cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דראפט ההרחבה של שנת 1974 ב-NBA
תהליך הבחירה
הבחירות של הג'אז כללו את הסנטר וולט בלאמי, שרשם לזכותו 4 הופעות במשחק האולסטאר, בוב קאופמן שהופיע 3 פעמים באולסטאר וג'ון בלוק שרשם הופעה אחת. אך הקריירה של שחקני האולסטאר בקבוצה לא האריכה ימים-קאופמן הועבר בטרייד לאטלנטה הוקס, בלאמי בן ה-35 שיחק רק משחק אחד במדי הקבוצה ואחריו פרש ובלוק שיחק 4 משחקים, בטרם הועבר בטרייד לשיקגו.
בטרם ביצוע הדראפט ביצעו הג'אז עסקה עם אטלנטה הוקס במסגרתו הועבר פיט מרוויץ' לקבוצה בתמורה לרכז ולפורוורד הראשון שיבחרו בדראפט (בוב קאופמן ודין ממינגר). 10 שחקנים מתוך 17 השחקנים שבחרה הקבוצה שיחקו במדיה במהלך העונה הראשונה בליגה, אך רק 3 מהם שיחקו יותר מעונה אחת.
מנזר איווירון
מנזר איווירון (ביוונית: Μονή Ιβήρων, בגאורגית: ივერთა მონასტერი, איבֶרתה מוֹנאסטֶרי) או מנזר האיברים הוא מנזר של הנצרות האורתודוקסית המזרחית באזור הנזירי של הר אתוס שביוון.
היסטוריה
המנזר נבנה על ידי גאורגים (תחת פיקוחו של יואנס האיברי), בשנת 979, לאכלוס כמרים גאורגים, כשהוא בולע את מנזר קולובוס, שנמצא צפונית יותר על חצי האי. המנזר מוקף בארבעה מעברים שיוצרים צורה מלבנית. במרכז, ניתן לראות את הכנסייה המרכזית, שנוסדה במאה העשירית כשתי קפלות חשובות. החלק הגדול של המעברים נבנה מחדש במאה התשע עשרה.
המנזר מדורג כשלישי בהיררכיית המנזריים בהר אתוס. ספריית מנזר איווירון כוללת 2,000 כתבי-יד, 15 מגילות ליטורגיות ו-2,00 ספרים, שרובם בגאורגית, יוונית, עברית ולטינית.
מקור השם
מקור השם איווירון מהממלכה הגאורגית הקדומה, ממלכת איבריה, שממנה הגיע האדריכל הראשי של המנזר, יואנס, בתמיכתו של מלך טאו-קלארג'תי, דוד השלישי קורופלטס (966-1000).
חנינא שיף
ביוגרפיה
נולד בעיר אונגוואר, הונגריה, לאלימלך, צאצא לבעל ה"נועם אלימלך". הוריו התגוררו עד לאחר מלחמת העולם הראשונה בגורליץ, גליציה. אך נאלצו לעקור להונגריה וקבעו מקומם באונגוואר. במלחמת העולם השנייה שהה במחנה אושוויץ. כאשר הרוסים התקרבו הועבר למחנה בוכנוואלד, שם פגש אותו הרב ישראל מאיר לאו, שסיפר כי חנינא ארגן את חבריו לתפילה וכנתפס הוכה על ידי השומרים הגרמנים.
לאחר המלחמה עלה לארץ ביחד עם ילדי בוכנוואלד ולמד ב"ישיבת שפת אמת" בירושלים. נבחר לדובר בשם הבחורים במעמד הנחת אבן הפינה של בנין ישיבת שפת אמת. נישא למרים, בתו של הרב שלום זאב אייזנבך, להם חמישה ילדים.
כמשמש אדמו"רים
חנינא היה משב"ק של אדמו"רי גור במשך שישים שנה, כשנפטר האמרי אמת, החליט בנו הבית ישראל, להפוך את חנינא לאיש סודו ומשמשו. ממנו המשיך עם ה"לב שמחה", ה"פני מנחם" ור' יעקב אריה אלתר, האדמו"ר הנוכחי.
בראש השנה תשכ"ט, לפני קריאת התורה, הורה ה"בית ישראל" שהוא יהיה גבאי בית המדרש. בתפקיד זה היה גם הכרוז בשם האדמו"רים.
חנינא היה ממונה להדריך את האברכים הצעירים לקראת נישואיהם. ונקרא בחיבה על ידי ה"לב שמחה" "חנינא סגן הכהנים".
עוד מפעילותו הציבורית
רבי חנינא היה גבאי צדקה. כמו כן היה ממייסדי קרן היתומים של בית היתומים דיסקין ושימש במשך כ- 30 שנה כגזבר פעיל של "בית היתומים דיסקין". יו"ר עמותת עלי שיח מיום הקמתה. תקופות ארוכות היה מוסר שיעורים בפרשת השבוע וב"פרקי אבות". כן הוא היה חבר בהנהלת גמ"ח בית ישראל ובהנהלת ישיבת נר ישראל בירושלים
עיריית ירושלים הנצחה את זכרו כשעל שמו נקרא רחוב חנינא שיף במתחם שנלר בעיר.
קטורזה
קטורזה (לעיתים: כטורזה, או כטורזא) הוא שם משפחה יהודי ספרדי. פירוש השם הוא המספר ארבע עשרה בצרפתית ובספרדית.
סקר יועצים לניהול
סקר הוא שם משותף לשרשרת של חברות ייעוץ לניהול, שפעלו בישראל וממנה בין השנים 1963 ו-2017.
ב-1963, כשהחברה הראשונה בשרשרת – 'סקר מהנדסים יועצים' – הוקמה על ידי פרופסור ברוך פולק וגבי לכמן, היא הייתה חלוצת חברות הייעוץ לניהול בארץ. במהלך חמישים וארבע השנים הבאות החברה החליפה כמה וכמה פעמים בעלות וניהול. אף על פי שחלק משינויים אלה היו כרוכים גם בשינויים בשמה של החברה, המותג 'סקר' נשמר והלך עִמה לאורך כל הדרך.
ב-2015 נרכשו 50% ממניות החברה על ידי 'דלויט בריטמן אלמגור זוהר', אחד ממשרדי ראיית החשבון הגדולים בישראל, ושמה הוסב ל-'סקר - דלויט בע"מ'. ב-2017 'דלויט בריטמן אלמגור זוהר' רכשה את חמישים האחוזים הנותרים בחברה, ובכך הפכה לבעליה הבלעדיים.
היסטוריה
ראשונת חברות 'סקר' הוקמה ב-1963 על ידי פרופסור ברוך פולק וגבי לכמן, שחזרו ארצה אחרי שהייה של כמה שנים בהולנד, והחליטו להקים יחד חברה שתעסוק בייעוץ לארגונים במגוון הדיסציפלינות של הנדסת תעשייה וניהול.
בראשית דרכה התמחתה החברה בעיקר בתכנון פונקציונלי של מערכי ייצור – ובכלל זה, במיוחד, תכנונם של מטבחים תעשייתיים גדולים בכלל, ומטבחים קיבוציים, בפרט.
במחצית השנייה של שנות ה-60 הצטרפו ל'סקר' כמה אנשי מקצוע בכירים, מהנדסים וכלכלנים, רובם יוצאי מערכות ציבוריות כגון המכון לפריון העבודה והייצור, חברת תה"ל (תכנון המים לישראל), ומשרד החקלאות. סמוך לאחר מכן, אחד המצטרפים החדשים – איתן יעקובסון, שהיה בעברו סמנכ"ל משרד החקלאות – מונה למנכ"ל החברה. יעקובסון הביא להקמת חברה אחות בשם SKR, ובאמצעות קשריו מתפקידו הקודם הרחיב את פעילותה אל מחוץ לגבולות מדינת ישראל: תחילה באיראן, שיחסיה עם ישראל היו אז בשיא פריחתם, ואחר כך גם באגן המקונג במזרח הרחוק, בברזיל, ובארצות מתפתחות אחרות בעולם. בכול אותן מדינות SKR עסקה בתכנון ובניהול פרויקטים בתחומי החקלאות, הכלכלה והתעשייה החקלאית, הפיתוח האזורי, וכיוצא בזה תחומים שנשענו על הידע והניסיון שיעקובסון ועמיתיו הביאו עימם מעברם.
בתחילת שנות ה-70 התרחבה פעילותה של SKR באיראן, וחייבה הקמה ורישום של חברה מקומית במדינה זו. בשיתוף עם גורמים איראניים בעלי השפעה הוקמה חברה בשם 'אֶנְמָק' (ENMAK), שפעלה ברחבי איראן וביצעה פרויקטים בעיקר עבור משרד החקלאות המקומי. בימיה הטובים 'אנמק' העסיקה כ-40 עובדים בדיסציפלינות שונות, בהתאמה לפרויקטים שבהם הייתה מעורבת. באותם הימים מנה הצוות הישראלי של החברה כ-6–7 איש קבועים, ועוד כ-20 איש שנסעו בין טהראן לתל אביב על-פי צורכי הפרויקטים.
בין הפעילות בישראל לפעילות מחוץ לישראל (בעיקר איראן), הקבוצה העסיקה באותם הימים בסביבות 100 עובדים.
ב-1979 איתן יעקובסון, מנכ"לה של 'סקר' עד לאותה העת, מונה לנציב שירות המדינה, ופרש מכול מעורבות בחברה. בעקבות פרישתו עזבו גם שלושה מהשותפים הוותיקים האחרים בחברה, וזו עמדה על סף פירוק.
ב-1980, אחרי כשנה של דשדוש במקום, שני מהנדסים 'צעירים' שעבדו בחברה בשנים הקודמות – ניר דונת ויצחק חלדי – החליטו להקימה מהקרשים ולשקם את פעילותה. בעצה אחת עם הבעלים הקודמים, הקימו חברה חדשה בשם 'סקר תכנון, פיתוח וניהול בע"מ' (להלן 'סקר'), בבעלותם ובניהולם. חברה זו, שעם הקמתה מנתה כשמונה אנשים כולל שני הבעלים, נטלה על עצמה להמשיך ולנהל את הפרויקטים שהיו באותה העת בתהליך (בישראל בלבד).
