cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ליטל ידין
ביוגרפיה
לצד עיסוקה בתחום האדריכלות עוסקת ידין בתרגום ספרות יפה מאנגלית. בין תרגומיה: רבי-המכר "נערה עם עגיל פנינה" מאת טרייסי שבלייה ו"הפסנתרן" מאת ולדיסלב שפילמן - שניהם עובדו לסרטים ידועים. היא תרגמה גם את סדרת ספריו של אלי ויזל "בלהט הנשמה" ו"הנשמה החסידית", העוסקת בדיוקנאות אדמו"רים ובסיפורי חסידים.
אחד מתרגומיה הוא ספר העוסק בתחום הקרוב לה: "דמיון של מהנדס", מאת פיטר רייס, הנחשב אחד המהנדסים החשובים באירופה במחצית השנייה של המאה ה-20. הספר תורגם לשפות רבות וזכה בפרס "ספר הארכיטקטורה הטוב ביותר בשנת 2001" בצרפת.
ידין מתנדבת בעמותת עיר עמים, במחסום Watch ובמיזמים שונים העוסקים בדו-קיום ישראלי-פלסטיני.
נשואה לעורך הדין דן עברון, בנו של אפרים עברון, ואם לבן ובת. היא מתגוררת בביתה של משפחת ידין בשכונת רחביה בירושלים.
טיאניורפטור
טיאניורפטור (שם מדעי: Tianyuraptor) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הדרומאוזאוריים שנמצא ב-2009 בתצורת יישיין שבסין. הוא חי בתחילת הקרטיקון לפני 122 מיליון שנה. את שמו הוא קיבל על שם מוזיאון שאנדונג-טיאניו בו מצויים מאובניו. המילה "raptor" פירושה שודד והיא נחשבת למאפיין של רוב בני משפחת הדרומזאוריים.
יצור זה היה קרובם של הולוצירפטור המונגולי ושל המיקרורפטור שהיה בעל 4 גפיים מנוצות, איתם דאה ביערות סין. הוא היה דרומזאור בינוני בגודלו ובעל זנב ארוך יחסית (960 מילימטר) וארוך בהרבה מעצם הירך. הרגליים הקדמיות היו קצרות יחסית לאורך הרגליים.
דינוזאור זה נחשב למאובן מעבר בין הדרומזאוריים שחיו בלאוראסיה לבין אלה שחיו בגונדוונה. ייתכן שהוא חי על העצים כמו המיקרורפטור והשתמש בזרועותיו הקטנות לטיפוס. הוא היה מכוסה בנוצות, אך מראה עצמותיו הכוללות זרועות קצרות מדי ומאפיינים נוספים בשלד מראים שהוא לא היה יכול לעוף ואף לא לדאות.
ריפבליק RC-3 סי-בי
ריפבליק RC-3 סי-בי הוא מטוס אמפיבי מתוצרת ארצות הברית שהיה בשירות חיל האוויר.
תכנון המטוס נעשה בשנת 1937 אך בעיות מימון דחו את טיסת האב-טיפוס לשנת 1944. טיסות הניסוי עברו בהצלחה אולם המטוס נכשל מבחינה מסחרית. בתחילה מחירו היה גבוה מאוד אך שינויים מאוחרים במטוס הובילו לירידת עלויות הייצור והמחיר שלו ירד מ12 אלף דולר ל-3500 דולר. הורדת המחיר גרמה לעלייה במכירות המטוס והוא והיה להצלחה גדולה מאוד כשבמהלך תקופה מסוימת בכל יום נמכרו כמעט עשרה מטוסים מדגם זה.
המטוס הגיע ארצה כתרומה של עורך דין פרטי קנה את המטוס ולאחר מספר חודשים תרם אותו לחברת אווירון. המטוס הגיע לארץ מפורק והורכב בלוד אבל בגלל חוסר מיומנות בהרכבה המטוס לא הצליח לנחות על המים. מודי אלון שהיה אז מפקד הטייסת ניסה לנחות עם המטוס על המים אבל הנחיתה הסתיימה בשבירת מצופי המטוס ומאז הנחיתו את המטוס רק ביבשה. במלחמת העצמאות המטוס נהרס מהפצצות מצריות בשדה דב.
קישורים חיצוניים
ריפבליק RC-3 סי-בי באתר חיל האוויר
פרסביאקוזיס
פרסביאקוזיס או פרסביקוסיס (Presbyacusis או Presbycusis; מיוונית presbys-זקן ,akousis- שמיעה) היא תופעה הקשורה לאובדן שמיעה חושית עצבית עם העלייה בגיל.
בעקבות ההשפעה המצטברת של ההזדקנות על השמיעה, נגרמת ירידה בשמיעה בתדרים הגבוהים. תופעת הפרסביאקוזיס אומנם מצטברת עם הגיל, אך יש גורמים נוספים המשפיעים עליה. מקובל ברפואה להבחין בארבעה טיפוסים עיקריים של פרסביאקוזיס:
סקודה קאמיק
סקודה קאמיק (באנגלית: Skoda Kamiq) היא קרוסאובר עירוני בעלת חמישה מקומות, המיוצרת על ידי סקודה משנת 2019. הקאמיק הוצגה בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה בשנת 2019.
מפרט טכני
הקאמיק כוללת מנוע טורבו בנזין I4 צילנדרים בנפח 1.5 ליטרים המספק כ-150 כוחות סוס ב-5,000 סיבובים לדקה, עם תיבת הילוכים אוטומטית רובוטית כפולת מצמדים בעלת שבעה הילוכים. המכונית מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 8.4 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 212 קילומטרים לשעה.
גרסאות
מלבד הגרסה הבסיסית במהלך השנים יצרה החברה שתי גרסאות נוספות. הראשונה, סקודה קאמיק מונטה קרלו, הגרסה הספורטיבית לגרסה הבסיסית, שהוצגה בתערוכת פרנקפורט בשנת 2019. השנייה, סקודה קאמיק GT, גרסת הביצועים הגבוהים לדגם הבסיסי המיועד לסין הכולל מנוע טורבו I4 צילנדרים בנפח 1.4 ליטרים המספק כ-150 כוחות סוס. ה-GT הוצגה בשנת 2019.
הארמייה העשירית (האימפריה הרוסית)
הארמייה העשירית (ברוסית: ) של צבא האימפריה הרוסית, הייתה ארמייה רוסית שפעלה במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה
הארמייה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, ולמפקדה מונה וסילי פלוג. הארמייה לחמה בחזית המזרחית ונכללה במסגרת החזית הצפון מערבית. ב-2 בפברואר 1915 הותקפה הארמייה בידי הגרמנים בקרב השני על האגמים המזוריים, וספגה אבדות כבדות. הקורפוס ה-20 כותר באזור אוגוסטב ונאלץ להיכנע. הארמייה המשיכה להילחם עד שפורקה ב-1918 יחד עם כל צבא האימפריה.
קלמן מיקסאט
קלמן מיקסאט, (בהונגרית: Mikszáth Kálmán 16 בינואר 1847 – 28 במאי 1910) היה סופר ופובליציסט הונגרי, יליד סלובקיה של היום, חבר בהתכתבות של האקדמיה ההונגרית. נחשב אחד מחשובי הפרוזאיקנים ההונגרים בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, מחבר רומנים, נובלות ומסות. היה חבר באגודת קישפלודי ובאגודת פטפי.
רקע משפחתי וילדות
קלמן מיקסאט נולד בינואר 1847 למשפחה של אצילים הונגרים בכפר סקלבינה של היום, בהונגרית - סקלבוניה (משנת 1910 - מיקסאטפאלווה) בחבל פאלוץ שבמחוז נוגרד ב"הונגריה עלית" של פעם, שהיא כיום חלק מסלובקיה העצמאית. אבותיו היו כמרים לותרנים (אוונגליים) שלמדו בזמנם במרכזים תאולוגיים לותרניים בגרמניה - ויטנברג, האלה, וינה. להבדיל מהם, סבו של הסופר ניהל בית מרזח באחוזת נאג'קירטש (Nagykürtös). שם נולד יאנוש מיקסאט, אביו של הסופר, שמאוחר יותר, עבר עם הוריו, לכפר אבצק (Ebeck), הכפר הסלובקי אובצקוב של היום. בבגרותו חכר אצל בעלי האחוזה המקומית איטליז ובית מרזח והתחתן עם צעירה בשם מריה ורש, בת אצולה מן היישוב הצפוני פאראד. בשנת 1843 הזוג עבר לסקלבוניה, שבה חכר גם כן את האיטליז ואת המסבאה המקומית. קלמן היה האמצעי מבין שלושת ילדיו. האחות הגדולה, מריה, נפטרה בגיל 17 מדלקת ריאות פתאומית. המצב הכלכלי של המשפחה השתפר עם השנים, כשהגיע להתברך ב-100 דונם אדמה ושני עובדים: רועה צאן ומשרתת.
