cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אליפות ישראל באנדורו - עונת 2016
בסיום העונה הוכתרו תומר שמש (קטגוריית E1), נמרוד חמו (E2) וצחי בן גיגי (E3) לאלופי ישראל. נמרוד חמו זכה בתואר לאחר שניצח בשבעת המרוצים בעונה, בעוד שצחי בן גיגי זכה בתואר, אף על פי שלא ניצח אף מרוץ במהלך העונה.
לאונידה, פטריארך גאורגיה
חייו
מ-20 באוקטובר 1888 שימש לאונידה כמפקח בתי ספר שהופעלו על ידי החברה לשיקום הנצרות האורתודוקסית בקווקז, ארגון שנוסד על ידי רשויות האימפריה הרוסית, תפקיד שאותו מילא עד לשנת 1896. ב-1 בנובמבר 1892 הוא הועלה לדרגת אב מנזר (abbot) של זדזאני, ובשנת 1893 הוא מונה לאב המנזר של חציסי והועלה לדרגת ארכימנדריט של זדזאני וחציסי. כמו כן, הוא עמד בראש הוועדה לתיקון התנ"ך הגאורגי.
אליפות ישראל באנדורו - עונת 2016
תוכנית המרוצים
עונת האליפות מתפרשת על פני שבעה מרוצים המשלבים בין סגנון ההייר-סקרמבלר (ביצוע מספר הקפות רב ככל האפשר בזמן נתון) והספיישל טסט (ביצוע מספר קטעים בזמן הקצר ביותר). האליפות מחולקת לקטגוריות המקובלות, E1, E2, E3, בהתאם לנפח המנוע. בנוסף לקטגוריות התחרותיות בכל תחרות במתקיימים גם סבבים המיועדים למתחרים חובבים, לנערים (גילאי 11–15) ולילדים (גילאי 8–11)
לאונידה, פטריארך גאורגיה
חייו
בשנת 1896 הוא סיים את תפקידו כמפקח על בתי ספר והוא מונה להיות חבר הסינוד הגאורגי-אימרי. בשנת 1897 מונה לאונידה לראש המתחם הנזירי אוּדַבְּנוֹ ע"ש יוחנן המטביל בכפר שוּאַ אַמַר'לֵבָּה (נפת צ'וחטאורי, אוייזד אוזורגתי), וב-19 באפריל 1898 הוסמך כבישוף של בישופות גורי, אחת מחמש הבישופויות של האקסארכיה של גאורגיה, ב-12 באוגוסט 1900 הועבר לתפקיד בישוף האפרכיה של אימרתי. תפקיד אותו מילא עד ל-1 בפברואר 1908, עת מונה לתפקיד בישוף האפרכיה של גוריה-סמגרלו. הוא כיהן בתפקיד זה עד ל-14 באוקטובר 1918.
אליפות ישראל באנדורו - עונת 2016
דירוג האליפות
צבירת הנקודות באליפות נעשית בהתאם לפירוט הבא:
לאונידה, פטריארך גאורגיה
חייו
לאונידה היה מעורב באופן פעיל בתנועה האוטוקפלית הגאורגית שהצליחה, בשנת 1917, בהשבת עצמאותה של הכנסייה הגאורגית מחסות הכנסייה הרוסית. ב-12 במרץ 1917 הוא מונה בקתדרלת סווטיצחובלי לממלא מקום הקתוליקוס של גאורגיה. עד לבחירות הקנוניות לאוטוקפליה של גאורגיה עד לאוגוסט של אותה שנה בה מונה למטרופוליט של טביליסי והוענק לו התואר תבִּילֵלִי. ב-1 באוקטובר של אותה שנה, נבחר קיריון השני לפטריארך של גאורגיה.
בנובמבר 1917 נבחר פטריארך חדש באימפריה הרוסית, טיכון, פטריארך מוסקבה ורוס כולה. בדצמבר באותה שנה כתב הפטריארך מכתב לראשי הכנסייה הגאורגית בציינו שלוש סיבות לכך שהאוטוקפליה של הכנסייה הגאורגית בלתי מתקבלת על הדעת: זה מפר את אחדותה של הכנסייה הרוסית, שאלת האוטוקפליה נמצא תחת חקירה של ועדת הסינוד הקדוש וכן שבמהלך מעל למאה השנים שקדמו לאותו זמן לא מחתה על מעמדה. בספטמבר 1918 ענה לאונידה לטיכון. הוא דחה את טענותיו וציטט שורת החלטות שהתקבלו בוועידות שונות המכירות בעצמאות הכנסייה הגאורגית (ועידת ניקאה, ועידת קונסטנטינופול הראשונה וועידת כלקדון), ומכאן שביטול האוטוקפליה הגאורגית בשנת 1811 היה לא חוקי. לאחר תשובה זו לא היה דיאלוג נוסף בין הכנסייה הגאורגית לרוסית.
בעקבות רצח קיריון השני, ב-28 בנובמבר 1918, הוא נבחר לכהן כפטריארך של כל גאורגיה. במהלך כהונתו הוא התמודד בפני בעיות כמו אי ההכרה הבינלאומית באוטוקפליה הגאורגית ורדיפת הכנסייה הגאורגית על ידי המשטר הבולשביקי עם פלישת הצבא האדום לגאורגיה בפברואר 1921 וכינונה של גאורגיה הסובייטית.
לאונידה נפטר ב-11 ביוני 1921, במהלך מגפת הכולרה, שהתחוללה באותה תקופה בגאורגיה הסובייטית, ונקבר בקתדרלת סיוני.
פוזננסקי
פוזננסקי (בפולנית: Poznański; ביידיש: פאָזנאנסקי) הוא שם משפחה שפירושו "מהעיר פוזנן".
מרכנברונן
המרכנברונן (בגרמנית: 'Merchenbrunnen'; "מזרקת האגדות") שוכן בפארק פרידריכסהיין בברלין. בשנת 1893 הציבו שלטונות ברלין את הכניסה האמנותית לפארק הלאומי פרידריכסהיין. מזרקת האגדות הוזמנה על ידי הפארק הלאומי ותוכננה על ידי לודוויג הופמן. הופמן העלה את הרעיון של מזרקה בפארק כדי לתאר אגדות ותיאר זאת בזיכרונותיו.
תוכנית כללית
עיצוב מתחם המזרקות הגיע מהאדריכל וחבר מועצת העיר ברלין, לודוויג הופמן. החלק המרכזי של העיצוב הוא אגן מזרקה בגודל 34 על 54 מטר בסגנון נאו-בארוק. אגן המזרקה מורכב מארבעה מפלים זורמים המכילים מזרקה גדולה ותשע מזרקות קטנות, ושבעה פסלונים של צפרדע שופכי מים, שאחד מהם מתואר בתור הנסיך-צפרדע. בצד המזרחי, הבריכה המדורגת מוקפת בארקדת חצי עיגול; רצף של קשתות. במרכז תשע הקשתות יש קערת אבן גדולה המעוטרת בפסלים של ראשי כלבים. מעל הארקדה יש גלריית פסלים של בעלי חיים מפולקלור ואגדות ספרותיות. מאחורי הארקדה שוכנת "מזרקת הדולפינים" (בגרמנית: Delphinbrunnen), שקוטרה 8 מטרים. היא מעוצבת עם עיגולים קונצנטריים, ושפתה מעוטרת בפסלי ילדים עם חיות מהאגדות. היא נוצרה על ידי הפסל גיאורג ורבה.
פסלים
הופמן הדגיש קישוטים מפוסלים במבנים שפיסל. הוא גילה שהיבט זה של האדריכלות לא יוצג באופן מסורתי בצפון גרמניה – ובמיוחד בברלין – ולכן שיתף פעולה לעיתים קרובות עם שלושה פסלים מדרום גרמניה: איגנטיוס טאשנר, גיאורג ורבה ויוזף ראוך. מפסלים ואמנים אלה הגיע אוסף הפסלים הנרחב של מרכנברונן, 106 פסלי אבן פיגורטיביים או דקורטיביים. טאשנר יצר את המוטיבים המרכזיים, 10 פסלים סביב שפת המזרקה, דרכם פירש תשע אגדות מאת האחים גרים: הנזל וגרטל, עם שני פסלים המבוססים על הגרסה השנייה, הפחות מוכרת, של האגדה מ-1819, שבה הילדים ניצלו ונישאים הביתה מעל המים על ידי ברווז, החתול במגפיים, הנס בר מזל, שבעת העורבים, סינדרלה, כיפה אדומה, אח ואחות, שלגיה ושבעת הגמדים והיפהפייה הנרדמת. ורבה קיבל עמלה עבור ארבע הרמות בשבילים צרים עם גדר חיה לצד המזרקה. הן מתארות מפלצת, בת הענק (Riesentochter), ריבצאל (רוח הרים פולקלורית, Rübezahl) והאם הזקנה "כפור". שש קבוצות פסלי ילדים הוצבו בגומחות סביב מזרקת הדולפינים וכן אלמנטים דקורטיביים אחרים. ראוך סיפק את 14 פסלי השיש המתארים חיות משחק שנמצאו על ארקדת המזרקות.
אחד משבעת הגמדים שלגיה מזכיר את הצייר אדולף פון מנצל. זו הייתה מחאה שקטה נגד החלטתו של הקיסר וילהלם השני לא להעניק לאמן אנדרטה לאחר מותו, עקב מחלוקת בין השניים על האופן בו תיאר מנזל את התנאים הקשים בתעשייה המתפתחת של גרמניה. מנגד, וילהלם השני העריך את יצירותיו של מנזל על ההיסטוריה הפרוסית ואף הורה על הלוויה ממלכתית לצייר, שבה השתתף בעצמו.
