתאפשר בבורוסיה מנשנגלדבך שסיימה שמינית בעונה הקודמת, והן לסייע לקבוצה חדשה בבנייה לקדם צעירים. הנקה שיחק עונה אחת בפרייבורג, צבר 15 הופעות והבקיע שני שערים בבונדסליגה, והקבוצה סיימה במקום ה-14, מרחק תשע נקודות מהמקום המוביל למשחקי המבחן. בליגה האירופית הקבוצה הודחה בשלב הבתים. לאחר עונה אחת בפרייבורג, עבר הנקה לליגת העל הסינית וחתם בגויז'ו רנהה, שם שיחק עונה אחת, והבקיע שער אחד ב-12 הופעות. בתום עונה זו, פרש הנקה ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית
הנקה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גרמניה במשחק ידידות מול נבחרת רוסיה ביוני 2005, שהסתיים בתוצאה 2-2, כשהחליף את ג'רלד אסמואה. מיד לאחר מכן השתתף הנקה בגביע הקונפדרציות, ובמשחק בשלב הבתים מול נבחרת תוניסיה, הבקיע את השער היחיד שלו במדים הלאומיים, כאשר החליף את לוקאס פודולסקי בדקה ה-87, וכעבור דקה הבקיע, במשחק שהסתיים בתוצאה 3-0 לגרמניה. במשחק על המקום השלישי בגביע הקונפדרציות מול נבחרת מקסיקו, פתח הנקה בהרכב, אך הורחק בכרטיס אדום בדקה ה-53. כרטיס אדום זה גרם להנקה להחמיץ את שני המשחקים הראשונים בשלב הבתים של מונדיאל 2006, אליו זומן על ידי המאמן יורגן קלינסמן. אף על פי שהיה יכול לשחק בהמשך המונדיאל, הופעתו היחידה בטורניר הייתה במשחק על המקום השלישי מול נבחרת פורטוגל, בו החליף את לוקאס פודולסקי בדקה ה-71, והמשחק הסתיים בתוצאה 3-1 לגרמניה. הנקה המשיך לשחק בנבחרת גרמניה לאחר המונדיאל, והופעתו האחרונה במדים הלאומיים התקיימה בנובמבר 2007 במוקדמות יורו 2008, במשחק בו גרמניה הביסה את נבחרת קפריסין בתוצאה 4-0. סך הכל הנקה צבר 12 הופעות במדי נבחרת גרמניה, בהן הבקיע שער אחד.
תארים
עם שאלקה 04:
תארים אישיים:
דיינרס קלאב אינטרנשיונל
דיינרס קלאב אינטרנשיונל (באנגלית: Diners Club International ובעברית נקראת גם בשם המקוצר דיינרס או דיינרס קלאב), היא חברת שירותים פיננסיים אמריקאית בינלאומית. החברה הוקמה בשנת 1951. החברה ידועה בעיקר בשל שירותי כרטיסי האשראי וכרטיסי החיוב.
היסטוריה
הרעיון להקמת חברת כרטיסי אשראי התגבש במסעדת Major's Cabin Grill בניו-יורק ב-1949. המייסד-השותף של דיינרס קלאב, פרנק מקנמרה סעד שם עם קליינטים וגילה כי שכח את הארנק שלו בחליפה אחרת. אשתו שילמה לבסוף על הארוחה, אך מקנמרה חשב על אמצעי בו יהיה אפשר לגבות כסף כדרך להימנע ממצבים מביכים בעתיד. הוא שוחח על הנושא עם בעל המסעדה, וביום למחרת עם עורך דינו ראלף שניידר ועם חברו אלפרד בלומינגדל. חברת דיינרס קלאב אינטרנשיונל נוסדה ב-8 בפברואר 1950, עם הון ראשוני של 1.5 מיליון דולר. החברה נקראה כך עקב היותה "מועדון של סועדים" (Diners' Club) שמאפשר לשלם בסוף כל חודש דרך חשבון האשראי שלהם. כאשר החלו להנפיק כרטיסים, מנה חוג הלקוחות של דיינרס קלאב 27 מסעדות ו-200 סועדים, שהיו חברים וקרובים של המייסדים. ההצלחה האירה פנים לחברה הצעירה, ולקראת סוף 1950 היו לדיינרס כבר 20,000 חברים וכעבור שנה 42,000. כרטיס הפלסטיק הראשון של דיינרס הוצג בשנת 1961. עד אמצע שנות ה-60 היו לחברה 1.3 מיליון בעלי כרטיס. המונופול של החברה היה קצר מועד, עת קמו מתחרות כגון אמריקן אקספרס, ויזה ומאסטרכרד. בשנת 1968 צירף אליו את לקוחות אמריקן אויל קמפני, במסגרת שיתוף פעולה בין החברות. בשנת 1981 נרכשה החברה על ידי Citibank שמכר אותה בשנת 2008 ל-Discover Financial Services תמורת 165 מיליון דולר.