שנות הבגרות
מיקסאט לא סיים את התואר ועם גמר הלימודים חזר למחוז הולדתו נוגראד (נובוהראד) והתמחה במשרד של מתיאש מאוקש, משפטן ראש המנהל (szolgabíró) בבלשגיארמט. השתלם בהמשך אצל המשפטנים הבכירים של המחוז ובשנת 1872 היה לעוזר עורך דין בשרות המדינה. באותן השנים התחילה פעילותו הספרותית והעיתונאית. פרסם סיפורים ומאמרים רבים בעיתונים כמו "איגאזמונדו" (Igazmondó), "סאבאד אגיהאז" (Szabad Egyház) פהווארושי לאפוק" ,(Fővárosi Lapok) ו"יאנקו בורשסם" (Borsszem Jankó). ב-13 ביולי 1873 קלמן התחתן בניגוד לרצון הוריו עם אילונה מריה מאוקש. אחרי מות הוריו שנפטרו שניהם בדיוק באותה שנה, קלמן עבר עם אשתו לגור בבודפשט. הם נקלעו שם למצב של עוני. מיקסאט האשים את עצמו בכך שלא הצליח להרוויח די כסף מכתיבתו כדי לפרנס את אשתו ואת הבית והחליט משום כך להתגרש. על מנת לשכנע את אשתו להסכים סיפר לה שכביכול התאהב באחרת. אחרי שבני הזוג נפרדו בשנת 1875, נסוג מיקסאט לבית שהשתייך להוריו בסקלבּוניה. האדמות שהיו בבעלות הוריו הוחכרו על ידי אמו, בתנאים כאלה שלא יכלו לשמש לו מקור מחיה. אחרי כישלון בבחירות המחוזיות לתפקיד סגן-נוטריון בשנת 1874, החליט מיקסאט לחזור לבודפשט ומכאן הלאה הקדיש את עצמו כל כולו לכתיבת ספרות יפה. גם אשתו, שחלתה, חזרה לבית הוריה במוהורה.
פעילותו בזירת הספרות והעיתונות
דרכו ההתחלתית כסופר לא הייתה זרועת ורדים. סגנונו המקורי לא תאם נורמות מסוימות של התקופה, ועורכי ההוצאות לאור השמיטו קטעים נרחבים מיצירותיו. בשנת 1874, פרסום ספרו העצמאי הראשון - "סיפורים" בשני כרכים, עבר ללא הדים כלשהם. מיקסאט עבד כמה שנים בעיתונים, ובשנת 1878, שנת הגרושים הרשמיים מאשתו, עבר, מר-נפש, לעיר סגד. שם התחיל לכתוב באופן קבוע בעיתון המקומי Szegedi Napló (סגדי נאפלו - היומון של סגד) וסוף-סוף קטף את ההצלחות הראשונות כסופר. הצטיין במיוחד ברפורטז'ות שלו מימי השיטפונות הקשים שהציפו את העיר סגד במרץ 1879 ואחר כך בכתבותיו על שיקום העיר על ידי הוועד שבראשות הנציב המלכותי לאיוש טיסה. בשנת 1881 זכה להתעניינות רבה גם הודות לשני קובצי סיפורים "האחים הסלובקים" (A Tót atyafiak) ו"האנשים הטובים מפאלוץ" (A jó palóczok) בהם מימש היטב את כישוריו כמספר וגיבש את סגנונו האופייני. בשנת 1881 שב לבודשפט כסגן עורך הדו-שבועון Ország-Világ (אורסאג-וילאג - הארץ - העולם). במאי 1881 אחרי שחלק מעורכי העיתון "פשטי הירלאפ" ( Pesti Hirlap - חדשות בודפשט) עזבו כדי להקים עיתון מתחרה בשם Budapesti Hirlap (חדשות בודפשט), מיקסאט הפך לאחד הכותבים הקבועים בעיתון הראשון. הקשר עם ה"פשטי הירלאפ" נמשך, עם הפסקות קצרות, כעשרים שנה. יחד עם מור יוקאי הפך מיקסאט לאחד מכותביו האהובים, בין השאר הודות לקטעים ההומוריסטיים שחיבר תחת שמות-עט כמו "סקארון" ואחרים.
אמפיקט
אמפיקט (באנגלית: Amphicat) הוא רכב אמפיבי, בעל 6 גלגלים, מתוצרת Mobility Unlimited Inc אשר הושק בשנת 1971 בארצות הברית.
קלמן מיקסאט
פעילותו בזירת הספרות והעיתונות
בשנת 1882 התקבל לחברה הספרותית ע"ש שנדור פטפי, ב 8 בפברואר 1882 הצטרף גם לחברת "קישפאלודי" וכעבור 7 שנים, ב-7 במאי 1889 התקבל גם כחבר בהתכתבות של האקדמיה ההונגרית למדעים. כבר במהלך שנת 1882, בהתחשב בשיקום מעמדו, הרשה לעצמו מיקסאט לבקש שוב את יד גרושתו, אילונה מאוקש. ואכן בסילבסטר אותה השנה השניים התחתנו מחדש.
אמפיקט
ייצור הדגם נקנה ברישיון, על ידי "Magna American" (חטיבה של "Magna Corporation") אשר ייצרה את הדגם מספר שנים ב"Raymond Mississippi", מיסיסיפי.
קלמן מיקסאט
פעילותו בזירת הספרות והעיתונות
היה פעיל מבחינה פוליטית במסגרת המפלגה הליברלית, שהמנהיג שלה, קלמן טיסה הפך לידיד קרוב שלו. בשנת 1887 נבחר לאספה הלאומית של הונגריה - קודם כנציג של המחוז הטרנסילבני איליהפאלווה, כיום איליאן ברומניה, והחל משנת 1892 ועד מותו כנציג של המחוז פגראש, גם כן בטרנסילבניה.
בשנת 1897 ניסה לייסד עיתון משלו „Országos Hírlap” (אורסאגוש הילאפ - עיתון החדשות הארצי), אבל לא הצליח לזמן רב. לעומת זאת כתב מדור קבוע בעיתון "Az Újság (אז אוישאג = העיתון). ב-1910 לרגל מלאת ארבעים שנות פעילות ספרותית נסע אל בוחריו בסיגט אך חזר חולה ונפטר כעבור ימים אחדים ב-28 במאי 1910, בבודפשט. לא הספיק לראות את פרסום ספרו האחרון A fekete város (העיר השחורה) בשנת 1911. הובא לקבורה בבית הקברות קרפשי בבודפשט. על ידו נקברו שני בניו יאנוש (1890-1886) ואלברט (1921-1889).
יצירותיו
* 1965-1970 Mikszáth Kálmán Mũvei. Magyar Helikon,Budapest, יצירותיו של קלמן מיקסאט, 15 כרכים, (כלל יצירותיו, הוצאת האקדמיה, בודפשט, החל מ-1956)
קישורים חיצוניים
Lorant Czigany- A History of Hungarian Literature - from the Earliest Times to the mid 1970s 1986 2d revised edition on line
קוהוש שחור
קוהוש שחור (Actaea racemosa, או בשם הנרדף המיושן Cimicifuga racemosa), הוא זן של צמח פורח ממשפחת הנוריתיים (Ranunculaceae). זהו מין ילידי במזרח אמריקה הצפונית, מדרום אונטריו בקנדה בצפון ועד ג'ורג'יה בארצות הברית בדרום, ומערבה עד מיזורי וארקנסו. הקוהוש השחור גדל במגוון בתי גידול של חורש. השורשים וקני השורש שלו שימשו ברפואה המסורתית של העמים הילידים של היבשת. התמציות שלו מיוצרות כתרופות צמחיות או תוספי תזונה, וככאלה, רוב תוספי התזונה המכילים קוהוש שחור אינם נחקרים היטב או מקבלים המלצה לשימוש בטוח בטיפול בתסמיני גיל המעבר בקרב נשים או בכל מחלה. לעומת זאת, חלק מצמחי מרפא המכילים תמצית קוהוש שחור מחזיקים באישור שיווק במספר מדינות באיחוד האירופי, נלמדים היטב ומומלצים לשימוש בטוח להקלה בתסמיני גיל המעבר, כגון גלי חום והתקפי הזעה רבים. נראה כי הבחנה כזו בין סוגי המוצרים היא חשובה.
למין הצמח יש היסטוריה של אי ודאות טקסונומית החל בבוטנאי קארולוס ליניאוס, אשר - על בסיס מאפיינים מורפולוגיים של התפרחת והזרעים - הכניס את המין לסוג Actaea. כינוי זה תוקן מאוחר יותר על ידי תומאס נוטאל, שסיווג אותו מחדש לסוג Cimicifuga. הסיווג של נוטאל התבסס אך ורק על הזקיקים היבשים המיוצרים על ידי קוהוש שחור, האופייניים למיני Cimicifuga. עם זאת, נתונים עדכניים מניתוחים מורפולוגיים ופילוגנטיים מראים כי קוהוש שחור קשור יותר למינים מהסוג Actaea מאשר למיני Cimicifuga אחרים. זה הביא לתיקון השם כ-Actaea racemosa, כפי שהוצע במקור על ידי ליניאוס.
ג'ורג' מגופין המפרי
ראשית חייו
ג'ורג' המפרי נולד וגדל בשייבוגן, מישיגן כבנם של קרוליין (לבית מגופין) ווטס שרמן המפרי. אחיו נקרא גם הוא בשמו של אביהם, וכמוהם אחיינו שהיה מחלוצי הנדסת התוכנה. המפרי למד באוניברסיטת מישיגן, שם סיים תואר במשפטים.
קריירה עסקית
לאחר שעסק בעריכת דין בסגינו שבמישיגן במשרד עורכי הדין של אביו במשך חמש שנים, הוא החל לעבוד ב-1917 כיועץ המשפטי הראשי של חברת ייצור הפלדה M. A. Hanna Company.. עבודתו בחברה זו ארכה 35 שנים וכללה את קידומו לתפקיד נשיא החברה ב-1929. ב-1946. הוא שימש כיושב ראש "המועצה העסקית", שהייתה קרויה אז "המועצה המייעצת העסקית", של מחלקת המסחר של ארצות הברית. לאחר בחירתו לנשיאות של דווייט אייזנהאואר ב-1952, המליץ עליו יועצו הקרוב של הנשיא, הגנרל לושיוס קליי, שעבד איתו בנוגע לתוכניות לגרמניה שלאחר המלחמה, לתפקיד מזכיר האוצר של ארצות הברית.
שנותיו האחרונות
ב-1962 היה המפרי מעורב בשערורייה פוטנציאלית כאשר ועדה של הסנאט חקרה את אגירת הניקל במהלך שירותו בקבינט. העסקה המדוברת, הייתה בהיקף של 98 מיליון דולר, שבה היו מעורבות חברות שבראשן הוא עמד, אך הוא הסביר שהמניע שלו לא היה להגדיל את המאגרים של הממשלה ולפיכך שמו טוהר. בכל אופן המפרי לא גרף שום רווח מהעסקה באופן אישי.
