cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אסתר אינגליס
אינגליס, ג'יימס מלוויל ואנדרו מלוויל
ד"ר ג'יימי ריד - בקסטר זיהתה קשר בין אינגליס לבין ג'יימס מלוויל, ג'יימס מלוויל היה כומר שסביבו פרחה "קהילה רוחנית", בתקופה ההיא היה נחשב כדמות לאומית, היה מעורב בתרבות המחאה הצרפתית, מעורבותו התפתחה לביצוע פרפרזה פואטית משמעותית ופוליטית מאוד על סילבה (שם בלטינית), הפרפזה בוצעה על ידי התאולוג הז'נבי הגדול, תיאודור בזה, פרפרזה הפואטית התמקדה בסיפור דוד ובת שבע הפרפרזה הפוליטית התבססה על (Plasm 51)
אנדרו מלוויל היה מעריץ של עבודתה ורוחניותה של אינגליס, מאוד התחבר ליצירותיה אנדרו מלוויל היה דודו של הכומר ג'יימס מלוויל
בכתבי היד בין השנים (1599–1602) מופיעים הפסוקים של מלוויל מתחת לדיוקן של אינגליס.
כריסטיאן דנמרק
כריסטיאן דנמרק ביקר באנגליה ביולי 1606 הקנצלר כריסטיאנוס פריס ליווה אותו. מסיבה זו הכינה אינגליס כתב יד מאויר נוסף עבור פריס, בתקווה כנראה לתגמול נדיב. כתב היד היה דומה בעיקר לשלוש מתנות השנה החדשה, אם כי אינגליס ציירה פרחים שונים שנלקחו מסדרה אחרת, "די פלורה". סדרה זו הייתה פופולרית בתקופה זו, שכן אותם פרחים נמשכו מאוחר יותר על זכוכית צבועה בפארק לידיארד בווילטשייר, כמו גם בערים אחרות.
חסותו של הנסיך הנרי
אינגליס יצרה את כתבי היד המאוירים שלה בפרחים בין השנים 1606–1607. בין השנים 1607 עד 1614 הפיקה אינגליס שמונה כתבי יד כאשר חמישה מהם הוקדשו לנסיך הנרי או לסר דייוויד מארי. לעיתים אינגליס פנתה לפטרונים וסיפקה ראיות כי שמצאה חסות בביתו של הנרי. אינגליס קיבלה חמישה ליש"ט מהנסיך הנרי בתרומה לאחד מכתבי היד שהיא העניקה בעבורו,
פרעה (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מרדכי שמואל גירונדי
רבי מרדכי שמואל גירונדי (ג' בתשרי ה'תק"ס, 2 באוקטובר 1799 - י"ב בטבת ה'תרי"ב, 4 בינואר 1852) היה רב וביוגרף יהודי איטלקי שחי ופעל במחצית הראשונה של המאה ה-19. רבה הראשי של פדובה ומחבר הלקסיקון הרבני 'תולדות גדולי ישראל וגאוני איטליה'.
ביוגרפיה
נולד לבן ציון אריה גירונדי, במשפחה רבנית בפדובה שבאיטליה. למד בבית המדרש לרבנים בפדובה ומאוחר יותר השלים את לימודיו כפרופסור לתאולוגיה (1824). רבותיו המובהקים היו: רבי מנחם עזריה קסטילנובו, רבי יעקב לוצאטו ורבי ישראל קוניון, אך בעיקר רבי אברהם חי רג'יו.
ב-1829 התמנה כעוזרו של רבה הראשי של פדובה, ושנתיים מאוחר יותר התמנה בעצמו למשרת הרב הראשי.
חלק ממכתביו של גירונדי פורסמו בכרכי המאסף כרם חמד.
מספריו
גלריה מספריו, לחיצה על אחת התמונות תפתח את הספר לדפדוף ועיון מקוון:
רצח העם היווני-פונטי
רצח העם היווני-פונטי היה רצח עם מכוון ושיטתי שביצעה האימפריה העות'מאנית במהלך מלחמת העולם הראשונה, באוכלוסייה דוברת היוונית לחוף הים השחור. רצח העם היווני-פונטי התאפיין במעשי טבח המוניים, גירוש בכפייה שכלל צעדות מוות, הוצאות להורג שרירותיות והחרבה של מונומנטים תרבותיים, היסטוריים ודתיים של כלל האוכלוסייה הנוצרית-אורתודוקסית. ההערכה הרווחת היא כי בין 450,000–900,000 יוונים-פונטים נספו. קבוצות אתניות נוצריות אחרות כמו הארמנים והאשורים נטבחו אף הן באותה תקופה בשטחי האימפריה העות'מאנית, כחלק ממדיניות שיטתית של טיהור אתני של האוכלוסייה הנוצרית באנטוליה במלחמת העולם הראשונה ולאחריה בשנים 1914–1923.
רוב הפליטים והניצולים נמלטו ליוון (יותר מרבע מהאוכלוסייה הקודמת של יוון), ורוב הפליטים מהמחוזות המזרחיים בעיקר, מצאו מקלט באימפריה הרוסית השכנה. עד סוף המלחמה, חלק גדול מהיוונים שחיו באסיה נהרגו או נמלטו; ואילו אלה שנשארו הועברו מאוחר יותר ליוון כחלק מחילופי אוכלוסין בכפייה בין יוון וטורקיה. החילופים הללו למעשה הפכו את הגירוש למעוגן בחוק, ואף חסמו את שיבת הפליטים לאחר מכן. בשנת 2007, חוקרים מהאיגוד הבינלאומי לרצח עם הכירו במדיניות האימפריה העות'מאנית נגד מיעוטים נוצרים (כמו גם נגד היוונים) כרצח עם.
רקע היסטורי
הנוכחות היוונית באסיה החלה כבר בשנת 800 לפנה"ס. היוונים כינו את הים השחור Εὔξεινος Πόντος (Euxinos Pontos, כלומר "הים הידידותי" או "הים מסביר הפנים", כנראה לשון נקייה המתייחסת לשבטים העוינים שלחופיו), וכבר אז החלה התיישבותם לאורך חופו; כאשר הבולטות בערים היווניות באזור זה היו: טרביזונד (Trabzon בטורקית), סאמפסונטה (Samsun), סינופה (Sinop), והראקליה-פונטיקה (Karadeniz Ereğli). בתקופה ההלניסטית (334 לפנה"ס) שבאה בעקבות כיבושיו של אלכסנדר מוקדון, התרבות והשפה היווניות החלו לשלוט באסיה הקטנה. ההתייוונות של האזור הואצה תחת השלטון הרומי-ביזנטי. לפני כיבושי האימפריה העות'מאנית הייתה קבוצת הנתינים היוונים-ביזנטים הקבוצה הגדולה ביותר של עמים ילידים שחיו באסיה הקטנה. היוונים היו רוב באזור, עד הכיבוש הסופי של העיר טרביזונד על ידי הטורקים העות'מאנים בשנת 1461. ערב מלחמת העולם הראשונה, היה באסיה הקטנה מגוון אתני רחב אשר כלל טורקים, אזרים, יוונים-פונטים, ארמנים, כורדים, זאזא, צ'רקסים, אשורים, יהודים ולאזים. אחת הסיבות לטבח הטורקי באוכלוסייה הנוצרית בכלל והיוונית בפרט הייתה החשש שהאוכלוסייה הנוצרית תסייע לאויבי האימפריה העותמאנית. לכך נוספה האמונה כי כדי ליצור מדינת לאום מודרנית יש צורך לטהר מהשטחים של מדינת הלאום קבוצות אשר יכולות לאיים על שלמותה של מדינת לאום טורקית מודרנית. היוונים-הפונטים (כמו גם שאר קבוצות לא-מוסלמיות כאמור) היוו בעיה מדאיגה בעיני הטורקים הצעירים, שכן כחלק מהסכם קוצ'וק קאינרג'ה (מטורקית Küçük Kaynarca Antlaşması) אישרו העות'מאנים את מעמדו של הצאר הרוסי כממשיך האימפריה הביזנטית, וכן כמגן הנוצרים בתחומי האימפריה. בשל כך, ראו הטורקים הצעירים את היוונים-הפונטים כבוגדים שכל רצונם הוא להצטרף לכוחות הצבא הרוסי באופן טבעי, והחליטו לגרשם מתחומי האימפריה.
על פי נספח צבאי גרמני, הכריז שר המלחמה העות'מאני איסמעיל אנוור בשנת 1915 שהוא רוצה באוקטובר "לפתור את הבעיה היוונית בתקופת המלחמה [...] באותו אופן שהוא פתר את הבעיה הארמנית."
