cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סופיה אלכסייבנה רומנובה
ראשית חייה
סופיה הייתה בת של אשתו הראשונה של אלכסיי הראשון. עם פטירת פיודור השלישי שלא היו לו ילדים, פטריארך רוסיה ובויארים הכריזו על פטר הגדול שהיה אז בן 10 בלבד כצאר רוסי. משפחת מילוסלבסקי בראשות סופיה החליטו לערער על ההחלטה ויזמו מרד צבאי במוסקבה. כתוצאה ממרד זה, אחיה איוואן החמישי התמנה לצאר בנוסף לפיוטר הגדול וסופיה עצמה קיבלה תפקיד של עוצרת ליד האחים. מעשית השלטון היה מרוכז בידי המקורב שלה - וסילי גוליצין.
מהלך השלטון
במהלך השלטון היו לה מספר השגים:
גשר יהודה הימית
גשר יהודה הימית הוא גשר ברחוב יפת העובר מעל רחוב יהודה הימית ביפו. הגשר הוקם בשנות ה-20 של המאה ה-20 בזמן שיפוץ והרחבה של נמל יפו על ידי השלטון הבריטי, וזאת כדי לשמש מעבר למשאיות המובילות בעיקר תוצרת חקלאית (פרי הדר ליצוא) מיישובים בפנים הארץ (אבו כביר, בית דג'אן, יהודייה, וילהלמה) דרך נמל יפו (אז רחוב פייסל) מבלי להפריע לתנועה הסואנת ברחוב יפת (אז רחוב עג'אמי). הגשר נבנה ביציקות בטון. גובהו כ-4 מטרים ורוחבו 2 נתיבים.
אף שיש מקורות הרואים בגשר כמחלף הראשון שנבנה בארץ ישראל (שהקדים את מחלף גשר פז שנבנה בשנת 1931 בחיפה) קשה לראותו כמחלף. אומנם ישנה רמפה צרה אחת המשמשת הולכי רגל ומספר גרמי מדרגות, אך אין מעבר ישיר לכלי רכב בין המפלסים ויש צורך לבצע מעקפים הנסמכים על תשתית הרחובות העירונית (דרך רחוב יהודה מרגוזה או רחוב לואי פסטר).
קילטפה
קילטֵפֶּה (בטורקית Kültepe, "גבעת האפר") הוא שמה הנוכחי של עיר במרכז מזרח אנטוליה שבטורקיה, הידועה גם בשם כּרוּם כּנֵש, היינו "מושבת-הסוחרים של כנש" באשורית (בטורקית נהגה כַּנִיש). העיר המודרנית הקרובה ביותר היא קייסרי, כ־20 קילומטרים דרום מערבית לקילטפה. תעתיק שם העיר השכיח הוא "כנש", אחר שמה החתי, אולם שם מדויק יותר יהיה "כַּנֵס". כרום כנש מתייחס לחלק מסוים של העיר שניתן על ידי הממונים המקומיים לסוחרים אשוריים לשימושם הפטור ממס, כל עוד סחורתם נותרה בתוך הכָּרוּם. המונח "כרום" שאול מאכדית, ומשמעותו היא נמל. העיר אליה הוצמד הכרום היא נשש, בירתם הראשונה של החתים באנטוליה.
מספר ערים אנטוליות אחרות אכלסו כרום, אולם הגדול בהם היה בכנש. כרום חשוב זה יושב על ידי סוחרים אשוריים במשך מאות שנים. האשורים ייבאו בדיל ואריגים מארצם עבור כסף ומוצרי מותרות.
ארכאולוגיה
שרידי הכרום יוצרים תל מעגלי בקוטר של כ־500 מטרים, ובגובה של כ־20 מטרים מעל המישור. יישוב הכרום מורכב ממספר שכבות סטרטיגרפיות. בניינים חדשים נבנו על גבי שרידי התקופות הקדומות יותר, לכן הרצף הסטרטיגרפי ארוך ונמתח מפרה־היסטוריה לתקופה החתית המוקדמת.
ויטאלי צ'ורקין
ויטאלי איוואנוביץ' צ'וּרְקין (ברוסית: Виталий Иванович Чуркин; נולד ב-21 בפברואר 1952 במוסקבה – 20 בפברואר 2017 בניו יורק) היה דיפלומט רוסי שכיהן כשגרירה הקבוע של רוסיה באומות המאוחדות מ-8 באפריל 2006 ועד לפטירתו.
תחילת חייו
צ'ורקין נולד ב-21 בפברואר 1952 במוסקבה, היה בנם היחיד של מהנדס התעופה איוואן וסילייביץ' צ'ורקין ועקרת הבית מריה פטרובנה (שניהם ילידי מחוז ולדימיר). הוא השלים לימודיו בבית הספר מספר 56 והתמחה בשפה האנגלית.
בגיל 13 שיחק בסדרת סרטים בת 2 חלקים אודות לנין, "לב האם" משנת 1965 בבימויו של מארק דונסקוי והופיע גם בסרטים "המחברת הכחולה" (1963) ו"שלוש אפס" (1964).
בבית הספר כיהן כמזכיר הקומסומול.
קריירה
צ'ורקין היה בעל תואר בהיסטוריה, וסיים את לימודיו במכון המוסקבאי הממלכתי ליחסים בינלאומיים ב-1974 ולמד יחד עם אנדריי קוזירב ואנדריי דניסוב. דיבר אנגלית, מונגולית וצרפתית.
עבד בשירות החוץ החל מ-1974, תחילה במחלקת המתורגמנים של משרד החוץ הסובייטי, והיה מתרגם בצוות המתורגמנים של הסכמי סאל"ט 2 בז'נבה.
ב-1979 כיהן כמזכיר השלישי של מחלקת ארצות הברית במשרד החוץ הסובייטי. בשנים 1982–1987 עבד כמזכיר שני וראשון בשגרירות ברית המועצות בוושינגטון, ומ-1987 ועד 1989 עבד במחלקה הבינלאומית של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
ב-1989 מונה לדובר שר החוץ הסובייטי, ואחר כך היה לראש מינהל המידע של משרד החוץ הסובייטי ועסק בשירותי דוברות וקשרי המשרד עם העיתונות והתקשורת. בשנים 1991–1992 המשיך לעבוד כדובר. תחילה עמד בראש שירותי הדוברות של המשרד הסובייטי לקשרי חוץ, ואחר כך היה לדובר משרד החוץ הרוסי, ובשנים 1992–1994 כיהן כסגן שר החוץ.
כיהן כשגריר רוסיה בבלגיה (1994–1998) ואחר כך היה שגריר רוסיה בקנדה (1998–2003).
בשנים 2003–2006 היה שגריר למשימות מיוחדות במסגרת משרד החוץ (מעשית המתין לתפקיד קבוע תוך ביצוע מטלות זמניות), עד שמונה ב-8 באפריל 2006 לשגריר רוסיה באו"ם ונציגהּ במועצת הביטחון של האו"ם.
בתקופת המלחמה בדרום אוסטיה באוגוסט 2008 הציג באופן נוקשה את עמדתה של רוסיה במלחמה והאשים את מדינות המערב בכך שהן מתערבות רק כשנוח להן. בנאומו בפני מועצת הביטחון תהה מדוע חבריה מיהרו לבקר כל כך את פעולותיה הצבאיות של רוסיה – שלא היו אלא תגובה לתוקפנות הגאורגית. צ'ורקין תהה היכן היו מדינות המערב כאשר מטוסי נאט"ו הפגיזו את בלגרד במהלך מלחמת קוסובו וכאשר ארצות הברית תקפה בעיראק מתוך עילה כי מצאה עדות לקיומו של נשק גרעיני. על פעילותו באו"ם העניק לו נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב את עיטור הכבוד ב-2009.
בעת המתיחות בחצי האי קרים בפברואר ובמרץ 2014 ספג ביקורת, כפועל יוצא של היותו נציג רוסיה, שספגה ביקורת רבה בקהילה הבינלאומית בשל חשדות לפעילות צבאית בקרים. כשגריר רוסיה טען כי דין קוסובו כדין קרים, וכי מה שהיה מקובל על ידי הקהילה הבינלאומית כשקוסובו הכריזה על עצמאות חד-צדדית מסרביה, יכול להיות מקובל גם במקרה של היפרדות חצי האי קרים מאוקראינה.
צ'ורקין נחשב לדיפלומט ממולח ובלתי מתפשר שנהג להציג את עמדותיו באופן נחרץ ונוקשה וללא משוא פנים.
מותו
ויטאלי צ'ורקין נפטר לפתע בניו יורק ב-20 בפברואר 2017, יום לפני יום הולדתו ה-65.
משפחתו
היה נשוי והיו לו שני ילדים. בתו אנה צ'ורקינה עובדת בערוץ Russia Today. אלמנתו, מרינה צ'ורקינה, מרצה לצרפתית.
פיתוח גוף
כפעילות תחרותית, מטרת פיתוח הגוף היא להציג את מסת השרירים, גודלם וחיטובם, באופן האומנותי, הסימטרי והאסתטי ככל האפשר. לצורך כך נדרש מפתח הגוף לשימוש באימוני משקולות, במכשירי אימון ובתרגילי התנגדות אחרים, באופן קבוע ואינטנסיבי, שניתן לתארו כאימון ספורט.
הגדרת התחום
פיתוח גוף ברמה תחרותית מחייב אימון במשך מספר שנים, וכולל ביצוע תרגילי אימון משקולות, באופן יומיומי, מפרך ואינטנסיבי, במקביל למשטר תזונה קפדני במיוחד, והקפדה על שעות שינה סדירות וממושכות. מפתחי גוף רבים משתמשים בתוספי מזון שונים, ולעיתים אף בסטרואידים אנבוליים ובחומרים אחרים. השימוש על בסיס קבוע בסטרואידים אנבוליים בתחום פיתוח הגוף הוא אחד הגורמים לכך שהוא אינו יכול להיות מוכר כספורט אולימפי.
