cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מקורות
לאחר קום המדינה
1959 - חקיקת חום המים - בשנת 1959 נחקק חוק המים בישראל. הצורך בחוק נבע מההכרה שהמים הם אמצעי ייצור, ובשל היותם משאב במחסור יש להסדיר את חלוקתם בצורה היעילה וההוגנת ביותר לצורכי התושבים ולפיתוח המדינה. חוק המים קובע כבר בראשיתו כי "מקורות המים שבמדינה הם קניין הציבור, ניתנים לשליטתה של המדינה ומיועדים לצורכי תושביה ולפיתוח הארץ..." וכי "כל אדם זכאי לקבל מים ולהשתמש בהם בכפוף להוראות חוק זה". בהתאם להוראות חוק המים משמשת "מקורות" כספק מים. שנתיים מאוחר יותר, בשנת 1961, הכירה כנסת ישראל ב"מקורות" כרשות המים הארצית, בהתאם לחוק המים.
קארן לחמן
אלופת עולם
בשנת 1958 עברה ניתוח גב גדול נוסף ובשנת 1959 זכתה בתואר אליפות דנמרק האחרון שלה.
מקורות
לאחר קום המדינה
1961 - הקמת חברת הבת שח"מ - שח"מ (שירותים חשמליים מכניים) החלה את דרכה כמחלקה מכנית ב"מקורות", שמטרתה ביצוע תיקונים ועבודות הרכבה בקידוחים ובתחנות שאיבה של "מקורות". בשלהי שנת 1958 החליטה הנהלת "מקורות" לשנות את המבנה הארגוני של המחלקה ולהפוך אותה לחברה. בשנת 1961 נרשמה החברה כחוק והחלה בפעילותה העסקית. במרוצת השנים הרחיבה שח"מ את תחומי פעילותה והחלה לעסוק בתחומים נוספים. במסגרת השינוי המבני שיושם ב"מקורות" בשנת 2005, מוזגה החברה עם חברת צמ"כ (ציוד מכני כבד) ויחידות הבינוי של מרחבי החברה, לאגף ביצוע מרכזי אחד והפכה ל"שח"מ מקורות ביצוע" - הזרוע הביצועית של הקבוצה. "שח"מ מקורות ביצוע" מבצעת פרויקטים רחבי היקף ונותנתמענה הנדסי, תכנוני וליווי מלא בכל תהליך הייצור, ההתקנה, ההפעלה וההרצה. "שח"מ מקורות ביצוע" היא מהחברות המובילות בארץ בתחומים אלה: ביצוע עבודות תשתית והנדסה אזרחית בתחנות שאיבה ובמתקני טיפול במים ובשפכים; הנחת קווי מים וקולחין בקטרים שונים עד "108; קדיחת קידוחים רדודים ועמוקים עד לעומק של 1,500 מטר; הקמה ושיקום ברֵכות ומאגרי מים; ביצוע איטום מאגרי מים בכיסוי צף (החברה היחידה בארץ); תכנון והקמה של מערכות טיפול במים ומערכות סינון; תכנון והקמה של מתקני התפלה בשיטת האוסמוזה ההפוכה, מתקני אלקטרו-דיאליזה, מתקני הכלרה והפלרה ומתקני טיפול בשפכים ובקולחים (טיפול שלישוני); תכנון, פיתוח וייצור משאבות עד לספיקה של 8,000 מק"ש; הקמת תחנות שאיבה (סיווג בלתי מוגבל); תכנון, ייצור והתקנת לוחות חשמל, מערכות פיקוד ובקרה (מקומיות ומרחוק) ומערכות הגנה קתודית; מכון לשיפוץ ולכיול מדי מים; פעילות ייחודית של זריעת עננים להגברת המטר בשיעור של 18%-13% בצפון הארץ.
קארן לחמן
חיים אישיים
לחמן עבדה כמזכירה במחלקה לפרמקולוגיה באוניברסיטת קופנהגן. היא קבורה בקבר האחים בבית העלמין ביספייברג.
מקורות
לאחר קום המדינה
1961 - הקמת הענף להגברת הגשם - כבר בשנת 1949, שנה אחרי קום המדינה, החלה "מקורות" לבצע ניסויים שנועדו לגרום לעננים להורידיותר גשם מעל אגני הניקוז של הכנרת. 12 שנה מאוחר יותר הקימה "מקורות" את "הענף להגברת הגשם" כחלק מחברת הבת "שח"מ" (לימים שח"מ מקורות ביצוע"). הפעילות להגברת הגשם נעשית מדי שנה בחודשים נובמבר – אפריל, אם התנאים המטאורולוגיים מאפשרים זאת (עננים, כיווני רוחות וטמפרטורות ענן מתאימים). העדיפות הגבוהה ניתנת לזריעת עננים מעל אגן ההיקוות של הכנרת והעדיפות השנייה היא לזריעה מעל אקוויפר ההר. פעילות הזריעה מתבצעת באמצעות מטוסים ותנורי קרקע. כאשר צופי מכ"ם הגשם, הממוקם בנמל התעופה בן-גוריון, מבחינים במשקעים בדרכם לאזורי המטרה, הם מזניקים מטוסים בעלי מבערים מיוחדים ומדליקים תנורים קרקעיים הזורעים בעננים חלקיקים של יודיד הכסף. חלקיקים אלה מהווים גרעיני קיפאון יעילים המזרזים את תהליך יצירת המשקעים. על פי ניסויים סטטיסטיים מגבירה הזריעה את כמות הגשם בצפון בכ-13% בממוצע רב-שנתי. מחישובים הידרולוגיים עולה שבעקבות כך מתווספים כל שנה כ-60 מיליון מ"ק למשק המים, בעלות של כ-10 אגורות למ"ק. עלות זו שוות ערך לכ-5% בלבד מעלות התפלת מי ים. בעונת הפעילות מאויש מרכז המבצעים של הענף 24 שעות ביממה. מערכת מכ"ם מטאורולוגית ששוכללה בחברה מאתרת את ענני הגשם המגיעים לאזור, ומציגה מידע בזמן אמת אודות גובה הענן ועוצמת הגשם. המידע, בשילוב תמונות לוויין ונתונים מטאורולוגיים, מאפשר לקבוע את תזמון ומיקום זריעת הענן באופן המדויק ביותר. מערכות GPS המותקנות על מטוסי הזריעה מאפשרות הצגת מיקום המטוס בזמן אמת על גבי תמונת המכ"ם, והכְוונה של פעולות הזריעה בהתאם לתנאים השוררים באזור. המידע מאוחסן ונשמר לצורכי עיבוד ומחקר עתידיים.
לרשות אנשי הענף להגברת הגשם עומד גם מטוס מחקר ייעודי, המצויד במכשור לבדיקת הרכב העננים והתפלגות החלקיקים בתוכם, ולהערכת פוטנציאל הזריעה.
"מקורות" מייצאת את הידע, הטכנולוגיה והטכניקות בתחום הגברת המטר למדינות נוספות, ומתאימה את המתודולוגיה לתנאים המטאורולוגיים, הגאוגרפיים והאקלימיים האופייניים לכל אזור.
1961 - השלמת קו "ירקון-נגב מערבי" - עם הנחת קו "ירקון נגב מערבי" הושלמה בניית מפעל "ירקון נגב". הקו יצא ממעיינות הירקון והמשיך דרומה לאורך תוואי כביש גהה (שהיה בתכנון מתקדם באותם הימים) עד לאגם זֹהר. הקו המערבי הוא נבנה בקטרים גדולים יותר (70 אינץ') ומבטון חזק יותר. אורך "הקו המערבי": 66 ק"מ.
1964 - השלמת בנייתו של גדול מפעלי הפיתוח בישראל – "המוביל הארצי" - תוכניות ההקמה של "מפעל הירדן", לימים "המוביל הארצי", אושרו בממשלה בשנת 1956. בשנת 1959 החלה בנייתו, שנמשכה 5 שנים. עלות הקמתו הייתה כ-420 מיליון ל"י (כ-140 מיליון דולר בתעריפי אותם הימים). בתהליך הקמתו הושקעו כ-2.5 מיליון ימי עבודה, הועסקו למעלה מ-4,000 עובדים, נחפרו כ-7 מיליון מ"ק עפר, נחצבו כ-1.7 מיליון מ"ק סלע, נוצקו כ-500 אלף מ"ק בטון, הושקעו כ-75 אלף טון פלדה והונחו כ-15 אלף צינורות בטון ופלדה. אורכו של "המוביל הארצי" כ-130 ק"מ. "המוביל הארצי" מתחיל בתחנת ספיר שעל שפת הכנרת ומגיע לתחנת מעיינות הירקון בראש העין, שם הוא חובר לשני קווי "ירקון נגב" ובכך מהווה חלק ממערכת המים הארצית. "המוביל הארצי" מעלה את מי הכנרת מעומק מרבי של 215.50 מתחת לפני הים, עד לגובה של 150 מטר מעל פני הים, כך שכדי להוליך את המים עד לנקודה הגבוהה ביותר היה הכרח להתגבר עלהפרש גובה של כ-360 מטר!
עם הפעלת המוביל הוקצו כ-80% מהמים שזרמו בו לחקלאות וכ-20% למי שתייה. בתחילת שנות ה-90 כבר סיפק "המוביל הארצי" כמחצית ממי השתייה בישראל, מצפון הארץ ועד לפאתי הנגב. בשנת 2004 נשאבה כמות שיא של מי כנרת אל "המוביל הארצי": כ-527 מיליון מ"ק. בכך הגשימה "מקורות" את חזון מייסדיה - להעביר מים ממקורות המים הטבעיים בצפון הארץ לדרום הצחיח, ואפשרה להפריח את השממה.
