cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רעידת אדמה
חיזוי של רעידת אדמה בהתרעה של חודשים
ב-16 באפריל 2004 הודיע צוות בראשות ולדימיר קייליס-בורוק, גאופיזיקאי מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, כי פיתח אלגוריתם שמאפשר לחזות רעידות אדמה בדיוק של חודשים. לטענתו הצליח לחזות רעידות אדמה קודמות. בהזדמנות זו הוא הזהיר כי רעידת אדמה חזקה תתרחש בדרום קליפורניה עד ה-5 בספטמבר 2004. התחזית מתבססת על נתונים שנאספו באזור במשך 18 שנים. קייליס-בורוק הבהיר כי שיטתו לחזות רעידות אדמה גדולות מבוססת על בסיס מעקב אחר רעשי אדמה בסדר גודל קטן ודפוסים היסטוריים במקומות מועדים לפורענות של רעידות אדמה, שיהוו אינדיקציה לרעשי אדמה גדולים יותר. רעידת האדמה הקרובה ביותר לתחזית הזו התרחשה ב-28 בספטמבר 2004 בפארקפילד קליפורניה במגניטודה 6.0. המקרה של פארקפילד הוא מיוחד במינו בתחום חיזוי רעידות אדמה על בסיס סטטיסטי פשוט. על קטע מישור ההעתק של סאן אנדריאס הסמוך לעיירה זו, התרחשו מאמצע המאה ה-19 שש רעידות אדמה הגדולות ממגניטודה 5.5 בסולם ריכטר ובמרווחי זמן דומים מאד: ב-1857, 1881, 1901, 1922, 1934, 1966. העלאת המועדים הללו על ציר זמן מצביע על זמן חזרה קבוע של כ-22 שנים למעט חריג אחד והוא רעידת האדמה שהתרחשה בשנת 1934. אך הפרש הזמנים בין הרעידה שלפניה - 1922 לזו שאחריה ב־1966 מצביע על הפרש של 44 שנים. כלומר, הפרש המחזיר את החוקיות לכאורה באינטרוואלים, "למקומה". על פי חוקיות האינטרוואלים הללו, הסיקו מדעני קליפורניה בשנת 1984,שהרעידה הבאה בגודל דומה במקטע זה, צפויה להתרחש בשנת 1993 עם חלון אפשרויות לטעות בין 1987 ל־1993. ביום 20 אוקטובר 1992, התרחשה רעידת אדמה בגודל של 4.7 בסולם ריכטר, על מקטע זה. המכון הגאולוגי האמריקני העריך בתחילה שמדובר ברעידה מקדימה (Foreshock) לרעידת האדמה שחזו על פי המודל המתואר לעיל והשלטונות נערכו בהתאם. זו הצפויה לא התרחשה, אלא רק בשנת 2004 במגניטודה 6 בסולם ריכטר. מדובר הפעם באינטרוואל של 38 שנים מהרעידה האחרונה בגודל דומה שהתרחשה בשנת 1996.
היערכות לרעידות אדמה
היערכות לרעידות אדמה, בייחוד באזורים מועדים לפורענות, היא אחת המשימות החשובות העומדות בפני מתכנני ערים. רעידת האדמה שארעה ב-17 בינואר 1994, בנורת'רידג' ליד לוס אנג'לס שבקליפורניה, ארצות הברית במגניטודה 6.7 גבתה 72 קורבנות, מספר נמוך בהתחשב באזור המאוכלס בו קרתה, וזאת בשל תכנון מבנים מתאים. עם זאת, הנזק ברכוש נאמד בכ-20 מיליארד דולר, רעידת האדמה היקרה בארצות הברית, וסביר להניח שהיקרה ביותר שהייתה איי פעם בעולם.
היערכות בישראל
רמת המוכנות בישראל לרעידות אדמה היא נמוכה. מהנדסים מתריעים, שיש בארץ מספר רב של מבנים מסוכנים הבנויים שלא לפי התקנים המקובלים בעולם המערבי. מרבית מוסדות החינוך, גני ילדים ובתי ספר נמנים עם קבוצת המבנים המסוכנים. מבנים אלה, שנבנו בעיקר עד לשנות ה-70 של המאה ה-20 צפויים להינזק באופן משמעותי ברעידות אדמה בינוניות עד חזקות. למעט התקנת תקן לבנייה עמידה כנגד רעידות אדמה (ת.י. 413) בשנת 1975, ועדכונו חמש פעמים פעמים במהלך השנים, לא נעשתה פעולה משמעותית על ידי ממשלות ישראל. זאת עד שנת 1999. בקיץ שנה זו התרחשה רעידת אדמה הרסנית בטורקיה שזכתה לסיקור נרחב בתקשורת הישראלית בשל מספר משפחות ישראליות שנפגעו, ופעילות משלחת הצלה ישראלית מטעם צה"ל, שבאחת מפעולות החילוץ שלה חולצה הילדה שירן פרנקו מהריסות הבניין בו שהתה, חילוץ שסוקר בשידור חי בטלוויזיה הישראלית . זמן קצר מאוד לאחר מכן, מינה שר התשתיות בנימין (פואד) בן-אליעזר ועדת היגוי בין-משרדית להיערכות לרעידות אדמה, אשר תרכז את פעולות הממשלה להתכוננות כנגד רעידת אדמה הרסנית. ועדה זו פועלת עד היום. אחת מהתוכניות שיזמה הוועדה, וזאת כדי לעודד בעלי בתים פרטיים לחזק את בתיהם בפני רעידות אדמה, הייתה תוכנית המאפשרת הקלות בניה בבניינים שאינם מוגנים, אשר יחוזקו במסגרת זו. הממשלה אישרה תוכנית זו בשנת 2005 והיא נקראת תוכנית המתאר הארצית לחיזוק מבנים קיימים בפני רעידות אדמה (תמ"א 38). בגלל המודל הכלכלי של התכנית, שמימושה רגיש מאוד למחירי הקרקע, לא הצליחה תוכנית זו "להתממש" מחוץ לערים הגדולות ובמיוחד ערי גוש דן. בערי הפריפריה כמעט ולא מומשה התכנית, כאשר דווקא ערים ועיירות אלה, הסמוכים לבקעת ועמק הירדן, הם המועדים לפורענות במקרה של רעידת אדמה הרסנית. זאת עקב היות השבר הסורי אפריקאי המקור הכמעט בלעדי לרעידות אדמה הרסניות בארץ ישראל.
באשר למבני ציבור (בתי חולים, בתי ספר ומתנ"סים), הממשלה אישרה בשנת 2008 תקציב של 3.5 מיליארד ש"ח לתקופה של 25 שנים לחיזוק בתי חולים, בתי ספר ומתנ"סים כנגד רעידת אדמה . מדובר בהקצבה של 140 מיליון ש"ח מדי שנה, בהם ניתן לחזק 4 בתי חולים ו-80 בתי ספר ומתנ"סים . התכנית החלה להתממש בשנת 2010 אולם כעבור כ־3 שנים הופסקה, עקב ויכוחים בין משרד האוצר ומשרדי החינוך והתחבורה על המקורות לתקציב זה. ככל הידוע, מימוש תוכנית זו נתקלת בקשיים מרובים. קשיים אלה ואחרים, הביאו את מבקר המדינה לפרסם בשנת 2018 דוח ביקורת נוקב אודות חוסר הסמכויות של הוועדה והעדר הצלחות בפעילות הממשלה להתכוננות יעילה כנגד רעידת האדמה ההרסנית, אשר לדעת מומחים, ממשמשת לבוא.
בארץ ישראל
בשל העובדה שארץ ישראל ממוקמת מעל אזור המגע של שני לוחות טקטונים, הלוח האפריקאי והלוח הערבי הקרוי השבר הסורי אפריקני, היא מועדת לרעידות אדמה ואלו אכן התרחשו במהלך ההיסטוריה. אחת מוזכרת בספר עמוס בתנ"ך ובעקבותיה שיפץ המלך עוזיה את הנזקים שנגרמו לבית המקדש הראשון. רעידה משנת 31 לפנה"ס גבתה כ-30,000 קורבנות בנפש לפי יוסף בן מתתיהו. רעידת אדמה אחרת החריבה את העיר בית שאן בתקופה הערבית הקדומה בשנת 749 לספירה.
היסטוריה של תפיסת רעידות אדמה
בתרבויות עתיקות רבות רעידת אדמה, כמו תופעות טבע הרסניות אחרות, נקשרה להבעת זעמו של אחד האלים כלפי בני האדם. תפיסה זו היתה קיימת בתרבויות רבות עד לעידן האורות.
מיתוסים בעת העתיקה
במיתולוגיה היוונית, בעקבות הומורוס, פוסידון אל הים היה אחראי גם לרעידות האדמה. לפי הסבר זה כאשר כעס פוסידון, הוא הרעיד את האדמה בצעדיו המהירים.
במיתולוגיה הנורדית רעידות אדמה הוסברו על ידי מאבקים אלימים של האל לוקי. לפי האדה הפרוזאית, לוקי אחראי לרציחתו של האל בלדר. כדי להענישו, לוקי נכלא במערה על ידי האלים ונכבל על ידי קרביו של נַארְוִי. נחש ארסי הוצב מעליו ומטפטף טיפות ארס על פניו של לוקי. אשתו סיגוּן, נשארה איתו ואספה את טיפות הארס בקערה. אולם, כאשר התמלאה הקערה וסיגוּן רוקנה אותה, פגעו טיפות הארס בפניו של לוקי. לוקי רועד מהכאב ויוצר את רעידות האדמה בעולם.
בתנ"ך
בתנ"ך רעידת אדמה היא מעשי ידי האל -, ונקשרת לחטא מוסרי של בני האדם, כך למשל מתוארת רעידת אדמה צפויה בספר ישעיהו: "רֹעָה הִתְרֹעֲעָה, הָאָרֶץ; פּוֹר הִתְפּוֹרְרָה אֶרֶץ, מוֹט הִתְמוֹטְטָה אָרֶץ. נוֹעַ תָּנוּעַ אֶרֶץ כַּשִּׁכּוֹר, וְהִתְנוֹדְדָה כַּמְּלוּנָה; וְכָבַד עָלֶיהָ פִּשְׁעָהּ, וְנָפְלָה וְלֹא-תֹסִיף קוּם".