הגדרת התחום כמקצוע ספורט אינה ברורה מאליו למתבונן, הרואה את "תחרויות פיתוח הגוף", בהן מופיעים המתעמלים על במה, כשגופם מרוח בשמן, והם מציגים לקהל את שריריהם בתנוחות קבועות שונות. אולם למעשה, עיקר הפעילות הספורטיבית נעשית על ידי האדם עצמו, במשך מספר שנים, ביחידוּת בחדר הכושר. בניגוד לתחרויות מוכרות אחרות, רק התוצאה הסופית נבחנת בטקס בסוף התהליך, ולא התהליך עצמו.
הגדרתו של תחום פיתוח הגוף התחרותי כענף ספורט, שנויה במחלוקת. מצד אחד, אין ספק כי התחום מתמקד באמנות עיצוב הגוף והאסתטיקה. על כן הוא עשוי להיחוות כסוג של אמנות או "תחרות יופי". מצד שני, אורח החיים המאפשר הגעה למראה הרצוי מחייב אימוני ספורט (משקולות והתנגדות) אינטנסיביים וקשים באופן קבוע. כתבי עת מקצועיים, כדוגמת Sports Med המתמחה ברפואת ספורט, מתייחסים לתחום כאל ענף ספורט.
תחרויות פיתוח גוף
ספורטאי פיתוח הגוף מתחרים בתחרויות מקומיות, ארציות ובינלאומיות. התחרות החשובה בענף זה היא מר אולימפיה. במהלך התחרות מציגים מפתחי הגוף את גופם בפני צוות השופטים, הבוחן לא רק את גודלו ועיצובו, אלא גם את הפרופורציות בין השרירים, בנוסף גם את החיטוב והייבוש של המתחרה ואת מסת השריר והחיטוב בפלג הגוף התחתון (רגליים).
על כל מפתח גוף מקצועי לשמור על תזונה נכונה במהלך כל השנה, במיוחד לפני תחרויות, להתאמן זמן רב במכון הכושר וכן להקפיד על מספר שעות מנוחה.
קריטריונים לשיפוט בתחרויות פיתוח הגוף
במסגרת השיפוט מוערכים שישה פרמטרים:
קטגוריות השיפוט
תחרויות פיתוח גוף נערכות לרוב בשבע קטגוריות לגברים, לפי משקל, ובקטגוריה נוספת לנשים. קטגוריות משקל הגוף בתחרות הן: משקל הגוף של כל מתחרה ייבדק בערב שלפני התחרות. בעת השקילה יש ללבוש מכנסי ספורט בלבד. מתמודד שמשקלו הוא מעל הקטגוריה בה הוא מבקש להתחרות, יקבל כ-30 דקות להגיע למשקל הדרוש.
תחרויות בישראל
בישראל ישנם מספר איגודים בהם ניתן להתחרות בתחרויות פיתוח גוף, כמו:
תוספי מזון
על מנת להתפתח ולספק לגוף את המרכיבים הדרושים לו ולסייע לו בבניית השריר, בשריפת שומן, בקבלת אנרגיה ועוד - צורכים מפתחי הגוף (בעיקר המקצוענים) תוספי מזון. לעיתים אלו תוספים לא חוקיים כגון סטרואידים.
מגוון המוצרים הרחב (המשמש גם אנשים שאינם עוסקים בפיתוח הגוף) כולל:
סטרואידים
הסטרואידים אינם משמשים אך ורק לפיתוח הגוף אלא גם לטיפול במגוון רחב של בעיות בריאותיות: שיקום נפגעי תאונות, טיפול בתת משקל, בלימת דלקת, חלבונים לא תקינים, בניית רקמת עצמות, שיפור מצבי הרוח, זירוז החלמה וצמיחה.
ספורטאים משתמשים בסטרואידים (במינון ובכמויות מסוימות) על מנת לשפר את יכולתם. השימוש בסטרואידים מסייע בפיתוח כוח מוגבר, הגדלת נפח השרירים, התאוששות מהירה של השריר לאחר אימון, הפחתת באחוזי שומן ועלייה בקצב ההזעה. בפרט, בקרב מפתחי גוף, צריכת סטרואידים מאפשרת אימון הכולל יותר סטים, מספר חזרות רב יותר ומשקלים כבדים יותר.
תופעות לוואי שליליות בשימוש בסטרואידים: שינויים בלב ובכלי דם, שינויים בתפקודי הכבד, תוקפנות מוגברת, לחץ דם גבוה, פגיעה במערכת הרבייה, קול עמוק יותר, שיעור יתר, שינויים באיברי המין ועוד.
סינטול
סינטול הוא סוג של שמן - נמצא בשימוש בעיקר למטרות הגדלת שרירים קטנים. הסינטול מאפשר את הגדלת נפח השריר, אך אינו מוסיף לכוחו. השימוש הוא בהזרקה מקומית לשריר המטרה.
הרכבת שכבות
הרכבת שכבות (באנגלית: compositing) הוא תהליך בו משלבים אלמנטים מצולמים או מרונדרים שונים לכדי תמונה אחת, עבור יצירת אפקט חזותי. מטרת ההרכבה היא ליצור אשליה שכל המרכיבים בתמונה צולמו ביחד, ואי אפשר להבדיל בין חלקים ממנה שנלקחו ממקורות שונים - אלא נראית רציפה, ריאליסטית ומשכנעת. תהליך הרכבת השכבות הוא תהליך שמשמש כמעט בכל היבט ביצירת אפקטים חזותיים, בין אם בעת יצירת אלמנט ממוחשב בעצמו, ובין אם שילוב של אלמנט ממוחשב או מצולם בסצנה אחרת. כיום ההרכבה נעשית באופן דיגיטלי, בעזרת תוכנת מחשב.
שיטות ומטרות בסיסיות
הרכבת שכבות אינה עוסקת רק במיקום אלמנטים זה לצד זה, אלא גם ביחסים ושילובים מורכבים יותר ביניהם, ואינטראקציה לא שגרתית בין שכבות שונות הממוקמות זו על גבי זו. על התכנה בה נעשית הרכבת השכבות לאפשר מתן שקיפות לאלמנטים שונים, יכולת גזירה ועידון קצוות (feathering), והחלת פונקציות אינטראקציה שונות בין צבעים משכבות שונות (blending modes).
הרכבת שכבות מבוססת יחידות/קישורים/צמתים – היצג גרפי (node-based compositing)
שיטת הרכבת השכבות הגרפית מציגה את האלמנטים השונים, האפקטים וחומרי הגלם בתור יחידות על מפה, המקושרים זה לזה בדרכים שונות. המבנה הכללי בו נעשית העבודה מזכיר מבנה של עץ, אם כי בשונה מעץ, כל יחידה יכולה להיות מקושרת לכמעט כל יחידה אחרת. בסופו של דבר, כל האלמנטים מקושרים זה לזה, ומערכת היחסים המורכבת בין כולם יוצרת תמונה אחת. הרכבת השכבות הגרפית משמשת בעיקר לשילוב של תמונות/קטעי וידאו מרונדרים (ממוחשבים), שכבר מתאימים זה לזה במיקום ובגודל, וכל שהם דורשים הוא שילוב ו"מעיכה" לכדי תמונה אחת המשלבת את כולם.
הרכבת שכבות מבוססת שכבות
שיטת הרכבות השכבות הזו מציגה את האלמנטים, אפקטים וחומרי גלם כשכבות שנערמות זו על גבי זו בציר הזמן (timeline). זוהי השיטה המוכרת יותר והוויזואלית יותר להרכבת שכבות, ויכולה לשמש לכמעט כל סוג של הרכבה. בשיטה זו, השכבות נערמות זו על זו בחלון ציר הזמן. אם שכבה נמצאת במקום גבוה יותר מאחרת – היא תופיע בתמונה הסופית מעליה, ו"תדרוס" אותה. לכל שכבה יש אופציות מתוחכמות יותר, כגון שקיפות ופונקציות ערבוב עם השכבות שמתחתיה.
שילוב רנדורים תלת־ממדיים
אפקטים חזותיים תלת־ממדיים אינם מרונדרים בפעם אחת ישירות מהתוכנה התלת־ממדית, אלא אלמנטים שונים של הסצנה מרונדרים בנפרד. לדוגמה, יהיה רנדור נפרד לטקסטורות, צלליות, הברקות, השתקפות, ועוד. נדרש שילוב בין כל אלה. הכלי האידיאלי להרכבה זאת הוא תוכנה המאפשרת הרכבת שכבות בהיצג גרפי, משום שאין כאן צורך למשחק עם גדלים ומיקומים של הרינדורים השונים, אלא רק משחק עם יחס הצבעים בין שכבה אחת לאחרת.
מאט פיינטינג (matte painting)
מאט פיינטינג היא תמונה, בדרך כלל של נוף, בדיוני, המורכבת מהרבה "פיסות" של תמונות אחרות. שיטת המאט פיינטינג נמצאת בשימוש רחב מאוד בעולם הקולנוע, על מנת ליצור מיקומים ונופים שלא קיימים במציאות, על ידי שילוב תמונות של פריטים שונים בדרך כלל אמתיים. התהליך יכול להיעשות בקנה מידה גדול, למשל – נוף של צוקים וטירות בארץ פנטזיה, או בקנה מידה קטן – הוספת קומה נוספת לבית. שיטת הרכבת השכבות המתאימה כאן היא השיטה המבוססת שכבות, מכיוון שהרעיון כאן הוא למקם תמונות שונות זו לצד זו עד ליצירת תמונה גדולה ובדיונית.
מ' אריה
מ' אריה היה שם העט של אריה מוסקוביץ (1930 – 26 באוקטובר 2022) שהיה צייר, מאייר ואמן גרפי ישראלי בסגנון נאיבי. אייר עשרות ספרי ילדים ועיצב מאות סמלים עבור צה"ל.
