cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קורבין בלו
קריירה
בסתיו 2009, שיחק תפקיד מרכזי בסרט "סגנון חופשי" בתפקיד קייל בראיינט, והופיע בתוכנית הטלוויזיה של CW Network החיים היפים. בלו לוקח חלק פעיל במספר ארגוני צדקה, ביניהם ארגונים הדואגים לחסרי בית וילדים עם מחלות כרוניות. ב-2009 הוא הופיע בסרט הטלוויזיה "פיניאס ופרב". ב-2010 הוא הופיע בסדרה "האישה הטובה". ב-2012 הוא הופיע בסדרה "שוטרים בדם". ב-2012 כיכב בסרט "Scary or Die", בלו התפרסם ב-2012 ב-"Day One" בתפקיד "מאקי". בלו התפרסם ב-2012 ב-"האחות 3D" בתפקיד "סטיב". ב-2013 כיכב בסרט "סוכר", ב-2013 הוא הופיע בסדרה "פרנקלין ובאש". ב-2013 הוא הופיע בסדרה "One Life to Live". ב-2013 כיכב בסרט "The Monkey's Paw". במקביל, השתתף בגרסה האמריקאית של "רוקדים עם כוכבים".
קריירת שירה
בלו קיבל חוזה הקלטות עם "הוליווד רקורדס". במאי 2007 יצא אלבום הבכורה שלה, "צד אחר". הוא שובץ במצעד הבילבורד 200 במקום ה-36, והוכרז כאלבום זהב ב-27 בפברואר 2007. הסינגל הראשון שלה, "Push It to the Limit" נהפך לשיר המצליח ביותר שלה. הסינגל השני היה, "Deal With It". אלבומו השני "מהירות האור", יצא ב-10 במרץ 2009 בארצות הברית והגיע למקום ה-37 במצעד הבילבורד 200. הסינגל היחיד שיצא מהאלבום, "Moments That Matter".
חיים אישיים
בלו פעיל במספר ארגוני צדקה, בעיקר בקרן האמריקאית "Starlight Starbright Children’s Foundation", בה מסייעים לילדים חולים. למשך תקופה קצרה יצא עם השחקנית מוניק קולמן אחרי שהכירו בסדרה בה שיחקו יחדיו - "היי סקול מיוזיקל".
בנובמבר 2011, הוא החל לצאת עם השחקנית והדוגמנית סשה קלמנטס. הם התארסו יולי 2016.
פילמוגרפיה
סרטי קולנוע
טלוויזיה
פרסים ומועמדויות
מאז שנת 2005 קורבין בלו זכה והיה מועמד למספר פרסים:
טרה רוסה
טרה רוסה (מלטינית: Terra rossa – "אדמה אדומה") היא סוג של קרקע חרסיתית חומה-אדומה המתהווה מבלייה של סלע גיר קשה (או דולומיט).
תכונות
קרקע זו רדודה בדרך כלל עם עומק מעל הסלע שלרוב אינו עולה על חצי מטר. קרקע טרה רוסה היא גרגירית, האופק העליון בה כהה יחסית וסלעים רבים בולטים ממנו על פני השטח. אופק A שלה מכיל אחוז גבוה של חומר אורגני ושל אנרגטים גרעיניים יציבים ובעל מבנה גרעני הנחשב טוב לחקלאות. אופק B הוא יחסית כבד ומהודק ובעל מבנה רגבי.
צבעה האדום האופייני נובע מתכולה גבוהה של תחמוצות ברזל וחומר אורגני. היא בעלת pH נייטרלי או מעט חומצי ויכולת ניקוז טובה. קרקע טרה רוסה היא כבדה ובעלת שיעור חרסית גבוה של 50-70%.
ההרכב הכימי הממוצע של הטרה-רוסה הוא 60% צורן דו-חמצני (SiO2), 28% אלומינה ותחמוצת ברזל (Al2O3+Fe2O3), 4% סידן פחמתי (CaCO3), 1.4% אשלגן חד-חמצני (K2O) ו-6% חומר אורגני.
לקרקע טרה רוסה יכולת תפיחות והתכווצות מועטה, ונקודת כמישה גבוהה של כ-22%. קרקע טרה רוסה שנשטפה היא לרוב נעדרת גיר.
שימוש
קרקע טרה רוסה פורייה אך יכולת העיבוד שלה תלויה באחוז הסלעיות שלה, ולרוב מחייבת סיקול ובניית טרסות. קרקעות בעלות סלעיות נמוכה שאינן שטחיות מדי משמשות למטעי בעל ושלחין, במיוחד עצים נשירים, כמו אפרסק, שזיף, אגס, תפוח ודובדבן וגפנים. קרקע טרה רוסה בעלות סלעיות נמוכה הנמצאות במישורים משמשות לעיתים לגידולי שדה ובאזורים מסוימים שימש לגידול טבק. קרקע טרה רוסה בעלת סלעיות גבוהה שמשמשת בעיקר למרעה, וקרקעות בסלעיות גבוהה ביותר משמשות לייעור, במיוחד עצי אורן.
תפוצה
סוג זה של אדמה נמצא באזורים הרריים של אקלים ים-תיכוני לח. בארץ ישראל, נפוצה הטרה רוסה בעיקר בהרי הגליל, הכרמל, הגלבוע, השומרון ויהודה.
אינקובציה (פסיכולוגיה)
אינקובציה היא אחד מארבעת השלבים המוצעים על ידי הסוציולוג גרהם וולאס לחשיבה יצירתית: הכנה – אינקובציה – הארה –אימות.
אינקובציה מוגדרת כתהליך של שחלוף לא מודע של אלמנטים של מחשבה שהיו מגורים דרך עבודה מודעת בנקודת זמן כלשהי, והפכו לרעיון חדשני בנקודת זמן מאוחרת יותר.
קורה רבות בפתרון בעיות שכאשר חושבים על בעיה מסוימת לפרק זמן מסוים, ואחר כך עושים הפסקה לפרק זמן מסוים, הקושי בבעיה 'נעלם' ולעיתים אף הפתרון מופיע מ"שום מקום" כאשר חושבים על משהו אחר. ספרים רבים לחשיבה אפקטיבית ופתרון בעיות מציעים לקורא להניח לבעיות לפרק זמן כלשהו. בהקשר זה, נדידת מחשבות יכולה לתרום ליצירתיות בפתרון בעיות, על ידי הגברת התועלת היצירתית של מרווחי האינקובציה.
פרדיגמה למחקר אפקט האינקובציה
הפרדיגמה המקובלת ביותר למחקר אינקובציה כוללת השוואה בין פתרון בעיות בהן מפסיקים לחשוב על הבעיה לפרק זמן מסוים, לעומת בעיות עליהן עובדים במשך פרק זמן רצוף. משך הזמן הכולל לפתרון כל בעיה שווה בשני התנאים ובמהלך תקופת האינקובציה בדרך כלל מבצעים פעולות שאינן קשורות לפתרון הבעיה על מנת למנוע חשיבה מודעת על הבעיה. האפקט הוכח בניסויים שהראו ביצועים יוצאי דופן בפתרון בעיות בהן העבודה הופסקה על פני שני מקטעי זמן לעומת מצב בו לא הייתה הפסקה. במקרה זה, אפקט האינקובציה מוגדר, כל סוג של תועלת שתרמה לפתרון הבעיה בעקבות ההפסקה.
אפקט האינקובציה ורגשות ויצירתיות
כאשר דנים בקשר בין אפקט האינקובציה לרגשות ויצירתיות, חוקרים מגלים כי מצב רוח טוב מגביר את היצירתיות בעבודה. משמעות הדבר היא שאנו נצפה שרמת היצירתיות ביום נתון תושפע לטובה ממצב רוח טוב ביום הקודם, ללא קשר למצבי הרוח שהיו בימים שלפני יום קודם זה. כלומר, גם אם האדם נמצא במצב רוח שאינו חיובי ימים ספורים קודם ליום בו הוא במצב רוח חיובי, הדבר לא ישפיע על היצירתיות שלו ביום שלאחר מכן. אם מצב רוח טוב ביום מסוים מגביר את מספר המחשבות והקפן, מחשבות אלו יכולות לעבור אפקט אינקובציה במהלך הלילה ובכך תגברנה את ההסתברות להופעת מחשבות יצירתיות ביום למחרת.
התפתחויות מחקריות חדשות במדעי המוח מספקות ראיות מסקרנות למכניזם העומד בבסיס אפקט האינקובציה – במיוחד זה אשר מתרחש במהלך השינה. מחקר גילה שההתנסויות של אנשים בזמן שהם ערים יכולות להיות מגובשות לזיכרון, וכתוצאה מכך להגביר את הביצועים ביום למחרת ללא כל מאמץ נוסף או התעסקות עם המשימה. מעבר לכך, יש הוכחות גוברות כי שינה יכולה לסייע בתהליכי הזיכרון ולימוד, כגון: זיכרון אסוציאטיבי אשר תורם לפתרון בעיות יצירתי. חוקרים הראו שתובנה בפתרון בעיות יכולה להשתפר משמעותית על ידי תקופת שינה לאחר עבודה התחלתית על המשימה.
