cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בן צבי אליאסי
קריירה צבאית
בן צבי אליאסי השתתף במשלחות סיוע צבאיות ברעידות אדמה שהתרחשו בהודו, טורקיה, יוון וטאבה. בנוסף, השתתף בן צבי במבצעי חילוץ בארץ כגון: בית הקפה במזרח ירושלים, אסון ורסאי, פיצוץ בלון הגז בחיפה, קריסת מבנה בראס אל עמוד שבמזרח ירושלים, קריסת מבנה ברמאללה (לאחר הסכמי אוסלו) פיצוץ בלון הגז בנתניה, פיצוץ בלון גז בשכונת התקווה, ראס אל עמוד, אסון הרכבת בבית יהושע, אולם כדורסל בבאר שבע.
שייר (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
אלווין רדקובסקי
אלווין רדקובסקי (Alvin Radkowsky; שמו העברי: אברהם יצחק הכהן; 30 ביוני 1915 – 17 בפברואר 2002) היה פיזיקאי, מומחה להנדסה גרעינית. כיהן כפרופסור באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת בן-גוריון. היה ממפתחיה של הצוללת הגרעינית הראשונה.
ביוגרפיה
בין השנים 1938 ל-1972 עבד במעבדת חיל הים האמריקני למחקר בהנעה גרעינית. בשנת 1950 מונה רדקובסקי לתפקיד המדען הראשי של המשרד, והיה אחראי על בניית הכור של הצוללת הגרעינית הראשונה "נאוטילוס" שהושקה ב-1954. בעקבות תרומתו הרבה להנדסה מונה לחבר באקדמיה הלאומית להנדסה בארצות הברית, וכעמית בחברה האמריקנית למדעי הגרעין, וזכה בפרסים רבים.
רדקובסקי קידם את השימוש בתוריום בכורים גרעיניים, ובשנת 2002 ייסד את חברת Thorium power, שעסקה בתחום.
דאווה הוטסה
דאווה הוטסה (נולד ב-9 במרץ 1996) הוא כדורגלן אתיופי המשחק בעמדת החלוץ בהדיה חוסנה מליגת העל האתיופית ובנבחרת אתיופיה.
קריירה בינלאומית
באוגוסט 2014, המאמן ההודי, מריאנו בארטו זימן את הוטסה לנבחרת אתיופיה לקראת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2015. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים ב-11 באוקטובר בהפסד 2–0 לנבחרת מאלי. שערו הראשון במדי הנבחרת הגיע ב-7 בדצמבר 2017 בהפסד 4–1 לנבחרת בורונדי.
בסיס דיאגילבו
בסיס דיאגילבו (ברוסית: Дягилево) הוא בסיס אווירי במחוז ריאזאן, רוסיה הממוקם במרחק 3 ק"מ מערבית לעיר ריאזאן. משמש כמרכז אימונים לכוח המפציצים האסטרטגיים של רוסיה.
בשנת 1955 זה היה אחד מששת הבסיסים הסובייטיים היחידים שהיו מסוגלים לטפל במפציץ M-4 Myaishchev. ב-1967 היו בו 7 מטוסי Tupolev Tu-22 ששימשו לאימון. בשנת 1973 הועברו לכאן 2 מטוסי Tu-22M0. זה היה גם ביתם של 43 TsBPiPLS (מרכז 43 ליישום קרבי והכשרה של צוות אוויר) אשר כללה את המפציצים האסטרטגיים טופולב Tu-22m, Tu-95MS ומטוס האימוןTu-134UBL. בשנת 1985 חנה כאן גדוד המפציצים הכבדים ה-49, שהטיס מטוסי Tu-22M ו-Tu-95 ובסופו של דבר הפך לגדוד אימון. הגדוד ה-49 היה חלק ממרכז 43, ובסופו של דבר התפרק ב-1997.
עד 1994 הבסיס קיבל לשורותיו 24 מפציצי Tu-95K שהושבתו במסגרת אמנת START II. מספר מטוסי Tu-16, Tu-22 ו-M-4 נמצאים כאן באחסנה.
מוזיאון ריאזאן לתעופה ארוכת טווח נמצא בתחומי הבסיס.
שגרירות צרפת בניו דלהי
שגרירות צרפת בניו דלהי היא נציגות דיפלומטית של הרפובליקה הצרפתית ברפובליקה של הודו. השגרירות ממוקמת בניו דלהי, בירת המדינה, והשגריר מאז 2019 הוא עמנואל לניין.
שגרירות
השגרירות ממוקמת ברובע צ'נאקיאפורי בניו דלהי.
היסטוריה
השגריר הצרפתי הראשון להודו מונה ב-1944, בשלהי מלחמת העולם השנייה כשהודו עוד הייתה מושבה בריטית.
למרות שהקונסוליה הצרפתית בפודוצ'רי הוקמה לאחר העברת הריבונות בעיר להודו ב-1956, הנוכחות הצרפתית במבנה ותיקה. בשנת 1726 היה על חלקה זו בית קברות צרפתי. בסביבת 1750, נרכשה הקרקע על ידי ז'אן-בטיסט דה סנט-פולג'נס דה בורי, קצין חי"ר שהיה נשיא האספה הקולוניאלית במסגרת הוועידה הלאומית. אך הוא פשט רגל, ועל ביתו השתלט הממשל המקומי שהשכירו לממשל הצרפתי. המושל הקונוליאלי התשמש במבנה במשך יותר ממאה שנה, מ-1828 עד 1954, השנה שבה ויתרה צרפת על השטחים האחרונים שלה בעיר.
שגרירים
מלבד זו בניו דלהי, יש עוד ארבע קונסוליות כלליות צרפתיות בהודו, הממוקמות בבנגלור, מומבאי, קולקטה ופודוצ'רי.
ולנטין בלקביץ'
ולנטין בלקביץ' (בבלארוסית: Валянцін Мікалаевіч Бялькевіч; 27 בינואר 1973, מינסק – 1 באוגוסט 2014, קייב) היה כדורגלן עבר בלארוסי ששיחק בעמדת הקשר.
ביוגרפיה
ולנטין בלקביץ' החל להתאמן במועדון הנוער של דינמו מינסק.
בשנת 1991 ולנטין בלקביץ' לראשונה שיחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת אליפות ברית המועצות. הוא שיחק במועדון עד לשנת 1996. בשנת 1995 הוא זכה בתואר "כדורגלן העונה" ובקיץ 1996 עבר לדינמו קייב.
בתחילת הקריירה בקייב, ולנטין בלקביץ' ישב על ספסל אך עם חזרתו של ולרי לובנובסקי נכלל בהרכב הראשון. במסגרת הקבוצה הוא שיחק גם במשקים בינלאומיים בהם הבקיע 12 שערים.
ולנטין בלקביץ' היה חבר נבחרת בלארוס בשנים 1992-2005.
בשנת 2008 בלקביץ' קיבל אזרחות אוקראינית.
בשנת 2004 הוא התחתן עם אנה סדוקובה ולזוג נולדה בת. בשנת 2006 הזוג התגרש.
לאחר סיום קריירת המשחק ולנטין בלקביץ' עבד כעוזר מאמן של קבוצת הנוער של דינמו קייב.
בלקביץ' מת מתסחיף של קריש דם ב-1 באוגוסט 2014.
נשמה שלי (שיר של שרית חדד)
נשמה שלי הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית שרית חדד. השיר יצא לאור ב-16 באוגוסט 2009, כסינגל הרביעי מתוך אלבומה ה-18 מרוץ החיים, תחת חסותה של חברת התקליטים הד ארצי.
השיר הגיע למקום התשיעי במצעד של רשת ג', וה-12 במדיה פורסט.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי צ'ולי זכאי, הולחן על ידי שי ראובני והופק על ידי שי ראובני גם כן. השיר הוא שיר בסגנון הפופ, המשלב בתוכו גם את סגנון המוזיקה המזרחית, אשר אפיין את שאר השירים והסינגלים מתוך האלבום.
יוסי חרסונסקי סקר את השיר בחיוביות והעניק לו ציון של שלושה כוכבי זהב מתוך חמישה. הוא הוסיף ואמר עליו כי: "שרית בקולה המסתלסל היפהפה שרה את הטקסט כמו שהיא שרה טקסטים אחרים בז'אנר".
וידאו קליפ
הוידאו קליפ המלא שצולם עבור השיר, פורסם לראשונה ביוטיוב ב-26 באוגוסט 2009. בקליפ ניתן לראות את שרת חדד, כשהיא על במה, באמצע הופעה, על גבי רקע של מנדלות המציגות בתוכן צורות וצבעים שונים.
נכון ל-11 באוגוסט 2018, מונה הצפיות של הקליפ והאודיו שפורסמו עבור השיר, עומדים על קרוב לחצי מיליון צפיות.
בריל אמבולו
בריל-דונלד אמבולו (באנגלית: Breel-Donald Embolo; נולד ב-14 בפברואר 1997 ביאונדה שבקמרון) הוא כדורגלן שווייצרי, יליד קמרון, המשחק בעמדת החלוץ במונקו ובנבחרת שווייץ.
ביוגרפיה
אמבולו נולד ביאונדה שבקמרון. הוריו התגרשו כאשר היה בן 6. אמו הגרה לשווייץ עקב המצב הכלכלי הקשה, תחילה בלי ילדיה שנשארו לגור אצל דודתם. לאחר חצי שנה הצטרפו בריל ואחיו לאמם. ב-12 בדצמבר 2014 קיבל אמבולו אזרחות שווייצרית.
מועדוני נוער
אמבולו החל לשחק כדורגל בגיל 9, באקדמיות הנוער של נורדשטרן ושל באולד בויס, מועדוני כדורגל מבזל. בשנת 2010, כשהוא בן 13, עבר לאקדמית הנוער של פ.צ. בזל. לאחר שאמו נאלצה לעבוד מחוץ לבזל, הוא עבר לגור באקדמיה של המועדון. אמבולו כיכב בקבוצה הצעירה שגרפה תארים בשווייץ, וזכה בתואר השחקן הצעיר המצטיין בקבוצה ("ילד השנה של בזל") ב-2013.