רצח העם היווני-פונטי
בעקבות הסכמים דומים שנעשו עם בולגריה וסרביה, חתמה האימפריה העות'מאנית על הסכם חילופי אוכלוסין קטן יחסית עם יוון בנובמבר 1913. הסכם נוסף מסוג זה נחתם ביולי 1914, שמטרתו החלפת חלק מ"הטורקים" של יוון ביוונים של איידין ומערב תראקיה (טורקיה), לאחר שהעות'מאנים גרשו יוונים אלה מבתיהם בתגובה לסיפוח היווני של כמה איים טורקיים. בפועל ההחלפה לא הושלמה בשל פרוץ מלחמת העולם הראשונה. החל משנת 1913 העות'מאנים החלו ליישם תוכנית של גירוש והגירה בכפייה, תוך התמקדות ביוונים באזור הים האגאי ותראקיה המזרחית, שנוכחותם באזורים אלה נחשבה איום על הביטחון הלאומי. בעוד הדיונים על חילופי אוכלוסין עדיין מתנהלים, יחידות צבאיות מיוחדות החלו במתקפה על כפרים יווניים כאשר הם מאלצים את תושביהם לנטוש את בתיהם ולהגר ליוון, כאשר בו בזמן הם מוחלפים בפליטים מוסלמים. ביוני 1914 החלו הטורקים בסגירת כנסיות ובתי ספר יוונים, החרמת מוצרים יוונים ואף ביזת בתיהם של היוונים. כחלק מהפעולה שנועדה לעודד את היוונים לעזוב, החלו כוחות טורקים לטבוח בתושבי העיר היוונית פוקאהי אשר סירבו לנטוש את בתיהם. המעטים ששרדו את הטבח ברחו ליוון. בתגובה ללחץ בינלאומי ומקומי, ועל מנת לנסות ולהרגיע את הרוחות, טען טלעת פאשה כי לא ידע על האירועים ולא הייתה לו יד בהם. למרות שהתיימר להוציא עצמו מהעניין, נפגש טלעת פאשה עם ראש מבצע ה"טיהור" במהלך סיור שלו ואף ביקש ממנו להיות זהיר ופחות "גלוי". באותו הקיץ אילצו אנשי הכוחות המיוחדים של האימפריה העות'מאנית את הגברים היוונים להצטרף למחנות עבודה, בהם מתו אלפים תוך כדי עבודות פרך, התעללות והרג שרירותי בידי השומרים העות'מאנים. בחודשים שלאחר מכן התרחב הטבח לאזורים נוספים באימפריה ביניהם פונטוס, קפדוקיה וקיליקיה.
בתגובה לאירועים הללו, הפציר ראש ממשלת יוון אלאפטריוס וניזלוס מהטורקים לעצור את מעשיהם, ואף איים לנהוג באותה הצורה באוכלוסייה המוסלמית המתגוררת ביוון. בינואר 1915 הרוסים הצליחו להביס את הטורקים בקרב סאריקאמיש; אזור בו התגוררו יוונים רבים; מה ששוב גרם לטורקים להאשים את היוונים בבגידה לטובת הרוסים. בינואר 1917 שלח טלעת פאשה מברק המורה לגרש את היוונים ממחוז סמסון מבלי לפגוע באיש, אך בפועל הגירוש בוצע תוך ביזה, אונס נשים, חטיפת נשים וילדים וגיוס בכפייה של גברים למחנות עבודה. באותו החודש שלח שגריר שוודיה לקונסטנטינופול מברק לממשלתו ובו ציין כי "כל השיטות ההרסניות אשר גרמו למוות בעקיפין כגון - גירוש הכרוך בצעדות מוות, רעב במחנות העבודה ובמחנות הריכוז הן לא אחרות מאשר "טבח לבן"."
לאחר המלחמה
לפי המסמכים העות'מאניים, בינואר 1919 אפשרה הממשלה העות'מאנית את חזרתם של חלק מהיוונים שגורשו, העניקה להם סיוע כספי והחזירה להם את רכושם. כמו כן, באותן שנים בית המשפט הטורקי העמיד לדין מפקדי צבא טורקים על כך שלקחו חלק במעשי הטבח שבוצעו נגד העם היווני והארמני כאחד. באוקטובר 1920, ציין קצין בריטי בדו"ח שכתב כי מחוץ לעיר איזניק שבאנטוליה נמצאו כ-100 גופות מושחתות של גברים, נשים וילדים בתוך מערה גדולה, כחלק מאותו טבח נוראי. דיפלומטים גרמנים ואוסטרו-הונגרים, סיפקו ראיות לסדרה של מעשי טבח שיטתיים וטיהור אתנית של היוונים באסיה קטנה (כמו גם את התזכיר מ-1922 שנערך על ידי ג'ורג רנדל על "הטבחים הטורקים והרדיפות"). הרשומות מתארות מעשי טבח, אונס ושריפת כפרים יווניים בצורה שיטתית ומייחסות את התכנון לפקידים העות'מאנים כלומר ראש הממשלה העותמאנית מחמוד סבקט פאשה, ראפאת ביי, טלעת פאשה ואנוור פאשה. בנוסף הופיעו בעיתונות הזרה אזכורים נרחבים לאירועים, הקלטת מעשי טבח, גירוש, הרג ילדים, אונס, שריפת כפרים יווניים בשלמותם, הרס כנסיות יווניות אורתודוקסיות ומנזרים, טיוטות ל"מחנות עבודה", ביזה, טרור ופשעים שבוצעו נגד יוונים, ארמנים וגם נגד אזרחים בריטים, אמריקאים ופקידי ממשלה.
השלכות
בהסכם סוור (הסכם השלום שנחתם לאחר המלחמה בין האימפריה העות'מאנית ומדינות ההסכמה בסוור שבצרפת) כונו מעשיו של המשטר הטורקי "טרור" ואף צוינו הוראות "לתקן ככל האפשר את העוולות שנגרמו לאנשים כחלק ממעשי הטבח שבוצעו בטורקיה בתקופת המלחמה". בסופו של דבר הסכם סוור לא אושר על ידי הממשלה הטורקית ואף הוחלף מאוחר יותר בהסכם לוזאן, אשר לא צוינו בו אילו עונשים ינקטו כנגד מי שביצע פשעי מלחמה. משפטים שנערכו מיד בעקבות המלחמה בוטלו, והנאשמים לא נענשו. בשנת 1923, נוצר מצב בו חילופי האוכלוסין בין יוון וטורקיה הביאו לחיסול כמעט מוחלט של הנוכחות היוונית בטורקיה ושל הנוכחות הטורקית ביוון.
ההכרה ברצח העם היווני-פונטי
המונח "ג'נוסייד" (genocide) או רצח עם, לתיאור רצח עם לסוגיו, נטבע בשנת 1944 על ידי רפאל למקין, יהודי אמריקאי ממוצא פולני, כחלק ממאמציו להגדרת רצח עם כפשע בחוק הבינלאומי. הוא הגשים מטרה זו כאשר ב-9 בדצמבר 1948 אישרה העצרת הכללית של האו"ם את האמנה למניעת פשע של רצח עם ולהענשת מבצעיו. אמנה זו נכנסה לתוקף בינואר 1951. בדצמבר 2007, אישרה האגודה הבינלאומית למחקר רצח-עם (IAGS) כי המעשים שביצעו הטורקים בשנים 1914–1923 כנגד היוונים (כמו גם הארמנים והאשורים), הם רצח עם. במהלך השנים, נולדו דיונים רבים לגבי ההכרה במעשיהם של הטורקים כרצח עם, והיו חוקרים כמו מארק מאוזר ומאנוס מידלארסקי שטענו כי מטרתם המקורית של העות'מאנים לא הייתה רצח-עם, לעות'מאנים לא הייתה תוכנית סופית מסודרת כמו זו של גרמניה הנאצית, וכי מדובר בהתנהלות פזיזה ללא מחשבה.
הנס צורן
גנרל הנס צורן (בגרמנית: Hans Zorn; 27 באוקטובר 1891 – 2 באוגוסט 1943) היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
צורן נולד ב-27 באוקטובר 1891 במינכן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1911 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים הבווארי ה-2 (נסיך הכתר), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף צורן לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בקיץ 1931 הועלה צורן לדרגת מיור, וב-1 ביולי 1934 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 באוגוסט 1936 הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 במאי 1938 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-19.
ITunes Live from SoHo
iTunes Live from SoHo הוא המיני-אלבום הראשון של הזמרת-יוצרת הבריטית אדל. האלבום יצא לאור ב-3 בפברואר 2009, על ידי חברת התקליטים XL. האלבום דורג במקום ה-105 במצעד האלבומים האמריקאי בילבורד 200.
פלגת הארמייה גרסר
פלגת הארמייה גרסר (בגרמנית: Armeeabteilung Grasser) הייתה פלגת ארמייה קצרת ימים של הוורמאכט, שפעלה במהלך מלחמת העולם השנייה.
רוסלן אבישוב
רוסלן איברהים אבישוב (באזרית: Ruslan Abışov; נולד ב-10 באוקטובר 1987) הוא כדורגלן עבר אזרי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים
אבישוב התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של נפטצ'י באקו ובגיל 19 עלה לקבוצה הבוגרת. לאחר שבשלוש העונות הראשונות שלו שיחק בעיקר כמחליף, בעונת הפך לשחק הרכב. ב-28 בנובמבר 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0-1 נגד קרבאך. אבישוב זכה עם הקבוצה בשתי אליפויות בעונות ו-. בקיץ סיים חוזה בנפטצ'י וחתם בחזר לנצ'ראן לחצי עונה. ב-26 בפברואר 2013 עזב לראשונה את אזרבייג'ן וחתם ברובין קאזאן הרוסית לשנתיים וחצי. בקאזאן לא זכה לדקות משחק ולכן בקיץ הושאל לגבאלה עד לאמצע העונה. לאחר שהשתלב בגבאלה, החליט המועדון לרכוש את כרטיס השחקן של אבישוב. בקיץ חזר לקדנציה שנייה בחזר לנצ'ראן. ב-29 ביוני 2016 חתם באינטר באקו לעונה אחת. ב-12 בינואר 2017 חתם בנפטצ'י באקו עד לסיום העונה. ב-13 ביוני 2019 חתם לשנתיים בסבאך.
קריירה בינלאומית
לאחר שהציג יכולת טובה במדי נפטצ'י, אבישוב זומן לראשונה לסגל נבחרת אזרבייג'ן בסוף אוגוסט. ב-5 בספטמבר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010. ב-18 בנובמבר 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות נגד.
רצח
רצח הוא פשע של הריגת אדם אחר מתוך מודעות וללא הצדקה, בעיקר כאשר ההריגה מלווה בכוונת זדון.
