cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חואן אנטוניו קורבלאן
קריירה
במהלך קריירת המשחק שלו למד קורבלאן לימודי רפואה וקיבל תואר דוקטור. הוא התמחה בקרדיולוגיה והועסק, בין היתר, כיועץ רפואי למועדון הכדורגל ריאל מדריד ולנבחרת הכדורסל הספרדית.
תארים
במשך 17 השנים בהן שיחק בליגה הספרדית ובנבחרת ספרד, היה שותף קורבלאן לתארים הבאים:
הפארק הלאומי יוגיד-וה
השטח הכולל של הפארק מגיע לכדי 1,891,701 הקטר, כולל שטח המים שמגיע לכדי 421 דונם. 21 על פי נתוני שנת 2006 הוא זהו הפארק הלאומי הגדול ביותר ברוסיה.
הפארק ממוקם בגבולות אתר המורשת העולמית של אונסק"ו, "היערות הבתוליים בקומי".
החלק הדרומי של הפארק גובל עם שמורת הטבע פצ'ורה-איליץ'.
יעדים
מטרת הקמת הפארק הוא הגנה ושמירה על המערכות האקולוגיות שבאזור ההרים והיערות בטייגה ובצפון אורל.
דני לימור
חייו
לוין (שמו לפני שעיברת ללימור) נולד וגדל באורוגוואי ועלה לישראל בגיל 16 בשנת 1961. עם גיוסו לצה"ל, התנדב לימור לצנחנים. הוא עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבה ושימש כמפקד מחלקה. בשירות קבע ובמילואים לחם לימור במלחמת ששת הימים, מלחמת ההתשה, מלחמת יום הכיפורים ומלחמת לבנון הראשונה ונפצע פעמיים. לאחר שחרורו התגייס למוסד ולקח חלק בשורה ארוכה של פעולות. בין היתר פיקד על מבצע אחים להעלאת יהודי אתיופיה מסודאן.
דומז'אלה (כדורגל)
נוגומנטי קלוב דומז'אלה (בסלובנית: Nogometni Klub Domžale) הוא מועדון כדורגל סלובני מהעיר דומז'אלה שבמרכז המדינה. הקבוצה משחקת כיום בליגת העל הסלובנית.
היסטוריה
הקבוצה משתתפת בליגה הסלובנית מאז הקמתה בשנת 1991 וירדה פעמיים לליגה השנייה. הקדנציה הנוכחית של הקבוצה בליגה הבכירה החלה בעונת 2003/04. הקבוצה השתתפה לראשונה במפעל אירופי כלשהו, בגביע אופ"א, בעונת, כשבשלב השני הדיחה את מ.ס אשדוד הישראלית בשני מפגשים. אך הודחה בשלב השלישי על ידי שטוטגרט הגרמנית. בעונה הבאה השתתפה פעם נוספת במוקדמות המפעל, אך הודחה על ידי הפועל תל אביב הישראלית.
בעונת 2007/2008 הקבוצה השתתפה בפעם הראשונה במוקדמות ליגת האלופות. בסיבוב המוקדמות הראשון הקבוצה ניצחה את קבוצת קיי אף טירנה מאלבניה. בסיבוב המוקדמות השני הקבוצה הפסידה לקבוצת דינמו זאגרב מקרואטיה והודחה מהטורניר.
בעונת 2008/2009 הקבוצה השתתפה בפעם השנייה במוקדמות ליגת האלופות. בסיבוב המוקדמות הראשון הקבוצה ניצחה את קבוצת F91 דודלאנג' מלוקסמבורג. בסיבוב המוקדמות השני הקבוצה הפסידה לקבוצת דינמו זאגרב מקרואטיה והודחה מהטורניר.
הקבצה מארחת באצטדיון ספורטני פארק בעיר, שהוקם בשנת 1948 ומכיל 3,234 מקומות ישיבה.
בורג'ומי
בּוֹרְג'וֹמִי (בגאורגית: ბორჯომი) היא עיירת נופש ומרפא בדרום-מרכז גאורגיה במחוז סאמצחה-ג'אוואחתי, והמרכז המנהלתי של נפת בורג'ומי. היא הוכרזה לעיר בשנת 1921 ואוכלוסייתה מונה 10,546 תושבים. העיירה משתרעת בחלק הצפון-מערבי של ערוץ בורג'ומי על שפתו המזרחי של הפארק הלאומי בורג'ומי-חרגאולי, ברכס הרי הקווקז הקטן. מעיינות המים המינרליים, הנקראים אף הם מי בורג'ומי, מפורסמים בכל רחבי הגוש הסובייטי לשעבר.
מקור השם
המילה בורג'ומי מורכבת מהמילה בוֹרג' שמשמעותה ואלום (Vallum) - סוג של גדר במערך ביצורי ההגנה של הקיסרות הרומית, ואוֹמי שמשמעותה מלחמה. בתקופות קדומות השתמשו בהרים התלולים מסביב כחומות מבצר ועל מדרונותיהם נבנו מגדלי שמירה, ובתקופות המלחמה הרבות היה הכפר כ"גדר הגנה". הטופונום "בורג'ומי" עצמו נרשם לראשונה בשנת 1819.
גאוגרפיה ואקלים
בורג'ומי ממוקמת בלב אזור מיוער בערוץ של נהר הקורה בגובה 900 מטר מעל פני הים. הערוץ הנקרא אף הוא על שם העיירה, נמצא במקום בו נפגשים רכס תריאלתי ורכס מסחתי, במקום המפגש של נהר הקורה עם שניים מיובליו. בסמוך לבורג'ומי נמצאות עיירות הנופש בקוריאני, ליקאני (ლიკანი), אצ'לבדדה, טאשיסקָרי (ტაშისკარი), צאר'וורי (წაღვერი) וזמי. בקוריאני, עיירת נופש ואתר סקי שלג מפורסם, נמצאת במרחק 30 ק"מ מבורג'ומי, והיא מחוברת אליה בדרך צרה העוברת בערוץ גודסרתי צקאלי, וקו רכבת קטן שנסלל בתחילת המאה העשרים.
החי והצומח
האקלים הוא סוב-אלפיני והצמחייה כוללת: עצי ערער, עוזרר (Crataegus), אלמון (Alder), ליבנה (Styrax), טקסוס (Taxus), ערמונים (Castanea) ואדר (Acer).
החי באזור בורג'ומי כולל: צבי אדום (Gazella rufifrons), דוב חום, זאבים, חתולי פרא, יעלים, גיריות וסוגים רבים של ציפורים. הפארק הלאומי בורג'ומי-חרגאולי נוסד בשנת 1995 במטרה להגן על יערות העמק ולהוות מקלט לאייל סיבירי (ממשפחת האייליים).
היסטוריה
בחפירות ארכאולוגיות, שנערכו למרגלות מעיינות קתרין, נתגלו אבנים ששימשו כאבני בנין למרחצאות. עובדה המלמדת על כך כי כבר במילניום הראשון שימשו מעיינות בורג'ומי למרחצאות.
העיירה נזכרת לראשונה בכתובים במאה השביעית כיישוב במחוז ההיסטורי תורי. בערוץ בורג'ומי עברה דרך מסחר היסטורית, שהובילה למחוזות המזרחיים, המערביים והדרומיים של גאורגיה. הערוץ כולו היה מאופיין במבצרים חשובים שהגנו על דרך המסחר, ביניהם: מצודת גוגיה, מצודת פטרה ומצודת סאלי, שעדיין משקיפות מההרים הסמוכים. בתקופות מלחמה היה היישוב ה"שער" דרכו נכנסו לגאורגיה מדרום. במאה השמינית הוחרב היישוב על ידי הכיבוש הערבי ובמאה השלוש עשרה נחרב שוב על ידי המונגולים. החל מהמאה השש עשרה ועד למאה התשע עשרה, השתייך האזור למשפחת אוואלישווילי. הפלישות תכופות של העות'מאנים בתחילת המאה התשע עשרה דילדלו את אוכלוסיית האזור, ובסופו של דבר נקבע בשנת 1829, בהסכם אדריאנופול כי בורג'ומי נכללת בשטחי האימפריה הרוסית. עם סיפוח גאורגיה על ידי האימפריה הרוסית החל אזור בורג'ומי להתפתח. העיירה וסביבותיה היו תחת שליטת שלטונות צבא האימפריה הרוסית. בשנות העשרים של המאה התשע עשרה החלו להשתכן במקום חיילים רוסים. בשנת 1829 לקחו חיילים רוסים, לראשונה, דגימות ממעיינות בורג'ומי למוסקבה. באותה תקופה, שנות השלושים של אותה מאה, החלו להבנות מבנים ובתי מרחצאות בעיירה. בשנת 1845, כאשר הנציב העליון של הקווקז, ייבגני גולובין, הביא את בתו, קתרינה, להתרפא בבורג'ומי, הוא החיש את ההעברה הרשמית של הבעלות על המים משליטת הצבא לשליטה אזרחית. מיכאיל סיומונביץ' וורונצוב, הנציב העליון של הקווקז בשנים 1844-1854, התרשם עמוקות מהיופי של ערוץ בורג'ומי, ובנה במקום את בית קיץ שלו. מזג האוויר החם ומעיינות המים המינרלים, יחד עם הנוף המיוער של האזור כולו, הפכו את בורג'ומי לעיירת קיט בעונת הקיץ עבור האריסטוקרטיה הרוסית. העיירה קיבלה את הכינוי "פנינת הקווקז". בתו של גולובין, קתרינה, החלימה ממחלה לאחר ששתתה את מי המעיין, ולכן קוראים למעיין על שמה "מעיין קתרינה". בשנת 1850 הפכו את מקום נביעת המעיינות ואת כל האזור לפארק לאומי ענקי. לאחרונה שודרג הפארק על ידי הנשיא סקאשווילי. בתקופתו הוקמו קולנוע, גן שעשועים ורכבל. נבנו גשרים ונערכו מספר שינויים נוספים בנוף שהגדילו את האטרקטיביות התיירותית של האזור.
