cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הצו לגירוש היהודים ממחוז טנסי
גרנט והיהודים
בשנת 1874 הנשיא גרנט השתתף בחנוכת בית הכנסת "עדת ישראל" בוושינגטון, עם כל חברי הקבינט. זו הייתה הפעם הראשונה בה נשיא אמריקאי השתתף בטקס חנוכת בית כנסת. היסטוריונים רבים רואים בפעולה זו חלק מהמאמץ המתמשך שלו לפיוס עם יהדות ארצות הברית.
אליפות ישראל בטניס
אליפות ישראל בטניס היא תחרות שנתית בה נקבעים אלופי ישראל לגברים, לנשים ולנוער בטניס. הטורניר מתקיים בחודש דצמבר, והוא נערך על ידי איגוד הטניס בישראל.
היסטוריה
אליפות ישראל בטניס החלה בארץ ישראל המנדטורית עוד לפני קום המדינה. בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20, נקרא הטורניר "אליפות ארץ-ישראל בטניס". ישראל פולני היה אלוף הטניס העברי הראשון כשזכה באליפות בשנת 1926. בנשים, האלופה הראשונה הייתה אירמה זנשטיין שזכתה בשנת 1937.
בשיא האליפויות לגברים מחזיקים יהושע שלם (1975–1967) ושלמה גליקשטיין (1985–1977), שזכו ב-9 אליפויות ברצף כל אחד. בשיא האליפויות לנשים מחזיקה טובה אפשטיין שזכתה בתואר 12 פעמים בין השנים 1958 ל-1972.
עמוס מנסדורף, המחזיק בהישג השיא לטניסאי ישראלי בסבב הגברים העולמי ה-ATP, כאשר הגיע עד לדרוג ה-18 בעולם, זכה בתואר אלוף ישראל בטניס פעם אחת בלבד (מיעט להשתתף באליפות זו), בשנת 1986 לאחר ששבר רצף של 9 שנים לשלמה גליקשטיין.
בשנות ה-80 וה-90, נערכה האליפות באצטדיון מרכז הטניס בירושלים, שבו כ-300 מקומות ישיבה. מאז שנות ה-2000 נערכת האליפות במקומות שונים. ב-2018 חזר מרכז הטניס בירושלים לארח את האליפות, לאחר שנים רבות שלא התקיימה בו.
עבדאללה אלהררי
עבדאללה בן מחמד בן יוסף בן עבדאללה בן ג'אמע א-שיבי אלעבדרי אלהררי (בערבית: عبد الله بن محمَّد بن يوسف بن عبد الله بن جامع الشَّيبي العبدري الهرري; 1906-2008) היה חכם דת מוסלמי ממוצא אתיופי, אשר נודע בשל מומחיותו בתחום החדית' והפיקה. העביר את מירב שנותיו בלבנון, שם עסק בהוראה. ייסד את אלאחבאש (בערבית: الأحباش).
ביוגרפיה
אל-הררי נולד בשנת 1906, בהרר שבאתיופיה.
בשנת 1983, פרץ אל התודעה הציבורית כאשר יסד את ארגון הצדקה האסלאמי "אלאחבאש", בביירות, לבנון. ארגון "אלאחבאש" צמח והפך לכדי תנועה סופית של ממש, אשר עסקה בעיקר בפעילויות צדקה, ובהוראת והכרת האסלאם לציבור הרחב. מפני שעיקר הפעילות של התנועה הייתה בלבנון, ומפני שהתנועה הפכה לפופולרית מאוד, קיבלה התנועה את התואר הלא רשמי של "הקול הסופי הלבונני".
אל-הררי היה חבר במסדר סופי, מה שמכונה "טריקה". על פי מקורות רשמיים, היה אל-הררי חבר בטריקה הנודעת ששמה קאדריה, והיה פעיל בסניפיה שבירושלים, דמשק, וביירות.
בהשקפותיו ודעותיו, נודע אלהררי כאדם מתון ורציונלי, אשר מזוהה, כמו רוב המוסלמים ברחבי העולם, עם האשעריה.
ב-2 בספטמבר 2008, נפטר עבדאללה אלהררי מסיבות טבעיות, בגיל 102.
נארה (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
מגוג
מָגוֹג הוא בנו השני מתוך שבעה של יפת בנו של נח במקרא, אחיהם של גומר, תירס, יוון, תובל, משך ומדי.
במקרא
מגוג בדרך כלל משתייך למסורות של אחרית הימים, בעיקר בספר יחזקאל פרקים ל"ח-ל"ט בהקשר של: הוא ידוע במיוחד על אזכורו בהקשר של מלחמת גוג ומגוג.
צאצאיו של מגוג
יוסף בן מתתיהו זיהה כצאצאיו של מגוג את העם הסקיתי, עם ממוצא הודו-אירופי שישב בין המאה ה-8 לפנה"ס למאה הראשונה לפנה"ס בערבות אוקראינה הדרומית לחופיו של הים השחור. לפי דבריו היוונים קראו לסקיתיה מגוגיה.
איזידורוס מסביליה הוסיף גם את הגותים לבניו של מגוג. ג'ואנס מגנאוס החשיב את בניו של מגוג גם לגותים וגם לשוודים וכריסטינה, מלכת שוודיה, החשיבה את עצמה כמספר 249 בשושלת המלכים יוצאי חלציו של מגוג.
על פי המלומד הפיני דניאל יוּסְלֶנְיוּס (Daniel Juslenius; 1676–1752), העם הפיני הוא אחד מצאצאיו של מגוג שהיגר לפינלנד. על פי כמה מקורות הוא קשור גם לעם האירי. למגוג היה גם נין שנקרא "חבר", שצאצאיו הופצו באזור הים התיכון.
קלאודיה בלק
קלאודיה לי בלק (באנגלית: Claudia Lee Black, נולדה ב-11 באוקטובר 1972) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אוסטרלית-יהודייה, אשר הידועה בעיקר בתפקידיה בסדרות וסרטי מדע בדיוני, אם כי בתחילת דרכה כיכבה גם במספר סדרות מקומיות.
קורות חיים
בלק נולדה ב-1972 בסידני, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה, להורים יהודים אנגלים, שהיגרו לאוסטרליה. יש לה אחות אחת.
קריירה
התפקיד המזוהה ביותר עם בלק הוא דמותה של ארין סון מסדרת המדע הבדיוני "פארסקייפ". על משחקה בתפקיד זה הייתה מועמדת ארבע פעמים לפרס סאטורן ב-2000 עד 2003 ואף זכתה בו ב-2005 על משחקה במיני-סדרה, "פארסקייפ - מלחמות הפיסקיפר".
בשנת 2005 התארחה לראשונה בפרק בעונה השמינית של הסדרה סטארגייט SG-1 בתור ואלה מל-דורן. בעונה התשיעית של הסדרה הופיעה בלק בשמונה פרקים כשחקנית אורחת, ועקב הופעתה החליטו להפוך את דמותה של ואלה לקבועה בסדרה, ובלק קיבלה תפקיד קבוע בעונה העשירית של הסדרה (החל מיולי 2006). בשנת 2006 הייתה מועמדת לפרס על משחקה בדמותה של ואלה לפרס סאטורן.
ב-2007 הופיעה בלק כשחקנית אורחת בסדרת המדע בדיוני תיקי דרסדן בפרק התשיעי של העונה הראשונה - "The Other Dick".
בשנת 2016 גילמה את דמותה של ד"ר סבינה לומרס בסדרה "בלימה" ב-The CW. הסדרה, אשר מבוססת על סדרה בלגית בשם Cordon, בוטלה לאחר עונה אחת. ב-2019 דיבבה לפרק אחד בסדרה "חלל אינסופי", והתארחה בסדרת הטלוויזיה "רוזוול, ניו מקסיקו".
בלק שרה וניגנה בגיטרה למעריצי פארסקייפ בכנסים. בדיסק שהוציא השחקן האוסטרלי פול גודארד (שמשחק גם הוא בפארסקייפ), היא שרה את השיר "Groovy".
חיים אישיים
ב-2004 נישאה לג'יימי (שם משפחתו נשמר חסוי). אם לשני בנים: אודין הבכור נולד בנובמבר 2005 ואילו ויגו, הבן השני בדצמבר 2007. הריונה הראשון הוכנס למיתולוגיית ה'אורי' של הסדרה סטארגייט SG-1. על פי מייקל שנקס ילדיה קרויים על פי שמות ויקינגים.
הר פילאטוס
הר פילאטוס (בגרמנית: Pilatus) ממוקם במרכז שווייץ, בגבול בין הקנטונים נידוולדן ואובוולדן, כתשעה קילומטרים דרומית-מערבית לעיירה לוצרן.
גובהו של ההר 2,132 מטרים מעל גובה פני הים.
ההר קרוי "פילאטוס" על שם הנציב הרומי פונטיוס פילאטוס ששלט ביהודה כנציב מטעם הרומאים בין השנים 26 ו-36 לספירה. הוא הנציב שתחת שלטונו נצלב ישו. על פי אחד האגדות הנוצריות העתיקות של אוסביוס מקיסריה, לאחר שפילאטוס התאבד בגלותו בצרפת, ניסו האירופאים להשליך את גופתו לנהרות שונים ברחבי אירופה, אך אף נהר לא היה מוכן לקבל את גופתו. לבסוף נפלטה הגופה אל הר גבוה המכונה כיום "פילאטוס".
על ההר ישנו אתר המפעיל מגוון אטרקציות למשפחה, ביניהן פארק חבלים, אומגות ורכבת גלגלי השיניים התלולה ביותר בעולם.
