cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אל קפונה
עלייתו האלימה והמתוקשרת להנהגת העולם התחתון של שיקגו קנתה לו מקום בהיסטוריה של ארצות הברית כאחת הדמויות המזוהות ביותר עם המאפיה ועם תקופת היובש בכלל, ודמויות ספרותיות וקולנועיות רבות התבססו על סיפור חיו או על אופיו ודמותו כפי שהוצגו בתקשורת.
שנים מוקדמות
קפונה עסק בפשע מגיל צעיר, והיה חבר בשתי כנופיות נוער שפעלו בברוקלין. בגיל 14 עזב את בית הספר התיכון, והחל לעבוד בעבודות מזדמנות. בהמשך הצטרף לכנופיית הפשע של פרנקי ייל, ועבד כברמן וכשומר במועדון של ייל. לאחר שהעליב את אחותו של חבר הכנופיה פרנק גלוצ'יו, חתך אותו האחרון בפניו – והעניק לו את הכינוי "פני צלקת" (Scarface).
בשנת 1918 התחתן עם מיי קולין (ממוצא אירי), ובאותה שנה נולד בנם אלברט (סוני). בשנת 1919 עברו לגור בלונג איילנד, ואל החל לבצע מעשי רצח בהוראת ייל. באותה שנה נקלע לסכסוך עם כנופיה יריבה, וייל שלח אותו לשיקגו כדי שיירגע.
הפעילות בשיקגו
קפונה קיבל תפקיד זוטר בארגון הפשע של ג'וני טוריו, שהיה למעשה משפחת פשע המשויכת למאפיה האמריקאית, וטוריו זיהה את כישוריו וקידם אותו במהירות. בשנת 1922 מונה קפונה לסגנו של טוריו, והופקד על מרבית עסקי ההימורים, האלכוהול והזנות של שיקגו.
המעצר
ב-4 במאי 1932 החל לרצות את עונשו בכלא באטלנטה, אך באוגוסט 1934 הועבר לכלא השמור באלקטרז, במטרה למנוע ממנו להמשיך לנהל את עסקיו. באלקטרז הוצבה עליו שמירה צמודה, ונמנע ממנו כל מגע עם העולם החיצון. בעקבות ביטול חוק היובש, התמוטטו עסקיו של קפונה. הוא שוחרר בשנת 1939 ומת מדום לב כתוצאה ממחלת העגבת (עגבת שלישונית) בשנת 1947, בעיר מיאמי ביץ' שבפלורידה.
בהוליווד מרבים לציין את קפונה כאב-טיפוס של המאפיונר האיטלקי של תקופת היובש. סרטים רבים נעשו אודותיו, שהמפורסם ביניהם הוא "הבלתי משוחדים", בכיכובם של רוברט דה נירו, קווין קוסטנר, שון קונרי ואנדי גרסיה.
מארק לעזרביץ' גלאי
מארק לעזרביץ' גלאי (ברוסית: Марк Лазаревич Галлай; 3 באפריל 1914 סנקט פטרבורג - 14 ביולי 1998, מוסקבה) היה טייס מבחן יהודי סובייטי, לוחם במלחמה העולם השנייה, סופר, גיבור ברית המועצות (1957).
קורות חיים
נולד למשפחה יהודית מוולקוביסק. אביו, לעזר מויסייביץ' גלאי (1886–1955) היה מהנדס תחנות כוח; אמו, זינאיידה אלכסנדרובנה גלאי (לבית לוינסון, 1894 - 1986) - שחקנית בידור בלנגוראסטראדה. דודו - במאי קולנוע אוסקר מיכאילוביץ' גלאי.
עבד כאיש מחרטה, למד במכון לנינגרד למהנדסי צי אוויר אזרחי.
מאז 1935 טס בדאונים וצנח עם מצנח במועדון האוויר של לנינגרד. מאז 1937 עבד כמהנדס במכון האווירוהידרודינמי המרכזי, במהלך עבודתו שם סיים את לימודיו בבית הספר לטיסה ובספטמבר 1937 הפך לטייס מבחן של המכון.
לאחר תחילת פלישת ורמאכט לתוך ברית המועצות ביולי 1941, הפך לטייס קרב של טייסת הקרב השנייה הנפרדת של כוחות ההגנה האווירית של מוסקבה, שהוקמה מטייסי מבחן והשתמשה לפעילותה במטוסי מבחן. עד ספטמבר 1941, הוא השתתף בהגנה על מוסקבה מפני התקפות אוויריות של הנאצים. ביצע 9 גיחות. במהלך פשיטת הלילה הראשונה על מוסקבה ב־22 ביולי 1941 הפיל דורנייר-215. על כך הוענק לו עיטור הדגל האדום. בינואר-מרץ 1942 היה סגן מפקד טייסת גדוד תעופה של מפציצים מס' 128 וביצע 28 גיחות (בחזית קלינין). מאז מאי 1943 היה טייס גדוד התעופה לטווח הרחוק מס' 890. ביוני 1943 במסגרת צוות המטוס TB-7 הופל כשטס על קו החזית מעל השטח הכבוש באזור בריאנסק וקפץ עם מצנח. הצליח למצוא את פרטיזני חטיבת הפרטיזנים רוגנדין (מחוז בריאנסק), ו-12 יום לאחר מכן הוצא מעבר לקו הלוחמה במטוס וחזר לעסוק בטיסות ניסוי.
מאפריל 1941 עד יולי 1950 עבד בבדיקות טיס במכון לחקר טיסות. הוא בדק את המפציץ המהיר טופולב לעניין פלאטר (1941), ביצע בדיקות בכוונון מערכת השמן של מפציץ י"ר-2 (1941). ביצע בדיקות טיסה של אב הטיפוס השלישי של מטוס הקרב מיג-9 (בשם "F-3", הטיסה הראשונה נערכה ב־9 באוגוסט 1946). הוא בדק מאיצים התחלתיים באמצעות אבקת שרפה על מטוסי פטליאקוב Pe-2 (1943); בדיקות להבאה לרמה מקצועית של המנוע ASh-82 שבצוב במטוס לאבוצ'קין La-5  (1943), טיסות ניסוי של ה-יאק-7 עם כנף עטוף (1944); בדיקות להתאמה והבאה לרמה מקצועית מדחפים במטוס פטליאקוב Pe-2 נה אי (משמיד בגובה) (1944); טיסות ניסוי של מטוס הקרב השבוי Me-163 בגרסת הדאון (1946), מפציץ ארוך טווח טופולב Tu-4  (1947–1949). הוא השתתף בבדיקות טיס של המטוסים I-215 (1948), מטוס ניסוי יאק-20 (1950).
בשנת 1950 פוטר מהמכון (גלאי עצמו קישר את הפיטורים עם "המאבק נגד קוסמופוליטיות") והיה מחוסר עבודה לזמן מה. בעזרת ולנטינה גריזודובובה שהייתה סגנית מנהל במכון מחקר למכ"מים מוטסים ניאי-17, מצא עבודה כטייס שם, והשתתף בניסויים עם האלקטרוניקה על מטוסי קרב ניסיוניים I-320 ו- La-200. בשנים 1953–1958 היה טייס מבחן במשרד תכנון משותף של מיאסיש'ב. תואר גיבור ברית המועצות הוענק בשנת 1957 על האומץ והגבורה שהוצגו בבדיקת כלי טיס חדשים.
בשנים 1958 - 1975 חזר למכון לחקר טיסות כעמית מחקר בכיר. בשנים 1960–1961 היה מדריך-מתודולוג בנושא הטסת חללית עם צוות הקוסמונאוטים הראשון, עבד עם הקבוצה הראשונה - "שישיית גגרין" - במעבדה מספר 47 שהייתה באחת ממחלקות המכון, שם היה הסימולטור של ווסטוק A3.
מאז 1959 היה סגן יו"ר המועצה המתודולוגית של משרד התעשייה האווירית של ברית המועצות. פרסם כ -30 עבודות מחקר, לימד במכון לתעופה במוסקבה והאקדמיה לתעופה אזרחית.
על בסיס ספריו צולם הסרט העלילתי "סיכון של שלושה אחוזים ".
פרסם את ספרו הראשון "דרך מחסומים בלתי נראים" בשנת 1960.. בשנת 1965 הפך לחבר באיגוד סופרי ברית המועצות ומאז 1975 התרכז ביצירה ספרותית לחלוטין.
נפטר ב-14 ביולי 1998. נקבר בבית העלמין טרוייקורובסקי במוסקבה (מחלקה מס '4).
יצירות ועבודות מחקר
גלאי הפך לדמות סרטו התיעודי של אגרנובסקי "עיניים פקוחות", המוקדש ליצירת ה- מיג 9, מראשוני מטוסי הסילון הסובייטים ואחד מאבות-הטיפוס של הדמות המבוססת על המאמר הזה בסרטה של טטיאנה ליוזנובה "להם נכנעים השמיים" (1963).
רוני דלומי
רוני דלומי (נולדה ב-15 בספטמבר 1991) היא זמרת-יוצרת ושחקנית ישראלית. זוכת העונה השביעית של תוכנית המציאות "כוכב נולד". זמרת השנה לשנים 2010 ו-2011.
ביוגרפיה
רוני דלומי נולדה וגדלה בבאר שבע. כעבור שנים עברה משפחתה להתגורר בעומר. עוד לפני שהחלה לעסוק בשירה, למדה ריקוד בבית הספר של להקת המחול "בת דור". היא השתתפה בתחרויות שונות ובשנת 2006, נטלה חלק במופע "שיר נולד".
