cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אינטרפרון בטא 1a
רביף - rebif
רביף היא תרופה משנת-מחלה (DMD) המשמשת לטיפול בטרשת נפוצה, במקרים של תסמונות מבודדות קלינית, כמו גם בצורות נישנות של טרשת נפוצה והיא דומה לחלבון האינטרפרון בטא המיוצר על ידי גוף האדם. התרופה משווקת במשותף על ידי Merck Serono ו- Pfizer בארצות הברית, במעמד חריג לחוק "תרופות היתום". התרופה אושרה באירופה בשנת 1998 ובארצות הברית ב-2002; מאז אושרה התרופה ביותר מ-90 מדינות ברחבי העולם, כולל בקנדה ובאוסטרליה. חברת EMD סרונו היא בעלת הזכויות הבלעדיות לרביף בארצות הברית מאז ינואר 2016. רביף ניתנת באמצעות הזרקה תת-עורית שלוש פעמים בשבוע, וניתנת לאחסנה בטמפרטורת החדר, למשך עד 30 ימים.
תרופת רביף מאושרת לשיווק בישראל כתמיסה להזרקה תת-עורית, ומשמשת כטיפול בטרשת נפוצה, להקטנת תדירות ההתקפים ועוצמתם ולהאט את התקדמות המחלה. התרופה נכללת בסל הבריאות.
בטאפרון - betaferon
תרופת הבטאפרון מכילה אינטרפרון בטא-1b, הדומה לאינטרפרון בטא-1a וגם הוא מותווה לטיפול בטרשת נפוצה, אך מופיע במינון שונה וניתן בתדירות שונה. לכל אחת מהתרופות פרופיל שונה של בטיחות\יעילות. אינטרפרון בטא-1b משווק על ידי חברת באייר בלבד, בשם בטאסרון בארצות הברית ומחוץ לארצות הברית כבטאפרון.
ימי הודאה
ימי הודאה הם ימים מיוחדים בלוח השנה העברי, שנקבעו כדי להודות לאלוהים על הנסים שעשה לעם ישראל.
למעשה, שם זה כולל את חנוכה ואת פורים, שמהווים ימי הודאה מוסכמים לכל הדעות, ואת יום העצמאות ואת יום ירושלים, לדעות מסוימות.
שוני מהחגים
כדי להעניק לימי ההודאה את מעמדם הנכון, יש להבחין ביניהם לבין החגים. ישנן דעות על-פיהן בחנוכה ובפורים אין זה נכון לאחל "חג שמח", אלא "חנוכה שמח" ו"פורים שמח", אולם דעה זו אינה מקובלת על כל הרבנים. הברכה היידית "א ליכטיגע חנוכה" תתורגם לעברית כ"חנוכה מאיר" או "חנוכה מלא אור". הבחנה זו אינה מקובלת בציבור כיום.
שוני מהותי
ימי ההודאה שונים במהותם מהחגים. עם זאת שהתורה נותנת לחלקם טעם של זכירת יציאת מצרים, לחגים שציוויָם מן התורה שבכתב ישנה משמעות מכוננת כמעצבי יסוד של הדת היהודית; אולם ימי ההודאה הם בעלי אופי מכוון, משום שהתייסדו כהתייחסות לאירוע שאירע לאחר מתן תורה.
ימי הודאה שלא שרדו
במגילת תענית שחוברה בסוף ימי בית שני, מצוינים ימי חג שמקצתם נהוגים גם בימינו, אך רובם אינם נהוגים עוד. חנוכה ופורים הם שני ימי ההודאה הנהוגים כיום שנזכרים במגילת תענית, וכמו כן נזכר ט"ו באב כיום שמחה, יום שעדיין מצוין לפעמים כיום של שמחה. הימים הנזכרים במגילת תענית נקבעו כימי הודאה ציבוריים, לעומת ימי הודאה פרטיים ומשפחתיים. חנוכה ופורים הפכו לחלק אינטגרלי מלוח השנה היהודי, אולם ימים רבים שנקבעו על ידי חז"ל כימי הודאה לא שרדו, למשל ז' באייר. גישות שונות הועלו לפתרון השאלה מדוע דווקא חנוכה ופורים שרדו.
תקנת ימי הודאה חדשים
ריכוז עם ישראל, או התשועה שנוצרה למכלול עם ישראל בעקבות מלחמת העצמאות עוררה פולמוס. כך, דעות מסוימות שאפו לקבוע את יום ה' באייר (יום העצמאות) ליום הודאה כללי הנחגג על ידי מכלול עם ישראל; בהמשך לכך תמכו בקביעת יום כ"ח באייר (יום ירושלים) כיום הודאה כלל יהודי. היו שהתנגדו לקביעות אלו, מטעמים הלכתיים והשקפתיים, והוויכוח במישור ההלכתי וההשקפתי מתקיים אף כיום. תרחישים שונים הובילו לשינוי השקפתי ובעקבותיו לפסילת חלק מימי ההודאה החדשים; כך בעקבות ביצוע תוכנית ההתנתקות והאכזבה מהמדינה, חלקים מן הציבור החרד"לי הצהירו כי לא יקיימו יותר את יום העצמאות כיום הלל והודאה.
גאורג, דוכס בראונשווייג-לינבורג
גאורג, דוכס בראונשווייג-לינבורג (בגרמנית: Georg, Herzog zu Braunschweig und Lüneburg; 17 בנובמבר 1582 – 2 באפריל 1641) היה הדוכס של דוכסות בראונשווייג-לינבורג בין השנים 1635–1641.
ביוגרפיה
גאורג נולד ב-17 בנובמבר 1582 בצלה שהשתייכה לנסיכות לינבורג, לוילהלם, דוכס בראונשווייג-לינבורג ולדורותיאה מדנמרק, דוכסית בראונשווייג-לינבורג, בתם של כריסטיאן השלישי, מלך דנמרק ודורותיאה מסקסוניה-לאוונבורג.
לאחר מותו של פרידריך אולריך, דוכס בראונשווייג-לינבורג, חולקו בשנת 1635 שטחי בית ולף; גאורג קיבל את נסיכות קאלנברג שכללה את שטחי נסיכות גטינגן לשעבר, ואילו אחיו אוגוסט הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג קיבל את שטחי נסיכות לינבורג.
גאורג העביר את מקום מגוריו להנובר, שעל שמה נקראים צאצאיו בית הנובר. ב-2 באפריל 1641 מת גאורג, ובמקומו עלה לשלטון בנו כריסטיאן לודוויג, דוכס בראונשווייג-לינבורג.
התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר חזה
התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר חזה, הן התוצאות הטובות ביותר במשחה זה שנקבעו ברחבי העולם ומוכרות על ידי פדרציית השחייה הבינלאומית (FINA). ישנה הפרדה בין השיאים במשחה זה לנשים ולגברים וכן לבריכה אולימפית (50 מטר) ולבריכת 25 מטר.
להלן רשימה של התפתחות שיא העולם מאז שיא העולם המוכר הראשון.
אוליגופול
אוליגופול (מיוונית: "מוכרים מועטים") הוא מבנה שוק שבו ענף מסוים נשלט על ידי מספר קטן של מוכרים (אוליגופוליסטים). כאשר מדובר בשני גופים השולטים בשוק נקרא המצב דואופול. בגלל שישנם רק מתחרים ספורים בשוק, כל אוליגופוליסט מודע לפעולות רעהו, ושווקים אוליגופוליסטים, לפיכך, מאופיינים במידה רבה של הידודיות (אינטראקטיביות) בין השחקנים העיקריים בשוק, כשכל פעולה מצד אחד האוליגופוליסטים זוכה במהרה לתגובה מן האחרים. בעת תכנון האסטרטגיה שלהם, אוליגופוליסטים תמיד לוקחים בחשבון את צעדיהם הסבירים של שאר השחקנים בשוק, היות שקיימים מועטים כאלו והדבר אפשרי. מסיבה זו שווקים ותעשיות אוליגופולים מועדים בסבירות גבוהה להיווצרות קנוניה כלשהי וקרטל בפרט.
בישראל מספר רב של אוליגופולים בשווקים דוגמת תקשורת סלולרית, שיחות חוץ, דלק, טלוויזיה, ועוד.
אוליגופסון ואוליגופול דו צדדי
מונח מקושר, אך הפוך במשמעותו, הוא אוליגופסון – מצב המתרחש כאשר בשוק כלכלי פעיל מספר קטן של קונים, כאשר מספר המוכרים עשוי להיות גדול. מצב כזה מתרחש בדרך כלל בשווקים שבהם הקונים הם הממשלה או גופים עסקיים גדולים מאוד. דוגמה טיפוסית לאוליגופסון הוא השווקים לקניית רכיבים המשמשים לייצור כלי רכב, מטוסים ואניות.
שוק שבו יש מוכרים מועטים וקונים מועטים נקרא אוליגופול דו-צדדי.
הופעת אוליגופולים
ישנם חילוקי דעות רבים ביחס לסיבות המביאות להופעתם של אוליגופולים. לפי אחת התאוריות, לשווקים הפועלים על פי עקרונות קפיטליסטיים יש נטייה טבעית, אחרי שלב של צמיחה מהירה, לקונסולידציה והתרכזות הייצור או המכירה של מוצרים מסוימים בידיים מועטות. תופעה זו מקושרת לעיתים גם לגלובליזציה – מכירת מוצרי חברה אחת במקומות רבים בעולם. הסיבה העיקרית לאותה קונסולידציה והגברת הריכוזיות בשוק חופשי, טוענים התומכים בדעה זו, היא היתרון שיש בייצור בסדרי-גודל רחבים של מוצרי צריכה סטנדרטיים.