בכל תרבויות האדם והדתות רצח נחשב לפשע חמור ביותר, אך חברות נבדלות זו מזו בהגדרה אילו מעשי קטל נחשבים לרצח ממש, ואילו מקרים יוצאים מהכלל. ככלל שיעור ההחרגות (כלומר מקרי הרג אדם מכוון שאינו נחשב לרצח) נמצא בסימן ירידה מתמשכת, אך קיימים יוצאי דופן רבים. במרבית המדינות רצח הוא עבירה פלילית שעונשה מאסר עולם ובאחרות (כגון ארצות ערב, סין, מדינות שונות באסיה וחלק ממדינות ארצות הברית) הדין קובע עונש מוות למורשעים ברצח והם מוצאים להורג.
לפי הערכות, כ-400,000 בני אדם מתים כל שנה כתוצאה מרצח בקרב אוכלוסיית העולם כולו.
רצח ביהדות
על פי ההלכה אין ליטול חיים בשום מצב אף לא בהמתת חסד, אולם במקרים מסוימים הריגה מותרת כמו במקרה של ענישת בית דין ומלחמה, ודין רודף. עם זאת חלק מחכמי המשנה הסתייגו מכך עד שאמרו במשנה:. לעומתם טען רבן שמעון בן גמליאל שגישה זו תוביל לריבוי מקרי הרצח.
בתרבויות אחרות
רוב התרבויות והדתות בעולם קיבלו עיקרון זה של איסור רצח ככלל מוסרי בסיסי, עם זאת ישומו לעיתים רבות הוגבל רק לבני אותו המעמד או לבני אותו העם. כך בחלק מהמשטרים הקדומים למעמד של האדונים הייתה סמכות לרצוח בני המעמד של העבדים על פי שיקול דעתם, גם היחס של הסמוראים לאיכרים בתרבות היפנית הקדומה, שבה האיכרים היו נתונים בידי הלוחמים לשבט או לחסד, היה דומה. בתרבויות מסורתיות רבות נשים (ובמידה פחותה בהרבה גם גברים, בעיקר כאלה ששכבו עם נשים נשואות) שקיימו יחסי מין מחוץ לנישואין או נחשדו בכך נרצחו.
היו מספר תרבויות בהם בוצע רצח אף כלפי בני אותו המעמד, כמו העיר ספרטה שבה היו הורגים ילדים נכים וחלשים שלא מילאו את ציפיות החברה וכמו המשטר הנאצי שבשל האידאולוגיה של "טיהור הגזע", רצח ביחד עם רצח מיליוני היהודים גם צוענים והומוסקסואלים ובעלי גזעים "נחותים" נוספים, גם מאות אלפי גרמנים שהיו נכים, חולים קשים, בעלי מומים וחריגים.
ביפן בתקופת אדו (1603-1868), האיכרים נקטו בשיטות לצמצום הריבוי הטבעי, בעיקר "דילול" של תינוקות ממין נקבה. כאשר נולדה ילדה, הייתה לאב את הזכות לצוות על המיילדת לחנוק את התינוקת באמצעות נייר רטוב שקוף אשר הוכן למטרה זאת.
דתות רבות רצחו אנשים שלא הסכימו לבצע המרת דת, לעיתים בצידוק שהרצח נועד להציל את נשמתם של הכופרים, ושקיומו הרוחני של האדם חשוב יותר מקיומו הגשמי.
שיעור מקרי הרצח בעולם נמצא בסימן ירידה מתמשכת, מעשרות ואף למעלה ממאה נרצחים לשנה ל-100,000 נפש באוכלוסייה בימי הביניים, ועד נרצח אחד בלבד לשנה ל-100,000 נפש במרבית מדינות אירופה בראשית המאה ה-21. ניתן להבחין (ראה מפה) שרצח נפוץ יותר במדינות בהן שלטון החוק חלוש, ונדיר יותר בשני סדרי גודל בארצות המערב ובמזרח אסיה.
רקע
עבירות ההמתה שבחוק העונשין עברו לישראל בירושה מפקודת החוק הפלילי (1936) של המנדט הבריטי, וחלק מהעבירות בחוק היו בלתי מעודכנות. בשנת 2007 מינה שר המשפטים ועדה לבחינה מחודשת של עבירות ההמתה בישראל כתוצאה מכך. הוועדה המליצה לערוך רפורמה מקיפה בתחום. המלצות הוועדה מומשו בתיקון לחוק העונשין (תיקון 137 לעבירות ההמתה) שאושר בכנסת ב-1 בינואר 2019 ונכנס לתוקף ב-1 ביולי 2019. במסגרת התיקון נוספו לחוק עבירות רצח בנסיבות מחמירות, המתה בנסיבות של אחריות מופחתת והמתה בקלות דעת, ובוטלה עבירת ההריגה.
המתת חסד
בסוגיית "הרצח מתוך רחמים", המכונה גם המתת חסד, קיים פולמוס, מכיוון שהיא נעשית מתוך רצון למנוע חיים של ייסורים, לעיתים לפי בקשתו של החולה, אם ביכולתו לתקשר עם הסביבה או אם הצהיר על כך מבעוד מועד. ברוב מדינות העולם קיים איסור על המתת חסד, בהולנד, בלגיה ולוקסמבורג הדבר אפשרי. בסין מתירים המתת חסד רק בשלב האחרון של המחלה בתנאי שהחולה ביקש זאת באופן רשמי. בקולומביה מתירים המתת חסד של חולים סופניים בהסכמתו המוקדמת של החולה לכך. במדינות יפן, שוודיה, צרפת, ספרד וגרמניה מתאפשרת המתת חסד פסיבית. בשווייץ קיימת חובה לפעילות פעילה של החולה בתהליך ההמתה/התאבדות. החוק השווייצרי אינו מאפשר להזריק חומר ממית לאדם ללא מעורבותו, ידיעתו או אישורו.
בשנת 2016 הכנסת דחתה את הבקשה לקיום אפשרות להמתת חסד בישראל.
רצח עם
רֶצַח עַם (באנגלית: גֵ'נוֹסַיְיד - Genocide), הוא ניסיון מכוון של שלטון להשמיד קבוצה חברתית מסוימת – עם, קבוצה לאומית, אתנית או קבוצה דתית – באמצעות רצח המוני.
מעשי טבח מוכרים מתרבויות שונות בדברי ימיה של האנושות. בעת העתיקה התבצעו רציחות המוניות שניתן להגדירן כרצח עם: כך למשל בסופה של המלחמה הפונית השלישית טבחו הרומאים כמעט בכל תושבי קרתגו ורצחו מאות אלפים מתושביה; יוליוס קיסר השמיד כרבע מאוכלוסיית גאליה ומכר רבע נוסף לעבדות ועוד.
במאה העשרים הגיעה תופעת הרצח ההמוני לשיא, בהשמדה המאורגנת ביותר, השיטתית ביותר ובממדים הגדולים ביותר שיצר האדם. לפי הערכות מעשי הרג המוני של אזרחים לא חמושים הובילו למותם של למעלה מ-150 מיליון בני אדם במאה העשרים. הדוגמה הקיצונית ביותר לרצח-עם היא שואת העם היהודי שבה נרדף כל מי שהוגדר כיהודי על ידי גרמניה הנאצית ונרצחו כ-6,000,000 יהודים, בעיקר בין השנים 1939-1945.
רצח סדרתי
רוצח סדרתי הוא אדם שביצע שלושה מעשי רצח שונים או יותר, לאורך זמן, של קרבנות שעל פי רוב לא היו מוכרים לו לפני כן. רוצחים סדרתיים פועלים לרוב מתוך דחף מיני סוטה או סדיסטי, או מתוך צורך להתגבר על רגשי נחיתות על ידי הוכחת עליונותם על הקורבן, על המשטרה ועל מוסכמות החברה.
רצח סדרתי, כעיקרון, הוא פעולה נדירה - הרוצח הסדרתי צריך להיות אדם בעל דחף לעשות מעשים שהחברה רואה אותם כחמורים ביותר, וכן מסוגל להסתיר את פעולותיו מהסביבה לאורך זמן.
רצח המוני
רצח המוני (באנגלית: Mass Murder) הוא מעשה רצח בו אדם או בני אדם הורגים ארבעה אנשים, או יותר, באירוע אחד ובמקום אחד, ללא פרק זמן מובחן בין הרציחות. לעיתים מתאבדים הרוצחים, דבר המונע התחקות מדויקת אחר הסיבות הישירות והמצב הנפשי שהניע אותם לפעול כפי שפעלו. רוצחי המונים שנתפסו טענו לעיתים כי לא זכרו בבירור את האירוע.
המונח רצח המוני לרוב מתייחס לאירוע בודד, ולכן משטר הרוצח אזרחים באופן שגרתי לא יואשם ברצח המוני. אם אותו המשטר הרג הרבה אנשים באירוע אחד, הדבר כן ייחשב לרצח המוני.
מעשי הטבח והרציחות ההמוניות הגדולות בהיסטוריה היו הניסיונות להשמיד קבוצות אוכלוסייה שלמות או קהילות של אנשים, בדרך כלל על בסיס השתייכותם האתנית או הדתית - חלק מהרציחות ההמוניות הללו נחשבים לרצח עם ואחרים לפשעים נגד האנושות, אך לעיתים קרובות פשעים מסוג זה הובילו להרשעות אחדות או לשום הרשעות.
