cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
FEAL
פירוט מהלכי הצופן
בשלב ההכנה הנקרא קדם-עיבוד, בלוק הטקסט הגלוי P מחולק לשני חצאים (R_0,L_0) באורך 32 סיביות כל אחד. תחילה מבצעים: כלומר מחברים ב-XOR עם ארבעה תת-מפתחות מתאימים. כל תת-מפתח באורך 16 סיביות לכן כל מחצית מהבלוק מחוברת עם שני תת-מפתחות ואז כאשר הסימן \phi מייצג בלוק המכיל 32 אפסים, הסימן \oplus הוא XOR ו-K_i מייצג את תת-המפתחות מתהליך ההכנה המתואר להלן. המשמעות של המהלך הוא שהמחצית הימנית היא תוצאה של XOR עם המחצית השמאלית. לפעולת XOR עם אפסים אין השפעה לכן המחצית השמאלית נותרת ללא שינוי.
בשלב האיטרציה, הקלט (L_0,R_0) משלב ההכנה עובר עיבוד עם הפונקציה f בסך הכול N פעמים:
כאשר. הפונקציה f מתוארת להלן והפלט הוא התוצאה מהסבב האחרון (L_N,R_N).
בשלב הסיום, מחליפים בין החצאים של הפלט האחרון ואז מחשבים את: ולסיום מחברים עם חלקים מתאימים מהמפתח:
הטקסט המוצפן הוא C=(R_N,L_N).
אלגוריתם הפענוח
תהליך הפענוח דומה, הקלט (R_N,L_N) מעובד תחילה על ידי: ואז לאחר מכן מבצעים N פעמים:
כדי לקבל את הטקסט המקורי תחילה מבצעים: לסיום מחשבים את:
שימו לב שמחברים ארבעה תת-מפתחות כי תת-מפתח הוא באורך 16 סיביות ולכן נדרשים ארבעה כדי לחבר עם (L_0,R_0) שהוא באורך 64 סיביות (8 בתים).
תהליך הכנת המפתח
קוד C++ של הפונקציות הפנימיות f ו-f_k מהמפתח הסודי המסופק על ידי המשתמש מכינים N+8 תת-מפתחות מסומנים כל אחד באורך 16 סיביות (שני בתים), כאשר N מהם משמשים לצורך הפונקציה הפנימית, מפתח אחד לכל סבב ואילו 8 הנוספים משמשים לפעולת ההלבנה (חיבור ב-XOR), ארבעה מהם לפני האיטרציה של הפונקציה הפנימית וארבעה לאחריה. תחילה המפתח מחולק לשני חצאים (K_L,K_R) באורך 64 סיביות כל אחד.
את החצי הימני K_R מחלקים לשני חצאים ומכינים סדרה של משתנים מקומיים בהתאם למספר הסבבים Q_r בהם מציבים עבור i=0,1,2,...: r נמוך מ-(N/2)+4 ו-N\ge 32 כאשר N זוגי.
את החצי השמאלי K_L מחלקים לשני חצאים (A_0,B_0) ומכינים משתנה מקומי ריק D_0. את K_i כאשר i=0 עד N+7 מכינים עם r=1 עד (N/2)+4 כדלהלן: B_r הוא משתנה מקומי המחולק לארבעה בתים.
פונקציות עזר
הפונקציה f מגיעה בשתי גרסאות אחת עבור פונקציית הסבב הפנימית והשנייה עבור הכנת המפתח. הפונקציה המשמשת לצורך פונקציית הסבב מקבלת שני פרמטרים הראשון באורך 32 סיביות והשני באורך 16 סיביות, כאשר \alpha מחולק לארבעה בתים:  ו-\beta מחולק לשני בתים. פלט הפונקציה כמתואר בתרשים משמאל, הוא כדלהלן: הפונקציה מקבלת שני פרמטרים באורך 32 סיביות כל אחד וכן תת-מפתח באורך 16 סיביות. הפרמטרים מחולקים לבתים כך:  וכן  ואז הפונקציה מחשבת ומחזירה את ארבעת הערכים, כדלהלן: הפונקציות S_0 ו-S_1 מוגדרות כדלהלן: כאשר X_1 ו-X_2 הם בתים והפונקציה ROT2 היא הזזה מעגלית לשמאל שתי סיביות, לדוגמה בהינתן ו- אז  וכן  בבסיס בינארי.
קריפטואנליזה דיפרנציאלית של FEAL-4
קריפטואנליזה דיפרנציאלית פועלת לפי מודל התקפת גלוי-נבחר, כלומר המתקיף רשאי לבחור זוגות של טקסטים גלויים וטקסטים מוצפנים המתאימים להם שהוצפנו עם מפתח שאינו ידוע לו ותפקידו הוא לגלות את המפתח הסודי ששימש להצפנתם. המתקיף בוחר את הטקסטים באופן כזה שהדיפרנציאל (ההפרש) שלהם עונה על "מאפיין" מסוים המתאים לצורך ההתקפה. כאן הדיפרנציאל הוא מעל פעולת XOR ולכן הדברים נעשים פשוטים יותר כי בגלל התכונה הידועה שאם מבצעים XOR בין שני טקסטים מוצפנים שהוצפנו עם אותו קטע מהמפתח למעשה מבטלים את השפעת המפתח כאילו לא היה קיים (ראו פנקס חד-פעמי). במקרה של FEAL-4 התגלתה עובדה מעניינת: נתונה הפונקציה הפנימית של הצופן F, עבור כל זוג טקסטים A_0 ו-A_1 אם (בבסיס הקסדצימלי) אז מתקיים. למרבה ההפתעה זהו דיפרנציאל בעל הסתברות של 1 שלא קשה לחשב והוא משמש לשבירת הצופן.
FEAL-4 זהה לתיאור FEAL-XN למעט העובדה שהפונקציה הפנימית מבוצעת רק 4 פעמים ותהליך הכנת מפתח שונה. אפשר להציג את הצופן בכמה דרכים, אולם לצורך הקריפטואנליזה הדיפרנציאלית שלו הוא מוצג כאן בדרך קצת שונה מהקודמת (קל להוכיח ששתיהן למעשה שקולות). המפתח מחולק לשישה תת-מפתחות באורך 32 סיביות כל אחד (במקום 12 תת-מפתחות באורך 16 סיביות בתיאור המקורי). אפשר להתעלם מתהליך הכנת המפתח כולו כי ההתקפה מתמקדת בשחזור תת-המפתחות ואם מצליחים לנחש אותם אז אפשר לשחזר את המפתח הסודי בקלות. פונקציית הסבב הפנימית F מקבלת ארבעה בתים ומחזירה ארבעה בתים, היא עושה שימוש בפונקציות S_0 ו-S_1 המתוארות לעיל והיא נראית כך: לצורך ההתקפה המתקיף בוחר טקסט גלוי אקראי P_0 ומחשב את הטקסט הגלוי P_1 המקיים וכן מניחים (לפי הגדרת מודל ההתקפה) שהמתקיף השיג את הטקסטים המוצפנים המתאימים להם C_0 ו-C_1 בהתאמה ואז הוא מחשב את הדיפרנציאלים שלהם  וכן  וכן מחשב את הדיפרנציאלים של כל ערכי הביניים של הצופן המתקבלים משני הטקסטים שהוצפנו P_0 ו-P_1 ומה שמתקבל מופיע בתרשים משמאל. העובדה שהמפתח לא מופיע בתרשים אינה טעות, כיוון שמדובר על דיפרנציאל של שני טקסטים שהוצפנו עם אותו מפתח לכן אפשר להתעלם ממנו כרגע. הדיפרנציאל האמור יחד עם הטקסטים הידועים עוזר לגלות את המפתח בשלב הבא של ההתקפה. אם מנסים לנוע בכיוון ההפוך בשיטת היפגשות באמצע, כלומר מנסים לחשב את ערכי הביניים מהטקסט המוצפן כלפי מעלה, רואים שיש אפשרות להשיג את הקלט והפלט לפונקציה הפנימית F במהלך האחרון של הצופן. כי C_0 ו-C_1 ידועים וכן אפשר לחשב את הדפירנציאלים C', L', R' כך שמתקיים וכן  מה שמאפשר לחשב את. היות שהטקסט המוצפן ידוע מתקבל Y=L\oplus R.
עם כל המידע הזה אפשר לפצח את הצופן תחילה על ידי ניחוש תת-המפתח השלישי K_3. מחשבים את Z' ואז מחשבים את Y_0 ו-Y_1 (המתאימים ל-C_0 ו-C_1) אותם אפשר להשיג על ידי חישוב מהסוף להתחלה. היות ש-K_3 הוא באורך 32 סיביות ישנם למעשה 2^{32} ערכים אפשריים. אם נסמן ניחוש אחד ב-\tilde K_3, אז בידיעת Y_0 אפשר לחשב את \tilde Z_0 ובידיעת Y_1 אפשר לחשב את \tilde Z_1 כך שיתקבל. אם המשוואה הזו מתקיימת אז הניחוש הצליח ו-\tilde K_3 הוא "מועמד" מתאים ושומרים אותו. היות שיכולים להיות מועמדים רבים שמקיימים את התנאי האמור, יש צורך לבדוק נכונות מול זוגות טקסטים נוספים. אם בודקים לפחות עם ארבעה זוגות כאלה הסיכויים הם מאוד גבוהים שאפשר להגיע לניחוש מוצלח והוא יהיה יחיד. אם התנאי האמור לא מתקיים נפטרים מערך זה ומחפשים ערכים אחרים. פקטור העבודה לגילוי תת-מפתח אחד הוא ברמה של 2^{32} שזה לא מהיר במיוחד, אבל כאן נעזרים במבנה הפנימי של הפונקציה F כדי להאיץ את החיפוש לכדי פקטור של 2^{17}. לצורך כך מגדירים תחילה פונקציה המקבלת ארבעה בתים ומחשבת. ההתקפה המשופרת לניחוש K_3 פועלת בשני שלבים. תחילה עבור כל ערך אפשרי של מחשבים את: אם מתבוננים בהגדרה של F רואים שאם A=M(K_3) אז מתקיים כאשר המספרים מייצגים את 16 הסיביות האמצעיות החל מהסיבית השמינית (כאשר הספירה מתחילה מאפס) ועד הסיבית ה-23. אפשר להשתמש בעובדה זו כדי למצוא מועמדים עבור M(K_3) ובכך למעשה מגלים 16 סיביות של K_3. בשלב השני כל מועמד ששרד את שלב אחד נבדק שוב כך שבהינתן מועמד, מגרילים תחילה שני בתים B=b_0,b_1 ומחשבים את ואז מחשבים את \tilde Z_0 ו-\tilde Z_1 כמו בשלב אחד ובודקים אם מתקיים. בדרך זו לאחר בדיקה מקיפה עם מספר זוגות טקסטים ידועים אפשר לשחזר את תת-המפתח K_3 או לפחות לנחש מספר קטן של מועמדים אפשריים ואז אפשר לעבור לשלב הבא של שחזור תת-המפתח K_2 וכן עד שמנחשים את כל המפתח. בכל שלב נעזרים בניחוש תת-המפתח מהשלב הקודם כדי לנחש את הקלט והפלט של הפונקציה הפנימית.