ב-1981 הצטרף לחברה ישראל לייבוביץ', שעשה צעדיו הראשונים בעולם הייעוץ – ולימים הפך לשותף בחברה. מאז, ובמשך כ-10 שנים, 'סקר' עסקה בעיקר בתחומים המסורתיים שבהם עסקה בגלגולה הקודם: פרויקטים של הנדסת תעשייה בישראל, ופרויקטים של חקלאות ופיתוח חקלאי בארצות מתפתחות (ניגריה, טורקיה, דרום אפריקה ועוד) בד בבד עם כך התחיל להתפתח בחברה תחום פעילות נוסף – ייעוץ במערכות מידע – ונזרע זרע ראשון לשיתופי פעולה בינלאומיים שרבים מהם נוצרו והתקיימו בשנים הבאות: נחתם הסכם ידע עם מומחה אמריקני – מיטשל פיין (Mitchel Fein) – שפיתח שיטה מתקדמת (ImproShare) לתימרוץ עובדים על בסיס הישגיהם כארגון, ולא כפרטים.
בסוף שנות ה-90 'סקר' העתיקה את משרדיה לנתניה, וצירפה לשורותיה כשותף את ברוך רוטשילד, מומחה בתחום מערכות המידע. מאז, בתהליך רציף ועקבי, נוצרו בחברה שלושה מרכזי ידע ופעילות עיקריים: האחד, בהובלתו של יצחק חלדי, עסק בייעוץ להנהלותיהם של ארגונים בתהליכי התייעלות, שיפור תהליכים וקיצוץ עלויות; השני, בניהולם של ישראל לייבוביץ' וברוך רוטשילד, התמקד בהרחבה והעמקה של פעילות החברה בתחום ניהול התהליכים ומערכות המידע; והשלישי, בניהולו של ניר דונת, התמחה בתחומי הניהול ה'רכים' יותר ועסק בעיקר בליווי ארגונים גדולים בהטמעת תפיסת הניהול לאיכות כוללת (TQM) ובשיפור השירות וניהול קשרי הלקוחות (CRM). בכול אחד מהתחומים הללו החברה נעזרה בידע ומתודולוגיות שהביאה מגורמי ידע מובילים בעולם הרחב, כאמור לעיל.
ב-2007 ניר דונת פרש מהחברה ומכר מניותיו לשותפים האחרים.
ב-2013 החברה חגגה, בהשתתפות רבים מלקוחותיה במהלך השנים, 50 שנים להיווסדה בגלגולה הראשון.
ב-2015 'דלויט בריטמן אלמגור זוהר' נכנסה כשותפה ב-50% ב'סקר', שמאותו הרגע הפכה ל'סקר-דלויט' וביססה בחברה האם את פעילות הייעוץ בתחומי המִחְשוּב ומערכות המידע.
ב-2017 'דלויט' רכשה את יתרת המניות של 'סקר' משותפיה, ו'סקר' חדלה מלהתקיים כחברה עצמאית.
תחומי פעילות
פעילותן של חברות 'סקר' בגלגוליהן השונים נחלקה לשני תחומים עיקריים, בהתאם ל'טריטוריות' שבהן פעלו:
בישראל
הפעילות בישראל התמקדה במגוון תחומי הניהול, ובכללם הנדסת תעשייה, ייעוץ ארגוני, מערכות מידע – ונגזרות של תחומים עיקריים אלה.
דוגמאות לפרויקטים מובילים של חברות 'סקר' בתחומים אלה, כוללות:
מחוץ לישראל
הפעילות מחוץ לישראל התמקדה בארצות מתפתחות, ועסקה בעיקר בתחומי הפיתוח האזורי, החקלאות, הכלכלה החקלאית והתעשייה החקלאית.
דוגמאות לפרויקטים מובילים של חברות 'סקר' בתחומים אלה, כוללות:
שיתופי פעולה בינלאומיים
בראשית 1981 'סקר החדשה' חתמה על הסכם ידע ראשון, עם מיטשל פיין, בנושא ה-Improshare.
בתחילת שנות ה-90 'סקר החדשה' חתמה על הסכם ייצוג עם חברת ייעוץ בינלאומית נוספת – Organizational Dynamics Incorporated - ODI – והביאה ממנה ידע רב בתחום ניהול איכות כוללת – (TQM) – שהיה אז בראשית דרכו בארץ. העיסוק בתחום זה מיצב את החברה כחברת ייעוץ מתקדמת, חדשנית ומובילה, ובכך נתן לה דחיפה עסקית חזקה. בין קידום נושא ה-'אימפרושייר' לבין החדרת ה-TQM, 'סקר החדשה' מצאה עצמה יועצת לארגונים עסקיים וציבוריים מהגדולים והמובילים במשק, כאמור בסעיף 'תחומי פעילות' לעיל.
בשנים הבאות, אחת לכמה שנים, סקר חָבְרָה עם גורמים מקצועיים בינלאומיים נוספים וייצגה אותם בארץ. בולטים בין אלה היו:
סטיבן קאלפ
סטיבן בראדפורד קאלפ (באנגלית: Steven Bradford Culp; נולד ב-3 בדצמבר 1955) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
חייו האישיים
קאלפ נולד בסן דייגו, קליפורניה לאב קצין בחיל הים ולאם ילידת אוהיו, הוא ממוצא הולנדי וגרמני ובגיל צעיר הוריו התגרשו ואמו נישאה בשנית ונולדה לו אחות למחצה.
הוא גמר את לימודיו התיכוניים בבית ספר פרטי בווירג'יניה, ב-1978 סיים תואר בספרות אנגלית בקולג' ויליאם ומרי והתגורר תקופה קצרה באנגליה על מנת ללמוד באוניברסיטת אקסטר וב-1981 הוא קיבל תואר שני מטעם אוניברסיטת ברנדייס.
בינואר 2006 נרצחה אחותו של קאלפ, קתרין הרווי ביחד עם בעלה, הזמר והגיטריסט בראיין הרווי ושתי בנותיה סטלה ורובי (גילאי 9 ו-4 בהתאמה) הקטנות במהלך רצח אכזרי שכלל שיסוף גרונם של המשפחה והצתה של ביתם במחוז ריצ'מונד. חודש לאחר מכן הורשעו שני גברים ברצח המשפחה ובעוד מספר מקרי רצח, בעיקר של משפחות שלמות נוספות באזור ריצ'מונד . אחד הגברים האלה, ריקי ג'בון גריי, הוצא להורג במתקן כליאה בוירג'יניה בינואר 2017 בזריקה קטלנית. אחיינו של ריקי, ריי ג'וזף דנדרידג' הודה בלפחות שלושה מקרי רצח בתמורה לקבלת שלושה מאסרי עולם ללא אפשרות שחרור.
קאלפ נשוי לברברה איירס, מעצבת תלבושות במקצועה וב-1996 נולדו להם זוג תאומים בן ובת.
קריירה
קאלפ החל להופיע בסרטים וסדרות בתחילת שנות השמונים. הוא גילם את אביו של ג'יימס בעיבוד הקולנועי לספר "ג'יימס והאפרסק הענק". פרסומו המשמעותי בא מתפקידו כסוכן CIA בסדרה "ג'אג" וכקפטן הייס ב"מסע בין כוכבים: אנטרפרייז".
הוא גילם פעמיים את דמותו של רוברט קנדי: במותחן הפוליטי "13 ימים" לצד קווין קוסטנר ובסרט הביוגרפי אודות חייה של מרילין מונרו "נורמה ג'יין ומרלין". ב-1995 החל לככב באופרת הסבון "צעירים חסרי מנוח". הוא שיחק ב"מסע בין כוכבים: נמסיס", אך כל הופעותיו נחתכו בעריכת הסרט וקטעיו מופיעים רק בגרסת ה-DVD, בשנים 2003–2005 כיכב בסדרה "הבית הלבן" בתפקיד יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית. קאלפ הופיע בסרטון וידאו ללימוד השפה אנגלית שהופץ במדינות זרות.
קאלפ שיחק בדרמה "24" בתפקיד סוכן חשאי ובתפקיד אורח בסדרות: "ER", "חוק וסדר", "בוורלי הילס 90210", "מרפי בראון", "סטארגייט אטלנטיס", "אלי מקביל", "מדיום", "הלוחשת לרוחות", "בוסטון ליגל" ו"המנטליסט". בנוסף, הוא זכה במקום הראשון בעונה השביעית של "Celebrity Poker Showdown", תוכנית ריאליטי בה ידוענים שונים מתחרים במשחק פוקר.
ב-2007 שיחק בסרט האימה "From Within".
בשנת 2012 החל להופיע בעונה התשיעית של הדרמה הרפואית המצליחה "האנטומיה של גריי" כד"ר פארקר, רופא מנתח בכיר בבית החולים ב"סיאטל גרייס".
בשנת 2017 שיחק בסרט הקומי "המילה האחרונה", לצדן של שירלי מקליין ואמנדה סייפריד. בשנת 2018 שיחק במיני-סדרה "וייקו" בתפקיד הסוכן המיוחד ג'ף גאמאר. בשנת 2019 החל לשחק בסדרה "אימה אמריקאית: 1984", המהווה העונה התשיעית בסדרת "אימה אמריקאית".
טסלר
טסלר הוא שם משפחה בניב המזרח אירופאי של היידיש שפירושו "נגר".
