cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צפיפות שנירלמן
משפטים מרכזיים בתחום
כדי להוכיח תוצאה זו, חקר שנירלמן כמה תכונות כלליות של מדד הצפיפות שלו, עבור קבוצות המכילות את המספר 0. הוא הוכיח שאם A ו- B קבוצות המקיימות את התנאי, אז הסכום \ A+B מכיל את כל המספרים הטבעיים. בנוסף הראה שנירלמן שלכל שתי קבוצות (המכילות את 0), מתקיים. אם נסמן (כל הסכומים של m ערכים מ- A), אז מהטענה האחרונה נובע ש-, כלומר, אם A קבוצה בעלת צפיפות חיובית, אז הצפיפות של mA עולה על חצי עבור m גדול מספיק. בשילוב עם הטענה הראשונה, נובע מכאן שכל מספר טבעי ניתן להצגה כסכום של 2m איברים של A, לכל היותר. נכון שבדרך כלל החסם המתקבל הוא הערכה גרועה, ואפשר להציג כל מספר טבעי כסכום של מספר קטן יותר של איברים. ובכל זאת, זוהי ההוכחה הקלה ביותר לכך שבקבוצה בעלת צפיפות חיובית אפשר לכסות, בסופו של דבר, את כל המספרים הטבעיים (קבוצות בעלות התכונה האחרונה נקראות בתורת המספרים האדיטיבית "בסיסים").
שנירלמן ואדמונד לנדאו שיערו כבר ב-1931 שאפשר להוכיח לכל שתי קבוצות שסכום צפיפויותיהן קטן מ-1 (והמכילות את 0). חוקרים רבים ניסו כוחם בפתרון השערה זו, עד ש- H.B.Mann, שלמד את תורת המספרים האדיטיבית אצל אלפרד בראוור, מצא לה הוכחה ב- 1941, ועל כך זכה בפרס קול של החברה האמריקאית למתמטיקה ב- 1946.
צפיפות שנירלמן ממשיכה להוות כלי חשוב בתורת המספרים האדיטיבית, ואף בתחומים רחבים יותר של האריתמטיקה. בין התוצאות הידועות מצוי לדוגמה משפט של ארדש ו- van der Corput, שלפיו ישנם אינסוף מספרים איזוגיים שאינם ניתנים להצגה כסכום של מספר ראשוני וריבוע; הם הראו שלקבוצת המספרים האלה יש צפיפות חיובית.
יונה מצגר
הרב יונה יחיאל מצגר (נולד בכ"ג באב ה'תשי"ג, 4 באוגוסט 1953) הוא רב ישראלי, כיהן כרב הראשי האשכנזי לישראל בשנים 2003–2013.
בינואר 2017 הורשע בעבירות אחדות ובהן לקיחת שוחד, ונדון לשלוש וחצי שנות מאסר בפועל.
ביוגרפיה
נולד בחיפה לאלימלך והינדה מצגר. בוגר ישיבת בני עקיבא פרחי אהרון בקריית שמואל. למד בישיבת ההסדר כרם ביבנה במשך אחת-עשרה שנים, במהלכן הוסמך לרבנות והחל בלימודי דיינות.
שירת בצה"ל בחטיבה 7 של חיל השריון כתותחן טנק בגדוד "עֹז 77", תחת פיקודו של אביגדור קהלני. במלחמת יום הכיפורים נטל חלק בקרבות הבלימה בצפון רמת הגולן כנגד התקפות הצבא הסורי. בהמשך עבר לשרת כרב צבאי והגיע לדרגת קצונה של סרן.
מונה לרב בית הכנסת "תפארת צבי" במרכז תל אביב והגדיר את עצמו "רב צפון תל אביב". בתקופה זו היה עורך חופות מבוקש, בעיקר בקרב תושבי תל אביב.
חיים אישיים
נשוי לעפרה ואב לשישה ילדים. אשתו היא בת אברהם שלמה פרידמן, מבעלי הוצאת א. לוין אפשטיין, ונינת הרב יוסף חיים זוננפלד. שלוש אחיותיה נשואות לישראל וורצל, לנתן גרוסמן ולרב דוד דב לבנון אב בית הדין הרבני באשקלון. לימדה שנים רבות באולפנית בני עקיבא תל אביב.
אחד מחתניו, הרב אברהם גאופטמן, הוא רב קהילה בשכונת הר חומה, דיין בבית הדין הרבני בבאר שבע וראש כולל לדיינות בישיבת מרכז הרב.
פעילותו כרב ראשי
ב-2001 נבחר לראשונה לחבר מועצת הרבנות הראשית.
בשנת 2003, בגיל 49, נבחר לתפקיד הרב הראשי האשכנזי לישראל כמועמדם של החרדים ובתמיכת הרב יוסף שלום אלישיב, על פני הרב יעקב אריאל והרב שלמה דיכובסקי. אישי ציבור דתיים טענו שהרב אלישיב תמך ברב הצעיר והבלתי בולט מבחינה תורנית, כדי לפגוע במעמד הרבנות הראשית. מקורבים לרב אלישיב אמרו שהוא עשה זאת כדי לטרפד את היתר המכירה ומשום שלא עלה אז על הפרק מועמד מתאים יותר לדעתו. ייתכן שסייעה לו גם עובדת היותו גיסו של נתי גרוסמן. נסיבות בחירתו עוררו תרעומת אצל רבים בציבור הדתי לאומי. לאחר הרשעתו חזרו עיתונאים דתיים והפנו אצבע מאשימה כלפי העסקנות החרדית שהובילה לבחירתו על פני הרב אריאל.
כשרות
במהלך כהונתו כרב ראשי הנהיג מספר חידושים בתחום הכשרות, בהם:
מעמד האישה וחברה מעורבת
לאחר שצוערי קורס קצינים נענשו על שיצאו מאירוע שבו הופיעה זמרת צבאית, מתוקף האיסור להאזין לשירת אישה, פרסם הרב מצגר מאמר הלכתי בעניין. לדבריו, יש לכבד את זכותם של החיילים הדתיים להימנע משמיעת קול שירת אישה, על ידי הסתפקות בשירת חיילים גברים, או מתן היתר לחיילים המעוניינים בכך להיעדר מהופעת הזמרות, מבלי לפגוע בכבודן.
לצד הראשון לציון הרב שלמה עמאר, התנגד הרב מצגר לדרישה שהועלתה לאפשר קווי מהדרין בתחבורה הציבורית בין ריכוזי אוכלוסייה חרדית, שבהם מחויבת הפרדה במקומות הישיבה בין גברים לנשים. לדבריו, המעוניינים להחמיר יכולים להקים חברת אוטובוסים מיוחדת לצורך כך, אך אינם יכולים להורות לזולת כיצד לנהוג בחברת אוטובוסים ציבורית.
ביושבו כאב בית הדין הרבני הגדול החמיר הרב מצגר את הענישה הקיימת לסרבני גט העומדים בסירובם. בית הדין דחה את ערעורו של סרבן גט שישב עשר שנים במאסר, וקבע כי סירובו של הבעל לגרש את אשתו מצדיק את המשך מאסרו עקב בזיון בית הדין האזורי שהורה לו לגרש את אשתו, ככל שיידרש.
בעקבות מקרים שבהם מנעו נציגי חברה קדישא מנשים לשאת הספד על יקיריהן שנפטרו פרסם הרב מצגר פסיקה הלכתית שלפיה אמנם אין מקור הלכתי לאסור על אישה לשאת הספד, והסמכות להכריע בנושא נתונה בידי הפוסקים שבהם מתייעצת החברה קדישא המקומית. השר לשירותי דת יעקב מרגי הסתמך על פסיקה זו בחוזר מנכ"ל המתיר הספד נשים, הליכת נשים אחר הנפטר והלוויות מעורבות של נשים וגברים, כל עוד רצון המשפחה בכך, ומבהיר כי חידוש רישיון הקבורה עשוי להיות מותנה בפעולה לאור הנחיות אלה.
שיח בין-דתי
הרב מצגר פעל לעידוד מגעים בין דתות. בפרט הציע להקים ארגון אומות מאוחדות דתי בירושלים, בהשתתפות נציגי הדתות השונות ובראשות הדלאי לאמה. לדבריו, "במקום להתכונן למלחמה גרעינית ולרכוש טנקים ומטוסי קרב, ארגון זה ישקיע בשלום (...) מנהיגים דתיים יוכלו לפגוש זה את זה ולגלות שיש להם יותר במשותף מכפי שסברו". רעיון זה זכה לתמיכתם של הדלאי לאמה ובכירים באירופה ובעולם המוסלמי. כמו כן הביע תמיכה נלהבת בכנס בין-דתי שיזם עבדאללה מלך ערב הסעודית בשנת 2008.
בדצמבר 2009 ביקר בכפר יאסוף, בעקבות הצתת מסגד בכפר וריסוס כתובות נאצה עליו. תחת אבטחה בלעדית של המשטרה הפלסטינית הביע הרב את סלידתו ממעשה ההצתה והזכיר את רגישות העם היהודי לפגיעה במקומות תפילה, בפרט בעקבות ליל הבדולח. נוכח איומים לפגוע בתגובה בבתי כנסת במדינות מוסלמיות הוסיף הרב כי הוא "יכול לקוות שאם חס וחלילה יקרה דבר כזה מהצד השני, גם המוסלמים יביעו סלידה".
בביקור רשמי באתר הזיכרון לרצח העם הארמני בירוואן ובמוזיאון הסמוך לו, השתמש הרב בביטוי רצח עם (genocide) שממנו נמנעת ישראל הרשמית, ואמר כי "אין אומה שיכולה להבין את כאב הארמנים טוב מן היהודים".