ניסאן פאו
ניסאן פאו (באנגלית: Nissan Pao) היא מכונית סופרמיני, 3 דלתות האצ'בק, אשר יוצרה על ידי יצרנית המכוניות היפנית ניסאן בין השנים 1989–1991.
מדגם זה יוצרו 31,321 יחידות בלבד.
גולפפורט
גולפפורט (באנגלית: Gulfport) היא העיר השנייה בגודלה במיסיסיפי אחרי בירת המדינה, ג'קסון. לפי מפקד האוכלוסין מ-2020, התגוררו בעיר כ-72,000 תושבים. זה גם ביתם של דבורי הים של הצי האטלנטי של הצי האמריקאי.
היסטוריה
בדצמבר 1993 סיפחה העירייה צפונית לעיר – מה שהופך אותה לעיר השנייה בגודלה במיסיסיפי.
דמוגרפיה
נכון למפקד האוכלוסין של ארצות הברית מ-2020, התגוררו בעיר 72,926 תושבים ב-25,559 משקי בית ו-15,584 משפחות.
אושר ללא גבול
אושר ללא גבול (או - חייו והרפתקאותיו של ב.ש על פי דיווחי השכנים) הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1996 בכתיבתו ובימויו של יגאל בורשטיין, עם אריאל זילבר ויעל אלמוג בתפקידים הראשיים.
הפסקול המוזיקלי של הסרט הוא יצירות לצ'מבלו של דומניקו סקרלטי מנוגנות בידי מירי זינגר.
יגאל בורשטיין זכה בפרס אופיר לתסריט המקורי הטוב ביותר. הסרט זכה בפרס ליפר לתסריט הטוב ביותר ובפרס הסרט המזרח-תיכוני בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בשנת 1996.
תקציר העלילה
ברוך שפינוזה (אריאל זילבר) הוא בחור צעיר המתגורר בחולון (בהקבלה לאמסטרדם) שיושב רוב הזמן מול מחשב ומקליד בקול את משנתו על חיפוש האושר הנצחי של האדם. אם ימצא אותו, זה ימלא אותו אושר ללא גבול (שם הסרט). מול דירתו מתצפתים ומקליטים אותו שני סוכני שב"כ (אלון נוימן ורענן חפץ – המקבילים לסוכני הרבנים והאינקוויזיציה באמסטרדם). ברוך לומד פילוסופיה ומתאהב בסטודנטית הנוצרית קלרה מרי (יעל אלמוג). הוא מתווכח עם המרצה (אלכס פלג) וזה מוצא חן בעיניה אבל היא מעדיפה בסוף להתחתן עם הגניקולוג ד"ר דריק קנקרין (נעם מאירי) לאכזבתו של שפינוזה.
שכניו של ברוך מסתכלים עליו כאדם מוזר. לידו גר המתופף ג'קי (דני שטג) הגר כעת עם תיירת משוודיה בשם אולה (שירה פרבר). סמוך לג'קי גרה משפחת אגיוב - אהרון אגיוב (יגאל עדיקא), אשתו דינה (ליאת גורן) וששת ילדיהם בדירה צפופה עם מכונת כביסה שדופקת כל הזמן. אהרון העובד כמתרגם בחקירות שב"כ, חוזר עייף לדירתם באופן קבוע ונשכב לישון, כשאקדח צמוד אליו כל הזמן.
בגלל השקפותיו של שפינוזה על האלוהים הוא מוחרם על ידי הדתיים. מכונית עם רמקול מלאה בחרדים עוברת ברחובות השכונה והם מכריזים חרם ונידוי חברתי על שפינוזה.
יוסף בן דוד (יאיר רובין) גר עם אשתו עליזה (עפרה וינגרטן), והם נשואים 15 שנה ללא ילדים. עליזה היא מורה לגאוגרפיה ומאוהבת במדריך להתעמלות הצעיר והחסון (אילן גזית).
כולם מוזמנים לחתונה של קלרה עם ד"ר דריק. שפינוזה נשאר עם ילדי אגיוב ומלמד אותם את משנתו. בחתונה מתופף ג'קי בלהקה, ואולה מתגנבת עם המדריך להתעמלות והם מתנים אהבים לאכזבתו של ג'קי.
עליזה רוצה להתגרש מיוסף, והוא מגיע לדירה של אהרון ודינה, מוציא את האקדח ויורה בעצמו.
לפתע מתרחשים "ניסים" (הקבלה לאופוריה בימי שבתי צבי) – יוסף נרפא וחוזר לעליזה, ג'קי חוזר לאולה ובחוץ רוקדים ושרים "משיח, משיח". רק ברוך לא מאמין בניסים.
המשיח הכזיב, ישראל מוקפת באויבים (כמו הולנד בזמנו) פורצת מלחמה וג'קי נהרג. אהרון נתקע עם רכבו בשטחים ופלסטינים עומדים להתקיף אותו אך עוזבים אותו לאחר שהוא מראה להם את תלוש המשכורת העלוב שלו.
לבסוף מקבל ברוך הזמנה להיידלברג, הוא מתקשר לקלרה והיא מגיעה אליו במהירות, מודיעה לו שהתגרשה ומשכנעת אותו להישאר.
בסוף הסרט כל השכנים יחד מדקלמים ושרים איתו את עיקרי משנתו על אושר, אלוהים, גורל, שמחה ועצב.
עמוס פרומקין
עמוס פרומקין (נולד ב-20 בפברואר 1953, ו' באדר תשי"ג) הוא פרופסור מן המניין במכון למדעי כדור הארץ באוניברסיטה העברית בירושלים. פרומקין הקים את המרכז לחקר מערות בישראל, יסד וערך את כתב העת לחקר מערות 'נקרות צורים' והניח את התשתית למחקר המדעי של מערות בישראל. חוקר את הגאולוגיה ותנאי הסובב בעבר לפי נתוני מערות ותהליכים קרסטיים. חוקר ופרסם גם בתחומי הגיאו-ארכאולוגיה ומפעלי מים קדומים.
חייו
עמוס פרומקין נולד בתל אביב, בן לחיים יעקב פרומקין ורות לבית אלרן. הוא נין לרב אריה ליב פרומקין, חוקר ירושלים, ממייסדי פתח תקווה ומניח התשתית לחינוך העברי המודרני.
בשנת 1975 השתתף בהקמת היישוב עפרה ובית ספר שדה עפרה במסגרת החברה להגנת הטבע. באותה תקופה חקר אתרים באזור ההר שמצפון לירושלים. הקים את המרכז לחקר המערות בישראל (מלח"ם) בשנת 1981, ומנהל אותו מאז. במסגרת זו מתקיים שיתוף פעולה רב-תחומי פורה בין מדענים ממוסדות מגוונים לבין אנשי שטח להבנת המרחב התת-קרקעי. פרומקין מרכז את סקר המערות בישראל במסגרתו המערות עוברות איתור, איסוף מידע בסיסי, מיפוי, קיטלוג, מיחשוב, ומחקר מתקדם. הוא פועל לשימור המערות החשובות ולהגנה עליהן מפני פגיעה.
למד לתואר ראשון הנדסה גאודטית בטכניון, לתואר שני גאוגרפיה פיזית באוניברסיטה העברית, ולדוקטורט - גאולוגיה באוניברסיטה העברית. בעבודת המוסמך חקר קמינים קרסטיים (מערות אנכיות), ובעבודת הדוקטורט – מערות מלח בהר סדום. במסגרת בתר-דוקטורט באוניברסיטת מקמסטר בקנדה חקר את האקלים הקדום של ארץ ישראל לפי משקעי מערות. הוא איש סגל אקדמי באוניברסיטה העברית מאז 1995, והדריך סטודנטים לתואר שני ושלישי. הוא פעיל בזירה הבינלאומית בגופי מחקר שונים, ארגון כנסים ועריכת כתבי-עת, ומשמש נציג ישראל בארגון הבינלאומי לספלאולוגיה.
מחקריו
תחום מחקריו הכללי של עמוס פרומקין עוסק בגאולוגיה וגאומורפולוגיה של קרסט (תהליכי המסה) ומערות, על מרכיביהם השונים, כמחוונים לסובב הקדום, התפתחות הנוף הפיסי ופעילות האדם, לרבות ארכאולוגיה וסביבה של מערות. הכניס לישראל את הטכניקה של מיפוי תלת-ממדי של מערות כאמצעי בסיסי להבנתן. הוא משתמש במערות קרסטיות כמלכודות מוגנות לסוגים שונים של משקעים המסייעים לשחזור ותיארוך הסובב הטבעי והאנושי בעבר. פרומקין משתמש בשיטות של מדעי הטבע ושיטות גאו-ארכאולוגיות גם למחקר פעילות האדם במרחב התת-קרקעי ומערכות קדומות לאספקת מים. מחקריו מחברים בין דיסציפלינות מדעיות מגוונות, דוגמת גאולוגיה, ארכאולוגיה וביולוגיה. המחקרים בוצעו בעיקר בישראל, בירדן, באיחוד האמירויות ובבולגריה, בשיתוף עם צוות המלח"ם וחוקרים מישראל, קנדה, ירדן, ומקומות נוספים.
