cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרוציו למבורגיני
עזיבת אוטומובילי למבורגיני
במהלך שנות ה-70, החברות של פרוציו למבורגיני נכנסו לקשיים כספיים. בשנת 1971, למבורגיני Trattori, שייצאה כמחצית מייצור הטרקטורים שלה, נקלעה לקשיים כאשר היבואן הדרום האפריקאי שלה ביטל את כל ההזמנות שלו. בבוליביה, הממשל הצבאי החדש, שביצע הפיכה מוצלחת, ביטל הזמנה גדולה של טרקטורים שהוכנו למשלוח בג'נובה. העובדים המאוגדים של Trattori היו בלתי ניתנים לפיטורין, מה שגרם ללחץ עצום על החברה. בשנת 1972, למבורגיני מכר את כל החזקותיו ב-Trattori לחברה המתחרה SAME. במהרה, קבוצת למבורגיני מצאה עצמה בצרות פיננסיות. הפיתוח ביצרנית המכוניות האט כשהעלויות נחתכו. פרוציו למבורגיני החל לחזר אחרי הקונים ל-Automobili ול-Trattori, נכנס למשא ומתן עם ג'ורג' הנרי רוזטי, איש עסקים שווייצרי עשיר וחבר. למבורגיני מכר 51% מהמניות לרוזטי תמורת 600,000 דולר אמריקני, ובכך וויתר על השליטה ביצרנית המכוניות שהקים. הוא המשיך לעבוד במפעל בסנט'אגתה ואילו רוזטי לעיתים רחוקות התערב בעצמו בענייניה של Automobili. המצב לא השתפר: משבר הנפט בשנת 1973 פקד את המכירות של מכוניות העל אצל יצרנים מכל רחבי העולם. צרכנים העדיפו אפשרויות קטנות ופרקטיות יותר של תחבורה, עם צריכת דלק טובה יותר. בשנת 1974, למבורגיני התאכזב מעסקי המכוניות שלו. הוא ניתק את כל הקשרים עם המכוניות שנשאו את שמו, ומכר את 49% ההחזקות הנותרות שלו ביצרנית המכוניות. המניות נרכשו על ידי רנה ליימר, חבר של ג'ורג' הנרי רוזטי. בשנת 1969 הוא הקים למבורגיני Oleodinamica SpA, יצרנית של שסתומים וציוד הידראולי. לאחר שעזב את העסקי ייצור הרכב, למבורגיני המשיך בפעילותו העסקית בתחומים אחרים, כולל חברת החימום ומיזוג האוויר שלו, Lamborghini Calor.
פרישה ומותו
בשנת 1974 עזב למבורגיני את העולם התעשייתי לאחוזה בגודל 3 קמ"ר בשם "לה פיוריטה" בקסטיליונה דל לאגו על חוף אגם טראזימנו, עיירה באזור אומבריה במרכז איטליה. בחזרה לשורשיו החקלאיים, למבורגיני נהנה מצייד וייצור יינות עצמאי. למבורגיני אף עיצב מסלול גולף משלו, כל זמן שהמשיך לנהל כמה מענייניו העסקיים.
בגיל 58, נולדה בתו פטריציה.
בגיל 76, ב-20 בפברואר 1993, למבורגיני נפטר בבית החולים סילברטיני בפרוג'ה לאחר שלקה בהתקף לב חמישה עשר ימים קודם לכן. למבורגיני נקבר בבית הקברות המונומנטלי של מנזר קרטוסה די בולוניה.
מורשת
כל החברות של פרוציו למבורגיני המשיכו לפעול. בנו, טונינו, עיצב אוסף של בגדים ואבזרים תחת המותג Tonino Lamborghini, כמו גם עיצב את דגם ה- Town Life מכונית מיקרו שנחשפה בתערוכת בולוניה בשנת 1999. בתו של פרוצ'יו, פטריציה למבורגיני, מנהלת את יקב המשפחה באחוזתו באומבריה. בשנת 1995 טונינו בנו של פרוצ'יו, הקים מוזיאון לכבוד מורשתו של פרוציו למבורגיני בשם Centro Studi e Ricerche Ferruccio Lamborghini.
במאי 2017 לוהק השחקן הספרדי אנטוניו בנדרס לשחק את פרוציו למבורגיני בסרט ביוגרפי אודות חייו.
אולימפיאדת ונקובר (2010)
משחקי החורף האולימפיים ה-21 במספר התקיימו בין ה-12 בפברואר וה-28 בפברואר 2010, בעיר ונקובר בקנדה. באולימפיאדת החורף בוונקובר השתתפו כ-2,500 ספורטאים ואיתם כ-3,000 מלווים מ-82 מדינות (מתוכם ייצגו את ישראל 3 ספורטאים, האחים רומן ואלכסנדרה זרצקי שהתחרו בענף החלקה אמנותית על הקרח לזוגות ומיכאל רנז'ין שהתחרה בענף הסקי האלפיני). במהלך האולימפיאדה, שנמשכה 17 ימים, נערכו 86 תחרויות ב-15 ענפים אולימפיים שונים (לפי חלוקה לקטגוריות מקבילות לנשים וגברים). 258 מדליות זהב, כסף וארד בעיצובם של עומר ארבל (ישראלי-קנדי שנולד בירושלים) וקורי האנט חולקו לזוכים.
בחירת העיר המארחת
הוועד האולימפי הבינלאומי שהתכנס בפראג, בירת צ'כיה הודיע ב-2 ביולי 2003 כי העיר ונקובר במחוז קולומביה הבריטית בקנדה, היא העיר שתארח את אולימפיאדת החורף ה-21 בשנת 2010. קודם לכן התקיימה התמודדות פנימית בקנדה על הצעת האירוח של ונקובר-ויסטלר מול ההצעות של הערים קוויבק סיטי וקלגרי, שאירחה את אולימפיאדת החורף ב-1988. ההצעה של ונקובר-ויסטלר זכתה והעומדה לבחירתו של הוועד האולימפי הבינלאומי שבחר בה.
סמל המשחקים
ב-23 באפריל 2005 הוצג סמל המשחקים של אולימפיאדת החורף בוונקובר. הסמל לקוח מהתרבות האינואיטית של הילידים האסקימואים מצפון קנדה שם פסלים דומים שימשו כאנדרטה או אבני דרך בתרבות האינואיטית. עיצוב הסמל מבוסס על פסל בשם אינוקשוק שנבנה במחוז בצפון קנדה והוצג בתערוכת אקספו ונקובר 1986 ולאחר מכן הוצב במפרץ האנגלי באזור ונקובר. הסמל מסמל חבר. אייר קנדה, חברת התעופה הלאומית של קנדה, השתמשה בסמל על מטוסי בואינג 777 שלה.
אתרי המשחקים
טקסי הפתיחה והסיום נערכו באצטדיון בי סי פלייס המונה קרוב ל-60,000 מקומות ומקורה לחלוטין כך שמזג האוויר החורפי הקשה לא הפריע לצופים. התחרויות עצמן התקיימו בתשעה מתקנים המפוזרים בארבעה מוקדים. התחרויות בענפי ספורט הגלישה והסקי התקיימו באתר הסקי ההררי ליד העיירה וויסטלר ובהר סייפרס ליד העיר ווסט ונקובר הסמוכה לוונקובר עצמה. תחרויות הספורט בענפי ההחלקה על הקרח התקיימו באולמות סגורים בערים ונקובר וריצ'מונד הקרובות. טורניר ההוקי קרח לגברים התקיים ב"קנדה הוקי פלייס", שבימים רגילים נקרא ג'נרל מוטורס פלייס והוא ביתה של קבוצת ונקובר קנאקס מה-NHL. הטורניר המקביל לנשים התקיים בת'אנדרבירד ארנה, האולם של אוניברסיטת קולומביה הבריטית.
שני כפרים אולימפיים הוקמו בוונקובר, המונה 1,100 דירות לכ-2,000 ספורטאים, ובוויסטלר, המונה 349 דירות לכ-3,500 ספורטאים. כמו כן הוכשרו שני מרכזי תקשורת שישדרו ממוקדי התחרויות כשהגדול בהם הוקם במרכז הקונגרסים בוונקובר שמכיל 20,000 מקומות. בין הערים אף נסלל כביש ראשי מהיר שיקצר את זמן הנסיעה של 125 הק"מ המפרידים בין עיירת הסקי וויסטלר לעיר הנמל ונקובר.
כ-1.6 מיליון כרטיסים הוצעו למכירה. כוחות הביטחון המשולבים כללו כ-6,000 איש שעבדו במשמרות ועוד כוח חירום של כ-750 איש שעמד בכוננות. קנדה וארצות הברית שתפו פעולה בענייני הביטחון. קרוב ל-10,000 עיתונאים הגיעו לסקר את המשחקים ואיתם עוד למעלה מ-250,000 מבקרים. במהלך ימי המשחקים הוקמו בדאונטאון של ונקובר עבור התיירים מוקדי אירועים הכוללים מסכי ענק ובמות מוזיקה ובידור. כ-25,000 קנדיים התנדבו להדרכת המבקרים.
מסע הלפיד האולימפי נחשב לארוך מסוגו שכן הוא הקיף כ-45,000 ק"מ. הלפיד הודלק באולימפיה שביוון ב-22 באוקטובר 2009 ומסעו ארך 106 ימים כשחלקו הגדול עבר בקוטב הצפוני ובצפון קנדה. כ-12,000 קנדים נשאו אותו.
את השידורים הישירים מאולימפיאדת החורף ערכה רשת NBC האמריקאית שרכשה את הזכויות לשידור במחיר 886 מיליון דולר והפיצה אותם ב-20 שפות לכ 3 מיליארד צופים. השידורים הועברו לראשונה גם בטכנולוגיית ה-HD המתקדמת.
