cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פאלומה פיית'
2014–2019: A Perfect Contradiction ו-The Architect
ב-31 באוגוסט 2017, היא חזרה עם השיר "Crybaby" כסינגל המוביל של אלבומה הרביעי, The Architect. האלבום יצא מאוחר יותר ב-17 בנובמבר 2017. האלבום הגיע, בשיאו, למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי. ב-23 בפברואר 2018, פיית' הוציאה, בשיתוף פעולה עם סיגלה, את השיר "Lullaby". השיר הגיע, בשיאו, למקום השישי בבריטניה. ב-19 במרץ 2018, פיית' הוציאה גרסת כיסוי לשיר "Make Your Own Kind of Music" של קאס אליוט. השיר הופיע בפרסומת טלוויזיה של סקודה, והגיע, בשיאו, למקום ה-28 במצעד הסינגלים הבריטי. בנובמבר 2018, פיית' הוציאה מהדורה מחודשת, "מהדורת Zeitgeist", של The Architect, הכוללת שישה שירים חדשים. ב-5 באפריל 2019, היא הוציאה גרסת כיסוי לשיר "I've Gotta Be Me" של סמי דייוויס ג'וניור. ב-3 באוקטובר 2019, הופיעה, יחד עם דיג'יי ספוני, בגרסת הכיסוי של השיר "Movin' Too Fast" של Artful Dodger.
2020: Infinite Things
ב-28 בפברואר 2020, היא הוציאה, בשיתוף פעולה עם ג'ונאס בלו, את השיר "Mistakes". בהמשך השנה, היא הופיעה בעונה הרביעית של The Voice Kids הבריטי. ב-5 בספטמבר 2020, היא הוציאה את השיר "Better Than This". השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-26 בסקוטלנד. ב-13 בנובמבר 2020, היא הוציאה את אלבום האולפן החמישי שלה, Infinite Things. האלבום הגיע, בשיאו, למקום הרביעי במצעד האלבומים הבריטי.
קריירת טלוויזיה וקולנוע
ב-2007, פיית' הופיעה בפרק של דרמת המשטרה הבריטית, HolbyBlue, בתפקיד גנבת. באותה שנה, היא הופיעה בסרט הקומדיה הבריטית, St Trinian's, בתפקיד אנדריאה. ב-2009, היא הופיעה בסרט מופע הפלאים של דוקטור פרנסוס, בתפריד סאלי, חברתו של השטן (בגילומו של טום וייטס). היא גם הופיעה בסרט האימה הבריטי, Dread, בתפקיד קלרה ת'ורנהיל. ב-2010, היא הופיעה בסדרת הטלוויזיה הבריטית, Coming Up, בתפקיד רייני. ב-2012, היא הופיעה בסרט הקצר, A Nice Touch, בתפקיד אלמה. ב-2013, היא הופיעה בתוכנית הטלוויזיה הבריטית, Blandings, בתפקיד ג'ורג'יה ספרקס. ב-2015 היא הופיעה בתור עצמה בסרט Youth של פאולו סורנטינו. מאוחר יותר באותה שנה, פיית' הופיעה גם בתור טינקר בל בסרט הטלוויזיה Peter & Wendy, המבוסס על הרומן פיטר פן של ג'יימס מתיו ברי.
ב-2016, פיית' הייתה שופטת בעונה החמישית של The Voice UK. היא לא המשיכה לעונה השישית בגלל הריונה. החל מ-2019, פיית' מופיעה בתוכנית הטלוויזיה פניוורת', בתפקיד בט סייקס. ב-2019–2020, היא הופיעה בתוכנית הטלוויזיה, רחוב 101 דלמטים, בתור פורציה הפודל.
אמנות
פיית' ידועה בקול המצו סופרן ובסגנון הרטרו-אקסצנטרי. המוזיקה שלה משלבת לעיתים קרובות מוזיקת נשמה ואלמנטים של ג'אז וגוספל. כתוצאה מכך, היא הושוותה לאיימי ויינהאוס, אדל ודאפי.
חיים אישיים
במהלך פרק של The Voice UK, פיית' טענה כשהייתה בת 27, היא קראה מאמר שקרא לשירתה של קיי.טי. טאנסטול מיושן, ואמרה שהיא חתמה בחברת תקליטים לראשונה כשהייתה בת 23. היא המשיכה לשקר על גילה, עד שאחד ממעריציה סיפק תעודת לידה של פיית'. מאוחר יותר, פיית' טענה שעשתה זאת כי חששה שהיא זקנה יותר מדי לתעשיית המוזיקה.
פיית' התחתנה עם השף הניו זילנדי, ריאן היינס, ב-2005. היא נפרדה איתו לאחר שמונה חודשים, והתגרשה ממנו ב-2009.
באוגוסט 2016, נחשף כי היא מצפה לילדה הראשון עם בן זוגה, ליימן להסין. בנה נולד בדצמבר 2016. היא התחתנה עם בן זוגה ב-2017. בתה נולדה בפברואר 2021.
מלכות (סדרת טלוויזיה)
מַלְכּוֹת היא סדרת טלוויזיה מסוגת דרמת פשע של חברת התקשורת HOT, שעלתה לשידור ב-25 באוקטובר 2018.
"מלכות" הוכרזה כסדרה הנצפית ביותר של HOT בשנת 2018, ולקראת סיום הקרנתה של העונה הראשונה, בת 11 פרקים, פורסם שהחלה הפקתה של עונה שנייה. באוגוסט 2020 החלו צילומי העונה השנייה. בדצמבר 2021 עלתה העונה השנייה לשידור בהוט.
ב-3 בדצמבר 2019 פורסם כי גל גדות תפיק את הגרסה האמריקאית לסדרה. ב-14 בנובמבר 2021 נודע כי הסדרה נמכרה ותשודר באמריקה הלטינית.
עלילה
בעיצומה של מסיבת הרווקים של אייל מלכה, בן לאחת ממשפחות הפשע הגדולות בישראל, מתנקשים רוצחים את כל הגברים וה"חיילים" של המשפחה, ובראשם יעקב מלכה, אבי המשפחה. הנשים למשפחת מלכה, שאיבדו את מעמדן וכוחן בבת אחת, נזרקות אל מציאות חדשה שבה עליהן להיאבק על מקומן בעולם גברי המקדש רק כוח. הסדרה מביאה את סיפורן של נשות המשפחה שמנסות לעמוד שוב על הרגליים ולשקם את עסקי המשפחה שנלקחים מהן, כמו גם לנקום את מות יקיריהן.
אליס וודס אולמן
אליס וודס אולמן (באנגלית: Alice Woods Ullman; 22 בנובמבר 1871 - 24 ביולי 1959) הייתה ציירת, מאיירת וסופרת אמריקאית.
חיים וקריירה
אולמן נולדה בגושן, אינדיאנה, בתו של השופט הפדרלי ויליאם אלן וודס. היא קיבלה את השכלתה המוקדמת ביותר בבית הספר הקלאסי לבנות של אינדיאנפוליס. באמצע שנות ה-90 היא למדה אמנות בבית הספר השני לאמנות אינדיאנה באינדיאנפוליס, לאחר מכן בבית הספר לאמנות הקיץ של שינקוק הילס, בניהולו של ויליאם מריט צ'ייס בשנת 1891. מ-1897 עד 1898 היא למדה בליגת הסטודנטים לאמנות בניו יורק, ומ-1898 עד 1903 היא למדה בבית הספר לאמנות בניו יורק; היא גם בילתה בפריז באקדמיה קולרוסי ובאקדמיה כרמן.
כאשר למדה בפריז שכרה לעצמה סטודיו גדול - בתקופה זו נפגשה והתיידדה עם מינה לויי שלמדה אף היא בפריז. המדריכים שלה כללו את צ'ייס, טי סי סטיל וויליאם פורסיית'. בזמן שהותה בפריז היא הכירה את מרגרט קרייבנס, גרטרוד סטיין, עזרא פאונד וחברים נוספים בקהילת האמנויות הגולה האמריקאית.
מ-1903 עד 1921 הייתה אולמן נשואה לאמן יוג'ין פול אולמן, איתו נולדו לה שני בנים, הפסל אלן והאמן פול. בני הזוג נישאו בפריז והתגוררו באירופה, אך לאחר פרידתם היא חזרה לארצות הברית, שם הייתה פעילה מ-1917 עד 1925 בפרובינסטאון, מסצ'וסטס. היא הציגה תערוכות רבות לאחר שובה, בעיקר באינדיאנה, והשתייכה למספר ארגונים כולל האגודה הלאומית של נשים ציירות ופסלות ומועדון האמנויות הלאומי.
היא גם תרמה יצירות קצרות למגזינים.
אולמן מתה בניו יורק.
אמירות א-דרעיה
אמירות א-דרעיה (בערבית: إمارة الدرعية), הידועה גם בשם המדינה הסעודית הראשונה, הוקמה בפברואר 1727 (1139 לפי הלוח ההיג'רי). בשנת 1744, האמיר של העיירה א-דרעיה בנג'ד, מוחמד אבן סעוד, והמנהיג הדתי מוחמד אבן עבד אל-והאב חברו יחד כדי ליצור תנועת רפורמה חברתית-דתית לאיחוד המדינות הרבות בחצי האי ערב.
