cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ארץ החיות הקטנות
דיסנילנד
בדיסנילנד שבקליפורניה, היה בתחילה אזור של מתקנים המציגים את חיי ה-אינדיאנים. בשנת 1972 הפך האזור ל"ארץ הדובים" (Bear Country) בשל הקמת מתקן ג'מבורי דובי הכפר. בשנת 1988 שונה שם הארץ לארץ החיות הקטנות עם הקמת הר הרסס.
בארץ זו שני מתקנים: הר הרסס, וקייקי דיווי קרוקט (Davy Crockett Explorer Canoes). בשנת 2002 הוחלף מתקן ג'מבורי דובי הכפר במתקן הרפתקאותיו הרבות של פו הדוב.
דיסנילנד טוקיו
עם פתיחת הר הרסס בדיסנילנד שבטוקיו, הוקמה ארץ החיות הקטנות יחד עם ההר. הר הרסס הוא אחד משני מתקנים בארץ זו (השני הוא הקייקים של האחים הבונים (Beaver Brothers Explorer Canoes). בשל גודלה הקטן של הארץ והפופולריות של מתקן הר הרסס, הארץ הומת אדם במרבית שעות היום.
DS (סדרת לוויינים)
DS (ברוסית:Днепропетровский Спутник, ספוטניק מדנייפרופטרובסק) סדרת לוויינים של ברית המועצות. הלוויינים תוכננו ב"משרד תכנון יוז'ני" בעיר דנייפרופטרובסק בניהול של מיכאיל יאנגל. הלוויינים שוגרו בשנים 1961–1982 ורובם קיבלו כינוי "קוסמוס".
בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 במשרד תכנון בניהולו של יאנגל פותח טיל בליסטי R-12. בשנת 1960 הוחלט על בסיס טיל זה לפתח משגר חלליות ולוויינים לשיגור לוויינים קטנים. הלוויינים קיבלו שם "DS". השיגור הראשון שבוצע בשנת 1961 לא היה מוצלח. הלוויין הראשון שקל 165 ק"ג. ב-16 במרץ 1962 בוצע שיגור מוצלח ראשון. לוויין זה היה במשקל 43 ק"ג. בהמשך לוויין זה קיבל שם "קוסמוס 1" והיה הראשון בין לווייני "קוסמוס" הסובייטים. חלק מלווייני DS נוצלו בתוכנית אינטרקוסמוס ובתוכנית סובייטית-צרפתית "אוראול". משקל החלליות גדל בהדרגה והגיע לכ-350 ק"ג.
כל השיגורים בוצעו על יד משגרים מסדרה "קוסמוס".
רוב הלוויינים היו מיועדים לכיול מערכות הגנה נגד טילים ולווייני ריגול. לצורכי מחקר פותחו 3 דגמים:
רשימת לוויינים
המספר בסוגריים - שיגורים שנכשלו.
אינופוליס
אינופוליס (ברוסית: Иннопо́лис) היא עיר בנפת ורחנאוסלונסקי בטטרסטן שברוסיה. נמצאת במטרופלין קאזאן.
זו אחת הערים החדשות ברוסיה שנבנתה מאפס ונחנכה בשנת 2012 ומהווה אחת משני ערי מדע בפדרציה הרוסית (יחד עם מרכז ההשקעות סקולקובו), שנוצרו על מנת לפתח את תחומי טכנולוגיות מידע, יזמות חדשנית והיי-טק.
נכון למפקד 2021, 866 תושבים מתגוררים בעיר.
פרויקט כפר טכנולוגיות המידע
הרעיון של יצירת מרכז השקעות בפרברי קאזאן אוזכר לראשונה על ידי נשיא טטרסטן רוסטם מיניחאנוב בנאום השנתי שלו בפני מועצת המדינה של טטרסטן ב-2010. הפרויקט תוכנן להכיל בנייני משרדים, בנייני מגורים, מתקני ספורט, פנאי, מוסדות חינוך ונועד להכיל 50 אלף איש — כ-20 אלף מומחים בתחום של טכנולוגיית מידע ובני משפחותיהם. הפרויקט זכה לתמיכת הממשל הפדרלי ונשיא הרפובליקה אף חתם על הסכמים בנושא בפגישה עם סגן ראש הממשלה ארקדי דבורקוביץ'.
תחילת הבנייה
אינופוליס הוקמה ב-9 ביוני 2012 כאשר ראש ממשלת רוסיה דמיטרי מדבדב ורוסטם מיניחאנוב הניחו את היסודות לעיר העתידית עם קפסולת זמן. בשלב הראשון של הבנייה יצא לדרך בשנים 2012–2014, עם הקמת פארק התעשייה על שמו אלכסנדר סטפנוביץ' פופוב, בניית אוניברסיטת אינופוליס, קמפוס, מרכז ספורט ובתי מגורים. תוכנית המתאר הסופית של העיר, שחוברה בהשתתפות מומחים רוסים, הוגשה באוגוסט 2012. ב-23 באוגוסט 2012, משרד האדמות והרכוש של טטרסטן, המרכז לניירות ערך של טטרסטן וחברת הניהול "Prominvest" יחד עם סגן מועצת המדינה ראביל זינגאשב יזמו את הקמת חברת הניהול של העיר — "אינופוליס", שבשלב מאוחר יותר שינתה שמה ל"אינופוליס סיטי".
אינופוליס נחנכה באופן רשמי ב-9 ביוני 2015, 3 שנים לאחר ההכרזה על הקמתה. בטקס השתתפו דמיטרי מדבדב, רוסטם מיניחאנוב וניקולאי ניקיפורוב, ש"השיקו" את העיר החדשה בלחיצה על "כפתור" סמלי. ביום פתיחת העיר הושלם השלב הראשון של הבנייה, אשר משרד התקשורת העריך בסכום של 26 מיליארד רובלים והסתיימה בנייתם של הטכנופארק על שם פופוב, מתחם הספורט, מבני אוניברסיטת אינופוליס וקמפוסים, בתי מגורים ותשתיות הנדסה.
אוכלוסייה
רישום התושבים הראשון נערך באוגוסט 2014. לאחר קבלת מעמד של עיר אינופוליס הייתה לעיר הקטנה ביותר מבין 1,114 ערי רוסיה. בנובמבר 2016 בשטחה של העיר התגוררו 102 איש . על פי משרד התקשורת של טטרסטן בסוף 2016, 52% מכלל העובדים והתושבים היו מהגרים מאזורים אחרים של רוסיה.
ראש העיר
מעמד העיר וארגון גופי השלטון בעיר אושרר באמנה מ-20 בפברואר 2015. התפקיד הגבוה ביותר של העיר הוא ראש העיר, שנבחר לתקופה של 5 שנים ועומד בראש הממשל המקומי — הוועד המנהל של העיר אינופוליס. על פי תוצאות ההצבעה, שהתקיימה ב-25 בדצמבר 2014, לראש העיר הראשון של אינופוליס נבחר יגור איבנוב, לשעבר מנכ"ל חברת התקשורת "סקארטל". ב-24 נובמבר 2016 נבחר ראש עיר חדש, רוסלן שבאלייב.
תקציב העיר
לאינופוליס אין רכוש משלה. כל אדמת העיר מנוהלת על ידי חברת הניהול "אינופוליס", שמהווה גם הבעלים של המבנים של האוניברסיטה, ואילו בנייני המגורים שייכים לקרן הדיור ציבורי. בנוסף, רוב החברות הרשומות באינופוליס פטורות מתשלום מיסים מאחר שהעיר מהווה לאזור כלכלי מיוחד.
סמלים רשמיים של העיר
ביוני 2016 אינופליס הכריזה על תחרות פתוחה לעיצוב לוגו, דגל וסמל העיר, אשר הסתיימה באוגוסט אותה שנה.
תשתיות עירוניות
קרן הדיור של אינופוליס מנהלת 4 רבעים ובהם 16 בניינם עם 840 דירות שנבנו על ידי קרן הדיור הממלכתי של נשיא טטרסטן, שמיועדים להשכרה עבור תושבי אינופוליס. באוקטובר 2014, המבנים הועברו לקבוצת "טריטוריה", שמתכננת להפעיל דיור להשכרה עבור התושבים, אבל בקיץ 2016 החוזים ברוב הבתים הסתיימו. ביולי 2016, שירות העיתונות של העיר דיווח על אכלוס 4 מבני מגורים עם 420 דירות. בעיר יש גם חברת מפתחים פרטית, שעוסקת בבנייה נמוכה של בתים בסגנון בית טורי, פרויקט של 24 בניינים עם 80 דירות להשכרה.
תחבורה
בין קאזאן לאינופוליס ישנו שירות אוטובוסים. ב-2015, שר התחבורה הביע את האפשרות של בניית גשר אגרה, אשר יקצר את משך הנסיעה מנמל התעופה הבינלאומי קאזאן לאינופוליס עד 15 דקות נסיעה, אשר יחד עם גשר זאימישצ'נסקי  יהיה חלק מכביש הטבעת של קאזאן. במדריך שפורסם על ידי Rusbase, ראש העיר יגור איבנוב אמר שבשל המספר הקטן של מכוניות, לעיר אין רמזורים, או תחנות דלק, אבל פועלות בה 2 תחנות טעינה לרכב חשמלי.
אקלים
בקיץ מזג האוויר חם, בחורף — קר, מושלג, טמפרטורת המינימום שנרשמה -45.1 °C, במקסימום בקיץ +35.5 °C. כמות המשקעים היא מתונה.
אוניברסיטת אינופוליס
בעיר נמצאת אוניברסיטה פרטית בשם אוניברסיטת אינופוליס המשמש להכשרה בתחום של טכנולוגיות גבוהות ולביצוע מחקר מדעי בתחום של טכנולוגיית מידע ורובוטיקה. בשנים 2015–2016 למדו בה 300 סטודנטים ובשנים 2016–2017 תוכנן להגדיל את מספר הסטודנטים ל-575. הלימודים אינם בחינם אף שחלק מהסטודנטים מקבלים מלגה המכסה את עלות הלימודים. בטקס פתיחת העיר האוניברסיטה חתמה על הסכם להכשרת מומחים וביצוע מחקר ופיתוח עבור משרד ההגנה, ועבור חברות כמו NVision, Mail.ru וחברות נוספות בתחום טכנולוגיות מידע. בנייתו של הקמפוס האוניברסיטאי בוצע במימון מתוך התקציב הפדרלי.