מצגר ייצג את מנהיגות היהדות בסרט תיעודי שהופק על ידי האחים ז'ול וגדעון נאודה בשנת 2007 ששמו: "בשם אלוהים: מבט חושפני ואינטימי על האנושות (באמצעות) הספקות, האמונות והתקוות של מנהיגי הדת הגדולים בעולם.
דאגה לפולארד ושליט
הרב מצגר ביקר את יונתן פולארד פעמיים בכלאו בתקופת כהונתו כרב ראשי. הוא שיגר מכתבים לפני חגים לגורמים שונים בממשל האמריקני במטרה להביא לשחרורו וקרא לכך בכמה מדרשותיו. בפגישותיו עם מנהיגים דתיים ומנהיגי מדינות ביקש מהם לפעול לשחרורו של גלעד שליט. הרב מצגר הצטרף לקריאת מגילת איכה בתשעה באב באוהל המחאה של משפחת שליט, ונשא שם תפילה לשחרורו המהיר. הוא התבטא נגד יוזמת חמישים רבנים לפסול את העסקה לשחרור שליט ממניעים הלכתיים. לדבריו, "כל עוד לא מונחת לפתחו של רב או פוסק מלוא האינפורמציה, כולל דו"חות צה"ל וגופי המודיעין, אין אפשרות לקבוע עמדה הלכתית נחרצת, ובוודאי שאין לפסוק הלכה על סמך פרסומים בתקשורת הערבית".
מעורבות בתחומים נוספים
בהשפעת הרב מצגר הושב לידיים יהודיות בית הכנסת של רבי ישראל איסרלן במריבור שבסלובניה, שהוסב לכנסייה. חציו הפך לבית כנסת וחציו למוזיאון. הוא פעל גם למען השבת בית הכנסת העתיק של בודפשט לידיים יהודיות.
פרשות ציבוריות ופליליות
בשנת 1998 שללה ממנו מועצת הרבנות הראשית את תעודת הכושר לרב עיר בשל חשדות לעברות על ההלכה והחוק שהועלו נגדו. לפי התלונות, חתם מצגר שלא כדין על כתובות, גבה כספים על עריכת חופות ועוד. לבירור התלונות הוקמה ועדה של שלושה רבנים בראשות הרב הראשי, הרב אליהו בקשי דורון, שהחליטה להפסיק את החקירה ולהחזיר לו את תעודת הכושר לרב העיר, בתמורה לכך שיסיר את מועמדותו למשרת רב העיר תל אביב. מנגד טען הרב מצגר כי רבנים רבים גובים כספים על עריכת חופות וכי החקירה נועדה לסכל את מועמדותו לתפקיד רב העיר.
הבחירות לתפקיד הרב הראשי לישראל בשנת 2003 נודעו כסוערות במיוחד. על תפקיד הרב האשכנזי התמודדו הרב מצגר, הרב שלמה דיכובסקי והרב יעקב אריאל, כשמעליהם מרחפת ההצעה לאחד את תפקידי הרבנים הראשיים האשכנזי והספרדי. בין היתר נתמכה מועמדותו של הרב מצגר על ידי הרב יוסף שלום אלישיב, נציגי מפלגת העבודה, נציגי מפלגת הליכוד וחלק מנציגי המפד"ל לגוף הבוחר לרבנים הראשיים. הרב רא"ם הכהן וגיסו הרב אהרון הראל הביעו מחאה על מינויו של הרב מצגר.
בפברואר 2005 נחקר הרב מצגר באזהרה בדבר חדר מלון שקיבל בתעריף מוזל. בסיום החקירה המליצה המשטרה להעמידו לדין בעבירות מרמה והפרת אמונים. בעקבות זאת הודיע הרב מצגר כי הוא משעה עצמו זמנית מבית הדין הרבני הגדול ומהוועדה לבחירת דיינים. באפריל 2006 הודיע מני מזוז, היועץ המשפטי לממשלה, כי לא ייפתח תיק פלילי נגד הרב מצגר, אך ביקר בחריפות את מעשיו, קבע ששיקר בחקירותיו במשטרה והודיע כי עליו להתפטר מרצונו או שמזוז ימליץ על הליכי הדחה מידיים נגדו.
בתגובה עתר הרב מצגר לבג"ץ כנגד מזוז בטענה שלא ניתנה לו זכות השימוע. במהלך הדיונים הסכים היועץ המשפטי למחוק חלקים מן הדו"ח, אולם הרב מצגר לא הסתפק בכך. בסופו של דבר ביולי 2007 דחה בג"ץ את העתירה, לאור הקביעה כי דו"ח היועץ המשפטי איננו אמירה סופית בעניינו של הרב הראשי. בפברואר 2008 החליטה הוועדה לבחירת דיינים לדחות את חוות דעתו של מזוז ולאפשר לרב מצגר לחזור לכהן כדיין. לאחר ההחלטה אישרה הכנסת תיקון לחוק הרבנות הראשית לישראל, שלפיו לא יהיה הרב מצגר חייב לכהן כראש בתי הדין הרבניים. בפברואר 2009 דחו שופטי בג"ץ את עתירתה של עמותת אומ"ץ למנוע מהרב מצגר מלשמש כדיין בבית הדין הרבני הגדול. השופט אדמונד לוי סבר בדעת יחיד כי היועץ המשפטי לממשלה היה צריך להעמיד את הרב מצגר לדין משמעתי.
בשנת 2008 פרסמו קלמן ליבסקינד ובועז גאון תחקיר שלפיו הרב מצגר הרבה לטוס לחו"ל במחלקה הראשונה, ובתמורה תומך בעמדתם של שלוחי חב"ד ובמינויים לתפקידי רבני עיר וארצות. אנשי חב"ד הגיבו וטענו שהרב מצגר עושה בכך את תפקידו.
ב-20 ביוני 2013 נעצר על ידי היחידה הארצית לחקירות הונאה, לאחר חקירה סמויה שנוהלה נגדו במשך מספר חודשים, בחשד לביצוע עבירות של לקיחת שוחד, מרמה והלבנת הון. על פי החשדות, הוא ומקורביו לקחו לעצמם מאות אלפי שקלים מכספי תרומות. בתום חקירתו נשלח למעצר בית למשך חמישה ימים, והשעה עצמו מחלק מתפקידיו. ב-18 בנובמבר 2013 נעצר שוב על רקע החשדות הקודמים בדבר הלבנת הון, וכן שיבוש מהלכי חקירה והדחת עדים. בית משפט השלום האריך את מעצרו בתשעה ימים. באוקטובר 2015 הוגש כנגדו כתב אישום ובו מספר רב של עבירות בסעיפים: לקיחת שוחד, קבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות, העלמת מס, הלבנת הון, הדחה בחקירה ועוד. בכתב האישום, שנשען על האשמות איש סודו ונהגו האישי חיים אייזנשטט, שהיה לעד מדינה, תוארו העברות כספים אל כיסיהם בעקבות תיווך בין המעוניינים בגיור בחו"ל וכן מתיווך בין תורמים לעמותות. בין היתר נטען שהוא מינה את רב העדה הקווקזית בישראל לבקשת יהודי עשיר ממוסקבה תמורת תשלום.
ב-30 בינואר 2017 הרשיע אותו בית המשפט המחוזי בירושלים, במסגרת הסדר טיעון, בעבירות של לקיחת שוחד, קבלת דבר במרמה, שיבוש הליכי משפט ועבירות על פקודת מס הכנסה. ב-23 בפברואר דחה בית המשפט המחוזי בירושלים את העונש שנקבע בהסדר הטיעון, וגזר על מצגר ארבע וחצי שנות מאסר, ובנוסף חייב אותו לשלם למדינה 5 מיליון ש"ח (המורכבים מקנס בסך מיליון, חילוט בסך 2 מיליון ומס הכנסה בסך 2 מיליון ש"ח). בעקבות ערעור על חומרת העונש, הקל בית המשפט העליון בעונש המאסר שנגזר עליו והעמידו על המוסכם בהסדר הטיעון, שלוש וחצי שנות מאסר בפועל. ב-1 במאי 2017 החל לרצות את עונשו בכלא מעשיהו. בינואר 2019 דחה נשיא המדינה ראובן ריבלין את בקשתו של מצגר לחנינה באומרו כי. ב-5 במרץ 2019 הורתה ועדת השחרורים על שחרורו המוקדם, בשל התנהגות טובה ומצוקת מקום בבתי הכלא. הוא שוחרר למחרת, לאחר שריצה 22 חודשים.
בשנת 2017 החלה הרבנות הראשית לישראל בהליכים לשלילת התואר "רב" ממצגר בעקבות הרשעתו. לאחר דיונים ממושכים בוועדת המשמעת של הרבנות הוחלט, לפנים משורת הדין, שלא לשלול את התואר, בעקבות התחייבותו לא לכהן יותר בכל תפקיד ציבורי עד גיל 70, שלאחריו לא יוכל עוד לכהן בכל תפקיד כזה באופן רשמי. הוועדה קבעה כי מצגר "פגע אנושות באמון הציבור במוסד הרבנות".
איבר פרובניוס
בתורת המספרים האלגברית, איבר פרובניוס היא איבר מיוחד בחבורת גלואה של הרחבה של שדות מספרים, הנקבע על-פי אידיאל ראשוני בלתי מסועף. את קיומם של איברים מסוג זה הוכיח פרדיננד פרובניוס. משפט הצפיפות של צ'בוטרב מראה שכל איבר בחבורה עשוי להיות איבר פרובניוס, אם בוחרים את הראשוני המתאים.
רקע
איבר פרובניוס מוגדר עבור הרחבת גלואה K/F של שדות מספרים, בנוכחות אידיאל ראשוני p של חוג השלמים \ O_F של F. האידיאל p מתפרק למכפלה של אידיאלים ראשוניים בחוג השלמים \ O_K של K: . מכיוון שזו הרחבת גלואה, כל גורמי הסיעוף \ e_i שווים זה לזה. ההנחה שהאידיאל אינו מסועף פירושה שגורמי הסיעוף שווים ל-1, כלומר.
