cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרן הגשמה
גיוס ללא תשקיף והפרות לכאורה של חוק ניירות ערך
באוגוסט 2016, רשות ניירות ערך שלחה מכתב הדורש באופן ספציפי מ"הגשמה" לחדול מפעילותה המהווה גיוס ללא תשקיף. לאחר בקשת "הגשמה", הרשות נעתרה להמשך פעילות במתכונת מוגבלת לפרויקטים קיימים לשלושה חודשים. בתחילת 2017 רשות ניירות ערך אישרה תשקיף לפרויקט בודד של "הגשמה" בלונדון.
חברות דומות
לאור הצלחת "הגשמה" בגיוס כספי משקיעים, מספר חברות דומות החלו לפעול במודל עסקי דומה, כאשר חלקן גם יוסד על ידי מנהלים לשעבר בהגשמה.
ב-2015 ערן רוט, מנכ"ל "הגשמה" דאז, עזב את "הגשמה" והיה שותף בהקמת חברת iintooהמשווקת בצורה דומה ל"הגשמה" השקעות נדל"ן בחו"ל למשקיעים פרטיים קטנים.
ב-2016 עמליה שכטר-אורלי, מנהלת מחלקת קשרי משקיעים ב"הגשמה", פרשה והקימה את "INVO" הפועלת במודל עסקי דומה לשל "הגשמה". "INVO" מינתה את עופר עיני לנשיא.
ארל וורן
ארל וורן (באנגלית: Earl Warren; 19 במרץ 1891 – 9 ביולי 1974) היה משפטן ופוליטיקאי אמריקאי. מושל קליפורניה בין 1943 ל-1953, מועמד לסגן הנשיא מטעם המפלגה הרפובליקנית ב-1948, ונשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית בין 1953 ל-1969. בכהונתו זו בבית המשפט העליון תרם רבות לקידום זכויות האזרח בארצות הברית ועמד בראשות ועדת וורן לחקר רצח קנדי.
וורן נולד בלוס אנג'לס למהגרים מנורווגיה ושוודיה. למד מדעי המדינה באוניברסיטת ברקלי, ושם רכש גם את השכלתו המשפטית. במהלך מלחמת העולם הראשונה התנדב לצבא ארצות הברית ושירת כקצין. לאחר המלחמה החל לעסוק בשירות הציבורי. ב-1925 התמנה לתובע מחוזי של מחוז אלאמידה ורכש מוניטין כמי שמטפל בפושעים ביד קשה. בשנת 1935 נבחר וורן לתפקיד הנשיא הגדול של הלשכה הגדולה של הבונים החופשיים בקליפורניה. ב-1939 התמנה לתובע הכללי של קליפורניה. ב-1942 התמנה למושל המדינה מטעם הרפובליקנים. ב-1946 הוא רשם את עצמו לבחירות המקדימות של המפלגות הגדולות של המדינה וזכה בכולן – כך שבהתמודדותו בבחירות הכלליות לא היו לו מתחרים, והוא נבחר לכהן כמושל תקופה שנייה. ב-1950 נבחר בשלישית והיה האדם היחיד אי פעם שנבחר לשלוש תקופות כהונה רצופות כמושל קליפורניה. כמושל סייע לבסס את השגשוג הכלכלי שהאריך בקליפורניה עוד שני עשורים אחריו, הוא גם ביסס את מערכת החינוך הגבוה במדינה. וורן תמך בכליאת היפנים בארצות הברית בעת מלחמת העולם השנייה. היחס שלו כלפי מעורבותו בכליאה שנוי במחלוקת.
בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1948 חבר למועמד לנשיאות תומאס דיואי, והתמודד על משרת סגן הנשיא, אך הנשיא הדמוקרטי הארי טרומן ניצח במפתיע. ב-1953 מינה אותו הנשיא דווייט אייזנהאואר לנשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית. מינוי זה היה כנראה תוצאה של דיל פוליטי שבמסגרתו פעל וורן להצלחת הנשיא בקליפורניה. עד פרישתו ב-1969, עמד וורן מאחורי שורה של פסיקות מהפכניות שלא עמדו בקו אחד עם תדמיתו השמרנית. בערוב ימיו צוטט אייזנהאואר כמי שאומר כי מינוי וורן הייתה "השטות הגדולה ביותר שעשיתי בימי נשיאותי". ב-1954, זמן קצר מאוד לאחר מינויו של וורן, ובעקבותיו, קבע בית המשפט פה אחד כי הפרדה בין גזעים בבתי ספר אינה חוקתית (פסק דין בראון נגד מועצת החינוך). בכך נקבעה אבן דרך במשפט החוקתי באמריקה, ובתנועה לשוויון בארצות הברית. ההחלטה המהפכנית נכתבה על ידי וורן, ששכנע את חבריו השופטים לתמוך בה.
החלטות דרמטיות נוספות של בית המשפט בראשות וורן הנחשבות לעיתים ל"מהפכניות", מנעו את הנוהג שלפיו למחוזות בחירה גדולים של שחורים ניתן נציג אחד בלבד בבית הנבחרים, וחייבו את השוטרים להצהיר בפני העצור על זכויותיו על ידי הקראת אזהרת מירנדה (פסק דין מירנדה נגד אריזונה). השינויים שהוביל וורן לא זכו להסכמה לאומית רחבה והיו ממתנגדיו שאף קראו להדחתו. עם זאת, ההיסטוריה שפטה את וורן בצורה שונה לחלוטין והוא נחשב לאחד השופטים החשובים והמשפיעים ביותר בארצות הברית במאה ה-20. ארל וורן עמד בראש ועדת וורן שהסיקה כי מאחורי ההתנקשות בנשיא ג'ון קנדי עמד אך ורק לי הארווי אוסוואלד. קביעה זו שנויה במחלוקת, אך לא הוכח שיש בטענות שכנגד דבר מה ממשי המבדיל אותן מתאוריות הקשר הרגילות הנפוצות בציבור אחרי כל התנקשות פוליטית.
באביב 1969 פרש וורן מתפקידו כנשיא בית המשפט העליון. לאחר מותו הוענקה לו מדליית החירות הנשיאותית ועל שמו נקרא קולג' באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו.
תחילת דרכו ושירותו הצבאי
ארל וורן נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה, ב-19 במרץ 1891, בנו של אריק מתיאס וורן, מהגר נורווגי מסטוונגר, האיחוד השוודי-נורווגי, וכריסטין הרנלונד וורן, מהגרת שוודית מהלסינלנד, אשר בנורלנד, שוודיה-נורווגיה. הוא היה הבן השני במשפחתו, אחרי אחותו הבכורה, את'ל. ארל ואחותו, את'ל, גדלו במשפחה שמרנית וצנועה במשאביה הכלכליים שערכיה התמקדו בחשיבות של מוסר עבודה וחינוך מוצלח. משפחתו עברה לבייקרספילד שבקליפורניה זמן קצר לאחר שנולד, שם וורן נכנס לבית הספר שנה אחת מוקדם יותר מרוב הילדים, על פי דרישת אביו. לארל לא ניתן שם אמצעי כמקובל באותה העת, ואביו אמר לו בבגרותו כי "כאשר נולדת, הייתי עני מכדי להעניק לך שם אמצעי". למרות שאביו מימן אותו לאורך כל לימודיו במכללה (קולג'), וורן החזיק בעבודה מדי קיץ מגיל תשע. אחת העבודות שלו הייתה בשירות חברת 'סאות'רן פסיפיק', החברה שבה עבד אביו כמכונאי רכבות. שם למד על סמכות מונופולית, שחיתות ודומיננטיות של הפוליטיקה על רובדי החברה באופן שעיצב בהמשך את הקריירה שלו. וורן המשיך ללמוד במכללה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
וורן התעלה אך במעט מעל הממוצע הכיתתי, עם ציונים מוצלחים אך לא מצוינים. בשנה האחרונה ללימודיו במכללה, נכנס וורן לבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קליפורניה בברקלי. מאז שהיה ילד, וורן היה נוהג לרכב על אופניו לכיכר בית המשפט העירוני כדי לצפות בהליכים משפטיים. הוא הוקסם מהקלות שבה הציגו עורכי הדין את תיקיהם ומיכולתם לחשב את הליך המשפט בהמשך דרכו. וורן השלים ב-1912 תואר שני וב-1914 השלים דוקטורט במשפטים. ב-14 במאי 1915 התקבל לאגודת עורכי הדין של קליפורניה. עם סיום הלימודים, וורן קיבל עבודה במחלקת המשפטים של חברת הנפט 'אסוסיאייטיד אויל קומפני'. זמן קצר לאחר מכן הצטרף למשרד עורכי הדין רובינסון ורובינסון.
לאחר שעבד במשרד במשך שנה וחצי, מטרותיו המקוריות לקידום הקריירה המשפטית שלו לפתע לא היו בראש סדר העדיפויות עבורו עם התערבות ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה נגד הקיסרות הגרמנית. וורן ניסה להתגייס לשורות הצבא האמריקאי, אך לא הותר לו עקב העובדה שסבל מטחורים. במקום זאת, לאחר שהתמיד בדרישותיו לקבל משרה מסוימת דרכה יוכל לשרת את ארצו, התמנה לתפקיד האחראי על עשרת האחוזים הראשונים של המגויסים מאוקלנד, קליפורניה. עד מהרה הועלה לדרגת לוטננט ראשון בצבא האמריקאי ונשלח לטקסס כדי להיות מדריך כידונים במחנה ההכשרה המרכזי עבור קצינים, מחנה מקארתור אשר בוייקו. הוא הגיע אל המחנה יומיים בלבד לפני כניעת גרמניה ב-11 בנובמבר 1918 שהביאה לסיום המלחמה. וורן שוחרר זמן קצר לאחר שהגיע לטקסס, והוא חזר לקליפורניה להתגורר עם אחותו וגיסו. הוא החל בשירות הציבורי עם מינויו לפקיד בוועדת השיפוט של האספה המדינית בקליפורניה ונשאר בשירות הציבורי במשך חמישים השנים הבאות.
