cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תומאש רוזיצקי
נבחרת צ'כיה
בתחילת עונת 2006/2007 מונה רוזיצקי לקפטן הנבחרת, והחליף את פאבל נדבד שפרש מהנבחרת. רוזיצקי הוביל את צ'כיה להעפלה ליורו 2008, אך את הטורניר עצמו החמיץ בגלל פציעה. ביורו 2012 היה רוזיצקי בסגל הנבחרת, ובמהלך הטורניר נפצע ונעדר מהמגרשים לתקופה ממושכת.
קואנדה 1910
קואנדה 1910 (Coanda-1910) היה מטוס דו-כנפי, הראשון שנבנה וטס עם מנוע סילון בשנת 1910.
הקואנדה 1910 תוכנן ונבנה על ידי המדען ואיש התעופה אנרי קואנדה בבית מלאכה של ג'יאני קאפרוני, בשנת 1910. המטוס הוצג בתערוכה האווירית השנייה בפריז באוקטובר 1910. המנוע המהפכני היה שילוב של מנוע סילון עם מנוע בוכנה - במקום מדחף, מנוע שרפה פנימית מניע מדחס, והאוויר הדחוס מעורבב עם דלק ומוצת בשני תאי שרפה, אחד בכל צד של גוף המטוס. כך נוצר כוח הדחף המניע את המטוס. שלד המטוס היה עשוי עץ והיה מכוסה בבד. הכנפיים הוחזקו על ידי מסבך ועל ידי כבלים. המנוע המיוחד הותקן בחרטום המטוס. תא הטייס היה פתוח ובו מושב אחד. זנב המטוס הותקן בזווית בת 45 מעלות.
במהלך טיסת ניסוי ב-16 בדצמבר 1910 נצמדו גזי הפליטה של מנוע הסילון לגוף המטוס וגרמו לשרפה. קואנדה, שהטיס את המטוס, איבד את השליטה במטוס והתרסק. הטייס נפגע קלות בלבד. תופעת היצמדות גזי הפליטה נחקרה במהלך שנים רבות על ידי אנרי קואנדה וחוקרים אחרים, וזכתה לשם אפקט קואנדה. לא נבנו דגמים אחרים של המטוס מחוסר תקציב. בשנת 1931 נבנה מטוס איטלקי "קאפרוני קמפיני" CC.2 עם מנוע דומה. שלא כמקובל במטוסי התקופה, הכנף התחתונה הייתה קטנה בערך כדי מחצית מאורך הכנף העליונה. שפת הכנף העליונה הייתה עשויה מתכת עם שפה נעה להגברת העילוי ועם תאים לאחסון דלק ושמן.
פיאנה פול
פיאנה פוֹל (באירית: Fianna Fáil) היא מפלגה הפעילה באירלנד. פירוש שמה בשפה הגאלית - "חיילי הגורל". המפלגה מכונה אף "המפלגה הרפובליקנית האירית". זו המפלגה הגדולה ביותר באירלנד. במהלך המאה ה-20 הפכה המפלגה ממפלגה רדיקלית, בעלת נטייה שמאלית, למפלגת "הממסד" השולטת בפוליטיקה האירית.
ייסוד המפלגה
פיאנה פול נוסדה ב-23 במרץ 1926 ואימצה את שמה ב-2 באפריל בשנה זו, השם לקוח מהשורה הראשונה בפזמון של המנון אירלנד. היא נוסדה על ידי איימון דה ואלירה, אשר שימש בעבר כנשיא הדאל אירן הוא בית המחוקקים האירי העצמאי, בתקופה שקדמה להקמת מדינת אירלנד החופשית. דה ואלירה פרש מתפקידיו עקב אי הסכמתו לחוזה האנגלו-אירי אשר הקים את מדינת אירלנד החופשית וחילק את האי לצפון ודרום. הוא הנהיג את מפלגת שין פיין במאבק בתומכי ההסכם, אשר הידרדר למלחמת אזרחים בשנים 1922–1923. בשנת 1923 הורה דה ואלירה לאנשיו להניח את נשקם, ובכך שם קץ למלחמה. הוא פרש מהנהגת שין פיין בשנת 1926, במחאה על הקו הקיצוני שהובילה המפלגה, אשר סירבה להכיר במדינת אירלנד החופשית, שהייתה אז דומיניון בריטי, ודרשה רפובליקה על מלוא שטח האי. גם המפלגה החדשה שהקים דה ואלירה, פיאנה פול, התנגדה לחוזה האנגלו־אירי, אך אימצה גישה פרגמטית לפיה יש לשאוף להקמת רפובליקה על הבסיס החוקי הקיים, במקום להרוס את כל מה שהוקם בין השנים 1922 - 1926.
בתחילה סירבו אנשי המפלגה החדשה להצטרף לדאיל של המדינה החופשית במחאה על נוסח שבועת הנאמנות למלך האנגלי שכל חברי הדאיל חויבו להישבע. השבועה, אשר הייתה כלולה בנוסח החוזה האנגלו־אירי משנת 1921 נוסחה על ידי מייקל קולינס, באופן שניתן לפרשה כשבועת נאמנות למלך במסגרת תפקידיו הנוגעים לאירלנד בלבד, אך מייקל קולינס נרצח במלחמת האזרחים, ולא ניתן היה להסביר את כוונתו באופן משכנע. בתחילה הביאה המפלגה את העניין לבית המשפט, אך לאחר רציחתו של שר המשפטים מטעם מפלגת השלטון קום-אן נה גאיל (Cumann na nGaedhael), קווין או'היגינס, על רקע הסכסוך בנוגע לשבועה, החליטה הממשלה להגיש הצעת חוק שתחייב את כל המתמודדים בבחירות להתחייב מראש כי יישבעו את השבועה למלך אם ייבחרו, ואם יסרבו להתחייב, תיפסל מועמדותם. צעד זה הביא את דה ואלירה להכריז כי השבועה היא "נוסחה ריקה" ולהורות לחברי המפלגה להתחייב ולקחת על עצמם את השבועה.
השפעת המפלגה על הפוליטיקה האירית
המפלגה נמצאה בשלטון במשך 55 שנים מתוך 78 שנות קיומה. רוב ראשי הממשלה של אירלנד באו משורות המפלגה.
עם החשובים ביניהם נמנים דה ואלירה, האב המייסד של המפלגה, והדמות המכרעת בתולדות אירלנד בתקופת עיצובה למדינה. שון למאס, סגנו ויורשו של דה ואלירה, והאיש אשר יצר את השגשוג הכלכלי באירלנד בשורה של תוכניות כלכליות ורפורמות בשנות השישים, ג'ק לינץ', מנהיג המפלגה ומנהיגה של אירלנד בזמנים קשים ביותר בשנות השבעים, ואחד האחראים לכך ש"הצרות" בצפון אירלנד, לא תהפוכנה למלחמה כוללת בין הצפון והדרום. וצ'ארלס הוהי השנוי במחלוקת אשר הנהיג רפורמות כלכליות שהחיו את כלכלת המדינה, אך גם זכור בשל פרשה בה הורשע בלקיחת שוחד.
מתוך שמונת נשיאי אירלנד, רק שניים מהם לא היו אנשי המפלגה. דאגלס הייד, הנשיא הראשון, מונה אמנם על ידי דה ואלירה, אך היה במקור איש "פינה גייל", ואילו מרי רובינסון הייתה מועמדת הלייבור, המפלגה השלישית בגודלה באירלנד, אך המועמד שרץ מולה, איש פיאנה פול, הסתבך בשערורייה באמצע המרוץ.
מצע המפלגה
המפלגה תומכת בחופש דתי ואזרחי, ובמתן זכויות שוות לכל תושבי אירלנד.
המפלגה תומכת בהגנה על הסביבה הטבעית, ובקידום ערכי משפחה ואחריות חברתית.
המפלגה תומכת באירלנד כמדינה עצמאית החברה באיחוד האירופי ובאו"ם, בשלום ובפירוק מנשק.
המפלגה תומכת ברפורמה שתביא לחוקים יעילים, הומניים, וקשובים לצורכי האזרחים.
מדיניות החוץ של המפלגה
ביקורת נמתחה על המפלגה בשל חבירת ששת חברי הפרלמנט האירופי שלה לקבוצת חברי הפרלמנט האירופי הקרויה "אירופה למען האומות". בקבוצה זו חברים גם חברי מפלגת ימין מצרפת, "מפלגת העם" מדנמרק ואנשי ה"אליאנצה נציונלה" מאיטליה, המכונים "פוסט פאשיסטים".
מדיניותה של המפלגה כלפי ישראל אינה סוטה מן הקו האירופי המקובל, ונראה כי היא באה לידי ביטוי בדברי ראש ממשלת אירלנד, ברטי אהרן אשר הספיד את יאסר ערפאת במילים אלו:
המפלגה כיום
המפלגה ניצחה בבחירות בשנת 2002. נראה כי כמו במקרים דומים של מפלגת שלטון גדולה וממוסדת, היו האשמות כבדות בשחיתות כלפי חלק מאנשי המפלגה ואנשיה. בבחירות 2011 ספגה המפלגה מפלה ניצחת כאשר זכתה רק ב-17.4% מהקולות ול-20 מושבים בדייל האירי. בבחירות 2020 חברה המפלגה לממשלת קואליציה היסטורית עם יריבותיה הוותיקות מפלגת פינה גייל והמפלגה הירוקה ובראש הממשלה שהוקמה מכהן מנהיג מפלגת פיאנה פול מאז 2011, מיהאל מרטין.
רענן ברגר
רענן ברגר (נולד ב-31 במרץ 1965) הוא אונקולוג ישראלי, פרופסור לאונקולוגיה בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר של אוניברסיטת תל אביב, מנהל המערך האונקולוגי במרכז הרפואי תל השומר (משנת 2011), מייסד מחלקת המחקרים הקליניים במכון האונקולוגי בתל השומר.
