cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ויגאן (הפיליפינים)
העיר
הכיכר המרכזית הספרדית ניצבת במרכזה של העיר ההיסטורית ונחלקת לשני חלקים - "פלאסה סלסדו" (Plaza Salcedo) שבה שוכנים בית העירייה ובית הנבחרים של הפרובינציה, ו"פלאסה בורגוס" (Plaza Burgos) שבה ניצבת הקתדרלה. תוכנית המתאר של העיר הוכתבה על ידי כללי האדריכלות שחייבו ברנסאנס את כל הערים החדשות באימפריה הספרדית, ואשר נודעו כ"חוק (ארצות) הודו" (Ley de la Indias), אולם ברובע מסטיסו ההיסטורי קיימת חריגה מכללים אלה, ובמקומם מורגשת השפעה סינית ומקומית. הרובע, כפי שעולה משמו, יושב במשפחות אמידות ממוצא מעורב (מסטיסו) סיני-אילוקאני. חומרי הבניין ששמשו לבניית העיר היו טרקוטה, עץ, אבן ואבן גיר, והבתים הוקמו בהשפעת סגנון הבנייה המסורתי. הבתים המסורתיים היו מוגבהים על עמודים כדי לאפשר אוורור והגנה מפני גשמי המונסון, הם היו עשויים מחומרי בניין קלים, כמו עץ, חזרן וענפים יבשים, וכללו חדר בודד. בתים כאלה שוב אינם בנמצא בעיר, אך השפעתם עדיין ניכרת במבני אבן מאוחרים. הבתים הנוכחיים עשויים מקומת אבן תחתונה ומעליה קומה נוספת מעץ וגג רעפים מחודד. רוב מבני העיר הקיימים הוקמו במאה ה-18 ובמאה ה-19, וחלק קטן מהם שמרו על ייעודם כפי שהיה בטרם ירדה העיר מגדולתה. באותה תקופה מיקמו הסוחרים הסיניים את משרדיהם ומחסניהם בקומה הראשונה והתגוררו בזו שמעליה.
על המבנים החשובים בעיר נמנים קתדרלת פאולוס הקדוש (1790-1800), ארמון הארכיבישוף (1783), קולג' פאולוס הקדוש (1892) ובית הנבחרים בסגנון נאו-קלאסי מתחילת המאה ה-20.
סרט עם קתרין דנב
סרט עם קתרין דנב הוא קומדיית מסע בבימויו של עמרי יבין שיצאה לאקרנים באפריל 2015. הסרט מציב מראה פרודית מול הגבר הישראלי, המצטייר כגבר מובס וחסר יכולת, ובכל זאת ממשיך לרדוף אחר האישה המופלאה מן החלומות.
תקציר
שני גברים מזדקנים (דני שגב ורפי קלמר) יוצאים למסע בעקבות שמועה שקתרין דנב האגדית מתארחת בחווה מבודדת בנגב, בה מעניק חבר ילדות שלהם טיפולים במין טנטרי לנשים מכל העולם. לצמד הגברים מצטרפות שתי נשים: האחת היא נטלי (אסיה נייפלד), נערת ליווי יפהפייה שנמלטת מסרסוריה, והשנייה היא פנינה (רות פרחי), דודתו הקשישה של אחד מהם, שהגיבורים מקווים כי פגישה עם כוכבת הקולנוע הנערצת עליה תחולל נס ותעיר אותה מן התרדמת אליה היא נפלה. במהלך המסע נאלצים מנו והלפרין להיאבק בסרסוריה של נטלי שיעשו הכל כדי להחזיר לחזקתם את נערת הליווי היוקרתית, וגם בכנופיה של מבריחים בדואים שמבקשים למכור את נטלי לבית המלוכה הסעודי, כדי שתינשא לאמיר פהד שהתאהב בתמונתה.
סטיוארט צ'אלנדר
סטיוארט דייוויד צ'אלנדר (באנגלית: Stuart David Challender; 19 בפברואר 1947 - 13 בדצמבר 1991) היה מנצח אוסטרלי.
צ'אלנדר היה המנצח יליד-אוסטרליה השני של התזמורת הסימפונית של סידני (1987 - 1991), שהחליף את סר צ'ארלס מקקראס.
צ'אלנדר, שהיה הומוסקסואל, היה נשוי למשך זמן מה. הוא מת במחלה הקשורה לאיידס.
So High
So High הוא הסינגל הרביעי והאחרון מתוך האלבום Get Lifted של הזמר ג'ון לג'נד. השיר הגיע למקום ה-53 בשיאו במצעד "שירי ההיפ הופ/R&B הלוהטים" של הבילבורד בארצות הברית. לשיר בוצע רמיקס בשם Cloud 9 Remix ומשתתפת בו לורין היל, שגם הפיקה אותו. הרמיקס עם לורין היל היה מועמד לפרס גראמי בשנת 2006 בקטגוריית "ביצוע ה-R&B הווקאלי הטוב ביותר לצמד או הרכב" בטקס פרסי גראמי ה-48.
MTV כתבו על השיר ש"יש לו מקום מיוחד בלבבותיהם של רבים", שכן רבים השמיעו אותו בחתונתם עוד טרם יציאתו.
וסטרן דיגיטל
וסטרן דיגיטל (באנגלית: Western Digital Corporation, NASDAQ: WDC) היא חברה אמריקאית לאחסון נתונים דיגיטליים ואחת מיצרניות הדיסקים הקשיחים הגדולות בעולם, השוכנת בסן חוסה, קליפורניה. לחברה היסטוריה ארוכה כחברת אלקטרוניקה וייצור מעגלים מודפסים ומוצרי אחסון. היא נוסדה באפריל 1970 על ידי אלווין פיליפס, עבור מוטורולה בשם "General Digital" כחברה לייצור ציוד בדיקות MOS והתפתחה מהרה לייצור מוליכים למחצה. ביולי 1971 שינתה את שמה ל "Western Digital" והציגה את המוצר הראשון שלה - "WD1402A UART".
החברה מעסיקה כ-96,000 עובדים, נכון לשנת 2015.
במאי 2016 רכשה וסטרן דיגיטל את סנדיסק תמורת 19 מיליארד דולר. הרכישה כללה גם את שלושת מרכזי הפיתוח בישראל (בכפר סבא, בתפן, ובעומר).
בוקר (מקצוע)
בּוֹקֵר (באנגלית: Cowboy - קאובוי; בספרדית: vaquero וכן caballero) הוא אדם האחראי על בקר ועל סוסים בחוות בקר ובשטחי מרעה בעיקר בצפון ודרום אמריקה.
באופן מסורתי, הבוקר הוא בדרך-כלל כוח עזר בחוות המטפל בסוסים ובבקר. מעבר לכך, התפתחה תרבות בוקרים, הכוללת השתתפות ברודאו ובוקרים רבים עובדים בתחום התיירות (כמדריכים ומארחים של תיירים במערב ארצות הברית) או בתחום הרודיאו.
בתרבות
דמות הבוקר מופיעה הרבה במערבונים, סרטי קולנוע שמתרחשים במערב הפרוע במאה ה-19. במערבונים רבים הבוקר מתואר כרוכב על סוס וחמוש ברובה או אקדח תופי כדי להגן על עצמו מפני אינדיאנים או פורעי-חוק.
סנדרה (זמרת)
סנדרה אן מנגס (נולדה בשם סנדרה אן-לאור ב-18 במאי 1962 בזארבריקן, גרמניה) היא זמרת גרמנייה שזכתה לפופולריות רבה בשנות השמונים ותחילת שנות התשעים של המאה ה-20.
היא הייתה אחת משלוש חברות להקת "ארבסק" (Arabesque) בין השנים 1979 עד 1984. בשנת 1984 החלה בקריירת סולו (כזמרת) ביחד עם בעלה לשעבר מייקל קרטו ועוד חברים נוספים. היא הפיקה להיטים פופולריים כמו "", "In the Heat of the Night", "Hi! Hi! Hi!", "(The Breakup Of The World) Don't Cry", "Innocent Love", "Midnight Man", "Secret Land", "We'll Be Together", "Heaven Can Wait", "Hiroshima", "(Life May Be) A Big Insanity", "Don't Be Aggressive", "Nights In White Satin", "Johnny Wanna Live", "The Night Is Still Young" (With Thomas Anders Ex Modern Talking ועוד. סנדרה גם לקחה חלק כזמרת רקע בלהקה "אניגמה".
ביוגרפיה
היא נולדה בזארבריקן לאם גרמנייה שעבדה בחנות נעליים ואב צרפתי שהיה בעל חנות יינות. מגיל צעיר התעניינה במוזיקה ובגיל חמש החלה ללמוד בלט.
חיים אישיים
ב-7 בינואר 1988 נישאה סנדרה למייקל קרטו. ביולי 1995, נולדו להם תאומים. בנובמבר 2007 התגרשו בגלל "חילוקי דעות אישיים ומקצועיים". סנדרה נישאה בשנית לאולף מנגס ב-2010, והם גרים באיביזה עם שני ילדיה של סנדרה. סנדרה היא צמחונית ולוחמת למען זכויות בעלי חיים.
ג'יימס פוגארטי
ג'יימס פוגארטי (נולד ב-1978 באנגליה), הוא אמן בריטי הידוע בכינוי Mr. Fog. הוא האדם העומד מאחורי אוויגקייט (Ewigkeit), ליין מוזיקלי של מטאל עם נטייה חזקה למוזיקה אלקטרונית מסוג חדש, המכונה באנגלית Electronic experimental dark metal.
המוזיקה של אוויגקייט עוסקת בעיקר בספיריטואליזם, בתודעה ומוזרויות מסוגים שונים. שמו האמיתי של מר ערפל הוא ג'יימס פוגארטי, והוא נולד בברייטון שבסאסקס המזרחית, בריטניה. ב-1994 היה חבר בלהקת הבלאק מטאל הבריטית Meads of Asphodel, אולם פרש ממנה והחל ליצור את סגנון המוזיקה המיוחד שלו, תחת הכינוי "מר ערפל", במסגרת אוויגקייט. אוויקגייט בגרמנית פירושו "נצח".
