cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ניסור האי מנהטן
התפשטות האגדה
עם השנים הפכה הלצה זו לאגדה אורבנית אשר החלה להופיע בספרים המספרים על ההיסטוריה של העיר ניו יורק מהמחצית השנייה של המאה ה-19. בספרים אלה מוסבר כי האירוע אמנם אינו מוזכר בעיתוני התקופה, אולם היקפם של העיתונים באותה עת היה מוגבל, וככל הנראה בחרו שלא לפרסם הלצה זו.
האירוע מוזכר בספרו של תומאס דה וו (Thomas F. De Voe) משנת 1862, וכן בספרו של הרברט אסבורי (Herbert Asbury) "ברחבי העיר" (All Around The Town) משנת 1934 ובספר שהוצא על ידי המגזין Reader's Digest שנקרא "Scoundrels and Scallywags".
אגדה אורבנית זו זכתה לתפוצה רבה ופופולריות רבה, והיא מוזכרת בספרי היסטוריה רבים ובספרי פולקלור רבים.
דלית להב-דורסט
דלית להב-דורסט (ילידת 1956) היא מתרגמת, עורכת, אוצרת והיסטוריונית ישראלית-צרפתייה.
ביוגרפיה
דורסט היא ילידת ריו דה ז'ניירו וגדלה בסאו פאולו, שם למדה ספרות השוואתית. לאחר מכן עברה לפריז, שם עסקה בהיסטוריה של האמנות, ביקורת אמנות, ושימור.
מאז שנת 2008, דורסט היא האוצרת הראשית של קרן מ.ת. אברהם, ומאז שנת 2014 היא עומדת בראש המחלקה לחילופי תרבות בקרן מוזיאון ההרמיטז' בישראל.
דורסט היא פוליגלוטית ולצד עיסוקה באמנות היא מתרגמת ספרים מפורטוגלית לעברית.
מטאו ריצ'י
מַטֶאוֹ רִיצִ'י (באיטלקית: Matteo Ricci, בסינית: 利瑪竇, בפין-יין: Lì mǎ dòu - לי מא-דו; 6 באוקטובר 1552, מצ'רטה, מדינת האפיפיור – 11 במאי 1610, בייג'ינג, סין) היה מיסיונר ישועי ממוצא איטלקי.
ריצ'י נחשב כמי שהביא בתקופת שושלת מינג את הנצרות הקתולית המודרנית לסין, ארץ שהייתה עד לתקופתו סגורה בפני זרים, ובה חי ב-30 השנים האחרונות לחייו. הקהילייה הנוצרית שיסד הייתה הגדולה ביותר ששרדה את המהפכה התרבותית. במקביל לעבודתו כמיסיונר היה ריצ'י המתרגם הראשון של כתבי קונפוציוס ללטינית, הלינגווה פרנקה של המדע בתקופתו.
חייו עד המסע לסין
ריצ'י נולד כבן הבכור למשפחת אצולה בעיר מצ'רטה שבמחוז מארקה שבמרכז איטליה (אז חלק ממדינת האפיפיור). אביו, ג'ובאני בטיסטה ריצ'י, שהיה רוקח במקצועו, עסק בעיקר בפעילות ציבורית וכיהן זמן מה כמושל העיר. מטאו ריצ'י למד בבית הספר שהישועים פתחו במצ'רטה. בגיל 16 עבר ללמוד משפטים ברומא, אך נמשך לחיי הישועים וב-15 באוגוסט 1571, למרות התנגדותו הנמרצת של אביו, הצטרף כחבר למסדר.
מסדר הישועים, שקיבל את אישורו הרשמי של האפיפיור ב-1540 בבולה האפיפיורית "מסדר צבא הכנסייה", כבר היה מפורסם בשל הצלחותיו המיסיונריות, והצטיין הן במחקר מדעי והן במשלוח מיסיונרים למקומות רחוקים. ריצ'י החליט להצטיין בשני התחומים. תחילה, במקביל ללימודי הדת ב"קולגיום רומאנום" (כיום האוניברסיטה הגרגוריאנית), המוסד האקדמי הראשי של הישועים ברומא, למד ריצ'י מתמטיקה, קוסמולוגיה ואסטרונומיה בהשגחתו של המתמטיקאי הישועי הנודע כריסטופר קלאוויוס. ב-1577 ביקש ריצ'י להישלח למיסיון באסיה.
במאי של אותה שנה הפליג ריצ'י לפורטוגל, ובזמן שהמתין לספינה למד זמן קצר באוניברסיטת קוימברה. ב-24 במרץ 1578 הפליג ריצ'י מליסבון יחד עם קבוצה של שנים עשר מיסיונרים שעשו דרכם להודו, בהם היו רודולפו אקוואוויווה (אחיינו של ראש מסדר הישועים לעתיד וכיום קדוש נוצרי) ומיקלה רוג'רי (Michele Ruggieri 1543-1607), שעתיד היה למלא את תפקיד החלוץ בהקמת המיסיון בסין. ריצ'י הגיע לגואה שבהודו, מרכז השלטון הפורטוגזי במזרח הרחוק, ב-13 בספטמבר של אותה שנה. בגואה המשיך ריצ'י את לימודי ההסמכה לכמורה. בשל בעיות בריאות נשלח ריצ'י לקוצ'ין שבדרום הודו ושם הוסמך ככומר ב-1580.
באפריל 1582, עם חזרתו לגואה, קיבל ריצ'י הוראות להפליג לסין. האב אלסנדרו ואליניאנו (Alessandro Valignano) שהיה החונך של ריצ'י בלימודיו ברומא, ושמאוגוסט 1573 היה אחראי על כל המיסיונים של הישועים במזרח הרחוק, זימן את ריצ'י ואת חברו לספסל הלימודים – מיקלה רוג'רי למקאו. ריצ'י הגיע למקאו ב-7 באוגוסט 1582.
ניסיונות הנצרות לחדור לסין
מיסיונרים נוצרים הגיעו לסין כבר במאה ה-5 כשהנסטוריאנים, שכנסייתם נחשבה כנצרות, נדחקו למרכז אסיה ופעולת המיסיון שלהם הגיעה בסופו של דבר לבירת סין. המנזרים הראשונים נוסדו ב-635, אך בסוף שושלת טאנג (618-907) הורחקה הקהילה הנסטוריאנית מסין.
ניסיון נוסף לייבא את הנצרות לסין נעשה בימי הקיסר משושלת יואן, קובלאי חאן. האפיפיור, שקיבל באמצעות מרקו פולו בקשה מקובלאי חאן לשלוח 100 מלומדים נוצריים, שלח תחילה נזיר פרנציסקני ב-1294, וב-1342 נשלחו 32 מיסיונרים לסין, אלא שתוך פחות מ-25 שנה אסרה שושלת מינג, שירשה את שושלת יואן, על כניסת זרים לסין והנצרות נעלמה מסין בפעם השנייה.
הישועים ראו באוכלוסייה הענקית של סין כר נרחב להתנצרות, ועשו ניסיונות חוזרים ונשנים להיכנס למדינה. המיסיונר פרנסיסקו חאווייר היה הראשון שניסה לקבל אישור להיכנס לסין, אך בסופו של דבר מת ב-2 בדצמבר 1552 באי הסיני שאנגצ'ואן, 14 קילומטר מהחוף הדרומי של סין, בעודו ממתין לאישור המיוחל. הישועי מלכיור נונייז בארטו (Melchior Nuñez Barreto) היה הראשון שהורשה להיכנס לסין לתקופה קצרה (1555) ואחריו הורשו נזירים דומיניקנים, אוגוסטינים ופרנציסקנים לשהות בסין זמן קצר בטרם גורשו.
האב ואליניאנו, האחראי על כל המיסיונים של הישועים במזרח הרחוק, היה הראשון שהבין את סיבת הכישלונות הקודמים. הניסיונות הקודמים נעשו בצורה בלתי מתוכננת, כשהמיסיונרים, שלא הוכנו כראוי, ניסו לכפות מנהגים מערביים ואת השפה הלטינית בפולחן הדתי. ואליניאנו החליט שיש לבצע סינון קפדני של האנשים אותם ישלח לסין, ולהכין אותם היטב למשימה על ידי הכרות מעמיקה עם התרבות הסינית ולימוד השפה הסינית. כבסיס יציאה נבחרה מקאו, המושבה הפורטוגזית שהוקמה ב-1557 על חצי אי בחופה המזרחי של סין. מקאו הייתה מושבה משגשגת וסינים רבים חיפשו בה עבודה. הישועים הקימו מיסיון במקאו כבר ב-1571, אם כי עיקר פעילותו הייתה דווקא ביפן.
ג'אוצ'ינג (1583–1589)
רוג'רי וריצ'י הגיעו לג'אוצ'ינג על פי הזמנת המושל המקומי, וָאנְג פָּאן, ששמע מרוג'רי בביקורו הקודם על כישוריו של ריצ'י כמתמטיקאי וכקרטוגרף. השניים הגיעו כשהם מגולחים למשעי ומגולחי ראש ולבושים כנזירים בודהיסטים. בעזרת המושל הם רכשו חלקת קרקע שעליה נבנה בית קטן ובו קפלה. מלוחיות שנמצאו אחר כך במקום, ברור שהסינים חשבו את המיסיונרים לבודהיסטים, ורוג'רי וריצ'י רק חיזקו אשליה זו, שכן מטרתם הייתה להפיץ את הדוקטרינה הנוצרית בהיחבא. כשנשאלו על ידי סינים מה מטרת בואם לסין ענו שהם "אנשים דתיים שעזבו את ארצם במערב הרחוק לאחר ששמעו על הממשל הטוב הנודע של סין, מקום בו היו רוצים להישאר עד מותם, כשהם משרתים את האל, המושל בשמים".