פרומקין פרסם כמאה וארבעים מאמרים שעברו שיפוט מדעי, וכן כתב וערך ספרים וקובצי מאמרים. בין השאר ערך את כתב העת הישראלי לחקר מערות 'נקרות צורים', ואת כרך הגאומורפולוגיה הקרסטית בעבודת היסוד הבינלאומית בגאומורפולוגיה: Treatise on Geomorphology בהוצאת Elsevier.
מערות מלח
פרומקין הניח בסיס למחקר מערות מלח בעולם, מחקר שבוצע במחדר המלח של הר סדום. הוא גילה וחקר עשרות קילומטרים של מערות, וגילה את מערת המלח הגדולה בעולם (שהיא גם הארוכה במערות ישראל), המכונה מערת מלח"ם.
הציע מנגנון להיווצרות המערות בהמסה מהירה של מלח בנחלים תת-קרקעיים. מיפוי מקיף של המערות ואגני הניקוז שלהן הראה כי באזור צחיח קיצון דרוש אגן ניקוז של 200 מ"ר לפחות להיווצרות מחילת מלח. משנוצרת מחילה כזו, היא מתחתרת בסלע המלח המסיס והרך בקצב גבוה מאוד לעומת מערות גיר. ההתחתרות נפסקת עם הגעת מוצא המחילה אל בסיס הניקוז, שהוא לרוב ים המלח, ומכאן שוחזר מפלס ים המלח באלפי השנים האחרונות, ואף הושווה לנתוני התנ"ך. במחקר נמצא כי נציב המלח המכונה 'אשת לוט' אינו אלא מערה שהתמוטטה בתקופת האבות.
בעקבות ניסיונו במערות המסה במלח, הראה עם שותפיו כי הבולענים לחוף ים המלח נוצרו כתוצאה מהמסה תת-קרקעית של מלח והתמוטטות השכבות שמעליו, ואף קידם מחקר בשיתוף פעולה ישראלי/ירדני של תת-הקרקע בשני צידי ים המלח באמצעות שיטות גיאופיזיות מתקדמות לאיתור הבעיה ומניעתה.
מפלט, מטמונים ותעודות
פרומקין גילה בשנת 1979 את מערת אביאור (כתף יריחו) שבה נחשפו תעודות שהשאירו פליטים יהודים מתקופת מרד בר כוכבא. בכמה מן המערות המסועפות והגדולות ביותר במדבר יהודה (מערת ערק נעסנה, מערת מכוך, מערת הגיא) התגלו על ידי פרומקין ושותפיו מטבעות ממרד בר כוכבא שרמזו בין השאר שהמרד פרץ בעקבות הקמת איליה קפיטולינה על חורבות ירושלים. ממצאים אלה הובילו את פרומקין ושותפיו לבצע בראשית המאה ה-21 מחקר מערות רב תחומי במצוק ההעתקים של ים המלח. במסגרת המחקר התגלו מערות מפלט חדשות של מרד בר כוכבא, ובהן תעודות פפירוס (מערת הר ישי) כלי נשק (מערת הרומח, מערת התאנים) ומטבעות (מערות צבר, מערת הר ישי, מערת המטבע, מערת הדינר). מערת חג המולד ש"אבדה" במהלך השנים, התגלתה מחדש.
הוברר כי חלק מן המערות נוצרו לפני התפתחות בקע ים המלח, ובתוכן נמצאו ממצאים נדירים המעידים על פעילות האדם בתקופות היסטוריות ופרהיסטוריות נוספות ועל שינויים סביבתיים דרמטיים שהתחוללו באזור במערת האיגרות גילה פרומקין משקעים בני למעלה משלושה מיליון שנה המעידים על אגם קדום שחדר למערה.
במאי 2022 פרומקין, יחד עם בועז זיסו מאוניברסיטת בר-אילן, מטבע כסף, הנחשב לנדיר וראשוני מבחינת מיקומו, מתקופת מרד בר כוכבא במערה בנחל תקוע. צדו האחד של המטבע נושא חזית של בית המקדש, וצדו הנשי נושא את השם ״שמעון״, על שם מפקד המרד נגד הרומאים. ממצא זה מעיד, לפי פרומקין ושותפיו, על פעילותם של המורדים היהודים באזור המערה. טענה זו מתכתבת עם הקשר בין המורדים למבצר הרודיון, השוכן בסמוך נחל תקוע, ששימש כמקום שלטוני עבור פקודיו של בר כוכבא.
בניגוד לדעה שהייתה מקובלת כי מערות המפלט מוגבלות למדבר יהודה בלבד, מצאו פרומקין ושותפיו במערות מערב הרי יהודה (מערת התאומים, מערת טור צפא) ושומרון (דוגמת מערת עבוד) מטמונים וממצאים רבים, המעידים כי יהודים התחבאו במערות טבעיות בסוף מרד בר כוכבא גם באזור זה.
פעילות האדם הקדמון ושינויי אקלים בישראל
פרומקין גילה מערות פרהיסטוריות חשובות במערב השומרון, ביניהן מערת נחל קנה ומערת קסם, והיה שותף למחקרן, ששינה תפיסות מקובלות לגבי האדם בתקופות פרהיסטוריות. הוא משתמש בזקיפים, ענפי עצים, מפלסי ים המלח ואף במבנה המערה כדי לשחזר את האקלים הקדום. מערות נטיפים שהתגלו ותוארכו על ידי המלח"ם בנגב ובמדבר יהודה הוכיחו כי גם באזורים צחיחים אלו האקלים היה לח יותר בעבר. במרכז הארץ ובצפונה התרחשו התקופות הלחות במקביל לתקופות הקרח, ואילו במרכז הנגב ודרומו היו דווקא התקופות הבינ-קרחוניות לחות יחסית.
ממצאים אלה, בתוספת מידע על הצטמצמות מדבר סהרה בתקופות בינ-קרחוניות, הובילו את פרומקין ושותפיו להצעה שהאדם המודרני (מן הטיפוס הארכאי) ניצל את שינוי האקלים לנדידה מאפריקה לישראל, ואילו הניאנדרטל חדר לישראל מאירופה עם פרוץ תקופת הקרח האחרונה.
מערות ארוכות, עמוקות ובעלי חיים נדירים
פרומקין הראה גם כי מערות הגיר הגדולות בישראל (מערת חריטון שארכה 3450 מ; מערת איילון 2700 מ'; מערת סלע 1200 מ', ערק נעסנה (1080 מ') ) נוצרו על ידי מים ממקור עמוק מתחת מפלס מי התהום.
הוא חקר את הוטת ג'רמק (קמין רום) - המערה העמוקה ביותר בישראל (עומק 157 מ'), והראה עם שותפיו במלח"ם כי האקלים הלח והטופוגרפיה התלולה בצפון הארץ טומנים בחובם פוטנציאל למערות טבעיות עמוקות נוספות בגליל ובחרמון, וכן גם למערות מלאכותיות ששימשו לצרכים מגוונים.
פרומקין הנחה את תלמידו, ישראל נעמן, במחקר מערת איילון שבה נחשפה מערכת אקולוגית מיוחדת במינה שרוב בעלי החיים שבה אינם נמצאים בשום מקום אחר. הם ניזונים מאנרגיה כימית שאינה אנרגיית שמש, בניגוד לרוב הפעילות הביולוגית על פני כדור הארץ.
מפעלי מים קדומים ונחלים תת-קרקעיים
פרומקין גילה וחקר את אמת המים המובילה משכם לסבסטיה ואת מערכות המים הקדומות של שכם-ניאפוליס, שמראים שעיר זו הסתמכה על שפיעת מעיינות מרובים סמוך לקו פרשת המים הארצי.
יחד עם שותפיו, פיענח את חידת הטכניקה של חציבת נקבת השילוח, הוכיח כי לא הייתה מחילה טבעית שקדמה לחציבת הנקבה, ואף תיארך את הנקבה בשיטות רדיומטריות לתקופת מלכי יהודה במאמר בכתב העת Nature. במחקר נמצא גם שמעיין הגיחון שמזין את הנקבה מגיב במהירות לכל חדירה של מים או מזהמים בעיר ירושלים.
מחקר נתיבי המים התת-קרקעיים בירושלים נמשך במערת האומה – נחל תת-קרקעי איתן, הארוך מסוגו בישראל, שזורם כל השנה דרך פיר תחנת הרכבת אל מתחת בנייני האומה, בעומק כמאה מ' מתחת פני השטח.
משפחתו
עמוס פרומקין נשוי לגנטיקאית דוקטור אילה פרומקין לבית הררי. בני הזוג מתגוררים בעפרה והורים לחמישה ילדים.
שלמה בסטומסקי
שלמה בַּסטומסקי (בכתיב יידי: באַסטאָמסקי; 1891–1941) היה סופר יידיש, אספן פולקלור, עורך, מו"ל ומחנך.
קורות חיים
שלמה בסטומסקי, בן למשפחת מסגר ענייה בוילנא, התייתם בילדותו. הוא למד ב"חדר" וגם בבית-ספר רוסי עממי. בשנת 1912 סיים את הסמינר למורים הידוע של וילנה, ועסק בהוראה בבתי ספר יהודיים של "מפיצי השכלה". בנוסף, בסטומסקי היה בעל יזמה חינוכית וייסד את בית הספר העממי הראשון בווילנה, שלשון ההוראה בו הייתה יידיש. בסטומסקי היה גם אספן חשוב של יודאיקה נשכחת מליטא וסביבותיה, ופרסם יצירות פולקלור יהודיות בבמות מיוחדות.