שדה השאריות של F ביחס ל-p הוא חוג המנה. זהו שדה סופי, נאמר מסדר q. שדות השאריות ביחס לגורמים \ P_i של p הם : גם כאן, מכיוון שזו הרחבת גלואה, כולם איזומורפיים זה לזה. המימד מקיים.
כל האוטומורפיזמים בחבורת גלואה שומרים על חוג האיברים השלמים, כקבוצה. חבורת ההרכבה \ G(P_i) של הגורם \ P_i כוללת את האוטומורפיזמים בחבורת גלואה השומרים את P, כלומר, (כל החבורות \ G(P_i) צמודות זו לזו).
הגדרה
האיברים בחבורה \ G(P_i) מתאימים לאלו בחבורת גלואה של הרחבת השדות הסופיים, וזו האחרונה נוצרת על ידי אוטומורפיזם פרובניוס - פעולת ההעלאה בחזקת q. כך מוגדר איבר פרובניוס - האיבר היחיד של \ G(P_i) המקיים.
יחידות
לכל אידיאל לא מסועף של K יש איבר פרובניוס יחיד,, כפי שהוגדר לעיל. לכל אידיאל ראשוני לא מסועף, כל איברי פורובניוס המתאימים לאידיאלים המופיעים בפרוק של pO_K  צמודים זה לזה. מכאן שניתן להגדיר מחלקת צמידות ב Gal(K/F) המתאימה לאידיאל. מחלקת צמידות זאת נקראת מחלקת פרובניוס של \ (K/F,p).
דוגמה
נתבונן בהרחבה של על ידי השורשים a ו-b של, בהתאמה (המכפלה ab היא שורש של 2-). ההרחבה של מעל F היא הרחבת גלואה ממימד 8, עם חבורת גלואה דיהדרלית, עם איבר \ \sigma מסדר 4 המקיים, ואיבר \ \tau המקיים.
האידיאל הראשוני מתפרק למכפלה  כאשר  ו-. האוטומורפיזם \ \tau מחליף בין האידיאלים, ואילו \ \sigma שומר על שניהם. לכן חבורת ההרכבה של שני האידיאלים היא אותה חבורה - זו הנוצרת על ידי \ \sigma. שדה השאריות \ \bar{F} מסדר 5, וההרחבה היא ממימד 4. אפשר לחשב שאיבר פרובניוס ביחס ל-P הוא \ \sigma, ואיבר פרובניוס ביחס ל-'P הוא.
ההשתלטות הסינית על טיבט
החל משנת 1720, הייתה טיבט נתונה לשליטתה של שושלת צ'ינג ששלטה בסין, כאשר בחלוף השנים מידת עצמאותה של טיבט מסין חוותה עליות ומורדות. בקץ תקופה ארוכה בה נהנתה טיבט מאוטונומיה, בשנת 1950 פלשה הרפובליקה העממית של סין לטיבט, והכריחה את טיבט להסכים לעבור לשליטתה המלאה של סין. הליך הסיפוח הסתיים לאחר שטיבט וסין חתמו על הסכם שבע-עשרה הנקודות. ההסכם אושרר על ידי הדלאי לאמה ה-14 ב-24 באוקטובר 1951, אשר טען בהמשך כי הסכים לכך בשל לחצים שהופעלו כלפיו.
קודם לסיפוח, נקטה טיבט במספר צעדים על מנת לקדם את עצמאותה המוחלטת מסין. בהם, ניסיונות לזכות בהכרה בינלאומית, ניסיונות לערוך מודרניזציה לצבא הטיבטי, משא ומתן בין ממשלת טיבט לממשלת סין, וסכסוך צבאי באזור צ'מדו שבטיבט באוקטובר 1950. הסיפוח והצעדים בהם נקטה סין בסמוך לו, כונו על ידי ממשלת סין "השחרור השלו של טיבט", ומנגד, כונו על ידי הממשלה הטיבטית הגולה - "הפלישה הסינית לטיבט".
ממשלת טיבט והמבנה החברתי הטיבטי נותרו כשהיו, נתונים למשטר הטיבטי תחת סמכותה של סין, עד למרד הטיבטי ב-1959. לאחר המרד, פירקה סין את ממשלת טיבט ומבנים חברתיים טיבטיים, והדלאי לאמה נמלט לגלות. שטח טיבט עודנו בשליטה מלאה של סין.
רקע כללי
טיבט עברה לשליטת שושלת צ'ינג ששלטה דאז בסין, בשנת 1720, לאחר שזו גירשה את כוחות ח'אנת דזונגאר ששלטו בטיבט. כתוצאה מכך, טיבט הייתה במעמד של מדינת חסות עד 1912, אז נסתיימה תקופת השושלות בסין במסגרת אירועי מהפכת שינהאי והוקמה הרפובליקה הסינית, אשר ביקשה לאחד תחתיה את כל שטחי שושלת צ'ינג, כולל טיבט. למרות זאת, בשנים שלאחר מכן, טיבט תיפקדה הלכה למעשה כמדינה עצמאית.
בין 1913 ל-1933, ניסה הדלאי לאמה ה-13 (תוארו של מנהיג טיבט) להרחיב את הצבא ולהפוך אותו לצבא מודרני. עם זאת, ניסיונות אלו נכשלו בעיקר בשל התנגדותם של אריסטוקרטים ונזירים בעלי השפעה בטיבט. ב-1927, קבעה סין כי החוקים ההיסטוריים של הבודהיזם הטיבטי ימשיכו לחול כל עוד הם אינם מתנגשים עם חוקים חדשים של הממשל המרכזי בסין.
ניסיונותיה של טיבט להישאר עצמאית
ביולי 1949, חשדה הממשלה הטיבטית כי המפלגה הלאומית הסינית (הקוומינטנג) תכננה להתסיס כוחות מסוימים בטיבט. בשל כך, גירשה הממשלה הטיבטית את המשלחת הסינית שהוצבה בלהסה (בירת טיבט). בנובמבר 1949, שלחה ממשלת טיבט מכתב למחלקת המדינה האמריקנית עם העתק למאו דזה-דונג ששלט אז בסין, ובו הצהירה על כוונתה להגן על עצמה "בכל האמצעים האפשריים" מפני פלישה סינית לטיבט.
בשל כישלונותיה של טיבט לבצע מודרניזציה בצבא, היא נותרה בתקופה זו מאוימת על ידי סין, אך עם צבא שאינו מאומן ואינו יעיל. הודו סיפקה לטיבטים סיוע צבאי שכלל נשק קל והכשרה צבאית, אך הדבר לא יכל לאפשר הגנה מלאה מפני צבא השחרור העממי שהתעלה על צבא טיבט בגודל ובציוד, וחייליו היו בעלי ניסיון קרבי רב ממלחמת האזרחים הסינית שהסתיימה מעט לפני האירועים.
משא ומתן בין טיבט לסין
בעקבות האירועים, בין הטיבטים לסינים נערכו שיחות בתיווך ממשלות בריטניה והודו. ב-7 במרץ 1950, משלחת טיבטית הגיעה לקלימפונג, הודו, כדי לפתוח בדיאלוג עם הרפובליקה העממית של סין שהוכרזה לאחרונה ולהבטיח שהסינים יכבדו את ה"שלמות הטריטוריאלית" הטיבטית. במסגרת הדיאלוג שנערך בהודו, העבירה סין לטיבט הצעה בת 3 נקודות לפיה: 1. טיבט תיחשב כחלק מסין, 2. סין תהיה אחראית להגנת טיבט ו-3. סין תהיה אחראית ליחסי הסחר ויחסי החוץ של טיבט. עוד הבהירה סין, כי סירוב להצעה יוביל למלחמה.
הפלישה לצ'מדו
לאחר חודשים של משא ומתן כושל, ניסיונות טיבטיים לקבל תמיכה וסיוע זר, וגיוס הדדי של כוחות לקרבת הגבול בין טיבט לסין, חצה צבא השחרור העממי (צבא סין) את נהר ג'ינשה אל תוך שטחה של טיבט ב-7 באוקטובר 1950. הצבא הסיני, שהיה בעל עליונות מספרית על הכוחות הטיבטים, כבש את עיירת הגבול צ'מדו ב-19 באוקטובר, כאשר בקרבות אלו נהרגו ונפצעו כ-300 חיילים (משני הצדדים יחד). לאחר כיבוש צ'מדו, חדלה סין את המתקפה הצבאית וביקשה להמשיך את המשא ומתן, בעוד האיום הצבאי עודנו מרחף מעל טיבט. הסינים הבטיחו לטיבט כי במידה וטיבט תשוחרר "באופן שלו", האליטות הטיבטיות יוכלו לשמור על עמדותיהן וכוחן.
חודש לאחר שסין פלשה לטיבט, אל סלוודור נתנה חסות לתלונה של הממשלה הטיבטית באו"ם, אך הודו ובריטניה מנעו את הדיון בה.
לאחר הסיפוח
במשך מספר שנים לאחר הסיפוח, המשיכה הממשלה הטיבטית לשלוט במספר אזורים בטיבט. במהלך תקופה זו, אזורים תחת השלטון הטיבטי שמרו על מידה רבה של אוטונומיה מהממשל המרכזי והורשו בדרך כלל לשמור על המבנה החברתי המסורתי שלהם.
בשנת 1956, מיליציות טיבטיות באזור מזרח טיבט, החלו להילחם נגד ממשלת סין. לחימה זו התפשטה בשטח טיבט והגיע עד להסה במרץ 1959, באירועים שכונו "המרד הטיבטי". המרד נתמך על ידי ה-CIA, כחלק מהתוכנית הטיבטית של ה-CIA, ועל פי חלק מההערכות, גבה את חייהם של למעלה מ-80,000 טיבטים.