מנהיג הרפובליקנים בקליפורניה
בעודו מכהן כתובע המחוזי של מחוז אלמידה, החל וורן להתבלט כמנהיג המפלגה הרפובליקנית במדינתו. במהלך הקמפיין של הרברט הובר לנשיאות ב-1932 שימש מנהל הקמפיין במחוז. לאחר שרוזולט הדמוקרט ניצח בבחירות אלה, הרבה וורן לתקוף את מדיניות הניו דיל שהוביל רוזוולט. ב-1934 מונה וורן ליושב ראש המפלגה הרפובליקנית בקליפורניה והיה מבכירי המתנגדים למועמדותו של הסופר הסוציאליסט אפטון סינקלייר למושל המדינה. ב-1936 הוא ספג ביקורת שלילית רבה כשהוביל לבחירת קבוצה של צירים לא מחויבים לוועידה הרפובליקנית הלאומית לבחירות באותה שנה. המניע העיקרי למאמציו היה התנגדותו להשפעה החזקה של המושל פרנק מריאם ושל המוציא לאור ויליאם רנדולף הרסט. בבחירות לנשיאות בשנת 1936, וורן השתתף בקמפיין של המועמד הרפובליקני, אלף לנדון, שהפסיד לבסוף.
מושל קליפורניה
בטרם התמודד למשרת מושל קליפורניה היה וורן התובע הכללי של קליפורניה במשך 4 שנים, החל מ-1939. במהלך כהונתו זו היו לו חיכוכים עם המושל אולסון. בשנת 1939 תומכיו של וורן החלו להכין את הקרקע להתמודדות שלו בבחירות למושל קליפורניה ב-1942. בתחילה הוא לא רצה להתמודד אך לבסוף באפרילאותה שנה הודיע על ההתמודדות שלו לתפקיד בבחירות אלה. הוא התמודד כמועמד עצמאי, לא כנציג הרפובליקנים או הדמוקרטים ובכך קיווה למשוך מצביעים רבים יותר. הוא גם הצהיר שלמרות שהוא רפובליקני, יתמוך במדיניות של הנשיא רוזוולט יותר מאולסון, המושל המכהן, שהתמודד מולו. דמוקרטים רבים ביקרו אותו על כך שהוא מתחפש לא-מפלגתי, אך ידוע שהוא רפובליקני. בפריימריז הרפובליקניים ניצח בקלות, ובפריימריז הדמוקרטיים, להפתעת הפרשנים, קיבל קולות רבים וכמעט ניצח את אולסון. בנובמבר ניצח בקלות את אולסון וזכה בכ-57% מהקולות. ניצחון זה הפך אותו למפורסם ברמה לאומית. כמו כן היו לו יחסים טובים עם המפלגה הרפובליקנית כולה, מהשמרנים בראשות רוברט טאפט עד הליברליים בראשות תומאס דיואי. במהלך כהונתו הוא הכניס מודרניות למשרת המושל. כמקובל אצל הפרוגרסיביים, האמין ביעילות ובתכנון.
צבע (מקצוע)
צַבָּע או סייד (לעיתים נקרא בטעות צַבָּעִי) הוא אדם שמקצועו סיוד וצביעה של קירות ודלתות. מלאכתו של הצבע נעשית בשני הקשרים:
חלק ניכר מהצבעים פועלים כעצמאיים, המקבלים הזמנות מקבלני בניין ומלקוחות פרטיים.
ההכשרה למקצוע הצבע נעשית בדרך של חניכה. אדם הרוצה להיות צבע מצטרף כשוליה לצבע ותיק, ולומד ממנו את רזי המקצוע.
חתול בשק
חתול בשק הייתה תוכנית רדיו לילדים ונוער ששודרה בשנים 1970–1986 לאחר התוכנית לאם ולילד ברשת א', ובמסגרתה תסכיתים וסיפורים בהמשכים (ובהם "עלילות שרלוק הולמס", "סכנה באנדימון", "באין משפחה", "גבעת ווטרשיפ", "הבית הקטן מאחורי הבית הגדול", "אברבנאל 0030", "מערת השד השחור" ועוד), קטעי הומור ועוד. בין מגישיה: עליזה רוזן, דויד גרוסמן (שהגיש במסגרת תוכנית זו את "סטוץ" ביחד עם דני אלדר), אריה אלדד, יואב גינאי, אבנר אברהמי, מיכל גזית, גדי טאוב, מירי שרף, טלי שושני, אמיר שחם ואחרים. את התוכנית ערכה תמר ליבס.
שם התוכנית נובע מהביטוי "לקנות חתול בשק" שפירושו לקבל משהו בלי לבחון אותו היטב קודם, ועל כן בלי לדעת מה טיבו.
מוזיקת הפתיחה של התוכנית הייתה האוברטורה מתוך אופרת הרוק "טומי" של להקת ה"מי".
בימי רביעי, התכנית הוקדשה לשיחות טלפון עם המאזינים ונקראה "חתולופון".
פינת ההומור הפרוע - "סטוץ"
אחת הפינות הזכורות והמשפיעות בתוכנית, ששמה היה "סטוץ", הייתה סדרה של תסכיתים קצרצרים, עשירים בהומור פרוע ואבסורדי, השאול מחבורת מונטי פייתון. התסכיתים נכתבו על ידי דויד גרוסמן ודני אלדר. בין הדמויות שכיכבו בפינה זו היו "שפיפון" הקוסם, שולייתו "אלפרד" (שפיפון היה מטיל עליו משימות מסוכנות בקריאה: "אלפרד לאימונים!"), המלך "מלכיפוך" ועוזרו "ואזיר" (מלכיפוך היה קורא לו: "וא-זיר יו-הו?" וואזיר הכנוע היה עונה "קראת לי מלכי?").
גרוסמן סיפר בריאיון לאלי אשד:
פינות נוספות
תחום נוסף שקיבל תנופה בתוכנית היה מדע בדיוני. בעיקר זכורה סדרת התסכיתים של דני אלדר, "סכנה באנדימון". הסדרה שודרה בהמשכים שוב ושוב, כאשר אורך כל פרק כ-10 דקות. כל פרק נפתח במילים:
כמו כן שודרה פינת תסכיתים מפחידים, כעין סיפורי מתח, בסגנון אדגר אלן פו, בשם "חתול שחור".
בלדווין החמישי, רוזן פלנדריה
בלדווין החמישי (1012-1067) היה רוזן פלנדריה משנת 1035 עד מותו ב-1067. הוא היה בנו של בלדווין הרביעי, רוזן פלנדריה הקודם. בשנת 1028 התחתן בלדווין עם אדלה מצרפת, בתו של רובר השני, מלך צרפת.
היסטוריה
בשנת 1028 מרד בלדווין באביו, שברח אל נורמנדי. לאחר שאביו חזר עם כוחות חדשים, בלדווין נכנע אך הורשה למלוך לצד אביו. לאחר מות אביו בשנת 1035 הוא הוכתר כבולדווין החמישי, דוכס פלנדריה. במלחמת לורן (1046-1056) בלדווין כרת ברית עם גודפרי השלישי, דוכס לורן נגד היינריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בזמן המלחמה הפסיד בלדווין את ואלנסיין לרוזנות אנו. בשנת 1049 הציע ויליאם השני, דוכס נורמנדיה (ולימים מלך אנגליה) נישואים אל בתו, מתילדה מפלנדריה. בלדווין שהיה באותו זמן שקוע במלחמה עם היינריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה והיה זקוק לבעלי ברית נואשות הסכים לכך. כשהרמן נפטר בשנת 1051 בלדווין חיתן את בנו, בלדווין עם אלמנתו של הרמן, ריצילדה, דוכסית אנו ובכך סיפח את אנו אל שטחו.
לוטרה חסרת-טופר אפריקאית
למין זה נמצאו 6 תת-מינים:
תת-המין A. c. congica נחשב לעיתים למין עצמאי.
הטורפים המאיימים עליהן הם פיתונים, תנינים, אריות, צבועים ועיטמים.
צבי ערבי
צבי ערבי או צבי סיני (שם מדעי: Gazella arabica; בתעתיק מערבית: غزال عربي - עַ'זַאל עַרַבִּיַיה), הוא מין של צבי החי בחצי האי ערב. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1827 על ידי הזואולוג הגרמני מרטין ליכטנשטיין ויש שרצו לכלול בו את המין הנכחד - צבי מלכת שבא או לסווגו כתת-מין של מיני צבי אחרים (צבי הנגב וצבי מצוי).
זהותו של צבי זה התמיהה את הזואולוגים במשך למעלה מ-180 שנה. הדגימה היחידה של מין זה שנמצאה אי פעם ועליה גם התבסס התיאור המדעי (לקטוטייפ), נלקחה מאיי פרסן בים האדום השייכים לערב הסעודית בשנת 1825, אולם מאידך החוקרים מפקפקים בכך שאוכלוסיית בר של הצבי הייתה נפוצה בעבר על האיים הללו, ומשערים שהוא הובאה עליהם מהחלק היבשתי של סעודיה או ממקום אחר בחצי האי ערב (אוכלוסיית הצבאים כיום באיים אלו שייכת לצבי מצוי). הסיבה המרכזית לתיאור הצבי הערבי כמין נפרד, היא המבנה הייחודי של גולגולתו ששונה מכל צבי אחר באזור; הדגימה, אשר שייכת לצבי זכר נמצאת כיום במוזיאון בברלין.
ג'וש קרטר
ג'ושוע "ג'וש" נוויל קרטר (אנגלית: Joshua "Josh" Neville Carter, נולד ב-20 בנובמבר 1986 בדאלאס שבטקסס) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הסמול פורוורד בקבוצת אגו רת'ימנו.
