cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מנדרין אוריינטל (הונג קונג)
קבוצת מנדרין אוריינטל
ב-1974 החברה פנתה לאפיק נוסף ורכש 49% ממלון האוריינטל בבנגקוק. האוריינטל, נבנה ב-1876, היה כבר בעל מוניטין רב ונודע כאחד מבתי המלון הטובים ביותר במזרח הרחוק. באמצעות ניהולם גם של מנדרין בהונג קונג וגם של האוריינטל בבנגקוק, היו בבעלות החברה שני מלונות דגל שנחשבו לבין הטובים ביותר באירוח. ב-1985, החברה איחדה את שמות שני המלונות וקראה לעצמה קבוצת המלונות מנדרין אוריינטל (Mandarin Oriental Hotel Group).
השיפוץ ב-2005
מנדרין אוריינטל, הונג קונג, נודע בשל עיצוב הפנים שלו ופעם לגלגה עליו דיים עדנה בשל "הנברשות המגוחכות" שלו. ב-2005, ניתן אישור לשיפוץ כללי של המלון, וכשדלתותיו נסגרו בדצמבר אותה שנה, קומת המסחר של הבורסה לניירות ערך עמדה בהלצה שתי דקות דומיה לזכרו של המלון. בכל זאת, לאחר שהושקעו בשיפוץ 150 מיליון דולר אמריקני, מנדרין אוריינטל הונג קונג פתח את דלתותיו מחדש ב-28 בספטמבר 2006, וחגג זאת בחגיגה בלבוש חגיגי שערכה דיים עדנה והופעתו של בריאן פרי (Bryan Ferry).
הלובי המפורסם, בר הקפטן (Captain’s Bar), טרקלין הקליפר (Clipper Lounge) ובר ה-Chinnery (Chinnery Bar) עדיין נותר זכר למראם לפני השיפוץ, אבל יתר המסעדות, הברים החללים הציבוריים והחדרים שינו את פניהם לחלוטין.
המלון
המלון מכיל 501 חדרי אורחים, 67 מתוכם הם סוויטות, הוא משקיף על נמל ויקטוריה ונוף העיר המקיף אותו. מנדרין אוריינטל, הונג קונג מפעיל עשר מסעדות וברים, בכללם המסעדה "פייר" (Pierre), שלה כוכב אחד במדריך מישלן האדום, והיא מסעדתו הראשונה של השף הצרפתי פייר גנייר בהונג קונג. אתרים נוספים כוללים את ספא מנדרין בת שלוש הקומות, בריכת שחייה מקורה, מכון כושר, מכון יופי מנדרין, ואולם אירועים שמסוגל להכיל עד 600 נוכחים.
אוניברסיטאות בימי הביניים
הקמת האוניברסיטאות
השם "אוניברסיטה" שאול מהמילה הלטינית Universitas, שמשמעותו היא "מונח כללי". מקורן של האוניברסיטאות נעוץ במרכזי לימוד שפעלו בימי הביניים וכונו בשם "סְטוּדְיוּם גֶנֶרַלֶה" (בלטינית: Studium Generale). במרכזים אלה נלמדו, בין השאר, תאולוגיה, משפטים, רפואה ואמנות. האוניברסיטה הראשונה שפעלה אי פעם קמה בעיר האיטלקית סלרנו וכונתה בשם אסכולת סלרנו. היא פעלה עוד ב, ואולי אף קודם לכן. עם זאת, מספר היסטוריונים חולקים על הקביעה כי האוניברסיטה שפעלה בסלרנו הייתה אוניברסיטה של ממש, שכן לא התקיימו בה פקולטה פרט לפקולטה לרפואה. הם טוענים כי האוניברסיטה הראשונה שקמה הייתה, למעשה, אוניברסיטת בולוניה, שפעלה החל מהמאה ה-11. לאחר מכן קמה בפריז הסורבון ובמרוצת המאה ה-13 והמאה ה-14 קמו אוניברסיטאות בערים נוספות באירופה, כגון נאפולי, לייפציג, פראג וקופנהגן. אוניברסיטאות קמו אף במקומות מרוחקים באירופה, כגון באופסלה ואברדין, כחלק מהניסיון של השליטים המקומיים למנוע "בריחת מוחות" לאוניברסיטאות הנחשבות בארצות זרות.
באוניברסיטאות הראשונות פעלו שלושה מודלים לניהול הכוח:
הלימודים באוניברסיטאות
במרבית האוניברסיטאות האירופאיות התקיימו הלימודים בשפה הלטינית, ועל הסטודנטים היה לשוחח ביניהם בשפה זו גם מחוץ לשעות הלימוד. ההקפדה על כך הייתה כה חשובה לאוניברסיטאות, עד כדי כך שברבות מהן נקבע תפקיד מיוחד שזכה לכינוי "זאב" (בלטינית Lupus, לוּפּוּס). נושא התפקיד הזה פיקח על השימוש בשפה הלטינית בלבד על ידי הסטודנטים, בתחומי האוניברסיטאות ומחוצה להן.
תוכניות הלימודים בפקולטות השונות היו קבועות ומעוגנות בחוקי האוניברסיטה. רבות מתוכניות הלימודים לאורך השנים, ובפרט בשלהי ימי הביניים, היו מבוססות על הידע המוקדם שהצטבר עם הזמן, ובפרט של כותבים מרכזיים באקדמיה (פילוסופים, תאולוגים, רופאים וכו'). בדרך זו יכלה האוניברסיטה להנחיל מקורות ידע מסורתיים לדור החדש, תוך מתן פרשנות מודרנית עבורם.
מרכיב מרכזי בלימודים האקדמיים היה הטקסטים ששימשו כמקור סמכות (אוטוריטטיביים). בשל כך, אמצעי הלמידה הראשון שהיה מקובל באקדמיה היה ספרי לימוד, ובאותה תקופה היה ניכר היחס המיוחד שניתן להם והזהירות הרבה שננקטה על מנת שלא לפגום אותם בדרכים שונות. אמצעי למידה משמעותי נוסף באקדמיה היה הרצאות. בדומה לימינו, גם בימי הביניים נהגו הסטודנטים לסכם את דברי המרצה במהלך ההרצאה. ניתן לראות את חשיבותו של מרכיב זה בהרצאות, למשל, בדיון שהתקיים ב-1355 באוניברסיטת פריז באשר לקצב הדיבור של המרצים: האם עליהם לשמור על קצב דיבור מהיר או לדבר דווקא בקצב איטי יותר, כדי לאפשר לשומעים לסכם את דבריהם. לבסוף הוכרע הדיון לטובת הרצאה בקצב מהיר יותר, והדבר אף נקבע כתקנה באוניברסיטה באותה שנה, שכללה עונשים למי שיפרו אותה או יתנגדו לה.
מרכיב נוסף באקדמיה היה דיונים או ויכוחים שנערכו בין הסטודנטים בעל פה, על בסיס הנלמד בכיתות. תחילה הוצג רעיון כלשהו (תזה), ולאחר מכן היה על הסטודנטים לשטוח את טענותיהם, מכל צד. באוניברסיטאות היו ויכוחים שנערכים מדי שבוע, אך גם כאלה שנערכו לעיתים רחוקות יותר, ונשאו אופי חגיגי יותר. כמו כן נערכו דיונים מצומצמים למטרת תרגול אישי של השתתפות בוויכוחים אלה.
בנוסף לכל המרכיבים הללו, שיטת הלימוד באוניברסיטאות הייתה מבוססת גם על שינון של חומר רב ולמידתו בעל פה. לכך הייתה חשיבות רבה גם בלימודים האקדמיים ביום-יום וגם בבחינות הגמר, שהיו תנאי להשלמת התואר. לרוב, בחינות הגמר נערכו בעל פה, ומטרתן הייתה לבדוק כי הסטודנט שולט במקורות הידע ובמיומנויות הנדרשות במסגרת לימודיו.
שינויים בתוכנית הלימודים
בשלהי ימי הביניים התרחש שינוי הדרגתי בתוכניות הלימודים, שעיקרו היה עליית ההומניזם ומעבר לדיסציפלינות אקדמיות חדשות, אשר היו מוכרות פחות במערב אירופה עד תקופה זו, כמו למשל חקר היוונית והעת העתיקה. שינויים אלה התבטאו, בין היתר, בהזמנת אנשי אקדמיה ורוח שונים להרצות על נושאים אלה וללמד אותם, ובפרט אנשים ממזרח אירופה. כך למשל, המלומדים היוונים שהגיעו למערב הביאו עימם טקסטים שלא היו מוכרים שם, שיטות לימוד שונות ופרשנויות חדשות לטקסטים מוכרים.
שינויים בתוכנית הלימודים התחוללו לא רק במערב אירופה, אלא גם בביזנטיון היוונית של תחילת המאה ה-14, שם המצב היה הפוך: באותה תקופה התרחשה נטישה הדרגתית של הספרות שאפיינה את החינוך היווני, אשר הייתה ידועה זה מכבר לאנשי ביזנטיון, לטובת סוגות ספרתיות אחרות ותחומי המדעים המדויקים. בנוסף ביזנטיון חוותה מעבר מהשכלה ממוסדת להוראה פרטית ומצומצמת יותר של מלומדים שהתמחו בתחומי ידע צרים. שינוי זה הראה על התפוררות מעמד המדינה והכנסייה בביזנטיון באותה תקופה, עד לנפילתה הסופית באמצע המאה ה-15 בידי האימפריה העות'מאנית.
