cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
וייטנאם במשחקים האולימפיים
חרף היותה אחת המדינות המאוכלסות בעולם, שולחת וייטנאם למשחקים האולימפיים משלחות מעוטות משתתפים, ועד שנות ה-90 הישגי הספורטאים הווייטנאמים היו נמוכים, הספורטאית הווייטנאמית הראשונה שזכתה במדליה אולימפית הייתה לוחמת הטאקוונדו טראן היאו נגאן, שזכתה במדליית כסף באולימפיאדת סידני (2000). באולימפיאדת אתונה (2004) בלטו שני ספורטאים וייטנאמים - לוחם הטאקוונדו נגוין קווק הואן שסיים במקום החמישי ומרימת המשקולות נגוין תי תייט שסיימה במקום השישי. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) היה מרים המשקולות הואנג אני טואן לווייטנאמי השני שזוכה במדליה אולימפית, לאחר שזכה במדליית כסף. עמיתתו נגוין תי תייט סיימה במקום החמישי. באולימפיאדת לונדון (2012) היו שני ספורטאים וייטנאמית קרובים לזכייה במדליה. מרים המשקולות טראן לה קואוק טואן והקלע הואן שואן וין סיימו שניהם במקום הרביעי בתחרויות בהן השתתפו. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) היה וינג לווייטנאמי הראשון שזוכה במדליית זהב אולימפית, בירי באקדח אוויר. בנוסף, זכה גם במדליית כסף, בירי באקדח. באותם משחקים סיים מרים המשקולות טראן לה קואוק טואן במקום החמישי.
לפי אולימפיאדה
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף
בענפי הקיץ:
קבוצת גיל
בעוד קבוצת שנה או מחזור בבית-הספר יכולים להוות דוגמה לקבוצת גיל (כגון: מחזור שנת 2004), המושג נפוץ בעיקר בעת התייחסות למערכות בחברות שבטיות. תופעה זו שכיחה בעיקר במזרח אפריקה, מרכז ברזיל ומספר אזורים בגינאה החדשה, בהם בחברות רבות הדגש על קיבוץ חברתי מבוסס גיל מאפיל על קיבוץ חברתי מבוסס שארות ומוצא. קבוצות גיל בחברות אלו נוצרות על ידי הקיבוץ המחזורי של אנשים צעירים - בדרך-כלל גברים - ליחידה משותפת בעלת שם וזהות שיתופיים. בכל עת שהחברים מתבגרים, וותק הקבוצה עולה בעוד קבוצות מבוגרות יותר נעלמות וחדשות נוצרות מתחת.
ניתן להתייחס אל קבוצות הגיל והמערכות אשר בתוכן הן נמצאות כאל מחזוריות או פרוגרסיביות. במערכות מחזוריות, ישנו מספר סופי של קבוצות, כאשר כל קבוצת גיל שבה ומופיעה עם חברים חדשים במהלך הדורות. במערכות פרוגרסיביות, קבוצת גיל מופיעה פעם אחת וכאשר חברי הקבוצה מתים היא פוסקת מלהתקיים. חברות בעלות מערכת מחזורית או פרוגרסיבית, בדרך-כלל מגיעות לאותם רעיונות לגבי קוסמולוגיה וטבע הזמן.
דוגמה טיפוסית
מערכות במזרח אפריקה מספקות את הדוגמאות הקלאסיות, כגון: מערכת הזולו אימפי בה חטיבות לוחמים מבוססות על קבוצות גיל. רוג'ר קיסינג (1981), מביא את הדוגמה של שבט הקרימוג'ונג שבאוגנדה בו ישנן כשש קבוצות גיל פעילות בכל זמן נתון, בהן הגברים הצעירים מצורפים לקבוצה הצעירה ביותר אשר נסגרת לאחר פרק זמן של כ־6-5 שנים ולאחר-מכן נפתחת קבוצה חדשה. באופן המתאים לצורתן המורכבת של מערכות רבות במזרח אפריקה, קבוצות גיל בשבט הקרימוג'ונג מקובצות גם הן לקבוצות דור המכילות חמש קבוצות גיל רציפות. ישנן בסך-הכל ארבע קבוצות דור; כל אחת בעלת שם קבוע וחוזרת באופן מחזורי כל מאה שנים. בזמן נתון, שתי קבוצות דור תהיינה פעילות: אחת צעירה ואחת וותיקה. שתי קבוצות הדור מוצמדות, לסירוגין, לשתי קבוצות חברים הלובשים קישוטי פליז ומיוחסים באופן סימבולי כ"צהובים", ולשתי קבוצות חברים הלובשים קישוטים מנחושת והמיוחסים באופן סימבולי כ"אדומים". השמות לקבוצות הגיל נבחרים ממאגר שמות המשויך אל כל זוג קבוצות דור, אשר להם אין סדר קבוע.
כאשר מתים מרבית מחברי קבוצת דור, החברים הנותרים מאותה קבוצה פורשים, ובמקומם עולה קבוצת הדור הצעירה ונהפכת לוותיקה. בנקודה זו המצטרפים החדשים נהפכים לחברים הראשונים בקבוצת הדור הבאה ברצף. קבוצת הדור הוותיקה אחראית על חניכת המצטרפים החדשים אל תוך קבוצת הגיל הצעירה של קבוצת הדור הצעיר, וכל קבוצת גיל כפופה רשמית לזו שמעליה. בעוד שחברי קבוצת גיל מסוימת חיים עם משפחתם הקרובה ועם חברי שארות קרובים אחרים, וקבוצות גיל אינן מאורגנות באופן הדוק מבפנים, בכל זאת יש להם תפקיד חלקי ומעמד במקרים חברתיים רחבים יותר. לדוגמה, קבוצות הגיל הוותיקות אחראיות על מערכת השפיטה.
יצחק קאליש (אמשינוב)
ביוגרפיה
נולד לרבי יוסף קאליש ולשרה בת רבי חיים אלעזר וקס. נישא לבתו של רבי יוסף לנדא משושלת סטריקוב. בזמן מלחמת העולם השנייה נמלט עם דודו רבי שמעון שלום לווילנה ומשם לשאנגחאי וארצות הברית. נישא בשנת תש"י לרחל לאה בת הרב דוב בעריש פרנקל, חסיד גור.
הרב קאליש נהג במסורת חסידות וורקא-אמשינוב, ונודע באהבת ישראל. העביר מסורות, מנהגים ודברי תורה מחסידות וורקא ואמשינוב. ביקר בבני ברק בשנת 1961 ושוב ב-1968.
ריאליזם פואטי
ריאליזם פואטי הייתה תנועה אמנותית בקולנוע הצרפתי בשנות ה־30 ושנות ה־40 של המאה ה־20. סרטי הריאליזם הפואטי עסקו בצרפת של אותה התקופה, ושילבו בין עיצוב קולנועי ריאליסטי של המציאות החברתית היומיומית ובין ייצוג קולנועי הנושא משמעויות סימבוליות וליריות.
יצחק קאליש (אמשינוב)
ביוגרפיה
ארונו הובא לקבורה בבית הקברות העתיק בטבריה.
בנו רבי יוסף הוכתר לממלא מקומו. חלק מהחסידים עלו לישראל ונקשרו לרבי יעקב אריה מיליקובסקי, האדמו"ר מאמשינוב בירושלים, אך הם ממשיכים להתאסף יחד עם בנו של רבי יוסף מארצות הברית, רבי מנחם קאליש, בחבורה בשם "זרע יצחק".
ריאליזם פואטי
היסטוריה
התסריטאים הבולטים ביותר, שהובילו את התנועה וכתבו חלק משמעותי מסרטיה היו ז'אק פרוור ושרל ספאק. עם הבמאים המובילים אפשר למנות את ז'אן רנואר, פייר שנאל, ז'אן ויגו, ז'ולין דוביביה ומרסל קרנה. שחקניו הבולטים היו ז'אן גאבן, מישל סימון, סימון סיניורה ומישל מורגן.
יצחק קאליש (אמשינוב)
ביוגרפיה
מדברי תורתו יצא לאור הספר "אמרי קודש", על ידי תלמידו הרב יוסף לנדא. נכדו הרב חיים מאיר ארנסטר הוציא מדברי תורתו וסיפוריו את הספרים "ימות עולם". רבים מתורותיו ומתולדות בית אמשינוב הודפסו בספר "שיח חסידים - ווארקי - אמשינאוו", יצא לאור על ידי איגוד "זרע יצחק".
אלון אושפיז
אלון אושפיז (נולד ב-7 בפברואר 1966) הוא דיפלומט ישראלי, כיהן כמנכ"ל משרד החוץ, כראש המערך המדיני-אסטרטגי במשרד החוץ, וכשגריר ישראל בהודו.
יצחק קאליש (אמשינוב)
משפחתו
אשתו הראשונה ובתו נרצחו בשואה. מנישואין שניים אחר השואה נולדו בן ובת; רבי יוסף, ממלא מקומו באדמו"רות (נפטר בי"א בניסן ה'תש"פ). היה נשוי לבת הרב אליהו שטרנבוך. בניו הם רבי מנחם, חתן רבי נתן דוד רוזנבוים, האדמו"ר מזוטשקא; ורבי אשר חיים, חתן רבי אהרן מנדלסון בנו של גאב"ד קוממיות.