ב-2009 אותרה דלומי על ידי הפקת התוכנית "כוכב נולד" לאחר שהוכתרה בעיתונות הדרום כהבטחה והוזמנה לאודישנים בבאר שבע, שאותם עברה בהצלחה. במהלך התוכנית דורגה דלומי באופן קבוע במקומות הנמוכים בדירוג השופטים המשוקלל, במיוחד בדירוגו של גל אוחובסקי. ב-30 באוגוסט 2009 ניצחה בגמר התוכנית, עם רוב של 61% מהקולות מול ולדי בלייברג. באותו גמר ביצעה את השירים "ככלות הקול והתמונה" של דני בסן ו"אני אש" של רן דנקר ועילי בוטנר. דלומי היא האישה הראשונה שזכתה בגמר אחרי העונה הראשונה ב-2003.
בשנים 2010–2012 שירתה בצה"ל, בלהקה הצבאית "כחול לבן" של חיל החינוך והנוער.
2010–2011: אלבום בכורה
זמן קצר לאחר זכייתה בכוכב נולד החלה דלומי לעבוד על אלבום הבכורה שלה, "קצת אחרת", שכלל גרסאות עבריות לשירים בסגנון דרום אמריקאי וספרדי. על פי דלומי, הרעיון לאלבום עלה בעקבות תגובת הקהל האוהדת לביצועה לשיר "Cada Dia" במהלך העונה שבה השתתפה ב"כוכב נולד", שיר שבוצע במקור על ידי הזמרת הקולומביאנית מרתה גומז באלבום "בין קירות ביתי" של הפרויקט של עידן רייכל.
לקראת העונה השמינית של "כוכב נולד" הקליטה דלומי את השיר "עכשיו תורי". השיר יצא לרדיו כסינגל בינואר 2010 וליווה את האודישנים לעונה.
במרץ 2010 הוציאה דלומי את סינגל הבכורה שלה, "תן", שאת מילותיו העבריות כתב גלעד שגב ללחן של השיר "Hoy", שכתב המוזיקאי הפרואני ג'יאן מרקו, ואת גרסתו הפרואנית שרה גלוריה אסטפן. השיר הפך ללהיט גדול, כבש את מצעדי הפזמונים, הגיע בהם למקומות הראשונים ושהה בהם שבועות רבים. ביולי 2010 הוציאה סינגל שני, "קצת אחרת", שכתב נתן גושן לשיר "Abrázame Muy Fuerte" שהלחין קיקה סנטנדר. השיר שחזר את הצלחת הסינגל הקודם וזכה להצלחה רבה במצעדים. לשני הלהיטים צולמו קליפים ששודרו פעמים רבות בערוץ 24.
בדצמבר 2010, יצא לאור אלבום הבכורה שלה "קצת אחרת".
באפריל 2011 הוציאה דלומי את הסינגל "שלחי אותו", כחלק מהפרויקט "עוד מעט נהפוך לשיר" של גלי צה"ל לקראת יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל. את השיר הפיק ועיבד אורי זך. השיר זכה להשמעות רבות והגיע למקום גבוה במצעדי הפזמונים השבועיים של רוב תחנות הרדיו.
במהלך שירותה הצבאי, בספטמבר 2011 יצא האלבום "את הבית" של להקת חיל החינוך, ובו השיר "לדבר" בביצועה של דלומי. בסוף חודש זה זכתה דלומי בשני תוארי "זמרת השנה", האחד במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ לשנת תשע"א, והשני במצעד העברי השנתי של "קליק ישראלי".
2012–2014: אלבום שני
דלומי סיפרה כי יום לאחר צאת אלבום בכורה שלה היא החלה לעבוד על אלבומה השני. ביולי 2012 הוציאה את "תחזיקו", כסינגל הראשון מתוך האלבום.
בספטמבר 2013 זכתה רוני בעוד שני תוארי זמרת השנה, במצעדים השנתיים של רדיו אמצע הדרך ורדיו קול רגע.
בדצמבר 2013 שיתפה פעולה עם פבלו רוזנברג בדואט חדש שיצא לרדיו "כל אחד יכול". השיר כיכב בראש מצעדי ההשמעות. כמו כן, הקליטה גרסת כיסוי לשיר "Royals" של הזמרת הניו זילנדית לורד עבור "המצעד הבינלאומי השנתי של גלגלצ".
בחודשים נובמבר 2014-ינואר 2015 השתתפה דלומי במופע "משחקי הפסטיגל" עם השיר "הביטו בעיניי".
בדצמבר 2014 נבחרה, בפעם הרביעית, לזמרת השנה ב"טקס נבחרי הילדים" של ערוץ הילדים.
2015: אלבום שלישי
באפריל 2015, נודע כי דלומי יחד עם אליאנה תדהר ולי בירן ייקחו חלק במופע משותף חדש, שעלה בחודש יוני 2015 ונקרא "לוקחים את הזמן" ובו מבצעים השלושה להיטים של הלהקות כוורת והביטלס לצד עיבודים חדשים לקלאסיקות מהכבש השישה עשר וגם להיטים מהשנים האחרונות. השלושה הופיעו ברחבי הארץ ואף בלוס אנג'לס.
נבחרת לוב בכדורסל
נבחרת לוב בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של לוב.
הנבחרת סיימה פעמיים במקום החמישי באליפות אפריקה בכדורסל. בפעם הראשונה, בשנת 1965, היא סיימה במקום החמישי והאחרון בטורניר ובשנת 1970 היא סיימה במקום החמישי מתוך שבע נבחרות.
רוני דלומי
2015: אלבום שלישי
ב-3 במאי 2015, הוציאה דלומי את סינגל הבכורה מאלבומה השלישי, "איש של לילה". השיר זכה להצלחה ונכנס לפלייליסט של גלגלצ, גם למקום הראשון במצעד השבועי של רשת ג'. בספטמבר 2015 נבחרה לזמרת השנה בטקס נבחרי הילדים בפעם החמישית.
נבחרת לוב בכדורסל
בשנת 1978 השתתפה שוב הנבחרת באליפות וסיימה במקום העשירי והאחרון.
רוני דלומי
2015: אלבום שלישי
ב-6 במרץ 2016 יצא לאור אלבום האולפן השלישי של דלומי, "תסתכל עליי".
נבחרת לוב בכדורסל
בשנת 2009 לוב אירחה את אליפות אפריקה, בפעם הראשונה בתולדותיה, וסיימה במקום ה-11.
רוני דלומי
2018–הווה: אלבום רביעי
ב-2 ביולי 2018, פרסמה דלומי בדף הפייסבוק הרשמי שלה הכרזה על סינגל שייקרא "כל הזמן", ויהווה סינגל הבכורה לאלבומה הרביעי. הסינגל יצא מלווה בקליפ ב-4 ביולי 2018. ב-14 בנובמבר, יצא לאור הסינגל "12 בלילה".
נבחרת לוב בכדורסל
נבחרת לוב מעולם לא העפילה למשחקים האולימפיים או לאליפות העולם בכדורסל.
רוני דלומי
2018–הווה: אלבום רביעי
ב-3 באפריל 2019, יצא הסינגל, "הייתי שרה". ב-20 באוגוסט, יצא הסינגל "רוץ איתי".
ב-18 באוקטובר 2020, הוציאה את הסינגל "רציתי שזה יכאיב". בדצמבר 2020 כתבה והלחינה יחד עם אביב קורן את השיר "החזקתי לך ת'יד", של הזמר עדן מאירי. ב-10 במרץ 2021, הוציאה את הסינגל "זה בא אליי".
ב-26 במאי 2021, התארחה בשיר "ספסלים" של הצמד אמיר ובן.
בשנת 2022 החלה לעבוד עם המפיק המוזיקלי עמוס בן דוד. ב-1 במרץ הוציאה את הסינגל "למרות". באותה השנה לקחה דלומי חלק בספיישל הטלוויזיוני "מחווה לדנה אינטרנשיונל", ששודר לרגל ציון 20 שנה לארגון הנוער הגאה (איגי) ולקריירה המוזיקלית של הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל. היא ביצעה את "דון קיחוטה". בנובמבר הוציאה את הסינגל "אומץ".
בתיאטרון
במסגרת אירועי פסטיבל ישראל 2012 השתתפה דלומי במחזמר "המצעד", שהובא מברודוויי והוא כולו בשפה האנגלית.
בחנוכה באותה שנה השתתפה דלומי במחזמר "פיטר פן" בתפקיד וונדי.
ב-2015 שיחקה בתפקיד דורותי בהופעות הגרסה המחודשת של המחזמר "הקוסם".
בחנוכה 2016 השתתפה במופע "מותק של פסטיבל" לצד חני נחמיאס, אורנה דץ, טוביה צפיר ואחרים. ב-2016–2018 גילמה דלומי את דמותה של אפונין במחזמר "עלובי החיים" שהועלה בתיאטרון הבימה.
מאז אוקטובר 2017 מגלמת דלומי את נעמי שמר בצעירותה במחזמר "סימני דרך" בתיאטרון הבימה. בחנוכה 2017 גילמה את דמותה של הנסיכה אאודה במחזמר "סביב העולם בשמונים יום".
בחנוכה 2018 שיחקה בתפקיד מרים במחזמר "שובם של המכבים".
במרץ 2019 החלה לגלם את יעלי חסון בעיבוד של תיאטרון הבימה לסרט "גבעת חלפון אינה עונה" בבימויו של משה קפטן. בחנוכה 2019 גילמה את דמותה של הנסיכה מריאן במחזמר "רובין הוד ולוחמי הצדק".
מאז אוגוסט 2019 משחקת בהצגה "אביב מתעורר" שמוצג בתיאטרון הבימה, והחל מאוקטובר אותה שנה במחזמר "מאמה מיה!" בתפקיד סופי.