בצל הלחימה, העמיקה סין את אחיזתה בטיבט ופיזרה את ממשלת טיבט, ואילצה את הדלאי לאמה ה-14, יחד עם פמליה של בכירים נוספים בממשלת טיבט, להימלט להודו, ולהקים שם את הממשלה הטיבטית הגולה. ממשלה זו רואה בשליטה הסינית בטיבט כ"כיבוש טיבט".
סן מיקלה
סן מיקלה (באיטלקית: San Michele) הוא בית הקברות העתיק של ונציה והאיים הסמוכים לה. בית הקברות שוכן על אי בלגונת ונציה, בין ונציה למוראנו.
היסטוריה
בעבר שימש האי דייגים ומטיילים, אך ב-7 בדצמבר 1807 הורו השלטונות הצרפתיים בוונציה להפסיק את הקבורה בשאר האיים משיקולי תברואה, למעט בסן מיקלה, שהיה לבית הקברות היחיד של העיר. תעלה שהפרידה בינו לבין סן כריסטופורו דלה פאצ'ה, שהיה אז אי סמוך, מולאה באדמה ב-1817, האי המאוחד הוקף בחומת לבנים ושמו נשאר "סן מיקלה" (הוא מכונה גם "אי המתים").
רוב שטחו של בית הקברות סגור לקבורה חדשה. בחלק הסגור נמצאים קבריהם של אישים שונים, הידועים בהם: יוסף ברודסקי והמודרניסטים איגור סטרווינסקי ועזרא פאונד. רוב הקברים הם של נוצרים קתולים, אך ישנן שתי חלקות קטנות ליוונים אורתודוקסים ולפרוטסטנטים. אין באי קברי יהודים (יהודים נקברו בבית קברות נפרד, בלידו). הקבורה באדמת האי נמשכת גם כיום (אם כי רוב המתים נקברים במסטרה), ההלוויות יוצאות מהעיר כאשר ארון המתים נישא על עגלת מתים ונציאנית - גונדולת קבורה המניפה דגל שחור. באי עוצר ואפורטו היוצא מוונציה ומגיע למוראנו. ביום כל הקדושים (Festa dei morti) החל ב-2 בנובמבר שירות הוואפורטו לאי הוא חינם, ואלפי ונציאנים עולים לקברי יקיריהם בבית הקברות.
מפאת מחסור בקרקע, עצמות המתים מוצאות מהקברים לאחר 10–12 שנים, כדי לאפשר קבורה חוזרת באותה הקרקע, השרידים נשרפים והאפר של מתים שמשפחתם ניאותה לממן את שימורו, מאוחסן בגלוסקמא ממתכת בחלק אחר של בית הקברות. עד מלחמת העולם השנייה הושלכו עצמותיהם של מתים שמשפחתם לא עמדה בתשלום, על סנט אריאנו, אי קטן ליד טורצ'לו שמכוסה שרידי עצמות עד היום ואין אליו כניסה.
בסן מיקלה נמצאת גם כנסיית סן מיקלה אין איזולה, כנסייה בסגנון פלורנטיני שבנה מאורו קודוסי בין 1469 ל-1477, ובה קברו של פאולו סארפי. בסמיכות אליה נמצא מנזר, שאנשיו מטפלים בבית הקברות.
מבחינה מנהלית האי שייך לרובע קאנארג'ו, הסמוך אליו.
קטקלסט
קטקלסט הוא מונח בפטרולוגיה ובגאולוגיה מבנית המתאר מבנה הנוצר בתוך סלע באמצעות מאמצי מתיחה כבדים הנגרמים במהלך התמרה. סלעים קטקלסטיים מכילים רסיסים זוויתיים הנוצרים באמצעות מעוות שלהם, כתוצאה משבירה ומתיחה של גושי סלע או גבישי מינרלים.
מאפיינים של התמרה קטקלסטית כוללים כפיפה, שבירה ופירור של מינרלים. מבנים קטקלסטיים – הנקראים גם פורפירו-קלסטיים – הם גנייסים הנוצרים באמצעות התמרה דינמית של סלעים גבישיים, המתאפיינים בצבר של גרגרים גרוסים ונטולי נציץ של קוורץ או פצלת השדה. גרגרים אלה ממלאים את החללים בין שברי סלע גדולים יותר, ונראים כאבנים המשובצות בטיח.
המונח פורפירו-קלסטי מתייחס למרקם התמרה המאפיין מטה-גביש הנתון במעוות בתוך מסת אם שאינה נתונה במעוות.
מכון קונפוציוס
מכון קונפוציוס (בסינית: 孔子学院) הוא מוסד שמטרתו היא קידום השפה והתרבות הסינית כמו גם תמיכה בהוראת השפה הסינית. המכון קרוי על שמו של הפילוסוף הסיני העתיק קונפוציוס, ופועל בפיקוח משרד החינוך הסיני ולו מאות שלוחות ברחבי העולם. המכון מסונף ל"האן-באן" שהיא יחידה השייכת למשרד החינוך הסיני.
התוכנית להקמת רשת מכוני קונפוציוס התחילה ב-2004. מכוני קונפוציוס ברחבי העולם פועלים בתוך קמפוסים של מכללות ואוניברסיטאות, כאשר המימון מתחלק בדרך כלל בין האן-באן לבין המוסדות המארחים. בנוסף לאוניברסיטאות ומכללות, מכוני קונפוציוס פועלים גם בתוך בתי ספר תיכוניים.
המכונים מספקים את חומרי הלימוד של התרבות והשפה הסינית. בנוסף, מעניקים המכונים מלגות ללימודים מלאים חינם בסין לתלמידים מרחבי העולם.
אנשי אקדמיה העלו האשמות ומתחו ביקורת על התנהלות פוליטית של המכונים, ובמיוחד על התערבות פוליטית מצידם, על שימוש בצנזורה כמו גם איומים על חופש הביטוי ועל החופש האקדמי.
היסטוריה
מכון קונפוציוס הראשון מחוץ לסין הוקם ב-2004 בסיאול שבקוריאה הדרומית, ונסגר מאז. בנובמבר 2004 הוקם באוניברסיטת מרילנד שבארצות הברית מכון קונפוציוס השני. ב-2007 נפתח באוניברסיטת ואסדה שביפן מכון מחקר כחלק מתוך מכון קונפוציוס, בשיתוף פעולה עם אוניברסיטת פקינג.
מאז 2014 פועלים בעולם יותר מ-480 מכוני קונפוציוס במדינות רבות על פני שש יבשות.
ב-2010 העריך משרד התרבות הסיני כי למעלה ממאה מיליון איש לומדים סינית מחוץ לסין והמספר עולה בהתמדה. המספר הגבוה ביותר של מכונים נמצא בארצות הברית, יפן ודרום קוריאה.
מאז שנת 2013 נסגרו עשרות מכוני קונפוציוס באירופה ובצפון אמריקה, בעקבות ביקורת חריפה על התנהלותם.
שם המכון
המכון נקרא על שם הפילוסוף הסיני הנודע קונפוציוס (551-479 לפנה"ס).
במהלך המאה ה-20 מנהיגי המפלגה הקומוניסטית הסינית (מק"ס) גינו את קונפוציוס וראו בו מייצג של "המסורת הפאודלית". הם הובילו מגמה של "אנטי קונפוציאניזם" בשנים 1912 עד 1973. בשנים אלה גינו ושפטו את קונפוציוס, החרימו את כתביו ושרפו את מקדשיו, מהלך שהתעצם בזמן מהפכת התרבות בסין. בשנים האחרונות העניין בקונפוציוס התעורר שוב. מחוץ לסין קונפוציוס מסמל את התרבות הסינית, בניגוד גמור לדמויות עם דימוי שלילי כמו מאו דזה-דונג.
"קונפוציוס" הוא מותג ולכן נבחר להיות מזוהה עם המכונים הקרויים על שמו. בתור כזה הוא 'נהנה מפופולריות, מוניטין, השפעה חברתית ותמיכה מקהילות מקומיות' כפי שצוטט מפי עורך דין שניסה להגן על מכון קונפוציוס מפני סגירה בקוסטה ריקה.
במאמר בעיתון "צ'יינה פוסט" נכתבה ב-2014 אזהרה כי: "ברור שסין לא תקרא למכונים שלה על שם מאו דזה-דונג או על שם דנג שיאופינג. על ידי שימוש בשם קונפוציוס הם יצרו מותג המזוהה אוטומטית עם התרבות הסינית השונה כל כך מהדימוי של המק"ס".
קרי בראון (Kerry Brown), פרופסור לפוליטיקה סינית באוניברסיטת סידני שבאוסטרליה ציין את האירוניה שבהאדרת שמו של קונפוציוס, אשר רק ארבעה עשורים קודם לכן סין הוקיעה אותו כמייצג את ערכי הפאודליזם, המסורת וההיררכיה המנוגדים לערכי המק"ס כגון שוויוניות.
מטרות
המטרות המוצהרות של המכונים הן:
מכוני קונפוציוס מקדמים את הצגתן של תערוכות אמנות סיניות עכשוויות, תרגום ספרות סינית, קונצרטים של זמרים סינים, תוכניות טלוויזיה ושידור של ערוצי חדשות ישירות מסין.
הממשל הסיני טוען שקיימת הקבלה בין מכוני קונפוציוס ובין המכונים לתרבויות גרמניה, צרפת וספרד - מכון גתה, מכון תרבות צרפת, אגודת דנטה אליגיירי - ומכוני תרבות נוספים. ההבדל בין מכונים אלה למכון קונפוציס הוא שאלה פועלים באופן עצמאי ואילו מכוני קונפוציוס פועלים בתוך הקמפוסים של האוניברסיטאות. המורים המלמדים במכונים מתמנים על ידי המשטר הסיני. המינויים של אנשים המגיעים מסין והעובדים בתוך המכללות ובתוך בתי הספר התיכוניים, כחלק מהם, מעוררים חששות לגבי צנזורה, חופש אקדמי והשפעות פוליטיות.