ביוגרפיה
ברגר נולד לארלוזורה ואליהו בקיבוץ דורות בתחומי המועצה האזורית שער הנגב. סיים את בית הספר האזורי "בית חינוך שער הנגב" במועצה אזורית שער הנגב.
בין השנים 1984–1987 שירת בצה"ל כשריונר בפיקודו של המג"ד אודי אדם בחטיבה 460.
בשנת 1998 - השלים ברגר תואר PhD בביולוגיה, אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2000 סיים ברגר את לימודי הרפואה, באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2007 סיים התמחות באונקולוגיה כללית ורדיותרפיה במכון האונקולוגי שהיה בניהולו של פרופ' רפאל קטן, המרכז הרפואי תל השומר (התמקצע בתחום גידולי מערכת השתן, האשכים, הכליה והערמונית).
ברגר הקים את המערך לטיפול תומך (פליאטיבי) של המכון האונקולוגי. ברגר הקים את המחלקה לאונקולוגיה דחופה, הראשונה מסוגה בישראל. מחלקה זו מאפשרת לחולים לקבל טיפול במקרים שבהם קיימת בעיה רפואית הנובעת מהמחלה האונקולוגית או מהטיפול בה.
ברגר מנהל את המערך האונקולוגי בבית החולים תל השומר כולל מחלקת האשפוז האונקולוגית, מחלקת אשפוז יום, המחלקה לאונקולוגיה דחופה והמרפאות האונקולוגיות.
בשנת 2007 ברגר הקים את היחידה למחקרים הקליניים במערך האונקולוגי בשיבא ובהמשך הקים את היחידה הראשונה בישראל למחקרי פאזה ראשונה, אשר עוסקת בפיתוח תרופות אונקולוגיות.
משנת 2011 מכהן ברגר כמנהל המערך האונקולוגי בתל-השומר.
מ-31 במרץ 2019 ברגר מכהן כפרופסור חבר באונקולוגיה, בפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב.
החל משנת 2022 משמש פרופ ברגר כמנהל האגף אונקולוגי בשיבא
חיים אישיים
לרענן ברגר 3 ילדים. חי בהרצליה עם בת זוג קרולין בץ
מצפה הכוכבים קק
מבנה
הטלסקופים האופטיים הגדולים שנבנו במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 הם בעלי מראות ראשיות בקוטר 8–10 מטרים. ייצור מראה בגודל כזה הוא אתגר טכנולוגי לא מבוטל. בגלל אורך הגל הקטן, נדרש דיוק גבוה מאוד בעיצוב המראה (בשונה מטלסקופ רדיו, לדוגמה), מסדר גודל של עשרות בודדות של ננומטרים. דרך אחת להמחיש זאת היא לדמיין שאם היו מייצרים גוף בגודל כדור הארץ, הסטייה המקסימלית המותרת בגובה פני השטח הייתה קטנה ממטר. קושי נוסף נובע מהעובדה שהעומסים על המראה, עקב משקלה העצמי, כוחות הנוצרים על ידי רוחות וכן כוחות המופעלים עליה בזמן שינוי כיוון הטלסקופ, הם משמעותיים מאוד ועלולים לגרום לעיוותים רגעיים ואף לפגיעה בלתי הפיכה.
אחד הפתרונות האפשריים להתמודדות עם בעיות אלה הוא הרכבת המראה ממספר מקטעים קטנים יותר שקל יותר לייצרם. במקרה זה עולה הצורך לתפעל את אוסף המראות כיחידה אחת ברמת דיוק גבוהה מאוד, והתקדמות זו היא העיקרית שאפשרה את בנייתם של טלסקופים גדולים, כמו אלה של מצפה קק. כל אחת מהמראות הראשיות של טלסקופי קק מורכבת מ-36 מקטעים משושים אשר פועלים יחד כמראה יחידה, בעזרת מערכת אופטיקה פעילה (שאין לבלבל עם אופטיקה מסתגלת). זוהי מערכת נשלטת מחשב של חיישנים ומנועים, המחוברים לבוכנות ורתמות ומשנים את מיקומו של כל מקטע ביחס לשכניו כפעמיים בשנייה, בדיוק של עד ננומטרים בודדים.
המראות עשויות מזכוכית קרמית זרודור, המיוצרת על ידי חברת Schott AG הגרמנית.
כל אחד מהטלסקופים מוצב על כנת אלטאזימוט. ניתוח ממוחשב קבע שסוג זה של כנה מספק את החוזק והיציבות המקסימליים לכמות פלדה נתונה, כ-270 טון במקרה זה. המשקל הכולל של כל טלסקופ הוא כ-300 טון.
שני הטלסקופים מצוידים במערכת אופטיקה מסתגלת (AO), אשר מפצה על הטשטוש שנגרם על ידי אטמוספירת כדור הארץ. המערכת ממומשת במראה משנית בקוטר של כ-15 ס"מ, אשר משנה את צורתה בקצב גבוה מאוד - כ-1000 עד 2000 פעמים בשנייה. כמערכת האופטיקה המסתגלת הראשונה שהותקנה על טלסקופ גדול, במהלך שנות פעילותה עברה המערכת מספר שדרוגים להרחבת יכולותיה. אחד השיפורים כלל התקנת מערכות לייזר ליצירת כוכב ייחוס מלאכותי בשני הטלסקופים.
בנוסף, שני הטלסקופים יכולים לעבוד יחד כאינטרפרומטר קק. המרחק בין שני הטלסקופים הוא 85 מטר, מה שנותן לאינטרפרומטר (בציר אחד) של 5 מילישניות קשת באורך גל של 2.2 מיקרון, ו-24 מילישניות עבור 10 מיקרון (שני אורכי הגל בתחום התת-אדום). מחסור בטלסקופים נוספים לא מאפשר לאינטרפרומטר קק לעבוד במצב פעולה של סינתזת מפתח (aperture synthesis) ולכן העבודה בו התרכזה באינטרפרומטריית ביטול ומדידות קוטר זוויתי. בספטמבר 2005, הושגה במצפה יכולת אינטרפרומטריית ביטול בפעם הראשונה, עם עומק אפס צנוע של פי 100.
מכשור
הטלסקופים מצוידים באוסף גדול של מכשירים, הן מצלמות והן ספקטרוסקופים, המאפשרים ביצוע תצפיות ברוב חלקי התחום הנראה והתת-אדום הקרוב של הספקטרום.
היסטוריה וארגון
ב-1985, הווארד קק, העומד בראש מוסד קק (הנקרא על שם אביו), החליט לתרום 70 מיליון דולר למימון, תכנון ובנייה של טלסקופ שייקרא על שם הארגון. בסיום תהליך הבנייה, מחיר הקמת המתקן הגיע ל-140 מיליון דולר, והכסף הנוסף גויס על ידי מוסד קק והגיע מתרומות ומענקים פרטיים.
כיום מצפה קק מנוהל על ידי האיגוד למחקר אסטרונומי של קליפורניה, מוסד ללא כוונות רווח שחבר המנהלים שלו כולל נציגים מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה (קאלטק) ואוניברסיטת קליפורניה. נאס"א הצטרפה לשותפות באוקטובר 1996, כאשר קק II החל בתצפיות, 3 שנים לאחר קק I.
זמן תצפית מוקצה על ידי המוסדות השותפים בפרויקט: קאלטק, אוניברסיטת הוואי ואוניברסיטת קליפורניה מקבלות הצעות מחקר ממדענים העובדים במוסדות אלה, נאס"א מקבלת הצעות מחוקרים הפועלים בארצות הברית, והמצפה האופטי האסטרונומי הלאומי (NOAO) מקבל הצעות מחוקרים ברחבי העולם.
רומיאו!
רומיאו! (באנגלית: !Romeo) היא קומדיית מצבים אמריקאית שהופקה ומשודרת על ידי ערוץ ניקלודיאון. הסדרה שודרה לראשונה ב-13 בספטמבר 2003. כוכב הסדרה הוא הראפר הצעיר ליל רומיאו. הסדרה צולמה בוונקובר, קנדה בזמן שהעלילה מתרחשת בסיאטל, ארצות הברית. הפרק האחרון של הסדרה שודר ב-23 ביולי 2007, והיה הפרק ה-54 במספר.
שידור
הסדרה שודרה בישראל בערוץ ניקלודיאון מ-2004 עד 2010 וזכתה להצלחה רבה בקרב בני נוער וילדים בישראל.
דור גליק
דור גליק (נולד ב-1985) הוא עיתונאי ישראלי, שימש כשליח ערוץ עשר לאירופה עד סגירתו של הערוץ בינואר 2019.
ביוגרפיה
דור גליק גדל בכפר סבא. בצעירותו החל ללמוד את השפה הגרמנית. לפני שירותו הצבאי היה חניך במכינת רבין. שירת בגלי צה"ל ככתב המסקר את ועדות הכנסת, ערביי ישראל ואת תחום הרווחה. לאחר מכן שימש כעורך ומגיש מהדורות חדשות בתחנה. לאחר שחרורו כתב במוסף עיתון הארץ, ובשנת 2010 מונה לכתב אתר ynet בברלין, במקביל ביצע התמחות במחלקת חדשות החוץ של העיתון הגרמני "די ולט" במסגרת מלגת חילופי עיתונאים. לאחר שחזר לישראל היה עורך אתר האינטרנט של מכון גתה והנחה ערבי תרבות בנושאים שקשורים ליחסים בין ישראל לגרמניה. כששב לגרמניה עבר התמחות בפרלמנט הגרמני והיה עוזרו של פולקר בק ממפלגת הירוקים, יו״ר ועדת הידידות הפרלמנטרית ישראל-גרמניה. בשנת 2015 החל לשמש ככתב ערוץ עשר בגרמניה ובאירופה כולה. באפריל 2018 קיים ריאיון עם קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל.
זקיק שיער
זקיק שיער הוא איבר השייך לעור אצל יונקים ותפקידו לייצר שיער. תהליך הייצור מורכב משלשה שלבים: גדילה (Anagen), סיום (Catagen) ומנוחה (Telogen). תאי גזע הם האחראיים על ייצור השיער.
