cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מלך לשעה
היסטוריה
זו האופרה השנייה שכתב ורדי, והיא נכתבה בסגנון קומי ("דרמה ג'וקוזו"), והייתה הניסיון הראשון של ורדי לכתוב אופרה בסגנון זה. הופעת הבכורה נחלה כישלון חרוץ, וורדי שישב בדות התזמורת יכול היה לשמוע את תגובות המאזינים בעצמו. לאחר מכן, תלה ורדי את הכישלון באסונותיו הפרטיים - אשתו הראשונה, מרגריטה ברצי ושני ילדיו נפטרו במהלך ההלחנה, ולא היה זה זמן מתאים להלחין קומדיה. בית האופרה ביטל את שאר ההופעות המתוכננות, וורדי החליט לפרוש מהלחנת אופרות. הלחץ שהופעל עליו להלחין את נבוקו, וההצלחה הגדולה שנחלה, שכנעו את ורדי לחזור להלחין אופרות ולפתח קריירה ארוכה ומפוארת של כתיבת יצירות, שהפכו לנכסי צאן ברזל של האופרה האיטלקית ואופרה בכלל. למרות זאת, עד לאופרה האחרונה שלו, פלסטף, לא ניסה ורדי להלחין שוב קומדיה.
אמנם האופרה זכתה להפקות עוד בימיו של ורדי, בוונציה (1845), ברומא (1846) ובנאפולי (1859), אך במשך שנים רבות כמעט ולא הוצגה. בית האופרה לה סקאלה חידש את העלאת האופרה רק בשנת 2001.
עלילה
רקע: מלך פולין סטניסלאב לשצ'ינסקי הורד מכסאו בשנת 1709 בעקבות הפסד פטרונו קרל השנים עשר, מלך שוודיה בקרב פולטבה, וגלה תחילה לשוודיה ולאחר מכן לצרפת. בשנת 1733 חזר לפולין במטרה לכבוש את המלוכה מחדש. סיפור האופרה מתרחש בחזרתו של לשצ'ינסקי לפולין בשנת 1733, כאשר הוא ממנה קצין צרפתי להתחזות לו ולפעול במקומו בצרפת.
מערכה ראשונה
בלפיור מתארח בבית הברון, הוא שבע רצון ממזלו ששפר עליו: אילו רק יכלו לראות אותי בפריז, הקצין העלוב ביותר בגדוד הפך למלך!. הברון אירס את בתו ג'ולייטה לגזבר בית המלוכה הבריטי, לה רוקה, במטרה ליצור ברית פוליטית, אך ג'ולייטה מעוניינת דווקא באחיינו של לה רוקה, אדוארדו. גם אחייניתו של הברון, המרקיזה, מאורסת בניגוד לרצונה לרוזן איבראה, אך היא מאוהבת בבלפיור, שאינו מסוגל להתחייב לנישואים למרות שגם הוא אוהב את המרקיזה.
בלפיור שומע שהמרקיזה אמורה להגיע וחושש שהיא תגלה את זהותו האמיתית, הוא כותב ללשצ'ינסקי בבקשה שישחרר אותו מהתפקיד. אדוארדו מספר ל"מלך" את מצבו המביך ומבקשו לקחת אותו עמו לפולין, להשכיח מלבו את האישה שהוא אוהב. המרקיזה מגיעה ומוצגת בפני ה"מלך", היא מזהה אותו אך אינה מגלה מאומה, גם הוא עושה עצמו כמי שאינו מכירה. המרקיזה מחליטה לנסות אותו, ומביעה את אהבתה לרוזן איבראה. ג'ולייטה נמצאת בחברת משרתותיה, ומביעה את חוסר רצונה להנשא לאדם זקן. כאשר הרוזן מגיע עם בלפיור, לה רוקה, אדוארדו והמרקיזה, מורה בלפיור לרוזן וללה רוקה להצטרף אליו לשיחה בנושאים מדיניים, כשהוא מותיר את האוהבים הצעירים עם המרקיזה. בלפיור ממשיך לשחק את תפקיד המלך, ומציע ללה רוקה העלאה בדרגה בתנאי שישא איזו אלמנה עשירה. אם יסכים לה רוקה להצעה, יוותר על אירוסיו לג'ולייטה. כאשר הגזבר מקבל את הצעת המלך, נפגע הברון מכך שהוא מוותר על בתו ומזמין את לה רוקה לדו-קרב. בבלבול שנוצר מציעה המרקיזה להשיא את ג'ולייטה לאדוארדו, אך בלפיור אומר, כי הוא רוצה לחשוב על הסדר שירצה את הכל.
מערכה שנייה
משרתים שרים על תחושת הבלבול השוררת בארמון, אדוארדו מביע את תקוותו שאולי עוד יזכה להנשא לג'ולייטה. בלפיור, הגזבר וג'ולייטה נכנסים, דנים בסיבות סירובו של הברון לנישואי אדוארדו וג'ולייטה. ג'ולייטה מציעה כי העובדה שלאדוארדו אין שום הון אישי, מונעת מהברון להסכים. בלפיור, ה"מלך" מורה לגזבר להעניק לאדוארדו אחת מטירותיו וסכום כסף גדול, כך יסתיים העניין לשמחת כולם. לה רוקה איננו מתלהב מההצעה, אך מפחד לסרב ל"מלך" ומעוניין למצוא דרך להימנע מדו-קרב עם הברון. בלפיור והמרקיזה נפגשים במרפסת. בלפיור עדיין אינו מגלה את זהותו האמיתית, והדבר מכעיס את המרקיזה שיודעת מיהו. המרקיזה בכעסה מודיעה לו כי בכוונתה להנשא לרוזן איבראה. היא לא מצליחה להבין מדוע בלפיור המעוניין לכבוש את ליבה עדיין אינו מתגלה בפניה. הכרוז מודיע על בואו של הרוזן איבראה. ג'ולייטה מגיעה וברצונה כי ה"מלך" ישחרר את אדוארדו מההתחייבות לנסוע לפולין. הרוזן איבראה נכנס, והמרקיזה מודיעה שוב כי תנשא לו. ה"מלך" מכריז כי הוא אוסר על הנישואים להתקיים מ"סיבות מדיניות", ופוקד על הרוזן לנסוע מיידית לפולין לטפל "בענייני מדינה".
הכל מביעים את רגשותיהם, כשמכתב מגיע הממוען לבלפיור. שולח המכתב הוא סטניסלאב לשצ'ינסקי (האמיתי) המספר כי הגיע בשלום לוורשה וכי הוא משחרר את בלפיור מתפקידו כמתחזה, וממנה אותו למרשל של צרפת. רגע לפני שהוא חושף את זהותו האמיתית, מכריז בלפיור על נישואי אדוארדו וג'ולייטה. לאחר מכן הוא מראה את המכתב לנוכחים וחושף את דרגתו האמיתית. לאחר שסילק את הברון מאיבראה, חופשי בלפיור להביע את אהבתו למרקיזה, והאופרה מסתיימת בסוף שמח בשתי החתונות.
ברוקלין תשע-תשע
ברוקלין תשע-תשע (באנגלית: Brooklyn Nine-Nine) היא קומדיית מצבים המשודרת בערוץ NBC האמריקאי ונמצאת בנטפליקס, זוכת שני פרסי גלובוס הזהב לסדרה הקומית הטובה ביותר לשנת 2014. שחקן ראשי בסדרה, אנדי סמברג, זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בסדרה קומית.
הסדרה עוקבת אחרי מחלקת הבילוש 99 בברוקלין, המונה צוות של בלשים החוקרים פשעים שונים בעיר. נקודת הפתיחה של הסדרה מתארת את הגעתו של מפקד חדש, קפטן הולט והסיטואציות המשעשעות שאליהן נקלעים צוות הבלשים שלו.
בשנת 2017 הסדרה חודשה לעונתה החמישית ברשת FOX אך כשנה לאחר מכן הוחלט לבטל את הסדרה בערוץ זה. יום לאחר מכן, רשת NBC רכשה את הסדרה אליה והודיעה כי תשדר את עונתה השישית. עונה זו, שתחילה הייתה אמורה למנות 13 פרקים ובהמשך הוארכה ל-18 פרקים, עלתה לשידור ב-10 בינואר 2019.
ב-28 בפברואר 2019 חודשה הסדרה על ידי NBC לעונה שביעית. ב-29 ביולי 2019 החלו הצילומים לעונה, והיא שודרה בין פברואר לאפריל 2020.
בנובמבר 2019 חודשה הסדרה לעונה שמינית ואחרונה ששודרה בשנת 2021.
בישראל משודרת הסדרה בערוץ HOT קומדי סנטרל ובנטפליקס.
עונה ראשונה (2013–2014)
העונה הראשונה של הסדרה שודרה בארצות הברית החל מ-17 בספטמבר 2013.
עונה שנייה (2014–2015)
העונה השנייה של הסדרה שודרה בארצות הברית החל מ-28 בספטמבר 2014.
עונה שלישית (2015–2016)
ב-17 בינואר 2015 הסדרה חודשה לעונה שלישית, אשר שודרה החל מה-27 בספטמבר 2015.
עונה רביעית (2016–2017)
העונה הרביעית של הסדרה שודרה בארצות הברית החל מ-20 בספטמבר 2016.
עונה חמישית (2017–2018)
העונה החמישית של הסדרה שודרה בארצות הברית החל מ-26 בספטמבר 2017
עונה שישית
העונה השישית יצאה לאוויר בשנת 2019.
עונה שביעית
העונה השביעית יצאה לאוויר בשנת 2020.
עונה שמינית
העונה הייתה צפויה לצאת ב-12 באוגוסט 2021 אולם חלו עיכובים בשל התפרצות נגיף הקורונה. העונה כללה עשרה פרקים, והיא גם העונה האחרונה של הסדרה.