בתחילה הייתה מדיניות החברה להנפיק כרטיס אחיד לכל לקוחותיה. אולם בשנת 2001 הוחלט להתחיל להנפיק כרטיס משודרג, פלטינום, ומהלך זה החל בישראל.
בישראל
סניף ראשון בישראל של דיינרס קלאב הוקם ביוני 1960. בראשית 1961 כובדה תעודת חברות בדיינרס בידי 207 חנויות בישראל ששלמו עמלה של 10% ו-4 בנקים שהרשו לבעלי התעודה למשוך מזומנים של עד 25 ל"י. למעשה, היה זה כרטיס האשראי הראשון בישראל. באותה עת היו לדיינרס כ-700 חברים בישראל, אך עיקר הפעילות של דיינרס בישראל היה מצד תיירים. בשנת 1968 עברה הבעלות על הסניף הישראלי של דיינרס לידי קבוצת משקיעים בראשות בנק דיסקונט (40%), דיינרס קלאב הבינלאומית (25%), הפניקס הישראלי (17.5%) וחברת אמינא (17.5%), שבהמשך מכרה את החזקותיה לפניקס. באותה עת כובד כרטיס דיינרס בכ-600 בתי עסק בישראל והחזיקו בו כ-1200 ישראלים. בשנת 1969 התיר משרד האוצר לחברת דיינרס לאפשר שימוש בינלאומי בכרטיס של דיינרס. בשנת 1970 הגיע מספר החברות בישראל המכבדות את כרטיס דיינרס לכ-800.
בשנת 1976 הנפיק בנק דיסקונט לראשונה כרטיס אשראי פנים בנקאי, כרטיס דיסקונט, על פי הסכם עם חברת דיינרס קלאב. אולם ב-1979 הוחל בהנפקה מקבילה של כרטיסי ויזה ודיינרס על פי בחירת הלקוח. הגם שכרטיס דיינרס היה הוותיק ביותר בישראל, הוא הגיע להיקף שימוש קטן בקרב צרכנים ישראליים, לעומת כרטיסי ויזה וישראכרט שנכנסו לישראל החל מהמחצית השנייה של שנות ה-70 וכבשו במהרה את השוק. דיינרס הגיע לכ-1500 חברים בשנת 1982, וכובד בעיקר בבתי מלון, מסעדות ואתרי בילוי לתיירים. במהלך שנות ה-80 הייתה עלייה גדולה בשימוש בכרטיס ובשנת 1986 דיווחה החברה על כ-40,000 כרטיסים ישראליים.
ביום 13 ביוני 1991 רכשה כאל 51% מהונה המונפק של דיינרס קלאב ישראל בע"מ, ועל פי הסכם מיום 5 בינואר 2005, שאושר על ידי בנק ישראל בחודש יולי 2006, היא הפכה לבעלת המניות היחידה בדיינרס. ואולם, על פי הסכם מיום 29 בנובמבר 2005, מכרה כאל 49% מהון המניות של דיינרס לקבוצת דור אלון ריבוע- כחול. כאל רכשה את חלקה של קבוצת דור אלון ריבוע-כחול ב-15 בדצמבר 2015 ומאז היא בעלת המניות היחידה בחברה.
למרות שכרטיסי דיינרס קלאב בחו"ל פועלים במתכונת "תשלום בהקפה" (Charge Card - על מחזיק הכרטיס ליזום תשלום תוך חודש מיום העסקה ולפרוע את מלוא הסכום, ללא אשראי נוסף ותשלומים וללא חובה לאפשר לזכיין דיינרס לחייב באופן יזום ואוטומטי את חשבונו), כיום החיוב בישראל נעשה במתכונת דומה לזו הנהוגה במותגי כרטיסי אשראי אחרים המונפקים בישראל.