מטרות פוליטיות
למכוני קונפוציוס יש גם מטרות שאינן אקדמיות. במסווה של קידום התרבות ולימוד השפה, הם מקדמים את המטרות של המפלגה הקומוניסטית הסינית (מק"ס).
לי צ'אנג-צ'ון (Li Changchun) בכיר ראש מחלקת התעמולה המרכזית וחבר בפוליטבירו צוטט כשאמר: "מכוני קונפוציוס הם זרוע חשובה בתעמולה הסינית מעבר לים".
מבקרי המכונים טענו שזו הוכחה להתערבות פוליטית. מומחים זרים במערב מזהים את מכוני קונפוציוס כאמצעי ליישום "הכוח הרך" או "העוצמה הרכה" (Soft Power) שמטרתה להרחיב את כלכלת סין, את תרבותה ואת והנגישות הדיפלומטית שלה על ידי קידום השפה והתרבות הסינית.
מטרות "העוצמה הרכה" להרגיע את החששות מהאיום הסיני בגין ההתעצמות הכלכלית והצבאית שלה ולהמשיך את התעמולה הסובייטית מתקופת מאו דזה-דונג.
מומחים אחרים טוענים שהמכונים בונים בסיס לריגול ולאיסוף נתונים.
פנג מינג-מין (Peng Ming-min), אקטיביסט ופוליטיקאי מטאיוואן, קובע כי האוניברסיטאות שבהן פועל מכון קונפוציוס חותמות על הסכם המהווה הצהרת תמיכה במדיניות של בייג'ינג בנושא "סין אחת". כתוצאה מכך מנודות גם טיבט וגם טאיוואן באוניברסיטאות הללו ואסור להזכיר אותן.
ארגון וניהול
מי שעומד מאחורי פתיחתם וניהולם של מכוני קונפוציוס ברחבי העולם הוא ארגון ממשלתי בשם "האן-באן" הקשור ישירות למשרד החינוך הסיני ומושפע ישירות על ידי בכירים במפלגה הקומוניסטית. פירוש השם "האן-באן" הוא "המועצה הבינלאומית לשפה הסינית" (Chinese Language Council International).
מטרות ה"האן-באן" הן להפיץ וללמד את השפה הסינית בעולם, לקדם את התרבות הסינית לפי צורכי הלומדים בארץ אליה הוא נכנס ולתרום לעושר התרבותי העולמי. המטרות האלו ממומשות באמצעות הקמתם של מכוני קונפוציוס ברחבי העולם.
משרדי ההנהלה של כל מכוני קונפוציוס נמצאים בבייג'ינג והם מתווים את העקרונות לכל אחד ממכוני קונפוציוס ברחבי העולם. משרדי ההנהלה מנוהלים על ידי מועצה בהרכב של 15 חברים, כאשר 10 מהם משמשים כמנהלי מכוני קונפוציוס בעולם.
עדניים
מאפיינים
הנוצות המגוונות והארוכות מופיעות בעיקר אצל הזכרים, ומשמשות כאמצעי חיזור להרשמת הנקבות, אולם בקרב חלק מהמינים גם לנקבות נוצות מרהיבות עין.
מכון קונפוציוס
ארגון וניהול
כל אחד מהמכונים מנוהל עצמאית על ידי הנהלה ובה נמצאים נציגים של המוסד המארח.
עדניים
מאפיינים
מרחב התפוצה של ציפורי גן העדן הוא בחלק מאיי אינדונזיה, בצפון אוסטרליה, ובעיקר בגינאה החדשה.
מכון קונפוציוס
ארגון וניהול
יושב הראש הנוכחי של הנהלת מכוני קונפוציוס בבייג'ינג הוא ליו יאן-דונג, חבר המפלגה הקומוניסטית הסינית. כל חברי ההנהלה הם בכירים במפלגה הקומוניסטית ושרים במשרדי הממשלה כמו: משרד האוצר, משרד החינוך, משרד המידע ששמו גם משרד התעמולה מעבר לים.
עדניים
מאפיינים
ציפורי גן העדן מאוימות משתי סיבות עיקריות; הראשונה - הילידים באזורי תפוצתן נוהגים זה מאות שנים לצוד אותן כדי להשתמש בנוצותיהן בטקסי פולחן וכן למכירה. הסיבה השנייה - בית הגידול של הציפור - יערות הגשם - נכרתים על ידי האדם כדי להשתמש בהם בתעשייה.
מכון קונפוציוס
ארגון וניהול
ההנהלה מכתיבה את המדיניות ואת האג'נדה לכל המכונים ומקבלת על כך אישור של היו"ר הכללי של המפלגה הקומוניסטית הסינית.
עדניים
מאפיינים
ציפור גן עדן מופיעה בדגלה של פפואה גינאה החדשה.
מכון קונפוציוס
ארגון וניהול
בנוסף לשיתוף פעולה עם האוניברסיטה המארחת, לכל מכון קונפוציוס יש שיתוף פעולה מקביל עם אוניברסיטה סינית. שיתוף הפעולה מתבטא בכך שנציגי האוניברסיטה הסינית מכהנים בהנהלה של כל מכון ולעיתים ראש המכון ממונה על ידי האוניברסיטה המארחת.
תוכנית הלימודים
במכוני קונפוציוס מלמדים את הסימניות הסיניות הפשוטות בלבד, כפי שהן נהוגות כיום בסין. לא מלמדים שם את הסימניות המפושטות המקובלות בטאיוואן ובהונג קונג, שיוצרות את תרבות סין המסורתית העתיקה.
תוכנית הלימודים מוכתבת על ידי משרד האן-באן ומשרד החינוך הסיני בבייג'ינג. התכנים כוללים את האדרת המפלגה הקומוניסטית על ערכיה, הסתרת התרבות הסינית העתיקה והמסורת הסינית המפוארת.
התוכנית אינה כוללת דיונים על זכויות אדם בסין או מדיניות הממשלה הסינית בקשר לטיבט, לטאייוואן, לאסירים פוליטיים ולרדיפת מתרגלי הפאלון גונג. מצד אחד, בתוכנית כתוב כי הלומדים יכירו את סין העכשווית, ומצד שני, בניגוד להצהרות, מופעלת צנזורה קפדנית לגבי נושא זכויות האדם בסין.
עדניים
מיון העדניים
במשפחה 14 סוגים:
מכון קונפוציוס
מימון
הממשלה הסינית מממנת את מכוני קונפוציוס בקמפוסים של האוניברסיטאות השונות ומתווה את המדיניות. כל מכון קונפוציוס פועל על פי הנחיות שמתקבלות מ"האן-באן" ומההנהלה הנמצאת בבייג'ינג.
הממשלה הסינית מעניקה מלגות ומספקת את חומרי הלימוד כגון ספרים.
לכל מכון קונפוציוס יש תקציב עצמאי שצריך להתנהל על פי מגבלות מוגדרות וכפוף לאישור ההנהלה בבייג'ינג. ממוצע התקצוב השנתי לכל מכון קונפוציוס בארצות הברית הוא 100,000$ בשנה. ההסכמים הנחתמים עם האוניברסיטאות השונות - חסויים.
מכוני קונפוציוס בישראל
בישראל פועלים מכוני קונפוציוס באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטה העברית בירושלים. בשתיהן, המכון פועל בשיתוף פעולה הדוק עם החוג ללימודי מזרח אסיה.
כמו כן מכון קונפוציוס יצר קשרי שיתוף עם בתי ספר תיכוניים בכל הארץ.
ביקורת
התרבותם של מכוני קונפוציוס בעולם תוך זמן קצר הוא נושא שנוי במחלוקת. המתנגדים טוענים כי למרות שלמראית עין הפעילות היא חיובית וחינוכית, מאחורי הקלעים מסתתרת מטרת ההתעצמות וההתפשטות של סין, צנזורה ואיום על חופש המחשבה ועל החופש האקדמי.
המחלוקות נובעות ממערכת היחסים ההדוקה בין מכוני קונפוציוס ובין המפלגה הקומוניסטית של סין.
החשש הוא מצנזורה ואיבוד החופש האקדמי, חשש מהשתקה של נושאים שהמשטר הקומוניסטי הטוטליטרי מתנגד לחשוף, כגון קצירת האיברים ממתרגלי הפאלון גונג, והניסיון לקדם את המדיניות הסינית השנויה במחלוקת לגבי זכויות האדם בסין, בטיבט ובטאייוואן. צנזורה חמורה קיימת בתוך סין והיא ממשיכה גם באמצעות מכוני קונפוציוס הפועלים מחוץ לסין.
כמו כן קיים חשד שמכוני קונפוציוס יהוו בסיס לריגול תעשייתי וצבאי.
דאגות נוספות מעוררת ההתנהלות הפיננסית והאקדמית, איכות ההוראה והיחסים עם האוניברסיטה הסינית השותפה.
מכוני קונפוציוס הגנו על עצמם בכך שהשוו את עצמם למכוני תרבות אחרים, אך בניגוד אליהם, המדינות העומדות מאחורי מכוני תרבות אחרים כגון צרפת, גרמניה וספרד הן מדינות דמוקרטיות בעוד שסין היא מדינה עם שלטון טוטליטרי, שלטון של מפלגה אחת.
בנוסף, מכוני קונפוציוס פועלים ישירות בתוך הקמפוסים ומהווים בכך מוקד להשפעה פוליטית, בעוד שמכוני התרבות של המדינות הדמוקרטיות פועלים באופן עצמאי ולא בתוך קמפוסים של חינוך.