אלון אושפיז
ביוגרפיה
אושפיז נולד בישראל ולמד בבית הספר הריאלי בחיפה. שירת בצה"ל והשתחרר ב-1987 בדרגת סגן. ב-1992 סיים תואר ראשון ביחסים בינלאומיים ולימודי יפן באוניברסיטה העברית והצטרף למשרד החוץ. הוא סיים את קורס הצוערים והוצב בשגרירות ישראל בטוקיו, תחילה כמתמחה ולאחר מכן מזכיר מדיני. בתקופת הצבתו בטוקיו למד מדעי המדינה ותקשורת באוניברסיטת טוקיו. ב-1999 מונה ליועצו המדיני של שר החוץ שלמה בן עמי. ב-2003 הוצב בשגרירות ישראל בוושינגטון כציר לענייני הקונגרס. ב-2007 מונה לראש מחלקת התיאום במשרד החוץ. ביולי 2011 מונה לשגריר ישראל בהודו ושגריר לא תושב בסרי לנקה. ביוני 2014 מונה לראש המערך המדיני-אסטרטגי במשרד החוץ.
יצחק קאליש (אמשינוב)
משפחתו
בתו נישאה לרב ישראל ארנסטר, בנו של הרב משה ארנסטר, ונכדו של רבי חיים מאיר הגר מוויז'ניץ.
אלון אושפיז
ביוגרפיה
ביוני 2020 אישרה הממשלה את מינויו למנכ"ל משרד החוץ. הוא כיהן בתפקיד עד ינואר 2023.
ריאליזם פואטי
השפעה
לתנועת הריאליזם הפואטי הייתה השפעה רבה על הקולנוע האירופאי, בעיקר בהצבת העיסוק בשולי החברה כלגיטימי בקולנוע. התנועה השפיעה בין היתר על הגל החדש בצרפת בשנות ה-60, ועל הסרט האפל אשר ירש את העיסוק בנושאים כגורל, אי צדק וגיבורים שדינם נחרץ. כמו כן נודעה לתנועה זו השפעה רבה על הנאו-ריאליזם האיטלקי, שרבים מאבותיו עבדו יחד עם במאים ריאליסטיים פואטיים טרם שחזרו לאיטליה ויצרו את התנועה הנאו-ריאליסטית עם תום מלחמת העולם השנייה (לוקינו ויסקונטי כדוגמה המשמעותית ביותר).
אלון אושפיז
חיים אישיים
אושפיז נשוי ואב לשניים.
פלאוגנטיקה
נכון לשנת 2011, בין המינים הנכחדים שלפחות חלק מן ה-DNA שלהם מוצה ניתן למצוא את האדם הניאנדרטלי, האדם הדניסובי, הממותה, המסטודון, דוב המערות, הזאב הטסמני, הקואגה ועוף המואה. כמו כן מוצה DNA ממומיות רבות אשר שימש, למשל, להתחקות אחר שושלות פרעונים, כמו זיהוי אמו של תות ענח' אמון.
הביולוג השוודי סוונטה פבו, אשר בשנת 1984 היה הראשון למצות DNA עתיק ממומיה מצרית בת 2,400 שנה, נחשב לעיתים כאב המייסד של התחום.
מונחים והגדרות
המונח "פלאוגנטיקה" נטבע בשנת 1963 על ידי לינוס פאולינג ואמיל צוקרקנדל כצרוף של המונחים פלאונטולוגיה וגנטיקה, והוא מתייחס לרוב ל-DNA שמוצה ממאובנים.
כאשר מדובר ב-DNA שמוצה ומופה בכמויות המגיעות לחלק משמעותי מתוך הגנום, או לפחות חלק משמעותי מתוך הגנום המיטוכונדרי, נוהגים כיום להשתמש לעיתים במונח "פלאוגנומיקה".
המונח "ארכאוגנטיקה" נגזר על ידי הארכאולוג הבריטי קולין רנפרו מן המונח "ארכאולוגיה", ומשמש לרוב בהקשרים ארכאולוגים כגון מחקר של מומיות בני-אדם, אך לעיתים מתייחס גם לרצף הגנום של אוכלוסיות עתיקות אשר שוחזר על פי DNA שמוצה בשיטות הרגילות מבני-אדם חיים, למשל הרצף של חווה המיטוכונדרית. בספרות הארכאולוגית נוהגים להתייחס ל-DNA שמוצה מדגימות עתיקות במונח "דנא עתיק" (אנגלית: Ancient DNA או בקיצור מקובל aDNA).
מחקר פלאוגנטי בשושלות פרעונים מצריות
החל משנת 2007 מיצה צוות חוקרים מרשות העתיקות של מצרים, אוניברסיטת בולצאנו באיטליה ואוניברסיטת טובינגן בגרמניה DNA עתיק מ-16 מומיות מן השושלות הפרעוניות ה-18, ה-19 וה-20, מן המאות ה-16 עד ה-11 לפני הספירה. על-מנת למנוע שגיאות כתוצאה מזיהום DNA, המחקר נערך באופן בלתי-תלוי בשתי מעבדות נפרדות. מחקר זה אפשר שחזור יחסי הקרבה בחמישה דורות מאבותיו של תות ענח' אמון. בין השאר זוהו שתיים מן המומיות כאביו ואמו, וכן נמצא שאשתו הייתה גם אחותו המלאה. ב-DNA אותרו מספר פגמים תורשתיים שהצטברו בשושלת הפרעונים כתוצאה מנישואי קרובים.
המשפט היסודי של האריתמטיקה
המשפט היסודי של האריתמטיקה או משפט הפירוק לראשוניים הוא המשפט מתמטי הקובע כי כל מספר טבעי יכול להיכתב כמכפלה ייחודית של מספרים ראשוניים, עד כדי שינוי הסדר של הגורמים. בכלל זה מכפלה של גורם אחד (כאשר המספר הוא ראשוני בעצמו), ומכפלה ריקה של אפס גורמים (המספר 1).
למשל, את המספר 1176 ניתן לכתוב כמכפלה הבאה של מספרים ראשוניים:. ואין שום דרך אחרת לכתוב את המספר הזה בתור מכפלת ראשוניים.
המשפט מראה כי למספרים הראשוניים חשיבות רבה - הם מהווים את "אבני הבניה" הבסיסיות של כל המספרים. למשפט שימושים רבים, החל במציאת המחלק המשותף המקסימלי של מספרים וכלה בהוכחת משפטי האי-שלמות של גדל.
שלב א' - קיום
ההוכחה היא באינדוקציה שלמה. עבור n טבעי, נניח שכל מספר קטן מ-n ניתן לכתוב כמכפלת גורמים ראשוניים, ונראה שהדבר גורר שניתן לכתוב את n עצמו כמכפלת גורמים ראשוניים.
ברור שהטענה נכונה עבור n=1, שהוא מכפלה ריקה.
נפצל למקרים:
שלב ב' - יחידות
היחידות מבוססת על הלמה של אוקלידס: אם מספר ראשוני p מחלק מכפלה, אז הוא מוכרח לחלק אחד מן הגורמים.
נוכיח יחידות באינדוקציה שלמה על n.
הכללות
את המושגים "איבר אי-פריק" ו"איבר ראשוני" אפשר להגדיר בכל תחום שלמות: איבר לא הפיך הוא אי-פריק אם לא ניתן לכתוב אותו כמכפלה של איברים לא הפיכים, והוא ראשוני אם הוא אינו יכול לחלק מכפלה בלי לחלק את אחד מגורמיה. בחוג המספרים השלמים שני המושגים מתלכדים, ובדרך כלל מגדירים "מספר ראשוני" דווקא בהגדרה המתאימה לאיבר אי-פריק של החוג. איבר ראשוני הוא תמיד אי-פריק, אבל ההפך אינו נכון.
יחידות הפירוק, כאמור, היא עניין סבוך יותר. תחום שבו מתקיים המשפט היסודי של האריתמטיקה - כל איבר (לא הפיך) מתפרק באופן יחיד לגורמים אי-פריקים - נקרא תחום פריקות יחידה. בדיוק כמו בחוג השלמים, בחוג כזה מתלכדים המושגים "איבר ראשוני" ו"איבר אי-פריק". הדוגמאות הבולטות לחוג כזה: כל תחום ראשי (ובפרט - כל תחום אוקלידי), וגם כל חוג פולינומים מעל שדה, בכל מספר של משתנים. החוג (עם אינסוף משתנים) הוא דוגמה לתחום פריקות יחידה שאינו נותרי.
הכללה בכיוון אחר מתקבלת ממשפט ז'ורדן-הולדר לפיו סדרת הרכב של חבורה סופית היא יחידה עד-כדי סדר ועד-כדי איזומורפיזם של חבורות. במקרה של חבורות מהצורה - זהו ניסוח שקול למשפט היחידות של הפירוק לראשוניים. משפטים דומים לגבי קיום ויחידות סדרת ההרכב מתקיימים גם במבנים אלגבריים נוספים.
מארי, נסיכת אורליאן (1865–1909)
מארי, נסיכת אורליאן (בצרפתית: Marie d'Orléans, 13 בינואר 1865 - 4 בדצמבר 1909), הייתה אשתו של ולדמר, נסיך דנמרק וסבתה של אנה, מלכת רומניה.
ביוגרפיה
מארי נולדה ב-13 בינואר 1865 בלונדון, אליה עברו בני משפחתה לאחר מהפכת יולי בשנת 1848, לנסיך רובר, דוכס שארטר ולפרנסואז, נסיכת אורליאן, בתם של פרנסואה, נסיך ז'ואנוויל ופרנסיסקה, נסיכת ברזיל. לאחר נפילתו של נפוליאון השלישי והקמת הרפובליקה הצרפתית השלישית, חזרו בני המשפחה לצרפת בשנת 1877.
ב-20 באוקטובר 1885 התחתנה מארי עם ולדמר, נסיך דנמרק, בנו הצעיר של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק. בעת נישואיהם סיכמו השניים שבניהם יגודלו כלותרנים, ואילו בנותיהם כקתוליות, ואכן ארבעת בניהם חונכו כלותרנים, ואילו בתם מרגרט, נסיכת דנמרק הייתה הנסיכה הדנית הראשונה מתקופת הרפורמציה שהייתה קתולית.