ביוגרפיה
מ' אריה נולד ביאשי שברומניה. בגיל 12 החל לעבוד כשוליה לצייר תפאורות בתיאטרון ובאופרה של בוקרשט. מ' אריה היה ניצול שואה. בדצמבר 1946 עלה לארץ ישראל בגפו באוניית המעפילים "רפיח", שטבעה בסערה ליד האי היווני סירנה, וניצוליה נשלחו למחנות המעצר בקפריסין, שם שהה יותר משנה עד שעלה לארץ.
קריירה
בשנת 1948 הגיע לארץ, לצפת, שם, בהוראת מפקד ההגנה המקומי, עיצב את דף השער לעיתון קול צפת, ואת בולי צפת. הוא פתח בקריירה של צייר, מאייר ומעצב גרפי, במסגרתה אייר אלפי ספרים, ועיצב סמלים רבים וידועים, בהם סמלי יחידות צה"ל.
מ' אריה אייר מספר רב של ספרי ילדים ונוער בשנות החמישים, השישים והשבעים – מסיפורי תנ"ך מעובדים ועד ל"קופיקו", ל"חסמבה" ול"דנידין". במשך שנים רבות היה מאייר הבית של הוצאת מ. מזרחי ועיצב את ספריה. כן אייר כרטיסי ברכה רבים.
איוריו מעטרים יותר מ-8,000 ספרים ישראליים.
ציוריו היו מדויקים בפרטים ומציאותיים, אך העמידו תמונה אידיאלית האופיינית לציור הנאיבי.
מ' אריה עיצב למעלה מ-300 סמלים לצה"ל. גם בשנות השבעים לחייו שירת בצה"ל בדרגת רב-סרן במילואים, ועסק בעיצוב סמלי היחידות וסמלים נוספים. בנוסף עיצב את אנדרטת הנ"ד (לאסון הנ"ד).
חיים אישיים
מוסקוביץ, אדם דתי ומאמין, היה גבאי בית כנסת בצפון תל אביב, שאת קירותיו מילא בציורי הכותל וירושלים. מוסקוביץ נפטר ב-26 באוקטובר 2022, א' בחשוון ה'תשפ"ג, בגיל 92. הותיר 3 ילדים נכדים ונינים.
קליגה
קליגה (לטינית: Caliga; ברבים: קליגאי, Caligae) הם סנדלים שנועדו לשימוש צבאי וננעלו על ידי חיילי הלגיון הרומאי.
הסנדלים הוכנו מעור ונקשרו במרכז כף הרגל ומעל הקרסול. בנוסף, מוסמרו מסמרי ברזל לסוליה כדי לחזק אותה ולאפשר תנועה קלילה. המסמרים גם היוו כלי נשק פוטנציאלי משום שאפשרו גרימת נזק רב יותר בבעיטה.
בתנאי קור החיילים הרומאים נהגו לגרוב גרביים עם הקליגה. במהלך המאה השנייה יצאה הקליגה משימוש והוחלפה על ידי מגפיים שסיפקו הגנה טובה יותר לרגליים.
לפי אחת הסברות, מקור המלה "קַלְגַּס" ששימשה ככינוי לחייל רומאי בלשון חז"ל, הוא מסנדלי הקליגה שהחיילים הרומאים נהגו לנעול. חז"ל אסרו לבישת קליגה בשבת בעקבות מעשה דריסה המוני.
פיטר דיאמונד
פיטר ארתור דיאמונד (אנגלית: Peter Arthur Diamond; נולד ב-29 באפריל 1940) הוא כלכלן יהודי אמריקאי הידוע בניתוחיו את מדיניות הביטחון הסוציאלי בארצות הברית ועל עבודתו כיועץ למועצה המייעצת לביטחון סוציאלי בסוף שנות ה-80 ושנות ה-90. בשנת 2010 הוענק לו פרס נובל לכלכלה יחד עם דייל מורטנסן וכריסטופר פיסרידס על מחקרם בתחום הפערים בין הביקוש להיצע בשוק העבודה. דיאמונד הוא מרצה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס במעמד האקדמי הגבוה ביותר, "פרופסור המוסד".
קורות חיים
דיאמונד נולד ב-1940 בניו יורק, להורים יהודים, צאצאי מהגרים יהודים ממזרח אירופה מראשית המאה העשרים. הוריה של אימו היגרו לארצות הברית מפולין, יחד עם ששת ילדיהם, כאשר אימו של דיאמונד נולדה כבר בניו יורק. הורי אביו של דיאמונד היגרו מרוסיה (אימו של האב) ומרומניה (אביו של האב) ונפגשו בניו יורק.
הוריו נולדו שניהם בניו יורק ב-1908, ובה גדלו ונפגשו. האב למד בערבים משפטים, בבית הספר למשפטים של ברוקלין, בעודו עובד בימים כמוכר נעליים. האם עבדה כמנהלת חשבונות. הם נישאו ב-1929. בנם הבכור ריצ'רד נולד ב-1934 ודיאמונד הוא בנם השני.
דיאמונד סיים לימודי תואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטת ייל בשנת 1960 וסיים לימודי דוקטורט במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס בשנת 1963. בין השנים 1964–1965 הוא עבד כמרצה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. הוא הועלה לדרגת פרופסור חבר בפועל באותו מוסד בטרם הצטרף לסגל ההוראה ב-MIT בשנת 1966. בשנת 1969 בילה שבתון באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1970 קיבל דרגת פרופסור מן המניין ושימש כראש המחלקה לכלכלה בין השנים 1985–1986. בשנת 1997 קודם לדרגה האקדמית הגבוהה ביותר ב-MIT, "פרופסור המוסד".
בשנת 1968 הוא נבחר כחבר בחברה האקונומטרית האמריקאית ושימש אף כנשיאה. בשנת 2003 שימש כנשיא האגודה האמריקאית לכלכלה. מאז שנת 1978 הוא חבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. בשנת 1984 התמנה לחבר באקדמיה הלאומית למדעים (ארצות הברית), וב-1994 הוענק לו פרס נמרס לכלכלה. דיאמונד הוא חבר מייסד של האקדמיה הלאומית לביטוח לאומי בארצות הברית. בשנת 2008 זכה בפרס ע"ש רוברט מ. בול על הישגים יוצאי דופן בתחום הביטוח הלאומי.
דיאמונד כתב ספר על ביטחון סוציאלי יחד עם פיטר אורסג, שהיה ראש משרד הניהול והתקציב (OMB) בממשלו של נשיא ארצות הברית, ברק אובמה. ב-29 באפריל 2010 הכריז הנשיא אובמה כי דיאמונד הוא אחד ממועמדיו למועצת המנהלים של הבנק הפדרלי, אולם בחודש אוגוסט השיב הסנאט האמריקאי את המינוי לנשיא, ולמעשה דחה את מועמדותו. ב-13 בספטמבר 2010 שב הנשיא והעלה את מועמדות דיאמונד לתפקיד. בן ברננקי, יו"ר הפדרל ריזרב לשעבר, היה בעבר תלמידו של דיאמונד.
תרומתו לתורת הכלכלה
דיאמונד תרם מספר תרומות יסודיות בהבנת היבטים שונים של הפעילות הכלכלית. ביניהם, החוב הלאומי וצבירת הון, שוק ההון וחלוקת סיכונים, מיסוי אופטימלי, חיפוש משרות בשוק העבודה והתאמת משרות לעובד, וביטוח לאומי. על שמו נקראות "משוואות דיאמונד" העוסקות במחיר תשומות.
ג'ולה ז'יבוצקי
ג'ולה ז'יבוצקי (בהונגרית: Gyula Zsivótzky; 25 בפברואר 1937 – 29 בספטמבר 2007) היה אתלט הונגרי אלוף אולימפי (מקסיקו סיטי 1968), פעמים ברציפות סגן אלוף אולימפי (רומא 1960 וטוקיו 1964), אלוף אירופה (בלגרד 1962) ושיאן עולם (1965–1969) ביידוי פטיש.
ביוגרפיה
לאחר פרישתו עסק ז'יבוצקי בתעשיית הטקסטיל ובמקביל מונה לחבר בוועד האולימפי של הונגריה. כמו כן מונה למשנה לנשיא מועדון הספורט Újpesti TE בו התאמן בנעוריו.
1958
באליפות אירופה שנערכה בסטוקהולם, שוודיה זכה במדליית ארד ביידוי פטיש בשיא לאומי של 63.68 מטר אחרי טדיאוש רוט מפולין (64.78 מטר) ומיכאיל קריבונסוב  מברית המועצות (63.78 מטר).
1959
באוניברסיאדה שנערכה בטורינו, איטליה זכה במדליית זהב ביידוי פטיש בתוצאה של 63.65 מטר, לפני אנטולי סמוצבטוב מברית המועצות (63.61 מטר) וקרזימיר ראצ'יץ'  מיוגוסלביה (62.32 מטר).
1961
באוניברסיאדה שנערכה בסופיה, בולגריה זכה במדליית זהב ביידוי פטיש בתוצאה של 64.62 מטר, לפני גנאדי קונדרשוב מברית המועצות (63.38 מטר) וג'ון לאולור  מאירלנד (63.33 מטר).
1962
באליפות אירופה שנערכה בבלגרד, יוגוסלביה זכה במדליית זהב ביידוי פטיש בשיא אליפות חדש של 69.64 מטר, לפני אלכסיי בלטובסקי (66.93 מטר) ויורי בקרינוב (66.57 מטר), שניהם מברית המועצות.
1964
באולימפיאדת טוקיו זכה במדליית כסף ביידוי פטיש בתוצאה של 69.09 מטר, אחרי רומולד קלים מברית המועצות שקבע שיא אולימפי חדש של 69.74 מטר ולפני אווה באייר  מגרמניה (68.09 מטר). בשבל המוקדמות הוא קבע שיא אולימפי חדש של 67.99 מטר.