עלויות האירוח
סך התקציב למשחקים מוערך בכ-10 מיליארד דולר קנדי וגדל פי כמה מההערכות הראשוניות. מתוכם עלות תקציב הביטחון לבדו עובר את רף מיליארד הדולר. עלות שיפוץ המתקנים עולה כ-580 מיליון דולר. 77 מיליון דולר שמורים כתקציב לשעת חירום. כ-2 מיליארד דולר הושקעו בקו מהיר של רכבת קלה המחברת בין מרכז העיר ונקובר לכפר האולימפי ולנמל התעופה ועוד כ-1.4 מיליארד דולר הושקעו בשדרוג והרחבת נמל התעופה הבינלאומי של ונקובר. 600 מיליון דולר הושקעו בשדרוג הכביש בין ונקובר לוויסטלר. 1.16 מיליארד דולר הושקעו בשני הכפרים האולימפיים שנבנו בוונקובר ובוויסטלר והללו יוצעו למכירה לציבור כדירות מגורים לאחר המשחקים. עלות הבנייה של מרכז הקונגרסים בוונקובר היא כ-900 מיליון דולר.
האולימפיאדה הזאת נחשבת לאולימפיאדה שגרמה להפסד הכי גדול למדינה מארחת: 9 מיליארד דולר מאזן שלילי סופי (אחרי הרווחים מהאירוח ומחסויות).
ישראל באולימפיאדה
המשלחת הישראלית כללה 3 ספורטאים. אלכסנדרה ורומן זרצקי התחרו בריקוד על קרח במסגרת ענף החלקה אמנותית וסיימו במקום העשירי. גולש הסקי האלפיני מיכאל רנז'ין הגיע למקום ה-35 בתחרות הסלאלום ולמקום ה-55 בתחרות הסלאלום הענק.
תא קולט אור
תא קולט אור הוא תא המכיל קולטנים עצביים רגישים לאור הנקראים אופסינים. המונח קולט אור (פוטורצפטור) משמש בערבוביה הן עבור הקולטנים העצביים הרגישים לאור והן עבור התאים המכילים אותם. כיוון שתא זה שולח לאורך אקסון את פוטנציאל הפעולה בעקבות חשיפה לאור, הוא למעשה סוג של ניורון. רשתית העין האנושית מכילה מערך צפוף של תאים קולטי אור (פוטורצפטורים), המסווגים לפי האופסינים שהם מכילים:
תאים קולטי אור נבדלים מתאי עצב אחרים במתח החשמלי הנשמר על פני קרומם. מרבית סוגי תאי העצב שומרים על מתח מנוחה של כ־70- מיליוולט, אשר עשוי לנסוק לכ־50+ מיליוולט בהשפעת גירויים שונים. לעומת זאת, תאים קולטי אור שומרים על מתח מנוחה גבוה יותר, שדי בו לחולל דחפים עצביים באופן שוטף. מתח המנוחה פוחת בהשפעת סדרת תגובות שמתניעה בליעת הפוטון באופסין, כך שלקליטת האור השפעה מעכבת על פעילותם העצבית של תאים קולטי אור. גם מערכת השמיעה נשענת על משטר ממתחים חשמליים חריגים בקולטנים שבאיבר קורטי ותכונה זו עשויה לתרום לרגישות מערכות חושיות אלה.
קליטת האור בתוך התאים נעשית באמצעות האופסינים. כל האופסינים מכילים קבוצה פונקציונלית בשם רטינל, המשנה את סידורה המרחבי כאשר היא בולעת פוטון בודד של אור. מידת הרגישות של הקולטן לתדרים אלקטרומגנטיים שונים מושפעת על ידי החלבון הקשור לרטינל.
כיוון שהפוטורצפטורים הם למעשה ניורונים, הרי שמספרם יישאר כמות שהוא מרגע הלידה ועד למותינו.
קנים (rods)
קנים, הידועים גם כתאי קנה, אחראים על ראיית לילה. בכל אחת מעיני האדם ישנם בממוצע כ-120 מיליון תאי קנה, הנחוצים לראיה בחשכה. הם נמצאים בעיקר בהיקף הרשתית, ופחות במרכזה. בתאים אלה אין המרה של צבע ושל פרטים קטנים בשדה הראייה, אלא פעילים יותר לזיהוי אור לבן וכך, לזיהוי בהירות הסביבה והעצמים בה. תאי הקנה מגיבים באיטיות לשינויי אור ולכן במעבר מהיר מחושך לאור העיניים מסונוורות.
הקנים מכילים פיגמנט מסוג אופסין, הנקרא רודופסין, אשר מורכב מהחלבון סקוטופסין המצומד לרטינל ומתפרק בחשיפה לאור, תוך יצירת אותות כימיים. רגישותו של הרודופסין לקרינה אלקטרומגנטית היא מרבית עבור פוטונים באורך גל 498 ננומטר. הרודופסין ממוקם בממברנות פנימיות בתא הקנה, בעלות מבנה של דסקיות הערומות באופן צפוף זו על זו (כ-2000 דסקיות בכל תא).
מדוכים (cones)
מדוכים, הידועים גם כתאי חרוט, אחראים על ראיית האור והצבע. בכל אחת מעיני האדם ישנם בממוצע כ-6 מיליון מדוכים, הנחוצים לראייה באור בהיר וחיוניים לראייה חדה. אלו תאים קצרים ועבים יחסית, הפעילים בעיקר ביום ונמצאים ברובם במרכז הרשתית (בגומה המרכזית). תאי החרוט מאפשרים הבחנה בין צבעים שונים. ההבחנה בין הצבעים נעשית על ידי שלושה סוגים של תאי חרוט, אשר כל אחד מהם רגיש לצבע ראשוני אחר - אדום, ירוק או כחול. יתר הצבעים הם למעשה שילובים של צבעים ראשונים אלה. תאי מדוכים מכילים פיגמנטים אופסינים ממשפחת הפוטופסינים, המורכבים אף הם מרטינל ומשייר חלבוני הנבדל בחומצות אמינו בודדות מהסקוטופסין המרכיב את קולטן הרודופסין. רשתיותיהם של מרבית בני האדם מכילות שלושה פוטופסינים שונים שרגישותם מרבית לאורכי הגל 420, 534 ו-564 ננומטרים. המדוכים המכילים פוטופסינים אלה מכונים מדוכים רגישי אורך-גל קצר (Short Wavelength Sensitive, בקיצור SWS או S), בינוני (M) וארוך (L). כפי שניתן ללמוד מן האיור, עקומי ההיענות של צבעני M ו-L (העקומים הירוק והאדום) דומים למדי. מקצת הנשים מבטאות סוג רביעי של צבען ברשתיותיהן, הנבדל מצבען L בחומצת אמינו יחידה. בגן המקודד פוטופסין רביעי זה התחלף הקודון TCT, המקודד לסרין, ב-GCT המקודד לאלנין. שינוי זה גורם להזחה צנועה של 3–4 ננומטרים בעקום ההיענות של הצבען הרביעי. בניסויים נמצא כי תפיסת הצבע של נשים אלו עשירה מזו של נשים וגברים אחרים. גברים, מנגד, מועדים יותר ללקות בעיוורון צבעים היות שהם נושאים העתק יחיד של כרומוזום X, הנושא גנים המעורבים בביטוי פוטופסינים ברשתית.
פיזור המדוכים והקנים ברשתית
שלושת סוגי המדוכים ברשתית האנושית מפוזרים באופן אקראי לכאורה ברחבי הרשתית. מספר המדוכים מסוג M ו-L במרכז הרשתית משתנה באופן ניכר מאדם לאדם וניתן לשער כי גם תפיסת הצבע משתנה מאדם לאדם. מכיוון שמדוכים שונים מגיבים במידה שונה לפוטונים באורך גל נתון, ניתן להבחין בין שטף האור לבין אורך הגל שלו על ידי השוואת תפוקותיהם של מדוכים מסוגים שונים.
ככל שמתרחקים מן הגומה המרכזית לכיוון שולי הרשתית, צפיפות המדוכים יורדת ושכיחות הקנים עולה. בזווית של כעשרים מעלות ביחס לקו הראייה מגיעה צפיפות הקנים לשיא של כ-160,000 קנים למילימטר רבוע. היות ששיעור קטן יותר של תאי גנגליון מוקדשים לעיבוד המידע משולי הרשתית, רגישות העין לאור היא מרבית בהיסט קטן יותר: 8-16 מעלות ביחס לקו הראייה. אסטרונומים המחפשים גרמי שמיים חיוורים משתדלים להביט מעט הצידה ממקומו המשוער, כדי להיעזר ברגישות המוגברת של העין לאור בזוויות אלה. שיטה זו נקראת ראייה מופנית (Averted vision).
המדוכים והקנים מתעצבבים לתאי עצב דו-קוטביים (ביפולריים), שסיביהם העצביים שלוחים לעבר תאי עצב גנגליוניים. תא עצב דו-קטבי רשתיתי יוצר סינפסות עם תאי קנים או עם תאי מדוכים, אך לא עם שניהם יחד. הוא מקבל קלט עצבי גם מתאי עצב אופקיים התורמים להשפעה ההדדית בין תאי עצב סמוכים וכך עשויים לשפר את רגישות העין או את חדות הדמות שנוצרת ברשתית העין. תאי אמקרין מעורבים בהתכנסות האותות הבאים מתאי קנה סמוכים שנמצאים בהיקף הרשתית, ובכך, תורמים לרגישות הראיה. כ־1.2 מיליון סיבים עצביים של תאי הגנגליון מתאגדים לעצב הראייה, הנושא את המידע שנקלט ועובד מכ-130 מיליון תאים קולטי אור. מכאן שהסוגים השונים של תאי העצב ברשתית נדרשים לדחוס ולסנן את הקלט האורי, לשם קידודו לדחפים עצביים הנשלחים בסיבים העצביים המרכיבים את עצב הראייה.
