cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סאנדמן (מארוול קומיקס)
סאנדמן הוא האלטר אגו של ויליאם בייקר, עבריין מקוני איילנד שבילדותו ננטש על ידי אביו ונשאר לגדול לבד עם אמו הענייה והאלכוהוליסטית. ילדותו הקשה והחוסר בכל גרמו להיהפך לעבריין, ולסטות לגמרי מדרך הישר אשר בה ניסה לגדול כילד אך נכשל. בעת מנוסה ממשטרה, בייקר מצא עצמו במתקן לניסוי בנשק גרעיני, שם, הוא בא במגע עם חול שעבר קרינה רדיואקטיבית בידי כור גרעיני ניסיוני, וכתוצאה מכך גופו והחול הרדיואקטיבי התמזגו לאחד, והמבנה המולקולרי שלו השתנה, ואפשר לו שינוי צורה לחול, ובמצב זה לשנות את גודלו ולהתעופף. בייקר אימץ את זהות "סאנדמן" והחל לפעול כנבל-על, ועוד בתחילת פעילותו פגש בספיידרמן שיהפוך לאויבו הנצחי. עם זאת, הוא חזר כמה פעמים למוטב וניסה להשתקם, אף בהצטרפות זמנית לקבוצת האוונג'רס, אך בסופו של דבר הוא תמיד מצא את עצמו בחזרה בעולם הפשע.
דמותו של סאנדמן מדורגת במקום ה-72 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN. את דמותו של סאנדמן בסרטי הלייב אקשן "ספיידרמן 3" ו"ספיידרמן: אין דרך הביתה" גילם השחקן תומאס היידן צ'רץ.
מקור
בבית הספר, ויליאם השתמש בכישרון האמנותי אותו צבר עם יסוד החול עבור פרויקטים אמנותיים בבית הספר. בדרך זו, הוא ניסה אינספור פעמים להרשים את אחת ממורותיו, גברת פלינט, בה היה מאוהב, והיא העניקה לו חיבה ניכרת מתוך רחמים. למרות ידיעת הפרשי הגיל בין השניים וחוסר ההיגיון לקיום מערכת יחסים כלשהי, אף כשהיא מאורסת ועומדת להינשא, ויליאם דבק באהבתו. לאחר שאהבתו למורה התגלתה לחבורת בריונים הוא סבל מהתעללות, ובשל חולשת גופו הוא לא הצליח להגן על עצמו ונפגע. לקראת הפעמים הבאות, ויליאם החל להתאמן באמנויות לחימה והפך לחדור מטרה בנקמה כנגד אלו אשר התעללו בו, ובמהרה הוא הפך לבריון בעצמו.
ויליאם החל להנהיג חבורת בריונים משלו, והפך לאימה מהלכת בבית הספר. הוא גם החל לשחק בנבחרת הפוטבול של בית ספרו והיה לשחקן בכיר בה, אך הוא סולק מהנבחרת ומבית הספר בעקבות בעיות הימורים ובריונות מתמדת. מדוכא, ויליאם נכנס ל, והפך לפעיל בכיר בארגוני פשיעה. לאחר שאחת מפעולותיו של ויליאם השתבשה, הוא מצא את עצמו במרדף עם כוחות משטרה גדולים, ולבסוף הוא הושלך לכלא. שם, ויליאם פגש באביו העצור, ועל מנת לא לחשוף את עצמו בפניו, הוא השתמש בזהות בדויה, "פלינט מרקו".
לאחר שהות קצרה עם אביו ומעין "התיידדות" איתו, ויליאם הועבר לתא אחר. כעבור זמן מה, הוא שמע כי אביו השתחרר, וברח מהכלא על מנת למצוא אותו. במהלך מסעו אחר אביו, ויליאם נס מהמשטרה כשמצא עצמו מגיע למתקן ניסוי בנשק גרעיני בג'ורג'יה. שם, הוא בא במגע עם חול שעבר קרינה רדיואקטיבית בידי כור גרעיני ניסיוני, וכתוצאה מכך גופו והחול הרדיואקטיבי התמזגו לאחד, והמבנה המולקולרי שלו השתנה, ואפשר לו שינוי צורה לחול, ובמצב זה לשנות את גודלו ולהתעופף. ויליאם התרשם מהכוחות שלו, והעניק לעצמו את השם "סאנדמן" (Sandman).
עם כוחותיו, סאנדמן שדד בנק, אך נאלץ להיאבק בספיידרמן שהגיע לעצור אותו. סאנדמן הצליח לגבור על ספיידרמן וכמעט להביסו, אך לאחר שזה האחרון השתמש בברז כיבוי אש, סאנדמן הפך למוצק והובס. הוא הושלך לכלא פעם נוספת, ופגש באביו בשנית. הפעם, סאנדמן חשף את עצמו, ויחד עם אביו הוא ברח מהכלא לקוני איילנד על מנת לפתוח בחיים חדשים. שם, החל לרדת בפתאומיות גשם ששיתק את יכולותיו של סאנדמן. אביו ברח בהשארת זלזול רב כלפי בנו, וסאנדמן החליט כי ייעוד כוחותיו וחייו הוא להפוך לנבל-על.
נפילתם של ארבעת המופלאים
כאשר הדבר נכלא באשמת רצח אדון הבובות, הוא נשלח לכלא "הרפסודה", בו היה גם סאנדמן בעקבות חורבן רייקרז איילנד. הדבר לא מצא את מקומו בכלא ונאלץ לסבול מהטרדות רבות שכללו בין היתר אלימות קבוצתית כנגדו, אך סאנדמן עמד לצידו והגן עליו, כאות תודה על שהדבר מטפל בקביעות בקימיה. כחלק מתוכניתו לברוח מהכלא, הדבר היה זקוק לסאנדמן בחלק החשוב ביותר בתוכניתו, ולאחר שצבר מספיק אמון בו, הוא הציע לו לסייע לו ולברוח יחד איתו. בעזרתם של הענקית הירוקה, איש הנמלה ומדוזה, השניים ברחו מהכלא בהצלחה. מאוחר יותר, בעת פלישת חייזרי הדמיון של פרנקלין ריצ'רדס, סאנדמן הופיע כחבר בהרכב החדש של ארבעת המפחידים בהנהגת גברת הדבר.
במהלך אירועי "הציר", כישוף היפוך של דוקטור דום ומכשפת השני גרם באופן זמני לגיבורי-על להפוך לנבלי-על ולהפך. סאנדמן החליט לנצל את המצב החדש לטובתו, ופעל כגיבור-על בדרכים שונות כשמנע שודים ואף בריחות מכלא, אך לאחר שסורב לקבל הכרה כגיבור-על, הוא חזר לדרכיו הישנות. מאוחר יותר, בתחילת אירועי "מלחמות סודיות", וזאת לקראת ההתנגשות בין יקומי ארץ-616 לארץ-1610, הקינגפין כינס מספר רב של נבלי-על לפגישה לקראת סופו של העולם, וביניהם גם סאנדמן. במהלך הכינוס, המעניש הופיע לפתע, והרג את כל הנוכחים. עם זאת, כולם חזרו לחיים בעקבות שחזור יקום ארץ-616 בידי ריד ריצ'רדס.
רומאן, שליט בולגריה
רומאן (בבולגרית Роман; 930, פרסלב, האימפריה הבולגרית הראשונה - 997, קונסטנטינופול, האימפריה הביזנטית), היה שליט האימפריה הבולגרית הראשונה בין 977 ל-991, עת נפל בשבי בסיליוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית.
חייו
רומאן היה בנם השני של פטר הראשון צאר האימפריה הבולגרית הראשונה ואיריני לקאפנה נסיכת האימפריה הביזנטית, שהייתה נכדתו של הקיסר הביזנטי רומנוס הראשון. רומאן מתועד לראשונה בכתובים ב-968 כאשר נלווה לאחיו, יורש העצר בוריס השני שנשלח על ידי אביו פטר הראשון לקונסטנטינופול לצורך ניהול משא ומתן על הסכם אי לוחמה עם הביזנטים. ב-969 לאחר שפטר הראשון לקה בשבץ מוחי ונאלץ לוותר על המלוכה, התמנה בנו בוריס השני לצאר הבולגרי.
בשנים אילו פלש צבאו של סוויאטוסלב, נסיך קייב וכבש חלקים נרחבים מבולגריה, כחלק ממאבקי הכוחות האזוריים בין האימפריה הבולגרית לאימפריה הביזנטית ובוריס השני הפך לוסל שלו. ב-971 פלש יוחנן הראשון צימיסקס, קיסר האימפריה הביזנטית לשטחי בולגריה, הביס את צבאו של סוויאטוסלב אשר נפצע בקרבות, כבש ובזז את פרסלב בירת האימפריה הבולגרית ולקח בשבי את בוריס השני ואחיו רומאן. לפי מקצת המקורות רומאן היה קיסר שותף לבוריס השני במועד זה. מאחר שלצאר בוריס היו רק בנות וכדי להבטיח את קץ השושלת הבולגרית סרס הקיסר הביזנטי את רומאן. האחים נותרו בשבי הביזנטי עד למותו של יוחנן הראשון ב-976. לאחר מות הקיסר הצליחו האחים להימלט משבי הביזנטים ולחזור לשטחי בולגריה. בוריס נהרג בשוגג על ידי משמרות הגבול ובראשית 977 הוכתר רומאן לצאר האימפריה הבולגרית, אף על פי שבשל היותו סריס לא היה כשיר למלוכה.
