cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ינקו ז'יאנו
ההיידוק ינקו ז'יאנו
ב-1810, מסיבה לא ברורה, הרג ז'יאנו את חוכר האחוזה של ברנקובן (Brâncoveni) ומאז ועד 1817 התנהל, יחד עם חבורתו, כהיידוק. ב-1812 נלכדו ינקו ז'יאנו וחבורתו על ידי השלטונות ונכלאו בקרקאל. מקרקאל הועברו לקראיובה ומשם למשפט בבוקרשט. במשפט נידונו לשישה חודשי מאסר ונשלחו לעבודות כפייה במכרה המלח בטלגה (Telega). הימלטותו משם בחברת כנופייתו הביאה לפרסום הראשוני שלו.
בשנים 1813 - 1814 ז'יאנו שדד במחוז גורז' כמרים, בויארים ופקידי ממשל, רומנים ויוונים, ללא אפליה. ב-1814 שוב נתפס על ידי השלטונות והובא לבוקרשט, למשפט בפני השליט. השליט חנן אותו לאחר שהתחייב לפצות את הנשדדים ורכושו נתפס כערבון. לאחר שאחיו של ינקו, אמזה, שילם סכום גדול לכיסוי נזקי מעשי השוד, הושבו לינקו אחוזותיו.
המהפכה של טודור ולדימירסקו
עם פרוץ המהפכה של טודור ולדימירסקו השאיר ז'יאנו את רעייתו ואת ילדיו באחת מאחוזותיו והתייצב בפני ולדימירסקו כלוחם מתנדב. ולדימירסקו מינה אותו קפטן של פנדורים ושלח אותו לנהל משא ומתן עם הפאשה של סיליסטרה. באוגוסט 1821, לאחר דיכוי המהפכה, נעצר על ידי הפאשה. לאחר שחרורו מהכלא הטורקי עבר לגור בבית קטן שהיה לו בבוסתן בכפר קילי (Chilii), כי על אחוזותיו הייתה השגחה.
הוא נעצר שוב ב-1823, בחשד שניסה להוליך מהפכה חדשה, אך החשדות הופרכו והוא שוחרר וחי חיים שקטים עד מותו ב-1842.
ינקו ז'יאנו בתרבות הפופולרית
ז'יאנו נתפס בעיני העם הוולאכי כגיבור שלחם במדכאים וסייע לחלשים. על עלילותיו נכתבו בלדות ומאוחר יותר נכתבו ספרים ואף הוסרט סרט קולנוע.
ברומניה, במחוז אולט, יש מועצה אזורית הנושאת את השם ינקו ז'יאנו, אך אין שום קשר בין ההיידוק ובינה, פרט לכך שפעם שדד את המנזר המקומי.
ויליאם סוואלסון
ויליאם סוואלסון (באנגלית: William Sawelson; 5 באוגוסט 1895 – 26 באוקטובר 1918) היה חייל יהודי בצבא ארצות הברית שעוטר על פעולותיו במלחמת העולם הראשונה במדליית הכבוד.
ויליאם סוואלסון נולד ב 5 באוגוסט 1895, בניוארק ניו ג'רזי. הוא התגייס לצבא ארצות הברית בהריסון ניו ג'רזי ושירת כסמל בפלוגה מ' של חטיבת החי"ר ה 312 באוגדה ה 78.
הוא נקבר בבית הקברות האמריקני מיוז-ארגון, צרפת.
מדליית הכבוד
לאחר מותו הוענקה לסמל ויליאם סוואלסון מדליית הכבוד על מעשיו בקרב. הענקת המדליה נומקה כך:
שלמה קפלנסקי
שלמה קַפְּלַנְסקי (קאפלאנסקי; 5 במרץ 1884 – 7 בדצמבר 1950, כ"ח בכסלו תשי"א) היה ממנהיגיה של מפלגת "פועלי ציון" ומנהל הטכניון בחיפה.
ביוגרפיה
נולד בביאליסטוק לשרה לבית שפירא ונחמן, סוחר. למד בחדר ובבית ספר עממי, ואחר כך המשיך ללימודים בגימנסיה. בעת לימודיו היה פעיל בעבודה ציונית ולמד עברית. עם תום לימודיו נסע בשנת 1903 ללמוד בפוליטכניון בווינה, שם התגורר עד 1913. בשנת 1912 הוסמך שם כמהנדס.
בווינה הקים את הסניף האוסטרי של מפלגת "פועלי ציון". בשנת 1906 נבחר בוועידת היסוד של המפלגה בווינה כמנהיג הסניף. היה מראשי הפעילים בייסוד הברית העולמית של "פועלי ציון" בשנת 1907.
מפלגת פועלי ציון הציונית אכן התקבלה לארגון וכך גם מפלגת "הבונד" היהודית, שהייתה לא-ציונית.
בשנת 1912 עלה לארץ ישראל והיה בין חברי הקבוצה הראשונה שהתיישבה במרחביה.
נבחר מטעם מפלגת "אחדות העבודה" לחבר באספת הנבחרים השנייה, וכיהן כחבר הוועד הלאומי.
בשנים 1929–1927 היה מנהל מחלקת ההתיישבות של ההנהלה הציונית. בשנת 1932 התמנה למנהל הטכניון. הוא שירת בתפקיד עד מותו ב-1950. בימיו נקבע מעמדו של הטכניון כמוסד לימודים אקדמי, הוקמו הפקולטות להנדסת מכונות, הנדסת חשמל והנדסה כימית, ובתקופה זו צמח הטכניון וקלט מדענים רבים שברחו מאימי השלטון הנאצי בגרמניה. הוא אף דאג להכשרה ברמות שונות, ב-1933 נפתח בית הספר המקצועי בסמ"ת ונתנו קורסים להכשרת נוער עובד. היה ממניחי היסודות לבית הספר הימי שעל יד הטכניון וחבר ועד הנאמנים שלו מאז הקמתו ב-1938.
מבחינה מדינית, תמך קפלנסקי ברעיון המדינה דו-לאומית, אם כי כתב כי ייתכן שתוצע ליהודים מדינה דו-לאומית בתנאים בהם נאלץ לדחותה ולדרוש עצמאות מלאה והיה מאושר כאשר הוכרז על עצמאות מדינת ישראל.
היה נשוי לגרטרוד לבית מנהיים ואב לרפאל קפלנסקי ולשלומית ברזני.
נקבר במרחביה.
זמן קצר לאחר מותו הוענק לו פרס רופין על ספרו "חזון והגשמה". על שמו של קפלנסקי נקראו רחובות בערים רבות בישראל, ובייחוד רחבת הטכניון בהדר הכרמל.
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
טיגריס מלאי
תפוצה ובית גידול
בעבר הוגדר תחת המין טיגריס הודו-סיני. בשנת 2004 הוגדר כמין ייחודי לאחר שניתוח DNA קבע שהוא מין נפרד. הטיגריס מצוי בחצי האי המלאי, מערב מלזיה ובמערב תאילנד. נכון לשנת 2013 קיימים כ-340 פרטים.
1924 במדע
מתמטיקה
דוד הילברט מציג את פרדוקס המלון של הילברט, דוגמה הממחישה את התכונות של קבוצות אינסופיות וממחישה את המושג עוצמה
לילי קמפסון
לילי קמפסון (באנגלית: Lily Kempson; 17 בינואר 1897 – 21 בינואר 1996) נולדה אליזבת אן קמפסון, במחוז ויקלו, אירלנד. הייתה פעילת איגודי עובדים, והייתה פעילה בצבא האזרחים האירי. היא הייתה השורדת האחרונה של מרידת חג הפסחא ב-1916.
אקטיביזם
כשהגיעה לגיל 19, קמפסון כבר הייתה מעורבת פעילה בתנועת האיגודים המקצועיים. כמו רבות מהנשים שפוטרו ממפעל "ג'ייקוב" במהלך הנעילה הגדולה (השביתה הגדולה ביותר בהיסטוריה של אירלנד), היא הצטרפה לצבא האזרחים האירי של ג'יימס קונולי, מעין מיליציה שהקימו עובדים שובתים כדי להגן על השובתים מפני המשטרה ושומרים פרטיים של המפעל, אשר התייחסו אליהם באלימות. צבא האזרחים דגל גם באידאולוגיה רפובליקנית, והייתה שותפה לפעילות מהפכנית, כגון מרידת חג הפסחא בשנת 1916. במהלך ההתקוממות של חג הפסחא, קמפסון הצטרפה לכוחות שהשתלטו על סנט סטיבן גרין. בעדותה היא מסרה שנתנו בידה אקדח והורו לה, "את חייבת להשתמש בזה, אבל תיזהרי במי שאת פוגעת". כשאחד המורדים ניסה לנטוש את הקבוצה, היא כיוונה את הנשק לעברו והסבירה שאף אחד לא עוזב. במהלך המצור על דבלין, שנמשך שבוע, קמפסון פעלה כשליחה עבור פטריק פירס ומורדים אחרים בבית הדואר המרכזי, ששימש כמטה המרד. עבודה זו הייתה מסוכנת, שכן הצלפים הבריטים לא חסו על שליחות שהן נשים. יחד עם נשים אחרות ממובילות המאבק, כמו קונסטנס מרקייביץ', לילי קמפסון, מרי היילנד ואחרות זכו מהמפקדים להערכה על תרומתן במרד.
כאשר הלחימה הסתיימה, קמפסון הייתה ברשימתם של הבריטים למעצר, אך היא עזבה לארצות הברית תוך שימוש בדרכון של קרובת משפחה. כהוקרה על תפקידה בהתקוממות של 1916, הוענקה לקמפסון מדליה, וכן קצבת פנסיה צבאית מהממשלה האירית.