פ.צ. בזל
שלושה שבועות לאחר יום הולדתו ה-16 חתם אמבולו על חוזה מקצועני ראשון ב-פ.צ. בזל.
ב-13 במרץ 2014 ערך אמבולו את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-90 בתיקו 0-0 נגד רד בול זלצבורג במסגרת המשחק הראשון בשלב שמינית הגמר של הליגה האירופית לעונת. ב-16 במרץ 2014, שלושה ימים לאחר מכן, ערך אמבולו את הופעת הבכורה שלו בליגת העל השווייצרית, כשנכנס כמחליף בדקה ה-85 בניצחון 0–5 על אראו במסגרת המחזור ה-25. באותו משחק, בדקה ה-89 ו-4 דקות בלבד לאחר שנכנס, הבקיע אמבולו את שער הבכורה שלו במועדון. בעונת, שהייתה עונתו הראשונה ב-פ.צ. בזל, אמבולו ערך עם קבוצתו פ.צ. בזל שבע הופעות ליגה, והבקיע שער אחד. יחד אתו, הקבוצה זכתה בעונה זו באליפות שווייץ בפעם החמישית ברציפות.
ב-16 בספטמבר 2014 ערך אמבולו את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, כשנכנס כמחליף בדקה ה-73 בהפסד 1–5 לריאל מדריד במסגרת המחזור הראשון בשלב הבתים לעונת 2014/2015. ב-4 בנובמבר 2014 הבקיע אמבולו את שער הבכורה שלו בליגת האלופות, שער בדקה ה-34 בניצחון 0–4 על לודוגורץ ראזגרד במסגרת המחזור הרביעי בשלב הבתים. בכך, הפך למבקיע השישי הצעיר ביותר בתולדות ליגת האלופות.
בעונת 2014/2015, אמבולו שיחק בכל שמונת משחקיה של פ.צ. בזל: ששת משחקי שלב הבתים, ושני משחקים נוספים בשלב שמינית הגמר נגד פורטו. ב-12 באפריל 2015 הבקיע אמבולו את השלושער הראשון בקריירה שלו, בניצחון 1–5 על פ.צ. ציריך במסגרת המחזור ה-27 בליגה. הוא סיים עונה זו עם 17 שערים ו-13 בישולים ב-40 הופעות בכל המסגרות. יחד אתו, פ.צ. בזל זכתה באליפות שווייץ השישית ברציפות שלה, והגיעה לגמר הגביע השווייצרי (הפסידה 0–3 לסיון) ולשמינית גמר ליגת האלופות (הודחה על ידי פורטו).
בתחילת עונת 2015/2016, פ.צ. בזל שיחקה מול מכבי תל אביב במוקדמות ליגת האלופות. אמבולו כבש שער אחד בתיקו 2-2 במשחק הראשון, אך בזל הודחה מהמפעל לאחר 1-1 במשחק הגומלין עקב הפסד בשערי חוץ.
בינואר 2016 הגישה וולפסבורג הצעה על אמבולו בסך 27 מיליון יורו, אך הצעה זו נדחתה על ידי פ.צ. בזל.
שאלקה 04
ב-26 ביוני 2016 חתם אמבולו על חוזה לחמש שנים בשאלקה 04 הגרמנית תמורת דמי העברה של 20 מיליון אירו ובונוסים. את הופעת הבכורה בקבוצה ערך בניצחון 1–4 על וילינגן במסגרת הגביע הגרמני, בו הבקיע שער. את הופעת הבכורה בבונדסליגה ערך אמבולו בהפסד 0–1 לאיינטרכט פרנקפורט במחזור הראשון של עונת 2016/17, כשהחליף במחצית את פרנקו די סנטו. בתחילת אוקטובר 2016 הבקיע אמבולו את שני שערי הבכורה שלו בבונדסליגה, בניצחון 0–4 על בורוסיה מנשנגלדבך. כעבור מספר ימים תוקל אמבולו בחריפות במשחק ליגה מול אאוגסבורג על ידי קוסטאס סטפילידיס. תיקול זה גרם לפציעה חמורה של אמבולו, ולכך שהחמיץ את כל יתר העונה. סטפילידיס התנצל לאחר מכן על התיקול וטען כי לא הייתה לו כוונה לפגוע באמבולו.
בורוסיה מנשנגלדבך
ב-28 ביוני 2019 חתם בבורוסיה מנשנגלדבך.
מונקו
ב-15 ביולי 2022 חתם במונקו מהליג 1.
בנבחרת שווייץ
מכיוון שאמבולו הוא יליד קמרון המחזיק באזרחות שווייצרית, הוא היה יכול לבחור האם לשחק בנבחרת קמרון או בנבחרת שווייץ, ובדצמבר 2014 הביע את רצונו לשחק בנבחרת שווייץ.
ב-31 במרץ 2015 ערך אמבולו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שווייץ, כשהחליף את יוסיפ דרמיץ' בדקה ה-56 בתיקו 1–1 במשחק ידידות נגד נבחרת ארצות הברית. ב-9 באוקטובר 2015 הבקיע אמבולו את שער הבכורה שלו בנבחרת בבעיטת עונשין בדקה ה-80 בניצחון 7–0 על נבחרת סן מרינו במסגרת מוקדמות יורו 2016.
נכלל בסגל נבחרת שווייץ לטורניר מונדיאל 2022.
האגודה למוזיקה רוסית
האגודה למוזיקה רוסית ברוסית: Русское музыкальное общество הייתה בית הספר הראשון למוזיקה ברוסיה שנפתח לקהל הרחב. חנכו אותו בשנת 1858 הדוכסית הגדולה אלנה פבלובנה ואנטון רובינשטיין, מגדולי הפסנתרנים והמלחינים הרוסים המעטים בתקופתו. האגודה, שפורקה בזמן המהפכה הרוסית, הוקמה לאחר מכן מחדש.
מקורות
האגודה למוזיקה רוסית הייתה ארגון שנוסד בשנת 1859 על ידי הדוכסית הגדולה אלנה פבלובנה (דודתו הגרמניה של ההצאר אלכסנדר השני) ובן-חסותה, הפסנתרן והמלחין אנטון רובינשטיין, בכוונה להעלות את רמת המוזיקה ולהפיץ את החינוך המוזיקלי ברחבי רוסיה.
המסעות שערכו רובינשטיין והדוכסית עשור קודם לכן באירופה המריצו אותם להקים אגודה קבועה לעידוד לימודי מוזיקה וביצועה ברוסיה. הדוכסית הייתה הכוח המממן והדוחף להקמת האגודה, לאחר שהשיגה את אישורו הקיסרי של אחיינה. רובינשטיין סיפק את ההנהגה המוזיקלית. נוכחותו האצילה נופך של יוקרה לאגודה, הודות לקריירה הבינלאומית שלו כפסנתרן ולמוניטין שלו כמלחין בעל-שם - סגולות שלא היו נפוצות אותו זמן בקרב מוזיקאים ילידי-רוסיה.
נטייה (אסטרונומיה)
באסטרונומיה, נטייה (באנגלית: Declination, מסומן בקיצור Dec או δ) היא אחת משתי הקואורדינטות במערכת הקואורדינטות המשוונית המתארת את הזווית בין מיקומו של גרם שמים ובין מישור קו המשווה השמימי ביחס לצופה הנמצא במרכז כדור הארץ (הקואורדינטה השנייה היא עלייה ישרה). הנטייה מקבילה לקווי הרוחב של כדור הארץ ועבור צופה בקו רוחב מסוים, יעברו כל גרמי השמים עם נטייה ששווה לקו הרוחב של הצופה בזניט. היחידות המקובלות לנטייה הן מעלות מ-90°- בקוטב השמיימי הדרומי, דרך 0° בקו המשווה השמיימי ועד ל-90°+ בקוטב השמיימי הצפוני.
האגודה למוזיקה רוסית
התפתחות והשפעה
קונצרט חנוכת האגודה התקיים בנובמבר 1859, ורובינשטיין ניגן את אחד הקונצ'רטי שלו לפסנתר. עד אמצע שנות ה-60' של המאה ה-19, הביאו הקונצרטים של האגודה את כל מכלול הסימפוניות, הקונצ'רטי לפסנתר והאוברטורות של בטהובן אל הציבור הרחב. קהל המאזינים שמע גם אורטוריות מאת הנדל, קנטטות מאת יוהאן סבסטיאן באך, אופרות מאת גלוק, ויצירות משל רוברט שומאן ופרנץ שוברט. גם מקומה של המוזיקה הרוסית לא נפקד: בין המלחינים הרוסים שאופרות שלהם הוצגו באגודה היו מיכאיל גלינקה, אלכסנדר דארגומיז'סקי, אנטון רובינשטיין ואחרים.
נטייה (אסטרונומיה)
השפעות נקיפת ציר כדור הארץ
שינוי הכיוון של ציר כדור הארץ משפיע ישירות על הנטייה של גרמי השמים. כתוצאה מתנועת ציר כדור הארץ משתנה מיקום הקטבים השמיימיים ולכן משתנה המרחק הזוויתי של כמעט כל גרם שמיים מהקוטב השמיימי ואיתו הנטייה שלו. כדי לשמור על דיוק המיקום יש צורך לציין תמיד לאיזו תקופת יחוס מתייחסת הנטייה של גרם השמים כאשר תקופות הייחוס המקובלות במאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21 הן B1900 − 31 בדצמבר 1899 שעה 19:28 (שעון גריניץ'), B1950 − 31 בדצמבר 1949, 22:09 (שעון גריניץ') או J2000 − 1 בינואר 2000, 12:00 (זמן אוניברסלי מתואם). הנקודות היחידות שהנטייה שלהן לא משתנה הן הקטבים של ציר ההקפה של כדור הארץ את השמש (קוטבי המלקה), כאשר הצפוני נמצא בקבוצת דרקון בנטייה של והדרומי נמצא בקבוצת דג זהב בנטייה של.