בסטומסקי החל לפרסם כבר בשנת 1910, והיה סופר פורה מאוד. הוא פרסם מאמרים בענייני חינוך, ערך כתבי עת לילדים, ובהם ה"גרינינקע ביימאלאך" (יידיש: "העצים הירקרקים"). שותפו לעבודתו זו היה פלק הלפרין. אשתו, סופרת הילדים מלכה חיימסון, הייתה עזר כנגדו כל שנות יצירתו.
בסטומסקי פרסם קרוב לתשעים כרכים ביידיש, רובם ראו אור בווילנה, אך גם בקובנה, במקסיקו ובניו יורק. יצירותיו לא תורגמו לעברית.
כדורסל באולימפיאדת ברלין (1936)
אולימפיאדת 1936 נערכה בברלין, גרמניה. תחרויות הכדורסל נערכו בין ה-7 באוגוסט ל-14 באוגוסט 1936. זו הייתה תחרות כדורסל הראשונה במשחקים האולימפיים. בתחרות השתתפו 199 ספורטאים מ-21 נבחרות גברים.
המשחקים נערכו במגרשי הטניס הפתוחים.
נבחרת ארצות הברית זכתה במדליית זהב. המדליות הוענקו על ידי ג'יימס נייסמית', ממציא הכדורסל.
הסיבוב הראשון
בין הנבחרות המפסידות נערך משחק נוסף:
הסיבוב השני
בין הנבחרות שהפסידו נערך משחק נוסף:
שאנדור ואנדור
שאנדור ואנדור (במקור ונטיאנר, בהונגרית: Vándor Sándor; מישקולץ, 28 ביולי 1901 – שופרונבאנפלבה, 14 בינואר 1945) היה אספרנטיסט, מנצח יהודי-הונגרי, מלחין שנספה בשואה.
ביוגרפיה
שאנדור ואנדור נולד במשפחה יהודית כבנם של יעקב ונטיאנר, רופא, יליד ליפטובסקי מיקולש ושל רוזה פולאצ'ק. הוריו ניספו בשואה. בשנת 1919, בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, שאנדור ואנדור ארגן מועצת סטודנטים מהפכנית, שבגינה גורש מאוחר יותר (לאחר נפילת הרפובליקה) מכל בתי הספר התיכוניים במדינה. הוא למד בברלין בשנת 1921 ובלייפציג בין השנים 1921 לבין 1924. לאחר מכן עבד באיטליה קרוב לשמונה שנים כקורפטיטור לאופרה. הוא חזר להונגריה בשנת 1932, הפך למנצח התיאטרון בשופרון, אך עבד גם בבודפשט ובמישקולץ. בשנת 1936 לקח על עצמו את ניהול המקהלה שהוקמה על ידי כמה מחברי מקהלת סלמאש, שלימים נודעה ברחבי הונגריה כמקהלת ואנדור של בודפשט (אך הוא ניהל גם מקהלות פועלים אחרות).
בתחום תנועת המקהלות קידם את יצירותיהם של בלה בארטוק, זולטאן קודאי ומלחינים בני זמנו אחרים באופן ייעודי, אך הוא בעצמו כתב יצירות למקהלה והלחין גם כמה מפרטי השירה של המשורר אטילה יוז'ף. הוא ניהל יחסי עבודה ישירים עם אטילה יוז'ף ושוחח עמו מספר פעמים על יצירות המקהלה שנכתבו לשיריו, לעיתים קרובות בדרך זו נוצרה הצורה הסופית של העבודות.
שאנדור ואנדור הפך בשואה לקורבן של טרור מפלגת צלב החץ. בנובמבר 1944 הוא נלקח לשופרונבאנפלבה, שם נרצח בעינויים.
הנצחה
קברו נמצא בבית העלמין קרפשי בבודפשט, מצבתו היא פרי יצירתו של הפסל אלדאר פרקש. במישקולץ רחוב קיראי של היום נשא את שמו עד לחילופי המשטר. בשופרון ובבודפשט ברובע 16 קראו רחוב על שמו.
יחסי הוותיקן–צ'ילה
יחסי הוותיקן–צ'ילה הם יחסי החוץ הרשמיים בין צ'ילה לוותיקן. היחסים נחשבים טובים וחזקים מאוד, מכיוון שצ'ילה היא מדינה קתולית ברובה.
היסטוריה ויחסים עכשוויים
עם הרקע שלה כמדינה נוצרית, יש לצ'ילה קשר טוב יותר עם הוותיקן. שתי המדינות כוננו יחסים מאז שנות ה-40 והוותיקן עדיין מחזיק בהשפעה משמעותית בקרב הצ'יליאנים.
מאז המאה ה-21 הרחיבו צ'ילה והכס הקדוש את קשריהם בשיתוף פעולה דתי, שתוארו כ"מצוינים" הן על ידי משלחות צ'ילה והן על ידי המשלחות של הכס הקדוש.
לאחרונה מילא הכס הקדוש תפקיד בקריאה לרשויות צ'ילה לחקור את הארכיבישופים הצ'יליאניים שהואשמו בגין נזירות והתעללות בבני אדם.
בלפר
בלפר (אנגלית: Belper) היא עיירה וקהילה אזרחית בדרבישייר שבאנגליה. בלפר שוכנת במרחק 14 קילומטרים צפונית לדרבי שעל נהר דרוונט, ונכון לשנת 2001 מנתה אוכלוסייתה 20,548 תושבים.
היסטוריה
בבלפר ובדאפילד היו נפחיות ככל הנראה כבר במאה ה-13, ושני המקומות הפכו למרכז כלכלי חשוב באזור, בעיקר בתחום ייצור המסמרים. בסוף המאה ה-18 היו בעיירה כ-500 סדנאות לייצור מסמרים. הייתה זו עבודה בתנאים לא נוחים עם תגמול לא מספק, ובסוף המאה הוחלפו רובם במכונות.
רוב תוצרת הסדנאות שימשה להרחבת העיירה מ-1776, כיוון שבלפר הייתה לאחת מ"עיירות המפעלים" הראשונות כתוצאה מהפעילות שהתרחשה בקרומפורד הסמוכה. התעשיין ג'דדיה סטרוט היה שותפו של ריצ'רד ארקרייט, ובנה בבלפר מפעל כותנה מבוסס מים, שהיה השני מסוגו בעולם. ב-1784 הוא בנה את המפעל הצפוני, ומעבר לגשר שליד מפעל זה הוא בנה את המפעל המערבי.
ב-1803 נחרב המפעל הצפוני בגלל שרפה, והוחלף על ידי מבנה חדש וחסין אש, לפי שיטה שפותחה על ידי צ'ארלס באג בשרוסברי ב-1796. הקומה התחתונה הייתה עשויה מאבן, ואלו שמעליה היו עשויות מלבנים. המבנה כולו נבנה לפי הדגם שהתווה ריצ'רד ארקרייט. הוא הורכב מאגף ראשי שבו 17 תאים, ומאגף משנה שבו שישה תאים וחדר הגלגל. במשך השנים בוצעו במבנה הרחבות נוספות, וב-1912 נבנה המפעל המזרחי, המתנשא לגובה של שבע קומות. גם כיום שואב המפעל את האנרגיה הדרושה לפעילותו מהנהר הסמוך, ומופעל באמצעות גנרטורים המבוססים על טורבינה.
סטרוט רשם כפטנט את שיטת ה-Derby Rib לייצור גרבי כותנה, ומלאי הכותנה הגדול הוביל לגידול בסחר במסגרות סריגה, שהתבצע בבלפר ובעיירות והכפרים שמסביבה מאז אמצע המאה הקודמת. תהליך המיכון החל בערך באמצע המאה ה-19, אך אופנת הגרביים הארוכים לגברים הפכה ללא פופולרית. גרבי נשים עם דפוסי סריגה ספציפיים הפכו לנפוצות, והביקוש לתוצרת של בלפר הלך וגבר.
מבטא
בבלשנות, מבטא הוא סגנון הגייה ייחודי, המאפיין קבוצה מסוימת. אין לבלבל בין מבטא ובין ניב, הכולל גם אוצר מילים וחוקי דקדוק שונים.
בלפר
היסטוריה
עם הקמתה של מסילת מידלנד הצפונית ב-1840 חל שיפור נוסף במצב הכלכלי של העיירה, ובלפר הייתה לאחד מהמקומות הראשונים במדינה שבהם הותקנה תאורת רחוב המבוססת על גז, שנוצרה בסדנאות שהוקמו על ידי משפחת סטרוט במילפורד. הביקוש היה כה גדול עד שב-1850 הוחלט להקים את חברת בלפר גז אנד קוק (Belper Gas and Coke Company), שהסדנאות שלה נבנו באזור המכונה כיום גודס רואד. ב-1895 חוברה העיירה לראשונה לרשת של חברת הטלפונים הלאומית, וב-1922 חוברה העיירה לרשת החשמל של חברת תחנת הכוח של דרבי ונוטינגהאם.
בלפר המשיכה להיות מרכז טקסטיל והלבשה תחתונה גם במאה ה-20, אך במקביל החלה התפתחות גם בתחומי תעשייה אחרים. חלק מהתחומים החדשים עסקו בניצול הברזל שנכרה באזור, וחברה אחת אף פיתחה שיטה להשמשה מחדש של שמן שהייתה בעלת חשיבות במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה הגיע לעיירה יצרן שוקולד בשם ג'.ו ת'ורנטון, וסייע בהקלה על מצוקת התעסוקה שהתפתחה כתוצאה מהירידה בנפח הפעילות התעשייתית. כעבור שנים אחדות הוא העביר את עסקיו לכפר הסמוך סוונוויק.
מבטא
מידע כללי
ילדים מסוגלים לרכוש מבטא זר בקצב מהיר, ובכך יכולת זו דומה ליכולת למידת השפה אצל ילדים – ילדים למשפחות הנודדות במקומות שונים רוכשים מבטאים חדשים בתוך זמן קצר.
