cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גבריאל ליפקינד
ביוגרפיה
גבריאל ליפקינד נולד בשנת 1977 בתל אביב, הבן השני למשפחת אקדמאים, שעלתה לישראל מברית המועצות. הוא החל לנגן בצ'לו בגיל שש, הופיע לראשונה בשידור רדיו בגיל שמונה, ולמד באקדמיה למוזיקה באוניברסיטת תל אביב אצל הצ'לן עוזי ויזל. לאחר סיום לימודיו באקדמיה למוזיקה בתל אביב, קיבל ליפקינד פטור מן השירות הצבאי ויצא ללימודים בחו"ל. הוא סיים את האוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של פרנקפורט ואת הקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד
בשנת 2002 קיבל ליפקינד שני פרסים מיוחדים בתחרות עמנואל פוירמן בברלין והחליט להתפנות מקריירת הביצוע שלו להערכה מחודשת של מניעיו המוזיקליים. במהלך תקופה זו, שנמשכה שלוש שנים, למד מוזיקולוגיה, הקליט וערך את הרפרטואר שלו ונכלל בסרט תעודה גרמני, "המעגל הבודד - מסע עד קצה הגבול", על שיתוף פעולה מוזיקלי.
בשנים 2005–2006 היה ליפקינד מרצה באקדמיה שלוס זוליטודה. ב-2006 הוצא את האלבומים "מיניאטורות ופולקלור" ו"יוהאן סבסטיאן באך: 6 סוויטות לצ'לו סולו ללא ליווי" בהוצאת אדל מוזיק. ליפקינד עבד במשך שנתיים על הפקה עם הפסנתרן רומן זסלבסקי, והקים את רביעיית ליפקינד. תוכנית מסע הקונצרטים שלו בשנת 2009 כללה קונצרטים בהולנד, יפן, אירלנד ושווייץ. ליפקינד מעביר כיתות אמן בגרמניה, ארצות הברית, ישראל והולנד.
ליפקינד מנגן בצ'לו איטלקי הנושא תווית "אלויזיוס מיכאל גאראני, בבולוניה 1702". הוא נקרא "זיכרונהיימר צ'לו" ולפי הערכה, נבנה בין 1670 ל-1680.
חיים אישיים
ליפקינד חי בשמורת טבע צפונית לפרנקפורט אם מיין, גרמניה, ונשוי לכנרת אנה ליפקינד.
פיטר דומיניק
פיטר הוייט דומיניק (באנגלית: Peter Hoyt Dominick; 7 ביולי 1915 – 18 במרץ 1981) היה פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי. הוא ייצג את מדינת קולורדו בסנאט של ארצות הברית במשך 12 שנה, וטרם היבחרו לסנאט היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של קולורדו. אחרי שעזב את הסנאט מונה לשגריר ארצו בשווייץ.
ביוגרפיה
דומיניק נולד בסטמפורד שבקונטיקט. ב-1933 סיים את לימודיו בבית הספר סנט מארק. ב-1937 סיים את לימודיו באוניברסיטת ייל ושלוש שנים לאחר מכן ב-1940 היה לבוגר בית הספר למשפטים של ייל. בשנים 1940–1942 עסק בעריכת דין בניו יורק, עת התגייס אל חיל האוויר של ארצות הברית כצוער תעופה בראשית ימיה של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. הוא שירת בחיל האוויר עד לשחרורו משירות צבאי ב-1945 בדרגת קפטן. הוא חזר בקצרה לעסוק בחוק ומשפט ב-1946, בטרם עבר באותה השנה אל דנוור שבקולורדו, שם המשיך את עיסוקו בתחום המשפטי.
דומיניק נכנס לפוליטיקה עם היבחרו אל בית הנבחרים של מדינת קולורדו מטעם המפלגה הרפובליקנית, שם כיהן בשנים 1957–1961. ב-1960 התמודד בהצלחה לבית הנבחרים של ארצות הברית, וגבר על יריבו ביירון ל. ג'ונסון מהמפלגה הדמוקרטית, והוא נטש את נתיבתו המקצועית במשפטים ב-1961. לאחר כהונה אחת בת שנתיים בבית הנבחרים, נבחר דומיניק לסנאט של ארצות הברית, והביס את הסנאטור הדמוקרטי המכהן ג'ון קרול ברוב של 53.6% מקולות הבוחרים. הוא נבחר מחדש ב-1968, ובפעם זו גבר על מושל קולורדו לשעבר סטיבן מקניקהולס (McNichols).
כסנאטור, דומיניק שימש כיו"ר הוועדה הסנאטוריאלית הרפובליקנית הלאומית בקונגרס ה-92 משנת 1971 עד 1973. שנת הבחירות של 1974 היטיבה עם חברי המפלגה הדמוקרטית והפריחה הדמוקרטית לא פסחה על דומיניק, שאחוזי התמיכה בו צנחו ל-39.5% והוא הובס בידי גארי הארט. לאחר שעזב את הסנאט בתום כהונתו ב-1975, מונה לשגריר ארצות הברית בשווייץ בידי הנשיא ג'רלד פורד, אך אייש תפקיד זה לזמן קצר. הוא התגורר בכפר שרי הילס שבקולורדו עד למותו בהוב סאונד שבפלורידה במרץ 1981. הוא נטמן בבית העלמין פיירמונט השוכן בדנוור.
זהות מינית
זהות מינית היא האופן שבו האינדיבידואל חושב על עצמו מבחינת המשיכות הרומנטיות או המיניות שלו. זהות מינית יכולה גם להתייחס לזהות הנטייה המינית, אשר משמעותה הזדהות האינדיבידואל על פי נטייה מינית או חוסר הזדהות עם נטייה מינית. זהות מינית והתנהגות מינית קשורים ביחס הדוק לנטייה מינית, אך נבדלים ממנה, מכיוון ש"זהות" מתייחסת לתפישה העצמית של הפרט, ו"התנהגות" מתייחסת לפעולות שמבצע הפרט, ו"נטייה מינית" מתייחסת למשיכות הרומנטיות או המיניות בפועל של הפרט.
מודלים היסטוריים התייחסו להתהוות הזהות המינית כמשהו שרלוונטי רק למיעוטים מיניים, בעוד המודלים העכשוויים נוטים לראות את התהליך כמשהו אוניברסלי יותר, ובוחנים את נושא הזהות המינית בתוך הקשרים של תאוריות זהויות ותהליכים חשובים אחרים.
הגדרות וזהות
זהות מינית מתוארת כמרכיב של הזהות של הפרט, אשר משקף את התפישה העצמית המינית שלו. המרכיב הזה הוא רק אחד מהמרכיבים הזהותיים שעל הפרט לשלב לתוך הזהות הכללית, הרב-ממדית שלו. מרכיבים אחרים כוללים זהות מוסרית, דתית, אתנית, מקצועית, וכן הלאה.
הזהות המינית יכולה להשתנות במהלך החיים, והיא יכולה לעמוד או שלא לעמוד בקנה עם הציפייה החברתית למין המיוחס של הפרט (מי שמיוחס כזכר מצופה להימשך לנשים, מי שמיוחסת כנקבה מצופה להימשך לגברים), והיא יכולה להיות מתואמת או בלתי מתואמת להתנהגות המינית בפועל, או לנטייה המינית של הפרט. לדוגמה, אנשים שהם גייז, לסביות או ביסקסואלים על פי נטייתם המינית עשויים שלא להזדהות ככאלה. במחקר שנערך בארצות הברית ב-1990 על ידי הארגון החברתי למיניות, רק 16% מנשים ו-36% מגברים אשר דיווח על נטייה הומוסקסואלית כלשהי היו בעלי זהות הומוסקסואלית או ביסקסואלית. באופן דומה, ביסקסואלים רבים מזדהים בתור גייז או לסביות, בשל ביפוביה רווחת ומחיקה ביסקסואלית בקהילת הלהט"ב. זהות מינית מקושרת יותר להתנהגות מינית מאשר נטייה מינית. במחקר מ-1990, 96% מנשים ו-87% מגברים עם זהות מינית הומוסקסואלית או ביסקסואלית קיימו יחסי מין בפועל עם אדם מאותו המגדר, בניגוד ל-32% מנשים ו-43% מגברים בעלי משיכה לבעלי אותו המגדר. בסיכום תוצאות המחקר נכתב: "התפתחות הזדהות-עצמית כהומוסקסואל או גיי היא מצב פסיכולוגי וחברתי מורכב, דבר אשר, בחברה הזו, ניתן לבצע במרוצת הזמן, ולעיתים קרובות תוך כדי מאבק אישי וספק-עצמי ניכרים, שלא לומר אי-נוחות חברתית.""
מיניות בלתי מתויגת (קוויר)
מיניות בלתי מתויגת היא מצב שבו הפרט בוחר לא להגדיר את זהויות המינית. הזדהות כזו יכולה להיות תוצאה מספק לגבי הנטייה המינית, או חוסר מוכנות להתיישר על פי הגדרות חברתיות, או חוסר רצון לייצר ציפיות לגבי המשיכות שלהם. כתוצאה מכך אנשים אלו מגדירים את עצמם לעיתים גבר ולעיתים אשה וכן יגדירו את עצמם שמגדרם אינו גבר ואינו אשה כלל וזאת בדגש כדי לטשטש ולקבול על ההגדרות המקובלות. מצב זה יכול גם להיות תוצאה של חוסר מוכנות להתמודד עם השתייכות למיעוט מיני, על כל ההשלכות של הדבר. פרטים המסרבים להגדרת זהותם המינית נוטים לראות מיניות כדבר נזיל, ונוטים יותר במשיכותיהם להתמקד "באדם" ולא "במגדר".