כלכלה מוסדית
כלכלה מוסדית היא זרם כלכלי שאינו מתמקד בשווקים עצמם אלא במוסדות מעשה ידי אדם, ורואה בשווקים תוצאה של אינטראקציות בין המוסדות השונים הללו (לדוגמה פרטים, פירמות, מדינות, נורמות חברתיות וכו').
קרל זייץ
קרל יוזף זייץ (בגרמנית: Karl Josef Seitz; 4 בספטמבר 1869 – 3 בפברואר 1950) היה פוליטיקאי אוסטרי מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית, חבר המועצה הקיסרית של האימפריה האוסטרית, נשיא המועצה הלאומית (אוסטריה), ראש עיריית וינה ונשיא אוסטריה הראשון.
כלכלה מוסדית
התפתחות
אסכולה זו צמחה על רקע הניגוד בין הישגיו המרשימים של הקפיטליזם האמריקאי בתקופה שבין מלחמת האזרחים ובין מלחמת העולם הראשונה שהפכו את התעשייה של ארצות הברית לגדולה והחזקה בעולם למצבם של מרבית השכירים ומעוטי היכולת שהכנסתם לא הדביקה את הצמיחה במשק. ימי עבודה ארוכים, עבודת ילדים נפוצה, מגורים דלים, החינוך העל יסודי היה מחוץ להישג ידם, היעדר ביטחון תעסוקתי, בטיחות ובריאות בעבודה מתחת לכל ביקורת, התעמרות של המעסיקים, שכר נמוך, מיסוי רגרסיבי ומשברים כלכליים חוזרים ונשנים שהמיטו חורבן על המובטלים. ממשלות המדינות והממשל הפדרלי צידדו ב"לסה פייר" בכל הנוגע לעובדים אך תמכו בעסקים הגדולים בעזרת מכסי מגן וסובסידיות למסילות הברזל. שחיתות פוליטית הייתה עניין יומיומי וחוקי הסחר לא נאכפו. לאור כל אלה, שימוש באסכולה הקלאסית והמרגינליסטית כהצדקה כלכלית ל"לסה פייר" כעל היוצר את הטוב מכל העולמות האפשריים הפך פחות ופחות סביר והתנועה הציבורית בעד רפורמה ובקרה חברתית הביאו לעליית הכלכלה המוסדית.
כלכלה מוסדית הייתה בעבר זרם המחשבה הדומיננטי בהגות הכלכלית בארצות הברית, כשנכללו בה כלכלנים מפורסמים אך שונים כמו תורסתן ובלן, ווסלי מיטשל, וג'ון אר. קומונס. חלק מהמוסדיים חושבים שקרל מרקס השתייך למסורת המוסדית היות שהוא תיאר את הקפיטליזם כמערכת חברתית בעלת תיחום היסטורי. כלכלנים מוסדיים אחרים חולקים על הגדרתו של הקפיטליזם על פי מרקס, ורואים במאפיינים מגדירים כמו שווקים, כסף ובעלות פרטית של הייצור דברים שהתפתחו באופן טבעי במשך הזמן, כתוצאה מפעולות תכליותיות של פרטים.
קרל זייץ
חייו
קרל זיץ נולד בווינה, אז בירתה של האימפריה האוסטרו-הונגרית, כבנו של סוחר פחם קשה יום. לאחר מותו בטרם עת של אביו ב-1875 נקלעה המשפחה למצב של עוני קשה וקרל בן השש נשלח לבית יתומים. עם זאת זייץ זכה לקבל חינוך הולם וזכה במלגה שאפשרה לו להתקבל לקולג' להכשרת מורים בעיר סנקט פלטן שבאוסטריה תחתית. ב-1888, הוא החל להיות מועסק כמורה בבית ספר יסודי ציבורי בווינה. כבר אז, בהיותו בגלוי סוציאל-דמוקרט, הוא ננזף לא פעם על פעילותו הפוליטית. חלקו בהקמת איחוד המורים הסוציאל-דמוקרטים ב-1869, גרם לו להיות חבר במועצת החינוך המחוזית של אוסטריה תחתית ב-1897, מינוי שבעקבותיו הפסיק מאוחר יותר באותה שנה לעסוק בהוראה. משלב זה פנה זייץ לעיסוק מלא בפוליטיקה וקנה לעצמו שם של אחד המומחים הבולטים ביותר בחוגים הסוציאל-דמוקרטים באוסטריה בנוגע למדיניות החינוך. ב-1901 נבחר זייץ להיות חבר במועצה הקיסרית וב-1902 כחבר בפרלמנט המחוזי של אוסטריה תחתית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914, פיתח זייץ נטיות פציפיסטיות מובהקות והשתתף בקונגרס הסוציאליסטי שהתקיים בסטוקהולם ב-1917.
כלכלה מוסדית
התפתחות
כלכלנים מוסדיים מסורתיים, דוחים את ה"רדוקציה" של מוסדות לכדי דברים פשוטים כמו טעמים, טכנולוגיה וטבע. טעמים, יחד עם ציפיות לגבי העתיד, הרגלים, ומוטיבציה, לא רק שקובעים את טבעם של מוסדות, אלא גם נם מוגבלים ומעוצבים בידי מוסדות. אם אנשים חיים ועובדים במוסדות על בסיס קבוע, הדבר מעצב את השקפת עולמם. באופן בסיסי, מוסדיות מסורתית זו (וקרובתה כלכלה מוסדית פוליטית) מדגישות את היסודות המשפטיים של כלכלה ואת התהליכים האבולוציוניים, ההרגליים, והרצוניים בהם מוסדות מוקמים ולאחר מכן משתנים (ראו ג'ון דואוי, טורסטין וובלן ודניאל ברומבלי). התנודות במוסדות הן תוצאה הכרחית של אותם תמריצים שגרמות ליצירת אותם מוסדות, והם לכן אנדוגניים (כלומר נקבעים בתוך המערכת).
באופן מובלט, כלכלה מוסדית מסורתית היא במובנים רבים תגובה לאורתודוקסיה הכלכלית הקיימת; חזרתה בדמות כלכלה מוסדית פוליטית היא לכן קריאת תִּגָּר מפורשת בפני הכלכלה הנאו־קלאסית, היות שהיא מבוססת על הנחת יסוד שהכלכלנים נאו קלאסיים מתנגדים לה: שלא ניתן להפריד בין הכלכלה לבין המערכות הפוליטיות והחברתיות שבהן היא טבועה. חלק מהכותבים המשויכים לזרם הזה הם רוברט פרנק, וורן ג'י סמואלס, מרק אר. טול, ג'פרי הודג'סון, דניאל ברומלי, ואנה מיהו.
קרל זייץ
חייו
זייץ קנה לעצמו מקום חשוב בהיסטוריה של אוסטריה כאשר ב-1918, כאשר קרסה האימפריה האוסטרו-הונגרית והתפרקה למדינות לאום עצמאיות קטנות. ב-21 באוקטובר, ייסדו הנציגים של המועצה הקיסרית, שייצגו את המחוזות דוברי הגרמנית באימפריה, את האספה הלאומית הזמנית. באספת הייסוד שלה, מינתה האספה הלאומית הזמנית את זייץ כאחד משלושת יושבי הראש שלה. פחות משבוע לאחר מכן, ב-30 באוקטובר, הפך זייץ להיות באופן בלתי רשמי כראש המדינה בפועל. ב-12 בנובמבר התפטר מתפקידו קרל הראשון, קיסר אוסטריה, הוכרז על הקמתה של הרפובליקה אוסטריה הגרמנית וזייץ הפך להיות מראש מדינה בפועל לנשיא זמני. כמעט באותה עת, מונה זייץ להיות גם כיושב ראש הזמני של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית, בעקבות מותו של מי שהיה ממייסדי המפלגה, ויקטור אדלר. ב-1919 זכו הן מעמדו כנשיא אוסטריה והן כיושב ראש המפלגה, למעמד רשמי.
כלכלה מוסדית
התפתחות
עם פיתוח התאוריות בדבר מידע א-סימטרי והפצת מידע נעשה ניסיון למזג את הכלכלה המוסדית לתוך הכלכלה הנאו-קלאסית, תחת השם כלכלה מוסדית חדשה. עם זאת, זרם זה של הכלכלה המוסדית לא הצליח לרשת את הזרם של הכלכלה הקלאסית, היות שהוא ירש את כל הפגמים של הכלכלה הנאו־קלאסית. באופן מפורש, נמתחה ביקורת על היות הכלכלה המוסדית החדשה רדוקציוניסטית ולא מציאותית: זאת הופנתה כנגד הכלכלה הנאו-קלאסית על התעלמותה למעשה ממוסדות, וכנגד הכלכלה המוסדית החדשה על ניסיונותיה לצמצם את המוסדות להחלטות רציונליות ויעילות שפותרות בעיות הקשורות בעלויות עסקה.
כלכלה מוסדית, או מוסדיות, מחולקת איפה באופן חד בין הכלכלה המוסדית החדשה שמיוצגת על ידי אנשים כמו דאגלס נורת' (שזכה בפרס נובל בכלכלה), לבין כלכלה מוסדית פוליטית (גישה המנוגדת לכלכלה הנאו-קלאסית וקרובתה הפוליטית הנאו-ליברליזם) שמשויכת לסוציולוג פטר בי אוונס מברקלי והכלכלן ה-ג'ון צ'אנג' מקיימברידג'.
