cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עונת 1987 בגביע ליברטדורס
עונת 1987 בגביע ליברטדורס הייתה העונה ה-28 של התחרות הדרום-אמריקאית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי CONMEBOL. המשחק הראשון התקיים ב-6 במרץ 1987 ותחרות הסתיימה ב-31 באוקטובר 1987. בתחרות השתתפו 21 קבוצות מכל מדינות חברי הארגון.
התחרות הסתיימה בניצחון של פניארול בפעם החמישית בתולדות המועדון. אמריקה קאלי הפסידה בסדרת הגמר שנה שלישית ברציפות.
מתכונת התחרות
בתחרות השתתפו 21 קבוצות. מנצחת של העונה הקודמת קיבלה זכות להשתתף בתחרות ישירות בשלב השני. בשלב הראשון הקבוצות חולקו ל-5 בתים, שתי קבוצות בכל בית עלו לשלב השני. בשלב השני, הקבוצות שיחקו ב-2 בתים. מנצחי הבתים נפגשו בסדרת משחקי הגמר.
במידה ומספר קבוצות בבית זכו באותו מספר נקודות ההכרעה הייתה על ידי משחק נוסף.
בכל השלבים נערכו משחק בית ומשחק חוץ. על הניצחון הוענקו שתי נקודות.
שוש רייזמן
ביוגרפיה
רייזמן נולדה בקפריסין בזמן שהוריה היו שם במחנה פליטים אליו גורשו על ידי הבריטים שהיו אז בארץ, לאחר ששרדו את השואה. היא סיימה את האקדמיה הישראלית למוזיקה ותואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב ב-1970. רייזמן למדה קומפוזיציה ותזמור אצל נועם שריף, ליאון שידלובסקי ויוסף דורפמן בישראל, אצל הנס היימלר, באוניברסיטת גילפורד באנגליה, ואצל ראלף שאפי, באוניברסיטת שיקגו בארצות הברית. היא גם למדה פיתוח קול אצל מירה זכאי וחנה הכהן באוניברסיטת תל אביב.
רייזמן הלחינה מוזיקה להצגות רבות, בין השאר:
בין השירים שהלחינה נמנים: ועוד רבים אחרים
בנוסף ביימה במהלך השנים מספר הצגות:
ב-2012 ערכה מוזיקלית והלחינה שירים עובר מופע מחווה לשירי יהודה עמיחי.
ב-2017 ערכה וניהלה מוזיקלית את המופע "אם נדע לאהוב: בעקבות ז'אק ברל ושיריו".
יצחק בר-משה
יצחק בר-משה (27 בינואר 1927 – 9 בדצמבר 2003) היה עיתונאי, סופר ודיפלומט ישראלי.
קורות חייו
בר-משה נולד ב-1927 בבגדאד, בה גדל והתחנך, ובה החל, בשנת 1946 את לימודיו לתואר ראשון בפקולטה למשפטים.
בשנת 1968 ייסד וערך למשך שנתיים את היומון הערבי "אל-אנבא", ולאחר מכן חזר לעבודתו ברשות-השידור כממונה על מעקב ותיאום. במקביל פרסם מאמרים רבים בעניינים תרבותיים והיסטוריים בכתב העת העברי במערכה. בשנים 1983–1987 שימש כיועץ לענייני עיתונות בשגרירות ישראל בקהיר, ובשנים 1989–1991 חזר לשגרירות בתפקיד הציר לענייני הסברה.
כתום עבודתו בשגרירות ישראל במצרים הטיל עליו משרד החוץ את פרסום כתב העת החודשי בשפה הערבית "קשת בענן" וכן את תפקיד הפיקוח על עריכת המהדורה הערבית של אריאל: רבעון לאמנויות ולמדע בישראל.
בשנות השבעים המוקדמות הצטרף למסדר הבונים החופשיים, והיה חבר בלשכת בונים חופשיים האר"י עד מותו. בשנות פעילותו אלה התקדם עד לדרגה הגבוהה ביותר במסדר, דרגת נשיא כבוד. רעיונות ממסורת הבונים החופשיים חלחלו לכתיבתו הספרותית.
לאחר פרישתו מהשירות הדיפלומטי חזר בר-משה ארצה והתרכז בכתיבה ובפעילותו במסדר הבונים החופשיים.
בשנים האחרונות לחיו, עזב בר-משה את ישראל בגלל האכזבה שלו מהמצב הפוליטי. לפי הבת שלו "הוא היה שבור לב אחרי מותו של רבין ולא היה יכול לסבול את זה יותר".
יצחק בר-משה נפטר במנצ'סטר, אנגליה, בדצמבר 2003.
בנותיו של בר-משה הן המאיירת והסופרת תמי בצלאלי והחלילנית והסופרת עדית שמר.
יצירתו
במקביל לעבודתו העיתונאית עסק בר-משה בכתיבה ספרותית בשפה הערבית. בשנת 1972 פרסם בירושלים את קובץ סיפוריו הראשון, "מאחורי הגדר" ובשנת 1982 זכה בפרס ראש הממשלה ליצירה בשפה הערבית על ספרו "האל והפרח".
ספריו "מאחורי הגדר", "כוכב הצפון", "מחול הגשם", "חומות ירושלים", "האל והפרח", "מאחורי החיים", "ימי עיראק" ו"מצרים בלבי" ראו אור בשפה בערבית. הספרים "יציאת עיראק" ו"בית בבגדאד" יצאו לאור בערבית וכן בתרגום לעברית. בשנת 2019 בקש מחמוד עבאס יו"ר הרשות הפלסטינית להוציא מהדורה מחודשת של הספר "יציאת עיראק". ספרו "שני ימים ביוני" נדפס ב-2004 לאחר מותו, ובשנת 2013 ראה אור בתרגום לעברית של נורמה בר-משה (אלמנתו), בעריכתה של עדית שמר (בתו הצעירה), ובתוספת איורים של תמי בצלאלי (בתו הבכורה). "שני ימים ביוני" הוא ספר זיכרונות העוסק בסיפורה של משפחה וקהילה שלמה בעיראק, בימים שקדמו ל"פרהוד" (פרעות הביזה והרצח שנערכו ביהודי בגדאד ביוני 1941), מנקודת מבטו של ילד יהודי בן 14.
הסכם וינה
הסכם וינה או חוזה וינה הוא כינויים של מסמכי הסכמה שונים שנחתמו בווינה במשך השנים.
פעולת אלכסנדריה
פעולת אלכסנדריה הייתה פעולה של חיל הים הישראלי במלחמת ששת הימים, במסגרתה חדרו לנמל אלכסנדריה שלושה זוגות צוללים משייטת 13, שיצאו מהצוללת "אח"י תנין (צ-71)".
גורליק
גוֹרֶליק (ביידיש: גאָרעליק; בכתב לטיני: Gorelik או Gorelick; ברוסית: Горелик) הוא שם משפחה. {{פירושונים|
פעולת אלכסנדריה
המבצע תוכנן להתחיל לפני המלחמה, אך התקיים כ-12 שעות לאחר תחילתה. הפעילות בנמל הייתה ערה וסירות משמר הטילו מטענים נגד צוללים בקצב גבוה. הצוללים הצליחו לפעול בנמל מבלי להתגלות לכוחות המצריים אך בטווח הפעולה של הצוללים נמצאו רק מטרות לא צבאיות והן חובלו.
גורליק
הערות שוליים
}}
פעולת אלכסנדריה
הצוללת המתינה בנקודת ההורדה כ-2.5 קילומטר משובר הגלים, ומעליה סמנים שסימנו לצוללים השבים מהפעולה את מיקום הצוללת. עקב תנאי ים גלי ותקלות ציוד (הן של הצוללים החודרים והן של הסמנים), הצוללים שחזרו מהפעולה לא מצאו את הצוללת ובהתאם לתוכנית חזרו לחוף על מנת לאתר מחבוא לשעות היום. לאחר ששהו במהלך היום במערה, הצוללים התגלו על ידי אזרחים מצרים והועברו לשבי המצרי.
משבוששו הצוללים לחזור בשעה המיועדת, הצוללת עזבה את נקודת ההורדה במטרה לחזור למחרת. בשעות הבוקר הצוללת תקפה בטורפדו פריגטה מצרית שסיירה במבואות הנמל. הפריגטה לא נפגעה ואף ביצעה תקיפת נגד בפצצות עומק. הצוללת ספגה נזקים אך לא הוטבעה. בלילה שלמחרת נשלחה הצוללת לניסיון נוסף לחילוץ הצוללים אך כשנודע כי אלה נפלו בשבי, קיבלה הוראה לחזור לישראל.
לאחר למעלה מ-8 חודשי שבי הוחזרו הלוחמים במסגרת חילופי שבויים.
רקע
תקיפת נמל אויב על ידי צוללים מובלים בצוללת הייתה שיטת פעולה מועדפת של שייטת 13. אנשי השייטת התאמנו בכניסה ויציאה מצוללת בצי הצרפתי. אנשיה למדו את הפעולת של השייטת העשירית האיטלקית במלחמת העולם כדוגמה והיו מודעים גם לסיכון המומחש בנוכחות שבר הצוללת האיטלקית שירה שהוטבעה בפתח מפרץ חיפה כאשר ניסתה להוריד צוללים לתקיפת הכח בריטי בנמל חיפה. ציוד הצוללים היה בחמצן מערכת ספיגת בועות הפליטה. בצלילת חמצן קיימת מגבלה לא לרדת לעומק מעל 10 מטר. הצוללת על מנת שלא תתגלה חייבת לרדת לפחות לעומק 30 מטר. לצוללות מסדרת S לא היו סידורים מיוחדים לנשיאת צוללים. היציאה והכניסה במעבר בין אוויר ומים נעשו דרך ביתן העלייה לגשר שניתן היה להידחק אליו רק שני צוללים בכל פעם. מפקד חיל הים יוחאי בן נון היה מודע היטב למגבלות. ונושא הוצאת צוללים מצוללת היה אחד השיקולים ברכישת הצוללות מסדרת T שם נבנה חלל מיוחד לצוללים וגם אפשרות לנשיאת חזירים. אך בפעולת אלכסנדריה עוד לא הייתה אפשרות כזאת. איסוף לאחר ביצוע נושא שבשונה מבציים אחרים הוגדר בחיל הים הישראלי כעיקרון. לכך משמעות רבה בזמן המוקצה לפעולה. ציוד קשר ואמצעים לקיום מפגש בים עוד לא היו. הצוללת תעלה צוללים סמנים לפני הים ואלה ינצנצו באור אינפרא אדום. הצוללים צוידו במשקפת לכך. איתור הצוללת וחזרה אליה היו מותנים בהזדהות בחוף ולמעשה בסבירות נמוכה מאוד.
