cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הר ליסט
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
שלום בית
שלום בית הוא מונח המתאר יחסי שלום והרמוניה בין בני משפחה, באופן המאפשר חיים משותפים ללא חיכוכים ומריבות קשות. שלום בית נחשב כערך ביהדות, הן מצד מצוות ומידות טובות שבין אדם לחבירו, והן כתשתית לחיי נישואים והקמת משפחה בצורה בריאה ואידיאלית.
שלום בית בנישואים
שלום בית בין בני הזוג חיוני לצורך תפקוד נכון של הבית, ולצורך חינוך הילדים באווירה נעימה ושלווה ונטולת קונפליקטים. כדי להגיע למצב כזה נדרשת עבודה עצמית של בני הזוג, והרבה מוטיבציה מצד שניהם.
מושג זה עולה פעמים רבות במשפטי גירושים, כאשר אחד מבני הזוג מבקש להתגרש, ואילו האחר דורש שלום בית, כלומר חזרה לחיי נישואים הרמוניים.
שלום בית בספרות חז"ל
בחז"ל אנחנו מוצאים אמירות רבות העוסקות ביחס הנכון שצריך להיות בין בני הזוג, וכיצד עליהם לשמור יחד על האחוה והכבוד ההדדי. והרמב"ם בספר משנה תורה מסכם כמה מדברי חז"ל בעניין זה-.
כמו כן, ישנם סיפורים על רבנים גדולים שעשו מאמצים חריגים כדי לעזור לקיים שלום בית בין בני זוג. דוג' אחת לזה היא בסיפור בו איש אחד כעס על אשתו שהתעכבה בשיעור של רבי מאיר, ועל כן ציווה אותה ללכת ולירוק בפניו של רבי מאיר. רבי מאיר מתוודע לכך ומודיע שהוא זקוק למישהי שתירק לעינו כדי לרפא אותה, ומזמין את האישה כדי שתוכל לקיים את דברי בעלה ולהתפייס עמו.
מקור הביטוי
המושג שלום ביתו מופיע בתלמוד לעניין שלום בבית בכלל (לא דווקא לעניין שלום שבין בני זוג). בתקופה המודרנית, משתמשים במושג זה בעיקר לעניין שלום שבין בני זוג.
אברהם אבולעפיה
רבי אברהם אַבּוּלְעַפְיָה (ה' אלפים, 1240 - ה'נ"א, 1291 בערך) היה רב ומקובל, נחשב לרוב כנציג הבולט של זרם הקבלה האקסטטית.
קורות חייו
ר' אברהם אבולעפיה נולד בסרגוסה שבחבל אראגון בספרד בשנת 1240 לרבי שמואל אבולעפיה. לאחר זמן מה עברה משפחתו לטודלה בקרבת נהר האברו. עד פטירתו של אביו ב-1258 למד תורה מפיו.
ב-1260 החל במסע לארץ ישראל כדי לחפש את נהר הסמבטיון. ייתכן שהמניע לכך היה פלישת המונגולים לארץ ישראל באותה עת, פלישה שגרמה לרב אבולעפיה לשער שהם מצאצאי עשרת השבטים האבודים. ר' אברהם אבולעפיה הצליח להגיע עד עכו, אך בשל קרב עין ג'אלות שהתחולל בין הממלוכים והטטרים באזור עין חרוד נאלץ לקטוע את מסעו ולחזור לאירופה.
לימודי הפילוסופיה והקבלה
ראשית התיישב ביוון ונשא שם אישה. לאחר זמן מה הגיע לקפואה, איטליה. שם למד אצל הפילוסוף רבי הלל מוורונה פילוסופיה, תורת הנפש של הרמב"ם ובעיקר את ספרו מורה נבוכים. לאחר זמן מה הגיע לקטלוניה (ברצלונה), שם התקרב לחוג מקובלים שבהם היה רבי ברוך התוגרמי, ככל הנראה בחוג זה ובהשפעתו החל ללמוד קבלה שקודם לכן התנגד לה, עיקר לימודיו התרכזו בספר יצירה שלאחר שנים מספר כתב לו כמה פירושים.
בחוג זה התקרב לקבלה האקסטטית, שהושפעה מחסידי אשכנז ושורשיה טמונים בספרות ההיכלות. ר' אברהם אבולעפיה פיתח תורה זו, וכינה אותה בשם "קבלה נבואית", משום שחלק ממטרתה להביא את העוסק בה בטהרה לחוויה אקסטטית ועל ידי כך לזכות לנבואה. כמו כן כינה תורה זו בשם "קבלת השמות" המביאה לידי נבואה, על ידי שימוש נרחב באותיות ושמות הקודש, שימוש שהקנה ללשון הקודש מעמד מאגי-מיסטי.
הגילויים הנבואיים
בקטלוניה אירע אירוע מכונן בחייו של ר' אברהם אבולעפיה כאשר, לפי עדותו, זכה בשנת 1270 לגילוי נבואי המצווה עליו להיפגש עם האפיפיור ו"לדבר עמו בענייני יהדות". בשנת 1271 זכה, לדבריו, לגילוי נבואי נוסף (ראו הרחבה להלן). משנה זו ועד למותו חיבר ר' אברהם אבולעפיה קרוב לחמישים חיבורים מסוגים שונים. החשובים והפורים שבהם הם ספרי ההדרכה להשגת נבואה דרך השימוש באותיות הקודש. עם ספריו אלה נמנים: "ספר חיי העולם הבא", "ספר אור השכל", "ספר אמרי שפר", "ספר החשק" ו"אוצר עדן הגנוז". מלבדם כתב ר' אברהם אבולעפיה פירוש לתורה בשם "ספר המפתחות", כמה פירושים לספר יצירה ולמורה נבוכים, אגרות, שירים וספרי נבואה המתארים את חזיונותיו המיסטיים כמו "ספר האות". מתוך חמישים חיבורים שחיבר שרדו כשלושים, ורק חלק קטן מכלל אלו הובאו לדפוס. בכתביו עושה ר' אברהם אבולעפיה שימוש נרחב בגימטריות, נוטריקונים, ראשי תיבות ועוד.
תלמידיו
ר' אברהם אבולעפיה לא מיהר לנסות להיפגש עם האפיפיור. עוד לפני כן ערך מסע נדודים ברחבי אירופה, ובו אסף קבוצות קטנות של תלמידים ולימדם תורה, ובפרט את "מורה נבוכים" בשיטתו המיוחדת. תלמידיו הבולטים במסע זה היו שניים מגדולי מקובלי קסטיליה, ר' משה בן שמעון מבורגוס, שעליו כתב כי הוא "אדם גדול ונכבד", ור' יוסף בן אברהם ג'יקטיליה בעל הספר "שערי אורה", שעליו העיד ר' אברהם אבולעפיה בספרו "אוצר עדן הגנוז": "והוא בלא ספק הצליח הצלחה מופלאה במה שלמד לפני, והוסיף מכוחו ומדעתו וה' היה עמו".
ב-1279 שב לקפואה שבאיטליה, שם ניסה להקים בית מדרש.
ניסיונותיו להפגש עם האפיפיור
ר' אברהם אבולעפיה לא אמר נואש ויצא בכל זאת לסוריאנו כדי להיפגש עם האפיפיור. עם הגעתו של ר' אברהם אבולעפיה למקום בערב ראש השנה נודע לו כי האפיפיור מת באופן פתאומי ימים ספורים קודם לכן, בכ"ה באלול ה'ם' (ככל הנראה מהתקף לב). ר' אברהם אבולעפיה נעצר על ידי כת המינוריטים השייכת למסדר הפרנציסקנים, אולם הוא לא נשרף כפי שאיימו עליו בתחילה אלא הוחזק במעצר שבועות מספר ולאחר מכן שוחרר ופנה לסיציליה. אירועים אלו נתפסו על ידו כאות למסירות הנפש שלו בעבור מצוות האל וכעדות על ה' שהציל אותו מיד אויבו.
הפולמוס עם הרשב"א
בשנת 1281 הגיע ר' אברהם אבולעפיה לאי סיציליה (פלרמו ומסינה). שם הקים בית מדרש והצליח לאסוף סביבו עדה גדולה של תלמידים וחסידים, דבר המעיד על יכולות אינטלקטואליות גדולות ועל כריזמה. בשל גישתו הנבואית פנו חלק מנכבדי המקום לרבי שלמה בן אדרת (הרשב"א), שהיה מגדולי ההלכה באותה עת ושימש כנציג מעין-ממסדי של הדת, בשאלת נביאותו של ר' אברהם אבולעפיה. בתשובתו לפנייתם, דחה הרשב"א בתוקף את יומרת הנבואה של אבולעפיה והחל באחד הוויכוחים הראשונים על משיחיות קבלית בימי הביניים.
הרשב"א פתח במלחמת חורמה כנגד ר' אברהם אבולעפיה ודחה בבוז את יומרותיו הנבואיות. דגש חשוב בתשובת הרשב"א הוא הסתמכותו על דיווח הפונים אליו, ולפיו המדובר במתיימר לנבואה, החסר למעשה רקע של השכלה למדנית מקיפה. נקודת מתח נוספת בין השניים נוצרה בשל העובדה שהרשב"א, שהיה אף הוא מקובל, החזיק בזרם התיאוסופי-תיאורגי של הקבלה (תורת הספירות), ואילו ר' אברהם אבולעפיה החזיק בקבלה הנבואית. מאבקו של הרשב"א הצר את צעדיו של ר' אברהם אבולעפיה, וכתוצאה מכך איבד קהל גדול מתלמידיו וחסידיו ואף נאלץ לעזוב לזמן מה לאי קומינו הסמוך. עדות לרדיפה זו נמצאת באיגרת "וזאת ליהודה" שכתב ר' אברהם אבולעפיה לרבי יהודה שלמון:
המחלוקת בין הרשב"א לר' אברהם אבולעפיה נמשכה משנת 1285 לערך עד לפטירתו של ר' אברהם אבולעפיה. זמן פטירתו המשוער הוא בשלהי 1291 או בראשית 1292, שכן החל מאותה עת אין כל ידיעה על פועלו. גם לאחר מותו של ר' אברהם אבולעפיה השפיע חרם הרשב"א על תורתו, ועדות לכך היא העובדה שעד המאה ה-18 ספרו החשוב "חיי העולם הבא" נשאר בכתב יד. ר' אברהם אבולעפיה נפטר בסיציליה, אולם מקום קברו לא ידוע.