ב-1994 הוציא את הדמו הראשון שלו, Faery Lands Forlorn, לאחר מכן את Beyond Realms Unknown ב-1995 וב-1996 הוציא את הדמו Dwellers On The Threshold. יש לציין שאף אחד מהם לא זכה להצלחה פנומנלית, אולם הם עזרו לקדם את שמו של מר ערפל בציבור, וב-1997 הוציא את האלבום המלא הראשון שלו Battle Furies. שנתיים מאוחר יותר הוציא את האלבום השני שלו, Starscape. שוב, האלבומים לא הפכו אותו למפורסם בקנה מידה עולמי, אבל יש למר ערפל קהל מעריצים נלהב מאוד בתחומו שלו. ב-2003 הוציא את Land Of Fog, שזכה להצלחה גדולה יחסית. מאז הוציא עוד שני אלבומים.
כיום הוא פועל תחת חברת התקליטים Earache Records.
באבל (מחוז)
מחוז באבל (בערבית: محافظة بابل), הוא מחוז בעיראק המשתרע על שטח של 6,468 קילומטרים רבועים. נכון לשנת 2018 מתגוררים במחוז כ-2,065,042 נפש.
בירת המחוז היא העיר אל-חלה (الحلة), וכמו כן נמצאת בו העיר אל-מוסאייב. במחוז זה נמצאים שרידי העיר העתיקה בבל, ועל-שמה נקרא המחוז. אתר ארכאולוגי נוסף הנמצא במחוז היא העיר העתיקה בורסיפה.
סטודנטיפיקציה
סטודנטיפיקציה (אנגלית: Studentification) היא תופעה בה מתרחשים שינויים חברתיים, כלכליים וסביבתיים באזור מגורים מסוים כתוצאה מנוכחות בולטת של סטודנטים, לרוב בסביבת מוסד אקדמי. בתהליך זה, הסטודנטים הופכים למאפיין חברתי בולט באזור ומובילים לשינויו. התופעה הוגדרה לראשונה בתחילת שנות האלפיים בבריטניה בעקבות קונפליקטים שנוצרו בין האוכלוסייה המקומית לאוכלוסיית הסטודנטים בערים בהן שוכנים מוסדות אקדמיים.
ההיסטוריה של המונח
המונח סטודנטיפיקציה נטבע לראשונה בשנת 2002 בבריטניה על ידי הגאוגרף דארן פ. סמית' (Darren P. Smith) ומאז המחקר סביב התופעה צובר תאוצה בעולם ובישראל בפרט. הרשויות המקומיות משקיעות משאבים רבים בקידום מוסדות להשכלה גבוהה ובמשיכת סטודנטים אליהם, מתוך תפיסה כי נוכחות הסטודנטים משפיעה באופן חיובי על העיר. בעוד שתפקידם של מוסדות אקדמיים נחקר בנושאי קידום צמיחה כלכלית אזורית, ההשפעות המרחביות של מוסדות אקדמיים על עריהם לא נחקרו עד לאחרונה. מאז הצגתו של סמית' את מושג הסטודנטיפיקציה ובעיקר בעזור בעשור השני של המאה ה-21 נבדקו מחקרי מקרה שונים בבריטניה ובארצות הברית, ובמידה פחותה יותר ברחבי העולם, המתמקדים ביחסים המורכבים בין סטודנטים לסביבה העירונית.
תהליך הסטודנטיפיקציה
התהליך מתרחש בסביבת המוסד האקדמי וגורם להידרדרותו. במרחק הליכה סביב הקמפוס נוצר מרחב סטודנטיאלי, שאפשר לכנותו "קולוניה אוניברסיטאית", המאכלסת דיירים ארעיים – הסטודנטים. הקולוניה מצטופפת בעקבות העיקרון של "מרחק ההליכה מהקמפוס" וכך גדל ריכוז הסטודנטים, אשר נחשפים פחות לחלקים אחרים של העיר. בעקבות זאת נוצר נתק בין תושבי העיר לסטודנטים, תוך שהעיר לעיתים מקבלת תדמית שלילית מצד הסטודנטים שעלולים לראות בה כחלשה או מוזנחת. הסטודנטים לרוב אינם בוחרים להשתקע בעיר ולהמשיך לגור בה וכך נוצר מעין מעגל שניתן לקרוא לו "מעגל הארעיות הקבועה" בו סטודנטים רבים רוצים להגיע לעיר, אך היא נתפסת כמעין תחנה בחייהם, ורק אחוזים מעטים מהם רוצים ובוחרים להישאר בה בסיום לימודיהם. מכאן המרחב הופך ליותר ויותר סטודנטיאלי ופחות בעל תמהיל עירוני-אנושי מעורב. הארעיות הקבועה גורמת להעמקת הקרע בין התושבים המקומיים סטודנטים, וכן גם להעמקת האנטגוניזם בין העיר לקמפוס. הגאוגרף פיל האברד מציין כי רק לאחרונה החלו גאוגרפים לבחון את הדרכים בהן היחסים בין עיר לקמפוס קשורים ל"גאוגרפיות חברתיות, כלכליות ותרבותיות של טרנספורמציה עירונית", ורומז כי הסטודנטים הם סוכני שינוי מרחבי וחברתי כלומר, אף על פי שתלמידים בודדים הם תושבים זמניים, נוכחותם כקבוצה בעיר היא למעשה ארוכת טווח.
דמיון ושוני בין סטודנטיפיקציה לתהליך הג'נטריפיקציה
סטודנטיפיקציה הוא תהליך חברתי הנגזר מהמונח ג'נטריפיקציה, תהליך המתאר מעבר של אוכלוסייה ממעמד בינוני- גבוה לשכונות חלשות ומוביל לדחיקתה של האוכלוסייה הוותיקה. כמו כן, התהליך נקשר עם מונחים כגון ניידות חברתית ו"התבססות הארעיות הקבועה". סטודנטיפיקציה מציגה תהליך דומה לתהליך הג'נטריפיקציה, בו האוכלוסייה הנכנסת לשכונות דוחקת את האוכלוסייה הקיימת ומשנה את פני ומהות השכונה, אלא שהאוכלוסייה הנכנסת בתהליך הסטודנטיפיקציה היא במובהק אוכלוסיית סטודנטים, המוגדרת מראש כאוכלוסייה בעלת מאפיינים מובחנים כגון גיל צעיר והכנסה נמוכה. כפי שהגדירה זאת רות גלאס שתיארה את הג'נטריפיקציה, באופן מסורתי, הסטודנטים נחשבו לסוכני תהליך הג'נטריפיקציה. הנעת התהליך יוחסה לסטודנטים שהתיישבו באזורים עירוניים חלשים ונוכחותם הובילה לשיקום העיר בתחומים שונים כמו דיור, מסחר, פנאי, תרבות ועוד. לכן, נקודת דמיון בין תהליך הסטודנטיפיקציה לתהליך הג'נטריפיקציה הוא כניסת אוכלוסיית סטודנטים לעיר חלשה ושיפורה בממדים שונים. אולם, לצד הדמיון קיימים הבדלים רבים בין התהליכים וביניהם: מגורים זמניים של הסטודנטים שלרוב לאחר סיום לימודיהם יעזבו את האזור; כניסתם של הסטודנטים לכל חלקי העיר כולל שכונות החזקות ולאו דווקא לשכונותיה החלשות, כפי שקורה בתהליך הג'נטריפיקציה; והשפעות שליליות נוספות שמצביעות על התדרדרות מערך הדיור ודלדול שירותי הציבור לתושבים בתהליך הסטודנטיפיקציה, בשונה מתהליך הג'נטריפיקציה בו שירותי הציבור עוברים תהליך של שיפור.
ממדי ההשפעה הנגזרים מהתהליך
השינויים שמתרחשים במסגרת תהליך הסטודנטיפיקציה מאופיינים על ידי סמית' בארבעה ממדים עיקריים :
ממד נוסף המתרחש בתהליך הסטודנטיפיקציה והוא הממד פוליטי. מחקר שנערך בישראל בחן את המקורות למתיחות שנוצרה בין קבוצת "מוסללה", שמקדמת אמנות רחוב במרחב הציבורי בשכונת מוסררה בירושלים לבין המנהל הקהילתי בשכונה. המחקר בחן האם הסיבה לאנטגוניזם שהיה לאנשי המנהל הקהילתי בשכונה כלפי הצעירים, התקיים על בסיס פוליטי. מתוך המחקר עולה כי היחסים בין הקבוצות נכשלו בעקבות אי הבחנה בין פעולה פוליטית לפעולה חברתית שנעשתה במרחב הציבורי, כשקבוצת האמנים ביקשה לחבר בין הפעולה האומנותית לפוליטיקה, בעוד שהאוכלוסייה הוותיקה חשה שלשינויים שמתרחשים במרחב הציבורי קיימים קווים פוליטיים. האוכלוסייה הוותיקה חשה מאוימת, מה שהוביל למתחים, להתנגדות ולקונפליקט. אנטגוניזם של האוכלוסייה הוותיקה כלפי קבוצת צעירים מהווה לעיתים חלק בלתי נפרד מתהליך הסטודנטיפיקציה.