תכנון ובנייה
בזיכרונותיו תיאר הופמן את היסטוריית הפיתוח הארוכה של הפרויקט. מאז 1893 נועד אתר זה להיבנות. כשנכנס לתפקידו כחבר מועצה בשנת 1896, הופמן מצא תוכניות של הוועדה העירונית לאמנות ליצירה דקורטיבית של אדריכלות. הוא דחה את העיצובים הללו ובמקום זאת פיתח את הרעיון של אגדה לאחר שראה ילדים רבים משחקים במקום במהלך סיור. הטיוטה הראשונה פורסמה ב-1901 והוצגה בתערוכת האמנות הגדולה של ברלין (Grosse Berliner Kunstausstellung). הקיסר בירך על התוכנית אך רצה לבצע שינויים.
כך החל סכסוך בין הקיסר (שבאמצעות מפקד המשטרה היה בעל סמכות לאשר או לדחות כל תוכניות לבנות בכיכרות או רחובות ברלין) לבין הגופים העירוניים (שהיו אחראים על מבנים בשטח הפארק). הופמן נמנע מעימות עם הקיסר, אך זכה לביקורת מהעיתונות הליברלית ומחלקים במועצת העיר בשל כך. הוא שינה את העיצוב. חוזים לבניית הבטון לא נחתמו עד 1907. העלויות, כולל עבודות גינון, עמדו, לדברי הופמן, על 960,000 מארק (כוח קנייה מותאם למטבע של היום: בסביבות 4,874,000 יורו). ב-15 ביוני 1913, יום השנה ה-25 לעליית וילהלם השני לכס המלכות, השטח נפתח לציבור. בשנת 1901 החל תכנון המזרקה. בשנת 1905 הושלם התכנון, והופמן הציג את הסקיצות שלו ואת דמויות האגדות שיצרו ראו, טאשנר ו-ורבה. הפתיחה החגיגית של המזרקה נערכה ב-15 ביוני 1913 והעבודות העיקריות על המזרקה היו מ-1907 עד 1913. מידות המזרקה - 90 על 172 רגל. החלק העיקרי של המתחם הוא בגודל 34 על 54 מטר. הוא עשוי בסגנון נאו-בארוק. חלקו העיקרי של האנסמבל נקרא "מי בריכה" והוא נבנה על ארבע במות שטוחות של המפל, וכולל מזרקה גדולה ותשע קטנות. הוא כולל דמויות של שבע צפרדעים שמייצרות סילוני מים. אחת הצפרדעים היא מאגדת "נסיכת הצפרדע". הפסלים עשויים מאבן גיר. בצד המזרחי של הבריכה יש ארקדת מפל סגורה בצורת חצי עיגול עם רצף קשתות. במרכז תשע הקשתות יש קערת אבן גדולה המעוטרת בפסלים של ראשי כלבים. מעל הארקדה יש גלריה עם פסלי בעלי חיים מסיפורי עם וספרות.
מאחורי הארקדות ישנה מזרקה עגולה בשם "מזרקת הדולפין" (בגרמנית: Delphinbrunnen) בקוטר 8 מטר. יש בה עיגולים העשויים מאבן חול וארבע קבוצות פסלים המייצגות ילדים וגולשי סקי על הדולפין. הפסל הוא גאורג ורבה.
המזרקה מעוטרת בדמויות אגדות ידועות, כמו האחים גרים, הנזל וגרטל, החתול במגפיים, סינדרלה, כיפה אדומה, שלגיה, היפהפייה הנרדמת ואגדות מימי הביניים כמו הרובזאל.
הרס ושיקום
המרכנברונן ופארק פרידריכסהיין בכללותו נפגעו קשות בשנת 1945 כתוצאה ממלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה נעלמו רוב הפסלים. רק בשנת 1950 התגלו מחדש מאחורי חומה גבוהה בגן ירק ברובע פרידריכסהיין. רבים מהם ניזוקו קשות. בשנים 1950–1951 עמלה מועצת העיר ברלין על שיקום מתחם המזרקות. במקום פסלי האגדות המקוריים, הותקנו עותקים גסים והגנים מסביב עוצבו בפשטות. צעדים נוספים לשיקום דמויות ופסלים שנהרסו, חלו בשנים 1972/1973 ו-1982/1983.
לאחר איחוד גרמניה ב-1990, אירעו מקרי ונדליזם חוזרים. פסלים ודמויות ניזוקו או הוסרו, וגרפיטי בחלקים רבים של האדריכלות פגמו במזרקה וגניה. בשנת 2005 החל פרויקט שיקום מקיף. 90% מהעלויות, כ-1.3 מיליון יורו, שולמו על ידי מדינת ברלין, הממשלה הפדרלית הגרמנית והאיחוד האירופי, והשאר נתרם על ידי מממנים פרטיים. שלב הבנייה הראשון הסתיים ב-24 במאי 2007, והמתחם נגיש לציבור מאז יולי 2007. גדר ומכשול גישה לילי הותקנו מסביב לאזור מרכנברונן כדי למנוע ונדליזם עתידי.
You Say Potatoe, I Say Potato
בפרק, שפתח את העונה החמישית של הסדרה, מנסה בראון להסתגל לחייה החדשים כאם יחידנית, לילות ללא שינה, מציאת אומנת מתאימה ושם לתינוק. לתדהמתה, כשהיא צופה בנאומו של סגן נשיא ארצות הברית, דן קווייל, בטלוויזיה, היא מגלה שקווייל מבקר את העובדה שהטלוויזיה מציגה אותה, בהיותה אם חד הורית, בשעות הפריים טיים ומערערת בכך, לדבריו, על מוסד המשפחה.
רקע ליצירת הפרק
במהלך מערכת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1992, התחוללו בלוס אנג'לס מהומות שהחלו לאחר זיכוים של השוטרים שהכו את רודני קינג, אזרח אמריקאי ממוצא שחור, ושנראו בסרטון שצילם אזרח אמריקאי שחזה במעשה. בעקבות פרסום הסרטון גאה המתח הגזעי במדינה, ושיאו החל במהומות שפרצו ב-29 באפריל 1992. ב-18 במאי אותה שנה שודר פרק הסיום של עונתה הרביעית של מרפי בראון, ובו נולד לבראון תינוק, אותו בחרה לגדל כאם יחידנית. יום לאחר מכן, ב-19 במאי, במסגרת מסע הבחירות של הנשיא המכהן ג'ורג' בוש וסגנו דן קווייל לכהונה שנייה, נאם קווייל במועדון הקומונוולת' של קליפורניה והתייחס למהומות שהתחוללו שבועות ספורים לפני כן. בנאומו שאל קווייל מה הוביל למהומות, וציין שמלבד האשמה הברורה של המתפרעים, הרי שמתחת לפני השטח מתחולל בארצות הברית תהליך של פירוק ערכי המשפחה הבסיסיים, וציין שתהליך זה בשילוב עם מדיניות הרווחה, מביא לכך שהאוכלוסייה המוחלשת בארצות הברית נשארת מאחור. לקראת סוף נאומו אמר קווייל ש.הנאום בן 3,000 המילים, שעסק בבעיית הנצחת העוני והתייחס למרפי בראון במשפט אחד בלבד, כונה מאותו רגע בתקשורת "נאום מרפי בראון", וגרר התייחסויות רבות בתקשורת, כמו גם שאלות שנשאל הנשיא בוש בנושא במהלך מסיבת העיתונאים לכבוד ביקורו של ראש ממשלת קנדה. הדיילי ניוז יצא למחרת היום בכותרת ראשית שכיסתה את העמוד הראשון כולו ובה נכתב. בתגובה לנאומו של קווייל יצאה יוצרת הסדרה, דיאן אינגליש, בהצהרה קצרה לתקשורת ובה מסרה כי. למרות שסגן הנשיא קווייל לא צפה מעולם בסדרה, הרי שהוא הכיר אותה היטב מאחר שהיא נהגה ללגלג עליו באופן קבוע, כשלמעשה כותבי הסדרה קיבלו הנחיה להכניס לכל פרק לפחות "בדיחת דן קווייל" אחת. הבית הלבן הגיב בדרכים שונות בניסיון להתמודד עם המשבר התקשורתי, בין השאר שיבח קצין העיתונות של הבית הלבן את עמידתו של סגן הנשיא נגד ה"גלוריפיקציה" שעשתה הסדרה לאימהות יחידנית, וכן שיבח את עמדת ההתנגדות להפלות של הסדרה "מרפי בראון", תוך התעלמות מכך שגיבורת הסדרה שקלה את האפשרות בכובד ראש בטרם החליטה להמשיך את ההריון, דבר שלא הייתה יכולה לעשות לו ההפלות היו לא חוקיות.הפולמוס נמשך לאורך כל הקיץ, והיווה את אחד הסמנים הראשונים למלחמת התרבות האמריקאית, בין הימין לשמאל הפוליטי במדינה. באוגוסט אותה שנה זכתה קנדיס ברגן, המגלמת את דמותה של בראון, בפרס אמי על התפקיד, ואת נאום הניצחון שלה פתחה בתודה סרקסטית לסגן הנשיא. בסוף הנאום הודתה לכותבי הסדרה, עוד עקיצה לכיוון קווייל, שאיית את המילה "Potato" בצורה שגויה ("Potatoe") בביקור שערך בבית ספר יסודי (אירוע ממנו נגזר גם שם הפרק). למחרת הגיב סגן הנשיא באומרו שהטענה לפיה תקף אימהות חד הוריות היא שקר.הפרק, ששודר כחודש לאחר מכן, זכה בזמן שידורו לכ-71 מיליון צופים, שהיוו כ-41% ממשקי הבית בארצות הברית באותן שנים.
ההשפעה של הפרק לאורך השנים
הפרק נחשב למקרה ראשון שבו טלוויזיה מתוסרטת ופוליטיקה התנגשו זו בזו בצורה פומבית וייצרית. בנוסף, האירוע בעקבותיו נכתב הפרק נחשב לאחד מרגעיו המביכים ביותר של סגן הנשיא קווייל, וככזה שסייע לקבע את דמותו כפוליטיקאי זניח. בעקבות הביקורת שלח קווייל להפקת התוכנית מכתב ברכה להולדת הבן שאליו צורפה בובת פיל כמתנה לאייברי, התינוק הבדיוני של בראון. ההפקה שלחה את הבובה למקלט להומלסים, על מנת שישמש "ילד אמיתי".