קרל זייץ
חייו
בעקבות יישומו של הנוסח הסופי של חוקת אוסטריה ב-1 באוקטובר 1920, דחה זייץ הצעה להיבחר לתפקידו מחדש והוא סיים את תפקידו ב-9 בדצמבר. עם זאת, הוא לא פרש לחלוטין מהחיים הפוליטיים והוא עדיין החזיק בתפקיד יושב ראש המפלגה ובמושבו במועצה הלאומית שאך זה קמה. כעת הקדיש זייץ את מרב תשומת לבו לעניינים המקומיים של העיר וינה. ב-13 בנובמבר 1923 הוא נבחר לתפקיד ראש עיריית וינה. תוכניות הרווחה והחינוך המקיפות והיעילות של העיר יושמו במהלך תקופת כהונתו, במיוחד התוכנית שלו לקידום מפעל הבנייה לדיור, שבזכותו קנה זייץ לעצמו אהדה ציבורית רחבה אפילו בקרב מתנגדיו הפוליטיים. הוא ייזכר באופן חיובי בעיר במשך עשורים רבים. ב-1934, כאשר עבר אוסטריה למשטר הדיקטטורי אוסטרופשיסטי וההתקוממות של הסוציאל-דמוקרטים כנגד הממשלה הפדרלית נחלה כישלון, הוצאה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית מחוץ לחוק. עקב כך איבד זייץ את תפקידו כיושב ראש המפלגה, הודח מתפקידו כראש העיר ונלקח למעצר, למרות שהוא שוחרר ללא שהוגשו נגדו האשמות כל שהן לאחר שבועות ספורים. למרות זאת, ראו וינאים רבים בהעברתו מתפקידו כפעולה בלתי חוקית. הקריירה הפוליטית של זייץ הגיעה בשלב זה לקיצה.
זייץ המשיך להתגורר בווינה והיה עד לאנשלוס, הסיפוח של אוסטריה לגרמניה הנאצית ב-1938 ולפריצתה של מלחמת העולם השנייה ב-1939. ב-1944 הוא הושם תחת מעצר בפעם השנייה, אז הוא נאסר במחנה הריכוז ראוונסבריק והוא שוחרר ושב לווינה כאשר התמוטט שם השלטון הנאצי במאי 1945. למרות שבריאותו החלה אז להתרופף, שירת זייץ במפלגה הסוציאל-דמוקרטית שהוקמה מחדש כיושב ראש הכבוד שלה וכחבר במועצה הלאומית עד למותו בגיל 80.
אייר קומט
תולדות החברה
החברה נוסדה בחודש דצמבר 1996 בשם אייר פלוס קומט והחלה את פעילותה בחודש מרץ 1997 כשהיא מפעילה טיסות שכר (צ'רטר) ממדריד ופלמה דה מיורקה ליעדים בדרום אמריקה.
בחודש ינואר 2007 שינתה החברה את אופן פעילותה והפכה לחברה המפעילה טיסות סדירות. באותו החודש קיבלה החברה כמה מהקווים שהופעלו על ידי אייר מדריד.
ב-21 בדצמבר 2009, פשטה החברה את הרגל ובית משפט בריטי קבע להחרים את המטוסים הנמצאים בבעלות החברה עקב חובות בסך 25 מיליון יורו לבנק גרמני.
חברותא - הומואים דתיים
חברותא - היא עמותה של להט"בים "הנמצאים על הרצף הדתי" - דתיים ודתיים לשעבר בישראל - הפועלת להעצמה קהילתית ולצורך קבלת להט"בים בחברה הדתית. חברותא משתפת פעולה עם מספר ארגונים דומים, בהם בת קול, שב"ל ואיגי.
הארגון מהווה בית חברתי ללהט"ב ים מבית דתי ומסייע לחבריו לקבל את נטייתם המינית ללא ויתור על זהותם הדתית. לשם כך מקיים הארגון שלל פעילויות חברתיות, מפעיל 18 קבוצות חברתיות, טיולים, ושבתות משותפות בכל שטחי ארץ ישראל, ומפעיל את בית המדרש "דרשני" שנפגש כל שבועיים על בסיס קבוע.
במקביל פועל הארגון לקידום סובלנות ושילוב להטב"ים בחברה הדתית באמצעות ארגון כנסים, פרסום עלונים, שיח ישיר עם רבנים ומחנכים ונראות תקשורתית. פעילות שזיכתה את הארגון בעיטור ממשלת צרפת, יחד עם שותפיו בקהילה הדתית הגאה.
במשך שנים חברותא התמקדה בעיקר בציבור ההומואים הדתיים ושמה של העמותה הייתה - "חברותא - הומואים דתיים", לאחר שעלו מהשטח דרישות לפתוח את הדלת גם לאוכלוסיות נוספות בקהילה, בינואר 2022 התכנסה אסיפה כללית של חברי העמותה ובדעת רוב הסירה את שם המשנה ונותרה רק עם השם "חברותא".
הקבוצות החברתיות של חברותא:
לחברותא יש 18 קבוצות חברתיות ביניהם 6 קבוצות מקומיות ו-12 קבוצות תחום המיועדות לצעירים, חרדים, בני ישיבות, טרנסים.ות, קבוצה א-מגדרית ועוד. בנוסף חברותא פועלת ברשויות בהן יש ריכוז גבוהה של דתיים בהן: אפרת, אריאל, גבעת שמואל, ירושלים, באר שבע, גבעת שמואל, רמת גן, חיפה, תל אביב ועוד.
לחברותא יש מעל 1,000 משתתפים בקבוצות ועוד אלפי להט"בים שמשתמשים בשירותי הארגון בהן פעילויות ארציות, מערך הסיוע והתמיכה, שבתות וחגים, ליין מסיבות, בית מדרש, אירועים ועוד.
בית המדרש של חברותא - 'דרשני':
תחום מרכזי של חברותא הוא יצירת קהילה להט"בית דתית חזקה המוכיחה כי אין שום צורך לוותר על אף אחת מהזהויות המרכיבות אותנו – הזהות הדתית, המינית והמגדרית בשביל להמשיך ולהאמין, ללמוד תורה ולעבוד את הבורא.
אחד הדברים שמאחדים, בונים ומעצבים קהילות דתיות בארץ ובעולם הוא לימוד התורה. ולכן, תוכנית 'דרשני' באה לשמש כמרחב ללימוד תורה ללה"טבים, למצוא את עצמנו בתורה, לבטא את עצמנו בצורה המלאה בחלל בית המדרש, ללמוד וללמד.
המרכז למאבק בהמרה:
הקמת הארגון
"חברותא" הוקמה ב-2007, כקבוצה חברתית ירושלמית, של להט"בים מבית דתי, על ידי בני אלבז, ונתי אפשטיין אלבז הגדיר עצמו דתי, בעוד אפשטיין הזדהה כדתל"ש. הארגון פעל מאז הקמתו כקבוצה עצמאית בתוך ארגון הלהט"ב "הבית הפתוח".
במהלך השנתיים הבאות התרחבו מפגשי הקבוצה גם לתל אביב ובשנת 2008 הושק אתר האינטרנט הארגוני כזירת שיח פומבית בנושא יהדות ונטייה מינית.
בשנת 2010 הרחיבו המייסדים את הוועד בהסכמת שאר הפעילים, על מנת לאפשר את פרישתם תוך שמירה על אופי הארגון.
בסוף שנת 2010 חברותא נרשמה כעמותה עצמאית דמוקרטית, והחלה לצרף את חברי הקהילה כחברי עמותה. כעמותה החלה לעסוק בפעילות ציבורית תוך שהיא מאמצת קו ארגוני המקדם ניראות, תומך בזוגיות גברית, ומתנגד לטיפולי המרה ולמיזמים שמטרתם להשיא הומואים לנשים.
יושב הראש הראשון של חברותא כעמותה היה אייל ליברמן, שהזדהה כדתל"ש. בשנה שלאחר מכן עמד בראשה דניאל יונס, שהזדהה כדתי. חמישה חברי ועד נבחרים על ידי כלל חברי העמותה בכל שנה. הם אחראים על הנהגת הארגון ובחירת יושב הראש.
פעילות וטיולים
חברותא עורכת מפגשים חברתיים עם פעילות מגוונת לפחות אחת לחודש המאפשרים היכרות ושיחה. לדברי הארגון, משתתפים בהם עשרות, רובם דתיים, חלקם דתל"שים ומקצתם מסורתיים. המשתתפים מחויבים לדיסקרטיות. לדבריה ישנם גם מאות אנשים שאינם מגיעים למפגשים, בעיקר בשל החשאיות בה הם שומרים את נטייתם המינית והחשש מחשיפה, ועמם מחזיק הארגון בקשר דרך תכתובות.
במספר מפגשים בעבר התארחו רבנים, ביניהם הרב יעקב מדן, הרב מנחם בורשטין, הרב יהודה גלעד, הרב בני לאו והרב ארלה הראל. במפגשים אחרים הוזמנו אנשים ידועים כגון, היוצר והזמר עברי לידר, הבמאי איתן פוקס, הצלם עדי נס וגיל חובב.
פעילות לשינוי עמדות בחברה הדתית
חברותא פועלת לשינוי עמדות בחברה הדתית וליצירת מקום להומואים בחברה זו על ידי קידום שיח פומבי בנושא באתר האינטרנט, בכנסים, פרסומים וכן על ידי שיח עם רבנים ואנשי חינוך. חברותא משתפת פעולה עם ארגונים ותומכת במיזמים בקהילה הדתית הגאה, ובקהילה הגאה בכלל המקדמים סובלנות. בשנת 2011, זכתה חברותא בעיטור ממשלת צרפת על פעילות זו, יחד עם ארגון הלסביות הדתיות, בת קול.