שנים ראשונות
בית סעוד ובני בריתו הפכו במהירות לכוח הדומיננטי בחצי האי ערב תחילה באמצעות כיבוש נג'ד, ולאחר מכן הרחבת השפעתם על החוף המזרחי מכווית עד לגבולותיה הצפוניים של עומאן. כוחותיו של סעוד הכפיפו למרותם את מחוז עסיר, בזמן שעבד אל-ווהאב קרא לציבור ולמלומדים להתגייס לג'יהאד. מוחמד בן סעוד מת ב-1765 והותיר את ההנהגה לבנו, עבדול-עזיז בן מוחמד. מוחמד בן עבד אל ווהאב מת ב-1792. ב-1801 השיגו כוחותיו של סעוד שליטה על העיר הקדושה לשיעה כרבלא, הרסו בה מבנים מקודשים והרגו למעלה מ-5000 אזרחים. בתגובה התנקש צעיר שיעי בחייו של עבדולעזיז ב-1803, לאחר ששב לנג'ד. בנו, סעוד בן עבדול-עזיז בן מוחמד בן סעוד שלח כוחות כדי להשתלט על אזור החג'אז, וכבש את טאיף ומאוחר יותר גם את הערים הקדושות מכה ואל-מדינה, במהלך שנתפס כקריאת תיגר על האימפריה העות'מאנית, ששלטה בערים הקדושות מאז 1517.
הידרדרות השלטון
העות'מאנים הטילו על מוחמד עלי, שליט מצרים, את המשימה להחליש את אחיזתו של בית סעוד, והוא שלח את כוחותיו למה שהפך למלחמה הווהאבית-עות'מאנית. בנו, אבראהים פאשא, הוביל את הכוחות העות'מאניים ללב נג'ד, וכבש עיר אחר עיר. יורשו של סעוד, עבדאללה בן סעוד, לא הצליח למנוע את כיבוש האזור מחדש. אבראהים הגיע עד לבירה הסעודית בא-דרעיה, הטיל עליה מצור של מספר חודשים עד שנכנעה בחורף 1818. אבראהים הגלה רבים מבני חמולת אל-סעוד למצרים ולאיסטנבול. עבדאללה בן סעוד הוצא להורג באיסטנבול וראשו הכרות הושלך למי הבוספורוס כדי לסמן את קיצה של המדינה הסעודית הראשונה. עם זאת, הווהאבים וחברי חמולת אל-סעוד נשארו נאמנים לרעיון המדינה הסעודית והקימו את המדינה הסעודית השנייה שהתקיימה עד 1891, ומאוחר יותר מדינה שלישית, ערב הסעודית, ששושלת אל-סעוד ממשיכה לשלוט בה.
שנות ה-80 של המאה ה-9
שנות ה-80 של המאה ה-9 היו העשור התשיעי של המאה ה-9, החלו ב־1 בינואר 880 והסתיימו ב־31 בדצמבר 889.
מדליית הניצחון במלחמת העולם הראשונה (בריטניה)
מדליית הניצחון (באנגלית: Victory Medal) הבריטית הקרויה גם מדליית הניצחון של מדינות ההסכמה היא מדליית מערכה שהעיצוב שלה אומץ על ידי מדינות רבות בתום מלחמת העולם הראשונה ובפרט איחוד דרום אפריקה, איטליה, ארצות הברית, בלגיה, ברזיל, יוון, סיאם, פורטוגל, צרפת, צ'כוסלובקיה, קובה ורומניה בהמשך להלטות שהתקבלו בועידת ורסאי שהתבסס על סמל יווני עתיק, מלבד המדינות במזרח הרחוק שבחרו בעיצוב שונה. השנים עבורן הוגדרה מדליה זו היו בכל מקרה 1914 עד 1918, מלבד האימפריה הבריטית עד לשנת 1919 כפי שהוגדר בחוק הכללי של הממלכה (לפי החוק הפרלמנטרי באימפריה הסתיימה המלחמה בשנת 1921 אך המדליה עוצבה לפי החוק הכללי).
המדליה הוענקה לזכאים למדליות כוכב 1914, או כוכב 1914-1915, ו\או לזכאים לקבל את מדליית המלחמה הבריטית. היא אף פעם לא הוענקה כמדליה יחידה, למי שלא היה זכאי לאחת או שתיים מהמדליות הקודמות.
זכאות
כדי להיות זכאי למדליה זאת היה הפרט המדובר חייב להיות מגויס ולהיכנס לשירות צבאי מסוג כלשהו, במסגרת המלחמה, בתקופה שבין ה-5 באוגוסט 1914 וה-11 בנובמבר 1918. נשים שלא שירתו באותה תקופה ביחידות לוחמות היו זכאיות למדליה זאת כמו גם למדליות האחרות המוזכרות אם שירתו בתפקידי סיעוד, או ביחידות סיוע (יחידות תומכות לחימה).
נוסף על כן, מדליה זו הוענקה למשתתפים במשימה הימית של הבריטים לרוסיה בשנים 1919–1920, ומשימת סילוק המוקשים הימיים שנערכה בים הצפוני בין ה-11 בנובמבר 1918 וה-30 בנובמבר 1919.
תפוצה בינלאומית
במדינות רבות מבין מדינות ההסכמה הוענקה מדליה דומה. הראשון להציע מדליה ואות משותפים היה המרשל הצרפתי פרדיננד פוש, המפקד העליון של כוחות הצבא של מדינות ההסכמה במלחמת העולם הראשונה. העיצוב היה משותף לכל המדינות מלבד יפן וסיאם שהציגו סמל ניצחון שונה מוויקטוריה שלא היה רלוונטי מבחינה תרבותית.
The Joys of Yiddish
The Joys of Yiddish (בעברית: "שמחות היידיש") הוא לקסיקון מאת לאו רוסטן של מילים וביטויים נפוצים ביידיש, שבהשפעת יהדות ארצות הברית נודעו גם לדוברי אנגלית בארצות הברית. הספר יצא לאור ב-1968 בהוצאת McGraw Hill, ולאחר מכן פורסם במהדורות מעודכנות אחדות.
המילים והביטויים בלקסיקון מסודרים בסדר אלפביתי. לאחר כל הגדרה מילונית של מילה או ביטוי מופיעה בדיחה (או בדיחות אחדות), הממחישה את השימוש בביטוי זה. באופן זה הספר הואלא רק ספר עיון שימושי, אלא גם אוסף חשוב של הומור יהודי.
כספר העוסק בתרבות פופולרית, נדרשו עדכונים לספר, בשל השינויים שעברו התרבות האמריקאית (והתרבות היהודית-אמריקאית) במהלך 30 השנים הבאות. רוסטן פרסם גרסאות מעודכנות של הספר עם כותרות שונות: ("הידד ליידיש!", 1982) ו-The Joys of Yinglish {"שמחות היינגליש",1989). בשנת 2001, לאחר מותו של רוסטן, יצאה לאור מהדורה חדשה של הספר, בעריכת לורנס בוש, בכותרת The New Joys of Yiddish ("השמחות החדשות של יידיש"), עם הערות שוליים רבות שנוספו כדי להבהיר קטעים שהתיישנו. חלק מהחומר גם סודר מחדש.
בתרבות
בשנת 1998 צ'אק שומר ואל ד'אמטו התמודדו על תפקיד סנטור המייצג את מדינת ניו יורק. במהלך המירוץ, ד'אמאטו התייחס לשומר כאל putzhead. הניו יורק טיימס התייחס לערך putz ב-The Joy of Yiddish וטען כי הביטוי אינו אומר רק "טיפש", כפי שהתעקש ד'אמאטו, אלא היה משפיל במידה ניכרת - בהתבסס על הערך הזה, תרגום טוב יותר עשוי להיות "ראש זין". בסופו של דבר ד'אמטו הפסיד במירוץ; כמה משקיפים מייחסים לתקרית זו את הפסדו בבחירות.
סיפור המדע הבדיוני של הרלן אליסון משנת 1974, "I'm Looking for Kadak" (נכלל בספרו מ-1976 Approaching Oblivion and in Wandering Stars: An Anthology of Jewish Fantasy and Science Fiction) מסופר על ידי חייזר יהודי בעל אחת עשרה זרועות מכוכב הלכת Zsouchmuhn עם אוצר מילים נרחב ביידיש. אליסון מספק "מדריך דקדוקי ומילון מונחים לגויים", שבו, הוא אומר, "המילים ביידיש הן שלי... אבל חלק מההגדרות הותאמו והתבססו על אלו בספר המקורות המופלא The Joys of Yiddish של לאו רוסטן ... שאני מפציר בכם למהר ולקנות, פשוט קריאה טובה."
סרט הפנטזיה של דייב מקין וניל גיימן משנת 2005, MirrorMask, כולל את החידה הקלאסית של רוסטן, שנדונה ב"The Joys of Yiddish" כדלקמן:
הרומן האחרון של ג'ון אפדייק בסדרת "הארנב", "ארנב במנוחה", מעתיק את הבדיחה של רוסטן מהערך tsuris ("צרות").
תרגומים
תרגום של הספר לגרמנית, בשם Jiddisch. Eine kleine Enzyklopädie, יצא לאור בשנת 2002. תרגום לצרפתית, בשם Les Joies du Yiddish, יצא לאור בשנת 2011, ותרגום לצ'כית, בשם Jidiš pro radost, יצא לאור בשנת 2013.
פאול וגנר
פאול וגנר (גרמנית: Paul Wegener; 11 בדצמבר 1874 – 13 בספטמבר 1948) היה שחקן גרמני, תסריטאי ומפיק סרטים. היה מוכר ביותר בשל תפקידו פורץ הדרך בקולנוע האקספרסיוניסטי הגרמני.
ילדותו
לאחותו של פאול היה חבר אשר לימד אותו לקרוא ולכתוב, וכך, כבר בגיל שמונה שנים, פאול החל לקרוא ספרות ללא הפסקה ודקלם מונולוגים.
לאחר שנתיים בבית ספר קתולי, פאול הצעיר עבר לבית ספר אחר, שם הקים עם תלמידים אחרים מועדון דרמה, ערך כתב-עת בכתב יד, והלחין שירים. זו הייתה תקופה מכריעה בחייו של פאול שמיפתה את עתידו. הקשר הראשון של פאול לעולם התיאטרון היה בהופעה בקוניגסברג, שם החלה לראשונה המסירות שלו לכל החיים לעולם הבמה.