רצח פוליטי
רצח פוליטי - התנקשות - הוא רצח של דמות מדינית או פוליטית בכירה: נשיא, ראש ממשלה, שר, מועמד לתפקידים אלה, מנהיג של מפלגה יריבה לשלטון, או דמות פופולרית עם שאיפות שלטוניות. מבחינת החוק הפלילי עבירת הרצח הפוליטי היא עבירת רצח גרידא, אך מבחינה לאומית והיסטורית יש לה משמעות כבדה והיא יכולה לשנות גורל עמים ומדינות. מעשי רצח פוליטי שזורים לאורך ההיסטוריה, ועם הנרצחים מסיבה זו נמנים גדליהו בן אחיקם, יוליוס קיסר, אברהם לינקולן, הארכידוכס פרנץ פרדיננד, מהטמה גנדי, ג'ון פיצג'רלד קנדי, מרטין לותר קינג, אנואר סאדאת, אינדירה גנדי, אולוף פלמה, יצחק רבין, בנזיר בהוטו, רחבעם זאבי, הרב כהנא ועוד.
גאולת הדם
נקמת דם הוא רצח הנעשה על ידי קרוביו של נרצח, כפעולת גמול על רציחתו של קרובם. קרוביו של הנרצח רוצחים את רוצח קרובים או מישהו ממשפחתו. נקמת דם עלולה להתפתח לשרשרת דמים של מעשי רצח.
כבוד המשפחה
סוג רצח נוסף כתוצאה מנקמת דם הוא רצח על כבוד המשפחה, סוג רצח זה כבר נזכר במקרא במעשה שמעון ולוי אחי דינה שרצחו את שכם בן חמור ובני עירו לאחר שטימא את דינה אחותם, כך גם אבשלום בן דוד אחי תמר רצח את אמנון לאחר שאנס את תמר אחותו.
עיר מקלט
על פי המקרא, הורג בשוגג ניתנה לו האפשרות להימלט לעיר מקלט. השהייה בעיר המקלט נתנה להורג הגנה מפני גאולת דם.
קטל תינוקות
קטל תינוקות (infanticide) נהוג בחברות רבות כפתרון בלית-ברירה להולדת צאצא שלא ניתן לקיימו או שעצם קיומו פוגע קשות בהוריו. בחברות ציידים-לקטים רבות קטל תינוקות אינו מן הנמנע, מאחר שחיי הנדודים שהם הכרח קיומי לציידים/לקטנים אינם אפשריים עם יותר מתינוק אחד למשפחה בכל זמן נתון. מנגד, חברות פטריארכליות מסוימות נוקטות בהחבא, קטל תינוקות ממין נקבה, שכן בעוד שצאצא זכר נחשב ליורש ראוי, הבנות נתפשות כנטל וכפחיתות כבוד. בחברות רבות קטל תינוקות הוא גורלם של תינוקות לא רצויים שהולדתם מקורה באונס או בקשר פסול חברתית. יש הרואים גם בהפלה מלאכותית של עוברים רצח, בתלות במידת התפתחותם.
סטרופקוב
סטרופקוב (בסלובקית: Stropkov) היא עיר במחוז סטרופקוב שבסלובקיה.
היסטוריה
העיר סטרופקוב הייתה עיר מחוז, מרכז כלכלי, חברתי ותרבותי בצפון זמפלין. היא שוכנת בעמק בהרי הבסקידים הנמוכים (NIZKE BESKYDY), על הגדה השמאלית של נהר אונדבה, בקרבת הגבול עם פולין, מצפון-מזרח לערים פרשוב וקושיצה. מקורותיו כיישוב סלובקי עתיק מגיעים למאה ה-13.
עדויות כתובות ראשונות על העיירה קיימות משנת 1404. השליט הראשון של העיר היה לדיסלאב סוטוגורסקי. בשנת 1408 הוזכרה לראשונה הטירה של העיר - קסטלום. העיר השתייכה לממלכת הונגריה, אחר כך לממלכת הבסבורג (האימפריה הרומית הקדושה, האימפריה האוסטרית ולבסוף האימפריה האוסטרו-הונגרית), ומשנת 1918 לרפובליקה הצ'כוסלובקית.
נג'ווא קעוואר
נג'ווא קעוואר-פַרַח (בערבית: نجوى قعوار فرح, בתעתיק אנגלי: Najwa Kawar Farah; 1923 – אוגוסט 2015) הייתה סופרת פלסטינית ילידת נצרת.
סטרופקוב
היסטוריה
בשנת 1785 נמצאו בעיירה כ-204 בתים ו-1326 תושבים. סטרופקוב הייתה העיר השלישית עם מספר התושבים הרב ביותר באזור זמפלין עם 87 בעלי מלאכה (שנת 1778). מצב זה נמשך בשנים הבאות: 1848, 1918 ו-1945, עד 1960. מאז המאה ה-18 החלה העיר להתפורר. בשנת 1828 היו 201 בתים ו-2,250 תושבים. בשנת 1869 גרו שם 2,502 תושבים ואילו בשנת 1900 רק 2,276. משנת 1870 עקרו תושבים רבים למדינות אחרות.
בין שתי מלחמות העולם השתייכה סטרופקוב לאחד האזורים הבלתי מפותחים והעניים ביותר בסלובקיה. מלבד החקלאות, תושבי העיר התפרנסו מתעשיית המלאכה המסורתית ועבודה ביערות. במהלך שנות מלחמת העולם השנייה, הירידה הכלכלית הייתה בעיצומה. רק 487 בתים עם 3,311 תושבים מילאו את שטחה של סטרופקוב בזמן המלחמה. מלבד המצב המסובך שלאחר המלחמה, ניכר כי לבניית מפעל טסלה וחברות רבות אחרות הייתה תרומה חשובה לשינויים מהותיים בדמוגרפיה ובתשתיות. כאשר רק 2,695 אנשים בשנת 1950 גרו בעיר, בשנת 1991 כבר היו 9,719 אנשים.
נג'ווא קעוואר
ביוגרפיה
נולדה בנצרת בשנת 1923 למשפחה נוצרית. סיימה את לימודיה היסודיים והתיכוניים בנצרת, ולאחר מכן למדה באקדמיה למורים בירושלים. עבדה כמורה ב-1943 בנצרת.
בשנת 1954 היא הוציאה את קובץ הסיפורים הראשון שלה, "עאברו א-סביל" (عابرو السبيل; "עוברי אורח").
בשנת 1957 ייסדה יחד עם בעלה, הכומר רפיק פרח, ראש העדה האוונגלית-אפיסקופלית בחיפה, את המגזין "א-ראאד" (الرائد). בשנת 1965 פרסמה מספר מאמרים בנושאים פוליטיים, חברתיים וספרותיים בעיתונות.
קעואר התגוררה בחיפה עד שנת 1965, ולאחר מכן חייתה בירושלים ובראמאללה. ב-1977 עברה לביירות וב-1986 עברה ללונדון. מאז 1988 התגוררה בטורונטו שבקנדה.
קרל צישק
קרל צישק (בגרמנית: Karl Zischek; 28 באוגוסט 1910 – 6 באוקטובר 1985) היה כדורגלן אוסטרי, ששיחק בעמדת החלוץ.
ביוגרפיה
צישק נולד ב-28 באוגוסט 1910 באוסטריה-הונגריה. במשך כל הקריירה שיחק באדמירה ואקר וזכה עימה בדאבל מקומי ב-1947.
במדים הלאומיים היה צישק חבר ב"נבחרת הפלא" של אוסטריה בשנות ה-30 של המאה ה-20 והורשה לערוך את הופעת הבכורה שלו ב-16 במאי 1931 נגד סקוטלנד. למשחק זה שנערך בווינה הגיעו הסקוטים כשהם בלתי מנוצחים ביבשת אירופה אך הם הפסידו בו 0–5 עם צמד שערים של צישק. משחק זה נחשב לתחילתו של נבחרת הפלא האוסטרית כשהם המשיכו עם ניצחונות גדולים על גרמניה, שווייץ והונגריה.
לקראת מונדיאל 1934 צישק והאוסטרים ניצחו 2–4 בחוץ את איטליה עם שלושער שלו. בטורניר עצמו כבש ברבע הגמר נגד הונגריה אך הם הפסידו בחצי לאיטליה במשחק עם שיפוט מפוקפק. במונדיאל 1938 הם לא הורשו להשתתף עקב סיפוחה של אוסטריה לגרמניה על ידי הרייך השלישי.
משחקו הטוב ביותר של צישק היה דווקא בהפסד 4–3 לאנגליה בלונדון ב-1932. האנגלים הגיעו אליו כשהם ממשיכים את רצף האי הפסדים בביתה למשך ה-20 שנים הבאות, ובנוסף לכך גם לא ספגו יותר משער אחד עד למשחק זה. אוסטריה ששיחקה טוב קיבלה שבחים ברחבי העיר וצישק כבש צמד בדקות ה-51' וה-87'. לקראת סוף עידן נבחרת הפלא הוא כבש שער בניצחונות על צרפת ובלגיה. ב-1945 פרש צישק מהנבחרת עם 40 הופעות בהם כבש 24 שערים.
אליסה ויילרשטיין
אליסה ויילרשטיין (באנגלית: Alisa Weilerstein; נולדה ב-14 באפריל 1982 ברוצ'סטר, ניו יורק) היא צ'לנית יהודיה אמריקאית.