בראיון כעשור לאחר שידורו של הפרק הודתה ברגן כי נאומו של קווייל היה "חכם לחלוטין", וכי הסכימה עם עמדתו לגבי חשיבותם של אבות.
בכתבה לרגל 20 שנה להקרנת הפרק טענה הכותבת כי בראייה לאחור, דן קווייל צדק וכי האזהרה שלו נדמית היום כ"נבואית". הכותבת ציינה שהעלייה במספר התינוקות הנולדים מחוץ למסגרת הנישואים בארצות הברית מ-31% מכלל הלידות ב-1992, כשהפרק שודר לראשונה, לכ-40% בשנת 2009, מעידה על כך שהאופן שבו התקשורת מציגה את הנושא באופן חיובי מביא לשינוי בתפישת המשפחה בארצות הברית. הכותבת הוסיפה שנישואין מבטיחים מערכת הורית יציבה יותר עבור הילד, ציינה הגוף המחקרי בנושא מעיד שהמסגרת המסורתית של המשפחה עדיפה לילדים ושמסגרת דו הורית נכונה יותר גם מבחינה כלכלית ומבטיחה את רווחת הילד.
בשנת 2020 ציין האתר "סימפלי" את הפרק כאחד מפרקי הטלוויזיה הקלאסיים ששינו את פני הטלוויזיה לנצח. הכותב ציין שההחלטה להגיב לביקורת של קווייל במסגרת העלילה, על ידי הדמות עצמה, הייתה החלטה מבריקה שהפכה את הפרק לבלתי נשכח ושברה את הקיר הרביעי בין הדמות לצופים.
הצ'ופצ'יק של הקומקום
הצ'ופצ'יק של הקומקום הוא מערכון קומי של הגשש החיוור. הוא היה חלק ממערכון "הכה את המומחה", פרודיה על תוכניות הרדיו, בה מוצגים קטעים של שאלות למומחים, ראיונות וכתבים.
עלילה
המערכון פותח בהצהרה של הקריין הראשי (גברי בנאי) אחד המאזינים (ישראל פוליאקוב), מחייג כדי לשאול איך מכנים בעברית את "הצ'ופצ'יק של הקומקום". מומחה הלשון הקפדן (שייקה לוי) ממהר לתקן כל שיבוש של המאזין, שרק לאחר כמה תיקונים מצליח לשאול:. גם לאחר השאלה מומחה הלשון עדיין לא עונה מיד, אלא מתקן תחילה את שאלתו של המאזין. לבסוף, הוא מסביר לו, כי השם הוא זרבובית ומתאר את הצורה המנוקדת של המילה ואת נטייתה. המאזין שביקש תשובה קצרה בלבד, מנתק בזעם את השיחה ואומר:. מומחה הלשון מנצל גם את ההזדמנות הזו כדי לתקן שוב:.
Greetings from Isolation
Greetings from Isolation או בפשטות ברכות מהבידוד הוא פרויקט קולנוע קנדי, שהושק בשנת 2020 במהלך התפרצות נגיף הקורונה בקנדה. הפרויקט, שנוצר על ידי הקולנוען סטייסי דונן כ"פסטיבל קולנוע מקוון", מציג סרטים קצרים של במאי קולנוע קנדים, שנוצרו אך ורק עם צוות השחקנים והמשאבים שיש איתם במהלך משטר הריחוק החברתי שהוטל. נכון ל-13 ביולי 2020, 59 סרטים הוקרנו בבכורה באתר הפרויקט, כאשר בסך הכל צפויים כמאה סרטים.
נורמן וילנר מהעיתון "Now" סקר לטובה את הסרטים באתר, וכתב כי "יש מגוון מרתק של גישות וטונים, ומעניין בלי סוף לראות כיצד האמנים הבודדים מגיבים לאתגר של דנון ומגבלותיו. לעיתים קרובות יותר [הם נענים בחיוב] מאשר מרבים, הם מעסיקים את עצמם כשחקנים - מכיוון שהם כמובן זקוקים לזה - אבל זה פשוט גורם למכנסיים הקצרים להרגיש יותר אישיים ומרתקים. כמה מיוצרי הסרטים האלה שמו את עצמם אי פעם במרכז היצירה שלהם?"
WebKit
WebKit הוא מנוע פריסת תצוגה של חברת אפל המאפשר הצגה מעוצבת של דפי אינטרנט. מנוע זה מורכב מ-WebCore המבוסס על המנוע KHTML של Konqueror, ומ-JavaScriptCore המבוסס על מנוע KJS שפותח כחלק מפרויקט KDE.
היסטוריה
פרויקט WebKit פותח לראשונה עם חברת אפל על ידי דון מלטון ב-25 ביוני 2001, כפרויקט פיצול של הפרויקטים KHTML ו-KJS של קבוצת KDE.
שימושים
מנוע ה-WebKit משמש בעיקר את הדפדפנים ספארי, גוגל כרום ואת דפדפן ברירת המחדל של אנדרואיד. כמו כן מיועד לשמש בעתיד את דפדפן אופרה. עם זאת, הודיעה חברת גוגל כי היא מתכוונת להוציא את מנוע ה-WebKit מהדפדפן שלה ולשווק מנוע פריסת תצוגה חדש בשם Blink.
D.E.B.S.
עלילה
ארבע תלמידות עומדות לסיים את הכשרתן באקדמיה פארה-צבאית סודית הנקראת (Discipline, Energy, Beauty, and Strength - משמעת, אנרגיה, יופי, וכוח). חברות היחידה הן מאקס ברוור, אשר אוהבת לשלוף את אקדחה עם או בלי פרובוקציה, ג'אנט, שכל מאווה הוא להרוויח את התעודה שלה כסוכנת מן המניין, דומיניק, שמעשנת כפייתית ופעילה מינית, ואיימי ברדשאו, שחווה ספקות לגבי ייעודה כמרגלת, למרות שהיא התלמידה המצטיינת באקדמיה.
זמן קצר לאחר שאיימי נפרדת מבן זוגה, בובי, שגם הוא סוכן ממשלתי, חוזרת לפעולה פושעת-העל לוסי דיאמונד. דיאמונד היא גם נושא התזה של איימי, שנחשבת למומחית לגביה, ולכן היחידה נשלחת לצפות בדיאמונד במטרה לתעד פעילות פלילית - ומכאן מתחילה השתלשלות אירועים קומית. עוזרה של דיאמונד, סקאד, מסדר לה פגישה עיוורת עם סוכנת ק.ג.ב לשעבר, נינוצ'קה קפרובה. כשהדייט מסתיים בקרב יריות, צוערות ה- - שבטוחות שעלו על מזימה בינלאומית - רודפות אחרי דיאמונד. איימי נתקלת בדיאמונד במחסן, וכשדיאמונד מנסה להקסים את איימי כדי להימלט, איימי מגלה שדיאמונד לסבית, דבר שמפתיע אותה מאוד, מכיוון שהנושא לא עלה בכל מחקרה המעמיק. דיאמונד נמלטת בזמן בלבולה של איימי, וכשחברותיה מוצאות אותה, הן מהללות אותה כי היא הסוכנת היחידה שאי פעם פגשה בדיאמונד וחייתה.
מאוחר יותר, לאחר שה- חזרו למגוריהן, פורצת דיאמונד לבניין המאובטח כדי לחטוף את איימי למטרת יציאה לבילוי משותף. גם ג'אנט נסחפת לתוך המזימה כאשר היא מתעוררת ומגלה את המתרחש. במהלך הבילוי במועדון לילה, איימי נהיית יותר ויותר מוקסמת מדיאמונד, וגם ג'אנט נקשרת לסקאד. דיאמונד ואיימי כמעט מתנשקות, אך ג'אנט מפריעה להן ומביעה הלם מהמתרחש. ג'אנט מודיעה לאיימי כי היא מפרה את כללי, ומתקשה לקבל את הרעיון שאולי איימי אינה סטרייטית. איימי סוחטת ממנה הבטחה שלא תגלה את סודה תוך כדי איום על קבלתה לשורות הסוכנות בתום הכשרתה.
למחרת, ראשת הסוכנות, גב' פיטרי, מקדמת את איימי למפקדת היחידה. מקס, שהובילה את היחידה קודם, רותחת מזעם, אך נאלצת להתמודד עם השינוי מכיוון שהיחידה מוזעקת לשוד בנק שדיאמונד ביצעה. איימי ומקס רבות במהלך הפעולה בבנק, כאשר מתגלה שדיאמונד שדדה את הבנק רק כדי שתוכל לראות שוב את איימי. השתיים מתנשקות, ודיאמונד מבקשת מאיימי להצטרף אליה. החברות של איימי מגלות כתובת על הקיר, "הנערה בידיי", ולכן מאמינות שאיימי נחטפה. חוץ מג'אנט, שיודעת בדיוק מה קרה. גב' פיטרי מנהלת מצוד ארצי אחר איימי, בעוד ג'אנט מנסה להזהיר את איימי לגבי ההתפתחויות, אך איימי לא שומעת את הודעותיה. בינתיים, איימי מספרת לדיאמונד על חלומה לברוח לברצלונה ללמוד אמנות, ואת הרגע הרומנטי הזה רואה נינוצ'קה הדחויה, ששולחת הודעה אלמונית ל- שמגלה את מיקומן של שתי הנשים. כאשר היחידה פורצת לבית להציל את איימי, הן מגלות את השתיים באמצע יחסי מין, והן בורחות מהחדר בסלידה. למרות נסיונותיה של דיאמונד להרגיע את איימי, זו חוזרת למפקדת כדי לנסות להגן על עצמה.