1965
באוניברסיאדה שנערכה בבודפשט הוא זכה במדליית זהב ביידוי פטיש בתוצאה של 67.74 מטר, לפני גנאדי קונדרשוב (65.76 מטר) ויורי בקרינוב (63.74 מטר).
שיאן עולם
בתחרות אתלטיקה שנערכה בספטמבר בדברצן, הונגריה הוא קבע ביידוי פטיש שיא עולם חדש של 73.74 מטר, שיפור לשיא בן 3 חודשים של הרולד קונולי מארצות הברית (71.26 מטר).
1966
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט הוא זכה במדליית כסף ביידוי פטיש בתוצאה של 68.62 מטר, אחרי רומולד קלים שקבע שיא אליפות חדש של 70.02 מטר ולפני אווה באייר (67.28 מטר).
1968
בתחרות אתלטיקה שנערכה בספטמבר בבודפשט הוא שיפר את שיאו העולמי והעמידו על תוצאה של 73.76 מטר. שיאו נשבר ביוני 1969 על ידי רומולד קלים (74.52 מטר).
אלוף אולימפי
באולימפיאדת מקסיקו סיטי זכה ז'יבוצקי במדליית זהב ביידוי פטיש בשיא אולימפי חדש של 73.36 מטר לפני רומולד קלים (73.28 מטר) ולאזאר לובאס  מהונגריה (69.78 מטר).
1969
באליפות אירופה שנערכה באתונה, יוון סיים במקום רביעי ביידוי פטיש בתוצאה של 69.68 מטר.
1971
באליפות אירופה שנערכה בהלסינקי, פינלנד סיים במקום 11 ביידוי פטיש בתוצאה של 64.94 מטר.
1972
באולימפיאדת מינכן סיים במקום חמישי ביידוי פטיש בתוצאה של 71.38 מטר.
משפחתו
ז'יבוצקי נישא לקופצת לגובה האולימפית מגדולנה קומקה שהשתתפה פעמיים במשחקים האולימפיים (מקסיקו סיטי 1968 - מקום תשיעי ומינכן 1972). לזוג נולדו שני בנים, אטילה וג'ולה ג'וניור. אטילה התחרה בקרב 10 והשתתף בשלוש אולימפיאדות (סידני 2000 - מקום שמיני, אתונה 2004 - מקום שישי ובייג'ינג 2008 - לא סיים) וזוכה מדליית ארד באליפות העולם (הלסינקי 2005) בעוד שג'ולה ג'וניור היה שחקן כדורגל.
ז'יבוצקי נפטר ב-2007 מסרטן ונקבר בבודפשט.
קרב קנטון (1857)
קרב קנטון (בסינית: 廣州城戰役) התחולל במהלך מלחמת האופיום השנייה בין כוחות בריטים וצרפתים לבין מגנים סינים בין ה-28 ל-31 בדצמבר 1857 והסתיים בניצחון האירופאים.
על אף שהצי המלכותי הבריטי השמיד את ספינות הג'ונקה הסיניות במהלך הקיץ, התמהמהו הבריטים והצרפתים מלתקוף את קנטון (השם בו כינו האירופאים את העיר הסינית הנקראת כיום גואנגג'ואו) בשל המרד ההודי הגדול. כוחות אירופאים סיירו את העיר ב-22 בדצמבר וכשבוע לאחר מכן, ב-28 בדצמבר, החל הקרב בהפגזה ימית ובתפיסת הכוחות האירופאים את מבצר לין (Lin's Fort) כקילומטר ומחוצה מהחוף. למחרת היום נחתו הכוחות התוקפים בדרום-מזרח העיר, בסמוך לנקיק קופאר (Kupar Creek). הסינים חשבו כי האירופאים יפנו לכבוש גבעה סמוכה (Magazine Hill) לפני שיתקפו את חומות העיר, אולם בבוקר יום המחר, ה-29 בדצמבר, פתחו האירופאים בהפגזה ימית נוספת ובשעה 9 בבוקר נתקלו כוחות צרפתים שטיפסו על חומות העיר בהתנגדות מועטה, אולם בשל הגעתם המוקדמת הם לחמו תחת אש תותחיהם שלהם. כ-4,700 בריטים, שכללו יחידות הודיות, ו-950 צרפתים השתלטו על חומות העיר במחיר של 13 בריטים ו-2 צרפתים הרוגים. לאחר כשבוע בו החזיקו האירופאים בחומות העיר, החלו הכובשים להתקדם ברחובות העיר בבוקר ה-5 בינואר. לפי דיווחים אחדים שרפו האירופאים כ-30,000 בתים וגבו את חייהם של עשרות אלפי סינים. מקורות אחרים מונים 450 נופלים מבין הכוחות הסינים ו-200 אזרחים סינים נוספים.
מפקד הכוחות הסינים, הממונה על המחוז יה מינגשן (Ye Mingchen), נתפס והובל לכלכותה בה מת כשנה מאוחר יותר. הבריטים והצרפתים ביססו משטר משותף בעיר. תוצאות הקרב והכיבוש תרמו לרצון הסינים להימנע ממערכה דומה בבייג'ינג, וב-26 ביוני 1858 חתמו על חוזה טיינג'ין שסיים את מלחמת האופיום השנייה.
ידין גולדמן
ידין גולדמן (נולד ב-22 באוקטובר 1989) הוא מדבב ושחקן ישראלי.
ביוגרפיה
בשנת 1999 שיחק את קורוס במחזה "אוליבר טוויסט" ב"הבימה".
את תפקידו הראשון בטלוויזיה עשה בסדרה "ההפסקה הגדולה" ששודרה בערוץ חינוכית בשנים 2004–2005 שם שיחק את נדב, אחד מבין השחקנים הראשיים.
בשנים 2005–2006 שיחק בסדרה של yes, "זומזום" בתפקיד ראשי גם גילם את מורן. בנוסף גם שידר תשדירי "אדום ירוק" למען הבטיחות בדרכים.
בשנים 2005–2008 למד במגמת התיאטרון בתיכון לאומנויות "תלמה ילין", שם לקח חלק בשלוש הצגות והם "הבחורים בדלת ממול" בתפקיד ארנולד "רציחות קטנות" שאותו גם ביים וגם שיחק ו"קברט" בתפקיד קליף.
בשנת 2008 התגייס לתיאטרון צה"ל ושם יצר את המחזה "צעדים".
בשנים 2009–2011 שיחק בתפקיד ראשי את תום, בסדרה של ערוץ דיסני "אחרי הצלצול".
בשנים 2011–2012 מיד לאחר שחרורו מצה"ל, נסע גולדמן ללימודי משחק בבית הספר למשחק בניו יורק, "Circle in the Square Theatre School".
בשנים 2012–2014 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הנעורים של ניקלודיאון למנויי yes, "החממה" בבימויו של רועי פלורנטין במשך שתי עונות, שם גילם את אלפי רשף, אח של אלה לי רשף (גאיה שליטא כץ), אחד מילדי החממה, הוא בנשרים ואחותו בעורבים. גולדמן הופיע בתפקיד אורח בסדרה (גם בתור אלפי רשף) בשנים 2015–2016.
בשנת 2014 שיחק בסרט של הבמאי ארי פולמן, בתפקיד פיטר. בנובמבר 2014 החל גולדמן לשחק בסדרה "משפחה טובה" של הערוץ הראשון בבימויו של אלון זינגמן, את יהלי, כוכב סדרות ילדים, לצדם של יערה פלציג, ענת וקסמן, ליאור אשכנזי ועוד.
גולדמן דיבב גם בסדרה "הדגים" לערוץ דיסני בתפקיד אוסקר, ובסדרה "אודי והדובי" לערוץ הופ!.
סלון מזל
סלון מזל היה מקום מפגש של פעילי שמאל ושמאל רדיקלי. הסלון הוקם ב־2001 ברחוב מונטיפיורי בתל אביב, במקום בו הייתה קודם לכן מספרה בשם "סלון מזל", ומכאן בא שמו. לאחר מספר חודשים מיקומו הועתק לסמטה אלמונית, במרץ 2008 הוא עבר לדרך סלמה שבפלורנטין, ובינואר 2010 עבר לרחוב יצחק שדה שם שהה עד אביב 2012 אך נסגר בשל חוב כספי לעיריית תל אביב.
תפקוד אחר הוא כמרכז קהילתי ששמש כבמה ציבורית ומקום מפגש לפעילים בתחומים השונים שנזכרו להלן ואשר התקשו להפגש או להשמיע את קולם במקומות אחרים, או ליוזמות חברתיות חדשות. כך לדוגמה, אחד המפגשים הראשונים של ויקיפדיה העברית, כאשר מספר המשתתפים בה היה קטן, נערך בסלון מזל. דוגמאות אחרות הן שימוש במקום כגלריה להצגת עבודות אמנות של מהגרי עבודה, או מקום מפגש ללימוד ערבית מדוברת.
כל הפעילויות במקום הייתה ללא תשלום, כאשר המשתתפים התבקשו להשאיר סכום סמלי כפי יכולתם. המקום מומן מתרומות, ומנוהל על פי עקרונות אנרכיסטיים, כאשר אין הנהלה רשמית וכל ההחלטות נקבעות בצורה דמוקרטית, על ידי המתנדבים הקבועים במקום. בצמוד לסלון פעל עד לאחרונה בית קפה טבעוני, אשר הופעל גם הוא על ידי מתנדבים.
אחד ממייסדי סלון מזל הוא רוני ערמון.
ב־2004 הוקמה בחיפה "המרקחה", במקום "בית מרקחת פבזנר", מוסד דומה לסלון מזל. כיום המקום אינו פעיל. בשנת 2005 נפתח בירושלים מוסד דומה בשם "דַיְלָה", שאינו פעיל כיום. אך נגזרת של פרויקט הבר הטבעוני עוד פועלת כיום במסגרת בשם "זנגביל - מרכז קהילתי לצמחונות", או המהטמה-בר, שמשמש גם הוא כספרייה ואינפו שופ בנושאי זכויות בעלי חיים וסביבה.
