cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יירקה טאוסיג
יירקה (ג'ורג') טאוסיג (Jirka Tausig; 1919 - 24 ביולי 2010) היה שוער כדורגל והוקי קרח יהודי מחונן. שיחק בתקופת השואה בתור שוער בגטו טרזינשטאט בליגה טרזין בקבוצת 'מחסן הבגדים המשומשים'.
קורות חיים
טאוסיג נולד ב-1919 בפראג, ובלט לראשונה בתור שוער כשהיה בן 6. ב-1938 ספג טאוסיג מהלומות ראשונות מהנאצים, כאשר מקומיים בעיר ואנסדורף שבצ'כוסלובקיה זרקו עליו אבנים במהלך משחק כדורגל. הוא היה שחקן בולט בקבוצת הנוער של צ'כוסלובקיה, אך לאחר הכיבוש הנאצי נאסר עליו להשתתף בליגה. כדי לשחק הוא נדד לכפר קטן, שעה מדרום לפראג, שם היה שוער גם בכדורגל וגם בהוקי קרח.
בתקופת השואה
נשלח ב-1943 לגטו טרזין. בזכות כישרונו והתפקידים בהם שיחק לפני ההגעה לגטו, זמן קצר לאחר הגעתו קבוצות כדורגל רבות בגטו נאבקו עליו. לבסוף החליט להצטרף לקבוצת מחסן הבגדים המשומשים. בזכות חברותו בקבוצה הוא קיבל מיטה ועבודה וכך הוא שרד את שהותו בגטו. טאוסיג נשלח לאושוויץ-בירקנאו ב-1944. כשנודע לגרמנים שהוא שוער כדורגל מוכשר, הם העבירו אותו למחנה שבו אסירים שיחקו בפיקוח ה-אס אס. הוא היה מוכר ולכן כשהיו זקוקים לשוער טוב לא התקשו למצוא אותו במחנה.
כשאנשים הגיעו בטרנספורטים מהונגריה הקימו 2–3 קבוצות. המשחקים נמשכו רק שבוע אחד לפני שהוא נשלח למחנה הריכוז זקסנהאוזן מחוץ לברלין. לאחר מכן הועבר טאוסיג למחנה הריכוז קאופרינג בבוואריה. בשלב זה כבר לא היה רשאי לשחק כשוער, אבל לאחר שנתפס בהברחת לחם, ניתנה לו הזדמנות נוספת להפגין את יכולותיו האתלטיות. טאוסינג קיבל עונש לרוץ הלוך ושוב במעלה ובמורד גבעה סלעית על שש. טאוסינג שהיה בכושר מצוין צלח את המשימה בצורה שסיפקה את הגרמניים. טאוסינג הוכיח לא רק את הסיבולת האתלטית שלו אלא גם את כוח רצונו שאפשר לו להמשיך חרף הברכיים וכפות היידים המדממות שלו.
לאחר השואה
טאוסיג שוחרר על ידי האמריקנים וחזר לסלובקיה, שם שינה את שמו, מאחר ששמו המקורי היה על שמה של עיירה גרמנית, כדי שלא יהיה לו שום קשר לנאצים. לאחר מכן בשם Tesar (נגר) חזר להיות שוער ראשי של ליגת קבוצת הכדורגל הסלובקית וגם לאחד משוערי ההוקי הטובים ביותר. ב-1947 פגש את אשתו לעתיד האבלובה אליס בזמן אימון בהוקי קרח. בשנת 1948, בדיוק כשהגיע לשיא הקריירה הספורטיבית שלו והיה מועמד לקבוצת ההוקי האולימפית, השתלטו הקומוניסטים על המדינה. טאוסינג ואשתו ערקו לפריז והתגוררו שם במשך שמונה חודשים עד שקיבלו ויזה לארצות הברית. המעבר לאמריקה סימל את סיומה של הקריירה האתלטית שלו. הוא שינה את שמו הפרטי לג'ורג' והקים חנות ומשפחה. נולדו לו שלושה ילדים ותשעה נכדים. ב-24 ביולי 2010 נפטר יירקה טאוסיג בלוס אנג'לס.
הנצחה
באתר של בית טרזין ספד לטאוסיג ניצול השואה, ומי ששיחק עימו בליגת טרזין, פטר ארבן, שכתב: "הלך מאיתנו אחד האחרונים ולבטח הכי טוב מכדורגלני ליגה טרזין. אני נפרד בזה מחבר נאמן אשר תמיד זכר את הגטו".
נורית בנאי קורן
נורית בנאי-קורן (נולדה ב-8 ביוני 1964) היא במאית דיבוב, שחקנית ומדבבת ישראלית.
ביוגרפיה
בנאי-קורן היא בוגרת מגמת משחק באוניברסיטת תל אביב. היא שיחקה בתיאטרון יידיש במחזות "חלום גולדפאדן", "שישי חומש"; בתיאטרון הקאמרי במחזה "היי רימונה"; בתיאטרון ארצי לנוער, ובהפקות של "נאוה הפקות", "חני הפקות".
קורן השתתפה בסדרת הסיטקום "סטרייט ולעניין" המבוססת על סדרת הסיטקום האמריקאים "שלושה בדירה אחת". בשנת 2002 שיחקה בסרט בטלוויזיה "אבא שחור לבן".
קורן דיבבה סדרות טלוויזיה וסרטים, בהם את גיבורת העל וונדר וומן בסדרות "ליגת הצדק", ב"דיג'ימון" את אימפמון בעונה ה-3 וראנאמון בעונה ה-4, את רוז' העטלפה ב"סוניק X", את שארלוט העכבישה ב"חוות הקסמים", את דודה אגנס ב"משאלתה של אנאבל", את קרילה ב"גיבור על נמלים"; בסדרות "גלקטיק פוטבול" "פיטר פן", "פוקימון", "בובספוג מכנסמרובע" (החל מהעונה ה-4), "טוקיו מיו מיו", "חברים בחווה", "רובוטריקים סייברטרון", "בראץ", "וולטר מלון" ו"רובינזון קרוזו". דיבבה גם את סאוור האמא הקנגורו בסרט "הורטון שומע מישהו", את האמא ב"תפוס ת'פטיש" ואת דיג'יי טאנר פולר ב"צער גידול בנות - הדור הבא".
קורן גם דיבבה את הדמות אלי בסרטים "עידן הקרח 2: נמסים מצחוק", "עידן הקרח 3: עלייתם של הדינוזאורים", "עידן הקרח: חוגגים בגדול", "עידן הקרח 4: יבשת בתנועה" ו"עידן הקרח 5: מסלול התנגשות" ובסרט "לילי המכשפה, הדרקון וספר הקסמים".
בשנת 2004 סיימה לימודי פסיכודרמה בשלוחת אוניברסיטת לסלי בישראל.
כיום קורן מביימת ומשחקת בסדרות דיבוב, מטפלת בפסיכודרמה, ומעבירה את קורס הדיבוב של אולפני N.L.S.
חיים אישיים
בנאי-קורן נשואה ואם לשלוש בנות.
QWERTY
סידור זה הומצא על ידי הממציא כריסטופר שולס, בשנות השבעים של המאה התשע עשרה. שולס עבד על פיתוח מסחרי של מכונת הכתיבה, שהייתה קיימת בזמנו אך כמעט ולא נמכרה. במכונות הכתיבה הראשונות סודרו המקשים לפי סדר האלף-בית, והמנופים שתפקידם היה להקיש על הנייר, היו חוזרים למקומם לאט. כתוצאה מכך, הקלדה מהירה מדי של אותיות שהמקשים שלהן היו סמוכים זה לזה גרמה לכך שהמנוף של האות הבאה היה נתקל במנוף של האות הקודמת שלא הספיק לחזור למקומו. לכן שולס וויתר על הסדר האלפביתי שניסה בהתחלה, וסידר את המכונה מחדש בצורה שבה האותיות הנפוצות באלפבית הלטיני יהיו רחוקות זו מזו ככל האפשר.
מכונות כתיבה מאוחרות יותר כבר השתמשו בקפיצים כדי להחזיר את המנופים למקומם, אך המומנטום של פריסת QWERTY כבר היה בלתי הפיך.
לאחר הצלחת מכונת הכתיבה של שולס, והיות שכל מי שלמד הקלדה עיוורת למד סידור מסוים זה של אותיות – סידור המקשים בלוח המקשים נשמר גם כשכבר רוב מכונות הכתיבה היו חשמליות וגם כשהן הוחלפו במקלדות המחשבים. אמנם במחשב ובמכונות הכתיבה החשמליות לא היה צורך כבר בהרחקת האותיות זו מזו, אך ההרגל השתמר והמקלדת נשארה נפוצה עד היום.
קיימים סידורים שונים מ-QWERTY, אך אלו לא אומצו על ידי הציבור הרחב. קיימים מחקרים שעל פיהם מקלדת דבוראק מקצרת את זמן ההקלדה בכחמישה עד עשרה אחוזים ומונעת אי דיוקי הקלדה, עייפות וכאב, אך טענות אלו שנויות במחלוקת. עם זאת, האמונה העממית שהפריסה נבנתה כדי להאט את הקצב, במכוון, אינה מנומקת היטב במחקר.
ממכונת הכתיבה עבר סידור QWERTY למכשירים אחרים שבהם יש מקלדת, כגון טלפרינטר, מחשב אישי, מכשיר בלקברי, טאבלט, וטלפון חכם.
הערות שוליים
Tastiera (informatica)
מוזיאון סטלין
מוזיאון יוסיף סטלין (בגאורגית: იოსებ სტალინის სახელმწიფო მუზეუმი) בגורי שבגאורגיה מוקדש לבנה המפורסם ביותר של העיר, יוסיף סטלין, שהיה מנהיג ברית המועצות.