דוגמה לסטודנטיפיקציה בישראל – באר שבע
אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, שהוקמה בשנות השישים ומאז צברה ניסיון ושם של אוניברסיטה מובילה בארץ, הכפילה את מספר הסטודנטים שלה מ-10,000 סטודנטים ל-20,000 סטודנטים בעשור הראשון של המאה ה-21. בנוסף, בסביבתה קיימות מכללות נוספות ובהן כ-12,000 סטודנטים. מרבית הסטודנטים שלומדים באוניברסיטה ובמכללות באזור באר שבע מתגוררים בעיר, בעיקר בשכונות הוותיקות שנבנו בשנות החמישים והשישים. על אף מצבן הירוד של השכונות, קרבתן הפיזית למוסדות האקדמיים ומחירי השכירות הנמוכים הפכו אותן לאזור אטרקטיבי ופעיל עבור סטודנטים. כיום, העובדה שהעיר סטודנטיאלית מהווה שיקול בקרב צעירים שמחפשים מוסד אקדמי לרכישת השכלה גבוהה.
מחקר שנערך באוניברסיטת בן-גוריון עקב אחר תהליך הסטודנטיפיקציה בעיר ובחן את ההשפעות המרחביות, הכלכליות והחברתיות הקשורות לעלייה בנוכחותם של סטודנטים בעיר. מסקנות המחקר מצביעות על כך שאף על פי שאוניברסיטת בן-גוריון הוקמה מתוך חזון של פיתוח הנגב ועל אף המשאבים שהיא משקיעה כדי להתחבר לעיר ולאזור, קיימת הפרדה פיזית בין הקמפוס לעיר. החסם הפיזי מהווה במידה מסוימת חסם חברתי וסמלי, שאינו עושה צדק עם תושבי האזור הוותיקים. המחקר מתאר את הסטודנטיפיקציה מנקודת מבט שרואה את הסטודנטים כחיים "בבועה" ואינם מקיימים אינטראקציה כלשהי עם התושבים הוותיקים. במחקר מוצע שההפרדה בין הקמפוס לעיר נובעת מ"מעגל קסמים" המשמר את תדמיתה הירודה של העיר ומשבש את ניסיונות האוניברסיטה לקדם את העיר ואת האזור. ככל ש"בועת הסטודנטים" הופכת לבטוחה ואטרקטיבית, כך תדמיתה של העיר משתמרת כענייה ולא מושכת בעיני הסטודנטים. בעוד שהבועה מדירה את התושבים הוותיקים ומנציחה את הסביבה העירונית ה"נחותה", הסיכוי לאינטראקציה חיובית בין הסטודנטים לתושבי הקבע יורד. נוסף על כך, הסטודנטים לרוב עוזבים את העיר לאחר לימודיהם ואינם נשארים לגור בה כדרך קבע.
המחקר המתאר את היווצרות הקולוניה הסטודנטיאלית ומדוע היא משתמרת, מצביע על שתי נקודות עיקריות; האחת היא שעל אף תרומתה הגדולה של האוניברסיטה לאזור, הסדר המרחבי-חברתי מושפע מתהליך הסטודנטיפיקציה בעוצמה גבוהה. שנית, שבירת מעגל הקסמים מצריכה ידע נרחב על התופעה, כולל ההשפעות השליליות על המרחב העירוני. בעוד שמשיכת סטודנטים היא מטרה נאותה לקובעי המדיניות, יש להסיט את מאמצי ההתחדשות העירונית מהסטודנטים, לקיים בעיר ולתושביה הוותיקים.
מלגת מנהיגי שוליך
מלגת מנהיגי שוליך היא תוכנית המעניקה מלגות לתלמידי תואר ראשון בקנדה ובישראל. המלגה מוענקת לסטודנטים נבחרים בתחומי המדעים, ההנדסה, הטכנולוגיה והמתמטיקה.
רקע
תוכנית המלגה הוקמה בשנת 2011 בעקבות תרומה על סך 100 מיליון דולר מהפילנתרופ ואיש העסקים הקנדי-סימור שוליך. התוכנית מנוהלת על ידי ארגון פדרציית יהודי טורונטו. מטרת התוכנית לקדם סטודנטים מובילים בתחומי המדעים, ההנדסה, הטכנולוגיה והמתמטיקה בקנדה ובישראל ובכך לחזק את התחרותיות הכלכלית של מדינות אלו.
בשנת ההקמה, 977 בתי ספר על-תיכוניים וקולג'ים ברחבי קנדה הגישו מועמדים לתחרות הפרס השנתית. בשנת 2014, 1147 סטודנטים הוגשו כמועמדים. עשרים האוניברסיטאות המשתתפות בחרו מתוכם ארבעים זוכים.
בישראל הוגשו כ-500 בקשות למלגה בכל שנה החל מ-2011.
תהליך הבחירה
המועמדים נדרשים לעמוד בשניים מתוך שלושה קריטריונים: צורך כלכלי, הצטיינות אקדמית ו/או מעורבות חברתית.
רוברט לות'ר
ביוגרפיה
רוברט לות'ר נולד לאוגוסט לות'ר ווילהמינה פון אנדה (Wilhelmine von Ende) ב-16 באפריל 1822, בשווידניצה פולין. הוא למד בבית ובבית הספר המקומי. עם סיום לימודיו הוא עבר לברסלאו, שם למד בין השנים 1841 ו-1843.
בשנת 1843 עבר לברלין כדי ללמוד אסטרונומיה, שם למד עד 1848. בברלין היה תלמידו של יוהאן אנקה וסייע לו בחישובים ובהכנת אלמנק אסטרונומי. בשנת 1850 קודם בתפקיד במצפה הכוכבים בברלין. בסוף שנת 1851 האסטרונום Franz Brünnow הזמין אותו למצפה הכוכבים שליד דיסלדורף  כדי לעבור ולהיות מנהל המצפה אחריו.
בשנת 1859 התחתן עם קלורין מרקר, ולזוג נולד בן ויליאם.
במהלך חייו, לות'ר גילה 24 אסטרואידים ותגליות נוספות.
נפטר ממחלה בשנת 1900 בדיסלדורף, גרמניה.
סינדהי
סינדהי (ערבית: سنڌي; דוונגארי: सिन्धी; אנגלית: Sindhi) היא השפה הרשמית הראשונה במחוז סינד בפקיסטן והשפה הרשמית השנייה במחוז בלוצ'יסטן בפקיסטן. כמו כן היא מדוברת במחוז פנג'אב ובאזור הצפון־מערבי של פקיסטן ובאזורים שונים בהודו, בעיקר במדינת מהאראשטרה אך גם במדינות גוג'ראט, ראג'אסטאן ומאדהיה פרדש.
השפה משתייכת לענף השפות ההודו-אריות מקבוצת השפות ההודו-איראניות במשפחת השפות ההודו-אירופיות ומדוברת בקרב כ-41 מיליון איש בפקיסטן וכ-12 מיליון איש בהודו וכמו כן בקרב כ-1.3 מיליון איש בפזורה הסינדהית בעולם בעיקר באזורי המפרץ הפרסי, מזרח אסיה, בריטניה וארצות הברית.
תור-דלתא
התור-דלתא (באנגלית: Thor-Delta) שידוע גם כ Delta DM-19 או רק דלתא היה משגר אמריקאי ששימש ל-12 שיגורים בתחילת שנות ה-60. המשגר היה נגזרת של התור-אייבל ולכן חלק מסדרת טילי התור וגם הטיל הראשון בסדרת טילי הדלתא.
סינדהי
סינדהי נכתבה במקור בכתב דוונגארי, אולם ברבות השנים, כשרוב הסינדהים כבר היו מוסלמים, הפך הכתב הערבי לרווח יותר בפקיסטן. בהודו הכתב המקובל לשפה זו הוא דוונגארי, אך כתב זה לא הוטמע באופן מוחלט, ולכן גם הכתב הערבי מקובל שם. האותיות המשמשות לכתיבה ערבית בסינדהי הן האותיות של האלפבית הערבי־פרסי.
תור-דלתא
השלב הראשון של המשגר היה טיל תור בתצורת DM-19. השלב השני היה שלב דלתא שפותח משלב האייבל המוקדם יותר. לשלב שלישי שימש שלב אלטאיר.
התור-דלתא היה המשגר הראשון שנבנה בתצורת משגר תור ושלב דלתא, תצורה ששימשה משגרים רבים לאחר מכן, כולל את הדלתא 2 שעדיין נמצא בשימוש ב-2011.
התור-דלתא שיגר מספר מטענים מיוחדים ביניהם לוויין התקשורת הראשון Echo 1A, הלוויין הבריטי הראשון Ariel 1 ולוויין תקשורת הטלוויזיה הראשון Telstar 1.
כל 12 השיגורים בוצעו ב-LC-17 מנמל החלל קייפ קנוורל. השיגור הראשון הוא היחיד שנכשל בגלל בעיה בשלב השני.
בונדי
{{פירושונים|
ראו גם
}}
כדור משחק
כדור משחק משמש בעיקר בספורט ובמשחקים.
צורה ומידות
כדורי משחק הם בקירוב בעלי הצורה הגאומטרית כדור, בדרך כלל, אולם הם יכולים להיות גם בצורות שונות, כגון צורת ביצה. טווח גודלם הוא רחב ביותר, מכדורי הגומי הקטנים שקוטרם בעל סנטימטרים ספורים, דרך הכדורסל ועד לכדורים בקוטר המגיע לכמטר, המשמשים לקפיצה ורכיבת ילדים על גביהם.
היסטוריה
בעת העתיקה, הכדור נמצא בשימוש על ידי היוונים, הרומאים, והמצרים הקדומים.
משחקי כדור
כדור משחק משמש גם במשחקי פגיעה בכדור.
במשחקי ילדים רבים נעשה שימוש בכדורים המיועדים למטרות אחרות. כך למשל כדור טניס משמש בהקפות, הטלה ושבע אבנים. ניתן להעלות את רמתו של המשחק על ידי מעבר לכדור כבד או קטן יותר. למשל, כדור פגיעה הוא משחק הדורש קואורדינציה רבה, קשה יותר כאשר משחקים בו בכדור טניס, שהוא קטן, והוא משחק אלים יותר כאשר משחקים בו בכדורגל או כדורסל, שהם כבדים יותר מכדורעף.