בוטרוס ראלי
ראלי נולד למשפחה קופטית. שימש כשר החוץ המצרי, ובתפקיד זה כתב את התנאים לתוכנית אל עריש - תוכנית להתיישבות יהודית בסיני ובאל עריש, אותה יזם הרצל ואשר לא יצאה אל הפועל. הוא הואשם בתמיכה בבריטניה בתקרית דינשאווי וב-20 בפברואר 1910, כשנה וחצי לאחר מינויו כראש הממשלה, נרצח בידי מתנקש.
נכדו בוטרוס בוטרוס ראלי כיהן כמזכ"ל האו"ם בשנים 1992–1996.
לאורה
לאורה (יוונית עתיקה: Λάυρα, הגייה יוונית מודרנית: לָבְרָה, בעברית "מִבְדָּד") היא צורת נזירות. קבוצת נזירים היו מתבודדים בימות השבוע ואף מסתגרים מן העולם, ונפגשים במקום משותף רק בימי התפילה, שבת וראשון. המפגש היה לצורך תפילה, סעודה והחלפת פרי עמל כפיהם של הנזירים בחומרי גלם לעבודה במהלך השבוע הקרוב. המונח "לאורה" מגיע מיוונית ופירושו "מסדרון", "סימטה" או "שביל", והוא בא, ככל הנראה, לייצג את הדרך המחברת בין תאי ההתבודדות האישיים של חבריה.
לאורות התפתחו במהלך המאה הרביעית בארץ ישראל כשילוב בין שני סגנונות חיים שהיו נהוגים אצל הנזירים – ההתבודדות והחיים המשותפים. הלאורות התפשטו מארץ ישראל למצרים ולסוריה, והתפתחו מאוחר יותר במקומות נוספים אליהם הגיע רעיון הנזירות. זה היה פתרון עבור אותם נזירים שלא רצו לחיות במסגרת שיתופית מגבילה (מנזר) אבל רצו להיות חלק מקהילה.
לאורות בארץ ישראל
לאורות התפתחו בראשית התקופה הביזנטית במדבר יהודה והתפשטו משם לסוריה רבתי.
את ייסוד הלאורות במדבר יהודה מייחסים לנזיר חריטון, שהקים שלוש לאורות שהפכו בתקופה הביזנטית למנזרים גדולים ובעלי חשיבות בישראל ובעולם הנוצרי דאז, והן מנזר פרן בוואדי קלט, דוקה ליד יריחו (שמזוהה כדוק), וסוקה בנחל תקוע.
מתבודדים מפורסמים שחיו כך: אותימיוס, גרסימוס, סבאס, תיאודוסיוס, קירילוס מסקיתופוליס.
את מקום הלאורות הקטנות הלכו ותפסו קוינוביון. את הנזירים שביקשו להצטרף ללאורה חינכו והכינו במנזרי הקוינוביון, ורק לאחר הכשרה מתאימה הם הורשו להצטרף.
גם בימינו לא חדלו הלאורות מלהתקיים. ניתן למצוא לאורה פעילה בסמוך ליישוב הררית, הצופה על בקעת בית נטופה שבגליל התחתון. לאורה זו, המכונה לאורת נטופה, שייכת לזרם היווני-קתולי, המכונה מלכיתי. הלאורה שבנטופה נוסדה ביולי 1967 ויושביה רואים עצמם כחלוצים, ומקווים לגשר בין הערבים ליהודים בישראל. בשנותיה הראשונות של הלאורה גרו נזיריה באוהלים, אך כיום הם מתגוררים בבקתות, ואת ההתכנסויות עורכים במערה שהוסבה לכנסייה.
השערת ברטראן
השערת ברטראן הוא היא משפט שניסח לראשונה המתמטיקאי הצרפתי ז'וזף ברטראן בשנת 1845, בצורת השערה. לפי טענה זו, לכל מספר טבעי n הגדול מ-3, קיים לפחות מספר ראשוני אחד בקטע.
ברטראן העלה השערה זו לראשונה ב-1845, ואף וידא את תקפותה לכל n טבעי קטן מ-3 מיליון. למעשה השם "השערה" אינו מתאר נכונה טענה זו, שכן בשנת 1850 הציג המתמטיקאי הרוסי פפנוטי צ'בישב הוכחה מלאה לטענה, ועל כן היא בגדר משפט. לפיכך, היא נקראת לעיתים "משפט ברטראן-צ'בישב" או "משפט צ'בישב". המתמטיקאי ההודי סריניוואסה רמנוג'אן הציג בשנת 1919 הוכחה פשוטה יותר למשפט, הנעזרת בתכונות של פונקציית גמא, ופאול ארדש הציג בשנת 1932 הוכחה פשוטה מזו , הנעזרת בפונקציית צ'בישב ובמקדמים בינומיים.
נימוק היוריסטי
ממשפט המספרים הראשוניים נובעת טענה חזקה בהרבה: לכל, אם n גדול מספיק אז יש ראשוניים בקטע. הסיבה לכך היא שלפי המשפט, מספר המספרים הראשוניים הקטנים או שווים ל-x הוא בקירוב. (הפונקציה ln x מסמלת את הלוגריתם הטבעי. הפונקציה \pi(x) מסמלת את פונקציית ספירת הראשוניים הקטנים או שווים ל-x.
המשפט מאפשר לחשב בקירוב את מספר הראשוניים בקטע. נקבל:.
כאשר n שואף לאינסוף, ההפרש -- שהוא מספר הראשוניים בקטע -- שואף לאינסוף.
ראיין סטאק
ראיין סטאק (נולד ב-24 ביולי 1975) הוא כדורסלן עבר אמריקאי שהתאזרח במקדוניה. סטאק שיחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר ומתנשא לגובה של 2.11 מטרים.
ראיין סטאק החל את הקריירה המקצוענית שלו במכללת דרום קרוליינה, ולאחר סיום לימודיו נרשם לדראפט ה-NBA לשנת 1998. הוא נבחר על ידי קבוצת הקליבלנד קאבלירס כבחירה ה-48 וחתם על חוזה לשנתיים בקבוצה, שבמהלכן שיחק כשחקן מחליף של ז'ידרונאס אילגאוסקאס שהיה פצוע באותה תקופה.
לאחר סיום החוזה שלו בקליבלנד הוא החליט לצאת לאירופה מכיוון שלא מצא קבוצת בליגת ה-NBA שרצתה לקלוט אותו. הוא הוחתם על ידי גיחון הספרדית ולאחר עונה בספרד חתם סטאק על חוזה במכבי רמת גן. בעת ששיחק ברמת גן, ניהל מערכת יחסים מתוקשרת עם הדוגמנית הישראלית, בקי גריפין. לאחר עונה מוצלחת בישראל שבסופה סיימה הגיעה הקבוצה לגמר הפלייאוף הוחתם על ידי קבוצת אריס סלוניקי היוונית בחוזה של 5 שנים, שבמהלכן זכה בגביע הצ'מפיונס האירופי בשנת 2003 (ביחד עם ויל סולומון), והוביל את הקבוצה לגמר גביע יול"ב בשנת 2006 בו הפסידה לדינמו מוסקבה.
ביולי 2006, הוא הוחתם על ידי אולימפיאקוס כחלק ממסע הרכש הכבד של המאמן הישראלי פיני גרשון, אבל שוחרר מן הקבוצה בתום עונה אחת שבסיומה עבר לשחק באוקראינה במדי בי.סי. קייב.
בנוסף, סטאק זומן באופן קבוע לסגל נבחרתה הלאומית של מקדוניה.
חי (אלבום של עפרה חזה)
חי הוא אלבום הסולו החמישי של עפרה חזה. כשהיא בשיא הקריירה הישראלית שלה, זכתה חזה בתחרות הקדם אירוויזיון, וייצגה את ישראל בתחרות האירוויזיון שנערכה במינכן שבגרמניה עם שיר הנושא של האלבום, שכתב אהוד מנור והלחין אבי טולדנו. חזה הגיעה למקום השני והקליטה את השיר באנגלית, בגרמנית ובצרפתית. "חי" נבחר לבסוף ל"שיר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' ושל גלי צה"ל, ועפרה ל"זמרת השנה". להיטים נוספים מהאלבום כללו את "אמן למילים", "סוף קיץ" שהגיע למקום השביעי במצעד השנתי, "סופרסטאר" שזכה במקום השני בשירוויזיון ו"אחרי החגים" בדואט עם אבי טולדנו. האלבום הגיע תוך זמן קצר למעמד פלטינה. לבסוף, זכה האלבום לתואר פלטינה כפולה על סך מכירות של 80,000 עותקים.
בשנת 2002 יצא האלבום במארז מיוחד לצד האלבום בית חם, זאת לאחר הצלחת אלבום האוסף מנגינת הלב.
לורן קונרד
לורן קת'רין קונרד (באנגלית: Lauren Katherine Conrad; נולדה ב-1 בפברואר 1986) היא ידוענית ומעצבת אופנה אמריקאית. פרצה לתודעה הציבורית לאחר שהופיעה בסדרה של MTV "Laguna Beach: The Real Orange County", ובסדרת הספין אוף שלה, "הוליווד הילס", שעוקבת אחר חייה המקצועיים והאישיים כמי ששואפת לקריירה בתעשיית האופנה.
קונרד כתבה 3 ספרים כחלק מטרילוגיית הספרים שלה "L.A. Candy" ועיצבה לצד פייפר קרוון שני קווי אופנה בחברתם שנקראה "LC".