השניים היו צריכים להתגבר על האמונה המוצקה של הסינים בעליונותם התרבותית והמדעית על כל העמים הזרים שנחשבו על ידי הסינים כברבריים. הם עשו זאת באמצעות פנייה לרגש הסקרנות של הסינים כשהם מראים למבקרים המלומדים בביתם חפצים שהביאו מאירופה. החפצים כללו שעונים בגדלים שונים, מכשירים מוזיקליים, מתמטיים ואסטרונומיים, מנסרות שהראו את צבעי הקשת, ציורי שמן, ספרים שהראו באמצעות שרטוטים עבודות ארכיטקטוניות מאירופה וציורים ומפות של ערי המערב. מבלי לומר זאת בצורה מפורשת הם הראו לסינים המשכילים כי אולי בכל זאת יש מה ללמוד מזרים אלו. השמועה על השניים התפשטה ורבים באו לבקרם ולהתעניין במקומות מהם באו ולשמוע על המלומדים בארצם.
אחד החפצים שמשך במיוחד את תשומת לבם של הסינים הייתה מפת העולם. לסינים הייתה כבר מפת עולם ששורטטה כפי שהסינים ראו את העולם, כך שסין תופסת את רוב המפה ושאר העולם "הברברי" תופס חלק מזערי. המלומדים הסיניים מחו בתחילה על החלק הקטן שהוקצה לסין במפת העולם, אבל לאחר שיחות עם ריצ'י בהן הסביר כיצד נבנתה וכיצד הקפידו הקרטוגרפים שבמערב לשרטט כל מדינה בגודלה היחסי ובמקומה המדויק, הודו חלקם שייתכן שמפת העולם שלו מדויקת יותר. אז נתבקש ריצ'י להכין את מפת העולם מחדש, כששמות המקומות ותיאורם בסינית. ריצ'י השלים את "המפה הגדולה של עשרת אלפים המדינות" ב-1584, ובה הקפיד לשרטט את מקומה המרכזי של סין. מושל ג'אוצ'ינג, שאהב את התוצאה הסופית, הדפיס אותה בכמה עותקים וחילק אותם כמתנה למכריו. ריצ'י שכלל את המפה בהמשך דרכו בסין והוציא כמה מהדורות, כשהוא נעזר בגאוגרפים סיניים. יצירת המפה השתלבה עם מטרתו הנסתרת של ריצ'י - לשכנע את הסינים לשמוע על הדת הנוצרית. היה ברור לו, כי כל עוד הסינים מאמינים בעליונותם המדעית והתרבותית המוחלטת על פני שאר העולם, הם לא יהיו פתוחים לקבל מרות של דת שמקורה מחוץ לסין. החל מהרגע שסינים משכילים שבאו איתם במגע החלו להסכין לעובדה שיש לריצ'י ורוג'רי ידע חדש, החלו השניים לדבר גם על מנהגי הנצרות בארצות מוצאם כשהם משווים את התאולוגיה הנוצרית להגיון טבעי ולתורה של המלומדים הסינים הקדומים. השוואת האמונה באל עליון וחוקי המוסר הנוצריים למנהגים ולמסורות העתיקים של המקומיים, ולעיתים השילוב ביניהם, הייתה שיטה שהישועים דגלו בה, והיא התבררה בסופו של דבר כדרך המוצלחת ביותר מבחינתם. אף שרוג'רי וריצ'י הסכימו ביניהם כי על מנת לשכנע את הסינים בצדקת הנצרות יש להראות כיצד האמונות הסיניות המסורתיות מתמזגות עם התאולוגיה הנוצרית, התפתחו ביניהם חילוקי דעות לגבי הדרך הנכונה. ריצ'י, שהעדיף את חברת המשכילים הסינים, דגל בשילוב עם הקונפוציאניזם, בעוד שרוג'רי, שהתערה בחברתם של פשוטי העם, דגל במסורות הנפוצות יותר של בודהיזם וטאואיזם.
ב-1584 השלים רוג'רי כתיבת קטכיזם (מדריך להלכות ולתפילות של הדת הנוצרית) בסינית, שאותו נהגו רוג'רי וריצ'י לחלק לידידיהם כמתנה. רוג'רי וריצ'י החליטו שהכינוי הנכון ביותר בסינית למושג האלוהים בנצרות הוא "טְייֵנְג'וּ" (tianzhu - שליט השמים), לאחר ששמעו את אחד מתלמידיהם מתייחס כך לציור של ישו. מטרתם הסופית הייתה להגיע אל קיסר סין. על פי הניסיון באירופה, הדרך המהירה ביותר לנצר אומה הייתה לשכנע את העומד בראשה להתנצר.
בנובמבר 1588 שלח ואליניאנו את רוג'רי בחזרה לרומא, במטרה לגייס את תמיכת האפיפיור במיסיונים של הישועים, והוא מת שם ב-1607 מבלי שהצליח להיפגש עם האפיפיור. במקומו של רוג'רי נשלח לג'אוצ'ינג אנטוניו דה אלמידה (Antonio de Almeida), שהיה עדיין מתלמד, ולכן נפל בחלקו של ריצ'י הכבוד והנטל של הקמת הכנסייה הקתולית בסין.
גארי שנדלינג
גארי עמנואל שנדלינג (באנגלית: Garry Emmanuel Shandling; 29 בנובמבר 1949 – 24 במרץ 2016) היה קומיקאי יהודי-אמריקאי.
מטאו ריצ'י
שאוגואן (1589–1595)
ב-1589 הורה המושל החדש של המחוזות גואנגדונג וגואנגסי, לְיוֹ גִ'יוֶן (劉繼文 - Liu Jiwen), לריצ'י ולדה אלמידה לעזוב את ג'אוצ'ינג. עם זאת הצליח ריצ'י לקבל מהמושל אישור להתיישב בעיר שאוגואן שבצפון גואנגדונג. הצמד עזב את ג'אוצ'ינג ב-15 באוגוסט של אותה שנה, ולאחר שהות קצרה במנזר נָאנְחְווָה (南華寺) הבודהיסטי שבקרבת שאוגואן, הגיעו ב-26 באוגוסט לעיר. בשאוגואן רכש ריצ'י חלקת אדמה ובנה עליה בית וכנסייה קטנה. מחליפו של רוג'רי, דה אלמידה, לא החזיק מעמד, וב-17 באוקטובר 1591 מת ממלריה.
כמו בג'אוצ'ינג, גם בשאוגואן יצר ריצ'י קשרים עם הפקידים ועם המשכילים בעיר. אחד מהמלומדים, צ'וּ' ז'וּקְווֵי (瞿汝夔 - Qu Rukui. קיימת גם גרסה ששמו צ'וּ טָאיסוּ), ששמע שמועה כי הישועים עוסקים באלכימיה ביקש כמקובל בסין את הדרכתו של ריצ'י. צ'וּ', במקור ממשפחת אצילים מהעיר צ'אנגשו שבמחוז ג'יאנגסו, שבה פעלו בעבר מיסיונרים ישועיים, גילה שריצ'י אינו יודע אלכימיה, אך הוא יכול להרחיב את ידיעותיו של צ'וּ' במתמטיקה, באסטרונומיה, במדעים נוספים ובלימודי הנצרות. צ'ו הפך לנוצרי מאמין והיה מליץ יושר לריצ'י, לישועים ולמדע המערבי בין מכריו המלומדים. צ'ו היה כנראה האדם שיעץ לריצ'י לשנות את לבושו, משום שמעמדם של הנזירים הבודהיסטים, שריצ'י נהג להתלבש ולהסתפר כמותם, היה נחות בהשוואה לאליטה הקונפוציאנית המשכילה. ריצ'י ביקש וקיבל מהממונים עליו אישור ללבוש את בגדיהם של הליטראטי (literati - כינוי שטבע ריצ'י עבור מעמד הפקידים המשכילים), ולגדל את זקנו ושיער ראשו בהתאם למנהג הסיני. כמו כן בחר ריצ'י את התואר שֶנְפוּ (神父 אב רוחני).
גארי שנדלינג
ביוגרפיה
שנדלינג נולד בשיקגו, אילינוי שבארצות הברית, למשפחה יהודית. גדל בטוסון, אריזונה. כשהיה בן 11 נפטר אחיו הבוגר מסיסטיק פיברוזיס. שנדלינג למד הנדסת אלקטרוניקה באוניברסיטת אריזונה, אך כעבור זמן מה עבר ללימודי שיווק.
מטאו ריצ'י
שאוגואן (1589–1595)
בשאוגואן השלים ריצ'י את התרגום ללטינית של "ארבעת הספרים" (四書 – שי שוּ) המשמשים כבסיס לקונפוציאניזם.
גארי שנדלינג
ביוגרפיה
ב-1973 עבר ללוס אנג'לס, עבד זמן מה במשרד פרסום, ומכר לרשת NBC תסריט שכתב לפרק בקומדיית המצבים "סנפורד ובנו". המשיך לכתוב תסריטים לקומדיות, בין השאר כתב לסדרות "שלושה בדירה אחת" ו"קוטר חוזר הביתה".
מטאו ריצ'י
נאנצ'אנג (1595–1598)
לאחר שצבר ידע ומיומנות בשפה ובתרבות הסינית החליט ריצ'י לנסות להגיע צפונה, כשהמטרה הסופית היא להגיע אל קיסר סין בבייג'ינג, שכן כאמור ריצ'י האמין שהדרך הטובה ביותר לנצר את סין היא דרך העומד בראש הקיסרות.
גארי שנדלינג
ביוגרפיה
בשנת 1976 היה מעורב בתאונת דרכים בבוורלי הילס ונפצע קשה.
מטאו ריצ'י
נאנצ'אנג (1595–1598)
ב-18 באפריל 1595 יצאו מטאו ריצ'י ופמלייתו לדרך צפונה. הם חצו את הרי מלינג (梅嶺) במעבר מיי (梅關) המפריד בין מחוז גואנגדונג למחוז ג'יאנגשי, שכרו ספינה בדאיו (大庾), והפליגו במורד הנהר גאן דרך הערים גאנג'ואו (贛州) וג'יאן (吉安) לנאנצ'אנג בירת ג'יאנגשי. מנאנצ'אנג המשיכו דרך אגם פויאנג לנהר היאנגצה ודרכו הגיעו ב-31 במאי 1595 לנאנג'ינג, בירת מחוז ג'יאנגסו ובירת סין בתחילת שלטון שושלת מינג. במסע זה מת בן לווייתו של ריצ'י, ז'ואו באראדש (João Barradas), בתאונת שיט.