ריצ'רד גרנל
ריצ'רד גרנל (באנגלית: Richard Grenell; נולד ב-18 בספטמבר 1966) הוא דיפלומט אמריקאי, שכיהן כשגריר ארצות הברית בגרמניה וכממלא מקום ראש המודיעין הלאומי.
ביוגרפיה
גרנל בעל תואר ראשון בממשל ומינהל ציבורי מאוניברסיטת אוונג'ל במיזורי ובעל תואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד.
גרנל שימש דוברם של מושל ניו יורק ג'ורג' פטאקי, ראש עיריית סן דייגו סוזן גולדינג, וחברי בית הנבחרים של ארצות הברית מארק סנפורד ודייב קמפ.
ב-2001 מונה על ידי הנשיא ג'ורג' ווקר בוש לדובר שגריר ארצות הברית באו"ם וכיהן בתפקיד עד 2008 תחת ארבעה שגרירים. כמו כן שימש החל מ-2004 כנציג מחליף מטעם ארצות הברית במועצת הביטחון של האו"ם. ב-2009 הקים את חברת "Capitol Media Partners" בפועלת בלוס אנג'לס ובוושינגטון די. סי. בתחום של אסטרטגיה תקשורתית, ייעוץ פוליטי ויחסי ציבור. כמו כן שימש כפרשן בפוקס ניוז. במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2012 שימש גרנל לתקופת מה דובר לענייני מדיניות חוץ וביטחון לאומי של מועמד המפלגה הרפובליקנית מיט רומני. במאי 2018 החל לכהן שגריר ארצות הברית בגרמניה תחת נשיאותו של דונלד טראמפ. כשגריר התעמת עם הממשל הגרמני על רקע מחלוקות עם מדיניותו של טראמפ באשר להסכם הגרעין עם איראן, צינור הגז נורד סטרים, תמיכה במשטרים שמרניים וימניים באירופה, וקשרים עם גורמי ימין בגרמניה. ב-2019 מונה בנוסף גם לשליח נשיאותי מיוחד לשיחות השלום בין סרביה לקוסובו, שהולידו את הסכם סרביה-קוסובו.
בפברואר 2020 מונה על ידי טראמפ לראש המודיעין הלאומי בפועל, לאחר שקודמו ג'וזף מגווייר פוטר. הוא שימש בתפקיד עד מאי 2020.
גרנל הוא הומוסקסואל וחי עם בן זוגו. הוא פעיל למען זכויות להט"ב, חתם על מסמך תמיכה כידיד בית המשפט בנישואים של בני-זוג מאותו המין שהוגש לבית המשפט העליון של ארצות הברית, ועומד בראש המאמץ של ממשל טראמפ לסיום הגדרת הומוסקסואליות כפשע במדינות העולם השונות. הוא ההומסקסואל שכיהן בתפקיד הבכיר ביותר מאז ומעולם במשרדי הממשלה הפדרלית, עד השבעתו של פיט בוטיג'ג' כמזכיר התחבורה של ארצות הברית.
שפות ואליריאניות
בספרים, ואליריאנית גבוהה והשפות שהתפתחו ממנה הרבה פעמים מאוזכרות, אך לא מפותחות מעבר למילים בודדות. בשביל סדרת הטלוויזיה, הבלשן דייוויד ג. פטרסון יצר את השפה ואליריאנית גבוהה, כמו גם השפות הנגזרות ממנה, ואליריאנית אסטפורית וואליריאנית מירינית, בהתבסס על המשפטים הכתובים בספרים. ואליריאנית, יחד עם דות'ראקית, תוארה כ"שפה הבדיונית הכי משכנעת מאז אלפית".
ואליריאנית גבוהה
בעולם של "שיר של אש ושל קרח", ואליריאנית גבוהה היא שפה שדומה בשימושה ללטינית באירופה של ימי הביניים. בספרים היא מתוארת כשפה שלא משתמשים בה יותר בשביל תקשורת יומיומית, אלא כשפה של למידה וחינוך במשפחות האצולה של ווסטרוז ואסוס, כמו גם הרבה ספרות ושירה שנכתבים בוואליריאנית.
טקסט לדוגמה בוואליריאנית: "ניקה דאינריז ג'למזמו הן טרגאריו לנטרוט, הן ואליריו אואפו אנוגאר איסקאן. ואליריו מוניו אנגוס ניוהיז איסה", שמשמעו "אני דיינריז פרי-סער לבית טארגאריין, דם ואליריה העתיקה. ואליריאנית היא שפת אמי".
יצירה
פטרסון העיר שהוא רואה בבחירתו של מרטין במילה "דראקאריס" בחירה לא טובה, בגלל הדמיון שלה (ככל הנראה במכוון) למילה הלטינית לדרקון, "Draco". מאחר שהשפה הלטינית לא קיימת בעולם הבדיוני של "שיר של אש ושל קרח", פטרסון בחר להתייחס לדמיון כמקרי והפך את המילה "דרקאריס" ליחידה לקסיקאלית מופשטת עצמאית - המילה לדרקון בוואליריאנית גבוהה היא "זאלדריזס". המשפטים "ואלאר מורגהוליס" ו"ואלאר דוהאאריס", לעומת זאת, נהיו הבסיס של המערכת התחבירית בשפה. מילה נוספת, "טרסי" ("בן"), הוטבעה לכבודו של העוקב ה-3,000 של פטרסון בטוויטר.
פטרסון לא יצר מערכת כתיבה ואליריאנית בזמנו, אלא אמר שהוא חשב "על משהו יותר כמו המערכת המצרית של הירוגליפים - לא בצורה בהכרח, אלא בתפקוד. למצרים הייתה מערכת אלפאבתית, כמה מערכות מבוססות פונטיקה ולוגוגרפיה, כולן נכתבות אחת על גבי השנייה" בפרק "הדוב והעלמה הטובה" בעונה השלישית, רואים את טאליסה כותבת אות ואליריאנית באלפאבית הלטיני, כי לפי פטרסון, "זה לא היה נראה שווה ליצור מערכת כתיבה שלמה בשביל סצנה קצרה ובודדת".
בתחילת יוני 2013, היו 667 מילים בוואליריאנית גבוהה.
שפות נגזרות
בעולם של הספרים וסדרת הטלוויזיה, בתשע הערים החופשיות של אסוס מדברים ניבים של ואליריאנית גבוהה, המתוארים על ידי הדמות טיריון ב"ריקוד עם דרקונים" כ"לא מאוד שפה, יותר כמו תשעה ניבים שבדרך להפוך לשפות שונות". בערים של מפרץ העבדים מדברים שפות הנגזרות מוואליריאנית גבוהה יחד עם השפות הגהייסקאריות המקומיות. פטרסון העיר שכדי לזהות על פי אוצר המילים שפות נגזרות, "אם יש j במקום מוזר, זה כנראה בא ממקור גהייסקארי."
פטרסון תיאר את מערכת היחסים בין ואליריאנית גבוהה והשפות של הערים החופשיות כדומות לזו שבין לטינית ספרותית והשפות הרומאניות או יותר מדויק בין ערבית ספרותית לניבים מודרניים של ערבית, כך שוואליריאנית גבוהה מובנת עם קושי מסוים לדובר של שפה אסואנית מקומית.
ואליריאנית אסטפורית
השפה הנגזרת הראשונה שהוצגה בסדרה הייתה ואליריאנית אסטפורית, ניב מהעיר אסטפור במפרץ העבדים. היא הופיעה בפרק "ואלאר דוהאאריס" בעונה השלישית. פטרסון יצר את השיח על ידי כתיבה ראשונית של הטקסט בוואליריאנית גבוהה, ואז שינויי דקדוק וקול כדי להדגים את השינויים בשפות טבעיות אחרי פרק זמן ארוך.
למשל, ואליריאנית אסטפורית איבדה את כל התנועות הארוכות (שסומנו עם קו מעל האות) ואת רוב הדיפטונגים, כמו למשל ש"בלתי-טמאים" נאמר "דובאוגאדי" בוואליריאנית גבוהה, לעומת "דובוגהד'י" באסטפורית. באופן דומה, ואליריאנית אסטפורית איבדה את המערכת הדקדוקית של ואליריאנית גבוהה, כך שסדר המילים המועדף בה הוא נושא-פועל-נשוא, וארבעת המגדרים בוואליריאנית גבוהה צומצמו לשניים, עם שני מאמרים מוגדרים: "ג'י" ו"וי". הטעמה פחות צפויה מוואליריאנית גבוהה, אבל בציוויים המילים מוטעמות במלרע (למשל: "איווטראאה").
ואליריאנית מירינית
ואליריאנית מירינית הופיעה בעונה הרביעית של "משחקי הכס". כמו ואליריאנית אסטפורית, חסרות בה תנועות ארוכות, כמו גם הצליל /y/.
גלן דייוויס
רונלד גלן דייוויס (באנגלית: Ronald Glen Davis; נולד ב-1 בינואר 1986 בבאטון רוז', לואיזיאנה) הוא כדורסלן אמריקאי שגובהו 2.06 מטר, המשחק בקבוצת סיינט ג'ונס אדג' מליגת הכדורסל הקנדית. מוצב בעמדות פאוור פורוורד וסנטר. שיחק בבוסטון סלטיקס עמה זכה באליפות, באורלנדו מג'יק ובלוס אנג'לס קליפרס מליגת ה-NBA.
קריירה
דייוויס למד באוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה, ב-2006 נבחר לשחקן השנה על ידי מאמני ה-SEC (חטיבת המכללות אלייה משתייכת לואיזיאנה). באותה עונה הוביל את המכללה שלו להופעה ראשונה מאז 1986 בפיינל פור של טורניר אליפות המכללות בכדורסל. במשחק חצי הגמר הפסידה הקבוצה ל-UCLA (אוניברסיטת קליפורניה לוס אנג'לס) כשדייוויס הוביל את קבוצתו עם 17 נקודות.