ביוגרפיה
קונרד נולדה בלגונה ביץ', קליפורניה לג'ים וקאת'י. היא הבכורה מבין 3 ילדים. ב-2004, היא הופיעה ב-"MTV Cribs", בה היא נתנה סיור בלגונה ביץ'.
לאחר ההצלחה של Laguna Beach MTV פיתחו ספין-אוף לסדרה בשם "הוליווד הילס". הסדרה במקור תיעדה את חייהן האישיים והמקצועיים של קונרד וחברותיה (היידי מונטאג, אודרינה פטרידג' וויטני פורט) הגרות בלוס אנג'לס, קליפורניה. הקרנת הבכורה של העונה הראשונה התקיימה בMTV ב-31 במאי 2006. בסמוך לעונה הראשונה קונרד החלה התמחות במגזין "Teen Vogue" ונהייתה שותפתה לדירה של היידי מונטאג.
הסדרה חודשה לעונה שנייה, שצולמה מסוף קיץ 2006 עד לחודש פברואר 2007, ובכורתה נערכה ב-15 בינואר 2007. באותו תקופה נבחרה קונרד לדוברת הראשונה של קו הטיפוח "mark" של חברת הקוסמטיקה "Avon". בנוסף, היחסים בינה לבין מונטאג התערערו, לאחר שזו החלה יותר ויותר לשהות עם בן זוגה החדש, ספנסר פראט. בפברואר 2007 אודרינה פטרידג' עברה לגור עם קונרד לאחר שמונטאג עזבה את הדירה לטובת מגורים עם פראט. באותה שנה היא גילמה גרסה סאטירית של עצמה בסרט הקומדיה "אוכלים סרטים". צילומי העונה השלישית של "הוליווד הילס" החלו באמצע קיץ 2007 והסתיימו במרץ 2008, כשבסמוך ביצעת הופעת אורח באחד מפרקי הסדרה "גריק". הקרנת הבכורה של העונה השלישית הייתה ב-13 באוגוסט 2007.
במאי 2009 היא גילמה גרסה מצוירת ואירונית של עצמה באחד מפרקי הסדרה "איש משפחה".
קו האופנה הראשון שלה, "The Lauren Conrad Collection", הוצג בשבוע האופנה של מרסדס-בנץ בלוס אנג'לס במרץ 2008.
בסתיו 2009 קונרד השיקה את קו האופנה שלה "LC" בחנויות "Kohl's". הופיעה כשופטת אורחת בעונה ה-13 של "הטופ מודל הבאה". באוגוסט 2009 השתתפה קונרד בפרק שחגג עשור ל"מי רוצה להיות מיליונר", כשזכתה בשאלה של 50,000$ שבה השתמשה בגלגל הצלה של "שאל את הקהל". ב-2011 היא הופיעה ככוכבת אורחת באחד מפרקי סדרת הריאליטי "Kathy Griffin: My Life on the D-List".
קונרד הוציאה טרילוגיית ספרים שמורכבת משלושה ספרים. את הספר הראשון, "L.A. Candy", יצא ב-16 ביוני 2009. בהשפעת חייה שלה, הספר מתעסק באישה צעירה שעוברת ללוס אנג'לס ונהפכת לכוכבת ריאליטי. הוא הוכרז כרב מכר בניו יורק טיימס. ספרה השני בטרילוגיה, "Sweet Little Lies", יצא ב-16 בפברואר 2010 ואילו הספר האחרון בטרילוגיה, "Sugar and Spice", יצא ב-5 באוקטובר 2010. קונרד השיקה חברת הפקות בשם "Blue Eyed Productions" בתחילת 2009, שרכשה את הזכויות להפוך את "L.A Candy" לסרט שבו קונרד תשמש כמפיקה ויבוסס על טרילוגיית הספרים.
ב-24 בספטמבר 2010, במהלך ראיון בתוכנית הרדיו של ראיין סיקרסט, דיווחה קונרד כי תככב בסדרת ריאליטי חדשה שתשודר ב-MTV. הסדרה תתמקד בעיר בקריירת האופנה של קונרד ולא בחייה האישיים. קונרד טענה שהסדרה תהיה שונה מאוד מ"הוליווד הילס". צילומי הסדרה החלו באוקטובר 2010, אך לאחר שאנשי MTV צפו בפיילוט הם החליטו לוותר עליה. ראש בחירת הסדרות ל-MTV דייוויד ג'נולארי הצהיר כי "היא (קונרד) הצטלמה לפיילוט. היו שיחות על הסדרה אך היה גם סימן שאלה גדול על עניין הכספים. החלטנו בסוף לא להעלות את התוכנית (...) אנחנו אוהבים אותה! נשמח שהיא תמשיך להופיע ברשתנו! זה (הפקת הסדרה) היה פיתוי גדול אך זה לא הרגיש לנו נכון עכשיו". קונרד הגיבה גם היא: "מכרנו תוכנית ל-MTV, צילמנו אותה ואנו מאוד גאים על התוצאה הסופית. MTV חשו שנושא הסדרה לא יתאים כל כך לקהל הערוץ והציעו לשנות את התוכנית בכך שתתרכז יותר בחיי האישיים".
בשנת 2007 שיחקה בקומדיה "גדול מהסרטים" בכיכובן של ג'יימה מייס וכרמן אלקטרה.
דודג' WC54
דודג' WC54 ב-אנגלית: Dodge WC54) היא משאית קלה בתצורת אמבולנס צבאי, בעל הנעה כפולה 4x4, אשר יוצר על ידי חטיבת דודג' בקונצרן המכוניות האמריקאי קרייזלר בין השנים 1942–1945.
דגם "דודג' WC54" היה חלק מסדרת "Dodge WC series". בין השנים 1942-1945 יוצרו 255,173 יחידות מסדרת "WC-series T214", מתוכם 26,000 אמבולנסים.
דגמי "דודג' WC54" השתתפו במלחמת העולם השנייה ובמלחמת קוריאה.
מספרו הקטלוגי (List of U.S. military vehicles by supply catalog designation) של דגם "דודג' WC54", במשרד המלחמה האמריקאי, בתקופת מלחמת העולם השנייה היה "G502".
יחסי הודו–מדגסקר
היסטוריה
היחסים בין מדגסקר למערב הודו החלו במאה ה-18 והמסחר הקבוע מתוארך לפחות לסוף המאה ה-19. היחסים הבין-מדינתיים החלו ב-1954 כאשר הודו העצמאית הקימה קונסוליה במדגסקר שבשליטת צרפת. כאשר מדגסקר הפכה לעצמאית ב-1960, שודרגה הקונסוליה למעמד של שגרירות.
בפברואר 2011, היחסים נחשבו לבביים, כאשר כמה פקידים בכירים ערכו ביקורי חילופין במהלך היחסים. כ-20,000 אנשים ממוצא הודי חיו במדגסקר, כולל 2,500 אזרחים הודים.
במרץ 2019, מדגסקר הפכה לחלק ממחלקת אזור האוקיינוס ההודי של משרד החוץ של הודו, מה שמשקף את החשיבות הגוברת של מדגסקר באזור הודו-פסיפיק.
ב-28 בינואר 2020, חיל הים ההודי השיק את 'מבצע ונילה' כדי לסייע במדגסקר שנפגעה בשיטפון. ה-Airavat של הצי ההודי עגנה במדגסקר ב-30 בינואר. הספינה האמפיבית הגדולה של הצי ההודי סיפקה את כל הסיוע הדרוש למדגסקר שנפגעה באסון.
ביקורים רמי דרג
הנשיא דידייה רציראקה ביקר בהודו בשנים 1980 ו-1983.
הנשיא הר רג'ונאריממפיאנינה ביקר בהודו באוקטובר 2015 כדי להשתתף בפסגת הודו אפריקה פורום השלישי.
במרץ 2018, ראם נאת' קובינד הפך לנשיא ההודי הראשון שביקר במדגסקר. לקובינד הוענק עיטור הצלב הגדול מדרגה שנייה, עיטור הכבוד הגבוה ביותר של מדגסקר עבור כאלו שאינם אזרחים, על ידי ראש ממשלת מדגסקר אוליבייה סולוננדראסאן.
מסחר ופיננסים
בנובמבר 2008, בנק אקסים נתן למדגסקר הלוואה של 25 מיליון דולר לשיפורים חקלאיים. נכון לשנת 2011, 61 אנשים מלגשים קיבלו הכשרה במסגרת התוכנית ההודית לשיתוף פעולה טכני וכלכלי. במרץ 2018, כדי להקל על תוכנית הסיוע הפיננסי שלה, הודו החליטה להציע למדגסקר קו אשראי של 80.7 מיליון דולר (LoC) לחקלאות ומיכון.
שיתוף פעולה צבאי
חיל הים ההודי מפעיל תחנת מכ"ם מעקב חופים (CSR) במדגסקר.
מלח הארץ (סרט, 1954)
מלח הארץ הוא סרט דרמה אמריקני משנת 1954 שנכתב על ידי מייקל וילסון, בוים על ידי הרברט ג'י ביברמן והופק על ידי פול ג'ריקו, שלושתם נכללו ב"רשימה השחורה" של תעשיית הסרטים בהוליווד בגלל מעורבותם כביכול במפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית. הסרט עוסק בשביתת פועלים במכרה אבץ בניו מקסיקו בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20, שהונהגה על ידי כורים מקסיקנים ואנגלוסקסים. הסרט מתאר את יחסי הגומלין בין הכורים (הגברים החברים באיגוד העובדים ונשותיהם), הפירמה והמשטרה במהלך השביתה.