תפקיד האוניברסיטאות
התלמידים באוניברסיטאות הגיעו ממדינות שונות ברחבי אירופה, ומשכך נוצרה לעיתים מתיחות ביניהם שהעכירה את האווירה. תלמידים אחדים נהגו להשפיל ולפגוע פיזית תלמידים שהגיעו ממדינות שונות. כדי לפתור את הבעיה הזו נאסר על התלמידים לשאת כלי נשק באוניברסיטה וכן הוחלט על הענשת הסטונדטים שיפגעו בחבריהם לספסל הלימודים. כדי להפיג את המתח ששרר ביניהם נערכו מסיבות ואירועים חברתיים, שבהם השתתפו סטונדטים ממדינות שונות, וכן פגישות לשם שתיית אלכוהול בצוותא.
ענייני כספים
הסטונדטים בימי הביניים נדרשו לשלם עבור הוצאות רבות, כגון שכר לימוד, מגורים, ביגוד וכו'. משום כך, הם נעזרו במימון של קרובי המשפחה במלגות או לצורך התשלום. בפריז הוקמו אף מספר מוסדות צדקה, שנקראו בשם "קוֹלֶגְיוּם" (בלטינית: Collegium). אלה נוסדו עבור הסטונדטים העניים שהתקשו לשלם. צעד נוסף שנועד כדי להקל על התלמידים העניים והוחל באוניברסיטת ליסבון היה תשלום באמצעות מדרגות מס. המורים התפרנסו באמצעות התשלום ששילמו להם הסטונדטים, לעיתים עוד בראשית הקורס ולעיתים במהלכו. באוניברסיטאות שנוסדו על ידי השליט, הוא זה שהיה משלם למורים.
קנת וולש
קנת מרשל "קן" ווֹלְשׁ (באנגלית: Kenneth Marshall "Ken" Walsh; נולד ב-11 בפברואר 1945 באורנג', ניו ג'רזי) הוא שחיין עבר אמריקאי. אלוף אולימפי (מקסיקו סיטי 1968) בעל 2 מדליות זהב ומדליית כסף ושיאן עולם במשחה ל-100 מטר חופשי (1967–1968).
ביוגרפיה
וולש נולד באורנג', ניו ג'רזי וגדל בפונט ודרה ביץ', פלורידה. הוא למד באוניברסיטת המדינה של מישיגן והתאמן בהדרכתו של צ'ארלס מקאפרי.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה וולש ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב במשחי שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם זכרי זורן, סטיבן רריץ' ומארק ספיץ בשיא עולם חדש של 3:31.7 דקות לפני ברית המועצות (3:34.2 דקות) ואוסטרליה (3:34.7 דקות), ובמשחה שליום 4x100 מטר מעורב ביחד עם צ'ארלס היקוקס, דון מקנזי ודאגלס ראסל בשיא עולם חדש של 3:54.9 דקות, לפני גרמניה המזרחית (3:57.5 דקות) וברית המועצות (4:00.7 דקות). מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.8 שניות, אחרי מייקל ונדן מאוסטרליה שקבע שיא עולם חדש של 52.2 שניות ולפני מארק ספיץ (53.0 שניות).
הכיסא של ואן גוך
הכיסא של ואן גוך הוא ציור בצבעי שמן של הצייר ההולנדי וינסנט ואן גוך שנוצר בשנת 1888. כיום, היצירה מוצגת בגלריה הלאומית שבלונדון. ביצירה מתואר כיסא קש שחוק, ועל גבי הכיסא מונחות מקטרת וחבילת טבק.
אודות היצירה
ב-7 במאי 1888, ואן גוך עבר ממלון בשם קוראל לקפה דה לה גר (Café de la Gare) שבארל, דרום צרפת. הוא התחבר לבעלי המקום, ג'וזף ומארי ז'ינו. הצייר תכנן לעבור לבית הצהוב, אך הוא נאלץ לחכות מפני שהבית לא היה מרוהט למגורים. בינתיים הוא השתמש במקום כסטודיו, והוא התחיל לעבוד על גלריית ציורים שתקשט בעתיד את ביתו. ואן גוך השלים שם את הציורים "הכיסא של ואן גוך", "חדר שינה בארל", "קפה הלילה", "מרפסת בית הקפה בלילה", "ליל כוכבים מעל הרון" ו-"החמניות".
ד'אורוויל (אי, אנטארקטיקה)
האי ד'אורוויל (באנגלית: D'Urville Island) הוא אי בארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
האי הוא האי הצפוני ביותר בארכיפלג קבוצת איי ז'ואנוויל.
האי ממוקם בסמוך מצפון לאי ז'ואנוויל.
תעלת לארסן מפרידה בין האי ז'ואנוויל לבין האי ד'אורוויל.
אורכו של האי ד'אורוויל 27 קילומטרים; ארכו של קו החוף 94.5 קילומטרים; ושטחו של האי 455.3 קילומטרים רבועים.
שיא גובהו של האי 210 מטרים מעל פני הים.
גילוי ומיפוי האי
האי מופה לראשונה בשנת 1902 על ידי המשלחת השוודית לאנטארקטיקה בפיקודו של אוטו נורדנשלד.
מקור השם
נורדנשלד קרא לאי על שמו של קפטן ז'ול דומון ד'אורוויל, מגלה הארצות הצרפתי, אשר גילה את ארכיפלג איי ז'ואנוויל.
Drive Slow
Drive Slow (בעברית: סע לאט) הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפר האמריקאי קניה וסט, בשיתוף הראפרים האמריקאים פול וול ו-GLC, מתוך אלבום האולפן השני שלו, Late Registration. השיר יצא לאור ב-6 ביוני 2006, על ידי חברות התקליטים רוק-א-פלה רקורדס, סווישה האוס, אסיילום רקורדס ואטלנטיק רקורדס, כסינגל החמישי והאחרון מתוך האלבום.
רקע וכתיבה
במקור, הייתה אמורה להתארח בשיר הראפרית הבריטית, שלא יכלה להקליט את השיר עקב לוח זמנים עמוס. בדומה לרוב האלבום, הסינגל מסמן התפתחות משמעותית בהפקתו של וסט, המכיל בתוכו את סגנון הג'אז ראפ, לצד השפעות של מוזיקת נשמה. אף על פי שהשיר זכה לשבחים רבים ממבקרי המוזיקה, הסינגל לא נכנס למצעדי הפזמונים, עקב חוסר בהשמעות ברדיו.
נכון ל-2020, השיר עומד על כ-36 מיליון השמעות ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
רלף בירד
רלף מילטון בירד הבן (באנגלית: .Ralph Milton Beard Jr; 2 בדצמבר 1927 – 29 בנובמבר 2007) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-BAA (לימים ליגת ה-NBA) בעונות –, לפני שהושעה מהליגה בגין סקנדל הימורים שהיה מעורב בו כשחקן באוניברסיטת קנטקי. בשתי עונותיו ב-NBA נבחר לחמישיות העונה, וממוצעיו הכוללים הם 15.9 נקודות, 3.8 ריבאונדים ו-3.8 אסיסטים למשחק.
Drive Slow
וידאו קליפ
את הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר ביים הייפ ויליאמס, והוא צולם ברינו ולאס וגאס. הקליפ, שהועלה בבכורה בתוכנית "Total Request Live" של MTV ב-23 במאי 2006, מלווה את גרסת הרמיקס של השיר, בה מתארח הראפר T.I. בנוסף, מיתרי כינור שסיפקה הכנרת הישראלית מירי בן-ארי נוספו לשיר, שהשתנה במקצת, תוך שתווים מסוימים התארכו והופכו לעיתים תכופות יותר.
רשימת רצועות
תקליטור סינגל (ארצות הברית)
רלף בירד
קריירת מכללות ונבחרת ארצות הברית
בירד נולד בעיר הרדינסבורג שבקנטקי, ולמד בלואיוויל הסמוכה. בין השנים 1945–1949 למד באוניברסיטת קנטקי, והוביל את קבוצת הכדורסל שלה לשתי זכיות רצופות באליפות טורניר המכללות ב-1948 וב-1949. בשתי עונות אלו נבחר לחמישיית העונה של ליגת המכללות (First-team All-American), לצד חברו לקבוצה אלכס גרוזה, לאחר שקלע 11.8 נקודות בממוצע למשחק.
בקיץ 1948 השתתף עם גרוזה באולימפיאדת לונדון כחבר נבחרת ארצות הברית בכדורסל, וזכה עמה במדליית הזהב.
Drive Slow
רשימת רצועות
צד א'
צד ב'
רלף בירד
קריירת משחק
בירד נלקח על ידי שיקגו סטאגס בסיבוב השני של דראפט ה-NBA 1949, ומיד הועבר בטרייד לאינדיאנפוליס אולימפיאנס, במדיה חזר לשתף פעולה עם גרוזה. לאורך עונת הרוקי שלו קלע 14.9 נקודות למשחק (תשיעי בליגה) ומסר 3.9 אסיסטים למשחק (שביעי בליגה), ובסיומה נבחר לחמישייה השנייה של העונה.
בעונתו השנייה בליגה,, העמיד ממוצעים של 16.8 נקודות (שביעי בליגה) ו-4.8 אסיסטים (חמישי בליגה) למשחק, ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר. אינדיאנפוליס סיימה את אותה עונה במקום השמיני בליגה והודחה בסיבוב הפלייאוף הראשון על ידי מיניאפוליס לייקרס, על אף יכולת מצוינת של בירד שקלע 22.0 נקודות למשחק. בסיום העונה נבחר לחמישייה הראשונה של העונה, יחד עם גרוזה.
בקיץ 1951 נחשפה שערוריית הימורים שהיו מעורבים בה 33 שחקנים משבע אוניברסיטאות שונות בליגת המכללות האמריקאית, בין השנים 1947–1950. בין החשודים היו בירד וגרוזה, אשר הושעו מליגת ה-NBA לצמיתות לאחר שהודו בחקירתם כי מכרו משחקים כשחקני קנטקי בעונת 1948/1949. מאז המקרה לא שב בירד לשחק כדורסל.