חיים אישיים
ב-1913 נשא המפרי לאישה את פמלה סטרק מסגינו. לזוג נולדו שתי בנות ובן.
בשנותיו האחרונות היה המפרי מחוץ לאור הזרקורים. בריאותו התדרדרה כאשר באוגוסט 1969 הוא לקה ככל הנראה במכת חום. לאחר מכן הוא התאשפז לעיתים תכופות בבתי חולים עד שנכנס ב-27 בדצמבר אותה שנה לניתוח בליבו בבית החולים האוניברסיטאי של קליבלנד. ג'ורג' מגופין המפרי נפטר ב-20 בינואר 1970. הוא נטמן בבית הקברות לייק ויו שבקליבלנד, אוהיו.
אוסטין דיי
אוסטין דארן דיי (באנגלית: Austin Darren Daye; נולד ב-5 ביוני 1988) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הפאוור פורוורד ברייר ונציה מליגת העל האיטלקית. דיי נבחר בדראפט 2009 במקום ה-15 על ידי דטרויט פיסטונס ושיחק במדיה ב-NBA, בין היתר שיחק גם בממפיס גריזליס, בטורונטו ראפטורס, בסן אנטוניו ספרס ובאטלנטה הוקס.
קריירה
דיי שיחק בין השנים 2009-2007 באוניברסיטת גונזגה. בעונתו הראשונה סיים בממוצע של 10.5 נקודות, 4.7 ריבאונדים, 1.0 אסיסטים ו-1.6 חטיפות ב-33 משחקים. בעונתו השנייה דיי שיחק 34 משחקים ועמד על 12.7 נקודות, 6.8 ריבאונדים, 1.1 אסיסטים ו-2.1 חסימות בממוצע למשחק.
דיי נבחר בדראפט 2009 במקום ה-15 על ידי דטרויט פיסטונס ושיחק במדיה עד סוף עונת 2013-2012 למעט חצי עונה ב-2011 בקבוצה הרוסית חימקי מוסקבה.
ב-30 בינואר 2013 עברו דיי וטיישון פרינס בטרייד משולש לממפיס גריזליס בתמורה לחוסה קלדרון שעבר לדטרויט ורודי גיי שעבר לטורונטו ראפטורס. ב-1 באוגוסט 2013 חתם דיי בטורונטו ראפטורס. ב-20 בפברואר 2014, הוא עבר בטרייד לסן אנטוניו ספרס תמורת ננדו דה קולו שעשה את הדרך ההפוכה. בסוף העונה זכה דיי עם סן אנטוניו באליפות ה-NBA אם כי תרומתו לקבוצה לאורך הפלייאוף הסתכמה בריבאונד אחד בשש דקות משחק. ב-15 במרץ 2015 חתם על חוזה בן 10 ימים באטלנטה הוקס. לאחר מכן הוא חתם על חוזה נוסף של 10 ימים עם ההוקס ב-25 במרץ, וחוזה רב שנתי ב-4 באפריל. ב-9 ביולי של אותה שנה עזב את הקבוצה.
ב-27 בנובמבר חתם בסקאבוליני פזארו מליגת העל האיטלקית. ב-21 משחקים עבור המועדון בעונת 2015–2016 הוא סיים בממוצעים של 21.2 נקודות, 9.0 ריבאונדים, 1.9 אסיסטים, 1.6 חטיפות ו-1.1 חסימות למשחק ונבחר למשחק האולסטאר בליגה האיטלקית.
ב-6 במאי 2016 חתם באל-מנאמה מהליגה הבכירה בבחריין.
ב-30 ביוני 2016 חתם דיי בקבוצת גלאטסראיי הטורקית.
ב-9 באוגוסט 2017, חתם דיי לעונה אחת בשורות הפועל ירושלים מליגת העל הישראלית, אך שוחרר באמצע העונה ולאחר מכן חתם בקבוצה רייר ונציה מליגת העל האיטלקית המשתתפת גם בליגת האלופות.
אביו של דיי הוא דארן ששיחק בעבר בסקאבוליני פזארו, הפועל גליל עליון ובמכבי ראשון לציון.
עמירם גבריאל
עמירם יהודה גבריאל (נולד ב-9 באוקטובר 1963) הוא שחקן ישראלי.
ביוגרפיה
ב-1986 סיים 3 שנות לימודים בבית הספר למשחק "בית צבי" לצד חגית דסברג, ברוריה אלבק, ריטה ויגאל שדה.
טלוויזיה וקולנוע
ב-1984 שיחק לצד ענת עצמון, אורי גבריאל ושלמה תרשיש בסרט "עדות מאונס" שכתב אלי תבור וביים רפאל רביבו. ב-1987 גילם את פרנג'י בסרט "חימו מלך ירושלים" שכתבה עדנה מזי"א (ע"פ ספרו של יורם קניוק) וביים עמוס גוטמן. באותה שנה השתתף בסרט הטלוויזיה שביים סלבה צ'פלין "שניים בדרך".
ב-1990 השתתף בסרט "המחצבה" שכתב עירא דביר (ע"פ ספרו של אהוד בן עזר) וביים רוני ניניו. ב-1991 השתתף בסרט "מקומון" שביים אמנון רובינשטיין ע"פ ספרה של שולמית לפיד בעל אותו השם. השתתף כשחקן אורח בסדרת טלוויזיה לנוער "עניין של זמן" ששודרה בשנים 1992 – 1996 בטלוויזיה החינוכית. ב-1993 גילם את אשר בסרטו של ערן ריקליס "זהר", והשתתף בסרט "נקמתו של איציק פינקלשטיין" שכתבו אסטבן גוטפריד ואנריקה רוטנברג - שגם ביים. ב-1994 גילם את שוקי בסדרת הטלוויזיה "רצח בים המלח" שכתבו יוסי גודארד ועמוס נוי וביים יוסי גודארד. בין השנים 1996–1998 השתתף כשחקן אורח בסדרת הטלוויזיה "קפה פריז" שביים אמנון רובינשטיין.
ב-2010 השתתף בסדרת הטלוויזיה שיצר גידי רף "חטופים". ב-2011 השתתף בסדרת הטלוויזיה "ילדי ראש הממשלה" שכתבו שחר מגן ונועה רוטמן וביים אלון בנארי. ב-2012 השתתף בסדרת הטלוויזיה "תא גורדין" שכתבו רון לשם ועמית כהן וביים דני סירקין, ובסדרת הטלוויזיה "המיוחדת" ששודרה בערוץ 2.
שיחק בכמה סרטי קולנוע חרדי, בסרטים "הפרטיזן המסתורי", "התיבה המופלאה" ו"בית של שלום" (של יגאל הושיאר, "ניצוצות של קדושה"), "בורג משוחרר 2" (של יהודה גרובייס), "המלכודת" (לצד ישראל טרייסטמן, של "חלום הפקות"), "מארב מתוכנן" (של "מדיה כהלכה"), "קלף מיקוח" (של "גל דיסק"), "מעייסעס 3" ו"72 שעות" (של "אולפני דינור") ועוד.
השתתף בפרסומות לחברת טמבור וחברת נטפים.
תיאטרון
שיחק עשר שנים בתיאטרון באר שבע ושנתיים בתיאטרון בית ליסין.
בתיאטרון באר שבע
ב-1985 שיחק בהצגה "אותו ואת בנו" מאת יצחק דב ברקוביץ (בעיבודו של שמואל הספרי) שביים מיכה לבינסון; גילם את הורטנסיו בהצגה "אילוף הסוררת" שביים מיכה לבינסון, וגילם את צ'ארלי בהצגה "אהובת החייל" מאת שירלי גי שביים גדי רול, ושיחק בהצגה "מותו של סוכן" מאת ארתור מילר שביים מיכה לבינסון. ב-1988 גילם את האחיין בהצגה "הנפש הטובה מסצ'ואן" מאת ברטולט ברכט שביים יורי ליובימוב, והייתה קופרודוקציה של תיאטרון באר שבע ותיאטרון הבימה. באותה שנה גילם את דני בהצגה "דני והים הכחול" מאת ג'ון פטריק שנלי שביים רוני ניניו.
ב-1990 גילם את סוליוני לצד בהצגה "שלוש אחיות" מאת אנטון צ'כוב שביים גדליה בסר, וגילם את המתנקש בהצגה "מפיסטו" מאת הלל מיטלפונקט (על פי רומן מאת קלאוס מאן) שביים מיכה לבינסון. ב-1991 שיחק בהצגה "כטוב בעיניכם" מאת שייקספיר שביים עמרי ניצן. ב-1992 שיחק בהצגה "כולם היו בניי" מאת ארתור מילר שביים איציק ויינגרטן. באותה שנה שיחק בהצגה "אחים לנשק" שכתב וביים הלל מיטלפונקט. ב-1993 שיחק בהצגה "אם הבית" שכתב וביים הלל מיטלפונקט, וגילם את הרוזן הצרפתי בהצגה "נוכלים ואוהבים" מאת ג'ורג' פרקר שביים פיטר ג'יימס.
ב-1998 גילם את התליין בהצגה "קומדיה של טעויות" מאת שייקספיר שביים מיכה לבינסון. ב-1999 גילם את בורקיו בהצגה "מהומה רבה על לא דבר" מאת שייקספיר בבימויו של מיקי גורביץ'.
בתיאטרון בית ליסין
שיחק בהצגה "היורשת" מאת גורן אגמון בבימיו של עידו ריקלין. ב-2010 שיחק בהצגה "בחורים טובים" מאת ארון סורקין וביים משה קפטן.
