cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בוני וקלייד
באק מצטרף לחבורה, החיים על המסלול המהיר
ב-22 במרץ 1933 קיבל באק, אחיו של קלייד, חנינה מלאה ושוחרר מכלאו. באפריל, באק ואשתו בלאנש חיו עם ג'ונס, קלייד ובוני במקום מחבוא זמני בג'ופלין, במדינת מיזורי. הסתבכותם הבאה עם החוק לא אחרה לבוא. מספר שוטרים מקומיים ארגנו כוח משטרתי כדי להתעמת עם החבורה שנחשדה בהברחת אלכוהול בלתי חוקי והתגוררה בדירה שכורה מעל המוסך המקומי. על אף שנתפסו לא מוכנים, הגיבה החבורה בנחישות. קלייד, אשר היה ידוע בקור רוחו תחת אש, צבר יותר ניסיון בקרבות ירי מאשר מרבית אנשי החוק. תוצאות הקרב היו עגומות מבחינת השוטרים שכן בקרבם נהרגו שניים ואחד נפצע אנושות. ג'ונס נפצע כתוצאה מחילופי הירי ובנוסף, תפסה המשטרה את מרבית חפציהם שהשאירו בדירתם השכורה מעל המוסך ובכלל זה מצלמה עם צילומיהם. הנגטיב פותח על ידי ג'ופלין גלוב וכלל הרבה תמונות אשר ברבות הימים נהפכו למפורסמות. מכאן והלאה, למדו בוני וקלייד את הלקח והשתמשו במעילים ובכובעים לכסות את לוחיות הרישוי של רכבם הגנוב כאשר צילמו צילומים נוספים.
בין 1932 ל-1934 היו מספר מקרים שבהם חבורתו של בארו חטפה שוטרים או לחלופין, קורבנות שוד שאותם נהגו לשחרר רחוק מביתם, לעיתים מצוידים בכסף שיסייע להם לחזור. סיפורים כגון אלו תרמו להילת המסתורין שאופפת את בוני וקלייד; זוג אשר הציבור בו זמנית פחד ממנו והעריץ אותו. חבורתו של בארו הייתה ידועה לשמצה בכך שלא היססו לירות בכל אדם, אזרח או שוטר, אם עמד בדרך הימלטותם. קלייד עצמו נחשד בכעשרה מקרי רצח שכאלו. חברים אחרים בחבורתו של בארו שהיו ידועים או שנחשדו ברצח הם: ריימונד המילטון, דאבליו.די.ג'ונס, באק בארו, ג'ו פאלמר והנרי מטווין.
למרות התדמית הנוצצת אשר לעיתים קרובות נוצרת באופן אסוציאטיבי עם סגנון חייהם של בוני וקלייד, בפועל היו בני הזוג נואשים ומנותקים. כתב יד שפורסם לאחרונה מספק הצצה חטופה להסתכלותו של קלייד על החיים במנוסה תמידית. קלייד היה המכונה המניעה את הגלגלים, בדרכים מסוכנות ובחיפוש מתמיד אחר מקום בו כל החבורה תוכל לישון או לאכול מבלי להתגלות. זאת, כאשר במקביל ובכל אותה עת חבר אחד מהחבורה תמיד מונה לשמור ולפקוח עין על המתרחש מסביב. קצרות הרוח ששררה בחבורה הובילה לעיתים תכופות למריבות קולניות.
העיר פלאט
ביוני 1933, בעודו נוהג במכונית עם ג'ונס ובוני, קלייד לא הבחין בשלטי דרכים המורים על תיקוני דרך והשלושה מצאו עצמם כשמכוניתם מוטלת הפוכה בתוך תעלה ומתחילה לבעור. כתוצאה מהתאונה נלכדה בוני מתחת למכונית הבוערת כשהיא סובלת מכוויות מדרגה שלישית ברגלה השמאלית. משהצליחו השלושה להיחלץ, קלייד עמד על כך כי בוני תתאושש ותחזור לקו הבריאות בטרם ימשיכו. לפיכך, לאחר שנפגשו שוב עם בלאנש ובאק, הם נשארו מספר ימים באותו מקום עד שבאק וג'ונס כשלו בניסיונם לשדוד בנק, בהורגם בדרך מרשל שהיה אחראי על אכיפת החוק בעיר.
ב-18 ביוני 1933 ביצעה החבורה "צ'ק אין" במתחם התיירות ה"כתר האדום", דרומית לעיר פלאט שבמדינת מיזורי ושכרה את המתחם שהיה מורכב משתי בקתות לבנים המחוברות ביניהן על ידי שני מוסכים, כשבכל מוסך היה מקום למכונית אחת. כאשר בלאנש הגיעה לעיירה לרכוש תחבושות, קרקרים, גבינה וחומר חיטוי לצורך טיפול בפצעייה של בוני, הרוקח יצר קשר עם שריף העיירה, הולט קופי, אשר החליט להעמיד את הבקתות שבהן התאכסנה החבורה תחת מעקב, זאת עקב התרעות מוקדמות שקיבל משלטונות מדינות אוקלהומה, טקסס וארקנסו שעניינן היה הגברת ערנות אחר זרים, המחפשים אספקה מסוג זה.
השריף יצר קשר עם קפטן בקסטר מה"היי-וואי פטרול" כדי שיגיע מקנזס-סיטי ויתגבר אותו ברכב משוריין. ב-23:00 באותו לילה ממש, שריף קופי הוביל קבוצה של אנשי חוק חמושים מכונות ירייה מסוג תומפסון לבקתות שבהן הסתתרה החבורה. החימוש של קבוצת החוק התגלה כלא יעיל ובנחיתות כלפי רובי הבראונינג האוטומטיים של חבורתו של בארו אשר נשדדו לאחרונה מנשקייה. על אף שהחבורה נמלטה שוב, באק בארו נורה בצד ראשו ובלאנש כמעט התעוורה משברי זכוכית בעיניה.
ב-24 ביולי 1933, חבורתו של בארו שהתה בדקספילד-פארק, פארק שעשועים נטוש ליד העיר דקסטר שבאיווה. מספר אזרחים הבחינו בחבורה המוזרה למראה והבינו כי ככל הנראה מדובר בחבורתו של בארו. השמועה עשתה לה כנפיים והגיעה לאוזני אנשי החוק באזור אשר מיהרו לשים תחת מצור את אנשי החבורה בעוד שכל ה"מחזה" נעשה לעיניהם של לפחות כמאה אזרחים. כך, מצאה עצמה שוב החבורה תחת אש. קלייד, בוני וג'ונס נמלטו ברגל בעוד שבאק נורה בגבו ואשתו נפגעה שוב בפניה ועיניה משברי זכוכית מתעופפת. באק נותח אך מת מפצעיו כחמישה ימים לאחר התקרית בבית החולים "בנות המלך" באיווה.
בוני וקלייד התארגנו מחדש וב-27 בנובמבר 1933 נמלטו שוב מניסיון מעצר בעודם נפגשים עם קרובי משפחתם בקרבת העיר סווארס, טקסס.
הסיבוב האחרון
בינואר 1934 הצליח קלייד לבצע את הצעד אותו תכנן במשך זמן רב כנגד מערכת העונשין והמשפט המדינית של מדינת טקסס במסגרת מה שלימים נודע כ"בריחה מאיסטהם" שעה שתכנן ופיקד על בריחתם מכלא איסטהם של הנרי מתווין, ריימונד המילטון וכמה אסירים נוספים. מערכת העונשין והמשפט של מדינת טקסס זכתה לפרסום שלילי בעקבות הבריחה, ונראה היה שקלייד השיג את מה שתואר על ידי כותב הביוגרפיה שלו, פיליפס, כתשוקה שבערה בעצמותיו במשך ימי חייו הקצרים: נקמה במערכת העונשין והמשפט של טקסס.
הייתה זו נקמה יקרה לכל המעורבים בדבר, שכן הריגתו של סוהר בשעת הפריצה מהכלא הביאה להגברת מאמציהם של רשויות האכיפה והמשפט בחסות הממשלה הפדרלית של מדינת טקסס למלוא העוצמה בחיפושיהם הקדחתניים אחר בוני וקלייד ואשר הביאו לבסוף למות השניים. האגדה מספרת כי בשעה שהסוהר, רב-סרן קרוסון, גסס הבטיח לו לי סימונס ממערכת המשפט והעונשין של מדינת טקסס שבסופו של יום, כל המעורבים בפריצה יאותרו ויהרגו. הוא עמד במילתו ואכן השיג, איתר והרג את כל המעורבים בבריחה מהכלא, חוץ מהנרי מתווין שעל חייו חסו רשויות החוק בתמורה לבגידה ולהסגרתם של בוני וקלייד.
רשויות החוק יצרו קשר עם צייד הראשים האגדי וסרן בטקסס ריינג'רס שבגמלאות פרנק א. היימר, ושכנעו אותו לקבל על עצמו את התפקיד לצוד את חבורתו של בארו. על אף שטכנית פרש היימר משירותי הטקסס ריינג'רס, הארכיונים של העיר אוסטין במדינת טקסס מלמדים כי היימר היה הפורש היחיד משורות הריינג'רס אשר לאורך כל ההיסטוריה הורשה לשמור על מינוי כריינג'ר באופן פעיל וזאת למרות פרישתו. היימר קיבל את המינוי באופן מיידי, אמנם לא תחת תפקידו כריינג'ר אלא כקצין ב"סיירת אבטחת הכבישים המהירים" המסופחת לשירות בתי הסוהר, בתפקיד חוקר מיוחד שמונה כדי לתפוס את בוני וקלייד ויתר חבריהם.