תאוריה אחרת, הפוכה, אינה רואה הכרח בהיווצרות אוליגופולים, למרות היתרון שיש לייצור בסדרי-גודל רחבים וטוענת כי אוליגופולים, ובמיוחד מבנה אוליגופולי יציב, הוא כמעט תמיד תוצר של מעורבות ממשלתית, במיוחד באמצעות רישיונות ורגולציה של שוק. על-פי תפישה זו, גם כאשר ישנו יתרון לייצור בסדרי-גודל, הענקת רישיונות או זיכיונות בלעדיים ורגולציה מעלים את חסם הכניסה לשוק ובכך מונעים כניסת יצרנים חדשים לתחום והופכים את האוליגופול ליציב.
העימות בין שתי הדעות הסותרות נוגע במיוחד למצב נפוץ בו אוליגופול הופך לקרטל ומצליח בהעלאת מחירים או הפחתת איכות השירות לצרכנים (או שתיהן) באמצעות השגת הסכמה בין כל היצרנים באוליגופול על תיאום מחירים.
אסטרטגיות באוליגופול
בחירת אסטרטגיית פעולה באוליגופול נעשית תוך התבססות אינטנסיבית על תורת המשחקים, מאחר שזו מאפשרת מידול של התנהגות השחקנים האחרים בשוק:
מגזר
מגזר, ובלועזית סֶקטור, הוא חלק מוגדר מן הכלל (שטח מסוים, אוכלוסייה מסוימת, ענף כלכלי/תעסוקתי מסוים וכדומה).
לואי-ז'אן קניגסוורטר
לואי-ז'אן קניגסוורטר (בצרפתית: Louis-Jean Koenigswarter; 12 במרץ 1814 – 6 בדצמבר 1878, פריז) היה משפטן וכלכלן יהודי צרפתי. נשיאה הראשון של חברת "כל ישראל חברים" (אליאנס).
ביוגרפיה
נולד בווינה, בן למשפחת הבנקאים היהודית קניגסוורטר. הוא אחיהם של הבנקאי והפוליטיקאי הצרפתי מקסמיליאן דה קניגסוורטר ואנרי-ז'יל דה קניגסוורטר. למד באוניברסיטת ליידן וקיבל תואר דוקטור למשפטים ב-1835.
ב-1843 היגר לצרפת והתיישב בפריז. ב-1848 קיבל אזרחות צרפתית. הוא התמסר למחקרו על כלכלה פוליטית ותולדות המשפט בעודו עובד למחייתו בבנק המשפחתי.
מ-1850 ועד מותו היה חבר ה"אקדמי דה סיינס מוראל א פוליטיק" (האקדמיה למדעי הרוח והמדיניות ) ועם מותו הוריש לאקדמיה סכום של 10,000 פרנק לייסוד פרס על שמו.
יחסי אורוגוואי–ארגנטינה
יחסי אורוגוואי–ארגנטינה הם יחסי החוץ בין הרפובליקה הארגנטינאית לרפובליקה המזרחית של אורוגוואי. שתי המדינות היו חלק מהאימפריה הספרדית עד תחילת המאה ה-19.
היסטוריה
בתחילה, שתי המדינות המודרניות של ארגנטינה ואורוגוואי היו חלק ממלכות המשנה של ריו דה לה פלטה. בואנוס איירס הייתה אז עיר הבירה, ומזרח בנדה הייתה פרובינציה שלה שכללה את שטחי אורוגוואי המודרנית. במהלך תקופה זו, הן בואנוס איירס והן מונטווידאו עמדו בפני שתי פלישות בריטיות לריו דה לה פלטה. בראשונה פלשו הבריטים בהצלחה לבואנוס איירס, והובסו מאוחר יותר על ידי צבא מונטווידיאני בראשות סנטיאגו דה ליניירס. הבריטים פלשו למונטווידאו בפעם השנייה, אך לא הצליחו לפלוש לבואנוס איירס, ובואנוס איירס דרשה את שחרור מונטווידאו בכניעה הבריטית.
פרננדו השביעי, מלך ספרד, הודח במהלך מלחמת חצי האי, והוחלף על ידי הצרפתי ז'וזף בונפרטה. הוא לא הוכר כמלך לגיטימי, שהותיר את המלוכה הספרדית ללא שליט. זה יצר תגובות פוליטיות בכל רחבי האימפריה הספרדית. למרות היותו ממוצא צרפתי, ליניירס דחה את שלטונו של ז'וזף ואישר את נאמנותו למלך השבוי, אך המשנה למלך המקומי חבייר דה אליו לא סמך עליו והקים חונטה ממשלתית במונטווידאו. מרטין דה אלסגה, בן בריתו של אליו בבואנוס איירס, ניסה לעשות זאת על ידי ארגון מרד, אך נכשל. אליו ויתר על החונטה שלו כאשר ליניירס הוחלף על ידי משנה למלך חדש, בלטסאר אידלגו דה סיסנרוס. עם זאת, ככל שהמצב הספרדי במלחמת חצי האי החמיר, בואנוס איירס הדיחה את סיסנרוס במהלך מהפכת מאי והקימה חונטה משלה. זה התחיל את מלחמת העצמאות של ארגנטינה. מונטווידאו הוכרזה אז כבירה החדשה של מלכות המשנה, והפכה למעוז מלכותי. האוכלוסיות האחרות של מזרחי הבנדה, לעומת זאת, לא הצטרפו למונטווידאו. בהנהגתו של חוסה חרוואסיו ארטיגס, הם הכריזו על עצמאות והטילו מצור על העיר עד לתבוסתה.
מאז סוף המאה ה-19, שתי המדינות חולקות מורשת אירופית דומה. כמו כן הן חולקות קשרים כלכליים, תרבותיים ופוליטיים הדוקים מאוד זו עם זו. יתרה מכך, מאז שנת 1960 חלה הגירה אורוגוואית משמעותית לארגנטינה, וכיום חיים בארגנטינה כ-120,000 אורוגוואים.
בסוף 1952 הביא הסכסוך על איי פוקלנד לעימות בין המדינות, בגלל מינוי קונסול של אורוגוואי באיי פוקלנד ומתן רשות למטוסים בריטיים להמריא מאורוגוואי לאיי פוקלנד.
בעקבות הודעת הבנייה של טחנת נייר בצד אורוגוואי של נהר אורוגוואי על ידי היצרן הספרדי ENCE בשנת 2003, שתי המדינות חוו מתחים דיפלומטיים המשמעותיים ביותר מאז 1952, כאשר הנשיא חואן פרון ניסה לרסן בנקאות חוץ ארגנטינאית במדינה השכנה. גשרים מעל נהר אורוגוואי היו סגורים במשך למעלה משנה. אף על פי שתוכניות טחנת ENCE בוטלו בשנת 2005, טחנה שנייה הוכרזה על ידי Botnia מפינלנד בשנת 2005, והמתקן נפתח בשנת 2007. סכסוך טחנת העיסה בין ארגנטינה לאורוגוואי נותר נושא למחלוקת, בייחוד לאחר דיווחים שוטפים על זיהום מים שהלך וגדל באזור שזוהה מאוחר יותר כזרימת שפכים מהעיירה גואלגואיצ'ו בפועל.
בשנת 2009 שמרה אורוגוואי על מדיניותה של סירוב זכויות נחיתה למטוסים צבאיים בריטיים בטיסותיהם לאיי פוקלנד, ובשנת 2010 סורבה לאונייה הבריטית HMS גלוסטר כניסה לנמל מונטווידאו.
סכסוך גבולות
הגבולות בין ארגנטינה לאורוגוואי נקבעו לראשונה באמנת השלום בשנת 1827.
בתקופה שבין אמנת השלום לבין אמנת הגבולות משנת 1973, שקבעה את מרבית הגבולות העכשוויים בין שתי המדינות; הגבול האורוגוואי-ארגנטינאי הוקם אי שם לאורך נהר אורוגוואי.
על פי דוקטרינת סבז'וס, שהוגדרה על ידי שר החוץ הארגנטינאי אסטניסלאו סברו סבז'וס, לאורוגוואי לא תהיה כל תחום שיפוט על נהר ריו דה לה פלטה, אשר אמורה להיות לגביו בלעדיות של ארגנטינה.
בתקופת נשיאותו של חוסה פיגרואה אלקורטה בארגנטינה התרחשו שלוש תקריות מרכזיות:
באמנה שנקבעה ב-18 ביוני 1988, נקבע הגבול היבש היחיד בין ארגנטינה לאורוגוואי באי הקטן איסלה מרטין גרסיה שנמצא בריו דה לה פלטה.
שערוריות דיפלומטיות
בימי נשיאותו של חורחה באז'ה איבנייס באורוגוואי, קרתה תקרית דיפלומטית ניכרת בשנת 2002 כאשר שודרה פרשנות בטלוויזיה האורוגוואית של באז'ה שטען כי "הארגנטינאים כולם גנבים". האירוע נפתר לאחר שבוע שבו באז'ה התנצל בפומבי בטלוויזיה הארגנטינאית.
פרשנות מסוננת נוספת של נשיא אורוגוואי, חוסה מוחיקה, שודרה במהלך פגישה בה אמר כי "עם הטורקי היינו טובים יותר אבל עם הגברת הזקנה הזו אין שום עסקה", התייחס לשליטים הארגנטינאים קרלוס מנם וכריסטינה פרננדס דה קירשנר.
במהלך נאום, כריסטינה קירשנר הצהירה כי "חוסה חרוואסיו ארטיגס רצה להיות ארגנטינאי ולא נתנו לו", הצהרה זו הדהדה באורוגוואי זמן מה.