גב' פיטרי מחליטה לזרוק את איימי מהאקדמיה, אך מקס מעלה הצעה חלופית שתאפשר לאיימי לשמור על שמה הטוב בסוכנות, וגם תמנע מהסוכנות בושה. בינתיים, דיאמונד, כדי לזכות באיימי בחזרה, מנסה לכפר על כל עוונותיה, ומחזירה כל פריט שאי פעם גנבה. ובעזרתו של סקאד, מתכננת לפלוש לנשף הסיום של האקדמיה, בו צפויה איימי לקבל את אות "סוכנת השנה", בתמורה לכך שבנאומה תספר סיפור אימה על חטיפתה בידי דיאמונד והצלתה על ידי הסוכנות. אך לפני שהיא יכולה לספר כל זאת, נפגשות עיניה בעיני דיאמונד, ובהתרגשות היא מספרת שימיה עם דיאמונד היו הטובים בחייה. היא בורחת מן הבמה, ופוגשת את דיאמונד במחסן דומה לזה שבו הן נפגשו לראשונה. ה- מתחילות לרדוף אחריה, אך מקס מבינה שחברתה מאוהבת, ומחליטה לתמוך בה, ועוזרת לה להימלט עם דיאמונד.
הפקה
הבמאית, מפיקה, ותסריטאית אנג'לה רובינסון החלה לצייר קומיקס על כשהיא הייתה סטודנטית באוניברסיטה. היא יצרה סרט קצר בנושא בעזרת מענק שקבלה מארגון Power Up, שהוצג במגוון פסטיבלי קולנוע, כולל פסטיבל סאנדנס. בעקבות הצלחת הסרט הקצר, יצרה את הגרסה הארוכה.
הצלחת הסרט
הסרט הוצג רק ב-45 אולמות, עם הכנסות של $97,446. למרות ביקורות גרועות באתרי סרטים כלליים, הפך הסרט למעין סרט קאלט להט"בי ופמיניסטי.
עמית קרן
עמית קרן (נולד ב-7 בינואר 1964) הוא פרופסור בפקולטה לפיזיקה בטכניון. הוא פיזיקאי ניסיויי בתחום של מוליכות-על ומגנטיות וחוקר חומרים כמו: זכוכיות ספינים, מגנטים מתוסכלים, מגנטים מולקולריים, ומוליכי-על בטמפרטורות גבוהות. הוא משתמש במגוון בטכניקות ניסיוניות כמו: רזוננס מיואוני, אלקטרוני וגרעיני, מגנטומטריה, הולכה, פיזור נייטרונים, פיזור קרני איקס, ופליטה פוטו-אלקטרונית. כמו כן הוא מפעיל מעבדה לגידול גבישים יחידים.
ביוגרפיה
עמית קרן נולד בתל אביב ב-1964, בן לשרה ויוסף קרן. בשנים 1982–1985 שירת בצה"ל. קיבל תואר ראשון במתמטיקה ופיזיקה מאוניברסיטת תל אביב בשנת 1986, דוקטורט מאוניברסיטת קולומביה בארצות הברית בהנחייתו של פרופ' טומו יואמורה בשנת 1994, והיה בתר דוקטורט באוניברסיטת דרום פריז, Orsay בהנחיית Henray Alloul עד 1997.
מבורך בן נתן
מבורך בן נתן (חי בסביבות ראשית המאה ה-10) היה פייטן ארץ ישראלי קדמון.
מבורך חי בירושלים ופיוטיו מצוטטים החל ממחצית המאה ה-10 בפירושים שונים וספרים שונים. חלק ממצטטיו הראשונים היו קראים וקינה בעלת אקרוסטיכון של שמו "מברך בן נתן" כלולה בספר ה"חזניא", סדור תפילות עתיק של הקהילה הקראית, וייתכן שהיא משלו.
למרות האמור, אין לזהותו בוודאות כקראי והשתייכותו מוטלת בספק.
אין לבלבל בינו לבין פייטן מאוחר יותר בשם מבורך בן נתן הלוי או מבורך בן נתן בן ניסן הלוי חבר, שחיבר את הפיוטים "מדוע נרים ראש" ו"מרום בעוז נאדר" המופיעים אף הם בסדורי הקראים. את האחרון נוטים החוקרים לראות כרבני מובהק, לפי חתימתו "חבר" ולפי התבססותו בפיוטו על דברי חז"ל בפסיקתא.
אדם נוסף בשם זה הוא מבורך בן נתן הכהן הדיין ממצרים, בן המאה ה-12.
גטו עירוני
גטו עירוני (מאיטלקית: Ghetto) הוא חלק מוגדר בעיר בו מתגוררות קבוצות מיעוטים, בעיקר כתוצאה מלחצים חברתיים, חוקתיים וכלכליים. גטו עירוני מוגדר כרחוב, או רובע של עיר, הנפרד פיזית מהפונקציות השונות של העיר. לרוב גטאות נתפסים כאזורים עניים יותר מחלקים אחרים של העיר. תצורות שונות של גטו מופיעות בעולם, כאשר כל גטו בעל שם, מאפיינים, ומרקם אנושי הייחודיים לו. המונח נושא לרוב משמעות שלילית המדגישה את הממד הגאוגרפי של עוני ובידולו מאזורים אחרים.
אטימולוגיה
מקור המילה "גטו" אינו ידוע, מכיוון שלא ברור אם המונח הגיע במקור מעברית, יידיש, איטלקית או לטינית. יש הגורסים כי מקורה מהפועל "לצקת" (באיטלקית gettare), שניתן לייחס לנוכחות של בית יציקה לנחושת בתחילת המאה ה-16, באזור שהיה עתיד להיות הרובע היהודי בוונציה. אחרים טוענים כי המקור הוא מהמילה גאַס ביידיש שפירושה "רחוב" (Gasse בגרמנית, בדומה לשפות אירופיות רבות). מקורות אפשריים נוספים למילה :
השערה נוספת אם כי קלושה למקור המונח היא המילה "Egitto" באיטלקית (השם לארץ מצרים, ייתכן לזכר יציאת בני ישראל ממצרים).
התפתחות היסטורית
המושג גטו עבר הבנייה במרוצת השנים, באמצעות שימושים שונים במיקומים שונים בעולם.
הגטאות הראשונים נראו בימי הביניים, ונוצרו כתוצאה מהחלטתם של היהודים עצמם להיבדל מן החברה הכללית, מטעמים של שמירת אורחות החיים שלהם ומניעת התבוללות, וכן מפאת ביטחון אישי אל מול פרעות שבוצעו בהם. במקרה זה, ההבדלות המרחבית נבעה מבחירה, או מכורח המציאות באותם הזמנים. בתקופה זו עדיין לא נכפה נושא המגורים העירוניים והפרדתם המרחבית, אך נעשו החלטות להגביל את עיסוקיהם של היהודים או להפעיל עליהם סנקציות שונות על מנת להבדלם או להשפילם.
מרוקו
מלאח (בערבית: אל-מלאח, الملاح) הוא שמו של הרובע היהודי בערי מרוקו, ומהווה מילה מקבילה למושג "גטו" בעדות יהדות אשכנז. מלאח הוא הייצוג הראשון של גטו של אוכלוסיית יהודים אשר הוגבלו מטעם הרשויות למרחב עירוני מסוים. ב-1438 הוקם המלאח הראשון בעיר פאס והיה נפוץ מתחילת המאה ה-15 ועד תחילת המאה ה-19. בערים, המלאח היה מוקף חומה ומוקם בדרך כלל ליד חצר המלוכה או מוסדות השלטון האחרים על מנת להגן על תושבי המלאח בפני פרעות. עם עלייתם של כמעט כל יהודי מרוקו לישראל והגירתם לארצות אירופה, המלאחים התרוקנו מיהודים ויושבו על ידי אוכלוסייה מוסלמית ענייה.
איטליה
הגטו היהודי בוונציה, ברובע קאנארג'ו הצפוני בעיר, היה הגטו היהודי הראשון באירופה. הגטו הוקם ב-1516 על ידי הרפובליקה של ונציה עקב גזירות ואיסורים על היהודים. זו הייתה הפעם הראשונה שנאסר על יהודים לפי חוק לגור בחלקים מסוימים של עיר אירופית, וכן נאסר על תושבים אחרים להתגורר עמם. לא רק יהודים הוגבלו בשטח המחיה באותן השנים, אלא שזו הייתה מדיניות השלטונות כלפי מיעוטים לאומיים שחיו בעיר ונציה. עם זאת, היהודים חויבו, בשונה מיתר המיעוטים, לענוד סימני זיהוי. מהמאה ה-16 ועד המאה ה-18, המובלעת היהודית המחייבת והסגורה פיזית התפשטה לרומא, פירנצה, מנטובה, ולערים ועיירות נוספות באיטליה.
מלחמת העולם השנייה
במהלך מלחמת העולם השנייה, נוסף נדבך חדש לאופי הגטאות. מתחמי הגטאות הוקמו על ידי שלטונות גרמניה הנאצית, במקרים רבים בשכונות או ברבעים יהודיים או בסמוך עליהם. יהודי העיר הוראו להעתיק את מקום מגוריהם אל מתחמים אלו, במקביל לפינוי האוכלוסייה שאינה יהודית מן המתחמים. השימוש במילה גטו נבחר על ידי שלטונות גרמניה הנאצית מפאת הבידוד של היהודים מן החברה הכללית, אך השימוש בה נבדל מהגטאות שהיו ידועים עד אז בכך שהגטאות שימשו כמקום ריכוז נוח של היהודים עבור ניצולם או שילוחם למחנות ההשמדה, ובכך שהיוו אמצעי חיסול עקב הצפיפות, התנאים הירודים והתברואה הלקויה. בשנת 1942 החל מבצע ריינהארד שעיקרו היה שילוח אוכלוסיית היהודים מן הגטאות אל מחנות ההשמדה.