אדולף פרנק
אדולף פרנק (בגרמנית: Adolph Frank; 20 בינואר 1834 - 30 במאי 1916) היה כימאי, מהנדס ואיש עסקים יהודי-גרמני. אבי תעשיית האשלג הגרמנית.
קורות חיים
פרנק נולד בקלויצה לאוריקה ושלמה פרנק, בעלי חנות מכולת, ולמד בתיכון בנוישטרליץ כשבמקביל עבד כשוליית רוקח. במסגרת שירותו הצבאי הגיע לבית הספר לווטרינריה בברלין ובשנים 1855–1857 למד רוקחות, מדעי הטבע וטכנולוגיה באוניברסיטת ברלין. עם סיום לימודיו הוא גם עבר את מבחני ההסמכה לרוקח בציון הגבוה ביותר האפשרי. הוא החל לעבוד בחברה לייצור סוכר בסקסוניה-אנהלט ובשנת 1858 קיבל פטנט על שיטה חדשה לניקוי מיץ סלק הסוכר בעזרת סיליקטים. בשנת 1862 קיבל תואר דוקטור לכימיה מאוניברסיטת גטינגן, על עבודה בנושא ייצור סוכר.
העבודה במפעל לייצור סוכר חשפה אותו גם לתעשיית הדישון להגברת תפוקת סלק הסוכר. מכתבי יוסטוס פון ליביג ואחרים הוא למד שמינרלים שונים, בהם מלח אשלגן, מגבירים את התפוקה החקלאית. הוא בחן את השאריות של מכרות מלח בסביבה ומצא בהם אשלגן. הוא בחן את תכונותיהם של תרכובות אשלגן שונות ומצא את המתאימות ביותר לדישון. באוגוסט 1860 הוא הגיש בקשת פטנט, שאושרה ב-23 במרץ 1861 על דשן מבוסס אשלגן כלורי. כדי לקדם את המצאתו, הוא עזב את מפעל הסוכר וביקש להקים מפעל דשן. בתחילה התקשה בגיוס כספים ובקשתו להקים את המפעל סורבה. אולם לאחר שהשיג מימון באפריל 1861, הוא קיבל רישיון למכרה מלח ישן והמפעל נפתח באוקטובר 1861. בשנת 1865 פרנק קיבל פטנט על שיטה להפקת ברום מאשלגן ברומי. בשנת 1870 הוא היה למנהל קבוצת חברות בתעשיית האשלגן. אולם בסוף 1875 הוא עזב את התחום והחל לעבוד במפעל לייצור זכוכית, בה הוא הכניס את הבקבוק החום כמגן על הנוזלים בבקבוק מאור השמש.
ביחד עם ניקודם קארו הוא גילה בשנת 1899 את תהליך פרנק-קארו להפקת ציאנמיד הסידן שהיווה את הבסיס לתעשיית החנקן וציאנמיד הסידן לדישון.
בשנת 1893 הוא קיבל את מדליית ג'ון סמית של מכון פרנקלין.
בניין בריל
בניין בריל (באנגלית: Brill Building) הוא מבנה בן 11 קומות במרכז מנהטן, ניו יורק, שנודע כמרכז הכתיבה וההפקה של סינגלים לחברות התקליטים ולאמנים מבצעים בעיקר בשנות החמישים והשישים. הבניין ממוקם בפינת ברודוויי 1619 ורחוב 49, מעט מצפון לסמטת טין פאן, מרכז כתיבת השירים ודפי התווים של ראשית המאה ה-20. הבניין תואר כ"המחולל החשוב ביותר של שירים פופולריים בעולם המערבי". השם "בניין בריל" כסמל לסגנון מוזיקת הפופ שנוצר בו השליך גם על מבנים אחרים בסביבה שאכלסו חברות מוזיקה כברודוויי 1650 (בו ישבו משרדיהן של מספר חברות הפקה מובילות) וברודוויי 1697 (המשכן את אולפן 50 של CBS ממנו שודרה תוכניתו של אד סאליבן).
תולדות המבנה
המבנה נחנך ב-1931 והוא קרוי על שם האחים בריל, שהחזיקו חנות הלבשה בקומת הרחוב של הבניין. במקור הוקם הבניין על ידי אברהם אי. לפקורט (Abraham E. Lefcourt), שרצה להקים בניין שיתחרה בבניין קרייזלר ואמפייר סטייט בילדינג אולם בשל השפל הגדול נאלץ למתן את הבנייה. מתכנן הבניין היה האדריכל ויקטור ברק (Victor Bark Jr). מעל הכניסה הראשית מוצב פסל ראש של אלן אי. לפקורט, בנו של יזם הבניין שנפטר בפברואר 1930 מאנמיה בגיל 17 והבניין, רשמית נקרא על שמו. הבניין תוכנן במקורו עבור משרדי ברוקרים, אך בשל השפל הגדול הושכרו המשרדים שבו למשרדי הוצאה לאור של מוזיקה. הבניין הפך לריכוז חברות הכתיבה, ההפקה ואולפני ההקלטות הגדול במדינה ובשנות השישים שכרו בו משרדים 120 עסקי מוזיקה נפרדים.
למרות השינויים הנרחבים בסביבתו, נותר הבניין שמור ועדיין מאכלס עסקי מוזיקה רבים. ב-2010 נכנס לרשימת שימור המבנים העירונית של ניו יורק (official city landmark). באוגוסט 2015 נודע כי הבניין נמכר לקבוצת משקיעים, בהם הראל ויזל, מבעלי רשת האפנה הישראלית פוקס-ויזל.
תקופת ה"ביג בנד"
בתקופה שבין השפל הגדול ומלחמת העולם השנייה התבססו בבניין בעיקר מוציאים לאור וכותבי שירים וקטעי ג'אז לתזמורות ה"ביג בנד" של התקופה.
בין התזמורות שעבורן נכתבו שירים בבניין נמנו תזמורת בני גודמן, תזמורת גלן מילר ותזמורותיהם של טומי דורסי וג'ימי דורסי. בין הכותבים נמנים ג'וני מרסר ואירווינג מיילס.
שנות ה-50 וה-60
כותבי מוזיקה אמריקאית פופולרית שהושפעו ממסורת שירי "ספר השירים האמריקני הגדול" שנכתבו בסמטת טין פאן, מרית'ם אנד בלוז שחור (בעיקר להקות הבנות של חברת מוטאון) ומקצבי מוזיקה לטינית, שכתבו עבור חברות מוזיקה שישבו בניו יורק בבניין בריל יצרו את מה שנודע כ"צליל של בניין בריל". רובם היו לבנים ילידי העיר ולא מעטים מהם היו יהודים.
לדברי קרול קינג, חדרי הכותבים היו קטנים וצרים. הם אכלסו פסנתר ושני כיסאות עבור המלחין/נגן ועבור הפזמונאי. הקירות לא היו עבים או מבודדים והכותבים היו יכולים לשמוע מעבר לקיר זוג כותבים אחר כותב שיר אחד, דומה מאוד. הלחץ ליצירת עוד ועוד להיטים עבור מצעד הפזמונים היה גדול וצוותי כותבים התחרו אלו באלו ליצירת הלהיט הבא עבור כל אחד מכוכבי חברת ההקלטות, כאשר מפיקים מוזיקליים כדון קירשנר (מחברת "אלדון מוזיק", מפיקם של ניל סדקה, ניל דיימונד, בובי דארין, קרול קינג ואחרים) מאיצים בהם.
בין הכותבים נמנים קרול קינג וג'רי גופין, ברט בכרך והאל דייוויד, ג'רי ליבר ומייק סטולר, ניל דיימונד, בובי דארין, ניל סדקה, פול סיימון, פיל ספקטור, בן אי. קינג, טוני אורלנדו, ג'יימס טיילור, פול אנקה, בילי ג'ואל ועוד. חלק מהכותבים הפכו לזמרים בולטים וחלקם היו למפיקים נודעים.
בין השירים המאפיינים את הסגנון נמנים River Deep – Mountain High ,To know him is to love him, Yakety-Yak, The The Loco-Motion ועוד. בין המבצעים של שירי הסגנון נמנות להקות הבנות ה"שירל'ס" (The Shirelles), ה"שנגרי-לה'ס" (the Shangri-Las), ה"רונט'ס" (the Ronettes) ה"קריסטלס" (the Crystals), להקות הבנים "הדריפטרס" ו"האחים אברלי" וזמרים כקוני פרנסיס, בובי וי, בובי דארין, דיון וורוויק ועוד.
פריחת הרוקנרול שביסס תעשיית מוזיקה בדרום ארצות הברית בערים כנאשוויל וממפיס, טנסי; הפלישה הבריטית ששינתה את הסוגה המוזיקלית הפופולרית ופריחת סגנון הפולק והזמרים-יוצרים שכתבו את שיריהם בעצמם, הביאו לשינוי בתעשיית המוזיקה ולדעיכת משרדי הכותבים בבניין בריל לקראת סוף שנות השישים. עם זאת חמישה מתוך 14 השירים באלבומם הראשון של הביטלס, Please Please Me הם גרסאות רוקנרול לשירי בניין בריל.
שניים מקרא ואחד תרגום
שניים מקרא ואחד תרגום (בראשי תיבות: שמו"ת) היא תקנה הלכתית לקרוא את פרשת השבוע פעמיים בנוסח המקרא ופעם נוספת עם תרגום מדי שבוע.
מקור הדין
מקור דין זה בתלמוד הבבלי: .