קרטר שיחק באוניברסיטת טקסס A&M עד שנת 2009, והוביל את ה-NCAA באחוזים מעבר לקשת השלוש בשנת 2007 עם 50 אחוזים.
החל את הקריירה האירופאית שלו בעונת בקבוצת אולדנבורג מהבונדסליגה, שהשתתפה באותה עונה ביורוליג. שם שיחק לצד ריקי פולדינג וג'ייסון גארדנר.
בחודש אוגוסט 2010 חתם בקבוצת מכבי אשדוד, בה הגיע לממוצעים של 17.1 נקודות ו-5.2 ריבאונדים למשחק בעונתו הראשונה בקבוצה.
בעונת העמיד קרטר ממוצעים של 17.1 נקודות כמו בעונתו הראשונה ו-4 ריבאונדים למשחק בעונה הסדירה. בסך הכל קלע קרטר 872 נקודות בשנתיים באשדוד.
לקראת עונת חתם קרטר בספרטק סנקט פטרסבורג מהליגה המקצוענית הרוסית. לאחר עונה אחת, חתם במונטפסקי סיינה מהסרייה A.
ב-20 ביוני חתם בדינמו סאסארי מהסרייה A.
ב-2 בינואר (עונת 2018–2019) חתם במכבי אשדוד עד סוף העונה, ובכך החל את עונתו השלישית במועדון. ב-12 בפברואר רשם את הבכורה המחודשת במועדון, וקלע 16 נקודות בניצחון הביתי על עירוני נס ציונה.
מתחילת עונת 2019–2020 משחק קרטר בקבוצת אגו רת'ימנו מליגה איי 1 אתניקי ביוון.
לאון מנדלשטם
לאון (אריה דב) יוסופוביץ מנדלשטם (רוסית: Мандельштам, Леон Иосифович; 1819 זאגר - 1889) היה הסטודנט היהודי הראשון שלמד באוניברסיטה רוסית. כמו כן היה סופר ועבד במשרד החינוך הרוסי כאחראי על החינוך היהודי באימפריה הרוסית, יורשו של מקס ליליינטל בתפקיד זה.
ביוגרפיה
בגיל 14 השתדך לבתו של סוחר, ובגיל 17 התחתן ועבר להתגורר בבית הוריה של אשתו. אביה היה אדם דתי מאוד, שאסר על החזקת ספרים שאינם קנוניים בביתו. מנדלשטם לא הצליח להחזיק מעמד זמן רב וחזר הביתה, זמן קצר לאחר מכן התגרש מאשתו.
בשנת 1839 החליט ללכת ללמוד באוניברסיטת וילנה, אך בהגיעו לווילנה גילה שהאוניברסיטה נסגרה בהוראת הממשלה. באותה שנה פנה לשלטונות בבקשה לעמוד במבחני הקבלה לאוניברסיטת מוסקבה. לאחר תלאות רבות התקבל לאוניברסיטה ובכך היה לסטודנט היהודי הראשון באוניברסיטה רוסית. מאוחר יותר עבר לאוניברסיטת פטרבורג, שם עם סיום לימודיו ב- 1844 הוענק לו תואר בפילולוגיה.
עבודתו במשרד החינוך הרוסי
לאחר עזיבתו של מקס ליליינטל לארצות הברית, התפנתה במשרד החינוך הרוסי משרת "יהודי מלומד" (, עוזר לענייני יהודים). שר החינוך סרגיי אוברוב הציע את התפקיד למנדלשטם שנענה בחיוב להצעה. מנדלשטם נכנס לתפקיד בשנת 1846. בין היתר היה אחראי על ארגון של בתי ספר יהודים חדשים. הוא חיבר לא מעט ספרי לימוד שיועדו לבתי ספר אלו, בין היתר מילון יידי-רוסי, רוסי -יידי וספר לימוד הדקדוק הרוסי ליהודים.
שימש בתפקיד זה במשך 11 שנים והתפטר ב-1857.
מותו
שנותיו האחרונות עברו עליו בבדידות ובעוני.
מנדלשטם נפטר על ספינת קיטור בזמן שנסע מצד אחד של פטרבורג לצד שני. לא נמצאו שום מסמכים על גווייתו שיכלו לאשר את זהותו. שלושה ימים לאחר מכן הוא נקבר בבית קברות נוצרי. חצרן הבית שבו התגורר שם לב כי מנדלשטם אינו מגיע זמן מה לבית, הוא פנה למשטרה ומשם נשלח לחדר המתים, על פי תיאורו של החצרן הצליחו לקשר בין הגווייה לבין לאון מנדלשטם.
משנודע הדבר לקהילה היהודית של פטרבורג, הם הצליחו להשיג אישור מיוחד מטעם שר הפנים הרוסי והוציאו את גופתו מקברו. הוא נקבר מחדש בבית הקברות היהודי.
צבי סעודי
צבי סעודי (שם מדעי: Gazella saudiya; בתעתיק מערבית: غزال سعودي - עַ'זַאל סַעוּדִיַיה), היא מין של צבי מחצי האי ערב אשר הוכחד עקב ציד אינטנסיבי. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1935 על ידי חוקר הטבע האנגלי דוגלאס קרותרס וחוקר הטבע הגרמני ארנס שוורץ, ובעבר היה נחשב כתת-מין של צבי הנגב. לאחר שארגוני השימור שמו לב שהמין נעלם מן הטבע, הם ניסו לאתרו בעשרות חוות פרטיות ברחבי חצי האי ערב שבהם נטען שיש צבאים סעודים חיים, אך בדיקות גנטיות הראו שמדובר בצבאים ממינים אחרים או בני כלאיים, כך שככל הנראה המין נכחד לגמרי. שמו הרשמי ושמו המדעי הוא על שם הישות המדינית העיקרית שבה היה נפוץ, ערב הסעודית.
תפוצה וזיהוי
הצבי הסעודי היה נפוץ בעבר לאורך מישורים גדולים של חצץ חולי המנוקד בעצי שיטה ברחבי החלקים הצפוניים והמערביים של חצי האי ערב מכווית עד תימן, כשרוב הרשומות מגיעות מהחלק המערבי של סעודיה. הנוכחות שלו בעיראק או בסוריה אינה וודאית, אך סבירה יותר בראשונה בשל התפוצה במדינות הסמוכות. ארכאולוגים איתרו מאובן של צבי סעודי בחפירות ארכאולוגיות בעמאן שבירדן, אך מפאת גילה, הזואולוגים סבורים שהוא לא היה נפוץ בירדן ומדובר כנראה בדגימה שנקנתה על ידי בני השבטים הערבים. הצבי הסעודי היה פעיל ביחידות או בקבוצות קטנות עד 20 פרטים.
ניסיונות איתור
לאחר שהצבאים הסעודים לא נצפו כלל במהלך העשורים האחרונים, נעשו פעולות ומאמצים רבים על מנת לאתר אותם בתחום התפוצה ההיסטורי שלהם. לאחר שהחיפושים העלו חרס, רשויות השימור פתחו בכיוון שונה כאשר החלו לסרוק חוות פרטיות ברחבי חצי האי ערב במטרה למצוא צבאים סעודים ששרדו בשבי. ניתוחי DNA שנעשו על עשרות צבאים שתוארו כ"צבאים סעודים", הראו כי כולם מייצגים מיני צבאים אחרים או הכלאה בין מספר מינים. חוקרי טבע העריכו בשנת 1997 שכל הצבאים הסעודים שהיו קיימים בשבי התערבבו כבר עם צבאים הודים כך שלא ניתן למצוא צבאים טהורי גזע, אולם השוואה בין ה-DNA של צבאי הכלאיים עם DNA מפוחלץ של צבי סעודי במוזיאון, הראתה שיש שוני גנטי רב בין הצבי הסעודי להודי וההכלאה ביניהם אינה אפשרית, כך שככל הנראה מדובר בכלאיים בין צבי פרסי לצבי הודי. למעשה, טרם נמצאה דגימת DNA הזהה לזו של הפוחלץ במוזיאון וכנראה לא קיים כלל בן כלאיים בין צבי סעודי למין צבי אחר.
הכחדה
נכון ל-2016, טרם נמצאו צבאים סעודים עם גנטיקה לא מעורבת, ואף שהאפשרות לאתר צבאים כאלו שטרם דווח עליהם בשבי סבירה עדיין, הסיכויים לכך פוחתים במהירות עם חלוף הזמן. פוחלץ של צבי סעודי אשר נמצא במוזיאון להיסטוריה של הטבע בשיקגו, מראה שהצבי הסעודי קשור במקצת לצבי הנגב, ולעומת זאת בעל זיקה גנטית מועטה לצבי הודי וממקד יותר את החיפושים בעקבות צביים טהורי גזע. הצבי סעודי הוכרז רשמית כמין נכחד (EX) בשנת 2008 על ידי הרשימה האדומה של IUCN לאחר שלטענת הארגון לא נראה באופק סיכוי לקיומו של המין.
לוטרה חסרת-טופר אסייתית
לוטרה חסרת-טופר אסייתית או לוטרה גמדית' (שם מדעי: Amblonyx cinerea'') היא מין הלוטרה הקטנה ביותר בעולם. היא חיה בביצות וביצות מנגרובים ברחבי דרום, מזרח ודרום-מזרח אסיה במדינות: בנגלדש, בורמה, הודו, דרום מזרח סין, לאוס, סינגפור, הפיליפינים, תאילנד, וייטנאם, מלזיה ואינדונזיה. כמו שנרמז משמה היא חסרת טפרים ויכולה במקום זה למשש ולאחוז בטרפה.
מאפיינים
זו הלוטרה הקטנה ביותר ומגיעה לאורך 70–100 סנטימטרים ולמשקל 1-5.4 קילוגרם. פרוותה חומה אפורה ולבנה מלמטה עד לתחתית הפנים, והיא דומה ללוטרה חסרת-הטופר האפריקאית הגדולה ממנה בהרבה.