מבנה
המוזיאון מחולק לשלושה חלקים הממוקמים בכיכר המרכזית של העיר. החלק המרכזי של המוזיאון הוא מבנה מפואר בסגנון קלסיציזם סטליניסטי שנוסד בשנת 1951, לכאורה כמוזיאון מקומי להיסטוריה, אולם היה ברור כי הוא מיועד להפוך למוזיאון הנצחה לסטלין. סטלין נפטר בשנת 1953 וב-1957 הפכה ההנצחה רשמית.
במוזיאון נמצאים גם שני קירות הנצחה ותיעוד, כשעל אחד מהם יש תמונות מהמלחמה באוגוסט 2008, כשהצבא הרוסי השתלט על חלקים מגאורגיה וביניהם העיר גורי. ועל הקיר שמולו תמונות מהמהפכה הבולשביקית.
בצידו האחד של המוזיאון נמצא קרון הרכבת האישי של סטלין. הקרון, שמצופה שריון ושוקל 83 טון, היה בבעלותו ובשימושו של סטלין משנת 1941, וסטלין הופיע איתו בועידת יאלטה וועידת טהראן. הקרון נשלח למוזיאון לאחר ששוחזר, בשנת 1985, במגרש הקרונות של רוסטוב על הדון.
בתקופת המלחמה בדרום אוסטיה, באוגוסט 2008, כשהצבא הרוסי השתלט על העיר גורי החליט צוות המוזיאון להעביר את פריטי המוזיאון לבירה טביליסי. כשהכוחות הרוסיים עזבו את העיר ב-22 באוגוסט, תוצאות הלחימה פגעו במבנים רבים ורבים נהרסו והופצצו, אך המוזיאון לא נפגע.
סחלביים
סחלביים היא משפחה מגוונת ורחבה של צמחים בעלי פרחים בסדרת האספרגאים, שפרחיהם לרוב צבעוניים וריחנים, ידועים יותר בשמם העממי משפחת הסחלבים.
לצד המורכבים, זוהי אחת משתי המשפחות הגדולות ביותר מבין כל משפחות הצמחים בעלי פרחים – היא מונה יותר מ-763 סוגים וכ-28,000 מינים לפחות.
המשפחה עשירה ומגוונת בפרחי הנוי שלה, הנחשבים כפרחים יקרים ומפוארים.
תכונות ייחודיות
לסחלב מנגנונים מתוחכמים לשיתוף פעולה עם סביבתו. רוב הסחלבים הם אפיפיטים או מטפסים על צמחים אחרים, אך הם אינם טפילים. על מערכת השורשים שלהם גדלה פטריית מיקוריזה המספקת חומרי מזון לסחלב המתפתח. דרכי משיכת חרקים להאבקה הן מגוונות ומתוחכמות. במינים רבים, עלה העטיף התחתון של הפרח, השפית, משמש "משטח נחיתה" לחרקים המאביקים את הפרח ובחלקם היא מדמה צורה של חרק נִקבי. בחלק מהדבורניות יש לשפית צורת דבורה והפרח מדיף ריח של דבורה, דבר המושך דבורים זכרים אליו. לפרחי הסוג Bulbophyllum יש ריח של פגר רקוב שמושך אליו זבובים. למינים רבים של הסחלביים יש דורבן המושך עשים המגיעים לצוף שבתוך הדורבן עם לשונם הארוכה. אבקת הפרח שמורה בגושים הקרויים אבקיות והמחוברים לזנבון הדבוק לבלוטה המפרישה חומר דביק. הזנבון שבו האבקית מתנתק מהפרח ונדבק לחרקים המבקרים אותו. כשהחרק מבקר פרח אחר הוא מעביר את אבקת הפרח לשחלה שלו.
זרעים
רביית סחלביים נעשית בעיקר על ידי זרעים. זרעי הסחלביים הם על-פי רוב כמעט מיקרוסקופיים, "זרעי אבק". תכונה זו מקנה להם כושר הפצה למרחק רב, אך גם מגבילה מאוד את קצב התפתחות הנבט. מכיוון שהזרעים חסרי חומר מזין (אנדוספרם), צמיחתם איטית והזמן שבו הזרע מתפתח לצמח בוגר יכול להגיע עד עשר שנים. כדי שהזרעים ינבטו ויתפתחו בטבע יש צורך בנוכחות הפטרייה שאיתה גדל הסחלב בסימביוזה. ריבוי מסחרי של זרעי סחלבים נעשה במעבדות על גבי מצע מעוקר של ג'ל הכולל חומרי מזון או על מצע של הפטרייה. בתרבות, משך הזמן לפרחים הראשונים הוא עד חמש שנים.
ריבוי וגטטיבי
סחלבים ניתנים לרבייה גם מחלקי צמח. סוגים מסוימים מצמיחים "קייקי" (צמח בת הנוצר מהבסיס), הניתן להפרדה מצמח האם אחרי שהוא מפתח שורשים ועלים. סוגים אחרים מצמיחים ייחורי אוויר עם שורשים בחיקי העלים, ואלו ניתנים להפרדה מצמח האם. השיטה המודרנית משתמשת בתאים מריסטמטיים, תאי גזע של הצמח, הנמצאים בראשי פקעי העלים. רקמה עם תאים אלו מוכנסת לכלים שבהם תמיסה של חומרי מזון, וממנה מתפתח צמח המועבר למצע גידול.
שימור
כל סחלבי הבר מוגנים מסחר בינלאומי במסגרת ה"Convention on the International Trade in Endangered Species of Wild Flora and Fauna) "CITES). הם נחשבים כמינים בסכנה או באיום במקומות הגידול הטבעי שלהם.
שימושים
השימוש העיקרי של הסחלב הוא כפרח נוי, באדמה או בזר. מרכיבי סחלב משולבים בבשמים.
וניל
פולי סחלב הווניל משמשים לתיבול, בעיקר לקינוחים. משתמשים בזרעים או במיצוי כהלי של הפול. במקור הווניל הוא ממקסיקו, אבל כיום מגדלים אותו בעיקר במדגסקר, בהודו ובסין. בגלל מחירו, בדרך כלל משתמשים בתמציות המכילות ונילין מלאכותי, המרכיב העיקרי של הווניל הטבעי, במקומו. הצרכן הגדול ביותר של הווניל הוא חברת קוקה-קולה.
משקה הסחלב
משקה הסחלֶב פופולרי במזרח התיכון. הוא עשוי מעמילן של פקעת הסחלב ובגלל מחירו הגבוה הוא מעורבב עם עמילן ממקורות אחרים ובמי ורדים. בעיר קרמאנמרש בדרום טורקיה מכינים אבקת סחלבים מיובשת מסוג "טיוברס" (tubers) הנקראת "מילד" (milled), המשמשת להכנת גלידה מסטיק טורקית הנקראת דונדורמה.
סחלבי הבר בישראל
למרות מספרם הרב של מיני הסחלביים ברחבי העולם, המשפחה מיוצגת בישראל על ידי כשלושים מינים בלבד, כולם צמחים מוגנים. עם זאת, אפילו במספר כה קטן, למינים אלו יש מגוון עשיר של טיפוסים מורפולוגיים שונים ומנגנוני האבקה מתוחכמים. השמות המדעיים של מיני הסחלביים השתנו עם השנים. לאחר רביזיה פילוגנטית של הסוג סחלב (Orchis), הועברו מינים רבים מסוג זה אל הסוגים בן-סחלב (Anacamptis) ונאוטינאה (Neotinea). למרות השינוי הסיסטמטי, השמות העבריים לא השתנו, דבר העלול ליצור בלבול. להלן רשימה מלאה ומעודכנת של הטקסונים הגדלים בר בישראל:
סחלבים באומנות ובספרות
הסחלבים על תכונותיהם הייחודיות הציתו את דמיונם של אומנים והם יצרו יצירות הקשורות בסחלב. לדוגמה:
אינטרובאנג
אינטרובאנג (באנגלית: Interrobang) הוא סימן פיסוק לא רשמי הנוצר משילוב של סימן שאלה וסימן קריאה:  ‽ , כקיצור לסימן התמיהה ?!.
שימוש
שימוש בסימן זה בא להעיד על תמיהה, דהיינו הסימן מעיד על כך שהשאלה היא שאלה רטורית, לדוגמה:
היסטוריה
האינטרובאנג הומצא על ידי האמריקאי מרטין ספקטר בשנת 1962 כגימיק פרסומי, במטרה להמציא סימן אחד המביע תמיהה. ספקטר אף הציע את שם הסימן – אינטרובאנג מלטינית: interrogatio - "שאלה רטורית", כאשר "באנג" הוא כינוי בענף העריכה לסימן קריאה. בשנת 1966 המציא ריצ'רד איסבל את הגופן "אמריקנה" וכלל בו את סימן התמיהה. בהמשך הפך הסימן מקובל במכונות הכתיבה מדגם רמינגטון, מאחר שהסימן הפך נפוץ יותר ויותר.
בשנות ה-80 דעך השימוש בסימון והוא אינו מצוי בגופנים רבים.
נערות אבודות
נערות אבודות (באנגלית: Lost Girls) הוא סרט פשע אמיתי אמריקאי של נטפליקס. הוא עלה לשירות ההזרמה של החברה ב-13 במרץ 2020, אך הוקרן עוד קודם לכן, ב-28 בינואר 2020, במסגרת פסטיבל הסרטים סאנדנס.
עלילה
העלילה עוקבת אחר מארי גילברט, שמנסה לדחוף את כוחות האכיפה לחפש אחר בִּתה הנעדרת, שאנן. תוך כדי חיפושיה היא חושפת את קיומו של רוצח סדרתי הרוצח נערות העוסקות בזנות ומקבל את השם "הרוצח הסדרתי מלונג איילנד".
הפקה
באוקטובר 2018 פורסם קאסט השחקנים.
שלב הצילומים החל בניו יורק ב-18 באוקטובר 2018.
The Carpet Crawlers
The Carpet Crawlers (זוחלי השטיחים ידוע גם כ-"Carpet Crawl", "The Carpet Crawl", "Carpet Crawlers" הוא שיר של להקת ג'נסיס אשר הופיע במקור באלבום הקונספט, The Lamb Lies Down on Broadway. השיר הוקלט מחדש ב-1999 תחת השם "The Carpet Crawlers 1999".