חיים אישיים
על תהליך זה סיפר בראיון: "הרגשתי בעולם החילוני שמשהו חסר לי, אז הלכתי לעולם החרדי. אני אדם עמוק ויסודי, אז כשהלכתי לעולם הזה הלכתי אליו ברצינות. אבל עכשיו, אחרי כל הזמן הזה, שוב יש לי תחושה שמשהו חסר. אני אדם מאמין גם היום, אפילו אדם דתי. אבל משהו בפרקטיקה, בביטוי החיצוני, החברתי, של העולם הזה, לא מתאים לי יותר. אז כמו נחש, אני משיל את העור הזה. אבל בבסיס, אני נשאר אותו דבר. (אשתי והילדים עדיין חיים אורח חיים חרדי וזה) קשה, אבל גם מאתגר ומקרב. לי ולאשתי יש חיי זוגיות נפלאים, חברות ואהבה אמיתיים וקרבה אמיתית. כנראה שזה השיעור שלנו, מה שאנחנו צריכים ללמוד ולהתמודד איתו עכשיו, אז אנחנו מקבלים את זה באהבה, מפליגים יחד בנהר ומנסים לשמור על יציבות הסירה".
עונת 1960/1961 בפוטבול ליג
עונת 1960/1961 הייתה העונה ה-62 של הפוטבול ליג שהיא הייתה הליגה האנגלית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-20 באוגוסט 1960 והסתיימה ב-21 באפריל 1961. בעונה זו התחרויות התקיימו בליגה הבכירה, בליגת משנה, בדיוויזיון השלישי ובדיוויזיון הרביעי.
טוטנהאם הוטספר זכתה באליפות בפעם השנייה בתולדות המועדון. היא זכתה גם בגביע האנגלי. פעם הקודמת זה התרחש בעונת 1896/1897 כאשר אסטון וילה זכתה בתוארים.
בסוף העונה לליגת משנה ירדו ניוקאסל יונייטד ופרסטון נורת' אנד. במקומן לליגה הבכירה עלו איפסוויץ' טאון (בפעם הראשונה בהיסטוריה של המועדון) ושפילד יונייטד.
כדורגלנים מצטיינים
ג'ימי גריבס מצ'לסי כבש 41 שערים וזכה בתואר מלך השערים. זאת בפעם השנייה בקריירה.
דני בלנשפלאואר מטוטנהאם הוטספר זכה בפרס כדורגלן השנה של התאחדות עיתונאי הכדורגל האנגלית. זאת בפעם השנייה בקריירה.
דניס מקדאנה
דניס ריצ'רד מקדאנה (באנגלית: Denis Richard McDonough; נולד ב-2 בדצמבר 1969) הוא פוליטיקאי אמריקאי המכהן כמזכיר המחלקה לענייני חיילים משוחררים של ארצות הברית. בשנים 2013–2017 כיהן כראש סגל הבית הלבן ה-27, בתקופת הכהונה השנייה של נשיא ארצות הברית ברק אובמה. קודם לכן, כיהן כסגן היועץ לביטחון לאומי בממשל.
ראשית חייו
מקדאנה נולד בסטילווטר, עיירה קטנה במינסוטה, כבן למשפחה קתולית בת 11 ילדים של ויליאם וקתלין מקדאנה. הוא למד באוניברסיטת "סנט ג'ון" בקולג'וויל שבמינסוטה, שם רכש תואר ראשון בהיסטוריה ובספרדית בשנת 1992.
לאחר סיום לימודיו, טייל ברחבי אמריקה הלטינית ועבד כמורה בתיכון בבליז. לאחר מכן שב לארצות הברית ולמד באוניברסיטת ג'ורג'טאון, שם סיים תואר שני ביחסים בינלאומיים בשנת 1996.
קריירה
בין השנים 1996–1999 עבד מקדאנה כעוזר בוועדת החוץ בבית הנבחרים של ארצות הברית, תוך התמקדות באמריקה הלטינית. שימש בין היתר יועץ בכיר למדיניות חוץ עבור הסנאטור טום דאשל. לאחר הפסדו של דאשל במירוץ לבחירתו מחדש ב-2004, שימש יועץ חקיקה עבור קן סלזאר, הסנאטור החדש מטעם קולורדו. ב-2004 היה בנוסף חבר במכון המחקר הליברלי "Center for American Progress".
בשנת 2007 נשלח מארק ליפרט, מי ששימש יועצו הבכיר ביותר למדיניות חוץ של הסנאטור ברק אובמה, לשרת בעיראק וגייס את מקדאנה כדי להחליפו בתפקיד באופן זמני. מקדאנה המשיך לעבוד לצד הסנאטור אובמה, ושימש יועץ למדיניות חוץ במהלך ההתמודדות שלו בבחירות לנשיאות ב-2008.
ממשל אובמה
באוקטובר 2010 הודיע הנשיא ברק אובמה כי מקדאנה יחליף את טום דונילון כסגן היועץ לביטחון לאומי, מפאת קידומו של האחרון לתפקיד היועץ לביטחון לאומי לאחר עזיבתו של הגנרל ג'יימס ג'ונס את התפקיד. במאי 2011 נצפה מקדאנה בתמונות שצולמו בחדר המצב של הבית הלבן, בזמן מבצע חנית נפטון שבו חוסל אוסמה בן-לאדן.
לאחר בחירתו המחודשת בנובמבר 2012, מינה הנשיא אובמה בינואר 2013 את מקדאנה לראש סגל הבית הלבן, בהחליפו את ג'ק לו שמונה למזכיר האוצר של ארצות הברית.
מועדון ספורט עירוני כסייפה
מועדון ספורט עירוני כסייפה (בערבית: كسيفه البلدي) היא קבוצת כדורגל ישראלית מהמועצה המקומית כסייפה. הקבוצה משחקת בליגה א' דרום. כסייפה היא אחת מקבוצות הכדורגל המייצגות את המגזר הבדואי בישראל.
השנים הראשונות בליגה ג'
הקבוצה הוקמה בשנת 2013, ובעונת 2013/2014 סיימה במקום ה-11 והאחרון בליגה ג' דרום, עם 6 נקודות בלבד. בעונת 2014/2015 כסייפה סיימה בפעם השנייה במקום האחרון בליגה ג', וזאת גם לאחר שהופחתו לה 4 נקודות בתחילת העונה וסיימה עם (1-) נקודות, וללא ניצחון ליגה אחד (רק 3 תוצאות תיקו ויתר המשחקים הסתיימו בהפסד). בעונת 2015/2016 מצבה של הקבוצה השתפר, בכך שסיימה במקום ה-13 מתוך 15 קבוצות וסיימה עם 23 נקודות. בעונת 2016/2017 חל מפנה משמעותי ביכולת הקבוצה, כאשר סיימה במקום ה-3 בליגה ג' עם 40 נקודות. בעונה שלאחר מכן, 2017/2018, סיימה הקבוצה במקום ה-2 בליגה ג' עם 47 נקודות, והעפילה לפלייאוף העלייה לליגה ב', שם נפגשה בסיבוב הראשון עם מועדון כדורגל ערד, וניצחה אותה 2–4 לאחר הארכה. בסיבוב השני נפגשה כסייפה עם הפועל גדרה וניצחה אותה 2:3. בסיבוב הגמר נפגשה כסייפה עם קבוצת מועדון צעירי רהט, ניצחה אותה 0:2 ועלתה לראשונה בתולדותיה ליגה - לליגה ב' דרום ב'.
ליגה ב'
בעונת 2018/2019 סיימה הקבוצה במקום ה-12 מתוך 16 קבוצות בליגה ב', והצליחה לבסס מעט את מעמדה בליגה. בעונת 2019/2020 אגרה הקבוצה 57 נקודות עם 79% הצלחה, וסיימה את העונה במקום השני בליגה. אולם עקב התפרצות מגפת הקורונה העולמית לא התקיים פלייאוף עלייה לליגה א'. למרות זאת, עם התפרקותה של מכבי עירוני קריית גת מליגה א' דרום, הקבוצה הבאה בתור לעלייה מבחינת ההתאחדות הייתה עירוני כסייפה, אשר לפי אחוזי הצלחה הייתה מוצלחת יותר מיריבתה התאורטית לעלייה עירוני בית דגן, שסיימה שנייה בליגה ב' דרום א' (עם 61% הצלחה), על כן עלתה רשמית כסייפה לליגה ב' ושובצה בליגה א' דרום.
דייוויד לאני
דייוויד ראסל לאני (באנגלית: David Russell Lange; 4 באוגוסט 1942 – 13 באוגוסט 2005) היה ראש ממשלת ניו זילנד ה-32 בין השנים 1984 – 1989. הוא עמד בראש הממשלה הרביעית של מפלגת הלייבור של ניו זילנד, שביצעה רפורמות משמעותיות, אך כאלה שלא תמיד התיישבו עם מה שמצופה ממפלגה סוציאל-דמוקרטית. לאני היה ידוע בשנינותו ובצחות לשונו. ממשלתו יישמה רפורמות שוק חופשי מרחיקות לכת. הלן קלארק תיארה את החקיקה שהפכה את ניו זילנד לאזור חופשי מגרעין, כמורשת שלו.
ראשית חייו
דייוויד לאני נולד בפרבר של העיר אוקלנד. הוא היה בנו של רופא ממוצא גרמני. משפחתו סבלה מאפליה במהלך מלחמת העולם הראשונה עקב מוצאה הגרמני ולאני עצמו יתמודד ב-1984 עם ניסיון להכפישו על רקע מוצאו הגרמני. הוא התחנך בבתי ספר באוקלנד וב-1965 הוא השלים תואר במשפטים באוניברסיטת אוקלנד. את לימודיו הוא מימן באמצעות עבודה במפעלי תעשיית בשר קפוא. ב-1968 הוא נשא לאישה את נעמי קרמפטון. ב-1970 הוא השלים את לימודי התואר השני שלו במשפטים ועסק בייצוג משפטי במשך כמה שנים.
