cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dum spiro spero
מקור
רוח הביטוי נמצאת ביצירתו של המשורר היווני תאוקריטוס מהמאה השלישית לפני הספירה, שכתב: "בזמן שיש חיים יש תקווה, ורק למתים אין." רגש זה הפך נפוץ בתקופתו של המדינאי הרומי קיקרו (106 - 43 לפנה"ס), שכתב ביוגרפיה של אטיקוס: "במקרה של אדם חולה אומרים, 'בזמן שיש חיים יש תקווה' [dum anima est, spes esse], אז כל עוד פומפיוס היה באיטליה, לא הפסקתי לקוות."
הביטוי הופיע במתכונתו הנוכחית לכל המאוחר בשנות ה-80 של המאה ה-19, אז הופיע על החותם של דרום קרוליינה שנטבע במרץ 1785. בשלב מסוים הפך למוטו של העיירה סנט אנדרוז, סקוטלנד, ונראה בהרלדיקה ברחבי העיר מאמצע המאה ה-19 ואילך.
שימוש משפחתי ואישי
Dum spiro spero הוא מוטו של משפחות צבא, כולל ברונטים קורבטים, ברונטים הוארים בריטים, וכן ויקונטים לבית דילון, שבט ויליאמסון מקלאן דונגל שבאירלנד והשבט הסקוטי מקלנאן. צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה, השתמש במוטו; סר ג'יימס ברוק, ראג'ה מסארוואק, והמלח הסוחר, לימים המושל המלכותי של איי בהאמה, וודס רוג'רס.
פרנק פאראר
פרנק לירוי פאראר (באנגלית: Frank Leroy Farrar; 2 באפריל 1929 – 31 באוקטובר 2021) היה פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי, שכיהן כמושלהּ ה-24 של מדינת דקוטה הדרומית, בשנים 1969–1971.
ביוגרפיה
פאראר נולד בעיירה בריטון. הוא השלים תואר ראשון ומוסמך אוניברסיטה במשפטים באוניברסיטת דקוטה הדרומית והתקבל ללשכת עורכי הדין של דקוטה הדרומית על סמך לימודיו. משנת 1949 ועד 1953 שירת בכוחות המילואים של צבא ארצות הברית, ובשנים 1953–1955 שירת במלחמת קוריאה במסגרת שירותו הפעיל. ב-5 ביוני 1953 נישא לפטרישיה הנלי בפורט בנינג שבג'ורג'יה, שם הוצב במסגרת שירותו הצבאי.
עם שוך הקרבות בחצי האי קוריאה, היה פאראר סוכן מטעם שירות הכנסות הפנים עד 1957. במהלך 1958 היה לשופט. בין השנים 1959–1962 היה תובע פלילי של מחוז מרשל. במקביל שימש כנשיא איגוד התובעים המדינתיים.
ב-22 במאי 1962 הכריז פאראר על התמודדותו לתפקיד התובע הכללי של דקוטה הדרומית. בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית קיבל פאראר 96,608 קולות, וגבר על סטרלינג קלארק, מהעיר בל פוש (Belle Fourche), שקיבל 57,339 קולות. בבחירות גבר פאראר על תומאס א. פו, מועמד המפלגה הדמוקרטית והתובע הכללי המכהן מוורמיליון. בינואר 1963 נכנס לתפקידו כתובע הכללי של דקוטה הדרומית, אותו מילא עד ל-7 בינואר 1969. פו בעצמו החליף את ויליאם דיי, שהתפטר ממעמדו כמועמד הדמוקרטי מסיבות עסקיות. ב-1 ביולי 1964 התמודד פאראר מחדש לתפקיד התובע הכללי. הוא נבחר לתקופת כהונה שנייה עם 157,848 קולות וניצח את ויליאם גריידי הדמוקרטי, שקיבל 125,047 קולות.
עם בחירתו של פאראר לכהונה שלישית כתובע הכללי, התעוררו השערות רבות לפיהן יהיה מועמד המפלגה הרפובליקנית לתפקיד מושל דקוטה הדרומית בבחירות 1968. בבחירות אלה אכן נבחר למושל, ומילא תפקיד זה מ-7 בינואר 1969 עד ל-5 בינואר 1971. תקוותיו לקריירה פוליטית רבת-שנים נגוזו בבחירות 1970, כאשר הפסיד למועמד הדמוקרטי ריצ'רד קניפ.
רעייתו, הגברת הראשונה לשעבר פטרישיה פאראר, שזכתה גם במדליה בהליכה תחרותית ב"אולימפיאדת המבוגרים", נפטרה ב-31 באוקטובר 2015, בגיל 84. פאראר נפטר גם הוא ב-31 באוקטובר 2021, בגיל 92.
מוסאפר
חברת מוסאפר (בערבית: شركة مسافر) היא רשת חנויות קמעונאיות לציוד נסיעות וכבודה בבעלות קטרית, שסניפה הראשי נמצא בקטר. לחברה 32 סניפים ברחבי העולם. חנות הדגל שלה נמצאת ברחוב 57 במנהטן, ניו יורק.
אטימולוגיה
פירוש השם מוסאפר הוא מטייל בערבית, בטורקית, באורדו ובפרסית, והוא ממתג את היות החברה מספקת מוצרים עבור לקוחותיה שהם מטיילים.
היסטוריה
חברת מוסאפר הוקמה בשנת 2011, אך משווקת גם את מוצריה בפלטפורמה מקוונת. החברה הוקמה על ידי זוכה פרס ארנסט, אשרף עבד א-רחים אבויסה.
החברה מתמקדת בענף התיירות וקיבלה את פרס הזהב של שוק הנסיעות הערבי שנתיים ברציפות.
חפיי
חלוקה מנהלית
הנציבות העירונית חפיי מנהלת 4 מועצות, 4 נפות ונפה עירונית אחת.
התער של הנלון
התער של הנלון הוא מסקנה הומוריסטית לפיה: "אין לייחס לזדון מה שאפשר להסביר על ידי טיפשות" או "אל תניחו זדון, כשטיפשות היא הסבר מספק". מכתם דומה מיוחס לוויליאם ג'יימס ולאחרים.
לפי ג'וזף ביגלר האימרה נטבעה לראשונה על ידי רוברט ג' הנלון כחלק מספר שכלל בדיחות הקשורות לחוק מרפי שפורסם בשנת 1980 תחת הכותרת: Murphy's Law Book Two, More Reasons Why Things Go Wrong. מקורות אחרים מייחסים אותה לאייזק אסימוב ולנפוליאון.
ציטוט דומה מופיע בסיפור הקצר "Logic of Empire" מאת רוברט היינליין משנת 1941: "You have attributed conditions to villainy that simply result from stupidity" (בתרגום חופשי: "ייחסת לרשעות מצבים שפשוט יכולים לנבוע מטיפשות").
ההבחנה לפיה מבלבלים בין טעות אנוש לזדון מופיעה גם ביצירות שונות. בייסורי ורתר הצעיר של גתה נכתב "אי-הבנות והזנחה יוצרות יותר בלבול בעולמנו מאשר הונאה וזדון. בכל מקרה, שתי האחרונות נפוצות פחות בבירור".
פרי או'בריאן
ויליאם פרי או'בריאן ג'וניור (באנגלית: William Parry O'Brien, Jr; 28 בינואר 1932 – 21 באפריל 2007) היה אתלט אמריקאי, פעמיים ברציפות אלוף אולימפי (הלסינקי 1952 ומלבורן 1956) ושיאן עולם בהדיפת כדור ברזל במשך כ-7 שנים. היה להודף כדור ברזל הראשון בהיסטוריה שעבר מרחק של 18 מטר ושל 19 מטר.
או'בריאן זכה לשאת את דגל ארצות הברית בטקס הפתיחה של אולימפיאדת טוקיו (1964).
ביוגרפיה
או'בריאן נולד בסנטה מוניקה, שבקליפורניה. בתקופת לימודיו בתיכון הוא הצטיין בפוטבול ואף זכה במלגת ספורט ללימודים באוניברסיטת דרום קליפורניה. הוא בעל תואר בהנדסה אזרחית ובנקאות.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכה או'בריאן במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשיא אולימפי חדש של 17.41 מטר כבר בהדיפה הראשונה, לפני דארו הופר (17.39 מטר) וג'ים פוקס (17.06 מטר), ובכך זכו האמריקאים בכל המדליות.
שיאן עולם
ב-9 במאי 1953 שבר או'בריאן את שיאו העולמי בן ה-3 שנים של ג'ים פוקס (17.95 מטר) כשהדף למרחק של 18.00 מטר.
המכביה
בספטמבר 1953 השתתף או'בריאן בתחרויות ראווה במכביה הרביעית, משום שהוא אינו יהודי וקבע בזריקת דיסקוס תוצאה של 52.30 מטר.
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו במקסיקו סיטי, מקסיקו בשנת 1955 זכה או'בריאן במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 17.59 מטר ובמדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 51.07 מטר.
באולימפיאדת מלבורן (1956) הגן או'בריאן על תוארו לאחר שזכה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשיא אולימפי חדש של 18.57 מטר בהדיפה החמישית לאחר שהוביל במהלך כל התחרות, לפני בן ארצו ביל נידר (18.18 מטר) וירי סקובלה מצ'כוסלובקיה (17.65 מטר).
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בשיקגו, ארצות הברית בשנת 1959 הגן או'בריאן על תוארו לאחר שזכה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.04 מטר ובמדליית ארד בזריקת דיסקוס בתוצאה של 51.84 מטר.