קורות חיים
אליסה ויילרשטיין נולדה בשנת 1982 ברוצ'סטר, במדינת ניו יורק במשפחה יהודית מוזיקלית. היא בתם של הכנר ומייסד רביעיית קליבלנד דונלד ויילרשטיין, ושל הפסנתרנית ויויאן הורניק ויילרשטיין. אחיה הצעיר, הוא הכנר והמנצח ג'ושוע ויילרשטיין. ויילרשטיין החלה לנגן בצ'לו בגיל ארבע. את הופעת הבכורה שלה עשתה בגיל 13 עם תזמורת קליבלנד ביצירה "וריאציות על נושא רוקוקו" מאת צ'ייקובסקי. היא סיימה תוכנית לאמנים צעירים במכון קליבלנד למוזיקה, בו הייתה תלמידתו של ריצ'רד וייס. במרץ 1997 הופיעה לראשונה באולם קרנגי עם התזמורת הסימפונית לנוער של ניו יורק. בשנת 2004 סיימה תואר ראשון בהיסטוריה של רוסיה באוניברסיטת קולומביה בניו יורק. כסולנית היא ניגנה עם עוד תזמורות סימפוניות חשובות ברחבי העולם - תזמורת סימון בוליבאר של קראקס בניצוחו של גוסטאבו דודאמל, התזמורת הפילהרמונית של סנקט פטרבורג בניצוחו של יורי טמירקאנוב (2011), הפילהרמונית של ברלין בניצוחו של דניאל בארנבוים (2010), תזמורת פילדלפיה בניצוחו של ג'נאנדראה נוזדה, עם האקדמיה של סנט מרטין אין דה פילדס, תזמורת קונצרטחבאו, ורבות אחרות. היא פעילה גם במוזיקה קאמרית. יחד עם הוריה הרכיבה את "שלישיית ויילרשטיין" הפועלת כשלישיית הבית של הקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד בבוסטון.
ויילרשטיין מתעניינת במוזיקה בת זמננו. עבדה בצורה אינטנסיבית עם מלחינים כמו אוסבלדו גוליחוב ולרה אאורבך, וכן עם המלחין ג'וזף הולמן מפילדלפיה. בשנת 2010 חתמה חוזה בלעדי עם חברת התקליטים Decca Classics, והייתה לנגן הצ'לו הראשון שזכה לכך ב-30 שנה האחרונות.
ביצעה את בכורות היצירות הבאות:
ויילרשטיין מנגנת על צ'לו ויליאם פורסטר שיוצר בלונדון בשנת 1790.
חיים אישיים
כשהייתה בת 9 אובחנה אליסה ויילרשטיין במחלת סוכרת הנעורים. ויילרשטיין פועלת בגיוס תרומות למען הקרן למחקר של סוכרת הנעורים. בצעירותה היא הייתה חברתו של הכנר מתן גבעול, שהתאבד בשנת 2011. היא נשואה למנצח הוונצואלי רפאל פאיארה.
רות סאת'רלנד
רות סאת'רלנד (באנגלית: Ruth Sutherland; 1884 – 1948) הייתה ציירת ומבקרת אמנות אוסטרלית. היא הייתה חברה מייסדת ב"".
ביוגרפיה
רות סאת'רלנד נולדה באדלייד בשנת 1884. היא הייתה נכדתו של הספורטאי הבולט ג'ורג' סאת'רלנד, שהיגר לאוסטרליה מסקוטלנד. היא הייתה תלמידה של בדרום אוסטרליה לפני שהגיעה למלבורן. היא למדה ב, שם לימד אותה לינדזי ברנרד הול.
סאת'רלנד כתבה מאמרים בעיתון במלבורן 'The Age' ובכתב העת ''.
סאת'רלנד הייתה אחייניתה של הציירת ג'יין סאת'רלנד ואחותה של המלחינה. היא הייתה גם בת דודה של סטלה בואן. היא הייתה חברה באגודת עשרים ציירי מלבורן.
הייתה לה תערוכה משותפת של ציורי שמן, צבעי מים ופסטלים עם אמנים אחרים כמו דורה וילסון ומאי רוקסבורג בשנת 1918.
לסאת'רלנד הייתה היסטוריה של עשייה עם דורה וילסון בהקמת אגודות אמנים מאוחר יותר. רות הציגה בשנת 1909, יחד עם ונורה גורדון. היא נהנתה לצייר נופים, ושכרה קוטג' ב עם ו כדי לצייר את נופי הסביבה. היא הציגה גם עם אגודת הפסלים יארה.
בתערוכת זיכרון של עבודותיה הוגדרה כאמנית שקטה שנשכחה, וכי עבודותיה היו סימפתיות ביותר.
למאר ג'קסון
למאר ג'קסון (באנגלית: Lamar Jackson; נולד ב-7 בינואר 1997) הוא שחקן פוטבול אמריקאי בעמדת הקוורטרבק, המשחק בבולטימור רייבנס מליגת ה-NFL. בעונת 2019 זכה בתואר MVP של ה-NFL. ג'קסון זכה ב-2016 בגביע הייזמן לאור הישגיו בליגת המכללות. הוא נבחר בסיבוב הראשון (בחירה 32 בדראפט ה-NFL בשנת 2018 מאוניברסיטת לואיוויל על ידי בולטימור רייבנס.
ביוגרפיה
ג'קסון נולד וגדל בפלורידה. הוא שיחק פוטבול בליגת המכללות במסגרת אוניברסיטת לואיוויל. בעונת 2015, שנתו הראשונה, פתח ב-8 משחקים, בהם רשם 12 טאצ'דאונים במסירה ו-11 בריצה. בעונת 2016 היה לקוורטרבק הפותח הבלעדי של הקבוצה, הוא מסר ל-3,543 יארד ו-31 טאצ'דאונים והוסיף עוד 1,571 יארד בריצה עם 21 טאצ'דאונים. הצטיינותו הובילה לבחירתו לזוכה גביע הייזמן לשחקן המכללות המצטיין וכן לזכייה בפרס מקסוול, פרס וולטר קמפ, ובחירה לשחקן השנה במכללות. בעונתו השלישית רשם 3,660 יארד ו-27 טאצ'דאונים במסירה ו-1,601 יארד ו-18 טאצ'דאונים בריצה. אחרי העונה העמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NFL.
בדראפט 2018 נבחר כבחירה האחרונה בסיבוב הראשון, מס' 32, על ידי בולטימור רייבנס. הוא רשם את הופעת הבכורה שלו בעונה הסדירה בליגה במחזור הראשון של 2018, כשנכנס כמחליף לקראת תום המשחק. במחזור העשירי שימש לראשונה כקוורטרבק הפותח של הקבוצה שרשמה ניצחון 24–21 על סינסינטי בנגלס. ג'קסון השיג במהלך העונה מאזן של 7 ניצחונות והפסד אחד כפותח. הוא מסר ל-1,201 יארד, 6 טאצ'דאונים ו-3 חטיפות וכן 695 יארד ו-5 טאצ'דאונים בריצה. בפלייאוף הודחה בולטימור לאחר הפסד 17–23 לאינדיאנפוליס קולטס.
בעונת 2019 חלה קפיצה ביכולתו של ג'קסון. במחזור הראשון רשם שיאים אישים של 324 יארד וחמישה טאצ'דאונים במסירה בניצחון 59–10 על מיאמי דולפינס. במהלך העונה הוא רשם עוד שני משחקים עם חמישה טאצ'דאונים במסירה, בניצחון על לוס אנג'לס ראמס ובניצחון על ניו יורק ג'טס. כמו כן שבר את שיאו של מייקל ויק לכמות היארדים בריצה מצד קוורטרבק במהלך העונה הסדירה. את העונה סיים עם 3127 יארד ו-36 טאצ'דאונים במסירה, ו-1,206 יארדים עם 7 טאצ'דאונים בריצה. הוא הוביל את בולטימור למאזן הטוב בליגה של 14–2. על הישגיו נבחר פה אחד ל-MVP של ה-NFL. בפלייאוף הודחה בולטימור לאחר הפסד לטנסי טייטאנס 12–28. ג'קסון מסר במשחק ל-365 יארד וטאצ'דאון אחד ורץ ל-143 יארד, אך איבד שלושה כדורים (שני אינטרספשנים והשמטה).
בעונת 2020 סיימה בולטימור במאזן 11–5, ג'קסון החמיץ משחק אחד לאחר שאובחן שנדבק בקורונה. את העונה סיים עם מסירה ל-2757 יארד ו-26 טאצ'דאונים ורץ ל-1005 יארד ו-7 טאצדאונים. בפלייאוף הפסידה הקבוצה בסיבוב השני לבאפלו בילס.
סטטיסטיקה בולטת
מעודכן לסוף עונת 2022:
ספירלת היער
בית ספירלת היער (בגרמנית: Waldspirale, ואלדשפירלה) הוא מבנה מגורים שעיצב האמן האוסטרי פרידנסרייך הונדרטוואסר בעיר דרמשטאדט שבגרמניה. הבית מפורסם בעיצובו ובצורתו הייחודיים.
המבנה
בהתאם לרעיונותיו של הונדרטוואסר, שהאמין בייחודיות טבעית וסלד משכפול ומקווים ישרים - סממניה של אדריכלות הבאוהאוס אליה התנגד, כל הקווים והזוויות בבניין מעוגלים וכל אחד ממעל 1000 החלונות שבו שונה ממשנהו. החלונות והפתחים לא מסודרים על פי גריד ישר ואחיד אלא בקבוצות ובאופן כמו-אקראי. החזית צבועה בשילוב הרמוני של צבעים ופסי קרמיקה, וכוללת פסים אמורפיים שיוצרים אצל הצופה בבניין תחושת תנועה ודינמיות.
מסיבות תקציביות, רק חלק מ-105 הדירות בבניין זכו לעיצוב ייחודי משלהן.
מנחם עיני (נווט)
מנחם עיני (נולד ב-24 בדצמבר 1937) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף. שירת בחיל האוויר כנווט קרב, נפל בשבי המצרי במלחמת ההתשה, ובהמשך היה נספח חיל האוויר בוושינגטון וראש מנהלת הלביא.
ביוגרפיה
מנחם עיני נולד ב-24 בדצמבר 1937 בעיראק, ובילדותו עלה לישראל.
שירת בטייסת 119 כנווט במטוס ווטור, ובהמשך יצא ללימודי הנדסה אווירונאוטית בטכניון. במהלך לימודיו השתתף במלחמת ששת הימים כנווט בטייסת 110. בפרוץ המלחמה היה הנווט המוביל במבנה של שני מטוסי ווטור שנשלחו בתחילת מבצע מוקד ללוחמה אלקטרונית במטרה לשבש את פעילות המכ"מים המצרים ולפתוח נתיבי חדירה למטוסי חיל האוויר. בהמשך הלחימה נטל חלק בהפצצת שדה התעופה בביר תמדה.