במשך כל ימי חייו סבל לאני מהשמנת יתר חולנית ומהבעיות הרפואיות שנגרמו ממנה. ב-1985 היה משקלו כ-175 ק"ג והוא עבר ניתוח הצרת קיבה כדי להוריד ממשקלו. כושר הנאום שלו חיפה על מראהו המגושם בימיו בבית הספר התיכון.
ראשית הקריירה הפוליטית
לאני הצטרף למפלגת הלייבור ב-1963 וסייע למערכת הבחירות של פיל אמוס באותה שנה ושל נורמן דאגלס ב-1966. ב-1974 הציע בן דודו, מייקל באסט, שלאני יתמודד לבחירה מטעם הלייבור על מושב במועצת העיר אוקלנד, שנשלטה ברובה על ידי גורמים שמרניים. ב-1975 התמודד לאני בבחירות הכלליות מטעם מחוז הבחירה של הובסון והגיע שלישי. בסופו של דבר הצליח לאני להיכנס לפרלמנט של ניו זילנד ב-1977 כנציג הלייבור במחוז הבחירה של מנגרה, פרבר פועלים של אוקלנד עם אוכלוסייה מאורית גדולה. עם כניסתו לתפקיד, עשה לאני רושם רב בבית הנבחרים כנואם מוכשר ושנון וכמקור לפורענות מבחינתו של ראש הממשלה, רוברט מולדון.
מנהיג האופוזיציה
לאני ירש את רולינג כמנהיג הסיעה הפרלמנטרית של הלייבור וכמנהיג האופוזיציה בפברואר 1983. בעקבות מסמך שהגיש רוג'ר דאגלס, אחד מחבריו לקבוצה, התחולל וויכוח על עתיד מדיניותה הכלכלית של המפלגה. בסופו של דבר הושגה פשרה, שאותה תיאר לאני כ"גילוי דעת שפנה לימין, לשמאל, למרכז ולכל הלא מזדהים. הייתה זו למעשה, תרופת הרגעה".
כתוצאה מהצעת חוק שהוגשה להפיכתה של ניו זילנד כאזור חופשי מגרעין, שבו תמכה חברת הפרלמנט מטעם המפלגה הלאומית של ניו זילנד, מרילין וורינג, החליט מולדון על עריכת בחירות בזק. בבחירות אלו זכתה מפלגת הלייבור בניצחון סוחף, בעיקר עקב פיצול כוחות בין המפלגה הלאומית לבין מפלגת ניו זילנד. עם זאת, עוד לפני שלאני הושבע כראש הממשלה, אירע משבר חוקתי על רקע משבר בשער החליפין. שערו של הדולר הניו זילנדי עלה, ובעקבות ההכרזה על בחירות הבזק ביוני, החלו סוחרי מטבע החוץ להיפטר ממלאי הדולרים הניו זילנדים שלהם על בסיס ההערכה שהלייבור תנצח בבחירות ותפחת את ערכו. מולדון סירב לפעול על פי הנחייתו של לאני ולפחת את המטבע, ובכך גרם למשבר להחמיר. בסופו של דבר, התרצה מולדון ב-19 ביולי, לאחר שספג איומים על מעמדו כמנהיג מפלגתו מטעם חברי מפלגתו שלו.
ראש ממשלת ניו זילנד
דייוויד לאני הושבע כראש ממשלת ניו זילנד ה-32 ובגיל 41 הוא היה לראש הממשלה הצעיר ביותר במאה ה-20, שיא שנשבר ב-1990 על ידי מייק מור.
במהלך כהונתו כראש הממשלה עסק לאני בספורט מוטורי כתחביב.
ממשלה ראשונה (1987-1984)
במהלך תקופת כהונתה של ממשלתו הראשונה שימש לאני גם כשר החוץ.
רוג'רנומיקס
משבר המטבע והפיחות בשער הדולר הניו זילנדי, גרם לרפורמה שיזם רוג'ר דאגלס, שמונה על ידי לאני לתפקיד שר האוצר בממשלה החדשה. העיתון New Zealand Listener כינה את הרפורמה בשם "רוג'רנומיקס" (Rogernomics), בהשראת הכינוי "רייגנומיקס" על שמו של נשיא ארצות הברית, רונלד רייגן ו"תאצ'ריזם" על שמה של מרגרט תאצ'ר.
עם תחילת כהונתה, הבינה ממשלת לאני כי עליה להתמודד עם חוב ציבורי אדיר, שנבע לכאורה ממדיניות הרגולציה של ממשלת מולדון, כולל הקפאת שכר ומחירים ורגולציה של שער החליפין. מצב כלכלי זה גרם ללאני לומר: "בסופו של דבר אנו מתנהלים באופן הדומה למספנה פולנית". צעדם הראשון היה לקיים ועידת פסגה כלכלית, בדומה לזו שכונסה על ידי בוב הוק באוסטרליה ב-1983. מטרתה של וועידה זו הייתה להשרות תחושה של הסכמה כללית ולהתוות את בעיות היסוד של כלכלת ניו זילנד.
לאני ודאגלס עסקו ביישומה של תוכנית מהירה לדה-רגולציה ולביטולם של הגבלות המחירים והסובסידיות. המגזר הראשון שהושפע מצעדים אלו היה המגזר החקלאי, שהיה תומך מסורתי במפלגה הלאומית. אובדן הסובסידיות הכה בחוואים רבים באופן קשה. שינויים אחרים שבוצעו גרמו לביקורת שנמתחה מצדם של תומכים מסורתיים של הלייבור. המפלגה גם איבדה תמיכה מרבים מאוכלוסיית הקשישים עקב הנהגת מיסוי על קצבאות הזקנה, לאחר שהלייבור הבטיחה לא לקצץ בתשלומי הפנסיה.
דאגלס גם ביצע דה-רגולציה של השווקים הפיננסיים, הסיר את המגבלות על שיעורי הריבית על הלוואות ועל שערי החליפין. במרץ 1985, בברכתו של לאני, החל הדולר הניו זילנדי להיות בעל שער חליפין נייד. החל מאפריל 1987 הפכו כמה מחלקת ממשלתיות לחברות ממשלתיות, צעד שהיה כרוך בפיטורים רבים.
מדיניות החוץ ומדיניות הגרעין
שמו של לאני עלה לכותרות הבינלאומיות בעקבות המערכה הארוכה שלו נגד נשק גרעיני. ממשלתו סירב לאפשר לכלי שיט החמושים בנשק גרעיני להיכנס למים הטריטוריאליים של ניו זילנד, מדיניות בה מחזיקה ממשלת ניו זילנד עד היום. במסגרת מדיניות זו, שתחילתה ב-1985, נאסר על ספינות צי ארצות הברית לבקר בנמלי ניו זילנד. מהלך זה גרם לחוסר שביעות רצון מצדן של אוסטרליה וארצות הברית. הן ראו בה כהפרה של המחויבויות של ברית ANZUS וכחוסר אחריות בהקשר של המלחמה הקרה כנגד הגוש המזרחי. לאחר התייעצות עם אוסטרליה ולאחר שהמשא ומתן עם ניו זילנד נכשל, הודיעה ארצות הברית שהיא משעה את מחויבותיה על פי הברית עד אשר תתאפשר מחדש כניסתן של ספינות הצי שלה לנמלי ניו זילנד והגדירה את ניו זילנד כ"ידידה, אך לא בעלת ברית".
בדיבייט שנערך מטעם אגודת אוקספורד וששודר בשידור ישיר בטלוויזיה בניו זילנד במרץ 1985, הוצג כישרון הנאום של לאני שהצדיק את הטענה ש"כלי נשק גרעיניים הם לא מוצדקים מבחינה מוסרית", כמשקל נגד למטיף האמריקאי ג'רי פאלוול. לאני התייחס להופעתו בדיון זה כנקודת השיא בקריירה הפוליטית שלו. נאומו כלל את ההצהרה הבלתי נשכחת, "אני יכול להריח את האורניום בנשימתך..."
פרשת הריינבו וורייר
יחסיה של ניו זילנד עם צרפת החלו להיות מתוחים כאשר סוכנים של המנהלת הכללית לביטחון חוץ (DGSE) פוצצו והטביעו את ספינת הארגון גרינפיס, ריינבו וורייר, כאשר זו עגנה בנמל אוקלנד, התקפה בה נהרג הצלם פרננדו פרירה. ביוני 1986, השיג לאני הסכם עם צרפת על הפרשה בתיווכו של מזכ"ל האו"ם, חוויאר פרז דה קוויאר. צרפת הסכימה לשלם פיצויים בשווי של 13 מיליון דולר ניו זילנדי לניו זילנד וכן להביע התנצלות על הפרשה. בתמורה, הסכים לאני ששני הסוכנים הצרפתים שנתפסו בפעולת החבלה ונשפטו לעונשי מאסר של שלוש שנים, ירצו את עונשם בבסיס הצבאי הצרפתי באטול האו. השניים שוחררו בכל אופן במאי 1988, לאחר שחלפו שנתיים.
בחירות 1987
בבחירות הכלליות של אוגוסט 1987 נבחר לאני מחדש, הפעם הראשונה בה נבחרה ממשלת לייבור בשנית מאז 1938. הממשלה הגדילה את אחוז ההצבעה לטובתה. לאני נסע לאורכה ולרוחבה של ניו זילנד במהלך מערכת הבחירות והתמודד, בפעם הראשונה, עם מחאות כנגד ממשלתו, במיוחד בפרובינציה. הממשלה לא הציגה מצע בחירות מסודר ובין לאני ודאגלס התגלעו חילוקי דעות על הדרך בה על הממשלה לנקוט כאשר היא תיבחר מחדש.