חיים אישיים
בארצות הברית, השתקעה קמפסון בסיאטל, שם נישאה למתיו מקאלרני, שהגיע ממחוז דאון באירלנד. לזוג נולדו שבעה ילדים, קתלין, אליס, מתיו, ג'ון, ג'יימס, בטי ופגי. היא הייתה סבתא רבתא-רבא של 5 במותה, והיו לה 116 נינים.
בית תוכנה
בית תוכנה הוא ארגון שעיסוקו העיקרי הוא פיתוח והפצה של תוכנה. בית תוכנה פועל בדרך כלל כחברה עצמאית שזה עיסוקה, אך בארגונים גדולים יש לעיתים יחידה הפועלת כבית התוכנה של הארגון (דוגמה: יחידת מצפ"ן ויחידת שחר הן בתי תוכנה של צה"ל).
מודלים לפעילות של בית תוכנה
בתי תוכנה פועלים במספר מודלים:
שילוב תוכנה וחומרה
חברת תוכנה עוסקת בדרך כלל בפיתוח ובמכירה של תוכנה בלבד, להתקנה על חומרה קיימת של המשתמש או על חומרה ייעודית (שרת) לתוכנה זו, שאותה מספק יצרן חומרה.
יצרני חומרה משלבים לפעמים בפעילותם גם ייצור תוכנה. חברת IBM למשל, מלווה את ייצור מחשבי המיינפריים שלה בפיתוח תוכנה (מערכות הפעלה ויישומים) למחשבים אלה. בייצור מחשבי IBM PC, לעומת זאת, הסתפקה החברה בייצור החומרה בלבד.
לעיתים יצרני תוכנה עוברים גם לייצור חומרה ייעודית לתוכנה שלהם. דומה לכך היא מכונת אקסאדאטה של חברת התוכנה אורקל, שמשמשת להרצה אופטימלית של בסיס הנתונים אורקל.
גוסטב דלמן
גוסטף הרמן דלמן (גרמנית: Gustaf Hermann Dalman; 9 ביוני 1855 - 19 באוגוסט 1941) היה בין השנים 1902 ל-1917 המנהל הראשון של "המכון הגרמני האוונגלי למחקר עתיקות ארץ הקודש בירושלים" (בגרמנית: ) וחוקר מובהק של התנ"ך, התלמוד, והשפות השמיות - עברית, ארמית וערבית.
חייו
דלמן נולד בגרמניה, לאב גרמני ולאם שוודית. הוא אימץ את שם המשפחה של אמו (שם המשפחה של אביו היה "מרקס"), והיה בקשר אמיץ עם משפחתו השוודית. את ספרו "דקדוק הלשון הארמית היהודית" הקדיש למלך שוודיה אוסקר השני (נכדו של ברנדוט).
חיבורו המפורסם ביותר הוא "דקדוק הלשון הארמית היהודית" (מהדורה שנייה 1905). בנוסף על מחקריו בתחום ההיסטוריה, הארכאולוגיה והלשון של ארץ ישראל וסביבותיה, הוא התעניין בנופים, בחי ובצומח של הארץ, והשאיר אוסף צילומים נדיר של הארץ (הנגיש מאתר המכון הנקרא עכשיו על שמו – מכון גוסטאב דלמאן). בשנים שחי בירושלים קיים יחסים הדוקים עם משכילי ירושלים, ובמיוחד מסתמך על הידע שלו "הזואולוג העברי הראשון" ישראל אהרוני, המזכיר אותו רבות בזכרונותיו ונעזר בו בזיהוי בעלי חיים בשמם העברי. לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה חזר דלמן לגרמניה, ושימש פרופסור לשפות שמיות באוניברסיטת לייפציג. בשנת 1925 פרסם (בגרמניה) את הספר "מאה צילומי אוויר של ארץ ישראל" המבוסס על צילומי אוויר של הצבא הגרמני. ב-1937 הוציא לאור סידרה של 7 ספרים בשם "מלאכות ומנהגים בארץ ישראל" (Arbeit und Sitte in Palästina).
דלמן היה יוצא דופן בזמנו מבין חוקרי הקדם הנוצרים, בכך שלא הגביל את מקורות הידע שלו לתנ"ך ולברית החדשה, אלא שלט בכל אוצר הספרות היהודית, בשני התלמודים, הבבלי והירושלמי, ובמקורות אחרים, מה שעורר עליו לא אחת ביקורת של עמיתיו, שהסתייגו מההסתמכות הרבה שלו על מקורות יהודיים כל כך מובהקים. לפי עדותו של אהרוני, הבין דלמן גם את העברית המדוברת החיה בת הזמן.
דלמן הונצח ברחוב שנקרא על שמו בשיח' ג'ראח בירושלים.
בויאקה
ביואקה (בספרדית: Boyacá) הוא אחד מ-32 המחוזות של קולומביה. המחוז נמצא במרכז קולומביה והוא גובל במחוזות סנטנדר ונורטה דה סנטנדר בצפון, במדינת ונצואלה ובמחוז אראוקה בצפון-מזרח, בקסנרה במזרח, בקונדינמרקה בדרום, ובקלדס ובאנטיוקיה במערב.
המחוז משתרע על שטח של 23,189 קמ"ר. במחוז מתגוררים כ-1.3 מיליון תושבים (הערכה ל-2017). בירת המחוז היא טונחה.
היסטוריה
בתקופה הפרה-קולומביאנית האזור היה אחד המוקדים של בני המואיסקה, ששלטו במרכז קולומביה המודרנית. המואיסקה היו מחולקים לשלוש קבוצות עיקריות, והקבוצה הצפונית שלהם התרכזה סביב העיר אונסה, שעל חורבותיה קמה טונחה.
במהלך המסע של סימון בוליבר לשחרור האזור מידי האימפריה הספרדית בתחילת המאה ה-19 נערכו באזור כמה קרבות חשובים, כמו קרב בויאקה וקרב ביצת ורגאס  ב-1819. תוך שנים ספורות רפובליקת קולומביה הגדולה קיבלה את עצמאותה ונוצר מחוז בויאקה שכלל חלקים נרחבים מקולומביה המודרנית ושבירתו הייתה טונחה.
ב-1830 הרפובליקה פוצלה והאזור נכלל ברפובליקת גרנדה החדשה. מאז היו באזור לא מעט שינויים מנהליים עד ב-1857 הרפובליקה הפכה לפדרלית והאזור נכלל במדינת בויאקה, שכללה חלקים נרחבים במזרח קולומביה ושבירתה הייתה טונחה. ב-1863 הרפובליקה הפכה לארצות הברית של קולומביה והמדינות המקוריות המשיכו להתקיים. ב-1886 ארצות הברית של קולומביה הפכה לרפובליקת קולומביה הלא-פדרלית והמדינה הפך למחוז בויאקה.
ב-1890 צורפה למחוז טריטוריית ואסקס, בשטחים של היישובים פוארטו בויאקה, אוטנצ'ה וסן פבלו דה בורבור במערב המחוז, שלא השתייכה לאף מחוז והייתה במחלוקת בין מחוזות בויאקה וקונדינמרקה. בעשורים שלאחר מכן פוצלו מהמחוז יחידות שלטוניות שבסופו של דבר הפכו למחוזות אראוקה וקסנרה.
כלכלה
מקור ההכנסה המרכזי של המחוז הוא "המסדרון התעשייתי של בויאקה", המכיל 13 רשויות מקומיות במרכז המחוז, בהם גם הבירה טונחה, ואחראי למרבית הייצור התעשייתי במחוז. במידה פחותה יותר יש הסתמכות על חקלאות, הכוללת בעיקר גידול קנה סוכר וקפה, גידול מקנה וכרייה.
חלוקה מנהלית
בדומה לחלק גדול ממחוזות קולומביה, יש למחוז חלוקה מנהלית נוספת מלבד החלוקה לרשויות מקומיות והוא מחולק ל-13 פרובינציות (Provincias) ושני אזורים בעלי צביון מיוחד כדלהלן:
בית הכנסת הדרת קודש
בית הכנסת הדרת קודש הוא בית כנסת הממוקם ברחוב מעלות הנביאים 9 (מדרגות הנביאים) בשכונת הדר הכרמל שבחיפה. כיום בית הכנסת אינו פעיל. המבנה מוכר כאתר מורשת בישראל על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
היסטוריה
בית הכנסת נבנה בעשור הראשון של המאה ה-20, על יסודות בית כנסת קדום שנבנה על פי הערכות בשנת 1780 ונשא את אותו שם. על פי המסורת התפלל בבית הכנסת העתיק רבי נחמן מברסלב בעת ביקורו בארץ ישראל בשנת תקנ"ט (1798). בית הכנסת החדש, שנבנה והוחזק על ידי ועד שכונת הדר, שימש מרכז רוחני וחברתי עבור הקהילה היהודית בחיפה והתקיימו בו שיעורים תורניים, כינוסים ואסיפות שונות בענייני הציבור. באחד מחדרי בית הכנסת שכן משרד הרבנות של הקהילה בחיפה.
בראשית המאה ה-20 שכנה בבית הכנסת באופן זמני הכיתה הראשונה של בית הספר הריאלי ובתקופת מלחמת העולם הראשונה שוכנו בו פליטים יהודים שגורשו מתל אביב על ידי השלטון העות'מאני. בשל מיקומו של בית הכנסת בקצה שכונת הדר הכרמל על קו התפר עם השכונות הערביות אירעו בקרבתו מספר אירועים על רקע לאומני. במלחמת העצמאות, במהלך הקרב על חיפה, שימשו בית הכנסת ומדרגות הנביאים הסמוכות אליו כיעד להתקפות. הלוחמים הערבים אף הצליחו לחדור לבית הכנסת ולחלל תשמישי קדושה שהיו בו. כוחות ההגנה מחטיבת כרמלי הצליחו להדוף את הערבים ובהמשך השתמשו בבית הכנסת כבסיס ליציאה להתקפות על העמדות הערביות.