בשני ספרים מתוארת רעידת אדמה גדולה לעתיד לבוא שנתפסת כחלק מתהליך הגאולה. בספר יחזקאל מתוארת רעידת אדמה לעתיד לבוא בזמן מלחמת גוג ומגוג: "אִם-לֹא בַּיּוֹם הַהוּא, יִהְיֶה רַעַשׁ גָּדוֹל, עַל, אַדְמַת יִשְׂרָאֵל...וְרָעֲשׁוּ מִפָּנַי דְּגֵי הַיָּם...וְנֶהֶרְסוּ הֶהָרִים, וְנָפְלוּ הַמַּדְרֵגוֹת, וְכָל-חוֹמָה, לָאָרֶץ תִּפּוֹל.". ובספר זכריה מתואר כי לעתיד לבוא הר הזיתים יבקע ועם ישראל ינוס כמו שהוא נס בזמן הרעש שהיה בימי עוזיהו מלך יהודה.
בספר תהלים וכן במשלי ובאיוב מוזכרים באופן תכוף רעידות האדמה ביחס ליציבות או אי יציבות. כך גם הארץ מגיבה לאירועים באופן רגשי: הדבר בולט במזמורי "קבלת שבת" בתהלים - "אף תיכון תבל בל תימוט" - כלומר כמו שהארץ יציבה, כך מלכות ה' בעולם. ולעומת זאת הארץ מגיבה ברעד של שמחה או ברעידות של פחד במקרים שונים. "חילו מפניו כל הארץ", "ראתה - ותחל הארץ... הרים - כדונג נמסו", "חילו מפניו כל הארץ!". לעיתים מופיעה הארץ כבוגדנית בכך שהיא נראית יציבה ולפתע מתחילה לרעוד. בניגוד לכך הנביאים מדגישים שהברית של הקב"ה עם ישראל תישאר לנצח, למרות חטאיהם.
במדרש נכתב כי רעידות האדמה מתרחשות בעת חילופי שלטון, המדרש מסביר כי על זמן שהחלה מלכות בבל להתפורר, נאמר הפסוק.
יש המפרשים את קריעת ים סוף בעת יציאת מצרים, וכן את "קריעת הירדן" בעת כניסת יהושע לארץ, כרעידות אדמה, מלוות בצונאמי.
הסברים של פילוסופים יוונים קדומים
מספר פילוסופים יוונים קדומים ניסו לספק תאוריה או הסבר טבעי לרעידות אדמה ללא צורך באלים או כוחות על-טבעי נסתר כלשהו.
תלס ממילטוס (625–547 לפנה"ס) העלה תאוריות שונות לגבי נושאים בגאולוגיה. לפי עדותו של אריסטו, תאלס חשב שהאדמה צפה על גבי המים. תאוריה זו נדחתה על ידי המדע, אך יש לה דמיון לטקטוניקת הלוחות בהבדל שהנוזל המודבר אינו מים אלה מגמה רותחת. התיאוריה של תאלס לגבי הגורם לרעידות אדמה עולה בקנה אחד עם ההשערה שלו שהאדמה צפה על פני המים. לפי עדותו של אאטיוס, תאלס ודמוקריטוס (460–371 לפנה"ס) חשבו שהמים הם הגורם לרעידות אדמה. סנקה ייחס לתאלס תיאוריה לפיה רעידות בכדור הארץ נובעות מסערות באוקיינוסים. למרות שהתיאוריה שגויה, ההשערה של תאלס היא רציונלית מכיוון שהיא מספקת הסבר שאינו פעולה של ישות נסתרת כלשהי. זוהי נחשבת התקדמות לתפיסה ההומרית המסורתית שרעידות אדמה נבעו מכעסו של פוסידון.
היו תיאוריות נוספות של פילוסופים יוונים קדומים. במהלך חייו של הפילוסוף היווני אנכסגורס במאה ה-5 לפנה"ס עד המאה ה-14 לספירה, רעידות אדמה יוחסו בדרך כלל ל"אוויר (אדים) בחללי כדור הארץ." הפילוסוף היווני אנכסימנס (585–526 לפנה"ס), טען לפיהן אפיזודות שיפוע קצרות של יובש ורטיבות גרמו לפעילות סיסמית. הפילוסוף הרומאי פליניוס הזקן כינה רעידות אדמה "סופות רעמים תת קרקעיות".
בתלמוד
בתלמוד הירושלמי מנמקים את הסיבות לרעידות האדמה בחטאים מסוימים של בני אדם כמו אי הפרשת תרומות ומעשרות ("המביט לארץ ותרעד"), פריחת מקומות בילוי המוניים לעומת חורבנו של בית המקדש ("שאוג ישאג על נוהו") והפרת איסור משכב זכר ("אתה זיעזעת איברך על דבר שאינו שלך. חייך שאני מזעזע עולמי על אותו האיש"). אבל הנימוק המקובל על רוב החכמים שהדבר נגרם בשל מחלוקות ומריבות. הצעה אחרת שם היא שרעידות אדמה מסמלות חילופי שלטון.
על פי ההלכה, בעת רעידת אדמה, ברגע שמתאפשר, יש לברך את ברכת הראייה עושה מעשה בראשית או שכוחו וגבורתו מלא עולם.
רעידות אדמה בתאולוגיה הנוצרית כטיעון נגד הקמת בית מקדש שלישי
רעידת האדמה בגליל ב-363 נכנסה לתרבות והפולקלור היהודי והנוצרי כאחד. כמוזכר לעיל, היא התרחשה בעיצומן של העבודות לבניית בית המקדש השלישי בהוראת הקיסר יוליאנוס. קיסר זה מוזכר במקורות היהודיים כ"יוליאנוס הקדוש", בעוד שבמקורות הנוצריים הוא מכונה "יוליאנוס הכופר" מאותה סיבה. רעידת האדמה והריסת כל מה שנבנה להקמת המקדש, ושרפתם שמשה את התאולוגים, הנוצריים בעיקר, כיד אלוהים שכעס על הכוונה להקים בית שלישי לעם ישראל בירושלים.
בימי הביניים
במאה ה-12, הרמב"ם שמתעמת עם תפיסות אליליות שהיו מקובלות בזמנו, סובר שפגעי הטבע ובכללם רעידות אינם מלמדים על תכונות אנושיות באלוהות כגון: כעס, שנאה ונקמה. אף על פי שתפיסתו לתורת הגמול איננה פשטנית, הוא שמאמין בהשגחה פרטית לבני האדם בניגוד לאריסטו, סובר שאירועים כאלו הם בגדר עונש צודק לבני אדם, לפי מה שהיו ראויים לו, ולא יכולים לשקף עוול:
בעידן האורות
בעקבות רעידת האדמה בליסבון (1755) - עיר קתולית אדוקה, בעת חג קתולי, ותוך הריסתן של כנסיות רבות, חלו שינויים ניכרים בתפישת האדם המודרני את תופעות הטבע. וולטר הושפע רבות מרעידה זו - והתרחק יותר מהתאוריות הנוצריות-פילוסופיות של לייבניץ, וכך גם ז'אן-ז'אק רוסו כחיזוק לטענת החיים הכפריים הטובים מהחיים בעיר.
פעילות סייסמית בגרמי שמיים אחרים
מחקרים אסטרונומיים מראים כי לא רק בכדור הארץ ישנה פעילות סייסמית, אלא גם על גרמי שמיים אחרים במערכת השמש. אמנם, סיבות הרעידות לא בהכרח דומות לאלו שנגרמות על כדור הארץ, שכן פני השטח, המבנה הפנימי והרכבם שונים.
ברקלי דאפילד
ברקלי דאפילד (באנגלית: Burkely Duffield; נולד ב-9 באוגוסט 1992) הוא שחקן קנדי, הידוע מתפקידו כאדי מילר בסדרת הטלוויזיה "בית אנוביס" וכהולדן מתיוס בסדרה "הכוח שמעבר".
ביוגרפיה
דאפילד נולד בוונקובר, קולומביה הבריטית קנדה. אחותו היא השחקנית ויקטוריה דאפילד.
קריירה
דאפילד ערך את הופעת הבכורה הראשונה שלו בסרט הדרמה "Under the Mistletoe". לאחר מכן החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרת המסתורין של רשת ניקלודיאון, "בית אנוביס".
בין השנים 2017–2018 שיחק דאפילד בתפקיד הראשי של הולדן מתיוס בסדרת הדרמה המדעית "הכוח שמעבר" שנמשכה שתי עונות.
באוגוסט 2019 לוהק דאפילד לסרט הסלאש של נטפליקס "יש מישהו בתוך הבית שלך". הסרט יצא לאקרנים בשנת 2021.
דורותיאה נף
דורותיאה נף (בגרמנית: Dorothea Neff; 21 בפברואר 1903 – 27 ביולי 1986) הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע וינאית, מחסידי אומות העולם.
נעוריה ותחילת דרכה
דורותיאה נף נולדה במינכן. אביה קרל, היה מנהל גימנסיה בביירוית ואמה הדוויג הייתה פסנתרנית. מילדות סבלה מקשיי ראיה, לכן סבר אביה שמוטב שלא תלמד באוניברסיטה. היא למדה בבית ספר בביירוית והתבלטה בכישורי הסיפור והמשחק שלה. בגיל 16 החליטה ללמוד משחק. אביה תמך ברצונה ואפשר לה ללמוד משחק במינכן. בשנת 1922, כשהיא רק בת 19, הופיעה בתיאטרון הלאומי בתפקיד מרי סטיוארט במחזה "מרי סטיוארט" מאת פרידריך שילר. באפריל 1925 נישאה למקס שמיד והפסיקה בשל כך את הופעותיה בתיאטרון. זמן קצר לאחר נישואיה התוודה בעלה שהוא שקוע בחובות כבדים ובשל כך התאבד לאחר מכן. דורותיאה הייתה בהלם, אך למזלה הוצע לה זמן קצר לאחר מכן להצטרף לתיאטרון בגרה, הייתה זו הזדמנות עבורה לשכוח את הטרגדיה שעברה ולהתחיל מחדש.