בשנת 2005 הקימו קבוצה של פעילים מהסלון את פרויקט מחנה הקיץ האלטרנטיבי – מחנה בן כמה ימים, המיועד לבני נוער מכל הארץ, שמטרתו ליצור שיח ולעורר את המחשבה בנושאים הבוערים במציאות, להעצים את המשתתפות בו, ועל ידי כך לעודד אקטיביזם. המחנה מתקיים עד היום.
לואיז שץ
לואיז שץ (1916 – 1997) הייתה ציירת ישראלית.
ביוגרפיה
לואיז (מקלור) שץ נולדה ב-1916 בוונקובר, קנדה. בגיל שלוש עברה עם משפחתה למינסוטה, ארצות הברית. אביה, במאי תיאטרון, השתלב בבוהמה המקומית ובילה בסיבובי הופעות באמריקה. ב-1939 היא סיימה תואר שני באמנות באוניברסיטת קליפורניה שם רכשה את מיומנותה בצבעי מים.
בזמן מלחמת העולם השנייה היא עבדה לפרנסתה כשרטטת של בוני הספינות במפרץ סן פרנסיסקו שם הכירה את בעלה לימים בצלאל שץ. לאחר שנות המלחמה עבדה לואיז בקבוצת האמנים "שבעה מקליפורניה". שם יצרה הדפסים ומתווים לבדים. בצלאל שץ ולואיז חיו בסן פרנסיסקו בשכנות עם אמנים ויוצרים רבים, בהם גם הסופר הנרי מילר, שהפך מאוחר יותר לבעלה של איב, אחותה של לואיז. הנרי מילר, שהתחבר אדוקות עם לואיז ובצלאל באותה תקופה הגדיר אותה כ"שקופה, חמקנית, חולמנית, עורגת, צלולה כפעמון וברורה כקורי עכביש נוצצים...".
בצלאל ולואיז נישאו ב-1948 ועברו לישראל ב-1951, שם ייסדו את הסדנה לאמנות שימושית "יעד" יחד עם זהרה שץ ואמנים נוספים. מטרת הסדנה הייתה לייצר ולסחור באומנות שימושית שתהווה מעין תחליף למזכרות בסגנון המוסד "בצלאל". הם חיו בירושלים בבית שץ ובביתם בעין הוד שתכנן האדריכל דוד רזניק. גם בעין הוד השתייך הזוג בצלאל ולואיז לקהילת האמנים המקומית. למרות עדינותה, שקיפותה ורגישותה הייתה לואיז מעורבת מאוד בקהילה, וזאת בעיקר בזכות לשכנם וחברם מרסל ינקו, שהוביל את רעיון "כפר האמנים – עין הוד". אך בניגוד לבעלה בצלאל שץ, חיבקה הביקורת הישראלית את לואיז והרעיפה עליה שבחים. "לואיז שץ שייכת לסוג הנדיר של ציירים שסגנונם נובע רק מתכנותיהם הנפשיות. טכניקה מושלמת ומועודנת להפליא עומדת לרשותה..." (מרים טל, מעריב). על אף השתייכותה של לואיז למשפחת שץ, ולמרכז חיי האמנות בארץ של אותה תקופה, היא שמרה על פרטיותה ומיעטה להתראיין.
את נופי הארץ, הטבעיים והפתוחים וכן העירוניים והמקומיים, שהכירו לה בצלאל וזהרה בטיולים רבים, אהבה (עד גיל מבוגר מאוד נהגה ללכת מביתה בבית שץ, במרכז העיר, אל הר הזיתים, לחזות בזריחה ולקטוף פטריות.) והם היוו מקור השראה ויצירה לציוריה המופשטים והמדויקים, אשר מזכירים את רוחו של פאול קליי, אך שומרים על אינדיבידואליות ברורה.
עיקר עבודותיה בצבעי מים, עבדה גם בקולאז'ים, קיסאין, עיטורים לספרים ומרשמי אמנות שימושית. עיטרה בציורי קיר את אוניות הנוסעים של "צים", "שלום" ו"תיאודור הרצל", יחד עם בעלה בצלאל שץ, משרד אל על בלונדון, תערוכת העשור כחלק מחגיגות העשור למדינת ישראל בירושלים, קירות קרמיקה למדרשת עמליה ירושלים וספריית בית העם בירושלים. תכננה כלי נחושת שהוצגו בשנת 1954 בטריאנלה העשירית של מילאנו וזיכוה במדליית כסף. זכתה בפרס "מעל לתחרות" עבור מתווי בדים בבית הנכות בצלאל ב-1952, פרס בית האמנים בירושלים ע"ש שן 1970. פרס ירושלים לציור לשנת 1973. וכן פרס ע"ש מרדכי איש שלום על תרומה מיוחדת לאמנות. השתתפה בתערוכות רבות בישראל ובשאר העולם. עבודותיה נמצאות במוזיאון ישראל, מוזיאון תל אביב, מוזיאון חיפה לאמנות ובאוספים פרטיים בישראל, ארצות הברית, אנגליה, שווייץ, צרפת ואיטליה. לאחר פטירת בעלה, בצלאל בשנת 1978 היא המשיכה להתגורר לצד גיסתה זהרה שץ.
לואיז שץ נפטרה בירושלים בשנת 1997 בגיל 81.
תערוכות ופרסים
https://gideonofrat.wordpress.com/2011/01/08/%D7%9C%D7%95%D7%90%D7%99%D7%96-%D7%A9%D7%A5-%D7%9E%D7%95%D7%A0%D7%95%D7%92%D7%A8%D7%A4%D7%99%D7%94-2006/
דגל ליכטנשטיין
דגל ליכטנשטיין מורכב משני פסים אופקיים בצבעים כחול (למעלה) ואדום, עם כתר מוזהב בצד התורן של הפס הכחול.
הצבעים נגזרו ככל הנראה מצבעי משפחת המלוכה של הנסיכות במאה ה-18. הכתר הוסף בשנת 1937, לאחר שחברי הנבחרת האולימפית לאולימפיאדת ברלין בשנת 1936 גילו שדגל המדינה זהה לדגל האיטי. עיצוב הכתר שונה מעט בשנת 1982.
כאשר הדגל נתלה ממוט אופקי, יופיע הדגל בצורה שהצלב של הכתר מופנה כלפי מעלה. בדגל הטקסי של המדינה מוחלף הכתר בסמלה של ליכנטשטיין שממוקם במרכז הדגל.
אנוס (שימפנזה)
שמו של הקוף, אנוס, הוא השם התנ"כי לאנוש בהגייה האנגלית.
אנוס עבר סדרת אימונים באוניברסיטת קנטקי, ואחר כך בבסיס חיל האוויר של ארצות הברית. סדרת אימונים זו הייתה מפרכת יותר מזו שעבר קודמו, "האם", שהיה השימפנז הראשון בחלל. אימוניו הכינו אותו בין היתר למצב חוסר משקל.
אנוס שוגר בחללית מרקורי ששוגרה על ידי טיל אטלס 5 ב-29 בנובמבר 1961, השלים את הקפתו הראשונה בתוך שעה ו-28.5 דקות, ונחת לאחר שתי הקפות במקום שלוש שתוכננו כי לחללית היו רעידות מוגזמות בזמן שהופעלו מנועיה לצורך שינוי כיוון.
תא הנחיתה נחת בים, ומיד כשחולץ מהתא התנהג אנוס בחופשיות כאילו לא אירע דבר, ובכך הוכיח את עמידותם של יצורים חיים למסע בחלל, והכשיר את השטח לטיסה המאוישת הראשונה.
משה הרשקוביץ'
משה הרשקוביץ' (רשף) (17 ביולי 1962 - 21 במאי 2004) היה כדורסלן ישראלי.
קריירה
משה הרשקוביץ' (רשף) החל את הקריירה בקבוצת הנוער של מכבי תל אביב, הצטרף לקבוצה הבוגרת בעונת 1980/81 בה שיחק חמש עונות. הרשקוביץ' היה שותף לזכייתה של הקבוצה בחמש אליפויות וארבע בגביעי המדינה. כמו כן, היה שותף הרשקוביץ' לזכייתה של הקבוצה בגביע אירופה ב-1981 בשטרסבורג, וכן להעפלתה לגמר גביע אירופה שנה לאחר מכן בקלן. בסך הכל קלע 65 נקודות ב-74 משחקים באירופה.
לאחר פרישתו ופטירתו.
לאחר פרישתו למד רפואת שיניים ברומניה ובהמשך עבד כרופא שיניים.
פרנק רבריווני
קריירה
רבריווני התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אוסר ובגיל 18 הצטרף לקבוצת המילואים של המועדון. ב-19 בדצמבר 1992 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 1-4 נגד לה הבר.
בקיץ חתם בריאל אוביידו מהלה ליגה. בהמשך שיחק גם בוויטוריה דה גימארייש וסקודה קסנתי.
בקיץ חתם בלה טמפון מראוניון במדיה שיחק 5 עונות.
קאנון ספרותי
קאנון ספרותי הוא קובץ של יצירות ספרותיות אשר יש הסכמה בקרב חוקרים ומבקרי ספרות כי הן מייצגות תחום דעת מסוים. בהקשר זה, לעיתים משמש המונח קאנון לציון גוף היצירות הספרותיות של מחבר או סביבת יצירה מסוימת, אשר נחשבות אותנטיות - למשל, הקאנון השייקספירי מייצג את כל היצירות שמיוחסות לוויליאם שייקספיר. המילה "קאנון" ביוונית עתיקה (κανών) ובערבית (قانون) משמעותה "חוק", "אמת מידה" או "דגם".
פרנק רבריווני
קריירה
בשנת הצטרף לנבחרת מדגסקר אותה ייצג בזכות מוצא הוריו. ב-11 באוקטובר 2003 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד.