באולימפיאדת רומא (1960) זכה או'בריאן במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.11 מטר בהדיפה השנייה והוביל עד לסבב ההדיפות החמישי ובכך לא הצליח לזכות בפעם שלישית ברציפות. המנצח ביל נידר, שיאן העולם הטרי, קבע שיא אולימפי חדש של 19.68 מטר, ובמדליית הארד זכה שיאן העולם היוצא דאלאס לונג (19.01 מטר), ובכך זכו האמריקאים בכל המדליות.
באולימפיאדת טוקיו (1964) זכה או'בריאן לכבוד לשאת את דגל מדינתו בטקס הפתיחה. במשחקים עצמם, הוא סיים במקום רביעי בתוצאה של 19.20 מטר, אחרי שיאן העולם דאלאס לונג שקבע שיא אולימפי חדש של 20.33 מטר, בן ארצו רנדי מטסון (20.20 מטר) ווילמוש וריו מהונגריה (19.39 מטר).
בשנת 1984 בגיל 52 קבע או'בריאן בהדיפת כדור ברזל שיא אמריקאי לקבוצת גילו בתוצאה של 17.75 מטר, שיא זה עדיין קיים.
לאחר שפרש מספורט תחרותי עסק או'בריאן בבנקאות ומקרקעין.
ב-21 באפריל 2007 בגיל 75 נפטר או'בריאן מהתקף לב תוך כדי תחרות שחייה אזורית למסטרס במועדון סנטה קלריטה שבקליפורניה.
תחנת הרכבת המרכזית של אוטרכט
תחנת הרכבת המרכזית של אוטרכט (הולנדית: Utrecht Centraal) היא תחנת הרכבת הגדולה והעמוסה ביותר בהולנד. בשל מיקומה של אוטרכט במרכז המדינה מהווה התחנה את צומת הרכבות העיקרי בה.
תולדות התחנה
תחנת הרכבת הראשונה באתר התחנה המרכזית נפתחה באוטרכט בשנת 1843. ב-1938 היא הפכה לתחנה המרכזית של העיר לאחר שתחנה אחרת בה נסגרה וקו הרכבת מהילברסום הוסט ממנה אל התחנה המרכזית החדשה.
מבנה התחנה שהוקם ב-1865 עבר שיפוץ ב-1936, אך שנתיים לאחר מכן הוא עלה באש ובהמשך הוקם מחדש. הבניין המחודש נהרס בתחילת שנות השבעים ותחתיו הוקם קניון ההוך קטריין (Hoog Catharijne), שנפתח ב-1973 ולזמן מה היה הקניון המקורה הגדול באירופה. החלל שלו הוא בעל חיבור ישיר לחלל תחנת הרכבת, ללא מחיצה ביניהם. ב-1989 הורחב חלל התחנה כדי שיכלול רציף נוסף.
בשנת 2008 החל תהליך של חידוש ושיפוץ התחנה, הצפוי להסתיים ב-2016. במסגרתו מוחלף אולם התחנה במבנה זכוכית חדש, גגות הרציפים עוברים שיקום והתחנה כולה מופרדת מחדש מחלל הקניון הצמוד אליה. כמו כן חולקה תחנת האוטובוסים שממזרח לתחנה לשניים, כאשר אוטובוסים וחשמליות המגיעים ממערב העיר עוצרים עתה בתחנה חדשה ממערב לתחנת הרכבת, וזאת כדי להפחית את עומס התנועה ממזרח לה. דגם של מבנה התחנה החדשה הוצב בפארק המיניאטורות מדורודם.
בקרבת התחנה חונה מדי יום מספר עצום של זוגות אופניים, המהווים מטרד משמעותי (בין השאר משום שבאוטרכט יש אוניברסיטה גדולה). כדי להתמודד עמו החליטה העירייה לבנות ליד התחנה את חניון האופניים הגדול בעולם. המבנה יהיה תת-קרקעי ויכיל עד 12,500 זוגות אופניים. השלמתו צפויה עד 2018.
מוואנזה
מוואנזה (בסוואהילי: Mwanza) היא עיר במחוז מוואנזה, טנזניה.
גאוגרפיה
העיר ממוקמת לחופו הדרומי של אגם ויקטוריה, כ-513 ק"מ מבירת טנזניה, דודומה.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 23 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא אוגוסט (25 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא מאי (22 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,246 מילימטרים בשנה. חודש נובמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (188 מ"מ גשם), וחודש יוני הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (32 מ"מ גשם).
ז'אק-מרטין אוטטר
ז'אק מרטין אוטטר (בצרפתית: Jacques-Martin Hotteterre, הידוע גם בשמות ז'אק-מרטין או ז'אק אוטטר, 29 בספטמבר 1673 – 16 ביולי 1763) היה מלחין וחלילן צרפתי בתקופת הבארוק. ז'אק-מרטין אוטטר היה הנודע ביותר במשפחה של בוני כלי נשיפה מעץ ונגנים בכלים אלה.
קורות חייו
אוטטר נולד בפריז, בן למרטין אוטטר (יליד 1712). בראשית הקריירה שלו חי אוטטר ולמד ברומא, וכינויו "הרומאי" מקורו בתקופה זו. במשך שנתיים עבד בשירות הנסיך פרנצ'סקו רוספולי, הנסיך הראשון לבית צ'רווטרי, ברומא, לפני שאימץ לו את הכינוי "הרומאי" בין השנים 1705 ל-1707. בשנת 1708 התמנה לנגן בחצרו של לואי הארבעה-עשר מלך צרפת, יחד עם פרנסואה קופרן ומישל דה לה באר, וב-1717 ירש את משרתו של רנה פיניון דקוטו בחצר המלוכה.
אוטטרר הנציח את תהילתו בעיקר בזכת כישרונו בנגינה על חליל. כלי נגינה שעבורו הלחין מספר קטעי מוזיקה, והרחיב משמעותית את הרפרטואר לכלי. בנוסף, הוא ניגן על בסון ואבוב. בתו של אוטטר, מארי-ז'נבייב, נישאה למלחין, הצ'מבליסט ונגן העוגב קלוד בלבסטר.
בריסטול 406
חברת "בריסטול אירופליין" - חברה לייצור מטוסים, התחילה לבנות מכוניות יוקרה, במהדורות מאוד מוגבלות לאחר מלחמת העולם השנייה.
ג'וזף גולדברגר
יוז'ף גולדברגר (בהונגרית: Goldberger József; באנגלית: Joseph Goldberger; גירלט, 16 ביולי 1874 – וושינגטון, 17 בינואר 1929) היה רופא אמריקאי ואפידמיולוג ממוצא יהודי-הונגרי, שהועסק בשירות הבריאות הציבורי של ארצות הברית. הוא פעל רבות כדי לזהות את הקשר בין עוני לבין מחלות. הוא הוכיח בתחילת המאה ה-20 שמחלת הפלגרה (עור מחוספס) קשורה לתזונה וניתן לסווג אותה כמחלת חסר. לכן הוא היה מועמד לפרס נובל לרפואה מספר פעמים.
נעוריו ולימודיו
יוז'ף גולדברגר נולד במשפחה יהודית בשנת 1874 בגיראל, אז בממלכת הונגריה וכיום בסלובקיה. בגיל תשע היגר לארצות הברית עם משפחתו. הוא סיים את בית הספר התיכון בניו יורק ולאחר סיום האוניברסיטה קיבל תואר דוקטור לרפואה.
ביוגרפיה וקריירה
בשנת 1899 גולדברגר הפך לרופא בשירות הבריאות הציבורי של ארצות הברית. הוא עסק בעיקר במחלות זיהומיות כמו קדחת צהובה, טיפוס הבהרות, קדחת דנגי, וטיפואיד. הוא עבד בנמל ניו יורק, במקסיקו, בפוארטו ריקו, במיסיסיפי ובלואיזיאנה.
בשנת 1914 החל בחקירת מחלת הפלגרה, שהתפשטה אז במדינות הדרום של ארצות הברית וגבתה חיים רבים. אז נחשבה מחלה זו כמדבקת ולכן חולים רבים בודדו למעשה מהחברה. גולדברגר הבחין כי המחלה מתפשטת בעיקר בקרב העניים, במיוחד אלה שעבדו במטעי התירס ולכן ניזונו חד-צדדית מתירס. השערתו שהפלגרה נגרמת כתוצאה מתת תזונה אושרה על ידי ניסויים בבתי יתומים, בהוספיסים ובבתי כלא: ברגע שעברו לתזונה מגוונת יותר והמחלה נעלמה. הוא היה מועמד לפרס נובל לרפואה מספר פעמים על גילויו. ג'וזף גולדברגר נפטר בשנת 1929, בגיל 54. שמונה שנים אחר כך גילה קונרד אלבהיֶם כי הפלגרה נגרמת על ידי מחסור בוויטמין B3 (ניאצין).
מכון הצי הפטרבורגי
מכון הצי הפטרבורגי (ברוסית: Морской корпус Петра Великого — Санкт-Петербургский военно-морской институт; רשמית: "הקורפוס הימי של פיוטר הגדול - מכון הצי הפטרבורגי") הוא העתיק מבין בתי הספר של הצי הרוסי. ממוקם בסנקט פטרבורג ונוסד על ידי פיוטר הגדול בשנת 1701 ומהווה בית ספר לקציני חיל הים.