היום
שתי המדינות היו חברות מייסדות של מרקוסור. שתי המדינות חברות מלאות בקבוצת 77, בקבוצת ריו, באיגוד האינטגרציה של אמריקה הלטינית, באיגוד האקדמיות לשפה ספרדית, בארגון מדינות אמריקה, בארגון המדינות האיברו-אמריקניות, באיחוד אומות דרום אמריקה ובקבוצת קיירנס.
ספינר
ספינר (באנגלית: Fidget spinner) הוא צעצוע בצורת ארבעה עיגולים היוצרים מעין משולש מעוגל. הספינר מעוצב כמסב העשוי ממגוון של חומרים כגון נירוסטה, טיטניום, נחושת ופלסטיק.
הספינר הפך לצעצוע פופולרי ב-2017. הצעצוע נפוץ מאוד בקרב ילדי בית ספר מכל הגילים.
עיצוב הספינר
ספינר מתוכנן ככלי שמטרתו להקל על לחץ ולהפיג שעמום. הבסיס של הספינר מורכב ממסב מעגלי. את הספינר מחזיקים בדרך כלל כאשר האגודל והאמה מחזיקות את הבסיס בעוד האצבע מסובבת את הספינר הלוך ושוב. נוסף על הספינרים הרגילים, יש ספינרים שברגע שמסובבים אותם הם רוטטים, רועשים וזוהרים.
פופולריות (2017)
ב-23 בדצמבר 2016 פרסם הכתב ג'יימס פלאפק ממגזין "פורבס" מאמר המתאר את הספינר כ"צעצוע משרדי חובה לשנת 2017". בסוף חודש מרץ בשנה שלאחר מכן החלו אנשים להעלות לאתרי מדיה חברתית כגון YouTube ו-Reddit מדריכים המלמדים כיצד להשתמש בספינר וסרטים קצרים המראים טריקים ותרגילים שאפשר לעשות איתו. באתר "Etsy" דווח כי באתר נמכרים ספינרים בעיצוב והתאמה אישית. בעיתון "הבוסטון גלוב" דווח כי הספינר השתלב בזרם המרכזי של הצעצועים ברחבי העולם יחד עם הקובייה "Fidget Cube" (בישראל קובייה זו מכונה "קוביית עצבים").
באביב 2017 החלה הפופולריות של הספינר לעלות במידה ניכרת; המגזין "Money" דיווח כי שיעור החיפוש של "ספינר" במנוע החיפוש גוגל עלה בחודש אפריל. עד 4 במאי, וריאציות שונות של ספינרים היו 20 המוצרים הנמכרים ביותר באתר אמזון במדור הצעצועים.
ב-14 במאי 2017 החל לדרוש מכון התקנים הישראלי בדיקות התאמה לספינר. משום כך עלות ייבוא הספינר עלתה וליבואנים יהיה קשה יותר לשווק את המוצר בישראל.
אחרי שיא הפופולריות שלו מאי 2017 החלה הפופולריות של הכלי להיעלם, והוא נחשב כיום לאופנה חולפת.
הספינר בבתי הספר
עם הגידול המהיר בפופולריות של הספינר ב-2017 יחד עם פרסומו ברשתות חברתיות ואתרי קניות בינלאומיים, הספינר החל לצוץ בבתי ספר רבים. כתוצאה מהשימוש הנפוץ של הספינר בקרב תלמידי בית ספר, מספר רב של בתי ספר אסרו על שימוש בצעצוע זה בזמן השיעור. האיסור נובע מטענות של מורים הטוענים כי הספינרים מסיחים את דעתם של התלמידים מביצוע עבודתם בבית הספר.
שימושים בריאותיים
כאשר הספינרים הפכו לפופולריים ב-2017, פורסמה טענה לא מבוססת מחקרית בתיאור המוצר, שהספינרים יכולים להועיל לאנשים בעלי הפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות, אוטיזם קלאסי או חרדה. כמה ספינרים שנמכרו על ידי אמזון פורסמו כ"משככי לחץ". טענות אלו, נכון למאי 2017, לא הוכחו באופן מחקרי.
ז'אן קלוד דובליה
ז'אן קלוד דובליה (בצרפתית וקריאולית האיטית: Jean-Claude Duvalier; 3 ביולי 1951 – 4 באוקטובר 2014) היה נשיאה ורודנה של האיטי ממותו של אביו, פרנסואה דובליה, בשנת 1971, ועד הפלתו בשנת 1986. כונה לעיתים "בייבי דוק", משום שהיה בנו של פרנסואה דובליה, שכונה "פאפא דוק".
נשיאותו
באפריל 1971, כשז'אן היה בן 19, נפטר אביו, וז'אן קלוד מונה לנשיא במקומו, וכך היה לנשיא הצעיר בעולם. בתחילה התנגד למינויו והעדיף שאחותו הגדולה תמונה לנשיאה, אך לבסוף התרצה. בתחילת כהונתו, הוא נקט מספר צעדים לרפורמה במשטר, על ידי שחרור מספר אסירים פוליטיים והקלה על הצנזורה העיתונאית. עם זאת, לא היו שינויים מהותיים באופיו הבסיסי של המשטר.
עקב התפרצות נגיף קדחת החזירים האפריקאית באי בשנת 1978, התעקשו רשויות החקלאות האמריקאיות על מיגור מוחלט של אוכלוסיית החזירים בהאיטי בשנת 1982. התוכנית למיגור קדחת החזירים גרמה להרס כלכלי רציני בקרב אוכלוסיית האיכרים, שגידלה חזירים כהשקעה. בנוסף, מחלת האיידס שהתפשטה בהאיטי בתחילת שנות השמונים גרמה לירידה דרמטית במספר התיירים בהאיטי.
ב-27 במאי 1980 נישא דובליה למישל. על חתונתם, שעלתה 2 מיליון דולר, לא נחסכו ביקורות, אם כי אחד מהעיתונים דיווח כי "האירוע ... התקבל בהתלהבות על ידי רוב בהאיטי".
חוסר שביעות הרצון בקרב הקהילה העסקית והאליטה הלך והתגבר בתגובה לשחיתות המוגברת בקרב משפחת דובליה ומשפחת בנט, משפחתה של מישל, שכללה מכירת גופות מהאיטי לבתי ספר זרים לרפואה וסחר בסמים. דיכוי פוליטי מוגבר הוסיף לכך.
חוסר שביעות רצון נרחב עוד יותר החל להתבטא במרץ 1983, כאשר האפיפיור יוחנן פאולוס השני ביקר בהאיטי והכריז כי "דברים חייבים להשתנות בהאיטי". הכרזה זאת גרמה להתעוררות רבה בקרב תושבי האיטי ותרמה להרחבת והגברת האקטיביזם הפוליטי והחברתי.
בשנת 1985 נפתח מרד נגד דובליה והפגנות ופשיטות על מחסני המזון החלו להתבצע בצפון האיטי. העיר גונאיב הייתה העיר הראשונה בה התבצעו הפגנות. מאוקטובר 1985 עד ינואר 1986 התפשטו ההפגנות לשש ערים נוספות. בסוף אותו חודש החלו התקוממויות גם בדרום המדינה. בתגובה, דובליה הוריד את מחיר המזון ב-10%, סגר תחנות רדיו עצמאיות והשתמש בצבא ובמשטרה לעצירת ההפגנות, אך מהלכים אלה לא הצליחו לדכא את המרד.
בינואר 1986 החל ממשל רייגן ללחוץ על דובליה לוותר על שלטונו ולעזוב את האיטי. נציגים שמונו על ידי ראש ממשלת ג'מייקה אדוארד סיגה שימשו כמתווכים שניהלו את המשא ומתן. ארצות הברית דחתה את הבקשה לספק מקלט לדובליה, אך הסכימה לסייע בבריחתו. דובליה נעתר לבקשות ארצות הברית, והתפטר ב-7 בפברואר 1986. הוא עזב לצרפת במטוס של חיל האוויר האמריקאי.
בריחתו לצרפת
ב-19 ביוני 1991 איבד את רוב רכושו, עקב גירושיו ממישל. באותה עת הוא ביקש מצרפת מקלט מדיני, אך בקשתו נדחתה.
בשנת 2004 דו"ח השחיתות העולמי פרסם כי דובליה הוא ראש המדינה השישי הכי מושחת בעולם.
חזרתו להאיטי ומותו
ב-16 בינואר 2011 חזר דובליה להאיטי. ב-18 בינואר הוא נלקח למעצר על ידי משטרת האיטי. הוא הואשם בשחיתות וגניבה שבוצעו במהלך 15 שנות נשיאותו. לאחר המשפט, הוא שוחרר מבית הכלא, אך הושם במעצר בית.
דובליה נפטר ב-4 באוקטובר 2014 מהתקף לב.
ברנייס
ברנייס הוא שם משפחה.
ה'תקמ"ז
אירועים
בשנה זו תועד בספרי גדולי הפוסקים בירושלים אירוע מיוחד ונדיר של שלג בירושלים, שבא לאחר עצירת גשמים ממושכת. בספריהם הם מספרים כי בשל עצירת הגשמים באותו החורף גזר בית הדין בירושלים שלוש תעניות על הציבור. הם מוסיפים כי באופן מפתיע בתאריך י"ב שבט תקמ"ז החל לרדת שלג כבד בירושלים שנמשך במשך שלושה ימים עד סמוך לט"ו בשבט. רום השלג מתואר בדבריהם בזו הלשון: "והגיע השלג כשיעור קומת איש ויותר, עד שנסתמו פתחי הבתים ולא יכלו בני אדם לצאת מפתח ביתם" (מקור: שאלות ותשובות מקור ישראל סימן קה, ספר ברכות המים, ועוד. מובא בספרו של הרב עובדיה יוסף חזון עובדיה שבת כרך ב' עמוד של). הפוסקים מאריכים לדון בדינו של הציבור בירושלים שנאנסו ולא יכלו לשמוע קריאת התורה בשבת פרשת בשלח (ט"ו בשבט) בשנה זו.
