cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרנקו קאוזיו
קריירת משחק
לקראת עונת עבר קאוזיו לאודינזה מהסרייה א'. הוא שיחק בשורות הקבוצה כשחקן הרכב קבוע במשך שלוש עונות, ושם שיתף פעולה עם הכוכב הברזילאי זיקו. בעונת עבר לשחק באינטר מילאנו, עמה הגיע למקום השלישי בטבלת הסרייה א'. בתום עונה אחת באינטר חזר קאוזיו לקבוצת נעוריו לצ'ה, בעונת הבכורה שלה בסרייה א'. קאוזיו הוביל את קבוצתו כקפטן וכבש שלושה שערים ב-26 הופעות ליגה, אך קבוצתו נשרה לסרייה ב' בתום עונה אחת מהמקום האחרון בטבלה. בתום העונה עזב קאוזיו את הקבוצה.
התחנה האחרונה בקריירת המשחק של קאוזיו הייתה טריאסטינה מהסרייה ב'. על אף גילו המתקדם, היה קאוזיו לשחקן הרכב קבוע במשך שתי עונות. בתום עונת, עונתו השנייה בקבוצה, ירדה טריאסטינה לליגה השלישית, וקאוזיו פרש ממשחק פעיל בגיל 39.
נבחרת איטליה
קאוזיו זומן על ידי ולקארג'י לסגל איטליה לקראת מונדיאל 1974 בגרמניה המערבית. קאוזיו לא שותף בניצחון 3-1 על במשחק הפתיחה, ועלה כמחליף במשחק השני בו נפרדה איטליה בשוויון 1-1 מול. במשחק השלישי והאחרון של איטליה בטורניר, עלה קאוזיו בהרכב ושיחק לאורך כל ההפסד 2-1 ל, שלאחריו הודחה איטליה שסיימה במקום השלישי בבית.
לאחר הכישלון להעפיל ממוקדמות יורו 1976 ומינויו של אנצו ביארזוט לתפקיד המאמן, שמר קאוזיו על מקומו כשחקן הרכב קבוע בנבחרת. הוא שותף בכל ששת משחקיה של איטליה במוקדמות מונדיאל 1978, וכבש שער אחד בדרך להעפלתה של איטליה לטורניר הגמר על חשבון שסיימה שנייה בלבד בבית והודחה. קאוזיו זומן על ידי ביארזוט למונדיאל 1978 בארגנטינה, ובשלב הבתים הראשון פתח ושיחק לאורך כל שלושת משחקיה של איטליה, שהסתיימו במקום הראשון בבית עם מאזן מושלם. איטליה גברה על 2-1, גברה על  3-1 וסיימה את שלב הבתים עם 1-0 על  המארחת, במשחק בו בישל קאוזיו את שער הניצחון לרוברטו בטגה בעקב. בשלב הבתים השני שמר קאוזיו על מקומו בהרכב, ופתח בכל שלושת משחקיה של איטליה. במשחק הראשון נפרדה איטליה בשוויון 0-0 מול, ובמשחק השני גברה על 1-0. במשחק השלישי והאחרון נכנעה איטליה 2-1 ל. במשחק זה הוחלף קאוזיו במחצית, במצב של 1-0 לאיטליה. בעקבות ההפסד סיימה איטליה במקום השני בבית, שהביא אותה למשחק על המקום השלישי מול. במשחק זה עלה קאוזיו בהרכב, ובדקה ה-38 כבש את שער היתרון של איטליה בנגיחה מקרוב, לאחר הגבהה מאגף ימין של פאולו רוסי. במחצית השנייה השלימה ברזיל מהפך וניצחה 2-1, כך שאיטליה סיימה את הטורניר במקום הרביעי.
שנתיים לאחר המונדיאל אירחה איטליה את יורו 1980. קאוזיו היה בולט במשחקי הידידות שערכה איטליה לקראת הטורניר. הוא שותף ב-11 משחקים שנערכו בין הטורנירים, וכבש בהם שלושה שערים. קאוזיו זומן על ידי ביארזוט לסגל איטליה לקראת אליפות אירופה, ופתח בהרכב בכל ארבעת משחקיה של נבחרתו בטורניר. בשלב הבתים נפרדה איטליה בשוויון 0-0 מול, גברה 1-0 על אנגליה, והחמיצה את ההזדמנות להעפיל לגמר כשנפרדה בשוויון 0-0 בלבד מול. המקום השני בבית שלח אותה למשחק על המקום השלישי מול. קאוזיו פתח ושיחק לאורך כל המשחק וההארכה, בה נפרדו הקבוצות בשוויון 1-1. המשחק הוכרע בדו-קרב בעיטות עונשין שארך תשע בעיטות לכל קבוצה. קאוזיו בעט את הפנדל הראשון של איטליה וכבש, אך בסיום נכנעה איטליה 9-8 וסיימה פעם נוספת במקום הרביעי.
לאחר טורניר היורו איבד קאוזיו את מקומו הקבוע בהרכב איטליה, שותף במשחק אחד בלבד במוקדמות מונדיאל 1982 שלאחריו לא שותף במשחק בינלאומי במשך כשנה וחצי. הוא שב לשחק בנבחרת במשחקי ההכנה למונדיאל 1982, ולבסוף זומן על ידי ביארזוט לסגל איטליה לטורניר. קאוזיו שימש כשחקן מחליף בלבד בסגל, ושותף לראשונה במשחק השני של שלב הבתים, כשהחליף במחצית המשחק את פאולו רוסי. המשחק הסתיים בשוויון 1-1. איטליה העפילה לשלב הבתים השני, בו השיגה ניצחונות על ארגנטינה ועל ברזיל, ובחצי הגמר גברה 2-0 על פולין. קאוזיו לא שותף בשלושת המשחקים. במשחק הגמר גברה איטליה 3-1 על גרמניה המערבית, וקאוזיו זכה לקחת חלק בניצחון כשעלה מהספסל במקומו של אלסנדרו אלטובלי דקה אחת לסיום הזמן החוקי.
המטה הכלכלי-חברתי
מטה הכלכלי-חברתי הוא גוף מטה שהוקם במשרד ראש הממשלה באפריל 2012, בתקופת ממשלת ישראל השלושים ושתיים. הקמת המטה נעשתה, בעקבות מסקנות הוועדה לבחינת מטה ראש הממשלה, דו"ח קוצ'יק, אפריל 2012.
בראש המטה עומד מנכ"ל משרד ראש הממשלה. נושאי הפנים עליהם נמנים, בין היתר: שאלות עיצוב מדיניותה הכלכלית חברתית של ישראל; יציבות פיננסית; פיתוח תשתיות; חינוך; בריאות; רווחה; רשויות מקומיות; הגירה, לרבות זו הבלתי חוקית לישראל; תעסוקת חרדים; טיפול במיעוטים ועוד, הם נושאים מורכבים ובעלי חשיבות אסטרטגית לקיומה של מדינת ישראל ולעתידה. לפיכך בדו"ח הוועדה נקבע כי מטרתו וייעודו של המטה הכלכלי-חברתי היא לספק לראש הממשלה את הרקע ואת החלופות השונות לפתרון בסוגיות המובאות לפתחו, ליישב מחלוקות בין משרדים, לגבש, לנהל וללוות ביצוע פרויקטים שעל סדר יומה של הממשלה.
המטה כולל את אגפים: אגף פנים, תכנון ופיתוח, אגף כלכלה ותשתיות, אגף ממשל וחברה, אגף יישום תוכניות חברתיות, המועצה הלאומית לכלכלה, והלשכה המשפטית.
אגף פנים, תכנון ופיתוח
אגף פנים, תכנון ופיתוח מוביל את פעילות משרד ראש הממשלה בתחומי מדיניות הפנים ובכלל זה שלטון מקומי, מדיניות תכנון, פיתוח והקצאת קרקעות, הגירה, חקלאות בהיבטי פיתוח הכפר, איכות סביבה, ביטחון פנים, היערכות לחירום ושירותי דת.
סמנכ"לית פנים, תכנון ופיתוח הנוכחית היא הדס שון לוי.
אגף פנים תכנון ופיתוח מחולק לארבעה צוותים:
אגף ממשל וחברה
האגף לממשל וחברה מוביל את פעילות משרד ראש הממשלה בתחומי ממשל, פיתוח מדיניות התכנון בעבודת משרדי הממשלה וקידום רפורמות מבניות בעבודת ובמבנה הממשלה; אמון על חיזוק הממשק שבין האזרח לבין הממשלה, לרבות הידברות הממשלה עם המגזר השלישי והמגזר העסקי; מוביל את פעילות משרד ראש הממשלה בתחומים חברתיים ובכלל זה במסגרת שירותי החינוך, עלייה וקליטה, רווחה, התרבות והספורט. כמו כן עוסק האגף בעניינים הנוגעים למשרד לשוויון חברתי ולרשות לקידום מעמד האישה.
סמנכ"ל ממשל וחברה הנוכחי הוא אוהד פראוור.
אגף כלכלה ותשתיות
סמנכ"ל כלכלה תשתיות הנוכחי בוא אמיר ברקן.
אגף יישום תוכניות חברתיות
אגף יישום תוכניות חברתיות עוסק בקידום ופיתוח נושאי רווחה וחברה המגיעים לשולחנו של ראש הממשלה, ובמסגרת זו מופקד, על נושאים בהם עוסקים: משרד החינוך, משרד הרווחה, משרד הבריאות, משרד התרבות והספורט, וכן גם נושאים אחרים המובלים על ידי משרד ראש הממשלה, כגון: הטיפול באוכלוסיות מוחלשות כגון עולי אתיופיה, נוער בסיכון.