ויל וגרייס
ויל וגרייס (באנגלית: Will & Grace) היא סדרת טלוויזיה קומדיית מצבים אמריקאית של רשת NBC, העוסקת בעיקר במערכת היחסים שבין ויל טרומן לבין גרייס אדלר, ואשר עלילותיה מתרחשות בעיקר בעיר ניו יורק. בארצות הברית, הסדרה שודרה במשך 8 עונות, בין ה-21 בספטמבר 1998 לבין ה-18 במאי 2006. ב-28 בספטמבר 2017 עלתה לשידור העונה התשיעית, וב-2019 עונתה ה-11. במהלך תקופה זו, הסדרה הייתה לסדרת הטלוויזיה המצליחה ביותר בעלת דמות ראשית קבועה שהיא מהקהילה הלהט"בית. הסדרה שודרה בהצלחה רבה שידורים חוזרים (סינדיקציה), הן בארצות הברית והן ברחבי העולם.
אף על פי שבתחילה סבלה הסדרה מביקורות ראשוניות על אופן ייצוג הדמויות ההומוסקסואליות שבה, היא המשיכה בשידוריה, זכתה להצלחה במהרה והועברה למשבצת שידור יוקרתית של הפריים טיים של ימי חמישי בערב בערוץ NBC, בסמוך לסדרה "חברים". בכמחצית מתקופת השידור המקורית של הסדרה, היא הופיעה ברשימת 20 הסדרות הנצפות ביותר של מדד נילסן. בשנים 2001–2005, הסדרה הייתה לסיטקום הנצפה ביותר בקרב צופים בגילאי 18–49. במהלך 8 שנות שידורה המקוריות, הסדרה זכתה ל-83 מועמדויות לפרס אמי, מתוכן זכתה 16 פעמים.
רוב הסצנות של רוב פרקי הסדרה צולמו מול קהל חי בימי שלישי בערב, בבמה 17 של אולפני CBS בלוס אנג'לס. לאחר שהסתיימו צילומי הסדרה, סט התפאורה של דירתם של ויל וגרייס הועבר לתצוגה במכללת אמרסון, כתרומה של אחד מיוצרי הסדרה, מקס מוצ'ניק. הפרק שפתח את העונה האחרונה של הסדרה שודר בשידור חי, כך גם פרק נוסף באותה העונה, באמצע שנת 2006. הפרק האחרון בסדרה שודר ב-18 במאי 2006. אורכו היה שעה וצפו בו כ-18.1 מיליון צופים.
בשנים 2003–2007 התנהל מאבק משפטי ממושך בין היוצרים והמפיקים המקוריים של הסדרה לבין NBC. כל עונות הסדרה הופצו למכירה על גבי DVD, והסדרה שודרה כבר בלמעלה מ-60 מדינות שונות ברחבי העולם.
בישראל, עונות 1 - 8 שודרו ב- yes והעונה ה-9 משודרת ב- Partner tv.
תקציר העלילה
הסדרה מתרחשת ברובה בעיר ניו יורק, ומתמקדת בעיקר במערכת היחסים בין ויל טרומן (אריק מקורמק), עורך דין הומוסקסואל, לבין חברתו הטובה גרייס אדלר (דברה מסינג), מעצבת פנים יהודיה, תוך דגש על מערכות יחסים רומנטיות של כל אחת מן הדמויות, וכן אירועים שונים בחייהם, הקשורים בדרך כלל למשפחה או לקריירה. כמו כן משתתפים בסדרה קארן ווקר (מייגן מולאלי), אשת חברה עשירה, המועסקת כעוזרת במשרדה של גרייס, וכן ג'ק מק'פרלנד (שון הייז), שחקן כושל שהוא הומוסקסואל וחבר קרוב של ויל.
הסדרה מתחילה כאשר גרייס עומדת להינשא לבן-זוגה דני, בניגוד לדעתו של ויל. גרייס מחליטה בכל זאת להתחתן עם דני, מאחורי גבו של ויל, אך בדרך לחתונה מבינה שוויל צדק ועוזבת את דני. במקביל, ויל נפרד מבן-זוגו מזה כ-7 שנים, מייקל. ויל וגרייס מחליטים יחד להתנחם האחד בזרועות השני, וגרייס עוברת לגור יחד עם ויל בדירתו בצפון-מערב מנהטן - דירה 9C ברח' ריברסייד דרייב 155.
רקע
במהלך פרק כפול של העונה השלישית נחשף כי ויל וגרייס הכירו לראשונה כאשר שובצו כשכנים במעונות של אוניברסיטת קולומביה, 1985, והשניים מתחילים לצאת ביחד. יום אחד ג'ק מגיע לאחת מהמסיבות שוויל עורך בחדרו שבמעונות, ומאשים אותו בכך שהוא למעשה הומו אשר מכחיש את העדפותיו המיניות. ויל מסרב להקשיב לו, ומציע נישואין לגרייס, אך זמן קצר לאחר מכן מכיר בכך שהוא הומו ויוצא מהארון. הוא מספר זאת לגרייס, אשר נעלבת מאוד וזורקת אותו מבית הוריה. השניים מפסיקים לדבר זה עם זו. כשנה לאחר מכן בחג ההודיה, השניים נתקלים אחד בשנייה באופן מקרי, מחדשים ביניהם את הקשר והופכים להיות חברים קרובים מאוד.
פיתוח
יוצרי "ויל וגרייס", חברים בחיים האמיתיים, דייוויד כהן ומקס מוצ'ניק, פיתחו את התוכנית על פי מערכת יחסים אמיתית בין מוצ'ניק לבין חברת ילדות שלו, ג'נט אייזנברג, מלהקת מניו יורק. מוצ'ניק, שהוא הומו, פגש לראשונה את אייזנברג בזמן חזרות על מחזמר הצגה בבוורלי הילס, קליפורניה, כאשר היה בן 13. הוא היה הכוכב הראשי של מחזמר בבית ספר עברי, בזמן שהיא הייתה סטודנטית בחוג לדרמה. כשלוש שנים מאוחר יותר, היא הכירה לו את כהן, בנו של התסריטאי הקומי אלן כהן, במחלקת הדרמה של תיכון בוורלי הילס. "נראה כי למקס וג'נט יש מערכת יחסים קרובים מאוד, אבל האלמנט הרומנטי בלבל אותי, וזה בלבל אותם, כמו גם", כהן נזכר מאוחר יותר. "הם יצאו יחד במשך כמה שנים, ואז הם יצאו למכללות שונות ומקס יצא מהארון, הפתיע אותה - היא הייתה המומה. זה היה גילוי מזעזע עבורה, אז אני תפקדתי כסוג של מקשר בין השניים, משום ששניהם באמת עדיין אהבו אחד את השני".
בעוד כהן עסק במסע דילוגים בין השניים, הוא החל, ביחד עם מוצ'ניק, לפתח רעיונות לסיטקום, והשניים החלו לכתוב יחד, כצמד. בסופו של דבר, השניים הצטרפו לצוות הכותבים של הסיטקום למבוגרים של HBO "Dream On" והפיקו, למשך תקופה קצרה, את הסיטקום "Boston Common" של רשת NBC.. בשנת 1997, הם פיתחו קומדיה העוסקת בשישה חברים, כאשר שתיים מהדמויות מבוססות על מוצ'ניק ואייזנברג. במקביל, וורן ליטלפילד, הנשיא-דאז של NBC Entertainment, חיפש סיטקום חדש עבור הרשת, מאחר שהסדרה "משתגעים מאהבה" התקרבה לסיומה. כאשר כהן ומוצ'ניק הציעו את הרעיון שלהם, שהתמקד בשלושה זוגות, שאחד מהם היה זוג המורכב מגבר הומו המתגורר יחד עם אישה סטרייטית, ליטלפילד לא התרשם משני הזוגות האחרים, ורצה ללמוד עוד על זוג דמויות אלו, ולכן מוצ'ניק וכהן נשלחו כדי לכתוב תסריט לפיילוט שבמרכזו שתי דמויות אלו - גבר הומו ואישה סטרייטית. במהלך ארבעה חודשים מתוחים, בהם כהן ומוצ'ניק הרחיבו את התסריט הראשוני שלהם, השניים שלחו לליטלפילד פקסים, המציינים את רווחיהם הגדולים בקופות הכרטיסים של סרטי קולנוע אשר במרכזם דמויות של הומואים, כגון "כלוב הציפורים" ו-"החתונה של החבר שלי".
רשת NBC הגיבה בחיוב ביחס לפרויקט זה, אבל עדיין היה קצת חשש כי נושא ההומוסקסואליות יגרום לבהלה. הסיטקום של אלן דג'נרס "אלן" אשר שודר ברשת ABC בוטל בשנה שלפני הבכורה של "ויל וגרייס" בגלל צניחת הרייטינג של הסדרה, לאחר שזו הפכה ל-"גאה מדי". למרות הביקורת שספגה רשת ABC בעקבות פרק היציאה מהארון של דג'נרס, "The Puppy Episode", "אין ספק כי התוכנית הזאת עשתה את זה קל יותר עבור 'ויל וגרייס' לעלות לאוויר", אמר כהן. הוא הוסיף: "לסדרה 'ויל וגרייס' יש סיכוי טוב יותר להצליח במקום בו 'אלן' נכשלה, כי ויל ידע על ההומוסקסואליות שלו במשך עשרים שנה. הוא לא נמצא במקום של תהליך ראשוני מביך, כפי שאלן הייתה. התהליך של הגילוי העצמי והכאב שרוב הגברים ההומוסקסואלים עוברים הוא מרתק, אבל האמריקאי הממוצע נרתע מזה".
פיילוט
NBC פנתה לג'יימס בורוז, במאי סיטקום ותיק, כדי לברר עמו האם הוא חושב שיהיה קהל המעוניין בתוכנית העוסקת בנושא הומוסקסואליות. בורוז אהב את הרעיון ולאחר שקרא לראשונה את התסריט של הפיילוט בנובמבר 1997, הוא החליט שהוא רוצה לביים אותו. בורוז אמר כי "ידעתי שהחבר'ה יצרו ז'אנר וקבוצה של דמויות, כפי שמעולם לא קראתי קודם לכן". הצילומים של הפיילוט החלו ב-15 במרץ 1998. אריק מקורמק ודברה מסינג ויל וגרייס בהתאמה) היו אופטימיים מאוד ביחס להצלחתה של הסדרה כבר בשלב זה, והם חשבו שיש לה את הפוטנציאל להחזיק מעמד זמן רב בטלוויזיה. מקורמק אמר: "בערב שבו הסתיימו הצילומים (של הפיילוט) דברה ואני ישבנו על הספה והסתכלנו אחד על השני ואמרתי: 'אנחנו הולכים להיות על הסט הזה לזמן מה' ואנחנו שילבנו ידיים, אבל לא רצינו להגיד שום דבר מעבר לזה שעלול להביא למזל רע".
