cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
למת הצינור
הוכחת למת הצינור
ראשית, נעיין בכיסוי של החתך בידי קבוצות בסיסיות:  כך שלכל,  ו-  פתוחות בטופולוגיות המתאימות. נוכל להניח שכל הקבוצות האלו מוכלות ב- O (ניתן הרי לחתוך כל אחת מהן עם O הפתוחה, שניתנת גם לרישום כאיחוד קבוצות בסיסיות).
נגדיר. זו קבוצה פתוחה כחיתוך סופי של קבוצות פתוחות, והיא גם מכילה את x_0 כי הוא שייך ל- U_i לכל i \in [n] (מההנחה שכל קבוצה בכיסוי חותכת את החתך). אם כן,, ונותר לוודא כי O מכילה את W \times Y. זה נכון מכיוון ש- מהווה גם כיסוי של W \times Y. אכן, בהינתן נקודה  נוכל לעיין בנקודה. מהגדרת הכיסוי קיים i_0 \in [n] עבורו, ולכן בפרט. מתקיים כי שכן למעשה x \in U_i לכל i \in [n] מהגדרת W כחיתוך כל ה- U_i-ים. לכן ואזי  (הרי  לכל i \in [n]).
האימפריה האצטקית
האימפריה האצטקית, הידועה גם בשם הברית המשולשת (בנאוואטל: Ēxcān Tlahtōlōyān ˈjéːʃkaːn̥ t͡ɬaʔtoːˈlóːjaːn̥), הייתה אימפריה באזור מרכז אמריקה. האימפריה החלה את דרכה כברית של שלוש ערי מדינה (Altepetl): טנוצ'טיטלאן, טקסקוקו, וטלאקופאן. שלוש ערים אלו שלטו על מרבית אזור מקסיקו של ימינו החל משנת 1428, עד שהובסו על ידי הכוחות המשולבים של הכובשים הספרדיים ובעלי ברית מקומיים בפיקוד הרנאן קורטס בשנת 1521.
הדת באימפריה האצטקית הייתה פוליתאיסטית, האצטקים סגדו לפנתיאון מגוון שכלל עשרות אלוהויות, רבים מהם בעלי כת מאמינים מוכרת רשמית, שהייתה גדולה מספיק כדי להיות מיוצגת במתחם המקדש המרכזי של הבירה טנוצ'טיטלאן. האל הראשי בפולחן האצטקי היה אל המלחמה הויצילופוצ'טלי. העמים במחוזות שנכבשו הורשו להמשיך המסורות הדתיות שלהם באופן מלא ללא פגע, כל עוד הם הוסיפו את האל הקיסרי הויצילופוצ'טלי לפנתאון המקומי שלהם.
התקופה הקדם אימפריאלית
עמי נאהוה (Nahua) היגרו אל מרכז מקסיקו מהצפון באזור המאה ה-13. על פי קודקסים רשמיים המתעדים את ההיסטוריה האצטקית, מוצאם היה מהעיר אצטלאן (Aztlan). וזהו גם משמעות השם "אצטק" היינו "אדם שבא מאצטלאן". עם זאת, מונח זה הוא מודרני, וככל הנראה השם אצטקים לא היה בשימוש בקרב האצטקים עצמם. המהגרים המוקדמים התיישבו באזור אגן מקסיקו והאדמות הסמוכות והקימו שורה של ערי מדינה עצמאיות. ערי נאהוה מוקדמות אלו נשלטו בידי מלכים זוטרים שנקראו "טלאטואני" (tlatoāni). רוב הערים שהוקמו לפני הגירתם של הנאהוה, נטמעו בתרבות הנאהוה המוקדמת.
ערי מדינה אלו, ניהלו בינן לבין עצמן מלחמות שונות בקנה מידה קטן. אך בשל הבריתות המשתנות, אף עיר בודדת לא הצליחה לצבור דומיננטיות. על פי המקורות, באזור שנת 1250, הגיע גל מהגרים חדש מאצטלאן. באותה תקופה מרבית הקרקעות הפוריות כבר היו תפוסות. עם זאת, המהגרים החדשים שנקראו "משיקה", שכנעו את מלך העיר קולהואקאן (Colhuacan), להתיר להם להתיישב בחלקת אדמה קטנה שנקראה צ'פולטפק ("גבעת החגבים"). מאוחר יותר הם הפכו לשכירי חרב בשירות מלך קולהואקאן.
בסיפורי המיתולוגיה העתיקים של האצטקים מסופר, שלאחר מלחמה אחת בה שירתו בהצטיינות בצבא קולהואקאן, ביקשו המשיקה מהמלך שייתן להם את אחת מבנותיו כדי שיהפכו אותה למלכתם. המלך נענה ברצון לבקשה, אולם בפקודת האל הויצילופוצ'טלי (Huitzilopochtli), פשטו המשיקה את עורה של הנסיכה והקריבו אותה קורבן. בתגובה, תקף מלך קולהואקאן, וגרש את המשיקה אל אי באגם טשקוקו (Texcoco) שהשתייך לממלכה יריבה בשם אסקאפוצאלקו (Azcapotzalco). כשהגיעו לשם, הם הבחינו בנשרים מקננים על קקטוס. הם פירשו זאת כסימן מהאלים, ובמקום הזה הקימו את בירתם טנוצ'טיטלאן (כיום מקסיקו סיטי). מומחים מודרניים מעריכים שהעיר נוסדה באזור שנת 1325. בפועל המשיקה נותרו כפופים לאסקאפוצאלקו. המשיקה שילמו מחווה למלכי אסקאפוצאלקו, ואף סייעו להם במלחמותיהם. בשנת 1372, אקאמאפיצ'טלי (Acamapichtli), הוכתר כטלאטואני (מלך) הראשון של טנוצ'טיטלאן.
עונת 1998/1999 בליגה הארצית
עונת 1998/1999 בליגה הארצית הייתה העונה ה-23 של הליגה הארצית כליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל בישראל. בסיום העונה, בעקבות הקמת ליגת העל בכדורגל הליגה הארצית הפכה להיות השלישית בחשיבותה. הליגה החלה ב-5 בספטמבר 1998 והסתיימה ב-21 במאי 1999.
האימפריה האצטקית
המלחמה נגד אסקאפוצאלקו והקמת הברית המשולשת
בשנת 1426, מת שליט אסקאפוצאלקו, ונוצר משבר ירושה שהוביל למלחמת אזרחים בממלכה. בני המשיקה, תמכו במועמד למלוכה בשם Tayahauh, אולם הוא הודח בידי בנו מאשטלה (Maxtla). לאחר שהשיג את הכתר, פנה מאשטלה כנגד כל הפלגים שהתנגדו לו, ובכלל זה צ'ימלפופוקה (Chimalpopoca) מלך המשיקה. צ'ימלפופוקה מת זמן קצר לאחר מכן, וייתכן שנרצח בהוראת מאשטלה.
עונת 1998/1999 בליגה הארצית
על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו.
האימפריה האצטקית
המלחמה נגד אסקאפוצאלקו והקמת הברית המשולשת
המלך החדש, איצקואטל (Itzcoatl), המשיך להתריס כנגד מאשטלה, וזה האחרון הטיל מצור על טנוצ'טיטלאן. בשנת 1427 איצקואטל כרת בריתות עם עוד שלוש ערים שהותקפו בידי מאשטלה, ובשנת 1428 הביסה הקואליציה את אסקאפוצאלקו. הממלכה נכבשה, ואלפים מבניה נטבחו. לאחר המלחמה נסוגה אחת מהערים מהברית עם השאר, ושלוש הערים שנותרו, טנוצ'טיטלאן, טקסקוקו וטלאקופאן, הקימו ברית שזכתה לכינוי "הברית המשולשת", ואדמות אסקאפוצאלקו חולקו ביניהם. נערכו עוד מספר מלחמות בין השבטים והערים באזור, כששתי חמישיות מהכיבושים מקבלת טנוצ'טיטלאן, טקסקוקו עוד שתי חמישיות, וטלאקופאן חמישית אחת. כל אחד מהשליטים קיבל מעמד של "קיסר" (אין תרגום מדויק של המונח), שהציב אותו במעמד גבוה דה יורה על פני שליטים אחרים.
עונת 1998/1999 בליגה הארצית
הליגה כללה 16 קבוצות. העונה הסתיימה בניצחון של מכבי נתניה שעלתה לעונת 1999/2000 לליגת העל.
בעקבות הפחתת הקבוצות שישחקו בליגה השנייה מספר רב של הקבוצות ירדו לליגה השלישית. יתרה מכך, הפועל אשדוד, הפועל לוד וסקציה נס ציונה הורדו לליגה הרביעית בגלל בעיות תקציביות. גם מכבי יפו שהייתה צריכה לרדת מהליגה הראשונה לליגה השנייה, הורדה לליגה הרביעית בגלל בעיות תקציביות. הדבר איפשר לבני סכנין להישאר בליגה השנייה גם לעונת 1999/2000.
האימפריה האצטקית
רפורמות האימפריה
זמן קצר לאחר הקמת הברית המשולשת, יזמו איצקואטל וטלאקאלל רפורמות מקיפות במדיניות והדת האצטקית. נטען כי טלאקאלל שרף את כל הספרים הקיימים בטענה שהם מכילים שקרים ו-"זה לא חכם שכל האנשים צריכים להכיר את הציורים". גם אם אכן היה צו כזה, סביר להניח שהוא היה מוגבל בעיקר למסמכים פוליטיים מהמשטרים הקודמים. הוא גם ערך שכתוב מקיף של ההיסטוריה האצטקית, ובאופן טבעי הציב את המשיקה במקום מרכזי יותר.
עונת 1998/1999 בליגה הארצית
לאסלו צה (הונגריה) ממכבי נתניה היה מלך השערים של העונה עם 19 כיבושים.