לאחר השלמת המוביל הארצי
ב-1964 הושלמה בנייתו של המוביל הארצי, שנחנך על ידי יאיר מדוצקי, ובשנים 1964 ו-1965 נבנה -
המוביל המלוח נועד להטות את מי המעיינות המלוחים ולמנוע את זרימתם לכנרת, במטרה להוריד את רמת המליחות של מי הכנרת המסופקים ל"מוביל הארצי". אורך המפעל להטיית המעיינות המלוחים כ-22 ק"מ, והוא עובר במקביל לחוף המערבי של הכנרת, ממעיינות נור (טבחה) ועד דרומית לשפך הכנרת לירדן. בתחילה קלט המפעל מעיינות מלוחים בלבד. בהמשך הוזרמו למפעל זה גם שפכי היישובים הנמצאים לאורכו, כדי למנוע את זיהום מי הכנרת. בשלב הראשון נקלטו שפכי טבריה, גינוסר ואתרי הנופש הנמצאים לאורך החוף המערבי. במהלך השנים נוספו השפכים של צפת ומגדל.
במסגרת שדרוג המפעל ושיקום נהר הירדן הדרומי, הניחה "מקורות" שלושה מובלים שונים: קו מים מליחים מנור עד אלומות להולכת המים המליחים - מים אלו יותפלו בעתיד במורד הירדן ויסופקו לחקלאות; קו תמלחת נפרד להולכת מים מליחים בריכוז גבוה, שמקורם במעיינות חמי טבריה; קו שפכים ייעודי להולכת שפכי העיר טבריה למט"ש ביתניה. פרויקט נוסף נועד להטות את מעיין פוליה ולהטות גם אותו למפעל.
במהלך שנות הפעלתו מנע המפעל את חדירתם של כ-2.5 מיליון טון כלורידים למי הכנרת.
1969 - קידוחים ראשונים ברמת הגולן  - בתום מלחמת ששת הימים החלה "מקורות" בהתארגנות לאספקת מים להתיישבות היהודית החדשה ברמת הגולן. בשלב הראשון הקימה "מקורות" מפעל ש"דחף" מים מהכנרת לרמה דרך תחנה בצומת קורסי. בשלב השני ביצעה "מקורות" קידוחים מקומיים ברחבי הרמה. זאת במטרה למצוא מקורות מים נוספים לצורכי ההתיישבות והחקלאות במקום.
1969 - הקמת מפעל השפד"ן - מפעל השפד"ן (שפכי גוש דן) הוקם על מנת לטפל בשפכי הערים שבאזור גוש דן. הוא נמצא בבעלות "איגוד ערים דן לביוב ואיכות הסביבה", חברות בו שבע עיריות ומחוברים אליו יישובים נוספים. חברת "מקורות" אחראית על הפעלת המט"ש (מכון טיהור שפכים). בראשית דרכו של המפעל התבצע הטיפול בשפכים באגני חמצון. עם הרחבת המפעל וצירופן של ערים נוספות אומצה שיטת טיפול מתקדמת יותר, הדורשת שטחים מצומצמים בהרבה: בוצה משופעלת (שיטה מכנית-ביולוגית לטיפול בשפכים). המט"ש נחשב לגדול ולמתקדם מסוגו במזרח התיכון, ומטפל בכ-130 מיליון מ"ק שפכים בשנה.
1970 - טיפול ביולוגי באמצעות דגים - מאז שנות ה-70 פיתחה "מקורות" שיטה ל"טיפול ביולוגי" במטרדים כמו אצות, חלזונות ובעלי חיים זעירים המצויים במים. יצורים אלו מתרבים בתוך המאגרים, מזהמים ומעכירים), החדרת הקולחים למי תהום באמצעות שדות החדרה לצורך סינון טבעי ולשיפור איכותם. את המים המושבים מפיקה "מקורות" באמצעות קידוחי שאיבה ומספקת אותם לנגב באיכות המתאימה להשקיית גידולים חקלאיים ללא הגבלה. ב-1970 נחנכה תחנת "מנשה", תחנת השאיבה הראשונה שנכנסה לפעולה לאורך "המוביל הארצי", במטרה להגביר את כושר הזרימה וההולכה של המים לדרום הארץ. באותה שנה הושלמה בנייתן של תחנות ראשון לציון וצומת זהר. יחד איתן נכנסו לפעולה בזו אחר זו תחנות מבטחים וטל-אור. מאז שנות ה-70 פיתחה "מקורות" שיטה ל"טיפול ביולוגי" באצות, חלזונות ובעלי חיים זעירים המצויים במים. יצורים אלו מתרבים בתוך המאגרים, מזהמים, מעכירים את המים ומוסיפים להם ריח וטעם לוואי לא רצויים. הטיפול מתבצע באמצעות דגים הממלאים את תפקיד "הסניטרים", ומבוסס על עקרונות תורת האקולוגיה. על פי תורה זו המטרדים השונים הקיימים בגופי המים הם חוליות במארג המזון המתפתח במים ומהווים מזון טבעי לדגים השונים, כמו דג הכסיף ודג הקרפיון גדל-הראש.
הדגים "הסניטרים" אוכלים את האצות ואת בעלי החיים מבלי לזהם את המים, ובכך תורמים לשיפור איכות המים של "המוביל הארצי". כמו כן משמשים דגים ויצורי מים אחרים המצויים במאגרים או במכשירי בקרת מים מתוחכמים שמפעילה "מקורות", למעקב רציף אחר האיכות התברואית של המים המסופקים לשתייה.
1973 – הקמת חברת הבת "מקורות בינוי ופיתוח בע"מ" - ייעודה של חברת "מקורות בינוי ופיתוח" היה אספקת שירותים מקצועיים בתחום התשתית למפעל המים של "מקורות" ולגורמים אזרחיים. היא הייתה מעורבת בהקמת סכרים וסוללות במפעלי ים המלח, בסלילת כבישים ובהנחת קו צינור הדלק הגדול אילת-אשקלון, בסלילת מסלולי נחיתה ובהכשרת רחבות חניה למטוסים בנמל התעופה לוד. חברת "מקורות" בינוי ופיתוח קלטה את חברת צמ"כ ושתי יחידות ביצוע אזוריות – דרום וצפון. בשל קשיים בניהול ובארגון פורקה החברה בשנת 1984.
1973 – שיטת האוסמוזה ההפוכה - בראשית שנות השבעים החל בארצות-הברית יישום של טכנולוגיית האוסמוזה הפוכה בתהליך ההתפלה. "מקורות" חזתה את הפוטנציאל הטמון בתהליך, פיתחה והתאימה אותו לתנאים הסביבתיים האופייניים ולצרכים המיוחדים של אזור ים המלח, הערבה הדרומית ואילת והחלה ליישם טכנולוגיה זו, החסכונית בצריכת אנרגיה, באמצעות מתקנים קטנים להתפלת מי קידוחים מלוחים, כדי לפתור את בעיית מי השתייה בערבה ולספק מי שתייה ליישובים באזורים שאינם מחוברים לרשת הארצית.
1979 - "הקו השלישי לירושלים"
פרויקטים בשנות ה-80 וה-90
לנוכח התרחבותה של ירושלים והצורך בהגדלת כמויות המים לעיר הבירה הניחה "מקורות" את "הקו השלישי לירושלים" ב-1979. הקו, שיצא מתחנת כסלון שבהרי יהודה, הונח במקביל ל"קו השני". אורך הקו 20 ק"מ וקוטרו 36 אינץ'. "הקו השלישי לירושלים" מספק כ-14 מיליון מ"ק בשנה.
1984 - חנוכת מפעל "תשלובת הקישון"- המפעל, שהוקם בבעלות משותפת של "מקורות" וחקלאי עמק יזרעאל, נועד להמיר כ-20 מיליון מ"ק לשנה מים מ"המוביל הארצי" בשפכים מטוהרים (קולחים) שיסופקו להשקיה. מטרת המפעל להשתית את אספקת המים על מקורות המים שבאזור ולשפר את כושר האספקה שלו בימי שיא. צריכתו השנתית נאמדת כיום ב-28 מיליון מ"ק.
1986 - הפעלת הטורבינה ההידרואלקטרית הראשונה המייצרת חשמל באנרגיה נקייה - "מקורות" החלה להפעיל טורבינה הידרואלקטרית בתחנת "כפר ברוך". הטורבינה מנצלת את עודפי לחץ המים של המוביל הארצי ובכך מייצרת חשמל בהיקף של כ-2.5 מיליון קוו"ט שעה/לשנה באנרגיה נקייה. באותה שנה הופעלה על ידי "מקורות" בקידוח מענית 4 טורבינה המנצלת עודפי לחץ מים בהחדרת המים לקרקע בהספק נמוך יותר. בשנת 2006 הועברה הטורבינה מתחנת "כפר ברוך" לתחנת "כפר יהושע". במאגר תבור ובאתר מצר הושלם הביצוע של טורבינות נוספות.
החשמל הירוק המיוצר מסתכם בכ-4.5 מיליון קווט"ש לשנה ומשמש לצריכת החשמל של מתקני שאיבה סמוכים של "מקורות". בשלבי ביצוע מתקדמים נמצאות טורבינות נוספות שתגדלנה את ייצור החשמל הנקי בכמות של כ-10 עד 13 מיליון קווט"ש לשנה. ייצור החשמל תורם להקטנה בפליטת גזי חממה ולהקטנת זיהום האוויר.
1989 - היתר לחברת נביעות לשאוב ממעיין עין זהב - חברת נביעות טבע הגליל החלה לשאוב מן המעיין מים מינרליים איכותיים בהיתר חברת מקורות, בהסכמת עיריית קריית שמונה וללא תשלום תמלוגים על שימוש במשאבי טבע. חציים של מי המעיין שמשו את מקור מים לתושבים וחציים למעל נסיעות. מי המעיין הוזרמו ישירות למפעל באזור התעשייה הדרומי של קריית שמונה, באמצעות צינור תת-קרקעי לארבעה קווים אוטומטיים הממלאים את המים בבקבוקים ומשנת 1991 גם בכדים. תפיסת מי המעיין ייבשה במשך שנים את נחל עין זהב ועד כדי כך שרק ביום כיפור זרם בנחל זרזיף ומצב פארק הזהב הלך והידרדר. בקיץ 2012 חברת נביעות טבע הגליל עברה לשאוב את מימיה מקידוח של חברת מקורות מקידוח "החולה 7" בשטחי כפר יובל.