ב-29 בנובמבר 2007 נפטר בירד בביתו שבלואיוויל, קנטקי, בגיל 79.
קראטס מאתונה
קראטס (ביוונית עתיקה: Κράτης) היה פילוסוף אתונאי שפעל במחצית הראשונה של המאה ה-3 לפנה"ס.
בשנת 287 לפנה"ס עשׂה שימוש בכישורי הנאום וההגיון כדי לשכנע את דֶמֶטְרִיוֹס פּוֹלִיוֹרְקֵטֶס, מלך מוקדון, להסיר את המצור שהטיל על אתונה. בשנת 276/5, לאחר מות חברו הקרוב פּוֹלֵמוֹן, התמנה לראש האקדמיה האפלטונית סְכוֹלָארְכוֹס, תפקיד בו כיהן מספר שנים. קראטס לא זכה לפרסום בשל עבודתו העצמאית, אלא הקדיש את זמנו ומרצו לשימור המסורת האפלטונית. בין תלמידיו הידועים היו אַרְקֵסילָאוֹס ובִּיוֹן מבּוֹריסְתֵנֶס.
שמואל פוהורילס
שמואל פוהורילס (1928 – 14 באוקטובר 2020) היה פרופסור לכלכלה חקלאית באוניברסיטת תל אביב, מנהל הרשות לתכנון ופיתוח חקלאי במשרד החקלאות וממייסדי מרכז פרס לשלום.
ביוגרפיה
פוהורילס נולד בפולין למשפחה אמידה ובעלת חווה שעסקה בגידול ושווק חקלאי. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הוא נמלט עם אמו לרוסיה ושם שרד את השואה. עם תום המלחמה, חזר לפולין ולמד כלכלה חקלאית, הצטיין בלימודיו והשלים את לימודי הדוקטורט בגרמניה. פוהורילס עלה לישראל בשנת 1956 ונקלט במשרד החקלאות. רוב עבודתו הייתה ברשות לתכנון ופיתוח חקלאי בה השתלב והתקדם בתפקידים שונים. בעת כהונתו של אריאל שרון כשר חקלאות, ביוני 1978, מונה למנהל הרשות.
בינואר 1975 שימש כנציג ישראל בוועידת ארגון המזון והחקלאות של האו"ם.
בשנת ,1980 הוקמה ועדה חקלאית משותפת לישראל ומצרים, בראשה עמד פוהורילס. הוועדה החליטה להקים במשותף חווה חקלאית גדולה, כאשר המצרים מינו מטעמם את הארגון ליצור חקלאי, הכפוף למשרד החקלאות המצרי, ומטעם ישראל נתמנתה חברת אגרידב לתכנן, להקים ולהפעיל במשותף את החווה. המטרה הייתה לפתח את האזורים הצחיחים-למחצה במדבר המערבי של מצרים, להכין תשתית חקלאית וקהילתית וליישב באזור תושבים חדשים. החווה פעלה בהצלחה רבה כעשר שנים.
בשנת 1982, עמד בראש הוועדה לפיתוח בקעת הירדן.
בשנת 1985, נשלח לראשונה לסין לקדם את קשרי החקלאות עם המדינה.
פוהורילס פרש מתפקידו ממשרד החקלאות בשנת 1992. במקביל לעבודתו במשרד החקלאות, היה מרצה לכלכלה באוניברסיטת תל אביב ופרסם מאמרים וספרים בתחום הכלכלה החקלאית.
בשנת 1996 היה ממייסדי מרכז פרס לשלום, שם הקים את המחלקה החקלאית ועסק בקידום פרויקטים, לסיוע חקלאי, במצרים, במרוקו, באבו דאבי ובירדן.
פרסים והוקרה
ביוני 1989 זכה לפרס מאת ממשלת ארצות הברית על תרומתו לפיתוח החקלאות. פוהורילס גם זכה להוקרה על פעילותו למען ארצות מתפתחות, כאשר קיבל תעודת הוקרה מיוחדת של ארגון האומות המאוחדות.
בינואר 2019, זכה בפרס במסגרת מיזם "Global Impact Awards" מטעם ארגון הפיתוח הבינלאומי בישראל, במעמד נשיא המדינה ראובן ריבלין, על תרומתו לפיתוח החקלאות במדינות העולם המתפתח ועל תרומתו לחיזוק הקשרים הדיפלומטיים של ישראל באמצעות החקלאות.
חיים אישיים
פוהורילס היה נשוי לאולגה ואב לשני בנים, ליאון רופא קרדיולוג ואביעד פוהורילס עיתונאי וכתב ספורט.
אקרוטאטוס הראשון
אקרוטאטוס הראשון (ביוונית: Ακρότατος; המאה ה-4 לפנה"ס) היה נסיך מצביא ומדינאי ספרטני.
ביוגרפיה
אקרוטאטוס היה בנו של קלאומנס השני, מלך ספרטה מהשושלת האגידית. היה לו אח צעיר בשם קלאונימוס.
לאחר קרב מגלופוליס, הוא התנגד להצעה לנדות את הספרטנים ניצולי הקרב. לפיכך, כדי שלא ייתפס כמזלזל בחוקים, הוא העניש רבים אחרים שעברו על חוקים. מעשה זה הפך אותו למאוד לא פופולרי בעיר, והוא אף הוכה בידי קבוצת אנשים. למזלו, בשנת 315/316 לפנה"ס, הגיעו שליחים מהעיר אקרגס שבסיציליה, אשר ביקשו עזרה ספרטנית במאבקם נגד סירקוסאי. אקרוטאטוס שש על ההזדמנות לשקם את כבודו האבוד, ויצא בראש כוח צבאי עם השליחים מאקרגס. לטענת דיודורוס סיקולוס, הוא אף לא קיבל אישור לכך ממועצת האפורים.
ספינותיו נסחפו אל הים האדריאטי, והוא עגן באפולוניה. באותו הזמן הותקפה העיר בידי האילירים, אולם אקרוטאטוס הצליח לתווך בין הצדדים, וביוזמתו הם כרתו ברית שלום. לאחר מכן הוא הפליג לאיטליה, ושם שכנע את העיר טאראנטום לשלוח עזרה צבאית לאקרגס. בעוד הטאראנטינים מתכוננים, אקרוטאטוס הגיע לאקרגס ומיד קיבל שם את הפיקוד על הצבא. בתחילה הוא זכה לפופולריות רבה, והבטיח להמוני העם השמדה כללית של האויב. עם זאת, בפועל הוא לא עשה דבר. יתר על כן, "הוא הפך להיות צמא דם יותר מכל העריצים... הוא נטש את צורת החיים של מולדתו והתמסר לתענוגות בלי מעצורים עד שהוא נראה פרסי יותר מאשר ספרטני". בני אקרגס שמאסו בו, שללו ממנו את תואר המפקד, ומאוחר יותר ניסו להתנקש בחייו. מבועת, אקרוטאטוס נמלט בחזרה לספרטה. בהמשך, בתיווך קרתגו, הגיעו סירקוסאי ואקרגס להסכם שלום.
הוא מת בתאריך לא ידוע כשאביו עוד היה בחיים. לאחר מותו של קלאומנס בשנת 309 לפנה"ס נבחר בנו הצעיר אראוס הראשון למלך בידי מועצת האפורים, כשהם מדלגים בכך על אחיו הצעיר של אקרוטאטוס, קלאונימוס.
דיג (סדרת טלוויזיה)
דיג (באנגלית: Dig; מילולית: לחפור/חפירה) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמה, מסתורין ומתח אשר עלתה לשידור בערוץ USA Network ב-5 במרץ 2015. הסדרה נוצרה על ידי התסריטאי והבמאי הישראלי גידי רף שכתב וביים אותה יחד עם טים קרינג.
הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת על ידי הרשת בשל רייטינג בינוני.
עלילה
הסדרה מורכבת משלושה סיפורים בשלוש עלילות משנה שעתידות להתאחד עם התקדמות הפרקים:
פרטים נוספים
בדומה לסדרה "חטופים" שגם אותה יצר רף, במקביל לשידור הסדרה, באתר האינטרנט שלה מוצגים חידות ופרטים המהווים "מידע משלים" לאלו שנמסרו בפרקים עצמם.
הסדרה צולמה בעיקר בירושלים בישראל ובאלבקרקי, ניו מקסיקו שבארצות הברית. אתרי צילום נוספים: בערים דוברובניק, פולה, ספליט וטרוגיר שבקרואטיה ובאי מלטה. בשל המתיחות הביטחונית סביב מבצע צוק איתן בוטלו או נדחו חלק מהצילומים בירושלים דבר שגרם לעיכוב בעליית הסדרה.
ההקשרים לישראל והחלק הישראלי של ההפקה ניכרים היטב בעלילה. חלק גדול מהדיאלוגים הם בעברית, הנוף הישראלי ונבחרת השחקנים כוללת שורה ארוכה של כוכבים ישראלים (ראו להלן).
בהתאם להשקפת היוצרים (גידי רף הוא הומו שחי עם בן זוג, טים קרינג התייחס בחיוב להומוסקסואליות בתסריטים קודמים שלו), חלק מהדמויות הגבריות בסדרה מקיימות יחסי מין בין גברים. כך למשל הבלש גולן כהן ויוסף חאליד.
הסדרה עלתה לשידור בארצות הברית בערוץ USA Network ב-5 במרץ 2015 ובישראל בהוט ובYes ב-21 במרץ.
Dream Theater (אלבום)
Dream Theater הוא האלבום ה-12 של להקת הפרוגרסיב מטאל האמריקאית באותו השם, האלבום יצא ב-24 בספטמבר 2013 על ידי Roadrunner Records. האלבום מגוון ומכיל סגנונות מוזיקה שונים. מלבד סגנונות מטאל מתקדם, רוק מתקדם והארד רוק, יש בו גם סגנונות כמו רוק סימפוני, מטאל סימפוני, פופ, ארנה רוק, רוק קל ומוזיקה קלאסית.