Le Chat Noir
Le Chat Noir (בצרפתית: "החתול השחור"; לֶה שָא נוּאָר) היה בית קפה ("קפה קונצרט"), ומועדון קברט במונמארטר שבפריז בין 1881 ל-1897 (שיא תקופת ה"בל אפוק"). זהו אחד מהקברטים הראשונים שנוסדו וביססו את הסוגה (יחד עם המולן דה לה גאלט והמולן רוז'), כלומר מקומות בילוי ששילבו שתיית משקאות חריפים בישיבה סביב שולחנות, עם מופע מגוון - מוזיקה, מחול ומערכונים בעלי גוון פוליטי וחברתי מובהק. בעלי המקום היו האמרגן, שהיה לרוב גם מנחה הערב (conférencier), רודולף סאליס (Rodolphe Salis) ושותפו העיתונאי אמיל גודו (Émile Goudeau). מועדון הלילה הוציא לאור גם ביטאון בשם Le Chat Noir שכלל את מילות השירים שהועלו על הבמה, תמלילי מערכונים, טורי דעה ואיורים של אורחי המועדון (בהם פול ורלן, קלוד דביסי, אריק סאטי, אריסטיד ברואן, פול סיניאק, אוגוסט סטרינברג, אלפונס אלה, מוריס דונה, רמון קאזס ואנרי טולוז לוטראק).
היסטוריה
המועדון נוסד על ידי סאליס בבניין בשדרות רוששואר (Boulevard de Rochechouart) 84 למרגלות גבעת מונמרטר. חבורת כותבים צעירים בראשות אמיל גודו, שכינו עצמם Les Hydropathes ("המפחדים ממים", כלומר שותים רק יין או "חולי הכלבת", כלומר המשוגעים), הפכו את המועדון למקום המפגש הקבוע שלהם וכך העבירו את מוקד הפעילות היצירתית מן הגדה השמאלית, שם נהגו להפגש בביתו של גודו, למונמרטר.
האימפריה האצטקית
רפורמות האימפריה
הרפורמות הוחרפו לאחר שמוקטסומה עלה לשלטון לאחר מותו של איצקואטל, והן נועדו בעיקר כדי לשמור על העמים הכבושים שלא יתמרדו. שליטים שסירבו לשתף פעולה, הוחלפו בשליטי בובות הנאמנים למשיקה, וניתנו תמריצים לאלו שהסכימו לשתף פעולה. מוקטסומה חוקק חוקים שהורו על הפרדה בין האצולה להמון העם, והוציא עונש מוות על עבירות שונות. צו מלכותי מיוחד, הורה על הקמת בית ספר דתי מפוקח בכל שכונה. בבתי ספר יוקרתיים יותר, ניתנו גם אימונים צבאיים. היו גם בתי ספר שלימדו במשותף בני אצולה ופשוטי עם שביקשו להפוך לאנשי דת. מוקטסומה ייסד תואר חדש, שבניגוד לשאר התארים בממלכת המשיקה, היה מוענק גם לפשוטי העם. התואר היה מוענק כמחווה על עבר צבאי מזהיר, או שירות ארוך של המדינה (דומה לסר בממלכה המאוחדת). בכמה מקרים נדירים, בעלי התואר הצליחו להשתלב בחברת האצולה ואף להפוך למלכים.
כמו כן בוסס פולחן הקרבת שבויים המוני, שהתבסס על רעיון דתי חדש ולפיו השמש מאבדת דם בכל זריחה במאבקיה להיחלץ מדרקון התהומות (זהו פשר הצבע האדמדם בשמים). כדי שלא תיעלם, יש צורך להחזיר לה דם זה, שיבוא מעורקיהם של הנזבחים. הקרבת אדם הייתה מסורת עתיקה וכבר בעבר הרחוק התקיימו משחקי כדור שהמנוצחים בהם הוקרבו, אך הממדים שאליהם הביא טלאקאלל את קורבן האדם היו חסרי תקדים. בפולחן החדש נזבחו לעיתים 10,000 שבויים ביום אחד. מקדש מפואר מיוחד הוקם לצורכו, והמורא נפל על כל עמי מקסיקו. מלחמות מיוחדות, "מלחמות הפרחים", נוהלו אך ורק במטרה להשיג שבויים לצורכי הקרבה. ההקרבה הייתה כרוכה בקניבליזם, שכן הלב הוצא מהקורבנות ונאכל על ידי הכהן. לפי אחד ההסברים, שכנראה אינו נתמך בראיות חזקות, פיצה בשר האדם על המחסור בחלבונים בדיאטה האצטקית. במלחמות הפרחים הושם דגש על לקיחת שבויים חיים, והחיילים קיבלו הוראה למעט בהרג ככל האפשר. מלחמות אלו גם אפשרו למשיקה להחזיק צבא חזק ומיומן בכל עת. הטלאקסקאלה, היו העם העיקרי שסבל ממלחמות אלו, ונקמתם עתידה הייתה להתבטא בשיתוף פעולה הדוק עם הספרדים.
Le Chat Noir
היסטוריה
ב-1885 עבר המועדון, שגדל מעבר ליכולת הקיבול שלו, למיקומו ברחוב ויקטור-מאסה 12 (Rue Victor-Massé) בפיגאל. את מיקומו המקורי של המועדון החליף מועדון Le Mirliton (החלילית) של אריסטיד ברואן. במיקום זה זכה המועדון לשיא תהילתו, כאשר קהל המבקרים גדל וכלל את מיטב הכוחות היצירתיים של פריז באותה עת. חלק ניכר מהמופעים במקום נכתבו ובוצעו על ידי אורחיו הקבועים, שחלקם אף תרמו לכתב העת שלו. בכך היה המקום לחממה יצירתית בה הועלו על הבמה מופעים ניסיוניים ואוונגרדיים, בפני קהל שהיה מחובר ליוצרים מבחינה חברתית וגם מקצועי ודעתני, כך שהיוצרים יכלו לקבל משוב איכותי ומיידי. אחת האמנויות שהחיה בעל המועדון סאליס הייתה תיאטרון צלליות. אחד מאמני עיצוב הצלליות היה תאופיל סטינלן (Théophile Steinlen), שגם עיצב את סמל המועדון וכרזותיו.
האימפריה האצטקית
הכיבושים
כיבושי האצטקים החלו כבר לאחר הקמת האימפריה. המטרות הראשון להתרחבות הייתה העיר מקויואקאן באגן מקסיקו, והאזור שהוא כיום מדינת מורלוס במקסיקו המודרנית. כיבושים לו סיפקו לאימפריה זרם גדול של מוצרים חקלאיים. ההתפשטות האצטקית נבלמה בשנת 1450 בשל בצורת כבדה שנמשכה ארבע שנים. לאחר שהצליחו להתאושש, נאלצו לכבוש מחדש חלק מהערים שניצלו את הבצורת ופרקו את השלטון הזר. מוקטסומה הראשון המשיך להרחיב את האימפריה מזרחה לכיוון מפרץ מקסיקו, ודרומה לכיוון אואחאקה המודרנית. לאחר מותו של מוקטסומה, עלה לשלטון בנו שבילה את מרבית שלוש עשר שנות שלטונו באיחוד האימפריה של אביו.
במקביל, אימפריה נוספת, טאראסקאן במערב מקסיקו, החלה גם כן להתרחב. בשנת 1455, הטאראסקנים השיקו פלישה לעמק טולוקה וכבשו אותו. בשנת 1472 האצטקים כבשו בחזרה את האזור והגנו עליו בהצלחה מפני הטאראסקאנים. בשנת 1479 השיקו האצטקים פלישה גדולה לטאראסקאן עצמה. בפלישה השתתפו 32,000 חיילים אצטקים, אולם מעבר לגבול המתינו להם 50,000 חיילי אויב. למעלה מ-90% מהצבא האצטקי הושמד, והקיסר האצטקי עצמו נפצע.
Le Chat Noir
היסטוריה
את הערבים הנחה לרוב בעל המקום, רודורף סאליס, שעשה זאת בדרך מיוחדת, שנונה ואירונית ואף פנה באופן ישיר למבקרים הקבועים, אותם כינה בכינויים ושמות מופרכים. ב-1896 הוביל סאליס את להקת המועדון למופע הופעות, בסיומו החליט להעביר את מיקומו של המועדון קרוב יותר למרכז העיר. אולם הוא נפטר במרץ 1897. המועדון נסגר מיד לאחר מכן.
האימפריה האצטקית
הכיבושים
בשנת 1486 נרצח בקשר אצילים הקיסר טיזוק (Tizoc), שנודע כקיסר לא יעיל ורשלן. את מקומו ירש אחיו איויטסוטל (Ahuitzotl). את החלק הראשון של שלטונו בילה איויטסוטל בדיכוי מרידות שהיו עניין שבשגרה בשל אופי השלטון האצטקי. לאחר מכן יצא איויטסוטל לגל חדש של פשיטות, והרחיב מאוד את גבול האימפריה באזור אואחאקה וסוקונוסקו (Soconusco). בשל מספר תקריות גבול, הטאראסקאנים פלשו שוב וכבשו את עיר הגבול אוצומה (Otzoma). הם הפכו אותה למוצב צבאי, והאזרחים נטבחו או גורשו. הטאראסקאנים הקימו סדרת מבצרים לאורך הגבול כדי להגן מפני פלישה אצטקית אפשרית. בתגובה, ביצע איויטסוטל פלישה נוספת, והרחיב את תחומי האימפריה עד האוקיינוס השקט באזור גררו. בתקופת שלטונו הפכו המשיקה לדומיננטיים ביותר מבין כל שאר העמים בברית המשולשת. טנוצ'טיטלאן הפכה בפועל לעיר הבירה של האימפריה, וקיסר המשיקה היה בעמדה גבוהה בהרבה מהקיסרים האחרים.
Le Chat Noir
לאחר מות סאליס
היו מספר ניסיונות להחיות את המועדון. בין 1907 לשנות העשרים התקיים מועדון באותו שם בשדרות קלישי 68 (Boulevard de Clichy). במשך השנים המשיכו להתקיים באותו מקום בית קפה ובית מלון, הנושאים את השם (ואת סמל החתול מהכרזה שעיצב תאופיל סטינלן), אך ללא של קשר למועדון המקורי ולתכניו.