קאנון ספרותי
הגדרת הקאנון הספרותי
קאנון ספרותי של תרבות מסוימת, לפי מבקר הספרות האמריקאי הרולד בלום, צריך לייצג את מיטב היצירה הספרותית של התרבות בתקופה הנתונה. כך למשל, אין מקום להעדיף יוצרים שהופלו בשעתם, אלא להתייחס ליצירות שעיצבו במידה רבה את תפיסת התרבות את עצמה ואת העולם. קאנון תרבותי הוא למעשה מדגם של מיטב היצירה של התרבות הנתונה (למשל, הקאנון המערבי, הכולל יצירות של שייקספיר וגם של פרנץ קפקא, מציג את מיטב יצירות הספרות של תרבות המערב). דעות אחרות, המונעות בדרך כלל מאידאולוגיות פמיניסטיות או אנטי-גזעניות, טוענות כי יש לתת לאוכלוסיות מופלות - למשל שחורים או נשים - את חלקן היחסי ביצירת התרבות בה חיו, כך שיצירותיהם יכנסו לקאנון, או אף לכלול יותר יצירות שלהם מחלקם היחסי והנהגת מדיניות של אפליה מתקנת.
29 ביוני
29 ביוני הוא היום ה-180 בשנה, (181 בשנה מעוברת) בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 185 ימים.
כפר סטודנטים
כפר סטודנטים הוא סוג של קהילה שמאופיינת בסטודנטים הגרים במתחם משותף, או לחלופין שוכרים בתים בשכונה מוגדרת. למרות שמם, חלק מכפרי סטודנטים ממוקמים בערים. רוב כפרי הסטודנטים ממוקמים במרחק הגעה סביר ממוסד אקדמי כלשהו.
בישראל
בישראל, חלק משמעותי מכפרי הסטודנטים ממוקמים בפריפריה הגאוגרפית והחברתית של המדינה. מופעלים כפרי סטודנטים על ידי ארגונים רבים, ובהם:
1969 במדע
רשימת אירועים מדעיים עיקריים שהתרחשו ב-1969.
לאבוצ'קין
לאבוצ'קין או רשמית איגוד המחקר המדעי ע"ש סמיון לאבוצ'קין («Научно-производственное объединение им. С. А. Лавочкина») היא החברה המובילה ברוסיה לפיתוח גשושיות חלל. החברה הייתה אחראית לפיתוח פובוס-גרונט, שהיה הניסוי הראשון של הפדרציה הרוסית לטיסה לחלל בשנות ה-2000, מאז מארס 96. משרדי החברה ממוקמים בעיר חימקי שבמחוז מוסקבה.
החברה נקראת על שם מהנדס הטילים סמיון לאבוצ'קין שהיה המהנדס הראשי משרד התכנון מספר 301 (OKB-301), ממנה צמח המפעל.
היסטוריה
החברה הוקמה באפריל 1937 כמפעל תעשייה אווירית, ביוני אותה שנה הפך למשרד התכנון מספר 301.
בסוף מאי 1939 המשרד התמקד בבניית מטוסי קרב ומטוסי ניסוי וביוני 1939 מונה ולדימיר גורבונוב לעמוד בראש המשרד, בדצמבר 1940 החליפו מיכאיל גודקוב.
באוקטובר 1945 מונה סמיון לאבוצ'קין לעמוד בראש משרד התכנון הניסויי 301, תפקיד אותו מילא עד למותו ביוני 1960. לאחר מותו החל המשרד לשאת את שמו ונקרא מפעל בניית המכונות ע"ש לאבוצ'קין.
בשנים 1962–1964 המפעל היה לסניף של משרד התכנון מס' 52 וייצר טילים עבור הצי הסובייטי.
בשנת 1965 המשרד עבר הסבה לתכנון וייצור מערכות תקשורת חלל ולוויינים ובראשו הועמד גאורגי בבקין. בשנת 1971 שמו שונה ל"איגוד המחקר המדעי ע"ש לאבוצ'קין". במהלך הנשים המשרד תכנון גשושיות לתוכנית לונה, תוכנית ונרה ותוכנית מארס הסובייטיות.
תחנת דינמו
תחנת דינמו (ברוסית: Динамо) היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו זמוסקבורצקאיה.
התחנה נמצאת ברובע איירופורט, לאורך שדרת לנינגרדסקי פרוספקט, ליד אצטדיון דינמו שממנו קיבלה את שמו.
התחנה נפתחה ב-11 באוגוסט 1938, והייתה התחנה העמוקה ביותר במטרו של מוסקבה, בזמן פתיחתה.
תחנת דינמו קשורה במעבר עם תחנת פטרובסקי פארק של קו הטבעת הגדול.
הבחירות הפרלמנטריות בקנדה 1896
הבחירות הפרלמנטריות השמיניות במספרן בקנדה מאז הקמתה באיחוד קנדה התקיימו ב-23 ביוני 1896 והיו בחירות לבית הנבחרים הקנדי, הבית התחתון בפרלמנט של קנדה. הבחירות היוו מהפך פוליטי בקנדה. במהלכן התחרו שלוש מפלגות מרכזיות: המפלגה השמרנית של קנדה; בראשות ראש הממשלה המכהן, צ'ארלס טאפר, שהיו בשלטון עוד מאז הבחירות הפרלמנטריות של 1878, המפלגה השמרנית-ליברלית של קנדה שהייתה בת חסותה של המפלגה השמרנית והציעה גם כן את טאפר בתור מועמד לראשות הממשלה והמפלגה הליברלית של קנדה, אשר בראשותו של וילפריד לורייה, ראש האופוזיציה.
בסופן של הבחירות השיגו השמרנים יותר קולות בבחינת ההצבעה העממית, אך לפי חלוקת הנציבויות היו אלו הליברלים שהשיגו את מרב מושבי הפרלמנט והקימו ממשלה חדשה בראשותו של לורייה. לורייה היה ראש הממשלה הקנדי הראשון שמוצאו בקוויבק והוא קנדי צרפתי. טאפר קיבל 467,415 קולות ו-86 מושבים לעומת לורייה שקיבל 401,425 קולות אך 117 מושבים עבור מפלגתו בבית הנבחרים.
APL
APL (מבוטא: "אֵיי־פִּי־אֶל", נקראת על ראשי התיבות משם הספר שהציג אותה: "A Programming Language", בעברית: שפת תכנות) היא שפת תכנות, שפותחה בשנות ה־60 של המאה ה־20 על ידי קֶנֵת' יוג'ין אַייבֶרְסוֹן.
מבנה הנתונים הבסיסי של APL הוא מערך מרובה ממדים. השפה נכתבת בעזרת סימנים מיוחדים המאפשרים ייצוג כל הפונקציות והאופרטורים הקיימים בה בתווים בודדים, וכתוצאה מכך היא תמציתית מאוד ביחס לשפות אחרות.
ל־APL הייתה השפעה חשובה על התפתחות פרדיגמת התכנות הפונקציונלי, גיליונות אלקטרוניים, והמתמטיקה החישובית. כמו כן הייתה לה השפעה על שפות תכנות אחרות. על פיתוח APL הוענק לאייברסון פרס טיורינג בשנת 1979.
הסימון המתמטי
קנת' יוג'ין אַייבֶרְסוֹן התחיל לעבוד על סימון מתמטי חדש לפעולות על מערכים באוניברסיטת הרווארד בשנת 1957. בשנת 1960 הוא התחיל לעבוד ב־IBM, שם המשיך לפתח את הסימון החדש יחד עם אַדִין ד' פַלְקוֹף והפיץ אותו בספרו "A Programming Language" בשנת 1962. ההקדמה בספר מתארת את יעודה של השפה כך:
בתרגום לעברית:.
הסימון החדש שימש בעיקר בתוך IBM לדוחות מחקר קצרים של מערכות מחשב, למשל B5000 של המתחרה Burroughs ומנגנון המחסנית שלה, בתקופה שבה IBM העריכה את יעילותן של ארכיטקטורות שונות עבור מחשבים עתידיים.
המשך פיתוח הסימון לשפת תכנות
הניסיון הראשון להשתמש בסימון כדי לתאר מערכות מחשב שלמות ב־IBM התחיל בשנת 1962, אחרי שפלקוף שוחח עם ויליאם קַרְטֶר על עבודתו להגדרת סט פקודות אחיד בסדרת המחשבים שנודעה בהמשך בשם IBM System/360.
בשנת 1963 הֶרְבֶּרְט הֶלֶרְמַן, שעבד אז במכון המחקר של IBM, מימש חלק מהסימון של APL על מחשב IBM 1620. המימוש החלקי של הלרמן שימש בקורס תיכוני מיוחד שעסק בחישוב ערכי פונקציות טרנסצנדנטיות באמצעות טורים. התלמידים ניסו את הקוד שלהם במעבדתו של הלרמן. מימוש חלקי זה של הסימון נקרא אז.
ב־1963, פלקוף, אייברסון, ואדוארד ה' סַאסֶנְגוּת' ג'וניור (כולם עובדי IBM) השתמשו בסימון לתיאור פורמלי של הארכיטקטורה והפונקציונליות של סדרת המחשבים IBM System/360. עבודתם פורסמה כמאמר בכתב העת של IBM, IBM Systems Journal, בשנת 1964. לאחר פרסום המאמר, הצוות החל לעבוד על מימוש מלא של APL על מחשבי IBM.
