cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מנוע סילון
התנעה
חלק ממנועי הסילון עושים שימוש בלחץ פנאומטי ממקור חיצוני או יחידת כח עזר פנימית (APU - Auxilery Power Unit). יחידת כח העזר הפנימית היא למעשה מנוע סילון קטן המחובר למחולל. לצורך הנעת המנועים הראשיים, מועבר לחץ אוויר מדרגת המדחס של מנוע יחידת העזר הפנימית אל טורבינה קטנה המחוברת לחטיבת האביזרים של המנוע אותו נדרש להניע. הטורבינה הקטנה תגרום לסיבוב המנוע הראשי עד להגעה למהירות המאפשרת התנעה. לעיתים, יחידת כח העזר הפנימית מחוברת ישירות לציר הראשי של המנוע. שיטה נוספת היא התנעה על ידי חיבור מכני ישיר של מתנע דלק סילוני (JFS - Jet Fuel Starter) לחטיבת האביזרים, כאשר ה־JFS מסוגל להניע עצמאית, להאיץ את המנוע, להתנתק ממנו ולהיכבות אוטומטית. ה־JFS מורכב בדרך כלל על מטוסי קרב משום שהוא לא דורש תנאים מיוחדים כמו לחץ אוויר חיצוני להתנעה. התנעת ה-JFS עצמו מתבצעת על ידי זרם חשמלי ממצבר או לחץ הדראולי ממצבר הדראולי. קיימים גם מנועים בעלי מתנעים חשמליים המבצעים עבודה דומה ל־JFS.
במנועי סילון צבאיים מסוימים עשו שימוש במתנע תרמיל היוצר לחץ גז פתאומי המאיץ במהירות את המנוע ומאפשר התנעה, לעיתים על ידי שימוש בתרמיל רובי ציד ללא הכדוריות. ישנן גם מערכות התנעה המשתמשות בלחץ הידראולי להקניית סיבובי ראשוני בעיקר במנועי סילון קטנים.
תוכי כתום-בטן
מאפיינים
תוכים אלה נפוצו בעבר בהמונים ברחבי דרום-מזרח אוסטרליה, אך מספרם הידלדל מאוד בטבע עקב מספר סיבות: הרחבת החקלאות, כריתת יערות ופגיעה בחופים; הבאת מיני יונקים טורפים הניזונים מהתוכים ומביציהם; הבאת עופות פולשים, כמו זרזירים וגבתונים, המתחרים עם התוכים על מזון ואתרי קינון; הפצת מחלות חדשות.
נכון ל-2018 מספרם של התוכים האלה הוא כ-50 פרטים בוגרים בטבע, ועוד כ-300 בשבי ובמיזמי רבייה.
מנוע סילון
חטיבת אביזרים
מנועי סילון נדרשים לספק כוח ליחידות אחרות בכלי הרכב כגון גנרטורים, משאבות דלק, משאבות הידראוליות ומשאבות שמן. חטיבת אביזרים היא בעצם קופסת ממסר הכוללת ממשקים לרכיבי הקצה הנ"ל. חטיבות אביזרים אלה מונעות על ידי תמסורת העברת תנועה המחוברת לציר הראשי של המנוע.
רעש
מנועי סילון מייצרים הרבה רעש כתוצאה מהחלקים הנעים פנימיים, הרעש שנוצר עקב הבערה, הזרימה של האוויר על גבי להבי המנוע וכן מהאוויר הנדחף במהירות גבוה מצינור הפליטה שיוצר מערבולות גלי הדף ואזורי לחץ משתנים שבזמן קריסתם יוצרים רעש רב.
רמות הרעש סביב המנועים משתנות ממנוע למנוע ובין רמת כוח מופעל על ידי המנוע אך נע בין 89–150 דציבל (הסף הגבוה נכון למנועים בעלי מבער אחורי) במרחק של 30 מטר. רעש גבוה זה מייצר סביבת עבודה קשה שבה אפילו עם הגנה כפולה (אטמי אוזניים ואוזניות רעש) המקנה הורדת עוצמת הרעש ב־30 דציבל בלבד, ישנה הגנה חלקית בלבד מנזקי רעש (הגדרות בטיחות וגהות מגדירות סביבת עבודה הנחשבת לרועשת מעל 80 דציבל).
בנוסף על כך הרעש גורם לנזק סביבתי שמקשה על המתגוררים בסמוך לשדות תעופה או לנתיבי התעבורה. בשנות ה־1970 ה־FAA נדרש לספק הגדרות והגבלות רעש כדי להקטין את הנזק הסביבתי של מטוסי סילון והוא בתורו נתן הגדרות לרמות פעילות כיווני גישה ובנייה של שדות כדי להרחיק מוקדי הרעש הרחק מאזורי מגורים. הפריצה הגדולה בהקטנת רעשים סביבתיים ממנועי סילון הייתה בהמצאה והטמעת מנועי טורבו מניפה בעלי מעקף גבוה, האוויר העוקף הקר משתלב עם הסילון החם מהמנוע ומקטין את ההשפעה של המערבולות, גלי ההדף ואזורי הלחץ המשתנים. בחלק ממנועי הטורבו־מניפה גם משתמשים בשפת זרימה משוננת הן בכיסוי בית המנוע וגם באזור הפליטה בשביל להרחיק את גלי הקול הנוצרים באזור זה מהציר האנכי.
במנועי סילון מסוימים המתוכננים לחמקנות מזריקים חלק מהאוויר העוקף לאזור הפליטה של המנוע בשביל להקטין את המהירות של האוויר הנפלט ולהקטין את הרעש.
שאיבה והדף
מנועי סילון מייצרים דחף גבוה על ידי יניקת אוויר על ידי המדחס. בכוח מלא מנועי סילון מסוגלים לייצר כוח יניקה מרשים המסוגל לשאוב חלקיקים, רכיבים ואף אנשים לאזור הכונס ולתוך המדחס. תכונה זאת מהווה סיכון בטיחותי גדול הן למנוע עצמו שיכול להינזק משאיבת גופים זרים (ראה פרק נזקי גופים זרים) והן לאנשים שיכולים להיפצע ואף להיהרג משאיבה לתוך מדחס של מנוע סילון. ישנן הגדרות בטיחות נרחבות לגבי בטיחות בקרבת מנועי סילון הנכונות למטוסים ספציפיים.
סיכון נוסף מפעולת המנוע הוא ההדף הנוצר בגלל הדחף הגבוה של המנוע שהוא מרשים לא פחות מיכולת היניקה שלו. מהירות האוויר מהמנוע יכולה להגיע ל־185 קמ"ש במרחק של 60 מטר. בדחף מלא ההדף ממנוע סילון יכול להפוך ולדחוף כלי רכב ואף לקרוע את האספלט מהקרקע. סיכונים אלה מונעים הרצה של מנוע סילון באזור שלא הותאם לו מראש ולא מפנה את ההדף הרחק מהקרקע והגבלת השימוש בכוח מנוע במהלך הסעה ופניות והרחקת גדר שדות התעופה מקצות מסלולי טיסה בהם המטוסים מעלים את כוח המנועים בהכנה לריצת המראה.
נזקי גופים זרים
מנועי סילון מסתמכים על תנועה סדירה של אוויר בתוך המנוע בשביל הפעולה שלו, לכן שלמות רכיביו וחוסר בגורמים שיחסמו אפילו חלקית את זרימת האוויר היא קריטית. שאיבה של אבן, בורג או כל גוף אחר מהקרקע עלול לגרום לנזק ללהבים העדינים של המנוע שנזק אפילו הקטן ביותר בהם עלול לגרום לירידה בביצועים ואף לכשל קטסטרופלי ולכן ישנה חשיבות גדולה מאוד לנושא גו"ז ולמשמעת מקצועית למניעת נזקים.
רעידות ותהודה
מנוע סילון מתאפיין במסה גדולה הסובבת במהירות גבוהה הכוללת את המדחס, את הציר הראשי ואת הטורבינה. המסה הסובבת הזאת מוחזקת במקומה על ידי מיסבים, כמו כן מחוברת אליה תמסורת המעבירה תנועה לחטיבת האביזרים. תקלה באחד המיסבים, בתמסורת או אף במדחס או בטורבינה (בצורת להבים חסרים לדוגמה) מסוגלים ליצור סיבוב לא מאוזן שיגרום לרעידות במנוע שעלולות לגרום לכשל מבני במנוע ובגוף המטוס.
סיבוב לא מאוזן יכול לגרום לתהודה בה המנוע ורכיביו מיטלטלים בחוזקה ומוציאים את עצמם מאיזון, עד לכשל שיכול לבוא לידי ביטוי בהתפרקות הרכיבים. מכיוון שהמסה סובבת במהירות גבוהה כל כך חלקיה יכולים לעוף בעוצמה ולפגוע במטוס עליו מורכב המנוע ובסביבתו.
כשלים קטסטרופליים
כשלים קטסטרופליים במנועי סילון הגורמים לכיבוי מנוע ללא תפעול, עליה באש והתפרקות רכיבים פנימיים וחיצוניים. מבחינת הכשלים הללו ישנן שתי קטגוריות, כשלים מוכלים, כאשר נזקי הכשל נשארים בתוך המנוע (חלק שנשבר ונשאר בתוך המנוע או נפלט אחורנית מצינור הפליטה או שרפה שנשארת כלואה במנוע) ובלתי מוכלים בהם הכשל מתפשט או מתפזר בשאר המטוס (התפרקות, רכיבים שמועפים לתוך המטוס, או דליקה שמתפשטת לתוך הכנפיים).
מיתולוגיה סקוטית
מיתולוגיה סקוטית היא השם הכולל לאוסף מיתוסים המקושרים לבני העם הסקוטי. המיתולוגיה הסקוטית הושפעה רבות מן המיתולוגיה האירית (או הגאלית) עקב נדידת תושבים רבה בין אירלנד לסקוטלנד ובנוסף גם מן המיתולוגיה הקלטית.