בשנים אלו החלו כוחות הנאמנים לשושלת קומיטופולי, משפחת אצולה בולגרית שמרכזה כוחה היה בסארדיקה, להרחיב את השטחים הנתונים לשליטתם באזור. השושלת הונהגה בידי ארבעה אחים: סמואיל, מוזס, דויד וארון והם הרחיבו בהדרגה את השטחים הנתונים לחסותם. אף על פי שרומאן הוכר על ידי משפחות האצולה הבולגריות (בּוֹיָארִים) כצאר הבולגרי היה תפקידו בעיקר סמלי, כאשר השליטה הצבאית על הממלכה נתונה הייתה בידיו של סמואיל לבית קומיטופולי. במקביל עלה לשלטון באימפריה הביזנטית הקיסר בסיליוס השני שגמר אומר למגר את האימפריה הבולגרית כישות עצמאית. ב-991 פלש בסיליוס לשטחי בולגריה והצליח לשבות את רומאן. רומאן נותר בשבי עד למותו ב-997 ורק לאחר מכן הכריז רשמית סמואיל על עצמו כקיסר בולגריה.
האנלי
האנלי (באנגלית: H. L. Hunley) הייתה הצוללת הראשונה בהיסטוריה שטיבעה ספינת אויב. "האנלי" נחשבת כדור השני של הצוללות, לאחר הצוללת צב מ-1775. "האנלי" נבנתה על ידי כוחות קונפדרציית המדינות של אמריקה. בנייתה הסתיימה ב-1863, והיא טבעה פעמיים באימונים תוך אובדן 13 אנשי צוות, כולל ממציא הצוללת הוראס האנלי עצמו. פעמיים נמשתה הצוללת ותוקנה, וב-17 בפברואר 1864, טיבעה האנלי את הסלופ "הוּסֶטוֹנִיק" (USS Housatonic) בהדחק 1,124 טון של צבא הצפון, שצרה על נמל צ'ארלסטון. "האנלי" טבעה בעצמה לאחר הפעילות מסיבות לא ברורות, ועימה שמונת אנשי צוותה.
"האנלי" מילאה תפקיד קטן במלחמת האזרחים האמריקאית, אך תפקיד גדול והיסטורי בלוחמה הימית. היא הראתה לעולם, לראשונה, את היכולת הטכנולוגית המתקדמת לבצע מהלכים צבאיים כלפי הצי היריב בלוחמה תת-מימית. "האנלי" הופעלה ידנית בכוח אנשי הצוות, שנדרשו לעבודה פיזית מאומצת בכל עת על מנת להניעה, ומערכת האוויר בה לא תוכננה להתקיים מתחת למים למשך זמן ממושך. בהתחשב בנתונים אלה ניתן לראות את הצלחתה הצבאית כמרשימה.
הצוללת "האנלי" כללה שמונה אנשי צוות שנדרשו להניע באופן קבוע גל ארכובה, שהיה מחובר למדחף באחורי הצוללת. בחרטום הצוללת הורכב מוט ובקצהו חבית ובה חומר נפץ. מוט זה ננעץ בספינת האויב על ידי ניגוחה, וחומר הנפץ בו פוצץ בעזרת כבל שנמשך מאחוריהם לאחר שהתרחקו.
לאחר שטיבעה את "הוּסֶטוֹנִיק" (USS Housatonic) ומסיבות שלא היו ברורות זמן רב, לא שרדה "האנלי" את הדרך חזרה לנמל וטבעה על כל צוותה. הסברה כיום היא כי מותם של אנשי הצוות אירע עקב חוסר האוורור והצטברות פחמן דו-חמצני, שגרם לחנק. הצוללת נמצאה ונמשתה מן המים בשנת 2002.
חיים מקרסנה
רבי חיים מקרסנה (נפטר י"א באב תקנ"ג, 1793), תלמידו של הבעל שם טוב (בעש"ט) והראשון בשושלת אדמו"רי חסידות קרסנה.
פרטים מועטים ידועים על חייו, אך ידוע כי רבי חיים נמנה עם חסידיו הראשונים של הבעש"ט. עדת חסידיו נוסדה במחצית השנייה של המאה השמונה עשרה. לאחר מות הבעש"ט נמנה בין מקורביו של יורשו, המגיד ממזריטש.
על פי ספרים לתולדות החסידות, רבי חיים היה בין מקורביו הבולטים של הבעל שם טוב. חשיבותו בקרב הרבנים החסידיים ניכרת במספר מקורות:
מאמציו לעלות לארץ ישראל נמשכו שנים ארוכות, אך לא מומשו. ישנה עדות לכך בשנת תקמ"א מחילופי מכתביו עם רבי מנחם מנדל מויטבסק. מאוחר יותר נקשר שמו באגדות המסבירות את אי מימוש עלייתו, באחת מהן נאמר שרבי חיים היה ניצול יחיד מספינה שטבעה בדרכה לארץ.
על פי המסורת נפטר בי"א באב תקנ"ג ונקבר במוהילב. לבקשתו לא נרשמו על מצבתו פרטים מזהים, משום שלא זכה לממש את עלייתו לארץ ישראל.
את עדת חסידיו הנהיג בעיירה קראסנה. לאחר פטירתו ירש את מקומו בנו רבי יוסף משה. בן אחר, רבי ישראל יהודה לייב, היה חתנו של רבי יעקב שמשון משיפיטובקה. מתלמידיו היה רבי יהודה מאיר משיפיטובקה, בנו של רבי פנחס מקוריץ וחתנו של רבי יעקב שמשון משיפיטובקה.
החסידות נותרה בעיירה קרסנה עד המחצית הראשונה של המאה העשרים, בהנהגת האחים הרבנים משה ושלום יוסף רבינוביץ'. לאחר פטירתם הונהגה החסידות על ידי בנו של רבי שלום יוסף, רבי שמואל רבינוביץ', ללא תואר אדמו"ר, עד לפטירתו במחנות הריכוז בסיביר.
חיים גינזבורג
חיים גינזבורג (Haim Ginsburg; 13 במאי 1933 – 20 בינואר 2013) היה פרופסור לביולוגיה מולקולרית, ממובילי המחקר בתחום תורת החיסון התאית בישראל.
קורות חיים
גינזבורג נולד בירושלים וגדל בראשון לציון. ב-1959 סיים תואר ראשון בזואולוגיה וביוכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1962 קיבל תואר דוקטור במחלקה לווירולוגיה וגנטיקה במכון ויצמן, בהנחית פרופ' ליאו זקס. כיהן במכון ויצמן כחוקר במחלקה לביולוגיה של התא. מ-1972 ייסד וכיהן כפרופסור וראש המחלקה לאימונולוגיה תאית בפקולטה לרפואה של הטכניון בחיפה. היה פרופסור אורח במספר אוניברסיטאות ומכוני מחקר בארצות הברית, אנגליה, שווייץ וגרמניה.
מחקריו
גינזבורג היה מומחה בגידול תרביות של תאי דם לבנים וחקר את התמיינותם ומנגנון פעולתם. ב-1968 היה הראשון שגילה את מנגנון מערכת החיסון שאחראי לדחיית שתלים בגוף. מנגנון זה מורכב מתאי דם לבנים – לימפוציטים מסוג T, שתפקידם להשמיד תאי גוף מותמרים (תאים שהשתנו בעקבות חדירה של וירוסים או שינוי גנטי סרטני). גינזבורג גילה שמנגנון זה הוא האחראי לדחיית השתלים, שמזוהים למעשה על ידי מערכת תאי ה-T כתאים מותמרים.
גינזבורג ופרופ' ליאו זקס, גידלו לראשונה תרביות תאים שהפכו לסרטניים בעקבות חדירה של וירוסים. גינזבורג גם גילה שתאי LAK (lymphokine-activated killer) מתפקדים כמפרישי חומרים בעלי תפקיד במערכת החיסון.
לגינזבורג יש עשרות פרסומים מדעיים ומחקריו תרמו להבנת מערכת החיסון התאית.
1978 במדע
רשימת אירועים מדעיים עיקריים שהתרחשו ב-1978.
פיסטין
פיסטין (באוקראינית: Пістинь; בפולנית: Pistyń) היא עיירה במחוז איוואנו-פרנקיבסק שבמערב אוקראינה, כ-20 ק"מ מקולומיאה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב
פיסטין נזכרת מהמאה ה-14, ובשנת 1756 הוענקו לה זכויות עיר. במהלך המאה ה-19 התבססה כלכלת היישוב על מעיינות המלח והמים המינרליים שבסביבתו.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, ובהתאם להסכם ריגה, נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי פיסטין
מהמחצית השנייה של המאה ה-18 התקיימה בעיירה קהילה יהודית עצמאית, שלשיאה הגיעה לקראת סוף המאה ה-19. לאחר מכן החלו יהודים רבים להגר מהעיירה, ובתחילת המאה ה-20 נמנו בה כ-900 יהודים. בעקבות מאורעות הכיבוש הרוסי בזמן מלחמת העולם הראשונה, עזבו את העיירה יהודים נוספים, ובין מלחמות העולם נותרו בה 525 יהודים, כשישית מתושביה.
פיסטין נודעה כמקום מוצאו של הרב יהודה-לייב מפיסטין, מתלמידי הבעש"ט, ובמהלך המאות ה-18 וה-19 נודעה העיירה ברבניה השונים, שחלקם עלו לארץ ישראל. בשנות העשרים והשלושים של המאה ה-20 התקיימה ביישוב פעילות ציונית, ובשנת 1935 הוקם במקום קיבוץ הכשרה.
בשואה
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים, במהלך מבצע ברברוסה, הטילו אלו גזירות שונות על יהודיה, ובהן החרמת רכוש, חטיפה לעבודות כפייה וחובת ענידת סרט זרוע. לאחר שנודע ליהודי העיירה על טבח שנערך ביהודי יאבלונוב הסמוכה, החלו אלו להימלט ליערות הסביבה. ביום 9 באפריל 1942 פשטו שוטרים אוקראינים על העיירה, וירו באופן אקראי ביהודיה במשך כשש שעות, ברחובות ובבתים. בטבח זה נרצחו מספר מאות יהודים. יתר היהודים נצטוו לקבור את הנרצחים בקבר אחים, והוצעדו לאחר מכן לקולומיאה.