צפייה בגרמי השמיים
עבור צופה הנמצא בקו רוחב \phi>0 (בחצי הכדור הצפוני) כל גרמי השמים עם נטייה בין ובין +90^{\circ} יהיו מעל האופק בזמן כלשהו וגרמי השמים עם נטייה גדולה מ- יהיו כל הזמן מעל האופק. עבור צופה הנמצא בקו רוחב \phi<0 (בחצי הכדור הדרומי) כל גרמי השמים עם נטייה בין -90^{\circ} ובין יהיו מעל האופק בזמן כלשהו וגרמי השמים עם נטייה קטנה מ- יהיו כל הזמן מעל האופק. הנטייה של השמש משתנה בין 23.439279°- ובין 23.439279°+ בהתאם לעונות השנה ולכן מצפון לחוג הארקטי ומדרום לחוג הקוטב הדרומי יש תקופות בהן השמש תמיד מתחת לאופק ותקופות בהן השמש תמיד מעל האופק. דבר זה נכון גם לכוכבי הלכת ולירח, אך טווחי הנטייה שלהם מעט גדולים יותר מכיוון שמישורי ההקפה שלהם אינם זהים למישור המלקה.
האגודה למוזיקה רוסית
התפתחות והשפעה
חשובים מכל היו, מכל מקום, לימודי המוזיקה שהציעה האגודה לכל תלמיד מעוניין. הלימודים האלה התפתחו עם הזמן לרמת השכלה גבוהה. השיעורים התקיימו בבית הדוכסית, ארמון מיכיילובסקי.
עד הופעת האגודה למוזיקה רוסית, לא היה ברוסיה שום בית ספר למוזיקה, למתן הכשרה מקצועית בסיסית במוזיקה. הדרכה מוזיקלית הייתה מוגבלת לבתי האריסטוקרטיה ולבתי ספר פרטיים. כתוצאה מכך, כמעט לא היו בנמצא מוזיקאים ונגנים ילידי רוסיה. הנגנים בקונצרטים של המוזיקה קלאסית היו על פי רוב זרים, בעיקר מגרמניה.
נוסף לשיעורי האגודה, נוסד גם בית הספר החופשי למוזיקה, ששם דגש על שירת מקהלה. תוך זמן קצר נעשו הן שיעורי האגודה והן בית הספר לפופולריים. מספר התלמידים שנרשמו ללימודים היה מפתיע, ולא פחות ממנו הגיוון העצום שלהם. פקידים, סוחרים, בעלי מלאכה וסטודנטים מן האוניברסיטה באו לשמוע את השיעורים, כמו גם מספר רב של נשים צעירות, שלא היו להן האמצעים ללימודים פרטיים.
בשנת 1860,בעזרתו ובעידודו של אחיו אנטון, ייסדו ניקולאי רובינשטיין והנסיך ניקולאי טרובצקוי את הסניף המוסקבאי של האגודה בביתו של רובינשטיין עצמו. הסניף הזה נחל הצלחה כה גדולה, שעם הזמן העבירו אותו למקום גדול יותר, שם יכלו להרחיב את פעילותם. טרובצקוי היה יו"ר האגודה במשך שבע-עשרה שנים.
ממשיכיה הרשמיים של האגודה למוזיקה רוסית היו הקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג, שנפתח (גם הוא בחסות אנטון רובינשטיין) בספטמבר 1862, והקונסרבטוריון של מוסקבה, שייסדו ניקולאי רובינשטיין והנסיך ניקולאי טרובצקוי בספטמבר 1866.
פירוק ופתיחה מחדש
המהפכה הרוסית של 1917 הביאה לפירוק האגודה באותה שנה. האגודה המוזיקלית הכל-רוסית, שנוסדה בשמת 1987, אמורה להיות הממשיכה החוקית של מורשת האגודה למוזיקה רוסית, מסורותיה ותרבותה. ב-18 בפברואר 2010 התקבלה בוועידה החמישית של האגודה המוזיקלית הכל-רוסית החלטה, להחזיר את שמה המקורי של האגודה למוזיקה רוסית, ובכך לציין את תחייתו הרשמית של הארגון המקורי. ה-RMS המודרנית היא הסוכנות הציבורית הממלאת את תפקידיו של איגוד היוצרים. היא מאחדת אלפי אנשים, המייצגים את תרבות הכוריאוגרפיה והמוזיקה של רוסיה ועממיה הן במישור המקצועי והן ברמת החובבים. האגודה מחזיקה סניפים בכל מחוזות רוסיה, ובאמצעותם משפיעה ביעילות על מצבן ופיתוחן של האמנות המודרנית בתחום המוזיקה והכוריאוגרפיה ברחבי רוסיה, בד בבד עם מעקב אחר מגמות תרבותיות וניתוחן. מעורבותה העיקרית של האגודה וסניפיה המחוזיים באה לביטוי בארגטון קונצרטים, חגים עממיים, כיתות אמן, פסטיבלי מוזיקה ותחרויות. האגודה גם מסייעת לסולנים רוסים ולקבוצות מוזיקה רוסיות להשתתף בפסטיבלים, תחרויות ומסעות קונצרטים בינלאומיים.
יעקב הלל
יעקב הלל (נולד ב-27 באוגוסט 1966) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בנבחרת ישראל ובמספר קבוצות בליגת העל. במהלך הקריירה זכה בחמש אליפויות וחמישה גביעי המדינה.
קריירה
יעקב הלל שיחק בצעירותו במחלקת הנוער של מכבי תל אביב. לאחר מכן את קריירת הבוגרים שלו החל בגיל 17 בקבוצת הפועל לוד בעונת. בעונתו הראשונה בקבוצה זכתה הקבוצה בגביע המדינה. הלל המשיך בקבוצה עד שנת 1989, ואחריה עבר לקבוצת שמשון תל אביב, בה שיחק עונה אחת ורשם לעצמו ירידת ליגה במקביל להגעה למעמד גמר גביע המדינה. בעונת 1990/1991 שיחק בהפועל רמת גן בליגה השנייה, שלאחריה חתם בקבוצת מכבי תל אביב וזכה עימה באליפות הראשונה שלו.
בין 1997 ל-2003 שיחק הלל במדי הפועל תל אביב, איתה זכה בגביע המדינה, דאבל , וגביע הטוטו. כמו כן, היה שותף להופעותיה של הקבוצה במסגרת גביע אופ"א, והגיע איתה עד לשלב רבע הגמר. בעונת 2000/2001, בדרבי התל אביבי נגד מכבי תל אביב, הבקיע את השער היחיד לזכות קבוצתו, במשחק שהסתיים בתיקו 1:1.
באוגוסט 2003 הודיע על פרישתו ממשחק פעיל. הלל, אחד השחקנים המעוטרים ביותר בישראל, זכה במהלך הקריירה בחמש אליפויות ובחמישה גביעים.
הלל ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ישראל ב-2 בדצמבר 1992, במשחק מול נבחרת בולגריה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994. בסך הכל רשם 7 הופעות במדי הנבחרת.
בשנים 2009–2011 שימש הלל כמנג'ר המקצועי של קבוצת הפועל ראשון לציון, ולאחר שזו עלתה לליגת העל, מונה הלל לסקאוט המקצועי של הפועל תל אביב. לאחר כחצי שנה, עם התפטרותם של כל חברי ההנהלה הבכירה של הקבוצה, מונה על ידי הבעלים אלי טביב גם לתפקיד מנהל הקבוצה. הלל החזיק בתפקיד זה עד עזיבתו של טביב את המועדון כמה חודשים מאוחר יותר, וחזר לתפקד כסקאוט. בנובמבר 2012 סיים את תפקידו במועדון.
כיום הלל הוא רכז אגף הספורט בעיריית לוד, ומנהל בית ספר פרטי לכדורגל בחבל מודיעין בו נמצאים למעלה מ-150 ילדים.
הפואמה הפדגוגית
הפואמה הפדגוגית הוא ספר מאת הסופר והמחנך הרוסי אנטון סמיונוביץ' מקרנקו שראה אור בשנת 1935. הספר זכה להצלחה רבה בברית המועצות והיה לאחד מהטקסטים המרכזיים בחינוך הסובייטי.
הביטוי "הפואמה הפדגוגית" קיבל את המשמעות של "מפעל חינוכי". לדוגמה לשימוש בביטוי בכותרת הספר "הפואמה הפדגוגית של לובה אליאב" מאת יהודה בר שלום על מפעלו החינוכי של אליאב.
דיאל ופסקו
דיאל ופסקו (באנגלית: Dalziel and Pascoe) היא סדרת דרמת פשע בריטית המבוססת על הרומנים באותו שם מאת רג'ינלד היל. תחילת שידור הסדרה היה ב-16 במרץ 1996 עם וורן קלארק בתפקיד דיאל וקולין ביוקנן לוהק לתפקיד פסקו. הסדרה מתרחשת בעיירה הבדיונית ות'רטון ביורקשייר, ועוקבת אחר עבודתם של שני בלשי המשטרה העובדים יחד. השניים הם הפכים מושלמים, מרקע שונה, עם אמונות שונות, סגנון חיים שונה, והם עולים זה לזה על העצבים. כל אחד מהם גורם לשני מבוכה. אבל ההבדלים ביניהם יוצרים צוות בלשים שפותר תעלומות פשע באופן מבריק.