תחילת הקריירה בתיאטרון ובקולנוע
בגיל עשרים, החליט וגנר לסיים את לימודי המשפטים ולהתרכז במשחק, הוא סייר במחוזות טרם הצטרפותו ללהקת המשחק של מייק ריינהרדט בשנת 1906. בשנת 1912 החליט לפנות את דרכו למדיום החדש, הקולנוע. והופיע בגרסה של "התלמיד מפראג" מ-1913. במהלך עשיית הסרט שמע לראשונה וגנר על האגדה היהודית הישנה על הגולם מפראג והחליט לעבד את הסיפור לסרט קולנוע, בבימוי וכתיבת משותפת עם הנריק גיילן. הגרסה הראשונה שלו לסיפור "הגולם" (1915, גרסה אבודה) הייתה הצלחה גדולה וביססה את המוניטין של וגנר. בשנת 1917, וגנר יצר פרודיה על הסיפור שנקרא "הגולם והנערה הרוקדת", אך זהו למעשה היה העיבוד שלו לאגדה הגולם: איך הוא הגיע לעולם (1920), הסרט הוא אחד הקלאסיקות של הקולנוע הגרמני ועזר לחזק את מקומו של וגנר בהיסטוריה הקולנועית.
עוד אחד מסרטיו המוקדמים היה "היוגי" (1916), בו שיחק בעצמו את התפקיד של יוגי, ממציא צעיר, אשר סיפק לו את ההזדמנות להכיל שלושה מתחומי העניין שלו: עולם הטריקים הצילומיים (זהו היה אחד מהסרטים הראשונים אשר הציגו אי-נראות), העולם העל-טבעי ומיסטיקה מזרחית.
המשכה
בשנת 1926 הוא הופיעו בסרטו ההוליוודי הראשון והיחיד, "הקוסם" של רקס אינגרם, בו הוא גילם את אוליבר האדו, בעיבוד לסיפורו של סומרט מוהם. לאחר מכן הופיע ב"המקרה המוזר של קפטן רמפר" (1927). ובשנת 1928 כיכב לצד בריג'יט הלם בעיבוד של שותפו הוותיק, הנריק גיילן, ל"אלרון" של האנס היינץ איוורס, בתפקיד פרופסור טן ברינקן, דמוי פרנקנשטיין.
תחת השלטון הנאצי
כאשר הנאצים הגיעו לגדולתם הפוליטית, חברות תיאטרון רבות פורקו ורבים מהשחקנים והבמאים נעצרו, נרדפו והוגלו. עם זאת, וגנר הפך לשחקן של המדינה והופיע בסרטי תעמולה נאציים. בניהם "החיים שלי עבור אירלנד" (1941) ו "Kolberg" - אפוס סרטי תעמולה על המלחמות הנפוליאניות משנת 1944–1945. עם תום המלחמה, וגנר היה מהראשונים לבנות מחדש את החיי התרבות בעיר ברלין. בספטמבר 1945, הופיע בתפקיד הראשי בהפקה של "נתן החכם" בתיאטרון דויטשה בברלין. למרות מצבו הרפואי הרע, וגנר הפך לנשיא בארגון לשיפור הסטנדרטים לתושבים.
סופה
סרטו האחרון של וגנר היה "המנדרינית הגדולה" (1948). ביולי 1948 הוא חזר על תפקידו הקודם, נתן החכם, בתיאטרון דויטשן, אך בסצנה הראשונה הוא התמוטט והמסך נפל.
חייו האישיים ואחרית חייו
וגנר היה נשוי שש פעמים, מתוכם בפעם השלישית והשישית נישואיו היו לשחקנית ליידה סלמנובה, אשר הייתה שותפתו למשחק בכמה הזדמנויות. סלמנובה הפכה לאלמנתו. נישואיו הרביעיים היו לגרטה שרדר שגילמה את השחקנית הראשית ב"נוספרסטו" (1922). הגאוגרף אלפרד וגנר היה בן דודו. הפיזיקאי פרופסור פיטר פ. וגנר היה בנו.
בשנת 1947, סבל וגנר משבץ מוחי אשר התיש אותו וגרם לו לנסוע לשווייץ לקבלת טיפול רפואי. עם שובו לברלין נכנע שוב למחלה, אך סירב לוותר על משחק. הוא קיבל תפקיד בסרטו הקולנועי האחרון "המנדרינית הגדולה" (1948). ביולי 1948, חזר על תפקידו כ"נתן החכם", שם התמוטט. חודשיים לאחר מכן, ב-13 בספטמבר 1948, פאול וגנר מת בשנתו.
פילמוגרפיה
שיחק:
ביים:
6G
בתחום הטלקומוניקציה, 6G (קיצור של: 6th Generation, דור 6) הוא תקן הדור השישי הנמצא בפיתוח עבור טכנולוגיות תקשורת אלחוטית, התומכות ברשתות נתונים סלולריות. זהו היורש המתוכנן לטכנולוגיית 5G, ולפי הצפי יהיה מהיר יותר משמעותית, במהירות של כ-95 גס"ש. כמו קודמותיה, רשתות 6G תהיינה רשתות סלולריות בפס רחב, בהן אזור השירות מחולק לאזורים גאוגרפיים קטנים הנקראים תאים (cell). מספר חברות (כמו נוקיה, אריקסון, וואווי, סמסונג, LG, אפל) גילו עניין רב ב-6G, כמו גם כמה מדינות (כגון סין, דרום קוריאה ויפן). 6G צפויה להיות זמינה מסחרית בשנות ה-30 של המאה ה-21.    יש הערכות שמהירותה תהיה גבוהה מעבר לפי 50 מרשת 5G המהירה ביותר.
טכנולוגיה
מספר מחקרים תרמו להתקדמות ניכרת לקראת 6G. קבוצה שבסיסה באוניברסיטת קליפורניה, סנטה ברברה, טענה להתקדמות משמעותית בטכנולוגיה שתאפשר את פיתוח המכשירים ל-6G. בשני מאמרים שפורסמו ב-"IEEE Electron Device Letters" הם דיווחו על שימוש בטרנזיסטור עשוי מגליום ניטריד "קוטבי" בעל אלקטרונים בניידות גבוהה (HEMT). נוכחותו של מטען זה בטרנזיסטור מעניקה לטרנזיסטור את היכולת לפעול בתדרים גבוהים, מכיוון שהאלקטרונים חופשיים לנוע דרכו במהירות ללא הפרעה. אף על פי שהנתונים טרם פורסמו, החוקרים טוענים כי הם מראים תוצאות מבטיחות, ועל פי התוכנית שלהם הם בסופו של דבר יבדקו את הרכיבים החדשים בתדרים גבוהים אף יותר מבעבר (140GHz ו-230GHz, וגם בתדרים שבתחום הטרה-הרץ).
בשנת 2020, מדענים מהאוניברסיטה הטכנולוגית של נאניאנג בסינגפור ומאוניברסיטת אוסקה ביפן הודיעו כי הם יצרו שבב שתוכנן במיוחד עבור 6G.
באוקטובר 2020, הברית לפתרונות בתעשיית הטלקומוניקציה (ATIS) השיקה את "Next G Alliance", ברית המורכבת מ- AT&T, Ericsson, Telus, ורייזון תקשורת, T-Mobile, מיקרוסופט, סמסונג ואחרים ש"תקדם את המנהיגות הטכנולוגיתה בתחום המובייל בצפון אמריקה ב-6G ומעבר במהלך העשור הבא."
רנו 10
רנו 10 היא מכונית משפחתית קטנה, בעלת 4 דלתות, מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית רנו אשר יוצרה בין השנים 1965–1971. דגם "רנו 10" התבסס על דגם רנו R8, והחליף את דגם הדופין.
במהלך שנות הייצור, יוצרו כ-690,000 יחידות.
מנועי דגם ה"רנו 10" הורכבו ברישיון בדגמי דאף 66 ההולנדית (מנועי 1,289 סמ"ק).
שאנדור גרה (מהנדס)
שאנדור גרה (במקור גרינהוט עד 1899, בהונגרית: Gerő Sándor; סומבטהיי, 31 ביולי 1882 – בודפשט, 17 בינואר 1972) היה מהנדס מכונות יהודי-הונגרי.
גרה היה מנהל בכיר בתעשייה ההונגרית, מזכ"ל, מנהל וחבר באגודות מקצועיות רבות של מהנדסים ונשא בתפקידים בכירים שונים.
ביוגרפיה
שאנדור גרינהוט נולד במשפחה יהודית כבנם של ז'יגמונד גרינהוט, סוחר זכוכית, ושל טיני קוֹהְן (כהן). הוא השלים את לימודיו בגימנסיה הראשית המלכותית בעיר הולדתו (1892–1900). לאחר מכן התקבל לאוניברסיטת יוזף לטכנולוגיה (שמה היום אוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה), שם קיבל את התואר בהנדסת מכונות ב-1904.
במלחמת העולם הראשונה שירת כחייל ולאחר שחרורו מונה בקיץ 1920 למנהל הטכני של "המפעל הראשון של פשט לאפר עצמות ודבקים" (Első Pesti Spódium- és Enyvgyár). מאוחר יותר קיבל על עצמו גם תפקיד הנדסי ב"חברת מכרות קישבש וקורלאט" (Kissebesi és Korláti Kőbányák).
אין מידע לגבי קורותיו בשואה, אך לאחר מלחמת העולם השנייה:
אשתו הייתה מרגיט לוקאץ', בתם של גאבור לוקאץ' ושל רגינה ברויאר, לה נישא ב-9 ביולי 1911 בבודפשט.
לפי מקורות שאין להם כל תיעוד ב-11 בדצמבר 1938 הם המירו את דתם לדת הרומית-קתולית.
מנואל גרסיה-רולפו
מנואל גרסיה-רולפו (בספרדית: Manuel Garcia-Rulfo; נולד ב-25 בפברואר 1981) הוא דוגמן ושחקן קולנוע וטלוויזיה מקסיקני. הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידים בסרטים כמו "עוגה" (2014), "במנוסה" (2016) ו"שבעת המופלאים" (2016), כמו גם בסדרת הטלוויזיה "מצאת החמה עד צאת הנשמה: הסדרה".