השימוש במונח גטו בארצות הברית
בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה וכחלק משיקום הכלכלה האמריקאית שלאחר המשבר הכלכלי העולמי, חלו שינויים רבים במדיניות הדיור. לגיבורי המלחמה האמריקניים הוקצו שטחי מגורים מרווחים בפרברים במקביל למעבר של קבוצות מיעוטים אל העיר, שהתאפשר עקב שינויים גלובליים ואחרים. האפליה בתחום הדיור הואצה והולידה את הגטו האמריקאי. המונח מתייחס לשכונה עירונית בה מצויים פשע מאורגן, אלימות, ועוני מחפיר. שכונות אלו בעלות רוב של מיעוטים המתגורר בהם, בעיקר אפרו-אמריקאים. השינויים העירוניים הולידו להתפתחות גטאות אלו דרך הדרתם של האוכלוסייה האפרו-אמריקאית אל שכונות בהם יש מחסור בתעסוקה, וכתוצאה התמלאות הרחובות בפשיעה. לדעת דורין מאסי קיום תופעה זו מהווה אתגר ליסודות של הדמוקרטיה אמריקאית
שבירת המיתוס השלילי של הגטו העירוני
יש המערערים על המשמעות השלילית שדבקה במילה גטו, וקובלים על ראיית הגטו העירוני כמובלעת סגורה. מחקרים מצאו כי ישנם אנשים שבוחרים מרצון לעבור לאזורים אלה, וזאת כדי לגור בקרבת בני משפחה וחברים. יש הטוענים כי השימוש השלילי במונח מתעלם מהמשאבים הרבים שהקשרים המקומיים עשויים לספק לתושבים המתגוררים באזורים אלה.
גטו כיום
המונח "גטו" משמש גם לתיאורים תרבותיים וחברתיים, עבור אוכלוסייה מובחנת, שנבדלת מהמרחב לאו דווקא בשל מעמדה הכלכלי. המילה משמשת לרוב בסלנג לתיאור מקום בו מתקיימת תרבות מסוימת ולרוב בהקשר אפרו-אמריקאי. באופן רחב יותר, המונח עלול לייצג משהו ירוד, או שלילי. המילה עצמה נפוצה כיום גם באור חיובי, כמאפיין קהילתי, וכמקור לתרבות, או למוזיקה. דוגמה לכך היא התפתחות סצנת ההיפ-הופ והראפ בגטאות האפרו-אמריקאיים בארצות הברית.
המונח מאומץ גם על ידי קהילות המעוניינות בהיבדלות מרחבית, בדומה לשימוש הראשון של גטו מימי הביניים, מפאת רצון לביטחון אישי וליכולת לקיים בנוחות אורחות חיים. דוגמה לכך היא הגיי וילג' של הקהילה הלהט"בית. קהילה זו לעיתים תוחמת עצמה בגבול גאוגרפי עירוני מוכר, ומרבית אוכלוסייתה שגרה במקום היא גאה. בשונה מגטאות אחרים, גטאות גאים יכולים להיווצר על ידי הקהילה עצמה, ולספק מוסדות בילוי ופנאי המותאמים לה. נראה כי סוג גטו זה ביכולתו לעודד ג'נטרפיקציה.
בישראל
למדינת ישראל יש גבולות פנימיים המתקיימים במרחב תרבותי-חברתי. ההבדל בין גבול זה לגבול מדיני הוא ברמת הנוכחות המרחבית שלו. גבול פנימי גלוי בזכות הכללים והמוסכמות המקובלים בקרב קבוצות מסוימות, שמובנים לחברי הקהילה ומבדילים אותם מהמרחב הפיזי הסובב.
יש החוקרים את הגבולות החברתיים ואת אופן הבנייתם, כמו גם את תוצריהן החברתיות והכלכליות. ישנה טענה כי בישראל גבולות אלו נוצרו כמנגנון שליטה שמשרת את חברי האליטות (לרוב גברים, אשכנזים, יהודים) על מנת להדיר את השונים מהם. במרוצת השנים התפתחו בישראל הבדלות מרחביות מובחנות, סביב תרבות, עדה ודת.
דרום תל אביב
בימינו, המושג "דרום תל אביב" הוא מושג סוציו-אקונומי נוסף על היותו מרחב גאוגרפי. אזור זה נחשב לאזור חלש מבחינה כלכלית וביחס לאזורים האחרים בעיר תל אביב. מתוקף היותר אזור כזה, הגיעו אליו בעיקר אוכלוסיית יוצאי יוון, ומאוחר יותר תימן. במרוצת השנים הגיעו אליו אוכלוסיות שוליים כגון מסתננים מאפריקה ועובדים זרים וכן אוכלוסיות עניות שאין ביכולתם לשכור דירה באזור מרכז העיר או צפון העיר.
שומרונים בחולון
נווה פנחס בחולון נבנתה בתחילת שנות ה-50 בדרום מרכז העיר. בשכונה קיים ועד שמטפל בענייניה השוטפים של הקהילה. קיימים מוסדות מוכרים והמזוהים עם הקהילה מתוך תקציב שוטף שהמדינה מקציבה. השכונה היא שומרונית ונבדלת מתוקף רצון הקהילה לקיים את אורחות חייה, ולקיים קשר מרחבי עם אחיהם שמתגוררים בהר גריזים. יחד עם ההפרדה השכונתית, השומרונים מחולון עושים שימוש בכלל מוסדות העיר והמדינה.
ג'רג' אדם (רופא)
ביוגרפיה
לאחר סיום לימודיו הפך תחילה לשוליית שען (1940-1943) אף קיבל תואר שען מומחה (החוקים היהודיים לא איפשרו לו להתקבל לאוניברסיטה ובמיוחד בגלל החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי בהונגריה) הוא נלקח לשירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) בין השנים 1943-1944. לאחר מלחמת העולם השנייה נרשם לאוניברסיטת פרנץ יוזף המלכותית ההונגרית בקולוז'וואר ולאחר מכן לפקולטה לרפואה של אוניברסיטת פזמני פטר (כיום: אוניברסיטת זמלווייס), שם קיבל את התואר דוקטור לרפואה ב-1949. לאחר סיום לימודיו עבד כשנה בהתמחות כרופא בבית חולים, ומשנת 1950 הפך לעובד המכון לפיזיולוגיה באוניברסיטת בודפשט לרפואה. בין 1952 לבין 1955 היה חוקר במכון פאבלוב בלנינגרד, ולאחר מכן חזר למכון לפיזיולוגיה באוניברסיטת זמלווייס לרפואה (SOTE), שם ארגן והוביל קבוצת עבודה עצמאית של נוירופיזיולוגיה. בשנת 1966 הוזמן לאוניברסיטת אטווש לוראנד, שם מונה כפרופסור בסגל האקדמי בפקולטה למדעים. שנה לאחר מכן הפך לראש המחלקה לפיזיולוגיה השוואתית שהקים. ב-1970, בנוסף לתפקידו באוניברסיטה, מונה למנהל המכון לפסיכולוגיה של האקדמיה ההונגרית למדעים, תפקיד שמילא עד 1972, השנה שבה נבחר לרקטור אוניברסיטת אטווש לוראנד ולמועצת המנהלים של האקדמיה ההונגרית למדעים. הוא כיהן כרקטור עד 1978 ובמועצת המנהלים עד 1977. הוא קובל תואר אמריטוס בשנת 1992 והוסמך לפרופסור מחקר.
ג'רג' אדם הגן על עבודת הדוקטורט שלו במדעי הביולוגיה ב-1955 ועל עבודת הדוקטור האקדמית שלו ב-1965. הוא הפך לנשיא ולאחר מכן חבר בוועדת הפסיכולוגיה ובוועדת הנוירוביולוגיה של האקדמיה ההונגרית למדעים. בשנת 1970 נבחר כחבר נספח באקדמיה ההונגרית למדעים ובשנת 1979 כחבר מן המניין. לאחר בחירתו היה חבר בוועדה ליחסים חברתיים ויו"ר "למידה לאורך החיים" של הוועדה האקדמית. בין 1990 לבין 2000, הוא עמד בראש "מועדון המדענים" של האקדמיה ההונגרית למדעים. בנוסף לתפקידיו האקדמיים, הוא היה פעיל בהפצת ידע מדעי: בין השנים 1978–1990 היה הנשיא הלאומי של האגודה להפצת מדעים, ובין השנים 1990–1992 היה יו"ר ועדת האתיקה. בשנת 1994 נבחר לנשיא החברה הפדגוגית ההונגרית. הוא כתב מספר חיבורים על חשיבות הפצת הידע המדעי. אדם כיהן במועצות המערכת של מספר כתבי עת מדעיים, כולל:
אדם היה חבר כבוד במספר אגודות מדעיות זרות (בין היתר):
רות מאייר
רות מאייר (9 בנובמבר 1920, וינה - שלהי נובמבר 1942, אושוויץ) הייתה יהודייה ילידת אוסטריה שנספתה באושוויץ. ניהלה יומן שמתאר את קורותיה מעליית הנאצים לשלטון, דרך הגירתה לנורווגיה וחייה שם תחת השלטון ששיתף פעולה עם הנאצים ומסתיים כמה ימים לפני מותה במחנה ההשמדה אושוויץ. היומן בתוספת דפי מכתבים יצא לאור לראשונה בנורווגיה ב-2007.