בסתיו 1931 עזבה את התיאטרון בגרה ועברה לתיאטרון הלאומי הבווארי שבמינכן. כאן הופיעה במספר תפקידים ראשיים והחלה להתפרסם. במינכן התגורר וילהלם, אחיה הבוגר, שהיה באותה עת חבר מועצת העירייה. הוא חזה שחורות ביחס לעתידם של הנאצים בגרמניה ושיתף אותה במחשבותיו. בינואר 1934, לאחר עליית היטלר לשלטון ואי רצונה של נף לקבל את "הרוח החדשה" בתיאטרון פוטרה ממשרתה בשל "חוסר התאמה פוליטית". לאחר פיטוריה שיחקה 2 עונות בתיאטרון של קלן, עונה אחת בקניגסברג ובאוגוסט 1939 עברה לווינה, בה החלה לשחק בתיאטרון הגרמני העממי. בווינה הרגישה בנוח, מה גם שרבים משכניה לא היו מתומכי הנאצים.
תנועת Time's Up
Time’s Up (בעברית: "אזל הזמן") היא תנועה הפועלת להשגת ביטחון אישי ותנאי עבודה שוויוניים והוגנים לנשים במקום עבודתן. התנועה נוסדה ב-1 בינואר 2018 על ידי קבוצת שחקניות ומפיקות בהוליווד כתגובה לפרשת הארווי ויינסטין ו- Me Too.
דורותיאה נף
לילי וולף
במרץ 1941 החליטה לילי לעבור לווינה, מתוך תקווה ששם מצב היהודים טוב יותר. היא הגיעה באופן בלתי חוקי (ללא קבלת אישור נסיעה), לכן בתחילה לקחה נף את לילי לדירתה ושתיהן התקיימו ממשכורתה של נף ומכרטיס מזון אחד בלבד. מפני שהמזון שהשיגו לא הספיק ובגלל החשש שהגסטפו יחשוף את לילי, הציעה נף ללילי לדווח על שהותה לרשויות ולטעון שאיבדה את אישור הנסיעה ש"קיבלה". לאחר שנרשמה, קיבלה לילי תעודת זיהוי כיהודיה (Judenstempel), כרטיס מזון, ומגורים כדיירת משנה ברובע לאופולדשטאדט (מספר 2) בעיר. עד לסתיו 1941 נאלצה לילי לעבור מספר פעמים מדירה לדירה, כיוון שהנאצים כל הזמן השתלטו על דירות בבעלות יהודית.
תנועת Time's Up
הקמת התנועה
לאחר חשיפת הפרשיות בהן היה מעורב הארווי ויינסטין פורסם בכתב העת "טיים" מכתב מטעם ארגון הנשים בתעשיית החקלאות האמריקאית בו מתוארים מקרים רבים של אלימות מינית בתעשייה זו. כ-700 אלף נשים מועסקות בתעשיות החקלאיות בארצות הברית.
דורותיאה נף
לילי וולף
באוקטובר 1941 הגיעה לילי אל חברתה, דורותיאה, על מנת להפרד ממנה לאחר שקיבלה צו התייצבות לגירוש. נף החליטה לקחת את לילי לדירתה שוב, אלא שהפעם השאירה על דלת דירתה של לילי מכתב התאבדות מזויף כדי להצדיק את היעלמותה והחל מאותו הרגע ולמשך 4 שנים (עד סוף המלחמה בשנת 1945), הסתירה דורותיאה את לילי בדירתה. בכך סיכנה את הקריירה שלה ואת חייה. בזכות מעמדה של נף כשחקנית מוכרת היא השיגה לעיתים בשוק השחור מזון בנוסף למה שהייתה זכאית לו על פי התלושים שברשותה. לילי חייתה בסכנה תמידית שתתגלה ולא יכלה לצאת מהבית, זה גרם לה לבעיות בריאותיות ודיכאונות. נף טיפלה בה ועודדה את רוחה. באביב 1944 סבלה לילי מכאבים חזקים ונף נאלצה לקחת אותה לבית החולים. לילי אושפזה בשם בדוי וטענה שביתה נהרס בהפצצות ולכן אבדו מסמכיה. לילי נותחה וגידול (לא סרטני) שהתגלה, הוסר. במשך למעלה מ-3 שבועות הייתה לילי מאושפזת ואחר כך לקחה אותה נף שוב לדירתה.
תנועת Time's Up
הקמת התנועה
תנועת Time's Up נוסדה ב-1 בינואר 2018 על ידי קבוצת שחקניות ומפיקות בהוליווד כתגובה למכתב של ארגון הנשים בתעשיית החקלאות. בין מייסדות התנועה נמנות ג'סיקה קאפשו ואמה קייט קאפשו, שונדה ריימס וג'ניפר לורנס. בסמוך להקמתה פרסמה התנועה מודעה בניו יורק טיימס המביעה תמיכה בנשים בתעשיית החקלאות האמריקאית, והכריזה כי תפעל נגד אלימות מינית במגזרים רבים, בהם קהילות של שחורים בארצות הברית וקהילות להט"ב.
דורותיאה נף
לילי וולף
ב-2 בספטמבר 1944 נסגרו כל התיאטראות בווינה ונף נשלחה לעבודה במתפרה. בעקבות זאת נאלצה נף גם לשכן זרים בדירתה. כדי למנוע זאת, הזמינה לילי לדירתה של נף 2 מכרות של לילי מהבוטיק שלה בגרמניה - שותפתה לשעבר והעוזרת שלה מרתה דריסן (Martha Driessen). גם במקרה זה טענה נף בפני הרשויות שהיא משכנת פליטות מברלין שביתן הופצץ.
תנועת Time's Up
הקמת התנועה
התנועה הקימה קרן להגנה משפטית התומכת בקורבנות תקיפה מינית, וארגנה פעולות מחאה רבות. נכון לדצמבר 2018 הקרן להגנה משפטית גייסה מעל ל-22 מיליון דולר ופועלים בה כ-800 עורכי דין בהתנדבות.
דורותיאה נף
לאחר המלחמה
לאחר שחרור אוסטריה בידי בעלות הברית המשיכה נף בקריירה שלה בתיאטרון העממי ועזרה ללילי להגר ב-1947 לארצות הברית. וולף הייתה אז בת 49 ופתחה בדאלאס בוטיק עם חברתה מרתה דריסן.
תנועת Time's Up
הזדהות עם התנועה באירועים פומביים
התנועה זכתה לראשונה לפרסום בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-75, בו כמעט כל הקהל לבש שחור, לאות הזדהות עם התנועה. רבים מנאומי התודה בטקס התייחסו למקרי הטרדה מינית, ובמיוחד בלט נאומה של אופרה וינפרי.
דורותיאה נף
לאחר המלחמה
בסוף שנות ה-50 הגיעה לשיא הפופולריות שלה בתפקידים ראשיים בבורגתיאטר בהצגות ביקור הגברת הזקנה ומריה סטיוארט. מ-1958 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "משפחת לייטנר" שפרסמה אותה בכל אוסטריה. באפריל 1960 החלה ראייתה בעין ימין להחלש, לאחר שורת ניתוחים שלא הועילו התעוורה בעין זו.
תנועת Time's Up
הזדהות עם התנועה באירועים פומביים
בטקס פרסי גראמי ה-60 משתתפות רבות לבשו שחור או ענדו ורד לבן כאות הזדהות עם התנועה. בין המזדהות נמנו ליידי גאגא, לנה דל ריי, קשה, סינדי לאופר ולורד.
דורותיאה נף
לאחר המלחמה
נף הופיעה ב-23 בפברואר 1963 בתפקיד הראשי בהצגת הבכורה של אמא קוראז' של ברטולט ברכט. עד אז הוחרם ברכט באוסטריה. על תפקידה זה אף זכתה בפרס מטעם עיריית וינה. אף על פי שב-1967 התעוורה בעין השנייה ונכנסה לדיכאון עמוק בעקבות זאת היא הצליחה להתאושש ולהציג בתיאטרון, בסרטים וברדיו. בראיון ב-1978, לכבוד יום הולדתה ה-75 סיפרה לראשונה על הסתרתה של לילי וולף בזמן המלחמה. בשנת 1980 קיבלה דורותיאה נף ממוסד יד ושם את תואר חסידת אומות העולם. התואר הוענק לה בטקס חגיגי בבורגתיאטר בווינה בנוכחות שגריר ישראל, מנהל התיאטרון ושחקנים רבים.
תנועת Time's Up
הזדהות עם התנועה באירועים פומביים
במצעד הנשים בלוס אנג'לס בינואר 2018 נאמו מפורסמות התומכות במחאה ובו סיפרו על שחוו, רבות מהן על הטרדות ותקיפות מיניות וחלקן אף על אונס כקטינות, וביניהן: נטלי פורטמן, אוליביה מאן, ועוד.
גם בטקס פרס באפט"א לקולנוע בלונדון בפברואר 2018 המשתתפים לבשו שחור וענדו סיכות עם סמל התנועה.
דורותיאה נף
לאחר המלחמה
דורותיאה נף הלכה לעולמה ב-27 ביולי 1986, בגיל 83. קברה מצוי בבית הקברות המרכזי בווינה. ב-2007 נחנך על שמה פארק ציבורי ברובע 7 בווינה.
תנועת Time's Up
הזדהות עם התנועה באירועים פומביים
במהלך שנת 2018 פורסמו טענותיה של דילן פארו, בתו החורגת של וודי אלן, כי התעלל בה מינית. לאחר פרסום התלונות של פארו הודיעו טימותי שאלאמה ורבקה הול, כוכבי סרטו של אלן "יום גשום בניו יורק", כי יתרמו את שכרם מההפקה לתנועת "Time's Up".