הטעמים לקריאה
בגמרא לא נומקה תקנה זו, אך במפרשים הביאו טעמים שונים לה:
דרך הקריאה
בגמרא ובפוסקים אין הגבלה על הדרך בה תעשה תקנה זו. עם זאת, ישנן דעות הלכתיות שונות בסוגיה זו וכן מנהגים בקרב חלק מהעדות:
קריאת המקרא והתרגום לתקנה זו אינה צריכה להיות קריאה מיוחדת, ועל כן מלמד תינוקות המלמד במשך השבוע מקרא או בעל קורא המכין את קריאת התורה, יוצאים בקריאתם במהלך השבוע ידי חובת תקנה זו. ישנה אפשרות לקרוא בלחש יחד עם בעל הקורא בזמן קריאת התורה בשבת ובכך לצאת ידי חובת קריאת המקרא פעם אחת. קיימת מחלוקת בין הפוסקים אם שמיעה בלבד של הקריאה מספיקה לצורך קיום חלקי של התקנה.
זמן הקריאה
במקור הדין בגמרא נאמר כי לעולם ישלים אדם פרשיותיו עם הציבור. על כן, ההבנה המקובלת היא כי יש להסמיך תקנה זו לפרשת השבוע. וכתבו הפוסקים, שהזמן הוא החל מיום ראשון בשבוע ועד לסעודת בוקר שבת הבאה ולכל היותר עד תפילת מנחה שלה, בה כבר קוראים את תחילת הפרשה הבאה בסדר הפרשיות. גם לאחר השבת ישנה אפשרות להשלים את הסדרה הקודמת עד יום רביעי בשבוע שלאחר מכן, או עד שמחת תורה בה מסיימים את המחזור השנתי של הקריאה בתורה. אמנם בסדור רב עמרם גאון (סדר שחרית של שבת) נראה שהיה המנהג בזמן הגאונים שהיו מסדרים הפרשה מיד אחרי שחרית של שבת קודם קריאת התורה, ולפי מנהג זה דברי התלמוד לעולם ישלים פרשיותיו עם הציבור הם כפשוטם קודם שקורין הציבור בתורה.
בסדר הלימוד של חוק לישראל ישנה חלוקה של הפרשה לכמה חלקים לפי ימות השבוע. יש שנהגו להשלים את קריאת הפרשה ביום שישי, ויש שנהגו לקרוא הכל ביום שישי אחרי שחרית. מנהג חב"ד לחלק את הקריאה לשלש זמנים: ביום חמישי בערב קטע אחד, ביום שישי אחרי חצות שוב פעם את כל הפרשה מתחילה ועד סוף, וביום שבת שוב חזרו על החלק השביעי של הפרשה.
תחליף לתרגום אונקלוס
בתקופת האמוראים הייתה שפת העם ארמית, וקריאת תרגום אונקלוס אפשרה גם לפשוטי העם להבין את הפסוקים. בתקופות מאוחרות יותר, כאשר חדלה הארמית מלשמש כשפת העם, קריאת תרגום אונקלוס לא סייעה עוד לפשוטי העם בהבנת המקרא. בעקבות כך החל פירוש רש"י לתורה להחליף את תרגום אונקלוס בחלק התרגום של תקנה זו, היות שמטרת חלק התרגום היא לסייע להבנת המקרא. לפי מנהג זה, פסוק שאין בו פירוש רש"י נקרא שלוש פעמים.
עם זאת, יש המקפידים לקרוא דווקא תרגום אונקלוס, גם כאשר שפת העם אינה ארמית, ומנמקים שתרגום אונקלוס מיוחד – אם מבחינת תוכנו ואם מבחינת לשונו – הואיל וניתן בסיני.
בשולחן ערוך נפסק כי "ירא שמיים יקרא תרגום וגם פירוש רש"י".
עטרות ודיבון
בגרסת אונקולוס הנפוצה לפנינו ישנו תרגום לעטרות ודיבון אבל בתרגום לפי המסורת התימנית אין. לפי הרב עזריאל זילבר, התרגום הנפוץ הוא מתרגום ירושלמי ולא מתרגום אונקולוס המקורי.
קריאת יום טוב והפטרות
בגמרא ובפוסקים לא הוזכרה חובה דומה לגבי קריאת פרשיות יום טוב או ההפטרות, אך יש שנהגו לקרוא גם את ההפטרות. יש המוסיפים גם את תרגום ההפטרה על פי תרגום יונתן בן עוזיאל. טעם הנוהגים לקרוא גם את ההפטרות הוא 'שמא יקראוהו למחר למפטיר ויהא בקי ורגיל בה'.
על פי הקבלה, אלו הנוהגים לקרוא תרגום על נביאים וכתובים קוראים רק מקרא אחד תרגום אחד.
דורות מגופי פיקוד ובקרה
דורות מגופי פיקוד ובקרה הוא מפעל המגופים הוותיק בישראל ועוסק בייצור ושיווק מגופים מכנים והידראוליים, מדי מים ומשחררי אוויר לתעשייה, חקלאות, לכיבוי אש, ולמערכות להולכת מים. החברה מייצאת מוצרים לשבעים מדינות. לדורות מספר חברות בת במקסיקו, באיטליה בסין, ארצות הברית ובאוסטרליה, כמו כן לחברה כ 70 נציגויות בעולם.
היסטוריה
בשנת 1946, הושלם קידוח הבאר הראשונה בקיבוץ דורות. מיד לאחר מכן עלה הצורך בברזים עבור השקיית השדות, גן הירק והמטעים המתוכננים, אך לא היה תקציב לרכישת הברזים. בנוסף, הרגישו חברי הקיבוץ צורך להקים מפעל, כי לא האמינו שיוכלו להתפרנס אך ורק מחקלאות. לקודחי הבאר הייתה מסגריה ברחובות, והם יעצו לקיבוץ לקנות פיטינגים (מחברים) ולהתקינם לברזים על ידי יציקת ברונזה כמנגנון בתוכם. לשם ביצוע ומימוש הדבר היה צורך לרכוש כלים כגון מחרטה, מקדחה וכלים נוספים, אך מאחר שלקיבוץ לא הייתה כל אפשרות לבצע רכישה כזאת, הוחלט להטיל על הגזבר למכור משאית לשם מימון הרכישה. בסופו של דבר, ובסיוע הקודחים מרחובות, עלה בידי הקיבוץ לרכוש מסגריה שלמה מבעל עסק שפרש. עקב תקנות חמורות של משרד המסחר והתעשייה של ממשלת המנדט הבריטי להעביר ציוד תעשייתי ממקום למקום, נאלצו חברי הקיבוץ להבריח לקיבוץ את הציוד והכלים בשעות הערב במכונית מכוסה בברזנט. הציוד הותקן בצריף פח ליד החשמליה, והוחל בעבודות שונות במסגרות עבור המשק.
עובדי המסגריה רכשו פיטינגים של 2 צול, תכננו את פנים הברז ואת היציקה והתחילו בייצור ברזים של 2 צול. הברזים הראשונים היו עבור הקיבוץ והוטל על אחד החברים לנסות ולשווק אותם גם בתל אביב.
פרוץ מלחמת העצמאות הפסיקה כמעט את כל העבודות במפעל ורק לאחר המלחמה הוחל מחדש בייצור ברזים ושוקתות לרפתות, להן היה ביקוש רב. הקיבוץ רכש מחרטה נוספת וציוד לייצור ברזים משוכללים יותר.
בסוף 1947 הוקם הבניין הראשון להרכבה, מה שחייב הוספת עובדים וציוד, אך חברי הקיבוץ לא התגייסו ברצון לעבודה.
ב- 1950 הוקם בית יציקה, מיושן אמנם, אך כזה שאפשר להגדיל את היקף הייצור ולהתחיל לייצא ברזים לחו"ל ובעיקר לאפריקה.
ב- 1980 הוקם בית יציקה חדש בטכנולוגיה ייחודית, והוא שרת את המפעל נאמנה במשך 20 שנה.
בתחילת שנות ה-80 נעשו ניסיונות מחודשים לייצוא, אולם רוב המוצרים הקלאסיים לא התאימו למטרה זו והיה צורך להתאים את המפעל לדרישות השוק. בתקופה זו החל הפיתוח של הברזים ההידראוליים. לא עוד מנגנון מכני לפתיחה וסגירה ידנית, אלא מערכת המנצלת את אנרגיית המים להפעלת ברזים להשקיה סדרתית ולחיבור למערכות בקרה ממוחשבות.
בשנות ה-90, הורחבו שוקי היצוא וכן נחתם הסכם עם חברת נטפים לשיווק מוצרי דורות בשוק החקלאי בארצות הברית. בנוסף פותחו מערכות תמך, חוזקה מחלקת הפיתוח, נבנתה מבדקה חדשה והורחבו משמעותית אולם ההרכבה והמחסנים. המפעל טיפס מדרגה נוספת במעלה הפיכתו מבית מלאכה למפעל תעשייה מודרני.
בשנת 2000 נסגר בית היציקה עקב תחרות עזה מול ייצור זול יותר במדינות מתפתחות, והפעילות עברה בחלקה לסין. באוגוסט 2007 נרכש גרעין השליטה על ידי חברת Miya, חברת החזקות המים של קבוצת אריסון, בבעלות שרי אריסון.
המסגרייה הקטנה של שנות ה-40 הפכה למפעל מוביל בתחומו בשנות הפיתוח המואץ של ההתיישבות בישראל. בכל השנים הללו עוסק המפעל ביציקה ובכבישה, בעיבוד שבבי, בהרכבה, בבדיקה ובשיווק בארץ ובעולם. מגוון המוצרים של דורות גדל וכיום מכיל גם מגופים שייעודם לאו דווקא לשוק החקלאי, אלא לאספקת מים למערכות עירוניות, כיבוי אש, למפעלי תעשייה, משחררי אוויר ומדי מים בשיטת AMR ועוד.