אחרי שלורנס מ' בְּרִיד ופיליפ ס' אַבְּרַמְס מאוניברסיטת סטנפורד הצטרפו לצוות באגף המחקר של IBM, הם המשיכו את עבודתם הקודמת על מימוש חלק מהסימון בעזרת FORTRAN IV על מחשב IBM 7090 שהריץ את מערכת ההפעלה IBSYS. עבודתם הושלמה בסוף 1965 וכונתה IVSYS (קיצור ל־"Iverson System" על שם אייברסון). בסיס המימוש הוסבר בפירוט על ידי אברמס בדו"ח טכני של אוניברסיטת סטנפורד, "An Interpreter for Iverson Notation" ב־1966. ההיבט האקדמי של הפרסום היה תחת פיקוחו של ניקלאוס וירת. כמו עבודתו הקודמת של הלרמן (מערכת ה־PAT), גם מימוש זה לא כלל את מערכת הסימנים של APL, אלא השתמש במילים שמורות מהשפה האנגלית עבור כל הפונקציות והאופרטורים של APL. המערכת הותאמה בהמשך למערכות מרובות משתמשים, וב־1966 הופעלה על מחשבי IBM System/360 Model 50 ונעשה בה שימוש פנימי ב־IBM.
חומרה
הפיתוח החשוב ביותר שאיפשר שימוש יעיל ב-APL לפני זמינותם של מסופים מבוססי שק"ק היה פיתוח מכונת הכתיבה החשמלית של IBM (באנגלית: IBM Selectric), שנודעה בשם "כדורית". במכונה זו ניתן היה להחליף את ראש ההדפסה (הכדור, באנגלית: "Typing element" או בשפת סלנג "Typeball") הרגיל, שהכיל את התווים האלפביתיים, בראש אחר שכלל את הסימנים הנחוצים ל־APL. פיתוח זה איפשר שימוש ב-APL עם מסופים כמו IBM 1050 ו־IBM 2741 שהדפיסו את הפלט שלהם על גבי נייר. בנוסף, היה אפשר להניח מדבקות על גבי המקשים הרגילים של המקלדת כדי להציג איזה סימן כל מקש מייצג בראש ההדפסה של APL. באופן זה התאפשרו לראשונה כתיבה והדפסה של קוד APL עם הסימון המתמטי המקורי של אייברסון במקום מילות מפתח מסורבלות המייצגות אותם בשפה האנגלית. פלקוף ואייברסון הגדירו שני ראשי הדפסה עבור APL, 987 ו־988, עוד לפני המימוש של APL כתוכנת מחשב.
גם עם השימוש במכונת הכתיבה הכדורית, סימני APL רבים עדיין הודפסו בעזרת שני סימנים קיימים זה על גבי זה. לדוגמה הסימן  (ששמו grade up) נכתב בעזרת השימוש בסימן דלתא (shift-H) ועל גביו פס אנכי (shift-M). מצב זה היה בלתי נמנע מאחר שמספר הסימנים ב־APL היה גדול בהרבה ממספר התווים שראש ההדפסה היה יכול להכיל (88 תווים), אף שתווים אלפביתיים רגילים הוגבלו לאותיות גדולות בלבד.
זמינות מסחרית
סביבת העבודה הראשונה של APL פותחה על ידי לארי בְּרִיד ב־1966 על מחשב IBM 1050 במעבדות IBM Mohansic Labs ליד המרכז למחקר על שם תומאס װטסון, ביתה של APL, ב־יוֹרְקטַאוֹן הַײטְס, מדינת ניו־יורק.
APL זכתה לפופולריות במחשבים מרכזיים מסוף שנות ה-60 עד תחילת שנות ה-80, בין השאר בגלל התמיכה בריבוי משתמשים על מחשבים עם מפרט טכני צנוע יחסית גם ללא חומרה לניהול זיכרון וירטואלי. שיפורים נוספים לביצועים של APL פותחו בהמשך לחלק ממחשבי IBM System/370 בהם נוספה תמיכה בהרצת APL בקושחה של המעבד, שנקראה APL Assist Microcode. שימוש בתכונה זו איפשר האצת חומרה ל־APL. משתמשי APL החלו לעבור למחשבים אישיים ולנטוש את המחשבים המרכזיים רק כאשר החומרה של מיקרו-מחשבים הגיעה לביצועים מספיקים, באמצע שנות ה־80.
מפרשי ה־APL הראשונים של IBM עבור מחשבי IBM 360 ו־IBM 370 כללו מימוש פנימי של ריבוי משתמשים במקום להישען על שיתוף המשאבים של המערכת. המפרש מרובה המשתמשים הראשון, APL\360, הושק ב־1966 ב־IBM. המפרש היה יכול להגדיר משתנים חדשים במערכת ההפעלה ולקבל ממנה מידע דרך פונקציות APL מיוחדות שנקראו I-beam.
ב־1973 השיקה IBM את APL.SV שהיה המשכו של אותו המוצר (APL\360) אך הפעם היא הציעה משתנים משותפים (באנגלית: "shared variables") לשפה. תכונה חדשה זאת אפשרה תיווך קל יותר בין APL לשאר הרכיבים במערכת ההפעלה כמו מערכת הקבצים או שיתוף מידע בין תהליכים שרצים על מעבדים נפרדים במחשבים מרכזיים. בשנות ה־70, מפרש ה־APL של IBM שהיה מיועד עד אז למחשבים מרכזיים עבר התאמה למחשבים שולחניים מסוג IBM 5100, שכללו מסך שק"ק קטן ומקלדת APL, בזמן שרוב המחשבים האישיים כללו רק שפת BASIC. בשנות ה־80, המפרש VSAPL היה נפוץ בין משתמשי CMS, VSPC, TSO, MUSIC/SP, ו־CICS.
בשנים 1973–1974, פטריק הַאגֶרְטִי ניהל את מימוש מפרש ה־APL של אוניברסיטת מרילנד עבור המחשבים המרכזיים מסדרת UNIVAC 1100/2200 של היצרנית Sperry. באותו הזמן למחשבי Sperry לא היה קיים מימוש APL.
בשנות ה־60 ושנות ה־70, מספר ספקיות של שיתוף משאבים מכרו שרותי APL ללקוחות שלהם בעזרת גרסאות שונות של המפרש APL\360 של IBM. באמריקה הצפונית, הספקיות הידועות היו I. P. Sharp Associates (IPSA), Scientific Time Sharing Corporation (STSC), Time Sharing Resources (TSR), ו־ The Computer Company (TCC). הספקית CompuServe הצטרפה מאוחר יותר לשוק ב־1978 עם מפרש APL שהיה מבוסס על זה של DEC ו־אוניברסיטת קרנגי מלון ורץ על KI ו־KL, מחשבי 36 סיביות של DEC. כשהחלו להופיע מחשבים מרכזיים זולים יותר כמו IBM 4300, ומאוחר יותר גם המחשבים האישיים באמצע שנות ה־80, כל תעשיית שיתוף המשאבים נעלמה כליל.
מפרשי APL היו זמינים גם מיצרניות מחשבים אחרות: בורוז, קונטרול דאטה, דאטה ג'נרל, DEC, Harris, היולט פקארד (HP), Siemens AG, זירוקס ואחרות.
גַארְתְ' פוֹסְטֶר מאוניברסיטת סירקיוז יזם מפגשים קבועים עבור קהילת המממשים של APL במרכז הכנסים של סירקיוז, ב־Blue Mountain Lake שבמדינת ניו יורק. מאוחר יותר ארגן יוגִ'ין מַקְדוֹנֶל מפגשים דומים במרכז הכנסים אַסִילוֹמַאר ליד מונטריי, וב-Pajaro Dunes שליד ווטסונוויל בקליפורניה. קבוצת המשתמשים SIGAPL (ראשי תיבות: "Special Interest Group on Array Programming Languages") של ACM ממשיכה לתמוך בקהילת APL.
מיקרו־מחשבים
המיקרו־מחשבים החלו להופיע בשנות ה־70 והשפה הנפוצה בהם הייתה BASIC. עם זאת, מיקרו־מחשבים מסוימים הציעו את APL כתחליף - הראשון היה ה־MCM/70, שהיה מבוסס על Intel 8008 והושק ב־1974, והשימוש המרכזי בו היה בתחום החינוך וההוראה. מיקרו־מחשב נוסף שהציע מפרש APL היה ה־VideoBrain Family Computer שהושק ב־1977 עם תוכנת APL/S.
ה־Commodore SuperPET שהושק ב־1981 כלל מפרש APL שפותח על ידי אוניברסיטת ווטרלו.
בשנת 1976 טען ביל גייטס במכתבו הפתוח לחובבי מחשבים, ש־Microsoft עבדה על מימוש APL עבור Intel 8080 ו־מוטורולה 6800, אבל היה לה "מעט מאוד תמריץ להפוך אותו לזמין עבור חובבי מחשבים" לנוכח הפופולריות של פיראטיות תוכנה שמיקרוסופט חוותה עם מפרש ה-BASIC שלה. מפרש ה־APL של מיקרוסופט אכן מעולם לא הושק.
APL2
כשיצרניות אחרות התחילו לפתח מפרשי APL עבור חומרה חדשה, במיוחד עבור מיקרו־מחשבים מבוססי יוניקס, APL2 הייתה לרוב הבחירה הסטנדרטית. אפילו כיום, מפתחי APL מצהירים על תאימות עם APL2 בשיווק המוצרים שלהם. IBM ציטטה את השימוש בה עבור פתרון בעיות, עיצוב מערכות, פיתוח אבות טיפוס, חישובים הנדסיים ומדעיים, מערכות מומחות, לימוד מתמטיקה ונושאים אחרים, הדמיה, וגישה למסדי נתונים. מהדורת ה־Workstation של APL2 עבור המערכות Windows, OS/2, AIX, Linux, ו־Solaris הושקה רק בשנות ה־90.
בשנת 2021 מכרה IBM את APL2 לחברת Log-On Software, אשר מפתחת ומוכרת אותה בשם Log-On APL2.
מימושים מודרניים
מימושי APL של APLX, Dyalog ואחרים כוללים הרחבות לשפה כמו תמיכה בתכנות מונחה-עצמים, תמיכה ב־.NET Framwork, טיפול בקובצי XML, הדפסת תרשימים, ממשקים למערכת ההפעלה, וביטויי תחשיב למדא.