רקע
הלהקה הודיעה שתכתוב חומרים לאלבום חדש בסיבוב ההופעות לקידום האלבום הקודם A Dramatic Turn of Events בשנת 2012. במהלך בדיקת הסאונד בהופעה הלהקה אלתרה רעיונות שהובילו ללחנים החדשים שרובם נכתבו על ידי גיטריסט הלהקה, ג'ון פטרוצ'י. הלהקה לא נכנסה לאולפן ההקלטות עד ינואר 2013, והקליטה את האלבום באולפן Cove City Studios בגלן קוב, ניו יורק, בו הקליטו את האלבום הקודם. הקלטת האלבום הסתיימה במאי, וב-6 ביוני, הלהקה הודיעה ששם האלבום יישא את שם הלהקה, ותאריך יציאתו נקבע ל-24 בספטמבר. בראיון על האלבום, פטרוצ'י אמר:
כתיבת האלבום
האלבום הוא השני בו משתתף המתופף מייק מנג'יני, והראשון בו מנג'יני לוקח חלק בכתיבה וביצירת האלבום בניגוד לאלבום הקודם בו ניגן רק את חלקי התופים שפטרוצ'י כתב. על השותפות של מנג'יני, הגיב פטרוצ'י: פטרוצ'י גם ציין שה"אס בחור" של האלבום החדש הוא מייק מנג'יני.
באלבום יש קטעים אינסטרומנטליים, האלבום הראשון של הלהקה מאז האלבום Train of Thought שיצא בשנת 2003. כמו האלבומים הקודמים של הלהקה, לכל הקטעים ניתנו שם זמני במהלך יצירת האלבום.
ב-3 באוגוסט 2013, הלהקה הכריזה בדף הפייסבוק שלה שהשיר "The Enemy Inside" הוא הסינגל הראשון מהאלבום. האתר USA Today הפך את השיר לזמין לשמיעה, ב-5 באוגוסט.
ב-6 בספטמבר 2013, הלהקה הכריזה כי שהשיר "Along For The Ride" יהיה הסינגל השני מהאלבום, וב-9 בספטמבר, השיר הפך לזמין לשמיעה באתרים שונים.
אנג (דמות)
אווטאר אנג (באנגלית: Aang; בסינית: 安昂) הוא הפרוטגוניסט בסדרת הטלוויזיה המונפשת "אווטאר: כשף האוויר האחרון". הדמות, פרי יצירתם של מייקל דנטה דימרטינו ובריאן קונייצקו, דובבה במקור על ידי זאק טיילר אייזן, ובעברית על ידי תובל שפיר.
אנג הוא כשף אוויר אשר היה קפוא בקרחון. לאחר מאה שנים, התגלה על ידי האחים סוקה וקטרה משבט המים הדרומי, אשר חילצו אותו. בהמשך אנג מגלה כי הוא הגלגול הנוכחי של ה"אווטאר" שנועד להביס את אומת האש ולהחזיר את האיזון לעולם. בתור האווטאר, אנג לומד לשלוט בכל ארבעת היסודות: מים, אדמה, אש ואוויר. על האווטר מוטל להביא לאיזון ולשמור על שלום ארבע האומות.
דמותו של אנג הופיעה גם במדיות אחרות, כגון קלפים, משחקי וידאו  , חולצות טריקו , וסדרת קומיקס אינטרנטית.
ספר ראשון
אנג נולד במקדש האוויר הדרומי, שם גדל יחד עם שאר ילדי הנוודים. הנזירים הודיעו לו על זהותו כאווטאר בגיל 12, מוקדם בהרבה מהגיל הסטנדרטי של 16, זאת מתוך חשש מהמלחמה העומדת לפרוץ. אחרי שנודע לו שעומדים לשלוח אותו למקדש האוויר המזרחי לצורכי אימונים, אנג ברח מביתו על גבי הביזון המעופף שלו, אַפָּה. בעת סופה קשה, השניים התרסקו אל תוך האוקיינוס ואנג נכנס למצב האווטאר ונותר קפוא בלב הים.
100 שנים אחר כך, קטרה וסוקה, אחים משבט המים הדרומי, הוציאו אותו ואת אפה מהקרחון, ואנג לומד על המלחמה שפרצה בעולם בזמן שהיה קפוא, השלושה מחליטים שעליהם להגיע לקוטב הצפוני על מנת שאנג ילמד שם כשפות מים. בעקבות פיצוץ שאנג יוצר מבין צוּקוֹ, בנו המגורש של שליט האש, שהאווטאר חזר ופותח במסע ציד במטרה להחזיר את כבודו ולשוב הביתה. בנוסף אליו גם המפקד צָ'אוּ, אדמירל מוערך באומת האש, גם הוא מנסה לצוד את האווטאר במטרה לשאת חן בעיני שליט האש.
במהלך המסע, אנג לומד על רצח העם של נוודי האוויר ועל כך שהוא חייב ללמוד את כל היסודות עד סוף הקיץ, אחרת שליט האש אוזאי ישתמש בכוחו של כוכב השביט שיגיע כדי לזרוע הרס וחורבן.
מפני שאנג שהה בשבט המים הצפוני הצי של צ'או מטיל מצור על השבט, צ'או הורג את רוח הלבנה ובכך מעלים ומנטרל את יכולת כשפות המים, אבל אנג מאחד כוחות עם רוח הים, ובהיותו במצב אווטאר משמיד את הצי של אומת האש. באותו הזמן, יואה מקריבה את חייה בשביל להחיות את רוח הלבנה. כשאוזאי שומע על ההתנגדות של אחיו אירו לפעולותיו של צ'או, הוא שולח את בתו אזוּלה במטרה לכלוא את צוקו ואירו ולרצוח את אנג.
ספר שני
לאחר ששהה בקוטב הצפוני ולמד את כשפות המים, אנג וחבריו ממשיכים לממלכת האדמה בחיפוש אחר מורה לכשפות אדמה. בסופו של דבר הם מוצאים את טוף, שהתאימה להנחיותיו של המלך בומי, כשף האדמה וחברו של אנג, ובנוסף רצתה להצטרף אליהם.
לאחר שלמד תקופה כשפות אדמה, אנג וחבריו מגיעים לספריה שבמדבר, שם הם מוצאים מידע על ליקוי החמה, שאמור להשאיר את כשפי האש חסרי אונים. עם המידע הזה, הם רצו להגיע לבה סינג סה להעביר אותו למלך האדמה, בתקווה ליצור פעולה שתסיים את המלחמה. אך בזמן שהיו בתוך הספרייה, הביזון המעופף של אנג, אפה, שגם היה כלי התחבורה המשמעותי של הצוות, נחטף ע"י כשפי חול. בסופו של דבר הם מצליחים למצוא את כשפי החול שעזרו להם לצאת מהמדבר, והחבורה מגיעה לבסוף לבה סינג סה. אבל בזמן הזה, אנג עבר תקופה קשה של כאב וגעגוע עמוקים, וניסה להדחיק את רגשותיו.
בזמן הזה, אנג נוסע למקדש האוויר המזרחי לפגוש את גורו פאטיק. גורו פאטיק מלמד את אנג לפתוח את שבע הצ'אקרות שלו, וכך לאפשר לו להיכנס מרצונו ולשלוט במצב אווטאר. אך בעת פתיחת הצ'אקרה השביעית, אנג מקבל חיזיון ובו רואה את קטרה בסכנה, הוא מחליט להפסיק את התהליך וחוזר לבה סינג סה. שם הוא מגלה שקטרה אכן נכלאה במערת הבדולח מתחת לארמון מלך האדמה. אנג פורץ להציל אותה, אך לשם מגיעה גם אזולה, שאליה מצטרפים צוקו וסוכני הדאי-לי על מנת לגבור על אנג ולכבוש את בה סינג סה. אחרי קרב ארוך, אנג בלית ברירה מנסה להיכנס למצב האווטאר כפי שגורו פאטיק לימד אותו, אך בזמן שהוא עושה את זה, אזולה יורה בו ברק בגבו. אנג נופל מת לזרועותיה של קטרה שממהרת לתפוס אותו, ובחסות אירו היא ממלטת אותו משם.
בה סינג סה נפלה בידי אומת האש בניצוחה של הנסיכה אזולה. כשהצוות אוספים את מלך האדמה ונמלטים משם על אפה, קטרה משתמשת במי הרוחות שקיבלה אחרי שהיו בשבט המים הצפוני ומצליחה להחיות את אנג.
ספר שלישי
בעקבות כישלון הפלישה לאומת האש בזמן ליקוי החמה, אנג, בתור פציפיסט, מתמודד עם האפשרות שיצטרך להרוג את שליט האש בשביל לסיים את המלחמה. אנג מבודד את עצמו ומבקש מגלגולי האווטאר הקודמים שייעצו לו מה לעשות. לבסוף הוא פוגש צב אריה שמעניק לו יכולת כשפות אנרגיה - שבאמצעותה יוכל אנג ליטול מאוזאי את יכולת הכשות ובכך לסיים את המלחמה. בפעם הראשונה בסדרה אנג מתייצב בפני אוזאי. לאחר קרב עיקש אנג כמעט ומפסיד, אבל הוא מצליח להיכנס למצב האווטאר; והוא משתמש בכוחות שקיבל על מנתליטול מאוזאי את יכולת הכשפות, וכולא אותו.
לאחר סיום מלחמת מאה השנים, אנג וקטרה מתוודים על אהבתם ונהפכים לזוג.