העובדה כי רבים מבני המשפחה המלכותית בנו בבורג'ומי אחוזות מרהיבות, הגדילה את האטרקטיוויות של העיירה והיישוב התפתח. עשירים פרסים, אזרים ורוסים בנו בבורג'ומי אחוזות מרהיבות. נבנו מספר בתי מלון גדולים ופארקים. בין אורחי המפורסמים של בורג'ומי היו המלחין פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי והסופר לב טולסטוי. פיסלו של צ'ייקובסקי מתנוסס במרכז העיירה. אחיו הצעיר של ניקולאי השני, קיסר רוסיה, גאורגי, חי ומת בבורג'ומי. פעילויות התיירות בבורג'ומי כללו טיפוס הרים, רכיבה על סוסים, רחצה באמבטיות בליווי מוזיקלי של תזמורות שהופיעו בעונות הקיץ.
בשנות התשעים של המאה התשע עשרה, בין השנים 1892-1895, הורחבו שתי קומות מבית הקיץ של וורונצוב והוענקו לנציג המשפחה המלכותית, הדוכס הגדול, מיכאיל ניקולאייביץ'. בנו של הדוכס הגדול, ניקולאס מיכאלוביץ' (Николай Михайлович), שתל פארק ובנה טירה בסגנון מורי בליקאני, בקצהו המערבי של העיירה. מי הבורג'ומי בבקבוקים החלו להיות משווקים באופן נרחב לייצוא. מהגרים רוסיים שהגיעו לעיירה הביאו לגידול משמעותי באוכלוסייתה. בשנת 1901, נספרו בעיירה 2,031 רוסים לעומת 1,424 גאורגים מקומיים, לראשונה בתולדות העיירה. בשנת 1894 נוספה הסתעפות של רכבת גאורגיה מיכאילובו (חאשורי)-בורג'ומי, ובשנת 1902 נוספה לה ההסתעפות מבורג'ומי לאתר הסקי בקוריאני. התפתחות קו מסילת הברזל השפיעה במידה רבה על התפתחות העיירה המרוחקת כ-179 ק"מ מטביליסי.
לאחר פלישת הצבא האדום לגאורגיה והתקנת השלטון הקומוניסטי בגאורגיה, הוחרמו אחוזות האצילים והפכו לביתי-החלמה ושימשו את הנומנקלטורה. המקום שימש גם למפגשים בלתי רשמיים של מנהיגי המפלגה הקומוניסטית. מנהיג ברית המועצות יוסיף סטלין וראש השירות החשאי שלו לברנטי בריה התארחו בחופשותיהם בארמון הצאר, שהורחב באותם ימים לטובת מתחם סנטוריום. אף על פי שבשנת 1968 נפגעה בורג'ומי משיטפון, המשיכה בורג'ומי להתפתח בתקופת השלטון הסובייטי.
המשבר הכלכלי והפוליטי שפקד את גאורגיה לאחר התפוררות ברית המועצות עצרה את תנופת ההתפתחות של האזור, ואף על פי כן נותרה בורג'ומי יעד תיירותי פופולרי של תיירות פנים. לאחר מלחמת אבחזיה, והטיהור האתני של גאורגים מאבחזיה, שיכנה הממשלה הגאורגית את הפליטים הגאורגים במלונות בורג'ומי. מדי פעם מתקיימות מחנות נוער בעיירה. בתקופת נשיאותו של אדוארד שוורדנדזה, קיבלה הדרך מטביליסי לבורג'ומי בעדיפות עליונה ותוחזקה באופן שוטף, מכיוון שלכאן היה יוצא לנפוש.
בשנות ה-2000 גדלה ההשקעה הממשלתית והפרטית באזור בורג'ומי בתשתית המוניציפלית והתיירות. הגידול בהשקעות הביא לשחזור של עשור שלם במצבה של העיירה.
כלכלה
מקורות ההכנסה העיקריים של בורג'ומי הם תיירות המרפא והנופש והתעשייה הקשורה במי הבורג'ומי. בנוסף לאלה מוקפת בורג'ומי ביערות אשוח נורדי (ממשפחת האשוחיים). האשוחים המשמשים באופן מסורתי כעץ חג המולד נכרתים ומיוצאים למערב אירופה. בשנים האחרונות, עקב כריתת העצים המוגברת ליצוא, הדלדלו יערות האשוח, עד כדי כך שקטנה כדאיות כריתת האשוחים לייצוא.
מי בורג'ומי
מי הבורג'ומי המפורסמים התפרסמו בראשית המאה התשע עשרה, כאשר חיילים מצבא האימפריה הרוסית, שחנה בעיר גורי, נשלחו לערוץ בורג'ומי כדי להצטייד בעצים. כשהגיעו ליער שמעו את רעש המים וגילו מעיין חם הנובע מהאדמה. הקצין האחראי דאג להגדיל את פתח המעיין ולמלא בקבוקים מהמים הנובעים עבור הרגימנט. בשנת 1829 נלקחו, לראשונה, דגימות ממעיינות בורג'ומי למוסקבה. מאז החל פרסומם של מי הבורג'ומי בכל רחבי האימפריה הרוסית כמים בעלי סגולות מרפא. בשנת 1845 הביא הנציב העליון של הקווקז, ייבגני גולובין, את בתו, קתרינה, להתרפא בבורג'ומי, ומשהחלימה קרא למעיין על שמה "מעיין קתרינה". באותה שנה גם הוחשה העברת הבעלות הרשמית על המים משליטת הצבא לשליטה אזרחית. בשנת 1850 הפכו את מקום נביעת המעיינות ואת כל האזור לפארק לאומי גדול.
ניקולאס מיכאלוביץ' (Николай Михайлович) גילה את הפוטנציאל הגלום במים המינרליים, וייסד ב-1906 את המפעל הראשון למילוי בקבוקים במי בורג'ומי עם סמל מסחרי שנשא את שם עיירת הנופש בורג'ומי. הוא הקים במקום עיירת נופש וקיט, שהייתה מפורסמת מאוד בקרב האצולה הרוסית ובני בית המלוכה הרוסי. המותג מי בורג'ומי היה מהמפורסמים ברחבי ברית המועצות. עד 1996, לאחר תקופה של עשור שבה עודדו יוזמה חופשית, הביאה זו לעליית הפיראטיות והמאפיה בפועל. כ-90% ממי הבורג'ומי ששווקו תחת הסמל המסחרי של בורג'ומי היו למעשה זיוף. בשנת 1996 החלה חברת בורג'ומי במסע פרסום וערכה שינויים בתהליך האריזה של מי הבורג'ומי שהקשו על זיופה. בשנת 1998 עברה גאורגיה משבר כלכלי חמור שהקטין את כדאיות הזיוף והביא להפסקת הפעילות של רבים מהזייפנים. ההערכה כיום היא כי משנת 2000 כ-90% מיצוא מי הבורג'ומי הוא מקורי.
בתחילת מאי 2006 החליטה רוסיה להחרים את יבוא המים המינרלים מגאורגיה, חמישה שבועות לאחר החרם שהטילה רוסיה על יבוא היין הגאורגי (סוף מרץ 2006), כחלק ממלחמת המסחר של רוסיה כלפי גאורגיה. יצוא המים המינרלים, יחד עם יצוא היין היו מעמודי התווך של הכלכלה הגאורגית, ומדינת היצוא העיקרית לשני המוצרים הייתה רוסיה, בשאיפה להביא את גאורגיה תחת ההגמוניה הרוסית. הטענה הרוסית להטלת החרם הייתה כי בדיקה שנערכה על ידי רשויות הפיקוח על מוצרים גילתה כי המים בבקבוקי הבורג'ומי אינם מי בורג'ומי. החרם כרם למעשה לעצירת את מכירת המים לרוסיה שעמדה בשנת 2005 על כ-23.6 מיליון דולר. החברה המחזיקה בבעלות על מי הבורג'ומי טענה כי בניגוד ליין הגאורגי, יצוא המים לרוסיה היווה, באותה תקופה, רק כ-50% מהכנסותיו (17% מהמכירות היו לאוקראינה, 15% לשוק המקומי בגאורגיה ויתר המים שווקו ל-25 מדינות אחרות). ההחלטה הרוסית הביאה בסופו של דבר לגידול במכירת המים למדינות האחרות.
בשנת 1995 הוקמה חברת ג'ורג'יאן גלאס אנד מינרל ווטר (Georgian Glass and Mineral Water), החברה הגדולה ביותר להפקת מים מינרלים ומי מרפא בגאורגיה. החברה, שמקום מושבה בטביליסי, מפיקה ומשווקת את המותג בורג'ומי. כיום כ-80% מהמים המופקים על ידי החברה הם לייצוא, כאשר לפני מאי 2006 נמכר 60% מהייצוא לרוסיה (יתר ה-40% שווק למדינות אחרות בהן ארצות הברית, מערב אירופה וישראל). אולם לאחר החרם שהטילה רוסיה על יבוא היין והמים המינרלים הגאורגי, הפכו המדינות הבלטיות וקזחסטן כיעדי היצוא העיקריים.
אולימפיידת החורף 2014
ב-22 ביוני 2005 הגישה גאורגיה בקשה למועמדות אירוח המשחקים האולימפיים בחורף 2014 בעיירה בורג'ומי ובקוריאני. ב-22 ביוני 2006 הודיעה הוועד האולימפי הבינלאומי לגאורגיה כי בחרה את העיר סוצ'י שברוסיה לאירוח המשחקים, ולפיכך מועמדותה של בורג'ומי נדחתה. בתקופת הביניים עד לקבלת הודעת הדחייה השיקה גאורגיה אתר רשמי לטובת העניין (www.borjomi2014.ge) ואף הוכן לוגו.