מוצאו של המכון מבית הספר המוסקבאי למתמטיקה וניווט, שנוסד בשנת 1701 על ידי פיוטר הגדול, במגדל סוחארב במוסקבה. לאחר שנבנתה העיר פטרבורג, בית הספר הועתק לשם. לימים התארגן בית הספר כחיל הצוערים הימי. לאחר המהפכה הרוסית בשנת 1917, שמו שונה בסופו של דבר לבית הספר הימי הגבוה על שם מיכאיל פרונזה. כיום, המוסד נקרא "הקורפוס הימי של פיוטר הגדול - מכון הצי הפטרבורגי".
המסור X
המסור X (באנגלית: Saw X או  המסור 10) הוא סרט אימה אמריקאי, שעתיד לצאת לאקרנים ב-29 בספטמבר 2023. הסרט העשירי הוא המשך ישיר לאירועי הסרטים - המסור והמסור 2 שמשמש גם כפריקוול. הסרט בוים על ידי קווין גרוטרט ונכתב על ידי ג'וש סטולברג ופיטר גולדפינגר. סרט זה הוא הפרק העשירי בסדרת סרטי המסור, ובתפקידים הראשיים מופיעים בו טובין בל, שוני סמית', סיננוב מקודי לונד, סטיבן ברנד ומייקל ביץ'.
פיתוח
באפריל 2021, אושר סרט עשירי למסור, שנקרא באופן זמני במסור X, בפיתוח עם Twisted Pictures. עם זאת, דארן לין בוסמן, במאי הסרט - "המסור: המעגל נסגר". שיצא בחודש שלאחר מכן, הצהיר כי מדובר בהודעה מוקדמת שהפתיעה אותו ואת מפיקי הסרט. אושר התסריט בדצמבר 2021, ובאוגוסט 2022 ג'וש סטולברג ופיטר גולדפינגר הכותבים של (המסור 8 והמסור: המעגל נסגר) חוזרים לכתוב גם סרט זה. אשר במאי הסרט הוא קווין גרוטרט אשר ביים את (המסור 6, המסור 7).
הפצה
המסור 10 אמור היה במקור לצאת לאקרנים בקולנוע בארצות הברית על ידי Lionsgate Films ב-27 באוקטובר 2023, שיתחרה בסרט האימה "חמשיה לילות אצל פרדי". ב-20 ביולי, הוכרז כי תאריך שחרור הסרט, הוקדם ל-29 בספטמבר 2023, ומתחרה בסרט "מפרץ ההרפתקאות: סרט העל".
דוב קודיאק
דוב קוֹדיאָק (Kodiak; שם מדעי:  Ursus arctos middendorffi) הוא תת-מין של הדוב החום. הוא הגדול ביותר מבין תת-המינים, ולמעשה יחד עם דוב קוטב הוא טורף היבשה הגדול ביותר שקיים. הוא אנדמי לארכיפלג קודיאק שמדרום לאלסקה.
טקסונומיה
הטקסונום קלינטון הארט מריאם (Merriam) היה הראשון שזיהה את דוב הקודיאק כתת-מין ייחודי, והעניק לו את השם "Ursus middendorffi", לכבוד חוקר הטבע הרוסי אלכסנדר מידנדורף. שינויים בהגדרות מיון עולם הטבע הביאו להגדרתם של מרבית הדובים החומים של צפון אמריקה כתת-מין אחד (Ursus arctos horribilis), אולם דוב הקודיאק עדיין מוגדר כתת-מין ייחודי (Ursus arctos middendorffi).
מחקרים מאוחרים יותר על דגימות גנטיות של דובי קודיאק, הראו שהם קרובים מבחינה גנטית לדובים חומים בחצי האי האלסקני, וקַמְצַ'טְקָה שברוסיה. יחד עם זאת בשל בידודם, קיים מגוון גנטי נמוך בקרב אוכלוסיית דובי הקודיאק, ביחס לאוכלוסיות אחרות של המין דוב חום.
גודל
דוב קודיאק הוא הטורף הגדול ביותר החי כיום על היבשה. משקלו גדול יותר מדוב קוטב והוא לרוב אף חסון יותר, אך קומתו נמוכה מזו של דוב קוטב. גובהו של דוב קודיאק זכר בוגר, הוא 1.5 מטר בגובה הכתפיים, בעמידה על ארבע. כשהוא מזדקף על רגליו האחוריות זכר גדול עשוי להגיע אף לגובה של 3 מטר.
צבע
צבע פרוותו של דוב הקודיאק משתנה מבלונדיני עד כתום (אופייני בקרב נקבות, או דובים מהחלק הדרומי של הארכיפלג) לחום כהה. גורים מתאפיינים לעיתים ב'טבעת לידה' לבנה סביב הצוואר בשנות חייהם הראשונות. צבעו של הקודיאק דומה מאוד לצבעם של קרוביו: דוב גריזלי ודוב חום אירופי.
ציד ותזונה
באביב ניזון הקודיאק מהצמחייה שמתחילה לפרוח, ומחיות שמתו במהלך החורף. כשהקיץ מגיע, הוא ניזון ממגוון גדול של צמחים עד לשובם של דגי הסלמון, הנמשכת ממאי עד ספטמבר. בתקופה זו הוא ניזון מהדגים שבאים להשריץ במעיינות ואגמים באיי הארכיפלג קודיאק. בסוף הקיץ ובתחילת הסתיו, הוא ניזון ממספר מינים של פירות יער.
רבייה
דובי קודיאק מגיעים לבגרות מינית בגיל חמש, הזמן הממוצע בין המלטות הוא ארבע שנים. דובי קודיאק הם מונוגומים סדרתיים (כלומר חוברים לפרטנר אחד בלבד בכל עונת רבייה). הגורים נולדים במאורה במהלך ינואר או פברואר, במשקל פחות מחצי קילו, מכוסים בשער קצר ועיניהם עצומות. הם יונקים במשך מספר חודשים, ומגיחים מהמאורה במהלך מאי או יוני כשהם שוקלים 7 - 9 ק"ג. גודלו של שגר ממוצע הוא בין שניים לשלושה גורים. בדרך כלל נותרים הגורים עם אמם במשך כשלוש שנים, אבל קרוב למחציתם לא שורדים תקופה זו.
תפיסה חושית ואינטליגנציה
טרם נערכו מחקרים מדעיים על החושים והאינטליגנציה של דוב הקודיאק. תצפיות סובייקטיביות, והשוואות עם מיני דובים אחרים, מעלות את ההשערה שראייתו של הקודיאק דומה לראיית האדם, ושמיעתו דומה לזו של הכלב.
רמת האינטליגנציה שלהם מוערכת כממוצעת בין זו של הכלביים והפרימטים. הודות לרמת האינטליגנציה שלהם, לפריטים שונים יש אישיות ודרכי התמודדות ייחודיות עם סיטואציות שונות.
תרדמת חורף
דובי קודיאק, מתחילים להיכנס למאורותיהם לתרדמת חורף, בסוף אוקטובר. דובות בהריון, נכנסות בדרך כלל ראשונות. הזכרים הם האחרונים להיכנס למאורות.
חטיפות בסין
לחטיפות בסין יש היסטוריה ארוכה, והנושא נחקר לעומק על ידי מספר היסטוריונים. מאז שנות ה-80 של המאה ה-20 הפך הנושא לבעיה המעסיקה את הציבור הסיני יותר ויותר בשל תופעה נרחבת של חטיפות ילדים, שגרמה להקשחת החוקים כנגד חטיפות.
חטיפות במהלך ההיסטוריה
מסמכים סיניים עתיקים מספרים על תופעות של דרישת כופר נפש עבור בני ערובה במהלך שלטון שושלת שיה (מ-2070 לפנה"ס ועד 1600 לפנה"ס), ועל לקיחת נסיכים וחברים אחרים במשפחת המלוכה כבני ערובה במהלך שושלות רבות בסין, כערובה לקיום הסכמים.
במהלך ההיסטוריה התרחשו כמה מקרים של חטיפות שקיבלו תשומת לב מיוחדת. ב-1523 הגיעו שתי משלחות מסחריות יפניות יריבות לעיר הנמל נינגבו במזרח סין, שכל אחת מהן טענה לזכות על המסחר עם סין. העימות הסתיים כאשר אחת המשלחות שדדה וחטפה פקידי ממשל סיניים ונמלטה בספינות שנגנבו מהסינים. אירוע זה, שזכה לשם "תקרית נינגבו", גרם לשלטון הסיני של שושלת מינג לאסור על מסחר עם יפן עד 1539.
במהלך מלחמת האופיום השנייה, כאשר חיל משלוח בריטי צרפתי בן 18,000 חיילים כבש ערי נמל בסין, הייתה התגובה הסינית חטיפה של 38 מחברי המשלחת הצרפתית-אנגלית שנשלחה לנהל משא ומתן, 26 מהם מתו בשבי.
במהלך המאה ה-19 תיאר יוהנס פון גומפאך (Johannes Von Gumpach), אנגלי ממוצא גרמני שנשכר ללמד אסטרונומיה ומתמטיקה בסין, את תופעת החטיפות כ"אחד הפשעים הנפוצים ביותר בסין". פרנסיס דנלפ גיימוול (Francis Dunlap Gamewell 1950-1857), מיסיונר מתודיסטי אמריקני, ציין גם הוא שחטיפות הן פשע נפוץ בשאנגחאי ושמרבית החטיפות נעשו בידי נשים.
קרל קראו (Carl Crow; 1945-1884), עיתונאי ואיש עסקים שהקים סוכנות פרסום וייסד עיתון בשאנגחאי בתקופה שבין מלחמות העולם, תיאר את שכיחות החטיפות בסין כ"עסק מאורגן היטב בסין המבוצע במידה רבה של הצלחה".