חברותא בריש גלי - עלון דברי תורה והגות לבתי הכנסת
מאז יום הכיפורים תשע"א (2010) מוציאה חברותא מדי שנה עלון דברי תורה והגות לחלוקה בבתי הכנסת, בשם "חברותא בריש גלי". העלון יוצא בפורמט המקובל של עלוני פרשת שבוע והוא עוסק בנושאים אמוניים וחברתיים העולים מתוך הקהילה הדתית הגאה. כותבים בעלון הומואים ולסביות בני החברה הדתית, רבנים מהמגזר הדתי לאומי, ואנשי רוח. בין הכותבים בעלון בשנים האחרונות, הרב אביה הכהן מישיבת תקוע, הרב שמואל ריינר מישיבת הקיבוץ הדתי במעלה גלבוע, הרב ד"ר בני לאו, הרב יהודה גלעד, רב קיבוץ לביא וראש ישיבת מעלה גלבוע, הסופרת יעל משאלי, הבמאי חיים אלבום, ואחרים. העלון זכה לסיקור בתקשורת הדתית והכללית. יושב ראש חברותא התבטא לגבי החשיבות שרואה הארגון בהפקת ובהפצת העלונים: "אלפי עלונים של חברותא יחולקו ברחבי הארץ ויוכיחו שוב- אנחנו כאן, בני ובנות הקהילות הדתיות בישראל, וכאלה נשאר. לא רק שאנחנו לא נעלמים, אלא אנו גם דורשים שקולנו ישמע ויהדהד".
כנסים לקידום סובלנות
ארגון חברותא מפיק ולוקח חלק באירועים שמטרתם קידום השיח על הומואים ולסביות בחברה הדתית, ועידוד סובלנות כלפי השונה בחברה הדתית. במאי 2011 ארגון חברותא ובית הלל הפיקו במשותף כנס לציבור הרחב בהשתתפות הרב ד"ר בני לאו, הרב ארלה הראל, וחברים מהקהילה הדתית הגאה, ובנוכחות כמאתיים איש וכן עיתונאים וצוותי צילום. זו הייתה הפעם הראשונה שבה הומואים, לסביות ורבנים מהציבור הדתי לאומי קיימו שיח פומבי בנושא.
חברותא שותפה במיזם "פסח שני - יום הסובלנות הדתית", המתקיים בפסח שני בכל שנה. המיזם בו שותפים בת-קול, נאמני תורה ועבודה, וארגון קולך, נועד לקדם סובלנות בחברה הדתית כלפי השונה. יום זה נבחר לאירוע מפני הסיפור המקראי על תשובתו של אלוהים שיש אפשרות למצוות הקרבת הפסח, גם למי שלא היה יכול להיות חלק מהציבור בפסח.
מצעדי גאווה
חברותא צועדת באופן רשמי במצעדי הגאווה בירושלים ובתל אביב מאז שנת 2010, ובחיפה מאז שנת 2012 עת הוקמה קבוצה של חברותא בעיר. חברותא צועדת במשותף עם ארגון הלסביות הדתיות בת קול, תחת הכותרת קהילה דתית גאה. שם גג לקואליציה של הארגונים הדתיים הגאים והמיזמים העצמאיים המזוהים עימם, אשר רואים עצמם חלק מקהילה אחת בעלת ערכים משותפים ומטרות דומות.
בשנת 2011 חברותא וגוגל, שיתפו פעולה בהפקת משאית משותפת למצעד הגאווה בתל אביב, ואילו בשנים 2010 ו-2012, צעדו אנשי חברותא עם רכב פרטי שהשמיע מוזיקה יהודית, ונשאו שלטים הקוראים לסובלנות. במצעד הגאווה בירושלים נושאים חברי הארגונים חברותא ובת קול שלטים המציינים את שמות הישיבות והאולפנות בהם למדו, וקוראים למחנכים דתיים לדאוג לרווחתם ושלומם על אנשים בעלי נטייה מינית הומוסקסואלית הלומדים במוסדות לימוד אלו היום.
אתר האינטרנט של חברותא
אתר האינטרנט של חברותא הוקם בתחילת 2008, כאתר עבור להט"בים דתיים. האתר הפך לבימה המרכזית בה מתנהל השיח הדתי על הומוסקסואליות. הוא מכיל מאמרים, דיונים, ענייני תרבות, וטורים אישיים, ונותן במה למגוון דעות בנוגע להומואים ולשאלה האם ניתן לשנות נטייה מינית. האתר אף נתן מספר פעמים ביטוי לגורסים שעצם קיומה של חברותא פסול. האתר מספק גם מידע עדכני על מפגשים ופעילויות הקבוצה החברתית.
תחקיר שהתפרסם באתר בדצמבר 2008 הציג את עמדתו השנויה במחלוקת של הרב שלמה אבינר, שקבע שהומו דתי שמתחתן לא חייב לספר לאשתו על נטיותיו המיניות. בעקבות פרסום נרחב שקיבלו הדברים ותגובות רבנים נאלץ אבינר להכחיש את הדברים, אף על פי שהפרסום הסתמך על תמלול של שיעור מוקלט שהעביר אבינר בישיבת עטרת כהנים. השיח שהחל באתר הביא בסופו של דבר להסכמה נרחבת בציבור, כי הומוסקסואל הבוחר לקיים קשר עם אישה חייב לשתפה בנטייתו המינית.
האתר היה גם הראשון שהביא עדויות של גברים שסיפרו על התנהגות בעייתית של הרב מרדכי אלון, אותו הכירו כבחורים צעירים.
קהילה דתית גאה
חברותא היא חלק מקואליציה של הארגונים הדתיים הגאים והמיזמים העצמאיים המזוהים עימם, אשר רואים עצמם חלק מקהילה אחת בעלת ערכים משותפים ומטרות דומות. ארגונים אלו רואים בזהות מינית ומגדרית חלקים מרכזיים בהוויתו של אדם, ושואפים לקבלה והשלמה עם הנטייה המינית, בשילוב עם אורח חיים דתי. בין הארגונים קיימת מחויבות אסטרטגית לשיתוף פעולה, והם עושים שימוש במותג "קהילה דתית גאה" בפרויקטים קהילתיים משותפים כגון צעדה משותפת במצעד הגאווה, ושבתות קהילתיות. בקואליציה שותפים הארגונים חברותא ובת קול, ארגון החינוך שבל שהכל ברא לכבודו, הקבוצות הדתיות בארגון הנוער הגאה איגי, ויוזמת "המניין הגאה" המקיים תפילות ביום כיפור ובחגי ישראל לקהילה הגאה במרכז הגאה בתל אביב. שיתוף הפעולה עם ארגון בת קול, והתוכניות לקיום שבת משותפת שבה יתקיים גם מניין שוויוני לנשים, היוו רקע לעזיבת אחד מפעילי הארגון הוותיקים ולהקמתו של הארגון "כמוך".
קהילה גאה
חברותא משתפת פעולה עם ארגונים בקהילה הגאה, ואף פנתה במשותף עם חוש"ן - חינוך ושינוי לוועדה לנושא פונדקאות.
חברותא ובת קול משתפות פעולה עם איגי - ארגון נוער גאה בהפעלת קבוצות ייחודיות לבני נוער מגיל 15, ולצעירים דתיים ודתל"שים. קבוצות הבנים פועלות בנפרד מקבוצת הבנות, ותכניהן מותאמים לבני נוער ולצעירים דתיים. והפעילות מתקיימת במעטה של סודיות, תוך הקפדה על כללי חשאיות נוקשים.
שיח רבני
עצם קיומה של חברותא, כמו גם עמדותיה, זוכים לתגובות מגוונות מצד רבנים מהציבור הדתי ציוני. אתר חברותא משתדל לתת במה לפולמוס זה. הרב בני פרל, הרב מרדכי ורדי, הרב רונן לוביץ, ורבנים נוספים, מברכים על קיומה של חברותא, ורואים בקיום מסגרת חברתית עבור להט"בים דתיים, פרויקט חשוב ומציל חיים.
בתגובה לביקורת דומה על הארגון מפי אהרן הראל (רב) השיב לו אחד ממארגני הארגון במילים הבאות:
רבנים אחרים השתתפו בכנסים שמקיימת חברותא וכתבו לעלון שמפיצה חברותא בבתי הכנסת, ביניהם, הרב אביה הכהן, הרב שמואל ריינר, הרב ד"ר בני לאו, הרב יהודה גלעד.
חילופי שטחים
חילופי שטחים הוא מונח המציין העברת שטחים הנמצאים בשליטתה של מדינה אחת לאחרת, תמורת שטחים אחרים המועברים מן המדינה השנייה לראשונה. לעיתים אחד הצדדים אינו מדינה אלא ישות אחרת השולטת בשטחים.
חילופי שטחים נעשו בעבר בהיסטוריה. כך, למשל, קבע חוזה מדריד משנת 1750 בין ספרד ופורטוגל כי בחילופי שטחים בין שתי האימפריות ינטשו הפורטוגלים את קולוניה דל סקרמנטו שעל גדת ריו דה לה פלטה באורוגוואי דהיום, תמורת העברת שטחים ממזרח לנהר אורוגוואי, ובהם 7 מיסיונים ישועיים, לידיהם.
חילופי שטחים במזרח התיכון
בהיסטוריה המודרנית נעשו מספר חילופי שטחים במזרח התיכון, ביניהם: חילופי שטחים מוצעים בין ישראל לרשות הפלסטינית:
ב.מ.וו M3
ב.מ.וו M3 (BMW M3) היא מכונית ספורט אשר יוצרה על ידי החברה הגרמנית BMW. זהו רכב משודרג מסדרה 3 סטנדרטית.
הרכב כולל שיפורים למיניהם: אווירודינמיים, יכולת בלימה משופרת, בולמים משופרים ומנוע שיעבור שדרוג בחטיבת הספורט המוטורי של ב.מ.וו - Motorsport. הדגם מאופיין בשלושה פסים צבעוניים (טריקולור) במספר מקומות, כמו הסלון, ההגה ומפתני דלתות.