מארי תוארה כאימפולסיבית, שנונה ואנרגטית, והציגה סגנון רגוע יותר לבית המשפט הדני הנוקשה. היא מעולם לא למדה לדבר דנית, ונישואיה היו מוצלחים. היא נתנה לילדיה חינוך חופשי, וטעמה האמנותי והרגלי הבוהמה שלה שררו בביתה. מארי הייתה לא רשמית, לא סנובית, האמינה בשוויון חברתי, הביעה את דעותיה שלה, וביצעה את תפקידיה הטקסיים באופן לא שגרתי. מארי הייתה הפטרונית של מכבי האש בדנמרק, והיא אף הצטלמה כשהיא לבושה במדי מכבי האש. כמו כן כתמיכה בקריירה של בעלה בצי, היה לה קעקוע על זרועה.
מארי אהבה ציור ואמנות, והייתה תלמידתם של אוטו באך ופרנטס הנינגן, ואף הייתה חברת האקדמיה לאמנויות הדנית. מארי השתלבה היטב בפוליטיקה הדנית, ובהשפעתה דחה בעלה בשנת 1886 את כתר נסיכות בולגריה. כמו כן מארי השתמשה בהשפעתה שלא למסור את איי הודו המערבית הדנים לארצות הברית, ולתמוך בברית הצרפתית-רוסית שנחתמה בשנת 1894.
ב-4 בדצמבר 1909 מתה מארי בקופנהגן, בעת שבעלה ושלושה מילדיה היו בהודו בדרכם לסיאם.
משפחתה
ב-20 באוקטובר 1885 התחתנה מארי עם ולדמר, נסיך דנמרק, בנו הצעיר של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק, ממנו היו לה 5 ילדים:
מיתון תנועה
מיתון תנועה הוא כלל הפעולות שמבוצעות בתוואי דרך מסוים כדי להאט או לצמצם את התנועה העוברת בו, בדגש על תנועה ממונעת, וזאת במטרה לשפר את הבטיחות בדרך, בעיקר עבור הולכי רגל ורוכבי אופניים. מיתון תנועה הוא אמצעי להורדת מהירות הנסיעה ולמניעת נסיעה לא זהירה בשכונות ובאזורי מגורים. קיימות אפשרויות רבות למיתון תנועה, והמרכזיות שבהן כוללות פסי האטה והצרת נתיבים, לצד כלים נוספים. מיתון תנועה נפוץ באירופה ובאוסטרליה, ובמידה פחותה בארצות הברית ובצפון אמריקה.
היסטוריה
בתחילת קיומו בבריטניה בראשית שנות ה-30, מיתון תנועה היה מבוסס על העיקרון שאזורי מגורים צריכים להיות מוגנים מפני תנועה עוברת. בהמשך, התבהרה ההבנה שלמיתון התנועה יכולת לשפר את בטיחות הולכי הרגל ולצמצם את הרעש וזיהום האוויר שנגרם מהתנועה.
במהלך רוב המאה ה-20 תוכננו רחובות כך שיתאימו לזרימה חלקה ומהירה ככל הניתן של התנועה, וראו בהם צירים להעברת נוסעים יותר מאשר רחובות שבהם שימושים נוספים. עם זאת, מחקר שנערך ב-1981 מצא כי לתושבים ברחובות שבהם תנועה ממונעת מצומצמת, היו בממוצע שלושה חברים יותר ופי שניים יותר מכרים לעומת תושבים בעלי רקע זהה שהתגוררו ברחובות שבהם תנועה עמוסה.
כלים הנדסיים
כלים הנדסיים למיתון תנועה כוללים בין השאר את שינוי המשטח בדרך (אספלט מול אבנים מרוצפות, לדוגמה), או צעדים אקטיביים שנועדו לצמצם את התנועה:
התקנת פסי האטה, הפרעה בנתיב הנסיעה (לדוגמה על ידי מניעה של נסיעה בקו ישר), הקטנת רדיוס הסיבוב, יצירת מסנן תנועה (שמונע מעבר כלי רכב מסוימים) והפיכת הרחוב לדרך משותפת למשתמשי דרך נוספים הם צעדים במיתון תנועה. לדוגמה, העיר הילדן שבגרמניה הגיעה לשיעור של 24% מהנסיעות שמבוצעות על כלים דו-גלגליים, בעיקר באמצעות מיתון תנועה והגבלת מהירות הנסיעה ל-30 קמ"ש. לעומת זאת, בבריטניה ובאירלנד יש שרואים באמצעי מיתון תנועה, העיקריים שבהם כוללים הצרת נתיבים כעוינים ונטען שהם תרמו לפציעתם ולמותם של הולכי רגל ורוכבי אופניים.
בנוסף, מבוצעים גם שינויים ויזואליים לדרך כדי לעודד נסיעה איטית יותר ולצמצם את התאונות. לדוגמה, הצרת נתיבים, דיאטת כביש (ביטול נתיבים) ושימוש בעצים, חניות ובניינים.
אמצעיים פיזיים כוללים פסי האטה וכריות האטה המותאמים למהירות הרצויה. אמצעים אלה מגבילים את מהירות הנסיעה בדרך כלל ל-16–40 קמ"ש. רובם עשויים מאספלט או ריצוף, אך בשנים האחרונות עלה השימוש בחומרים המיוצרים מגומי. אמצעים אלה כוללים: הצרת נתיבים: הצרת הנתיב בכביש נראית טבעית בעיני הנהגים ואינה כוללת אמצעים הנראים נוקשים יותר. הצרת נתיבים מושגת באמצעות הרחבת מדרכות, הוספת שבילי אופניים או חניה או הצבת אדניות; דרך אחרת היא על ידי הרחבת "אוזניים" בכביש, כך שבנקודות מפגש בין הולכי רגל לרכבים הדרך תהיה צרה יותר; דיאטת כביש מאפשרת הורדת נתיבי נסיעה ומצמצמת את המרחב לרכבים; אפשרויות אחרות כוללות הצרה נקודתית של הכביש כך שיאפשר במקטע מסוים נתיב נסיעה אחד בלבד. כמו כן, איי תנועה והפיכת רחוב חד-סטרי לדו-סטרי הופכת אותו לצפוף יותר ואת הנהיגה לקשה יותר וכך מאלצת נסיעה איטית יותר.
קיימים גם שינויים במפלס הכביש שגורמים לאי נוחות אצל הנהגים ולנזק לרכבים בעת נסיעה במהירות גבוהה. אמצעים אלו כוללים פסי האטה וכריות האטה (מעין פסי האטה המחולקות למספר חלקים כדי לאפשר מעבר מכוניות רחבות יותר); משטחי האטה (דומים לפסי האטה אך בהם המשטח המוגבה ארוך יותר ומאפשר האטה מתונה יותר); הגבהת מעברי חציה; שינוי משטח הכביש (מאספלט לאבנים משולבים או לחומרים אחרים).
יישום
האפשרות השנייה היא ביצוע שינויים תפעוליים בכביש כחלק משינויים קצרי טווח ושאינם מצריכים שיפוץ כללי. דוגמה ליישום מסוג זה כולל הצבת קונוסים או עמודונים גמישים, ומשמשים בין השאר לבדיקת יעילות השינוי בטרם יוחל בשיפוץ מלא של הרחוב או בשינוי משמעותי שלו.
ביקורת
סקירה שנערכה מצאה כי ישנן עדויות המוכיחות את היעילות של מיתון תנועה בהפחתת הפציעות בתאונות וכי הוא אף עשוי להפחית את מספר מקרי המוות בתאונות דרכים. עם זאת, נכתב שיש למצוא ראיות נוספות כדי להוכיח את יעילות מיתון התנועה במדינות בעלות הכנסה נמוכה.
במקביל ישנם שטוענים כי למיתון תנועה מטרות אחרות. לפי הפרשן הכלכלי רנדל אוטול, המטרה העיקרית של מיתון תנועה היא להגביר את העומסים כדי לאפשר הנדסה חברתית. לדבריו, אמצעים כמו הפיכת רחוב חד-סטרי לדו-סטרי או יצירת פסי האטה מגדילים את העומסים וגורמים לעלייה בהולכי הרגל שנהרגים בתאונות דרכים.
אירופה
אמצעים של מיתון תנועה קיימים באירופה במשך עשורים. לדוגמה, ברחוב "חי" או Woonerf בהולנדית, הידוע גם כרחוב משולב, צרכי הנהגים מוגדרים כמשניים לצורכי יתר משתמשי הדרך, ואמצעי מיתון תנועה משולבים בתכנון הרחוב. מקור הרעיון, שהחל בהולנד, התרחב החל משנות ה-80 ברחבי אירופה. דרך אחרת בבריטניה נקראת "רחובות בתי ספר", אשר כוללים הגבלות על תנועה מוטורית בשעות הכניסה והיציאה מבית הספר.
בשנת 2020, במהלך משבר הקורונה, הוצג המודל של שכונה דלת תנועה, ונמצא כי תושבים בשכונות אלו בעלי סיכוי נמוך יותר להחזיק ברכב ושהם הולכים ברגל ורוכבים על אופניים בתדירות גבוהה יותר.
יפן
קיימות צורות שונות של מיתון תנועה ביפן, בעיקר בערים הגדולות דוגמת טוקיו ויוקוהמה. הרחובות הצרים של טוקיו מאלצים נהגים והולכי רגל להתנייד בצמידות אחד לשני. בנוסף, נהוג ביפן לשנות את סוג המשטח בשולי הכביש כדי להגדיר את השטח להולכי הרגל בבירור, ועם זאת מתאפשר לנהגים לעלות על המשטח הזה כדי לעבור מול תנועה שמגיעה ממול.