האגודה האמריקנית של פרופסורים באוניברסיטאות קראה לאוניברסיטאות לנתק את קשריהן עם מכוני קונפוציוס. בדו"ח של האגודה נכתב כי מטרת מכוני קונפוציוס היא "לקדם את סדר היום (של סין) בגיוס הצוות האקדמי והשליטה בו, בהרכבת תוכנית הלימודים ובהגבלת חופש הביטוי".
האגודה הקנדית הלאומית מורי אוניברסיטה קוראת לאוניברסיטאות ולקולג'ים להתנתק ממכוני קונפוציוס.
ה-CIA הזהיר (2018) מפעולה סינית נרחבת שמטרתה לחדור לתוך מוסדות אמריקניים.
באוגוסט 2018 התפרסם דו"ח תחקיר של ועדת הקונגרס לסוגיות ביטחון וכלכלה ביחסי ארצות הברית-סין המייחד פרק שלם למכוני קונפוציוס, הפועלים תחת 'החזית המאוחדת' של סין, שתפקידה להשיג השפעה בעולם (soft power).
הסנאט האמריקני דורש לשנות את מכוני קונפוציוס או לסגור אותם.
ויכוח על מדיניות העסקה
קלייב אנסלי (Clive Ansley) עורך דין קנדי לזכויות אדם טען שמדיניות ההעסקה שמונעת ממתרגלי פאלון גונג לעבוד במכון – מנוגדת לחוקי עבודה נגד אפליה ומנוגדת גם לקוד של זכויות אדם.
מרסי המילטון (Marci Hamilton) ופול ורקויל (Paul R. Verkuil) ראש המחלקה למשפט וחוק בישיבה יוניברסיטי בניו יורק טענו שהמדיניות הזאת אינה אתית והיא בלתי חוקית בעולם החופשי.
מוסדות אקדמיים שהפסיקו את ההתקשרות עם מכוני קונפוציוס
להלן רשימה של הפסקות הקשר עם מכוני קונפוציוס עד כה, עם השנה בה הופסק הקשר:
סלע קלאסטי
Clastic rock Purdkivim Rocce sedimentarie clastiche 砕屑岩 Klastisch Skały okruchowe Klastinen 碎屑岩
רוזלי סלוטר מורטון
ד"ר רוזלי סלוטר מורטון, (באנגלית: Rosalie Slaughter Morton; 28 באוקטובר 1876 - 5 במאי 1968) הייתה רופאה גינקולוגית ומנתחת אמריקאית. רוזלי שירתה בצבא כחובשת, כהנה כיושבת הראש הראשונה של ועדת החינוך לבריאות הציבור, הייתה שותפה להקמתו של שירות בתי החולים לנשים בארצות הברית, בנוסף הפעילה שיטות רפואיות משלה. את התואר הדוקטור סיימה בבית ספר לרפואה לנשים בפנסילבניה, במהלך לימודיה המתקדמים הייתה אחת הנשים הראשונות בכל מסגרת, בבית הספר לרופאים ומנתחים באוניברסיטת קולומביה וגם בבית החולים לרפואה בניו יורק.
חייה האישיים
בלאנש רוזלי סלוטר נולדה בשנת 1876 בלינצ'בורג, וירג'יניה למרי הארקר וג'ון פלאבל סלוטר. היו לה חמישה אחים ואחות אחת (שלושה אחים נוספים מתו בילדותם), והתחנכה בלינצ'בורג בצעירותה ולאחר מכן סיימה את בית הספר התיכון בבולטימור. כילדה היא סייעה מדי פעם לשני אחיה הגדולים, שהיו רופאים, כאשר התלוותה לביקורי חולים ועזרה בביצוע סטריליזציה בכלים שלהם, בנוסף נהגה לסייע לחיות מחמד ברחבי השכונה. לאחר מותו של אביה, התחזק הרצון של מורטון להיות רופאה ובשנת 1893 התחילה לימודים בבית הספר לרפואה לנשים בפנסילבניה מהכסף שקבלה בקצבת הילדים. באוטוביוגרפיה שלה, מורטון העירה כי בתור ילדה חונכה "כדי להפוך אותי לאישה טובה ומסורה ולא לתת לי תשוקה לפיתוח קריירה", וציינה שאביה השאיר אותה ללא כסף - מצפייה ממנה למצוא בעל שיכול לכלכל אותה בכל מהלך חייה - וכי רבים במשפחתה לא רצו שהיא תמשיך בקריירה ברפואה.
בשנת 1905 נשאה רוזלי לג'ורג' בי מורטון ג'וניור בכנסייה בלינצ'בורג, ג'ורג' היה עורך דין שבעבר למד רפואה. בשנת 1910 דיווחה רוזלי כי ברצונה להתגרש, לאחר שנתיים בשנת 1912 ג'ורג' נפטר. לאחר מותו של ג'ורג' רוזלי התמודדה עם דיכאון רב, לאחר מכן היא כתבה "אילו הורי היו בחיים, אילו היו לנו ילדים, אילו היו לי מטלות ביתיות, הייתי מוצאת בהם נחמה, אך עם בעל כמו שלי החיים הפנמיים שלי נהרסו לחלוטין".
בתחילת שנות ה-30 חלתה רוזלי בדלקת ריאות שאילצה אותה לעבור לפארק החורף, פלורידה, שם היא נפטרה בשנת 1968.
קריירה
רוזלי סיימה את לימודיה בהצטיינות עם שניים מתוך שלושה אותות כבוד, מיד מונתה לרופאה בבית החולים ומרפאת "אלומנה", שם עבדה עד שנת 1899. לאחר מכן המשיכה ללימודים מתקדמים באירופה וטיילה במדינות ברלין, וינה, פריז ולונדון. במהלך תקופה זו לקחה קורסים, השתתפה בניתוחים, וכתבה מספר מאמרים מדעיים, כולל כמה השוואת בנושא בריאות של נשים מול גברים. בעקבות עצתו של אחד ממוריה בלונדון, ויקטור הורסלי, היא נסעה למעבדה הממשלתית הבריטית במומביי במשך שישה חודשים כדי לעסוק במניעה נגד המגפה "דבר" כמו כן גם נדרשה לתקופה שהות בסרי לנקה.
לאחר שסיימה את לימודי ההתמחות בגינקולוגיה חזרה רוזלי לניו יורק, שם היא נשאה לג'ורג' מורטון שהיה אז עורך דין, לאחר מכן היא פתחה מוסד להתמחות בתחום הגינקולוגיה בוושינגטון. בשנת 1909 האגודה הרפואית האמריקנית יצרה ועדת חינוך לבריאות הציבור במטרה לחנך את הציבור בנושאים כמו בריאות, היגיינה, טיפול בילדים ונושאים רפואיים אחרים, הם הפכו את מורטון ליו"ר הראשון שלה. מורטון מונתה לעוזרת קלינית ומדריכה בבית החולים לחולי נפש בניו יורק (שם היא הייתה אחת מהנשים הראשונות בסגל), לאחר מכן הפכה לפרופסור לגינקולוגיה. במהלך אותה תקופה היא הרצאתה במספר אוניברסיטאות אחרות, כולל קיץ באוניברסיטת ורמונט.
לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה נסעה מורטון ללברדור כדי לעבוד בבתי החולים של המיסיון שם, לפני שנבחרה לנציבה מיוחדת של הצלב האדום לקחת אספקה ​​מפריז לחזית המקדונית ולעבוד בבתי החולים שדה במקדוניה. בעקבות הצלחתם של בני משפחתה הגברית, מורטון הייתה האישה הראשונה שהפכה למנתחת המשתתפת במרפאת ו"אנדרבילט" של אוניברסיטת קולומביה בשנת 1916. לאחר שחזרה לניו יורק מורטון, לצד מרי מ. קרופורד, הובילה את שירות בתי החולים לנשים האמריקאיות משנת 1917, לאחר שהוקמה על ידי האיגוד הלאומי לנשים רפואיות במטרה להקים בתי חולים אמריקאים באירופה. לאחר שביקשה לשלוח אלף נשים רפואיות להתנדב לשירות חוץ ונכחה סירוב על ידי הוועד הרפואי הכללי בוושינגטון, היא גייסה מעל ל -300 אלף דולר ב -10 ימים באמצעות גיוס כספים ארצי לשליחתן. על פי המלצתו של ויליאם גורגס, מורטון מונה ליו"ר ועדת רופאות נשים במועצת ההגנה של ארצות הברית, שם ייצגה יותר מ -7000 רופאות.
מורטון המשיכה את פעילותה בניו יורק תוך כדי ניסיון לסייע לצעירים ביוגוסלביה ובסרביה, אשר נפגעו במהלך המלחמה לקבל חינוך הולם. במרץ 1919 היא הקימה את הוועד הסובייטי הבינלאומי, שבאמצעותו היא הקלה על הצבתם של עשרות צעירים סרבים במוסדות חינוך אמריקאים. לאחר שעברה לפלורידה בתחילת שנות השלושים מורטון הקימה קליניקה קטנה שבה ביצעה מחקרים על דלקת פרקים ואנדוקרינולוגיה.
פרסים
כאשר מורטון סיימה את לימודיה בשנת 1897, הייתה בעלת פרסים רבים, כולל המצאה הטובה ביותר עבור ציוד כירורגי הטוב ביותר, ודו"ח המעבדה הטוב ביותר. ב־1937 זכתה מורטון ל -9 עיטורים של ממשלות בית וממשלות זרות. במהלך הקריירה שלה זכתה בפרסים כגון צלב הצאר של ניקולס השני, מדליית "ג'ואן של ארק" ואת שירות בולט קרוס. בשנת 1934 היא קיבלה פרס מיוחד על ידי האגודה הרפואית האמריקאית על הקמת בתי חולים לנשים בארצות הברית. בסנטראל פארק הוקם לה עץ, שהנציח את "השירות הפטריוטי" שלה, וכן רחוב ופארק בבלגרד נקראים על שמה.