קאמיינסק
קאמיינסק (או קאמינסק; בפולנית: Kamieńsk) היא עיירה במחוז ראדומסק שבפרובינציית לודז' בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
קאמיינסק נזכרת לראשונה במאה ה-13, ובשנת 1374 הוענקו לה זכויות עיר. בשנת 1870 נטלו הרוסים את מעמדה העירוני של קאמיינסק. זכויות אלה הושבו לקאמיינסק בשנת 1994.
יהודי קאמיינסק
יהודים ישבו בעיירה מהמאה ה-18, ומאמצע המאה ה-19 היו היהודים לרוב תושבי היישוב. עוד בתחילת המאה ה-19 קודש בעיירה בית עלמין יהודי ונבנה בה בית כנסת. בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיירה 1,163 יהודים.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 834 יהודים, למעלה משליש מתושביה, והתקיימה בה פעילות של אגודת ישראל. ביולי 1937 נערכו בעיירה פרעות אנטישמיות, בהן הוכו יהודים רבים.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הופצצה העיירה קשות בידי הגרמנים, וכמחצית מיהודיה נמלטו ממנה. באוקטובר 1942 שולחו קרוב ל-600 היהודים שנותרו בעיירה, ובהם פליטים רבים, למחנה ההשמדה טרבלינקה.
מספר יהודים מהעיירה שהצליחו להימלט ליערות הסביבה הוסגרו ברובם המכריע לגרמנים בידי איכרי הסביבה. במקרה אחד, פולני שהבטיח לספק ל-12 בני משפחה יהודית מזון במחבוא שהכינו לעצמם במחצבה סמוכה לעיירה, בתמורה לכל רכושם, סתם עם אבן גולל את פתח המסתור, והביא לחנק המשפחה.
Google+
השימוש באתר היה חופשי וללא תשלום, ומאפשר למשתמשים ליצור פרופיל ציבורי, ו"רשימות חברים" שאליהם ניתן לשלוח הודעות ולשתף עמם מידע, תמונות וסרטונים. בנוסף למוצרים ושירותים שונים שאותם פיתחה במיוחד עבור גוגל+, ריכזה חברת גוגל חלק גדול ממוצריה לתוך הפלטפורמה של גוגל+. +Google זמין גם כיישום שולחני וכאפליקציה למכשירי סמארטפון הפועלים על מערכות אנדרואיד ו-iOS.
היסטוריה
הרשת הושקה ביוני 2011, וכללה תכונות שונות כמו היכולת לפרסם תמונות ועדכוני סטטוס לקהילות המבוססות על תחומי עניין משותפים, קבוצות שונות של מערכות יחסים ב"מעגלים", הודעות מיידיות, וידאו צ'אט שנקרא Google Hangouts, שיתוף אירועים, תיוג מיקום ויכולת לערוך ולהעלות תמונות לאלבומים פרטיים המבוססים על ענן. ההצטרפות לשירות בעת ההשקה התאפשרה באמצעות הזמנות, אך יום לאחר ההשקה הודיעה גוגל על "ביקוש מטורף" ועל עצירת הרישום עד להודעה חדשה. ב-21 בספטמבר פתחה גוגל את גוגל פלוס לרישום חופשי.
ביום שלאחר השקת אפליקציית גוגל+ לאייפון הפכה התוכנה לאפליקציית החינם המבוקשת ביותר ב-חנות האפליקציות של אפל.
לאחר שבועיים מהשקתה הגיעה גוגל+ ל-10 מיליון משתמשים, תוך שלושה שבועות הגיעה ל-20 מיליון ולמיליארד פריטים משותפים ביוםלאחר חודש הגיעה ל-25 מיליון משתמשים והרשת החברתית כבר הושקה והפכה פתוחה בפני כולם. לאחר ארבעה חודשים מיום הקמתה, עברה פלוס את רף ה-43 מיליון משתמשים. ב-19.1.12 לארי פייג' דיווח כי מספר הרשומים לגוגל+ עבר את ה-90 מיליון. ב-11.4.12 עם ההכרזה על הממשק החדש של גוגל+, פורסם בבלוג הרשמי של החברה כי לרשת החברתית יש למעלה מ-170 מיליון משתמשים רשומים.
על פי ספר שפורסם ב-2016 על ידי עובד לשעבר של פייסבוק, חלק מקברניטי החברה ראו אז את הניסיון של גוגל להקים רשת חברתית, כאיום רציני על עתידה של פייסבוק. מייסד פייסבוק, מארק צוקרברג, מידר את עובדי החברה, מלבד מספר עובדים שהוטלה עליהם המשימה להציב את פייסבוק בקו אחד עם גוגל+.
זהו הניסיון הרביעי והגדול ביותר של חברת גוגל להתחרות ישירות בפייסבוק (לאחר גוגל באז ו-Orkut שפועלים חלקית, ו-Google Wave שלא צלח).
באוקטובר 2018 הודיעה גוגל כי השירות ייסגר עד אוגוסט 2019. לאחר מכן עדכנה גוגל שהשירות ייסגר ב-2 באפריל 2019.
עיצוב מחדש
ב-18 בנובמבר 2015, גוגל+ עברה עיצוב מחדש מתוך כוונה מוצהרת להפוך את האתר לפשוט ומהיר יותר, ולהפוך את התכונות החדשות של קהילות ואוספים ליותר בולטות, במקביל לביטול תכונות ישנות כמו שילוב ב-Hangouts. עד 24 בינואר 2017 משתמשים מהמחשבים השולחניים היו יכולים לגשת לחלק מהתכונות הישנות על ידי חזרה לגרסה הישנה.
סגירה
גוגל סגרה את גרסת הצרכן של גוגל+ ב-2 באפריל 2019, ומחקה את האתר בחודשים הבאים לאחריו. החברה הודיעה על מחיקת השירות ב-8 באוקטובר 2018, ובתחילה הצהירה כי הסגירה תבוצע עד סוף אוגוסט 2019, תוך ציון מעורבות נמוכה של המשתמשים ואתגרים בתחזוקת מוצר מוצלח שיעמוד בציפיות של הצרכנים. החברה ציינה כי 90% מפעילות המשתמשים נמשכה פחות מ-5 שניות, כמו גם היא חשפה פגם ב-API שיכול היה לחשוף נתוני משתמש פרטיים. גוגל מסרה כי לא נמצאה עדות לכך שנעשה שימוש בנתונים. על פי ה"וול סטריט ג'ורנל" החשיפה למידע התגלתה באביב 2018 ולא דווחה על ידי החברה מחשש לבדיקה רגולטורית מעמיקה. העיתון כתב כי "המהלך תקע את המסמר האחרון בארון המתים של מוצר שהושק ב-2011 כדי לאתגר את פייסבוק, ונחשב לאחד הכישלונות הגדולים ביותר של גוגל".
רכיבי ה-API של גוגל+ נסגרו ב-7 במרץ 2019. כיבוי מתקדם של ממשקי ה-API התחיל כבר ב-28 בינואר 2019. השירות נסגר סופית ב-2 באפריל 2019, ונמחק בחודשים שלאחר מכן.
מאפיינים
גוגל+ שילבה שירותים קיימים של גוגל, כגון Google Profiles, גוגל טוק, Google Buzz, Picasa ועוד.
פרטיות
בעקבות מחאה ברשת, לאחר שגוגל החלה להשעות חשבונות של משתמשים שלא הזדהו בשמם האמיתי - הודיעה גוגל שתגלה התחשבות במשתמשי גוגל+ שיבקשו לבחור שם אחר.
הגירה והורדה
לא היה דרך רשמית לייבא אנשי קשר מפייסבוק לגוגל+, אך גוגל+ כללה אפשרות להזמין אנשי קשר מיאהו והוטמייל. בדומה למרבית מוצריה, גוגל אפשרה למשתמשי גוגל+ להוריד במרוכז את כל המידע שהמשתמש העלה, כך שלמעשה היא נתנה אפשרות קלה להגר למתחרות.
כלים עתידיים
גוגל הציגה את Google Games שהיה הצעד הראשון לכיוון משחקים חברתיים, בדומה לאלו הקיימים בפייסבוק. גוגל רכשה מאות משחקים מהחברה שיצרה את המשחק Farmville - זינגה וגם מהחברה שיצרה את אנגרי בירדס - רוביו. ושירות חדש נוסף נקרא Google Experts – "נסה לנסח או לתייג את שאלתך טוב יותר, כדי לעזור למישהו אחר לענות לך". גוגל קנתה רשת חברתית של אנשי עסקים, בשם Aardvark, ותכננה לייבא אותם לגוגל+ במטרה לשמש כמו השירות שמגיש דפי זהב. כאשר יש שאלה שרק בעל מקצוע יכול לענות עליה, מפרסמים שאלה, מתייגים אותה בנושא, ואיש מקצוע חזור לאותו אדם ששאל את השאלה. ויש את Google Business Profiles, פתרון מבית גוגל לדפי האהדה של פייסבוק.
תגובות
ביום השקת השירות חסמה ממשלת סין את הגישה אליו, כחלק ממדיניות הצנזורה הרחבה של הממשל. הממשלה האיראנית חסמה גם היא את הגישה ל-+Google החל מ-11 ביולי 2011.
"גוגל פלוס" כשלד שסביבו בנויים כלל שירותי "גוגל"
בניגוד לרשתות חברתיות אחרות, "גוגל פלוס" כרשת חברתית נבנתה מספר שנים אחרי ש"גוגל" כחברה כבר פעלה. תחום הליבה שסביבו קמה "גוגל", במקור, היה תחום החיפוש באינטרנט הטקסטואלי.