ישראל
בשנת 2002 פרסם משרד התחבורה הנחיות למיתון תנועה בישראל, מתוך כוונה לשפר את איכות החיים, לקדםאת השימוש בתחבורה ציבורית, בהליכה ובאופניים, וכן להפחית את השפעת המכוניות על סביבתן בהיבטי הרעש והזיהום. בנוסף, בשנת 2020 פרסם משרד התחבורה עדכון להנחיות לתכנון רחובות בערים שכלל התייחסות לתנועה מוטורית, תנועת אופניים, תכנון צמתים וכדומה.
שלוש מקלות
שלוש מקלות (את המילה 'מקלות' מבטאים, לעיתים, במלעיל) הוא משחק ילדים שהוא למעשה תחרות בקפיצה משולשת. לפי כללי הדקדוק העברי יש לומר "שלושה מקלות", אך המשחק מכונה בפי הילדים "שלוש מקלות", בניגוד לכללים.
בין המשתתפים במשחק נקבע סדר כך שנקרא מי ראשון, מי שני וכן הלאה. שלושה מקלות מסודרים במקביל זה לזה כאשר המרווח ביניהם קבוע. בתחילת המשחק המרחק בין המקלות יהיה קטן. כל משתתף בתורו צריך לעבור שלושה מקלות בקפיצה משולשת, כלומר, לעבור את שלושת המקלות בדילוגים, כאשר בין מקל למקל רשאי המשתתף להניח את אחת מרגליו פעם אחת בלבד. מי שלא מצליח, כלומר אינו עובר את המקל השלישי או מי שדורך פעמיים ברווח בין מקל למקל - נפסל ויוצא. על פי הקפיצה של הקופץ האחרון, הוא "המרחיק", מזיזים את המקל האחרון (יש מקומות שבהם נהוג אף להזיז את המקלות האחרים), ומתקנים את מיקומו של המקל האמצעי כך שהמרחק בין שלושת המקלות יישאר שווה.
שמריהו טלמון
שמריהו טַלְמוֹן (28 במאי 1920 – 15 בדצמבר 2010) היה פרופסור בחוג למקרא באוניברסיטה העברית בירושלים וראש מפעל המקרא, חתן פרס ישראל לחקר המקרא לשנת ה'תשנ"ז (1997). נודע בין השאר בזכות מחקריו בביקורת נוסח המקרא.
תולדות חיים
נולד בשם שמריהו זלמנוביץ' בעיר סְקֶרְנֶביץ (Skierniewice) שבמרכז פולין ב-1920. למד בגימנסיה הריאלית היהודית-רפורמית בברסלאו, אז בגרמניה של ימי רפובליקת ויימאר ואחר כך גרמניה הנאצית. בשנת 1939 הוחזק שלושה חודשים במחנה הריכוז בוכנוואלד, עד שלבסוף עלה בידו לעלות לארץ ישראל באותה שנה. לאחר עלייתו החל ללמוד באוניברסיטה העברית. בשלהי המנדט הבריטי נשלח למחנות המעצר בקפריסין שם לימד במסגרת סמינר רוטנברג, בית ספר להשכלת מבוגרים שהפעילה קבוצת סטודנטים ומורים מן האוניברסיטה העברית. עם שובו מקפריסין לחם במלחמת העצמאות על הגנת ירושלים.
בשנת 1955 קיבל תואר דוקטור באוניברסיטה העברית, על עבודה בהדרכתו של יצחק אריה זליגמן בנושא "כפלי גרסה: תופעת יסוד בתולדות המסירה של נוסח המקרא". בשנת 1957 נתמנה למרצה בחוג ובהמשך כיהן כראש החוג. בשנת 1974 היה לפרופסור מן המניין. הוא כיהן כדיקן הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטה העברית וכרקטור אוניברסיטת חיפה בראשית ימיה. בשנת 1988 יצא לגמלאות והיה לפרופסור אמריטוס. לאחר פרישתו היה לעורך הוצאת מפעל המקרא בירושלים.
מאשתו הראשונה, הסוציולוגית פרופסור יונינה גרבר-טלמון, הותיר אחריו שתי בנות. עם אשתו השנייה, הסוציולוגית פרופסור פנינה מורג טלמון, גידל את בנותיה מנישואים קודמים.
אוסף על שמו שמור בספרייה הלאומית.
אביגדור שנאן
אביגדור שִנְאָן (נולד ב-2 בספטמבר 1946) הוא פרופסור אמריטוס בחוג לספרות עברית, באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה
אביגדור שנאן נולד בפראג שבצ'כיה, בן למשפחה של ניצולי שואה. עלה לישראל עם הוריו ב-1949, גדל בחיפה ולאחר מכן בכפר אתא ועשה את שירותו הצבאי בחיל המודיעין. בצעירותו היה נגן ויולה ב"תזמורת הנוער הישראלית - גדנ"ע" והופיע ברחבי העולם בשנים 1962–1964.
את לימודיו האקדמיים מהתואר הראשון עד השלישי עשה באוניברסיטה העברית בירושלים, תואר ראשון במקרא וספרות עברית, ותואר דוקטור (במסלול ישיר) בספרות חז"ל. נושא עבודת הדוקטור שלו היה "האגדה בתרגומים הארמיים הארץ ישראליים לתורה – עיצובה, תכניה ומיקומה בספרות חז"ל (על פי התרגומים לספר בראשית וקטעים נבחרים משאר החומשים)" והיא נכתבה בהדרכתו של פרופסור יוסף היינימן, שהיה האדם המשפיע עליו ביותר מבחינה מחקרית. הדוקטורט אושר ב-1978. בשנת השתלמות של פוסט-דוקטורט שהה באוניברסיטת קולומביה ובסמינר היהודי התאולוגי שבניו יורק.
בצד ספריו ומאמריו המדעיים, עסק שנאן גם בתרגום ספריו של הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק לעברית (עד כה ראו אור 7 ספרים), ייסד וערך את כתב העת הפופולרי "עט הדעת" ערך את כתב העת המדעי "מחקרי ירושלים בספרות עברית" ואת הרבעון הביבליוגרפי "קריית ספר". כן ערך (יחד עם אחרים) את פרסומיה של "קרן עדי" העוסקים בזיקת האמנות אל תחומים שונים במדעי הרוח ובמדעי החברה, ואת דפי פרשת השבוע "נהרדעה" שראו אור מטעם המכון למדעי היהדות שבאוניברסיטה העברית.
שנאן משמש כיועץ אקדמי של קרן אבי חי ושל בית אבי חי שבירושלים. כיהן כראש ועדת המקצוע לספרות עברית בבתי הספר הממלכתיים-דתיים וכראש ועדת המקצוע לתורה שבעל פה בבתי הספר הממלכתיים. היה אחד מיועצי הסרט "נסיך מצרים" שהופק באולפני דרימוורקס. ערך והגיש שלוש-עשרה תוכניות בטלוויזיה החינוכית על משה רבנו והרצה שנים אחדות בחוג לתנ"ך ומחשבת ישראל שהוקם בידי הנשיא עזר ויצמן. שנאן מרבה להרצות במסגרות שונות: יד יצחק בן-צבי, האוניברסיטה הפתוחה, השתלמויות מורים, המרכז לטכנולוגיה חינוכית בתל אביב, ברדיו ובטלוויזיה.
שנאן נשוי לרחל ואב לשלושה ילדים. אחיו מאב, עמוס שטיינברג, נרצח באושוויץ בשנת 1944. בשנת 2020, נמצאה הנעל של אחיו ובה מכתבים שהשאירה אמו של אחיו, אידה שטיינברג, שנספתה אף היא.
מחקריו
מחקריו של אביגדור שנאן עוסקים בספרות היהודית הקדומה של שש מאות השנים הראשונות לספירה, עד ראשית האסלאם. תחילה עסק בתרגומי המקרא הארמיים, משם עבר לעיסוק בספרות האגדה והמדרש וחזר לעסוק בתרגומים וכן בסידור התפילה. המשותף לכל התחומים האלה הוא בית הכנסת הקדום, שבו נתקיימו דרשות, נערכה התפילה, הושמעו התרגומים ועוד. כן מגלה שנאן עניין בחוליות החיבור שבין עולם המקרא לבין העולם הבתר-מקראי שנבנה עליו כמעין פירמידה הפוכה, כאשר כל דור ודור מוסיף נדבך נוסף, גדל והולך, למה שעשו קודמיו. גישתו של שנאן היא גישה ספרותית, הבוחנת את הצד הספרותי ואת איכותם הספרותית של הטקסטים האלה. פרסם למעלה ממאה ועשרים מאמרים בעברית ובאנגלית וכעשרה ספרים.
סולה צפונית
סולה צפונית (שם מדעי: Morus bassanus, בעבר Sula bassana) היא מין עוף מים גדול-ממדים המשתייך לסוג סולת גנט שבמשפחת הסולתיים.
צבען של נוצותיהם של פרטים צעירים הוא חום כהה בשנתם הראשונה, ומשתנה בהדרגתיות ללבן בשנה שלאחר מכן עד שרוב הנוצות לבנות עם כתמים שחורים בקצה הכנפיים עם הגיעם לבגרות, בסביבות גיל 5 שנים, אך הצבעים משתנים בין פרט לפרט. אורכם של פרטים בוגרים בין 85 סנטימטרים למטר אחד, ומוטת כנפיהם נעה בין 165 ל-180 סנטימטרים. צבע העיניים תכלת והן מוקפות בעור שחור חסר-נוצות. בתקופת הרבייה, מקבלים הראש והצוואר צבע צהוב בהיר.
ההזדווגות והרבייה מתרחשת בצפון האוקיינוס האטלנטי. על פי רוב, מקננת הסולה הצפונית במושבות גדולות מאוד, על-גבי צוקים המתנשאים מעל האוקיינוס או על-גבי איים מסולעים קטנים. המושבה הגדולה ביותר של הסולה הצפונית, שמכילה כ-60,000 פרטים, ממוקמת באי הקטן בונאונטור שבקוויבק, אך 68% מכלל האוכלוסייה העולמית מתרבה לחופי בריטניה ואירלנד.