משנת 2021 דלומי משחקת גם במחזמר "בוסתן ספרדי" ובמחזמר "עוד חוזר הניגון", שניהם בתיאטרון הבימה.
בשנת 2021 גילמה את יוליה בקונצרט-תיאטרון "רומאו ויוליה", פרויקט משותף של תיאטרון הבימה והתזמורת הפילהרמונית הישראלית ששילב בין המחזה של שייקספיר למוסיקה לבלט של פרוקופייב.
בשנת 2023 דלומי משחקת במחזמר "לילות ברודווי" בתיאטרון הבימה.
בקולנוע ובטלוויזיה
בשנת 2012 השתתפה דלומי בסדרת הטלוויזיה "אופוריה" בערוץ HOT3, בה גילמה את דמותה של חופית, הליהוק של דלומי לסדרה גרר ביקורות רבות עקב התפקיד הפרובוקטיבי של דלומי בסדרה והתדמית שלה ככוכבת ילדים.
בשנת 2014 שימשה דלומי כשופטת באודישנים של תוכנית המציאות "פרויקט הלהקה". באותה שנה, החלה לשחק בעונה הרביעית של סדרת הנעורים "גאליס" בדמותה של "מאיה נוריאל", והיא אף מבצעת את שיר הפתיחה במקומו של אביהו שבת, ששר אותו בשלוש עונותיה הראשונות של הסדרה. בהמשך חזרה לשחק את מאיה בפרק הסיום של הסדרה ששודר ביולי 2016.
דלומי שימשה כמדבבת בשני סרטים: בגרסה העברית של הסרט "הלורקס", המבוסס על ספרו של דוקטור סוס, שיצא לאקרנים ב-28 במרץ 2012, דיבבה דלומי את דמותה של אודרי. בגרסה העברית של הסרט "בחזרה לארץ עוץ", אשר יצא לאקרנים ביולי 2014, דלומי נתנה את קולה לדמותה של דורותי.
ביולי 2016 שיחקה בסרטו של שי כנות "ארבע על ארבע" בתור בדואית.
בשנים 2016–2017 שיחקה בתפקיד ליטל בסדרה הקומית "הרוסים" בערוץ 10.
ב-2018 הנחתה יחד עם מיקי שמו את התוכנית "טעם של פעם", ששודרה בערוץ האוכל ובערוץ 10.
ב-2020 השתתפה בצילומי הסדרה לנוער "מאנקיז", שעלתה לשידור בערוץ TeenNick, למנויי HOT, ב-2021.
בשנים 2015–2022 שימשה כפרזנטורית של השמפו ותחליבי הרחצה של "נקה 7". ובשנת 2023 החלה להיות הפרזנטורית של חברת האנרגיה אלקטרה פאוור.
בשנת 2023 שיחקה בסדרת הטלוויזיה הקומית "חאנשי", ששודרה ב-HOT בתפקיד תמרה אישה חרדית נשואה ואמא חברה של ניקי מהמדרשה, לצידם של עליזה חנוביץ' והנרי וינקלר.
בשנת 2023 השתתפה בסדרה שישה אפסים ששודרה בכאן 11 לצד שני קליין, עופר חיון ועוד.
חיים אישיים
דלומי נשואה לאלון וייסמן, רופא עיניים במקצועו. השניים מתגוררים בגני תקווה.
יורם ניסינוביץ'
יורם ניסינוביץ' (נולד ב-24 באוגוסט 1965) הוא משורר ישראלי.
ביוגרפיה
בשנת 1994 היה שותף להקמת משיב הרוח - כתב עת לשירה יהודית-ישראלית, והוא משמש גם כיום כאחד מעורכיו הבכירים וערך עשרות מגליונות כתב העת בין השאר את האנתולוגיה "ליקוטי שירות - אסופת שירה בעקבות רבי נחמן מברסלב" (הוצאת ידיעות אחרונות, 2011). ואנתולוגיה לשירה מתורגמת מיידיש.
ספר שיריו "השולחן הנמוך של הישועה" נבחר למפעל קסת לספרות ביכורים והופיע בשנת 2008 בהוצאת אבן חושן, ובעריכת דוד וינפלד. הספר זכה בפרס הפסטיבל הבינלאומי לשירה "שער" של כתב העת "הליקון". בנימוקי מתן הפרס נכתב: "שיריו של יורם ניסינוביץ' מצטיינים בעולם פנימי עשיר, מעניין, ובמורכבות המבע. עולמו השירי המתרחב מן האישי – דרך המציאות בה אנו נתונים – אל האנושי והאוניברסלי, נמזג לתוך שפה בשלה, מודעת היטב לעצמה ומדויקת".
ב-2019 העלה "אנסמבל תקוע" הצגה שנכתבה בהשראת עבודת מחקר של ניסינוביץ' על האדמו"ר מיבלונה יחזקאל טאוב: "האדמו"ר האחרון – אודיסאה חסידית".
ב 2022 יצא ספרו 'חטבנו את החושך המוטל בתוכנו כחלום' בהוצאת כרמל
חיים אישיים
ניסינוביץ נשוי ואב לשניים, מתגורר ביישוב תקוע.
איוואן מז'וראניץ'
איוואן מז'וראניץ' (בקרואטית: Ivan Mažuranić; 11 באוגוסט 1814, האימפריה האוסטרית – 4 באוגוסט 1890, זאגרב, האימפריה האוסטרו-הונגרית) היה סופר, מילונאי ופוליטיקאי קרואטי.
ביוגרפיה
איוואן מז'וראניץ' נולד למשפחת איכרים בעיירה בחוף הים האדריאטי. אזור זה באותה תקופה היה חלק מהאימפריה האוסטרית. אייון מזוראניץ' למד בריאקה ואחר כך משפטים באוניברסיטת זגרב. לאחר סיום הלימודים הוא עבר כמורה בזגרב.
לאחר תקופה מסוימת הוא התחיל בקריירה של עורך דין ועיתונאי. במאמרים שלו הוא תמך ברעיון של הקמת מדינה שתאגד בתוכה כל העמים הסלאבים באזור. איוואן מז'וראניץ' היה בין הנציגים הבולטים של התנועה האילירית.
בשנת 1842 הוא פרסם מילון גרמני-קרואטי. במילון זה הוא כלל מספר מילים חדשות שנמצאים בשימוש עד היום.
בשנים 1858–1872 הוא היה נשיא של Matica hrvatska, מכון התרבות הקרואטי.
עבודה אקדמית
עבודה אקדמית או תרגיל אקדמי היא אחת המטלות הנפוצות ביותר (לצד מבחן) במוסדות להשכלה גבוהה. מטרתה להעביר מידע באופן מסודר ובהיר, כך שאחרים יוכלו להבין אותו ולהגיב לו. לעבודה אקדמית צריכה להיות מטרה, השאיפה היא להציג בה טענה מקורית אך מבוססת. כדי לעשות זאת, יש להתעמק בנושא, לזהות דפוסים ותובנות ולהתמקד ברעיון אחד מתוכם. העבודה האקדמית משתנה באורכה, שיכול לנוע בין עמודים בודדים למאות עמודים במקרים של תזה או דוקטורט. עבודות מהוות תנאי יסוד הכרחי לקבלת תואר אקדמי, ובניגוד לבחינה, הבוחנת בקיאות בחומר ויכולות ניתוח בסיסיות, עבודה אקדמית בודקת יכולות יסוד הדרושות למחקר האקדמי כגון איסוף חומר, בניית שאלות, טענות והשערות מחקר, יכולת הסקת מסקנות משילוב בין ממצאי המחקר לספרות המחקרית ואלמנטים אחרים. עבודות אקדמיות רבות, ובפרט עבודות מתקדמות כמו תזה או דוקטורט, מהוות לעיתים בסיס למחקרי המשך או להוצאת ספר בהוצאת ספרים אקדמית.
סוגי עבודות אקדמיות
קיימים סוגים רבים של עבודות אקדמיות. ההבחנה הבסיסית הקיימת באוניברסיטאות בעולם דובר האנגלית היא בין עבודות הנעשות במסגרת קורס (term paper) לעבודות מחקר (research paper) הנחשבות לעבודות מקיפות ורציניות יותר הנעשות במסגרת הלימודים לתארים מתקדמים. ברם, ההבחנה בין שני הסוגים היא גמישה ונתונה לפרשנות, כאשר קיימות עבודות במסגרת קורס שאינן אקדמיות, ועבודות מחקר שאינן נעשות במסגרת לימודית אקדמית.
דרך נוספת לסווג את העבודות היא לפי סוג הכישורים הנדרשים (עבודה תאורטית, אמפירית או בעלת אלמנט מעשי) ולפי השלב בו נעשית העבודה. להלן סוגים עיקריים של מטלות אקדמיות הנפוצות באוניברסיטאות בישראל:
מבנה עבודה אקדמית
אין כללים אחידים למבנה עבודה אקדמית, והם משתנים בין האוניברסיטאות ובהתאם לחוג על פי החלטת דקאני הפקולטה. עם זאת, בעבודות בעלות אופי מחקרי החל מסמינריון קיימת תבנית שחוזרת על עצמה בדרישות של רבות מהעבודות. להלן התבנית האופיינית למדעי הרוח והחברה.
מכאן מתקיימת חלוקה בין מחקרים תאורטיים הנפוצים במדעי הרוח וחלק ממדעי החברה ומחקרים אמפיריים המבוססים על מחקר שטח (איכותני או כמותי) האופייניים למרבית העבודות במדעי החברה. במחקר תאורטי אין לרוב מבנה קבוע ומקובל לכתוב פרקים לפי תת-הנושא של המחקר כאשר הצגת הממצאים נעשית במשולב עם הדיון בהם. במקרה של מחקר אמפירי נהוג להבחין בין שני פרקים.