בשנות ה-50 היה עדיין בית הכנסת מלא במתפללים. הרב יהושע קניאל שהתגורר בסמוך לבית הכנסת, היה ממתפללי בית הכנסת וכיהן כרבו עד שהתמנה לרב הראשי של חיפה. במהלך השנים הידלדלה האוכלוסייה היהודית בשכונת הדר וב-1984 ננטש בית הכנסת. נכון ל-2021 עומד בית הכנסת שומם ומוזנח, למרות כמה ניסיונות שנעשו כדי לשפצו ולהחזירו לפעילות.
בעקבות הלהבות
בעקבות הלהבות הוא ספר מאת הסופרת הישראלית דבורה עומר, שיצא לאור בשנת 1986 ומתאר את מלחמת העולם השנייה מנקודת מבטו של חייל יהודי בצבא הבריטי.
עלילה
רוב גיבורי הסיפור הם פרי הדמיון, אך פעולותיהם בצבא הבריטי, ואף בשירות ההגנה, בהשגת נשק ובפעולות הצלה ועליה, אכן התרחשו במציאות.
קבילים
קבילים (בקבילית: ⵉⵇⴱⴰⵢⵍⵉⵢⵏ – iqbayliyen) הם קבוצה אתנית אמזיע'ית בעלי היסטוריה עתיקה, של חוואים-לוחמים. הקבילים חיים באזור קביליה – חלק מרכס הרי האטלס בצפון אלג'יריה. באזור זה הם מצאו מקלט מפני הכובשים הרומאים, הערבים ומאוחר יותר מפני הטורקים והצרפתים. הקבילים הפכו שם נרדף לעם שלא ניתן להכניעו, הצליחו לשמר את מסורתם, כולל הניב הברברי שהם דוברים, והם מייצגים את האוכלוסייה דוברת הברברית הגדולה ביותר באלג'יריה, ואת השנייה בגודלה ביבשת אפריקה כולה.
תושבי אזור קביליה הברברים ידועים כחופשיים יותר מאשר תושבי אלג'יריה הערבים, ובהתאם לעתים ישנם עימותים בין השלטונות המנסים לכפות הלכות אסלאמיות לבין התושבים. כך למשל, במהלך חודש הרמדאן של 2013, קבוצה של כ-300 קבילים ערכו סעודה פומבית בצהרי היום, כמחאה על חוק המחייב את תושבי אלג'יריה לצום ברמדאן. כ־40% מכוחות הביטחון האלג'יראים מוצבים בקביליה, והממשלה נוקטת פעולות רבות להקשות על חיי הקבילים, כולל שריפת שדות בטענה של "מלחמה בטרור", בדיקות ארחים תכופות, ואף מרכזי מעצר חשאיים בהם אמנסטי אינטרנשיונל ו־Human Rights Watch תיעדו מאות מקרי עינויים.
ירון בית-און
ירון בית-און הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה. שימש כמפקד יהל"ם, כמפקד גדוד 601 וכמפקד חטיבת הבקעה.
ביוגרפיה
בית-און עשה את שירותו הצבאי בחיל ההנדסה הקרבית, פיקד על גדוד 601 ועל בסיס הטירונים החיילי. ב-2009 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה לקצין ההנדסה של פיקוד המרכז.
עבר קורס מפקדי חטיבות, באוגוסט 2012 מונה למפקד חטיבת הבקעה ושירת בתפקיד עד ספטמבר 2014. האירוע הבולט בתקופת כהונתו היה הפיגוע בו נרצח שריה עופר. ב-16 באוגוסט 2015 מונה למפקד יהל"ם, היחידה המובחרת של חיל ההנדסה הקרבית, אחרי שתקן הדרגה של מפקד היחידה הועלה מסגן-אלוף לאלוף-משנה. הוא כיהן בתפקיד עד שנת 2017, אז הוחלף על ידי אל"ם שחר בק. לאחר מכן יצא ללימודים בארצות הברית ומשמש במקביל נספח צבאי עד שחרורו.
בית און הוא חבר תנועת הביטחוניסטים.
פולינומי הרמיט
פולינומי הרמיט, על שמו של המתמטיקאי שארל הרמיט, הם סדרה (אינסופית) של פולינומים אורתוגונליים רציפים המשמש בעיקר בפיזיקה (פתרון לאוסצילטור הרמוני קוונטי ופתרון משוואת הגלים עבור אלומת לייזר) ובקומבינטוריקה. מבחינה מתמטית, הפולינומים הם פתרונות למשוואה הדיפרנציאלית עבור תחום ההגדרה , והם מוגדרים באופן הבא:
לכאורה פונקציית בסל מהווה פתרון למשוואות מסוג זה, אולם יש לשים לב כי המקדם \ (bc)^2 בהגדרתה שווה למספר שלילי.
ממוזער|שמאל|400px|חמשת פולינומי הרמיט הראשונים שבעת פולינומי הרמיט הראשונים:
אורתוגונליות
קל לראות כי ניתן להציג את המשוואה הדיפרנציאלית שלעיל כאופרטור שטורם-ליוביל:, ולכן על פי תורת שטורם ליוביל פולינומי הרמיט הם מערכת אורתוגונלית:
כאשר \ A_n נתון על ידי
בשל תכונת האורתוגונליות של הפולינומים, ניתן לפתח כל פונקציה לטור פונקציות על בסיסו:
כאשר את המקדם \ C_n ניתן לחשב על ידי
פונקציה יוצרת
הפונקציה היוצרת, דהיינו פונקציה של שני משתנים ממנה ניתן ליצור את \ H_n(x) על ידי \ n גזירות היא
כאשר כדי ליצור פולינום הרמיט מסדר \ n, יש לגזור את הפונקציה היוצרת \ n פעמים ולהציב \ h=0.
יחסי רקורסיה
ניתן להגדיר את פולינום הרמיט מסדר \ n באמצעות יחס הרקורסיה:
ביטוי מפורש
ניתן להציג את הפולינום גם על ידי הביטוי המפורש הבא (בעזרת שימוש בפונקציית הערך השלם):
הצגה אינטגרבילית
הצגה אינטגרבילית של פולינום הרמיט:
שימושים
פולינומי הרמיט מופיעים באוסצילטור הרמוני קוונטי שם הפונקציות העצמיות הן
מארס סקאוט
תוכנית מארס סקאוט (באנגלית: Mars Scout Program, תרגום: צופה מאדים) הייתה יוזמה של נאס"א לשליחת גשושיות מחקר זולות למאדים, שיבחרו בצורה תחרותית מהצעות שיתקבלו מן הקהילה המדעית. על כל משימת מארס סקאוט היה לעלות פחות מ־485 מיליון דולר. רק שתי משימות אושרו ונבנו לפני ביטול התוכנית ב־2010: פיניקס ו־MAVEN.
משימת סקאוט 1
המשימה הראשונה בתוכנית סקאוט הייתה משימת פיניקס שכללה נחתת שתוכננה במקור עבור תוכנית מארס סרוויור 2001 שבוטלה. פיניקס שוגרה ב־4 באוגוסט 2007 ונחתה על קרחוני הקוטב הצפוני של מאדים ב־25 במאי 2008. יעודה של פיניקס היה למצוא עדויות לחיים מיקרוביאליים ולחפש עדויות למים שזרמו בעבר. המשימה המרכזית ארכה 90 יום והושלמה בהצלחה ב־10 בנובמבר 2008, לאחר שהטכנאים על כדור הארץ לא הצליחו ליצור עוד קשר עם הנחתת. האות האחרון התקבל מהנחתת ב־2 בנובמבר.
משימת סקאוט 2
ב־15 בספטמבר 2008 הודיעה נאס"א כי בחרה בחללית MAVEN להיות משימת סקאוט השנייה. תקציב המשימה (נכון ל־2007) עומד על 475 מיליון דולר. הגשושית שוגרה ב־18 בנובמבר 2013.
ראס כרכר
במרכז הכפר מצודה מהתקופה העות'מאנית. בסקר שנערך בשנת 1968 נמצא כי הכפר שוכן על תוואי דרך קדומה שיצאה מסבסטיה לדרום הארץ.
היישוב הוקם בשנת 1812 – לפי הכתובת על המצודה. בטרם היות המצודה לא היה במקום יישוב. היא הוקמה בעת המלחמות בין שבטי קייס וימן. מקימיה היו בני משפחת שמחאן, משפחה נוצרית מרמאללה. במצודה שולבו גם אבנים ממבנים קדומים.
במלחמת העצמאות עבר הכפר לשליטת ירדן, ככל הגדה המערבית.
בשליטת ישראל
במלחמת ששת הימים עבר הכפר, ככל הגדה המערבית, לשליטת ישראל. בעקבות הסכמי אוסלו, 18.6% משטח הכפר נכללים בשטח B, ויתר אדמות הכפר הן בשטח C. על פי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה נכון ל-2016, הכפר מנה 2,128 תושבים.
בסמוך לכפר עובר כביש 463 המוביל להתנחלויות ומאחזים של גוש דולב טלמונים.
בצומת הכניסה לכפר מתקיימות הפגנות מחאה של פלסטינים.
באפריל 2021 הטיל צה"ל כתר מלא על הכפר בשל ריבוי אירועי ידויי אבנים. ידויי אבנים אירעו גם בהמשך.
אקו אטלנטיק
אקו אטלנטיק או EAC (ראשי תיבות באנגלית של: Eko Atlantic City), באופן רשמי עיר המסחר הבינלאומית של ניגריה (Nigeria International Commerce city) היא עיר מתוכננת בלאגוס, ניגריה, העיר נבנית כולה על קרקע מאוחזרת מהאוקיינוס האטלנטי. עם השלמתה, תהווה העיר חצי אי שצפוי להכיל לפחות 250,000 תושבים. הפיתוח נועד גם כדי לעזור לעצור את שחיקת קו החוף של לאגוס.