שכיחות
חטיפות הפכו לעסק הולך וגדל בסין. בספרם "כניסה לשוק הסיני: הסיכונים והרווחים המופחתים" (Entering the Chinese Market: The Risks and Discounted Rewards) מצטטים ג'ון דיקסון ודייוויד ניומן את סטיב ויקרס (Steve Vickers), נציג חברת החקירות ומחקר החברות קרול (Kroll) בהונג קונג. ויקרס, שטיפל ב-30 מקרים של חטיפות, ציין כי קיימים שלושה סוגים של חטיפות של אזרחים זרים:
המחברים מציינים שהיקף החטיפות, המוגדרות בסין "פשע כלכלי", אינו ידוע, וכי ברבעון הראשון של 1995 היו 11,300 מקרים של פשע כלכלי בסין. הם מציינים כי הסיבות לחטיפות כוללות דרישת כופר נפש ודרך ליישב סכסוכים עסקיים. במחוז גואנגדונג, הגובל בהונג קונג ובמקאו, היו "פשעים כלכליים" בראש הרשימה של המשפטים הפליליים. השלטונות דיווחו על 46 מקרים שנחקרו של חטיפת בני ערובה בשל אי תשלום חובות. התובע הראשי, וָאנְג ג'וּ'ן, ציין שלפחות 171 בני ערובה המעורבים באירועים הקשורים לתשלום חובות שוחררו בידי הרשויות בגואנגדונג.
חטיפות ילדים
מעריכים כי כ-70,000 ילדים נחטפים מדי שנה בסין, אף שהממשל הסיני דיווח על פחות מ-10,000 חטיפות של ילדים. לדברי מחלקת המדינה של ארצות הברית, ההערכות הן קרוב ל-20,000. רק מעטים מהילדים החטופים מתגלים בסופו של דבר.
חלק מהילדים נמכרים לאימוץ מעבר לים. סוכנויות האימוץ בסין מקבלות תמורה נכבדה מהורים מאמצים מחו"ל כשהם מקבלים ילד לאימוץ, לפעמים מגיע סכום זה ל-5,000 דולרים. ידוע שסוכנויות כאלו רכשו ילדים מחוטפי ילדים, אם כי מקרים כאלו נדירים. אחרים נמכרים לעבדות, לזנות או לשם קיבוץ נדבות. במקרים מסוימים הפכו החוטפים ילדים בריאים לנכים על פי הנחה שילד עם רגליים שבורות או פצעים גלויים יצליח לקבץ יותר נדבות. ברוב המקרים מבוצעות חטיפות הילדים על ידי כנופיות גדולות ומאורגנות היטב, הפרושות על פני כל המדינה. על סמך מקרים שהצליחה משטרת סין לפענח, יכולות כנופיות אלו לכלול עשרות ואפילו מאות חברים, ולהיות אחראיות לחטיפה של מאות ילדים. במקרים קיצוניים משפחות עניות נאלצות לעיתים למכור את ילדיהן. במחוזות העניים ניתן לקנות בן זכר תמורת 5,000 דולרים, בעוד שבאזורים העשירים ניתן לקבלו תמורתו 10,000 דולרים.
רבים מאשימים את מדיניות הגבלת הילודה בסין, שלפיה מותר למשפחות ללדת ילד אחד בלבד, בהגברת התופעה. הורים הרוצים בבן זכר יכולים להחליט לקנות אותו בשוק השחור, ולהימנע מהסיכון בלידת בת. אף שהחוטפים הנתפשים מקבלים עונשים חמורים (עד עונש מוות), המשפחות הקונות את הילדים החטופים מקבלות עונשים קלים אם בכלל, כל עוד הילדים החטופים זוכים ליחס נאות. המסורת בסין שאנשים מגדלים ילדים של קרובים רחוקים כבני משפחתם מעניקה לקונים חסינות מה. הבעיה מחמירה בגלל התרבות בסין של אי התערבות בענייני האחר. התושבים בכפרים יודעים על משפחות שקנו ילדים חטופים, אך אינם מדווחים על כך. יוּ' גִ'ינְצְווֵי, רופא ילדים משאאנשי כתב ב-Global Times, עיתון סיני היוצא גם במהדורה באנגלית, שעל מנת לנסות לשרש את הבעיה חייבים להעניש את הקונים באותה מידה שבה מענישים את החוטפים.
הלחימה בחטיפות
בתקופה שבין 1991 ל-1996 שחררה המשטרה הסינית כ-88,000 נשים וילדים חטופים ואסרה כ-143,000 חוטפים. במבצע גדול כנגד הסחר בבני אדם בשנת 2000 דיווחה המשטרה כי שחררה כ-100,000 נשים וילדים בנוסף לחיסול כנופיות חוטפים. עם זאת, מספרים אלו נמוכים ממספרי החטופים בפועל משום שרשויות החוק נתקלות בקשיים בבואן ליישם את החוקים נגד חטיפה ועבדות. לרעתן פועלת העובדה שיש תמיכה גדולה של הקהילה בגברים הקונים נשים חטופות.
ב-2011 טענה המשטרה הסינית כי הצילה מעל ל-13,000 ילדים וכ-23,000 נשים בשנים 2011-2010. פקידי ממשל ציינו כי הם ידרשו עונשים כבדים על מי שקונה ילדים חטופים. בספטמבר 2013 שחררו כוחות הביטחון הסיניים 92 ילדים ואסרו 301 חשודים בחטיפה.
על פי דו"ח שצוטט באוקטובר 2013 דיווחה שינחואה, סוכנות הידיעות הסינית, כי מאז 2009 הצילה המשטרה מעל ל-54,000 ילדים וחיסלה 11,000 חוטפים.
חקיקה
חטיפה היא בלתי חוקית בסין. ב-1991 התייחסה הוועדה הקבועה של קונגרס העם הלאומי לחטיפת נשים וילדים לשם מכירה, חטיפה לשם סחיטה, קניית נשים וילדים חטופים, כמו גם ניצול מעמד כדי למנוע הצלת נשים וילדים חטופים. העלאת המודעות לנושא הביאה לידיעת הציבור את החוק הפלילי. סעיף 141 מפרט את העונשים בגין חטיפה, קנייה, מכירה וסחר בנשים וילדים. מאוחר יותר ב-1997 הוחמרו העונשים.
פרופין
פרופין (Propyne ) המכונה גם מתילאצטילן (methylacetylene) הוא אלקין המכיל 3 אטומי פחמן ונוסחתו CH3C≡CH. פרופין נמצא בשיווי משקל עם האיזומר פרופאדיאן קבוע שיווי המשקל בטמפרטורה של 5°C : K_{eq} =0.1
תערובת 2 האיזומרים משמשת כגז ריתוך הנקרא MAPD, בניגוד לאתן (אצטילן) ניתן לדחוס פרופין באופן בטיחותי.
פרופין הוא תוצר לוואי (לעיתים בלתי רצוי) בפיצוח בקיטור (Steam cracking) של פרופאן לקבלת פרופן.
תערובת פרופין וחמצן נוזלי הוצעה כדלק טילים לשימוש במסלול לווייני נמוך.
זיזף אגה
זיזף אגה (שם מדעי: Scleronycteris ega) הוא סוג של עטלף קטן ונדיר במשפחת הזיזפיים, שאנדמי למרכז יער האמזונס ומהווה מין יחיד בסוג. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1912 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס, ומעט מאוד ידוע עליו.
תיאור
לזיזף אגה ראש צר ומוארך, גוף קטן ואוזניים קצרות ומחודדות עם צפירים זעירים. שפתיו מכוסות בחריצים ויבלות ושסועות במרכז, והשפת התחתונה ארוכה מן העליונה. לשונו של הזיזף דקיקה וארוכה ומותאמת לליקוט צוף ואבקנים. העיטור האפי שלו זקוף וקטן למדי, וצורתו כראש חץ מעוצב. אורך ראשו וגופו של זיזף אגה 57 מ״מ, אורך זרועותיו 33–35 מ״מ, ואורך זנבו 6 מ״מ. השפתיים והחוטם מכוסים בזיפים ארוכים.
הפרווה של זיזף אגה גסה, צפופה וחדגונית. צבעה הכללי חום אפרורי, חום קרמל או קקאו והיא שזורה בשיער שחור, בז׳ ולבן. הכנפיים שחורות או סגלגלות, והזרועות, הפנים והרגליים בצבע בורדו. השפתיים והעיטור האפי שחרחרים בדרך כלל. האוזניים שחורות בקצוות וורודות בחלקן הפנימי.
תפוצה
זיזף אגה אנדמי למרכז האמזונס; טווח התפוצה שלו כולל את צפון-מערב ברזיל, דרום וונצואלה וכנראה גם מזרח קולומביה. הוא נדיר למדי, וידועים רק 4 מקומות שבהן הוא נוכח בבירור. בית הגידול שלו מורכב מיער גשם טרופי לח בסמוך לנהרות, נחלים וביצות ואולי גם סוואנה טרופית מיוערת. הוא מצוי בעיקר בשפלות. בשל מיעוט הדגימות, אין שום מידע על האקולוגיה של זיזף אגה וידוע רק שהוא ניזון מפירות, צוף ואבקנים.