זוהי לוטרה גמישה בעלת מבנה גוף מוארך ורגליים קצרות והיא חיה ומתחבאת בין סלעים ושיחים נמוכים.
המזון העיקרי של הלוטרה הוא חסרי חוליות מימיים קטנים כמו סרטנים, תולעים ורכיכות אך היא ניזונה גם מבעלי חוליות, בעיקר מצפרדעים, שפמנונים, עכברים ונחשים. את טרפה היא חושפת מתחת לבוץ בעזרת רגליה הקדמיות ותופסת אותו במהירות. היא מסוגלת גם לפצח צדפות בצורה דומה לצורה של לוטרת הים.
לוטרה זו נמצאת בסכנת הכחדה עקב ציד, הצטמצמות ביצות המנגרובים וכן בגלל זיהום סביבתי.
אליפות אירופה באתלטיקה באולם 2015
אליפות אירופה באתלטיקה באולם ה-33 התקיימה בין התאריכים 5 במרץ ו-8 במרץ 2015 ב-O2 ארנה בפראג. באליפות השתתפו 614 אתלטים מ-49 מדינות.
רוסיה זכתה באליפות לאחר שספורטאיה זכו ב-6 מדליות זהב ו-2 מדליות כסף. בריטניה זכתה במספר המדליות הרב ביותר (9): 2 מדליות זהב, 4 מדליות כסף ו-3 מדליות ארד.
שיאים
במהלך האליפות נקבע שיא אירופה חדש אחד, נקבעו ארבעה שיאי אליפות חדשים ונקבעו 35 שיאים לאומיים חדשים.
בני שוילי
בני שוילי (נולד בשנת 1960) הוא במאי, מפיק, צלם קולנוע ומפיץ סרטי קולנוע.
ביוגרפיה
נולד בירושלים למיכאל שוילי, מפיץ ומפיק סרטים, ממקימי תעשיית הקולנוע הישראלית, זוכה פרס מפעל חיים של פסטיבל הקולנוע ירושלים על תרומתו לענף הקולנוע (2007); ולחנה שוילי, ציירת ומורה לציור.
בשנת 1972, בהיותו בן 12 זכה בפרס קולנוע לנוער על סרטו הקצר "ההרפתקנים", אותו צילם, ביים וערך. בין השנים 1978–1981 בעת שירותו הצבאי בחיל האוויר הפיק, ביים וערך, למעלה מ-100 סרטי הדרכה וסרטים תיעודיים של החיל.
לאחר שחרורו מצה"ל החל בקריירה קולנועית. בשנת 1979 היה שותף בהפקת סרט הקולנוע "נערת הפרברים" בכיכובה של עפרה חזה. בשנת 1982 הפיק וביים בשיתוף עם אבי שמש סרט קצר בשם "נקודת מבט" שהוקרן בסינמטק תל אביב במשך כחודש לפני הקרנת הסרטים באורך מלא של התוכניה. בשנת 1984 יצא לאקרנים סרטו של שוילי "מבצע שטריימל" שאותו ביים וצילם, הסרט זכה להצלחה רבה בישראל ומחוצה לה, ונמכר ליותר מ-35 מדינות ברחבי העולם.
בשנות ה-90 היה שותף בהפקת והפצה הבינלאומית של ספריית תוכניות שהופקו באנגליה וצולמו בשיטת התלת-מימד, תוכניות שנמכרו ברחבי העולם והפכו לרבי מכר במדינות רבות.
סרטי שובל
כיום משמש שוילי כמנכ"ל חברת "סרטי שובל", מהחברות הראשונות בישראל להפקה והפצה של סרטי קולנוע, וידאו וטלוויזיה. בבעלות סרטי שובל ספריה של כ-2,500 סרטי קולנוע זרים, יותר מ-30 סרטי קולנוע ישראלים ומספר תוכניות טלוויזיה אותם היא משווקת בארץ וברחבי העולם. כמו כן מפיצה סרטי שובל סרטי איכות, לצד סרטים מסחריים לבתי הקולנוע בישראל, לשידור בטלוויזיה ולשידורי VOD בכבלים, בלוויין וגם באינטרנט ובסלולר.
מעשים וימים
מעשים וימים (לפי שפאן) או עבודות וימים (לפי תרגומו המאוחר יותר של שבתאי) (ביוונית: Ἔργα καὶ Ἡμέραι) הוא שיר דידקטי-אנתרופולוגי של כ-800 שורות מאת הסיודוס.
הסיודוס מתאר סכסוך משפטי בינו לבין אחיו בעניין ירושת אביהם, שבו הפסיד הסיודוס כנראה בגלל שופטים לא צודקים שאת החלטתם הוא תוקף בשירתו. פרסס מתואר כהולל חסר אחריות, והשיר ממוען אליו ללמדו אורח חיים הגון ונבון של איכר בן התקופה, מתוך מחשבה שעדיף ללמד אותו את מעלותיה של עבודה ולהקנות לו חכמה אשר תוכל לסייע לו בייצור הכנסה. הדרך להבנת היצירה היא הבנת מערכת היחסים בין האחים.
ביצירה מתוארת, בין השאר, תקופת תחילת האנושות, ובשיאה תור הזהב שבו היו האנשים בני אלמוות וחיו בשלום וברווחה על אדמתם.
תוכן היצירה
החלק השני מדבר על דורות בני האדם ועל עולם האלים, שם מופיעים הסיפורים על פנדורה, המיתוס של פרומתאוס, המסביר את מוצא הרע בעולם, את תחילת התרבות שאותה מסמלת האש, ואת החטא הראשון.
הסיודוס לא מתאר גן-עדן ואין אצלו יציאה לעולם השונה בממדיו מהעולם הנוכחי. בני האדם נוצרו בעולם הנוכחי. הסיודוס מספר על השתלשלות דורות האנושות. על פי הסיודוס היו 5 דורות של בני אדם ומדור לדור פחתו סגולותיהם של בני האדם וגדל הריחוק בינם לבין האלים:
בכל הדורות האלו אין נשיות, אין גבריות ואין מיניות, כל אלו הגיעו רק אחרי שנוצרה האישה הראשונה - פנדורה. פנדורה הביאה איתה את הקול, הדיבור, המלל.
קונסטנטין ברונר
קונסטנטין ברונר (27 באוגוסט 1862 – 27 באוגוסט 1937) היה שם העט של הפילוסוף היהודי-גרמני אריה (לאו) יהודה ורטהיימר. ברונר נודע בזכות יצירתו "Die Lehre von den Geistigen und vom Volk" ("התורה על אנשים רוחניים ועל העם") משנת 1908. יצירותיו עסקו בסוגיות של הקיום האנושי, רפואה, מיניות, פסיכולוגיה ותחומי חיים רבים נוספים. במספר חיבורים ברונר התייחס לשאלה היהודית, ובהם הביע את התנגדותו לשימוש במונח אנטישמיות, בטענה שהוא מעניק לכאורה לגיטימציה לתופעה. לכן, העדיף להשתמש בביטוי שנאת יהודים (Judenhaas).
ביוגרפיה
קונסטנטין ברונר נולד ב-27 באוגוסט 1862 בעיר אלטונה שליד המבורג, למשפחה יהודית אורתודוקסית מבוססת. סבו, הרב עקיבא ישראל ורטהיימר, היה הרב הראשי של שלזוויג-הולשטיין. אביו, משה וורטהיימר, היה סוחר יהודי אורתודוקסי ואדם משכיל. בנעוריו למד ברונר לימודי רבנות בקלן אך פרש לאחר כשנה בלבד, זאת על מנת ללמוד פילוסופיה והיסטוריה באוניברסיטת ברלין ואוניברסיטת פרייבורג. בעת לימודיו האקדמיים ברונר למד ממספר מלומדים בולטים והתרועע עם מדינאים גרמנים חשובים, כמו גוסטב לנדאואר וולטר רתנאו. ברונר הושפע מאוד מכתבי עמנואל קאנט ופרידריך הגל, אך יותר מכל הושפע מברוך שפינוזה.
ברונר ביסס את מעמדו כמבקר ספרות וככותב עצמאי, ונהנה מהוקרה ציבורית רחבה על פועלו. ככל הנראה השתמש לראשונה בשם העט "קונסטנטין ברונר" בפרסום כרכי המגזין “Der Zuschauer” ("הצופה") בין 1893–1895. במגזין הוא הביע את דעותיו הפוליטיות ומחשבותיו הפילוסופיות, ובמקרים רבים קרא תיגר בנחרצות ווכחניות, על תפיסות מקובלות באותה תקופה. הוא מתח ביקורת על רעיונותיהם של ארתור שופנהאואר, פרידריך ניטשה וצ'ארלס דרווין.
ב-1895 נישא לרוזלי מולר, ויחד גידלו את שתי בנותיה, לוטה וגרטרוד, מנישואים קודמים. באותה שנה חלה נקודת מפנה בחיי ברונר, כאשר עבר לגור בברלין. ברונר התנזר מהחיים הציבוריים כדי להקדיש את כל כולו לכתיבה. כ-13 שנים לאחר מכן הוא פרסם את ספרו "התורה על אנשים רוחניים ועל העם".