בשנת 2020 החל אכלוס בניינים ראשונים בעיר.
אל-מלכ אל-מעט'ם עיסא
אל-מלכ אל-מעט'ם עיסא שרף א-דין (בערבית: الملك المعظم عيسى شرف الدين, נהגה: אל-מַלֶכּ אלמוּעַזם עיסא שַרַף א-דין; נפטר ב-1227) היה הסולטאן האיובי ששלט בדמשק בשנים 1227-1218, בנו של אל-מלכ אל-עאדל ואחיינו של צלאח א-דין מייסד השושלת. אל-עאדל חילק את הממלכה לשניים, ובשנת 1201 מינה את אל-מעט'ם למושלה של דמשק, ואת בנו השני אל-מלכ אל-כאמל למושלה של מצרים. שני אחים נוספים שהיו פחות בולטים באישיותם קיבלו תחת שליטתם אזורים קטנים יותר. אל-אשראף קיבל את ג'זירה, ועבד אל עזיז עות'מאן קיבל את הבניאס. בשנת 1218, עם מותו של אל-עאדל, הפך אל-מעט'ם לסולטאן דמשק. לאחר פטירתו, החליף את אל-מעט'ם בנו אל-מלכ נאצר דאוד. אל-מעט'ם בנה וביצר את ארץ ישראל, אך גם הרס מבצרים וחומות רבים.
חומות וביצורים בירושלים ובגליל
כמעט מאה שנה נמצאה ירושלים תחת שלטון נוצרי-צלבני. ב- 2 באוקטובר 1187, נכבשה העיר על ידי חילותיו של צלאח א-דין, וירושלים שבה לשליטת האסלאם. כדי למנוע את שובם של הצלבנים, החלו השליטים האיוביים, במסע חיזוקים וביצורים של החומה בירושלים ובבניית מגדלים. כן הוקמו וחוזקו על ידם, מבצרים בגליל, בגלעד ובגולן. מרבית הביצורים הללו נעשו על ידי אל-מעט'ם, או בהוראתו, עוד בחיי אביו אלמלכ עאדל, בהיותו שליטה של ירושלים, אך מאוחר יותר כסולטאן, כשחשב שטובת שלטונו היא הרס הביצורים, הוא לא היסס להרוס את החומות והמבצרים שהוא בעצמו בנה. כך בשנת 1217 כשצבאו של אנדראש השני מלך הונגריה הגיע לחופי הארץ, חיזק אל-מעט'ם את ביצוריה של ירושלים, ובשנת 1219 הרס את ביצורי הר תבור שבנה אביו, כדי לעזור לאחיו אלמלכ אל-כאמל, ולהסיח את דעתם של הכוחות האירופיים שצרו על מצרים. מבצר נמרוד, השוכן למרגלות הר חרמון, נבנה על ידי שליט הבניאס אלעזיז עת'מאן, במימונו של אחיו אל-מעט'ם. מעברו של הקטע הדרומי של חומת ירושלים נמצאו בחפירות חדשות שרידי חומה ומגדלים איוביים; אלו נבנו בשלהי תקופת צלאח א-דין, בתקופת אלמלכ אל-עאדל, ובראשית שלטונו של אל-מעט'ם, אך בשנים 1219 ו- 1220 פקד אלמעט'ם להרוס אותם. במהלך ספטמבר ואוקטובר של שנת 1227 יצא שוב אל-מעט'ם מדמשק, והחל בהחרבה שיטתית של ביצורי ירושלים ומבצרים בגליל כגון: כוכב הירדן, המצודה בתבנין ומצודת צפת - אסטרטגיה בה נהג צלאח א-דין, ברצונו למנוע התבססות הצלבנים בארץ. בחודש נובמבר מת אלמלכ אל-מעט'ם עיסא, ומותו שינה את המפה הפוליטית של ממלכת ירושלים ואויביה.
מדרשת (מאדראסת) אלמעט'מיה
בשנת 1218 נבנתה בצו הסולטאן אלמלכ אלמעט'ם עיסא, מדרשה ללימודי האסלאם, על פי האסכולה החנפית, אשר קיבלה את שמה על שם הסולטאן - אלמעט'מיה. מבנה המדרשה נמצא בעיר העתיקה סמוך לשער האריות ובקרבת תחילתה של הויה דולורוזה. במקום נמצאה כתובת בשפה הערבית:
זואי סבר
זואי (בלינסקי) סבר (נולדה ב-23 במרץ 1974) היא ציירת ישראלית. בוגרת האקדמיה לאומנות ועיצוב בצלאל בירושלים.
סבר חברה באיגוד האמנים הפלסטיים הישראלי, באיגוד האדריכלים הישראלי ובעמותת מרחב להתחדשות עירונית.
ביוגרפיה
סבר נולדה וגדלה בלבוב במערב אוקראינה, שם למדה ציור מגיל צעיר בבית ספר לאומנות ואצל מורים פרטיים לגרפיקה, רישום קלאסי וציור צבע.
כאשר החתול איננו
כאשר החתול איננו (באנגלית: When the Cat's Away) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי של מיקי מאוס שיצא לראשונה בשנת 1929, כחלק מסדרת הסרטים "מיקי מאוס". הוא בוים על ידי וולט דיסני והונפש על ידי אב אייוורקס ובן שרפסטין. זהו הסרט השישי של מיקי מאוס והשלישי שיצא באותה השנה. בסרט זה, מיקי ומיני הם בגודל של עכברים רגילים בעוד טום קאט בגודל של אדם.
זואי סבר
ביוגרפיה
בשנת 1990 עלתה לישראל ולמדה במשך 3 שנים (1990–1993) במגמת אומנות פלסטית בבית ספר עירוני א' בתל אביב. בשנת 1996–2001 למדה בפקולטה לארכיטקטורה שבאקדמיה לאומנות ועיצוב בצלאל בירושלים. פרויקט הגמר שלה נקרא "סדק", עסק בקשר הקונספטואלי בין עבר לעתיד והיה מוקדש לרחוב יפו בירושלים ולמסלול הצלבני העתיק עד לשער יפו. לאחר סיום לימודיה בשנת 2001 עבדה בתחום הפרסום. החל משנת 2010 חזרה לתחום האומנות באופן עצמאי ובחרה לעסוק בנופים ישראליים, ובעיקר בנופים אורבניים.
כאשר החתול איננו
עלילה
טום קאט עוזב את ביתו שיכור מאלכוהול בכדי לצוד, לא לפני שהשאיר פתק על הדלת שמציין שהוא ייעדר להיום. מיקי מארגן את כל חבריו העכברים לפרוץ לביתו של החתול. כשהם נכנסים, מיקי ומיני מנגנים בפסנתר על ידי ריקוד על הקלידים. מאוחר יותר מצטרף תוכי המחמד ומתחיל לשיר ועכברים אחרים מנגנים בכמה מכלי הנגינה והתקליטים של החתול (משתמשים בעצמם כרמקול ומחט של פטיפון). בסופו של דבר, לאחר ריקוד משותף, מיקי ומיני מתנשקים.
הפקה
הסרט הוא גרסה מחודשת רופפת לסרטו של דיסני משנת 1925, "Alice Rattled by Rats" מסדרת "קומדיות אליס". זו הפעם האחרונה שמיקי מוצג כגודל של עכבר, אף על פי שהוא נשאר קטן למדי בסרט המצויר הבא שלו, "קרב החצר".
זואי סבר
ביוגרפיה
סבר פיתחה שיטת ציור ייחודית, הכוללת שכבות של צבע שמן ואקריליק. יש המשייכים אותה בטעות לסגנון הנאיבי, אולם אף על פי שיצירותיה של סבר מאופיינות בצבעוניות עזה, אין בהן תיאורים "נאיבים".
כאשר החתול איננו
הפקה
החתול חותם על הפתק את שמו "טום קאט", שם אשר שימש לזמן קצר לדמות שזוהתה מיד לאחר מכן בתור פיט רגל-עץ.
זואי סבר
ביוגרפיה
בקיץ 2019 הוצגה בבנייני האומה תערוכת ציורי נוף של זואי סבר תחת הכותרת "צבע של מקום". העבודות המוצגות בתערוכה משלבות בין טבע, עיר ודמיון תוך הצגת נופים מרחבי המדינה.
כאשר החתול איננו
הפקה
בתסריט מוקדם, הסרט הסתיים בכך שתוכי המחמד התקשר למשטרה, מה שגרם לעכברים להימלט.
זואי סבר
ביוגרפיה
סבר מתגוררת בגבעתיים, שם נמצא גם הסטודיו שלה, נשואה ואם לשלושה בנים.
כאשר החתול איננו
ביקורת
ב-8 ביוני 1929 כתב העת "Motion Picture News" פרסם: "זה אחד מסדרת הסרטים המצוירים של מיקי מאוס. הוא מסונכרן לשמע, הגורם לחלק הגדול של הצחוקים. החתול יוצא לציד והעכברים משחקים כאשר החתול איננו. הם מנגנים בהכול, מהפסנתר ועד לשאר כלי הנגינה".
ב-28 ביולי 1929 עיתון חדשות הקולנוע "The Film Daily" פרסם: "משעשע. מיקי וקרוביו פורצים לביתו של החתול בזמן שהאחרון במסע ציד. התוצאות הן פסטיבל מוזיקה שמתגלה כמשעשע במיוחד. כרגיל בסדרה זו של דיסני, עבודת הסרט המצויר מחושבת היטב ומוצגת בצורה חכמה ומבדרת. בטוח שיצליח לכל קהל".