ביוגרפיה
גרסיה-רולפו נולד בגואדלחרה, חליסקו, מקסיקו. הוא גדל בחווה בחליסקו, שם למד לרכוב על סוסים. בשלב מסוים הוא נסע לוורמונט ללמוד אנגלית. הוא למד באוניברסיטת דל ואלה דה אטמאחק שם למד תקשורת לפני שהבין שתשוקתו האמיתית היא קולנוע. הוא למד באקדמיה לקולנוע בניו יורק, אך החליט לחזור למקסיקו כדי להמשיך בקריירת המשחק שלו.
קריירה
בשנת 2013 שיחק גרסיה-רולפו בסרט אמריקאי "ברך אותי, אולטימה", כדוד פדרו.
בשנת 2016 הוא שיחק את ווסקז, בעיבוד המחודש לסרט "שבעת המופלאים". התפקיד דרש ממנו ללמוד להשתמש בנשק, שלדעתו היה קשה, אם כי הצהיר: "היו לי שלפוחיות, אבל זה היה מצחיק."
בשנת 2017 שיחק בעיבוד של קנת בראנה לספר מאת אגאתה כריסטי, "רצח באוריינט אקספרס". הוא גילם את בניאמינו מארקס, דמות שמקורה ברומן בשם אנטוניו פוסקארלי והותאמה במיוחד עבורו.
בשנת 2018 שיחק בתור גאלו במותחן הפעולה "סיקאריו: הנקמה" שביים הבמאי האיטלקי סטפאנו סולימה. בהמשך השנה, שיחק בדרמת הפשע "אלמנות" אשר מבוססת על סדרה בריטית באותו שם משנת 1983. את הסרט ביים סטיב מקווין שגם כתב את התסריט בשיתוף עם גיליאן פלין. בנוסף, שיחק ברימייק המקסיקני לסרט האיטלקי "זרים מושלמים" שבין היתר נכנס לשיאי העולם של גינס כסרט בעל מספר גרסאות הרימייק הגדול ביותר.
שנות ה-70 של המאה ה-9
שנות ה-70 של המאה ה-9 היו העשור השמיני של המאה ה-9, החלו ב-1 בינואר 870 והסתיימו ב-31 בדצמבר 879.
אגנש קניירש
אגנש קניירש, (לפני נישואיה בולגאר (במקור בריגר), בהונגרית: Kenyeres Ágnes; בודפשט, 22 ביולי 1911 – 2012) הייתה לקסיקוגרפית, פילולוגית, יהודייה-הונגרייה ועובדת של הספרייה האוניברסיטאית בבודפשט.
ביוגרפיה
אגנש קניירש למדה באוניברסיטה בבודפשט, מוריה היו היסטוריון הספרות יאנוש הורבאט והלשונאי זולטאן גומבוץ. עבודת הדוקטורט שלה פורסמה בשנת 1934 בה חקרה את התפילות ההונגריות במאה החמש עשרה והשש עשרה. עבדה במחלקת כתבי היד של הספרייה האוניברסיטאית והייתה אחראית לטיפול בקודקסים הלטיניים בהונגריה. בין 1960 לבין 1966 ערכה את סדרת ספרי החינוך בשם "עולם התרבות", ובין 1967 לבין 1994 ארגנה וערכה את "הלקסיקון הביוגרפי ההונגרי" החשוב בן ארבעת הכרכים.
משפחתה
אגנש נולדה במשפחה יהודית כבתם של אישטוואן בולגאר (בריגר) (1872–1967) סוחר בגדי אופנה ושל רגינה סלקאי (שולסינגר) (1878–1955).
ב-31 באוקטובר 1935 נישאה לאימרה קניירש (1911–1962) מרצה באוניברסיטה, לימים סופר והיסטוריון ספרותי. לפי רישום תעודת נישואיה אגנש קניירש המירה את דתה לפני נישואיה, לנצרות הרומית-קתולית כדתו של בעלה אימרה קניירש.
מוג'וצרטופס
מוג'וצרטופס (שם מדעי: Mojoceratops) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים שחי בתקופת הקרטיקון בגיל הקמפן כ-76-75 מיליון שנה לפני זמננו. פירוש השם הוא "פנים בעלי קרניים בעלי מקסם האהבה" (מוג'ו mojo - מקסם האהבה, צראט/קראט κερατ - קרן, אופס ωψ - פנים). הוא תואר וסווג מדעית ב-2010 על ידי ניקולס לונגריץ'.
מוג'וצרטופס חי בקרטיקון העליון בקמפן באמריקה הצפונית ושרידיו התגלו באלברטה שבקנדה. הוא היה דינוזאור צמחוני שהלך על ארבע. מעריכים שאורכו היה כ-7 מטר ומשקלו כשל קרנף בוגר. למוג'וצרטופס הייתה עטרה ארוכה עם "חלונות" עטרה גדולים בדומה לכסמוזאורוס. קרני הגבה שלו היו בינוניות וקרן האף שלו צרה בצורת להב דק.
המוג'וצרטופס תואר על בסיס הגולגולת AMNH 5401 של המוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע, ששויכה למין הכסמוזאורוס Chasmosaurus kaiseni. הגולגולת המקורית לא הייתה שלמה ושוחזרה בחלקה על סמך ההנחה שהיא גולגולת של כסמוזאורוס. מחקר מחדש של גולגולת זו הטיל ספק בשייכות זו והציע ש-Chasmosaurus kaiseni הוא למעשה סוג חדש - מוג'וצרטופס. מכיוון שעצם ה-parietal של העטרה הייתה חסרה בגולגולת זו - קשה מאוד לזהות את המין בוודאות ולכן Chasmosaurus kaiseni הוא כיום טקסון מוטל בספק. מאז נמצאו עוד מספר גולגולות חלקיות באלברטה על ידי מוזיאון טירל המלכותי ואלה יוחסו למוג'וצרטופס. כמו כן הועלתה הסברה שאאוצרטופס הוא בעצם מוג'וצרטופס.
להלן מיקומו הפילוגנטי בקליידוגרמה מאת ד"ר סקוט סמפסון ב-2010:
הבטחות שצריך לקיים
כותרת הספר נכתבה בהשראת משפט משיר שכתב המשורר האמריקאי רוברט פרוסט, וזאת מתוך שורה משירו של פרוסט "עצירה ליד חורש בערב מושלג".
הניו יורק טיימס תיאר את הספר כ"סיפור אישי מרתק".
תוכן הספר
מלבד זאת כתב כיצד גבר על הגמגום שבו לקה וזאת לאחר שבילה שעות רבות בציטוט שירה מול מראה.
אנטל בקפי
אנטל בקפי (במקור נתן קאן-Nathan Kann, בהונגרית: Békefi Antal; סנטש, 1 בספטמבר 1858 – סגד, 2 באוקטובר 1907) היה נובליסט, סופר, עיתונאי, עורך. אביו של המחזאי לאסלו בקפי.
ביוגרפיה
אנטל בקפי נולד במשפחה יהודית כבנם של לאופולד קאן, סוחר ושל רוזליה בק. המשפחה עברה מספר פעמים למקומות שונים ובסופו של דבר התיישבה בעיר סגד. באותה תקופה אנטל כבר למד בבית הספר התיכון בשמו המקורי אנטל קאן. הוא סיים את בית הספר התיכון הריאלי המקומי בשנת 1875 והתקבל לחוג האופרה של בית הספר לדרמה בבודפשט. הוא עזב את בית הספר בגלל מחלת השחפת. הוא החליף את שמו לבקפי, כנראה בתקופת לימודיו בבית הספר לדרמה. בקפי גם כתב שירים באופן קבוע והזדמן לו לפרסם אותם בעיתון של סגד (Szegedi Néplap).
בשיטפון של 1879 בסגד נהרס בית משפחתו של בקפי. בקפי נאלץ לעבור לבודפשט בגלל מצבו הבריאותי. בשנת 1879 החל בקריירה כעיתונאי והפך לעובד בעיתון העצמאי של בודוג מנדה. הוא כתב רבות על האירועים העצובים של השיטפון הגדול בסגד. מאמריו פורסמו בזה אחר זה על ידי "העיתון העצמאי". בשנת 1880 קיבל עבודה במשרה מלאה במשרד הנהלת החשבונות בסגד, אך הוא רצה גם בפעילות אינטלקטואלית ושיחק גם בשתי הצגות עם חובבים בסגד. באחת הקומדיות של אדה סיגליגטי - ליליום - הוא גילם את המלצר דיורי, אך מערכת היחסים שלו עם חובבי התיאטרון נפסקה עד מהרה. הוא היה עסוק יותר בספרות. שיריו פורסמו על ידי כתבי העת "הונגריה" (Magyarország), נאגיווילאג (Nagyvilág), סגדי היראדו (Szegedi Híradó), הוא ניסה למצוא עבודה שוב כעיתונאי. אפילו הסופר קלמן מיקסאט ביקש ממנו לכתוב מאמר לניסיון.
בקיץ 1881 מיקסאט, הסופר שהיה מוכר מאוד בסגד והיה גם עיתונאי בכיר של ה"סגדי נפלו" (יומן סגד) עזב לבודפשט, כך התפנה מקום בעיתון, שאותו קיבל בקפי. בשנת 1887 בקפי היה כבר כתב בכיר בעיתון, ובשנת 1899 התמנה לעורך הראשי של העיתון הגדול ביותר מחוץ לבודפשט הבירה.