ספרים
מורטון כתב אוטוביוגרפיה שכותרתה "אישה מנתחת": חייה ועבודתה של רוזלי סלוטר מורטון, שראה אור ב -1937 על ידי פרדריק א 'סטוקס. הספר נסקר היטב, עם שבחים שניתנו הן לכתיבתה והן לרוחב החוויות שהתגלו בה.
מטוס קרב רב-משימתי
מטוס קרב רב-משימתי (לעיתים מכונה גם "רב-שימושי") הוא מטוס קרב למטרות קרבות אוויר וכן למטלות נוספות. מטוס קרב רב-משימתי עשוי להיות הכלאה בין מטוס יירוט ומטוס תקיפה, בין מטוס יירוט ומפציץ, או בין מטוס קרב, מטוס לוחמה אלקטרונית ומטוס סיור. ישנם מטוסי קרב רב-משימתיים שממלאים את כל התפקידים: עליונות אווירית, יירוט, תקיפת מטרות קרקע וים, הפצצה, צילום, בקרה אווירית ולוחמה אלקטרונית.
היסטוריה
השימוש הראשון במונח נטבע בעקבות פרויקט "מטוס הקרב הרב-משימתי" שבו לקחו חלק כמה מדינות אירופאיות. הפרויקט יצא לדרך בשנת 1968 ומטרתו הייתה פיתוח של מטוס שיהיה מפציץ טקטי, מטוס סיור אווירי, מיירט ומטוס המותאם להמראה ונחיתה מנושאת מטוסים. הרעיון שעמד בבסיס הפרויקט היה תכנון וייצור של מטוס אחד שיענה לצרכים השונים של חילות האוויר של המדינות המשתתפות. תוצר הפרויקט הוא הפאנביה טורנדו שיוצר בשני דגמים שונים: הראשון טורנדו IDS, שהיה מטוס אמנעה אווירית ומטוס תקיפה, והשני טורנדו ADV, שהיה מטוס קרב-מיירט.
המונח "מטוס קרב רב-משימתי" חדש יחסית, אך ישנם מטוסים שיוצרו עוד קודם לכן וענו להגדרה זו. דוגמה לכך הוא המטוס יונקרס Ju 88 שיוצר בגרמניה ויכול היה לשמש כמפציץ, כמפציץ צלילה, כמטוס קרב ועוד. גם מקבילו הבריטי, דה הבילנד מוסקיטו ומטוס חיל האוויר האמריקאי מקדונל דאגלס F-4 פנטום מתאימים להגדרה של מטוס קרב רב-משימתי. גרסאות שונות של מטוס זה שימשו כמטוס קרב, מפציץ, מטוס סיור וכמטוס דיכוי הגנה אווירית. מטוס הקרב הסילוני החדש ביותר שעונה להגדרה זו במדויק (דגם אחד של המטוס משמש לכל התפקידים ולא דגמים שונים שלו) הוא מטוס ה-F/A-18 סופר הורנט. מטוס זה מסוגל להפציץ מטרות ימיות ומטרות הקרקע וליירט מטוסים עוינים. המטוס יכול לשמש אף כמטוס תדלוק או כמטוס לוחמה אלקטרונית.
אחד ממטוסי הקרב הרב-משימתיים הנפוצים ביותר בעולם הוא F-16 פייטינג פלקון, שיכול לשמש הן כמטוס יירוט והן כמטוס תקיפה והפצצה. בתחילת המאה ה-21 נכנס לשירות בכמה חילות אוויר (בהם חיל האוויר הישראלי) ה-F-35 לייטנינג II, מטוס קרב רב-משימתי חמקן מהדור החמישי, המצויד באוויוניקה מתקדמת ומשמש ליירוט, עליונות אווירית, הפצצה טקטית, אמנעה אווירית, דיכוי הגנה אווירית, ביון, צילום אווירי, בקרה אווירית ולוחמה אלקטרונית.
תירס סקסואל
תירס סקסואל הוא צמד מוזיקלי קומי מבית "דומינו גרוס" אשר מבצעים שירים קומיים. חברי הצמד הם טל טירנגל ויורן דוידי.
פעילות
השניים הופיעו בספיישל "קבלו אותם" לרגל עליית ערוץ הוט קומדי סנטרל, אשר שודר גם בערוץ 2 בזכיינית "רשת" בראשית 2011, והשתתפו כ"להקת הבית" בתוכנית "קאמבק" בערוץ הוט קומדי סנטרל בהמשך אותה שנה. הם התארחו במספר תוכניות טלוויזיה, בהן "לונדון וקירשנבאום" ו"הינשופים", כתבה על אודותיהם שודרה במגזין אולפן שישי, וכן התראיינו במספר תוכניות רדיו. המופע שלהם זוכה להצלחה בעיקר בקרב בני נוער.
בדצמבר 2011 הושק קמפיין לפרסום האתר "ווליום" של חברת סלקום, שבו שימשו השניים כפרזנטורים. ביולי 2012 הצמד החל להשתתף בתוכנית הטלוויזיה "מצב כפית".
בקיץ 2013 השתתף הצמד בעונת ה-VIP של תוכנית הריאליטי "מה שקורה באילת" בערוץ 24. בעונה השתתפו לצד פישי הגדול, גילי מוסינזון, לירון רמתי, שני יצהרי, אביבית בר-זוהר, ליהיא גרינר ועוד.
בתחילת 2014 עלתה בערוץ 2 תוכנית הלייט-נייט "לילה תירס" בהגשת הצמד, ששודרה בשישי בחצות בזכיינית "קשת". בהמשך השתתפו גם במספר מערכונים בתוכניות "ארץ נהדרת" ו"תכנית קיציס".
בקיץ 2015 החלו להוביל את קמפיין הפרסום של משקה "ג'אמפ פיז" והשתתפו בתוכנית "הבנים והבנות".
באותה שנה שיחקו בסדרת הנוער "שוברי גלים" בערוץ הילדים ב-Yes.
בקיץ 2018 החלו לשחק בסדרה "כפולה" בתור ז'יל וג'ים, זוג עבריינים דתיים. בסוף אותה שנה, טל עצמו החל לשחק בסדרה "פוראבר" בתפקיד סגן המנהל של בית הספר שבו למדו ילדי משפחת גילמן.
ויקטור לוי
__פירושונים__
שפראכבונד
שפראכבונד (מגרמנית: Sprachbund - "איחוד שפות") או אזור לשוני הוא קבוצה של שפות שנדמו זו לזו במאפיינים מסוימים בשל קרבה גאוגרפית. שפות השפראכבונד עשויות להיות מנותקות לחלוטין זו מזו מבחינה גנטית, או בעלות קרבה רחוקה. כאשר קרבה גנטית בין שפות איננה ברורה כל צרכה, עשויה תופעת השפראכבונד להציג מצג מוטעה של קרבה כזו.
שפראכבונד בבלקן – שפראכבונד זה מבוסס ביותר מבחינה מדעית, וכולל מספר שפות הודו-אירופיות השייכות לענפים שונים ומרוחקים זה מזה. בשפראכבונד כלולות בולגרית, מקדונית וסרבו-קרואטית (שפות סלאביות דרומיות), רומנית (שפה רומאנית), יוונית ואלבנית (ענפים עצמאיים), ורומאני (שפה הודו-איראנית). שפות אלה חולקות מאפיינים לשוניים משותפים שאינם מצויים בשפות אחרות הקרובות אליהן יותר מבחינה גנטית (לדוגמה, שפות סלאביות ורומאניות אחרות).
שפראכבונד בדרום-מזרח אסיה – בשפראכבונד נכללות מספר שפות מזרח אסייתיות, בין היתר וייטנאמית השייכת למשפחת השפות האוסטרו-אסיאתיות ותאית השייכת למשפחת שפות תאי קדאי. שפות אלה אימצו מאפיינים של שפות סיניות, כגון ריבוי מילים בנות הברה אחת והבחנה טונאלית, אף כי אין קשר גנטי בין השפות והן שייכות למשפחות שפות שונות.
דוגמאות נוספות לשפראכבונד קיימות ברמת אתיופיה, באזור הבלטי, בתת-היבשת ההודית, בקווקז ועוד.
זוראב צ'יאברשווילי
זוּראבּ צ'יאבֶּרַשווילי (בגאורגית: ზურაბ ჭიაბერაშვილი, נולד ב-6 ביוני 1972) הוא דוקטור לפילוסופיה, פוליטיקאי ועיתונאי גאורגי, שכיהן כראש עיריית טביליסי (בירת גאורגיה) מאפריל 2004 - יולי 2005. משנת 2005 הוא מכהן כשגריר גאורגיה במועצת אירופה.
חייו
לאחר שסיים את לימודיו הוא עבד במכון החירות בטביליסי, לקידום החופש הפוליטי והאזרחי בגאורגיה ובמלכ"רים אחרים. בתקופה זו הוא התבלט כמבקר נמרץ של ראש הממשלה הגאורגי לשעבר, אדוארד שוורדנדזה. בעקבות אירועי מהפכת הוורדים אולצו שוורדנדזה וראש ועדת הבחירות להתפטר, וסאקשווילי מינה, בסוף נובמבר 2003, את צ'יאברשווילי לראש ועדת הבחירות המרכזית. הוא נותר בתפקידו עד לקיום הבחירות לנשיאות ולפרלמנט של גאורגיה בשנת 2004, בחירות שהוכרו כבחירות הוגנות על ידי משקיפים בינלאומיים.
ב-14 באפריל 2004, במהלך משבר אג'ריה, סירבו רשויות אג'ריה לאפשר את כניסתו של צ'יאברשווילי למחוז, וההצבעה החוזרת במחוז התבטלה.