דוקטרינה
דוקטרינה (מלטינית: doctrina, הוראה, לימוד) היא מונח המתאר את מכלול החוקים, ההשקפות, האמונות ועקרונות היסוד בענף ידע או מערכות אמונה מסוימות, כמו דת, פוליטיקה וכיוצא בזה.
בתחום הצבאי, המדיני, הדיפלומטי, והניהולי, הדוקטרינה מלמדת את עקרונות היסוד בבסיס האסטרטגיות ותוכניות הפעולה.
נחמה דוידית
נחמה דוידית (31 במרץ 1924 - 10 ביוני 2015) הייתה שחקנית ישראלית. בוגרת המחזור הראשון של בית הספר הדרמטי של תיאטרון "הבימה", ה-Neighborhood playhouse ואולפן השחקנים בניו יורק. בין מוריה היו הבמאים שמעון פינקל, מנחם גנסין, איליה קאזאן ולי שטרסברג. בשנת 1962 פרשה מן הבמה.
תחילת דרכה
נולדה בשם נחמה סטוקלין למלכה ודוד סטוקלין בתל אביב. למדה בבית הספר "לדוגמה" בתל אביב ולאחר מכן בסמינר לוינסקי. על פי דרישת הסמינר, עיברתה את שם משפחתה ל"דוידית" (על שם אביה).
כמורה צעירה, נבחנה והתקבלה בשנת 1945 למחזור הראשון של בית הספר הדרמטי שליד תיאטרון הבימה, בניהולו של הבמאי, השחקן והמורה למשחק צבי פרידלנד. בין השנים 1947–1950 השתתפה דוידית כתלמידה וכשחקנית מן המניין בהצגות "הבימה", ביניהן: "המשרת והלורד", "אהבת ציון" (אברהם מאפו), "משפחת היינה" (סמי גרונמן), "המבול" (של המחזאי השוודי הנינג ברגר), "יום ולילה" (שלמה אנסקי), "בני ערובה" (עמנואל רובלס), "בערבות הנגב" (יגאל מוסינזון), "שאול" (מקס צוויג) ו"חליל הכשפים" (רוברט מק-אנרו).
לימודי משחק בניו יורק
הבמאי האמריקני הרולד קלורמן (Harold Clurman), שהוזמן לארץ ישראל בשנת 1947 לביים ב"הבימה", התרשם מכישרונה של דוידית והציע לה מלגה להמשך לימודי משחק בארצות הברית. בשנת 1950 נסעה דוידית לארצות הברית ולמדה בניו יורק ב-Neighborhood playhouse. לאחר מכן המשיכה את לימודיה בActor's studio של הבמאי איליה קאזאן ובאולפנים למשחק של המורים לי שטרסברג וסטלה אדלר (אשתו של קלורמן). בין חבריה לספסל הלימודים היה גם השחקן הצעיר מרלון ברנדו. בניו יורק החלה לעסוק בבימוי במחנות נוער לילדים דוברי עברית, "מסד", "מנורה" ואחרים, נישאה וילדה תאומות.
בתיאטרון אוהל
בסוף 1951 שבה לישראל עם משפחתה. עם חזרתה, עבדה עם שחקנים חובבים וביימה מחזות של תלמידים. בשנת 1955 היא חתמה על חוזה עם תיאטרון האוהל שתואר במעריב:
בראשית 1956 היא גלמה את התפקיד הראשי בהצגה ״ג׳וני בלינדה״ בתיאטרון האוהל. לצורך הכנת התפקיד המורכב של בלינדה, הנערה החירשת-אילמת, הרבתה דוידית לבקר בגן הילדים לחרשים-אילמים בקריה ובערבים בילתה שעות רבות בחברת חרשים-אילמים מבוגרים, חברי אגודת "אח"א. על עבודת ההכנה לתפקיד, ספרה נחמה:
מבקרי התיאטרון שבחו את משחקה, אשר לדבריהם "התעלה על למשחקה של ג'יין ויימן בסרט ההוליוודי" ו"כי בכישרונה המקורי היא מהווה תרומה חשובה לתיאטרון העברי". הצלחתה הובילה להשתתפותה בהצגות נוספות ביניהן: ״קערת העץ״ לצדם של יהודה שחורי ואברהם רונאי, "כוכב השחר" ,"נערה לרוח", ״החייל טנקה״ לצד אילן דר ו״תרגיל בחמש אצבעות״ לצדם של יהודה גבאי ואילן דר. בשנת 1957 נסעה לתקופת השתלמות במשחק בפריז, במהלכה עבדה עם השחקן ז'אן לואי בארו ונכחה בחזרות ה"קומדי פראנסז".
מרצה וציירת
בראשית 1960, בגלל קשיים כלכליים, עבר תיאטרון האהל לשלם לשכיריו לפי הצגה במקום משכורות קבועות ובעקבות זאת פרשו רבים מהשכירים הוותיקים, ובהם גם דוידית. דוידית עשתה קורס דיילות של משרד התיירות והחלה לעבוד במלון דן תל אביב כמארחת. בראשית 1961 היא סירבה להצעת "אהל" לשוב לעונה נוספת של "תרגיל בחמש אצבעות". במקום זאת, עברה לעבוד כמנהלת מלון שדה התעופה לוד שסיפק את הארוחות לכל הטיסות של אל על. בהמשך שבה לעבוד כמנהלת יחסי ציבור של מלון השרון.
בשנת 1966 הופיעה בסרט פרסומת להעלאת המודעות לסרטן השד.
במקביל, החלה דוידית לצייר ואף הציגה מיצירותיה במספר תערוכות שנערכו בגרמניה ובארצות הברית. ב-1973 למדה ציור בבית הספר לאמנות "בצלאל" בירושלים. לאחר שהשלימה תואר שני בריפוי באמנויות ב- Leslie College בבוסטון, לימדה בין השנים 1981–2004 הוראה מתקנת בשילוב אמנויות בבתי ספר יהודיים בארצות הברית.
בשנת 2010 חזרה לישראל. התגוררה ברעננה והמשיכה לעסוק בציור. הלכה לעולמה ב-10 ביוני 2015 ונטמנה בבית העלמין החדש כפר נחמן.
הצגות בהשתתפותה
{|
ממיר קטליטי
ממיר קטליטי הוא חלק צינורי המורכב על מערכת הפליטה של כלי רכב בעלי מנוע בעירה פנימית, המהווה מקום לתגובה כימית שבה שאריות פחמימניות מתהליך הבעירה נשרפות עד תום, על מנת להקטין את זיהום האוויר. רכב עם ממיר קטליטי מזהם עד פי 10 פחות מאשר רכב ללא ממיר קטליטי.
הממיר הקטליטי מורכב בדרך כלל בין סעפת הפליטה לדוד העמעם המרכזי, ובנוי מדוד מתכת המכיל בתוכו מבנה קרמי דמוי חלת דבש המצופה בזרזים שונים. במהלך פעולתו הוא מתלהט מאוד.
תהליך הבעירה בממיר מתרחש מחוץ לתא השריפה שבמנוע ולכן אינו מנוצל להפקת כוח, אך השריפה מפחיתה משמעותית פליטה של מזהמים וגזים כפחמן חד-חמצני.
בממיר קטליטי תלת שלבי מתבצעות במקביל שלוש תגובות:
המערכת מאוזנת סטוכיומטרית כאשר יש אספקת תערובת מאוזנת של דלק ואוויר למנוע. אם יש בתערובת יותר אוויר מהנדרש, המצב מכונה "תערובת ענייה" והתגובות הראשונה והשלישית מועדפות. במקרה ההפוך של עודף דלק בתערובת, מצב המכונה "תערובת עשירה", הפחתת תחמוצות החנקן מועדפת (התגובה השנייה).
משום שהעופרת המוספת לדלק פוגעת בממיר הקטליטי, הייתה התקנתו הסטנדרטית של זה במכוניות מראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 ואילך למבשרת עידן הדלק נטול העופרת.
בישראל, החל מ-15 באוגוסט 1993 חויב כל נהג שברשותו מכונית חדשה לציידה בממיר קטליטי.
מכת גניבות
החל משנת 2020 מדווחים בעולם מקרים רבים של גניבת ממירים קטליטיים ממכוניות חונות. הגנבים מרימים את המכונית על מגבה מכני, וחותכים באמצעות מסור דיסק את הממיר, המכיל מתכות כמו רודיום, שהוא יקר יותר מזהב, ופלדיום, וניתן למכור אותו באלפי ש"ח.
ברוך לוין
ברוך לוין (באנגלית: Baruch Levine; נולד ב-28 בדצמבר 1977) הוא מלחין וזמר חרדי אמריקאי, יליד קנדה, מהמוזיקה החסידית. לחניו מוגדרים כבעלי אופי שקט ונשמתי, מהם כאלו שפופולריים באירועי "קומזיץ". אחד משיריו המצליחים ביותר הוא "וזכני", שהפך ללהיט.
ביוגרפיה
ברוך לוין נולד וגדל בטורונטו, קנדה. הוא למד בבית הספר "עץ חיים", שם אביו, הרב מיכאל לוין, משמש כרב. הוא למד גם בישיבות 'תורת משה' ומיר בירושלים.
לאחר נישואיו עבר לגבור בווטרברי, קונטיקט. בשנת 2005 הצטרף לצוות הישיבה הקטנה בעיר, שם משמש כסגן מנהל ומורה.
קריירה
לוין החל לשיר בגיל 8 במקהלת בית ספרו. זמן קצר לאחר שהחל ללמוד נגינה באורגן, והופיע בבית הספר ובמחנה הקיץ בתקופת ילדותו. הוא נבחן לאלבום The Marvelous Middos Machine ולא התקבל אך הוא כן שר באלבומה של מרים ישראלי.