גארי שנדלינג
סטאנד-אפ
בשנת 1978 החל להופיע עם מערכוני סטנד-אפ במועדון הקומדי סטור בלוס אנג'לס. בשנת 1981, צייד כישרונות מתוכנית הלילה של ג'וני קרסון צפה בשנדלינג והזמין אותו להופיע בתוכנית כקומיקאי אורח. שנדלינג החל לשמש כמנחה מחליף לקרסון באופן קבוע עד שנת 1985.
משחק
בשנת 1986 כתב והופיע בסדרה הקומית "התוכנית של גארי שנדלינג" (באנגלית: "It's Garry Shandling's Show") ששודרה בערוץ Showtime. לאחר 72 פרקים ו-4 עונות, התוכנית ירדה בשנת 1990. התוכנית זכתה לביקורות חיוביות מצד המבקרים על ההומור השנון שבה ועל שימוש בטכניקה של שבירת הקיר הרביעי.
מטאו ריצ'י
נאנצ'אנג (1595–1598)
לריצ'י לא היה אישור לשהות בנאנג'ינג, ולכן אחרי שבועיים בלבד נאלץ לחזור לנאנצ'אנג, על מנת לקבל אישור כזה. ריצ'י הגיע לנאנצ'אנג ב-28 ביוני 1595 והתגורר בעיר במשך שלוש השנים הבאות. הוא רכש בנאנצ'אנג ידידים רבי השפעה, החל במושל מחוז ג'אנגשי, לוּ וָאנְגאי, שסיפק לריצ'י את אישור הכניסה לנאנג'ינג, דרך הגאוגרף, גָ'אנְג חְווָאן, שסייע לריצ'י בעדכון מפת העולם שלו וכלה בשני נסיכים מבית המלוכה של שושלת מינג שהתגוררו בנאנצ'אנג. לאחד הנסיכים, ג'וּ דְווֹגְיֵה, הקדיש ריצ'י את המסה הראשונה שכתב בסינית, גְ'יָאויוּאוּ לוּן (交友論 – "מסה על הידידות"), כשהוא משתמש באמרות שמקורן בתרבות המערבית.
גארי שנדלינג
משחק
בשנת 1992 עלתה ברשת HBO סדרה נוספת בכיכובו, "המופע של לארי סנדרס", שתיארה באופן מוקומנטרי את ההתרחשות מאחורי הקלעים של תוכנית אירוח לילית בדיונית מצליחה. הסדרה זכתה להצלחה מסחרית ולביקורות חיוביות, ל-56 מועמדויות לפרס אמי ולזכייה בשלושה (בקטגוריות הבימוי, הכתיבה ושחקן בתפקיד משנה). התוכנית שודרה עד שנת 1998 ב-89 פרקים ו-6 עונות. על אף שלא היה הומוסקסואל בעצמו, השפיע גארי שנדלינג על מאבקם של הלהט"ב לשוויון זכויות, באמצעות הצבת דמות קבועה של משתתף הומוסקסואל בתוכנית זו. באמצעותה, הוא עורר דיון ציבורי בנושאים הקשורים למערכת היחסים בין הומוסקסואלים לסטרייטים.
מטאו ריצ'י
נאנצ'אנג (1595–1598)
בזמן שהותו בנאנצ'אנג החליט ריצ'י לערוך מחדש את הקטכיזם (מדריך בהלכות ובתפילות של הדת הנוצרית) בסינית שאותו כתב במקור מיקלה רוג'רי. ההבנה העמוקה יותר שרכש ריצ'י בשפה, בתרבות ובמסורת הסינית חייבו עדכון של חיבור זה. גרסה זו, שהיא אחת מעבודותיו הידועות ביותר, נקראה "טְייֵנְג'ו שְׁהיִי" (天主實錄) – "המשמעות האמיתית של שליט השמים", כלומר המשמעות האמיתית של אלוהים.
גארי שנדלינג
משחק
שיחק גם במספר סרטי קולנוע, בהם "מאיזה כוכב אתה?" (אותו גם כתב והפיק), "משחקי חברה", "זולנדר", "איירון מן 2", "הדיקטטור" ו"ספר הג'ונגל".
מטאו ריצ'י
הניסיון הראשון להגיע לבייג'ינג – 1598
ב-1598 צצה ההזדמנות הראשונה לנסות להגיע לחצר קיסר סין ואן-לי. השר האחראי על הטקסים בנאנג'ינג, וָאנְג הונְגחְווֵי, רצה לנצל את הידע המוכח של ריצ'י באסטרונומיה ובמתמטיקה על מנת לשכנע את הקיסר לעדכן את לוח השנה הסיני. על פי לוח זה התנהלו הטקסים הדתיים, ונקבעו הימים המבורכים שבהם זכו פעולות שונות למזל. ואנג הציע ללוות את ריצ'י ואת האב הישועי האיטלקי שהיה איתו, לאזרו קאטנו (Lazzaro Cattaneo), לבייג'ינג. ריצ'י קיבל את ההצעה בשמחה, וארז למסע את המכשירים המדעיים והמוזיקליים שאסף, שכללו שעונים מורכבים, קלאוויקורד, מנסרות, פסלי מדונה וקרוסיפיקסים על מנת לתיתם כשי לקיסר.
גארי שנדלינג
עבודות נוספות
שנדלינג הנחה את טקס פרסי גראמי בשנים 1990, 1991, 1993 ו-1994, ואת טקס פרסי האמי בשנים 2000 ו-2004, וחלק את ההנחיה עם 10 מנחים נוספים ב-2003.
מטאו ריצ'י
הניסיון הראשון להגיע לבייג'ינג – 1598
בדיעבד התברר כי נבחר מועד גרוע לנסות להגיע אל הקיסר בבייג'ינג. בשנת 1598 התנהלו הקרבות האחרונים במלחמה בת שבע השנים בין סין וקוריאה מצד אחד ויפן תחת שלטונו של טויוטומי הידיושי מצד שני. מטרתו הסופית של שליט יפן, שכוחותיו פלשו לחצי האי הקוריאני לראשונה ב-1592, הייתה לכבוש את סין, אלא שהקוריאנים גילו התנגדות עיקשת למעבר צבאו דרך מדינתם, ובסיוע צבא סין אילצו בסופו של דבר את היפנים לסגת מקוריאה. בתקופה זו היו הסינים חשדנים לגבי מטרותיהם של זרים בארצם, ולכן הורשו ריצ'י ובני לווייתו הישועים רק לעיתים רחוקות לצאת מספינתם בזמן שעגנה, וגם אז רק באפריון מכוסה על מנת להבטיח שלא יוכלו לאסוף מודיעין.
גארי שנדלינג
חיים אישיים
שנדלינג מעולם לא נישא. החל משנת 1987 ניהל מערכת יחסים עם השחקנית לינדה דוסט, אשר לימים גילמה את דרלין בסדרה "המופע של לארי סנדרס". השניים אף התארסו, אך נפרדו בשנת 1994. לאחר פרידתם, דוסט פוטרה מהסדרה ואף הגישה תביעה נגד שנדלינג.
מטאו ריצ'י
הניסיון הראשון להגיע לבייג'ינג – 1598
בנאנג'ינג קיבל המושל, גָ'או קֶאחְווָאי, את ריצ'י ובני לווייתו בסבר פנים יפות, ארח אותם ומימן את המשך מסעם, אם כי הזהיר אותם מהקשיים בהם יתקלו בבואם לבירה. הקבוצה הפליגה במעלה התעלה הגדולה של סין והגיעה ב-7 בספטמבר 1598 לטונְגג'וֹאוּ, הנמל של בייג'ינג שבקצה הצפוני של התעלה, ובאותו היום הגיעה לבייג'ינג. ריצ'י ניצל את המסע על מנת להשלים מידע גאוגרפי על סין. כך, למשל, גילה שבייג'ינג מצויה בקו הרוחב 40, דרומית הרבה יותר מחישובים של קרטוגרפים בני זמנו ששיערו כי היא מצויה בקו הרוחב 50.
גארי שנדלינג
פטירתו
גארי שנדלינג נפטר ב-24 במרץ 2016 בבית חולים בלוס אנג'לס, כתוצאה מהתקף לב, בגיל 66.
מטאו ריצ'י
הניסיון הראשון להגיע לבייג'ינג – 1598
בזמן ההמתנה לקבלת אישור למפגש עם הקיסר התאכסנה החבורה במעונו של וָאנְג הונְגחְווֵי בבייג'ינג. עקב המלחמה עם יפן לא הסכימו הסריסים, שהיו אחראיים על לוחות הזמנים של הקיסר, לאפשר להם מפגש אתו. ריצ'י המתין במשך חודשיים למפגש עם הקיסר. במהלך חודשי ההמתנה הכינו ריצ'י וקאטנו מילון סינית-לטינית (שאבד מאז). ריצ'י נתן את עיקר הקרדיט לעבודה על המילון לאב קטאנו שהיה מוזיקאי בהשכלתו, ולכן בעל אוזן רגישה לגוונים העדינים של ההגייה הסינית.
גארי שנדלינג
פטירתו
בסוף מרץ 2018, במלאת שנתיים למותו, שודר ברשת HBO הסרט התיעודי "יומני הזן של גארי שנדלינג", המבוסס על יומנים מפורטים אשר כתב שנדלינג במהלך חייו. את הסרט בן שני חלקים ביים חברו הקרוב של שנדלינג, הבמאי והקומיקאי ג'אד אפאטו.
מטאו ריצ'י
הניסיון הראשון להגיע לבייג'ינג – 1598
אחרי חודשיים החל הכסף לאזול, וריצ'י החליט לחזור דרומה.
נאנג'ינג (1599–1600)
חבורת הישועים הפליגה בספינה במורד התעלה הגדולה של סין והגיעה בדצמבר 1598 ללִינְצִ'ינְג שבשאנדונג. משום שנתיבי המים היו קפואים המשיכו ריצ'י ובני לווייתו את מסעם ביבשה, ובדרך עבר ריצ'י בסוג'ואו על מנת לבקר את ידידו ותלמידו, צ'וּ' ז'וּקְווֵי. ב-6 בפברואר 1599 הגיעה החבורה לנאנג'ינג, ועל פי הזמנתו של וָאנְג הונְגחְווֵי החליט ריצ'י להישאר בנאנג'ינג. התנאים לשהותו בעיר השתפרו מאוד בשל מותו של הידיושי, שליט יפן, בסוף שנת 1598 ונסיגת הכוחות היפנים מקוריאה עקב כך. מסיבה זו יכול היה ריצ'י לרכוש בית בסמוך לארמון הקיסרי בנאנג'ינג.