ב-19 באפריל 2004 סיים צ'יאברשווילי את תפקידו בוועדת הבחירות המרכזית ומונה לראש עיריית טביליסי. הוא נודע במאבקיו המתוקשרים כנגד השחיתות במינהל הציבורי, ומאבקו כנגד הבנייה הבלתי חוקית בטביליסי. בהתאם להצהרותיו לגבי צמצום הביורוקרטיה השלטונית, ירדה כמות העובדים בעיריית טביליסי. הוא היה פופולרי גם בקרב האופוזיציה אולם הסתכסך עם חברי פרלמנט ממפלגת השלטון בראשות סאקשווילי, התנועה הלאומית - דמוקרטים. כתוצאה מכך הועבר צ'יאברשווילי, ב-12 ביולי 2005, לתפקיד שגריר גאורגיה במועצת אירופה, וגיגי אוגולאווה מונה תחתיו.
מתלה (רכב)
תפקיד הרכיב הקפיצי במתלה הוא לספק את מהלך הגלגל האורכי בהתאם לפני הדרך. תפקיד רכיב הבלימה הוא לרסן מהר ככל האפשר את התנודות המחזוריות של הקפיץ ובכך לעזור בעקיבת הגלגל את פני הדרך.
סוגי מתלים
מתלי כלי הרכב הופיעו והתפתחו בד בבד עם כלי הרכב ובמהלך השנים תוכננו עשרות ומאות סוגים שונים של פתרונות למערכת המתלים. בכלי רכב בעלי גלגלים מקבילים כדוגמת מכוניות נהוג לתכנן מתלה עצמאי לכל גלגל או מתלה בודד לזוג גלגלים. מתלה בודד לזוג גלגלים היה מקובל מאוד בעבר וכיום ברכבים כבדים וברכבי שטח. הוא מכונה סרן חי אם הוא כולל את הנעת הרכב וסרן מת אם לא. טיפוסי מתלים ברכב בעל גלגלים מקבילים:
בכלי רכב בעלי שני גלגלים (כדוגמת אופנוע, ולעיתים אופניים) מקובלים טיפוסי מתלים כגון:
מנהגי אבלות בימי ספירת העומר
בין פסח לעצרת היא התקופה שבין חג הפסח לחג השבועות (הנקרא גם עצרת), בהקשר למנהגים (חלקם מכונים גם מנהגי אבלות) שקיימים באותה תקופה. יש המכנים ימים אלו בהקשר לאותם מנהגים "ימי הספירה", שבהם סופרים את ספירת העומר.
מניעה מנישואין ומתספורת
המנהג נזכר לראשונה בתשובת הגאונים שנשאל, האם המנהג להימנע מלקדש ולישא נשים בין פסח לעצרת הוא איסור? והשיב שאינו איסור, אלא מנהג אבלות על מות שנים עשר אלף זוגות תלמידים של רבי עקיבא בתקופה זו. וכתב שנהגו מאותה שעה ואילך לא לכנוס (לשאת) ארוסות, אך אין מקפידים עם מי שכנס, ולקדש בלא נישואין לא נמנעו. לאחר כמה מאות שנים הוסיפו איסור תספורת ואיסורים נוספים. יש סוברים שבעקבות מסעות הצלב שבשנת תתנ"ו טבחו בקהילות אשכנז בין תחילת אייר לשבועות, הוסיפו האשכנזים מנהגי אבילות נוספים יותר מהספרדים. המנהג זכה לחיזוק נוסף לאחר גזירות ת"ח ות"ט שאף הם החלו בתאריכים אלו. עם זאת, חלק מן הראשונים, ובהם הרי"ף והרמב"ם, לא הזכירו מנהגי אבלות בימי הספירה, ורוב הראשונים שהזכירו אותם התייחסו רק להימנעות מנישואים.
הגאונים וקדמוני הראשונים כותבים שזמן האיסור הוא מפסח לשבועות, וכפי שכתוב בגמרא ובמדרשים שהוא הזמן שמתו בו תלמידי רבי עקיבא. באמצע תקופת הראשונים התפתחו מנהגים שונים לזמן האיסור. יש שאסרו רק מפסח עד ל"ג בעומר, ויש שאסרו רק מב' אייר עד שבועות. ניתנו הסברים שונים להצדיק את המנהג להפסיק את האבילות בל"ג בעומר. המאירי מביא שקבלה (מסורת) ביד הגאונים שביום ל"ג פסקה המיתה. ראשונים אחרים מסתמכים על גרסה בתלמוד שתלמידי רבי עקיבא מתו בין פסח לפרוס עצרת, ומפרשים ש'פרוס' הכוונה חמישה עשר יום. ומחשבים, בין פסח לעצרת יש ארבעים ותשעה יום, ופרוס עצרת הוא חמישה עשר יום לפני העצרת, אם כן בל"ג בעומר הפסיקו למות. יש אומרים, שלפי זה מותר להסתפר רק ביום ל"ד לעומר בבוקר ולא בל"ג, וכן הוא מנהג הספרדים.
טעמים למנהג
הובעה השערה הקושרת בין המניעה מתספורת למסעי הצלב שאירעו באותה תקופה.
לפי הטעם השני והשלישי, אין המניעה להינשא קשורה לאבלות.
המנהג היום
היום, חלק מהספרדים נוהגים כדעת השו"ע לנהוג איסור עד ל"ד לעומר בבוקר. ולדעת האריז"ל איסור תספורת בלבד נמשכת עד ערב חג השבועות. אצל האשכנזים קיימים מנהגים שונים באיזו תקופה להימנע, יש נוהגים להימנע עד ל"ג בעומר, עד ראש חודש סיון, עד שלושה ימים לפני שבועות, או עד ערב חג השבועות. יש המתחילים בראש חודש אייר עד ערב שבועות או עד שלושה ימים לפני חג השבועות (שלושת ימי הגבלה), אולם לפי כל מנהגי האשכנזים יום ל"ג בעומר עצמו מותר בכל. מנהגי האבלות לא התקבלו אצל יהודי תימן; לפי מהרי"ץ, מנהג ההימנעות מתספורת חדר לתימן בטעות בימיו (המאה ה-18), ויש המחמירים להסתפר לכבוד שבת בלבד.
היום נהוג להימנע גם מתספורת וגם מנישואין או רק מנישואין. אצל החרדים מקובל אף לא להתגלח, ואצל הדתיים הלאומיים יש בזה מנהגים שונים. מנהג רווח היום, בין החרדים וחרדים לאומיים, להימנע מלנגן ולהאזין למוזיקה בתקופה שנוהגים איסור. ואכן פוסקים בדורנו כמו רבי משה פיינשטיין והרב עובדיה יוסף אוסרים שמיעת כלי שיר. מנגד, יש הטוענים כי האיסור המקורי הוא על חגיגות גדולות ולא על שמיעה אישית. בחול המועד פסח ישנו איסור הלכתי לערוך נישואין ולהסתפר, אך אין נמנעים מלנגן ולשמוע מוזיקה.
תספורת ונישואין בראש חודש אייר
לפי חלק מן הפוסקים, לימי ראש חודש אייר - ל' בניסן וא' באייר - ישנו מעמד מיוחד לגבי מנהגי האבלות של ספירת העומר. השולחן ערוך מביא כי "יש נוהגים להסתפר בראש חודש אייר, וטעות הוא בידם". גם מדברי הרמ"א נראה שמסכים לדעת השולחן ערוך שאין לראש חודש אייר מעמד מיוחד, אך הוא מעיר כי יש הנוהגים שלא לקיים את מנהגי האבלות בחודש ניסן עצמו ומתחילים רק מיומו השני של ראש חודש אייר. וכך פוסק החיי אדם (הלכות פסח, כלל קל״א) כי מנהג וילנה הוא לשמור על 33 ימי אבלות, שלא להסתפר ולהינשא מיום א' באייר עד ג' בסיוון, ומובא מנהג זה גם במשנה ברורה. אך מאידך סובר הרדב"ז, מנהיגה של יהדות מצרים במאה ה-16, כי מנהג הנוהגים להסתפר אינו טעות מאחר שמנהגי אבלות שתוקפם מכח מנהג בלבד, אינם חלים בראש חודש, כיוון שלפי ההלכה אין לנהוג מנהגי אבלות או להתענות ביום זה. .
מאות שנים לאחר תקופתו של רדב"ז, דנו שנים מרבני מצרים אם דבריו תקפים גם לגבי מנהג איסור הנישואין, הרב אליהו בכור חזן והרב רפאל אהרן בן שמעון, והאחרון קבע שההיתר הוא גם להינשא בראש חודש אייר, והוא מציין כי כך היה מנהג מצרים בכל הדורות כפי שמורים תאריכיהן של כתובות רבות מדורות עברו במצרים. אך הרב יוסף דוד משאלוניקי, סבר שאין להתיר להינשא בראש חודש אייר, לדבריו, דווקא תספורת שהימנעות ממנה היא מנהג אבלות העומד בסתירה לדיני השמחה בראש חודש, הותרה. אבל נישואין נאסרו כדי שלא להרבות שמחה, וההימנעות מהם אינה גורמת לתחושת אבלות בראש חודש, ולכן אין סיבה שלא להימנע מהם כמו בכל ימי ספירת העומר, ולכן אף על פי שנהגו בסלוניקי להסתפר בראש חודש אייר, לא נהגו להינשא ביום זה.
מניעה מעשיית מלאכה
הובא בראשונים מנהג להימנע מעשיית מלאכה מהערב אחרי שקיעת החמה עד הבוקר. הוא מובא לראשונה אצל רב האי גאון שנשאל על טעם המנהג. בספרות ההלכה נאמרו מספר טעמים על מנהג זה:
פירוש אחד מסביר שרק הנשים, משום שהם גרמו מיתה לעולם, לפי המסופר במקרא על חוה שפיתתה את אדם הראשון לאכול מעץ הדעת, ובעקבות כך גזר אלוהים מיתה על המין האנושי.