הלשכה המשפטית
הלשכה מהווה את הסמכות המקצועית המרכזית בהיבטים המשפטיים והחקיקתיים הכרוכים בפעילות התכנון, והיא מלווה את התהליכים ביחידות השונות על פי צורך. כמו כן, מובילה היחידה תהליכים הכרוכים בשינוי חקיקה ותקנות הנגזרים מפעולות תכנון מדיניות שהושלמו ואושרו.
בין תפקידיה: מתן ייעוץ וליווי משפטי לראש הממשלה ולמנכ"ל כאשר הדבר נדרש, הכנת חוות דעת וסקירות בנושאים שונים העולים על סדר היום, מתן ייעוץ לאגפים השונים, הובלת הביצוע של היבטים חקיקתיים בתוכניות ומתן הגנה משפטית במקרה הצורך.
היועצת המשפטית הנוכחית היא עו"ד שלומית פרגו-ברנע.
מנכ"ל משרד ראש הממשלה
מנכ"ל משרד ראש-הממשלה עומד בראש המטה החברתי-כלכלי. המנכ"ל מוביל את עבודת המטה והמדיניות המתבצעת במשרד ראש הממשלה במכלול הנושאים הכלכליים, החברתיים והאזרחיים.
מנכ"ל המשרד מרכז את עבודת המטה הממשלתית בנושאים אלו, מטעמו של ראש-הממשלה, והוא מוביל ושותף מרכזי בפרויקטים לאומיים גדולים שעל סדר יומה של הממשלה ושל ראש הממשלה.
לצידו של מנכ"ל משרד ראש הממשלה עומדים סמנכ"לי האגפים של המטה החברתי-כלכלי.
אלפרד בונה
ביוגרפיה
בונה נולד בנירנברג בשנת 1899. הוא למד כלכלה באוניברסיטת ארלנגן, אוניברסיטת מינכן ואוניברסיטת פרנקפורט. בשנת 1923 קיבל דוקטורט בכלכלה באוניברסיטת מינכן, בה המשיך במחקר. בשנת 1925 עלה לארץ ישראל. בשנת 1931 הקים את הארכיון הכלכלי של המזרח הקרוב לאיסוף ופרסום נתונים כלכליים. עם הקמת המכון לחקר הכלכלה שליד הסוכנות היהודית בשנת 1935, נמנה עם צוות חוקריו הקבוע ולאחר מותו של ארתור רופין היה למנהל המכון. בשנת 1944 פרסם מטעם המכון את ספרו "התפתחותו הכלכלית של המזרח התיכון - תרשים לבינוי מתוכנן לאחר המלחמה" בו שרטט את העתיד הכלכלי של ארץ ישראל עם המדינות שמסביבה. בשנת 1949 זכה בפרס רופין על הספר. הספר יצא גם במצרים בתרגום לערבית.
בשנת 1936 החל לעבוד כמורה באוניברסיטה העברית. בשנת 1945 הועלה לדרגת מרצה, בשנת 1949 לפרופסור חבר ובשנת 1952 לפרופסור מן המנין. בשנת 1950 יצא לסדרת הרצאות בארצות הברית. בשנים 1955–1958 היה דיקן הפקולטה למדעי החברה.
נפטר ב-1959 ונטמן בהר המנוחות.
עדן ענבר
עדן ענבר (נולד ב-11 בינואר 1972) הוא עורך דין ומאמן כדורסל ישראלי, המאמן כיום את קבוצת אליצור חולון במסגרת ליגת אתנה-ווינר ובמסגרת ליגת היורוקאפ.
ביוגרפיה
ענבר סיים את לימודי התואר הראשון במשפטים באוניברסיטת חיפה בשנת 1998. הוא חבר לשכת עורכי הדין משנת 1999. כיום הוא שותף במשרד עורכי הדין "אטיאס פרוכטר ושות'", כמומחה בתחום ההתדיינות והשלטון המקומי.
במקביל לעיסוקו כעורך דין מאמן ענבר בקבוצות כדורסל נשים, בין הקבוצות אותן אימן היו הפועל חיפה/מוצקין, מכבי רמת חן ומכבי בנות אשדוד, איתה הגיע אף לסדרת גמר האליפות בעונת 2009/2010.
בעונת 2010/2011 זכתה אליצור רמלה תחת הדרכתו בטרבל בו זכתה הקבוצה בהישג חסר תקדים, כאשר בעונה אחת זכתה בגביע המדינה, באליפות ליגת העל לנשים ובגביע היורוקאפ.
בסיום עונת 2014/15 עזב את אליצור רמלה לאחר 5 שנים וב-1 ביולי 2015 מונה בשנית למאמן מכבי בנות אשדוד.
לקראת עונה 2019/20 מונה למאמנה של מכבי רמת חן
ז'וזפן פלדאן
ז'וזפן פלדאן, שמו בלידה - Joseph-Aimé Péladan (בצרפתית:Joséphin Péladan, המכונה גם "שר מרודךּ" - Sar Merodak, 28 במרץ 1858 - 27 ביוני 1918) היה סופר ,הוגה רוחני ומבקר והיסטוריון אמנות צרפתיץ היה ממנהיגי  הרוזיקרוציאנים, מאוחר יותר חסיד של המסדר המרטיניסטי שבראשות פפוס (ז'ראר אנקוס). הקים את סלון הוורד והצלב שמשך אליו ציירים, סופרים ומוזיקאים, בעיקר סימבוליסטים.
ביוגרפיה
פלדאן נולד ב-1858 בליון בצרפת במשפחה קתולית אדוקה. הוא למד במכללות ישועיות באביניון ובנים. אחרי שנכשל בבחינות הבגרות עבר לפריז והפך למבקר ספרות ואמנות. פלדאן היה לחבר פעיל מאוד בתנועת תחיית האוקולטיזם בהצרפתי והטביע את חותמו על האמנות הסימבוליסטית בצרפת ובלגיה. אולם גישתו האקסצנטרית והשחצנית משכה עליו לא מעט לעג והוא נשכח מהר אחרי מותו.
פעילותו
ב-1882 התקבל לעבודה אצל ארסן אוסה (Houssaye) בכתב העת "L'Artiste (האמן). ב-1884 פרסם את הרומן הראשון שלו "החטא העליון" (Le vice suprême)  שכלל המלצה לגאולת האדם על ידי שיטות מאגיה אוקולטית של המזרח העתיק. בהתחלה התקבל הספר בהצלחה אצל הקהל הצרפתי שגילה באותה תקופה מחדש עיניין ברוחניות ובמיסטיקה והוא הופיע במספר מהדורות.  גם "החטא העליון" וגם הספרים שבאו בעקבותיו בלטו בנושאים מהגות הצלב והוורד והאוקולטיזם. קריאת ספרו הראשון של פלדאן גרמה למשורר הצרפתי ממוצא איטלקי סטניסלס דה גואיטה לעסוק באוקולטיזם. אחרי התכתבות ארוכה ביניהם, השניים נפגשו בפריז. פלדאן הושפע במידת מה מתורתו של אליפז לוי אבל בעיקר מתורת הרוזיקרוציאנים, כפי שבאה לידי ביטוי בשלוחתם בטולוז. להשקפות אלה שהטיפו למעשים טובים בעולם ולהשגת אידיאלים רוחניים התוודע פלדאן בזכות אחיו אדריאן. אחרי תקופת החניכות במסדר שבה פלדאן היה המנטור של גואיטה, החליט  התלמיד להקים אסכולה אזוטרית מזלו שביקשה למזג בתוכה תורות של מסדרים אזוטריים שונים. דה גואיטה הכיר לפלדאן את ז'ראר אנקוס, שנודע כ"פפוס", רופא ומיסטיקן ממוצא ספרדי, שכתב מספר ספרי מאגיה., ועל הקבלה והטרוט. ב-1888 שלושתם הקימו את "המסדר הקבלי הצרפתי של צלב הוורד". בין היתר, סיפק המסדר החדש OKRC אימונים בצורה סינקרטית של הקבלה. הוכנסו בו גם יסודות מהמרטיניזם, הבנייה החופשית ותאוסופיה. המסדר ארגן בחינות והעניק תארים אוניברסיטאיים על נושאים אזוטריים. ברשות דה גואיטה הייתה ספרייה פרטית גדולה מאוד בתחומי מטפיזיקה, מאגיה ותורת הנסתר. הוא כונה לפעמים "נסיך הרוזיקרוציאנים". בשנות ה-1890 הופיעו סדקים בשיתוף הפעולה ובהרמוניה שבין שלושת המנהיגים של המסדר, שחלקו זה על זה גם ב אסטרטגיה וכן בדוקטרינה. פלדאן עזב כדי להקים מסדר התואם יותר את דעותיו. ביוני 1890 הוא הקים את המסדר הקוואזי-קתולי של מקדש הצלב והוורד. הוא קרא לעצמו מגיסטר גדול וייסד מבנה בשלוש רמות:נושאי כלים, אבירים, ומפקדים. חסידיו חויבו לשרת לפי נטיותיהם וכשרונותיהם - באמצעות אמנויות ומדעים, על ידי גרסה מתוקנת של האמונה הקתולית או על ידי גישה מיסטית של התמזגות עם רוח הקודש. הוא שאף להקים רשת בינלאומית שתפעיל את את המיטב מהכישרון האנושי.