מאפיינים של עבודה אקדמית טובה
עבודה אקדמית טובה מאפשרת העברת מסר בהיר, ממוקד ומקורי. על מנת לעשות זאת, על העבודה לעמוד במספר דרישות. על העבודה להיות עניינית וממוקדת. עליה להיכתב במבנה המתאים ובסגנון כתיבה תקין דקדוקית. כאשר משתמשים במקורות מידע, יש לעשות זאת לפי כללי הביבליוגרפיה המבוקשים (לדוגמה: APA או MLA). חשוב ביותר להימנע מגנבה ספרותית, ולהוסיף אזכור לכל רעיון המבוסס על מקור מידע.
עבודות אקדמיות שנכתבו על ידי אחרים
עליית הנגישות ללימודים האקדמיים והגדלה ניכרת בכמות הלומדים במוסדות להשכלה הגבוהה הגבירה את התופעה של הגשת עבודות אקדמיות שלא נכתבו על ידי הסטודנט, תוך הצגתן כמקוריות. הדבר נעשה על ידי קניית עבודות אקדמיות שנכתבו בידי סטודנטים אחרים תמורת תשלום. גם עבודות לתארים מתקדמים נקנות לעיתים בשכר. עידן האינטרנט הביא איתו תופעה של אתרים המוכרים עבודות מוכנות של סטודנטים בתשלום, או שמוכנות לצורך הרוכש. המניעים העיקריים לקניית עבודות אקדמיות הוא הקושי האופייני לסטודנטים רבים לשלב בין לימודים תובעניים לעבודה וגידול ילדים, וקושי לימודי לעמוד בדרישות התואר, כמו גם לקות למידה המקשה על ניסוח עבודות אקדמיות. אוכלוסייה אחרת שמקצתה מתעניינת בהשגת עבודה אקדמית לא מקורית, הם אלה הלומדים לתואר אקדמי למטרות גמול השתלמות ואינם בעלי כוונות להשתלב בעולם האקדמי.
הגשת עבודה שלא נכתבה על ידי המגיש אותה נחשבת לעבירה משמעתית חמורה בכל המוסדות האקדמיים, שעלולה במקרים מסוימים לגרום להשעיית התלמיד לשנת לימודים ואף לצמיתות.
היו מספר מקרים ידועים של אנשים שהואשמו בקניית עבודה אקדמית. המפורסם שבהם היה המקרה של ח"כ יאיר פרץ (ש"ס). ב-23 במרץ 2006 הודה פרץ בקבלת דבר במרמה, במסגרת עסקת טיעון, עקב קבלת תואר אקדמי במרמה מטעם שלוחת אוניברסיטת ברלינגטון בישראל . הוא נידון ל-12 חודשי מאסר על תנאי וקנס של 6,000 ש"ח. נכון ל-2011 כל המורשעים, למעט אחד, היו מגישי העבודות, ולא כותבי העבודות.
בית חגי
בֵּית חַגַּי (שם רשמי: חַגַּי) היא התנחלות דתית במתכונת של יישוב קהילתי בהר חברון על כביש 60 מדרום ובסמוך לעיר חברון. היישוב שייך למועצה אזורית הר חברון ולתנועת אמנה.
היישוב מנוהל על ידי "חגי - אגודה שיתופית חקלאית להתיישבות קהילתית".
ביישוב מבני קבע לבית כנסת מרכזי, בית כנסת ספרדי, כולל אברכים דיינות, גני ילדים, פעוטון, מרפאה, מקווה, אולם שמחות, סניף בני עקיבא ועוד.
היסטוריה
היישוב הוקם בשנת 1983 כהיאחזות נח"ל. עם אזרוח המקום התיישבו בו בוגרי ישיבת ניר קריית ארבע. מקימי היישוב רצו לקוראו על שמם של שלושה מחבריהם תלמידי ישיבת ההסדר ניר קריית ארבע חנן קרוטהמר, גרשון קליין ויעקב צימרמן, שנרצחו בפיגוע בבית הדסה שבחברון בשנת תש"מ (1980) על ידי חוליית אנשי פת"ח (חג"י ראשי תיבות: חנן, גרשון, יעקב), אך מכיוון שוועדת השמות הממשלתית אינה נוהגת להנציח שמות של נופלים, אושר, בסופו של דבר, שם היישוב על ידי ייחוסו לנביא חגי.
רב היישוב הוא הרב משה אליעזר רבינוביץ'.
בשנת 1989 הקימו התושבים את כפר הנוער ביישוב, הנותן מענה לנוער בסיכון בגילאי 12–18.
בשנים 2001–2007 הוכפל מספר המשפחות המתגוררות ביישוב.
בקיץ 2006 קלט היישוב גרעין משפחות ממפוני כפר דרום שבגוש קטיף. המשפחות נכנסו לשכונה חדשה בת 15 מבנים בתוך תוכנית המתאר של היישוב. כמו כן ביחד עם המשפחות החדשות הוקם כולל אברכים ללימודי דיינות "אור יוסף" על שם יוסי שוק - תושב היישוב שנרצח בפיגוע סמוך ליישוב. כמו כן הוקם מצפור לזכרו של יוסי שוק בגבעת רחבעם (ע"ש רחבעם זאבי) הסמוכה ליישוב.
אירועים ביטחוניים
בשנות האינתיפאדה השנייה (2000–2005) בפיגועי ירי, בכביש 60 בין קריית ארבע לבית חג"י, נרצחו שלושה מתושבי היישוב. רינה דידובסקי יחזקאלי, מורה, נרצחה עם נהג הסעת המורים אליהו בן עמי תושב עתניאל, בפיגוע שאירע בדרכם לאסוף מורות נוספות ללמד בקרית ארבע ואילו אביחי לוי ואביעד מנצור נרצחו סמוך לכניסה לבית חגי בחזרם מטיול. באותה נקודה נרצחו במארב ירי, כמה שנים קודם לכן במוצאי שבועות ה'תשנ"ד (1994) בעת תהליך אוסלו רפאל יאירי ומרגלית שוחט, בדרכם חזרה לקריית ארבע מסמינר לגרים במלון נווה דקלים. בכסלו תשס"ה 2005, נרצח יוסי שוק ביריות ממכונית עוקפת, בעת חזרתו מעבודתו בקריית ארבע.
בקיץ 2010 נרצח השוטר יהושע סופר תושב באר שבע בסמוך לבית חגי, בפיגוע ירי נגד רכב אזרחי שהסיע שוטרים לעבודתם בחברון. כחודשיים לאחר מכן, ערב פתיחת המשא המתן בין ישראל לפלסטינים, נרצחו ארבעה מתושבי היישוב: יצחק וטליה איימס, כוכבה אבן חיים ואבישי שינדלר בפיגוע ירי בכביש 60 בצומת בני נעים הסמוכה לקריית ארבע.
ביולי 2016 נרצח מיכאל מרק ליד היישוב בפיגוע הירי ליד בית חגי ונפצעו עוד 3 מבני משפחתו, פלסטיני שסייע למשפחה בעת הפיגוע ברח לישראל וקיבל אזרחות ב-2021.
הקהילה שומרת על הקשר עם משפחות הנופלים ובכל שנה בשבת פרשת אמור מציינים ביישוב את "שבת חגי" בה מתארחים ביישוב משפחותיהם ויקיריהם של הנופלים.
כלכלה
ברשות היישוב מחצבה המרוחקת כ-20 קילומטר ממנו, בקרבת הקו הירוק. ליישוב הוענק ב-1991 זיכיון ל-49 שנים לכרות בשטחי המחצבה, השלישית בגודלה בארץ. התמלוגים מהמחצבה מוערכים ביותר ממיליון שקל בשנה, מהווים 80 אחוז מהכנסות בית חגי ומשמשים לפיתוח היישוב, לפיתוח כפר הילדים והכולל ולתרומות שונות.
בקהילת בית חגי יש כ-15 אברכים אשר לומדים בכולל לדיינות, אור יוסף, שביישוב.
תיירות
בחלקו הדרומי של היישוב נמצאת גבעה הקרויה "גבעת רחבעם" על שם שר התיירות לשעבר, רחבעם זאבי. מן הגבעה ניתן לצפות על יישובי דרום הר חברון, העיר חברון ופרבריה. על הגבעה הוקמו פינות ישיבה ומרפסת תצפית "מצפור יוסי" הקרויה ע"ש יוסי שוק והוקם על ידי חבריו.
בעלייה לגבעת רחבעם הוקמה בריכת שכשוך מלאכותית "השכשוכית", לצידה פינות ישיבה לפיקניק וצילייה.
גאר ד'אורסה
גאר ד'אורסה (בצרפתית: Gare d'Orsay) הייתה תחנת רכבת בקו פריז-אורליאן בין השנים 1900–1939, מאז 1986 משמש מבנה התחנה את מוזיאון ד'אורסה.
היסטוריה
באתר התחנה, על גדות נהר הסן החל להבנות ב-1810 "ארמון אורסה" (Palais d'Orsay) שיועד להיות מקום מושבה של מועצת המדינה של צרפת, המבנה לא הושלם מעולם ורק קומת הקרקע שלו שימשה את המועצה מ-1840. ב-1842 השתכן במקום בית משפט מנהלי (Cour des Comptes). לאחר נפילת הקיסרות השנייה ב-1870 הועברו מוסדות הממשל הללו לפאלה רויאל. בלילה שבין ה-23 ל-24 במאי 1871 הועלה המבנה באש על ידי אנשי הקומונה הפריזאית.