בבסיס הזקיק נמצא שורש השערה (או "פאפילה" - Dermal papillae) ומחובר לבלוטת חֵלֶב, המכילה חומר סיכוך ומפרישה תחילה לתוך חלל מרכזי המתנקז דרך פתח זקיק השערה אל פני העור.
אצל בני אדם, מספר זקיקי השיער בדרך כלל קבוע מלידה ואינו משתנה, אך קיימים הבדלים בתפקוד כל זקיק במהלך החיים.
שלב Anagen
בתקופה זו מתחלקים תאי המטריקס ובונים את השערה בקצב אחיד ובהתמדה. קצב הגדילה הוא בדרך כלל קבוע ואישי. בממוצע גדלות השערות בסנטימטר אחד לחודש. אורך השערה תלוי בעיקר בקצב הגדילה ובאורך תקופת האנגן, שנע בין 18 חודשים לכשלוש שנים. יש גם גורמים משפיעים אחרים, כגון : מין - אצל הנקבה הקצב מהיר יותר, גיל - קצב הגדילה בין גלאים 15 עד 30 מהיר יותר. אחרי גיל 50 הוא יורד באופן חד, והטמפרטורה - קצב הגדילה מהיר יותר באקלים חם בטמפרטורות גבוהות. אולם ההשפעה של גורמים אלה ואחרים היא, בסיכומו של דבר קטנה.
שלב Catagen
תקופה זו נמשכת כשבועיים עד חודש ובמהלכה מואט קצב הגדילה עד כדי הפסקת הצמיחה ותחילת תהליך התנוונות השורש. זהו שלב מעבר לתקופה הבאה.
שלב Telogen
לתקופה זו אופיינית הפסקת הגדילה, התכווצות והתנוונות השורש ועלית השערה כלפי חוץ. זוהי תקופת המנוחה של המנגנון המייצר את השערה. היא נמשכת אצל בני אדם בין 3 ל-6 חודשים. השערה הישנה נושרת סמוך לבניית של השערה החדשה.
ברברה בלנק
ברברה ג'ין בלנק (באנגלית: Barbara Jean Blank; נולדה ב-15 בינואר 1987), הידועה יותר בשם הבמה שלה, קלי קלי היא מתאבקת אמריקאית-יהודייה. כמו גם, בלנק היא דוגמנית, שחקנית וכוכבת ריאליטי.
ביוגרפיה
בלנק נולדה בג'קסונוויל, פלורידה. היא הייתה מעריצה עוד בילדותה של היאבקות מקצועית וציינה ש"סטון קולד" סטיב אוסטין היה המתאבק האהוב ביותר עליה. כשגדלה, בלנק השתתפה בהתעמלות במשך עשור לפני שהוכרחה לפרוש בעקבות פציעה. לאחר מכן בלנק החלה להיות מעודדת. בלנק למדה עיתונאות בתקווה להיות יום אחד מגישת חדשות. כמו כן, בלנק הייתה בעברה דוגמנית של החברות "הוויאן טרופיק" ו"ונוס".
מחלקת הפיתוח (2006–2007)
בשנת 2006 בעוד שעבדה כדוגמנית, בלנק אותרה על ידי סוכן הכישרונות של ה-WWE, ג'ון לאורנייטיס, שהיה מעוניין להחתים אותה על חוזה בחברה. כתוצאה מכך, ה-WWE יצרו קשר עם סוכנות הדוגמנות שלה והזמינו אותה לארגון הבת OVW ששייך להם לשם מבחני קבלה ולמרות שלא היה לה שום רקע קודם בענף הוצע לה חוזה, שנחתם בחודש מאי באותה השנה. אחד מהקרבות הראשונים שלה היה ב-6 בספטמבר כאשר התחרתה בקרב באטל רויאל. לקראת שלהי שנת 2007 היא הופיעה בארגון בת אחר של ה-WWE, שאחראי על פיתוח מתאבקים, בשם Florida Championship Wrestling.
חשיפה קיצונית (2006–2008)
לאחר פיוד זה, קלי וקנוקס היו בעלילה עם סי. אם. פאנק, שבו מסתבר שקלי החלה לחבב את פאנק ובכך קנוקס קינא ושמר את קלי עוד יותר. במסגרת תחרות התחפושות לכבוד החג "ליל כל הקדושים" קלי התלבשה כמו דמותו של פאנק, מה שעצבן את קנוקס יותר והוביל לקרב בין השניים, שבו קלי עודדה את פאנק. באירוע December to Dismember קלי וקנוקס התאבקו בקרב זוגות מעורב נגד אריאל וקווין טורן, כשבמהלכו קנוקס נוטש את קלי מה שהוביל בעצם לקלי להיות מושפלת על ידי אריאל. בתוכנית הבאה של ECW, קלי ניצחה את אריאל והשיגה את ניצחון היחידים הראשון שלה. לאחר הקרב קנוקס הגיע לזירה עם פרחים, רק כדי לזרוק אותם בפנים של קלי ולאחר מכן ביצע את תרגיל הסיום שלו עליה, מה שסיים את מערכת היחסים ביניהם ולמעשה העניק לקלי להתפנות לשישה שבועות מן המסך הודות לפציעה שספגה במציאות.
מגוון עלילות (2008–2011)
בחודש ינואר 2010 עקב פציעתה של מלינה, קלי השתתפה בטורניר שקבע את אלופת הדיוות החדשה, אך הודחה על ידי אלישה פוקס עוד בסיבוב הראשון. ברסלמניה 26 קלי, בת' פיניקס, גייל קים, מיקי ג'יימס ואיב טורס הפסידו למישל מק'קול, ליילה, מאריס, אלישה פוקס וויקי גאררו. ב-26 באפריל כחלק מהדראפט השנתי קלי עברה לתוכנית סמאקדאון וערכה את קרב הבכורה שלה בניצחון הזוגות ביחד עם בת' פיניקס על לייקול (מישל מק'קול וליילה). קלי נכנסה לפיוד נגד קבוצת לייקול וגייסה לשורותיה את טיפאני כשבשבועות הבאים השתיים מפסידות בקרבות זוגות ללייקול. בקרב היחידים הראשון שלה קלי ניצחה את רוזה מנדס. באירוע "כסף בבנק" הפסידה לליילה בקרב על אליפות הנשים. במשך מחציתה השנייה של שנת 2010 קלי המשיכה להיות בפיוד נגד לייקול ומי שחברה לשורותיה הייתה נטליה.
בחודש דצמבר קלי הייתה בעלילה עם דרו מקינטייר שפיתח רגשות רומנטיים כלפיה. היא שוב ושוב דחתה את הצעותיו משום שציינה שהוא אגרסיבי מדי ובעל אופי נקמני. ב-30 בינואר באירוע הרויאל ראמבל קלי מנעה מהג'נרל מנג'ר, ויקי גאררו, להפריע בקרב אליפות העולם במשקל כבד בין אדג' ודולף זיגלר. בתוכנית סמאקדאון באותו השבוע קלי ואדג' ניצחו את לייקול וזיגלר בקרב שלושה על שניים כדי לשמור על תואר אליפות העולם. עקב קרב זה, גאררו פיטרה את קלי כחלק מהעלילה. באירוע "תא ההדחות" קלי נשכרה מחדש על ידי הג'נרל מנג'ר, טדי לונג, ותקפה את ויקי גאררו.
התקופה כאלופת הדיוות (2011–2012)
ב-26 באפריל קלי הועברה בחזרה לתוכנית Raw ובאירוע "מעבר לקצה" קלי אתגרה ללא הצלחה את ברי בלה לקרב על אליפות הדיוות. חודש לאחר מכן ב-20 ביוני במסגרת הפרק לכבוד "Power to the People" קלי נבחרה על ידי הקהל כטוענת לתואר אליפות הדיוות, באותו הערב נלחמה נגד ברי בלה, גברה עליה וזכתה בפעם הראשונה בקריירה שלה באליפות הדיוות. ניצחון זה הוביל לקבלת פרס סלאמי על "רגע הדיווה של השנה". באירוע "כסף בבנק" הגנה על האליפות בהצלחה בקרב החוזר נגד ברי. באירועים סאמרסלאם וב"לילה של אלופים" שמרה על התואר נגד בת' פיניקס, אך הפסידה לה את התואר באירוע "גיהנום בכלוב" ב-2 באוקטובר, כשתקופת הכהונה שלה נעצרה ב-104 ימים. בקרב החוזר שנערך ב-14 באוקטובר בתוכנית סמאקדאון כשלה קלי להשיב לה את האליפות. קלי שוב אתגרה את פיניקס לקרב על האליפות באירוע TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות, אך שוב כשלה. באירוע רסלמניה 28 קלי ומריה מנונוס גברו בקרב זוגות על בת' פיניקס ואיב. מחודש יוני קיבלה חופשה מהופעות עד לחזרתה בחודש אוגוסט שם ניצחה את איב בקרב יחידים. ב-28 בספטמבר בלנק שוחררה מהחוזה שלה. בראיון שנערך בחודש דצמבר בלנק הצהירה שהייתה צריכה זמן להחלים מפציעה בצוואר שלה ובתוכניות העתידיות שלה הייתה להיות דוגמנית.
ארגונים עצמאיים (2012)
ב-4 וב-5 בנובמבר 2012 בלנק הייתה אמורה להופיע במופעי ההיאבקות הראשונים שלה בארגון עצמאי בשם North East Wrestling בווטרבי, קונטיקט, אך הופעותיה התבטלו עקב הוריקן סנדי.