המסדר של מקדש הוורד והצלב והסלון השנתי שלו לאמנות
ב-1881 התחיל פלדאן את הקריירה שלו כחוקר אמנות על ידי מחקר על רמברנדט. בשובו ממסע לאיטליה ב-1882 עמד לצידו של ז'ול בארבה ד'אורביי במאבק בנטורליזם כמבקר אמנות, פלדאן מתח בקורת על הזרמים ששלטו בזמנו בזירת האמנות הצרפתית - כולל הזרם האקדמיסטי והאימפרסיוניסטי. הוא האמין שהאמנות שבה מקודדים מסרים וסמלים רוחניים תמלא תפקיד בהתעוררות הקהל הרחב ותסחוף אותו להתעלות רוחנית. ב-1894 הוא הסביר את רעיונותיו במניפסט שלו L'art idéaliste et mystique: Doctrine de l'ordre et du salon annuel des Roses-Croix (1894) (האמנות האידיאליסטית והמיסטית:דוקטרינת הסדר והסלון השנתי של הרוזיקרוציאנים". הוא הרחיב אותם ב "אמפיתיאטרון של המדעים המתים", מחזור של שבעה ספרי לימוד אזוטריים שנועדו למתחילים שביקשו להשתלב במערכת שלו לצורך חניכות עצמית ומימוש עצמי. באמצעות המסדר שלו, בשנים 1897-=1892 ארגן פלדאן סדרה של שש תערוכות של אמנים סימבוליסטים ,ציירים, סופרים ומוזיקאים אוונגרדיסטים . הן נודעו כ"סלונים של הוורד והצלב" התקבלו בשמחה על ידי העיתונות ועל ידי הקהל אבל מבלי  לעורר מהפכה כלשהי באמנות הצרפתית, כפי שפלדאן קיווה. עם זאת היו לרעיונותיו האזוטריים השפעה על אושיות תרבות בעולם כמו אוגוסט סטרינדברג ועזרא פאונד ובקרב הסופרים  והמשוררים באמריקה הלטינית. עד סביבות שנת 1900 השתמש פלדאן בכינוי העצמי "שר מרודך" . בני תקופתו לעגו למעמד של "מגוש בבלי" שהוא  יצר לעצמו ולטענתו שירש אותו ממשפחתו. לדבריו השם מרודך והזדהותו עם האל הבבלי מרדוך היו חלק ממערכת ההחניכה שהוא הגה, בניסיון לגלם את האידיאלים הגבוהים ביותר.
פלרדן נפטר ב-1918, כמעט נשכח. הובא לקבורה בבית הקברות בטיניול בפריז (גוש 6)
חייו הפרטיים
פלדאן התחתן בפריז ב- 10 בינואר 1896 עם הרוזנת ז'וזפין לרואה דה בארד, אלמנה של ראו לרואה, רוזן בארד. היא נולדה כז'וזפין דה מאלה-רוקפור. הם התגרשו ב-31 במאי 1900.
ספריו
פלדאן כתב מעל מאה ספרים, רומנים ומחזות שהוא ראה בהם דרך רבת אפשרויות לתקשורת עם הקוראים, כדי לגרום להם התעוררות אזוטרית. ספרי העיון שלו נועדו להיות ספרי לימוד לחניכה עצמית אינדיבידואלית. החל עם "החטא העליון" מ-1884 כתב פלדאן 20 רומנים ועוד כ-30 ספרי עיון שבהם ביקש לשקף את שקיעת "הגזע הלטיני" כתוצאה מצמצום כוחו הכנסייתי והמדיני. (האמנות האידיאליסטית ומיסטית:תורת הסדר ושל הסלון השנתי של הצלב והוורד) (פרומתאידה:הטרילוגיה של איכילוס בארבע תמונות) (הקונקלב הבא:הנחיות לקרדינלים) (הפילוסופיה של לאונרדו דה וינצ'י לפי כתבי היד שלו, מסה - מהדורה מחודשת Stalker 2007) (על האנדרוגינוס. תאוריה פלסטית). - מסה
פייר דלאדונשאן
פייר דלאדונשאן (בצרפתית: Pierre Deladonchamps; נולד ב-1 ביוני 1978 בנאנסי) הוא שחקן צרפתי זוכה פרס סזאר.
ביוגרפיה
דלאדונשאן גילם תפקידים קטנים בסדרות טלוויזיה שונות מאז 2004. בשנת 2013 לוהק לראשונה לתפקיד ראשי בסרט קולנוע, "זרים על שפת האגם". על תפקידו בסרט זכה בפרס סזאר בקטגוריית השחקן המבטיח ביותר, וכן היה מועמד לפרס לומייר באותה קטגוריה. בהמשך, גילם תפקיד ראשי גם בסרט "ילדות" (2015).
בשנת 2016 גילם תפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "טרפליום" של ערוץ Arte.
בשנת 2016 הנחה את טקס הענקת פרסי סזאר, ובאותה שנה שיחק בסרט "Éternité" של הבמאי הוייטאנמי טראן אן הונג.
בשנת 2021 לוהק לסרט הקולנוע הביוגרפי "אייפל" אודות חייו של גוסטב אייפל.
יאבוקה
יָאבּוּקָה (בסרבית קירילית: Јабука, בסרבית בכתב לטיני: Jabuka) הוא כפר בסרביה השוכן לגדות הנהר טאמיש, במחוז באנאט הדרומי אשר בפרובינציית וויבודינה. בתקופת מלחמת העולם השנייה שכן במקום גיא הריגה בו נרצחו ונקברו אלפי יהודים ממחנה הריכוז טופובסקה שופה, ומיהודי הבאנאט הסרבי ובכלל זה מהעיר פנצ'בו הסמוכה לכפר.
היסטוריה
העדות הראשונה בכתובים ליישוב במקום היא מ-1385 עת נשלט האזור על ידי ממלכת הונגריה. הכפר הוקם לגדות הנהר טאמיש על ידי דייגים. במאה ה-17 הגיעו לאזור מתיישבים סרבים אשר שינו בהדרגה את המאזן הדמוגרפי. בהמשך, נשלט האזור על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מלחמת העולם הראשונה על ידי ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים אשר שינתה בהמשך את שמה לממלכת יוגוסלביה. במהלך מלחמת העולם השנייה, ב-6 באפריל 1941 פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. יוגוסלביה חולקה בין מדינות הציר ואזור יאבוקה נותר בשליטה גרמנית. לאחר המלחמה נכלל האזור בשטח הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ולאחר פירוק יוגוסלביה, בשטחי סרביה.
אילון אורון
אילון אורון (נולד ב-9 בספטמבר 1949) הוא עורך דין, מייסד ובעלים של משרד עורכי דין העוסק בייצוג נאשמים בעבירות תעבורה. משמש כיו"ר (משותף) בוועדת התעבורה הארצית של לשכת עורכי הדין.
ביוגרפיה
נולד בשם אילון אוקוליסט, ברמת גן. למד בבית הספר "חשמונאים" ברמת גן ובתיכון "דוד קלעי" בגבעתיים. היה חבר בתנועת הצופים ברמת גן. בשירותו הצבאי שירת כסמל רכב בחיל הנדסה קרבית. במהלך שירותו הצבאי הוציא מספר חוברות בהן כתב קטעי הומור שנקראו בשם "קריעתון" באותה תקופה אף הופיע וקרא מקטעי ההומור בפני קהלים שונים.
למד לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטת תל אביב. במהלך הלימודים ובתקופת ההתמחות, שירת במשטרת ישראל כתובע באגף הפלילי ובהמשך בענף התנועה בתל אביב, בתביעות תעבורה, במשך כשלוש וחצי שנים.
עם קבלת רישיון עריכת הדין בשנת 1976, פתח אורון משרד לעריכת דין בתל אביב.
מחבר האנציקלופדיה לתעבורה, "תעבורה עיקרי הלכות" בהוצאה משפטית פרלשטיין – גינוסר בת"א, האנציקלופדיה מכילה מספר כרכים וכ - 3200 ערכים ואלפי ערכי משנה המאוגדים ב – 7 כרכים ובנוסף במהדורה דיגיטלית, האנציקלופדיה מתעדכנת במהלך 20 השנה האחרונות. בנוסף כתב אורון ספר הדרכה על משפטי תעבורה הנקרא "עצור, משטרה" ובו משובצים סיפורם של תיקים רבים בהם ייצג. לספר גם נספח חלק הנדסי אשר נכתב על ידי אינג' גדי ויסמן, מומחה המגיש חוות דעת בתיקי תאונות דרכים קטלניות ואחרות. כן כתב ספר הנקרא "איך לצאת זכאי בתיק תעבורה" ובו קובץ של מאמרים רבים שפרסם בתקשורת הכתובה.
אורון מייצג בתיקים חמורים רבים - תאונות דרכים קטלניות, גרם מוות, הריגה, הפקרה וכן בכל סוגי תיקי התעבורה החל מעבירות קנס, נהיגה בשכרות ונהיגה בזמן פסילה וכיוצא באלו. על שמו נרשמו תקדימים משפטיים רבים. בנוסף מרצה אורון במסגרות שונות, לכלל הציבור ולציבור נהגים, לאור הניסיון הרב שרכש. שימש כמרצה לדיני התעבורה במכללה למנהל בראשון לציון.
בזמן לימודי המשפטים באוניברסיטת תל אביב כתב מדור הומוריסטי יחיד בעיתון "ביטאון הסטודנטים" של האוניברסיטה בעריכת עו"ד בני דון-יחייא. השתתף בתוכניות טלוויזיה רבות. היה בעל מדור שבועי בתוכנית "על גלגלים" בהנחיית דניאל פאר בערוץ הראשון וכן השתתף בשחזור מבוים של תאונות דרכים במסגרת אותה תוכנית.
בעבר היה בעל טור קבוע בעיתונים "מעריב", "ידיעות אחרונות", "הארץ" ו"חדשות". וכן השתתף בתוכניות רדיו רבות לרבות התוכנית אור ירוק ברשת ב', דין ודברים של משה נגבי. מתארח באופן קבוע כמומחה בתחום בתוכנית הבוקר של גבי גזית ברדיו 103 fm ומוזמן לפרקים כמומחה בתחום התעבורה בתוכניות בוקר ואחרות בטלוויזיה.
חיים אישיים
נשוי ואב לשלושה ילדים, שירית אורון ויסבורד העוסקת בדני נזיקין, פלת"ד ואסף ולירון השותפים למשרד התעבורה.