לאחר ה־5 ביולי 2013 הופסק השימוש בשם M3 ודגמים חדשים יותר נקראים ב.מ.וו M4.
BMW M3 E30
הדגם ב.מ.וו M3 E30 (BMW M3 E30) יוצר בין השנים 1986–1992, יצורו החל עקב חוקי ההומלוגציה של אותן השנים. ההצגה לקהל התבצעה בפרנקפורט 1985.
ההרכבה התבצעה על ידי צוותים מיוחדים שהוסמכו לצורך כך וכחלק מפס יצור רגיל של E30.
הדחיפה לבניית M3 E30 הגיע כתוצאה מחוקי Group A ב Deutsche Tourenwagen Meisterschaft, שהכריחו את היצרן לבנות 5000 מכוניות כביש מבוססות שלדת E30 ותואמי מכלולים לגרסת המרוץ של Group A. עקב כך, גרסת הכביש הייתה זהה לגרסת המרוץ מבחינת מכלולים, למשל בתי הגלגלים הורחבו כדי לאפשר הרכבת גלגלי מרוץ.
תיבת ההילוכים Dog-Leg תאמה בגרסה הארופאית את תיבת ההילוכים של מכונית המרוץ, סדר ההילוכים אינו רגיל.
היו מספר דגמים ל M3 :
חלקם נוצרו כדי לעמוד בכללים של Group A לאחר שבוצעו שינויים לגרסת המרוץ. כמו EVOLUTION 1/2/3 שהופחת משקלו, עקב השימוש בחומרים אקזוטיים ועקב יצור שמשות וחלונות דקים יותר, כמו כן, לפעמים בתי הגלגלים הורחבו עוד יותר, כדי שגלגלי 18 אינץ יכנסו לתוכם, כמובן שימוש במנועים חזקים יותר.
הייצור הסתיים ב 1992, זהו הרכב המוצלח ביותר שיצא מהמפעל במינכן, מבחינת מספר הזכיות והתארים.
היסטוריה
היו גם גרסאות מיוחדות כמו EVOULTION ,EVOLUTION 2 ,EVOLUTION 3 מספרם היה מוגבל, כ-500 יח׳ ממוספרות לכל גרסה. הם יוצרו על מנת לעמוד בתקני Group A, עקב השינויים שבוצעו לגרסאות המרוץ. כמו כן, היו גם גרסאות שיוצרו עם שינויים קוסמטיים Tour de Corse ,Europa Meister 88 ,Johnny Cecotto ,Roberto Ravaglia ומספר מוגבל של גרסאות פתוחות (קונברטיבל).
לכל תת-דגם מיוחד, יוצרה לוחית שסמנה את סוג הגרסה ומספרה.
מנוע
המנוע יוצר לצורכי מרוצים, לכן היה קומפקטי והגיע לסל״ד גבוה, היה מורכב מבלוק דומה ל M10 וראש מנוע שהיה נגזרת של M88, המהנדסים החליטו פשוט להרכיב מנוע מחלקים שכבר היו להם מתחת לידיים כדי לחסוך בעלויות וזמן, וכך נוצר מנוע S14.
המנוע בגרסת הכביש הגיע ל 6750 סל״ד ויצר 205 כ״ס בגרסה ללא ממיר, לגרסת ה Sport Evolution) EVO 3) המנוע הוגדל ל 2500 סמ״ק והספקו גדל ל 238 כ״ס.
מנועים אלה בגרסאות המרוץ הגיעו ל 8200 סל״ד והספקם היה 310 כ״ס - לגרסאות המוקדמות, ועד ל 350 כ״ס - לגרסאות המאוחרות Sport Evolution.
שלדה
השלדה במקור התבססה על שלדת e30 אבל הדמיון במציאות היה דל, מספר פאנלים בודדים היו משותפים בין E30 M3 ל E30 המשפחתית (מכסה מנוע וחלון שמש).
שיפורים של מהנדסים לשלדה, תרמו רבות לאווירודנמיות וחוזק מבני, תוכננו במחשבה על ביצועים במרוצים.
פאנלים אלה יצרו מראה ״קופסתי״.
בולמים, בלמים, גלגלים
גם כאן לא פסחו המהנדסים על שינויים, מרווחי ברגים היו 5x120 זה כמובן שונה מ E30 הרגילה, דיסק בלימה מאוורר מקדימה בקוטר 280mm ודיסק בלימה מאחור בקוטר 282mm, אי.בי.אס היה סטנדרטי.
מתלה אחורי נלקח מ-E30 ואילו מתלה קדמי היה מסוג מקפרסון, בדומה לE28 M5. נוספו שינויים וחיזוקים למיניהם (אנטירולים, ומחברים מחוזקים/משופרים אחרים).
ההגה כוח היה הידראולי ומהיר יותר 19.6:1 לעומת 20.5:1 (סיבוב: מ״מ תזוזה) ב E30, בולמים מוקשחים שנשלטו חשמלית והיו בעלי 3 אפשרויות (רך, נורמל וספורט).
גלגלים היו מסוג BBS כוורת, בגודל 7x15-inch אשר נעלו צמיגים 205/55VR15.
בדגמים מאוחרים יותר כמו EVO 2 ו EVO 3, הגלגלים גדלו ומידתם הייתה 7.5x16, אלו נעלו צמיגים 225/45ZR16.
דפרנציאל אחורי בדגם האירופאי קיבל יחס של 3.15:1 והאמריקאי 4.1:1 כאשר הנעילה בשניהם הייתה 25%.
BMW M3 E36
ה-M3 E36 הוצגה לקהל בפברואר 1992 והגיע לאולמות בנובמבר אותה שנה, זאת הייתה M3 עם מנוע 6 צילינדרים בתצורה ישרה, המנוע היה בנפח של 3000 סמ״ק והפיק 282 כ״ס ששודך לתיבת הילוכים ידנית, בעלת 5 הילוכים. בהתחלה הייתה רק גרסת קופה, גרסאות פתוחות הוצגו ב 1994.
באותה השנה הוצגה גרסת הומולגציה M3 GT, הייצור היה מוגבל ל-356 יחידות כולם בצבע ״ירוק מרוצים בריטי״.
יחידת ההנעה הייתה בנפח 3000 סמ״ק והפיקה 295 כ״ס.
ב-1995 יחידת ההנעה שודרגה והוצג מנוע S50B32 שהפיק 316 כ״ס, שונו הגלגלים והתווספה תיבת הילוכים בעלת 6 הילוכים.
גרסת קבריולה זכתה לשינויים אלו רק ב 1996. מרבית הרכבים הורכבו עם הגה בצד שמאל, אולם היו מספר יחידות עם הגה בצד ימין, בסה״כ יוצרו 46,525 קופה, 12,114 קבריולהים, 12,603 סדאנים, היצור הופסק ב 1999.
רוב התכנון של הרכב התבצע על ידי תוכנת מחשב, והרכב נחשב לאחד המהנים לנהיגה בשנות ה-90.
גרסאות מיוחדות
הייתה גם גרסת M3 Anniversary Edition שיוצרה עבור אוסטרליה - בשנה האחרונה לייצור E36. מגרסה זו יוצרו 50 יחידות קופה ו־70 יחידות פתוחות. כמו כן, מספר יחידות שעברו התאמה לפי בקשת הלקוח.
(M3 Euro-Spec (Canadian Edition
המחיר היה כ 60,000$, הרכבים נחטפו תוך 3 ימים, אלה עברו התאמה לפי טעם הלקוח, האבזור היה דומה מאוד לדגם הארופאי, הרכבים מוספרו על ידי לוחיות שהוצמדו לתא כפפות.
(M3 Lightweight (LTW) (E36
עם שחרור הדגם הרשמי נהגים רצו להשיג גרסת הומולגציה כדי להתחרות על המסלולים הביתיים. לכן, במוו החליטו לייצר גרסת קלת משקל ל-M3 הסדרתית.
ב-1995 הוצגה M3 LTW, השינויים הגדולים סבבו סביב הורדת משקל למינימום האפשרי, לכן רוב הדגמים הגיעו ללא רדיו, ללא מזגן, ללא חלון שמש, מושבי עור סטנדרטיים הוחלפו בבאקטים, הדלתות יוצרו מאלומיניום, כל השטיחים המיותרים והבידוד הוסר.
שינויים אלו הורידו 91 ק״ג משקל עודף.
הוסרה הגבלת מהירות והיחס בדפרנציאל שונה מ-3.23:1 ל-3.15:1, כמו כן, בולמי זעזועים הוחלפו גם כן, לקשיחים יותר.
חיצונית: הרכבים נצבעו רק בצבע לבן, הוצמדה להם מדבקה של דגל אדום-כחול, נוסף ספויילר אחורי אגרסיבי.
גלגלים מיוחדים בגודל 17 אינץ׳, מידת הצמיגים לא השתנתה 235-40-17.
סה״כ יוצרו כ 125 מכוניות כאלה.
M3 GT
גרסת הומולוגציה מיוחדת, שהורשתה להתחרות במרוצי FIA-GT class 2 ,IMSA GT ומרוצי סיבולת.
סה״כ יוצרו 356 יחידות, כאשר 50 מתוכם היו עם הגה ימני. עובדה מעניינת נוספת, המכוניות נצבעו ב״ירוק מרוצים בריטי״, כאשר הצבע מרוצים הרשמי של גרמניה הוא אפור.
נוספה מערכת VANOS כפולה המוכרת מגרסאות מאוחרות יותר של BMW, הועלה יחס דחיסה ל 10.8:1, הזוויות של גלי זיזים עלו ל-264 מעלות והודות לשיפורים אלו התקבל הספק של 295 כ"ס ב-7100 סל"ד.