ביקורת על התנועה
הביקורות העיקריות על התנועה טוענות כי הוליווד והדמויות המרכזיות בה שאימצו את התנועה עשו זאת באופן פומבי תוך יצירת יחסי ציבור והבטחה שהשינוי הנדרש אמנם יבוצע, אך במציאות הבעייתיות היא מערכתית ומקיפה את כל חלקי התעשייה וספק אם אכן השינויים הנדרשים ייושמו בארגונים השונים שלה. בנוסף, אמנם כל אותן נשים מפורסמות, כולל כאלה שהיו קורבנות הפגיעות המיניות עצמן, שהתגייסו ותרמו לתנועה ראויות לציון על אומץ ליבן ונדיבותן, אך בפועל התוצאה היא שמי שאמורות "לנקות" את התעשייה הן אלה שנפגעו ממנה, וזאת במקביל לדרישה המופנית אליהן "להיראות טוב" ולהופיע בציבור תוך כדי כך.
נגישות לקשישים
נגישות קשישים היא האפשרות של זקנים לבצע פעולות ולקבל מידע בצורה המותאמת ליכולתם ולהבנתם. שיפור הנגישות לקשישים, כהכללה, נותן מענה על מוגבלויות שונות מגוונות, כשם שתהליך ההזדקנות שונה מאדם לאדם.
נגישות פיזית
לקשישים רבים יש מוגבלויות פיזיות בחיי היום יום שלהם, כגון:
בשל בעיות אלו ואחרות, נדרשים קשישים לפתרונות שישפרו את חייהם. מרבית הפתרונות הנוגעים לנגישות של קשישים הם פיזיים, למשל היכולת שלהם להגיע למקומות, להצליח לתפעל מחשב ועוד.
נגישות למידע
הפעילות למען נגישותם של הקשישים למידע לוקה בחסר. כמו כן, קשישים לעיתים מתקשים להבחין בין אדם אמין לרמאי בגלל המידע הרב שמבלבל אותם. בעלי מקצוע לעיתים מנסים לנצל כספית קשישים בשל ההנחה כי לקשישים חסר מידע באשר לאופייה של המלאכה הנדרשת, או שהם אינם ששים להתעמת.
בשל הקשיים בתפיסה ובזיכרון נרתעים קשישים מטכנולוגיה חדישה, ומתקשים להתמודד עם כמות מידע גדולה.
נגישות ברשות הפרט ומודעות הפרט
כל אדם יודע שהוא מזדקן ושבעתיד, כושרו הגופני והמנטלי, ירד. על כן, על האדם לתכנן את סביבתו בהתאם לכך. דוגמאות:
חקיקת חוק נגישות לקשישים
בניגוד למוגבלויות או לקויות או מחלות, הזקנה נתפסת כתהליך טבעי ולא כמכת גורל. החקיקה בתחום נגישות לקשישים מפגרת בהרבה אחרי חקיקה דומה, עבור אנשים צעירים עם מוגבלויות. זאת למרות שהמגבלות המאפיינות קשישים, די ברורות. בשל עצם היותו של אדם, לדוגמה, בן שמונים, הוא אינו יכול, למשל, לחנות בחניית נכים או לדרוש שמסמכים ששולחות אליו הרשויות יודפסו באותיות דפוס גדולות. אדם בן שמונים נדרש להוכיח את מוגבלותו, בלא קשר לגילו, כדי לזכות בזכויות אלו.
ארגוני סיוע ומכוני מחקר
כיום ישנם ארגונים שונים שדואגים לרווחת הקשישים ומוסדות עירוניים המנסים לסייע. אחד המוסדות הבולטים בישראל הוא "יד שרה", שמשאיל ציוד טכנולוגיה מסייעת לפעולות שונות בחיי היום יום של אנשים מוגבלים.
מחקר בתחום הנגישות לקשישים נעשה בעיקר במכונים לחקר נגישות, שנמצאים במקומות שבהם הזדקנות האוכלוסייה היא משמעותית ביותר. מדינה אחת שבה המחקר הזה בולט היא פלורידה - מדינה שמהגרת אליה אוכלוסייה זקנה רבה מרחבי החוף המזרחי של ארצות הברית.
היינג נגור
ד"ר היינג סומאנג נגור (באנגלית: Dr. Haing Somnang Ngor; 22 במרץ 1940, סאמרונג יאנג, קמבודיה - 25 בפברואר 1996) היה רופא, מחבר ושחקן קולנוע קמבודי - אמריקאי. נגור זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי ופרס גלובוס הזהב לשנת 1984 על תפקידו בסרט "דמעות של שתיקה".
ביוגרפיה
נגור למד רפואה, את התמחותו ברפואת נשים עשה בבירת קמבודיה פנום פן. בזמן שלטון ה"קמר רוז'" של העריץ פול פוט, סולק נגור מפנום פן ביחד עם עוד שני מיליון אזרחים והועבר למחנה ריכוז ביחד עם אשתו מאיי הויי שהייתה בחודשי הריון מתקדמים. עקב תנאי המחיה הקשים נפטרה אשתו של נגור בעת לידת התינוק. לאחר נפילת שלטון הקמר רוז' ב-1979 עבד נגור בתור רופא במחנה פליטים בתאילנד ומשם היגר לארצות הברית ב-1980, בה לא עסק ברפואה ואף לא נישא בשנית.
קריירה ציבורית
למרות שמעולם לא למד משחק לוהק נגור לתפקיד ראשי בדרמה הביוגרפית "דמעות של שתיקה" המבוססת על תקופת שלטון הקמר רוז' ומתארת את הטיהור האתני שבוצע בעם הקמבודי תחת שלטונו של הרודן פול פוט. בסרט גילם נגור את דמותו של פראן עוזרו הקמבודי של עיתונאי אמריקאי, כתב הניו-יורק טיימס, סידני סאנברג. במהלך הסרט מנסה פראן לשרוד במחנות הכפייה. על תפקידו הראשון בתור שחקן מקצועי זכה נגור בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, בפרס גלובוס הזהב ובשני פרסי באפט"א.
לאור הצלחתו הקולנועית המפתיעה המשיך נגור לעבוד בתור שחקן קולנוע והופיע בסרטו המלחמתי של אוליבר סטון "שמיים וארץ", בסרט הופיע נגור בתור אביה של נערה וייטנאמית הנישאת לחייל האמריקאי סטיב באטלר (טומי לי ג'ונס).
ב-1988 כתב נגור ביוגרפיה על חייו האישיים "Haing Ngor: A Cambodian Odyssey", בה הוא מספר על חוויותיו האישיות תחת שלטון האימים של ה"קמר רוז'"
בשנת 1996 בשנה האחרונה לחיו, הספיק נגור לשחק בדרמת הפשע "הכה אותי", בתפקיד בילי טאנגפט לצד ויליאם ה. מייסי.
מותו
בשנת 1996 נורה נגור למוות מחוץ לביתו שבצ'יינה טאון, לוס אנג'לס, נגור נקבר בפארק הזיכרון רוז הילס שבקליפורניה. לגבי זהות רוצחיו של נגור הועלות שלוש השערות אפשריות: הראשונה הייתה שנגור נרצח על ידי חברי כנופיית הרחוב "Oriental Lazy Boyz", לאחר מכן הועלתה האפשרות שנגור נורה למוות על ידי תומכים של תנועת קמר רוז', אך לאישום זה לא הועלה כל בסיס. התאוריה השלישית להירצחו של נגור הייתה שהוא נרצח בעת שוד שהסתבך, תאוריה זו הועלתה בטענה שהגנבים לא רוקנו את כיסיו של נגור ושבזירת הפשע התגלו 2900 דולרים במזומן. לבסוף שלושה אנשים נאשמו ברציחתו של היינג נגור: טאק סון טאן שנשלח ל-56 שנים בכלא, לנדרה לים שנשלח ל-26 שנים וג'ייסון צ'אן שנשלח למאסר עולם ללא אפשרות שחרור.
לזכרו של נגור הוקמה בשנת 1997 "קרן ד"ר היינג ס. נגור" שמטרתה לגייס כמה שיותר תרומות כדי לסייע למצוקתם של תושבי קמבודיה.
דושקו מרקוביץ'
דושקו מרקוביץ' (במונטנגרית: Душко Марковић; נולד ב-6 ביולי 1958) הוא פוליטיקאי מונטנגרי, ראש ממשלת מונטנגרו מנובמבר 2016 עד נובמבר 2020. בעבר כיהן גם כסגן ראש הממשלה וכשר המשפטים. בשנים 2005–2010 כיהן מרקוביץ' כראש הסוכנות לביטחון לאומי.
ביוגרפיה
מרקוביץ' נולד ב-6 ביולי 1958 ברפובליקה הסוציאליסטית של מונטנגרו שהייתה חלק מרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. בשנת 1997 נבחר מרקוביץ' לכהן בפרלמנט הלאומי. בשנים שלאחר מכן שימש גם כעוזר לשר הפנים.
ב-28 בנובמבר 2016 נבחר לכהן כראש הממשלה, עם רוב של כ-41 קולות מקרב 81 חברי הפרלמנט כאשר האופוזיציה החרימה את ההצבעה ועם תמיכה של המיעוטים הבוסניאקים, הקרואטים והאלבנים. מרקוביץ' עורר מחלוקת כאשר קידם הטלת קנסות של אלפי אירו על אזרחים שלא יעמדו בזמן השמעת ההמנון וכאשר העביר את הבעלות על מבני הכנסייה לידי המדינה.
מרקוביץ' נשוי ואב לשלושה ילדים.
אודי זהר
אודי זהר (16 בדצמבר 1955 – 24 ביולי 2023) היה תת-אלוף בצה"ל, שירת כטייס וכמפקד בחיל האוויר, זוכה פרס ביטחון ישראל. לאחר שירותו הצבאי כיהן כמנכ"ל הראשון של רשות התעופה האזרחית. מ-2012 ועד פטירתו כיהן כמנכ"ל חברת התעופה כים ניר.
