cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גאורגה אלקסיאנו
משפטו בשנת 1946
אלקסיאנו נעצר באוגוסט 1944 ונשלח למשמורת במוסקבה, יחד עם המרשל אנטונסקו, מיכאי אנטונסקו ומנהיגים אחרים של המשטר הצבאי-הפאשיסטי. מאוחר יותר, לפי מקורות אחדים הוא נשפט על ידי פורום משפטי של הסובייט המקומי באודסה שמצא אותו זכאי. בהמשך הוא נמסר לשלטונות הרומנים באפריל 1946, נשפט ונידון בגין פשעים והוצא להורג ב-1 ביוני 1946 בבית הסוהר ז'ילאבה. מילותיו האחרונות, היו, לפי עדויות אחדות: "אני מאחל לאומה הרומנית שתגשים ותשיג את כל האידיאלים שלמענם אני נופל היום". יחד איתו הוצאו להורג יון אנטונסקו, סגנו, הפרופסור מיכאי אנטונסקו, והגנרל קונסטנטין (פיקי) וסיליו. גופתו נשרפה.
סעיפי האישום ופסקי הדין היו כדלקמן:
גאורגה אלקסיאנו היה נשוי עד שנת 1942 לאמאריליס מלניה לבית שטפנסקו (1901 - 1988) והיו לו שלושה ילדים: אואנה (1986-1926), שרבאן (נולד ב-1927), עו"ד במקצועו, ודינו (נולד ב-1934).
בשנת 1940 כשעקב רעידת אדמה נהרס בית הספר שבו למד בכפר הולדתו אלקסיאנו תרם 25,000 ליי לצורך שיקומו. בשנת 1943 תרם לצורך שיקום הגדר של הכנסייה ע"ש ניקולאיה הקדוש ואחוזת הקבר של משפחתו בכפר.
מורשתו
ב-5 בדצמבר 2006, על סמך ההליכים למשפט חוזר שהתחילו לבקשת בנו של אלקסיאנו, עו"ד סורין שרבאן אלקסיאנו, בית המשפט לערעורים בבוקרשט זיכה את גאורגה אלקסיאנו חלקית מהאשמה בנוגע להשתתפות רומניה במלחמה נגד ברית המועצות ("פשעים נגד השלום"), והשאירה על כנן את כל שאר האשמות, כולל את גזר דין המוות. בעקבות ערעור הפרקליטות נגד זיכוי חלקי זה, התנהל משפט חוזר וב-6 במאי 2008 שופטי בית המשפט העליון של רומניה דחו סופית את הבקשה לשינוי גזר הדין משנת 1946. הבן של אלקסיאנו, בשנות ה-80 לחייו, נשאר בעמדתו המכחישה את השואה בטרנסניסטריה ובכלל. הוא פרסם ספרי ביוגרפיה על אביו תחת הכותרות "דפים מחיי אבי" (2007, קישינב) ו"גאורגה אלקסיאנו - מונוגרפיה. טרנסניסטריה - פרק בהיסטוריה של האנושיות הרומנית".(הוצאת ורמיה, בוקרשט). לזכות אביו השתמש הבן של אלקסיאנו במילות הוקרה שנויות במחלוקת שהביעו הרבנים אלכסנדר שפרן ומשה כרמלי-וינברגר כשבערוב ימיהם ביקרו ברומניה. אולם בספר זכרונותיו "אוד מוצל מאש", הרב אלכסנדרו שפרן מזכיר שאלקסיאנו, "המפורסם באכזריותו", "התנגד לכל ניסיון ...לעזור למגורשים".
תרגומים
תרגם מצרפתית ספרו של ש. ז'יד - "כלכלה פוליטית" ב-2 כרכים (1925-1924), "ההיסטוריה של הדוקטרינות הכלכליות" מאת ש. ז'יד וש. ריסט (1926)
ניסן ספיבק
ניסן סְפִּיבַק (מוכר בכינוי נִיסִי בֶּלְזֶר, או נִיסִי קִישִׁינוֹבֶר, או ניסי ברדיצ'בר; ה'תקפ"ד, 1824 – ה'תרס"ו, 1906) היה חזן, מנצח ומלחין יהודי בולט במזרח אירופה בסוף המאה ה-19. כיהן בחזנות בבלץ, קישינב, ובברדיצ'ב. נחשב לרבם של חזנים רבים בדור שאחריו. דמותו הפכה לסמל של חזן יהודי טיפוסי.
ביוגרפיה
נולד בעיירה נובה מיש (מוש) שבבלארוס (אז חלק מהאימפריה הרוסית) למשפחה חב"דית, ונחשב בילדותו לעילוי ולמדן. מגיל צעיר גילה נטייה למוזיקה. כילד שר במקהלת החזן זלמן זינגר מאומן (זלמן אומנר), ולאחר מכן בקרלין אצל החזן ברוך קרלינר.
משם עבר לשורר במקהלתו של החזן המפורסם ירוחם בלינדמן (ירוחם הקטן, 1891-1798) ששימש כחזן בברדיצ'ב. הוא נשא לאשה את בת אחותו של ירוחם. בגיל צעיר החל לכתוב לחנים, שעוררו תשומת לב.
בילדותו איבד את קולו בעקבות תאונה, וקולו הפך להיות צרוד, אך למרות זאת הוא היטיב לעשות בו שימוש.
בגיל 20 מונה לחזן בבלץ ועל שמה כינוהו רבים עד סוף חייו. מבלץ עבר לקישינב, ובשנת 1877 נבחר לחזן בברדיצ'ב בבית הכנסת של העיר העתיקה – בה נשאר עד סוף חייו. נפטר בסדיגורה במהלך מסע הופעות עם מקהלתו בשנת 1906.
המוגבלות הקולית שלו הביאה אותו לפיתוח סגנון מקורי של חזנות, שבה תפסה המקהלה מקום משמעותי הרבה יותר מהנהוג עד אז. הוא הרחיב מאוד את תפקידה של המקהלה, ובנה הרכבים רחבים, עם תפקידי סולו ודואטים. המקהלה שלו משכה אליו פרחי חזנות רבים, והיא הפכה למושג בעולם החזנות באוקראינה. יכולת הניצוח המרשימה שלו התפרסמה אף היא ועשתה לו שם אגדי, והוא ערך מסעות ברחבי האימפריה הרוסית עם מקהלתו. במסעות אלו התקבל גם בחצרות חסידיות, כמו בחצר רבי דוד טברסקי מטולנה – שאליו התקרב מאוד, ובחצר רבי אברהם יעקב, האדמו"ר הזקן מסאדיגורא.
ניסי נחשב לגאון במוזיקה היהודית, ולחנים רבים שלו התפרסמו ברחבי מזרח אירופה ובחצרות החסידות השונות. מפורסמים במיוחד הם הלחנים למלכויות זכרונות ושופרות, "ונתנה תוקף", "תכנת שבת", "איך נפתח פה", "לכו נרננה", ו"ה' מלך".
בפולקלור
את דמותו תיאר החזן פנחס מינקובסקי שהיה תלמידו:.
ההסתערות על הקפיטול (2021)
ההסתערות על הקפיטול הייתה התפרעות של המון בקונגרס של ארצות הברית בוושינגטון, ב-6 בינואר 2021 אחר-הצהריים (שעון החוף המזרחי). האירוע התחיל כעצרת מחאה על תוצאות הבחירות לנשיאות ותמיכה בנשיא היוצא דונלד טראמפ, אך הפך להתפרעות שבמהלכה מפרי סדר פרצו לבניין הקפיטול, השחיתו אותו ופצעו עשרות שוטרים ממשטרת הקפיטול, אשר אחד מהם מת למחרת משבץ. במהלך ההתפרעות נהרגה מפגינה שנורתה על ידי משטרת הקפיטול, ושלושה מפגינים נוספים מתו במהלך או מייד אחרי ההתפרעות בנסיבות טבעיות.
האירוע התחיל כאשר התכנסו אלפים מתומכי טראמפ בוושינגטון הבירה במטרה למחות על תוצאות הבחירות ולתמוך בתביעתו של טראמפ מסגן הנשיא מייק פנס לדחות את ניצחונו של הנשיא הנבחר ג'ו ביידן. בתחילה התכנס ההמון לעצרת בשם "הצילו את אמריקה", אירוע מתוכנן מראש באליפסה שבו נאמו טראמפ ומקורבו רודי ג'וליאני. טראמפ הצהיר בנאומו כי הוא לא מתכוון לוותר על הנשיאות וכי ביידן הוא "נשיא לא לגיטימי". לצד זאת, קרא טראמפ לתומכיו לצעוד "בדרך שלווה ופטריוטית". ג'וליאני השמיע מספר תיאוריות קשר בנוגע ל"גניבת הבחירות".
בצוהרי יום רביעי, 6 בינואר, סביב השעה אחת ובטרם הסתיימו הנאומים, החלו מאות מפגינים לצעוד לעבר הקפיטול (משכן הקונגרס) ולהסתער עליו אל מול הכוחות המזוינים של הקפיטול. באותה העת התכנסו שני בתי הקונגרס (הסנאט ובית הנבחרים), וחבריו ניהלו את ספירת הקולות של חבר האלקטורים. במהלך אישור הקולות התפזרו חברי הקונגרס כדי לדון בערעור על מתן האלקטורים של אריזונה לדמוקרטים. בניינים אחדים במתחם הקפיטול של ארצות הברית פונו בידי משטרת הקפיטול, וההמון חדר אל מליאות הקונגרס, כולל להיכל הפסלים הלאומי. כתגובה, כל הבניינים במתחם הקפיטול ננעלו באופן מידי.
באירוע נהרגו חמישה אנשים: אישה שהייתה בין הפושטים על הקפיטול ונורתה למוות לאחר שחדרה לתוך הבניין; קצין במשטרת הקפיטול שהתעמת פיזית עם הפורצים לקה כעבור 8 שעות בשבץ מוחי ונפטר למחרת ושלושה פושטים נוספים שנפטרו במהלך ההסתערות. כ-115 שוטרים ומאות אזרחים נפצעו במהלך ההסתערות.