מצב
זיזף אגה מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN כמין חסר נתונים (DD), מכיוון שהוא נדיר ביותר עם תפוצה מוגבלת, ואין שום מידע על דרישות בית הגידול הספציפיות שלו וסובלנותו להפרעות אנושיות. ארגון IUCN מעריך שהמין מאוים באזורים רבים מצד אובדן בית גידול, אך לא ידוע האם אוכלוסיותיו יורדות ברמה המצריכה הכללה בקטגוריית שימור מאוימת. על פי הארגון, נדרשים מחקרים מעמיקים אודות טווח התפוצה המדויק, גודל האוכלוסייה, האקולוגיה והאיומים המרחפים עליו. מגמת האוכלוסייה נמצאת כנראה בירידה.
1899 ברוסיה
שנת 1899 ברוסיה היא השנה ה-178 להקמת האימפריה הרוסית והשנה ה-286 לשלטונה של שושלת רומנוב.
שישי בחמש (חברת החדשות)
שישי בחמש היא תוכנית טלוויזיה בהגשת גדעון אוקו המסכמת את השבוע, המשודרת בימי שישי בקשת 12.
היסטוריה
התוכנית החלה את דרכה ב-2020 בהגשת גדעון אוקו בימי שישי בתור המהדורה המסכמת של השבוע של חדשות 12.
התוכנית משודרת בימי שישי בשעות 17:00-18:00.
מיכל בן-מובחר
מיכל בן-מובחר (נולדה ב-17 ביולי 1966) היא קצינת צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף. בתפקידה האחרון בצה"ל כיהנה כראש מחלקת הסגל באגף כוח האדם.
ביוגרפיה
בן-מובחר בעלת תואר ראשון בלימודי ארץ ישראל ומשפטים מאוניברסיטת חיפה, ותואר שני בלימודי ביטחון ודיפלומטיה מאוניברסיטת תל אביב.
היא התגייסה לצה"ל בשנת 1984 למסלול קצונה ייעודית של חיל השלישות. במהלך השנים שירתה בתפקידי שלישות שונים בפיקוד הצפון ובשנת 2009 מונתה לראש מחלקת הסגל, בתקופתה פעלה ליישום תוכנית ההתייעלות של הצבא, תוך הטמעת כלים לצורכי הערכת משרתי קבע, ובין השנים 2013 לתחילת 2016 שוחררו יותר מ-4,000 אנשי קבע כחלק מההתייעלות. במקביל, פעלה לנסות לשמר אנשי קבע איכותיים. בינואר 2016 סיימה את תפקידה כראש מחלקת הסגל ופרשה מצה"ל.
משנת 2019 משמשת דירקטורית בחברת דירה להשכיר, במאי 2021 מונתה לדירקטורית בחברת קשרי תעופה.
משפחתה
בן-מובחר נולדה ב-1966 במושב רמות נפתלי, אביה רענן נעים היה ח"כ בכנסת ה-10. בעלה, בני בן-מובחר הוא ראש המועצה האזורית מבואות חרמון, הם מתגוררים במושב שדה אליעזר ולהם שלושה ילדים.
קרקס אייגלאס
קרקס אייגלאס או קרקס אייגלס (באנגלית: Eyeglass Cirque; מילולית: קרקס העיינית) הוא קרקס קרחוני בגבעות קוקרי, בעמקים היבשים מקמרדו, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הקרקס ממוקם 3 קילומטרים ממזרח לקרחון אמריקה הדרומית.
הקרקס ממוקם על המצוקים הדרומיים של גבעות קוקרי.
גילוי ומיפוי הקרקס
רכס גבעות קוקרי (ובו גם הקרקס) התגלה על ידי המשלחת האנטארקטית הבריטית (משלחת דיסקברי) אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904, בפיקודו של רוברט פלקון סקוט.
מקור השם
שמו של הקרקס ניתן ניתן לו בשנת 1993, על ידי המועצה הגאוגרפית של ניו זילנד, אשר נתנה שמות לאתרים באזור הקשורים למדידה. השם מתייחס לעינית של טלסקופ מדידה.
זיזף איפנמה
זיזף איפנמה (שם מדעי: Pygoderma bilabiatum) הוא סוג של עטלף בינוני במשפחת הזיזפיים, שאנדמי לאזור הדרומי של הים הקריבי ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1843 על ידי הזואולוג הגרמני יוהאן אנדראס וגנר ולו שני תת-מינים.
תיאור
לזיזף איפנמה גוף גוצי, ראש רחב וקצר וחרטום קטום ונפוח - כמעט קובייתי. אוזניו רחבות ומעוגלות עם צפירים קטנים. עיטור העלה האפי גדול למדי (אורך: 12 מ״מ, רוחב-8.5 מ״מ ) וצורתו כחנית מעוצבת רחבה. מין זה ידוע בבלוטות הריח הרבות והנפוחות שלו: הן מפוזרות סביב העיניים, בצידי האף ומתחת לסנטר, ויוצרות על הפנים נפיחויות מוזרות ולא סימפתיות בעליל. הזיזף נטול זנב, וקרום התעופה האחורי שלו באורך בינוני.
אורך הראש והגוף של זיזף איפנמה 36–41 מ״מ, אורך הזרוע 36–41 מ״מ ומשקלו עד 22 גרם, כאשר הגודל משתנה בהתאם למיקום הגאוגרפי. הזכרים קטנים במקצת מן הנקבות, יש להן 2 טוחנות במקום 3, ובלוטות הריח הנפוחות שלהם גדולות ובולטות יותר משל הנקבות. בנוסף, לזכרים יש בלוטות נפוחות גם בגפיים.
תפוצה
זיזף איפנמה מצוי במרכז אמריקה הדרומית; טווח התפוצה שלו כולל את דרום ומזרח ברזיל, דרום ומרכז פרגוואי, צפון ארגנטינה ולאורך החלק המרכזי של בוליביה. ישנן דגימות של המין שנאספו לכאורה בסורינאם, אך אין עדיין אימות לכך שהוא אכן נפוץ בה. בית הגידול כולל בעיקר יער גשם טרופי, יער סובטרופי יבש ויער משני. המין נפוץ בעיקר באזור היער האטלנטי הטרופי ובביצות הפנטנל, אך מצוי במידה פחותה גם בכיסי יערות יבשים בתוך הסראדו והסרטאו, בסוואנה טרופית, סוואנת שיחים דוקרנית ובבתה חופית; התפוצה הגאוגרפית שלו גובלת ביער האמזונס מצפון, בגראן צ׳אקו הצחיח למחצה במערב ובערבות הפמפס בדרום.
ביולוגיה
זיזף איפנמה הוא אוכל פירות מובהק, ונוטה לאכול פירות בשלים ובשרניים דלי סיבים וזרעים שמתעכלים במהירות. בין הפירות הנצרכים על ידו לעיתים קרובות ניתן למנות את הפיקוס, המיש ממשפחת הקנאביים, המקלורה מהתותיים, הלוקומה מהספוטיים, המיקוניה מהמלסטומיים והסולנום מהסולניים. הזיזף עשוי גם ללקק צוף מתפרחות. הטורפים העיקריים של הזיזף הם שועל הסרטנים ותנשמת לבנה.
עונת הרבייה של זיזפי איפנמה מתרחשת בסתיו או בחורף, וההמלטות מתרחשות בסוף העונה היבשה. הדבר מאפשר לזיזפיות לגדל את צאצאיהן בתקופה של שפע במזון. בכל פעם נולד גור יחיד והאם מניקה אותו לפחות חודשיים.
מצב
חרף העובדה שהמין נלכד בטבע לעיתים רחוקות, זיזף איפנמה מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), מכיוון שטווח התפוצה שלו רחב יחסית, הוא סובלני למגוון בתי גידול, אוכלוסייתו גדולה למדי, ולא נראה שהוא צפוי בשיעור הנדרש עבור קטגוריות שימור חמורות יותר. מגמת האוכלוסייה אינה ידועה. אין איומים משמעותיים על המין והוא מצוי במספר אזורים מוגנים.
בית הספר יהל"ם
בית הספר יהל"ם (ראשי תיבות: "יום העשרה לפיתוח מצוינות", מבוטא לרוב כיהלום) הוא בית ספר אזורי לתלמידים מחוננים ומצטיינים בקריית אונו שהוקם בשנת 1990. אוכלוסיית היעד של בית הספר מגיעה מבתי הספר בקריית אונו, אור יהודה, רמת אפעל, אזור וחמ"ד.
בבית הספר לומדים כ-900 תלמידים בכיתות ג'-ט'. התלמידים המחוננים מאותרים על ידי משרד החינוך באמצעות מבחני מכון הנרייטה סאלד (שלב א' ושלב ב'), ואילו התלמידים המצטיינים מזוהים על פי מבחן שלב א' של מכון סאלד והישגיהם בו ובהתאם למכסה המקסימלית.
אופי הלימודים
בית הספר פתוח חמישה ימים בשבוע כאשר כל תלמיד מגיע ליום העשרה אחד בשבוע. התלמידים המחוננים מגיעים ביום קבוע ושאר התלמידים מגיעים בהתאם לשכבת גילם, כאשר לכל שכבת גיל ישנו יום לימודים קבוע.
אורך הלימודים כחמש שעות וחצי יומיות. כל יום נפתח בכינוס כל התלמידים וקיום שיחת בוקר בנושאי אקטואליה והעשרה. כמו כן ניתנת אפשרות לכל ילד להציג נושא מוגדר מראש או כישרון כלשהו.
הרכב בית הספר
בבית הספר מלמדים כ-40 מורים, כאשר רובם מורים עצמאיים.