רונאלדו (2000)
רונאלדו סזאר סוארס דוס סנטוס (בפורטוגזית: Ronaldo Cezar Soares dos Santos; נולד ב-7 בדצמבר 2000) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקיצוני הימני בלבסקי סופיה.
קריירה
רונאלדו נולד בריו דה ז'ניירו, וגדל במחלקת הנוער של סאו קייטנו, ששיחקה בליגות הנמוכות בברזיל. ב-22 בינואר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, בהפסד קבוצתו 2–3 לפנאפולנסה. ב-7 במרץ 2020 כבש שער בכורה בבוגרים, בניצחון קבוצתו 2–1 על אטיביה. בנובמבר 2020 חתם בבאהיה מליגת העל הברזילאית, והחל לשחק בקבוצה עד גיל 23 של המועדון. ב-28 ביולי 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, בהפסד קבוצתו 0–2 לאתלטיקו מיניירו. ב-16 ביוני 2022 חתם על חוזה לשלוש עונות בלבסקי סופיה מליגת העל הבולגרית.
פידליה ברידג'ס
פידליה ברידג'ס (באנגלית: Fidelia Bridges; 19 במאי 1834 - 14 במאי 1923) הייתה אמנית אמריקאית מסוף המאה ה-19. היא הייתה ידועה בציורים מפורטים ועדינים של פרחים, צמחים וציפורים בסביבתם הטבעית. אף שהחלה כציירת שמן, צברה מוניטין בציור בצבעי מים. היא הייתה האישה היחידה מבין קבוצה של שבעה אמנים בשנים הראשונות של האגודה האמריקאית לצבעי מים. חלק מיצירותיה פורסמו כאיורים בספרים ובכתבי עת ובכרטיסי ברכה.
ראשית חייה
בני הזוג הותירו ארבעה ילדים, אליזה, אליזבת, פידליה והנרי. הם גרו ברחוב אסקס 100, הידוע כ"בית ההארחה פידליה ברידג'ס", אך עברו לבית זול יותר באותו רחוב לאחר מות הוריהם. אחותה הגדולה של פידליה, אליזה, הייתה מורה בבית ספר והפכה לאפוטרופוסית של אחיה הקטנים. פידליה החלה לצייר במהלך החלמתה ממחלה. היא הפכה לחברה של האמנית ובעלת בית הספר לאמנות אן ויטני. לאחר שהבריאה, פידליה הפכה לעוזרת שהתגוררה בביתו של ויליאם אוגוסטוס בראון, קוויקר שהיה בעל ספינה לפני שעבר לברוקלין, ניו יורק, שם הפך לסוחר מצליח. גם בני משפחת ברידג'ס עברו לברוקלין, וב-1854 הקימה אלייזה שם בית ספר. אלייזה מתה בשנת 1856 משחפת, ופידליה ואחותה הגדולה אליזבת ניהלו את בית הספר.
תחילת הקריירה
אולם פידיליה ברידג'ס נטשה במהרה את ההוראה כדי להתרכז בשיעורי הציור שלה. בשנת 1860, לאחר שקיבלה השראה מחברתה אן ויטני, היא נרשמה לאקדמיה של פנסילבניה לאמנויות יפות בפילדלפיה עם ויליאם טרוסט ריצ'רדס והתקרבה מאוד למשפחתו. עד 1862, היה לה סטודיו משלה במרכז העיר פילדלפיה. לאחר שנשארה ידידה של משפחת ריצ'רדס, היא ליוותה אותם במסעות לאגם ג'ורג' וליהי ואלי של פנסילבניה וניו ג'רזי. ריצ'רדס היה חסיד האחווה הפרה-רפאלית וסגנונו הושפע מהם מאוד.
דרך ריצ'רדס, ברידג'ס פגשה אוצרי מוזיאונים ופטרוני האמנויות, שכמה מהם הפכו לאספנים של ציוריה. היא הציגה את יצירותיה באקדמיה לאמנויות של פנסילבניה.
בשנת 1865, ברידג'ס עזבה את פילדלפיה והקימה סטודיו בקומה העליונה של ביתה של משפחת בראון בברוקלין, שם גם אן וויטני עבדה והתגוררה עם חברתה אדליין מאנינג, ציירת מבוסטון.
לימודים ברומא
לאחר מלחמת האזרחים האמריקאית היא למדה שנה ברומא וחיה וטיילה עם אדלין מאנינג ואן ויטני. היא שמרה על סגנונה של יצירות בוטניות מורכבות בשמן. ברידג'ס חזרה לארצות הברית בסתיו 1868. עבודותיה הוצגו אז באקדמיה הלאומית לעיצוב. בשנת 1871, צבעי מים היו מדיום פופולרי מכובד והיא זכתה לפרסום במהירות בתיאורי צבעי מים של פרחים וציפורים. התמונות שלה, לעומת זאת, לא היו רק רפרודוקציות צילומיות של מה שראתה. בדמיונה של האמנית האמיתית, היא החדירה לנושאים שלה משמעות פואטית עמוקה. ברידג'ס "שילבה את מזג הרומנטיקה עם טכניקה של מדען", לפי הביוגרפיה של פרדריק שרף עליה.
ברידג'ס נחשבה למומחית בתחומה והתמקדה ביופי ובשלווה של פרטים זעירים בטבע. אחד מהאתרים המועדפים עליה היה סטרטפורד, קונטיקט, שם היא נהנתה מפרחי הבר ומחומרים אחרים בכרי הדשא של האזור. הציפורים שנמצאו בצומח של גדות נהר הוסאטון היו נושא מועדף לציוריה. היא עשתה כמה מהציורים הטובים ביותר בסצנות מביקוריה בקיץ מ-1871 עד 1888 עם אוליבר אינגראהם ליי ומשפחתו. היא התגוררה בסטרטפורד, קונטיקט ב-1890.
היא נבחרה לעמיתת האקדמיה הלאומית לעיצוב בשנת 1873 ושנה אחת לאחר מכן הפכה לאישה היחידה מבין שבעה אמנים באגודה האמריקאית לציירים בצבעי מים (האגודה האמריקאית לצבעי מים).היא הציגה את עבודתה באופן ספורדי מ-1863 עד 1908.
היא איירה את ״הציפורים״ של ג'ון בורו בהוצאת Scribner's Monthly ב-1877. הצלחה זו הובילה בסופו של דבר לעבודה כמעצבת במשרד של פראנג. לתפקיד זה עיצבה ברידג'ס כרטיסי חג המולד והיא שמרה על העבודה עד 1899.
ברידג'ס ביקרה באנגליה בין 1879 ל-1880. במהלך אותה תקופה היא ביקרה את אחיה הנרי, שעבד שם כטועם תה ונסע לסין. עבודותיה, ששיקפו אסתטיקה מזרחית עם רקע פשוט וקומפוזיציות א-סימטריות, הוצגו באקדמיה המלכותית לאמנויות. חלק מהיצירות שלה דומות לזו של סדרת פרחים וציפורים של אמני הדפסי העץ היפני.
לאחר ביקורה הממושך באנגליה, חזרה ברידג'ס לבית משפחת בראון, שם המשיכה לעבוד ולחיות רוב הזמן. היא עבדה שנה כאומנת לשלוש בנותיו של מארק טוויין החל מ-1883; טוויין היה גם אספן של יצירותיה.
חיים אישיים
ברידג'ס מעולם לא נישאה, אבל היו לה חברים טובים ומערכות יחסים לאורך חייה. היא עברה לכנען, קונטיקט בשנת 1892 והתגוררה בקוטג' על גבעה, המשקיפה על נחל וגן פרחים יפהפה שמשך ציפורים והפך לנושא לציורים רבים. היא ניהלה אורח חיים שקט, ומדי פעם טיילה לאירופה ולניו יורק. היא המשיכה להציג את יצירותיה, כולל באגודה האמריקאית לציירים, האקדמיה לאמנויות יפות של פנסילבניה והאקדמיה הלאומית לעיצוב.
עד מהרה היא הפכה לדמות מוכרת, גבוהה, אלגנטית, יפהפייה אפילו בשנות השישים לחייה, שערה אסוף לאחור, הלבוש שלה תמיד רשמי, גם כשהייתה מציירת בשדות או רוכבת על אופניים בעיר. חייה היו שקטים וחסרי ראוותנות, חברותיה רווקות בנות עידון ובעלות חיבה ספרותית ואמנותית שאליהן הצטרפה לפיקניקים ביער ותה אחר הצהריים.
יחד עם האמן הווארד פייל, ברידג'ס הפכה לחברה באיגוד היערנות האמריקאי, שנוסד כדי להגן על יערות בארצות הברית בעקבות קריאה של הנשיא תיאודור רוזוולט.
ברידג'ס מתה בעקבות שבץ מוחי רק כמה ימים לפני שמלאו לה שמונים ותשע, ב-14 במאי 1923, בקונטיקט.
ווסטוק (משגר)
משגר הווסטוק (ברוסית: Восток, באנגלית: Vostok, תרגום: מזרח) או הווסטוק-K (נקרא גם R-7 8K72K) היה שדרוג של הטיל הבליסטי R-7. הוא שימש לשיגור למסלול של חללית הווסטוק כחלק מתוכנית ווסטוק (התוכנית המאוישת הראשונה של ברית המועצות) ומספר חלליות לא מאוישות. הטיל כלל שלוש שלבים.
בשנת 1958 בוצעו מספר שיגורים לא מוצלחים. השיגור המוצלח הראשון היה ב-2 בינואר 1959 כאשר שוגרה חללית לונה 1.