מוצרים ופתרונות
דורות מתמחה בתחומי הולכת מים, כיבוי אש וחקלאות כאשר היא מספקת מגופי בקרה הידראולים, משחררי אוויר, מדי מים ומגופים מכניים.
נוכחות גלובאלית
דורות נותנת מענה ושירות ברחבי העולם.
רוברט ובר
רוברט ובר (באנגלית: Robert James Weber; נולד ב-12 באפריל 1947, ניוארק) הוא מתמטיקאי אמריקאי המתחמה בתורת המשחקים בה פיתח בין היתר קבוצת ובר.
ביוגרפיה
לאחר סיום הלימודים רוברט ובר החל ללמד באוניברסיטת ייל. בשנת 1979 הוא הצטרף לצוות של אוניברסיטת נורת'ווסטרן ובשנת 1982 מונה לפרופסור בקבלת החלטות.
בשנת 1982 הוא היה שותף לפול מילגרום בכתיבת ספר A Theory of Auctions and Competitive Bidding. בהמשך הוא היה יועץ במספר פרויקטים של ממשלת ארצות הברית.
בשנת 1971 הוא הציע שיטת הצבעת אישור בבחירות בהם משתתפים יותר משני מועמדים. רוברט ובר עשה גם מספר מחקרים בתחום ניהול משא ומתן.
בנייה טרומית
בנייה טרומית היא שיטת בנייה המבוססת על הרכבה מהירה של רכיבי בניין מוכנים המיוצרים במפעל ומובאים לאתר. הבנייה הטרומית נחשבת זולה יחסית וקיימים לה יתרונות וחסרונות שונים לעומת הבנייה הקונבנציונלית. בבנייה הטרומית נעשה שימוש באלמנטים תעשייתיים מוכנים מראש המיוצרים בכמויות גדולות במפעל ומובאים לאתר ומורכבים בו. תהליך הבנייה במקרה כזה הוא בעיקר הרכבה של אלמנטים טרומיים מוכנים המתחלקים לשלושה סוגים כללים על פי מספר ממדיהם:
היתרון הגדול של הבנייה הטרומית היא עלות נמוכה מאוד של בנייה. עם זאת, קיימים גם חסרונות רבים לבנייה בשיטה זו. החיסרון המרכזי הוא חוסר גמישות הפוגע באיכותו האדריכלית של המבנה. בהיבט זה, ככל שנעשה שימוש ברכיבים קטנים יותר, כך מתאפשרת גמישות גדולה יותר בתכנון ואפשרות להרכבתם בצורה חופשית יותר.
בנוסף, קיומם של אלמנטים טרומיים המתחברים זה לזה באתר יכול להוות נקודת תורפה משמעותית לבניין בכל הנוגע לאטימות כנגד מים. בבנייה קונבנציונלית, הסיכוי לחדירת מים אל פנים הבניין נמוך יותר מזה שבבנייה הטרומית בשל העובדה שיציקות הבטון הן המשכיות ומונעות חריצים, ולו הקטנים ביותר, אשר מים עלולים לחדור דרכם.
שיקולי התכנון של הרכיבים הטרומיים בפרויקט בנייה כלשהו הם שיקולי הנדסת תעשייה וניהול ושיקולים אדריכליים והנדסיים המנסים בדרך כלל למצוא את הרכיבים האופטימליים לבנייה זולה וטובה. הוזלת הבנייה היא תוצאה של ייצור המוני יותר של הרכיבים הטרומיים - גם באתר הבנייה עצמו וגם בשימושם באתרים נוספים, מחירי ההובלה שנובעים מגודל הרכיבים והאפשרות להעמיסם ביעילות על משאיות וזמן הרכבתם באתר, שכן הרכבה מהירה וקלה חוסכת כסף המושקע בכח האדם.
היסטוריה
הבנייה הטרומית קיימת בעולם במידה מסוימת מאז העת העתיקה, בה חלק מרכיבי הבניין נבנו בסדנאות על ידי אנשי מלאכה שונים ונמכרו עבור מיזמי בנייה שונים. ההתפתחות המשמעותית של הבנייה הטרומית והתעשייתית החלה למעשה באנגליה בתקופת המהפכה התעשייתית. ארמון הבדולח שבנה ג'וזף פקסטון בלונדון ב-1851 היה פורץ דרך מבחינה זו שכל רכיביו יוצרו בבית חרושת, הורכבו באתר ופורקו בתום היריד שלכבודו נבנה. הנסיך אלברט, שהיה בעלה של ויקטוריה מלכת הממלכה המאוחדת, היה תומך נלהב של התעשייה ועודד בנייה תעשייתית וטרומית.
בנייה טרומית, כתחליף לבנייה הקונבנציונלית מבטון מזוין החלה להתפתח רק באמצע המאה ה-20, תפסה תאוצה והפכה מאז לענף תעשייתי עצמאי. מאז גם החל ייצור טרומי של אלמנטים גדולים יותר מסוג קירות וקוביות שלמות של חדרים או בתים לטובת הרכבה באתר בנייה.
בנייה טרומית בישראל
בנייה טרומית מאפשרת הקמה זריזה מאוד של שכונות או אתרי קרוואנים כאשר יש צורך בשיכון מהיר של אוכלוסייה. שימוש זה נפוץ במיוחד בישראל, שבה השיכון המהיר והזול הוא עניין מרכזי בענף הבנייה. קרוון/בית נייד הם למעשה רכיבי בניין טרומיים תלת־ממדיים משוכללים במיוחד שניתן להוביל ממקום למקום ולשכן בהם אנשים במהירות. היתרון הכלכלי בשיטה זו הוא גם האפשרות להוביל את הבתים למקום אחר ולשכן בהם אנשים אחרים לאחר שהקודמים עזבו לבתי מגורים אחרים.
בעליות הגדולות במהלך ההיסטוריה של מדינת ישראל נעשה שימוש רב בבנייה טרומית לבניית שיכונים ולהקמת שכונות קרוואנים ששוכנו מהר. בבניית היישוב ניצן במסגרת תוכנית ההתנתקות נבנה יישוב שלם מבתים ניידים לטובת מפוני גוש קטיף. בניית היישוב בבנייה טרומית הוא פתרון זמני ומהיר ונטענו נגדו טענות רבות כנגד איכות המגורים הירודה ובעיות תחזוקה ותשתית חמורות הקיימות באתר.
פייר שודרלו דה לאקלו
פּיֵיר שׁוֹדֶרְלוֹ דה לַאקְלוֹ (Pierre Choderlos de Laclos; 18 באוקטובר 1741 – 5 בספטמבר 1803) היה סופר צרפתי, איש ממשל וגנרל בצבא, הידוע בזכות רומן המכתבים שכתב, "יחסים מסוכנים".
תולדות חייו
לאקלו נולד באמיין כבן למשפחה בורגנית. בשנת 1760 נשלח ללמוד בבית הספר המלכותי לארטילריה בלה פר (בצרפתית: École royale d'artillerie de La Fère), הסמוכה לעיר הולדתו. כקצין צעיר בדרגת לוטננט שירת תקופה קצרה במבצר סמוך ללה רושל עד לתום מלחמת שבע השנים (1763). מאוחר יותר הוצב בשטרסבורג (1765-1769), גרנובל (1769-1775), ובזנסון (Besançon; 1775-1776).
אף שקודם בשנת 1771 לדרגת קפטן, לאקלו מאס בשרותו כקצין תותחנים במבצרים שונים והחל מקדיש את זמנו הפנוי לכתיבה. עבודתו הראשונות, מספר שירים קלילים, פורסמו בירחון השירה L'Almanach des Muses. אחר כך כתב אופרה קומית בשם "ארנסטין", בהשראת סיפור מאת הסופרת מארי-ז'אן ריקובוני (Marie-Jeanne Riccoboni). הקומדיה, שהוצגה לראשונה ב-19 ביולי 1777 בנוכחות המלכה מארי אנטואנט, הייתה כישלון בימתי. באותה שנה הקים בית ספר חדש למקצועות התותחנות בוולאנס, בדרום-מזרח צרפת, שבין תלמידיו עתיד אף להיות נפוליאון. בשנת 1778 שב לבזנסון וקודם לדרגת קפטן שני בחיל ההנדסה. בתקופה זו כתב מספר יצירות בהן ניכרת הערכתו הרבה לז'אן-ז'אק רוסו.
בשנת 1779 נשלח לאיל ד'אקס (Île-d'Aix) כדי לסייע למהנדס הצבאי מרק-רנה מונטלמבר בהקמת ביצורים להגנה מפני פלישה בריטית; אולם את רוב זמנו במקום בילה בכתיבת שיא יצירתו, "יחסים מסוכנים", וכן את "מכתב לגברת מונטלמבר". לבקשתו שוחרר לחופשה של חצי שנה, שאותה בילה בפריז בכתיבה.
הספר "יחסים מסוכנים" פורסם לראשונה במהדורה בת ארבעה כרכים, ב-23 במרץ 1782, על ידי הוצאת Durand Neveu, והפך מיד להצלחה גדולה. הוא נמכר ב-1,000 עותקים בחודש הראשון להפצתו, הצלחה מסחרית גדולה במונחי אותם הימים. לאקלו צווה מיד לשוב למבצר בו הוצב בבריטני. בשנת 1783 הוא נשלח ללה רושל כדי לסייע בבניית מחסן תחמושת חדש. בלה רושל פגש את מארי-סולנז' דופרה, שהייתה צעירה ממנו ב-18 שנה, והתחתן עמה בשנת 1786. שנה אחר כך החל בפרויקט למיספור רחובותיה של פריז.