בעקבות האירוע, יושבת ראש בית הנבחרים ננסי פלוסי ומנהיג המיעוט בסנט צ'אק שומר קראו לבית הנבחרים להדיח את טראמפ, ובמקביל קראו לסגן הנשיא מייק פנס להפעיל את התיקון ה-25 לחוקת ארצות הברית שלפיו סגן הנשיא הופך לנשיא כאשר נבצר מהנשיא למלא את תפקידו. מאוחר יותר סיפרה שרת החינוך בטסי דבוס שדנה באפשרות להפעיל את התיקון לחוקה עם מייק פנס, שסירב בתוקף לרעיון. שרים ויועצים בכירים של הנשיא התפטרו מתפקידם, בהם מזכירת התחבורה איליין צ'או, מזכירת החינוך בטסי דבוס וראש סגל הבית הלבן לשעבר מיק מולבני. הרשתות החברתיות טוויטר ופייסבוק הגיבו על ידי נעילת החשבונות של טראמפ והסרת פוסטים הקשורים לאירוע. ההסתערות תוארה בידי עיתונאים וחברי קונגרס במונחים של התקוממות והמרדה. לאחר חקירת רשויות החוק בארצות הברית, יותר מ-950 איש הואשמו בגין מעורבות במתקפה על בניין הקונגרס, מתוכם נכון לנובמבר 2022, 458 הודו באשמה. שניים ממנהיגי ארגון "שומרי השבועה" שהשתתפו באירוע הורשעו בעבירה של קשירת קשר למרד. מאוחר יותר הורשעו מעורבים נוספים.
בעקבות האירועים החליט בית הנבחרים להעמיד את דונלד טראמפ למשפט הדחה בפני הסנאט. במשפט, אשר התקיים לאחר שטראמפ סיים את תפקידו, לא הושג הרוב הדרוש להרשעה של שני שלישים מחברי הסנאט.
רקע
בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020, שנערכו ב-3 בנובמבר 2020, ניצח המועמד הדמוקרטי ג'ו ביידן, את הנשיא המכהן מטעם המפלגה הרפובליקנית, דונלד טראמפ. עוד לפני ספירת קולות הבוחרים, במהלכן ואחריהן, הנשיא טראמפ ותומכיו ערערו על אמינות תוצאות הבחירות בטענות להונאת בחירות רחבה, וקראו לבטל את התוצאות. טענות אלה נקבעו כלא-מבוססות, בין היתר, על ידי הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה.
בימים הראשונים של 2021, פנה טראמפ בהצעות חוזרות ונשנות לסגנו, מייק פנס, שיפסול את ניצחונו של ביידן בבחירות, צעד שאינו בסמכותו החוקתית של פנס על פי קביעת היועץ המשפטי של הבית הלבן. טראמפ חזר על קריאה זו בנאומו בבוקר של 6 בינואר. באותו יום אחר הצהריים פרסם פנס מכתב ציבורי לקונגרס ובו הודיע כי אין בכוונתו לערער על ניצחונו של ביידן.
אירועים בוושינגטון הבירה
ב-5 בינואר 2021, ביום שלישי, אלפי משתתפים התכנסו בכיכר החירות לקראת הפגנות עצרות שתוכננו למשך השבוע. ביום שלישי בלילה וביום רביעי בבוקר נעצרו לפחות עשרה בני אדם, שניים מהם באשמת החזקת נשק ללא רישיון.
עצרת "הצילו את אמריקה"
בבוקר יום רביעי, 6 בינואר, הקיפו המפגינים את אנדרטת וושינגטון כדי להתכנס. מספר אישים נשאו דברים באליפסה, בהם יועצו הקרוב של טראמפ רודי ג'וליאני, והנשיא טראמפ עצמו. ג'וליאני נאם בפני הקהל וחזר על תאוריית קשר לפיה מכונות ההצבעה אשר נעשה בהן שימוש בבחירות לנשיאות היו מוטות לרעת טראמפ. טראמפ נשא נאום מאחורי מחסום זכוכית, תקף את התקשורת וקרא לסגן הנשיא פנס לבטל את תוצאות הבחירות. טראמפ דחק בתומכיו לצעוד אל הקפיטול, שם התכנס הקונגרס:
במהלך העצרת הצהיר טראמפ שלא יכיר בהפסדו לביידן. גם בניו של טראמפ, דונלד טראמפ ג'וניור ואריק טראמפ, נשאו דברים במהלכם תקפו את חברי בית הנבחרים והסנאטורים הרפובליקנים שמיאנו להצטרף למאמצי עמיתיהם לערעור על התוצאות, והבטיחו לערוך נגדם תעמולה במערכות הבחירות המקדימות שלהם בעתיד.
ההסתערות על הקפיטול
החל מסביבות השעה 14:15 (שעון החוף המזרחי) החלו מתפרעים להסתער על בניינים בקומפלקס הקפיטול של ארצות הברית. מבנים אחדים פונו, והמתפרעים חדרו את שורות האבטחה במטרה להיכנס למשכן הקפיטול, כולל היכל הפסלים הלאומי. חלק מההסתערות על הקפיטול אורגנה בין השאר ברשתות חברתיות המזוהות עם גורמי ימין קיצוני ובפייסבוק. אף על פי שרוב הפורעים נכנסו באופן רגלי אל הקפיטול, אחרים השתמשו בחבלים ובסולמות מאולתרים כדי לפלוש לבניין.
לאחר ההסתערות, כל הבניינים במתחם ננעלו, אין יוצא ואין בא. השוהים בתוך המבנים התבקשו להתבצר במשרדיהם ולנעול את דלתותיהם וחלונותיהם, בעוד שלשוהים מחוץ למבנים הומלץ "לחפש מחסה". חברי הקונגרס במליאת בית הנבחרים נצטוו לעטות מסכות גז לאחר שגורמי אכיפת החוק החלו להשתמש בגז מדמיע בתוך הבניין, וכאשר גבר החשש שהמתפרעים יפרצו לאולם המליאה מספר אנשי אבטחה שלפו את נשקם וחברי הקונגרס הצטוו להסיר את סיכות הדש שזיהו אותם כנציגי ממשל. במהלך ההסתערות, חדשות ABC News דיווחו כי נורו יריות בתוך בניין הקפיטול, וכי ישנם מיגונים מפני ירי על דלתות מליאת בית הנבחרים.
שוטרי משטרת הקפיטול שלפו את האקדחים שלהם בתוך בית הנבחרים, ומבין מפרי הסדר נהרגה אשלי באביט, חיילת משוחררת מחיל האוויר של ארצות הברית בת 35, אשר נורתה בידי כוחות הביטחון לאחר פריצתה לקפיטול. מפרי הסדר פרצו למשרדיה של יושבת ראש בית הנבחרים של ארצות הברית ננסי פלוסי, הפכו שולחנות ותלשו תמונות מהקירות, גרמו נזק לריהוט ולמסמכים, וביצעו מעשי ונדליזם וביזה ברחבי המשכן. אכסדרות הושחתו וחלונות זכוכית נותצו בהיכל הפסלים הלאומי. כמו כן, מספר שוטרים נפצעו כתוצאה מאלימות ההמון בתוך הקפיטול.
ב-20 באוגוסט פרסמה סוכנות הידיעות רויטרס על פי מקורות אנונימיים ברשויות האכיפה, שבחקירת ה-FBI לא נמצאו עדויות משמעותיות לכך שההסתערות הייתה מתוכננת מראש או שלפורצים היו תוכניות מה יעשו אם יצליחו להיכנס לקפיטול. לפי הדיווח, חוקרי ה-FBI אכן גילו שקבוצות מפגינים והנערים הגאים תכננו לפרוץ לקפיטול. אבל הם לא מצאו ראיות לכך שלקבוצות היו תוכניות רציניות לגבי מה לעשות אם יצליחו להיכנס פנימה. ב-25 בספטמבר 2021 פרסם הניו יורק טיימס שלפחות שניים ממשתתפי העצרת היו מקורות של ה-FBI. על פי הדיווח, אחד המקורות מסר למפעיליו שחברי הנערים הגאים לא תכננו להשתמש באלימות, וטען שההסתערות על הקפיטול לא הייתה מתוכננת מראש ושמנהיגי הארגון הורו בפירוש שלא לנקוט בפעולות אלימות. מספר רפובליקנים ובהם קווין מקארתי טענו שמשמעות הדיווח היא שמשרד המשפטים ניקה את טראמפ מאשמה והגיע למסקנה שאין לו חלק במהומות. בתגובה לטענות אלה הבהירה ועדת החקירה לאירועי ההסתערות, שתשאלה את הסוכנויות המעורבות בחקירה וקיבלה תשובות שאומרות בבירור שלא הוסקה מסקנה כזו. כמו כן הבהירה הוועדה שתמשיך לבדוק את כל כיווני החקירה.
הצבת המשמר הלאומי ופינוי הקפיטול
בסביבות השעה 14:31 בוושינגטון הבירה, ראש העיר מיוריאל באוזר הורתה על עוצר החל מהשעה 18:00 שיהיה תקף לאותו לילה. העוצר הורחב גם לעיר אלכסנדריה הסמוכה ולמחוז ארלינגטון בצפון וירג'יניה.
מושל וירג'יניה ראלף נורתם צייץ כי הוא ישלח את חיילי המשמר הלאומי של וירג'יניה ו-200 שוטרי מדינתו לתמוך בגורמי אכיפת החוק בוושינגטון הבירה. גם מושל מרילנד לארי הוגאן הצהיר כי ישלח את משטרת מדינת מרילנד ואת המשמר הלאומי של מרילנד לסייע בוושינגטון הבירה. מזכיר הצבא ראיין מקארתי ומזכיר ההגנה בפועל כריסטופר מילר החליטו לפרוס את כל 1,100 חיילי המשמר הלאומי של מחוז קולומביה כדי להרגיע את האלימות. בסביבות השעה 15:45, מילר שוחח עם מייק פנס, ננסי פלוסי, מיץ' מקונל וצ'אק שומר, והנחה את המשמר הלאומי לצד כוחות אכיפה נוספים להגיב להתפרעויות. פנס אישר את הפריסה במקומו של טראמפ. הסנאטור ג'ף מרקלי מאורגון דיווח כי סגל הסנאט רשם את קולות חבר האלקטורים על נייר בטרם פרצו מפרי הסדר אל מליאת הסנאט.