האגדה של קורה
לאחר שיקון גילה את היכולת לבצע כשפות דם בכוח המחשבה וללא תלות בירח המלא, אנג לוקח ממנו את יכולת הכשפות וכולא אותו.
כשאווטאר קורה צריכה להתמודד מול אמון, בנו של יקון, סיפורו של אנג מתגלה אליה בחלומות. ולאחר שאמון נטל ממנה את יכולת הכשפות (מלבד כשפות אוויר), רוחו של אנג מחזירה לה את יכולות הכשפות.
אישיות
לאורך כל הסדרה אנג מצוי בקונפליקט בין חובתו להכניע את שליט האש בכוח, לבין שאיפתו לאי־אלימות. ככל שמועד העימות מתקרב, מתעצם בקרבו הקונפליקט. מחד עליו להרוג את שליט האש על מנת להביא לשלום, מאידך אנג שולל כל הרג, ולו של בעל חיים. אנג מתייעץ עם האווטארים הקודמים על הצב אריה, והם מאוחדים בדיעה שעליו לעשות מעשה ולהרוג את שליט האש. בקרב הסופי, לאחר תהפוכות רבות ובקושי רב, אנג מכניע את שליט האש מבלי להורגו ולוקח ממנו את יכולת הכשפות לתמיד.
לאחר סוף המלחמה, אנג וקטרה מתוודים על אהבתם ונהפכים לזוג. בנם הצעיר טנזן מופיע כדמות משנה מרכזית בסדרת ההמשך "האגדה של קורה".
טונדלה (כדורגל)
מועדון ספורט טונדלה הוא מועדון כדורגל המשחק בעיר טונדלה שבפורטוגל. המועדון משחק בליגת העל הפורטוגלית.
היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1933. עד עונת שיחק בליגה אזורית בפורטוגל. בסוף עונת עלה מהליגה האזורית לליגה הרביעית בפורטוגל. המועדון שיחק שנתיים בליגה הרביעית ובסוף עונת עלה מהליגה הרביעית לליגה השלישית.
בעונת הגיע לשלב 32 האחרונות בגביע הפורטוגזי והפסיד לקבוצת אוליביירנסה. בסוף העונה עלה בפעם הראשונה לליגה השנייה בפורטוגל. המועדון משחק בליגה השנייה מעונת. בעונה זו הגיע לסיבוב השלישי של הגביע והפסיד לקבוצת ויטוריה סטובאל. בעונת ניצח בסיבוב השלישי של הגביע את קבוצת אוניאו דשפורטיבה דה לייריה. בשלב 32 האחרונות של הגביע הפסיד לקבוצת פאסוס די פריירה.
בעונת 2021/2022 השיגה הקבוצה הישג גדול בגביע הפורטוגלי כשהעפילה לגמר הגביע בפעם הראשונה בתולדותיה בו נכנעה לפורטו 1-3. עם זאת הקבוצה נשרה בסיום אותה העונה לליגת המשנה.
אלכסנדר בק
אלכסנדר אלפרדוביץ' בק (ברוסית: Александр Альфредович Бек; 3 בינואר 1903 - 2 בנובמבר 1972) היה עיתונאי וסופר סובייטי.
ביוגרפיה
אלכסנדר בק נולד בעיר סראטוב. אחד מאבות משפחתו הובא לרוסיה על ידי הצאר פטר הגדול כדי לייסד בקיסרות את שירות הדואר הראשון. אמו נפטרה כשהיה ילד, ואביו - רופא צבאי ממוצא גרמני - נהג להכותו לעיתים קרובות. בגיל שלוש-עשרה ברח מהבית. ב-1919, במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה, התנדב הצעיר לצבא האדום והוא בן שש-עשרה. הוא נשלח לחזית בהרי אורל, שם השתתף בקרבות נגד הלבנים ונפצע. עורך העיתון הצבאי באוגדה בה היה מוצב ביקש ממנו לפרסם טור אצלו. כך החלה הקריירה שלו ככותב. בק התקבל ללימודים באוניברסיטה הקומוניסטית ע"ש יעקב סברדלוב במוסקבה, מוסד שהכשיר רבים מפעילי המפלגה, משם סולק עקב בעיות משמעת. עקב כך, בוטלה גם חברותו במפלגה הקומוניסטית. הוא נדד בארץ, חצה את הגבול לאסטוניה, אך חשש להיעצר על ידי המשטרה כמהגר בלתי-חוקי ולכן חזר לברית המועצות. הוא שב למוסקבה והחל לעבוד במפעל לעיבוד עורות.
בהדרגה, חזר לעסוק בכתיבה. ב-1923, במקביל לעבודתו, החל לפרסם טורים בעיתון "פראבדה". ביקורות ספרים פרי עטו הופיעו בעיתונים 'ליטראטורניה גאזטה' ו'אוקטובר'. לבסוף, קיבל משרה בעיתון 'וגראנקה'. בק זכה לפריצת דרך בשנת 1931, כשהוזמן להשתתף בכתיבת ההיסטוריה רבת-הכרכים של הקמת המפעלים בברית המועצות, מיזם שבראשו עמד מקסים גורקי. הוא חיבר את תולדות התשלובת המטלורגית בעיר קוזנצק שממערב לסמרה. ב-1934 כתב את ספרו הראשון, "קוראקו", על תולדות חייו של מטלורג סובייטי שעליו שמע במהלך העבודה בקוזנצק.
בקיץ 1941, לאחר תחילת מבצע ברברוסה, הצטרף בק לפלוגה ג' בגדוד הראשון של אוגדת המתנדבים 'קרסניה פרסנאיה', אחת מתריסר עוצבות מיליציה שהוקמו בבירה כחלק מהגיוס העממי של אנשים נטולי הכשרה צבאית. הוא הועבר לשמש ככתב צבאי בטרם השתתפה יחידתו בלחימה. ככזה, סיקר את הקרב על מוסקבה.
במרץ 1942, כשליח השבועון 'זנאמיה', הגיע בק לאוגדת המשמר ה-8 ע"ש איוואן פאנפילוב, שנטלה חלק בלחימה סביב הבירה. שם הכיר מפקד גדוד קזחי בשם באורג'ן מומיש-אולי, אותו שכנע להשתתף בכתיבת ספר על הקרבות. כתבתו הראשונה של בק שהתבססה על זכרונותיו של מומיש-אולי הופיעה במהדורת מאי-יוני 1943 של 'זנאמיה' תחת השם "אנשי פנפילוב בקו החזית". כעבור שנה, יצא לאור ספרו "כביש וולוקולמסק" (בעברית: "אנשי פנפילוב"), שזכה להצלחה רבה. מומיש-אולי עצמו האשים את בק בסילוף זכרונותיו ולא חדל מלתקוף אותו במשך שארית חייו. הוא כתב על הסופר: "אם החזית הספרותית הייתה חזית אמיתית, בה מוצאים הפחדנים להורג, חייו היו מסתיימים מזמן."
בק המשיך לסקר את הלחימה באירופה עבור ירחונו. הוא הגיע לברלין עם הצבא האדום, והעביר בעיר את הימים האחרונים שלפני כניעת גרמניה. באוגוסט, ליווה את הכוחות שפלשו למנצ'וריה. לאחר המלחמה, חיבר מספר ספרים בסגנון הריאליזם הסוציאליסטי, שעסקו בעיקר בחייהם של פועלים וממציאים. ב-1956 הצטרף למערכת האלמנך הספרותי 'ליטראטורניה מוסקבה'. בשנת 1965 חיבר ספר בשם "מינוי חדש" בהשראת חייו של הוהבנס טבוסיאן, מי שהיה שר בממשלתו של יוסיף סטלין. אלמנתו של טבוסיאן הצליחה למנוע את פרסום הכרך בטענה שהוא חושף פרטים אישיים רבים מדי על חיי משפחתה. "מינוי חדש" יצא לבסוף לאור בגרמניה המערבית בשנת 1972, והודפס בברית המועצות רק ב-1986, בתחילת הפרסטרויקה. ספרו האחרון של בק, אותו לא זכה להשלים, נקרא "ביום אחר" ונסוב על נעוריו של סטלין.
בק היה נשוי פעמיים: אשתו הראשונה, ממנה התגרש, הייתה הסופרת לידיה טום. אחר כך התחתן עם נטליה לויקו, שילדה את בתו טטיאנה, מבקרת ספרות. הוא נפטר ב-1972 ונקבר בבית העלמין גולובינסקו שבמוסקבה.
בובי אור
רוברט גורדון "בובי" אור (באנגלית: Robert Gordon "Bobby" Orr; נולד ב-20 במרץ 1948 בפארי סאונד, אונטריו, קנדה) הוא שחקן הוקי קרח קנדי מקצועני לשעבר בעמדת המגן, הנחשב בעיני רבים למגן הטוב ביותר בתולדות הענף, למרות קריירה קצרה יחסית בשל פציעות חוזרות ונשנות בברכיו.
את מירב הקריירה המקצוענית שלו בליגת ה-NHL עשה אור בבוסטון ברואינס, אותה הוביל לשתי זכיות בגביע סטנלי.
אור מחזיק בשיא NHL לאחר שזכה בגביע נוריס כמגן העונה ב-NHL במשך שמונה עונות רצופות.
תחילת דרכו
כילד שיחק אור כחלוץ אגף, אך כשהיה בן עשר העביר אותו מאמנו, וילפרד מקדונלד שהיה בעברו שחקן NHL, לעמדת המגן. מקדונלד, שהבחין ביכולותיו של אור, עודד אותו להסתכן ולצאת מעמדת המגן כאשר קבוצתו הייתה בהתקפה, ולהשתמש בכישרונות ההחלקה, השליטה בדיסקית וההבקעה שלו, דבר שלא היה מקובל אז ובעצם הווה מהפכה בתפקיד המגן.