התפתחות הקנים מהמדוכים
לאור הדמיון התורשתי בין הפוטופסינים השונים לבין הרודופסין, היה זה אך טבעי לשער כי מקורם של הפוטופסינים במוטנטים של רודופסין שהתפלגו ממנו במהלך ההתפתחות האבולוציונית של בעלי חוליות. מנגד הציע גורדון וולס (Gordon Lynn Walls) בשנת 1942 כי תאי הקנים בעלי הרודופסין הם שהתפתחו מהמדוכים, לצורך שיפור רגישותם לאור קלוש. השערה זו, שנשענה על מחקריו על רשתית דג צמד (Pouched lamprey, חסר לסתות ממשפחת הצמדיים ), נתקלה בספקנות מצד הקהילה המדעית. במפתיע, העלה חקר הקירבה התורשתית בין בעלי חוליות שונים ממצאים התומכים בהשערתו של וולס. נמצא כי עוד בעידן הקמבריון לפני 540 מיליון שנים בוטאו 4 פוטופסינים שונים בבעלי חוליות, בטרם התפצלו אלה לחולייתנים לסתניים ולחסרי לסתות. פוטופסינים קדומים אלה הסתעפו לשש קבוצות המכילות למעלה מאלף מינים של אופסינים, בהם הרודופסין המצוי בתאי קנים אנושיים. בעלי החוליות של ימינו מבטאים חמישה גנים שונים של אופסינים ברשתיותיהם, המקודדים לקולטנים הפורשים את מקטע הספקטרום האלקטרומגנטי לו רגיש היצור. חלקם מבטאים יותר מצבען אחד באותו תא קולט אור.
תאי גנגליון קולטי אור
תא גנגליון או גנגליוציט הוא סוג של תא עצב שנמצא ברשתית העין, שמקבל מידע חזותי מתאים קולטי-אור דרך תאי ביניים שונים כמו תאים דו-קוטביים (bipolar cells), תאי אמקרין (amacrine cells) ותאים אופקיים (horizontal cells). לאחר עיבוד מסוים של המידע, הוא מועבר אל המוח, בעיקר לגרעין הברך הצדי (LGN), אבל גם למרכזים נוספים. הסיבים העצביים של תאי גנגליון ברשתית העין עטופים חלקית במיאלין, כשהחלק העטוף נמצא מחוץ לעין, והם המרכיבים את עצב הראיה.
תאי גנגליון קולטי-אור מכילים את הצבען מלאנופסין, שהופך אותם לרגישים ישירות לאור, גם בהיעדר קנים ומדוכים. הסיבים העצביים של תאי גנגליון אלה עוברים דרך הצרור הרשתיתי-היפותלמי (Retinohypothalamic tract) אל הגרעין העל-תצלובתי בהיפותלמוס. מסלול זה משמש לתיאום המקצב היממתי של השעון הביולוגי ביחס לרמות התאורה השוררות בסביבה, על ידי תזמון ייצורם והפרשתם של הורמונים בהיפותלמוס ובבלוטת יותרת המוח, שמווסתים תפקודי ערות שונים. כמו כן שולחים תאי גנגליון אלה את סיביהם לעבר הפרטקטום (Pretectum) שבמוח הקדמי, השולט על שרירי הקשתית המווסתים את קוטר האישון. מקצת הסיבים העצביים מתאי גנגליון קולטי-אור אלה נשלחים לעבר התליל העליון ואף לעבר גרעין הברך הצדי, אך בשלב זה לא ידוע אם הם מעורבים ישירות בעיבוד התפיסה החזותית של העולם.
ויליאם פאצ'ו
ויליאם ז'ואל פאצ'ו טנוריו (בספרדית: William Joel Pacho Tenorio; נולד ב-16 באוקטובר 2001 בקינינדה שבאקוודור) הוא כדורגלן אקוודורי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת רויאל אנטוורפן מליגת העל הבלגית.
קריירת מועדונים
פאצ'ו החל את הקריירה המקצוענית שלו באינדפנדיינטה דל ואיה מליגת העל האקוודורית. הוא ערך 26 הופעות ליגה במדי המועדון.
קריירה בינלאומית
נכלל בסגל נבחרת אקוודור לטורניר מונדיאל 2022, על-אף שלא ערך הופעות במדי הנבחרת עד למועד הזימון.
ב־28 במרץ 2023 שיחק וכבש לראשונה במדי הנבחרת בניצחון 1–2 נגד.
אינג'ניואיטי
מסוק המאדים אינג'ניואיטי (באנגלית: Mars Helicopter Ingenuity, שם חיבה ג'יני) הוא מסוק רובוטי קואקסיאלי שהצטרף לרכב החלל הרובר פרסווירנס במשימתו במאדים. המסוק היה מחובר בצורה מקופלת לגחון של הרובר. משימתו של המסוק היא לבצע על המאדים מספר טיסות קצרות כדי לבחון את הטכנולוגיה. זהו כלי הטיס הממונע הראשון שנשלח למשימה על כוכב לכת מחוץ לכדור הארץ. הרובר נחת על מאדים ב־18 בפברואר 2021, ואינג'ניואיטי היה צפוי להתחיל בטיסות המבחן שלו בתחילת אפריל, אך לבסוף לאחר מס' עיכובים טכניים, ב־19 באפריל 2021 המסוק טס לראשונה, וריחף לגובה של 3 מטרים.
מתחת לפאנל הסולארי של המסוק הדביקו המפתחים פיסה קטנטנה מהבד שציפה את כנף המטוס של האחים רייט בטיסה הממונעת הראשונה על כדור הארץ בשנת 1903. שדה התמרונים של אינג'ניואיטי על מאדים כונה בהתאם "שדה האחים רייט".
נכון ל-19 באפריל 2022 אינג'ניואיטי ביצע 27 טיסות מוצלחות. בטיסתו ה-25 שהתקיימה ב-8 באפריל 22, הגיע לשיא של מהירות ומרחק: 704 מטר במהירות טיסה של 5.5 מטר לשנייה במשך 161.3 שניות.
טיסת המסוק היא אוטונומית; פקודות לטיסה נכתבות על ידי "טייסים" ב-JPL. הן משוגרות ומתקבלות אצל הרובר פרסווירנס, ונשלחות למסוק. חיישני המסוק (מצלמת הניווט, מד תאוצה, מד טווח לייזר) מאפשרים למסוק לתקן בזמן אמת את מסלולו במהלך הטיסה שתוכננה מראש.
רקע ונתונים
המסוק יוצר על ידי סוכנות החלל נאס"א. אחד המהנדסים הבכירים בצוות הפיתוח היה לואי אלבסיוני, פלסטיני יליד בית חאנון שברצועת עזה.
משקל המסוק 1.8 ק"ג (4 ליברות), מתוכם סוללת ליתיום־יון נטענת סולרית במשקל 273 גרם.
גובהו 80 סנטימטר וקוטר הרוטורים 1.2 מטר. המסוק הוא קואקסיאלי – יש לו שני זוגות להבים זה מעל זה הסובבים סביב אותו ציר בכיוונים מנוגדים, והוא מתוכנן לטוס באטמוספירה של מאדים שהיא דלילה פי מאה מזאת שעל פני כדור הארץ.
מהירות המסוק היא עשרה מטר לשנייה בטיסה אופקית, ושלושה מטר בטיסה אנכית.
בדומה לרובר פרסווירנס, עליו הועמס, גם שמו של המסוק, Ingenuity (בעברית: כושר המצאה), נבחר במסגרת תחרות מתן שמות על ידי תלמידים ברחבי ארצות הברית.
משימת מאדים
כשהוא מחובר לגחונו של הרובר, המסוק שוגר ב־30 ביולי 2020 מנמל החלל קייפ קנוורל ונחת במכתש ג'זרו שעל המאדים ב־18 בפברואר 2021.
ב־3 באפריל הוא שוחרר מגחון הפרסווירנס אחרי שהרובר טען את הסוללות שלו ל־100%. רגליו של המסוק נפרשו והרובר התרחק ממנו מעט. המסוק שרד את הלילה הראשון ללא אספקת חשמל מהרובר, בטמפרטורה של מינוס 90 מעלות צלזיוס, כשהוא מסתמך על חימום מהסוללות שלו בלבד. בשעות השמש הוא נטען מהפאנלים הסולאריים שלו.
מטרת המשימה הוגדרה מראש כהדגמת היכולת הטכנולוגית. אחרי ששלוש הטיסות הראשונות עברו בהצלחה את כל השלבים שתוכננו להן, מטרת המשימה שונתה להדגמת יכולת ביצועית, והמסוק גויס לעזרת פרסווירנס בסקירה ומיפוי של השטח.
טיסות מאדים
טיסה ראשונה - ב־8 באפריל ביצע המסוק ניסוי של הפעלת הרוטור במהירות נמוכה של 50 סיבובים לשנייה. ב־9 באפריל נעשה ניסוי להפעלה במהירות גבוהה, אך הניסוי נפסק כשתוכנת המסוק הגיעה למצב לא מוכר ושעון התוכנה פקע. ב־12 באפריל הודיעה נאס"א שצוות האינג'ניואיטי מצא פתרון, וגרסת התוכנה החדשה נבדקה ונטענה למסוק.