לונגרן
לונגרן (בגרמנית: Lungern) הוא כפר בקנטון אובוולדן שבשווייץ. בתחומי הכפר נמצא אגם לונגרן, ובנוסף לכפר עצמו נכללים בשטח השיפוט שלו היישובים בירגלן, קייזרשטול ואובזי.
גאוגרפיה
הכפר לונגרן שוכן בגובה של 750 מטרים מעל פני הים בחלק הגבוה של קנטון אובוולדן, על חופו המזרחי של אגם לונגרן ולרגלי מעבר ההרים ברינינג. זהו הכפר הגבוה ביותר בעמק סרנרה והוא שוכן על אגן שפתוח רק כלפי צפון ומוקף משאר עבריו ברכסי סלעים ויערות תלולים.
מדרום-מערב לכפר משתרע מעבר ההרים ברינינג. בצדו הצפון-מערבי נקבע גבולו על ידי ההרים וילרהורן וגומה העליון ואגם לונגרן נמצא במלואו בשטחו של הכפר. ממזרח מגיע גבולו של הכפר להרים הוכשטולן וצ'ינגשטול ובתחומו כלול הר גריפפי וחלק מעמק מלכטל הקטן.
בנוסף לכפר לונגרן עצמו, נכללים בשטח השיפוט שלו גם היישובים קייזרשטול ובירגלן השוכנים על הקצה הצפוני של האגם והיישוב אובזי השוכן על קצהו הצפון-מערבי של האגם. אובזי הוא החלק המוחזק בצורה הטובה ביותר בכפר ובו ניתן לראות בתים ישנים במבנה ובסגנון המקורי שלהם.
היסטוריה
המסמך המשפטי הראשון המהווה הוכחה לקיומו של לונגרן הוא רישום מס של הדיוקסיה של הבישוף של קונסטנץ שבגרמניה משנת 1275. היישוב מוזכר בשם Lutigern וגם de Lungern.
ב-1861, עם השלמת סלילתו של הכביש העובר במעבר ההרים ברינינג, נעשתה הגישה לכפר קלה יותר. ב-1886 עברה כרכרת הדואר הראשונה במעבר ההרים. וב-1888 הושלמה סלילתה של מסילת הרכבת מבריינץ לאלפנשטד (כיום חלק מאלפנך). ב-1887 גרמה הצפה של הנהר אייבך לנזק בכנסייה הישנה של הכפר. ב-1893 נבנתה כנסייה חדשה בסגנון נאו גותי.
בסוף המאה ה-18 הונמך מפלס האגם לאחר מאמצים ארוכי שנים כדי לשפר את תנאי המחיה בכפר. העבודות יצרו שטח אדמה חדש לצורכי חקלאות, בינוי ומנסרה. תוך 80 שנה אבד שטח זה לטובתו של סכר חדש. ב-1922 בנתה חברת CKW תחנת כוח הידרואלקטרית ליד האגם. ב-1942 חושמלה מסילת הרכבת העוברת במעבר ההרים ברינינג.
דמוגרפיה
כיום מונה אוכלוסיית הכפר כ-2,000 תושבים. נתון זה הוא די יציב, לכן קיימת עלייה בשיעור האוכלוסייה הבוגרת מתוך כלל האוכלוסייה. למעשה 17.5% מתושבי לונגרן הם בגיל הפנסיה, בהשוואה ל-12% בכלל הקנטון. במידה שהזדמנויות התעסוקה תשארנה מוגבלות, שיעור שזה צפוי לעלות אף יותר בעתיד.
פיתון עבה-קשקשים
פיתון עבה-קשקשים (שם מדעי: Morelia carinata) הוא מין של פיתון עצים הנפוץ באוסטרליה הטרופית.
מאפיינים
הפיתון עבה-הקשקשים יכול להגיע באורכו לשני מטרים והוא בעל קשקשים חיוורים בצבע דבש ועליהם כתמים חומים-אדמדמים. הקשקשים גדולים ונתנו לנחש את שמו והעיניים גדולות עם ראש רחב. הבטן לבנה.
הנחשים נמצאים בעיקר במערב אוסטרליה בחלקים הדרומיים של נהרות מיטשל והנטר והם נפוצים הרחק מהחופים. תפוצתם היא באזורים סלעיים ומכוסי שיחים ועצים. נחש זה נחשב לרגוע באופיו ופעיל בעיקר בשעות בין הערביים, אז הוא יוצא לצוד.
כמו שאר הפיתונים הוא מחכה לטרף במארב והורג אותו על ידי מחיצה בגופו הגדול. הוא ניזון מעופות, עטלפים, יונקי כיס, זוחלים ומכרסמים.
הבחורה החדשה
הבחורה החדשה (באנגלית: New Girl) היא סדרת קומדיית מצבים דרמטית אמריקאית ששודרה ברשת הטלוויזיה FOX במשך שבע עונות, בין השנים 2011–2018.
הסדרה עסקה בתחילתה אחר מורה רווקה בשם ג'ס (זואי דשנל), שעוברת להתגורר בלופט בלוס אנג'לס עם שלושה שותפים גברים בסביבות גיל ה-30, המגולמים על ידי ג'ייק ג'ונסון, מקס גרינפילד ולמורן מוריס. התמות המרכזיות של הסדרה עוסקות במערכות יחסים ובחירת קריירה. בהמשך מצטרפים לדמויות הקבועות חברתה של ג'ס (האנה סימון), והשותף החדש-ישן לדירה (דיימון וואינז ג'וניור).
הסדרה נוצרה והופקה על ידי אליזבת מריוותר בלוס אנג'לס והיא סדרת מצלמה יחידה. הבחורה החדשה היא סדרה קומית עם אנסמבל שחקנים המיועדת לקהל גברי ונשי כאחד. הסדרה קיבלה תגובות חיוביות מצד המבקרים והיא נבחרה לאחת הקומדיות החדשות הטובות ביותר של עונת הסתיו 2011. פרק הפיילוט ששודר ב-20 בספטמבר 2011 משך 10.28 מיליון צופים בארצות הברית ודירוג הדגמה של 4.8% מבוגרים בין 18 ל -49, מה שהפך אותו לפרק בכורה הנצפה ביותר בעונת הסתיו של רשת פוקס מאז 2001. מי שזכו לשבחים מיוחדים על הופעותיהם בסדרה הם זואי דשנל, מקס גרינפילד, ג'ייק ג'ונסון ולמורן מוריס. גרינפליד נחשב לכוכב התגלית של התכנית בעונה הראשונה, ובעונה השנייה הוגדר ג'ונסון כתגלית העונה השנייה בפי המבקרים. הסדרה הייתה מועמדת למספר פרסים, ביניהם חמישה פרסי גלובוס הזהב וחמישה פרסי אמי.
בישראל, הסדרה שודרה בערוץ yes Comedy.
עלילה
ג'סיקה (ג'ס) דיי (זואי דשנל) היא בחורה מלאת חיים שמלמדת בבית ספר התיכון בלוס אנג'לס. ג'ס מחפשת מקום חדש לגור בו לאחר שהיא נפרדה מחבר שלה, אותו תפסה בוגד בה. היא מוצאת דרך קרייגסליסט דירת לופט שדייריה מעוניינים בשותף רביעי. כשהיא מגיעה, היא מגלה שמדובר בלופט שיש בו שלושה גברים: ניק, שמידט וקואץ' (מאמן). לאחר פרק הפיילוט מוחלף קואץ' בווינסטון, חבר ילדות של ניק שהתגורר בעבר בדירה. סיסי, חברת ילדות של ג'סיקה ודוגמנית מצטרפת אף היא לתפקיד מרכזי בעלילה. קואץ' חוזר לגור עם חבריו בלופט בעונה 3.
שדרה B (מנהטן)
שדרה B (באנגלית: Avenue B) היא שדרה מצפון לדרום הממוקמת באזור אלפבית סיטי בשכונת איסט וילג' במנהטן, ניו יורק, מזרחית לשדרה A ומערבית לשדרה C. היא עוברת מרחוב האוסטון לרחוב 14, שם היא ממשיכה לכביש לולאה בסטויוויסנט טאון-פיטר קופר וילג', המתחברת לשדרה A. מתחת לרחוב האוסטון, ממשיכה שדרה B כרחוב קלינטון לרחוב דרום. זהו הגבול המזרחי של פארק כיכר טומפקינס.
היסטוריה
הרחוב נוצר על ידי תוכנית חברי הוועדה משנת 1811 כאחד מ-16 השדרות העוברות בכיוון צפון-דרום, ברוחב של 30 מטרים. למעשה, 12 שדרות ממוספרות ו-4 שצוינו באותיות ממזרח לשדרה הראשונה. בשנת 1824, לפני כל בנייה, רוחבה צומצם ל-18 מטרים, התקן לרחובות צולבים, על ידי נטילת 12 מטרים מהצד המזרחי. העירייה טענה כי שדרות האותיות "אינן מסוגלות לשמש כצירי תנועה אל העיר וממנה" ואינן יכולות "להיחשב כשדרות במובן הנכון של המונח".
יחסי לסוטו–צ'ילה
יחסי לסוטו–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת לסוטו לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת לסוטו לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים - הם אינם מתוחים ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות. היחסים הדיפלומטיים שבין לסוטו לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-25 באוגוסט 1998.
פיתון אונפלי
פיתון אונפלי (שם מדעי: Morelia oenpelliensis) הוא מין של פיתון עצים האנדמי לחלקת ארץ ארנהם שבצפון אוסטרליה, לרבות בפארק לאומי קקדו. מין זה נחשב לאחד מהנדירים שבפיתונים ומצוי בבית גידול של יערות, ביצות, נחלים, מערות וסלעים.