אומניסייד
אומניסייד (הלחם מאנגלית שפירושו המילולי "רצח הכל") הוא מושג נדיר המשמש בהקשרים שונים, מרביתם פולמוסיים, כדי לתאר תהליך או תופעה העשויים להביא להכחדות מינים או אוכלוסיות. במושג נעשה גם שימוש כללי יותר בהקשרים של איכות הסביבה או לחלופין, מלחמה גרעינית, (לעיתים כדי לציין את הסבירות הנמוכה למלחמה שכזו).
על פי תורות הלחימה של ארצות הברית וברית המועצות, מתקפה גרעינית כוללת של אחד הצדדים הייתה אמורה להיענות ב"מכה שנייה" כוללנית. אחר כך, כשיתפזרו העננים הרדיואקטיביים, משתי המעצמות היו נותרים שברי אדם ושרידים מפויחים מתרבות שהתרסקה.
ספק אם בפועל היה מחליט מנהיג כלשהו על תגובה חסרת היגיון כזאת. לכאורה עדיפה עבדות למעצמה השנייה, שאולי היא זמנית, על פני חורבן מוחלט שיכלול רצח מיליארדים חפים מפשע, ויאפשר את קיומה של חברה אנושית מתפקדת רק בחצי הכדור הדרומי, גם זאת רק בהנחה שמעורבותן בלחימה של אוסטרליה ומדינות אפריקה תהיה מינימלית.
הפרדוקס היה שהאפשרות שבכל אופן קיים מנהיג לוחמני דיו כדי לגמול בשואה על שואה, היא ששמרה על השלום העולמי במשך ארבעים שנה, שכן רק היא יצרה הרתעה שמנעה מלפתוח במלחמה גרעינית.
לא במקרה מזכירות מילותיו של אבנר כהן את הדברים שנאמרו על השואה. על אושוויץ אמר הסופר ניצול השואה, ק. צטניק, שהייתה ב"פלנטה אחרת". קשה לחשוב על מצב, שבו הפלנטה עצמה תיראה כאילו היא "פלנטה אחרת".
אומניסייד אינו ריאלי היום ככל הנראה, בעולם שאחרי המלחמה הקרה, אבל האפשרות לאפוקליפסה מקומית, יזומה בידי מדינה עוינת או ארגון טרור, שרירה וקיימת, במיוחד לאחר פיגועי 11 בספטמבר.
נירנברג (סרט, 2000)
נירנברג (באנגלית: Nuremberg) הוא סרט טלוויזיה דוקו-דרמה משנת 2000 בהפקה קנדית-אמריקאית. הסרט מבוסס על ספרו של ג'וזף פרסיקו "Nuremberg: Infamy on Trial" המתאר את משפטי נירנברג שנערכו ב-1945 לאחר מלחמת העולם השנייה.
עלילת הסרט
בסיומה של מלחמת העולם השנייה, הרמן גרינג נכנע לאמריקאים ונהנה מהכנסת האורחים של בסיס חיל האוויר האמריקאי. סמואל רוזנמן, עוזרו של נשיא ארצות הברית הארי טרומן מבקש מהשופט רוברט ה. ג'קסון לעמוד בראש צוות התביעה במשפט בינלאומי בו יואשמו בכירי ההנהגה הנאצית בפשעי מלחמה. ג'קסון, העוזרת שלו, אלזי דאגלס, וצוות התביעה טסים לגרמניה שם ייערך המשפט. הנאשמים שאמורים להשתתף במשפט נעצרים בגין פשעי מלחמה ומועברים לכלא של צבא ארצות הברית במונדרוף. הפסיכולוג גוסטב גילברט מגיע לבית המעצר עם האסיר הנס פרנק אשר ניסה להתאבד.
ג'קסון נפגש עם נציגי בעלות הברית: ברית המועצות, צרפת ובריטניה כדי להבטיח קיום משפט משותף. הוא בוחר את "היכל הצדק" בעיר נירנברג בה נערכו כינוסים נאציים רבים כמקום בו יערך המשפט. הפושעים הנאצים מועברים לכלא בנירנברג בפיקודו של קולונל בורטון אנדרוס. במקביל נעשות עבודות שיפוץ כדי להכשיר את היכל הצדק למשפט. כתבי האישום נמסרים לנידונים בתאיהם על ידי מיג'ור ארי ניב. בעקבות התאבדותו של האסיר רוברט ליי מוצבת שמירה הדוקה על שאר האסירים, וגוסטב גילברט מתבקש לעמוד בקשר עם האסירים ולשוחח עמם על מנת למנוע מקרה דומה. גילברט מבקש לאפשר לאסירים לקרוא ולהתעמל כדי שלא יהיו עסוקים כל הזמן במחשבות על המשפט. השופט האמריקאי פרנסיס בידל מגיע לנירנברג וג'קסון משכנע אותו לוותר על תפקיד נשיא בית המשפט על מנת לתת למשפט תדמית בינלאומית.
השופט הבריטי, סר ג'פרי לורנס פותח את המשפט עם הצהרות הנאשמים: "לא אשם" ונאום הפתיחה של ג'קסון. בארוחת הצהריים נראה גרינג עליז ולעומתו אלברט שפר מתחיל להראות סימני חרטה. התובע הבריטי, דייוויד מקסוול-פיט מציג בפני בית המשפט הצהרה של עד ראייה בשם גרבה שעבד כקבלן בנייה עבור הגרמנים והיה עד להריגת אלפי יהודים על ידי הנאצים, בעוד ג'קסון מקריא תיעוד יבש של מסמכים שונים. בית המשפט מתחיל לגלות סימנים של עייפות מגישתו של ג'קסון, ומקסוול-פיט וצוות התביעה לוחצים עליו להציג בפני בית המשפט עדים אשר יחשפו את זוועות מחנות הריכוז. סרט תיעודי על המחנות שמוקרן בבית המשפט גורם לזעזוע עמוק של הנוכחים. גרינג מכנה את הסרט תעמולה וטוען שהוא אינו אמין.
שפר מסביר לגילברט כי הנטייה להיכנע לסמכות טבועה בעם הגרמני וזוהי סיבת הדומיננטיות הרבה של גרינג על שאר האסירים. גרינג עולה לדוכן העדים ומדבר בביטחון וללא חרטה תוך שהוא מסביר את פעולותיה של המפלגה הנאצית ואת נאמנותו לה. ג'קסון אומר לאלזי דאגלס כי גרינג בדבריו פונה לעם הגרמני ולא ליושבי בית המשפט. על פי הצעתו של גילברט מופרד גרינג משאר האסירים. בחקירה הנגדית מתעמת ג'קסון עם גרינג שזוכה לתמיכה מצד השופטים המאפשרים לו לומר את דבריו והוא מוצג בכלי התקשורת כשולט בשלב הזה של המשפט. ג'קסון מאשים את בידל בחבלה בעבודתו. דאגלס משכנעת את ג'קסון שלא להתפטר ושניהם מתנשקים. בעצת מקסוול-פיט חוזר ג'קסון להתעמת עם גרינג על פשעיו כנגד היהודים ודוחה בהצלחה את ניסיונות ההתכחשות של גרינג למעשים.
גילברט נפגש עם ג'קסון לקראת סיכום המשפט והוא מפרט בפניו על סמך השיחות שניהל עם הבכירים הנאצים את הסיבות שלדעתו גרמו להם לבצע פשעים כה חמורים: צייתנות, תעמולה עזה נגד היהודים והעדר אמפתיה, שהיא לדבריו מקור הרוע האנושי. מבין 21 הנאשמים נידונו 11 למוות בתלייה, על אחרים נגזרו עונשי מאסר ו-3 זוכו. לפני ביצוע גזר הדין מתאבד גרינג באמצעות גלולת ציאניד. שאר הנידונים למוות נתלים בחצר בית הכלא. בסצנת הסיום נראים קבוצה של ילדים גרמנים משחקים, והתובע הבריטי, מקסוול-פיט, מביע את תקוותו שבזכות המשפט, פשעים כאלו לא יחזרו שוב.
הצרות שלי עם נשים
הצרות שלי עם נשים היא סדרת טלוויזיה קומית ששודרה בערוץ 10, שעלתה לשידור ב-12 ביולי 2010. העונה הראשונה זכתה לממוצע רייטינג של 6.5 אחוז. העונה השנייה עלתה לאוויר ב-24 באוקטובר 2010.
עלילה
ארי שניידר (דן שפירא), מעצב בחברת קוסמטיקה, לא מצליח לשמור על מערכת יחסים לאורך זמן, ולכן פונה לפסיכולוגית בשם עדינה בבאיוף (חנה לסלאו). במהלך העונה הראשונה הוא מתאהב בבוסית שלו, לילך תורג'מן (טלי שרון), ובמהלך העונה השנייה מנסה, בעזרת הפסיכולוגית שלו, לשמור על מערכת היחסים של השניים.
ראש גדול (סדרת טלוויזיה)
ראש גדול היא סדרת דרמה קומית ישראלית, המיועדת לילדים ונוער, אשר שודרה בערוץ הילדים ב-yes הטלוויזיה בלוויין. הסדרה עלתה לשידור ב-7 בנובמבר 2004 בערוץ יסבבה, ואילו העונה השנייה עד החמישית שודרו בערוץ הילדים ב-yes. העונה החמישית הסתיימה ב-9 ביולי 2009. שיר הנושא של הסדרה, "ראש גדול", נכתב והולחן על ידי מיקי גבריאלוב ובוצע על ידי שירה גבריאלוב ואמיר פז. לאחר שידורים חוזרים מוצלחים של הסדרה, והפעם גם לצופי HOT בערוץ זום, הודיעה חברת yes ב-17 במאי 2016 שהסדרה תשוב לעונה נוספת שתהיה ספין-אוף, כ-7 שנים לאחר הפקת העונה החמישית. ב-1 בינואר 2017 הסדרה שבה לעונתה השישית בשם "ראש גדול - ראש חדש" בערוץ KidZ, ולא בערוץ הילדים, כפי שתוכנן, עקב הסרת הערוץ מערוצי yes. העונה יצאה להפסקה ב-8 בפברואר 2017, והסתיימה ב-22 במאי 2017. באפריל 2018 עלתה הסדרה ב-yesVOD kids (שוב) ובערוץ ג'וניור בשידורים חוזרים.