תפקודה כשגרירה והופעות חד פעמיות (2017–היום)
בלנק שימשה כשגרירה עבור ה-WWE מאז פברואר 2017. באותה שנה היא הופיעה בשבוע הרסלמניה אקסס ובטקס היכל התהילה המסורתי. ב-19 ביוני היא השתתפה בפרק של "שולחן לשלושה" ביחד עם מאריס ואיב טורס בערוץ הנטוורק של ה-WWE. ב-22 בינואר 2018 במסגרת הפרק לכבוד 25 שנים לתוכנית Raw קלי קלי הוצגה כאחת הנשים שהוגדרו "אגדות" שתרמו והובילו להצלחת החברה ביחד עם התאומות בלה (ברי וניקי בלה), מאריס, ליליאן גרסיה, טורי וילסון, מישל מק'קול, טרי ראנלס וחברות היכל התהילה ג'קלין וטריש סטרטוש. ב-28 בינואר באירוע הרויאל ראמבל בקרב הראמבל הנשים הראשון בתולדות הארגון נכנסה קלי קלי כמספר ה-19, אך לא הצליחה לבצע שום הדחה והודחה על ידי ניה ג'קס. באירוע הנשים השלם וצפה הראשון של ה-WWE, שנודע בשם אבולושן ונערך ב-28 באוקטובר, היא השתתפה בקרב באטל רויאל, אך הודחה על ידי מנדי רוז. ב-22 ביולי 2019, קלי קלי חזרה ל-Raw במסגרת פרק האיחוד של התוכנית. בתוכנית זו היא הצמידה את ג'רלד בריסקו מאחורי הקלעים לאחר שבעטה לו במפשעה וכתוצאה מכך הפכה לאישה הראשונה שמחזיקה באליפות 24/7 של ה-WWE. כמו כן, היא הפכה למתאבקת הראשונה שהחזיקה גם באליפות הדיוות וגם באליפות 24/7. לעומת זאת, היא הפסידה את התואר לקנדיס מישל, כאשר מלינה שימשה כשופטת המיוחדת בקרב. באירוע הרויאל ראמבל, שנערך ב-26 בינואר 2020, קלי קלי התחרתה בקרב הרויאל ראמבל המסורתי, כשנכנסה לקרב כמספר ה-21, אך הודחה על ידי המנצחת בקרב, שארלוט פלייר.
השתתפותה במדיה
ב-20 באפריל 2007 קלי קלי ושאר מתאבקות כמו אשלי מסארו, ליילה, ברוק אדמס, טורי וילסון ומאריס כיכבו בקליפ של הזמר טימבלנד (ביחד עם להקת ההייבס) בשיר "Throw It on Me". בחודש אוגוסט קלי קלי ביחד עם ליילה וברוק השתתפו בצילומים למגזין FHM.
חיים אישיים
בלנק תיארה את המתאבקת טריש סטרטוש כמתאבקת שעוררה בה השראה. בלנק הייתה במערכת יחסים עם המתאבק אנדרו מרטין, שנגמרה לפני המוות של מרטין בחודש מרץ של שנת 2009. בשנת 2010 נכנסה למערכת יחסים עם המתאבק ג'ון סינה ואחרי שנה נפרדו. באוגוסט 2014 היא התארסה לשחקן ההוקי, שלדון סורי. הזוג נישא במקסיקו ב-27 בפברואר 2016, אך התגרשו באוקטובר 2017.
אייכנשטיין
אייכנשטיין הוא שם משפחה יהודי נפוץ. ממשפחת אייכנשטיין יצאה משפחת אדמו"רי זידיטשוב, ממנה התפצלה גם חסידות קומרנה.
{{פירושונים|* אלכסנדר סנדר אייכנשטיין – אבי חסידות קומרנה והאדמו"ר הראשון בשושלת אדמו"ריה
ראו גם
}}
Айхенштайн
פאול פון רננקמפף
פאול פון רננקמפף (בגרמנית: Paul von Rennenkampf; ברוסית: Па́вел Ка́рлович фон Ренненка́мпф, פאוול קרלוביץ'; 17 באפריל 1854 – 1 באפריל 1918) היה גנרל בצבא האימפריה הרוסית שהשתתף בקרבות בתחילת מלחמת העולם הראשונה. הוצא להורג על ידי הבולשביקים.
ביוגרפיה
הוא נולד באסטוניה במשפחה של גרמנים-בלטים. בגיל 19 התקבל לבית ספר צבאי בהלסינקי. הוא הצטיין בלימודיו והמשיך באקדמיה הצבאית ניקולאייבסקי בסנקט פטרבורג. הוא טיפס בתפקידים ובדרגות.
הוא נפצע במלחמת רוסיה–יפן (1904–1905). הוא השתתף ביחד עם אלכסנדר סמסונוב בקרב מוקדן וסמסונוב האשים אותו בתבוסה בכך שלא מיהר לעזור לו בלחימה.
ב-1905 נשלח לסיביר ודיכא שם מרד מקומי. לאחר מכן הועלה לדרגת גנרל והתמנה לראש המטה הצבאי במחוז וילנה.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה התמנה פון רננקמפף למפקד הארמייה הראשונה ופלש לפרוסיה המזרחית. בתחילה נחל ניצחון בקרב גומבינן אבל קיבל ביקורות קשות ודרישה להדיחו לאחר שלא עזר לעמיתו, הגנרל אלכסנדר סמסונוב שהארמייה השנייה עליה פיקד הושמדה על ידי הגרמנים בקרב טננברג, תבוסה שגרמה להתאבדותו של סמסונוב.
לאחר שהגרמנים השמידו את הארמייה של סמסונוב הם התפנו לטפל ברננקמף ובקרב הראשון על האגמים המזוריים, בספטמבר 1914, נחל רננקמפף תבוסה קשה ונאלץ לסגת מפרוסיה.
לאחר כישלונו בקרב לודז' בנובמבר 1914, הוא הודח מתפקידו והואשם בחוסר תפקוד ואף בבגידה (בגלל מוצאו הגרמני). ב-6 באוקטובר 1915 הוא פוטר מהצבא. במהפכת פברואר, 1917, הוא נאסר על ידי ממשלת המעבר הרוסית ונכלא במבצר פטרופבלובסקיה בסנקט פטרבורג באשמה של תפקוד לקוי ומעילה.
במהפכת אוקטובר הוא שוחרר ועבר לעיר טגנרוג לחוף ים אזוב, שם חי בשם "מנדוסאקיס" וטען שהוא אזרח יווני.
הבולשביקים גילו את זהותו והציעו לו תפקיד פיקודי בצבא האדום במלחמת האזרחים ברוסיה. לאחר שסירב הוא נידון למוות והוצא להורג ב-1 באפריל 1918.
קשת השער
קשת השער (באנגלית: Gateway Arch), הידועה גם כ"קשת השער למערב", היא המבנה הידוע ביותר בעיר סנט לואיס שבמיזורי, ארצות הברית. הקשת היא חלק מהפארק הלאומי קשת השער וממוקמת על הגדה המערבית של נהר המיסיסיפי.
הקשת נבנתה בשנים 1963-1965 על שטח פארק שהוכרז כבר ב-1935 לציון רכישת לואיזיאנה ומסעם הנועז של צמד החוקרים לואיס וקלארק. הפארק משתרע על שטח של 368 דונם, וכולל מלבד הקשת גם את בית המשפט הישן של סנט לואיס, ואת מוזיאון ההתרחבות מערבה השוכן במבנה תת-קרקעי מתחת לקשת. במבנה התת-קרקעי גם מוצגים סרטי IMAX, בעיקר בנושאי טבע ובית קולנוע נוסף המציג סרטים על הקשת.
הקשת היא אחת מאטרקציות התיירות החשובות בארצות הברית ופוקדים אותה כשלושה מיליון תיירים מדי שנה, שנייה רק לאנדרטת לינקולן במספר התיירים השנתי במבנה כלשהו. הקשת מסמלת את "שער הכניסה" למערב ארצות הברית ומוקדשת למתיישבים שפרצו את הדרך מערבה במאה ה-19. מתיישבים אלה החלו את מסעם מערבה בעיר סנט לואיס.
הקשת נחשבת למבנה אדריכלי מרשים שזיכה את מתכנניו בפרסום רב. גובה הקשת הוא 192 מטרים. המרחק בין שתי רגלי הקשת בבסיס גם הוא 192 מטרים. הקשת היא המבנה הגבוה ביותר בסנט לואיס, ועל פי חוק נאסר לבנות בעיר מבנה גבוה יותר.
המבנה
המבנה בנוי בצורת קשת בעלת יציבות רבה ושימוש אופטימלי בחומר. צורת הקשת המדויקת היא של קו השרשרת - הצורה המתקבלת כאשר תולים כבל או שרשרת באופן חופשי - במהופך, כך שהמרחק בין שני הקצוות שווה לגובה הקשת. את הקשת תכנן האדריכל הפיני-אמריקאי אירו סארינן, שזכה בתחרות על תכנון האנדרטה ב-1947, יחד עם מהנדס הבניין האנסקארל באנדל (Hannskarl Bandel). באנדל, שהיה מופקד על תכנון שלד המבנה, חוזקו ויציבותו, זכה לפרסום רב בעקבות בניית הקשת.
הקשת נראית פשוטה ומינימליסטית אך תכנונה, ובעיקר תכנון בנייתה, היה פרויקט מורכב ביותר. היא בנויה מ-71 חוליות בכל אחד משני צדיה, המחוברות זו מעל זו ונפגשות בחלק העליון. כל חוליה תוכננה ויוצרה בנפרד במפעל והובאה לאתר לצורך הרכבתה במעלה הקשת. כל חוליה היא משולש חלול העשוי פלדת אל-חלד שבתוכו נדחס בטון ובמרכזו חלל אוויר. בתוך חלל אוויר זה נוסעות קרוניות מיוחדות, המשמשות כמעליות העולות לתצפית תיירותית שנמצאת בחלל שבחוליות הקשת העליונות. הקרוניות תוכננו להסתובב במתקן ההסעה כך שהיושבים בו יישארו במצב אופקי במהלך העלייה לאורך הקשת העקמומית. מידותיהן של החוליות מחושבות באמצעות קוסינוס היפרבולי, המתאר את קו השרשרת. חתך כל חוליה הוא משולש שווה-צלעות שאחד מקודקודיו פונה אל מרכז הקשת וצלעו הנגדית פונה אל חוץ המבנה. בכך התקבלה צורה אסתטית ויציבה, והמבנה מסוגל להתנגד לרוחות טוב יותר, משום שרוח הנושבת בניצב למישור הקשת גורמת לה להילחץ אל תוך עצמה.