הצוללת יכולה להתקרב בשיט מתחת למים מוסתר, אך מגבלותיה רבות מאוד. מהירותה על פני המים כ-10 קשרים ובצלילה כ-5 קשר. בהפעלת צוללת יש לתת זמן רב להיערכות. צוללת בסיור קרבי תעשה כל שביכלתה שלא להתגלות. התנאים בזירת הים התיכון מאפשרים זאת. תנוע בשקט תימנע משימוש בפריסקופ יותר מדקה בכל פעם ותימנע משידורי אלחוט וגם לא תפעיל מכ"ם. ציוד הגילוי העיקרי של הצוללת היה הסונר בו הייתה שומעת את המדחפים של כלי השיט מסביבה. בצלילה היה זה המקור היחידי למידע. חימוש 6 צינורות טורפדו בחרטום ועוד 4 מוכנים לטעינה חוזרת. היה הטורפדו דגם 8 מתוצרת אנגליה השט במהירות כ-40 קשר ושומר את הכיוון בו נורה באמצעות גירוסקופ ושומר את עומק השיט לפי התקנה במתקן הידרוסטטי השולט על הגה העומק. בראש הטורפדו מיכל חומר נפץ של כ-250 ק"ג עם מרעום הקשה וללא מחוש ביות. הטורפדות היו בדרך כלל אמינים, שמרו קורס בדיוק של מעלה אחת, מהירות ועומק בדיוק של מטר אחד. אף כי טווח שיוט היה כ-8 ק"מ הרי על מנת להשיג פגיעה הטווח היעיל נחשב כ-2 ק"מ. פגיעה מטורפדו בתחתית האנייה הייתה מביאה אותה למצב מסוכן ביותר ואף לטביעה.
ירי טורפדו - אך הסיכויים לפגיעה היו קטנים. ככל שהמטרה שקועה יותר במים ומציגה רוחב זוויתי גדול יותר כך עלו סיכויי הפגיעה. הצוללת שאפה להיערך לפני רחבית המטרה כך שנתיב הטורפדו יפגוש בניצב את נתיב המטרה. לשם יצירת מגע בין הטורפדו לגוף המטרה מחשב הירי היה צריך לפתור משולש גאומטרי. הנתונים המוזנים למחשב היו כיוון למטרה מהפריסקופ. זווית על החרטום ומהירות המטרה לפי הערכת מפקד הצוללת. טווח למטרה היה מתקבל ממד טווח אופטי הזווית האנכית בין צלב התורן לקו המים. לפי נתון מודיעין של גובה התורן מהמים. החלק של הערכת מפקד הצוללת היה קריטי. הישגי אח"י תנין (צ-71) בירי טורפדו אימונים היו לא גבוהים.
התנהגות כלי שיט נגד צוללות - שובל הטורפדו נראה באור היום ובלילה בהיר. כלי שיט מלחמתי מקיים תצפית ערנית ועלול להבחין בטורפדו ולהפנות אליו את החרטום כדי להוות מטרה צרה ככל האפשר. כלי השיט נגד צוללות מצוידים במכשיר גילוי צוללות סונארי השולח פולסים בכיוון מוגדר ומקבל הד מגוף הצוללת. בתנאי הים התיכון טווח גילוי מקסימלי כ-2000 מטר. הפריגטה טארק שסיירה ונפגשה עם הצוללת לא הפעילה מכשיר גילוי צוללות.
בחירה לא אופטימלית - במסגרת תכנונים מבצעיים הוכנו בשייטת 13 תוכניות שונות לתקיפת נמל אלכסנדריה גם לזמן רגיעה וגם ולזמן מלחמה. לקראת המלחמה התברר, לאור זירת הפעולה ומגבלות אמל"ח, כי אפשרות התובלה היחידה האפשרית לביצוע תהיה הובלת פלגת צוללים בצוללת. מבין התוכניות שהוכנו נחשבה שיטה זאת לגרועה ביותר, מאחר שהייתה מוגבלת בכל הנוגע למרחב ולא אִפשרה גמישות לגבי מקום הוצאת הצוללים, נתיבי השחייה והצלילה או התקיפה באזורים השונים של הנמל. מגבלות הצלילה -התוכנית הייתה מוגבלת גם מבחינת אפשרויותיה של הצוללת, וגם מבחינת הזמן שעמד לרשות הצוללים בעת ביצוע משימתם. לא היה ברור אם הצוללת תוכל לבצע את משימתה בגלל מחסור בחשמל ואם לצוללים יהיה מספיק זמן להיכנס לנמל, לבצע המשימה ולסגת חזרה לצוללת. כחצי שנה לפני המלחמה ערך איתן ליפשיץ כמפקד פלגת הצוללים צ-1 תכנון לכניסה וחבלה בכלי שיט במעגן הצי המצרי בנמל אלכסנדריה. חישוב המרחקים והפעילות הנדרשת הראה צורך של תשע שעות חשיכה לביצוע הפעולה. זמן החשיכה שעמד לשימוש הצוללים בליל 5–6 ביוני היה שבע שעות בלבד. לכן הנמל הצבאי כמו מקומות אחרים ירד מהפרק ואזור החיפוש הוגבל למטרות שימצאו בעגינת כוננות בקרבת שובר הגלים.
מודיעין
נמל אלכסנדריה משתרע על פני שטח רחב מאוד אורכו מדרום מערב לצפון מזרח כ-6 ק"מ ומשובר הגלים הצפוני לרציפים בדרום מערב כ-3 ק"מ, הוא הנמל המסחרי העיקרי של מצרים והבסיס הראשי של חיל הים המצרי. ובו רוכזו רוב יחידותיו. הגנת אזור הנמל התבססה על מערכת התרעה של מערכות מכ"ם וסיורי אוויר, סיורי כלי שיט, מערכת תותחי חוף ומערכת הגנה פנימית בכלי שיט המסיירים בתוך הנמל. בזמן חירום היה נוהג להכריז על אזור סגור לשיט מטווח 30 מייל מהנמל בשעות החשיכה. באלכסנדריה היו לצי המצרי כ־15 כלי השיט עם ציוד לגילוי צוללות. ולמעשה מרבית כלי השיט הקטנים נשאו עליהם פצצות עומק ויכלו להוות מטרד. סיורי אוויר - סיורי אוויר (שהופעלו בזמן חירום) נערכו פעמיים ביום: בשעות הבוקר ואחרי הצהריים. קו הסיור היה מקביל לחוף, כ-100 מייל ממנו, בדרך כלל בקו אלכסנדריה-פורט סעיד. המטוסים שערכו את סיורי האוויר היו מסוג איל-28 ואיל-11 סיורים ימיים במבואות הנמל ערך חיל הים המצרי סיורים הגנתיים במקביל לחוף: צוללת בתחום עד 20 מייל ימי, משחתת עד 10 מייל ימי מהחוף. סמ״ר נצ״ל או מקשת, קשור למצוף בפתח הנמל, בכוננות ליציאה מידית. מיקוש הגנתי - בידי המצרים הייתה כמות גדולה של מוקשים בכללם מוקשי מגע ומוקשי השפעה מגנטית מתוצרת רוסית, שנועדו ברובם למיקוש מבואות הנמלים. ביצוע תוכנית המיקוש חייב את קידום המוקשים לאזור הנמל, אך עד ערב הפעולה טרם אותרה פעילות להנחת שדות המוקשים. .
ההגנה הפנימית של הנמל התבססה על רשתות נגד צוללים, סיורי סירות חמושות, הטלת מטעני עומק, בדיקת תחתיות כלי שיט, תותחים נגד מטוסים וזרקורים והגברת השמירה על כלי השיט והרציפים. פתח הנמל הנמצא בגבולו המערבי ביותר נשמר במיוחד. התאורה  - הייתה תאורה חזקה לאורך רציפי הנמל. נראה כי טרם הופעלה האפָלָה כללית בנמל או בעיר עצמה.
פריסת יחידות הצי המצרי מרבית יחידות הצי המצרי התבססו באלכסנדריה. בתקופת ההמתנה כדי לממש את סגירת מצרי טירן או כתוצאה מפעילות הונאה ישראלית, נשלחו מספר צוללות משחתות ומקשות דרך תעלת סואץ לים האדום. הפריסה הרגילה של יחידות הצי הייתה באזור ראס אל-תין בצפון מזרח הנמל. היה צפי שבמצבי חירום יתפרסו כלי השיט של הצי באזורי הנמל השונים: מספר סט״רים וסטי״לים נקשרו בבריכת הדלק שבכניסה לנמל, שתי משחתות דגם סקורי וצוללת בבריכת הפחם, פריגטה וקורבטה בבריכת ה"ארסנל", שני סטי״לים או ספינות משמר נגד צוללות עשויים להמצא קשורים למצופים מול הארמון בדרום הנמל. מקומות אפשריים נוספים לפריסה היו: רציף הניטרטים, הרציף המרכזי ורציף הנוסעים.
