cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יועץ המדינה
מאז קבלתו של חוק העוצרות ב-1937, האדם היחיד שמונה ליועץ המדינה ולא היה בן זוגו של המונרך או נסיך היה הרוזן מהארווד, אם כי הנסיכה מוד מפייף, שכיהנה בין 1942 ל-1945, כינתה את עצמה ליידי סאות'אסק. קודם לכן מינה ג'ורג' החמישי לתפקיד יועץ המדינה את הלורד צ'נסלור, הלורד נשיא המועצה, ראש ממשלת בריטניה והארכיבישוף מקנטרברי.
סק
ראו גם
}}
להבות יוני
להבות יוני (באנגלית: Flaming June) היא יצירה בצבעי שמן של הצייר האנגלי פרדריק לייטון משנת 1895. זוהי נחשבת יצירת המופת של לייטון כצייר בעידן הקלאסיציזם. הדמות ביצירה מזכירה נימפות שפוסלו ביוון העתיקה.
היצירה נעלמה בתחילת המאה ה-20, והיא התגלתה רק בסביבות שנת 1960. זמן קצר לאחר מציאת היצירה, היא נמכרה בזול במכירה פומבית עקב חוסר הפופולריות של ציורים ויקטוריאניים באותה תקופה. מאוחר יותר, (MAP) שבפוארטו ריקו רכש אותה, ועד היום היא נמצאת בהחזקתו.
אודות היצירה
הציור שימש תחילה כמודל ליצירת פיסול בשיש לחדר הרחצה של הצייר, אולם הוא התלהב מהרעיון והחליט ליצור ציור על סמך המודל. הציור דמה מאוד ליצירתו של מיכלאנג'לו "לילה" שלייטון החשיב כאחת מהיצירות החשובות של העת המודרנית. הפוזיציה של הנערה בציור היוותה אחד מהקשיים הגדולים עבור הצייר. הוא צייר כמה סקיצות, והוא התקשה לצייר בדיוק, בפרט את ידה הימנית של הנערה. לייטון יצר ארבע סקיצות לפני היצירה הסופית, ובכללם למעט אחת הנערה הייתה עירומה. הציור מאופיין בריאליזם שניכר בשמלה השקופה של הנערה, בשיש ברקע, בשימוש באור טבעי ובשקיעה. ענף ההרדוף הרעיל המופיע בצידה העליון בימין הציור מסמל את השבריריות בין המוות לבין השינה.
המגזין "" קנה את היצירה על מנת ליצור בדמותה כרטיסי ברכה לחג המולד של 1895. לאחר מותו של לייטון, ב-1896, מוזיאון אשמוליאן הלווה את היצירה וסמוך לשנת 1900 הוא נעלם. בסביבות שנת 1960 אנדרו לויד ובר גילה את הציור ורצה לרכוש אותו, אולם סבתו סירבה לתת לו כסף מפני שהיא חשבה כי היו אמנות נחותה. בשנת 1963, לואיס פייר העתיד להיות מושל פוארטו ריקו יצא למשלחת לאירופה כדי לרכוש יצירות למוזיאון פונסה לאמנות. פייר רכש את היצירה בשווי של 1,000 דולר אמריקאי באמסטרדם. להבות יוני הוצגה בתערוכות ברחבי העולם; במוזיאון הפראדו שבמדריד ב-2008, ב ב-2009 ובאוסף פריק שבניו יורק סיטי ב-2015. היצירה גם הוצגה ב, באותו מקום בו היא נוצרה.
קיימת מחלוקת בנוגע לדוגמנית שהיוותה השראה לנערה בציור. רבים סוברים כי לייטון נעזר באחת משתי הדוגמניות האהובות עליו;  או. לויד דיגמנה רק ציורי ראש או ידיים ולא ציורי עירום, כך שייתכן כי הדוגמנית ביצירה הייתה דין.
משבר החשמל ברצועת עזה
משבר החשמל ברצועת עזה הוא משבר חשמל מתמשך, שאיתו מתמודדים קרוב כשני מיליון אזרחי רצועת עזה. המשבר גורם לכך שאספקת החשמל ניתנת למספר שעות ביום בלבד בתזמון, בעקבות כך חלק מהעזתים משתמשים בגנרטורים חשמליים פרטיים או מתקינים בביתם פאנלים סולאריים כדי לייצר חשמל עצמי. המשבר הוא תוצאה של המתיחות בין ארגון חמאס, ששולט בעזה מאז עימות חמאס-פת"ח, לבין הפת"ח, ששולטת בגדה המערבית ואחראית על הכנסות ממיסים ומימון תשתיות ברצועה וכדומה.
משבר החשמל משפיע רבות על מערך האנרגיה ברשות הפלסטינית.
היסטוריה
לפני יוני 2013 הוברחו כמויות רבות של דלק מתחנות הכוח ממצרים לשטח הרצועה, שם דלק באותה עת היה נחשב יקר מאוד. בעקבות צעדים שנקטה ממשלת מצרים כנגד מנהרות הברחת רצועת עזה הופסקו ההברחות ותחנת הכוח היחידה ברצועה (תחנת הכוח עזה) החלה לפעול רק באופן חלקי וזאת רק בעזרת דלק המסופק על ידי ישראל, שגובה מחיר גבוה לייבוא הדלק. אף על פי שחמאס שולט ברצועה, תושבי הרצועה עדיין תלויים ברשות הפלסטינית ופת"ח שתספק את החשמל.
ארגון זכויות האדם הישראלי בצלם תיעד את האופן שבו תושבים בעזה מתמודדים עם אספקת חשמל מעטה של כמה שעות ביום, פעילי הארגון טוענים כי על ישראל לקחת אחריות על המשבר ואומר כי החמאס צריך להקצות כספים לחשמל ולא לרווח אישי ולהוצאות צבאיות על ציוד ומנהרות לחימה.
כבר באפריל 2017 אזל הדלק בתחנת הכוח עזה ולבסוף היא גם הושבתה שנה לאחר מכן, חמאס האשים את הרשות הפלסטינית בגין מיסים קשים על הדלק (שגובה ישראל על פי הפרוטוקול בנושא יחסים כלכליים "פרוטוקול פריז" שנחתם כחלק מהסכמי אוסלו) תוך שהוא לא מעביר הכנסות ממסים לעזה כנהוג, ברשות טוענים בכלל כי פקידי חמאס בעזה לא מסוגלים להפעיל את המפעל ביעילות.
בעקבות סירובה של הרשות לשלם עבור חשמל בעזה והוראתה להפחתת האספקה של החשמל, ישראל צמצמה עוד יותר את האספקה לעזה החל מיוני 2017 בטענה כי מדובר בעניין פלסטיני פנימי והיא לא מתכוונת להתערב בו יותר, עם זאת בכירים בצבא הישראלי ובהאו"ם הזהירו כי משבר החשמל יחד עם המשבר ההומניטרי הכללי עלולים להביא את עזה ליזום פעולות טרור  , החמאס הגדיר את החלטת ישראל כ"מסוכנת וקטסטרופלית" ואף בתגובה איימה לחדש את האלימות בגבול הרצועה.
ביוני 2018 פורסמו ידיעות כי מצרים וחמאס הגיעו להבנות לאחר משא ומתן ארוך בו נקבע כי מצרים תעביר לרצועה כ-30 מיליון ליטר סולר, עם זאת אספקה זו לא תעמוד בשיעורי המכס הישראליים (שמועברים לרשות הפלסטינית) כפי שנקבע בפרוטוקול פריז, וייתכן שיציבו את עזה כגוף כלכלי נפרד מישראל ומהרשות.
LFSR
LFSR (ראשי תיבות של: Linear Feedback Shift Register, בתרגום חופשי: "אוגר הזזה בעל משוב ליניארי") הוא מונח במדעי המחשב המתאר אוגר זיזה שהקלט שלו הוא פונקציה ליניארית של סיביות המצב שלו.
LFSR הוא אוטומט סופי דטרמיניסטי. הערך ההתחלתי של LFSR נקרא גרעין ומתוכו נקבעת שרשרת המצבים האפשרית של האוטומט לאורך זמן ריצתו. מכיוון ש־LFSR הוא פונקציה מחזורית בעלת קלט בגודל סופי הוא אוצר בתוכו מחזור מצבים שתדירותו תלויה בכמות הסיביות המרכיבות את הרכיב ובפונקציית ההיזון שלו.
בקריפטוגרפיה, מימושים של LFSR בחומרה ובתוכנה משמשים כרכיבים במחוללי מספרים פסאודו־אקראיים, אלגוריתמים להרחבת מפתח, פונקציות גיבוב ועוד.
מאפיינים ואופן הפעולה
בכל מחזור התייחסות, ה־LFSR מזיז את כל סיביות המצב שלו מקום אחד הצידה, הסיבית שנדחקה החוצה משמשת כפלט. למקום המתפנה כתוצאה מההזזה מוכנסת סיבית המחושבת על ידי פונקציית ההיזון הליניארית (לרוב, XOR) המופעלת על ערכים במקומות ידועים (Taps) ועל הפלט. LFSR שפונקציית ההיזון הליניארית שלו נבחרה בצורה טובה יעבור דרך כל 2^{n}-1 המצבים האפשריים שלו LFSR כזה נקרא LFSR מקסימלי.