1989 - חנוכת מפעל "הקו השלישי לנגב" - מפעל "הקו השלישי לנגב" של "מקורות" מטפל במי הקולחים שבהם טיפלה החברה במפעל השפד"ן (המפעל לטיפול בשפכי גוש דן של "איגודן") טיפול נוסף באמצעות החדרה לקרקע לצורך סינון טבעי, ומשיב אותם לנגב, להשקיית כל סוגי הגידולים החקלאיים ללא הגבלה, בהתאם לדרישות, ללא חשש לבריאות. המפעל החל לפעול במתכונת מצומצמת כבר בשנת 1977. בנובמבר 1989 הוא הופעל במלואו כמערכת משולבת של קווים (הקו הראשי באורך של כ-90 ק"מ ובקוטר 70 אינץ'), תחנות שאיבה ומאגרים. חלק מהמאגרים מיועד לאגימת עודפי המים המושבים במהלך החורף, לצורך הגדלת כמויות המים המסופקות להשקיה בחודשי הקיץ. בשנת ההפעלה ראשונה הוליכה המערכת כ-80 מיליון מ"ק מים מושבים לנגב. כיום מובילה מערכת "הקו השלישי לנגב" כ-130 מיליון מ"ק מים מושבים ללקוחות, תחת מערך ניטור ובקרה נרחב. איכות הקולחים הגבוהה מאפשרת השקיית כל היבולים. את השפכים המטופלים בשפד"ן מחדירה "מקורות" לשדות החדרה בחולות ראשון לציון ויבנה, אל השכבות התת-קרקעיות של אקוויפר החוף לצורך טיפול שלישוני: הקולחים עוברים בקרקע טיפול בתהליכים פיזיקו-כימיים וביולוגיים שמשפרים באופן משמעותי את איכותם. קטע זה של אקוויפר החוף משמש כמקום אחסון עונתי ורב שנתי לכמויות הגדולות של המים המושבים. אופן ניהול המערכת להשבת קולחים מאפשר הפרדה מוחלטת בין הקולחים שהוחדרו למי התהום לבין מי התהום הטבעיים. ההפרדה מושגת על ידי קיום משטר שאיבה באמצעות קידוחים, המבטיחים מפלסים שמונעים מהמים המוחדרים להתערבב עם המים הטבעיים. מערכת "הקו השלישי לנגב" אפשרה הפרדה בין שתי מערכות אספקה: מערכת לאספקת מי שתייה ומערכת לאספקת מי השקיה. לצורך זיהוי ולמניעת בלבול בין מערכות המים השפירים והמים המושבים נקבעו צבעים שונים למתקני המערכות.
על ידי השבת הקולחים להשקיית גידולים חקלאיים "מקורות" משפרת את מאזן משק המים ומאפשרת להפנות למגזר העירוני את המים השפירים אשר סופקו קודם לחקלאות, מאפשרת את הפרחת השממה ואת פיתוח האזור ותורמת לשיפור איכות הסביבה.
1994 - "הקו הרביעי לירושלים" - לצורך התחברות למערכת המים הארצית הוקמה מערכת מים נוספת לירושלים כגיבוי למערכות הקיימות - "הקו הרביעי לירושלים". אורך הקו כ-38 ק"מ, והוא תגבר ושיפר את אמינות אספקת המים לעיר הבירה. לאורכו הוקמו 4 תחנות שאיבה (דניאל, לטרון, הלר ושואבה) ו-4 בריכות מים בעלות כושר קיבול של כ-5,500 מ"ק כל אחת. ב"קו הרביעי" נעשה לראשונה שימוש נרחב במערכות ממוחשבות של תפעול, שליטה ובקרה מרכזיים.
1995 - אספקת מים לממלכת ירדן - במסגרת הסכם השלום שנחתם באוקטובר 1994 בין מדינת ישראל לבין ממלכת ירדן, נכלל נספח מיוחד העוסק בקשרי המים שבין שתי המדינות ובסוגיות אספקת המים. על פי ההסכם סיפקה מדינת ישראל לממלכת ירדן ממעלה סכר דגניה כמות שנתית של 30 מיליון מ"ק, כש-20 מיליון מ"ק נחשבים כ"מים ירדניים": ממלכת ירדן מעבירה אותם לישראל מנהר הירמוך לאיגום בכנרת בחורף, וישראל מחזירה אותם לממלכת הירדנית בקיץ. בשנת 1997 הסכימה מדינת ישראל להוסיף לכמות השנתית המסופקת עוד 25 מיליון מ"ק מים. כיום עומדת הכמות השנתית הכוללת המועברת לממלכת ירדן מ"מקורות" על 50 מיליוני מ"ק. בהתאם להחלטת ממשלה, נערכה "מקורות" להגדלת כמות המים השנתית המסופקת לירדן ב-50%, כלומר ליעד אספקה של 75 מיליון מטר קוב בשנה. ההיערכות כוללת הנחת קו מים חדש בין תחנת דגניה לברֵכת בית זרע שמדרום לכנרת.
משה איכילוב
משה איכילוב (י"ח באב תרס"ג, 11 באוגוסט 1903 – כ"א בחשוון תשי"ח, 15 בנובמבר 1957) היה עסקן ופעיל ציבור בארץ ישראל.
מקורות
פרויקטים בשנות ה-80 וה-90
1995 - אספקת מים לרשות הפלסטינית - "מקורות" מספקת מים לרשות הפלסטינית, בהתאם ל"הסכם המים" שנחתם בוושינגטון ב-1995. ישראל התחייבה לכ-30 מיליון מטר קוב מים לשנה. לאורך השנים גדלו כמויות המים שסיפקה ישראל באמצעות חברת "מקורות", מעבר לכמות שסוכמה. בשנים האחרונות מספקת "מקורות" למעלה מ-52 מיליון מטר קוב מים בשנה לרשות הפלסטינית (בשטחי יהודה ושומרון) ו-5 מיליון מטר קוב מים נוספים בשנה לרצועת עזה - כמעט פי שניים מהכמות שעליה סוכם. מים אלו מוזרמים מהמערכת הארצית של ישראל ואיכותם היא מהגבוהות בעולם, בהתאם לסטנדרטים הבין-לאומיים.
1997 - פריצת דרך בהתפלת מי ים אילת
משה איכילוב
ביוגרפיה
בימי מלחמת העולם הראשונה החל לעזור לאביו בעבודתו, ובקיץ תרע"ח היה מהבודדים שהורשו להישאר כדי לפקח על משקי האיכרים לאחר שהבריטים הכריזו על פינוי תושבי פתח תקווה בגלל קרבת האזור לחזית.
מקורות
התפלת מים
בשנת 1997 חנכה "מקורות" את מפעל התפלת מי ים בשיטת "אוסמוזה הפוכה" - סבחה ג'. על פי גישה זו מתפיל המפעל תמהיל של מי ים ורכז הנפלט ממתקני ההתפלה של המים המליחים, ובכך מבטיח עלות נמוכה של תהליך ההתפלה בהשוואה למתקנים בעלי גודל דומה בעולם. מתקן סבחה ג' סיפק בשנה הראשונה להפעלתו 8,000 מ"ק מים מותפלים ליממה. בשנת 1998 הוגדל המתקן לתפוקה של 10,000 מ"ק מים מותפלים ליממה. טכנולוגיית ההתפלה "האוסמוזה ההפוכה" יושמה לראשונה בארצות הברית בראשית שנות ה-70. בשנת 1978 הופעל מפעל התפלה ראשון בשיטה זו, שהתפיל מים מליחים שמקורם בקידוחים -סבחה א'. בשנת 1992,נבנה מתקן התפלה נוסף בשיטה זו - סבחה ב'. יכולת הייצור של שני מתקני הסבחה הגיעה ל-36,000 מ"ק מים ביום. לנוכח העובדה שתפוקת מי הקידוחים מוגבלת, נוצר צורך בהפקת מים ממקור נוסף שיספק את צריכת המים באזור. המשאבים הופנו כאמור לעבר התפלת מי ים סוף. באמצעות שלושת מתקני ההתפלה מספקת כיום "מקורות" את מלוא צריכת המים באילת, באיכות טובה, באמינות מרבית ובזמינות גבוהה, ומאפשרים את קיום התיירות המשגשגת בעיר.
משה איכילוב
ביוגרפיה
היה ממייסדי אגודת מגדלי הטבק בארץ ישראל ומנהל בתי האריזה המרוכזים.
מקורות
התפלת מים
2004– אספקת מים מותפלים ממתקן נווה זוהר לאזור ים המלח - "מקורות" הקימה את המתקן להתפלת מים מליחים בצד הצפון מערבי של אזור התעשייה נווה זוהר, כדי לספק מים מותפלים לתושבים באזור ולבתי המלון שלאורך חוף ים המלח. אזור נווה זוהר אינו מקבל מים מהמערכת הארצית אלא מקידוחים מליחים באזור. המים לצורכי שתייה סופקו באמצעות מתקני התפלה קטנים שהותקנו ביישובים ובבתי המלון. המתקן בנווה זוהר נותן מענה לכל הצרכים - הן לחקלאות והן לתיירות. מי הגלם למתקן מקורם בקידוחי תמר, הנקנים ממפעלי ים המלח ומסופקים למתקן באמצעות תחנות שאיבה ומים מקידוחי נחל זוהר של חברת "מקורות". המתקן אוטומטי לחלוטין ומפוקח מחדר הבקרה של חברת "מקורות" בבאר-שבע. מי הגלם להתפלה הם מים מליחים חמים במיוחד – 42 מעלות - המופקים מקידוחים, הסמוכים למתקן ההתפלה. המתקן מתפיל את מי הגלם בשיטת האוסמוזה ההפוכה והמים השפירים המתקבלים לאחר תהליך ההתפלה הם באיכות מעולה. לפני אספקתם עוברים המים תהליך של הכלרה והפלרה.