לטיל היו מספר דגמים:
בשנת 1980 בזמן הכנות לשיגור בקוסמודרום פלסצק התרחשה תקלה ושרפה שגרמה לפטירת 48 אנשי צוות.
פוקימון: מיוטו מכה שנית - התפתחות
פוקימון: מיוטו מכה שנית - התפתחות (באנגלית: Pokémon: Mewtwo Strikes Back—Evolution, ביפנית: ミュウツーの逆襲 EVOLUTION) הוא סרט קולנוע יפני מסוגת האנימה, המשמש כאתחול בהנפשה ממוחשבת בתלת-ממד לסרט "מיוטו מכה שנית" משנת 1998. את הסרט ביים קוניהיקו יויאמה, שהיה גם הבמאי הראשי של סדרת הטלוויזיה "פוקימון".
הסרט הופץ לראשונה בבתי הקולנוע היפניים ב-12 ביולי 2019, כאשר ב-4 ביולי קדימון של הסרט הוצג בלוס אנג'לס. הסרט עלה לשירות הזרמת המדיה "נטפליקס" ברחבי העולם (מלבד קוריאה) וגם בנטפליקס בישראל בדיבוב בעברית (תחת השם השונה מעט, פוקמון: מיוטו מכה שנית – התפתחות) ב"יום הפוקימון" ב-27 בפברואר 2020.
עלילת הסרט
ההתרגשות של אש מפנה את מקומה לפחד ולכעס כאשר מיוטו מאיים על המאמנים וחושף את תוכניתו: חטיפת הפוקימונים ויצירת שיבוטים מהונדסים ועוצמתיים שלהם. המאמנים מוחים וטוענים כי הפוקימונים הם חבריהם, אבל מיוטו מסרב להאמין כי פוקימונים ובני אדם יכולים להיות חברים. תוכנית השיבוטים יוצאת לפועל, והפוקימונים המשובטים נלחמים במקוריים. אז מגיע מיו ומתעמת עם מיוטו.
אש מנסה לקרוא לצדדים להפסיק במאבקם. הוא פורץ לזירה, נכנס בין מיו ומיוטו בדיוק כשתקפו אחד את השני. כוחותיהם פוגעים בו בטעות והוא הופך לאבן. הפוקימונים מנסים להעירו (פיקאצ'ו, חברו הטוב של אש, מהמם אותו במכות חשמל) אך אינם מצליחים, והם מתחילים להתאבל ביחד, מקוריים ומשובטים. דמעות הפוקימונים מחזירות את אש לחיים, כפי שתואר באגדה שהוזכרה קודם. בעקבות אומץ לבו של אש, מיוטו מבין כי נחפז לשפוט אותו, ושפוקימונים יכולים להיות חברים אמיתיים למאמניהם. מיו, מיוטו והשיבוטים עוזבים את האי לאחר שנפרדו ומחקו את זיכרונות כל המשתתפים באירוע, שמוצאים את עצמם בעיר ממנה יצאו למשמע ההזמנה בתחילת הסיפור.
הקיסר אלכסנדר השלישי (צוללת)
"הקיסר אלכסנדר השלישי" (ברוסית: Император Александр III) היא צוללת טילים בליסטיים גרעינית מהדור הרביעי.
זה כלי השיט השביעי של פרויקט 955A "בוריי-A" והרביעי, שנבנה תחת הפרויקט 955A (09552) "בוריי-A". מאפיין מובחן של צוללות הטילים מדגם בוריי-A הוא שבמהלך בנייתם לא נעשה שימוש בנספחים מדגמי הצוללת הגרעינית הקודמים, כמו שצוקה-ב' או אנטיי, המאפשרים לחשוף באופן מלא את הפוטנציאל של הדור הרביעי של צוללות הטילים הבליסטיים. הצוללת נקראת על שם הקיסר הרוסי אלכסנדר השלישי.
הצוללת הורדה למים ב-18 בדצמבר 2015 ועוגנת בבסיס ויליוצ'ינסק.
לפי סגן מפקד חיל הים הרוסי ויקטור בורסוק, מתוכנן כי צוללת זו תהיה חלק מצי האוקיינוס השקט.
על פי דיווחים בתקשורת, הצוללת הגרעינית תועבר לשירות הצי בשנת 2023.
יוסף הלוי (צייר)
יוסף הלוי (1923 – 9 בספטמבר 2009) היה צייר ישראלי.
אגרפרמוש
אגרפרמוש (בהונגרית: Egerfarmos) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית.
יוסף הלוי (צייר)
ביוגרפיה
יוסף הלוי נולד בשנת 1923 בתל אביב, דור ראשון לתימני ישראל, למשפחה אמידה ממוצא תימני. בנעוריו היה אלוף ישראל בריצות 400 ו-800 מטר ואף ייצג את פלשתינה נגד טורקיה ויוון בתחרויות ריצה ביוון ב 1947. בתקופת מלחמת העצמאות שירת בחטיבת קרייתי. לאחר שירותו הצבאי למד במדרשה לחינוך גופני ושימש כמורה לחינוך גופני בגימנסיה העברית "הרצליה" ובבית ספר בעיר נתניה. בשנות ה-50 למד אמנות במדרשה למורים לציור והחל לעסוק באמנות כמקצוע יחידי. בראשית שנות ה-70 היגר מישראל. בתחילה התגורר בגרמניה, ובשנת 1974 התיישב בהולנד, שם חי במשך 30 שנה, עד שבערוב ימיו שב לתל אביב.
אגרפרמוש
כמו יישובים רבים באירופה גם באגרפרמוש מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 710 תושבים ובשנת 2021 רק 703 תושבים.
יוסף הלוי (צייר)
ביוגרפיה
את אמנות הציור למד הלוי באופן אוטודידקטי. יצירותיו המוקדמות אופיינו בגישה פיגורטיביות, באווירה "מזרחית" ובשימוש בדימויים כגון בעלי חיים, מלאכים ועוד. בסוף שנות ה-50 התגברה מגמת ההפשטה ביצירתו. החל משנות ה-80 החל ליצור בסקלת צבעים בהירה וצבעונית יותר. בעבודותיו המאוחרות שילב דימויים קליגרפיים דמויי כתב.
אגרפרמוש
האזור מיושב מהמאה ה-13, הוא מוזכר לראשונה בתעודות משנת 1261 ומאז הוא מיושב לסירוגין.
יוסף הלוי (צייר)
ביוגרפיה
כיום יצירותיו מוצגות באוספים במוזיאון ישראל בירושלים, במוזיאון לאומנות מודרנית בחיפה, במוזיאון יד לבנים בפתח תקווה, במוזיאון Stedelijk באמסטרדם, ובמוזיאון Rijksdienst Beeldende Kunst בהאג.
אגרפרמוש
יהודי אגרפרמוש
יהודים חיו באגרפרמוש במאה ה-18 ובמאה ה-19. החל משנת 1885 היו יהודי הכפר כפופים לקהילת מזקבשד. בשנת 1944 נרצחו יהודים מהכפר בשואת יהודי הונגריה.
סגן הקנצלר (גרמניה)
סגן הקנצלר של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה, או בקיצור: סגן קנצלר גרמניה (בגרמנית: Vizekanzler der Bundesrepublik Deutschland), הוא השני בדירוג חברי הקבינט של גרמניה ומשמש גם כשר האוצר הפדרלי. על פי החוקה, מקובל שהתואר ניתן לשר הגדול שמספק השותף הקואליציוני (הקטן יותר).
בפוליטיקה היומיומית, להיות סגן קנצלר זה יותר תואר כבוד. סגן הקנצלר רשאי לעמוד בראש ישיבות הממשלה כאשר הקנצלר נמצא בחו"ל. תפקידו של סגן הקנצלר הוא להשתמש בסמכויות החוקתיות הספציפיות של הקנצלר במקרה שהקנצלר אינו מסוגל למלא את תפקידו. תחליפים מסוג זה מעולם לא נעשה בהם שימוש בהיסטוריה של גרמניה.
סגן קנצלר גרמניה הנוכחי הוא רוברט האבק והוא מכהן בתפקיד החל מ-8 בדצמבר 2021.
משרד ומנגנון מינוי
הקבינט הגרמני מורכב מהקנצלר והשרים הפדרליים. על פי חוק היסוד (סעיף 69.1), הקנצלר ממנה את אחד השרים כסגן ראש הממשלה. בניגוד למינוי שר בממשלה, אין צורך במינוי רשמי של הנשיא. המינוי הוא סמכות בלעדית של הקנצלר.
הקנצלר חופשי תאורטית לבחור את סגנו. אף על פי כן, ממשלה גרמנית מבוססת בדרך כלל על קואליציה של שתי מפלגות או יותר, והקנצלר נותן את התואר לשר של מפלגת הקואליציה השנייה בגודלה בהמלצת הנהגת המפלגה.
ניתן להתייחס לסגן הקנצלר הגרמני כמקביל לסגן ראש ממשלה במערכות פרלמנטריות אחרות. בניגוד לתפקיד סגן הנשיא במערכות נשיאותיות של ממשלות, סגן הקנצלר הגרמני אינו היורש האוטומטי במקרה שקנצלר מכהן יעזוב לפתע את תפקידו.
קבינט גרמני קיים רק כל עוד הקנצלר הנוכחי מכהן. סיום כהונתו של קנצלר בתפקיד (בין אם על ידי מוות או התפטרות או בפגישה ראשונה של בונדסטג שנבחר לאחרונה) מסיים אוטומטית את כהונתו של כל שר. אם זה יקרה, נשיא גרמניה ממנה את הקנצלר לשעבר או, אם זה לא אפשרי, את אחד משרי הממשלה לשעבר (לא בהכרח, אבל ככל הנראה את סגן הקנצלר לשעבר) כממלא מקום הקנצלר, עד שהפרלמנט יבחר קנצלר חדש. כאשר ב-1974 התפטר הקנצלר וילי ברנדט וסירב להישאר בתפקידו עד בחירת יורשו, הנשיא גוסטב היינמן הבטיח תקדים מקביל ומונה לסגן-קנצלר לשעבר, ולטר של כממלא מקום הקנצלר.