זוגות סולות צפוניות יכולים להישאר יחדיו למשך מספר שנים. קיים קשר חזק יחסית בין בני הזוג, והם מבצעים טקס "ברכת שלום" משוכלל בקן, הכולל את מתיחת החרטום והצוואר אל-על וטפיחה בעדינות זה על מקור זו. הסולה הצפונית היא מין נודד, ובחורף היא עפה לכיוון דרום.
הסולה הצפונית היא צוללת מוכשרת, והיא צוללת אל מי האוקיינוס במהירות גבוה כדי לצוד את מזונה - דגים; מזונה העיקרי הוא דגים קטנים המקובצים בלהקות קרוב אל פני המים. אף על פי שתעופתה של הסולה הצפונית קלילה ומלאת החן, על פני האדמה היא מגושמת מאוד ומדדה בכבדות בשל רגליה הקצרות וקרומי השחייה שעל גבי כפות הרגליים. הסולה הצפונית מסוגלת לשייט שעות רבות על גבי זרמי אוויר, כמעט בלי לנפנף בכנפיה, ובכך היא חוסכת אנרגיה.
אף על פי שהמין אינו קרוב לסכנת הכחדה ומונה כ-530,000 פרטים, מספרם כיום נמוך ממספריהם בימים עברו, זאת בשל אובדן אזורי מחיה, לקיחת ביצים והריגת פרטים בוגרים.
קלייד (נהר)
נהר הקלייד (באנגלית: River Clyde, בגאלית סקוטית: Abhainn Chluaidh) הוא נהר הזורם בדרום סקוטלנד ועובר דרך גלאזגו. הקלייד הוא הנהר השמיני באורכו ב והשני באורכו בסקוטלנד.
מוצא הנהר הוא ברכס גבעות לות'ר, משם הוא ממשיך לכיוון צפון, באזור העיירה ביגאר הוא משנה את מסלולו לכיוון צפון-מערב וממשיך לאורך אזורי הפרברים של גלאזגו בהם לנרק והמילטון, משם עובר דרך מרכז העיר של גלאזגו עד שנשפך לים בלשון הים של קלייד. מקור השם הוא ככל הנראה מבריטונית "קלוד'" (Clud) ובתקופה הרומאית הוכר בשם "קלוטה" (Clota). משמעות אפשרית לשם היא מהמילה הבריטונית "קלויד'" (Clywwd): רועש, משמעות מקובלת יותר מגיעה משם האלה הקלטית "קלוטה" (Clota) הנחשבת לאלת הנהר עוד מתקופת השבט הקלטי ששכן באזור ומשמעות שמה "הזורם בעוצמה" או "המטהר הקדום".
באזור נהר הקלייד והעמק סביבו שכן השבט הקלטי דמנוניי (Damnonii) עד לתקופת סוף השלטון הרומי בבריטניה, אז התפתח לכדי ממלכת סטרת'קלייד ("עמק הקלייד") שהתקיימה באזור במהלך ימי הביינים המוקדמות ועד לייסוד ממלכת סקוטלנד בראשית המאה ה-11. ב החל מהמאה ה-17 ועם התפתחותה המשמעותית של גלאזגו והתעשיות הכבדות באזור, בעיקר סביב תעשיית הספנות, הפך הנהר להיות עורק תחבורה חשוב שתרם להפיכת האזור לאחד ממרכזי התעשייה החשובים באיים הבריטים במאה ה-18 וה-19.
מאז שנת 2000 מוגן שפך הנהר ולשון הים של קלייד תחת אמנת רמסר.
משפט ההיטל המרכזי
במתמטיקה, משפט ההיטל המרכזי (באנגלית המשפט נקרא לפעמים Fourier slice theorem) אומר ששני התהליכים הבאים, עבור פונקציה וישר a  דרך הראשית, נותנים את אותה התוצאה:
למשפט שימושים רבים בטומוגרפיה ובשיפור תמונות שמתקבלות במיקרוסקופ אלקטרונים חודר.
ניסוח פורמלי של המשפט
נסמן ב P_m את אופרטור ההיטל על תת מרחב ליניארי ממימד m (היטל במובן של אינטגרל על המשלים האורטוגונלי בכל נקודה)
נסמן ב S_m את אופרטור החיתוך עם אותו התת-מרחב שעובר דרך הראשית,
ונסמן בF_N, F_m את התמרת פורייה ב N, m ממדים בהתאמה.
אז לכל פונקציה מתקיים:
הוכחה למקרה הדו־ממדי
בגלל שסיבוב של פונקציה סביב הראשית זו פעולה שמתחלפת עם התמרת פוריה, ניתן להניח, בלי הגבלת הכלליות, שההיטל והחיתוך מתבצעים על ציר x.
נסמן את, ונסמן את ההיטל שלה על ציר x להיות :
אז החיתוך של התמרת הפורייה עם ציר הx הוא:
שזה בדיוק התמרת פורייה של p(x).
רוזמרי האריס
רוזמרי אן האריס (באנגלית: Rosemary Ann Harris; נולדה ב-19 בספטמבר 1927) היא שחקנית קולנוע ותיאטרון אנגלייה, זוכת פרס גלובוס הזהב, פרס אמי ופרס הטוני. הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר בשנת 1994 על תפקידה בסרט "טום ואיב". השתתפה גם בתפקיד מיי פארקר בשלושת סרטי "ספיידרמן".
ביוגרפיה
האריס נולדה בעיירה אשבי שבלסטרשייר במרכז אנגליה, לאדין מאדיו פרנסס ולסטנפורד ברקלי האריס. אביה של האריס עבד עבור חיל האוויר המלכותי, ובמסגרת שליחותו התגוררו האריס ומשפחתה בהודו במהלך מרבית ילדותה. האריס למדה באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה בלונדון, שם למדה במשך שנה אחת. לפני שלמדה בבית הספר הופיעה האריס במספר מופעים.
לאחר שסיימה את לימודיה בלונדון עברה האריס לניו יורק, שם הופיעה במחזה "Climate of Eden" של המחזאי מוס הארט. לאחר מכן חזרה לאנגליה והופיעה בתיאטרוני וסט אנד. לאור יכולות המשחק שלה קיבלה האריס הצעה לעבוד בתיאטרון והופיעה בפני אלפי צופים ב"תיאטרון אולד ויק".
ב-1964 גילמה האריס את דמותה של אופליה במחזה "המלט" בתיאטרון המלכותי הלאומי. בשנת 1966 זכתה האריס בפרס הטוני כשגילמה את דמותה של אלינור, דוכסית אקוויטניה במחזה "אריה בחורף" בברודוויי.
בשנת 1976 קיבלה האריס את פרס אמי על הופעתה בתור הסופרת הצרפתית ז'ורז' סאנד בסדרת ה-BBC "ידועה לשימצה". בשנת 1979 זכתה האריס בפרס גלובוס הזהב על תפקידה בסדרת דרמת המלחמה הביוגרפית "שואה: סיפורה של משפחת וייס".
סרט ראשון מפורסם בו הופיעה האריס היה ב-1978, במותחן הבדיוני "הנערים מברזיל". ב-1983 שיחקה האריס בדרמה "ארוחת הצהריים של החורש".
בשנת 1994 הייתה האריס בגיל 67 מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, על תפקידה בדרמה הביוגרפית "טום ואיב"; בסרט גילמה האריס את דמותה של רוז היי-ווד, אמה של הסופרת ויויאן היי-ווד אליוט (מירנדה ריצ'רדסון).
בשנת 2002 נבחרה האריס לגלם את דמותה הבדיונית של מיי פארקר, דודתו המסורה של פיטר פארקר (טובי מגוויר) בשובר הקופות של סם ריימי "ספיידרמן". האריס הופיעה באותו תפקיד גם בסרטי ההמשך "ספיידרמן 2" ו"ספיידרמן 3".
חיים אישיים
האריס נישאה פעמיים במהלך חייה. נישואיה הראשונים היו לשחקן והבמאי האמריקאי אליס ראב. נישואיה השניים שנמשכים עד היום הם לסופר ג'ון אילי. בתם ג'ניפר אילי נולדה ב-1969.
ג'ון פורבס נאש
ג'ון פורבס נאש הבן (באנגלית: .John Forbes Nash, Jr; 13 ביוני 1928 – 23 במאי 2015) היה מתמטיקאי אמריקאי. זכה בפרס נובל לכלכלה לשנת 1994 על מחקריו פורצי הדרך בתחום תורת המשחקים, ובפרס אבל לשנת 2015 על מחקריו במשוואות דיפרנציאליות חלקיות.
השנים הראשונות
נאש נולד וגדל בבלופילד שבווירג'יניה המערבית. אביו, ג'ון פורבס נאש האב, היה טכנאי אלקטרוניקה ואמו, מרגרט ורג'יניה מרטין, הייתה מורה לאנגלית וללטינית בבית הספר המקומי. כשהיה בן שנתיים נולדה אחותו מרתה.
בילדותו קרא בעיקר מאמרים בנושאי טבע ומדע ואנציקלופדיות. בגיל 13 החל לערוך ניסויים מדעיים בחדרו. בגלל עליונותו האינטלקטואלית מצא עצמו בודד פעמים רבות. נאש לא היה מקובל על חבריו לכיתה ולרוב דחו אותו מחברתם. גם מרתה, אחותו הצעירה, לא קיימה עמו קשר הדוק.