נבואה
בשנת 1271 קיבל, לדבריו, חיזיון נבואי נוסף, כפי שהעיד בספרו "אוצר עדן הגנוז":
קבלה נבואית
בשל היותו של הרב אבולעפיה הנציג הבולט של זרם הקבלה האקסטטית נגרר לעיתים לפולמוס עם חסידי השיטה התיאוסופית-תיאורגית, וכך כתב בספר "גן נעול":
באיגרת "וזאת ליהודה" הרב אבולעפיה אף תקף בחריפות חלק ממקובלי הספירות והאשים אותם בשלילת אחדות האל:
הרב אבולעפיה לא היה הראשון שעסק בקבלה האקסטטית, אך מה שמייחד ומבליט אותו לעומת מקובלים אחרים שעסקו בה, מלבד שמיזג את תורת הנפש של הרמב"ם בקבלת חסידי אשכנז, הוא הפירוט הרב של הטכניקות המעשיות בהשגת הנבואה. הרב אבולעפיה משתית דרך ברורה להולכים בדרכו, החל מאופן וסדר הנשימות הראוי, תנועות ראש וידיים, דמיון האותיות, התעטפות בטלית והנחת תפילין, וכן בתנאים הנלווים לשימוש בהזכרת השם, כמו ההכנה הנפשית הראויה והתבודדות במקום המיוחד לשם כך והתרחקות מענייני העולם הגשמי.
העיסוק בתורתו בעת החדשה
כוונת החיד"א היא לציטוטיו של ר' חיים ויטאל מספר "חיי העולם הבא" בספרו "שערי קדושה". בזכות החיד"א, שהיה מגדולי הפוסקים וכן מראשוני ההיסטוריונים של הכתיבה היהודית, התהפך מעמדו של הרב אבולעפיה מן הקצה אל הקצה והוא הפך מדמות בזויה, נלעגת ומוחרמת לדמות מכובדת, מוערכת ולגיטימית.
המחקר האקדמי על תורתו של הרב אבולעפיה החל בשנות ה-30 של המאה ה-19, כאשר משה לנדאור בחן את כתבי היד של הרב אבולעפיה. לנדאור ייחס בטעות את כתיבת ספר הזוהר לרבי אברהם אבולעפיה. במחצית השנייה של המאה ה-19 החלו חוקרים כמו צבי גראף, משה שטיינשניידר ואהרן ילינק לנתח את שיטתו של הרב אבולעפיה. ילינק הקדיש כמה מחקרים לכתביו והבהיר כי לא הרב אבולעפיה הוא מחברו של ספר הזוהר.
במאה העשרים הרחיב במעט גרשם שלום את המחקר אודותיו וקבע את דמותו של הרב אבולעפיה כאחד מיוצריה החשובים של הספרות הקבלית. כיום מי שעומד בשורה הראשונה במחקר על הרב אבולעפיה הוא משה אידל, אשר חיבר שורה ארוכה של מחקרים על הרב אבולעפיה ושיטתו הקבלית.
ספריו וחיבוריו
הרב אבולעפיה חיבר חיבורים רבים בפילוסופיה ובקבלה עיונית ובקבלה מעשית נבואית,
ובהם נותרו הספרים:
בעולם החרדי החל מאמץ לפרסם את כתביו של הרב אבולעפיה, ויצאו לאור ספריו: "חיי העולם הבא", "אמרי שפר", "אור השכל", "ספר החשק", "גן נעול", "אוצר עדן הגנוז", ועוד. גם בזרם הקבלה המודרנית זוכה דמותו של הרב אבולעפיה לעדנה מסוימת בכך שמתייחסים לשיטתו כאל מעין "מדיטציה יהודית".
Higher (שיר של ריהאנה)
Higher (בעברית: גבוה יותר) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הברבדית ריהאנה עבור אלבום האולפן השמיני שלה, Anti. השיר יצא לאור ב-28 בינואר 2016 לצד שאר הרצועות באלבום.
הפקה והרכב
ריהאנה חשפה את השיר באינסטגרם בתחילת מרץ 2015. השיר נכתב על ידי נו איי.די, בי. בורלי, ריהאנה, ג'רי באטלר, קני גמבל וליאון האף, והופק על ידי הראשון. "Higher" מסמפל את השיר "Beside You" של להקת The Soulful Strings. המפיק האמריקאי קוק הארל ביצע את ההפקה הווקאלית של השיר. השיר הוקלט באולפני וסטלייק שבלוס אנג'לס. את המיקסינג עשה מני מרוקין באולפני Larrabee בצפון הוליווד, יחד עם כריס גאלנד ואייק שולץ, ואת המאסטרינג עשה כריס גרינגר בסטרלינג סאונד, בניו יורק.
אורכה של הבלדה הוא שתי דקות. ג'ורדן באסט מ-NME כינה את "Higher" "שיר אהבה אמיתי", ובריטני ספנוס מרולינג סטון תיארה את השיר כ"בלוזי". אמילי ג'ופ מהאינדיפנדנט סברה כי השיר הוא בהשראת איימי ווינהאוס.
ביקורות
"Higher" זכה להערכה אוניברסלית ממבקרי המוזיקה. דייוויד סאקלה מ-The Sound כינה את השיר "רועם", והסביר כי ריהאנה מותחת את יכולותיה הווקאליות מעבר לנקודת השבירה שלהן. ג'ורדן באסט מ-NME אמר, "הדבר שבאמת בולט בשיר הוא השירה המעושנת והמרחפת של ריהאנה, שעשויה להיות אחד הדברים היפים והרומנטיים ביותר שהיא הקליטה".
בסקירה של האלבום, כתב מייקל קראג מהגרדיאן, "'Higher' היא הנקודה שבה הטון הווקאלי של ריהאנה משתולל קצת. הוא למעשה כמעט בלתי ניתן להאזנה". ג'ייסון גרין מפיצ'פורק קבע שהשיר הוא "עוד יצירה מופתית של נו איי.די". ברנן קרלי מ-Spin השווה את השיר ל"At Last" של גלן מילר. קריסי מילאצו מטין ווג כתבה, "ברגע הכי 'איימי ווינהאוס' של ריהאנה, היא שרה על ויסקי ומאפרות, ונותנת לך לשמוע את השחיקה של הקול שלה לשתי דקות קצרות. זהו שיר שחובה להאזין לו".
מורשת
"Higher" שימש השראה לשיר "Liability" של הזמרת-יוצרת הניו זילנדית לורד, מתוך אלבומה השני, Melodrama, כאשר לפי הדיווחים לורד "התרגשה עד דמעות" בהאזנה ל-"Higher", וקיבלה ממנו הרשאה לכתוב את "Liability".
באוגוסט 2016 פרסמה הזמרת-יוצרת האמריקאית מארן מוריס גרסת כיסוי לשיר באינסטגרם.
ב-2020 דגם ג'יי אלקטרוניקה את הרצועה בשיר "Flux Capacitor", מתוך אלבום הבכורה שלו, A Written Testimony.
ג'ו-און: רוח שחורה
ג'ו-און: רוח שחורה (מיפנית: 呪怨: 黒い少女) הוא סרט אימה יפני שנוצר בשנת 2009 לציון עשור ליצירת סרטי ג'ו-און המקוריים. בדומה לרוב סרטי הסדרה, עלילת הסרט מחולקת לפרקים המוצגים בסדר לא ליניארי. עלילת הסרט עוקבת אחר נערה מתבגרת המתאשפזת בבית החולים לאחר שציסטה מתגלה בגופה. הציסטה היא בעצם השאריות של אחיה התאום, שמת ברחם.
סרט זה, ביחד עם הסרט הבא בסדרה עוסקים בקללה שלא קשורה לקללת משפחת סא'אקי, ולכן דמותה של קיאקו סא'אקי לא מופיעה בהם (מלבד דמותו של טושיו שמופיע בהופעת קמע).
עלילה
עלילת הסרט היא לא ליניארית, אך פה היא תוצג לפי הסדר.
לאחר שהתעלפה בבית הספר, נערה צעירה בשם פוקי יוקוטה נשלחת לבית החולים. לאחר שחרורה, פוקי חוזרת הביתה ביחד עם אמה, קיוואקו. בהגיען לבית, פוקי מתחילה להשמיע ייללות חתול וחרחורי גסיסה מפיה ומביטה על אביה, יוקוטה ואומרת לו משום מקום שהוא "ירצח אישה בידיו".
פוקי נשלחת שוב לבית החולים ומראויינת על ידי פסיכולוג. לאחר הריאיון, פוקי נשארת לאשפוז בבית החולים ואחות בשם יוקו משגיחה עליה. הרופא בבית החולים מסביר לקיוואקו שבתוך גופה של פוקי יש ציסטה. הציסטה מתגלה להיות. קיוואקה מבינה שמצבה של פוקי הוא על טבעי ויוצרת קשר עם אחותה, מאריקו הרגישה לעל טבעי על מנת שזאת תבדוק את פוקי. השתיים מסיקות שהתאום בגופה של פוקי הוא. מאריקו מקיימת טקס גירוש שדים על מנת לגרש את הרוח מגופה של פוקי, אך הרוח מערימה עליה וגורמת לה לגרש את רוחה של פוקי במקום. הרוח, ששולטת על גופה של פוקי, מגיעה לביתה של מאריקו ורוצחת אותה, את בעלה ואת בנה.