חוק היסוד אינו קובע מי ימלא את סמכויותיו ותפקידיו של הקנצלר, אם הן הקנצלר והן הרמטכ"ל לא יוכלו לעשות כן. תקנון הנוהל של הקבינט הגרמני קובע כי בהיעדר שני נושאי המשרה ישיבות הקבינט ינוהלו על ידי חבר קבינט שיועד לכך על ידי הקנצלר או סגן הקנצלר או, אם ייעוד כזה לא התקיים או אם המיועד אינו מסוגל לעשות זאת, על ידי חבר הקבינט הנוכחי בעל החברות הבלתי פוסקת הארוכה ביותר בממשלה הפדרלית. עם זאת, לא ברור אם הוראה זו משתרעת על סמכויות אחרות של משרד הקנצלר. במומחיות שהוציא השירות המדעי של הבונדסטאג ב-2014, הדעה המשפטית היא שזה המצב.
עונת 1987/1988 ב-NBA
עונת 1987/1988 היא העונה ה-42 של ליגת ה-NBA. העונה הסתיימה עם זכייתה השנייה ברציפות וה-11 בסך הכול של לוס אנג'לס לייקרס בתואר האליפות, לאחר שבסדרת הגמר ניצחה את דטרויט פיסטונס בתוצאה 4-3. ג'יימס וורת'י, שקלע 22 נקודות בממוצע למשחק לאורך הסדרה זכה בתואר ה-MVP של סדרת הגמר. בתואר ה-MVP של העונה הסדירה זכה לראשונה מייקל ג'ורדן משיקגו בולס.
דראפט 1987
דראפט 1987 התקיים ב-22 ביוני 1987 במדיסון סקוור גארדן שבניו יורק. בהגרלה (לוטרי) זכו הסן אנטוניו ספרס בבחירה הראשונה, שניצלו אותה כדי לבחור את דייוויד רובינסון מהאקדמיה הימית של ארצות הברית. רובינסון הצטרף לספרס רק בעונת 1989/90, בה זכה בתואר רוקי העונה, מאחר שנותרו שנתיים עד לסיום שירותו בצי האמריקני. בסך הכל נבחרו בדראפט 1987 שבעה שחקני אולסטאר: רובינסון, סקוטי פיפן (בחירה חמישית), קווין ג'ונסון (7), הוראס גרנט (10), רג'י מילר (11), מארק ג'קסון שזכה בתואר רוקי העונה (18) ורג'י לואיס (22). שחקנים בולטים אחרים שנבחרו בדראפט זה כוללים את ארמון גיליאם (בחירה שנייה), קני סמית' (6), מאגסי בוגס (12), בילי דונובן (68) וחבר היכל התהילה של הכדורסל שארונאס מרצ'ולוניס (127). כמו כן סקוט ברוקס העמיד את עצמו לבחירה בדראפט אך לא נבחר.
להלן רשימת נבחרי הסיבוב הראשון (מתוך שבעה סיבובים):
פלייאוף 1988
סגל האלופה, לוס אנג'לס לייקרס: ג'יימס וורת'י, מג'יק ג'ונסון, ביירון סקוט, כרים עבדול-ג'באר, איי. סי. גרין, מייקל תומפסון, מייקל קופר, קורט רמביס, טוני קמפבל, וס מת'יוז, מייק סמרק ומילט וגנר.מאמן ראשי: פט ריילי.
חוקת לקומפטון
חוקת לקומפטון (באנגלית: The Lecompton Constitution; 1857) הייתה השנייה מתוך ארבע חוקות שהוצעו עבור מדינת קנזס. חוקה זו מעולם לא נכנסה לתוקף.
חוקת לקומפטון נוסחה על ידי תומכים בעבדות וכללה חקיקה להגנה על עבדות במדינה ולהוצאת שחורים חופשיים מגדר הזכאים להימנות על המוגנים על ידי כתב הזכויות שלה. העבדות הייתה נושא סעיף 7, שהגן על זכותו של בעל הרכוש, כשההגדרה "רכוש" כללה "עבדים", ומנע מהמחוקק לשחרר עבדים ללא הסכמת בעליהם, וללא פיצוי מלא לבעליהם. תחילה אושרה החוקה בבחירות מושחתות בדצמבר 1857, אך הובסה באופן גורף בהצבעה שנייה בינואר 1858 ברוב קולותיהם של המצביעים בשטח קנזס. דחיית חוקת לקומפטון, וכניסתה של קנזס לאיחוד כמדינה חופשית (ללא עבדות) לאחר מכן, הדגישו את שיטות ההצבעה הלא סדירות וההונאות שסימנו מאמצים מוקדמים יותר של כוחות חצי צבאיים למחצה, לא סדירים (Bushwhacker) ומסתננים מעבר לגבול, ליצור חוקה ממלכתית בקנזס שהתירה עבדות.
לפני חוקת לקומפטון הייתה חוקת טופקה ובעקבותיה הגיעו חוקות ליוונוורת' ו-וויאנדוט. חוקת וויאנדוט (Wyandotte Constitution) הפכה לחוקת מדינת קנזס. המסמך נכתב בתגובה לעמדתה של התנועה לביטול העבדות, עמדה שהתבטאה בחוקת טופקה משנת 1855 של ג'יימס ה' ליין (James H. Lane) ותומכי מדינה חופשית אחרים. בית המחוקקים הטריטוריאלי, שבגלל הונאות בחירות נרחבות כלל בעיקר בעלי עבדים, התכנס בבירה הייעודית לקומפטון בספטמבר 1857 כדי לייצר מסמך שכנגד. תומכי מדינת חופש, שהיו רוב גדול של מתיישבים בפועל, החרימו את ההצבעה. רוברט ג'ון ווקר היה מינוי של הנשיא ג'יימס ביוקנן לתפקיד המושל הטריטוריאלי של קנזס. ווקר היה מתומכי העבדות, אך התנגד לחוסר הצדק הבוטה שבחוקה והתפטר במקום ליישם אותה. חוקה חדשה זו אישרה את העבדות במדינה המוצעת והגנה על זכויות בעלי העבדים. בנוסף, החוקה קבעה משאל עם שאיפשר לבוחרים לבחור הרשאה להכניס עבדים נוספים לשטח הטריטוריה.
הן חוקת טופקה והן חוקת לקומפטון הונחו בפני אנשי הטריטוריה בקנזס להצבעה, ושתי ההצבעות הוחרמו על ידי הסיעה המתנגדת, שתמכה בקיומה של טריטוריית קנזס ללא הכנסת עבדים נוספים, מה שהיה אמור להתוות את מסלולה של קנזס לעתיד כמדינה ללא עבדות. במקרה של חוקת לקומפטון, לעומת חוקת טופקה, ההצבעה התבצעה על סוגיה אחת, שהובעה בהצבעה כ"חוקה עם עבדות" נגד "חוקה ללא עבדות". סעיף "חוקה ללא עבדות" לא היה הופך את קנזס למדינה ללא עבדים; הוא רק היה אוסר על ייבוא עתידי של עבדים לקנזס (דבר שנחשב בעיני רבים כבלתי ניתן לאכיפה). משאל העם הוחרם על ידי תומכי קנזס כמדינה ללא עבדות, סבל מאי סדירויות קשות, ולמעלה ממחצית 6,000 הקולות נחשבו להונאה. עם זאת, גם חוקת לקומפטון וגם חוקת טופקה נשלחו לוושינגטון לאישור הקונגרס.
הנשיא ג'יימס ביוקנן היה תומך נחרץ בזכויות בעלי העבדים, תמיכה שלדעתו הייתה נחוצה למניעת התנתקות הדרום מהברית. ביוקנן אישר את חוקת לקומפטון. הוא קיבל את תמיכתם של הדמוקרטים הדרומיים, אך דמוקרטים רבים בצפון, ובראשם סטיבן דאגלס, התייצבו עם הרפובליקנים בהתנגדות לחוקת לקומפטון. למרות התנגדויותיו של דאגלס, הצעת החוק להכרזת קנזס כמדינה בארצות הברית אושרה בסנאט ב-23 במרץ 1858 בהצבעה של 33 נגד 25. דאגלס נעזר במידה ניכרת בעבודתו של תומאס יואינג ג'וניור, פוליטיקאי ועורך דין ידוע בקנזס, שתמך בהיותה של קנזס ללא עבדות, ושהוביל חקירת החקיקה בקנזס כדי לחשוף את פתקי ההצבעה המזויפים. הוצע משאל עם חדש על גורלה של חוקת לקומפטון, אף על פי שהדבר היה מעכב את כניסתה של קנזס לאיחוד. יתר על כן, חוקה חדשה, החוקה נגד עבדות של לוונוורת', כבר נוסחה. ב-4 בינואר 1858, המצביעים בקנזס דחו באופן גורף את חוקת לקומפטון בהצבעה של 10,226 נגד 138. בוושינגטון נדחתה על ידי בית הנבחרים הפדרלי קבלתה של מדינת קנזס עם חוקת לקומפטון בשנת 1858. אף שהובסה חוקת לקומפטון, הדיון על החוקה המוצעת קרע את המפלגה הדמוקרטית. קנזס התקבלה לאיחוד כמדינה חופשית בשנת 1861, ברגע שסנאטורים תומכי עבדות שחסמו את קבלתה פרשו מהסנאט, כשמדינותיהם עזבו את הברית.
האביב מתעורר (מחזה)
האביב מתעורר (באנגלית: Spring Awakening; במקור בגרמנית: Frühlings Erwachen) הוא מחזה פרי עטו של המחזאי הגרמני פרנק ודקינד, מחזהו החשוב הראשון ועבודה משפיעה בהיסטוריה של התיאטרון המודרני.