קלייד והנרי מתווין הרגו שני שוטרים-סיירים בקרבת גרייפווין, טקסס ב-1 באפריל 1934; עדויות ראייה מספרות כי מתווין הוא שירה את היריות הקטלניות. בחקירה נרחבת שבוצעה בסמוך לתקרית, ג'ון טירהרן מצא כי מתווין, ירה את הירייה הראשונה לאחר שהניח כי קלייד רצה במותם. למרות ממצא זה, ברבות הזמן מתווין הודה כי קלייד לא התכוון להרגם אלא התכוון לתופסם ולקחתם לאחד ממסעותיו המפורסמים. עוד העלתה החקירה, כי משהחל מתווין לירות במכונת הירייה, יריות אשר התפתחו כאמור לכדי קרב יריות של ממש, אולץ בארו באין ברירה לירות אף הוא, אל עבר השוטר השני. את הנחה זו מבססת העובדה כי בוני אף ניסתה לגשת אל השוטרים הגוססים בניסיון נואש לעזור להם אולם העלתה חרס בידה. כמו כן, בשעה שקיבל חנינה על יתר הרציחות אשר בוצעו על ידי חבורתו של בארו, הודה מתווין גם בביצועם. רציחות אלה ורציחת השוטר קמפבל כחמישה ימים לאחר מכן בקרבת העיר קומרס שבמדינת אוקלהומה, רציחות שנעשו ללא כל הגיון ובאופן סתמי לחלוטין עוררו זעם רב בקרב הציבור באותם ימים, אשר עד לאותה נקודת זמן, נטה להיסחף לרומנטיזציה בכל הקשור לסיפורם של בוני וקלייד.
מותם של בוני וקלייד
בוני וקלייד נהרגו ב-23 במאי 1934 באחד הכבישים הנטושים שבקרבת מקום מחבואם במדינת לואיזיאנה, בידי כוח של ארבעה שוטרים מטקסס ושני שוטרים מלואיזיאנה, שנוספו אליהם מסיבות חוקיות של "סמכות משפטית מקומית".
הכוח הונהג על ידי היימר, אשר החל לעקוב אחר הזוג ב-10 בפברואר באותה שנה. היימר למד את תנועתם של בוני וקלייד ומצא כי הם נעו במעגלים החופפים לנקודות מרוחקות בקצותיהן של חמש ערים הנמצאות בצפון-מרכז ארצות הברית, מנצלים את העובדה כי ישנו חוק המגביל את סמכותם של השוטרים לנהל מרדף אחרי אנשים מחוץ לתחום סמכותם. בוני וקלייד היו מומחים לניצולו של חוק פדרלי זה, שנועד לקדם את כוחו של ארגון ה-F.B.I על פני המשטרה המדינתית המקומית אבל עם זאת היו עקביים בתנועתם; תנועה אשר אפשרה להם לראות את בני משפחתם שלהם ובני משפחתם של החברים האחרים בכנופייתם. לרוע מזלם, הדבר איפשר לגשש מנוסה כהיימר לשרטט את מתווה דרכם ולנבא לאן ילכו. בדיקה זריזה העלתה כי החבורה שמה פעמיה לכיוון בית משפחתו של הנרי מתווין. בינתיים, שוטרים פדרליים סיפקו את כל התמיכה שיכלו ובכללה כלי נשק. כאשר היימר ביקש רובי בראונינג אוטומטיים ו-20 תופי-תקיפה (מחסנית של מכונת ירייה המלאה בשרשירי כדורים) מלאים בכדורים חודרי שריון, הם ניתנו לו מיד וזאת למרות היותם בחיי היום יום אמצעים אשר היו בשימוש הצבא בלבד.
ב-21 במאי, ארבעת אנשי החוק מטקסס שלמדו על כוונתם של בוני וקלייד להגיע לאזור עוד באותו ערב עם הנרי מתווין שהו בשריבפורט, לואיזיאנה. בדיעבד, כך הסתבר, קלייד קבע וייעד את בית הוריו של הנרי מתווין כנקודת מפגש במקרה שהחבורה תיפרד בשלב מאוחר יותר. מתווין נפרד מבוני וקלייד בשריבפורט וקבוצת אנשי החוק הציבו מארב בנקודת המפגש של החבורה על הכביש המהיר מס' 154, בין גיבסלאנד וסאילס. החבורה התמקמה במקום המיועד ב-21:00 וחיכתה לכל אורכו של היום למחרת, עדיין ללא כל סימן וזכר לבוני וקלייד.
ב-10:10 לערך בבוקר 23 במאי, החבורה המסתווה בשיחים שלצד הכביש המהיר כמעט והכריזה על הפסקת המארב כשלפתע שמעו את שאון מכונית הפורד V8 הגנובה של קלייד מתקרבת במורד הכביש. על פי הדו"ח הרשמי, קלייד עצר בצד הדרך לשוחח עם אביו של הנרי מתווין אשר "הושתל" באותו מיקום עם משאיתו באותו בוקר על מנת להסיח את דעתו של קלייד ולהכריח אותו כבדרך אגב להיצמד לנתיב הכביש הקרוב למיקום המארב של החבורה שבצד הדרך. כאשר המשיכה חבורתו של בארו בנסיעתם, פתחו אנשי החוק באש תופת. בוני וקלייד נורו יותר מ-50 פעם כל אחד.
הכוח, בפקודתו הישירה של היימר, לא קרא כל קריאת אזהרה לעברם של בוני וקלייד ולא קרא לכניעתם. בתוך האש העזה, קלייד נהרג במקום מפגיעת כדור שנורה מכלי נשקו של אוקלי ופגע בראשו. לעומת זאת, בוני לא נהרגה בקלות רבה כמו קלייד. השוטרים דיווחו כי במהלך האירוע צרחה בוני צרחות אימה ממושכות כשהכדורים שרקו מעל לראשה, בחודרם את דלתות המכונית.
לפני הירי, השוטרים שלפו לכיוונה של המכונית את נשקי הבראונינג האוטומטיים שהוזמנו מראש, זאת בנוסף לרובים, רובי ציד (שוטגאן) ואקדחים. על פי עדות השוטרים.
לאחר סיום המארב, שוטרים אשר בדקו את המכונית גילו ארסנל קטן מוחבא בקרבה. ארסנל אשר כלל כלי נשק אוטומטי גנובים, רובי ציד חצי-אוטומטיים, אקדחים וכמו כן כמה מאות של כדורי תחמושת וזאת לצד חמש עשרה לוחיות זיהוי שונות ממספר מדינות.
לאחר שנשאל היימר מדוע הרג אשה אשר לא הייתה מבוקשת בעוון עבירות פדרליות אמר: "שנאתי את פועלי כאשר הרגתי אישה, במיוחד כאשר היא הייתה ישובה, יחד עם זאת לא הייתה ברירה. זה היה היא או אנחנו".
אחד החלקים המרכזיים הנתונים במחלוקת סביב מותם של בוני וקלייד נוגעים לנקודה כי כיום בארצות הברית, גם במצבים מאוד מסוכנים, אם אין איום ישיר ומיידי לחיים, השוטרים נדרשים לאפשר לנאשמים להיכנע בדרכי שלום בטרם עשיית שימוש בכוח קטלני.
בוני וקלייד ביקשו להקבר זה לצד זה אך קרוביה של בוני, משפחת פארקר, לא הסכימו לכך. עשרים אלף איש אשר הופיעו להלווייתה של בוני הפכו את עלייתם של בני משפחת פארקר לחלקת הקבר לבלתי אפשרית. כיום, קלייד בארו קבור בבית הקברות "Western Heights" ובוני פארקר ב"Crown Hill Memorial Park", שניהם בדאלאס שבטקסס. המילים הבאות חקוקות על מצבתה של בוני ולקוחות משיר שכתבה:
ובתרגום לעברית: כשם שהפרחים הופכים מתוקים יותר על ידי השמש והטל, כך העולם הופך בהיר יותר על ידי חייהם של אנשים כמוך. המכונית מנוקבת הכדורים בה בוני וקלייד נהרגו והחולצה שקלייד לבש ביום האחרון לחייו מוצגות ב"Primm Valley Resort" בפריאם, נוואדה.
סוגיות שבמחלוקת
לאחר התקרית נשארו במחלוקת היבטים מסוימים לגבי האופן בו נערך ונוהל המארב. כך למשל, היסטוריונים וכותבים לא מצאו צווי מעצר כנגד בוני בגין פשע אלים כלשהו. יתרה מזאת, תיקי ה-F.B.I מכילים רק צו מעצר אחד כנגדה וזאת בגין סיוע לקלייד בהעברתה של מכונית גנובה ממדינה למדינה.
הטענה והעדות היחידה העומדת כנגד בוני בגין ביצועו של פשע אלים היא של בלאנש בארו, אשר העידה כי בוני ירתה בנשק בעת ביצועו של אחד מפשעי הכנופיה, עדות אשר נתמכת ומגובה במאמר אשר פורסם ב-13 במאי 1933 באחד העיתונים של העיר ליורסרן, אינדיאנה. יחד עם זאת, עדות זאת לא הניבה אפילו ניסיון להעמדת כתב אישום. ייתכן וההסבר לאי הגשת כתב אישום הוא העובדה שאין זה סביר שאשה שברירית כבוני החזיקה ותיפעלה כלי נשק במשקל כולל של 13 ק"ג, כשליש ממשקל גופה.