נטייה מינית בלתי מוגדרת (אנלייבלד)
ישנם אנשים שאינם מגדירים את נטייתם המינית. הם מעדיפים לחיות ללא הגדרה מסוימת ולנהל מערכות יחסים עם מין כלשהו, כרצונם. הם אינם ביסקסואלים או שום הגדרה אחרת, הם בחרו בהגדרה חסרת הגדרה כי הם לא מרגישים בנוח עם שאר ההגדרות (או כי הם לא בטוחים) ולכן אי אפשר לכפות עליהם הגדרה.
כללי
רוב המחקר על התפתחות זהות הנטייה המינית מתמקדת בהתפתחות של אנשים שנמשכים לאותו המגדר. אנשים שנמשכים לבני מינם או מגדרם, לעיתים קרובות יוצאים מהארון בשלב מסוים בחייהם. היציאה מהארון מתוארת, לפעמים, במונחים פסיכולוגים, כבעלת שלושה שלבים: השלב של ההכרה העצמית, אז מתפתחת התודעה אצל הפרט שהוא נמשך לבני מגדרו. שלב זה לפעמים מתואר כיציאה מהארון הפנימי, ויכול לקרות בילדות או בגיל ההתבגרות, ובמקרים מסוימים גם בשלבים מאוחרים יותר בחיים. השלב השני הוא ההחלטה לצאת בפני אחרים, בדרך כלל בני משפחה או חברים. השלב השלישי הוא זה שבו הפרט חי את חייו בפתיחות בתור אדם להט"בי. קיום השלב השלישי, במיוחד, קשור לתנאים החברתיים בהם חי האדם, שכן ייתכן והוא חושף עצמו לדחייה, אלימות, אפליה, והשלכות שליליות אחרות. וכן, שלבים אלה אינם מובחנים או נבדלים במציאות, ויכולים לקרות הרבה פעמים, או במידה שונה במצבים שונים, מול אנשים שונים.
מסיבות אלה ואחרות, על פי החוקרים רוזריו, סקרימשו, האנטר ובראון, "התפתחות הזהות המינית של לסביות, גייז, וביסקסואלים היא תהליך מורכב. שלא כמו מיעוטים אחרים (כגון מיעוטים אתניים וגזעיים), אין המיעוטים הלה"בים גדלים בתוך קהילות של אנשים דומים, מהם הם לומדים על זהותם, ואשר מחזקים ותומכים בזהות זו... אלא אנשים לה"בים לעיתים קרובות גדלים בקהילות שהן או בורות או עוינות באופן מוצהר לזהותם.
לפעמים, אנשים שהמשיכה המינית שלהם אינה רצויה בעיניהם, בוחרים להבדיל את עצמם באופן מכוון מזהות המיעוט, וזה מייצר אצלם זהות של נטייה מינית שהיא שונה מהנטייה המינית שלהם בפועל. זהות של נטייה מינית, אך לא נטייה מינית, מוכרת כמשתנה בעקבות פסיכותרפיה, קבוצות תמיכה, ואירועי חיים. אדם בעל משיכות הומוסקסואליות יכול להזדהות במגוון צורות. הוא יכול לאמץ זהות לה"בית, לדבוק בזהות הטרוסקסואלית, להיבדל מהזהות הלה"בית בתור "גיי לשעבר", או להימנע מכל סוג של תיוג זהותי לגבי מיניותו.
מודלים של התפתחות זהות מינית
מספר מודלים נוצרו כדי לתאר את היציאה מהארון כתהליך עבור אנשים לה"בים. היסטורית, המודלים האלה ראו התפתחות של זהות מינית כרלוונטית רק למיעוטים מיניים. אך במציאות, לא כל אדם להט"בי פועל לפי מודל מסוג זה. למשל, ישנם צעירים להט"בים שנהיים מודעים ומקבלים את הזהות המינית או המגדרית שלהם ללא קונפליקט, בדומה לחבריהם ההטרוסקסואלים והסיסג'נדרים, ואינם חווים סטיגמה או בושה. מודלים עכשוויים יותר נוקטים בעמדה שהתהליך של התפתחות זהות מינית היא אוניברסלית. מודלים אלה מנסים לשלב מודלים נוספים של התפתחות זהותית, כמו מודל מרסיה לסטטוסים של אגו-זהות.
מודל קאס להתפתחות זהותית, על פי ויויאן קאס, כולל שישה שלבים מובחנים אותם עוברים פרטים שיוצאים מהארון בהצלחה: (1) בלבול זהותי, (2) השוואה זהותית, (3) טולרנטיות זהותית, (4) קבלה זהותית, (5) גאווה זהותית, (6) סינתזה זהותית. המודל של פסינגר להתפתחות זהותית של הומואים ולסביות מכיל ארבעה שלבים ברמות האינדיבידואליות והקבוצתיות: (1) מודעות, (2) חקירה, (3) העמקה/מחויבות, (4) הפנמה/סינתזה.
יש מודלים להתפתחות זהות מינית שאינם מתייחסים לשלבים מסודרים, אלא מתארים התפתחות זהותית כמכילה תהליכים זהותיים עצמאיים. למשל, מודל דאוגלי מתאר שישה תהליכים עצמאיים לא מסודרים: (1) יציאה מזהות הטרוסקסואלית, (2) פיתוח סטטוס זהותי לה"בי אישי, (3) פיתוח זהות חברתית לה"בית, (4) הפיכה לצאצא לה"בי, (5) פיתוח סטטוס של אינטימיות לה"בית, (6) כניסה לקהילה להט"בית.
המודל המאחד להתפתחות זהות מינית הוא המודל היחיד שמשלב גם זהות הטרוסקסואלית בסטטוסים הזהותיים שלו, וכולל הטרוסקסואליות כפויה, חקירה פעילה, פיזור, העמקה והתחייבות לסטטוס, וסינתזה.
המודלים העכשוויים רואים היווצרות זהות מינית כתהליך אוניברסלי, שלא רלוונטי רק למיעוטים מיניים. מחקרים מאוחרים יותר תומכים בתאוריות אלה, ומעידים שגם אוכלוסיות הטרוסקסואליות עוברות את השלבים של מרסיה להתפתחות זהות מינית.
סוגים של זהות, נטייה, או משיכה מינית
הרשימה הבאה כוללת מגוון זהויות והגדרות לנטיות מיניות רווחות. עם זאת, ישנן עוד זהויות, וריאציות והגדרות שאינן ברשימה, והרשימה משתנה ככל שהתפישה של אנשים משתנה לגבי המשיכות שלהם.
פמפה (אי)
האי פמפה (באנגלית: Pampa Island) הוא אי המצוי למול החוף המזרחי של האי בראבנט בארכיפלג פאלמר שבאנטארקטיקה.
האי נמצא 1.9 קילומטרים צפונית לנקודת פינל.
חלקו הדרומי של מעבר פמפה מפריד בין האי פמפה לבין האי בראבנט.
אורכו של האי כ-2.5 קילומטרים.
האי מתנשא לגובה של 475 מטרים מעל פני הים.
גילוי האי
האי מופיע לראשונה במפה ששורטטה על ידי המשלחת האנטארקטית הבלגית (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1897–1899).
מקור השם
שמו של האי ניתן לו על ידי המשלחת הארגניטאית לאנטארקטיקה (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1947–1948).
האי נקרא על שמו של מעבר פמפה הסמוך לו (אשר שמו ניתן לו על ידי המשלחת הארגנטינית), וזאת על שם הספינה "פמפה" של המשלחת הארגנטינאית.
סקאניה-ואביס L10/L40/L51
סקאניה-ואביס L10/L40/L51 (בשוודית: Scania-Vabis L10/L40/L51) הם סדרות משאיות בינוניות וכבדות (8.5–11.5 טון), אשר יוצרו על ידי חברת סקאניה השוודית בין השנים 1944–1959.
יוצרו 14,090 יחידות.
האב (מחזה)
האב (בשוודית: Fadren) הוא טרגדיה נטורליסטית בשלוש מערכות, פרי עטו של המחזאי השוודי יוהאן אוגוסט סטרינדברג, שנכתבה בשנת 1887.
תקציר העלילה
הסיפור נסוב על ניגוד העניינים בין קצין חיל הפרשים, אדולף ואשתו, לורה. הקצין הוא גיבור מלחמה לשעבר ומדען מכובד שנלחם עם אשתו על הדרך הרצויה לגידול בתם, ברטה. שניהם מסכימים על כך שרצוי שברטה לא תחונך באחוזתו, אולם, הקצין מעוניין שהיא תגדל כאתאיסטית בעיר, בעוד לורה רוצה שבתה תגדל בדרך שונה ואולי תיהפך לאמנית. החוק השוודי של אותה עת מנע ממשאלותיה של לורה להתממש, ולפי החוק הבעל החליט על עתיד ילדיו.
כדי לפתור את הבעיה לורה מעלילה על בעלה שהוא חולה נפשית, כדי לגרום לכך שהיא תהיה בעלת הדעה היחידה בדבר חינוכה של בתה. על מנת לגרום לבעלה להיראות בלתי שפוי, היא מעלה בפניו את הרעיון שייתכן וברטה אינו בתו הביולוגית ומרמזת לכך שהיא נאפה בו. לורה גם משתלטת על חליפת המכתבים שלו, ומשקרת לרופא, במאמץ לשכנע אותו בכך שהקצין אינו שפוי.