חברת "גוגל" נתנה מגוון גדול של שרותי רשת ובכללם: חיפוש טקסטואלי, חיפוש תמונות, אפליקציה לצפייה, העלאה וצפייה בווידאו – יו טיוב, אפליקציית מיפוי – "גוגל מאפס", "גוגל ארת'", "גוגל תצוגת רחוב", אפליקציית דואר אלקטרוני – ג'ימייל, אפליקציית אחסון ב"ענן", "כונן גוגל", פרסום מוכוון חיפוש מילות מפתח – "גוגל אדוורדס", אפליקציה לצפייה בבורסות הגדולות של העולם – "גוגל פייננס", אתר חדשות "גוגל ניוז". אפליקציה לניהול מסמכים עסקי, "גוגל דוקס", אפליקציית תרגום, אפליקציית דיגטיזציה וצפייה בספרים, אפליקציית תשלומים, "גוגל וואלט", אפליקציות שיתוף תמונות שיש להן מיקום גאוגרפי "פנורמיו" וGoogle Views ועוד.
בניגוד לרשתות חברתיות אחרות, חברת "גוגל" משתמשת באפליקציית "גוגל פלוס" לרוחב שירותי הרשת השונים שהיא מציעה.
ראשית, בגלל רוחב יריעת השירותים, ובעיקר נפוצות "ג'ימייל" – גוגל מאלצת את כל משתמשיה להשתמש ב"שם משתמש" שהוא שמם האמיתי. למעשה זה אחד הניסיונות הראשונים בתולדות האינטרנט "לפצח" את נושא האנונימיות ברשת ובעקיפין, "גוגל" הפכה להיות סוג של "מאמת זהות חברתי". מכיוון שכל שירותי הרשת מתבצעים לפי אותו שם משתמש, "גוגל" מנהלת "פרופיל משתמש" שיש בו המון נתונים על מגוון גדול של תחומי חיים ובעצם, יש לחברה סוג של "סולם דירוג אמינות בסייבר" שאין, ככל הנראה, לאף אחת ממתחרותיה.
שלד כלל שירותי הרשת של "גוגל" הוא מבנה הקשרים "החברתיים" המשתקף ב"גוגל פלוס". כך למשל, כבר היום כניסה ל"גוגל חיפוש" במכשירי ה"סמארפון" מתבצעת בדרך כלל, כאשר המשתמש נכנס כבר קודם ל"חשבון הגוגל שלו".
בהתאם, תוצאות החיפוש המוצגות הן פונקציה של המשתמש המסוים, תחומי ההתעניינות שלו, לאיזה דפי תאגיד הוא לחץ +1 בעברו, מיקומו הגאוגרפי, סוג המכשיר בו הוא משתמש, האם אנשים שנמצאים במעגלי ה"גוגל פלוס" שלו כן או לא סימנו +1 לדפים השונים וכדומה.
חלק ניכר מהאפליקציות משתמשות באותה הקצאת מרחב זיכרון ב"דאה סנטרים" של "גוגל" כולה וכך למשל מי שקנה 100 ג'יגה בייט מנוי שנתי, גם "כונן גוגל", גם "ג'ימייל", גם "פיקאסה" – חולקים כולם את אותה הקצאת זיכרון.
מנגנון סינון ההערות של "גוגל פלוס" הוכל על ההערות של "יו טיוב" החל מנובמבר 2013.
את שכבת התמונות של "גוגל פלוס" כמו גם של אפליקציית פנורמיו" ניתן להציג הן על "גוגל ארת'" והן על "גוגל מאפס".
אפליקציית חיפוש תמונות אישיות לפי תוכן התמונה, משמשת הן את התמונות שמאוחסנות ב"כונן גוגל" והן את התמונות ב"גוגל פלוס". אפליקציה זו עושה שימוש, בין השאר, בטכנולוגיה של "רשתות נוירונים רבודות" ופרוט מסוים על הנושא אפשר למצוא בגוגל תמונות.
"גוגל פלוס" והטיפול בכל נושא הצילום
במהלך נובמבר 2013, גוגל הכריזה כי בכוונתה לעשות מהפך בכל נושא הצילום. ההכרזה התייחסה הן לצילום עצמו, אבל, בעיקר, ליכולת לארגן את התמונות, לעבד אותן, למצוא אותן ולהפוך אותם ל"סיפורים מעניינים". המהפכה הזו כללה פיצ'רים שונים במסגרת אפליקציות ייעודיות אבל, רוב הפיצ'רים כלולים בתוך "גוגל פלוס". פיצ'רים אלו כוללים:
דל פסקטורה
פעילות
דל פסקטורה נוסדה ב-1926 כשסבה של הבעלים הנוכחיים, נאדיה סנטיני, רכש בקתת דייג לגדות האגם ופתח בה אוסטריה (osteria - מסעדה איטלקית המשרתת קהל לקוחות קבוע) קטנה ביחד עם אשתו. בתחילה המסעדה הגישה מטבח מנטובני פשוט ומסורתי, אך כיום היא מגישה מטבח איטלקי חדש. מרתף היין שלה נחשב לאחד הטובים באיטליה.
נדיה סנטיני נולדה ב-19 ביולי 1954, למדה כימיה של מזונות ואחרי-כן למדה במכון למדעי המדינה במילאנו, שם פגשה את בעלה אנטוניו. הם יצאו למסע לימוד בטובות במסעדות צרפת, בתחילת דרכה בישלה מטבח לומבארדי קלאסי ואחר-כך מטבח חדשני יותר.
דל פסקטורה נבחרה במקום ה-38 במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם שערך המגזין רסטורנט בשנת 2011, נבחרה במקום ה-36 במשאל בשנת 2010, ובמקומות ה-23 עד ה-48 בין השנים 2009-2002.
היא גם מחזיקה בשלושה כוכבים במדריך מישלן האדום
וכלולה במדריך השולחנות הגדולים בעולם.
בין המנות הידועות שהיא מגישה ניתן למצוא את הטורטלי הממולא בדלעת, אמרטו, פרמזן ומוסטארדה (Mostarda - מעדן פרות ברוטב חרדל); פרוסת טרין עגבניות עטופה בפרוסות חצילים ומתובלת בפרחי בזיליקום ושמן זית; פילה סוס ברוטב עשיר, מיאליאנו (חזיר בר איטלקי) אפוי בשלמותו בתנור עם עשבי תיבול; בשר עגל בתנור שנצלה במשך שעות עם רוזמרין בר; מנות דגים ופירות ים, קינוחים שהם בדרך כלל על בסיס פירות ועוד.
דוד שיף
הרב דוד טעבלי הכהן שיף (נפטר ב-כ"ג בכסלו תקנ"ב, 17 בדצמבר 1791) היה הרב הראשי לאנגליה.
ביוגרפיה
הוא היה בנו של שלמה שיף, בן למשפחה נודעת בפרנקפורט, ותלמידו של הרב יעקב יהושע פלק, בעל הפני יהושע. הוא שימש כמגיד בווינה, וכן היה מרבני הקלויז של וורמס ודיין בפרנקפורט. אחר כך שימש כרב בית הכנסת הגדול בלונדון. הרב שיף נפטר ב-כ"ג בכסלו תקנ"ב. אחד מתלמידיו הנודעים היה הרב נתן אדלר, רבו של החתם סופר.
הרב שיף היה בקשר מכתבים עם רבנים חשובים כמו הרב יחזקאל לנדא, בעל ה'נודע ביהודה', הרב נתן מז שהיה דיין חשוב בפרנקפורט, ועוד רבים.
ספרו
לאחר פטירתו הודפסו חידושיו על המשניות, תלמוד בבלי, ועל התורה, בספר לשון הזהב, שהוציא לאור אחיינו הרב גבריאל אדלר (אחיו של הרב נתן אדלר). במשניות דפוס וילנא נדפסו חלק מחידושיו למשנה, ומאז ובמהדורות נוספות למשנה.
משפחתו
אחיו הרב מרדכי אדלר היה רבה של הנובר. אחיינו הרב נתן מרקוס אדלר (בנו של הרב מרדכי אדלר) שימש כרבה של אנגליה לאחר הרב שלמה הירשל.
יוסף שמואל בלוך
הרב ד"ר יוסף שמואל בלוך (Joseph Samuel Bloch ; ט"ו בטבת ה'תרי"א, 20 בנובמבר 1850, דוקלה, גליציה – כ"א בתשרי ה'תרפ"ד, 1 באוקטובר 1923, וינה) היה רב, פובליציסט וציר בפרלמנט האוסטרי. זכה להערכה על הגנת היהדות בפני עלילת דם.
קורות חיים
נולד כבנו של אופה וברח מהבית בגיל 13. נדד ברחבי גליציה והונגריה. הוא למד אצל כמה וכמה רבנים. בין השאר אצל הרב יוסף שאול נתנזון בלמברג שאף מזכיר את בלוך באחת התשובות שלו כאחד מתלמידיו הטובים ביותר (המופלג ושנון), הרב יצחק שמלקיש ובאייזנשטט אצל רבי עזריאל הילדסהיימר. גם הרב שלמה גאנצפריד שיבח אותו. אחרי שהוסמך לרבנות למד באופן פרטי לימודי גימנסיה במגדבורג ולגניצה. עם סיום הגימנסיה למד באוניברסיטת מינכן. משם המשיך לאוניברסיטת ציריך שם קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה.
הוא כיהן כרב ברנדסבורג, הולשטיין ואחרי כן בקובילין, מוסט, בוהמיה. כהונתו האחרונה כרב הייתה בפלורידסדורף שליד וינה.