יהודים בודדים מהעיירה ששרדו את השואה במסתורים ביערות הסביבה לא שבו להתגורר בה, בשל איום מצד לאומנים אוקראינים.
מיכל ינאי
מיכל ינאי-מוסקל (נולדה ב-18 ביוני 1972) היא זמרת, שחקנית, מדבבת, מנחת טלוויזיה וכוכבת ילדים ישראלית. מכונה "מלכת הילדים" בשל הפופולריות הרבה שלה כמנחה בערוץ הילדים ובמחזות זמר לילדים בשנות התשעים.
ביוגרפיה
ב-1983, כשהייתה בת 11, הופיעה בפסטיבל שירי הילדים בתור ילדת הפסטיבל ושרה את השיר "אתה לא לבד" שביצעה במקור בפסטיבל להקת "קסם". אחר כך פנתה לקהל הילדים, מעבר לשעות הלימודים התפרנסה מהנחיית מסיבות יום הולדת שבהם הפעילה את הילדים במשחקים, שרה וליוותה את עצמה בגיטרה ואף ערכה מופע קסמים.
ב-1989 בגיל 17 שיחקה בהצגה "האב" מאת יוהאן אוגוסט סטרינדברג ב"תיאטרון הבימה", שבה גילמה את דמותה של ברטה. באותה השנה ביצעה ב״תחרות קולות וכלי זמר״ את השיר ״פשטות״. כמו כן השתתפה בתשדירי שירות: תשדיר של משרד החינוך לרישום בזמן לגני הילדים ולבתי הספר שבו גילמה ילדה כמורה בכיתה וההורים היו התלמידים, ותשדיר לבית הספר הטכני של חיל האוויר שבו גילמה תלמידה מצודדת (לצלילי השיר "המסלול שלך", גרסה עברית ל־, שיר הנושא של הסרט "אהבה בשחקים") לצד עודד מנשה.
בין השנים 1989–1990 הגישה לראשונה תוכנית טלוויזיה לילדים בשם "קשרים מצוירים" בערוץ הראשון לצד בובת דינוזאור ענקית בשם זאורוס (עמי ויינברג). ב-1990 שיחקה לראשונה בסרט קולנוע, "נשיקה במצ"ח", לצידם של יהודה ברקן, רמי דנון ואריה מוסקונה. ינאי גילמה בסרט חיילת, אף שבאותה העת הייתה עדיין תלמידת תיכון.
בתיכון למדה במגמת התיאטרון בבית הספר "תלמה ילין". את שירותה הצבאי עשתה בתיאטרון צה"ל, בנוסף גם השתתפה בתחרות "מיס קריית אונו".
ב-1991, במהלך השירות הצבאי, שיחקה בתפקיד-משנה בסרט הצרפתי שצולם בישראל בשם "אהבנו את לורה".
פעילות לילדים
ינאי הצטרפה לצוות מנחי "ערוץ הילדים" במהלך לימודיה בבית צבי. ינאי הנחתה בערוץ הילדים מ-1991 עד 2000, והגישה בין היתר את התוכניות "תיבת ההפתעות" ומאוחר יותר את "גינת ההפתעות" שיועדו לילדים קטנים ולסירוגין הנחתה גם בתוכנית "הכיתה המעופפת". בשנת 1994 נסעה לאמסטרדם, מטעם ערוץ הילדים, כדי לעשות סרט על קורותיה של אנה פרנק שהוקרן בערוץ ושנקרא "בדרכה של אנה". עוד באותה שנה השתתפה ינאי בפרק מהעונה השנייה של הסדרה האמריקאית "מייטי מורפין פאוור ריינג'רס", בתפקיד שגרירת ישראל תמרה, והיא דיבבה את אותה דמות לאחת מקלטות הווידאו בדיבוב לעברית, ובה היא אף הציגה את "מאחורי הקלעים" של ההפקה בתוספות שלאחר הפרק.
בפסטיגל זכתה פעמיים, ב-1993 עם השיר "שלום היא מילה שימושית" וב-1995 עם השיר "לדבר עם חיות". היא השתתפה שוב בפסטיגל בשנים 1996, 1998, 2000, 2016 ו-2020.
בשנת 1992 הופיעה ינאי בקלטת לילדים "הילדה הכי יפה בגן", שהתבססה על שירי הילדים של יהונתן גפן.
בשנת 1993 הופיעה בפסטיגל וזכתה במקום הראשון עם השיר "שלום היא מילה שימושית".
בשנת 1995 הושקו חמש בובות בדמותה תחת השמות "מיכל בראש טוב", "מיכל משחקת דורותי", "מיכל מכייפת בקניון", "מיכל יוצאת לבלות" ו"מיכל חכמה בשמש". באותה שנה השתתפה בשנית בפסטיגל, וזכתה שוב במקום הראשון עם השיר "לדבר עם חיות".
בשנת 1996 הופיעה בפעם השלישית בפסטיגל בתור אמנית אורחת וכך גם ב-1998.
בשנת 1999 השתתפה בסרט הילדים "הכבש השישה עשר" שהתבסס גם הוא על שירים של יהונתן גפן ולצידם של כוכבי ערוץ הילדים.
בשנת 2000 השתתפה בקלטת הילדים "צופי פרצופי", והשתתפה בפעם החמישית בפסטיגל, וזכתה במקום השלישי עם השיר "החייל שלי".
בשנת 2012 החלה לשחק בסדרה היומית "יומני החופש הגדול" בערוץ דיסני. באותה שנה החלה לככב גם בסדרה לילדים לגיל הרך "מיכל ינאי בחדר החלומות" בשיתוף yes, שאותה גם יצרה והפיקה.
בשנת 2013 השתתפה ב"מותק של פסטיבל" ושנה לאחר מכן בשנית בשנת 2014, ושוב ב-2017.
בשנת 2015 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "שוברי גלים" בתפקיד ניצה. באותה השנה שיחקה בסרט "דץ הבלץ".
בשנת 2017 השתתפה במחזמר "הברווזון המכוער" וכמו כן, השתתפה בסדרה "צוות הצלה" בערוץ ניק ג'וניור, לצד בתה אלכס, בתפקיד הגברת מלי קרה לי.
פעילות למבוגרים
אף שצברה פופולריות גבוהה בקרב הילדים וכונתה לא פעם "מלכת הילדים", היו פעמים שינאי ביקשה להשתחרר מתדמית הילדה הטובה. אחת מהן הייתה בתוכנית הסאטירה הפרועה "נייס גיא", ששודרה בראשית שנות התשעים בערוץ 2 הניסיוני. ינאי הופיעה בתוכנית ביוני 1993 במערכון לבושה כגברת עם שוט וביריות, אולם לאחר מכן התחרטה. המערכון נגנז במקור ושודר לבסוף רק במסיבת הפרידה של הערוץ הניסיוני באוקטובר 1993. ינאי שיחקה ב-1993 בתפקיד משני של אסירה במותחן הארוטי "כלא הנשים" ("Prison Heat"), סרט דובר אנגלית שביים יואל זילברג, וצולם בישראל באולפני אולפני ג.ג., בכיכובם של גיליה שטרן ואורי גבריאל. בשנת 2003 שוב ביקשה להשתחרר מתדמית הילדה הטובה, והסכימה להפיק סדרה המבוססת על קלטות אינטימיות שלה. היא חזרה בה מהסכמתה בלחץ חתנה המיועד עופר רסלס, ונקלעה לסכסוך משפטי עם חברת ההפקה. לבסוף חויבה לשלם לחברת ההפקה פיצוי של מאות אלפי שקלים.
בשנת 1998 השתתפה ינאי במופע "פעמוני היובל", המופע המרכזי במסגרת חגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל.
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 שינתה ינאי את המיקוד ועברה יותר לפנות לקהל המבוגרים. היא החליפה זמנית את עינת ארליך בתוכנית "שישי וחצי" בערוץ 2. תוכניות טלוויזיה נוספות שהגישה כללו את "על הדרך" ו"מזל טוב".
ב-2001 השתתפה במחזה "תשוקה", ואחר כך במחזה "דצמבר" בתיאטרון בית ליסין.
ב-2002 השתתפה בסרט "תמונה קבוצתית עם אישה".
ב-2003 נבחרה לסקר את "טקס האוסקר" באותה השנה מטעם ערוץ !E הישראלי, ונבחרה להנחות את ספיישל "המורדים" בערוץ פוקס קידס. באותה שנה היא דיבבה את קייט האוטון (תפקיד שאותו שיחקה במקור הת'ר לוקליר) בגרסה העברית של הסרט "לוני טונס: חוזרים לאקשן" והנחתה בערוץ 2 את תחרות הדוגמנות טופ מודל 2003 וטסה עם שתי הזוכות במקומות הראשונים לתחרות הבין־לאומית שנערכה בסינגפור כנציגת טלעד.
ינאי שיחקה גם בין היתר בסדרות הטלוויזיה "אולי הפעם" בערוץ yes ישראלי של "yes", "משמורת", "טיפול נמרץ" בערוץ 2 ו"המקום" בערוץ 10. כמו כן הופיעה בתפקיד עצמה בפרק בסדרה "בת ים - ניו יורק" בשנת 1995.
ב-2006 הופיעה בתפקיד משני בעונה השלישית של "השיר שלנו".
ב-2007 שיחקה לראשונה בתפקיד הראשי בעיבוד הקולנועי של הספר "כשניטשה בכה" מאת הפסיכיאטר ארווין יאלום, סרט דובר אנגלית של הבמאי והמפיק הישראלי-אמריקאי פנחס פרי. באותה שנה שיחקה בתפקיד שולי בסרט "88 דקות", לצידו של אל פצ'ינו.