באזור מליאת הסנאט שבמתחם הקפיטול הושלכו רימוני עשן על ידי משטרת הקפיטול לשם הרחקת פולשים למבנה. סוכנים עם אמצעים לפיזור הפגנות של לשכת החקירות הפדרלית (FBI) והמחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית נכנסו בשעה 16:30 אל בניין המשרדים של הסנאט דירקסן כדי לפנות בכוח מפרי סדר שחדרו למתחם. בשעה 16:57 הודיע מושל ניו ג'רזי פיל מרפי כי גורמים במשטרת ניו ג'רזי ייפרסו במחוז קולומביה על פי בקשת העירייה בוושינגטון הבירה, וכי המשמר הלאומי של ניו ג'רזי יהיה מוכן להפעלה במידת הצורך. קצת לפני השעה 17:00, פונו מנהיגי הקונגרס אל, בסיס צבאי סמוך לקפיטול. רק בסביבות השעה 17:40 הודיע קצין משמר הסנאט כי הקפיטול מאובטח במלואו.
אירועים נוספים בוושינגטון
בשעות אחר הצהריים נמצאו שני מטעני צינור מאולתרים שהוטמנו בערב שקדם למהומות. מטען אחד נמצא במטה הוועדה הרפובליקנית הלאומית, ומטען נוסף נמצא במטה הוועדה הדמוקרטית הלאומית. שני המטות שוכנים רחובות אחדים ליד הקפיטול. לשכת החקירות הפדרלית הכריזה על פרס של עד 100,000 דולר למי שימסור מידע שיביא ללכידתו של האחראי להטמנת המטענים. ה-FBI ביצע מעל 900 ראיונות ואסף מעל 39,000 קובצי וידאו בניסיון לזהות את החשוד, אך גם כעבור שנה החשוד לא נתפס.
ערי הבירה של מדינות ארצות הברית
לאחר ההסתערות של הקפיטול, מספר בתי קפיטול בערי הבירה של מדינות ארצות הברית נסגרו מטעמי בטיחות. כמו כן, במדינות אחדות אירעו הפגנות ומחאות.
בקנזס, התחוללו מחאות בתוך משכן בית המחוקקים של המדינה. מאבטח במשטרת הקפיטול של קנזס הצהיר כי מותר למפגינים להיכנס אל פנים הרוטונדה, מכיוון שיש להם היתר למחות שם. בסיינט פול, בירת מינסוטה, התקיימה עצרת בשם "הסתערו על הקפיטול", אשר הייתה נתונה לפיקוח 30 שוטרים בפטרול המדינתי של מינסוטה ולא פלשה אל קפיטול המדינה. מאוחר יותר מפגינים החלו לצעוד אל מעונו של מושל המדינה טים וולז. חלק מהמפגינים הריעו וצהלו לאחר שנודע להם כי המפגינים בוושינגטון פלשו אל קומפלקס הקפיטול של ארצות הברית.
בקולומבוס, בירת אוהיו, מפגינים קיימו מחאה בקפיטול המדינה שבעיר. שם דווח על תקרית אלימה זניחה בודדה. מפגינים בלינקולן, בירת נברסקה, התכנסו מחוץ לקפיטול המדינה במהלך פתיחת המושב החדש בית המחוקקים שנבחר בבחירות 2020.
הקפיטול של מדינת אוקלהומה באוקלהומה סיטי היה מוקד למחאות נוספות. מעצר אחד בוצע באשמת ניסיון הצתה וכן תקיפה והכאה בגין ניסיון להצית דגליהם של מפגינים נגדיים. המחאה מנתה מאות אנשים, כשמקביל התקיימה הפגנה ללא אלימות. כמו כן, גם בקרסון סיטי בירת נבדה התאסף קהל להפגין.
בנאשוויל שבטנסי, שני מחוקקים ערכו תפילה המונית ברחבת קפיטול מדינת טנסי. מפגינים באולימיפיה, בירת מדינת וושינגטון, עשו את דרכם אל המדשאה הקדמית של אחוזת המושל ג'יי אינסלי.
דונלד טראמפ
דונלד טראמפ קרא ברשתות החברתיות לאוהדיו לא לנקוט אלימות, ומצד שני חזר על טענותיו שהבחירות נגנבו ממנו. באחד הציוצים של טראמפ בתחילת יום ההתפרעויות הוא כתב: "אלה הדברים והאירועים שקורים כשניצחון מוחץ ומקודש נגזל בצורה כל כך מבישה ומרושעת מפטריוטים גדולים שסבלו מקיפוח במשך כל כך הרבה זמן. חזרו לבתיכם עם אהבה ושלום. זכרו את היום הזה לנצח!". בשעה 14:38 הוא העלה את הציוץ הבא: "אנא תמכו במשטרת הקפיטול ובגורמי אכיפת החוק שלנו. הם באמת בצד של ארצנו." ב-15:13 צייץ: "אני מבקש שכולם בקפיטול ארצות הברית ישמרו על השקט. ללא אלימות! זכרו, אנחנו מפלגת החוק והסדר - כבדו את החוק ואת השוטרים והשוטרות האדירים שלנו. תודה לכם!". בשעה 16:22 פרסם טראמפ סרטון וידאו בו חזר על טענותיו נגד תוצאות הבחירות ובה בעת קרא למפגינים לשוב אל בתיהם בשלום, תוך הרעפת דברי שבח עליהם. זמן קצר לאחר פרסומו הוסר הסרטון מרשתות טוויטר, יוטיוב, ופייסבוק בגין הפרת מדיניות האתר בנושא הפצת דיסאינפורמציה בנוגע לבחירות. גיא רוזן, בכיר בהנהלת פייסבוק, הצהיר כי הסרטון הוסר משום ש"הוא תורם לסיכון לאלימות מתמשכת ולא מפחית אותו". בהמשך טוויטר ופייסבוק חסמו את החשבונות של טראמפ לצמיתות. ב-14 בינואר פרסם טראמפ סרטון בו הוא מגנה בתוקף את אלימות המפגינים ואת הצנזורה שהפעילו הרשתות החברתיות.
מייק פנס
חלק מהמפגינים הציבו כמטרה את סגן הנשיא פנס. שלושה מפגינים דיברו על כך שברצונם להוציא להורג את פנס בתלייה ואף הכינו לשם כך חבל תלייה.
פנס צייץ ב-6 בינואר, בשעה 15:35, "התקפה זו על הקפיטול שלנו לא תיסבל והמעורבים יועמדו לדין במלוא היקף החוק". מאוחר יותר הוא שוחח עם הסנאט כאשר הם התכנסו מחדש בלילה של 6 בינואר, באומרו: "היום היה יום חשוך בקפיטול ארצות הברית [...] לאלה שזרעו הרס בקפיטול שלנו היום, לא ניצחתם [...] החופש מנצח. וזה עדיין בית העם".
ג'ו ביידן וקמלה האריס
הנשיא הנבחר ג'ו ביידן, שנאם לאומה מביתו שבווילמינגטון בדלאוור, כינה את האירועים "התקוממות" ה"גובלת בהמרדה" ואמר כי "הדמוקרטיה שלנו נתונה לתקיפה חסרת תקדים", סגניתו המיועדת של ביידן, קמלה האריס חיזקה את דבריו של ביידן והוסיפה כי האירוע הוא "תקיפה על הקפיטול ועל עובדי הציבור של ארצנו".
חברי הקונגרס ופקידי ממשל
שרת החינוך בטסי דבוס, שרת התחבורה איליין צ'או ומספר בכירי ממשל, בהם סטפני גרישם, התפטרו מתפקידיהם. מנהיג המיעוט בסנאט צ'אק שומר ויו"ר בית הנבחרים ננסי פלוסי קראו לטראמפ "לדרוש מכל המפגינים לעזוב את קפיטול ארצות הברית ואת מתחם הקפיטול באופן מידי".
חבר בית הנבחרים אדם קינזינגר, לצד רבים אחרים, גינה את האלימות ותיאר את האירועים כ"ניסיון הפיכה". התובעת הכללית של מדינת ניו יורק, לטישיה ג'יימס, תיארה גם היא את האירועים באופן דומה וטענה גם היא שמדובר בניסיון הפיכה, בהצהרה בה נאמר: "ניסיון ההפיכה שיזם הנשיא היוצא טראמפ היה בזוי". האקים ג'פריס, מבכירי הדמוקרטים בבית הנבחרים, הצהיר כי חברי הקונגרס מתכננים לשוב אל הקפיטול ולאשר את תוצאות חבר האלקטורים. הסנאטור מיט רומני מיוטה תיאר את האירועים כ"התקוממות". בשיחה עם עיתונאי מ-C-SPAN, אמר חבר בית הנבחרים ג'יימי רסקין ממרילנד, כי לאחר שנפטר בנו ערב השנה האזרחית החדשה, הוא הביא את משפחתו לקפיטול כדי "להראות להם העברה מסודרת של השלטון". חבר בית הנבחרים מייק גלאגר העיר בנוגע להתפרעויות ולדבריו הוא לא ראה דבר שכזה מאז הוצב במלחמת עיראק.
טרנס גאיינר, לשעבר מפקד משטרת הקפיטול של ארצות הברית וקצין משמר הסנאט האמריקאי, תיאר את ההפגנות כחסרות תקדים בעולם אכיפת החוק, בעוד התובע הכללי של ארצות הברית לשעבר בממשל טראמפ, ויליאם בר, גינה את האלימות וכינה אותה שערורייתית ובזויה.