ב-1899 הקים אנרי פורסי את המועדון Boîte à Fursy ("תיבת פורסי"), במיקומו ההיסטורי של "החתול השחור" ברחוב ויקטור-מאסה, שביקש לשמר את רוחו המקורית.
האימפריה האצטקית
הכיבושים
בשנת 1502 מת איויטסוטל, וירש אותו אחיינו מוקטסומה השני. בתקופת שלטונו של דודו, האימפריה האצטקית התרחבה והתבססה, לפיכך אותן שנים היו שנות שלווה, ומוקטסומה נבחר בעיקר עקב היותו למדן אדוק בדת ולא בגלל תכונות מנהיגות או בגלל היותו מצביא מוכשר. מוקטסומה לא השתדל להשיג שטחים חדשים, ובעיקר דיכא מרידות ועמל לטפח ולאחד את האימפריה. המקורות השונים על אותה תקופה מוסרים גרסאות שונות ואף סותרות לגבי התנהלותו ושלטונו. מוקטסומה השליט מנגנון בירוקרטי ומנהלתי כך שהאימפריה חולקה למחוזות ששליטיהם היו כפופים לו ישירות. מנגד, הוא הסתכסך עם השבטים שהיו בברית איתו בעיקר בגלל מכסת קורבנות האדם הגבוהה שדרש מהם. מוקטסומה טיפח פולחן אישיות אולם חרד הן לגורלו האישי והן לגורל הממלכה. על מנת להגן על הממלכה הקריב קורבנות אדם ללא הפסק ובנה מקדשים חדשים - שגם בהם הוקרבו קורבנות אדם. כמו כן הוא ביטל את התארים שאיפשרו לאזרחים פשוטים להתקדם במעמד האצולה, והוציא חלק מיועציו להורג. הרפורמות שלו נגדעו עקב בוא הספרדים.
הכיבוש הספרדי
בשנת 1519 נחת בחופי וראקרוס הקונקיסטאדור הספרדי הרנאן קורטס עם 630 איש רובם חמושים בחרב ומגן בלבד, וכן מעט רובים ו-15 סוסים בחצי האי יוקטן. באי קוסומל, פגש קורטס כומר פרנציסקני בשם ג'רונימו דה אגילר, שספינתו נטרפה בשנת 1510 בחופי יוקטן. כמי ששהה 9 שנים בקרב המקומיים, הכיר דה אגילר את המקומיים ושלט היטב בשפת המאיה. דה אגילר הפך למתורגמן של המשלחת. לאחר מכן הפליג קורטס מערבה אל קמפצ'ה (Campeche). לאחר סדרת קרבות עם שבטים מקומיים הצליח קורטס לנצח את כוחותיו של השליט המקומי ולכבוש את העיר הראשית שלו פוטונצ'אן (Potonchán). בתום הקרב קיבל קורטס מנחות מהשליט המובס ועם המתנות הועברו לרשותו 20 שפחות, נשים צעירות ובהן גם נערה בת עשרים בשם מלינצ'ה. מלינצ'ה התבררה עד מהרה כרבת ערך, משום שהיא שלטה בשלל שפות ביניהן "שפת מקסיקה" (נאוואטל), "שפת קוסומל" (שפת המאיה) ו"שפת אולאטלה" (שפה הידועה לאצטקים כ "פופלוקה" - ג'יבריש בשפת האצטקים). היא הפכה ליד ימינו של קורטס. היא הייתה מתרגמת למאיה, ודה אגילר היה מתרגם לספרדית. מאוחר יותר למדה מלינצ'ה עצמה ספרדית, ומאז היא הייתה המתורגמנית המועדפת על קורטס.
Le Chat Noir
חיקויים התייחסות באמנות
בסרט מלכים הולכים קדימה משנת 1958 מבקרים פרנק סינטרה ונטלי ווד במועדון לילה בשם זה.
במקומות רבים בעולם קמו מועדונים בשם "החתול השחור" או דומה לו, כך למשל Els Quatre Gats ("ארבעת החתולים") בברצלונה, Бродя́чая соба́ка ("הכלב המשוטט") בסנקט פטרבורג.
האימפריה האצטקית
הכיבוש הספרדי
קורטס ואנשיו הקימו התיישבות בשם "וייה ריקה דה לה ורה קרוס" (בספרדית: Villa Rica de la Vera Cruz), שמשמעו "הכפר העשיר של הצלב האמיתי". השם מתייחס לזהב שנמצא באזור ולעובדה שהמשלחת של קורטס נחתה באזור ביום שישי הטוב ובה פגשו שליחים של הקיסר האצטקי מוקטסומה השני שהגיעו עם מתנות. לאחר שהשגרירים חזרו לטנוצ'טיטלאן, התקדם קורטס אל צ'ומפאלה (Cempoala), שם נפגש עם ראשי שבט הטוטונאק (Totonac). בעזרת המתורגמנים שלו, הצליח קורטס ליצור קשר עמם, והם סיפרו לו על העוולות הרבות של השלטון האצטקי. קורטס שכנע את הטוטונאקים לכלוא את גובה המיסים המקומי של הקיסר, אולם לאחר מכן הורה להם לשחרר אותו, ובעזרת מלינצ'ה טען בפניו שכל זה לא היה אלא מהלך של הטוטונאקים שנעשה בלי הסכמתו. הטוטונאקים תגברו את כוחותיו של קורטס, שהתקדם לעבר טלקסקלה. בשלב זה, חלק מחייליו של קורטס ניסו להתקומם ולחזור לקובה. כשקורטס גילה על כך, הוא הורה להטביע את הספינות כדי שלא יהיה ניתן להימלט לקובה.
הצבא הטוטונאקי בפיקוד ספרדי, צעד אל תוך טלקסקלה, במטרה לשכנע את עם הטלאקסקאלה (Tlaxcala), שסבלו רבות מהאצטקים, להצטרף לברית עמם. משנכשלו המגעים הראשונים נכנסו הספרדים לסדרת קרבות עזים מול לוחמי הטלאקסקאלה שנמשכו 18 ימים ללא הפסקה, בדרך להביא את מנהיגי הטלאקסקאלה למשא ומתן במטרה לעבור בארצם ולגייס מהם לוחמים לשורותיו נקט קורטס בכל דרך אפשרית - עינויים של שבויים, הרס יישובים אזרחיים והרג חסר הבחנה. בשלב הראשון של המשא ומתן העבירה מלינצ'ה את הבטחת קורטס לטלאקסקאלה כי הוא יפסיק את מעשי ההרס וההרג תמורת שיתוף פעולה שייקבע בשלבים המתקדמים של המשא ומתן, שנערך - בגלל המבנה החברתי - שלטוני המורכב של הטלקסקלה עם 4 מנהיגים בו זמנית. בסופו של דבר, בין היתר בשל האבדות הכבדות שספגו, הסכימו הטלאקסקאלה לכרות ברית עם הטוטונאקים והספרדים נגד האצטקים.
במהלך השהות בטלקסקלה, הופיעו בפני קורטס שליחים של הקיסר האצטקי עם מתנות יקרות ומנחות מתוך מטרה להניא את הספרדים מלהגיע אל גבולות ולב האימפריה האצטקית. זאת מתוך תפיסה מוטעית שתאוות הבצע הספרדית תשבע או השכל הישר ימנעו אותם מלהגיע לעימות ישיר. הטקטיקה כשלה, הזהב הרב רק המריץ את הספרדים, והם יצאו אל הבירה האצטקית מלווים בצבא מקומי שכלל 5,000 עד 6,000 לוחמי טלאקסקאלה ו-400 טוטונאקים. בניגוד לעצת בני בריתו, קורטס נכנס אל העיר צ'ולולה (Cholula) שהייתה עיר חשובה מאוד באימפריה. קבלת הפנים הייתה עוינת מהמפגש הראשון. על פי מכתבי קורטס מלינצ'ה עסקה באיסוף מידע בנוגע להלך הרוחות ועמדת מנהיגי העיר, על פי המכתב "המתרגמת שלי" שוחחה עם אינדיאנית זקנה שסיפרה לה כי האצטקים חונים בכוח רב בסמוך לעיר וכי תושבי העיר יוצאים ממנה בחשאי כהכנה לעימות הבלתי נמנע שעתיד להתרחש כמארב על הספרדים בעת שייצאו מהעיר. בתגובה, קורטס תקף ראשון, ותקף מספר רב של צ'ולולאנים חמושים שהתאספו בכיכר העיר.
למרות הטבח בצ'ולולה, הספרדים ובעלי בריתם התקבלו בכבוד מלכים בטנוצ'טיטלאן. הם שוכנו אחר כבוד באחד מארמונות המלוכה הישנים. לאחר ששהה בעיר שישה שבועות, במהלכם הספיק ללמוד אותה היטב, קיבל ידיעה על רצח של שני ספרדים בווראקרוס. קורטס השתמש ברצח הספרדים כתירוץ לשבות את הקיסר מוקטסומה השני עצמו. במשך מספר חודשים, המשיך מוקטסומה לנהל את הממלכה כשליט בובה של קורטס. בשנת 1520 משלחת ספרדית שנייה, גדולה יותר, הפליגה מקובה בפיקוד פנפילו דה נארוואז. מטרת המשלחת הייתה להעניש את קורטס על שגנב ספינות ממושל קובה ויצא למסע בלי לקבל אישור. קורטס, עזב את העיר במטרה להתעמת עם נארוואז, והפקיד את חייליו בידי סגנו פדרו דה אלווראדו, שנודע כאדם אכזר אפילו מקורטס עצמו.