בסוף 2007 השתתפה בתפקיד עצמה, כבעלת הבניין במחזמר "אבניו Q" שהועלה בתיאטרון בית ליסין, בשנה זו גם שימשה שופטת בתחרות מלכת היופי.
ב-2008 עלתה סדרת הדרמה "רביעיית רן" בהשתתפותה בערוץ yes stars ישראלי, שלאחר מכן שודרה בערוץ 2.
בשנת 2011 השתתפה בתפקיד אורח בסדרה "החברים של נאור" בתור איילה, אשתו של עמית חבר ילדות של נאור. וכן שיחקה בהצגה "בעל למופת" מאת יהושוע סובול בהפקת תיאטרון הקאמרי.
בשנת 2012 יצא לאקרנים סרטו של דובר קוסאשווילי "רווקה פלוס" בו שיחקה.
בשנת 2014 השתתפה בתוכנית המציאות "הצילו! אני לא יודע לבשל" של שידורי קשת, ששודרה בערוץ 2.
בשנת 2020 החלה לשחק לסירוגין עם נתי קלוגר במחזה "הנשים של ג'ייק" בתיאטרון חיפה מאת ניל סיימון בתרגום של דורי פרנס ובבימויו של אלון אופיר. בשנת 2021 נבחרה לייצג את חברת פרוקטר אנד גמבל כפרזנטורית של מותג Always.
ב-2023 השתתפה בעונה השלישית של תוכנית המציאות "הזמר במסכה" בתחפושת מלכת השחמט, לצדו של טל מוסרי, מלך השחמט.
Why I Love You
Why I Love You הוא שיר של שני אמני ההיפ הופ האמריקאים ג'יי זי וקניה וסט, מתוך אלבומם המשותף, Watch the Throne. השיר, שמשתתף בו מיסטר האדסון ששר את הפזמון, יצא בתור הסינגל הרביעי מאלבומם של וסט וג'יי זי. הוא נשלח ב-10 באוקטובר לתחנות הרדיו הריתמיות והמיינסטרים בארצות הברית, וייצא לתחנות הרדיו ולהורדה דיגיטלית ברחבי אירופה ב-28 בנובמבר 2011. מנגינת הסינגל מסומפלת מהשיר "I <3 U So" של צמד ההאוס הצרפתי קסיוס, שבעצמו מבוסס על סמפול השיר משנת 1971 של סנדרה ריצ'רדסון. השיר קיבל ביקורות חיוביות ברובו, כשמבקרים רבים החמיאו לקולו של מיסטר האדסון.
עטיפה
בעטיפה של Why I Love You מופיע דגל צרפת ובו כתוביות שבהן רשום שם השיר, שם האלבום ושמם של וסט וג'יי זי. העטיפה זהה לעטיפת Niggas in Paris, הסינגל השלישי מתוך Watch the Throne, שיצא לתחנות הרדיו האורבניות בארצות הברית ביחד עם Why I Love You.
היסטוריית מצעדים
עקב ההייפ סביב Watch the Throne ברחבי העולם, "Why I Love You" הופיע לראשונה במספר מצעדים של מדינות שונות בעולם בשבוע הראשון לצאת האלבום. בהופעת הבכורה של השיר בבריטניה הוא הגיע למקום ה-139, אך מספר שבועות אחר כך הגיע למקום ה-87.
קונאל, מלך הפיקטים
קונאל או קונאל מק טאידג (באנגלית: Conall mac Taidg - "קונאל בנו של טאידג"; נפטר ב-807 לערך) היה מלך הפיקטים, בין השנים 787 ועד שהודח בשנת 789.
פרטים מועטים ביותר ידועים על כהונתו. קונאל מוזכר פעמיים ב"דברי ימי אירלנד" וכן מוזכר ברשימת מלכי הפיקטים.
קורות חיים
ב"דברי ימי אלסטר" מוזכר קונאל פעמיים - האזכור הראשון מתייחס לשנת 789 בה התרחש קרב בו הובס קונאל בנו דל טאדק וברח, וקאוסטנטין ניצח. האזכור השני מתייחס לשנת 807 בה מסופר על מותו של קונאל בקן טייר (קינטייר).
ברשימות המלכים המאוחרות יותר (נכתבו כמאה שנים מאוחר יותר - במהלך המאה התשיעית) מוזכרים שני מלכים בשם קונאל - קונאל קואם וקונאל נוסף - אחיו של קונאל הראשון. מלכים אלה מלכו בין דומנל מק קאוסטנטין ואביו קאוסטנטין מק פרגוסה. ה"דואן אלבאנאך" מציין כי בין דומנל וקאוסטנטין מלכו שני מלכים, אחים, בשם קונאל - אולם ככל הנראה מדובר במלכי דאל ריאטה ולא במלכי פורטריו, או ייתכן שאחד היה מלך דאל ריאטה והשני מלך פורטריו אשר הובס על ידי קאוסטנטין, שמלך אחריו, או, שלאחר תבוסתו נותר קונאל מלך דאל ריאטה לבדה, ואילו קאוסטנטין היה למלך פורטריו.
רון אלמוג
רון אלמוג (נולד ב-18 בנובמבר 1979) הוא מוזיקאי, מלחין, מתופף, מעבד ומפיק מוזיקלי ישראלי.
ביוגרפיה
רון אלמוג למד בבית הספר תלמה ילין במגמת הג'אז, לשם התקבל בתור נגן גיטרה.
בעת לימודיו התבלט אלמוג בשמירה על קצב, ומאחר שהיו מעט מתופפים בשכבתו, הועבר רון ללמידת תופים.
בשנת 1999, בזמן שכבר התחיל לעבוד עם להקת הבילויים, הצטרף ללהקת הדורבנים, בה היו חברים איתי גלוסקא, עידו אופק, גיא מזיג ואייל מזיג. הלהקה הוציאה שלושה אלבומים מצליחים, בהם עזר אלמוג לעבד חלק מהשירים, ואף הלחין את השירים "סמבה סתיו" ו"רוצה לרקוד". אלבומם הראשון של הדורבנים, "קובי", הגיע למעמד של אלבום זהב.
בשנת 2003 הצטרף להרכב "הדמוי ביג בנד" האורקסטרה של אבי לייבוביץ', הרכב בו חבר אלמוג עד היום. משנת 2014 מפיק אלמוג ביחד עם יאיר סלוצקי את ההרכב, בנוסף לכתיבת קטעים רבים.
בשנת 2006 זכה עם הדורבנים בתואר "הרכב השנה" בגלגלצ. הלהקה התפרקה בשנת 2009 לאחר שהוציאה את אלבומה השלישי, "אחד אחרי השני".
מאז פירוק הלהקה, עבד אלמוג עם אמנים כמו שלמה גרוניך, יוני רכטר, אלון אולארצ'יק, אסף אמדורסקי, שם טוב-לוי ואלי מגן.
בשנת 2005 כתב עם גיא מזיג את שיר הפתיחה לתוכנית הטלוויזיה "המאסטרו".
בשנת 2013, עזר להפיק, בשיתוף פעולה עם אייל מזיג וגיא מזיג את האלבום "אחרי הכל" של שלמה גרוניך, שממנו יצאו הסינגלים "בנאליה לפני השקיעה" ו"במקום שהם בנו", ובנוסף, ניגן בהופעות שליוו את האלבום, יחד עם אייל מזיג (באס), איתמר גרוס (קלידים) ועומרי אגמון (גיטרה חשמלית).
בשנת 2016 ניגן באלבומו של חנן בן ארי "איזון", יחד עם איתמר גרוס בהפקתו של אייל מזיג.
בנוסף באותה שנה, ניגן בסינגל "פשוט להיות" של זמרת הדיסקו הישראלית חדווה עמרני, גם הוא בהפקתו של אייל מזיג.
שאול גרוס
שאול גרוס (נולד ב-5 בספטמבר 1973) הוא זמר-יוצר, מפיק מוזיקלי, איש חינוך ומטפל.
ביוגרפיה
שאול ("שאולי") גרוס נולד בירושלים, למשפחה דתית והתחנך בזרם הדתי-לאומי. בגיל 15 נטש את הדרכים המקובלות והחל במסע ארוך לחיפוש עצמי שכלל תחנות בישראל, בהודו ובאירופה.
את להקתו הראשונה - זיזיטריפו, הקים במהלך שירותו הצבאי. הלהקה הייתה חלק מזרם הגל החדש הירושלמי של ראשית שנות התשעים. לאחר שירותו הצבאי נסע למסעות בהודו, לתקופה שעיצבה את תפיסתו ונטייתו הרוחנית והמוזיקלית. עם שובו למד מוזיקה ברימון - בית ספר למוזיקה, ובהמשך למד חינוך בירושלים. לימודי החינוך השפיעו עליו לעתיד ליצור מוזיקה לילדים.
במקביל ללימודיו החל את דרכו כמוזיקאי פעיל. בשנת 2000 הקים בירושלים את להקת הרגאיי קנגורו (נקראה גם "כן-גורו" ו"קנגורו"). הלהקה ביצעה משיריו של גרוס, והייתה מחלוצי הרגאיי בישראל, עם טקסטים ששילבו מחאה חברתית ופוליטית עם קריאה להתעוררות רוחנית.
האלבום הראשון בסדרה, "שיר מבוקר עד ליל", יצא בשנת 2007 והפך עם השנים לקלסיקה, וזכה למעמד אלבום זהב בשנת 2018. בשנת 2015 הפיק את המופע המוזיקלי "סיפורים מארץ קולילי", בבימויה של ירדן בר-כוכבא. המופע משלב אגדות-עם ושירים מהרפרטואר של מוזיקה אורגנית, מחמשת האלבומים.
בשנת 2010 החל לעבוד על אלבום הסולו הראשון שלו - אודיסיאה עברית. האלבום ראה אור בשנת 2016, ובו מתארח אהוד בנאי בדואט לתרגום של "Girl From the North Country" של בוב דילן.