תוכנית הפעולה
תוכנית הפעולה התגבשה בתקופת ההמתנה למלחמה תוך כדי שהצוללת נמצאת בים. ב-20 במאי 1967 נשלחה הצוללת אח"י תנין בפיקוד רס"ן אברהם דרור לנקודת המתנה כ־50 מיל ימי מחיפה בלב ים. בנוסף ל-60 אנשי צוות, היו עליה שמונה צוללים משייטת 13 בפיקוד איתן ליפשיץ ורופא. יעד הפעולה מתוך 4 אפשרויות : לטקיה, מינת אל-בידה, טרטוס ואלכסנדריה טרם נקבע. הצוללת חזרה ב-23 במאי לתספוק ותדרוך ויצאה שוב למחרת כאשר פניה לאזור אלכסנדריה. ב-31 במאי חזרה לנמל חיפה. ב-1 ביוני יצאה פקודה עדכנית ל'מבצע רוגל 4'. ובה הוגדרו כוונות המפקדה – והוטלה המשימה
השיטה הצוללת תימצא באזור ההמתנה תקיים האזנה תתקדם לאזור היעד ותיערך להגיע לנקודת הוצאת הצוללים עד שעה 18:00 ביום הביצוע. בדרכה תתקוף בטורפדו כל מטרה צבאית המזדמנת לה גם אם הדבר יבטל את פעולת הצוללים. הצוללים ידביקו מוקשים לכלי שיט צבאיים שיפגשו תוך מתן עדיפות לכלי שיט גדולים משחתות וצוללות ציוד מיוחד –מכשיר צלילה בחמצן ושני מוקשי עלוקה לכל צולל. ציוד למפגש ומכשיר קשר מיוחד לחילוץ 'שרה' בכל זוג צוללים.
איסוף הצוללים באותה נקודה באותו הלילה. או בלילה ע+2 במקום שיקבע מפקד הפעולה עם הצוללים. הוראות נוספות – במקרה של היעדר קשר, קליטת הודעה בקול ישראל על פרוץ פעולות האיבה בין ישראל ומצרים, דינה כדין פקודת ביצוע.
תכנון מפורט במהלך ההפלגה ערך מפקד הצוללים איתן ליפשיץ תוכנית מפורטת בכתב להפעלת הצוללים. התוכנית נבנתה בהתייעצות עם הצוללים ובאישור אברהם דרור שבעברו היה איש שייטת 13. התכנון המפורט לא הוצג למפקד שייטת 13 דב שפיר לפני היציאה האחרונה לים. התכנון המפורט כלל חלוקה לארבעה זוגות: זוג צוללים סמנים שיישאר מעל הצוללת כדי לאותת לצוללים החוזרים מהפעולה ושלושה זוגות צוללים חודרים עם חלוקה לגזרות פעולה. עקב הלילה הקצר שאיפשר 7 שעות פעולה לא תוכננה חדירה לתוך המעגן הצבאי. מתוך הערכה שלכך ידרשו 9 שעות לפחות. וגם לאזורים הדרומיים בנמל לא ניתן להגיע ולחזור עקב מגבלות המרחק ולוח הזמנים.
הצוללת תתיישב על הקרקע מול מרכז הקטע הצפון-מזרחי של שובר הגלים בטווח 1.6 ק"מ. הצוללים יוצאים כל זוג בנפרד ושוחים לנמל. כ־150 מטר מהשובר עוברים לצלילה תוך כדי תצפית לאיתור מטרות, צלילה למטרות, חזרה לשובר ולצוללת.
עדכון לתוכנית – היות שלא נתקבל דוח מטרות ימיות בנמל אלכסנדריה הוכנס שינוי בתוכנית. על הזוגות להתקבץ מעל הצוללת ולנוע יחד עד השובר ולצפות על הנמל. שינוי זה חל מפני שלצוללים לא היה מידע לגבי מיקום מטרות בנמל. לפני היציאה סוכם סופית עם מפקד הצוללת, שאם הצוללים לא ייאספו באותו הלילה, תעזוב הצוללת ותחזור יומיים מאוחר יותר לאותה נקודת ישיבה.
הוראה לביצוע
קידום והמתנה ב-1 ביוני בשעה 20:00 יצאה אח"י תנין בשלישית בדרכה לאלכסנדריה. ובמהלך השבוע קיצרה טווח בהוראת המפקדה, עד שב-5 ביוני שעה 12:00 נתן הרמטכ"ל יצחק רבין אישור לפעולה שהועבר לאח"י תנין. בצהרי היום הועברה הודעת עדכון מהמודיעין הימי לאח"י יפו (ק-42) שיצאה לפעולת פורט סעיד (1967) על תנועת צוללות מאלכסנדריה לפורט סעיד. מפקד הכח אל"ם בנימין תלם נערך לקבל את פני הצוללת המצרית. הודעה זאת לא התקבלה באח"י תנין (צ-71).
מטאורולוגיה  - בליל 5–6 ביוני היה לילה חשוך ביותר. הירח בין מולד לרביע ראשון, אין עננות והראות אפסית. נשבה רוח קלה צפון-מערבית. בים היו גלי חזקים נשברים על שובר הגלים. באזור היה זרם קבוע מזרחי, שנעשה חזק למדי בקרבת שובר הגלים.
פעולת הצוללת
הוצאת הצוללים החלה בשעה 19:00 היא נעשתה בזוגות וארכה כשעה. לאחר המתנה של שלוש שעות הוצאו זוג הסמנים. מעל הצוללת בעת היציאה אבד אחד הפנסים. הים היה גלי. מגדלור רס אל טין לא עבד. הנצנץ הופעל באינפרא אדום אך לאחר חצות התקלקל. הסמנים נצנצו באור אדום רגיל. בדיעבד התברר כי בגלל הים הגלי הסיכוי שהצוללים החוזרים יבחינו בנצנוצי פנס בגובה פני הים היה אפסי. יציאה - מאחר שלא נוצר מפגש, הורה מפקד הצוללת בשעה 06:03 לסמנים להיכנס והצוללת החלה להתרחק מהחוף ב. הסמנים תוחקרו בתוך הצוללת וסיפרו כי הנצנץ המיוחד לסימון מקום הצוללת לא עבד והם נצנצו חלק מהזמן באור אדום ואור לבן.
תקיפה והתגוננות
בקרבת הצוללת התגלתה פריגטה מצרית "טארק" בסיור, בפיקוד עבד אל-מונעים צדיק. הייתה זו פריגטה מדגם בריטי Black Swan שאחיותיה קצרו הצלחה רבה כנגד צוללות גרמניות במלחמת העולם. הייתה זו מטרה ראויה - באורך 92 מטר ושוקע של 4.3 מטר, ואברהם דרור החליט לתקוף אותה. חימוש הצוללת היה 6 טורפדות 21 אינץ' דגם 8 מתוצרת בריטית ללא מנגנון ביות והמרעום ללא מחוש קרבה. פגיעה בכלי שיט בתנועה מחייבת את מפקד הצוללת לבצע הצצות בפריסקופ להעריך את והמהירות של המטרה. הוצאת פריסקופ בקרבת כלי שיט צבאי צפויה להתגלות ולתגובת נגד חריפה. וגם הטווח נמדד בצורה אופטית ואינו מדויק. כדי להגדיל את סיכויי הפגיעה נורו ארבעה טורפדות מטווח שהוערך כ-3000 מטר. בעת הירי מאבדת הצוללת ממשקלה ועלולה להגיח מהמים ולהראות לאויב. קצין המכונה גבי קינן מיהר להשקיע אותה.
הפריגטה המצרית 'טאריק' הבחינה בטורפדות שנורו לעברה, ופנתה מיד לעבר הטורפדות שעברו במקביל אליה ולא נפגעה. טאריק ביצעה התקפת נגד והטילה 3 פצצות עומק חזרה להתקפה נוספת והטילה 5 פצצות עומק. באח"י תנין (צ-71) לא נקלטו שידורי מכשיר גילוי צוללות במשך כל התקיפה. נראה שהפריגטה לא הצליחה לגלות את מקום הצוללת המדויק. פצצות העומק התפוצצו בקרבה מהממת לאח"י תנין (צ-71) אך המבנה עמד בלחצים והנזקים לא היו קטלניים.
נזקים ותיקונם - אח"י תנין שרדה את ההתקפות אך מכשיר הסונאר הראשי יצא מפעולה. וגם הצינור המוציא את גזי הפליטה בעת השינור נבעו חורים. גזי הפליטה החמים הרתיחו את מי הים ועמוד אדים ריחף מעל הצוללת וסימן את מקומה למטוסים או כלי שיט כאשר ניסתה להפליג בשינור. הצוללת, שמסתמכת בעיקר על השמיעה, נעשתה חירשת חלקית. אח"י תנין המשיכה במשך היום בצלילה, בשעות החשיכה עלתה ל והעבירה דיווח מסכם למפקדה. אח"י תנין כבר הייתה במרחק רב מהחוף עלתה על פני המים. קצין המכונה גבי קינן ורס"ר יעקב לוי יצאו מחוץ לצוללת וביצעו בקרת הנזקים לצינור הפליטה. בידיעה ברורה שאם יגיע מטוס או כלי שיט אויב הצוללת תצלול ותשאיר אותם צפים בים.