לתפקיד של ויל טרומן לוהק אריק מקורמק, שהיה לשחקן הראשון בצוות השחקנים הראשי של הסדרה. לאחר שבמהלך הקריירה שלו כבר גילם בעבר מספר פעמים דמויות של גברים הומואים, למקורמק לא הייתה בעיה עם זה, והוא חשב שהדמות שלו יכולה להיות "תמונת פוסטר עבור תנועה גאה", כפי שדג'נרס הפך לדוברת עם הדמות שלה. שון הייז הוזמן לאודישן לתפקיד של ג'ק לאחר שמלהק בכיר ב-NBC ראה אותו מופיע בסרט להט"בי רומנטי עצמאי בשם "Billy's Hollywood Screen Kiss". אף על פי שהייז נהנה מהתסריט כאשר קרא אותו, הוא זרק אותו והחליט שלא לנסות להתקבל לאודישן עד אשר נשלח אליו התסריט שוב. בתחילה, מייגן מולאלי נבחנה לתפקיד של גרייס אדלר, והודתה כי היא לא רצתה להיבחן לתפקיד של קארן. לעומת זאת, דברה מסינג, שעבדה עם מולאלי בעבר בסדרה "נד וסטייסי", לא הייתה בטוחה, בתחילה, שהיא רוצה לגלם את התפקיד של גרייס. מסינג, השחקנית האחרונה שהצטרפה לצוות השחקנים הראשי של הסדרה, הודתה מאוחר יותר כי הבמאי בורוז היה הסיבה שבגינה הסכימה להשתתף בפיילוט של "ויל וגרייס".
חידוש הסדרה
בינואר 2017, NBC סגרה עסקה להפקת עונה חדשה בת 10 פרקים של הסדרה, אשר צפויה הייתה לשידור במהלך עונת 2017-18. שון הייז יהיה המפיק, יחד עם היוצרים מקס מוצ'ניק ודייוויד כהן והבמאי הוותיק ג'יימס בורוז, שגם יביים. בחודש אפריל 2017, הגדילה NBC את מספר הפרקים המוזמנים ל-12. באוגוסט 2017, מספר הפרקים הוגדל שוב ל-16, וכן עונה נוספת (עונה 10 בסך הכל) של 13 פרקים הוזמנה. העונה החדשה צולמה באולפני יוניברסל שבהוליווד, שלא כמו העונות הקודמות של הסדרה, שצולמו באולפני CBS. בחודש מרץ 2018, NBC הרחיבה ב-5 את מספר הפרקים המוזמנים של עונה 10 ל-18 פרקים בסך הכל, וכן הזמינה עונה נוספת (עונה 11).
ביקורות
הסדרה זכתה לכמות נכבדה של ביקורות ותגובות שליליות לאחר שידור פרק הבכורה בשנת 1998, שרובן ערכו השוואה בינה לבין הסיטקום "אלן" של ABC, שבוטל לאחרונה. חלק כינו את הסדרה "הגרסה הגאה של סיינפלד". באחת מהביקורות האלו נכתב: "אם 'ויל וגרייס' יכולה איכשהו לשרוד פרק זמן אכזרי מול שידורי פוטבול ואלי מקביל, היא יכולה לגדול לתוך אנומליה קטנה משעשעת באופן סביר - כלומר, סדרה על גבר ואישה שאין להם כל עניין מיני זה בזה. אבל אל תהמרו על זה. אם מערכות יחסים שנידונות מראש לכישלון זה מה שהצופים רוצים, הם בטח יבחרו באלי". ככל שהסדרה צברה פופולריות, בעיקר בקרב קהל צופים הומואים, היא ספגה ללא הרף ביקורות על אופן הייצוג המוגבל של הדמויות ההומוסקסואליות שבה, ועל חיזוק סטריאוטיפים מסוימים, בעוד הייתה ציפייה כי סדרה זו דווקא תפריך אותם.
פרק סיום הסדרה קודם בכבדות על ידי NBC, ומקורמק, מסינג, מולאלי והייז הופיעו בתוכניות הטלוויזיה "אופרה וינפרי" ו-"Today", ב-10 במאי וב-18 במאי, בהתאמה. רשת NBC הקדישה שעתיים רצופות של פריים טיים בלוח השידורים שלה ב-18 במאי 2006, בערב הפרידה מהסדרה. תוכנית רטרוספקטיבה מיוחדת בת שעה אודות הסדרה, "Say Goodnight, Gracie", הכוללת ראיונות עם כוכבי הסדרה, אנשי צוות, ואורחים, קדמה לפרק סיום הסדרה הכפול באורך השעה. יוצרי הסדרה והמפיקים בפועל כהן ומוצ'ניק, שלא שימש כתסריטאיים מאז סיום העונה הרביעית, כתבו את התסריט של הפרק "The Finale", המסיים את העונה השמינית ואת הסדרה כולה. בנוגע לסיום, מוצ'ניק אמר, "כתבנו על מה שאתם הייתם רוצים שיקרה לדמויות שאתם אוהבים... כל הדברים החשובים בחיים, הם משיגים אותם בסופו של דבר".
מועמדויות וזכיות בפרסים
הסדרה הייתה מועמדת ל-83 פרסי אמי, מתוכם זכתה ב-16. סדרה זו היא אחת מתוך שלוש קומדיות בלבד, יחד עם "הכל נשאר במשפחה" ו-"בנות הזהב", שבה כל אחד מהשחקנים ששיחקו את הדמויות הראשיות - מקורמק, מסינג, מולאלי והייז - זכה לפחות פעם אחת בפרס אמי על משחק. מולאלי זכתה בפרס אמי השני שלה על הופעתה בשנת 2006, שנה בה הסדרה הייתה מועמדת ל-10 פרסים בעבור עונתה השמינית והאחרונה. שנה קודם לכן, הסדרה זכתה ל-15 מועמדויות - מספר השווה למספר המועמדויות של הסדרה "עקרות בית נואשות" - שיא במספר המועמדויות בשנה אחת עבור כל אחת מהסדרות. השתיים כמעט והצליחו לשבור את השיא במספר המועמדויות של כל הזמנים, אך לא הצליחו בכך: "המופע של לארי סנדרס" זכה ל-16 מועמדויות בשנת 1996.
הייז ומולאלי מחזיקים בשיא של זכיות בפרס גילדת שחקני המסך עבור ההופעה הטובה ביותר על ידי שחקן בסדרה קומית וההופעה הטובה ביותר על ידי שחקנית בסדרה קומית, בהתאמה. כל אחד מהם זכה בפרס 3 פעמים, על הופעתם בסדרה. את השיא של הייז הישווה אלק בולדווין, ואילו את השיא של מולאלי השוותה, ובסופו של דבר אף עברה, טינה פיי, שניהם בגין הופעתם בסדרה "רוק 30". הסדרה זכתה במספר פרסי GLAAD Media Awards בגין תרומתה לקהילה הגאה. אף על פי שלסדרה היו יותר משני תריסרי מועמדויות, 'ויל וגרייס' מעולם לא זכתה בפרס גלובוס הזהב.
רייטינג
הסדרה שודרה לראשונה בימי שני, החל מה-21 בספטמבר 1998, וצברה בהתמדה פופולריות, שהגיעה לשיא לאחר שהסדרה עברה לשידור בימי חמישי בלילה, כחלק מלוח שידורי הפריים טיים של NBC הממותג בשם "Must See TV". בסופו של דבר, הסדרה הפכה לאחת מתוכניות הטלוויזיה הנצפות ביותר בארצות הברית, על פי מדד נילסן, והופיעה ברשימת 20 הסדרות הנצפות ביותר, במהלך 4 מתוך 8 העונות שלה, כולל עונה אחת שזכתה במקום 9. בשנים 2001–2005, הסדרה הייתה לסיטקום הנצפה ביותר בקרב צופים בגילאי 18–49. עם זאת, לאחר שהסדרה המצליחה "חברים" הסתיימה לאחר העונה של 2003–2004, רמת הפופולריות של 'ויל וגרייס', אשר בעבר שודרה מיד אחריה, החלה לרדת, עד אשר בשתי העונות האחרונות שלה היא כבר לא הופיעה ברשימת 20 הסדרות הנצפות ביותר.
פרק הסיום של הסדרה, "The Finale", משך מעל ל-18 מיליון צופים, ודורג במקום 8 באותו השבוע, והפך לפרק הנצפה ביותר של שתי העונות האחרונות. אמנם פרק סיום הסדרה נחשב להצלחה מבחינת רייטינג, הוא איננו הפרק הנצפה ביותר של הסדרה - תואר זה נשאר עם הפרק "A Chorus Lie" מעונה 4, ששודר ב-7 בפברואר 2002 ודורג במקום 8 עבור אותו שבוע. כאשר הסדרה הייתה בשיא הפופולריות שלה (עונות 3–5), הופעתה באחד מ-10 המקומות הראשונים הייתה תופעה שכיחה, אולם פרק הסיום של הסדרה הוא הפרק היחיד מעונה 8 שהגיע להישג שכזה, והראשון עם הישג שכזה מאז פרק הבכורה של עונה 7 "FYI: I Hurt, Too".