פוקנציית ההיזון ב־LFSR (או פולינום הבסיס) ניתנת לביטוי כפולינום בבסיס בינארי כך שכל אחד מהמקדמים בפולינום הוא 0 או 1. בדוגמה המופיעה משמאל, הסיביות המשתתפות בחישוב הפונקציה נמצאות במקומות 16,14,13 ו־11 ופונקציית ההיזון היא
מוסטפא אל-כאמל
אל-כאמל עבד עם מוזיקאים בולטים כמו עלי דרוויש, קדור אל סאררפי וסאלח אל מהדי. הוא עבד ברדיו ולאחר מכן החל את הקריירה שלו כשהצטרף ללהקתו של עלי ריהי. בנוסף לנגינה, מוסטפא אל-כאמל התאמן בשירה, ובין המשוררים הבולטים ביותר שאת שיריהם שר נמנים מחמוד בורגיבה ואחמד ח'יר אלדין. הוא הצטרף גם למספר קבוצות תיאטרון, ביניהן "הרנסאנס הערבי", "איחוד התיאטרון" ו"תוניסיה הצעירה".
בישו
בישו (באנגלית ובאפריקאנס: Bhisho) היא עיר הבירה של פרובינציית הכף המזרחי שבדרום אפריקה.
אוכלוסיית העיר מנתה בשנת 2011 11,192 תושבים ושטחה 8.08 קילומטרים רבועים. 98.3% מתושבי העיר אפריקאים 0.2% אסייתים 0.2% לבנים 1.0% צבעוניים ו0.2% אחרים.
היסטוריה
בעבר בישו הייתה עיר הבירה של סיסקאי שהייתה אחת מעשרת מדינות החסות שיצר ממשל האפרטהייד בדרום אפריקה. במהלך שהותה כבירת סיסקאי חתמה בישו על הסכם ערים תאומות עם העיר אריאל.
בשנת 2000 אוחדו יחד הערים קינג ויליאמז טאון, בישוֹ ואיסט לונדון, לכדי מועצה מנהלית משותפת תחת השם באפלו סיטי - העיר על נהר הבאפלו. בישו היא מאז 1994 בירת הכף המזרחי.
אמיליו סלה
אמיליו סלה (בספרדית: Emilio Sala ; 20 בינואר 1850 – 14 באפריל 1910) היה צייר ספרדי בעיקר של דיוקנאות נשיים.
ביוגרפיה
הוא בא ממשפחת סוחרים. לימודיו הראשונים היו באקדמיה המלכותית לאמנויות יפות של ולנסיה עם בן דודו פלסידו פרנסס (Plácido Francés). בשנת 1871, הוא הציג לראשונה בציבור בתערוכה הלאומית לאמנויות יפות וזכה שם בפרס הראשון. הוא גם פתח סטודיו במדריד ולקח חלק בקישוט ארמונות אנגלדה ומזרדו, תקרות בית הקפה דה פורנוס והקנטינה אמריקנה.
בשנת 1885, לאחר שלא קיבל פרופסורה ב"בית הספר לאמנויות ומלאכה", הוא הגיש בקשה וקיבל מלגה ללימודים באקדמיה המלכותית של ספרד ברומא, אך, במקום זאת - שנתיים לאחר מכן, קיבל מלגה ללמוד בפריז. בתערוכה העולמית ב-1889, הוא הציג את ציורו המפורסם ״גירוש היהודים מספרד״, רק כדי לגלות שהציבור הצרפתי כנראה כבר לא מעריך יצירות היסטוריות, ולכן הציג אותו בספרד, שם הוא התקבל טוב יותר. ב-1890, אולי כתוצאה מהחוויה הזו, נטש את הנושא ההסטורי לטובת סצנות ז'אנר, נופים ונשים.
ב-1896 חזר לספרד, שם התחתן ופתח מחדש את הסטודיו שלו. רבות מיצירותיו הופיעו במגזין Blanco y Negro. הוא גם אייר כמה מהאפיזודות הלאומיות של בניטו פרס גלדוס. ויצר עיטורים לארמון האינפנטה איזבלה, שזכו לשבחים רבים.
ב-1906, הוא הגיש שוב מועמדות לתפקיד אקדמי, הפעם באקדמיה המלכותית לאמנויות יפות של סן פרננדו ונדחה לטובת רמון מננדס פידל. כפיצוי, בית הספר יצר במיוחד עבורו משרה ב"תיאוריה ואסתטיקה של צבע". הוא כיהן בתפקיד זה עד מותו מאי ספיקת לב.
בין הפרסים הרבים שקיבל ניתן למנות את הצלב הגדול של מסדר איזבלה הקתולית וצלב מסדר מיכאל הקדוש (בוואריה), שהציג בתערוכה במינכן ב-1885.
רוקפור בהופעה
רוקפור בהופעה הוא אלבום ההופעה הראשון והיחיד עד כה של להקת רוקפור. האלבום התאפיין בסאונד פסיכדלי, בדומה למוזיקה של שנות ה-60. בהופעה זו שהוקלטה במועדון הברבי התל אביבי - משכנם הקבוע של הופעות הלהקה, עובדו שיריהם בליווי כלי מיתר בעיבודו של המוזיקאי דניאל סלומון. בשירים "אבשלום" ו"שוב לא שקט" התארח המוזיקאי אביב גפן בשירה. בנוסף לשירי ההופעה, צורפו לאלבום גם השירים "כביש 66" ו"מסיבת סיום", שהוקלטו באולפן. השיר "כביש 66" מופיע בגרסתו האנגלית באלבום הבא של הלהקה, והראשון שלהם באנגלית, Supermarket.
בנימין גוטיאנסקי
בנימין גוּטיַאנְסקִי (בכתב רוסי: Гутянский; 1903, אוקראינה – 1956, קזחסטן) היה משורר יידיש, מתרגם ועורך יהודי בברית המועצות. חיבר יצירות רבות לילדים.
קורות חיים
גוטיאנסקי נזכר לראשונה כמשורר לילדים ביידיש וכמשתתף בעיתון הילדים "אקטיאברעל" ('אוקטובר הקטן'), עיתון סובייטי שיצא לאור במינסק, בלארוס. ראשית פרסומו שם, כעורך וכמחבר, בשנת 1932.
עד פרוץ מלחמת העולם השנייה, ופלישת הנאצים לברית המועצות, כתב גוטיאנסקי שירי ילדים רבים, מעשיות בחרוזים, ז'אנר שהיה נפוץ בין סופרי היידיש בשנות השלושים והארבעים, ומערכונים קצרים. יצירותיו נדפסו בעיתוני הילדים ביידיש וברוסית שיצאו לאור באוקראינה: בחארקוב, בקייב ובאודסה.
בשנת 1942 התגייס גוטיאנסקי לצבא האדום – בתחילה ככותב מכתמים ותעמולה אנטי-נאצית, ואחר כך כלוחם בחזית. הוא זכה בעיטור חשוב של הצבא האדום על לחימתו. עם תום המלחמה שב לעבודתו הספרותית. הוא תרגם ליידיש, בין השאר, את "דון קישוט", של סרוונטס, את כל משלי קרילוב ואת ספר הילדים המפורסם של קורניי צ'וקובסקי "דוקטור אַי-כואב" (שתורגם לעברית ב-1943 על ידי נתן אלתרמן בשם "דוקטור אויזֶמָר", בתוך הספר של צ'וקובסקי "לימפופו, מסע לארץ הקופים").
יזם את ייסודו של תיאטרון הבובות היהודי בקייב.
ב-5 ביולי 1949 נעצר עם אשתו ההרה, ברטה. אשתו שוחררה והוגלתה לקוסטנאי שבקזחסטן. גוטיאנסקי שוחרר אחריה, באמצע שנות ה-50, חולה מאוד, הצטרף לאשתו ולילדיו בגלות בקזחסטן, וכעבור זמן קצר נפטר שם.
אף אחד מכתביו לא תורגם לעברית.
פרסי שר התרבות והספורט בתחום היצירה הספרותית העברית
פרסי שר התרבות והספורט בתחום היצירה הספרותית העברית הוא פרס המוענק מטעם משרד התרבות והספורט במספר קטגוריות בתחום הספרות והשירה. פיצולו והתמזגותו של משרד התרבות בין משרדים ושרים שונים גרם לכך ששמו שונה בהתאם לנסיבות, ונקרא לאורך השנים: "פרס שר החינוך והתרבות"; "פרס שרת המדע והאמנויות"; "פרס שרת החינוך, התרבות והספורט"; "פרס שר המדע, התרבות והספורט", "פרס שרת התרבות והספורט". שוויים הכולל של כל הפרסים בתחומי היצירה הספרותית לשנת תשע"ד עמד על למעלה מ-800,000 ש"ח.
הפרס מוענק ב-8 קטגוריות בתחומי היצירה הספרותית:
פרסי שנת תשע"ח 2017
הפרס על ספר ילדים מצטיין: תמר מאיר על הספר "חנות הגלידה של פרנצ'סקו טירלי", נטעלי גבירץ על הספר "יולנדה דה מיאו", חנה הרציג על הספר "הפילוסוף הקטן, דקלה קידר על הספר "ג'ורג'י, הפרס על ספר נוער מצטיין: ענבל מלכה על הספר "בזמן שלא היית" v חוה ניסימוב על הספר "הסוד של פלוריאן", אלכס פז גולדמן על הספר "תעלומת העיניים השחורות-כחולות", דנה אלעזר הלוי על ספר "מבצע קהיר – שליחות חשאית", הפרס על מפעל חיים בתחום ספרות הילדים: אלונה פרנקל הפרס על מפעל חיים בתחום הספרות לנוער: דורית אורגד
פרסי שנת תשפ"ב 2022
יאיר אגמון, יהודה ויזן, שלומי חתוכה, ריטה קוגן, עילי ראונר, שרה שילה וישי שריד.
לי עברון – "העולם שמתחת לשטיח", רועי סלמן – "באמצע הרחוב", עמלה עינת – "פחד בין הגבעות", גיא עד – "דן קרוב-רחוק".
איריס אליה כהן – "טל מחכה לרכבת", דן הופרט – "בדרך למכולת", נתי בית – "מהר מהר שלא נאחר", נעמה בנזימן – "נוני ונוני-יותר".