מבחינת הסיפור של The Lamb, רייל הדמות הראשית חוזר לזכרונותיו שהיו בשיר Hairless Heart. הפעם, רייל מגלה מסדרון ארוך עם שטיח המשתרע לקירות בצבע אדום. בקירות יש עיטורים שונים כמו: עיני שור, ציפורים, סירות וכו'. לאחר מכן, רייל רואה אנשים הזוחלים באיטיות ונראים כנאבקים. רייל ממהר לדבר עמם, הוא שואל נזיר. הנזיר ממלמל, הסתיר פיהוק והשיב "יש עוד זמן מה עד השחר". לאחר מכן, זוחל דמוי ספינקס אמר לו שהנזיר שתוי ואמר לו שכל אחד מהאנשים מנסים להגיע אל דלת המובילה לחופשי שבמעלה המדרגות. לאחר מכן, רייל זחל לדלת וכשנכנס, הוא רואה שולחן אוכל עם מדרגות לולייניות המובילות לתקרה.
הוצאות לאור
"The Carpet Crawlers" הופיע בגרסת הופעה בווידאו Genesis: In Concert משנת 1976 יחד עם ביל ברופורד על התופים. השיר מופיע גם בגרסת ההופעה באלבום Seconds Out משנת 1977. השיר בוצע גם בהופעות גם ב-1978, 1980, 1981 ובהופעת האיחוד בשנת 1982 "Six of the Best" יחד עם פיטר גבריאל וסטיב האקט. השיר הוקלט מחדש ב-1999 עבור אלבום האוסף של הלהקה, Turn It on Again: The Hits. הגרסה החדשה היא ההקלטה הראשונה מזה 25 שנים של ג'נסיס בהרכבה ה"קלאסי" אשר כלל את טוני בנקס, פיל קולינס, פיטר גבריאל, סטיב האקט ומייק ראת'רפורד. ההקלטה המחודשת היא גם הקלטת האולפן האחרונה של ג'נסיס בהרכב זה ובכלל. הבי-סייד לסינגל מ-1999, כלל את השירים Turn It On Again ו-Follow You Follow Me. השיר גם בוצע בהופעת האיחוד משנת 2007 כשיר האחרון באלבום ההופעה Live Over Europe 2007 ובווידאו When in Rome 2007.
גרסאות כיסוי
לשיר בוצעה גרסת כיסוי לשיר על ידי הלהקה הצרפתית מאטיס באלבומם "Encore" משנת 2006. קאבר אחר בוצע על ידי ג'ון פורד (חבר לשעבר של להקת Strawbs) לאלבום מחווה לג'נסיס. גרסה אחרת הוקלטה על ידי להקת הג'אז פרג'ייל באלבום הקאברים "Smile" משנת 2007 ו-Human Drama באלבומם 'Pin Ups' משנת 1993. ליאון אלבאראדו ביצע גרסת כיסוי באלבומו "Leon Plays Genesis and Other Original Stuff" שיצא בשנת 2008. גרסת כיסוי נוספת היא של מארק קוזלק, אשר ביצע בשנת 2013 גרסת כיסוי לשיר באלבומו Like Rats.
הסכם הביניים בין ישראל למצרים 1975
הסכם הביניים, נודע גם כהסכם סיני 2, בין ישראל ומצרים נחתם ב-4 בספטמבר 1975 בז'נבה בעת כהונת ממשלת ישראל השבע עשרה. ההסכם החליף את הסכם הפרדת הכוחות בין ישראל למצרים, שנחתם בינואר 1974. ההסכם הושג לאחר דיפלומטיה בדילוגים של שר החוץ האמריקאי, הנרי קיסינג'ר בין שתי המדינות. ההסכם אשרר את מחויבות שתי המדינות להמשך הפסקת האש ולפתרון הסכסוך בדרכי שלום.
המשא ומתן להשגת ההסכם
המשא ומתן החל במסע דילוגים של קיסינג'ר בחודש מרץ 1975. ישראל הסכימה לנסיגה רחבה בסיני, עד לקו אל עריש-ראס מוחמד, אך דרשה בתמורה הכרזה על ביטול מצב הלוחמה בין ישראל למצרים. המצרים סירבו ודרשו בתמורה לאי לוחמה נסיגה ישראלית לקו הגבול הבינלאומי, וכן שההסכם יהיה בתוקף לשנה אחת.
מסע זה נכשל, וקיסינג'ר הטיל את האשמה בישראל במה שכינה "עמדותיה הנוקשות" (למעשה סירובה לסגת מעבר למעברי המיתלה והגידי ופינוי תחנת ההתראה באום חשיבה ללא הצהרה על אי לוחמה). בעקבות הכישלון הכריז נשיא ארצות הברית ג'רלד פורד על מדיניות של "הערכה מחדש" של יחסי ארצות הברית וישראל. התוצאה בפועל של מדיניות זו התבטאה בהקפאת החתימה על עסקאות נשק חדשות (כולל נשק שהובטח בשיחות בעל פה), פגישות לא רשמיות של שליחים של הממשל האמריקאי עם אנשי אש"ף, והפסקת תיאום העמדות לקראת כינוסה של ועידת ז'נבה (שלא התכנסה בסופו של דבר).
באוגוסט 1975 יצא קיסינג'ר למסע דילוגים חדש, ולאחר שבועיים הצליחו הצדדים לגשר על הפערים ולנסח הסכם. שלב זה לווה בהפגנות סוערות ובאירועי מחאה ציבורית, במיוחד של תנועת גוש אמונים.
ב-4 בספטמבר 1975 חתמו על ההסכם בז'נבה נציגי ישראל: האלוף הרצל שפיר ומרדכי גזית, ונציגי מצרים: הגנרל טהא עלי מגדוב והשגריר המצרי בז'נבה עוסמאן. הייתה זו אחת הפעולות הבולטות של ממשלת רבין הראשונה, שהיוותה הקדמה להסכם השלום בין ישראל מצרים.
פרטי ההסכם
ההסכם חזר על ההצהרה כי הסכסוך יפתר בדרכי שלום (סעיף 1), כלל סעיף שבו התחייבו הצדדים שלא לנקוט איום או להשתמש בכח או הסגר צבאי (סעיף 2). והתחייבות של הצדדים לשמור על הפסקת האש ולא לפעול צבאית ואף צבאית למחצה אחד כלפי השני (סעיף 3).
בחלק הטריטוריאלי של ההסכם נקבע כי ישראל תיסוג מרצועה ברוחב 30–40 קילומטרים ממזרח לקו הקודם. רצועה זו כללה את מעברי המיתלה והגידי במערב סיני. המצרים התקדמו אל הקו הישראלי הקודם, כ-10 קילומטרים מזרחה. השטח ממנו נסוגה ישראל הפך לאזור חיץ בפיקוח כוחות האו"ם.
כן נסוגה ישראל מרצועה צרה וארוכה לאורך מפרץ סואץ, שכללה את מרבית שדות הנפט הישראלים בסיני, כולל אבו רודס (והיישוב "שלהבת" שהיה ממוקם שם) ובליים. רצועה זו הפכה לשטח מצרי אזרחי מפורז, ונקבעו הסדרי שימוש משותף של ישראל ומצרים בכביש המקביל למפרץ. כמו כן נקבעו הסדרים גם לגבי המשך הפעלת תחנת ההתראה הישראלית באום חשיבה, באזור שהועבר לפיקוח האו"ם, והפעלת תחנה מצרית מקבילה בסמוך.
בנוסף, נקבעו הסדרי הגבלה ודילול כוחות משני צדדי אזור החיץ. במסגרת ההסכם התחייבה מצרים לאפשר הובלת מטענים לא צבאיים לישראל וממנה בתעלת סואץ.
ההסכם לווה בהסכם ישראלי - אמריקאי, אשר פרטיו לא פורסמו לציבור בשעתו. במסגרת הסכם זה נתנה ארצות הברית ערבות להספקת נפט לישראל כתחליף לשדות הנפט שפונו בסיני, במידה שישראל לא תמצא מקורות חלופיים. כמו כן, הבטיחה ארצות הברית שבמקרה של מלחמה עתידית תכין בתוך כחודשיים תוכנית חירום לאספקת ציוד צבאי לישראל. ההסכם כלל גם התחייבות אמריקאית לכך שלא תנהל משא ומתן עם אש"ף כל עוד לא יכיר בישראל, תיאום עמדות לקראת מהלכים מדיניים עתידיים, וכן לווה בהסכמי רכש של ציוד צבאי (בכללם מטוסי אף 15 ואף 16).
המצרים התחייבו במכתב לארצות הברית כי לא יתערבו במלחמה בין ישראל לסוריה, במידה שסוריה תהיה היוזמת.
שבות
"שבות" היא החובה ההלכתית להימנע ממעשים הפוגעים בשביתת השבת, אף שאינם חלק מל"ט מלאכות שבת או מתולדות ל"ט המלאכות. דין "שבות" כולל ארבעה סוגי מעשים:
איסורי שבות הוגדרו על ידי חז"ל, ומעט מהם מוזכרים כאיסורים כבר בתנ"ך.
חובת השבות חלה בשבתות, בימים טובים וביום הכיפורים.
מקור דין שבות ותוקפו
החובה להימנע ממעשי שבות ביום השבת נלמדה מהפסוק או מהפסוק. פסוקים נוספים נזכרו במדרשי ההלכה כדי ללמד דיני שבות ביום טוב וביום הכיפורים.
דין "שבות" מכיל בסיס מורכב ודו-ערכי; מחד, מקורו נובע לכאורה מהפסוקים שבמקרא, ומאידך, פרטי הדינים וההגדרות המסוימות שלו תוקנו על ידי חז"ל.