ניסיונות להדיח את טראמפ
נשמעו גם קולות פחות מתונים כתגובה לאירועים. חברת בית הנבחרים קורי בוש צייצה בטוויטר את כוונתה להציג החלטה הקוראת לסילוקם של חברי קונגרס רפובליקנים אשר לטענתה הם אלו שהסיתו ל"מתקפת הטרור" באמצעות ניסיונותיהם לדחות את תוצאות הבחירות. דמוקרטים אחרים בבית הנבחרים, בהם אייאנה פרסלי וריצ'רד ניל, קראו להדחתו המידית של טראמפ בידי הקונגרס כאשר יוכל להתכנס להתכנס מחדש. חברי בית הנבחרים טד ליו וצ'ארלי כריסט קראו לפנס ליטול את סמכויותיו הנשיאותיות של טראמפ מכוח התיקון ה-25 לחוקת ארצות הברית. נוסף על כך, התאחדות התעשיינים הלאומית ביקשה מסגן הנשיא פנס "לשקול ברצינות" את עניין הפעלת התיקון ה-25.
שבוע לאחר ההסתערות החל בית הנבחרים בהליך ההדחה. בהליך זה, הודח דונלד טראמפ על ידי בית הנבחרים האמריקאי בגין הסתה להתקוממות, וזוכה לאחר מכן במשפט ההדחה בסנאט. בכך הפך טראמפ לנשיא ארצות הברית היחיד שהודח פעמיים על ידי בית הנבחרים, וגם היחיד שזוכה פעמיים במשפט ההדחה בסנאט, כאשר גם הליך ההדחה הקודם הסתיים בזיכוי בסנאט בפברואר 2020.
ועדת חקירה
במאי 2021 הועלתה בבית הנבחרים הצעת חוק להקמת ועדת חקירה לאירועי ההסתערות שתפעל בדומה לוועדה לחקר אירועי 11 בספטמבר. ההצעה עברה בבית הנבחרים אך נפלה בסנאט בעקבות פיליבסטר. ב-1 ביולי 2021 אישר בית הנבחרים בהחלטה נפרדת את הקמת ועדת החקירה, בהרכב של שבעה דמוקרטים ושני רפובליקנים. ועדת החקירה החלה בדיונים פומביים ב-27 ביולי.
חורבת פקועית
חורבת פקועית הוא אתר ארכאולוגי על רכס הרי הגלבוע, ברום של כ-330 מטרים מעל פני הים, בסמוך להר ברקן.
ההסתערות על הקפיטול (2021)
ועדת חקירה
ב-19 בדצמבר 2022 פרסמה הוועדה את מסקנותיה. הוועדה המליצה על הגשת כתב אישום נגד טראמפ עם 4 אישומים, ובכללם המרדה או תמיכה במרד. בנוסף המליצה הוועדה על הגשת כתב אישום נגד עורך דינו של טראמפ ג'ון איסטמן.
חורבת פקועית
באתר נתגלו ממצאים מתקופת הברזל, הכוללים קיר ביצורים. נמצא כי האתר, שננטש עם השנים, יושב מחדש במהלך התקופה הרומית, והיה ליישוב חקלאי שהתקיים עד ימי הביניים.
ההסתערות על הקפיטול (2021)
תגובות בעולם
כתגובה לאירועים שפקדו את וושינגטון הבירה, עשרות מנהיגים מרחבי העולם הביעו תחושות הלם וגינו את האלימות במחוז קולומביה.
חורבת פקועית
בשטח החורבה אותרו שרידי מבנה ציבורי גדול, ובו אבני גזית, חוליות עמודים ואבני מזוזה, האופייניים לבתי כנסת מתקופת התלמוד שנתגלו באזור.
לקריאה נוספת
אריאל: כתב עת לידיעת ארץ-ישראל: בתי-כנסת בגליל ובגולן, גיליון 52, מאי 1987, עמ' 87.
קישורים חיצוניים
חורבת פקועית באתר רשות העתיקות
גיימרגייט
תחילת הפרשה
בתחילת 2014, נתן גרייסון, כתב שעבד בבלוג Kotaku שנוהל על ידי המגזין האינטרנטי גוקר, סיקר באופן אוהד משחק בשם Depression Quest. גרייסון לא גילה בכתבה שהוא שימש כיועץ למפתחי המשחק, ובנוסף, שהיה לו קשר רומנטי עם מפתחת המשחק, זואי קווין. שתי העובדות הללו התגלו אחרי חשיפה של חבר לשעבר של קווין, ארון גג'וני שפרסם פוסט שכלל תצלומי מסך של שיחות שהיו ביניהם. לאחר החשיפה של הדברים, החלה להיווצר תסיסה בקרב קהילת הגיימרים. האשמות נרחבות כנגד הממסד העיתונאי הטכנולוגי החלו לצבור תאוצה ביוטיוב ובפורומים שונים כגון Reddit ו-4chan וההאשטאג #gamergate הופיע בטוויטר. עיקרי ההאשמות בקרב קהילת הגיימרים הייתה שעיתונאים רבים המסקרים משחקי מחשב הם בעלי קשרים לא אתיים עם מושאי הסיקור שלהם ושלעיתים הם אפילו בעלי אינטרסים כלכליים משותפים.
תגובת הממסד העיתונאי
עורכי מגזינים של משחקי מחשב ווידאו החלו להגיב להאשמות נגדם. ב 28 באוגוסט, יום לאחר פרסום ההשטאג #gamergate, פרסמו 8 מגזינים שונים שרובם מתחום הטכנולוגיה מאמרים התוקפים את קהילת הגיימרים המסורתית ואת הקמפיין. לי אלכסנד, אחת העורכות הראשיות של המגזין Gamasutra, שהואשמה בסיקור אוהד של משחקים שפותחו על ידי חברים שלה, כתבה כך: "הנבובים זורקי הרפש האלו, ההיפר צרכנים הייללניים האלו, המעוררי מדון באינטרנט הילדותיים האלו- הם לא הקהל שלי". שאר המאמרים היו ברוח דומה ויצאו כנגד קהילת הגיימרים, שתוארו כגברים לבנים וגזעניים, המנסים להפוך את עולם משחקי המחשב והווידאו לפחות סובלני, בעיקר כלפי נשים. גיימרגייט תואר על ידי עיתונאים אלו וכן במאמרים נוספים באותו החודש כקמפיין אגרסיבי ושוביניסטי וכ"מסע צלב שנועד להרוס את זואי קווין". באותו האופן, פעילי גיימרגייט ראו את הפרסום של מאמרים אלו בתקופה קצרה זו כקמפיין מתואם בעל מסר אחיד נגדם. בשפת קהילת הגיימרים נודעה סדרת כתבות זו לשמצה בשם: " Gamers are dead".
ההדלפה למילו יאנופולוס
כחודש לאחר התפתחות הפרשה, קיבל מילו יאנופולוס, אז כתב טכנולוגיה באתר ברייטבארט, הדלפה של תכתובת אי מייל קבועה בין העורכים של המגזינים הנחשבים ביותר בתחום סיקור משחקי המחשב והווידאו וביניהם: Kotaku, Polygon, Ars techinca, Rock Paper Shoutgun, Wired, PC gamer, וה Verge. התכתובת חשפה כי עורכי העיתונאים המתחרים השונים, תיאמו ביניהן את הנושאים שאותם הם יסקרו בכתבות שלהם וכן את האופן שבו הם יסוקרו. ביחס לגיימרגייט, עורכי העיתונאים השונים הציעו טקטיקות שונות לתגובה לפרשה וביניהן צנזור תגובות באתרים שלהם הקשורות בו. חשיפת התכתובת גרמה לרבים מקהילת הגיימינג לטעון כי זוהי הוכחה נוספת לשחיתות בקרב עיתונאי הטכנולוגיה ולהתקפה המתואמת מצידם עליהם. בשלב זה, החל להתגבש חרם צרכנים כנגד מגזינים ומפתחים של משחקים שנחשדו בשחיתות על ידי קהילת הגיימרים.
אלימות מילולית ברשת ואיומים ברצח
לאורך קיומה של פרשת GamerGate, התלוננו מפתחות משחקים, בלוגריות ועיתונאיות שיצאו נגד קמפיין הGamerGate שהן מוטרדות באופן מילולי על ידי קהילת הגיימרים ומקבלות איומים על חייהן. אניטה סרקיזיאן, פעילה פמיניסטית שהוציאה סדרה של סרטונים המצביעים לטענתה על סקסיזים במשחקי מחשב, קיבלה איומים על חייה לקראת הרצאה שלה באוניברסיטת המדינה של יוטה. משטרת יוטה והאוניברסיטה לא האמינו שהאיומים אמינים, אולם סרקיזיאן לא הסכימה איתם וביטלה את ההרצאה. בנוסף, מפתחת משחקים נוספת, ברייאנה וו, סיפרה שהיא נאלצה להימלט מביתה בעקבות איומים על חייה. איומים אלו ואחרים נתפסו כניסיון אלים להשתיק קולות שיוצאים נגד קהילת הגיימרים ובעקבות כך, גונה קמפיין ה GamerGate על ידי ארגונים שונים כארגון שנאה וכדוגמה הבולטת ביותר להתעמרות מילולית ברשת. כנגד טענות אלו, טענו פעילים בGamerGate כי הם מתנערים מגילויי אלימות כלשהם ושמפיצי האיומים הם אנשים אנוניימים שאינם חלק מהקמפיין שלהם. בנוסף, התלוננו פעילי ופעילות GamerGate על איומים דומים כלפיהם. שני כנסים בהשתתפות פעילי גיימרגייט בולטים בוטלו על ידי המארגנים בעקבות התרעות אנונימיות על פצצות.
מתיק ה FBI בנושא הGamerGate, עולה כי 4 גברים נחקרו ונעצרו בחשד לכך ששלחו עשרות איומים על עיתונאיות ומפתחות משחקים שעסקו בביקורת על GamerGate. הגברים שוחררו ללא כתבי אישום.