האוניברסיטה יצרה שותפות עם אוניברסיטת קרנגי מלון, המכון הטכנולוגי של ציריך, האוניברסיטה הלאומית של סינגפור, אוניברסיטת אמסטרדם, מכון KAIST בדרום קוריאה, מכון מוסקבה לפיזיקה ולטכנולוגיה, האוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה, אוניברסיטת המחקר הלאומית - בית הספר גבוה לכלכלה , אוניברסיטת ITMO , אוניברסיטת המחקר הטכנית הלאומית קאזאן על שם א.נ. טופולב , אוניברסיטת קאזאן ואוניברסיטאות נוספות ברוסיה.
בריאות
מאפריל 2016 בעיר יש מרכז רפואי שההשקעה בבנייתו הסתכמה לסך של 326 מיליון רובל.
תרבות וספורט
באינופוליס ישנו מרכז ספורט בשטח של 9 אלף מ"ר עם ברכת שחייה ומתקנים מיוחדים, כמו האצטדיון העירוני ובו מגרש כדורגל, מסלול ריצה, מגרש כדורסל ואזורי משחק לילדים. בתחום העיר ממוקם גם מועדון גולף, סקי, קומפלקס "קאזאן" ומתקנים שנותרו מאוניברסיאדת 2013 שהתקיימה בקאזאן ובסביבתה.
טיביה רומחית
טיביה רומחית או טיביה מחטנית (שם מדעי: Tibia fusus) הוא מין של חילזון ימי בסוג טיביה במשפחת הסטרומביים. באנגלית שמה העממי הוא Spindle Tibia או Shinbone Tibia. הקונכייה של חילזון גדול זה (אורכה (או גובהה) נע בין 15 ל-31 ס"מ) היא פריט אספנות מבוקש. חילזון זה נפוץ במזרח האוקיינוס ההודי ובמערב האוקיינוס השקט וניתן למצאו מדרום יפן ועד אוסטרליה.
תיאור
המאפיין הבולט של חילזון זה היא הקונכייה המרשימה שלו. אורכה נע בין 15 ל-31 סנטימטרים כאשר האורך הממוצע הוא. כמחצית מאורכה תופס ה"רומח", שהוא למעשה התארכות של תעלת הסיפון, מעין "מרזב" גירני המאפשר לחילזון להוציא החוצה את קנה הנשימה - איבר צינורי דמוי סיפון המשמש לנשימה ופליטת מים. מרזב זה מחודד ודומה לרומח צבאי, ומכאן שם המין. החלק של הקונכייה עצמה (ללא המרזב) הוא בצורת בורג מגדלי גבוה וצר. פיתוליו קמורים והם מופרדים בידי תפר בולט המודגש בצבע בהיר. הפתח אליפטי ובשפה החיצונית בולטות 6 "שיניים" (או "אצבעות") קטנות. צבע הקונכייה נע בין אדום-כתום לחום ובז'.
בשל גודלה וצורתה המרשימה, הפכה הקונכייה לפריט אספנות מבוקש. פרטים שבהם תעלת הסיפון (ה"רומח") שלמה הם בעלי ערך רב.
תפוצה ובית גידול
חילזון זה נפוץ במזרח האוקיינוס ההודי ובמערב האוקיינוס השקט וניתן למצאו מדרום יפן, דרך ים סין המזרחי וים סין הדרומי, הפיליפינים ועד ים בנדה, אינדונזיה, אוסטרליה ואוקיאניה.
הם חיים בקרבת חופים חוליים בימים טרופיים, בעומקים של 5 עד 50 מטר.
בישראל ניתן לראות קונכיות של טיביה רומחית/מחטנית במוזיאון הטבע ע"ש שטיינהרדט באוניברסיטת תל אביב.
סוף סוף וגאס
סוף סוף וגאס (באנגלית: Last Vegas; נקרא גם לאסט וגאס) הוא סרט קומדיה אמריקאי מ-2013, בבימויו של ג'ון טרטלטאוב, שנכתב על ידי דן פוגלמן בכיכובם של מייקל דאגלס, רוברט דה נירו, מורגן פרימן, קווין קליין ומרי סטינבורגן.
עלילה
ארבעה חברי ילדות מברוקלין ; סם, ארצ'י, פאדי ובילי, הם עכשיו קשישים. סם ואשתו מרים גרים בנאפולי. ארצ'י, ותיק וייטנאם גרוש פעמיים, חי בניו ג'רזי. פאדי גר לבד בדירתו בברוקלין, מר מאז מותה של אשתו האהובה, סופי. בילי הוא מוצלח יזם ב Malibu, שגר עם חברתו 31 הבן שלו ליסה. זמן קצר לאחר שהציע ליסה, בילי מוצא בקבוק ויסקי ישן שהוא וחבריו גנבו בימי ילדותם, ומתקשר לסם וארצ'י, שמציעים מיד מסיבת רווקים לבילי בלאס וגאס.. לאחר שניתנה אישור מאת מרים לרמות אותה, סם אוסף את ארצ'י, אשר בעיות בריאותיות מתמשכות גורמות לבנו להיות מודאג. הם משכנעים את פאדי בעל כורחו להצטרף אליהם והם טסים למפגש עם בילי בווגאס.
בילי ופאדי נכנסים לוויכוח סוער מפני שבילי לא השתתף בהלוויה של סופי. הם פונים לבניון, אך המלון סגור לרגל שיפוצים. הם מבקרים באריה בה תתקיים החתונה ונמשכים לטרקלין על ידי שירה של דיאנה. החמישה חולקים משקה והם משכנעים את דיאנה להצטרף אליהם לחגיגות.
בזמן שהוא ממתין לקבל חדרים, ארצ'י ניגש לשולחן בלאק ג'ק וקונה צ'יפס בשווי 15,000 דולר מכספי הפנסיה שלו. כשפאדי וסם חוזרים, הם מגלים שארצ'י עולה 102,000 דולר. הם עוזבים במהירות את השולחן מחשש שיואשמו בספירת כרטיסים. בילי מסייר בקפלת החתונה עם דיאנה. בהמשך הופכת הרביעייה לשופטים בתחרות בגדי ים. לאחר מכן מתמודד מול מנהל הקזינו, המציע לפצות את הקבוצה בסוויטת הפנטהאוז הגדולה ביותר שלו בתקווה שארצ'י יישאר ויבזבז את זכיותיו במלון. בילי מציע להם לפתוח את בקבוק הסקוטש הישן כדי לחגוג, אבל פאדי מסתער. באותו לילה, שלושת הנותרים הולכים למועדון הלילה של המלון שם הם נהנים מלילה של שתייה וריקודים. סם פוגש רווקה צעירה שמביעה את משיכתה אליו.
למחרת, בזמן שהאחרים מתאוששים, פאדי מבקר את דיאנה ואומר לה שהוא ובילי שניהם היו מאוהבים בסופי כשהיו צעירים יותר והיא בחרה בפאדי. דיאנה מנסה לשכנע אותו להפסיק להתאבל ולהמשיך בחיים כי סופי תרצה בכך. פאדי מצטרף לבילי בבקתת הבריכה שלהם ומודה שהוא צריך לעבור מהפטירה של סופי, בעודו נסער מבילי על כך שהוא מתחתן עם אישה שהוא לא באמת אוהב. סם וארצ'י מחליטים לערוך מסיבת רווקים מסיבית לבילי בסוויטה שלהם באותו לילה. הם מתכוננים למסיבה ומזמינים כמה אנשים הכוללים מסיבת רווקות ממועדון הלילה, רקדנים אקזוטיים, להקת מלכות דראג וחברי צוות שחקנים של זרקאנה.
בילי מבקר את דיאנה. היא מודה שהיא מחבבת אותו, ושואלת אם הוא באמת אוהב את ליסה. בזמן שהם הולכים לאורך הסטריפ, בילי מספר לדיאנה שפאדי העמיד לסופי אולטימטום לבחור בבילי או בו, והיא בחרה בסתר בבילי בסתר; אבל בילי אמר לסופי שהיא אמורה להיות עם פאדי.
פאדי אומר לבילי שהוא הזמין את דיאנה למסיבה כי הוא מחבב אותה ורוצה להתחיל מחדש לאחר פטירתה של סופי, אך מבין שגם בילי מחבב אותה. כשדיאנה מגיעה, בילי דוחף את פאדי לבריכה, ולוקח את דיאנה למעלה כדי לומר לה לתת לפאדי צ'אנס. לדבריה, היא מרגישה כאילו מתייחסים אליה כמו לסופי, ו"מתנות" על ידי בילי לפאדי, שפאדי שומע. פאדי נהרס ללמוד זאת ומשליך את בקבוק הסקוטש הישן לפח כשהוא עוזב את המסיבה. בינתיים, סם מתכונן לרמות את אשתו עם הרווקה הצעירה, אך אינו יכול להביא את עצמו לעשות זאת.
למחרת בבוקר, פאדי מתעמת עם בילי בבריכה. הוא מודיע לו שאף אחד לא יכול להגיד לסופי את מי לאהוב, ושהם חלקו חיים יפים ביחד. הוא אומר לבילי להתקשר לחתונה. כשליזה ושושבינה מגיעים, פאדי דוחף את בילי לבריכה ואומר לליסה שבילי מבטל את החתונה.
בילי וליסה מדברים על זה וליסה עוזבת. בילי משלים עם גילו ומודה בפחדו להזדקן ולהיות לבד. הם חוזרים יחד כחברים ואומרים לבילי ללכת לראות את דיאנה. בילי הולך לטרקלין בו דיאנה שרה ומגלה את רגשותיו כלפיה. לבסוף החבר'ה מחליטים לפצח את בקבוק הסקוטש הישן כדי להכין טוסט, אולם להפתעתם, כולם מלבד פאדי מוצאים את הטעם דוחה.