טיסה שנייה - משימת התעופה השנייה התקיימה ב־22 באפריל, המסוק המריא אנכית לגובה של 5 מטר, וריחף זמן קצר במקום. אז נטה בזווית של 5 מעלות ונע 2 מטר הצידה במהירות של 0.5 מטר לשנייה. עצר וריחף במקום. עשה שלוש פניות בזוויות של 90 מעלות כדי להפנות את המצלמה לכיוונים שונים. חזר אופקית אל מרכז "שדה האחים רייט" ונחת בנקודה שממנה המריא. הטיסה נמשכה 51.9 שניות, וכל שלבי הניסוי הושלמו בהצלחה.
טיסה שלישית - ב-25 באפריל 2021 ביצע המסוק את טיסת הניסוי השלישית שלו. הוא התרומם לגובה 5 מטר וריחף זמן קצר בגובה זה. אז הוא טס אופקית צפונה כשהוא שומר על כמעט אותו גובה, למרחק 50 מטר ויצא משדה הראייה של הרובר פרסווירנס שצילם וידאו של הטיסה. הוא שב לשדה הראייה של הרובר כעבור 25 שניות. המצלמה התחתונה של המסוק סייעה לו לשמור על גובהו מעל האדמה. הוא חזר אל מעל הנקודה שממנה המריא, ונחת. המסוק טס בסך הכל 100 מטר והשלים בהצלחה את כל משימות הטיסה. הטיסה נמשכה 80 שניות.
טום הולנדר
תומאס אנתוני "טום" הוֹלַנדֶר (באנגלית: Thomas Anthony "Tom" Hollander; נולד ב-25 באוגוסט 1967), הוא שחקן בריטי ממוצא יהודי. מוכר מתפקידיו בסרטים "אניגמה", "פארק גוספורד", "מרגלי קיימברידג'", "גאווה ודעה קדומה" ו"שודדי הקאריביים".
ביוגרפיה
הולנדר נולד בבריסטול שבממלכה המאוחדת. אביו הוא צאצא של יהודים מצ'כיה שהתנצרו לזרם הקתולי, ואימו ממשפחה נוצרית ממוצא אנגלי. גדל באוקספורד שבאוקספורדשייר. הוא התחנך בבתי הספר "דראגון סקול" ואחר כך ב"אבינגדון סקול". למד בסלוויין קולג' שבקיימברידג' והרבה להשתתף מחוץ לתוכנית הלימודים בפעילויות התיאטרון באוניברסיטת קיימברידג'. בעודו בקיימברידג' ביים חברו לספסל הלימודים, סם מנדס, הצגות אחדות בהשתתפותו בין השאר הפקה של "סיראנו דה ברז'ראק" שזכתה לשבחי הביקורת. עם סיום לימודיו לא התקבל לבית ספר למשחק אך בכל זאת המשיך לעבוד בתיאטרון.
ב-1992 זכה הולנדר בפרס איאן צ'ארלסון על הופעתו בהצגה "The Way of the World" בתיאטרון ליריק האמרסמית' בלונדון. ב-1997 היה מועמד לפרס בשנית על תפקידו במחזה "מבקר המדינה". והמחזה "בלאטיקוס אומינוס דומינה".
הולנדר הופיע בתפקידים רבים בקולנוע ובטלוויזיה. בין היתר בסדרה הקומית "פשוט נהדרת", בסרט "מרתה, פרנק, דניאל ולורנס", סדרת הדרמה "רעיות ובנות" על פי ספרה של אליזבת גסקל, סרטו של רוברט אלטמן גוספורד פארק, ובסרט הטלוויזיה הנסיך האבוד בתפקיד המלך ג'ורג' החמישי. על תפקידו בסרט גאווה ודעה קדומה בכיכובה של קירה נייטלי קבל את פרס המבקרים של לונדון ופרס הקולנוע של העיתון "איבנינג סטנדרד". בסדרה "מרגלי קיימברידג'", העוסקת בחייהם של חברי רשת קיימברידג', גילם את דמותו של המרגל גאי ברג'ס.
הולנדר מרבה לעבוד עם השחקנים מייקל גמבון וביל ניי והוא חבר קרוב של ג'יימס פיורפוי. אף על פי שהוא מרבה להופיע כשחקן אופי מוערך וזכה בפרסים, עדיין מלגלגים בסרטים על קומתו הנמוכה.
בשנים 2006 ו-2007 השתתף הולנדר בחלק השני והשלישי של סדרת סרטי שודדי הקריביים. הופעתו האחרונה על הבמה הייתה במחזה " Landscape with Weapon" מאת ג'ו פנהול בתיאטרון המלכותי הלאומי. כמו כן הופיע בסדרה "אנשי הצללים" של רשת TNT.
ב-2010 יצר הולנדר יחד עם התסריטאי ג'יימס ווד את הסדרה הקומית "כבוד הכומר". בסדרה מגלם הולנדר את הדמות הראשית של הכומר אדם סמולבון, שעובר מקהילה כפרית לנהל כנסייה גדולה בלונדון. ב-2011 הסדרה זכתה בפרס באפטה כסיטקום הטוב ביותר. עונה שנייה של הסדרה שודרה ב-2011.
בשנת 2017 שיחק בסרט הדרמה העצמאי "קדחת הצבעונים", לצדן של אליסיה ויקנדר וקארה דלווין, וכן שיחק בסרט "לנשום".
בשנת 2018 שיחק בדרמה הביוגרפית "רפסודיה בוהמית" שביים בריאן סינגר.
ממשלת ישראל השבע עשרה
ממשלת ישראל השבע עשרה, בראשותו של יצחק רבין, שכונתה בשל כך "ממשלת רבין הראשונה", פעלה מ-3 ביוני 1974 עד 20 ביוני 1977, בתקופת כהונתה של הכנסת השמינית.
הקמת הממשלה
עם התפטרות ראש הממשלה, גולדה מאיר, בעקבות דו"ח ועדת אגרנט, התמודד רבין על הנהגת מפלגת העבודה מול שמעון פרס. זו הייתה ההתמודדות ראשונה מבין רבות בין השניים. בהצבעה החשאית במרכז מפלגת העבודה קיבל רבין 298 קולות לעומת 254 להם זכה פרס. לאחר ניצחונו בבחירות פנימיות אלו, התמנה רבין ב-3 ביוני 1974 לראש הממשלה החמישי של מדינת ישראל.
ציוני דרך ומדיניות
בחזית המדינית נערך בתחילת כהונתו של רבין המשא ומתן עם מצרים על הסכמי הביניים שבעקבות מלחמת יום הכיפורים. במסגרת המלחמה בטרור ערך צה"ל את "מבצע אנטבה", אולי הישגה הגדול ביותר של ממשלת רבין הראשונה. זו סבלה מאי יציבות ומסכסוכים בינו לבין שר הביטחון שמעון פרס, שרבין הרגיש כי הוא חותר תחתיו. פרס החליש מאוד את יכולתו של רבין לעשות שינויים, אם כי ספק אם היה ביכולתה של ממשלת רבין לחולל שינוי משמעותי במורשת הקשה בתחום הכלכלי, המדיני, הפנימי והציבורי שהותירו הממשלות הקודמות גם ללא פעילותו של פרס.
תנועת "גוש אמונים" הגבירה בתקופה זו את פעילותה, ובגיבויו של שר הביטחון שמעון פרס, כמו גם בתמיכה של חלק מצעירי המפד"ל (כמו זבולון המר, למשל), החלה לפעול לעידוד יישובם של יהודים ביהודה ושומרון. בתקופת כהונתה של ממשלה זו נחקרו והתגלו פרשות שחיתות בצמרת המדינה, בהן היו מעורבים אישים כמו מועמדו של רבין לתפקיד נגיד בנק ישראל, אשר ידלין, ושר השיכון והבינוי אברהם עופר.
ההתרחשות הדרמטית בשנות ממשלת רבין הייתה בתחום הכלכלי, שעמד במרכז תשומת הלב לאורך כל תקופת כהונתה. האינפלציה, שהחלה לעלות כבר בתחילת שנות השבעים, גאתה אחרי מלחמת יום הכיפורים ומשבר הנפט. רבין ושר האוצר יהושע רבינוביץ לא רצו, וככל הנראה גם לא יכלו, לנקוט במדיניות של ריסון תקציבי, שמשמעותה הייתה פיטורי עובדים במגזר הממשלתי וקיצוץ בתוכניות הרווחה. הממשלה הנהיגה רפורמה מקיפה בנושא המיסים בעקבות המלצות ועדת בן שחר, ולראשונה הנהיגה תשלום מס ערך מוסף. כן הוחל בשנת 1975 לקבוע את שערי מטבעות החוץ לראשונה מדי יום, בשיטת הפיחות הזוחל.
סוף כהונת הממשלה
ב־14 בדצמבר 1976 נערכה בכנסת הצבעה על הצעת אי אמון, שהגיש הרב קלמן כהנא מסיעת פועלי אגודת ישראל בשל חילול השבת שנגרם, כאשר חלק משרי הממשלה לא הספיקו לחזור לביתם לפני כניסת השבת מטקס קבלת מטוסי ה־F-15 הראשונים של חיל האוויר. שניים משלושת שרי סיעת המפד"ל נמנעו בהצבעה. רבין, בהתייעצות עם שר המשפטים חיים צדוק, החליט לראות את הצבעתם זו כהתפטרות. הוא הודיע על כך בכנסת ב־20 בדצמבר, ובאותו לילה כינס ישיבת ממשלה מיוחדת בו הודיע על כוונתו להתפטר, ונסע לבית הנשיא להגיש את התפטרותו. במהרה התקבל חוק לפיזור הכנסת, והקדמת הבחירות ל־17 במאי 1977, מה שהבטיח שהממשלה תהיה עד אחרי הבחירות ממשלת מעבר בה אי אפשר להביע אי אמון. הליך זה כונה אחר כך בלעג "התרגיל המבריק".