אנשי בוסטון ברואינס הבחינו באור בטורניר קטן באונטריו, והחלו בניסיונות להחתימו - דבר שעלה בידם ב-1962 כשהקדימו במירוץ קבוצות NHL אחרות כמונטריאול קנדיאנס, טורונטו מייפל ליפס ודטרויט רד וינגס שהתעניינו בו גם הן.
הברואינס הקימו באותה עת קבוצת צעירים חדשה בעיר אושאווה המרוחקת כ-150 קילומטר מפארי סאונד, קבוצה שיועדה להיבנות סביב אור. הם הסכימו לדרישת הוריו של אור שיישאר לגור בביתו כדי לסיים את לימודיו בבית הספר התיכון, ולמעשה לא ישתתף באימוני הקבוצה וייסע רק למשחקים בסופי שבוע. הברואינס אף מימנו למשפחתו שיפוץ בביתם, מכונית חדשה, ומענק של 10000 דולר קנדי - תמורה חסרת תקדים בזמנו לשחקן כה צעיר. בתמורה חתם אור על טופס שבו התחייב לשחק בברואינס כשיגיע לגיל 18 (כיום, לאחר שהונהגה שיטת הדראפט, התנהלות כזו אינה אפשרית).
את ארבע השנים הבאות העביר אור בקבוצה החדשה, אושאווה ג'נרלס, כשברוב שנותיו שם שיחק מול שחקנים מבוגרים ממנו. לאחר העונה הראשונה כבר עבר לגור באופן קבוע באושאווה וקבע שיאי הבקעה חדשים למגן בליגת הצעירים. הוא המשיך ושיפר את שיאיו מדי עונה, כאשר בעונת 1965/66, עונתו הרביעית והאחרונה בקבוצה, כבש 38 שערים ומסר 56 אסיסטים וסייע לקבוצתו לזכות באליפות אונטריו ולהגיע עד הגמר הכלל-ארצי של ליגת הצעירים.
יחסיו עם אלן איגלסון
ב-1964, כשאור היה בן 16, פגש אביו במקרה עורך דין ממונטריאול, אלן איגלסון. אור האב ביקש מאיגלסון לטפל בענייניו של בנו מול הברואינס. איגלסון הסכים, עבד עבור המשפחה בהתנדבות כל עוד אור היה בליגת הצעירים, ונטל על עצמו את הדאגה לאור מול הברואינס לקראת תחילת הקריירה המקצוענית שלו. היחסים בין אור ואיגלסון היו קרובים מאוד, ואור תיאר זאת כיחס בין אחים.
איגלסון היה נחוש שלא לתת לאור לסבול מגורל שחקנים אחרים בליגה, שכן באותה תקופה היו בליגה שש קבוצות בלבד, ומספר מקומות העבודה לשחקנים היה מוגבל - דבר שאיפשר לבעלי הקבוצות לנצל את השחקנים שרצו לשחק ב-NHL.
כאשר הברואינס הציעו לאור מענק חתימה של 5,000 דולר ושכר שנתי של 7,000 דולר ו-8,000 דולר לשנתיים הראשונות, ענה איגלסון בהצעה נגדית דמיונית במונחי אותם ימים של 100,000 דולר לשנתיים הראשונות, ואיים שאור יימנע מלשחק בברואינס וב-NHL בכלל, ויעבור לשחק בנבחרת קנדה ששיחקה במפעלי ה-IIHF החובבנים. לבסוף התפשרו הצדדים על מענק חתימה של 25,000 דולר ושכר שלא פורסם לשנתיים הראשונות, אך הוערך ב-25,000 עד 40,000 דולר. בכך הפך אור, כבר עם כניסתו לליגה, לשחקן בעל השכר הגבוה ביותר בה.
מעבר לשכר העצום יחסית לתקופה, בעיקר לשחקן בשנותיו הראשונות בליגה, חוזהו של אור היה מהפכני בגלל נוכחותו של איגלסון שטיפל בכל ענייניו של אור מול הקבוצה. למעשה הפך איגלסון לסוכנו של אור, הפעם הראשונה ששחקן יוצג בידי סוכן. בכך קיבל אור את ההגנה מפני ניצול אליה חתר איגלסון, ולאיגלסון עצמו נפתח פתח להפיכתו לאחד האנשים המשפיעים ביותר ב-NHL ובהוקי קרח בכלל. החוזה, שהמחיש בפעם הראשונה את הכח שיש לשחקנים מול הקבוצות, סלל גם את הדרך להצלחת ניסיונות ההתאגדות המקצועית של שחקני ה-NHL שנתקלו עד אז במלחמת חורמה מצד בעלי הקבוצות. בהסתמך על הצלחתו בניהול החוזה של אור, הפך איגלסון ליושב ראש הראשון של איגוד שחקני ה-NHL שקם ב-1967.
עונות ראשונות
עונת 1966/67 הייתה הראשונה של אור במדי הברואינס. העונה הייתה קשה לאור ולקבוצה. אור, שלא היה גדול ממדים יחסית למגן הוקי קרח, ספג פגיעות פיזיות רבות מהשחקנים הוותיקים של הקבוצות היריבות, כשבאחת מהן תוקל אל הלוחות בצידי זירת הקרח ופצע את ברכיו בפעם הראשונה מני רבות. למרות העונה הקשה אותה סיימו הברואינס במקום האחרון בליגה, אור קנה את לבם של אוהדי הברואינס ביכולותיו, כשכבש 13 שערים ומסר 28 אסיסטים - אחת מעונות הרוקי הטובות בתולדות ה-NHL, בעיקר עבור מגן. כמות הצופים העונתית בבוסטון גארדן עלתה בכ-41000 לעומת העונה הקודמת.
עונת 1967/68 הייתה מרובת פציעות עבור אור, שהחלה בפציעה ברכו הימנית במשחק צדקה עוד בטרם החלה העונה. פציעות נוספות בברכו השמאלית, בעצם הבריח שלו ובכתפו, כפו עליו ניתוח והגבילו אותו ל-46 משחקים בלבד. למרות כל זאת נבחר אור למגן העונה וזכה בגביע נוריס, הראשון מבין שמונה רצופים. במהלך הפגרה לאחר העונה עבר ניתוח נוסף בברכו השמאלית. הברואינס, שחוזקו במספר שחקני רכש לצידו של אור, עלו לפלייאוף לראשונה מזה תשע עונות ונוצחו בסיבוב הראשון על ידי מונטריאול קנדיאנס.
לאחר שהחמיץ את ההכנות לעונת 1968/69 בשל הניתוח שעבר, חזר אור לתחילת העונה. למרות פציעת ברך נוספת בעטיה החמיץ תשעה משחקים, שבר אור את שיאי ההבקעה שלו עם 21 שערים ו-43 אסיסטים. באותה עונה פיתח יריבות אישית עם שחקן טורונטו מייפל ליפס פאט קווין, כאשר קטטה בין השניים במשחק בעונה הרגילה הידרדרה לקרב בעיטות - מהלך מסוכן מאוד כשמדובר ברגליים נעולות במחליקיים המצוידים בסכין חדה. היריבות נמשכה כאשר שתי הקבוצות נפגשו בסיבוב הראשון בפלייאוף, כאשר במשחק הראשון בסדרה נגח קווין בגופו של אור וגרם לו זעזוע מוח ואיבוד הכרה. למרות חסרונו של אור שהוצא מהקרח על אלונקה, הברואינס השפילו את המייפל ליפס בניצחון 0–10 בעוד המשחק גולש לקטטות חוזרות ונשנות. אור חזר לשחק במשחק השלישי בסדרה, והברואינס הדיחו בקלות את המייפל ליפס לפני שהודחו בסיבוב השני על ידי הקנדיאנס.
עונת 1969/70 ו"השער"
עונת 1969/70 הייתה מצוינת עבור אור והברואינס. אור הכפיל את מספרי ההבקעה שלו כשסיים את העונה הרגילה עם 120 נקודות, ובכך זכה בגביע ארט רוס כמבקיע המצטיין בליגה - המגן הראשון, והיחיד עד היום, שזכה בתואר ההבקעה. למעשה היו חסרות לאור רק 6 נקודות כדי להשוות את שיא ההבקעה בעונה אחת, שנקבע רק עונה אחת קודם לכן על ידי חברו לקבוצה, החלוץ פיל אספוזיטו.
בנוסף לגביע ארט רוס וגביע נוריס, זכה אור גם בגביע הארט כ-MVP של העונה הרגילה, ולאחר שהוביל את קבוצתו גם בפלייאוף זכה גם בגביע קון סמיית'. בכך הפך לשחקן הראשון בתולדות ה-NHL שזכה בארבעה גביעים אישיים בעונה אחת.
רגע השיא של אור באותה עונה, ובקריירה כולה, היה במשחק הרביעי של סדרת גמר גביע סטנלי מול סנט לואיס בלוז. הברואינס הובילו 3:0 בסדרה ועמדו על סף זכייה בגביע. המשחק הרביעי הגיע להארכה. 41 שניות בתוך ההארכה עלה אור להתקפה, ניהל מסירה כפולה עם חבר לקבוצה וכבש את השער שהביא לברואינס את גביע סטנלי לאחר בצורת של 29 שנה. בעודו מניף את ידיו בשמחה, הוכשל אור על ידי מקל ההוקי של מגן הבלוז שניסה לבלום אותו. התמונה של אור מאוזן באוויר לאחר שהוכשל, בעודו מניף את ידיו בשמחה על השער והזכייה בגביע, הפכה לאחת התמונות המוכרות והמכוננות בתולדות ה-NHL והענף בכללותו. השער נחשב בעיני רבים לאחד השערים הגדולים בתולדות הענף, ומכונה בפשטות "השער" (The Goal).