ב-20 במרץ 2007 דייוויס נבחר בדראפט ה-NBA על ידי הסיאטל סופרסוניקס (כיום האוקלהומה סיטי ת'אנדר), והועבר מיד בטרייד ביחד עם ריי אלן לבוסטון סלטיקס תמורה לוולי זרביאק, דלונטה וסט והבחירה ה-5 באותו דראפט ג'ף גרין.
בעונתו הראשונה (2007-2008) שיחק דייוויס 70 משחקים (פתח בחמישייה פעם אחת) שותף ב-13.6 דקות בממוצע למשחק וקלע 4.5 נקודות. בפלייאוף של אותה עונה שיחק 17 משחקים, קלע רק 2.3 נקודות ושותף ב-8 דקות בלבד, אך זכה עם בוסטון סלטיקס באליפות ה-NBA כשהסלטיקס ניצחו את הלוס אנג'לס לייקרס.
בעונתו השנייה,, שיחק דייוויס 76 משחקים (פתח בחמישייה 16 פעמים) קיבל 21.5 דקות בממוצע וקלע 7 נקודות למשחק. בפלייאוף הגיע עם הסלטיקס לחצי גמר אזור המזרח בו הודחו על ידי האורלנדו מג'יק. באותה סדרה נגד המג'יק דייוויס אף קלע סל ניצחון לסלטיקס במשחק החמישי. ממוצעיו ב-14 משחקי הפלייאוף היו 15.8 נקודות ב-36.4 דקות בממוצע למשחק.
בעונתו השלישית בסלטיקס,, דייוויס נפצע ובסלטיקס הוחתמו הרבה שחקנים שמשחקים בעמדה שלו כמו קווין גארנט, קנדריק פרקינס, ראשיד וולאס, שלדן ויליאמס וטוני גפני ובעקבות זאת שיחק רק 54 משחקים ופתח רק באחד. גם ממוצעיו ירדו, כשב-17.3 דקות בממוצע הוא קלע 6.3 נקודות. בפלייאוף של אותה עונה הוא שיחק ב-24 משחקים ופתח בחמישייה באחד, וממוצעיו עמדו על 7.3 נקודות ב-20.1 דקות. דייוויס היה שותף בפלייאוף הזה לעליה שנייה בשלוש שנים של הסלטיקס לגמר ה-NBA, שבו הפסידו ללוס אנג'לס לייקרס.
ב-12 בדצמבר 2011 הועבר דייוויס במסגרת טרייד לקבוצת אורלנדו מג'יק. ב-21 בפברואר 2014 שוחרר מהמג'יק בתמורה לתשלום שארית חוזהו.
ב-24 בפברואר 2014 חתם דייוויס בלוס אנג'לס קליפרס, בשורותיה שיחק עד ספטמבר 2015, אז הפך לשחקן חופשי, כאשר פציעת קרסול השביתה אותו לכתריסר שבועות.
בספטמבר 2018 סיכם דייוויס בזדאר הקרואטית, אך עזב את הקבוצה בטרם חתם בשל חילוקי דעות עם הנהלת המועדון.
ב-5 בדצמבר 2018 חתם דייוויס בקבוצת סיינט ג'ונס אדג' מליגת הכדורסל הקנדית.
דייוויס מכונה "ביג בייבי" בשל הניגוד בין ממדי גופו הגדולים ופניו הילדותיים.
ללא כותרת (מיכאל ארגוב)
"ללא כותרת" (1977) הוא הדפס מאת הצייר הישראלי מיכאל ארגוב.
תיאור
הדפס זה הוא אחד מכ-18 הדפסים שיצר ארגוב בסדנת ההדפס ירושלים בין השנים 1980-1975. ארגוב היה אחד מן האמנים הראשונים שהחלו לעבוד בסדנה לאחר פתיחתה. מרבית העבודות שיצר הן מופשטות ועוסקות ביחסי צורה וקומפוזיציה בנוסח של מופשט גאומטרי. באותה עת יצר ארגוב ציורים ששילבו אפקטים תלת-ממדים בעזרת חומרים שונים, כגון קרטון גלי. לשם תרגום אפקטים כאלו למדיום ההדפס, השתמשה הסדנה בטכניקה של תלחיץ.
הדפס זה, שנוצר בשנת 1977, נשלט על ידי תנועה של משטח צבע צהוב בעל עקומה, אליו צמוד פס בצבע ירוק. עם זאת, השימוש בתלחיץ, שיצר פסים בולטים בשני האזורים הלבנים של הפורמט, הופך אותם מחלל נגטיבי לאלמנט בעל משמעות עצמאית ביצירה.
אדווין בלאק
קורות חיים
בלאק נולד בתחילת שנות החמישים בשיקגו, להורים יהודים פולנים, ניצולי השואה. אמו, את'ל כץ, הייתה ב-1943 בדרכה בקרון סגור למחנה ההשמדה טרבלינקה. בהיותה צנומה במיוחד הצליחה להימלט דרך צוהר קטן בקרון. הנאצים ירו על הבורחת והשאירוה קבורה בשלג, בחושבם שמתה. יהודי שהסתתר ביער הציל אותה אחרי שהרכבת נעלמה והשניים הסתתרו יחדיו ביערות פולין במשך שנתיים, עד לתום המלחמה. המציל הוא מי שיהיה בעתיד בעלה ואביו של בלאק, והשניים היגרו יחדיו לארצות הברית לאחר גמר מלחמת העולם השנייה.
בלאק חי תקופה מסוימת בקיבוץ בישראל. הוא נשוי, אב לבת, וגר בוושינגטון.
כתיבתו
ספרו הראשון, The Transfer Agreement: The Untold Story of the Secret Agreement Between the Third Reich and Jewish Palestine יצא לאור ב-1984 בהוצאת MacMillan Publishing Company, עורר סערה כלל עולמית ויהודית וזכה בפרס קרל סנדברג. הספר עסק בהסכם העברה - ההסכם שנחתם באמצע 1933 בין הסוכנות היהודית לבין שלטונות גרמניה הנאצית. ההסכם איפשר לכחמישים אלף מיהודי גרמניה לצאת ממנה, יחד עם חלק מרכושם, בשווי כמאה מיליון דולר של אז (מעל למיליארד וחצי דולר של היום) ותמורת זה בוטל החרם שארגנו יהודי העולם נגד המשטר הנאצי בשנתו הראשונה.
ספרו השני של בלאק, Project C, ספר מתח מדע בדיוני יצא לאור כעבור חמש עשרה שנה בהוצאת Dialog, ותורגם לכמה שפות, בהן עברית. לאחר ספר זה החלו ספרי בלאק להתפרסם לעיתים קרובות יותר, ומדי שנה-שנתיים יצא לאור ספר חדש שלו. כמעט כול ספריו עוררו סערה ומחלוקת וכמעט כולם הפכו רבי מכר.
ב-2001 יצא לאור בהוצאת Crown ספרו השלישי של בלאק, IBM and the Holocaust: The Strategic Alliance between Nazi Germany and America's Most Powerful Corporation. גם ספר זה עורר סערה, בשל טענתו של בלאק, בדבר "ברית אסטרטגית" שכרת מנכ"ל IBM דאז תומאס ווטסון עם גרמניה הנאצית ושיתוף הפעולה עמה מצדן של חברות בת של IBM. הספר היה לאחד מרבי המכר של ה"ניו יורק טיימס".
בלאק פועל לשינוי החקיקה האמריקנית ולהתאמתה לכך, שלא ניתן יהיה להסתיר עוד את הפעילות הנעשית בכספים הפטורים ממסים ומשמשים למימון מלחמה נגד מדינה ידידה. הוא השיק את ספרו בקונגרס האמריקאי, בפרלמנט האירופי ובפרלמנט הבריטי, בסוף 2013, ובכנסת, בכינוס שאורגן על ידי חבר הכנסת רוברט אילטוב, ב-19 בפברואר 2014, בהשתתפותם של סגן שר החוץ זאב אלקין, וחברי הכנסת יוני שטבון, חיליק בר ופנינה תמנו שטה.
הבירדס
הבירדס (באנגלית: The Byrds) הייתה להקת רוק אמריקאית שהוקמה בלוס אנג'לס שבקליפורניה בשנת 1964.
הבירדס גישרה על הפער שבין מוזיקת הפולק בסגנון בוב דילן לבין הרוק של הביטלס, והייתה לאחת הלהקות המשפיעות והפופולריות ביותר בשנות ה-60 ושנות ה-70 ולאחת הלהקות שבזכותן נוצרו סגנונות הפולק רוק והרוק הפסיכדלי.
היסטוריה
הלהקה הוקמה ב־1964 על ידי ג'יימס מקגווין (James McGuinn), ג'ין קלארק (Gene Clark) ודייוויד קרוסבי (David Crosby). הבסיסט כריס הילמן (Chris Hillman) והמתופף מייקל קלארק (Michael Clarke). ב־1967 מקגווין שינה את שמו לרוג'ר בעקבות הצטרפות לתנועה הרוחנית סובוד (Subud), והתפרסם בשם הזה.
מקגווין ניגן בעיקר מוזיקת פולק, אך לאחר ששמע את הביטלס, החליט ש"ערבוב בין לנון לדילן" יהיה מוצלח ומבוקש. הלהקה הקליטה והוציאה כמה שירים שאולפני וורלד פסיפיק בלוס-אנג'לס. כמה מהשירים האלה יצאו אחרי כמה שנים באלבום Preflyte.