הנושאים
במחזה "האב", בדומה למחזות אחרים של סטרינדברג, חוזר הנושא של הגבר כקורבן, והנשים מוארות באור שלילי בשל המניפולציות שהן מפעילות על הגברים. פעמים רבות, הקצין מספר בפירוט רב כיצד הנשים הן אויבות שלו, אפילו האומנת אותה הוא אוהב וגידלה אותו מאז היה ילד קטן. בזמן כתיבת המחזה, נישואיו של סטרינדברג עם אשתו סירי וון הסן, עלו על שרטון. ייתכן שמצבים שונים במחזה מבוססים בכלליות על דעיכת חיי הנישואים של סטרינדברג עצמו. יתרה מכך, נושא הדת מרכזי מאוד במחזה. הקצין, אתאיסט בהשקפת עולמו, נוהג לזלזל בקרירות באמונותיהם הנוצריות של האומנת והכומר ולראות בהן צביעות. כמעט באופן סמלי, בשורה האחרונה במחזה הכומר אומר פשוט "אמן". במחזה ישנן התייחסויות למיתולוגיה היוונית ולמחזותיו של שייקספיר, כגון הסוחר מוונציה והמלט.
ההפקות הראשונות
מכיוון שהמחזה מכיל כינויי גנאי לישו, סטרינדברג התקשה להוציא לאור את הספר בשוודיה. במקום זאת, הפרסום הראשון של המחזה בדפוס היה מחוץ לסקנדינביה, בברלין ב-1890. המחזה "האב" היה נקודת מפנה עבור סטרינדברג, בו הוא פנה לסגנון כתיבה אותו כינה "כתיבה אמנותית-פסיכולוגית" (Oxford World's Classics ix).
"האב" היה דוגמה לשיח המתמשך בתיאטרון הסקנדינבי אודות זכויות הנשים, נישואים ומוסר מיני (נושאים בהם עסק המחזאי הנורווגי הנריק איבסן).
סטרינדברג לא ראה בעבודתו כמשתייכת לסגנון הנטורליסטי; הוא שאף להפוך את הספרות לאובייקטיבית ככל האפשר; ולא היה מעוניין לכתוב על הדמויות בעבודותיו סיפורי רקע ארוכים ומפורטים, כפי שנעשה בדרמה הנטורליסטית של איבסן. במקום זאת, הוא העדיף שיהיו להן מקצועות פשוטים (רופא, כומר, אומנת) ובעלות שם המעיד על בעליו, שיספקו עליהן את כל המידע הדרוש (Oxford ix). סטרינדברג סבר שהנטורליזם מהווה גורם לעימות גדול ולא שגרתי. המחזה הוא סמלי מעיקרו, כפי שהדמויות ב"האב" הן סמלים של גיבורים גברים לעומת גיבורות נשים. כמעט שיש מאבק דרוויניסטי בין שני אלה, כפי שמתייחסים לתורה הדרוויניסטית במחזה.
תרגומים לאנגלית
המחזה תורגם לשפה האנגלית בידי פיטר ווטס (1958), מייקל מאייר (1964), מייקל רובינסון (1998), גרגורי מוטון (2000) ולורי סלייד (2012). בהפקה שהתקיימה בתיאטרון ווסט אנד, גילמו את דמותו של הקצין מייקל רדגרייב (1948), וילפריד לוסון (1953) וטרוור האוורד (1964).
המחזה בישראל
1. התיאטרון העברי - הצגת בכורה: 1921
2. תיאטרון הבימה – הצגת בכורה: 6 בינואר 1952
3. תיאטרון חיפה – הצגת בכורה: 2 בינואר 1968
4. תיאטרון הבימה – הצגת בכורה: 10 בנובמבר 1979
5. תיאטרון הבימה – הצגת בכורה: 10 בינואר 1989
6. תיאטרון הבימה – הצגת בכורה (חידוש): 23 במאי 1994
7. תיאטרון הקאמרי – הצגת בכורה: 29 ביוני 2006
הפקה זו הוצגה גם בפולין.
לקריאה נוספת
• The Plays of Strindberg Volume 1 translated by Michael Meyer, Vintage, New York, 1974 ISBN 0-394-71698-1
שלווה (מזון)
שלווה הוא חטיף העשוי מחיטה תפוחה, שנמכר בישראל החל מסוף שנות ה-60.
ייצור
חטיפי שלווה יוצרו בתנאים ביתיים או בסדנאות עוד לפני פתיחת המפעל הראשון. אחד המפעלים הראשונים שייצרו שלווה היה מפעל אשבול, שנוסד ב-1968 בחולון על ידי צבי מרדכי גולדרייך. המפעל הועתק לאחר כמה שנים לראש העין. השם שלווה הוא סימן מסחר של חברת אשבול.
שלווה עשויה מגרגירי חיטה, מזנים כגון "דורום" (המשמש גם לייצור פסטה) או "ענבר". הגרגירים מחוממים תחת לחץ ונתפחים עם שחרור הלחץ. לאחר ההתפחה הגרגירים עוברים ציפוי בסוכר. מיוצרות גם גרסה ללא סוכר וגם גרסה עם סוכר חום ודבש.
ברכה על שלווה
לגבי ברכה אחרונה דעת הרמב"ם והרשב"א שמברכים בורא נפשות, כיוון שאין לאכילה כזו חשיבות אז אין מברכים עליה "מעין שלוש". התוספות הסתפקו לגבי הברכה האחרונה, אולי תיקנו חכמים ברכה מעין שלוש ולסיים ב"על האדמה", ולכן לפי דעתם יש לאוכלה בתוך סעודה שאוכל בה לחם. השולחן ערוך פסק שעיקר הדין כרמב"ם שמברכים בורא נפשות, אך הוסיף שראוי להחמיר לאכול בתוך הסעודה, כשיטת התוספות.
הלדר לופש
הלדר פיליפה אוליביירה לופש (בפורטוגזית: Hélder Filipe Oliveira Lopes; נולד ב-4 בינואר 1989) הוא כדורגלן פורטוגלי המשחק בעמדת המגן השמאלי בהפועל באר שבע מליגת העל.
קריירה
לופש נולד בווילה נובה דה גאיה שבמחוז פורטו, אשר בפורטוגל, ושיחק בקבוצות נוער מקומיות. אחיו-התאום הוא המגן הימני, טיאגו לופש. בקיץ 2008 עבר לפארמה והתאמן עם הקבוצה הבוגרת, אך לא שיחק במדיה.
בקיץ 2011 חתם בטונדלה, ובתום העונה העפיל איתה לליגה הפורטוגלית השנייה.
ב-5 ביולי 2012 חתם לשנתיים בביירה-מאר מליגת העל הפורטוגלית. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ב-30 בספטמבר 2012, בתיקו 1–1 עם ויטוריה סטובל.
ב-28 ביוני 2013 עבר לפאסוס די פריירה, גם היא מליגת העל. ב-3 בינואר 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה, בהפסד 1–2 לריו אבה.
ב-31 במאי 2016 חתם על חוזה לשנתיים בלאס פאלמאס מהלה ליגה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה ב-1 באוקטובר 2016, כשפתח בהרכב בתיקו 2–2 עם אוססונה.
ב-27 ביולי 2017 עבר בהעברה חופשית לא.א.ק. אתונה. באותה עונה שותף לופש ב-31 משחקים בכל המסגרות, וזכה עם הקבוצה באליפותה הראשונה מאז 1994.
ב-29 בספטמבר 2018, במשחק נגד OFI כרתים, קרע לופש את הרצועה הצולבת הקדמית, ונעדר עד לתום העונה. ב-8 בינואר 2019 האריך את חוזהו עד ליוני 2022.
ב-27 באוגוסט 2021 חתם לשנתיים בהפועל באר שבע מליגת העל.
קרחון טרור (אנטארקטיקה)
קרחון טרור (באנגלית: Terror Glacier) הוא קרחון גדול, בחלקו המזרחי של האי רוס, שבאנטארקטיקה.
גובהו של האוכף 1,600 מטרים מעל פני הים.
הקרחון ממוקם בין הר טרה נובה (המתנשא לגובה של 2,130 מטרים מעל פני הים), לבין הר טרור (המתנשא לגובה של 3,230 מטרים מעל פני הים.
הקרחון נשפך אל מפרצון וינדלנס.
מקור השם
השם ניתן לקרחון בשל קרבתו להר טרור, המתנשא מעליו בסמוך לו.
שמו של הר טרור ניתן לו בשנת 1841, על ידי סר ג'יימס קלארק רוס.
רוס קרא להר על שם ספינתו השנייה, "טרור".
לקריאה נוספת
• Gunter Faure, Teresa M. Mensing, The Transantarctic Mountains: Rocks, Ice, Meteorites and Water, P 530
סיטרואן אמי (2020)
סיטרואן אמי (בצרפתית: Citroën Ami) היא מכונית מיני חשמלית במרכב מיקרו, בעלת שני מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי סיטרואן משנת 2020. היא נחשפה ב-27 בפברואר 2020 ומשווקת בעולם מיוני 2020.
היא משתמשת בשם הישן של סיטרואן אמי.
הנסיעה באמי מותרת מגיל 14 ואינה כרוכה ברישיון עקב גודל המכונית.
מפרט טכני
היא כוללת מנוע חשמלי המספק 8 כ"ס. סוללת ליתיום-יון בקיבולת 5.5 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה חשמלי של 75 ק"מ, הטעינה אורכת 3 שעות. המהירות המרבית עומדת על 45 קמ"ש.
גיורגי קוויריקשווילי
גיוֹרגי קוויריקַשווילי (בגאורגית: გიორგი კვირიკაშვილი, נולד ב-20 ביולי 1967) הוא פוליטיקאי גאורגי, שכיהן כראש ממשלת גאורגיה החל מ-30 בדצמבר 2015 עד ל-20 ביוני 2018, מטעם מפלגת החלום הגאורגי. בשנים 2015-2012 כיהן כשר הכלכלה והתייצבות הפיתוח, ביולי 2013 עד דצמבר 2015 כסגן ראש הממשלה, ובספטמבר-דצמבר 2015 כשר החוץ של ארצו. קווירקשווילי נודע במאמציו לקדם את שילוב ארצו במרחב האירופי והאירו-אטלנטי ולמשוך השקעות זרות בארצו. קוויריקשווילי הוא רופא וכלכלן בהכשרתו.