ברונר עסק רבות בשאלת היהודים וככל הנראה היה ההוגה הראשון שהתריע בטרם הקמת המפלגה הנאצית על הסכנות הצפויות ליהודים. הוא השווה את האנטישמיות לרדיפה שהייתה במאות קודמות כנגד "המכשפות": רדיפה של אנשים ובפרט נשים, שעסקו בכישוף ומאגיה. ברונר ניבא שגורל היהודים עלול להיות דומה לגורל "המכשפות" הנרדפות, והם עלולים להיות מוצאים להורג. בנוסף, הוא התנגד נחרצות לציונות. ברונר לא צפה דרך חזרה מההתבוללות המתמשכת לאורך הדורות, ולכן טען שיהודים לא מסוגלים לשחזר את חיי העם בארץ ישראל כבימי קדם. יתר על כן, הוא גרס שהציפייה מתושבי ארץ ישראל הערבים יענו בחיוב להקמת בית לאומי ליהודים היא מרחיקת לכת. בשל טענות אלו הוא האמין שהיהודים חייבים להתבולל ולפעול יחד עם שאר הציבור במדינות העולם למיגור השנאה כלפיהם. למרות התנגדותו לציונות, הוא העריך את פועלם של מנהיגים ציוניים בולטים, כדוגמת בנימין זאב הרצל, זאב ז'בוטינסקי, ומקס נורדאו. עם עליית הנאצים לשלטון ברונר נאלץ לעזוב את גרמניה מחשש לחייו וחיי משפחתו. הוא השתקע מחדש בעיר האג בהולנד, שם התגורר עד מותו. לאחר כיבוש הולנד בידי הנאצים, נלקחו אשתו ובתו לוטה למחנה הריכוז בסוביבור, בו מצאו את מותן.
משנתו
את הפילוסופיה של ברונר ניתן להבין בראי המסורת המיסטית והרוחנית של החשיבה, כפי שמתבטאת בתאוריית "שלושת כשרי החשיבה" ("The Three Faculties of Thinking") שפיתח. עקרונות התיאוריה מבוססים לא רק על יסודות שהניח שפינוזה, אלא גם על אפלטון, סוקרטס, וכן על כתבים יהודים ונוצרים. במשנתו ברונר לא מתיימר להציע הסברים לסוגיות סבוכות שלא ניתן לפתור אלא שאף לעורר בקרב האדם דפוסי חשיבה ייחודיים ויצירתיים כתנאי לחיי רוח עשירים מהם יבוא אושרם.
על פי ברונר ניתן לסווג את המחשבה האנושית לשלושה רבדים הנבדלים לפי מושאי חשיבה שונים: השכל המעשי, המחשבה המוחלטת, והמחשבה המוחלטת המדומה.
חוט השני בתאוריית החשיבה היחסית בה ברונר מתעמק הוא הדיון בדבר החוק היסודי של התנועה, מזווית אפיסטמולוגית ואונטולוגית. לפי החוק, "התנועה היא המהות האחידה של כל התופעות השונות והמתחלפות זו בזו של העולם". הדיון עוסק בשאלות כמו מהי התנועה, איך היא נתפסת על ידי האדם, וכיצד היא מתקיימת. דוקטרינת התנועה היא מהותית בלמידת מנגנוני השינוי במערכות טבעיות, והיא מהווה מושג יסוד בתיאוריה של ברונר. הוא גרס שבכל תופעה של תנועה יש תודעה פנימית, ולפיכך התנועות חושבות לפי דרגות שונות. כאשר התופעות עוברות אחת אל השנייה, עוברות דרגות החשיבה. דרגות החשיבה לא יכולות להתווסף או להיגרע, והן תמיד ללא שינוי. זהו למעשה עקרון תנועת הקיום בזכות התודעה הפנימית.
כושר השכל המעשי מדגיש את מרכזיות החשיבה והמהות הקיומית שלה עבור בני האדם. הוא מבליט את הכוח המשרת את האינטרס הקיומי וההישרדותי שלו, כמו אצל בעלי חיים. ברוח הדברים, ברונר למעשה תוהה כיצד קורה שהחשיבה של האדם, אשר מנחה אותנו לתפקד באופן רציונלי והגיוני, מטעה אותנו כאשר אנו מנסים לענות על שאלות קיומיות הרות גורל. ביסוד הבעיה ניצבת טעות מהותית, והיא, שלבני האדם ישנה נטייה להפוך את העולם החיצוני היחסי, עולם החפצים, לאמיתי ומוחלט. הטעות מתבטאת באמונות השווא ובדעות הקדומות, והיא זו שאחראית לאסונות רבים הפוקדים את האדם. בהמשך, ברונר דן בדפוסי מחשבה מנוגדים המשפיעים על הקיום וההוויה האנושית. הוא טען שישנם אנשים החושבים את העולם היחסי על בסיס יסוד המחשבה המוחלטת המדומה, ובהתאם הם מאמינים באמונות טפלות ונבואות.
ברונר הגדיר את המאמינים באמונות הטפלות הוא כבלתי חושבים, כי חשיבה זו משקפת בעיניו אי-הוויה קיומית ואנושית. לעומת זאת, החושבים האמיתיים, עמם נמנים אנשי הרוח, הם אלה אשר תופסים את ההוויה המוחלטת. בעוד שעבור החושבים האמיתיים, העצמים החיצוניים החומריים משקפים אי-הוויה אנושית וקיומית, עבור הבלתי-חושבים, העצמים החיצוניים הם כמו ההוויה. לכן, טען ברונר, הדבר המוחלט בשבילם הוא אי הוויה.
ברונר והמדע
הייחודיות של משנתו של ברונר מודגשת באמצעות יחסו אל ההתפתחות המדעית. ברונר טען שבעוד שבחיי השגרה של האדם הוא לרוב נסמך על חושיו אשר קולטים חפצים שבסביבה, כמו בכושר השכל המעשי, החשיבה המדעית פורמת את הקשר ביניהם ומפרידה אותם לגורמים אשר "יוצרים תנועה". ברונר סבר שחשיבתנו מובילה אותנו במעגל מתמשך ואינסופי של סיבות ומסקנות, כאשר אין ביכולותינו להגיע להכרה אובייקטיבית של העולם. לפיכך, אין טעם לעסוק בשאלות על מהות הקיום היות שזה מלמד על היעדר הבנת החשיבה והמטרות הפרקטיות שלה. לדעת ברונר אין הבדל של ממש בין תורות מדעיות לכאורה, כמו תורת האבולוציה, לבין אמונות דתיות מסורתיות. זאת משום שהניסיון להסביר את מהות היקום באמצעות התפתחות האדם מושתת על הנחה שגויה מהיסוד, והיא שלטבע יש תכלית, והאדם ניצב במרכז בריאתו.
ברונר והאנטישמיות
ברונר ביטא את רעיונותיו על סוגיית שנאת היהודים במספר ספרים. אחד מספרים אלה הוא "Der Judenhass und die Juden" ("השנאה ליהודים והיהודים") משנת 1919, בו הוא דן בשאלת האנטישמיות בראי חשיבותן ותרומתן של היהדות והנצרות לתרבות האירופאית. ברונר גרס שהשנאה כלפי היהודים הוא מקרה ספציפי ולא מיוחד של שנאת בני אדם, ולראיה הוא לוקח כמקרה בוחן את אשר אירע לנוצרים במאות הראשונות לדת הנוצרית, כאשר הם היו תחת שלטון של עובדי אלילים. הייחוד של הנוצרים והייחוד של היהודים הוא נקודת ההשקה. כאשר יש מפגש עם המיוחד והזר, כמו התרבות היהודית בגרמניה, צצה הדעה הקדומה, שהיא צוהר לשנאה ולביזה. משום שהיהודים היו מפוזרים ברחבי תבל במשך אלפי שנים הם היו מיעוט שייחודו הייתה ניכרת, בדת, בתרבות ובמסורת. לאור זאת ובזכות ההישרדות המתמשכת של היהודים לאורך עידנים היסטוריים רבים, מעמדם הוא נעלה כביכול.
לכן, כשם שהנוצרים התבלטו בייחודם בקרב העמים עובדי האלילים, היהודים התבלטו בייחודם בקרב העמים האירופאיים. לאור האמור, ברונר טען שהגורם לאנטישמיות לא תלוי ביהודים, כי אם בבני האדם אשר שונאים אותם, וששנאת היהודים הייתה הזדמנות להתמרדות והסרת כל אחריות. יתרה מכך, הוא טען שכל עוד הייחודיות של היהודים תימשך, כך תימשך גם השנאה כלפיהם. כדי להתמודד עם הדעות הקדומות והשנאה אשר חוו היהודים הוא טען שעליהם לחשוב, שכן זהו הדבר היחיד לטענתו שעושה את האדם למאושר יותר. השנאה והביזה לא ישפיעו על האדם אשר הצליח להתעלות לרמת המחשבה, כי הפרט החושב באמת יכול להיות אך ורק מאושר וחזק.
הנטייה לראות את עצמנו כנעלים בשל המגדר, המעמד, הגזע וכן הלאה מוצגת כמעין אמונה טפלה אגואיסטית. לכן, ברונר לא רק מותח ביקורת על הלאומיות הגרמנית והאנטישמיות, אלא גם על הציונות, שניסתה בזמנו לייסד מדינה יהודית בין היתר על סמך זיקה דתית.
דעותיו של ברונר לגבי השאלה היהודית-ציונית ודבקותו בהתבוללות מוחלטת הכתה גלים ועוררה התנגדות בחוגים יהודיים. באופן כללי, דעותיו ורעיונותיו סביב דת, מטאפיזיקה ומוסר עוררו אנטגוניזם רב מצד עמיתים וקולגות. עם זאת, הפילוסופיה הרוחנית והמיסטית שלו עוררה הזדהות רבה עם החשיבה הביקורתית והמודרנית. על ידי שילוב של עקרונות פילוסופיים יווניים עם מחשבה יהודית, ברונר פירט מהי לדעתו האמת הרוחנית הנצחית. הוא שאף להדגים שהחשיבה על היחסיות של העולם מובילה באופן בלתי נמנע ליסוד רוחני בתוך המחשבה המוחלטת.
ברונר ושפינוזה
ברונר הצהיר בגלוי על אהדתו לעבודתו של שפינוזה, והודה שכתביו העניקו לו השראה. על אף שעקרונות רבים של ברונר עולים בקנה אחד עם עקרונות הדוקטרינה של שפינוזה, יצירותיו הפילוסופיות מתארות תורה ייחודית הרמונית וקוהרנטית. כתביו של ברונר מסייעים להבנה של רעיונותיו של שפינוזה בספרו "תורת המידות" (1677), למשל, בספרו של ברונר "Materialismus und Idealismus" ("מטריאליזם ואידיאליזם", 1926), שבו הוא מרכז את עיקר הגותו על החשיבה והרוח, מפרש את התיאוריה של שפינוזה על התארים ומעשיר את תורת הפקולטות שלו.