בעקבות דו-ערכיות זו, העלו הראשונים כיוונים שונים בביאור תוקפם של הלכות שבות: על פי כיוון אחד, האיסור מהתורה הוא חובה כללית ומי שמקפיד להימנע ממלאכה בלבד ולא נמנע ממעשי שבות כלל מפר את ציווי התורה, שכן השבת נעשית אצלו כמו יום חול כמעט. לעומת זאת מי ששומר על דיני שבות באופן כללי אך מפר פרט אחד מהם עובר על איסור חכמים בלבד. על פי כיוון אחר, חובת השבות היא כולה מדרבנן, והפסוקים משמשים כאסמכתא.
מורכבות זו בולטת בדברי הרמב"ם בפתיחה לאיסורי שבת מדרבנן:
דוגמאות
דוגמה לפעולה שנאסרה בגלל דמיונה למלאכה אסורה היא איסור סחיטת פירות הדר משום שמלאכה זו דומה לסחיטת ענבים וזיתים, האסורים מחמת מלאכת דש. וכן רדיית דבש מכוורת, מכיוון שזו פעולה הדומה לתלישה האסורה בגין מלאכת קוצר, שהיא אחת מל"ט מלאכות שבת.
דוגמאות לפעולות שנאסרו מחשש שמא יבואו לעבור על אחת מל"ט מלאכות שבת, מובאות במשנה: טיפוס על עץ מחשש לתלישת עלים או ענפים, רכיבה על בהמה מחשש לחיתוך זמורה לשוט, שחיה בשל חשש ליצירת סירה, ומחיאת כף וריקוד בשל חשש לתיקון כלי מוזיקה שהתקלקל. דוגמה נוספת היא איסור להריח פרי אכיל בעודו על עץ, מחשש שיבוא לתלוש אותו ויעבור על מלאכת קוצר. דוגמה נוספת היא רדיית הפת שנאסרה מחשש שמא יבוא לעבור על מלאכת אופה שהיא אחת מל"ט מלאכות שבת.
דוגמאות לפעולות האסורות מחמת 'מראית העין' איסור תליית בגד לח - רטוב  מחמת שלא יאמרו הרואים, פלוני כיבס בגד בשבת.
מעשה שבות יכול להיות אסור גם מכמה טעמים כאחת, דוגמה לכך היא מסחר בשבת, שמצד אחד יש בו הפרה בוטה של כבוד השבת והבדלתה מימות החול, ומצד שני יש בה חשש של גרירה למלאכת כותב, ברישום המלאי או ברישום שטר מקח.
אין שבות במקדש
מעשים רבים שנאסרו בדרך כלל משום שבות, הותרו בבית המקדש על פי הכלל "אין שבות במקדש", וטעם הדבר הוא "לפי שכהנים זריזים הם ויודעים להיזהר שלא יבואו לידי איסור תורה" ואף מעשה שאינו מוטל על הכוהנים, אלא שהוא מעשה מומחה, הותר במקדש, לפיכך תקיעת שופר בשבת, שאסורה בכל מקום משום שבות, הותרה במקדש.
שבות בקיום מצוות
התלמוד פוסק כי מותר לומר לגוי להביא מים חמים לצורך קיום מצוות ברית מילה בשבת, על אף שהגוי מעביר את המים דרך חצר שאין בה עירוב ובכך מבצע מלאכת הוצאה מרשות לרשות, אף על פי שהוראה לגוי לעשות מלאכה בשבת אסורה בדרך כלל משום שבות מחבר ספר "העיטור" סבור שפסק זה מתייחס למקום שמהווה רשות הרבים, והסיבה שהפעולה מותרת על אף שמדובר בהוראה לגוי לבצע מלאכה מדאורייתא - הוצאה מרשות לרשות - היא שכל דיני "שבות" שגזרו חכמים הותרו לצורך מצווה. פרשנות זו אינה מוסכמת על שאר הראשונים, הסבורים שרק "שבות דשבות" הותרה לצורך מצווה.
"שבות דשבות"
מונח זה אינו מופיע בתלמוד, אך בספרות הפוסקים הוא משמש כדי לתאר פעולה שכדי לאסור אותה יש לקבל שני איסורים מדרבנן. כך לדוגמה, עשיית מלאכה שלא לצורך מטרתה המקורית, הנקראת מלאכה שאינה צריכה לגופה אסורה מדין "שבות". עשיית אותה מלאכה בשינוי, שזו דרך פעולה שאסורה רק מדרבנן, מוגדרת כ"שבות דשבות". דוגמה נפוצה ל"שבות דשבות" היא אמירה לנוכרי לבצע פעולה שאסורה משום "שבות", ובכך האיסור מורכב משני "שבותים": הראשון הוא האמירה לנוכרי, שנאסרה בעצמה משום שבות, והשני הוא הפעולה שהנוכרי עושה, שנאסרה משום "שבות".
כאמור, במקרה בו נפסק בתלמוד שמותר להגיד לנוכרי לבצע איסור בשבת לצורך קיום מצוות ברית מילה, רוב הראשונים סבורים שהדבר מותר רק מכיוון שזה מצב של "שבות דשבות" ולא "שבות" רגיל. הרמב"ם מפרש את פסק התלמוד כנסוב על מצב בו החצר מהווה כרמלית, בה איסור ההוצאה מרשות לרשות הוא רק מדרבנן, ולכן מדובר ב"שבות דשבות" שהותרה במקום מצווה. התוספות מחמירים אף יותר מהרמב"ם, ומסבירים שהסיבה בגינה הותר לומר לגוי לבצע איסור היא משום שמדובר במצוות ברית מילה שהיא מצווה חשובה, אולם בשאר המצוות אפילו "שבות דשבות" אסורה. תוספות מוסיפים כי לצורך מצוות יישוב ארץ ישראל החשובה, מותר לעבור אפילו על "שבות" רגיל.
להלכה נפסק כדעת הרמב"ם, שמותר לעבור על "שבות דשבות" לצורך קיום מצווה, במצב של מחלה או "לצורך גדול", וכן כדי למנוע הפסד כספי משמעותי.
הפרעה נפשית
הפרעה נפשית (ידועה בסיווג ICD-10 של ארגון הבריאות העולמי כ"הפרעה נפשית והתנהגותית" ; מונחים אחרים בשימוש הם הפרעה פסיכיאטרית (באנגלית: Mental disorder או Psychiatric Bipolar Disorder), ובעבר - מחלת נפש או "מחלה נפשית" (באנגלית: Mental Illness) היא מערך מובנה של תסמינים המופיעים אצל האדם בו זמנית לפחות חלק מהזמן ויש להם ממד התנהגותי, רגשי או קוגניטיבי, או צירופים של ממדים אלה.
ההפרעה הנפשית משקפת תפקוד לא נורמלי מבחינה פסיכולוגית, ביולוגית או התפתחותית, והיא באה לידי ביטוי במצוקה משמעותית של האדם או גורמת להפרעה משמעותית בתפקודיו השונים בחיי היומיום. בחלק מהמקרים, הפרעה נפשית היא תגובה אנושית קיצונית למקרה של דחק או אובדן. תחולת המושג הפרעה נפשית קשורה קשר הדוק למושג סטייה חברתית, המשתנה מתרבות אחת לאחרת. לכן מה שנחשב כנורמלי בתרבות אחת יכול להיחשב כלא נורמלי בתרבות אחרת.
קשת רחבה של מצבים רגשיים התנהגותיים ומחשבתיים סוּוגו על ידי הפסיכולוגיה כאבנורמליות (סטיה מן הנורמה). סיווג זה השתנה עם השנים, וייתכנו בו הבדלים בין תרבויות. העיסוק בנושא בעייתי במיוחד, שכן הוא טעון משמעויות במגוון תחומים, משמעויות הנושאות עימן השלכות רפואיות, חברתיות, פוליטיות, מוסריות, דתיות ועוד. הסיווג להפרעות נפשיות הנפוץ בקרב מרבית העוסקים במקצועות בריאות הנפש בארצות הברית הוא המדריך לאבחון וסטטיסטיקה של הפרעות נפשיות של האגודה הפסיכיאטרית האמריקאית.
ההפרעות הנפשיות יכולות להיות בדרגות חומרה שונות: קלות, בינוניות, חמורות, זמניות או כרוניות.
בשפה המדוברת, המונח הישן והצר "מחלת נפש" או "מחלת רוח" מתייחס בעיקר למקרים חמורים של הפרעה נפשית, לרוב כשמתלווים תסמינים פסיכוטיים. בישראל המונחים "חולה נפש" ו"מחלת נפש" מופיעים בחוקי המדינה. המונחים המשפטיים "חולה נפש" ו"מחלת נפש" צרים במובנם ומתייחסים למצב פסיכוטי בחוק הטיפול בחולי נפש, האחרון בשנת 1991, ובחוק העונשין ("מחלה שפגעה ברוחו" של אדם). מושג רחב יותר של "נכי נפש" מופיע ב"חוק לשיקום נכי הנפש בקהילה" משנת 2000. המושגים "טירוף הדעת","בלתי שפוי בדעתו", המתייחסים למצבים פסיכוטיים או פגיעות נפשיות חמורות אחרות, מופיעים בישראל במסמכים של מוסדות ממשלה וחברות ביטוח.
הגדרה
רבים מהפסיכואנליטיקאים שעסקו בתחום הבריאות והחולי הנפשיים הדגישו את הקשר לסביבה ולשלב ההתפתחותי ("העיקרון האפיגנטי"). ביניהם מוכר במיוחד אריק אריקסון אשר תיאר נורמליות כיכולת לבצע תהליכים הסתגלותיים מסוימים בכל שלבי החיים. פסיכואנליטיקאים רבים, ובראשם פרויד, טענו שבריאות נפשית היא מונח תאורטי, שלא ניתן להשיגו בפועל. פרויד תיאר נורמליות כ"פיקציה שעברה אידיאליזציה". בדומה לזה, קורט איסלר סבר כי לא ניתן להגיע לנורמליות מושלמת משום ש"האדם הנורמלי חייב להיות מודע לחלוטין למחשבותיו ולרגשותיו". כתמונת ראי להשקפה זו, ישנם היום כאלו, כדוגמת תומש סאס, הסוברים שהתחלואה הנפשית אינה קיימת במציאות, וראיית התנהגויות מסוימות כנובעות ממחלת נפש היא תולדה של תפיסה חברתית שאינה מסוגלת לקבל את החריג.