כמה חודשים אחר כך, בילי ודיאנה מתקשרים לארצ'י ופאדי להודיע שהם מתחתנים. הם מנסים להתקשר לסם אך הוא אינו מסוגל לענות לטלפון מכיוון שהוא עסוק במיטה עם אשתו.
אהבה בשלייקס
אהבה בשלייקס הוא סרט קולנוע ישראלי מסוג קומדיה רומנטית בבימויו של יוחנן ולר, שיצא לאקרנים באפריל 2019. בסרט מככבים יהודה בארקן לצד ניצה שאול, שלמה בראבא ויפתח קליין.
רקע
הסרט יצא לאקרנים באפריל 2019. יהודה בארקן שתקופה לפני כן הופיע בעיקר בסרטים חרדיים, שב להופיע בסרט המופנה לקהל הרחב. בסרט הוא מככב לצידה של ניצה שאול, אשר גילמה את אהובתו בסרט "חגיגה בסנוקר", שיצא בשנת 1975 ושיחקה לצידו בסרט "כץ וקרסו" ב-1971.
יהודה בארקן שיחק לצידה של ליא קניג בסדרת טלוויזיה על נושא דומה בשם "אהבה בשלכת" גם היא בבימויו של יוחנן ולר, ששודרה בערוץ הראשון, ב-2003.
בארקן שיחק בעבר גם לצידה של מיכל ינאי, שמגלמת את בתו של בארקן בסרט זה – כך היה גם בסרט "נשיקה במצ"ח" בשנת 1990.
כמו כן, בארקן שיחק בעבר גם לצידו של גבי עמרני, שמגלם את הקולגה שלו בסרט זה – כמו גם בסרטים "לופו", "לופו בניו יורק" ו"קומפוט נעליים".
הסרט צולם בבית דיור מוגן, מגדלי הים התיכון בגני תקווה.
תקציר העלילה
תמי (ניצה שאול) היא אלמנה בת 64. באחד הימים היא דורסת את בנו רזניק (יהודה בארקן), אלמן בן 70 ופוגעת קלות ברגלו. בנה של תמי (יפתח קליין) משכנע אותה לעשות הכל על מנת שבנו לא יגיש נגדה תלונה למשטרה. תמי אופטימית מטבעה, בעוד בנו הוא אדם בודד. למרות השוני, מתקיים ביניהם קשר רומנטי, כשהרוח של בעלה המנוח (שלמה בראבא) מופיעה אצלה בדמיונות.
המנון כף ורדה
שיר החירות (בפורטוגזית: Cântico da Liberdade) הוא המנונה הלאומי של כף ורדה. השיר קיבל מעמד רשמי של המנון בשנת 1996, ולפני היותו ההמנון של כף ורדה, היה ההמנון זהה להמנונה של גינאה ביסאו. את הלחן חיבר אדלברטו איז'ינו טבארש סילבה ואת המילים כתב אמילקר ספנסר לופש.
יאבוז'נו
יאבוז'נו (בפולנית: Jaworzno) היא עיר מחוז בפרובינציית שלזיה שבפולין, בסמוך לקטוביץ. בתקופת השואה פעל בה מחנה עבודה גדול.
תולדות היישוב
יאבוז'נו נזכרת מהמחצית הראשונה של המאה ה-13, ומסוף המאה ה-18 החלה להתפתח כיישוב תעשייתי, משהחלו בכריית פחם במקום. בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה יאבוז'נו בתחום אוסטריה.
יהודי יאבוז'נו
יהודים ישבו בעיר משנות פיתוחה התעשייתי. בשנת 1898 פרעו ביהודי היישוב איכרי הסביבה, בעידוד הכמרים המקומיים. פרעות אלה שבו על עצמן בשנת 1905, וכן בשנת 1918.
בין מלחמות העולם נמנו בעיר 1,346 יהודים, קרוב לעשירית מתושביה, ורובם נמנו על תנועת החסידות. בשנים אלה התקיימה בעיר גם פעילות ציונית, ופעל בה בית ספר עברי. משנת 1930 צבי הירשהורן כיהן כרב העיר.
בשואה
עם כיבוש העיר בידי הגרמנים בתחילת ספטמבר 1939, הם רצחו בה כמה יהודים, ובהמשך הוטל על הקהילה המקומית סכום כופר גבוה, תוך לקיחת בני ערובה להבטחת התשלום. בד בבד, נחטפו יהודי העיר לעבודות כפייה, תוך ביצוע מעשי התעללות ועינויים אקראיים בקרבם. בנובמבר 1939 נצטוו יהודי העיר לענוד סרט זרוע, שהומר בהמשך בטלאי צהוב, והוטלו עליהם מגבלות תנועה ביישוב. בקיץ 1940 הועברו לעיר יהודים שגורשו מכפרי הסביבה, ומספר יהודי המקום הגיע ל-2,295 איש. כמה חודשים לאחר מכן שולחו מהעיר מאות יהודים למחנות עבודה.
במאי 1942 ריכזו הגרמנים את יהודי העיר בכיכר השוק, תוך שהם יורים במנסים להימלט, ובהם ילדים רבים. לאחר סלקציה שולחו חלק מהיהודים למחנות עבודה, וכ-1,000 איש, ובהם קשישים וילדים, רוכזו במבנה בית הכנסת המקומי במשך מספר ימים, ולאחר מכן הוצעדו לחשאנוב, ומשם שולחו בקרונות משא לאושוויץ. ביולי 1942 חוסל סופית היישוב היהודי בעיר, באקציה בה שולחו אחרוני יהודי העיר לאושוויץ.
מחנה יאבוז'נו
בנובמבר 1943 ניסתה קבוצת אסירים להימלט מהמחנה באמצעות מנהרה, אך הדבר נתגלה לגרמנים, ו-26 מחבריה הוצאו להורג בתלייה פומבית. ב-17 בינואר 1945 חוסל מחנה העבודה, וכ-3,200 האסירים שעוד ישבו בו הוצעדו ללא מזון או שתייה במשך שלושה ימים אל מחנה בלחהאמר (בלאחובניה שלונסקה). משם המשיכו רובם בצעדות המוות לעבר מחנה גרוס-רוזן, ומשם לבוכנוואלד, תוך כדי כך שיורים במאות מהם במהלך המסע.
ג'ון קייל (פוליטיקאי)
ג'ון לוואלין קייל (באנגלית: Jon Llewellyn Kyl; נולד ב-25 באפריל 1942) הוא פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי שכיהן כנציג מדינת אריזונה בסנאט של ארצות הברית. כהונתו האחרונה החלה בראשית ספטמבר 2018 ותמה בינואר 2019. קודם לכן היה סנאטור בין השנים 1995–2013 כיהן קייל בסנאט כנציג מדינת אריזונה לצד ג'ון מקיין וכמצליף המיעוט בסנאט, התפקיד השני בבכירותו בהנהגת סיעת המפלגה הרפובליקנית בסנאט. לפני ששב לסנאט ב-2018, עבד קייל במשרד עורכי דין ולוביסטים.
ביוגרפיה
קייל הוא בנו של חבר הקונגרס של ארצות הברית לשעבר ג'ון הנרי קייל. הוא נולד וגדל בנברסקה והתגורר זמן מה באיווה. הוא בוגר במשפטים מטעם אוניברסיטת אריזונה. הוא עבד בפיניקס כעורך דין ושדלן לפני שזכה בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית, שם כיהן בשנים 1987–1995. הוא נבחר לסנאט האמריקאי ב-1994 והמשיך להיבחר מחדש עד לפרישתו בינואר 2013.
בשנת 2006 הוכתר קייל על ידי מגזין טיים כאחד מבין עשרת הסנאטורים הטובים ביותר בארצות הברית. שנה לאחר מכן, ב-2007, הוגדר קייל כסנאטור הרביעי השמרני ביותר באמריקה, בידי כתב העת "יומן לאומי" (National Journal). במרוצת השנים התקדם בשורות הנהגת המפלגה הרפובליקנית ברמה הלאומית וכיהן כיושב ראש ועדת המדיניות של המפלגה הרפובליקנית בסנאט (2003–2007) וכראש ועידת חברי הסנאט הרפובליקנים, התפקיד השלישי בחשיבותו בסיעה לאחר מנהיג הסיעה והמצליף (2007). בחודש דצמבר 2007 נתמנה למצליף הסיעה הרפובליקנית. הוא נבחר לאחד מ-100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם לשנת 2010 על תפקידו המשכנע בסנאט. בשנת 1997 הוביל קבלת תיקון קייל-בינגמן.
בפברואר 2011 הודיע קייל כי הוא לא יתמודד מחדש לסנאט בבחירות 2012 וכי יפרוש בשלהי תקופת כהונתו השלישית, אשר תמה ב-3 בינואר 2013. בחודש ספטמבר 2018 מונה קייל על ידי מושל אריזונה דאג דוסי לחבר בסנאט האמריקאי כמחליפו של ג'ון מקיין, שנפטר בעודו מכהן בסנאט. באותו זמן פעל קייל למינויו של ברט קוואנו לבית המשפט העליון של ארצות הברית במסגרת עבודתו השדלנית. במסיבת העיתונאים שבמהלכה נודע מינויו לסנאט הצהיר כי בכוונתו לכהן בסנאט רק עד התפזרות הקונגרס ה-115 של ארצות הברית ב-3 בינואר 2019, ושלא יתמודד להמשך כהונתו בבחירות המיוחדות ב-2020.
ז'יימה, דוכס ברגנסה הרביעי
ז'יימה, דוכס ברגנסה (בפורטוגזית: Jaime I, Duque de Bragança; 1479 - 20 בספטמבר 1532) היה הדוכס הרביעי של ברגנסה והדוכס השני של גימרייש, בין היתר. הוא ידוע בהחזרת עושרו וכוחו של בית ברגנסה שהוחרם על ידי ז'ואאו השני, מלך פורטוגל.