השלכות תרבותיות
הסערה סביב גיימרגייט נמשכה יותר משנה. עיקר המאבק של קהילת הגיימרים נעשה על ידי סרטוני יוטיוב, ממים ובפורומים אלמוניים, בעוד המאבק של הממסד העיתונאי נגד קהילת הגיימרגייט התרחש דרך מאמרי מערכת וכלי התקשורת הרגילים. המאבק ראה פיצול בין השיח העיתונאי, שתיאר את קהילת הגיימרגייט כתנועה אלימה ושובניסטית, לבין קהילת הגיימרגייט עצמה, שראתה את הממסד העיתונאי כמושחת, וכמנסה להשתיק אותם בהאשמות ללא הצדקה.ברקע בחירתו של דונלד טראמפ בבחירות לנשיאות ארצות הברית שנערכו ב-2016, המאבק של קהילת הגיימרגייט זוהה הן על ידי פרוגרסיבים מהשמאל והן על ידי אנשי ימין בארצות הברית כיריית הפתיחה למאבק תרבותי נרחב בהרבה, בין התקשורת הממוסדת לבין שכבות רבות באוכלוסייה שהרגישו שאין להם ייצוג הוגן בתקשורת ושמצאו את קולם בעיקר ברשתות החברתיות. הוושינגטון פוסט תיאר את עלייתו של טראמפ כ"גיימרגייט" של הפוליטיקה האמריקאית, ומיילו ינופולוס, תיאר את הפרשייה כ"ניצחון הראשון על השמאל במלחמות התרבות של דור ה Y".
T-44
ה-T-44 הוא טנק בינוני אשר פותח בברית המועצות בשנת 1944 כטנק עוקב ל-T-34. הטנק פותח כדי לשלב את יכולות הניוד של ה-T-34 יחד עם שריון עבה יותר במטרה להתמודד עם הטנקים הגרמניים הכבדים יותר כמו הפנתר. ה-T-44 שימש בסיס ל-T-54 ועוקביו לאחר המלחמה.
פיתוח
עוד לפני פלישת הצבא הגרמני לרוסיה ב-1941 הייתה תוכנית לשדרוג ה-T-34 לסטנדרטים מודרניים יותר, תוכנית זאת הייתה בדמות ה-T-34M אך היא לבסוף הופסקה. בשנת 1942 בעיצומם של קרבות החזית המזרחית, החל פרויקט פיתוח טנק בינוני לשדרוג ה-T-34, פרויקט זה היה ה-T-43. הפרויקטים השונים לשדרוג ה-T-34 התרכזו במספר נושאים בעיקרם שיפור המיגון אך כאשר החלו להגיע לשדה הקרב הטנקים הגרמניים החדשים, היה ברור שמוקד הפיתוח לשדרוג ה-T-34 חייב להיות תותח גדול יותר כדי לחדור את שריון הטנקים הגרמניים, לכן בוטל פרויקט ה-T-43.
בינואר 1944 אב הטיפוס הראשון של ה-T-44 יצא ממפעל הטנקים בהרי אורל והיה בעל תותח 85 מ"מ, אב טיפוס נוסף שיוצר היה בעל תותח 122 מ"מ. ניסויים עם תותח ה-100 מ"מ על ה-T-34 הוכיחו כלא מוצלחים, לכן ה-T-44 היה צריך להיות מסוגל להפעיל תותחים גדולים יותר, מה שהיה אפשרי הודות להזזת הצריח למרכז הכלי. עיצוב הכלי הושפע מה-T-34 אותו היה אמור להחליף אך גם מהפרויקטים שנגנזו, ה-T-34M וה-T-43. דגמי ה-T-44 כללו דגמים בעלי תותחי 85 מ"מ, 100 מ"מ ואף 122 מ"מ.
חשיבותו של ה-T-44 לא הייתה בתפקידו בשדה הקרב של מלחמת העולם השנייה, אלא כבסיס לפיתוח סדרת טנקי ה-T המאוחרים יותר, פיתוח שהחל עם ה-T-54, T-55. למרות שהטנק לא נחשב כמחליף ראוי והצבא האדום המשיך להשתמש בטנקי ה-T-34, היו מספר פיתוחים מהפכניים שהניבו לבסוף את ה-T-54 של אחרי המלחמה, טנק שנחשב מאוד מוצלח.
למרות זאת, אין וויכוח על היותו של ה-T-44 טנק איכותי שהקדים את זמנו, בהיותו כמעט בלתי-חדיר למרבית התותחים נגד-טנקים של הגרמנים, ביכולתו לנוע בשדה הקרב במהירות גבוהה, אליה יכול היה להאיץ בזמן קצר יחסית, ובתותחו האמין והעוצמתי. בקרבות הספורים בהם השתתף במלחמת העולם השנייה, הפגין ה-T-44 עליונות מוחלטת על השריון הגרמני.
שירות קרבי
ה-T-44 ראה מעט מאוד פעילות קרבית. הטנק היה חלק מהארסנל הסובייטי בין 1944 ל-1945 אך לא השתתף בקרבות, היחידות הצבאיות העדיפו להמשיך להילחם עם ה-T-34. ה-T-44 המשיך לשרת בצבא ברית המועצות מספר שנים אחרי המלחמה, עד שלבסוף הוחלף ב-T-54 סופית בשנות ה-60.
ביג בנד (פלורידה)
ארגונים פרטיים שמציינים כי הם משרתים את אזור ביג בנד כוללים לרוב את המחוזות פרנקלין, גדסדן, ג'פרסון, לאון, ליברטי, מדיסון, טיילור ווואקאלה באזור השירות שלהם. העיר העיקרית באזור היא טלהאסי.
חוף ביג בנד הוא חוף המשתרע לאורך כ-350 ק"מ (220 מייל) משפך נהר אוקלוקוני סביב מפרץ אפלאצ'ה ובמורד החוף המערבי של חצי האי פלורידה. רצועת חוף זו כוללת את החופים של מחוזות וואקאלה, ג'פרסון, טיילור, דיקסי, לוי, סיטרוס, הרננדו ופאסקו. חוף ביג בנד הוא אזור קרסטי טבוע, המכוסה בביצה מלוחה. הוא כולל מעיינות מים מתוקים, שוניות צדפות, ואת הדלתא של נהר סווני.
מושבת נטאל
מושבת נטאל (באנגלית: Colony of Natal) הייתה מושבה בריטית בדרומה של יבשת אפריקה בתחומי פרובינציית קוואזולו-נטאל של ימינו. היא הקומה על חורבותיהן של רפובליקת נטאליה וממלכת הזולו אשר קדמו לו. בראשית המאה ה-20 אוחדה המושבה יחד עם שאר שטחי דרום אפריקה של ימינו במסגרת איחוד דרום אפריקה, ובכך חדלה מלהתקיים. לימים תהפוך איחוד דרום אפריקה לדרום אפריקה של ימינו.
אודוור נורדלי
אודוור נורדלי (בנורווגית: Odvar Nordli; 3 בנובמבר 1927 – 9 בינואר 2018) היה ראש ממשלת נורווגיה בשנים 1976–1981, מטעם מפלגת העבודה.
ביוגרפיה
לאחר פרישתו מראשות הממשלה הוא כיהן בשנים 1981–1985 כסגן יו"ר הסטורטינג. במקביל היה מושלה של הדמרק בשנים 1981–1993. בשנים 1985–1993 היה גם חבר בוועדת הנובל הנורווגית שמחלקת את פרס נובל לשלום. באוקטובר 1983 ביקר נורדלי בישראל בראש משלחת של הסטורטינג.
נפטר ב-9 בינואר 2018 מסרטן הערמונית. ב-19 בינואר 2018 נערכה לו הלוויה ממלכתית.
בקו האש
בקו האש (באנגלית: In the Line of Fire) הוא סרט מותחן אמריקאי משנת 1993 בבימויו של וולפגנג פטרסן, אודות סוכן השירות החשאי שמנסה לאתר מתנקש פוטנציאלי בנשיא ארצות הברית. בסרט משחקים קלינט איסטווד, ג'ון מלקוביץ' ורנה רוסו. הסרט זכה לביקורות מהללות ואף לשלוש מועמדויות לפרס האוסקר.
בארצות הברית, הסרט יצא ב-9 ביולי 1993. וברחבי בריטניה, הסרט יצא ב-27 באוגוסט 1993.
עלילת הסרט
פרנק מתעקש לקחת חלק פעיל גם בשמירה על חיי הנשיא. בעת שהוא מסופח ליחידת השירות החשאי האמונה על הגנת הנשיא הוא גורם לאזעקת שווא ומודח מן התפקיד. למרות ההדחה ממשיך פרנק במאמציו ללכוד את בות'. אחרי חקירה נוספת, פרנק מגלה שבות' הוא מיץ' לירי, סוכן ב- CIA, שעבד עבורה כמתנקש מומחה. לירי עבר התמוטטות עצבים והסוכנות ניסתה להורגו. בעקבות זאת מונע לירי על ידי דחף נקמני, ומשקיע את כל מרצו וכישוריו בהתנקשות בנשיא, אותה הוא מגדיר כמשימת חייו. בנוסף, הוא מגלה שה-CIA ידעו את זהותו של מיץ' לירי ולא גילו זאת לצוות הנשיא.
לירי מתגנב לאחד מערבי הקמפיין של הנשיא בזהות בדויה של תורם עשיר למסע הבחירות. הוא מצליח להגניב אקדח מיוחד, אותו בנה בעצמו, העשוי מפלסטיק. פרנק, המגלה את מקום הימצאו, מגיע לכנס אף הוא. הוא משליך את עצמו בין לירי לנשיא ממש ברגע בו לירי פותח באש, ומונע ממנו להרוג את הנשיא. לירי מתבצר במעלית עם פרנק, שלבש אפוד מגן תחת בגדיו ולכן לא נהרג, כבן ערובה. אולם במאבק שמתפתח ביניהם הורג פרנק את לירי.