ממשלת שנייה (1989-1987)
עם הקמתה ממשלתו השנייה, לקח על עצמו לאני את תפקיד שר החינוך בנוסף לראשות הממשלה. קריסת הבורסות בעולם באוקטובר 1987, גרמה נזק לאמון בכלכלת ניו זילנד, שנכנסה למיתון ממושך החל מדצמבר אותה שנה ועד ליוני 1991. במהלך תקופה זו זינקו שיעורי האבטלה ב-170%, מ-4.2% בספטמבר 1987 ל-7.5% ביוני 1989.
בתי הספר של מחר
כשר החינוך, דחף לאני להקמתם של "בתי הספר של מחר" (Tomorrow's Schools), ארגון מחדש רדיקלי של מערכת החינוך היסודית והתיכונית של ניו זילנד. במשרד החינוך בוצעו צמצומים ותפקדו התמקד בפיקוח, מועצות החינוך בוטלו ובכל בית ספר בחרו ההורים את חבר הנאמנים שלהם.
התפטרותו
ב-1988 החל להישבר הקונצנזוס בהנהגת מפלגת הלייבור בנוגע למדיניות הכלכלית של המפלגה. לאחר שלאני ביטל את הצעותיו להנהגת מס שולי והבטחת הכנסה, התפטר דאגלס מתפקידו. לאחר שרבים מחברי מפלגת הלייבור פרשו ממנה, החלה המפלגה להתפורר. באפריל 1989, הקים ג'ים אנדרטון את "מפלגת הלייבור החדשה" (NewLabour Party), בציינו, "לא עזבתי את מפלגת הלייבור, מפלגת הלייבור עזבה אותי".
יחד עם זאת, נבחר דאגלס מחדש על ידי הגוף הבוחר של המפלגה כשר בממשלה באוגוסט 1989. לאני פירש זאת כחוסר אמון במנהיגותו וב-8 באוגוסט 1989 הוא התפטר.
שר בממשלה
לאחר התפטרותו של לאני, הוא הוחלף בג'פרי פאלמר והוא מונה להיות התובע הכללי, השר האחראי על חקירת פשעים כלכליים חמורים וכשר המדינה. זמן קצר לאחר הבחירות שהתקיימו בנובמבר 1990 הוחלף פאלמר במייק מור. בבחירות אלו נחלה הלייבור תבוסה. לאני נבחר מחדש מטעם מחוז הבחירה שלו ושוב בבחירות 1993. לקראת מערכת הבחירות של 1996 פרש לאני מהחיים הפוליטיים עקב ההתדרדרות במצב בריאותו.
לאחר הפרישה
לאחר פרישתו מהחיים הפוליטיים עסק לאני בכתיבת טורים בעיתונות. הוא היה מתומכי ההצעה לשנות את דגל ניו זילנד וההצעה להפוך את ניו זילנד לרפובליקה. הוא היה פעיל במועצת ליגת הרוגבי של ניו זילנד.
ב-1989 התגרש לאני מאשתו נעמי וב-1992 הוא נישא לכותבת הנאומים שלו, מרגרט פופ. מנישואיו הראשונים נולדו ללאני שלושה ילדים ומנישואיו השניים נולדה לו בת אחת.
במהלך שנות התשעים החלה בריאותו של לאני להתדרדר עוד יותר. הוא סבל מסוכרת וממחלות כליה. ב-2002 אבחנו רופאיו כי הוא סובל מעמילואידוזיס, מחלה נדירה וחשוכת מרפא הקשור לפלזמה בדם והוא עבר טיפול רפואי מקיף בהקשר זה. אף על פי שבתחילה קצבו לו רופאיו רק ארבעה חודשים לחיות, הוא שרד ונשאר אופטימי בנוגע למצב בריאותו. הוא אושפז בבית החולים באוקלנד באמצע יולי 2005 כדי לעבור טיפול דיאליזה. ב-2 באוגוסט בוצעה קטיעה של החלק התחתון של רגלו הימנית כתוצאה מסיבוכים של מחלת הסוכרת.
עקב מצב בריאותו הוקדמה הוצאתו לאור של ספר זיכרונותיו ל-8 באוגוסט. באותו יום הוא העניק ריאיון לרשת הטלוויזיה TV3. את הריאיון האחרון שלו הוא העניק ממיטת חוליו לעיתון The New Zealand Herald שבו הוא התייחס למערכת הבחירות שהתקיימה אז באומרו, "הייתי רוצה לקום ממיטתי ולהגיע על כיסא גלגלים לולינגטון כדי לעצור כל אפשרות של הקלה באיסור על כניסתן של ספינות גרעיניות".
דייוויד לאני מת ב-13 באוגוסט 2005 בבית החולים מידלמור באוקלנד מסיבוכים הקשורים לאי-ספיקת כליות וממחלת דם. הוא נטמן בבית הקברות של ואיקראקה כשעל מצבתו נחקקה הכתובת הפשוטה "דייוויד לאני 2005-1942".
הוקרה
לאני קבל את פרס הקיום הנכון בשנת 2003 על מאבקו העיקש נגד נשק גרעיני. מלכת אנגליה, אליזבת השנייה, העניקה ללאני את מסדר עמיתי הכבוד ב-1990 וקבלה אותו למסדר ניו זילנד ב-2003.
אפרים עברון
אפרים (אפי) עברון (12 ביוני 1920 – 17 ביולי 1995) היה איש ציבור ודיפלומט ישראלי.
ביוגרפיה
נולד בחיפה, התייתם מאביו בגיל שלוש. למד בבית הספר הריאלי והיה חבר בתנועת השומר הצעיר. במלחמת העולם השנייה התנדב לצבא הבריטי. למד היסטוריה, פילוסופיה וספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים ומשפטים בבית הספר המנדטורי למשפטים. שירת בחטיבה הירושלמית. הצטרף לסגל משרד החוץ ב-1949 ולאחר תקופה קצרה מונה למזכירו של שר החוץ משה שרת. ב-1953 כיהן כמזכיר שני בשגרירות ישראל בוושינגטון, בשנת 1951 מונה למזכירו של ראש הממשלה דוד בן-גוריון. ב-1954 מונה למזכירו של פנחס לבון והיה שותף להתרחשויות מאחורי הקלעים שהובילו לפרשת לבון. בשנים 1957-1959 שימש כנציג ההסתדרות בארצות הברית.
שימש יועץ בשגרירות ישראל בלונדון וב-1963 קודם לדרגת ציר. ב-1965 מונה לראש המשלחת הדיפלומטית הישראלית בוושינגטון. היה אחד האישים המרכזיים שעסקו בדיפלומטיה הישראלית מול הממשל האמריקאי בתקופת מלחמת ששת הימים. ב-1968 מונה לשגריר ישראל בשוודיה בה כיהן תקופה קצרה בטרם התמנה ב-1969 לשגריר בקנדה במקומו של השגריר אריה אשל שנפטר. ב-1972 מונה לסמנכ"ל משרד החוץ לצפון אמריקה ובהמשך מונה משנה למנכ"ל משרד החוץ.
בשנת 1977, לאחר עליית הליכוד לשלטון, מינהו שר החוץ בממשלת בגין, משה דיין, כמנכ"ל משרדו. בדצמבר 1978 מונה לשגריר ישראל בארצות הברית וכיהן בתפקיד עד 1982.
בין השנים 1984–1988 כיהן כנשיא אוניברסיטת חיפה.
נפטר ברמת גן ב-17 ביולי 1995.
חיים אישיים
בנו, עורך הדין דן עברון, נשוי לליטל ידין בתו של פרופ' יגאל ידין.
חקלאות עירונית
חקלאות עירונית היא עיסוק בעיבוד, טיפוח ואספקת מזון באזורים אורבניים. היא אינה בהכרח עיסוק בלעדי בצמחים, אלא כוללת בתוכה גם משקי חי. העיסוק בחקלאות עירונית הוא לרוב עבור רווח כלכלי או לשם ייצור פרטי של מזון, אם כי בקהילות רבות הדגש הוא דווקא על פנאי, חברה ומנוחה. החקלאות העירונית משלבת בין האוכלוסייה העירונית לחקלאות. הדבר נעשה פעמים רבות על ידי השכרת שטחי קרקע קטנים יחסית בדרך כלל בשולי העיר או בשטחים אבודים במרכז העיר, בדרך כלל בתמיכה מוניציפלית או ממשלתית. יחד עם זאת גם אדניות וגינות גג למיניהן אשר מתבצעים בהם גידולים חקלאיים נתפסים כחקלאות עירונית. היא מאפשרת למשתמשיה במה למפגשים חברתיים וקהילתיים כמו גם העצמה אישית וכמובן תוצרת חקלאית לשימושן הפרטי. אחד היתרונות של החקלאות העירונית כפי שהיא מצטיירת בעולם הוא מזון איכותי בעלות נמוכה.
חקלאות עירונית בקומות
בשנים האחרונות הולכת ותופסת תאוצה טכנולוגיה חקלאית המיועדת עבור גידולים חקלאיים במבנים בעלי קומות או על גגות. ישנם בנייני משרדים המשכירים את קומותיהם האחרונות לצורך גידולים חקלאיים המשמשים עבור הפסקת אוכל בנוסף לפינת עישון ומטבחון.
אירופה
החקלאות העירונית באירופה קיימת מאות שנים. כבר בתשובה הלכתית של הרא"ש, שנכתבה לפני כ-700 שנה באירופה, נזכרה שתילת כרם על גג בית:
במאה ה-19 נפוצו באירופה גינות מטבח. כחלק מהמהפכה התעשייתית צומצמו שטחי גינות העזר, ואלו אשר הוקמו מחדש היו בשולי העיר. גינות אלו היו בעיקר עבור מעמד הפועלים. החקלאות העירונית תפסה תאוצה, והייתה בעלת משמעות רבה בעיקר במהלך שתי מלחמות העולם. חלקות אלו תרמו רבות בהזנת האוכלוסייה.
היקפי החקלאות העירונית היום באירופה גדולים. מאחר שהם אינם מסובסדים על ידי האיחוד האירופי או הממשלות המקומיות למעט מקרים בודדים, היא תופסת חלק גדול יותר מתרבות הפנאי והנופש ופחות באספקת תוצרי מזון.