הפתיח
הפתיח מתאר את התלמידים של בית הספר שמופיעים זה אחר זה בלוקר האישי שלהם בבית הספר עם שם הדמות ושם השחקן. אלחנן ברדוגו (איציק כהן) מופיע אחרון בכותרות הפתיחה, כאשר אחת מהדמויות (ריקרדו בעונה 1, דניאל בעונה 2, זרח בעונה 3, תותי ויונתן בעונה 4 ומירון בעונה 5) משאירה לו "הפתעה" לא נעימה בארון. בעונה השישית לא מופיע ארון בית הספר בפתיח.
עונה ראשונה
שודרה מ-7 בנובמבר 2004 עד 10 ביולי 2005 בערוץ יסבבה ובשידורים החוזרים בערוץ הילדים ב-yes.
העונה הראשונה מגוללת את סיפורם של נערים ונערות בבית הספר "אביבים" בו ישנו פרויקט חדשני מסוגו: פרויקט יזמים צעירים. בתחילה תומר, נער מקובל ובעל חשיבות בקרב חבריו לכיתה, מנהיג את הקבוצה ויחד הם מפתחים טיל, שהניסוי איתו נכשל. תומר מודח מניהול הפרויקט. לאחר וידוי האהבה של מור, תומר ומור לא חברים והוא מתאהב בטלי, חברתה הטובה של מור שבדיוק חזרה לארץ מארצות הברית לאחר שהנהיגה פרסומת למסטיק. מור מחליטה להיות ראש קבוצת פרויקט היזמים, וברוב קולות היא נבחרת להיות ראש הקבוצה החדשה. יש לה המצאה חדשנית: מגבת מחוממת. בסוף העונה מור זוכה בפרויקט היזמים הצעירים והיא ותומר הופכים לזוג. לאחר שהמנהל צביקה עובר לנהל בית ספר בסידני, אוסטרליה, משרת מנהל בית הספר מועברת אל אלחנן, ה'מנהל בפועל'.
העונה כוללת 50 פרקים בבימוי של עופר ויצמן.
עונה שנייה
לאחר אירועי פרויקט היזמים הצעירים, עוזבים מספר תלמידים את בית הספר: טלי חוזרת לאמריקה, ריקרדו ואיריס עוזבים לארגנטינה כדי לחיות עם משפחתו של ריקרדו, ואורי עובר לבית ספר למחוננים באילת. במהלך העונה תומר ואיתי בונים מכונית קארטינג על מנת להשתתף בתחרות קארטינג ולהשיג פרס כספי. מור ויעל עוברות לגור ביחד, לאחר שנורית ואביב הפכו לבני זוג. הדבר יוצר מריבות בין מור ליעל לאורך העונה - יעל טוענת שיש לה כוחות מיוחדים, אך מור טוענת שיעל עושה זאת על מנת לקבל תשומת לב ולהפריד בין הוריהם.
איילה, אחותה של יעל, עוברת לגור לבד ובמהלך העונה מתאהבת באסף אך בסוף נפרדת ממנו כי אסף חזר לדרך פשע. איילה ואיתי הופכים לזוג לזמן קצר לאחר שאיתי הצליח להציל את איילה מאסף ומשותפו דוד, שחטף אותה. בעקבות ביקורת של הסביבה על הפרשי הגילאים ביניהם, איילה ואיתי נפרדים. דניאל ואלכס, שני תלמידים חדשים בבית הספר, משתלבים בחבורה. דניאל רוצה להיות ראפר, הוא מתאהב ביעל אך לא יודע איך לבטא את אהבתו כלפיה אך בסוף נהיה החבר של יעל. אלכס היא בת הזוג של איתי, אך לבסוף הם נפרדים, כי אלכס ניצלה את איתי, אך בסוף העונה היא אומרת לו שהיא אוהבת אותו באמת. אלכס חולמת להיות דוגמנית, כאשר דייב סוכן הדוגמניות שפוגש אותה מבטיח להפיק לה בוק. אמנם, הוא מתגלה כנוכל. תלמיד נוסף שמגיע לבית הספר הוא רוי. במהרה הוא ותומר הופכים ליריבים עקב מלחמה על לבה של מור. בסוף העונה תומר ומור חוזרים להיות זוג, על אף שתומר כבר היה בדרך לנסוע עם גילי למחנה קיץ בחו"ל.
מעט לפני סוף העונה רוי שבר את הרגל ולכן לא היה יכול להשתתף בתחרות הקארטינג, תומר השתתף במקומו ואף זכה. עוד במהלך העונה השנייה, דורון דדון גונב למור את הציורים ושם בקומיקס שלו בטענה שהציורים הם שלו ולא של מור. בסוף העונה, החברים מתגייסים לעזרת מור, ומוכיחים שהציורים אכן שלה.
הסדרה ממשיכה בעונה זו לעקוב אחר דילמות בהתבגרותם של בני הנוער, החיפוש אחר אהבה והלחצים המופעלים עליהם בגיל זה. עלילת עונה זו נסובה סביב סכסוך בין שתי קבוצות נערים על רקע מאבקי שליטה בצריף נטוש.
העונה כוללת 55 פרקים בבימוי של אהרון קפלן.
עונה שלישית
שודרה מ-7 בינואר 2007 עד 11 בפברואר 2007 בערוץ הילדים ב-yes.
העונה השלישית נפתחת ביום הראשון ללימודים בבית הספר אביבים. מספר תלמידים עזבו את בית הספר: אלכס לאחר שאיתי שבר את ליבה, גילי לאמריקה, ורוי בחזרה לפנימיה הצבאית. אל בית הספר הצטרפו תלמידים חדשים מבית הספר "המקיף": סיוון, שרונה ולירון. כמו כן, גם גיא ונעמה הצטרפו לעונה. הסדרה עוסקת בעונה זו בהשתלבותם של התלמידים, בסיטואציות שונות מהווי בית הספר, במערכות יחסים בין התלמידים, ובמרובע יחסים רומנטי בין תומר, מור, סיוון ולירון. לאלחנן מצטרף מנהל המקיף, זרח, אשר הופך ליריבו מהרגע הראשון. העונה מסתיימת בבר המצווה של יונתן בחוות הסוסים של תומר וסיוון. בנוסף, אלחנן מחליט שבתי הספר אביבים והמקיף לא ייפרדו.
אל צוות השחקנים הוותיק, הכולל בין היתר את איציק כהן, אדם הירש, נבו קמחי, לימור גולדשטיין ונטע הבר, הצטרפו בעונה זו רוני דואני, אורנה פיטוסי, תמר שם אור, סיוון מסט, אייל שכטר, משה פרסטר ומייקל לואיס.
העונה כוללת 55 פרקים בבימוי של אהרון קפלן.
עונה רביעית
שודרה מ-5 באוגוסט 2007 עד 11 בספטמבר 2007 בערוץ הילדים ב-yes.
מספר תלמידים עוזבים: מור לחו"ל בשל ציורה, תומר ללימודים באמריקה, שרונה עברה לדירה בצפון, וסיוון עברה לירושלים. מספר תלמידים הצטרפו כמו: דבש וקשת, ומגלים על תלמידים חדשים שלמדו בבית ספר אך לא הופיעו עד כה כמו קוזו (עודד),שחר וגורי. עונה זו עוסקת במפעל תרופות הפועל בעירם של גיבורי הסדרה; אנשי המפעל מפתחים גלולה לשיפור תפקוד המוח, ולצורך כך מבצעים ניסויים בבעלי חיים ומרעילים אותם. יעל מגלה את פעילות המפעל וחוקרת את הנושא עם לירון, שחושד שכלבו נחטף על ידי אנשי המפעל. רחלי אחותו של לירון אומרת לו להפסיק להתעסק בשטויות שמסביב כמו מוזיקה ולהשקיע בבית הספר ובעיתונות, ויעל מתחילה גם להתעניין בעיתונות ולעזור לה. במהלך העונה יעל ולירון לא מפסיקים לחקור את המפעל וכך פעם מגלים פרטים חדשים ומפתיעים. עד שבסוף העונה הם מצליחים לפרוץ למפעל ולהפליל את אחיקם צוקר. בסוף העונה לירון ודבש הופכים להיות זוג לאחר שבמהלך השנה הם שנאו אחד את השנייה.
עוד במהלך העונה דניאל נפרד מיעל ומתחבר לקשת. איתי מתאהב בדבש שזורקת אותו ולכן איתי מחליט לנקום בה. יעל הופכת להיות בת הזוג של שחר וקוזו הופך לחבר של נעמה, לאחר שנפרדה מלירון. העונה מסתיימת במסיבת האירוסין של אלחנן ונאורה, בהשתתפות תלמידי בית הספר.
אלמה בן זאב, תמר שם אור וסיוון מסט השתתפו בעונה זו בתפקיד אורח. אל צוות השחקנים הצטרפו מירב פלדמן, דליק ווליניץ, אביגיל אריאלי, אליענה בקייר, מיטל מיכאלי, ארז בן הרוש, גיא כהן, תומר אופנר ויובל שבח.
העונה כוללת 55 פרקים בבימוי של אהרון קפלן
עונה חמישית
שודרה מ-3 במאי 2009 עד 9 ביולי 2009 בערוץ הילדים ב-yes.
העונה שודרה לראשונה בערוץ yes stars ישראלי ובערוץ הילדים במקביל.