נחש זה יכול להגיע לאורך של 4 מטר או אף 5 מטר והוא בעל קשקשים בצבע חום-זית ורצועות שחורות כשהבטן לבנה. הם יודעים אפילו לשנות את צבעם, ליותר כהה ביום ולהפך בלילה. הפיתון דק יחסית לפיתונים אחרים.
באפיה
באפיה (בצרפתית: Bafia) היא עיר שנמצאת באזור המרכז שבקמרון.
גאוגרפיה
באפיה ממוקמת כ-92 ק"מ מיאונדה, בירת המדינה ובירת האזור. בנוסף, באפיה ממוקמת על גדות הנהר מבם.
תנועה ותחבורה
באפיה ממוקמת ליד הכביש הלאומי N4 והכביש האזורי P10.
ציור אלה פרימה
'ציור אלה פרימה' הוא תרגום כלאיים של המונח האיטלקי ‘pittura alla prima’, אשר משמעו המילולי ציור ראשוני. מונח זה הוטבע במאה ה-16 בניגוד ל-‘disegno alla prima’, אשר משמעו המילולי עיצוב ראשוני, ואשר לא חדר לשפה העברית.
מזווית מתודית, ‘disegno alla prima’ מציין רישום מוקדם המשמש כתשתית לציור. רישומים כאלו היו מן הסתם בשימוש נפוץ כבר בעת העתיקה. הם נעשו בדרך כלל בפחם, עפרון, או עט והועתקו לעיתים אל לוח העץ, הבד, האגרטל או הקיר שעליו הונח אחר כך הצבע. מצד שני, ‘pittura alla prima’ מציין ציור ישיר שאינו מבוסס על רישום מוקדם. לפי וזארי, ההיסטוריון של תקופת הרנסאנס, הצייר הראשון שעבד באופן חדשני זה היה ג'ורג'ונה.
הופעת הציור אלה פרימה בהיסטוריה של האמנות הייתה מרובת פנים והדרגתית, לעיתים חלקית ולעיתים כמעט סמויה. פיטר פול רובנס, למשל, בהתאם להערותיו, הגביל את הציור אלה פרימה לשלב ביניים, לפני הגימור הסופי אך אחרי הרישום הראשוני החיוור בו הוא השתמש למרות הכל. דוגמאות מרשימות של הציור אלה פרימה של רובנס נראות בכמה מתמונותיו הבלתי גמורות, המאופיינות במשיכות מכחול חזקות ואקספרסיביות, כאילו שבזמן הציור הוא המשיך אורגנית את ה-‘disegno’, מה שנראה מאוד 'מודרני'.
אפשרויות ההבעה והספונטניות הטיפוסיות לציור אלה פרימה מתגלות במלואן בעידן המודרני, כפי שניתן לראות במספר דוגמאות בולטות של האימפרסיוניזם, האקספרסיוניזם, הפוביזם, המופשט הלירי והמופשט האקספרסיוניסטי, מה שמעורר מספר סוגיות מעניינות בנוגע למושג 'המודרניזם'.
בוב רוס ניצל טכניקה זו בתוכנית הטלוויזיה שלו שזכתה לפופולריות בארצות הברית.
ג'ון גייל
ראשית חייו
ג'ון גייל נולד במחוז סאמטר שבקרוליינה הצפונית. הוא למד לימודים קלאסיים בקולג' קרוליינה הדרומית (כיום אוניברסיטת קרוליינה הדרומית), שם סיים את לימודיו ב-1813, וב-1818 הוא למד משפטים בקריאה עצמית. בעת לימודיו הוא היה נשיא החברה הספרותית. ב-1818 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק במקצוע בסנט סטיבנס שבאלבמה. גייל היה חבר במועצה המחוקקת של בשנים 1818 - 1819. הוא היה תובע בבית המשפט של אלבמה בשנים 1819 - 1821, וחבר בית הנבחרים של אלבמה בשנים 1822–1823 ובשנים 1829–1830, כשב-1829 שימש כיושב ראש הבית. בשנים 1823 - 1825 הוא כיהן כשופט בבית המשפט בסבב השלישי של אלבמה. בשנים 1826 - 1828 הוא חידש את עיסוקו בעריכת דין במחוז גרין. בשנים 1828 - 1829 הוא כיהן כשופט בבית המשפט העליון של אלבמה.
גייל מוזכר בספר "העבדות האמריקאית כפי שהיא", ספר שבו הובעה התנגדות לעבדות ושפורסם ב-1839. שמו הוכנס כדוגמה למחזיקי עבדים שזלזלו בנישואים של אפרו-אמריקאים ששועבדו. בספר הופיעה מודעה בחתימתו של גייל לעזרה בלכידת עבד נמלט, בה הוא רמז שהנמלט עשוי להגיע למחוז שכן שבו התגוררה אשתו.
במהלך כהונתו כשופט בבית המשפט העליון של אלבמה, ישב גייל בדין בעתירה לחירות של קורנליוס סינקלייר, נער אפרו-אמריקאי צעיר שנחטף ונמכר לעבדות בטסקלוסה, אלבמה.
מושל אלבמה
בשנים 1831–1835 כיהן גייל כמושל אלבמה. במהלך תקופת כהונתו כמושל, הורחבה פעילותו של הבנק המדינתי, הושלמה סלילתה של מסילת הברזל הראשונה המדינה, והוקמה טחנת הכותנה הראשונה במדינה במחוז מדיסון. לאחר תום כהונתו כמושל ועד 1846 שב גייל לעיסוקו בעריכת דין בעיר מוביל.
חבר בית הנבחרים של ארצות הברית
גייל נבחר מטעם המפלגה הוויגית כנציג מחוז הבחירה הראשון של אלבמה לבית הנבחרים של ארצות הברית, וכיהן בקונגרס ה-30 ממרץ 1847 ועד 1849. במהלך כהונתו הוא שימש כיושב ראש הוועדה לתביעות קרקע פרטיות.
חיים אישיים
ב-1819 נשא גייל לאישה את שרה אן היינסוורת', לשעבר מקרוליינה הדרומית. לשניים נולדו שישה ילדים ושרה נפטרה ב-1835 כתוצאה ממחלת הטטנוס. ב-1837 הוא נישא בשנית לקלירסה סטדמן פאק. לשניים נולדו שני ילדים.
ג'ון גייל נפטר ב-21 ביולי 1859, בגיל 66 בג'קסונוויל, אלבמה. הוא נטמן בבית הקברות מגנוליה שבעיר מוביל.
אורן ביטון
אורן ביטון (נולד ב-16 ביוני 1994) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת המגן השמאלי בהפועל חיפה.
קריירה
ביטון נולד וגדל ביישוב עתלית, שיחק כדורגל בקבוצות הילדים של הפועל חיפה, וכשהיה בן 15 הצטרף למחלקת הנוער של הפועל חיפה. ב-10 במאי 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, כשעלה כמחליף בהפסד 1–2 למכבי פתח תקווה במסגרת ליגת העל. בעונה שלאחר מכן הוא הפך לחלק מהסגל הרחב הקבוע של הקבוצה הבוגרת ורשם שבע הופעות במסגרת גביע הטוטו ועוד תשע הופעות בליגת העל, ברובן עלה כמחליף מהספסל.
בתחילת עונת 2015/2016 הושאל להפועל נצרת עילית מהליגה הלאומית, וב-17 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה בהפסד 0–4 להפועל עפולה, במסגרת גביע הטוטו. ב-11 באפריל 2016 כבש את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 4–1 על הפועל עפולה. ובסך הכול כבש בעונה זו שני שערים ב-35 הופעות בליגה.
ב-15 ביוני 2016 חתם על חוזה לארבע עונות בעירוני קריית שמונה מליגת העל. ב-20 באוגוסט 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–0 על מ.ס. אשדוד. בעונת 2016/2017 היה אחד המצטיינים בקריית שמונה, וב-14 במרץ 2017 הוחתם לחמש עונות בהפועל באר שבע ששילמה עבורו לקריית שמונה 2.8 מיליון שקלים. עם פתיחת עונת 2017/2018 הצטרף לבאר שבע, וב-29 ביולי 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב בניצחון 3–0 על הפועל אשקלון במסגרת גביע הטוטו. בעונה זו הוא בישל תשעה שערים, ובסופה זכה עם הקבוצה באליפות.
ב-3 באוגוסט 2020 חתם לשנתיים בבית"ר ירושלים. ב-15 באוגוסט 2021 הוא כבש את שער הבכורה שלו במדי ביתר ירושלים, בהפסד 1–2 למכבי נתניה במסגרת גביע הטוטו.
ב-1 בדצמבר 2022 חתם בהפועל חיפה.
אמוני בייטס
אֵמוֹנִי ג'יימס-ויין בייטס (באנגלית: Emoni James-Wayne Bates; נולד ב-28 בינואר 2004) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת מזרח מישיגן.