2004 - הפחתת תכולת בורון במי ים סבחה ג' ורישום פטנט - לצורך שיפור איכות המים המותפלים ולהפחתת תכולת הבורון (יסוד כימי) בהם, שדרגה "מקורות" בשנת 2004 את תהליך ההתפלה במתקן סבחה ג' שבאילת. התהליך המשודרג כולל הוספת אמצעים לסילוק בורון מהמוצר על ידי מערכות משולבות מתקדמות. בשנת 2011 רשמה "מקורות" לראשונה פטנט על שמה-פטנט לסילוק הבורון -ובכך הפכה לבעלת הקניין הרוחני על המידע המקצועי הקשור בתהליך. ל"מקורות" פטנטים רשומים נוספים.
משה איכילוב
ביוגרפיה
בנוסף היה ממארגני הקואופרציה של הפרדסנות, חבר מועצת "החקלאי" בפתח תקווה וממייסדי "פרדס סינדיקט", פעיל ב"מכבי" מנעוריו, וזכה בפרסומים רבים, היה חבר הנהלת "מכבי" אבשלום וחבר מרכז "המכבי" הארצי. ממייסדי בני בנימין וחבר ההנהלה הארצית. ממייסדי מפעלי ההתיישבות בכפר אהרון, הרצליה ואבן יהודה. חבר המרכז וההנהלה של תקופת האיכרים, יו"ר ועדת הארגון שלה ומנהל "עמיר". מ-1919 חבר ועד המושבה פתח תקווה, ומ-1927 סגן ראש עיריית פתח תקווה. חבר משלחת האיכרים לקונגרס הציוני. אחרי קום המדינה הצטרף לתנועת החרות. ב-1951 עבר לגור בתל אביב ונבחר למועצת העיר כנציג תנועת החרות. ב-1953 נבחר לסגן ראש העיר, כאחראי על שירותי הבריאות העירוניים, במחלקת הדרכים והמדידות וכראש מינהל יפו.
מקורות
התפלת מים
2004 - הקמת מרכז היזמויות הטכנולוגיות WaTech– לנוכח האתגרים הצפויים במשק המים ייסדה ומפעילה החברה את WaTech® - המרכז ליזמות טכנולוגית ולשיתופי פעולה. WaTech® מהווה פלטפורמה לשיתופי פעולה בין קבוצת "מקורות" לבין חברות הזנק, יזמים, אקדמיה ומשקיעים בתחום טכנולוגיות המים בישראל ומחוצה לה. המרכז משמש קרקע לניסויי אלפא ובטא ברמה גלובלית, מספק ניתוח ותמיכה טכנולוגית ומסייע ביצירת שותפויות אסטרטגיות ברחבי העולם.
משה איכילוב
נציגם של החקלאים והאיכרים
משה נמנה עם מייסדי "האיכר הצעיר" ו"בני בנימין". בהנהלתם היה פעיל עד לימי המחלוקת ב"בני בנימין", שאז עבר לפעילות בתנועת האיכרים. מיד עם גמר המלחמה, נוסד הארגון "האיכר הצעיר" בראשותו של ברוך בן עזר מפ"ת. היה זה עם ראשית התארגנות היישוב לאחר הכיבוש הבריטי, שנראה אז ככיבוש משחרר ומביא לגאולה. הייתה זו גם תקופה קצרה לאחר המאבק הקשה, כאשר כמה חוגים ביישוב, ובייחוד חוגי השמאל, גילו התנגדות לפעולת אנשי "נילי". כבר עם יסוד ועד הצירים הראשון והתחלת ההתארגנות של היישוב, החלו ההפליות נגד המושבות, ראשיהן ובניהן. לכן, התארגנה קבוצה בשם "האיכר הצעיר", שלקחו בה חלק בני האיכרים והמושבות. שנה לאחר מכן נוצרה "בני בנימין" בראשותו של אלכסנדר אהרונסון, ועם יסודה נתבטל "האיכר הצעיר". הסיסמה של "בני בנימין" הייתה לשמור על הקיים ולבנות את החרב. משה נבחר מיד להנהלה הארצית של "בני בנימין" ונמנה עם פעיליה המרכזיים. "בני בנימין" דאגו אז לשמירה על בני המושבות, לפתוח חייהם הביטחוניים והציבוריים, להגברת השפעתם על חיי היישוב ולפעולות התיישבותיות חדשות. לאחר מכן עברו "בני בנימין" לפעולות התיישבות, שהביאו בעקבותיהן את יסוד נתניה, הרצליה, אבן יהודה וכפר אהרון. חלוקת הקרקעות בין המתיישבים ובין חלק מחברי ההנהלה לא נראתה בעיני משה, והוא יצא במערכה פנימית לחלוקה יותר צודקת, להסדרה יותר ציבורית של הקרקעות שנרכשו. מערכה זו גרמה לו להתרחק מהנהלת "בני בנימין" ומוסדותיה. פעילותו של משה בהתנהגות האיכרים התחילה מוועידת היסוד שלה ב-1920 בפ"ת ונמשכה עד יומו האחרון. הוא היה חבר מוסדותיה העליונים מהיום הראשון. פעילותו השתרעה על כל פני ההתאחדות. משה היה בין מייסדי בנק האכרים. הוא שיזם את יצירת "עמיר ביעף", המוסד המשווק של תנועת האיכרים.
בהגנה ובשמירה
לאחר מאורעות 1921 הסכימו השלטונות הבריטיים לתת עשרה רובים צבאיים, בתנאי שעשרה צעירים יתחייבו לשמור אמונים ולהשתמש בנשק רק לצורך של הגנה מפני התנפלות. משה נמנה עם אותם עשרה, ומאחר שלא הייתה אפשרות שרק עשרה אלה יעשו בשמירה יום ולילה במשך שנים, היה צורך בחיפוי על כל נושאי הנשק "הבלתי ליגליים". לאחר מכן, גם כשנמנה עם העסקנים, המפקדים והצמרת, לא ויתר על חובת הטוראים, ובהתאם לתורנות היה יוצא תמיד בלילות לשמירה בגבולות. במאורעות 1936–1939, עם תחילת מלחמת העולם השנייה, היישוב היהודי נכנס לתקופה קשה מאוד. מטעם הוועד הלאומי פנו לתנועת האיכרים וביקשו לשגר נציג לוועד הלאומי, בהתחשב במצב החירום. פה אחד נתבקש משה להיות בא-כוחה של התנועה בהנהלת הוועד הלאומי.
מתוך החיפושים לענפי משק חקלאיים חדשים, החלו גם ניסיונות בטבק. במשך שנה שנתיים הגיעו העוסקים בכך לכלל הכנסות המניחות את הדעת, ואז התחילו לגדל בכמות מסחרית. כמויות עצומות של טבק הורידו את המחירים עד למטה מהמינימום וכל החקלאים שעסקו בכך הפסידו כספים רבים. היה צריך לעשות פעולה מיידית לשם אריזת הטבק והחסנתו לעוד מספר שנים. משה נמנה עם יוזמי ארגון מגדלי הטבק שהקימו את בית אריזה גדול מרכזי בפ"ת, ומשה קיבל עליו לנהל את האריזה. מפעל זה הציל את רוב מגדלי הטבק מכיליון חרוץ. הטבק נשמר ונארז.
במערכה להבראת הפרדסנות
בשני שלבים נקט משה שותפות פעילה ומרכזית בהסדרים הקואופרטיבים של הפרדסנות בארץ. הראשון היה בקנה מידה מקומי והשני בקנה מידה ארצי. משה נמנה עם קבוצת פרדסני פ"ת שארגנה את הקואופרטיב המקומי הראשון – "החקלאי". רק כקואופרטיב מקומי היה זה הראשון, משום שקדם לו בהרבה "פרדס", אשר היה קואופרטיב ארצי. אנשי "החקלאי" לא רצו שותפים ממושבות אחרות. על ידי הסבר ושכנוע גדל והלך מספר החברים בקואופרטיב, וכך אורגן השיווק בדרך הציבורית המסודרת. ההעברה משיטת מכירה לסוחרים ערבים עזרה ישירות ובמידה מרובה, להגברת העבודה העברית ודחיקת העבודה הערבית. מאז היווסדו של הקואופרטיב ועד יומו האחרון, כאשר חוסל על ידי הבנק הלאומי בימי משבר הפרדסנות, נמנה משה על מוסדו העליון של הקואופרטיב. הפעולה השנייה בקנה מידה ארצי, הייתה המערכה ליסוד וארגון "פרדס סינדיקט". בשנים 1937–1938 במקום לקיים עבודה משותפת ומתואמת כדי לעמוד בשוק המחירים מחוץ לארץ ישראל, נהגו הקואופרטיבים מדינית הפוכה. הם התחרו ביניהם מחוץ לישראל, ועל ידי כך סייעו לירידת המחירים. הפרדסנים הרגישו במה שהולך להיות, והתעוררה יוזמה שמשה עמד במרכזה, לפעול פעולת תיאום מוחלט וארגון המכירה בחול. ואז עלתה הצעה של מוסד גג, שקראו לו אחר כך "פרדס סינדיקט". שמות הגורמים המשווקים היהודיים הגדולים שהיו אז. זה דרש הרבה פעולות להשגת האחוד. לבסוף אחת האסיפות מני רבות הביאה לחתימת הסכם בראשי תיבות של "פרדס סינדיקט" ומשה נמנה עם חותמי הסכם זה. רק בשנת 1946 לאחר מלחמת העולם, התחילה למלא את תפקידה, אך היא מצאה פרדסנות הרוסה ונטושה, באשר רבים מהפרדסנים לא עצרו כוח לעמוד שנים כוח רבות בחוסר פדיון. לאחר מלחמות עולם ובראשית מדינת ישראל היה צורך לקבל הלוואות לשיקום הפרדסנים, ובעיקר למניעת נישולם של הפרדסנים מרכושם, כאשר לא יכלו לעמוד בתשלומי החובות. לכן נקראו כנסים ארציים ובימי מדינת ישראל כנסים יהודיים בלבד. בכנסים משותפים עם הערבים הקריאה הייתה תביעה מאוחדת להציל את הענף העיקרי של הארץ מכל הגדרות פוליטיות, והתביעה מבוססת על חשיבות הענף ועל גורלו המר של בעליו.