שרידי המבנה נרכשו על ידי חברת מסילת הרכבת פריז-אורליאן, שתכננה את מסילת הרכבת החשמלית הראשונה בצרפת. התחנה נחנכה ב-28 במאי 1900 לקראת התערוכה העולמית של פריז ובצידה הדרומי נפתח בית מלון ובו 370 חדרים.
רציפי התחנה, הממוקמת ממש על גדות הסן, הוצפו בעת שיטפון 1910 בפריז. בשנת 1939 הפכה התחנה למיושנת, כיוון שרציפיה הקצרים לא יכלו לשרת את הרכבות הבין-עירוניות הארוכות. לפיכך המשיכה להתקיים כתחנה לרכבת פרוורית בלבד. חברת SNCF מפעילה עד היום את תחנת ה-RER Musée d'Orsay במרתפי התחנה המקורית. בעת מלחמת העולם השנייה השתמשו הנאצים בתחנה לשילוח שבויי מלחמה והם אף שבו לאחר סיום המלחמה לתחנה זו. שלטי הנצחה למאורע זה נקבעו על דופן המבנה. כן שימש המבנה כתחנה למיון דואר.
לאחר סגירת התחנה המשיך בית המלון לפעול עד 1973. בין היתר שימש המקום כאתר צילום לסרטי קולנוע, בהם גרסת אורסון ולס ל"המשפט" מאת פרנץ קפקא (1962, בכיכובו של אנתוני פרקינס) ו"הקונפורמיסט" (ברנרדו ברטולוצ'י, 1970). באולם הנשפים המפואר של בית המלון, בו אירח הממשל מסיבות עיתונאים, נשא שארל דה גול את נאומו ב-19 במאי 1958, שהביא לסופה של הרפובליקה הצרפתית הרביעית.
קופה אמריקה 2004
טורניר הכדורגל של דרום אמריקה - 2004 (2004 Campeonato Sudamericano Copa América) נערך בין ה-6 ל-25 ביולי 2004 בפרו, והיה הטורניר ה-41 של הקופה אמריקה. התחרות נוהלה על ידי CONMEBOL, הגוף המנהל של הכדורגל הדרום אמריקני.
לגמר הטורניר הגיעו נבחרות ברזיל וארגנטינה, כאשר ברזיל זכתה בתואר בפעם השביעית, אחרי ניצחון בפנדלים 4 - 2, אחרי שוויון 2-2.
שלב הנוקאאוט
המקום השלישי
משחק הגמר
מלכי השערים
7 שערים
3 שערים
2 שערים
אלהמברה
אלהמברה (ספרדית Alhambra; מערבית الحمراء - "אל-חמרא" או "האדומה") הוא מתחם ארמונות ומבצרים קדום שנבנה על ידי סולטאני שושלת נאצר המורים בעיר גרנדה שבדרום ספרד בעיקר במאה ה-13 ובמאה ה-14. המתחם המפואר הוקם על גבי גבעה על יד העיר שהייתה אז בירת הממלכה המוסלמית האחרונה שנותרה בספרד. כיום היא מוזיאון המדגים את האדריכלות האיסלאמית בשיאה. המתחם הוגדר כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
היסטוריה
בזמן בניית אלהמברה (שמקורה במילה הערבית الْحَمْرَاء, אלחמראא', האדומה), הייתה גרנדה בירת הממלכה המוסלמית בספרד (שכונתה גרנדה) שהייתה מוקפת על ידי ממלכת קסטיליה הקתולית. מאז שנות השלושים של המאה ה-13, כשעלתה שושלת הנסריד לשלטון, הייתה גרנדה ממלכה וסלית כפופה להלכה לקסטיליה. למרות כפיפות זאת, ואולי בזכותה, שגשגה גרנדה בתקופה זו בתחומי האמנות, הספרות, והמדעים, והדבר סייע רבות לבוני אלהמברה בעיצוב המתחם.
ב-1248 החלה בניית אלהמברה על אחת הגבעות המקיפות את גרנדה, כשבעיר מלך מוחמד אבן אלהמאר. יורשיו של מלך זה המשיכו לבנות ולפאר את אלהמברה עד שנת 1354. המלכים משושלת זו גם הגדילו מאוד את המבצר שכבר היה קיים בגבעת אלהמברה, ובאתר נמצאים גם בתיהם של בכירי הממשל, מגוריהם של עובדי הארמון, בתי מלאכה, בתי מרחץ וכדומה.
לאחר שהקתולים כבשו סופית את גרנדה ב-1492 והפילו את שושלת הנסריד, הם החלו לשנות את אלהמברה ולהתאימו לטעמם. המלך קרלוס הראשון בנה באתר ארמון משלו בסגנון הרנסאנס במאה ה-16, ותוך כך הרס את רוב ארמון החורף. מלכי ספרד נוספים המשיכו שינויים שפגעו ביופיו המקורי של המתחם. רק במאה ה-19 החלו הספרדים לכבד את האוצר האדריכלי הזה. שיפוצים נרחבים התנהלו, ומאוחר יותר נפתח באתר מוזיאון.
סיור באלהמברה
המבקרים באלהמברה יכולים לחזות במיטב האדריכלות האיסלאמית המתאפיינת בשימוש מתקדם בסימטריה ובגאומטריה. במבט ראשון אין אלהמברה נראית מפוארת. בפנים מורכב מתחם הארמונות ממבוך של חצרות פטיו, כיפות, קשתות שמעוטרות כולן באריחים ססגוניים (אזולחוס) מסודרים בתבניות גאומטריות מסובכות.
חצר האריות
בלב ההרמון, שהכניסה אליו הייתה מותרת אך ורק למלך, לנשיו ובני משפחתו ולעבדיו הנאמנים ביותר, נמצא הפטיו דה לוס לאונס 'חצר האריות'. הדימוי הוא של חצר פנימית מוקפת מערות נטיפים, אשר טיפות המים נאספות מהם ומגיעים למזרקה שבאמצע החצר. למזרקה 12 אריות המסמנים את גלגל המזלות ומעליהם מסמנים ארבעה זרמי מים את ארבע פינות היקום.
לפי מסורת ללא הוכחות, מזרקה זו הגיעה לאלהמברה מביתו של שמואל אבן נגרלה, הוא רבי שמואל הנגיד. בצדו הדרומי של הארמון נמצא הסאלה דה לוס אבנסראח'ס (אולם המורים) שנחשב לחדרו היפה ביותר של המתחם, בזכות תקרתו המעוטרת הנווה וכיפתו דמוית הכוכב, המשקיפה אל הבריכה מתחתה.
בבתי המרחץ, שחלקם תת-קרקעיים, התפנקו המלכים בבריכות צבעוניות המרוצפות באריחים שחורים דמויי כוכבים בתקרה שמאירים את החלל.
בארמונו של קרלוס הראשון, בסגנון הרנסאנס, עמדו פעם דירות המלך. ארמון קתולי זה משכן מוזיאון שמוקדש לאמנות אסלאמית. בחצרו המרובעת נערכו פעם מרוצי פרים, אך בימינו, הודות לאקוסטיקה הטובה בחצר, נערכים מדי שנה קונצרטים כחלק מפסטיבל המוזיקה והמחול של גרנדה.
בצמוד לאלהמברה נמצא ארמון החנרליפה, ארמון הקיץ של המלכים. נקודה בולטת בארמון זה היא גרם מדרגות המים שלאורך מעקהו זורמים מים קרירים. מהגנים היפים בני המאה ה-13 אפשר להתבונן בעיר גרנדה.
אלדאיר קינטאנה
קריירת מועדונים
אלדאיר החל את הקריירה שלו ככדורגלן באקדמיה של טולימה, לאחר שעזב את קבוצת הילדים של ריבר פלייט הארגנטינאית, שם יוצג על ידי רדאמל גרסיה, אביו של רדאמל פלקאו ואומן על ידי שוער העבר הארגנטינאי, אובלדו פיליול, בין השנים 2011–2013. לאחר שב-2014 כלל לא שיחק במדי אינדפנדיינטה מדיין, עבר לאתלטיקו פוטבול קלוב שנה מאוחר יותר, שם ערך את הופעת הבכורה שלו כמקצוען. ב-2016 המשיך לשחק בליגה השנייה במדי אורסומרסו ואת הפריצה שלו עשה ב-2018, כאשר הצטרף לאתלטיקו וילה. בשנה הראשונה שיחק רק ארבעה משחקי ליגה, אבל ב-2019 כבר הפך לשוער הראשון של הקבוצה והפגין יכולת טובה מאוד, שהפכה אותו לאחד השוערים הטובים בליגה. בסוף אותו טורניר, נרכש על ידי אתלטיקו נסיונל. בתחילה הפך לשוער שחילק את דקות המשחק שלו עם השוער השני דאז, חוסה קוואדראדו, אך לאחר עזיבתו של האחרון, הפך לשוערה הראשון של הקבוצה.
דינמו קאזאן (כדורעף נשים)
"דינמו קאזאן" (ברוסית: Динамо-Казань (עד 2008 נקרא קאזאנוצ'קה, «Каза́ночка») הוא מועדון כדורעף נשים רוסי מהעיר קאזאן. נחשבת לאחת מקבוצות כדורעף הנשים המעוטרות ביותר ברוסיה.
דינמו זכתה באליפות רוסיה 6 פעמים (2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2020), 6 פעמים בגביע הרוסי (2010, 2012, 2016, 2017, 2019, 2020), זוכת ליגת האלופות בכדורעף נשים (2015), גביע איגוד הכדורעף האירופי (2017) ואלופת העולם למועדונים (2014).
בעונת 2019/2020 הקבוצה העפילה לרבע גמר ליגת האלופות בכדורעף נשים.