השפעה תרבותית
'ויל וגרייס' היא סדרת הטלוויזיה האמריקאית הראשונה המשודרת בפריים טיים, בה מככבת דמות של הומוסקסואל מחוץ לארון כדמות ראשית, הדמות הלהט"בית בעלת הפרופיל הציבורי הגבוה ביותר בשידורי הטלוויזיה האמריקאית, מאז היציאה מהארון של הדמות הראשית אלן מורגן בסדרה "אלן", בשנת 1997 בפרק "The Puppy Episode". כמו כן, 'ויל וגרייס' נחשבת כמי שאחראית על פתיחת הדלת לשורה של תוכניות טלוויזיה הקשורות בקהילה הלהט"בית, כגון "הכי גאים שיש", "טאץ' עליז לסטרייט שיעיז" ו-"Boy Meets Boy".
בחודש מאי 2012, במהלך ראיון שהעניק לדייוויד גרגורי, במסגרת תוכנית הטלוויזיה "פגוש את העיתונות", התייחס סגן נשיא ארצות הברית (שלימים אף יבחר לתפקיד הנשיא) ג'ו ביידן לסדרה 'ויל וגרייס' כמשפיעה על דעת הקהל האמריקאי בנוגע לזכויות להט"ב, ואמר כי הוא "חושב ש'ויל וגרייס' חינכה את הציבור האמריקאי יותר מכל אחד אחר אי פעם. אנשים חוששים ממה שהוא שונה. עכשיו הם מתחילים להבין". באותו הראיון ביידן ציין כי הוא "נוח לחלוטין" עם נישואים חד מיניים, הצהרה שעליה חזר מאוחר יותר, ב-9 במאי נשיא ארצות הברית ברק אובמה. ביום שלאחר הצהרתו של אובמה, היוצר מקס מוצ'ניק סיפר בתוכנית הבוקר של CBS כי שמע מביידן דברים דומים באירוע פרטי שערך ביחד עם בעלו כשבועיים קודם. הן מוצ'ניק והן כהן שיבחו את דבריו של ביידן, אולם מתחו ביקורת כלפי עמדתו של אובמה בנושא, במהלך התקופה שבין הצהרתו של ביידן לבין הצהרתו של אובמה.
בשנת 2004 צוות השחקנים של הסדרה נכלל ברשימת 100 דמויות הטלוויזיה הגדולות ביותר שערך ערוץ הטלוויזיה בראבו. בשנת 2012 העיתון וושינגטון פוסט דירג את הסדרה במקום 9 ברשימת 10 הקומדיות הטובות ביותר של כל הזמנים של ערוץ NBC (אחרי חופשי על הבר, סיינפלד, משפחת קוסבי, חברים, המשרד, קשרי משפחה, פרייז'ר, מחלקת גנים ונוף ו-רוק 30; לפני סקראבס ו-קומיוניטי).
תביעה משפטית
בדצמבר 2003, בעיצומה של העונה השישית של הסדרה, המפיקים והיוצרים דייוויד כהן ומקס מוצ'ניק תבעו את רשת NBC ואת חברת-הבת שלה "אולפני NBC". השניים טענו כי הרשת מכרה את הזכויות לסדרה לחברת-בת שלה, בניסיון לשמור על רווחים בתוך משפחת NBC, ולפיכך הרגישו שהם מרומים שכן הפסידו רווחים ניכרים אילו הזכויות היו נמכרות לכל המרבה במחיר. טענה נוספת נגד הרשת הייתה כי במהלך ארבע העונות הראשונות של הסדרה, האולפנים רכשו את הזכויות בסכומים שאינם מספיקים לכיסוי עלויות הייצור, ובכך הובילו את התוכנית לגירעונות גדולים בצורה יוצאת דופן. שלושה חודשים מאוחר יותר, רשת NBC הגישה התביעה נגדית נגד כהן ומוצ'ניק וטענו כי ציפו שהיוצרים יפעלו כצד שלישי בלתי תלוי במשא והמתן בין רשת NBC לבין חברת הבת שלה, אולפני NBC.
לאור התביעה, ועם פרויקטים אחרים תלויים ועומדים, כהן ומוצ'ניק נעדרו מהסט של הסדרה במשך רוב עונותיה האחרונות. השניים כתבו את פרק העונה הרביעית "A Buncha White Chicks Sittin' Around Talkin", אך לא חזרו לצוות הכותבים של הסדרה עד לפרק סיום הסדרה, ארבע שנים מאוחר יותר. שלוש שנים לאחר שהוגשה התביעה הנגדית, של NBC ושנה אחת לאחר שנגמרה הסדרה, המאבק המשפטי בין NBC לבין כהן ומוצ'ניק הסתיים בשנת 2007, כאשר כל הצדדים הסכימו על הסדר, בו היוצרים קיבלו 49 מיליון דולר (בעוד גובה התביעה המקורית היה 65 מיליון דולר).
קארן: המחזמר
על פי פרסומים, מייגן מולאלי צפויה הייתה לככב במחזמר חדש בברודוויי בשם "קארן: המחזמר". במופע זה, מולאלי הייתה אמורה לשוב ולגלם את דמותה של קארן ווקר. מולאלי אמרה כי המחזמר נמצא בשלבי כתיבה והלחנה, וכי העלילה תתאר כיצד קארן מחליטה, מסיבות שונות ומשונות, להעלות מחזמר בברודוויי, בשם "קארן: המחזמר". על פי דיווחים, המופע יציג פנים חדשות, שטרם נראו בעבר, של קארן, כמו גם תציג את המיומנויות של מולאלי, כשחקנית תיאטרון מוזיקלי, אשר ייתכן ואינם ידועות לרבים ממעריצי "ויל וגרייס". כמו כן, היא הצהירה בראיון כי במופע עשוי לקחת חלק גם השחקן לזלי ג'ורדן, כוכב אורח חוזר בסדרה 'ויל וגרייס', בדמותו של בברלי לזלי. בסופו של דבר התוכניות להעלאת המחזמר בוטלו בגלל שלמולאלי לא היו הזכויות המשפטיות לשחק קארן ווקר שוב.
ג'ק וקארן
במהלך 2008 התפרסמו שמועות כי ספין אוף של 'ויל וגרייס' נמצא בשלבי פיתוח ב-NBC בשם ג'ק וקארן, בו שון הייז ומייגן מולאלי ישובו לגלם את דמויותיהם של ג'ק מק'פרלנד וקארן ווקר. בתחילה, הייז גילה עניין בספין אוף, אך בסופו של דבר דחה את ההצעה לאור כישלונה של הסדרה "ג'ואי", ספין אוף של "חברים", ששודרה במשך שתי עונות בלבד, בשנים 2004–2006. כמו כן, לוח הזמנים החדש של מולאלי, שכלל בזמנו את תוכנית האירוח בהנחייתה, שבוטלה מספר חודשים לאחר מכן, לא איפשר לה באותה עת להשתתף בספין אוף. אף על פי שממשיכות השמועות בנוגע לתוכנית, פרויקט זה נראה לא סביר מאז שלשון הייז יש סיטקום חדש בכיכובו, בשם "Sean Saves the World", שעלה לשידור באוקטובר 2013.
ג'ושוע באסט
'''ג'ושוע טי. באסט (באנגלית: Joshua T. Bassett'''; נולד ב-22 בדצמבר 2000) הוא שחקן וזמר אמריקאי.
קריירה
התפקיד המהותי הראשון של באסט היה בשנת 2018, בו גילם את התפקיד המשני של איידן פיטרס בסדרת הטלוויזיה של ערוץ דיסני, "הארלי באמצע".
באסט לוהק לתפקידו הראשי הראשון שלו בגיל 17 לתפקיד ריקי בוון, הפרוטגוניסט הגברי, בהיי סקול מיוזיקל: המחזמר: הסדרה. הסדרה שודרה במשך 4 עונות והסתיימה באוגוסט 2023. על פי Playbill, באסט כתב יחד עם אוליביה רודריגו, המשחקת לצידו בסדרה, את השיר "Just For a Moment" לפסקול הסדרה.
בתחילת 2020, באסט חתם עם חברת הכישרונות והבידור "United Talent Agency", וכמו כן גם על חוזה הקלטות עם חברת וורנר רקורדס. הוא הוציא לאור את הסינגל הראשון שלו, "Common Sense", בפלטפורמות המוזיקה ב-3 באפריל 2020.
באסט הוציא לאור את המיני אלבום הראשון שלו, Joshua Bassett, ב-12 במרץ 2021, עם הסינגל, "Lie Lie Lie", אשר יצא מוקדם יותר, ב-14 בינואר 2021. נכון לחודש אוקטובר 2021, הוא צבר כ-143.8 מיליון השמעות בפלטפורמות הסטרימינג. ב-3 בדצמבר של אותה השנה הוציא את שלישיית הסינגלים "Crisis", "Secret" ו"Set Me Free" עם וידאו קליפים נלווים.
ב־23 בספטמבר 2022 הוציא לאור את המיני אלבום השני שלו, Sad Songs In a Hotel Room, הכולל שישה שירים חדשים, כולל הסינגלים "Smoke Slow" ו-"Lifeline".
חיים אישיים
באסט שר ומנגן בפסנתר, גיטרה, יוקולילי ותופים. ב-10 במאי 2021, הוא יצא מהארון כחבר בקהילת הלהט"ב במהלך ריאיון. ב-12 ינואר 2021 אושפז בשל אי-ספיקת לב. בחודש דצמבר 2021 חשף כי היה קורבן להתעללות מינית כשהיה נער על ידי גבר המבוגר ממנו.
שנות ה-90 של המאה ה-21
שנות ה-90 של המאה ה-21 או שנות ה-2090 הוא עשור של לוח השנה הגרגוריאני שיחל ב-1 בינואר 2090 ויסתיים ב-31 בדצמבר 2099.
הדברים הכלולים כאן הם תחזיות בולטות של ארגונים עולמיים, נתוני יעדים אידיאליים שהוגדרו ואירועים מתוזמנים נכון לשנה הנוכחית. אין שום דרך להבטיח חיזוי אירוע מסוים מכיוון שמידע עדכני משתנה לעיתים קרובות. ישנם מחקרים עתידיים מתמשכים המבקשים להבין מה צפוי להמשיך ומה עשוי להשתנות באופן סביר. תחזיות לאירועים אפוקליפטיים ובואו השני של ישו נידונות במקומות אחרים.