ביוגרפיה
רות מאייר נולדה בווינה ב-1920 למשפחה בורגנית מתבוללת. כשהייתה בת 13, נפטר אביה ממחלה. ב-1938, לאחר סיפוחה של אוסטריה לרייך הגרמני, נאלצה המשפחה לעזוב את ביתה ולהצטופף בחדר יחיד בדירה של משפחה אחרת. רות ואחותה הצעירה יהודית (דיתה) עזבו את בית הספר הכללי ועברו לבית ספר יהודי. בשלב זה נחשפה רות לראשונה להתנכלויות כלפי יהודים. בחמישה לאוקטובר 38', היא הייתה עדה להכאה של יהודי על ידי שני אנשי אס אס ותיארה זאת ביומנה:
זמן קצר לאחר ליל הבדולח נלקחה אחותה הקטנה- דיתה, לאנגליה במסגרת אחד ממשלוחי הילדים וכך למעשה ניצלה. במהלך 1939 הצליחו גם אמה וסבתה של רות לברוח לאנגליה, אך רות עצמה, העדיפה מסיבה לא ברורה, לעבור לנורווגיה. עם הגיעה לנורווגיה התארחה אצל משפחה של אחד מהמכרים של אביה, אך בהמשך עבדה בכמה כפרים, ערכה טיולים ממושכים ולבסוף שכרה חדר במעון לנשים צעירות ולמדה ציור בבית ספר למלאכה ולאמנות. בסך הכל היא חיה בנורווגיה קרוב לארבע שנים, בהן המשיכה לתאר את חוויותיה במקביל לאירועים הפוליטיים של המלחמה. המשוררת הנורווגית גונבור הופמו, הייתה לבת הזוג שלה. אהבתן הולידה כאב גדול, שהוביל לאשפוזה של מאייר לאחר התמוטטות נפשית. וגם לכמה שירי אהבה השזורים ביומניה. ב-26 בנובמבר 1942, נלקחה רות מאייר מן המעון שבו התגוררה, הובלה לנמל אוסלו ושם הועלתה יחד עם כ-500 יהודים נוספים לספינה 'דונאו' לשטטין ומשם ברכבת לאושוויץ. את המכתב האחרון כתבה לאהובתה על סיפון האונייה: "אני חושבת שטוב שקרה כך. מדוע לא נסבול, אם יש סבל רב כל כך?" באושוויץ נרצחה בתאי הגזים יחד עם היהודים הנוספים שהגיעו איתה מיד עם הגיעם.
פרסום היומן
יומנה של רות מאייר הגיע לידיה של חברתה, המשוררת הנורווגית גונבור הופמו ונשמר בידיה ובידי אחותה של רות במשך עשרות שנים. לאחר מותה של הופמו ב-1995 הוחל בעריכת היומן ובעיבודו לספר. הספר נערך מתוך 1,100 דפי יומן וכ-300 דפי מכתבים שנכתבו בין השנים 1933-1942 (גילאי 13-22). הספר, בעריכתו של יאן אריק וולד, פורסם לראשונה בנורווגיה ב-2007 ועם פרסומו, זכתה רות לכינוי אנה פרנק של נורווגיה. מאוחר יותר תורגם הספר לעברית וראה אור בהוצאת שוקן, בשנת 2011.
לאופולד, דוכס בוואריה
ביוגרפיה
לאופולד נולד בשנת 1108, ללאופולד השלישי, מרקיז אוסטריה ולאגנס מווייבלינגן, בתם של היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה וברטה מסבויה.
בשנת 1136 מת אביו לאופולד השלישי, מרקיז אוסטריה, ולאופולד עלה לשלטון במקומו. בשנת 1137 הגיע לאופולד להסכם עם בישוף פסאו, ולפיו הבישוף יקבל את כנסיית פטרוס הקדוש בווינה, בעוד לאופולד יקבל שטחים נרחבים של הבישוף מחוץ לעיר, למעט שטח שעליו נבנתה מאוחר יותר קתדרלת סטפנוס הקדוש. בשנת 1139 הדיח קונראד השלישי, מלך גרמניה את היינריך העשירי, דוכס בוואריה, כחלק מהמאבק בין בית הוהנשטאופן לבית ולף, ומסר ללאופולד את דוכסות בוואריה.
ב-18 באוקטובר 1141 מת לאופולד במפתיע בנידראלטייך, ואחיו היינריך ירש את נחלותיו.
סוזאנה מרטינס
סוזאנה מרטינס (באנגלית: Susana Martinez; נולדה ב-14 ביולי 1959) היא פוליטיקאית אמריקאית חברת המפלגה הרפובליקנית, שכיהנה כמושלת ה-31 של מדינת ניו מקסיקו.
ביוגרפיה
מרטינס נולדה וגדלה באל פאסו שבטקסס, הצעירה מבין שלושה ילדים לג'קובו ופאולה מרטינס. היא צאצאית למהגרים ממקסיקו, סבא-רבא שלה היה הגנרל טורביאו אורטגה שנלחם ברודן פורפיריו דיאס במהלך המהפכה המקסיקנית. אביה היה מתאגרף ושירת בחיל הנחתים של ארצות הברית במהלך מלחמת קוריאה, לאחר מכן שירת כעוזר שריף ופתח חברת ביטחון בה עבדה גם סוזאנה כאחת מהמאבטחים. היא סיימה את לימודי בתיכון ב-1977 בהצטיינות לאחר שכיהנה כנשיאת מועצת התלמידים.
מרטינס בעלת תואר ראשון מאוניברסיטת טקסס באל פאסו ותואר J.D במשפטים מאוניברסיטת אוקלהומה ב-1986. באוקטובר 1986 החלה לעבוד כעוזרת לתובע מחוז 3 בניו מקסיקו. היא פוטרה באוגוסט 1993 על ידי מעבידה גרג ואלדז לאחר שהסכימה להעיד נגדו בחקירה בנושא פיטורים לא חוקיים שביצע. היא הגישה תביעה נגד ואלדז, שנסגרה בפשרה מחוץ לכותלי בית המשפט וכללה תשלום פיצויים למרטינס בסך כ-120,000 דולר. לאחר הפיטורים עבדה כמשפטנית במחלקת מדינת ניו מקסיקו לענייני משפחה, נוער וילדים.
ב-1996 היא עברה מהמפלגה הדמוקרטית למפלגה הרפובליקנית והחליטה להתמודד מול ואלדז בבחירות למשרת התובע המחוזי. היא ניצחה בבחירות ברוב ניכר ומונתה לתובעת מחוז דונה אנה, המחוז השני בגודלו במדינה. היא כיהנה בתפקיד במשך 14 שנים במהלכן נבחרה שוב עוד שלוש פעמים. בשנים אלו עמדה בעצמה בראש צוות התביעה במספר תיקים בולטים.
בנובמבר 2010 ניצחה בבחירות לתפקיד מושל מדינת ניו מקסיקו, כשזכתה ב-53% מקולות המצביעים. בנובמבר 2014 נבחרה פעם נוספת לתפקיד ברוב של 57%. ב-1 בינואר 2019 סיימה את תפקידה.
ב-2013 נבחרה על ידי טיים מגזין לאחת מ-100 האנשים המשפיעים בעולם.
מרטינס נשואה בשנית לצ'אק פרנקו ואם לבן חורג.
לוקאס גרהאם
לוקאס גרהאם היא להקת פופ דנית. היא מורכבת מהסולן הראשי לוקאס פורקאמר, והמתופף מארק פאלגרן. הלהקה הוציאה את אלבומם הראשון, לוקאס גרהאם, עם תוויות Copenhagen Records ו- Then We Take The World בשנת 2012. האלבום הגיע למקום הראשון במצעד הדני. אלבומם השני יצא בשנת 2015 וזכה לתשומת לב בינלאומית עם סינגלים כמו "Mama Said" ו-"", שהאחרון מהם עלה לראשונה במצעד הסינגלים בשוקי מוזיקה מרכזיים רבים. אלבום הבכורה הבינלאומי שכותרתו העצמית יצא רשמית בארצות הברית על ידי Warner Bros. רשומות ב־1 באפריל 2016.
קריירה
הלהקה הוקמה בדנמרק בשנת 2011 והעלתה בתחילת דרכה סרטונים תוצרת בית של השירים "Drunk in the Morning " ו-"Mind Criminal". השירים שותפו גם בפייסבוק וצברו כמה מאות אלפי צפיות. הלהקה חתמה על עסקת תקליטים בסוף 2011 עם חברת התקליטים הדנית Copenhagen Records שנמצאת בבעלות יוניברסל מיוזיק דנמרק. בראיון מאוחר יותר חשפה הלהקה כי היא כבר סיכמה חוזה עם קופנהגן רקורדס והסרטונים מעשה ידיהם היו מן רעיון עסקי-שיווקי כדי ליצור באז שיגרום לפרסומם.
לפני שהוציאה תקליטים באופן רשמי, מכרה הלהקה 17,000 כרטיסים לסיבובי הופעות עתידיים שיתקיימו.
המהדורה הראשונה של האלבום שלהם, אשר זמינה רק באירופה ובמדינות בודדות אחרות, הפכה למפורסמת בדנמרק. המהדורה הראשונה שלהם כללה ארבעה שירים שכיככבו בראש המצעדים כמו "Drunk in the Morning", "Better Than Yourself (Criminal Mind Pt 2) " ו-"Things Ordinary ". במהלך 2012 הופיעו לוקאס גרהם ב-107 הופעות ברחבי אירופה, ומכרו 40,000 כרטיסים בדנמרק בלבד. הם מכרו 80,000 אלבומים ו -150,000 סינגלים ובמקביל השיגו 5 מיליון צפיות ב- YouTube ו-27 מיליון סרטונים שקשורים למוזיקה שלהם. סיור ההופעות באירופה כלל מדינות כמו אנגליה, הולנד, נורווגיה, שוודיה, גרמניה, אוסטריה, צרפת וספרד.
סגנון מוזיקלי
המוזיקה של לוקאס גרהאם תוארה כהכלאה של פופ-נשמה. בסקירה על אלבומה החדש של הלהקה, העיתונאי ג'ון פארלס מ"ניו יורק טיימס " תיאר את הצליל שלהם "כמקום בו פופ פוגש את הרית'ם אנד בלוז". פטריק ראיין מ- USA Today כתב ששירי הלהקה "ממזגים ללא מאמץ אלמנטים של היפ הופ ופולק". מבחינה לירית, השירים עוסקים לעיתים קרובות בחוויות בלתי נשכחות כמו התבגרות כעניים ("אמא אמרה") או שתייה ("שיכור בבוקר"). השיר הפופולרי ביותר של הלהקה, "", מתאר את ההתבגרות והזדקנות בנקודות ספציפיות בחיים (מגיל שבע עד 60).