לצד עיסוקו בהפקות מוזיקליות, עוסק בייעוץ ביוגרפי - שיטת טיפול המשלבת פסיכותרפיה עם ידע אנתרופוסופי.
טלה בר
טלה בר (נולדה ב-1934) היא חוקרת, סופרת, משוררת ומתרגמת ישראלית.
ביוגרפיה
טלה בר נולדה בקיבוץ עין חרוד.
למדה בלשנות הודו-אירופית באוניברסיטה העברית בירושלים, וכן למדה לשון וספרות עברית לתואר ראשון ושני באוניברסיטת לונדון, ולשון וספרות אנגלית בקולג' וסלי באוניברסיטת אוקספורד.
טלה בר תרגמה כ-20 ספרים מהספרות האנגלית הקלאסית לעברית, ובהם אהבה וגאווה, שהוא תרגום לרומן Pride and Prejudice מאת הסופרת הבריטית ג'יין אוסטן. עוד תרגמה מכתביהם של ד.ה. לורנס, ג'ון גולסוורתי, הנרי ג'יימס, אדגר אלן פו, אוסקר ויילד, והאחיות שרלוט ואמילי ברונטה.
הוציאה ספרי פרוזה בעברית וכן כתבה מאמרים בכתבי העת "קשת" ו"דבר לילדים", במגזין האינטרנט "האייל הקורא", ב"במעריב ברשת" ובאתר "ויקה-ישראל". כותבת גם סיפורים ומאמרים באנגלית, שפורסמו בכתבי-עת שונים, באינטרנט ובדפוס.
בין ספריה בעברית - 'מיכל - בת המלך' (בהוצאת גוונים- חלונות), וכן 'אלה' ו'ונוס - אגדות למבוגרים' (שניהם בהוצאת אסטרולוג).
ספר שירים בשם "עונות" יצא בהוצאת "סער", ושירים וסיפורים נוספים מפרי עטה מתפרסמים באתר האינטרנט "במה חדשה".
G.I.T.: Get It Together
G.I.T.: Get It Together הוא אלבום האולפן התשיעי של "חמישיית הג'קסונים". האלבום יצא לאור בספטמבר 1973 בחברת "מוטאון". האלבום סימן שינוי בקו המוזיקלי של הלהקה לכיוון מוזיקת פאנק בשילוב עם מוזיקת דיסקו, שעדיין לא הייתה פופולרית.
הפקה
במהלך השנים האחרונות של "חמישיית הג'קסונים" ב"מוטאון" התאמצה החברה עם יצירת חומרים חדשים ללהקה. בשנים 1973 - 1974 לא הצליחה הלהקה להכניס אף שיר לעשרת הגדולים במצעדים. הדבר הוביל לביקורת קולנית של מרבית חברי הלהקה ואביהם, ג'ו ג'קסון. המבקר הבולט ביותר היה מייקל. החברה היחיד בלהקה שלא השמיע ביקורת היה ג'רמיין, ששלושה חודשים לאחר יציאת האלבום נשא לאישה את הייזל, בתו של ברי גורדי.
קולו של מייקל, שהיה בן 15 בעת יציאת האלבום, הפך לטנור עמוק ומלא, דבר שהשפיע על סגנון השירה של הלהקה. באלבום הוא ביצע לראשונה את מה, שלימים יוכר כ"שיהוק קולי" (Vocal Hiccup), שבוצע לראשונה בשיר "It's Too Late to Change the Time". הנהלת החברה לא ראתה את הדבר בעין יפה ומייקל הפסיק לעשות בכך שימוש עד לאלבום הסולו הראשון שלו בחברת אפיק רקורדס "Off the Wall", שיצא בשנת 1979.
אלבום זה היה הראשון בו כל חמשת חברי הלהקה לקחו חלק כזמרים מובילים. מרלון היה הסולן בשיר "Mama, I Got A Brand New Thing" וג'קי וטיטו בשיר "Hum Along and Dance". בנוסף, היה זה האלבום הראשון בו לא היו מעורבים כלל אף אחד מחברי התאגיד (ברי גורדי, פרדי פרן, אלפונסו מיצל ודקה ריצ'רדס).
הוצאה מחודשת
חברת מוטאון הוציאה בשנת 2001 גרסה דיגיטלית מחודשת של אלבומי הלהקה בסדרת "2 אלבומים על תקליטור אחד". האלבום "G.I.T.: Get It Together" יצא על תקליטור יחד עם האלבום "Skywriter". בגרסה המחודשת נוספות שלושה שירים: "Pride and Joy", "Love's Gone Bad" ו-"Love Is the Thing You Need".
השחתת הקוראן
שריפת הקוראן בפלורידה (2011)
בספטמבר 2010 הודיע הכומר האיוונגליסטי טרי ג'ונס מפלורידה שבארצות הברית כי בכוונתו לערוך שריפת 200 ספרי קוראן לציון יום השנה לפיגועי 11 בספטמבר, בשל בניית מסגד במקום הפיגוע (אנ'). בעקבות לחצים בינלאומיים כבדים, והפגנות ברחבי העולם המוסלמי שגבו את חייהם של 20 בני אדם, הודיע כי הוא חוזר בו מכוונתו.
Runaways
Runaways (בתרגום לעברית: הבורחים) היא קבוצת גיבורי-על בדיונית המופיעה בחוברות קומיקס ביקום מארוול קומיקס. הקבוצה הופיעה לראשונה בחוברת Runaways #1 מיולי 2003 ונוצרה בידי הכותב בריאן ק. ווהן והמאייר אדריאן אלפונה.
השחתת הקוראן
שריפות וביזוי הקוראן באירופה (2023)
בינואר 2023 רסמוס פלודן, מנהיג המפלגה הימנית הרדיקלית "קו הנוקשה" (Stram Kurs) המחזיק גם אזרחות שוודית, הפגין סמוך לשגרירות הטורקית בשוודיה כשהוא שורף את הקוראן בהפגנה נגד האסלאם והניסיון של נשיא טורקיה להשפיע על חופש הביטוי בשוודיה, וכן על שטורקיה מעכבת את הצטרפות שוודיה לברית נאט"ו.
בעקבות המעשה ביקש סופר מצרי תושב שוודיה לשרוף ספר תורה בהפגנה נגד ישראל בסטוקהולם.
Runaways
הסדרה בוטלה בספטמבר 2004 לאחר 18 חוברות בלבד, אולם לאור הצלחת המכירות חודשה בפברואר 2005. מאז הצגת הקבוצה, היא תוארה כמשפחה אוהבת אך לא מתפקדת היטב. ווהן ואלפונה עזבו את סדרת הכותרים בחוברת מספר 24 של הכרך השני, והחליפו אותם הכותב ג'וס וידון והמאייר מייקל ריאן (Runaways Vol.2 #25-30), וכן טרי מור ואומברטו רמוס (Runaways Vol.3 #1-9). לאחר גיליון אחד בו כתב כריסטופר יוסט ואייר ג'יימס אסמוס, קתרין אימונן ושרה פיצ'לי הפכו לצוות הקריאייטיבי החדש. הסדרה נכון להיום הופסקה בחוברת מספר 14 (נובמבר 2009).
השחתת הקוראן
שריפות וביזוי הקוראן באירופה (2023)
כמה שבועות לאחר תקרית שריפת הקוראן בשוודיה, קרע מנהיג מפלגת ימין בהולנד את הקוראן. בעקבות זאת זימנה טורקיה את שגריר הולנד במדינה לשיחת נזיפה, וערב הסעודית גינתה בחריפות את המעשה.
Runaways
באוגוסט 2016, רשת השידור Hulu הזמינה שידור של פרק פיילוט המבוססת על הסדרה, והחלה מפיקה את הסדרה.
השחתת הקוראן
שריפות וביזוי הקוראן באירופה (2023)
ביוני 2023 אישר בית המשפט בסטוקהולם לקיים מחאה של שני אנשים מול מסגד במרכז העיר, הכוללת את שרפת הקוראן. לאור פסיקת בית המשפט, אחד משני המפגינים, סלוואן מומיקה, מהגר מעיראק, השליך את הקוראן בביזיון, חבט בו ורמס אותו, אחר כך הצית אותו ושם בו בשר חזיר.
Runaways
אוגדני הכרך הראשון והשני
אוגדנים הם ספרים האוספים מספר חוברות (בדרך כלל שש) לספר אחד. אוגדנים המודפסים כדייג'סטים (אוגדנים בגודל ספרוני מאנגה) :
השחתת הקוראן
תגובות בעולם המוסלמי לשריפות הקוראן
שריפת הקוראן בינואר גררה גינוי של מדינות ערביות ואסלאמיות, ובהן סעודיה, ירדן, כווית וטורקיה שדרשה משוודיה לנקוט צעדים נגד שורפי הקוראן ונגד האיסלאמופוביה. בשוודיה עצמה פרצו מהומות אלימות במשך מספר לילות, שכללו פציעת עשרות שוטרים ומפגינים.
נשיא טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן, הגיב לתקרית ואמר כי אין לשוודים לצפות שמדינתו תתמוך בהצטרפותה של שוודיה לברית נאט"ו בה היא חברה וללא אישורה שוודיה לא תוכל לבצע את המהלך.
בתגובה לשרפת הקוראן ביוני החזירה מרוקו את שגרירהּ משוודיה. סעודיה גינתה בחריפות את המעשה. ממשלות מוסלמיות רבות זימנו את שגריר שוודיה במדינתן לשיחת נזיפה. בעיראק מאות מפגינים צבאו על שגרירות שוודיה במרכז בגדד, והציתו את המבנה. בעקבות זאת ביולי הושחת שוב ספר קוראן בסטוקהולם בירת שוודיה, מול שגרירות עיראק, ואף הושחת דגל עיראק. גם בקופנהגן בירת דנמרק הוצתו ספר קוראן ודגל עיראק מול שגרירות עיראק במדינה. ימים ספורים לאחר מכן אזרח דני צילם עצמו מניח את נעליו על ספר קוראן בביזיון, ואזרח אחר עשה את אותו אקט מול שגרירות פקיסטן בקופנהגן.