בביוגרפיה שלו נאש טוען שהספר Men of Mathematics ("אנשי המתמטיקה") של אריק טמפל בל עורר בו את האהבה ואת העניין במתמטיקה. במקביל ללימודיו בתיכון של בלופילד הוא השתתף גם בשיעורים שנערכו בקולג' של בלופילד. אחרי סיום לימודיו בתיכון, ב-1945, החל ללמוד במכון קרנגי לטכנולוגיה בפיטסבורג, פנסילבניה. למד כימיה והנדסה כימית לפני שהחליף את המגמה שלו ללימודי מתמטיקה. סיים את לימודיו במכון זה וקיבל את התואר הראשון והשני ב-1948. לאחר שסיים עבר נאש לווייט אוק שבמרילנד, שם עבד במחקר עבור חיל הים האמריקאי.
לימודיו ומחקריו
נאש התקבל כסטודנט ללימודי מוסמכים בפקולטה למתמטיקה באוניברסיטת פרינסטון ב-1948. הפרופסור שלו במכון קרנגי לטכנולוגיה שלח מכתב המלצה לאוניברסיטת פרינסטון בו הוא כתב רק: "האיש הזה הוא גאון".
בפרינסטון עבד על בעיות שיווי משקל בתורת המשחקים. קיבל את תואר הדוקטור ב-1950 על הגדרת מה שנקרא לימים שיווי משקל נאש (אוסף תכסיסים בו אף אחד מהשחקנים לא מרוויח יותר אם ישנה את דעתו ויבחר בתכסיס אחר בעוד האחרים אינם משנים את דעתם) והוכחת משפט נאש הקובע שבכל משחק מרובה משתתפים קיים שיווי משקל נאש, אם מרשים שימוש בתכסיסים מעורבים ובו כלל המעורבים מאפשרים יצירת רווח כמעט זהה, תוך החרמת הגורם שיכול לגרום לרווח הגדול ביותר לאחד מהמתחרים במקרה ויזכה בזיכיון. בנוסף לזה עסק בתחומי הגאומטריה האלגברית. נאש הוכיח שכל יריעה רימנית ניתנת לשיכון איזומטרי במרחב אוקלידי כלשהו - טענה מרכזית בגאומטריה דיפרנציאלית ששוערה על ידי רימן.
דבר נוסף שנאש עשה בימיו בפרינסטון היה פיתוח משחק ההקס והוכחה כי לשחקן הראשון יש אסטרטגיה מנצחת.
חיי המשפחה
ב-1951 עבר נאש לעבוד בפקולטה למתמטיקה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. כשנה מאוחר יותר הכיר ג'ון נאש את אלינור סטיר, אחות במקצועה. כאשר הייתה אלינור בהריון עם בנם, ג'ון דייוויד סטיר, נפרדו בני הזוג. מאוחר יותר פגש ג'ון נאש את אלישה לופז-הריסון (נולדה ב-1 בינואר 1933), שהייתה סטודנטית לפיזיקה מאל סלוודור. נאש ואלישה התחתנו בפברואר 1957, ואף על פי שנאש היה אתאיסט, החתונה נערכה בכנסייה קתולית. שנתיים אחר כך, ב-1959, היא הייתה שותפה לאשפוזו בבית חולים פסיכיאטרי עקב מחלת הסכיזופרניה. זמן קצר לאחר מכן נולד להם בן, ג'ון צ'ארלס מרטין נאש, אשר קיבל את שמו רק כשנה לאחר הולדתו, מפני שאלישה חיכתה עד שג'ון ישתחרר מבית החולים ויהיה גם הוא שותף לבחירת שמו של בנם.
נאש ואלישה התגרשו ב-1963, אך חזרו זה לזה ב-1970 לאחר שאלישה הבינה שטעתה באשפוזו. אלישה הגדירה את החזרה כ"שני אנשים זרים החיים תחת אותו גג", והדגישה שלא היו יחסים רומנטיים ביניהם. על פי ספרה של סילביה נסאר, "נפלאות התבונה", ביוגרפיה על חייו של נאש שיצאה לאור בשנת 1998, הם חזרו לנהל מערכת יחסים זוגית לאחר שנאש קיבל את פרס נובל לכלכלה ב-1994. נאש ואלישה התחתנו שוב ב-2001.
ב-23 במאי 2015 נהרגו נאש ואשתו בתאונת דרכים בניו ג'רזי.
המחלה
נאש החל להראות סימנים של פרנויה בשנות הנישואים הראשונות שלו. אשתו הגדירה את מצבו כ"לא יציב", ואמרה שהוא מדבר לדמויות בדיוניות שהוא סבור שמסכנות את חייו. נראה שנאש האמין שהיה ארגון שרדף אחריו, שבו כולם לבשו עניבות אדומות. ב-1959 אושפז לראשונה בבית חולים פסיכיאטרי ושם אובחן כמי שסובל מסכיזופרניה. לאחר שחרורו מבית החולים התפטר מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, לקח את כספי הפנסיה שלו ונסע לאירופה כדי למצוא בית חולים פסיכיאטרי לקבלת טיפול. לאחר חיפוש לא מוצלח ותקריות לא נעימות באירופה חזר לארצות הברית, שם אושפז בבתי חולים לחולי נפש לסירוגין עד 1970, ומאז לא אושפז עוד.
הכרה וקריירה מאוחרת
נאש זכה בפרסים רבים, הבולט ביניהם הוא פרס נובל לכלכלה לשנת 1994 (יחד עם עוד שניים). נאש זכה בפרס על עבודתו בתורת המשחקים שכתב כשהיה סטודנט בפרינסטון. בסך הכול פרסם עשרים ושלושה מאמרים בשנים 1945–1996.
תחומי המחקר של נאש היו בתורת המשחקים, בגאומטריה דיפרנציאלית ובמשוואות דפרנציאליות חלקיות. התאוריות והמחקרים שלו משמשים עד היום בכלכלה המודרנית.
הספר
העיתונאית סילביה נסאר כתבה עבודת מחקר על נאש במשך יותר משנתיים, ובעקבותיה כתבה את הספר "נפלאות התבונה", ביוגרפיה של נאש המתארת את חייו האישיים והמקצועיים. הספר יצא לאור בשנת 1998.
אצטדיון טהלנה פולה
אצטדיון טהלנה פולה (בסלובקית: Tehelné pole) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בברטיסלאבה, בירת סלובקיה, ומכיל 22,500 מקומות ישיבה. האצטדיון משמש את קבוצת הכדורגל סלובן ברטיסלאבה ואת נבחרת סלובקיה.
כינורן לבן נקוד
כינורן לבן נקוד המכונה גם כִּנּוֹרָן בָּרֹד וגיטרן ענק (שם מדעי: Rhynchobatus djiddensis) הוא יצור ימי ממשפחת הכנוריתיים שבסדרת הגיטרנאים החי במי האוקיינוס ההודי.
ג'ון פורבס נאש
הספר
הספר מתאר שלושה שלבים בחייו של נאש: גאון צעיר ופורץ דרך, חולה נפש, ומבריא הזוכה בפרס נובל. הספר חושף פרטים אישיים רבים אודות נאש, והיו שראו בו פגיעה גסה בפרטיותו.
אצטדיון טהלנה פולה
היסטוריה
האצטדיון נבנה על חורבות אצטדיון טהלנה פולה הישן שנבנה בשנת 1939, נסגר בשנת 2009 ונהרס ארבע שנים לאחר מכן.
כינורן לבן נקוד
דג זה הוא הגדול בבני סדרת הגיטנראים והוא יכול להגיע לאורך 3.1 מ' ולמשקל 227 ק"ג. כפי ששמו מרמז הוא בעל גוף דמוי-כינור או גיטרה שטוחים, הודות לסנפירי החזה וסנפירי השת הרחבים שלו שצורתם דומה. צבעו אפור-כחול עם כתמים לבנים בפלג הגוף העליון. החוטם מחודד והזנב דק אך בעל אונות כמו של דגי גרם.
ג'ון פורבס נאש
הסרט
ב-2001 יצא לאקרנים הסרט "נפלאות התבונה" בבימויו של רון הווארד, שהוא עיבוד הוליוודי לסיפור חייו של נאש. הסרט היה מועמד לשמונה פרסי אוסקר ב-2002, ומתוכם זכה בארבעה. על הסרט "נפלאות התבונה" נמתחה ביקורת כי הוא אינו מציג באופן מדויק את חייו של נאש ואת מחלת הסכיזופרניה. כמו כן נטען, בהסתמך על הביוגרפיה של נאש, כי הוא היה אנטישמי בהשקפותיו ולא אחת שיתף את הסובבים אותו בדעותיו. ג'ון נאש הודה כי היו לו התבטאויות אנטישמיות בעבר אך הוא התחרט עליהן, וטען גם כי ההאשמות יצאו מפרופורציות ראויות. נוסף על כך, נטה נאש באותה תקופה לבטא דעות אנטי אמריקאיות ולאמץ תאוריות קשר. מומחים רבים טוענים כי השמצות גזעניות יכולות היו לנבוע ממצבו הנפשי המעורער.
אצטדיון טהלנה פולה
היסטוריה
התוכניות הראשונות לאצטדיון החדש נערכו בשנת 2006 ובנייתו הייתה אמורה להסתיים עד 2010. עם זאת, הפרויקט, שהתחיל בתחילה על ידי סלובן ברטיסלבה, נתקל במהרה בעיכובים והמדינה השתלטה אחר כך. עד סוף 2016 הסתיימו עבודות הבנייה.
כינורן לבן נקוד
הדג מצוי על החולות והשוניות אלמוגים ויכול להסתתר בהם בהסוואה. הוא טורף דגים קטנים וחסרי חוליות ימיים הכוללים צדפות, דיונונים, וסרטנאים שונים. לעיתים דג זה שוחה במעלה שפכי נהרות קטנים.
דג זה אינו מטיל ביצים אלא משריץ עד 10 צעירים. ואולם ההתרבות שלו איטית ובשרו מבוקש למאכל ושימוש במרקים סינים ועל כן מצבו בסכנת הכחדה.