נשלח לארצות הברית לקליטת מטוסי הפנטום הראשונים, ושירת בטייסת 201, טייסת פנטומים הראשונה של חיל האוויר, בבסיס חצור. באוקטובר 1969 השתתף במבצע "גביר 30", גיחת ההפצצה הראשונה של הטייסת לתקיפת סוללות טילי קרקע-אוויר SA-2 באבו סואר שבמצרים. בהמשך מלחמת ההתשה השתתף בגיחות מבצעיות רבות נוספות, בהן מבצע "גביר 79", "מבצעי פריחה" ו"מבצע קשת אווירי" פעולת תגמול על טיבוע ספינת הדיג אורית. ב-25 באפריל 1970 השתתף ביירוט מפציצים מצרים מדגם איליושין 28 שחדרו לישראל, הוא שימש הנווט של מפקד הטייסת שמואל חץ והשניים הפילו את אחד המטוסים בטיל "לביד", ההפלה הראשונה בשימוש בטיל זה.
ב-18 ביולי 1970 היה עיני נווט, בדרגת רב-סרן, במטוס פנטום שאותו הטיס שמואל חץ בראש שמיניית מטוסי פנטום שיצאה לתקיפת סוללות טילי קרקע-אוויר במצרים, כ-50 ק"מ ממערב לתעלת סואץ. על היציאה לטיסה זו סיפר עיני: "רפי הר-לב, מפקד הבסיס, התנגד בתוקף שחץ ואני נטוס יחד באותו מטוס. 'כל הידע התאורטי והמבצעי של הטייסת נמצא אצלכם', הוא אמר לנו. 'מה יהיה אם יקרה לכם משהו?" טילים אחדים נורו לעבר מטוסי הפנטום במהלך התקיפה, מהם נפגעו מטוסיהם של חץ ועיני ושל אביהו בן-נון ונווטו . מטוסם של חץ ועיני נפגע ובדרך חזרה לישראל איבד את כושר הטיסה. חץ הצליח לפלוט את הנווט עיני, אך לא הצליח לנטוש בעצמו ונהרג. עיני צנח ונפל בשבי. אביהו בן-נון הצליח להגיע עד רפידים וביצע נחיתת אונס.
עם שחרורו חזר עיני לשירות סדיר כראש ענף אמל"ח במטה חיל האוויר. בתפקידו האחרון בצה"ל היה נספח חיל האוויר בוושינגטון. השתחרר מצה"ל ובינואר 1983 מונה לראש מת"ל - מנהלת תוכנית הלביא במשרד הביטחון.
עיני בעל תואר שני במדע המדינה בהצטיינות מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
נישא לאסתר פרלמוטר, פסיכולוגית שעסקה בחינוך, ולהם שלוש בנות. בשנת 2021 פרסמה רעייתו ספר (קול דממה דקה, הוצאת מטר) המתאר את שנות השבי ובכלל זה את השפעתן על המשפחה.
שינוי קטבי כדור הארץ
שינוי קטבי כדור הארץ היא תאוריה שאינה מוכרת על ידי המדע האקדמי, ולפיה בתנאים מסוימים ניתן לשנות את מיקום הקטבים הגאוגרפיים של כדור הארץ (כלומר צירו) בזמן קצר מבחינה גאולוגית, למשל, בשל שינוי במיקום קרום כדור הארץ ביחס לשכבותיו הפנימיות בהשפעת כוחות מסוימים. מקורות מסוימים מצביעים על כך שיש אפשרות לשינוי קטבים מהיר בצורה קטסטרופלית (עם מהירות ליניארית שיכולה להגיע לכ-35,00 קמ"ש בחלק מההשערות), אשר אמורה להיות מלווה באסונות בקנה מידה גדול המשתרעים על פני כדור הארץ כולו, כגון שיטפונות, רעידות אדמה, התפרצויות געש, עליית קרקעית הים ושקיעת אדמה מתחת לים וכן הלאה.
אין לבלבל בין התיאוריה של שינוי קטבים קטסטרופלי לבין תופעות מוכרות מדעית כמו נסיגת ציר כדור הארץ, שינוי במיקום הקטבים המגנטיים של כדור הארץ וסחיפת היבשת - תופעות אלה מתרחשות בזמן גאולוגי ואינן מובילות, על פי מושגים מדעיים מודרניים, לאסונות טבע גדולים בקנה מידה גדול. אף על פי שהם באים לידי ביטוי לאורך זמן על אופי האקלים של כדור הארץ ומראהו.
תיאור התופעה
תאורטיקנים לא מסכימים על הפרטים של הסטת הקטבים על סמך ההנחות הבאות:
השערה זו נדונה כמעט תמיד לא רק ביחס לכדור הארץ, אלא גם לכוכבי לכת אחרים במערכת השמש.
ביחס לכדור הארץ משתמשים בהשערת שינוי קטבים על מנת להסביר את היעלמותן של תרבויות פרה-היסטוריות מפותחות מאוד, וכן מספר תופעות אחרות. בספרות הפופולרית מצוטטים לעיתים קרובות הגרסאות הדרמטיות ביותר של התיאוריה, המרמזות על תזוזה של ציר כדור הארץ בזמן קצר מאוד (משעות לימים), מכיוון שעל פי ההנחות מהירויות כאלה, למעשה, גורמות לאסון עולמי, שעלול להשמיד לחלוטין אם לא את כל החיים על פני כדור הארץ, אז, לפחות את כל התשתית הטכנית של הציוויליזציה המודרנית.
הגדרות והבהרות
אין לבלבל את השערת הסטת הקטבים עם טקטוניקת הלוחות, תיאוריה גאולוגית מקובלת לפיה פני כדור הארץ מורכבים מלוחות מוצקים הנעקרים בזרימת האסתנוספירה הכמו-נוזלית הבסיסית, וכתוצאה מכך נגרמת היסחפות יבשתית. התוצאה של טקטוניקת הלוחות תהיה שינוי איטי במיקומן של היבשות ובהתאם, הקטבים, ההפרדה ההדרגתית או ההידבקות של יבשות והופעתן של יבשות חדשות לאורך מיליוני שנים, אשר כתוצאה מכך משנה את פני כדור הארץ.
אין להתבלבל בין השערת שינוי הציר לבין היפוך השדה המגנטי של כדור הארץ. בעבר התרחשו היפוכים של השדה המגנטי של כדור הארץ, שמשמעותו למעשה "החלפה" של הקטבים המגנטיים הצפוניים והדרומיים, דבר שאושר על ידי תוצאות רבות של מחקרים גאולוגיים. תיאוריה זו נחשבת מוכחת בקהילה המדעית, בניגוד להשערה של שינוי הקטבים, שהראיות אודותיו נחשבות לא מספיקות או שגויות.
היסטוריה
בספרות הפופולרית מתארות לרוב השערות המצביעות על שינוי קטבים מאוד מהיר. היסחפות איטית של הקוטב תביא לשינויים עדינים בלבד, בעוד שתזוזה מהירה נראית דרמטית בהרבה, מכיוון שהיא כוללת שינויים דרמטיים בגאוגרפיה והרס מאסיבי עקב רעידות אדמה וצונאמי.
תיאוריות מוקדמות ותומכיהן
התייחסויות לאפשרות של עקירה של ציר כדור הארץ ניתן למצוא במאמר "Chronologie historique des Mexicains" משנת 1872 צ'ארלס אטיין בראסייר דה בורבורג, מומחה ספרות באמריקה הפרה-קולומביאנית, שפירש כמה מיתוסים של האינדיאנים של מקסיקו כראיה לארבע תקופות של אסונות עולמיים שהתרחשו לכאורה מאז 10.5 אלף שנה לפני הספירה.
טארה וסטאובר
טארה וסטאובר (באנגלית: Tara Westover; נולדה ב-27–29 בספטמבר 1986) היא סופרת אמריקאית בסוגת ספרי הזיכרונות, מסאית והיסטוריונית. ספר הזכרונות שלה "Educated", ("משכילה"; יצא לאור בשנת 2018, ראה אור בישראל בשנת 2020 בהוצאת שוקן) הופיע ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס והיה בין המועמדים הסופיים למספר פרסים לאומיים, כולל פרס לוס אנג'לס טיימס, פרס ז'אן סטיין של PEN אמריקה  ושני פרסים מטעם חוג מבקרי הספרים הלאומי. הניו יורק טיימס כינה את "משכילה" "אחד מעשרת הספרים הטובים ביותר לשנת 2018", ובקטע שכתב ביל גייטס, נבחרה וסטאובר על ידי המגזין טיים לאחת ממאה האנשים המשפיעים ביותר ב-2019.
אלי וורטמן
אלי וורטמן (נולד ב-30 באוגוסט 1969) הוא מנהל קרן הון סיכון ישראלי, איש עסקים ויזם הייטק וחברתי. הוא ייסד וכיהן כיו"ר ההנהלה הראשון של חברת המסחר האלקטרוני, שהפכה לציבורית ביוני 2020. הוא מייסד שותף של PICO Venture Partners, קרן הון סיכון ירושלמית, של העמותה PICO Kids, ושל כרמי בת שלמה.
משפחה ולימודים
וורטמן נולד בפילדלפיה, פנסילבניה, ועלה לירושלים עם משפחתו כשהיה בן שמונה. אביו, עורך דין בהכשרתו, עבד כעורך ב-Israel Law Review וכמתווך נדל"ן ואמו הייתה פעילה למען יהדות ברית המועצות. וורטמן סיים תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת קולומביה ותואר ראשון בתלמוד בבית המדרש לרבנים באמריקה, שניהם בשנת 1991.