שלוש העונות הראשונות של הסדרה היו מבוססות כולן על הרומנים של היל, כמו גם שני הפרקים הראשונים של העונה הרביעית. הפרקים הבאים פרט לפרק "Dialogues of the Dead" נכתבו במיוחד לטלוויזיה, ואינם מופיעים ברומנים. הסדרה הופקה על ידי בי בי סי ברמינגהם ושודרה בערוץ BBC One עד 22 ביוני 2007, במשך 11 עונות. ב-2008 בוטלה הסדרה בשל צניחה בשיעורי הצפייה.
GOST (צופן)
בקריפטוגרפיה, GOST (ברוסית: ГОСТ) הוא צופן בלוקים שפותח על ידי ממשלת ברית המועצות תחת מעטה סודיות בשנות השבעים של המאה הקודמת, כחלק מתקן לאומי להצפנה סימטרית תחת תקן כללי הקרוי GOST.
ב-1989 פורסמה לציבור הרחב גרסה שלו 89–28147 והיא נכללת בטיוטה. בתחילה לא ניתן לצופן כינוי כלשהו והוא נקרא רק בשם GOST, אך בגרסת GOST R 34.12-2015 של התקן ניתן לו הכינוי "מאגמה" (Магма) כדי להבדילו מצפנים אחרים הנתמכים על ידי התקן. פונקציית הגיבוב GOST מבוססת על צופן זה.
צופן הבלוקים GOST קיים במספר גרסאות ונחשב לצופן מיושן יחסית אך עדיין נתמך בפרוטוקולי אבטחה כמו SSL. תקן GOST החדש כולל בנוסף אליו צופן בלוקים מודרני יותר הנקרא בשם קוזנייצ'יק (Кузнечик).
היסטוריה
צופן GOST סווג עם צאתו בדרגת סודי ביותר אך שונה ב-1990 לדרגת סודיות רגילה. מיד לאחר התפרקות ברית המועצות הוסר הסיווג הביטחוני שלו והוא התקבל כתקן רשמי. יש הסבורים שהוא נחשף בטעות מאחר שמעולם לא הסירה מדינה סיווג ביטחוני של צופן לאומי. יש כאלו שטוענים ש-GOST נחשב לאלטרנטיבה הסובייטית לתקן DES ושניהם דומים למדי, כאשר GOST יעיל יותר בתוכנה ובטוח יותר. יש לציין ש-DES מעולם לא נועד לרמת סיווג סודית אלא רק לשימוש אזרחי, בעוד ש-GOST משתמש במפתח ארוך ברמה צבאית, אמור היה להתאים לשימוש למאתיים שנה ונועד במקור להצפנת מידע בדרגת סודיות גבוהה.
תיאור כללי
GOST הוא צופן בלוקים איטרטיבי בסגנון רשת פייסטל עם 32 סבבים. הוא מקבל בלוק טקסט קריא באורך 64 סיביות (8 בתים) ומפתח הצפנה באורך 256 סיביות (32 בתים) ומחזיר בלוק מוצפן באורך 64 סיביות. תחילה בלוק הקלט מחולק לשני חצאים L_0 ו-R_0 בהתאמה, המפתח עבור הסבב ה-i הוא K_i באורך 32 סיביות (תיאור הכנת תת-המפתחות בהמשך) ובכל סבב מבצעים:
בכל סבב הפונקציה הפנימית f משפיעה רק על המחצית R_i והיא מבצעת שלוש פעולות פשוטות:
ב-GOST דרושות שמונה תיבות ההחלפה בגודל 4\times 4, כל אחת מקבלת קלט באורך 4 סיביות ומחזירה פלט באורך 4 סיביות, בסך הכול 16 ערכים אפשריים בכל תיבה. תיבות ההחלפה מכילות בסך הכול 354 סיביות של נתונים ויכולות להיות סודיות. אם כוללים את סיביות תיבות ההחלפה הסודיות, אפקטיבית מגדילים את המפתח הסודי ל-610 סיביות. אולם הוכח אפשר לנחש את תכולת תיבות ההחלפה באמצעות 2^{32} הצפנות בקירוב. ערכי תיבות ההחלפה נקבעות בנפרד מהצופן ונתונות לשינוי, למעשה התקן המקורי לא סיפק תיבות החלפה כלל ולא הסבר כיצד להכין אותן, מה שהוליד שמועות על כך שהממשל הרוסי מחזיק בשני סטים של תיבות החלפה, תיבות החלפה "טובות" לשימוש רגיל ותיבות החלפה "מוחלשות" לארגונים שהוא מעוניין לרגל אחריהם. ברוס שנייר מציין בספרו שייתכן אמנם שזה נכון, אבל ישנה שמועה אחרת שגורסת כי יצרני שבבים ברוסיה השתמשו במחולל פסאודו אקראי כדי להכין את תיבות ההחלפה בעצמם. להלן תיבות החלפה שהיו בשימוש הבנק המרכזי של הפדרציה הרוסית בגרסה של הצופן הנקראת GOST-FB. אותם ערכים שימשו גם בפונקציית הגיבוב GOST.
קיימת גרסה נוספת של הצופן הנקראת GOST-PS שמשתמשת בתיבות ההחלפה מצופן PRESENT והיא נחשבת לגרסה קלת משקל המתאימה לשימוש בחומרה מוגבלת משאבים.
ההבדלים בין GOST ל-DES
הצופן GOST מציג ביטחון חזק יותר מ-DES נגד כוח גס במיוחד אם מחשיבים את תיבות ההחלפה כחלק מהמפתח. ייתכן ש-GOST חזק יותר מ-DES גם נגד קריפטואנליזה ליניארית ודיפרנציאלית בגלל המספר הכפול של הסבבים 32 לעומת 16 והמפתח הענק, אבל קיים בו חסרון לעומת DES, ב-GOST בגרסה המקורית תיבות ההחלפה לא הוגדרו. אם תיבות ההחלפה נבחרות באקראי הדבר מהווה חולשה מסוימת שמאפשרת לתקוף את הצופן בתנאים מסוימים. ידוע שמפתחי DES בחרו בקפידה את ערכי תיבות ההחלפה כך שיהיו עמידים במיוחד נגד התקפות אילו. מצד שני ידוע שבחירה עיוורת של ערכי תיבות ההחלפה עלולה להחליש את הצופן מאוד. היתרונות של DES על GOST הם, שלב הפיזור שמבוצע על ידי טבלת תמורה אי-רגולרית ולא על ידי הזזה מעגלית קבועה וכן העובדה שהצופן מרחיב ומכווץ את הקלט בכל סבב, מה שמספק לדעת מספר מומחים אפקט מפולת חזק יותר ומגביר את רמת הפיזור של הצופן מאוד. ב-GOST דרושים שמונה סבבים לפחות כדי שסיבית אחת שונה תשפיע על כל סיביות הפלט במידה שווה (לעומת רק 5 של DES). מצד שני מספר הסבבים הגבוה מפצה על כך.
מפתחי GOST התבססו על DES וניסו לפשט אותו כך שיהיה מותאם יותר לתוכנה. אך אם בגלל גישה קונסרבטיבית או בגלל העדר ביטחון ניסו לפצות על כך עם מפתח ארוך מאוד, הכפלת מספר הסבבים והסתרת תיבות ההחלפה.
ביטחון
קריפטואנליזה מתקדמת של צופן GOST מראה שהוא אינו בטוח לשימוש מהיבט תאורטי בעיקר לפי מודל "מפתחות קשורים" (Related keys) שזה סוג של קריפטואנליזה דיפרנציאלית המניחה שיש קשר או יחס כלשהו בין מפתחות הצפנה בהם נעשה שימוש להצפנת קלט נתון. אולם בקריפטואנליזה עם מפתח יחיד (בהנחה שכל המידע שבידי המתקיף הוצפן עם מפתח יחיד), כמות המידע וסיבוכיות המקום של התקפות נגד הצופן כמעט מעשיים אך סיבוכיות הזמן היא בסדר גודל של 2^{178} שזה מעבר ליכולת הטכנולוגית הנוכחית.
ההתקפות הראשונות שפורסמו נגד הצופן היו בעיקר נגד גרסאות של GOST עם מספר סבבים קטן יותר אך לא היו יעילות נגד הצופן בגרסה המלאה שלו. לאור העובדה שהצופן הוצע לארגון התקינה הבינלאומי גבר העניין בצופן מצד הקהילה האקדמית וההתקפות הקריפטוגרפיות הלכו והשתפרו. מאז 2007 פורסמו מספר התקפות נגד גרסאות מופחתות סבבים של GOST. ב-2009 פורסמה קריפטואנליזה דיפנרציאלית מסוג מפתחות קשורים שמסוגלת לפצח את GOST בזמן שולי. התקפה זו מניחה שלמתקיף יכולת להשפיע על חומר המפתח, מה שלא תמיד מעשי. בדצמבר 2012 פורסמה התקפה עם מפתח יחיד נגד GOST בסיבוכיות 2^{101} סבבים של GOST.
Orhun Kara פיתח קריפטואנליזה תאורטית חדשה נגד GOST ו-DES שנקראת "reflection attack" המבוססת על נקודות שבת של פונקציית הסבב הפנימית של הצופן, בדומה להתקפת גלישה והתקפת מפתחות קשורים. אך התקפה זו לא יעילה מבחינה מעשית. Takanori Isobe שיפר את ההתקפה של Orhun Kara על גרסה מלאה של הצופן במודל מפתח יחיד בסיבוכיות זמן ברמה של 2^{224}. איתי דינור, אור דונקלמן ועדי שמיר שיפרו עוד את ההתקפה על הצופן בזמן של 2^{224} עם 2^{32} נתונים ו-2^{192} זיכרון. ניקולס קורטואה כינה את GOST "צופן פגום מאוד" ועקב הקריפטואנליזה אלגברית שפורסמה תיקנון הצופן נדחה על ידי ארגון התקינה הבינלאומי. ב-2017 פורסמה קריפטואנליזה ליניארית של GOST בסיבוכיות של 2^{173.8} עם 2^{173.8} טקסטים גלויים ידועים (בהתקפת גלוי-נבחר).