סו אן לנגדון
סו אן לנגדון (באנגלית:  Sue Ane Langdon; נולדה ב-8 במרץ 1936) היא שחקנית אמריקאית זוכת פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בקומדיית המצבים "ארני".
ביוגרפיה
לנגדון נולדה בשם סו לוקהוף בעיר פטרסון שבניו ג'רזי, בתם של גרייס ואלברט לוקהוף. היא למדה ב"אוניברסיטת צפון טקסס" וב"אוניברסיטת איידהו".
לנגדון החלה את הקריירה בתחילת שנות ה-60 בסרטיו של כוכב הרוקנרול אלביס פרסלי "פרנקי וג'וני" בתור הזמרת מיצי ו"קרניבל העליצות". כמו כן שיחקה לצד כוכבי קולנוע ענקים נוספים: בסרטיו של ג'ין קלי "מדריך לגבר הנשוי" לצד וולטר מתיאו, "המועדון החברתי של שאיין" לצידם של ג'יימס סטיוארט ושירלי ג'ונס ובסרט הבוקרים לצידם של גלן פורד והנרי פונדה.
בשנת 1970 הופיעה לנגדון בסדרה הקומית "ארני" בתפקיד ליליאן אשתו של עובד המפעל ארני נובו (הרשל ברנרדי). על כישרונה הקומי שהציגה בסדרה זכתה לנגדון בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה.
לנגדון הייתה נשואה לבמאי הקולנוע והתיאטרון ג'ק אמרק משנת 1959 עד למותו בשנת 2010.
טמיאס
טמיאס (שם מדעי: Tamias) הוא סוג הכולל 25 מינים של מכרסמים דמויי סנאי, החיים ביבשות צפון אמריקה ואסיה.
מקור השם "טמיאס" ביוונית ומשמעותו "מאחסן", בשל הרגלם של כל המינים מהסוג לאגור מזון. בעבר הם נקראו גם "צ'יפמונק" או "צ'יפמאנק" (Chipmunk), שמות שנגזרו מהמילה האינדיאנית שמשמעותה "סנאי אדום".
אורח חיים
בסוג טמיאס קיימים 25 מינים שונים. אחד המינים חי באסיה, אחד באזור המזרחי של צפון אמריקה והיתר במערב היבשת.
טמיאס החיים באזור המזרחי של צפון אמריקה מזדווגים פעמיים בשנה, בתחילת האביב ובתחילת הקיץ, דבר המבדיל אותם מהמינים המערביים, הנוהגים להזדווג רק פעם בשנה. לאחר ההמלטה, נשארים הצאצאים במאורה כשישה שבועות לפני שהם יוצאים החוצה לראשונה, ובגיל שמונה שבועות לערך הם כבר עצמאיים.
טמיאס הם אוכלי כל ותפריטם כולל גרגרים, בלוטים, אגוזים, ביצי עופות, צפרדעים קטנות, תולעים, פטריות וחרקים. בתחילת הסתיו, נוהגים כל המינים לאגור מזון לקראת החורף, ועושים זאת בשתי דרכים עיקריות; מינים אחדים מרכזים את כל מזונם במאורה אחת (אגירה מרוכזת), אותה הם בונים כך שתכיל תעלות לאחסון המזון לצד חדרים נקיים לשינה. גודלן של מאורות אלו עשוי להגיע עד 3.5 מטרים ויש בהן מספר כניסות ויציאות. מינים אחרים, לעומת זאת, מפזרים את מזונם במספר מאורות שונות (אגירה מפוזרת). המינים המרכזים את כל המזון באותה מאורה נוהגים לרוב להישאר בה עד האביב.
טמיאס ממלאים תפקיד חשוב במערכת האקולוגית של סביבתם. במהלך איסוף המזון הם מסייעים בהפצתם של זרעים ונבגים על פני שטח נרחב. בנוסף, אחסון פטריות במאורות השוכנות בגזעי העצים מסייע להן לבצע את תהליכי המיקוריזה. כמו מכרסמים רבים, הטמיאס ניצודים על ידי מינים שונים של טורפים, הן שוכני קרקע והן עופות דורסים.
מינים
מחקרים חדשים ממיינים את מיני הטמיאס ל-3 תתי-סוגים: סוג ומין יחיד טמיאס מזרחי (Tamias striatus), סוג ומין יחיד טמיאס סיבירי (Eutamias sibiricus) וכל שאר המינים בסוג Neotamias.
אופוריה (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
פאונדלינג הוספיטל
פאונדלינג הוספיטל (באנגלית: Foundling Hospital) בלונדון, אנגליה, נוסד בשנת 1739 על ידי הנדבן קפטן תומאס קוראם. היה בית ילדים שהוקם עבור "חינוך וקיום ילדים צעירים עזובים ונטושים". המילה "בית חולים" שימשה במובן כללי יותר מכפי שהיא משמשת כיום. למעשה זה היה מוסד חינוכי עבור ילדים שהיה להם פחות מזל בחיים. אף על פי כן, אחד הנושאים החשובים ביותר בניהול "פאונדלינג הוספיטל" היה בריאות הילדים, שכן הם נלחמו באותה תקופה באבעבועות שחורות, חום, דיזנטריה וזיהומים מפעילויות יומיומיות, כמו בקיעת שיניים, שהביאו לעלייה בשיעור התמותה וסיכון למגיפות. צוות המוסד התמקד בשמירה על סביבה נקייה. הנהלת המוסד הקדישה פחות תשומת לב לפיתוח החינוך לילדים. הדבר נבע מהבעיות הכלכליות שהיו קיימות במוסד במשך שנים רבות, על אף הנכונות ההולכת וגדלה לתת תרומות למוסד.
היסטוריה מוקדמת
המייסד, תומאס קוראם, הציג את בקשתו הראשונה להקמת בית החולים למלך ג'ורג' השני ב-1735. הבקשה נחתמה על ידי 21 נשים בולטות ממשפחות אריסטוקרטיות, ששמותיהן לא רק העניקו כבוד לפרויקט שלו, אלא הפכו את העמותה של קוראם לאחת מעמותות הצדקה האופנתיות ביותר עד היום. בשנת 1737 הוצגו שתי בקשות נוספות, עם חתימות מאנשי אצולה, אנשים מקצועיים, ואנשים מהרשות השופטת. האמנה המלכותית, חתומה על ידי המלך ג'ורג 'השני, ניתנה לקוראם במפגש מכובד בבית סאמרסט הישן בשנת 1739. האמנה כוללת את המטרות והכללים של המוסד ואת הרשימה הארוכה של הנאמנים והמנהלים המייסדים: ביניהם 17 דוכסים, 29 אצילים, 6 ויסקונטים, 20 ברונים, 20 ברוניתיות 7 יועצים פרטיים, ראש העיר ו-8 חברי מועצת העיר לונדון, ועוד רבים אחרים.
הילדים הראשונים התקבלו ב-25 במרץ 1741, לבית זמני שהיה ממוקם ב"הטון גרדן". בתחילה לא נשאלו שאלות על הילד או ההורה, אבל ההורה התבקש להשאיר "מכתב מסוים, או סימן הבחנה אחר או אסימון" שעשויים היו לשמש מאוחר יותר לזיהוי הילד, אם ירצו שהוא יוחזר. אלה היו לעיתים קרובות מטבעות מסומנות, תכשיטים, חתיכות של בד או סרט, קלפי משחק, כמו גם פסוקים והערות שנכתבו על פיסות נייר. ב-16 בדצמבר 1758 החליט מנהל בית החולים לתת קבלות לכל מי שהביא ילד, דבר שימנע את אסימוני הזיהוי. למרות זאת, רשומות הקבלה מראות כי האסימונים נותרו. הבגדים של הילד נרשמו בקפידה כאמצעי נוסף לזהות של ילד לעתיד. כמות האסימונים הפכה לעצומה ולא תפקדה כראוי ולכן עברו למערכת של זיהוי עם כדורים אדומים, לבנים ושחורים. מהרשומות הארכיון עולה כי בין 1 בינואר 1750 לדצמבר 1755, 2523 ילדים הובאו למוסד, אבל רק 783 נלקחו פנימה. המימון הפרטי לא היה מספיק כדי לענות על הביקוש הציבורי. בין 1 ביוני 1756 ו-25 במרץ 1760, ובתמיכה כספית של הפרלמנט, אימץ המוסד תקופה של אפשרות כניסה בלתי מוגבלת בשעריו. שיעורי ההרשמה זינקו לשיאים של 4000 ילדים בשנה. ילדים התקבלו למוסד רק לעיתים רחוקות לאחר גיל 12 חודשים, למעט יתומי מלחמה.
מדלפק הקבלה נשלחו הילדים אל נשים מניקות באזורים הכפריים, שם נשארו עד גיל ארבע או חמש שנים. בשל העובדה כי רבות מן הנשים הללו התגוררו מחוץ ללונדון היה צורך לערב רשת של פקחים, שהיו נציגים של המוסד. אף על פי שלמנהלי המוסד לא הייתה תוכנית ספציפית מי יהיו הפקחים האלה, בפועל היה זה לעיתים קרובות אנשי כמורה מקומיים שעשו את התפקיד הזה.
בגיל שש-עשרה הנערות היו בדרך כלל מוכשרות במשך ארבע שנים למלא תפקיד של משרתות. מגיל ארבע-עשרה, הנערים היו מתמחים במגוון עיסוקים, בדרך כלל במשך שבע שנים. הייתה קרן קטנה גם לחניכים מבוגרים.