ביקורות והכנסות
הסרט זכה בעיקר לביקורות חיוביות עם ציון גבוה של 97% על פי מדד האתר "Rotten Tomatoes". הסרט נחשב כהצלחה כלכלית גדולה בהשוואה לתקציב 40 המיליון דולר שלו. הוא הכניס כ-102,314,823 דולר בארצות הברית וכ-74,682,345 בחוץ לארץ. בסיכום הכנסותיו, הסרט התברג כסרט השביעי המכניס ביותר בארצות הברית לשנת 1993.
פרסים ומועמדויות
הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר; פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לג'ון מלקוביץ' שאותו הוא הפסיד לטומי לי ג'ונס מ"הנמלט", פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר שאותו הוא הפסיד ל"הפסנתר" ופרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר שאותו הוא הפסיד ל"רשימת שינדלר". הסרט היה מועמד גם לשלושה פרסי באפט"א באותם קטגוריות. בנוסף, מלקוביץ' היה מועמד לפרס גלובוס הזהב ופרס סאטורן על תפקידו בסרט.
הסרטים הקצרים של פיקסאר
הסרטים הקצרים של פיקסאר הם סרטים קצרים אשר חברת סרטי האנימציה פיקסאר הוציאה בנוסף לסרטים באורך מלא שלהם, אשר חלקם יצאו לבתי הקולנוע ולמדיה הביתית עם סרטים אחרים של פיקסאר, וחלקם יצאו כסרטים בודדים.
רקע
לאחר שב-1984 פוטר האנימטור ג'ון לאסיטר מאולפני ההנפשה של וולט דיסני, הצטרף לאסיטר למחלקת האפקטים הממוחשבים של חברת לוקאס פילם. ג'ון לאסיטר חבר יחד עם קבוצה של אנשי מדע וביניהם אד קטמול, וניסו ליצור קולנוע בצורה חדשנית - אנימציה ממוחשבת. באותה שנה הפיקה הקבוצה סרט קצר בשם "ההרפתקאות של אנדריי ווואלי ב.".
בשנת 1986 לאחר שסטיב ג'ובס קנה את החברה מג'ורג' לוקס והקים את חברת פיקסאר, יצרה החברה את הסרט הקצר "לוקסו ג'וניור" שנחשב לסרט הקצר הראשון של פיקסאר (בהמשך הפך לאחד מסמלי החברה). בין השנים 1987 ל-1989 יצרה פיקסאר עוד סרטים קצרים, ביניהם "החלום של רד", "צעצוע פח" ו"מזכרות".
ב-1998 הוציאה החברה את הסרט הקצר "המשחק של גרי" שהיה הסרט הקצר הראשון שצורף לסרט באורך מלא (באג לייף), לאחר מכן כמעט כל הסרטים הבאים של פיקסאר (מלבד קוקו, צעצוע של סיפור 4 וקדימה) הוצגו בבתי הקולנוע יחד עם סרט קצר של החברה. בנוסף המשיכה פיקסאר להוציא גם סרטים קצרים אחרים שיצאו רק במדיה ביתית, ונוצרו כדי להציג את הטכנולוגיות או היכולות הקולנועיות של פיקסאר.
פיקסאר יצרה גם סרטים קצרים המבוססים על הסרטים באורך מלא של החברה. וב-2019 הקימה פיקסאר את ספארקשורטס, פרויקט שבו עובדי פיקסאר זוכים לחצי שנה ולתקציבים מוגבלים לפיתוח סרטי אנימציה קצרים.
סדרת ספארקשורטס
ספארקשורטס (SparkShorts) היא סדרה של סרטי אנימציה אמריקאיים קצרים ובודדים, שהופקו על ידי אולפני האנימציה של פיקסאר. הסדרה מורכבת מפרויקט שבו עובדי פיקסאר זוכים לחצי שנה ולתקציבים מוגבלים לפיתוח סרטי אנימציה קצרים. הסרטים שיצאו הופצו בערוץ היוטיוב של פיקסאר, ולאחר מכן בדיסני+.
פיקסאר פופקורן
פיקסאר פופקורן היא סדרת סרטים קצרים המציגים דמויות מתוך עולם הסרטים של פיקסאר
הסדרה שודרה בשנת 2020 בדיסני+. הסדרה נכתבה במהלך הסגר שנגרם עקב מגפת הקורונה, ובשונה משאר הסדרות של פיקסאר סדרה זו לא הוכנה באולפנים אלא בבתי האנימטורים. הרעיון לסדרה עלה בחודש אפריל 2020 במהלך השבועות הראשונים של הסגר בארצות הברית.
אקסל שפרינגר (הוצאה לאור)
היסטוריה
חברת אקסל שפרינגר - Axel Springer Verlag GmbH (בשמה הנוכחי Axel Springer AG) נוסדה בהמבורג ב-1946 על ידי אקסל שפרינגר ואביו היינריך, שהיה באותה עת מוציא לאור ידוע בזכות עצמו. כשנוסדה, היא כללה רק עיתון קטן אחד, בשם NORDWESTDEUTSCHE HEFTE ומגזין רדיו קטן HÖRZU. החברה גדלה והתפתחה במהירות. ב-1948 הקים אקסל שפרינגר את עיתון הערב היומי הראשון שלו HAMBURGER ABENDBLATT, וב-1952 הוקם העיתון "בילד", שהוא כיום העיתון הנפוץ והנקרא ביותר באירופה. שנה אחר כך נקנה בית ההוצאה לאור של "די ולט", לרבות השבועון WELT am SONNTAG והעיתון די ולט עצמו. האחרון הפך במהרה לעיתון הדגל של ההוצאה, המיועד לקהל אקסקלוסיבי ברמה אינטלקטואלית גבוהה. ב-1959 התרחבה חברת אקסל שפרינגר גם להוצאת ספרים, משנרכשה על ידה הוצאת אלשטיין וכעבור שבע שנים, ב-1966 נוסף לה גם מטה בברלין, שהפך למרכז הקבוצה, אף כי המבורג נותרה מרכז חשוב.
בשנות ה-60 וה-70 של המאה העשרים התייצבה הקבוצה בראש מתנגדי הטרור השמאלי של אז. עקב כך, ב-1968 סבלו משרדיה בברלין מהפגנות וחסימות מצד קבוצות סטודנטים שמאלנים רדיקלים, וקבוצת באדר מיינהוף אף הציבה את חברת אקסל שפרינגר כיעד מרכזי להתקפותיה. ב-1972 הניחה קבוצת הטרור הזו שש פצצות במשרדי החברה בהמבורג. שלוש מהן התפוצצו ו-17 איש נפצעו. ב-1975 התפוצצה פצצה במשרדי הקבוצה בפריז ואגף צרפתי של הטרוריסטים הללו לקח על עצמו את האחריות לכך.
ב-1985 הונפקה החברה בבורסה לניירות ערך בפרנקפורט, וזמן קצר אחר כך באותה שנה, נפטר מייסדה אקסל שפרינגר ואת השליטה בה קיבלה אשתו החמישית, פרידה שפרינגר. שנה אחר כך החלה חברת אקסל שפרינגר להתרחב ולהוציא לאור עיתונים, כתבי עת וספרים גם במדינות נוספות מחוץ לגרמניה, תחילה באיטליה, אחר כך במדינות נוספות באירופה ובהמשך, בעולם כולו.
ההוצאה לאור כיום
אקסל שפרינגר מעסיקה כיום (2012) כ-13,000 עובדים ב-36 מדינות בעולם. החברה מוציאה לאור יותר מ-230 עיתונים ומגזינים שונים וכן כ-80 פרסומי אינטרנט ויש לה בנוסף לכך גם שליטה מלאה או חלקית ברשתות רדיו וטלוויזיה שונות. סך כל הכנסותיה בשנת 2011 הגיע לכ-3.2 מיליארד אירו, כאשר מעל לרבע מזה מגיע מחוץ לגרמניה. הרווח היה מעל חצי מיליארד אירו. סך כל שווי הנכסים של הקבוצה מוערך בכמעט ארבעה מיליארד אירו (אקוויטי - כמעט שני מיליארד אירו). החל מ-1985 נסחרת מניית החברה בבורסה הגרמנית בפרנקפורט, והחל מה-10 בספטמבר 2010 היא חלק ממדד ה-MDAX. סמל המניה הוא SPR. מנכ"ל החברה כיום והחל מ-2002 הוא מתיאס דופנר (נולד 1963), לשעבר העורך הראשי של עיתון הדגל של הקבוצה, די ולט. על פי פרסומים שונים, שהוכחשו אמנם על ידי הקבוצה, הוא המנהל השכיר שמשכורתו הגבוהה ביותר בגרמניה.
אף שהקבוצה מחשיבה את "די ולט", כעיתון הדגל שלה ומייעדת אותו לקהל קוראים אקסקלוסיבי ואינטלקטואלי, העיתון הנמכר ביותר על ידה כיום הוא דווקא "בילד". עיתון זה הוא גם הנמכר והנקרא ביותר באירופה ומספר קוראיו נאמד בכ-12 מיליון איש, מדי יום. הקבוצה מוציאה לאור החל מ-1986 גם את "אוטו בילד", ירחון המכוניות הנמכר ביותר באירופה - שבעה מיליון עותקים מדי חודש, את "קומפיוטר בילד", שהוא מגזין המחשבים הנמכר ביותר באירופה, את "ספורט בילד" - מגזין הספורט הנמכר ביותר באירופה, ועוד.
הקשר לישראל
כל עיתוני קבוצת אקסל שפרינגר מביעים בהתמדה עמדות פרו ישראליות. אחד מעקרונות היסוד עליהם מתחייב כל עיתונאי המועסק בקבוצה הוא לפעול למען פיוס עם העם היהודי והגנה על זכויותיה של מדינת ישראל. ב-2010 אף קיימה הנהלת הקבוצה ישיבה מיוחדת בישראל להפגנת תמיכתה זו. קבוצות שמאל ואסלאם רדיקלי שונות האשימו עקב כך את הקבוצה שהיא "שופרה של הציונות" והן מנסות להטיל חרם על עיתוני הקבוצה, בדרך כלל ללא הצלחה רבה.