גם הקו המפריד שהיה קיים בין תחלואה נפשית לגופנית היטשטש בשנים האחרונות באופן ניכר. למחלות פסיכיאטריות רבות אותרו סמנים גופניים (שינויים הורמונליים, שינויים מבניים במוח, שינויים בדרכי ההתבטאות של רצפטורים מוחיים וכדומה), ולעומת זאת, למחלות גופניות יש לא פעם תסמינים נפשיים. הדבר הוביל להוצאה של מושגים כמו "הפרעות על בסיס אורגני" מה-DSM, מתוך מחשבה כי כל ההפרעות הנפשיות הן בעלות מרכיב אורגני.
ה-"DSM-5" מגדיר את ההפרעה הנפשית כתסמונת המתאפיינת על ידי הפרעה משמעותית מבחינה קלינית בקוגניציה, הוויסות הרגשי או ההתנהגות של אדם, המשקפת דיספונקציה (הפרה) בתהליכים הפסיכולוגיים, הביולוגיים או ההתפתחותיים שעליהם מושתת התפקוד הנפשי. ההפרעות הנפשיות מתלוות בדרך כלל במצוקה משמעותית או בפגיעה משמעותית בכושר החברתי, התעסוקתי או בתחומי פעילות אחרים.
המחלות יכולות להופיע בחומרה משתנה ובזמנים שונים - הפרעה יכולה להיות כרונית, זמנית וכו'. התחושות אותם חווה האדם הלוקה במחלה מובעות בצורה קיצונית והן אף מקשות על תפקודו במהלך היום.
תגובות צפויות או מוסכמות תרבותית למצב דחק שכיח או לאובדן אינן נחשבות להפרעות נפשיות. גם התנהגות חריגה מבחינה חברתית (פוליטית, דתית או מינית) וסכסוכים שהם בבסיסם בין הפרט לחברה, אינם נחשבים הפרעות נפשיות, פרט לחריגות או סכסוך הנובעים מדיספונקציה של הפרט כפי שהוזכרה בהגדרה של ההפרעות הנפשיות.
תרבויות העת העתיקה
בתקופות קדומות של התרבות המערבית ובחברות אחרות (בחלקן עד היום) התייחסו להפרעות נפשיות כאל כניסתם של שדים ורוחות או דיבוק אל גופו של האדם. ההחלטה אם הדיבוק שאחז באדם הוא רוח טובה או רעה, הייתה תלויה בדרך כלל בתסמינים שהתבטאו אצלו - אם הייתה לדיבורו ולהתנהגותו משמעות דתית או מיסטית, ייחסו את הדיבוק לרוח טובה או אל, והפרט זכה לרוב ליחס של כבוד וחרדת קודש; אך רוב הדיבוקים נתפסו כפרי מעשיהם של אלים זועמים או רוחות רעות, בעיקר כשהאדם נעשה נסער או פעיל מדי.
שיטת הטיפול העיקרית בדיבוקי שדים הייתה גירוש שדים, באמצעות טכניקות מגוונות שכללו כישוף, תפילות, השמעת קולות, הלקאה ושימוש בשיקויים שונים, כגון משלשלים שנרקחו מצואת כבשים ומיין, כדי שהגוף יהפוך למקום לא נעים, עד שהרוח הרעה תסתלק מתוכו.
מגרשי השדים היו לרוב שמאנים, ובמצרים ויוון העתיקות תפסו את מקומם כוהני דת, שבהדרגה שילבו כישופים עם שיטות טיפול הומאניות יותר, כגון שיכון החולים במקדשים, יחס אוהד ופעילות נעימה כגון משחקים וטיולים. מקדשי הריפוי היוונים קמו בתור הזהב של יוון תחת שלטונו של המנהיג האתונאי פריקלס (429-461 לפנה"ס). בתקופה זו חלה התקדמות רבה בהבנת הפרעות נפש ובטיפול בהן כאשר אבי הרפואה המודרנית, היפוקרטס (377-460 לפנה"ס) היה הראשון שהתייחס להפרעות אלה בכתביו. היפוקרטס שלל את חלקם של אלוהויות ושדים בהתפתחות מחלות, ועמד על דעתו כי להפרעות נפש יש סיבות טבעיות ויש לטפל בהן כמו במחלות אחרות: "אני כשלעצמי אינני מאמין כי גוף האדם טומא אי פעם על ידי אל" היפוקרטס האמין כי הפרעות נפש נובעות מפתולוגיה במוח, וסיווגן לשלוש קטגוריות כלליות: מאניה, מלנכוליה ודלקת מוח. הטיפולים עליהם המליץ היפוקרטס היו מתקדמים בהרבה מטקסי גירוש השדים שרווחו בימיו, וכללו מנוחה, אורח חיים סדיר, פרישות מינית, התעמלות והקזת דם בעת הצורך. עם זאת היפוקרטס היה במקרים רבים רחוק מאוד מהאמת - הוא סבר שהיסטריה אצל נשים נובעת מנדידת הרחם לחלקים שונים של הגוף בכיסופיו לילדים (לטיפול במחלה המליץ על נישואין). הוא שגה גם בקיומם של 4 נוזלי גוף או מרות (דם, מרה שחורה, מרה צהובה וליחה) - הוא טען שכשהמרות מתערבבות נוצרות מחלות פיזיות ונפשיות.
כמה רופאים יוונים ורומים המשיכו בעבודתו של היפוקרטס, ובתקופה זו הועסקו חולי הנפש דרך קבע בשלל פעילויות מרגיעות לנפש. אחד הרופאים היוונים רבי ההשפעה היה גאלנוס (200-130 לספירה) אשר חילק את הסיבות להפרעות פסיכולוגיות לקטגוריות פיזיות ונפשיות. בין הסיבות שמנה להפרעות נפשיות היו: צריכת אלכוהול מופרזת, הלם, פחד, גיל ההתבגרות, שינויים במחזור החודשי, תהפוכות כלכליות ואהבה נכזבת.
תקופת ימי הביניים
בתקופת ימי הביניים באירופה (1500-500 לספירה) הייתה החקירה המדעית של ההתנהגות החריגה מוגבלת למדי, והטיפול בבעלי הפרעות נפש התאפיין בטקסים ובאמונות טפלות יותר מאשר בניסיון להבין את מצבו של האדם. בתקופת ימי הביניים הופיעה מגמה מוזרה בהתנהגות החריגה, שהייתה כרוכה בהתפרצות רחבת היקף של הפרעות התנהגות קבוצתיות שנראו כמקרים של היסטריה ונקראו "טירוף המונים"; קבוצות שלמות של בני אדם נפגעו בבת-אחת. בימי הביניים באירופה היה הטיפול בחולי הנפש נחלת הכנסייה. המנזרים שימשו בתי מחסה ואתרי כליאה. בראשית התקופה טופלו חולי הנפש בדרך כלל בעדינות ניכרת. ה"טיפול" כלל תפילות, מים קדושים, שמנים ומשחות מקודשים, נשימה או רוק של הכמרים וכו'.
באירופה של המאה החמש-עשרה והשש עשרה התקיים ציד מכשפות רחב היקף, שבמסגרתו הואשמו בני אדם רבים (בעיקר נשים) בסטייה מהאמונה הנוצרית ונענשו על כך. אחוזי דיבוק נחשבו למי שכרתו ברית עם השטן, שנחתמה בדם בתוך ספר שהשטן הגיש להם לחתימה, ברית שהעניקה להם כוחות על טבעיים.
תקופת הרנסאנס
בראשית תקופת הרנסאנס שבה והופיעה החקירה המדעית, הרופא השווייצרי פאראצלסוס (1490-1541) היה אחד המבקרים הראשונים של האמונות הטפלות הנוגעות לדיבוקים. במאה השש עשרה חוללה הנזירה תרזה זינוק רעיוני כאשר הייתה ממונה על קבוצת נשים שסבלה מהיסטריה, היא טענה שנשים אלו לא סובלות מדיבוק אלא הן "כמו חולות".
החל מהמאה השש עשרה גדל מספרם של מוסדות מיוחדים שנקראו בתי מחסה ונועדו לטיפול בחולי נפש. בתי המחסה הראשונים היו נוראיים, ודמו לבתי מאסר יותר מאשר לבתי חולים, חולים ששהו בבתי מחסה אלו בצרפת ובווינה נכלאו בצינוק ותאם לא נוקה מעולם. מבקרים יכלו להביט בהם בתשלום סמלי של פני אחד. בשנת 1793 שינה זאת פיליפ פינל, כאשר פתח את שרשראותיהם של החולים ושיחרר אותם לחופשי לחצר בית המחסה. הוא היה הראשון שטיפל בחולים אלו בגישה שיקומית.
המאות ה־19 וה־20
בתחילת המאה ה-19 החלו לקשר את מחלות הנפש לפגיעות ראש. מדעי המוח המשיכו להתפתח בצורה ניכרת במהלך המאה ה-20 ואפשרו הבנה מעמיקה יותר של הקשר בין המוח להיבטים רגשיים שונים.
שנים אלו בישרו את צמיחת המחקר המדעי, ההתקדמויות הבולטות ביותר הן אלה שחלו בחקר הגורמים הביולוגיים והאנטומיים שביסוד ההפרעות הגופניות והנפשיות גם יחד. בין התגליות המשמעותיות נמצא הגורם והטיפול למחלת עגבת המוח.
אמיל קרפלין היה הפסיכיאטר המדעי הראשון שסיווג הפרעות נפשיות על פי תסמונות ולא על פי תסמינים, בספרו "ספר לימוד בפסיכאטרייה" שראה אור בשנת 1883 הדגיש את חשיבות הפתולוגיה של המוח בהפרעות נפש. בשנת 1952 יצאה לאור המהדורה הראשונה של DSM (DSM I), המבוססת על גישתו של קרפלין, ונכללו בה 60 הפרעות נפשיות.