פעולת הצוללים
צוללי שייטת 13 שהו זמן רב באח"י תנין (צ-71) בתנאי צוללן ופחות מכך. כל אותה תקופה כמעט ולא ניתן היה לבצע תרגילי כושר שחיה וצלילה, פרט לזמנים שבהם הצוללת עלתה אל פני הים. המתח לקראת הפעולה היה רב והרצון לבצע ולהצליח חזק מאוד. לאחר התמקמות אח"י תנין בישיבה על הקרקע התארגנו הצוללים למשימתם בשלושה זוגות. איתן ליפשיץ עם זאב בן-יוסף, דני ברעם וגדי פטיש, זוג שלישי אילן אגוזי עם גלעד שני. יציאה מהצוללת ושחיה לנמל  – תא המעבר כלל פתח תחתון ועליון ואפשרות למילוי וריקון מי הים. המקום היה צר מאוד להכיל שני צוללים עם מכשירי צלילה נשק ומוקשים. הכוונה להתקבץ יחד מעל הצוללת ולשחות ששת הצוללים לשובר הגלים ושם לחלק מטרות. אך תקלה בתפעול מגלול המצוף הסימון גרמה לשינוי משמעותי והכוונה לא מומשה. המצוף החל לעלות אך נעצר כמה מטרים מתחת לפני המים. בצלילת חמצן אין לרדת מתחת ל-10 מטר החבל הסתבך וליפשיץ חשש שהתעסקות עם תוף החבל בעומק תגרום להרעלת חמצן. החליט להמתין מעל הצוללת מבלי להחזיק בחבל הסימון. על פני המים התגלו גלי גיבוע גבוהים וארוכים ובלי חבל קשור לצוללת נמנעה אפשרות להישאר במקום. הזוג השני יצא וללא החבל לא פגש את הזוג הראשון. אף כי היו קרובים הגלים הגבוהים והחושך לא ראו אחד את השני. כך קרה גם עם הזוג השלישי. כל זוג המשיך לכיוון שובר הגלים מיד לאחר יציאתו. ולאחר כ-15 דקות המתנה יצא הזוג הראשון בשחיה לשובר הגלים.
חציית שובר הגלים  - לאחר כשעה של שחיה – בדיעבד המרחק לשובר הגלים היה 2.3 ק"מ לעומת 1.8 שתוכנן. התקרב כל זוג בנפרד אל השובר. גובה שובר הגלים במקום היה כשני מטר. הגלים החזקים שטפו את שובר הגלים העלייה הייתה מסוכנת. לאחר כמה ניסיונות מצאו עצמם שהגל זרק אותם מעל אבני השובר והצוללים ספגו חבטות. לגלים הגבוהים היה צד טוב בכך שלא נמצאו דייגים על אבני השובר. דני ברעם חש בחילה אך לא הפסיק את פעילותו. כשעלה לשובר ראו את ראשיהם של ליפשיץ ובן יוסף כבר בתוך הנמל. גם הזוג של אילן אגוזי הוטל בגל גדול מעבר לשובר. בתצפית מהשובר הגלים התגלתה לצוללים תמונה מאכזבת. משחתת הסקורי שנצפתה שינתה את מקומה וצלליתה נראתה מרחוק בדרום הנמל. בטווח הפעולה הרלוונטי לצוללים לא נמצאו מטרות צבאיות. אלא רק מבדוק, מחפר ודוברה שמיועדים לעבודות נמל. הדבקת מוקשים  בירידה מהשובר התברר כי המים בתוך הנמל רדודים. כל זוג פנה לגזרה שהוקצתה לו בתכנון המפורט. אזור הנמל היה חשוך סירות מנוע סיירו והטילו רימונים נגד צוללים חלקם בקרבת הצוללים אך הם לא נתגלו ולא נפגעו. לאחר שלא נמצאו כלי שיט צבאיים הודבקו המוקשים למטרות אזרחיות.
הפגיעה במבדוק - הניסיון של איתן ליפשיץ לפגיעה במבדוק לא צלח היות שהמוקש לא נדבק לתחתית והצוללים עברו לחפש מטרות אחרות. כאשר לא נמצאה מטרה ראויה החליט ליפשיץ לנטרל את המוקשים ולשמוט אותם בנמל. דני ברעם וגדי פטיש צללו לעבר הנמל הצבאי אך לא גילו מטרות. הזמן חלף בלית ברירה חזרו למבדוק ושם הצליחו להדביק מוקשים בחלק אחר של המבדוק. מאוחר יותר הגיעו למפקדת חיל הים ידיעות שהמבדוק טבע. אילן אגוזי וגלעד שני יצאו לכיוון דרום מערב שם הדביקו מוקשים למחפר ולדוברה. חיפוש הצוללת - הצוללים שהו כשעתיים במימי הנמל בדרכם חזרה נפגשו הזוג של איתן ליפשיץ עם הזוג של איתן אגוזי. הזוג של דני ברעם וגדי פטיש המשיכו בנפרד הצוללים יצאו מהנמל ושחו לאזור הצוללת אך לא הצליחו למצוא את חבריהם הסמנים. להערכת איתן ליפשיץ הגיעו הצוללים החוזרים לקרבת הצוללת, אך העיר אלכסנדריה לא הייתה מואפלת, ולא ניתן היה לראות נצנוצים על רקע אורות העיר.
תנועה לבסיס חוף -. לאחר כשעה של חיפושים החליט דני ברעם לרדת למחבוא בחוף כשני ק"מ מזרחה מהנמל. בדרכם התרחקו מדייגים ועברו ליד מעגן סירות. את ציוד הצלילה והחרצית הטביעו בדרך. עד שאיתרו אזור שקט לצאת מהמים. כבר האיר היום אך לא היה איש בסביבה. מבנה נטוש התגלה ומתחתיו מערה קטנה ונכנסו אליה. מפקד כוח הצוללים, איתן ליפשיץ אמר ללוחמים שלידו שחו כשני ק"מ מזרחה בדרכם הטביעו את ציוד הצלילה והחרצית. ובאור ראשון ירדו לחוף וחיפשו מחבוא. המבנה הנטוש והמערה תחתיו קרצו להם וכך נפגשו ששת הצוללים במערה.
ניסיון לחילוץ שני
המנחה המקצועי לנושאי צוללות מפקד שייטת הצוללות סא"ל הדר קמחי נמצא בהפלגה עם אח"י לויתן (צ-75) ולא הייתה אפשרות להיועץ בו. הנזק שנגרם לסונאר הראשי הגביר את הסיכון בחילוץ הצוללים שתוכנן לליל 7/8 ביוני. בהערכת המצב שנעשתה במפקדת חיל הים השתתף קצין טכני בעל ניסיון בשייטת הצוללות, רס"ן אלחנן התרסי שנשאל באם הצוללת תוכל לפעול רק עם מכשיר סונאר משני שמיועד לאתר שידורי מכשירי גילוי צוללות. תשובתו הייתה חיובית אך שהתקלה בנצנץ הציון לא תאפשר חבירת הצוללים. בדיונים הועלתה גם אפשרות באם הצוללים נשבו אולי סיפרו בחקירתם על מקום ומועד החילוץ. מרבית הנוכחים האמינו בכושרם של הלוחמים לעמוד בחקירות. מפקד חיל הים שלמה אראל החליט לקיים את החילוץ על ידי אח"י תנין (צ-71) כפי שתוכנן. ב-7 ביוני בשעה 03:35 הועברה לצוללת הוראה להיכנס לביצוע האיסוף.
בשעה 03:35 (7 ביוני) התקבל בצוללת אישור ממפקד החיל לחילוץ הצוללים בנמל אלכסנדריה אברהם דרור, מפקד אח"י תנין (צ-71), אישר שינסה להיכנס והציע שתקוים תקיפת מטוסים כדי להסב תשומת לב המצרים באזור. בדיון במפקדת חיל הים הייתה דעת מרבית הנוכחים שיש לשלוח כלי שיט להשתתף בחילוץ. מפקד חיל הים בדק עם מפקד חיל האוויר, מרדכי הוד, שהודיע כי יוכל לבצע הטרדה באזור אלכסנדריה אך לא לשמור רצף מטוסים בגלל המרחק. באישור סגן הרמכ"ל חיים בר-לב יצאה שייטת המשחתות בפיקודו של אל"ם נפתלי רוזן לעבר אלכסנדריה ואיתה גם סירת 'ציפור' וסירות גומי למקרה הצורך. הרמטכ"ל יצחק רבין שמע על כך והעריך שהסיכון לפגוש ספינות טילים מצריות גבוה והורה לחיל הים להחזיר את המשחתות.
בשבי המצרי
לוחמי הקומנדו הימי שביצעו את פעולת אלכסנדריה לא הצליחו לחבור לצוללת. נחבאו יחד בנקיק סלע בחוף הים בשעות אחרי הצהריים התגלו על ידי נער מצרי שקרא להמון מאיים. איתן בא איתם בדברים עד שהגיעו רכב צבאי ושוטרים שלקחו אותם בשבי. שני הקיבוצניקים מכפר מנחם, אילן אגוזי וגדי פטיש, ניצלו את המהומה ונמלטו. הם נתפסו רק למחרת בבוקר בפרברי אלכסנדריה. ביום הראשון נמצאו במרתפי מפקדת הצי ברס אל טין. כבר שם החלו לספוג מכות ועינויים וחקירות קשות. השבויים כל אחד בנפרד עמדו בחקירות ולא מסרו שום מידע רלוונטי מעבר לשמם ומספרם האישי. למחרת הועברו הצוללים בלא קשר ביניהם כאשר הם אזוקים ומכוסי עיניים לכלא בקהיר. שם הוחזקו בתא קטן בנפרד. את מזון הכלא: מים מעופשים, פיתה יבשה, פול ועדשים לא הצליחו לאכול ונשארו זמן רב רעבים. עברו חקירות קשות על ידי המודיעין המצרי תוך כדי מכות ועינויים. החוקרים התעניינו בפעולה איך הגיעו לאלכסנדריה ובשיטות עבודה בקומנדו הימי. השבויים ענו תשובות שלא ממן העניין ושום מידע חיוני לא נחשף בחקירות אלה.
שבויים נוספים – ב-14 ביולי 1967, שבו המצרים את סג"ם יעקב כהנוב ורב"ט אברהם יסעור (וידומלנסקי) בפורט תאופיק לאחר שהשיטו את דגל ישראל בסירת גומי שטובעה ביריות. הם הוחזקו בתאים נפרדים באותו הכלא וסבלו מחקירות. ב-4 בספטמבר צורפו השנים לחדר עם שאר השבויים.