בחייו הבוגרים, מבטאו של אדם נשאר קבוע, ואף על פי שייתכן שתהיינה עליו השפעות שונות, המבטא, בבסיסו, נותר קבוע. המבטא נוטה להשתנות עד שנות העשרים המוקדמות בחייו של אדם.
בלפר
כנסיות
הכנסייה העתיקה ביותר שעדיין קיימת היא הכנסייה היוניטרית שנבנתה ב-1788, והייתה אחד המבנים הראשונים שנבנו על ידי ג'דדיה סטרוט. במאה ה-19 בוצעו בשני הצדדים שלה עבודות הרחבה. הכנסייה המתודיסטית נפתחה ב-28 ביוני 1807, וכשנבנתה היא הייתה בעלת תכולה של 1,400 מתפללים. כעבור 17 שנים נפתחה כנסיית פטרוס הקדוש האנגליקנית, והיא החליפה את קפלת יוחנן הקדוש המשמשת כיום אולם מועצה וכחדר מורשת. ב-1850 נבנתה כנסיית הצלוב, שהייתה הכנסייה האנגליקנית השנייה בכפר.
מבטא
מידע כללי
בחלק מהחברות מוגדר המבטא ה"סטנדרטי", אך אין הכרח שהוא יהיה גם המבטא הנפוץ באוכלוסייה. בבריטניה, למשל, מוגדרת הגיית ה-Received Pronunciation (המבטא הרשמי של ה-BBC בעבר, בין השאר) כמבטא התקני ביותר, אף על פי שזהו מבטאם של כ-3% מהאוכלוסייה בלבד.
בלפר
כנסיות
בכפר יש מספר כנסיות המשתייכות לזרמים נוספים, בהם קתולי ובפטיסטי.
מבטא
מבטא זר
מבטא זר הוא המבטא של אדם שמדבר בשפה שאינה שפת האם שלו. מבטא זה נוצר כאשר הפונולוגיה של שפת אמו של האדם משפיעה על דרך הגייתו את השפה השנייה אותה הוא דובר.
בלפר
בתי ספר
בבלפר יש בית ספר הנקרא "בית הספר בלפר והמרכז השש-שנתי", ובו כ-1,400 תלמידים. כשנבנה ב-1973 הוא נקרא תיכון בלפר, והיה סמוך לאזור הפנאי של הכפר.
בשנות ה-70 ובשנות ה-80 נערך בכפר שימוש נסיוני במערכת חינוך תלת-שלבית, שהורכבה ממספר בתי ספר יסודיים (גילאי 5 עד 9) ומשתי חטיבות ביניים (גילאי 9 עד 13), שבוגריהן למדו בבית ספר תיכון יחיד. באמצע שנות ה-80 בוטלה התוכנית, והוחלפה במערכת חינוך דו-שלבית. באותה תקופה נסגרה חטיבת הביניים פארקס, והמבנים שבה שכנה נהרסו בגלל מצבם הרעוע. כיום משמש האתר של חטיבת הביניים כמקום משכנו של בית ספר חדש.
מבטא
מבטא זר
בדרנים וחקיינים רבים נוטים לדמות מבטא זר כחלק מההופעתם. חלקם לועגים לאוכלוסייה הדוברת שפה זרה וחלקם מנסים לחקות דמויות באופן מקרוב ככל האפשר למקור.
בלפר
בתי ספר
אחת מתרומותיה של משפחת סטרוט לכפר הייתה הקמת בית הספר היסודי על שם הרברט סטרוט. המקום הפך לבית ספר יסודי ב-1973 עם הקמת בית הספר התיכון, והיה בשימוש עד חג הפסחא של 2008, אז הוחלף על ידי מבנה חדש בשולי העיירה. בתי הספר היסודיים הנוספים הם הולברוק, סנט אליזבת, סנט ג'ון, פוטרי, לונג רו ואמברגייט.
מבטא
מבטאים בעברית המקראית
בפרק י"ב בספר שופטים מסופר שבני אפרים ביטאו שי"ן כסמ"ך, והשופט יפתח הגלעדי נעזר בכך כדי לזהות ולהרוג את בני השבט (ראו הרחבה בערך שיבולת (אמצעי זיהוי)).
מבטאים בעברית המשנאית
מצורות ניקוד שונות של כתבי היד של המשנה ומקורות תנאיים ואמוראיים אחרים, ניתן ללמוד על מבטאים שונים של השפה העברית:
כיוון שמערכת הניקוד משקפת מבטא שאינו בשימוש, קיימים בה סימנים כפולים לתנועות, שנהגות באופן זהה היום, כגון הצירי והסגול או הקמץ והפתח. הסימון הכפול משקף שוני באופי הגיית התנועות במבטא הקדום; שוני שהשתמר בעדות מסוימות.
מבטאים בעברית הגלותית
עד לתחיית השפה העברית בארץ ישראל, חיו קהילות היהודים בגולה כשהן רחוקות אלו מאלו, ולא קיימו קשר רציף ביניהן. תנאים אלו הביאו להתפתחות מבטאים שונים לשפה העברית: אלו חלוקות מכלילות, והמבטאים לא היו אחידים – המבטא העיראקי שונה מהטורקי, הפולני שונה מהליטאי, והמבטא במחוז צנעא היה שונה מהמבטא בשאר תימן.
צל העולם
ספר צל העולם (גם 'צלמות הארץ' או 'צלמות העולם') הוא ספר מאת רבי מתתיה דלקרוט העוסק בענייני התכונה (אסטרונומיה) והעולם. בכתב היד נקרא הספר 'צלמות הארץ'. הספר היה פופולרי בקרב יהדות אשכנז, והוא נדפס במהדורות רבות.
תוכן הספר
הספר מבוסס על ספרו של ויליאם קקסטון סופר וסוחר אנגלי מהמאה ה-15. ויליאם עצמו כתב את ספרו על פי חיבורו של גוטייה ממץ (Gautier de Metz) משורר צרפתי בן המאה ה-13. גוטייה חיבר שיר העוסק בענייני התכונה, המורכב ממדע ופנטזיה גם יחד. חיבורו זה תורגם לשפות רבות במאות השלוש עשרה עד החמש עשרה. בהתאם לכך המידע בספר צל עולם תואם את הידע שהיה קיים בימי הביניים.
הספר כאמור, עוסק בענייני חכמת הטבע והעולם, וכפי שנכתב בהקדמה לספר: "חידושי ארבע חלקי העולם ומענייני גן עדן וגיהנום וארבע יסודות".
שמו של הספר כפי שהיה כתוב בכתב היד הוא 'צלמות הארץ', אך כנדפס לראשונה באמסטרדם בשנת ה'תצ"ג (1733) שונה שמו ל'צל עולם'.
החיד"א בספרו שם עולם מזכיר את הספר למרות שהוא אינו עוסק בעניינים תורניים: "'צל עולם' - ספר בחכמות למידיות טבעיות והוא ספר קדמון, והיה ביד יחידי סגולה כתב יד, ונדפס באמסטרדם שנת תצ"ג, ומלא מחידושי העולם".
מהדורות
הספר, נדפס במהדורות רבות (בחלק מהמהדורות הוא נדפס יחד עם ספרים אחרים):
שביתה כללית
שביתה כללית היא שביתה של מסה קריטית מתוך כוח העבודה בעיר, אזור, מגזר או מדינה. לחלופין, כאשר איגוד עובדים גדול, כמו ההסתדרות, מורה לכל חבריו לשבות, נהוג לכנות את השביתה "כללית". מטרות השביתה יכולות להיות כלכליות או פוליטיות, וכאשר המניע לה אינו מסתכם בהוראה מלמעלה, הוא בדרך כלל מתבסס על סולידריות מעמדית או אחרת של המשתתפים. גם בשביתות בעלות מטרות כלכליות, בדרך כלל לרוב העובדים המשתתפים, העובדים בעסקים שונים, אין אינטרס כלכלי מיידי בהצלחתה. שביתות כלליות מערבות את כלל האוכלוסייה, ולכן הוגים שונים ותנועות מהפכניות (כגון הסינדיקליזם) ראו בהן הקדמה אפשרית למהפכה.
שימוש
בנוסף למשמעויות שהוזכרו, לעיתים משתמשים במושג גם בהקשר של שביתות גדולות־ממדים של כל הפועלים בתעשייה מסוימת, כגון שביתת הטקסטיל של 1934. השביתה הכללית הקלאסית, עם זאת, כוללת גם פועלים (וחברים אחרים במעמד הפועלים) שאין להם אינטרס מיידי בתוצאות השביתה; למשל, בשביתה הכללית בסן פרנסיסקו ב־1934 שבתו פועלים מאוגדים ובלתי־מאוגדים במשך ארבעה ימים במחאה על פעולות המשטרה והמעסיקים, שבהן נהרגו שני שובתים, ובתמיכה בדרישות הסוורים והימאים. לא תמיד ברור מהי שביתה כללית. בשביתת הטימסטרס במיניאפוליס ב־1934, לדוגמה, איגודי עובדים וכמה ארגוני מובטלים שהועסקו בעבודות יזומות שבתו מתוך סולידריות עם נהגי המשאיות השובתים ובמחאה על אלימות המשטרה נגד השובתים. אלפי אחרים השתתפו בהפגנות לתמיכה בשובתים. שביתות הזדהות אלה, על אף גודלן, לא צברו סדר גודל שניתן לכנותו "שביתה כללית", ויוזמי השביתה אף לא השתמשו במונח.