הוא נכתב בין סתיו 1890 לאביב 1891, אולם הוצג לראשונה רק ב-20 בנובמבר 1906 בדויטשס תיאטר בברלין, בבימויו של מקס ריינהרדט. כותרת המשנה שלו היא "טרגדיית ילדים". המחזה מבקר את דיכוי המיניות בתרבות סוף המאה ה-19 (מפנה המאה העשרים) בקיסרות הגרמנית ועוסק בפנטזיות הארוטיות שהיא הולידה. בשל הנושא השנוי במחלוקת (התבגרות מינית, מיניות, אונס, התעללות בילדים, הומוסקסואליות, הפלה מלאכותית), נהגו להחרים את המחזה או לצנזר אותו.
גרסת המחזמר הועלתה לראשונה באוף ברודוויי ב-2006 ולבסוף בברודוויי, שם היא זכתה בשמונה פרסי טוני, בכללם למחזמר הטוב ביותר. המחזה עובד לטלוויזיה בשם "התעוררות האביב" (The Awakening of Spring) ב-2008, בבימויו של ארתור אלן זיידלמן. כיכבו בו ג'סי סופר, חאבייר פיקאיו וקארי וילטה.
מערכה ראשונה
במהלך ויכוח שנסוב על אורך שמלתה, וונדלה ברגמן מספרת לאימה שהיא מהרהרת לפעמים במוות. כשהיא שואלת את אימה אם אלו הרהורי חטא, אמה נמנעת מהשאלה, וונדלה מתבדחת על כך שיבוא יום והיא לא תלבש כלום מתחת לשמלתה הארוכה.
בתום יום הלימודים בבית הספר, מלכיור גאבור ומוריץ שטיפל משוחחים אודות ענייני דיומא. בהמשך השיחה הם מגלים זה לזה בסוד שלאחרונה פוקדים אותם הזיות ומחשבות מיניות. מלכיור הוא בעל ידע בכל הקשור ליחסי מין, בעוד מוריץ מגלה בורות רבה ומציע מספר טכניקות היפותטיות (כגון שאחים ואחיות יחלקו אותן מיטות, או שינה על מיטה מוצקה) שיכולות למנוע מילדיו העתידיים להיות מתוחים ומפוחדים כמוהו. מלכיור, אתאיסט, מאשים את הדת בפחדיו של מוריץ. לפני שהוא עוזב, מלכיור עומד על כך שמוריץ יבוא לבקר אותו בביתו לכוס תה, בו מלכיור יראה לו שרטוטים וכתבי עת ש"ילמדו" את מוריץ על החיים. מוריץ עוזב בחיפזון, נבוך.
מרתה, תיאה ווונדלה, קופאות ורטובות מהסערה שחלפה, צועדות במורד הרחוב ומשוחחות על מלכיור והבנים האחרים משתעשעים בנהר השוצף. מלכיור יודע לשחות, וכישוריו האתלטיים הופכים אותו למושך בעיני והנערות. אחרי שוונדלה מציעה לחתוך את שיערה של מרתה, כשהיא מבחינה שהצמה שלה סבוכה, מרתה מתוודה על כך שאביה מכה אותה בשל סיבות טריוויאליות (לדוגמה: לבישת סרט על חולצתה) ולפעמים מנצל אותה מינית. המאחד את שלוש הנערות הוא העובדה שהן אינן יודעות למה הן כל כך מאוכזבות מהוריהן. מלכיור מזדמן למקום; וונדלה ותיאה מתרגשות מאוד. הן מפטפטות על יפי מראהו ועד כמה פתטי חברו מוריץ, אם כי מרתה מתוודה שמוריץ רגיש ומוצא חן בעיניה.
בעוד הבנים משגיחים מחצר בית הספר, מוריץ מתגנב לחדרו של המנהל ומחפש את התיק האישי שלו. מכיוון שהכיתה בשנה הבאה מתוכננת להכיל שישים תלמידים בלבד, מוריץ חייב להיות מדורג לפחות במקום שישים בכיתתו על מנת להישאר בבית הספר (דרישה שהוא אינו בטוח אם הוא עומד בה). למרבה המזל, מוריץ שב בשלום, בתחושת אופוריה: הוא וארנסט רובל מתחרים זה בזה – הרבעון הבא יקבע מי מהם יגורש. מלכיור מברך את מוריץ, שאומר שאם המצב היה חסר תקווה, הוא היה יורה בעצמו.
וונדלה פוגשת את מלכיור ביער. מלכיור שמע שהיא מבקרת עניים, מביאה להם מזון, בגדים וכסף. מלכיור שואל אותה למה היא מבקרת עניים, היא עונה שאמה שולחת אותה והיא נהנית לעזור להם. היא נזכרת בחלום בו אביה הרביץ לה ומספרת למלכיור על כך שהוריה של מרתה מתעללים בה. וונדלה אומרת למלכיור שמעולם לא הרביצו לה ומבקשת ממנו לעשות זאת כדי להכיר את ההרגשה. בהתחלה הוא מסרב, אבל אחרי שהיא מפצירה בו שוב ושוב הוא מכה אותה קלות. כשוונדלה אומרת שהוא מלטף אותה, הוא מכה אותה חזק באגרופיו, עד שהיא פורצת בצרחות איומות והוא פורץ בבכי ורץ ליער.
מערכה שנייה
כעבור ימים אחדים, מוריץ מותש מהפחד שהוא יסולק מבית הספר. בחפשו עזרה, הוא הולך לביתו של מלכיור כדי ללמוד את פאוסט. שם הוא פוגש בגברת גאבור, אמו החביבה של מלכיור, שאינה מרוצה מכך שהם קוראים את פאוסט בגיל הנעורים, כי לדעתה הם אינם בשלים עדיין להבין את המחזה. לאחר שהיא עוזבת, מלכיור מתלונן על אנשים שמביעים מורת רוח מדיון במיניות. בעוד מוריץ מעריץ את הנשיות, מלכיור מודה שהוא שונא לחשוב על מין.
גברת ברגמן, אמהּ של וונדלה שבה מביקור אצל אינה, אחותה של וונדלה. גברת ברגמן מספרת לוונדלה שהחסידה ביקרה את אינה והביאה לה תינוק. וונדלה עונה לה שהיא לא יכולה לצפות שמישהי בת ארבע עשרה תאמין עדיין בחסידות והיא מבקשת מאמהּ לספר לה את האמת. אמהּ נחרדת ואחרי שוונדלה מפצירה בה היא אומרת שכדי שיוולד תינוק צריך לאהוב מאוד את הגבר שמתחתנים איתו.
יום אחד, וונדלה ומלכיור מוצאים מקלט בערימת חציר כשיש סערה. הוא מנשק אותה, היא מסרבת, והוא אונס אותה. כעבור זמן היא מתהלכת בגן טרודה ומתחננת בפני אלוהים שמישהו יסביר לה הכול. למרות שהוא משקיע מאמצים רבים, ציוניו של מוריץ אינם משתפרים והוא מגורש מבית הספר. מבויש וחסר תקוה, הוא פונה לאימו של מלכיור בדרישה לכסף שבעזרתו יוכל להימלט לאמריקה, אולם היא מסרבת. מכיוון שהיא יודעת שמוריץ מהרהר בהתאבדות, גברת גאבור כותבת למוריץ מכתב, בו היא עומדת על כך שאסור לשפוט אדם צעיר על פי הישגיו בלימודים. מוריץ שבור, מאשים את עצמו ואת הוריו בכך שלא הכינו אותו היטב לעולם. הוא פוגש את אילזה, חברה לשעבר שברחה לעיר כדי לחיות חיים בוהמיים עם מאהבים. היא מציעה לבוא איתה לביתה, שם היא תאכיל אותו והם ישחקו, אולם הוא דוחה אותה. אחרי שהיא עוזבת, מוריץ יורה בעצמו.
מערכה שלישית
לאחר שנערכה חקירה, מורי בית הספר סבורים שהסיבה העיקרית להתאבדותו של מוריץ היא מאמר על מיניות שמלכיור כתב לו. הם מזמנים את מלכיור ואינם מוכנים לתת לו הזדמנות להגן על עצמו. המורים השמרנים מגרשים אותו מבית הספר. בהלווייתו של מוריץ, המבוגרים מכנים את התאבדותו של מוריץ אנוכית ומבישה, אביו של מוריץ מתכחש לו. הילדים מגיעים מאוחר יותר וחולקים לו כבוד. כשהם נפרדים, אילזה מגלה למרתה שהיא מצאה את גווייתו של מוריץ והחביאה את האקדח בו הוא השתמש כדי להתאבד.
גברת גאבור היא המבוגרת היחידה שמאמינה שמלכיור ומוריץ לא עשו רע, ושמלכיור היה שעיר לעזאזל. מר גאבור לעומת זאת סבור שבנו מושחת מוסרית. הוא מראה לה מכתב שמלכיור כתב לוונדלה, בו הוא מתוודה על כך שהוא חטא כלפיה ושהתנהגותו אינה נותנת לו מנוח. הם מחליטים לשלוח את מלכיור למוסד לעבריינים צעירים. מלכיור אינו משתלב בחברת הנערים במוסד, טרוד בשל וונדלה וזכרו של מוריץ ומחליט לברוח מהמקום.