נקודה נוספת במחלוקת היא העובדה שבעת המארב לא נעשתה פנייה לכנופיה להיכנע. עובדה זו יסרה חברים מהצוות גם בשנים הבאות. כמו כן, ביזת ציוד מהרכב בכללו כלי נשק, סקסופון ופריטי לבוש שנמכרו לימים כמזכרות נזקפת גם היא לחובת נציגי החוק, במיוחד לאור העובדה שסירבו להחזירם למשפחות. כמו כן, האנשים אשר נשארו לשמור על הגופות הרשו לעוברי אורח לחתוך חתיכות ממחלפות ראשה של בוני אשר היו מגואלים בדם ולקרוע חלקים משמלתה למזכרת. הפתולוג אשר הגיע לאתר האירוע, ראה את הדברים הבאים: "כמעט כולם החלו באספת מזכרות כגון תרמילי רובה, חתיכות זכוכית משמשתה המנופצת של המכונית וכן חתיכות מוכתמות בדם ממלבושיהם של בוני וקלייד. איש נמרץ ביותר אפילו פתח את אולר הכיס שלו וניגש למכונית לחתוך את אוזנו השמאלית של קלייד". הפתולוג שידל את היימר לעזור להשתלט מחדש על זירת הפשע ו"האווירה הקרקסית" ששררה בו ורק אז אנשים ניאותו להתרחק מהזירה.
הדו"ח החלופי
לאחר מותו של טד הינטון, סגן השריף של טקסס שהשתתף במארב, פרסם בנו "דו"ח סיכום אירוע" השונה באופן קיצוני מזה שפורסם בעבר. לפי דו"ח זה, קבוצת אנשי החוק קשרה את אביו של הנרי מתווין לעץ, בלילה הקודם למארב, זאת כדי למנוע ממנו את האפשרות להזהיר את חבורתו של בארו. מתברר מהדו"ח כי שיתוף הפעולה שהוצג בדו"ח המקורי של אביו של הנרי מתווין עם רשויות החוק היה שקרי. לפי הדו"ח החדש, היה זה למעשה רעיון של היימר לרשום ולהציג זאת כך בדו"ח המקורי וזאת עקב חששו להסתבך בצרות עם החוק בעוון חטיפת אזרח שומר חוק. בנו של הינטון ממשיך וטוען כי היימר, כדי להשיג את שתיקת אביו של הנרי מתווין, עשה איתו עסקה כי יהיה בשקט בקשר לאירוע ובתמורה בנו יקבל חנינה בעוון רצח שני שוטרי הסיור. במקביל, ממשיך וטוען הדו"ח החדש כי היימר דאג להשביע לסודיות, כל אחד מחברי חבורתו, שלא לגלות סוד זה.
לאחר האירוע
פציעותיה של בלאנש בארו השאירו אותה עיוורת לצמיתות בעינה השמאלית. לאחר התקרית ב-1933 (כשנה לפני מותם של בוני וקלייד) אשר השאירה את בעלה פצוע אנושות, היא נלקחה למאסר באשמת רצח בכוונה תחילה, נשפטה לעשר שנות מאסר אך שוחררה ב-1939 בשל התנהגות טובה. היא חזרה לדאלאס, בהשאירה את חיי הפשע שלה בעבר, שם חייתה עם אביה החורג כמטפלת שלו. היא נישאה בשנית ב-1940 לאדי פרייז'ר, עבדה כסדרנית בתחנת מוניות. היא חיה בשלווה עם בעלה עד אשר מתה מסרטן ב-24 בדצמבר 1988.
וורן בייטי ביקש לרכוש את הזכויות לשמה כדי להשתמש בו ברבות הזמן בסרט שהפיק על חייהם של בוני וקלייד. על אף שהסכימה לתסריט המקורי, היא התנגדה לשכתוב הסופי שלו שבו השתמשו להפקת הסרט, בתואנה כי השחקנית שגילמה את דמותה, אסטל פארסונס, הציגה אותה כ"אתון צעקנית". למרות זאת שמרה על מסגרת חברית עם בייטי. היא מתה מסרטן בגיל 77 ונקברה ב" Dallas's Grove Hill Memorial Park" תחת השם "בלאנש ב. פרייז'ר". ספר זכרונותיה, "חיי עם בוני וקלייד" פורסם ב-2004.
תרבות פופולרית סביב בוני וקלייד
בוני וקלייד היו מראשוני הפושעים המפורסמים שהגיעו למעמד סלבריטי בעידן המודרני. אין ספק כי בוני ידעה כיצד להעצים את הפופולריות של שניהם וערגת הקהל לשמוע את קורותיהם, על ידי תימרון התקשורת. כך למשל, עיתונים רבים מיהרו לפרסם את הפואמה שכתבה "סיפורם של בוני וקלייד". שירים אחרים שלה, בעיקר "סאלי המתאבדת", מצביעים על משיכתה להשתמש בעגה ושפה של העולם התחתון, שיש המייחסים את התמצאותה הרבה בה למגזיני-הבילוש שהיא נטתה לקרוא. כתיבתה של בוני נגעה בעיקר ללבם של המובטלים אשר השתייכו לשכבות החלשות באוכלוסייה, שהיו כשליש מסך כל אוכלוסייתה של ארצות הברית, חסרי יצוג פוליטי שראו בחבורתו של בארו מעין סיפור "רובין הוד" המכה בבטן הרכה של הממשלה "חסרת האכפתיות".
מדי שנה, סמוך למועד בו התקיים המארב, מתקיים "הפסטיבל של בוני וקלייד" בעיירה גיבסלנד, לואיזיאנה. מיקומו המבודד של המארב על הכביש המהיר מס' 154 מצוין על ידי גל-עד שהושחת ביריות אקדח ועל ידי גונבי מזכרות. לגל-עד נוסף לוח מתכת המהווה גרסה מוקטנת של גל-עד האבן אך גם הוא ומחליפיו נגנבו.
מכוניתם של בוני וקלייד הוצגה במוזיאון הפשיעה והענישה הלאומי.
בשנת 1967 יצא לאקרנים הסרט "בוני וקלייד", המתאר את הכרותם ומעשיהם של השניים, הסרט זכה להצלחה ברחבי העולם. את הסרט ביים ארתור פן ומככבים בו וורן בייטי כקלייד בארו ופיי דאנאוויי כבוני פרקר.
הראפר ג'יי זי בשנת 2002 הוציא שיר ביחד עם ביונסה בשם 03' Bonnie & Clyde.
הראפר אמינם הזכיר את בוני וקלייד מספר פעמים בשיריו, לדוגמה בשיר My Dad's Lost It ו-97' Bonnie & Clyde.
בסדרה טיימלס הוצגו בוני וקלייד בפרק 9 של העונה הראשונה.
טיילור סוויפט הזכירה את בוני וקלייד כדימוי בשיר התשיעי "getaway car" מתוך אלבומה השישי reputation.
הזמרת אריאנה גרנדה הזכירה את בוני וקלייד בשיר "bad decisions" מתוך אלבומה השלישי Dangerous Woman.
בשיר Him&I ע״י G-Eazy & Halsey הזכירו את בוני וקלייד כדימוי לזוגיות הפרועה בין השניים.
בשנת 2019 הוציאה רשת הסטרימינג נטפליקס סרט מקורי בשם הרודפים, על השתלשלות תפיסתם של בוני וקלייד בשנת 1934 על ידי פרנק היימר ושותפו. הסרט מתחיל את סיפורם באירוע בו סייעו בוני וקלייד לבריחת חבריהם מהכלא.
בסדרה בוורלי הילס 90210 בעונה 2 פרק 13 ברנדה ודילן התחפשו לבוני וקלייד.
באחת מתוכניות הספיישל לולנטיין דיי של "משפחת סימפסון", כל אחד מבני המשפחה סיפר על סיפור האהבה האהוב עליו. והסיפור האהוב על הומר היה על בוני וקלייד, כשבעלילה עצמה נראים הומר ומארג' כבוני וקלייד.
פוג'ה (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
חוה מחותן
חוה מחותן (1925 – 10 ביוני 2021) הייתה אמנית ישראלית, שעסקה בעיקר בפיסול, וכן במיצב ובציור. עבודתה המפורסמת, תבליט מעץ טיק (אורך-9.5 מ' רוחב-5.5 מ') משנת 1973, מאחורי שולחן ראש העיר וסגניו באולם המועצה בבניין עיריית באר שבע.
ביוגרפיה ותפקידים ציבוריים
חוה מחותן נולדה בפילדלפיה, פנסילבניה, ארצות הברית. למדה באקדמיה לאמנויות היפות בפנסילבניה. ב-1944 נישאה לאשר פישמן, והשניים עלו יחד לארץ ישראל ב-1946 והיו ממקימי קיבוץ חצור. בנה הראשון דניאל נולד בקיבוץ בשנת (1948). בשנת 1950 עברה מחותן עם משפחתה לבאר שבע. שם נולדו שני ילדיהם האחרים: שלומי (1952) ולאה (1953). מחותן ניהלה את מוזיאון הנגב לאמנות בין השנים 1963–1984. שימשה יועצת ראש עיריית באר שבע לענייני אמנות 1968–1979 ובתוקף תפקיד זה הקימה את המרכז לאמנות חזותית ואת מרכז אמנויות לנוער בבאר שבע. בשנים 1970–1976 הייתה חברה במועצה הישראלית לתרבות ואמנות. בין השנים 1974–1978 שימשה כמבקרת עבודות גמר של סטודנטים באקדמיה לאמנות בצלאל. בשנים 1975–1992 הייתה חברה בוועדה לאמנות של אוניברסיטת בן-גוריון. בשנים 1981–1982 (וגם בשנת 1987) שימשה כמרצה אורחת באוניברסיטת חיפה בנושא אמנות סביבתית. בשנת 1985 עברה לגור בירושלים, בשנים 1985–1992 הייתה חברה בקרן תל אביב לספרות ואמנות. בין השנים 1989–1992 הייתה חברה בוועדת פרס ישראל לאמנות. בין השנים 1989 עד 1998 – עסקה בהוראת פיסול במוזיאון ישראל, ירושלים. במשך שנים רבות הייתה חברה בחבר השופטים לאמנות בקרן תרבות אמריקה ישראל. בשנת 1997 עברה להתגורר בכרמיאל, בה התגוררה עד למותה.