השביתה הכללית ככלי מהפכני
לפי התפיסה הסוציאליסטית, העובדים הם שמייצרים את כל עושר החברה. השביתה הכללית היא עבורם כלי פוליטי ממדרגה ראשונה, כיוון שהיא מוכיחה לכאורה את הטענה הזאת: כאשר שביתה היא כללית באמת, המשק אינו מתפקד כלל ובעלי ההון והמדינה חסרי אונים, לפחות זמנית. סוציאליסטים מהפכניים בתנועת העבודה, ובעיקר בזרם הסינדיקליסטי, ראו בשביתה הכללית את הכלי המרכזי העומד לראשות העובדים בהגשמת המהפכה, וטענו שלאחר שביתה כללית מוחלטת וממושכת לבעלי ההון לא תהיה בררה אלא "לתת את המפתחות" לפועלים, כדי להבטיח את שרידתם שלהם. ז'ורז' סורל, המהפכן הצרפתי הסינדיקליסט והאנטי־רציונליסט, הגדיר את השביתה הכללית בתור מיתוס שחשיבותו איננה בסבירות הגשמתו האובייקטיבית אלא בכוחו לגייס את ההמונים למחשבה ופעולה מהפכנית. ניתן לראות קשר בין חוזק תנועות סינדיקליסטיות ושביתות כלליות. בארצות הברית, קנדה ואוסטרליה נטייה זאת התגלמה באיגוד ה־IWW, ששיחק תפקיד בשביתה הכללית בסיאטל. שביתות כלליות היו נפוצות בתחילת המאה העשרים גם בספרד, הפסגה העולמית של השפעת התנועה האנרכו־סינדיקליסטית. השביתה הכללית הגדולה בעשורים האחרונים, והשביתה הבלתי־מאושרת הגדולה בהיסטוריה, הייתה בצרפת במאי 1968, והיא הושפעה מזרמים אוטונומיסטיים ואנרכיסטיים ומחשיבה שמאלית לא־אורתודוקסית.
לוסי לולס
לוסיל פרנסס "לוסי" לולס (באנגלית Lucille Frances "Lucy" Lawless; נולדה ב-29 במרץ 1968) היא שחקנית וזמרת ניו זילנדית, אשר מוכרת בעיקר מתפקידה בתור זינה בסדרה "זינה הנסיכה הלוחמת" (2001-1995), בתור דיאנה בירס (מס' 3) בסדרה "בטלסטאר גלקטיקה" (2009-2005) ובזכות הופעתה בתור רובי נובי בסדרה "אש נגד כוחות הרשע" (2018-2015) של רשת Starz.
ביוגרפיה
לולס נולדה בעיר מאונט אלברט, אוקלנד, ניו זילנד, לפרנק, בנקאי וראש העיר לשעבר של מאונט אלברט, ולג'ולי, מורה. לולס החלה את לימודי המשחק בבית ספר למשחק, וכן למדה משחק באוניברסיטת אוקלנד. בעת הלימודים סבלה ממחלת הבולימיה.
קריירה
לולס התפרסמה בעיקר בזכות גילום זינה בסדרה זינה הנסיכה הלוחמת בשנים 1995–2000, וכן בזכות משחקה בסדרות בטלסטאר גלקטיקה, ספרטקוס: דם וחול וספרטקוס: אלוהי הזירה. לולס הופיעה גם בתפקידי אורח רבים, בין היתר בסדרות הרקולס: המסעות המופלאים, טיסת הקונקורדים, תרגיע ותיקים באפלה.
בשנת 2015 הצטרפה כחלק מצוות השחקנים הראשי לעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "סיילם", אותה הפיק וכתב בראנון בראגה.
בשנת 2020 לקחה חלק בדיבוב הסדרה "מלחמת הכוכבים: התנגדות" של ערוץ דיסני. בשנת 2021 לקחה חלק בדיבוב הסרט "המיניונים: עלייתו של גרו"; שיציאתו לאקרנים נדחתה עקב מגפת הקורונה ועלייתו המחודשת נקבעה ליולי 2022.
חיים אישיים
ב-28 במרץ 1998, נישאה לולס למפיק הטלוויזיה רוברט ג'י "רוב" טאפרט, לאחר השניים הכירו בצילומים לסדרה "זינה הנסיכה הלוחמת". יש להם שני בנים יחד.
חואן מרטין מלדסנה
חואן מרטין מלדסנה (בספרדית: Juan Martín Maldacena; נולד ב-10 בספטמבר 1968) הוא פיזיקאי ארגנטינאי המתמחה בפיזיקה תאורטית, אשר ידוע בעיקר על פיתוח "העיקרון ההולוגרפי של מלדסנה" אשר מהווה תאוריה שלמה לתיאור הכוח החזק. תאוריה זו משלבת בין הסברי הכרומודינמיקה הקוונטית לבין תאוריית המיתרים באמצעות תורת מיתרים של עשרה ממדים כאשר ממדי המרחב הם חמשת ממדי מרחב אנטי דה-סיטר. לפי התאוריה המרחב-זמן הארבע-ממדי הוא רק שפתו של המרחב דה סיטר, ואילו התהליכים הפיזיקליים מתרחשים בתוך המרחב, כך שניתן באמצעות ניתוח השפה להסיק על התהליכים התוך ממדיים.
ביוגרפיה
מלדסנה נולד בבואנוס איירס שבארגנטינה, למד שנתיים באוניברסיטת בואנוס איירס עד 1988, המשיך את לימודיו בארגנטינה לעוד שלוש שנים ולאחר מכן עבר לאוניברסיטת פרינסטון שם עשה את עבודת הדוקטורט שלו בהנחיית הפיזיקאי קרטיס קאלאן אותה סיים בשנת 1996.
בשנת 1998 בעודו רק בן 29 כתב מאמר קצר ובו הציע, כי הכוח החזק ניתן לתיאור באמצעות תורת מיתר בת 10 ממדים ובכך לפתור בעיות רבות שהופיעו כאשר ניסו לתאר את הכח החזק באמצעות תורת כבידה. הרעיון עבר בחינות תאורטיות רבות, נעשו חישובים מורכבים מאוד באמצעות תורת הכבידה, ואלו הושוו לחישובים המתקבלים מתורת השדות, ועל אף שהתאוריה לא הוכחה, גם לא נמצאה כל סתירה בינה לבין התאוריות המקובלות. לכן הצעתו של מלדסנה נעשתה פופולרית בקרב הקהילה המדעית.
פסטיבל נביעות 1978
פסטיבל נביעות 1978 היה פסטיבל פופ ורוק שהתקיים בנואיבה (נביעות) שבסיני וכונה "וודסטוק הישראלי". יוזם ומפיק הפסטיבל היה איתן גפני. במופע נכחו, לפי דברי גרי אקשטיין בריאיון, 10,000 איש, כמות קהל גדולה ביותר לאותם ימים. זו הייתה הפעם הראשונה שערכו בישראל מופע מוזיקה גדול מחוץ לאולם.
הפסטיבל התקיים באוגוסט 1978 בשבוע האחרון של החופש הגדול, לאחר חתימת הסכמי קמפ דייוויד, שעה שהיה ברור שחצי האי סיני לא יישאר בידי ישראל לאורך זמן. קדם לו פסטיבל קטן יותר באוקטובר 1977 (הנחה אותו אורי זהר, שחזר בתשובה זמן קצר לאחר מכן), אך תחושת הפרידה מסיני משכה קהל רב יותר ואומנים רבים יותר באותה שנה.
בפסטיבל הופיעו אומני הרוק הגדולים ביותר בישראל של התקופה, באווירה חופשית ומשוחררת של "סקס, סמים ורוקנרול". בין האומנים הופיעו צביקה פיק, חנן יובל, גרי אקשטיין, שלום חנוך ("סוף עונת התפוזים", "לא יודע איך לומר לך"), דויד ברוזה ("שיר אהבה בדואי", "יהיה טוב"), מתי כספי, קורין אלאל ומיקי גבריאלוב, יהודית רביץ, דני ליטני, יגאל בשן, דפנה ארמוני, להקת גן עדן ודורי בן זאב, שגם הנחה.
האלבום "פסטיבל פופ נואיבה 78"
זמן קצר לאחר הפסטיבל יצא בהוצאת CBS אלבום כפול משיריו. את שיר הנושא "חגיגה בנואיבה" שרו מתי כספי (שגם הלחין) ויהודית רביץ, למילים של דורי בן זאב. האלבום יצא מחדש על תקליטור בשנת 1993.
שירו של קושוט
שירו של קושוט (בהונגרית: A Kossuth-nóta הוא שיר פטריוטי חצי-עממי הונגרי המוקדש לדמותו של לאיוש קושוט, מנהיג המאבק הלאומי ההונגרי בימי אביב העמים בשנים 1848–1849. במהלך השנים שחלפו מאז מהפכת 1848 בהונגריה התגבשה מנגינה פופולרית, הידועה ביותר, אבל לשיר גרסאות מלודיות רבות וגם מאות טקסטים שונים. השורה האחרונה של כל בית המהווה פזמון קצר - (תחי החירות ההונגרית! תחי המולדת!) הפכה לסמל לאומי הונגרי. היא נבחרה לאות ערוץ הרדיו קושוט (Kossuth Rádió) המשדר מבודפשט. אחרי דיכוי מהפכת 1848–1849 נאסר השיר בהונגריה על ידי השלטון ההבסבורגי יחד עם שירי לאום האחרים. אולם כבר בשנות ה-1850 נשמעו צליליו על מילים אחרות. .אחרי הסכם הדואליזם האוסטרו-הונגרי בשנת 1867 הפך לשיר לאומי גלוי. מקור השיר הוא כנראה שיר גיוס בימי מרד הקורוצים של פרנץ ראקוצי השני נגד שלטון ההבסבורגים. בני התקופה של קושוט כמו מור יוקאי, בני אגרשי וואידה, וגם חוקרים כמו אלמר באניאי, אישטוואן בארטה, דיולה צ'פקו, לאיוש לרינצה וגיולה אורטוטאי לא הצליחו לפתור בצורה מספקת את תעלומת מקורו המדויק של השיר. פרט לשיר מפורסם זה קיימים במורשת ההונגרית עוד שירים רבים המוקדשים לקושוט הנקראים "שירי קושוט"
קטע לפי תרגום של יהודה (ראב) בן-עזר (1948-1858)
("התלם הראשון ", עמ' 29)
היסטוריה
תיארוך יצירת השיר לוטה בערפל. יש סבורים (ביניהם, פרנץ הולני) כי השיר מבוסס על מנגינה חצי-עממית מהמאה ה-18, מתקופת הקורוצים של פרנץ ראקוצי, מורדים נגד ההבסבורגים, ולפי סברה אחת בודדת שזה היה למעשה שיר גיוס מימי המאבק בנפוליאון. למלים בגרסאות הישנות מלפני 1848, צביון של ורבונקוש (ריקוד גיוס, שזוהה מאוחר יותר עם "המוזיקה ההונגרית", כפי שהוכרה ברחבי אירופה) (beállottam katonának = התגייסתי כחייל) או צביון של שיר אהבה (יורד גשם במעגלים - Esik eső karikára) באביב 1848 הושרה עדיין גרסה שדיברה לא על קושוט עצמו אלא על הונגריה, ("הונגריה, ארצי המתוקה, אמי ילדה וגידלה אותי בשבילך"). שמו של קושוט השתלב בשיר החל מספטמבר 1848 כשיצא המנהיג למסע גיוס חיילים במישור הגדול, האלפלד. בדצמבר 1848 פרסם העיתון שלו, " "מדיאר הירלפ" את הגרסה המודפסת הראשונה של שירו של קושוט. היו שסברו כי מלחין השיר היה לאיוש בלקאני סאבו או אולי המלחין בני אגרשי - על מילים של בלקאני סאבו, או פרנץ הולני, אבל לא נמצאה עדות לכך. כמו מרסייז הונגרי, הפך השיר לשיר לאומי להונגרים בארצם ובתפוצות. הוא תורגם לסלובקית וצ'כית, ואומץ בזמנו עם מילים אחרות על ידי תנועת הפועלים בארצות הברית.