אורגן חשמלי
אורגן חשמלי הוא כלי נגינה ממשפחת כלי המקלדת שנועד לחקות את צלילי האורגן (עוגב) האקוסטי באמצעות התקנים חשמליים.
בימינו נפוץ השימוש בשם "אורגן חשמלי" או "אורגן" לכלי מקלדת אלקטרוניים כגון סינתיסייזרים בעלי מקלדת (קלידים), אך זוהי טעות. מקלדות אלקטרוניות קטנות יותר (עם פחות מחמש אוקטבות, ולפעמים עם קלידים קטנים יותר) נקראות בעברית אורגנית.
במהלך המאה ה-20 נבנו אורגנים חשמליים שונים, בתחילה בטכנולוגיה של שפופרות ריק, בדומה לשפופרות הרדיו משנות ה-30 וה-40. אורגנים אלה, כמו למשל אלה שיוצרו על ידי חברת Baldwin, היו מסורבלים, גדולים וכבדים מאוד. צלילם היה רחוק מאוד מצליל העוגבים האקוסטיים. מאוחר יותר (שנות ה-50 וה-60) כאשר הוחלפו השפופרות בטרנזיסטורים, פחתו הסרבול, הגודל והכובד ואיכות הצליל השתפרה. האורגן החשמלי הנודע מכולם הוא אורגן האמונד. האורגנים של חברה זו שמשו לנגינת מוזיקה קלאסית, ג'אז, גוספל וכן במוזיקת הרוק (למשל בלהקות "דיפ פרפל", "הדלתות" ו"החונקים").
כמו בעוגבים האקוסטיים, גם באורגן החשמלי יש מקלדת או כמה, וכן מערכת דוושות. קיימים אורגנים חשמליים אשר להם יש אוקטבה אחת בדוושות, אלה נפוצים יותר וזולים יותר, והדוושות שלהם משמשות בעיקר לקווי באס פשוטים, התומכים באקורדים, בעיקר למוזיקה קלה. באורגנים חשמליים עם שתי אוקטבות וחצי בדוושות (ושתי מקלדות ומעלה) אפשר לנגן את הרפרטואר הקלסי של העוגב. אורגנים אלה יקרים יותר, וכיום הם כוללים מאגרי צלילים של עוגבים אמיתיים שנדגמו באופן דיגיטלי. בעזרת מאגרי צלילים טובים והגברה איכותית, ניתן כיום ליצור חיקויים אלקטרוניים טובים למדי של עוגב אקוסטי, בעלויות נמוכות בהרבה.
טכנולוגיית ה-MIDI מאפשרת הוזלה נוספת, וזאת בעזרת שימוש במערכת דוושות עם ממשק וחיבורי MIDI (נקראת Midi pedalboard), וכלי מקלדת אלקטרוניים זולים יחסית שגם להם יש חיבורי Midi. אלו ניתנים לחיבור ביניהם ו/או למחשב, אשר בו מותקנת תוכנה ובה צלילי עוגבים אמיתיים דגומים. אורגן חשמלי המשלב יחידות נפרדות ביחד, הוא זול אף יותר. Midi מאפשר גם חיבור של מקלדות זולות, כדוגמת מקלדת שליטה חסרת מאגרי צלילים, אל מודול הכולל מאגרי צלילים דגומים של עוגבים אמיתיים.
עורק הירך
עורק הירך (TA: arteria femoralis) הוא עורק גדול בירך ואחד העורקים המשמעותיים בגפה התחתונה, אשר אחראי לרוב אספקת הדם באזור זה – וקלינית, אם הוא ייחסם, תיעצר כל אספקת הדם לגפה התחתונה. עורק הירך מסתעף למספר עורקים. עורק זה הוא המשך של עורק הכסל החיצון ומתחיל ברצועה המפשעתית (ligamentum inguinale) (ראש עצם הירך).
מהלך
עורק הירך מתפצל מעורק הכסל החיצון במשולש הירך, מאחורי הרצועה המפשעתית, אשר נמצאת בדרך כלל בסמוך לראש עצם הירך. החלק המקורב (הפרוקסימלי) של עורק הירך, אשר מכונה ביתר דיוק עורק הירך המשותף, יוצא ממשולש הירך מתחת לשריר החייטים. ביציאתו ממשולש הירך העורק מסתעף ממנו עורק הירך העמוק (arteria profunda femoris) אשר אחראי על אספקת דם לירך. עורק הירך, שלעיתים נקרא אז עורק הירך השטחי, מתחבר לעורק בית הברך (arteria poplitea) בתחילתו של השריר המתוויך הגדול, או לחלופין בתעלת המתוויכים, לקראת קצה עצם הירך.
סעיפים
לפני שעורק הירך העמוק מסתעף מעורק הירך, הוא מסתעף למספר סעיפים קטנים שמספקים דם לעור ולחיתולית:
במרחק של כ-4-5 ס"מ מהרצועה המפשעתית לכיוון מרוחק, עדיין במשולש הירך, מסתעף מעורק הירך סעיפו העיקרי – עורק הירך העמוק. עורק זה חודר עמוק בין שריר המסרק לבין השריר המתוויך הארוך שמתחתיו הוא עובר. משם, ממשיך העורק באופן מרוחק לאורך החלק הקדמי של הירך, כאשר שטחית לו נמצא השריר המתוויך הארוך ועמוק לו השריר המתוויך הקצר והשריר המתוויך הגדול. העורק יורד לאורך האחז הגידי של השריר המתוויך הגדול, ותוך כדי מהלכו מסתעפים ממנו ארבעה עורקים – ארבעת העורקים הנוקבים (arteriae perforantes).
הסתעפויותיו של עורק הירך העמוק:
עורק הירך העמוק מסתיים ברשת כלי דם משיקים של הברך ולא ממשיך מעבר אליה.
היבטים קליניים
עורק הירך רגיש למחלת עורקים היקפית. כאשר הוא נפגע או נחסם בשל טרשת עורקים, ייתכן שיהיה צורך בהתערבות מלעורית באמצעות גישה מהירך הנגדית. טיפול נפוץ נוסף במקרה של חסימה כזו הוא כריתת פנים העורק, ניתוח בו פותחים את העורק החסום כדי "לנקות" אותו ולהסיר רובד טרשתי הגורם להיצרות או תעוקה של העורק.
עורק הירך יכול לשמש לצורך נטילת דם עורקי כאשר לחץ הדם הוא נמוך עד שלא ניתן לאתר את עורק החישור או את עורק הזרוע. האזור בו ניתן למשש בצורה מיטבית בבדיקת דופק את עורק הירך הוא הצד הפנימי של הירך, בנקודת האמצע המפשעתית, באמצע הדרך בין מאחה עצמות החיק לבין קוץ הכסל הקדמי העליון. מוערך כי ברוב המקרים קיומו של דופק בעורק הירך מצביע על לחץ דם של יותר מ-50 מ"מ כספית.
צלופחים קוצניים
צלופחים קוצניים (שם מדעי: Mastacembelidae) היא משפחה של דגים מסדרת צלופחי ביצות וממחלקת מקריני סנפיר, החיים במים מתוקים באזורי ביצות טרופיים באפריקה דרום-מזרח אסיה ואוסטרליה. הם אינם קרובים לצלופחים האמיתיים.
דגים אלו חיים באזורי ביצות, מערות ובמים מליחים וכמה מינים חיים בחופים טרופיים. הם יכולים לנשום אוויר כשאין להם ברירה, על ידי שלפוחית ריאות שיש להם בקצה גופם. חלקם גם נכנסים לתרדמת קיץ בעת התייבשות ביצות ומקיצים כשהחורף חוזר.
חלק מדגי הסדרה הם דגי נוי נפוצים כמו צלופח האש. חלקם הם גם דגי מאכל.
בית הקברות מאונט סיני
בית הקברות מאונט סיני (באנגלית: Mount Sinai Memorial Parks and Mortuaries, גני הזיכרון הר סיני) הוא בית הקברות היהודי הגדול ביותר בקליפורניה, מקום מנוחתם האחרונה של יהודים רבים מאנשי תעשיית הבידור האמריקאית.
בית הקברות בבעלותה ובניהולה של הקהילה הקונסרבטיבית ב"סיני טמפל" שבלוס אנג'לס.
בין הידוענים הקבורים בבית הקברות: אנטון ילצ'ין, ברנדון טרטיקופף, הלל סלובק, סידני סקולסקי , פיל סילברס, טיבור רובין, מארק רובסון , העיתונאי דניאל פרל, לאונרד כצמן, ג'ק קלוגמן, המתמטיקאי סולומון גולומב, בוני פרנקלין, טוטי פילדס , פריץ פלד , נורמן פל, קאס אליוט, לי ג'יי. קוב, סיד סיזר, שרה בֶּרנר , הרשל ברנרדי, דני ארנולד , ונדי ג'ו ספרבר ורבים אחרים.
קרע במניסקוס
קרע במניסקוס הוא קרע באחת, או יותר, מן הרצועות הסחוסיות פיברוטיות בברך הנקראות מיניסקוסים.