אוסמה מסרי.
טאריק צאלח
טאריק צאלח (בשוודית: Tarik Saleh; נולד ב-28 בינואר 1972, סטוקהולם) הוא מפיק, עיתונאי ובמאי קולנוע שוודי.
סיטי איילנד
סיטי איילנד (אנגלית: City Island) הוא סרט דרמה קומית אמריקאי משנת 2009 שנכתב ובוים על ידי ריימונד דה פליטה בכיכובם של אנדי גרסיה, ג'וליאנה מרגוליס ואלן ארקין. הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים טרייבקה בניו יורק ב-26 באפריל 2009. שם הסרט מתייחס לסיטי איילנד ברובע הברונקס, שם מתרחשת עלילת הסרט.
טאריק צאלח
ביוגרפיה
טאריק צאלח נולד בסטוקהולם מאם שוודית ואב מצרי. בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 הוא היה בין אמני גרפיטי בולטים במדינה. בהמשך הוא התחיל לעבוד בטלוויזיה השוודית. בשנת 2007 הוא זכה בפרס על עבודתו בטלוויזיה.
בשנת 2009 הוא כתב תסריט וביים סרטו Metropia. הסרט הוצג במספר פסטיבלים לקולנוע וזכה בפרסים לרבות פסטיבל הסרטים של ונציה.
סיטי איילנד
עלילה
וינס ריזו (אנדי גרסיה), העובד כסוהר, הוא אביה של משפחה לא מתפקדת שלכל החברים בה יש סודות. המשפחה מתגוררת בסיטי איילנד ברובע הברונקס. וינס מגלה שהבן הלא חוקי הסודי שלו, טוני נארדלה (סטיבן סטרייט), הוא כיום בן 24, אסיר, ומוחזק בכלא שבו וינס עובד. מבלי לחשוף את האמת על משפחתו, וינס מקבל את טוני מהכלא ומעסיק אותו בשכר לעזור בביתו כדי להיות יותר עם בנו. וינס גם לוקח בחשאי שיעורי משחק אצל מיכאל מאלקרוב (אלן ארקין), ומתחיל ליצור קשר אפלטוני עם מולי (אמילי מורטימר), עוד שחקנית שאפתנית.
טאריק צאלח
ביוגרפיה
בהשראת רצח סוזן תמים הוא כתב תסריט וביים סרט The Nile Hilton Incident. סרט זה זכה בפרס הסרט הטוב ביותר של האקדמיה השוודית לקולנוע.
סיטי איילנד
עלילה
בינתיים, בתו של וינס בת העשרים, ויויאן (דומיניק גרסיה-לורידו, בתו גם בחיים האמיתיים של אנדי גרסיה), לא סיפרה למשפחתה שהיא הושעתה מהמכללה ואיבדה את המלגה שלה בגלל שנתפסה מעשנת מריחואנה. כדי לנסות לשלם עבור הסמסטר הבא שלה היא עובדת, ללא ידיעת המשפחה, כחשפנית; בנו הצעיר בגיל ההתבגרות, ויני (עזרא מילר), מטפח בחשאי תשוקה להזנת נשים ומפנטז על השכנה השמנה הסמוכה לביתם; אשתו של וינס, ג'ויס (ג'וליאנה מרגוליס), חושבת שהיא איבדה את כל האינטימיות הזוגית בחייה ושוינס בוגד בה (בזמן שהוא למעשה הלך לשיעורי משחק) ולכן היא רודפת אחרי טוני מבלי להבין שהוא בנה החורג.
טאריק צאלח
ביוגרפיה
בשנת 2019 פורסם כי יביים סרט חדש בשם "חוזה מסוכן" וכריס פיין ישחק את התפקיד הראשי, בעוד הסרט עתיד לצאת לאקרנים ברחבי ארצות הברית ב-1 באפריל 2022.
סיטי איילנד
עלילה
וינס נבחן בהצלחה לאודישנים לתפקיד בסרט של מרטין סקורסזה, בעוד אשתו מחפשת תשומת לב מינית אצל טוני שמסרב לכך. וינס הבן מתיידד עם השכנה השמנה שלו, שעוזרת להביא אותו קרוב יותר לילדה שמנה שאליה הוא נמשך בבית הספר.
טאריק צאלח
ביוגרפיה
בשנת 2022 הוקרן סרטו "הילד מגן עדן" בתחרות הרשמית בפסטיבל הקולנוע בקאן, ואף זכה בפרס התסריט הטוב ביותר לאותה שנה. בסרט משחקים גם השחקנים הערבים-ישראלים תאופיק ברהום, מוחמד בכרי ומכרם ח'ורי.
סיטי איילנד
עלילה
בסוף הסרט מתגלים הסודות של כולם בזה אחר זה. וינס מגלה למשפחתו שהוא לומד משחק ושטוני הוא בנו, טוני, שגילה שוויויאן חשפנית, מגלה שוינס הוא אביו ואילו ויויאן מגלה להוריה שהיא סולקה מהקולג' והם לא כועסים עליה ("חמודה, כולם מעשנים סמים בקולג'").
ביקורת
סיטי איילנד קיבל ביקורות חיוביות בדרך כלל ומחזיק ב-81% אחוזי טריות ("טרי") באתר דירוג הסרטים Rotten Tomatoes. באתר הדירוגים Metacritic, שמשתמש בממוצע הביקורות של המבקרים, יש לסרט ממוצע של 66/100, דבר שמעיד על ביקורות אוהדות בדרך כלל.
שדה ח'ורייס
בשדה ח'ורייס קיימים 4 מתקני הפרדה בין נפט לגז (Gas Oil Separation Plants - GOSPs), ובשני השדות הסמוכים לו מתקן אחת בכל אחד מהם.
במסגרת הפרויקט הוגדל, בין היתר, "המתקן לטיפול במי ים בקוריה" (محطة معالجة مياه البحرفي القُريةَّ) והונח צינור להובלתן של 2 מיליון חביות ליום של מי ים (מן המפרץ הפרסי) מטופלים לצורך הזרקתם אל תוך שדה ח'ורייס כדי לשמור על הלחצים במאגרים. כמו כן, נבנה מיכל חדש לאחסון נפט גולמי בעל קיבולת של למעלה מ-840,000 חביות (בשדה ישנם 2 מכלי אחסון נוספים). מבין התשתיות נקדחו 420 בארות, נסלל מסלול המראה, ונבנו מתקני מגורים וקומפלקס תעשייתי. הפרויקט העסיק 26 קבלנים, 106 קבלני משנה ו-28,000 עובדים.
סיטי איילנד
ביקורת
בקופות, הסרט זכה להצלחה מינורית, וגרף $6,671,036 בארצות הברית ו-$7,875,862 בסך הכל בעולם כאשר תקציבו של הסרט היה 6 מיליון דולר.
שדה ח'ורייס
הפקה ניסיונית בח'ורייס החלה ב-1963 אך השדה מעולם לא פותח באופן מלא עד שנות ה-2000.
ב-14 בספטמבר 2019 הותקף השדה בשל המעורבות הסעודית במלחמת האזרחים בתימן, גורמים בממשל האמריקאי העלו טענה לפיה עמדה איראן מאחורי התקיפה
2003 באסטרונאוטיקה
שיגורי לוויינים
שיגורים שנכשלו מסומנים ב אדום. שיגורים מאוישים מסומנים ב ירוק.
חאסקובו (מחוז)
מחוז (אובלסט) חאסקובו (בולגרית Област Хасково) הוא אחד מ-28 מחוזות בולגריה השוכן בדרום המדינה וגובל ביוון וטורקיה. המחוז משתרע על כ-5% משטח המדינה ועיר הבירה שלו היא חאסקובו. בשטחי המחוז מצויים רכס הרי רודופי, מישור תראקיה העילי וכן זורם הנהר מריצה.
היסטוריה
האזור יושב באופן מאורגן על ידי שבטים תראקים במהלך תקופת הברונזה המאוחרת. נתגלו שרידים ארכאולוגיים ליישובים מבוצרים מהמאה ה-5 לפנה"ס, עידן הממלכה התראקית. במהלך המאה ה-1 עבר האזור לשליטת האימפריה הרומית. בשלהי המאה ה-4, לאחר הפיצול באימפריה הרומית עברה החזקה על השטח לידי האימפריה הרומית המזרחית. במהלך המאה ה-8 נכבשו שטחי המחוז בידי האימפריה הבולגרית הראשונה ובעיר חאסקובו נבנתה מצודת דרכים, שהייתה חלק ממערך מצודות ההגנה של האימפריה.
כלכלה
בבחינת התוצר המקומי הגולמי עולה, כי הענפים המובילים הם טקסטיל, טבק, ביגוד, תעשייה כימית, מפעלי עיבוד מזון, וחקלאות. כמו כן ידוע האזור ביקביו. בעשור הראשון של המאה ה-21 החל להתפתח גם ענף התיירות. שיעור האבטלה במחוז עומד על 7.89 אחוזים. בשטח מחוז חאסקובו עובר נתיב עורקי התחבורה מס' 4 ומס' 9 של נתיבי התעבורה הפאן-אירופיים.
דמוגרפיה
אוכלוסיית המחוז נמצאת במגמת קיטון, בעיקר בשל שיעור תמותה העולה על שיעור הילודה. בין 2004 ל-2009 עמד שיעור הקיטון השנתי הממוצע על 6 אחוזים. מבחינת התמהיל האתני של האוכלוסייה עולה, כי 81% הם בולגרים, 11.27% ממוצא טורקי ו-6.16% הם צוענים. 82% מחזיקים בדת הנוצרית אורתודוקסית ו-12.17% הם מוסלמים סונים.