בית הספר מלווה בוועדת היגוי המורכבת ממפקחים מטעם משרד החינוך, מנהלי המחלקות לחינוך ברשויות המקומיות, מנהלת המחלקה למחוננים של משרד החינוך, נציגי הורים, נציגי מנהלי בתי ספר אזוריים אחרים, נציגי יועצת בתי הספר ומנהלת בית הספר עצמה. הוועדה מתכנסת כשלוש פעמים בשנה כדי לדון בנושאים שונים הקשורים לפעילותו ולמצבו של בית הספר.
אוצרות יהודיים
התרגום לעברית אינו נאמן למקור ונערכו בו שינויים על מנת להתאים לחריזה. הפקת הדיסקים נעשתה על ידי חברת נועם הפקות והעיבוד נעשה על ידי ירון גרשובסקי. התרגום לעברית נעשה על ידי מנחם מנדל קפלן. על עטיפת 4 התקליטורים מתנוססים ציורים שונים פרי מכחולו של זלמן קליינמן.
אוצרות יהודיים 1
האלבום הוא אלבום מספר 9 של אברהם פריד, התקליט יצא על שתי גרסאותיו בשנת תשנ"ב (1992). בתקליט תשעה שירים.
שבת קודש
השיר מתאר את ההכנות לשבת בבית יהודי, כשכל קטע מסתיים בהכרזה:"שבת קודש". בתחילת השיר מובאים הסיפורים מהגמרא על השתתפות האמוראים בהכנה לשבת, כמליחת דג וקציצת ירק. הלחן מהיר ולירי, והוא עיבוד של השיר העממי היידי המפורסם "בולבעס".
מתוך האלבום השביעי של עהרליך, "שבת".
השיר מופיע גם באלבומו של ירמיה דמן, "ערליכע ניגונים".
יעקב - יאקוב
השיר מספר את סיפורו של יעקב פוטש, בחור ישיבה מישיבת סטולין שהוגלה על ידי הקומוניסטים לכפר נידח באוזבקיסטן. ראש הכפר חשק בו כחתן לבתו ולאחר שהוא סירב ראש הכפר החליט להכריחו להתחתן עם בתו. יעקב נמלט מהכפר במסירות נפש כשהוא מטפס על צוק ומסתכן בחייו (לבסוף הגיע לסמרקנד ומשם היגר לפריז).
לחן השיר מורכב. בתחילתו הוא פתיח דרמטי רצ'טטיבי-חזני בסולם פריגיש ברה (סול מינור הרמוני על הדרגה החמישית), שמושר פעמיים. לאחר מכן מגיע פרק מעבר בסולם סול מינור הרמוני שמושר פעמיים ("יושב על הטרקטור") וממנו עובר הלחן לפרק שמושר מספר פעמים ("בכל האזור איש לא ידע את סודו"), חלקו הראשון של פרק זה עולה בליריות ודרמטיות, כשהוא חורג מהסולם לסולם מי שברך, וחלקו השני יורד חזרה כשהוא חוזר לסולם המקורי. לאחר מכן ממשיך השיר, לקטע עדין במקצב קצבי מעט, שאף בו מופיעות חריגות מהסולם ("אמר רבא") המושר פעמיים. כעת עובר הלחן ממשקל 3/4 למשקל 4/4, לקטע עליז וקצבי בסולם סול מז'ור ("בשבת בבית התה"). כעת מופיע שוב קטע רצ'טטיבי דרמטי חדש, בסולם סול פריגיש- דו מינור הרמוני על הדרגה החמישית, ("יעקב יושב מושפל פנים"). כעת שוב חוזרים כל הקטעים למעט הפתיח- קטע המעבר פעמיים ("יעקב מתרומם ומכריז הוא עזוֹת"), הפרק מרכזי מספר פעמים ("בשעת בין הערביים"), הקטע הקצבי מעט ("הולך לאיטו"), הקטע העליז המז'ורי ("התזמורת מנגנת") ושוב הרצ'טטיב הדרמטי ("ובראש ההר") שמסיים את הלחן.
מתוך האלבום השני של עהרליך, "תורה".
השיר מופיע גם באלבומו של ירמיה דמן, "ערליכע ניגונים".
פריד חידש את השיר פעם נוספת ב-2020 בקליפ שצולם בקוסטה ריקה יחד עם מקהלת נרננה ואברומי ברקו.
עלה קטן - די בלעטעלע
שיר מהיר, המבוסס על סיפור חסידי על הבעל שם טוב שרואה עלה על הארץ. הבעל שם טוב שואל את העלה למה אינו על העץ והוא אומר שהענף השיר אותו. כך הוא פונה לענף ושואל למה השיר את העלה והוא אומר שהעץ פקד עליו. הבעל שם טוב ממשיך כך אל העץ, הרוח, המלאך הממונה על הרוח ועד לקדוש ברוך הוא. הקדוש ברוך הוא עונה לו שעל הארץ הייתה תולעת שהתייסרה בחום, ולכן הורה למלאך להורות לרוח להורות לעץ להורות לענף להשיר את העלה מעל התולעת.
מתוך האלבום השישי של עהרליך, "אמונה".
השיר מופיע גם באלבומו של ירמיה דמן, "ערליכע ניגונים".
כל נדרי
סיפור על רב חובל בצי הסובייטי המפקד על ספינה בים השחור על חופי אודסה. רב החובל שומע שירה שנוגעת ללבו, הוא מוריד סירה ושט לכיוון החוף משם הוא הולך לכיוון השירה אך השירה נעלמת. הוא פוגש יהודייה זקנה, ושואל אותה מה היא השירה שהוא שומע, והיא עונה לו שכנראה נשמה יהודית לו, כי הלילה הוא יום כיפור. רב החובל נזכר שהוא יהודי, וזהו ניגון כל נדרי ופונה לבית הכנסת וניגש להתפלל עם הציבור כשהוא מחליט לחזור ליהדותו לא לחזור לספינתו (מתוך השיר: "חיפשתי ניגון ומצאתי אוצר, את אמונתי האובדת").
לחן השיר הוא ניגון עממי רוסי.
מתוך האלבום השלישי של עהרליך, "תשובה".
תחיית המתים
שיר על האמונה בתחיית המתים, במשקל ואלס. השיר פותח במילים אני מאמין, וכל קטע המתאר את ימות תחיית המתים מסתיים בקריאת:אמת!
מתוך האלבום ה-11 של עהרליך, "חבלי משיח 2".
אני מאמין
שיר על שלושה עשר עיקרי אמונה. השיר מתחיל במנגינה איטית ועובר לניגון שמחה המודה על כך שאנו יהודים.
מתוך האלבום השישי של עהרליך, "אמונה".
לב של אם - מאמע'ס הארץ
שיר על סיפור חסידי על רבי לוי יצחק מברדיטשוב, "סניגורן של ישראל", שמסרב לקבל קוויטל מאלמנה בערב יום כיפור, עקב זאת שרבי דרש רובל לכל שם, והיא רצתה להזכיר את עצמה ואת ילדה כשהיה לה רק רובל אחד. האשה, המאמינה שעל ידי הזכרה אצל הרבי תזכה להכתב ב"ספר החיים", מנסה לאסוף כסף אך לא מצליחה להגיע לסכום. הרבי מציע שתזכיר את שמה, אך היא מזדעזעת ואומרת שאם יכולה להזכיר רק שם אחד, היא מעדיפה את בנה. הרבי מתרומם ומכריז לשמיים, ראה איך האמא מוותרת על חייה למען בנה, ואף אנו בניך, רחם עלינו כאם על בנה.
הלחן דרמטי, בעל ארבעה בתים. הבית הגבוה פותח במוטיב סוער במילים "א פחד א שרעק" ("אימה וחרדה"). בתקליט מלווים את פריד צלילי פסנתר בלבד. עהרליך נהג לשיר את הניגון על קה אכסוף.
מתוך האלבום ה-13 של עהרליך, "מידות".
פריד חידש את השיר בקליפ שצולם ב-2020.
הבריאה - די נאטור
מתוך האלבום השישי של עהרליך, "אמונה".
התורה והאומות - די תורה
שיר על קבלת התורה על פי דברי המדרש שלפני נתינת התורה לעם ישראל, הוצעה התורה לכל אומות העולם וכששמעו מה כתוב בה הם סירבו, לעומת עם ישראל שקיבלה ללא שאלות. השיר, הומוריסטי כאמור, מתאר את הצעת התורה למדינות עכשוויות, והן מסרבות לשמע עשרת הדיברות, ברית המועצות בגלל אמונה בה', גרמניה בגלל לא תרצח, צרפת בגלל לא תנאף, בריטניה בגלל לא תחמוד, ארצות הברית בגלל כיבוד הורים והערבים בגלל לא תגנוב. בכל דיאלוג משולבים מילים בשפת המדינה (למשל בגרמניה, "בסדר גרייט, רק אמור נֵא וֵואס דֵא שטייט"), כמו כן פריד מחקה את המבטא המקומי ("אולי בצחפת לך תדע"). לפני פניית המלאך לערבים מופיע קטע מוזיקלי בסגנון ערבי.
מתוך האלבום השני של עהרליך, "תורה".
במופע האסק 23 ביצע פריד שיר זה בדואט עם ליפא שמלצר, כששמלצר מחופש בכל קטע לדמות המקומית.
לחן השיר "ציון ציון ציון" של הרב לייב מינצברג הושפע משיר זה. ב-2018 הוציא הזמר זאנוויל ויינברגר, קאבר לשיר יחד עם מקהלת מלכות.