למוסד הלונדוני קדמו מוסדות דומים באירלנד - בדבלין, שהוקם ב-1704, ובעיר קורק, שנוסד בשנת 1737, שניהם היו ממומנים על ידי הממשלה.
המוסד החדש
בספטמבר 1742 הונחה אבן הפינה למוסד החדש על אדמה שנרכשה מהדוכס מסאליסברי במגרש של לאמב-קנדייט בבלומסברי, אזור לא מפותח ששכן מצפון לרחוב גרייט אורמונד וממערב לגרייס אין ליין. המבנה תוכנן על ידי תיאודור ג'ייקובסן כבניין לבנים פשוט עם שני אגפים וקפלה, שנבנתה סביב חצר פתוחה.
האגף המערבי הסתיים באוקטובר 1745. ואגף המזרחי נוסף בשנת 1752 "כדי שהנערות תשארנה בנפרד מהנערים". בית החולים החדש תואר כ"אנדרטה אחת מרשימה ביותר שהוקמה על ידי הערכים החברתיים של המאה ה-18".
ב-1756 החליט בית הנבחרים כי צריך לקבל את כל הילדים המוצעים וכי יש להבטיח את הכספים בפומבי. הוגבל גיל הקבלה המרבי מחודשיים לשתים-עשרה חודשים. מבול של ילדים זרם מאזורים כפריים. בתוך פחות מארבע שנים הוצעו כ-15 אלף ילדים, וגדל הסחר בילדים בקרב נוודים, שלפעמים הציגו את עצמם כאנשי העמותה, המבטיחים להביא ילדים מהכפר לבית החולים, תמורת תשלום. משימה שהם לא ביצעו לעיתים קרובות או ביצעו באכזריות רבה.
מוזיקה ואמנות
״פאונדלינג הוספיטל״ הפך למוסד צדקה מאוד אופנתי, ונתמך על ידי דמויות רבות בחברה הגבוהה ומתחומי האמנויות. נדבנים אלה כללו מספר אמנים ידועים בעיקר הודות לאחד המשפיעים ביותר באותו הזמן הצייר והקריקטוריסט ויליאם הוגארת.
אומנות
הוגארת, שהיה חסר ילדים, היה בעל קשר ארוך עם המוסד והיה נדבן מייסד. הוא תכנן את המדים לילדים ואת הסמל של המוסד. הוגארת גם החליט להקים תערוכה קבועה לאמנות בבניינים החדשים, ולעודד אמנים אחרים לתרום עבודות עבור בית החולים. על ידי יצירת האטרקציה הציבורית, הפך הוגארת את בית החולים לאחד מארגוני הצדקה האופנתיים ביותר בלונדון, כאשר המבקרים נהרו לראות יצירות אמנות. כך המוסד הרוויח מתרומות. באותו זמן, גלריות לאמנות לא היו ידועות בבריטניה, ויוזמת הגיוס של הוגארת נחשבת כהקמת הגלריה הציבורית הראשונה בבריטניה לאמנות.
כמה אמנים אנגלים בני זמנם עיטרו את קירות המוסד ביצירותיהם, כולל סר ג'ושוע ריינולדס, תומאס גיינסבורו, ריצ'רד וילסון ופרנסיס היימן. הוגארת עצמו צייר דיוקן של המייסד תומאס קוראם והוא גם תרם את הציור שלו ״משה לפני בת פרעה״. ציור נוסף ״המשמר בדרך לפינצ'לי״, התקבל גם הוא על ידי המוסד לאחר שהוגארת תרם כרטיסי לוטו למכירת יצירותיו והמוסד זכה בו. פריט נוסף ראוי לציון הוא פסל חזהו של הנדל שפיסל הפסל הצרפתי רוביליאק. ב״פאונדלינג הוספיטל״ ישנם גם כמה ציורים שהדגימו את החיים במוסד, שצוירו על ידי אמה בראונלו, בתו של מנהל בית החולים. בקאפלה, המזבח היה נראה במקור יותר מדי קתולי על ידי מנהלי המוסד והוחלף על ידי תמונה של ישו המציג ילד קטן. התערוכות של שנערכו במוסד ואורגנו על ידי אגודת משכילים לונדונית, הובילו להקמת ״האקדמיה המלכותית״ בשנת 1768. את אוסף האמנות של ״פאונדלינג הוספיטל" ניתן לראות היום במוזיאון המצוי באתר הראשון של המוסד.
מוזיקה
במאי 1749, המלחין הנדל ערך מופע קונצרטים בקפלה של המוסד לגיוס תרומות למען הצדקה, וביצע את היצירה המקהלתית המיוחדת שלו ״המנון פאונדלינג הוספיטל״. היצירה כללה גם את קטע המקהלה "הללויה" של האורטוריה המורכבת האחרונה שלו ״המשיח״, שהופיעה לראשונה בדבלין ב-1742.
ב-1 במאי 1750, הנדל ביים שוב מופע של ״המשיח״ כדי לציין את סיום בניית האורגן האמונד בקפלה. ההופעה הראשונה הייתה הצלחה גדולה והנדל נבחר לקבל תואר כבוד של המוסד. לאחר מכן, הנדל המשיך בביצוע שנתית של ״המשיח״, אשר סייעה לפופולריזציה של היצירה בקרב קהלים בריטיים. הוא הוריש למוסד עותק מקורי של היצירה.
המקהלה ששרה הייתה מורכבת מילדים עיוורים בלבד. בשנת 1774 עשה ד"ר צ'ארלס ברני וסיניור ג'יארדיני ניסיון לא מוצלח ליצור במקום בית ספר ציבורי למוזיקה, בחיקוי של מוסד דומה בוונציה, איטליה. עם זאת בשנת 1847, יסדו ״להקת נעורים״ במוסד. ההשפעות החינוכיות של המוזיקה היו מצוינות, והמוסד סיפק מוזיקאים רבים לתזמורות צבאיות.
מיקום מחדש
לאחר מלחמת העולם הראשונה, החליטה הנהלת ״פאונדלניג הוספיטל״ לעבור למקום בריא יותר באזור הכפרי. הצעה להעביר את המבנים לשימוש אוניברסיטאי נפלה, והם נמכרו בסופו של דבר לאיש נדל"ן בשם ג'יימס וייט בשנת 1926. הוא קיווה להעביר את השוק של קובנט גארדן למקום, אבל התושבים המקומיים התנגדו בהצלחה וטרפדו את התוכנית. בסופו של דבר נהרס בית החולים המקורי. הילדים הועברו לרדהיל, סארי, שם מנזר עתיק שימש כאכסניה זמנית לילדים. ב־1935 הם עברו למבנה חדש, שנבנה בברקהמסטד, הרטפורדשייר. כאשר בשנות החמישים השתנה החוק הבריטי, בעניין מסירת ילדים עזובים, והוחלף בפתרונות משפחתיים כגון אימוץ ואומנה, הפסיק ״בית החולים״ את מרבית פעילותו. בנייני המוסד החדש, נמכרו למועצת המחוז כדי לשמש בית ספר. מוסד ״פאונדלינג הוספיטל" שינה את שמו ל״קרן תומאס קוראם לילדים״.
הווה
למוסד ״פאונדלינג הוספיטל״ ישנה עדיין מורשת על האתר המקורי. שבעה דונם נרכשו לשימוש כמגרש משחקים לילדים, בתרומה הכספית של בעל העיתון לורד Rothermere. המוסד עצמו רכש קרקע ב-1937 בשטח של כ-2.5 דונם, ובנה מטה חדש ומרכז לילדים. הבניין הישן שוחזר בסגנון דומה לבית החולים המקורי והיבטים חשובים של אדריכלות הפנים נשמרו שם. כיום הוא מאחסן את מוזיאון ״בית החולים פונדלינג״, שהוא ארגון צדקה עצמאי, שבו ניתן לראות את אוסף האמנות ואת תולדות המוסד במהלך מאות השנים של קיומו.
עונת 2008/2009 בליגת העל בכדורגל
עונת 2008/2009 בליגת העל הייתה העונה העשירית של ליגת העל כליגת הכדורגל הבכירה בישראל.
אורחים לרגע
אורחים לרגע הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויה של מאיה קניג משנת 2012.
עונת 2008/2009 בליגת העל בכדורגל
על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. הליגה כללה 12 קבוצות ששיחקו ביניהן במשך 3 סיבובים בני 11 משחקים כל אחד - 33 מחזורים בסה"כ. העולות החדשות שהצטרפו לליגת העל לקראת עונה זו היו הכח עמידר רמת גן והפועל פתח תקווה. העונה החלה ב-30 באוגוסט 2008 והסתיימה ב-1 ביוני 2009. בתום העונה סיימה מכבי חיפה במקום הראשון וזכתה בתואר האליפות. בתואר מלך השערים של העונה זכו שלושה כדורגלנים: ברק יצחקי (בית"ר ירושלים) שמעון אבוחצירה (הפועל פתח תקווה) ואלירן עטר (בני יהודה תל אביב) עם 14 שערים כל אחד, ובתואר כדורגלן העונה זכה וינסנט אניימה, שוער הפועל תל אביב.
אורחים לרגע
עלילה
הוריה של ליבי (אליה ענבר) נפרדו כשהייתה ילדה קטנה והיא עוברת עם אמה להתגורר באמריקה. הסרט מתחיל כשליבי בת שלוש עשרה. אמה שולחת אותה לגור עם אביה שאול (גור בנטביץ') המתגורר בישראל, אותו לא ראתה מזה שנים רבות. לאט לאט מתברר לליבי ששאול אביה הוא חסר בית וחסר פרנסה. שאול מנסה להמציא פטנטים, שכולם קשורים בסיגריות ובעישון ובינתיים לא הצליח לשווק אותם. ליבי מגיעה לישראל כשנפתחת מלחמת לבנון השנייה ושאול הוגה רעיון: הם יתחזו לפליטים מהצפון ויתגוררו אצל משפחה בירושלים. וכך קורה. הם מספרים שהם פליטים ממושב בצפון הארץ, והם אכן מאומצים על ידי גידי (צחי גראד) והלית (סלעית אחי-מרים) ובנם החייל (ארד ייני), המתגוררים בווילה בעין כרם. במהלך הסרט נרקמת מערכת יחסים בין האב לבת וביניהם לבין משפחתם המאמצת. בשלב מסוים סודם נחשף.