לאחר נישואיו החל לוין לכתוב שירים אותם מכר לזמרים אחרים. דמו שלו הגיעה לידיעת כמה מפיקי מוזיקה, ששאלו את לוין מדוע הוא לא מבצע שירים משלו. הדבר הוביל להפקת אלבומו הראשון של לוין, "וזכני", בשנת 2006. שיר הנושא, שכתב בעשר דקות למילים מתוך תפילת הדלקת נרות שבת, הפך לקלאסיקה בעולם היהודי האורתודוקסי. כמו רבים מלהיטיו של לוין, באלבומו השני, "חתן התורה", ביצע לוין מחרוזת שירים שכתב וביצעו זמרים אחרים בעבר.
לאלבומו השלישי משנת 2009, Touched By A Niggun ("נגוע על ידי ניגון"), כתב הרב יחיאל ספרו, מחבר סדרת הספרים "Touched by a Story", את השירים באנגלית, המבוססים על סיפוריו.
לוין היה זמר אורח בסיום הש"ס ה-12 ב-1 באוגוסט 2012 באצטדיון מטלייף, בו השתתפו כמעט 100,000 יהודים . הוא גם מופיע בדינרי צדקה . ב־27 בנובמבר 2011 הוא הופיע יחד עם שוואקי בקונצרט לטובת הצלה לונדון . הוא הופיע בקונצרט "זמן למוזיקה" של HASC 27 ב־12 בינואר 2013.
בשנת 2019 הוציא בדואט מחודש עם בני פרידמן את השיר 'וזכני', עבור ארגון בוני עולם.
Doodle Jump
Doodle Jump הוא משחק אלקטרוני שפותח ופורסם על ידי Lima Sky עבור Windows Phone 7, iOS, BlackBerry, אנדרואיד, נוקיה סימביאן ולXbox 360 באמצעות Kinect. מדובר בווריאציה של המשחק icy tower, בו נדרש השחקן לעלות קומות תוך כדי זינוק מקומה לקומה.
וריאציות
נכון לעכשיו יש 12 וריאציות שבו השחקן יכול לבחור. חלקן זמינות רק בגרסה iOS של המשחק. ב-4 מהווריאציות אפשר לקנות תלבושות עם יכולות שונות (או סתם למראה), יחד עם כסף שמשיגים בשלב.
רצפות
ישנן כמה סוגי רצפות במשחק:
Doodle jamp 2
ב 2021 יצאה גרסה חדשה למשחק, המבוססת על אותה רעיון, אך האנימציה ריאליסטית יותר וישנם מספר שינויים במשחק עצמו:
בוב בר
רוברט לורנס "בוב" בר הבן (באנגלית Robert Laurence "Bob" Barr, Jr; נולד ב-5 בנובמבר 1948) הוא פוליטיקאי אמריקני. כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית כנציג ג'ורג'יה מטעם המפלגה הרפובליקנית בשנים 1995–2003. היה מועמד המפלגה הליברטריאנית לנשיאות ארצות הברית בבחירות לנשיאות ב-2008, וקיבל כ-0.4% מן הקולות.
ב-2014 ניסה להתמודד שוב לנציגות ג'ורג'יה לקונגרס האמריקני מטעם הרפובליקנים, לאחר מספר שנים בהן לא כיהן בתפקיד רשמי. הוא הפסיד לבארי לאודרמילק. מאז הוא מכהן כדירקטור במספר ארגונים.
ערוך השולחן
ספר ערוך השולחן נתחבר על ידי הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, רב ואב בית דין בקהילת נבהרדק (נובהרדוק), במתכונת ספרי ההלכה שנתחברו לפי סדר סימני השולחן ערוך. ערוך השולחן נכתב לכל ארבעת חלקי השולחן ערוך.
אלסנדרו לונגו
אלסנדרו לונגו (באיטלקית: Alessandro Longo; 31 בדצמבר 1864 - 3 בנובמבר 1945) היה מלחין, פסנתרן ומוזיקולוג איטלקי.
ערוך השולחן
נכדו, הרב מאיר בר-אילן, כותב בספרו 'מוולוז'ין עד ירושלים', שסבו רבי יחיאל מיכל, נהג לכתוב את ספרו תוך כדי ישיבות בית הדין. דבר שהתאפשר עקב בקיאותו הרבה ויכולתו לבצע מספר פעולות בו זמנית.
שם הספר
ישנה סברה ששם הספר "ערוך השולחן" מבוסס על לשון המקרא בישעיה "עָרֹךְ הַשֻּׁלְחָן צָפֹה הַצָּפִית אָכוֹל שָׁתֹה קוּמוּ הַשָּׂרִים מִשְׁחוּ מָגֵן", ומכאן שהמילה "ערוך" מנוקדת בחולם אולם, במהדורה הראשונה כתב המחבר עצמו בתעתיק הרוסי של השם את המילה "ערוך" בשורוק, ובכך רומז לשם ספר ההלכה "שולחן ערוך". ייעוד הספר "ערוך השלחן" דומה למטרת ספר התשתית של ה"שולחן ערוך" - ה"בית יוסף" - לפסוק ולסדר את ההלכה הנוהגת בזמן הגלות כולה מן המשנה והתלמוד ועד הדיונים של הפוסקים האחרונים. בכך, שם הספר רומז למגמתו להיות "שולחן ערוך" מעודכן.
אלסנדרו לונגו
חייו
לונגו נולד באמנטיאה. הוא החל לנגן בהדרכת אביו, הפסנתרן והמלחין אכילה לונגו ומשנת 1878 עד 1885 למד בקונסרבטוריון של נאפולי, פסנתר אצל בנימינו צ'זי, הלחנה אצל פאולו סראו ועוגב. בשנת 1887 התחיל ללמד פסנתר באלמה מאטר שלו, כעוזרו של צ'זי ותפס את מקומו כפרופסור לפסנתר בשנת 1897. בשנת 1934 פרש מעבודתו בקונסרבטוריון אך חזר ב-1944 כמנהל לתקופת ביניים. כפסנתרן, הרבה לונגו לנגן בהרכב קאמרי עם רביעיית פרני ועם רביעיית נפוליאון. הוא ייסד מוסדות מוזיקה שונים בנאפולי וקנה לו מוניטין נכבדים כפסנתרן קונצרטים. ב-1914 החל לערוך את כתב העת L'Arte Pianistica ("אמנות הפסנתרנות"), שנקרא בהמשך Vita musicale italiana ("חיי המוזיקה באיטליה"). כתב העת פעל עד שנת 1926.
ערוך השולחן
כתיבת הספר
ערוך השולחן יצא לאור ברובו בוורשה/פיוטרקוב בחיי המחבר, בין השנים תרמ"ד-תרס"ח (1884 - 1908), לאחר שהגיע לנבהרדק. הפירוש לחלק חושן משפט נכתב ונדפס ראשון, ולכן הקדמתו של המחבר מופיעה בתחילת חלק זה של החיבור. חלקים של הספר הודפסו לאחר מותו, ומספר חלקים של הספר לא הובאו לדפוס מעולם, וככל הנראה אבדו.
אלסנדרו לונגו
לונגו ודומניקו סקרלטי
כיום לונגו זכור בעיקר כמי שהתקין וערך קטלוג כמעט מלא של יצירות המקלדת של דומניקו סקרלטי. במשך שנים רבות היה מקובל לזהות את הסונאטות לכלי מקלדת של סקרלטי באמצעות מספרי לונגו, אך במשך הזמן תפסו את מקומם מספרי הקטלוג של ראלף קירקפטריק. מקור הקטלוג של לונגו בפרסום המלא של יצירות סקרלטי ב-11 כרכים, ציון דרך חשוב, שבו אורגנו הסונאטות בהקבצות שרירותיות על פי סולמות. עבודתו זו, Domenico Scarlatti: Opere complete per clavicembalo, (מילאנו, 1906-10) הכילה 544 סונאטות ויצירות מקלדת אחרות של סקרלטי ובמשך זמן רב הייתה המקיפה ביותר בנושא ועוררה עניין מחודש במלחין. המחקר קירקפטריק לסקרלטי משנת 1953 ארגן וערך מחדש הקבצות אלה באופן שונה לחלוטין. נוסף לקטלוג יצירותיו של סקרלטי, נתן לונגו ביטוי לעניינו במלחין בייסוד "אגודת דומניקו סקרלטי" בנאפולי בסביבות 1893. כן חיבר את Domenico Scarlatti e la sua figura nella storia della musica (נאפולי,1913). לונגו ערך גם יצירות משל דומניקו גאלו.
ערוך השולחן
כתיבת הספר
באותה תקופה נכתב גם ספר המשנה ברורה (שלפעמים אף מובא בדבריו של הראשון). ההבדל הגדול בסגנונם של שני החיבורים הוא שהמשנה ברורה נכתב כפירוש רצוף ללשון השולחן ערוך עצמו (אולם רק לחלק אורח חיים), ואילו בערוך השולחן, במקום פירוש צמוד לטקסט, לכל סימן יש מאמר שעומד בפני עצמו. ולפי הדברים שנדפסו בשער הספר:
אלסנדרו לונגו
המוזיקה שלו
יצירותיו של לונגו כוללות, בין השאר, שתי יצירות לפסנתר בארבע ידיים, סרנדה וסוויטה; סוויטות לפסנתר ובסון, פסנתר ואבוב, פסנתר וחליל ופסנתר וקלרינט. סגנונן האינסטרומנטלי מתואר כגרמני עם מאפיינים ווקאליים איטלקיים.
ערוך השולחן
כתיבת הספר
הספר מיוחד בכך שבכל סימן המחבר מפרט את יסודי הדינים מהגמרא וחלק מהראשונים.