יצירתה
במשך השנים אוצרים וחוקרי אמנות ניסו להגדיר את אופי עבודתה של מחותן, גדעון עפרת מצטט את יונה פישר בתערוכה של העשור הראשון הגמוניה וריבוי, פישר מציין שהמשותף לחבורה של האמנים שחוה מחותן נמנתה עימם היא "הליכתם בדרכים לא מקובלות בשביל למצוא ביטוי לאישיותם. בשל כך יש בהם רצון להתנתק מדפוסי המסורת המעטים שנוצרו בידי אמנינו הוותיקים. צעירים אלה אינם מבקשים לגלות את פניה המיוחדים של הארץ שיטביעו חותמם ביצירתם. בעיותיהם – בעיות אוניברסליות, והם מבקשים פתרונן שיתיישב עם תכונותיו המיוחדות של האמן היהודי והישראלי... דרכם, אפילו יש בה משום סגנון חדש, המשך היא, המשך עקיף אך עקבי לאותה מסורת, המציינת לא את הישראלי דווקא אלא את רוח האמנות היהודית בכללה."
בשנות ה-60 עברה מחותן בהדרגה לפיסול מופשט. סדרת הפסלים "מנחות" הוצגו ב-1968 במוזיאון באר שבע ופסל אחד מתוך הסדרה נכלל בתערוכה בנושא עקידת יצחק בשנת 1988 במוזיאון לאמנות ישראלית ברמת גן אולם האוצר גדעון עפרת הקפיד לציין שפסלי הסדרה של מחותן נוצרו בין השנים 1964- 1967 קדמו למלחמת ששת הימים ומושתתים על האידאה של קורבן ומנחה (כמושג שבטי כולל) יותר מאשר על מיתוס העקדה הספציפי.
הסדרות הבאות אותן יצרה מחותן נקראות "אותות" – 1967 – 1973 העבודות התאפיינו בצורתם המעוגלת מחד המקרינה חושניות ומתקשרת עם פריון ויצירת חיים חדשים ומצד שני בחספוס וחוסר עיבוד, הקשר בין חלקי העבודה יוצר חידתיות. במקביל בסדרה "נופים" מתפעלת מחותן מתופעות גאולוגיות בנוף: התרוממות, קימוט ושקיעה. וגם תופעות הרס: שבירה, פירוק, התפוררות וסחיפה באנלוגיה למצבי הנפש. ב"נופים" אין לראות העתקות בעלמא של פאר טופוגרפי, אלא, בראש ובראשונה, מצבות זיכרון לנגב, ואולי אף לקדושת החיים בכלל.
בתחילת שנות השמונים הציגה מחותן ב(מוזיאון חיפה לאמנות חדשה) ומחוץ לישראל מספר תערוכות שהנושא שלהן היה עמק לאקוואנה, אזור גאוגרפי הקיים בפנסילבניה מקום הולדתה, מחותן ביקשה לבטא כאבה על התערבות, ניצול והריסת האדם את הטבע. במהלך שנות השמונים נושאים עבודותיה אופי של מחאה "מבטאים את האכזבה והייאוש ממלחמת לבנון". במסגרת המיצבים "מצב 88" השתמשה חווה ב "Ready made” - מיטות ברזל חלודות עליהם "הושכבו" בולי עץ מנוסרים וצבועים חלקית באדום כמו כן המיצב כלל דמויות מלוחות גומי, גרפיות שטוחות. דר' חיים פינקלשטיין במאמר על התערוכה מציין שהתערוכה של מחותן היא מיצב ואפילו מיצג ושונה מעבודות קודמות בכך שעד כה יצרה מחותן אובייקטים עצמאיים ללא קשר לסביבתם ובתערוכה זו היצירה נעשית מתוך מחשבה לתצוגה וקומוניקציה עם המבקרים. תוך התייחסות הולכת וגוברת למיקום לסביבה לדרך הגישה לפסל או לאובייקט הפיסולי ולאופן ההתבוננות בו. פינקלשטיין מציין במאמרו את ההדדיות הקיימת בין התבוננותו של המבקר להתבוננות הפסלים בעלי העיניים (הקיימים באופן מושגי) במבקרים.
ב-1984 במפגש אמנים בהר סדום יצרה חוה מחותן עבודה סביבתית מחאתית והקימה מיצב של שקים מלאים אדמה המונחים שורות שורות. "כל אחד שחי בארץ הזו יודע מה יש כאן. שקים ושורות הגומחות בקרקע מסודרים בצורה המראה כי אין סוף לגומחות שעוד יחפרו כאן"
בשנות ה-90 יצרה מחותן סדרת דמויות ברונזה, החזרה לדמות האדם כמו עברה את המשברים ויכלה להם ונותרה מחוזקת, מחושלת וקוראת תיגר על סביבתה. הדמות כאילו נולדה מחדש והחלה לקחת חלק פעיל בריקוד החיים, שיש בו עלייה וירידה, נפילה וקימה, מכשול ומאבק ופתיחות לתקווה.
בתחילת שנות ה-2000 עבדה חוה על סדרת ימי הביניים: "קל יותר לעבוד על תקופה של כמעט מלפני 1000 שנים מאשר להגיב על ההווה". מחותן הביאה לידי ביטוי במשך עשור אלמנטים של מסורת, אמונות, נושאים ואסתטיקה מאותה תקופה.
תערוכות יחיד נוספות: "גשר מנופץ" בכרמיאל, תיאור הצבת פסלי העץ בצורה מעוררת עניין וחיות קיים בכתבה של מירה פרידמן (למרות מרחק השנים תיאור אופי העבודה של מחותן עדיין רלוונטי) "השתלבותו של החלל כחלק אינטגרלי של הפסל מוצאת ביטויה אצל חוה מחותן בתפיסת הקומפוזיציה שלה. היא בונה את יצירותיה לרוב על שלוב של מספר בולי עץ שעצמיותו המוגדרת של כל אחד מהם נשמרת מבלי כל התמזגות ממש ביניהם. יחודו של כל גוש מודגש בתוך המשחק ההדדי שבין גוש אחד למשנהו ובין הגושים לחללים האצורים ביניהם. היא מציינת ומבליטה עימות זה של החלקים על ידי העמדתם זה ליד זה . אם בצורות כמעט מקבילות בתנוחתן – מאונכות או מאוזנות- ואם על ידי הצטלבותן החריפה של המסות ללא מעברים אטיים וללא חבר ממשי."
מחותן נפטרה ב-10 ביוני 2021.
ציטוטים נבחרים
"אני בהחלט מבינה את התגובה היהודית נגד הפיסול, הפיסול מדרבן את האמן להתחרות בקדוש ברוך הוא, הרצון הגלוי שלי להפיח רוח בדומם, ליצור דבר שלא היה, הוא דוגמה לכך"
""העבודה שלי היא מאד אישית, תמיד קשורה לדברים מחיי הפרטיים: דברים אינטימיים: אימהות, יחסי אישה/גבר, אבל תמיד הם הורחבו. המדינה תמיד הייתה חשובה לי, ושינויים שנעשו כאן תמיד השפיעו עלי"
"כל אמן צריך לדעת את האדם: איך לצייר אותו וכיצד לפסלו. הכל בנוי על האדם – העבודה שלי בנויה על האדם ועל הקשר שלי לאדם"
"לעולם אין האמת ניצבת לנגד ענינו, כדי לגלות את האמת עלינו לטבול במעמקים, לחקור את היסודות, לפשט את הצורות ולחזור ולהפיח רוח חיים בסבך מקורותיה."
"עבודתי עוקבת אחרי מעברי בחיים – אני עדה לזמני, לתקופתי, למקומי, אף כי עבודתי כה אישית, היותי מן אנוש מחייב תגובה והד מבני אנוש אחרים".
לוי בר סיסי
לוי בר סיסי, או סתם לוי, היה מחכמי ארץ ישראל (ולימים עקר לבבל) בדור המעבר מתקופת התנאים לתקופת האמוראים, ולכן הוא נחשב גם לתנא וגם לאמורא. כחכמים אחרים מבני דורו גם לוי סידר קובץ של ברייתות שהובא כמה פעמים בשני התלמודים.
קורות חייו
לוי היה תלמידו של רבי יהודה הנשיא (רבי), שהחשיבו מאוד, וכאשר ביקשו ממנו בני העיר סימונייא שבגליל התחתון שימנה להם חכם שישמש להם דרשן, דיין, חזן, מורה משנה ועוסק בכל צורכי הציבור, נתן להם את לוי בר סיסי, ואמר להם: אדם כמוני נתתי לכם. עם זאת כאשר לא מצאה חן בעיני רבי שיטת לימודו של לוי, גער בו ואמר: "כמדומה אני שאין לו מוח בקדקדו".
לוי "בעל משלות ודומיות" היה, ונהג לדמות אנשים לפי תכונתם לדברים אחרים. לפני פטירתו של רבי יהודה הנשיא הוא ביקש ממנו שימשול לו משלים שונים: "הראני פרסיים? אמר ליה דומים לחיילות של בית דוד (גבורים). הראני חברין? דומין למלאכי חבלה. הראני ישמעאלים? דומין לשעירים של בית הכיסא (היו לבושים מלבושים שחורים ודומים לשדים). הראני תלמידי חכמים שבבבל? דומים למלאכי השרת (לבושים במלבושים נאים ומהודרים)".
לאחר פטירתם של רבי ומחליפו בראשות הישיבה, רבי אפס, התמנה רבי חנינא בר חמא לתפקיד, ולוי שנותר ללא חברותא ברמתו ירד לבבל, שם למד עם אבא בר אבא, אביו של שמואל, בבית הכנסת העתיק "שף ויתיב" בנהרדעא.
הרב אהרון היימן משער שלוי היה אביו של האמורא זבדי בן לוי שחי בדור הראשון לאמוראי ארץ ישראל.