לפתע וונדלה נופלת למשכב, הרופא נותן לה מרשם לגלולות. אחרי שהוא עוזב, אמהּ מספרת לוונדלה שיש לה אנמיה. אולם כשוונדלה מתעקשת שיש לה משהו בבטן, אמהּ מספרת לה את הסיבה האמיתית למחלתה: היריון. היא מגנה את וונדלה על חטאיה. וונדלה חסרת אונים ומבולבלת, מאחר שהיא מעולם לא אהבה את מלכיור, והיא שואלת את אמהּ למה לא סיפרה לה הכול. וונדלה עוברת הפלה מלאכותית. באותה עת, הנסכן רילו וארנסט רובל בוצרים ענבים בכרם ומתגלגלים בעשב. הם מתוודים על אהבתם זה לזה ומתנשקים.
בנובמבר, מלכיור הנמלט מתחבא בבית הקברות בחצר הכנסייה. שם הוא מוצא את קברה של וונדלה, עליו כתוב שהיא נפטרה מאנמיה. שם פוקדת אותו רוחו של מוריץ המת. מוריץ מספר לו שאחרי מותו הוא למד יותר וחי יותר טוב מאשר בחייו האומללים על פני כדור הארץ. מלכיור כמעט מתפתה ללכת עם מוריץ למסע לתוך המוות ואז מגיעה דמות מסתורית בשם האיש במסיכה. מוריץ מתוודה על כך שהמוות הוא בלתי נסבל ושהוא אמר זאת כי רצה להשיב לעצמו את חברתו של מוריץ. האיש במסיכה מספר למלכיור שמוריץ הוא פרי הדמיון שלו. הוא מספר לו שוונדלה הייתה יולדת בלי בעיות, אלא שהיא נפטרה כתוצאה מהפלה כושלת. הוא מסביר למלכיור שהוא הופיע כדי לתת טעם לחייו ולגלות לו את הדברים הטובים הטמונים בחיים. מלכיור ומוריץ נפרדים זה מזה והאיש במסכה צועד שלוב זרוע עם מלכיור והם מתרחקים מהקברים.
המחזה בתיאטרון הרפרטוארי הישראלי
1. תיאטרון באר שבע, הצגת בכורה – 12 באפריל 1979
2. תיאטרון החאן, הצגת בכורה – 1989
3. תיאטרון בית ליסין (גרסת המחזמר), הצגת בכורה – 22 באפריל 2010
4. המרכז לתיאטרון של עכו, 2015 ("התעוררות האביב")
5. פסטיבל תיאטרון הקאמרי 2018- הצגת בכורה 30 בנובמבר 2018
6. תיאטרון הבימה (גרסה מוזיקלית), הצגת בכורה – 2019
דימום מדרכי העיכול
דימום מדרכי העיכול (באנגלית: Gastrointestinal bleeding) הוא מונח המציין כל צורה של אובדן דם דרך מערכת העיכול כולה – החל מהלוע ועד פי הטבעת. רמת הדימום יכולה לנוע בין דימום מיקרוסקופי, שכמעט איננו מורגש (ניתן לאיבחון על ידי דם סמוי בצואה, למשל), ועד דימום מסיבי ומסכן חיים. אם החולה אינו יציב המודינמית, הדגש המיידי בחדר מיון ניתן על החזרת הנוזלים והדם על ידי עירוי, כאשר במקביל מבוצעות בדיקות כגון קולונוסקופיה או אנדוסקופיה כדי לבחון מהיכן מקור הדימום.
אבחון
באופן כללי, האבחנה העיקרית היא בין דימום מדרכי העיכול העליונות (הכוללות את הוושט, הקיבה והתריסריון) ודימום מדרכי העיכול התחתונות (הכוללות את המעי לכל ארכו, עד לפי הטבעת), כאשר בכ־80% מהמקרים מדובר בדמם מהעליונות. הדימום יכול להיות איטי או מסיבי, כביטוי להלם.
רובי סוהו
דורי אליזבת פראנג' (באנגלית: Dori Elizabeth Prange; נולדה ב-9 בינואר 1991) הידועה יותר בשם הבמה שלה, רובי סוהו היא מתאבקת אמריקאית, המופיעה בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW). היא מוכרת בעיקר בשל תקופתה בארגון ההיאבקות WWE, שבו הופיעה תחת שם הבמה רובי ריוט.
דימום מדרכי העיכול
אבחון
הדימום עצמו בא לידי ביטוי במצבים שונים; כך למשל, החולה יכול להקיא דם (המטמזיס) או להקיא תערובת שנראית כמו coffee ground (מציין תהליך שבו הדם התעכל יותר זמן). החולה יכול לשלשל דם (המטוכזיה) או שהצואה תהיה שחורה ("מלנה" מצביע על כך שהדם נמצא במעי מספיק זמן, כדי שההמוגלובין יהפוך להמטין ויצבע את הצואה בשחור).
רובי סוהו
פראנג' מוכרת בנוסף בשל תקופותיה בארגוני ההיאבקות Shimmer Women Athletes, Shine Wrestling, Ohio Valley Wrestling (OVW), IWA Mid-South, World Wonder Ring Stardom ואחרים, שבהם הופיעה תחת שם הבמה היידי לאבלייס.
דימום מדרכי העיכול
אבחון
מלבד הדימום, החולה יכול להיות במצב של חולשה, סחרחורת ועד עילפון. החולה יכול להציג המוגלובין נמוך מאוד, ומנגד להראות סימני מנגנון פיצוי של הגוף על אובדן הדם.
בתהליך האבחון יש לבדוק מול החולה האם קיים תהליך מתמשך של כאבי בטן קודמים, שיכולים לרמז על כיב פפטי, האם החולה ניסה להקיא או בעל היסטוריה של הקאות (קרע ע"ש מלורי וויס), האם לחולה יש שחמת הכבד (במקרה כזה, החולה עלול לדמם למשל כתוצאה מדליות בוושט - סיבוך מוכר של שחמת הכבד, או גם כתוצאה מכיב פפטי). כמו כן, האם החולה נוהג לקחת תרופות כגון NSADIS אשר מגרות את רירית הקיבה, או תרופות נוגדות קרישה אשר עלולות להביא לדימום של פוליפ או פצע קטן.
אבחון דימום מדרכי העיכול העליונות
לצורך אבחנה האם החולה מדמם מדרכי העיכול העליונות, יש לערוך בדיקת אנדוסקופיה (EGD). זוהי הבדיקה המדויקת ביותר כיום שמכוונת לעבר מקור הדימום. שיטה נוספת היא אנגיוגרפיה - נכנסים מהמפשעה לעורק ה-celiac, כאשר ניתן להגיע לעורקים קטנים יותר - מזריקים חומר ניגוד, ובודקים בשיקוף האם הוא נשפך לחלל הבטן או לאזור מסוים בבטן. החיסרון בבדיקה כזו, הוא שצריך קצב דימום משמעותי כדי לגלות דימום.
אבחון דימום מדרכי העיכול התחתונות
לצורך אבחנה וכדי לקבוע האם החולה מדמם מדרכי העיכול התחתונות, יש לבצע קולונוסקופיה. לעיתים, אם בוצעה הכנה לא מתאימה, קיים קושי לברר את מקור הדימום, מאחר שהמעי הגס מלא בצואה, דם וקרישים.
אפשרות נוספת היא לערוך מיפוי של המעי הגס עם כדוריות דם אדומות וטכנציום - במצב כזה נראית הצטברות של חומר רדיואקטיבי לאורך מערכת העיכול במקרה של דימום. המיפוי רגיש מספיק כדי להראות גם דימום בעל קצב איטי.
ניתן להשתמש גם באנגיוגרפיה, אך מאחר שהיא דורשת קצב גבוה של דימום, היא פחות רגישה מאשר מיפוי, ומאידך יותר מדויקת, משום שבאנגיוגרפיה רואים את העורק המדמם (בעוד שבמיפוי ניתן לראות רק קליטה רדיואקטיבית לכל אורך המעי, וקשה לזהות את מקור הדימום).
טיפול
הטיפול מתחלק לבאים:
אנטיגן סגולי של הערמונית
אנטיגן סגולי של הערמונית (באנגלית: Prostate-specific antigen; בראשי תיבות: PSA; שם נוסף: kallikrein-3 ובקיצור: KLK3) הוא גליקופרוטאין (באנגלית: Glycoprotein) המופרש על ידי תאי האפיתל של בלוטת הערמונית אצל גברים.
בדיקת PSA
בדיקת ה-PSA היא בדיקת סקר ואין ביכולתה לשלול או לאמת אבחנה של סרטן הערמונית. לשם כך יש לבצע בדיקות נוספות, כמו בדיקה רקטאלית, ביופסיה או צילומי הדמיה רפואית.
כיום ישנה דאגה מסוימת בקרב החוקרים בנוגע לאמינות וליעילות בדיקת ה-PSA. מכיוון שיש בו אחוז גבוה של בדיקות שליליות כוזבות (כשליש), ובדיקות חיוביות כוזבות (כ-60 אחוז). דבר העלול להביא לבדיקות איבחון וטיפולים מיותרים, על סמך הבדיקות החיוביות הכוזבות. בארצות הברית ישנה מחלוקת בין האגודה למלחמה בסרטן ואגודת האורולוגים שממליצים על בדיקה זו לעומת המכון הלאומי לסרטן והארגון הראשי לרפואה מונעת, שלא ממליצים על בדיקה זו כבדיקת סקר ואף ממליצים נגד ביצועה. דאגה נוספת היא אבחון יתר של סרטן הערמונית, זאת אומרת אבחנה ברורה של סרטן, אך כזה שלא יפגע לעולם באיכות חיי המטופל וכמובן לא יגרום למותו. אחת ההערכות היא שעבור כל 1000 איש המבצעים סקירה לסרטן הערמונית בעזרת בדיקת דם (PSA) בודדת, אצל שני אנשים בלבד ימנע מוות מהמחלה, לעומת 28 איש שאצלם המחלה תאובחן אך בצורת אבחון יתר.