גארי שנדלינג
קישורים חיצוניים
בעקבות מותו:
מטאו ריצ'י
נאנג'ינג (1599–1600)
ריצ'י שהה בנאנג'ינג שנתיים. בשנים אלו הוא התוודע והתחבר לפקידי הממשל כדוגמת מפקד העיר, שרים בממשלת העיר, ולחשובי המשכילים בעיר. בין האנשים שהכיר היה שׂוּ גוָאנְגְצִ'י (徐光啟 1562-1633), שעבר בנאנג'ינג בדרכו לבחינות האזורית, והפך לתומך הגדול ביותר בריצ'י ועתיד להתכנות אחד מ"שלושת עמודי התווך של הכנסייה בסין". על פי יומניו, הוזמן ריצ'י למסיבות רבות ובהן הרשים בידיעותיו במתמטיקה ובאסטרונומיה והפגין את כושר הזיכרון המופלג שלו כשציטט בעל פה קטעים שלמים מהקלסיקה הסינית. תוך כדי דיונים עם המלומדים, שילב ריצ'י מושגים מתרבות המערב ומהנצרות. בשנים אלו המשיך בעבודתו בקרטוגרפיה, ובשנת 1600 הוא הוציא לאור מחדש את מפת העולם שהכין בג'אוצ'ינג, לאחר שערך בה תיקונים בהתאם לידע שצבר מאז.
הניסיון השני להגיע לבייג'ינג
למרות חוג ידידיו המתרחב וקהיליית המתנצרים הגדלה, היה ברור לריצ'י שבלי תמיכת הקיסר שליחותו בסין לא תהיה בטוחה. ב-19 במאי 1600 הפליג ריצ'י בספינה במעלה התעלה הגדולה של סין, בלוויית המיסיונר הספרדי הישועי דייגו דה פנטוחה (Diego de Pantoja) ושני סינים מומרים. הוא הביא איתו את המתנות שהתכוון לתת לקיסר בניסיון הקודם להגיע לבייג'ינג. החבורה עצרה בעיר גִ'ינִינְג על מנת לבקר את לִי גְ'ה (李贄), משכיל סיני שהתיידד עם ריצ'י בנאנג'ינג. לִי גְ'ה הפגיש בין ריצ'י ולְיוֹ דונְגשִׂינְג שהיה אחראי על משלוחי הדגנים (בעיקר אורז) באמצעות התעלה, והלה סייע לקבוצה בהמשך דרכה. החבורה הגיעה בלא תקלות עד לִינְצִ'ינְג שבשאנדונג וכאן נאסרו בפקודת הסריס מָה טָאנְג (馬堂) הממונה על גביית המס בלִינְצִ'ינְג ובטיינג'ין. מָה טָאנְג החרים את חפצי הערך שלהם, כולל המתנות שיועדו לקיסר, והורה לכלוא את ריצ'י ובני לווייתו בטיינג'ין. הקבוצה שהתה במעצר שישה חודשים, עד שהגיעה פקודה מחצר הקיסרות לשחרר את ריצ'י ואנשיו, ולשלוח אותם ואת המתנות שהביאו לבייג'ינג. כיוון שהתעלה הייתה כבר קפואה, הם הוסעו בדרך היבשה כאורחי הממשלה, והגיעו לבירה ב-24 בינואר 1601.
בייג'ינג (1601–1610)
שליט סין בשנה שהגיע ריצ'י לבייג'ינג היה הקיסר וָאן-לִי (萬曆 / 万历) (4 בספטמבר 1563 – 18 באוגוסט 1620). ואן-לי היה קיסר סין ה-13 במספר של שושלת מינג. הוא שלט בסין מ-19 ביולי 1572, כשהיה בן תשע בלבד (ולמעלה מעשר שנים לפני שריצ'י הגיע לסין) ועד ליום מותו. תקופת שלטונו בת 48 השנים הייתה הארוכה ביותר בתולדות שושלת מינג והתאפיינה בשקיעה מתמשכת של השושלת.
בתחילה הוגבלה שהותם של ריצ'י ופנטוחה לחדרים שיועדו להם, אך בסיועו של צָאו יוּ'בּייֵן, פקיד ממשל האחראי על הסגל, הורשו השניים לעזוב את החדרים שהוקצו להם ולשכור בית בעיר. הקיסר אישר בדיעבד את הצעד ואף הורה להעניק להם מלגה חודשית.
ריצ'י התגורר בבייג'ינג עד סוף ימיו. הוא ניהל פעילות חברתית ענפה כפי שנהג בנאנג'ינג. בין מכריו היו המזכיר הגדול (תוארו בתקופת מינג של המקביל לראש הממשלה), שֶׁן יִיגְווָאן (肩吾 Shen Yiguan 1615-1531), שר הטקסים, פֶנְג צִ'י (用韞 Feng Qi 1603-1559) ושר הסגל לִי דָאי (用韞 Li Dai 1607-1531) איתם נהג לשוחח על מדע ודת.
הפעילות המיסיונרית
ב-1604 מונה ריצ'י לראשות המיסיון החדש של סין ולא היה כפוף לשלוחה במקאו. כיוון שהקפיד להשאיר נציגות של המיסיון במקומות בהם עבר, הרי שבעת הגעתו לבייג'ינג כבר היו מיסיונים בנאנג'ינג, בנאנצ'אנג ובסוג'ואו, וב-1608 נפתח מיסיון גם בשאנגחאי. בכל מיסיון היו שניים עד שלושה נוצרים סיניים ממקאו שהצטרפו למסדר הישועים. עד 1608 היה ברחבי סין כ-2,000 מומרים. ריצ'י עצמו פעל להמרת דת של משכילים באמצעות שיחות ישירות, ובאמצעות ספרו "טְייֵנְג'ו שְׁהיִי" (天主實錄) – "המשמעות האמיתית של שליט השמים", קטכיזם אותו כתב בנאנצ'אנג, אבל שיפר אותו על סמך ניסיונו. מעבר לפירוט עקרונות הדת הנוצרית השתדל ריצ'י להראות כיצד עקרונות אלו מקבלים חיזוק מספרי פילוסופיה סיניים עתיקים, ובמקביל תקף מנהגים כמו האמונה בגלגול נשמות כמקובל בבודהיזם. הספר הודפס מחדש 4 פעמים עד מותו של ריצ'י ושימש שנים רבות אחר כך ככלי יעיל בידי המיסיונרים שהגיעו לסין. הוא כתב מסות פולמוסיות אחדות כנגד הבודהיזם, שהידועה שבהן קרויה "בּייֵנְשׂוֵּ'ה יִידוּ" (Bianxue yidu). בין האנשים הבולטים שהצליח לנצר היו שׂוּ גוָאנְגְצִ'י (1604 בשם פאולוס), אותו הכיר עוד בנאנצ'ינג, שעתיד היה לכהן כמזכיר הגדול, ולִי גְ'אדְזָאו, שהתנצר ב-1610, אבל עוד לפני כן סייע לריצ'י בהדפסת מפת העולם שלו, בהכנת הקטכיזם, ובהכנת ספרו על הידידות.
פילוסופיה ומדע
בהיותו בבייג'ינג פרסם ריצ'י כמה ספרי פילוסופיה ומדע בסינית. ב-1604 פרסם ריצ'י מסה קצרה בשם "25 מילים" (Ershiwu yan "אָרשְׁה-ווּ יֵן") שבו דן ב-25 פרקים קצרים בהשפלה של התאוות ובאצילות של המידות הנעלות. ב-1608 הוציא ריצ'י לאור את "עשרת הפרדוקסים" (Qiren shipian - צִ'יזֶ'ן שְׁה-פְּייֵן, ידוע גם כ"עשרה דיאלוגים של נון-קונפורמיסט"), אסופה של משפטים מעשיים, שימושיים לחיים מוסריים, שריצ'י חיזק באמצעות דוגמאות, השוואות וציטוטים מכתבי הקודש ומדברי תאולוגים נוצריים.
בעזרת שׂוּ גוָאנְגְצִ'י תרגם ריצ'י לסינית את ששת הפרקים הראשונים של ספרו של אוקלידס "יסודות" (התרגום יצא לאור ב-1607). המקור בו השתמש ריצ'י התבסס על התרגום שביצע כריסטופר קלאוויוס, המורה של ריצ'י למתמטיקה, מיוונית ללטינית. כמו כן תרגמו השניים ספרים נוספים על אסטרונומיה, טריגונומטריה, גאומטריה ואריתמטיקה. ריצ'י עסק גם בגאוגרפיה. הוא הכין עותק מיוחד של מפת העולם עבור הקיסר, והצליח לאמת שהארץ המסתורית "קאתי" שאליה הגיע הנוסע האיטלקי מרקו פולו ב-1271 במסעו ביבשה, היא אכן "סין" שאליה הגיעו ריצ'י וחבריו המיסיונרים מהים, כפי שחשדו רבים. ההשערה אומתה כאשר מיסיונר ישועי פורטוגלי בשם דה גואש (Bento de Góis) יצא מהודו ברגל ב-1602, ואף על פי שמת בדרך ב-1607, לפני שהגיע לבייג'ינג, הוא הצליח לשלוח מכתב שהגיע לריצ'י.