כך, בעבר שיווקה החברה מסלול אשראי המכונה "דיינרס כדאי"; בשנות ה-90' של המאה ה-20' השיקה החברה את תוכנית האשראי "דיינרס לארג'" המאפשרת לפרוס אוטומטית כל חיוב חודשי למס' קבוע מראש של 3–12 תשלומים חודשיים של 25 ש"ח בריבית קבועה, על בסיס "דיינרס קרדיט" (מ-2000 תוכנית דומה תחת השם "סל קרדיט בתשלומים" קיימת גם בכרטיסים שמתפעלת תשלובת ישראכרט). בהמשך הושקה תוכנית דומה וייחודית, "חודש פלוס", המאפשרת דחייה אוטומטית של כל חיוב חודשי בחודש בריבית קבועה (למעשה, "דיינרס לארג'" בתשלום אחד). אלו מתווספות לאפשרות לפרוס או לדחות את סכום החיוב החודשי באופן חד-פעמי ועל בסיס מזדמן, כמו בכרטיסים אחרים של כא"ל. למעשה, כא"ל מאפשרת לנהוג בכרטיס ככרטיס אשראי מתגלגל (Revolving Credit Card) לכל דבר, לרבות ככרטיס כא"ל המונפק מראש ככזה ("Cal Choice").
עם זאת, בשונה ממותגי כרטיסי אשראי אחרים המונפקים בישראל, הכרטיס אינו מציע מסלול אשראי בריבית משתנה לרכישות בבתי עסק. כמו כן, הוא חריג בנוף כרטיסי האשראי הישראליים לשימוש בינלאומי בכך שהיה הראשון להציע חיוב חודשי על עסקאות ומשיכות מזומן בחו"ל (ובכרטיס דיינרס פלטינום - חיוב בתנאי שוטף + 30). לכא"ל זיכיון בלעדי לסלוק כרטיסי דיינרס קלאב בישראל. כרטיסי דיינרס קלאב מונפקים בישראל באמצעותה, הן במישרין - ככרטיסים חוץ-בנקאיים, והן ככרטיסים בנקאיים - לבנקים בהסדר הנפקה/הפצה עם דיינרס. לפי דו"חותיה הכספיים, בסיום 2014 לדיינרס קלאב ישראל 290 אלף כרטיסים תקפים, מהם 202 אלף כרטיסים פעילים המתחלקים שווה בשווה בין כרטיסים בנקאיים וחוץ-בנקאיים.
לודוויזי (רובע)
לודוויזי (באיטלקית: Ludovisi) הוא שמו של הרובע השישה עשר מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה.
חותם הרובע מציג דרקון מוזהב על רקע אדום. מקורו של הדרקון בשלט האצולה של משפחת לודוויזי אשר מרבית שטחי הרובע היו חלק מגני האחוזה שלה שנקראה וילה לודוויזי. הווילה והגנים נמכרו בסוף המאה ה-19 לממשלת איטליה, וזו מכרה אותם ליזמים על מנת שיבנו את מבני הרובע. ברובע עובר ויה ונטו היוקרתי.
אנאטול שטרן
אנטול שטרן
ג'ייקוב טרמבלי
ג'ייקוב טרמבלי (באנגלית: Jacob Tremblay; נולד ב־5 באוקטובר 2006) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה קנדי. טרמבלי נודע בעיקר מתפקיד הילד ג'ק בסרט "חדר" (2015) ובשל תפקידו בתור אוגוסט "אוגי" פולמן בסרט "פלא" (2017), תפקידים עליהם זכה לשבחי המבקרים ולפרסים רבים.
ביוגרפיה
טרמבלי נולד בוונקובר, קולומביה הבריטית, קנדה ב־5 באוקטובר 2006. אביו, ג'ייסון טרמבלי, הוא בלש משטרה ממוצא קנדי-צרפתי, ואמו, כריסטינה קנדיה טרמבלי, היא מנהלת משק בית קנדית ממוצא צ'יליאני. אחיותיו, אמה ואריקה, הן גם שחקניות.
קריירה
טרמבלי החל לשחק בתפקידי טלוויזיה. את הופעת הבכורה שלו בסרט הוא הופיע בסרט האנימציה של הדרדסים 2, שיצא בשנת 2013.