הסרט הפך לאירוע היסטורי ולסרט קאלט בגלל הדרך בה נהג הממסד בארצות הברית (פוליטיקאים, עיתונאים, מנהלי אולפנים, וארגוני עובדים) בסרט. מלח הארץ הוא אחד הסרטים הראשונים שהציגו את נקודת המבט הפמיניסטית בנושאי חברה ופוליטיקה.
עלילה
מלח הארץ מתאר את סיפור שביתתם הארוכה והקשה של כורים מקסיקנים-אמריקאים כנגד חברת 'אמפייר זינק' בביירד (ליד סילבר סיטי), ניו מקסיקו בשנים 1950-1951. (הסרט ממקם את העלילה בכפר דמיוני בשם 'עיירת האבץ'.) בהתאם לסגנון נאו ריאליסטי של הסרט, רבים מהכורים ומשפחותיהם נטלו חלק בסרט.
הסרט מתחיל במונולוג מאת אספרנזה קווינטרו (רוזארה רבלטאס), שתחילתו היא:
אוסטין שירליין
אוסטין שירליין ׁׁׁׁׁ(באנגלית: Austin Sheerline) היא מכונית יוקרה מהודרת בתצורות: מכונית סלון ולימוזינה מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית Austin Motor Company (שם רשמי: The Austin Motor Company Limited) אשר יוצרה בין השנים 1947 – 1954 בבריטניה.
מלח הארץ (סרט, 1954)
עלילה
אלא שהגברים נאלצים לסיים את אספות ההפגנה שלהם מול המכרה מכוחו של חוק טאפט-הארטלי משנת 1947. דבר זה גורם לאספרנזה, לשנות את התנהגותה. לאחר דיון ארוך באולם של איגוד העובדים, הנשים משכנעות את הגברים להמשיך בשביתה, ומתחילות לקחת חלק בהפגנות המחאה סביב השביתה.
פרסים
הסרט זכה בפרסים בפסטיבל קרלובי וארי בקרסבלד צ'כוסלובקיה בשנת 1954. רבלטאס זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר, ופרס עבור הסרט הטוב ביותר הוענק לביברמן. האקדמיה לסרטים בפריז העניקה לסרט את הפרס הבינלאומי לשנת 1955.
תומאס וולזי
תומאס ווֹלְזִי (באנגלית: Thomas Wolsey; מרץ 1473 בערך - 29 בנובמבר 1530) היה חשמן (קרדינל) ופוליטיקאי אנגלי בכיר בחצרו של הנרי השמיני, מלך אנגליה. וולזי היה לורד צ'נסלור ותיפקד למעשה כ-alter rex (משנה למלך). במקביל כיהן במספר תפקידים בכנסייה, הגבוה שבהם היה הארכיבישוף מיורק.
שנים ראשונות
וולזי נולד באיפסוויץ' למשפחה ממעמד נמוך ולמד בקולג' מגדלנה שבאוניברסיטת אוקספורד. הוא הוסמך ככומר ב-1498 ובהמשך התקדם בשורות התפקידים הדתיים-מנהלתיים באוניברסיטה. ב-1502 נכנס לשירותו של הארכיבישוף מקנטרברי הנרי דין שמינה אותו כממונה על ביצוע צוואתו. ב-1507 נכנס לשירות בחצר הנרי השביעי, מלך אנגליה ככומר ומזכיר לאחד מיועציו הקרובים של המלך, ריצ'רד פוקס. האמביציה הגבוהה שלו, יכולתו האינטלקטואלית וחריצותו גרמו לכך שהתבלט והצטיין במשימותיו.
תחת שלטון הנרי השמיני
ב-1509, כאשר עלה הנרי השמיני לכס המלכות מינה אותו לממונה על הצדקה, משרה שהקנתה לו מושב במועצה המלכותית ומעמד בו היה יכול לשאת ולתת ישירות עם המלך. בעוד שהיועצים שנותרו מימי ממשל אביו של הנרי (הארכיבישוף מקנטרברי והלורד צ'נסלור ויליאם וורהאם וריצ'רד פוקס) המליצו לו על מדיניות שמרנית, יועצים חדשים שמינה, כוולזי, נטו להיות הרפתקנים יותר, בהתאם למזגו של המלך החדש. ב-1511, אף על פי שהיה לפני כן נגד מלחמה עם צרפת, נשא וולזי נאום במועצה בזכות פלישה, בהתאם לרוחו של הנרי. וולזי אף סייע לרקימת ברית שאיפשרה את המלחמה בצרפת בין אנגליה ובין פרננדו השני, מלך אראגון, מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה והאפיפיור יוליוס השני, שהחל לחשוש מצרפת. וולזי זכה בהוקרה מצד הנרי. עד שנת 1515 ירדה קרנם של וורהאם ופוקס והנרי ראה בוולזי את יועצו הקרוב ביותר. בשנת 1516 מונה וולזי ללורד צ'נסלור, במקום וורהאם שפוטר. באותה שנה הסמיך אותו האפיפיור לאו העשירי כחשמן, דבר שהקנה לו גם מעמד כנסייתי בכיר יותר מוורהאם, כיוון שהארכיבישוף מקנטרברי, שהיה בכיר ממנו באנגליה, לא היה חשמן.
ב-1518 היה וולזי למנסח הסכם אי-ההתקפה שנחתם בלונדון בין צרפת, ספרד, אנגליה, האימפריה הרומית הקדושה, מדינת האפיפיור, דוכסות בורגונדיה וארצות השפלה. חשיבות ההסכם הייתה לאחד את האומות הנוצריות כנגד עליית האימפריה העות'מאנית. וולזי הוביל דיפלומטיה פעילה ועירנית, תוך שהוא מנצל את מעמדו כאיש דת בכיר, לשם חתימה על ההסכם והעניק למלך הנרי הצעיר מעמד בכיר ומוערך בזירה הדיפלומטית.
בין השנים 1521–1526 ניהל וולזי מדיניות עצמאית וניווט את האצילים ואנשי החצר לפי צרכיו והאינטרסים שלו. כך, למשל, קירב את צ'ארלס ברנדון, הדוכס הראשון מסאפוק ואיפשר למעשה את נישואיו לאחות המלך, מרי טיודור, מלכת צרפת, תוך שהוא מצנן את חמתו של המלך, שהנישואין נעשו, שלא כדין, בלי הסכמתו. מצד שני חיסל וולזי אצילים שהיו קרובים מדי למלך, להערכתו, כויליאם קומפטון, אותו האשים בניאוף עם אן סטאפורד ואדוארד סטאפורד, הדוכס השלישי מבקינגהאם, שהואשם בבגידה.
נאמנות חצויה
כחשמן היה וולזי קשור בקשר של נאמנות לאפיפיור, אך לא הוטל כל ספק בנאמנותו לכתר האנגלי. עד 1527 לא היה קונפליקט ממשי בין הנאמנויות. אנגליה ניצבה לצד מדינת האפיפיור במהלך העימותים שפרצו בשנות ה-20 של המאה ה-16 כגון "ליגת הקוניאק" של צרפת, מדינת האפיפיור, פירנצה, דוכסות מילאנו, והרפובליקה של ונציה כנגד ספרד, האימפריה הרומית הקדושה וג'נובה.
אולם האתגר הגיע ב-1527, כאשר הנרי דרש מוולזי שיפנה לאפיפיור בקשה לגירושיו מרעייתו, קתרין מאראגון. האפיפיור נאלץ לבחור בין קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שצר על רומא והתנגד לגירושין, לבין הנרי. לפי בקשתו של וולזי שההחלטה תהיה כנסייתית אך על אדמת אנגליה הסכים האפיפיור בראשית 1528 להטיל את ההחלטה על וולזי ועל נציג אפיפיורי נוסף, הקרדינל קמפג'יו. אולם קמפג'יו התעכב זמן רב ולא הגיע לאנגליה. במקביל ביקש המלך לזרז את ההליכים על מנת שיוכל לשאת לאשה את אן בולין וסבר שוולזי איננו עושה די לשם קידום הגירושין. הדחיות החוזרות ונשנות של ההחלטה גרמו לכך שבולין וסיעתה שכנעו את הנרי שוולזי מעכב את ההחלטה בכוונה כיוון שהוא נציג האפיפיור ולכן פועל ממניעים זרים ולא מטובת המלך. בעקבות עילה זו נאסר וולזי והושלך למצודת לונדון. ב-1529 שינה האפיפיור את החלטתו הקודמת וקבע שהעניין יוכרע בכל מקרה ברומא ולא בלונדון.
וולזי פוטר מכל משרותיו, פרט לתפקיד ארכיבישוף יורק והארמון המפואר שבנה בהמפטון קורט נלקח ממנו לטובת הממלכה. הוא נסע ליורקשייר, אך נעצר בדרך בצו שהוציא הנרי פרסי, הרוזן השישי מנורת'מברלנד, שהאשים אותו בבגידה במלכות ותבע את חזרתו ללונדון. בדרכו חזרה ללונדון חש ברע ומת בלסטר. מילותיו האחרונות היו: "לו שירתתי את אלוהי כפי ששירתתי את מלכי, הוא לא היה נוטש אותי בערוב ימי". אף על פי שהיה עסוק בהקמת אחוזת קבר בווינדזור, נקבר וולזי ללא ציון מיוחד במנזר לסטר, שנהרס מאוחר יותר וכיום נמצא בשטחו פארק. בסרקופג האבן המרשים שהכין וולזי לעצמו נקבר לבסוף הוריישו נלסון, בקריפטה של קתדרלת סנט פול.