GOST2
GOST2 הוא גרסה מעודכנת וקלת משקל של GOST, בה נעשו שינויים בשני היבטים: תהליך הכנת מפתח שונה כדי לסכל התקפות הקשורות בתהליך ההכנה הפשוט של התקן המקורי וכן נקבע סט של תיבות החלפה המבוססות על שתי תמורות קבועות ולא כפי שהיה בתקן הקודם. השינוי בתהליך הכנת המפתח אינו משמעותי. כמו ב-GOST המפתח מחולק לשמונה תת-מפתחות באורך 32 סיביות כל אחד, ההבדל היחיד הוא בסדר השימוש במפתח. ב-GOST2 המפתח מחובר לבלוק הנתונים לפי הסדר המופיע בטבלה הבאה:
השינוי הנוסף מתייחס לערכי תיבות ההחלפה. כידוע בתקן המקורי לא ניתן כל הסבר כיצד להכין את תיבות ההחלפה ואילו ערכים בטוחים לשימוש. ב-GOST2 תיבות ההחלפה מתבססות על שתי תמורות \Pi_1 ו-\Pi_2 המופיעות בטבלה הבאה (בערכים הקסדצימליים). כך שארבע תיבות ההחלפה הראשונות משתמשות בתמורה הראשונה \Pi_1 ואילו ארבע התיבות האחרונות משתמשות בתמורה השנייה \Pi_2. לדעת המפתחים, התמורות נבחרו כך שיהיה להן מאפיין דיפרנציאלי וליניארי המינימלי ביותר האפשרי והן נחשבות אופטימליות.
מעבר לכך GOST2 זהה לתיאור מופיע לעיל. קיימת קריפטואנליזה של GOST2 שמצביעה על בעיות תאורטיות בצופן, בעיקר התקפות מסוג self-symmetry דוגמת התקפת שיקוף או שימוש בנקודות שבת.
יחידה 516
מתקן יחידה 516 (ביפנית: 第五 一 六 部隊) היה מתקן אשר ייצר נשק כימי יפני ועסק בכללי בתחום הלוחמה הכימית, המתקן הופעל על ידי קמפייטאי, של העיר צ'יצ'יהאר, אשר כיום שוכנת בצפון מזרח סין. במקור שם היחידה 516 היה אחת משמות קוד אשר שימשו את הצבא היפני הקיסרי במלחמת העולם השנייה (Tsūshōgō) של היחידה, שם היחידה נקרא באופן רשמי מדור הנשק הכימי של צבא קוואנטונג. המתקן הוקם באוגוסט 1937 ונסגר עם כניעת האימפריה היפנית ותום מלחמת העולם השנייה.
במקום שירתו כ-516 חיילים אשר ביצעו בדיקות בגז עצבים, גז חרדל וחומצה.
נפגעי הנשק הכימי שהיה בשימוש היפנים במלחמת העולם השנייה היו מנשקים אשר יוצרו במקום, על פי ההערכות בסך הכל נרצחו בסין 700,000 (הערכה יפנית) אנשים, עם זאת קיימת ההערכה שונה והיא בכלל שנרצחו עד 2,000,000 (אומדן סיני) אנשים. עד 1995 סירבה ממשלת יפן להכיר בכך שהטילה נשק כימי בנהר הנן שבין חיילונגג'יאנג לחולונבייאר, והשאירה אחריה כמויות אדירות של פסולת כימית.
כאשר היפנים כבר ראו את הנולד וניסו להעלים ראיות, בדומה להעלמת מחנות השמדה שהרסה גרמניה הנאצית הרס הצבא את כל המתקנים אשר שוכנו במקום והשמיד את המתקן, קבר את הפגזים שיוצרו במקום או זרק אותם לנהר אשר שכן בסמוך למתקן.
היחידה והמתקן היו תיקח פיקוחה של יחידה 731.
ועידת הנשק הכימי
אחד מהעקרונות באמנת הנשק הכימי הייתה שממשלת יפן תיקח אחראיות על הפשעי מלחמה שביצעה במקום, להשמיד את כל הנשק הכימי שייצרה המדינה. מלבד זאת במסגרת האמנה בונה הממשלה היפנית מתקן להשמדה נשק כימי בסין.
משולש האביב
משולש האביב הוא משולש דמיוני, אַסטֶריזם של שלושה כוכבים בהירים המופיעים בעונת האביב. המשולש מורכב מהכוכבים ארקטורוס, ספיקה ורגולוס. שלושת הכוכבים הללו ממוקמים בשלוש קבוצות כוכבים שונות - שומר הדובים, בתולה ואריה.
לעיתים הכינוי "משולש האביב" מתייחס למשולש חלופי, קטן יותר. במשולש זה מוחלף הכוכב רגולוס בכוכב דנבולה, שנמצא אף הוא בקבוצת הכוכבים אריה. הכוכבים ארקטורוס, ספיקה, דנבולה, בתוספת הכוכב קור קרולי מקבוצת הכוכבים כלבי ציד, מרכיבים אסטריזם נוסף בשמיים בצורת מעוין הקרוי בשם היהלום הגדול.
כלכלת סן מרינו
כלכלת סן מרינו נשענת על ענפי התיירות, הבנקאות וייצוא מוצרי קרמיקה, בגדים, בדים, רהיטים, צבעים ויין. מגזר הייצור והפיננסים מהווה יותר ממחצית מהתמ"ג של סן מרינו. רמת התפוקה ורמת החיים לנפש במדינה דומים לאלה של האזורים המשגשגים ביותר באיטליה.
כלכלת המדינה הצטמצמה במידה ניכרת מאז 2008, בשל חוסר הביקוש מאיטליה - המהווה כמעט 90% משוק הייצוא והמגזר הפיננסי במדינה. הקשיים במגזר הבנקאי והירידה הניכרת בהכנסות מהמסים הובילו לצמיחה שלילית של תמ"ג המדינה. ממשלת סן מרינו נקטה מאמצים רבים כנגד ההאטה הכלכלית - כולל הענקת אשראי מסובסד לעסקים ברחבי המדינה. סן מרינו אינה מנפיקה ניירות ערך ציבוריים, בעת הצורך, הממשלה מממנת גירעונות על ידי הפחתת פיקדונות בבנקים המרכזיים.
ענף המשק במדינה מרוויח מהשקעות זרות בשל מס חברות נמוך יחסית ומיסים נמוכים על הכנסות ריבית. שיעור מס ההכנסה במדינה נמוך מאוד - כשליש מהממוצע באיחוד האירופי. סן מרינו ממשיכה לפעול לקראת כללים פיסקליים עם האיחוד האירופי תחת סטנדרטים בינלאומיים. בחודש ספטמבר 2009, ארגון ה-OECD הסיר את סן מרינו מרשימת מקלטי המס שעדיין לא אימצו באופן מלא את תקני המס הבינלאומיים. בשנת 2010, סן מרינו חתמה על הסכם בדבר החלפת מידע עם מרבית המדינות הגדולות. בשנת 2013, ממשלת סן מרינו חתמה על אמנה בדבר מניעת כפל מס.
תלאתה (סדרת טלוויזיה)
תלאתה היא סדרת נוער מוזיקלית שנוצרה על ידי מיכל קופר-קרן וליאור ירון. לסדרה הופקה עונה אחת הכוללת 20 פרקים, כאשר היא שודרה החל מ-19 בפברואר 2023 עד 16 במרץ בערוץ TeenNick למנויי HOT.
עלילה
אלה דוידוף (ליהי טולדנו), יסמין ד'אוד (ואלרי חמאתי) ודלינה גרמי (פרפילאב מונגוזה) הן חברות בלהקת "תלאתה".
אלה היא בתו של אדי דוידוף (גיל דסיאנו ביטון), עבריין שביצע שוד במוזיאון ונפטר בכלא ושרה דוידוף (אביטל אברג'יל), שעובדת בשלוש עבודות על מנת לצאת מהחובות שאדי נכנס אליהם ואחותו של מורי דוידוף (נבו קטן), שגם הוא מסתבך במשטרה ומקבל מלגה לקבוצת הכדורסל של איתן (חי מאור) בה הוא עובר התעללויות על ידי נדב פולק (יונתן הורנצ'יק) וחברו בן (נדב אורדיננס) שאיתו בקבוצה, מורי הוא על תנאי: אם קצינת המבחן שלו, איריס (זוהר ברוק) תגלה שהוא חוזר לחיי הפשע, מורי יאלץ להיכנס למוסד לעבריינים צעירים. אלה ומורי מוצאים מכתב של אביהם בו רשום שהוא החביא את הטבעת שגנב מהמוזיאון. אלה עוזבת את הנושא (וחוזרת אליו לאחר כמה פרקים) ומורי מחפש את הטבעת עם אדם מלכה (אבי אבורומי), קים גולן (עינת ברנר) ורפי (עומר שמשוני), חבורה של עבריינים וחברי עבר של מורי. במהלך הסדרה, החבורה "מתחרה' עם משפחתה של אלה, דודו של אביה, אהרון דוידוף (יגאל עדיקא) ובן דודו של אביה, גיא דוידוף (מאיר תמם).
יסמין היא נערה ערבייה ובת למשפחה של רופאים. במהלך הסדרה, נאלצת ללמוד רפואה בעקבות לחץ מהמשפחה, בעיקר מאביה פואד ד'אוד (קדר הריני), אך לא עוברת את מבחן הקבלה לבית הספר לרפואה "טין מדיקל" ומשקרת למשפחתה שעברה את המבחן. במהלך הסדרה, היא מתמודדת עם השקר הזה בעזרת חברה מהסטאז', אמיר עיסא (אדם הלון) שמתאהב בה בזמן שהיא מאוהבת ברוי גרין (תומר הכהן) והופכת לבת זוגו.