הלהקה פרצה אל הזרם המרכזי, כאשר הקליטה גרסת רוק לשיר של בוב דילן Mr. Tambourine Man. בשנת 1965 השיר הגיע למקום הראשון במצעדי פזמונים בארצות הברית ובריטניה. האלבום של הלהקה באותו שם כלל גרסאות כיסוי לשירי פולק ידועים ושירים מקוריים של להקה, רובם פרי עטו של ג'ין קלארק. האלבום קיבל ביקורות חיוביות שהיללו את החיבור בין הפולק לרוק. כבר באלבום הזה הופיע הצליל האופייני של הבירדס, שאפיין אותם לאורך רוב הקריירה – צליל מלודי ובהיר של גיטרת ריקנבאקר עם 12 מיתרים שבה ניגן מקגווין, כאשר סגנון הנגינה מכונה "ג'ינגל ג'אנגל" בגלל הצליל הייחודי שהפיקה. את הרעיון לצלילים אלו קיבל מקגווין מהאקורד שפותח את Hard Day's Night של הביטלס.
מאפיינים נוספים של שירי הלהקה היו קולו העמוק של קלארק, לצד הרמוניות קוליות פנטסטיות שיצרו חברי הלהקה, שנחשבו על ידי רבים לשניים רק לביץ' בויז בתחום זה.
הלהיט המשמעותי הבא של הלהקה היה Turn! Turn! Turn!, שמילותיו מבוססות על שירת העתים שבמגילת קהלת. האלבום הבא של הלהקה נשא את אותו השם. בשנות התשעים השיר זכה להצלחה מחודשת, כאשר נכלל בפסקול הסרט פורסט גאמפ.
בשנת 1966 הבירדס החלו להרחיב את האופקים הסגנוניים שלהם והוציאו את השיר Eight Miles High (בגובה שמונה מייל), אשר נחשב לאחד השירים שייסדו את סגנון הרוק הפסיכדלי. השיר סיפר על חוויות של טיסה, אך בגלל הצליל יוצא הדופן ובגלל השימוש במילה high, שפירושה "מסטול" בסלנג אנגלי, השיר נתפס כשיר על סמים, ונאסר להשמעה בתחנות רדיו בארצות הברית. סולו הגיטרה המתפתל והמאולתר בשיר מושפע מאלתורי סקסופון של ג'ון קולטריין והיו גם מבקרים שהשוו אותו למוזיקה הודית. האלבום הבא של הלהקה, שכלל את Eight Miles High, נקרא Fifth Dimension. הוא הגיע רק למקום ה־24 במצעד הפזמונים האמריקאי, אך שירים מתוכו התחבבו על המעריצים הנאמנים של הבירדס, ובוצעו בהופעות של הלהקה במשך שנים לאחר יציאתו.
ג'ין קלארק עזב את הלהקה זמן קצר לאחר הוצאת השיר ופנה לקריירת סולו.
האלבום הבא של הלהקה יצא בשנת 1967 ונקרא Younger Than Yesterday. הסגנון שלו שוב הציג צדדים חדשים בלהקה – הפעם היו בו שירים עם כלי נשיפה ושירים ששילבו רוק עם מוזיקת קאנטרי. חמישה מהשירים נכתבו על ידי הבסיסט כריס הילמן.
לאחר יציאת האלבום הזה החלו מתחים פנימיים בין דייוויד קרוסבי לחברי הלהקה האחרים על רקע התנהגותו הלא צפויה בהופעות ותחושה שהוא מנסה להשתלט על כתיבת השירים ועל הכיוון הסגנוני של הלהקה. בסוף שנת 1967 קרוסבי פוטר מהלהקה. זמן קצר לאחר מכן הוא הקים את הלהקה המצליחה קרוסבי, סטילס ונאש, שאליה הצטרף מאוחר יותר גם ניל יאנג. ג'ין קלארק חזר לנגן עם הלהקה, אך עזב לאחר שלושה שבועות בלבד; הוא הוחלף בגיטריסט הקאנטרי קלארנס וייט. באותה תקופה עזב את הלהקה גם המתופף מייקל קלארק, שהוחלף על ידי נגן אולפנים ג'ים גורדון.
האלבום The Notorious Byrd Brothers שיצא בעקבות שינויי ההרכב האלה היה דווקא בעל צליל רגוע וזכה לביקורות חיוביות.
שני חברי הלהקה המקורית שנותרו, מקגווין והילמן, החליטו בשלב הזה לצרף אליהם את זמר הקאנטרי גראם פארסונס כנגן קלידים וגיטרה. הצירוף הזה השפיע מאוד על הצליל של הלהקה, שמאותו הזמן נטה עוד יותר לכיוון הקאנטרי. בהרכב הזה הבירדס הקליטו את האלבום Sweetheart of the Rodeo שהיה רובו בסגנון הקאנטרי-רוק. פארסונס כתב ושר הרבה מהשירים באלבום, אך פרש מהלהקה, כי סירב לנגן בדרום אפריקה במחאה על אפרטהייד. האלבום יצא באמצע שנת 1968.
מאוחר יותר כריס הילמן עזב את הבירדס והצטרף ללהקת Flying Burrito Brothers של גראם פארסונס. עתה מקגווין היה חבר הלהקה האחרון שנותר. הוא צירף ללהקה את הבסיסט ג'ון יורק. בהרכב הזה יצא בתחילת 1969 האלבום Dr. Byrds & Mr. Hyde, שזכה למכירות דלות.
בסוף 1969 הלהקה הוציאה את האלבום Ballad of Easy Rider. שיר הנושא מתוכו, כמו גם השיר Wasn't Born to Follow מתוך The Notorious Byrd Brothers נכלל בפסקול הסרט המצליח אדם בעקבות גורלו (שנקרא Easy Rider באנגלית). לאחר יציאת האלבום ג'ון יורק עזב את הלהקה והוחלף בבסיסט סקיפ באטין (Skip Battin).
ב־1970 הבירדס הוציאו את האלבום הכפול (Untitled). פירוש השם הוא "(חסר שם)" והוא ניתן בטעות, כי חברי הלהקה מילאו את הטפסים של חברת התקליטים לפני שהמציאו את השם האמיתי, והעטיפה הודפסה לפני שהם הספיקו לתקן אותו. האלבום כלל תקליט אחד של הופעה, שכלל ביצוע ארוך של Eight Miles High (16 דקות) ותקליט של שירים חדשים.
בשנת 1971 יצאו האלבומים Byrdmaniax ו־Farther Along שלא זכו להצלחה גדולה. ג'ון גרין (John Guerin) הצטרף ללהקה למספר הקלטות, אך הוא וג'ין פארסונס עזבו את הבירדס והוחלפו בג'ו לאלה (Joe Lala) והבסיסט הראשון כריס הילמן.
בשנת 1972 חמשת חברי הלהקה המקורית התאחדו להקלטת האלבום האחרון שנשא את שם הלהקה. האיחוד לא החזיק הרבה זמן והלהקה התפרקה סופית בשנת 1973.
רוג'ר מקגווין המשיך לקריירת סולו כזמר פולק.
ללהקה הייתה גם השפעה ישירה על אמנים ישראלים. להקת הזבובים ביצעה גרסת כיסוי לשיר I'll Feel a Whole Lot Better באלבומם בזזז...; הם תרגמו את המילים והגרסה העברית נקראה הסיבה היא ש.... להקת רוקפור הוציאה גרסת כיסוי לשיר Eight Miles High שנכנס ל־Wild Animals EP ולאוסף ...For Fans Only.
בשנת 1991 הלהקה זכתה להיכלל בהיכל התהילה של הרוק אנד רול. ג'ין קלארק מת באותה שנה, ומייקל קלארק מת שנתיים לאחר מכן.
סן לואיס
ראו גם
}}
T-6 טקסאן II
T-6 טקסאן II (באנגלית: T-6 Texan II) הוא מטוס אימון בעל מנוע טורבו פרופ יחיד, מתוצרת ריית'און (שהפכה ב-2006 לחברת הוקר ביצ'קראפט, וב-2013 לתאגיד ביצ'קראפט), המבוסס על מטוס האימון השווייצרי פילאטוס PC-9. המטוס משמש את חיל האוויר של ארצות הברית ואת צי ארצות הברית כמטוס אימון בסיסי, כמחליפם של מטוסי האימון ססנה T-37 טוויט שהיה בשירות בחיל האוויר וביצ'קראפט T-34 מנטור שהיה בשירות הצי. בשורות חיל האוויר משמש המטוס בשלב האימון הבסיסי לטייסים ולקציני מערכות נשק (Combat Systems Officer, CSO). בצי ובחיל הנחתים של ארצות הברית משמש המטוס לאימון קציני תעופה ימית (Naval Flight Officer, NFO) בשלב הבסיסי ובשלב הביניים. המטוס משרת כמטוס אימון בסיסי גם בחיל האוויר המלכותי הקנדי, בו נקרא המטוס CT-156 הרווארד II, וכן בחיל האוויר היווני, חיל האוויר העיראקי ובחיל האוויר הישראלי, בו מכונה המטוס "עפרוני". דגם T-6B משמש להכשרת טייסים בשלב הבסיסי בצי ארצות הברית, ודגם T-6C משמש כמטוס אימון בחיל האוויר המלכותי של מרוקו, חיל האוויר המלכותי של ניו זילנד וחיל האוויר המקסיקני.
תכנון ופיתוח
על פי חברת ביצ'קראפט, המטוס השווייצרי היווה את הבסיס לתכנון המטוס המחודש, T-6. טייסים של הצי ושל חיל האוויר ערכו יותר מ-500 טיסות מבחן והערכה, שנועדו לקבוע מהם השינויים שנדרשו במטוס כדי לעמוד בדרישות המכרז, ועל פי המסקנות שעלו מתחקור הטיסות נקבעו השינויים הנדרשים. שינויים אלה כללו, בין השאר, את שינוי חלקו האחורי של גוף המטוס, כדי לשפר את תכונות הטיסה; שינוי מבנה חופת תא הטייס; שיפור החיפויים האווירודינמיים, כדי לקצר את משך זמני האחזקה של המטוס; החלפת המנוע למנוע מדגם PT-6A-68 מתוצרת פראט אנד ויטני קנדה, בעל הספק מוגדל ובקרת מנוע דיגיטלית המדמה פעילות של מנוע סילון; ועוד. השינויים הוטמעו בהדרגה במטוס PC-9, ובכל שלב נבחנה השפעת השינוי שהוטמע על תכונות הטיסה של המטוס.