מדיניות פנים
לחשמן וולזי היה יותר כוח פוליטי מאשר לכל נושא משרה כמעט בהיסטוריה הבריטית. במשך רוב שנות שירותו בחצר, היה איש אמונו של המלך וזכה ביד חופשית לשליטה בפועל, בתקופה בה הנרי היה צעיר למדי ולא שאב עניין מעיסוקי השלטון השוטפים.
וולזי ביצע רפורמות במדיניות המיסוי והמשפט במטרה ליצור יציבות ותמיכה עממית נרחבת בשלטון. היד הוכבדה על אצילים ובעלי אדמות שחרגו מסמכותם. נחקק חוק גידור שאסר על בעלי אדמות לגדר ולשייך לעצמם קרקע מעבר למה שהותר להם והחוק נאכף בקפדנות. במקביל נפתח בית משפט לעתירות עבור עניים ופשוטי-עם. כמו כן עשה וולזי ניסיון לבצע פיקוח על מחירי הבשר בלונדון למניעת ספסרות.
מבחינה דתית ניסה וולזי להגביל את ההכנסות ממשרות כהונה, על אף שהוא-עצמו נהנה מהכנסות נכבדות כתוצאה מתפקידיו הכנסייתיים.
חיים אישיים
על אף שככומר קתולי בכיר לא היה נשוי, ניהל וולזי חיי אישות עם אשה בשם ג'ואן לארק (Joan Larke, ילידת 1490 לערך). מחיי אישות אלה נולדו שני ילדים שהגיעו לבגרות, בן בשם תומאס וינטר (יליד 1510 לערך) ובת בשם דורותי (ילידת 1512 לערך).
וולזי היה בעל טעם ועניין בארכיטקטורה. בשנת 1514 חכר שטח על התמזה מצפון ללונדון ובין השנים 1515–1521 בנה בית אחוזה חדש בהמפטון קורט. הוא ביקש לבנות את החווה כארמון קרדינל בסגנון רנסאנס איטלקי. אחד החידושים בבית האחוזה היו ארובות - קודם לכן נהגו פשוט להדליק מדורות במרכז החדר, והעשן יצא מהחלונות.
התזמורת הסימפונית של רדיו שוודיה
התזמורת הסימפונית של רדיו שוודיה (בשוודית: Sveriges Radios Symfoniorkester) היא תזמורת רדיו נודעת בסטוקהולם, שוודיה.
היסטוריה
אחד ההרכבים המקדימים לתזמורת הנוכחית היה תזמורת הרדיו, שהמנצחים הראשיים שלו כללו את נילס גרוויליוס (1927–1939) וטור מאן (1939–1959). ב-1965 אוחדה התזמורת עם תזמורת נוספת מהרדיו השוודי, עם תזמורת הבידור, תחת השם החדש של התזמורת הסימפונית של רדיו שוודיה. סרג'יו צ'ליבידאקה היה המנצח הראשי הראשון של התזמורת שזה עתה הוקמה, מ-1965 עד 1971. בשנת 1979, התזמורת התמקמה באולם ברוואלד.
הרברט בלומשטדט, המנצח הראשי של התזמורת בשנים 1977 עד 1982, הוא בעל התואר מנצח כבוד ראשון עם התזמורת. ואלרי גרגייב ואסה-פקה סאלונן גם מחזיקים בתואר מנצח כבוד עם התזמורת. בדצמבר 2017 הודיעה התזמורת על מינויו של קלאוס מקלה למנצח האורח הראשי הבא שלה, החל בעונת 2018–2019.
אלגוריתם פונטי
אלגוריתם פונטי הוא אלגוריתם לניתוח מילים ומיפוי צורת ההגייה שלהן. מיפוי כזה מאפשר השוואה בין צורות שונות לכתיב של אותה מילה ומאפשר להתגבר על שגיאות כתיב או הקלדה של מילים ושמות זהים באיות שונה. אלגוריתם פונטי תלוי באופן טבעי בשפה שבה הוא מופעל, ועקב שליטתה של האנגלית בתחומי מדעי המחשב מרבית האלגוריתמים הפונטיים מותאמים לאנגלית (אך ניתן להתאימם לשפות אחרות, תוך שמירה על עקרונותיהם).
אלגוריתמים פונטיים נפוצים לשפה האנגלית הם -
בישראל פותחו מספר אלגוריתמים פונטיים לשפה העברית. בהם אלגוריתם דמוי סאונדקס שפותח במסגרת מרשם האוכלוסין בשנות ה-60 ואלגוריתם בשם GRAPHEX שפותח בצה"ל על ידי אסא כשר.
שימוש באלגוריתם
אלגוריתם פונטי משמש בעת הזנת נתונים למחשב, כחלק מבדיקות הקליטה, ובעת אחזור מידע.
בעת עדכון מאגר נתונים משמשת בדיקה באמצעות אלגוריתם פונטי כאישור נוסף לכך שרשומה שמצאנו במאגר הנתונים (על-פי מפתחה) אכן מתאימה לרשומת התנועה שבאה לעדכן אותה.
דוגמה: בקובץ חיילי צה"ל רשומה לכל חייל. מפתח הרשומה הוא המספר האישי של החייל, שאינו כולל ספרת ביקורת. עקב היעדר ספרת ביקורת, טעות בהקלדת ספרה במספר האישי תוביל בסבירות גבוהה לרשומה של חייל אחר, שאין כוונה לעדכנה. השוואה בין שם החייל הרשום במאגר הנתונים לשמו המוקלד תאפשר לוודא שאכן מדובר ברשומה הנכונה. השוואה רגילה בין השמות אינה יעילה, כיוון ששמות נכתבים בצורות שונות עקב סיבות רבות, כגון:
על-מנת להיות יעילה, על השוואת השמות להיות כזו שתתעלם מהבדלים לא משמעותיים ביניהם, ולכך משמש אלגוריתם פונטי.
בעת אחזור מידע ממאגר נתונים, מסייע אלגוריתם פונטי לאיתור הרשומות המבוקשות.
דוגמה: אדם מנסה לאתר בספר טלפונים ממוחשב את ידידו מנוער, יהושע דוידוביץ. יש דרכים שונות לאיית שם זה, וחיפוש המסתייע באלגוריתם פונטי יאתר את כל השמות השקולים לשם המבוקש.
ז'וזף ברטראן
ז'וזף לואי פרנסואה ברטראן (בצרפתית: Joseph Louis François Bertrand; 11 במרץ 1822 - 5 באפריל 1900) היה מתמטיקאי צרפתי, שעסק בתורת המספרים, גאומטריה דיפרנציאלית, תורת ההסתברות, כלכלה והתרמודינמיקה. ב-1845 העלה את השערת ברטראן ופיתח את מודל ברטראן, משפט ברטראן והפרדוקס של ברטראן, הקרויים על שמו.
ביוגרפיה
ברטראן נולד ב-11 במרץ 1822 בפריז, צרפת, לרופא אנכסנדר ז'אק פרנסואה ברטראן. אביו מת כשהיה רק בן תשע, אך ז'וזף היה מחונן וכבר בגיל תשע דיבר לטינית שוטפת והבין מושגים גאומטריים, אלגבריים ואלמנטריים שונים. מגיל 11 עד גיל 17 הוא קיבל שני תארים ראשונים, רישיון ודוקטורט עם עבודת גמר על התיאוריה המתמטית של החשמל. בשנת 1839 התקבל לבית הספר אקול לפוליטכניקה.
בנו הוא הגאולוג מרסל אלכסנדר ברטראן.
ברטראן היה פרופסור באקול פוליטקניק שבקולז' דה פראנס, ואף היה חבר באקדמיה הצרפתית למדעים והמזכיר הקבוע שלה במשך עשרים ושש שנים. בשנת 1858 נבחר לחבר זר באקדמיה השוודית המלכותית למדעים. הוא מת ב-5 באפריל 1900, בגיל 78.
מחקר
ב-1849 היה הראשון שהגדיר מספרים ממשיים באמצעות חתכי דדקינד.
ברטראן תרגם לצרפתית את עבודתו של קרל פרידריך גאוס על תאוריית הטעויות ושיטת הריבועים הפחותים.
בתחום הכלכלה הוא סקר את העבודה על תאוריית האוליגופול, במיוחד את מודל התחרות של המתמטיקאי הצרפתי אנטואן אוגוסטין קורנוט. המודל שיצר, מודל התחרות של ברטראן, טען שקורנוט הגיע למסקנה מטעה מאוד, והוא עשה זאת בצורה שונה-באמצעות מחירים ולא כמויות כמשתנים האסטרטגיים, ובכך הראה שמחיר שיווי המשקל שווה למחיר התחרותי.
הוא היה אחד האנשים הראשונים שכתבו שאנטרופיה וטמפרטורה תרמודינמית מוגדרים רק לתהליכים הפיכים.