ביוגרפיה
זהר נולד בירושלים, למד בפנימייה החקלאית-טכנולוגית יד-נתן שבגליל המערבי. ב-1974 התגייס לצה"ל, וסיים קורס טיס ב-1976. שירת בטייסת העמק בבסיס רמת דוד, תחילה כטייס סקייהוק ולאחר הסבה כטייס כפיר.
היה בעל תואר ראשון מאוניברסיטת אובורן בארצות הברית, תואר שני ביחסים בינלאומיים ומינהל ציבורי מאוניברסיטת חיפה ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב.
קריירה צבאית
זהר שירת בחיל האויר ומילא תפקידי פיקוד ומטה בחיל.
הוא השתתף במבצע ליטני בתקיפת מטרות בדרום לבנון. בדצמבר 1978 מונה למדריך בבית הספר לטיסה והיה חבר בצוות האווירובטי של חיל האוויר. ב-1981 הצטרף לטייסת 133, עבר הסבה למטוסי F-15 איגל ולחם עמה במלחמת לבנון הראשונה.
בהמשך שירת כסמ"ט ב' וכסמ"ט א' בטייסת 149 (מטוסי כפיר) בבסיס עובדה וכסמ"ט א' בטייסת חוד החנית (F-15) בתל נוף.
במאי 1986 השתחרר משירות קבע, עבד שנתיים בתחום השיווק באלביט מערכות וחזר לצה"ל כמפקד טייסת ראשוני בבית הספר לטיסה.
לאחר סיום קורס פיקוד ומטה מונה למפקד טייסת מתקדם בבית הספר לטיסה. בשלב זה התפרצה אצלו מחלת הסוכרת והוא עבר הסבה לנווט בהצבת חירום בטייסת חוד החנית.
זהר מונה למפקד כנף 2 בדרגת אלוף-משנה ולראש תחום אמצעים מיוחדים במטכ"ל בדרגת תת-אלוף, והשתחרר משירות הקבע ב-2004.
פרסים
ב-2003 זכה בפרס ביטחון ישראל על חלקו בפיתוח מערכת מסווגת.
חיים אישיים
היה נשוי לבינה ואב לארבעה. בתו, סגן זהר, ששירתה כקצינה בחיל השלישות, נרצחה ב-2010 בפיגוע דריסה.נפטר ב-24 ביולי 2023 בביתו שביישוב גילון בעקבות מחלה קשה ממנה סבל.
מתן בן כנען
מתן בן כנען (נולד ב-1980) הוא צייר ישראלי המשלב בין סגנון ציור ריאליסטי לבין תכנים ישראלים עכשוויים. הוא עוסק בעיקר בנושאים מיתולוגיים וסיפורי התנ”ך כמו גם בסצינות מתולדות האמנות.
בשנת 2015 זכה בפרס הראשון "BP Portrait Award" בתחרות הדיוקנאות של גלריית הדיוקנאות הלאומית (הנשיונל פורטרט גלרי בלונדון) על ציורו "אנבל וגיא" (2014). בן כנען הוא הישראלי הראשון שזכה בתחרות זו, הנחשבת לאחת החשובות בעולם.
הוא בעל תואר ראשון בהצטיינות ממכללת אורנים ותואר שני באמנות מאוניברסיטת חיפה. בן כנען מציג תערוכות יחיד ומשתתף בתערוכות קבוצתיות בישראל ובמדינות נוספות, ועבודותיו נמצאות באוספי אמנות ציבוריים ופרטיים.
בן כנען היה מרצה במכללת אורנים, וכיום מרצה באוניברסיטת חיפה ובבצלאל.
ביוגרפיה
בן כנען נולד וגדל ברמת ישי. בראיון ל"כלכליסט" סיפר שהוא שואב השראה מרמברנדט אשר עם יצירתו נפגש לראשונה בגיל חמש בספרייה של סבו, שהיה גם הוא צייר. כבר מילדותו נמשך לציור ועסק בו.
בן כנען בעל תואר ראשון בהצטיינות בחינוך לאמנות ממכללת אורנים ב-2006 ותואר שני באמנות מאוניברסיטת חיפה ב-2008. הוא למד אצל אלי שמיר (במכללת אורנים) והשתלם אצל ישראל הרשברג וארם גרשוני (תוך לימודי תואר שני באוניברסיטת חיפה).
ב-2015 זכה בפרס הראשון בתחרות הדיוקנאות של גלריית הדיוקנאות הלאומית (לונדון) על יצירתו "אנבל וגיא", 2014. ובכך הפך לאמן הישראלי הראשון שזכה בפרס הזה ואחד האמנים הישראלים היחידים שזכו בתחרויות בסדר הגודל הזה.
ב־2017 זכה בפרס שיף לאמנות פיגורטיבית־ריאליסטית.
ב-2018 הציג תערוכת יחיד במוזיאון תל אביב לאמנות. וב-2019 עבודותיו הופיעו כחלק מתערוכה קבוצתית במוזיאון.
ב-2021 הציג תערוכה במוזיאון ישראל בירושלים בשם "הבירוקרט". התערוכה נוצרה בשיתוף עם הסופר דויד גרוסמן שכתב את מדרש התמונה.
סגנונו
בן כנען מצייר בשמן על בד. האמנות שלו משלבת בין מסורות של ציור ריאליסטי לבין תכנים ישראלים עכשיוויים. הוא עוסק בעיקר בנושאים מיתולוגיים וסיפורי התנ”ך המשמשים לו מקור השראה ליצירת סיטואציות אנושיות מורכבות, שאותן הוא מביים, מצלם ומצייר. הוא משלב בציוריו בין שפה פיגורטיבית ותפיסות קלאסיות ובין עכשוויות. הוא עוסק בנוף ובאור המקומיים.
רבות מהסצנות שהוא בונה שואבות השראה מסיפורים תנ"כיים. "האסננס של הסיפורים האלה מרתק אותי, הם מין ריכוז חזק מאוד של דילמות מוסריות ושאלות אחרות שמעסיקות בני אדם ביומיום שלהם. זו מין אבן יסוד בתרבות האנושית, מעבר לעניין שלנו כיהודים — יצירה ספרותית שאני מופתע ממנה ונעזר בה. אבל אני לא מייצר אילוסטרציות של הסיפורים".
הנושאים בהם עוסק נעים בין טבע דומם, נופים ודיוקנאות. הוא מתמחה ב"ציורי הסצנה" בהם מתוארות סצנות יומיומיות, אשר מצד אחד מאוד ישראליות במהותן ומצד שני מבוססות על סיפורים מקראיים, מיתולוגיים או כאלו הקשורים לתולדות האמנות.
"אנאבל וגיא"
הציור מבוסס על הסיפור של בת יפתח, שבו השופט המקראי יפתח נודר שאם ינצח את בני עמון יעלה לעולה את הראשון שייצא לקראתו עם שובו משדה הקרב הביתה — ונאלץ להקריב את בתו שיצאה לקראתו בתופים ובמחולות. על הציור זכה בפרס ראשון, מנימוקי הפרס נאמר כי "שילב נרטיב קולנועי בציור" ו"הציג יחסי אור עז וצל עמוק באופן מעורר הערצה".
המנוחה"
הציור מתכתב עם סגנון הריאליזם החברתי הצרפתי של המאה ה־19 וגם עם הגרסה המקומית שלו, הריאליזם הסוציאליסטי־קיבוצי של שנות ה־50.
"הבירוקרט"
הציור, שמן על לוח עץ, שגודלו 4*2 מ', הוא ציור מונומנטלי המתאר רגע דרמטי בנוף פתוח אשר לו שותפה קבוצה בת כ-70 אנשים: גברים, נשים וילדים העומדים יחד. למרות הריאליזם החד ואור התכלת העז השוטף אותו, הציור מעורר שאלות, כפי שגרוסמן, שכתב את מדרש התמונה שאל: מיהו הבירוקרט שעומד במרכז הציור וקלסר בידו, מי האישה המגוננת על שתי הילדות שמולו, ומה פשר חילופי הדברים ביניהם?
בראיון לישראל היום סיפר בן כנען כי הרעיון לציור תצמח בו כבר מגיל 10. הוא העמיד קבוצת האנשים ובהם בני משפחה וחברים על חלקת אדמה באזור פארק אריאל שרון כיום, ביים וצילם את הקומפוזיציה מזוויות שונות, ואז שב לסטודיו שלו על מנת לעבד את התצלומים לציור. הצל שמרחף על הציור נשאב מתצלום נדיר שראה בתערוכה ב"יד ושם", המתעד קבוצת יהודים בכניסה למחנה ההשמדה אושוויץ בירקאנו ב-1944. "התצלום בשחור לבן, שמנציח את האסון והטרגדיה הגדולים של העם היהודי, עומד ביסוד הציור שלי, שהוא כולו שמשי ובהיר. אבל גם השואה התרחשה בצבע. כפי שדברים נוראים מתרחשים במקומות פסטורליים ויפים", אמר בן כנען. השראה נוספת שאב בן כנען מציור שנחשב לנקודת מפנה בתולדות האמנות: "קבורה באורנאן" של האמן הריאלסיטי גוסטב קורבה, הציור מתאר בצורה ריאליסטית סצנה של לוויה כפרית מרובת משתתפים.
חיים אישיים
בן כנען נשוי ואב לשניים, מתגורר בחיפה. בנוסף הוא נגן בוזוקי חובב.
פלוגת החייאה קדמית
פלוגת החייאה קדמית (מכונה תמיד פלה"ק) היא פלוגת מילואים בחטיבה צה"לית (בחיל הרגלים וחיל השריון), שתפקידה להעניק סיוע רפואי מיידי לנפגעים בשטח בעת לחימה.
פלוגות ההחייאה הקדמיות החלו להחליף את פלוגות הרפואה החטיבתיות במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 והן בעלות תקינה ויכולות משופרות.