עונת 2008/2009 בליגת העל בכדורגל
בעקבות ההחלטה על הרחבת הליגה ל-16 קבוצות רק עירוני קריית שמונה ירדה ישירות לליגת המשנה. הכח עמידר רמת גן השתתפה במשחקי המבחן והפסידה למכבי אחי נצרת שעלתה לליגת העל. בנוסף עלו לליגת העל בתום העונה גם הפועל חיפה, הפועל עכו, הפועל באר שבע, הפועל רמת גן והפועל רעננה.
משחקי המבחן
בסיום העונה התקיימו משחקי מבחן לליגה הבכירה כשהכח עמידר רמת גן שסיימה במקום ה-11 בליגה הבכירה התמודדה מול מכבי אחי נצרת שסיימה במקום השישי בליגת המשנה.
אורחים לרגע
אודות הסרט
כוכבת הסרט, אליה ענבר, הייתה בת שלוש עשרה בזמן הצילומים, כמו ליבי, הדמות אותה היא מגלמת וכמוה היא נולדה בישראל ועברה עם הוריה להתגורר בארצות הברית.
עונת 2008/2009 בליגת העל בכדורגל
משחקי המבחן
מכבי אחי נצרת ניצחה 4-2 בסיכום שני המשחקים ועלתה לליגה הבכירה במקום הכח עמידר רמת גן.
אורחים לרגע
אודות הסרט
קניג מספרת על הרעיון לסרט בריאיון לאבנר שביט מוואלה:
אבנר שביט בחר באליה ענבר לאח מחמש השחקניות החמות של הקולנוע הישראלי והוא כתב על הסרט:
שביט כתב על הסרט אחרי הקרנת הבכורה שלו בפסטיבל הקולנוע ירושלים:
עופר ליברגל כתב על הסרט באתר סריטה:
הפקת הסרט עלתה 2,100,000 שקלים, הוא מכר בישראל 6,200 כרטיסים והגיע להכנסות של 235,600 שקלים בישראל.
פסטיבלים ופרסים
הסרט זכה בפרס השחקן לגור בנטביץ' בפסטיבל הקולנוע ירושלים והיה מועמד לשבעה פרסי אופיר, בקטגוריות: הסרט העלילתי הטוב ביותר (למפיקים יואב רועה ואורית זמיר), הבמאי הטוב ביותר (מאיה קניג), השחקן הטוב ביותר (גור בנטביץ'), שחקן המשנה הטוב ביותר (צחי גראד), התסריט הטוב ביותר (מאיה קניג, דנה דימנט), העריכה הטובה ביותר (אור בן דוד), הפסקול הטוב ביותר (מיכאל גורביץ'), אבל לא זכה באף פרס.
הוא השתתף בפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים רחובות, הוקרן בפסטיבל פאלם ספרינגס, ונרכש להפצה בארצות הברית; כמו כן השתתף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ופסטיבל בוסן בקוריאה הדרומית.
קוואנטזאורוס
קוואנטזאורוס (שם מדעי: Qantassaurus; מילולית: "לטאת רוח מערבית") הוא סוג של דינוזאור אורניתופוד קטן אשר חי בקרטיקון התחתון של אוסטרליה לפני 115 מיליון שנה. הוא התגלה בשנת 1999 בויקטוריה והשתייך למין Qantassaurus intrepidus. הוא קרוי על שם חברת התעופה קוואנטס, אשר מימנה את גילוי הדינוזאור.
מאפיינים
דינוזאור זה היה קרוב לאטלסקופקוזאורוס מאותו אזור והגיע לאורך 1.8 מטר ולגובה מטר. הוא היה בעל מקור קרני איתו השתמש כדי ללעוס צמחייה תחתונה. השיניים התחלפו באופן קבוע כדי להימנע משחיקה, בדומה לפרסתנים. הוא היה בעל עצמות רגליים אחוריות גדולות ששימשו לריצה מהירה וממשוכת, מה שעזר לו לברוח מטורפים.
הוא חי ביערות של דרום אוסטרליה ואולי אפילו של אנטארקטיקה הקדומה שהייתה יותר חמימה, שם הוא ניזון משרכים ומעלי עצים צעירים. יש מחלוקת בין החוקרים האם הוא היה בעל דם חם או שהיה נכנס לתרדמת חורף כל חורף אנטארקטי.
צ'וס למפראבה
צ'וס למפראבה (בספרדית: Chus Lampreave; 11 בדצמבר 1930 - 4 באפריל 2016) הייתה שחקנית ספרדייה.
צ'וס הייתה אחת השחקניות המוערכות והמפורסמות ביותר בקולנוע הספרדי. השתתפה ביותר מ-50 סרטים ובמספר רב של הפקות טלוויזיה, תוך שיתוף פעולה עם במאי הקולנוע ובמאי הטלוויזיה החשובים ביותר במדינה.
ביוגרפיה
בשנות ה-80 הגיע הזינוק בקריירת המשחק שלה, בעקבות תפקידיה בסרטיו של הבמאי פדרו אלמודובר. בסרטים אלו גילמה את דמות האשה המבוגרת (האמא, הדודה או הסבתא) אשר מתייחסת בטבעיות לתופעות חברתיות חריגות. בין היתר שיחקה ב"הרגלים מגונים" (1983), "מה עשיתי שזה מגיע לי?" (1984) ו"נשים על סף התמוטטות עצבים" (1988). למפראבה הוסיפה לשתף פעולה עם אלמודובר גם בסרטיו הבאים, הידועים שבהם "דבר אליה" (2002) ו"לחזור" (2006). בשל הופעותיה החוזרות בסרטים של אלמודובר, דבק בה לעיתים הכינוי "נערת אלמודובר" (Chica Almodóvar).
היא שיחקה גם בסרטיו של פרננדו טרואבה. לראשונה בסרט "שנת האורות" (1987), שעל משחקה בו הייתה מועמדת לפרס גויה עבור שחקנית המשנה, וכן בסרט זוכה פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר לשנת 1993, "הפיתוי הכי יפה של חיי". על סרט זה זכתה בפרס גויה לשחקנית המשנה. בסך הכול הייתה צ'וס מועמדת ארבע פעמים לפרס גויה.
בשנת 2004 שיחקה בסרט הקומדיה "Di que sí" בכיכובה של פאס וגה.
נפטרה באלמריה ב-4 באפריל 2016.
פליקס פארה
פליקס פארה בספרדית: Félix Parra; (1845 – 1919) היה אמן מקסיקני שחי בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. במהלך חייו עבד פארה כמדריך לציור דקורטיבי באקדמיה של סן קרלוס, במקסיקו סיטי. באמצעות יצירותיו, פארה העביר נושאים ונרטיבים שהדגימו את השינויים בתרבות המקסיקנית שהוא חווה או צפה בתקופתו באקדמיה וסיפקו הצצה להיסטוריה ושינוי החברה מנקודת מבטו. בנוסף, יצירותיו, במיוחד תמונותיו המתארות ילידים, שימשו השראה עבור ציירי קיר מאוחרים יותר כמו דייגו ריברה וחוסה קלמנטה אורוזקו.
ביוגרפיה
פארה נולד ב-17 בנובמבר 1845, ליד מורליה, מישואקאן, מקסיקו. פליקס נדד ברחבי מקסיקו, ולמד במוסדות אמנותיים שונים עד 1877. בלימודיו פארה גילה כישרון רב, ובסופו של דבר זכה במלגה על יכולתו האמנותית המוכחת. ב 1878, פארה נסע לאירופה כדי להמשיך בעיסוקו בלימודים אמנותיים. במשך ארבע השנים הבאות, למד בצרפת ובאיטליה לפני שחזר למקסיקו ב-1882, אז קיבל תפקיד כפרופסור לציור דקורטיבי בבית הספר הלאומי לאמנויות יפות.
הוא עבד בבית הספר עד 1909, אז קיבל תפקיד משני במוזיאון הלאומי. הוא פיתח את כישוריו במדיה של רישום וצבעי מים. ב-1915 הוא עזב את תפקידו כפרופסור בבית הספר.
ארבע שנים מאוחר יותר, ב-9 בפברואר 1919, פארה נפטר בטקוביה, פרבר של מקסיקו סיטי. הוא היה בן 73 במותו.
חינוך והדרכה
בשנת 1861, בגיל 16 בלבד, נכנס פליקס פארה לבית הספר לרישום וציור באקדמיה של סן ניקולס, הממוקם במורליה, מקסיקו. הוא היה תלמיד בתחום הציור האקדמי, במשך שלוש שנים לפני שעבר לאקדמיה של סן קרלוס, הממוקמת במקסיקו סיטי. באקדמיה נחשף פארה למגוון של סגנונות מקומיים וזרים שהוצגו על ידי גל חדש של פרופסורים, שרובם היו אמנים מקסיקנים עם רקע השכלה אמנותית ספרדית. חשיפתו הובילה לכך שפארה קלט אלמנטים מרכזיים מהסגנון האמנותי המקסיקני והאירופאי, שרבים מהם ניתן לראות משולבים ביצירותיו.