ביוגרפיה
ז'יימה נולד בשנת 1479, לפרננדו השני, דוכס ברגנסה ולאיזבלה מוויזאו, בתם של הנסיך פרננדו, דוכס ויזאו וביאטריש מפורטוגל, דוכסית ויזאו. הוא היה צעיר כשהיה עד למעצרם ולהוצאתו להורג של אביו, פרננדו השני, דוכס ברגנסה, ושל דודו, דיוגו, דוכס ויזאו ודוכס בז'ה. שניהם הוצאו להורג בגין בגידה כאשר המלך ז'ואאו השני גילה מזימה בקרב האצולה נגד הכתר. לאחר מות אביו גורשה משפחתו של ז'יימה, בית ברגנסה, לקסטיליה ורכושם ועושרם העצום נתפס על ידי הכתר הפורטוגלי.
לאחר מותו של המלך ז'ואאו השני בשנת 1495, עבר הכס לידי בן דודו הראשון, מנואל הראשון, מלך פורטוגל. בשנת 1498, המלך מנואל הראשון, שהיה אציל רב-עוצמה לפני עלייתו לכס המלכות, סלח לבית ברגנסה והחזיר אותם לפורטוגל. הוא החזיר את כל רכושם ותוארם, אך דרש נאמנות אדוקה מהדוכס ז'יימה מברגנסה. כאשר ביקש להפגין את כוחו של בית ברגנסה לאחר החזרת עושרו, סירב ז'יימה להתגורר בטירת וילה ויצ'וזה (בשל הקשר עם בגידתו ורצח אביו) ובנה את ארמון הדוכס של וילה ויצ'וזה כמקום מושבו. זה היה ארמון רנסאנס פורטוגלי מפואר במחוז אלנטחו בפורטוגל.
מאוחר יותר בשנת 1498, המלך מנואל הראשון היה אמור לצאת למסע דיפלומטי לקסטיליה. המסע נערך זמן קצר לאחר שפורטוגל הייתה עדה למשבר ירושה, והמלך, שלא היה לו יורשים, כינה את ז'יימה, בן אחותו איזבלה מוויזאו בפני הקורטס, כיורש החזק לכס המלכות של פורטוגל.
ז'יימה התחתן עם לאונור דה גוסמן אי ולאסקו, בתם של חואן אלונסו פרס דה גוסמן, דוכס מדינה סידוניה השלישי ואיסבל דה ולאסקו אי מנדוסה. היא נרצחה בשנת 1512 בפקודת ז'יימה שחשד בה בניאוף. המלך מנואל הראשון החליט כי אחיינו ז'יימה, כדי להימלט ממאסר בגין פשע זה, יצטרך להכין ולממן צי מלא לכיבוש העיר אזמור, על חוף האוקיינוס האטלנטי המרוקאי. העיר נכבשה בקלות על ידי כוחות הדוכס והוא חזר לפורטוגל כגיבור.
משפחתו
בשנת 1500, התחתן ז'יימה עם לאונור דה גוסמן אי ולאסקו, בתם של חואן אלונסו פרס דה גוסמן, דוכס מדינה סידוניה השלישי ואיסבל דה ולאסקו אי מנדוסה. נולדו להם שני ילדים לפני שנרצחה בשנת 1512. בשנת 1520 התחתן ז'יימה עם חואנה ממנדוסה, בתו של דיוגו ממנדונסה. נולדו להם שמונה ילדים, שרובם הגיעו לבגרות.
שכבת האוזון
שכבת האוזון היא שכבה בסטרטוספירה, חלקה האמצעי של אטמוספירת כדור הארץ, המכילה ריכוז גבוה יחסית של אוזון, ולה חשיבות רבה בקיום החיים על פני כדור הארץ. שכבת האוזון מסננת את הקרינה האולטרה־סגולה המגיעה מהשמש, קרינה המסכנת את היצורים החיים וגורמת לסרטן העור. שכבת האוזון בולעת את הקרינה שבאורכי הגל בין 295 ל־320 ננומטר.
על פי מדענים העוסקים בנושא, שכבת האוזון היא זו שאפשרה לבעלי חיים לצאת מתוך האוקיינוס אל פני האדמה ולהתחיל בהתפתחות החיים על היבשה.
הידלדלות שכבת האוזון
בשנת 1985 התגלה כי שכבת האוזון מעל הקוטב הדרומי הידלדלה עד מאוד והקרינה המסוכנת חודרת דרכה. הידלדלות שכבת האוזון מאפשרת לקרינה רבה יותר להגיע אל כדור הארץ. הגדלת הקרינה פוגעת באדם (מגדילה את שכיחות סרטן העור, פוגעת במערכות חיסוניות, גורמת לנזקים לראייה), וכן פוגעת בצמחים, בבעלי חיים ובחומרים פלסטיים.
שכבת האוזון בולעת חלק מהקרינה האולטרה סגולה המגיעה מהשמש והמזיקה ליצורים חיים. הקרינה האולטרה-סגולה גורמת להיווצרות האוזון, בכך שהיא מפרקת את מולקולת החמצן לאטומים בודדים, ואלה מתחברים למולקולות חמצן שלמות ליצירת אוזון
M הוא צורון נייטרלי שמקבל חלק מהאנרגיה הקינטית של אטומי החמצן ובכך מוריד את האנרגיה של המערכת ומאפשר את יצירת מולקולת האוזון. קרינה אולטרה-סגולה באורכי גל שבין 220 ל-320 ננומטר (UVC) מפרקת את מולקולת האוזון, כך שנוצר מחזור של אוזון-חמצן. בליעה זו של מולקולות האוזון מגינה על כדור הארץ מקרינה מזיקה. מחזור זה משתבש בנוכחות אטומים של כלור, פלואור או ברום. אטומים אלה, שמקורם טבעי או בפעילות האדם, גורמים להתפרקות האוזון באטמוספירה על ידי זרוז (קטליזה) של הריאקציה. מכיוון שהתפרקות האוזון מתמקדת בעיקר באזור הקוטב הדרומי והקוטב הצפוני, הם מופיעים בתמונות לוויין כשני חורים ענקיים באטמוספירה. החור בשכבת האוזון הפך לנושא מרכזי באיכות הסביבה העולמית.
קארבר 1
קארבר 1 (Carver One) הוא דגם של מכונית מיקרו, בעל שלושה גלגלי הטיה באמצעות טכנולוגית איזון אוטומטית, כדי לאזן את תא הנוסעים, המיועד ל-2 נוסעים הממוקמים אחד אחרי השני.
היסטוריה קארבר 1
הקארבר 1 משלב היבטים של אופנוע ורכב, בעל פרופיל נמוך דומה לאופנוע. אפשר להטות את הקארבר 1 עד 45 מעלות תוף כדי סיבוב. תאוצה 0-100 קמ"ש ב-8.2 שניות.
משנת 2011 טכנולוגיית הקארבר 1 בבעלות "קארבר טכנולוגיה".
שמריהו בירן
שמריהו בירן (1942 – 3 באוקטובר 2020) היה ראש עיריית עכו בשנים 1998–2003. בירן היה חבר מפלגת העבודה.
ביוגרפיה
בירן נולד וגדל בקריית חיים. לפני שהגיע לפוליטיקה המוניציפלית, היה מורה לתנ"ך בבית הספר אורט דרסקי בעכו ובבית הספר לקציני ים עכו. הקים את קריית החינוך בעיר וניהל את התיכון המשתייך לרשת אורט. בשנת 1998 נבחר לתפקיד ראש העיר וכיהן בתפקיד עד תום הקדנציה. הוא החליט שלא להתמודד שנית לתפקיד בעקבות מחלה קשה שפקדה אותו.
בשנת 2005, קיבל בירן את פרס יקיר פסטיבל עכו לתיאטרון ישראלי אחר.
בירן היה אחיו של האלוף במילואים אילן בירן.
נפטר ב-3 באוקטובר 2020.
סקוטיש טרייר
סקוטיש טֵרִיֵּר (מאנגלית: טרייר סקוטי) הוא גזע כלבים מקבוצת הטריירים. הוא אחד מחמשת גזעי הכלבים שמקורם בסקוטלנד. ארבעת הנוספים הם קאירן טרייר, וסט היילנד וייט טרייר, דנדי דינמונט טרייר וסקיי טרייר.
הסקוטיש טרייר נפוץ בתרבות הפופולרית. הנשיא ה-32 של ארצות הברית, פרנקלין דלאנו רוזוולט נהג לתור בעולם עם כלבו הסקוטי פאלא, אשר דמותו אף הונצחה יחד עם פסלו של הנשיא בוושינגטון. גם הנשיא ה-43 של ארצות הברית, ג'ורג' ווקר בוש, היה בעליהם של שני כלבי סקוטיש טרייר בשם בארני ומיס ביזלי. וולט דיסני הנציח את דמותו הג'נטלמנית של הגזע הזה בסרטו "היפהפייה והיחפן". אף על פי שהגזע פותח על מנת לחדור למעברים תת-קרקעיים במרדף אחר יונקים קטנים, הסקוטיש טרייר הוא בראש ובראשונה בן לוויה נאמן, ויכול להוות כלב שמירה מצוין.
היסטוריה
הסקוטיש טרייר של ימינו הוא ככל הנראה צאצא של כלבים שחיו באיים המערבים של סקוטלנד והושבחו באברדין (מכאן בא שמו השני של הסקוטיש טרייר 'אברדין טרייר') שבסקוטלנד באמצע המאה ה-19.