שנותיו המוקדמות
יליד טביליסי, אז בגאורגיה הסובייטית, קוויריקשווילי הוא בוגר התיכון היוקרתי "קומרוב" לפיזיקה ומתמטיקה בטביליסי. בוא שירת לאחר מכן בשנים 1986-1988 בצבא הסובייטי. הוא סיים בשנת 1991 לימודי רפואה באוניברסיטה הממלכתית לרפואה בטביליסי ואחר כך בשנת 1995 -סיים לימודי כלכלה באוניברסיטת טביליסי. בשנת 1998 קיבל תואר שני בתחום הפיננסי באוניברסיטת אילינוי בארצות הברית.
קריירה מקצועית ופוליטית
בשנים 1999-1993 עבד קוויריקשווילי בתפקידים של מנכ"ל במספר בנקים בגאורגיה ובשנת 1999 בסגן מנהל הלשכה לעניינים מיסים ומטבע בקנצלריה הממלכתית של נשיא גאורגיה. בשנים 2004-1999 נבחר לחבר בפרלמנט הגאורגי מטעם מפלגת "הימין החדש" וחבר בוועדת הכלכלה של הפרלמנט. אחרי שמהפכת הוורדים הביאה לנשיאות המדינה את מיכאיל סאקשווילי, שב קוויריקשווילי לעולם העסקים. בשנים 2011-2006 כיהן כמנכ"ל בנק "קארטו" שבשליטת הטייקון בידזינה איוואנישווילי.
שר הכלכלה והתיצבות הפיתוח;סגן ראש הממשלה; שר החוץ
אחרי כניסת איוואנישווילי לפוליטיקה וניצחון מפלגתו "החלום הגאורגי-גאורגיה הדמוקרטית" בבחירות לפרלמנט מול "התנועה הלאומית המאוחדת" שבראשות סאקשווילי, התמנה קוויריקשווילי לשר הכלכלה והתיצבות הפיתוח בממשלתו של בידזינה איוואנישווילי. ביולי 2013 התמנה גם בתפקידסגן ראש הממשלה. הוא שמר את שני התפקידים האלה גם בממשלה הבאה של איראקלי גריבשווילי. לתקופה קצרה בספטמבר - דצמבר 2015 כיהן קוויריקשווילי גם כשר החוץ.
ראש הממשלה
בדצמבר 2015 אחרי התפטרות ראש הממשלה גריבאשווילי, התמנה קוויריקשווילי לראש הממשלה החדש על ידי הקואליציה של "החלום הגאורגי". ב-30 בדצמבר 2015 זכה ממשלתו לאמון הפרלמנט עם 86 קולות נגד 28. ממשלת קוויריקשווילי התמקדה בצמיחת הכלכלה ובקידום היזמות. הוא הצהיר כי היה רוצה שהיחסים בין גאורגיה לארצות הברית תהיינה עמוד השדרה של היציבות האזורית, הפיתוח הכלכלי ודמוקרטיזציה.
ב-25 ביולי 2017 ביקר בישראל ונפגש עם ראשי המדינה ובעלי תפקידים בכירים, לרבות עם סגנית השר ציפי חוטובלי שהיא בת ליוצאי גאורגיה.
קישורים חיצוניים
New York Times: Georgia Lawmakers Approve a New Prime Minister, 30.12.2015
יעקב אלבעלי
חייו
נתן הסכמה לספר חשק שלמה לרב שלמה בן רבי מרדכי בשנת תקכ"ח, וכן לספר שער המלך לרב יצחק נוניש בילמונטי. בנוסף הסכים לספר שבט מוסר בשנת תקכ"ב ולספר חסד לאברהם לרבי אברהם טובייאנה.
בספר יצחק ירנן לרבי אליקים גאטינייו משבח אותו בהקדמה:.
נכדו של הרב יעקב היה רבי יאושוע אברהם יהודה, מחבר ספר עבודת משא. נפטר בז׳ באדר ה׳תקל״ד. הספידוהו הרב נסים חיים שלום יעקב מרגואנטו בספרו דרכי שלום ,הרב שלמה בן עזרא וכן תלמידו של הרב יעקב, הרב היר"ח בספרו מערכי לב.
יעקב נחמיאס
יעקב "יענקל'ה" נחמיאס (16 בפברואר 1922–2006) היה קצין צה"ל, ששירת במגוון תפקידים באגף המודיעין ובמוסד, בהם מפקד יחידה 560 ומפקד יחידת חצב. לאחר שחרורו שירת כקצין מודיעין במשטרת ישראל.
ביוגרפיה
נחמיאס נולד בנס ציונה וגדל בראשון לציון, הוא למד בבית הספר חביב ובלרנקה שבקפריסין. הוא התנדב לארגון ההגנה. במלחמת העצמאות שירת כמפקד מחלקה וסגן מפקד פלוגה א' בגדוד 52 של חטיבת גבעתי. באפריל 1948 פיקד על סבלי חומרי הנפץ במתקפה על מפקדת חסן סלאמה. בהמשך המלחמה השתתף בקרבות על משלטי חוליקאת. לאחר המלחמה שימש מפקד גוש יואב וגוש מגן.
ב-1955 עבר לאגף המודיעין, הוא שירת ביחידה 504 כמפעיל סוכנים בגזרות ירדן ומצרים, פיקד על בסיס קת"ם דרום, השתתף במבצע חיסולו של מוסטפא חאפז והיה מפעילו של וולפגנג לוץ.
בשנות השישים הושאל מאגף המודיעין למוסד, בו שירת ביחידת "קיסריה" ושהה מחוץ לישראל.
לאחר סיום משימותיו במוסד חזר לשירות באמ"ן, הוא עסק ופיתח את תחום חקירת השבויים, פיתח את תחום הלוחמה הפסיכולוגית והקים את יחידה 560 לפעילות בנושאים אלו. בזכות מיסוד תחום חקירת השבויים בצבא כונו חוקרי השבויים "הילדים של יענקל'ה". בתקופתו כמפקד היחידה צורפו חוקרי שבויים מטעם היחידה ליחידות החוד של הצבא, הוקם מתקן "עדן", מתקן ייעודי לחקירות, ומוסדה הכשרתם של טייסי חיל האוויר להתמודדות עם חקירות בשבי. בשנים 1970–1974 פיקד על יחידת חצב בתחום המודיעין הגלוי. במהלך מלחמת יום הכיפורים הקימה היחידה בפיקודו בסיס קדמי בשדה התעופה פאיד ממערב לתעלת סואץ.
לאחר שחרורו הצטרף למשטרת ישראל שם פעל כסגנו של קצין מודיעין ראשי סמי נחמיאס, בתחום המלחמה בפשע המאורגן. חיבר תזכיר על מצב הפשע המאורגן בישראל ודרכי הטיפול בו, שממנו עלתה תמונה קשה של התמודדות לקויה ביותר של המשטרה בפשע המאורגן. הוא התפטר מהמשטרה לאחר שחש שראשיה לא פועלים נגד פעילות זו.
במחצית השנייה של שנות השמונים, שימש כיועצו לענייני מיעוטים של שר התעשייה והמסחר אריאל שרון ופעל בתחום קידום התעשייה במגזר הלא יהודי. הוא כיהן כיושב ראש הוועדה החקלאית בראשון לציון.
ערך את הספרים:
נחמיאס היה נשוי ואב לשתי בנות ושני בנים.
אורי (ספר)
אוּרי הוא ספר מאת הסופרת הישראלית אסתר שטרייט-וורצל שיצא בשנת 1976. הספר מתאר את התבגרותו של הנער אורי בן פורת, יליד מושבה עברית בארץ ישראל וסמל לדור שגדל בה.
תקציר
אורי הוא נער הלומד בכיתה ח' במושבה עברית בארץ ישראל. הספר מלווה אותו במהלך התבגרותו. תוך כדי גם מספר את סיפורה של המושבה ואנשיה ואת סיפורה של מדינת ישראל בשנים שלפני הקמתה. הספר נפתח בגירושו של אורי מבית הספר, על לא עוול בכפו. אורי פוגש את שלמה שומסקי, מעשירי המושבה והם הופכים להיות חברים טובים. שומסקי אוהב את אורי ומנסה לעזור לו. לאחר שמתגלה שאורי אכן לא עשה דבר, בזכותו של שומסקי, אורי חוזר לבית הספר. הוא אינו תלמיד מצטיין אך לומד, תוך כדי הסיפור, להכיר בערכם של הלימודים. שומסקי נעזר באורי כדי שיסייע לירוחם, לוחם אצ"ל בן המושבה- שמוצא מקלט במושבה. אמו של אורי, אשה טובת לב ונדיבה חולה בדלקת ריאות וכמעט מתה. היא מסכימה להחביא את ירוחם התארח בביתה כאשר הבריטים מחפשים אותו תוך סיכון חייה וחיי המשפחה. בזכותה ירוחם נישא לבחירת ליבו. במהלך הספר ירוחם הופך לאב, ואז נתפס על ידי הבריטים. הוא נידון להוצאה להורג בתלייה, אך בעזרת אורי וחבריו, שנוסעים לירושלים ומדברים עם הנציב, גזר הדין מומר למאסר עולם. אורי גם עוזר לשאול, אלמן שאיבד את אשתו ובנו הקטן בשואה ושסובל ממחלת נפש. שאול ניצל מגוויעה ברעב בזכות אורי, שמוצא אותו מעולף בביתו. בזמן החלמתו אורי וחבריו מגיעים לביתו הרעוע ומשפצים אותו. שאול מחלים ואורי מסייע לו להחזיר את חייו למסלול. שאול נישא שנית ומוצא עבודה.