פעילותו נגד האנטישמיות
מ-1870 התחילה האנטישמיות לתפוס מקום מרכזי יותר ויותר בזירה הפוליטית באוסטריה. אוגוסט רוהלינג (August Rohling), פרופסור לתאולוגיה פרסם ב-1871 ספר בשם היהודי התלמודי (Der Talmudjude) שנעשה רב מכר. ארגון קתולי מסוים חילק 38,000 עותקים מן הספר בחינם. בספר הוא העלה מחדש את העלילות הגרועות ביותר מימי הביניים בקשר לתורות נתעבות ושפלות, כביכול, הנמצאות בתלמוד ובדת היהודית.
אחרי פרסומו רוהלינג עוד הגביר את התקפותיו על היהודים וזכה במינוי לפקולטה לתאולוגיה קתולית באוניברסיטת פראג. בזמן משפט עלילת הדם בטיסה אסלאר ב-1883 הציע רוהלינג להוכיח תחת שבועה שהיהודים משתמשים בדם לצורכי פולחן, כלומר שדתם מחייבת אותם לאכול בשר נוצרי לצורכי פולחניהם. רבני אוסטריה הכחישו בקצרה בתקווה שהפרשה תחלוף מאליה. הרב ד"ר בלוך, שהיה עד אז, רב אלמוני בקהילה קטנה וענייה, סבר שיש צורך בסתירה מקיפה יותר של הטענה. הוא לקח על עצמו את האתגר בתחילה במאמר שפרסם בעיתון Wiener allgemeine Zeitung ואחרי כן בחוברת בהם הוא האשים בגלוי את רוהלינג שהוא מעיד, בכוונה עדות שקר. הוא גם הוקיע את רוהלינג כאדם בור לגמרי בנושא התלמוד שלא מסוגל לתרגם אפילו עמוד אחד מן התלמוד: "אתה אדון רוהלינג, לא קראת מעולם אף עמוד אחד בתלמוד במקורו. אני מוכן להשליש שלשה אלפים כתרים אוסטריים, אם תדע לתרגם עמוד אחד מן התלמוד, הסכום הזה יהיה שייך לך".
מאמריו של הרב ד"ר בלוך עוררו סנסציה. נמכרו 3 מהדורות בנות 100,000 עותקים ביום אחד. התקפותיו של הרב ד"ר בלוך הכריחו את רוהלינג לתבוע אותו על הוצאת דיבה. אחרי כמה ניסיונות מוצלחים לעכב את ההליכים וכאשר אי אפשר היה עוד לדחות את המשפט הוא העדיף לסגת לגמרי וביטל את התביעה ובכך הודה בשתיקה בתבוסתו. הוא איבד את משרתו כפרופסור ונעשה לשנינה בקרב ליברלים על זיופים אנטישמיים, אם כי האנטישמים עוד כיבדו אותו.
ב-11 במאי 1893 פרסם יהודי מומר בשם פאולוס מאייר בעיתון Vaterland (מולדת) כשהוא מוסת על ידי יוזף דקרט, כומר מווינה, שכמה רבנים מלנצ'נה ביצעו רצח פולחני בנוכחותו. הרב ד"ר בלוך הגיש מיד תביעה פלילית נגד דקרט, מאייר והמו"ל של העיתון. במשפט התגלתה קנוניה ושלושת הנאשמים נשפטו לעונשים כבדים.
Österreichische Wochenschrift
ב-1883 כשהוא גיבור בציבור היהודי ודמות פוליטית שיש להתחשב בה, ייסד בלוך את כתב העת "אֶסטֶרַייכִישֶה ווֹכֶנשְרִיפט" (. Österreichische Wochenschrift – 'השבועון של אוסטריה'), שמטרתו הייתה להגן על זכויותיהם הפוליטיות של היהודים, להילחם באנטישמיות ולעורר בקוראים התלהבות ואמונה. (הרצל פרסם את מאמרו הראשון על הציונות פתרון שאלת היהודים בעיתון זה. הוא גם הרצה באגודות סוציאל-דמוקרטיות על עקרונות תלמודיים של חוקי עבודה ועל מעמד הפועלים בתנ"ך.
החזון שלו היה יצירת קבוצת לחץ אתנו-דתית נגד אנטישמיות. קבוצת לחץ כזאת יכלה לפעול להטבת תנאי היהודים בלי להיות תלויה במפלגות הלאומיות המיוצגות בפרלמנט. לצורך זה הוא היה צריך עיתון בו יוכל להביע ולפרסם את רעיונותיו. אחת ממטרותיו הראשיות של העיתון הייתה לחזק את ההכרה ואת העצמאות היהודית. ניכר היה בו שהוא מנסה לעצב שבועון פוליטי יהודי.
בלוך כתב כבר בגיליון הראשון של העיתון שעל היהודים להקים אגודה יהודית כדי על הזכויות החברתיות והפוליטיות שלהם. הוא פנה לצעירים להקים ברית הגנה שתמשוך אליה את כל היהודים בטריטוריות השייכות לכתר. בלוך פרסם במאמר מאוחר יותר שלדעתו על היהודים להיפרד מהאשליה שלהם שהם שייכים לסביבה החברתית הפוליטית והתרבותית הגרמני, או לנסות להכות שורשים בלאומים הפולני, צ'כי או הונגרי. דעתו היא: יהודים אוסטרים אנחנו צריכים לשוב ולהיות יהודים (wieder Juden zu warden, Österreichsche Juden).
האיגוד היהודי האוסטרי
ב- 1885 הקים יחד עם קבוצת חברים את האיגוד היהודי האוסטרי (Österreichsch-Israelitische Union). מטרות האיגוד היו:
את האיגוד ניהלה מועצת מנהלים שכללה את הרב ד"ר בלוך, הרב הראשי משה גידמן וכן פרופסורים באוניברסיטאות, עורכי דין וסוחרים ידועים. ב- 1895 דחף הארגון ליצירת גוף מרכזי להגנה שהורכב מנציגי הקהילות היהודיות-אוסטריות הגדולות יותר. גוף זה נקרא ברית הקהילות היהודיות הכללי (Allgemeiner Israelitischer Gemeindebund). הוא קיבל אישור רשמי מהממשלה רק אחרי ששינה את התקנות שלו. בזמן הפרעות האנטישמיות שהיו באימפריה האוסטרית, במיוחד בבוהמיה ב-1896 היה האיגוד מוכן. הוא דיווח לממשלה ולעיתונות, בקביעות על המתרחש וארגן משרד להגנה משפטית שנתן הגנה משפטית בחינם לכל היהודים שזכויותיהם הופרו.
אנדי סמברג
'''דייוויד אנדרו ג'יי. "אנדי" סמברג (באנגלית: David Andrew J. "Andy" Samberg'''; נולד ב-18 באוגוסט 1978) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה, קומיקאי ומוזיקאי אמריקאי-יהודי. סמברג היה אחד מחברי הצוות הקבועים בתוכנית המערכונים הפופולרית "סאטרדיי נייט לייב". זכה בשני פרסי גלובוס הזהב על תפקידו בסדרה "ברוקלין תשע-תשע". חבר בלהקה הקומית-מוזיקלית "The Lonely Island".
ביוגרפיה
נולד בשם דייוויד איי.ג'יי. סמברג (David A. J. Samberg) בברקלי שבקליפורניה למרגי (לבית מארו), מורה בבית ספר יסודי וג'ו סמברג, צלם. בגיל 5 שינה את שמו הפרטי ל"אנדי". סבו מצד אמו, אלפרד ג'יי מארו, היה מנכ"ל הקונגרס היהודי האמריקני. לסמברג, שתי אחיות, אחת מהן, ג'ואנה, עלתה לישראל ונישאה לישראלי.
בשנת 1996 סיים סמברג את לימודיו בתיכון ברקלי והחל ללמוד באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז. לאחר שנתיים עבר לבית הספר לאמנויות ע"ש טיש של אוניברסיטת ניו יורק שם למד קולנוע.
קריירה
בין השנים 1990–2004 הקים ועיצב יחד עם חברי הילדות שלו, ג'ורמה טאקונה ועקיבא שפר  את הלהקה (שלימים תהיה גם חברת להפקת סרטים וסדרות) הקומית-מוזיקלית "The Lonely Island"  שהתחילה בהעלאת מערכונים ויראלים ליוטיוב, ולאחר שצברה צפיות והצלחה הופיעה והפיקה מספר מערכונים עבור תוכנית המערכונים הטלוויזיונית "סאטרדיי נייט לייב" ברשת NBC.
בספטמבר 2005 הצטרף סמברג לצוות הקבוע של "סאטרדיי נייט לייב". במהלך שנתו הראשונה בתוכנית, הופיע סמברג בעיקר במערכונים קצרים רבים אשר לא שודרו בשידור חי, בהם פרודיות רבות. סמברג זכה לפופולריות בעיקר בשל מספר קליפים בהם השתתף:
ב-2009 הנחה את טקס פרסי הקולנוע של MTV.
ב-10 בפברואר 2009 יצא לשווקים אלבומם המשותף של סמברג והקבוצה הקומית Lonley island (האלבום נקרא "Incredibad") אשר כלל בין היתר את להיטים שונים שלהם מסאטרדיי נייט לייב כמו "Jizz in My Pants", "I'm on a Boat", "Like a boss" בנוסף לשירים מקוריים אחרים. האלבום הגיע למקום ה-13 במצעד ה-Billboard 200.
בשנת 2007 סמברג כיכב בתור רוד קימבל בסרט הקומדיה "פעלולן לנצח". בשנת 2008 השתתף בדיבוב דמות בסרט האנימציה "קופים בחלל". בשנת 2009 שיחק בסרט הקומי "אחי, אני אוהב אותך".