מטרותיה - נופש, פנאי, איכות חיים.
ארצות הברית
החקלאות העירונית בארצות הברית התפתחה מלכתחילה כתוצאה ממשברים - משבר כלכלי ומלחמות עולם. בעשורים האחרונים ישנה מגמה עולה של חקלאות עירונית. בעיקר בשל עזיבת חלקות עירוניות לטובת הפריפריה. המגרשים הריקים עוברים הסבה לשטחי חקלאות עירונית ומאפשרים בכך אספקת מזון בריא יותר עבור האוכלוסייה החלשה בערים.
מטרותיה - רווחה ואספקת מזון, מנוהל על ידי ארגוני רוחה לעזות לקהילות נזקקות.
המזרח התיכון
החקלאות העירונית קיימת זמן רב והיינה חלק מהמסורת בין אם על גגות הבתים או בבוסתנים צמודים אל הבתים. בשל משברים רבים הנוטים לפקוד מרחב זה כגון: קונפליקטים פוליטיים, פליטים, בצורות ועוד קרנה של החקלאות העירונית עלה.
מטרותיה - רווחה.
חקלאות עירונית בישראל
כ-91% מהאוכלוסייה בישראל גרה בערים ורק 2% מתושביה מתפרנסים מחקלאות. בישראל הפעילות החקלאית העירונית מועטה, אם כי ישנה התעוררות ועניין בערים רבות לפרויקטים מסוג זה.
החקלאות העירונית בישראל הופיעה לראשונה בישראל בשנות ה-30, אם כי בצורה שונה, אז היא אופיינה במשקי עזר. חלקת אדמה אשר צמודה לבית ובה יכלו לגדל תוצרת לשימוש אישי. שכונות אלו אשר כונו שכונות עובדים הוקמו בשל אי יכולת היישובים החקלאים לקלוט גלי עלייה גדולים. מודל זה אשר אומץ ממדינות מערב אירופה, נחל הצלחה מועטה אם בכלל, למרות תמיכת גופים ממשלתיים. עם התרחבות הערים שטחים אלו נקנו לצורכי נדל"ן.
כיום כאמור ישנה מגמה החוזרת אל החקלאות העירונית. בניגוד למדינות אירופה בישראל מהלך זה זוכה להכרה מינימלית מטעם הרשויות השונות.
יתרונות
בניגוד ליתרונותיה של החקלאות העירונית באירופה, בה הדגש על פעילות חברתית היא חזקה, בישראל מסתמן כי אחד מיתרונותיה היא האפשרות לאנונימיות, לעבוד ללא צורך בחברות. ייתכן וזה קשור לאופי של ישראל המכיל בתוכו הזדמנויות רבות למפגש וחברות. לעומת זאת יש מחסור במקומות המאפשרים לפרט אפשרות לפרטיות. ייתכן והשגה זו מתאימה רק לחלק מהמקומות העוסקים בחקלאות עירונית, שכן ישנם גינות קהילתיות, הנמצאות תחת הגדרת חקלאות עירונית, אשר חלק ממטרותיהן הוא לאפשר מפגש ושיחה בין הגננים. החקלאות העירונית נתפסת בישראל כפעילות פנאי. חשוב לציין כי אומנם אחוז מועט מתושבי ישראל מתפרנסים מחקלאות, אך הערכה ועדנה לחקלאות עדיין קיימת בקרב רבים מתושבי מדינת ישראל.
חסרונות
ישנם שני חסרונות בולטים בחקלאות העירונית:
השפעות
החקלאות העירונית נוגעת במספר רבדים בחברה: במקרים מסוימים יכול להוות מאגר ביטחון עבור קהילות חלשות הן כמקור הכנסה כלכלי בו אוכלוסיית השכונה מוצאת מקום עבודה והן מבחינת מקור תזונה. השפעה זו נפוצה בעיקר במדינות מתפתחות או קהילות מתקשות כלכלית כמו במרחבים העירוניים בארצות הברית. בין היתר החקלאות העירונית מאפשרת מסגרת לשמירת מסורות חקלאיות בין אם על ידי תרבות גינות או דרך גידול המזון באותו חבל ארץ ועד לשימוש בצמחי מרפא ותבלין בין אם באוכל ובין אם לשם רפואה עממית. פעמים רבות ממקמים את אזורי החקלאות בשטחים פתוחים לא מנוצלים ברחבי העיר. המשמעות היא שאזורים אלו הופכים להיות מטופחים במקום מוקד לזריקת פסולת. במקומות מסוימים בעולם החקלאות העירונית מהווה מסדרון אקולוגי ובשל המגוון הרב של הגידולים הוא מהווה אמצעי להגדלת המגוון הביולוגי העירוני. שימוש בחקלאות עירונית ככלי תרפי אשר תרומותיו הן בעיקר פסיכולוגיות נפשיות, אם כי גם מהווה אמצעי להורדת לחץ דם גבוה וכולסטרול. שימוש מסוג זה בחקלאות עירונית מצוי בדרך כלל בקרב אוכלוסיות חלשות יותר הרואות בה כמקור פנאי ותרבות ופחות כמקור כלכלי.
אילהאן עומאר
אילהאן עומאר (באנגלית: Ilhan Omar; נולדה ב-4 באוקטובר 1982 במוגדישו, סומליה) היא פוליטיקאית אמריקאית ממוצא סומלי, חברת המפלגה הדמוקרטית. בנובמבר 2018 נבחרה לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז החמישי של מדינת מינסוטה. כאשר נכנסה לתפקיד בינואר 2019, הפכה לחברת בית הנבחרים המוסלמית הראשונה, יחד עם רשידה טליב.
היא נחשבת לחלק מ"הסקווד", קבוצה של חברי קונגרס פרוגרסיבים הכוללת אותה ואת אלכסנדריה אוקסיו-קורטז, קורי בוש, רשידה טליב, ג'מאל באומן, סאמר לי, אייאנה פרסלי וגרג סזאר.
בצעירותה
עומאר נולדה ב-4 באוקטובר 1982, במוגדישו שבסומליה. היא הבת הצעירה מתוך שבעה ילדים. אמה נפטרה בילדותה, ואביה וסבה הם שגידלו אותה. אביה לימד מורים, וסבה, אקבאר, היה מנהל התחבורה הימית של סומליה. במסגרת תפקידו הוא היה אחראי על הקמת רשת מגדלורים לאורך קו החוף. המצב הכלכלי של המשפחה אפשר לעומאר לקבל חינוך פורמלי עוד מגיל צעיר. במהלך מלחמת האזרחים בסומליה ב-1991, ברחה משפחתה מסומליה ושהתה במחנה פליטים בקניה במשך ארבע שנים. בשנת 1995 הצליחה המשפחה להגר לארצות הברית, והם השתקעו במחוז ארלינגטון שבווירג'יניה, ולאחר מכן במיניאפוליס.
במהלך ילדותה, אביה וסבה הדגישו את חשיבות הדמוקרטיה, והיא הייתה מלווה את סבא שלה לפגישות בוחרים בגיל 14, כאשר שימשה בתור המתורגמנית שלו.
עומאר סיימה תואר ראשון במדעי החברה ויחסים בינלאומיים ב-2011 מאוניברסיטת המדינה של צפון דקוטה.
עומאר הייתה עמיתת מדיניות במכון האמפרי למדיניות ציבורית באוניברסיטת מינסוטה.
קריירה מוקדמת
בין השנים 2006–2009 עומאר עבדה כמחנכת לתזונה בקהילה (community nutrition educator) באוניברסיטת מינסוטה. ב-2012 ניהלה את מסע הבחירות של קרי דז'ג'יק לסנאט של מדינת מינסוטה. בין השנים 2012–2013 היא עבדה כמנהלת לחינוך לתזונה נכונה של ילדים במחלקת החינוך של מדינת מינסוטה. בשנת 2013, היא נהלה את מסע הבחירות של אנדרו ג'ונסון למועצת העיר מיניאפוליס, ולאחר בחירתו, שימשה כיועצת פוליטית בכירה. בפברואר 2014, במהלך פגישת בחירות עם קהל שנעשתה סוערת, עומאר הותקפה על ידי חמישה אנשים ונפצעה.
בבית הנבחרים של מדינת מינסוטה
בשנת 2016, עומאר רצה כמועמדת לבית הנבחרים של מינסוטה כנציגה של מפלגת העבודה-הדמוקרטים-חוואים של מינסוטה (DFL). היא ניצחה בבחירות המוקדמות את פיליס קאן ומוחמד נור. בבחירות הכלליות, היא נצחה את המועמד הרפובליקני האמריקני-סומלי עבד-אלמליכ אסכר, והפכה למחוקקת הראשונה בארצות הברית ממוצא אמריקני-סומלי.
בבית הנבחרים של ארצות הברית
ביוני 2018, עומאר הכריזה על רצונה לייצג את המחוז ה-5 של מדינת מינסוטה בבית הנבחרים של ארצות הברית. היא ייצגה את מפלגת העבודה-הדמוקרטים-חוואים של מינסוטה וזכתה בבחירות המוקדמות באוגוסט 2018. בבחירות הכלליות בנובמבר 2018 היא ניצחה ונעשתה לנציגה בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת מינסוטה. עם כניסתה לתפקיד בינואר 2019, היא נעשתה לחברת בית הנבחרים המוסלמית הראשונה, יחד עם רשידה טליב.
ב-2 בפברואר 2023, הצביע בית הנבחרים על הסרתה מוועדות החוץ בעקבות התבטאויות אנטישמיות ודיבוריה נגד ישראל.