שרפת הקוראן ביוני הביאה לבקשה דומה מבית המשפט בשוודיה שהוגשה על ידי אזרח מוסלמי לאשר שרפת תנ"ך, אותה אישר בית המשפט. לאחר הפעלת לחצים על ראש ממשלת שוודיה, בין השאר מצד ראש ממשלת ישראל, נשיא מדינת ישראל והרבנים הראשיים לישראל, נסוג האזרח המוסלמי מכוונתו, ואמר כי לא התכוון לשרוף תנ"ך אלא למחות נגד אכיפה בררנית. כמה ימים לאחר מכן אישרה משטרת שטוקהולם למפגינה שוודית לשרוף ספר תורה, לדבריה במחאה על הפרת זכויות ילדים.
פרשת הקריקטורות של מוחמד
מקרה דומה להשחתת הקוראן אירע ב-30 בספטמבר 2005, עת פורסמו 12 קריקטורות עיתונאיות שבהן מצויר מוחמד, במדור התרבות והסאטירה של העיתון הדני "יילנדס פוסטן" (Jyllands-Posten). הקריקטורות הופיעו שוב ביותר מ-20 עיתונים אחרים, במדינות שונות, בהן ישראל, שבה הופיעו הקריקטורות בעיתון ג'רוזלם פוסט.
בעקבות הפרסום פרץ משבר ביחסי דנמרק והמערב בכלל, עם העולם המוסלמי. התגובות המוסלמיות לפרסום הציורים היו מהומות והפגנות עקובות מדם, שהחלו בינואר ופברואר 2006, באירופה ובעולם המוסלמי, איומי מוות על הכותבים וציירי הקריקטורות ואף שריפת שגרירויות דנמרק במקומות שונים בעולם. מספר ההרוגים באירועי הדמים של 2006 הגיע לפחות לחמישים, ולגרסאות אחרות הרבה מעבר לכך.
הפיגוע במשרדי "שרלי הבדו"
כמו כן, ב-7 בינואר 2015 נכנסו מחבלים איסלמיים למשרדי מערכת כתב העת הסאטירי "שרלי הבדו" ("Charlie Hebdo") ברובע האחד עשר של פריז, בירת צרפת, וביצעו פיגוע ירי בו נרצחו 12 בני אדם, במחאה על פרסום קריקטורות בגנות מוחמד בכתב העת.
גביע אפריקה לאומות 1980
גביע אפריקה לאומות 1980 היה הטורניר השנים עשר של אליפות אפריקה לאומות, אליפות הכדורגל של אפריקה שמאורגנת על ידי קונפדרציית הכדורגל של אפריקה (CAF). הטורניר נערך בניגריה בין ה־8 ל-22 במרץ 1980. בטורניר הגמר השתתפו 8 קבוצות שחולקו לשני בתים של ארבע נבחרות כל אחד. שתי הראשונות בכל בית עלו לחצי הגמר. ניגריה זכתה באליפות הראשונה בתולדותיה לאחר שנצחה במשחק הגמר את אלג'יריה 3–0.
בית א'
המשחקים שוחקו באצטדיון הלאומי לאגוס, לאגוס.
בית ב'
המשחקים שוחקו באצטדיון אובאפמי אוולווו (Obafemi Awolowo), איבדאן.
המצור על ליליבאום
המצור על לִילִיבֶּאוּם (Lilybaeum, כיום מָרְסָלָה, במערב סיציליה) אירע במהלך המלחמה הפונית הראשונה בין רומא לקרתגו. תשע שנים ניסו הרומאים להכריעה, מ-250 לפנה"ס ועד סופה של המלחמה, אך ללא הצלחה. העיר, שהייתה בסיס ימי קרתגי חשוב, עברה לידי רומא רק עם סיום המלחמה, ב-241 לפנה"ס, על פי תנאי השלום בין הצדדים.
רקע היסטורי
המלחמה בין רומא לקרתגו על השליטה בסיקיליה פרצה ב-264 לפנה"ס. לאחר תשע שנות לחימה ללא הכרעה החליטו הרומאים לפלוש עם צבאם לאפריקה ועל ידי כך לאלץ את אויביהם להסתלק מן האי כדי להיחלץ להגנת ביתם. ניסיונם הראשון נכשל כישלון חרוץ (קרב בגרדס, 255 לפנה"ס) והשני הסתיים ללא השגים משמעותיים (253 לפנה"ס). וכאילו לא די בכך, בשתי הפעמים נטרף הצי הרומאי בדרכו חזרה מאפריקה לאיטליה תוך אובדן מאות אוניות על צוותיהן והחיילים שעל סיפונן. לאחר האסון הימי השני לא הקימו הרומאים צי נוסף, זולת שייטת קטנה שאיבטחה את העברת האספקה לצבא שמעבר למצר. בשנים 252-251 לפנה"ס הם הדירו את רגליהם מהזירה הימית, והלחימה בסיציליה נערכה ביבשה בלבד. על אף "ששלטו בים ללא חשש לאחר שהרומאים נטשו אותו", כדברי פוליביוס, לא ניצלו הקרתגים את יתרונם. ואמנם, לאחר שנתיים ללא כל הכרעה נמלכו הרומאים בדעתם, הקימו צי חדש של 200 אוניות-מלחמה, ונערכו שוב להעברת המלחמה אל אפריקה. בראש חיל המשלוח הועמדו הקונסולים גאיוס אטיליוס רגולוס ולוקיוס מאנליוס וולסו. הראשון ניצח בקרב הים ליד טינדאריס (257 לפנה"ס), והשני גבר על הצי הקרתגי בקרב אקנומוס (256 לפנה"ס).
הכנות הצדדים
ליליבאום שוכנת על כף בקצה המערבי של האי, ובתקופה הנדונה הוקפה חומה מכל עבריה. שתיים מצלעות החומה נמתחו במקביל לקו החוף וגוננו על העיר מצד הים. שתי הצלעות הנותרות, הפונות לכיוון היבשה, היו מוקפות חפיר עמוק ורחב. הנמל נמצא מרחק-מה מצפון לעיר, והדרך ממנו אליה הוגנה ככל הנראה על ידי חומה ארוכה. שרטונות חול ורדדות היקשו על הכניסה לנמל והוסיפו להגנת העיר מצד הים. הקרתגים הציבו בליליבאום כ-10,000 חיילים שכירים, חלקם יוונים וחלקם קלטים, בפיקודו הכולל של מצביא בשם חימילקו. בעיר הצטופפה גם אוכלוסייה רבה, שכן זמן מה קודם למצור, בסביבות שנת 250 לפנה"ס, כבשו הקרתגים את סֶלִינוֹס, החריבוה עד היסוד והעבירו את תושביה אל ליליבאום.
פוליביוס מספר, כי שני הקונסולים יצאו מאיטליה בראש צי המונה 200 אוניות מלחמה (קווינקוורמות), העלו אותן על חופה של ליליבאום והתחברו עם חיל היבשה. צוותה של קווינקוורמה רומית מנה באותה תקופה כ-375 איש (282 חותרים, כ-20 מלחים וכ-75 חיילי צי), כך שמספר האנשים בצי היה בסביבות 75,000 איש. דיודורוס מרחיק לכת וכותב על צי המונה 240 אוניות מלחמה, 60 אוניות משא מונעות במשוטים ועוד מספר רב של ספינות משא קטנות יותר – מספר מוגזם לכל הדעות. אפשר, כדעת חוקרים אחדים, שהצי הרומי היה קטן הרבה יותר - 120 קווינקוורמות ובהן כ-33,000 איש. אשר לגודל הצבא שהגיע מפנורמוס, אורוסיוס מדבר על 4 לגיונות (כ-18,000 איש), מספר לא בלתי הגיוני, אם מביאים בחשבון שמשימתו העיקרית של חיל היבשה הייתה הפלישה לאפריקה.
תחילת המצור
הרומאים הקימו שני מחנות, משני צדי העיר, ובין המחנות, לרוחבו של הכף מחוף אחד למשנהו, חפרו תעלה מוגנת בחומה ובדייק. היה זה השלב הראשון בלחימה נגד עיר בצורה – הטלת הסגר (obsidio) לניתוק הנצורים ממקורות אספקה ותגבורת. במלאכת המצור השתתפו לא רק חיילי הצבא וחיילי הצי, אלא גם המלחים והחותרים. ההתקפה החלה על המגדל הדרומי, הפונה לעבר אפריקה. לאחר שמילאו את החפיר והקימו לרגליו סוללת-עפר, קרבו את מכונות המצור והחלו הולמים בו באילי ניגוח. תוך כדי כך הוסיפו להאריך את הסוללה והסתערו במכונותיהם גם על המגדלים האחרים הסמוכים אליו.
פריצת ההסגר
מאחר שאין זה אפשרי להטיל הסגר מן הים באמצעות אוניות משוט, היה נמלה של ליליבאום מקור הצלתה החשוב ביותר. שבועות אחדים לאחר תחילת המצור נשלחו מקרתגו 50 אוניות ועליהן אספקה, מזון ותגבורת של 10,000 חיילים. מפקד חיל המשלוח, חניבעל בן חמילקרת, עגן את אוניותיו באיי אייגוסאי, והמתין למזג אוויר מתאים שיאפשר לו לפרוץ אל הנמל במפתיע. כשהחלה מנשבת רוח גבית טובה, השיט את אוניותיו היישר לתוך הנמל, לנוכח עיניהם המשתאות של אויביו. הרומאים, שחששו כי אם יתקיפו ייסחפו אוניותיהם עם הרוח לתוך הנמל ויילכדו, לא עשו דבר.