בשנת 2013 לוהק סמברג לתפקיד הראשי בסדרה הקומית "ברוקלין 99", בתור הבלש ג'ייק פרלטה - בלש ילדותי, ובכל זאת הכי טוב בתחנה. תפקיד זה חשף אותו לקהל רחב יותר של מעריצים ואוהבים. סמברג אף זכה בשני פרסי גלובוס הזהב על הסדרה.
חיים אישיים
משנת 2013 נשוי לזמרת והמוזיקאית האמריקאית ג'ואנה ניוסם, ולהם בת משותפת שנולדה ב-2017.
מות הנזיר
מות הנזיר הוא רומן היסטורי מודרני מאת אלון חילו, שראה אור בשנת 2004 בהוצאת חרגול. עלילת הרומן, בעריכת אלי הירש, מתרחשת בדמשק בשנת 1840, בתקופת עלילת דמשק.
על הספר
ספר ביכורים זה התקבל בהפתעה, ובביקורת דו משמעית, אצל מבקרי הספרות. בניגוד לספרים אחרים הדנים בתקופה ההיסטורית שבה התרחשה עלילת הדם בדמשק, הספר יוצא דופן בהעזה שבו, באשר הוא מתאר קשר רומנטי הומוסקסואלי נוגע ללב שבו מתמודד אצלאן פרחי, צעיר יהודי בן למשפחה עשירה, עם תשוקתו לגברים, בחברה המסורתית הפטריכיאלית והנוקשה של דמשק במאה ה-19. התוצאות הרות הגורל של אותו קשר, הן שמביאות, לפי הרומן, להאשמת יהודי העיר ברצח הנזיר האיטלקי תומאסו, לכאורה על-מנת להשתמש בדמו לאפיית מצות הפסח.
למרות שהספר אינו תיעודי, הוא מסתמך על אירועים היסטוריים ועל עובדות המתועדות בספרי ההיסטוריה. הספר זכה לשבחים מפי מבקרי הספרות החדשה, נחשב לרב-מכר, ותורגם לאנגלית, צרפתית, איטלקית, יוונית והולנדית. הוא נבחר לאחד מתוך חמשת המועמדים הסופיים לפרס ספיר 2005, וזכה בפרס נשיא המדינה ליצירת ביכורים, 2006.
הספר יצא במהדורה מחודשת ביוני 2014 בהוצאת חרגול וידיעות ספרים. "המהדורה המחודשת של 'מות הנזיר' שאתם אוחזים בידיכם יוצאת לאור בסיומה של השנה המטלטלת והמשמעותית ביותר בחיי האישיים", כתב חילו בהקדמה לספר. "בדיוק לפני שנה, בקיץ 2013, בגיל ארבעים ואחת, החלטתי לשנות את חיי מן הקצה אל הקצה, להתחבר אל האני האמיתי שלי ואל המיניות האמיתית שלי – ולצאת מהארון".
אסקימו לימון (סרט)
אסקימו לימון הוא סרט קולנוע ארוטי ישראלי משנת 1978, בבימויו של בועז דוידזון. "אסקימו לימון" היה לסרט הישראלי המצליח ביותר מבחינה מסחרית מאז ומעולם, והפך לסרט פולחן. הצלחתו הרבה הביאה להפקת סדרת סרטי המשך.
עלילה
העלילה מתרחשת בקיץ 1958. בנצי (יפתח קצור), מומו (יהונתן סגל) ויהודה'לה (צחי נוי) הם שלושה נערים מתבגרים בעיר תל אביב בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 הלומדים בגימנסיה ומעבירים את הזמן בגלידה מונטנה.
אל כיתתם של השלושה מצטרפת נערה חדשה ויפה בשם נילי (ענת עצמון), שמושכת את עיניו של בנצי. במסיבת יום שישי אצל יהודה'לה, בנצי רואה את נילי רוקדת עם מומו ויהודה'לה מספר לו שאם היא בידיו של מומו, אין לו סיכוי איתה. בנצי המתוסכל שותה בקבוק שלם ומשתכר, ויהודה'לה נאלץ לקחת אותו לביתו. למחרת בנצי יוצא לעבוד במכירת קרח, עד שאישה אחת קוראת מהחלון שישלח אליה את בנצי עם הקרח. לאישה (אופליה שטראל) מסתבר שקוראים סטלה ("סטלה המגמרת") והיא מנסה לפתות את בנצי, אך הוא אומר לה שהוא חייב לחזור לעבודה ושהוא יבוא לבקר אותה. כשבנצי מסיים לעבוד הוא קורא למומו ויהודה'לה שיבואו איתו לבית האישה ולאחר שתיית יין וריקודים, הם נכנסים לחדרה אחד-אחד ומקיימים איתה יחסי מין. כשמגיע תורו של בנצי, נכנס אל הדירה בן זוגה של סטלה, ג'וני המלח. מומו ובנצי מספיקים להסתלק מהבית, אך יהודה'לה שניסה לקחת את בגדיו, חטף מכות ולבסוף נמלט בתחתונים מן הבית.
מספר ימים לאחר מכן, מומו מבקש מבנצי את המפתחות לדירה של סבתא שלו, כדי שיוכל להביא לשם את נילי ובנצי אומר שהוא ישיג לו. באותו ערב, כשהשלושה נפגשים בחנות הגלידה, בנצי מספר שאמא שלו החביאה את המפתח. מומו מוותר על הבילוי עם נילי והולך עם השלושה אל הזונה ריקי (דניס בוזגלו). ביום שלמחרת כל השלושה מרגישים גירוד באזור האשכים ומסתבר שהם חטפו כיני ערווה מריקי. הם הולכים לרופא ומבקשים ממנו ברמיזות משחה לבעיה הטורדנית. יום שלאחר מכן, בנצי נפגש עם יהודה'לה ונער מכיתתם בשם פרויק'ה, שמספרים לו שמומו הלך עם נילי לנחל הירקון והם עומדים לקיים יחסי מין. בהמשך הערב, מומו מופיע בגלידה ומספר לבנצי על הבילוי עם נילי.
בטקס סיום שנת הלימודים, בנצי רואה את נילי בוכה מחוץ לאולם הספורט. היא מספרת לו שהיא בהריון ממומו ושהוא זרק אותה. בנצי מנחם את נילי ולאחר מכן פורץ בזעם אל אולם הספורט, ומתחיל להתקוטט עם מומו. בנצי לוקח את נילי לעשות הפלה מלאכותית ומשלם על כך בכספו. הוא מוכר את האופניים שלו, גונב כסף מאמא שלו ולוקח הלוואה מהבוס שלו, ובסופו של דבר הוא מביא אותה לגור איתו מספר ימים בדירה של סבתא שלו, מכיוון שהם אמורים להיות בטיול עם כל הכיתה. בנצי מתוודה על אהבתו לנילי והם מתנשקים. היא מזמינה אותו ליום הולדתה שיערך ביום שישי הקרוב והוא מאשר את הגעתו. בנצי קונה לה תליון יקר שעליו כתוב "לנילי באהבה". כאשר בנצי מגיע אל המסיבה, הוא מחפש את נילי ומוצא אותה במטבח - מתחבקת עם מומו. נילי ומומו מבחינים בבנצי ההמום, והוא יוצא שבור-לב מן המסיבה לצלילי השיר Mr. Lonely.
הפקה
"אסקימו לימון" הופק על ידי אולפני "סרטי נח" של מנחם גולן ויורם גלובוס, שהיו אחראים גם על ההפצה וההצגה שלו; זאב רב-נוף חיווה דעתו כי הדומיננטיות של החברה בשוק הקולנוע הישראלי תרמה תרומה גדולה להצלחתו. לפי בועז דוידזון, ההשראה לתסריט הייתה תקופת נעוריו שלו כמו גם הסרט האמריקאי "אמריקן גרפיטי".
ביקורות ופרסים
"אסקימו לימון" נעשה להצלחה קופתית מסחררת, ועד שלהי דצמבר 1978 הוא מכר 1,268,000 כרטיסים בישראל והכנסות של 12.5 מיליון ל"י. כמו כן, הופץ ב-700 עותקים באירופה, שם הכניס עוד $650,000. המועצה לביקורת סרטים ומחזות הגבילה את גיל הצופים בסרט לשש-עשרה ומעלה בשל המיניות המפורשת שהוצגה בו. עם זאת, דווח בעיתונות על תופעה נרחבת של בני-נוער צעירים יותר שהסתננו להקרנות. בסך הכל, נמכרו 1,350,000 כרטיסים בארץ, ו"אסקימו לימון" הוא הסרט המצליח ביותר בהיסטוריה הישראלית מבחינה זו: "קזבלן" עומד במקום השני עם 1,222,500 ו"סאלח שבתי" אחריו עם 1,184,900. "אסקימו לימון" זכה להצלחה גם בגרמניה המערבית, בה הגיע למקום ה-11 בדירוג שוברי קופות עם 2,700,000 כרטיסים שנמכרו.
ב-19 באפריל 1978 זכה "אסקימו לימון" בפרס הראשון בתחרות השנתית לסרטי עלילה ישראליים, אליו נלווה מענק של 120,000 ל"י. כמו כן, קיבל בועז דוידזון את פרס הבמאי הטוב ביותר ולאדם גרינברג ניתן פרס הצלם הטוב ביותר על השתתפותם. יפתח קצור זכה בפרס השחקן המצטיין. הפרסים הוענקו על ידי שר התמ"ת יגאל הורביץ. הסרט ייצג את ישראל בפסטיבל ברלין בשנת 1978 והיה אחד המועמדים הסופיים לזכות בפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר.