דניס ג'ון לייסטר
דניס ג'ון לייסטר (באנגלית:  Dennis John Leister ; 1922–1990) היה אזרח בריטי שהצטרף לחיל הבריטי החופשי, יחידה של בריטים שהתנדבו להילחם לצד הנאצים בעת מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
דניס ג'ון לייסטר נולד בלונדון בשנת 1922 כבנו של בנקאי ממוצא גרמני. מגיל שמונה גדל בבית סבו וסבתו שהיו דוברי גרמנית ולכן שלט בשפה זו. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הוא הצטרף לארגון הפציפיסטי הבריטי "איגוד המחויבות לשלום" אשר היה למעשה זרוע של איגוד הפשיסטים הבריטי, התנגד למלחמה והטיף לנהל משא ומתן לשלום עם גרמניה הנאצית. לייסטר עבר לאי ג'רזי שבאיי התעלה, ככל הנראה במטרה להימנע מגיוס לצבא. באי פגש לייסטר את אריק פלזנטס, אף הוא איש האיגוד.
ב-15 ביוני 1940, שבעה עשר יום לפני כניעת צרפת, החליטה הממשלה הבריטית שאיי התעלה הם חסרי חשיבות אסטרטגית ולא ניתן להגן עליהם, והם נכבשו ללא קרב על ידי הגרמנים והאי גרז'י נפל בידיהם ב-1 ביולי 1940. היה זה השטח היחידי מהשטחים שתחת שלטון בריטניה שנכבש על ידי גרמניה.
בעת הכיבוש שהה לייסטר באי ויחד עם חברו פלזנטס עסק גם בביזה של בתים נטושים באי. הם נתפסו, נשלח למחנה מעצר בצרפת ולבסוף נשלחו שניהם לגרמניה.
בגרמניה הצטרפו לייסטר ופלזנטס ולייסטר בשנת 1944 לחיל הבריטי החופשי, יחידה של בריטים שהתנדבו להילחם לצד הנאצים. בפברואר 1945, לקראת סיום המלחמה, הוצב לייסטר לאחת מיחידות החיל, בה פגש בחורה בריטית שהייתה בזמנה חברתו לספסל הלימודים ועתה שירתה ביחידה כפקידה. הם התחתנו באפריל אותה שנה ולייסטר נשלח לחזית איטליה. הוא הגיע לעיר מילאנו וממנה נמלט עקב התקפת הפרטיזנים האיטלקים לגבעות ונשבה על ידי האמריקאים.
בדצמבר 1945 הועמד לייסטר לדין בפני בית משפט בלונדון, ביחד עם ארבעה חברים נוספים בחיל הבריטי החופשי, באשמת סיוע לאויב. הנאשם העיקרי במשפט היה ג'ון אמרי, בוגד בריטי ששירת בשירות התעמולה של גרמניה הנאצית בעת המלחמה, שנדון למוות והוצא להורג. לייסטר עצמו הורשע ונדון ב 20 בפברואר 1946 לשלוש שנות מאסר. לא נודע על מעשיו לאחר מכן, ידוע רק כי נפטר בשנת 1990.
הפיגוע בבית הקברות מילטאון
הפיגוע בבית הקברות מילטאון בעיר בלפסט שבצפון אירלנד התרחש ב-16 במרץ 1988. קהל רב שהשתתף בהלווית שלושה אנשי הצבא האירי הרפובליקני שנהרגו בידי חיילים בריטים הותקף על ידי פעיל מחתרת יוניוניסט, שירה אל הקהל והשליך לעברו רימוני יד. בפיגוע נהרגו שלושה אנשים ונפצעו כ-60.
רקע
שלושת אנשי ה-IRA נהרגו על ידי חיילי ה-SAS בגיברלטר ב-6 במרץ 1988. האירוע עורר זעם רב בקרב תומכי האיחוד בין אירלנד לצפון אירלנד (הרפובליקנים), שראו במותם חיסול מכוון, שכן השלושה לא היו חמושים ונטען כי נורו ללא אזהרה.
הלווית השלושה נקבעה ל-16 במרץ בחלקה הרפובליקנית בבית הקברות מילטאון בבלפסט, שבו נקברו רבים מאנשי ה-IRA. במשך שנים התלוננו הרפובליקנים כי המשטרה וצבא בריטניה נוהגים ביד קשה בהלוויות ה-IRA. לקראת ההלוויה, בעקבות מגעים עם אנשי דת קתולים ובשונה ממנהגם, הורו ראשי המשטרה והצבא לפקודיהם לשמור מרחק מההלוויה.
המחבל, מייקל סטון, בן 32, חבר האגודה להגנת אלסטר (Ulster Defence Association) (UDA), הכין את ההתקפה מראש. הוא טען כי כוונתו הייתה לפגוע בראשי השין פיין וה-IRA שישתתפו בהלוויה וכי התכוון לגמול לארגון על פיגוע שביצע ארבעה חודשים קודם לכן, כאשר פצצה שהניח גרמה לנפגעים רבים בקרב באי קהל טקס יום הזיכרון בעיירה אניסקילן (Enniskillen) בצפון אירלנד. לטענתו נתן לו אחד מבכירי ה-UDA את ברכת הדרך לפיגוע וצייד אותו באקדחים ורימונים.
הפיגוע
כאשר עמדו המלווים להטמין את ארון הקבורה השלישי החל סטון לזרוק רימונים אל הקהל ולירות לעברו בשני אקדחים שהיו עמו. מהומה השתררה במקום. חלק מהקהל נס לכל עבר ואחרים ניסו לתפוס מחסה בין המצבות, אך עשרות אנשים החלו להסתער לכיוונו של סטון.
סטון החל לנוס לעבר הכביש שליד בית הקברות כשהוא יורה לעבר רודפיו ומיידה אליהם רימונים. שלושה מהרודפים, בגילאי 20 עד 30, נהרגו.
סטון טען שרכב מילוט המתין לו על הכביש ליד בית הקברות, אך נהגו נתקף בהלה ונסע משם לפני שהוא הגיע אליו. לאחר שרץ כ-400 מטרים הצליחו רודפיו של סטון להשיג אותו מחוץ לשטח בית הקברות והכו אותו עד איבוד הכרה. שוטרים שהגיעו למקום חילצו אותו מידי ההמון והובילו אותו לטיפול רפואי ולמעצר.
בנוסף להרוגים נפצעו בפיגוע 60 אנשים, לרבות אשה קשישה, אשה בהריון וילד בן עשר. חלק מהנפגעים נפצעו מרסיסי שיש ואבן שניתזו מהמצבות. בחיפזון לפנות את הנפגעים לטיפול רפואי הובלו חלקם במכוניות ההלוויות ששימשו להבאת הארונות לבית הקברות.
הפיגוע כולו צולם על ידי צלמי טלוויזיה שנכחו במקום וזכה לתשומת לב ולתגובה במדינות רבות.
לאחר הפיגוע
בלילה שלאחר הפיגוע השתוללו בבלפסט צעירים מתומכי הרפובליקניזם, העלו מכוניות באש והתעמתו עם המשטרה.
ארגון ה-UDA והארגון המקביל לו, כוח המתנדבים של אלסטר (Ulster Volunteer Force), הכחישו כל אחריות להתקפה, אך נמנעו מלגנות אותה. אחד מראשי ה-UDA טען שסטון פעל על דעת עצמו. ה-IRA מצדו טען לקנוניה לביצוע הפיגוע מצד שירותי הביטחון של בריטניה, בנימוק שרק מעטים ידעו מראש על כוונת המשטרה והצבא שלא לאבטח את ההלוויות מקרוב.
סטון נשפט על הפיגוע, הורשע ונדון למאסר עולם. פעילים יוניוניסטים קיצוניים ראו בו גיבור בשל מעשיו ובמהלך מאסרו היה לאחד ממנהיגי האסירים בכלא. הוא שוחרר על תנאי מהכלא בשנת 2000 בהתאם לתנאי הסכם יום שישי הטוב. בשנת 2006 נתפס סטון בעת שניסה להיכנס לבניין האספה של צפון אירלנד בבלפסט כשהוא חמוש באקדח, סכין ותיק ובו מטעני חבלה. בעקבות זאת הועמד סטון לדין על שורה של עבירות ובכללן חמישה ניסיונות לרצח, לרבות של ג'רי אדמס ומרטין מקגינס. הוא הודה במכתב שפרסם בכוונה לרצוח את שניהם. סטון הורשע וב-2008 נדון ל-16 שנות מאסר. כמו כן הודיע מזכיר המדינה הבריטי לצפון אירלנד כי סטון הפר את תנאי השחרור שלו מהכלא בשנת 2000 ועל כן הוא ישוב לרצות את עונש המאסר הראשון שהוטל עליו.
צופי צבר
צופי צבר הם זרוע של תנועת הצופים העבריים אשר מטרתה לטפח ציונות ואהבת הארץ בקרב ישראלים שגרים מחוץ למדינת ישראל. הפעולות מתקיימות בעברית, והחניכים פועלים במסגרות דומות לתנועת הצופים בישראל, ועוברים בין השאר קורסים וסמינרים מיוחדים בנושאים כמו זהות ותרבות ישראלית. תחת צופי צבר קיימים 56 שבטים אשר נפגשים על בסיס שבועי. צבר היא מסגרת חינוכית פעילה לבני ישראלים לשם חיזוק הזהות הישראלית-יהודית וציונית, שמירת קשר עם התרבות הישראלית-ציונית ומדינת ישראל, ומתן כלים לחניכי השכבה הבוגרת להתמודדות עם שאלת חזרתם ארצה.