בלומה זייגרניק
ראשית חייה והשכלתה
זייגרניק נולדה בשם Zhenya Bluma Gerštein (או Geršteinaite) למשפחה יהודית בפרינאי, מחוז סובלקי (כיום בליטא), והייתה בתם היחידה של וולף ורוניה פייגה גרשטיין. שפתה העיקרית הייתה רוסית, אם כי היא ידעה גם לדבר יידיש, ליטאית ופולנית. הוריה של בלומה אימצו באופן לא רשמי את בעלה לעתיד, אלברט זייגרניק, ושילמו עבור חינוך שני הילדים בחו"ל.
האימפריה האצטקית
הכיבוש הספרדי
אלווראדו, הוזמן בידי מוקטסומה לחגיגה דתית גדולה. עם זאת, הספרדים התרעמו על המנהגים הפגניים הזרים, ועל קורבנות האדם, וייתכן גם שפירשו אותם בטעות כהכנה לקרב. אלווראדו הפך את החגיגה לטבח המוני, ורצח את מרבית בני האצולה. האצטקים הזועמים תקפו את הספרדים, שהסתגרו בארמון יחד עם הקיסר שאיבד כעת את שארית סמכויותיו. בינתיים, קורטס הצליח לשכנע כמה מקציני נארוואז לבגוד במפקדם, וכך יכל לחזור אל טנוצ'טיטלאן עם תגבורת. הוא פילס דרך אל הארמון, גרר את מוקטסומה אל הגג והכריח אותו לנסות ולהרגיע את עמו. עם זאת, אצילי טנוצ'טיטלאן החליטו שהקיסר איבד את סמכויותיו, ובחרו באחיו קואיטלאואק כקיסר החדש. חייל אצטקי אחד השליך בראשו של הקיסר המודח אבן קלע, והוא מת מפצעיו כמה ימים לאחר מכן.
אורוש קאביץ'
אורוש קאביץ' (בסרבית: Урош Кабић; נולד ב-1 בינואר 2004 בנובי סאד שבסרביה ומונטנגרו) הוא כדורגלן סרבי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת הכוכב האדום בלגרד מליגת העל הסרבית.
בלומה זייגרניק
ראשית חייה והשכלתה
במכתבה האוטוביוגרפי, שכתבה ב-1927, כפי שנדרש לעבודת הדוקטורט שלה, ושזמין בארכיון אוניברסיטת הומבולדט, היא כתבה שעד גיל 15 היא לקחה שיעורים פרטיים ובשנת 1916החלה ללמוד בגימנסיה ריימן-דלמטוב במינסק. זייגרניק עזבה את הגימנסיה ב-1918 לאחר שעברה את מבחן הגמר. בשנים 1920–1922 היא הלכה לשמוע הרצאות ב"מחלקה למדעי הרוח של הקורסים הגבוהים של ליטא בקובנה" [כיום אוניברסיטת ויטאוטאס מגנוס].
במאי 1922 עזבו בני הזוג לעתיד לברלין, שם למד אלברט במכון הפוליטכני ובלומה למדה באוניברסיטת ברלין. הם נישאו בקובנה ב-9 בינואר 1924. באוניברסיטת ברלין, היא פגשה את קורט לוין ועם סיום לימודיה סייעה לו בעבודתו הניסיונית. היא סיימה את לימודיה ב-1925 וקיבלה תואר דוקטור מאותה אוניברסיטה ב-1927. היא תיארה את אפקט זייגרניק בתזה שהוכנה תחת פיקוחו של קורט לוין.
חייה הבוגרים
במאי 1931 עברה זייגרניק מברלין למוסקבה, שם החלה לעבוד בשיתוף פעולה הדוק עם לב ויגוצקי במכון לפעילות עצבית גבוהה השייך למחלקה למדעי הטבע של האקדמיה הקומוניסטית, הנמצא בבית חולים Psychoneurological Hospital of the All-Union Institute of Experimental) Medicine ,היה קיים במוסקבה בשנים 1932–1944). משנות הארבעים, החלה זייגרניק לעבוד במכון לפסיכיאטריה במוסקבה.
ב-1940 אירע אירוע מרכזי בחייה של זייגרניק; בעלה אלברט נעצר על ידי המועצה המיוחדת של ה-NKVD ונידון (ב-26 בפברואר 1942) ל-10 שנות מאסר במחנה עבודה, המכונה לעיתים קרובות גולאג, בהאשמה שהוא "סוכן של מודיעין זר ועל פעילות ריגול". בשלב זה כבר היו להם שני ילדים, האחד בן שש (יליד 1934) והשני בן פחות משנה (יליד 1939). היא נשארה לטפל בהם בעצמה. אלברט מת במחנה בשנות הארבעים.
במהלך מלחמת העולם השנייה פונו זייגרניק וילדיה ממוסקבה. באותה תקופה עבדה יחד עם אלכסנדר לוריא ופסיכולוגים נוספים בבית החולים הנוירוכירורגי מס' 3120 בפינוי בכפר קיסגץ', מחוז צ'ליאבינסק, שם עסקה בשיקום תפקודים קוגניטיביים ומנטליים לאחר חבלות מוח וטיפול שיקומי של פצועים. זייגרניק נפטרה במוסקבה ב-24 בפברואר 1988.
קשרים שהשפיעו על חייה
אחד מהאנשים הראשונים שהשפיעו על חייה של זייגרניק היה קורט לוין. זייגרניק פגשה את לוין בשנת 1924 באוניברסיטת ברלין. בתקופה זו, לוין היה מורה וחוקר. זייגרניק אהבה את דעותיו הפרוגרסיביות והחלה את הקריירה המדעית שלה בקבוצת המחקר שלו. יחד עם לוין היא פיתחה את התיאוריה הידועה שלה: אפקט זייגרניק. לא רק שלוין היה אחד מהמשפיעים העיקריים בחייה של זייגרניק, אלא שהוא גם היה חברה הטוב. קשר נוסף שהשפיע על זייגרניק היה הקשר עם לב ויגוצקי. זייגרניק נפגש איתו והחל לעבוד איתו, כמו גם עם אלכסנדר לוריא ואלכסיי לאונטייב ב-1931. יחד הם למדו נושאים הקשורים למבנים מנטליים ופסיכולוגיה כללית. המחקר שלהם גם אפשר לזייגרניק לייסד ולתת שם לתחום פסיכולוגיה משלה.
מחקר ותרומות
בשנות ה-30 החלה לעבוד במכון לפעילות עצבית גבוהה, שם הושפעה מוויגוצקי. בהשפעת ויגוצקי החלה לעבוד על בעיות שונות הקשורות לפתולוגיות של חשיבה, הפרעות פסיכוטיות ואישיות וכו'. גיטה בירנבאום, תלמידה נוספת של לוין ובוגרת אוניברסיטת ברלין, שיתפה איתה פעולה באופן צמוד.
עד 1959, היא הכינה עוד עבודת דוקטור למדעים שכותרתה "הפרעות חשיבה בחולי נפש". בעבודת הדוקטורט שלה תיארה זייגרניק את תוצאות מחקר על 710 חולים שאובחנו עם סכיזופרניה, אפילפסיה, מחלות כלי דם במוח, פגיעה מוחית, פיגור שכלי, דלקת המוח, שיתוק מתקדם, פסיכוזה מאניה דיפרסיה והפרעות אישיות. זייגרניק התייחסה לשלוש קטגוריות עיקריות של הפרעות חשיבה: עיוות תהליך ההכללה, עיוות המבנה הלוגי של החשיבה, ועיוות חשיבה מכוונת מטרה. היא חקרה אילו תת-קטגוריות משלוש הקטגוריות העיקריות הללו אופייניות למחלות מסוימות וכיצד הכי טוב לזהות אותן. השוואה בין נתונים פסיכולוגיים וקליניים ניסיוניים אפשרה אבחון מחלות בצורה יעילה יותר. נתונים ניסויים הביאו את זייגרניק למסקנה שהחלוקה הרווחת של פעילות מנטלית לתהליכים נפרדים היא מלאכותית ואינה מאפשרת תיאור עקבי של התפוררות החשיבה. החשיבה מתפרקת לא כתהליך נפרד אלא כפעילות. בעיקר בשל מחקרה של זייגרניק בשנות ה-40–1950 בברית המועצות, הייתה הצטברות של מערך גדול של נתוני מחקר שנבנו באופן שיטתי, אלו היוו מאוחר יותר את הבסיס לפסיכולוגיה חריגה ניסיונית (experimental abnormal psychology), והתרחבו מאוד במהלך העשורים הבאים.