מבין יצירות הספרות של בקפי, הסיפורים הקצרים על חיי האיכרים הם אלה שראויים לתשומת לב מיוחדת. בשנת 1887 היה המייסד, סגן הנשיא ואחר כך היושב ראש של מפלגת העצמאות המקומית והמפלגה של 1848. היו לו הישגים מצוינים בשיפור מצבם החברתי והכלכלי של העיתונאים בערי השדה והכפר, וגם בתפקידו כסגן נשיא "איגוד העיתונאים הכפריים" הוא פעל רבות למען מטרה זו.
הוקרה
במאי 1905 חגג בקפי את רבע המאה לקריירה העיתונאית שלו. הוא התקבל על ידי ההנהלה הרשמית של העיר סגד ובמיוחד על ידי חבריו לקבוצת הכתבים. עבודתו כעיתונאי וכעורך קיבל את הכבוד הראוי.
חייו הפרטיים, מותו
בשנת 1889 התחתן עם השחקנית המוכשרת של תיאטרון סגד, וילמה קיקמזאי (1864–1891), ובשנת 1891 נולד להם בן. אשתו נפטרה מקדחת לידה (כשהתבגר הפך הילד לקומיקאי ומחזאי קברט מפורסם בשם לאסלו בקפי). האלמן אנטל בקפי התחתן בשנית ב-1903 עם בתו של בעל בית המרקחת המקומי. בינואר 1906 בקפי חלה וכבר שהה במיטה בקביעות. המשפחה עשתה הרבה כדי לרפא אותו, אך בסופו של דבר גרמה למותו מחלת השחפת מצעירותו. סופרים, עיתונאים ומנהיגי העיר נפרדו ממנו וספדו לו בעל פה ובכתב.
עבודותיו
הפסוק שלו הפך בן אלמוות במוזיקה של דנקו פיסטה: "הכינור שלי שבור, הוא לא רוצה לדבר...".
ליגת העל הסינית בכדורגל
הסופר ליגה הסינית (במנדרינית: 中国足球协会超级联赛) היא ליגת הכדורגל הבכירה של סין אשר נערכת מאז 1994 כליגת כדורגל מקצוענית. בשנת 2004 אורגנה מחדש במתכונתה הנוכחית ומשנת 2014 חברת פינג אן ביטוח היא בעלת החסות העיקרית של הליגה.
העונה מתחילה בפברואר או במרץ ומסתיימת בנובמבר או בדצמבר. ברם, עונת 2021 תחל באפריל.
היסטוריה
ב-1954 החלה להתקיים ליגה למשך שנתיים "הליגה הלאומית בכדורגל" בו זכתה שוב קבוצה שייצגה את צפון-מזרח סין, וב-1955 קבוצה של מרכז הספורט.
מ-1956 ועד 1962 התקיימה ה"ליגת הכדורגל הלאומית הג'יאה ליג" שהתחלקה ל-2 בתים עם ירידות ועליות ביניהם שהחלו ב-1957.
בשנות ה-80, הרשתה המדינה לחברות וגופים כלכליים להשקיע כספונסרים בקבוצות הכדורגל מה שפיתח את הליגה. בשנת 1987 הפכה הליגה לחצי-מקצוענית עם חוזים חלקיים שניתנו לשחקנים שהתמקצעו בכדורגל שהפך למקצוע היחידי שלהם.
השיטה בליגה שונתה והמתכונת הפכה להיות מפגשי בית-חוץ לראשונה בהיסטוריה של הליגה.
ב-1994, כחלק מהרפורמה בתחום הספורט והכדורגל בפרט, החלה הליגה את דרכה כליגת כדורגל מקצוענית לגמרי עם 12 קבוצות ונקראה "הג'יא ליגה". בשנת 2004 הוקמה "הסופר ליג הסינית" והג'יא ליגה (ששימשה אז כליגה הראשונה) הפכה לליגה השנייה, וכך נוצרה מערכת ליגות של 2 ליגות מקצועניות.
לאורך השנים נוצרו מגבלות על מספר הזרים שיכולים לשחק בכל קבוצה, אך הכסף בו משקיעות הקבוצות הלך וגדל, וכיום הליגה נחשבת לאטרקטיבית מבחינה כלכלית, אפילו עבור שחקנים מאירופה.
הקבוצה המצליחה והעשירה ביותר בליגה היא גואנגג'ואו אוורגראנד שמחזיקה ב-8 אליפויות הליגה מאז הרפורמה ב-2004.
לקראת עונת 2021, התאחדות הכדורגל הסינית הורתה לכל המועדונים לחסל כל התייחסות לחברות מסחריות של שמם ובינואר-פברואר 2021 כלל הקבוצות שינו את שמן, אף ששתי קבוצות פורקו אחרי שהחברות משכו מהן את השקעתן.
מבנה
האלופה בסוף כל עונה מעפילה לליגת האלופות האסיאתית, השתיים שאחריה משתתפות בשלב הבתים, ובעוד ששתי הקבוצות האחרונות יורדות לג'יא ליגה השנייה ואת מקומם תופסות שתי הקבוצות הראשונות מליגת המשנה.
שחקנים זרים
כדורגלנים זרים רבים משחקים בליגה הסינית ומקבלים משכורות גבוהות מאוד, ביחס לנהוג בליגות ספורט אחרות בסין. זרים רבים מסרביה, ברזיל, הונדורס, פורטוגל, ישראל ואמריקה הלטינית הוחתמו בליגה הסינית הן כמאמנים והן כשחקנים, על אף שישנה מגבלה על מספר הזרים שמותר לשתף במשחק, שעומדת כיום על ארבעה שחקנים.
במהלך השנים נקבעו תקנות שונות המגבילות את מספרם של השחקנים הזרים היכולים לשחק בכל קבוצה. עם הקמת של הליגה, בשנת 1994, הוגבל מספר הזרים לשלושה. בשנת 2001 הוגדלה מכסת הזרים לארבעה, אך רק שלושה זרים הורשו לשחק בו זמנית. בנוסף, נקבע איסור על שחקנים זרים לשחק בעמדת השוער. בשנת 2004 הוחמרו ההגבלות על מספרם של זרים - מספר הזרים המקסימלי הוגבל לשלושה, כאשר מקסימום שני זרים הורשו לשחק בו בזמן. לאחר שלוש שנים הוחזר מספר הזרים המקסימלי לארבעה, כאשר רק שלושה יכולים לשחק בכל זמן נתון. בנוסף, שחקנים מהונג קונג, מקאו וטאיפיי הסינית לא נחשבו כזרים, למעט שוערים.
בשנת 2009 נקבע שבנוסף לארבעת הזרים כל קבוצה יכולה לצרף שחקן נוסף מאחת מהמדינות החברות בקונפדרציית הכדורגל של אסיה (AFC). שחקן ממדינות ה-AFC הורשה לשחק בנוסף למכסת שלושת הזרים שנקבעה. בשנת 2017 בוטלה התקנה האחרונה וההגבלה של שלושה זרים חלה גם על שחקני ה-AFC.
מלכי השערים וההופעות
כתב מודגש מתייחס לשחקן פעיל.
ראובן וירובניק
ראובן וירובניק (12 בינואר 1949 - 15 באפריל 2017) היה שופט כדורסל ישראלי, ששפט גם במשחקי כדורסל באירופה. כיהן כיו"ר איגוד השופטים ויו"ר הוועדה המקצועית של איגוד השופטים.
ביוגרפיה
במהלך קריירת השיפוט שפט במספר משחקי כדורסל בעלי חשיבות רבה, בהם:
במקביל לקריית השיפוט עבד בחברת אל על במשך 44 שנים. בשנת 1999 מונה לסמנכ"ל משאבי אנוש, תפקיד ממנו פרש בפברואר 2014.
נפטר ב-15 באפריל 2017 בגיל 68 לאחר מאבק במחלה קשה. הובא למנוחות בבית העלמין סגולה שבפתח תקווה. בהלווייתו השתתפו חברת הכנסת איילת נחמיאס-ורבין, שעבדה עמו באל על, פיני גרשון, אריק שיבק, ארז אדלשטיין ועמיתים נוספים מעולם הכדורסל.
שנות ה-60 של המאה ה-9
שנות ה-60 של המאה ה-9 היו העשור השביעי של המאה ה-9, החלו ב-1 בינואר 860 והסתיימו ב-31 בדצמבר 869.
אפקט התקשורת העוינת
טביעת המושג
המונח "אפקט התקשורת העוינת" נטבע בידי החוקרים רוברט ואלון, לי רוס ומארק לפר בשנת 1985. החוקרים הכינו מקבץ דיווחים טלוויזיוניים מרשתות הטלוויזיה המרכזיות בעולם בנושא טבח סברה ושתילה. הם הקרינו את המקבץ למספר קבוצות של נדגמים, ובכל קבוצה היו נדגמים שהזדהו מראש כאוהדי ישראל, נדגמים שהזדהו מראש כתומכים בפלסטינים ונדגמים נייטרליים.. כללית, אוהדי ישראל דיווחו כי תפסו את הכתבה כפרו־פלסטינית ותומכי הפלסטינים דיווחו כי תפסו את הכתבה כפרו־ישראלית. כך, למשל, בסולם מדידה אורדרינאלי בין 1 ל־9 כש־1 פירושו הטיה אנטי־ישראלית חזקה, 5 פירושו דיווח מאוזן ו־9 הטיה פרו־ישראלית, קיבל הדיווח ציון ממוצע 2.9 בקרב אוהדי ישראל, 3.8 בקרב הנייטרליים ו־6.7 בקרב אוהדי הפלסטינים.
מעבר לזאת, תומכי הצד הערבי סיווגו 42% מההתייחסויות לישראל כתומכות ורק 26% כביקורתיות ואילו אוהדי ישראל זיהו רק 16% מאזכורי ישראל בכתבה כאוהדים ו־57% כשליליים לישראל.
ממצא אחר של הניסוי היה הקשר בין הידיעות הכלליות לתפיסת ההטיה. ככל שהנחקרים גילו בשאלון המקדים ידע רב יותר על הסכסוך הישראלי-ערבי, כך גברה נטייתם לזהות הטיה בלתי הוגנת בכתבה לטובת היריב.