אבחון וסיווג
קיימות שתי שיטות סיווג עיקריות של הפרעות נפשיות, ששתיהן נוצרו בעיקר כדי לשרת צרכים פרקטיים - השיטה האמריקאית מתוארת ב-DSM-5, והשיטה האירופאית, המתוארת ב-ICD10, ומהווה חלק משיטה כללית לסיווג כל המחלות. ההבדלים בין השתיים מעטים.
פיזיולוגיים
גורם זה יכול לנבוע מפציעות קשות המלוות לרוב עם טראומה גופנית, במקרים קיצוניים אם יש זיהום או מחסור גדול בוויטמינים תוכל להיות השפעה נפשית, כל זאת פוגע בתפקוד התקין בגוף, פוגע במערכת העצבים, ואף גורם לפסיכוזות.
פסיכולוגיים
אדם הנקלע למצוקה נפשית קשה, כגון: טראומה, בדידות, אובדנות, דיכאון קליני ועוד, יכול במקרים מסוימים לפתח סוגים שונים של הפרעות נפשיות, כגון: הפרעת דחק פוסט-טראומטית, סכיזופרניה, הפרעה דו-קוטבית ועוד, במקרים קיצוניים אדם יכול לפתח הפרעות נפשיות בגלל שימוש בסמים פסיכדלים. כאשר יש מקשיים בנפש והתפיסה הפסיכולוגית זה אכן יכול לערער את בריאות הנפש.
חברתיים
הסביבה בה האדם גדל משפיעה רבות על התעוררות המחלות הנפשיות, לדוגמה: כאשר החברה סביב הפרט אינה תומכת בדימוי הגוף שלו, הדבר עלול להוביל להפרעות אכילה.
בישראל
על פי סקר הבריאות של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של ישראל מהשנים 2004-2003, כ-325 אלף איש, שהם 8% מכלל בני 21 ומעלה דיווחו על קיום סימפטומים של הפרעה רגשית (חרדה או דיכאון) אחת לפחות. ל-5% מהם הייתה אבחנה של "הפרעה רגשית" ו ל-4% הייתה אבחנה של הפרעת חרדה. 6% על פי סקר הבריאות של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מ-2004 2003 מכלל בני 21 ומעלה, פנו לקבלת סיוע מאיש מקצוע בתחומי הייעוץ וטיפול הנפשי בשנה שקדמה לסקר. ככלל הפרעות החרדה היו שכיחות יותר בקרב נשים (6.9%) מאשר בקרב גברים (4.1%). שכיחות הפרעות חרדה בקרב נשים הייתה 4.7% ובקרב גברים 3.1%. שכיחות הפרעות הרגש והחרדה הייתה גבוה במיוחד בקרב נשים ללא בני/בנות זוג שהיו להם בני זוג בעבר (פרודות גרושות ואלמנות). מבין המדינות המפותחות שהשתתפו בסקר בריאות הנפש בעולם (2003–2004) אחוז המאובחנים עם הפרעות חרדה או דיכאון שמצבם הוגדר חמור, היה הגבוה ביותר בישראל בהשוואה לכל המדינות שהשתתפו בסקר. הפרעות דיכאון או חרדה שאינן מלוות בתחלואה גופנית הן היוצא מהכלל. בכל המדינות הפרעות דיכאון או חרדה אשר מלוות בתחלואה הגופנית היו שכיחות הרבה יותר מהפרעות דיכאון או חרדה שאינן מלוות בתחלואה גופנית. הסובלים מהפרעות דיכאון או חרדה ומכאבים ממושכים מדווחים הרבה יותר על בעיות שינה מכל ארבעת הסוגים, בהשוואה למי שלא סובל מהפרעות דיכאון או חרדה או כאבים. בעיות השינה כללו קושי להירדם קושי להמשיך לישון, יקיצה מוקדמת ועייפות לאורך היום.
האדם ומשפחתו
כאשר אדם מתמודד עם הפרעה נפשית, מצבו והתמודדותו משפיעים רבות על משפחתו ועל האנשים הקרובים אליו. עצם גילוי העובדה שבן המשפחה מאובחן באבחנה פסיכיאטרית יכולה ליצור תחושה של משבר. בני המשפחה והקרובים צריכים לעבור תהליך של קבלת המצב החדש, הבנה והשלמה עם כך שהאדם לא בהכרח ישוב להיות זהה למה שהיה בעבר וכך גם המארג המשפחתי והקשרים הבין אישיים בינו לבינם.
יחס המשפחה והאנשים הקרובים אל האדם המתמודד עם הפרעה נפשית הוא גורם חשוב בתהליך ההתמודדות וההחלמה שלו. היחס מהקרובים יכול להיטיב עימו ולסייע לו בהתמודדות, בתהליך השיקום ובחזרה לתפקוד, ומנגד היחס מהמשפחה והסביבה עלול גם להקשות עליו ולהוסיף קשיים ומצוקה נוסף על אלו שהוא חווה בעצמו.
השלכות על הזוגיות
בתוך קשר זוגי, להופעת הפרעה נפשית או להתפרצות חוזרת שלה, יש השפעה רבה. שני בני הזוג - המתמודד/ת עם המחלה ובן/בת זוגו - עומדים בפני התמודדות לא פשוטה. כמו בהתמודדות עם מחלה פיזית, האדם נדרש להתמודד עם המחלה עצמה, ועם השלכותיה על הקשר הזוגי. הוא מתמודד מול קושי, בדרך כלל עסוק בעצמו ובסבלו, ולעיתים נזקק לטיפול תרופתי ואף לאשפוז. פעמים רבות, בן זוגו חש שחל שינוי באדם שהכיר, והוא צריך לגייס מאמצים כדי לזכור עם מי הוא נמצא בזוגיות, ולהאמין שזהו אותו אדם שהוא אוהב.
הזוגיות עצמה יכולה להוות כלי חשוב להתמודדות ולהחלמה למתמודדי נפש. התחושה שיש מישהו שאוהב ללא תנאי, שמהווה משענת ושותף למסע - גם אם לא בהכרח מבין אותו עד נבכי הנפש - יכולה לשפר את הדימוי העצמי, לשפר את מצב הרוח ולתרום רבות למתמודד. הדבר החשוב ביותר בזוגיות בכלל ובצל הפרעות נפשיות בפרט הוא היכולת לדבר ולשתף פעולה. ככל שבני הזוג יצליחו יותר לשתף זה את זה בקשייהם, כך גובר הסיכוי שיוכלו לעזור זה לזה ולתת למחלה להיות ברקע ולא בקדמת חייהם. בנוסף, חשוב מאוד שבן הזוג של המתמודד יהיה שותף בתהליך שעובר המתמודד - יכיר את מטפליו ואת הסימנים שכדאי לשים אליהם לב.
גם רשת תמיכה רחבה יותר לשני בני הזוג חשובה מאוד. חברים ומשפחה שתומכים, גופים מטפלים. ככל שרשת התמיכה של בני הזוג תהיה רחבה ויעילה יותר, כך עולה הסיכוי שיצליחו לשמור על זוגיות תומכת וטובה.
השפעת הסטיגמה על המשפחה
הסטיגמה הקיימת בחברות רבות כלפי אנשים בעלי הפרעה נפשית אינה משפיעה רק על האדם המתמודד עם הפרעה זו, אלא גם על בני משפחתו. מרבית בני המשפחה של המתמודדים עם הפרעות נפשיות חשים שלא רק המתמודד עצמו סובל מהסטיגמה אלא המשפחה כולה.
ישנם מחקרים המראים את השפעת הסטיגמה על בני המשפחה. לדוגמה, מחקר שנערך על ידי וואהל והרמן מצא שמעל ל-50% מבני המשפחות של מתמודדי נפש מעידים על כך שהסטיגמה היא בעלת השפעה שלילית על חייהם בתור בני משפחה של מתמודדים עם מחלות נפש. רק חלק קטן מהם ידע להצביע על דרכים ספציפיות שבהן הסטיגמה משפיעה על חייהם. החוקרים הסיקו שבני המשפחה חווים תחושת סטיגמה באופן מפושט, אך לא יודעים להסביר במילים את ההשלכות הספציפיות של הסטיגמה. בני המשפחה שידעו לזהות דרכים ספציפיות שבהן הסטיגמה משפיעה עליהם לרעה הצביעו על מספר השפעות שליליות. רובם העידו על כך שהסטיגמה פוגעת ביחסים בתוך המשפחה הקרובה לאדם המתמודד, חלקם הצביעו על השפעה שלילית על היחסים עם בני משפחה אחרים וחלקם הצביעו על השפעה שלילית על היחסים עם המתמודד עצמו. בנוסף, נמצא שבני משפחה של מתמודדים עם הפרעות נפשיות מרגישים שהערכתם העצמית נפגעה כתוצאה מהסטיגמה.
הליך הפלילי
הליך הפלילי מזמין קשיים רבים לאנשים עם הפרעות נפשיות ומדינות רבות מנסות למצוא פתרונות לבעיות אלה. כך, במחקר שבדק את תפיסת המאובחנים כחולי נפש ביחס למערכות אכיפת החוק ב27 מדינות שונות, 17 אחוזים מהנשאלים שהיו מאובחנים כחולים במחלת הסכיזופרניה דיווחו שהמשטרה התנהגה אליהם בצורה גרועה יותר משהיא מתנהגת לשאר האוכלוסייה.