לאורי ידידה החולה במחלת פוליו ששמה דליה. אורי הוא היחיד שמבקר את דליה כאשר היא חולה ומרותקת לביתה, והוא למעשה חברה היחיד. בשל כך דליה ומשפחתה רוחשים לאורי חיבה גדולה. דליה טסה לארצות הברית כדי לעבור ניתוח שאמור לשפר את מצבה, אך לאחר הניתוח מצבה הורע. חנה, חברתו הראשונה של אורי נפרדת ממנו בטענה כי הוא אוהב את דליה. בהמשך מתברר כי דליה אכן אהבה את אורי והוא חלק לה רגשות מאוד עמוקים. לבסוף, לאחר מותה של דליה ותקופת האבל אורי מבין כי הוא אוהב את עפרה, בתו של שומסקי, והיא אוהבת אותו. מערכת יחסיו עם חבריו משתנה עם התבגרותו, במיוחד עם חברו הטוב עוזי. עוזי יצא עם עפרה ולאחר שנפרדה ממנו בשביל להיות עם אורי, עוזי מאשים את אורי בפרידה ומפסיק להיות חבר שלו. אורי הוא נער טוב, חזק ואהוב. ישנם נערים בכיתתו אשר רוחשים לו טינה על כך ועל הצלחתו הרומנטית עם חנה ועפרה.
הספר גם מתאר את המתרחש בארץ באותו הזמן דרך עיניו של אורי. את המאבק של ארגוני ההגנה האצ"ל והלח"י נגד הבריטים. אורי וחבריו רוצים להצטרף לשורות ההגנה, לסייע בשמירה על המושבה. אורי מצטיין בפעילותו ולבסוף אף עובד קורס מדריכי כיתות. אביו של אורי נאסר פעם אחת אך משוחרר בעזרתו של שומסקי. ראש המועצה נאסר אף הוא, ושומסקי עצמו נבגד על ידי הפועל הערבי שלו ויושב בכלא בלטרון. יחס ערביי האזור למושבה מדרדר עד שלבסוף מגיע להתקפה על המושבה. הספר מסתיים בהתנדבותו של אורי לעלות לשיירה לירושלים במלחמת העצמאות, ותפילתה של עפרה שישוב בשלום.
פייבל והחלום האמריקאי
פַייבֶל והחלום האמריקאי (באנגלית: An American Tail – השם הוא לשון נופל על לשון: מילולית "זנב אמריקאי", כמתייחס לגיבור הסרט, שהוא עכבר, אבל נשמע כמו "סיפור אמריקאי") הוא סרט אנימציה מוזיקלי קומי-דרמטי אמריקאי לכל המשפחה משנת 1986 בבימויו של האנימטור והבמאי דון בלות'. הסרט מגולל את הרפתקאותיהם של פייבל מאוסקביץ (Mousekewitz) ומשפחתו, שכמו יהודים רבים אחרים מהגרים בסוף המאה ה-19 מאזור אוקראינה שבאימפריה הרוסית לארצות הברית ומשתקעים בניו יורק.
עלילת הסרט
שנת 1885. פייבל מאוסקביץ, עכברון יהודי צעיר, הוא אחד מאלפי עכברים הנמלטים מהרדיפות ברוסיה. במשך מסעה של האונייה לאמריקה מספר האבא שישנה אגדה המספרת שזו ארץ נטולת חתולים והרחובות בה מרוצפים גבינה, פייבל נופל מעבר לסיפון ומאבד את אביו, אמו, אחותו ואחיו התינוק. ברגע שהוא מגיע לארץ החדשה, הוא מתחיל במסע למציאת משפחתו האובדת, אשר מאמינה כי הוא טבע בים. במהלך החיפושים, פייבל מתמודד עם כל התלאות האפשריות בחייו של מהגר, מבנייני מגורים עלובים לסדנאות יזע, אך מוצא גם חברים חדשים והרפתקאות חדשות, ביניהם חברו טוני טופוני העכבר האמריקאי וטייגר החתול הידידותי.
לבסוף מוצא פייבל את משפחתו, ויחד עם חבריו החדשים הם מתחילים חיים חדשים בניו יורק.
הכנסות וביקורות
הסרט קיבל ביקורות מעורבות מהמבקרים אך הצליח בקופות.
בסרט ישנה ביקורת על היחס ליהודים באותה תקופה, הצגתם של הקוזקים כחתולים טיפשים, מכוערים ותאווי בצע.
במקביל ישנה ביקורת על היהודים שהיגרו לאמריקה ששדמיינו שם ש"אין חתולים" כלומר - אין אנטישמיות. אך הדבר רחוק ממה שקיוו.
סרטי המשך
ב-1991 יצא סרט המשך בשם "פייבל במערב הפרוע". בסרט זה דון בלות' לא ביים. בשנים 1998 ו-1999 יצאו סרטי המשך נוספים: "פייבל ואוצרות מנהטן" ו"פייבל ותעלומת מפלצת הלילה".
האיסין
האיסין (אוקראינית: Гайсин) היא עיר במחוז ויניצה אוקראינה.
תולדות היישוב
אזכורה הראשון של האיסין הוא משנת 1545. לפי מפקד האוכלוסין של 1629 חיו בהאיסין 822 תושבים. האיסין ניזוקה קשות בזמן המרד האנטי-פולני של בוגדן חמלניצקי. מרד זה לווה בשוד ורצח המוני של יהודים ביישוב.
בזמן מרידות ההיידמקים של 1734 ו-1750 נפגעו בעיר פולנים ויהודים. קשה להעריך במדויק את מספר הנפגעים באירועים אלו, אך קיימים מקורות המצביעים על כך שכל האוכלוסייה היהודית באזור חוסלה כליל.
ב-22 בנובמבר 1744 המלך הפולני אוגוסט השלישי העניק להאיסין זכויות מגדבורג. ב-1768 האוכלוסייה האוקראינית לקחה חלק פעיל במרד היידמקים חדש, והאוכלוסייה הפולנית והיהודית נפגעה קשות בשנית.
ב-1793, לאחר חלוקת פולין, האיסין עברה לשליטתה של האימפריה הרוסית.
יהודי האיסין במאה ה-20
בתחילת המאה ה-20 נמנו בהאיסין כ-6,600 יהודים, כמחצית מתושביה. במאי 1919 נערך ביהודי העיר פוגרום, בו רצחו אוקראינים כ-400 יהודים, ובעקבות זאת, עזבו את העיר רבים מיהודיה. טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו בעיר כ-4,100 יהודים.
ב-25 ביולי 1941 נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואלו ריכזו את יהודיה בגטו. מעת לעת ערכו הגרמנים והשוטרים האוקראינים חיפושים בגטו, תוך מעשי שוד ורצח. ביוני 1941 הועברו לגטו שבעיר יהודים נוספים מכפרי הסביבה.
ב-16 בספטמבר 1941 בוצעה בגטו שבעיר אקציה, בה נרצחו כ-1,500 מיהודי הגטו בכפר הסמוך בילינדייבקה. בינואר 1942 נורו כ-150 יהודים נוספים בגטו, ובאוקטובר 1942 נרצחו עוד 1,230 מיושביו. מספר יהודים שרדו הודות לפעילות של ויקטור פולישצ'וק ומשפחתו ועל כך הם קיבלו הכרה כחסידי אומות העולם.
בתחילת מאי 1943 חוסל הגטו עם רצח כ-120 היהודים שנותרו בו.
אלכסנדרוס מברוקורדאטוס
אָלֶכְּסַנְדְּרוֹס מָבְרוֹקוֹרדַאטוֹס (ביוונית: Αλέξανδρος Μαυροκορδάτος; 11 בפברואר 1791 – 18 באוגוסט 1865) היה מדינאי יווני וממנהיגי מלחמת העצמאות היוונית נגד שלטון האימפריה העות'מאנית. לאחר המלחמה שימש כראש ממשלת יוון מספר פעמים תחת שלטון אותון, מלך יוון. המדינאי חרילאוס טריקופיס היה אחיינו.
ביוגרפיה
אלכסנדרוס היה יליד של בית אצולת פנרים היווני (בית אצולה אשר התגורר ברובע היווני של קונסטנטינופול), אשר זה זמן רב במובהק שימש לשירות הפאדישאה (סולטאן עות'מאני) הטורקי.
משנת 1812 היה אלכסנדרוס מזכיר במשרדו של יואן גאורגה קאראג'ה, שליט נסיכות ולאכיה אשר הייתה מדינת חסות לעות'מאנים, ומאוחר יותר יצא לגלות עם אדונו אשר ברח ממכווני החודים לכיסאו (בהם הרוסים אשר רצו להפילו ולהחליפו בשליט הנאמן לחסותם) אל פיזה.
מרד בטורקים
בשנת 1821 הצטרף אלכסנדרוס לארגון פיליקי אטריה של מהפכנים ביוון שזה עתה מרדו בטורקים והחלו את מלחמת העצמאות היוונית; למרות החשדות של המורדים להימצאות מרגל בין בני משפחת פנרים (אשר כאמור רובם שמרו על אמון הטורקים), הוא התבסס במהרה כראש ממשלה אזורית במיסולונגי, במערב יוון. במהלך דצמבר 1821 ועד ינואר 1822 אלכסנדרוס עמד בראש האספה הלאומית הראשונה, באפידאורוס, והוביל את עריכת החוקה.
אלכסנדרוס, לאחר שהשיג את אמון המורדים נבחר לנשיא הראשון של הרפובליקה ההלנית הראשונה.