סלומון זולצר
סלומון (שלמה) זוּלצר (בגרמנית: Salomon Sulzer; 30 במרץ 1804 – 17 בינואר 1890), היה חזן, מלחין ומנצח בשדה החזנות האשכנזית. דרכו החדשנית במוזיקה של בית הכנסת השפיעה רבות על החזנות כפי שהיא כיום, ומורשתו המוזיקלית מוסיפה להדהד בין כותלי בתי הכנסת עד היום.
ילדות
סלומון זולצר נולד בעיירה הוֹהֶנְאֶמְס (Hohenems) שבאוסטריה (על גבול שווייץ) בשם שלמה לבית לוי. כאשר חייבה הקיסרות האוסטרו-הונגרית את נתיניה לאמץ שם משפחה, קיבלה המשפחה את השם "זולצר" מאחר שהיגרו להוהנאמס מהעיירה זולץ.
כילד נהג זולצר לשהות במחיצתו של נגן העוגב בנימין לוי-ברמן, ממנו למד את יסודות המוזיקה. בגיל העשרה החל לקבל הכשרה חזנית, אצל החזן המקומי של אנדינגן (Endingen) שבשווייץ. כשהיה בן שלוש עשרה התפנתה משרת החזן בעיר הוהנאמס והוצעה לזולצר, אך פרצה מחלוקת בקהילה על מינוי חזן בגיל צעיר כל כך. הושגה פשרה שקבעה כי זולצר אכן יקבל את המינוי אך קודם יסע להתלמדות נוספת עם החזן משה ליפמן (Moses Lippmann), עמו נסע לקרלסרוהה שבגרמניה ולערים נוספות בצרפת. בשנת 1820, בהיותו בן 16 בלבד, החל זולצר לכהן כחזן בפועל. כבר בשלב זה פעל לשינוי במתכונת הטקס המקובל בבית הכנסת והקים מקהלה שתלווה אותו, דבר שלא היה מקובל בבתי הכנסת עד אז.
וינה
הקהילה היהודית דרשה מזולצר להפסיק להופיע בקונצרטים, מאחר שאין זה הולם את מקצועו של החזן. זולצר אכן נמנע מכך, ובהזדמנות אחת, כשנתבקש על ידי הקיסרית האוסטרית להופיע בקונצרט למען מטרת צדקה, תרם מכיסו סכום כדי להימנע מכך.
פרסומיו
לאחר בקשות מקהילות שונות ברחבי אירופה להוציא לאור את ה"נוסח" המוזיקלי שהנהיג בווינה, הוציא לאור בשנת 1838 את הכרך הראשון של הספר "שיר ציון" - "שירים לעבודת האלוהים היהודית". בספר, הדפיס זולצר את הנוסח המוזיקלי שלו לתפילות השבת, שהורכב מלחניו, אך גם מיצירות של מלחינים אחרים. אחד הקטעים החשובים בספר היא יצירתו של שוברט האמורה לעיל.
השפעת יצירתו כיום
לאחר מלחמת העולם השנייה, כאשר קהילות מערב אירופה נחרבו כמעט כליל, התמעט השימוש התדיר ביצירותיו של זולצר בתפילות. למרות זאת, השפעתו ניכרת עד היום, כאשר רבות מהנעימות שהשתרשו בבתי הכנסת האשכנזיים כיום, מקורן בנוסח זולצר, למשל בהוצאת ספר התורה בשחרית לשבת ועוד. כמו כן מקהלות מקצועיות כפי שייסד זולצר, הפכו לחלק בלתי נפרד מבתי הכנסת בהן מכהן חזן מקצועי בארץ ובעולם. על אף שרק יצירות בודדות של זולצר עדיין מושרות בקונצרטים ובתפילות, השפעתו על מלחינים מאוחרים יותר דוגמת לבנדובסקי הייתה רבה, ומורשתו מהדהדת דרך יצירותיהם עד היום.
הנצחה
בשנת 1990 הנפיקה ממשלת אוסטריה בול דואר לציון 100 שנים לפטירתו של זולצר.
לאחר גירוש והשמדת יהודי הוהנאמס במלחמת העולם השנייה, הפך מבנה בית הכנסת לתחנת מכבי אש. הוא שימש למטרה זו עד שנת 2003, אז החלו שיפוצים במבנה, וכן שיחזור של המבנה המקורי. בשנת 2004 נפתח במבנה בית ספר למוזיקה. אולם בית הכנסת הפך לאודיטוריום שנקרא על שם זולצר, Salomon Sulzer Saal.
רחובות על שמו נקבעו בתל אביב, בווינה ובהוהנאמס.
מני גליישר
מני גליישר (באנגלית: Many Glacier) הוא אזור בצדו המזרחי של הפארק הלאומי גליישר, במדינת מונטנה שבארצות הברית.
אזור זה ממוקם מצפון לדרך ההולכים-אל-השמש.
באזור מני גליישר מצויים אגם שרבורן - האגם הגדול באזור, וכן מלון מני גליישר, הממוקם לחוף אגם סוויפטקרנט - בית המלון והמבנים הסמוכים אליו, שנבנו בשנת 1915, מהווים אתר היסטורי לאומי של ארצות הברית.
אזור מני גליישר ידוע באגמים הרבים שבו, במפלים, וביערות המחטניים שביניהם כרי דשא אלפיניים.
תיירות
פעילות התיירות באזור כוללת שיט בסירות באגמים, טרקים במסלולי ההליכה, וכן טיולי טבע מודרכים, רכיבה על סוסים, טיפוס הרים, דיג ומחנאות.
לקריאה נוספת
• National Park Service, Historic Structures Report - Many Glacier Hotel complex, July 2002
Get Rich or Die Tryin'
Get Rich or Die Tryin' (בעברית: התעשר או שתמות בדרך) הוא אלבום הבכורה של הראפר האמריקאי 50 סנט. האלבום יצא לאור ב-6 בפברואר 2003, על ידי חברות התקליטים אינטרסקופ רקורדס, אפטרמת' אנטרטיינמנט של ד"ר דרה, שיידי רקורדס של אמינם וג'י-יוניט רקורדס של 50 סנט.
רקע והפקה
לפני צאתו של האלבום, 50 סנט הוציא מספר מיקסטייפים בלייבל של צמד ההיפ הופ "טראקמאסטרס" ואף עבד תחתם ותחת קולומביה רקורדס על אלבום שהיה אמור להוות אלבום הבכורה שלו בשם Power of the Dollar בשנת 2000, אך לאחר שסבל מבעיות משפטיות ונדחה בתעשיית המוזיקה, חברת קולומביה רקורדס החליטה לא להמשיך את העבודה על האלבום, ו-50 סנט מצא קושי לחתום עם חברת תקליטים גדולה אחרת, עד שחתם בשיידי רקורדס של הראפר אמינם בשנת 2002.
לאחר שחתם עם אמינם (שהפיק בפועל את האלבום), 50 סנט עבד רבות גם עם המפיק ד"ר דרה, כשהשניים משמשים כמפיקים בפועל של האלבום, ועבדו על מנת לשלב ביחד את סוגות הגנגסטה ראפ והרית'ם אנד בלוז בהיפ הופ הניו יורקי. בהפקת האלבום השתתפו גם מייק אליזונדו, שה מאני XL (שגם הפיק בפועל את האלבום), מיסטר פורטר, רוקוויילדר, דירטי סוויפט, מגה-הרץ ונוספים. האלבום מכיל הופעות אורח של הראפרים האמריקאים אמינם, יאנג באק ונייט דוג, כמו גם של חברי ההרכב של 50 סנט "ג'י-יוניט", לויד בנקס וטוני יאיו.
הצלחה ומורשת
אף על פי שהאלבום יצא שבוע מראש לפני תאריך צאתו המקורי, על מנת להילחם בהדלפות לאינטרנט, הוא הגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200 ומכר למעלה מ-872 אלף עותקים בשבוע הראשון לצאתו. גם הסינגלים מתוך האלבום זכו להצלחה עולמית, כאשר "In da Club" ו-"" הגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100, בעוד "P.I.M.P." הגיע למקום הראשון במספר מדינות. האלבום דורג במקום הראשון במצעד סוף השנה של מגזין הבילבורד לשנת 2003 וקיבל בעיקר ביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה.
האלבום סומן על ידי מבקרים רבים כזה שהחזיר את סוגת הגנגסטה ראפ לגדולה, ודורג כאחד האלבומים הטובים ביותר משנות ה-2000. בשנת 2020, הוא זכה בתואר של פלטינה ×9 מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי. האלבום היה לאלבום הנמכר ביותר ל-2003 בארצות הברית, והועמד לפרס "אלבום הראפ הטוב ביותר" בטקס פרסי גראמי ה-46. הוא זכה בפרס המוזיקה האמריקאית לאלבום הראפ/היפ-הופ האהוב ביותר ובפרס המוזיקה של בילבורד לאלבום הבילבורד 200 המוביל לשנת 2003. ב-2020, מגזין רולינג סטון דירג את האלבום במקום ה-280 ברשימת "500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים". בשנת 2022, האלבום דורג במקום ה-64 ברשימת 200 אלבומי ההיפ-הופ הטובים ביותר בכל הזמנים של המגזין.
איראנים
העמים האיראניים הם הודו-אירופית מגוונת, הכוללת עמים שונים שדוברים שפות איראניות. העמים האיראניים מתגוררים כיום בעיקר באזור המזרחי של המזרח התיכון, באזור מרכז אסיה, בקווקז ובחלקים של תת-היבשת ההודית.