קריירה
בשנת 1996 הקים וורטמן את חברת, יחד עם ג'ייקוב נר דוד, וכיהן כמנכ"ל שלה. זו הייתה אחת החברות הראשונות שהציעו שירותי טלפוניה באמצעות האינטרנט. וורטמן הנפיק את Deltathree לציבור בנובמבר 1999, כאשר החברה הפכה לחד קרן הטכנולוגי הראשון בירושלים.
וורטמן החל את קריירת ההון סיכון שלו ב-Jerusalem Venture Partners, שם עבד בין השנים 2003–2006 בהובלת השקעות בטכנולוגיית מדיה בשלב מוקדם, כמו גם בתוכנות ארגוניות. בין השנים 2006–2012 שימש כשותף כללי בבנצ'מרק קפיטל.
בין השנים 2011 ל-2014 היה יו"ר ומנכ"ל NJOY. בשנת 2014 הקים את Vroom יחד עם אלון בלוך, מרשל צ'סראון וקווין ווסטפאל. בין השנים 2014–2016, וורטמן כיהן כיו"ר ההנהלה הראשון של Vroom ונשאר בתפקיד דירקטור עד להנפקה של החברה ביוני 2020.
בין יתר הענפים, PICO Venture Partners מתמקדת בתוכנות ארגוניות, SaaS, קמעונאות רכב, פינטק, מסחר אלקטרוני ואבטחת סייבר.
יזמות חברתית
וורטמן הוא יזם חברתי, תומך בקהילה ועמית בתוכנית המנהיגות המזרח-תיכונית ב- וחבר מועצת מוזיאון מגדל דוד. עבודתו כוללת חינוך נוער ופיתוח כלכלי מחדש של אזור התעשייה תלפיות בירושלים. החל משנת 2012 עזר למשוך סטארט-אפים לשכונת תלפיות כמו AutoLeadStar, Modli ו-Start-Up Nation Central.
בשנת 2013 הקים את PICO Kids, ארגון ללא כוונת רווח בירושלים, המחנך בני נוער ברחבי העיר בנושא STEEM (מדע, טכנולוגיה, הנדסה, יזמות ומתמטיקה) באמצעות למידה מבוססת פרויקטים. התוכנית "מיומנויות המאה ה-21" של PICO Kids מתמקדת בערכים, בזהות ובחשיבה עיצובית במטרה לעורר השראה אצל פותרי הבעיות ומובילי השינוי של ירושלים בעתיד. הארגון משרת תלמידי יסודי ותיכונים מקבוצות כלכליות, חברתיות ודתיות מגוונות.
בשנת 2010 הקים וורטמן את כרמי בת שלמה, יקב בוטיק בצפון ישראל.
עמדתו על ירושלים
וורטמן מתגורר בירושלים ואת הזיקה ואהבתו לעיר הוא מיישם בכל מה שהוא עושה כמשקיע. בחברות שהוא משקיע בהן, בפעילות החברתית שלו ובפיתוח תעשיית הטק הירושלמית, בין היתר על ידי הפיכת אזור התעשייה תלפיות למתחם היי טק משגשג, חיזוק החינוך הטכנולוגי בעיר והבאת יזמים צעירים לעיר.
וורטמן מאמין כי ההוויה הייחודית של ירושלים, שהיא תוצאה של המציאות המורכבת של העיר, היא זו שמסגלת לתושביה עוצמה, יצירתיות ויכולת מפותחת לפתרון בעיות.
ג'רג' שאנדור גאל
ג'רג' שאנדור גאל (בהונגרית: Gál György Sándor; בודפשט, 4 באוגוסט 1907 – בודפשט, 15 בינואר 1980) היה סופר, היסטוריון מוזיקה יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה
גאל נולד במשפחה יהודית למרטון גאל, זבן בחנות ספרים ולאסתר הוקפלדר. למד פסנתר אצל ארפאד האנאק באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט. בשנים 1929–1940 לימד בבית הספר למוזיקה פודור (בית הספר יסודי לאמנות, וכן בית הספר לאימונים של אוניברסיטת ליסט פרנץ למוזיקה. תלמידיו, החל מגיל הרך ועד נוער למדו על כלי נגינה שונים, שרו במקהילה ולמדו תאוריה במוזיקה. הם היו רשאים להצטרף לעבודתם של הרכבי בית הספר השונים. בית הספר קיים עד היום בשם "בית הספר למוזיקה על שם אלדאר טוט"), גאל עבד בכמה עיתונים וכתבי עת ופרסם רומנים מסוגת ספרות זולה.
הוא כתב ספרים רבים בנושא מוזיקה שקריאים לכל אחד ובסגנון קל עממי. חלק מיצירותיו פורסמו גם בשפות זרות.
קברו נמצא בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט (5B-9-28).
טארה וסטאובר
ראשית חייה וחינוכה
וסטאובר הייתה הצעירה מבין שבעה ילדים שנולדו בקליפטון, איידהו (עיירה בת 259 תושבים) להוריה ג'ין ופיי וסטאובר (שמותיהם, כפי שמופיעים ב"משכילה", הם שמות בדויים), מורמונים בדתם. הוריה נהגו באורח חיים הישרדותי וחשדו ברופאים, בתי חולים, בתי ספר ציבוריים והממשל הפדרלי. כתוצאה מכך, וסטאובר נולדה בבית על ידי מיילדת, מעולם לא ביקרה אצל רופא או אחות ולא קיבלה תעודת לידה עד גיל תשע. האידאולוגיה של אביה אסרה על כל התערבות רפואית או תרופתית. וסטאובר ואחיה לא נלקחו לרופא גם כשנפגעו פגיעות קשות בתאונות דרכים ובעבודה בחצר הגרוטאות של אביהן. הילדים טופלו בבית על ידי אמם שחקרה צמחי מרפא ושיטות אחרות של רפואה אלטרנטיבית.
כמו אחיה, וסטאובר חונכה בחינוך ביתי. לפי ספר הזיכרונות שלה, השכלתה הייתה אקראית. אח מבוגר לימד אותה לקרוא והיא למדה את כתבי הקודש של המורמונים, הכנסייה אליה השתייכה משפחתה. עם זאת, היא מעולם לא נכחה בהרצאה, כתבה חיבור או נכחה בבחינה, ובביתה היו רק מעט ספרי לימוד, ובעזרתם לימדה את עצמה.
בשנת 2009, כסטודנטית לתואר שני בקיימברידג', אמרה וסטאובר להוריה שבמשך שנים רבות (מגיל 15) עברה התעללות פיזית ונפשית בידי אח גדול. הוריה הגיבו בהכחשת האלימות וטענו כי וסטאובר הייתה תחת השפעת השטן. הניכור ממשפחתה ודרכה הלא שגרתית להשכלה אקדמית הם נושאי ספר הזיכרונות שלה משנת 2018, "משכילה" (Educated).
משכילה: זכרונות
בשנת 2018 פרסמה הוצאת פינגווין רנדום האוס את "משכילה" (Educated) של וסטאובר, סיפור מאבקה ליישב את רצונה בחינוך ובאוטונומיה עם האידאולוגיה המורמונית הנוקשה של משפחתה וחייה המבודדים. סיפור ההתבגרות זינק עם פרסומו למקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס וסוקר באופן חיובי על ידי העיתון של ניו יורק טיימס, The Atlantic, USA Today, ווג והאקונומיסט, בין היתר.
באוגוסט 2018 כלל נשיא ארצות הברית לשעבר ברק אובמה את "משכילה" ברשימת קריאת הקיץ השנתית שלו, וכינה אותה "ראויה לציון". בדצמבר ציינה אמזון את "משכילה" בתור "הספר הטוב ביותר לשנת 2018", וביל גייטס כלל ספר זה ברשימת ספרי השנה האהובים עליו.
נכון לפברואר 2019, "משכילה" שהה למעלה משנה ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס והתקבל לתרגום בהוצאות ספרים שונות בלמעלה מ-30 שפות. ספר זה היה פופולרי בספריות יוטה - המדינה בה נמצא ציבור המורמונים הגדול ביותר בארצות הברית - והיה בעל רשימת ההמתנה הארוכה ביותר בספריה הציבורית בסולט לייק סיטי בפברואר 2019.
שינוי קטבי כדור הארץ
תיאוריות מוקדמות ותומכיהן
בשנת 1948 העלה מהנדס החשמל יו בראון השערה נוספת. הוא טען כי הצטברות קרח בקטבים גורמת ל"התהפכות ציר כדור הארץ", החוזר על עצמו במרווחים בסדר גודל של שבעת אלפים שנים.
בשנת 1950, בעבודתו "התנגשות העולמות", טען עמנואל וליקובסקי, שהתבסס על פרשנותו למקורות היסטוריים, כי בשל מספר השפעות קוסמיות, טבע הציר של כדור הארץ השתנה באופן קיצוני בסביבות 1450 לפני הספירה ואז חזר למצבו המקורי. שינויים אלה גרמו לרעידות אדמה ולצונאמי, שהובילו לחלוקת ים סוף. מאוחר יותר, עקב ההתקרבות למאדים, התרחש לכאורה שינוי בשנים 776 ל־687 לפני הספירה. ציר כדור הארץ שוב פנה לראשונה ל-10 מעלות ואז חזר אחורה. פרשנויותיו נדחו על ידי הקהילה המדעית והטיעון הופרך.
בשנת 1974 הציע המהנדס והחוקר פלביו ברביירו כי שינוי קטבים מתרחש אחת ל-11 אלף שנים והוא משתקף במיתולוגיה כמו מות אטלנטיס ויבשת מו. לדעתו, הגורם לאסונות היה התנגשות כדור הארץ עם שביט, ויש לחפש את אטלנטיס שנעלמה מתחת לשכבת הקרח באנטארקטיקה.