דלינה היא בת לפליטים מאריתריאה, בת זוגו של סמואל היילמיקאל (יניב זנבה), גם הוא בן לפליטים. במהלך הסדרה, סמואל מנסה לפתור את הסיבוכים של אביו עם משטרת ההגירה. דלינה עובדת במספרה של אלמז (טופז אבדנג) עם ארסמה (מיה סאול) שמגורשת לאחר שסמואל מלשין עליה למשרד הפנים.
חברות להקת "תלאתה" מנסות להתקבל לתוכנית הריאליטי "פריצת השנה", אך מגלות מהילי גואטה (טליה ברטפלד) מההפקה של התוכנית שפספסו את האודישן. לאחר מכן, הן פורצות לביתו של העורך הראשי של התוכנית, יונתן בוכניק (אדם) ומבקשות ממנו לעשות את האודישן. לאחר האודישן שהלהקה עשתה בביתו של יונתן, הוא בישר להן שהן התקבלו לתוכנית אבל הן יאלצו לשנות את שם הלהקה ל"הסיסטריות". לאחר התלבטויות רבות, הלהקה הסכימה והלהקה השתתפו ב"פריצת השנה" בתור להקת "הסיסטריות".
חברות הלהקה מתחילות לבוא לחזרות עם איתמר (נאור זילברמן), מדידות בגדים לפרקים עם קרן שחם (קרן שחם, בתפקיד עצמה) ומתמודדות עם יריבות עם המתמודדת אביגיל כלפון (טיילור מלכוב) שנעזרת בבת דודה, הילי שעובדת בהפקת התוכנית, כדי להתקדם בתחרות. בסוף העונה רוי ומקס (אלי חולי) מצלמים את הילי ואביגיל מדברות ואביגיל מודחת מהתחרות והילי מפוטרת על ידי יונתן. בין חבר השופטים, נמצאת איה (אמירה בוזגלו), זמרת מוצלחת ושופטת קשוחה.
בסוף העונה, אדם נפרד מקים לאחר שמגלה כי אלה התקרבה לקים ונהיית בת זוגה, יסמין נפרדת מרוי לאחר ששלחו לה קליע (איום על חייה) בגלל הזוגיות שלה עם רוי וסמואל נפרד מדלינה מכיוון שעוזב לצפון כי מרגיש מאוים לאחר שגילה שהוא המלשין למשטרת ההגירה.
שירי הסדרה
את כל השירים הפיק אופיר יוגב וביים שי כנות.
תחבורה בניו יורק
מערכת התחבורה בניו יורק היא רשת מסועפת של תשתיות. לעיר ניו יורק, בהיותה הגדולה ביותר באוכלוסייתה בארצות הברית, אחת ממערכות הרכבת התחתית הגדולות בעולם; מנהרת כלי הרכב המאווררת הראשונה בעולם וחשמליות עיליות. ניו יורק מפעילה גם רשת קווי אוטובוס נרחבת; מערכת מעבורות ומספר רב של מוניות שמסתובבות בעיר. בהשוואה לערים אחרות בארצות הברית, בניו יורק השימוש ברכב הוא נמוך יותר.
ניו יורק מכילה גם מספר נמלי תעופה: נמל התעופה הבין-לאומי ג'ון פ. קנדי, לה גוארדיה, ניוארק ליברטי, סטיוארט ומספר שדות תעופה קטנים יותר. בים, נמל ניו יורק וניו ג'רזי הוא בין העמוסים ביותר בעולם.
היסטוריה
ההיסטוריה של התחבורה בניו יורק נטועה בימי הקמת נמל ניו אמסטרדם, שהיה מחובר בכמה דרכים לערים מסביבו. המאה ה-19 הביאה לשינויים באופן תכנון התחבורה בעיר. במסגרת תוכנית הנציבים של 1811 הוקמה רשת הדרכים של מנהטן, וכן נבנתה דרך מקשרת חסרת תקדים לאותה תקופה בין ניו יורק וברוקלין, שהיו אז ערים נפרדות, באמצעות גשר ברוקלין שנחנך ב-1883.
המהפכה התעשייתית השנייה עוררה שינויים מהיסוד של העיר. הנמל גדל במהירות אחרי השלמת חפירת תעלת אירי, והעיר הפכה לנקודת החיבור החשובה יותר בין אירופה לארצות הברית.
ב-1904 נחנך קו הרכבת התחתית הראשון. ב-1930 החלו המכוניות הפרטיות להיכנס ביתר שאת לניו יורק ולגרום לתשתיות להתאים עצמן, במיוחד עם חפירת מנהרת הולנד ב-1927. ככל שהמכוניות צברו חשיבות, כך עלייתו בהמשך של רוברט מוזס התבררה לחשובה מבחינה היסטורית. מוזס, שהיה מתכנן עירוני, בנה רשת אוטוסטרדות שחיברו את ניו יורק לפרבריה. עם זאת, מטרתו בבניית האוטוסטרדות הייתה להפריד בין האוכלוסייה השחורה והלבנה, על ידי יצירת מכשולים פיזיים.
הסעת המונים ובעלות על רכב
ניו יורק בעלת השיעור הגבוה ביותר של שימוש בתחבורה ציבורית מבין ערי ארצות הברית, ונכון ל-2013, כ-56% מהתושבים משתמשים במערכות התחבורה הציבורית. התושבים בניו יורק מחכים בממוצע 15 דקות בתחנות, הנתון הנמוך ביותר בארצות הברית. עם זאת, בניו יורק זמן הנסיעה הממוצע הארוך ביותר מבין הערים הגדולות בארצות הברית יחד עם ניו ג'רזי וקונטיקט – 58 דקות.
נכון לשנת 2021, 69.63% ממשקי הבית החזיקו בלפחות מכונית אחת, הנתון הנמוך ביותר מבין ערי ארצות הברית.
סוגיות חברתיות וסביבתיות
השימוש הייחודי של ניו יורק בתחבורה ציבורית הביא לחיסכון של 1.8 מיליארד גלוני דלק בשנת 2006, וצריכת הבנזין בעיר דומה לממוצע צריכת הבנזין בארצות הברית של שנות ה-20.
ב-2005, אזור המטרו של ניו יורק הוגדר על ידי מכון ברוקינגס כאזור בעל טביעת הפחמן הנמוכה ביותר מבין 100 אזורים שנמדדו בארצות הברית, ובמקום הרביעי בטביעת פחמן לנפש, אחרי הונולולו, לוס אנג'לס ופורטלנד.
למערכת התחבורה בניו יורק השפעות על בריאות הציבור. מדענים מאוניברסיטת קולומביה מצאו שתושבי ניו יורק שמתגוררים באזורים צפופים והליכתיים היו בעלי מדד BMI נמוך יותר לעומת מי שגרו במקומות אחרים בעיר. מגורים באזורים עם עירוב שימושים, מגורים בסמוך לתחנות אוטובוס ורכבת תחתית ומגורים במקומות צפופים היו בעלי מתאם הפוך למדד ה-BMI.
למרות היעילות האנרגטית, הרחובות בניו יורק פחות בטוחים להולכי רגל ורוכבי אופניים. בשנת 2019 נספרו כ-225 אלף תאונות, 61 אלף פצועים, ולמעלה מ-200 הרוגים בתאונות דרכים בעיר ניו יורק לבדה. 75% משטחי הרחוב בעיר מוקדשים לנסיעת וחניית מכוניות, ואילו הולכי הרגל והרוכבים מסתפקים ב-25% בלבד.
פיצול נסיעות
מבין כלל הנסיעות לעבודה בניו יורק, 39% משתמשים ברכבת התחתית, 23% נוסעים ברכב, 11% נוסעים באוטובוס, 9% הולכים ברגל, 7% משתמשים ברכבת, 4% משתמשים בנסיעה שיתופית (קארפול), 1.6% במונית, 1.1% רוכבים על אופניים ו-0.4% עולים על המעבורת.
3.7 מיליון אנשים עובדים בניו יורק, שליבה הוא מנהטן, שם מרוכזות 56% מהמשרות. מבין העובדים במנהטן, 30% מתגוררים במנהטן, 17% בקווינס, 16% בברוקלין, 8% מהברונקס ו-2.5% מסטטן איילנד.
נסיעה בתחבורה ציבורית
בשנת 2013, מספר הנוסעים ברכבת התחתית היה 1.7 מיליארד, המספר הגבוה ביותר מאז 1946, למרות סגירת הרכבת התחתית בשל הוריקן סנדי. באוטובוסים העירוניים נסעו באותה עת 803 מיליון נוסעים.
בתרבות
מערכת התחבורה הציבורית היא מקור מרכזי למסחר, בידור ופוליטיקה. חלק גדול מהעיר, למעט סטטן איילנד, מסתמך על הרכבת התחתית שפתוחה 24 שעות ביממה. קמפיינים נערכים ברכבת התחתית באופן תדיר. מדי שבוע, יותר מ-100 הרכבים מוזיקליים עורכים יותר מ-150 הופעות במסגרת מיזם Music Under New York שמשלב מגוון ז'אנרים. רבים אחרים מופיעים ללא אישור, תוך בקשת תרומות בזמן הנגינה.
הרכבת התחתית יצרה גם תעשיית מקומונים חזקה. קהל הקוראים של מקומונים רבים מורכב ברובו מנוסעי הרכבת התחתית. שביתה בת שלושה ימים בדצמבר 2005 פגעה בתפוצת העיתונים, והוכיחה את חשיבות הרכבת התחתית לתעשייה זו.
MTA
רשת הרכבת התחתית בניו יורק היא הגדולה ביותר בעולם מבחינת מספר התחנות (472), והיא השנייה הכי ותיקה בארצות הברית אחרי מערכת התחבורה המהירה בבוסטון.
מספר הנוסעים ברכבת גדל בעקביות מאז תחילת המאה ה-21, בזכות היעילות האנרגטית של הרכבת התחתית. החיים בניו יורק תלויים במידה רבה ברכבת התחתית, אשר היא בין הבודדות בעולם שפועלות 24 שעות ביממה.