היחס משתפר - השבויים התנהגו בצורה מכובדת ביותר. זאב בן-יוסף כתב יומן במהלך השבי ופרסם ספר שבע שנים מאוחר יותר. הגסות והעינויים שבתקופה הראשונה פינו את מקומם להערכה הדדית. קבוצת השבויים עברה לדום כאשר הוצנע הדגל המצרי בשעות הערב. הנושא נעשה נחלת הכלל בכלא. המידע על היחס אליו זוכים השבויים המצרים בישראל שיצאה מגדרה כדי לשבור להם את הסטיגמה של השנאה חילחל למצרים. קצינים מצריים הוסעו לסיורים ברחבי הארץ לראות את בנינה והפרחת השממה. ב-25 בספטמבר נלקחו השבויים לסיור בקהיר ובפירמידות. סיור נוסף נערך בתחילת ינואר. מנהל הכלא רס"ן עבדאללה נעשה נגיש לשיחה. קצין המודיעין גלאל כתב לאיש הקשר הישראלי דן הדני שאינו מצליח לקרוא את כתב ידה של אראלה חברתו של דני ברעם. אראלה העבירה בקשה: וגלאל העביר את המכתבים. חלק מהסוהרים גילו יחס אנושי ואחד מהם התרגש מאוד כאשר נפרד מהשבויים.
תהליך החלפת השבויים – היה חשוב לשני הצדדים והמשא ומתן התנהל בחסות הצלב האדום. מנין שבויים ישראלים במצרים מול כחמשת אלפים שבויים מצריים בישראל. האינטרסים היו זהים לאף צד לא הייתה יותר תועלת באחזקת שבויים מהצד השני. ראש אמ"ן מאיר עמית דרש לכלול בהחלפת השבויים גם את שחרור נידוני קהיר והמרגל הישראלי וולפגאנג לוץ שישבו כבר שנים רבות בכלא המצרי. בדברי נציג הצלב האדום הובא לידיעת השבויים כי שחרורם מתעכב על מנת לצרף לעסקת ההחלפה את אנשי נידוני קהיר. השבויים דנו ביניהם גילו הבנה והסכימו לכך. את הבנתם והסכמתם העבירו במכתבים למשפחותיהם. תחושת הקץ המתרחק - בממשלת ישראל הייתה חשיבות לכך שהשבויים מקבלים את הדחיה בהבנה. אך בין השבויים עצמם החלו חששות עד כדי מחשבה שצריך יהיה לברוח מהכלא. לבסוף הושגה הסכמה והאישור האחרון ניתן על ידי גמאל עבד אל נאצר עצמו.
החזרה - בינואר 1968 החלה החלפת השבויים בין ישראל למצרים המצריים. סרן איתן ליפשיץ הוחזר ראשון בתחילת החודש היות שאמו נכנסה לבית חולים. ב-18 החלה ההחלפה כל יום אחד או שני ישראלים מול אלפי מצרים. התהליך דרש הסעות ליווי ואבטחה כבדים מצה"ל ולפי דרישת הרבנות לא התקיים במהלך השבת למגינת לבם של השבויים. האחרונים להיות מוחזרים היו דני ברעם ויאיר ברק ב-23 בינואר 1968.
ציונים לשבח
על פיקודו באח"י תנין (צ-71) בפעולת אלכסנדריה קיבל מפקד הצוללת, אברהם דרור, את עיטור העוז. כל אנשי צוות הצוללת קיבלו רקע אדום לכנפי הצוללן והיוו מושא לגאווה. הצוללים שהשתתפו בפעולה קיבלו לאחר חזרתם רקע אדום לכנפי העטלף. עם זאת הרגישו חלק מהם שקבלת הפנים לא הייתה כשל גיבורים.
אגם תומאס (אנטארקטיקה)
אגם תומאס (באנגלית: Lake Thomas) הוא אגם באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
האגם מכיל מי קרחונים נמסים.
האגם מוקף בצידו הצפון-מערבי ובצידו הצפון-מזרחי על ידי רכס רוברטסון, וקרחון קלארק.
מקור השם
שמו של האגם ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
האגם נקרא על שם רוברט ה. תומאס (Robert H. Thomas), אשר השתתף במחקרי התוכנית האנטארקטית של ארצות הברית, לחקר את הגאומורפולוגיה הקרחונית של מדף הקרח רוס, בעונת המחקר (עונת הקיץ האנטארקטי) שבשנים 1973 – 1974, וכן בעונת המחקר (עונת הקיץ האנטארקטי) שבשנים 1974 – 1975.
נובורו טראדה
נובורו טראדה (ביפנית: 寺田 登; 25 בנובמבר 1917 - 26 בספטמבר 1986) היה שחיין יפני. אלוף אולימפי (ברלין 1936) במשחה ל-1500 מטר חופשי.
ביוגרפיה
טראדה נולד וגדל באיווטה שבמחוז שיזוקה.
באולימפיאדת ברלין (1936) זכה טראדה במדליית זהב, במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 19:13.7 דקות, לפני ג'ק מדיקה מארצות הברית (19:34.0 דקות) ובן ארצו	שונפיי אוטו (19:34.5 דקות). בעיר הולדתו, חגגו את ניצחונו עד עלות השחר בריקודים, בסירנות בעששיות נייר ובזיקוקים.
טראדה בוגר אוניברסיטת קיו.
עכשיו תורי
עכשיו תורי הוא סינגל של הזמרת הישראלית רוני דלומי, שיצא לאור ב-14 בנובמבר 2018, ושימש כשיר האודישנים של העונה השמינית של תוכנית המציאות כוכב נולד.
רקע וכתיבה
ב-30 באוגוסט 2009 זכתה רוני דלומי בעונה השביעית של תוכנית המציאות כוכב נולד. בהתאם למסורת התכנית, נבחרה דלומי לשיר את "שיר האודישנים" שילווה את האודישנים לעונה השמינית של התכנית.
השיר "עכשיו תורי" נכתב והולחן למטרה זו בידי מוש בן ארי. השיר יצא לרדיו כסינגל ב-27 באפריל 2010. במצעד השנתי של רשת ג של אותה שנה, הגיע השיר למקום ה-22.
חוסה אנריקה סאנצ'ס
חוסה אנריקה סאנצ'ס דיאס (בספרדית: José Enrique Sánchez Díaz; נולד ב-23 בינואר 1986) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת המגן השמאלי ובעמדת המגן הימני.
קריירת מועדונים
סאנצ'ס התחיל את דרכו בלבאנטה. בגיל 19 (שנת 2005) עבר לולנסיה, שהשאילה אותו לסלטה ויגו לעונה שלמה, בשנת 2006 עבר לויאריאל. ב-6 באוגוסט 2007 עבר לניוקאסל יונייטד תמורת 6.3 מיליון ליש"ט, בחוזה לחמש שנים ושיחק בקבוצה עד 2011.
ב-11 באוגוסט 2011 עבר סאנצ'ס מניוקאסל יונייטד לליברפול תמורת 6 מיליון ליש"ט, הופעתו הראשונה בליברפול הייתה ב-13 באוגוסט במשחק נגד סנדרלנד. תוצאת המשחק הייתה 1-1. ב-20 באוגוסט הופיע בשנית במשחק נגד ארסנל באצטדיון האמירויות. תוצאת המשחק הייתה ניצחון 2-0. ב-24 בספטמבר 2011 חוסה אנריקה בישל את הבישול הראשון שלו בליברפול שעזר ללואיס סוארס לנצח במשחק 2-1 נגד וולברהמפטון וונדררס באינפלד. ב-1 באוקטובר הופיע חוסה אנריקה בדרבי הראשון של הדרבי המרזיסייד נגד אברטון במשחק זה סאנצ'ס בישל לאנדי קארול. המשחק הסתיים בתוצאה 2-0 לטובת ליברפול. ב-2 באוקטובר נבחר חוסה אנריקה לרכש הטוב ביותר של הקיץ עם 74.5% קולות מאוהדי ליברפול כנגד השחקנים החדשים צ'רלי אדם וקרייג בלאמי. ב-23 בדצמבר חוסה אנריקה נבחר על ידי ESPN לקבוצה הטובה של המחצית הראשונה של העונה.
ב-26 בפברואר 2012 חוסה אנריקה עזר לליברפול לזכות בגביע גביע הפוטבול ליג הראשון שלהם מאז 2006 זהו הגביע הראשון של חוסה אנריקה. ב-9 במאי 2016 שוחרר אנריקה מחוזהו בליברפול.
ריאל סרגוסה
ב-7 בספטמבר 2016, אחרי שהיה ללא קבוצה במשך 4 חודשים, חתם אנריקה בריאל סרגוסה מהליגה השנייה בספרד לשנתיים. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ב-8 באוקטובר כששיחק 90 דקות בהפסד 2-1 לסביליה אתלטיקו, ואת שער הבכורה שלו כבש ב-5 בנובמבר בתיקו 2-2 נגד מיורקה (כדורגל).
ב-6 בספטמבר 2017, הודיע אנריקה על פרישה מכדורגל בגלל הפציעות החוזרות שלו בברך.
חיים אחרי הכדורגל
במאי 2018, אובחן עם קורדומה (גידול סרטני המתחיל בעמוד השדרה ומתפשט בגוף) בעקבות גידול מוחי נדיר שהתגלה אצלו. ב-23 ביוני 2018 הודיע שהוא מתאושש מניתוח להסרת הגידול המוחי. הוא הכריז: "אני עכשיו בהתאוששות וכל כך אסיר תודה. החיים יקרי ערך מדי". באפריל 2019 הוא קיבל הודעה כי הוא לא במצב מסוכן והוא החלים.
דוד ויסוצקי
דוד וולפוביץ' ויסוצקי (ברוסית: Давид Вульфович Высоцкий; 1861 - 14 בינואר 1930) היה איש עסקים ותעשיין יהודי-רוסי, פעיל ציבור ונדבן.