עידן אולטרון
עידן אולטרון (באנגלית: Age of Ultron) היא מיני סדרה ואירוע קרוסאובר ביקום מארוול שפורסם על ידי חברת מארוול קומיקס בין מרץ ליוני 2013 למשך 28 חוברות. המיני סדרה הראשית נכתבה בידי בריאן מייקל בנדיס ואוירה על ידי אמנים כג'ו קסאדה, אלכס מאליב, קרלוס פצ'קו, בריאן היץ', ברנדון פיטרסון, בוץ' גוס ודייוויד מרקז. הסיפור מתרחש בשני עולמות שונים - עולם חלופי שבו אולטרון הכחיד את תושבי כדור הארץ, ומציאות חלופית שבה מורגן לה פיי השתלטה על חצי מהעולם.
סרט ההמשך לסרט "הנוקמים" משנת 2012 הוא "הנוקמים: עידן אולטרון", ובו אולטרון הנבל הראשי. למרות העובדה שהסרט נקרא על שם הקומיקס וכולל את אותו נבל, סיפור הסרט מקורי ולא מתבסס על עלילת הקומיקס.
סיפור ראשי
אולטרון חזר לכדור הארץ והחל להשתלט על העולם. העיר ניו יורק הפכה לחורבות. זקיפים של אולטרון שומרים על הרחובות ומחפשים אחר נמלטים. הוקאיי מאתר את מקום הימצאו של ספיידרמן, שמוחזק בידי הינשוף וראש פטיש, ומנסה להצילו. אולטרון מוצא את השניים ופותח במתקפה על מנת להרוג אותם. הוקאיי משמיד את הזקיפים של אולטרון, והשניים עושים את דרכם למקום מתחת לסנטרל פארק. באותו מקום תת-קרקעי מצאו מפלט איירון מן, אמה פרוסט, הענקית הירוקה, לוק קייג', האישה הבלתי-נראית ווולברין. הוקאיי מגן על אופן פעולתו, באומרו שהוא לא ויתר על העולם. איירון מן מודיע לו שגם הם לא, ומראה לו את קפטן אמריקה יושב עצוב לצד מגנו השבור.
האלמנה השחורה - שפניה הושחתו בעקבות קרב עם חייליו של אולטרון - עושה את דרכה בהתגנבות ברחבי סן פרנסיסקו הכבושה. היא נפגשת עם מון נייט באחד מבסיסיו הישנים של ניק פיורי. בחזרה בניו יורק, ספיידרמן נזכר כיצד התעורר וגילה שהעולם נמצא תחת מתקפה. בעוד הגיבורים תוהים מדוע אולטרון השתלט על העולם רק כדי לעשות עסקאות עם פושעים כמו הינשוף וראש פטיש, קפטן אמריקה מודיע להם שיש לו תוכנית. הוא מציין שאם גיבורי-העל יכנעו לאולטרון כמו שעשה ספיידרמן, הם יוכלו להציע לו אחד מהם שיתקיף בחשאי את מצודתו של אולטרון מבפנים. לוק קייג' והענקית הירוקה מתנדבים למשימה. קייג' מעביר את הענקית הירוקה לכוחותיו של אולטרון, וקבוצת זקיפים מובילים את השניים ברחבי המצודה כדי שיערכו את העסקה. קייג' נדהם כשנודע לו שהעסקה תיערך בינם לבין ויז'ן, במקומו של אולטרון.
ויז'ן מגלה להם שאולטרון משתמש בו כשלוחה והוא מעניש את האנושות מזמן העתיד. הענקית הירוקה נהרגת בזמן שהיא מנסה לחלץ את קייג' ממאורתו של אולטרון. קייג' עצמו שורד פיצוץ גרעיני בזמן ששאר גיבורי-העל נמלטים ממנהטן. בבסיס של סן פרנסיסקו, האלמנה השחורה ומון נייט מגלים תוכניות אל-כשל לתרחישים אפוקליפטיים שונים, כאשר אחד מהם עוסק בהשתלטות העולם בידי אולטרון. הגיבורים שנמלטו מניו יורק מגיעים לארץ הפראית ונפגשים עם קא-זאר, שמוביל אותם למחנה פליטים. לוק קייג' מת מהרעלת קרינה, וזאת לאחר שהוא אומר להם את אשר גילה. הענק האדום, מון נייט והאלמנה השחורה מגיעים וחושפים תוכנית שנהגתה בידי ניק פיורי להבסתו של אולטרון.
המסעות בזמן
הגיבורים מגלים בונקר סודי בארץ הפראית. הם נפגשים עם ניק פיורי, שמגלה להם את תוכניתו להשתמש בפלטפורמת הזמן של דוקטור דום כדי לנסוע בזמן לעתיד ולעצור את אולטרון לפני הגעתו לזמן ההווה. טוני סטארק מעיר על כך שאולטרון יהיה מוכן לקראתם. וולברין מציע לחזור בזמן ולהרוג את הנרי פים לפני שהוא יצר את אולטרון, אך האחרים מתנגדים לרעיון. ולקיריה מציעה לחזור בזמן ולהגיד לפים לא לבנות את אולטרון, אך וולברין מציין שהדבר רק יאתגר את פים לבנות אותו בכל מקרה. איירון מן, קפטן אמריקה, ניק פיורי, הענק האדום, סטורם, קווייק וקוויקסילבר נוסעים לעתיד. אחרי שהם עוזבים, וולברין מתכנן להפעיל את תוכניתו ולנסוע חזרה בזמן להרוג את פים כך שמזימתו של אולטרון כלל לא תתבצע.
בזמן שהגיבורים מגיעים לעתיד, וולברין מגיע לעבר ומגלה שהאישה הבלתי-נראית עקבה אחריו. למרות התנגדותה מתוכניתו, היא מלווה אותו וגונבת רכב ריחוף מניק פיורי הצעיר כדי להגיע לניו יורק. בעוד הגיבורים בעתיד מותקפים בידי עדר של זקיפי אולטרון, וולברין והאישה הבלתי-נראית מוצאים את פים מאבחן את איש הדרקון - נבל אנדרואיד דמוי דרקון שהואנש באמצעות אלכימיה. למרות ניסיונותיה של האישה הבלתי-נראית למצוא דרך אחרת והכרתו של וולברין בכל הטוב שעשה פים, שניהם מבינים לבסוף שעליהם להרוג אותו, וכך וולברין עושה.
וולברין והאישה הבלתי-נראית חוזרים לזמן ההווה, אך מוצאים שעל הארץ הפראית התרסקו ספינות חלל. היא מזהה את הספינות כשייכות לגזע הקרי ומעלה תאוריה לפיה בקו הזמן הזה הגיעה לכדור הארץ מלחמת קרי-סקרול. הם מגיעים לניו יורק, השורצת בנושאות מטוסים מרחפות של S.H.I.E.L.D. רכב הריחוף שלהם נורה מהאוויר בידי הדפנדרס (שכוללת את קפטן אמריקה שתום-עין, דוקטור סטריינג', הענק הירוק, וולברין, הדבר, סייקלופס כקייבל, הצרעה במדיו של קפטן מארוול וסטאר לורד). הדבר מופתע לגלות שסוזן "חזרה", אך היתר מאמינים שמדובר בשני סקרול מתחזים. מתחולל קרב ביניהם, ווולברין הנוסע בזמן מנטרל את כפילו מקו הזמן הזה. הדפנדרס מבינים שלא מדובר במתחזים ושעליהם לדבר "איתו". לפתע, טוני סטארק קיבורג מופיע בטיסה כשבעקבותיו יחידת רובוטים, והוא דורש לדעת מה מתרחש.
איירון מן מריץ סריקה מחשבתית על וולברין והאישה הבלתי-נראית ונדהם לגלות את המציאות החלופית ממנה הגיעו. הוא מאמין שמורגן לה פיי השתילה אותם כמרגלים. בהמשך הוא נפגש עם וולברין מקו הזמן המקורי ומסביר לו שפציעותיו נוצרו כתוצאה ממלחמה בין לטבריה לבין אסגרד שבה תור נעלם ומורגן כבשה מחצית מהעולם. וולברין רואה את תמונות מותו של הנרי פים, ואיירון מן חושף בפניו שהאוונג'רס התפרקו לאחר שהקסם השתלט על הטכנולוגיה, ושוולברין אחראי לכך. על סיפון נושאת המטוסים המרחפת, וולברין מקו הזמן הנוכחי מחליט לדבר עם וולברין מזמן ההווה, כשהאחרים עוזרים לו לעבור את חסימותיה המנטליות של אמה פרוסט, ואילו הדבר מבקש לעזור לאישה הבלתי-נראית. איירון מן מותח ביקורת על כך שוולברין הרג את פים במקום לגרום לו להשתמש בווירוס כדי להשמיד את אולטרון. האישה הבלתי-נראית משתחררת, ואיירון מן מאמין שמדובר באחת מתחבולותיה של מורגן לה פיי. באותו רגע, מורגן לה פיי מתקיפה בעזרת עדר של רובוטי דום. הדפנדרס נלחמים בהם ואיירון מן מאשים אותה על קיומם של הנוסעים בזמן. היא טוענת לחפותה ומציינת בפניו שצמד נושאות מטוסים עומדות להתרסק בלב ניו יורק.