בהתמודדות הפנימית במרכז מפלגת העבודה, שהתקיימה בפברואר גבר רבין על שר הביטחון שמעון פרס ברוב קטן, ונבחר למועמד המערך השני לראשות הממשלה. אולם, בעקבות הפרסום ב-15 במרץ 1977 על קיום חשבון בנק בחו"ל השייך לרבין ואשתו, בניגוד לחוק הפיקוח על מטבע זר, התפתח פרשת חשבון הדולרים. ב־7 באפריל 1977, בשעה 23:40, הודיע רבין על הסתלקותו ממועמדותו לראשות הממשלה.
הרכב הממשלה
עם כינונה כללה הממשלה 19 שרים, 16 שרים מטעם המערך, 2 שרים מטעם הליברלים העצמאיים ושולמית אלוני מרצ. מקרב שרי המערך בממשלה השש עשרה, לא נכללו בממשלה ה-17: גולדה מאיר, משה דיין, אבא אבן, פנחס ספיר וחיים גבתי. במקומם נכנסו השרים החדשים: אברהם עופר, אהרן ידלין, גד יעקבי ומשה ברעם.
בסוף אוקטובר 1974, עם הצטרפותה של המפד"ל לקואליציה, עלה מספר השרים ל-21, כאשר שלושה שרים של המפד"ל הצטרפו לממשלה ואילו שולמית אלוני מרצ פרשה ממנה. התפטרותו של אהרן יריב, בראשית 1975, הקטינה את מספר השרים ל-20. פיטוריהם של שרי המפד"ל במסגרת התרגיל המבריק הקטין את מספר השרים ל-17, והתאבדותו של אברהם עופר הוריד את מספר השרים ל-16.
בסך הכל כיהנו בממשלה 23 שרים, אם כי לא כולם ביחד. מתוכם, 17 המשיכו מממשלות קודמות (רבין, אלון, רבינוביץ, שם-טוב, פרס, בר-לב, הלל, חזני, בורג, קול, גלילי, צדוק, אוזן, יריב, האוזנר, רוזן ורפאל) ו-6 שרים כיהנו לראשונה בממשלה זו (עופר, ידלין, יעקבי, ברעם, המר ואלוני).
זיהוי ישויות
זיהוי שם ישות (באנגלית: Named-Entity Recognition) הוא תהליך מתחום עיבוד השפה הטבעית, שמטרתו לחלץ שמות של ישויות מתוך טקסט, ולסווגם לקטגוריות. הישויות האמורות הן לרוב אנשים, ארגונים, מיקומים, תאריכים, כמויות, ערכים כספיים, אחוזים ועוד. כך למשל, מתוך המשפט "יוסף רכש 300 מניות של חברת טבע בשנת 2006", התהליך יזהה את המילה "יוסף" כשם של אדם, "טבע" כשם של ארגון, ו-2006 כשנה.
כיום, קיימות מערכות המבצעות את תהליך ה-NER באמצעות טכניקות למידת מכונה ברמות דיוק גבוהות למדי (מערכות מסוימות הצליחו לזהות שמות ישויות עם ציון F-score של 93.39%, כאשר מעריכים אנושיים קיבלו ציונים של כ-97.30%).
פלטפורמות לזיהוי ישויות
פלטפורמות NER בולטות הן:
הליך הזיהוי כולל למעשה שתי משימות עיקריות: האחת, זיהוי הישות - מציאת שם של ישות בגוף הטקסט. השנייה, סיווג הישות שזוהתה ושיוכה לקטגוריה מסוימת. במקרים פשוטים, המשימה השנייה אינה מורכבת, ומודל לא יתקשה להסיק ש"מיקרוסופט" הוא שם של חברה. עם זאת, קיימים מקרים קשים יותר, כמו למשל להבין האם "רמי לוי" במקרה נתון, הוא שם תאגיד או שם אדם. לשם כך, המודל נדרש להיעזר בקונטקסט, וכפי שאדם יבין שבמשפט "רמי לוי הונפקה בבורסה לניירות ערך" מדובר בתאגיד ולא באדם, כך גם יזהה זאת המודל. בעיות נוספות נובעות כאשר שם של ישות אחת כולל בתוכו שם של ישויות אחרות, למשל "אפריקה ישראל להשקעות".
יצוין, כי נהוג לכלול בתהליך זיהוי שם הישות גם ישויות כמו תאריך או מספר. עם זאת, מודל NER יזהה את "חודש יוני" כתאריך במשפט "אני נוהג לטייל בחודש יוני", על אף שאין בהכרח מדובר בחודש יוני ספציפי.
הערכת ביצועים
הערכת איכות התפוקה של מערכת NER, נמדדת בעיקר באמצעות המדדים Recall, Percision וציון F1, הממוצע ההרמוני של האחרונים. ציונים אלו לוקחים בחשבון את כמות זיהוי חיובי-כוזב, חיובי-אמת, שלילי-כוזב ושלילי-אמת (המוצגים לרוב במטריצת בלבול). עם זאת, קיים קושי בהערכה זו שכן לעיתים מודל NER יכול לסווג ישות באופן נכון חלקית. למשל:
תחומים בעייתיים
השימושים המוקדמים במערכות NER החלו בשנות ה-90 והתמקדו בחילוץ שמות ישות בעיקר ממאמרים עיתונאיים ומסמכים צבאיים. מאוחר יותר, התרחב התחום לחילוץ מתוך סוגים שונים של טקסט לא פורמלי, כמו בלוגים או תמלולי טקסט משיחות טלפון. מאז סוף שנות ה-90, קיים עניין רב ב-NER בתחומי ביולוגיה מולקולרית, ביואינפורמטיקה ועיבוד שפה טבעית רפואית. ה"ישויות" אותן התבקש המודל לחלץ בתחומים אלו, היו בעיקר שמות של גנים, תרופות וישויות כימיות.
כיום, אתגרים מרכזיים בפיתוח הענף הם בניית מודלים להתמודדות עם הקשרים מורכבים מבחינה לשונית, כמו טוויטר ושאילתות חיפוש (אשר פעמים רבות אינן נכתבות כמו משפט תקני לשונית). מאמצים נוספים נוגעים להפחתת התלות במאמן אנושי כדי להביא את המודל לתוצאות טובות.
גרמולטה
גרמולטה (באיטלקית: [ɡremoˈlaːta]) או גרמולדה (באיטלקית: [ɡremoˈlaːda]) הוא רוטב ירוק העשוי מפטרוזיליה קצוצה, גרידת לימון ושום. זהו הרוטב המסורתי למנת האוסובוקו.
מרכיבים
גרמולטה קלאסית מכילה קליפת לימון מגוררת, אם כי ניתן להחליפהּ בגרידת פירות הדר אחרים (כגון ליים, תפוז, אשכולית וכו'). ניתן להחליף גם את הפטרוזיליה בעשבי תיבול שונים (למשל כוסברה, נענע או מרווה), או את השום (שניתן להחליף בחזרת מגוררת דק או בשאלוט קצוץ). כמו כן, יש המשתמשים במרכיבים נוספים, כמו גבינת פקורינו, אנשובי, צנוברים קלויים או בוטארגה מגוררת.
פלימות' ניו-פיינר
פלימות' ניו-פיינר (באנגלית: Plymouth New Finer) היא מכונית משפחתית אשר יוצרה על ידי חטיבת "פלימות'" בקונצרן הרכב קרייזלר האמריקאי בשנת 1932.
סך הכול יוצרו 83,910 יחידות.
הפדרציה הבין-לאומית של אגודות הסטודנטים לרפואה
הפדרציה הבין-לאומית של אגודות הסטודנטים לרפואה (באנגלית: International Federation of Medical Students' Associations), הידועה גם בראשי-התיבות: IFMSA, היא ארגון לא ממשלתי המייצג אגודות של סטודנטים לרפואה. הוא נוסד במאי 1951 וכיום הוא מייצג 133 ארגוני חברים מ-123 מדינות בשש יבשות.
ה-IFMSA מונחה על ידי ארגוני החברים הלאומיים שלו (NMO), המסוגלים לקבל החלטות אקטיביות פעמיים בשנה, במהלך האסיפות הכלליות של IFMSA.
מעמד עולמי
ה-IFMSA מנהל יחסים רשמיים עם ארגון הבריאות העולמי (ה-WHO), שהחלו עוד בשנת 1969, כאשר שיתוף הפעולה ביניהם הביא לארגון יום עיון בנושא "הוראה מתוכנתת בחינוך רפואי", כמו גם תוכניות בנושאי אימונולוגיה ורפואה טרופית. בשנים שלאחר מכן, ה-IFMSA וה-WHO שיתפו פעולה בארגון מספר סדנאות ותוכניות הכשרה. IFMSA משתף פעולה עם אונסק"ו מאז 1971. מאז 2007 ה-IFMSA היה ארגון תומך רשמי של Healthcare Information For All by 2015) HIFA2015).
בתחילת שנות האלפיים יצר ה-IFMSA את חמשת האזורים שלה, כדי לתמוך בצמיחה המתמשכת של הפדרציה ולהגדיל את ההישגיות שלה ברמה הלאומית. היא גם אימצה מערכת חדשה של חוקה וחוקי עזר שיתאימו למימוש עבודתה.
אוגוסט 2014 היה רגע מכריע עבור הפדרציה, כשלאחר מספר שנים של דיונים, קבוצות עבודה ומצבי משימות, אימצה הפדרציה פה אחד רפורמה מבנית, שנכנסה לתוקפה במלואה ב-1 באוקטובר 2015. הרפורמה הושלמה עם יישום מזכירות קבועה באמסטרדם, המעבר מפרויקטים לתוכניות ואימוץ אסטרטגיה לשלוש שנים.