ריצ'י והקהילה היהודית בסין
ב-1605 רכשו הישועים מתחם חדרים בתוך שער שׂוֵ'אנְווּ (Xuanwu, אחד מתשעת השערים בחומת העיר הפנימית) ובנו בו כנסייה (הקיימת עד היום) הידועה כנאנטאנג (הכנסייה הדרומית). בתקופה זו פנה לריצ'י יהודי סיני בשם אַי טיאן (艾田). ריצ'י סיפר במכתב מ-26 ביולי 1605, כי האיש, שכדברי ריצ'י תווי פניו שונים לגמרי מפני סיני, פנה אליו משום שחשב כי אף הוא יהודי. אי טיאן, שהיה אז כבן 60, סיפר לריצ'י כי הוא בא מהעיר קאיפנג שבמחוז חנאן, שם יש קהילה יהודית פעילה. כי הוא, כמו שאר היהודים בקאיפנג, סוגד לאל אחד בלבד. הוא סיפר כי קשה לשמור על הדת היהודית בסין, שכן דיני הכשרות והטוהרה הקשו על היהודים להתמנות לפקידים. אי טיאן ידע לספר לריצ'י גם על קהילת הנסטוריאנים שחרבה. ריצ'י מעולם לא ביקר בקהילה בחנאן, אבל שלח מיסיונר זוטר לשם, שלוש שנים אחר כך, ב-1608, הראשון בשרשרת ביקורי מיסיונרים בקהילה במהלך השנים. למעשה, היה הרב הראשי בקהילה מוכן להעביר את תפקידו לריצ'י בתנאי שיפסיק לאכול בשר חזיר, אבל ריצ'י ויתר על המשרה.
מותו
עומס העבודה שהוטל על ריצ'י הלך והתגבר, הוא היה אחראי לארבעת המיסיונים והקפיד לענות לכל מכתב מהכמרים שתחתיו, הוא טיפל בזהירות במתנצרים החדשים, שמספרם הלך וגדל, ודרש התייחסות לכל אחד והימנעות מפגיעה ברגשותיהם. בנוסף עסק בכתיבת הספרים בסינית, ברישום ההיסטוריה של המיסיון (חובה שהוטלה עליו על ידי ראש מסדר הישועים) ובהדרכות לאנשיו. במאי 1610 חלה, ולאחר ששכב על מיטת חוליו שמונה ימים, מת ב-11 במאי 1610. הוא היה בן 58 במותו.
חלקת הקבר של מטאו ריצ'י חוללה פעמיים. בפעם הראשונה ב-1900 בזמן מרד הבוקסרים, ששנאתם כוונה לא רק כנגד הזרים אלא גם כנגד קהילת הנוצרים הסיניים. בפעם השנייה חולל הקבר על ידי המשמרות האדומים בזמן מהפכת התרבות ב-1966, כחלק מהרעיון של מאו דזה-דונג לנתק את הקשר לעבר (המשמרות האדומים חיללו גם את קברו של קונפוציוס בצ'ופו). מאז שופצה חלקת הקבר והיא פתוחה לקהל הרחב מ-1980.
מורשת
עם מותו של ריצ'י הייתה בסין קהילה בת למעלה מ-2,000 נוצרים קתולים (לעומת כ-300 אלף ביפן, למשל), והיא הלכה וגדלה. בסוף תקופת שושלת מינג היו בסין כ-28,000 מתנצרים, ונכון ל-2009 היא כוללת למעלה מ-13 מיליון מאמינים. ריצ'י השאיר רושם רב על הסינים ולאחר מותו הפך לפטרון של יצרני השעונים בסין. דרכו הבלתי שגרתית, לשלב בין קונפוציוניזם לבין נצרות, הוכחה כהצלחה חלקית, אך גם זכתה לביקורות ולזלזול - הן מצד אינטלקטואלים סינים שהתווכחו עם האיש המוזר מהמערב, והן מצד מיסיונרים נוצריים אחרים (בעיקר פרנציסקנים) שלא אהבו את השיטות הישועיות. גם מיסיונרים מודרניים מתנגדים להתקפות של ריצ'י על נאו קופוציוניזם ועל הבודהיזם.
עם זאת, במהלך כל המאה ה-17 ותחילת המאה ה-18 התחולל ויכוח מר בין הישועים לבין המסדרים הנוצריים האחרים (בייחוד הדומיניקנים) שכונה המחלוקת על הטקסים הסיניים. הוויכוח נסב סביב הפילוסופיה אותה התווה במקור האב אלסנדרו ואליניאנו, לשילוב מסורות מקומיות (קונפוציאניזם, טאואיזם בסין, פולחן האבות ביפן, הברהמינים בהודו) בפולחן הנוצרי, כדרך המהירה ביותר לנצר תרבויות שלמות, פילוסופיה שמטאו ריצ'י יישם בהצלחה בסין. המסדרים הנוצרים האחרים טענו כי אלו סממנים של עבודת אלילים, וכי הם עומדים בסתירה מוחלטת לדת הקתולית הטהורה. הוויכוח הסתיים בניצחונם של הדומיניקנים כאשר ב-1715 הכריז האפיפיור קלמנס האחד עשר (כיהן 1700–1721), בבולה "אקס אילה דיא" (Ex Illa Die – "החל מיום זה") כי הוא אוסר על הערצת קונפוציוס כחלק מהפולחן הנוצרי בסין. תגובת קיסר סין, קָאנְגשִׂי, להכרזה, הייתה להורות על גירוש כל המיסיונרים מסין, והוכיחה את צדקת דרכו של ריצ'י. למרות זאת גם האפיפיור בנדיקטוס הארבעה עשר (כיהן 1740–1758), שב ואישר ב-1742 את ההכרזה של קלמנס האחד עשר. ב-1773 ביטל האפיפיור קלמנס הארבעה עשר את מסדר הישועים ובכך קיבע את ההחלטה למשך זמן רב. רק ב-1939 ביטל האפיפיור פיוס השנים עשר חלקית את ההחלטה המקורית של קלמנס האחד עשר, אם כי לא טיהר לגמרי את מעמדו של ריצ'י. דבר זה תוקן על ידי האפיפיור יוחנן העשרים ושלושה באנציקליקה "Princeps Pastorum", שבה הציע כי ריצ'י יהווה "מודל למיסיונרים".
סרטיפיקט
רקע היסטורי
בעקבות טענות הערבים על פגיעה בפרנסתם כתוצאה מהמוני העולים היהודים לארץ, פרסם שר המושבות הבריטי וינסטון צ'רצ'יל ביולי 1922 את המסמך שכונה הספר הלבן הראשון. מסמך זה קבע בין היתר כי העלייה היהודית לארץ ישראל תוגבל למכסה אותה תהיה מסוגלת הארץ לקלוט מבחינה כלכלית, מבלי שהדבר יהפך לעול על כתפי תושבי הארץ הקיימים. למעשה מדיניות של רישוי עליה החלה כבר מדצמבר 1920, כחצי שנה לאחר החלת הממשל הצבאי הבריטי בארץ ישראל, אז החלה בריטניה במדיניות של הגבלת עלייה יהודית באמצעות רישוי מיוחד.
לשם מימוש החלטות הספר הלבן הנפיקו שלטונות המנדט רישיון עליה מיוחד, אשר כונה "סרטיפיקט". הנציב העליון הרברט סמואל הגדיר קבוצות זכאות לקבלת סרטיפיקט:
על מנת לנצל ככל האפשר את מכסת הסרטיפיקטים המצומצמת, רווחה תופעה של נישואים פיקטיביים בין רווקים לרווקות, מכיוון שסרטיפיקט אחד שימש גם לעליית זוג. תופעה נוספת הייתה נישואים פיקטיביים של בנות חו"ל לילידי הארץ שיצאו למטרה זו לחוץ לארץ. אף על פי שהנישואים היו פיקטיביים, דרשה הרבנות מבני הזוג גירושין לחומרא לאחר העלייה.
אריה אבנרי
אריה אבנרי (5 בפברואר 1937 – 19 באפריל 2016) היה עיתונאי ואיש ציבור, בתפקידו האחרון שימש כיושב ראש תנועת אומ"ץ.
ביוגרפיה
אבנרי נולד ב-1937 בארץ ישראל. היה בוגר לימודי מדע המדינה וסוציולוגיה, בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה בתל אביב, למד פסיכולוגיה של ההמונים באוניברסיטה הפתוחה ובחוג לעיתונאות באוניברסיטת תל אביב.
שירת בצה"ל בין היתר במשטרה הצבאית וככתב צבאי בשבועון "במחנה" ובביטאון חיל האוויר. במלחמת יום הכיפורים שימש חוקר מטעם ענף ההיסטוריה של צה"ל.
כתב בשבועון "רימון", שהוקם במימון השב"כ כדי להתחרות בשבועון "העולם הזה". במקביל ערך את "זרקור" - תוכנית תחקירים בקול ישראל, והשתתף במשדרי החדשות של גלי צה"ל. אבנרי היה אחד מחלוצי ערבי הראיונות, עוד בימיה הראשונים של הטלוויזיה. כן שימש כתב לענייני פוליטיקה, עבודה, תחבורה ופלילים, והיה בעל טורים אישיים. בשנים 1958–1972 פרסם הומורסקות ופיליטונים במוסף הסאטירי "ציפור הנפש", וב"זמנים מודרניים" (ידיעות אחרונות). משנת 1972 שימש עיתונאי-חוקר בעיתון ידיעות אחרונות ותרם לעשרות חשיפות וגילויים שהביאו להעמדה לדין של אישי ציבור ואנשי עסקים.
אבנרי נאבק למען האתיקה העיתונאית, מעמדו המקצועי של עיתונאי, עמד בראש המטה שנאבק באלימות נגד עיתונאים וניהל מערכה מסועפת נגד הבעלויות הצולבות של המו"לים, שימוש פסול בפרסום בעיתונות כאמצעי לחץ, ולחץ להעמיד לדין משמעתי את המו"לים והעורכים שהיו מעורבים בפרשת האזנות הסתר.
במקביל לפעילותו בעמותות אמיתי ואומ"ץ כיהן אבנרי כיו"ר ועד עיתונאי "ידיעות אחרונות". בשנת 1989 נבחר כיושב ראש אגודת העיתונאים בתל אביב, תפקיד שמילא עד 1997 ואחרי כן, בנובמבר 1997 נבחר לתפקיד יו"ר האיגוד הארצי של עיתונאי ישראל בתל אביב. ב-1999 התפטר מתפקידיו, כיו"ר עמותת אמיתי, כיו"ר איגוד העיתונאים בתל אביב וגם פרש מ"ידיעות אחרונות" כל זאת בעקבות פרשה של האזנות סתר שבהן היה מעורב "ידיעות אחרונות", אבנרי נאבק למען מיצוי הדין עם האחראים והחליט לעזוב שהדבר לא קרה. בספטמבר 2000 נבחר כיו"ר חטיבת וותיקי התקשורת באגודת העיתונאים וכחבר נשיאות מועצת העיתונות מטעם "חטיבת ותיקי התקשורת", וכיהן שם עד הדחתו בשנת 2007 בעקבות עימות חריף עם מנכ"ל אגודת העיתונאים יוסי בר מוחא, על נושאים של מנהל תקין.