בשנים הבאות פרסמה זייגרניק מספר מונוגרפיות וספרי לימוד אקדמאים המוקדשים לפסיכולוגיה של סוגים שונים של הפרעות בחולי נפש, לרבות הפרעות התודעה, האישיות, התפיסה והזיכרון. עבודות אלו תיעדו הצטברות של חומר ניסיוני, פיתוח מושגים ומתודולוגיות של מחקר, וכן גיבשו את המשימות והאפשרויות של מבחנים וניסויים פסיכולוגיים,את תפקיד המחקר הפתופסיכולוגי להבנת הפסיכולוגיה בנורמה ותרמו לפיתוח הפסיכיאטריה:
זייגרניק מתחה ביקורת על מחקר פסיכולוגי שבו הדגש העיקרי לא היה על הניסוי אלא על מדידה וקורלציה של מאפיינים אינדיבידואליים או תכונות אישיות. היא ראתה חובה להשתמש בסט טכניקות וסברה שמחקר פתופסיכולוגי צריך לכלול מספר מרכיבים: ניסוי, ראיון עם מטופל, תצפית על התנהגות המטופל במהלך המחקר, ניתוח סיפור חייו של אדם חולה (שהיא היסטוריה רפואית שנכתבה באופן מקצועי על ידי רופא ורשומה קלינית), והשוואה של נתוני הניסוי עם היסטוריית החיים של המטופל. מבחינתה, חשוב מאוד (אם כי לא תמיד אפשרי) לבצע מחקר שמאפשר מעקב לאורך זמן אחר המטופל. בעיניה הניסוי חייב לקחת בחשבון שלא ניתן לחלק את הנפש (psyche) למרכיבים נפרדים, ולכן לא ניתן לצמצם את הניסוי למדידת המאפיינים של מרכיבי הנפש האישיים. במקביל, היא מתחה ביקורת על מחקר פסיכולוגי ספקולטיבי: תיאוריות ורעיונות שלא היו קשורים למחקרים ניסויים שיטתיים. זייגרניק הצביעה על כך שהמחקרים הפוריים ביותר הם אלה הקשורים לניתוח התחום האינטלקטואלי (הקשור לתחושות, תפיסות, רעיונות, מושגים ושילובם, ודיבור), ולא לתחום הרגשי הפכפך יותר (מצבי רוח, תחושות ודחפים). לדעתה, העיקרון המרכזי של בניית ניסוי פתופסיכולוגי הוא עקרון ניתוח איכותני של מהלך התהליכים הנפשיים של המטופל, בניגוד למדידת ציוני המבדקים גרידא. בנוסף למורכבות המשימות שהמטופל הצליח להבין או להשלים, היא ראתה חשיבות בהבנת הסיבה לטעויות של המטופל ולקשייו. בניגוד לנבדקים בריאים, שיחסם כלפי לניסוי הוא קבלת משימות ומעקב אחר הוראות, חולי נפש לפעמים מתעלמים, מפרשים לא נכון משימות, ולפעמים אף מתנגדים באופן אקטיבי להוראות. זייגרניק ציינה כי הניסוי הפתופסיכולוגי הוא פעילות דו-כיוונית משותפת של הנסיין והנבדק, והמצב של הניסוי הפתופסיכולוגי הוא מקטע מהחיים האמיתיים. לכן, הניסוי לא צריך להתמקד במדידה או הערכה של מצבים פסיכולוגיים קיימים, אלא צריך להיות מתוכנן לייצר שינוי במצבים אלה. בדיקות אבחון, לפי הרעיון שלה, צריכות להתבצע כניסויים פסיכולוגיים במובן הוויגוסקי.
אורוש קאביץ'
קריירת מועדונים
קאביץ' גדל במחלקת הנוער של וויבודינה נובי סאד. הוא ערך 44 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הסרבית, בהן הבקיע שני שערים.
בלומה זייגרניק
מחקר ותרומות
עבודתה של זייגרניק סיפקה שירות מצוין למדינתה וכפתופיזיולוגית, היא ביססה את השימוש בעבודתה בטיפול הרפואי, במיוחד בעבודה קלינית. הניסיון הרב של זייגרניק עזר לה להציג את שלבי ההתפתחות של הפסיכולוגיה הרוסית. היא המשיכה ללמד והתרכזה בחשיבות בריאות הנפש והפרקטיקה הקלינית. מאוחר יותר, זייגרניק הגיע למסקנה שהחשיבות של ביצוע הערכת אישיות של מצבו הפסיכולוגי של המטופל והבנה כללית של מבנה הפגם שלו היא המפתח. זייגרניק קבעה כי "כל בעיה המוצעת על ידי הפרקטיקה הפסיכיאטרית, בין אם היא נוגעת לבדיקת מוגבלות, או חקר מבנה ההפוגה, או יעילות הטיפול – הנתונים של המחקר הפסיכולוגי מועילים רק בבת אחת, מתי והיכן שהם מציעים הסמכה של כל האישיות ולא של תהליך נפשי מסוים".
אורוש קאביץ'
קריירת מועדונים
ב-23 ביולי 2023 חתם על חוזה לארבע שנים בקבוצת הכוכב האדום בלגרד מליגת העל הסרבית.
בלומה זייגרניק
אפקט זייגרניק
בפסיכולוגיה, אפקט זייגרניק קובע שאנשים זוכרים משימות שלא הושלמו או משימות שנקטעו טוב יותר ממשימות שהושלמו (אין לבלבל את ההשפעה הזו עם אפקט אובסיאנקינה ). בפסיכולוגיית הגשטאלט, אפקט זייגרניק שימש כדי להדגים את הנוכחות הכללית של תופעות גשטאלט: לא רק כתופעות המופיעות כהשפעות תפיסתיות, אלא גם נוכחות בהכרה.
פרסים והוכרה
בשנת 1978 קיבל זייגרניק את פרס לומונוסוב מאוניברסיטת מוסקבה.
בשנת 1980 השתתפה זייגרניק בקונגרס הבינלאומי לפסיכולוגיה של לייפציג, אחת ההזדמנויות הבודדות לנסוע מחוץ לברית המועצות ולפגוש עמיתים זרים. שם היא פגשה את ג'ון לואין טאפ, פרופסור באוניברסיטת מינסוטה ויו"ר ועדת הפרס לזכרו של קורט לוין, שהופתע לגלות שהיא אישה ואחת הסטודנטיות האחרונות של קורט לוין בברלין שנותרו בחיים. בשנת 1983, ג'ון לואין טאפ הכריז עליה כזוכת פרס קורט לוין. אף על פי שלא הורשאה לצאת מחוץ לברית המועצות, קיבלה זייגרניק את הדיפלומה ואת התמיכה הכספית. נהוג שכל זוכה מציג מאמר, וזייגרניק הגישה את מאמרה המבוסס בעיקר על ספרה "תורת האישיות של קורט לוין" (ברוסית).
האימפריה האצטקית
הכיבוש הספרדי
הספרדים ובני בריתם מצאו עצמם מכותרים בעיר עוינת, ובלי כל תמיכה. הם בזזו את מרבית אוצרות העיר, ולאחר מכן, בלילה של ה-30 ביוני 1520, אירוע שכונה מאוחר יותר "הלילה העצוב" (La Noche Triste), הם פילסו את דרכם החוצה. הם התגלו בדרך, ורק בקושי נמלטו מהעיר כשהם משאירים מאחור מאות ספרדים הרוגים. רבים טבעו בנהר הסמוך לעיר, כשהם מתעקשים להחזיק בזהב הגנוב עד הרגע האחרון. הם נסוגו חזרה אל טלקסקלה, ושם החלו מתארגנים להתקפה חדשה על טנוצ'טיטלאן. לרגע נדמה היה שהתרבות האצטקית עדיין יכולה לשרוד. בינתיים, פגעה בעיר מגפת אבעבועות שחורות, שאותה הביאו הספרדים מאירופה לאמריקה. הייתה זו ההתפרצות הראשונה של המחלה באמריקה, והילידים לא היו מחוסנים בפניה ולא ידעו כיצד לטפל בה. יותר מ-50% מאוכלוסיית האזור נהרגו בהתפרצות יחידה זו, ביניהם הקיסר החדש קואיטלאואק. והוא הוחלף בקיסר חדש, צעיר ואמיץ מקודמיו, בשם קואוטמוק. קואוטמוק שיקם את צבאו שנפגע במגפת האבעבועות והכין את הביצורים. בניגוד לקודמיו, הוא הכיר את כוחם של התותחים וכלי הנשק החם האחרים, ולא ראה אותם ככוח אלוהי אלא כנשק שניתן אפילו לעמוד מולו. לפיכך חיזק את החומות, תיקן את הגשרים הניידים והעמיד מחסומי קרקע מול התקפה מהאגם, משום שחשש מהסירות המצוידות בתותחים שהביאו עימם הספרדים. במקביל, החל קורטס לארגן צבא מכל אויביהם הממורמרים של האצטקים. ילידים רבים התנצרו, וערים רבות עברו לשרת את הספרדים. בין הערים הללו, הייתה העיר החשובה טקוסקוקו, שהייתה הצלע השלישית בברית המשולשת. כאות תודה, הכיר הכתר הספרדי בתרומתן של טקוסקוקו וטלקסקלה לכיבוש מקסיקו. צבאו של קורטס כלל כעת כמעט 100,000 רובם המכריע ילידים בפיקוד ספרדי.
קורטס התקדם במהירות, כובש ערים רבות. הספרדים נחתו בעזרת סירות על האיים הסמוכים לעיר הבירה, ומשלא עלה בידי הקיסר האצטקי קואוטמוק לעשות זאת, הורה ללוחמיו לאפשר להם להיכנס לסמטאות הצרות של העיר ולתקוף אותם בחצים מגגות הבתים. ספרדים ובני טלאסקאלה שנפלו בשבי האצטקים הוקרבו לאלים. בתגובה החלו הספרדים בשריפה ובהחרבה שיטתית של בתי העיר ולאחר מכן הטילו מצור ומנעו אספקת מזון ומצרכים נוספים לתושבים. הספרדים חזו באנשיה הגוועים ברעב לאיטם. באין ברירה, ואחרי שגם כלי הנשק הפולחניים הסודיים ביותר לא הועילו, נכנעו האצטקים. קורטס הורה להרוס את העיר ביסודיות. לאחר שהספרדים כבשו את מתחם המקדשים שבו התבצרו אחרוני הלוחמים, ניסה קואוטמוק להימלט בסירה כשהוא מחופש לאדם פשוט, אך נלכד על ידי הספרדים והובא בפני קורטס. קואוטמוק ביקש מקורטס להורגו כדי לחסוך ממנו את חרפת הכניעה והשיעבוד. קורטס לא עשה כן, משום שרצה להוציא מהמלך האצטקי את סוד המקום בו הוחבאו אוצרות הממלכה. קואוטמוק עונה קשות בניסיון להוציא ממנו את הסוד: הספרדים הניחו את ידיו ואת רגליו בשמן רותח. למרות הייסורים הקשים, סירב קואוטמוק לגלות את הסוד. בשנת 1525 הוא הוצא להורג, וכך באה אל קיצה האימפריה האצטקית.