יוסף נויפלד
יוסף מוניו נויפלד (Joseph Munio Neufeld; 16 בפברואר 1899 – 1 בספטמבר 1980) היה אדריכל עברי, מהבולטים בתקופת היישוב וממעצבי הסגנון הבינלאומי בארץ ישראל. משנות ה-40 התגורר בארצות הברית וכיהן כפרופסור לעיצוב אדריכלי באוניברסיטת ייל.
תולדות חייו
נויפלד נולד בשנת 1899 ב שבגליציה, האימפריה האוסטרו-הונגרית, בן לירמיה, אגרונום, ואנה, מחנכת. לאחר לימודיו בבית ספר תיכון בווינה למד בבית הספר לאדריכלות באקדמיה לאמנויות היפות בווינה (Akademie der bildenden Künste Wien), ומשם עבר ללמוד ברומא.
נויפלד תכנן ובנה בתים פרטיים, בתי חולים, בתי ספר, שיכוני פועלים ומבנים בקיבוצים. המפורסם מהבניינים שתכנן הוא מרכז קופת חולים (לימים מרכז הקבלה לעם), שתוכנן בשנת 1937 כמבנה ציבורי בסגנונו של נויפלד, הסגנון הבינלאומי.
בשנות ה-40 היגר נויפלד לארצות הברית, שם לימד באוניברסיטת ייל ועבד כארכיטקט. יוסף הוסיף לעבוד בארץ לסירוגין, עד פטירתו בניו יורק בשנת 1980.
נויפלד תרם רבות לבנית תל אביב בסגנון הבינלאומי. עבודותיו היו בין אלה שהובילו להכתרת העיר כאתר מורשת עולמית.
עבודותיו
עבודותיו של נויפלד נפרסו על פני כל הארץ, ובהן:
טבע או הסכמה
בעת העתיקה
אחד מהדיונים הראשונים בנושא מופיע אצל הפילוסוף היווני אפלטון בדיאלוג קראטילוס המוקדש כולו לעניין זה. בעקבות ויכוח שהתנהל בין הרמגונס לקראטילוס פונים אלו אל סוקרטס ושוטחים לפניו את טיעוניהם. לפי קראטילוס המילים הן תיאור נכון של הנמצאים והן מורות על מהותם הפנימית. לדידו, החכם יודע את טבעם האמיתי של הדברים ויכול לתת להם שם המשקף טבע זה. הרמגונס חולק על קראטילוס וטוען שאין המילים אלא הסכמה שרירותית בין בני אדם ויכולנו להחליף את שמות הדברים ככל שנרצה. לאחר שדברים אלו הועלו על ידי אפלטון המשיכה המחלוקת בקרב פילוסופים שונים ואסכולות שונות, כשכל אחד אוחז בדעה ונימוקים משלו. לדעת אריסטו השמות נקבעו לפי הסכמה, ואת דעתו ירשו הפילוסופים הערביים והיהודיים בימי הביניים.
במסורת ישראל
הוגי דעות יהודיים לא פסחו על שאלה פילוסופית זאת ובמהלך הדורות ניתנו תשובות שונות לסוגיה.
על הפסוק מספר בראשית: נאמר במדרש:
לשיטת המדרש השם של כל חיה מותאם לתכונותיה, כלומר לטבעה, והאדם הראשון ידע לתת שמות שמורות על מהות הדברים. רבנים גדולים חלקו בשאלה זאת. הרציונליסטיים גרסו שבני אדם במהלך הדורות פיתחו את השפה ושכללוה, ואילו המיסטיקנים האמינו שכיוון שבתורה מתואר שאלהים ברא את העולם בדיבור אזי יש שפה אלהית ואמיתית, כפי שנאמר "ותהיי הארץ שפה אחת ודברים אחדים" ופירש רש"י - לשון הקודש.
הרמב"ם, שנחשב לגדול הפילוסופים היהודיים, כתב:
הרמב"ם דייק מתוך הפסוק את המילים 'ויקרא האדם' והסיק מכך שהאדם נותן לדברים את שמותיהם ואין להם שמות מעצם מהותם. גם בעניין זה הרמב"ם נאמן לשיטה הרציונליסטית.
הוגים שונים צידדו בגישה השנייה ודייקו מתוך פסוקים אחרים במקרא נימוקים לדעה זאת. כך למשל כתב רבי יהודה הלוי בספרו הכוזרי:
ריה"ל מדייק מתוך הפסוק את המילים 'הוא שמו' כמורות על כך שהשם שנתן האדם לחיות היה שמן המהותי משעת בריאתן.
בדעה הזאת אחזו מרבית המקובלים ומצאו לה סימוכין מתוך המקורות וכתבי הקבלה.
בבלשנות המודרנית
הפילוסוף פרדריך ניטשה כתב:
בבלשנות המודרנית קבע דה סוסיר דברים שדומים באופיים לדבריו של ניטשה על הסמיוטיקה: הסימן הלשוני הוא שרירותי. כראיה לדעתו הוא מציין את העובדה שציין ניטשה, אותו עצם מכונה בשפות שונות בשמות שונים, דבר שלא ייתכן לו היה קשר בין מושג לשם. כמה מנימוקיו של סוסיר הועלו כבר לפניו על ידי רבי סעדיה גאון.
בלשנים רבים קמו נגד קביעותיו של דה סוסיר והראו כיצד מסמנים מסוימים קשורים למסומניהם. בקרב רבים בימינו מוסכמת הדעה שהשפה היא הסכמית אך אין זה אומר שהיא לא מנומקת. גירו מסביר את המובן המדויק של שרירותי:
על פי דברים אלו יש נימוק פנימי לשפה אף על פי שנימוק זה איננו תוצר טבעי. בלשנים רבים אוחזים בדעה שהשפה נולדה מתוך מספר מילים אונומטופיות - מילים אשר המבנה הפונטי שלהן רומז למשמעותן.
פסגת פריצ'רד (אנטארקטיקה)
פסגת פריצ'רד (באנגלית: Pritchard Peak) היא פסגה בהרי דול, ברכס בריטניה שבאנטארקטיקה.
הפסגה ממוקמת 6 קילומטרים דרומית מזרחית לפסגת סאבורו.
גובהה של הפסגה 1,800 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
הפסגה נקראת על שמו של קולונל מריון גראהם פריצ'רד הבן (.Marion Graham Pritchard, Jr), אשר כיהן כסגן מפקד, וכמפקד של טייסת התובלה 109, במהלך העברת מבצעי LC-130 מצי ארצות הברית לידי המשמר הלאומי האווירי של ארצות הברית.
מיקרוטום
המיקרוטום כולל סכין פלדה חדה ביותר אשר נעה מעלה ומטה באמצעות מנוע חשמלי. הדגימה לחיתוך מקובעת בפרפין; החיתוך במיקרוטום מפיק יריעות דקות של רקמת תאים (עוביין בין 2 ו-25 מיקרומטר). את יריעות הרקמה מניחים לאחר מכן על גבי משטח זכוכית לשם צפייה תחת המיקרוסקופ. המיקרוטום משמש לעיתים קרובות בהיברידיזציה באתר.
תהליך הקיבוע אורך זמן רב (כ-16 שעות); לחלופין ניתן להקפיא את הרקמה לפני חיתוכה ולחתכה כשהיא קפואה. תהליך זה חוסך זמן רב (הוא אורך מספר דקות) ומשתמשים בו לעיתים קרובות ברפואה, כשנדרשת אבחנה מהירה בזמן ניתוח, למשל.
מכשירי אולטרה-מיקרוטום מסוגלים לבצע חיתוכים ברוחב של 60 ננומטר. הלהב במכשירים אלו עשוי יהלום או זכוכית. חיתוכים אלו משמשים להכנת דגימות לצפייה במיקרוסקופ אלקטרונים.
מכשירי מיקרוטום לייזר משתמשים בקרן לייזר במקום בסכין. במכשירים אלו, אשר פותחו לאחרונה והם יקרים מאוד, אין צורך בהכנה מיוחדת של הרקמה.
המיקרוטום הוא מהמכשירים המסוכנים ביותר במעבדה; חוסר זהירות ואי-הקפדה על הנהלים מביאים לפציעות חמורות.
הפיזיולוג והאנטומיסט הצ'כי יאן אוונגליסטה פורקינייה נחשב לפעמים לראשון שהשתמש במיקרוטום.
טאלורק
{{פירושונים| טאלורק (Talorc) או טאלורג (Talorg) הוא שמם של שלושה ממלכי הפיקטים:
ראו גם
}}
אלקלעי
אלקלעי הוא שם משפחה יהודי ספרדי ומרוקאי שמקורו בעיר בשם "אלקלעה" (מילולית: המבצר). ערים רבות בספרד ובצפון אפריקה שהוקמו תחילה כמבצרים נקראו בשם זה, ועל כן קשה לקבוע מאיזו עיר הגיעו המכונים 'אלקלעי'. עם זאת, נראה כי בקרב מרבית הנושאים שם זה, מקורו הוא בעיר אלקלה דה אנארס בספרד או בקלעת חמאד שבצפון אפריקה שבשתיהן היו קהילות יהודיות משמעותיות בימי הביניים. כמו כן, שם משפחה זה הגיע גם מבולגריה. בבולגריה משפחת אלקלעי מהעיר דופניצה.
מנזר פו לין
מנזר פו לין (באנגלית: Po Lin Monastery; בסינית: 寶蓮禪寺 - מילולית "מקדש לוטוס הזן היקר") הוא מנזר בודהיסטי הממוקם ברמת נגונג פינג, באי לנטאו שבהונג קונג.
המנזר נוסד בשנת 1906, וקיבל את שמו הנוכחי בשנת 1924. במרכז המנזר מקדש המכיל שלושה פסלי ברונזה המייצגים את בודהה בעבר, בהווה ובעתיד.