עוגת ליל כל הקדושים
עוגת ליל כל הקדושים היא עוגה ובה קישוטים וסמלים בנושא ליל כל הקדושים. ניתן להכין אותה באמצעות שימוש בצבעי ליל כל הקדושים המסורתיים, כגון שחור וכתום והיא עשויה להיות מעוטרת בסמלים מגוונים ורבים של החג, עם נושאים שונים שקשורים אליו. בין היתר, מקשטים אותה בקישוטי חג מסורתיים כמו דלעת, רוחות רפאים, עצמות וכולי.
סקירה כללית
עוגת ליל כל הקדושים נוצרת עם סמלים ונושאי ליל כל הקדושים. ניתן להכין אותה בצבעי כתום ושחור בעוגה ובציפוי שלה, מכיוון שכתום הוא צבע מסורתי המשויך לליל כל הקדושים. (הצבע של הדלעת, המשמשת ליצירת ג'ק-או-לנטרן) שחור הוא עוד צבע מסורתי של החג היות שמדובר בחג "אפל" לכאורה. במרוצת השנים, פותחו צבעי מאכל בצבעים הללו שאפשרו ליצור עוגות בצבעים הרצויים. לעיתים, מוכרים ומכינים עוגות גזר כעוגות ליל כל הקדושים, בשל צבען הכתום.
כמו כן, ישנן עוגות ליל כל הקדושים שעשויות מגבינה, שוקולד וכולי. בין היתר, ישנן עוגיות ליל כל הקדושים (שמעוצבות גם הן ברוח החג), מאפינס וקינוחים נוספים. כל אותם הקינוחים נחשבים כחלק מהקישוטים המסורתיים של החג. יש המקשטים את הקינוחים בסוכריות תירס וסוכריות דלעת.
נושאים
ניתן להכין עוגות ליל כל הקדושים במראה של ג'ק-או-לנטרן ודלועים. כמה מהנושאים לעוגות ליל כל הקדושים כוללים גם שימוש בירקות כמו עגבניות על מנת ליצור קישוטים שונים ומגוונים. בנוסף, ישנה עוגת קורי עכביש, אותה מכינים באמצעות זיגוג של מרכיבים שונים. רבים מכינים עוגות שדומות לבתי קברות, זומבים, ערפדים וכולי. עוגות נוספות כוללות בתוכן עיצובים בבצק סוכר, בצורה של מכשפות, גולגולות, מוחות ועצמות.
ריקרדיניו (2001)
ריקרדו ויאנה פילו (בפורטוגזית: Ricardo Viana Filho; נולד ב-23 באפריל 2001) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת החלוץ בלבסקי סופיה.
קריירה
ריקרדיניו שיחק במחלקות הנוער של סאו פאולו וגרמיו, ולקראת עונת 2021 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של גרמיו. ב-1 בספטמבר 2021 הושאל לעונה אחת למאריטימו מליגת העל הפורטוגלית, וב-13 בספטמבר כבש את שער הבכורה שלו, בתיקו 2–2 עם ארוקה. ב-19 ביולי 2022 הושאל לאתלטיקו גויאניינסה מליגת העל הברזילאית עד לתום העונה. ב-20 בדצמבר 2022 חתם לשלוש עונות בלבסקי סופיה מליגת העל הבולגרית.
ביטול הרסני
באנליזה נומרית, ביטול הרסני היא תופעה בה הדיוק של חיסור של שני מספרים עם שגיאה קטנה גוררת שגיאה גדולה. דבר זה עלול לקרות גם אם החיסור הוא מדויק.
לדוגמה, נניח שיש לנו שני עמודי עץ, אחד באורך והשני. אם נמדוד אותם בסרגל בעל דיוק של סנטימטר, אנחנו עלולים לקבל ערכים:, , שמתאימים להרבה שימושים: שגיאה יחסית של פחות מ-2% מהאורך האמיתי:.
אבל אם נחשב את ההפרש בין הערכים המשוערים, נקבל:, לעומת הפרש אמיתי של. השגיאה היחסית היא כעת 100%.
ביטול הרסני עלול לקרות גם אם החיסור מתבצע ללא שגיאה נוספת, כפי שקרה בדוגמה שלנו. כאשר משתמשים בחישובי נקודה צפה של ערכים קרובים, החישוב של החיסור יהיה די מדויק בגלל הלמה של סטרבנץ, אבל הביטול ההרסני עדיין קורה.
ניתוח פורמלי
פורמלית, ביטול הרסני קורה בגלל שחיסור היא פעולה בעלת מספר התניה גרוע עבור ערכים קרובים: גם אם המספרים המשוערכים, הם בעלי שגיאה יחסית נמוכה   בהתאמה, השגיאה היחסית של פעולת החיסור היא בעלת פרופורציה הפוכה להפרש האמיתי בין הערכים:
וכך אנו נוכחים שהשגיאה היחסית של החיסור המדויק של המספרים המשוערכים היא:
והיא עלולה להיות גדולה מאוד אם הערכים האמיתיים x ,y קרובים.
באלגוריתמים נומריים
באלגוריתמים נומריים, חישוב של חיסור של מספרי נקודה צפה קרובים עשוי לא להוסיף אף שגיאה או שגיאה קטנה לחישוב עקב הלמה של סטרבנץ. אבל הביטול ההרסני עלול להגביר שגיאות שנוצרו עקב עיגול מספרים קודם. כדוגמה, בחישוב פונקציות טריגונומטריות הפוכות עבור מספרים מרוכבים, מפתה לכתוב את הנוסחה הלוגריתמית ישירות:
כדוגמה בעייתית של שלב החיסור באלגוריתם, נניח למשל: z = i y וכן y \ll 0. וכך מתקבל:
i z = -y ההפרש בין המספרים הוא כמעט אפסי, נבטא את ההפרש: \varepsilon—a
וכעת, אם נחשב את החיסור בנקודה צפה:
ונבצע את החישוב ללא תוספת שגיאה עקב חישוב של נקודה צפה וכעת, ההפרש בין המספרים:
של שני המספרים הקרובים, ששניהם קרובים לערך -y, עשוי להגביר את השגיאה באחד ערכי הקלט בפקטור של —a שהוא מאוד גדול, בגלל שההפרש ביניהם הוא מאוד קטן.
במקרה של z = i y אבל y < 0, אם נשתמש בזהות נצליח להימנע מביטול הרסני, וזה בגלל שמתקיים:  אבל, ולכן החיסור הוא חיבור עם אותו הסימן שלא סובל מתופעת הביטול ההרסני.
ביטול הרסני הוא לפעמים שימושי ורצוי. למשל בחישוב אלגוריתמי 2Sum תלויים בביטול הרסני אחרי שגיאת עיגול: הם משתמשים בביטול הרסני כדי לחשב את השגיאה בחישוב נקודה צפה.
יפעת וייס
יפעת וייס (נולדה ב-1962) היא היסטוריונית ישראלית, פרופסור מן המניין בחוג להיסטוריה של עם ישראל ויהדות זמננו באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה
יפעת וייס היא בתם של פרופ' שבח וייס, שהיה יו"ר הכנסת ושגריר ישראל בפולין, ושל ד"ר אסתר וייס, ששימשה מנהלת בית הספר המחוזי להשתלמויות עובדי הוראה וחינוך בחיפה.
וייס החלה את לימודיה האקדמיים באוניברסיטת המבורג בגרמניה, בה התמחתה בהיסטוריה יהודית-גרמנית. את עבודת הדוקטורט השלימה ב-1997 באוניברסיטת תל אביב, תחת הדרכתה של שולמית וולקוב.
בשנים 1997–2000 לימדה וייס באוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן במינכן. בין השנים 2000–2007 לימדה וייס באוניברסיטת חיפה, וכן ייסדה ועמדה בראש מכון בוצריוס לחקר החברה וההיסטוריה הגרמנית בת זמננו (2000–2007). מאז 2008 היא מלמדת באוניברסיטה העברית וכיהנה כראש בית הספר להיסטוריה (2008–2011) וכראש מרכז מינרבה על שם פרנץ רוזנצוויג לחקר התרבות ותולדות הספרות היהודית-גרמנית (2010–2017).
ב-2012 זכתה וייס בפרס חנה ארנדט למחשבה פוליטית. בנימוקים להענקת הפרס, נאמר כי מחקריה של וייס "פתחו צוהר למחשבה על מכלול היחסים בין מיעוטים וקבוצות אתניות בישראל והרימו תרומה לחברה האזרחית ולשיח הציבורי".
מחקריה
כתיבתה של יפעת וייס עוסקת באתניות ובהגירה, ובתהליכים של העברה והשפעה תרבותית. כתיבתה המוקדמת התמקדה בעיקר במהגרים שהגיעו ממרכז אירופה, לאחר מכן החלה לחקור את פלשתינה בתקופת המנדט ואת החברה הישראלית בעשוריה הראשונים, תוך דגש על היבטים של זמן ומרחב בחקר הסכסוך היהודי-ערבי.
מחקריה המוקדמים של וייס התמקדו באתניות, אזרחות וזכויות מיעוטים. ספרה הראשון בעברית, "אתניות ואזרחות: יהודי גרמניה ויהודי פולין 1933–1940" (2000), מבוסס על עבודת הדוקטורט שלה, ומתמקד ביחסי הגומלין בין יהודי גרמניה ליהודי פולין לאחר עליית הנאצים לשלטון. לאחר השלמת הדוקטורט הרחיבה וייס את העיסוק באזרחות למחקר השוואתי כללי עם התמקדות בחברה הישראלית. בהקשרים אלו כתבה על חוק השבות, על לאומיות ספר ועל מעמד הפלסטינים אזרחי ישראל.