התופעה תועדה מאז במחקרים על סיקור קונפליקטים נוספים, אידאולוגיים, דתיים ולאומיים והיא מורגשת בעיקר כאשר הזיהוי של הצופה עם הקבוצה משמעותי והקבוצות מובחנות היטב לאורך זמן וחשות מאוימות.
מנגנוני הטיה
קתלין שמיט ואלברט גונטר בחנו שלושה מנגנוני עיבוד אינפורמציה העשויים ליצור את אפקט התקשורת העוינת: בניסוי בו התבקשו משתתפי ועידת חקלאות אורגנית וחוקרי ביוטכנולוגיה להעריך מאמר על הנדסה גנטית במזון, נמצא אישוש בעיקר למנגנון השלישי (הפעלת סטנדרטים שונים ביחס לעמדות היריב). כך העריכו תומכי כל צד את המומחים, שעמדתם נוחה להם, כבני סמכא. כמו כן, העריכו אותם תומכים את המומחים שצידדו בעמדה המנוגדת כחסרי אמינות. במידה מועטה יותר נמצא אישוש למנגנון המיון הסלקטיבי אך לא לזיכרון סלקטיבי.
השפעת אמצעי התקשורת
תפיסת העוינות התקשורתית מנוגדת לכאורה להטיה הפוכה הנוגעת למידע המופיע מחוץ לתקשורת ההמונים. כשמדובר ב"מחקר" או בעבודה אקדמית אנשים נוטים להעניק משקל יתר לעובדות המחזקות את עמדת המוצא שלהם ולכן חומר כזה יראה להם כתומך ולא כעוין. כך למשל כאשר תומכים ומתנגדים לעונש מוות קראו דו״ח המסכם ראיות על תועלת ונזק בעונש הזה, מצאה כל קבוצה כי העובדות תומכות בעמדתה והקצינה את התמיכה או ההתנגדות בעקבות הקריאה.
כאשר הכתבה משודרת או מפורסמת בכלי תקשורת המזוהה עם אחד הצדדים תגבר הנטייה לזהות הטיה. ג'ואל טרנר ביים כתבות ב־CNN המזוהה בציבור כבעלת קו ליברלי וב־FOX הנחשבת כנוטה לצד השמרנים. הכתבות עסקו בנושאים המצויים במוקד המחלוקת הציבורית בארצות הברית, בסוגיות מהגרים בלתי חוקיים ומלחמת עיראק. הטקסט לכתבות נלקח משידורים אמיתיים של אותן חדשות, אך הוצג מאולפן של הרשת המתחרה כשה"שדרן" מזהה עצמו כשייך ל־FOX או ל־CNN. כתבת CNN, כשהיא מוצגת מאולפן FOX, נשפטה על ידי הצופים כמוטה לטובת הימין, ואילו כשאותו טקסט מוקרא מפי "כתב CNN" הוא נקלט כ"ליברלי" ולהפך.
רנו 3
רנו 3 (בצרפתית: Renault 3) היא מכונית סופר מיני, 5 דלתות, האצ'בק, מתוצרת יצרנית הרכב ההצרפתית רנו אשר יוצרה בין השנים 1961-1962.
רנו 3 היא למעשה גרסה זולה של דגם רנו 4.
סך הכול יוצרו 2,526 יחידות רנו 3.
סוראפניב
סוראפניב (Sorafenib) הוא החומר הפעיל בתרופה נקסבר (Nexavar). כתרופה אונקולוגית המאושרת ורשומה לטיפול בסרטן בלוטת התריס, סרטן הכבד וסרטן הכליה. זוהי תרופה אנטי סרטנית אורלית הניטלת בבליעה.
התרופה כלולה בסל הבריאות לפי התנאים הבאים:
מנגנון פעולה
לתרופה נקסבר פעילות כפולה: היא מונעת שגשוג של תאי גידול ומונעת הצמחת כלי דם המזינים את הגידול. נקסוור מעכבת את פעולת האנזים טירוזין קינאז האחראי לתהליך כימי הגורם לתא הסרטני לגדול ולהתחלק. נקסבר פועלת גם לעצירת ההתפתחות של כלי דם חדשים הנוצרים על ידי הגידול הסרטני, שתפקידם להזין את הגידול. עיכוב התפתחות כלי הדם החדשים פוגם באספקת החמצן והמזון לגידול הסרטני והוא מתכווץ או מפסיק להתפתח. נקסבר שייכת למשפחת תרופות הקרויות "מעכבי קינאז", הפוגעות ביכולת הגדילה של תאים סרטניים.
פרמקולוגיה
נקסבר (סוראפניב) היא תרופה ביולוגית מעכבת מספר טירוזין קינאזות (VEGFR ו PDGFR) וכן RAF קינאזות (C-RAF יותר מאשר B-RAF). פעילות יתר של פרוטאין קינאזות היא גורם מפתח בשיפעול תהליכים שגורמים להפיכת תא רגיל לתא סרטני. המסלולים הללו כוללים: RAF – קינאז, PDGF (platelet-derived growth factor, קולטנים 2 ו-3 של VEGF וכן c Kit - הקולטן ל-Stem cell factor. סוראפניב ייחודי בפעילותו על מסלול RAS/ RAF /MEK/ERK (מסלול MAP קינאז) סוראפניב מעכב גם קינאזות תוך תאיות של תראונין וסרין (wild-type C-RAF ,B-RAF מוטאנטי ורגיל)
סרטן כליה
בארצות הברית: סוראפניב אושרה לטיפול בסרטן הכליה על ידי ה-FDA (מנהל המזון והתרופות האמריקאי) באירופה: סוראפניב אושרה לטיפול בסרטן הכליה על ידי EMA (הסוכנות האירופית לתרופות) בישראל: סוראפניב אושרה לטיפול בסרטן הכליה על ידי אגף הרוקחות במשרד הבריאות
סרטן כבד
בארצות הברית: סוראפניב אושרה לטיפול בסרטן כבד על ידי ה-FDA באירופה: סוראפניב אושרה לטיפול בסרטן כבד על ידי EMA בישראל: סוראפניב אושרה לטיפול בסרטן כבד על ידי אגף הרוקחות במשרד הבריאות
סרטן בלוטת התריס
בארצות הברית: סוראפניב אושרה לטיפול בסרטן בלוטת התריס על ידי ה-FDA באירופה: סוראפניב אושרה לטיפול בסרטן בלוטת התריס על ידי EMA בישראל: סוראפניב אושרה לטיפול בסרטן בלוטת התריס על ידי אגף הרוקחות במשרד הבריאות
סרטן כליה
במחקר שפורסם בינואר 2007 ב New England Journal of Medicine סוראפניב הוכיח יכולת להאריך את משך ההישרדות ללא התקדמות המחלה (Progression-free survival) בחולים עם סרטן כליה מתקדם מסוג clear-cell Renal Cell Carcinoma שמחלתם התקדמה למרות טיפול סיסטמי קודם אחד לפחות. חציון ההישרדות ללא התקדמות המחלה בחולים שטופלו בסוראפניב היה 5.5 חודשים לעומת 2.8 בקבוצה שטופלה בפלאצבו. ה (hazard ratio היה 0.44 (P<0.01). במסגרת מחקר 1-TIVO (מחקר פאזה שלישית) סוראפניב שימש בזרוע הביקורת בחולים עם סרטן כליה מסוג clear-cell Renal Cell Carcinoma. במחקר זה, חציון ההישרדות ללא התקדמות המחלה בחולים שטופלו בסוראפניב היה 9.1 חודשים. במחקר פאזה שלישית (מחקר INTORSECT) טיפול בסוראפניב כקו טיפולי שני, האריך את ההישרדות הכללית (overall survival) של חולי סרטן כליה בלמעלה מארבעה חודשים לעומת טיפול בטמסירולימוס.
סרטן כבד
במחקר פאזה שלישית (מחקר SHARP) שפורסם ביולי 2008 ב-New England Journal of Medicine טיפול בסוראפניב האריך את הישרדות הכללית (overall survival) בחולי סרטן כבד מתקדם מסוג Hepatocellular carcinoma. במחקר הושג שיפור של 2.8 חודשים בהישרדות הכללית של חולים שטופלו בסוראפניב לעומת חולים שטופלו בפלאצבו (חציון של 10.7 חודשים בהשוואה ל-7.9 חודשים בזרוע הפלאצבו). ה-(hazard ratio (HR היה 0.69 (P=0.0001).
סרטן בלוטת התריס (תירואיד)
מספר מחקרי פאזה שנייה הדגימו יעילות של טיפול בסוראפניב יעיל בחולים עם סרטן בלוטת התריס ממוין שמחלתם מתקדמת ואינה מגיבה לטיפול ביוד רדיואקטיבי. בינואר 2013 התפרסמו תוצאות מחקר פאזה שלישית שבו הוערכה סוראפניב בחולי סרטן בלוטת התריס מתקדם-מקומי או גרורתי עמיד ליוד רדיואקטיבי (Iodine-refractory (differentiated thyroid cancer השיג שיפור מובהק סטטיסטית בהישרדות ללא התקדמות המחלה. המחקר, המוכר כמחקר DECISION (stuDy of sorafEnib in loCally advanced or metastatic patientS with radioactive Iodine refractory thyrOid caNcer), שבדק את היעילות והבטיחות של סוראפניב בהשוואה לפלצבו הוצג ב-plenary session ביוני 2013 בכנס של האיגוד האונקולוגי האמריקאי ASCO. המחקר הראה שיפור מובהק סטטיסטית בהישרדות ללא התקדמות המחלה: חציון של 10.8 חודשים בחולים המטופלים בסוראפניב בהשוואה ל-5.8 חודשים בזרוע הפלאצבו ה (hazard ratio (HR היה 0.587 (p<0.0001). התכנון המקורי של המחקר איפשר לחולים שטופלו בפלאצבו לקבל טיפול בסוראפניב (cross-over) ו-71% מהחולים בזרוע הפלאצבו עברו לטיפול בסוראפניב. התוצאות הסופיות של המחקר הוכיחו כי נקסבר יעילה בטיפול בחולי סרטן בלוטת ממוין (DTC) גרורתי, עמיד לטיפול ביוד רדיואקטיבי. על סמך מחקר זה התרופה אושרה לשימוש בהתוויה זו ברחבי העולם. זוהי התרופה הראשונה שהוכיחה יעילות בקבוצת חולים זו.