חייו
ויסוצקי נולד למשפחת מייסד חברת תה ויסוצקי ("ו. ויסוצקי ושות'") קלונימוס זאב ויסוצקי. לאחר פטירת אביו עמד בראש החברה המשפחתית וגם בראש חברה משלו "ד. ויסוצקי, ר. גוץ ושות'". בשנת 1914 שתי החברות התמזגו לחברה אחת עם הון עצמי של 10 מיליון רובל ומחזור שנתי של 45 מיליון רובל. החברה נשלטה על ידי דירקטוריון שהיה מורכב מבני משפחת ויסוצקי: בנו של דוד - פיודור ויסוצקי, גיסיו של דוד - אוסיפ צייטלין ורפאל גוץ ואחיינו - באר גברונסקי; יו"ר הדירקטוריון היה דוד ויסוצקי עצמו. לחברה היו מפעלי אריזה במוסקבה, סנקט פטרבורג, אודסה, צ'ליאבינסק, קוקנד וסרטנסק. ב-1904 נפתח סניף מכירות בניו יורק וב-1908 נפתח סניף מכירות בלונדון.
בשנת 1908 קיבל דוד ויסוצקי פניה מפאול נתן בבקשת סיוע להקמת בית הספר הטכני בארץ ישראל (לימים הטכניון). מעזבונו של קלונימוס זאב ויסוצקי נתרמו מאה אלף רובל על ידי דוד ויסוצקי לצורך הקמת הטכניון והוא התחייב לתרום מאה אלף רובל נוספים חמש שנים מאוחר יותר. ויסוצקי היה חבר הקורטוריון הראשון של הטכניון שנבחר ב-5 במרץ 1908.
דוד ויסוצקי היה נדבן ידוע, בביתו ביקרו אנשי תרבות רבים במוסקבה. היה פעיל גם בקהילה היהודית של מוסקבה.
אחרי מהפכת אוקטובר הולאמו כל המפעלים של החברה והפעילות של החברה עברה לפולין ואחר כך לארץ ישראל. ב-1917 היגר דוד ויסוצקי עם משפחתו לבריטניה.
צלליות ידיים
צלליות ידיים הם סוג של אמנות שבה סיפור או מחזה מוצג בפני קהל כאשר האמנים משתמשים בידיהם מול מקור אור כדי לייצר צלליות, המופיעות על מסך או על קיר. אמנות זו פופולרית אצל בדרנים שונים ובעיקר אצל קוסמים.
היסטוריה
האמנות המודרנית של צלליות ידיים הפכה פופולרית במאה ה-19 הודות לבדרן הצרפתי פליסיאן טרווי וצלליות האישים המפורסמים שיצר. לעומת זאת פופולריות זאת דעכה במידה ניכרת לאחר סוף המאה ה-19, בעיקר לאחר שהקולנוע והטלוויזיה הפכו לאמצעי הבידור הפופולריים בעולם.
אופן ההצגה
על ידי הצבת האצבעות בצורות מסוימות האמן מסוגל ליצור צלליות בצורות שונות המזכירות דמויות בעלי חיים, אישים מפורסמים, כלי רכב, נופים ועוד. ניתן גם לעשות שימוש בחתיכות קרטון קטנות על מנת להדגיש פרטים שונים בדמויות השונות, אותם לא ניתן להציג באמצעות האצבעות בלבד. האמן המציג ומקור האור יכולים להימצא לפני משטח ההצגה או מאחוריו, כאשר לכל מצב יתרונות משלו. בשעת ההצגה על האמן להתבונן בצללית שהוא יוצר ולא בידיו, וכשהוא מניע את ידיו הוא מחייה את הדמויות ויכול לשנות אותן במהירות מפתיעה.
בישראל
האמן הישראלי אלברט אלמוזנינו התפרסם בעולם בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20 במופע צלליות ידיים, ואף הוציא ספר דוגמאות בשם "The Art of Hand Shadows".
אפקט מקגורק
אפקט מקגורק הידוע גם בשם אפקט מקגורק-מקדונלד הוא תופעה המדגימה אשליה שמיעתית המטעה את חוש השמיעה על ידי מידע חזותי הסותר אותו. האשליה מתרחשת כאשר אדם חשוף למידע חזותי וקולי שאינם זהים ומקבל תפיסה שגויה לגבי הקול הנשמע.
רקע
האפקט המודגם באשליה זו קרוי אפקט "מקגורק-מקדונלד" על שם שני החוקרים שהציגו אותו בשנת 1976.
כדי להדגים את האשליה, מציגים לנבדקים סרטון ובו אדם מבטא הברה מסוימת, כאשר הקול המלווה את הסרטון, מורכב מהברה שונה. כתוצאה מכך, המוח תופס את הצליל באופן שונה מההברה הנשמעת, בדרך כלל כהברה שלישית, השונה מזו הנשמעת ומזו הנצפית. להמחשת האשליה, הנבדק מוזמן לכסות את עיניו ולהקשיב שוב, ואז תפיסת הצליל מתחדדת והמוח תופס את הצליל כפי שהוא נשמע. כאשר נראה אדם מבטא הברה (בתנועות שפתיים) אך מושמעת הברה אחרת, המוח מפרש את הצליל הנשמע כהברה שלישית. זאת היות שהמוח משתמש לצורך תפיסה גם בראייה וגם בשמיעה.
בשונה מהרבה אשליות אחרות, אפילו אם הנבדק יהיה מודע לקיום האפקט, הוא לא יצליח להתגבר עליו ולגרום למוח להתעלם מהסתירה ולתפוס את הצליל כפי שהוא נשמע לאוזנו.
התופעה מוחלשת בהרבה עבור נבדקים הלוקים בדיסלקסיה וכן אצל חולים באלצהיימר או סכיזופרניה.
עונת 1988 בגביע ליברטדורס
עונת 1988 בגביע ליברטדורס הייתה העונה ה-29 של התחרות הדרום-אמריקאית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי CONMEBOL. המשחק הראשון התקיים ב-29 ביוני 1988 ותחרות הסתיימה ב-26 באוקטובר 1988. בתחרות השתתפו 21 קבוצות מכל מדינות חברי הארגון.
התחרות הסתיימה בניצחון של נסיונל בפעם החמישית בתולדות המועדון.
מתכונת התחרות
בתחרות השתתפו 21 קבוצות. מנצחת של העונה הקודמת קיבלה זכות להשתתף בתחרות ישירות בשלב השלישי. בשלב הראשון הקבוצות חולקו ל-5 בתים, שתי קבוצות בכל בית עלו לשלב השני. החל משלב השני הקבוצות שיחקו בשיטת נוקאאוט. הקבוצה החזקה בין המפסידות של השלב השלישי, הועלתה לחצי הגמר.
במידה ומספר קבוצות בבית זכו באותו מספר נקודות ההכרעה הייתה על ידי חוק שער חוץ, במידה וזה לא איפשר הכרעה הקבוצות ביצעו סדרת בעיטות עונין.
בכל השלבים נערכו משחק בית ומשחק חוץ. על הניצחון הוענקו שתי נקודות.
אסטרילדיים
אסטרילדיים (שם מדעי: Estrildidae) הם משפחה של עופות מסדרת ציפורי שיר, החיים ביערות טרופיים בעולם הישן ובאוסטרליה. יש מדענים המסווגים אותם כתת-משפחה של דרוריים והם דומים להם מאוד.
מאפיינים
האסטרילדיים הם עופות אוכלי זרעים המתקהלים בכמויות כדי לאכול אותם. בכך הם לעיתים גורמים נזקים לחקלאים והם ניצודים על ידיהם. הם דומים בממדיהם ובצורתם לדרורים, עם מקור קצר ועבה אבל מחודד והם בעלי נוצות צבעוניות המשתנות ממין אחד למשנהו. חלקם הפכו לחיות מחמד פופולריות כמו הזברה פינק ופרוש גולדיאן.
בישראל יש מין אחד, כסוף מקור הודי, אשר נחשב מין פולש כיוון שברח או שוחרר מכלוביו והתרבה בטבע. מין נוסף, האורזית, ניתן לצפייה בטבע בגלל אותן סיבות אך עדיין לא הוגדר כמין פולש.
אחרי עשרים שנה
אחרי עשרים שנה (בצרפתית: Vingt ans après) או ארבעת המוסקטרים הוא רומן מאת אלכסנדר דיומא האב, שהופיע לראשונה כרומן בהמשכים מינואר ועד אוגוסט 1845. ספר זה, הנקרא גם מקץ עשרים שנה והמהווה חלק מרומנסות ד'ארטניאן, הוא המשכו של שלושת המוסקטרים וקודם להוויקונט דה בראז'לון (הכולל את תת-העלילה, האיש במסכת הברזל).
הרומן עוקב אחר אירועים בצרפת במהלך הפרונד, בתקופת שלטונו המוקדמת של לואי הארבעה עשר, שעלה לכס המלכות בגיל חמש, ובאנגליה לקראת סוף מלחמת האזרחים האנגלית עד ניצחונו של אוליבר קרומוול והוצאתו להורג של צ'ארלס הראשון. באמצעות מילותיהן של הדמויות הראשיות, במיוחד אתוס, מובעת צידודו של דיומא במלוכה באופן כללי, כאשר הטקסט לעיתים קרובות משבח את הרעיון של טוב לב של המלוכה. המוסקטרים שלו הם נועזים וצודקים במאמציהם להגן על לואי הארבעה עשר הצעיר וצ'ארלס הראשון מתוקפיהם.
ד'ארטניאן ומזראן
לאחר חידוש היכרותו עם ד'ארטניאן והסכמתו לקיים את הבטחתו לסייע לקידומו של האחרון, רושפור מובא על ידי ד'ארטניאן למזראן ומתברר כי הסיבה למאסרו הייתה סירובו לשרת את מזראן בשלב מוקדם יותר. רושפור מסכים לשרת את מזראן אך מסרב להשגיח ולעקוב אחרי דוכס ביופורט שגם היה אסיר בבסטיליה באותו הזמן. אף על פי כן, הוא לא נמנע מלהזכיר למזראן את מעלליהם של ד'ארטניאן ושלושת המוסקטרים. לאחר שקבע כי ד'ארטניאן היה האיש שחיפש, מזראן נכנס לתאים של המלכה כדי להודיע לה שהוא גייס את האיש ששירת אותה כל כך טוב עשרים שנה קודם לכן. המלכה, מתוך רגשות אשם על ששכחה את ד'ארטניאן, נותנת למזראן טבעת יהלום (כמתנה לד'ארטניאן) שהיא נתנה בעבר לד'ארטניאן ושנמכרה על ידיו עבורה. מזראן רודף הבצע, לעומת זאת, משתמש בטבעת להראות לד'ארטניאן שהוא יכול לשוב לשירות המלכה. הוא מבקש מד'ארטניאן לחפש אחר חבריו.