העונה כוללת 50 פרקים בבימוי של אבישי גולדשטיין.
ראש גדול - ראש חדש (עונה שישית)
העונה עלתה לשידור ב-1 בינואר 2017 והסתיימה ב-22 במאי 2017.
הפעם הסדרה עלתה בערוץ KidZ בשם "ראש גדול - ראש חדש".
העונה מתרחשת כ-7 שנים לאחר סיום העונה החמישית. בעונה זו השתתפו מספר דמויות מוכרות כמו איתי, דניאל, יעל ושחר. מסופר על חייהם לאחר שסיימו את לימודיהם. גם אלחנן משתתף בעונה זו וחוזר לנהל את בית ספר אביבים לאחר הפסקה של מספר שנים.
בתחילת העונה איתי מחפש רעיון לשיווק מוצר לחברת "נבטים". יעל מגיעה והם רואים בטלוויזיה שפרץ מרד בבית ספר אביבים. בינתיים חניתה, המנהלת הנוכחית, מפוטרת ובמקומה נכנס אלחנן אך אלחנן משכנע את חניתה לעבוד לצדו. מספר תלמידים עוזבים: דבש, קשת, לירון, יהלומית ואור סיימו את בית ספר, לילך עזבה לחו"ל, יואב עזב לבית ספר לחינוך מיוחד, גורי ואלירן גורשו מבית הספר. העונה מצטרפים אל בית הספר כמה תלמידים כמו: עידו ברגר, מנהיג המרד, מאוהב בתכלת חברתו, ילדה עם קשיי קשב וריכוז. אך לא מצליח להגיד לה זאת. וכשהוא אומר לתכלת שהוא אוהב אותה היא חושבת שהוא צחק. לאחר מכן הוא מנשק אותה והיא מתרגזת אך הופכת לבת זוגו לזמן קצר, לאחר שגילתה שצילם סרטון התנצלות על המרד. מוריה מוסקט, ילדה עשירה ומפונקת שאביה מנהל חברת "מוסקט". אמילי, בת דודה של יעל, מנסה להתקרב לשמר כשהיא לא יודעת שגילי מאוהב בה. גילי, נער חזק וביישן שמאוהב באמילי אך מתבייש להגיד לה זאת. ושמר, ילד מצחיק שמנסה לעזור לחבריו בבעיותיהם.
בסוף הפרק האחרון אלחנן, חניתה ושאר התלמידים שרים שירים שונים ובסוף את שיר הפתיחה "לך עם החלום" בגרסה מיוחדת שכוללת גם שירים ישראליים מוכרים.
העונה כוללת 49 פרקים בבימוי של עופר ויצמן.
סטרון
סטרון (באנגלית: Strahan) היא עיירה קטנה על חופו המערבי של האי (והמדינה) טסמניה שבאוסטרליה. העיירה היא מרכז תיירות חשוב בסביבתה. העיירה שוכנת במרחק של 300 ק"מ מצפון מערב לבירת המדינה הובארט. אוכלוסיית העיירה מנתה 660 תושבים במפקד 2011.
נמל סטרון הוקם במקור כדי לשרת את תעשיית המכרות באזור. המיקום של הנמל היה חיוני לענף היערנות שפעל סביב למפרץ מקקוורי (Macquarie Harbour). בחלק ניכר של המאה ה-19 ושל ראשית המאה ה-20 שימש הנמל גם לקווי נוסעים ומטען. בראשיתו היה נמל סטרון גם בסיס לצי קטן של סירות דיג שפעל בתנאים הקשים של החוף המערבי של טסמניה. העיירה משמשת כשער מעבר לאזור הפרא הדרום-מערבי של האי. סירות, מטוסים ומסוקים משתמשים בעיירה כבסיס לתיירות באזור.
פאביו מירטי
פאביו מירטי (באיטלקית: Fabio Miretti; נולד ב-3 באוגוסט 2003 בפינרולו שבאיטליה) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת יובנטוס מהסרייה א' ובנבחרת איטליה.
קריירת מועדונים
מירטי גדל במחלקת הנוער של יובנטוס, אליה הגיע ממחלקת הנוער של קונאו. בשנת 2021 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון. ב-8 בדצמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, כשנכנס כמחליף בניצחון 0–1 על מאלמה במסגרת המחזור הראשון בשלב הבתים של ליגת האלופות לעונת 2021/2022. ב-20 במרץ 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א', כשנכנס כמחליף בניצחון 0–2 על סלרניטנה במסגרת המחזור ה-30 לעונת עונת 2021/2022 בסרייה א'. בסך הכל ערך שש הופעות ליגה במהלך עונה זו.
קריירה בינלאומית
ב-20 בנובמבר 2022 ערך מירטי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איטליה, בהפסד 2-0 לנבחרת אוסטריה במשחק ידידות.
שבעה נקיים
בהלכה היהודית שבעה נקיים הם שבע יממות שסופרים איש או אישה שנטמאו בטומאת זיבה. בשבעה ימים אלו בודקים אם הזיבה פסקה וניתן להיטהר מהטומאה.
כיום, אין נוהגים דיני טומאה וטהרה, ועל כן נשאר דין שבעה נקיים רק אצל אישה שנאסרה לבעלה מחמת הלכות טהרת המשפחה. לדוגמה אישה נידה כלומר אישה שראתה דם שיצא מהרחם, לאחר שפסקה יציאת הדם ועשתה בדיקת הפסק טהרה, עליה לספור שבעה נקיים. במהלך שבעת ימים אלו האשה בודקת את עצמה ששוב אינה רואה דם, ובסיומם האישה טובלת במקווה, נטהרת ומותרת בקיום יחסי אישות עם בעלה. אם האשה כן ראתה דם במהלך שבעת ימים אלו, היא סותרת את מניין הימים שכבר עברו ועליה להתחיל בספירת שבעת הימים הנקיים מהתחלה.
במקור הדין, ספירת שבעה נקיים הייתה מיועדת רק לזבה גדולה שהיא אישה שראתה דם במשך לפחות שלושה ימים בימי זיבתה ולא לכל נידה, אולם עקב חומרא דרבי זירא ספירת שבעה נקיים הפכה לדין מחייב כלפי כל אשה שנאסרה לבעלה מחמת ראית דם אפילו מעט ביום אחד.
מקור הדין
על פי דין התורה, נידה רגילה, כלומר אשה שראתה דם שיצא מהרחם במהלך שבעת ימי הנידה אינה צריכה לספור שבעה ימים נקיים ללא ראיית דם, אלא עליה למנות שבעה ימים בהם היא טמאה, ובסיומם אם לא תראה דם, האשה טובלת ונטהרת. לעומת זאת, במצב זיבה - אם אשה ראתה דם יום אחד או יומיים בתוך אחד עשר ימי הזיבה צריכה לספור רק יום אחד נקי ללא ראיית דם, ובסיומו האשה טובלת ונטהרת (אשה זו נקראת זבה קטנה, או שומרת יום כנגד יום). רק אישה הרואה דם במשך שלושה ימים רצופים בתוך אחד עשר ימי הזיבה צריכה לספור שבעה ימים נקיים בלא שתראה כל דם לפני שתוכל להיטהר (אשה זו נקראת זבה גדולה).
אולם, חז"ל ראו כי עניין חישוב מחזורי הימים של שבעה ימי נידה ואחד עשר ימי הזיבה מורכב ומסובך, ונשים רבות עלולות לטעות ולהחשיב עצמן כנידה רגילה בעוד שהן בגדר זבה גדולה. לכן, החמירו חכמים ותיקנו כי כל הנשים שראו דם אפילו מעט בכל זמן שהוא תספורנה שבעה ימים נקיים ללא ראיית דם לפני שתטבולנה ותיטהרנה. חומרא זו נקראת "חומרא דרבי זירא".
עיקר הדין
אולם, חכמים קבעו שאישה לא יכולה לספור שבעה נקיים כל עוד היא בגדר של פולטת שכבת זרע. כלומר, משום חשש כולל, כל עוד לא עברו 72 שעות מאז קיימה בפעם האחרונה יחסי אישות היא אינה יכולה להתחיל לספור שבעה נקיים.
דעת השולחן ערוך
בשולחן ערוך (חלק יורה דעה סימן קצ"ו) נפסק כי אין האישה יכולה להתחיל לספור שבעה נקיים אלא לאחר ארבעה ימים (אפילו לא שלמים) מהיום בו קיימה יחסי אישות בפעם האחרונה.
לדוגמה: אם קיימה יחסי אישות ביום ראשון בלילה (אור ליום שני), ובבוקר החל הדימום הווסתי, היא תוכל לספור שבעה נקיים החל מהשקיעה של יום חמישי, ויום שישי יהיה היום הראשון של שבעת הנקיים.
לפי דעה זו, אם האישה לא קיימה יחסי אישות בסמוך לתחילת הדימום הווסתי, או שרחצה את פנים הנרתיק היטב כך שאין בו נוזל זרע - היא יכולה להתחיל לספור שבעה נקיים מהרגע שפסק הדימום וביצעה בדיקת הפסק טהרה.
כך פוסק השולחן ערוך, וכך נוהגים חלק מקהילות עדות המזרח.
דעת הרמ"א
לדוגמה: אישה שראתה דם וסת ביום ראשון בלילה (אור ליום שני) (ולא משנה מתי קיימה יחסי אישות לאחרונה), תוכל לספור שבעה נקיים החל מהשקיעה של יום שישי, ויום שבת יהיה היום הראשון של שבעת הנקיים.
וכך נוהגים בני עדות אשכנז וחלק מבני עדות המזרח.
בכל מקרה ועל פי כל הדעות, לא ניתן להתחיל לספור שבעה נקיים לפני שפסק הדימום לגמרי, ובוצעה בדיקת הפסק טהרה בצורה טובה.