בשנת 1788 פרש מצבא צרפת והחל לעבוד בשרותו של לואי פיליפ השני, הדוכס מאורלאן, ועם פרוץ המהפכה הצרפתית, ביצע עבורו שליחויות דיפלומטיות. לאחר ששוכנע על ידי ערכי הרפובליקה, עזב את הדוכס וקיבל משרת קומיסר במשרד המלחמה. לזכותו נזקף ארגונו מחדש של צבא המהפכה שאיפשר את הניצחון בקרב ואלמי. מאוחר יותר, עם עריקתו של גנרל שארל פרנסואה דומורייה (Dumouriez) אל האוסטרים, נאסר לאקלו כ"אורליאניסט". הוא שוחרר במהלך הריאקציה התרמידורית, לאחר נפילת רובספייר.
הוא בילה תקופת מה בלימודי בליסטיקה, ובמהלכם המציא את פגז התותח המודרני. בשנת 1795 פנה לשלטונות בבקשה להתגייס מחדש לצבא, אולם לא זכה למענה. ניסיונותיו להשתלב בשרות הדיפלומטי ולהקים בנק כשלו אף הם. לבסוף פגש בגנרל צעיר, נפוליאון בונפרטה, והצטרף למטהו. ב-16 בינואר 1800 גויס מחדש לצבא בדרגת בריגדיר גנרל בצבא המהפכה הצרפתית וב-4 במאי 1800 השתתף בקרב מסקירש נגד צבא האימפריה האוסטרית.
בשנת 1803 מונה לאקלו למפקד העליון של תותחני המילואים באיטליה. הוא נפטר זמן קצר אחר כך במנזר פרנציסקוס מאסיזי בטאראנטו, כנראה כתוצאה משילוב של דיזנטריה ומלריה. הוא נקבר באי סן פאולו הסמוך לעיר, במבצר שנבנה לפי הוראותיו והנושא עדיין את שמו "פורט דה לאקלו" (Forte de Laclos). עם שובו של בית בורבון לשלטון, נהרס קברו של לאקלו, ומשערים שעצמותיו נזרקו לים.
יצירותיו
בצרפתית
בתרגום לעברית
אהרן גרושקביץ
סמל אהרן גרושקביץ (14 בספטמבר 1920 – 18 בנובמבר 1943) היה צעיר ארץ ישראלי, שהתגייס לשירות בחילות האוויר של צבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. הוא שירת בזירה האירופית עד שנפל בקרב. עוטר במדליית האוויר.
במלחמת העולם השנייה
לאחר שנודע על פעולות גרמניה הנאצית נגד יהודי אירופה התנדב גרושקביץ לשירות צבאי בחילות האוויר של צבא ארצות הברית. יחידתו נשלחה לחזית האירופית והוצבה בבריטניה. הוא שימש כמקלען במפציץ מדגם ליברייטור והשתתף במשימות הפצצה מעל שטח אירופה הכבושה.
ב-18 בנובמבר 1943, בעת שמטוסו נמצא בשמי הים הצפוני בדרכו חזרה מגיחת הפצצה, הוא הופל על ידי מטוס קרב גרמני. גרושקביץ נהרג וגופתו לא נמצאה.
הנצחה
שמו של אהרן גרושקביץ הונצח באנדרטה לנעדרים בבית הקברות הצבאי האמריקאי בקיימברידג' שבבריטניה, בגן הנעדרים שבבית הקברות הצבאי בהר הרצל ובאנדרטת מתנדבי היישוב במלחמת העולם השנייה שם. בשנת תשי"ט הוציאו הוריו לאור לזכרו חוברת בשם בן יקיר.
יוליה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
14 באוקטובר
14 באוקטובר הוא היום ה-287 בשנה, (288 בשנה מעוברת), בשבוע ה-40 בלוח הגריגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 78 ימים.
בוץ' בירד
בין השנים 1994–1996 שימש כמאמן הראשי של קבוצת ניו ג'רזי נטס.
קריירת תיכונים ומכללות
בירד נולד בעיר הרדינסבורג שבקנטקי, ובבגרותו למד ב"תיכון ברקינרידג' קאונטי" המקומי. בשנתו השלישית בתיכון, 1964, הוביל את קבוצת הכדורסל שלה לגמר אליפות התיכונים של קנטקי, בו הפסידה מול "תיכון סנקה" אותה הוביל וס אנסלד. בשנה העוקבת זכה עם קבוצתו באליפות התיכונים של קנטקי, ונבחר לשחקן התיכונים המצטיין במדינה ("Kentucky Mr. Basketball").
בין השנים 1965–1969 למד באוניברסיטת לואיוויל, ובשלוש עונותיו בקבוצת הכדורסל שלה העמיד ממוצעים של 19.0 נקודות ו-6.3 ריבאונדים למשחק. בעונות 1967 ו-1968 הוליך את הקבוצה, לצדו של אנסלד, לשלב שמינית גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Sweet Sixteen). במשחק שמינית הגמר 1968 הפסידה לואיוויל מול אוניברסיטת יוסטון, בה שיחקו אלווין הייז ודון צ'ייני.
קריירת משחק
בדראפט ה-NBA 1969 נבחר בירד בבחירה העשירית, על ידי אטלנטה הוקס. בסיום עונת הרוקי שלו התגייס לצבא ארצות הברית למשך שנה אחת.
בעונת עבר לשחק עבור קליבלנד קאבלירס. בעונתו היחידה בקבוצה רשם שיאי קריירה של 15.4 נקודות ו-6.7 אסיסטים בממוצע למשחק, ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA לצד חברו לקבוצה ג'ון ג'ונסון.
בקיץ 1982 הועבר בטרייד לסיאטל סופרסוניקס בתמורה ללני וילקינס, ושנה לאחר מכן הועבר בטרייד נוסף לגולדן סטייט ווריורס תמורת וולט האזארד. בעונת היה הקלעי השלישי של הווריורס, אחרי ריק בארי וג'מאל וילקס, עם 12.8 נקודות למשחק, וסייע לקבוצה לזכות באליפות ה-NBA השלישית בתולדותיה. במשחק הרביעי של סדרת הגמר מול וושינגטון בולטס קלע בירד את 7 הנקודות האחרונות של קבוצתו, אשר ניצחה בתוצאה 96–95 וגברה בכך על הבולטס 4–0.
ב-4 העונות הבאות שיחק עבור קליבלנד קאבלירס וניו יורק ניקס, בטרם פרש ממשחק בדצמבר 1978, בגיל 31.
קריירת אימון
בין השנים 1978–1982 שימש כעוזר מאמן בניו יורק ניקס, תחת המאמנים הראשיים ויליס ריד ורד הולצמן, ובין השנים 1988–1990 היה עוזרם של ריד וביל פיץ' בניו ג'רזי נטס. ב-4 העונות הבאות היה המאמן הראשי של קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת הווארד בוושינגטון די. סי.
בשנת 1994 מונה למאמן הראשי של ניו ג'רזי נטס, במקומו של צ'אק דיילי. בשתי עונותיו בתפקיד השיגו הנטס מאזן שלילי 32–50, ונותרו מחוץ לפלייאוף ה-NBA. השחקנים הבולטים של הקבוצה אז היו דריק קולמן, קני אנדרסון וארמן גיליאם. בסיום עונת פוטר בירד, והוחלף על ידי ג'ון קליפארי.
בין השנים 1996–1998 שימש כעוזרם של מאמני דאלאס מאבריקס, ג'ים קלימונס ודון נלסון, ובעונת היה עוזרם של גאר הרד ודארל ווקר בוושינגטון ויזארדס.
בין השנים 2001–2006 שימש כמאמן קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת המדינה של מורגן, אשר בבולטימור, מרילנד.
לירה (מטבע)
לירה הוא שמה של יחידת מטבע, הנמצא כיום בשימוש בטורקיה, לבנון, הממלכה המאוחדת, וסוריה. בעבר היו מדינות שונות שהשתמשו בשם מטבע זה, בהן איטליה וישראל.
היסטוריה
מקור השם "לירה", בדומה לפאונד ולשקל, הוא במידת משקל - ליברה אחת של כסף טהור.
הלירה שימשה מטבע עובר לסוחר בתקופת האימפריה הרומית. השימוש בשם המטבע חודש באירופה בתקופת האימפריה הפרנקית, ונמשך בימי הביניים ובעת החדשה.
במהלך המאה ה-19 אומץ שם המטבע על ידי מצרים והאימפריה העות'מאנית.
שימושים נוכחיים
השם "לירה" משמש כיום את המטבע בטורקיה, לבנון וסוריה.
השימוש בלירה טורקית החל בשנת 1844 במהלך השלטון העות'מאני. בשנת 2005 הוחלפה הלירה הטורקית הישנה בלירה טורקית חדשה, שהיא כיום המטבע של טורקיה ושל הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין.
תושבי ירדן קוראים לדינר ירדני בשם "לירה".
"לירה" מול "פאונד"
במדינות רבות נהוג מטבע מקומי בשם "פאונד", המתורגם לשם "לירה" בעברית ובמספר שפות נוספות.
לדוגמה, במצרים נהוג השימוש בלירה מצרית, בדרום סודאן נהוג השימוש בלירה דרום סודאנית, ובבריטניה נהוגה הלירה שטרלינג.
באופן דומה, הלירה הלבנונית והלירה הסורית קרויות באנגלית בשמות "Lebanese pound" ו-"Syrian pound".
שימושים בעבר
צרפת השתמשה בשנים 781 עד 1794 במטבע מקומי בשם "לירה צרפתית" (Livre française).
בשנים 1812–1813 הונפקה לירה מיוחדת ששימשה את תושבי ממלכת נאפולי.
בתקופת שלטון איטליה במזרח אפריקה האיטלקית הונהגו מטבעות מקומיים בשם "לירה של סומלילנד" בשנים 1925–1926, ו"לירה מזרח אפריקאית" בשנים 1938–1941.