הפארק הלאומי קהוזי-בייגה
הפארק הלאומי קהוזי-בייגה (צרפתית Parc national de Kahuzi-Biega) הוא פארק לאומי השוכן במזרח הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, ממערב לאגם קיוו וסמוך לגבול קונגו-רואנדה.
גאוגרפיה
שטחו של הפארק הוא כ-6,000 קמ"ר, ובתחומו שני הרי געש שעל-שמם הוא קרוי, הר קאהוזי, בגובה 3,308 מטר, והר בייגה, בגובה 2,790 מטר. הר קאהוזי הוא ההר הגבוה ביותר באזור קיוו שבמזרח קונגו. בשטח הפארק משתרע יער גשם טרופי ענק, השופע מינים רבים של צמחים ועצים, ומינים רבים של חיות ג'ונגל כמו עטלפים, שימפנזות, גורילות, פילי יערות, עכבריים, סנאיים, טוראקיים, בונגו, ינשופיים, אפרור אפריקני, קלאוניים, נמרים, חזירי יערות, רחבי-מקור, פיטיים, תאו היער, היפופוטם, קופי גנון, קולובוס ומנגבי, טווס קונגו, תנין גמדי, פיתון סלעים אפריקני, ממבה ג'יימסונית, עין-חתול חצי-טבעתי, פנינייה מצויצת, שפן עצים, פנגולין עצים, גחן מיימי, גלגויים, פרפרים, פוטו מצוי, צביונים כמו צביון צהוב-גב, עיט כתר וחזיר נהרות.
הפארק הוא אחד ממקומות המפלט האחרונים של גורילות ההר הנדירות, והיה האתר הראשון שבו דיאן פוסי חקרה את הגורילות, לפני שעברה לרואנדה. הגורילות חיות בשטחי יער בגובה שבין 2,100 ל-2,400 מטר. לפני פרוץ מלחמת האזרחים בקונגו בשנות ה-90, נמנו בשטח הפארק רק כ-600 גורילות. עוד לפני פרוץ הקרבות, וכתוצאה מהריכוז הגדול של גורילות ההר הנדירות במקום, הכריזה אונסק"ו על הפארק בשנת 1980 כאתר מורשת עולמית. על-פי הערכה משנת 2005, קטנה אוכלוסיית הגורילות באזור בכ-60% ונותרו בו פחות מ-300 גורילות הר. הפליטים שברחו מרואנדה והלחימה הנמשכת במרבית שטחה של קונגו חדרו גם לאזור הפארק, וגרמו לשריפות יער, למעשי ביזה, ולפעולות של ציד בלתי חוקי של חיות, ובכללן גורילות. כתוצאה מכך נוסף הפארק בשנת 1997 לרשימת אתרי המורשת העולמית שבסיכון.
ניקולאס, נסיך יוון ודנמרק
ניקולאס, נסיך יוון ודנמרק (ביוונית: Πρίγκιπας Νικόλαος της Ελλάδας; 22 בינואר 1872 – 8 בפברואר 1938), היה נסיך יווני, בנו של גאורגיוס הראשון, מלך היוונים.
ביוגרפיה
ניקולאס נולד באתונה ב-22 בינואר 1872, לגאורגיוס הראשון, מלך היוונים ולאולגה קונסטנטינובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של קונסטנטין ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ואלכסנדרה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג. בשנת 1896 היה ניקולאס אחראי יחד עם אחיו קונסטנטינוס וגאורגיוס בארגון אולימפיאדת אתונה, והוא כיהן כנשיא ועדת המשנה לספורט קליעה. הנסיך ניקולאס היה צייר מוכשר, ולעיתים קרובות חתם על יצירותיו כ"ניקולא לה פרינס"
ב-29 באוגוסט 1902 התחתן ניקולאס עם ילנה ולדימירובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של ולדימיר אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ומריה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, ממנה נולדו לו 3 בנות, אשר גודלו על ידי אומנת אנגלייה בשם קייט פוקס.
באוקטובר 1912 פרצה מלחמת הבלקן הראשונה, וניקולאס קיבל תפקיד פיקוד צבאי, בעוד אשתו ניהלה בית חולים שדה. ניקולאס השתתף בכיבוש מקדוניה, ולאחר מכן התמנה למושל סלוניקי. בשנת 1913 נרצח אביו גאורגיוס הראשון, מלך היוונים, וניקולאס ירש את התיאטרון המלכותי של יוון, אשר ניקולאס, בתורו, העבירו לאחריות ממשלת יוון בשנת 1935. הוא היה ידיד עם גאורגיוס סימיטיס והיה הסנדק לבנו, ראש ממשלת יוון, קוסטס סימיטיס. בינואר 1938 השתתף ניקולאס בחתונתם של אחיינו פבלוס, נסיך יוון ודנמרק ופרדריקה, נסיכת הנובר, וב-8 בפברואר אותה שנה הוא מת באתונה, כתוצאה מטרשת העורקים ממנה סבל.
משפחתו
ב-29 באוגוסט 1902 התחתן ניקולאס עם ילנה ולדימירובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של ולדימיר אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ומריה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, ממנה נולדו לו 3 בנות:
דיולה הבשי
דיולה הבשי (בהונגרית: Hevesi Gyula; אוז'הורוד, 21 בנובמבר 1890 – בודפשט, 25 בפברואר 1970) היה מהנדס כימי, כלכלן ופוליטיקאי הונגרי-יהודי. הוא היה גם קומיסר עם (שר, חבר ממשלה), זוכה פרס קושוט, וחבר האקדמיה ההונגרית למדעים.
ביוגרפיה
הבשי נולד במשפחה יהודית כבנם של אדולף הבשי ומריה פולאצ'ק. הוא המשיך את לימודיו בתיכון בבית הספר התיכון ברחוב לובאג בבודפשט. לאחר מכן למד הנדסה כימית ב"אוניברסיטה המלכותית לטכנולוגיה על שם יוזף" (היום שמה אוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה), שם סיים את לימודיו בשנת 1912. בשנים 1913–1914 עבד כיועץ טכני במנהלת הספא בפיישטיאני, ואחר כך עד שנת 1918 כמהנדס מפעל ובהמשך כמהנדס מחקר בחברת "נורות ליבון וחברת החשמל המאוחדים בע"מ". הוא ארגן והוביל, עד שנת 1919, את "האיגוד הלאומי למהנדסים מועסקים", הארגון ההנדסי הסוציאליסטי הראשון בעולם. במהלך מלחמת העולם הראשונה השתתף בעבודתם של סוציאליסטים מהפכניים.
ב-29 בדצמבר 1918 התחתן הבשי בבודפשט עם אירמה רוטבַּרט (לימים אשתו של ארווין שינקו), בתם של יאקאב רוטברט וינקה רוזנוולד, אולם נישואים אלה הסתיימו במהרה בגירושים. הוא התחתן בשנית בבודפשט ב-19 ביולי 1919, עם יולן שטרן, בתם של מוזס שטרן ורגינה אושפיץ.
בין השנים 1918–1919 ערך את כתב העת התאורטי של מפלגת הקומוניסטים בהונגריה (KMP), "אינטרנציונלה", יחד עם אלדאר קומיאט. באותה תקופה הוא היה חבר הוועד המרכזי של ה-KMP, ובמהלך הרפובליקה הסובייטית ההונגרית היה תחילה סגן קומיסר עם לסוציאליזציה במשך שבועיים, ולאחר מכן במשך שלושה וחצי חודשים קומיסר העם לייצור סוציאלי (בין היתר עם מתיאש ראקושי). לאחר נפילת הרפובליקה נמלט לווינה, לברלין ואחר כך לאיטליה, שם עבד בחברת החשמל של בולוניה (Società Bolognese di Elettricità). הוא נאסר ונכלא שם ואחרי שחרורו התגורר בסן מרינו זמן קצר. לאחר שגורש מאיטליה נסע לברית המועצות ועבד תחילה בלנינגרד ואחר כך במוסקבה. שם הקים את "המכון המרכזי למידע טכנולוגי וכלכלי". בשנת 1938 נעצר שוב ועד שנת 1946 היה כלוא במחנה עבודה (גולאג). לאחר שחרורו שהה בעיר אלכסנדרוב עד לקיץ 1947 עקב האיסור שהוטל עליו לשהות במוסקבה.
הוא חזר להונגריה בשנת 1948.
בשנים 1949–1951 היה נשיא "המשרד הלאומי לפטנטים".
בשנת 1948 מילא תפקיד משמעותי בהקמת הפדרציה של "האגודות מדעיות וטכנולוגיות" ו"הוועדה הלאומית לפיתוח טכנולוגי" בשנת 1961.
באוקטובר 1949 נבחר לחבר נספח של האקדמיה ההונגרית למדעים, ובמאי 1956 הוא הפך לחבר מן המניין. בשנים 1951 עד 1958, ואחר כך בין השנים 1967 עד 1970, השתתף בניהול המוסד כחבר דירקטוריון.
בשנים 1949–1956 שימש הבשי כמזכיר של אגף באקדמיה. בשנים 1956 עד 1960 היה מזכיר האקדמיה, ואחר כך, בין השנים 1960 עד 1967, סגן נשיא האקדמיה. בשנים 1960 עד 1969 היה מנהל קבוצת המחקר לכלכלה תעשייתית של האקדמיה ההונגרית למדעים.
הבשי היה חבר הוועד המרכזי של מפלגת הפועלים ההונגרית הסוציאליסטית משנת 1959 ועד מותו.