ב-1937 השתתף משה במשלחת מיוחדת של תנועת האיכרים בקונגרס הציוני ה-20, בציריך. היה זה בתוך שנות המאורעות ומחוגי מנהלת ההסתדרות הציונית והסוכנות ביקשו להשתתף בקונגרס ולו במשלחת בלבד. המשלחת קיימה דיונים רציניים עם מנהיגי הציונות והשתתפו בדיוני הוועדות השונות. כאשר דיונים אלה נסבו על הבעיות המיוחדות של המשק הפרטי, על החזית היישובית מול התנכלות הערבים ועל היחסים הפנימיים ביישוב. בשטח המוניציפלי פעל משה עשרות שנים. עוד לפני קום המועצה המקומית בפ"ת, היה חבר במועצת המושבה, כנבחר מרשימת הצעירים של "האיכר הצעיר" ו"בני בנימין". עם קום המועצה המקומית הראשונה ב-1920. נבחר כחבר המועצה המקומית עוד ברשימת "בני בנימין" ורק בבחירות למועצה המקומית השנייה, היה מועמדה של רשימת הסתדרות החקלאים. בבחירות שהתקיימו ב-1939 נבחר ברשימה האזרחית המשותפת של החקלאים והחוגים האזרחים האחרים במקום. אלה היו הבחירות האחרונות בימי שלטון המנדט. בבחירות ב-1950 שהתקיימו בכל רחבי הארץ, כבר הפנה עצמו משה לפעולה מוניציפלית בתחום עיריית ת"א. זה היה לאחר שהצטרף לתנועת "החרות". במשך 35 שנה כיהן ברציפות בשלטון המוניציפלי – חבר הנהלת עירייה וסגן ראש עירייה. בתקופה זו נמנה עם מייסדי חבר המועצות, ושנים רבות היה מפעיליה.
בימי נערותו היה חבר המכבי. כאשר חדל לעסוק בספורט, נמנה עם מייסדיה ומנהליה של החברה למען, "מכבי אבשלום" עד יומו האחרון. הוא היה גם חבר בוועד המכבי, ונשא לא פעם באחריות ניהול ענייני האגודה. הוא גם נמנה עם מארגני כנסי מכבי במושבות. כאשר יסד ביחד עם חבריו את החברה למען מכבי אבשלום, רכש מוסד זה את המגרש הידוע כיום "מכבי אבשלום", סייע בפיתוח המגרש ושכלול מתקניו הספורטיביים.
יומיים בשבוע הקדיש ליפו , על פי סדר עבודתו שחילק בין מחלקות העירייה השונות. כאיש המציאות הבין איכילוב שיפו היא עיר היסטורית שעתידה למשוך תיירים ומבקרים. הוא החליט להקים מוזיאון ארכאולוגי לעתיקות יפו. הוא החל בהקמת ספריה עירונית מודרנית, מגרשי משחקים וגנים וכלה בהרחבת חוף הרחצה על ידי ייבוש שטח מהים.
משפחתו
אחיו היה חבר הכנסת לשעבר עזרא איכילוב. הוא נשא לאישה את חנה לבית זינגר לשניים נולד הבן, יהושע איכילוב, הנשוי לפרופ' אורית איכילוב. נכדו ארז נישא לסופרת יעל איכילוב, אחותו הצעירה של יואב גלנט. נכדתו תמר איכילוב עורכת תוכן ראשית בתוכניות טלוויזיה.
מותו
משה איכילוב מת ב-15 בנובמבר 1957 ונקבר בבית הקברות טרומפלדור.
הנצחתו
על שמו קרוי בית החולים איכילוב.
מקורות
התפלת מים
2006 - הסמכת מעבדות "מקורות" על ידי הרשות הלאומית - מעבדות "מקורות" הוסמכו כ"מעבדות מוכרות" על ידי הרשות הלאומית להסמכת מעבדות, בהתאם לתקנים בין-לאומיים מוכרים ומקובלים. את ההכרה העניק משרד הבריאות לאחר בדיקת המעבדות ונוהלי עבודתן. תהליך הסמכת המעבדות נועד לתת תוקף לאיכות הגבוהה של ביצוע בדיקות המים והשפכים שמבצעת "מקורות" בשש מעבדותיה. מדי שנה נערכות במעבדות כ-260,000 בדיקות מים וכ-71,000 דגימות מים מהשטח.
2007 – הקמת חברת הבת "מקורות פיתוח וייזום" - במסגרת תהליך של ייעול ורה-ארגון הפכה "מקורות" לקבוצת חברות. בראש הקבוצה עומדת חברת "מקורות מים" (שעוסק באספקת מים) ותחתיה פועלות שתי חברות בנות:
"מקורות פיתוח וייזום" היא הזרוע העסקית הבין-לאומית של הקבוצה, אשר יוזמת ומקדמת פרויקטים בתחום המים בישראל ובעולם. החברה, הפעילה בעשרות מדינות, מספקת שירותי ייעוץ, תכנון, בדיקות היתכנות, ניהול פרויקטים, בנייה, תפעול ותחזוקה של מתקנים, הטמעת טכנולוגיות לצורך התייעלות תפעולית, ניהול והפעלה של מתקני טיפול בשפכים, הפעלת מתקני טיפול במים, מערכות מים מוניציפליות, ביטחון מים ועוד. "מקורות פיתוח וייזום" מקדמת פעילות עסקית בקפריסין, אזרבייג'ן, במרכז, מזרח ומערב אירופה, באפריקה, באמריקה הלטינית ובמזרח אסיה.
"מקורות פיתוח וייזום" הייתה אחראית לתכנון, להקמה ולתפעול של מתקן ההתפלה אשדוד, להפקה של 100 מיליון מ"ק בשנה - מהגדולים מסוגו בעולם. המתקן מעולם לא הצליח לספק את כמות המים המותפלים שנדרשה לפי החוזה, ובעקבות קריסה של המודל הפיננסי של מקורות הכריזה המדינה על מחיקת 400 מיליון ש"ח מהחוב של מקורות. תביעות החוב והבוררויות נגד מקורות הגיעו לסכום של כ-1.25 מיליארד שקל. בעקבות ההפסדים הגישה מקורות תביעה של 705 מיליון ש"ח נגד שותפות מנרב-סדיט שהקימה אותו. ביוני 2019 פרסמה מקורות מכרז למכירת המתקן, אחרי נזק כספי שמוערך בכ-600 מיליון שקלים באוקטובר 2021 התפרסם כי חברות ג'נרישן קפיטל ושפיר תרכושנה את המתקן שהוקם בהשקעה של 1.5 מיליארד ש"ח, תמורת 900 מיליון ש"ח.
2007 – יער "מקורות" -כחלק מחגיגות 70 שנה להיווסדה של חברת המים הלאומית, "מקורות", חנכה החברה יער שיתפרס על שטח של כ-70 דונם בחבל אשכול. זאת מתוך ראיית החשיבות הרבה של סביבה ירוקה בנגב וכל רחבי הארץ. "מקורות" הפכה את הנטיעות ביער למסורת של עובדי החברה במטרה להפוך את מקום לאתר תיירות הכולל גנים עם עצי פרי, עצי יער ממינים מדבריים, שבילים, דרכים וחניה, ובהמשך - גם מתקני שעשועים לילדים ואזור פיקניק להנאת ציבור המבקרים. "מקורות" רואה ערך חשוב ומרכזי בהשקעה באיכות הסביבה באמצעות סיוע בפיתוח טכנולוגיות מים, טיפול ברכיבים ביולוגיים וכימיים ידידותיים לסביבה, שיקום נחלים, שיקום נופי באזורי פיתוח ושמירה על סביבה ירוקה.
המים המותפלים ב"להט" וב"גרנות" עוברים טיפול בהתאם ל"תקנות בריאות העם" למי שתייה, והאיכות המתקבלת גבוהה מאוד ועומדת בדרישות התקן המחמירות ביותר. המים מופנים למערכת המים הארצית ומשמשים לשתייה ולחקלאות. באמצעות הפרויקט תורמת "מקורות" הן לשימור האוגר התפעולי ומאגרי המים העתידיים של ישראל והן לקידום פיתוח בר קיימא.
2011 – פלטינה פלוס בדירוג "מעלה" - בשנת 2011 זכתה "מקורות" בציון "פלטינה פלוס" בדירוג "מעלה" – הציון הגבוה ביותר לחברות בהתאם לביצועים החברתיים-סביבתיים שלהן בתחום האחריות התאגידית. בשנת 2014 זכתה "מקורות" פעם שנייה ברציפות בציון "פלטינה פלוס"!
2013– מערכת המים החמישית לירושלים - המערכת תספק גם מי ים מותפלים, כחלק מ"המוביל הארצי החדש" ותספק עד כ-420 מיליון מ"ק לשנה.
2013 – חנוכת מתקן להתפלת מי ים בלימסול - במסגרת הפעילות הבין-לאומית של חברת הבת של קבוצת "מקורות" - "מקורות פיתוח וייזום" - זכתה החברה בשנת 2009 במכרז B.O.T בין-לאומי לתכנון, מימון, הקמה ותפעול במשך 20 שנה של מתקן להתפלת מי ים בלימסול שבקפריסין, לאספקת למעלה מ-50,000 מ"ק מים מותפלים ביום. המפעל נחנך באוגוסט 2013.
בנוסף זכתה "מקורות פיתוח וייזום" במכרז בין-לאומי לשדרוג ולתפעול מתקן התפלה בלרנקה, להתפלת 60,000 מ"ק מי ים ביום, ויספק אותם לרשות המים בקפריסין למשך 27 שנים. באמצעות שני מתקני ההתפלה הללו תספק "מקורות" כ-40% מתצרוכת מי השתייה בקפריסין.