אצטדיון טהלנה פולה
היסטוריה
לאצטדיון קיבולת של 22,500 מקומות ישיבה כולל 42 תאי שמיים ו-900 מושבי VIP. זהו אחד האצטדיונים הירוקים באירופה עם 50% מכל צורכי האנרגיה שמקורם במשאבים מתחדשים.
ג'ון פורבס נאש
ראו גם
מושגים על שמו בתורת המשחקים:
אצטדיון טהלנה פולה
היסטוריה
ב-16 בינואר 2019 נחנך האצטדיון במשחק ידידות בו אירחה סלובן ברטיסלאבה את סיגמה אולומוץ הצ'כית, אליו הוגבלה הכניסה כ-2,000 צופים. בדקה ה-26 כבש מוחה רהארסאלה את שער הבכורה של האצטדיון. המשחק הסתיים בניצחון 2–3 לטובת אולומוץ.
נתן פרסקי
נתן פרסקי (1 בספטמבר 1909 - 3 במאי 1987) היה מורה ומחנך. עם עלייתו לארץ היה למורה לעברית, מנהל בית ספר ומפקח על בתי ספר יסודיים בתל אביב. בתקופת פעילותו החינוכית כתב, לבדו ועם אחרים, עשרות ספרי לימוד לבתי הספר היסודיים.
קורות חיים
נולד בעיירה קרליץ שבאימפריה הרוסית, בנו של הרב משה פרסקי, רבה של העיירה פודברודז' הסמוכה לוילנה. בשנים 1919–1939 הוקמו בפולין בתי ספר ברשת "תרבות". ברשת זו לימדו את כל המקצועות בשפה העברית, ואילו ספרי הלימוד הגיעו מארץ ישראל. ב-1924 נפתח בית ספר "תרבות" בעיירה פודברודז' בפולין. נתן פרסקי למד בבית ספר זה ושם התחנך לערכים ציוניים לאומיים וחיזק את הקשר עם ארץ ישראל. בית הספר נוהל על ידי ועד נבחר, שעליו נמנה אחיו הבוגר של נתן, איצ'ה פרסקי.
בשנות השלושים החלו לפרוח בעיירה תנועות ציוניות מזרמים שונים: "החלוץ", "פועלי ציון", "השומר הצעיר", "הפועל המזרחי" ו"בית"ר". צעירי העיירה, שעליהם נמנה נתן פרסקי, היו פטריוטים ציונים נלהבים שעברו ללמוד בגימנסיה העברית בוילנה ובסמינר היהודי למורים בוורשה. חלומם היה לעלות לישראל.
בשנת 1935 עלו נתן ואשתו לארץ. עם עלייתו לארץ הכריז נתן פרסקי כי לא ידבר יותר בשפה הפולנית לאור יחס העם הפולני ליהודים שם. השפה היחידה שבה דיברו בבית הייתה עברית ומעט יידיש. הודות לשליטתו המצוינת בשפה העברית שרכש בלימודיו בפולין, החל ללמד בבתי הספר היסודיים בתל אביב, תוך התמקדות במקצועות עברית, היסטוריה, תנ"ך ואחרים.
בחלוף השנים, בשל המחסור בספרי לימוד עדכניים במקצועות השונים – החל נתן פרסקי לחבר ספרי לימוד לבתי הספר היסודיים (כיתות א'-ח'). את ספריו כתב לבדו ועם אנשי חינוך נוספים. בה בעת התקדם מתפקיד מורה למנהל, ולאחר מכן למפקח על בתי ספר יסודיים בתל אביב מטעם משרד החינוך, ביניהם "יסוד המעלה", "בלפור", "יבנה", "ביאליק", "גבעת השלום" ועוד.
נתן פרסקי היה משורר בשפת היידיש ונמנה עם קבוצת משוררים צעירים שהופיעו בוורשה בראשית שנות השלושים. בנו עמוס פרסם ב-1986 ספר משיריו, "קציר ראשון", בליווי תרגום השירים לעברית על ידי ידיד נפשו מרדכי ברתנא (ב. מרדכי).
התגורר בתל אביב עם אשתו סוניה לבית קירזנר, מורה לפסנתר שנפטרה ב-1994, ועם שני ילדיו.
עופר ברנע
עופר ברנע (באנגלית: Ofer Barnea, נולד ב-5 בספטמבר 1952) הוא פרופסור אמריטוס במחלקה להנדסה ביו-רפואית, בפקולטה להנדסה באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
התחיל ללמוד בבית ספר יסודי "עתיד" בשכונת רמת יצחק ברמת גן. מכיוון שהוריו נסעו לשליחות ממלכתית לפולין, המשיך את לימודיו בבית ספר לילדי דיפלומטים בוורשה. עם חזרת המשפחה ארצה סיים את לימודיו היסודיים בית ספר "ניצנים" ברמת אביב. בתיכון למד במגמת אלקטרוניקה במכללת מקס פיין.
בשנים 1970–1975 שירת שירות חובה ושירות קבע בצבא בחיל הים.
עם סיום שירותו הצבאי התקבל, באופן חריג, ללימודים לתואר ראשון בהנדסת חשמל באוניברסיטת תל אביב, למרות שכבוגר בית ספר מקצועי לא הייתה בידו תעודת בגרות כנדרש בכללי הקבלה.
בשנים 1975–1980 למד לתואר ראשון בהנדסת חשמל והנדסת אלקטרוניקה באוניברסיטת תל אביב.
בשנים 1980–1982 למד לתואר שני בהנדסה ביו-רפואית באוניברסיטת תל אביב. את עבודת הגמר כתב בהנחיית פרופ' סיד דויטש (Sid Deutsch).
בשנת 1983, לאחר סיום התואר השני נסע לארצות הברית ולמד לתואר שלישי באוניברסיטת דרקסל בפילדלפיה. את עבודת הדוקטור כתב בהדרכת פרופ' דב ירון וסיים בשנת 1987.
בשנת 1989 חזר לארץ והתמנה למרצה במחלקה להנדסה ביו-רפואית באוניברסיטת תל אביב. בשנת 2007 התמנה לפרופסור מן המניין. בשנת 2020 פרש לגמלאות, אך הוא ממשיך לחקור, להנחות סטודנטים לתארים מתקדמים, ולפרסם.
הוא כיהן פעמיים כראש המחלקה: לראשונה בשנים 2001–2005, ושוב בשנים 2011–2013.
הנחה במהלך השנים 48 סטודנטים לתואר השני, 10 דוקטורנטים ושני פוסט-דוקטורנטים.
חברות הזנק שהקים
ברנע יזם את הקמתן של כמה חברות הזנק. שלוש הבולטות שבהן:
משפחתו
נשוי לתמר לבית זק, פסיכולוגית קלינית ופסיכואנליטיקאית. אב לשלושה (שתי בנות ובן).
מתגורר בשכונת נווה עמל בהרצליה.
לברנע אחות אחת, חיותה, פסיכולוגית קלינית, שנשואה לפרופסור זלי גורביץ'.
פרסומיו
ברנע פרסם יותר מ-130 מאמרים מדעיים ומאמרים בכינוסים מדעיים בתחומי עיסוקו. להלן מבחר מהם:
איזו מין שוטרת 2
איזו מין שוטרת 2 (באנגלית: Miss Congeniality 2: Armed and Fabulous) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 2005 בבימויו של ג'ון פאסקוין. בסרט מככבים סנדרה בולוק שגם הפיקה את הסרט ורג'ינה קינג. סרט זה הוא סרט המשך לסרט "איזה מין שוטרת" (2000).
עלילת הסרט
לאחר הצלת מלכת היופי סוכנת ה-FBI, גרייסי הארט (סנדרה בולוק), הופכת לידוענית. למרבה צערה היא נאלצת לפרוש מעבודתה בתור שוטרת לטובת קריירת ייצוג הסוכנות. אך כשחבריה מלכת היופי, שריל (הת'ר ברנס), וסטן פילדס (ויליאם שאטנר) נחטפים בלאס וגאס היא משתפת פעולה עם המשטרה כדי למצוא אותם. ביחד עם שומרת הראש שלה, סם פולר (רג'ינה קינג), הן מוצאות את שריל וסטן.
ביקורות והכנסות
הסרט זכה בעיקר לביקורות שליליות עם ציון נמוך על פי מדד האתר "Rotten Tomatoes". הסרט יצא לאקרנים ב-24 במרץ 2005. בסוף השבוע הראשון לצאתו של הסרט הוא הכניס כ-3 מיליון דולר בארצות הברית בלבד, אך בסוף השבוע השני הסרט גרף כ-19 מיליון דולר. לבסוף הסרט הכניס כ-48 מיליון דולר בארצות הברית וכ-52 מיליון דולר בחוץ לארץ. מה שמסכם את הכנסותיו בכ-101,393,569 דולר.
קרל פון הבסבורג
קרל, ארכידוכס אוסטריה (ובשמו המלא: קרל תומאס רוברט מריה פרנציסקוס גאורג בהנאם פון הבסבורג, בגרמנית: Karl Thomas Robert Maria Franziskus Georg Bahnam von Habsburg נולד ב-11 בינואר 1961) הוא פוליטיקאי אוסטרי. בנו של אוטו, נסיך הכתר של אוסטריה ונכדו של קרל הראשון, קיסר אוסטריה, וראש בית הבסבורג החל משנת 2007.
ביוגרפיה
קרל נולד ב-11 בינואר 1961 בשטארנברג שבגרמניה, לאוטו, נסיך הכתר של אוסטריה, בנו של קרל הראשון, קיסר אוסטריה ולרגינה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן, בתם של גאורג, נסיך סקסוניה-מיינינגן וקלרה מריה רוזנת קרוף, רוזנת שמיסינג-קרסנברוק. בעת לידתו היה אביו חסר אזרחות, והחזיק רק בדרכון ספרדי, אולם מאוחר יותר קיבלו בני המשפחה אזרחות אוסטרית, לאחר שאביו ויתר על תביעתו לכתר האוסטרי.