הממשלה החדשה הפעילה מעט כוח של ממש, ואלכסנדרוס חזר במהרה למיסולונגי, שם ניהל הגנה מוצלחת נגד הטורקים (נובמבר 1822 - ינואר 1823). הוא ייצג את השלטון הלאומי כמושל כללי (1823-1825) במיסולונגי, וקיבל שם את ביקורו של לורד ביירון, המשורר-פרטיזן האנגלי המפורסם שתמך בעניין העצמאות היוונית.
מאוחר יותר אלכסנדרוס הפך למנהיג הראשי של המפלגה הפרו-אנגלית, אף שלא אישר את דרישת יוון להפוך למדינת חסות של האימפריה הבריטית.
ברפובליקה ובממלכה
לאחר שעבר התעלמות במהלך נשיאותו של הרוזן יואניס אנטוניוס קפודיסטריאס בין 1827-1831), מונה אלכסנדרוס לשר האוצר (1832) ולאחר מכן לראש ממשלת יוון (1833) תחת אותון, המלך הראשון של יוון.
בהמשך שימש כשליח יווני במינכן, ברלין, לונדון ולבסוף בקונסטנטינופול. לאחר שנקרא בשנת 1841 בידי המלך אותון לשוב ולהנהיג את משרד החוץ, הוטל על אלכסנדרוס להקים ממשלה חדשה מתוך משבר פוליטי שהביא לקריסת הממשלה הקודמת. הממשל הרפורמיסטי שלו התברר כחסר השפעה במהירות לנוכח האבסולוטיזם המלכותי, וב-20 באוגוסט 1841 הוא נאלץ להתפטר.
לאחר המהפכה של 1843 אשר דרשה את סיום ההשפעה של ממלכת בוואריה על הממשל של המלך אותון, חוקה, מונרכיה פרלמנטרית וזכות בחירה אוניברסלית אלכסנדרוס שוב שירת בתור ראש ממשלה בשנת 1844 ומאוחר יותר בין 1854 ל-1855, לאחר מכן יצא לגמלאות ונפטר באגינה בשנת 1865, בעודו בן 74. אלכסנדרוס דבר 8 שפות מבחינה שוטפת, בהם אנגלית, צרפתית וטורקית.
המלך צ'ארלס השלישי (מחזה)
המלך צ'ארלס השלישי (King Charles III) הוא מחזה מאת מייק ברטלט שעלה לבמה ב-2014. העלילה, הכתובה בחרוז לבן ויונקת מהמסורת השייקספירית, עוסקת בקורות מלכותו העתידית של צ'ארלס השלישי. "צ'ארלס השלישי" זכה בפרס לורנס אוליבייה למחזה החדש הטוב ביותר ב-2015, וה-BBC הפיק לו עיבוד טלוויזיוני ב-2017.
עלילה
עם מות המלכה אליזבת השנייה, הנסיך מוויילס יורש את הכתר. צ'ארלס, שחודשים מספר נותרו עד להכתרתו, חוכך כיצד יזכה באהבת נתיניו ההמומים – כפי שמוכר קבב אומר לנסיך הארי המחופש, "היא הייתה השיפוד שהחזיק יחד את כל שכבות הבשר" – כמו אמו לפניו. הוא נחוש להיות יותר מאשר סמל לאומי פסיבי, ולהתערב בענייני הממלכה. הוא יוזם מיד ראיון שבועי עם מנהיג האופוזיציה, בנוסף למפגש המסורתי עם ראש הממשלה שערכה אמו. אשת בנו הבכור, קתרין, מרמזת לבעלה ויליאם כי הם ראויים יותר לכתר מאשר צ'ארלס הקשיש והלא-אהוד. הנסיך הארי ההולל פוגש בגֶ'ס, פשוטת עם רפובליקנית, ומוקסם מהבוז שהיא רוחשת לאורח חייו.
בעקבות שורת שערוריות בעיתונות הטבלואידים, שכללו פרסום השמצות ותמונות עירום, עובר בפרלמנט חוק המטיל רגולציה מסוימת על התקשורת. המלך, על אף תיעובו לטבלואידים, רואה בחוק החדש פגיעה בחופש העיתונות שאחריתה מי ישורנו. הוא מביע מחאה בפני ראש הממשלה ואף מתייעץ עם מנהיג האופוזיציה, שמעודד אותו אך לא רואה מוצא מלבד מתן הסכמה מלכותית. ראש הממשלה נזעם, ומרמז כי אם המלך לא יתעשת, הפרלמנט יבטל את הנוהג של קבלת אשרור הכתר לחוקים חדשים. צ'ארלס, על אף שהוא נבוך ומהוסס, עומד על דעתו ושולל את ההסכמה המלכותית מחוק בריטי, לראשונה מזה יותר משלוש מאות שנה. קתרין, הרואה בכל זאת צידוק לדעותיה לגבי היורש הראוי, אומרת לוויליאם שאל לו לצדד באביו בשאלה, למורת רוחו של הנסיך. הן צ'ארלס והן ויליאם חווים בנפרד התגלויות של רוח הנסיכה דיאנה המתה, המבטיחה לכל אחד מהם כי יהיה "המלך הגדול ביותר שהיה לנו מעודנו."
קתרין מתעמתת עם ויליאם, ודורשת ממנו לחדול מנאמנותו העיוורת לאביו, משום שהמשבר מאיים לא רק על צ'ארלס, אלא על עצם המלוכה, על האפשרות שיירש את הכס, ובנו אחריו. אז היא מזמינה פנימה אל ביתם את ראש הממשלה, המציע לוויליאם לפשר בין העם והפרלמנט לכתר. מזכיר העיתונות המלכותי דוחק בצ'ארלס לכנס מסיבת עיתונאים, אך בטרם הוא מספיק לדבר, ויליאם צועד לבימה ומודיע שימלא תפקיד של מתווך במשבר. חמת אפו של המלך בוערת בו, והוא מבין כי יד יועציו הייתה במעל. לאחר מכן, בארמון, שני בניו וכלתו דורשים ממנו לוותר על הכס כדי שהשלום יושב לממלכה והאיום על השושלת יפוג. שוב, רק קמילה לבדה תומכת בו. לבסוף, ויליאם מטיח באביו דברים קשים על כך שזנח את אמו דיאנה בשעתו. הוא קורא לו לנהוג באחריות, ומבטיח שההיסטוריונים בעתיד ישוו לכל העניין גוון חיובי, והוא ייזכר כ"מלך הגדול ביותר" וכל פגמיו יועלמו, אם רק יעשה כן. צ'ארלס מסרב לסגת על אף הסיכון במלחמת אזרחים; הוא נכנע כשוויליאם מאיים שלא יראה עוד את ילדיו ונכדיו, וחותם על מסמך הוויתור על הכס. הכתרתו המיועדת מוסבת להכתרתם של ויליאם וקתרין למלך ולמלכה. הארי מודיע לג'ס כי לבקשת אחיו, הוא חוזר בו מהרעיון להפוך לפשוט עם ומנתק את הקשר עמה. צ'ארלס חוטף את הכתר מידי הארכיבישוף מקנטרברי, אוחז בו לרגע, ומניח אותו בעצמו על ראש בנו.
הפקה וקבלה
המחזה שואב מוטיבים רבים וברורים משייקספיר: מלבד המשקל, שם ההצגה הוא שם מלך. הנסיכה דיאנה טורדת את החיים כמו רוחות הרפאים הרבות, הארי מתחפש לפשוט עם ומתהלך בין ההמון כמו נושא שמו הנרי החמישי ערב קרב אז'נקור, ויליאם זוכה בכתר בעזרת אחרים כמו הנרי הרביעי, וקתרין התככנית הדוחפת את בעלה אל השלטון היא מחווה לגבירה מָקבֶּת. מוטיב נוסף הבולט בעלילה, המאפיין את העיסוק האמנותי בבית המלוכה בכל העשורים האחרונים לשבח ולגנאי, הוא הדגשת חוסר הפניות הפוליטי המושלם של המלכה אליזבת, ההופך אותה לסמל מאחד. ב"צ'ארלס השלישי", הדבר מוצג על ידי הנגדתו לפעלתנות ולמעורבות של המלך החדש בענייני המדינה, המובילה לאסון.
ב-10 באפריל 2014 המחזה עלה לבימה בתיאטרון האמנותי אלמיידה שבלונדון, בכיכוב טים פיגוט-סמית בתפקיד המלך. לאחר שבחים מהביקורת במשך כשלושה חודשים, הוא עבר להצגה מסחרית בווסט אנד, בתיאטרון וינדהאם. במהלך 2015 הועלו הפקות בכל ברחבי המדינה, ובסופה הוצג "צ'ארלס השלישי" גם מחוץ לבריטניה. בנובמבר 2015 נערכה בכורה בתיאטרון המיוזיק בוקס בברודוויי ובמרץ 2016 בסידני. המחזה היה מועמד לחמישה פרסי אוליבייה ל-2015, וזכה בפרס למחזה החדש הטוב ביותר. ב-2016 היה מועמד לחמישה פרסי טוני, אך לא זכה.
עיבודים
ב-2015 הפיק רדיו 3 של ה-BBC תסכית בן שעתיים וחצי שעובד מהמחזה. ב-2017 הפיקו ערוץ BBC 2 ו-PBS עיבוד טלוויזיוני בן שעה וחצי, בכיכוב רוב השחקנים של ההפקה הלונדונית המקורית. פיגוט-סמית מת חודש לפני שידור הבכורה ב-10 במאי, בו צפו 1.8 מיליון בני אדם לפי אומדני המדרוג. השידור בטלוויזיה עורר מחאה על הצגה פוגענית של בית המלוכה, בייחוד על כך שנאמר שהנסיך הארי הוא למעשה בנו של ג'יימס יואיט, מאהבה של הנסיכה דיאנה.