האיראנים הפכו לקבוצה נפרדת בסביבות אמצע האלף ה-2 לפנה"ס. בשיא ההתפשטות שלהם באמצע האלף ה-1 לפנה"ס הם שלטו על אזור נרחב, שהשתרע על פני כל הערבה האירואסית, מן המישור ההונגרי הגדול במערב ועד רמת אורדוס במזרח. האימפריות האיראניות המערביות בדרום כבשו חלק גדול מן העולם העתיק במהלך המאה ה-6 לפנה"ס, והותירו אחריהם מורשת תרבותית חשובה. האימפריות האיראניות המזרחיות מילאו תפקיד מכריע בפיתוח של דרך המשי.
באלף ה-1 לפנה"ס הצטמצם השטח בו שלטו האימפריות האיראניות, כתוצאה מהתרחבויות של האזורים שהיו בשליטה סלאבית, גרמאנית, טורקית ומונגולית.
העמים האיראניים המודרניים כוללים את הבלוצ'ים, הג'ילקים, הכורדים, הלורים, המאזנדאנים, האוסטים, הפאמירים, הפשטונים, הפרסים, הטג'יקים, הטלישים, הוואקים והיאגנובים. רובם נמצאים כיום באזור הרמה האיראנית, המשתרעת מן הקווקז שבצפון ועד המפרץ הפרסי שבדרום ומטורקיה במערב ועד שינג'יאנג במזרח.
ריוליט
ריוליט - סלע געשי (סלע פרץ, סלע אקסטרוסיבי) העשוי תרכובת פלסית ("חמוצה") של למעלה מ-69% סיליקה, הנוצר מהתקררות מהירה של לבה.
הסלע ריוליט מופיע בגווני אפור בהיר עד ורדרד עם בועיות אוויר לכודות בתוכו. השם ריוליט בא מהמילה היוונית "זרם" (rhyax) הבאה לתאר את הצורה היפה שנשמרת בסלע המקורר לאחר זרימתו.
מבנה הריוליט
הריוליט נחשב כמקבילה הגעשית של הגרניט הפלוטוני מכיוון שההרכב המינרלי שלהם דומה - עשיר בסיליקה ונמוך בברזל ומגנזיום.
ריוליט נוטה להתגבש מהר וליצור לבה צמיגית מאוד (בגלל אחוז הסיליקה הגבוה שבו). הריוליט מופיע הן בלבה שהתקררה מהר געש והן בדייקים. ריוליט המתגבש מהר מכדי ליצור גבישים, יוצר זכוכית געשית בצבע שחור הנקראת אובסידיאן ואילו ריוליט המתגבש לאט יותר, יוצר גבישים שבירים וספוגיים בצבע לבן (טוף).
הריוליט נוטה להתפרץ בהתפרצויות אלימות עקב צמיגות הלבה הגבוהה שלו (צמיגותו הגבוהה נובעת מאחוז סיליקה גבוה והלבה כולאת בתוכה בועות גז הגורמות לפיצוץ אלים, בעוד שבסוגי לבה אחרים הגז משתחרר מעט לפני ההתפרצות).
תפוצת הריוליט
הריוליט מופיע הרבה באזורים יבשתיים, בדרך כלל באזורים בהם גם יופיעו בזלת ואנדזיט בעוד שבאוקיינוסים הוא נדיר למדי. ריוליט ניתן לראות בצורת טוף באיי ליפארי (מצפון לסיציליה), בהונגריה, במחוז ויילס שבאנגליה, באיסלנד ובעמקים נרחבים בניו מקסיקו, ארצות הברית, אך גם בעוד מקומות:
פארק ילוסטון שבמדינת ויומינג בארצות הברית הוא למעשה כיפה ענקית של קלדרה ריוליטית.
"העמק הארוך" במדינת קליפורניה שבארצות הברית הוא אחת מהקלדרות הגדולות ביותר על פני כדור הארץ ונוצר אף הוא מריוליט- אורכו 32 ק"מ ורוחבו 17 ק"מ.
נעם נדב
ביוגרפיה
נדב, יליד ירושלים, התקבל בתום שרותו הצבאי לבית הספר "בצלאל", וסיים בו 4 שנות לימוד במגמת הגרפיקה.
לאורך השנים אייר ספרי ילדים, ספרים למבוגרים, ספרי לימוד רבים, עיתונים וסרטי פרסומת. בין השאר נדב כתב וצייר סיפורי קומיקס בעיתון "חדשות", סדרת קומיקס בשיתוף עם קובי ניב בעיתון הילדים "כולנו", שתי סדרות קומיקס: "קשרי משפחה" ו"סיפורי ראשונים" במוסף "יעקב" של העיתון "מעריב" והסדרה "איש הפנדה" בשיתוף עם המחבר תמיר ראונר במגזין לילדים "עיניים", ספר ילדים של רוני גנור. כמו כן נדב הוא המאייר של הדמויות בפרסומות הישנות של "זמן התפוח" מטעם מועצת הפירות והוא גם היוצר של המותג של מוסף "קפטן אינטרנט", מדור המחשבים והאינטרנט בגרסה המקוונת של עיתון הארץ. סיפורי הקומיקס "איש הפנדה" שראונר כתב ונדב צייר ושהתפרסמו במשך 12 שנה ב"עיניים" הופיעו בשנת 2006 כספר "פנד, סיפורו של פנד האדום" בהוצאת כנרת זמורה ביתן. בשנת 2011 אייר נדב את 'שירי המגילה' של איציק מאנגר, שנדפסו במהדורה דו-לשונית שתרגם וערך ההיסטוריון דוד אסף (הוצאת חרגול ועם עובד).
בשנת 2012 זכה נדב בתחרות לקריקטורה הומוריסטית ע"ש פרידל שטרן מטעם המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס. בשנת 2019 הוא פרסם ספר "המגפיים שהצילו את ירושלים".
חיים אישיים
נדב נשוי לשועא ואב לשלושה.
מתקן חשמל דירתי
חלקי המתקן
הזנת מתקן דירתי מגיעה על פי רוב ממערכת החלוקה של ספק החשמל - בישראל חברת החשמל, אולם יכול המתקן גם להיות מוזן ממערכת חלוקה פרטית כדוגמת רשת חשמל בקיבוץ או במבנה גדול, המקבלים את אספקת החשמל שלהם מחברת החשמל ומבצעים את החלוקה לצרכנים השונים באופן פרטי. באותה המידה, יכול המתקן להיות מוזן גם מגנרטור.
הזנת החשמל מגיעה אל לוח חשמל של המתקן. במתקנים גדולים יהיה זה לוח ראשי המשמש בעיקר לחלוקה ללוחות משניים מהם מוזנים הצרכנים, אך ברוב המתקנים הביתיים קיים רק לוח חשמל אחד הממלא הן את תפקיד החלוקה והן את ההגנה על המערכת.
מלוח החשמל יוצאים קווי הזנה אל הצרכנים השונים. קווים אלו מסתיימים בשקעי חשמל או מתחברים ישירות למכשירים.
לוח החשמל
לוח החשמל במתקן ביתי משמש בעיקר כמערכת הגנה מפני חשמול. בלוח החשמל מתבצעת חלוקה של המתקן למעגלים, חלוקה שתפקידה לאפשר הגנה יעילה על ידי חלוקה של העומס הכללי הצפוי לחלקים קטנים, קלים יותר להגנה ולתחזוקה והמאפשרים התמודדות עם תקלות נקודתיות ללא השפעה (במידת האפשר) על שאר המערכת.
מעגלים במתקן ביתי
כמעגל חשמלי במתקן ביתי מוגדרים כל הקווים המוגנים על ידי מבטח משותף. נהוג לחלק את סוגי המעגלים בהתאם לעוצמת הזרם האפשרית בהם (עוצמה זו מוגבלת על ידי המבטח): חלוקה מקובלת נוספת היא למעגלים עם קווים (ראו להלן) ישירים - מעגלים המזינים מכשיר או שקע אחד בלבד, ולמעגלים רגילים, אליהם ניתן לחבר מספר מכשירים.
קווים
מכשירי החשמל או השקעים מחוברים ללוח החשמל באמצעות "קווים" - אלו הם מוליכים חשמליים, על פי רוב חוטים עשויים נחושת ומצופים בבידוד מ-PVC. המוליכים מותקנים כחוטים בודדים או בכבל המאגד אותם תוך שמירה על בידודם זה מזה. במעגל חד-מופעי יהיו שלושה חוטים - חוט המופע, חוט ה"אפס" וחוט הארקה. במעגל תלת-מופעי יהיו חמישה חוטים - שלושה חוטי מופע, חוט אפס והארקה. המוליכים מותקנים באחת משלוש שיטות:
אביזרי קצה
במרבית המקרים, קווי החשמל במתקן הביתי אינם מחוברים ישירות למכשירי חשמל אלא מסתיימים באביזר קצה המאפשר חיבור וניתוק מהיר של המכשיר החשמלי. אביזר הקצה הנפוץ ביותר הוא השקע החשמלי. אביזרי קצה שכיחים נוספים הם בתי נורה ומפסקי זרם, שנועדו לאפשר ניתוק של מכשיר חשמלי המחובר ישירות לקו מבלי לנתק את החיבור הפיזי (למשל במצב בו גוף תאורה מחובר ישירות לקו, הדלקתו וכיבויו מתבצעים דרך מפסק הזרם). אביזרי קצה חשופים למגע אדם ולכן הם בנויים תמיד ממעטפת מחומר מבודד שמונעת מגע עם החלקים המוליכים.