אוצרות יהודיים 2
האלבום הוא אלבום מספר 11 של אברהם פריד, התקליט יצא בשנת תשנ"ד, 1994. תקליט זה לא זכה להצלחה כמו התקליט הראשון. בתקליט עשרה שירים.
יוסף מוקיר שבת
שיר מהיר ועליז על סיפורו של יוסף מוקיר שבת.
מתוך האלבום השביעי של עהרליך, "שבת".
השיר מופיע גם באלבומו של ירמיה דמן, "ערליכע ניגונים".
היכן הצדיק - וו איז דער צדיק
שיר על סיפור חסידי על רבי משה לייב מסאסוב שלא הגיע לתפילת כל נדרי בליל יום כיפור. לבסוף נמצא הצדיק כשהוא מנדנד תינוק בעריסה, כשמתברר שאמו הלכה לבית הכנסת והשאירה אותו לבד בבית. רבי משה לייב שמע את בכיו ועלה להרגיע אותו. השיר מסתיים עם קריאת הצדיק לה', איך אפשר להשאיר את ילדיך בוכים? בכל סוף קטע מופיע הקטע "הי לה לו לו לו", מוטיב ידוע מתוך שירי ערש. בפתיח השיר מופיע חיקוי של מובייל.
מתוך האלבום ה-13 של עהרליך, "מידות".
השיר מופיע גם באלבומו של ירמיה דמן, "ערליכע ניגונים".
עקיבא
מקור הלחן מוואלס רוסי, שהתפרסם גם בישראל בשירו של נתן יונתן, על ענפי שיטה.
מתוך האלבום השני של עהרליך, "תורה".
השיר מופיע גם באלבומו של ירמיה דמן, "ערליכע ניגונים".
שלא עשני גוי
שיר שמח במבנה של שיר חסידי אותנטי על הזכות להיות יהודי ולקיים מצוות על אף הצרות והרדיפות.
מתוך האלבום ה-15 של עהרליך, "שלא עשני גוי".
הגנרל - דער גענעראל
שיר על גנרל רוסי שלחם במלחמת העולם השנייה, שלאחר המלחמה יושב בחגיגת ניצחון של בעלות הברית ומהרהר לעצמו שגיבורים כמו נפוליון נשכחו מההיסטוריה, וכך פועלו בוודאי ישכח תוך זמן קצר. הוא קורע את המדליות ויוצא מהחגיגה, כשהוא מעלה נוסטלגיה מבית הוריו היהודים. השיר מסיים שהוא מהגר וחוזר ליהדותו כשהוא לא מתבלט ומעדיף להיות "טירון פשוט בצבא ה'".
הלחן במשקל ואלס, נלקח משיר רוסי "על פסגות מנצ'וריה" שהולחן במהלך מלחמת רוסיה יפן על ידי מייג'ור איליה אלכסייביץ שטרוב, מנצח תזמורת צבאית ברגימנט מוקשנסקי
מתוך האלבום השלישי של עהרליך, "תשובה".
עוד שעה - נאך א שעה
מתוך האלבום הרביעי של עהרליך, "שמע בני".
רכבת פרונזאית - פרונזער עשאלאן
שיר על יהודי שנמצא בתחנת הרכבת בפרונזה לאחר מלחמת העולם השנייה ורואה משפחות מתאחדות באושר, היהודי פונה ליהודי אחר ואומר לו שהוא אחיו, כשהשני אומר שאין לו אחים עונה לו הראשון, כולנו אחים. השיר במקצב מארש.
מתוך האלבום ה-11 של עהרליך, "חבלי משיח 2".
אני - איך
שיר על סיפור חסידי על רבי אהרן הגדול מקרלין. אחד מתלמידי המגיד ממזריטש חוזר לביתו ועובר דרך ביתו של רבי אהרן הגדול מקרלין. כשהוא דופק בדלת שואל רבי אהרן מי שם? התלמיד עונה:אני. רבי אהרן מתעלם ושוב התלמיד דופק ודו השיח חוזר על עצמו וכך כמה פעמים. לבסוף אומר לו רבי אהרן: איך מי שהיה אצל המגיד יכול להגיד אני? והתלמיד חוזר חזרה למגיד בהכרה שעדיין לא למד אצלו כלום.
ברקע מופיע צליל חיקוי של צ'מבלו.
מתוך האלבום ה-13 של עהרליך, "מידות".
ברית במוסקבה - א ברית אין מוסקאווא
מתוך האלבום השלישי של עהרליך, "תשובה".
כמה טוב - אך ווי שיין
שיר המתאר את ביאת המשיח.
מתוך האלבום השלישי של עהרליך, "תשובה".
הולך בדרכי (סרט, 1944)
הולך בדרכי (באנגלית: Going My Way) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1944 בבימויו ובהפקתו של לאו מקארי עם בינג קרוסבי ובארי פיצג'רלד בתפקידים הראשיים. התסריט של דדלי ניקולס מבוסס על סיפור קצר של לאו מקארי.
הסרט הוא על כומר צעיר, האב או'מלי, המתמנה להחליף כומר ותיק שמכהן כראש כנסייה וקהילה במנהטן עשרות שנים. בינג קרוסבי שר בסרט חמישה שירים שאחד מהם הפך ללהיט.
הסרט היה שובר קופות במקום ראשון בשנת 1944. הוא היה מועמד לעשרה פרסי אוסקר וזכה בשבעה:
הסרט זכה גם בפרס גלובוס הזהב לבמאי הטוב ביותר - סרט קולנוע (לאו מקארי) ובפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע (בארי פיצג'רלד).
השיר "Too Ra Loo Ra Loo Ral" שחובר ב-1913 הפך ללהיט לאחר ביצועו על ידי בינג קרוסבי וזכה לגרסאות כיסוי רבות של בובי דארין, דין מרטין, רוזמרי קלוני, פרי קומו, קוני פרנסיס ואחרים.
הצלחת הסרט הביאה להפקת הסרט פעמוני סנט מרי עם בינג קרוסבי בתפקיד או'מלי לצד אינגריד ברגמן.
ב-1962 הפיקה חברת ABC, סדרת טלוויזיה בשם זה עם ג'ין קלי בתפקיד א'ומלי.
ב-2004 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית בספריית הקונגרס.
תקציר העלילה
האב צ'ארלס "צ'אק" או'מלי (בינג קרוסבי) נשלח לכנסיית סנט דומיניק בניו יורק על ידי הבישוף, להחליף את האב פיצגיבון (בארי פיצג'רלד) שעומד בראש הכנסייה והקהילה המקומית זה 45 שנים. פיצגיבון מתקשה לתפקד והכנסייה שלו שקועה בחובות כבדים וממושכנת. א'ומלי מתוך כבוד ונימוס, לא מגלה לו שנשלח להחליפו ופיצגיבון חושב שהוא נשלח לשמש כעוזרו. הכנסייה נמצאת ברובע עני והנערים מסתובבים ברחובות ומתדרדרים לפשע המתחיל בגנבות קטנות.
או'מלי הוא גם זמר, פסנתרן ומחבר שירים. הוא מצליח לשכנע את מנהיג הנערים, טוני סקפוני (סטנלי קלנמנטס), לארגן את הנערים הסרים למרותו ל"מקהלת סנט דומיניק". קולותיהם מעצבנים את פיצגיבון והוא אינו מרוצה מעבודתו של או'מלי. או'מלי גם תומך בקרול (ג'ין הת'ר), בחורה בת 18 שברחה מהוריה ופיצגיבון דוחה אותה. פיצגיבון הולך להתלונן אצל הבישוף אבל כבר בתחילת השיחה מתברר לו שהבישוף מרוצה מאו'מלי והוא מציע אותו כמחליפו. פיצגיבון חוזר מדוכא לכנסייה ומחליט לעזוב ולשוטט בעיר בגשם שוטף אך שוטר מחזיר אותו. או'מלי מרגיע אותו, שניהם שותים כוסית ופיצגיבון מגלה לו שהוא מתגעגע לאמו הקשישה באירלנד. או'מלי שר לו את שיר הערש האירי "Too Ra Loo Ra Loo Ral" ופיצגיבון נרדם.
או'מלי פוגש את חברתו לשעבר ג'ני לינדן (ריזה סטיבנס) שהיא כעת זמרת במטרופוליטן אופרה בעלת שם בילאומי. היא שרה את ההבנרה מתוך כרמן. או'מלי מסביר לה מדוע נפרד ממנה כי החליט ללכת בדרכו ולהפוך לכומר.
הכנסייה עולה באש ונדרש סכום של אלפי דולרים כדי לשקמה. ג'ני מחליטה לעזור להם. או'מלי ומקהלת הילדים מציגים למנהלי האופרה שני שירים: "Goiny my Way", שיר רגוע שלא מתקבל ו-"Swinging on a Star", שיר עליז עם הומור, שמתקבל. בקונצרט מצליחים להשיג תרומות בסך 3500 דולר. או'מלי מודיע לפיצגיבון כי הבישוף החליט לשלוח אותו לכנסייה אחרת הנמצאת בבעיות.
או'מלי מצליח להביא את אמו הקשישה של פיצגיבון מאירלנד ומפתיע אותו בכך במסיבת הפרידה, בערב חג המולד. פיצגיבון מחבק את אמו, הילדים שרים את "Too Ra Loo Ra Loo Ral" כשאו'מלי חומק בחשאי לתפקידו החדש.
ג'ינה ג'י
ג'ינה ג'י (אנגלית: Gina G; נולדה ב-3 באוגוסט 1970 בבריזביין, קווינסלנד שבאוסטרליה בשם ג'ינה מרי גארדינר) היא זמרת יוצרת אוסטרלית המתגוררת בממלכה המאוחדת.