זמן מה לאחר מכן, כאשר התעורר שוב הצורך לדעת מה מצב הנצורים, התנדב לפרוץ לנמל מפקד אוניית-מלחמה קרתגי נוסף – חניבעל המכונה "איש רודוס". הוא יצא באונייתו הפרטית מקרתגו, וכמו קודמו עגן באחד מאיי אייגוסאי, ממתין לשעת כושר. בבוקר שלמחרת התעוררה שוב הרוח המתאימה, והוא שט היישר לתוך הנמל תחת אפם של הרומאים. המפקד הרומי הציב עשר מאוניותיו המהירות ביותר משני צדי פתח הנמל, מוכנות להסתער וללכוד את האונייה הקרתגית מיד עם צאתה. אך גם הפעם הוכיח חניבעל "איש רודוס" את תעוזתו. הוא חלף במהירות על פני האוניות הרומיות כשהוא מותיר אותן משותקות תנועה, ולאחר שהתקדם מרחק קצר עצר את אונייתו, ובמשוטים פרושים לצדדים במצב הכן התריס נגד אויביו. הרומאים, שלא יכלו לאונייתו המהירה, לא נענו לתיגר ולא רדפו אחריו.
בעקבות הצלחת "איש רודוס" פרצו את ההסגר אוניות נוספות, שמפקדיהן הכירו את תנאי המקום. הרומאים ניסו לחסום את פתח הנמל בסוללות עפר, אבנים וקורות עצים מעוגנות, אך הרוח והגלים פירקו את מכשולי השיט ופיזרו אותם לכל עבר. התמזל מזלם של הרומאים וארבע-חתרית קרתגית שפרצה לנמל עלתה על שרטון ביציאה ממנו. הם מיהרו ללכוד אותה, העלו על סיפונה את הטובים שבחיילי הצי והציבו אותה בפתח הנמל. בעזרת אונייה זו עלה בידיהם ללכוד את "איש רודוס" באחת מגיחותיו הליליות. עתה, כשבידיהם שתי אוניות מובחרות ומהירות-שוט, הצליחו למנוע ניסיונות נוספים לפרוץ את ההסגר.
כישלון המצור ומפלת הצי בדרפאנה
התקפה מחודשת של הקרתגים עלתה לרומאים באבדות ונזקים עצומים. רוח חזקה, שנשבה היישר מן החומות אל מגדלי הלחימה, המחסות הניידים ושאר מכונות המצור, ליבתה את האש שהעלו בהם החיילים הקרתגים המסתערים, וכל מאמצי הרומאים להצילם משריפה עלו בתוהו. תוך כדי כך הגיע זמנם של הקונסולים להתחלף. פובליוס קלאודיוס פולכר, הקונסול של שנת 249/248 לפנה"ס, שקיבל את הפיקוד על הצבא והצי בסיקיליה יחד עם עמיתו לוקיוס יוניוס פולוס, הפסיק את הפעולות להבקעת החומות, והורה להדק את ההסגר סביב העיר ולהניח לזמן לעשות את שלו. במקום זאת החליט לכבוש בהפתעה את הבסיס הימי הנוסף של הקרתגים בדרפאנה. מאחר שרבים מצוותי האוניות נהרגו או נפצעו בפעולות המצור, נאספו באיטליה עשרת אלפים חותרים ומלחים ונשלחו אל ליליבאום למלא את מקומם. פולכר יצא בראש הצי להתקפה על עיר הנמל, אך הוכה על ידי אדרבעל בקרב דרפאנה. 93 אוניות נפלו לידי האויב, מרביתן על צוותיהן. אחרי הניצחון בדרפאנה פשטו 30 אוניות קרתגיות בפיקוד חניבעל בן חמילקרת על מצבורי הדגן והאספקה של הצבא הרומאי בפנורמוס, והעבירו את השלל אל הנצורים בליליבאום.
אובדן אוניות האספקה
באותו זמן היה פולוס, הקונסול השני, עסוק בהעברת דגן ואספקה לחיילים המטילים הסגר על ליליבאום וליחידות הצבא האחרות באי. הוא יצא מאיטליה בראש שיירה של 800 אוניות משא, מלוות ב-60 אוניות מלחמה, הגיע אל סירקוסאי ובה קבע את בסיסו. מאחר שחלק מהאוניות עדיין לא הגיעו לנמל והוא לא רצה לאבד זמן, שלח לפניו עם הקוואיסטורים אל ליליבאום כמחצית מאוניות האספקה ומספר קטן של אוניות מלחמה. כפי הנראה לא ידע עדיין על מפלת הצי המלחמתי בקרב דרפאנה, אחרת אין זה ברור מדוע יצאו אוניות המשא בלא ליווי הולם.
אדרבעל ניצל את הניצחון בדרפאנה ושיגר אל ליליבאום את קרתאלו בראש 100 אוניות-מלחמה – 30 מהן נפלו לידי הקרתגים בקרב דרפאנה – כשמשימתו להשמיד את אוניות המלחמה הרומיות שנותרו לשמור על הנמל. קרתאלו תקף עם שחר, חלק מהאוניות הצליח ללכוד ואחרות העלה באש. חימילקו, מפקד הקרתגים הנצורים, ניצל את המהומה שקמה עקב כך במחנה הרומאים, הגיח למחרת עם חייליו השכירים ותקף מן היבשה.
אובדן הצי ליד קמארינה
פולוס, שלא ידע דבר על שאירע לאלו שהפליגו לפניו, יצא מסירקוסאי עם עיקר הצי ושאר אוניות האספקה ושט לאורך החוף הדרומי אל ליליבאום. כשראה את הצי הקרתגי בפיקוד קרתאלו יוצא לקראתו, נמנע מלהיכנס עמו לקרב ועגן את אוניותיו ליד חוף סלעי ומסוכן ליד קמארינה, "בחושבו שעדיף לסבול כל אשר יקרה ובלבד שלא ימסור במו ידיו את צבאו לאויבים." איתרע מזלם של הרומאים ופרצה סערה עזה שהשמידה את שני חלקי הצי. הצי הקרתגי, שאנשיו הכירו את טבע המקום, הצליח להימלט מבעוד מועד וניצל. דיודורוס מספר, כי באסון אבדו כל אוניות המשא הרומיות ומבין 103 אוניות מלחמה רק שתיים ניצלו.
נפילת העיר לידי הרומאים
בעקבות שרשרת הפורענויות הללו הדירו הרומאים את רגליהם מן הזירה הימית ולא הקימו צי חדש במקום זה שאבד. הם הוסיפו אומנם להטיל הסגר יבשתי על ליליבאום, אך הוא לא היה יעיל. מאחר שחסרו צי מלחמתי, לא יכלו למנוע מן הקרתגים לספק את צורכי הנצורים דרך הים. תושבי העיר שיקמו את חומותיה ההרוסות והחזיקו מעמד עד סופה של המלחמה.
בחורף שנת 243/242 לפנה"ס, לאחר חמש שנות לחימה ללא הכרעה, הקימו הרומאים מחדש את הצי המלחמתי. הם הבינו כי לא יוכלו לנצח את הקרתגים כל עוד הם שולטים בים ומשיטים ללא הפרעה תגבורות ואספקה אל כוחותיהם הנלחמים בסיקיליה. ואומנם, לאחר השמדת הצי הקרתגי בקרב אייגוסה (241 לפנה"ס) לא נותרה לקרתגים כל ברירה אלא להיכנע. על פי חוזה השלום נדרשו הקרתגים לפנות את סיקיליה כולה, וליליבאום עברה לידי הרומאים.
ארבע העונות (רשת מלונות)
רשת ארבע העונות (באנגלית: Four Seasons Hotels and Resorts) היא רשת אירוח ובתי מלון יוקרתית שבסיסה בטורונטו, קנדה.
היא מפעילה יותר מ-100 מלונות ואתרי נופש ברחבי העולם.
מאז שנת 2007, ביל גייטס (באמצעות השקעות Cascade) והנסיך אל-וליד בן טלאל מחזיקים ברוב הבעלות על הרשת.
היסטוריה
יוקרה הפכה לחלק מהמותג כאשר החברה התרחבה ללונדון. כאשר היזם התקשר עם רשת ארבע עונות על בניית מלון בלונדון, שארפ תכנן אותו כדי להתחרות עם העולם הישן של בתי מלון, המלון נפתח ב 1970.
בשנות השישים פתחה הרשת מלון בנתניה, אומנם היא יצאה מניהולו לאחר שלא עמד בסטנדרטים המחמירים של הרשת.
לאחר המשבר העולמי בתיירות משנת 2000 ועוד יותר לאחר הפיגוע במגדלי התאומים החברה סירבה להוריד עלויות על מנת לשמור על יוקרת המותג וספגה על כך ביקורת.
ב-2007 החברה נמכרה לאיש העסקים האמריקני ביל גייטס ולנסיך הסעודי אל-וליד בן טלאל.
בעקבות המשבר הפיננסי העולמי ב-2007–2010 החברה פיטרה כ-10 אחוז מכוח האדם שלה בטורונטו.
בשנות האלפיים, ארבע עונות המשיכה להתרחב, בעיקר בסין. היא פתחה מלונות בערים האנגג'ואו, גואנגג'ואו, שאנגחאי ובייג'ינג. כמו כן יש לרשת מלון יחיד בהודו, בעיר מומבאי.
בשנת 2013, היא פתחה את המלון הראשון שלה ברוסיה Lobanov-Rostovsky Residence בסנקט פטרבורג, ולאחר מכן נפתח מלון שני במוסקבה. באינדונזיה יש לרשת מלון אחד בג'קרטה ועוד שניים בבאלי.
משנת 2015, הרשת מציעה טיולים במטוס בואינג 757 מושכר שעבר שדרוג עם 52 מושבים. ב-2021, שידרגה הרשת את מטוסה למטוס איירבוס A321.