בלוב הנפיק משטר המנדט הבריטי בשנים 1942–1951 מטבע מקומי בשם "לירה טריפוליטאית". ב-1951, כאשר זכתה לוב בעצמאות, המטבע הוחלף ב"לירה לובית", ובשנת 1971, לאחר עליית מועמר קדאפי לשלטון, הוחלפה הלירה בדינר לובי.
במספר מדינות באירופה, בהן איטליה (לירה איטלקית), קפריסין, מלטה וסן מרינו, היה נהוג מטבע מקומי בשם "לירה" עד לתחילת המאה ה-21, בה עברו מדינות אלה להשתמש באירו.
בארץ ישראל נעשה שימוש בלירה מצרית בשנים 1834 עד 1927, לירה ארץ ישראלית בשנים 1927–1950, ולירה ישראלית משנת 1950 עד 1980, אז הוחלפה בשקל ישן.
קבוצת ח'וראסאן
קבוצת חוראסאן הוא תא טרור שנוסד במלחמת האזרחים הסורית בסוריה ומורכב מג'יהאדיסטים אפגנים, פקיסטנים, תימנים ומתנדבים מאירופה וארצות הברית. הוא פועל במסגרת או במקביל לארגון "ג'בהת א-נוסרה", שלוחת אל-קאעידה בסוריה. הקבוצה לא הסתפקה בלחימה בסוריה, וניסתה להוציא התקפות טרור כנגד מטרות מערביות. נשיא ארצות הברית ברק אובמה הזכיר אותה בסוף ספטמבר 2014, לאחר שהורה על מתקפה אווירית בסוריה.
מקור השם
השם חוראסאן מתייחס לאזור גאוגרפי שכלל את צפון מזרח איראן, דרום טורקמניסטן, וצפון אפגניסטן. חבל ארץ זה כיחידה אחת, נוצר בזמן שלטון האימפריה הסאסאנית בערך במאה השלישית לספירה. פירוש השם הוא "ארץ השמש" ומרמז על מיקומו המזרחי. לאחר הכיבוש המוסלמי הפך חבל חוראסאן לחלק מהממלכה האומיית. לתקופה זו מיוחס החדית' החלש (צ'עיף) על "הדגלים השחורים שיבואו מחוראסאן", שאותו מייחסים מייסדי הקבוצה לעצמם.
על הארגון
באפריל 2013, הגיע פעיל של אל קאעידה ממוצא כוויתי בשם מוחסין אל-פאדהלי (בן 33) למערב סוריה. על פי המודיעין האמריקאי הוא נשלח לשם על ידי מנהיג אלקאעידה איימן אל-זוואהירי כדי לפקד על תא טרור בשם חורסאן. על אל-פאדהלי ידוע שהיה מיועציו הקרובים של אוסאמה בן לאדן ולחם נגד הרוסים בצ'צ'ניה. על ראשו אל פאהדלי הוכרז פרס של 7 מיליון דולר. הוא ידוע לממשל האמריקאי בערך כעשר שנים. עד לאחרונה היה ראש הסניף של אל-קאעידה באיראן, לשם ברח עם כמה מחבריו לאחר הפלישה של ארצות הברית לאפגניסטן בעקבות פיגועי 11 בספטמבר. בשנת 2012, קבע משרד ההגנה האמריקאי שאל-פאדהלי שולט בתנועות הכספים והפעלת הכוחות של אל-קאעידה באירן, והוא קשור לכמה תורמים עתירי ממון ממדינות המפרץ. אל־פאדהלי היה מקורב מאוד לאוסאמה בן לאדן ולפי מחלקת המדינה האמריקנית, היה מהבודדים שידעו מראש על המתקפה המתוכננת ב־11 בספטמבר 2001. לוחם מרכזי נוסף בקבוצת חורסאן הוא כנראה עבד אל-מוחסיין עבדאללה איברהים אל-שריח, סעודי שהגיע לסוריה בשנת 2013. באוגוסט בשנת 2014 הטיל משרד האוצר האמריקאי סנקציות על אל-שריח וכינה אותו "אחד האסטרטגים הבכירים של ג'בהת א-נוסרה. שני אלו הם חלק מקבוצה של פעילי אל קאעידה ששהו באירן וניתבו ממנה, מאפגניסטן ומפקיסטן, נשק ולוחמים לעיראק. עמית נוסף בהנהגת הקבוצה הוא סאנאפי אל נאסר, דודן שלישי של אוסמה בן לאדן, שהתקדם במהירות במעלות השררה בשל יחוסו המשפחתי.
מדובר בתא שמורכב ברובו מיוצאי המלחמות באפגניסטן ובפקיסטן, אשר נסעו לסוריה כדי לחבור לפעילות הגוברת של אל־קאעידה במדינה. אלא שאנשי חוראסאן לא באו לסוריה מתוך מטרה מוצהרת להילחם בכוחותיו של בשאר אל-אסד. גורמים אמריקאים אומרים כי הם נשלחו על ידי מנהיג אל־קאעידה, איימן א־זוואהירי, כדי לגייס אירופאים ואמריקאים, שבזכות הדרכונים הזרים שבידם, הם יכולים לעלות ביתר קלות על טיסות של חברות תעופה זרות. בנוסף, על פי דו"חות מודיעין חסויים, אנשי חורסאן מבצעים יחד עם פעילי טרור מתימן ניסויים בשיטות חדשות להחדרת חומרי חבלה למטוסים מבלי שייתפסו בגלאים ובמכשירי בידוק. החשש הגדול הוא שמטעני החבלה האלה יועברו לידי מגויסים זרים והם שיעלו אתם למטוסים. כוחות הביון האמריקאי מודאגים מאוד מהקשר עם בתימן. ומדגישים את הצורך לגדוע יכולת זו בעודה באיבה
Daveed Gartenstein-Ross אנליסט ואיש אקדמיה העוסק בלוחמה בטרור, אומר שמבנה הקבוצה וגודלה עדיין אינו ברור. העומד בראשה קשור לג'בהת אל-נוסרה, אולם הקבוצה כנראה נפרדת מנוסרה ובעלת סדר יום משל עצמה. שמו של הארגון הוא בעל משמעות אסכטולוגית הקשורה לרעיונות הג'יהאד על אודות אחרית הימים. הקבוצה גם קשורה לדעתו לאברהים אל-אשירי, "מהנדס" הפצצות של אל קאעידה בחצי האי ערב Al Qaeda in the Arabian Peninsula - AQAP.
בספטמבר 2014 גילתה קהילת המודיעין האמריקאי תוכניות התקפה של קבוצת חוראסאן כנגד ארצות הברית. לא נמסרו פרטים מרובים אולם מקור ביטחוני מסר שהפעילות כללה בניית פצצות המורכבות מחומר שאינו מתכתי שמוחדר לשפופרת משחת שיניים או מוספג בבגדים. לפי דיווח של CNN המזימה נתגלתה על ידי אחד משומרי ראשו של פדלי, בשם אבו ראמה. האיש נעצר לאחרונה על ידי כוחות צבאו של אסד בסוריה.
הקשר של חוראסאן לאל קאעידה
למרות הקביעה של הממשל האמריקאי, שקבוצת חוראסאן מהווה גוף עצמאי, ישנם חוקרים ואנשי מקצוע אחרים המפקפקים בכך שזהו ארגון בפני עצמו. לדעתם קבוצה זו היא חלק בלתי נפרד מאל קאעידה, אלא שהממשל חושש להודות בכך.
Andrew McCarthy חוקר בעל מוניטין ששירת כתובע הראשי במשפט על התקיפה במרכז הסחר העולמי בשנת 1993, טוען שממשל אובמה לא הביס את כוחות האסלאם הרדיקלים אלא רק צמצם את כוחם. רעיונות הג'יהאד ועליונות השריעה מזינים ומחברים בין הפלגים השונים. לדעתו הממשל בארצות הברית טומן את ראשו בחול בעת שהוא מבדיל בין חורסאן, ג'הבת אל נוסרה ואל-קאעידה שהם כולם אותו ארגון שפעולתו אולי צומצמה במקצת לאחר הריגת בן לאדן אולם עדיין קיימת והרסנית.
לפי דעת המתנגדים לקבוצה שנקראת בפי הממשל "קבוצת חורסאן" כביכול, אין לא מפקדה ולא כוחות צבא. קבוצה זו אינה יחידה צבאית. היא למעשה שלוחה של אל קאעידה בסוריה. המושג נטבע על ידי הממשל האמריקאי לקבוצה של בכירים שחולצו מאזור הקרבות באפגניסטן, לכסות על העובדה שליבת ארגון אלקאעידה עדיין פועלת ולא הובסה.ריצ'רד אנגל, כתב רשת NBC, כתב ב-24 בספטמבר בטוויטר, מפי "מקורות בכירים", כי "חוראסאן מהווה איום על ארצות הברית משום שהוא רוצה להפיל מטוסים עם חומרי נפץ". מאוחר יותר באותו היום, הוא סייג וכתב: "כמה בכירים אומרים שהאיום איננו מידי, אלא דאגה גוברת". למחרת הוא כתב משפט שאולי מסכם את הפרשה כולה: "פעילים סורים אומרים לי שהם בחיים לא שמעו על חוראסאן או על המנהיג שלהם".במאמר שפרסם באתר "אינטרספט", טוען גלן גרינוולד, העיתונאי שחשף את מסמכי סנודן, כי הממשל האמריקני "המציא" איום טרור, כדי להפחיד את הציבור ולהצדיק את המתקפה.