2013 – הסכם עם רשות המים במקסיקו - בנובמבר 2013 חתמה קבוצת "מקורות" על הסכם עם רשות המים המקסיקנית CONAGUA, לביצוע תוכנית אסטרטגית לשיקום מי התהום, לטיפול במים ולמניעת זיהומי מים במקסיקו. התוכנית כוללת סקרים והרחבת התכנון והביצוע לפרויקטים בתחום ההתפלה.
2014 – אספקת מעבדות ניידות לאזרבייג'ן - קבוצת "מקורות", באמצעות חברות הבנות "מקורות פיתוח וייזום" ו"שח"מ מקורות ביצוע", סיפקה לאזרבייג'ן מערכת של מעבדות ניידות ורכבי דיגום מצוידים במיטב הציוד המעבדתי הקיים, שבנתה "שח"מ מקורות ביצוע". הפרויקט כלל תכנון, בקרה, בנייה ואבזור של המעבדות והרכבים, הדרכה והשתלמויות "מקורות" בישראל ובאזרבייג'ן, לצורך הכשרת דוגמים וטכנאי מעבדות מים.
2014 – הגנה קתודית - "מקורות" רשמה פטנט נוסף: שיטה ומערכת להגנה קטודית מבוקרת על גופי מתכת שנמצאים בתווך קורוזיבי. הקורוזיה אוכלת את המתכת, וההגנה הקתודית מעכבת את תהליך הקורוזיה. ב"מקורות" משתמשים בשיטה זו כדי להגן על צנרת המים. המערכת תורמת לפחת המים הנמוך ב"מקורות", שעומד על כ-3% בלבד – דבר הנחשב להישג עולמי.
2015-2004 – "המוביל הארצי החדש" - פרויקט הדגל של "מקורות" במאה ה-21 הוא "המוביל הארצי החדש". בעקבות החרפת משבר המים והעלייה בצריכה, מובילה "מקורות" מהפכה במשק המים ומקימה פרויקט לאומי, מתוך ראייה כלל ארצית וחשיבה לעתיד, למען הדור הנוכחי והדורות הבאים. הרעיון העומד מאחורי פרויקט זה הוא ראיית ההתפלה כפתרון מרכזי להגדלת כמות המים השפירים. "המוביל הארצי החדש" הוא האמצעי ליישום פתרון זה. במסגרת הפרויקט מחבר "המוביל הארצי החדש" למערכת אספקת המים הארצית את המתקנים להתפלת מי ים: חדרה, פלמחים, שורק, אשקלון והמתקן באשדוד, שמקימה קבוצת "מקורות" באמצעות חברת הבת "מקורות פיתוח וייזום". הקמת מתקני ההתפלה חייב השינוי של כיוון אספקת המים המסורתי במדינה ואת תוואי עורקי המים הראשיים. השינוי מתבטא בכל שרשרת אספקת המים וכולל בניית תשתיות מורכבות ושילוב טכנולוגיות חדשניות. המערכת המהפכנית מאפשרת ניהול אופטימלי משולב של מקורות המים הטבעיים והמים המותפלים, בצד התייעלות בתחום האנרגיה. עם סיום הפרויקט יהיו 75% מצריכת מי השתייה מים מותפלים ממתקני ההתפלה החדשים שלאורך רצועת החוף במערב המדינה - חדרה, פלמחים, שורק, אשקלון ואשדוד. את חיבור למערכת המים הארצית ביצעה "מקורות" באמצעות חברת הבת "שח"מ מקורות ביצוע".
במסגרת המיזם ההנדסי המורכב הניחה "מקורות" קווי מים ענקיים בקוטר של כ-2 עד 2.5 מטר, באורך של כ-100 ק"מ, הקימה תחנות, מאגרים תפעוליים מכוסים לצורך הבטחת איכות מים גבוהה לאורך זמן וברֵכות תפעוליות, מהגדולות מסוגן בעולם. החברה חצתה אזורים עתירי תשתיות בשיטות חדשניות תוך שמירה על ערכי הטבע והסביבה. פרויקט אשכול-סומך– מערכת המים השנייה לחיפה ולקריות
בעקבות ההתפתחות האורבנית בחיפה ובקריות, מבצעת "מקורות" פרויקט להנחת מערכת מים שנייה לאזור. המערכת החדשה תחליף את הקו הישן, אשר הונח בין עמק יזרעאל לחיפה, קריות וגליל מערבי בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20. מטרת הקו הייתה להעביר מים ממעיינות הגליל המערבי (מאזור כברי, געתון והסביבה) לכוון העמקים, כדי לאפשר הקמת התיישבות וחקלאות בעמק ולפיתוח אזורים אלו. במהלך השנים, ועם פיתוח מקורות מים חדשים באזור העמקים שינה קו הבטון את ייעודו ומשנות ה-60 החל לספק מים מ"המוביל הארצי" לכיוון לכוון חיפה והגליל המערבי.
פרויקט אשכול-סומך כולל הקמת מאגר מי שתייה, מהגדולים בארץ (בנפח 215 אלף מ"ק). מאחר שתוואי הקו החדש עובר ברובו בשטחים בעלי רגישות נופית גבוהה - לאורך נחל ציפורי, בקרבת מעיינות פעילים ובסמיכות לאתרים ארכאולוגים - פועלת "מקורות" למזעור הפגיעה בערכי טבע אלו. הפרויקט מתבצע תוך השקעת מחשבה רבה בתכנון ובאופן העבודה, כמו גם מאמצים ומשאבים בשמירה על חפירות ארכאולוגיות ועל הסביבה. לשם כך כולל הפרויקט מנהרה באורך 450 מטר ושיקום נופי.
המערכת החדשה תגדיל את אמינות אספקת המים בשגרה ובחירום, תאפשר פיתוח והרחבת יישובים, ותיתן מענה לצריכת המים באזור לשנים רבות. בנוסף היא תאפשר בעתיד להעביר את עודפי המים ממתקן התפלה שיוקם בגליל המערבי, לכיוון "המוביל הארצי".
2014 -חיבור הערבה הצפונית והתיכונה למערכת המים הארצית– פרויקט "צפית סדום"
אזור הערבה אינו מחובר למערכת המים הארצית. אספקת המים לצריכה הביתית ולחקלאות נעשית באמצעות מקור מים אחד - קידוחים מליחים מקומיים, שרמת מליחותם גבוהה. עד שנת 1990 שימשו מים אלה לכל צורכי הבית והחקלאות, פרט לשתייה ולבישול. כדי לאפשר אספקת מים באיכות מי שתייה, הקימה "מקורות" בכל אחד מהיישובים מתקן התפלה ששימש לצורכי התפלת מים לשתייה בלבד, וחובר לברז אחד בכלבית. בשנים האחרונות ביצעה "מקורות" פרויקט לתגבור המים לפריפריה. במסגרת הפרויקט הקימה החברה מתקני התפלה חדישים להתפלת מים מליחים ליישובים בערבה, לכל צורכי הבית. המתקנים, שהם מהמתקדמים מסוגם, פועלים באופן אוטומטי, ללא מגע אדם, ומחוברים למרכז הבקרה של החברה באילת. פרויקט תגבור המים כולל גם הפרדת רשתות לסוגי המים השונים.
לאחרונה מקדמת "מקורות" פרויקט הנדסי מורכב בעל משמעויות חשובות מאוד בהיבטי אספקת המים לאזור - חיבור הערבה הצפונית והערבה התיכונה למערכת המים הארצית. זאת לנוכח הגידול באוכלוסייה ומתן מענה לצורכי המים באזור לעשרות השנים הבאות. הערבה לא תישען עוד על מקור מים אחד– קידוחים מקומיים -אלא כמו רוב אזורי הארץ תיהנה מתגבור אספקת המים האמינה והאיכותית מהמערכת הארצית. החיבור יאפשר להמשיך ולפתח באופן מואץ את הערבה, להגדיל את היקפי ההתיישבות, החקלאות המשגשגת ומיזמי תיירות.
חברה-בת
שח"מ מקורות ביצוע היא חברה המתמחה בהקמה ובאספקה של תשתיות, מתקנים ומערכות מים, ביוב וקולחין. החברה החלה את פעילותה בשנת 1961 בשם שח"מ -"שירותים חשמליים מכניים". ביולי 2008 עם השלמת שינוי מבני במקורות, שונה שם החברה לשמה הנוכחי.
שועל-מעופף ענק
שועל-מעופף ענק (שם מדעי: Pteropus vampyrus) הוא מין של עטלף ממשפחת עטלפי הפירות החי בדרום-מזרח אסיה והוא אחד ממיני העטלפים הגדולים בעולם.
זהו המין הגדול ביותר של עטלפים לאחר המין עטלף פירות זהוב-כיפה (Acerodon jubatus). אורך גופו מגיע ל-27–32 ס"מ, מוטת כנפיו ל-1.5 מטר ומשקלו מגיע ל-0.65–1.1 ק"ג. הוא בעל פרווה שחורה לרבות בכנפיו והבטן זהובה.
הוא מחבב במיוחד עצי מנגו, בננה, פיקוס ופרי הדוריאן וכן פרחים וצוף. העטלפים מושכים אליהם טורפים כגון עיטים ועיטמים.
חרטומן יערות
חרטומן יערות (שם מדעי: Scolopax rusticola) הוא מין של חרטומן בגודל בינוני מהסוג חרטומן, החי בחלק הממוזג והסובטרופי של אירואסיה, וגם בצפון ובמרכז ישראל.
מאפיינים
חלקו העליון האדום-חום של החרטומן וגרונו ובטנו החומים-צהובים המפוספסים בנויים להסוואה בסביבה מיוערת, ועיניו ממוקמות באמצע צידי ראשו כך שהוא מקבל זווית ראייה של 360 מעלות. הוא מגשש אחר אוכל בעזרת מקורו החום הארוך והרגיש. כיום מוערך שיש כ-14–16 מיליון חרטומנים.