מראה חיצוני
הסקוטיש טרייר הוא כלב קטן בעל גוף וצוואר שריריים (היקף צוואר טיפוסי: 35 ס"מ) וחזה גדול. הוא בעל רגליים קצרות, גוף מוצק, וראש ארוך יחסית לגופו. כפות רגליו הגדולות מתאימות לחפירה. האוזניים והזנב הזקוף הם ממאפייניו הבולטים של הגזע. עיניו של הסקוטיש טרייר קטנות ובדרך כלל בצבע חום-שחור. גובה השכמות אמור להיות 25 ס"מ בקירוב, ואורך הגב, מהשכמות עד לזנב 28 ס"מ. משקל תקין לסקוטיש טרייר נע בין 8.5–10 ק"ג לזכרים, 8–9.5 ק"ג לנקבות. גובהו של הטרייר נע בין 25–28 ס"מ.
לסקוטיש טרייר פרווה חיצונית ארוכה, דקה וקשה המגנה עליו ממזג האוויר, ופרווה פנימית רכה. בתספורת האופיינית לגזע נוהגים להשאיר יותר פרווה באזור הזקן, הגבות, הרגליים, והאזור התחתון של הגוף, ולעומת זאת בראש, האוזניים, הזנב והגב לגזור ולהשאיר פרווה קצרה. צבע הפרווה נע בין אפור כהה לשחור, או חום כהה. לעיתים ניתן לראות גם סקוטיש טרייר בצבע צהוב, אך אין לבלבל אלו עם סופט קואטיד וויטן טרייר או וסט היילנד וייט טרייר.
אופי
הסקוטיש טריירים הם כלבים טריטוריאליים, עירניים וזריזים. הגזע ידוע כעצמאי ובעל ביטחון, חכם, ונחוש. הסקוטיש טריירים מתוארים כאוהבים, אך גם עקשניים. הם נוטים להיות מרוחקים וסגורים אך נאמנים מאוד למשפחה ונקשרים, בדרך כלל לאדם אחד או שתיים. סקוטיש טרייר יכול להוות כלב שמירה טוב, בזכות הנטייה שלו לנבוח רק כאשר יש צורך, ואיפוקו עם זרים, למרות שזהו לא תמיד המקרה. סקוטיש טרייר נוצרו במקור לתקוף ולצוד גיריות, ועל כן הם נוטים לחפור ולרדוף אחר בעלי חיים קטנים, כמו סנאים עכברים וחולדות.
המרד היעקוביטי של 1719
המרד היעקוביטי של 1719 היה ניסיון כושל להחזיר את ג'יימס פרנסיס אדוארד סטיוארט הגולה לכס המלכות של בריטניה הגדולה. המרד היה חלק מסדרה של יעקוביטים בין 1689 ל-1745, והיה היחיד שנתמך על ידי ספרד, שהייתה אז במלחמה עם בריטניה במהלך מלחמת הברית המרובעת.
החלק העיקרי של התוכנית קרא ל-5,000 חיילים ספרדים לנחות בדרום מערב אנגליה, עם נחיתה משנית בסקוטלנד על ידי כוח משלחת, בראשות קרל השנים עשר, מלך שוודיה. כדי להקל על כך, יעקוביטים סקוטים יכבשו את נמל אינוורנס; עם זאת, מותו של קרל בנובמבר 1718 סיים את המעורבות השוודית ואת מטרת ההתקוממות הסקוטית. בסוף מרץ, כוח קטן של נחתים ספרדים וגולים יעקוביטים נחת בסטורנוווי, שם נודע להם שצי הפלישה הספרדי ניזוק קשות מסופות, והפלישה לאנגליה בוטלה. המרד הסתיים עם תבוסה בקרב גלן שייל ביוני.
מנהיגים יעקוביטים חשו שהמרד פגע באופן פעיל בעניין הסטיוארטים; במהלך השנים הבאות, גולים בכירים, כולל בולינגברוק, והרוזן מסיפורת', קיבלו חנינה וחזרו הביתה. אחרים, כמו ג'יימס וג'ורג' קית', סיימו את ההשתתפות הפעילה בעלילות היעקוביטים, והחלו לפעול במדינות אחרות. רבים הרגישו שהכישלון הזה סיים את כל הסיכויים האמיתיים להחזרת הסטיוארטים לשלטון, כולל ג'יימס סטיוארט עצמו.
רקע כללי
כאשר הסתיימה מלחמת הירושה הספרדית ב-1713, איבדה ספרד את נחלותיה האיטלקיות של סיציליה וסרדיניה. החזרתם הייתה בראש סדר העדיפויות של ג'וליו אלברוני, השר הראשי החדש, וסרדיניה נכבשה מחדש ב-1717. כאשר נחתו חיילים ספרדים בסיציליה ביולי 1718, הצי המלכותי השמיד את הצי הספרדי בקרב כף פסארו, מה שהחל את מלחמת הברית המרובעת.
לאחר מותו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת ב-1715, האמנה האנגלו-צרפתית משנת 1716 גירשה את הסטיוארטים מצרפת ואפשרה ירושה חלקה על ידי ג'ורג' הראשון. המרד היעקוביטי של 1715 הראה שהם שומרים על תמיכה משמעותית, ואלברוני ביקש להשתמש בכך כדי להסיט משאבים בריטיים מהים התיכון. הוא הגה תוכנית לפיה 5,000 חיילים ספרדים תחת הדוכס הגולה מאורמונד ינחתו בדרום מערב אנגליה, יצעדו ללונדון וישיבו לשלטון את ג'יימס סטיוארט.
אורמונד הוסיף אלמנט נוסף, המבוסס על מעורבותו בשיחות שלום בין שוודיה לרוסיה. קרל השנים עשר, מלך שוודיה היה אז במחלוקת עם הנובר על שטחים בגרמניה, דוגמה לבעיות שנגרמו בשל היותו של ג'ורג' הראשון שליט הנובר ובריטניה כאחד. כוח סקוטי קטן יאבטח את אינוורנס, ויאפשר לכוח משלחת שוודי לנחות; מותו של קרל בנובמבר 1718 סיים את ההשתתפות השוודית, ואת כל מטרת ההתקוממות הסקוטית.
ההכנות בוצעו בקדיס, בעוד שאורמונד וג'יימס המתינו בלה קורוניה. שייטת של הצי המלכותי שהתה מחוץ לקדיס, וצפתה על הצי הספרדי; ככל שהעיכובים נמשכו, אורמונד כתב סדרה של מכתבים פסימיים יותר ויותר לאלברוני, ואמר לו שהתוכנית כבר לא כדאית. בניגוד לרבים מבני דורו, לאלברוני היה ניסיון ישיר בפעולות אמפיביות, והיסטוריונים מטילים ספק אם אי פעם התכוון להמשיך בתוכנית הפלישה. בכל מקרה, זה היה רק חלק מתוכנית שאפתנית הרבה יותר לעצב מחדש את אירופה; זה כלל את חלוקת האימפריה העות'מאנית, והחלפת הדוכס ד'אורליאן, אז יורש העצר של צרפת, בפליפה החמישי, מלך ספרד.
קרב קייפ פאסארו הוכיח את כוחו של הצי המלכותי בנסיבות הרבה פחות טובות, מה שהפך את זה לבלתי סביר שהצי הספרדי אפילו יגיע לאנגליה, שלא לדבר על כך שיצליח להנחית מספר גדול של חיילים. כפי שהדגימו הצרפתים בהזדמנויות רבות, איום בפלישה היה שימושי בריתוק הצי המלכותי והרבה פחות מסוכן, מה שמסביר את חוסר הדאגה לכאורה של אלברוני מהעיכובים. הצי עזב את קדיס בסוף מרץ, אך ניזוק קשות בסערה של יומיים מול כף פינסטר. הוא הוכנס לתוך קורוניה ב-29 במרץ, שם הוא נשאר.
על הנחיתה הסקוטית פיקד ג'ורג' קית', שעזב את פסאג'ס ב-8 במרץ, מלווה ב-300 נחתים ספרדים על סיפון שתי פריגטות. הם נחתו בסטורנוווי באי לואיס, שם הצטרפה אליהם קבוצת גולים מצרפת; אלה כללו את הרוזן מסיפורת', ג'יימס קית', מרקיז טוליברדין, לורד ג'ורג' מארי וקמרון מלוצ'יאל. מאוחר יותר התלוננה בריטניה על כך שהצרפתים אפשרו להם מעבר חופשי; הצעה אחת היא שהם עשו זאת בתקווה להפחית את הפנסיות היקרות שהעניק לואי ה-14 לגולים יעקוביטים.
טוליברדין רצה לחכות עד שישמעו מאורמונד, בעוד קית' דחק בכיבוש אינוורנס לפני שהוזהר חיל המצב. דעתו גברה; ב-13 באפריל, הם נחתו בלוצ'לש בשטח מקנזי, והקימו בסיס בטירת איילין דונן. כאן נודע להם על כישלונו של אורמונד; כמפקד כוחות היבשה היעקוביטים, המליץ טוליברדין על נסיגה, אותה מנע קית' בכך שהורה לפריגטות לחזור לספרד. נותרו להם מעט אפשרויות, היעקוביטים התכוננו לצעוד לאינוורנס, עם כ-1,000 איש, כולל 400 מקנזיים, 150 קמרונים, הספרדים וקבוצות קטנות אחרות. לאחר שהביאו נשק ותחמושת עבור 2,000 איש, העודף אוחסן באיליאן דונן, בשמירה על ידי 40 נחתים ספרדים. עד אמצע אפריל הגיעו לבריטניה גם 2,500 חיילים הולנדים. הרפובליקה ההולנדית שלחה את האנשים האלה לתמיכה בממשלת בריטניה, אם כי רק מעטים מהם השתתפו בפעולה.
לכידת טירת איילין דונן
בערב, משלחת נחיתה כבשה את הטירה בחסות תותח אינטנסיבי והשבויים נלקחו על ידי "פלמבורו" לאדינבורו. קפטן בויל מ"ווסטר" תיעד אותם כ'קפטן אירי, סגן ספרדי, סמל ספרדי, שלושים ותשעה חיילים ספרדים ומורד סקוטי'. לאחר הפגזת הטירה, הספינות נשארו בלוך דואץ' במשך השבועיים הבאים, בחיפוש אחר מורדים, בזמן שפשטו על העיירה הסמוכה סטרומפרי ועל האי ראאסאי.