לוקאס גדל בקהילה אמנותית המנהלת עצמית במרכז קופנהגן. האזור ידוע באווירה היצירתית, בעוני היחסי ובפשע. חוויותיו שגדלו בקהילה עיצבו הן את צליל המוזיקה שלו והן את המילים שהוא כותב.
ליליאן קופלנד
ליליאן קופלנד (דרוסין) (באנגלית: (Lillian Copeland (Drossin; 24 בספטמבר 1904 – 7 בפברואר 1964) הייתה אתלטית אמריקאית-יהודייה, אלופה אולימפית בזריקת דיסקוס, בעלת שתי מדליות אולימפיות, שיאנית עולם בהדיפת כדור ברזל והטלת כידון. עד אולימפיאדת בייג'ינג (2008) היא הייתה זורקת הדיסקוס היחידה מארצות הברית שזכתה במדליית זהב.
ביוגרפיה
קופלנד נולדה בניו יורק בשם ליליאן דרוסין, להורים מהגרים מפולין. שם משפחתה שונה לקופלנד לאחר שאמה נישאה בשנית לאחר מות אביה והם עברו לגור בלוס אנג'לס.
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1926 זכתה קופלנד בכל שלושת הענפים, זריקת דיסקוס, הדיפת כדור ברזל והטלת כידון וקבעה בהם שיאים אמריקאיים חדשים.
שיאנית עולם
בין השנים 1928-1926 קבעה קופלנד שלושה שיאי עולם בהטלת כידון ושני שיאי עולם בהדיפת כדור ברזל (8 ליברות).
לראשונה נערכו תחרויות אתלטיקה לנשים במשחקים האולימפיים. במבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת אמסטרדם (1928) השתתפה קופלנד גם בריצת שליחות 4x110 יארד ויחד עם חברותיה קבעה שיא אמריקאי חדש של 50 שניות. במשחקים אלו זכתה קופלנד במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 37.08 מטר, אחרי הלינה קונופקה מפולין שקבעה שיא עולם חדש של 39.62 מטר ולפני רות סבדברג משוודיה (35.92 מטר). לצערה תחרות הטלת כידון לנשים עדיין לא נכללה במשחקים אלו.
לאחר המשחקים האולימפיים למדה קופלנד באוניברסיטת דרום קליפורניה בבית הספר למשפטים ופחות התרכזה בספורט ולא התאמנה ברצינות עד שנת 1931.
אלופה אולימפית
במבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) היא נכללה בנבחרת הלאומית, לאחר שסיימה בקושי במקום שלישי בזריקת הדיסקוס. במשחקים עצמם היא זכתה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בשיא אולימפי חדש של 40.58 מטר אותו קבעה בזריקה האחרונה, לפני רות אוסבורן בת ארצה שהובילה מהזריקה הראשונה בתוצאה של 40.12 מטר וייאדביגה וייס-מרצ'ינקייביץ' יהודייה אף היא מפולין שיאנית העולם (38.74 מטר). קופלנד זרקה את הדיסקוס מהמקום ללא סיבובים. בגיל 27 היא הייתה לזוכה האמריקאית המבוגרת ביותר. תחרות הדיפת כדור ברזל לנשים לא נכללה במשחקים אלו (ניכנסה לאולימפיאדה רק בשנת 1948) ובכך לא יכלה לממש את יכולותיה.
במכביה השנייה שנערכה בשנת 1935 חזרה קופלנד מפרישה וזכתה ב-3 מדליות זהב ובשלושה שיאי מכביה חדשים בזריקת דיסקוס (37.38 מטר), בהדיפת כדור ברזל בשיא ארצות הברית חדש של 12.32 מטר ובהטלת כידון (36.92 מטר).
קופלנד בחרה להחרים את אולימפיאדת ברלין (1936) כיהודייה כיוון שהיטלר אסר על יהודים להשתתף בנבחרת גרמניה ובכך נמנע ממנה להגן על תוארה.
קופלנד עבדה שנים רבות במשרד השריף במחוז לוס אנג'לס בתפקידים שונים באכיפת החוק, בהם כ-24 שנים בתפקיד קצינת נוער.
מבצע אסותא
מבצע "אסותא" הייתה פשיטה נרחבת של כוחות חיל האוויר הישראלי, חיל השריון וחטיבת הצנחנים וכוח משימה מיוחד מסיירת שקד, נערכה ב-21 במרץ 1968 נגד מפקדות של הפת"ח ששהו במשטרת א-צאפי ובכפרים פיפה ודחל ועל בתי מחבלים בוואדי אל חנזירה שמדרום לים המלח.
המבצע נערך במקביל למבצע "תופת" (פעולת כארמה) שנערך בכראמה שבמרכז בקעת הירדן, שם שכן מפקדתו של יאסר ערפאת שהיה מפקד הפת"ח. הפשיטה הייתה מהפעולות הראשונות והחשובות של צה"ל נגד ארגוני הטרור הפלסטינים. בפשיטה זו הצליחו כוחות צה"ל להרוס מבנים של מחבלים ולחסל כ-50 מחבלים. לכוחות צה"ל המשתתפים בפעולה זו לא היו כלל אבדות, הצלחתה של פעולה זו הועמדה בצל הסתבכותה של הפעולה בכארמה והמספר הרב של הנפגעים שם.
רקע
השתלטות ישראל על הגדה המערבית במלחמת ששת הימים ביוני 1967, הביאה תוך זמן קצר להרס תשתיות ובסיסי ארגוני הטרור הפלסטינים שהתמקמו בשטח זה. ארגונים אלו, ובראשם הפת"ח, עברו לפעול משטח ממלכת ירדן והתבססו בשטח בקעת הירדן המזרחית. מבחינתם היה זה שטח אידיאלי שנהנה מעורף של מחנות פליטים סמוכים, גבול ארוך עם ישראל ומכשול טבעי של נהר הירדן ושל שטח חקלאי מרושת בתעלות השקיה שהיקשו על פעולה ישראלית משוריינת. שני הארגונים הפלסטינים, החזית העממית לשחרור פלסטין ואש"ף שבראשו עמד יחיא חמודה (יאסר ערפאת היה מפקד הפת"ח שהשתייך לאש"ף), החלו לשלוח חוליות פשיטה שחצו את נהר הירדן וביצעו מיקושים ופיגועים בשטחים שבשליטת ישראל וכמו כן ביצעו ירי מרגמות על יישובים ומוצבים ישראלים. לאחר שהכוחות הישראלים הגיבו באש, נהגו יחידות הצבא הירדני לפתוח באש ארטילרית על הכוחות הישראלים, וכך התפתחו תקריות אש רבות.
ב- 16 באוקטובר הוגש התכנון המבצעי לרבין וב-13 באוקטובר 1967 הוטל הביצוע על חטיבת הצנחנים 35 ועל סיירת מטכ"ל. המבצע בוטל, תוכנן שוב ל-12 במרץ ובוטל.
ב- 18 במרץ 1968, התרחש אסון המוקש בבאר אורה, בו עלה על מוקש אוטובוס עמוס בתלמידים מגימנסיה הרצליה שהיו בטיול באזור באר אורה. מדריך ורופא נהרגו ו-28 תלמידים נפצעו. דובר צה"ל והממשלה הכריזו שתבוא לכך תגובה.
אחר מיקוש האוטובוס, המבצע הובא לאישור הדרג המדיני. ראש הממשלה דאז לוי אשכול היסס, בשל קשריה הטובים של ארצות הברית עם הממלכה הירדנית וכינס את הממשלה פעמיים קודם שנתן את אישורו למבצעים. רוב שרי הממשלה תמכו בפעולות למעט השר משה חיים שפירא מהמפד"ל.
טענה נוספת נשמעה אז, שהפעולה נועדה להביא לשקט ביום העצמאות שהיה הראשון לאחר מלחמת ששת הימים.
המבצע
ב- 21 במרץ 1968 יצאו הכוחות למבצע באזור שמדרום לים המלח. מפקד המבצע היה ראש מטה פיקוד הדרום אל"ם אשר לוי שבהיעדרו של אלוף הפיקוד קיבל את הפיקוד.
זירת הקרב
באזור דרום ים המלח בכפרים א-צאפי, פיפה ודחל ובואדי אל חנזירה
ביצוע
על כוחות היבשה מהצנחנים ושריון והנדסה קרבית הוטל לכבוש את תחנות המשטרה בדחל, פיפי והמשטרה של א-צאפי ולהרוס אותן, וכן מבנים של מחבלים בכפרים ליד ובוואדי אל חנזירה. בפקודה נאמר להם שיש להרוג כל מחבל פת"ח שמתנגד ויורה, אך אין להרוג חפים מפשע, ואפילו מחבל שזרק את נשקו אין לירות בו. מסוקי חיל האוויר פעלו לסייע לכוחות, ובכמה מהמסוקים ישבו לוחמי כוח משימה מיוחד של סיירת שקד "שפיפון", שהוקם לא מכבר. על כוח זה הוטל לחוג באוויר, לזהות מחבלים, לנחות בסמוך אליהם ולחסלם. מטוסי סופר מיסטר של חיל האוויר סייעו אף הם לכוחות, והשמידו רכבים של צבא ירדן שנעו במטרה לסייע. מטוסי הסקייהוק, שכבר הגיעו לישראל, לא הורשו להשתתף במבצע בשל דרישה של ארצות הברית שהם לא יופעלו כנגד ירדן, והם הופיעו באותו זמן במסדר כנפיים בחצרים.
ההנחה הייתה שעם כניסת צה"ל לאזור לא יכנס צבא ירדן לעימות, הכוחות יחסלו ויהרסו את יעדיהם ויחזרו בסיומו לשטח ישראל.
כוח השריון וההנדסה הקרבית נעו מדרום לצפון ,משטרת דחל פוצצה ראשונה, אחרי משטרת פיפי ובסיום משטרת צאפי שהייתה הגדולה מכולן.