הרכב היה כ 35 ק״ג קל יותר ממקבילו הסטנדרטי ובעל מהירות מרבית של 275 קמ״שׁ.
M3 GT2
גרסה מוגבלת ל 200 יחידות עם תיבת הילוכים SMG, רוב השינויים היו קוסמטיים, כמו מושבים בצבע Imola red וספויילרים למיניהם, בשנת 2010 הוחלפו תיבות אלו לידניות 6 הילוכים, עקב אמינות מוטלת בספק.
M3 GTR
רכב שנבנה למרוץ ADAC German GT Cup Touring Car series 1994 קיבל רישוי לכביש.
M3 Compact
כדי לחגוג יום הולדת 50 שנה, נבנתה לפחות אחת BMW COMPACT שכללה את המנוע 320 כ"ס, צבעה היה אדום עם ריפודי אלקנטרה, הגלגלים היו דומים לאלו שהורכבו על M3 E36.
BMW M3 E46
הרכב הוצג לראשונה באוקטובר 2000 עם המנוע החדש S54, זהו המנוע האטמוספירי (ללא מדגשים למיניהם) בעל ההספק המרבי שהוצג אי פעם על ידי חברת BMW - אשר סיפק 343 כ״ס.
תצורת הרכב הייתה קופה וקבריולה, גרסת הסדאן לא יוצרה כמו בדור הקודם.
המנתק עמד על 8000 סל״ד, המצערת הייתה חשמלית (ללא כבל) בעלת 6 לועות נפרדים לכל צילינדר, לפי המסורת של סדנת ה M.
הגרסאות הצפון אמריקאיות וארופאיות היו דומות, ההספק בגרסה הצפון אמריקאית היה נמוך יותר (333 כ״ס) עקב הקרבה היחסית של ממיר קטליטי לתא מנוע.
מגזינים רבים שיבחו את הרכב ולא פעם הוא נבחר כרכב הטוב ביותר לאותה תקופה.
עבור דגם אירופאי
עבור דגם אמריקאי :
גרסאות מיוחדות
בעיקר היו 4 גרסאות ראויות לציון M3 (Sport, Winter, Competition) ,M3 CSL ,M3 GTR V8, M3 CS.
M3 E46 GTR
יצרנים כמו פורשה, טענו כי הרכב הוא אב טיפוס מפני שלא היה דגם דומה ב M3 E46 הסדרתית, אי לכך זו הפרה בוטה של קלאס GT) Gran Turismo).
בשנת 2002 שונו חוקי ה ALMS בגלל זה היה צורך להעמיד 100 מכוניות כביש, יחד עם 1000 מנועים. לאחר החלטה זו, BMW החליטה להפסיק להתחרות ב ALMS וכך הסתיימו שנות הזוהר של GTR M3.
שני רכבי GTR תחת AC Schnitzer התחרו ב 24 שעות של נורבוגרינג כשהם זכו במקומות 1–2 בשנת 2004 וגם 2005. התחרו גם במרוץ 24 שעות הנערך ב SPA איטליה.
הרכב השתתף בסדרת משחקי NFS והיה אחד מדגמי המפתח במשחק. כמו כן, ראה אור בהרבה משחקים אחרים כמו GTR Evolution,Race Pro וכו׳.
M3 E46 CSL
זאת הייתה מהדורה מוגבלת של ה M3 כאשר יוצרו רק 1400 מכוניות לשנת 2004, ה CSL מעולם לא הגיע לשוק הצפון אמריקאי והייתה צבועה רק ב 2 צבעים: אפור מטלי ושחור מטלי. כמו שהשם מרמז עיקר השיפורים התבססו על הפחתת משקל : כ-110 ק״ג, מהמקור הסדרתי.
הדגם כולל כמה הפחתות משקל רדיקליות שנלקחו הישר מפורמולה 1: הבידוד הוסר יחד עם כיסאות חשמליים, מזגן ורדיו ניתן היה להתקין ללא תוספת תשלום, אך גם הם הוסרו לצורך חיסכון במשקל, המון פאנלים יוצרו מיציקות קארבון קלות משקל, חלון אחורי הוחלף לאחד דק יותר.
המטרה העיקרית לא הייתה הסרת משקל עודף ללא הבחנה אלא שמירה על איזון של 50:50.
לדוגמה הגג עשוי מיציקת קרבון והוא הפחית את משקל הרכב ב 7 ק״ג, אבל היתרון העיקרי שלו, הוא הורדת נק׳ מרכז מסה - כלומר, לייצר יותר יציבות ועמידות לכוחות פיתול.
כדי להקנות יציבות נוספת כל מערכת המיתלים שופרה, בולמים וקפיצים מיוחדים הותאמו לרכב, יחס סיבוב ההגה ירד מ 15.4:1 ל 14.5:1.
הוחלפו דיסקי בלימה, המערכת נלקחה מ E39 M5 וכללה דיסקים מאווררים בכל הגלגלים.
הגבלת המהירות הוסרה, ונוספה בקרת יציבות לרכב, שהופעלה אוטומטית רק כשהרכב היה ממש על הקצה.
ההספק עלה ב 17 כ״ס נוספים, בעיקר הודות לשדרוג גלי זיזים, ומניפולד יניקה עשוי קארבון, גם שסתומי פליטה הוגדלו. כמו כן, נוספו תוספות חיצוניות מקרבון, ספויילרים, דיפיוזרים, הבגאז׳ הוחלף לאחד עם ליפ מובנה ובולט.
גלגלי הרכב היו מגודל 19 אינץ׳ BBS יצוקים וקלי משקל.
הרכב הוצע עם תיבה ידנית 6 הילוכים והייתה אופציה לתיבה מסוג SMG 2 שיכלה להחליף הילוך כל 0.08 שניות.
אמרי טביליסי
אמֶרי טביליסי (בגאורגית: ამერი თბილისი) הוא מועדון כדורגל מהעיר טביליסי, בירת גאורגיה. המועדון נוסד בשנת 2002. בעונה 2002/2003 שיחקה קבוצת הכדורגל בליגה השנייה של גאורגיה. בעונה 2003/2004 סיימה במקום 12 מתוך 16 קבוצות ועמדה לרדת ליגה, אבל הצליחה להישאר לאחר ששתי קבוצות אחרות ירדו ליגה. בעונה 2004/2005 סיימה בראשות הליגה השנייה, ועלו ליגה לאומגלסי ליגה. בעונה 2005/2006 סיימה במקום השביעי, אבל ניצחו גביע גאורגיה. זכייה זו הביאה אותם להשתתפות בגביע אופ"א 2006/2007. גם בועונת 2007 הםא זכו בגביע המדינה.
בשנת 2009 הקבוצה פורקה.
תארים
הגביע הגאורגי: 2006, 2007
אטלס B
אטלס B (נקרא גם X-12 וSM-65B Atlas) היה אב הטיפוס של טיל האטלס. האטלס B היה טיל האטלס הראשון שעוצב בתצורת "שלב וחצי", של שני מניעים ומאיץ נוסף. הטיל יועד להיות בעל טווח של עד 10,000 קילומטר.
שיגורים
האטלס B שוגר עשר פעמים. הוא שוגר לראשונה ב־19 ביולי 1958, בשיגור שנכשל. בתחילת אוגוסט 1958 שוגר הטיל לטווח של 3,700 בשיגור שהצליח. שיגורים מוצלחים למרחקים דומים היו בסוף אוגוסט, ובאמצע נובמבר 1958. בסוף נובמבר 1958 שוגר האטלס לטווח המלא של כ־10,000 קילומטר והגיע למרחק של כ־45 קילומטר מהמטרה.
תשעה מהשיגורים, שחמישה מתוכם הצליחו, נבחנו כטילים בליסטיים בין יבשתיים. השיגור השביעי שהיה ב־18 בדצמבר 1958 שימש לשיגור הלוויין SCORE, במשקל כ־4.5 טון, למסלול סביב כדור הארץ. זה היה השיגור הראשון של טיל מסדרת הטילי האטלס למסלול סביב כדור הארץ. ב־16 בינואר 1959 נכשל שיגור נוסף של הטיל. ב־4 בפברואר 1959 היה שיגור אחרון.
כל השיגורים של טילי אטלס B בוצעו מנמל החלל קייפ קנוורל.
מיכאל הייניש
מיכאל ארתור יוזף יקוב הייניש (בגרמנית: Michael Arthur Josef Jakob Hainisch; 15 באוגוסט 1858 – 26 בפברואר 1940) היה פוליטיקאי אוסטרי שכיהן כנשיא אוסטריה השני, לאחר נפילתה של המונרכיה של האימפריה האוסטרו-הונגרית בסיומה של מלחמת העולם הראשונה.
קריירה מוקדמת
הייניש החל את דרכו כעורך דין וכפקיד בכיר במשרד האוצר ובמשרד החינוך, אך לאחר מכן פרש לאחוזותיו באוסטריה תחתית ובשטיריה, שם הוא עסק בחקלאות, היה למנהיג של האגודה הפביאנית של וינה ולאחד ממייסדי הספרייה העממית המרכזית. בשנותיו האחרונות הוא עבר מסוציאליזם רדיקלי לשמרנות אגררית.
נשיא
פעילות מפלגתית לא הייתה חביבה על הייניש. הוא נבחר להיות נשיא בשל דמותו הסמכותנית, אף על פי שהוא לא היה חבר הפרלמנט. בבחירות לנשיאות הוא התמודד כמועמד עצמאי. ב-1920 הוא החל לכהן כנשיא ונשאר בתפקידו למשך שתי תקופות כהונה עד 1928. הייניש נשא לאישה את אמיליה פיגדור, בת למשפחה יהודית מתבוללת. אביה של אמיליה, גוסטב, היה חבר מועצת העיר וינה.