קרב גלן שייל
כוחו של וייטמן הגיע בסביבות השעה 16:00 אחר הצהריים ב-10 ביוני, והחל את המתקפה שעה לאחר מכן בירי מרגמות לעבר עמדות האגפים של היעקוביטים. זה גרם לנפגעים מעטים אך הסקוטים לא נתקלו במרגמות לפני כן, מה שאפשר לחיל הרגלים של וייטמן להתקדם במעלה הגבעה לקווים שלהם, ואז להשתמש בגרנדירים כדי להפגיז אותם מעמדותיהם. הספרדים עמדו על מקומם אך נאלצו לסגת במעלה ההר כשהאגפים שלהם נכנעו.
הקרב נמשך עד 21:00 בערב; מספר דיווחים טוענים שהאברש עלה באש, ועשן בשילוב אור כושל אפשרו לחלק הארי של הסקוטים להיעלם אל תוך הלילה. הספרדים נכנעו למחרת בבוקר, וככוחות סדירים נשלחו הביתה; לורד ג'ורג' מארי, סיפורת' וטוליברדין נפצעו, אך גם המנהיגים היעקוביטים הצליחו להימלט. למרות עוצמתן של עמדות ההגנה, ניצחונו של וייטמן נבע משימוש מיומן במרגמות, כוח אש מעולה והתוקפנות שהפגין חיל הרגלים שלו.
לאחר מכן
באוקטובר 1719, משלחת ימית בריטית כבשה את נמל ויגו הספרדי, החזיקה בו במשך עשרה ימים, השמידה כמויות אדירות של חנויות וציוד, ואז יצאה מחדש ללא התנגדות, עם כמויות עצומות של שלל. הפגנת כוח ימי זו הובילה לפיטוריו של אלברוני, וסיימה את התמיכה הספרדית ביעקוביטים.
הממשלה פעלה על פי המלצתו של קרפנטר, ובמידה רבה השאירה את מגוייסי היילנד ברשות עצמם, אך הדיירים של סיפורת' המשיכו לשלם לו דמי שכירות גם בגלות. בני שבט מקנזי ניצחו פעמיים את הניסיונות של ועדת האחוזות המוחלטות לאסוף אותם, תחילה בגלן אפריק, ולאחר מכן ב-Coille Bhan. זה הראה שלא ניתן היה לשלוט בהיילנדס ללא שיתוף הפעולה של ראשי השבטים, ורק חזרתו של סיפורת' מהגלות ב-1726 החזירה את השליטה הממשלתית בשטחי מקנזי.
גולים רבים קיבלו חנינות, כולל בולינגברוק וג'ורג' מארי, בעוד שאחרים החלו שירות במקומות אחרים; ג'ורג' וג'יימס קית' הפכו שניהם לגנרלים פרוסים. אורמונד חי בשקט בספרד ובאביניון עד מותו בנובמבר 1745; הוא נקבר במנזר וסטמינסטר במאי 1746. טוליברדין נשאר בגלות, השתתף במרד של 1745 ומת במצודת לונדון ביולי 1746. למרות השבועת אמונים לג'ורג' השני, מארי גם הצטרף ל-45' ומת ברפובליקה ההולנדית באוקטובר 1760.
עם זאת, חוקים חדשים הפלו באופן פעיל לרעה את אנשי הדת הלא-מושבעים, כלומר אלה שסירבו להישבע אמונים למשטר הנובר. בשנת 1690, יותר ממחצית מאנשי הדת היו לא מושבעים ובתיאוריה נשללו מתפקידיהם אך רבים מהם היו מוגנים על ידי האדונים המקומיים. ב-1673 מונה מייקל פרייזר לשר בדביוט ובדנליכטי; למרות שהודח ב-1694, והצטרף למרידות של 1715 ו-1719, הוא עדיין היה שם כאשר מת ב-1726.
נועה כוכבא
ביוגרפיה
בילדותה התגלתה אצלה תרומבוציטופניה, מחלה המטולוגית הפוגעת בייצור טסיות הדם, שבעקבותיה אושפזה לסירוגין במשך שנה וחצי בבית חולים. בעקבות האירוע, החליטה שהיא מעוניינת ללמוד רפואה בישראל. בצה"ל שירתה כחובשת, ובהמשך הפכה למדריכה ומפקדת בקורס חובשים.
אחרי הצבא למדה במשך שמונה חודשים בבית ספר לאפייה וקונדיטוריה של השפית ומנחת הטלוויזיה אסטלה ("בייק אוף ישראל", "הקינוח המושלם"), שבסיומם החלה סטאז' בבית הקפה "רביבה וסיליה", ובמקביל עבדה במסעדה ביהוד-מונוסון כקונדיטורית עד שבעקבות מגפת הקורונה העולמית, המסעדות נסגרו.
בשנת 2021 החלה, בליווי של אביה, בהקמת חברת הזנק שתשיק אפליקציה חברתית לעיצוב פנים.
מוזיאון הטנקים (קובינקה)
מוזיאון הטנקים בקובינקה (ברוסית: Бронетанковый музей в Кубинке) הוא מוזיאון צבאי גדול בעיר קובינקה, במחוז המשנה אודינצובסקי שבפרברי מוסקבה, רוסיה שבו מוצגים לראווה טנקים, כלי רכב משוריינים והמידע הרלוונטי לגביהם. המוזיאון מורכב מתערוכות קבועות באוויר הפתוח של טנקים ומשוריינים רבים מהמאות ה-20 וה-21 (משנת 1917 עד ימינו). המוזיאון ידוע ככזה שמשכן ומציג כלי רכב צבאיים ייחודיים רבים, כמו פאנצר סימן 8, הטנק הנאצי הכבד, אובייקט הטנק הקל 279 קוטין, מערך הארטילריה קרל גרט ודגמי אב טיפוס אחרים מברית-המועצות וגרמניה הנאצית.
תל ריסים
תל ריסים (בערבית קרוי תל אל מוואג'ה, تل المواجهة) הוא אתר ארכאולוגי בעמק יזרעאל השוכן בקצהו המערבי של רכס ישי בשטחי המועצה המקומית רמת ישי.
גאוגרפיה
מיקום התל הוא על רכס ישי, שלוחה של גבעות אלונים-שפרעם שתחילתה בבית לחם הגלילית וסיומה בכפר יהושע. התל הוא מאפיין בולט יחסית בשטח וניתן להבחין בו ממרחק רב. התל מסומן במפות רבות כנקודת ציון בשל כך, ובמפה טופוגרפית מודרנית מצוין כנקודת גובה של 93 מטרים מעל פני הים. מהתל נשקף נוף לבקעת נחל בית לחם. על גבי התל שביל עפר החוצה אותו ממזרח למערב ומגיע לפסגתו.
התל נמצא בגבול הדרומי של רמת ישי ובתי היישוב נבנו בסמיכות אליו, על מדרונו הצפוני של התל נמצא בית הקברות של היישוב. על מדרונו הדרומי נמצא בית הקברות של מושב כפר יהושע הסמוך ומעבר לו שדות ופרדסים. למרגלות התל עובר כביש האספלט שמחבר בין רמת ישי לכפר יהושע.
היסטוריה
חוקרים נחמן אביגד ובנימין מזר שייכו את התל לעיר המקראית ידאלה שמוזכרת בספר יהושוע כחלק מנחלתו של שבט זבולון: במקורות חז"ל מובא שם העיר בצורה ״יראלה״, וגם בתרגום השבעים נזכר השם בגרסה עם האות רי"ש במקום האות דל"ת. על פי חוקרים, השם ידאלה הושאל ליוונית כ"יודילה" ולאחר כך ללטינית כ״ג׳דאלה״. עם הכיבוש הערבי כונה על ידי הערבים כ״ג׳דה״, שמו של היישוב הערבי שעל אדמותיו הוקמה רמת ישי.
החוקרים זאב ייבין, יוחנן אהרוני ובנימין מזר שייכו את התל גם לעיר הקדומה אדר שנכבשה על ידי שישק מלך מצרים. משמעות השם אדר לפי מזר הוא במילה הארמית ״אדרא״ שמשמעותה גורן.
ארכאולוגיה
האתר זוהה וסוקר לראשונה ב-1881 במסגרת סקר מפת הקרן לחקר ארץ ישראל ובשנית בשנות ה-60 בסקר מפת נהלל שנערך על ידי אבנר רבן במסגרת סקר ישראל. בסקרים ארכאולוגיים שונים נמצאו בתל ובסביבתו שברי חרס רבים המתוארכים לתקופות שונות. על פני התל ניתן לראות שרידי חומת אבן, קירות ובורות מים.
ב-2001 התקיימה חפירה ראשונה בתל מטעם המכון לארכאולוגיה של אוניברסיטת חיפה. חפירות בדיקה באתר התקיימו מטעם רשות העתיקות ב-2006 וב-2007, ולאחר מכו התקיימו חפירות הצלה ב-2010 וב-2016 לפני הקמת שכונות מגורים בסמוך לתל.
מתקופת הברונזה נמצאה בחפירה שנערכה ב-2010 מערת קבורה מתקופת הברונזה הביניימית שנחפרה בסלע הקירטון מזרחית לתל, גובה המערה כ-1.2 מטרים. עם החפירה התגלה שהמערה נשדדה והתמלאה באדמת סחף, בתוכה נמצאו חרסים מאותה תקופה. בנוסף, על גבי התל נמצאו כלי חרס מתקופה זו. בחפירה שנערכה ב-2016 נמצאו שרידי יישוב מתקופת הברונזה שאבני מבניו נהרסו בעקבות עבודת חקלאות. ביישוב התגלו שרידי כלי חרס, צור ובזלת וכן נמצאו עצמות בעלי חיים מסוג בקר, עז, חזיר, חמור וכלב. בחפירה זו התגלה מכלול לייצור כלי צור שלא ניתן לתארך לתקופה מסוימת, אך בתוכו נמצאו תשעה כלי צור, שמתוכם 2 הם מגל כנעני המאפיין את תקופת הברונזה.