כאשר רופאים ומטופלים עושים שימוש במונח "קרע ברצועה" שבברך, הם מתייחסים בדרך כלל לפציעה במיניסקוס שבראש אחת מעצמות השוקה. המיניסקוסים עלולים להיקרע אף בעת פעילות גופנית שאינה חריגה, כגון הליכה או כריעה. קרע במיניסקוס עלול להיגרם אף כתוצאה מחבלה טראומטית בשעת עיסוק בספורט, או פעילות גופנית נמרצת אחרת. חבלה טראומטית במיניסקוס בדרך כלל נגרמת בתנועה סיבובית בברך בעוד שהרגל כפופה. במבוגרים המיניסקוס עלול להיקרע לאחר שחיקה ממושכת המכונה "קרע ניווני". קרע במניסקוס נחשב לאחת מפציעות הברכיים השכיחות ביותר ואחד הגורמים השכיחים ביותר לכאבים בברכיים. והוא מתאפיין במקרים רבים בכאב חד, הגבלה בתפקוד ולעיתים אף נפיחות. פציעה זו שכיחה מאוד בקרב ספורטאים, גם חובבים וגם מקצועיים. הקרע יכול להיות חלקי או מלא ויתרחש בדרך כלל בזמן הפעילות הספורטיבית עצמה והוא יכול להופיע כתוצאה מאירוע טראומטי חד פעמי (כגון מכה, תאונה וכו') או כתוצאה מנזק ועומס המצטברים לאורך זמן.
למניסקוס תפקיד בפעילות תקינה של הברך אך הוא רגיש יחסית לחבלות, בעיקר לחבלות סיבוביות של הברך. המניסקוס בנוי מסחוס, והוא ממוקם בצידי הברך.
סימפטומים
הסימפטומים לפגיעה בברך יכולים להיעלם מעצמם, אולם לעיתים קרובות הסימפטומים מתמשכים ונדרש טיפול.
גורמים
שני המניסקוסים פגיעים מאוד לסיבוב של הברך תוך כדי נשיאת משא כבד, כאשר כף הרגל נשארת יציבה במקומה. תופעה זו עלולה לגרום לקריעה חלקית או שלמה של המניסקוס. חומרת הקריעה תלויה במיקומה ובעוצמת הפגיעה. אם הקריעה היא זעירה, המניסקוס נשאר מחובר לצידו הקדמי ולצידו האחורי של הברך. אם הקריעה היא נרחבת, המניסקוס עלול לאבד מיציבתו ולמנוע באופן מכני את תנועת הברך – מצב של נעילה. פגיעה במיניסקוס בגלל עומס מצטבר ואגירה של נזק איטי שכיחה מאוד. השילוב של עומס מצטבר וניוון מוקדם הוא שאחראי למירב הנזקים. פגיעה במיניסקוס החיצוני שכיחה יותר מאשר פגיעה במניסקוס הפנימי. המיניסקוס יכול להיקרע במלואו או באופן חלקי. קרע בחלק הפנימי של המניסקוס אינו מחלים בקלות וזאת בגלל חוסר באספקת הדם. לעומת זאת עקב אספקת דם טובה יותר יכול קרע בחלקו ההיקפי של המניסקוס להחלים מהר יותר. חומרת הפציעה במיניסקוס תלויה על כן, בגודל הקרע ובמיקומו. צריך לציין שללא פגיעה ספציפית קרע במיניסקוס יכול להיגרם בגלל הזדקנות.
אבחון
בשלב הראשון של תהליך האבחון של קרע במיניסקוס יתחיל מלקיחת ההיסטוריה הרפואית תוך התמקדות באזור הכואב וניסיון לאתר את המקור לכאב ולהבין מתי וכיצד החל, מהו סוג הכאב, מה מקל ומה מחמיר אותו ועוד. השלב השני הוא שלב הבדיקה הפיזית של המטופל בכלל, ומצב הברך בפרט. בשלב הזה יוערך מצבו הנוכחי של המפרק ולפי המצב תבחר דרך הפעולה הרצויה למטופל. בשלב השלישי המטופל יתבקש לעבור מספר בדיקות שתכלולנה תצפית על אופי ההליכה ו/או העמידה של החולה, בדיקות טווח התנועה של הברך, בדיקות אורתופדיות ובדיקות נוירולוגיות. חלקן יהיו בדיקות שטחיות כמו בדיקת טווח התנועה של הברך, אופי ההליכה והעמידה וכו', אך במידת הצורך יכול להיות שימוש גם בבדיקות הדמיה (בדיקות CT ו-MRI המספקת את התוצאות האמינות ביותר) ובדיקות מעבדה נוספות.
התערבות לא פולשנית
אם הקריעה היא מזערית והכאב חולף, הרופא ימליץ על תוכנית של פעילות גופנית לחיזוק השרירים. את התרגילים יש לבצע בהדרכת ופיקוח פיזיותרפיסט, שיבטיח שהחולה לא גורם לשרירים מאמץ יתר, ושהוא מבצע את התרגילים בצורה נכונה וכן ידאג למניעת פציעה חוזרת בברך.
הפעילות הגופנית המומלצת על ידי הרופאים היא:
מורפיזם סופי
בגאומטריה אלגברית, מורפיזם סופי בין יריעות אפיניות הוא מורפיזם דומיננטי f: X \to Y שהמשיכה לאחור שלו הופכת את חוג הקואורדינטות A(X) של X להרחבת חוגים שלמה של A(Y).
כיוון שסופיות היא תכונה מקומית, ניתן להרחיב את ההגדרה גם ליריעות כלליות: מורפיזם f: X \to Y הוא סופי אם יש ל־Y כיסוי פתוח על ידי יריעות אפיניות V_i כך שלכל i  היא יריעה אפינית והצמצום של f לUi הוא מורפיזם סופי בין יריעות אפיניות.
תכונת הסופיות באה לתאר מורפיזם שהסיבים שלו הם סופיים והנקודות בהם אינן יכולות "להיעלם במפתיע" כשעוברים ברציפות בין הסיבים.
המוזיאון היהודי של יוון
המוזיאון היהודי של יוון (יוונית: Εβραϊκό Μουσείο της Ελλάδος) נמצא במרכז העיר אתונה. הוא נוסד בשנת 1977, והוא נמצא בבניין ובו שלוש קומות של מוצגים מוזיאוניים המתארים את קהילת יהדות יוון לאורך הדורות. בקומה התחתונה קיים שחזור של בית הכנסת של פטרס. הקומה העליונה מוקדשת לתיאור שואת יהודי יוון וחסידי אומות העולם מיוון.
אדואליזם
אדואליזם (בצרפתית: Adualisme; העדר שניוּת) הוא מונח בפסיכולוגיה המתאר את השלב בהתפתחותו הפסיכולוגית של ילד שבו אינו מסוגל עדיין להבחין בקיומן הנפרד של שתי ישויות ויותר. בשלב זה עדיין אין הילד חווה את ה"אני" ואת כל השאר בצורה מובחנת.
המוזיאון היהודי של יוון
אגודת הידידים של המוזיאון היהודי של יוון (Association of Friends of the Jewish Museum of Greece) נוסדה בשנת 1981, וכללה בעיקר מבני קהילות אתונה וסלוניקי.
אדואליזם
המונח נטבע בידי הפסיכולוג ג'יימס מרק בולדווין, ופותח מאוחר יותר בידי ז'אן פיאז'ה. פיאז'ה הגדיר צורות שונות של אדואליזם שנעלמות בשלבים שונים בחיי הילד.
המוזיאון היהודי של יוון
הפריטים שהוצגו במוזיאון בתחילה היו ברובם חפצי נוי ותכשיטים שהוחרמו במהלך הכיבוש הבולגרי של תראקיה היוונית, והוחזרו לקהילה היהודית על ידי ההנהגה הקומוניסטית של בולגריה. בשנת 1997 נרכש עבור המוזיאון מבנה חדש, בעזרתו של משרד התרבות היווני.
17 באוגוסט
17 באוגוסט הוא היום ה-229 בשנה בלוח הגרגוריאני (230 בשנה מעוברת). עד לסיום השנה נשארו עוד 136 ימים.
מבחן קצר לאבחון מנטלי
המבחן הקצר לאבחון מנטלי (באנגלית: MMSE – Mini–mental state examination, נקרא בקיצור גם "מיני מנטל") הוא כלי אשר נמצא בשימוש רחב לצורך אבחון מצב קוגניטיבי, ובייחוד לצורך אבחון דמנציה. כמו כן, הוא משמש כדי להעריך את חומרת הפגיעה הקוגניטיבית, ומאפשר לעקוב אחר מהלך השינויים הקוגניטיביים אצל אדם לאורך זמן, ובכך הופך אותו לכלי יעיל לתיעוד תגובתו של אדם לטיפול.
המבחן, שאורך כ-10 דקות וציונו נע בטווח 0–30, בוחן יכולות כגון: התמצאות, קשב, זיכרון לטווח קצר ומיידי, שפה, ויכולת לעקוב אחר פקודות מילוליות וכתובות פשוטות.
המבחן הקצר לאבחון מנטלי פורסם לראשונה ב-1975, כנספח למאמר שנכתב על ידי מרשל פ' Folstein, סוזן Folstein, ופול ר' מקיו. הוא יצא לאור בכרך 12 של העיתון למחקר פסיכיאטרי ( "Journal of Psychiatric Research").
אין זה האמצעי היחיד להערכה קוגניטיבית וניתן להיעזר במבחנים נוספים כגון: מבחן ציור שעון, מבחן Mini-Cog, ומבחן MoCA.
מחלה שארית מינימלית
מחלה שארית מינימלית (באנגלית: Minimal residual disease, בקיצור MRD) היא המצב בו מעט תאים סרטניים שורדים את הטיפול האנטי-סרטני ונותרים בגוף החולה. ברוב המקרים, התאים הסרטניים לא יזוהו בשיטות האבחנה שקיימות כיום ולכן החולה יוגדר כנמצא ב"נסיגה" (רמיסיה). הימצאות תאים סרטניים לא מאובחנים אלה, שנקראים גם מיקרו-גרורות, היא הגורם העיקרי להישנות מחלת הסרטן (באנגלית: Relapse).