אורכו של חרטומן בוגר הוא כ-33–38 סנטימטרים, כולל מקורו הארוך (שנתן לו את שמו), שאורכו 8 סנטימטרים בקירוב. אורכה של מוטת כנפיו של חרטומן היערות הוא כ-55–65 סנטימטרים. כיפתו של החרטומן שחורה. הכנפיים מעוגלות, והמקור צבוע בוורוד עדין. צבע רגליו נע בין אפור לוורוד בהיר. אצל מין זה יש דו-צורתיות זוויגית מובהקת, והזכר גדול הרבה יותר מהנקבה, אף על פי שקשה לזהות פרט כזכר או נקבה ממבט ראשון.
שמו המדעי של חרטומן היערות ניתן לו על ידי קארולוס ליניאוס, שנחשב לטקסונום הראשון, ב-1758. שם הסוג, skolopax, בא מהמילה "חרטומן" ביוונית, ומהמילים הלטיניות rusticus ("כפרי") ו-colere ("לחיות"). למין זה אין תת-מינים.
כשליש מאוכלוסייתו של החרטומן מתרבה באירופה, ו-90% ממנה מתרבה ברוסיה ופנוסקנדיה.
דולי פרטון
דולי רבקה פרטון-דין (באנגלית: Dolly Rebecca Parton-Dean; נולדה ב-19 בינואר 1946) היא זמרת קאנטרי, מחברת פזמונים, מלחינה, סופרת ושחקנית אמריקנית.
ביוגרפיה
נולדה בשם דולי רבקה פרטון (Dolly Rebecca Parton) בעיירה סבירביל בטנסי שבארצות הברית. בת רביעית לרוברט ולי פרטון, הורים לשנים-עשר ילדים. בראיון טלוויזיוני שנערך בשנת 1989 סיפרה פרטון לג'יי לנו, כי אמה הייתה אחת מתוך עשרה ילדים במשפחתה, ואילו אביה היה אחד מתוך חמישה עשר ילדים במשפחתו. היא תיארה את משפחתה כ"ענייה מרודה" אשר התגוררה בבקתה ישנה, מטה ליפול, בשמורת הרי הסמוקי. הוריה השתייכו לכנסיית "קהל האלוהים" שבקליבלנד, טנסי, השייכת לזרם הנצרות הפנטקוסטלית, שבה מוזיקה מהווה מרכיב מרכזי בחוויה הדתית, וסבה אף היה הכומר בכנסייה זו. פרטון משלבת עד היום בהופעותיה מוזיקת נשמה (אף על פי שהיא טוענת כי אינה משתייכת לכנסייה כלשהי).
מוזיקה
פרטון החלה להופיע כזמרת כבר בילדותה והופיעה בתוכניות רדיו וטלוויזיה בתחנות מקומיות במזרח טנסי. בגיל 12 היא הופיעה בתחנת הטלוויזיה של העיר נוקסוויל בטנסי, ובגיל 13 כבר הקליטה בחברת תקליטים קטנה והופיעה על בימת הגרנד אול אופרי בנשוויל, אולם הופעות ידוע זה עשרות שנים למוזיקת הקאנטרי. עם סיום לימודי התיכון בשנת 1964 עברה להתגורר בנשוויל, לשם הביאה בשירתה רבים מן המאפיינים הייחודיים של המוזיקה העממית במזרח טנסי. הצלחתה הראשונה של פרטון הייתה כפזמונאית, כאשר כתבה להיטים עבור הזמרים הנק ויליאמס הבן וסקיטר דייוויס. היא חתמה על חוזה הקלטות בחברת התקליטים "Monument Records" בסוף שנת 1965, שם היא קודמה כזמרת פופ לבני הנעורים. להיטה היחיד במצעד הפזמונים, בעת שהקליטה בחברה זו, היה "Happy, Happy Birthday Baby" אשר לא הגיע לרשימת 100 הגדולים. שאר שירי הפופ שהקליטה כלל לא נכנסו למצעד.
חברת התקליטים הסכימה כי תבצע תקליט שירי קאנטרי, לאחר שהשיר שחיברה "Put it Off Until Tomorrow", שהוקלט על ידי ביל פיליפס (עם פרטון כזמרת ליווי, מבלי שנזכרה על עטיפת התקליט) הגיע למקום השישי במצעד שירי הקאנטרי בשנת 1966. שיר הקאנטרי הראשון שהקליטה כסינגל היה Dumb Blonde (בלונדינית טיפשה), אותו לא כתבה בעצמה. השיר הגיע למקום ה-24 במצעד שירי הקאנטרי בשנת 1967. באותה שנה הקליטה אף את השיר "Something Fishy" (משהו מסריח) שהגיע למקום ה-17. שני השירים אף הופיעו באלבומה הראשון שנקרא "Hello I'm Dolly", אשר יצא באותה שנה.
בשנת 1967 התבקשה פרטון להצטרף לתוכנית טלוויזיה שבועית שהוקדשה לשירי קאנטרי ואשר שודרה מחוף לחוף בארצות הברית. את התוכנית הנחה פורטר ואגוניר. היא חתמה על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים RCA Victor, שם המשיכה להקליט משך שני עשורים. פרטון וואגוניר פצחו בקריירה מוזיקלית משותפת, כצמד קולי, זאת בנוסף לעבודת כל אחד מהם כזמר עצמאי. השיר הראשון שהקליטו היה גרסת כיסוי לשירו של טום פקסטון "The Last thing on My Mind". השיר הגיע לעשרת הגדולים במצעד שירי הקאנטרי בארצות הברית בסוף 1967. היה זה הראשון, בשורה של למעלה מ-12 שירים, שהקליטו ואשר נכנסו למצעד להיטי הקאנטרי בשנים הבאות.
פרטון היא פזמונאית מצליחה מאוד. בתחילת דרכה כתבה שירים עם מרכיבים בולטים של מוזיקה עממית, מורשתה מימי ילדותה במזרח טנסי. שיריה "Coat of Many Colors" ו"ג'ולין" הפכו לשירים קלאסיים במוזיקת הקאנטרי, כמו גם מספר שירים אחרים. כמלחינה, פרטון נחשבת לאחת המוכשרות בתחום מוזיקת הקאנטרי. רבים מן השירים שהלחינה מבוססים על סיפורי ילדותה. דולי פרטון הוציאה תחת עטה כמעט 600 שירים המוגנים כיצירותיה ועל השמעתם היא מקבלת תמלוגים.
משך שבע שנים היא המשיכה להופיע בתוכניתו של ואגוניר, לשיר ולהקליט עמו בצמד, אחר כך עזבה ושרה מאז לבדה. בשנת 1974 הגיע להיטה "I Will Always Love You" ("תמיד אוהב אותך") לראש מצעד הפזמונים האמריקאי. אלביס פרסלי הביע עניין בהקלטת גרסת כיסוי לשיר זה, אולם מנהלו הציב כתנאי כי פרטון תוותר על מחצית זכויותיה בשיר. לכך פרטון סירבה, החלטה שהניבה מיליוני דולרים רבים בתמלוגים, במהלך השנים. ויטני יוסטון הקליטה את השיר שנים אחר כך.
שינוי דרך
על אף שבתחילת דרכה רבים ראו בפרטון זמרת בסגנון הקאנטרי, בהמשך דרכה היא זכתה להצלחה גדולה יותר כזמרת פופ וכשחקנית. אלבומה "Here You Come Again", משנת 1977, היה הראשון מבין אלבומיה שנמכר ביותר ממיליון עותקים ושיר הנושא הפך לסינגל הראשון שלה שנכנס לעשרת הגדולים במצעדי הפופ. רבים מתקליטי הסינגל הבאים שלה נכנסו למצעדי הפופ והקאנטרי גם יחד.
בשנת 1987 היא הוציאה יחד עם אמילו האריס ולינדה רונסטאדט את האלבום "Trio" עליו עמלו משך עשור שנים ואשר זכה לביקורות מהללות (בשנת 1999 פרסם שיתוף פעולה נוסף בין השלוש בשם "Trio II"). בשנת 1993 היא חברה לשתי זמרות בולטות אחרות בתחום מוזיקת הקאנטרי, לורטה לין ותמי ווינט, ויחד הקליטו אלבום בשם "Honky Tonk Angels".
בשנת 1987, לאחר 20 שנה בחברת התקליטים RCA, פרטון חתמה בחברת Columbia Records, שם המשיכה הצלחתה. באמצע שנות התשעים חלה ירידה בהשמעת שיריה בתחנות הרדיו המשדרות מוזיקת קאנטרי. היא הקליטה סדרת אלבומים בסגנון הבלוגראס שזכו לביקורות נלהבות. ראשון יצא "The Grass is Blue" בשנת 1999, אחריו, "Little Sparrow" בשנת 2001. שני האלבומים זכו בפרס גראמי. אלבומה "Halos and Horns" משנת 2002 כלל גרסת בלוגראס לשיר הקלאסי של להקת לד זפלין "Stairway to Heaven" ("גרם מדרגות לגן עדן").
בשנת 2005 הוציאה פרטון את האלבום "Those Were The Days", המכיל את גרסתה ללהיטי הרוק העממי מסוף שנות ה-60 ומתחילת שנות ה-70. בתקליטור נכללו להיטים כמו "Imagine" של ג'ון לנון, "Where Do The Children Play" של קט סטיבנס, שירו של טומי ג'יימס "Crimson & Clover", ושיר העם הקלאסי "Where Have All The Flowers Gone".
בתוכנית רדיו ששודרה 29 באוקטובר 2005 פורסם כי פרטון כותבת שירים למחזמר שעתיד לעלות בברודוויי.
משחק
במהלך אמצע שנות השבעים בקשה פרטון להגדיל את קהל צופיה, לכן החלה תוכנית אירוח טלוויזיונית חדשה בכיכובה. על אף שזכתה לאחוזי צפייה נאים, התוכנית שודרה במשך עונה אחת בלבד. בסוף העונה ביקשה פרטון לסיים את החוזה כיוון שטענה כי ההופעות הרבות גורמות לה נזק למיתרי הקול.