פעילותו
כמהנדס מחקר של "חברת נורות הליבון המאוחדת", בעזרתו של ארמין הלפגוט, הוא פיתח תהליכים חשובים לייצור נורות ליבון על בסיס גז. במהלך השנים שבילה בברית המועצות פתר את הבעיה של החידוש על בסיס כלכלי של נורות הליבון השרופות, וארגן ייצור בקנה מידה גדול של כלי זכוכית מעבדתיים ומדי חום שונים. בין 1929 ל -1932 פיתח תהליך ייצור תעשייתי מתמשך שאפשר עלייה משמעותית בייצור בתעשיות נורות הליבון ללא כל השקעה נוספת. הוא הציע ליצור "שילוב בתי ספר במפעל" ו"מפעלים להכשרת עובדים" באמצעות הארגון והשיתוף של אוניברסיטה. הוא תמך, כמנהל אגף לפטנטים במועצה העליונה לכלכלה של ברית המועצות, בהפצת תוכנית סטחנוב.
לאחר שובו להונגריה פעל רבות למתן תנופה לממציאים ולחדשנות. בעשורים שלאחר הארגון מחדש של האקדמיה למדעים מילא תפקיד חשוב במתן ההכרה במדעים הטכניים. הוא השתתף בעריכת המילונים הטכניים הרוסי-הונגרי וההונגרי-רוסי הראשונים.
מסקרה
מסקרה (בעברית: מִסְקֶרֶת) היא תכשיר איפור המשמש להבלטת, הארכת, עיבוי, עיגול וטיפוח הריסים ועל ידי כך הבלטת העיניים. מסקרה משמשת גם לשינוי גוון הריסים, או על מנת להכהות אותם.
מקור השם
משערים כי ייתכן שמקור השם בשפה הספרדית או האיטלקית. בשפות הללו פירוש המילה "máscara" הוא "מסכה" או "מכתימה". אולם יש ניב בקטלנית, שבו פירוש המילה "כתם". השערה נוספת גורסת כי מקור השם הוא עיוות של השם mascaro, מוצר בו גברים היו משתמשים כדי להכהות את השפם והגבות שלהם.
היסטוריה
איפור העיניים תועד כבר לפני כ-4000 שנה לפנה"ס במצרים העתיקה, ככחל ששימש להדגשת העיניים. עדות לכך נמצאת בפסלה המאופר של נפרטיטי. כחל שימש כדי להסוות את העיניים, לעצור את הרוחות הרעות ולהגן על הנשמה, עבור גברים ונשים כאחד. הכחל היה עשוי מגלנה, מלכיט ופחם או פיח והוסף לו דבש כדי למנוע את נזילתו.
בעקבות השפעת מצרים, החלו להשתמש בכחל גם בבבל, ובאימפריות היוונית והרומית לאחר נפילת האימפריה הרומית, ירד שימושו של הכחל באירופה, שם הוא היה נחשב רק קוסמטי, לעומת זאת, הוא המשיך להיות בשימוש נרחב במזרח התיכון למטרות דתיות.
איפור נחשב למכוער וללא מעודן בתרבות המערבית עד לתקופה הוויקטוריאנית. במהלכה הדעה החברתית השתנתה והחל קידום הקוסמטיקה אף על פי שהמלכה ויקטוריה הכריזה כי איפור "אינו מנומס" והוא נחשב להמוני ולראוי לשימושם של שחקנים ופרוצות. בין היתר נעשו מאמצים ליצור אשליה של ריסים ארוכים וכהים. הם נעשו באמצעות חימום תערובת של אפר או פיח ומיץ הסמבוק על צלחת ומריחת התערובת המחוממת על הריסים.
במאה ה-19 הומצאה מִסְקֶרֶת הידועה כיום. כימאי בשם אז'ן רימל (Eugène Rimmel) פיתח מוצר קוסמטי המשתמש במוצר שהומצא באותה התקופה – סיליקון על בסיס נפט. מסיבה זו השם "רימל" זוהה עם המוצר, ובמדינות רבות ובשפות שונות (לדוגמה, איטלקית, פורטוגזית, ספרדית, הולנדית, טורקית, עברית, רומנית ופרסית) הוא משמש כשם נרדף למסקרה.
מבנה המסקרה
המסקרת מורכבת מבקבוקון ומברשת. את הבקבוקון ממלאים בחומר טיפוח לעיניים. המברשת מחליקה דרך פי הבקבוקון, לתוך הנוזל או החומר המשמש לטיפוח, כאשר למברשת המסקרה יש שערות דמויות ריסים משלה אשר נוגעות בריסי האדם ומורחות את החומר. ישנם כמה סוגי מברשות למסקרה. עבות, דקות, צרות, וארוכות המאפשרות לכל משתמש דרך שונה לטיפוח ותוצאה שונה למראה הריסים. מסקרה היא השלב האחרון באיפור העיניים; היא נמרחת לאחר השימוש בצללית ובאייליינר. לפני מריחת מסקרה, חשוב להוציא כמות קטנה של צבע ולהסיר את השאריות כך שתישאר כמות מינימלית של צבע על המברשת. יש לשים לב שהמסקרה לא מתפוררת ומשאירה לכלוך מסביב לעיניים. לפני המריחה ניתן להשתמש במעגל ריסים שיעזור בקבלת מראה מעוגל ופתוח יותר. חשוב למרוח עד שתי שכבות של מסקרה על מנת לא ליצור שכבה עבה מידי של צבע. לבעלי עין רגישה מומלץ למרוח מסקרה רק על הריסים העליונים ועל חלק החיצוני של הריסים. הדגשת העיניים במסקרה תיעשה על ידי מריחת מסקרה על הריסים ומריחת מסקרה נוספת, בצבע העיניים, בקצות הריסים. איפור שכזה מדגיש ומבליט את העיניים.
Long Way Up
Long Way Up היא סדרת טלוויזיה תיעודית המתעדת מסע אופנועים שנערך בשנת 2019 על ידי יואן מקגרגור וצ'רלי בורמן, מפטגוניה בארגנטינה דרך דרום אמריקה והרי האנדים לצפון אמריקה ועד קליפורניה שבארצות הברית. זו סדרת המשך לסדרה התיעודית "Long Way Down" משנת 2007, כשהזוג רכב דרומה מג'ון או גרוטס בסקוטלנד דרך שמונה עשרה מדינות באירופה ואפריקה עד לקייפטאון שבדרום אפריקה.
ב-3 באוגוסט 2020 הוכרז שהסדרה תעלה בבכורה ב-18 בספטמבר 2020 בשרתי.
סקירה כללית
המסע התחיל בספטמבר 2019 והסתיים ב-14 בדצמבר אותה שנה. הם לוו על ידי אותם חברי צוות מפתח שצילם את התוכניות "Long Way Round" ו-"Long Way Down", כולל במאי הצילום ג'ימי סימאק וקלודיו פון פלנטה, והמפיקים רוס מלקין ודייוויד אלכסניאן. הם רכבו על אופנועים חשמליים של הארלי דוידסון לייב-וייר המיוצרים על ידי הארלי דוידסון שהוסבו לאופני הרפתקאות. בפברואר 2020 יואן מקגרגור אישר בתוכנית "הלילה עם ג'ימי פאלון" שצוות התמיכה שלו הכיל שתי משאיות גיבוי מדגם ריביאן R1T.
אהרן יהודה ליב שטינמן
הרב אהרן יהודה לֵיבּ שטינמן ("הגראי"ל"; י"ד בחשוון ה'תרע"ה, 3 בנובמבר 1914 – כ"ד בכסלו ה'תשע"ח, 12 בדצמבר 2017) היה רב חרדי-ליטאי ישראלי, ממנהיגיו הבולטים של הציבור החרדי במפנה המאה ה-21. נשיא מועצת גדולי התורה של תנועת "דגל התורה".
הרב שטינמן היה חניך ישיבות ליטא בין שתי מלחמות העולם. בשנות העשרים המוקדמות שלו התמנה לראשונה כר"מ, ומאז לימד תורה במשך כשמונים שנה, בישיבות בשווייץ ובישראל. מעורבותו הציבורית החלה בשנות ה-60, אז עסק בעיקר בעידוד כוללי אברכים בישראל. הוא שימש כיועץ ומורה דרך מרכזי בנושאי חינוך בציבור הליטאי. עם הקמת מועצת גדולי התורה של "דגל התורה", בסוף שנות ה-80, הצטרף למועצה, ומאז התרחבה השפעתו הציבורית. לאחר פטירת הרב שך בשנת 2001 עמד לצד הרב יוסף שלום אלישיב בהנהגת הציבור הליטאי.
הרב שטינמן יזם את הקמתם של ישיבות וכוללי אברכים בישראל ומחוצה לה, ושימש נשיא ופטרון של חלקם. הוא עמד בראש כולל פוניבז', בראשות ישיבות "גאון יעקב" ו"ארחות תורה". עד ראשית המאה ה-21 כיהן גם כראש ישיבת פוניבז' לצעירים.
הרב שטינמן כתב כשלושים ספרים, בהם סדרת ספרי אילת השחר על התלמוד הבבלי ועל התורה.
תקופת ליטא
נולד בקמניץ לנח צבי וגיטל פייגא שטימן. הוריו היו תושבי בריסק (אז באימפריה הרוסית, מ-1945 בבלארוס) ובתקופת לידתו שהו באופן ארעי בקמניץ אצל הוריה של גיטל, לשם נמלטו בשל קרבתה של בריסק לחזית הקרבות במלחמת העולם הראשונה. אביו שימש כמלמד, שמש בית הכנסת "חברה לוויה" בבריסק, וכממונה על העירוב בעיר. המשפחה התגוררה בשכנות לרב העיר, רבי יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק, שהיה עורך את רישום הנישואים לבני העיר בחדר שהוקצה לו לשם כך בביתם.