קישורים חיצוניים
Luiza Tari - A Kossuth-nóta Magyarország nagy vitézség. A szabadságharc emlékezete a nép dalaiban. Magyar Néprajzi Társaság Budapest 1998) {הונגריה היא גבורה גדולה. זיכרון המאבק לחירות בשירי העם. החברה האתנוגרפית ההונגרית 1998)
שרשרת קרקעות
שרשרת קרקעות או קַטֶנָה (מלטינית: Catena; שרשרת) היא מונח בפדולוגיה (חקר האדמה), המתאר רצף של קרקעות בעלות אותו מקור, שנוצרו במשטר אקלימי זהה, אך שונות באופן הופעתן בשטח עקב שינוי המיקום שלהן יחסית למדרון. המדרון, בשל צורתו הלא הומוגנית, מכיל קרקעות שונות בעקבות הליכי בלייה, סחיפה והשקעה אשר משפיעים על עובי הקרקע, מרקם, מבנה,יציבות, תכונותיה וכן על הצומח בה. כמו כן ישנה חשיבות רבה למקור סלע האב ותכונותיו והוא אחיד עבור כל הקרקעות הנמצאות במדרון.
למרות ששרשרת הקרקעות זקוקה לתנאים ספציפיים להיווצרותה, היא יכולה להתהוות ביחידות בסיס ואקלים שונות.
את התופעה גילה מדען הקרקע ג. מילן (Milne) בשנת 1935 במהלך עבודתו באפריקה, בעת בחינת הופעת הקרקעות כפונקציה של מיקום הקרקע. ההבחנה הייתה כי הקרקע נעשית יותר מפותחת ועבה בתחתית המדרון ובמעלה המדרון הקרקע נעשית דלילה וצעירה יותר.
המושג קַטֶנָה נמצא בשימוש נרחב גם במדעים אחרים ובמיוחד באקולוגיה.
מאפיינים
העיקרון הקטנרי מלמד אותנו כי יש קשר מבני בין כל הקרקעות, דהיינו כולן באו מאותו סלע אב והן בעלות משקעים אחידים, אך עקב שינוי המיקום שלהן על המדרון, קיים שוני כימי, ולכן קיים שוני במרקם של כל אחת מהן. השתנות ההרכב יכולה להיות הדרגתית או חדה. ניתן להבין את הרכב וסוג הקרקע אך ורק אם מתייחסים גם לשאר הקרקעות בסביבה הקרובה. לפי עיקרון זה, ניתן לחלק את הקרקעות על פי מיקומן הטופוגרפי: התופעה גורמת לעיצוב המדרונות.
המודלים המסבירים את התופעה
קיימים מודלים רבים המסבירים את השוני בקרקעות. המודל הראשון הוא מודל המחלק את המדרון ל-5 קטעים מהפסגה המישורית יחסית ועד אגן הניקוז הנמצא בתחתית. המודל הראשון מודל זה מסביר את מאפייני הקרקע בכל אזור של המדרון.
שרשרת קרקעות בארץ ישראל
כתוצאה מפעילות גאולוגית סביב מערכת ההעתקה הסורית-אפריקנית, האזור בו נמצאת ארץ ישראל הוא הררי ומרובים בו מדרונות בעלי שיפועים חדים. כתוצאה מכך, במקומות רבים בארץ פרופיל הקרקע הוא בעל השתנות גבוהה ביחס לאורך המקטע אליו הוא מיוחס. הפעילות הגאולוגית גורמת לתנועה גרוויטציונית רבה של סלעים גדולים. האזור הפעיל גאולוגית נמצא לרוב במשטר אקלימי אחיד של אקלים ארידי, יבש למחצה או ים תיכוני. האזור המדברי מתאפיין פעמים רבות במיעוט משקעים ובקרקע חרסיתית. הדבר גורם להיווצרות נגרים עיליים רבים ואף להצפות. כתוצאה מכך קיימת באפיקים וברגלי המדרון הצטברות סחופת רבה של חומר דק.
כל התנאים עוזרים להיווצרות קטנות. ניתן לראות כי באזורים נרחבים באזור הגלבוע, הכרמל, רמת הגולן, בקעת הירדן והנגב התופעה נמצאת בשפע.
נארתים
נארתים (בצ'רקסית :Нартхэ) היו 25 לוחמים מהמיתולוגיה הצ'רקסית אשר לפי המסורת הצ'רקסית חיו בצפון הרי הקווקז בין המאה ה-7 לפנה"ס למאה ה-14, נחשבו לבעלי כוחות על טבעיים ולוחמים אמיצים במיוחד.
מיהו הנארת
נארת היה לוחם אשר כוחותיו המיוחדים אפשרו לו לבצע משימות מיוחדות אותן לוחמים רגילים לא היו מסוגלים לבצע. מיקומו של הנארת היה בין האלים לבין בני האנוש. המסורת הצ'רקסית זוקפת לזכותם של הנארתים אירועים היסטוריים רבים כגון ניצחונות בקרבות שהובילו לשמירה על גבולותיה של צ'רקסיה, מולדת העם הצ'רקסי. הנארתים מוזכרים בתרבות הצ'רקסית באמצעות סאגות, סיפורי עם וציורים עתיקים שנתגלו בחפירות ארכאולוגיות בהרי הקווקז.
הנארתים בספרות
ההיסטוריון, הבלשן, האתנוגרף והסופר הגרמני יוליוס היינריך קלפרות (1783-1835) אשר סייר בקווקז בין 1807 ל-1808 ובכלל זה באוסטיה הצפונית, כתב סדרת ספרים על ההיסטוריה, השפה והתרבות של האזור ובכלל זה מאזכר את הנארת פאתאראז.
הסופר וההיסטוריון הצ'רקסי חאדאר'אל'ה אסקר חקר את אודות הנארתים הצ'רקסים ובעקבות מחקרו פרסם ספר בן שבעה כרכים שנקרא "האפוס של הנארתים".
מועצת הנארתים
לגיבורים הנארתים הייתה מועצה שבטית נפרדת מזו של השבטים הצ'רקסים. את האסיפות ערכו הנארתים בבית הנארת אלידג', שהיה ממוקם על צוק קווארג'ותאם. מתואר כי הבית היה גדול במיוחד וצבעו הלבן בלט לעין. בכניסה היה שער נחושת ענקי וכדי לפותחו נדרשו 20 אנשים. בבית זה חיברו הנארתים שירים ובלדות וסיפרו את קורות חייהם. בנוסף, ערכו הנארתים תחרויות ביניהם והעניקו גביעים לגיבורים המנצחים. בסוף התחרות נערך משתה גדול על טהרת היין הלבן. לזכר מועצת הנארתים, נערכים בימינו כינוסים שבטיים במועצות השבטיות של הצ'רקסים בפזורה העולמית.
בריאת הקווקז ומסירתה לנארתים
אחרי בריאת העולם וגירוש אדם וחווה מגן עדן, הייתה זאת ההתחלה של האנושות. היות שאלוהים ידע כי במשך השנים ילדיהם של אדם וחווה יתפלגו לעמים, הוא ידע כי בבוא הזמן והוא יאלץ לחלק את העולם לבני האנוש. אכן כשיום זה הגיע, אלוהים קרא לכל העמים להתייצב בפניו וכל אחד יקבל את חלקו. היחיד שלא קיבל אדמות היה האדם הצ'רקסי שלא התייצב. לאחר הידיעה כי כל בני העמים קיבלו אדמות, האדם הצ'רקסי החליט לפנות לבורא עולם לקבל את מנת חלקו. אלוהים שאל את האדם הצ'רקסי למה הוא לא התייצב בפניו יחד עם שאר העמים, וזה ענה כי היה עסוק במלאכתו לפרנסת משפחתו. כיאה לנאמנותו למשפחה, אלוהים החליט להטיב עמו ולהעניק לו פיסת גן עדן בעולם, וכך העניק לו את הרי הקווקז, ארץ מוצאם של הנארתים.
גוסטף גרינדגנס
גוסטב היינריך אדולף גרינדגנס, שנודע בשם הבמה גוסטף גרינדגנס (בגרמנית: Gustaf Gründgens; 22 בדצמבר 1899 – 7 באוקטובר 1963), היה שחקן גרמני, מן השחקנים הגרמניים המפורסמים והמשפיעים במאה ה-20.