פעילות הרשת בישראל
באפריל 2021, דווח כי חברת ישראל קנדה תקים מלון ראשון בישראל של רשת המלונות ארבע העונות ברחוב אילת שבעיר תל אביב-יפו, במתחם בו עתידים להיבנות שלושה מגדלים בני 35–45 קומות ובהם מגורים, מלונאות ומסחר.
חסידות רוזבדוב
חסידות רוזבדוב (יידיש: ראזוואדאוו) הייתה חסידות גליציאנית, ענף מחסידות דז'יקוב שמגזע רופשיץ. הראשון בחסידות היה רבי משה הורוביץ.
תולדות החסידות
רבי משה נולד בסביבות שנת תקפ"ד לחיה ולרבי אליעזר הורוביץ מדז'יקוב. נישא לבתו של רבי יקותיאל יהודה טייטלבוים מסיגט. כיהן ברבנות רוזבדוב לאחר פטירת אביו החל לכהן באדמו"רות רוזבדוב. היה אהוד על בני עירו ואף היו מכנים את עצמם "בני רבי משה הורוביץ". נפטר בי' בסיוון תרנ"ד. בניו היו רבי צבי, רבי אברהם חיים מפלאנטש ורבי יצחק אבי חסידות סטוטשין. חתניו היו רבי צבי אלימלך מבלאז'וב, רבי שלום דוד מדז'בנה, רבי אריה לייביש מגריבוב ורבי אלימלך אהרן שניאור זלמן טברסקי מקרוסנה.
בנו הגדול רבי צבי הירש מילא את מקומו ברבנות ואדמו"רות. נולד בערך בשנת תר"ט. נישא לבתו של רבי יחיאל וגשל מפריסטיק ובזיווג שני לבתו של רבי משה זילברפרב חתנו של רבי חנוך מאלעסק. בזמן מלחמת העולם הראשונה עבר לווינה ואחרי המלחמה חזר לגליציה והתיישב בריישא בה נפטר בי' בחשוון תרע"ט. נקבר ברוזבדוב. חתניו היו רבי יעקב עפשטיין (בן רבי לייבוש מאוז'רוב), רבי חיים מאנטניא, רבי אלימלך הורוביץ ממעליץ ורבי יעקב יצחק מבארנוב.
רבי אפרים, בנו של רבי צבי מילא את מקומו ברבנות ואדמו"רות. נולד בערך בשנת תר"ל. היה חתנו של דודו רבי אברהם חיים מפלאנטש. נמלט עם אביו בזמן מלחמת העולם הראשונה. נסע למערב אירופה לאסוף כסף ובשנת תר"צ חזר לרוזבדוב. נפטר בשנת תרצ"ב. חתניו היו בן דודו רבי אליעזר מריבטיטש ורבי מנחם מנדל השני מזידיטשוב.
בניו רבי נפתלי ורבי משה מילאו את מקומו ברבנות ואדמו"רות. רבי נפתלי נולד בערך בשנת תר"נ. נרצח בשואה בלבוב. רבי משה נולד בערך בשנת תר"ס. היה חתן קרובו רבי אליעזר הורביץ מגרודז'יסק. בזמן המלחמה ברח מזרחה והגיע ללודמיר שם נתפס על ידי הנאצים ונשרף חי בעודו לבוש בטלית ותפילין.
בנים נוספים של רבי צבי היו רבי מנשה רבי שלמה ורבי שמחה:
פלאנטש
רבי אברהם חיים נולד לרבי משה מרוזבדוב בשנת תר"י. כבר בצעירותו היה נחשב לתלמיד חכם גדול. נישא בגיל 13 לבתו של הרב בצלאל וויינבערגער. כיהן ברבנות פלאנטש ולאחר פטירת אביו גם באדמו"רות. לאחר זמן גירשה ממשלת פולין את האזרחים הזרים ורבי אברהם חיים התיישב ברדומישלא. בשנת תרע"א התיישב בריישא. בזמן מלחמת העולם הראשונה נמלט להונגריה ואחרי המלחמה חזר לריישא. התפרסם כבעל דבקות, התפלל בהתלהבות ולא ישן על מיטתו במשך 40 שנה. היה בעל מנגן גדול. בין שיריו מפורסם השיר ביידיש "שבת איז טייער", המתאר את סדר יום השבת. נפטר בכ"ט בתשרי תרע"ט. בניו רבי אליעזר ורבי דוד כיהנו אחריו. שאר ילדיו היו רבי שלמה (חתן רבי יחיאל מפאקשנוויץ) שנפטר בצעירותו וחתניו רבי אלימלך מיאסלה, רבי יואל טייטלבוים מסאטמר ואחיינו רבי אפרים מרוזבדוב.
ניגוני רוזבדוב
השירה ברוזבדוב הייתה מבוססת על ניגוני רופשיץ ודז'יקוב אך האדמו"רים הלחינו ניגונים רבים אחרים. ניגוני רוזבדוב בדרך כלל מורכבים מבית אחד או שנים, של השתפכות של "בכי" או שמחה, להבדיל מניגוני דז'יקוב (מהתקופות המאוחרות) שהיו ארוכים ומורכבים וחלקם "ממלכתיים" בסגנון מרש. ברוזבדוב היו מספר ניגונים לכל אחד מזמירות השבת וחלוקת השירה הייתה לפי שבתות רגילות ושבתות חגיגיות כמו שבת שחלה ביום טוב או שבת חנוכה. לחלק מהזמירות הייתה חלוקה לפי תקופות השנה ואף לפי חודשי השנה.
ירמיה דמן הוציא ארבעה דיסקים בשם "עתיקא קדישא" (ליל שבת, סעודת שבת בבוקר, סעודה שלישית וימים נוראים) של ניגוני בית אביו, יצחק דמן (איטש'ע), שנולד ברוזבדוב והיה חסיד רוזבדוב. רוב הניגונים מקורם ברוזבדוב-רופשיץ. הדיסקים גם כוללים את נוסחאות רוזבדוב לקטעים הנאמרים בסעודות השבת כ"רבונו של עולם" לפני קידוש ליל שבת או קטע הזוהר בסעודת שבת בבוקר.
צורה
{{פירושונים| מתמטיקה:
אחרים:
ראו גם
}}
די בראון (1968)
דקובן קאדל "די" בראון (באנגלית: DeCovan Kadell "Dee" Brown; נולד ב-29 בנובמבר 1968) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1990–2002. ממוצעיו הכוללים לאורך 12 עונותיו בליגה הם 11.1 נקודות, 3.7 אסיסטים, 2.6 ריבאונדים ו-1.3 חטיפות למשחק.
מאז שנת 2002 שימש כמאמן ראשי בליגת ה-WNBA ובליגת הפיתוח של ה-NBA, וכן כעוזר מאמן ב-NBA.
קריירת משחק
בדראפט ה-NBA 1990 נבחר בראון בבחירה ה-19, על ידי בוסטון סלטיקס. במהלך סוף-שבוע האולסטאר של עונתו הראשונה זכה בתחרות ההטבעות, בה גבר על שון קמפ בסיבוב הגמר. לאורך אותה עונה קלע 8.7 נקודות ומסר 4.2 אסיסטים בממוצע למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה. בעונות ו- שימש כרכז הפותח של הסלטיקס, ורשם ממוצעים של 15.6 נקודות ו-4.2 אסיסטים למשחק. באפריל 1994 קלע 40 נקודות במשחק מול שיקגו בולס, ובפברואר ומרץ 1995 קלע פעמיים 41 נקודות, במשחקים מול פיניקס סאנס ומיאמי היט, בהתאמה.
בפברואר 1998, לאחר כ-7 עונות וחצי בבוסטון, הועבר לצד צ'ונסי בילאפס, ג'ון תומאס ורוי רוג'רס בטרייד לטורונטו ראפטורס, בתמורה לקני אנדרסון, ז'אן טבק ופופאי ג'ונס. בשתיים וחצי עונותיו עם הראפטורס תרם 10.1 נקודות ו-2.8 אסיסטים בממוצע למשחק כשחקן ספסל.
בין השנים 2000–2002 שיחק עבור אורלנדו מג'יק, אולם לאורך התקופה שותף ב-14 משחקים בסך הכול, בגין פציעה קשה בשריר הירך הארבע ראשי. בסיום עונת פרש בראון ממשחק, בגיל 33.
קריירת אימון
בין השנים 2009–2011 אימן את קבוצת ספרינגפילד ארמור מליגת הפיתוח של ה-NBA. מאזנה הכולל של הקבוצה תחתיו עמד על 20 ניצחונות ו-80 הפסדים.
לקראת עונת הצטרף לצוות האימון של דטרויט פיסטונס, כאחד מעוזריו של המאמן לורנס פרנק. בעונת עבר לצוות האימון של סקרמנטו קינגס, ובשתי עונותיו בקבוצה שימש כעוזריהם של המאמנים מייקל מלון, טיירון קורבין וג'ורג' קארל. בעונת חזר לעבוד תחת מלון, כעוזר מאמן בדנוור נאגטס.
לימור רוז
לימור רוז (נולדה בתל אביב ב-3 בספטמבר 1968) היא ראש נבחרת ישראל בריקוד, מפיקת תיאטרון וטלוויזיה, סופרת, כוריאוגרפית, סוכנת, יוצרת ומנהלת "בית הספר לאומנויות הבמה" בנתניה.
ביוגרפיה
נולדה בתל אביב כבת זקונים למשה ורונית פלום. למשפחה שלושה ילדים. משה פלום עלה מארגנטינה ונכלל בין מקימי קיבוץ בחן. רונית הייתה מורה למתמטיקה בתיכון שרת בנתניה. לימור נשואה ליונתן רוז, יליד אוסטרליה, ויש לה 3 ילדים.
בגיל 16 לימור הוסמכה ע"י-Royal Academy of Dance בלונדון להוראת בלט.