הספק
ההספק החשמלי הנצרך על ידי מתקנים ביתיים תלוי בכמות המכשירים החשמליים המותקנים בו, אך גם במידת הבו-זמניות של הפעלתם. היות שכך, ההספק הנצרך משתנה בתלות בזמן, ולמעשה אף בלתי ניתן לשליטה היות שצריכת הזרם של מכשירי חשמל רבים משתנה מרגע לרגע מבלי שלמפעיל תהא שליטה על כך - לדוגמה תנור אפיה אשר גופי החימום שלו מופעלים ומופסקים אוטומטית על ידי תרמוסטט. מכאן, שבבואנו לדבר על הספק של מתקן חשמלי, ישנם שני גדלים חשובים:
מכיוון שקיים מתאם מסוים בין גודלו של מתקן ביתי לבין ההספק המותקן בו, פותחו טבלאות ה"מנבאות" את ההספק של מתקן ביתי בתלות בגודלו. טבלאות אלו משמשות לצורך תכנון נאות של הספקת החשמל למתקנים דירתיים (למשל את חברת החשמל). טבלאות אלו מנבאות גם את העלייה ה"טבעית" בצריכת החשמל, עלייה שנובעת מהתקדמות טכנולוגית ועליה ברמת החיים. בפועל, בשל התייעלות אנרגטית של מכשירים חשמליים רבים כן המודעות הגוברת לאיכות הסביבה טבלאות אלו טעו קשות בחיזוי צריכת החשמל החל מהעשור הראשון של המאה ה-21.
גודל חיבור
חיבור מתקן ביתי לרשת החשמל נעשה תמיד דרך מבטח ראשי, וגודלו של מבטח זה קובע למעשה את ההספק המקסימלי אותו יוכל המתקן לצרוך. על אף שקיימים מבטחים הניתנים לכיול לכל ערך שהוא, הרי שלצורך הנוחות מחוברים מתקנים ביתיים רק דרך מבטחים מסוימים, קרי חיבור החשמל למתקן הביתי יכול לבוא במספר סופי של גדלים. גדלים אלו השתנו במהלך השנים וכיום במדינת ישראל הגדלים האפשריים הם: וחיבורים נוספים, גדולים יותר. גודלי החיבור האפשריים עולים ב"קפיצות" של כ-25 אחוז. למרבית המתקנים הדירתיים במדינת ישראל אחד החיבורים הרשומים מעלה, עם זאת, ניתן למצוא מתקנים עם חיבורים בגדלים אחרים, שריד לחיבורים שהתאפשרו בעבר.
הארקה
הארקה של מתקן חשמלי נועדה לספק הגנה נוספת מפני התחשמלות. מערכת ההארקה מאפשרת חיבור אל האדמה של כל הגופים המתכתיים שעשויים לבוא במגע עם מתח חשמלי במקרה של תקלה, על מנת להבטיח כי במקרה כזה יזרום עיקר הזרם דרך המערכת או אף יפעיל הגנה על ידי ניתוק הגנה קיימת בלוח החשמל. ההארקה מתבצעת על ידי מוליך מיוחד אשר מחובר למערכות המתכתיות במבנה - אם על ידי חיבור שקע-תקע (בו מוליך ההארקה מופיע כפין השלישי), ואם על ידי חיבור ישיר לגוף המתכתי כמו במקרים של דוד חימום מים ואנטנה. כל המוליכים מחוברים לפס אחד העשוי מחומר מוליך (בדרך כלל נחושת) המכונה פס השוואת פוטנציאלים. פס זה מחובר לאדמה על ידי אלקטרודה. כיום ישנן שתי שיטות עיקריות לביצוע האלקטרודה:
בעבר נהוגה הייתה שיטה של הארקת המבנה על ידי חיבור לצנרת המים הראשית, מתוך ההנחה שצנרת זו מתכתית ובעלת שטח מגע גדול עם הקרקע. כיום, בשל השימוש הרב בצינורות מים מחומרים לא מתכתיים, לא מסתמכים על הארקה מצנרת מים.
הערות שוליים
Verteiler (Elektroinstallation)
ונטית (שפה רומאנית)
ונטית (בוונטית: Vèneto או Łéngua vèneta; באיטלקית: Veneto) היא שפה המדוברת בפי כ-2,200,000 איש בצפון איטליה, בעיקר במחוז ונטו, ובפי כ-100,000 דוברים נוספים בסלובניה ובקרואטיה. למרות השוני המשמעותי ביניהן, נחשבת הוונטית פעמים רבות לניב של איטלקית.
הוונטית היא שפה שונה מהשפה הוונטית שדוברה בוונטו לפני 2000 שנה ואשר אינה קשורה אליה. בנוסף יש להבחין בין ונטית לבין ניב השפה האיטלקית המדובר בוונטו, שנותר בגדר ניב של איטלקית אף שהושפע רבות מהוונטית.
היסטוריה
מוצאה של הוונטית מלטינית וולגארית (עממית), וככל הנראה היא הושפעה מלשון שדוברה באזור קודם לכן (Substratum), אולי הוונטית האיטלית, ומשפות גרמאניות שהובאו על ידי שבטים גרמאניים כגון הגותים והלומברדים במאה ה-5. הכתבים הראשונים בוונטית הם מהמאה ה-13, ולשפה נודע מעמד יוקרתי בתקופת הרפובליקה של ונציה, אז שימשה כשפה רשמית ברפובליקה וכלינגואה פרנקה ברחבי הים התיכון. בשפה זו נכתבו מחזות של הקומדיה דל'ארטה, שירה, ואפילו האיליאדה תורגמה לוונטית. למרות זאת, הוונטית הכתובה הלכה ונסוגה מפני הניב הטוסקני ומפני שפות רומאניות אחרות. עם חלוקתה של רפובליקת ונציה בסוף המאה ה-18, חדלה הוונטית בהדרגה מלשמש כשפה רשמית, ועם איחוד איטליה במאה ה-19 הונהג הניב הטוסקני כבסיס לאיטלקית המודרנית. מאז נמצאת הוונטית בנסיגה מתמדת וכל דובריה באיטליה דוברים גם איטלקית. מאידך, מהגרים מוונטו במחצית השנייה של המאה ה-19 הקימו קהילות דוברות ונטית באמריקה הלטינית וברומניה. ב-28 במרץ 2007 הכירה האספה האזורית של מחוז ונטו בוונטית כשפת המחוז, עם קבלת חוק "החסות והשימור של השפה והתרבות הוונטית" (Tutela e valorizzazione della lingua e della cultura veneta).
תפוצה
ונטית מדוברת בעיקר במחוזות ונטו ופריולי-ונציה ג'וליה בצפון-מזרח איטליה וכן באיסטריה, ובחופי מפרץ קוורנר ודלמטיה בסלובניה ובקרואטיה. קהילות קטנות יותר מצויות ברחבי איטליה גם במחוזות לאציו, לומברדיה, אמיליה-רומאניה ובטרנטינו. מחוץ לדרום אירופה יש קהילות דוברות ונטית בעיר טולצ'אה (Tulcea) ברומניה, במקסיקו ובמדינות ריו גראנדה דו סול וסנטה קטרינה בברזיל.
פרנצ'סקו דל קוסה
פְרַנְצֶ'סְקוֹ דֶל קוֹסָה (באיטלקית: Francesco del Cossa; סביבות 1430, פרארה – 1477, בולוניה) היה צייר איטלקי מתקופת הרנסאנס מ, שעבד לאחר 1470 בבולוניה. קוסה ידוע בעיקר בזכות ציורי הקיר שלו, במיוחד שיתוף הפעולה שלו עם במחזור החודשים ב של משפחת אסטה, שליטי פרארה. בדרך כלל ציוריו הם בעיקר נושאים דתיים, כאשר כמה דיוקנאות ורישומים מיוחסים לו. הוא גם עיצב ויטראז'ים.
ביוגרפיה
קוסה היה בנו של סתת אבן בפרארה, מעט ידוע על יצירותיו המוקדמות, אף על פי שידוע שהוא יצא מחוץ לפרארה בסוף שנות העשרים או תחילת שנות השלושים לחייו.
אחד התיעודים הראשונים שיש לנו עליו הוא בשנת 1456 כאשר היה עוזרו של אביו, כריסטופאנו דל קוסה (Cristofano del Cossa), שעסק באותה תקופה בציור הגילופים והפסלים על המזבח בקפלה של ארמון הבישוף בפרארה. אחד מתלמידיו היה מ.
ציורי קיר אלגוריים בפאלאצו סקיפאנויה
קוסה ידוע כיום בקישוט הפרסקו של וילת התענוגות הקיצית המכונה, הממוקמת ממש מחוץ לשערי העיר אותו הכין בשיתוף עם. הם ציירו סדרה של אלגוריות מפורטות סביב נושאי המזלות וחודשי השנה. אלה שוחזרו רק חלקית במאה ה-20, ושלושה מתוכן משויכים באופן סביר לקוסה. מבין אלה, אחת התמונות המדהימות ביותר היא עדר הפעוטות העירומים ב"אלגוריה של מאי - ניצחון אפולו". ככל הנראה סימן לפריחה השופעת של האביב, השורות הצפופות של תינוקות מצופפות כמו פלנקס של פעוטות.
באלגוריה של אפריל יש תיאור של שלוש הגרציות, אחד הייצוגים הפוסט-קלאסיים המוקדמים ביותר של הרקדנים העירומים השזורים זה בזה בציור. הגרסה של סנדרו בוטיצ'לי בפרימוורה היא משנת 1482. בהנחה שתאריך מותו של קוסה נכון, זה אומר שקוסה השלים את הציור לפני הגרסאות האחרות של שלוש הגרציות.
קוסה בבולוניה
לא מרוצה מכך ששילמו לו לפי שטח הציור עבור עבודתו עבור והתלונן שהוא מקבל שכר כמו "הצבעי הגרוע ביותר בפרארה", עזב קוסה את פרארה לבולוניה ב-1470.
בבולוניה הוא קיבל הזמנות רבות בחסות. כאן הוא צייר את שתי יצירות המופת שלו: "הבתולה והילד עם שני קדושים" ודיוקן של אלברטו דה קטאני (Alberto de' Catanei, 1474) ופרסקו בכנסיית, המייצגים את הבתולה והילד עם דיוקנאות של ומריה וינציגוורה (Maria Vinziguerra, 1472).
הוא הכין חלונות ויטראז' בבולוניה, שהטוב שבהם הוא חלון עגול, בכנסיית, המייצגת את הקדוש , הנושא את חתימתו.