לאחר ההטמעה המדורגת של השינויים נבנה אב טיפוס חדש, בו שולבו כל השינויים שיעילותם הוכחה באב טיפוס הראשון. לאחר 200 שעות של מבחני טיסה שנערכו כדי לוודא שהשינויים אכן תורמים לתכונות הטיסה של המטוס ואינם פוגעים בהן, שולבו שינויים נוספים, ובהם: הוספת מושב מפלט "אפס-אפס" (שבו ניתן לבצע הפלטה יעילה גם בגובה אפס ובמהירות אפס) עבור החניך והמדריך; חופה מוגנת מפני פגיעות ציפורים, לטיסות אימון בגובה נמוך; תכנון מחודש של תא הטייס, כדי להתאים אותו לטייסים בכל המידות; דיחוס בתא הטייס ושיפור המיזוג; תאי אוויוניקה מוגדלים בחלקו האחורי של המטוס לצמצום שעות האחזקה הנדרשות ועוד.
לטענת החברה אבות הטיפוס הבאים שנבנו, ובסופו של דבר המטוס הסדרתי, הם מטוס חדש לגמרי השונה מהותית מהמטוס השווייצרי המקורי. המטוס החדש משלב שיפורים ושינויים רבים, ובהם צגי LCD, אוויוניקה מתקדמת, שינוי בעיצוב הכנף והחרטום כדי לשפר את הראות מתא המדריך, ושינויים רבים נוספים.
עם זכיית המטוס במכרז זכה לסימול T-6, על שם מטוס האימון מתקופת מלחמת העולם השנייה, T-6 טקסאן, ונקרא בהתאם טקסאן II.
כאמור, המטוס נבנה על בסיס המטוס השווייצרי פילאטוס PC-9, עם שינויים והתאמות שונים. דרישות נוספות שהועלו על ידי חיל האוויר והצי וויכוחים בין שני הגופים הביאו לדחיות בייצור המטוס, לגידול של 22% במשקלו, כ-500 ק"ג יותר מהPC-9, ולעלייה במחירו, שגדל מ-3.9 מיליון דולר למטוס על פי ההערכה המקורית לכ-6 מיליון דולר למטוס. רבע ממחירו של המטוס היווה את עלותם של כיסאות המפלט מתוצרת חברת מרטין בייקר.
ב-2005 הוצגה גרסת T-6B. אחד המאפיינים החשובים של גרסה זו הוא "תא (טייס) זכוכית" (Glass Cockpit) מתקדם במיוחד הכולל תצוגה עילית (HUD) המציגה את נתוני הטיסה של המטוס ונתונים ממערכות הניווט והמכ"ם, שישה מסכי תצוגה גדולים ורב תכליתיים (MFD) ומפסקים רב תכליתיים לשליטה על מערכות המטוס הממוקמים על הגאי המטוס (HOTAS).
גרסאות המטוס שסופקו לחיל האוויר היווני, T-6A ו-T-6B מותאמות לנשיאת חימוש, כולל פצצות, רקטות ותותחים בכנפיים. ה-T-6B כולל גם מערכת לאימון מבצעי. גרסה זו יכולה לשמש כמטוס לאימון עיקרי בנשק רב-גוני או אף לשמש כמטוס קל לתקיפה מבצעית, הודות למאפייני הטיסה הטובים ולעודף הדחף הזמין.
שירות מבצעי
ה-T-6 נכנס לשירות בחיל האוויר של ארצות הברית בשנת 2000. בשלב הראשון הוכשרו מדריכי הטיסה להפעיל את המטוס, ובהמשך, באוקטובר 2001, הוחל בהכשרת פרחי הטיס, במסלול המשולב הנקרא JPPT (ראשי תיבות של Joint Primary Pilot Training, אימון טיס בסיסי משולב) שבו מוכשרים הטייסים ברמה הבסיסית לפני מיונם לארבעה מסלולי המשך: מסלול הכשרה כטייס קרב הפצצה בחיל האוויר או בצי; מסלול תובלה בחיל האוויר או בצי; מסלול טורבו-פרופ בחיל האוויר או בצי או מסלול מסוקים המשותף לצי ולחיל האוויר. מטוסי ה-T-37 האחרונים של חיל האוויר וה-T-34 האחרונים של הצי הוצאו משירות בקיץ 2009.
בקנדה מופעלת גרסה קנדית של המטוס, CT-156 הרווארד II. המטוס מופעל מבית הספר לטיסה של נאט"ו בקנדה, הנמצא בססקצ'ואן. המטוסים שייכים לחברת CAE ומוחכרים לחיל האוויר המלכותי הקנדי, כאשר האחזקה מתבצעת על ידי חברת בומברדייה הקנדית. המטוסים הקנדיים זהים כמעט לגמרי למטוסים שבשירות ארצות הברית, ופרחי הטייס הקנדיים מתאמנים עליהם בשלבים 2 ו-3 של קורס הטיס, מתוך חמישה.
חיל האוויר העיראקי רכש 15 מטוסי T-6, שסופקו בין דצמבר 2009 ל-דצמבר 2010. שמונה מטוסים נרכשו על ידי ממשלת עיראק, ושבעה ניתנו כסיוע של ארצות הברית. ב-13 במאי 2014 אישרה מחלקת המדינה של ארצות הברית הזמנת 24 מטוסי T-6 מדגם C.
שירות בחיל האוויר הישראלי
ב-9 ביוני 2008 הודיעה מחלקת ההגנה של ארצות הברית לקונגרס על תוכנית אפשרית למכירת מטוסי T-6 לישראל. בינואר 2008 נקבע כי שמו של המטוס החדש בחיל האוויר יהיה "עפרוני". ב-7 ביולי 2009 נחתו בישראל ארבעת המטוסים הראשונים, מתוך 25 שהוזמנו. מטוסי העפרוני החליפו את מטוסי הצוקית, גם בתפקידם כמטוסי הצוות האווירובטי של חיל האוויר הישראלי. מטוסי העפרוני מתוחזקים על ידי חברת אלביט מערכות, במסגרת חוזה שנחתם עם משרד הביטחון שהיקפו 10 מיליון דולר. ב-2013 נמסר על הארכת חוזה האחזקה. בסוף יוני שנת 2020 נמסר על הארכת חוזה האחזקה לחמש שנים הנוספות.
ביולי 2010 נטשה צוערת בקורס טיס את מטוס העפרוני אותו הטיסה, לאחר שסטה מן המסלול בעת הנחיתה. הצוערת, תמר אריאל, נפצעה. מטוסי העפרוני קורקעו בעקבות התאונה לזמן קצר. בספטמבר 2014 קיבל חיל האוויר מטוס חדש במקום המטוס שהתרסק.
נתונים כלליים
נתונים לדגם T-6A
וילהלם האסה
גנרל חיל הרגלים וילהלם האסה (בגרמנית: Wilhelm Hasse; 24 בנובמבר 1894 – 21 במאי 1945) היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
האסה נולד ב-24 בנובמבר 1894 בנייסה, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1913 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרובאים ה-86 (שלזוויג-הולשטיין - המלכה), ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה, ואף נפצע כמה פעמים בקרבות, וב-4 באוקטובר 1914 הועלה לדרגת לויטננט, וב-20 ביוני 1918 הועלה לדרגת אובר לויטננט. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
מלחמת העולם השנייה
בפרוץ המלחמה מונה האסה לקצין אג"ם קבוצת ארמיות צפון, והשתתף עימה במהלך המערכה בפולין, ולאחר מכן נשאר קצין האג"ם של קבוצת הארמיות שהפכה לקבוצת ארמיות B, והשתתף עימה במהלך המערכה על צרפת. ב-10 בדצמבר 1940 מונה האסה לראש מטה הארמייה ה-18, והשתתף עימה במהלך מבצע ברברוסה. ב-25 בינואר 1942 מונה האסה לראש מטה קבוצת ארמיות צפון, וב-26 בינואר 1942 קיבל על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-1 בפברואר 1942 הועלה האסה לדרגת גנרל מיור, וב-1 בינואר 1943 הועלה לדרגת גנרל לויטננט. ב-22 בינואר 1943 פרש האסה מתפקידו, וב-5 בנובמבר 1943 מונה למפקד הדיוויזיה ה-30, שהייתה חלק מהקורפוס ה-10 במסגרת הארמייה ה-16.
ב-1 באפריל 1944 מונה האסה למפקד הקורפוס ה-2 שהיה חלק מהארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, ופיקד עליה עד ה-4 במאי. ב-3 ביולי 1944 מונה האסה שוב למפקד הקורפוס ה-2, שפעל לסירוגין כחלק מהארמייה ה-16, הארמייה ה-18, ופלגת הארמייה נרווה, במסגרת קבוצת ארמיות צפון. ב-1 באוגוסט 1944 הועלה האסה לדרגת גנרל חיל הרגלים, וב-12 באוגוסט קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-14 בינואר 1945 קיבל האסה על פעולותיו תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-20 בפברואר 1945 פרש האסה מתפקידו. ב-1 באפריל 1945 מונה למפקד הארמייה ה-17, שפעלה כחלק מקבוצת ארמיות מרכז, ולחם עימה במהלך הקרבות בשלזיה. ב-7 במאי 1945 נפצע האסה באורח קשה, ולאחר מכן נכנע בראש כוחותיו לצבא האדום ונלקח בשבי. ב-21 במאי 1945 מת האסה מפצעיו במחנה שבויים בפיסק שבצ'כוסלובקיה, והוא בן 50 שנים.
דוד פלינקר
דוד פְלינקֶר (ביידיש: פֿלינקער; בפולנית: Dawid Flinkier, לעיתים נכתב David Flinker; תרנ"ז, 15 באוגוסט 1897 – י"ב בכסלו תשל"ט, 12 בדצמבר 1978) היה עיתונאי, עורך וסופר יידי, פולני ועברי יהודי-פולני וישראלי.