בשנת 1980 החליטה ג'יין פונדה שפרטון הייתה המועמדת האידיאלית לסרטה "9 עד 5". פרטון זכתה לשבחים על הופעתה בסרט והייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב. שיר הנושא בסרט, שאותו כתבה, הפך לאחד מלהיטיה הגדולים והיה למועמד לפרס אוסקר בקטגוריית "השיר המקורי הטוב ביותר". השיר גם היה מועמד לפרס גלובוס הזהב וזכה בשני פרסי גראמי. השיר הגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים ולמקום ה-78 ברשימת השירים הגדולים בסרטים במשך מאה שנה.
פרטון הופיעה בסרטים נוספים, ביניהם: "בית הזונות הקטן הטוב ביותר בטקסס" בשנת 1982. עבור משחקה בסרט זה קיבלה מועמדות נוספות לפרס גלובוס הזהב. בסרט זה ביצעה פעם נוספת את שירה "I Will Always Love You", גם ביצוע מחודש זה נכנס למצעד הפזמונים. היא הופיעה גם בסרט - "מגנוליות מפלדה". הסרט האחרון שבו הופיעה בתפקיד בימתי היה "Straight Talk" משנת 1992, לצדו של ג'יימס וודס.
פרטון אף הופיעה בקולה בסרטים מצוירים. בסדרה "אלווין והצ'יפמאנקס" הופיעה בפרק אחד בשנת 1987 וכן בסדרה "אוטובוס הקסמים" בשנת 1994. היא הופיעה אף בסדרות טלוויזיה רבות, בדרך כלל בתפקידים קטנים בהם גילמה את עצמה.
בשנת 2019 כיכבה פרטון בתפקיד ראשי בסדרה מבית נטפליקס, המבוססת על שיריה וחייה - "מיתרי הלב" (Heart Strings). העונה הראשונה כללה שמונה פרקים, והפרק הראשון נקרא ג'ולין, על שם אחד משיריה המפורסמים והמוצלחים ביותר של פרטון.
עסקים
פרטון השקיעה חלק נכבד מהונה בעסקים שקמו במחוז מולדתה במזרח טנסי, באופן מיוחד בעיירה Pigeon Forge, שם הקימה פארק שעשועים שנקרא דוליווד. האזור הפך למוקד תיירותי בולט באזור, המושך אליו תיירים מכל אזור דרום מזרח ארצות הברית ומרכזה. השקעותיה של פרטון באזור הרי האפלצ'ים יצרו מקומות עבודה והביאו שגשוג כלכלי לאזור זה אשר סבל שנים ארוכות משפל כלכלי. בבעלות פרטון גם חברת הפקות לסרטים וטלוויזיה בשם Sandollar Productions. החברה מפיקה סדרות טלוויזיה לרשת פוקס.
הופעות חיות
פרטון הופיעה בהופעות חיות רבות מאז סוף שנות השישים. מאז תחילת שנות התשעים פרטון מופיעה בסופשבוע בודד בשנה בדוליווד, פארק השעשועים שהקימה. ההכנסות מהופעה זו נתרמות לקרן דוליווד אותה הקימה. בשנת 2002, לאחר היעדרות של כעשור ממסעי הופעות, פרטון החליטה לצאת ולהופיע בשמונה-עשרה ערים, כדי לקדם את צאת אלבומה "Halos & Horns". הכרטיסים להופעותיה, שנערכו במועדונים קטנים בארצות הברית ובאירופה, נמכרו כולם.
בשנת 2004 החליטה פרטון לצאת לסבב הופעות נוסף בשלושים ושש ערים בארצות הברית וקנדה, הפעם באצטדיונים בגודל בינוני. הופעתה, אשר נקראה "Hello I'm Dolly" (כשם אלבומה הראשון משנת 1967), הייתה מורכבת וזוהרת יותר בהשוואה להופעה משנת 2002. פרטון מכרה כמעט 140,000 כרטיסים להופעותיה והמופע דורג העשירי במכירות בין מופעי הקאנטרי בשנת 2004. סבב ההופעות הכניס לה למעלה משישה מיליון דולר. בשנת 2005 יצאה פרטון לסבב הופעות נוסף, בארבעים ערים, בשם "The Vintage Tour" וזאת במסגרת קידום אלבומה החדש "Those were The Days".
הישגים ופרסים
פרטון היא זמרת הקאנטרי שהישגיה הוכרו במספר הרב ביותר מכל זמרת קאנטרי אחרת. לזכותה 25 תקליטי זהב, פלטינה ורב-פלטינה בארצות הברית. 25 משיריה הגיעו למקום הראשון במצעד פזמוני הקאנטרי בארצות הברית, יותר מכל זמרת אחרת. 41 מאלבומיה הגיעו לעשרת הגדולים במצעד. מאה ועשרה משיריה דורגו במצעד הפזמונים לאורך קריירה של 40 שנים. ההערכות הן כי הכנסותיה ממכירות תקליטים, אלבומים, אלבומי אוסף והורדות שירים באינטרנט הגיעו ל-100 מיליון דולר.
פרטון זכתה במהלך השנים בשבעה פרסי גראמי והייתה מועמדת לפרס 42 פעמים. בטקס פרסי המוזיקה האמריקאית (American Music Awards), היא קיבלה שלושה פרסים והייתה מועמדת 18 פעם. מאגודת מוזיקת הקאנטרי בארצות הברית היא קיבלה עשרה פרסים והייתה מועמדת 42 פעמים. אלה רק חלק מן הפרסים הרבים בהם זכתה במהלך השנים.
בשנת 1984 הוקדש לפרטון כוכב על שדרת הכוכבים של הוליווד, קליפורניה. בנשוויל הוקדש לה כוכב על "מדרכת הכוכבים" בזכות זכייתה בפרס גראמי. על מדשאת בית המשפט בעיירה סבירוויל (מקום הולדתה) בטנסי הוקם פסל ברונזה בדמותה. בשנת 1990, היא קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד ממכללת קרסון-ניומן. ביום 14 באפריל 2004, היא קיבלה את "מדליית אגדה בחייה" מספריית הקונגרס האמריקאית, זאת על תרומתה למורשת התרבות האמריקאית. בשנת 2005 הוענקה לה "מדליית האמנות הלאומית", עיטור הכבוד הגבוה ביותר המוענק על ידי ממשלת ארצות הברית על מצוינות בתחום האמנות.
בזכות תרומתה לשימור עיטם לבן-ראש באזור הולדתה, זכתה לפרס משירות הדגה והבר של ממשלת ארצות הברית, בשנת 2003. תוכנית האוריינות הארצית אותה יזמה, בשם "ספריית הדמיון של דולי פרטון", הביאה לה תעודת הוקרה מהתאחדות המוציאים לאור האמריקאית ומספר ארגונים חינוכיים אחרים. תוכנית האוריינות של פרטון מחלקת מדי שנה, חינם אין כסף, יותר משניים וחצי מיליון ספרים לילדים, ביותר מ-40 מדינות בארצות הברית.
ב-3 בדצמבר 2006 דולי פרטון זכתה להכרת "מרכז קנדי לאמנויות" על תרומתה במשך חייה לאמנויות. לצדה זכו להכרה גם זובין מהטה, סטיבן ספילברג, סמוקי רובינסון, ואנדרו לויד ובר. בשנת 2021, זכתה בפרס גראמי בקטגוריית "ביצוע/שיר המוזיקה הנוצרית העכשווי הטוב ביותר", על "There Was Jesus" עם זאק ויליאמס.
תדמיתה
פרטון, כמו גם וילי נלסון וג'וני קאש, היא אחת מכוכבי הקאנטרי הבודדים המושכים קהל מעריצים מכל שכבות האוכלוסייה. מעריציה של פרטון מזדהים עימה לעיתים קרובות והיא מזדהה עימם. היא אמרה בראיונות כי היא מזדהה עם אלה החיים בשולי החברה (כמו יצאניות, שציפורניהן הארוכות ופאותיהן הבלונדיניות הגדולות העניקו לה השראה בהופעותיה). פרטון היא דמות נערצת בקהילה ההומו-לסבית, ולעיתים קרובות משמשת מושא לחיקוי בהופעות דראג. פעם הצהירה כי אם הייתה נולדת גבר, הייתה הופכת לדראג קווין. באחד ממשפטיה הנודעים אמרה: "עולה הרבה להיראות זולה כל כך."
במהלך כל הקריירה שלה פרטון נודעה בשדיה הגדולים. לפיכך, הכבשה דולי, התוצר הראשון של שיבוט גנטי של יונק הנוצר מתא בוגר, אף נקראה על שמה, כיוון ששובטה מתא עטין.
בשנת 1989, כאשר הופיעה כמארחת בתוכנית סטרדיי נייט לייב, היא השתתפה במערכון על דמותה, היוצר פרודיה מסרטי מדע בדיוני בהם חוצנים מנצלים בני אדם. במערכון הופיעו חוצנים עם שדיים ענקיים אשר צחקו על שדיה הקטנים יחסית, "רק בגודל של מלונים". בשנת 1994 היא סיפרה למגזין האופנה ווג כי מידותיה הן 40-20-36 אינץ' כאשר התארחה לראיון בתוכניתו של ביל אוריילי אמרה: "אני לא יודעת אם הם (השדיים) תומכים בי, או שמא אני תומכת בהם".
על פי פרסומים שונים, פרטון דחתה הצעות להצטלם בעירום מן הירחון פלייבוי ומירחונים דומים. היא סיפרה בבדיחות כי אמרה לפלייבוי שתצטלם בעירום לכבוד יום הולדתה ה-100. בשנת 2002 הודתה כי בשדיה שתלי חזה. היא סיפרה כי עשתה זאת לאחר שרזתה באמצע שנות השמונים וכך איבדה חלק גדול מהיקף החזה שלה.