ב-2008 נמצאו בדירה נטושה בברלין 29 שרטוטים מקוריים של מבנים בְּאושוויץ-בירקנאו, שהוכנו ברובם בסתיו 1941. אחד השרטוטים אף נושא הערה בכתב ידו של הימלר וחתימתו. העיתון בילד של תאגיד אקסל שפרינגר רכש את השרטוטים, דאג לוודא את נכונותם, והעורך הראשי של העיתון, קאי דיקמן, החליט להעבירם למשמרת עולם בארכיון יד ושם. ב-27 באוגוסט 2009 התקיים בבית תאגיד אקסל שפרינגר בברלין טקס הענקת השרטוטים, בו העניק אותם דיקמן, לראש הממשלה בנימין נתניהו והחל מה-25 באוגוסט 2010 הם מוצגים בתערוכה "ארכיטקטורה של רצח - תוכניות הבנייה של אושוויץ-בירקנאו" ב"יד ושם".
ב-2019 אוזכר שמו של מנכ"ל הקבוצה, מתיאס דופנר, כעד בתיק 2000 ותיק 4000, בהקשר של השקעה בידיעות אחרונות ורכישת אתר יד2.
ביוני 2021 הציב המנכ"ל מתיאס דפנר דגל ישראל על מבנה החברה בברלין, והכריז כי עובד שזה מפריע לו "מוזמן לחפש מקום עבודה אחר".
יחזקאל גרובנר
רבי יחזקאל הלוי גְרוּבְּנֶר (גרובנער; ט"ו בתמוז תרע"ח, 1918 – י"ד בתמוז ה'תשס"ט, 6 ביולי 2009) היה רב ופוסק בפולין ובארצות הברית. מחבר שו"ת "כנסת יחזקאל".
ביוגרפיה
נולד בכשאנוב לשמעון זימל – יצרן טקסטיל בקרקוב מחסידי ראדומסק, ולרחל לבית שטאפלר מצאצאי הרמ"א. בצעירותו כבר התפרסם לעילוי. למד בישיבת "כתר תורה" שהקים רבו האדמו"ר מראדומסק רבי שלמה חנוך רבינוביץ. היה לתלמיד מובהק של רבי דוד משה רבינוביץ, ראש רשת הישיבות "כתר תורה". הוסמך להוראה על ידי רבי זאב וולף נוסנבוים מדרוהוביטש. בתקופה זו התכתב גם עם הרוגאצ'ובר.
עם הכיבוש הנאצי של פולין במלחמת העולם השנייה נמלט לרוסיה, וכמו פליטים אחרים מפולין הוגלה לסיביר, שם שהה במחנות ריכוז. לאחר מכן שוחרר ושהה בסמרקנד.
עם תום המלחמה כיהן כרב בולבז'יך. בתקופה זו למד אצלו הרב יעקב אריה אלתר בנערותו בעת שהותו בקרלסבאד. משם עבר לדטרויט שבמישיגן וכיהן בה כרב וכראש ישיבה של "ישיבת חכמי לובלין" בדטרויט עשרות שנים. היה פעיל מאד בענייני הרבנות בעיר בתפקידו כמנהל ועד הרבנים.
פעל לתיקון עירוב בדטרויט. נודע גם בהתנגדותו ההלכתית לעישון סיגריות. פרסם מאמרים ותשובות הלכתיות רבות בכתבי עת וקבצים תורניים. היה פעיל מאוד בתנועת אגודת ישראל בארצות הברית.
שמר על קשרי ידידות והערצה עם רבי מנחם מנדל שניאורסון, האדמו"ר מלובביץ'.
נפטר בלייקווד ונקבר בירושלים בהר הזיתים. ספרו שו"ת "כנסת יחזקאל" עוסק רבות בנושאי רפואה והלכה.
משפחתו
נשא את רויזל לבית שלאף.
תנ"ך קניקוט
תנ"ך קניקוט (The Kennicott Bible, Ms Kennicott 1) הוא אחד מכתבי היד המפוארים ביותר בנמצא. כתב יד זה המלווה כולו עם ניקוד וסימני המסורה נכתב בכתב יד ספרדי ברור מימי הביניים, מעוטר בשפע איורים, כרוך בכריכת קופסה מעור עז ממרוקו, וחרוט מכל ששת צדדיו.
כתב היד הגנוז בספריה הבודליינית באוקספורד, נקרא על שם ד"ר בנג'מין קניקוט (, 1718–1783), הספרן של ספריית רדקליף באוקספורד ומומחה לעברית. קניקוט המשיך את המסורת האנגלית של לימוד התנ"ך בעברית. בתפקידו כקאנון של כנסיית ישו הנוצרי באוקספורד, קניקוט בילה את רוב ימיו בהשוואת וריאציות טקסטואליות של מאות כתבי יד בעברית מכל רחבי העולם. ממצאיו פורסמו בפרסום שנקרא Dissertatio Generalis. במשך עבודתו, קניקוט רכש את כתב היד למען ספריית רדקליף שממנה הועבר הספר לספרייה הבודליינית בשנת 1872. אם כי הטקסט כתוב לפי כתב המסורה, ערכו הרב של כתב היד הוא בשל שפע האיורים שבו. כתב היד משומר להפליא ובמשך 235 שנה רק 30 היסטוריונים לאומנות ואקדמאים הורשו לבחון אותו.
תולדות כתב היד
ההיסטוריה של כתב היד התחילה בלָה קוֹרוּנָה, בצפון מערב ספרד בשנת 1476 כאשר יצחק, בנו של דון סולומון דה בראגה מינה את הסופר המפורסם, משה בן יעקב אבן זבארה, לכתוב את התנ"ך (שנעשה בדוגמת תנ"ך סרוורה (1300)) ביחד עם "ספר המכלול", יצירה דקדוקית של הרב דוד קמחי (רד"ק).
משה אבן זבארה מציין בסוף הטקסט של התנ"ך, בקולופון ארוך, שהוא סיים את המלאכה בעיירה לה קורונה, בחבל גליסיה בצפון מערב ספרד, ביום רביעי, בשלישי לחודש אב בשנת 5236 לבריאת העולם (24 ביולי 1476). הוא מציין שהוא היה האחראי על כתיבת כל עשרים וארבעה ספרי התנ"ך. הוא העתיק את הטקסט, הוסיף את הניקוד ואת טעמי המסורה, ולבסוף הוא השווה ותיקן את הטקסט בשימוש ספר תנ"ך המדויק לפי המסורה. הוא הקדיש את התנ"ך ל.
הספר נכתב כמעט עשרים שנה לפני גירושם של יהודי ספרד בשנת 1492, בתקופה שבה היהודים כבר חשו את נחת זרועה של האינקוויזיציה הספרדית. כתב יד זה מדגים את החשיבות הגדולה שייחסו הקהילות היהודיות להנצחת מורשתם על ידי השקעה בכתיבת ספרי תנ"ך מדויקים ומעוטרים להפליא.
היצירה האומנותית בכתב היד
כתב היד תוכנן מלכתחילה כיצירה לתפארת. מאתיים שלושים ושמונה מתוך 922 העמודים בתנ"ך מאוירים בצבעים, זהב מוברק וריקועי כסף. בהצהרה ייחודית בסוף כתב היד, האומן היהודי יוסף אבן חיים כותב קולופון משלו. אם כי הסופר הוא תמיד חשוב יותר מבין צוות ההפקה (ומפוצה בהתאם) נדיר למצוא כתב יד בעברית על ידי אומן יהודי כאשר הקולופון שלו מופיע באותיות ענק בסוף הספר. הדמויות המעוצבות נראות כמעט בנות זמננו ומודרניות בשל סגנונן המופשט. האותיות בעלות החזות הזואומורפית (בדמות בעלי חיים) והאנתרופומורפית (בדמות אדם) בקולופון של האומן הן ביטוי לדמיונו העשיר. פני האדם ובעלי החיים מצוירים בקצות האותיות. לעיתים הפנים בחזית ולעיתים בפרופיל. לאחד הראשים יש שלושה צדדים: שתי צדודיות וחזית אחת. הגוף רכון וכפוף על פי צורת האות. אות אחת מכילה מספר דמויות ובעלי חיים. כמה מהראשים חבושים מעין כיסוי ראש, כמו כתר, כיפה ועוד. האות "ן" בתחילת השורה השנייה בקולופון מציינת את המילה הערבית "אִבְּן", שמובנה בן. העיטורים מצוירים בשילוב של סגנון גותי ליד אלמנטים אסלאמיים.
יוסף אבן חיים יצר בסגנונו האינדיבידואלי והבולט יצירה ייחודית: המלך דוד בכס מלכותו, יונה נבלע במעי הדגה, או בלעם כאסטרולוג המשתמש באצטרולב (מכשיר אסטרונומי למדידת גובה השמש והכוכבים בימי הביניים), הם רק כמה מהדוגמאות של איורי הטקסט בתנ"ך קניקוט. אפילו היצירה הדקדוקית של רד"ק, ספר המכלול, לא הועתקה כטקסט צנוע, אלא נכתבה בתוך עמודים מקושטים להפליא בצורת קשתות בתחילת ובסוף התנ"ך (אולי כי כתב היד הוזמן עבור יצחק הצעיר, בתקווה שזה אולי יעודד את עניינו).
כתב היד המקורי עדיין מאוחסן בקופסת העור המעובד ממרוקו, המקושטת בפיתוחי עור ומעוטרת בדפי הפרדה הגזורים במוטיבים התואמים את עמודי השטיח הצבעוניים והמורכבים המחלקים את התנ"ך לשלושת החלקים העיקריים שלו: תורה, נביאים וכתובים. האיורים מזכירים את "דף השטיח" של כתב יד לנינגרד, שצויר כחמש מאות שנים קודם לכן. ייצורו של כל כתב היד, משלב הכנת גיליונות הקלף עד לשלב הסופי של הכריכה, הוא עדות לשיתוף הפעולה ההדוק בין הסופר, המאייר והבעלים. ההיסטוריון ססיל רות התייחס אל תנ"ך קניקוט כאל "יצירה מעולה של אומנות ספרדית יהודית בימי הביניים..." וכאל "אחד מכתבי היד בעברית הטובים ביותר בנמצא."