דובי בנימיני
דובי בנימיני (נולד ב-1941) הוא חוקר פרפרים ישראלי. כתב את המגדיר המקיף והמרכזי לפרפרי ישראל וספרים נוספים על פרפרי-היום של ישראל. בשנת 1983 ייסד את אגודת חובבי הפרפרים בישראל ומשמש כנשיאה וכעורך ביטאונה מחקריו בתחום פרפרי-היום של ישראל הובילו לתגליות מחקריות רבות אודות הזואוגאוגרפיה של פרפרי-היום של ישראל והמזרח התיכון, על הביולוגיה הייחודית של מיני פרפרים, אזורי תפוצתם ובתי הגידול הייחודיים שלהם. מחקריו של בנימיני מצוטטים במאמרים ובכתבי עת רבים על פרפרי ישראל והמזרח התיכון.
ביוגרפיה
בנימיני הוא בוגר בית-הספר הריאלי בחיפה, בוגר הטכניון בהנדסת מכונות ולמד הנדסת אווירונאוטיקה במסגרת לימודים לתואר שני. משמש כמהנדס בכיר בתעשייה האווירית לישראל והיה מנהל הייצור של מטוס הקרב המתקדם "לביא". בנימיני זכה בפרס ביטחון ישראל על יישום למטוס הכפיר.
בשנת 1983 הקים את אגודת חובבי הפרפרים בישראל שחבריה עוסקים בלימוד, בחקר ובשימור פרפרי-היום של ישראל, ומובילים את המאבק הציבורי להגנת פרפרים נדירים בישראל הנמצאים בסכנת הכחדה. הוא משמש כנשיאה של האגודה והרוח החיה של כל מכלול פועליה.
בשנים האחרונות משלב בנימיני את הידע הרב שצבר אודות הפרפרים עם הידע ההנדסי האווירונאוטי בפיתוח של רובוטים מעופפים זעירים. ברשותו נמצאת ספריה מדעית המכילה ספרות ענפה בנושא פרפרי המזרח התיכון שליקט לאורך השנים ברחבי העולם. בחמישים השנים האחרונות לצד עיסוקו המקצועי כמהנדס אווירונאוטיקה בתעשייה האווירית חקר בנימיני את פרפרי-היום והיה לחוקר מרכזי בתחום. במהלך שנות מחקריו יצר בנימיני קשרים ענפים עם חוקרי פרפרים מובילים בעולם ובכלל זה מומחים אנטומולוגים חוקרי פרפרים ממדינות שכנות ובהם מטורקיה, מירדן ומקפריסין.
בתקופת שליחותו בצ'ילה הפך למומחה בעל שם עולמי לכחלילי צ'ילה. בתוך-כך, גילה כעשרים מיני פרפרים חדשים למדע.
בחירת הפרפר הלאומי – כחליל השרברק
יחד עם רעייתו לאה יזם את בחירת הפרפר הלאומי, במסגרת חגיגות שנת ה-75 למדינת ישראל, כמיזם של אגודת חובבי הפרפרים בישראל, החברה להגנת הטבע, קק"ל, רט"ג, משרד החינוך ועוד. השרה להגנת הסביבה עידית סילמן, העניקה את חסות המשרד. פרפר כחליל השברק נבחר בין היתר בשל צבעי הדגל (כחול ולבן) שכיחותו בכל הארץ ושניתן לראותו במרבית חודשי השנה.
הכרזה על פרפרים מוגנים
ב-31 במרץ 2009 פורסמה בקובץ התקנות לראשונה רשימת 14 מיני פרפרים מוגנים בישראל - כתוצאה ישירה ממאבק עקשני של בנימיני, ד"ר גיא פאר וחברים נוספים מאגודת חובבי הפרפרים, שנמשך שנים אחדות, בעיקר מול משרד החקלאות שסירב לחתום על התקנות. המשרד להגנת הסביבה בראשות השר גדעון עזרא חתום על תקנות אלה.
מאבקים מוצלחים להגנה על זני פרפרים בסכנת הכחדה
במאבקים ציבוריים "דון- קישוטיים" נגד יזמי נדל"ן ואינטרסים מסחריים הצליח דובי בנימיני, גיא פאר וחברים נוספים מאגודת חובבי הפרפרים להגן עד כה על המינים הבאים: כחליל הגליל, כחליל חדרה - מין מוגן המעופף בחולות חדרה. חברת שיכון עובדים עצרה את בניית "שכונת הפרפרים" עד קבלת תוצאות סקר הפרפר שעל פיו יחולק השטח ויוקצה מרחב קיום לכחליל הנדיר הזה.
המאבק לשמירה על נימפית הקוציץ - "נימפית צפת" - מין מוגן המעופף בטרשי צפת בסמוך לשמורת אם החיטה. בעקבות פעילות האגודה ובלחץ מקומי הוגדרו רשמית המורדות המזרחיים שבין צפת לראש פינה לשמורת טבע בשם שמורת טרשי צפת.
בהר החרמון, שבו מעופפים לא פחות מחמישה מינים מוגנים, פועל בנימיני לעצירת הרס הביוטופים של מרומי החרמון על ידי חברת הסקי שבונה רכבלים נוספים.
במזרח חבל לכיש מתקיים מאבק לשמירת על השטחים הפתוחים האחרונים של ספר המדבר בו מעופפים שני מינים אנדמיים נדירים, מוגנים ובסכנת הכחדה: כחליל קלאופטרה והספרית ערבתית, תת-מין אנדמי לספר המדבר הישראלי והירדני.
הגנה על כחליל הקדר
כחליל הקדד, מין מוגן המעופף ברמות מנשה. כדי לתת הערכה מחקרית נכונה של המצב יזמו דובי בנימיני יחד עם ד"ר גיא פאר בתחילת שנת 2014 ניטור מקיף של כחליל הקדד. בחודשים פברואר-מרץ בשנת 2014 יצאו כמה קבוצות של חובבי פרפרים בחיפוש אחר כחלילי הקדד במופעם כבוגרים באזורים שונים ברחבי הארץ אשר בעבר נצפו בהם כחלילי הקדד, ושישנם באתרים הללו קדדים גדולי פרי. החיפוש נערך בעיקר באזור עמק יזרעאל ורמות מנשה. הנתונים שנאספו מהווים בסיס נתונים למחקר אודות כחליל הקדד ומצבו באזורינו.
פארק אגם הפרפרים
תכנון הפארק החל עוד ב-2013 על ידי החברה להגנת הטבע, בשותפות עיריית כרמיאל עד היום הגיעו בהדרגה לפארק באופן טבעי 46 מיני פרפרים שונים מתוך 64 הקיימים באזור.
במהלך הקמת הפארק גילה דובי בנימיני מין חדש למדע וקרא לה על שם מפעל קליל, כִּתְמִית קְלִיל | Melitaea klili. הפרפר ייחודי לאזור ונוכח בפארק ״אגם הפרפרים״
אשליים
אַשְׁלִיִּים (שם מדעי: Tamaricaceae) היא משפחה של צמחים בעלי פרחים, הכוללת עצים ושיחים, ואף מספר עשבים. בעבר, תחת מערכת המיון של קרונקויסט, היו האשליים תחת סדרת הסגלאים. לאחר בדיקה פילוגנטית במאמר של קבוצת APG II, הם כיום תחת הציפורנאים.
מאפיינים
המשפחה נפוצה באסיה, באירופה ובאפריקה. מרביתם חסינים לקרקעות מליחות ומצליחים להתמודד בהצלחה עם קרקעות בסיסיות (אלקליות). העלים לרוב מכוסי קשקשים דקיקים (1 - 5 מ"מ) חופפים. מינים רבים מפרישים את המלח שבאדמתם, ועל כן עליהם לרוב מכוסים מלח.
יחסי הודו–צ'אד
יחסי הודו–צ'אד הם היחסים הדו-צדדיים בין צ'אד להודו. הנציבות העליונה של הודו באבוג'ה שבניגריה מוסמכת במקביל לצ'אד. בנוסף, הודו מחזיקה קונסוליית כבוד בנג'מנה. בשנת 2019, צ'אד פתחה שגרירות בניו דלהי.
ביקורים רמי דרג
היחסים בין צ'אד והודו היו עדים לצמיחה משמעותית מאז 2004, עם הרבה ביקורים ואינטראקציות דו-צדדיות רמי דרג. סגן ראש ממשלת צ'אד ושר החוץ, נגום ימאסום, ביקר בניו דלהי במרץ 2005 כדי להשתתף בכנס הראשון אי פעם של פרויקט הודו-אפריקה. הוא פקיד ממשלת צ'אד הראשון שביקר במדינה. שר המדינה לחקלאות ארון ידב ביקר בנג'מנה ב-10 במאי 2011 ונפגש עם הנשיא אידריס דבי. ידב היה פקיד הממשל ההודי הראשון שביקר במדינה. הנשיא דבי הוביל משלחת בת 32 חברים לביקור בניו דלהי כדי להשתתף בפסגת הפורום השלישית של הודו-אפריקה באוקטובר 2015. המשלחת מספר שרים בקבינט ובכירים בכירים אחרים בצ'אד. דבי קיים שיחות דו-צדדיות עם ראש הממשלה נרנדרה מודי ב-28 באוקטובר.