קריירה
בתום העונה עבר בייטס לאוניברסיטת מזרח מישיגן, הסמוכה לעיר הולדתו. עוד לפני פתיחת העונה, ב-19 בספטמבר 2022, הושעה על ידי הקבוצה לאחר שנעצר באשמת נשיאת נשק. ב-19 באוקטובר הגיע בייטס להסדר טיעון עם רשויות החוק, ובו נשפט ל-18 חודשי מאסר על-תנאי, ושב לשחק. ב-11 בנובמבר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו במזרח מישיגן והוביל את קבוצתו עם 30 נקודות בהפסד 83–88 למישיגן. ב-24 בינואר קלע 29 נקודות רצופות עבור קבוצתו במחצית הראשונה, ואת המשחק סיים עם 43 נקודות, בהפסד קבוצתו 79–84 לאוניברסיטת טולדו. נבחר בבחירה ה49 בדראפט 2023 על ידי קליבלנד
נצרות קדומה
"נצרות קדומה" הוא מושג המתייחס לתקופה בתולדות הנצרות בה עוצבו הקווים הבסיסיים של תנועה דתית, חברתית, אינטלקטואלית ופוליטית שהפכה לדת הנוצרית חובקת העולם. תיחום גבולותיה של תקופה זו משתנה לפי האסכולות והחוקרים השונים העוסקים בה. הרוב מציין את תחילתה עם מותו של ישו בצליבה, בשנת 30 לספירה. יש המציינים את תום תקופת הנצרות הקדומה בוועידת ניקיאה בשנת 325, ועידה בה נקבעו, באופן אחיד, יסודות האמונה הנוצרית הקתולית. אחרים רואים את תום התקופה בשנת 400, תקופתו של אוגוסטינוס הקדוש מחשובי הוגי הדעות הנוצרים. אחרים מאריכים את התקופה עד לשנת 632, שנת מותו של הנביא מוחמד ותחילת התפתחות האסלאם. לבסוף, יש המגיעים עד לשנת 800, תקופתו של המלך קרל הגדול כאשר מרכז הנצרות עבר למערב, פיזית והגותית.
מונחים: "היפרדות הדרכים", "יהודים-נוצרים"
אחת השאלות הבסיסיות ביותר במחקר הנצרות הקדומה היא השאלה מתי נפרדו דרכיהן של היהדות והנצרות וזו האחרונה הפכה לדת חדשה ועצמאית? מתחילת חקר הנצרות הקדומה ועד לעשורים האחרונים הדעה השלטת הייתה שמתחילת שליחותו של פאולוס ועד לכתיבתן של הבשורות (סוף המאה הראשונה והתחלת המאה ה-2 לספירה) או בתקופה בין חורבן הבית השני בשנת 70 לספירה ומרד בר-כוכבא בשנת 135 לספירה, חלה בהדרגה הפרדות בין היהדות לנצרות עד לניתוק מוחלט. אדריכל פעולת ניתוק זו היה פאולוס אשר הוגדר כמייסד הנצרות, כמנתקה משורשיה בארץ ישראל ומעבירה לעולם ההלניסטי-רומי. תהליך זה מכונה "היפרדות הדרכים".
במחקרים החדשים של העשורים האחרונים, הולכת ונקבעת דעה אחרת. בשלהי הבית השני לא הייתה בישראל יהדות הומוגנית אלא צורות יהדות שונות שחיו בצוותא, בחברה מעורבת של כיתות וזרמים. בתוך כלל זרמים יהודיים אלו ניתן למצוא גם קבוצה מסוימת של יהודים המאמינים במשיחיותו של רבם, הלא הוא ישו. לאחר המרד וחורבן הבית השני, החלה הפרדה הדרגתית בתוך זרמים אלו. הפרדה זו לא הייתה מהירה אלא נמשכה מאות שנים. במשך מאות שנים אלו, רוב זרמי היהדות התחברו יחדיו לזרם שהפך, לבסוף, ליהדות הרבנית. הזרם היהודי של מאמיני ישו החל פונה לכוון שונה אך עדיין הכנסייה ובית הכנסת היו אחיות, השפיעו אחת על השנייה וההפרדה המלאה חלה רק במאה ה-4 עם ועידת ניקיאה, הפיכת הנצרות לדת הרשמית בקיסרות הרומית ועם פרסום כתביו של אוגוסטינוס בסוף אותה מאה. במחקרים אלו, פאולוס כבר לא מתקבל כמייסד דת חדשה אלא כיהודי בלידתו ובמותו, אשר ניסה לבצע רפורמה משמעותית ביהדות. קשה על השיטה הזו מכיוון שהתנא שמואל הקטן תיקן את ברכת המינים כדי להוציא את הנוצרים מכלל היהדות המרכזית, וזה קרה במאה 1-2, כמאתיים שנה לפני ההיפרדות לפי שיטה זו.
גם משמעות המושג "יהודים-נוצרים" השתנה במחקר של העשורים האחרונים. עד אז, החוקרים חילקו את המאמינים בישו לשתי קבוצות:
הקבוצה הראשונה כונתה "יהודים-נוצרים". בשלב מאוחר יותר, אבות הכנסייה התייחסו אליה כאחת מקבוצות המינים ונלחמו בה בכל כוחם. הקבוצה השנייה היא זאת שממנה צמחה הנצרות ה"אמיתית". המחקרים המודרניים שוללים חלוקה זו. לדעתם, גם הנצרות הנוכרית, הפאולינית, כללה יהודים שהמשיכו לשמר את המצוות או חלקן, נוכרים שקיבלו את האמונה בישו אך ביחד עמה גם מנהגים יהודיים וחלק מהמצוות ונוכרים שקיבלו רק את האמונה בישו אך חיו בקהילות מעורבות עם שאר סוגי המאמינים. על כן, בתקופה הנדונה, אין לדבר על "יהודים-נוצרים" ו"נוצרים" כשתי קהילות נפרדות אלא כקהילה אחת המאמינה בישו המשיח אך רוב מרכיביה מושפעים עדיין, במידה זו או אחרת, מהיהדות.
הסיפור הנוצרי הראשוני
המייחד את הנוצרים הראשונים מהיהודים או הפגאנים שסביבם, היא האמונה בישו כמשיח שהוצא להורג, קם לתחיה ועלה השמימה. האמונה הזאת, היא האמונה הבסיסית והמכוננת של הנצרות.
המושג "משיח" היה קיים גם לפני ישו. לדעת רוב החוקרים, מקורו של מושג זה הוא יהודי, ארץ ישראלי. הוא הפך למושג היסוד באמונה הנוצרית הקדומה, עד כדי כך ששמו של המשיח שונה מישוע בן יוסף לישו המשיח (Christus) והמאמינים הפכו ל"משיחיים" ברוב השפות.
משמעות המושג "משיח" אינה אחידה ועברה שינויים במשך הדורות. במובנו הראשוני המשיח הוא אדם שממונה לתפקיד מנהיגותי. התפקיד יכול להיות חילוני - כמו משיחת אדם למלוכה, דתי - כמו משיחת אדם לכהונה או רוחני כמו משיחתו (הרוחנית) של אדם לנבואה. בהדרגה, המושג השתנה והפך למשיח עתידי שיופיע בעתיד הרחוק וימלא את תפקידו המיועד. עם הזמן, עתיד זה הלך והתרחק ונוצר מושג חדש של משיח, משיח שיופיע בקץ הימים, לאחר סוף ההיסטוריה האנושית, אחרי האפוקליפסה. משיח זה של אחרית הימים יהיה בעל שלושת התפקידים - מלך (בן דוד), כהן (בן אהרון) ונביא.
ניתן לראות את תחילתו של ישו כמשיח בהטבלתו בירדן על ידי יוחנן המטביל. יוחנן קרא ליהודים לבוא לטבול בירדן כדי להטהר מחטאיהם ולהיות מוכנים למשיח ולגאולה שיגיעו בקרוב. ישו נטבל על ידי יוחנן ולאחר הטבילה ראה את השמיים נפתחים מעליו, ראה את רוח הקודש בצורת יונה צחורה ושמע את קול האל האומר לו "אתה בני אהובי, בך חפצתי" (מרקוס, א' 11). באירוע זה רואים את המשיחה הרוחנית ההופכת את ישו לנביא (הכוונה במילה "בני" היא כנראה "הנבחר" או "המועדף שלי"). את המשיחה המלכותית מקבל ישו בלידתו בבית לחם, עירו של דוד המלך ובשושלת היוחסין שלו המגיעה עד לדוד המלך. את הצד הכהני במשיחיותו מספקת אמו, מרים, קרובת משפחתו של יוחנן המטביל, בנו של כהן. חמוש בשלושת תפקידים אלו, ישו הארצי מתגבר על השטן במדבר, מבצע נסים, מחייה מתים ומפרש את דברי התורה ודברי הנביאים שקדמו לו.
אך כאן אירע המשבר החמור של קהילת המאמינים הראשונים. ישו המשיח אינו מביא גאולה לעמו ולמאמיניו, אינו מחדש את מלכות ישראל ואינו בונה בית מקדש חדש (כפי שהבטיח). לעומת זאת, הוא מוצא להורג ומת מוות נורא על הצלב. הקהילה המאמינה הייתה חייבת להתגבר על משבר מתסכל זה כדי להמשיך ולהתקיים. הפתרון נמצא במטמורפוזה בה ישו הופך (בדרשות השליחים, בייחוד פטרוס ופאולוס) ממשיח ארצי ל"בן האדם". "בן האדם" (מושג שישו לקח מחזיונו של הנביא דניאל) הוא ישו המשיח החדש, משיח שמת על הצלב, הוקם לתחייה על ידי אלוהים, עלה השמימה ושם יושב לימינו של האל. בעתיד הוא יחזור, רכוב על "ענני שמים" וייסד את מלכות האלוהים של אחרית הימים. מכאן שהגאולה כבר לא תהיה מיידית, בידי משיח ארצי, אלא בעתיד מעורפל, בידי משיח שמימי. עיכוב מתסכל זה בגאולה מתורץ על ידי השליחים בזה שנחוץ זמן כדי להכשיר את לבותיהם של האנשים, לפני שהגאולה המשיחית תבוא.
השינוי הבא במהותו של ישו מופיע בדרשותיו של פאולוס השליח. דרשות אלו נועדו ברובן למאמינים מחוץ לארץ ישראל, אנשים שנושא המשיח היה פחות מוכר וחשוב להם. בדרשותיו נוצר הנדבך הנוסף של הנצרות הקדומה - הכפרה. נדבך זה נוצר עקב השאלה המתסכלת של המאמינים היא שאלת סיבת מותו של ישו. פאולוס החל מעלה את היסוד האמוני שמותו של ישו נועד לכפר על החטא הקדמון המוטבע בבני האדם מימי בראשית ובכך, לאפשר את גאולתם בעתיד, לאחר שהם יטהרו לבם מחטאיהם הנוכחיים.