בשנת 1986 מונה קרל לראש הסניף האוסטרי של האיחוד הפאן-אירופי, ובשנת 1993 לאחר שסיים 12 שנות לימודי משפטים, מונה למגיש תוכנית טלוויזיה. באוקטובר 1996 נבחר קרל לחבר הפרלמנט האירופי מטעם מפלגת העם האוסטרית, ובשנת 1998 התברר כי חלק ממסע הבחירות מומן על ידי וורלד ויז'ן אינטרנשיונל דרך ארגון האיחוד הפאן-אירופי שקרל עמד בראשו, ללא ידיעתו של קרל. בשנת 1999 לא נבחר קרל שוב, ובשנת 2004 שילם 37,000 לוורלד ויז'ן אינטרנשיונל.
ב-31 בינואר 1993 התחתן קרל עם פרנצ'סקה תיסן-בורנמיסה דה קאסון, בתם של הברון הנס היינריך תיסן-בורנמיסה דה קאסון ופיונה פרנסס איליין קמפבל-וולטר. למרות התנגדותם של כמה מבני המשפחה שטענו כי פרנצ'סקה אינה מבית אצולה ראוי, אישר אביו אוטו, נסיך הכתר של אוסטריה את הנישואים. לזוג נולדו 3 ילדים, ובשנת 2003 נפרדו השניים ברוח טובה.
בשנת 2000 מונה קרל לריבון מסדר גיזת הזהב, ובשנת 2007 הפך קרל לראש בית הבסבורג, לאחר שאביו פרש מתפקידו. בשנת 2005 הגיש קרל תביעה לבית המשפט האוסטרי, בניסיון להחזיר לידיו את נכסי בית הבסבורג באוסטריה, שהוחרמו על ידי הרפובליקה האוסטרית הראשונה, ולאחר מכן על ידי הנאצים, אולם נכשל בתביעתו, מפני שחוק ההפקעה עדיין בתוקף באוסטריה.
קרל פון הבסבורג הוא אחד משלושת המייסדים של BG Privatinvest, חברת השקעות שבסיסה בווינה. בדצמבר 2010 רכשה החברה את שני העיתונים היומיים הבולגרים החשובים ביותר, דנייב טרוד ו-24 צ'אסה. לאחר עימותים מתמשכים עם שותפים בולגרים, BG Privatinvest מכרה את העיתונים באפריל 2011. מאז 2009, קרל פון הבסבורג הוא בעל מניות בקבוצת מדיה בהולנד, המורכבת מתחנות רדיו, מגזין וערוץ טלוויזיה.
קרל מתגורר בווילה בעיר אניף, על יד זלצבורג באוסטריה, שאותה קנה בשנת 1981.
במרץ 2020, הוא נדבק בנגיף קורונה והחלים ממנו.
מסלול יאס מרינה
מסלול יאס מרינה (בערבית: حلبة مرسى ياس)הוא מסלול מרוצי מכוניות בנמצא באי יאס, מרחק של חצי שעת נסיעה מאבו דאבי, בירת איחוד האמירויות הערביות. המסלול, שתוכנן על ידי הרמן טילקה, הוא בעל דירוג ברמה 1 של FIA ומשמש לקיום גרנד פרי אבו דאבי במסגרת אליפות הפורמולה 1. מלבד זאת משמש המסלול למרוצים בקטגוריות שונות.
תכנון ובנייה
ב-7 באוקטובר 2009 קיבל המסלול את האישור הרשמי. ברונו סנה היה הנהג הראשון שערך הקפת מבחן על המסלול.
שיאי הקפה
בטבלה מפורטים שיאי ההקפות הרשמיות המהירות ביותר שהושגו במסלול יאס מרינה לפי קטגוריה:
קארל דייוויד אנדרסון
קארל דייוויד אנדרסון (באנגלית: Carl David Anderson; 3 בספטמבר 1905 – 11 בינואר 1991) היה פיזיקאי אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בשל כך שגילה את הפוזיטרון, הישג שזיכה אותו בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1936.
ביוגרפיה
אנדרסון נולד בניו יורק כבן למהגרים משוודיה. הוא למד פיזיקה והנדסה במכון הטכנולוגי של קליפורניה, סיים תואר שני בשנת 1927, ותואר דוקטור בשנת 1930. תחת פיקוחו של רוברט מיליקן, הוא החל לחקור קרניים קוסמיות, ובמהלך אחד מהמחקרים נתקל בעקבות לא צפויות בתצלומים מתא הערפל שלו, אותם הוא פירש נכונה כעקבות שנוצרו על ידי חלקיק בעל מסה זהה לזו של האלקטרון, אך בעל מטען חשמלי מנוגד. התגלית, שהוכרזה בשנת 1932 ולאחר מכן אוששה על ידי אחרים, נתנה תוקף לחיזוי התאורטי של פול דיראק על קיומו של הפוזיטרון. אנדרסון השיג את ההוכחה הראשונה לכך שפוזיטרונים קיימים על ידי כך שירה קרני גאמא שהופקו מקרביד של תוריום לעבר חומרים אחרים. התוצאה הייתה יצירה של זוגות אלקטרון-פוזיטרון. עבור פועלו, אנדרסון קיבל את פרס נובל לפיזיקה בשנת 1936, כאשר באותה שנה זכה גם ויקטור פרנץ הס, על גילוי הקרינה הקוסמית.
עוד בשנת 1936, אנדרסון ותלמידו, סת' נידרמייר, גילו את המיואון (או "מו-מסון", כפי שהוא נקרא במשך שנים רבות), חלקיק תת-אטומי השוקל פי 207 ממשקל האלקטרון. בתחילה, אנדרסון ונידרמייר האמינו שמצאו פאיון, חלקיק שהידקי יוקאווה הניח את קיומו בתאוריית הכוח הגרעיני החזק שלו. כאשר התברר שאנדרסון לא צפה בפיאון, הפיזיקאי התאורטי איזידור אייזק רבי, היה נבוך בשאלה כיצד התגלית המפתיעה תוכל להתאים לאיזשהו מודל לוגי של פיזיקת החלקיקים, והוא שאל "מי הזמין את זה?". המיואון היה הראשון מבין רשימה ארוכה של חלקיקים תת-אטומיים שגילויים בלבל תאורטיקנים, שלא הצליחו לשייך את החלקיקים לתאוריות שלהם. ויליס לם טען שהוא שמע בשלב מסוים את האמרה "שאדם שגילה חלקיק יסוד קיבל פרס נובל, אבל תגלית שכזו צריכה לעלות לו היום בקנס של 10,000 דולר".
קארל אנדרסון בילה את כל הקריירה שלו בקאלטק. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא ערך מחקר בטילים. הוא נפטר ב-11 בינואר 1991, ונקבר בלוס אנג'לס שבקליפורניה.
ריצ'רד דרייפוס
ריצ'רד סטיבן דרייפוס (באנגלית: Richard Stephen Dreyfuss; נולד ב-29 באוקטובר 1947) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה וסופר יהודי-אמריקאי, זוכה פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, פרס גלובוס הזהב ופרס באפט"א על משחקו בסרט "דירה לשניים".
ביוגרפיה
דרייפוס נולד בברוקלין, ניו יורק, לנורמן דרייפוס, משפטן ומסעדן במקצועו, ולג'רלדין, פעילת שלום. שם המשפחה שלו הוא במקור מיידיש, וככל הנראה נגזר משם העיר טריר שבגרמניה, שם הייתה אוכלוסייה גדולה של יהודים בשלהי העת העתיקה ובימי הביניים – השם הלטיני של העיר הוא "טרבירס" ו"דרייפוס" הוא גרסה אחרת לאותו שם. לדברי דרייפוס: "גדלתי במחשבה שאלפרד דרייפוס ואני מאותה המשפחה."
קריירה
קריירת המשחק של דרייפוס החלה במהלך שנות נעוריו, במרכז היהודי בבוורלי הילס. הוא הופיע לראשונה בהפקת הטלוויזיה "In Mama's House" כשהיה בן 15.
דרייפוס סירב להתגייס למלחמת וייטנאם מטעמים מצפוניים, אך לחלופין עבד כפקיד בבית חולים בלוס אנג'לס. באותה התקופה הוא שיחק במספר סדרות טלוויזיה בתפקידים קטנים, כגון "פייטון פלייס", "Gidget", מעשי כשפים ו"The Big Valley". במהלך סוף שנות השישים ותחילת שנות השבעים, הופיע גם על במות ברודוויי, אוף ברודוויי ובמופעים מאולתרים.
הסרט הראשון בו שיחק דרייפוס היה "הבוגר" בשנת 1967. הוא לא קיבל קרדיט על משחקו, ותפקידו היה בעל שורה אחת בלבד והיא: "שאקרא לשוטרים? אני אקרא לשוטרים." בנוסף הופיע גם בסרט "עמק הבובות" כעוזר במה, שם דיבר מספר שורות. ב-1973 הופיע בסרט "דילינג'ר", וגם בסרט שובר הקופות "אמריקן גרפיטי", לצד כוכבים לעתיד כגון האריסון פורד ורון הווארד. את התפקיד הראשי הראשון שלו, שיחק דרייפוס בסרט הקנדי "המרוץ לצמרת של דודי קרביץ".
פריצתו הגדולה של דרייפוס הייתה כששיחק בסרטים, "מלתעות" ו"מפגשים מהסוג השלישי" של סטיבן ספילברג. בשנת 1977 זכה דרייפוס בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, בפרס גלובוס הזהב ובפרס באפט"א הודות למשחקו בסרט "דירה לשניים".