הבעיה העיקרית בתכנון הקשת הייתה חוסר יציבותה של הקשת במהלך הבנייה. קשת היא מטבעה מבנה חזק ויציב, אך עד השלמתה, ולפני הנחת אבן הראשה שלה, היא אינה יציבה. גובה הקשת הוא 192 מטר, ובשל גובהה לא ניתן היה להקים פיגומים חיצוניים. בניית הקשת בוצעה לבסוף בשלושה שלבים:
לאחר גמר הבנייה הוסרו העגורנים, כבלי המתיחה והמסבכים.
במוזיאון הנמצא בקשת מוקרן סרט המציג את הרקע להקמת הקשת, את מהלך הבנייה, את הבעיות ההנדסיות שעמדו בפני המתכננים ואת יום סיום הבנייה. במשך הבנייה לא נהרג אף עובד, אף על פי שבטרם הבנייה העריכו שפרויקט בסדר גודל כזה יכול לגבות 10–50 קורבנות.
נתונים טכניים
צורתה של הקשת היא לפי נוסחת קו השרשרת (עקומה קטנרית - catenary), שהיא צורתה הטבעית של שרשרת התלויה בהשפעת כוח המשיכה בין שני קצוות, אולם בהיפוך. צורה זו מקנה לקשת יציבות מרבית.
המתמטיקה של מבנה הקשת
כאמור, הקשת בנויה בצורת קו שרשרת הפוך, צורה שנותנת יציבות מרבית לקשתות. הנוסחה שהוגשה עם תוכניות הבנייה פשוטה למדי:
נוסחה זו מתארת את הצנטרואיד (קו מרכז הכובד) של הקשת שעובר בתוכה, וקושרת בין \ X - המרחק האופקי מקצה אחד של הצנטרואיד, ל-\ Y - גובה הצנטרואיד של הקשת באותה נקודה:
\ L, \ A ו-\ C הם קבועים שנגזרים מתוך ממדי הקשת:
פעלולים
חל איסור מוחלט על טיפוס, צניחה על ראש הקשת, קפיצת בנג'י ממנה, קפיצת בסיס או טיסה בין רגלי הקשת, והעובר על כך מסתכן בקנס גבוה ובמאסר בפועל. למרות זאת, עם השנים נמצאו כמה הרפתקנים שניסו את כוחם בפעלולים מסוכנים:
אירועים
רחבת הקשת ופארק ג'פרסון מהווים מוקד לאירועים המוניים בעיר סנט לואיס. המפורסם שבאירועים אלה הוא סוף השבוע של יום העצמאות של ארצות הברית, החל ב-4 ביולי. האירועים ביום זה הם הגדולים ביותר בארצות הברית וכוללים מופעי בידור, להקות זמר, מתקני משחקים לילדים, פארק שעשועים נייד ודוכני מזון ומשקה. פעמיים ביום מתקיים מפגן אווירי של מיטב טייסי הפעלולים בארצות הברית. המפגן האווירי נפתח במפגן צניחה חופשית כאשר הצנחנים עוברים בין רגלי הקשת, בדרך לנקודת הנחיתה. חברת בואינג, שלה מפעל תכנון והרכבה של מטוסים צבאיים בעיר, מממנת תצוגה של מטוסי קרב דוגמת מטוס הקרב-הפצצה מקדונל דאגלס AV-8B הרייר II הממריא אנכית, או המפציץ האסטרטגי B-2. שיאם של האירועים במופע זיקוקין די-נור מרהיב שנמשך כ-30 דקות, והוא הארוך ביותר בארצות הברית.
Legend
Legend הוא אלבום אוסף של בוב מארלי והויילרס, שיצא ב-8 במאי 1984 בחברת התקליטים Island. האלבום נמצא במקום ה-54 ברשימת האלבומים הנמכרים ביותר בכל הזמנים בארצות הברית, עם למעלה מעשרה מיליון עותקים שנמכרו בארצות הברית בלבד. במקור כלל האלבום עשרה מבין אחד עשר השירים של מארלי שהגיעו לרשימת 40 הראשונים במצעד הבריטי, שלושה שירים מהתקופה המוקדמת של ההרכב המקורי של הלהקה, וכן שיר נוסף מאלבום האולפן האחרון של מארלי שיצא לאחר מותו, Uprising; כולם בגרסאות הרדיו המקוצרות שלהם. ב-1995 יצאה בחברת התקליטים Tuff Gong גרסת תקליטור, עם אותה רשימת שירים, אך הפעם בגרסתם המקורית ובאורך מלא. כמו כן יצאה גרסה בקלטת שכללה שני שירים נוספים, "Easy Skanking" (מהאלבום Kaya) ו-"Punky Reggae Party", השיר ה-11 מרשימת השירים שהגיעו ל-40 הראשונים במצעד הבריטי. כאשר יצאה מהדורה חדשה ומיוחדת לאלבום בשנת 2002, נכללו בה גם שני שירים אלו.
על אף שהאלבום ספג ביקורת משום ששיריו נבחרו על פי הפופולריות שלהם, ולא בשל ההערכה המקצועית להם זכו, ולמרות הטענות כי הוא אינו מייצג את יצירתו המוקדמת של מארלי (עם ההרכב המקורי של הוויילרס, שכלל גם את פיטר טוש ובוני ויילר), הוא שומר בעקביות על מעמדו כאלבום הנמכר ביותר של מארלי ושל ז'אנר הרגאיי בכלל.
רשימת השירים
כל השירים נכתבו על ידי בוב מארלי, אלא אם מצוין אחרת בסוגריים.
הגרסה המקורית
צד ראשון: צד שני:
אתלטיקו מדריד
קלוב אתלטיקו דה מדריד (בספרדית: Club Atlético de Madrid) היא קבוצת כדורגל ספרדית מהעיר מדריד. הקבוצה נוסדה ב-26 באפריל 1903 ומשחקת בלה ליגה, הליגה הבכירה בספרד. המועדון זכה 11 פעמים באליפות הליגה הספרדית ו-10 פעמים בגביע המלך הספרדי. כמו כן, לזכותה של הקבוצה זכייה בגביע אירופה למחזיקות גביע (1962), שלוש זכיות בליגה האירופית (2010, 2012, 2018) וזכייה אחת בגביע הבין-יבשתי (1974). היא הפסידה שלוש פעמים בגמר גביע אירופה וליגת האלופות (1974, 2014, 2016).
בשנים 1966–2017 ערכה הקבוצה את משחקיה הביתיים באצטדיון ויסנטה קלדרון, אשר הכיל 54,907 מקומות ישיבה. בשנת 2017 עברה הקבוצה לאצטדיון סיביטאס מטרופוליטנו בעל תכולה של 68,456 מקומות ישיבה.
במהלך ההיסטוריה של המועדון, דבקו בו מספר כינויים: Los Colchoneros (תעתיק: לה קולצ'ונרוס; יצרני המזרנים), כינוי שדבק בקבוצה משום שבעת הקמתה מדיה האדומים-לבנים היו דומים לקצוות המזרנים אשר היו מיוצרים באותה התקופה. במהלך שנות ה-70, דבק בשחקניה גם הכינוי Los Indios (האינדיאנים), מכיוון שעם הסרת ההגבלה על החתמת שחקנים זרים הוחתמו באתלטיקו שחקנים רבים מדרום אמריקה. עם זאת, ישנן מספר תאוריות שמציעות הסברים אחרים לכינוי, ובהן הימצאותו של האצטדיון הביתי שלה על גדות נהר המנסנרס (Manzanares), או משום שהאינדיאנים היו אויביהם של הלבנים שהתיישבו בצפון אמריקה, וכינויה של היריבה העירונית של אתלטיקו, ריאל מדריד, הוא "הלבנים", ולכן כינוי זה מתאים לקבוצה.
אחד מבעלי הקבוצה הנוכחיים הוא המיליארדר הישראלי, איש העסקים עידן עופר (33%).
הקמה ושנים ראשונות (1939-1903)
אתלטיקו מדריד נוסדה בתאריך ה-26 באפריל 1903, על ידי שלושה סטודנטים ממוצא בסקי שהתגוררו במדריד. מייסדים אלו ראו במועדון החדש קבוצת בת של אתלטיק בילבאו, קבוצת הילדות שלהם, ולכן בשנותיו הראשונות של המועדון מדי הקבוצה היו בצבע כחול-לבן בדומה למדיה של אתלטיק בילבאו דאז. בשנת 1904 הצטרפו אליהם חברים שפרשו מריאל מדריד. ב-1911 שינתה הקבוצה את מדיה לצבעים הנוכחיים, אדומים-לבנים. באותה התקופה, נהוג היה בספרד לכסות מזרני שינה בבד הצבוע בפסים אדומים ולבנים - ועל כן דבק באתלטיקו הכינוי Los Colchoneros יש המאמינים כי הכינוי דבק בהם מכיוון שיצרו את המדים מאותם הבדים בהם השתמשו לייצור מזרנים, על מנת לחסוך בהוצאות - איך אין לכך ראיות ברורות. הסבר אחר שניתן לשינוי צבעי הקבוצה הוא שכמו אתלטיק בילבאו גם אתלטיקו מדריד רכשו מדים כחולים-לבנים מקבוצת בלקברן רוברס האנגלית. חואניטו אלורדיי, שחקן הקבוצה וחבר במועצת המנהלים של אתלטיקו, נשלח לאנגליה כדי לרכוש מדים מבלקברן, אך לאחר שלא מצא מדים אלו, קנה במקומם מדים מקבוצת סנדרלנד, שמדיה הם אדומים-לבנים. אתלטיקו מדריד החליטה לאמץ את החולצה האדומה-לבנה, אך השאירו את המכנסיים הכחולים.