האיחוד של ארבעת המוסקטרים
ד'ארטניאן מרגיש אבוד, הוא איבד לחלוטין קשר עם חבריו, שחידשו את תאריהם ומעמדם האמיתיים. אתוס, הרוזן דה לה פר (de la Fère), חזר לאחוזתו ליד בלואה, פורתוס, מסייה דה ואלון, נישא לאלמנתו של עורך דין ואראמיס הפך לכומר, אב מנזר הרבליי. המזל מתערב, כאשר פלנשה (Planchet), משרתו הוותיק, נכנס לחדרו של ד'ארטניאן, בניסיון להימלט ממעצר על סיוע לבריחה של רושפור. דרך פלנשה, הוא מאתר את באזין, המשרת הזקן של אראמיס, העובד כעת בנוטרדאם. על אף שבאזין אינו מוכן לעזור, ד'ארטניאן מגלה באמצעות נער מזבח, שבאזין מבקר לעיתים קרובות בנויסי. ד'ארטניאן ופלנשה מגיעים למקום, אך נתפסים מחוץ לביתה של מאדאם דה לוז'נוויל על ידי קבוצה שחושבת שהם פרונדרים. כאשר קבוצה זו המשתכנעת כי ד'ארטניאן הוא לא האיש שהם מחפשים, אראמיס מפתיע את פלנשה על ידי נחיתה עם סוסו מהעץ שבו הסתתר.
למרות הצעת ד'ארטניאן, אראמיס לא מוכן לשרת תחת מזראן. כאשר הזמן להפרד מגיע, ד'ארטניאן מחכה במחבוא, בחשד שאראמיס הוא הפרונדר המבוקש מקודם לכן, המאהב של מאדאם דה לוז'נוויל – חשדו מתברר כנכון. עם זאת, הביקור אצל אראמיס לא היה לשווא, שכן הניב את הכתובת של פורתוס. כאשר ד'ארטניאן מגיע לאחוזה של פורתוס הוא מוצא את מאוסקאטון, משרתו של פורתוס, שמאושר לפגוש את ד'ארטניאן ופלנשה. הוא מגלה כי פורתוס, למרות עושרו וחיי רדיפת התענוגות שלו, לא מאושר. פורתוס מעוניין להפוך לברון, וכך ד'ארטניאן מפתה אותו לשירות תחת מזראן. ד'ארטניאן לאחר מכן ממשיך בחיפושיו, אחר אתוס, ומוצא שהוא השתנה כמעט לחלוטין, על מנת לשמש דוגמה טובה לבן חסותו, ראול. אתוס מסרב לחזור לשירות תחת מזראן ואף מגלה שדעתו נוטה נגד מזראן והשניים קובעים להיפגש שוב בפריז: אתוס רוצה להביא את ראול כדי להפוך אותו לג'נטלמן, וגם כדי להפריד אותו מלואיז דה לוואלייר (מי שברבות השנים הפכה לאחת מפילגשיו של המלך לואי ה-14), אהובתו. בפריז, אתוס מבקר את מאדאם דה שברוס, פילגשו לשעבר של אראמיס, שאיתה, בשם מרי מייקון, היה אראמיס בקשר כמוזכר בשלושת המוסקטרים. אתוס מגלה, בדיסקרטיות, שראול הוא בנו שנולד ממפגש מקרי שהיה לו איתה, והוא מקבל ממנה מכתב הסכמה לגיוס ראול לצבא.
דוכס ביופורט
הסצנה משתנה ושבה להתמקד בדוכס ביופורט האסיר של מזראן בווינסנס, שנמצא לו סוהר חדש, משרתו של אתוס, גרימו האילם. גרימו נוהג בפוגעניות כלפי הדוכס, כחלק ממזימת בריחה. תוך שימוש בהודעות שהועברו לרושפור באמצעות כדורי טניס, הם מארגנים סעודה בחג השבועות הנוצרי, שאליה מוזמן גם לה רמה, המשנה למפקד הכלא. הם מנצלים את האירוע כדי להבריח בהצלחה את הדוכס, אבל ד'ארטניאן ופורתוס פותחים במרדף. לאחר זמן, ולאחר שהביסו כמה יריבים לאורך הדרך, פורתוס וד'ארטניאן מוצאים את עצמם בחושך, מוקפים, עם חרבות מוצלבות נגד יריבים שווים להם, המתבררים להיות אתוס ואראמיס. שני הצדדים חוששים להיכנס לקרב ובמקום זאת שבים ומחדשים את נדרי ידידותם. הארבעה קובעים להיפגש בפריז בכיכר המלכותית (Place Royale).
מורדאונט, בנה של מיליידי
בהמשך, ראול נוסע להתגייס לצבא. באמצע הדרך הוא רואה ג'נטלמן בגילו ומנסה להצטרף אליו. האדון האחר מגיע למעבורת לפניו, אך נופל לתוך הנהר. ראול, שרגיל לצלוח נהרות, מציל את הג'נטלמן, הרוזן דה גויסה, והשניים מתיידדים. בהמשך הדרך, החוב נפרע כאשר הרוזן מציל את ראול כאשר הם מותקפים על ידי חיילים ספרדיים. אחרי הקרב, הם מוצאים אדם גוסס שמבקש להתוודות. הם מביאים אותו לפונדק סמוך ומוצאים נזיר נודד. הנזיר מסרב לבצע את השירות, ולכן הם מכריחים אותו ללכת לפונדק. הנזיר שומע את הווידוי. הגוסס מגלה כי הוא היה תליין ומתוודה על חלקו בהוצאתה להורג של מיליידי דה וינטר. הנזיר מגלה את זהותו כבנה, ג'ון פרנסיס דה וינטר, שקורא לעצמו מורדאונט לאחר שצ'ארלס הראשון נישל אותו מכל תאריו. מורדאונט דוקר את התליין. גרימו, שמגיע להצטרף לראול, מגיע אל הפונדק מאוחר מדי כדי לעצור את הנזיר. אחרי שהוא שומע מראול מה קרה לגוסס, הוא יוצא להזהיר את אתוס מבנה של מיליידי. לאחר עזיבתו, ראול וגויסה מצטרפים לצבא של לואי השני דה בורבון, נסיך דה קונדה ויוצאים לקרב בספרדים.
בינתיים, ד'ארטניאן ופורתוס מסייעים למלכה אן מאוסטריה, לבנה הצעיר, לואי הארבעה עשר ולחשמן מזראן לברוח מפריז אחרי שאזרחיה החלו מרד באמצעות קלעים (frondes – מכאן שם המרד – הפרונד) שאותם ניצלו כדי להשליך אבנים על חלונות הארמון. לאחר מכן, מזראן שולח את ד'ארטניאן ופורתוס לאנגליה עם מסר לקרומוול ומורה להם להישאר שם במשך זמן מה תחת פיקודו של קרומוול. במקביל, מלכת אנגליה הנרייט מארי (בתו של אנרי הרביעי, מלך צרפת ודודתו של לואי ה-14) נפגשת עם חברם האנגלי הוותיק של המוסקטרים, לורד דה וינטר (גיסה של מיליידי) – מלוכן שבא לבקש סיוע צרפתי לצ'ארלס הראשון, מלך אנגליה, בעלה, במלחמת האזרחים האנגלית והיא שולחת את אתוס ואראמיס לאנגליה כדי שיצטרפו לכוחות המלך. שוב שני זוגות המוסקטרים מוצאים את עצמם משני צדי מתרס. אתוס ואראמיס, עם צאתם, מזוהים על ידי מורדאונט, שעקב אחרי לורד דה וינטר בתקווה למצוא את חבריו.
באנגליה
בנה של מיליידי, מורדאונט, מעוניין לנקום את מותה של אמו. הוא רוצה לנקום לא רק בלורד דה וינטר, אלא גם בארבעת הקושרים האחרים שלקחו חלק ב"משפט החשאי" של אמו והוצאתה להורג. הוא רוצח את דודו, לורד דה וינטר, באותו קרב שבו המלך צ'ארלס הראשון נתפס. אתוס ואראמיס נשבים על ידי ד'ארטניאן ופורתוס שנלחמים לצד מורדאונט וחייליו של קרומוול. אתוס משכנע את ד'ארטניאן ופורתוס להציל את צ'ארלס הראשון והם משחררים את חבריהם ומתחילים בהכנות כדי לנסות להציל את המלך. בסופו של דבר, תוכניתם נכשלת ומורדאונט מתנדב להוציא להורג את המלך צ'ארלס הראשון, לאחר שד'ארטניאן ושלושת המוסקטרים לשעבר חוטפים את התליין כדי למנוע זאת. ד'ארטניאן וחבריו מתעמתים עם מורדאונט במעונו של קרומוול בלונדון, אבל הוא מצליח להימלט דרך מעבר סודי.
הצרפתים ומשרתיהם עומדים לעזוב את אנגליה דרך הים, אבל מורדאונט עולה על הסיפון ומאיים לפוצץ את הספינה. לרוע מזלו, משרתי המוסקטרים גילו את חומרי הנפץ על הסיפון, הודיעו לאדוניהם, והם נמלטים בסירת הצלה לפני שהספינה עומדת להתפוצץ, כאשר הם מותירים את מורדאונט על הסיפון. מורדאונט שורד את הפיצוץ ומתחנן בפני המוסקטרים להעלותו לסירתם. למעט אתוס, כולם דוחים אותו בבוז. אתוס מתעקש להצילו, אך תוך כדי שהוא מסייע לו לעלות לסירה, מורדאונט גורר אותו במכוון מתחת למים, שם הם נאבקים ומורדונט נהרג.