כנשיא, עמל הייניש קשות לשפר את מצבה הקשה שאוסטריה מצאה את עצמה לאחר המלחמה. הוא עשה רבות לפתח את המגזר החקלאי, עודד את חשמול מערכת הרכבות וניסה לפתח את התיירות, במיוחד בהרי האלפים. הוא גם עודד את תנועת הסחר עם הארצות השכנות, כמו גרמניה. הייניש היה המגן של המסורות והתרבות המקומיים והוא יזם את חקיקתו של החוק להגנת אנדרטאות. הוא גם היה חבר של כבוד באקדמיה למדעים.
ב-1928 העלו המפלגות הראשיות הצעה לתקן את החוקה כדי לאפשר את בחירתו של הייניש לתקופת כהונה שלישית. הקנצלר איגנץ זייפל הציע שהייניש יכהן כנשיא שנה אחת נוספת, אך הייניש דחה את ההצעה. לאחר סיום תפקידו כנשיא הוא כיהן כשר המסחר מ-1929 ועד 1930.
בצעד שנוי במחלוקת, תמך הייניש ברעיונות הפאן גרמניים ומאוחר יותר תמך באנשלוס, סיפוחה של אוסטריה לגרמניה הנאצית ב-1938, כמו רבים מבני ארצו. מיכאל הייניש מת ב-1940, שנה לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה.
בור תזמורת
בור תזמורת (באנגלית: Orchestra pit, ובקיצור: "פיט"; בעברית נקרא גם דוּת) הוא חלק מאולם תיאטרון שבו מנגנת תזמורת בעת מופעים שבהם נדרשת מוזיקה חיה, כגון הופעות בלט או אופרה. ה"בור" הוא חלק מונמך, הנמצא בקדמת הבמה מתחת למפלס הבמה עצמה. הנגנים יושבים בתוך אזור זה, המוקף באמצעים אקוסטיים שונים, על מנת שהן המופיעים על הבמה והן הקהל שבאולם ישמעו את נגינת התזמורת היטב. התזמורת היא בהיקף של תזמורת סימפונית מוקטנת לכדי סדר גודל של 30 נגנים לערך.
היסטוריה וטכנולוגיה
בורות תזמורת שימשו הופעות אופרה מאז הופעתה. בסוף המאה התשע עשרה, בהשפעת ריכארד ואגנר, גדלה התזמורת הנדרשת עד מאוד ונדרש שטח גדול יותר על מנת להכיל את כולה, ולשם כך נוצרו טכנולוגיות להפיכת השטח לדינאמי על ידי התקנתו על מעלית, שתאפשר הפיכת חלקים ממנו לבמה כאשר לא נדרש מלוא גודלו.
כיום נעשה שימוש באמצעים אלקטרוניים כדי לשדר את נגינת התזמורת בזמן אמת לאוזניות נסתרות שעונדים זמרים באופרה, והמופע משודר עבור המנצח והנגנים באמצעות טלוויזיה במעגל סגור, כך שיוכלו לשמור על קשר עם המתרחש על הבמה הנסתרת מעיניהם.
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-2
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-2 שמעניקה האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה, נערך ב-29 במאי 1949, בו הוענקו פרסים לסרטים הטובים ביותר של 1948. בטקס זה הוענקו שלושה פרסים חדשים לסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר, פרס מיוחד לסרט קולנוע, ופרס האומות המאוחדות. הסרטים הבריטיים "The Fallen Idol" ו"המלט" זכו בפרסי הסרט הבריטי הטוב ביותר והסרט הטוב ביותר מכל מקור בהתאמה.
זוכים ומועמדים
הסרטים הבריטיים "The Fallen Idol" ו"המלט" זכו בפרסי הסרט הבריטי הטוב ביותר והסרט הטוב ביותר מכל מקור בהתאמה, והיו מועמדים בשתי הקטגוריות. הסרט "סיפור לואיזיאנה" זכה בפרס הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר.
פרס האומות המאוחדות
הוענק לסרט הטוב ביותר המבטא אחד או יותר מעקרונות האומות המאוחדות.
ריצ'רד ארמיטאג' (שחקן)
ריצ'רד ארמיטאג' (באנגלית: Richard Armitage; נולד ב-22 באוגוסט 1971) הוא שחקן אנגלי.
ביוגרפיה
ריצ'רד ארמיטאג' נולד בעיר לסטר שבאנגליה. למד בברוקינגטון קולג' ובפאטיסון קולג' שבקובנטרי. הוא המשיך בלימודי משחק באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון (LAMDA).
קריירה
תפקידו החשוב הראשון היה בשנת 2002 בדרמה של ה-BBC "ספארקהאוס". אחר כך עשה מגוון תפקידים קטנים בהפקות טלוויזיוניות שונות כגון "בין הסדינים" (2003), "רגליים קרות" ו- Ultimate Force.
ב-2004 קיבל תפקיד ראשי סדרת הטלוויזיה "צפון ודרום" על פי ספרה של אליזבת גסקל בגילום דמותו של ג'ון תורנטון, בעל מפעל קשוח שנופל בקסמיה של עלמה טובת לב שסולדת מהתנהגותו.
ב-2005 הופיע ב"מקבת'" עיבוד מודרני למחזה השייקספירי במסגרת סדרת סרטים המגישה מחזות של שייקספיר בנוסח עכשווי. עוד כיכב בסדרה "האימפרסיוניסטים" בה גילם את דמותו של קלוד מונה, ובתפקיד ד"ר אלק טרק בסדרת הדרמה " The Golden Hour" של רשת ITV. ארמיטאג' הופיע גם על הבמה בהפקות של ה"רויאל שייקספיר קומפני" ובמספר מחזות זמר כולל המחזמר "Cats".
ב-2006 השתתף ארמיטאג' בסדרת טלוויזיה של ה-BBC "רובין הוד" בתפקיד ראשי כסר גאי גיזבורן, אציל קשוח אשר סר למרותו של השריף המתעמר בתושבי הממלכה ומשמש כיד ימינו, בהיעדרו של המלך. גאי ורובין שניהם מעוניינים בקרבתה של העלמה מריאן ועניינו בה מוביל לריכוך הדרגתי בהתנהגותו.
כמו כן השתתף בספשייל חג המולד של "הכומר מדיבלי" בתפקיד אהובה של הכומר ולבסוף בתפקיד בעלה. ב-2007 הופיע לצד מרטין שו בסדרה הבלשית "ג'ורג' ג'נטלי". עוד השתתף בהפקה "Miss Marie Lloyd - Queen of The Music Hall" על חייה של הזמרת מרי לויד, בתפקיד פרסי קורטני בעלה הראשון של מרי לויד. הוא הופיע בסרט על פי ספר של אגאתה כריסטי "Ordeal by Innocence" בהפקה של גרנדה טי.וי. ב-2008 הצטרף ארמיטאג' לצוות השחקנים של הסדרה "ספוקס" בעונה השביעית בתפקיד לוקס נורת'.
ב-2009 שיחק ארמיטאג' בסרט מתוך סדרת סרטי טלוויזיה של ה-BBC בשם "Moving On". ב-2010 כיכב בסדרת הטלוויזיה "מכת נגד" של Sky-1 המבוססת על רומן באותו שם מאת כריס ראיין.
בשנת 2021 לוהק לתפקיד בסרט הקולנוע העתידי "The Man from Rome", לצד קרלוס קואבס ואחרים.
יד יצחק בן-צבי
יד יצחק בן-צבי הוא מוסד ממלכתי ישראלי השוכן בירושלים, העוסק בתחומי המחקר והלימוד של תולדות ארץ-ישראל וירושלים ושל קהילות ישראל בארצות המזרח. המוסד פועל על פי חוק שנחקק בשנת 1969, ונושא את שמו של נשיאה השני של מדינת ישראל, יצחק בן-צבי.
ייסוד ומטרות המוסד
יד יצחק בן-צבי נוסד ביום ו' באדר תשכ"ד, 19 בפברואר 1964, כחברה ציבורית. "חוק יד יצחק בן-צבי, תשכ"ט-1969" נתקבל בכנסת בכ"א בתמוז תשכ"ט, 9 ביולי 1969. החוק אשר נתן בסיס משפטי-ממלכתי למוסד ופעילותו.
המטרות הקבועות בחוק של מוסד יד בן-צבי הן:
ניהול המוסד
1964 - 1983 מייסדו ומנהלו הראשון יהודה בן-פורת.
1983 - 2010 ד"ר צבי צמרת.
2010 - 2022 יעקב יניב.
2022 ד"ר יניב מזומן.
מועצה ציבורית וועד מנהל
בניהול המוסד שותפים מועצה ציבורית, ועד מנהל, מועצה מדעית, מועצה לפעולה חינוכית תרבותית וצוות מנהלי. תפקידה של המועצה הציבורית להתוות קווים כלליים לפעולותיה של ה'יד' בהתאם לחוק יד בן-צבי, ליזום תוכניות פעולה חדשות, לסקור ולדון בדוחות כספיים, לאשר את המאזן השנתי ולדון בכל עניין אחר בתחום מטרות ה'יד'. בין חבריה נמנים נציגים של הממשלה, של הכנסת, של עיריית ירושלים, של האוניברסיטאות וכן אישי ציבור.
יו"ר המועצה הציבורית היא סיגל פרץ-יהלומי, ויו"ר הוועד המנהל הוא אייל גבאי.