בשנת 2002 החל לעבוד בעיתון "מעריב", בכתיבת כתבות ותחקירים, ופרש משם בשנת 2003. החל משנת 2006 פרסם אבנרי טור קבוע, בשם "יומני אבנרי", באתר שבבעלות חברו, יואב יצחק: "חדשות מחלקה ראשונה" (nfc). אחרי שהאתר שינה את שמו בחודש נובמבר 2008 ל"News1" החל אבנרי לפרסם שם בלוג שבו מאמרים זהים בניסוחם למאמרים המפורסמים באתרו הפרטי ובאתר של אומ"ץ.
בנוסף שימש אבנריככותב ספרים ביוגרפיים ונאומים ומרצה במוסדות אקדמיים בנושא תקשורת. בשנת 1999 הקים חברת "אי. בי אר" יחד עם ורון סייג, מנכ"ל משרד הפרסום ויחסי ציבור אל-רון. החברה עסקה בייעוץ תקשורת, יזמות ויחסי ציבור.
חיים אישיים
אבנרי היה נשוי לזיוה ואב לשניים. נפטר ב-19 באפריל 2016 בבית החולים תל השומר.
פרסים והוקרה
במרוצת השנים זכה לשורה של אותות הוקרה, בהם: פרס מפעל חיים של אגודת העיתונאים, אות הנשיא למתנדב, הפרס הישראלי לביקורת התקשורת ע"ש אברמוביץ', פרס רוטרי הבינלאומי ע"ש פול האריס, ושורה של אותות נוספים.
ביקורת על פועלו
לצד עשרות ביקורות חיוביות על פעילותו הציבורית רבת השנים, נגד השחיתות הציבורית, אבנרי ספג ביקורת ציבורית ותביעות דיבה.
בשנת 1992, פרסם סדרת כתבות בשם "קומבינה במרינה" בעיתון "ידיעות אחרונות", על חשדות לשחיתות בהקמת מרינה הרצליה, בין השאר בהליך הזכייה במכרז ובהגדלת זכויות הבנייה. בעקבות כך נפתחה חקירת משטרה ובסופו של דבר הועמדו ראש העירייה אלי לנדאו, היזם מוטי זיסר ואחרים לדין פלילי, וזוכו מחמת הספק. החשד העיקרי היה שהאישורים שנתנה הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה בראשות לנדאו, נתנו הקלות משמעותיות מתנאי המכרז המקורי תוך הגדלה משמעותית ביותר של רווחי היזמים. זיסר תבע אחר כך את אבנרי תביעת דיבה וגם הגיש קובלנה פלילית. הוא חויב לפצות את זיסר, ובהמשך ביטל את תביעת הדיבה לאחר שאבנרי פרסם התנצלות.
בכתבת תחקיר בעיתון "הארץ". הכתבה הציגה אותו כאדם תאב פרסום ולא אמין, שתופס טרמפ על גילויי שחיתות של אחרים ומנכס אותם לעצמו. כחודש לאחר מכן פורסמה תגובתו של אבנרי באמצעות כתבה בערוץ 7. במקביל טען אבנרי כי הכתבה בעיתון "הארץ" הוזמנה על ידי אנשי אהוד אולמרט, בעקבות מאבקו להעמדתו של אולמרט לדין על מעלליו.
מאפריל ועד יולי 2007 התפרסמו מאמרי ביקורת הנוגעים להדחתו של אבנרי מתפקידיו במועצת העיתונות על רקע פעילותו הציבורית.
ביוני 2010 הודיעה הנהלת הטלוויזיה החינוכית כי ועד העובדים עשה שימוש לרעה בספרו של אבנרי "זעקי ארץ מושחתת": "הנהלת החינוכית סבורה שעובדי התחנה זכאים לספרות איכותית, מעניינת ואמינה יותר מזו שחולקה להם כשי לחג השבועות". החל מסוף 2014 החל להגיש תוכנית ראיונות מיוחדת בנושאי חברה ותרבות בבית הסופר בתל אביב.
ספריו
אוסף כתביו מהשנים 1972-1958 כונס בשלושה ספרים:
בשנת 1968 פרסם את "לוץ - המרגל על הסוס".
בשלהי שנות ה-70 של המאה ה-20 חיבר ספר תיעודי בשני כרכים - החלוצים האלמוניים, המתעד את העלייה לישראל משנות ה-50. הספר זכה לשבחים רבים, בהם מאת יצחק בן-אהרן, אשר כתב את דברי ההקדמה לספר.
חיבר מספר ספרים בנושאים ביטחוניים, בהם: פעולות התגמול, שיצא לאור בשלושה כרכים, ומלחמת ההתשה. כמו כן, תיעד את פעילות חיל האוויר הישראלי בשלוש מלחמות - היום הקצר ביותר, על מלחמת ששת הימים; שמיים בוערים, על מלחמת יום הכיפורים; והמהלומה, על מלחמת שלום הגליל.
פרסם מספר ספרים ביוגרפיים: ספיר (על פנחס ספיר), דוד לוי (על דוד לוי), רצח אופי (על יעקב לוינסון), והגביר - על אברהם שפירא בתקופת כהונתו כיו"ר ועדת הכספים של הכנסת ובראש אגודת ישראל. על הוצאת הספר "הגביר" ניהל אבנרי מערכה משפטית ממושכת בשם זכות הציבור לדעת. בית המשפט המחוזי בתל אביב הוציא צו מניעה שאסר את הפצת הספר, אלא אם יובא לעיונו המוקדם של שפירא. אבנרי הגיש ערעור לבית המשפט העליון. הרכב של שלושה שופטים, בראשות השופט אהרן ברק, התיר את פרסום הספר, וקבע עיקרון שעל-פיו חופש הביטוי גובר על זכות אדם לשם טוב. מאז ניתנו עשרות פסקי דין שהתבססו על ההלכה שנקבעה בתקדים זה.
ב-1977 פרסם את הספר "המפולת" על השנים שקדמו ל"מהפך" - עליית הליכוד לשלטון ועל ממשלתו הראשונה של יצחק רבין. ב-1993 פרסם את הספר: "התבוסה" ("כך התפורר שלטון הליכוד");
ב-1995 פרסם את הספר: "שלטון הכסף" ("מי הקבוצה השולטת במדינה?"); בשנת 2006 פרסם ספר ביוגרפי בשם "וילי הצחוק והדמע" אודות אדם יוצא דופן, יליד גרמניה בעל אישיות נדירה,
ב-2005 פרסם את הספר חידת פישמן, ביוגרפיה של איש העסקים אליעזר פישמן.
ב-2008 פרסם את הספר: "זעקי ארץ מושחתת". בשנת 2010 פרסם ספר ביוגרפי בשם "דודיק אדם, חקלאי" על מייסד פרדס חנה דודיק ברו. בשנת 2014 פרסם את ספרו הביוגרפי "החלוץ החברתי", המספר את קורות חייו של השר המנוח ד"ר ישראל כץ, מבכירי מעצבי דמותה של מדינת ישראל כמדינת רווחה. כמו כן פרסם ספר ביוגרפי בשם יוסקה על איש המופת יוסף ורד. באותה שנה הצטרף אבנרי גם לאגודת הסופרים, והחל להנחות ערבים ספרותיים בבית הסופר ולגלות פעילות בתחומים נוספים. בשנת 2014 החל להרצות בשורה של מוסדות אקדמאים, בעיקר במכללת המרכז האקדמי פרס], הרצאותיו הן בנושאי שחיתות ציבורית, זכות הציבור לדעת ואתיקה עיתונאית.
ב-2015 פרסם את ספרו "אומץ לב - 25 שנות מאבק בשחיתות השלטונית, ספרו השביעי בנושא שחיתות.
קישורים חיצוניים
בעקבות מותו:
צדארוזאורוס
זאורופוד זה היה קרובו של הברכיוזאורוס אשר חי בתור היורה והוא הגיע לאורך 20 מטר, לגובה 10 מטרים ולמשקל 40 טון. צווארו הארוך הכיל חוליות רבות ובראשו היה ראש קטן בעל כרבולת ולסתות עדינות אשר שימשו לתלישת עלי עצים. הצוואר היה ארוך בהרבה משאר הגוף. כפי שידוע מזאורופודים אחרים הוא בלע אבני גסטרוליתים שימשו לכתוש את מזונו בקיבה. חלק מהגסטרוליתים שנמצאו היו גדולים מאוד, עד למשקל 7 ק"ג.
בתרבות
דינוזאור זה הופיע בסדרה מהפכת הדינוזאורים.
יוסף בן-פורת
יוסף בן-פורת (מידז'ירלצקי; 24 בינואר 1906 – 10 במרץ 1993) היה ממייסדי משטרת ישראל וחבר מטה המשטרה בדרגת ניצב, ומנכ"ל משרד המשטרה. ממייסדי קיבוץ עין שמר.
ביוגרפיה
בן-פורת נולד בלודז' שבפולין בשם יוסף מידז'ירלצקי, בן למשפחה מרובת ילדים. אביו היה בעל דוכן לעיתונות וכרטיסי לוטו. בנעוריו היה פעיל בתנועת "השומר הצעיר" והיה מראשי התנועה בעירו לודז'. בשנת 1925 עלה לארץ ישראל. היה בין מייסדי קיבוץ עין שמר וחבר הקיבוץ. באותן שנים הוא הצטרף לארגון "ההגנה".
כחבר "ההגנה" מילא בן-פורת תפקידים שונים, בהן מפקד גוש הרצליה (1938–1940) ומפקד מחוז חיפה (1947). בשנים 1938–1940 שירת בן-פורת גם כנוטר במסגרת משטרת המנדט.