סיום
הפיצוץ הורג את מרבית גיבורי-העל הנוכחים במקום, ווולברין מחלץ את עצמו מההריסות. טוני סטארק הגוסס אומר לו שהוא אינו יכול פשוט לחזור בזמן ולשנות זאת שוב, שהזמן הוא אורגניזם חי ושהוא יישבר אם יקרעו אותו יותר מדי. בזמן העבר, וולברין מההווה עומד להרוג את הנרי פים כאשר וולברין מזמן העבר מגיע לעצור אותו. אחרי ששכנע אותו לגבי זהותו, הוא מגלה לו שהריגתו של פים רק תחמיר את פני הדברים. פים אומר להם שלא יבנה את אולטרון, אך וולברין אומר לו שהוא חייב על מנת שההיסטוריה תמשיך כסדרה. בתגובה, פים עונה שהוא יכול לבנות בינה מלאכותית טובה יותר, אך עם מתג כיבוי אם יהיה בכך צורך. האישה הבלתי-נראית מגיעה ואומרת שעליו לשכוח את כל מה שאירע. היא ושני הוולברין חוזרים לארץ הפראית. וולברין מזמן ההווה אומר לכפילו שהוא אינו מעוניין לחיות עם הזיכרון של העולם אותו חווה, והשני הורג אותו וחוזר לאישה הבלתי-נראית הנדהמת. בחזרה במעבדה שלו, הנרי פים מרכיב את הגרסה הראשונה של אולטרון, שקורא לו "אבא".
מספר חודשים לפני התקפתו של אולטרון, הנרי פים עובד במעבדתו וניתנת לו חבילה מהאישה הבלתי-נראית, שנכנסה לשם בחשאי. הוא צופה בווידאו של עצמו הצעיר המספק לו משוואות נחוצות לעצור את אולטרון. האוונג'רס מתקיפים את הבסיס של אינטליג'נסיה כדי להציל את וונדרמן - האירוע שהוביל להחייאתו מחדש של אולטרון. כשאולטרון מוחייה מחדש, פים יוצר קשר עם איירון מן, מספק לו את המשוואות ונותן לו להעלות אותם לאולטרון. אולטרון מבין שהוא הובס למרות שהדף את האוונג'רס. הקוד מועלה למערכת שלו והוירוס משמיד אותו. וולברין והאישה הבלתי-נראית חוזרים לניו יורק של זמן ההווה, ומגלים שהכל נותר על כנו. לפני שיוכלו לחגוג, גל הדף גדול במרחב-זמן נראה שמרסק את המציאות לפני שמרכיב אותה מחדש. במגדל האוונג'רס, הנרי פים, איירון מן וחיה מעלים תאוריה לפיה מסעי הזמן של וולברין גרמו ליותר מדי מתחים למרחב זמן-חלל, ונוצרו קרעים לכל אורך המולטי-יקום. ביקום אולטימייט מארוול, מיילס מוראלס נחשף לציבור בתור ספיידרמן כאשר הבזק אור מגלה את גלקטוס. הנרי פים שואל את עצמו מה בדיוק השתבש ומבין סוף כל סוף מה עליו לעשות. מעל לכדור הארץ, אנג'לה מופיעה ביקום מארוול ונשבעת לנקום במי שהוציא אותה בכוח מעולמה.
הנרי פים מסתכל על המידע שוולברין החזיר עמו, והדבר מתחיל לדחוף אותו לשיגעון. במידע זה היו כלולים שני קווי זמן אפוקליפטיים, ושניהם לא היו קורים אלמלא הוא היה מתנהג אחרת. הוא שוקל התאבדות כשלפתע מחשבה ארעית חולפת במוחו - קו הזמן האחר היה גרוע יותר משום שלא היה קיים בו הנרי פים. אין הכוונה רק לפים המדען בעל מוסר העבודה, אלא גם פים ההרפתקן ומשנה הצורה. הוא מבין שהייתה לו השפעה חיובית על העולם, והוא יכול לעשות זאת שוב. הוא יוכל להציל חיים על ידי כושר ההמצאה שלו ומעללי-העל שלו.
ביבליוגרפיה
{|
משפט קריין-מילמן
משפט קריין-מילמן הוא משפט באנליזה פונקציונלית העוסק בתכונות של קבוצות קמורות במרחב וקטורי טופולוגי. ממקרה פרטי של המשפט נובע שכל מצולע קמור נקבע על ידי הקודקודים שלו - כלומר מספיק לדעת את קודקודי המצולע כדי לקבוע את צורתו באופן יחיד. תוצאת המשפט אינה נכונה כאשר לא מגבילים את המצולע להיות קמור, כיוון שניתן לצייר מספר מצולעים שונים (לא קמורים) שיש להם אותם קודקודים.
ולדמאר אנטון
ולדמאר אנטון (בגרמנית: Waldemar Anton; נולד ב-20 ביולי 1996) הוא כדורגלן גרמני יליד אוזבקיסטן שמשחק כמגן מרכזי בשטוטגרט.
משפט קריין-מילמן
תיאור המשפט
באופן פורמלי: אם X מרחב וקטורי טופולוגי (האוסדורף) קמור מקומית, ו-K היא תת-קבוצה קמורה וקומפקטית של X, אז K הוא הסגור של הקמור של קבוצת הנקודות הקיצוניות שלו:
ולדמאר אנטון
ביוגרפיה
אנטון נולד בעיר אמאליק במחוז טשקנט שבאוזבקיסטן בקיץ 1996 להורים ממוצא גרמני. עובדת היותו יליד אוזבקיסטן נודעה רק ביולי 2016 כשחשף בריאיון כי הוא יליד העיר אמאליק. עד אז חשבו כי הוא נולד בעיר אנגן שבמדינת באדן-וירטמברג, גרמניה.
משפט קריין-מילמן
תיאור המשפט
כאשר עבור קבוצה קמורה A, נקודה קיצונית היא נקודה בקבוצה שאיננה נמצאת ב"אמצע" בין שתי נקודות בקבוצה A, או באופן פורמלי: x \in A נקודה קיצונית אם לכל מתקיים.
Dragon Ball Z: Kakarot
Dragon Ball Z: Kakarot (ביפנית: ドラゴンボールZ カカロット) הוא משחק תפקידים בעולם פתוח שפותח על ידי חברת CyberConnect2, אשר הוצא לאור על ידי Bandai Namco Entertainment ב-17 בינואר 2020 ל-PlayStation 4, Xbox One ולמחשב אישי.
עלילה
המשחק מבוסס על האנימה "דרגון בול זי" ועוקב אחר הרפתקאותיהם של סון גוקו, מקיטה ושאר לוחמי ה-Z. בדומה לסדרת האנימה, עלילת המשחק מחולקת למספר סאגות: סאגת הסאיינים, סאגת נאמאק, סאגת האנדרואידים וסאגת בו. עם זאת, במשחק יש גם קטעים מקוריים וחדשים שנוצרו במיוחד עבורו.
משחקיות
המשחק הוא משחק פעולה המשלב בתוכו אלמנטים של משחקי לחימה ומשחקי תפקידים ממוחשבים. השחקן יכול להילחם ביריבים שונים ולקחת חלק בפעילויות כגון דיג, בישול, אכילה, נהיגה במכונית מרחפת ואימון הדמויות השונות במשחק. המשחק מציג "עץ יכולות" לכל דמות והשחקן יכול לקחת חלק בקרבות על מנת לשפר את יכולותיהן של הדמויות במשחק.
השחקנים יכולים לחקור את עולם המשחק (שמורכב ממפות רחבות בעלות מסכי טעינה ביניהן), השלמת העלילה הראשית והשלמת סיפורי צד (Side Quests).
בנוסף, במשחק קיימת מערכת בשם "לוח קהילה" בו השחקנים יכולים להרוויח מדליות שקשורות לדמויות בעולם של דרגון בול ולמקם אותן על הלוח. הלוח מחולק למספר חלקים, כאשר כל חלק (במידה והוא מכוסה במדליות) נותן בונוסים לשחקן: לוח הלחימה, לוח בישול, לוח אימונים וכ'ו.
השחקן יכול לבשל מאכלים שונים בעזרת מרכיבים שהשיג בעולם המשחק: החל מדגים ועד לבשר שנאסף בציד. המאכלים אותם השחקן מבשל מעניקים לו תוספות לכוח, בריאות וכן לאנרגיית הצ'י שלו לזמן מוגבל.
המשחק מכיל שבע דמויות עליהן השחקן יכול לשלוט: גוקו, גוהאן, פיקורו, מקיטה, טראנקס העתידי ו-וג'יטו (המיזוג בין גוקו למקיטה). ככל שהשחקן מתקדם בעלילת המשחק ולוקח חלק במשימות צדדיות, דמויות נוספות ייפתחו. בנוסף אליהן, דמויות שונות יכולות להיות "דמויות מסייעות" כאשר השחקן יכול להיכנס לקרב עם שתי דמויות מסייעות.
הנבלים במשחק ברובם הם נבלים אייקונים בסדרת האנימה: פאריז, סל, מקיטה, מג'ין בו ודמויות נוספות שהופיעו בזיכיון. חלק ממשימות הצד כוללות דמויות שהופיעו בסדרה "דרגון בול".
חבילות הרחבה בתשלום
עד כה (מאי 2023) המשחק הציג שלוש חבילות הרחבה אותן ניתן לרכוש בנפרד או לקבל במידה והשחקנים רכשו גרסאות מורחבות של המשחק:
משפט קריין-מילמן
תיאור המשפט
כיוון אחד של המשפט הוא ברור - אוסף הנקודות הקיצוניות של K הוא תת-קבוצה של K. K קמורה ולכן הקמור שלו מוכל ב-K. K קומפקטית, ובפרט סגורה, ולכן הסגור של הקמור מוכל ב-K. הכיוון המעניין הוא הכיוון ההפוך - משפט קריין-מילמן טוען שלכל קבוצה קומפקטית קמורה K יש מספיק נקודות קיצוניות כדי שניתן יהיה לשחזר אותה מתוכן.
המשפט המקורי (בגרסה מעט פחות כללית מהגרסה הזו) הוכח על ידי מרק קריין ודוד מילמן. מינקובסקי הראה לפניהם שבכל מרחב מממד סופי K הוא הקמור של הנקודות הקיצוניות שלו. קריין ומילמן הראו שכדי להרחיב את התוצאה למרחבים אינסופיים יש להוסיף את הסגור.