אלסנדרו לונגו
המוזיקה שלו
לונגו היה חבר ב"אקדמיה פונטאניאנה" וב"אגודה לארכאולוגיה, ספרות ואמנויות יפות". הוא מת בנאפולי.
ערוך השולחן
פסיקה ומנהג
שיטת הפסיקה ההלכתית והמנהגים שבספר ערוך השולחן משקפים היטב את הנורמות של קהילות ליטא במיוחד, והמתנגדים במזרח אירופה בכלל, בסוף המאה ה-19. לעיתים מזכיר המחבר את מנהגי החסידים, אבל רק בתור "יש נוהגים", ולא כעיקר בהלכה או במנהג.
מנהגי פולין (ואף של המתנגדים שם) משתקפים פחות בספר. ההבדל הגדול שבינו לבין ספר הפסק הגדול שנכתב בליטא באותו זמן - המשנה ברורה, אינו בתחום המנהג אלא בשיטת הפסיקה דווקא. המשנה ברורה נטה להחמיר בנושאים רבים על מנת לצאת ידי כל השיטות השונות, ואף כאשר פסיקה כזו נוגדת את המנהג שהיה מקובל במשך דורות. לעומת זאת, בערוך השולחן הנטייה הכללית היא להצדיק את הפסיקה שהייתה מקובלת בקהילות, ולמצוא תמיכה למנהגים המקובלים אצלן.
ערוך השולחן לעומת המשנה ברורה
הספר ערוך השולחן היה עד השואה פופולרי מאוד בקהילות אשכנז, נדפס פעמים רבות, ובתור ספר פסיקה הוא נחשב כבר סמכא חשוב ביותר. בתקופה שלאחר השואה גברה השפעתו של המשנה ברורה בקרב הישיבות הליטאיות, וזו ביטלה כמעט לחלוטין את השפעתו של הערוך השולחן בתור ספר פסיקה בסיסי. פסקי המשנה ברורה אף הצליחו לעקור פסיקות ומנהגים רבים של מסורת קהילות המתנגדים במזרח אירופה, שהיו מקובלים עד תקופת השואה, ואשר נכתבו במקומות רבים בערוך השולחן.
עם זאת, היו פוסקי הלכה גם בתקופה שלאחר השואה (בעיקר בארצות הברית) שהמשיכו לייחס חשיבות בפסיקה לערוך השולחן, ביניהם הרב משה פיינשטיין והרב יוסף דב סולובייצ'יק, והיו אף כאלו שהביעו את דעתם במפורש על עדיפותו של ערוך השולחן בפסיקה על המשנה ברורה, ביניהם הרב יוסף אליהו הנקין, והרב בנימין זאב בנדיקט.
הרב הנקין העדיף את ערוך השולחן מבחינת "הלכתא כבתראי" (כלומר, שבעל "ערוך השולחן" הספיק לקרוא את דברי ה"משנה ברורה" ובכל אופן פסק אחרת. אולם יש הסתייגות חלקית (ישורון כרך ל"ג עמ' תל"ב) מכך שנראה שהיה לפני ערוה"ש רק את חלקים א' וג' של המשנ"ב היינו על הל' תפילה ושבת, ואילו ביתר הלכות או"ח אינו מביאו). הרב בנדיקט ציין בעשרות שיעורים שלו, את העדיפות של ערוך השולחן על פני "משנה ברורה" בכך שבעל ערוך השולחן פסק בכל חלקי השולחן ערוך, ואילו מחבר המשנה ברורה רק בחלק אורח חיים, בעל ערוך השולחן פסק גם מעבר לארבעת חלקי השו"ע וחיבר ספר בשם ערוך השולחן העתיד בו הוא פוסק כמעט בכל ההלכות שלא נכללו בשו"ע של ר' יוסף קארו ובזה הוא דומה לרמב"ם שפסק בכל התורה כולה.
כיום, נדחקה בארץ ישראל פסיקתו של ערוך השולחן, מפני פסיקת המשנה ברורה והחזון איש, וחלק מזה נבע גם מדברי החזון איש "ההוראה המקובלת מפי רבותינו אשר מפיהם אנו חיים כמו מרן הבית יוסף, המגן אברהם והמשנה ברורה, היא הוראה מקוימת כמו מפי סנהדרין בלשכת הגזית", אך בארצות הברית (כמו גם אצל העולים ממנה לארץ) עדיין יש לו השפעה רבה, בעקבות יחסם של הפוסקים הבולטים שם (שהוזכרו לעיל), אם כי גם שם מעמדו של ה"משנה ברורה" מרכזי. בשנים האחרונות ישנה חזרה מסוימת גם בארץ ישראל לספר, כפי שניתן לראות מהוצאת המהדורות החדשות, וניתן לראות פוסקים בני דורנו כמו הרבנים דב ליאור, נחום אליעזר רבינוביץ', ויהודה הרצל הנקין שנשענים על פסיקותיו.
מהדורות
המהדורה המקורית החלה לצאת לאור עוד בחיי המחבר, כאשר בדרך כלל הודפסו חוברות שכללו רק כמה עשרות סימנים בכל אחת. החוברות הראשונות היו על חציו הראשון של חלק חושן משפט, בשנת תרמ"ד (1884), ובשנת תרנ"ג (1893) יצא לאור חלקו השני של חושן משפט בכרך אחד. החל משנת תרנ"ז (1897) החלו לצאת לאור החלקים של חלק יורה דעה, והחל מתרס"ה (1905) חלקי אבן העזר ואורח חיים. לאחר פטירת המחבר בשנת תרס"ח (1908) עברו כתבי היד שטרם נדפסו לאחריותה של בתו בריינה וולאברינסקי, על פי צוואת המחבר. בעזרת בנה, נכדו של המחבר המשיכה הוצאתם לאור של חלקים שעוד לא נדפסו, כמו גם מהדורות חדשות של חלקים ישנים. על פי הקדמתה להוצאה חמישית של הכרך על הלכות ייבום וחליצה בשנת 1931, בידיה היו כתבי היד של חלקים שטרם נדפסו: שלושה חלקים לחלק יורה דעה, וחלק אחד לאבן העזר, כמו גם חלק שני לחיבור "אור לישרים" על ספר הישר של רבינו תם. למרות רצונה, חלקים אלו לא הודפסו על ידיה מאוחר יותר, ולא ידוע מה עלה בגורלם (להוציא חלק אחד שיצא לאור בראשית שנות התשעים של המאה ה־20 על ידי משפחת בר-אילן). ערוך השולחן העתיד יצא לאור על ידי נכדו של המחבר, הרב מאיר בר-אילן ועל ידי מוסד הרב קוק החל משנת תרצ"ח (1938).
במשך יותר ממאה שנה מהדורות ערוך השולחן שהודפסו (שכללו בכרך אחד את כל החוברות שהודפסו בזמנים שונים, על פי סדר השולחן ערוך) היו מהדורות צילום.
בשנת תשס"ו (2006) יצאה לאור מהדורת עוז והדר, שהיא במתכונת של המהדורה המקורית, אך אינה מהדורת צילום. במהדורה זו בוצע פיענוח ראשי תיבות ופיסוק חלקי, הוספת פסקי המשנה ברורה בחלק אורח חיים, הקדמה מפורטת על חיי המחבר, וכן נדפסו בסופו ציונים שרשם האדמו"ר מגור בעל פני מנחם.
יורה דעה
בערוך השולחן על יורה דעה, חסרים שני חלקים גדולים במהדורה המקורית שיצא בחיי המחבר, וכמו כן במהדורות הצילום הנפוצות שנעשו ממנה:
ביחד חסרים 96 סימנים במהדורות המודפסות, מתוך 403 סימנים ביורה דעה.
כתב ידו של המחבר להלכות נדרים ושבועות נמצא בעזבונו אצל צאצאיו — משפחת בר-אילן בארץ — והובא לדפוס על ידי הרב שמחה פישביין בשנת תשנ"ב. וכך כתב פישביין בפתיחה למהדורתו:
חלק זה על "הלכות נדרים" נכלל במהדורה החדשה של "עוז והדר", שיצאה לאור בשנת תשע"ה, מתוקנת ע"פ כתב היד של המחבר, ובתוספת תיקונים רבים על המהדורה הקודמת.
הלכות יין נסך, עבודת כוכבים, ריבית, וחוקות העכו"ם עדיין חסרות, שהם 60 סימנים.
אבן העזר
בערוך השולחן על אבן העזר, חסרה חטיבה אחת גדולה של הלכות, דהיינו הלכות כתובות (אבן העזר סימנים ס"ו-קי"ח, לאחר הלכות קידושין ולפני הלכות גיטין). בשולחן ערוך אבן העזר חסרים אפוא 53 סימנים מתוך 178.
ערוך השולחן העתיד
מאחר שערוך השולחן נכתב על פי סדר ה"שולחן ערוך", הוא עוסק כמוהו במצוות התקפות בזמן הזה בלבד, ונעדרים ממנו נושאים רחבים של דינים התלויים בארץ ישראל ובבית המקדש, כמו זרעים, קדשים, טומאה וטהרה, נזירות, ערכין וחרמין, סנהדרין, ממרים, מלכים, שקלים וקדוש החודש.
נושאים אלו נכנסו לספרו הבא של הרב אפשטין - ערוך השולחן העתיד, שחלקו יצא לאור בשנים תרצ"ח-תש"ו (1938-1946) בתל אביב. מאוחר יותר (החל משנת תשכ"ב 1962) הוציא מוסד הרב קוק את הספר מחדש, כולל חלקים שלא הודפסו קודם לכן. בשנת ה'תשס"ג יצאה לאור מהדורה חדשה, שבחלקה היא הדפסה חוזרת של כרכים שהודפסו בעבר, ובכרכים מסוימים זו הדפסה חדשה.