תקופת השליחים וראשית הכנסייה העולמית
תקופת השליחים, המכונה גם "התקופה האפוסטולית", מתוארת בספר מעשי השליחים המיוחס לסופר ולרופא לוקאס, כותב הבשורה על שמו. בתחילת הספר, ישו מתגלה לשליחים, לאחר מותו, ואחר כך עולה השמימה. השליחים חוזרים לירושלים, רוח הקודש יורדת עליהם והם יכולים לבצע נסים, להתנבא ולהפיץ את בשורת ישו בכל הלשונות. ההנהגה היהודית הצדוקית בירושלים, אינה מקבלת בעין יפה את דרשותיהם של השליחים ופטרוס בראשם, ומתחילה לרדוף אותם. בהתחלה, הקהילה הקטנה של השליחים ותלמידיהם מנתה בסך הכל כ-120 אנשים (מעשי השליחים א' 15). הם חיו חיי שיתוף וחלוקת נכסים. אך גם בקהילה זו, שגדלה בהדרגה, הופיעו חילוקי דעות. הוויכוח הגדול הראשון היה בין שני מרכיבים של קהילה זו, המרכיב ה"עברי" (כנראה השליחים המקוריים ותלמידיהם, ילידי ארץ ישראל) ו"ההלניסטים" או "דוברי היוונית" (כנראה מאמיני ישו מחוץ לארץ ישראל שעלו לרגל אליה ונשארו בה). נושא הוויכוח היה האם הקהילה צריכה לעסוק רק בענייני קודש (כדעת "העבריים") או גם לדאוג לעניינים החומריים של הקהילה (כדעת "דוברי היוונית"). כתוצאה מהוויכוח מתמנים בעלי התפקידים הראשונים בקהילה (כנסייה, Ecclesia) הנוצרית, אלו הם שבעת השמשים (דיאקונים ביוונית). כל השבעה הם בני תפוצות מחוץ לארץ ישראל. דבר זה הוא בעל חשיבות רבה ביותר משלוש בחינות: בראש ההנהגה החדשה הזאת עומד הדיאקון סטפנוס. הוא נעצר על ידי הסנהדרין באשמת נשיאת דברים נגד בית המקדש ונגד משה. בעומדו בפני הסנהדרין, נושא סטפנוס נאום בו הוא תוקף את היהודים על בגידתם בתורת משה בעבר ובישו המשיח בהווה. עקב כך הוא מוצא אל מחוץ לעיר ונסקל באבנים עד מותו. על כן, נחשב סטפנוס לנוצרי הראשון שמת על קידוש האמונה ("עד אמונה", מרטיר) ומכונה בשם פרוטומרטיר כלומר, המרטיר הראשון. הוא גם מסמל את המשך ההתנתקות של הנוצרים מהיהדות - מנהיג נוכרי, נרדף ומוצא להורג על ידי היהודים שבגדו בישו ובבשורתו. מכאן שהיהודים אינם ראוים יותר לבשורתו של ישו ויש להעביר בשורה זו מעם ישראל לאומות העולם. אך המנהיג הראשי של המאמינים הראשונים, הוא המנהיג שישו מינה בעצמו כיורשו, הלא הוא פטרוס, השליח שקיבל מידו של ישו את מפתחות מלכות השמיים. במשך כל ההיסטוריה של הנצרות, פטרוס נחשב כמנהיג הפלג הארץ ישראלי או ה"עברי" של הנוצרים החדשים, זה שדורש להמשיך לשמור על המצוות ולהפיץ את הבשורה רק בקרב היהודים. אך עד מהרה קם המנהיג החדש והדומיננטי, פאולוס ותופס את מקומו. הברית החדשה אינה מתארת את תולדותיו של פטרוס לאחר מכן. לפי כתבים נוצריים חיצוניים (שלא נכללו בברית החדשה), פטרוס מגיע לבסוף לרומא ומייסד שם קהילת מאמינים שהוא עומד בראשה. על כן הוא נחשב גם לאפיפיור הראשון. לפי האגדה הוא נאסר ומוצא להורג ברומא ויורשו הוא לינוס, האפיפיור השני. אין שום הוכחה על הגעתו של פטרוס לרומא ויש הסבורים שמדובר באגדה של קהילת נוצרים רומאית קדומה שרצתה להראות שמוצאה ומוצא האפיפיורים היא מהשליחים עצמם.
לאחר מותו בסקילה של סטפנוס, התפזרו הדיאקונים ואנשיהם ה"הלניסטים" ברחבי הקהילות שבמזרח ים התיכון, הפכו למנהיגי הקהילות הנוצריות שהחלו להיווצר במרחב זה והיו הצעד הראשון ביסוד ההירארכיה הכנסייתית הנוצרית.
על פי הסיפור המובא ב"מעשי השליחים", היה זה בעיר אנטיוכיה שתלמידי ישו כינו עצמם לראשונה "משיחיים" ("כריסטיאנים", ביוונית: Χριστιανοί).
השליח פאולוס
כאמור, הדמות הדומיננטית של תקופת השליחים היא השליח פאולוס. בניגוד לפטרוס שהטיף ליהודים בארץ ישראל, פאולוס נחשב זה שהעביר את הטפת הבשורה של ישו לאומות העולם, מחוץ לארץ ישראל. במחקר המודרני עלתה דעה חדשה. דעה זו טוענת שאכן פאולוס פנה אל הנוכרים אך אלו לא היו פגאנים גמורים שהפכו, בשל ההטפה, לנוצרים. חלק גדול ממאמינים אלו היו במידה זו או אחרת יהודים. בין המתנצרים הראשונים אנו מוצאים שומרונים שלא נחשבו ליהודים אך שמרו על תורת משה. מחוץ לגבולות הארץ נשא פאולוס את דרשותיו אל יהודים שרצו להכיר את הבשורה החדשה, גויים שקודם התגיירו ולאחר מכן פנו אל הנצרות, גויים שהחלו לשמור חלק ממצוות ומנהגי היהודים, פגאנים שמדי פעם ביקרו בבתי הכנסת של היהודים וגם פגאנים שחיפשו אמונה חדשה. ב"מעשי השליחים" אנו רואים שפאולוס נושא את רובן הגדול של דרשותיו בבתי כנסת שם היו מגיעים היהודים, אך גם גויים שנמשכו אל היהדות.
מה הייתה ייחודיותו של פאולוס? הוא היה יהודי בעל תרבות הלניסטית, אשר נולד מחוץ לארץ ישראל ובעל אזרחות רומית. הוא לא הכיר אישית את ישו ואת דבריו ומעשיו ידע רק מהסיפורים ששמע מתלמידיו של ישו. לאחר שנטבל והפך למאמין בבשורת ישו, הוא בילה זמן מועט, יחסית, עם הקהילה הנוצרית הקדומה והוותיקה בירושלים. שם נתגלו ויכוחים קשים בינו ובין קהילה זו, בייחוד עם יעקב אחי ישו. אף על פי שהברית החדשה מנסה להפחית במאוד את ממדיו של ויכוח זה, אנו רואים שבכל זאת, הוויכוח היה קשה מאוד עד כדי מעצרו של פאולוס ככופר ומסית וכמעט הוצאתו להורג. על מה נסב ויכוח קשה זה?
בהופכו למנהיג הדומיננטי של הנצרות הקדומה, פאולוס היה גם לתאולוג הראשון שלה. דבריו הופצו, בעזרת הטפותיו, תלמידיו ואיגרותיו לקהילות המאמינים (שמחוץ לארץ ישראל) ועיקרם היה:
זו, בקיצור נמרץ, האמונה החדשה אותה הפיץ פאולוס, אמונה שהפכה לדת חדשה. בדורות הבאים תורה זו הלכה והתרחבה, השתנתה והתפשטה בעזרת הכנסייה, ועידותיה ואבותיה.
יחס הנצרות הקדומה למקדש
חוקרים רבים טוענים שהנוצרים הראשונים התנגדו למקדש ולפולחן הקרבנות המתקיים בו, או לכל הפחות לא ראו בו חשיבות כלשהי. איל רגב בחן במאמרו את יחסם של הנוצרים הקדומים למקדש במאה הראשונה לסה"נ. בדיון זה, ביקש להבחין בין יחסם לבית מקדש השני, על כל מאפייניו, לבין יחסם לעצם הרעיון של מוסד המקדש והקרבנות.
מעשה "טיהור המקדש", המיוחס לישו, מתאר שישו גירש מהמקדש את המוכרים והקונים, הפך שולחנות חלפני הכספים ואף קרא למקום "מערת פרצים". אך נראה שמעשה זה מבטא את טינתו לדרך התנהלותו של המקדש (המסחר שהתנהל בו, הפוליטיזציה, השחיתות) ולאו דווקא למוסד עצמו. בתיאור משפטו של ישו, מסופר (כדור או שניים אחרי צליבת ישו) שעדי שקר טענו שישו ביקש להרוס את המקדש. גם סיפור זה אינו מוכיח דבר על עמדתו של ישו כלפי מוסד המקדש: הרי נטען שם שמדובר בעלילת שווא, וכן ייתכן שישו ביקש להחליף את המקדש המושחת במקדש אוטופי, היורד מוכן מן השמים (שאיפה המפורשת במגילת המקדש). ישנם חוקרים שסמכו על תיאור "הסעודה האחרונה" כדי לטעון שישו ביקש להחליף את הקרבנות בסמלים המכוונים לגופו שלו, אך טענה זו אינה עומדת במבחן הביקורת מכיוון שישו עצמו אכל מקרבן הפסח באותה סעודה.