Dragon Ball Z: Kakarot
טראנקס - לוחם התקווה
חבילת ההרחבה שמתרחשת במציאות אלטרנטיבית בה גוקו חלה במחלת לב קשה בזמן פלישת האנדרואידים לכדור הארץ. ההרחבה מספרת את סיפור ההישרדות של טראנקס העתידי והאירועים שהובילו אותו להגיע לעולמם של לוחמי ה-Z ולהזהיר אותם מהעתיד הצפוי להם.
משפט קריין-מילמן
הוכחת המשפט
ראשית נראה שיש ל-K נקודות קיצוניות. נגדיר פאה של K להיות תת-קבוצה קמורה המקיימת, כלומר כל צירוף קמור הנמצא ב-K_1 נוצר על ידי איברים מ K_1. נשים לב שמההגדרה, נקודה קיצונית היא פאה המכילה נקודה אחת. יהי \Omegaאוסף הפאות של K. נשים לב כי כיוון ש-K היא פאה של עצמה. חיתוך של סדרה יורדת של פאות הוא פאה (החיתוך לא ריק מקומפקטיות) ולכן מהלמה של צורן יש פאה מינימלית K_1. נראה כי K_1 מכילה נקודה אחת. אחרת, ממשפט האן-בנך נקבל שקיים פונקציונל ליניארי רציף ממשי \phi על X שאינו קבוע על K_1. הקבוצה היא פאה של K_1ולכן של Kהמוכלת ממש ב-K_1, בסתירה להנחה.
ולדמאר אנטון
ביוגרפיה
אנטון דובר גרמנית, אוזבקית ורוסית.
משפט קריין-מילמן
הוכחת המשפט
כעת נראה את ההכלה \subset. יהי נניח בשלילה כי. ממסקנה ממשפט האן בנך קיים פונקציונל ליניארי ממשי רציף \phi כך שמתקיים. נגדיר קבוצה. מתקיים אבל K_1 פאה סגורה (ולכן קומפקטית) של K ומהחלק הראשון נקבל ש ext(K_1) אינו ריק. אבל אז, בסתירה להנחה.
ולדמאר אנטון
קריירת מועדונים
הוא התחיל את הקריירה הבוגרת בקבוצת הנובר 96 אחרי ששיחק בקבוצת הנוער שלה מאז 2007. במהלך עונת 2015–2016, אנטון הופיע פעמיים בהרכב הקבוצה הבוגרת, משחק אחד, בניצחון 1–2 על שטוטגרט ב-27 בפברואר 2016 משחק שני, בהפסד קבוצתו 0–1 לאיינטרכט פרנקפורט ב-19 במרץ 2016. את שער הבכורה שלו בבונדסליגה הבקיע נגד בורוסיה מנשנגלדבך ב-15 באפריל 2016. הוא גם שיחק עשרה משחקים במדי קבוצת המילואים האנובר 96 II.
קריירה בנבחרת
בשל היותו יליד אוזבקיסטן הוא זכה להתעניינות ממטה האימון של נבחרת אוזבקיסטן. בסוף מאי 2016 בכירי התאחדות הכדורגל האוזבקית אישרו שהם ניהלו עם השחקן מגעים לצירופו לנבחרת, אך המגעים לא התקדמו לכדי מימוש. ביולי 2016 באחד מראיונותיו לתקשורת אנטון הודיע שהוא היה רוצה לשחק בנבחרת רוסיה אם תינתן לו ההזדמנות לכך. בספטמבר 2018 הביע את רצונו לקבל אזרחות רוסית ולשחק בהרכב הנבחרת הרוסית.
הוא שיחק בנבחרת הנוער של גרמניה וזכה עמה ביורו 2017 לנוער.
ירון פלוס
ירון פלוס (נולד ב־26 ביוני 1968) הוא מדען נתונים, פרופסור חבר וראש המסלול למדידות וגיאו-אינפורמציה במחלקה להנדסה אזרחית באוניברסיטת אריאל בשומרון. ב־2012–2021 היה מדען ראשי וראש חטיבת המחקר והפיתוח במרכז למיפוי ישראל. באפריל 2023 מונה לראש הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.
ביוגרפיה
פלוס נולד בחולון למשה ורחל פלוס. סיים בהצטיינות לימודי הנדסת חשמל ומחשבים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, במסגרת העתודה האקדמית. שירת בצה"ל כקצין טכני והיה אחראי על פלוגת המחשוב של אוגדה 162, ולאחר מכן כקצין פרויקט בחיל התקשוב.
קריירה
עם שחרורו מצה"ל הצטרף כמנהל שותף לחברת ”הלפרין פלוס – מדידות והנדסה” והקים מספר מחלקות למיפוי ואיסוף מידע עבור חברות תשתית, עיריות וממשלה. כחלק מהכשרתו לתפקיד, טס פלוס להולנד שם השלים תואר שני בגיאו-אינפורמציה במרכז מחקר ITC שבאוניברסיטת טוונטה ובנוסף סיים לימודים למודד מוסמך בטכניון. במהלך תקופת פעילותו בחברת ”הלפרין פלוס” בוצעו פרויקטים לאומיים רבים באיסוף מידע הנדסי.
ב־1998 פרש מ”הלפרין פלוס” והחל לימודי דוקטורט במחלקה להנדסה אזרחית, סביבתית, גיאודזיה וגיאו-אינפורמציה באוניברסיטת המדינה של אוהיו בארצות הברית. במהלך הלימודים עבד במכון למחקר קטבים ע"ש בירד כחוקר בפרויקט TAMARA של הקרן הלאומית למדע האמריקאית, שהייתה אמונה על בניית מסד נתונים של מערב אנטארקטיקה. כחלק מהפעילות השתתף במשלחת לקוטב הדרומי לאיסוף המידע. בנוסף לפעילותו המחקרית עסק בהוראת קורסים מתקדמים באוניברסיטה באוהיו.
בשנת 2001 השלים לימודי דוקטורט בגיאו-אינפורמציה. נושא הדיסרטציה היה: "New methods for spatial statistics in geographic information systems".
ב־2008 חזר לישראל והחל לעבוד במרכז למיפוי ישראל. במקביל, בשנים 2010–2020 הועסק כחבר הוראה בכיר נלווה בטכניון, שם לימד קורסי מערכות מידע ותיאום נתונים בטכניון בפקולטה להנדסה אזרחית וסביבתית.
בשנים 2014–2015 למד באוניברסיטת הרווארד במסגרת רשת המנהיגות הבכירה של קרן וקסנר (מחזור 2015). בשנים 2016–2017 למד באוניברסיטת הרווארד במסגרת התוכנית למנהיגות דיגיטלית.
ב־2021 פרש מתפקידו במרכז למיפוי ישראל וייסד את המסלול למדידות וגיאו-אינפורמציה באוניברסיטת אריאל.
ב־17 באפריל 2023 המליצה ועדת איתור למנותו לראשות הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.
פעילותו כמדען ראשי במרכז למיפוי ישראל
בתקופתו עבר המרכז למיפוי ישראל טרנספורמציה דיגיטלית לארגון מקוון בארבע מערכות מרכזיות: שרת המפות; הכלי להצגה וניתוח של מידע ממשלתי עם מעל 350 שכבות, מעל 45 שיתופי פעולה עם משרדי ממשלה וכמיליון כניסות של אזרחים בחודש לאתר; קודם פיתוח אתר הנדל"ן, פיתוח של רכיב רישוי זמין למודדים עם מנהל התכנון ופיתוח של מערכת הטופוקד המאפשרת איחוד של כלל המערכות ובסיסי נתונים של מפ"י למערכת מקוונת אחודה; וכן, הוחלה דיגיטציה לעוד מספר תהליכים בפעילות המרכז. בנוסף, פלוס הוביל את התקינה ליצירת מפרט אחיד לאיסוף נתונים מדינת ישראל מתוך כוונה שמידע ישמר בצורה נגישה לרשויות ולאזרחים.
מחקריו ופרסומים עיקריים
נושאי המחקר המרכזיים של פלוס נסובים סביב שיטת Total least squares ליישומים מרחביים, הן לניתוח תבניות והן להתמרות דו-ממדות ותלת-ממדיות. במסגרת מחקריו, פיתח אלגוריתמים לחישוב במודל שבו יש שגיאות בכל המשתנים. זאת בניגוד לתהליך האיטרטיבי שלעיתים מתכנס למינימום מקומי שאינו נכון.
כמו כן, פיתח פלוס שיטות סטטיסטיות יעילות חישובית לביצוע אינטרפולציה מרחבית בשיטת Kriging.
חיים אישיים
פלוס הוא אב לשלושה.
אבי מרגלית
אבי (אברהם) מרגלית (1939–1979) היה מאייר ספרי ילדים, סופר ילדים עברי וגרפיקאי.
ביוגרפיה
מרגלית נולד וגדל בתל אביב ובצעירותו הצטרף לתנועת השומר הצעיר. אמו נפטרה בצעירותו ואביו, שהיה מגיה בעיתון "על המשמר", שלחו לתיכון בקיבוץ עין החורש. הוא שירת במסגרת הנח"ל המוצנח ובתום שירותו למד והשתלם בציור, איור ספרים וגרפיקה.
איוריו של אבי מרגלית, מלאי הדמיון והצבע, התחבבו מאוד על הקוראים הצעירים ועל מחברי ספרי הילדים העבריים. הוא אייר את ספריהם של: יוסי גמזו, מיכל סנונית, מירה מאיר, אוריאל אופק, ע. הלל, תקוה שריג, רבקה גורפיין-אוכמני, חנן שדמי, תרצה אתר, דבורה עומר, אברהם חלפי ואלי נצר. כן כתב ואייר בעצמו כמה ספרי ילדים.