עמדות פוליטיות
כחברת קונגרס מתחה ביקורת חריפה על הפרת זכויות אדם על ידי ערב הסעודית גם כלפי אזרחיה, כולל טענות בנוגע למערובות הממשל ברצח ג'מאל ח'אשוקג'י, וגם במסגרת המלחמה בתימן, מחתה על היחס של סין למיעוט האויגורי, אותו הגדירה כרצח עם, והביעה תמיכה במורדים נגד השלטון הדיקטטורי של בשאר אל-אסד בסוריה.
במאי 2019, אחרי שברוניי חוקקה חוק שמאמץ את חוקי השריעה ומאפשר בין השאר הטלת עונש מוות על יחסי מין הומוסקסואליים וניאוף, הגישה הצעת חוק שתאפשר הטלת סנקציות על אנשי ממשל ברוניים שהשתתפו ביישום החוק.
הגירה
במרץ 2019 פורסם באתר החדשות האמריקאי, פוליטיקו כי עומאר מתחה ביקורת חריפה על "כלובי הילדים" של אובמה שהוקמו בגבול ארצות הברית–מקסיקו, עומאר התייחסה למתקני מעצר שנבנו למהגרים על מנת למנוע משבר הגירה בארצות הברית ולאחר מכן טענה כי הנשיא ברק אובמה לא היה שונה ממחליפו, דונלד טראמפ בעניין (טראמפ כזכור, מנהיג מדיניות ההפרדה המשפחתית שחשופה להרבה ביקורת מצד פעילי זכויות אדם ואנשי המפלגה הדמוקרטית).
שיטור
במהלך ההפגנות שנערכו בעקבות רצח ג'ורג' פלויד הכריזה עומאר כי היא תומכת בפירוק משטרת מיניאפוליס והקמת מחלקה במשטרה שתהיה אחראית על אזור העיר במקום משטרה מקומית.
שכר מינימום
עומאר תומכת בכך ששכר מינימום יעמוד על סכום של כ-15 דולר לשעה.
דעות על ישראל
עומאר הביעה ביקורת על מדיניות ישראל. בשנת 2012, היא קראה לישראל "מדינת אפרטהייד" אשר "הפנטה את העולם כדי שיתעלם מהפצצות אזרחים". היא הביעה ביקורת על חוק אשר נועד להגביל את פעילות תנועת ה-BDS. לאחר שהואשמה באנטישמיות, היא ציינה כי הביקורת נגד ישראל אינה נובעת משנאת יהודים. במהלך מפגש עם פעילים בבית כנסת במהלך בחירות 2018, ציינה עומאר כי חרם על ישראל יפגע בהשגת פתרון שתי המדינות. בעקבות גל חקיקות נגד תנועת ה-BDS הגישה ב-2019, יחד עם חברי הקונגרס רשידה טליב וג'ון לואיס, הצעת החלטה שתומכת בזכות לנקוט בחרם על מנת לקדם זכויות אדם וזכויות אזרח בארצות הברית ומחוצה לה.
באוגוסט 2019, אסרו ראש ממשלת ישראל ושר הפנים הישראלי על כניסתה לישראל עקב תמיכתה ב-BDS, וזאת בהתבסס על, ולכן בוטל ביקורה המתוכנן יחד עם חברת הקונגרס רשידה טליב. לאחר ביקורת אושר מטעמים הומניטריים ביקור של טליב אצל סבתה בכפר בית עור אל-פוקא בתנאי שתכבד את החוק הישראלי ותימנע מתמיכה בחרם בעת הביקור, אך היא סרבה לתנאים.
חיים אישיים
עומאר היא מוסלמית. בשנת 2002 התארסה לאחמד הירסי, והם הגישו בקשה לרישיון נישואים אולם לא השלימו את התהליך. לזוג נולדו שני ילדים טרם פרידתם בשנת 2008. בשנת 2009 התחתנה עומאר עם אזרח בריטי בשם אחמד נור סעיד אלמי. בשנת 2011 התגרשו בני הזוג לפי חוקי האסלאם, ואלמי חזר לבריטניה. עומאר והירסי חזרו להיות יחדיו ב-2011 והתחתנו לפי חוקי האסלאם. לזוג נולד בן שלישי ב-2012. עומאר ואלמי התגרשו רשמית (לפי חוקי ארצות הברית) ב-2017, והיא התחתנה רשמית עם הירסי ב-2018. נושא נישואיה עלה במרוצים לבית הנבחרים של מינסוטה ולבית הנבחרים של ארצות הברית ועומאר הואשמה בביגמיה, ולכן נאלצה לצאת בהצהרות הבהרה בנושא.
אולפני גל קול
חברת גל קול בע"מ הוקמה בשנת 1980 על ידי שמואל ואסתר אבוהב, והתחילה את דרכה כאולפן הקלטות מקצועי, אשר היה ממוקם בשדרות ירושלים שבעיר רמת גן.
בשנת 1987 עברה גל קול למשכנה הנוכחי במרכז העסקים של בני ברק, שם הקימה שני אולפני הקלטה אשר נחשבים לאבן דרך בהיסטוריית המוזיקה הישראלית.
האולפנים זכו להצלחה רבה בהפקת עשרות תקליטי זהב, והיוו בית מוזיקלי למיטב האמנים והטכנאים בישראל.
שנות השמונים
בשנת 1980, לאחר שנות עבודה רבות בגלי צה"ל וברפאל, ייסד שמואל אבוהב את חברת גל קול בע"מ, והקים אולפן הקלטות בשדרות ירושלים שבעיר רמת גן. האולפן היה החמישי בישראל לאחר אולפני אשל, קוליפון, קולינור וטריטון.
בתחילת דרכו קיים שותפות עסקית עם דוד קריבושי, ומאוחר יותר עם יובל ריבלין, בן זוגה של המשוררת יונה וולך. מכונת ההקלטה הראשונה הייתה בעלת 8 ערוצי הקלטה בלבד, והקונסולה הראשונה הייתה מתוצרת TEAC.
בשנת 1981 נסע שמואל אבוהב לאנגליה, במטרה למצוא קונסולה שתתאים לאולפני גל קול. הוא נפגש עם מספר בעלי אולפנים וחברות אודיו, ביניהם גם מנהל אולפני Trident בלונדון, מלקולם טופט, אשר עבד עם אמנים בסדר גודל עולמי כגון דייוויד בואי ולהקת הביטלס.
בעקבות הפגישה, החליט שמוליק לרכוש קונסולה של חברת Trident מסדרת 80B, ולהביא אותה לישראל. בנוסף לקונסולה, נרכשה גם מכונת הקלטה 16 ערוצים, אך הוחלפה לאחר שנה בלבד לטובת מכונת הקלטה של 24 ערוצים מבית Trident.
לאחר מספר שנות עבודה ותכנון יסודי, החל שמואל אבוהב לבנות את אולפני גל קול החדשים ברחוב בר כוכבא בעיר בני ברק.
בשנת 1987 הסתיימו עבודות הבניה, ואולפן ההקלטות החדש נפתח לקהל הרחב. אולפן זה, הידוע בכינויו "האולפן הירוק", התפרש רק על כמחצית משטח המתחם של חברת גל קול. באותן שנים האולפן היה ידוע כאולפן היחיד של כל הזמר החסידי בעולם.
שנות התשעים
שנים אלו נחשבות ל"תור הזהב" של תעשיית ההקלטות בישראל. מכירות התקליטים הלכו וגדלו, והביקוש לאולפני הקלטות הגיע לשיאו. בעקבות זאת, הוחלט לפתוח אולפן הקלטות נוסף.
בנייתו של האולפן, אשר זכה לשם "האולפן האפור", הסתיימה בשנת 1992. לצורך אולפן זה נרכשה קונסולה מסוג DDA AMR24 ומכונת הקלטה 24 ערוצים נוספת.
לאחר פתיחת שני האולפנים, אולפני גל קול נחשבו לאולפני ההקלטות הגדולים בארץ, ואף היו לאולפנים היחידים בישראל שהחזיקו שתי מערכות Dolby SR למכונות הקלטה 24 ערוצים. המתחרים הבולטים של האולפנים היו אולפני זזה, אולפני המון, ואולפני די בי.
תחילת שנות האלפיים
עם המהפכה הדיגיטלית, חל שינוי מהותי במבנה האולפנים ובצורת העבודה. נרכשו מערכות הקלטה דיגיטליות Pro Tools של חברת Digidesign.
בתחילה, סונכרנו המערכות הללו עם מכונות ההקלטה האנלוגיות, אך לאחר מספר שנים, המכונות האלוגיות נדחו הצידה, והמערכת הדיגיטלית הפכה לצורת ההקלטה הבלעדית.
כמו כן, המהפכה הדיגיטלית הביאה לשינויים מהותיים בתחום האולפנים בישראל ובעולם כגון: מעבר מצריכת מוזיקה בפורמטים גשמיים לקובצי מחשב, והאפשרויות הבלתי מוגבלות והזולות של מערכות הקלטה דיגיטליות, שהביאו לפתיחת אלפי אולפנים ביתיים ואולפנים קטנים בישראל.
עקב המעבר לעולם הדיגיטלי רווחיות מהקלטות אולפן ירדה דרסטית ורוב האולפנים הגדולים והמסורתיים נסגרו. בעזרת הידע והציוד האנלוגי שרכשו עם השנים, החליטו אולפני גל קול לפתח את מחלקת הדיגיטציה.
כיום שני האולפנים עדיין קיימים ופעילים, אך רוב הפעילות נמצאת בתחום הדיגיטציה.
האולפן הירוק
האולפן הראשון מבין השניים, הוקם בשנת 1987 וזכה לכינויו מפאת השטיחים הירוקים הנמצאים בו.
חדר בקרה המצויד בקונסולה Trident 80B, מכונת הקלטה אנלוגית Otari MX80, מערכת Dolby SR, ושלל ציוד נוסף.
חדר הנגנים מציג קירות עץ אקוסטיים המיועד להקלטת כלים אקוסטיים כגון תופים, כלי נשיפה, ואף שירה.