התוצאה
בעקבות הסתבכותה של פעולת כראמה, הועמדה ההצלחה המתוארת בצל. מפקד המבצע אל"ם אשר לוי אמר ששמות המבצעים ("אסותא" ו"תופת") העידו על המתרחש: "לי בדרום היה אסותא - בריאות, ובמרכז היה תופת".
יוגי פרל
קווין דוויין "יוגי" פרל הבן (באנגלית: .Kevin Duane "Yogi" Ferrell Jr; נולד ב-9 במאי 1993) הוא כדורסלן אמריקאי, שמשחק בקבוצת צדביטה אולימפיה הסלובנית בעמדת הרכז.
קריירת תיכונים ומכללות
פרל נולד וגדל באינדיאנפוליס שבאינדיאנה, ובין השנים 2008–2012 למד ב"תיכון פארק טודור" המקומי. בשתי עונותיו האחרונות בקבוצת הכדורסל של התיכון, הוביל אותה לזכייה באליפות ליגת התיכונים השנייה של אינדיאנה; במשחק הגמר 2011 קלע 14 נקודות, מסר 6 אסיסטים והוריד 5 ריבאונדים, ובמשחק הגמר 2012 קלע 17 נקודות, מסר 12 אסיסטים והוריד 9 ריבאונדים. בסיום עונת 2011/2012 נבחר להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן, וסיים במקום השני בהצבעות לפרס "שחקן התיכונים המצטיין באינדיאנה" (Indiana Mr. Basketball), אחרי הזוכה גארי האריס.
בשנת 2012 החל ללמוד באוניברסיטת אינדיאנה. בכל 3 עונותיו האחרונות בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה הוביל את שחקניה הן בנקודות והן באסיסטים, עם ממוצעים כוללים של 17.0 נקודות ו-4.8 אסיסטים למשחק. בעונת 2015/2016 הוליך את ה"הוז'רס" לשלב שמינית גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Sweet Sixteen), אך במשחק שמינית הגמר עצמו הפסידה הקבוצה מול אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בתוצאה 86–101, על אף משחק מצוין של פרל אשר קלע 25 נקודות. בסיום אותה עונה נבחר לחמישיית העונה של מחוז Big Ten בפעם השנייה ברציפות, וכן לחמישיית ההגנה של המחוז. לאורך תקופתו בקבוצת האוניברסיטה שיתף פעולה, בין היתר, עם שחקני ה-NBA לעתיד ויקטור אולדיפו, קודי זלר, נואה וונליי, אוג'י אנונובי ותומאס בראיינט.
קריירה מקצועית
לאחר שלא נבחר על ידי אף קבוצה בדראפט ה-NBA 2016, חתם פרל על חוזה מובטח-חלקית בברוקלין נטס. בדצמבר 2016, לאחר 10 משחקים בלבד, שוחרר מברוקלין והצטרף לקבוצת הבת שלה מליגת הפיתוח של ה-NBA – לונג איילנד נטס. ב-18 משחקיו עם לונג איילנד הציג יכולת טובה עם ממוצעים של 18.7 נקודות ו-5.8 אסיסטים למשחק.
בינואר 2017 חתם על חוזה ל-10 ימים בדאלאס מאבריקס, עקב פציעות של הרכזים דרן ויליאמס וג'יי. ג'יי. בראה. במשחקו השני עם המאבריקס קלע 19 נקודות בניצחון מול קליבלנד קאבלירס, ובמשחקו הרביעי קלע שיא קריירה של 32 נקודות, כולל 9 שלשות, בניצחון מול פורטלנד טרייל בלייזרס. יכולת הקליעה המוצלחת שהפגין במשחקיו הראשונים הרשימה את הנהלת המאבריקס, אשר החתימה את פרל על חוזה עד לסיום עונת. בסיום עונת הרוקי שלו, במהלכה רשם ממוצעים של 10.0 נקודות ו-3.7 אסיסטים למשחק, נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה. בעונה העוקבת השתתף בכל 82 המשחקים של דאלאס, ותרם 10.2 נקודות בממוצע למשחק כמחליפו מהספסל של הרוקי דניס סמית'.
לקראת עונת חתם על חוזה לשנתיים בסקרמנטו קינגס.
בינואר 2021 חתם על חוזה ל-10 ימים בקליבלנד קאבלירס, במדיה שיחק בשני משחקים.
לאחר תקופה קצרה בקבוצת סולט לייק סיטי סטארס מליגת הפיתוח, חתם באפריל 2021 על חוזה בלוס אנג'לס קליפרס עד לסיום עונת.
באוקטובר 2021 חתם על חוזה בקבוצת פנאתינאיקוס היוונית.
כולציסטוגרפיה
כולציסטוגרפיה (אנגלית: cholecystography), היא בדיקת הדמיה המשמשת לדימות כיס המרה במקרה שקיים חשד לאבני כיס המרה. בעבר השימוש בבדיקה זו היה נפוץ יותר, אולם הפרקטיקה הרפואית הנוכחית מעדיפה את בדיקות האולטרסאונד וה-CT לאבחון מקרים של חשד לאבני כיס המרה. בבדיקה זו משתמשים בדרך בכלל במקרים שתוצאות הבדיקות האחרות אינן חד-משמעיות.
לפני תהליך הבדיקה, נוטל הנבדק חומר ניגוד שמופרש על ידי הכבד. החומר שיופרש על ידי הכבד ייאסף בכיס המרה, שם הספיגה החוזרת של המים תגרום לריכוזו של חומר הניגוד. כתוצאה מנוכחות חומר הניגוד בכיס המרה יהפכו אבני המרה לאטומים לקרינת רנטגן ויראו כצלליות לבנות בתוצאות הבדיקה.
המרכז לזכויות חוקתיות
המרכז לזכויות חוקתיות (באנגלית: Center for Constitutional Rights, בראשי תיבות: CCR) הוא ארגון זכויות אדם ללא מטרות רווח שבסיסו בעיר ניו יורק בארצות הברית. הארגון נוסד בשנת 1966 על ידי ארתור קינוי, ויליאם קנסטלר ואחרים, ומטרותיו הן קידום חקיקת זכויות האזרח והשגת צדק חברתי.
הארגון מתמקד בקידום זכויות האדם, בעיקר באמצעים משפטיים. אחד מהישגי הארגון הוא הזכייה בתביעה נגד ממשל בוש בשנת 2004, בה קבע בית המשפט העליון של ארצות הברית כי עצירים במתקן המעצר בגואנטנמו יכולים לערער על מעמדם בבתי משפט בארצות הברית, וזכאים לייצוג משפטי. לאחר מכן העניק הארגון סיוע משפטי לאסירים נוספים.
היסטוריה
המרכז לזכויות חוקתיות הוקם בשנת 1966 על מנת להעניק תמיכה משפטית וכספית לעורכי דין שייצגו את פעילי התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח במיסיסיפי, בתקופת המאבק נגד הפרדה גזעית ולמען צדק חברתי. עיקר פעילותו הייתה תמיכה משפטית בפעילי התנועה, כאשר המקרים בהם טיפלו נבחרו כדי להעלות נושאים של הפרדה גזעית ואי-צדק כלכלי למודעות הציבורית, וליצור תשומת לב תקשורתית.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר 2001 ערער הארגון על מעצרים רבים שבוצעו בשם "המלחמה העולמית בטרור". אחד מהישגי הארגון הוא הזכייה בתביעה נגד ממשל בוש בשנת 2004, בה קבע בית המשפט העליון של ארצות הברית כי עצירים במתקן המעצר בגואנטנמו יכולים לערער על מעמדם בבתי משפט בארצות הברית, וזכאים לייצוג משפטי. זו הייתה הפעם הראשונה בהיסטוריה של ארצות הברית בה בית המשפט פסק נגד הנשיא, בשם לוחמי אויב לכאורה, ובזמן מלחמה. בשנים שלאחר מכן היו מספר החלטות נוספות של בית המשפט העליון שאסרו על שימוש בכוח בלתי מפוקח בזמן מלחמה בטרור.
לאיוש טיכי
לאיוש טיכי (בהונגרית: Tichy Lajos; 21 במרץ 1935 – 6 בינואר 1999) היה כדורגלן ומאמן הונגרי, ששיחק בעמדת החלוץ. נחשב לאחד מגדולי חלוצי הונגריה בכל הזמנים.
המרכז לזכויות חוקתיות
היסטוריה
בשנת 2005 הארגון זכה בפרס זכויות האדם של בסן פרנסיסקו, ומאז זכה בפרסי הוקרה נוספים.
לאיוש טיכי
ביוגרפיה
טיכי נולד בשנת 1935 בבודפשט שבהונגריה. הוא החל את דרכו המקצועית בבודפשט הונבד בשנת 1953. באותה העת הייתה הונבד לאחת הטובות באירופה עם שחקנים דוגמת פרנץ פושקש, שנדור קוצ'יש וזולטן צ'יבור. הוא זכה עימה בשני תוארי אליפות בשנות החמישים. בעקבות מאורעות המרד ההונגרי ב-1956 איבדה הונבד את פושקש וקוצ'יש שעברו לשחק במערב אירופה. עזיבתם הפתאומית גרמה לבעיות כלכליות חמורות עבור הקבוצה. התואר הבא שטיכי זכה עימה היה גביע מיטרופה ב-1959 בו סיים כמלך שערי הטורניר עם תשעה שערים. הונבד ניצחה בגמר את יריבתה העירונית מ.ט.ק הונגריה, כשהוא כובש שלושער במשחק הראשון שנגמר בניצחון 3–4 ובמשחק השני כבש עוד אחד בתיקו 2–2. באותה שנה סיים גם כמלך שערי הליגה ההונגרית בצוותא עם שני שחקנים, ובשנות השישים המשיך לזכות בתואר האישי ובסך הכל רשם חמש זכיות בתואר. טיכי הספיק גם לזכות בגביע ההונגרי ב-1964 לפני פרישתו ב-1971, ובסך הכל ערך במדיה 320 הופעות ליגה בהן כבש 244 שערים.