סרטי ההמשך
בעקבות הצלחת הסרט, נוצרו לו מספר סרטי המשך. סדרת סרטי אסקימו לימון כוללת, פרט לסרט המקורי, את הסרטים יוצאים קבוע (1979), שפשוף נעים (1981), ספיחס (1982), סבבה (1983), רומן זעיר (1983), הרימו עוגן (1985), אהבה צעירה (1987), בלוז לקיץ (1988) והחגיגה נמשכת (2001).
חירם ממטה נפתלי
חִירָם (ולפעמים חִירוֹם) הוא דמות מקראית, אמן עברי, בן העיר צור, שנשלח על ידי חירם מלך צור (אין לבלבל ביניהם) אל שלמה המלך, לצורך בנייתו של בית המקדש הראשון. חירם עשה את עבודות הנחושת לבית המקדש ולכליו.
זהותו וייחוסו
לפי הנאמר בספר מלכים, היה חירם מבני ישראל, משבט נפתלי, בן העיר צור.
פרטים נוספים מוסיף הכתוב בספר דברי הימים:
עבודת שבט דן
בהתייחסותו לעובדה שאימו של חירם באה משבט דן, מביא התלמוד מאמר שקושרת את שמו של חירם עם אהליאב בן אחיסמך, שעסק בבניין המשכן במדבר, והיה גם הוא בן שבט דן:
בשותפות עם שבט יהודה
מדרש נוסף שמוזכר בעניינו של חירם, משווה בין שותפותו של שבט דן עם שבט יהודה בבניין בית המקדש הראשון לבין השותפות בבניין המשכן: בפירוש המיוחס לרש"י בדברי הימים (דהי"ב ג, יז) מובאת הצעה שבעמודי מקדש - "יכין ובועז" - הנציחו שלמה וחירם שני אנשים גדולים משבטיהם, ובכך טבעו במקדש את השותפות שבין השבטים הללו:"חירם שהיה מבני דן עשה את העמודים, קרא את האחד: 'יכין' - על שם אביו שמשון... ושלמה קרא לשני: 'בועז' - על שם זקנו בועז..."
עבודתו
חירם עבד, בבניין המקדש וכליו, בעבודות הנחושת. על מלאכתו נמנים עמודי יכין ובועז, ים הנחושת של שלמה, המכונות (בסיס נייד להעמיד עליו את הכיור) והכיורים. כמו כן עשה את כלי הנחושת (סירות, יעים ומזרקות). פירוט העבודות נמצא בספרים מלכים ודברי הימים:
במסורת הבונים החופשיים
בקרב מסדר הבונים החופשיים, ניתן מעמד גבוה לדמותו של חירם (המכונה בפי הארגון "חירם אביף" או "בן האלמנה"), שכן מסורת הארגון מייחסת את שורשיו להתארגנות הבנאים שבנו את בית המקדש, וחירם בראשם. השם הפרטי "חירם" מקובל בקרב בנים לחברי הבונים החופשיים.
הסיפור אודות חירם הוא אחד מיסודות תורת הבונים החופשיים. הסיפור מתחיל עם הגעתו של חירם לירושלים ועם מינויו על ידי המלך שלמה כאדריכל הראשי והאחראי על עבודות בניית בית המקדש. כשעמדה עבודת בניין המקדש לקראת סיומה, ארבו לו שלושה בנאים כאשר יצא מהבניין ודרשו ממנו שימסור להם את סודות הבנאי הראשי. חירם התעמת עם כל אחד מהם וכאשר עמד בסירובו לחשוף את הסודות הם תקפו אותו באמצעות כלי עבודה. השניים הראשונים גרמו לפציעתו והאחרון גרם למותו.
רוצחיו של חירם הסתירו את גופתו תחת ערימה של פסולת בנייה ובלילה שבו למקום כדי להעביר אותה אל מחוץ לעיר, שם הם קברו אותו בקבר רדוד שסומן בענף של עץ שיטה. כשהאחראי על עבודות בית המקדש נעדר מעבודתו ביום המחרת, שלח המלך שלמה קבוצה של בנאים לחפש אחריו. ענף עץ השיטה התגלה במקרה וגופתו של חירם הוצאה מהקבר כדי שתיטמן בקבורה מכובדת. מקום מחבואם של אותם בריונים התגלה גם כן והם הובאו למשפט. שלמה הודיע לצוות הבנייה שכעת אבד סודו של הבנאי הראשי והוא החליפו בסוד חלופי. מילת הקוד האמיתית נחשבה לסוד בקרב הבונים החופשיים, אך במשך מאות שנים התרחשו התגלויות שונות למילת הקוד, התגלויות שבהן מילת הקוד הייתה בדרך כלל שונה בכל פעם. סיפור זה מיוחס לבניה החופשית האנגלו-אמריקאית.
בבניה החופשית היבשתית הסיפור שונה במקצת. מספר רב של בנאים ראשיים (לא רק חירם) עבדו בבניית בית המקדש ושלושת הבריונים ביקשו לגלות את מילות הקוד ואת הסימנים שיאפשרו להם לקבל שכר גבוה יותר. סופו של הסיפור זהה, אך הפעם נמצאה גופתו של חירם על ידי הבנאים הראשיים. הסודות לא אבדו, אך שלמה מורה לקבור אותם מתחת למקדש ולחרוט אותם על קברו של חירם. הסודות שעל פי המסורת המקבילה אבדו, הועברו לידיו של הבנאי הראשי החדש כחלק מסדר הפולחן. בגרסה זו מכונה חירם לעיתים בשם "אדונירם".
פדרציית הכדורגל הספרדית המלכותית
פדרציית הכדורגל הספרדית המלכותית (בספרדית: Real Federación Española de Fútbol; ידועה גם בשם התאחדות הכדורגל הספרדית, ובקיצור RFEF) היא הגוף האחראי על הכדורגל בספרד. היא אחראית על כל קבוצות הכדורגל הספרדיות ועל רוב הליגות והגביעים בספרד.
ההתאחדות נוסדה בשנת 1909, חברה בפיפ"א מאז 1913 וחברה באופ"א מאז 1954. על לה ליגה ("La Liga") והליגה הספרדית השנייה (Segunda División) אחראית מנהלת הליגות שהיא כפופה להתאחדות. ההתאחדות אחראית על הליגה הספרדית השלישית (Segunda División B), גביע המלך הספרדי והסופר קאפ הספרדי, וכמו כן אחראית על נבחרת ספרד בכדורגל והנבחרות הצעירות של ספרד, ונבחרות הנשים.
בשנת 1991 הוענק להתאחדות פרס המשחק ההוגן של פיפ"א, על מחויבותה יוצאת דופן למען משחקי כדורגל הוגנים.
נשיא ההתאחדות הספרדית הנוכחי הוא חואן לואיס לרייה.
ואקה דל דרגון
ואקה דל דרגון (Huaca del Dragón, בשילוב של קצ'ואה וספרדית: "ואקת הדרקון"), ידועה גם בשם ואקה דל ארקו איריס (Huaca del Arco Iris, "ואקת הקשת בענן"), הייתה ואקה של בני הצ'ימו, סמוך לבירתם צ'אן צ'אן שבצפון פרו. מקור שמותיה של הוואקה בציורים דמויי הדרקונים והקשתות שעל קירותיה.
הדעות באשר למועד הקמתה של הוואקה חלוקות. כמה מהחוקרים סבורים שהיא הוקמה בתקופת הצ'ימו, בין השנים 1450-1100, ואילו אחרים סבורים שהוקמה עוד קודם לכן, על ידי תרבות סיקן, בין השנים 800 ל-1000.
הוואקה, שבדומה לוואקות ולמבנים אחרים בסביבתו עשויה חימר, בנויה בצורת פירמידה בעלת שני מפלסים, והיא מוקפת בחומה שבה כניסה אחת. המפלס העליון שימש לאחסנת מזון והתחתון למגורים. קירות הוואקה מעוטרים בציורים.
ואקה דל דרגון שוכנת בסמוך לעיר טרוחיו של ימינו.
חצר (הלכה)
בהלכה, כאשר מדברים על חצר, הכוונה היא בדרך כלל לחצר משותפת לכמה בתים הנמצאים בבעלותם של אנשים נפרדים. החצר משמשת את תושבי הבתים לצרכים פרטיים שונים שאינם יכולים להעשות בבתים, וליציאה לשטח הציבורי בעיר. בדרך כלל הייתה החצר פתוחה למבוי שהוא רחוב פרטי צר המיועד לחבר בין כמה חצירות לשטח הציבורי בעיר. החצר מוזכרת בהלכה לגבי כמה דינים, בעיקר לגבי רשויות השבת (שם היא נחשבת לרשות היחיד) ובמשפט העברי. לרוב הדינים אין משמעות לגבי חצר פרטית השייכת לאדם אחד.
השימושים בחצר בעבר
בעבר היו הבתים קטנים מהמקובל היום, ושימושים ביתיים רבים היו נעשים בחצר המשותפת, ששימשה בעיקר לשימושים ביתיים ולא לשימושים חקלאיים. החצר שימשה לבישול ואפייה בכיריים ובתנור חרס שהיו מוצבים בה, להעמדת רחיים לטחינה, לכביסה, גידול בהמות ועופות, וכמחסן לתבואה, חביות יין ועצים, וכן לצבירת זבל המיועד לזיבול השדות.
בחצר היה ממוקם גם בור המים שממנו שאבו מים לשימושים שונים.
גם בראשית המאה ה-20 נבנו שכונות בצורת בתים קטנים ולהם חצרות גדולות משותפות. דגם זה של שכונות נקרא שכונת חצר ולו דוגמאות בשכונת נווה צדק בתל אביב ובשכונת נחלאות בירושלים. במקומות רבים נבנו השירותים מחוץ לבתים, בשטח החצרות.