מבנה והרכב
פלה"ק מורכבת כולה מאנשי מילואים בפיקודו של קצין רפואה במילואים, לרוב בדרגת רב-סרן, והיא כפופה ישירות למפקדת החטיבה או ליחס"ם - יחידת הסיוע המנהלתי. מבחינה מקצועית, כפופה היחידה לחיל הרפואה.
חיילי הפלה"ק הם אנשי רפואה במקצועות שונים: רופאים, פרמדיקים, חובשים, אחים, טכנאי מכשור רפואי ואנשי בריאות הנפש. כמו כן, מוצבים בפלה"ק אנשי הרבנות הצבאית, לצורך טיפול בחללים.
תפקידים
פלה"ק מקימה בית חולים שדה בעת פעילות מבצעית בהיקף נרחב, בדרך כלל מעבר לגבולות מדינת ישראל.
אם נקבע מותו של חייל הוא מועבר לתחנת איסוף החללים, שם מבצעים אנשי הרבנות הצבאית זיהוי וטיפול ראשוניים בחלל.
יחסי גרנדה–ספרד
יחסי גרנדה–ספרד הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין גרנדה לבין ממלכת ספרד.
סקירה כללית
שר העבודה של גרנדה ביקר בספרד על מנת להשתתף בוועידה מיוחדת משותפת ל ולמדינות האיים הקריביים. בין שתי המדינות נחתמו מספר אמנות והסכמים בעיקר בנושאי הפיתוח בר קיימא - אנרגיה מתחדשת, מים נקיים לשתייה וכו'. בין המדינות נחתם הסכם פטור הדדי מאשרה לבעלי דרכונים דיפלומטיים.
סמסונג גלקסי S21
סמסונג גלקסי S21 היא סדרת טלפונים חכמים מבוססי אנדרואיד שתוכננה, פותחה, משווקת ומיוצרת על ידי סמסונג אלקטרוניקה כחלק מסדרת גלקסי S שלה. יחד, הם ממשיכים את סדרת גלקסי S20. ההרכב נחשף באירוע "Galaxy Unpacked" של סמסונג ב־14 בינואר 2021.
דגמים
ההרכב כולל ארבע מכשירים, כאשר הגלקסי S21 בא עם המסך בגודל 6.2 אינץ'. בניגוד לגלקסי S20+, גלקסי +S21 דומה מאוד למפרט S21, למעט גודל המסך, קיבולת הסוללה וגב מזכוכית במקום פולימר. יש גם את ה-S21 FE שכמו ה-S20 FE הוא דגם זול יותר שחולק את רוב מפרטי ה-S21 הרגילים, פחות כמה תכונות פרימיום כמו תצוגה אדפטיבית, חיישני מצלמה ובליטת מצלמה מפלסטיק.לגלקסי S21 אולטרה יש מסך גדול עוד יותר, סוללה גדולה יותר, ושלל שיפורים אחרים ביחס לדגמים האחרים, כולל מערך צילום מתקדם יותר עם מצלמה ראשית של 108 מגה פיקסל עם פוקוס אוטומטי בלייזר, ומסך 1440p ברזולוציה גבוהה. הגלקסי S21 אולטרה הוא גם הטלפון הראשון בסדרת הגלקסי S שתומך ב-S Pen, שקודם לכן יועד לסדרת הגלקסי נוט בלבד. עם זאת, העט נמכר בנפרד, עם פונקציונליות מוגבלת וללא חריץ כניסה ייעודי.
לסדרת גלקסי S21 עיצוב דומה לסדרה הקודמת, עם מסך בתצורת Infinity-O, ובו חיתוך עגול במרכז העליון בעבור מצלמת הסלפי הקדמית. הפאנל האחורי של ה-וגלקסי S21 וגלקסי S21 FE מחוזק בפוליקרבונט בדומה ל-S20 FE וגלקסי נוט 20, בעוד ש-גלקסי S21 וגלקסי S21 אולטרה משתמשים בגב מזכוכית. מערך הצילום האחורי שולב בגוף הטלפון עם מעטפת בולטת כלפי חוץ. לגלקסי S21 ולגלקסי +S21 מעטפת מתכתיתעבור ,לגלקסי S21 FE היא עשויה מפלסטיק פוליקרבונט ,ולגלקסי S21 אולטרה מעטפת מסיבי פחמן.
לגלקסי S21 יצא דגם נוסף אשר עוצב במיוחד עבור המשחקים האולימפיים של שנת 2020, כחלק משיתוף הפעולה איתם.
ערכת שבבים
קו S21 כולל שלושה דגמים עם מפרט חומרה שונה. דגמים בינלאומיים של הגלקסי S21 משתמשים במערכת על שבב אקסינוס 2100, בעוד שהדגמים האמריקניים, הקוריאניים והסיניים משתמשים בקוואלקום סנאפדרגון 888.
תצוגה
סדרת S21 כוללת תצוגת "Dynamic AMOLED 2X" (פרט ל-S21 FE שעדיין משתמש ב-AMOLED סטנדרטי) עם תמיכה ב-HDR10+ וטכנולוגיית מיפוי גוונים דינמי. גלקסי S21, גלקסי +S21 ,לגלקסי S21 FE יש תוצאה רזולוציה של 1080p, לראשוןך בגודל 6.2 אינץ', לשני 6.7 אינץ', ושְׁלִישִׁי 6.4 אינץ'. הגלקסי S21 אולטרה לעומת זאת מציג תצוגת 1440p על מסך בגודל 6.8 אינץ'. צידי המסכים של גלקסי S21 ,גלקסי +S21 ,וגלקסי S21 FE שטוחים, ואילו בגרסת הגלקסי S21 אולטרה הצדדים קמורים ומשתרעים מעל הקצוות האופקיים של המכשיר. כל הדגמים מציעים מסכים בקצב רענון משתנה. הדגמים גלקסי S21 ,גלקסי +S21,וגלקסי S21 FE מציעים מסך LTPS ולגלקסי S21 אולטרה מסך LTPO שהוטמע לראשונה בגלקסי נוט 20 אולטרה. להגדרות יש שתי אפשרויות: 60Hz ומותאם. האפשרות השנייה מאפשרת קצב רענון שמותאם לתוכן המוצג. קצב הרענון נע בין 48–120 הרץ בעבור הגלקסי S21 או בין 10–120 הרץ בגלקסי +S21 ובגלקסי S21 אולטרה. גלקסי S21 אולטרה תומך ב-120 הרץ גם ברזולוציית +QHD. זאת בניגוד לגלקסי S20 אולטרה וגלקסי נוט 20 אולטרה, אשר דרשו מהמשתמשים לרדת לרזולוציית +FHD כדי לשמור על קצב ריענון זה. כל הדגמים (חוץ מה-S21 FE) משתמשים בחיישן טביעות אצבע על המסך מהדור השני.
אחסון
גה-S21 ו-S21+ מציעים 8 GB של RAM עם אפשרויות 128 GB ו-256 GB לאחסון פנימי. ל-S21 Ultra יש 12 GB של RAM עם אפשרויות של 128 GB ו-256 GB, כמו גם אפשרות של 16 GB עם 512 GB של אחסון פנימי. ה-S21 FE מציע 6 GB ו-8 GB של RAM עם אפשרויות 128 GB ו-256 GB לאחסון פנימי. לכל ארבעת הדגמים אין חריץ לכרטיס microSD, שהיה קיים בסדרת S20. .
קישוריות
כל ארבעת הטלפונים תומכים ברשתות 5G SA/NSA, The Galaxy S21, S21+ ו-S21 FE תומכים בWi-Fi 6 ו-Bluetooth 5.0, בעוד ה-Galaxy S21 Ultra תומך ב-Wi-Fi 6E ו-Bluetooth 5.2. הדגמים S21+ ו-S21 Ultra תומכים גם ב-Ultra Wideband (UWB) עבור תקשורת קצרת טווח בדומה ל-NFC (לא להתבלבל עם 5G mmWave], אשר משווק כ- Ultra Wideband על ידי Verizon). סמסונג משתמשת בטכנולוגיה זו עבור התכונה החדשה שלה "SmartThings Find" ו-Samsung Galaxy SmartTag+. .
מערך צילום
ל-S21 ול-S21+ יש הגדרות מצלמה דומות לקודמיהם, אך נהנים מתוכנה ועיבוד תמונה משופרים. לשניהם חיישן רחב של 12 מגה-פיקסל, חיישן טלפוטו של 64 מגה-פיקסל עם זום היברידי פי 3, וחיישן רחב במיוחד של 12 מגה-פיקסל. ל-S21 FE יש גם מערך מצלמה דומה לקודמתו אך נהנה מתוכנה משופרת ועיבוד תמונה. יש לו חיישן רחב של 12 מגה פיקסל, חיישן טלפוטו 8 מגה פיקסל עם זום אופטי פי 3 וחיישן אולטרה רחב של 12 מגה פיקסל. ל-S21 Ultra יש חיישן HM3 108 MP חדש עם מספר שיפורים ביחס לחיישן HM1 108 MP הקודם, כולל HDR של 12 סיביות. יש לו גם שני חיישני טלפוטו של 10 מגה-פיקסל עם זום אופטי פי 3 ו-10 מגה-פיקסל וכן חיישן רחב במיוחד של 12 מגה-פיקסל. המצלמה הקדמית משתמשת בחיישן של 10 מגה-פיקסל ב-S21 ו-S21+, חיישן 32 מגה-פיקסל ב-S21 FE וחיישן 40 מגה-פיקסל ב-S21 Ultra. הקלטת 4K@60 נתמכת במצלמה הרחבה במיוחד ב-S21, S21+ ו-S21 FE ובכל המצלמות ב-S21 Ultra. כל המצלמות הן סמסונג למעט 12MP Ultra Wide ב-S21 Ultra ו-10MP קדמי ב-S21 ו-S21+, שניהם מיוצרים על ידי Sony וה-8MP Telephoto ב-S21 FE שמיוצר על ידי SK Hynix.
סדרת הגלקסי S21 יכולה להקליט וידאו HDR10+, תומכת ב-HEIF ובמצבי הווידאו הבאים :
בית החולים הממשלתי ביפו
בית החולים הממשלתי ביפו היה בית חולים כללי שפעל ביפו משנת 1949 ועד 1980.