עם קום המדינה ביקש יעקב דורי מבן-פורת להצטרף למטה הארצי של משטרת ישראל ולסייע בהקמתה. שימש ראש אגף מנהלה. ב-1950 השתחרר ומונה למנכ"ל שחם. בהמשך חזר לשירות במשטרה, שימש עוזר למפכ"ל המשטרה, משנת 1959 בדרגת ניצב, והיה אב בית הדין המשמעתי. בשנת 1968 הושאל למשרד המשטרה, ושימש מנכ"ל המשרד עד 1975.
היה נשוי לרחל (ספירו), שעלתה יחד עמו ארצה בשנת 1925, ואב לשלושה: (שהיה הילד השלישי למניין ילדי קיבוץ עין-שמר, שירת בפלמ"ח ונהרג בקרב על צפת בתש"ח, מלחמת השחרור), גיורא בן-פורת (ארכיטקט) וורדה בן-פורת.
ז'ואאו מנואל, נסיך פורטוגל
ז'ואאו מנואל, נסיך פורטוגל (בפורטוגזית: João Manuel de Portugal; 3 ביוני 1537 - 2 בינואר 1554), היה בנו של ז'ואאו השלישי, מלך פורטוגל ואביו של סבשטיאו, מלך פורטוגל.
ביוגרפיה
ב-11 בינואר 1552 התחתן ז'ואאו מנואל עם בת דודו חואנה מאוסטריה, נסיכת פורטוגל, בתם של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואיזבלה, נסיכת פורטוגל. ב-2 בינואר 1554 מת ז'ואאו מנואל בליסבון, ושבועיים לאחר מכן נולד בנו סבשטיאו, מלך פורטוגל.
המדע במדעי החברה
המדע במדעי החברה, היא אחת הסוגיות שהעסיקה את החוקרים גארי קינג, רוברט קוהן וסידני ורבה בספרם Designing Social Inquiry. במהלך הספר, החוקרים ביקשו לבחון מה כתיבה של מחקר מדעי צריכה לכלול ולשם כך הם בדקו שני סוגי מחקר: איכותי וכמותי.
קינג, קוהן וורבה מציינים כי מייחסים למחקר כמותי למחקר איכותי הבדלים מהותיים:
הוויכוח בין המחקר הכמותי והאיכותי מפצל את מדעי החברה לענף מחקר כמותי מכליל שיטתי, ולמחקר איכותי הומניסטי שיחי. כך בעוד המחקר הכמותי הופך למתוחכם בניתוח סטטיסטי של ממצאים, האיכותי סובר שהממצאים הכמותיים פחות רלוונטיים.
קינג, קוהן וורבה מבקשים להוכיח כי ההבדלים בין שני סוגי המחקר הם הבדלים סגנוניים בלבד וכי במתודולוגיה הם חסרי משמעות. לטענתם, שני סוגי המחקרים יכולים להיות שיטתיים ומדעיים. יחד עם זאת הם טוענים, שמחקר איכותי יניב תוצאות טובות יותר אם עורכיו יצייתו יותר לחוקי המחקר הכמותי. כשמתמקדים רק במחקר כמותי, נגרעת ההתייחסות לפילוסופיות של מדעי החברה, או לוויכוח הפוסט מודרניסטי על אמת, יחסיות, ונושאים קשורים. מחקר כמותי, מתעלם גם מתופעות קטנות יחסית, אותן גם חשוב לחקור גם אם יש עליהן מעט מידע. השאיפה למידע כולל ומושלם ללא חוסרים, היא דבר שיש להימנע ממנו כי אינו נכון לתיאור חברה.
עקרונות המחקר המדעי
על פי קינג, קוהן וורבה, מחקר מדעי צריך לכלול מספר שלבים: 1. הסקת מסקנות - שיאפשרו התבוננות כללית גם על מה שטרם נחקר, הכללה גם מעבר לממצאים שנאספו במחקר.
2. הליכים שהם ציבוריים ושקופים - כדי שהקהילה המחקרית תוכל לשפוט את הביסוס של הממצאים.
3. המסקנות הן לא ודאיות. 4. התוכן הוא השיטה - יש נושאי מחקר רבים ועצומים, ומה שמאפשר לכידות מדעית היא השיטה ולא החומר המחקרי. המחקר במדעי החברה הוא יזמה חברתית, שגיאות בו הן בלתי נמנעות. מטרת המחקר, היא לתרום לתיאור ומישוג של בעיה ולכן יש לשמור על עקביות בשיטות החקירה המדעיות.
מדעי החברה מנסים להסביר מצבים חברתיים מורכבים. המורכבות אומנם יכולה להביא לתוצאות פחות ודאיות, אך אין זה אומר כי היא פחות מדעית.
מרכיבי המחקר
מחקר חברתי הוא שילוב של תובנה, מבט מבפנים וממצאים בהליך מובנה היטב של מחקר חברתי. החוקר צריך לא רק לאסוף ממצאים אלא גם להיות חופשי לשאול שאלות חדשות שיניבו חיפוש חדש אחר ממצאים. יש חוקרים חברתיים שמתחילים מחקר עם קצת ממצאים ומסקנות. אך שיטה זו סופה להוביל למשבר לפי החוקרים. טענתם, היא כי יש לתכנן טוב יותר את איסוף הממצאים, או לעיתים לתכנן מחדש את שאלת המחקר.
המחברים מחלקים את המחקר לארבעה מרכיבים: שאלת מחקר, תאוריה ממצאים ושימוש בממצאים.
א. שאלת מחקר במחקר חברתי שאלות מחקר נובעות לעיתים מעמדותיו של החוקר, הרקע ממנו בא או עניין אישי שמצא בנושא המחקר. שאלת מחקר צריכה להיות רלוונטית לעולם החברתי, ובעלת תרומה לספרות מחקרית. תרומה לספרות המחקרית יכולה לבוא מאפשרויות אלה:
לעיתים נוצר ניגוד בין שני הקריטריונים של בדיקת המציאות וההסתמכות על תאוריות. יש חוקרים שבוחרים בנושא מהפרקטיקה ואחרים בתאוריה כנקודת מוצא. חשוב ששאלת המחקר תתקדם בו זמנית בשני הקריטריונים.
ב. תאוריה תאוריה במדעי החברה היא ספקולציה הגיונית ומדויקת על תשובה לשאלת מחקר, כולל הצהרה מדוע התשובה נכונה. התאוריה צריכה להיות עקבית להוכחות מוקדמות לשאלת מחקר. אי אפשר לפתח תאוריה בלי ידע על מחקרים קודמים.
ג. נתונים
מצו"ב
מרכז צופן, סייבר וביטחון לאומי, המוכר בראשי התיבות מצו"ב הוא יחידה בחטיבת ההגנה בסב"ר שכפופה לאגף התקשוב בצה"ל. היחידה מוגדרת כיחידה הלאומית להצפנה ואבטחת מידע, והיא מספקת שירותים לכל מערכת הביטחון הישראלית, למשרד החוץ ולגופים אחרים שהוגדרו על ידי ממשלת ישראל.
אריה גולן (קצין)
אריה גולן (1932 - 14 בינואר 2017) היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, כיהן כקצין הנדסה ראשי.
המדע במדעי החברה
מרכיבי המחקר
עקרון היעילות בסטטיסטיקה - למשל, אם הממצאים לא מגובשים בתוך יחידות גאוגרפיות קטנות, צריך להתייחס אליהן כך לא בצורה של מצרף. זה אולי מביא לחוסר ודאות מסוימת אבל יש לזה חשיבות על ההשלכות של המחקר.
מצו"ב
היחידה נקראת מצו"ב 510, "היחידה הלאומית להגנת המידע".
אריה גולן (קצין)
בהמשך שירותו הצבאי היה ממלא מקום מפקד בית הספר להנדסה צבאית. בתקופת מלחמת ההתשה שירת כקצין אג"ם במפקדת קצין הנדסה ראשי, והיה שותף בתכנון מבצעים רבים בהם מבצע תרנגול 53, מבצע רודוס, הפשיטה על האי גרין ובהקמת קו בר-לב. בתקופת מלחמת יום הכיפורים פיקד על מרכז בינוי. בהמשך שירת כסגן מפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. בפברואר 1976 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה לקצין הנדסה ראשי, שירת בתפקיד עד פברואר 1979.
מצו"ב
פעילות
עיקר פעילות היחידה הוא בתכנון ומימוש יכולות הצפנת מידע ואמצעי הגנה המוטמעות בקרב המערך הלוחם של צה"ל. בנוסף, ביחידה פועלים צוותי התקפה – המנסים לפרוץ לרשתות הצבא, וצוותי ניטור.
אריה גולן (קצין)
לאחר שחרורו משירות הקבע עבד בחברת סולל בונה, היה מנהל יחידת הבטיחות בחברה ומפקח במחלקת הבטיחות בכביש חוצה ישראל.
מצו"ב
פעילות
בשל אופייה הייחודי של היחידה מעט בלבד ידוע על תוצרי פעילותה. למרות זאת ידוע כי מערכות ההצפנה שלה משולבות במערכת צבא יבשה דיגיטלי ובמערכת כיפת ברזל.
המדע במדעי החברה
מרכיבי המחקר
שיפור איכות נתונים:
מצו"ב
פעילות
מאז 2015, במסגרת תוכנית "גדעון" וזיהוי איומי הסייבר העתידיים מול מדינת ישראל, הרחיבה היחידה את פעילותה, ועברה להיות כפופה לחטיבת הספקטרום וההגנה בסייבר. ב-2021 זכתה היחידה בפרס ביטחון ישראל על פרויקט "כיפת ברזל הקיברנטית" בשיתוף גופי ביטחון נוספים.
המדע במדעי החברה
מרכיבי המחקר
ד. שימוש בנתונים
מצו"ב
פעילות
נכון לשנת 2023, היחידה עוסקת בלימוד ובניית יכולות להתמודדות עם העידן העתידי של כניסת מחשבי קוונטים, שיכולים לבצע חישובים אשר למחשבי-על ייקח אלפי שנים לעשות זאת.
המדע במדעי החברה
מרכיבי המחקר
מה קורה במצבים שהתאוריה היא במצב שמצריך נתונים נוספים?