תופעות לוואי
עיקר תופעות הלוואי הן בדרגת חומרה נמוכה (דרגה 1 ודרגה 2). תופעות הלוואי השכיחות של השימוש בסוראפניב כוללות: פריחות, תגובת עור יד/רגל (HFSR -palmar-plantar erythrodysesthesia), שלשול, יתר לחץ דם ועייפות.
סקוט ג. בורג
'''סקוט ג. בורג''' הוא גאולוג ועובד מדינה אמריקאי. מאז 1 בספטמבר 2017 הוא מכהן כממלא מקום המשנה למנהל המועצה למדעי כדור הארץ ב קרן הלאומית למדע (ארצות הברית), NSF.
השכלה
בורג קיבל תואר ראשון בגאולוגיה מפומונה קולג' בקליפורניה ותואר שני ודוקטורט מאוניברסיטת אריזונה. עבודת הדוקטורט שלו הוכתרה בשם "גרניטואידים של ארץ ויקטוריה הצפונית, אנטארקטיקה (טקטוניקה, נאודימיום-איזוטופים, גאוכימיה, פטרולוגיה, סטרוניום-איזוטופים).
קריירה
בורג החל את הקריירה שלו כחוקר באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. לאחר מכן עבד במשרד האנרגיה של ארצות הברית, ובהמשך לכך הצטרף לסגל הקרן הלאומית למדעים. בין 2003 ל-2016 היה מנהל המחלקה למדעי אנטארקטיקה בקרן הלאומית למדעים, וב-2016–2017 כיהן כראש מדור בפועל לתשתיות ולוגיסטיקה באנטארקטיקה במסגרת מחלקת תוכניות הקטבים של הקרן הלאומית למדעים. ב-2017 החל לשרת כמנהל עמית למדעי כדור הארץ בקרן הלאומית למדעים.
משלחות מחקר
בורג השתתף בשש משלחות מחקר באנטארקטיקה, בארבע מהן כראש המשלחת. משלחת שבה השתתף בשנים 1978–1979, ביקרה לראשונה בנונאטאקים, שכונו סייג'הן על שם הקמיע של קבוצת הספורט באוניברסיטת פומונה (קליפורניה), שם למד בורג. באותה משלחת כינה בורג את "פסגת הלשון", על פי המורנה דמוית הלשון שבראשה.
ינס יול
ינס יול (בדנית: Jens Juel; 12 במאי 1745 – 27 בדצמבר 1802) היה צייר דני, הידוע בעיקר בזכות הדיוקנאות הרבים שלו הוא נחשב כצייר הדיוקנים הדני המוביל ב.
ביוגרפיה
הוא נולד בבית אחיה של אמו יוהאן יורגנסן, שהיה מורה בבית ספר בבלסלב שבאי פונן. ינס יול היה בנם של וילהלמיין אליזבת יול, ויורגן יורגנסן שהיה מנהל בית ספר בגמבורג, לא רחוק מבלסלב.
יול גילה עניין בציור מגיל צעיר, והוריו שלחו אותו להיות חניכו של הצייר יוהאן מייקל גרמן בהמבורג, שם עבד קשה במשך חמש או שש שנים והשתפר עד כדי כך שרכש מוניטין של צייר. במהלך לימודיו התפרנס מציור נופים, דיוקנאות ותמונות ז'אנר. בשנות העשרים המוקדמות שלו, עבר לקופנהגן כדי ללמוד באקדמיה הדנית המלכותית לאמנות. בשנת 1767 הוענקה לו מדליית הזהב הקטנה ובשנת 1771 מדליית הזהב הגדולה, שניהם לנושאים מקראיים.
יול קבור בבית הקברות באסיסטנס בקופנהגן.
משה גורליק
משה "מושיק" גורליק (כ"ב בחשוון ה'תש"ב, 11 בנובמבר 1941 - י"א בחשוון ה'תשס"ב, 28 באוקטובר 2001) היה איש ציבור ופעיל התיישבות ישראלי, ממייסדי מושב רמת מגשימים, ומועצה אזורית גולן וראש המועצה הראשון.
ביוגרפיה
נולד בנתניה לחיים ורחל גורליק. ב-1968 נמנה עם הגרעין המייסד של מושב רמת מגשימים ברמת הגולן. זמן קצר לאחר העלייה לקרקע, נולד בנו הבכור חיים, שהיה הילד הראשון ברמת מגשימים. מושיק הפך למרכז המשק במושב. היה מיוזמי הקמת ישיבת הגולן במשכנה הראשון ברמת מגשימים. היה מיוזמי הקמת מאגר המים חיתל המשותף לרמת מגשימים, נוב ואבני איתן.
בשנת 1978 נבחר ליו"ר המינהל האזורי ברמת הגולן, אז תחת מועצה אזורית עמק הירדן. הוא פעל לייסוד מועצה אזורית עצמאית ליישובי הגולן. ב-1 באפריל 1979 הוכרזה מועצה אזורית גולן, ומושיק נבחר לעמוד בראשה. ב-12 ביוני 1979 התפטר מראשות המועצה, אך המשיך לכהן בהתנדבות כסגן יו"ר המועצה האחראי על נושא הכספים. לאחר מכן היה מנהל מדור תכנון ופיתוח במחלקה להתיישבות בסוכנות היהודית, ומראשית שנות ה-80 היה מנהל חבל גליל גולן במחלקה. כמו כן, היה חבר בהנהלת תאגיד המים מי גולן, אתר החרמון, יקבי רמת הגולן, ויו"ר המנהלים של "החברה לפיתוח מפרץ אמנון".
היה פעיל במפד"ל, והיה מאנשי מחנה ארץ ישראל השלמה במפלגה שדגלו בקו יותר ניצי ואיימו לפרוש מהמפלגה ולהקים את סיעת "איתנים" יחד עם הרב חיים דרוקמן.
היה נשוי למאירה ואב לשישה. שמו הונצח באולם כינוסים במדרשת הגולן בחיספין.
ניקולה ז'יז'יץ' (כדורסלן)
ניקולה ז'יז'יץ' (בסרבית: Никола Жижић; נולד ב-17 בפברואר 1994) הוא כדורסלן מונטנגרי המשחק בעמדת הקלע במטאלץ ולייבו.
קריירה
הוא החל את קריירת הבוגרים שלו בעונת 2010/2011, בה שיחק בבודוצ'נוסט פודגוריצה.
בשנת 2012 עבר לסוטייסקה ניקשיץ', בה שיחק במשך ארבע עונות. בשנת 2013 זכה איתה בגביע המונטנגרי, כשהוא קולע את מספר הנקודות הרב ביותר בטורניר הגמר.
בספטמבר 2016 חתם לשלוש עונות בזלזניק בלגרד, אך לבסוף עזב אחרי עונה אחת.
ב-17 בדצמבר 2018 חתם בדינאמיק.
עדלי סטוק
עדלי סטוק (נולד ב-1960) הוא מעצב גרפי ישראלי ומנכ"ל משותף ומנהל קריאטיבי בחברת מיתוג מובילה.
ביוגרפיה
נולד בארצות הברית ב-1960, בוגר המחלקה לתקשורת חזותית, בצלאל לשנת 1985. המשיך ללימודי תואר שני באוניברסיטת אאיצ'י לאמנות ומוזיקה, יפן. משנת 2007 הוא מרצה בכיר במחלקה לתקשורת חזותית באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל.
בין השנים 1996-1990 היה המעצב ומנהל הקריאטיב במשרדיה הראשיים של חברת שיסיידו בטוקיו, יפן. לאחר מכן, בין השנים 2003-1996, פעל בחברה שהקים, "עדלי דיזיין", ושימש חבר הנהלה בקבוצת מקאן אריקסון. במקביל, בין השנים 2003-2001, היה המנכ"ל של חברת FutureBrand Israel - נציגות חברת המיתוג הבינלאומית בארץ.
בין השנים 2019-2003 היה מנכ"ל משותף ומנהל קריאטיבי בחברת המיתוג "Adlai & Partners".
בין מהלכי המיתוג והעיצוב להם היה שותף בשני העשורים הראשונים של המאה ה-21: מהלך מיתוג כולל לבנק הממוזג "מזרחי טפחות", עיצוב אריזות לחברת "טבע", מיתוג ועיצוב הזהות התאגידית של חברת "בזק", מיתוג מחדש של חברת הביטוח "הפניקס", מיתוג חברת פז ומותג Yellow, בניית מותג "יקב טפרברג" ועיצוב זהות תת-המותג "יקבי אפרת", עיצוב אריזות לסדרות המוצרים השונים של גלידת "שטראוס", מהלך מיתוג כולל ועיצוב אריזות המוצרים למחלבת "טרה", כולל אריזות המותג "Muller" בישראל.
אברהם יצחק גרינבוים
ביוגרפיה
נולד ברחובות לאביו הרב ישראל מרדכי - מנהל סמינר בית יעקב בעיר, ולאימו אסתר דבורה. התחנך בישיבת כנסת ישראל-חברון בירושלים, ממנה המשיך לבית המדרש להוראה ע"ש הרצוג בכפר-סבא. לאחר נישואיו שימש בתפקידי חינוך שונים, כשבמקביל החל לעסוק בקירוב רחוקים ופעילות החזרה בתשובה.