מרגלית אייר את ספרו של קורניי צ'וקובסקי, הטלפון, בתרגומו של בנימין הרשב (הרושובסקי) (ה. בנימין). וכן את ההגדה של פסח, שיצאה בהוצאת מסדה, 1972.
מרגלית נפטר בקיבוץ מלכיה, בפסח שנת 1979
פרס ג'ון פון נוימן (INFORMS)
פרס ג'ון פון נוימן (באנגלית: John von Neumann Theory Prize) מוענק מדי שנה, מאז 1975, על ידי המכון לחקר ביצועים ומדעי הניהול (INFORMS) לאדם (לפעמים לקבוצה) על תרומה יסודית לתאוריה בחקר ביצועים ובמדעי הניהול.
הפרס, הקרוי על שמו של ג'ון פון נוימן, ניתן על מכלול עבודה (להבדיל מפרס הניתן על הישג יחיד). הקריטריונים לקבלת הפרס כוללים חשיבות, חדשנות, עומק ומצוינות מדעית. לזוכה בפרס מוענקים 5,000 דולר ומדליה.
שישה מהזוכים בפרס זה זכו גם בפרס נובל בכלכלה: ג'ון פורבס נאש (1994), לויד שפלי (2012), קנת' ארו (1972), הרברט סיימון (1978), הארי מרקוביץ (1990) וישראל אומן (2005).
שניים מהזוכים בפרס זה זכו גם בפרס טיורינג: הרברט סיימון (1975) וריצ'רד קארפ (1985).
זוכה אחד בפרס זה זכה גם בפרס אבל: ג'ון פורבס נאש (2015).
ההיסטוריות של מוחמד
ההיסטורִיּוּת של מוחמד מתייחסת לחקר מוחמד כדמות היסטורית ובחינה ביקורתית של מקורות שעליהם מתבססים דיווחים מסורתיים עליו.
הקוראן
חוקרים מודרניים שונים בהערכתם של הקוראן כמקור היסטורי על חייו של מוחמד.
לפי האנציקלופדיה של האסלאם, "הקוראן מגיב ללא הרף ולעיתים בכנות לנסיבות ההיסטוריות המשתנות של מוחמד ומכיל שפע של נתונים חבויים, הרלוונטיים למשימת החיפוש אחר מוחמד ההיסטורי". לעומת זאת, סולומון א' ניגוסיאן כותב שהקוראן מספר לנו מעט מאוד על חייו של מוחמד. בניגוד לנרטיבים של התנ"ך על חיי משה או ישו, ההיסטורין מייקל קוק מציין כי :.
לגבי ההיסטוריות של הקוראן עצמו, רוב החוקרים מטלים בה ספק. חוקר האסלאם פרנסיס אדוארד פיטרס סבר כי "הקוראן הוא באופן משכנע דבריו של מוחמד", וקיים גם קלף של עותק מוקדם של מספר סורות מהקוראן - "כתב היד של ברמינגהאם", בו הטקסט שונה רק במעט מהגרסאות מודרניות, ומתוארך בערך לימי חייו של מוחמד. עם זאת, רוב החוקרים מטילים ספק במידת הדיוק של חלק מהדיווחים ההיסטוריים של הקוראן והאם הספר היה קיים בשום צורה לפני העשור האחרון של המאה השביעית. בנוסף מספר חוקרים סבורים שהקוראן הוא שילוב של טקסטים שונים, שחלקם אף אולי היה קיים כבר מאה שנים לפני מוחמד, והם פותחו כדי ליצור את הקוראן.
מסורות
בניגוד לקוראן, החדית' והסירה מוקדשים למוחמד, חייו, דבריו, מעשיו, והדוגמה שלו למוסלמים באופן כללי.
הביוגרפיה הנבואית (הסירה)
באסלאם העממי, ישנה אמונה רווחת שאנשים בימינו יודעים הרבה על מוחמד הודות לספרות הסירה. כל מה שהוא עשה ואמר נרשם. ומכיוון שלא ידע לקרוא ולכתוב בעצמו, שירתה אותו כל הזמן קבוצה של 45 סופרים שרשמו את דבריו, הוראותיו ופעילותו. מוחמד עצמו התעקש לתעד את החלטותיו החשובות. כמעט שלוש מאות מהמסמכים כביכול שלו נשמרו, כולל הסכמים פוליטיים, גיוסים צבאיים, מטלות של פקידים ותכתובת.
בספרות הסירה, הביוגרפיה החשובה ביותר שקיימת הן שתי העריכות של טקסטים שכתב אבן אסחאק (נפטר בשנת 768), הידועה כ"סירת רסול אללה" - سيرة رسول الله "חיי שליח האלוהים", ששרדו ביצירותיו של עורכיו, ובראשם אבן השאם (נפטר בשנת 834) וינוס בכאייר (נפטר 814–815), אם כי לא בצורתם המקורית. על פי אבן השאם, אבן אסחאק כתב את הביוגרפיה שלו כ-120 עד 130 שנים לאחר מותו של מוחמד. חוקרים רבים, אך לא כולם, מקבלים את הדיוק של ביוגרפיות אלה, אם כי דיוקן אינו ניתן לבירור.
לאחר אבן אסחאק, ישנם מספר כתבים קצרים יותר (שחלקם מוקדמים יותר מאבן אסחאק) המתועדים בצורות שונות, ביוגרפיות אחרות של מוחמד כולל את זו של אל-ואקדי (נפטר 822) ולאחר מכן את זו של אבן סעד (נפטר 844–45). אל-ואקידי זוכה לביקורת לעיתים קרובות על ידי היסטוריונים מוסלמים מוקדמים שקובעים כי המחבר אינו אמין. אלו אינן "ביוגרפיות" במובן המודרני של המילה, אלא תיאורים של משלחותיו הצבאיות של מוחמד, אמרותיו, הסיבות והפרשנויות לפסוקים בקוראן.
היסטוריונים מודרניים מתחו ביקורת רבה כלפי הסירה.
ההיסטוריון טום הולנד מציין כי אבן השאם טוען שמלאכים עזרו למוסלמים לנצח בקרב בדר, ותוהה מדוע הוא צריך להיחשב כמקור היסטורי אמין יותר מאשר משורר יוון העתיקה הומרוס, שהציג את האלים כמשפיעים על קרבות בשירו האפי איליאדה (שנתפס כסיפור אגדה).
חוקר האסלאם וים רייבן, מצוין שלא ניתן ליצור דימוי קוהרנטי של מוחמד מהספרות של הסירה, שאמיתותה וערכה העובדתי הועלו בספק ממספר נימוקים שונים. הוא מפרט את הטיעונים הבאים נגד האותנטיות של הסירה (ואחריהן כמה טיעוני נגד) :
חוקר האסלאם הנרי למנס מצביע על סתירות במסורות על חייו של מוחמד, כולל על מספר ילדיו ונשותיו. בכמה כתבים יש לו ילד אחד, באחרים שניים, ואחר טוען שיש לו שנים עשר ילדים, כולל שמונה בנים. בעוד שברוב הכתבים נכתב כי היו לו תשע נשים, ואילו חלק מהקטעים בסירה מדברים על עשרים ושלוש נשים. על פי המסורת, מוחמד חי בין 60 ל-65 שנים.
החדית'
אוספי החדית' כוללים תיאורים מסורתיים והגיוגרפיים של המסורות המילוליות והמעשיות של מוחמד (סונה), ולעיתים קרובות מסבירים למה מתייחס פסוק בקוראן ביחס למוחמד.
המולמדים המוסלמים המוקדמים היו מודאגים מכך שחלק ממסורות החדית' (והדיווחים בסירה) מפוברקים, ולפיכך הם פיתחו מדע של ביקורת החדית' (מדע החדית'), כדי להבחין בין אמירות אמיתיות לבין אלו שזויפו, תועדו באמצעות מילים שונות, או שיוחסו בטעות למוחמד.
באופן כללי, רוב האקדמאים המערביים מנתחים את אוספי החדית' בזהירות רבה. ברנרד לואיס קובע כי "האיסוף והכתיבה של החדית' לא התרחשו עד כמה דורות לאחר מותו של הנביא. במהלך אותה תקופה ההזדמנויות והמניעים לזיוף היו כמעט בלתי מוגבלים".
המאפיין העיקרי של החדית' הוא זה של איסנאד (שרשרת המסירה), שהם הבסיס לקביעת האותנטיות של הדיווחים במחקר האיסלאמי המסורתי. לפי סטיבן האמפריז, בעוד שמספר חוקרים מודרניים "מוכשרים מאוד" הגנו על האותנטיות הכללית של איסנאות, רוב החוקרים המודרניים מתייחסים לאיסנאד ב"חשדנות עמוקה".
מקורות לא מוסלמים
ההיסטוריה האסלאמית הקדומה באה לידי ביטוי גם במקורות שנכתבו ביוונית, סורית, ארמנית ועברית על ידי קהילות יהודיות ונוצריות, שכולם מתוארכים לאחר שנת 633 לספירה. מקורות אלה מכילים כמה הבדלים מהותיים ביחס למקורות מוסלמים, במיוחד לגבי הכרונולוגיה וגישתו של מוחמד כלפי היהודים וארץ ישראל. לטענת יהודה נבו ויהודית קורן, אף מקורות ביזנטיים או סוריים אינם מספקים כל פרט על "הקריירה המוקדמת של מוחמד... שקודמה לספרות המוסלמית בנושא".
לפי מקורות סוריים וביזנטיים שנחקרו על ידי ההיסטוריון סבסטיאן ברוק, "התואר 'נביא'" שהוחל על מוחמד "אינו נפוץ במיוחד, 'שליח' אפילו פחות. בדרך כלל הוא מתואר בפשטות כראשון מלכי ערב, ובאופן כללי יהיה נכון לומר שהמקורות הסורים של תקופה זו רואים את הכיבושים בעיקר כערבים, ולא מוסלמים".