אישיותו
בתלמוד מובאים כמה סיפורים מהם ניתן ללמוד על מעלתו של לוי. כך למשל פעם אחת כאשר באו גייסות (שודדים) לעירו נטל ספר תורה ועלה לראש הגג, ואמר: "ריבון העולמים, אם ביטלתי דבר אחד מספר תורה זה יכנסו להם, ואם לאו ילכו להם", ומיד הלכו השודדים. בפעם אחרת, בתקופת בצורת, גזר לוי תענית ולא ירדו גשמים. אמר: "ריבונו של עולם, עלית וישבת במרום, ואין אתה מרחם על בניך", ומיד ירדו גשמים.
כאשר הגיע לבבל הודיעו אנשי המקום לרב על בואו וכינו אותו "גברא רבה".
תמונה אכילה
התמונות מודפסות על ידי מדפסות רגילות לחלוטין, אשר בהם מתקינים מחסניות המכילות צבעי מאכל. גודל הדף הסטנדרטי הוא כגודל דף נייר A4 לערך (כ-20/30 ס"מ) אך ניתן להדפיס גם בגדלים גדולים מכך (עד A3). את הדף מקלפים מן הדף האחורי (שקף או נייר מיוחד) עליו הוא מגיע ומניחים על העוגה. עיטור עוגות בטכניקה זו הפך להיות נפוץ במסיבות ימי הולדת ואירועים אחרים.
ארהו
ארהו (בכתב פין-יין: èrhú, בסינית: 胡琴, בו 二胡 במשמעות "שניים" כלומר שני מיתרים, ו-胡 במשמעות "ברברי", כשהכוונה לכלי קורדופוני "ברברי" עם שני מיתרים) הוא כלי מיתרים מסורתי סיני מסוג "פידל". הוא משתייך למשפחת כלי הוג'ין (胡琴), כלים קורדופוניים ממקור "ברברי", כלומר זר. ארהו הומצא לפני למעלה מאלף שנה וככל הנראה מקורו בכלי נגינה מאסיה המרכזית או ממונגוליה. קיים כלי נגינה מונגולי מקורב לו, המכונה "מורין חור" או בשמו המלא "מורין טולויאי טאי קויור", כלומר "ויולה בעלת ראש של סוס", מילים שתורגמו לסינית כלשונן - "מאטו צ'ין" (马头琴 / 馬头琴). אותו הכלי נמצא בשמות שונים ובגרסאות שונות (במיוחד מבחינת צורת תיבת התהודה) בקוריאה ובכל רחבי אסיה הדרומית: בווייטנאם נקרא "דן ני", בקמבודיה - "טרו", בלאוס - "סו". הוא מוכר גם בתאילנד ובאינדונזיה. ארהו מכונה לפעמים "הכינור הסיני" או "הפידל הסיני".
היסטוריה
יש הרואים את מקורו של ארהו בכלי נגינה בשם "שיצ'ין" (xiqin) שהיה בשימוש השבט המונגולי שי (Xi) בימי שושלת טאנג (618-907). כלי מיתרים זה נפוץ בסין תחת השם "ג'י צ'ין" ("Ji Qin), בימי השושלת סונג (1279-960). מאוחר יותר בימי השושלות יואן (1206-1368), מינג (1368-1644) וצ'ינג (1644-1911) ידע ארהו שימוש נרחב במופעי האופרות הסיניות. התפתחו מספר אסכולות נגינה בכלי הזה. החל מן המאה ה-20 חלה התפתחות יוצאת דופן בסגונות הנגינה, ביכולות הכלי ותנופה בייצורו. הצטיינו במיוחד שני נגנים ומלחינים - אה בינג (1893-1950) וליו טיאן-הואה (1895-1932). האמן האחרון תרם הרבה להפיכת ארהו לכלי סולן. בשנים הראשונות של השלטון הקומוניסטי בסין אחרי שנת 1949 הולחנו יצירות שלמות לארהו שנועדו לקונצרטים למוזיקה קלאסית לפי הדגם ה"מערבי", כולל עם תזמורות סימפוניות ובהרכבי מוזיקה קאמרית.
השם "אר-הו" מורכב משני סימנים. הראשון מובנו "שניים" ויש סבורים שהוא קשור למספר מיתרי הכלי: שניים. לפי הסבר אחר, הוא מבקש לציין כי ארהו הוא הכלי השני מסוג הוג'ין בתזמורות הסיניות המודרניות, אחרי גאוהו, לפי קריטריון הגובה אליו מגיע הרגיסטר שלו. מובן השם "הוג'ין" הוא "כלי של בני הו" (וו הו או "חמשת שבטי הו") ונועד להזכיר כי מקורם של כלים אלה באזורים הצפוניים או המערביים של סין, בהם חיו נוודים בני הו בימי הממלכות הסיניות של פעם.
תיאור
ארהו מורכב מתיבת תהודה, מעץ והנראית כמו תוף קטן. היא עשויה הובנה או מעץ האלמוג. במרבית המקרים יש לה צורת משושה (ליו צ'יאו) הנהוגה באזורים הדרומיים. בצפון בונים אותה בצורת מתומן, לפעמים היא עגולה. אורכה 13 סנטימטר. הפתח האחורי של התיבה נותר פתוח, בעוד הפתח מלפנים מכוסה בעור של נחש פיתון. מתוך התיבה יוצא במאונך צוואר מעץ (אותם החומרים כמו תיבת התהודה), באורך של 81 סנטימטר ומצויד בשני מפתחות כוונון גדולים. שני מיתרים (מכווננים ל"רה" ו"לה" בהתאמה) נמתחים מן המפתחות עד לתחתית התיבה. קיימת גם גרסה קצת יותר גדולה ובעלת רגיסטר נמוך יותר, הקרויה "צונגהו" (中胡). הצמרת של הכלי מקושטת בצורות שונות.
לוח התהודה יכולה להיות עשויה מלוחית עדינה מעץ, בעוד התיבה מיוצרת מ"דלעת בקבוק" מחוררת מאחור או מאגוז קוקוס. הדגמים השכיחים ביותר הם בעלי לוח הרמונית מעור של בעלי חיים המבטיח את ההעברה החזקה ביותר של הצלילים.
אורך הקשת הוא 76 סנטימטר. הוא מיוצר מקנה שהתעקל בעת בישול. החלק הסיבי של הקשת, העשוי משערות של סוס, משולשל בין שני המיתרים. לא ניתן להפריד את הקשת מהכלי אלא אם שוברים או מסירים אחד או שניים מן המיתרים. התחזקות הצלילים נוצרת על ידי הרחקת המיתרים בעזרת ארבע אצבעות ממשטח תיבת התהודה, בעוד האגודל נשען על קצה הקשת. השינויים בגובה הצלילים מושגים בעזרת נגיעת המיתרים באצבעות היד השנייה במקומות שונים לאורך צוואר הכלי.
לארהו כמה אפיונים יוצאי דופן: אין לו שריגים (להבדיל מהלאוטה) ואין לו שחיף (להבדיל מהכינור). הרעדת עור הפיתון בעזרת הקשת יוצרת צליל מיוחד. הנגן לוחץ על המיתרים בעזרת קצות אצבעותיו מבלי שהמיתרים יגעו בצוואר הכלי. המיתרים הם קרובים מאוד זה לזה והיד השמאלית של האמן מנגנת עליהם כאילו על מיתר אחד. המיתר הפנימי, הקרוב יותר לנגן, הוא מדרך כלל מכוונן ל D4 והמיתר החיצוני - ל-4A. המנעד המרבי של ארהו הוא שלוש וחצי אוקטבות - מ D4 עד A7. הנגינה הממוצעת משתמשת משתיים וחצי אוקטבות. המיתרים נעשו בעבר ממשי או ניילון אך בימינו משתמשים בעיקר במיתרי מתכת.
בבניית ארהו משתמשים בעצים כבדים וצפופים. למשל, ב"זי טאן" (紫檀 ("דלעת הבקבוק האדומה") וסוגי עץ אחרים מן מן הגנוס "פטרוקרפוס", כמו פדאוק,"לאו הונג מו" (老红木 - "עץ אדום מזדקן"), "וו מו" (乌木 - עץ שחור) והונג מו (红木 - "עץ אדום") ארהו איכותיים במיוחד מיוצרים מחלקי רהיטים ישנים.
נגינה
בדרך כלל נגן הארהו מנגן בישיבה. צלילי ארהו מזכירים את הקול האנושי ויכולים לחקות גם צלילים מן הטבע כמו קולות של צפורים או סוסים. הכלי נודע בנגינתו המלנכולית אך יכול לנגן גם מנגינות עליזות. בתזמורות הלאומיות הסיניות ארהו משחק תכופות את התפקיד של הכינור שבתזמורות המערביות. בתזמורות סיניות קטנות יש בדרך כלל 2-6 נגני ארהו בעוד שבתזמורות גדולות 10 עד 12.
ארנשטאדט
ארנשטאדט (או ארנשטאט; בגרמנית: Arnstadt) היא עיר בתורינגיה שבגרמניה השוכנת על נהר הגרה, כ-20 קילומטרים דרומית לבירת תורינגיה, ארפורט.
היסטוריה
אזכורה הראשון של העיר הוא משנת 704, אז העניק בווירצבורג הדאן השני, דוכס תורינגיה את העיר לבישוף האנגלו-סקסי ויליברורד מאוטרכט, יחד עם עוד שתי ערים. ב-726 עברה העיר לשליטתו של מנזר אכטרנאך (Echternach). ב-954 חתם בעיר אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על הסכם שלום עם בניו המורדים, במסגרתו הוחלט על בניית כנסיית "גבירתנו הקדושה" בעיר.