שנות ה-70: שיאים, פציעות, וסיום הדרך בבוסטון
בעונת 1970/71 המשיכו אור וחבריו לקבוצה לשבור שיאים התקפיים. אור סיים את העונה עם 102 אסיסטים, ויחד עם השערים שכבש הגיע ל-139 נקודות - שני שיאי NHL עבור מגן המחזיקים מעמד עד היום. למרות זאת, הברואינס הודחו כבר בסיבוב הראשון של הפלייאוף על ידי יריביהם הוותיקים, הקנדיאנס.
לפני עונת 1971/72 חתם אור על חוזה חדש לחמש שנים בברואינס תמורת 200000 דולר לעונה - חוזה מיליון הדולר הראשון בתולדות ה-NHL.
עונת 1971/72 הייתה מעין חזרה על העונה המוצלחת של 1969/70, כאשר אור הוביל את הברואינס לזכייה נוספת בגביע סטנלי, ושוב כבש את השער המסיים שהביא את הגביע לברואינס בסדרת הגמר מול ניו יורק ריינג'רס. חלוץ הריינג'רס, ויק הדפילד, סיכם את הסדרה באומרו:.
עם זאת, סיים אור את העונה כאשר מצב ברכיו הולך ומידרדר. בשל כך לא שותף אור בסדרת הפסגה ההיסטורית מול נבחרת ברית המועצות, בה היה אמור להיות אחד הכוכבים המובילים של נבחרת קנדה.
בעונת 1972/73, בנוסף למצב ברכיו, סבלו אור וחבריו לקבוצה ממצב הניהול והאימון שלה. הקבוצה נמכרה לבעלים חדשים, צוות האימון הוחלף פעמיים במהלך העונה, ושחקנים משמעותיים עזבו לליגת ה-WHA שאך זה קמה ושאפה להתחרות ב-NHL. אור עבר בכל זאת את 100 הנקודות גם בעונה הזו (עם 101), אולם הקבוצה לא הצליחה להגן על תוארה והודחה בסיבוב הראשון של הפלייאוף.
אור הוביל את הברואינס פעם נוספת לגמר גביע סטנלי בעונת 1973/74, ובדרך קבע שיא חדש למגן כאשר באחד המשחקים צבר 7 נקודות - שלושה שערים וארבעה אסיסטים (שיאו נשבר ב-1977). בגמר גביע סטנלי נוצחו אור וחבריו על ידי פילדלפיה פליירס.
עונת 1974/75 הייתה העונה המלאה האחרונה של אור בברואינס. הוא קבע שיא חדש של שערים למגן בעונה הרגילה כשסיים אותה עם 46 שערים (שיא שהחזיק מעמד עד 1986), והוסיף 89 אסיסטים כדי להגיע ל-135 נקודות ולזכות בפעם השנייה בגביע ארט רוס. הברואינס נוצחו בסיבוב הראשון בפלייאוף והודחו.
עונת 1975/76 הייתה עונה סוערת ורבת אירועים עבור אור. חוזהו עמד להסתיים בסיום העונה, כאשר לפני תחילתה עבר ניתוח נוסף בברכיו והיה ברור שהקריירה שלו מתקרבת לקיצה. הצעה לחוזה חדש לאור, בסך 4 מיליון דולר ל-10 שנים, נמשכה על ידי הברואינס כשהמצב הקשה של ברכיו התברר לקבוצה, והיא הגישה לאיגלסון ואור הצעה מקוצצת בסך 295000 דולר לעונה, בתוספת 925000 דולר כתשלום חד פעמי או 18.6 אחוז מהבעלות על הקבוצה ב-1980. איגלסון סירב להצעה.
במהלך העונה החליפה הקבוצה שוב בעלות, כאשר אחד התנאים לעסקת המכירה היה חידוש חוזהו של אור. בפועל, לאחר שחזר לשחק, נאלץ אור לעזוב שוב אחרי עשרה משחקים בלבד ולעבור ניתוח נוסף. תהליך ההחלמה מהניתוח הסתבך, ואור לא שב לשחק עוד באותה עונה. במהלך העונה הציעו הברואינס הצעה נוספת לאור, חוזה לעונה אחת בשכר של 600000 דולר, כשחידושו מותנה בבדיקה גופנית מדי קיץ. גם להצעה זו סירבו איגלסון ואור, וכך עם סיום עונת 1975/76 הפך אור לשחקן חופשי וחתם בשיקגו בלאק הוקס. למעשה חתם אור בשיקגו כבר בחודש מאי, חודש לפני סיום חוזהו, דבר שהביא לדרישה של הברואינס לפתוח בחקירה מטעם הליגה, אך החקירה לא נפתחה. מאוחר יותר טען אור שאיגלסון לא יידע אותו על ההצעות של הברואינס.
שיקגו בלאק הוקס
חוזהו של אור בבלאק הוקס עמד על 3 מיליון דולר, אולם אור שיחק בבלאקהוקס רק 26 משחקים בשלוש העונות בהן היה במועדון, ועקב כך סירב למשוך חלק גדול ממשכורתו, באומרו שלא מגיע לו שכר אם אינו משחק. הוא החמיץ את כל עונת 1977/78 בשל מצב ברכיו, שעברו מעל תריסר ניתוחים שונים. כשניסה לחזור בעונת 1978/79 החזיק מעמד שישה משחקים בלבד, והודיע על פרישתו ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית
מאחר שנמנע ממנו לשחק בסדרת הפסגה של 1972, היה אור נחוש לשחק עבור נבחרת קנדה במהדורה הראשונה של גביע קנדה בקיץ 1976 למרות ברכיו הפצועות.
למרות מצבו, אור הפגין יכולת מצוינת בטורניר, זכה עם קנדה בגביע, ונבחר ל-MVP של הטורניר. את הטורניר סיים אור עם 9 נקודות - שני שערים ו-7 אסיסטים - המבקיע המצטיין יחד עם החלוץ הסובייטי ויקטור ז'לוקטוב.
הפרישה ואחריה
אור התקבל להיכל התהילה של ההוקי קרח ב-1979 בגיל 31 בלבד - השחקן הצעיר ביותר עד אז שהתקבל להיכל התהילה - לפני שעברו מלוא שלוש השנים המקובלות מאז פרישתו. ב-4 בינואר באותה שנה נתלתה חולצתו, מספר 4, בתקרת ה"בוסטון גארדן", והוצאה לגמלאות. הטקס נעצר ולבסוף בוטל המשכו, כיוון שהקהל בגארדן סירב להפסיק את התשואות לאור. באותה שנה זכה אור גם באות כבוד של "קצין במסדר קנדה" - הדרגה השנייה מבין שלוש של המסדר.
מיד לאחר פרישתו, התברר לאור שהתחייבויותיו הכספיות גדולות מנכסיו, ולמעשה הוא נמצא במצב של פשיטת רגל. כתוצאה מכך נפרדו דרכיהם של אור וסוכנו הוותיק אלן איגלסון ב-1980, כאשר בפשרה ביניהם חויב איגלסון בתשלום לאור. אור תבע גם את שיקגו בלאק הוקס על שארית חוזהו, תביעה שהסתיימה בפשרה, והשלים את היציאה ממצבו הכספי הקשה בעזרת שורה של פרסומות וחסויות.
אור היה, בסופו של דבר, אחד האנשים המרכזיים שחשפו את אלן איגלסון כנוכל, שמעל בכספי איגוד שחקני ה-NHL שבראשו עמד. כשאיגלסון הורשע פלילית ב-1998 במרמה, הפרת אמונים ומעילה, איימו אור ו-17 שחקנים נוספים שהיו חברים בהיכל התהילה למשוך את חברותם אם איגלסון, שהיה אף הוא חבר היכל התהילה, לא יסולק ממנו. איגלסון משך לבסוף את חברותו בהיכל התהילה מיוזמתו.
אור, יחד עם שחקני עבר נוספים, תבעו גם את ה-NHL על שליטתה בקרן הפנסיה של השחקנים. התברר כי נכסיה של הקרן קטנים כמעט פי 20 מאלה של הקרן המקבילה של שחקני הבייסבול, וכי היא נמצאת בגירעון אקטוארי וכספיה משמשים לתשלום לשחקנים צעירים יותר. ה-NHL איימה על אור וחבריו בתביעת לשון הרע, אולם ב-1994 פסק בית משפט לטובת התובעים, ושני ערעורים של ה-NHL על הפסיקה נדחו.
ב-1998 בחר מגזין ההוקי קרח הנודע "The Hockey News" את 100 השחקנים הגדולים בכל הזמנים. אור נבחר למקום השני ברשימה, אחרי ויין גרצקי.
אור הפך עם השנים לסוכן שחקנים מורשה, כשלצורך כך סיים התקשרויות עם קבוצות ותאגידים שהיו קשורים אליהן כדי למנוע ניגוד עניינים. נכון ל-2011 מייצגת הסוכנות של אור כ-30 שחקני NHL פעילים.
בטקס הפתיחה של אולימפיאדת ונקובר (2010) היה אור אחד מנושאי הדגל האולימפי.
ב-10 במאי באותה השנה, כאשר מלאו 40 שנה לשער המפורסם שלו בגמר גביע סטנלי, הוסר הלוט מעל פסל של אור מחוץ לטי.די. גארדן בבוסטון, האולם הביתי הנוכחי של הברואינס. הפסל מנציח את אור בהתאם לתצלום המפורסם שלו ברגע הבקעת השער.
המרכז הקהילתי בעיירת הולדתו, פארי סאונד שבאונטריו, נקרא על שמו.
סטטיסטיקה בקריירה המקצוענית
מקרא: מש - משחקים; שע - שערים; אס - אסיסטים; נק - נקודות; ד"ע - דקות עונש (על הרחקות בשל עבירות).