בית החולים דונולו ובית החולים דג'אני
ראשיתו של בית החולים הייתה בשני בתי חולים שהקים משרד הבריאות ביפו לאחר מלחמת העצמאות. באותה עת השתכנו ביפו עשרות אלפי עולים חדשים, חלקם במצב בריאותי רעוע, אשר נזקקו לשירותי בריאות. לשירותים אלו נזקקו גם תושבי חולון ובת ים, ובתי החולים של תל אביב היו קטנים מלספקם. הקמת שני המוסדות ביפו נועדה לענות על צורך זה.
בית החולים האחד שהוקם היה בית החולים דג'אני, שלימים שונה שמו ונקרא על שם הרופא היהודי בן המאה ה-18 יעקב צהלון. הוא הוקם ב-1949 במקומו של בית חולים צבאי, ששכן במלחמת העצמאות במבנה ששיכן עד אז בית חולים פרטי בבעלות משפחת דג'אני הערבית מיפו. בבית החולים האזרחי הוקמו מחלקת יולדות ומחלקת ילדים, שהועסקה מיד בטיפול בילדי עולים שהגיעו לארץ במסגרת מבצע על כנפי נשרים.
בית החולים האחר שהוקם ביפו היה דונולו הרופא (שהיה ידוע פשוט כ"דונולו"), שנקרא על שמו של הרופא היהודי בן המאה העשירית שבתי דונולו. הוא הוקם ב-1950 בשכונת גבעת עלייה ביפו, בשני אתרים, שנקראו דונולו א' ודונולו ב': הראשון היה בניין בסמוך לחוף הים, ששימש בימי המנדט הבריטי כ- בית החולים הממשלתי למחלות מידבקות ביפו. האתר השני, שנפתח שנה לאחר הראשון, שכן כחצי קילומטר דרומה ממנו, במבנה ששימש במקורו כתחנת הסגר. במתחם דונולו ב' שוכנו שתי המחלקות הפנימיות של בית החולים (בניהולם של דניאל ברונר וחיים הלל פריד) וכן בית ספר לסיעוד. המחלקה הכירורגית שכנה תחילה במתחם דונולו א' ולאחר מספר שנים עברה למתחם דונולו ב', שם נבנו עבורה חדרי ניתוח חדשים, והתרחבה לשתי מחלקות.
ייסוד בתי החולים היה כרוך בקשיים רבים ובהם מחסור בידיים עובדות, בכוח אדם מקצועי ובציוד מכל הסוגים (שהובא מבתי חולים אחרים באזור המרכז) ואף במים זורמים. אף על פי כן הלכו שני המוסדות והתבססו.
בית החולים המאוחד
בשנת 1958 אוחדו בתי החולים דונולו ודג'אני תחת הנהלה אחת ונקראו מאז ואילך בית החולים הממשלתי ביפו. מנהל בית החולים (עד 1970) היה ד"ר יוחנן פרידנטל, ולאחר פרישתו לגמלאות החליפו ד"ר מרדכי רביד. מיזוג ההנהלות איפשר לאחד שירותים שונים בבית החולים, אך הפיצול הפיזי לשלושה מתחמים כפה הותרת שירותים מפוצלים מסוימים, ובהם מכון הרנטגן של בית החולים, המעבדות והמטבחים.
לאחר הקמת בית החולים המאוחד נוספו לו מבנים, שירותים וציוד רפואי חדש. בשנת 1960 הוקם בו מרכז למחקר וגילוי מוקדם של סרטן ליד המחלקות הכירורגיות. בשנת 1966 נפתחה מחלקה אורתופדית, ב-1973 – מחלקה אורולוגית ומחלקת אף, אוזן, גרון, וב-1974 – מכון נפרולוגי. כמו כן נפתחו בו מחלקת עיניים, מחלקה לכירורגיה פלסטית, מכון המטולוגי ויחידה לטיפול נמרץ קרדיולוגי (במסגרת מחלקה פנימית ב'). בשנת 1974 פעלו בבית החולים חמישה חדרי ניתוח.
בית החולים השתתף בתורנויות בתי החולים באזור תל אביב. הוא היה מסונף לבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב ולמדו בו סטודנטים לרפואה, עבדו בו סטאז'רים ומתמחים והתקיימה בו פעילות מחקר רפואי, שפורסמה בכתבי עת רפואיים.
במהלך מלחמת יום הכיפורים השתתף בית החולים באשפוז פצועי צה"ל מחזיתות המלחמה.
נתונים מספריים
בשנת 1974 היו בבית החולים 330 מיטות אשפוז, וב-1977 גדל מספרן ל-350. ב-1973 ביקרו בחדרי המיון של בית החולים 45 אלף איש ואושפזו 16,800, נערכו 5,300 ניתוחים ונולדו 3,500 תינוקות. באותה שנה עבדו בבית החולים 484 אנשי צוות - 78 רופאים, 215 אחיות ו-191 עובדים אחרים. בשנת 1977 היה מספרם 600. בשלהי ימי פעילותו של בית החולים הוא שירת אוכלוסייה בת 250 אלף איש.
מייסודו ועד שנת 1974 סיפק בית החולים 2.5 מיליון ימי אשפוז והתרחשו בו 80 אלף לידות.
סגירת בית החולים
בראשית שנות השישים החל משרד הבריאות בהכנות להקמת בית חולים חדש בתל גיבורים שבחולון, אשר יחליף את בית החולים שביפו – לימים בית החולים וולפסון. תחילת הבנייה התעכבה עד לשנת 1970 והסתיימה רק ב-1980.
ב-1971, במקביל לתחילת בניית בית החולים בתל גיבורים, תרם איש העסקים שאול אייזנברג סכום כסף גדול לשם בניית בית חולים חדש ביפו, שיחליף את בית החולים הממשלתי. לאחר שנבנה באתר שיועד לו שלד פלדה בן שלוש קומות החליט משרד הבריאות לעצור את הבנייה ולהפנות את כל המימון הממשלתי להקמת בית החולים בחולון.
במרץ 1980 החלה העברת מחלקות מכל אגפי בית החולים הממשלתי ביפו לבית החולים וולפסון. לפי הסכם שהושג לפני כן עברו עובדי בית החולים למוסד החדש מבלי שתנאיהם הורעו ומבלי שפוטר מי מהם. לאחר ההעברה הוסב בית החולים צהלון לבית חולים גריאטרי תחת ניהול עמותה פרטית, ואילו שני אגפי בית החולים בדונולו א' ודונולו ב' נסגרו, ובית החולים הממשלתי חדל להתקיים.
על חלק משטח מתחם דונולו ב' הוקמו פארק קידרון ובניין מרכז פרס לשלום. שלד בית החולים אייזנברג עמד שומם שנים רבות. בסופו של דבר פורק השלד בתחילת שנות האלפיים ובמקומו הוקמו המבנים של מכללת תל אביב-יפו.
צביקה יעקבי
צביקה יעקבי (16 בנובמבר 1952 – 10 בנובמבר 2012) היה משורר עברי ומתרגם שירה.
יעקבי תרגם מאנגלית את שיריו של המשורר האמריקאי החשוב תיאודור רות'קה, ילד על גג חממה, וכן פרסם בכתבי עת ספרותיים תרגומים משיריו של המשורר-הכומר הוולשי ר.ס. תומאס.
אחרי מות
'יורת האש' ספר שירים מן העיזבון של צבי יעקבי (צביקה, כפי שקראו לו חבריו בקיבוץ נען), יצא בהוצאה מקומית על ידי קיבוץ נען בעריכת ורדה גינוסר, בדצמבר 2013, במלאת שנה לפטירתו. בספר מופיעים 135 שירים שהם מבחר משיריו שלא פורסמו מהשנים 2009 - 2013. הספר הוא אוסף מתוך מחברות ששרדו אצל צביקה באשפוזיו הארוכים בבתי חולים לחולי נפש. עם זאת שירים רבים אבדו במעברים בין המחלקות השונות בהן אושפז. עדות לכך מצויה רק אצל חבריו ששמעו את קריאת שיריו מפיו ולא מצאו להם תעוד במחברותיו. 'יורת האש' היא מצבה מרשימה למשורר שמעטים מכירים. את המבחר אצרו ורדה גינוסר ויורם שוער.
אנדראו בוסק אי פוז'ול
אנדראו בוסק אי פוז'ול (בקטלאנית: Andreu Bosch i Pujol, לעיתים נקרא בשם הספרדי "אנדרס" (Andrés); 22 בפברואר 1931 - 17 בדצמבר 2004) היה כדורגלן ספרדי-קטלאני ששיחק כקשר. בוסק נודע בשל תקופתו בברצלונה, שם שיחק במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20. מאוחר יותר שיחק גם בריאל בטיס ובאלצ'ה, ובנוסף, ערך 6 הופעות במדי נבחרת ספרד. אביו, אנדראו בוסק אי ז'ירונה, היה כדורגלן גם הוא, והוא שיחק במדי ברצלונה בשנות ה-20.
ברצלונה
בוסק נולד וגדל בברצלונה, בן לאנדראו בוסק אי ז'ירונה ששיחק בקבוצת הבכירה בעיר, ברצלונה, והיה שותף עמה לזכייה באליפות הראשונה של ספרד. לאחר ששיחק בילדותו במחלקות הנוער של קבוצות קטנות בעיר, הצטרף בוסק למחלקתה של ברצלונה, וב-1950 החל לשחק באספנייה אינדוסטריאל, ששימשה בפועל קבוצת מילואים עבור המועדון. הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, תחת המאמן פרדיננד דאוצ'יק, ב-30 בדצמבר 1951, בדרבי בו ניצחה ברצלונה את אספניול 2-0. מנקודה זו הפך לשחקן הרכב בקבוצה. בסך הכול במהלך עונת 1951/1952 ערך 13 הופעות בליגה, והוא עזר לברצלונה לזכות באליפות. בנוסף, פתח בגמר הגביע הספרדי בו ניצחה ברצלונה 4-2 את ולנסיה, וכך היא השלימה דאבל. בקיץ זכה עם הקבוצה בגביע הלטיני לאחר שפתח בשני משחקי הטורניר. ברצלונה זכתה ב-1952 בשני גביעים נוספים, וכך כונתה הקבוצה "בארסה של חמשת הגביעים".