הופעות מאוחרות יותר
הנושא משך מחברים רבים שהציעו הסברים ותחזיות משלהם.
בשנת 1970–1980, הכתבת (1912-2001) פרסמה סדרת ספרים, שלא הוצגה כסיפורת, ובה פירשה את נבואותיו של אדגר קייס וקשרה את השינויים הגאוגרפיים והאקלימיים הגלובליים שניבא האחרון עם שינוי הקוטב.
בשנת 1997 פרסם ריצ'רד נון את הספר 5/5/2000, ICE: The Ultimate Disaster, בו ניבא אסון שהיה אמור להתרחש ב-5 במאי 2000 עקב שינוי בכיפת הקוטב של אנטארקטיקה שנגרמה מהתגברות פעילות השמש.
בשנת 1998, המהנדס ג'יימס ג'י. בולס הציע כי השפעת הכבידה המשולבת של השמש והירח תוביל להופעת כוח הפועל על קרום כדור הארץ בזווית חדה, מה שמוביל ליצירת "אזור פלסטיק" במעטפת, המאפשר לקרום להשתנות ביחס לשכבות הנמוכות יותר. כסיבה לשינוי בקוטב, כמו בהשערות המוקדמות של מחברים אחרים, כוחות צנטריפוגלים הפועלים על מסות הקרח בקטבים הם שמובילים לתזוזה שלהם ביחס לקו המשווה.
ספרים באותו נושא פורסמו על ידי הגאולוג ויליאם האטון, כולל Coming Earth Changes: Causes and Consequences of the Approaching Pole Shift, שמצמיד את ההיסטוריה הגאולוגית עם פרשנויותיו של אדגר קייס ומנבאת שינויי אקלים קטסטרופליים לפני סוף 2001. בשנת 2004, היטון כתב יחד עם ג'ונתן איגל ופרסם את הספר Earth’s Catastrophic Past and Future: A Scientific Analysis of Information Channeled by Edgar Cayce, המתאר מנגנוני שינויי קטבים היפותטיים ומנבאים את עיתוי האירועים הללו בעתיד.
הערכות מדעיות
כפי שהראה איינשטיין, הפגוד העריך מאוד את ההשפעה של שינוי התפלגות המסה על פני כדור הארץ. חישובים מראים ששינוי בהתפלגות המסה הן על פני השטח והן במעטפת, באופן עקרוני, יכולים להוביל לשינוי במיקום הקטבים הגאוגרפיים, אך אין שום סיבה להאמין שקצב השינויים הללו יכול להיות גבוה בצורה קטסטרופלית. אין מחקרים שהוכרו על ידי הקהילה המדעית שיאשרו את העובדה ששינוי קטבים מהיר יכול להתרחש במיקום ציר הסיבוב של כדור הארץ. נקבע כי מיקום הקטבים בתקופות זמן שונות היה שונה ומשונה, אך קצב השינוי הזה היה בסדר גודל של מעלה 1 ° למיליון שנים או פחות (בעוד שלפי הפגוד, בתקופת השינוי במיקום הקטבים, קצב השינוי הזה הוא עד 40 מעלות בחמשת אלפים שנה, וזה שווה ערך ל-1 ° ל-125 שנים). ניתוח הראיות אינו תומך בהשערת הפגוד בנוגע לתזוזה מהירה של שכבות כדור הארץ. במהירות כזו, מן הסתם, במהלך קיומו של האדם כמין ביולוגי, תזוזת הקטבים לא יכולה להוביל לשינויים ניכרים בסביבה (השפעות אקלימיות מסחף היבשת ניכרות הרבה יותר). בנוסף, הנתונים הזמינים מראים שבמהלך 130 מיליון השנים האחרונות (כלומר מאז ימי הזוהר של הדינוזאורים, כאשר יונקים מהמינים המודרניים עדיין לא היו), הקטבים הגאוגרפיים האמיתיים נעו לא יותר מ-5 °.
יש מחקרים שלפיהם בתקופות קדומות יותר, לפני כ-810 עד 790 מיליון שנה, בתקופת יבשת העל רודיניה, עדיין היו יכולים להתקיים שני שלבים מהירים יחסית (בקנה מידה גאולוגי); בכל אחד מהם ציר הסיבוב של כדור הארץ הסתובב בכ-55 ° (התואם למהירות הממוצעת של תנועת הקטבים פחות ממעלה אחת ל-180 אלף שנים). אין הוכחות פיזיות לכך ששינוי הקטבים התרחש מהר יותר בהיסטוריה של כדור הארץ.
מרואן מועשר
השכלה וקריירה מוקדמת
מועשר למד באוניברסיטת פרדו שבווסט לאפייט, אינדיאנה, שם קיבל תואר ראשון במדעים בהנדסת חשמל בשנת 1977, תואר שני בהנדסת מחשבים בשנת 1978, דוקטור לפילוסופיה בהנדסת מחשבים בשנת 1981.
פוליטיקה ירדנית
בשנת 1995, בעקבות הסכם השלום בין ישראל לירדן שנחתם בשנת 1994, הפך מועשר לשגריר הראשון של ירדן בישראל. ואז, בשנת 1996, הוא הפך לשר ההסברה ודובר הממשלה. בין השנים 1997–2002 שירת בוושינגטון די. סי., שוב כשגריר בארצות הברית, וסייע במשא ומתן על הסכם הסחר החופשי ירדן–ארצות הברית, הסכם הסחר החופשי הראשון שארצות הברית חתמה עם מדינה ערבית.
הוא חזר לירדן בינואר 2002 כדי לכהן כשר החוץ, שם מילא תפקיד מרכזי בפיתוח יוזמת השלום הערבית ומפת הדרכים למזרח התיכון. הוא כיהן עד אוקטובר 2004, אז זכה בתפקיד סגן ראש ממשלה בדירוג הקבינט בראשות ראש ממשלת ירדן לשעבר עדנאן בדראן, שביקש להמשיך ברפורמה ולכווץ את הביורוקרטיה. הוא כיהן כסגן ראש הממשלה עד נובמבר 2005. בשנת 2005 פיתח את מפת הדרכים הלאומית הירדנית (האג'נדה הלאומית הירדנית), תוכנית רפורמה פוליטית, כלכלית וחברתית ארוכת טווח לירדן. הרכבת התוכנית כללה 450 בעלי עניין ירדנים ומומחים שנתנו פתרונות ומועדים ליישומם. האג'נדה הלאומית מעולם לא מומשה משום שלטענת מועשר, היא סוכלה על ידי קבוצה של אליטות וביורוקרטים פוליטיים, להוטה לשמור על מערכת ממלכתית מבוססת על היכרויות, ולא כזו המבוססת על הכישרון. הפרשן סולטן סוד אל-קסמי, טען שאל-מועשר הנוצרי, הודח מהתפקיד כדי לרצות את האחים המוסלמים הירדנים.
קביעת מדיניות בינלאומית
ממרץ 2007 עד 2010 שימש כסגן נשיא בכיר לענייני חוץ בבנק העולמי.
נכון לנובמבר 2020 מועשר משמש כסגן נשיא ללימודים בקרן קרנגי לשלום בינלאומי, שם הוא מפקח על המחקר על המזרח התיכון מוושינגטון די. סי. ומביירות, לבנון. בשנת 2011 נכנס מועשר למועצה המייעצת של מכון האג לצדק עולמי.
פרסומים
הוא מחברם של שני ספרים:
פרסים
מועשר זכה בפרסים, הכוללים את מדליית העצמאות הירדנית ומסדר כוכב ירדן.
עונת 1974 בגביע ליברטדורס
עונת 1974 בגביע ליברטדורס הייתה העונה ה-15 של התחרות הדרום-אמריקאית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי CONMEBOL. המשחק הראשון התקיים ב-5 בפברואר 1974 ותחרות הסתיימה ב-19 באוקטובר 1974. בתחרות השתתפו 21 קבוצות מכל מדינות חברי הארגון.
התחרות הסתיימה בניצחון של אינדפנדיינטה בפעם החמישית בתולדות המועדון.
מתכונת התחרות
בתחרות השתתפו 21 קבוצות. מנצחת של העונה הקודמת קיבלה זכות להשתתף בתחרות ישירות בשלב השני. בשלב הראשון הקבוצות חולקו ל-5 בתים, שתי קבוצות בכל בית עלו לשלב השני. בשלב השני, הקבוצות שיחקו ב-2 בתים. מנצחי הבתים נפגשו בסדרת משחקי הגמר.
במידה ומספר קבוצות בבית זכו באותו מספר נקודות ההכרעה הייתה על ידי משחק נוסף.
בכל השלבים נערכו משחק בית ומשחק חוץ. על הניצחון הוענקו שתי נקודות.
אל קינג
טאנר אל שניידר (באנגלית: Tanner Elle Schneider; נולדה ב-3 ביולי 1989), הידועה בשם הבמה אל קינג (Elle King) היא זמרת-יוצרת ושחקנית אמריקאית ממוצא יהודי. הסגנון המוזיקלי של קינג מכיל בתוכו בלוז רוק, קאנטרי ואמריקנה. קינג ידועה בשל להיטה הגדול ביותר בכל הקריירה שלה הנקרא, "Ex's & Oh's" אשר זכה להצלחה עולמית והפך לאחד מהסינגלים הנמכרים ביותר בארצות הברית בשנת 2015 ובכלל. הסינגל נכלל באלבום הבכורה שלה Love Stuff, שזכה גם כן להצלחה עולמית. קינג היא בתם של דוגמנית העבר לונדון קינג ושל הקומיקאי רוב שניידר.