יחסי סחר
הסחר הדו-צדדי בין צ'אד והודו הסתכם ב-364.36 מיליון דולר בשנים 2015–2016. הייצוא של הודו לצ'אד צמח בהתמדה מ-11.90 מיליון דולר בשנים 2010–11 ל-43.49 מיליון דולר בשנים 2015–2016. היבוא מצ'אד עמד על 150,000 דולר בלבד בשנים 2011–1012, צמח בחדות ל-157.15 מיליון דולר בתקציב הבא, לפני ירידה של 73% ו-52% בשתי שנות הכספים הבאות, בהתאמה. נתונים דו-צדדיים אינם משקפים את מלוא היקף היבוא של צ'אד מהודו, שכן המדינה רוכשת מספר סחורות הודיות מדובאי, קמרון וניגריה. בשנת הכספים 2015–2016, הודו החלה לייבא נפט גולמי מצ'אד והביאה לעלייה של 411% ביבוא. הייצוא של צ'אד להודו צמח מ-62.77 מיליון דולר בשנים 2010–2011 ל-320.87 מיליון דולר בשנים 2015–2016. נפט גולמי היווה 97% מהיצוא של המדינה להודו בשנים 2015–2016.
ביוני 2010 ביצעה בהארטי איירטל עסקה לרכישת פעילות הסלולר של זאין ב-15 מדינות באפריקה, כולל צ'אד, תמורת 8.97 מיליארד דולר, ברכישה השנייה בגודלה בהודו בחו"ל אחרי הקנייה בשווי 13 מיליארד דולר של Tata Steel על ידי קבוצת קורוס ב-2007. Bharti Airtel השלימה את הרכישה ב-8 ביוני 2010. איירטל השקיעה למעלה מ-100 מיליון דולר כדי להרחיב את הרשת שלה במדינה, והיא כיום מפעילת הרשת הסלולרית הגדולה בצ'אד.
הודו הציעה לספק לצ'אד גישה חד-צדדית לשוק מועדף ממכס (DFTP) לייצוא סחורות ושירותים ב-2008. עם זאת, נכון לדצמבר 2016, ממשלת צ'אד לא חתמה רשמית על ההסכם.
סיוע חוץ
הודו תרמה 5,000 טונות של אורז לצ'אד ב-2004. הודו סיפקה לצ'אד קווי אשראי בשווי 50 מיליון דולר עבור חמישה פרויקטי ייצור במסגרת יוזמת TEAM-9. הפרויקטים כוללים הקמת מפעל אופניים, מפעל לייצור והרכבה של טרקטורים חקלאיים, מפעלי אדמה, נגררים וכלי עבודה, מפעל לערגול וריקוע פלדה, מפעל לחוטי כותנה ומפעל מיץ פירות.
צ'אד חתמה ב-19 בינואר 2012 על הסכם למימוש קו אשראי של 40.32 מיליון דולר לארבעה פרויקטים במדינה - פרויקט חשמול כפרי סולארי (15 מיליון דולר), תוספת של יכולות אריגה ועיבוד למפעל טווייה (15.90 מיליון דולר), והקמת יחידת ייצור קומפוסט (7.20 מיליון דולר), יחידת ייצור להזנת בעלי חיים (2.22 מיליון דולר). ב-14 בנובמבר 2013 הוחלפה התוכנית למפעל מזון לבעלי חיים, וניתנה מסגרת אשראי בשווי 9.3 מיליון דולר. במאי 2012, הודו סיפקה קו אשראי של 18.08 מיליון דולר להקמת מפעל לייצור תרופות.
ממשלת צ'אד חתמה על מזכרות דעת ליישום פרויקט הרשת האלקטרונית הפאן-אפריקאית במאי 2009. החל מדצמבר 2016, TCIL מבצעת התקנה עבור הפרויקט בנג'מנה.
אזרחי צ'אד זכאים למלגות במסגרת התוכנית ההודית לשיתוף פעולה טכני וכלכלי והמועצה ההודית ליחסי תרבות. דיפלומטים צ'אדים השתתפו גם בקורס המקצועי לדיפלומטים זרים (PCFD) שאורגן על ידי מכון שירות החוץ של משרד החוץ. אזרחים צ'אדים קיבלו גם מלגות אימון בשפה הינדית בהודו.
הודים בצ'אד
נכון לדצמבר 2016, כ-200 הודים התגוררו בצ'אד. הם עסקו בפרויקטי נפט ובסחר חוץ, או הועסקו על ידי ארגונים בינלאומיים, מיסיונרים או בהרטי איירטל. דווח על כמה מקרים של התעללות בעובדים הודים על ידי מעסיקים ורשויות מקומיות. כמעט כל הקהילה ההודית בצ'אד פונתה על ידי הנציבות העליונה באבוג'ה בעקבות התקפות המורדים בנג'מנה בפברואר 2008. הקהילה חזרה לעיר לאחר סיום האלימות.
אבל באלבו
אבל אדוארדו באלבו (ספרדית: Abel Eduardo Balbo; נולד ב- 1 ביוני 1966 בעיירה אמפלמה ויז'ה קונסטיטיוסיון שבפרובינציית סנטה פה, ארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי לשעבר.
אחרי שנתיים בריבר פלייט, עבר באלבו לאודינזה מהסרייה א'. באלבו כבש 11 שערים ב-28 משחקיו בעונתו הראשונה אך קבוצתו ירדה בסוף העונה לסרייה ב'. הוא מילא תפקיד חשוב בחזרתה של הקבוצה לסרייה א' עם 33 שערים בשתי העונות בהן בילתה הקבוצה בליגה השנייה. עונת השיא שלו בקבוצה הייתה ב- אז כבש 21 שערים.
ב-1993 הוא עבר לרומא, מצמרת הסרייה א'. בה שיחק 5 שנים כחלוץ. בעונתו החמישית ברומא, שימש  באלבו כקפטן הקבוצה. בעונת כבש 22 שערים.
ב-1998, לאחר 5 שנים ברומא, עבר באלבו לפארמה אך כבש רק 4 שערים, מועדון פארמה זכה באותה עונה בגביע האיטלקי ובגביע אופ"א. לקראת סוף העונה עבר באלבו לפיורנטינה, אך גם בה לא הצליח להציג יכולת גבוהה. בשנת 2000 שב באלבו לרומא אך בשתי עונותיו האחרונות בקבוצה שיחק רק בשלושה משחקים וראה מהספסל כיצד חבריו זוכים באליפות.
ב-2002 שב באלבו לארגנטינה והצטרף לבוקה ג'וניורס אך פרש ממשחק לאחר ארבעה משחקים במדי הקבוצה.
נבל (קבוצת כוכבים)
נבל (ליירה בלעז), היא קבוצת כוכבים בשמי הצפון, אחת מ-48 קבוצות הכוכבים המקוריות של תלמי, וכיום היא אחת מ-88 קבוצות הכוכבים המוכרות על ידי האיגוד האסטרונומי הבינלאומי. קבוצת נבל כוללת את הכוכב הבולט וגה, החמישי בבהירותו בשמי הלילה, שמקל על איתורה וזיהויה.
כוכבים מעניינים
α בנבל (וגה) הוא הכוכב השני בבהירותו בחצי הכדור הצפוני (אחרי ארקטורוס) והחמישי בכל כיפת השמיים. סיווגו הוא A0 V, ומרחקו מכדור הארץ הוא 25.3 שנות אור. וגה היה הכוכב הראשון שצולם. וגה יחד עם הכוכבים דנב ואלטאיר יוצרים משולש גדול ובולט המכונה משולש הקיץ.
β בנבל (שליאק) הוא כוכב משתנה. בהירותו 3.45 וסיווגו B8 II. על שמו נקראת קבוצה של כוכבים כפולים לוקים.
γ בנבל (סולפט) היא מערכת מרובת כוכבים. הכוכב הראשי בה הוא בעל בהירות 3.24 וסיווג B9 II.
δ בנבל הוא כוכב כפול המורכב מכוכב כחול-לבן בעל בהירות 6 וענק אדום משתנה באופן מחזורי למחצה שבהירותו נעה בין 4 ל-5.
RR בנבל הוא כוכב אבטיפוס לסוג של כוכבים משתנים שנקראים משתני RR בנבל.
גרמי שמיים עמוקים
M56 הוא צביר כדורי מפוזר, במרחק של בערך 32,900 שנות-אור, בקוטר 20 שנות אור בערך. בהירותו הנראית: 8.3.
M57 היא ערפילית הטבעת, אחת הערפיליות הפלנטריות הידועות ביותר. בהירותה המשולבת 8.8. מעריכים שכיום אנו רואים אותה כבת 6,000-8,000 שנים.
מיתולוגיה
מפות ישנות מראות ציפור (בדרך כלל נשר) במיקום הקבוצה, שמאז ימי קדם הקבוצה נחשבה דומה לכזו. ככזו, יחד עם קבוצות אחרות במזל קשת, (ברבור ו-נשר),ייתכן שקבוצת נבל היא חלק מהאגדה על הציפורים הסטימפאליות, משתים עשרה המטלות של הרקלס.
אם לוקחים בחשבון קווים כמעט מקבילים של כוכבים במרכז קבוצת הכוכבים, הקבוצה מזכירה נבל, וכך בהדרגה קבוצת נבל עברה מדימוי לנשר לדימוי לנבל. בפרק זמן מסוים היא אפילו נחשבה לנשר מחזיק נבל. כנבל, הקבוצה קושרה לנבל שבו ניגן אורפאוס, ואיתו הצליח להקסים את האדס, ושמוקם בשמיים עם מותו.
קית' לנגפורד
קית' לנגפורד (באנגלית: Keith Langford; נולד ב-15 בספטמבר 1983 בפורט וורת') הוא כדורסלן אמריקאי אשר שיחק לאחרונה בעמדת הגארד בא.א.ק. אתונה מליגת העל היוונית.
קריירה
לנגפורד החל את דרכו כשחקן בליגת הפיתוח של ה-NBA בשנת 2005. במהלך עונת 2007–2008 שיחק שני משחקים במדי קבוצת סן אנטוניו ספרס מליגת ה-NBA ולאחר מכן עזב לפלקנסטרו ביאלה מליגת העל האיטלקית.