טורו רוסו
טורו רוסו (באיטלקית: Toro Rosso, "פר אדום") היא קבוצת מרוצים איטלקית שהתחרתה בסבב הפורמולה 1 בין השנים 2006–2019. הקבוצה הוקמה לאחר שדיטריך מאטשיץ, הבעלים של קבוצת רד בול רייסינג, רכש את קבוצת מינארדי ושינה את שמה. טורו רוסו שימשה כקבוצת משנה לקבוצת רד בול וכפלטפורמה לפיתוח נהגים צעירים. בין הנהגים שהחלו את דרכם בקבוצה ניתן למנות את קרלוס סיינס, סבסטיאן פטל, דניאל ריקארדו ומקס ורסטאפן, הנהג הצעיר ביותר בתולדות האליפות. בסיום עונת 2019 הוחלט על שינוי שם הקבוצה ל"אלפאטאורי".
מינארדי
קבוצת מינארדי התחרתה בפורמולה 1 בין השנים 1985 עד 2005. אף על פי שלקבוצה היו אוהדים רבים היא הייתה אחת מהקבוצות הפחות תחרותיות בתולדות האליפות. במהלך 20 העונות בהן השתתפה לא הצליחה הקבוצה להשיג ניצחון או פודיום אחד. פול סטודארט, הבעלים של הקבוצה, טען שקיבל 41 הצעות לרכישת הקבוצה, אך חיפש מישהו שיוכל לקחת את הקבוצה "קדימה אל העתיד". אחד מתנאי המכירה היו שהבסיס של הקבוצה יישאר בפאנזה, איטליה לפחות עד לשנת 2007. מיד לאחר הרכישה שינתה הקבוצה את שמה ל-Scuderia Toro Rosso, שם המדגיש את המורשת האיטלקית של הקבוצה.
טורו רוסו
ויטנטוניו ליוצ'י וסקוט ספיד היו נהגי הקבוצה בעונת הבכורה. ליוצ'י התחרה באופן חלקי עבור קבוצת רד בול בעונת 2005 וסקוט ספיד נהג עבור הקבוצה האוסטרית בתחרוית שהתקיימו בארצות הברית ובקנדה באותה עונה. מכוניות המרוץ של הקבוצה התבססו על השלדה והמנוע של רכבי רד בול מהעונה הקודמת, אך מהירות המנוע הוגבלה ל-17,000 סל"ד כדי שהרכב יוכל להתחרות נגד הרכבים עם מנועי ה-V8 החדשים. חלק מהקבוצות העלו טענות כי הדבר נוגד את הכללים הדורשים שכל קבוצה תתכנן בעצמה את רכבי המרוץ. להגנתה טענה הקבוצה כי התכנון מבוסס על תכנון של פורד, שהחזיקה בקבוצת יגואר רייסינג לפני שזאת נמכרה לרד בול. במהלך העונה השיגה הקבוצה נקודה אחת בלבד, לאחר שליוצ'י סיים במקום השמיני בגרנד פרי האמריקאי.
לקראת עונת 2007 החליפה הקבוצה את ספקית המנועים ועברה להשתמש במנועי V8 של פרארי. ליוצ'י וספיד פתחו את העונה כנהגי הקבוצה. מבחינת הישגים העונה הייתה מאכזבת וכללה טעויות רבות של צמד הנהגים, דבר שהוביל לצבירת נקודות נמוכה במהלך העונה. בעקבות סכסוך שוחרר ספיד מהקבוצה בחודש יולי ובמקומו הוחתם סבסטיאן פטל, ששימש כנהג שלישי בקבוצת ב.מ.וו-סאובר. בגרנד פרי הסיני, שהתקיים מרוץ אחד לפני סיום העונה, סיים פטל במקום הרביעי וליוצ'י במקם השמיני - ההישג הקבוצתי הטוב ביותר של במהלך העונה. פטל הוחתם בקבוצה גם לעונה הבאה, ולצידו הוחתם סבסטיאן בורדה הצרפתי.
בעונתה השלישית המשיכה הקבוצה להראות מגמה של שיפור, שהגיע לשיאו בגרנד פרי האיטלקי. סבסטיאן פטל ניצח במקצה הדירוג וזינק מהפול פוזישן ובסיום המרוץ רשם ניצחון ראשון בקריירה האישית, שהיה גם הניצחון הראשון והיחידי בתולדות הקבוצה. בסיום העונה השיגה הקבוצה 39 נקודות, 35 מתוכן הושגו על ידי פטל. הייתה זאת הפעם היחידה שבה השיגה טורו רוסו יותר נקודות מקבוצת האם, רד בול. לקראת עונת 2009 עבר פטל לרד בול ואת מקומו תפס סבסטיאן בואמי השווייצרי. בהיעדרו של פטל התקשה הקבוצה לשחזר את הישגי העונה הקודמת וסיימה את העונה עם שמונה נקודות בלבד. בעקבות חוסר ההצלחה הוחלף במהלך העונה סבסטיאן בורדה בג'יימי אלגרסוארי, שהשתתף בשמונה מרוצים אך לא הצליח לצבור נקודות. למרות חוסר ההצלחה, החליטה הקבוצה להמשיך עם צמד הנהגים גם בעונה הבאה. גם בעונה זאת לא נרשמה הצלחה גדולה והקבוצה צברה 13 נקודות בלבד וסיימה במקום התשיעי מבין היצרניות. בעונתם השלישית כצמד הנהגים של הקבוצה השתפר קצב צבירת הנקודות - בואמי צבר נקודות ראשונות כבר במרוץ פתיחת העונה, לאחר שסיים במקום השמיני. לאלגרסוארי נדרשו שבעה מרוצים עד שצבר נקודות, אך הוא סיים את העונה עם 26 נקודות, 11 נקודות יותר מחברו לקבוצה.
לקראת עונת 2012 עשתה הקבוצה שינוי במצבת הנהגים והחתימה את דניאל ריקארדו וז'אן-אריק ורן הצעירים, ששימשו כנהגי ניסוי בעונה הקודמת. ריקארדו צבר נקודות ראשונות כבר במרוץ פתיחת העונה וורן צבר נקודות ראשונות במרוץ השני. לאחר הפתיחה הטובה התקשו הנהגים לבור נקודות נוספות בעשרת המרוצים הבאים. בגרנד פרי הבלגי סיימו במקום השמיני והתשיעי, הישג עליו חזרו שוב בגרנד פרי הקוריאני. את העונה סיימה הקבוצה עם 26 נקודות. ב2013 היה זה ורן שצבר ראשון נקודות, כשסיים את הגרנד פרי האוסטרלי במקום העשירי. ריקארדו נאלץ להמתין עד הגרנד פרי הסיני, בו סיים במקום השביעי, הישג שיא עבורו עד אותו הזמן. בחודש יוני הודיע מארק ובר, נהגה של קבוצת רד בול, על כוונתו לפרוש בסיום העונה, הודעה שגרמה לצמד נהגי הקבוצה להתחרות ביניהם על המקום הנכסף בקבוצת האם. במרוץ לאחר מכן, שהתקיים בבריטניה, זינק ריקארדו מהמקום החמישי וסיים במקום השמיני, בעוד ורן נאלץ לפרוש לאחר 35 הקפות בשל תקר. בגרנד פרי הגרמני סיים ריקארדו במקום ה-12, בעוד ורן נאלץ לפרוש שוב. במקצי הדירוג לגרנד פרי ההונגרי הגיעו למקומות ה-18 וה-19, הדירוג הנמוך ביותר של הקבוצה לאורך כל העונה. למרות הדירוג הנמוך הצליח ריקארדו לסיים במקום העשירי ולצבור ניקוד, בעוד ורן סיים במקום ה-12. לקראת המרוץ הבא הודיעה רד בול על החתמתו של ריקארדו כמחליפו של וובר החל מעונת 2014. במאי 2013 הודיעה הקבוצה על סיום שיתוף הפעולה עם פרארי וחתמה על הסכם לשיתוף פעולה עם רנו לאספקת המנועים לרכב הקבוצה. את מקומו של ריקארדו נבחר למלא דניאיל קוויט הרוסי, לצידו של ורן, שהמשיך לעונה שלישית בקבוצה. במרוץ הפתיחה דורג ורן במקום השישי וקוויט במקום השמיני, השניים סיימו את המרוץ במקום השמיני והתשיעי, בהתאמה. בכך הפך קוויט לנהג הצעיר ביותר שמשיג נקודות בתולדות האליפות, כשהוא שובר את שיאו של סבסטיאן פטל. במהלך העונה הצליחו הנהגים להשיג הישגים נאים במקצי הדירוג, אך התקשו לצבור נקודות, בין היתר בשל בעיות כניות, שאילצו כל אחד מהם לפרוש מחמישה מרוצים שונים במהלך העונה. במהלך חודש אוגוסט הודיעה הקבוצה על כוונתה לצרף לשורותיה את מקס ורסטאפן, שהיה אז בן 16, לצידו של קוויט החל מהעונה הבאה. לשם כך התכוונה הקבוצה לוותר על ורן, אך ההודעה של פטל על עזיבתו את רד בול בסיום העונה, נתנה לנהג הצרפתי סיכוי נוסף, כאשר מולו התמודדו על המקום קרלוס סאינס ופייר גאסלי, נהגי קבוצת הפיתוח של רד בול שסיימו במקום הראשון והשני באליפות פורמולה רנו 3.5, מתמודד נוסף על המקום היה אלכס לין, שזכה באליפות סבב ה-GP3. בסופו של דבר, היה זה ורן שהודיע לאחר סיום העונה על עזיבתו את הקבוצה ויומיים אחר כך הודיעה הקבוצה על צירופו של סאינס.