מבני המוסד
יד יצחק בן צבי פועל במתחם מבנים אחדים ברחוב אברבנאל בשכונת רחביה בירושלים:
מכוני מחקר
ביד יצחק בן-צבי שוכנים שני מכוני מחקר: "המכון לחקר ארץ-ישראל ויישובה" ו"מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח"; במסגרתם פועלים בין היתר: החברה לחקר התרבות הערבית-היהודית של ימי הביניים והחברה לחקר יהדות ספרד ופזורתה.
מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח
מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח הוקם ב-30 בנובמבר 1947 ביוזמת יצחק בן-צבי, אשר הגדיר את מטרת המכון במילים:
לאחר שהוקם יד יצחק בן-צבי, צורף אליו מכון בן-צבי. משנת 1973 הוא מנוהל בשיתוף עם האוניברסיטה העברית בירושלים, לפי פקודת ההקדשות לצורכי צדקה.
תחומי המחקר של המכון הם: חיי הרוח, החברה והכלכלה, המעמד הפוליטי, ההיסטוריה, הספרות והתרבות החומרית של קהילות ישראל במזרח, ובכלל זה לשונות שהיו שגורות בפיהם. ההגדרה "קהילות ישראל במזרח" כוללת למעשה את כל הקהילות שאינן אשכנזיות: "רומניוטים", "מוסתערבים", "ספרדים", יהדות איטליה, יהדות צפון אפריקה ומצרים, יהדות בבל, יהדות תימן, יהדות פרס, יהדות בוכרה והקווקז, יהדות הודו, קהילות יהודיות בדרום-מזרח אסיה, ומי שנכללים בהגדרה המודרנית "מזרחיים".
מנהלו הראשון של המכון היה מזכירו המדעי של יצחק בן-צבי, מאיר בניהו. ראשת מכון בן-צבי המכהנת היא פרופ' מרים פרנקל, סגן ראש המכון הוא ד"ר חנן חריף ויושב ראש הוועדה האקדמית המכהן הוא פרופ' משה אידל.
בשנת תשמ"ה (1985) זכה מכון בן צבי בפרס ישראל לספרות יהדות המזרח על תרומתו הרב גונית לחקר ההיסטוריה והתרבות של יהודי ספרד והמזרח.
ארכיון מכון בן-צבי
אוספי מכון בן צבי שמורים בספריית יד יצחק בן צבי, וכוללים מגוון כתבי יד עתיקים, ספרים נדירים ועיתונים ייחודיים בלשונות יהודיות בהן: לאדינו, ערבית יהודית, בוכרית, אמהרית, פרסית יהודית, מלאיאלאם יהודית, קרימצ'אקית, מתקופות שונות ומקהילות יהודיות שחלקן נכחדו. וכן, עשרות אלפי מסמכים מקהילות שונות: מסמכים ציבוריים, מכתבים, אוספי מסחר ותיעוד נדיר מארצות המזרח השונות.
כתב היד החשוב של המכון "כתר ארם צובא", אשר חוקרי המקרא רואים בו את הנוסח המדויק ביותר של התנ"ך, המכונה גם "הכתר", נמסר למוזיאון ישראל, בשל תנאי התחזוקה הקפדניים שיש לשומרו בהם. ולכן הוא נשמר ומוצג בהיכל הספר בסמוך לתצוגת המגילות הגנוזות. על ההיסטוריה של כתב היד ודרכו אל ידי המכון נכתב הספר תעלומת הכתר.
המכון לחקר ארץ-ישראל ויישובה
המכון הוא הזרוע המחקרית של יד יצחק בן-צבי בתחום לימודי ארץ-ישראל.
מטרותיו הן: לימוד מעמיק של תולדות ארץ-ישראל וירושלים בהקשרים הרחבים של ההיסטוריה הכללית, ההיסטוריה היהודית וההיסטוריה של המרחב המזרח-תיכוני והים תיכוני. במסגרת פעילותו, המכון מעניק מלגות ופרסים לחוקרים לצורך קידום המחקר בתולדות ארץ-ישראל ויישובה (בעיקר לדוקטורנטים ופוסט-דוקטורנטים) ומקיים סדנאות חוקרים, ערבי עיון וכנסים מקומיים ובין-לאומיים, לחוקרים ולקהל הרחב.
כמו כן, המכון מוציא לאור ספרים ואת כתבי העת: "קתדרה" ועת-מול".
המכון לחקר ארץ-ישראל ויישובה פועל בשיתוף עם האוניברסיטאות, המכללות וכלל המוסדות האקדמיים בארץ וכן עם גופים אקדמיים מובילים בחו"ל.
ראש המכון הוא פרופ' ריכב רובין וסגנו הוא ד"ר אמנון רמון.
מפעלים לעידוד המחקר
יד יצחק בן-צבי מעניקה פרסים, מענקים ומלגות לחוקרים על עבודת מחקר, או על חיבורים שהושלמו ונדפסו כספרים. בהם:
גבעה
גבעה היא תצורת נוף המתנשאת לגובה מועט יחסית מעל סביבתה. הר נחשב לצורת נוף גבוהה יותר מאשר גבעה, אך ההבדל ביניהם אינו מוגדר בצורה חד משמעית.
הגדרה
אין הגדרה ברורה של המונח "גבעה" ולעיתים נעשה במונח "גבעה" ובמונח "הר" שימוש חלופי. גבעת המורה והר תבור לדוגמה, יכולים להחשב שניהם גבעות או הרים, כמו גם הר הכרמל. מדובר בהגדרה גאוגרפית, זו יכולה להשתנות מארץ לארץ, בהתאם לתנאי השטח, כך למשל, בעבר הוגדרה "גבעה" בבריטניה כתצורת נוף שגובהה למטה מ-305 מטרים (1000 רגל) - הגדרה ששיחקה תפקיד מרכזי בסרט "האיש שעלה על גבעה וירד הר". ישנם מילונים הממשיכים להגדיר גבעה לפי הגדרה זו.
מילון אוקספורד מגדיר "הר" כתצורת נוף שגובהו עולה על 610 מטרים (2000 רגל), וגבעה כנמוכה מגובה זה.
השפעות היסטוריות ותרבותיות
היות הגבעות גבוהות מסביבתן הקרובה הביאה לניצול השטח לאורך ההיסטוריה. בדומה לחשיבות מקור מים להקמת יישוב, להימצאות במקום אסטרטגי בר הגנה הייתה חשיבות מרבית בבחירת מקום היישוב. לכל אורך ההיסטוריה יישובים רבים נבנו על גבעות שנמצאות במרכז מישור, דבר שהקל את ההגנה על היישוב. השילוב של גבעה ומקור מים לרגליה נחשב לשילוב אידיאלי בבחירת מקום התיישבות. היישוב הוקם בראש הגבעה, בשאיפה לכך שמקור המים ימצא בתוך האזור המוגן (לעיתים, בעת העתיקה נחפרה מנהרה המכניסה את מקור המים אל תוך העיר - דוגמאות לבחירת מיקום זו הם הערים ירושלים ששכנה באותה עת על גבעת עיר דוד ותל מגידו השוכנת על גבעה בעמק יזרעאל. העיר רומא נבנתה על שבע גבעות שבמרכזן מקור מים). דוגמה לשימוש בגבעה כאתר אסטרטגי ניתן לראות בספר ישעיהו:
בעת העתיקה האמינו כי הגבעות הן אתר פולחן - בספר מלכים מופיע תיאורי התנ"ך וממצאים ארכאולוגיים בכל רחבי העולם מדגימים זאת:
גם כיום, מעדיפים לבנות אתרי דת ופולחן בראשי גבעות (כך למשל הקתדרלה הלאומית של וושינגטון ממוקמת בראש הגבעה הגבוהה בעיר, וכנסיית הסקרה קר מוקמה בראש הגבעה הגבוהה ביותר של פריז).
אסטרטגיה צבאית
עד העת החדשה והלוחמה המודרנית, למיקום כוחות צבאיים בראש גבעה הייתה חשיבות אסטרטגית רבה ביותר. המיקום הגבוה איפשר לכוחות הקשתים (ובהמשך, לאחר תחילת השימוש באבק שרפה, לרובאים) לפגוע בכוחות האויב תוך פגיעות מועטות. האסטרטגיה הקלאסית העדיפה תמיד להילחם במורד גבעה, הקלה יותר להגנה, מאשר במעלה גבעה. קרבות רבים נערכו לרגלי גבעות ונקראים על שמם - לדוגמה, בספר שופטים מתואר הקרב בין ברק בן אבינועם לסיסרא, כאשר ברק מיקם את כוחותיו על הר תבור (גבעה בלב עמק יזרעאל) בעוד שסיסרא מיקם את כוחותיו במישור.
הערות שוליים
Kommun Ås
סטנלי ספרבר
סטנלי ספֶּרבֶּר (באנגלית: Stanley Sperber; נולד בינואר 1942) הוא מנצח ישראלי.
ביוגרפיה
ספרבר, יליד ניו יורק, רכש את השכלתו המקצועית באוניברסיטת קולומביה (מוזיקולוגיה) ולאחר מכן המשיך ללמוד לתואר שני בניצוח בבית הספר ג'וליארד, שניהם בעירו. הוא ייסד בניו יורק את מקהלת "זמיר", והופיע עמה בזמריה (מפגש מקהלות בינלאומי הנערך מדי שלוש שנים בישראל) ב-1967 וב-1970. בעקבות זאת עלה ספרבר לישראל בשנת 1972 ומיד נקלט בעשייה המוזיקלית המקומית כמנהל המוזיקלי והמנצח של המקהלה הפילהרמונית תל אביב. שנה לאחר מכן ניצח לראשונה על התזמורת הפילהרמונית הישראלית בקונצרט למנויים כמחליפו של המנצח אישטוון קרטס, שטבע במהלך סדרת קונצרטים באפריל 1973.