הספר מחולק לארבעה חלקים:
פורטה
פורטה הוא האלבום השישי שהוציאה להקת הרוק הישראלית "היהודים", ואלבום האולפן הרביעי של הלהקה, אשר ראה אור ביום שישי ה-13 ביולי 2007.
הופעת הבכורה של האלבום נערכה ב-29 בספטמבר 2007 בהאנגר 11 וארכה כ-3 שעות עם סטליסט של 32 שירים אשר כללו את כל שירי האלבום ועוד 17 שירים מהאלבומים הקודמים.
האלבום זכה בתואר "אלבום השנה" בטקס פרסי עמ"י ה-4 של ערוץ 24, וב-12 באפריל 2008, במהלך הופעה במועדון התיאטרון ביפו, הוענק לחברי הלהקה אלבום זהב, לאחר שנמכרו ממנו למעלה מ-20,000 עותקים.
מנחם עינן
מנחם עינן (נולד ב-17 ביוני 1939 בתל יוסף) הוא אלוף במילואים בצה"ל, שימש כראש אגף התכנון בצה"ל החל משנת 1983 והחל משנת 1986 שימש ראש אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה וזאת עד סמוך לפרישתו מן השירות בשנת 1989. עמד בראש "ועדת עינן" לחקירת אסון צאלים ב', היה חבר בוועדת וינוגרד ושימש כמשנה ליו"ר קבוצת עזריאלי.
שירותו בצה"ל
עינן התגייס לצה"ל בשנת 1957 ושירת בנח"ל, בגולני ובחיל השריון השתחרר וחזר לקיבוצו. אחרי שלוש שנים חזר לשירות קבע, במלחמת ששת הימים לחם בקרב אום-כתף. במלחמת ההתשה שימש עינן כמפקד גדוד 13 (גדעון) של חטיבת גולני. בשנת 1974 מונה למפקד חטיבה 609. בשנת 1975 מונה למפקד חטיבה 459 ובשנת 1977 למפקד חטיבה 401. בשנת 1978 מונה לראש מחלקת מבצעים במטכ"ל. בשנת 1981 מונה למפקד עוצבת הפלדה, ובתפקידו זה הכין אותה לתפקידה במלחמת לבנון הראשונה. עינן עמד בראש האוגדה בלחימתה בגזרה המרכזית במלחמת לבנון. ב-1983 שימש נציג צה"ל בשיחות בין ישראל ללבנון. ביוני 1983 הועלה לדרגת אלוף ומונה לראש אגף התכנון. ביוני 1985 יצא ללימודי מנהל עסקים באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ושימש עמית מחקר במכון ראנד. ביוני 1986 מונה לראש אגף האפסנאות. בשנת 1989 מונה לעוזר הרמטכ"ל. בשנת 1989 פרש מצה"ל.
אזרחות
לאחר שיחרורו החזיק בתפקידים שונים, ביניהם: מנכ"ל המשביר לצרכן, יושב ראש חברת גרנית הכרמל, יושב ראש טמבור ומנכ"ל של חברות נדל"ן נוספות. בשנים 1992-2011 כיהן כמנכ"ל קבוצת עזריאלי ובין השאר הוביל את הנפקתה בשנת 2010. בשנת 2011 עבר לכהן כמשנה ליו"ר החברה. בשנת 2015 עזב את החברה לאחר 22 שנים.
בשנת 2006 מונה עינן כחבר בוועדת וינוגרד.
עינן מתגורר בכוכב יאיר, נשוי ואב לשלושה. בוגר תואר ראשון במדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב ובית הספר הגבוה למלחמה בצרפת.
הפארק הלאומי אולימפיק
הפארק הלאומי אולימפיק (באנגלית: Olympic National Park) הוא פארק לאומי של ארצות הברית השוכן בחצי האי אולימפיק שבמדינת וושינגטון שבארצות הברית, בסמוך לעיר סיאטל.
הפארק משתרע על שטח של 3,733.8 קילומטרים רבועים וכולל ארבעה אזורים עיקריים: קו החוף של האוקיינוס השקט, רכס הרי אולימפיק, יער הגשם הממוזג והיערות של החלק המזרחי הגשום פחות. בתוך הפארק יש שלוש מערכות אקולוגיות מובחנות שהן יער תת-אלפיני וכר פרחי בר, יער ממוזג וקו החוף הפראי של האוקיינוס השקט. שלוש המערכות האקולוגיות השונות הללו הן במצב שימור מעולה והנוף בהם יוצא דופן.
נשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט יצר במקור את המונומנט הלאומי הר אולימפוס (Mount Olympus National Monument) ב-1909, ולאחר שהקונגרס הצביע על מנת לאשר את שינוי המעמד של המקום לפארק לאומי, חתם הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט על החוק ב-29 ביוני 1938. ב-1976 הפארק הלאומי אולימפיק הפך לשמורה ביוספרית, וב-1981 הפארק קיבל מעמד של אתר מורשת עולמית. ב-1988 הגדיר הקונגרס 95% משטח הפארק כאזור טבע בראשיתי, רמת השימור הגבוהה ביותר, בשם "אזור הטבע הבראשיתי על שם דניאל אוונס" (Daniel J. Evans Wilderness).
גאוגרפיה
הפארק משתרע על שטח של 3,733.8 קילומטרים רבועים בצפון-מערב מדינת וושינגטון באזור הררי לאורך האוקיינוס השקט. הוא משתרע בתחומי המחוזות קלאלאם, ג'פרסון ומייסון. חצי האי אולימפיק שבתחומיו שוכן הפארק גובל במערבו באוקיינוס, בצפונו על ידי מצר חואן דה פוקה ובמזרחו על ידי מפרץ פיוג'יט. הוא מחובר בדרומו ליבשת אמריקה הצפונית. המטרופולין הגדול של סיאטל שוכן כ-100 קילומטרים מזרחית לפארק.
הפארק מורכב משני אזורים. האזור הגדול שוכן בלב חצי האי והוא אזור הררי. האזור השני, בקצה המערבי של חצי האי הוא רצועת חוף צרה המשתרעת לאורך של כמעט 100 קילומטרים לאורך האוקיינוס השקט. אזור שני זה כולל גם כמה איים וכמה סטאקים השוכנים בקרבה לחוף.
הטופוגרפיה של החלק העיקרי של הפארק מאופיינת בעיקר על יד ההרים של רכס אולימפיק (Olympic Moutains). הפסגה הגבוהה ביותר היא הר אולימפוס (Olympus Mount) בגובה 2,432 מטרים. פסגות חשובות אחרות בפארק כוללות את הר דספשן (Mount Deception) בגובה 2,374 מטרים, הר אנדרסון (Mount Anderson) בגובה 2,231 מטרים והר קארי (Mount Carrie) בגובה 2,132 מטרים. החלק הצמוד לחוף משתפל עד לגובה פני הים.
אזור החוף
האזור החופי של הפארק הוא חוף חולי מפורץ מאוד, ולידו רצועת יער. אורכו של החוף הוא כ-100 קילומטרים, ורוחבו מספר קילומטרים בלבד, כאשר בשפך של שני נהרות ישנן קהילות של ילידים. בשפך הנהר הו (Hoh River) חיים בני הו, ובעיירה לה פוש (La Push), השוכנת ליד שפך הנהר קוויליוט (Quileute River) חיים בני הקוויליוט.
בחוף יש רצועות שטח רציפות של אזור טבע בראשיתי שאורכן נע בין 15 ל-30 קילומטרים. מרבית החופים חוליים, וחלקם מכוסים בסלעים כבדים ובגושי סלע גדולים מאוד. המסע הרגלי באזור זה קשה בגלל צמחייה עבותה, סלעים חלקלקים, גאות ושפל ותנאי מזג האוויר הגשום, ומטיילים מעטים בלבד הולכים למרחק של מעבר ליום הליכה אחד. רצועת החוף נגישה יותר בהשוואה לפנים הפארק.
האזור הפופולרי ביותר ברצועת החוף הוא לולאת אוזט (Ozette Loop) שאורכה כ-15 קילומטרים. שירות הפארקים מפעיל תוכנית לרישום מוקדם של המבקרים על מנת להגביל את מספר המבקרים באזור. בין לולאת אוזט לביצת הארזים הסמוכה לחוף יש שביל קורות עץ באורך כ-5 קילומטרים. בחוף יש שביל באורך 5 קילומטרים שממנו מובילים שבילים אל המצוקים לשימוש במצב של גאות גבוהה. בקטע שלישי, שאורכו 5 קילומטרים גם כן, ניתן ללכת בשביל קורות עץ נוסף נוסף.
בסמוך לחוף יש חורשות עצים צפופות, פיסות מגזעי עצים שנפלו בחורשות מפוזרים על החוף. נהר הו בחלק הדרומי של הפארק סוחף איתו כמויות גדולות של חלקי עצים, והזרם סוחף אותם צפונה ועורם אותם לאורך החוף. פינוי עצים נטרדים, גזעים, ענפים מתים, צמרות וקבוצות שורשים, מנחלים וחופים היה מאפיין בולט של מאמצי הביות שננקטו לאורך אמריקה הצפונית. גם כיום יש לעצים שנסחפו לחופים נוכחות בולטת, ויזואלית וביולוגית, והם מאפשרים לחוות על קצה המזלג את תנאי החוף המקוריים כפי שניתן לראות במידת מה בתמונות ישנות. העצים הנסחפים עשויים לעבור מרחקים גדולים מאוד. הנהר קולומביה תרם בעבר כמויות גדולות של סחף עצים לחופי אזור הפסיפיק נורת' וסט.
החוף שהוא האזור הקטן של הפארק מופרד מהאזור הגדול יותר הפנימי. הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט תמך בחיבור האזורים באמצעות הוספה של רצועת אדמה רציפה לשטח הפארק, אך זה לא התממש.