הפארק האקו-תעשייתי קלנבורג
הפארק האקו-תעשייתי קלנבורג הוא פארק אקו-תעשייתי הממוקם בעיר קלנבורג שבדנמרק, מערכת של סימביוזה תעשייתית, בו חברות אזוריות משתפות פעולה על מנת לנצל את תוצרי הלוואי האחת של השנייה ולהתחלק במשאבים משותפים.
הפארק האקו-תעשייתי קלנבורג הוא ההבנה המלאה הראשונה של סימביוזה תעשייתית. שיתוף הפעולה והשלכותיו הסביבתיות נוצרו מבלי כוונה תחילה, דרך יוזמות פרטיות (בניגוד לתכנון ממשלתי) ובכך הן הופכות אותו למודל עבור תכנון פרטי של פארקים אקו-תעשייתיים.
במרכז רשת החליפין, ממוקמת תחנת הכוח הפחמית אנסאס, אשר מספקת אנרגיה ומוצרים עבור הקהילה המקומית ומספר חברות. חום שיורי מתחנת הכוח הזו משמש לחימום 3,500 בתים מקומיים בנוסף לחוות דגים מקומית, אשר משקעים ממנה נמכרים כדשן. קיטור מתחנת הכוח נמכר ליצרנית התרופות והאנזימים Novo Nordisk ולתחנת הכוח של חברת Statoil. בכך, מופחת החום וכמות הזיהום התרמי הנפלט לפיורד הסמוך. בנוסף, גופרית דו-חמצנית המהווה תוצר לוואי של תחנת הכוח, מכילה גבס, אשר נמכר ליצרנית קירות גבס. כמעט כל דרישת היצרנית לגבס כחומר גלם מסופקת בדרך זו, המפחיתה את הדרישה לכרייה במכרות פתוחים. יתרה מכך, אפר פחם ושארית פחם הידועה בשם Clinker מתחנת הכוח הפחמית משמשת לסלילת כבישים וייצור מלט. סחר זה בפסולת, מים וחומרים שיפר רבות את יעילותם האנרגטית והכלכלית של המפעלים, והביא עמו גם תועלות פחות מוחשיות אחרות למפעלים וחברות אלו, כמו שימוש משותף בסגל העובדים, בציוד ובמידע.
הקוסם (קלף טארוט)
הקוסם הוא אחד מ-78 קלפי הטארוט, אחד מ-22 הקלפים של הארקנה הגדולה, והמספר שלו הוא 1.
משמעות הקלף
קלף הקוסם מציע לאדם ליישם את רעיונותיו, ולהימנע מלנצל את יכולותיו לרעה. הוא מסמל אדם בעל כשרון, כוח רצון, כלים וידע המאפשרים לו לבצע בהצלחה את כל אשר ירצה.
ישנם קוראי קלפים התומכים בקריאה הפוכה, ובמידה והקוסם יוצא הפוך בקריאת קלפים, הוא מייצג רמאות, אשליה ותמרון למען רווח אנוכי.
הקוסם כאובייקט מחקרי ולימודי בתחום תורת הנסתר, מתפרש כסמל של כוח, פוטנציאל, ואיחוד של העולם הגשמי והרוחני.
בקבלה מזוהה קלף הקוסם עם האות ב', ובאסטרולוגיה עם כוכב חמה, מזל תאומים ומזל בתולה.
בנומרולוגיה, מספרו הוא 1 - קלף הקוסם מייצג מנהיגות, התחלות חדשות, יצירתיות. קלפים נוספים שמייצגים את הספרה 1 הם גלגל המזל והשמש.
נחל מזור
נַחַל מָזוֹר הוא יובל של נחל שילה. אגן הניקוז של הנחל נמצא בהדום השומרון בין צומת גבעת כח (רנטיס) לקיבוץ נחשונים ובמרזבה באזור פתח תקווה והמושבים נחלים, מזור ורינתיה.
תחילתו של הנחל ממזרח לעיר אלעד וסיומו עם התמזגותו עם נחל שילה ממזרח לפתח תקווה. הנחל הוא נחל אכזב וחלק מאגן הניקוז של הירקון.
מהלך הנחל
ממערב לבסיס נחשונים מתחתר הנחל ברכס הגבעות הראשון של השומרון ויוצר ערוץ עמוק תוך כדי ירידה תלולה של 80 מ' לאורך שלושה ק"מ כיוון זרימתו ממזרח למערב.
ממערב לקיבוץ נחשונים מצטרף לנחל יובלו העיקרי נחל נחשונים.
בעבר עם יציאתו מהשומרון היה זורם הנחל בערוץ רדוד לאורך השדות שבמרזבה המזרחית מדרום מזרח לצפון מערב לאורך כעשרה ק"מ עד למפגשו עם נחל שילה.
כיום, עקב בניית כביש 6 מפוצל הנחל לשניים, חלקו המזרחי (נחל מזור מזרח) המגיע מהדום השומרון והמנקז אליו את נחל נחשונים זורם במקביל לכביש 6 עד מחלף נחשונים שלאחריו הוא מתמזג עם נחל שילה.
חלקו המערבי (נחל מזור מערב) מנקז את חלקה המזרחי של פתח תקווה ואת שטחי מזור, נחלים ורינתיה.
תוואי הנחל מתחיל מכביש 6 מדרום למחלף נחשונים, הנחל חוצה מסילת הרכבת המזרחית בגשר נאה מראשית המאה העשרים ומשם הוא זורם מזרחה בשדות מזור ונחלים, בעבר היה יוצר הנחל אגם עונתי מצפון למושב נחלים, באזור זה קיימים מים באפיק הנחל במשך מרבית חודשי החורף.
הנחל חוצה את כביש 471 (מכבית) באזור מחלף עמישב ומשם הוא זורם צפונה עד להתמזגות עם נחל שילה.
מצפון לכביש 471 (מכבית) היה הנחל מציף את שכונת עמישב בפתח תקווה ולכן הוסדר הערוץ והפך למעשה לתעלת ניקוז, באזור צומת סירקין יוצא הנחל מתעלת הניקוז ולאורכו שדרת אקליפטוסים, הנחל חוצה את כביש פתח תקווה-ראש העין וזורם במקביל לנחל שילה עוד כק"מ עד למפגשם.
חי וצומח
חלקו העליון של הנחל זורם בתוך בתה של סירה קוצנית שמרובים בה הגאופיטים. מהיונקים הגדולים קיימים באזור תנים, שועלים, דרבנים ומאז בניית גדר ההפרדה החלו להתרבות גם הצבאים. חלקו המרכזי של הנחל מצוי ביער קולה – יער אורנים וברושים נטוע שמעורבים בו שרידי גאריגה ים תיכונית כגון קידה שעירה ושרידי בוסתנים. בחלקו התחתון של הנחל שולט הקנה. הערוץ הרדוד והאגם העונתי מהווים מקום רבייה לדו-חיים ובאגם העונתי מצויים עופות מים.
חשיבות אקולוגית
הנחל חשוב כמסדרון אקולוגי בין הדום השומרון (שמורת נחל שילה) לאגן הירקון (הגן הלאומי ירקון) וכריאה ירוקה עבור העיר אלעד ועבור שכונות עמישב ויוספטל בפתח תקווה שבהם נבנה לאורך הנחל פארק שכונתי.כמויות המים הגדולות הזורמות דרכו בחורף מטהרות את אפיק הירקון והאגם העונתי משמש לרביית דו-חיים.
מסלולי טיול בנחל
דרך עפר עוברת בחלקו התחתון של הנחל מכביש ראש העין-פתח תקווה ועד לצומת סירקין.
דרך עפר נוספת עוברת בחלקו התחתון מכביש מכבית ועד למסילת הרכבת שם היא נפגשת עם שביל ישראל ושביל האופנים מים אל י-ם הממשיכים לאורך חלקו התיכון והעליון של הנחל.
אנג'לה פריסטרי
אנג'לה פריסטרי (באלבנית: Anxhela Peristeri; נולדה ב-24 במרץ 1986), ידועה בשמה הפרטי אנג'לה, היא זמרת אלבנית.
קריירה
בדצמבר 2001, פריסטרי השתתפה בקדם האלבני לאירוויזיון 2001, "פסטיבלי אי קנגס", עם השיר "Vetëm ty të kam", ולא זכתה לייצג את ארצה בתחרות האירוויזיון. בדצמבר 2016, פריסטרי השתתפה בתחרות השירים האלבנית, "Kënga Magjike", שם סיימה במקום השני עם השיר "Genjeshtar". שנה לאחר מכן, בדצמבר 2017, היא זכתה בתחרות עם השיר "E Çmendur". בדצמבר 2019, חזרה לתחרות והשתתפה בה בפעם השלישית. היא זכתה במקום השלישי עם השיר "Dikush i imi". באוקטובר 2020, רשות השידור האלבנית (RTSH), הכריזה על פריסטרי כאחת מעשרים ושישה מתמודדים שיתחרו בקדם האלבני לאירוויזיון 2021, "Festivali i Këngës 59". ב-23 בדצמבר 2020, פריסטרי זכתה בתחרות ונבחרה לייצג את אלבניה באירוויזיון 2021 עם השיר "Karma". ב-20 במאי 2021, פריסטרי ביצעה את השיר בחצי הגמר השני של התחרות, והגיעה למקום העשירי עם 112 נקודות. ב-22 במאי, בגמר התחרות, הגיע פריסטרי למקום ה-21 עם 57 נקודות.
ויקטור אטיה
ויקטור ג'ורג' אטיה (באנגלית: Victor George Atiyeh; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאורגון, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אורגון ה-32 בשנים 1979–1987. הוא היה המושל הראשון בארצות הברית ממוצא ערבי.