חלקת האדמה הראשונה של אתלטיקו הייתה הרודנה דה ואלקס, שהייתה ממוקמת באזור הפועלים בצדה הדרומי של העיר מדריד. בשנת 1919 רכשה חברת אורבניזדורה מטרופוליטאנו, החברה שניהלה את מערכת התקשורת התת-קרקעית במדריד, חלקת אדמה ליד אוניברסיטת סיודאד. בשנת 1921, הפכה אתלטיקו מדריד למועדון עצמאי, שלא היה תלוי יותר באתלטיק בילבאו. כחלק מהפרויקט החדש, החברה בנתה את אצטדיונה הראשון של אתלטיקו מדריד, ה"מטרופוליטאנו", שנפתח בשנת 1923, והיו בו 35,800 מושבים. ה"מטרופוליטאנו" שימש את המועדון עד שנת 1966, אז נחנך אצטדיונה של הקבוצה עד שנת 2017, אצטדיון ויסנטה קלדרון. בימינו מארחת הקבוצה את משחקיה באצטדיון מטרופוליטנו.
עד שנת 1920, זכתה אתלטיקו מדריד 3 פעמים באליפויות האזוריות והייתה סגנית גביע המלך הספרדי בשנת 1921, לאחר שהפסידה 1–4 לאתלטיק בילבאו. בשנת 1926 אתלטיקו מדריד הגיעה שוב לגמר, בו הפסידה 2–3 בהארכה, לקבוצת ברצלונה. בשנת 1928 הוזמנה הקבוצה לפתיחת הליגה הספרדית, שנוסדה שנה מאוחר יותר, בשנת 1929. במהלך עונת הבכורה של הקבוצה בליגה הבכירה, מאמן הקבוצה היה פרד פנטלנד האנגלי. לאחר 2 עונות בלבד בליגה הראשונה, ירדה אתלטיקו מדריד לליגת המשנה הספרדית. לאחר 3 עונות חזרה הקבוצה לליגה הבכירה. אך סיימה את עונת 1935/1936 במקום ה-11 המוביל לליגת המשנה, כשבמהלך העונה מונה ז'וזפ סמיטייר למשרת המאמן במקום פנטלנד. בעקבות מלחמת האזרחים שפרצה בספרד, הליגה הושבתה למשך שלוש שנים.
אתלטיקו אוויאסיון מדריד (1947-1939)
למזלה של אתלטיקו נמנע מריאל אוביידו לשחק בליגה הבכירה עם חידושה בעונת 1939/1940 כיוון שאצטדיונה נהרס בהפצצות, ונפסק כי זהות מחליפתה בליגה תיקבע במשחק בין אתלטיקו מדריד לאוסאסונה אשר הייתה אמורה לרדת לליגת המשנה אף היא. אתלטיקו גברה על אוסאסונה בתוצאה 1–3 ונשארה בליגה הבכירה. כאשר חודשה הליגה, התמזגה אתלטיקו מדריד עם קבוצת הכדורגל מסרגוסה, אוויאסיון נסיונל והפכה לאתלטיקו אוויאסיון מדריד. אוויאסיון נסיונל הייתה קבוצת כדורגל שנוסדה על ידי חברים בחיל האוויר הספרדי ומשנדחתה על ידי פדרציית הכדורגל הספרדית המלכותית, החליט המועדון להתמזג עם אתלטיקו מדריד, שהסכימה כיוון ששמונה משחקניה נהרגו במלחמת האזרחים. בעונה זו זכתה הקבוצה באליפות הראשונה בתולדותיה, כשאת הקבוצה מאמן ריקרדו זאמורה. הקבוצה הצליחה לשמור על התואר גם בעונה הבאה, עונת 1940/1941. השחקן המשפיע ביותר בתקופה זו היה הקפטן חֶרְמַן גומס, שהגיע מראסינג סנטאנדר בשנת 1939, ששיחק בתפקיד הקשר המרכזי במשך 8 עונות רצופות במדי הקבוצה, עד עונת 1947/1948, ולצידו הקשרים מצ'ין ורמון גבילונדו. על פי רבים, הקישור וצורת המשחק הייחודית של גומז, הייתה זו שהפכה את אתלטיקו מדריד לאחת הקבוצות החזקות בספרד. בשנת 1947 החליט המועדון להשתחרר מהקשר הצבאי לאוויאסיון, וחזר לשמו הקודם אתלטיקו מדריד. באותה שנה התרחש הניצחון השיא של אתלטיקו מול ריאל מדריד, 0-5. זהו הניצחון הגדול ביותר של אתלטיקו בדרבי מול היריבה המושבעת, ריאל מדריד, עד היום.
עידן הזהב (1965-1947)
תחת המאמן הארגנטינאי הלניו הררה ועם הכוכב המרוקאי לארבי בן בארק זכתה אתלטיקו באליפות פעמיים נוספות בשנים 1950 ו-1951. עם עזיבתו של הררה בשנת 1953 עד סוף שנות ה-50 לא הצליח המועדון לאיים על הבכורה שלרוב נשמרה ברשותן של ריאל מדריד וברצלונה, כשהישג השיא היה בעונת 1957/1958 אותה סיים במקום השני תחת הובלתו של המאמן פרדיננד דוצ'יק הצ'כוסלובקי. מיקום זה הביא את אתלטיקו לגביע אירופה לאלופות, מאחר שריאל מדריד, אלופת ספרד המכהנת, הייתה אז גם אלופת אירופה המכהנת. עם חלוץ החוד הברזילאי ואוה, ועם הקיצוני הספרדי אנריקה קויאר, הגיעה אתלטיקו מדריד לשלב חצי הגמר, לאחר שהדיחו את דרומקונדרה האירית, את צסק"א סופיה הבולגרית ואת שאלקה מגרמניה המערבית. בחצי הגמר הודחה אתלטיקו על ידי ריאל מדריד: ריאל ניצחה 2:1 בסנטיאגו ברנבאו, אתלטיקו ניצחה 0:1 במטרופוליטאנו, ובמשחק החוזר ניצחה ריאל 2:1 באצטדיון לה רומרדה שבסרגוסה.
בשנות ה-60 וב-שנות ה-70, אתלטיקו קראה תיגר על מעמדה של ברצלונה כקבוצה השנייה בחוזקה בספרד, כאשר במקום הראשון שלטה באופן בלתי מעורער ריאל מדריד. לעומת זאת, אתלטיקו זכתה לנקמה משלה, כאשר החתימה את מאמן ריאל מדריד לשעבר, חוסה וייונגה, וניצחה את ריאל מדריד פעמיים ברציפות בגמר גביע המלך הספרדי, ב-1960 וב-, וזכתה בו לראשונה. בשנת 1962 זכתה אתלטיקו בגביע אירופה למחזיקות גביע, לאחר תיקו 1-1 עם פיורנטינה בגמר, וניצחון 0–3 במשחק החוזר. לאחר שנה שוב הגיעה הקבוצה לגמר בטורניר זה, אך אז הפסידה 1–5 לטוטנהאם הוטספר האנגלית. אנריקה קויאר המשיך להיות שחקן משפיע בתקופה זו, יחד עם הקשרים מיגל ג'ונס ואדלרדו רודריגס.
פריצת הדרך באירופה (1974-1965)
השנים הטובות ביותר של אתלטיקו הגיעו במקביל לשנים הטובות של ריאל מדריד, שהייתה יותר דומיננטית וזכתה ביותר תארים. בין השנים 1961 - 1980 זכתה ריאל מדריד 14 פעמים באליפות. אתלטיקו הייתה היריבה המרכזית שנגסה בשליטה של היריבה העירונית בספרד וזכתה בארבע אליפויות בשנים, , 1973 ו-1976. מלבדן רק ולנסיה וברצלונה זכו באליפות בתקופה זו - כל אחת פעם אחת.
תקופת לואיס אראגונס כמאמן (1987-1974)
זמן קצר לאחר התבוסה בגמר גביע אירופה לאלופות, פרש לואיס אראגונס ממשחק פעיל, ומיד מונה למאמן אתלטיקו מדריד. בסך הכל, אימן אראגונס את אתלטיקו ב-4 קדנציות שונות: 1974-1980, 1982-1987, 1991-1993, 2001-2003. הצלחתו של אראגונס הגיעה במהירות: מאחר שבאיירן מינכן זכתה בגביע אירופה לאלופות, היא הייתה אמורה להשתתף בגביע הבין-יבשתי, אך בעקבות לחץ של משחקים שהיה לבאיירן, הוחלט על ידי הנהלת הקבוצה הגרמנית לא להשתתף. אתלטיקו מדריד, שהייתה סגנית גביע אירופה, הוזמנה במקום. הקבוצה שיחקה נגד אינדפנדיינטה הארגנטינאית, זוכת גביע ליברטדורס. המשחק הראשון, שנערך באצטדיון ליברטדורס דה אמריקה שבבואנוס איירס, נגמר בניצחון 0–1 לאינדפנדיינטה. המשחק השני, שנערך באצטדיון ויסנטה קלדרון, נגמר בניצחון 0–2 של אתלטיקו ובזכייה היסטורית של אתלטיקו מדריד בגביע הביניבשתי. בשנת 1976 הוביל אראגונס את אתלטיקו לזכייה בגביע המלך, לאחר ניצחון 0–1 על ריאל סרגוסה בגמר. שנה לאחר מכן, בשנת 1977 זכתה אתלטיקו באליפות.
במהלך הקדנציה השנייה של אראגונס כמאמן אתלטיקו מדריד, בעונת 1984/1985, הגיעה הקבוצה למקום השני אך זכתה בגביע המלך. שחקן משמעותי בהישגי הקבוצה בעונה זו היה הוגו סאנצ'ס המקסיקני, שגם זכה בתואר הפיצ'יצ'י לאחר שהבקיע 19 שערי ליגה. בעקבות הצלחתו נרכש סאנצ'ס על ידי היריבה העירונית ריאל מדריד, אך למרות עזיבתו אראגונס המשיך להוביל את אתלטיקו להצלחה והיא זכתה בסופר קאפ הספרדי עם ניצחון 1–3 על ברצלונה. בעונת 1985/1986 הגיעה אתלטיקו לגמר גביע אירופה למחזיקות גביע, אך הפסידה 0–3 לדינמו קייב.