הרים המכוסים בקרחונים
במרכז הפארק הלאומי אולימפיק מתנשא רכס הרי אולימפיק שמדרונותיו ופסגותיו מכוסים בקרחונים גדולים ועתיקים. ההרים עצמם הם תוצר של התרוממות של מנסרת התקבצות כתוצאה מההפחתה של לוח חואן דה פוקה מתחת ללוח הצפון-אמריקאי. ההרכב הגאולוגי של ההרים הוא תערובת יוצאת דופן של סלעי בזלת וסלעי משקע מהאוקיינוס. הנקודה הגבוהה ביותר בחצי המערבי של הרכס היא פסגת הר אולימפוס, המתרוממת לגובה 2,428 מטרים. הר אולימפוס קולט כמות גדולה של שלג, וכמות זו היא הגדולה ביותר בכל 48 המדינות הרצופות של ארצות הברית, למעט הפסגות בצפון רכס קסקייד. השלג על ההר הוא מקור לכמה קרחונים, שהגדול בהם הוא קרחון הו (Hoh Glacier), באורך 5 קילומטרים. ככל שמתקדמים בכיוון מזרח ההרים הולכים והופכים צחיחים יותר בגלל אפקט צל הגשם של ההרים המערביים. באזור זה יש כמה פסגות גבוהות וטרשיות. הפסגה הגבוהה ביותר באזור זה היא של הר דספשן (Mount Deception, מילולית "הר תעתוע) שגובהה הוא 2,374 מטרים.
יער הגשם הממוזג
הצד המערבי של הפארק מכוסה ביערות גשם ממוזגים, הכולל את יער הגשם הו (Hoh Rainforest) ויער הגשם קווינולט (Quinault Rainforest), שבהם יורדים בממוצע כ-3,800 מילימטרים של גשם בשנה, האזור הגשום ביותר בחלק היבשתי של ארצות הברית (באי קאואיי שבהוואי יורד יותר גשם).
בניגוד ליערות גשם טרופיים, כגון יער האמזונאס באמריקה הדרומית, ואזורי יערות גשם ממוזגים אחרים, העצים השולטים ביערות הגשם הממוזגים של אזור הפסיפיק נורת' וסט הם מחטניים, כדוגמת אשוח דאגלס חופי, אשוחית סיטקה (Picea sitchensis), צוגה מערבית (Tsuga heterophylla) וארז אדום מערבי (Thuja plicata). אזובים מצפים את הקליפה של עצים אלו, ואף משתלשלים מענפי העצים כקנוקנות ירוקות לחות.
גם בעמקים בצד המזרחי של הפארק יש יערות ראשוניים ראויים לציון, אבל האקלים יבש יותר בצורה משמעותית. באזור זה לא גדלה אשוחית סיטקה, בממוצע העצים נמוכים יותר, והצמחייה מתחת לעצים פחות צפופה בדרך כלל ושונה באופייה. צמוד לצד הצפון-מזרחי של הפארק יש אזור קטן השרוי בצל גשם שבו כמות הגשם השנתית הממוצעת היא כ-400 מילימטרים בלבד.
אקלים
כשגובה פני השטח של הפארק מעל פני הים נע בין אפס בחוף למעל ל-2,000 מטרים ברכס ההרים האקלים בפארק משתנה מאוד כתלות במיקום. עם זאת, האקלים באזור מוגדר אקלים ימי, סיווג Cbf על פי שיטת קפן.
למיקומו של הפארק הלאומי אולימפיק יש השפעה רבה על אקלימו. ממזרח לפארק פועל רכס קסקייד כחומה הבולמת את זרמי האוויר הקרים מהקוטב. הודות לכך הטמפרטורות נוחות, בייחוד שהאוקיינוס השקט קרוב לפארק. בנוסף להשפעה הממזגת של האוקיינוס נישאים גושי אוויר רווי לחות ממנו מזרחה והם מורידים כמות עצומה של משקעים אטמוספיריים כאשר האוויר מתקרר במפגש עם ההרים בפארק. משום כך הפארק הוא אחד האזורים הגשומים ביותר בארצות הברית. כמות הגשמים השנתית הממוצעת ביער הגשם הו (Hoh Rainforest) היא סביב 3,500 מילימטרים, בעוד שכמות המשקעים על פסגת הר אולימפוס היא יותר מ-15,240 מילימטרים. מרבית המשקעים יורדים על הפסגות הגבוהות כשלג. לעומת זאת, הצד המזרחי של הפארק בצד המזרחי של רכס ההרים גשום פחות משמעותית משום שמרבית הגשם כבר ירדה בצד המערבי. כמות הגשמים השנתית הממוצעת בחלק זה נעה בין 400 ל-600 מילימטרים.
הקיץ הוא התקופה היבשה ביותר בשנה ויכולים לעבור שבועות מבלי שירד גשם. עצים באזור זה הזקוקים ללחות רבה נעזרים בלחות המגיעה מהערפילים הקבועים.
הידרוגרפיה
הפארק מגן חלקית על יותר מתריסר אגני ניקוז של נהרות הנשפכים לאוקיינוס השקט ובסך הכל כ-5,600 קילומטרים של נתיבי מים. אגני הניקוז העיקריים הם של הנהרות אלווה (Elwha) ודנג'נס (Dungeness) הזורמים צפונה, דוזיווליפס (Dosewallips) זורם מזרחה, קוויטס (Queets) וקווינולט (Quinault) זורמים דרומה, ואוזט (Ozette), סולדק (Sol Duc) והו (Hoh) זורמים מערבה. ב-2012, אחרי יותר מ-100 שנים של הפקת אנרגיה הידרואלקטרית, נהרסו שני סכרים על האלווה במטרה להשיבו לערוץ הטבעי שלו ולעודד את שובו של דג האלתית.
יש בפארק מעל ל-300 אגמי הרים. האגם הגדול ביותר בפארק, השוכן באזור החוף של הפארק הוא אגם אוזט (Lake Ozette). שטחו 29.5 קילומטרים רבועים, והוא האגם השלישי בגודלו במדינת וושינגטון.
תשעה קרחונים זורמים מהר אולימפוס, ובסך הכל יש בפארק יותר מ-60 קרחונים. מקורם של אלו הוא למשל מהר קארי ומהר אנדרסון. בתוך הפארק יש גם קרקסים קרחוניים המעידים על הנוכחות בעבר של קרחונים אחרים.
גאולוגיה
אזור הפסיפיק נורת' וסט שבו שוכן הפארק הוא אחד מהאזורים הפעילים ביותר בעולם, ועקב כך נוצרים הרי געש, רעידות אדמה והרים. ב-1949 היה הפארק במוקד רעידת אדמה בדרגה 7.1 בסולם ריכטר. רעידות האדמה נדירות יותר בהשוואה לאזורים פעילים אחרים, אבל עוצמתם גדולה יותר משום שהאנרגיה המצטברת משתחררת בבת אחת. גאולוגים גילו משקעים ימיים בתוך היבשת דבר המעיד שבאזור התחולל צונאמי גדול שמשערים כי נוצר עקב רעידת אדמה לפני כ-300 שנים. כל התופעות הללו מקורם בהתנגשות בין לוחות טקטוניים מתחת לפני השטח.
אזור הפארק הלאומי מושפע במיוחד מהמפגש בין לוח חואן דה פוקה הימי והכבד יותר לבין הלוח הצפון-אמריקאי היבשתי והקל יותר. לוח חואן דה פוקה נוחת תחת הלוח הצפון-אמריקאי באזור הפחתה הנקרא "קסקדיה" על שם הרי רכס קסקייד שנוצרו מהפחתה זו שגורמת גם לפעילות הגעשית ברכס. ההפחתה היא גם הגורם להיווצרות רכסי הרים כדוגמת רכס הרי אולימפיק. מעיינות חמים מעידים שהפעילות הגעשית עדיין קיימת עמוק מתחת לפארק אם כי בפארק עצמו אין הרי געש.
שלושת סוגי הסלעים העיקריים בפארק הם בזלת, אבן חול ופצלים. בזלת היא סלע יסוד שנוצרת מפעילות געשית כאשר לבה מתקררת. חלק מהבזלת נוצר במקור על קרקעית הים ואז יש לבזלת תצורה אופיינית המכונה "לבת כרים" הנוצרת כאשר הקרום החיצוני של הלבה מתקרר במהירות במגע עם מים. לעומת זאת בזלת שנוצרה באוויר וגם היא קיימת בפארק מתקררת לאט יותר ויוצרת תצורה אופיינית של עמודים משושים. תצורת קרסנט (Crescent Formation) היא חגורת בזלת בצורת סהר שהיא עבה בצד הדרומי והמזרחי של הפארק והולכת ונעשית דקה יותר כלפי החלק הצפוני. אבן חול היא סלע משקע הנוצר כאשר גרגירי החול הגדולים יחסית שהם תוצאה של סחיפה שוקעים על קרקעית הים בקרבת החוף (כי הם כבדים יחסית) ועוברים תהליך של התקשות המכונה מילוט (מלשון מלט). פצלים נוצרים מבוץ שגרגיריו קלים העובר מילוט על קרקעית הים במרחק גדול יותר מהחוף.
תת-הקרקע בנויה מאבן גיר, סלעים שנוצרו משקיעה של גרגירי בוץ והשלדים הזעירים של בעלי חיים על קרקעית הים. סלעים אלו עשירים במאובנים של סוג האורגניזמים המכונה חוריריות. הגוון האדמדם של סלעים אלו מגיע מנוכחות של תחמוצת ברזל. הסלעים העתיקים ביותר בפארק הם בני 144 מיליון שנים, אבל רוב הסלעים בפארק הם בני 15 עד 55 מיליון שנים.