ממשלה
האימפריה האצטקית, היא דוגמה לאימפריה ששלטה בדרכים עקיפות על עמים אחרים. כרוב האימפריות בהיסטוריה, האימפריה האצטקית הייתה מגוונת מאוד מבחינה אתנית וחיו בה עשרות עממים, אולם בניגוד לאימפריות האירופאיות לדוגמה, השלטון היה מבוסס יותר על מחוות לקיסר מאשר על שלטון של הממשלה בבירה. על פי תאוריה של פרופ' א. ג. מוטי (Moty), האימפריה האצטקית הייתה אימפריה "פורמלית", הקיסרים לא טענו לסמכות עליונה במחוזות הרחוקים, אלא רק ציפו שהמחוות והמסים ישולמו. כמו כן, על אף שהאימפריה לא שלטה על שטחים מעבר לים, הרי שהיא לא הייתה אחידה, ומחוזות מרוחקים רבים לא היו בקשר ישיר עם המרכז והבירה. על האופי ההגמוני של האימפריה ניתן ללמוד מהעובדה ששליטים מובסים בדרך כלל לא הודחו, וכל עוד שולמו המיסים והמחוות, והאלים האצטקיים צורפו לפנתאון המקומי, הקיסרים האצטקיים לא התערבו בדרך כלל בנעשה.
עם זאת, "האימפריה האצטקית" הוא מונח מודרני, ולא שימש את תושבי האימפריה. השם המקובל היה "הברית המשולשת", שם ששיקף את ההדדיות כביכול בין שלוש הערים השליטות. רק בהמשך, הרימה טנוצ'טיטלאן ראש על פני חברותיה והפכה לשליטה.
אידאולוגיה
השליטים המקומיים בערים ובכפרים, נחשבו לנציגי האלים על פני האדמות, ולכן שלטו מכוח זכות אלוהית שאין לערער עליה. עיקרון זה קבע שהזכות עוברת בירושה. הריגת מלך הייתה למעשה הפרה של הסדר זה, וקטיעת השושלת המולכת בחסד האלים, לפיכך, בכל פעם שמלך נהרג או הודח, קרוב משפחה או חבר בשושלת שלו הוצב במקומו.
הרחבת האימפריה הונחתה על ידי פרשנות מיליטריסטית של הקודקסים העתיקים של דת הנאהוה, ובמיוחד כהוקרה לאל השמש הויצ'ילופוטיצ'לי. טקסי מדינה מיליטנטיים בוצעו לאורך כל השנה על פי לוח השנה הטקסי של האירועים. הטקסים כללו קורבנות אדם לרוב, וכן קרבות מבוימים בין לוחמים.
נפות סוריה
14 המחוזות (מחוז – محافظة, מֻחאפזה, ובתעתיק מדויק: מחאפט'ה) של סוריה מחולקים ל-61 נפות (נפה – منطقة, מנטקה), כולל נפת דמשק, ואלה מחולקות ל-206 גושים (גוש – ناحية, נאחיה).
נפות
מחוז דמשק
מחוז ריף דמשק
מחוז קוניטרה
מחוז דרעא
מחוז א-סווידא
מחוז חומס
מחוז טרטוס
מחוז לטקיה
מחוז חמה
מחוז אידליב
מחוז חלב
מחוז א-רקה
מחוז דיר א-זור
מחוז אל-חסכה
אליסון קלי
אליסון קלי (באנגלית: Alison Kelly) היא דיפלומטית אירית אשר כיהנה כשגרירה האירית לצ'כיה, לאוקראינה ולישראל. ב-2019, לאחר סיום כהונתה בישראל, יצאה לגמלאות.
קלי נולדה בדרוהדה, אירלנד. למדה באוניברסיטת קולג' בדבלין וקולג' אירופה.
יער (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
אני אף אחת (סדרת טלוויזיה)
אני אף אחת (באנגלית: Pieces of Her) היא סדרת מתח אמריקאית, שנוצרה על ידי שרלוט סטאודט, המבוססת על הרומן באותו שם מ-2018 מאת קארין סלוטר, אשר הוקרנה בבכורה בנטפליקס ב-4 במרץ 2022.
עלילה
עלילת הסדרה עוקבת אחר סיפורה של אנדי שנקלעה לירי המוני קטלני במסעדה מקומית. כמה רגעים לאחר מכן, היא עדה לאמה, לורה, מחסלת את הרוצח באלימות בקלות. כשאנדי מתחילה לפענח את מעשיה של אמה באותו יום, נקודת המבט שלה על כל מערכת היחסים המשפחתית מקבלת תפנית חדשה. זמן קצר לאחר מכן, דמויות מעברה של אמה מופיעות שוב, והיא נאלצת לברוח. במהלך המסע, היא מנסה לחבר את שאריות האמת, שאמה "קברה" לפני זמן רב.
פיתוח
ב-5 בפברואר 2019, פורסם כי נטפליקס הזמינה הפקה של העונה הראשונה לסדרה בת 8 פרקים. הסדרה נוצרה והופקה על ידי לסלי לינקה גלטר, שרלוט סטאודט וברונה פפנדריה. חברות הפקה המעורבות הן Made Up Stories ו-Endeavour Content. בנוסף סטאודט היא תסריטאית הסדרה לצד שואונר. בעוד מינקי ספירו ביימה את כל פרקי העונה הראשונה. הסדרה אמורה לצאת לאקרנים ב-4 במרץ 2022.
ליהוק
בפברואר 2020 לוהקו טוני קולט ובלה היתקוט לתפקידים ראשיים. במאי 2020, פורסם שדייוויד ונהם לוהק לתפקיד ראשי. בינואר 2021, ג'סיקה בארדן, ג'ו דמפסי, ג'ייקוב סיפיו ועומארי הארדוויק לוהקו אף הם לתפקידים ראשיים. בפברואר 2021, גיל ברמינגהם, טרי אוקווין וקאלום וורת'י לוהקו לתפקידים חוזרים. באפריל 2021, ניקולס ברטון וארון ג'פרי לוהקו לתפקידים חוזרים.
יחסי אקוודור–קולומביה
יחסי אקוודור–קולומביה הם היחסים הבילטרליים שבין רפובליקת אקוודור לבין רפובליקת קולומביה. שתי המדינות היו בעבר חלק מהאימפריה הספרדית, ושתיהן קיבלו ממנה עצמאות במאה ה-19, אחרי מלחמות עצמאות שהוביל סימון בוליבר ושהכריז על הקמת רפובליקת קולומביה הגדולה ב-1819, שכללה את אקוודור, ונצואלה, קולומביה ופנמה. הרפובליקה סבלה מחוסר יציבות, וב-1830 התפרקה למדינות שהרכיבו אותה.
היסטוריה
אקוודור וקולומביה כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים ב-8 בדצמבר 1832, אחרי חתימת הסכם פסטו בו הכירו האחת בשנייה כמדינה ריבונית. אקוודור פתחה נציגות דיפלומטית בקולומביה ב-1837, ורק ב-1939 היא שודרגה לרמת שגרירות. קולומביה פתחה שגרירות באקוודור ב-1940.
המשבר באנדים (2008)
ב-1 במרץ 2008, פתח צבא קולומביה בהתקפה נגד FARC, ארגון טרור מרקסיסטי שפעל בקולומביה, בסמוך לגבול עם אקוודור, שהסתיימה בהרג 19 לוחמי גרילה וביניהם ראול רייס, מנהיג בארגון, וחייל אחד מצבא קולומביה. בהתקפה סומן בסיס גרילה בעומק של 1.8 ק"מ בשטח אקוודור.
נשיא קולומביה, אלווארו אוריבה, שוחח עם נשיא אקוודור, רפאל קוראה, וטען כי כוחות קולומביה חצו את הגבול כחלק מהמרדף אחר לוחמי הגרילה. קוראה בתגובה האשים את נשיא קולומביה בכך ששיקר לו. הוא התבסס על מידע של צבא אקוודור שהגדיר את הנעשה כ"טבח". לדברי נשיא אקוודור, נמצאו במחנה גופות בפיג'מה, מה שהעיד על כך שהם ישנו בזמן הפשיטה וכי לא היה מדובר במרדף. עקב האירוע החליטה אקוודור להחזיר את השגריר מבוגוטה להתייעצויות. ממשלת קולומביה בתגובה התנצלה על הפעולה תוך שהאשימה את אקוודור במתן מקלט ל-FARC.
אחרי האירוע אמר נשיא ונצואלה, הוגו צ'אווס כי במידה וקולומביה תבצע פעולה דומה בשטח מדינתו, הוא יראה זאת כעילה למלחמה ותקף מילולית את נשיא קולומביה. בנוסף, ונצואלה הציבה עשרה גדודי משמר לאומי בגבול עם קולומביה והציעה את עזרתה לאקוודור.
התוכניות לערעור יציבות קולומביה
טענות אלו הוכחשו על ידי אקוודור שהסבירה מצידה כי הקשר בינה לבין FARC היה הומניטרי בלבד וכי קולומביה הייתה מודעת אליו. ונצואלה גם היא דחתה את ההאשמות.
חידוש היחסים
בתגובה למשבר הודיעה ממשלת אקוודור על ניתוק היחסים עם קולומביה, וגירשה את השגריר במדינה. ב-6 ביוני 2008 הודיעו נשיאי שתי המדינות על חידוש מיידי של היחסים כחלק מהסכם שתיווך נשיא ארצות הברית לשעבר, ג'ימי קרטר. לאחר הפשרת היחסים, הוחזרו גם השגרירים.
בתקופת כהונתו של לנין מורנו כנשיא אקוודור, היחסים בין המדינות השתפרו משמעותית.
פייטון
{{פירושונים|
ראו גם
}}
חזקה של נקודה
בגאומטריה, חזקה של נקודה ביחס למעגל נתון בעל רדיוס r היא הגודל, כאשר s הוא מרחק הנקודה ממרכז המעגל. החזקה מוגדרת כאשר הנקודה נמצאת במישור של המעגל. החזקה של נקודות הנמצאות מחוץ למעגל היא מספר חיובי, בתוכו שלילי, ועל המעגל - 0.
החזקה שווה למכפלת אורכי הקטעים המתקבלים מחיתוך ישר דרך הנקודה עם המעגל, כאשר מכוונים את הקטעים כראוי, ואינה תלויה בבחירת הישר. בשרטוט, החזקה היא המכפלה . המושג נטבע ונחקר על ידי יאקוב שטיינר.