במאות ה-13 וה-14 התבססה כלכלת העיר על טחינת קמח, ייצור בגדים ועיבוד עורות. כמו כן התקיים בעיר סחר של תוצרת חקלאית מכפרי הסביבה. ב-1349 רכש רוזן שוורצבורג את השליטה בעיר תמורת 20,000 מארק כסף. ב-1525 הוצאו להורג בכיכר השוק בעיר 95 ממשתתפי מרד האיכרים של אלזס. בנוסף, חויבה העיר לשלם קנס של 3,000 גילדן בגלל תמיכתה במרד. בין השנים 1553-1560 נבנתה בעיר טירת ניידק (Schloss Neideck) שנהרסה במלחמת העולם השנייה ונותר ממנה רק המגדל עומד על כנו. מאז המאה ה-14 הייתה העיר חלק מרוזנות שוורצבורג ומהמאה ה-16 חלק ממדינת שוורצבורג-זונדרסהאוזן.
ב-1703 הוזמן יוהאן סבסטיאן באך לחנוך את העוגב החדש בכנסיית בוניפציוס הקדוש ("הכנסייה החדשה") בעיר. בכירי הכנסייה התרשמו מנגינתו, והוא החזיק במשרת נגן העוגב שלה עד 1707.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 היגרו רבים מיהודי העיר אל מחוץ לגרמניה. בליל הבדולח נשרף בית הכנסת שבעיר ואבן זיכרון הוקמה במקום ב-1988. כ-30 מיהודי העיר נלקחו למחנה הריכוז בוכנוואלד. בבית הקברות שבעיר הוקמה אנדרטה לזכרם ולזכר אחרים שנהרגו בידי הנאצים.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוחזקו שבויים סובייטים ופולנים במחנה עבודה באזור התעשייה של העיר. הפצצות של בעלות הברית הרסו חלקים מהעיר באפריל 1945. הכוחות האמריקניים כבשו את האזור באותו חודש והכריחו אזרחים גרמנים מהעיר לחזות בזוועות שנותרו במחנה העבודה, שם מתו שבויים מרעב, או נורו למוות.
לאחר המלחמה נכללה העיר בשטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה ובהמשך נכללה בשטחי גרמניה המזרחית. לאחר איחוד גרמניה השני התאחדה העיר עם גרמניה. בשנותיה בגרמניה המזרחית התרחבה העיר וגדלה וכיום קיימת בה תעשיית זכוכית, ייצור פאנלים סולאריים ותעשיות נוספות.
לישאניד נושאן
אינטר-זב יהודית נאו-ארמי, או לישאניד נושאן, היא ניב מודרני של הארמית היהודית, גרסה של נאו-ארמית צפון-מזרחית. היא דוברה במקור באזור כורדיסטן בעיראק, בארביל ובסביבתה בין הנהרות הזב הגדול ונהרות הזב הקטן. רוב הדוברים של השפה חיים כיום בישראל. פירוש השם לישאניד נושאן הוא "שפת עמנו". השפה נכתבת באלפבית העברי.
השפה דומה לניבים יהודים ארמיים אחרים כגון לישאנא דני, לישאן דידן, יהודיותא, ברזאנית יהודית ובתנוראית יהודית.
היסטוריה
יהודים אשר שפת היום יום שלהם הייתה ארמית התיישבו באורמיה כבר בסוף המאה השמינית לפני הספירה (הניב הארמי של יהודי אורמיה והאזור היה שונה מהניב של התלמוד הבבלי ונקרא בפי אנשי האקדמיה "הארמית החדשה"). זהו ניב הקרוב מאוד לאשורית.
כתוצאה מגלות זו דיאלקטים נאו-ארמיים שונים היו מדוברים על פני שטח רחב מימת אורמיה ועד ימת ואן (בטורקיה), עד למישור מוסול (בעיראק) וחזרה אל סננדג' (שוב באיראן).
ישנם שני אשכולות ניבים עיקריים של נאו-ארמית יהודית. מקבץ הדיאלקטים הצפוני התרכז באורמיה ובסלמאס במחוז מערב אזרבייג'ן של איראן, והשתרע לתוך הכפרים היהודיים של מחוז ואן, טורקיה. מקבץ הדיאלקטים הדרומי התמקד בעיירה מהאבאד ובכפרים שמדרום לאגם אורמיה. לישאניד נושן מורכבת משני דיאלקטים עיקריים. האחד הוא הניב בארביל בכורדיסטן, והשני הוא הניב המדובר בקוי סנקאק. אנשים המדברים את שני הניבים הללו יכולים להבין בקלות אלו את אלו, הסיבה להבדלים הן המילים הלועזיות שנכנסות לשפה זו, במיוחד ערבית וכורדית.
עם מלחמת העולם הראשונה והקמת מדינת ישראל הסתגלו יהודי כורדיסטן שהתיישבו בישראל לעברית החדשה. בעוד שהדורות החדשים מדברים עברית, נותרו פחות מ-3,000 הדוברים את שפת הנושאן, רובם בני למעלה מ-40. שפה זו נמצאת בסכנת הכחדה בעוד כמה עשורים.
אבי רומנו
אברהם (אבי) רומנו (16 במרץ 1947 – 19 ביוני 1994) היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, כיהן כמפקד חטיבה 500 ונספח צה"ל בצ'ילה.
לישאניד נושאן
פונולוגיה
ללישאניד נושאן יש 40 פונמות (יחידות הגייה). 34 מהן הם עיצורים, ו-6 מהן הן תנועות. העיצורים הגרוניים והעיצורים הלועיים שנמצאו במקור בלישאניד נושאן לא השתמרו. בארמית, *ʕ, בולטים עיצורים לועיים קוליים במילים. עם זאת, עיצורים כאלו פחות בולטים בלישאניד נושאן.
אבי רומנו
רומנו נולד בתל אביב, בנם של אסתר ואליהו. באוגוסט 1965 התגייס לצה"ל ושירת כלוחם בגדוד 79 של חטיבה 7. לאחר קורס קצינים שירת כמפקד מחלקה בגדוד 9, סגן מפקד בפלוגת החרמ"ש ומפקד הפלוגה המסייעת. במלחמת יום הכיפורים לחם קצין אג"ם של חטיבה 274, חטיבת טנקי טירן. על פועלו במלחמה זה לצל"ש אלוף ממפקד פיקוד הדרום. לאחר המלחמה מונה למפקד גדוד שריון ושירת כסגן מפקד מרכז שריון. ב-1978 נשלח לקורס שריון מתקדם במרכז השריון של צבא ארצות הברית בפורט נוקס, שבקנטקי. בשובו מונה לסגן מפקד חטיבה וב-1979 מונה למפקד חטיבה 421, חטיבת שריון במילואים. במלחמת לבנון הראשונה שירת כקצין אג"ם באוגדת שריון. ב-1984 מונה למפקד חטיבה 500 ופיקד עלייה בעת שהותה בלבנון. ב-1987 מונה לראש מטה גיס וב-1989 מונה למפקד המרכז לאימון מפקדות במפקדת חילות השדה. ב-1990 מונה לנספח צה"ל ונציג משרד הביטחון בצ'ילה, תפקיד בו שירת עד 1993.
לישאניד נושאן
פונולוגיה
ברוב הניבים נאו-ארמיים צפון-מזרחיים חל שינוי הקשור לעיצורים בין-שיניים, באותיות ת',ד'  ו-ח'. העיצורים הלועיים המקוריים ללא קול, התמזגו עם העיצורים הוילוניים. לעומת זאת, בלישאניד נושאן עדיין ניתן למצוא ח' במילים מסוימות כמו דבח, שפירושו "לשחוט".
אבי רומנו
לאחר שחרורו כיהן כמנהל סקאל ספורט בנמל התעופה בן-גוריון.
לישאניד נושאן
סדר מילים
הנושא בלישאניד נושאן מגיע לרוב לפני הפועל. ניתן לזהות את ההתייחסות של שמות הנושא בסדר קנוני זה מתוך השיח הקודם או באמצעות מידע משותף משוער בין הדוברים. לעיתים, ניתן להשתמש בשם גם כאשר הרפרנט של הנושא טרם הוכנס לשיח ואינו ניתן לזיהוי על ידי השומע.
אבי רומנו
היה נשוי ואב לשני ילדים. נפטר ב-1994 ממחלת לב.
לישאניד נושאן
תווית מובהקת
בלישאניד נושאן, -ake הוא תווית מובהקת. לפי ג'פרי אאן, בלשן אמריקאי, הדבקה זו היא סימן נוסף לאופן שבו ניבים כורדיים השפיעו על שפה זו; לניבים הכורדיים יש -aka להתייחסות ישירה ו- akay להתייחסות עקיפה. כאשר -ake מתווסף לשם עצם, סיומות יחיד ורבים -a ו- e נמחקות.
תבניות לא מובהקות
מקרים כאילו באים לידי ביטוי אם הדובר מניח שלשומע יש ידע רקע על הנומינלי המוכנס לשיחה.
שלילה
לישאניד נושאן מבדיל בין מבנים המשתמשים בהווה השלילי לעומת עבר השלילי בהקשר של היחס בין נושא המשפט לנשואו (אוגד)
נהוג להשתמש בהווה שלילי מוכנסים לעיתים קרובות לפני או אחרי היחס.
נהוג להשתמש בעבר שלילי, כאשר מתחילים עם המילה לא. במקרה כזה הנושא מגיע לפני היחס.
סעיפי חקירה
שאלות שניתן לענות עליהן בכן או לא מובחנות משאלות שניתן לענות עליהן על ידי אינטואיציה. לסוג החקירה כן-לא יש דפוס אינטונציה שעולה בגובה, אין ירידה בגובה הצליל באף אחת מההברות שמגיעות אחרי החלק שבו ההדגשה העיקרית.
מילות יחס
פעלים מסוימים בלשניד נושאן מסמנים את ההשלמה שלהם עם מילת היחס ב-.