סלעי המשקע או הסלעים הגעשיים הבונים את ההרים הושקעו בקרקעית אוקיינוס במשך מיליוני שנים לפני שהחלו להתרומם בעקבות המפגש בין שני לוחות טקטוניים. רכס ההרים בצפון רכס קסקייד החל את האורוגנזה שלו לפני קצת פחות מ-50 מיליון שנים, בעוד שהסלעים של רכס הרי האולימפיק החלו לבצבץ רק לפני 24 מיליון שנים.
הסלעים של ההרים עברו עיוות בשל הדחיקה של הלוחות ואז נחשפו ועברו סחיפה בשל משקעים אטמוספיריים וקרחונים במשך מיליוני שנים וכך נוצרו עמקים. האזור היה מכוסה בשכבת קרח בעידן הקרח שהתחיל לפני 12,500 שנים. לאחר שהאזור השתחרר מהקרח הקרחונים השאירו עמקים נרחבים, כדוגמת מפרץ פיוג'יט, שאז שקע לחלוטין תחת מימי האוקיינוס השקט. עמקים אחרים דרומה משם שנוצרו במקומות גבוהים יותר נשמרו, כדוגמת עמק ויליאמט.
זו גם הייתה הנקודה בזמן שבה הגיע האדם לאזור. אף על פי שהגובה של הפסגות אינו כה רם ואף על פי שהאקלים קל יותר בגלל הקרבה לאוקיינוס, הפסגות הגבוהות ביותר מכוסות באופן קבוע בקרחונים בשל כמויות השלג הגדולות היורדות על ההרים כל שנה. הקרחונים יכולים להגיע עד קרוב לקו גובה של 1,250 מטרים.
הפארק ידוע בשל הטורבידיטים הייחודיים שבו. הטורבידיטים נחשפו בצורה בולטת עם עורקי קלציט לבנים. טורבידיטים הם סלעים או משקעים שנסחפו לאוקיינוס כחלקיקים בתרחיף בזרם המים, תוך גרימת אפקט של שיכוב של סלעי משקע על קרקעית האוקיינוס. לאורך זמן המשקעים והסלעים נדחסים והתהליך נמשך במחזוריות קבועה. הפארק גם ידוע במקבץ הברקציות המכונה מלאנז' שהמקומיים מכנים "סלעים מסריחים" בשל ריח הנפט החזק הנודף מהם. מלאנז' הם סלעים בודדים גדולים עד כדי כך שהם מסומנים במפות. גושי המלאנז' בפארק הלאומי אולימפיק יכולים להיות בגודל של בית.
אקולוגיה
בפארק הלאומי אולימפיק נכללים כמה בתי גידול, מהאוקיינוס וחוף הים ועד פסגות ההרים הגבוהות. מגוון בתי גידול שונים אלו הוא המקור למגוון הרחב של צמחייה ובעלי חיים. הסוכנות להגנת הסביבה של ארצות הברית מגדירה ארבעה אזורים אקולוגיים הנכללים בפארק הלאומי אולימפיק: "שפלות החוף" (Coastal Lowlands), "רמות החוף" (Coastal Uplands), "אולימפיקס נמוך" (Low Olympics) ו"אולימפיקס גבוה" (High Olympics). על פי ההגדרות של הקרן העולמית לשימור חיות הבר (WWF) הפארק משתרע על האזורים האקולוגיים "היערות של הרי הקסקייד בצד הפונה לרוח" (Cascade Mountains leeward forests) ו"היערות של מרכז החוף הפסיפי" (Central Pacific Coastal Forests). הראשון מאופיין באקלים ממוזג לח המאפשר ליערות החוף לשגשג, בעוד שהשני מאופיין על ידי אזור הררי המכוסה במחטניים ירוקי-עד. יחד עם המקלט הימי הלאומי חוף אולימפיק (Olympic Coast National Marine Sanctuary) המשתרע בים מול חצי האי אולימפיק על שטח של 8,500 קילומטרים רבועים, נוצר שטח נרחב של מערכת אקולוגית ימית ויבשתית שבו יכולים מינים רבים של צמחים ובעלי חיים ליהנות מהגנה מוגברת.
אזור החוף הדרום-מערבי של חצי האי אולימפיק הוא גם הנקודה הצפונית ביותר של אזור חוף האוקיינוס השקט באמריקה הצפונית שלא כוסה בקרחונים בעידן הקרח. בהתחשב בכך שהמרחק בין החוף לפסגות ההרים בעידן הקרח האחרון היה כפול ממה שהוא היום הרי שאזור זה שימש מקלט לצמחים שיכלו אחר-כך להתפשט צפונה ברגע שהקרחונים התמוססו. כיוון שהפארק נמצא על חצי אי מבודד ונחצה על ידי רכס הרים, התפתחו בו מינים ייחודיים רבים של צמחים ובעלי חיים שלא ניתן למצוא אותם במקומות אחרים בעולם. באזור גדלים שמונה מינים אנדמיים של צמחים וחיים בו שישה עשר מינים אנדמיים של בעלי חיים.
צמחייה
הפארק הוא משכן ליותר מ-1,450 מינים של צמחים וסקולריים, כמו גם כמה מאות של מינים אחרים, כולל טחבי עלים (צמחים שאינם וסקולריים), פטריות וחזזיות. בין בתי הגידול המרכזיים: יער חוף, יער השפלה, יער גשם ממוזג, יער הררי, אזור תת-אלפיני ואזור אלפיני.
האקלים של יער החוף מאופיין בטמפרטורות נוחות וגשם רב. צמחים בסמוך לאוקיינוס צריכים להיות עמידים למלח המגיע עם הרוחות מהים. המינים העיקריים שביער זה הם העצים: אשוחית סיטקה היכולה להגיע לגובה של 80 מטרים ולחיות עד 500 שנים, צוגה מערבית, ארז אדום מערבי ואלנוס מאדים; השיחים: Gaultheria shallon (באנגלית Salal), Vaccinium ovatum (באנגלית Evergreen huckleberry) ופטל אדום מערבי (Rubus spectabilis); והעשבים: Lonicera involucrata (באנגלית Bearberry honeysuckle), השרכים Blechnum spicant (באנגלית Hard-fern) ו-Polystichum munitum (באנגלית Western swordfern) וכרוב בואש מערבי (Lysichiton americanum) המצחין.
יער השפלה גדל על קרקעות מאיכות טובה יותר מאשר יערות החוף ולכן העצים בו גדלים טוב יותר. בנוסף לצמחים הגדלים ביער החוף גדלים ביערות אלו העצים: אשוח דאגלס ואשוח ענק; השיחים: סמבוק אדום (Sambucus racemosa) ו-Berberis nervosa (באנגלית Cascade barberry); ופרחי הבר: Trillium ovatum (באנגלית Pacific trillium) ו-Linnaea borealis (באנגלית Twinflower).
יער הגשם הממוזג הנדיר, כדוגמת יער הגשם הו (קרוי על שם שבט הו), מאופיין במספר רב של שרכים ואזובים אפיפיטיים הנתלים על ענפי העץ. כמויות הגשם חשובות במיוחד באזורים אלו והעצים מגיעים לממדים גדולים. העצים השולטים הם אשוחית סיטקה וצוגה מערבית, אבל יש גם עצים נשירים כדוגמת אדר גדול-עלים (Acer macrophyllum), Acer circinatum (באנגלית Vine maple), אלנוס מאדים וצפצפה בלסמית (Populus balsamifera). בין הצמחים האפיפיטיים השרך Polypodium glycyrrhiza (באנגלית Licorice fern) והאזוב Isothecium stoloniferum (באנגלית Cat-tail moss).
יער הררי משתרע בגבהים שבין 500 ל-1,200 מטרים. האקלים קריר יותר והקרקע עשירה פחות, ולכן הצמיחה של העצים איטית יותר אף על פי שהם עדיין מצליחים להגיע לגובה מכובד. העצים מיוצגים על ידי ברוש נוקטה (Cupressus nootkatensis), אשוח דאגלס, אשוח חינני, צוגה מערבית, וארז אדום מערבי. בין השיחים: רודודנדרון גדול-עלים (Rhododendron macrophyllum), ובין פרחי הבר: Corallorhiza mertensiana (באנגלית Pacific coralroot), Clintonia uniflora (באנגלית Bead lily) ו-Aruncus dioicus (באנגלית Goat's beard).
בין גובה של 1,200 ל-1,800 מטרים גדל יער תת-אלפיני. האזור מושפע מאוד מהקור ומהשלגים בעוד שבקיץ האקלים יבש יותר. ככל שעולים בגובה יש מרווחים גדולים יותר בין העצים והם נעשים קטנים יותר. העצים הגדולים באזור זה הם: ברוש נוקטה (Cupressus nootkatensis), אשוח דאגלס, אשוח תת-אלפיני, צוגה הררית, אשוח חינני, Alnus viridis (באנגלית Sitka Alder), ערער מצוי (Juniperus communis) ו-Rhododendron albiflorum (באנגלית Cascade Azalea). פרחי הבר הגדלים באזור זה כוללים: Erythronium montanum (באנגלית Avalanche lily), Xerophyllum tenax (באנגלית Beargrass) ו-Phyllodoce empetriformis (באנגלית Red mountain heather).
לבסוף האזור האלפיני של אזורים סלעיים מרובים, מתחיל החל מקו העצים ועד לפסגות ההרים. השלג והקור בגבהים אלו מונעים צמיחה של עצים. רק מעט צמחים קטנים יכולים להתפתח במרוצת תקופת הקיץ הקצרה באזורים אלו שבהם הקרקע דלה. אלו כוללים: Viola flettii (באנגלית Olympic violet), Allium crenulatum (באנגלית Olympic onion) ו-Phlox diffusa (באנגלית Spreading phlox).