רקע
תנועת הצופים לקחה על עצמה את המשימה של בניית גשר ודיאלוג עם ילדי ישראלים החיים בחו"ל, אלה שבחירת ההורים עשויה להעמיד אותם בסיטואציה של זהות כפולה (או משולשת). תנועת הצופים עוסקת בכך מאז סוף שנות השבעים. סדר היום של "צבר" הוא ציוני, ועוסק באוכלוסייה הישראלית השוהה בצפון אמריקה ובמדינות הגירה נוספות. "צבר" פונה בעיקר אל הילדים ובני הנוער שזה לא מכבר באו, ושנותרה בהם זיקה לתרבות הישראלית, לשפה העברית ולישראל כמרכז משני לחייהם (חברתית, משפחתית ותרבותית).
שבטי צבר
צופי צבר מפעילים 20 שבטים בצפון אמריקה, 3 שבטים במערב אירופה, כ-30 שבטים במדינות חבר העמים, 2 שבטים באוסטרליה ושבט אחד בהונג-קונג.
שבטי צבר בצפון אמריקה
מאז 1977 פועלים בארצות הברית שבטי צופים המיועדים לילדי ישראלים. תחילת הפעילות בימי שליח הצופים יצחק יניב, אשר ארגן בניו יורק פעילות תנועתית לילדי שליחים מישראל, וכעבור מספר שנים התחילו להצטרף לפעילות גם ילדי משפחות ישראליות שחיפשו קשר ישראלי חברתי. מודל הפעילות הוא הקמת שבטים מקומיים מקבילים לאלה בארץ, עם סממני פעילות דומים ככל האפשר. הפעילות נערכה מתחילתה במרכזים קהילתיים יהודיים, אשר לא הבינו בתחילת הדרך מדוע ההתעקשות לפעול בעברית דווקא, ומדוע לא לשתף בפעילות ילדים יהודים מהקהילה המקומית. בתוך מספר שנים, בראשית שנות השמונים, בתקופת השליחים דובי עופר וחגי שמואלי, פותח מודל הפעילות והארגון על פיהם מאוגדים השבטים במסגרת הנקראת "צבר", ומהווה חלק אינטגרלי של תנועת הצופים בישראל. הפעילות התפתחה להיקף יבשתי נרחב, והוקמו כ- 15 שבטי צבר בכל ריכוזי הישראלים בארצות הברית ובקנדה, כשהחשובים בהם הם השבטים בניו יורק, ב"וואלי" בלוס אנג'לס, בפאלו אלטו בקליפורניה (השבט הראשון בהנהגה), בבוסטון ובמיאמי.
מאז 1995 מאורגנים השבטים בצפון אמריקה באמצעות העמותה Friends of Israel Scouts, Inc. Tzofim, שמרכזה בניו יורק. פעילות השבטים ממומנת על ידי הקהילות השונות ודמי חבר.
המדריכים הבוגרים הם סטודנטים ישראלים בעלי רקע תנועתי המגויסים להפעלת השבטים בשכר סמלי, המנוסים שבהם ובעלי רקע צופי ישראלי - יוצרים אווירה ישראלית חינוכית הסוחפת בני נוער ישראלים להצטרף. הפעילות כוונה מראשיתה לבני נוער בעלי זיכרון ישראלי ברור השולטים עדיין בעברית עדכנית ומחפשים פעילות דומה לאלה של חבריהם בישראל. כבר ב- 1985 השתתפו בפעילות באופן סדיר ושילמו "מסי שבט" למעלה מ-2,000 חניכים ביבשת (מספר גבוה מאוד אף בהשוואה לפעילות תנועות נוער ציוניות יהודיות וותיקות). ההצלחה נזקפת בעיקר הודות לצורך שהפעילות ממלאת עבור בני הנוער הישראלים, והיא הובילה באופן טבעי ליצירת מסלולי חזרה לארץ וגיוס לצה"ל. משנת 2009 פועלת גם הנהגת "צבר" במערב אירופה, הכוללת שבטים באנגליה והולנד.
כיום רשומים בהנהגת צבר בצפון-אמריקה קרוב ל-3,000 חניכים.
שבטי הנהגת צבר:
התנועה מופעלת על ידי מרכז הנהגת "צבר" בניו יורק. בהנהגה, מלבד השליח המרכזי, מאוישת משרת רכז הדרכה, שאחראי על ההפעלה השוטפת של "צבר", התכנים החינוכיים, ליווי השבטים ופרויקטים שונים ברמת ההנהגה (הכשרת צוות בוגר, סמינרים, פיתוח מנהיגות צעירה בתנועה, סמינר שכבה בוגרת ועוד). בכל שבט מאותרים שני סטודנטים ישראלים בעלי רקע וניסיון בהדרכה, המהווים את הצוות הבוגר של ההנהגה, ואחראים על הפעלת השבטים - ארגונית וחינוכית.
שבטי צבר במערב אירופה
שבט צופי צבר הראשון במערב אירופה נפתח בספטמבר 2010 בלונדון, מאז הוקמה "הנהגה" של תנועת הצופים האחראית על פעילות צופי ישראל במערב אירופה וכוללת שלושה שבטי צופים: בלונדון, מנצ’סטר ובאמסטרדם פועלות קומונות שנת שירות של תנועת הצופים בשיתוף עם הסוכנות היהודית. המתנדבים פועלים במסגרות שונות בקהילה, עובדים עם תנועות הנוער השונות, מלמדים עברית בבתי-ספר, ומקיימים פעילות צופית עברית כמו בישראל.
שבטי צבר במדינות חבר העמים
בחודש מרץ 2009 יצאה לאוקראינה משלחת מצומצמת של שלושה נציגי תנועת הצופים העבריים במטרה להעביר סמינר ראשון להקמת הנהגת צופי צבר באוקראינה ובמולדובה. חניכי הסמינר היו סטודנטים יהודים או זכאי עלייה אשר מעוניינים לקחת חלק בפעילות נוער חדשה לקהילה היהודית כחלק מצופי ישראל. פעילות הצופים במדינות חבר העמים נתמכת על ידי נתיב (לשכת הקשר). תוך מספר חודשים הוקמו חמישה שבטי צופים והצטרפו לפעילות כ-270 חניכים אשר עוברים פעילות צופית פעם בשבוע בשפה הרוסית. בשנים הראשונות הפעילות נוהלה כולה מישראל, דרך סמינרי הכשרות בהן לקחו חלק שליחים ישראלים אשר נסעו בעיקר למדינות אוקראינה ומולדובה ביחד עם מתורגמנים. עם הזמן נבחרו בעלי תפקידים מקרב החניכים אשר גדלו בתנועה והוקמה הנהגה מקומית בכל אחת ממדינות חבר העמים. צוות ישראלי דובר רוסית גויס והוקמו משרדים לניהול הפעילות במטה תנועת הצופים בבית פיליפס בתל אביב.
גרעין צבר
ערך מורחב - גרעין צבר
גרעין צבר היא תוכנית של גרעיני העלייה של תנועת הצופים העבריים בישראל. זוהי התארגנות של צעירים יהודים השוהים בתפוצות בגילאי 18 - 24, לעלייה ארצה והצטרפות לשירות בצבא ההגנה לישראל. מטרתו של הגרעין - יצירת מסגרת תומכת לקבלת החלטה לעלות ארצה ולהשתלבות בחיי קיבוץ, שירות צבאי, ובחברה הישראלית בכללה.
מטרות התוכנית
התוכנית שמה לעצמה למטרה להביא לחיזוק הזהות היהודית והזיקה למדינת ישראל בקרב משתתפיה. כמו כן, התוכנית פועלת ליצירת קשר משמעותי בין בני נוער מתנועת הצופים לבין בני נוער יהודיים מרחבי העולם. מטרת התוכנית להעניק למשתתפיה מוטיבציה להמשך קיומם של קשרים אלו וכן לעשייה בקהילות מהן הגיעו.
בנוסף, ניתן דגש מיוחד בתוכנית על חיזוק מערכת הערכים, המסוגלות העצמית, הבינאישית והקבוצתית של כל חניך.
קרוואן הידידות
קרוואן הידידות הוא להקה של 10 מדריכים ומדריכות מהשכבה הבוגרת של תנועת הצופים בישראל, אשר יוצא למסע הופעות בפני עשרות קהילות יהודיות בכל רחבי ארצות הברית. למעל מ45 שנה שקרוואן הידידות מביא איתו את השירים, הריקודים והרוח הישראלית ליותר מ-300 אלף איש בכ-42 מדינות ביבשת האמריקאית. הקרוואן הראשון יצא ב-1972 ועבר בארצות הברית עם אקורדיון וגיטרה כשהוא מתארח אצל מאות משפחות מארחות ומשאיר אחריו רושם חיובי.
כיום, עם מערכת הגברה משוכללת, הקרוואן עדיין עובר ביבשת עם אותה המתודה ואותה המטרה: לחגוג את הקשר של ישראל והקהילה היהודית בארצות הברית. ההצלחה של הקרוואן בעשרות שנות קיומו מתבטאת בגידול מתמיד בביקוש, שנענה על ידי תנועת הצופים בהרחבת הפרויקט משנה לשנה. כיום מונה הקרוואן 30 מדריכים ב – 3 להקות שונות, שיחד מצליחות להגיע להיקף חסר תקדים של הופעות וקהילות.