תקופת חסוס חיל (2003-1987)
בשנת 1987, הפוליטיקאי ואיש העסקים הספרדי חסוס חיל, נבחר לנשיא המועדון. בזמן בחירתו חלפו עשר שנים מאז הזכייה האחרונה של אתלטיקו באליפות, והמועדון היה נואש להצלחה בליגה. מסיבה זו, חיל הוציא כספים רבים וביצע מספר החתמות יקרות, בהן החתמתו של פאולו פוטרה, הקיצוני הפורטוגלי שהגיע מפורטו. אך למרות כל ההוצאות הגבוהות הקבוצה זכתה בשני תארים בלבד: שתי זכיות רצופות בגביע המלך, בעונות 1990/1991 ו-1991/. הכי קרוב שהגיעה אתלטיקו בשנים אלו לזכייה בתואר האליפות הייתה בעונת 1990/1991, לאחר שסיימה במקום ה-2 בליגה, 10 נקודות פחות מברצלונה של יוהאן קרויף. כל זה גרם ליחס שלילי לאופן שבו ניהל חיל את המועדון שמינה ופיטר מאמנים במהירות. בין המאמנים שמונו ופוטרו על ידי חיל היו: ססאר לואיס מנוטי, רון אטקינסון, חאבייר קלמנטה, טומיסלב איביץ', פרנסיסקו מטורנה, אלפיו באסילה וגם אחד הסמלים של הקבוצה הגדולה לואיס אראגונס. בנוסף אחד המהלכים שעשה חיל והתבררו מאוחר יותר כטעות גדולה, היה סגירת מחלקת הנוער של המועדון בשנת, שבעקבותיה עזבו שחקני נוער מבטיחים, בהם ראול בן ה-15, שעזב ליריבה העירונית ריאל מדריד.
בעונת, המועדון נאבק נגד הירידה לליגת המשנה, וניצל רק בזכות תוצאת תיקו במשחק במחזור האחרון. בעקבות המצב אליו הגיעה הקבוצה, בוצעו שינויים משמעותיים: חיל החתים את המאמן הסרבי רדומיר אנטיץ' ובחלון ההעברות עזבו שחקנים רבים את הקבוצה. הקבוצה פתחה את עונת עם המאמן החדש ושחקנים שנותרו מהעונה הקודמת (בתוכם: חוסה לואיס קמינרו, דייגו סימאונה, קיקו) לצד החתמות חדשות: מילינקו פאנטיץ', לובוסלב פנב, סנטיאגו דניה וחוסה פרנסיסקו מולינה. ובעונה זכתה סוף סוף אתלטיקו באליפות, 19 שנה מאז האליפות הקודמת, ואף השלימה דאבל כשזכתה גם בגביע המלך בעונה זו.
בעונת שיחקה אתלטיקו לראשונה בליגת האלופות. הקבוצה פתחה את העונה עם ציפיות ושאיפות חדשות, ובנוסף עם החתמות חדשות - חואן אדוארדו אסניידר שהגיע מריאל מדריד, וראדק בייבל הצ'כי שהרשים ביורו 1996, בו הגיעה נבחרת צ'כיה לגמר. אך הקבוצה אתלטיקו לא מימשה את הציפיות שתלו בה. בליגה הסיכויים לזכייה אבדו, ומליגת האלופות הקבוצה הודחה הודחו בשלב רבע הגמר לאחר צמד משחקים מול אייאקס אמסטרדם. בעונה הבאה,, ההוצאות גדלו אף יותר מההוצאות בעונות הקודמות, עם החתמות של כריסטיאן ויירי האיטלקי ושל ז'וניניו פאוליסטה הברזילאי. אף על פי שאנטיץ' הביא את תואר האליפות, הוא הוחלף לקראת סוף העונה באריגו סאקי, ש"שרד" במשרת המאמן פחות מ-6 חודשים. לאחר מכן חזר אנטיץ', שהוחלף לאחר חודשיים בלבד בקלאודיו ראניירי.
לקראת סוף שנת 1999 הושעו חסוס חיל וכל הצוות שלו על ידי פדרציית הכדורגל הספרדית המלכותית, והם נחקרו בחשד לשימוש לרעה בכספי המועדון. הממשלה מינתה את חוסה מנואל רובי לתפקיד הנשיא הזמני של המועדון. השעייתו של חיל גרמה לאי סדר במועדון, דבר שבא לידי ביטוי גם בהישגי הקבוצה. במרץ 2000, כאשר הקבוצה נמצאת במקום ה-17 ועל סף ירידה, הגיש ראניירי את התפטרותו מתפקיד המאמן. חזרתו של אנטיץ' לקבוצה לא עזרה לקבוצה בליגה, ועל אף שהגיעה לגמר גביע המלך בו הפסידה 1–2 לאספניול, היא ירדה לליגת המשנה לאחר שסיימה במקום ה-19. אתלטיקו בילתה שתי עונות בליגה השנייה, עד שלבסוף הצליחה לחזור לליגה הבכירה, בעונת, כאשר המאמן שהחזיר אותה לליגה הראשונה היה לואיס אראגונס. שהוסיף לאמן את הקבוצה גם בעונת החזרה לליגה הראשונה והיה הראשון לתת לפרננדו טורס הצעיר לשחק בליגה, במשחק נגד ברצלונה בקאמפ נואו בו טורס הבקיע את שער השויון והציל את אתלטיקו מהפסד.
במאי 2003 הגיש חיל באופן רשמי את התפטרותו מהקבוצה.
תקופת חאבייר אגירה (2009-2006)
בשנת 2006 מונה חאבייר אגירה למאמנה של אתלטיקו מדריד. עם מינויו של אגירה, הגיע לאתלטיקו החלוץ הצעיר סרחיו אגוארו.
בחודש יולי 2007 עבר פרננדו טורס, אחד השחקנים המוכרים ביותר עם אתלטיקו מדריד, לליברפול מהפרמייר ליג, שהעבירה לאתלטיקו עבורו 26,500,000 ליש"ט. לאחר העזיבה של טורס, החתימה הקבוצה את החלוץ האורוגוואי דייגו פורלאן, שזכה בתואר הפיצ'יצ'י ובנעל הזהב האירופית בהיותו בוויאריאל. בעונת הגיעה אתלטיקו לשלב 32 האחרונות בגביע אופ"א אך הפסידה לבולטון וונדררס. הקבוצה הגיעה גם לרבע גמר גביע המלך בו הודחה על ידי ולנסיה. בעונה זו סיימה הקבוצה במקום הרביעי בליגה והעפילה למוקדמות ליגת האלופות. סרחיו אגוארו, דייגו פורלאן, סימאו והשוער לאו פרנקו החזירו את אתלטיקו למפעל הבכיר של הכדורגל האירופי מאז ההפסד ברבע הגמר לאייאקס אמסטרדם בעונת.
לאחר מינויו של רסינו השיגה הקבוצה עונה נוספת את המקום ה-4 בליגה המוביל לליגת האלופות. דייגו פורלאן זכה בתואר הפיצ'יצ'י וגם בתואר נעל הזהב האירופית, לאחר שהבקיע 32 שערי ליגה באותה עונה. אתלטיקו ראתה את ההצלחה בליגה המקומית כהזדמנות לחזק את הסגל שלה. במקום השוער לאו פרנקו שעזב עלה מקבוצת הנוער שוער צעיר ומבטיח, דויד דה חאה. למרות לחץ מצד מועדונים גדולים לרכוש את פורלאן ואגוארו, החליטה אתלטיקו שלא למכור אותם ושמרה על הבסיס ההתקפי שלה, בתקווה להצלחה בעונה הבאה.
בתחילת עונת מיעטה אתלטיקו לנצח בליגה, ולאחר שהפסידה בתוצאה 0–4 לצ'לסי ב-21 באוקטובר 2009 במסגרת ליגת האלופות, עזב רסינו את הקבוצה. לאחר שלא הצליחה אתלטיקו להביא את המאמן הדני מיכאל לאודרופ, החתימה הקבוצה את קיקה סאנצ'ס פלורס למאמנה עד לסוף העונה.
ההצלחה באירופה ודייגו סימאונה (2010-)
אף על פי שהקבוצה המשיכה לפגר במקצת בליגה, אותה סיימה לבסוף במקום ה-9, היא הצליחה לסיים במקום ה-3 בשלב הבתים של ליגת האלופות והעפילה לשלב 32 האחרונות של הליגה האירופית. לאחר ניצחונות על גלאטסראיי, ספורטינג ליסבון, ולנסיה וליברפול, העפילה למשחק הגמר אשר נערך בהמבורג ארנה. אתלטיקו ניצחה בתוצאה 1–2 את פולהאם, מצמד של דייגו פורלאן שכבש את שער הניצחון בדקה ה-116 במסגרת הארכה, וזכתה בגביע ובתואר אירופי ראשון מאז עונת 1961/1962. בנוסף, הגיעה אתלטיקו לגמר גביע המלך, בו התמודדה נגד סביליה אך הפסידה 0–2 במשחק שנערך בקאמפ נואו. בזכות הזכייה בגביע אופ"א, העפילה אתלטיקו למשחק הסופר קאפ האירופי ב-2010 וניצחה 0–2 את אינטר מילאנו, זוכת ליגת האלופות.
גם בעונת התקשתה הקבוצה להגיע לצמרת הליגה. כמו כן, הודחה הקבוצה מגביע המלך בשלב רבע הגמר והודחה משלב הבתים של הליגה האירופית לאחר שסיימה במקום ה-3 את שלב הבתים. חוסר ההצלחה הוביל לעזיבתו של פלורס עוד לפני סיום העונה. במקום פלורס מונה המאמן גרגוריו מנסאנו, שהוביל את הקבוצה למקום ה-7 בליגה שהעניק כרטיס למוקדמות הליגה אירופית. מנסאנו עצמו הוחלף בדייגו סימאונה בחודש דצמבר 2011, בעקבות פתיחת עונה חלשה של הקבוצה.