ביוגרפיה
הקריירה המוזיקלית של ג'ינה ג'י החלה בשנת 1990 כאשר עבדה כ-DJ במלבורן. בהמשך נודעה כסולנית של הרכב הדאנס האוסטרלי Culture Bass. השיר Love the Life של הרכב זה, אשר נכתב על ידי ג'ינה ג'י עצמה, הגיע לטופ-20 במצעד הדאנס האוסטרלי. בשנת 1993 עזבה את אוסטרליה כדי לפתח קריירה עצמאית בממלכה המאוחדת.
כוכבה דרך כאשר נבחרה לייצג את הממלכה המאוחדת באירוויזיון 1996. השיר בביצועה, Ooh Aah... Just A Little Bit, הגיע רק למקום השמיני בתחרות, אולם הסינגל הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי בשבוע בו התקיימה התחרות. לאחר זמן מה הגיע גם למקום ה-12 במצעד האמריקאי (בילבורד הוט 100) והתברג למקומות גבוהים גם במצעדים אחרים בארצות הברית. השיר הצליח מאוד בכל העולם והגיע למקום הראשון במצעדים בכמה מדינות, לרבות סין, יפן ואף המצעד הלועזי בישראל. השיר היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית הקלטת הדאנס בשנת 1998.
בשנת 2000 הקליטה כמה שירים עם צמד המפיקים המוזיקליים השוודיים "לאגונה", ובכלל זה גרסאות חדשות ללהיטה Ooh Aah... Just A Little Bit ולשיר These Boots Are Made For Walking של ננסי סינטרה. השיר השני יצא כסינגל אולם לא משך את תשומת הלב הציבורית. ג'ינה ג'י חזרה לאור הזרקורים במרץ 2003 כאשר השתתפה בתוכנית הריאליטי Reborn in the USA שבה עשרה זמרים וזמרות פופ שהצליחו בבריטניה בשנות השמונים והתשעים נשלחו לארצות הברית והתחרו על ליבו של הקהל המקומי. למרות שזכתה במרבית קולות המצביעים בתוכנית הראשונה, הודחה ג'ינה ג'י כבר בתוכנית השלישית.
בתחילת 2005 התמודדה ג'ינה ג'י על הזכות לייצג את הממלכה המאוחדת באירוויזיון, אולם השיר שביצעה - Flashback - הגיע למקום החמישי מבין חמישה מתמודדים בתחרות המקדימה. באוגוסט אותה שנה הוציאה את אלבומה השני - Get Up & Dance, אשר הופץ באמצעות אתר האינטרנט שלה. במרץ 2009 החלה הפצתו של האלבום גם באמצעות iTunes.
העזרה (סרט)
העזרה (באנגלית: The Help) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2011 בבימויו של טייט טיילור, המבוסס על ספר בעל אותו השם מאת קתרין סטוקט.
עלילה
יוג'ינה "סקיטר" פלאן (אמה סטון) היא סטודנטית צעירה אשר חזרה לביתה בג'קסון (מיסיסיפי) לאחר סיום לימודיה באוניברסיטת מיסיסיפי. היא לא מצליחה להשיג עבודה, אבל עורכת ספרות מניו יורק מציעה לה לצבור ניסיון בכתיבה ולהציע את עצמה מחדש. סקיטר מתחילה לכתוב טור בנושא ניקיון בעיתון המקומי. בעקבות הערה של חברתה הילי הולברוק, אשר מנסה לקדם הצעת חוק האומרת כי חובה על כל משפחה לבנה לבנות לעוזרת שירותים נפרדים בחצר, היא משנה את דעתה ומציעה לאייבלין (ויולה דייוויס), העוזרת השחורה בבית חברתה אליזבת', אשר עזרה לה בכתיבת הטור בעיתון - לכתוב על חייה כעוזרת שחורה.
לאחר מספר סירובים - היא נעתרת. אל הפרויקט מצטרפת מיני (אוקטביה ספנסר), עוזרת שחורה וחברתה הטובה ביותר של אייבלין, אשר פוטרה מעבודתה בבית משפחת הולברוק זמן קצר קודם לכן וטוענת כי היא מסתירה סוד נורא. מיני משיגה עבודה אצל מיס סיליה פוט, אשר מסתירה מבעלה את העובדה כי היא מעסיקה עוזרת. סיליה מתנהגת אל מיני בחום, דבר אליו מיני לא רגילה. סיליה נשואה לג'וני פוט, חברה לשעבר של הילי הולברוק - עקב כך סיליה מנודה מהחברה ולא מוזמנת לאירועים אותם מארגנת הילי. בנוסף, מתגלה כי סיליה הפילה מספר פעמים והיא חוששת שג'וני יעזוב אותה בשל כך.
באותה התקופה, מצב השחורים בארצות הברית מחמיר. עקב כך סקיטר, מיני ואייבלין עובדות על כתיבת הספר במחתרת. בעקבות הפללתה בגנבה של יול-מיי, העוזרת החדשה של משפחת הולברוק וכניסתה לכלא, עוזרות נוספות מסכימות להשתתף בכתיבת הספר. לאחר פרסומו, הספר הופך להצלחה גדולה וסקיטר מחלקת את הכסף בין כל העוזרות שהיו שותפות בכתיבתו. מיני אוזרת אומץ ועוזבת את בעלה המכה ביחד עם ילדיה ואייבלין מפוטרת מעבודתה בבית משפחת ליפולט ומחליטה לעסוק בכתיבה.
ביקורות והכנסות
הסרט קיבל ביקורות טובות מהמבקרים. האתר Rotten Tomatoes העניק לסרט ציון של 76% המבוסס על 196 ביקורות ומצד הצופים ציון של 91%. המבקרים שיבחו את השחקניות בסרט, בעיקר את ויולה דייוויס ואוקטביה ספנסר.
פרסים ומועמדויות
הסרט היה מועמד למספר רב של פרסים, בהם:
מטווארה
מטווארה (בסוואהילי: Mtwara) היא עיירה במחוז מטווארה שבטנזניה, בקרבת גבולה עם מוזמביק.
גאוגרפיה
העיירה ממוקמת כ-667 ק"מ מבירת טנזניה, דודומה.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 24 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא נובמבר (27 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא יולי (22 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,269 מילימטרים בשנה. חודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (342 מ"מ גשם), וחודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (11 מ"מ גשם).
תוכנית וואזן
תוכנית וואזן (בצרפתית: Plan Voisin) היה רעיון לבנייה מחדש של מרכז פריז, שתוכננה על ידי האדריכל הצרפתי-שווייצרי לה קורבוזיה בשנת 1925. הפיתוח מחדש תוכנן להחליף אזור גדול במרכז פריז, על הגדה הימנית של נהר הסן. אף על פי שהרעיון מעולם לא יושם, הפרויקט הוא אחד מהידועים ביותר של לה קורבוזיה, ועקרונותיו היוו השראה לתוכניות רבות אחרות ברחבי העולם.
העיר בת זמננו
ב-1922 הציג לה קורבוזיה את "העיר בת זמננו" בסלון הסתיו; התוכנית הציגה קונספט אורבני אוטופי שנועד לאכלס שלושה מיליון תושבים בסדרה של גורדי שחקים. בעקבות התערוכה, לה קורבוזיה המשיך לעבוד על הפרויקט, ופיתח את התוכנית מקונספט לא ספציפי לאתר להצעה קונקרטית. הצעה זו ניתנה בחסות ידידו, בונה המטוסים והמכוניות האוונגרד גבריאל וואזן, שהאסתטיקה העיצובית המתקדמת שלו זכתה להערצה על ידי לה קורבוזיה.
מוטיבציה
המוטיבציה של לה קורבוזיה לפתח את תוכנית וואזן נוסדה מתוך תסכולים מהעיצוב העירוני של פריז.
בעוד שאנשי המעמד הגבוה באזורים עירוניים רבים עברו לפרברים, התושבים הבורגנים של פריז בסוף המאה ה-19 נשארו ברובם במרכז העיר. נדחפים על ידי עליית מחירי הקרקע, עזבו הפריזאים העניים יותר לערי פחונים בפאתי העיר. ההפרדה הכלכלית החריפה בעקבות שיפוץ העיר של ז'ורז'-אז'ן אוסמן, שהפריד בין שכונות עשירות ועניות עם שדרות רחבות.
בתוך השכונות העניות של פריז, התפרצו מחלות קשות - שהוחמרו על ידי תנאי תברואה לקויים. שחפת, במיוחד, הייתה מרוכזת מאוד בשכונות העוני של העיר.
מאפייני התוכנית
תוכנית וואזן כללה 18 גורדי שחקים זהים, שהיו פרוסים באופן שווה על פני מישור פתוח של כבישים, מדרכות ופארקים. גורדי שחקים אלה היו נצמדים ל"מודל לה קורבוזיאן" של יחידת מגורים, מרחב מחיה ועבודה מקיף והשראה מוקדמת לברוטליזם. הפיתוח העירוני הכיל 78,000 תושבים על פני שטח של 260 דונם. בניגוד גמור לשטח העירוני הצפוף שהתכוונה התוכנית להחליף, רק 12% משטחה של תוכנית וואזן אמור היה להיבנות. מתוך השטח הבנוי, 49% חולקו למגורים, בעוד שהשאר 51% היוו את כל יתר השימושים בשטח. כשליש מהשטח הפתוח היה שמור לשימוש כלי רכב, והשאר היה להולכי רגל בלבד.