הגדרות נוספות
אם הנקודה מחוץ למעגל, החזקה שלה שווה לריבוע אורך המשיק למעגל היוצא ממנה. עובדה זו נובעת ממשפט פיתגורס: המשולש PTO ישר-זווית, ולכן.
שימושים
ניתן להשתמש בחזקה כדי להגדיר מקומות גאומטריים הקשורים למעגל. לדוגמה, ציר רדיקלי הוא המקום הגאומטרי של כל הנקודות שחזקתן ביחס לשני מעגלים נתונים היא שווה.
מפיץ על
מפיץ על (סופר-ספרדר; באנגלית: superspreader) הוא אורגניזם הנגוע במחלה ומידבק בצורה יוצאת דופן. בהקשר של מחלה המועברת בין בני אדם, מפיץ על הוא אדם הסביר יותר להדביק אחרים, בהשוואה לאדם נגוע טיפוסי. מפיצים כאלה נחשבים למדאיגים במיוחד באפידמיולוגיה.
מקרים מסוימים של הפצת-על תואמים את כלל 80-20, שעל פיו כ-20% מהאנשים הנגועים אחראים ל-80% מההעברות, אם כי עדיין ניתן לומר כי הפצת-העל מתרחשת כאשר מפיצי על מהווים אחוז גבוה יותר או נמוך יותר של העברות. במגפות עם אירועי הפצת-על (SSEV) כאלה, רוב האנשים מדביקים מעט דרך מגע שניוני באופן יחסי.
אירועי הפצת-על מעוצבים על ידי מספר גורמים, כולל ירידה בחסינות העדר, זיהומים נוזוקומיים, ארסיות (רמת האלימות), עומס נגיפי, אבחון שגוי, דינמיקה של זרימת האוויר, בעיות תפקודיות של המערכת החיסונית וזיהום משותף עם פתוגן אחר.
גורמים בהעברה
מפיצי על זוהו כמי שמפרישים מספר פתוגנים גבוה מהרגיל בזמן שהם מידבקים. זה גורם למגעים שלהם להיחשף לעומסים נגיפיים/חיידקיים גבוהים יותר ממה שהיה נראה במגעים של אלה שאינם מפיצי על עם משך חשיפה זהה.
מספר התרבות בסיסי
מספר ההתרבות הבסיסי R0 הוא המספר הממוצע של זיהומים משניים הנגרמים על ידי אדם מידבק טיפוסי באוכלוסייה רגישה לחלוטין. מספר ההתרבות הבסיסי מחושב על ידי הכפלת מספר המגעים הממוצע בהסתברות הממוצעת שאדם רגיש יידבק, מה שמכונה פוטנציאל ההתפזרות.
מספר התרבות פרטני
מספר ההתרבות הפרטני מייצג את מספר ההדבקות המשניות שנגרמו על ידי אדם ספציפי בזמן שהאדם מידבק. יש אנשים שמספר ההתרבות הפרטני שלהם גבוה משמעותית מהממוצע והם ידועים כמפיצי על. באמצעות מעקב מגעים, אפידמיולוגים זיהו מפיצי על בחצבת, שחפת, אדמת, אבעבועות הקוף, אבעבועות שחורות, קדחת דימומית אבולה וסארס.
זיהומים משותפים עם פתוגנים אחרים
מחקרים הראו כי גברים עם HIV בעלי זיהום משותף בלפחות מחלה מינית אחת אחרת, כגון זיבה, הפטיטיס C ונגיף הרפס סימפלקס 2, סובלים משיעור HIV גבוה יותר מאשר גברים ללא זיהום משותף. על פי החישובים, שיעור ההתפזרות הזה היה קיים גם אצל גברים עם עומסים נגיפיים הדומים ל-HIV. לאחר סיום הטיפול בזיהום משותף, שיעור התפזרות ה-HIV חוזר לרמות דומות לשל גברים ללא זיהום משותף.
היעדר חסינות עדר
חסינות העדר, או אפקט העדר, מתייחסת להגנה העקיפה שמעניקים חברי הקהילה המחוסנים לחברים שאינם מחוסנים במניעת התפשטות מחלות מידבקות. ככל שמספר האנשים המחוסנים גדול יותר, כך קיים פחות סיכוי להתרחשותה של התפרצות מכיוון שיש פחות מגעים רגישים. באפידמיולוגיה, חסינות העדר ידועה כהתרחשות תלויה מכיוון שהיא משפיעה על העברה לאורך זמן. כאשר פתוגן המעניק חסינות לניצולים נע דרך אוכלוסייה רגישה, מספר המגעים הרגישים יורד. גם אם אנשים רגישים נשארים, אנשים שבאו עימם במגע עשויים להתחסן, וכך תימנע התפשטות נוספת של הזיהום. שיעור האנשים שצריכים להיות חסינים באוכלוסייה שמתפשטת בה מחלה כדי שהמחלה תגווע הוא סף חסינות העדר. ערכו משתנה עם ארסיות המחלה (כמה היא אלימה), יעילות החיסון ופרמטר המגע עבור האוכלוסייה. זה לא אומר שהתפרצות לא תוכל להתרחש, אך היא תהיה מוגבלת.
לפי ההערכות הקיימות עבור הקורונה, בין 60 ל-80 אחוז מהציבור צריכים להיות חסינים למחלה כדי שתגווע מאליה.
יחסי ג'יבוטי–צ'ילה
יחסי ג'יבוטי–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת ג'יבוטי לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היסטוריה
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בג'יבוטי אינם זקוקים לאשרה מראש על מנת לעשות כן, אלא לאשרה אלקטרונית (eVisa) התקפה לשלושים ואחד ימים. לעומת זאת, אזרחי ג'יבוטי שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה זקוקים לאשרה על מנת לעשות כן.
קרחון דבנהאם
קרחון דבנהאם (באנגלית: Debenham Glacier) הוא קרחון בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הקרחון נשפך אל חלקו הצפוני של הדום הקרח וילסון.
שיא גובהו של הקרחון 426 מטרים מעל פני הים.
גילוי ומיפיו הקרחון
הקרחון מופה לראשונה על ידי המשלחת הבריטית הלאומית לאנטארקטיקה (משלחת דיסקברי) (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904).
מקור השם
הקרחון נקרא על שמו של פרנק דבנהאם, גאולוג במשלחת ולימים מנהל מכון סקוט לחקר הקוטב בין השנים 1925- 1948.
לקריאה נוספת
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center (1943), Sailing Directions for Antarctica: Including the Off-lying Islands South of Latitude 60°, PP 200 - 201
• Jane G. Ferrigno, Kevin M. Foley, Charles Swithinbank, and Richard S. Williams, Jr., Coastal-Change and Glaciological Map of of the Ross Island Area, Antarctica: 1962–2005, USGS
Matangi
Matangi הוא אלבום האולפן הרביעי של הראפרית הבריטית M.I.A.. האלבום יצא לאור ב-1 בנובמבר 2013 דרך חברת התקליטים של הראפרית, N.E.E.T. Recordings, ודרך אינטרסקופ רקורדס.
הסינגל הראשון מהאלבום, "Bad Girls", יצא לאור כשנתיים לפני הוצאת האלבום, והיה לאחד הסינגלים המצליחים ביותר של הראפרית.
יהודה פראג
יהודה לאון (לייב) פראג (7 ביוני 1915 - 3 בפברואר 2004) היה ניצב במשטרת ישראל, בה שירת מהקמתה ועד 1973. לאחר פרישתו שימש מנכ"ל מוזיאון ארץ ישראל ואחר כך עבר למוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים.
ביוגרפיה
פראג נולד ב-1915 בוורשה, בן לישראל-אשר ולצביה פראג. למד משפטים באוניברסיטת ורשה, ובמהלך לימודיו היה חבר אגודת הסטודנטים "זלציה". כן היה פעיל בפולין בתנועת "השומר הצעיר".
בשנת 1934 עלה לארץ ישראל והמשיך את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים. באותה שנה הצטרף לארגון "ההגנה" והפסיק את לימודיו. בין השנים 1936–1944 שירת כנוטר במשטרת המנדט ומילא תפקידים בירושלים, יפו ותל אביב.
משך תקופה היה מורה לאנגלית בבית ספר תיכון ברחובות, לאחר שלימד עצמו אנגלית בהתכתבות באוניברסיטת אוקספורד באנגליה.
בשנת 1947 מונה למזכיר הכללי של אגודת "לאסירינו". האגודה פעלה בחסות הוועד הלאומי למען אסירים פוליטיים יהודים.
ב-13 במאי 1948 גויס פראג לשורות משטרת ישראל, והוצב באגף החקירות של מחוז תל אביב. לאחר מכן מונה לראש ענף החקירות במחוז. בתפקידו זה, הופקד פראג לעמוד בראש צוות החקירה שחקר בקיץ 1949 את פרשיית הרצח והאונס הראשונה של המדינה החדשה, פרשה שנודעה בשם "הרצח בגן מאיר".
בשנת 1951 מונה לסגן מפקד מחוז תל אביב, ובשנת 1952 עבר למטה הארצי ועמד בראש המחלקה הפלילית. בשנת 1953 מונה למפקד "חטיבת חופים וגבולות" במשטרת חיפה, ועם סגירת היחידה בשנה שלאחר מכן, מונה לתפקיד סגן מפקד מחוז ירושלים.