הרוח, ששולטת על גופה של פוקי נשלחת לבית החולים ובמאמץ אחרון, קיוואקו קופצת ביחד איתה מגג בית החולים במטרה לסיים את הקללה והשתיים מוצאות את מותן. למרות זאת, הרוח משתחררת מגופה המת של פוקי וגורמת ליוקוטה לרצוח את איינו, אחת העובדות בחברה בה הוא עובד. במעשיו, יוקוטה מגשים את הנבואה של פוקי. לאחר מכן, הרוח מגיעה אל ביתה של יוקו, האחות מבית החולים והורגת אותה ואת שכנה, טאטסויה.
הפצה
הסרט הופץ ביחד עם הסרט "ג'ו-און: רוח לבנה" על גבי תקליטורי DVD בממלכה המאוחדת ב-26 באפריל 2010, ולאחר מכן הסרטים הופצו גם באיכות DVD ובלו-ריי בארצות הברית ב-17 במאי 2011.
איירון מן: אקסטרמיס
אקסטרמיס (באנגלית: Extremis) היא קשת סיפור שפורסמה בחוברות הקומיקס איירון מן למשך שש חוברות בין ינואר 2005 לאפריל 2006, בכתיבתו של וורן אליס ובאיורו של אדי גרנוב. עלילת הסיפור מגדירה מחדש את סיפורו של איירון מן, ומעצימה את כוחותיה של חליפת השריון שלו.
רקע
"אקסטרמיס" היה הסיפור הראשון של איירון מן לאחר אירועי "האוונג'רס מתפרקים", שאמנם רצו בחוברות השונות של מארוול, אך השפיעו בעיקר על קבוצת האוונג'רס. הסיפור נועד להיות מעין התחלה חדשה של הדמות - להגדיר אותו מחדש מימי מקורו כסוחר בכלי נשק ועד להיותו "טייס הניסוי החדש של העתיד", עתיד כפי שייחל לו הכותב וורן אליס. הסיפור כמעט ומזכיר את עברו של איירון מן, והאזכורים לשאר יקום מארוול הם קצרים ומעטים. הסיפור מתרחש למשך שלושה עד ארבעה ימים שבין הקמת הקבוצה החדשה האוונג'רס החדשים לבין האירועים שהציתו את תחילתה של מלחמת האזרחים של מארוול על חוק רישום העל-אנושיים.
עלילה
קשת הסיפור כוללת סיפור מקור מעודכן עבור איירון מן, ובו טוני סטארק הוא מעצב כלי נשק שבכלי הנשק שייצר נעשה שימוש במלחמה נגד אל-קאעידה באפגניסטן, כעשר שנים לפני מלחמת המפרץ השנייה. במהלך סיור למטרת פיקוח, אחת מפצצותיו של סטארק מתפוצצת, שולחת חלקי רסיסים לתוך החזה שלו, וכמעט הורגת אותו. הוא נלכד בידי טרוריסטים אפגניים, וכמו בסיפור המקורי, יוצר בשיתוף עם אסיר בשם ינסן חליפת שריון - בעזרתה הוא נמלט, אולם במחיר מותו של ינסן.
שלושה אנשים נכנסים לבית מטבחיים נטוש בבאסטרופ שבטקסס, כאשר שניים מהם מזריקים סם נסיוני מרצון לשלישי, שלו הם קוראים בשם "מאלן". הסם גורם לאיש ליפול לרצפה בכאבים עזים, ושינוי פיזי מוזר מתרחש בו. שני האחרים מביטים בו בבעתה ונמלטים מהחדר, נועלים אותו מאחוריהם.
בחדר העבודה של טוני סטארק בקוני איילנד, סטארק מתעורר משינה טרופה ומנסה כהרגלו להביט בהשתקפות פניו במראה. הוא עוזב לראיון מתוכנן עם העיתונאי ג'ון פילינג'ר, שמגלה משיחתו עם סטארק כי האשמה שאותה מרגיש סטארק אינה נובעת מההיסטוריה שלו כמעצב כלי נשק, אלא משום שהשיפורים ההומניטריים שאותם ביקש לממן בעזרת מכירות הנשק שלו לא צלחו. סטארק שואל אותו בחזרה האם העיתונאי הצליח לשנות משהו, וברור כי השאלה מטרידה את שניהם.
גופתו של האיש שלו הוזרק הסם עדיין שוכבת על רצפת המחסן, והיא מכוסה כולה בשכבה מוזרה של רקמה חיה.
מספר ימים לאחר מכן, מתאבד דוקטור אלדריץ' קיליאן במשרדי תאגיד פיוצ'רפארם באוסטין שבטקסס. מכתב ההתאבדות שאותו השאיר מיידע את שותפתו לעבודה, מיה הנסן, כי הוא גנב את נסיוב "אקסטרמיס" המסוכן ושחרר אותו למטרה מסוימת. הנסן מתקשרת בבהילות לסטארק, מאהבה לשעבר, שממהר לשדה התעופה הפרטי שלו לאחר שקיבל את שיחתה בעת שטס בשמי מדינת ניו יורק בחליפת איירון מן.
בחזרה בבית המטבחיים, שני האנשים חוזרים ומגלים כי חברם נמצא חי ושב להכרתו, חזותו רגילה, אולם הוא הכה בפראות בדלת המתכת בניסיון להימלט.
סטארק מגיע לטקסס במטוס סילון פרטי, ובשיחת ועידה עם מועצת המנהלים של "תעשיות סטארק" הוא מסרב לבקשתם שיתפטר מתפקידו כיושב ראש. הוא עושה זאת ביודעין, שכן בהיעדרו הם ימשיכו ביצור כלי נשק. בהגיעו לפיוצ'רפארם, הוא מגלה מהנסן שהפרויקט הגנוב מכיל "מיקרוכירורגיה רובוטית", וכי אין זה ידוע מי השיג את ידו עליו משום שהם אינם יכולים לפרוץ למחשבו של קיליאן. סטארק שולח אימיילים באמצעות מערכת לוויינית לאנשי הקשר של קיליאן מהכונן הקשיח שלו, מתוך תקווה שאחד מהם יצליח לפרוץ את מחשבו. כדי להסיח את דעתה של הנסן, הוא מטיס אותה לסן דייגו כדי לשוחח עם ידיד ותיק בשם סאל קנדי.
קנדי מדבר על תפקידם של הסמים הפסיכדליים בימי האבולוציה המוקדמים של הציידים, וכיצד השימוש באותם סמים יכול לעזור להבין את "מערכת ההפעלה" של המוח ואף לשכתב אותה מחדש. קנדי אף נותן מחווה לטרנס מק'קנה, אתנובוטניקאי, פסיכונטיקאי ופילוסוף מנוח. הוא ממשיך ומדבר על ההתפתחות הטכנולוגית בכלל, שלה הוא קורא "יצירתם של ציידי טובים יותר", ומשווה את הנסן לאדוארד טלר של הביולוגיה ואת סטארק לדין קיימן של הטכנולוגיה. הם משוחחים ממושכות על האכזבה ממוחות גדולים (קיימן, למרות המצאותיו הגדולות, ידוע רק בשל המצאת הסגוויי, בעוד קלייב סינקלייר חולל מהפכה בתעשיית המחשבים של הממלכה המאוחדת, אך נודע רק בשל המצאת רכב חשמלי מונע מצבר בשם סינקלייר C5 - "סגוויי עם פדלים"). קנדי מתלונן על כך שהאפיטף לאותם מוחות גאונים יהיה אך ורק "כמעט שימושי", מה שכולל את שלושתם.
בינתיים, שלושת האנשים מבית המטבחיים מגיעים למשרדי ה-FBI של יוסטון. בעוד קנדי ממשיך בדברי התוכחה שלו על עבודתם הצבאית של סטארק והנסן ועל הבטחתם לעתיד טוב יותר, השורד מבית המטבחיים ניגש לא חמוש לתחנת ה-FBI, פניו מכוסות בהבעת שנאה, והוא טובח במו ידיו בכל האנשים המאיישים את התחנה, החמושים ואלה שאינם חמושים.
מיה רואה את התקרית בחדשות, ומבינה כי הטרוריסט וחמישים קורבנותיו הם אשמתה ותוצר של פרויקט שלו היא קוראת "אקסטרמיס". סטארק קורא למטוס שיחזיר אותם לאוסטין, ושחליפת השריון שלו תהיה מוכנה. בחזרה במסחרית אשר אוספת את הטרוריסט ואת חבריו, הוא אומר שמעשיו היו רק ההתחלה.
סטארק מתדרך את כוחות המשטרה והאוונג'רס לפני נחיתתו, ועוטה את חליפת איירון מן. בינתיים, המסחרית ובה הטרוריסט וחבריו עושה את דרכה חזרה לבאסטרופ, טקסס, ומאלן נזכר בטבח משפחתו בפשיטת ה-ATF כשהיה ילד. איירון מן מאתר את המסחרית ממרומים, מנטרל אותה ונלחם נגד מאלן, אך זה האחרון מביס אותו וגורם לנפגעים רבים בקרב האוכלוסייה. מאלן נמלט ומותיר את סטארק לכוד מתחת לרכב בוער, כשרמת האנרגיה של חליפתו אזלה. אולם, סטארק מצליח להעלות את רמת האנרגיה על ידי ספיגת האנרגיה התרמית של הלהבות הבוערות, ומציל אותו ואת נוסעי הרכב. הוא מתקשר להנסן ומבקש שיטיסו אותו חזרה פיוצ'רפארם. שם, היא מסירה מעליו את חליפת השריון ומגלה את זהותו הסודית. הפציעות הפנימיות שלו כתוצאה מהקרב הן חמורות ביותר, וסטארק מבין כי הדרך היחידה לשרוד אותן היא לעבור בעצמו את תהליך אקסטרמיס. הוא מציין כי זוהי הפעם השנייה שהוא צריך לבחון נשק כדי לשרוד פציעה אנושה. הנסן חוששת שסטארק לא ישרוד את התהליך, אך סטארק מתעקש והיא מזריקה לו את הנוסחה. סטארק מתעוות בכאב ונופל לתרדמת.
בזמנו בתרדמת, סטארק חי מחדש את סיפור מקורו כאיירון מן, החל מפציעתו האנושה הראשונה בידי מוקש של "תעשיות סטארק" באפגניסטן שלפני מלחמת המפרץ. הוא מתעורר ומגלה כי הוא אסיר של ארגון אל-קאעידה, ונדרש ממנו לבנות עבורם כלי נשק. חוקר רפואה נסיונית ואסיר נוסף בשם ינסן, אומר לסטארק שרסיס חדר לחזה שלו ולבטח יהרוג אותו תוך זמן קצר. הצמד בונה חליפת איירון מן נסיונית שמשתמשת בשדות אלקטרומגנטיים חזקים שמונעים מהרסיס לחדור לליבו של סטארק. בעזרת החליפה, סטארק נמלט משביו.
לאחר 24 שעות, הפקעת שמשמשת כמתקן הגלדה ואשר עוטפת את גופו של סטארק נפרצת. סטארק מתעורר ומגלה שהחלים לגמרי. זאת ועוד, נדן שליטה מיוחד לחליפת האיירון מן התאחד לתוך גופו, מה שמאפשר לו לזמן את החליפה בכל עת שיחפוץ. הנדן מאפשר לו לא רק "להנעל" לתוך חליפת איירון מן, אלא גם מאפשר לו גישה למערכות לוויין, מחשבים ואמצעי תקשורת סלולריים. הוא חושף בפני כל חליפת איירון מן ניידת בצורת מזוודה, המורכבת עליו במתן פקודה.
סטארק מאתר את מאלן באמצעות גישה למערכת הלוויינית, ומגלה שהוא עושה את דרכו לוושינגטון הבירה. השניים נלחמים, אך כעת מאלן הוא זה שמובס. סטארק מבקש ממאלן להיכנע, בעודו מנסה שלא להרוג אותו תוך כדי הגנה על עצמו. הוא מודה בפניו שסיפורו מפחיד אותו, כיוון שזה מזכיר לו את סיפורו שלו, כולל 50 פעילי אל-קאעידה אותם הרג בשעת מנוסתו מהשבי. ההבדל ביניהם הוא שסטארק מנסה להתעלות מעל ההרג ולעשות שינוי, בעוד מאלן פועל מבלי לראות את העתיד לבוא. מאלן מצליח לצאת כשידו על העליונה, ואומר כי הוא יהרוג את העתיד בכל מקרה. הוא מתחיל לקרוע מעל סטארק את השריון שלו. כתוצאה מכך, סטארק משחרר פרץ אנרגיה שמשפד את מאלן ופוצע אותו אנושות. לצורך המתת חסד, סטארק עורף את ראשו של מאלן בעזרת פרץ אנרגיה נוסף.
סטארק נותר אחוז זעם ואשמה על כך שהצטרך להרוג פעם נוספת, והוא עושה את דרכו חזרה לפיוצ'רפארם. הוא מבין כעת כי קיליאן לא הצליח לפתוח את הכספת של החברה לבדו, והנסן כנראה שעזרה לו לגנוב ולשחרר את אקסטרמיס כדי לספק לה נושא מחקר אנושי. בעשותה זאת, היא תחסוך את המימון הצבאי ותמשיך לחקור אחר פתרונות למחלת הסרטן. הנסן מודה בכך בפני סטארק, והחיילים שסטארק הביא עמו אוסרים אותה. אולם, הנסן מצהירה בפניו כי הוא לא יותר טוב ממנה. סטארק מסכים, אבל לפחות הוא מנסה להיות יותר טוב ממנה, וכתוצאה מכך הוא יוכל להביט בפניו במראה בבוקר שלמחרת.
Vicious (שיר של טייט מקריי)
Vicious (בעברית: מרושע) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הקנדית טייט מקריי, בהשתתפות הראפר והזמר האמריקאי ליל מוזי. השיר יצא לאור ב-19 ביוני 2020, על ידי חברת התקליטים RCA רקורדס, כסינגל שלא מתוך אלבום.
רקע והכרזה
בהודעה לעיתונות אמרה מקריי, את הקליפ של הסינגל היא גם צילמה את הקליפ בעצמה בבית במהלך הבידוד בשל מגפת הקורונה.
קים לינהאן
קימברלי אן "קים" לינהאן (באנגלית: Kimberly Ann "Kim" Linehan; נולדה ב-11 בדצמבר 1962) היא שחיינית עבר אמריקאית. היא אלופת עולם (גואיאקיל 1982), אלופת אמריקה (סן חואן 1979) ואלופת האוניברסיאדה (בוקרשט 1981) במשחה ל-800 מטר חופשי. היא שיאנית עולם במשחים ל-400 מטר חופשי (כשלושה שבועות) ול-1500 מטר חופשי (1979–1987).
ביוגרפיה
לינהאן נולדה וגדלה בברונקסוויל, ניו יורק. בגיל 7 היא עברה עם משפחתה לפלורידה. בוגרת אוניברסיטת טקסס באוסטין.
שיאנית עולם
באליפות ארצות הברית שנערכה בת'ה וודלנדס, טקסס ב-2 באוגוסט זכתה לינהאן במדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 4:07.66 דקות, שיפור לשיא בן השנה של פטרה תימר ממזרח גרמניה (4:08.91 דקות).
שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בברלין, מערב גרמניה בשנת 1978 זכתה לינהאן בשתי מדליות ארד, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:07.73 דקות, אחרי טרייסי ויקהאם מאוסטרליה ששיפרה את שיאה העולמי והעמידה אותו על 4:06.28 דקות ובת ארצה סינתיה וודהד (4:07.15 דקות) ובמשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:32.60 דקות, אחרי טרייסי ויקהאם שקבעה שיא אליפות חדש של 8:24.94 דקות וסינתיה וודהד (8:29.35 דקות).
אלופת אמריקה
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בסן חואן, פוארטו ריקו בתחילת יולי 1979 זכתה לינהאן בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:39.82 דקות ומדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:01.92 דקות, אחרי סינתיה וודהד מארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 1:58.43 דקות.
בתחרות גביע העולם הראשון בשחייה שנערכה בטוקיו, יפן אותה שנה היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא ארצות הברית חדש של 8:24.70 דקות, 8 מאיות השנייה בלבד איטי משיא העולם של טרייסי ויקהאם (8:24.62 דקות).
באליפות ארצות הברית שנערכה בפורט לודרדייל ב-19 באוגוסט היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-1500 מטר חופשי שיא עולם חדש של 16:04.49 דקות, שיפור לשיא בן השישה חודשים של טרייסי ויקהאם (16:06.63 דקות). שיא זה החזיק מעמד כ-8 שנים ונשבר על ידי ג'נט אוונס מארצות הברית (16:00.73 דקות).
1980
לינהאן נכללה במשלחת האמריקאית לאולימפיאדת מוסקבה (1980) אך בשל החרם של מדינתה על המשחקים האולימפיים היא לא השתתפה.
אלופת אוניברסיאדה
באוניברסיאדה שנערכה בבוקרשט, רומניה בשנת 1981 היא זכתה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:15.26 דקות ובמשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:37.50 דקות.
אלופת עולם
באליפות העולם שנערכה בגואיאקיל, אקוודור בשנת 1982 זכתה לינהאן במדליית זהב במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:27.48 דקות, לפני ג'קי וילמוט מבריטניה (8:32.61 דקות) וכרמלה שמידט ממזרח גרמניה (8:33.67 דקות).
1983–1984
לאחר אליפות העולם הפסיקה לינהאן את אימוני השחייה שלה למשך כשנה וחזרה לקראת אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), במשחקים האולימפיים עצמם היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:12.26 דקות.
חיים אישיים
לאחר המשחקים האולימפיים פרשה לינהאן משחייה תחרותית ועברה ללמוד באוניברסיטת דרום פלורידה. בהמדך עבדה כעובדת סוציאלית ומנהלת שירותי בריאות בפאוריה, אילינוי.
הדיוויזיה ה-97 (ורמאכט)
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-10 בדצמבר 1940, על בסיס יחידות מהדיוויזיה ה-7 והדיוויזיה הממונעת ה-3, והועמדה תחת פיקוד ולטר וייס. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-52, ולאחר מכן כחלק מהקורפוסים ה-4 וה-49 לסירוגין במסגרת הארמייה ה-17, והשתתפה בקרב אומן, ובקרב קייב. ב-6 ביולי 1942 הפכה הדיוויזיה לדיוויזיית היגר ה-97, ובמתקפת הקיץ הגרמנית לחמה הדיוויזיה כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה, והשתתפה בקרב על קווקז. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות בחצי האי קרים ובאוקראינה, ובאוקטובר 1944 הועברה לסלובקיה, שם סייעה בדיכוי המרד הסלובקי. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרב על שלזיה ובקרבות בגרמניה, וב-8 במאי 1945 נכנעו שרידי הדיוויזיה לכוחות הצבא האדום.
חומרה
חומרה (חָמְרָה, באנגלית: Hardware) היא אוסף כל הרכיבים הפיזיים במחשב או בהתקן אלקטרוני אחר, כמו טלפון סלולרי או ציוד תקשורת, כלומר כל אובייקט הנתפס בחוש המישוש (כל דבר שניתן לגעת בו - "חומר"). זאת להבדיל מהמידע שהמחשב או ההתקן מכיל (ונשמר בזיכרון) או מעבד (בעזרת המעבד), ומהתוכנה - אוסף הפקודות המספקות הוראות לחומרה. הבחנה זו בין חומרה לתוכנה מצטמצמת כאשר התוכנה צרובה ברכיב חומרה מסוים ואינה ניתנת לשינוי (לדוגמה Read only memory - ROM) - תוכנה מסוג זה קרויה קושחה (Firmware) (מהיותה 'קשיחה' כלומר לא ניתנת לשינוי בצורה פשוטה). זיכרון קשיח זה הוא זיכרון ROM.
חומרת המחשב האישי
מחשב אישי מורכב ממספר רכיבי חומרה הארוזים במארז:
בנוסף, ובדרך כלל שלא כחלק מהמארז, המחשב האישי יכול לכלול גם מדפסת, סורק, מצלמת רשת, ולעיתים גם מערכת שמע עם רמקולים ואוזניות.
חלוקת החומרה
חומרה ניתן לחלק לפנימית ולחיצונית. חומרה פנימית אחראית על עבודת מערכת המחשב (חלוקת זרם חשמלי, אחסון נתונים, עיבוד נתונים וכדומה) וחומרה חיצונית כגון מסך, רמקולים, מקלדת (לא וירטואלית), עכבר (לא וירטואלי) וכדומה אחראים על שליטה על המחשב דרך ממשק משתמש (הזנת קלט וקבלת פלט). ייתכנו גם רכיבי חומרה חיצוניים נשלפים המהווים חלק אינטגרלי מהמערכת (כמו כאשר מאחסנים את מערכת ההפעלה של מחשב על כונן מידע נשלף).
שליטה בחומרה
החומרה נשלטת על ידי פקודות בשפת מחשב, הנקראת שפת סף (Assembly). על המחשבים בימינו, כדי לגשת לכל רכיב, אפילו במערכות הפעלה מתקדמות, יש לרשום את אוסף הפקודות שפונות לרכיב. קבצים אלה נשמרים עם סיומת VxD לדוגמה.
קבצים ישנים שעסקו בחומרה מתקופת ה-DOS היו עם הסיומת COM - לדוגמה: MOUSE.COM להפעלת העכבר, MSCDEX.COM להפעלת כונן תקליטורים. כמו כן, גם כקובצי הרצה (EXE) כתוכנית לכל דבר.
החומרה מופעלת באמצעות פסיקות (Interrupt), הפסיקה קלה בפעולת המעבד וגישה לחומרה.
רוקטיר (סדרת טלוויזיה)
רוקטיר (באנגלית: The Rocketeer) היא סדרת הנפשה ממוחשבת אמריקאית לילדים, שהופקה על ידי Wild Canary Animation ו-.ICON Creative Studio, Inc עבור ערוץ דיסני ג'וניור. בהתבסס על גיבור-על בעל אותו שם שנוצר על ידי דייב סטיוונס והסרט "הרפתקאות רוקטיר" משנת 1991, הסדרה עוקבת אחר קתרין "קיט" סיקורד, ילדה בת 7 שמקבלת תרמיל ריחוף משפחתי לכבוד יום הולדתה.
הסדרה שודרה לראשונה בארצות הברית בערוץ דיסני ג'וניור ב-8 בנובמבר 2019, ואילו בישראל באותו ערוץ בדיבוב עברי ב-4 בספטמבר 2020.
תקציר העלילה
הסדרה עוקבת אחר קיט סיקורד, ילדה בת שבע שגרה בעיריית יוזוויל שלכבוד יום הולדתה קיבלה תרמיל ריחוף משפחתי, דבר שהופך אותה לרוקטיר, גיבורת על שיכולה לטוס עם תרמיל ריחוף, הבאה. את זהותה בתור רוקטיר קיט צריכה לשמור בסתר, בזמן שהיא מגנה על תושבי העירייה מפני סכנה. בהרפתקאות שלה מסייעים לה חברה הטוב טש, הבולדוג בוטש וסבה מכונאי המטוסים אמברוס סיקורד.
מדבבים
הדיבוב העברי בוים על ידי ענת ניב, והופק על ידי ענבר שטגר עזרא באולפני דאבי דאב.
אייר ואן
אייר וואן (Air One) הייתה חברת תעופה איטלקית. החברה הייתה חברת בת של חברת התעופה האיטלקית אליטליה והיא הפעילה טיסות מוזלות ליעדים מקומיים בגרמניה ואיטליה וליעדים בינלאומיים באירופה וצפון אפריקה. החברה התמזגה עם אליטליה ב-13 בינואר 2009 ונסגרה ב-30 באוקטובר 2014.
תולדות החברה
החברה החלה את פעילותה בשנת 1983 כחברה קטנה בשם "אליאדריאטיקה" ששימשה ללימודי טיסה ו"טיסות מונית", ולאחר מכן גם טיסות פנימיות באיטליה. עם קבלת מטוסה הסילוני הראשון מדגם בואינג 737-200 החלה החברה לבצע גם טיסות סדירות וטיסות שכר. בנובמבר 1995 שינתה החברה את שמה ל"אייר ואן" והחלה לבצע טיסות סדירות בין רומא ומילאנו. בשנת 1996, השנה הראשונה שבה התבצעה פעילות מסחרית מלאה, טסו בחברה כ-713 אלף בני אדם. בשנת 2000 החלה החברה בשיתוף פעולה עם חברת לופטהאנזה ומאז כמעט כל טיסותיה נשאו גם את קוד לופטהאנזה (LH). בשנת 2006 ייסדה החברה את "אייר ואן סיטיליינר" - חברה בת לטיסות פנימיות. בשנת 2007 הפכה לחברת התעופה השנייה בגודלה באיטליה. בתחילת שנת 2009 התאחדה החברה עם חברת התעופה הלאומית של איטליה - אליטליה, במסגרת ההקמה מחדש של אליטליה לאחר פשיטת הרגל שלה. במרץ 2010 החלה אליטליה להשתמש במותג אייר וואן כחברת בת לטיסות מוזלות שבסיסה בנמל התעופה מילאנו מלפנסה. החברה הציעה טיסות לאומיות ובינלאומיות בתעריף מוזל וכתחרות לפעילות חברות תעופה מוזלות אחרות הפעולות במילאנו, בהן איזיג'ט וריאנאייר.
לאחר שבאוגוסט 2014 רכשה חברת איתיחאד איירווייז מאיחוד האמירויות כ-49% ממניות חברת אליטליה, כחלק מהתוכנית התפעולית החדשה הוחלט על סגירת חברת אייר וואן והפסקת כל טיסות החברה. יום הפעילות האחרון נקבע ל-30 באוקטובר 2014 ובתאריך זה הופסקה כל פעילות החברה ובוטל המותג.
צי המטוסים
(הנתונים נכונים ליוני 2012)
בשרות חברת אליטליה פועלים מטוסים נוספים מדגמי איירבוס A320 ו-A330 הנושאים עדיין את צביעת חברת אייר ואן אך בפועל מופעלים על ידי חברת אליטליה. מטוסים אלו יצבעו מחדש בהדרגה עד שתווצר הפרדה מוחלטת בין מטוסי אייר ואן כמטוסי החברה לטיסות מוזלות ומטוסי אליטליה כחברה בשירות מלא.
פאול גומה
פאול גומה (ברומנית: Paul Goma; 2 באוקטובר 1935 – 25 במרץ 2020) היה סופר רומני, ממתנגדי המשטר הקומוניסטי ברומניה וממצדיקי שואת יהודי רומניה.
חייו
גומה נולד בכפר מאנה שבמחוז אורחיי, בבסרביה, בעת שהייתה חלק מרומניה.
בשנת 1952, בגיל 17, הביע בכיתתו תמיכה בכוחות הפרטיזנים הרומנים המתנגדים לשלטון הקומוניסטי, ונעצר ל-8 ימים בידי הסקוריטטה. לאחר מכן סולק מבית הספר, ונאלץ להשלים את לימודיו התיכוניים בבית ספר המרוחק מביתו. בשנת 1956 הקים קול מחאה נגד שליטת ברית המועצות בהונגריה וברומניה, וקרא למחאה רומנית בדומה למרד ההונגרי. הוא נעצר בעוון המרדה ונידון לשנתיים מאסר. לאחר שריצה את עונש המאסר הוגלה למעצר בית בברגאן, מקום בו שהה עד שנת 1964.
בשנת 1965 פרסם רומן בשם "אוסטינטו" ובשנת 1966 סיפור בשם "כשהתוף משתתק". בקיץ 1967 הבריח למערב את הנוסח הלא מצונזר של הרומן "אוסטינטו". בשנת 1968 הופיע ספרו "החדר הסמוך". בשנת 1970 שלח את הספר "הדלת", שנדחה ברומניה, למערב. בשנת 1971, ביריד הספרים של פרנקפורט הופיע הרומן "אוסטינטו" עם כותרות הטוענות שהוא אסור ברומניה. בשנת 1972 הופיע במערב גם "הדלת".
החיכוכים בין גומה ובין השלטונות הרומניים התגברו והוא הוגלה עם משפחתו וביקש מקלט פוליטי בפריז. בפברואר 1981 נשלחה אליו מעטפת נפץ על ידי אנשיו של איליץ' רמירס סאנצ'ס, אך המעטפה עוררה את חשדו, הוא הזעיק את המשטרה וניצל. מעטפה דומה נשלחה לשר הפנים של רומניה, והוא נפצע בפניו.
בשנת 1982 ניסו כוחות הסקוריטטה להתנקש בגומה. המרגל מאתיי היידוקו קיבל הוראה לרצוח את גומה, אך הוא פנה לשירותים החשאיים של צרפת (DST) ובהדרכתם ביים ניסיון הרעלה כושל. כאשר גומה אכל במסעדה, היידוקו הניח על הדלפק כוס משקה מורעל שהייתה מיועדת עבורו, אך סוכן DST התחזה לסועד שלומיאל והפיל "בטעות" את הכוס.
בשנת 2002 פרסם גומה מסה בשם "השבוע האדום 28 ביוני - 3 ביולי או בסרביה והיהודים". במסה שלו מתוארות הפגיעות של התושבים הלא רומנים בצבא הרומני הנסוג מבסרביה לפני מלחמת העולם השנייה (לאחר שרומניה נכנעה לאולטימטום סובייטי, בעקבות הסכם מולוטוב ריבנטרופ). לטענת המחבר, יון אנטונסקו עודד את פרעות יאשי ואת שואת יהודי רומניה כנקמה על מעשי היהודים בבסרביה ובוקובינה בשבוע הנסיגה. המסה עברה מספר שינויים ופורסמה שוב ושוב והיא משמשת ככלי אפולוגטי בידי רומנים רבים המאשימים את היהודים בפשעים שונים ובעיקר בהבאת הקומוניזם לרומניה, ובכך מצדיקים את מה שנעשה ליהודים בתקופת אנטונסקו.
הטיעונים ההיסטוריים של גומה הותקפו והופרכו על ידי מרבית ההיסטוריונים. גומה נחשב לאנטישמי וסוג מיוחד של מכחיש שואה (לא מכחיש אלא מצדיק). ברומניה היו לו חסידים רבים.
גומה נשא לאישה את אנה מריה נבודרו (Ana Maria Năvodaru), ממוצא יהודי. לזוג ילד אחד.
ב-18 במרץ 2020 אושפז פול גומה בבית חולים בפריז לאחר שנדבק ב-COVID-19 ומת ב-25 במרץ 2020.
ג'ון האוזר
ג'ון האוזר (באנגלית: John Hauser; 30 בינואר 1859 – 6 באוקטובר 1913) היה צייר אמריקאי, הידוע בעיקר בזכות דיוקנאותיו של הילידים האמריקאים ותיאורים של היבטים שונים בחייהם. עבר הכשרה אקדמית בבתי ספר לאמנות באירופה, כולל האקדמיה המלכותית לאמנויות יפות במינכן. בארצות הברית הוא הוקסם מאינדיאנים בדרום מערב והמערב, אותם צייר במשך כל חייו. בשנת 1893 נסע עם האמן האמריקני ג'וזף הנרי שארפ לטאוס, ניו מקסיקו ואזורים אחרים במדינות הסמוכות לה.
ראשית חייו
בנם של מהגרים גרמנים, האוזר נולד בסינסינטי, אוהיו, שם שהה כל חייו. את השכלתו המוקדמת הוא קיבל במערכת בתי הספר הציבוריים של סינסינטי, ולמד רישום במכון באוהיו.
בשנת 1873 הוא נרשם לבית הספר לעיצוב מקמיקן, שם למד אצל תומאס סאטרווייט נובל. האוזר למד לראשונה באירופה בשנת 1880, כשנסע למינכן, שם למד באקדמיה המלכותית לאמנויות יפות. באותה שנה הוא השלים את הציור המתועד הראשון שלו, דיוקן של הגשש האינדיאני המפורסם "לורד בולטימור".
בשנת 1883 הוא הפך לחבר במחלקת הרישום בבתי הספר הציבוריים של סינסינטי, תפקיד אותו מילא עד שפרש בשנת 1885 כדי להפליג לאירופה.
אירופה
בשנת 1885, בחברתו של אמן אחר מסינסינטי, ג'וזף הנרי שארפ, הוא הפליג לגרמניה, ונרשם לאקדמיה המלכותית לאמנויות יפות במינכן. לאחר סיום התוכנית המשיך האוזר את לימודיו בפריז ובדיסלדורף. הוא חזר למינכן ללימודים נוספים.
חזרה לארצות הברית
עם שובו לסינסינטי החל האוזר לבסס את המוניטין שלו כאמן. בשנת 1890 הוא הפך לאחד מהחברים הראשונים של מועדון האמנות של סינסינטי. בשנת 1891 ערך את סיורו הראשון באריזונה ובניו מקסיקו, מה שהיווה השראה להתעניינותו בציור הילידים האמריקאים. בשנת 1893 נסע עם ג'ון הנרי שארפ לניו מקסיקו ואזורים אחרים בדרום מערב. הייתה לו משיכה כל החיים לילידים האמריקאים והמערב. לאחר מכן נסע לאריזונה, ניו מקסיקו, קולורדו, נברסקה, איווה ודרום דקוטה בכל הזדמנות עד שנת 1908.
נישואין ומשפחה
ב־8 ביולי 1896 התחתן האוזר עם מיני בולץ. לא היו להם ילדים. מיני נסעה איתו לעיתים קרובות, ובשנת 1901 אומצו ג'ון ומיני על ידי עם הסיו, שנתנו להם בשפתם שמות חדשים. ג'ון ומיני האוזר בילו זמן ניכר בשמורת פיין רידג', שם גרו באוהל על אדמות סיו במשך שישה חודשים בשנה בין 1901 ל -1905. בני הזוג בנו בית באזור קליפטון בסינסינטי בשנת 1904.
קריירה
האוזר צייר מאות דיוקנאות של אינדיאנים, הדיוק הריאליסטי משתקף בדיוקנאות, וגם ציורי סצינות מהחיים שלהם. ציוריו נחשבים לחשובים במיוחד בפרטיהם האותנטיים. הוא הפיק ציורים רבים המספרים סיפור, כולל הבד המתועד הגדול ביותר שלו, שנמצא כעת באוסף בתי הספר הציבוריים של סינסינטי, המתאר את "התקדמות הציוויליזציה".
אהרן שפי
אהרן שֶׁפִי (נולד ב-27 בספטמבר 1928) הוא מוזיקאי, מחבר, מתרגם, מעבד, מחנך, מלחין ומנצח ישראלי.
חייו
נולד בירושלים וגדל בתל אביב. אביו, אברהם, היה בשנות ה-30 בעל בית מלאכה לתיקון כינורות ושאר כלי מיתר, ששפי הִרבה לשהות בו. מוזיקאים פקדו את המקום, והיו מנסים את כליהם, תוך כדי הפגנת כישוריהם. האב שלח את שפי ללמוד נגינה בכינור אצל מורה בשם רומן, שהיה נגן אורח בתזמורת הפילהרמונית הארץ ישראלית, בצימבלום. אולם שפי, שכבר בילדותו הוקסם מצלילי החצוצרה, המשיך לחלום על כלי זה. ב-1943 הצטרף להכשרה הצעירה באשדות יעקב ובאפיקים, הקיבוץ השכן, פגש במנצח ליובה רביץ, שנאות ללמדו נגינה בחצוצרה ואף השאיל לו את הכלי. בראשית 1946 כבר ניגן בתזמורת כלי הנשיפה של הפועל תל אביב, עם המנצח והמעבד אברהם זץ. במלחמת העצמאות שירת שפי בחי"ש פרברים, ומשם הועבר לחיל התותחנים. בהפוגה השנייה החליט מפקד החיל, שמואל אדמון-רפופורט, בשיתוף קצין התרבות הצה"לי עמנואל עמירן-פוגצ'וב, להקים תזמורת כלי נשיפה בת כשלושים נגנים. המשימה הוטלה על שפי, ששימש כמדריך ומנצח. עם הקמת תזמורת צה"ל, הצטרפו נגני-התותחנים, על מנצחם, לגרעין המייסד. בתזמורת צה"ל נתמנה שפי לחצוצרן ראשי, בניצוחו של שלום רונלי-ריקליס.
בשנת 1954 ייסד ביחד עם הכנר-המנצח ד"ר גיורא ברנשטיין את המכון למוזיקה שליד המועצה המקומית גבעתיים (מאוחר יותר הוסב שמו ל-"הקונסרבטוריון העירוני גבעתיים"). ראשוני המורים בקונסרבטוריון היו מתלמידיו של פרופ' ליאו קסטנברג.
באוגוסט 1963 נשלח על ידי המחלקה לשיתוף בינלאומי במשרד החוץ לליבריה שבמערב אפריקה, להקים תזמורת צבאית של הנשיא טבמן. התזמורת הופיעה בניצוחו ובעיבודיו של שפי, בטקס ההשבעה של הנשיא ב-1964, במִסקרים ומִסדרים צבאיים, ובאירועים ציבוריים. לאחר שנה חזר לתפקידו כמנהל קונסרבטוריון גבעתיים. בעבור פעילותו בליבריה, זכה בעיטור של ממשלתה. ב-1968, הוזמן למיניאפוליס מינסוטה בארצות הברית, כמנהל המוזיקלי של המרכז הקהילתי היהודי החדש. הוא הקים וניצח על תזמורת סימפונית, אנסמבל בארוק, וגופי ביצוע אחרים, וכן תשתית של חינוך מוזיקלי וערך אירועי תרבות יהודיים וישראליים. בתום שלוש שנים חזר לנהל את קונסרבטוריון גבעתיים. ב-1976 הוזמן שנית למיניאפוליס, לשנתיים. שפי ניצח על תזמורות כלי הנשיפה הבוגרות של גבעתיים ומועצת פועלי פ"ת, והצעירה של בני-הקיבוצים. ב-1993 פרש לגמלאות, וחזר לנגן בחצוצרה ובחליליות בארוק, לכתוב ולעבד מוזיקה.
בשנת 2022 הוענק לאהרון שפי  אות יקיר העיר גבעתיים , על תרומתו הגדולה וחסרת התקדים, לפיתוח וקידום החינוך המוזיקלי בעיר גבעתיים.
שבילי אמונה
"שְׁבִילֵי אֱמוּנָה" הוא חיבור אקלקטי סביב נושאים שונים, שחובר על ידי רבי מאיר אבן אלדבי מהעיר טולדו ובן המאה ה־14. שם הספר ניתן על פי הפסוק "דֶּרֶךְ אֱמוּנָה בָחָרְתִּי מִשְׁפָּטֶיךָ שִׁוִּיתִי"; כמו כן, כותב המחבר בהקדמת ספרו ששמו נרמז בשם הספר על ידי גימטריה.
סדר הפרקים
הספר בנוי בצורת נתיבים ושבילים – דרך מקובלת בזמנו בכתיבת ספרים. ניתן לדמות את הנתיבים לפרקים, ואת השבילים לסעיפים. בספר עשרה נתיבים:
נושאים ותחומי עיסוק
הספר מכיל נושאים מדעיים רבים שנחקרו על ידי אנשי התקופה, החל במדעי הטבע וכלה במדעי הרוח; אסטרונומיה, מטאורולוגיה, גאוגרפיה, פיזיקה, אנטומיה, פיזיולוגיה, פתולוגיה, רפואה, פילוסופיה ותאולוגיה. כמו כן, יש בו שילוב מעניין בין הקבלה לבין הפילוסופיה היוונית והערבית; ורבי מאיר אבן אלדבי שמיזג את שניהם יחדיו, מסמל תקופה ביניים מיוחדת של דעיכת העיסוק בפילוסופיה ותחילת העיסוק בקבלה.
ד"ר שמעון פדרבוש כתב על כך:
התייחסות נוספת לכך היא של הרב חיים הירשנזון בספרו "תורת ארץ ישראל":
כפי הנראה, תכליתו של הספר הייתה לספק לקוראיו ידע בסיסי והצצה למדעים אלה. פרופ' דב שוורץ כתב על כך:
ביסוס ומקורות
מדבריו ניכר שעיין בספרי פילוסופיה ורפואה יווניים, שכן הוא מצטט אותם פעמים רבות; אך ניכר שעשה כן למורת רוחם של אנשי דורו. אף הוא עצמו מעיד על כך בחיבורו, ולאחר מכן כתב מה שנראה לו כתגלית ומתפרסמת בספרות התורנית. הוא טוען כי כתבי אריסטו הם גנבה ספרותית משלמה המלך, ואריסטו הטעה את העולם והתעטף באצטלא שאינה שלו. בתגלית זו מצא פתח להתיר את העיסוק בפילוסופיה בתקופה שבה העיסוק בתחום זה לא נשא חן בעיני כל החכמים בספרד:
בהקדמתו הוא מספר שליקט את דבריו מספרות אומות העולם, תרגם אותם, זיקק אותם והכניסם לספרו, ואין לו כוונה להתעטף בטלית שאינה שלו:
למרות זאת, מספר חוקרים הגיבו ביקרו בחריפות את רבי מאיר אבן אלדבי על ייחוס המקורות לעצמו, החוקר ישעיהו ברגר מניו יורק כתב: ; גם החוקר יהודה אריה וואידה ביקר את ר' מאיר אבן אלדבי במילים:.
דעות אלו נדחו אפוא, על ידי חוקרים אחרים, כמו חוקר הספרות ברוך קרוא:
זמן הכתיבה
מדברי ר' מאיר אבן אלדבי בסוף ספרו אנו למדים שתמה מלאכת חיבור הספר בשנת ה'ק"כ 1360. מתוכן הקדמתו נראה שהתחיל לכתוב ספר זה בהיותו בספרד, המשיך לכתבו בנדודיו, וסיימו בירושלים. כשכך הוא חותם את ספרו:
מהדורות
ספר שבילי אמונה נדפס לראשונה בעיר רִיוַא דִּטְרִינְטוֹ (Riva de-trento) בשנת שי"ט (1559). מאז נדפס הספר פעמים רבות, כשהמהדורה האחרונה יצאה בשנת תש"ן בתוספת ניקוד ופיסוק והקלה רבות על קריאת הספר. עם זאת, הספר לא במהדורה מדעית עם מקורות והשוואות לכתבי יד שלו שמצויים בספרייה הלאומית. פרופ' דב שוורץ סיכם את מאמרו על ספר זה במילים:.
השפעה
בהקדמת ספרו, התפלל המחבר שחיבורו ימצא חן בעיני כל מי שיקרא בספרו, ואכן, מלבד תפוצתו הרחבה של ספר זה השפעתו ניכרת מאוד בז'אנר ספרות הסגולות היהודית, שבו ניתן למצוא את רוב הספרים העוסקים בנושאים אלה מעתיקים את דבריו לפעמים בהזכרת שמו ולפעמים בהשמטת שמו; לפעמים מכלי ראשון ולפעמים מכלי שני ושלישי. ואלה הם מעט מספרי הסגולות שליקטו מדבריו: "אמתחת בנימין", "ספר זכירה", "עובר אורח", "רפואה וחיים" (פלאג'י), "רפואה וחיים מירושלים", "רפאל המלאך", "ספר רפואות" (וינה תרפ"ז), "סגולות ישראל", "זכרון יעקב יוסף", "אמת ואמונה". בנוסף לאלה מצויים במחלקה לכתבי יד בספרייה הלאומית ספרים נוספים בכתב יד המצטטים ממנו בעיקר סגולות. היעב"ץ אף כתב הגהות על הספר.
בכתב העת "לשוננו" של האקדמיה ללשון העברית נכתב על אודותיו:
ברד ליף
בראד ליף (באנגלית: Brad Leaf; נולד ב-17 במאי 1960) הוא כדורסלן-עבר אמריקאי שהתאזרח בישראל, ואף היה בנבחרת ישראל בכדורסל. גובהו 1.95 מטר והוא שיחק בשתי עמדות הגארד (קלע ורכז), ולעיתים אף כסמול פורוורד.
חייו
בילדותו הוא היה שחקן בייסבול. לאחר מכן, תחת השפעת אמו, שינה את מקצועו לכדורסל. בגיל 17 התגייר כדי להתחתן עם חברתו היהודייה, אך החתונה לא יצאה לפועל לבסוף.
ליף, בוגר מכללת אוונסוויל שבאינדיאנה, נבחר בסיבוב השביעי. בדראפט ה-NBA ב-1982 על ידי אינדיאנה פייסרס, אבל לא התקבל לקבוצה. במקום זאת הגיע בקיץ 1982 כעולה חדש (תקן "מתאזרח") להפועל גליל עליון, אותה אימן אז פיני גרשון.
ליף שיחק 13 עונות במדי הפועל גליל עליון והיה קפטן הקבוצה. הוא רשם עם הקבוצה שתי זכיות בגביע המדינה תחת הדרכתו של מולי קצורין, בעונות 1987/1988 ו-1991/1992, ובאליפות בעונת 1992/93 תחת הדרכתו של פיני גרשון, אחרי ניצחון בחצי הגמר על מכבי תל אביב ובגמר על הפועל תל אביב.
הוא שיחק במדי הנבחרת הלאומית של ישראל בשנים 1993-1995, במסגרת טורניר המוקדמות וטורניר הגמר של אליפות אירופה 1995, בהדרכת המאמן צביקה שרף.
לקראת עונת 1995/1996 עבר לקבוצת מכבי תל אביב והיה שותף בזכייה בשלוש אליפויות במדי הקבוצה. בסוף עונת 1997/1998 פרש מכדורסל. בעונת 1998/1999 שימש כעוזר מאמן מכבי תל אביב (תחת יורם חרוש, שהוחלף בנובמבר 1998 על ידי פיני גרשון), ולאחריה חזר לארצות הברית עם אשתו ושני ילדיו, שנולדו בישראל. הוא השתקע בסן דייגו והחל לעבוד כקבלן בניין וכמאמן כדורסל בבתי ספר תיכוניים.
ליף לא ניחן ביכולות אתלטיות, אך פיצה על כך באמצעות חכמת משחק יוצאת דופן, ויכולת קליעה טובה.
באפריל 2015 הצטרף בנו, טי-ג'יי, לנבחרת הנוער של ישראל.
On a Sunday
On A Sunday (בעברית: ביום ראשון) הוא שיר באנגלית שנכתב והולחן על ידי אסתר פאוני, אלכסנדרו שרבו, איואנה ויקטוריה באדה ובוצע על ידי אסתר פאוני. השיר ייצג את רומניה באירוויזיון 2019 שהתקיים בתל אביב, ישראל, בעקבות זכייתו במקום הראשון בתחרות הגמר הלאומי הרומנית - Selectia Nationala 2019.
דינמו סטברופול
דינמו סטברופול (ברוסית: ФК Динамо Ставрополь) הוא מועדון כדורגל רוסי מהעיר סטברופול, אשר נוסד לראשונה בשנת 1924. המועדון התמודד בליגת העל הרוסית בעונת 1993 ובשנת 2014 פורק, אך הוקם מחדש בשנת 2015 ומתמודד מאז בליגה הרוסית השנייה.
אצטדיון הקבוצה הוא אצטדיון דינמו בסטברופול, המכיל 15,817 מושבים ונחנך במאי 1920. השיפוץ האחרון בו בוצע בשנת 2009.
היסטוריה
את שנת הלידה של הכדורגל המקצועי בסטברופול נהוג לייחס לשנת 1912, אז הוקמה קבוצת הכדורגל הראשונה בעיר,  שנקראה בשם "ספורט".
עד סוף שנות 1920 בסטברופול היו כבר יותר מעשרה מועדונים: "ראפיד", "שטורם", "סוקול", "קומסומול" ומועדון "המועצה לתרבות פיזית". המועדון החזק ביותר היה "ראפיד", שברשותו שיחקו לא רק שחקנים מקומיים — עובדי מפעלים וקולקטיבים, אלא גם ליגיונרים: איטלקים, רומנים, גרמנים והונגרים.
מועדון דינמו הוקם בשנת 1924 על ידי אגודת הספורט דינמו.
בשנת 1925 התקיימה אליפות העיר סטברופול, שבה השתתפו 15 קבוצות, כולל דינמו..
הניצחון המשמעותי ביותר בהיסטוריה של "דינמו" הייתה הזכייה בתואר אליפות רוסיה הסובייטית ב-1949.
ב-1946, דינמו התמודדה לראשונה באליפות ברית המועצות. מ-1962 עד 2008 (לא כולל שנת 2005) "דינמו" השתתפה באופן קבוע בטורנירים השונים של אליפויות ברית המועצות ורוסיה. ב-1957 סטברופול זכתה לייצוג באליפות ברית המועצות על ידי קבוצת "טרודוביה רזרבי", מ-1958 עד 1961, קבוצת ספרטק המקומית. בשנים 1980-1981 ו 1985-1991, דינמו שיחקה לראשונה בליגת המשנה הסובייטית בכדורגל. התוצאה הטובה ביותר — מקום 4 (1989).
ב-1992, "דינמו" קיבלה את הזכות להתמודד בליגת העל הרוסית בכדורגל וסיימה את עונת הבכורה במקום 15. ב-1993, דינמו סיימה במקום ה-12, שהיה להישג הגבוה ביותר בתולדותיה. ב-1994 סיימה הקבוצה באליפות הארצית במקום 15 הלפני אחרון, שלא אפשר לה להישאר בליגת העל.
מ-1995 עד 1999, הקבוצה שיחק בליגת המשנה. התוצאה הטובה ביותר לאורך השנים — מקום 5 ב-1996.
משנת 2000 עד 2004 הקבוצה שיחק ב"אזור דרום" של הליגה השנייה והצליחה לסיים במקום הראשון ולחזור לליגת המשנה. בנוסף, הקבוצה זכתה בגביע הליגה השנייה. עם זאת, בינואר 2005 בשל בעיות כלכליות, המועדון איבד את מעמדו המקצועני. בעונת 2005 הקבוצה שיחקה בליגה החובבנית תחת השם "דינמו-סטברופול".
בעונת 2006 קיבל חזרה את מעמדו כמועדון מקצועני עם חזרתו אל הליגה השנייה.
ב-2009, המועדון שוב הורחק מליגת הכדורגל המקצוענית. בשלב זה היו בעיר שתי קבוצות כדורגל חדשות — "סטברופול-2009" ו "סטברופול", כל אחד מהם ראה עצמו כיורש לקבוצת דינמו שפורקה.
ב-10 בפברואר 2010 מועדון הכדורגל "דינמו" סטברופול נרשם מחדש וב-11 במרץ, הפך למועדון כדורגל מקצועני, כאשר קבוצת "סטברופול-2009" שינתה את שמה ל "דינמו". ב-2012, המועדון חדל להתקיים.
למרות הכנות הקבוצה לקראת העונה הבאה, בתחילת 2014, הקבוצה לא קיבלה תמיכה מרשויות העיר סטברופול, שהחליטו לתמוך בקבוצת "גזפרום טרנסגז סטברופול" (GTS), ודינמו שוב פורקה.
בעונת 2015/2016 דינמו הוקמה מחדש — בשם "איגוד מועדון הכדורגל המקצועני "דינמו" סטברופול". זו השנה הנחשבת לשנת תחייתה של הקבוצה. באותה עונה החלה להתמודד באליפות הליגה השנייה (אזור דרום).
בעונת 2021/2022 העפילה לשלב 32 האחרונות בגביע הרוסי.
Savage (מיני-אלבום)
Savage (בעברית: פְּרָאִי) הוא המיני-אלבום הראשון בשפה הקוריאנית של להקת בנות הקיי-פופ הדרום קוריאנית אספה. המיני-אלבום יצא לאור ב-5 באוקטובר 2021, על ידי חברות התקליטים דרימוס ו-SM אנטרטיינמנט. הסינגל המוביל מתוך המיני-אלבום, "Savage", הוא גם שיר הנושא מתוכו.
המיני-אלבום כולל בתוכו שירים מסוגת הקיי-פופ, שבוצעו בשפה האנגלית והקוריאנית.
רקע והפקה
ב-13 בספטמבר 2021, SM אנטרטיינמנט הודיעה כי Aespa תוציא את מיני-אלבום הבכורה שלה, Savage, ב-5 באוקטובר והוסיפה שהוא יכיל שש רצועות. ב-27 בספטמבר פורסמה רשימת הרצועות הרשמית שלו: "Aenergy", "Savage", "I'll Make You Cry", "Yeppi Yeppi", "Iconic" ו-"Lucid Dream".
"Savage" תואר כשיר טראפ בעל מקצב דומיננטי. לאחר ההכרזה על המיני-אלבום, קידמה אותו Aespa באמצעות הרשתות החברתיות.
שרי שביט
משנת 2019 עד 2022 ערכה והגישה את תוכנית הספרות והתרבות השבועית, "שוברים שורה" בערוץ הכנסת ובערוץ כאן. שביט עורכת ספרים ותסריטים, אוצרת פסטיבלי תרבות ומרצה לכתיבה. משנת 2022 מונתה לעורכת כתב העת מאזניים. משנת 2023 מגישה ועורכת את פודקאסט "הספרנית" העוסק בעולם הספר והספריות.
ביוגרפיה
שביט נולדה וגדלה בהוד השרון. היא בוגרת תואר ראשון בחוג לספרות במגמת כתיבה יוצרת ובקולנוע, באוניברסיטת תל אביב ועורכת לשון. מנחת סדנאות כתיבה בבית הספר "סדנאות הבית" של אשכול נבו ואורית גידלי, בבצלאל ובאוניברסיטת תל אביב.
שירה "אלנבי בלילה" זכה במקום הראשון בפרויקט "שירה על הדרך" של עיריית תל אביב יפו לשנת 2007. בין השנים 2010–2016 ערכה את מדור הספרים של אתר ynet, והקימה את מגזין הספרות השבועי "ספרותקל'ה" שכלל ביקורת ספרות וסיקור של עולם הספרות המקומי והבינלאומי, בקטגוריות פרוזה, שירה, ספרות ילדים וספרי עיון. משנת 2016 עד לשנת 2021 ערכה את מחלקת הפרוזה של הוצאת "מטר", והוציאה לאור למעלה מ-100 כותרים.
שביט חברה בתוכנית הבינלאומית לספרות על שם זאב ברגר ובתוכנית Culture European Diploma של האיחוד האירופי. השתתפה כיוצרת בפסטיבלי השירה "מטר על מטר" "פסטיבל השירה מטולה" פסטיבל הספרות הבינלאומי במשכנות שאננים, פסטיבל הספרות הבינלאומי בגוודלחרה-מקסיקו ובירידי הספרים הבינלאומיים בדלהי ובפרנקפורט.
נבחרה לאחת מבין 33 הצעירים המבטיחים של Time Out תל אביב.
שביט מתגוררת בתל אביב עם בן זוגה, בנה ובתה.
גליקריה
גליקריה (ביוונית: Γλυκερία; נולדה ב-16 בנובמבר 1953) היא זמרת יוונייה.
ביוגרפיה
גליקריה נולדה בשם גליקריה קוצולה (Γλυκερία Κοτσούλα) בכפר אָיוֹ פְּנֶבְמָה שליד העיר סרס.
את הקריירה המקצועית שלה החלה בשנת 1974 בשירי חג'ידאקיס, תאודוראקיס ולואיזוס.
בשנת 1978 הקליטה ביחד עם אפוסטולוס קאלדארס שירים לאלבומו שנקרא "Min Kanis Onira" ("אל תבני חלומות").
בשנת 1980 יצא לשוק תקליטה הראשון של גליקריה, בזמן שהייתה בסיבוב הופעות ביוון עם יורגוס דאלארס.
הפריצה הגדולה שלה ביוון סומנה עם התקליט (דיסק יצא רק בשנת 1988) "שירי סמירני".
בשנת 1982 השתתפה גליקריה בפסטיבל "Europalia '82" בבריסל, וב-1983 הוציאה אלבום רבטיקו בשם "מאזמיר לפיראוס".
בשנת 1985 הוציאה אלבום (קלטת ותקליט, ב-1996 גם דיסק) כפול ("שיר סנטימנטלי"), מתוכו יצאו להיטים רבים שהזניקו אותה במצעדים.
בשנת 1986 יצאה גליקריה למסע הופעות חובק עולם בקפריסין, אנגליה, אוסטרליה, ארצות הברית וקנדה.
בשנת 1994 יצאה בסיבוב הופעות נוסף שנחתם בישראל. לרגל ההופעות בישראל הוציאה את הדיסק "להיטי זהב" שנחל הצלחה. במהלך הביקור הופיעה עם עפרה חזה וזכתה בכיבוד רשמי מטעם עיריית ירושלים.
ב-1995 הוציאה דיסק שני בישראל שנקרא "רחוק רחוק" שגם כמו אלבומה הראשון נחל הצלחה. גליקריה נפגשה באותה השנה עם ראש הממשלה יצחק רבין שהעריץ אותה.
בשנת 1999 הופיעה בשני קונצרטים בהיכל התרבות בתל אביב עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית. הקלטת ההופעה הודפסה על-גבי דיסקים שזכו להצלחה בישראל וביוון. באותה שנה הוציאה בישראל את הדיסק "עצב מתוק" בשיתוף אמנים ישראליים בהם חוה אלברשטיין, שלמה בר וריקי גל.
בשנת 2008 שרה את השיר "ילד גן העדן" שנכתב על ידי יואב גינאי והולחן על ידי ארקדי דוכין לזכרו של הזמר עוזי חיטמן, ובאותה שנה היא הוציאה אלבום שלישי בישראל בשם "מתנה" שבוצע כולו בשפה העברית.