מצו"ב
כוח האדם וההכשרה
היחידה קולטת לשורותיה מגוון רחב של חיילים למגוון תפקידים בעיקר בעלי אופי תכנותי בשפות שונות, ומונה כיום כמה מאות.
המדע במדעי החברה
מרכיבי המחקר
לפי המחברים, אם הניבוי שלנו הוא מותנה במשתנים אחדים, אזי אפשר להוריד את אחד התנאים. כלומר אם נמצא עובדות שלא מתאימות לתאוריה אפשר להרחיב אותה, לא לצמצם בלי איסוף נתונים חדשים. אם נוכחנו בטעות לא צריך להפסיק לכתוב, אלא להוסיף פרק על הצורך במחקר חדש ובתאוריה נוספת. נצטרך להוכיח שהיינו מגיעים למחשבה זו אם חשבנו על כך לפני איסוף הנתונים. המסקנה מכך שפרויקטים של ניסויי מוקדם חשובים ויעילים במיוחד שצריך לאסוף נתונים בראיונות שעלותם יקרה.
מצו"ב
כוח האדם וההכשרה
דרכי ההגעה ליחידה כוללים את מסלול גאמ"א סייבר באמ"ן, מסלול האיתור של היחידה בחיל התקשוב, תלפיות, פסגות, ארזים. בנוסף, משרתים ביחידה מצטייני קורס "מגן בסייבר" וקורסים אחרים של בסמ"ח. החל משנת 2015, נשלחים ליחידה גם בוגרי קורסים שונים של חיל מודיעין.
המדע במדעי החברה
עקרונות תכנון המחקר במדעי החברה
החוקרים, מדגישים כי ישנם מספר עקרונות אליהם יש לשים לב בעת ביצוע מחקרים במדעי החברה :
1. שימוש ביישומים נראים לעין, לקישור בין תאוריה לממצאים - משמע, קשר רצוף בין תאוריה למחקר אמפירי, כאשר התאוריה צריכה להגדיר את שאלות המחקר. עלינו לשאול את עצמנו האם הצפיות רלוונטיות לשימושי התאוריה, ומה ניתן ללמוד מהם על נכונות התאוריה. מסקנות מחקר יחשבו למשכנעות, רק אם יהיה בהם צירוף של תאוריה וממצאים. 2. מיקסום המינוף - להסביר הרבה עם מעט : אם נוכל להסביר מה שנראה מורכב בעזרת מעט משתנים המינוף יהיה מקסימלי. זו בעיה במחקרים חברתיים איכותניים, כיוון שהסברים במחקר זה דורשים רשימה של משתנים מסבירים. ניתן להביא למינוף אם נשפר את התאוריה כך שהשלכותיה תהיינה ניתנות לצפייה. לגבי שיפור ממצאים, המחברים ממליצים לחוקרים לעשות רשימה של ההשלכות העשויות לנבוע מהשערת המחקר שלהם, מן הממצאים שלהם או של מחקרים אחרים. יש גם לבחון השלכות של נתונים על העתיד, ולעשות רשימה של השלכות נתונים ממחקרים אחרים.
3. לדווח על חוסר ודאות - ראיונות עומק עם מרואיינים שמוכרים לנו, יניבו פחות טעויות מריאיון עם מרואיין מקרי. אך עדיין, יש לדווח על חוסר ודאות צפויה, הן במחקר כמותי והן באיכותני. 4. לחשוב כמדען חברתי - ספקנות והיפותזות מתחרות : למשל, מדען חברתי קורא שביפן מתים פחות מהתקפי לב מאשר בארצות הברית כי ביפן אוכלים פחות בשר אדום. ישאל עצמו על הבדלים בתזונה בין שתי המדינות, מאפיינים גנטיים, האם ניתן להחליף סיבה בתוצאה כלומר אולי בגיל מבוגר יש פחות חשק לאכול בשר אדום ולכן מי שחי חיים ארוכים מידי ולא עבר התקף לב לא אוכל בשר אדום? כלומר המדען החברתי הופך כל מקרה לנקודת מוצא למחקר חדש.
רכס מיטשל (הרי הוגם)
רכס מיטשל או רכס מיצ'ל (באנגלית: Mitchell Range) הוא רכס הרים, המהווה תת-רכס של רכסי הוגם בהרי אומינקה בהרים הפנימיים, בצפון-מערב פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
ברכס גובלים אגם טאקלה, ונהר ניישן.
שטח הרכס 1,133 קמ"ר. גובה שיא הרכס הוא 1,487 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
שמו של הרכס אומץ רשמית ב-2 ביולי 1950.
הרכס נקרא על שם ג'ק מיטשל (Jack Mitchell), יערן אשר יחד עם פרנק סוואנל ( Frank Swannell) מיפה וסקר אזורים אלה בשנת 1912, ואשר נפל במלחמת העולם הראשונה.
בריצ'ן
בריצ'ן (ברומנית: Briceni; ברוסית: Бричаны; באוקראינית: Бричани; ביידיש: בריטשאן) היא עיר בצפון מולדובה, בירת מחוז בריצ'ני. העיר נמצאת בסמוך לגבול עם אוקראינה, כ-230 ק"מ צפונית לבירה קישינב.
קיים כפר בשם זהה (בריצ'ני) כ-50 ק"מ מזרחה, במחוז דונדושן.
היסטוריה
האזכור הראשון לעיר מתוארך לשנת 1562, אז נכלל האזור בנסיכות מולדובה, שהייתה תחת חסותה של האימפריה העות'מאנית.
בשנת 1812, במסגרת הסכם בוקרשט, הועבר כל חלקה המזרחי של נסיכות מולדובה לידי האימפריה הרוסית, אשר קראה לאזור "בסרביה". הכפר בריצ'ן נכלל אז במחוז חוטין.
הקהילה היהודית
העדות הראשונה אודות קהילה יהודית בבריצ'ן היא משנת 1760, כשבעלי אחוזות באזור העיירה הזמינו יהודים להתיישב בה על מנת להחיות את הסחר באזור.
במהלך המאה ה-18, לאחר סיפוח האזור לאימפריה הרוסית, חל גידול מהיר באוכלוסייה, בעיקר עקב הגירה של יהודים, והכפר הפך לעיירה יהודית (שטייטל). בית הכנסת הראשון נבנה בסוף המאה ה-18, ותלמוד התורה הראשון נוסד בשנת 1827. בשנת 1847 נוסד בית ספר יהודי.
בסוף שנת 1848 חיו בבריצ'ן כ-600 משפחות יהודיות, וב-1896 חיו בעיירה 7,184 יהודים, שהיוו 95% מתושבי העיירה.
בראשית המאה ה-20 פעלו גם בית קשישים יהודי, ספרייה יהודית, מאפייה ציבורית ואגודה לחיסכון בהלוואות (בנק יהודי). כמו כן פעלו ארגוני צדקה ציבוריים רבים.
לאחר סיפוח בסרביה לרומניה חלה הידרדרות במצב הכלכלי, ובעקבותיה עזבו את העיירה יהודים רבים.
ב-1930 חיו בבריצ'ן 5,354 יהודים.
לאחר סיפוח בסרביה לברית המועצות ביוני 1940 הלאים השלטון הסובייטי החדש בנייני מוסדות ציבור יהודיים, בתי מגורים ורכוש, וגירש 80 מעסקני הקהילה וביניהם יו"ר הקהילה היהודית לסיביר.
בשואה
ב-22 ביולי 1941 נכנסו יחידות צבא רומניות לעיירה, ויחד עם איכרים שהתאספו מהכפרים הסמוכים החלה ביזה של הרכוש היהודי. בימים שלאחר מכן החלו להגיע לעיירה המוני יהודים שגורשו מעיירות וכפרים אחרים בבסרביה. יהודים אלו שהו זמן קצר בעיירה ונשלחו לעבר אדינץ.
ב-28 ביולי רוכזו יהודי בריצ'ן במרכז העיירה ומשם גורשו בצעדות מוות אל עבר טרנסניסטריה, כחלק משואת יהודי רומניה.
במסעות הגירוש, שנמשכו חודשים, יהודים נספו מקור, מחלות וירי בדרכים, בגטאות ובמחנות בעיירות סקורן, אטאקי, קופיגורוד, ורטוז'ן ועוד. לאחר המלחמה חזרו כאלף ממגורשי בריצ'ן לעיירה. חלקם עזבו בהמשך והשתקעו בצ'רנוביץ.
ארתור מורגן
ארתור מורגן הוא דמות בדיונית והגיבור הראשי הניתן להפעלה במשחק הווידאו 2018 "Red Dead Redemption 2". חבר בכיר בכנופיית ואן דר לינד, ארתור חייב להתמודד עם שקיעת המערב הפרוע תוך ניסיון לשרוד מול כוחות ממשלה ויריבים אחרים בייצוג בדיוני של הגבול האמריקאי. הוא דובב על ידי רוג'ר קלארק באמצעות לכידת הופעה.
Rockstar Games החליטו למקד את "Red Dead Redemption 2" בדמות אחת, על מנת לעקוב אחריו באופן אישי יותר. הם הרגישו שזה מתאים יותר למבנה הנרטיבי של מערבון. קלארק רצה לשחק את ארתור באופן שהיה מורכב מספיק כדי שהשחקן יבחר את דרכו ועדיין יהיה הגיוני. הוא קיבל השראה משחקנים כמו טושירו מיפונה, ג'ון וויין ורוב וויטהוף, שגילם את ג'ון מרסטון במשחק וקודמו.
ארתור זכה לשבחים מהמבקרים, כאשר מורכבותו ודרכו לגאולה הם לרוב נושא של שבחים. המבקרים גם שיבחו אותו על שהביא לחיים את העולם ודמויות אחרות. על עבודתו, קלארק צבר מועמדויות רבות וזכה בפרס ההופעה הטובה ביותר ב-The Game Awards.
פיתוח דמות
צוות הפיתוח ב-Rockstar Games קבע שתהיה דמות אחת לשליטה ב-"Red Dead Redemption 2", בניגוד לשלושת הגיבורים בכותר הקודם של Rockstar" Grand Theft Auto V" (2013), כדי להבין טוב יותר כיצד האירועים משפיעים עליו. הם גם ראו שהמבנה הנרטיבי של מערבון מחייב פרספקטיבה אחת.