בשנת 1956 יצא להמשיך לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים בפקולטה למדע המדינה. באותה עת, נקרא פראג לעמוד בראש צוות החקירה שחקר את המרגל הסובייטי זאב אבני. אבני, שהיה יהודי וקומוניסט מושבע שהתכחש לדתו, עלה ארצה בשליחות מפעיליו במודיעין הסובייטי במטרה להשתלב במשרד החוץ הישראלי. אבני הודה בחשדות שיוחסו לו, הועמד לדין ונידון ל-14 שנות מאסר לריצוי בפועל. במהלך ריצוי עונשו הביע אבני חרטה ועונשו הופחת בחנינת נשיא המדינה, והוא שוחרר לאחר שריצה 7 שנות מאסר. שנים לאחר שחרורו מהכלא כתב אבני ספר על הפרשיה ("פרשת פיגמליון"), ובספר זה תיאר פראג, בפרק נפרד, את חלקו בחקירת הפרשה. בהמשך נפגשו פראג ואבני מחדש והיו לחברים קרובים.
משהו יפה
משהו יפה (באנגלית: Beautiful Thing) הוא סרט התבגרות קומדי-רומנטי להט"בי-בריטי שיצא ב-1996.
עלילה
העלילה מתרחשת ומצולמת בטמאסמייד, אזור פועלים שנמצא בדרום-מזרח לונדון.
ג'יימי, נער שמתאהב בחברו לכיתה, סטיי, נאלץ להתמודד עם אמו החד-הורית סנדרה, שעסוקה מראש בתוכניות שאפתניות לנהל את הפאב שלה ולנהל מערכות יחסים שונות עם מאהבים שונים. המאהב האחרון שלה הוא טוני, נאו-היפי.
סנדרה מוצאת את עצמה מסוכסכת עם לאה, שכנה חצופה וגסת רוח שגורשה מבית הספר, עוסקת סמים, ושומעת ללא הפסקה את התקליטים של מאמא קאס ששייכים לאמה. בעוד שההומוסקסואליות של ג'יימי נשארה לא ידועה, האופי המופנם שלו והסלידה שלו מכדורגל הם סיבה מספקת לכך שחבריו ללימודים מציקים לו בכל הזדמנות.
יהודה פראג
ביוגרפיה
בשנת 1963 חזר לישראל ומונה לראש אגף שיטור והדרכה. בשנת 1969 מונה לתפקיד מפקד מחוז תל אביב, בראשו עמד עד פרישתו לגמלאות בשנת 1973.
משהו יפה
עלילה
סטיי חי יחד עם אחיו העוסק בסמים ואביו המתעלל והאלכוהוליסט בדירה הסמוכה לדירה של ג'יימי. לילה אחד, הוא הוכה על ידי אחיו בצורה כזו קשה עד שסנדרה מרחמת עליו ונותנת לו לישון בדירתה. בהיעדר מיטה שלישית, סטיי נאלץ להסתפק בשינה "מלמעלה ועד אצבע" עם ג'יימי. בלילה השני, הם חולקים ביחד את המיטה. לאחר עיסוי ושיחה מינורית, הבנים מחליפים במהרה את סידורי השינה וג'יימי מנשק את סטיי בפעם הראשונה.
יהודה פראג
ביוגרפיה
בנובמבר 1972 מונה למנהל הכללי של מוזיאון ארץ ישראל, ושימש בתפקיד זה עד 1977.
משהו יפה
עלילה
למחרת בבוקר, סטיי נבהל ועוזב לפני שג'יימי מתעורר, ונמנע מלדבר איתו במשך מספר ימים. כדי שג'יימי יירגע, הוא גונב את מגזין הגברים האנגלי המיועד להומואים וביסקסואלים, גיי טיימס. ככל הנראה, הוא החל לקבל את המיניות והחיבה שלו לסטיי. ג'יימי מוצא לבסוף את סטיי במסיבה סמוכה ומתעמת איתו. הם מתכוננים לעזוב יחד. המסיבה מסתיימת רע, כשסנדרה נוקמת בלאה על כך שהיא מרכלת, שלאחר מכן מאיימת "לשפוך את השעועית" על סטיי וג'יימי, ומתוודה על כך שהגנה על סטיי מול אביו ואחיו. סטיי מגיב בצורה לא טובה, דוחה בכעס את ג'יימי ובורח.
יהודה פראג
ביוגרפיה
בשנים 1978–1995 עבד עבור המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים.
פראג נפטר בשנת 2004 (בגיל 88) ונטמן בחלקה המשטרתית בחלקת המשטרה בהר הרצל שבירושלים.
משהו יפה
עלילה
לאט לאט, סטיי מקבל את אהבתו של ג'יימי, והיחסים ביניהם מתחילים להתפתח כשהם מבקרים בגיי בר ביחד. סנדרה עוקבת אחריהם ומגלה את סודם, והסרט מגיע לשיאו כשטיול גרוע של לאה (על סם ללא שם) מזרז את הפרידה של סנדרה עם טוני. הידיעה על העבודה החדשה של סנדרה מתגלה, וסנדרה מתעמתת עם סטיי וג'יימי. סנדרה קיבלה את מערכת היחסים של בנה.
יהודה פראג
משפחתו
לפראג אח, מיכאל פראג, שהיה פרטיזן ועלה ארצה אחרי מלחמת העולם השנייה. הוריו ויתר משפחתו נשלחו על ידי הנאצים למחנות ריכוז בפולין ונספו בשואה.
משהו יפה
עלילה
הסרט מסתיים בכך ששני הנערים רוקדים סלואו בחצר לשיר "Dream a Little Dream of Me" של מאמא קאס, בעוד שסנדרה רוקדת לצדם עם לאה כשהתושבים המקומיים מסתכלים עליהם. חלקם המומים, חלקם לא מסתייגים, וחלקם נהנים מהרגע עצמו.
יהודה פראג
משפחתו
פראג נישא ב-1941 לסידה צונגר ונולד להם בן, אלכסנדר. לאחר שהתאלמן, נישא פראג בשנית ב-1956 לשילה (גרושתו של מקסים סלומון, שלהם בן ששמו רפאל). לפראג ולשילה נולד הבן דייוויד.
באר מנוחה
הבאר ממוקמת לרגלי גבעות מנוחה ואחיותיה שמצפון וממערב להן, והן עשירות במצוקים בולטים. הבאר היא קדומה אך בתקופה המנדטורית שופצה ונבנתה בתוך מבנה בטון. בעת סלילתו של כביש הערבה, הוקם במקום מחנה עבודה. כן שימשה בעבר תחנת יציאה לבני נוער הרפתקניים, שניסו להגיע בסתר אל פטרה שמעבר לגבול, במרחק 30 ק"מ מזרחה. במקום שתי אנדרטאות לזכר הנופלים בעת ניסיונם זה. השרידים במקום הם מתקופת הברזל והמקום שימש כנקודת שיירות שעברו לכיוון סיני. ליד הבאר, על גבעה רמה, נמצאים שרידי מצד נבטי מהמאה הראשונה. צורתו הייתה מלבנית וממדיו: 18 על 21.5 מטר. בתוכו חדרים ברוחב 3 מטר הערוכים סביב חצר רחבה. בתקופה הרומית הוקם מעל שרידי המיבנה הנבטי מגדל שמידותיו 9.5 על 9.5 מטר ובו 3 חדרים.
בינואר 1945, באר מנוחה שימשה כנקודת חניה לילית למסע ה-14 לאום רשרש, אך בפועל משלחת החקר והמודיעין לנה בסמוך לה, ואליה הגיעה רק למחרת.
בקיץ 1956 התרחשה סמוך לצומת התקפת מחבלים (פדאיון), על אוטובוס שעשה דרכו לאילת. בהתקפה נהרגו 4 אנשים: 3 חיילים שליוו את האוטובוס ברכב צבאי, ונוסעת באוטובוס.
בשנת 1981, אפשרה המדינה לשמעון (כושי) רימון להקים בסמוך לבאר מנוחה, בקילומטר ה-101, פונדק דרכים, הצופה אל פטרה, אליה הצליח להגיע הבעלים בשנת 1959 ולחזור בשלום. הפונדק משמש את יעודו עד היום. צומת מנוחה הנמצא בסמוך, מחבר את כביש 90 עם כביש 40 המגיע מבאר שבע, באמצעות כביש 13 לצומת ציחור.
ברוך לוי
ברוך לוי (14 בינואר 1933 – 26 במרץ 2023) היה מומחה בתחום מדיניות חברתית, מפקד פיקוד גדנ"ע ומפקד המשמר האזרחי.
ביוגרפיה
לוי נולד בבגדאד שבעיראק, הבן הבכור בין ארבעת בני המשפחה, בהם אחיו משה לוי (לימים רמטכ"ל צה"ל). בשנת 1935 עלה עם משפחתו לארץ ישראל. בשנת 1951 התגייס לצה"ל ושירת בנח"ל ובחטיבת הצנחנים. שירותו הצבאי נמשך בתפקידי קצונה עד פרישתו בשנת 1973 בדרגת אלוף-משנה. בין תפקידיו בצבא שימש מפקד הפנימייה הצבאית ומפקד פיקוד הגדנ"ע.
במהלך שירותו השלים תואר ראשון במשפטים (האוניברסיטה העברית, 1960), תואר ראשון בסוציולוגיה ומדעי החברה (האוניברסיטה העברית, 1967) ותואר שני בהצטיינות במדעי החינוך (אוניברסיטת תל אביב, 1970). לאחר פרישתו מצה"ל מונה על ידי ראש הממשלה גולדה מאיר ליועץ לענייני רווחה חברתית, ובתפקיד זה המשיך תחת ראש הממשלה יצחק רבין. בשנת 1980 השלים לימודי דוקטורט במדיניות חברתית מאוניברסיטת ברנדייס. לוי נמנה בין מייסדי המועצה הלאומית לשלום הילד בשנת 1981 ועמד בראשה כיו"ר משך כ-20 שנה. בין תפקידיו הציבוריים בתחום הרווחה שימש חבר מועצת המוסד לביטוח לאומי, חבר האגודה לחקר החינוך וחבר המרכז לשירותי התנדבות. בין השנים 1988-1985 שירת כמפקד המשמר האזרחי במשטרת ישראל בדרגת ניצב. הוא התפטר מתפקידו בראשית שנת 1988 לאחר שהומלץ להעמידו לדין משמעתי, בעקבות תלונה של סגנו.