מתקופת הברזל נמצא בחפירה שנערכה ב-2010 מבנה שרצפתו נחצבה בסלע הקירטון ועליו הושתת גיר כתוש, מסביבה נבנו קירות תמך. גודל המבנה כ-4×8 מטרים. בתוך המבנה ועל גבי התל נמצאו כלי חרס רבים שתוארכו לתקופת הברזל. בחפירה נוספת מדרומית לתל שנערכה ב-2017 על ידי קבוצת תלמידי תיכון עירוני ה' בחיפה בשילוב עם רשות העתיקות וקרן קיימת לישראל נמצאה קערה בת 3,500 שנים שתוערכה לתקופת הברזל.
מהתקופה הפרסית נחשפו בחפירה שנערכה ב-2010 בסמוך לתל 12 קברי שוחה מלבניים. באחד הקברים נמצא כד חרס מעוטר מסוג לקיטוס שככל הנראה שימש כמנחת קבורה.
ממצאים מהתקופה ההלניסטית כוללים מבני תעשייה וייצור שתוערכו לתקופה שנחפרו ב-2010, ביניהם כבשן שנבנה מאבני נארי ששימש ככל הנראה לייצור כלי חרס, ומחסן הבנוי מאבן שברצפתו נמצאו שרידי חומרי גלם לייצור כלי חרס. באותה חפירה נמצאו 6 קברי שוחה שדודים שתוערכו לתקופה הרומית וגדר שנראית כאילו הקיפה את התל כולו, וככל הנראה הפרידה בין שטח המיושב לשטח החקלאי שמסביבו.
כתב יד ששון 507
יש להבדיל בין חומש "כתר דמשק" לבין כתר דמשק (כתב יד מהמאה ה-13 ממוצא ספרדי, המכיל את 24 ספרי התנ"ך) וקודקס ששון 1053 הנמצא בבעלות פרטית.
היסטוריה
הקודקס כתוב על קלף, בשלושה טורים לדף, בכתב מזרחי מרובע האופייני לדרך הכתיבה ששימשה במאה ה-9. כמו קודקסים אחרים של תקופתו, הוא מכיל מיקרוגרפיה המכונה "מסורה גדולה", כלומר, הערות על נוסח הטקסט הכתובות כהגהות בחלק העליון והתחתון של כל עמוד, כמו גם "מסורה קטנה" הכתובה בין הטורים. לפי ששון, כותב המסורה היה תלמיד של בן אשר, אולם הטקסט (אורתוגרפיה וניקוד) עוקב אחר שיטתו של בן נפתלי. באשר לגילו של הקודקס, ששון טען כי "כתב היד כנראה ישן יותר מה-British Museum MS., No. Oriental 4445, אשר נכתב לפי ההשערה בסביבות 820–850 לספירה, והוא ממקור בבלי. הטקסט מנוקד בניקוד טברני, בהטעמות ובסימני רפה (הקו האופקי הכתוב מעל האותיות הבלתי מודגשות של בג"ד כפ"ת, כולל האות בחלק מהמקרים). החלוקות הקטנות יותר לפרשות הנקראות כל שבוע, המכונות גם "סדרים", מסומנות לאורך כל כתב היד על ידי כותב המסורה בס|סמ"ך גדולה בשוליים עם מספר הסדר למטה. סגנון האותיות ארכאי; רגלה של האות ק|קו"ף מחוברת לגג שלה, ואילו ה|ה"א עשויה כמו ח|חי"ת, ללא הבחנה כמעט בין שתי האותיות. האות ל|למ"ד ארוכה במיוחד, וכפופה כלפי חוץ. הנ|נו"ן הסופית כתובה כמעט כמו האות ז|זי"ן.
הקרי וכתיב מסומנים על ידי כותב הטקסט עם נו"ן סופית בשוליים ללא כל הכוונה נוספת לגבי אופן הקריאה.
ישראל ייבין ערך תקציר של חומש כתר דמשק בהקשר לבעיות בכתר ארם צובא. לפי ייבין, הנוסח המקובל של חומש דמשק תואם ברובו לקודקס לנינגרד. באשר לניקוד, ב-52% מהמקרים כתב היד הולך אחר שיטת בן אשר, ואחר שיטת בן נפתלי ב-46% מהמקרים. משום עירוב השיטות, נקרא כתב היד על ידי ייבין "כתב יד מעורב בו ניתן למצוא כמה 'שיפורים', אך הוא שונה בכמה היבטים לגבי הניקוד וטעמי המקרא מכתר ארם צובא".
מהדורת פקסימיליה בת שני כרכים של כתב היד הודפסה בשנים 1978–1982 בבולטימור, מרילנד (ארצות הברית), על ידי הוצאת אוניברסיטת ג'ונס הופקינס, ובקופנהגן, דנמרק, על ידי רוזנקילדה ובאגר.
רנה קמיל
רנה קמיל (בצרפתית: René Carmille) היה מומחה לכרטיסים מנוקבים בצבא צרפת במאה ה-20. במלחמת העולם השנייה הוא עבד כסוכן כפול עבור המחתרת הצרפתית כחלק מרשת מרקו פולו.
קמיל שירת כראש המחלקה הדמוגרפית בווישי אשר הפכה להיות הלשכה המרכזית הלאומית לסטטיסטיקה תחת משטר וישי. בתפקיד זה, קמיל פעל לחבלה מבפנים במפקד האוכלוסין הנאצי של צרפת, ובכך סייע למספר לא ידוע של יהודים להימלט ממחנות ההשמדה. במשך כשנתיים קמיל וקבוצתו עיכבו במכוון את התהליך על ידי תפעול שגוי במודע של כרטיסיות הניקוב, ועל ידי תכנות המכונות כך שאלו לא ישמרו מידע בטור 11 - אשר התייחס לדת - במסגרת המפקד.
קמיל השתמש במחלקתו גם כדי לסייע למחתרת הצרפתית באלג'יריה.
אתנוגרפיה
אֶתְנוֹגְרַפְיָה (מיוונית: ἔθνος "אתנוס" - אומה, עם ו-γράφω "גראפו" - אני כותב) היא תיאור איכותי של תופעות בחברה האנושית, על-סמך עבודת שדה. אתנוגרפיה היא שיטת מחקר הוליסטית המחזיקה בדעה כי מרכיביה של מערכת, בהכרח אינם יכולים להיות מובנים באופן מלא ומדויק כאשר הם מוצגים ונחקרים באופן בלתי-תלוי האחד בשני. לסוגה יש מקורות היסטוריים כמו-גם פורמליים, ביומני-מסע ובדוחות משרד קולוניאליים. מספר מסורות אקדמיות, בעיקר הקונסטרוקטיביסטית והרלטיביזם הדוגמתי, גרסו כי האתנוגרפיה היא שיטת מחקר לגיטימית לחלוטין.
אנתרופולוגיה חברתית ותרבותית
אנתרופולוגיה תרבותית ואנתרופולוגיה חברתית, פותחו שתיהן מיישום של האתנוגרפיה. היצירות הקלאסיות של ענפים אלו הן בעיקרן יצירות אתנוגרפיות. יצירות כמו: "ימאי האוקיינוס השקט המערבי" של האנתרופולוג הפולני המפורסם ברוניסלב מלינובסקי, "The Nuer" מאת האנתרופולוג-החברתי הבריטי אדוארד אוונס-פריצ'רד, "התבגרות בסמואה" של האנתרופולוגית-התרבותית האמריקאית מרגרט מיד או "Naven" מאת האנתרופולוג הבריטי גרגורי ביטסון. בשנות האלפיים, אנתרופולוגים חברתיים ותרבותיים שמים דגש חזק על עשייה ממשית ועצמאית של מחקר אתנוגרפי כבסיס ורקע למחקר מעמיק יותר, עד כדי-כך שאתנוגרפיה - המיזוג ההשוואתי של מידע אתנוגרפי - היא מקצוע שלם העומד בפני עצמו, לעיתים נדירות בלבד.
אתנוגרפיה היא הצפייה הישירה, ממקור ראשון, בהתנהגות יומיומית של חברה או קבוצה של אנשים בעלי מכנה משותף. החוקר עצמו עשוי אפילו ליטול חלק בתהליך ואז, לשמש בפועל כמשתתף ולא רק כצופה. אתנוגרפיה היא ענף מחקר המבוסס כולו על עבודת שדה. מטרת האתנוגרפיה היא תיעוד תופעות בזמן התרחשותן, זמן אמת, ותיעוד תפישת העולם של מושא המחקר בהקשר לעולם היומיומי בו הוא חי, לחברה ולתופעות בפרט, על ידי החוקר. אחת הביקורות כלפי האתנוגרפיה היא שנוכחות החוקר בשטח, בזמן אמת, עלולה לגרום או לתרום לתוצאות שאינן מדויקות. זאת מכיוון שמושאי המחקר עלולים להתנהג בצורה שונה מהרגיל עקב נוכחתו של החוקר (שכן נוכחות זאת היא לרוב מאורע בלתי-רגיל). לכן, מסכמים המבקרים, מכיוון שהתנהגות מושאי-המחקר אינה זו שבנורמה, התוצאות הנובעות מהמחקר הן שקריות כי הן אינן מתארות את ההתנהגות הנורמלית של מושאי-המחקר בזמן התרחשות התופעה.