טרמבלי כיכב בתפקיד ג'ק ניוזום בסרט הדרמה "חדר" שזכה לשבחים. הסרט, בבימויו של לני אברמסון, הוקרן בבכורה ב־4 בספטמבר 2015 בפסטיבל הסרטים של טליורייד, ויצא לאור בבתי הקולנוע ב־16 באוקטובר 2015. על הופעתו, הוא היה מועמד לפרס גילדת שחקני המסך לשנת 2015 על הופעה יוצאת מן הכלל על ידי שחקן גבר בתפקיד משנה, והיה לשחקן הצעיר ביותר שמועמד לפרס זה והצעיר השני בכל הקטגוריות. התפקיד הפך את טרמבלי לשחקן צעיר מבטיח, והקריירה שלו החלה לצבור תנופה.
בשנת 2016 שיחק תפקיד משנה בסרט הקומדיה "אמנות העסקה: הסרט", והשתתף בסדרת הקומדיה הפוסט-אפוקליפטית של פוקס "האיש האחרון בעולם" בתפקיד הגיבור בילדותו. באותה שנה שיחק בסרט האימה Before I Wake, עם קייט בוסוורת' ותומאס ג'יין, ושיחק תפקיד משנה במותחן הפסיכולוגי Shut In שביים פרן בלקבורן. הוא גם גילם את ווס פירת' בדרמת הקומדיה ההרפתקנית Burn Your Maps.
בשנת 2017 שיחק בתפקיד פיטר קרפנטר בסרט הדרמה של הבמאי קולין טרבורו "הספר של הנרי". הוא כיכב בתפקיד אוגוסט פולמן, ילד עם תסמונת טריצ'ר קולינס, בסרט "פלא", על פי הרומן של המחברת ר"ג' פלאסיו הנקרא באותו השם.
בשנת 2018 גילם את דמותו של רופרט טרנר בסרט "מותו וחייו של ג'ון פ. דונובן" של הבמאי הקנדי קסבייה דולן, ואת דמותו של רורי מק'קנה בסרט הטורף של הבמאי שיין בלאק.
בשנת 2019 יצא סרט הקומדיה הראשון שלו, "ילדים טובים" של הבמאי ג'ין סטופינטסקי.
ביולי 2019 הוכרז כי ידבב את פלאנדר בעיבוד ההופעה החיה של דיסני "בת הים הקטנה", בבימויו של רוב מרשל. הסרט יצא לאקרנים במאי 2023. באותה שנה טרמבלי דובב את רובין בסדרת האנימציה למבוגרים ביקום DC, הארלי קווין.
בשנת 2020 השתתף בווידאו קליפ לשיר "Lonely" של ג'סטין ביבר בשיתוף עם בני בלנקו.
בתקופת מגפת הקורונה טרמבלי נמנה עם האומנים הרבים שקראו לשמירה על ההנחיות ואף הצטלם פעמיים בעודו עובר בדיקות קורונה על מנת לעודד אנשים לצאת להיבדק.
ביוני 2021 יצא לאקרנים סרט האנימציה הראשון של טרמבלי, "לוקה", שהועמד לפרס אוסקר לסרט האנימציה הטוב ביותר.
בשנת 2022 פורסם כי יתרום את קולו לסרט "My Father's Dragon" של נטפליקס. כמו כן פורסם כי ישחק בסרטים "The Skeleton Tree" לצידו של השחקן הצעיר וודי נורמן, ובעיבוד מחודש לסרט "הנוקם הרעיל" לצידו של פיטר דינקלג'.
Pegaso Z-207
דגם ה-"Pegaso Z-207" נחשב למשאית מתקדמת מאוד לתקופה (סוף שנות החמישים של המאה העשרים). הקבינה עוצבה בצורה שונה שהייתה מקובלת לתקופה, שכללה קווים אווירודינמיים חדים ובולטים מה שתרם למקדם גרר נמוך יותר, ויציבות גבוהה יותר של המשאית במהירויות יחסית גבוהות.
וילי ברגר
וילי (זאב) ברגר (1908 - 1 ביולי 1986) היה כדורגלן יהודי הונגרי ששיחק בעמדת השוער בתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל. ברגר נחשב לשוער הטוב ביותר בארץ ישראל בתקופה זו, והוא שיחק במדי מכבי תל אביב, הפועל תל אביב, מכבי פתח תקווה, הכח תל אביב ונבחרת ארץ ישראל.