המתאם שבין מחלה נפשית כרונית לבין הפרת החוק מעסיק את ציבור החוקרים בארצות הברית מאז שנות ה-20 של המאה ה-20 מחקרים מצביעים על כך שנכון להיום בארצות הברית כמות האנשים המאובחנים כחולי נפש ושוהים בבתי כלא גבוה מכמותם במחלקות פסיכיאטריות. לפי מחקר אחד כ-14% מהגברים וכ-31% מהנשים השוהים בבתי כלא בארצות הברית, סובלים ממחלה נפשית כרונית. במחקר אחר נמצא כי אצל עבריינים שאובחנו כחולי נפש קיים סיכוי גבוה פי שלושה ביחס לאוכלוסייה שאינה מאובחנת ככזו להיות עם היסטוריה של מאסר, מעצר וריצוי עונש. הדיווח האחרון של מערכת אכיפת החוק בקליפורניה מצביע על העובדה שכ-30% אחוזים מהאסירים במחוז מוכרים למערכות בריאות הנפש. הסבר אחד לנתון זה נסמך על העובדה שבארצות הברית הזניחו את תחום בריאות הנפש לאורך שנים רבות (החל מסוף שנות ה-50 ותחילת שנות ה-60 של המאה הקודמת, באמצעות תוכנית האל מיסוד) ונתנו לאוכלוסייה זו להידרדר לעבריינות, וכך הרצון לחסוך כסף לתקציב האמריקאי, הביא בסופו של דבר להוצאה גבוהה בהרבה המופנית למסלול הכליאה. בנוגע לפניות המופנות למשטרה, מחקר עדכני מצביע שבעיריית בוסטון בין 6 ל7 אחוזים מהפניות המופנות למשטרה המקומית, עוסקות בסוגיות הקשורות לבריאות הנפש.
הקשיים שהמערכות מתמודדות עם המאובחנים כחולי הנפש הנמצאים בהליך הפלילי, מאפיינים את כל שלבי ההליך החל מהמעצר, דרך השפיטה עד לגזר דין וריצוי העונש או הליך השיקום, כאשר מערכות אלה אינן מצליחות להתמודד עם אוכלוסיית המאובחנים כחולי נפש ומשכך נכשלות בהתייחסות אליהם. יתרה מזו, אנשים המאובחנים כחולי נפש וצורכים חומרים פסיכואקטיביים נתקלים בקשיים לא שגרתיים מול מערכות אכיפת החוק, כך שהם נכלאים לתקופות ארוכות יותר והם מתויגים ביתר קלות כאינם ברי שיקום. נוסף על כך, אנשים המאובחנים כחולי נפש נוטים יותר לחוות חוויה טראומטית ביחס לשאר האוכלוסייה, במהלך שהותם בכלא, כמו כן הם נוטים יותר להפוך להיות קרבנות של התעללות נפשית ומינית בבית כלא, בקלות יתרה מבודדים אותם משאר אוכלוסיית הכלא, ולמרות קשיים אלה, רובם אינם מקבלים טיפול נפשי בין כותלי הכלא. כמו כן מחקרים מצביעים שאנשים שהתמודדו בעבר עם נטיות אבדניות בהגיעם לבתי כלא לעיתים קרובות מוכנסים לחדרי השגחה או בידוד, שם נלקחים מהם בגדיהם, רכושם וכבודם, מה שלעיתים קרובות משפיע על הרצון של האסירים/עצירים לשתף במצוקותיהם הנפשיות, דבר העלול לגרום להם להיעזר בעזרה המוצעת להם באמצעות אנשי מקצוע מתחום בריאות הנפש ואולי להימנע מביצוע מעשה אבדני. כאמור, לאור פגיעה מתמשכת בשירותי בריאות הנפש בארצות הברית, בתי כלא מספקים את השרות העיקרי לאוכלוסיית פגועי הנפש, באמצעות צוות שלרוב לא הוכשר לטפל באוכלוסייה זו. כמו כן מערכות אכיפת החוק טועות בזיהוי אנשים כחולי נפש, טעויות הבאות לידי ביטוי באבחון חסר מחד ובאבחון יתר מאידך. יתרה על כך בדומה לשאר האוכלוסייה גם שוטרים נוטים לחשוב שאנשים שאובחנו בעבר כחולי נפש הם יותר מסוכנים לציבור מאשר שאר האוכלוסייה.
בחלק גדול מהמקרים בהם אנשים המאובחנים כחולי נפש אינם מתנהגים במרחב הציבורי כמצופה מהם, המשטרה מתערבת ומכאן שהמשטרה באה במגע לעיתים קרובות עם אוכלוסייה זו ממצאי מחקר שחקר את מאפייני האנשים שנהרגו על ידי משטרת ארצות הברית (1099) בשנת 2015, גילה ש23 אחוזים מהם (251) אובחנו בעברם כחולי נפש.
כאמור, באופן היסטורי פגיעה בשירותי בריאות הנפש הביאה לעלייה בהוצאה הכספית של מערכות אכיפת החוק, באופן ספציפי מחקרים שנערכו בארצות הברית מצביעים שבאופן היסטורי מיעוטים (שחורים והיספאנים) משתמשים פחות בשירותי בריאות הנפש ביחס לשאר האוכלוסייה, ומשכך לאנשים החשודים כחולי נפש ושייכים לקבוצת מיעוט קיים סיכוי גבוה יותר להיפגש עם מערכות אכיפת החוק, מספר הסברים ניתנו למיעוט שימוש בשירותי בריאות הנפש אצל מיעוטים, החל מחוסר כשירות תרבותית של שירותי בריאות הנפש ועד לאפליה שאוכלוסייה זו חווה באמצעות שירותים אלה. כמו כן מצביעים החוקרים שמיעוטים חווים אפליה ממערכות אכיפת החוק וזאת גם מסיבות הכרוכות בגזענות וגם כי קשה להם להתרגל לסדר יום במתקני אכיפת החוק (בתי מעצר ומאסר) שהוא שונה מאוד מסדר יומם לפני הכניסה למתקנים אלה.
בישראל מבקר המדינה בשנת 2019 (דוח שנתי 69 ב) ביקר את חוסר המוכנות של משטרת ישראל בטיפול באנשים עם מוגבלות. ביקורת המבקר מתייחסת להיעדר בהכשרות שוטרים לטיפול באנשים עם מוגבלות ומקרים רבים שבהם שוטרים לא יודעים לזהות כי החשוד או הנפגע מתמודד עם מגבלה, כמו כן לדברי המבקר המשטרה נמנע לעיתים קרובות לספק התאמות נגישות בהתאם לחובותיו על פי חוק הליכי חקירה והעדה (התאמה לאנשים עם מוגבלות שכלית או נפשית), תשס"ו-2005. בדוח הסנגוריה הציבורית (אוגוסט 2020) מציין הסנגור כי הסניגוריה הציבורית, המייצגת רבים מבין הנאשמים עם מוגבלויות, מתריעה מזה זמן רב על הפלייתם לרעה ועל חוסר הצדק הגלום בכך שבהיעדר התאמות ראויות ומסגרות טיפוליות תומכות, נשלחים נאשמים לריצוי עונשי מאסר בפועל אף על פי שעונש זה אינו מתאים למצבם. כמו כן מתריע הסנגור על היעדר הסדרה משפטית להתמודדות הולמת של מערכת אכיפת החוק עם עוברי חוק עם מוגבלויות ועל הפעלה נרחבת של סמכויות המעצרים על ידי המשטרה כנגד אנשים עם מוגבלויות, על אף הפגיעה הקשה שהמעצר גורם לחשודים הנמנים עם אוכלוסייה זו.
גישות למעורבות המשפחה בטיפול
קיימים מודלים וגישות המעודדים את מעורבות המשפחה בטיפול שמקבל האדם המתמודד, מתוך הנחה כי למעורבותם תפקיד מכריע בתהליך ההחלמה שלו.
מודל ה-FCC) family centred care) מקדם את מעורבות המשפחה בטיפול במתמודד. מטרת המודל היא להעצים את המתמודד ומשפחתו, ואת הקשרים הבין אישיים, התקשורת ושיתוף הפעולה שלהם. זאת מתוך הנחה כי המתמודד ומשפחתו חווים את ההפרעה יחד. גישה זו רואה את המתמודד ומשפחתו כמומחים, כלומר כבעלי ידע על מצבם מתוך חוויתם וניסיונם האישיים.
הגישה ההקשרית מעודדת גם היא את מעורבות המשפחה בטיפול, גישה זו שמה דגש על ההקשר המערכתי של המתמודד ולכן מטרת הטיפול בה היא קידום ההבנה והאמון בין בני המשפחה באמצעות חשיפה וגיוס משאבים שקיימים במשפחה, לדוגמה, אכפתיות ואמון. הגישה רואה במשפחה שותפה מלאה לתהליך ההחלמה של המתמודד ולכן מתמקדת בטיפול המקנה רווחה גם למשפחת המתמודד וגם למתמודד עצמו.
בעבר רווחו גישות ותיאוריות אשר הטילו את האשמה בפרוץ ההפרעה הנפשית על בני המשפחה, ובמיוחד על האמהות - אך בימינו אנשי המקצוע אינם מחזיקים יותר בגישות והסברים אלו.
יחס הקהילה הקרובה
נושא חשוב מאוד ביחס הסביבה הקרובה אל האדם המתמודד הוא ההתייחסות לאדם כאל אדם ולא כאל אבחנה, כלומר לא לתת להפרעה שבה הוא מאובחן למחוק כל מרכיב אחר בזהותו ולהפוך לדבר האחד והיחיד שמכיב את היחס אליו. ההתייחסות המיטיבה למתמודד היא ההתייחסות לאנושיות שלו, גם כאשר הוא אבוד או שקוע בייאוש ובייסורים. במילים אחרות, מצד סביבתו הקרובה, מה שייטיב עם האדם המתמודד ויעזור לו לעבור את המשבר ולהשתקם הוא שימשיכו להתייחס אליו כאל אדם אנושי, בעל ערכים, אמונות, תחביבים ושאיפות. שיאמינו ביכולתו לעבור תהליך ולהגיע למצב של תפקוד, שיאמינו שיש לו עתיד בעל משמעות, שיאמינו שיש לו יכולת לחיות חיים מלאי משמעות ומימוש יעדים. הדגשת החוזקות של האדם היא שתסייע לו לצאת מהמשבר אל עבר תהליך ההחלמה.