בשנת תשנ"ז (1997) שב לישראל וייסד את הישיבה התיכונית נהורא, מוסד תורני המשלב סגנון לימוד תורני עם לימודי תיכון. את הישיבה הקים יחד עם משפחת אלעזר וחמי פרוכטר, והעמותה - נהורא תלמי אברהם, היא על שמו של אביה של הגברת פרוכטר- אברהם אלימלך פישמן. תחת הכוונתו הפכה הישיבה, שהייתה מהראשונות הפועלות בסגנון זה - לפורצת דרך הן במגזר החרדי והן בציונות הדתית. בוגרי נהורא ממשיכים בעיקר לישיבות גבוהות ובהמשך לשירות צבאי וללימודים אקדמאים.
במקביל מונה ליו"ר קרן וולפסון העולמית, קרן פילנתרופיה מיסודו של הנדבן זאב וולפסון. במסגרת תפקידו זה פועל לחיזוק היהדות, בין השאר דרך ארגוני 'נפש יהודי', 'ערכים' ועוד, בישראל הרשת פועלת לחיזוק החינוך היהודי ובכלל בערי הפריפריה.
כמו כן משמש כיו"ר תנועת הנוער "אור ישראלי", שהוקמה על ידי חתן פרס ישראל, הרב יצחק דוד גרוסמן במטרה להעניק לבני נוער בסיכון מסגרת חינוכית תורנית משלימה. לתנועה כ-120 סניפים בכל רחבי הארץ.
בשנת ה'תשע"ד (2013) הקים בכרמיאל את ישיבת זיו-אור, כסניף לישיבת נהורא הוותיקה. ישיבה זו היוותה בעצם את התנופה להקמת הסניפים שבאו ויבואו אחריה.
משנת ה'תשע"ה משמש כחבר במועצה הציבורית של המכון החרדי למחקרי מדיניות.
בחודש אלול ה'תשע"ז (2016) פתח בנתניה את ישיבת זיו-אור, סניף נוסף לרשת זיו-אור. בראשות הישיבה בפועל עומד בנו, הרב נועם מנחם גרינבוים שליט"א.
בחודש אלול ה'תשע"ח (2018) יסד יחד עם הרב זעליג ברוורמן ישיבה גבוהה בשם "ישיבת דרך אמונה". אשר ממוקמת בעיר לוד.
בחודש אלול ה'תש"ף (2020) פתח בעיר רמלה עוד שלוחה של ישיבת זיו-אור.
חיים אישיים
נשוי לחיה רחל, ולהם שבעה ילדים. מתגורר במבוא חורון.
אליפות העולם בשחייה 2021 (בריכת 25 מטר)
אליפות העולם החמש עשרה בשחייה (בריכת 25 מטר), נערכה באבו דאבי, איחוד האמירויות הערביות מה-16 בדצמבר עד ל-21 בדצמבר 2021. באליפות תחרויות שחייה, בבריכת 25 מטר, ב-46 משחים שונים, 17 משחים אישיים לנשים ולגברים, 5 משחי שליחים לנשים ולגברים ו-2 משחי שליחים משולבים בשתי שחייניות ובשני שחיינים.
קבוצת סמרטוט
קבוצת סמרטוט היא קבוצת אוונגרד מזרם הדאדא היוצרת בתחום אמנות הבמה. הקבוצה פעילה מאז ראשית שנות ה-80. הקבוצה נוסדה על ידי האמן חוני איצקוביץ', הידוע בשם הבמה "חוני המעגל" והונהגה על ידיו עד מותו. הקבוצה מזוהה עם פסטיבל עכו לתיאטרון אחר ופסטיבל ישראל, ומעלה את "פסטיבל הדגנרטים" השנתי בסינמטק תל אביב מאז שנת 2002. החל משנות ה-90, פועלת במסגרת עמותת אמני פרפורמנס בישראל לקידום האמנות הבין-תחומית ובמסגרת מוזיאון ינקו דאדא, עין הוד. ייחודה של קבוצת סמרטוט הוא ב"פיסול בקהל" ובהעתקת תבניות תרבותיות על כל יסודותיהן ומרכיביהן בסגנון המכונה "רדי מייד עם תוספות".
רקע
המופע הראשון של הקבוצה, "ערב החורבן", עלה ב-1981 במסגרת "לילות יפו". המופעים הבאים הציגו במקלט לאמנות עכשווית ובגלריה שלוש.
החל מ-1986 הפכה קבוצת סמרטוט מזוהה עם פסטיבל עכו לתיאטרון אחר, שם העלתה מספר מופעים. ב-1987 הופיעה הקבוצה במפגש אמנויות, תל חי 1987. במסגרת פסטיבל ישראל הציגה הקבוצה את "על המוקד על קידוש ה'", "הסעודה האחרונה בכיכר ציון", ו"עגל הזהב בגיא בן הינום", מופעים אלו עוררו סערה בקרב קבוצות נוצריות ויהודיות אורתודוקסיות.
מאפיינים
גיורא מנור, במאמרו בכתב העת סטודיו, גיליון 20, 1991, כתב: "מה שמבדיל את אירועי סמרטוט מרוב מיצגי הרחוב, המוזיאון והגלריה, הוא המיזוג המושלם בין האישי-אינדיבידואלי. תחושת ההיסטוריה הכללית, כביטוי לאישי הפרטי של היוצר... חוני משחק, משתעשע, או מתאבל, במושגים היסטוריים-תרבותיים מקומיים מוכרים, המשמשים לו ולבני קבוצתו כנקודת ארכימדס, לבנות עליה את עולמם".
חברי הקבוצה
הקבוצה כוללת אמנים שצמחו מתחומי האמנות השונים, מחול, מיצג, וידאו, תיאטרון, מוזיקה וצילום. במשך השנים השתתפו עשרות אמנים בקבוצה מסביב לגרעין קבוע.
פסטיבלים
2012-2015 פסטיבל לצאת מהקרון השנתי, מתחם התחנה, תל אביב.
סטריכטרן
סטרִיכטָרן (בגרמנית: Strichtarn; "סכמת קווים") הידוע גם בשם סכמת גשם, הוא כינוי לסכמת הסוואה צבאית, המבוססת על עיצוב גרמני, אשר הייתה בשירות נרחב בין השנים 1965–1990 בעיקר במדינות ברית ורשה, בהם גרמניה המזרחית, פולין וצ'כוסלובקיה.
הסכמה עוצבה בגרמניה המזרחית ב-1964 כמחליף לפלקנטרן (Flächentarn; "סכמת עלים") ששימש את הכוחות מ-1956 עם הקמת צבא העם של גרמניה המזרחית. הפלקנטרן התבסס על עיצובים שפותחו בתקופת גרמניה הנאצית והיה דומה לעיצובים אלו, הסריכטרן החדש היה בעל נראות חדשה ועוצב בהשראת הפסים שהופיעו בספליטרטרן. הסכמה כללה פסים קצרים בגוון חום-אדמדם על רקע צבע אפור-ירקרק אחיד, הסכמה הייחודית הביאה למספר כינויים בהם "סכמת גשם" או "טיפות גשם" מחוץ לגרמניה, "מחטים" בצ'כוסלובקיה ו-"גרגרי אורז" בדרום אפריקה.
הסכמה התחלקה לשני דגמים: דגם 1 בשנים 1965–1967 ודגם 2 בין השנים 1967–1990. היא שימשה למדי השדה והקרב של כלל הכוחות של גרמניה המזרחית, בנוסף לציוד לחימה, תיקים, כיסויי קסדה וכדומה. בנוסף עודפי ציוד ומדים בסכמת סטריכטרן שימשו מדינות נוספות בברית ורשה ויחידות צבאיות במדינות נוספות לאחר פירוק הברית וגרמניה המזרחית ב-1990.
השלום המונגולי
השלום המונגולי (בלטינית: Pax Mongolica) הוא מונח היסטוריוגרפי במתכונת הביטוי המקורי פאקס רומנה, המתאר את השפעות הייצוב של כיבושי האימפריה המונגולית על החיים החברתיים, התרבותיים והכלכליים של תושבי אירו-אסיה שכבשו המונגולים במאות ה-13 וה-14. המונח משמש לתיאור התקשורת והמסחר שהממשלה המאוחדת סייעה ליצור ואת תקופת השלום היחסי שבאה בעקבות כיבושי המונגולים.
התפשטות מונגולית
השלום המונגולי החל לאחר גל הכיבושים של האימפריה המונגולית, החל מתקופת שלטונו של ג'ינגיס חאן בראשית המאה ה-13. בתהליך כיבוש השבטים השונים באזור, חולל ג'ינגיס חאן מהפכה בדרך בה נבנתה החברה השבטית המונגולית. לאחר כל ניצחון חדש, יותר ויותר אנשים שולבו תחת שלטונו של ג'ינגיס חאן, ובכך שינו את האיזון החברתי של השבט. בשנת 1203 הורה ג'ינגיס חאן, במאמץ לחזק את צבאו, על רפורמה שארגנה מחדש את מבנה צבאו תוך פירוק הדיוויזיות המסורתיות שבסיסן היה של בני השבט והנחלה השבטית, אשר בעבר פיצלו את החברה והצבא. הוא ארגן את צבאו לארבנים (קבוצות בין-אתניות), ואנשי הארבן נצטוו להיות נאמנים זה לזה ללא קשר למוצא האתני. עשרה ארבנים יצרו זון, או חברה; עשרה זונים הרכיבו מיינגן, או גדוד. עשרה מיאנגנים יצרו צבא של 10,000 חיילים. ארגון מערכת עשרוני זו של הצבא החזק של ג'ינגיס חאן התגלה כיעיל מאוד בכיבוש, ושליטה על השבטים הרבים של מרכז אסיה ויחזק את החברה המונגולית כולה. עד 1206 התרחבותו הצבאית של ג'ינגיס חאן איחדה את שבטי מונגוליה, ובאותה שנה הוא נבחר והוערך כמנהיגם.