בעיית קרוב-רחוק
בעיית קרוב-רחוק (באנגלית: Near-Far Problem) מתייחסת לתופעה אופיינית בהתאבכות גלים במערכות המבוססות על תקשורת אלחוטית, ובפרט בתחום ה-CDMA. בתחום החסימות האלקטרוניות, בעיית קרוב-רחוק מנוצלת כאמצעי להתערבות מפריעה בתקשורת.
בעיית קרוב-רחוק היא מצב בו מתקבל במקלט אות חזק, בעל יחס אות לרעש גבוה, באופן כזה שאינו מאפשר הבחנה באות חלש יותר.
אנלוגיה
נניח שני אנשים מעוניינים לשוחח בחדר. אם החדר ריק מאנשים, הם יכולים לנהל שיחה בשקט ואף במרחק אחד מהשני. לעומת זאת, אם השניים ישהו בבר רועש והומה אדם, הם ידרשו להגביר את עוצמת הקול על מנת לנהל את השיחה.
כעת נניח שבאותו בר יהיה עוד זוג אנשים שירצו לדבר - הם גם ידרשו להרים את הקול ואף להתגבר על השניים הראשונים. הבעיתיות היא שבעקבות כך כולם יגבירו עוד ועוד את עוצמת הקול שלהם על מנת לתקשר אחד עם השני או לחלופין יאלצו כולם להיות מאוד קרובים אחד לשני על מנת לתקשר.
באותו אופן כך המשדר צריך לשדר בעוצמה חזקה יותר למקלט רחוק על מנת להתגבר על משדרים אחרים וקרובים בסביבת המקלט.
טטרה 10
טטרה 10 (בצ'כית: Tatra 10) היא מכונית שנבנתה במספר תצורות מתוצרת יצרנית הרכב הצ'כית "טטרה" (באנגלית: Tatra company) אשר יוצרה בין השנים 1915–1927.
הדגם יוצר באימפריה האוסטרו-הונגרית בין השנים 1915–1918, ובצ'כוסלובקיה בין השנים 1919–1927.
עד 1920 החברה הייתה קרויה "Nesselsdorfer Wagenbau-Fabriksgesellschaft" ובשנת 1920 שינתה את שמה ל-"טטרה".
אוטו נוירת
אוטו נוירת (בגרמנית: Otto Neurath; ) היה פילוסוף של המדע, סוציולוג וכלכלן פוליטי, מהדמויות המובילות בחוג הווינאי.
ביוגרפיה
נוירת נולד בווינה למשפחה יהודית. הוא התמחה בכלכלה נטולת כסף (מערכת ברטר) לפני מלחמת העולם הראשונה, ועקב כך מונה על ידי הממשל האוסטרי למשרד התכנון למשך המלחמה. עם סיומה, נעזר בו הממשל המרקסיסטי של בוואריה וסקסוניה לצורך סוציאליזציה של כלכלתן, פרויקט שנרתם לו בהתלהבות. לאחר דיכוי המרידות המרקסיסטיות על ידי הממשל הגרמני המרכזי, נעצר נוירת והואשם בבגידה. הוא שוחרר לאחר שהתברר שכלל לא עסק בפוליטיקה.
בחזרתו לווינה, החל בפרויקט שהתפתח ל"מוזיאון החברה והכלכלה". מטרתו הייתה העברת עובדות מורכבות אודות הכלכלה והחברה לציבור הווינאי חסר-ההשכלה. לצורך מימושו החל לעסוק בעיצוב גרפי ובחינוך ויזואלי. יחד עם המאייר גרד ארנץ, יצר נוירת את איזוטייפ, מערכת סמלים מיוחדת לייצוג מידע כמותי באמצעות צלמים קלים לפירוש. השיטה פותחה בהמשך על ידי אדוארד טופט. נוירת וארנץ תכננו סמלי יחסים (proportional symbols) לייצוג סטטיסטיקה דמוגרפית וחברתית בארצות השונות, והדגמת השינוי בנתונים אלו במהלך המאה ה-19 ועד ראשית המאה ה-20. שיטה זו נועדה להקל על חסרי ההשכלה להבין את השינויים החברתיים ואת חוסר השוויון. לעבודה זו הייתה השפעה חזקה בתחומי הקרטוגרפיה והעיצוב הגרפי.
במהלך שנות העשרים הפך נוירת לפוזיטיביסט לוגי נלהב, והיה העורך הראשי של המניפסט שלו. הוא עסק בעקרון האימות ובמשפטי הפרוטוקול. כחבר "האגף השמאלי" של החוג הווינאי דחה נוירת הן את המטאפיזיקה והן את האפיסטמולוגיה. הוא ראה את המרקסיזם כסוג של מדע, ואת המדע כמכשיר לשינוי חברתי.
נוירת היה הכוח המניע מאחורי תנועת איחוד המדע והאנציקלופדיה הבינלאומית של המדעים המאוחדים, כשהאחרונה נבנתה במודע על פי האנציקלופדיה הצרפתית. הוא שיתף פעולה, בין היתר, עם רודולף קרנפ, עם ברטרנד ראסל, עם נילס בוהר, עם ג'ון דיואי ועם צ'ארלס מוריס. מטרת האנציקלופדיה הייתה ניסוח שיטתי של כל המחקר המדעי המקובל על החוג הווינאי ועל שותפיו. במהלך חייו פורסמו שני כרכים בלבד, אך הפרויקט נמשך והתרחב גם לאחר מותו. חלק משאיפתו לאיחוד המדע הייתה העמדת מדעי החברה על בסיס סיבתי המאפשר תחזיות בדומה לפיזיקה ולכימיה.
בעקבות האנשלוס, שהביא ליחס עויין כלפי יהודים ותומכי המרקסיזם, הוא נמלט יחד עם אשתו, אולגה האן-נוירת, להולנד, שם נפטרה אשתו לאחר מספר שנים. בהמשך הוא ברח לבריטניה, כשהוא חוצה את תעלת למנש בסירה פתוחה יחד עם פליטים נוספים. באנגליה עבד בשמחה במשרד לשיכון ציבורי. הוא נפטר ב-1945.
פילוסופיה של המדע והשפה
באחת מעבודותיו המאוחרות והחשובות, "פיזיקליזם", שינה נוירת לחלוטין את טבע הדיון הפוזיטיבי-לוגי ביחס לתוכנית לאיחוד המדעים. לאחר שתיאר והסביר את נקודות ההסכמה עם התוכנית הפוזיטיביסטית ועם בסיסה המושגי (הקמתה של מערכת כוללת שתקיף את כלל הידע המצוי במגוון המדעים ודחייתם המוחלטת של משפטי המטאפיזיקה שאי אפשר לתרגמם למשפטי מדע הניתנים לאימות) דחה נוירת את גישת הפוזיטיביסטים לשפה ככלל, וכמה מהרעיונות שהוצגו על ידי לודוויג ויטגנשטיין המוקדם, בפרט.
ראשית טען נוירת שכל דיון בדבר איזומורפיזם בין השפה והעולם אינו יותר מהשערה מטאפיזית חסרת תועלת, כיוון שהוא מעלה את השאלה כיצד מילים ומשפטים יכולים לייצג דברים בעולם החיצוני. לסילוק רעיונות סמנטיים מפוקפקים שכאלה, טען נוירת שהשפה והמציאות עולים בקנה אחד, כיוון שהאחרונה מצויה במכלול המשפטים המאומתים שבשפה. ערך האמת של כל משפט ייקבע מתוך עימותו עם כלל המשפטים המאומתים, ומשפט שאינו תואם את אלו ייחשב לשגוי. לחלופין, המערכת שקדמה לו תשונה במידה כזו או אחרת. אמת, אם כן, היא שאלת עקביות של טענות לשוניות, ואין לה דבר עם התאמה של משפטים לעובדות או לישויות אחרות בעולם. יתרה מזאת, קריטריון האימות ייושם למערכת כולה (הוליזם סמנטי) ולא למשפט בודד. רעיונות אלו היו בעלי השפעה מעמיקה על האימות ההוליסטי של קוויין.
היה זה קוויין שפרסם את אנלוגיית הספינה של נוירת, ב"מילה ועצם" (Word and Object). באנלוגיה השווה נוירת את טבעה ההוליסטי של השפה, ועקב כך את האימות המדעי, עם בניית ספינה המצויה בלב ים:
נוירת דחה גם את הרעיון שיש לבנות מחדש את המדע על פי נתוני החושים, בטענה שנתוני החושים הם סובייקטיביים מכדי לשמש בסיס תקף לבנייה פורמלית של המדע. את השפה הפנומנליסטית שבה צידדו מרבית הפוזיטיביסטים יש להחליף בשפה של פיזיקה מתמטית. ההחלפה תאפשר יצירת נוסחאות אובייקטיביות כיוון שתבוסס על קואורדינטות של חלל-זמן. גישה פיזיקליסטית למדע תקדם את סילוק כל שארית מטאפיזית כיוון שתאפשר להתנסח במערכת טענות יחסית לעובדות הפיזיקליות.
לבסוף טען נוירת שכיוון שהשפה עצמה היא מערכת פיזיקלית - כמורכבת מסידור של צלילים או סמלים - ביכולתה לתאר את המבנה שלה עצמה מבלי להיקלע לסתירות.
רעיונות אלו סייעו בייסוד סוג זה של פיזיקליזם שעד היום הוא העמדה הדומיננטית ביחס למטאפיזיקה ובמיוחד לפילוסופיה של הנפש.
מיזם שירה
מיזם שירה, הידוע גם כפרויקט שירה הוא מיזם להקמת מבנה חדש עבור משרד ראש הממשלה ומעון רשמי חדש לראש ממשלת ישראל, במקום פרויקט אלמוג שהיה בתכנון כ־14 שנים.