במחקר המדעי המודרני
בשנות ה-70 של המאה ה-20, העלתה האסכולה הרוויזיוניסטית בלימודי האסלאם ספקות בסיסיים לגבי מהימנותם של מקורות אסלאמיים מסורתיים, ויישם את השיטות ההיסטוריות-ביקורתיות על התקופה המוסלמית הקדומה, כולל אמיתות התיאור המקובל על מוחמד. מקור מרכזי לקושי בחיפוש אחר מוחמד ההיסטורי הוא חוסר הידע המודרני על ערב הפרה-אסלאמית. לדברי האראלד מוצקי, "מצד אחד, לא ניתן לכתוב ביוגרפיה היסטורית של הנביא מבלי שיאשימו אותו בשימוש לא ביקורתי במקורות, ומצד שני, כשמשתמשים במקורות באופן ביקורתי, פשוט לא ניתן לכתוב ביוגרפיה כזו".
ב-1952 כתב חוקר האסלאם הצרפתי רג'יס בלאשר, מחבר של ביוגרפיה ביקורתית על מוחמד, שלקחה בחשבון באופן מלא את המסקנות הספקניות של איגנאק גולדציהר והנרי למנס, כלומר החדית' האיסלאמי הושחת ולא יכול להיחשב כמקורות מידע אמינים, רג'יס כתב: .
ההיסטוריון מייקל קוק מלין על כך שהשוואה בין אבן אסחאק לפרשן מאוחר יותר אל-ואקדי - שביסס את כתיבתו על אבן אסחאק, אך הוסיף הרבה פרטים צבעוניים אך מומצאים - מתגלה כיצד ההיסטוריה שבעל פה יכולה להיות מזוהמת בסיפורת של מספרי סיפורים. הוא כתב.
עמיתו של קוק, פטרישיה קרון, מציינת שהביוגרפיה הנבואית (הסירה) נכתבה "לא על ידי נכד, אלא נין מדור הנביא", שהיא כתובה מנקודת מבטם של העולמא ובית עבאס, כך ש"לעולם לא נדע... איך זכרו הח'ליפים האומיים את נביאם".
בנוגע לתאריכי חייו של מוחמד, כותב לורנס קונרד כי "במהלך המאה השנייה לספירה [האסלאמית] דעת המלומדים על תאריך הלידה של הנביא הציגה טווח שונות של 85 שנים. מתוך הנחה שהכרונולוגיה חיונית לייצוב של כל מסורת של נרטיב היסטורי, בין אם הדבר מועבר בעל פה ובין אם בכתב, ניתן לראות במצב עניינים זה אינדיקציה ברורה לכך שמחקרי סירה במאה השנייה עדיין היו בחוסר יציבות". כיוון שהדעה המלומדת של המאה השנייה לספירה היא הדעה המלומדת המוקדמת ביותר, ובהנחה שככל שהחוקרים היו קרובים יותר לאירוע הממשי, כך יש סיכוי גבוה יותר שמקורותיהם יהיו מדויקים, הדבר מעיד על חוסר מפתיע במידע בקרב חוקרי אסלאם לגבי מידע בסיסי על מוחמד.
ההיסטוריון רוברט הוילנד טוען כי ייתכן שחשיבותו ההיסטורית של מוחמד הוגזמה על ידי חסידיו, וכתב שמנהיגים ערבים "אחרים" "במקומות אחרים" הקדימו את מוחמד בתקיפת האימפריות הביזנטית והפרסית המוחלשות, אך אלה "הוצאו מההיסטוריה על ידי סופרים מוסלמים מאוחרים יותר" (הוילנד והיסטוריונים אחרים טוענים שהפולשים הערבים המקוריים לפרס וביזנטיו לא היו כולם מוסלמים).
תאוריית המיתוס של מוחמד
כמה חוקרים מפקפקים בכך שמוחמד היה קיים. מייקל קוק סבור כי ראיות שאינן תלויות במסורת האסלאמית מונעות כל ספק האם מוחמד היה אדם אמיתי, ומראות בבירור שהוא הפך לדמות המרכזית של דת חדשה בעשורים שלאחר מותו. עם זאת, הוא מדווח שהראיות הללו מתנגשות עם ההשקפה האסלאמית בהיבטים מסוימים, מקשרת את מוחמד לארץ ישראל ולא למרכז חצי האי ערב, מסבכת את שאלת מחברו של הקוראן או העברתו הבלעדית, ומציעה שיש יהודים וגם ערבים בקרב חסידיו. בעוד שפטרישיה קרון טוענת שמוחמד היה אדם שקיומו נתמך על ידי מקורות שונים, היא סבורה שהקשר המסורתי של מוחמד עם חצי האי ערב עשוי להיות "בהשראת הדוקטרינה", והוא מוטל בספק על ידי הקוראן עצמו, המתאר פעילות חקלאית. דבר שלא יכול היה להתרחש שם, וכן הפניה לאתר סדום שנראה כממקם את קהילתו של מוחמד קרוב לים המלח.
עם זאת, מיעוט של היסטוריונים סבור שמוחמד עשוי להיות דמות מיתית לחלוטין.
כבר ב-1930 עלתה השאלה לקיומו של מוחמד על ידי המזרחן הסובייטי לוסיאן קלימוביץ'. בנובמבר 1930 העביר קלימוביץ' הרצאה באקדמיה הקומוניסטית, בה שאל את השאלה הפרובוקטיבית, "האם מוחמד היה קיים?". הרצאה זו הסתכמה בהפרכה גורפת של ההיסטוריוגרפיה האסלאמית על הקהילה המוסלמית הקדומה. לדברי קלימוביץ', שום מקורות מזמנו על חייו של מוחמד לא הגיעו אלינו; הדיווחים והביוגרפיות המוקדמות ביותר הידועים של הנביא, כמו זה של אבן אסחאק/אבן הישאם, נכתבו על ידי סופרים מוסלמים מאמצע המאה ה-8 וה-9. אולם עד אז, לרשות המלומדים המוסלמים עצמם לא היה מידע מהימן על חייו של מוחמד; כל מה שהיה להם היה הקוראן, ולפיכך הביוגרפיות שלהם וחומר החדית' אינם אלא המחשה מאוחרת ופרשנות לקוראן. למעשה, עד אז שפת הקוראן עצמה הייתה כה בלתי מובנת אפילו לערבים, עד שהמקורות הנוספים החדשים היו נחוצים כדי להבין אותה בכלל. כתוצאה מכך, פער הזמנים בין חייו לכאורה של מוחמד לבין המקורות הכתובים הראשונים היה כה עצום, עד שאיננו יכולים לשער שמידע כלשהו שניתן במקורות אלה הוא אותנטי. לפי קלימוביץ', גם ההתייחסויות למוחמד במקורות נוצריים היו הכל מלבד משכנעות. קלימוביץ' הגיע למסקנה ששום דבר לא ידוע בוודאות על מוחמד ההיסטורי, ושסביר להניח שהוא מעולם לא היה קיים. כתוצאה מכך, קלימוביץ' הניח שהקוראן אינו פרי יצירתו של מוחמד אלא תוצר של קבוצה שלמה של מחברים. מוחמד נוצר על ידי היסטוריונים מאוחרים יותר כמיתוס, שנועד להסביר את הופעתה של הקהילה האסלאמית מתוך תנועת החניף (המונותאיזם הערבי שקדם לאסלאם). הנביא היה המצאה שנועדה לחפות על אופיו הקדום של האסלאם כתנועת מחאה חברתית.
חוקר הדתות הגרמני קארל-היינץ אוליג, מאוניברסיטת זאארלנד (Saarland), הגיע למסקנה שדמותו של מוחמד כלל לא הייתה מרכזית באסלאם הקדום, וכי בשלב מוקדם מאוד זה האסלאם היה למעשה כת ערבית נוצרית שהייתה לה התנגדות למושג השילוש הקדוש, וכי החדית' והביוגרפיות המאוחרות יותר הן בחלקן הגדול אגדות, המסייעות בניתוק האסלאם משורשיו הנוצריים ובבניית דת חדשה מלאה.
עמיתו של קארל-היינץ אוליג, וולקר פופ, הציע שמקורם של שמות מייסדי האסלאם מוחמד ("המבורך") ו"עלי" ("העילויי") אינם שם פרטי אלא שם תואר. כינויים שניתנו לישו המשיח על ידי נוצרים סורים באימפריה הסאסאנית, כאשר מוחמד הוא המקבילה לבנדיקטוס ("מבורך" ביוונית), ב. במחקר נומיסמטי, פופ זיהה מטבעות המתוארכים לשנה ה-16 ב שעליהם כתובות "מחמד" (בלי התנועות של המילה מוחמד, שאינן נכללות בדרך כלל בערבית הכתובה) אך חסרות את האימרה "רסול אללה" (שליח האל), שהפכה מאוחר יותר לנפוצה. פופ איתר מטבעות ערבו-ססאניים וסוריים שעליהם נוספים בהן כתוב "מחמד" בכתב פהלווי (שיטת כתיבה בה נכתבה השפה הפרסית האמצעית), ובחלקן גם כתוב "ממד" בכתב ערבי, במקרים מסוימים בשילוב עם סמליות נוצרית.
חוקר הדתות כריסטוף הגר טוען שקישור השם מוחמד "המבורך" לתואר של ישו, אינו מבטל בהכרח את ההיסטוריות שלו. הדבר דווקא פותח סולם של אפשרויות, המסוכמות בשלוש חלופות להנחת ברירת המחדל של ההיסטוריות של מוחמד: