cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עופר וינטר
תפקידי תא"ל
ב-9 ביוני 2021, הרמטכ"ל, אביב כוכבי, נזף בו, עקב שיחה שקיים עם ידידו, חבר הכנסת נפתלי בנט, ללא אישור וללא דיווח על כך למפקדיו, וזאת בניגוד להוראות צה"ל האוסרות על קשר ישיר בין משרתים לבין נבחרי ציבור.
חיים אישיים
וינטר מתגורר במצפה נטופה, נשוי לרויטל ואב לשמונה. אחת מבנותיו נשואה לבנו של אופק בוכריס.
ז'ליקו אובראדוביץ'
ז'לימיר (ז'ליקו) אובראדוביץ' (Željko Obradović; בסרבית: Жељко Обрадовић; נולד ב-9 במרץ 1960 בצ'אצ'אק) הוא כדורסלן-עבר ומאמן כדורסל בהווה. מאמן את קבוצת פרטיזן בלגרד. זכה כמאמן 9 פעמים באליפות אירופה לקבוצות על גלגוליה השונים, פעם אחת באליפות העולם ופעם נוספת באליפות אירופה עם נבחרת יוגוסלביה בכדורסל. אובראדוביץ' הוא המאמן המעוטר ביותר בכדורסל האירופי.
כשחקן
לאחר שגדל בבוראץ צ'אצ'אק, אובראדוביץ' הצטרף לפרטיזן בלגרד בגיל 26 כרכז וכבר בעונתו הראשונה הוביל את הקבוצה לאליפות המדינה יחד עם שחקנים כגון ולאדה דיבאץ ואחרים. שנה מאוחר יותר העפיל עם הקבוצה לפיינל פור גביע אירופה לאלופות והפסיד בחצי הגמר למכבי תל אביב.
משכין קלם
משכין קלם (בפרסית: مشکین‌قلم, "העט השחור" או "העט העוטה מסכה"; 1826–1912) הוא כינויו של מירזא חוסיין-י אספהאני, קליגרף פרסי בהאי ידוע ומשורר בן המאה ה-19 של האימפריה העות'מאנית. משכין קלם היה דמות בולטת בדת הבהאית ואחד מ-19 שליחיו של בהאא אללה.
ז'ליקו אובראדוביץ'
כמאמן
קריירת האימון של אובראדוביץ' החלה מיד עם פרישתו מכדורסל. כבר בעונתו הראשונה כמאמן הקבוצה זכה עם פרטיזן בדאבל היוגוסלבי ובגביע אירופה בכדורסל, אך בעונה השנייה נושלה פרטיזן מכל תאריה.
ב-1993 עבר לחובנטוד בדאלונה הספרדית. לאחר זכייתה המפתיעה בפיינל פור הליגה האירופית, שנערך בהיכל הספורט יד אליהו, עבר אובראדוביץ' לאמן בריאל מדריד. ב- זכה באליפות אירופה שנייה ברציפות, אך לא הצליח לשחזר את ההישגים בהמשך. ריאל נחלשה, ובשנת נאלצה להתמודד במפעל משני, גביע ספורטה, בו זכתה.
משכין קלם
חייו והקשר שלו לדת הבהאית
בסביבות 1865 הגיע משכין קלם לבגדאד, שם הוא שמע באופן נרחב יותר על הדת הבהאית מפיהם של נביל-י אעט'ם וזיינול מוקרבין. ישנן גרסאות שונות היכן קיבל משכין קלם תוקף סופי להיותו מאמין בהאי. ישנה גרסה לפיה הוא שהה באופן זמני בעיר חלב, שם הוא פגש את בהאא-אללה ואמונתו כלפי הדת הבהאית קיבלה תוקף מוחלט. וישנה גרסה אחרת לפיה הוא פגש את בהאא-אללה בעיר אדירנה- שם הוא הגיע לנקודת האמונה הגבוהה ביותר והתקבל כבהאי באופן רשמי. מסופר שמשכין קלם התגורר תחת חסותו של בהאא-אללה באדירנה וכל יום היה מקדיש למחשבות סביב אמונתו, התוודעות לברכות אלוהיות ויצירת יצירות קליגרפיות שונות.
ז'ליקו אובראדוביץ'
כמאמן
בסיום אותה עונה עבר אובראדוביץ' לבנטון טרוויזו האיטלקית, עימה זכה בגביע ספורטה ב-.
אובראדוביץ' חזר לצמרת האירופית כשחתם בפנאתינאיקוס היוונית, אותה אימן ברציפות עד 2012. תחת שרביטו זכתה פנאתינאיקוס בכל אליפויות יוון שנערכו מאז, למעט ב-2002 ו-2012. בשנת חזר לאחר היעדרות של חמש שנים לגמר אליפות אירופה ולזכייה, כאשר קבוצתו גברה על מכבי תל אביב. ב- הפסידו אובראדוביץ' ופנאתינאיקוס למכבי בגמר הסופרוליג, וב-, עם איחוד מפעלי הכדורסל באירופה, זכה אובראדוביץ' באליפות היורוליג לאחר ניצחון בגמר על קינדר בולוניה. חמש שנים חלפו עד לזכייתו השישית של אובראדוביץ' באליפות היורוליג, בפיינל פור היורוליג שנערך באתונה ב- לאחר שקבוצתו גברה במשחק הגמר על צסק"א מוסקבה. בפיינל פור בברלין הוביל את פנאתינאיקוס לגביע יורוליג נוסף, לאחר שקבוצתו גברה במשחק הגמר על צסק"א מוסקבה. ב-, בפיינל פור שנערך בברצלונה, הוביל אובראדוביץ' את המועדון היווני לעוד אליפות אירופה, לאחר ניצחון בגמר על מכבי תל אביב.
משכין קלם
חייו והקשר שלו לדת הבהאית
בתקופה בה האימפריה העות'מאנית החלה להתנגד לדת הבהאית, הגיעה קבוצה של תומכי הדת - ביניהם משכין קלם - לאיסטנבול (בין חברי הקבוצה מירזא עלי סיאח ואקא ג'משיד גורג'י). הם האמינו שכישרונו הקליגרפי של משכין קלם יעזור להם לקבל הערכה באיסטנבול.
לפי מספר מקורות משכין קלם אכן הפך לדמות מוכרת בקרב נכבדי איסטנבול. אך למרות מעמדו הגבוה השגריר האיראני התנגד לפועלו לקידום הדת הבהאית וגרם לכליאתו ביחד עם התומכים הנוספים.
ז'ליקו אובראדוביץ'
כמאמן
בין השנים 1996–2000 אימן גם את נבחרת סרביה ומונטנגרו בכדורסל, עימה זכה במדליית הכסף בטורניר הכדורסל האולימפי באטלנטה (1996), באליפות אירופה בשנת אליפות אירופה בכדורסל 1997 ובאליפות העולם בשנת 1998. ביוני 2012 הודיע כי לא יאמן את פנאתינאיקוס בעונה הבאה, וביולי 2013 חתם בפנרבחצ'ה אולקר לשנתיים, בהן הוביל את הקבוצה לאליפות ליגת העל הטורקית ולתואר גביע הנשיא הטורקי בעונתו הראשונה, ובעונתו השנייה לפיינל פור היורוליג. אחרי אלו הוארך חוזהו בשנתיים נוספות, וב-2016 הוארכו חוזהו עד 2020. בעונת הוביל את פנרבחצ'ה לגמר אירופי ולדאבל מקומי. במאי, בפיינל פור שנערך באיסטנבול, טורקיה, עשה אובראדוביץ' היסטוריה והביא לפנרבחצ'ה את גביע היורוליג הראשון בתולדותיה ובתולדות הכדורסל הטורקי בכלל, והתשיעי שלו בקריירת האימון, כאשר הוביל את קבוצתו לניצחון בגמר על אולימפיאקוס.
ביוני 2021 חזר לאחר 28 שנה לפרטיזן בלגרד.
משכין קלם
כליאתו וחייו המאוחרים
משכין קלם שוחרר מהכלא באיסטנבול ותוכנן להישלח בספינה עם בהאא אלהה ומאמיניו לעכו אך לבסוף שלחו אותו ב-1868 לקפריסין, שם הוא נעצר ואולץ לחיות בגלות, תנאי הכליאה היו מגורים בפמגוסטה. ב-1871 משכין קלם נישא לפאטימה, אלמנתו של מיראז עלי סאייאן- תומך נוסף של בהאא אללה שהיה עצור כמו משכין קלם בקפריסין.
ב-1879 משכין קלם עבר לניקוסיה ואז ב-1885 עבר ללרנקה, שם הועסק בתור מזכיר. עזיבתו הרשמית את קפריסין מתועדת ב-1886, הוא עבר לעכו שם התגורר בח'אן אל-עומדאן.
בזמן שהותו בקפריסין הוא זכה להכרה חיובית ולמעמד גבוה עבורו ועבור משפחתו בתפקידים ממשלתיים וצבאיים בקפריסין ובטורקיה. ייתכן שחלק ממשפחתו של משכין קלם נותרו בקפריסין. ישנו תיעוד שבנו עלי אכבר הגיע ב-1888 לקפריסין ונותר שם 116 יום. אך ישנם סימני שאלה גדולים וחוסרים בתיעוד משפחתו של משכין קלם.
אחרי מותו של בהאא אללה ב-1892 ביקר משכין קלם במצרים, דמשק והודו. עבד אל-בהאא' שמע שמשכין קלם מזדקן בהודו וקרא לו לא"י. משכין קלם הגיע לחיפה, שם הוא חי עד מותו ב-1912.
משכין קלם וקליגרפיה
משכין קלם הרבה לצייר באופן מעודן ומקושט פסקאות הקשורות לדת הבהאית ופועלה. כך למשל הוא עיצב פסקאות מתוך תפילות בהאיות, מכתבים של בהאא אללה ועוד. הוא הצליח לשמר את מעמדו כקליגרף מוצלח הודות לידע שרכש בסגנונות שונים של קליגרפיה. בזמן שהייתו אצל בהאא-אללה באדירנה, תקופה בה היה מחוזק מבחינה רוחנית ואמנותית, הרבה משכין קלם לצייר פסקאות של המשפט הערבי "يا بهاء الأبهى", בתרגום לעברית "הו הזוהר רב הזוהר", והיה שולח את הפסקאות לנמענים רבים. אחת מהגרסאות שיצר למשפט זה הפכו ליצירתו המוכרת ביותר - "השם הגדול". יצירה זו היא הפכה עם השנים לסמל הקדוש ביותר של הדת הבהאית.
תהליכי שימור ושיחזור יצירותיו
ב-2003 ישנו תיעוד של פעולת שחזור יסודית בה נמצאו חתיכות נייר מיצירתו של משכין קלם (פסקה מעוטרת מתוך מכתב של בהאא אללה) מודבקים ליצירה קליגרפית אחרת. בעזרת תהליך חיתוך והדבקה השיבו את החתיכות ליצירה המקורית של משכין קלם וזו שוחזרה כמעט באופן שלם.
מקורות
https://bahai-library.com
http://www.holy-writings.com
http://www.bahai.org
ברנאט זינגר
הרב ברנאט זינגר (בהונגרית: Singer Bernát; שאטוראליאויהיי, 5 בדצמבר 1868 – סובוטיצה, 21 ביוני 1916) היה רב ותאולוג הונגרי. הוא בנו של הרב ישראל זינגר.
ביוגרפיה
ברנאט זינגר נולד כאמור בשאטוראליאויהיי, לשם עברו הוריו מסגד. בין 1887 לבין 1893 היה תלמיד בית המדרש לרבנים בבודפשט. בשנת 1892 נחנך כדוקטור למדעי הרוח בבודפשט, ובשנת 1894 קיבל סמיכה לרבנות. תחילה כיהן כרב בעיר טפולצה במשך שמונה שנים ואחר כך משנת 1902 עד מותו כרב ראשי בסובוטיצה.
מאמרים בכתבי עת
מאמריו פורסמו בכתבי העת "שוויון" (Egyenlőség), "עבר ועתיד" (Múlt és Jövő), ב"אוטונומיה" (Autonómia), בסקירה היהודית-הונגרית, ב"מחוז זמפלן" (Zemplén Vármegye), ב"באצ'קאי הירלפ" (Bácskai Hirlap), ב"יומן מחוז באץ'" (Bácsmegyei Napló) וב"טפולצה והאזור" (Tapolca és Vidéke). הוא היה אחד המחברים והמתרגמים של ההיסטוריה האוניברסלית של היהודים (1906).
אפלדורן (כדורגל)
תרגול משותף יחד קדימה אפלדורן (בהולנדית: Alleen Gezamenlijk Oefenen Voert Verder Apeldoorn או בקיצור AGOVV) הוא מועדון כדורגל הולנדי מאפלדורן שבחלדרלנד המשחק במסגרת הליגה ה-7 החובבנית, בשיאו שיחק המועדון בליגת המשנה ההולנדית.
היסטוריה
המועדון נוסד ב-25 בפברואר 1913 כ"אפלדורן מועדון הנמנעים תמיד אגודת כדורגל" שמה של האגודה נגזר ממטרת הבסיס שהיא ארגון של מתנזרים מאלכוהול.
הקבוצה שיחקה מהקמתה ועד להקמת הליגות המקצועניות באליפות הולנד וב-1938 הצליחה להגיע להישג שיא כאשר העפילה לגמר הגביע ההולנדי אך הובסה בו בתוצאה 1–4 מול ו.ס.ו.
לקראת הקמת מערך הליגות המקצועניות שיחקה הקבוצה בדרג הראשון של אליפות הולנד אך בעונת 1954/55 שהייתה עונת החלוקה לדרגים לפני עונת המבחן, סיימה הקבוצה בתחתית הליגה וירדה לדרג ה-2, זו הייתה עונתה האחרונה בליגה הראשונה. עם הקמת הליגות המקצועניות הפך הדרג ה-2 לליגה השלישית. בעונת 1955/56 לא התקיימה תחרות בדרך לקבוצות בליגה השלישית ובסיומה הוחלט כי הקבוצה תוכל להצטרף לליגת המשנה מהעונה הבאה: עונת 1956/1957. את עונתה הראשונה בליגה סיימה הקבוצה במקום ה-15 מ-16 קבוצות אך במרחק של 8 נק' ונשארה בליגה. הקבוצה המשיכה לשחק בליגת המשנה עד לסיום עונת עונת 1961/1962 אז הוחלט על שינוי מבנה הליגות וארגון מחדש בצורה של צמצום מספר הקבוצות בליגה מ-36 ל-16 בעונה זו סיימה הקבוצה במקום ה-8 ועקב כך נשרה לליגה ה-3.
מעונת 1962/63 ועד 1970/71 שיחקה הקבוצה בליגה ה-3 שנחשבה אז לחלק ממערך הליגות המקצועניות, היא הצליחה להעפיל פעמים לפלייאוף העלייה אך כשלה להעפיל לליגת המשנה, ובסיום עונת 1970/71 בעקבות ביטול הליגה השלישית כליגה מקצוענית, בוטל רישיון הקבוצה והיא הפכה לקבוצה חובבנית.
מתחילת שנות ה-70 ועד לאמצע שנות ה-80 שיחקה הקבוצה ברמה הנמוכה של הכדורגל החובבני, אך בסוף שנות ה-80 הוחלט במועדון על כיון חדש והוחלט על ניסיון חזרה לליגות המקצועניות, בסוף שנות ה-90 הצליח המועדון להעפיל לליגה ה-3 והבכירה במערך הליגות החובבניות ובעונת 2001/02 הצליחה המועדון לזכות באליפות הליגה ה-3 והגיש בקשה להעפיל לליגת המשנה. לאחר שנת המתנה אושרה הבקשה ביולי 2003 וב-2003/2004 חזר המועדון לליגת המשנה.
בשנים הבאות הייתה הקבוצה לקבוצת מרכז טבלה לרוב אך הצליחה להעפיל פעמיים לשלב הפלייאוף על הכרטיס לליגת העל, פעם אחת ב-2006 כשסיימה במקום ה-10 אך הצליחה לזכות בכרטיס דרך פלייאוף הדירוג ופעם אחת כשסיימה במקום ה-6.
ספיד גראפר
ספיד גראפר (Speed Grapher; スピードグラファー Supīdo Gurafā) היא סדרת אנימה מבית Gonzo שנוצרה בשנת 2005. הסדרה בת 24 פרקים, ושודרה לראשונה בארץ בערוץ AXN בחודש אוגוסט 2008. למרות היותה סדרת אנימה, ספיד גראפר מתאימה למבוגרים בלבד עקב המסרים והתכנים המופיעים בה. הסדרה הופצה גם כמנגה.
תקציר העלילה
עשור לאחר מלחמת הבועה הפערים בעולם בין עשירים לעניים הולכים וגדלים, ומגמה זו לא פוסחת על יפן. העשירים מחפשים לספק את תאוותיהם וטוקיו הופכת למטריאליסטית כתוצאה מכך. סאיגה הוא צלם מלחמה לשעבר הנשלח למשימה לחדור למועדון הרופונגי - מועדון סודי המשמש את בני המעמד העליון ביפן. סאיגה נתפס במהלך טקס המתקיים במועדון כשהוא מנסה לצלם את "האלה", נערה בת 15 בשם קאגורה, המעניקה למשתתפים בטקס כוחות מיוחדים הקשורים לתאוותיהם העמוקות ביותר על ידי נשיקה. קאגורה מנשקת את סאיגה לפני שעומדים להרוג אותו ובכך מעניקה לו את היכולת לפוצץ כל מה שהוא מצלם. כך מתחיל מסעו של סאיגה שנועד לחשוף את התעלומה הקשורה לקאגורה ולמועדון הרופונגי, תוך שהוא נאלץ להיאבק באויבים המנסים למנוע ממנו זאת. ספיד גראפר יכולה גם להיחשב כביקורת על המטריאליזם והקפיטליזם של יפן המודרנית. מול רודפי הכסף והבצע המוצגים לאורך כל הסדרה ניצב סאיגה שמונע דווקא מתוך מניעים אידאולוגים ועוזר לכל הנלווים אליו.
אופוריים
רקדן בלט אובססיבי ביותר לגמישות, בעל כוחות אופוריים של מתיחת גופו לכל צורה אפשרית- "איש גומי". הוא נשלח על ידי סואיטנגו להשיב את קאגורה מידי סאיגה, עד שזה פוצץ את ראשו על ידי המצלמה שלו בעזרת שבר זכוכית כתוצאה מאור חוזר. כוחה האופורי הוא הפיכת גופה ליהלום ועל ידי כך ציפורניה הופכות לסכינים חותכות, וגופה נהיה כמעט בלתי ניתן להריסה. היא נשלחת להשיב את קאגורה, אך היא חוטפת אותה ודורשת מסואיטנגו כופר של יהלומים תמורת שחרורה. מזימתה נכשלת, וכעונש על הבגידה סואיטנגו שובר את גופה לרסיסי יהלומים על מנת להפיק מהם רווח. רופא שיניים סדיסט שכוחו האופורי הוא גוף דמוי עכביש בעל מכשירים דנטליים ומקדחות. הוא מענה את מטופליו על ידי החדרת כל איבריו המכניים לפיהם תוך טיפול איטי ביותר. אסתטיקן שכוחו האופורי מאפשר לו להפוך את קעקועי העכבישים שבגופו לאמיתיים. הוא יכול גם לשלוט באחרים על ידי מיזוג אחד מעכבישי הקעקוע על עורו של הקורבן. יש לו ריגוש חולני ממישוש עורן של נשים יפות בעזרת קעקוע העכביש שעל עורו, ואז להרוג אותן. הוא מוצא את מותו בעזרת גינזה שיורה בראשו, תוך שסאיגה מפוצץ את גופו ומשאיר ממנו זוג רגליים וחתיכות עור. כומר מושחת שנתגלה כי שילם את דמי החברות שלו במועדון הרופונגי מכספי הכנסייה. כוחו האופורי מאפשר לו לשלוט בחשמל ובמכות רעם, ולהפוך את גופו לכבלים חשמליים. הוא מאמין כי הוא אלוהים בגלל כוחותיו. היה הכומר בחתונתם של סואיטנגו וקאגורה, אך התפרצותו של סאיגה לחתונה גרמה לו לנסות להרוג אותו. בסוף השמיד את עצמו לאחר שניסה לחשמל את סאיגה, כתוצאה משימוש יתר בכח ומפציעתו הקשה בגלל המצלמה. שחקנית לשעבר בעל עבר טראומטי הקשור לאמהּ שניסתה להטביע אותה ולהתאבד. מאז ההתאבדות של אמהּ היא הפכה אילמת והטביעה כל גבר שהיה מאוהב בה. כוחה האופורי מאפשר לה להפוך את עצמה למעין דג דמוי בתולת ים או מפלצת ולשלוט במים. למרות מעשי אמהּ, היא עדיין אוהבת אותה ורואה במים כתחליף לאהבתה. מיאהרו מתה כתוצאה משימוש יתר בכח, שגרם לה להתאדות אל תוך האטמוספירה. צלם לשעבר ושר. מנהיג קבוצה שנקראת "העיטים הלבנים" שמטרתה להפיל את ראש ממשלת יפן הנוכחי קאמיה. הוא מתגלה כבוגד על ידי אחד מחברי "העיטים הלבנים" שהצליח להשיג את רשימת חברי מועדון הרופונגי, ומוצא ברשימה את אוצ'יאי כלא אחר מאשר אח"ם במועדון. אז מגלה אוצ'יאי את עצמי כאופורי בעל כוחות שליטה בעוצמות קול בעזרת רמקולים בגופו. עוצמות הקול שהוא מייצר מסוגלות לגרום לנזקים פנימיים בגוף ולפרק עצמים לאבק. לפני שהתגלה כבוגד הוא שכנע את סאיגה לעזור לו במאבקו, אך בעצם הוא רק רצה להרוג אותו כמו את שאר שוחרי האמת. ראש ממשלת יפן החבר במועדון הרופונגי. כוחו האופורי מאפשר לו להפוך ליצור בעל ראש ענק ולשון ארוכה שמייצרת רוק חומצתי. קאמיה הוא האחראי לרצח הוריהם של סואיטנגו ויואי ולהרס חייהם. הוא נרצח באכזריות על ידי סואיטנגו תוך שהוא מתחנן לחייו.
אחרים
אחד משני האנשים שתחת טסוג'ידו. גדול וגבוה, שנוטה להיות מקצועי וענייני יותר מאשר שותפו האחר, ניאהרי. מקבה הכיר את טסוג'ידו וניהארי עוד לפני המפגש עם סואיטנגו. לאחר שהוכה קשות על ידי היאקוזה, סואיטנגו הופיע ושחט אותם. בעקבות זאת, מקבה חש יחד עם טסוג'ידו הכרת טובה גדולה ביותר לסואיטנגו, עד כדי שהם מחליטים להישאר יחד עם סואיטנגו לקרבו האחרון על אף שזה ביקש שאף אחד לא יתלווה אליו. האיש השני שעובד תחת טסוג'ידו. שלא בדומה לשותפו מקבה, ניהארי נוטה לדבר הרבה ולעשות פחות. ניאהרי הוא האיש הראשון שפגש סואיטנגו מחוץ לבניין היאקוזה בו עונו טסוג'ידו ומקבה, לפני שעמד להיכנס ולנסות לחלץ אותם. הדמות הקומית המרכזית של הסדרה. בוב הוא מערבי, הומוסקסואל מוצהר בעל סלון מסאז'ים שגר דלת ליד סאיגה. בוב נחלץ לעזרתו של סאיגה מספר פעמים במהלך הסדרה. מאהבה הקודם של שינסן ואביה הביולוגי של קאגורה. הוא מצא את מותו בנסיבות לא ידועות, כנראה מפני שממשלת יפן ניסתה להעלים ראיות לגבי הניסויים בהם השתתף. העדויות היחידות לניסוייו שנשארו הם קאגורה שמסוגלת להפוך את נשאי נגיף האופוריה לאופוריים וסואיטנגו שהוא בעל ידו השמאלית של קאזוקי. ככל הנראה הציל ד"ר ריוגוקו את חייו של סאיגה כשזה נפצע בשדה הקרב וכך הכירו. הוא עוזר לסאיגה במציאת תרופה לקאגורה ובפתרון החידה הקשורה לשינוי בגופו. לבקשת ד"ר ריוגוקו נרתם פרופסור נשייה לעזור לסאיגה וקאגורה. הוא מספר לסאיגה פרטים הקשורים לשינויים בגופו ומפנה אותו לחבר הקבינט אוצ'יאי על מנת שזה יעזור לו ולקאגורה. בסופו של דבר הוא מתגלה כנוכל שכל מטרתו בעזרה הייתה להשיג תהילה מהמחקר ולנסות להיות אופורי.
אדובי אינדיזיין
אדובי אינדיזיין (Adobe InDesign) היא תוכנת הוצאה לאור שולחנית מאת חברת אדובי מערכות (Adobe Systems). אדובי מוכרת את אינדיזיין יחד עם כלי העיצוב שלה כדוגמת אדובי אילוסטרייטור (Adobe Illustrator) ואדובי פוטושופ (Abobe Photoshop).
משתמשי אינדיזיין יכולים לייצא מסמכים בפורמט PDF – פורמט מסמך נייד, ובפורמט epub המיועד לקורא ספרים אלקטרוני. התוכנה מציעה תמיכה בשפות רבות וביניהן בעברית. זוהי תוכנת ההוצאה לאור הראשונה התומכת ביוניקוד (Unicode) לעיבוד תמלילים ובטיפוגרפיה המתקדמת של גופני אופן-טייפ (OpenType Fonts). בנוסף מבדלים אותה יכולות השקיפות המתקדמות שלה, וכן הדמיון הממשקי הרב בין אילוסטרייטור ובין פוטושופ. בנוסף מגרסה CS3, ניתן לייצא את הדפים מ-InDesign לפורמט HXML ב-Adobe Dreamweaver, עקב רכישת Macromedia אשר הפכה את שיתוף הפעולה בין התוכנות לפשוט.
ככל תוכנות העיצוב של אדובי, ניתן לתפעל את אינדיזיין באמצעות סקריפטים. אינדיזיין תומכת בשפות הסקריפט הבאות: אקשן סקריפט עבור פלטפורמת מאק; VBA עבור פלטפורמת וינדוס; ו-java script כשפה חוצה פלטפורמות.
עד סוף שנות התשעים פריהנד- Freehand שלטה ברוב שוק ההוצאה לאור בארץ, אולם החל מראשית שנות ה-2000, חדרה InDesign יותר ויותר, בעקבות הפיתוח המתקדם שלה, ובמיוחד עקב העובדה שמאז 2005 הופסק הפיתוח של פריהנד לחלוטין לאחר רכישת מקרומדיה על ידי אדובי.
רוזנות פלטינית (האיים הבריטיים)
רוזנות פלטינית (באנגלית: County Palatine או Palatinate, בלטינית: palatio regis) הייתה אזור באיים הבריטיים שבשליטת אציל תורשתי שנהנה מסמכויות ואוטונומיה מיוחדת לעומת שאר הממלכה. השם "פלטיני" או "פלטינות" בא משם התואר הלטיני palatinus ("של ארמון", "קשור לארמון", בצרפתית: palaisin), שבתורו בא מהשם "palatium" (פלטיום), שמשמעותו "ארמון". השליט של אזור כזה שנקרא לורד או רוזן פלטין (Earl Palatine) או דוכס פלטין, נהנה מסמכויות כמו-מלכותיות (בלטינית: jura regalia) בתחום האזור. האציל השליט נשבע אמונים למלך אנגליה אולם שלט ברוזנות או הדוכסות שלו במידה רבה מאוד בלי תלות במלך. להבדיל מרוזנות פלטינית, הברונות הפאודלית הייתה כפופה למלך, בלי כל סמכויות עצמאיות. גם שליטי הרוזנויות הפלטיניות יצרו יחסים של חסות כלפי ברונים שמתחתם.
הרוזנויות הפלטיניות נוצרו באיים הבריטים על ידי השושלות הנורמניות. אזורים מסוג זה היו קיימים באירופה היבשתית מזמנים מוקדמים יותר. בדרך כלל אוטונומיה מסוג פלטיני הוענקה על ידי המלך באזורי ספר, בתקופה שהם היו בסיכון גבוה לפלישות או נסיגות של מורדים מזוינים. המלכים הנורמנים של אנגליה הקימו רוזנויות פלטיניות או פלטינויות בצפון אנגליה, בוויילס ובאירלנד. מכיוון שהשלטון בהם היה תורשתי, כמה מהרוזנויות הפלטיניות האלה שרדו באופן חוקי מעבר לסוף התקופה הפאודלית.
באיים הבריטיים הוקמו שלוש רוזנויות פלטיניות או פלטינויות חשובות: הרוזנויות הפלטיניות של דרהאם וצ'שייר והדוכסיות לנקסטר.
בצפון אנגליה
אחרי הכיבוש הנורמני (1069-1066) הוקמו בצפון אנגליה במאה ה-11 רוזנויות פלטיניות כחלק מן ההגנת הגבול הצפוני נגד סקוטלנד וההגנה על הגבול המערבי עם וויילס. על מנת שתמלאנה ביעילות את תפקידן זה קיבלו שליטיהם - הרוזנים הפלטינים - סמכויות כמו-מלכותיות. הם החזיקו מוסדות מנהל ובתי משפט עצמיים, עצמאים כלפי המלך, אם כי כפופים לו באופן פורמלי בלבד. לכן יכול היה לטעון בסביבות 1300 הארכידיאקון ויליאם דה סנט בוטולף כי "באנגליה יש שני מלכים: המלך האדון של אנגליה הנושא כתר והבישוף האדון של דרהאם הנושא מצנפת (מיטרה) במקום כתר" מחוזות אלה פעלו בדומה לרוזנויות הפלטיניות הגרמניות.
ויליאם הכובש היה מייסדן של הרוזנויות הפלטיניות של דרהאם וצ'סטר. לפלטינות צ'סטר היה שליט משלה - הרוזן צ'סטר ופרלמנט עצמי, שבו היו חברים ברונים מקומיים ושלא היה לו ייצוג בפרלמנט של אנגליה עד שנת 1543. עם זאת שמר הפרלמנט של צ'סטר זכויות יתר מיוחדות מסוימות עד לשנת 1830. באופן מסורתי הרוזנות צ'סטר החל משנת 1254 נוהלה על ידי בנו הבכור של מלך בריטניה (פרט לזמן קצר בשנים 1264–1265 כשהשלטון בה נתפס על ידי סימון דה מונפור) עד ליום הכתרתו כנסיך ויילס.
בראש הרוזנות הפלטינית דרהאם בין השנים 1071–1836 עמדו הבישופים של דרהאם, שמונו כאחראים על שטחי מחוז דרהאם מיד עם הכיבוש הנורמני. הבישופים משלו כ"נסיכים-בישופים" למשך תקופה ארוכה. דרהאם היה נעדר ייצוג בפרלמנט האנגלי עד שנת 1654. שלטונם של הבישופים הסתיים ב-1836. עד ימינו ה"מיטרה" - המצנפת של הבישוף - נושאת סמל עם כתר קטן הדומה לזה של דוכסים, המשקף את העבר המפואר של התפקיד כ"רוזן פלטין".
יש לציין כי בתחום המשפטי עד שנות ה-1970 פעלו בלנקסטר ובדורהאם בתי משפט קנצרליים (Court of Cancery) מקומיים: בית המשפט הקנצלרי של הרוזנות הפלטינית לנקסטר ובית המשפט הקנצלרי של רוזנות הפלטינית דרהאם וסדברג'. ערעורים נגד החלטות של בית המשפט המחוזי נדונו קודם בפני בתי משפט אלה.
דוכסות לנקסטר זכתה למעמד של פלטינות בשנת 1351. באותה שנה רוזן לנקסטר הועלה לתואר דוכס. לנקסטר הייתה לדוכסות השנייה של אנגליה אחרי דוכסות קורנוול שהוקמה ב-1337 שהיא בעצמה קיבלה סמכויות פלטיניות. עם עלייתו לכס המלכות של הנרי הרביעי ב-1399 אוחדה הדוכסות עם כתר אנגליה. עם זאת האחוזות הענקיות של לנקסטר לא סופחו לאחוזות המלוכה, ועד היום הן מנוהלות בנפרד. הסמכויות הפלטיניות המיוחדות של לנקסטר חדלו נלקחו ממנה בהדרגה עד לשנת 1873. כששותים לכבוד המלכה במחוזות אלה אומרים עדיין "לשלום המלכה, דוכסית לנקסטר".
בגבול אנגליה-וויילס ובוויילס
בשטח וויילס שנכבשה על ידי הנורמנים פעלו נסיכות וויילס (Pura Wallia) (עצמאית בפועל עד 1283) מחד והמארקות הוולשיות - Welsh Marches או בלטינית - Marchia Wallia) מאידך. "המארקות הוולשיות" היו נחלות באזור הספר שבין אנגליה לווילס, עם שלוחות עמוקות בעיקר בחלקים הנמוכים של וויילס. גבולות ויילס עם אנגליה לא היו קבועים עד למאה ה-16. בראש המארקות הועמדו ברונים נורמנים ואנגלו-נורמנים שנקראו Marcher Lord, תואר זה הפך לשקול כנגד "מרקיז" בצרפת או "מרקגראף" בגרמניה. שלושה מברוניו של ויליאם הכובש התמנו לרוזנים (Earls) באזור זה:רוג'ר ממונטגומרי - לרוזן שרוסברי (ששלט בחלק מהמחוז שרופסשייר), יו ד'אווראנש - לרוזן צ'סטר, ויליאם פיצאוסברן לרוזן הרפורד.
המילה "מארקה" מקורה במילה הפרוטו-הודו-אירופית mereg שמשמעותה "שוליים", ה-Marcher Lords שדמו לבסמכויותיהם ל"רוזנים הפלטינים" שבשאר אנגליה, כללו את הרוזנים (earls) של צ'סטר, גלוסטר, הרפורד, שרוסברי שמרכזיהם היו באנגליה ופמברוק שכולה בדרום וויילס. הם היו נתינים של מלך אנגליה, וקיבלו מהמלך את המשימה להגן על הגבול בין אנגליה לוויילס. לעומת זאת לאורך כ-450 שנה קיבלו זכויות יתר, כולל זכות למשפט נפרד מהחוק האנגלי, וסמכויות עצמאיות אחרות, שנלקחו מהם ברובן מאוחר יותר, בשנים 1535–1542 בסביבות 1301 היו כארבעים Marcher Lords.
העיר לאדלו (Ludlow) שימשה תקופה ארוכה כמרכז המנהלי של "המארקות הוולשיות" וגם כבירת ווילס עצמה (1689-1489).
בפמברוקשייר שבדרום מערב ווילס הוקמה בשנת 1138 רוזנות פלטינית. ב-1535 שטחי וויילס עברו תחת שליטה ישירה של הכתר האנגלי.
בדרום ובמזרח אנגליה
בדרום ובמזרח אנגליה הוקמו בתקופה הנורמנית רוזנויות פלטיניות במחוז קנט וב"אי אילי" שבקיימברידג'שייר. בשנת 1067 אזור קנט הפך לרוזנות פלטינית חצי-אוטונומית תחת הנהגתו של הבישוף אודו מבאייה, אח למחצה של ויליאם הכובש. ההתנגדות לשלטון המשיכה בקנט תקופה ארוכה ולכן מלכי אנגליה ויתרו לתושביו והרשו קיומם של חוקים מיוחדים שלהם כמו ה gavelkind לגבי הורשת האדמות. חוק זה בוטל בקנט רק בשנת 1926. האזור הידוע כ"אי אילי" (עם העיר אילי) הפך בשנת 1109 לרוזנות פלטינית בראשות הבישוף המקומי. מעמד הפלטינות הוענק על ידי המלך הנרי הראשון והוא הסתיים בעקבות החלטת הפרלמנט האנגלי בשנים 1535–1536. עם זאת הבישוף מאילי נהנה עדיין מזכויות משפטיות מיוחדות בתחום האזרחי והפלילי. הסמכויות הממלכתיות האחרונות של הבישוף בוטלו לחלוטין בשנת 1837.
ארלוזור לב
ארלוזור (זוריק) לב (17 בספטמבר 1933, כפר ביל"ו – 9 באוקטובר 1973) היה טייס קרב ומפקד בחיל האוויר. שימש כמפקד בסיס רמת דוד כשפרצה מלחמת יום הכיפורים, ונהרג בהתרסקות מטוסו במהלך המלחמה.
קורות חייו
לב נולד ללאה ונחמיה, שהיו ממייסדי כפר ביל"ו, אחיהם של חנה ואבי. לב היה הילד הראשון שנולד בכפר. הוא קרוי על שמו של חיים ארלוזורוב, שנרצח כארבעה חודשים טרם הולדתו.
ספרופיט
ספרופיט (באנגלית: Saprophyte) או צמח ניזון רקב, הוא אורגניזם הניזון מחומר אורגני נרקב, שהוא תוצר הפירוק של פטריות. ספרופיטים אינם מבצעים פוטוסינתזה, ולכן אינם מכילים כלורופיל.
ארלוזור לב
קורות חייו
בילדותו היה פעיל בענפי המשק. הוא למד בבית חינוך רחובות, אחר כך בית הספר התיכון המאוחד ברחובות וסיים את לימודיו בבית הספר החקלאי כדורי.
ספרופיט
מבין צמחי הבר של ישראל, קיים מין אחד שהוא ספרופיט - שנק החורש. קיימים מינים רבים של פטריות ספרופיטיות, כדוגמת שמרי האפיה.
ארלוזור לב
קורות חייו
התגייס עם חבריו לנח"ל בשנת 1951 ואחר כך עבר קורס טיס וסיים אותו בשנת 1953. לאחר הקורס הוצב כטייס דה הבילנד מוסקיטו. באחת מטיסות הניווט שעשה בדרום הארץ טס בגובה נמוך מאד, כמעשה קונדס, ופגע בטעות במכוניתו של הברון ג'יימס דה רוטשילד שהיה בסיור בדרום. בעקבות מעשה זה החליט הרמטכ"ל, רב-אלוף משה דיין, להדיח אותו מצה"ל. לאחר כשנה נעתר דיין לבקשתו של זוריק והסכים להחזירו לטיסות.
השתתף במבצע קדש כטייס מיסטר. בטרם נפתחה המלחמה נשלח לסיור מקדים במעבר המיתלה לבדוק האם יש במקום כוחות צבא מצריים. השתתף במלחמת ששת הימים כטייס מיראז' 3. בתחילת המלחמה שימש כמוביל מבנים לתקיפת שדות תעופה ערביים במסגרת מבצע מוקד. ב-8 ביוני, יומה הרביעי של המלחמה הפיל מיג 17 מצרי בירי תותחים. במהלך שירותו בחיל האוויר החל משנת 1968 למד כלכלה באוניברסיטת בר-אילן והתמחה בכלכלה חקלאית. בהיותו מפקד כנף החל לאסוף בבסיסו מטוסים ישנים שהיוו את הבסיס למוזיאון חיל האוויר.
ב-9 באוקטובר 1973 התנדב להצטרף, במקום טייס אחר שנהרג בהפצצות באותו בוקר, למבנה של מטוסי סקייהוק מטייסת 110 שיצא לתקיפה באזור פורט סעיד. כאשר המבנה חזר מהתקיפה, התרסק מטוסו מעל הים התיכון צפון-מערבית למוצב בודפשט. לאחר ההתרסקות הופנו לחיפושים באזור זוג מטוסי פנטום, זוג מטוסי סופר מיסטר, מסוק בל ומסוק יסעור. במהלך ניסיונות החיפוש נפגעו מאש נ"מ אחד ממטוסי הפנטום ואחד המסוקים. לב הוכרז כחלל שמקום קבורתו לא נודע. גם לאחר הסכם השלום עם מצרים נעשו סריקות יסודיות, שלא העלו תוצאות.
אחייניתו, מיכל הרצוג לבית אפק, היא רעיית נשיא המדינה יצחק הרצוג.
לאחר מותו
בשנת 2007, 34 שנים לאחר מותו, הוחלט להעניק ללב דרגת תת-אלוף מאחר שערב המלחמה היה אמור לעבור לתפקיד ראש מחלקת (כיום להק) כוח אדם של חיל האוויר.
דבורה עומר כתבה על ארלוזור לב ביוגרפיה בשם "פתאום באמצע החיים".
ספינטול גאורגה
ספינטול גאורגה (במולדובנית: FC Sfântul Gheorghe) הוא מועדון כדורגל מהעיר סורוקני שבמולדובה. המועדון נוסד בשנת 2003 ומשחק בליגת העל המולדובית.
הקבוצה נוסדה בשנת 2003, אך קבוצת הבוגרים של המועדון הוקמה רק בעונת 2008/2009, אז שיחקה הקבוצה בליגת המשנה המולדובית. בעונת 2009/2010 שיחקה הקבוצה בליגת העל המולדובית, אך בתום עונת 2011/2012 חזרה הקבוצה לליגה השנייה. את עונת 2016/2017 סיימה הקבוצה במקום השני בליגה השנייה, וחזרה לליגת העל.
כימוקין
שמם של הכימוקינים הוא שילוב של המילים כימוטקסיס וציטוקין; ואכן, משיכת תאים ליעדים שונים בגוף באמצעות כימוקינים היא דוגמה מובהקת לכימוטקסיס.
הכימוקינים מעודדים נדידה של תאי דם לבנים בעיקר לשני מוקדים:
כל הכימוקינים מכילים ארבעה שיירי ציסטאין שמורים (כלומר, שנשתמרו במהלך האבולוציה מכימוקין קדום אחד). נהוג לחלק את הכימוקינים לקבוצות על פי מיקומם של שניים מהם, כאשר כמעט כולם מתאימים לאחת משתי הקבוצות: CC ו-CXC (כאשר C מייצגת ציסטאין, ו-X מייצגת חומצה אמינית כלשהי). בהתאם לכך, נחלקים גם הקולטנים שלהם לשתי קבוצות: CC receptors ו-CXC receptors. קולטנים אלו הם מסוג הקולטנים המצומדים לחלבון G.
סכמה אפינית
במתמטיקה, סכמה אפינית (באנגלית: Affine Scheme) היא מרחב טופולוגי מחויג מקומית המצויד בטופולוגיית זריצקי עם אלומה של חוגים. סכמה אפינית ניתנת להצגה כספקטרום של חוג קומוטטיבי עם יחידה R, כלומר: המצויד בטופולוגיית זריצקי כאשר אלומת המבנה שלו מוגדרת על בסיס לטופולוגיה של קבוצות פתוחות ראשיות באופן הבא כאשר הוא הלוקליזציה של R במערכת הכפלית. בפרט,. הנבט של כל אלומה כזאת בכל x \in X היא חוג מקומי שבו אידיאל מקסימלי יחיד  שהוא, באופן אינטואיטיבי, אוסף איברי החוג שמתאפסים בנקודה x. למנה  קוראים "שדה השארית ב-x".
סכמה אפינית היא מקרה פרטי של סכמה. כל סכמה היא "הדבקה" של סכמות אפיניות פתוחות, ואפשר לומר שמקומית כל סכמה היא סכמה אפינית, כלומר לכל נקודה קיימת סביבה פתוחה שלה שהיא סכמה אפינית. סכמות הן אובייקט המחקר העיקרי בגאומטריה אלגברית, לצד יריעות אלגבריות.
AIM-120 אמראם
AIM-120 אמראם (באנגלית: AMRAAM, ראשי תיבות של המילים: Advanced Medium-Range Air-to-Air Missile) הוא טיל אוויר-אוויר מתקדם לטווח בינוני, שפותח בשיתוף פעולה של חברות ריית'און ויוז איירקראפט. שיטת פעולתו היא מסוג "שגר ושכח" המשתמשת בראש הנחיה בעל מכ"ם אקטיבי המשדר וגם קולט ובכך נחסכת חשיפת יתר של המטוס המשגר. האמראם שימש גם כבסיס למערכות טילי קרקע-אוויר.
ניתן לחמש בטיל האמראם את הדגמים המתקדמים של מטוסי F-16 ו-F-15, וכן את מטוסי F/A-18, F-4 הגרמני, טורנדו, יורופייטר והרייר הימי הבריטיים. הטיל מצוי בשימוש חיל האוויר הישראלי ומכונה בו "אשוח".
פיתוח
האמראם פותח כתוצאה מהסכמה בין ארצות הברית וחלק ממדינות נאט"ו לפתח טיל אוויר-אוויר ולשתף טכנולוגיית ייצור. תחת הסכם זה על ארצות הברית היה לפתח את הדור הבא של טילי אוויר-אוויר לטווח בינוני ועל אירופה הוטל לפתח את הדור הבא של טילים לטווח הקצר AIM-132 אסראם. כאשר ראש הביות הגרמני נתקל בקשיים ההסכם בוטל דבר שהוביל לפיתוח של טיל ה-AIM-9X האמריקני וטיל ה-איריס-טי הגרמני. אף על פי שאירופה אימצה את טיל האמראם, נעשה מאמץ לפתח את המטאור שיהיה מתחרה לאמראם. טיל האמראם נכנס לשירות לבסוף בספטמבר 1991 בטייסת F-15 של חיל האוויר האמריקאי.
מתחריו של האמראם הם R-77 הרוסי, מיקה הצרפתי, ודרבי הישראלי, המפותח על ידי רפא"ל.
שלב ראשון – מעוף אל אזור הפגיעה המשוער עם המטרה
את ה־AIM-120 ניתן לשגר בשני מודי מכ"ם עיקריים, STT (ר"ת של Single Target Track) ו-TWS (ר"ת של Track While Scan), בשני המודים המכ"ם יזין את מחשב הטיל במידע בנוגע למיקום המטרה לפני השיגור, הטיל, בעזרת מערכת הניווט האינרציאלית (INS – Intertial Navigation System) שמוטמעת בו, מנווט לאזור המפגש המשוער עם המטרה. במקרה שהמטוס המשגר נשאר נעול על המטרה, הטיל יקבל עדכוני מידע בנוגע למיקום, כיוון ומהירות המטרה מהמטוס המשגר דרך Datalink, שנמצא הן במטוס המשגר והן על הטיל, ויעדכן את מערכת ה-INS שלו וישנה את מעופו בהתאם. כמו כן, ניתן לשגר ולהנחות את הטיל גם באמצעות מערכת IRST (ר"ת של Infra-Red Search and Track) מתאימה ואף לקבל הנחיית Datalink ממטוס AWACS.
שלב שני – ביות סופי על ידי רכישת המטרה על ידי חיישני הטיל
לאחר שהטיל התקרב די הצורך למטרה (על פי הערכות מסוימות, כאשר הטיל מגיע לטווח של 15 קילומטרים מהמטרה) הוא מדליק את המכ"ם שבחרטומו ומתחיל לחפש את המטרה. במקרה שהמטרה נמצאת באזור הזיהוי של המכ"ם, הוא יינעל עליה וינחה עצמו אוטונומית לפגיעה, בשלב זה הטייס מהמטוס המשגר (או כל מטוס אחר שמספק לטיל Datalink בשלב ההנחיה הראשון) יכול "לשכוח" את הטיל ולשבור את נעילת המכ"ם על המטרה. כמו כן, במקרה שבזמן השיגור המטרה נמצאת קרוב די הצורך למטוס המשגר, הטיל יכול לעבור מיד לשלב הנחיה השני, כלומר, להינעל מיד לאחר השיגור על המטרה, ולתפקד כטיל "שגר ושכח" מוחלט.
מערכות שיגור קרקעיות
ריית'און בחנה בהצלחה שיגור אמראם ממנשא 5 טילים באמצעות HMMWV. המערכת תקרא SLAMRAAM. הטילים מקבלים את ההנחיה הראשונית שלהם ממכ"ם שלא נמצא על גבי הרכב. מכיוון שהטיל משוגר ללא תוספת הגובה והמהירות של מטוס הקרב, טווח הטיל קטן משמעותית. ריית'און משווקת כיום את ה-SL-AMRRM EX, בעל טווח מוגדל ועם דמיון למערכת ה-ESSM המבוססת על טיל הספארו.
מערכת קרקעית נוספת היא המערכת הנורווגית NASAM, המורכבת ממספר כלי רכב המשמשים סוללות טילים (בכל סוללה 6 טילי אמראם) ביחד עם משאית מכ"ם נפרדת ורכבי שליטה.
ועדת וינוגרד
ועדת וינוגרד (שמה הרשמי: הוועדה לבדיקת אירועי המערכה בלבנון 2006) היא ועדת בדיקה ממשלתית בראשות השופט בדימוס ד"ר אליהו וינוגרד, לחקר אירועי מלחמת לבנון השנייה והאירועים שקדמו לה, שמונתה ב-17 בספטמבר 2006. ב-30 באפריל 2007, פרסמה הוועדה דו"ח חלקי. ב-30 בינואר 2008 לאחר שנה וארבעה חודשים מהקמתה פרסמה הוועדה את הדו"ח הסופי שלה, וסיימה את תפקידה.
הרכב הוועדה
עלותה של הוועדה נאמדה ב-21.4 מיליוני שקלים. תקציבה של הוועדה נקבע על ידי מזכיר הממשלה ישראל מימון ורואה חשבון ממשרד האוצר, על פי מעמדה, היקף העבודה ותקדימים מוועדות חקירה ממשלתיות קודמות.
הקריאות להקמת ועדת חקירה לאחר מלחמת לבנון השנייה
כבר במהלך הלחימה נשמעו קולות, בעיקר מצד חיילי מילואים ועיתונאים, שדרשו חקירה מקיפה של שגיאות ומחדלים שנעשו לקראת מלחמת לבנון השנייה ובמהלכה. עלו טענות לגבי השגיאות המבצעיות והלוגיסטיות הלא מעטות שהתרחשו לדבריהם.
הקריאות לחקירת המלחמה התגברו לאחר סיומה. מאהלי מחאה של התנועה למען איכות השלטון בישראל ושל חיילי מילואים, התמקמו בירושלים סמוך לבית המשפט העליון ולמשרד ראש הממשלה, בקריאה למנות ועדת חקירה ממלכתית, ובמקביל העלו קריאה להתפטרות של מובילי המבצע, אהוד אולמרט, עמיר פרץ ודן חלוץ.
הקמת ועדות בדיקה שונות
אולמרט סירב בתוקף להקים ועדת חקירה ממלכתית באמרו שוועדה כזאת תשתק את צה"ל לכמה חודשים אך הודה ש"היו כישלונות, אסור לטייח, אסור להעלים עין" ועל כן החליט על הקמת שתי ועדות חקירה שתפעלנה במקביל: אחת לבדיקת הצבא, בראשות אמנון ליפקין-שחק והשנייה לבדיקת תפקוד הדרג המדיני. בנוסף, על מבקר המדינה הוטל לבדוק את הטיפול בעורף, אך הוא הודיע שירחיב את תחום החקירה שלו בהתאם לשיקול דעתו.
לוועדה לבדיקת החלטות הדרג המדיני ביקש אולמרט למנות את ראש המוסד לשעבר נחום אדמוני, האלוף ידידיה יערי, פרופסור יחזקאל דרור, האלוף דוד עברי ופרופסור רות גביזון אשר בשנת 1976 ביקרה את ועדת אגרנט על שהסיקה מסקנות אישיות כנגד קצינים ללא שנתנה להם הזדמנות הוגנת להתגונן.
לאחר מספר ימים, בראשית ספטמבר 2006, פסל היועץ המשפטי לממשלה, מני מזוז, את ידידיה יערי ודוד עברי מלכהן בוועדה בגלל תלותם במערכת הביטחון אותה הם אמורים לחקור, בעיסוקיהם האחרים. בעקבות זאת, ובעקבות החלטה לבטל את הוועדה לבדיקת הצבא בראשות אמנון ליפקין-שחק, החליט אולמרט להוסיף לוועדה את השופט לשעבר אליהו וינוגרד, ולהעמידו בראשה. בטרם אישרה הממשלה את הקמת הוועדה ואת הרכבה, החליט נחום אדמוני שלא לקחת חלק בוועדת החקירה ולוועדה מונו מנחם עינן וחיים נדל.
במקביל, הקים צה"ל ועדות בדיקה רבות לבדיקת כל האספקטים השונים של התנהלות צה"ל במלחמה, החל מאופי פעולת הכוחות בשטח ועד לתפקוד הרמטכ"ל.
מינוי הוועדה וסמכויותיה
האישור להקמת ועדת וינוגרד, ניתן בסופו של דבר בישיבת הממשלה ב-17 בספטמבר 2006, על פי סעיף 8א' לחוק הממשלה. 20 שרים תמכו, שניים התנגדו ואחד נמנע.
למחרת היום, קיימה הוועדה את ישיבתה הראשונה. על פי החלטת הממשלה, הוועדה מונתה "לבירור ההערכות וההתנהלות של הדרג המדיני ומערכת הביטחון במכלול ההיבטים של המערכה בצפון שהחלה ביום ט"ז בתמוז התשס"ו (12 ביולי 2006)". לוועדה נקבעו חלק מהסמכויות המפורטות בחוק ועדות חקירה, בהן הסמכות לזמן לעדות ולהעניש סרבנים.
היקף בדיקת הוועדה נקבע בהחלטת הממשלה:
פניות נגד מינוי הוועדה והתנהלותה
התנועה למען איכות השלטון עתרה לבג"ץ, כדי שיורה לבטל את הוועדה ולהקים ועדת חקירה ממלכתית. ב-5 באוקטובר 2006, הורו השופטים לנציגי המדינה לנמק תוך 5 ימים מדוע לא תבוטל ועדת וינוגרד, ותוקם ועדת חקירה ממלכתית. אולם בסופו של דבר נדחתה העתירה, וועדת וינוגרד המשיכה בתפקידה.
בעקבות תלונות מצד התנועה למען איכות השלטון בישראל, הודיע היועץ המשפטי ב-5 באוקטובר 2006 לממשלה שימנע את מינוי מני בן-חיים לתפקיד מרכז ועדת הבדיקה. זאת משום שבן-חיים ריכז במהלך הבחירות את מטה המתנדבים של מפלגת קדימה, ולדברי מזוז "מדובר במפלגה שאת פעילותה והתנהלותה אמורה לבדוק הוועדה... ועלולה להיווצר מראית עין של ניגוד עניינים".
מזוז גם פסל את מועמדו של ראש הממשלה לוועדה - אלוף (מיל') ידידיה יערי, המכהן כמנכ"ל רפא"ל, מחשש לניגוד עניינים, משום שהוא מנכ"ל חברה ממשלתית הכפופה לשר הביטחון.
ב-6 בפברואר 2007 הכריע בג"ץ בעתירה שהגישה חברת הכנסת זהבה גלאון נגד ועדת וינוגרד, בה דרשה כי הוועדה תקיים ישיבות פומביות ותפרסם את הפרוטוקולים של דיוניה בתום כל ישיבה, עוד בטרם תפרסם דו"ח ביניים. פסק הדין ניתן לאחר שנסתיים כבר פרק שמיעת העדויות והוועדה שמעה את כל העדויות שהיו בפניה בדלתיים סגורות. בית המשפט העליון החליט כי "על ועדת וינוגרד מוטלת חובה להתיר חשיפה של תוכן דיוניה וחומר שהוגש בפניה עד למירב האפשרי, וזאת בלא שייפגעו תכלית הביטחון או אינטרס לאומי אחר מהמעלה הראשונה".
בעקבות ההחלטה, בתאריך 23 במרץ 2007 עלה לרשת אתר של הוועדה, בו פורסמו עדויותיהם של הנחקרים, לאחר שעברו צנזורה. כמו כן ניתן למצוא בו מידע על פעילות הוועדה והודעות מטעם הוועדה. העדויות פורסמו בהדרגתיות, וזאת כדי להקל על הוועדה ועל העדים את התגובה לפרסום במידת הצורך ולאפשר בכך לוועדה לסיים את הדו"ח הסופי בזמן.
עבודת הוועדה
הוועדה הזמינה לעדות כל אדם שחפץ להביא בפניה מידע או דעה. לפני הוועדה הופיעו 75 עדים, בהם בכירי הממשל הישראלי, מנהיגי ציבור שונים, קציני צבא ומומחים. בפני הוועדה העידו בין היתר: הרמטכ"ל בזמן מלחמת לבנון השנייה דן חלוץ, אלוף פיקוד הצפון בזמן המלחמה אודי אדם, ב-1 בפברואר העיד ראש הממשלה אהוד אולמרט ועדים נוספים הקשורים בפרשה.
בצד הוועדה סייעו 12 עוזרים בתחום הצבאי, המדיני והמשפטי. שמונה מהם קציני מילואים בדרגת תא"ל, שאיתם נפגשו כמאתיים אנשים, רובם קציני צבא בכירים בהווה ובעבר, (בהם גם עשר משפחות של חללים במלחמה). עשרות מתמלילי העדויות פורסמו בציבור, על פי צו של בית המשפט העליון (לתמלילים ) (דו"ח סופי עמ' 44–45).
הוועדה ציינה שדרכי עבודתה היו לאחר שמיעת העדים, סיימה הוועדה את פרק שמיעת העדויות. זאת בטרם תגיש דו"ח ביניים.
הדו"ח החלקי
ב-30 באפריל 2007 פרסמה הוועדה דין וחשבון חלקי, שעסק בתקופה שקדמה למערכה, בימיה הראשונים (12 עד 17 ביולי) ובכמה נושאים כלליים. הסיבה לפרסום הדו"ח החלקי הייתה הדחיפות שבתיקון הליקויים שעלו.
הדו"ח טען כי ההחלטה על היציאה למלחמה נעשתה באופן מהיר ולא אחראי. הדו"ח כלל מסקנות אישיות כנגד ראש הממשלה אהוד אולמרט, שר הביטחון עמיר פרץ והרמטכ"ל בזמן המלחמה דן חלוץ. הדו"ח ציין כי שלושת האישים כשלו בתפקידם בקבלת ההחלטות ובניהול מלחמת לבנון השנייה (עמ' 144).
על אולמרט נאמר כי החלטותיו הקשורות ליציאה למערכה ב-12 ביולי, התקבלו במהירות וללא בחינה עמוקה של זירת המערכה ושל טעמי מדיניות ההכלה, ללא תוכנית מעובדת היטב וללא מתווה אסטרטגי ברור. ולכך שמטרות המערכה לא נקבעו בבהירות ובזהירות, ולא נבחן האם יעדי המערכה המוצהרים יושגו בדרכים שננקטו להשגתם. כל אלו "מצטרפים יחד לכשל חמור הנוגע להפעלת שיקול דעת, אחריות וזהירות" (עמ' 135–136).
לגבי פרץ נאמר כי כשל בכך שלא ביקש דיון אסטרטגי של ממש, לפני היציאה למלחמה. כשל מרכזי היה שלא נתן תשומת לב מיוחדת להשלמת חוסר התמצאותו הברורה בנושאי משרדו, ולא נקט בצעדים שנועדו לפצותו על כך, הוועדה קבעה כי "כשל כזה של ציר כה מרכזי, ללא ספק החליש את יכולתה של המערכת בכללותה, לתפקד בצורה שקולה, אחראית ומקצועית" ולכן בכל אלה הוועדה מצאה כשלים וליקויים של ממש בהתנהלותו של שר הביטחון (עמ' 140–141).
לגבי חלוץ נאמר כי "הרמטכ"ל לא שטח בפני הדרג המדיני את מלוא המידע שהיה נדרש לצורך החלטות מסוג אלו שהתקבלו באותו יום", ושגה ב"אמונת-יתר בכוחו של חיל האוויר ואי הערכה נכונה של כוחו והיערכותו של היריב", חלוץ נמצא "אחראי אישית ופיקודית לעובדה כי ביום הפקודה לא היו באמתחתו תוכניות מוכנות ריאליות למצב הסלמה בזירת הלבנון, שיכלו לסייע לדרג המדיני לבחון בצורה טובה את האפשרויות שעמדו בפניו". כל אלה לדעת הוועדה "מצטרפים לכשלים חמורים של הצבא ושל הרמטכ"ל לשעבר בראשו" (עמ' 141–143).
בנוסף, הדו"ח ביקר את התנהלות הממשלה כולה, והעלה עדויות בהן נאמר כי "שרי הממשלה הצביעו על תוכנית שלא ידעו מה טיבה" ו"בכך הם לא מילאו את תפקידם - לשקול בצורה אחראית וזהירה מהלכים מסוג זה" (עמ' 125). על פי עדותו של שמעון פרס בפני הוועדה, הוא התנגד עקרונית ליציאה למלחמה, אך הצביע בעדה מפני שלא רצה להוריד מסמכותו של ראש הממשלה ולפגוע ביציבות הממשלה והקואליציה בזמן מלחמה. הוועדה ביקרה את תרבות הדיון המטכ"לית וקבעה כי "לא סייעה לסיעור מוחות יוצר, המשלב ניסיון ודעות של אנשים שונים" אף ש"השתתפו בדיונים הרבה אנשים מקצועיים ומנוסים, והיו להם תובנות מבוססות היטב" בשל "הנוכחות בולטת מאוד של הרמטכ"ל ושל העדפותיו", ובמיוחד "לאור ההנחיה של הרמטכ"ל בפורום הבכירים, כי על אנשי הצבא להימנע מלהשמיע דעות "עצמאיות" במקום שמתבקשת המלצת הצבא." (עמ' 127–128)
בפרק ההמלצות הוועדה המליצה על שורת המלצות ממסדיות ובהן: להילחם במכת ההדלפות ששיתקה את הפעילות הממשלתית, לקבוע כללים להצגת מסמכים בפני הממשלה, לקדם את בסיס הידע של שרי ממשלה בנושאי ליבה אסטרטגיים, לפעול לשילוב מלא של משרד החוץ בהחלטות ביטחוניות בעלות ממד מדיני, לחזק את המועצה לביטחון לאומי (מל"ל) בדרכים שונות ועיגון סמכויותיה בחוק, באופן שיהפכו אותה לגוף רלוונטי ובעל תפקודיות טובה, ולהקים מרכז לניהול משברים לאומיים במשרד ראש הממשלה, ובו חדר מצב מתוקשר לגופי הביטחון האחרים.
תגובות במערכת הצבאית לדו"ח החלקי
בחודשים שלאחר המלחמה פרש אלוף פיקוד הצפון, אודי אדם מתפקידו, וכמו כן פרש גם גל הירש, מפקד עוצבת הגליל אשר שמו נקשר בליקויי המלחמה. הציבור דרש "למצות את הדין" עם דרג הפיקוד הבכיר ביותר- ראש הממשלה אהוד אולמרט, שר הביטחון עמיר פרץ והרמטכ"ל דן חלוץ. הרמטכ"ל דן חלוץ התפטר כבר בינואר 2007, שלושה חודשים לפני הגשת הדו"ח.
בעיתונות פורסם כי בצה"ל נפתח קורס חדש לקצינים בכירים ששמו "אמנות המערכה", ללקחי מלחמת לבנון השנייה, בו מוקדש מקום גם ללקחי ועדת וניגורד. בכירים בצה"ל אמרו שברמה הטקטית צה"ל ניצח במלחמה, לכן הבעיה אינה בדרג הטקטי, ומהסיבה הזו מתקיים הקורס הזה.
תגובות במערכת הפוליטית לדו"ח החלקי
בימים שלאחר פרסום הדו"ח הודיעו השר איתן כבל ממפלגת העבודה ויו"ר הקואליציה אביגדור יצחקי מקדימה, על התפטרותם, ואליהם הצטרפה בקריאה להתפטרות אולמרט גם שרת החוץ, ציפי לבני, הנחשבת כמועמדת להחליף את אולמרט כיו"ר קדימה. יצחקי הוחלף על ידי ח"כ אלי אפללו.
שר הביטחון עמיר פרץ, שערב הגשת הדו"ח היה בשיא המרוץ לראשות מפלגת העבודה, הודיע שאם ייבחר מחדש לתפקידו כיו"ר המפלגה ידרוש להחליף את תיק הביטחון בתיק האוצר. בבחירות עצמן, שנערכו ביוני 2007, כמעט חודשיים אחרי הגשת הדו"ח החלקי, הגיע פרץ למקום השלישי בלבד עם 20% מקולות המצביעים.
לאחר שפרץ וחלוץ עזבו את תפקידיהם, התמקדה הדרישה הציבורית בהתפטרות ראש הממשלה אהוד אולמרט. ב-3 במאי נערכה עצרת המונית, של כ-100–150 אלף איש בכיכר רבין תוך קריאה להתפטרות הממשלה. סקרים שונים שנערכו מיד לאחר פרסום הדו"ח החלקי הראו על אחוזי תמיכה נמוכים בראש הממשלה ובשריו, ובקריאה ברורה להתפטרותו. לאחר זמן עלתה התמיכה בממשלה במידת מה. בפועל לא התערער מעמד הממשלה כתוצאה מהדו"ח החלקי, והצטרפותו של אהוד ברק במקום עמיר פרץ הבטיחה לה יציבות לפחות זמנית.
למרות הביקורת הקשה מצד הציבור, המערכת הפוליטית והתקשורת על ראש הממשלה, האחרון לא התפטר וטען שהוא וממשלתו יתקנו הליקויים. מספר חודשים לאחר הצהרתו של ראש הממשלה, על יישום המסקנות, ותיקון הבעיות (בין היתר בהיבט שיפוץ המקלטים בצפון הארץ, הזרמת כספים לרשויות המקומיות בצפון וכו') התברר שמצב המקלטים והאזורים הממוגנים הוא רע כשהיה, והליקויים לא תוקנו.
סקירת הדו"ח
הוועדה קבעה אמות מידה לבחינת תפקודם של מפקדי צבא ומנהיגי ציבור. בעוד שאמות המידה לבחינת מפקדים צבאיים בעיני הוועדה הן "מקצועיות, ידע וניסיון, יכולת לראייה אסטרטגית, תחושת אחריות, דבקות במשימות", אמות המידה להתנהגות תקינה של נבחרי ציבור הן "מנהיגות, אחריות, ראייה אסטרטגית, שיקול דעת, רצון ויכולת להזדקק לידע ותובנות, אותם מציגים אנשי המקצוע וכשירות במובן הרחב." (שם עמ' 57–58). וכן "זהירות, בחינת הרקע העובדתי, נחישות, בהירות, ויכולת לראייה מתוכללת וארוכת-טווח." (שם עמ' 61). מכל איש צבא וחייל באשר הוא נדרשו מהוועדה לפי הקוד האתי של צה"ל התכונות הבאות: דבקות במשימה וחתירה לניצחון, כולל נטילת יוזמה לניצול הזדמנויות בלחימה, אחריות, אמינות, דוגמה אישית, כבוד לחיי אדם, טוהר הנשק. מקצועיות. משמעת. רֵעוּת ואף תחושה של שליחות (שם עמ' 59).
מכיוון שצה"ל מסר לוועדה תחקירים מבצעיים מלאים רק בנושאי החטיפה והפגיעה באח"י "חנית", ואילו לגבי קרבות אחרים הסתפק רק בהגשת מצגות שהוגשו לרמטכ"ל וסיכומי רמטכ"ל ומפקדים בדיונים שהיו על מצגות אלה (שלא כללו את רמת הפירוט שנדרשה על מנת לעמוד על ההיבטים המבצעיים המורכבים של הקרבות), הוועדה מצאה לנכון לבדוק בצורה יסודית ועמוקה יותר מספר קרבות או סדרות אירועים נבחרים, על מנת לקבל תמונה טובה ואמינה. ולכן היא סקרה בפירוט רב על פי עדויות ומסמכים שהיו לפניה שני מכלולי קרבות: הלחימה על בנת ג'בל ו"שינוי כיוון 11", והקדישה להם כארבעים עמודים בדו"ח (שם עמ' 360).
לאחר שהוועדה סקרה את כל השתלשלות המלחמה והמהלכים הדיפלומטים במגבלות של צנזורה עצמית וצנזורה צבאית, היא דיווחה כי מצאה כשלים בתחומים הבאים (שם עמ' 41): הוועדה ציינה שמדובר "בכשלים חמורים ועמוקים שאסור שמלוא משמעותם והסכנות הטמונות בהם יטושטשו על ידי אירועים שוטפים, הצלחות נקודתיות וצעדי תיקון ראשוניים." עוד ציינה "שיידרש מאמץ עקשני ומתמשך זמן רב כדי להביא לשיפורים החיוניים, הנחוצים בדרכי החשיבה והפעולה של המערכת המדינית-ביטחונית." (שם עמ' 47).
בעניין צה"ל היא קבעה כי "הכשלים והליקויים העמוקים שהתגלו בפעולת צה"ל, ובעיקר בדרגי הפיקוד הבכירים של חילות היבשה שלו, וכן בחלקים של המטה הכללי שהיו אחראים לניהול המלחמה ועיצובה, כמעט האפילו על ההישגים המרשימים והייחודיים שהיו לצה"ל במלחמה זו, בעיקר בראשיתה." הוועדה ציינה שחלק מהליקויים קיימים בצה"ל כבר מהקמתו, וכבר צוינו בדו"ח ועדת אגרנט (שם עמ' 245). בניגוד לתפיסות כי כשלי צה"ל נובעים בשל שנים ארוכות ללא מלחמות, או בשל "תפיסתו" בעיצומם שינויים ארגוניים או בשל קיצוץ תקציבי, חברי הוועדה סוברים שתרומתם לכשלים לא הייתה מכרעת והכרחית (שם עמ' 247).
התמונה שהצטיירה לעיני חברי הוועדה באשר לתפקוד כוחות היבשה של צה"ל הייתה קשה ועגומה. כוחות אלו לא הצליחו בדרך כלל לעמוד בעיקר משימותיהם ובאתגרים שהוצבו בפניהם (שם עמ' 249). הוועדה קבעה כי "במרבית המקרים והתחומים גילה הצבא, בפעולות כוחות היבשה, אוזלת יד בהתמודדותו נגד חזבאללה" (שם עמ' 251). עוד סברה כי שלאחר שתפיסת "האש מנגד" מיצתה את עצמה ולא הביאה להכרעה הדרושה, צה"ל נכנס לתקופה של "דשדוש", במקום להכריע בין מהלך קרקעי רחב לבין הפסקתה המידית של הלחימה. ורק לאחר 16 ימי לחימה, כשהעורף נושא בנטל העיקרי, הוחלט על גיוס מילואים.
היא גם קבעה כי "ערכים בסיסיים ביותר של צה"ל נפרמו במלחמה". וכי "צה"ל התנהל במלחמה כמי שהחשש מנפגעים בקרב חייליו, שימש מרכיב מרכזי בהליכי התכנון ובשיקוליו המבצעיים." (שם עמ' 252). ועל כך ש"כוחו ועוצמתו של צה”ל לא באו לידי ביטוי במלחמה זו". "לא זו בלבד שחלק גדול מהסד"כ הצה"לי, סדיר ומילואים, שהועמד לרשות פיקוד הצפון במלחמה לא מוצה ולא הופעל בחלק גדול של המלחמה, אלא שגם יכולותיהן של היחידות המיוחדות לא מוצו." (שם עמ' 253).
בתחום המודיעין הצבאי הוועדה סברה כי "המאמץ המודיעיני הוכתר בהצלחה בכמה תחומים חשובים מאד", כמו התחום המדיני התחום הצבאי והתחום המנטלי, גם אם "נחשפו גם פערים במידע וביכולות המודיעיניות, כמו גם ליקויים בהתנהלות גורמי המודיעין מול אלה שאותם הם אמורים לשרת" (שם עמ' 255). הוועדה מצאה כי בזמן המלחמה המודיעין קרא נכון את תמונת הקרב, והצביע על כך שמהלך האווירי לבדו לא יביא ל"שובר שוויון" (שם עמ' 262).
"ליקוי בולט בהיערכות המטכ"ל למלחמה בזירת לבנון, השתקף באי גיבוש של תוכניות מבצעיות מעודכנות למצב של מלחמה כוללת בגזרה זו". (עמ' 300) "התוכניות האופרטיביות למתארי הלחימה לא היו מגובשות בין המטה הכללי והפיקוד, ונוהל הקרב להשלמתן עם היחידות המוקצות לכך היה בשלב של רעיון מרכזי בלבד" (עמ' 305).
בעניין מטכ"ל צה"ל הוועדה מצאה ליקויים שונים ובהם חוסר התממשקות עם פיקוד צפון, כמו שיח לא ברור, חלוקת עבודה לא טובה, שליטה ובקרה לא מספקת ועוד (עמ' 294). מוצב הפיקוד העליון פעל בצורה גרעינית וחלקית, בדרגים נמוכים וההחלטות התקבלו מחוצה לו. למעשה בכל המלחמה כולה לא הייתה ישיבה אחת של פורום מטכ"ל המלא (עמ' 295). דבר זה גרם לכך שלא הובא לידי ביטוי מיצוי הידע הקולקטיבי של קציני המטכ"ל (עמ' 296).
בצה"ל שררה עמימות לגבי מהות העימות, האם מדובר במבצע, במערכה, או במלחמה. עמימות זו גרמה לכך שחיילים נלחמו עד היום האחרון במתכונת בט"ש שלא הלמה מלחמה. שבה ניתנה העדפה לשמירת הבטיחות על פני עמידה בלוחות זמנים של מבצעים. דבר שמשקף למעשה ליקוי מאורות תודעתי שבו נמצא צה"ל (עמ' 297–298). גם בהקשר של הכוונות הפעולה הקרקעית, פקודה מפורשת כמטרה עיקרית לפעול כנגד הירי הרקטי, הופיעה רק במבצע שינוי כיוון 11, ב-4 באוגוסט (עמ' 316).
הוועדה מצאה ליקויים שונים בפקודות מטכ"ל, שגרמו לעמימות בדרך שבה הפקודים היו צריכים להגשימם. "עודף פקודות, סיכומים ומסמכים יצר הצפה, בלבול, אי בהירות ולעיתים פרשנות לקויה של כוונות המפקד." והם כנראה משקפות את אי הבהירות במטכ"ל בהקשר ליעדי המלחמה והמתווה (עמ' 301–303).
הוועדה קובעת כי בדיונים הרבים במטכ"ל, דיונים אסטרטגיים כמעט ולא התקיימו, ורובם היו דיונים טקטיים שמתאימים לרמה הפיקודית. ואף גרמו לערבוב בין הדרג האסטרטגי-מערכתי של המטכ"ל לבין הדרג המבצעי של פיקוד צפון (עמ' 304).
על פיקוד צפון אמרה הוועדה כי "ככלל, אנחנו נאלצים לקבוע כי, למרות היבטים רבים של עבודה מקצועית ומסודרת, ולמרות מסירות רבה של המפקדים והלוחמים, לא ביצעו היחידות שלחמו במסגרת הפיקוד את עיקר המשימות שהוטלו עליהן" (עמ' 306).
לגבי תפיסת ההפעלה החדשה שלא הוטמעה כהלכה בצבא, הוועדה סברה שהייתה לה תרומה מסוימת לכשלים, במיוחד בשפה הגבוהה שלה שהייתה עמומה, מבלבלת ולא מובנת, "והמליצה לנקות ממנה יסודות שיכלו לתרום לתוצאה חמורה זו". עם שהיא משבחת את הצבא על כך שהוא לא שוקט על שמריו, ומנסה לעדכן את עצמו לאיומים החדשים (עמ' 322–324).
מסקנות בהקשר הצבאי
הוועדה ציינה שאת המסקנות בהקשר הצבא היא רואה כחלק חשוב ביותר בדו"ח, והיא מתריעה מאי עשייה להגשמת הדו"ח והמשכה במסלול המוכר, או מנסיגה למצב שהיה קיים מבלי לתקן דבר. והיא מציינת שהיא התמקדה במסקנות מערכתיות (עמ' 393–394).
לאחר שקלול כל ההצלחות הדרמטיות, בעיקר של אגף המודיעין ושל חיל האוויר הישראלי, לאור נתוני הפתיחה של המלחמה, הוועדה מעריכה את תוצאות המלחמה כ"החמצה חמורה" (עמ' 394), כיוון ששלום בר קיימא ויציב, לפי תפיסת הוועדה תלוי בכך "שישראל תהיה חזקה ותוכר ככזו על ידי שכנותיה" (עמ' 395).
הוועדה סוברת כי "בתשתיתו צה"ל הוא צבא חזק ואיכותי, וכי עוצמותיו התגלו גם במלחמת לבנון השנייה. וכי בין צה"ל לבין השדרה המרכזית של החברה הישראלית יש יחסים של אמון" (עמ' 396).
הוועדה איננה שותפה לתפיסת המלחמה כתבוסה. "יחד עם זאת, כאשר הצבא החזק במזרח התיכון יוצא להילחם בחזבאללה ולא ניצח אותו בבירור - היו לדבר השלכות שליליות מרחיקות לכת על מעמדה של ישראל". הוועדה ציינה כי "ישראל יצאה למלחמה, בלי להיות נכונה לשלם את מחיר המלחמה", במיוחד כאשר יצאה למערכה ממושכת כנגד אויב נחוש, מיומן ומתוחכם (עמ' 397).
הוועדה ביקרה את חוסר ההשכלה הצבאית וחוסר התפיסה האסטרטגית של מפקדי צה"ל וכתבה כי "אין שום דבר חינני וראוי בנטייה האנטי-אינטלקטואלית של חלק מהפיקוד הבכיר של צה"ל. נטייה כזו אינה מעודדת חשיבת עומק ותפיסה אסטרטגית הכרחיות. ועלולה גם לגרום לרצון של תיקון שטחי באמצעות מעין-אינטלקטואליות, שטיבה מפוקפק ומזיק" (עמ' 397–398).
הוועדה מצאה כשל עיקרי במידת השמירה והמימוש של ערכי צה"ל. נורמות שהצבא עצמו היה אמור להטמיע וללכת לאורן - לא נשמרו, כנראה בשל חלחול של בעיות תרבותיות של החברה הישראלית בכללותה. והיא מעירה כי אם ערכי צה"ל היו נשמרים, תוצאות המלחמה היו אחרות, אף עם הכשלים האסטרטגיים והכשלים של הדרג המדיני. היא מעירה כי קיומו של כשל כזה, נשרה שדורש שידוד מערכות אמיתי. (עמ' 399–400).