לקראת עונת הוחתם בקבוצה רדאמל פלקאו הקולומביאני, שנרכש מפורטו תמורת 40 מיליון אירו, הסכום הגבוה ביותר ששילמה אתלטיקו עבור שחקן כלשהו. סימאונה הוביל את הקבוצה לזכייה נוספת בליגה האירופית, שמו החדש של גביע אופ"א, לאחר ניצחון 0–3 על אתלטיק בילבאו במשחק הגמר, בו פלקאו הבקיע צמד. שוב, בזכות הזכייה בליגה האירופית, העפילה אתלטיקו לסופר קאפ האירופי, וניצחה 1–4 את צ'לסי. במשחק זה כבש פלקאו שלושער.
בעונת ניצחה אתלטיקו את ריאל מדריד 1–2 בגמר גביע המלך. היה זה הניצחון הראשון של אתלטיקו על ריאל מזה 14 שנים. עונה זו הייתה אחת העונות המוצלחות של אתלטיקו, לאחר שסיימה במקום ה-3 בליגה והבטיחה את מקומה בשלב הבתים של ליגת האלופות. באותה עונה, בליגה האירופית, סיימה הקבוצה את שלב הבתים במקום השני, שהקנה לה כרטיס לשלב 32 האחרונות בו הודחה על ידי רובין קאזאן.
בעונת גברה הקבוצה על ריאל מדריד וברצלונה שנחשבו לעדיפות, וזכתה באליפות העשירית בתולדותיה, ולראשונה מזה 18 שנים. בעונה זו העפילה הקבוצה גם לגמר ליגת האלופות, לאחר שגברה על מילאן בשמינית הגמר, ברצלונה ברבע הגמר ועל צ'לסי בחצי הגמר, אך הפסידה בגמר ליריבתה העירונית, ריאל, בתוצאה 1–4 לאחר הארכה.
לאחר ההצלחה חסרת התקדים בעונה זו, שינה סגל הקבוצה את פניו: שחקנים מוכרים שהובילו את הקבוצה עזבו, דוגמת דייגו קוסטה, טיבו קורטואה, פיליפה לואיס ודויד וייה, ומנגד רכשה הקבוצה שחקנים בסכומים גבוהים, כגון אנטואן גריזמן ב-30 מיליון אירו, מריו מנדז'וקיץ' ב-22 מיליון אירו, יאן אובלק ב-16 מיליון אירו (השוער היקר ביותר בתולדות הלה ליגה) ועוד. בכך, הפך קיץ 2014 לקיץ בו הוציאה אתלטיקו את הסכומים הגבוהים ביותר על רכישת שחקנים אי פעם.
את עונת פתחה עם זכייה בסופר קאפ הספרדי בפעם הראשונה מזה 29 שנה, ובפעם השנייה בסך הכול, כאשר גברה על היריבה העירונית ריאל מדריד, בתוצאה 1–2 סיכום שני המשחקים (1-1 בחוץ, 1-0 בבית).
בעונת 2015/2016 סיימה אתלטיקו מדריד במקום השלישי בלה-ליגה. הגיעה לגמר ליגת האלופות בפעם השלישית בהיסטוריה, שם פגשה את ריאל מדריד, כמו לפני שנתיים. אתלטיקו מדריד הפסידה לריאל מדריד בפנדלים וסיימה סגנית.
בעונת 2016/2017 סיימה במקום השלישי בלה-ליגה, והודחה בחצי גמר ליגת האלופות על ידי ריאל מדריד בתוצאה של 2–4 בסיכום שני המשחקים.
בעונת 2017/2018 סיימה במקום השני בלה ליגה, הודחה מליגת האלופות בשלב הבתים משם הגיעה אל הליגה האירופית בה היא זכתה לאחר ניצחון של 0–3 במשחק הגמר על אולימפיק מרסיי הצרפתית, ורשמה זכייה שלישית במפעל, שנייה בעידן דייגו סימאונה. לאחר מכן זכתה בסופר קאפ האירופי כאשר ניצחה את ריאל מדריד בתוצאה 2–4.
לקראת 2020/2021 צירפה הקבוצה את לואיס סוארס מברצלונה, לאורך רוב העונה אתלטיקו הובילה את הטבלה, ובמחזור הסיום ניצחה את ריאל ויאדוליד וזכתה באליפות.
בעונת 2021/2022 בליגת האלופות הגיעה הקבוצה עד לשלב רבע הגמר שם הודחה על ידי מנצ'סטר סיטי בתוצאה 0–1 בסיכום שני המשחקים. את עונת 2021/2022 בלה ליגה סיימה הקבוצה במקום השלישי.
האצטדיון
המועדון שיחק את משחקי הבית שלו באצטדיון ויסנטה קלדרון שבדרום העיר מדריד עד שנת 2017. לפני כן, במקור, המועדון שיחק בקמפו דה אודונל עד 1923. לאחר השלמת האצטדיון מטרופוליטנו דה מדריד בשנת 1923, המועדון עבר לשחק שם עד שנת 1966, שאז בנייתו של הוויסנטה קלדרון הסתיימה.
האצטדיון הביתי של המועדון החל משנת 2017 הוא אצטדיון ונדה מטרופוליטנו, אשר במסגרת שיפוץ רחב הוסב מאצטדיון אולימפי לאצטדיון כדורגל בלבד. במסגרת השיפוץ, הורחבה הקיבולת של האצטדיון מ-20,000 מקומות ישיבה (כשהיה אצטדיון אולימפי) ל-68,456. במקור, האצטדיון היה בבעלות עיריית מדריד, שרצתה לארח את אולימפיאדת 2016, אך משום שהעיר ריו דה ז'ניירו נבחרה לארח את האולימפיאדה, הוחלט כי האצטדיון יועבר לבעלות אתלטיקו מדריד כבר בשנת 2011, ושהיא זו שתישא בעלויות ההרחבה. הוויסנטה קלדרון ייהרס, ויוחלף על ידי פארק מים על גדות נהר המנסנרס במדריד.
ההחלטה לעזוב את ויסנטה קלדרון לאחר שנים כה רבות בהן הוא שימש כאצטדיונה של הקבוצה, עוררה זעם בקרבם של חלק מאוהדי אתלטיקו, שדרשו להרחיב את האצטדיון הקיים ולא להחליפו לגמרי.
מגרשים ואצטדיונים לשעבר
הוונדה מטרופוליטנו הוא האצטדיון החמישי במספר שמשמש את אתלטיקו מדריד. לפניו היו:
סכסוך סוצ'י
סכסוך סוצ'י היה סכסוך גבולות משולש במעורבות הצבא האדום הבולשביקי, הצבא הלבן והרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה, כאשר כל השלושה שאפו להשתלט על העיר סוצ'י שלחופי הים השחור והאזורים הסמוכים. הסכסוך נחשב לחלק ממלחמת האזרחים ברוסיה והתמשך ברמה משתנה מיולי 1918 עד מאי 1919. הסכסוך הסתיים בתיווך בריטי שקבע את הגבול בין רוסיה לגאורגיה, שהוא הגבול הרשמי עד היום.
חטיבה 401
מלחמת ששת הימים ומלחמת ההתשה
החטיבה נוסדה בשנת 1967, כחטיבת מילואים לטנקי המגח בפיקודו של סא"ל אורי בר-און. למלחמת ששת הימים הגיעה החטיבה רק עם גדוד המילואים 46 שלחם בפתחת רפיח. לאחר מכן, הועברה החטיבה לצבא הסדיר ושירתה יחד עם חטיבה 14 באוגדת סיני (252). תפקיד האוגדה כלל החזקה בקו התעלה שהשתרע לאורך 160 קילומטרים. ב 1968 הועבר גדוד 79 מחטיבה 7 לחטיבה 401. החטיבה הייתה הראשונה לקלוט טנקי מגח 6 שנרכשו בכספי הסיוע האמריקני. גדודים 46 ו-79 של החטיבה השתתפו במבצע אסותא באזור א-צפי מדרום לים המלח מבצע שנערך במקביל לפעולת כראמה.
במהלך מלחמת ההתשה הייתה החטיבה בית יוצר לטנקיסטים מנוסים שהיוו את עיקר מערך המילואים שהשתתף במלחמת יום הכיפורים.
מלחמת יום הכיפורים
לפני מלחמת יום הכיפורים הוצבה החטיבה בחזית הדרום תחת פיקודה של אוגדה 252. שתי חטיבות האוגדה (401 ו-14) נהגו להחליף זו את זו מדי שלושה חודשים: אחת החטיבות הוצבה בקו המוצבים והשנייה בעורף לאימונים וטיפול בטנקים ובכלים אחרים. בעת זו היה דן שומרון, שעבר הסבה לחיל השריון מן הצנחנים, מפקד החטיבה. עם פרוץ המלחמה, היה תורה של חטיבה 401 להיות בעורף והיא הוצבה במחנות רפידים וביר תמדה. בפרוץ הקרבות, משיקולי פריסה ומיקום, הועבר גדוד 79 לחטיבה 14. בהתאם, גדוד 52 הועבר לחטיבה 401.
עם תחילת הצליחה, פתח חיל האוויר המצרי במטס הפצצה גדול. מפקדת החטיבה נפגעה ותשעה חיילים נהרגו. החטיבה קיבלה פקודה לנוע לעבר החלק הדרומי של תעלת סואץ ולחבור למעוזים. החטיבה ביצעה את הפקודה, אך הצעתו של דן שומרון לפנות את המוצבים נפלה על אוזניים ערלות. מפקד האוגדה, האלוף מנדלר הורה לאנשי המוצבים להישאר במעוזים ואסר על הפינוי. שומרון, מפקד החטיבה, ניסה להציל חלק מן הלוחמים שכותרו במעוזים, אך כשל.