אפיון
המונח "מחלה שארית מינימלית" נטבע כדי לתאר מחלה סרטנית מינימלית שאין לה תסמינים או סימנים קליניים ושניתנת לאבחון רק בשיטות רגישות ביותר. הימצאות מחלה שארית מינימלית היא הגורם להישנות המחלה במועד מאוחר יותר, כאשר אותם תאים ששרדו את הטיפול האנטי-סרטני, הקרויים גם תאים מיקרו-גרורתיים, מצליחים לשגשג ולגרום לחזרת המחלה. אבחון הימצאות תאים סרטניים לאחר טיפול אנטי-סרטני הוא חשוב ביותר כיוון שהוא יכול להפריד בין מטופלים אשר סיימו את הטיפול ונמצאים בנסיגה מלאה, ומטופלים אשר סיימו את הטיפול אך זקוקים לטיפולים נוספים כדי למגר את התאים הסרטניים ששרדו ולמנוע את הישנות המחלה. הסיבות שגורמות לתאים בודדים אלה להתחיל לשגשג ולגרום להישנות המחלה אינן ידועות, אך עדויות שמצטברות מצביעות על כך שלסביבה באיבר אליו הגיעו התאים יש חשיבות רבה בתהליך זה.
אבחנה
מספר התאים הסרטניים ששורדים את הטיפול האנטי-סרטני הוא לרוב קטן מאוד ולכן קשה לאבחן את הימצאות התאים הללו בגוף החולה. עם השנים התפתחו שיטות בעלות רגישות גבוהה לזיהוי תאים מיקרו-גרורתיים אלה, המאפשרות לזהות תא סרטני אחד ב-10,000 עד 100,000 תאים. ישנן מספר שיטות אבחנה הנמצאות בשימוש כיום ועושות מאמצים לאבחן הימצאות תאים מיקרו-גרורתיים בגוף החולה.
מיקרוסקופיה
השיטה הוותיקה ביותר לאבחון הימצאות תאים מיקרו-גרורתיים, אך גם השיטה בעלת היעילות הנמוכה ביותר. בשיטה זו נלקחת דגימה מהחולה ונבחנת תחת מיקרוסקופ להימצאות תאים סרטניים באמצעות צביעות היסטולוגיות. היות שמספר התאים המיקרו-גרורתיים השורדים לאחר טיפול אנטי-סרטני נמוך מאוד, שיטה זו איננה יעילה ורגישה מספיק כדי לאתר הימצאות תאים בודדים אלה.
רצפי דנ"א
שיטה רגישה זו מבוססת על איתור רצף דנ"א ספציפי הקיים בתאים הסרטניים באמצעות שיטת "תגובת שרשרת פולמראז" (באנגלית: PCR). הרצפים שנמצאים בשימוש לאיתור תאים הסרטניים מזהים מקטעי דנ"א פגומים המאפיינים את התאים הסרטניים בלבד.
רצפי רנ"א
שיטה רגישה זו מבוססת על איתור רצף רנ"א ספציפי הקיים בתאים הסרטניים באמצעות הפיכת הרנ"א לדנ"א ולאחר מכן שימוש בשיטת "תגובת שרשרת של פולמראז" (באנגלית: PCR). שיטה זו בדרך כלל מבוצעת כאשר אין אפשרות לבצע אבחון מבוסס דנ"א.
הדמיה
שיטות הדמיה מטרתן "לצלם תמונות" של איברים שונים בתוך הגוף. שיטות אלה יעילות רק כאשר גודל הממצאים הוא מעל 1 ס"מ. במקרים כאלה תתאפשר בדיקה באמצעות טומוגרפיית פליטת פוזיטרונים המאתרת אזורים בגוף בהם יש פעילות חילוף חומרים גבוהה, האופיינית לגידולים ולגרורות.
אימונולוגיה
שיטה רגישה זו משתמשת במנגנוני ההגנה הטבעיים של הגוף, ומזהה חלבונים המבוטאים על גבי תאי דם לבנים. חלבונים מסוימים יבוטאו על גבי תאים אלה רק במצבים סרטניים. עיקר השימוש בשיטה זו נעשה בסרטני דם.
צפי להישנות המחלה
במקרים מסוימים, הימצאות מחלה שארית מינימלית בזמן מסוים במהלך טיפול אנטי-סרטני הוא מדד מצוין לחזות את הישנות המחלה (באנגלית: relapse). למשל, במחלות סרטני דם בילדים, נלקחת דגימה ממח העצם 5 שבועות לאחר תחילת הטיפול האנטי-סרטני. אם בדגימה זו יימצאו תאים סרטניים, אשר יצביעו על סיכוי גבוה להישנות של המחלה, המטופל יקבל טיפול אנטי-סרטני נוסף על מנת למגר את התאים הסרטניים ששרדו ולמנוע את הישנות המחלה.
טיפול מותאם אישית
רוב החולים מקבלים טיפול אנטי-סרטני בהתבסס על פי סוג הגידול הראשוני, גודלו, מיקומו, האם ישנן גרורות ומדדים נוספים. יחד עם זאת, היות שסרטן איננה מחלה אחידה, חולים שונים זקוקים לטיפולים שונים על מנת להבריא לחלוטין. לדוגמה, בחולים מסוימים 5 שבועות של טיפול כימותרפי יעלים לחלוטין את המחלה ובחולים אחרים תישאר מחלה מפושטת לאחר טיפול זה. ללא אבחון של מחלה שארית מינימלית, רופאים נאלצים לתת לחולים טיפול זהה בידיעה שעבור חולים מסוימים טיפול זה יהיה מעבר למה שהם קוקים לו ועבור חולים אחרים טיפול זה לא יהיה מספיק. היכולת לאבחן מחלה שארית מינימלית יכולה לעזור לרופאים לקבל החלטות לגבי אופי הטיפול האנטי-סרטני לו זקוק החולה.
טיפול
לרוב, הגישה היא להביא את המטופל למצב של נסיגה של הסרטן, כלומר למצב בו אין תסמינים של המחלה, ואז לנסות למגר את התאים הסרטניים ששרדו. לעיתים קרובות השיטות בהן מנסים למגר את התאים הסרטניים ששרדו תהיינה שונות בהן השתמשו בתחילת הטיפול האנטי-סרטני. טיפולים המתמקדים בתאים הסרטניים ששרדו את הטיפול האנטי-סרטני הראשוני יכולים להיות מהבאים: ועוד.
סיכויי הישרדות
מחלה שארית מינימלית היא הגורם העיקרי להישנות מחלת הסרטן - התאים הסרטניים ששרדו את הטיפול האנטי-סרטני הראשוני הם אלה שיגרמו לחזרת המחלה. כאשר ישנה הישנות של מחלת הסרטן, סיכויי ההישרדות אינם גבוהים, כיוון שלרוב מדובר במופע אלים יותר של המחלה מאשר המופע הראשוני. יחד עם זאת, אם המחלה השארית המינימלית מאובחנת בשלב מוקדם באמצעות שיטות האבחנה הרגישות הזמינות כיום, סיכויי ההישרדות יהיו גבוהים יותר. כלומר לאבחון המוקדם של המחלה השארית המינימלית תהיה השפעה על סיכויי השרידות של החולה.
מועד הבדיקה
ישנם חילוקי דעות רבים לגבי המועד בו יש לבחון הימצאות מחלה שארית מינימלית. ישנם כאלה הגורפים כי יש לבחון הימצאות תאים הסרטניים ששורדים את הטיפול האנטי-סרטני מיד לאחר תום הטיפול, יש כאלה הגורפים כי יש לבחון הימצאות תאים אלה מספר חודשים לאחר הטיפול, ויש כאלה הגורפים כי יש לעשות זאת במהלך הטיפול. בסרטנים מסוימים, כגון סרטני דם, מתהווה קונצנזוס בנוגע למועד בחינת הימצאות מחלה שארית מינימלית.
משמעות
ישנם חילוקי דעות לגבי משמעות הימצאות מחלה שארית מינימלית. ישנם כאלה הגורפים כי לא כל מחלה שארית מינימלית תגרום להישנות המחלה, וכי היכולת שלה לגרום לכך תלויה בגורמים רבים. המצדדים בגישה זו טוענים כי ייתכן מצב בו הימצאות תאים סרטניים בודדים לאחר טיפול אנטי-סרטני תהיה בטוחה לחולה וכי אין לטפל במצב זה. יחד עם זאת, רוב הקהילה המדעית מאמינה כי נוכחות תאים סרטניים מהווה גורם סיכון משמעותי וכי יש לטפל בהימצאות תאים אלה.
צורך
ישנם סוגי סרטן מסוימים בהם קשה מאוד לטפל, ולכן ישנם חילוקי דעות לגבי הצורך בכלל לאתר מחלה שארית מינימלית בסרטניים אלה. ייתכן שהחולים לא יגיבו היטב לטיפול שניתן להם ולכן תאים סרטניים מסוימים ישרדו, אבל היות שאין טיפול אנטי-סרטני אחר להציע להם, אין סיבה ממשית לאבחן הימצאות התאים בחולים אלה.
חניתאים
חניתאים (שם מדעי: Beloniformes) הם סדרה של דגים קטנים עד בינוניים בגודלם, מקבוצת הכליל גרמיים.
דגים אלה חיים ברובם הגדול בים הפתוח, למרות שכמה מינים חיים במים מתוקים. הם בעלי גופים דקים ומוארכים ולחלקם לסתות ארוכות עם שיניים חדות. הם ניזונים מאצות, פלנקטון או יצורי ים כמו סרטנים ודגים אחרים.
לחניתאים לסתות מוארכות בחלקם ואצל חלקם ישנה לסת מוארכת תחתונה כשהרגילה באורך רגיל. הקשקשים שלהם קנים ואפורים או שקופים, מה שעוזר בהסוואה. כמו כן הדגים המרחפים שייכים לסדרה זו ובעלי כנפיים העוזרות להם לעופף במהירות כדי להימלט מטורפיהם.
דגי-חשמל טרופיים
דגי-חשמל טרופיים או דגי סכין אמריקאים (שם מדעי: Gymnotiformes) היא סדרה של דגי גרם מקבוצת הכליל גרמיים החיים בנהרות וביצות באמריקה הדרומית.