בעונה הבאה המשיכה ההצלחה של ברצלונה, שזכתה בדאבל שני ברציפות. בוסק כבש שער בכורה במדי ברצלונה ב-28 בספטמבר 1952, בניצחון 6-2 על מאלגה. במהלך העונה החמיץ משחק ליגה אחד בלבד והבקיע בסך הכול 6 שערים - כמות שיא בקריירה של שערים בעונה עבור בוסק. בוסק פתח גם בגמר הגביע של עונה זו, בו ניצחה ברצלונה את אתלטיק בילבאו 2-1. עונת 1953/1954 הייתה פחות מוצלחת עבור בוסק בפרט וברצלונה בכלל. הוא כבש שער אחד בליגה, בניצחון 4-1 על סביליה ב-18 באפריל 1954, וברצלונה איבדה את האליפות לריאל מדריד. בגביע הבקיע שער ברבע הגמר נגד אתלטיק בילבאו והוא סייע לקבוצתו להגיע לגמר, שם הובסה 3-0 על ידי ולנסיה ואיבדה גם את התואר הזה.
בטיס וסוף הקריירה
בקיץ 1958 עזב בוסק את ברצלונה ועבר לריאל בטיס, שעלתה בעונה שלפני כן לליגה הראשונה. בוסק לא השתלב במהרה בקבוצתו החדשה, והוא פתח לראשונה במשחק ליגה רק במחזור ה-14. בהופעתו הרביעית במדי בטיס, במשחק הליגה נגד אספניול ב-25 בינואר 1959, הבקיע שער ראשון במדיה ועזר לקבוצתו לנצח 3-1. עד סוף העונה הופיע בשלושה משחקי ליגה נוספים והבקיע פעם נוספת. בגביע הבקיע שער ועזר לבטיס להגיע לרבע הגמר, שם הודחה על ידי ברצלונה. בעונתו השנייה בבטיס התאקלם היטב והופיע ב-26 משחקי ליגה בהם הבקיע פעם אחת, בדרבי העירוני נגד סביליה ב-6 במרץ 1960 והסתיים בניצחון סביליה. הוא עזר לקבוצה להגיע למקום ה-7 בליגה בסיום העונה.
בעונת 1960/1961 שב לשתף פעולה עם המאמן פרדיננד דאוצ'יק, שהפך למאמנה של בטיס. עמו הגיעה בטיס פעם נוספת למקום ה-7, ובוסק ערך 29 הופעות והבקיע פעמיים. הוא עזר לבטיס להגיע לחצי גמר הגביע, אך לא לקח בו חלק, ובטיס הודחה על ידי ריאל מדריד. בעונה הבאה, בה הגיעה בטיס למקום ה-9, הבקיע 3 שערי ליגה ב-22 הופעות. אחד מהם היה בעיטת עונשין לרשתה של ריאל מדריד, ובטיס ניצחה במשחק זה 2-1. במשחק הראשון של שמינית גמר הגביע הבקיע שער לרשתה של סביליה, אך בטיס הודחה בתוצאה המצטברת 5-4. דאוצ'יק עזב באמצע עונת 1962/1963, בטיס המשיכה לבלות בעיקר במרכז טבלת הליגה ובוסק המשיך לשחק בתדירות גבוהה במשחקי הקבוצה.
פעם נוספת הובא לבטיס מאמן שאימן את בוסק בברצלונה - דומנק בלמניה חבר לבוסק והחל לאמן את בטיס לקראת עונת 1963/1964. בלמניה הדריך את בטיס בהצלחה למקום ה-3 בליגה, אך מעמדו של בוסק דעך מעט, והוא שותף ב-17 משחקי ליגה מבלי לכבוש שער. בלמניה עזב את הקבוצה בסוף העונה, ובטיס סבלה מחוסר יציבות בעונה הבאה. היא הודחה כבר בסיבוב הראשון של גביע ערי הירידים, והחל מאמצע העונה הידרדרה ממרכז הטבלה לתחתיתה. בשל כך החליפה מאמן מספר פעמים במהלך העונה. לאחר רצף של 12 משחקים ללא ניצחון, הצליחה לנצח שנים משלושת המשחקים האחרונים לעונה זו, וכך היא עלתה מהמקום ה-14, המוביל לירידיה לליגה השנייה, למקום ה-12, וכך נשארה בליגה הראשונה. בוסק הופיע ב-15 משחקי ליגה והבקיע פעם אחת, שערו המקצועי האחרון בקריירה, בהפסד 4-2 לסביליה ב-7 בפברואר 1965.
בוסק בן ה-34 עזב את בטיס בסוף העונה והצטרף לאלצ'ה, ששיחקה גם היא בליגה הראשונה, אך שם הוא לא זכה לשחק כלל. משום כך, עזב אותה בינואר 1966 ועבר לסאנטס, קבוצה קטנה בקטלוניה ששיחקה בליגה השלישית, ובסוף העונה פרש ממשחק.
נבחרת ספרד
לאחר שהציג יכולת טובה במדי ברצלונה, ערך בוסק את הופעת הבכורה בנבחרת ספרד ב-19 במרץ 1953, במשחק ידידות בו ניצחה ספרד 3-1 את. בהמשך השנה השתתף ב-3 משחקי ידידות נוספים. ב-6 בינואר 1954 ערך את הופעתו הרשמית היחידה במדי הנבחרת, במשחק מוקדמות מונדיאל 1954 נגד, בו היה שותף לניצחון 4-1, אך הוא לא לקח חלק בשני המשחקים הנוספים במוקדמות, ונבחרתו כשלה בהעפלה למונדיאל. משחקו השישי והאחרון במדי הנבחרת היה בהפסד במשחק ידידות ל ב-17 במרץ 1955.
קאולק
קאולק (בצרפתית: Kaolack; בוולופית : Kawlax) היא עיירה שנמצאת בנפת קאולק שבמחוז קאולק  שבסנגל.
גאוגרפיה
העיירה נמצאת כ-150 ק"מ מדקר, על גדתו הימנית של נהר סלום, ולחופו של האוקיינוס האטלנטי. קאולק היא מרכזו של סניף אחד ממסדרי האסלאם, טיג'אני (טיאנאיה), שהמסגד הגדול שלו, אל-עג'ג' איבראם ניאסה, נמצא ממש מחוץ לעיירה. הערכת האוכלוסייה ל-19 בנובמבר 2013 היא 233,708 תושבים.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 27 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא מאי (32 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא יולי (24 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 768 מילימטרים בשנה. חודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (319 מ"מ גשם), וחודש פברואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (1 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה
העיירה נמצאת בסמוך לכבישים טרנס-גמביה, דיורבל-קאולק ו-N1. בנוסף, שדה התעופה קאולק נמצא בסמוך לעיר.
אהרן פאלוטה
הרב אהרן פאלוטה (במקורות בעברית גם: אהרן פאלוטא, וכן אהרן מפאלוטא. בגרמנית: Aron Palotta; 1776, וארפלוטה, אזור מחוז וספרם המודרני, ממלכת הונגריה – 1843, זאגרב, ממלכת קרואטיה (ההבסבורגית)) היה הרב הראשי הראשון ליהודי זאגרב וכיהן במשרתו מ-1809, עד 1840 בפועל, ובאופן רשמי עד למותו ב-1843.
קורות חייו
נולד ב-1776 בווארפאלוטה אשר בממלכת הונגריה. ב-1806 הוקמה רשמית הקהילה היהודית בזאגרב וב-1809 מונה אהרן פאלוטה לרב הראשי של הקהילה. ב-1816 עבר להתגורר בזאגרב במגורי קבע. פאלוטה שהיה רב אורתודוקסי נקלע לראשיתו של המאבק בין השמרנים לנאולוגים שהוביל בהמשך לקרע בין הקהילות. מעמדם של הנאולוגים הלך והתחזק והרב פאלוטה נותר בעמדת מיעוט. ב-1840 מונה הרב מוריץ גולדמן לרב בקהילה ובפועל כיהן כרבה הראשי. רשמית נשא אהרן פאלוטה את התואר רב ראשי, אך תפקידו היה משני וכמעט ריק מתוכן. הוא נפטר ב-1843 ונקבר בבית העלמין היהודי הישן. ב-1876 הועברו עצמותיו לבית הקברות מירוגוי. מצבת קברו המקורי נמצאת במוזיאון ההיסטורי בזאגרב.
אהרן פאלוטה היה נשוי ואב ל-8 ילדים, 5 בנים ו-3 בנות. הבנים: ישראל, נתן (1819 - ), יצחק, מקס (1824 - 1880), פצאל (1824 - 1880), וילהלם (1828 - 1913) והבנות: נָאנֶט (1818 - ), קטרינה (1823 - ), אמליה (1826 - ).
גרהם קרודן
קלמנט גרהם קרודן (באנגלית: Clement Graham Crowden; 30 בנובמבר 1922 - 19 באוקטובר 2010) היה שחקן סקוטי. הוא היה מוכר בעיקר מהופעותיו הרבות בדרמות ובקומדיות בטלוויזיה ובקולנוע, לעיתים קרובות שיחק בדמות תמהונית של מדען, מורה או רופא.
ביוגרפיה
קרודן נולד באדינבורו, בנם של אן מרגרט (שם נעורים פטרסון) ושל הארי גרהם קרודן. הוא התחנך בבית הספר קליפטון הול ובאקדמיית אדינבורו. אחר כך שרת זמן קצר בגדוד הנוער המלכותי הסקוטי עד שנפצע בתאונה. במהלך תרגיל הוא נורה על ידי סמל המחלקה שלו. בהמשך מצא עבודה בבורסקאות.