המיקום שנבחר למיזם הוא כאמור הרחבה שבין בניין משרד ראש הממשלה לבניין משרד הפנים בקריית הממשלה שבירושלים. עלותו מגיעה למאות מיליוני שקלים אולי מיליארד שקלים. הפרויקט הועבר בעבר לטיפול משרד האדריכלים "קימל אשכולות", שהכין בדיקת היתכנות ועבד על תב"ע (תוכנית בניין ערים).
לפי הערכות גורמים במשרד ראש הממשלה, אם יוחלט לאשר את פרויקט "שירה" יחלפו כשש שנים עד להשלמתו.
תאוריית המצב היציב
מודל המצב היציב הוא מודל קוסמולוגי שפותח בשנת 1948 על ידי המדענים פרד הויל, הרמן בונדי ותומאס גולד כאלטרנטיבה למודל המפץ הגדול שנוצר כתוצאה מתגליתו של אדווין האבל בדבר התפשטות היקום וחישובים שהוכיחו כי יקום סטטי אינו אפשרי למעשה.
מאחורי פיתוח המודל עמד הרצון לעקוף את הבעייתיות הנובעת מהתפישה שליקום הייתה ראשית, דבר שמעורר שאלות לוגיות ופילוסופיות רבות מהבחינה שההסבר שמחייב את ראשית היקום, מחייב הסבר נוסף, של בורא או של רקורסיה אינסופית של יצירת היקום מה שלא ניתן להוכיח מדעית. למודל זה היו תומכים רבים בשנות החמישים והשישים של המאה העשרים, אך לקראת סוף שנות השישים החלו המדענים לזנוח אותו, וזאת בעקבות גילוי קרינת הרקע הקוסמית, שסתר תאוריה זו לחלוטין.
חשיבותו של המודל היא בכך שניתן בקלות יחסית לוודא את נכונותו בניסוי, ומחקר רב באסטרופיזיקה נערך לשם כך. מחקר זה אישש ברובו את מודל המפץ הגדול.
לפי המודל, החומר מתפשט בחלל כל העת, אך בו בזמן מתהווה במקומו חומר אחר, כך שנוצרת יציבות מבחינת כמות החומר ופיזורו ביקום. לפי המודל נדרש "ייצור" של כמה מאות אטומי מימן בלבד בשנה בגלקסיה בגודל שביל החלב ולכן לא היה קשה לטעון כי יצירה מועטה שכזו לא נצפתה על ידי האסטרונומים.
מודל זה לא הצליח להסביר את שכיחותו הגבוהה יחסית של הדאוטריום (איזוטופ כבד של מימן) ביקום, שכן אין אף תהליך ידוע שמסוגל לייצר דאוטריום בשיעור מספיק כפי שנצפה ביקום (על פי מודל המפץ הגדול, נוצר כל הדאוטריום מיד לאחר המפץ, עוד בטרם נוצרו כוכבים). בנוסף גילו כי הצפיפות הייתה גדולה יותר בעבר ביקום, מה שסותר את המודל.
ב-1964 נתגלתה קרינת הרקע הקוסמית, שנחזתה במודל המפץ הגדול. תגלית זו הפריכה בעיני קוסמולוגים רבים את מודל המצב היציב כליל. סטיבן הוקינג טען כי גילוי קרינת מיקרו זו הוא "המסמר האחרון בארון תאוריית המצב היציב".
אדי קואז
אדי קואז (נולד ב-10 במאי 1959) הוא ג'ודוקא ישראלי לשעבר, מאמן ג'ודו שכיהן בעבר כיו"ר איגוד הג'ודו בישראל ומכהן כיו"ר ההתאחדות לספורט בישראל.
ציוני דרך בתחום הספורט
כג'ודוקא פעיל היה קואז אלוף ישראל 12 שנה ברציפות, אלוף המכביה ואלוף כינוס הפועל. הוא התחרה באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) בה הגיע לשלב רבע הגמר.
לקואז הוענקה חגורה דאן 7 על ידי האיגוד האירופאי כהוקרה על פעילותו לקידום הג'ודו באירופה ובישראל.
קואז הוא אחיו של שוקי קואז, לשעבר מאמן נבחרת ישראל בג'ודו לבוגרים ואלוף ישראל בג'ודו 13 פעמים.
אדי נשוי ליעל קואז ואב לארבעה ילדים.
אליפות איטליה בכדורגל 1908
אליפות איטליה בכדורגל 1908 הייתה העונה ה-11 של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית. המשחקים החלו ב-1 במרץ 1908 והסתיימו ב-15 במאי 1908.
הפלישה המונגולית לאירופה
הפלישה המונגולית לאירופה (מכונה גם הפלישה הטטרית או הפלישה המונגולית-טטרית בכמה שפות אירופאיות) הייתה אירוע מתמשך, שהשפיע מאוד על ההיסטוריה של רבות ממדינות אירופה, על הדמוגרפיה של אירופה ועל הארגון האדמיניסטרטיבי, בעיקר במזרח ובמרכז אירופה. הפלישה התחילה במזרח אירופה, כאשר חצה צבא מונגולי לראשונה את הרי הקווקז וחדר לאירופה ונמשכה בכיבוש מונגולי של קומניה הלבנה ושל בולגריה של הוולגה, בפלישות לנסיכויות הרוסיות, בפלישות לפולין, למוראביה, לשלזיה, לגרמניה, להונגריה, לחצי האי הבלקני ולחבלים שעתידים להיות נסיכות מולדובה ונסיכות ולאכיה.
אליפות איטליה בכדורגל 1908
בתחרות השתתפו 6 קבוצות. עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
הפלישה המונגולית לאירופה
הכוח המונגולי, שפלש לאירופה, היה תחילה כוח בן כעשרים אלף לוחמים, אולם בשיאו מנה 150,000 לוחמים (50,000 מונגולים ו-100,000 בעלי ברית של המונגולים), כוח עצום באותה תקופה. כוח הפלישה עבר דרך רוסיה ואוקראינה אל פולין וגרמניה. בפולין התפצל הכוח לשניים, כוח אחד פנה אל שלזיה וגרמניה והכוח השני פנה לכיוון הונגריה והחבלים הרומנים. הכוח הראשון ניצח בקרב ליגניץ, אך סבל אבדות קשות, לכן הפסיק את התקדמותו ושב לאסיה. הכוח השני התפצל בעצמו לכמה כוחות, כשהכוח העיקרי חודר להונגריה דרך מעבר מונקאץ'.
אליפות איטליה בכדורגל 1908
החל מהעונה הראשונה של התחרות בקבוצות שיחקו גם כדורגלנים בעלי אזרחות זרה. לקראת תחילת העונה התאחדות הכדורגל האיטלקית החליטה שיהיו שתי תחרויות: Campionato Federale בה מותר לכדרגלנים זרים להשתתף ו-Campionato Italiano לאיטלקים בלבד. מספר קבוצות (מילאן, גנואה וטורינו סירבו להשתתף בתחרויות כמכאה להחלטת התאחדות.
הפלישה המונגולית לאירופה
סדר האירועים
העם המונגולי היה מפורד לשבטים שונים עד להופעתו של ג'ינגיס חאן, שהצליח לאחד את השבטים המונגולים לאומה לוחמת אחת. תחילה פנה לעבר סין ולאחר מאבקים ממושכים השתלט עליה. בשלב הבא פנו המונגולים אל עבר האימפריה החוארזמית (במרכז אסיה) וגם אותה שיעבדו. גיס של 25,000 לוחמים, קיבל אישור להמשיך במסע מלחמה מעבר להרי הקווקז, ניצח קואליציה של עמים נוודים לאחר שמנהיגיו שכנעו את הקומנים לבגוד בבני בריתם ובהמשך תקף את הקומנים וניצח קואליציה של רוסים וקומנים, הפסיד קרבות מול בולגריה של הוולגה ושב לתחומי האימפריה המונגולית לאחר שהצטברו אבדותיו (ראו הפלישה המונגולית לאזור הים הכספי).
אליפות איטליה בכדורגל 1908
פרו ורצ'לי זכתה באליפות בפעם הראשונה בתולדות המועדון. היא זכתה ב-Campionato Italiano, וזו התואר היחיד שמוכר היום.
הפלישה המונגולית לאירופה
סדר האירועים
המונגולים הפיקו לקחים מגיחה זו ושמו להם למטרה להכניע את בולגריה של הוולגה ועשו זאת בהדרגה. לאחר כיבושה הסופי יצאו המונגולים להתקפה על הנסיכויות הרוסיות ולאחר כיבוש והכנעת מרביתן המשיכו לכיוון מרכז אירופה. המונגולים ניצחו את הצבאות הפולנים, הגרמנים וההונגרים, שניצבו מולם וחדרו לחצי האי הבלקני.
אליפות איטליה בכדורגל 1908
יובנטוס זכתה ב-Campionato Federale, בה השתתפו שתי קבוצות בלבד.
הפלישה המונגולית לאירופה
סדר האירועים
בשנת 1242 החלו המונגולים בנסיגה לכיוון מרכז האימפריה שלהם, פינו את מרכז אירופה, אך המשיכו לשלוט על מזרח אירופה ולחייב את הארצות האלה בתשלומי מס. לא ידוע בוודאות מה היה הגורם לנסיגת המונגולים ממרכז אירופה - יש התולים את המעשה במות שליטם וההכנות לבחירת היורש, הכנות בהן רצו להשתתף גם המצביאים המונגולים, ששהו באותה עת באירופה. יש גם התולים את הנסיגה בהתארכות קווי האספקה, הצטברות אבדות ותבוסות מקומיות, כמו שהיו בדלמטיה ובמעברי הרים בארצות הרומניות.
אליפות איטליה בכדורגל 1908
מהלך התחרות (Campionato Italiano)
בשלב ראשון נקבעו מנצחי האזורים (בשיטת משחק בית ומשחק חוץ):