נוסעי הרכבת התחתית משתמשים ב-MetroCard, כרטיס שתקף גם ביתר מערכות התחבורה בעיר.
PATH
רשות נמל טרנס–הדסון (PATH) מפעילה מערכת תחבורה מהירה שמקשרת בין מנהטן לג'רזי סיטי, הובוקן, הריסון וניוארק. בעוד שחלק מהתחנות צמודות לתחנות הרכבת התחתית של ניו יורק, ניוארק ולרכבת הקלה במחוז הדסון, אין מעבר חינם בין שירותי התחבורה. בדומה לרכבת התחתית, גם PATH פועלת 24 שעות ביממה. היא נפתחה ב-1908 כרכבת ההדסון ומנהטן, והחל מ-1962 מופעלת בידי רשות הנמלים של ניו יורק וניו ג'רזי.
רכבות לשדות תעופה
קיימות רכבות בין–מודליות לשדות התעופה ג'ון פ. קנדי וניוארק ליברטי, שמאפשרות חיבור לרכבת התחתית ובין הטרמינלים. בנמל ניוארק קיימת מערכת AirTrain שהיא מונורייל באורך 3 ק"מ שמחברת בין שלושת הטרמינלים לרכבות הבינעירוניות והעירוניות.
רכבות יוממים
מערכת רכבות היוממים של ניו יורק היא הגדולה ביותר בארצות הברית, עם 250 תחנות ו-20 קווים שמשרתים מעל 150 מיליון נוסעים בשנה. שירותי הרכבת מופעלים על ידי שתי סוכנויות: MTA ו-Metro-North Railroad.
רכבות בין–עירוניות
בעוד שתחבורת מטענים רכבתית בניו יורק הצטמצמה עם מעבר התנועה לצפון ג'רזי, קיים בעיר שירות רכבות תדיר שכולל נסיעות בין עירוניות יותר מכל עיר אחרת בארצות הברית, שמופעל על ידי אמטרק. בנסיעות של עד 800 ק"מ, רכבת אמטרק היא לרוב זולה ומהירה יותר מטיסה. היא מהווה 47% מהנסיעות הבין עירוניות שאינן ברכב בין ניו יורק ווושינגטון די. סי., ובסך הכל כ-14% מכלל הנסיעות ביניהן.
רכבות ה-Acela המהירות של אמטרק נוסעות מניו יורק לבוסטון ולוושינגטון די. סי. דרך המסדרון הצפון–מזרחי, ומשתמשות בקטרים חשמליים. תחנת פן בניו יורק היא העמוסה ביותר של אמטרק בארצות הברית.
רכבות לילה מחברות בין ניו יורק ושיקגו, אטלנטה, ניו אורלינס ומיאמי. כמו כן פועלות רכבות בינלאומיות לטורונטו ולמונטריאול שבקנדה.
אוטובוסים
נכון לשנת 2014, פעלו בניו יורק 5,710 אוטובוסים שהסיעו 2.5 מיליון נוסעים מדי יום בלמעלה מ-238 קווים מקומיים ו-62 קווי אקספרס, ובסך הכל היו בהם 793 מיליון נסיעות. בניו יורק פועל צי האוטובוסים המופעלים בגז טבעי ודיזל היברידיים הגדול ביותר בארצות הברית.
קווי אוטובוס מקומיים מסומנים במספר ובקידומת לפי הרובע בו הם פועלים (לדוגמה, B מסמל את ברוקלין, M את מנהטן וכדומה). קווי אוטובוס אקספרס של MTA New York City Bus משתמשים בקידומת X, ואילו קווי אקספרס של MTA Bus מסומנים בקידומת הרובע ו-M בסופה, לדוגמה BM עבור ברוקלין. בנוסף, ניתן לראות את זמן ההגעה המדויק של האוטובוסים לתחנה על ידי סריקת קוד QR, ובחלק מהתחנות קיים גם לוח זמן אמת דיגיטלי.
רכבל
בשנת 1976 נחנך הרכבל לאי רוזוולט, קו שנועד להיות קישור זמני בין תושבי האי למרכז העיר, עד לבניית תחנת רכבת תחתית. עם זאת, גם אחרי חיבור הרכבת התחתית לאי ב-1989, הרכבל היה פופולרי מאוד ונותר בשימוש.
הרכבל מופעל על ידי חברת Roosevelt Island Operating Corp, ובכל קרון נכנסים עד 125 נוסעים. זמן הנסיעה בין האי רוזוולט למנהטן הוא קצת פחות מ-5 דקות, ותעריף הנסיעה זהה לזה של הרכבת התחתית.
כבישים
לצד התחבורה הציבורית שמאפיינת את העיר, קיימים בה גם כבישים רבים, ורשת השתי וערב בעיר השפיעה משמעותית על תכנון התחבורה בה.
הרמזורים בניו יורק נשלטים ממרכז ניהול התנועה בלונג איילנד סיטי, ומבוצעות בהם התאמות תכופות כדי להתמודד עם העומסים הקשים בעיר.
במנהטן עצמה קיימות פחות מ-40 תחנות דלק, מה שיוצר עומס רב סביבן, וגורם למחירי הדלק שם להיות גבוהים יותר מהממוצע הלאומי.
גשרים ומנהרות
גשר ברוקלין, שבנוי ממגדלי אבן בסגנון גותי נחנך ב-1883, והיה הארוך ביותר בעולם בעת שהושלם. גשר ויליאמסבורג וגשר מנהטן הם שני הגשרים הנוספים שחוצים את איסט ריבר והפכו לסמלים אדריכליים של ניו יורק. גשר ג'ורג' וושינגטון שחוצה את ההדסון הוא הגשר העמוס ביותר בעולם, וב-2016 עברו עליו 106 מיליון כלי רכב.
ניו יורק הייתה לחלוצה בתחום המנהרות, שרובן מכילות פסי רכבת, עם ארבע מנהרות חריגות: מנהרת לינקולן, שמעבירה מדי יום 120 אלף מכוניות מתחת להדסון בין ניו ג'רזי למנהטן, מנהרת הולנד, שהייתה למאווררת בצורה מכנית הראשונה בעולם, והיא העמוסה ביותר. השתיים האחרות הן מנהרת קווינס מידטאון שמחברת בין קווינס למנהטן, ומנהרת ברוקלין בטרי, שמחברת בין ברוקלין למנהטן.
כבישים מהירים
רשת הכבישים המהירים של ניו יורק, שתוכננה בידי רוברט מוזס כוללת ארבעה כבישים מהירים בין–מדינתיים וארבעה כבישים בין–עירוניים. כבישי הגישה המוגבלים של ניו יורק (Parkway) שתוכננו בידי מוזס עמוסים גם הם בדרך כלל, אף על פי שתוכננו להכיל רק מכוניות פרטיות, ולא משאיות או אוטובוסים.
אגרת גודש
בעבר עלתה הצעה להטיל אגרות גודש על כלי רכב שנכנסים למרכז העיר. אגרות הגודש היו חלק מתוכניתו של ראש העיר מייקל בלומברג לשפר את הקיימות הסביבתית של העיר תוך הגידול באוכלוסייתה, אולם הרעיון מעולם לא הובא לדיון במועצת העיר.
רכבי משלוחים
מאז תחילת שנות ה-2000, הצמיחה של חברות משלוחים כמו אמזון גרמה לעלייה בכמות רכבי המשלוחים שנעים בתוך העיר. נכון ל-2019, נמסרו מדי יום מיליון וחצי חבילות. הנסיעה של כלי רכב גדולים ברחובות העיר השפיעה על זרימת התנועה. באזורים הצפופים ביותר במנהטן, נרשמה ירידה של 23% במהירות הנסיעה ב-2019 בהשוואה ל-2010. בין 1990 ל-2019 עלה הזיהום מכלי רכב ב-9% בהתאמה לגידול באוכלוסייה.
בשנת 2019 החלה ניו יורק לאכוף הגבלות משלוחים במרכז העיר בשעות השיא ולאסור חניה כפולה ברחובות עם נתיב אחד. כמו כן, פועלת תוכנית משלוחים במנהטן, שמחייבת את המשלוחים להתבצע בין 19:00–6:00.
מוניות
בניו יורק קיימות מעל 13 אלף מוניות, שבולטות בצבען הצהוב.
מאז 1999 נסעו במוניות בניו יורק 241 מיליון נוסעים. לפי מפקד האוכלוסין משנת 2000, 82% מנהגי המונית בניו יורק הם ממוצא זר. בשנת 2005 פרסמה ניו יורק תוכנית להחליף את צי המוניות בעיר למכוניות היברידיות.
הולכי רגל ואופניים
רכיבה על אופניים היא כלי התניידות נוסף בניו יורק. הליכה ורכיבה הם 21% מכלל הנסיעות בעיר.
בשנת 2013 הושק שירות אופניים שיתופיות בשם Citibank, עם יותר מ-6,000 זוגות זמינים. מאז השירות הורחב משמעותית, וב-2014 וב-2018 פורסמו הגדלות משמעותיות של מספר הזוגות הזמינים בעיר.
תוכנית "גל ירוק" מעניקה לרוכבים בניו יורק אפשרות רכיבה רציפה לאורך צמתים. בשנת 2019, אחרי סדרה של תאונות קטלניות, הוחלט בעירייה שרכבים לא יוכלו להאיץ מעל 25 קמ"ש בין שני אורות ירוקים עוקבים, מהירות שמתאימה לאופניים. כמו כן, רשות התחבורה של ניו יורק דוחפת לסלילת שבילי אופניים נוספים, דבר שיוצר מחלוקות בעת הורדת מקומות חניה או נתיבים לטובת מטרה זו.
שדות תעופה
ניו יורק היא העיר עם תנועת המטוסים הגדולה ביותר בארצות הברית. במאי 2023 נרשם שיא בתנועת הנוסעים, כשיותר מ-12.9 מיליון נוסעים עברו דרכם.