ביוגרפיה
נולד בדיסלדורף לארנולד ואמי גרינדגנס. בסתיו 1917 נקרא לשירות צבאי במלחמת העולם הראשונה ושירת כשחקן בתיאטרון שבידר את החיילים. ב-1919 ו-1920 למד משחק באופן מקצועי בעיר הולדתו. הוא הופיע בתיאטראות בקיל, הלברשטאדט ועוד. ב-1928 דרך כוכבו כשהצטרף למקס ריינהרדט בדויטשס תיאטר. הוא אף החל לביים הצגות ואופרות. ב-1931 הופיע בתפקיד מפצח הכספות ב-M (סרט) של פריץ לאנג. בשנה לאחריה החל להופיע בתיאטרון הלאומי הפרוסי בבירה, וקיבל את תפקידו המפורסם ביותר, שהגדיר את הקריירה שלו כ-מפיסטו ב'פאוסט' לגתה. גרינדגנס הידס על הבמה באיפור כבד וגילם את הדמות במבטא אריסטוקרטי ובאופן בו דיבר תמיד (הוא היה הומוסקסואל כמעט גלוי), והותיר רושם עצום על המבקרים. הוא מילא את תפקיד מפיסטו כמעט עד סוף חייו.
בין השנים 1926–1929 היה נשוי לאריקה מאן, בתו של תומאס מאן, איתה עבד בתיאטרון. ב-1936 נישא בשנית לשחקנית הגרמנית מריאן הופ.
תחת המשטר הנאצי המשיך לביים, לשחק ולפתח את קריירת המשחק שלו, על אף הצנזורה הקשה שהוטלה על התרבות הגרמנית והכפיפה לתכנים המזוהים עם הנאציזם. הוא היה בן חסותו של הרמן גרינג, שאף הכליל אותו ברשימת "מחונני האל", האמנים שנחשבו חיוניים בעיני המשטר. ב-1943 התנדב לשירות בחזית אך נקרא חזרה תוך זמן קצר.
ב-1945 נעצר על ידי צבאות הכיבוש הסובייטיים והושם במחנה מיוחד. הוא שוחרר משם בהתערבות הזמר הקומוניסט ארנסט בוש, אותו הציל גרינדגנס מהוצאה להורג לאחר שהורשע בבגידה ב-1943 על ידי פנייה אישית לגרינג. השחקן עבר דה-נאציפיקציה וחזר להופיע.
הוא נאלץ להיות מעורב בעל כורחו ב-"שערורייה ספרותית" בעקבות הרומן הפוליטי המפורסם של קלאוס מאן "מפיסטו". סיפורו של מאן, שנכתב ב-1936, מכיל רמזים ברורים ולא חיוביים לדמותו של גרינדגנס. ב-"מפיסטו" מתואר השחקן "הנדריק הפגן", כוכב עולה בתיאטראות גרמניה אשר מגיע לשיא הקריירה המקצועית שלו בתקופת המשטר הנאצי בגרמניה, בעיקר בתפקיד מפיסטופלס ב"פאוסט", זאת על אף דעותיו הפוליטיות שמזוהות עם השמאל והליברליזם. ברומאן מועברת ביקורת קשה ונוקבת על השחקן הפגן בפרט ועל החברה הגרמנית ככלל. מאן מתאר את איבוד המצפון האנושי ואת הערכים הקלוקלים שהתפשטו באומנות ובתרבות הגרמנית בעקבות שינוי המשטר.
מאחר שהספר רמז בבירור למעורבותו של גוסטף גרינדגנס בצמרת המפלגה הנאצית והצגת דמותו באור שלילי, בשנות ה-60, עת פרסום הספר בגרמניה, תבע בנו המאומץ, פטר גריסקי, לא לפרסם את "מפיסטו" במדינה. תביעה זו התמשכה 7 שנים, ובסופה הוכרע על ידי בית המשפט העליון בגרמניה על הפצת הרומן בכמות מצומצמת. למרות זאת נדפסו ונמכרו בגרמניה כ-700,000 עותקים. ב-1971 התבטלה התביעה בשם חופש האמנות. כשהספר יצא לאור מחדש בגרמניה ב-1981, לא נשמעו קולות מחאה. קלאוס מאן הקפיד להדגיש כי לא התכוון לצייר את דמותו של איש מסוים, וכי מפיסטו שלו אינו אדם זה או אחר, אלא תמהיל של תכונות שונות, וכי הכוונה הייתה לתאר דמות סמלית, על רקע חברתי-פוליטי מסוים. אך למעשה, דמותו של השחקן הפגן מתבססת ברובה על דמותו של גרינדגנס, שהיה גם בן-חסותו של גרינג.
מיליציה (אוקראינה)
המיליציה (באוקראינית: міліція) היה שמה של כוח השיטור הלאומי של אוקראינה משנת 1917 ועד 2015, תחילה ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית ולאחר מכן באוקראינה העצמאית והמשיכה לשרת ככוח המשטרה המרכזי עד שפורקה והוחלפה ב-7 בנובמבר 2015 על ידי המשטרה הלאומית של אוקראינה.
היסטוריה
ב-2 בפברואר 1713, בפקודת הקיסר פיוטר הראשון, הוקמה מיליציה ארצית באוקראינה מתוך גדודים של הצבא הרוסי ששכנו באוקראינה וגייסו חיילים במיוחד לביצוע חובות אבטחה ושמירה. מאז 1722 הורשו קוזאקים מקומיים להצטרף למיליציה. בשנת 1736, על פי בקשתו של הפילדמרשל מיניך, שונה שם יחידות המיליציה לחיל המיליציה האוקראיני שהיה אחראי ל-20 גדודי פרשים.
בשנת 1762, הקיסר פיוטר השלישי הורה לקרוא לחיל בפשטות בשם החיל האוקראיני. בשנת 1770 אוחד הקורפוס האוקראיני עם הצבא הסדיר הרוסי, אולם המס המיוחד ששילמה אוכלוסיית אוקראינה בגין אחזקת המיליציה חוסל רק בתחילת המאה ה-19 ועם זאת לא פעלה באוקראינה משטרה לאומית של ממש וכוחות השיטור היו כפופים לאימפריה הרוסית, לצבאה או למחלקת המשטרה שלה.
המיליציה באוקראינה הסובייטית
המשרד לענייני פנים באוקראינה הוקם מתוך הסניף האוקראיני של הנ.ק.ו.ד. והיה בעל תחום שיפוט על כל שטחי אוקראינה הסובייטית, כאשר המשטרה החשאית הסובייטית הופרדה מהק.ג.ב..
למרות אוטונומיה מבצעית מסוימת, כל התקנות ותקני השיטור נקבעו על ידי המשרד המרכזי; מוסקבה תיאמה באופן ישיר פעולות חשובות באוקראינה (כגון חקירות נגד שחיתות בנוגע למדינאים בדרגים גבוהים או נושאים אחרים הקשורים לפוליטיקה), כולל הצבת חטיבות בלשים ממשרדים מרכזיים במקרה הצורך. המיליציה האוקראינית השתמשה באותם דרגות, סמלים ורכבים כמו שאר המיליציה הסובייטית.
כמו כל משרדי הפנים של ברית המועצות, המשרד האוקראיני כלל לא רק את המיליציה, אלא גם את הענף הרפובליקני של שירותים שאינם משטרתיים, כגון:
מיליציה ודיכוי פוליטי באוקראינה הסובייטית
משרד הפנים האוקראיני היה מעורב ישירות בדיכוי פוליטי סובייטי באוקראינה. מאז פיצול הנ.ק.ו.ד. ופיצול המשטרה החשאית למשרד לביטחון פנים ולוועדה לביטחון המדינה, המיליציה הפכה לכלי דיכוי משני בידי הק.ג.ב, ומילאה משימות כמו:
רפורמה לאחר העצמאות ופרשת גונגאדזה
מאז העצמאות ולפני הרפורמה החוקתית בשנת 2004, שר הפנים של אוקראינה היה כפוף ישירות לנשיא אוקראינה (היה ממונה על ידי הנשיא באופן חד צדדי), היה חבר רשמי בקבינט השרים של אוקראינה. לפני המהפכה הכתומה מונו לשרים רק גנרלים מהמיליציה (ולא מדינאים אזרחיים).
המיליציה האוקראינית נודעה לשמצה כארגון שהפר חוק ופגע בזכויות אדם באופן שיטתי. המקרה הידוע ביותר לשמצה הוא מעורבות הסוכנות ברצח העיתונאי גאורגי גונגאדזה בשנת 2000. זמן קצר לאחר היעלמותו של גונגאדזה, נחשפו הקלטות של רס"ן מלניצ'נקו.
קטע מהשיחות שהוקלטו הציג את שר הפנים קרבצ'נקו כמבטיח לנשיא קוצ'מה "לדאוג" לעיתונאי האופוזיציה. על פי ההקלטות, קרבצ'נקו אמר לקוצ'מה כי הוא שולט בקבוצה מיוחדת של בלשים ברמה גבוהה "ללא שום מוסר, ומוכנים לעשות הכל".
גופתו ערופת הראש של גונגאדזה נמצאה מאוחר יותר ביער, והחלה חקירה ארוכה. בשנת 2005, זמן קצר לאחר המהפכה הכתומה, הופיעו התוצאות הראשונות של החקירה. שלושה מחברי חוליית הבלשים במשרד הפנים הואשמו בחטיפה ורצח גונגאדזה. צו בינלאומי הוצא למפקדם, הגנרל אולכסיי פוקאץ', שכביכול הסתתר מחוץ למדינה.
במארס 2005 נמצא השר לשעבר קרבצ'נקו, המשתתף העיקרי בתיק, כשהוא נורה בראשו (כביכול בידו שלו). מאוחר יותר, בספטמבר 2010, הוציאה לשכת התובע הכללי באוקראינה הצהרה לפיה התובעים הגיעו למסקנה שקרבצ'נקו הורה לפוקאץ' לבצע את הרצח, וקבע כי פוקאץ' הודה ברצח.