מהלך ימי שבעת הנקיים
במהלך שבעת הימים הנקיים האישה צריכה לוודא שהיא אכן "נקייה" כלומר שהדימום נפסק לחלוטין. לצורך כך, במהלך שבעת הימים הללו עליה ללבוש תחתונים לבנים שעליהם קל לראות האם הדימום פסק. אם היא אכן מוצאת כתם דם על התחתונים היא צריכה לברר האם זהו כתם שמפסיק את שבעת הנקיים או לא.
חיוב נוסף במהלך שבעת הימים הנקיים הוא בדיקות. על האישה לבדוק את עצמה בדיקה פנימית. בדיקה זו מתבצעת באמצעות בד לבן המוחדר אל הנרתיק ונבדק האם הוא נשאר לבן, בדומה לבדיקת הפסק טהרה. אולם, בשונה מבדיקת הפסק טהרה, בבדיקות אלו אסור לאישה לנקות את הנרתיק וסביבותיו לפני הבדיקה, מפני שמטרת הבדיקה היא לוודא שאכן האזור נקי מדם. בדיקה זו צריכה להתבצע פעמיים ביום - בבוקר ולפני השקיעה.
שבעת הימים הנקיים חייבים להיות רצופים. על כן, אם ראתה דם באחד מהימים הללו בבדיקות או על התחתונים (במצב שזה ודאי דם וסת) היא צריכה לבצע בדיקת הפסק טהרה מחדש ולהתחיל לספור מחדש את שבעת הימים הנקיים. אולם, אין היא צריכה להמתין שוב את ימי פולטת שכבת זרע, מפני שימים אלו נספרים אך ורק מהיום האחרון בו היו הבעל והאישה מותרים (ולדעת השולחן ערוך מהיום בו קיימו יחסי אישות בפעם האחרונה).
יש סוברים שבכל ימי שבעת הנקיים עליה לדעת כי היא נמצאת בתוך שבעה נקיים. לכן, אם חשבה שאיננה סופרת כעת שבעה נקיים מכל סיבה שהיא, אף שבפועל יכלה לספור - אין הימים הללו נחשבים לה. ויש סוברים שלמקל יש על מי לסמוך. ויש שהקלו לגמרי.
מספר הבדיקות בשבעת הנקיים
נחלקו התנאים מהו מספר הבדיקות המינימלי המכשיר את שבעת הנקיים: לדעת ר' אליעזר אם בדקה בראשון ובשביעי - שבעת הנקיים כשרים, ותוכל לטבול. לדעת ר' יהושע הימים בהם בדקה נספרים לנקיים, והימים בהם לא בדקה אינם נספרים אך גם אינם סותרים. לדעת ר' עקיבא רק ימים רצופים בהם בדקה נספרים, ולכן במקרה הנ"ל יש לאישה רק את היום השביעי כיום נקי, ולאחריו צריכה לבדוק ברצף עוד שישה ימים. הגמרא מביאה שהאמוראים פסקו הלכה כרבי אליעזר.
אמנם, נחלקו האמוראים בהסבר דעת ר' אליעזר: לדעת רב גם בדיקה אחת בשבעת הנקיים מספיקה, ור' אליעזר הזכיר בדיקת ראשון ושביעי רק כדרך אגב לדיון עם שאר התנאים. לדעת רבי חנינא שתי הבדיקות בשביעי שהוזכרו בדברי ר' אליעזר מעכבות בדיעבד. רוב הראשונים פסקו כרב, כמה ראשונים פסקו כרבי חנינא, או חששו לדעתו לחומרא. השולחן ערוך כתב שאין להקל בזה.
כמה אחרונים הזכירו שאף שהשו"ע החמיר כדעת רבי חנינא - במקרים של דחק כמו פצעים בנרתיק שמקשים על קיום הבדיקות ניתן להקל לעשות בדיקה אחת בלבד. ויש שהצריכו שאלת חכם.
במקרה של אישה ששכחה ובדקה רק פעם אחת בשבעת הנקיים, רוב האחרונים פסקו שאין להקל לה לטבול. ויש שכתבו שתשאל חכם. ויש שכתבו שלפי כללי ההלכה יש להקל.
לאחר שבעה נקיים
שבעת הימים הנקיים מסתיימים תמיד בשקיעה של היום השביעי. לדוגמה: אם החלה לספור את שבעת הימים הנקיים ביום שלישי לאחר שקיעת החמה (אור ליום רביעי), הרי ששבעת הימים הנקיים יסתיימו בשקיעה של יום שלישי ולאחר השקיעה היא יכולה לעבור לשלב הבא והאחרון - הטבילה במקווה.
אחר שהסתיימו שבעת הימים הנקיים, היא יכולה לעבור ללבוש תחתונים צבעוניים והיא אינה צריכה לבצע עוד בדיקות. כעת היא יכולה ללכת לטבול במקווה ולאחר הטבילה תהיה מותרת לבעלה ועד הפעם הבאה שיתחיל הדימום הווסתי תצטרך לבדוק רק בעונת הפרישה סמוך לוסת.
גם אם, מכל סיבה שהיא, היא אינה טובלת באותו ערב בו הסתיימו שבעת הימים הנקיים, היא אינה צריכה לבצע בדיקות נוספות לפני הטבילה (אף אם עובר זמן רב, אלא אם הגיע זמן המחזור הבא או שראתה דם שוב).
יואל חסון
יואל חסון (נולד ב-2 באפריל 1973); הוא פוליטיקאי ישראלי שכיהן כחבר הכנסת (בכנסת ה-17, 18 וה-20) מטעם מפלגת קדימה ומפלגת התנועה. כחבר הכנסת העשרים כיהן כיושב ראש סיעת המחנה הציוני, סגן יושב ראש הכנסת ומרכז האופוזיציה, עד להודעת אבי גבאי על פירוק המחנה הציוני. קודם לכן שימש כיו"ר צעירי הליכוד, נשיא הקונגרס הציוני ויו"ר ההנהגה הארצית של בית"ר.
חסון הוא שותף ובעלים של חברת "הקבינט" העוסקת בייעוץ אסטרטגי, קשרי ממשל ושתדלנות. את החברה הוא הקים ביחד עם הלוביסט צח בורוביץ ב-2013 כשלא היה חבר כנסת. ב2022 הוצע לחסון לעסוק בפרשנות פוליטית עבור ynetradio לאחר שנמנעה ממנו האפשרות להגיש תכנית אקטואליה קבועה עם מורן אזולאי מחשש שהוא "לכאורה עשוי לשתול מסרים ללא גילוי נאות של האינטרסים שהוא מייצג".
קורות חיים
חסון נולד ליהושע וסימון רותי חסון, עולים מתוניסיה, גדל בראשון לציון ולמד בחטיבת הביניים בפנימיית כפר הנוער דוד רזיאל שבהרצליה. את לימודי התיכון עשה במגמה עיונית ביולוגית בכפר הנוער יוענה ז'בוטינסקי שבבאר יעקב. בן 16 הצטרף לתנועת הנוער בית"ר. לאחר לימודי התיכון יצא מטעם התנועה לשנת שירות בהדרכת נוער בסיכון. בצה"ל שירת בגרעין על שם שלמה בן-יוסף, בגדוד 905 של חטיבת הנח"ל בדרום הר חברון, ולאחר מכן במפקדת הנח"ל.
חסון הוא בעל תואר ראשון בממשל ומינהל ציבורי מהמרכז הבינתחומי הרצליה.
באפריל 2012 נשא לאשה את טס גדות, עורכת חדשות בערוץ הכנסת. הזוג מתגורר בנחלת יהודה שבראשון לציון. בעבר התגורר בהתנחלות ברקן.
קריירה פוליטית
ב-1996 התמנה לראש מחלקת ההתיישבות של בית"ר, שטיפלה בגרעיני הנח"ל של התנועה. כעבור שנה עזב את בית"ר כדי לשמש כיועץ פרלמנטרי לחבר הכנסת עוזי לנדאו, כשזה היה יושב ראש ועדת החוץ והביטחון. ב-1998 התמודד בבחירות ליושב ראש תנועת בית"ר, וזכה במינוי; כעבור שנתיים נבחר לקדנציה נוספת. במסגרת תפקידו נבחר ליו"ר מועצת תנועות הנוער בישראל, ושימש כחבר מליאת הרשות לקידום מעמד האישה וכן כחבר בשדולת הנשים בישראל.
בתור חבר מפלגת הליכוד הוא נמנה עם תומכי אריאל שרון. הוא נבחר ליו"ר "צעירי הליכוד", ועם ניצחון "הליכוד" בבחירות 2001 מונה על ידי שרון ליועץ לפניות הציבור, ועמד בראש אגף פניות הציבור במשרד ראש הממשלה בין 2001–2006. לאור פעילותו בכפל תפקידים, ביקש נציב שירות המדינה שמואל הולנדר לפטרו מתפקיד יועץ ראש הממשלה.
בכנסת ה-17
ב-2005 פרש חסון מחברותו בתנועת הליכוד והצטרף ל"קדימה" מייד עם הקמתה. במערכת הבחירות לכנסת ה-17 שימש כיו"ר מטה הצעירים והנוער של המפלגה, שובץ במקום ה-29 ברשימת המועמדים מטעמה ונבחר לכנסת. ביוני 2006, בגיל 33, נבחר לנשיא הקונגרס הציוני העולמי הל"ה, שהתכנס בירושלים - האדם הצעיר ביותר שנבחר לתפקיד זה אי פעם. חסון נאלץ להתפטר מהתפקיד לאחר סגירת הכנס הל"ה של הקונגרס, משום שוועדת האתיקה של הכנסת הבהירה, כי הכהונה בתפקיד זה מנוגדת לחוק חסינות חברי הכנסת.