אתוס חובר לאחרים באומרו: ".. היה לי בן. רציתי להישאר בחיים". בכך מאושר חשדו של ד'ארטניאן כי הסיבה לדמיון במראה החיצוני בין אתוס לבין ראול בנו המאומץ, היא כיוון שראול הוא בנו הביולוגי של אתוס. אתוס עוד קובע כי "זה לא הייתי אני שהרג אותו. זה היה הגורל."
סיום
לאחר חזרתם לצרפת, ארבעת החברים הולכים בדרכים נפרדות. ד'ארטניאן ופורתוס שמים פניהם לפריז דרך מסלול שונה מזה של שני האחרים, בידיעה שמזראן לא יסלח על אי הציות שלהם. אתוס ואראמיס מגיעים לפריז ולא מוצאים את חבריהם. הם מגלים על מאסרם על ידי מזראן ברואיל. אתוס מנסה לשכנע את המלכה אן לשחרר את חבריו, אך הוא נכלא גם כן. בהמשך, ד'ארטניאן מצליח להימלט יחד עם פורתוס ולשבות את החשמן מזראן. מזראן נלקח לאחד מטירותיו של פורתוס והוא מוכן לקבל את תנאיהם של ארבעת החברים בתמורה לחופש שלו.
התנאים: תנאים אלה מתקבלים מאוחר יותר גם על ידי המלכה אן שבסופו של דבר מבינה שהיא נהגה בכפיות טובה כלפי ד'ארטניאן וחבריו.
בסופו של הרומן, הפרונד הראשון (שנמשך עד 1649) מגיע לסיומו ומזראן, המלכה אן, ולואי הארבעה עשר שבים לחצר המלכות בפריז. במהלך המהומות ד'ארטניאן הורג בטעות את רושפור ופורתוס הורג את בונסייה (שברומן הקודם היה בעל הבית של ד'ארטניאן וסוכן של רישלייה ועכשיו הוא קבצן ופרונדר). ארבעת החברים שבים ללכת בדרכים נפרדות: ד'ארטניאן נשאר בפריז עם מזראן והמלכה אן, אתוס חוזר ללה פירי, אראמיס חוזר למנזר שלו בנויסי ופורתוס חוזר לטירתו כברון.
ארכיפלג אלכסנדר
ארכיפלג אלכסנדר (ברוסית: Архипелаг Александра) הוא ארכיפלג באורך של כ-480 קילומטרים הממוקם בצפון אמריקה, מול החוף הדרום-מזרחי של אלסקה. הוא מכיל כ-1,100 איים, שהם פסגות הרי החוף השקועים ויורדים באופן תלול מהאוקיינוס השקט. תעלות ופיורדים עמוקים מפרידים בין האיים ומנתקים אותם מהיבשת. החלק הצפוני של המעבר הפנימי מוגן באיים כשהוא מתפתל דרכם.
על פי סדר שטח קרקע, האיים הגדולים כוללים את איי נסיך ויילס, אי צ'יצ'גאגוב, אי האדמירליות, איי בראנוב, איי רווילאגיגדו, האי קופריאנוב, איי קויואי, איי אטולין, האי דאל, וראנגל, מיטקוב, זארמבו, קוסיוסקו, קרוזוף, אנט, גרווינה ואיי יעקובי. כל האיים מחוספסים, מיוערים בצפיפות ויש בהם שפע של חיות בר.
עמי טלינגיט וקאיגן היידה הם ילידי האזור. תושבי הצימשיאן שנמצאו באי אנט אינם במקור מהאזור, לאחר שהיגרו לכאן מקולומביה הבריטית בסוף המאה ה-19.
קטצ'יקן וסיטקה הם הערים הגדולות על האיים. השכונות המאוכלסות ביותר בעיירה הגדולה ביותר באזור, ג'ונו, נמצאות ביבשת, אם כי חלקים מהעיר שוכנים גם באי דאגלס, שהוא חלק מהארכיפלג.
תיירות, דייג וכריתת עצים הם הענפים העיקריים של האיים.
היסטוריה
האירופי הראשון שפקד את הארכיפלג היה הנווט הרוסי אלכסיי צ'יריקוב בשנת 1741, שראה את חופי נויס ואיי בייקר (שניהם מול החוף המערבי של איי הנסיך ויילס), כמו גם את קרוזוף, בראנוב, צ'יצ'אגוב ואיי יעקובי. בשנת 1774 ראה חואן חוסה פרז הרננדס את החוף הדרומי של אי דאל, ואילו חואן פרנסיסקו דה לה בודגה וקודארה נכנס למפרץ בוקארלי מול איי נסיך ויילס בשנה שלאחר מכן. בשנת 1792 ג'קינטו קאאמניו ראה את האי רווילאגגיידו ואת איי גראווינה וגילה את מיצר קלרנס. ג'ורג' ונקובר ואנשיו עשו סקר מקיף של הארכיפלג בשנת 1793 ובשנת 1794, תוך שהם ממפים את איי הארכיפלג. תוך עשור הרוסים יחצו את מיצר פריל המפריד בין איי צ'יצ'אגוב ובראנוב ובעשורים שלאחר מכן ימצאו את המיצרים והמעברים המפרידים בין כמה מהאיים הגדולים האחרים. תרשים רוסי משנת 1844 מציג את קופריאנוב שנפרדו מאי מיטקוף ואתולין, וראנגל, וורונקובסקי ואיי זארמבו נפרדים זה מזה.
הארכיפלג היה מוקד של סחר הפרוות הימי בראשית המאה ה-19. השליטה באיים עברה מרוסיה לארצות הברית עם רכישת אלסקה בשנת 1867.
על פי מילון שמות המקומות באלסקה של דונלד אורת' (עמוד 64), ארכיפלג אלכסנדר קיבל את שמו ממשאל שנערך בשנת 1867 והוא נקרא על שם הצאר אלכסנדר השני. במפה משנת 1860 של אמריקה הרוסית (אלסקה), קבוצת האי מכונה ארכיפלג המלך ג'ורג' השלישי.
יחסי הודו–עומאן
יחסי הודו–עומאן הם היחסים הדיפלומטיים שבין הודו לעומאן. להודו יש שגרירות במסקט, ולעומאן יש קונסוליית כבוד בניו דלהי.
היסטוריה
הקונסוליה ההודית הראשונה נפתחה במסקט בפברואר 1955. היא הפכה לקונסוליה רשמית בשנת 1960, והפכה לשגרירות רשמית בשנת 1971. עומאן הקימה את השגרירות הרשמית שלה בדלהי בשנת 1972, ומאוחר יותר פתחה קונסוליה כללית במומבאי בשנת 1976. הסחר בין שתי המדינות הוא עתיק יומין וזאת לאחר ששתיהן קשר גאוגרפי באמצעות האוקיינוס ההודי. מבחינה פוליטית, עומאן היא תומכת קבועה של הודו בעצרת הכללית של האומות המאוחדות.
יש בעומאן מעל למאה וחמישה אלף אזרחים הודיים המתגוררים שם. במרוצת השנים, ההודים הפכו לקהילה הגולה הגדולה בעומאן. הודו היא יעד מרכזי עבור סטודנטים עומאנים לצאת ללימודים גבוהים. בשנים האחרונות חל עלייה גדולה של תיירים רפואיים הודים המגיעים לעומאן. עומאן מנסה לקדם את עצמה כיעד תיירותי בהודו. מדי שנה, כ-12,000 הודים מגיעים לבקר עומאן.
Aquarius/Let the Sunshine In
Aquarius/Let the Sunshine In (נקרא לעיתים The Age of Aquarius או Let the Sunshine In) הוא מחרוזת של שני שירים שנכתבו למחזמר "שיער" והופקו על ידי ג'יימס ראדו, ג'רום ראגני (מילים), וגאלט מקדרמט (לחן). השיר יצא לאור כסינגל על ידי להקת The 5th Dimension, ונבחר במקום הראשון למשך שישה שבועות בבילבורד הוט 100 בארצות הברית של מצעד הסינגלים ב-1969. בכך הפך השיר למחרוזת הראשונה אשר טיפסה לצמרת המצעדים האמריקאים.
האוניברסיטה הלאומית למחקר גרעיני
האוניברסיטה הלאומית למחקר גרעיני (: Национальный исследовательский ядерный университет "МИФИ"; ר"ת: MEPhl) היא אחת מן האוניברסיטאות הטכניות הבולטות ברוסיה. MEPhl נוסדה בשנת 1942 בשם המכון המוסקבאי המכני לתחמושת (: Московский механический институт боеприпасов, ММИБ). מטרתו המקורית של המכון הייתה לאמן אנשי מקצוע לצורכי הצבא הסובייטי ולתוכניות הגרעין. בשנת 1953 שונה שמו של המכון והוא נקרא בשם מכון להנדסה פיזית במוסקבה (: Московский инженерно-физический институт), שם אותו נשא עד לשנת 2009.
ב-8 באפריל 2009 שונה מעמדו של המכון והוא הפך לאוניברסיטה וזאת מכוח צו נשיאותי מיום 7 באוקטובר 2008 והוראת ממשלת רוסיה מיום 8 באפריל 2009. מטרתה של האוניברסיטה היא להכשיר מומחים בתוכניות חינוך מקצועיות וכן לקיים פעילות מדעית.
Aquarius/Let the Sunshine In
השיר זכה באלבום זהב על ידי RIAA, וכן נבחר על ידי מצעד ה"בילבורד" לשירים הטובים ביותר בכל הזמנים במקום ה-57.
היסטוריה
שיר זה היה אחד מהשירים הפופולרים ביותר בשנת 1969, וזכה לתפוצה עולמית. בארצות הברית הגיע השיר למקום הראשון גם בבילבורד הוט 100 (למשך שישה שבועות) וגם בבילבורד במצעד "Adult Contemporary". השיר אף הגיע לפסגת מצעד המכירות בקנדה.