ברבי באגם הברבורים
ברבי באגם הברבורים הוא סרט אנימציה ממוחשבת משנת 2003. זהו הסרט השלישי בסדרת סרטי ברבי שנוצרו באנימציה ממוחשבת, והסרט השני שעובד על פי בלט של צ'ייקובסקי (הראשון הוא "ברבי במפצח האגוזים"). עלילת הסרט עובדה על פי הבלט "אגם הברבורים".
עלילה
ברבי מספרת סיפור לאחותה, קלי, שחוששת לישון בלילה במחנה בפעם הראשונה. הסיפור מתחיל כאשר אודט רוקדת במאפייה של אביה, ועוקבת אחר חד קרן אל תוך היער הקסום. רוברט, המכשף הרע הופך את אודט לברבור. מלכת הפיות מקלה על הכישוף, ומאפשרת לאודט להישאר בת אדם בלילות וברבור בימים.
אוואנס קרלסון
אוואנס פורדייס קרלסון (באנגלית: Evans Fordyce Carlson; 26 בפברואר 1896 - 27 במאי 1947) היה גנרל בחיל הנחתים של ארצות הברית, והוא נודע בעיקר בשל פועלו כמפקד גדוד הפושטים השני במהלך מלחמת העולם השנייה. בשל האופן שבו פיקד על גדודו זכה קרלסון פעמיים בעיטור צלב הצי (זאת בנוסף לעיטור צלב הצי נוסף בו זכה ב-1930).
ראשית חייו
קרלסון נולד וגדל בעיר סידני שבמדינת ניו יורק.
קריירה צבאית
בשנת 1910 הצטרף לצבא ארצות הברית ושוחרר בשנת 1916 בדרגת סמל ראשון. באותה שנה שב לשירות ולקח חלק בלחימה במקסיקו כנגד פנצ'ו וייה ואנשיו. במלחמת העולם הראשונה לחם בחזית צרפת, הוסמך כקצין בתותחנים ונפצע. הוא שוחרר בשנת 1921. בשנת 1922 התגייס מחדש לחיל הנחתים כטוראי. כעבור זמן קצר הוסמך לקצונה ושירת כקצין חי"ר בחיל במגוון תפקידי פיקוד ומטה. בשנים 1927–1929 שירת בכוח הנחתים בשאנגחאי. בשנת 1930 נשלח למרכז אמריקה כמפקד יחידת נחתים בניקרגואה ולקח חלק בלחימה כנגד כוחותיו של אוגוסטו ססאר סנדינו. במהלך תקופת שירותו שם הוביל קרלסון כוח שמנה 12 נחתים לפשיטה על כוח בן 100 שודדים שתקף את המוצב שבו החזיק. בשל כך עוטר קרלסון בעיטור צלב הצי. בהמשך פיקד קרלסון על אנשיו בפעולות חילוץ והצלה לנפגעי רעידת האדמה שהתרחשה במנגואה בשנת 1931.
בשנת 1933 פיקד על יחידת הנחתים שאיבטחה את נשיא ארצות הברית, פרנקלין דלאנו רוזוולט בביתו שבוורם ספרינגס, ג'ורג'יה, וכונה "הבית הלבן הקטן". בהמשך שימש במספר תפקידי פיקוד ומטה בחיל ובהם כמפקד פלוגה ברגימנט הנחתים ה-4 בסין. בשנת 1937 נשלח לסין כמשקיף מטעם חיל הנחתים בשורות הקומוניסטים במלחמת סין–יפן השנייה. במסגרת זו פגש במאו דזה-דונג, דנג שיאופינג וג'ואו אנלאי. קרלסון התרשם מאוד משיטות הלחימה של לוחמי הגרילה ששימשו את הקומוניסטים הסינים. עם שובו משליחות זו טען בפני מפקדי החיל כי האיום הנשקף מיפן חמור במיוחד, אולם מפקדיו לא שעו לאזהרותיו. בשל כך התפטר מן השירות כדי שיוכל לפעול להגברת המודעות הציבורית לאיום היפני. לאחר המתקפה על פרל הארבור שב לשירות בדרגת מייג'ור.
בעקבות החלטת ארצות הברית להצטרף למלחמת העולם השנייה, הוחלט בחיל הנחתים ליישם את המלצותיו ולהקים גדודי פשיטה על-פי הדגם של הקומנדו הבריטי. ב-19 בפברואר 1942 הוקם גדוד פשיטה הראשון, בפיקודו של לוטננט קולונל מריט "מייק האדום" אדסון, ושלושה ימים לאחר מכן הוקם השני בפיקודו של קרלסון, אשר הועלה לדרגת לוטננט-קולונל גם כן. לוחמי הגדודים נבחרו מבין הנחתים אשר היו מוכנים להתנדב ליחידה החדשה. לוחמי הגדודים אומנו בסיור, חבלה, קומנדו ולוחמה זעירה. קרלסון הנהיג שוויון בין הקצינים לחוגרים, וקבלת החלטות הייתה נתונה להתייעצות קבוצתית. דגש מיוחד ניתן ללוחמת ג'ונגל ולביצוע פשיטות מן הים באמצעות סירות גומי. בין ה-17 ל-18 באוגוסט של אותה שנה ביצע הגדוד השני, בפיקוד קרלסון וסגנו, ג'יימס רוזוולט, בנו של נשיא ארצות הברית, את הפשיטה על מקין, שהיוותה את הניצחון הקרקעי האמריקני הראשון במלחמה. בעבור הפשיטה עוטר קרלסון בשנית בצלב הצי. במערכה בגוודלקנל הוביל קרלסון את גדוד הפושטים לסיור ממושך בעומק הקווים היפנים, במהלכו הרגו הפושטים כ-500 חיילי אויב, ועוטר בשלישית בצלב הצי.
בהמשך שירת קרלסון כקצין מטה ושב לארצות הברית כדי לשמש כיועץ צבאי בסרט הקולנוע גאנג-הו, אודות הפשיטה על האי מקין ובה גילם את דמותו השחקן רנדולף סקוט. לאחר מכן לחם בקרב טאראווה ובקרב על סאיפאן. במהלך קרב זה נפצע קשה בעת שניסה לחלץ נחת פצוע תחת אש, ועוטר בשנית בעיטור לב הארגמן. בשל פציעה זו פרש מן השירות בשנת 1946 בדרגת בריגדיר גנרל. בשנת 1947 נפטר קרלסון כתוצאה מחלת לב. הוא נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
קאל רמפטון
קלווין לואלין "קאל" רמפטון (באנגלית: Calvin Lewellyn "Cal" Rampton; ) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל יוטה ה-11 בשנים 1965–1977.
ביוגרפיה
רמפטון נולד בבאוניטפול (Bountiful) שביוטה, בנם של לואלין סמית' רמפטון וג'נט קמפבל. בתום לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון דייוויס ב-1931, נטל רמפטון את השליטה על עסקי הרכב של משפחתו עקב מות אביו באותה השנה. הוא מכר את העסק בשנת 1933 ונרשם לאוניברסיטת יוטה, שם השלים את לימודיו הגבוהים ב-1936. בנוסף, בעת שעבר כעוזרו המנהלי של חבר הקונגרס ג'יימס ויליאם רובינסון, למד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון. רמפטון שימש כתובע מחוז דייוויס מ-1938 עד 1940 – התפקיד הציבורי היחיד אליו ייבחר עד שיהיה למושל ב-1965.
במהלך מלחמת העולם השנייה שירת רמפטון באירופה כראש ועדת התביעות של צבא ארצות הברית בפריז. הוא הגיע לדרגת מייג'ור ועוטר בכוכב הארד. רמפטון המשיך לשרת בכוחות המילואים של הצבא והתקדם לדרגת קולונל עד שפרש. לאחר המלחמה פנה לעריכת דין, והצלחתו במשפט אזרחי זיכתה אותו במלגה לאקדמיה הבין-לאומית לעורכי הדין (International Academy of Trial Lawyers) שבמינסוטה. בבחירות 1954 התמודד לסנאט המדינתי של יוטה אך הפסיד, וב-1962 הפסיד פעם נוספת למועמדות ההמפלגה הדמוקרטית אל סנאט של ארצות הברית.
בשנת 1964 נבחר רמפטון למושל יוטה, והוא הושבע לתפקידו בראשית ינואר 1965. הוא המושל היחיד של יוטה שמילא שלוש תקופות כהונה מלאות ברציפות, והיה אחד המושלים הפופולריים בהיסטוריה של יוטה. במהלך כהונתו תמך רמפטון בהגדלת הוצאות הממשלה על החינוך, חקיקת זכויות אזרח מדינתי והקצאת כספים פדרליים להתחדשות עירונית. הוא היה תומך בתיקון שוויון הזכויות לחוקת ארצות הברית ונודע כתומך נלהב של מיזמי בנייה ברחבי יוטה, בהם אולם הסימפוניה של סולט לייק סיטי (היכל אברבנל בהווה) ומרכז האמנויות סולט לייק (מוזיאון יוטה לאמנות עכשווית דהיום). במשך שנה, בין יוני 1974 ליוני 1975, ישב בראש אגודת המושלים הלאומית.
לאחר שעזב את תפקידו, רמפטון עסק בעריכת דין עד שפרש לגמלאות בגיל 75. בשנת 2007 נפטר רמפטון לאחר מאבק במחלת הסרטן.
יהלומים (שיר)
יהלומים (נקרא גם יהלומים - Bling Bling) הוא סינגל של הזמרת הישראלית נועה קירל, אשר יצא לאור ב-7 במרץ 2021. השיר נכתב והולחן על ידי קירל עצמה, ניצן קייקוב ורון ביטון, והופק על ידי ניצן קייקוב.