שפות תכנות נגזרות
APL היא הבסיס או השפיעה באופן ניכר על שפת תכנות אחרות:
מערכת תווים
עם הופעת הצגים הגרפיים, המדפסות, וקידוד ה־Unicode, בעיית התווים של APL כמעט נעלמה. עם זאת, כתיבת APL עדיין דורשת עורכי טקסט שתומכים בשיטת קלט ייחודית לה, מיפוי מקלדות, לעיתים שימוש במקלדת וירטואלית, או הדבקת תווים מודפסים על גבי המקלדת, פתרונות מתסכלים עבור מתכנתים עם רקע משפות תכנות אחרות. אצל מתחילים שאין להם רקע קודם בתכנות, מחקר שנוסה על תלמידי תיכון הראה שכתיבת תווי APL לא הפריעה לתלמידים לתכנת באופן ניכר.
טענה לטובת השימוש ב־APL היא שהכתיבה בה דורשת פחות הקלדה, ושמתכנתים משננים את מפת התווים שלה עם הזמן. כמו כן, מקלדות ייעודיות ל־APL מיוצרות כיום ונמצאות בשימוש, גופנים ייעודיים ל־APL זמינים להורדה עבור מערכות הפעלה כמו חלונות ולינוקס.
עיצוב
בניגוד לשאר השפות המובנות, קוד טיפוסי של APL בדרך כלל בנוי כשירשור של אופרטורים, פונקציות מונאדיות ודיאדיות (המונחים של APL עבור פעולות אונאריות ובינאריות) על/בין מערכים. ל־APL קיימים פרימיטיבים (המונח של APL לפונקציות ופעולות המובנות בשפה) רבים המתוארים על ידי סימן בודד או הרכבה של מספר סימנים. לכל הפרימיטיבים ב־APL יש קדימות שווה, והם אסוציאטיביים עם קדימות לימין. כתוצאה מכך, הבנת הקוד ב־APL נוחה יותר בקריאה מימין לשמאל.
מימושים מוקדמים של APL (בסביבות שנות ה־70) לא כללו בקרת זרימה, כגון,   או מבני קוד מהצורה. APL עודדה הפעלת פונקציות על פני מערכים שלמים, דבר שפטר את המתכנת מהצורך לכתוב קוד מובנה עם בקרת זרימה מפורשת. לדוגמה הפונקציה  (בסימונו של אייברסון:  ) יכלה להחליף איטרציה של לולאת  :   כאשר N הוא סקלר חיובי ושלם תחזיר מערך חד־ממדי מהצורה. מימושי APL חדשים יותר כוללים בקרת זרימה ומבני קוד מקיפים המאפשרים הפרדה ברורה בין בקרת הזרימה של התהליכים למבני הנתונים.
המשתמש יכול לשמור את סביבת העבודה יחד עם כל המשתנים והשגרות שהגדיר בה, ולהקפיא את מצב הריצה הנוכחי שלה.
APL משתמשת בסימנים שאינם כלולים ב־ASCII. הסימנים גם מרחיבים את הסימון המקובל באלגברה ובפעולות חשבון בסיסיות. היכולת לבטא פעולות המטפלות בריבוי נתונים (SIMD) על גבי מערכים בעזרת תו ייחודי בודד מאפשרת לנסח אלגוריתמים כמו משחק החיים בשורה אחת בלבד. תאורטית, ברוב הגרסאות של APL, ניתן לבטא כל פונקציה בעזרת ביטוי בודד, כלומר בשורה אחת.
כדי לכתוב את הסימנים המיוחדים של APL, מתכנתים נוהגים להשתמש במקלדות ייעודיות עם מקשים שעליהם מוצגים הסימנים. אף על פי שיש מספר דרכים לכתוב קוד ב־APL בעזרת תווי ASCII, אין זה מקובל בפועל (עובדה זו יכולה לתמוך בתזה של אייברסון - "סימון ככלי חשיבה"). רוב המימושים המודרניים משתמשים בפריסה הסטנדרטית של המקלדות, עם שיטת קלט הממפה את המקשים לתווים הייחודיים של APL. היסטורית, הגופן של APL התאפיין באותיות אלפביתיות גדולות בכתב נטוי, וכתב ישר עבור המספרים והסימנים. רוב המימושים עדיין מספקים גופנים ייעודיים כדי להציג קוד APL.
חסידי השפה מתמודדים עם הטענה שהסימון של APL הפך אותה לשפת כתיבה בלבד (באנגלית: write-only language, ביטוי לעגני לשפת תכנות לא מובנת, שקשה לקרוא ולהבין קוד מקור שנכתב בהן. הביטוי נגזר מניגוד של המונח קבצים לקריאה בלבד המוגנים מכתיבה במערכת), בכך שקוד בלתי קריא הוא ברוב המקרים תוצאה של חוסר מיומנות של המתכנת, או טעויות של מתכנתים מתחילים שאינם בקיאים באופן הכתיבה המקובל והאופייני לשפה, דבר שיכול לקרות בכל שפה. יתר על כך, נטען כי APL מאפשרת לכתוב קוד הרבה יותר מתומצת שדורש פחות זמן גם בכתיבה וגם בעיון, ובסופו של דבר חוסך בזמן ובמתכנתים.
טיעון נוסף הוא כי מאחר שהשפה היא מאוד תמציתית, היא מתאימה יותר לפיתוח תוכנות בקנה מידה גדול, כיוון שהיא מאפשרת הקטנה ניכרת של מספר שורות הקוד. מתכנתי APL רואים שפות אחרות כגון Java ו־COBOL כמסורבלות וטרחניות. APL אכן נפוצה במקומות שבהם לזמן הפיתוח יש חשיבות קריטית מהיבט עסקי, כמו במערכות מסחר אלגוריתמיות ואוטומטיות.
מינוח
APL עושה הבדלה ברורה בין פונקציות (שגרות) ואופרטורים (פעולות). פונקציות מקבלות מערכים (מתוך משתנים, קבועים, או ביטויים) כפרמטרים, בזמן שאופרטורים (בדומה לשפות פונקציונליות) יכולים לקבל כפרמטרים גם פונקציות וגם מערכים ולהחזיר פונקציה חדשה משילוב של פונקציות ופעולות קיימות. לדוגמה פונקציית סיכום מערכים ב־APL נוצרת מהחלת פונקציית החיבור בעזרת אופרטור הצמצום (ב־APL מילולית: reduction או בסימון המתמטי של אייברסון  ) על מערך. אופרטור הצמצום מפעיל את הגורם משמאל, במקרה זה: פונקציית החיבור, בין כל שני פריטים בתוך המערך שנמצא מימין, ובכך מביא לחיבור של כל הפריטים בתוכו ומחזיר את סכומם. כדוגמה נוספת, הפעלת פונקציית המקסימום (, המחזירה את הערך הגדול מהשניים) בעזרת פעולת הצמצום על גבי מערך תפעיל את הפונקציה בין כל שני פריטים בתוכו ובכך תחזיר את הערך הגדול מכל הפריטים בו. מאוחר יותר בשפת J, אייברסון שינה את המינוח ל־פוֹעַל (באנגלית: verb) עבור פונקציות; ול־תואר פועל או ל־מילת חיבור (באנגלית: adverb או conjunction) עבור אופרטורים.
חלוקה זאת היא חלק בלתי נפרד מהשפה עצמה, ורוב הפרימיטיבים שלה גם מתחלקים לשתי הקטגוריות האלה, למעט מספר מועט של חריגים שאינם פונקציות ואינם אופרטורים, כגון פעולת ההשמה. כתיבת קוד חדש ב־APL היא לרוב פיתוח פונקציות חדשות, ורק לעיתים רחוקות אופרטורים חדשים.
מונחים מסוימים ב־APL לעיתים אינם תואמים את השימוש הנהוג בהם בספרות הקשורה למתמטיקה ובכלל במדעי המחשב.
"Hello World"
הדפסת השורה "Hello World" ב־APL תעשה כך: ב־APL מקובל להגדיר פעולות ברירת מחדל במקרים שבהם לא מצוינת אף פעולה או פונקציה אחרת. המחרוזת  מודפסת כפלט מכיוון שפעולת ברירת המחדל ב־APL היא הדפסת פלט.
העלאה בחזקה
העלאה בחזקה ב־APL נעשית בעזרת הפונקציה  כך: , כלומר 2 בחזקת 3 (זה יכתב כ־  במספר שפות אחרות, וכ־  בשפות כמו פייתון ו־Fortran). עם זאת, במקרה שלא צוין בסיס (כגון ), APL תניח שהבסיס הוא הקבוע e (...2.71828), ולכן   יהיה שקול ל־.
סטטיסטיקה פשוטה
נניח ש־ הוא מערך מספרים, אז הביטוי   מחזיר את הממוצע החשבוני שלהם. בקריאה מימין לשמאל (כפי שהקדימות ב־APL עובדת),  נותן את מספר הפריטים במערך X, ומאחר ש־  היא פעולה דיאדית (בינארית), הערכה מלאה של הביטוי משמאל דרושה לפני הפעלתה. הביטוי משמאל מוקף בסוגריים כי אחרת X לבדו יילקח כפרמטר לפני פעולת הסיכום  המחברת כל הפריטים בתוך X. בהתבסס על זה, הביטוי   מחשב את סטיית התקן. יתר על כן, מאחר שהשמה למשתנה נחשבת לפעולה, ניתן להשתמש בה בתוך הקוד גם כן ולקבל: דבר שיאפשר שימוש חוזר במשתנים,  , ו־. באופן שגרתי, מתכנת APL יגדיר את הביטוי כפונקציה במקום לכתוב אותו כל פעם מחדש.
בחירת 6 מספרים להגרלה
מאחר שלא צוינה אף פונקציה משמאל ל־ שתנחה מה לעשות עם הפלט, המפרש פשוט ידפיס אותו בשורה אחת כשכל פריט במערך מופרד ברווח בלי הנחיה נוספת.