פטרישיה דיגן, ד"ר לפסיכולוגיה קלינית בעלת ידע מניסיון אישי, שבעצמה אושפזה במחלקות פסיכיאטריות בגיל צעיר וקיבלה אבחנה של סכיזופרניה, כתבה רבות על האופן שבו משפחות יכולות לתמוך בתהליכי ההחלמה של יקיריהן, והאופן שבו סבתה תמכה בתהליך ההחלמה האישי שלה: "אני ישבתי בכורסא יום אחרי יום. וכל יום, סבתא שלי הייתה נכנסת לסלון שבו ישבתי ועישנתי סיגריות, והייתה אומרת: פטרישיה, את רוצה לצאת לקנות מצרכים? ואני הייתי אומרת לא. והיא הייתה הולכת. אישה חכמה מאוד. היא הלכה. היא לא נדנדה לי. אם היא הייתה מנדנדת לי הייתי נסוגה מיד אל תוך עצמי ונעשית קשה כמו אבן. פעם ביום, אבל כל יום. יום אחד, מסיבה כלשהי שאותה אני לא יכולה להסביר, אמרתי: "כן, אלך איתך לקנות מצרכים". [...] אני חושבת שהדבר המשמעותי יותר היה הרעיון שסבתא שלי הייתה מגיעה פעם ביום, כל יום, וקוטעת את השיכחון אפוף-העשן שלי. היא הייתה מזכירה לי מדי יום שקיים עולם שלם בחוץ. עולם טוב. עולם שיכול להיות בשבילי. אבל היא בעצם אמרה לי גם: פטרישיה, אני לא יכולה להוציא אותך מהבית בעצמי. את מוכרחה לבחור לצאת". בתיאור המפנה בו התחילה ההחלמה שלה, מתארת ד"ר דיגן את התרומה של הסביבה הקרובה ליכולתה להשתקם, לבחור מחדש להתמודד ולהחלים.
פעמים רבות נפגעי נפש מתמודדים עם רתיעה או פחד מגורמים מקצועיים וממערכת התמיכה המקצועית העוסקים בתחום בריאות הנפש ונותנים שירות למתמודדי נפש, ולכן נמנעים מלפנות אליהם לקבלת תמיכה ועזרה. חשש זה עשוי להיגרם כתוצאה מחוויה שלילית שחוו בעצמם בעבר מצד המערכת המקצועית, או מכך ששמעו על אנשים אחרים שנפגעו מהמערכת. בעקבות החשש הם נמנעים מפנייה לעזרה ואינם מודעים לכך שפנייה כזאת יכולה להוביל למפנה חיובי בחייהם ולעזור להם להתמודד עם המצב שלהם. לסביבה הקרובה של אדם פגוע נפש, יכולה להיות השפעה חשובה על המוכנות שלו לפנות לגורמים מקצועיים. מחד, האנשים הקרובים יכולים לסייע לאדם למצוא את הדרך הנכונה עבורו לקבל עזרה ותמיכה, על ידי שכנוע ביכולתם של גורמי המקצוע לעזור ועל ידי מציאת איש המקצוע שיתאים לרוחו ולרצונותיו של האדם. מאידך, הסביבה הקרובה יכולה גם להזיק לאדם, בכך שתגרום לו להתבצר בהתנגדותו ולמנוע את קבלת העזרה.
לכן, ישנה חשיבות רבה לכך שהקרובים לאדם המתמודד יהיו מודעים להשפעתם וליכולתם להיטיב עימו. כדי לעזור לאדם, על הסביבה להיות תומכת, מקבלת ולא שיפוטית. כדאי לפנות לאדם הסובל מההפרעה ולנהל עימו שיח כנה ופתוח לגבי המצב שלו, להציע לו פתרונות אפשריים וכדי להרגיע את חששו - להדגיש שכל עוד הוא לא מהווה סכנה לעצמו או לאחרים, לא ניתן לכפות עליו קבלת עזרה חיצונית (כפייה זו גורמת חשש לרבים מפגועי הנפש). אפשרות נוספת היא להציע לאדם המתמודד לחפש יחד איתו איש מקצוע מוסמך וללוות אותו בפנייה אליו, כדי שהאדם לא ירגיש לבדו בתהליך. קשיים עלולים להיווצר במקרים בהם המשפחה לא מקבלת ולא מבינה מה עובר על המתמודד, ובמקרים בהם המשפחה ומסגרות שיקום וטיפול שונות מטילות אחריות זו על זו ללא התחשבות ברצונו של המתמודד. הדבר עלול להוביל את המתמודד לאבד אמון, במשפחה ובגורמי המקצוע. השבת האמון אפשרית באמצעות הפגנת חמלה, סבלנות ותקווה.
מבחינה רגשית, המשפחה היא הגורם הקרוב ביותר למתמודד, והגורם היחיד היציב והקבוע בחייו, כאשר גורמים אחרים יכולים להתחלף. לכן, משפחה שמקבלת כלים בעזרת הדרכה מקצועית יכולה לתרום רבות לשיקומו של בן המשפחה. בשנת 2003 ארגון הבריאות העולמי הכיר במקומה, בתרומתה ובעמדה של המשפחה של אדם פגוע נפש - כמרכיב חיוני באיכות שירותי בריאות הנפש. לשם כך הוקמו בישראל מרכזי ייעוץ ותמיכה למשפחות של נפגעי נפש בפריסה ארצית, הן בקהילה והן בבתי-חולים פסיכיאטריים.
טיפול
כאשר אדם לוקה בהפרעה נפשית הוא יכול לפנות לרופא משפחה, או ישירות לפסיכולוג, פסיכיאטר או למרפאה לבריאות הנפש ציבורית על מנת לקבל טיפול הולם. במקרה חירום יכול לפנות למיון של מרפאה פסיכיאטרית או של בית חולים פסיכיאטרי, בהתאם לחומרת המצב. מטרות הטיפול העיקריות הן: לקבוע את סוג ההפרעה ולזהות מה גרם לתחילתה ולבצע טיפול הנועד לצמצם או לרפא לחלוטין את הבעיה, למשל ידי טיפול במקור שלה. בשנות ה-60 פותחה שיטת טיפול בפסיכותרפיה על ידי אהרון בק הנקראת "טיפול קוגניטיבי-התנהגותי". בטיפול זה בעצם שואפים לשנות בהדרגה מחשבות והתנהגויות לקויות. בכל סוג טיפול נפשי כזה, הטיפול מבוסס על הבנה של דפוס התנהגותו האישית של כל חולה בהתאם לגיל, תרבות, הכנסה, השכלה וכו'. המטפל פועל בדרכים פסיכולוגיות שונות על מנת ליצור שינוי בחשיבתו של המטופל וכך לשינוי התנהגותי תמידי. ישנם מספר עקרונות המשותפים לכלל הטיפולים והם: בניית הטיפול הנפשי בו יפעלו המטפל והמטופל, ברית בין המטפל והמטופל, שיתוף פעולה, מטרה אליה צריכים להגיע בסוף התהליך, מתמקד בהווה, חינוך המטופל להיעשות המטפל של עצמו, בדרך כלל מוגבל בזמן, הפגישות מובנות.
לעיתים, הטיפול ההתנהגותי קוגניטיבי משולב עם טיפול תרופתי. ההחלטה אם להתחיל באחד מהטיפולים או בשילוב תלויה במספר גורמים: ההבחנה של ההפרעה, מידת החומרה של המחלה, התמדה בטיפול, סיכונים אפשריים וכו'. במקרים בעלי חומרה דרך טיפול נוספת היא אשפוז-יום או אשפוז מלא במרכז רפואי פסיכיאטרי. האשפוז הפסיכיאטרי מומלץ בעיקר כשהמטופל אינו יכול לשהות בבית או בבית קרוביו מכיוון שהוא מסוכן לעצמו ולסביבה ולפעמים כשאין בסביבתו אפשרות לתמיכה נפשית והשגחה מתאימה. כלומר, הסימפטומים של ההפרעה חמורים אצלו במידה רבה.
טיפולים תרופתיים יכולים לכלול לדוגמה תרופות נוגדות חרדה, הנוגדות דיכאון, נוגדות פסיכוזה (אנטיפסיכוטיות), תרופות מווסתות מצב רוח למניעת גלים דיכאוניים ומאניים, וכו'. דוגמאות של טיפולים הביולוגיים בהפרעות נפשיות הן למשל:
הטיפולים הנפשיים כוללים כגון פסיכואנליזה, פסיכותרפיה בגישה פסיכואנליטית, טיפול קוגניטיבי - התנהגותי, היפנוזה, טיפול באומנות ועוד שיטות רבות אחרות, לשיטות אלה יתרונות וחסרונות, אך בסופו של דבר הן מסייעות לחולה התמודדות עם המחלה.
במקרים רבים טיפול פסיכולוגי או טיפול ומעקב פסיכיאטרי באופן קבוע ולמשך זמן ארוך מציע דרכים טובות יותר להתמודדות עם בעיות קשורות לריפוי ולשיקום החולה.
טיפול קוגניטיבי התנהגותי: בטיפול קוגניטיבי התנהגותי המטופל לומד מיומנויות שהוא יכול לשלב אותן בחיי היום יום על מנת להתמודד בצורה טובה יותר עם סיטואציות קשות.
משך הטיפול
ההחלטה לגבי משך זמן הטיפול הנפשי נקבע על ידי המטפל והמטופל. אורך של טיפול ממוצע נע לפעמים בין חצי שנה לשנה וחצי, אולם קיימים טיפולים נפשיים קצרי מועד כוללים ארבעה עד שישה מפגשים. לפעמים הטיפולים קצרי המועד עלולים להיות חסרי תועלת מכיוון שההפרעה הנפשית מתפתחת במשך תקופה ארוכה. עם זאת, אם הטיפול ממוקד ייתכן ויהיו שינויים משמעותיים שיעזרו למטופל בהמשך. יש חשיבות רבה לשמירה על פגישות שבועיות מכיוון שזה מחזק את האמון בין המטפל למטופל ומאפשר סביבה בטוחה למטופל.