ספר מעשי שליחים מתאר שנוצרים קדומים עלו למקדש בדומה ליהודים בתקופתם, ואף נעצרו בשל פעילותם במקדש והטפתם בשם ישו. פאולוס אמנם דחה את המחויבות לתורה, אך השתמש בצורה חיובית בדימויים מעולם המקדש והקרבנות. בספר מעשי השליחים, מסופר שהוא הגיע פעמים רבות למקדש ואף הקריב בו קרבנות, וזו אף הייתה העילה למעצרו והוצאתו להורג על ידי הקיסר הרומי.
גם בבשורה על פי מרקוס (שהיא הקדומה מבין הבשורות הסינופטיות), משתקף יחס חיובי למקדש ולתרומה לקודש. מרקוס מייחס לישו נאום המנבא את חורבן המקדש, אך נראה שזו נבואת חורבן המבטאת את ביקורתו של מרקוס על התנהלותם של הקנאים המורדים ברומא ולאו דווקא עדות לעוינות של הנצרות הקדומה למוסד זה ולפולחן. גם הבשורה של מתי מביאה מסורות המבטאות יחס חיובי למקדש. עם זאת, הוא מצטט את הנביא הושע "חסד חפצתי ולא זבח" (הושע ו, ו), המבטא עדיפות למעשים של חסד כלפי אדם אחר על מעשים פולחניים.
רק בכתבים המאוחרים יותר, באיגרת אל העברים, וכן בחזון יוחנן, שנכתבו בשליש האחרון של המאה ה-1 לסה"נ, ולאחר חורבן המקדש, ניתן למצוא דחייה ברורה של המקדש, תוך שימוש חיובי בדימויים פולחניים: ישו והמקדש השמיימי תופסים את מקום המקדש. ישו נמשל הן לקרבן, הן לכהן גדול המשרת במקדש שמיימי, מעין עולם אידיאלי, בו הפולחן מבוצע על ידי המלאכים ומעמד המאמינים (הרואים את עצמם כ"ממלכת כהנים") כמעמד הכהנים.
הקהילות הנוצריות והרדיפות
הקהילות הנוצריות הראשונות חיו בתוך עולם עוין שהתנכל להן ורדף אותן. הקהילות הראשונות בארץ ישראל נרדפו על ידי ההנהגה היהודית ככופרים ועל ידי השלטון הרומי כמסוכנים לסדר הציבורי. כדי להגן על עצמם הם חיו בקומונות בעלות רכוש משותף לכל החברים והנהגה מקומית משותפת. המנהיגים היו השליחים שלא עסקו בהטפה, תלמידים של ישו, אחיו של ישו וכנראה, גם אמו מרים ותלמידתו מרים המגדלית (מהכפר מגדל שבגליל). בשלב מאוחר יותר, הצטרפו גם הדיאקונים הנבחרים, כפי שתואר מעלה. הקהילה שמרה על עליונות מוסרית שהייתה אמורה להבדילה מסביבתה. זו כללה הימנעות ממעשי ניאוף, מריבוי נשים ומגירושין. הליכוד והסולידריות הפנימית הוגברו על ידי ארוחות ותפילות משותפות. הקהילה אופיינה גם בטקסים ייחודיים שהיו:
עם התפשטות הקהילות הנוצריות מחוץ לארץ ישראל, הועתק דגם ארץ ישראלי זה גם לשם. בראש הקהילות עמדו "משגיחים" שהם הבישופים (Episcopi) לעתיד ודיאקונים מקומיים שעסקו בעניינים החומריים של הקהילה. הקהילה גם קיימה בתי ספר ללימוד עקרונות הנצרות (Catechismus) והכנה לטבילה וכן קבוצות של מטיפים ומרפאים.
היחס של הנהגת רומא לנצרות הקדומה היה דו ערכי:
הקיסר קונסנטינוס והתנצרות האימפריה הרומית
בשנת 313 הכריז הקיסר קונסטנטינוס על הנצרות כדת הרשמית של האימפריה הרומית. כך הפכה הנצרות מדת נרדפת לדת שלטת. לפי רוב המחקרים הסיבה הראשונית שהניעה את קונסטנטינוס לבצע מהפכה זו, הייתה סיבה פוליטית. קונסטנטינוס עמד בראש אימפריה וצבא מורכבים מרומאים המאמינים באלילות הרומית, ברברים משבטים גרמניים שונים המאמינים באלילויות שונות ונוצרים. כדי להגביר את האחדות באוכלוסייה ובייחוד בתוך הצבא היה צורך בגורם מאחד וזה נמצא בדמות הכרזת הנצרות כדת השלטת. יש הסבורים שבהמשך דרכו, קונסטנטינוס החל להאמין בעצמו באמונה הנוצרית ונראה שלפני מותו אף עבר טקס טבילה. מהפכה זו של קונסטנטינוס הביאה, בין היתר, לשתי תוצאות חשובות ביותר:
בשלב זה חלה ההפרדות הסופית והמוחלטת של הנצרות מהיהדות. יש הרואים כאן את סוף תקופת הנצרות הקדומה. מכאן הנצרות עולה לדרך עצמאית, כוחנית ושלטת, בעלת השפעה אדירה על ההיסטוריה והתרבות המערבית.
פילה (פולין)
פילה (בפולנית: Piła; בגרמנית: Schneidemühl, שניידמיל) היא עיר בפרובינציית פולין גדול בצפון מערב פולין. היא בירת מחוז פילה ומהווה גמינה עירונית במחוז.
שם העיר
משמעות המילה פילה (Piła) היא מסור, העיר נקראת כך מכיוון שהיו בה חוטבי עצים רבים. העיר חולקת את שמה עם עוד יישובים רבים בפולין שנקראים כך. בתקופת השלטון הגרמני היא נקראה שניידמיל (Schneidemühl), שם שמשמעו מנסרת עצים.
עד קבלת זכויות העיר
פילה הייתה בתחילה כפר דייגים קטן. במאה ה-13, לאחר סיום הפלישות של האימפריה המונגולית, גרמנים רבים הגיעו לאזור והתיישבו בעיר. הגירתם פחתה בתקופת שלטונו של המלך קז'ימייז' הרביעי, לאחר שהביס את המסדר הטבטוני במלחמת שלוש עשרה השנים (1454–1466) וכבש את בסיסו של המסדר באותה תקופה - טירת מאלבורק. ב-4 במרץ 1513, המלך זיגמונט הראשון, בעידודם של יהודים רבים שהיגרו מבוהמיה, גרמניה וחצי האי האיברי, העניק לפילה זכויות של עיר.
במלחמת העולם השנייה
במהלך המלחמה הוקם בסמוך לעיר מחנה של אזרחים שבויי מלחמה.
העיר שוחררה ב-14 בפברואר 1945, לאחר שבועיים של לחימה קשה בין הצבא הפולני והצבא האדום, לבין כוחות הנאצים.
במהלך המלחמה, נהרסו כ-75% מהעיר וכ-90% מהעיר העתיקה.
אוכלוסייה
מאז הקמתה, אוכלוסיית העיר גדלה כל הזמן, למעט בתקופת מלחמת העולם השנייה (1939–1948), שבה ירדה אוכלוסיית העיר מ-45,000 תושבים ל-10,000 תושבים בלבד. העיר התאוששה במהרה מהמלחמה, ואוכלוסייתה הגיעה לכ-35,000 איש בשנת 1960.
משנת 2001, בעיר יש מגמת הגירה שלילית. להלן גרף התפתחות האוכלוסייה ביישוב: { "version": 2, "width": 700, "height": 200, "data": [ { "name": "table", "values": [ { "x": 1774, "y": 1322 }, { "x": 1816, "y": 1992 }, { "x": 1843, "y": 4111 }, { "x": 1856, "y": 6060 }, { "x": 1867, "y": 7516 }, { "x": 1875, "y": 9724 }, { "x": 1880, "y": 11610 }, { "x": 1900, "y": 19655 }, { "x": 1910, "y": 26126 }, { "x": 1925, "y": 37518 }, { "x": 1933, "y": 43180 }, { "x": 1939, "y": 45791 }, { "x": 1948, "y": 10700 }, { "x": 1960, "y": 33800 }, { "x": 1970, "y": 43700 }, { "x": 1980, "y": 58900 }, { "x": 1990, "y": 71100 }, { "x": 1995, "y": 75700 }, { "x": 2001, "y": 77000 }, { "x": 2005, "y": 74600 }, { "x": 2006, "y": 75144 }, { "x": 2016, "y": 74102 }, { "x": 2017, "y": 73791 } ] }	],	"scales": [ { "name": "x", "type": "ordinal", "range": "width", "zero": false, "domain": { "data": "table", "field": "x" } }, { "name": "y", "type": "linear", "range": "height", "nice": true, "domain": { "data": "table", "field": "y" } }	],	"axes": [ { "type": "x", "scale": "x" }, { "type": "y", "scale": "y" }	],	"marks": [ { "type": "rect", "from": { "data": "table" }, "properties": { "enter": { "x": { "scale": "x", "field": "x" }, "y": { "scale": "y", "field": "y" }, "y2": { "scale": "y", "value": 0 }, "fill": { "value": "steelblue" }, "width": { "scale": "x", "band": "true", "offset": -1 } } } }	] }
יהדות פילה
האזכור הראשון של קהילה יהודית מאורגנת בעיר הוא משנת 1563, אז היו שלושה בתים של יהודים ובית כנסת אחד. בשנת 1773, היו בעיר 30 סוחרים, כולם היו יהודים, והם סחרו בבדים, בצמר, במשי, ועוד. הקהילה היהודית בעיר גדלה והגיעה לשיאה כשמנתה 965 איש בשנת 1850, שהיוו אז כרבע מאוכלוסיית העיר.