ישנן מספר נושאי-בת של האתנוגרפיה בתוך האנתרופולוגיה התרבותית. החל בשנות ה-50 ודרך תחילת שנות ה-60, אנתרופולוגים החלו לכתוב "וידויים" אתנוגרפיים שהביאו לידיעת הקהילה הבינלאומית את טיבו של המחקר האתנוגרפי. מהמפורסמות שביצירות אלה הן "ארצות טרופיות נוגות" של קלוד לוי-שטראוס, "The High Valley" מאת קנת' ריד ו-"The Savage and the Innocent" של דייוויד מייבורי-לואיס כמו-גם "Return to Laughter" מאת אלינור סמית' בואן (לורה בוהנן) הדמיוני במקצת. מאוחר יותר, אתנוגרפיות "רפלקסיביות" טבעו את הטכניקה לפיענוח הבדלים תרבותיים על ידי הצגת ההשפעות שלהם על האתנוגרף (זהו החוקר העוסק באתנוגרפיה). דוגמאות מפורסמות כוללות את "Reflections on Fieldwork in Morocco" של פול ריינבאו, "The Headman and I" מאת ג'אן-פול דומון ו-"Tuhami" של וינסנט קראפאנזאנו. בשנות ה-80, תחת השפעת המחשבה הפוסטקולוניאלית/פוסט סטרוקטוריאלית, ביקרו האתנוגרפים בחריפות את השפה בה נעשה שימוש ביצירות אתנוגרפיות. אתנוגרפיות "ניסוייות", החושפות את תסיסתה של הדיסציפלינה, כוללות בתוכן את "Shamanism, Colonialism, and the Wild Man" של מיכאל טוציג, "Debating Muslims" של מיכאל. פ.ג'.פישר ומדי עבדי, "A Space on the Side of the Road" מאת קת'לין סטיוארט וְ-"Advocacy after Bhopal" של קים פורטון.
אנתרופולוגים תרבותיים, כמו קליפורד גירץ, לומדים ומפרשים מחלוקות תרבותיות באמצעות אתנוגרפיה המבוססת על עבודת-שדה עצמאית. בכך הם מספקים תיאור על תרבות, חברה או קהילה מסוימת. במסגרת עבודת השדה מבלים האתנוגרפים שנה לפחות בקרב החברה אותה הם חוקרים ולומדים על מנהגיהם ודרך חייהם. האתנוגרף הוא לרוב חלק מנושאי-המחקר וצופה, כאחד. האתנוגרף לוקח חלק פעיל במאורעות אותם הוא לומד מכיוון שדבר זה עוזר לו להבין את הלך-הרוח והמחשבה המקומית.
הטכניקות במחקר אתנוגרפי: אתנוגרפרים לא משתמשים בהכרח בכל השיטות הללו. השיטות הנפוצות ביותר הן ראיונות ותצפיות ישירות.
"אתנוגרפיה וירטואלית" היא צורה של אתנוגרפיה העוסקת בניהול מחקר אתנוגרפי דרך הרשת.
תחומי מחקר הקשורים לאתנוגרפיה
גם תחומים כמו סוציולוגיה ולימודי תרבות, מפיקים עבודות אתנוגרפיות מקרבם. סוציולוגיה אורבנית ואסכולת שיקגו במיוחד, מזוהים עם מחקרים אתנוגרפיים, אם-כי רבות מהעבודות המוכרות ביותר בתחום (הכוללות למשל את "חבורת קרן רחוב" מאת ויליאם וויט ואת "מטרופוליס השחורה" של קלייר דרק) הושפעו רבות מהאנתרופולוג לויד וורנר, ששהה במחלקה הסוציולוגית של שיקגו. האינטרקאציה הסימבולית גדלה על-ברכי אותה מסורת וסיפקה מספר עבודות אתנוגרפיות יוצאות מגדר-הרגיל, כולל למשל, את "פנטזיות משותפות" מאת גרי אלן פיין, המתעד את ההיסטוריה המוקדמת של משחקי התפקידים הפנטזיים. אך למרות העובדה שהרבה תחומי-בת ונקודות מבט תאורטיות בסוציולוגיה משתמשות בשיטות אתנוגרפיות, אתנוגרפיה היא לא תנאי בל יעבור של התחום, בניגוד למשל לאנתרופולוגיה תרבותית.
עוד תחומים העושים שימוש נרחב באתנוגרפיה הם חינוך, אתנומוזיקולוגיה, חקר הופעות ופולקלור. האנתרופולוג האמריקאני ג'ורג' ספינדלר היה מהחלוצים ביישום אתנוגרפיה מתודולוגית בכיתות הלימוד. ג'יימס ספרדלי הוא אתנוגרף ידוע נוסף בתחום, בעיקר בשל ספרו "הראיון האתנוגרפי" מ-1979.
שיטות אתנוגרפיות יושמו בהצלחה גם ללימודי ישיבות עסקיות. קבוצות של עובדים, מנהלים וכו', הם סוגים שונים של נושאי-מחקר סוציולוגיים, הנצפים בכל מערכת סוציולוגית נפוצה. כל קבוצה מראה תכונות, ערכים ודפוסי התנהגות שונים.
בהדרגה, אוניברסיטאות (כמו האוניברסיטה של אילינוי, UIUC) משתמשות בשיטות אתנוגרפיות כטכניקה לעידוד מחקר הומני בקרב תלמידי תואר ראשון. לדוגמה, תוכנית האתנוגרפיה של האוניברסיטה (EOTU - Ethnography of the University) מסבסדת מחקרים של תלמידי תואר ראשון ב-UIUC, ומתעדת אותם בארכיון אינטרנטי הנגיש דרך מחשבים באוניברסיטה. EOTU גם משמשת כקבוצת לימוד לסטודנטים, צוות ההוראה או לכל מי שמעוניין לדעת מה פירושו של דבר לנהל מחקר באוניברסיטאות כמוסדות לימודיים.
אנתרופולוגים כמו דניאל מילר ומרי דאגלס, השתמשו בנתונים אתנוגרפיים בשביל לענות על שאלות אקדמיות בנושא צרכנים וצרכנות. גם עסקים נעזרים באתנוגרפים בשביל להבין כיצד אנשים משתמשים במוצרים או שירותים, דבר שגרם לביקוש עולה לתחום הידוע כ"אתנוגרפיה עיצובית" ("design ethnography") העוסק בשיטות להבנת צרכנים וצרכנות, או לצורך עיצוב של מוצר-צריכה חדש. הכנס האחרון של "יישום אתנוגרפיה בתעשייה" (EPIC - Enthnographic Praxis in Industry Conference), שסובסד על ידי מיקרוסופט ואינטל, הוא ראיה לזה. גישתם השיטתית וההוליסטית של האתנוגרפים לניסיון אמיתי מחיי-היומיום, מוערך במיוחד בקרב מפתחי המוצרים, המשתמשים בשיטות אלה להבנת מאוויים נסתרים או ניסיונות תרבותיים קולקטיביים הקשורים למוצרים מסוימים. בעוד שקבוצות מיקוד נכשלות ביידוע המשווק בכל הקשור למעשיהם של אנשים בפועל, אתנוגרפיה מקשרת בין מה שאנשים אומרים לבין מה שהם באמת עושים, ובכך נמנעת מהמלכודות הנוצרות עקב הסתמכות בלעדית על מידע מבוסס דיווח עצמי של קבוצות מיקוד.
אליפות ישראל בהיאבקות חופשית ינואר 2018
אליפות ישראל בהיאבקות חופשית נערכה בבאר שבע ב-27 בינואר 2018.
ראו גם
אליפות ישראל בהיאבקות יוונית-רומית
ריבק
ריבק הוא שם משפחה ממקור סלאבי שפירושו דייג.
ארין קלימן
ארין מיי קלימן (באנגלית: Erin Mae Kellyman; נולדה ב-17 באוקטובר 1998) היא שחקנית בריטית. קלימן הופיעה בתפקיד אנפיס נסט, מנהיגת רוכבי הענן המורדים, בסרט "סולו: סיפור מלחמת הכוכבים", בתפקיד אפונין תנרדייה במיני-סדרה "עלובי החיים", עיבוד של ה-BBC לרומן באותו שם מאת ויקטור הוגו
ביוגרפיה
קלימן נולדה בטאמוורת' שבסטפורדשייר. היא למדה באקדמיית ברמינגהאם אורמיסטון (BOA) ובסדנת הטלוויזיה של נוטינגהאם.
קלימן הופיעה בסדרת הטלוויזיה "Raised by Wolves", שכתבו קייטלין מורן ואחותה קרוליין מורן עבור ערוץ 4. ב-2016 הופיעה בסיטקום "The Coopers Vs The Rest" של ה-BBC לצדם של טניה פרנקס וקרי גודלימן, אודות שלושה ילדים שאומצו על ידי זוג מהפרוורים.
ב-2018 גילמה קלימן את אנפיס נסט בסרט "סולו: סיפור מלחמת הכוכבים". כדי לגלם את התפקיד היא עברה שלוש פעמים מבחן בד. עוד שיחקה קלימן במיני-סדרה עיבוד של ה-BBC לרומן "עלובי החיים" בתפקיד אפונין, לצדם של אוליביה קולמן, לילי קולינס, דייוויד אוילאו ודומיניק וסט. קלימן שיבחה את הגיוון בהפקה של ה-BBC, והודתה שמעולם לא חשבה שתוכל לשחק בתפקיד כזה בדרמה תקופתית.
ב-2019 הופיעה קלימן בקומדיה השחורה "Don’t Forget The Driver" של ערוץ BBC Two בכיכובו של טובי ג'ונס.
ב-2021 הופיעה בסדרה "הפלקון וחייל החורף", שבה היא מגלמת את אחת האנטיגוניסטים הראשיים (בקבוצת מרסקי הדגלים).
Token ring
Token ring (בתרגום מילולי - טבעת אסימון) הוא תקן לרשתות מקומיות המגדיר את התקשורת בשכבת הקישוריות של מודל ה־OSI ובשכבה הפיזית של מודל ה־TCP/IP. רשתות Token ring עושות שימוש באסימון בגודל 24 סיביות המועבר בין המחשבים ברשת, כאשר רק מחשב שברשותו האסימון יכול לשדר. האסימון מועבר בין המחשבים בסדר קבוע. הסכם זה גורם לכך שאין התנגשויות ברשת, מצד שני עלולה להגרם הרעבה של תחנות (עלול להגרם מצב בו תחנה שצריכה לשדר לא מקבלת אסימון ולכן לא משדרת).