במאמרה "אתנו-לאומיות מרכז-אירופית ודו-לאומיות ציונית", מאתגרת וייס את הפרשנות ההיסטוריוגרפית המקובלת למקורותיה הרעיוניים של אגודת ברית שלום. באמצעות התבוננות בשתי הדמויות המסמלות את הזרמים הקוטביים באגודה: ארתור רופין, שייצג את המתונים, והנס קוהן, שהשתייך לזרם הרדיקלי באגודה, טוענת וייס כי התמיכה בדו לאומיות לא נבעה מתפיסת עולם בורגנית-ליברלית מיובאת ממרכז-אירופה (ממנה הגיעו רבים מהחברים בברית שלום). למעשה, לטענתה, הייתה התמיכה בדו-לאומיות תגובת נגד לחוויה המרכז-אירופית, ששימשה "כאזהרה וכהוכחה מתמדת לסכנה ולאיום הנשקפים מהאתנו-לאומיות".
בספרה "ואדי סאליב: הנוכח והנפקד" (2007) עושה וייס שימוש בהיסטוריה מרחבית ובמתודולוגיה של חקר המקום. הספר מגולל את ההיסטוריה של שכונת ואדי סאליב בחיפה, ראשית כשכונה ערבית עד 1948, ולאחר מכן כשכונת יהודים מזרחים, מרביתם מצפון אפריקה. הספר נע בין שתי נקודות זמן מכוננות: כיבוש חיפה ב-1948, ואירועי ואדי סאליב ב-1959. תוך חשיפת השכבות של המקום, ואדי סאליב, עוסקת וייס למעשה בהתהוות של שני שסעים מרכזיים בחברה הישראלית: השסע הלאומי והשסע האתני.
וייס הקדישה מספר מאמרים ואת הספר "נסיעה ונסיעה מדומה" (2014) לפרק לא ידוע בחייה של לאה גולדברג: שנות לימודיה בגרמניה בשנים 1930–1933. בשנת 2015 זכה הספר בפרס פולונסקי למקוריות וחדשנות במדעי הרוח.
קישורים חיצוניים
על כתביה
קאס סאנסטיין
קאס רוברט סאנסטיין (באנגלית: Cass Robert Sunstein; נולד ב-21 בספטמבר 1954) הוא משפטן יהודי אמריקאי, הידוע בשל תרומתו למשפט חוקתי, משפט מנהלי, משפט סביבתי והקשר בין משפט לכלכלה התנהגותית. הוא מחבר רבי-המכר של הניו יורק טיימס "העולם לפי מלחמת הכוכבים" (2016) ו"דחיפות קלות" (2008). שימש כמנהל משרד המידע והרגולציה (חטיבה בתוך משרד הניהול והתקציב) בממשל הנשיא ברק אובמה בשנים 2012-2009.
כפרופסור בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת שיקגו במשך למעלה מ-17 שנה חיבר עבודות משפיעות על ניהול סיכונים ומשפט חוקתי ונושאים נוספים. מאז שעזב את הבית הלבן, סאנסטיין הוא מופקד הקתדרה על שם רוברט וומסלי בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד. מאז 2014 סאנסטיין הוא המשפטן האמריקאי המצוטט ביותר ומוביל בהפרש ניכר על כל עמיתיו.
שנותיו הראשונות וחינוכו
סאנסטיין נולד ב-21 בספטמבר 1954 בוובאן מסצ'וסטס למריאן (לבית גודריץ'), מורה וקאס ריצ'רד סאנסטיין, בנאי, שניהם יהודים. הוא סיים את חוק לימודיו בבית ספר מידלסקס ב-1972. הוא סיפר שכנער נשבה לתקופה קצרה בכתביה של איין ראנד: "אולם כעבור שישה שבועות של קסם, ספריה החליאו אותי. הבוז שהיא רוחשת כלפי רוב האנושות, חוסר החמלה שלה כלפי החלשים בחברה והתנגדותה הנחרצת למדינת הרווחה, גרמו לי לתחושת קלסטרופוביה."
בתום לימודי התיכון סאנסטיין למד באוניברסיטת הרווארד, הוא השתייך לכמה נבחרות סקווש, ערך את המגזין ההומוריסטי The Harvard Lampoon וקיבל את התואר הראשון ב-1975 בהצטיינות יתרה. הוא למד בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד, ערך את כתב העת הסטודנטיאלי הדו-שנתי Harvard Civil Rights–Civil Liberties Law Review ונמנה עם הקבוצה הזוכה בתחרות אן מוט קורט. ב-1978 קיבל את התואר Juris Doctor, אותו סיים בהצטיינות יתרה.
קריירה
לאחר התמחותו, סאנסטיין עבד במשך שנה כפרקליט יועץ במשרד היועץ המשפטי של מחלקת המשפטים של ארצות הברית. ב-1981 התמנה למרצה בכיר למשפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת שיקגו (1983-1981), בה שימש גם כמרצה בכיר במחלקה למדע המדינה (1985-1983). ב-1985 מונה לפרופסור מן המניין בשני החוגים; הופקד על הקתדרה על שם קרל לואלין לחוקה בבית הספר למשפטים ובמחלקה למדע המדינה. ב-1993 האוניברסיטה קידמה אותו לדרגת פרופסור בכיר לחוקה בבית הספר למשפטים ובמחלקה למדע המדינה.
בסתיו 1986 סאנסטיין שימש כפרופ' אורח בקתדרה למשפטים על שם סמואל רובין בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קולומביה ובאביב 1987, חורף 2005 ואביב 2007 כפרופ' אורח בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד. הוא לימד קורסים במשפט חוקתי, משפט מנהלי ומשפט סביבתי, כמו גם את קורס החובה של השנה הראשונה "יסודות המשפט", שהוא מבוא להיגיון משפטי, משפטים וחקר החוק הבינתחומי, בכלל זה ניתוח כלכלי של המשפט. בסתיו 2008 הצטרף לפקולטה של בית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד ושימש כמנהל התוכנית לניהול סיכונים.
מלון רבינוביץ
מלון רבינוביץ (ידוע גם בשמות "דער רוטער" ו"מלון הפועלים") היה בית מלון עממי, צנוע וזול שפעל החל משנת 1886 עד מלחמת העולם הראשונה. המלון נוהל על ידי משפחת ישראל רבינוביץ, ולנו בו פועלי העלייה השנייה שעלו לארץ ישראל, ביניהם דוד בן-גוריון, יצחק בן-צבי ולוי אשכול. מבנה המלון נמצא ברחוב פינסקר 13 בפתח תקווה.
בשנת 2014 דווח שמבנה המלון מוזנח ושהוא נמצא על סף קריסה, למרות שבשנת 2008 האדריכל רפי רייש עשה תיק שימור למבנה המלון, וכמו כן מבנה המלון נבחר כאתר מורשת בישראל.
היסטוריה
תחילה, המיקום של בית המלון היה ביתו של שמעון רוקח, אחד ממייסדי אגודת פרדס, אגודה קואופרטיבית של הפרדסנים בארץ ישראל שהוקמה בתחילת המאה ה-20. לאחר מכן, משפחת ישראל רבינוביץ רכשה את הבית ופתחה בתוכו מלון לפועלי העלייה השנייה שעלו לארץ ישראל ועסקו בחקלאות בפרדסי פתח תקווה. במלון ניתנו שירותי לינה וארוחות לפועלים, ולעיתים טיפלו בפועלים בודדים שהיו חולים. המלון שימש גם כמועדון, לשכת עבודה ומטבח לפועלים. המלון היה מוכר כמלון עממי, צנוע וזול בצורתו במחיריו, ולכן עולים חדשים החלו בו את דרכם במושבה ובארץ. המלון היה ממקום כ-40 מטר מעל פני הים, והוא היה רחוק מהקדחות שהגיעו מהכפריים הערביים.
מנחמה גרף, נכדתו של מנחם שטיין, סיפרה על פי סיפוריו לכתבה באתר "ynet" שחדרי המלון היו גדולים ושצופפו בהם מיטות שעליהן ישנו הפועלים, כמו כן היה מטבח קטן וכמה פתיליות שעליהן בישלו. עוד היא מספרת שבמלון נרקם הווי מיוחד של ראשית המאבק של העבודה העברית.
עובדי המלון היו ידועים בטוב לב ונדיבות כלפי הלנים. מסופר שחיה שרה, בעלת המלון, הייתה מגישה לכל אחד את הארוחה שלו. כשהיו אוכלים במלון בשבתות, דבר היה נהוג, רבינוביץ רשם בזיכרונו את הסועדים וכמה הם אמורים לשלם. שלא שילמו והעירו על כך לרבינוביץ הוא אמר "הדביט [החוב] שלי בספרים, הוא הקרדיט [הזכות] שלי בעולם הבא".
בעקבות מריבה משפחתית, שני אחים מהמשפחה נפרדו, דבר הגרם להקמת "מלון רבינוניץ" נוסף שהיה שייך לשבתאי רבינוביץ. כדי להבדיל בין המלונות, מלון רבינוביץ המקורי קיבל את השם "דער רוטער" (הג'ינג'י) על פי צבע שיער הבעלים, והמלון השני קיבל את השם "דער שווארצער" (השחור), גם על פי צבע שיער הבעלים.
המלון פעל עד הגירוש שנעשה בעקבות מלחמת העולם הראשונה. עקב כך, המשפחה עברה לתל אביב והקימה שם את "מלון תל אביב".
במשך שנים רבות מבנה המלון שימש כסנדלריה של משפחת ארגש וכמחסן לחנות חשמל.
אילן קינן
שלמה אילן קינן (נולד ב-19 בינואר 1981) הוא גיטריסט ומלחין.
ביוגרפיה
ניגן ומנגן בהרכבים שונים, ביניהם להקת "בית אבא", "עטרוש", "מג'ודה", "ג'אלי אנמסבל", "הלל", טריו "סימני דרך", "תחמילה", אנסמבל "שיר ידידות" ו"טרה רוסה" שהיה אחד ממקימיו.