נמלי התעופה בעיר הם נמל התעופה ג'ון פ. קנדי, ניוארק ולה גוארדיה. כמו כן קיים נמל התעופה טטרבורו שפועל כשדה תעופה כללי ראשי. נמלי JFK וניוארק מחוברים שניהם למערכת הרכבות באמצעות רכבות קלות. שניהם משמשים לטיסות פנים ובינלאומיות, בעוד לה גוארדיה מיועל לטיסות קצרות ומקומיות.
נמל התעופה JFK הוא הנקודה העיקרית בה מתקבלים משלוחים אוויריים. כ-100 חברות תעופה מלמעלה מ-50 מדינות מפעילות טיסות לנמל התעופה. זהו גם נמל התעופה החדש ביותר, והוא נחנך ב-1947.
ניוארק היה נמל התעופה הגדול הראשון שהחל לפעול בניו יורק והוא החמישי העמוס ביותר בארצות הברית. בניין מנהלת הנמל נחנך ב-1935 על ידי אמיליה ארהארט. הוא ממוקם 19 ק"מ מערבית למנהטן.
לה גוארדיה הוא הקטן מבין נמלי התעופה של ניו יורק, וקרוי על שמו של פיורלו לה גוארדיה, ראש עיריית ניו יורק בתקופת השפל הגדול. טיסות מעל 2,400 ק"מ אסורות בנמל התעופה, למעט בשבתות, ולמעט לדנוור, שלה יש פטור. ביולי 2015 הוכרז על הכוונה לערוך שיפוץ נרחב בנמל התעופה בעלות של מיליארדי דולרים כדי להחליף את המתקנים המיושנים שקיימים בו. בשנת 2022 הושלם השיפוץ בעלות של 8 מיליארד דולר.
נמלים ימיים
נמל ניו יורק וניו ג'רזי היה באופן היסטורי אחד מהנמלים החשובים ביותר של ארצות הברית, והוא השלישי הכי עמוס אחרי נמל דרום לואיזיאנה ויוסטון. בשנת 2011, יותר מ-34 מיליון טון מטען כללי עבר בנמל, לצד עוד 52 מיליון טון מטען בתפזורת. כ-367 אלף כלי רכב יובאו דרך הנמל, ו-284 אלף יוצאו. אוניות מכולות עברו בעיקר לנמל ניוארק–אליזבת, הגדול ביותר בחוף המזרחי, שמכיל 4.3 מיליון TEU של מכולות. בשנת 2011 עבר בנמל מטען בשווי כולל של 208 מיליארד דולר.
נמל ניו יורק הוא נמל מרכזי לאוניות נוסעים. יותר מחצי מיליון נוסעים יוצאים מדי שנה מנמל ספינות הנוסעים על גדות ההדסון, והם 5% מתעשיית השייט העולמית. איכות המים בנמל ניו יורק השתפרה דרמטית בסוף המאה ה-20. תושבי ניו יורק שטים בקיאקים בקביעות בנמל, שהפך לאתר בילוי מרכזי בעיר.
טוד בימר
טוד מורגן בימר (באנגלית: Todd Morgan Beamer; 24 בנובמבר 1968 - 11 בספטמבר 2001) היה נוסע אמריקאי על טיסה 93 של יונייטד איירליינס, שנחטפה והתרסקה במהלך מתקפות 11 בספטמבר ב-2001. הוא היה אחד מהנוסעים שניסו להחזיר את השליטה על המטוס מידי החוטפים. במהלך המאבק, מטוס הבואינג 757 איבד שליטה והתרסק לתוך שדה בעיירה סטוניקריק ליד שאנקסוויל, פנסילבניה וכל מי שהיה על המטוס נהרג, אך בימר הציל קורבנות נוספים פוטנציאליים אם החוטפים היו משיגים את מטרתם.
ביוגרפיה
בימר למד בבית הספר הנוצרי Wheaton, שם שיחק כדורגל, כדורסל ובייסבול. הוא למד באקדמיית וויטון, בית ספר תיכון נוצרי, מ-1983 עד 1985, שם הצטיין בספורט. הוא נבחר לסגן נשיא הכיתה בשנתו הצעירה. לאחר שדייוויד הועלה לתפקיד סגן נשיא המטה של אמדהל בקליפורניה, המשפחה עברה ובימר בילה את שנתו האחרונה בבית הספר התיכון לוס גאטוס, דרומית מערבית לסן חוזה, קליפורניה.
במהלך לימודיו במכללת ויטון, הוא פגש את ליסה ברוסיוס, אשתו לעתיד, במהלך שיעור סמינר. הדייט הראשון שלהם היה 2 בנובמבר 1991, את יום השנה ה-10 שלו הם תכננו לחגוג בזמן מותו.
בימר עבד לאחר מכן עבור וילסון ספורטינג גודס בזמן שלמד בשיעורי לילה באוניברסיטת DePaul, וקיבל תואר MBA ביוני 1993.
טיסה 93
עבודתו של בימר חייבה אותו לנסוע עד ארבע פעמים בחודש, לפעמים אפילו למשך שבוע. בשנת 2001, הוא זכה בטיול של חמישה ימים לאיטליה עם אשתו על הצטיינותו במכירות. הם חזרו הביתה ביום שני, 10 בספטמבר, בשעה 17:00 אחר הצהריים. אף על פי שבימר יכול היה לצאת באותו לילה לפגישה עסקית ביום שלישי בקליפורניה, הוא בחר במקום זאת לבלות עם אשתו ההרה, שהייתה אמורה ללדת את ילדם השלישי בינואר שלאחר מכן. הוא יצא מהבית ב-6:15 בבוקר למחרת, כדי לקחת טיסה מוקדמת מניוארק לסן פרנסיסקו כדי להיפגש עם נציגי תאגיד סוני בשעה 13:00 בצהריים, כשתכנן לחזור בטיסה כבר באותו הלילה.
טיסת יונייטד 93 הייתה אמורה לצאת בשעה 8:00 בבוקר, אך הבואינג 757 יצאה רק כעבור 42 דקות בשל עיכובים בתנועת המסלול. ארבע דקות לאחר מכן, טיסה 11 של אמריקן איירליינס התרסקה במגדל הצפוני של מרכז הסחר העולמי. 17 דקות מאוחר יותר, בשעה 9:03 בבוקר, כשטיסת יונייטד איירליינס 175 התרסקה במגדל הדרומי, יונייטד 93 טיפסה לגובה שיוט, בכיוון מערב מעל ניו ג'רזי ואל פנסילבניה. בשעה 9:25 בבוקר, טיסה 93 הייתה מעל מזרח אוהיו והטייס שלה שלח ברדיו לבקרי קליבלנד כדי לברר לגבי התראה שהבהבה על מסך המחשב שלו בתא הטייס כדי "להיזהר מחדירה לתא הטייס". שלוש דקות לאחר מכן, בקרי קליבלנד יכלו לשמוע צרחות מעל המיקרופון הפתוח של תא הטייס. כמה רגעים לאחר מכן, החוטפים, בראשות זיאד סמיר ג'ראח הלבנוני, השתלטו על המטוס, ניתקו את הטייס האוטומטי ואמרו לנוסעים, "תמשיכו לשבת. יש לנו פצצה על הסיפון". בימר ושאר הנוסעים נדחקו לחלק האחורי של המטוס. תוך שש דקות, המטוס שינה מסלול ופנה לוושינגטון הבירה.
אחדים מהנוסעים ביצעו שיחות טלפון לקרובים, שהודיעו להם על שני המטוסים שהתרסקו במרכז הסחר העולמי בניו יורק והשלישי לתוך הפנטגון במחוז ארלינגטון, וירג'יניה. בימר ניסה לבצע שיחה דרך טלפון שנמצא בחלק האחורי של מושב מטוס, אך נותב לנציג שירות לקוחות, שהעביר אותו למפקחת טלפונים של חברת GTE, ליסה ג'פרסון. כשסוכני FBI האזינו לשיחתם, בימר הודיע לג'פרסון שחוטפים השתלטו על יונייטד 93 ושנוסע אחד נהרג. הוא גם הצהיר שלשניים מהחוטפים היו סכינים ונראה שלאחד היה פצצה קשורה סביב מותניו. כשהחוטפים גרמו למטוס לסטות בחדות דרומה, בימר קרא: "אנחנו יורדים! אנחנו יורדים!" בעקבות כך החליטו הנוסעים וצוות הטיסה לפעול. על פי דיווחים של שיחות טלפון סלולרי, בימר, יחד עם מארק בינגהאם, טום ברנט וג'רמי גליק, יצרו תוכנית לקחת את המטוס מהחוטפים. אליהם הצטרפו הנוסעים האחרים, כולל לו נאק, ריץ גואדאגנו, אלן ביוון, אליזבת וייניו, לינדה גרונלנד וויליאם קשמן, יחד עם הדיילות סנדרה בראדשו וקיקי ליילס, לדון באפשרויות שלהם על דרך פעולה, בסופו של דבר הם מחליטים להסתער על תא הטייס ולהשתלט על המטוס. בימר אמר לג'פרסון שהחבורה מתכננת "לקפוץ" על החוטפים ולהטיס את המטוס לקרקע לפני שניתן יהיה לבצע את תוכנית החוטפים. בימר קרא את תפילת האדון ומזמור כ"ג עם ג'פרסון, מה שגרם לאחרים להצטרף. בימר ביקש מג'פרסון, "אם אני לא אצליח, אנא התקשרי למשפחה שלי ותודיעי להם כמה אני אוהב אותם." לאחר מכן, ג'פרסון שמעה קולות עמומים ובימר עונה בבירור, "האם אתם מוכנים? בסדר. בואו נזוז." אלו היו המילים האחרונות שאמר בימר ששמעה ליסה ג'פרסון.