ראשית חייו
ויקטור אטיה נולד וגדל בפורטלנד, אורגון. הוריו, ג'ורג' אטיה ולינדה אסלי, היגרו לארצות הברית מהכפר חוסן שממערב לעיר חומס שבסוריה ומביירות שבלבנון, בהתאמה. אביו של אטיה עבר ב-1898 באליס איילנד כדי להצטרף לאחיו עזיז בעסקי השטיחים שלו. משפחת אמו של אטיה השתייכה לכנסייה האנטיוכית, אף על פי שבשלב מאוחר יותר בחייו הצטרף אטיה לכנסייה האפיסקופלית.
אטיה התחנך בבתי ספר בפורטלנד. הוא למד שנתיים באוניברסיטת אורגון, שם הוא שיחק כגארד בנבחרת הפוטבול של המוסד והיה למנהיג אזורי בתנועת הצופים הבנים של אמריקה. כאשר מת אביו, פרש אטיה מהלימודים ולקח על עצמו את ניהול עסק השטיחים המשפחתי, שנקרא "האחים אטיה".
קריירה פוליטית
אטיה כיהן כחבר בית הנבחרים של אורגון מטעם מחוז וושינגטון בשנים 1959–1964, וכחבר הסנאט של אורגון מטעם מחוז הבחירה התשיעי בשנים 1965–1978.
מושל אורגון
ב-1974 התמודד אטיה ללא הצלחה על משרת מושל אורגון נגד הדמוקרט רוברט סטראוב. לאחר שניצח את המושל לשעבר טום מק'קול בבחירות המקדימות, התמודד אטיה שוב נגד סטראוב ב-1978, והפעם ניצח לאחר שזכה ב-55 אחוזים מקולות הבוחרים. הוא היה האמריקאי הראשון ממוצא ערבי שנבחר כמושל מדינה. ב-1982 הוא נבחר לתקופת כהונה שנייה, לאחר שזכה בהפרש הקולות הגדול ביותר בבחירות למשרת המושל באורגון הגדול ביותר מזה 32 שנים.
כמושל, יצר אטיה תוכניות חדשות לבטיחות בענפי הדיג והעץ המסורתיות של אורגון. הוא דאג לתמריצים להבאתן של תעשיות חדשות למדינה כדי לגוון את כלכלתה., כולל פתיחת משרד סחר בטוקיו, שהיה לשכת הסחר הראשונה של אורגון מחוץ לארצות הברית. הוא הפעיל יוזמות עולמיות לתיירות ופעל לטובת הכרזתו של ערוץ נהר קולומביה כאזור נופי לאומי לשימור.
אטיה סייע להקמתו של בנק מזון מדינתי, שהיה הראשון מסוגו בארצות הברית. הוא גם פעל להעלאת המודעות לסכנות הנהיגה בשכרות וחתם על חוקים חדשים נגד תופעה זו. הוא שימש כיושב ראש אגודת המושלים הרפובליקנים והיה מנהיג המליאה בוועידה הארצית של מפלגתו עבור רונלד רייגן ב-בחירות לנשיאות של 1984.
שנותיו האחרונות
לאחר סיום כהונתו כמושל, היה אטיה ליועץ סחר בינלאומי. לאטיה היו יחסים ארוכי שנים עם אוניברסיטת פסיפיק, והוא שימש כחבר בחבר הנאמנים שלה. ב-1996 העניקה לו האוניברסיטה תואר דוקטור לשם כבוד. ב-2011 הוא תרם לספריית האוניברסיטה אוסף של מזכרות הקשורות אליו.
ב-2006 שימש אטיה כיושב הראש של הקמפיין שנקרא "כן ל-49", שנועד לקדם את משאל העם לתקנה מספר 49, שנועדה להגנת משק המים של אורגון, לצד המושלת לשעבר ברברה רוברטס, המושל לשעבר ולעתיד ג'ון קיצהבר והמושל המכהן טד קולנגוסקי. הוא השיג תרומה של 100,000 דולר לטובת הקמפיין מפיל נייט, המנהל הכללי של נייקי.
אטיה היה נשוי לדולרס לבית יואיט, שאותה נשא לאישה ב-1944. לשניים נולדו בן ובת.
ויקטור אטיה נפטר ב-20 ביולי 2014 לאחר שבעשור האחרון לחייו סבל ממספר בעיות רפואיות. הוא נטמן בבית הקברות ריבר ויו שבפורטלנד.
יותר מדי זה לא מספיק
יותר מדי זה לא מספיק הוא אלבום הבכורה של להקת הרוק הישראלית, לבד בעדר.
זהו אלבום האולפן הראשון של הלהקה באורך מלא, והוא מונה 12 שירים מקוריים. האלבום הוקלט, הופק ומוקסס באולפני AG סטודיו על ידי חברי הלהקה ובעלי האולפן, האחים אלכס זבולון וויטלי זבולון. האלבום יצא לאור בינואר 2015, לאחר עבודה שארכה מעל לשנה, במקביל לפרויקט הקליפים של הלהקה - פרויקט 12 קליפים ב-12 חודשים.
פרדיננד מרקוס ג'וניור
פרדיננד מרקוס הבן, או פרדיננד מרקוס ג'וניור, (באנגלית: Ferdinand Romualdez Marcos Jr, בטאגאלוג: [ˈmaɾkɔs]; נולד ב-13 בספטמבר 1957), המכונה בדרך כלל בונגבונג מרקוס (BBM), הוא פוליטיקאי פיליפיני המכהן כנשיא הפיליפינים החל מ-30 ביוני 2022. כיהן כסנאטור מ-2010 עד 2016.
מרקוס הוא הילד השני והבן היחיד של הנשיא לשעבר, הדיקטטור והקלפטוקרט פרדיננד מרקוס האב והגברת הראשונה לשעבר אימלדה רומואלדז מרקוס.
קורות חיים
בשנת 1980, פרדיננד מרקוס ג'וניור בן ה-23 הפך לסגן המושל של אילוקוס נורטה, לאחר שהתמודד ללא התנגדות תחת מפלגתו של אביו, ששלט בפיליפינים תחת משטר צבאי באותה עת. לאחר מכן הוא הפך למושל אילוקוס נורטה בשנת 1983, וכיהן בתפקיד זה עד שמשפחתו הודחה מהשלטון ונמלטה לגלות בהוואי בפברואר 1986. לאחר מות אביו בשנת 1989, הנשיאה קורסון אקינו איפשרה בסופו של דבר לבני משפחת מרקוס הנותרים לחזור לפיליפינים כדי לעמוד לדין בהאשמות שונות. הוא ואמו עומדים כעת בפני מעצר בארצות הברית ובשטחיה בגין התנגדות לצו בית משפט לתשלום פיצויים בסך 353 מיליון דולר לקורבנות התעללות בזכויות אדם בזמן הדיקטטורה של אביו.
מרקוס התמודד ונבחר למושל אילוקוס נורטה שוב בשנת 1998. לאחר תשע שנים, הוא חזר לתפקידו הקודם כנציג מ-2007 עד 2010, ואז הפך לסנאטור. תחת מפלגת הנציונליסטה מ-2010 עד 2016. ב-2015, מרקוס התמודד על תפקיד סגן הנשיא בבחירות 2016. בהפרש של 263,473 קולות והפרש של 0.64 אחוזים, מרקוס הפסיד לנציגת קמארינס סור לני רוברדו. בתגובה, מרקוס הגיש מחאה אלקטורלית בבית הדין לבחירות לנשיאות. עתירתו נדחתה מאוחר יותר פה אחד לאחר שספירת הפיילוט מחדש של המחוזות הנבחרים נגרוס אוריינטל, אילואילו וקמארינס סור הביאה לכך שרוברדו הרחיבה את ההובלה שלה ב-15,093 קולות נוספים.
בשנת 2021, הודיע מרקוס כי יתמודד על נשיאות הפיליפינים בבחירות הקרובות ב-2022. הקמפיין שלו ספג ביקורת מצד בודקי עובדות וחוקרי דיסאינפורמציה, שמצאו שהקמפיין שלו מונע על ידי שכתוב ההיסטוריה שמטרתה לחדש את המותג מרקוס ולהכריע את יריביו. מחנהו הואשם גם בטיוח של הפרות זכויות אדם וגזל שהתרחשו בתקופת נשיאותו של אביו. הוושינגטון פוסט ציין כיצד העיוות ההיסטורי של המרקוסים התקיים מאז שנות ה-2000, בעוד הניו יורק טיימס ציטט את הרשעותיו בהונאת מס, כולל סירובו לשלם את מיסי העיזבון של משפחתו, ומצג שווא של השכלתו באוניברסיטת אוקספורד.
מרקוס ניצח בבחירות לנשיאות הפיליפינים, שנערכו ב-9 במאי 2022 ברוב מוחץ של 59% מהקולות. הוא החל לכהן כנשיא הפיליפינים ב-30 ביוני 2022. כסגניתו נבחרה שרה דוטרטה היהודיה, שזכתה ברוב גדול אף יותר ממנו, 61.5% מהקולות.
קוסטל פנטילימון
קוסטל פנטילימון (נולד ב-1 בפברואר 1987) הוא כדורגלן רומני המשחק בעמדת השוער.
קריירת מועדונים
פנטילימון התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אארוסטר בקאו, וביום הולדתו ה-19 חתם בפוליטכניקה טימישוארה. במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה נגד דינמו בוקרשט. במאי ערך את הופעת הבכורה שלו החליט הבעלים של המועדון לתת לפנטילימון את ההזדמנות כשוער ראשון. בעונת העפיל עם קבוצתו לשל הבתים של הליגה האירופית.
ב-16 ביוני 2014 חתם בסנרלנד. את העונה התחיל כשוער משנה לויטו מאנונה, אך בנובמבר הוחלט לתת לפנטילימון הזדמנות בהרכב לאחר שהקבוצה ספגה 10 שערים ב-2 משחקים. מאז הוא שימש את הקבוצה כשוער ראשון.