ביוגרפיה
דוד פלינקר נולד בשנת 1897 בעיירה גור שליד ורשה, בפולין הרוסית, בנם של מרים חיה (לבית בלאס) ואהרן דב פלינקר. קיבל חינוך יהודי מסורתי וכללי.
בשנת 1929 הוביל ביחד עם משולם קאמינר את ייסודו של היומון רב-התפוצה של אגודת ישראל בפולין, "דאָס יודישע טאָגבלאַט", שהופיע בשנים 1929–1939, ושימש כעורכו.
עם מלחמת העולם השנייה נמלט עם משפחתו משטחי הכיבוש הגרמני, הגיע תחילה כפליט לווילנה, שם שהה זמן מה, ובראשית שנת 1941 הגיע לארץ ישראל (שבה ביקר פעמיים קודם לכן בשליחות עיתונו,, מהן פעם ב-1938). בארץ המשיך את עבודתו העיתונאית: מן המחצית השנייה של שנות ה-40 ועד 1955 כתב בעיתון "הבוקר" (בראשית 1948 נשלח לניו יורק ככתב העיתון ועשה שם כשנה וחצי). כמו כן, שימש סופרו הקבוע בישראל של העיתון הניו-יורקי הגדול "טאָג – מאָרגען זשורנאַל" ובשנותיו האחרונות של העיתון "אַלגעמיינער זשורנאַל". היה חבר בולט באגודת העיתונאים בתל אביב וחבר פעיל בנשיאות הפדרציה העולמית של עיתונאים יהודים.
לאחר המלחמה פרסם פלינקר שלושה רומנים שראו אור בסדרת "דאָס פּוילישע יִידנטום" (יהדות פולין) של האיגוד המרכזי של יהודי פולין בארגנטינה: "אַ הויז אויף גזשיבאָוו" (בית ברחוב גְז'יבּוֹב), "אין שטורעם" (בסערה) ו"ניַיע ציַיטן": ראָמאַן פֿון אַמאָליקן יִידישן לעבן אין פּוילן (זמנים חדשים: רומן מהחיים היהודיים בפולין של פעם). הראשון, שפורסם במקור מעל דפי "דאָס יודישע טאָגבלאַט" תחת שם העט "דער אומבאַקאַנטער" (האלמוני), היה מעין רומן בלשי, ששילב אירועים היסטוריים חשובים בהיסטוריה היהודית כגון משפט בייליס. ספרו האחרון זיכה אותו בפרס מרדכי סטולייר בבואנוס איירס (1958). בכל שלושת הספרים מתואר ההווי של יהדות פולין שלפני המלחמה. בנוסף, חיבר את הכרך המוקדש ליהדות ורשה בסדרת "ערים ואמהות בישראל" (מוסד הרב קוק, תש"ח) והיה שותף לעריכת הקובץ האנציקלופדי על תולדות העיתונות היהודית (האיגוד העולמי של העיתונאים היהודים, תשל"ג).
היה נשוי לצרקה לבית מיירנץ, ילידת קאליש. השניים היו הורים לשתי בנות, דבורה וריסיה, וסבים לנכדים.
בשנת 1975 התאלמן מאשתו. פלינקר נפטר בדצמבר 1978, בגיל 81. נטמן לצד אשתו בבית העלמין קריית שאול.
אחיינו, משה זאב פלינקר (1926–1944), שנספה בשואה, כתב יומן אישי בעברית, שבו ביטא את התמודדותו של נער דתי עם שאלות אמוניות בתקופת השואה.
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
סקיפיו
Scipio
ארביל (מחוז)
מחוז ארביל (בערבית: محافظة أربيل) הוא מחוז בצפון עיראק. הוא נקרא על שם בירתו, ארביל.
המחוז משתרע על שטח של 14,428 ק"מ בצפון המדינה, ואוכלוסייתו מונה 2,932,800 תושבים נכון ל-2020. רובם כורדים, אך יש גם טורקמנים וערבים. אפשר למצוא גם אשורים בארביל, כיוון ששם הייתה ממלכת חדייב. מ-1974 השטח נמצא תחת אוטונומיה כורדית במסגרת כורדיסטן העיראקית.
יוליוס נפוס
יוליוס נפוס (לטינית: Julius Nepos; סביבות 430-480) היה האדם הלפני-אחרון שכיהן בתפקיד הקיסר הרומי, וכמו כן היה הטוען לכתר הלגיטימי האחרון (אך לא מונה לתפקיד שנית). תקופת כהונתו הייתה 474–480 להלכה ו-474–475 למעשה.
חייו
נפוס, בנו של נפוטיאנוס ובעלה של אחייניתו של הקיסר הביזנטי לאון הראשון. הוא מונה לתפקידו על–ידי ליאו המזדקן בשנת 474, אחרי היסוסים כבדים, נוכח הניסיון הכאוב של ליאו עם אנתמיוס ואוליבריוס, הקיסרים הקודמים במערב. ליאו ביקש במעשהו זה לשים קץ לשלטון הטוען לכתר גליקריוס, שעלה לשלטון בכוח מגיסטר מיליטום (ראש לחיילים) גרמאני בבירה המערבית רוונה.
רשמית, היה ליאו הקיסר היחידי והייתה לו זכות לבחור אוגוסטוס. נפוס, שהיה מושל הפרובינקיה דלמטיה, מונה ככל הנראה לתפקיד קיסר כבר ברוונה ואחרי שהגיע לנמל אוסטיה ולרומי נאלץ גליקריוס לנטוש את המשרה ומונה לתפקיד בישוף העיר סלונה בדלמאטיה. ב-19 ביוני או ב-24 ביוני זכה נפוס גם לתואר הנוסף של אוגוסטוס.
נפוס היה לפי הדיווחים אחד הקיסרים המערביים המוכשרים יותר, אך הוא לא זכה לפופולריות בסנאט הרומי בגלל קשריו ההדוקים עם המזרח. נפוס מינה לתפקיד הפטריקיוס (patricius) וראש החיילים שלו את אקדיקיוס, בנו של אחד הקיסרים הקודמים אוויטוס. בנסיבות לא ברורות לחלוטין, שייתכן והן קשורות להתערבות של הסנאט, מונה לתפקיד אחר כך פלביוס אורסטס המפוקפק, שעיקר תהילתו הייתה על כהונתו כמזכירו (נוֹטריוס) של אטילה ההוני. הלה לא המתין זמן ממושך עד שב-28 באוגוסט 475 השתלט על הממשלה ברוונה וכפה על נפוס להימלט באוניה לדלמאטיה. מאחר שלא יכול היה לכהן כקיסר בעצמו משום שהיה ממוצא גרמאני הוא מינה את בנו רומולוס, בנו מאישה רומאית, כקיסר החדש.
נפוס המשיך לשלוט בדלמאטיה כקיסר "האמיתי" והוכר ככזה על ידי החצר בקונסטנטינופול. כאשר כבש אודואקר את רוונה, הרג את אורסטס והדיח את רומולוס ב-4 בספטמבר 476, הוא הכריז על עצמו כמלך איטליה וביקש מזנון, קיסר האימפריה הביזנטית להפוך את שלטונו לחוקי. זנון נעתר לבקשה והפך אותו לפטריקיוס של נפוס, תואר נומינלי, שכן אודואקר היה השליט בפועל ואי הכרה בו מצד זנון היה צעד שיוביל למלחמה, עניין שזנון לא היה מוכן לו בשלב זה. אודואקר הסכים להסדר זה ורשמית אף התיר לנפוס לטבוע מטבעות ואפילו הוציא מטבעות משלו בשמו של נפוס כקיסר.
נפוס, שעדיין קיווה להשיב לעצמו את השליטה באיטליה, קשר ב-479 להדיח את אודואקר, אך נרצח על–ידי חייליו הוא ב-25 באפריל, ב-9 במאי או ב-22 ביוני 480. התאריך הראשון הוא כנראה הנכון. ייתכן שידו של גליקריוס, שהיה עדיין בישוף סלונה, בחשה מאחורי הקלעים. אחרי רציחתו פלש אודואקר לדלמאטיה, הביס כוח של הגנרל הרומי אובידה והרג את הגנרל ואחרי כן השתלט על דלמאטיה כולה. אחרי הכיבוש מינה אודואקר את גליקריוס לבישוף העיר הגדולה מדיולאנום (מילאנו של היום), מה שחיזק את החשד לברית בין השניים להביא למותו של נפוס.
הפועל לב השרון
הפועל לב השרון היא קבוצת כדורסל ישראלית מהמועצה אזורית לב השרון, המתמודדת בליגה הארצית ומארחת באולם הספורט של קריית החינוך דרור.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 1979. לאחר שהוקפצה מהליגה הארצית לליגה הלאומית בעקבות התפרקותה של הפועל אילת, הושגה העונה הטובה ביותר של הקבוצה (2000/01) כשסיימה במקום הראשון בלאומית עם השחקנים: ג'רון רוברטס (26.5 נק' למשחק, סגן מלך הסלים), דוויט וולטון, יניב ויצמן, דורון קרמר, אבי מצליח, תומר חולי ומושון יעקוסי. במשחקי המבחן על המקום בליגת העל נוצחה הקבוצה על ידי עירוני אשקלון ולא עלתה לליגת העל. בעונת, כשבשורותיה שיחקו בין השאר אדריאן יוטר ועמית שמחון, סיימה את העונה הסדירה במקום השביעי ובסדרת רבע גמר הפלייאוף הדיחה את קבוצת מכבי אשדוד 1-2 ללא יתרון ביתיות. בסדרת חצי הגמר הפסידה להפועל עפולה 3-2. בסיום עונת סיימה הקבוצה במקום האחרון ונשרה חזרה לליגה הארצית.