עמותת צופים צבר עולמי
בשנת 2009 הוקמה עמותת "צופים צבר עולמי" על-מנת לתמוך בפעילות העולמית של תנועת הצופים העבריים.
מטרות העמותה:
יהודי אינדונזיה במלחמת העולם השנייה
יהודי אינדונזיה בזמן מלחמת העולם השנייה מנו כ-3,000 יהודים, במהלך המלחמה בין השנים 1942–1945 ריכזו היפנים את התושבים הזרים, בהם היהודים במחנות ריכוז. על אף העובדה שרוב יהודי המדינה שרדו את התנאים הקשים, הביאו המלחמה ומוראותיה והאפשרויות להגירה בעקבותיה, להתפוררות הקהילה, ולהגירתם של רוב תושביה היהודיים של אינדונזיה.
רקע
בשנת 1940, אחד הנכסים המשמעותיים של ממשלת הולנד הייתה המושבה בדרום-מזרח אסיה אשר נקראה איי הודו המזרחיים ההולנדיים, אינדונזיה של היום. במאי 1940 כבשה גרמניה הנאצית את הולנד. במהלך השנים, נקטה הולנד בצעדים לחיזוק הגנת מושבותיה העשירות בדרום-מזרח אסיה בתקווה שתוכלנה לעמוד אל מול מתקפה יפנית. למרות זאת, לאחר כשנתיים כוחות יפניים פלשו ל"הודו המזרחית ההולנדית" ב-11 בינואר 1942. ההולנדים נכנעו ב-8 במרץ, אחרי שחיילים יפניים נחתו בג'אווה. אזרחים הולנדיים נלקחו בשבי ונכלאו במחנות לעבודת כפייה.
לנוכח הכיבושים המתרחבים של הצבא היפני, שפלש לפיליפינים, להונג־קונג, לסינגפור ולמלאיה (דצמבר 1941 - פברואר 1942 ) הרחיב "הצבא המלכותי של הודו המזרחית ההולנדית" (דהיינו, אינדונזיה) את שורותיו על ידי גיוס אזרחים, אולם האזרחים היו חסרי כל הכשרה צבאית והשתמשו בנשק מיושן. בתוך זמן קצר, השתלט הצבא היפני המאומן והמצויד היטב על האיים העשירים באוצרות טבע.
לאוצרות טבע אלו (בעיקר נפט, גומי ואורז), נזקקה האימפריה היפנית והחיילים האינדונזים נלקחו למחנות השבויים. החיילים האינדונזים (שבחלקם היו יהודים) נלקחו למחנות שבי של הכוחות היפנים. שם סבלו רעב ומחלות, נעקצו מפרעושים ומכינים, ונענשו על כל שגיאה קלה במכות במוטות עץ וברזל ובמניעת מזון או מים, או שנורו למוות. ממחנות השבויים הועברו החיילים עד מהרה למחנות עבודה.
יחס הכובשים היפנים לאזרחים האירופאים באינדונזיה
לאחר פלישתה של יפן לאינדונזיה התחיל בידוד האזרחים האירופאים ובתוכם היהודים מהאוכלוסייה המקומית והכנסתם לגטו. בניגוד לחיילים שנלקחו בשבי מיד עם כניעת כוחות הצבא המקומי, תושבי אינדונזיה החלו להרגיש את השפעות הכיבוש בהדרגה. בשלב הראשון נדרשו כלל האזרחים להרכין ראשם בפני אנשי הצבא שעוברים לידם. בשלב השני נאסרה ההאזנה לרדיו, כל בתי הספר נסגרו וילדים נאלצו להישאר בבית, ובשלב מאוחר יותר נשלחו גברים לחוד, ונשים וילדים לחוד למחנות ריכוז. היפנים אסרו על האזרחים האירופאים לסחור והיה להם מחסור בביגוד, אוכל, מצעים. הם סבלו מצפיפות רבה ואוכלסו במקומות קטנים הרבה אנשים. בעקבות הרעב, אנשים מתו וחלו במחלות כגון ברי ברי, מלריה ועוד.
מחנות הריכוז
אחד מן המחנות היה כלא הנמצא בכפר Tanah Tinggi בו שהו פושעים אינדונזים וכך התייחסו גם לאזרחים שרוכזו בהם. מחנה נוסף היה ב-Tangerang Regency, בו התייחסו הכוחות היפנים לאזרחים האסורים באכזריות, נתנו הם מעט אוכל והעמידו אותם שעות רבות בשמש בזמן הספירה. רבים מהאזרחים במחנה עסקו בהברחות של אוכל ומוצרים בסיסיים ואנשים שנתפסו, ראשיהם גולחו ונכלאו בתאים. רבים מיושבי המחנה איבדו משקל רב וכן מתו ממחלות, מעינויים או מהכאות של הסוהרים. כך, העונשים במחנות השונים היו מכות לעיתים עד מוות.
בנפרד ממחנות הגברים התקיימו מחנות ריכוז לנשים וילדים. גם שם האוכל היה דל והמפקדים התאכזרו בצורות שונות. גילחו את ראשיהן, העמידו אותן במסדרים שעות ומנעו מהן מזון. ישנן עדויות שמפקד אכזרי הכריח את תושבות המחנה לקחת את מנות האוכל המעטות שהיו להן ולקבור אותם באדמה. האסירים והאסירות עבדו בכריתת עצים, בעבודות בישול וניקיון, איסוף זבל וחפירת בורות להטמנתו.
במחנות הנוער, הילדים הופרדו מאימותיהן כבר בגיל 16, ככל שעבר הזמן גיל ההפרדה ירד, עד שאפילו ילדים בני 10 הופרדו מאימותיהם ועברו למחנה גברים שם עבדו בעבודות קשות מאוד דוגמת קבורת מתים וריקון שירותים.
על אף היחס הקשה האסירים מצאו דרכים להביע מחאה על המצב הקשה, למרות האיסור החמור על כל צורה של כתיבה וציור, ציירו ילדים רבים ציורים על פיסות נייר קטנטנות בעזרת עפרונות צבעוניים שהוחבאו מן הכובשים. ציורים אלה נחשבים כיום לא רק כעדות לאומץ הרב של הילדים, אלא גם כמקורות היסטוריים נדירים. הציורים תיעדו את החיים במחנה גם לפני המלחמה וגם במהלכה.
יחס היפנים ליהודים באינדונזיה
מעטים מיהודי אינדונזיה הקפידו על שמירת מצוות, אולם נראה, כי בהשוואה לשגרת החיים לפני הכיבוש היפני, ההוויה היהודית הידלדלה אף יותר במחנות, שבהם לא נחגגו החגים היהודיים, ובשל המחסור הנורא במזון הם אכלו כל דבר שהגיע לידיהם. לשאלת הגדרת זהותם של היהודים על ידי היפנים, נראה כי למרות קיומה של ספרות אנטישמית ביפן, בראשית תקופת הכיבוש היפני לא הייתה אפליה בין יהודים למי שאינם יהודים, ויהודים אף לא נדרשו לציין את דתם בשום צורה הידועה לנו.
במחצית השנייה של 1943 חל מפנה ביחס של היפנים ליהודים. באחדים מהמחנות נדרשו אז כל הנשים, גם אלו שהגיעו למחנה כאירופאיות, להצהיר אם הן יהודיות, ובאחדים ממחנות הנשים, בעיקר בטנגרנג ובאדק שבבטביה, הופרדו היהודיות וילדיהן משאר האנשים. מכמה עדויות עולה, כי אספקת המזון ליהודים הייתה דלה אף מאספקת המזון הכללית. רבים מתו מאפיסת כוחות, מתת-תזונה וממחלות.
יהודי אינדונזיה לאחר סיום המלחמה
סופו של הכיבוש היפני באינדונזיה, בא בעקבות כניעתה של יפן בספטמבר 1945. אנשים החלו לחפש בני משפחה אבודים ולנסות להשיב לעצמם את רכושם.
סופה של הקהילה היהודית באינדונזיה הגיע במידה רבה בעקבות המלחמה, חלק מיהודי אינדונזיה נרצחו על ידי היפנים. אך למרות שרוב יהודי אינדונזיה שרדו את המלחמה, אלו ששרדו עזבו את אינדונזיה לאחר המלחמה.
רישיון להרוג (1989)
רישיון להרוג (באנגלית בריטית: Licence to Kill, באנגלית אמריקנית: License to Kill) הוא סרט קולנוע בריטי-אמריקאי, ה-16 בסדרת סרטי ג'יימס בונד, משנת 1989. הסרט, בכיכובו של השחקן טימותי דלטון, מבוסס על הספר חיה ותן למות בשילוב מרכיבים מהסיפור הקצר "The Hildebrand Rarity" פרי עטו של הסופר איאן פלמינג. עלילת הסרט עוקבת אחר הסוכן החשאי בונד, אשר פורש משירות הוד מלכותה ורודף לבדו אחר איש המאפיה וסוחר ההרואין הלטיני פראנץ סאנצ'ז.
מלבד דלטון, שהסרט היה בשבילו השני והאחרון בסדרה בו שיחק, שיחקו בסרט רוברט דאבי, טליסה סוטו, קארי לוול ובניסיו דל טורו.
עלילה
בדרכם לקי וסט לחתונתו של פליקס לייטר, חברו הוותיק של ג'יימס בונד ואיש ה-CIA, בונד ולייטר נקראים על ידי אנשי המחלקה למלחמה בסמים לטוס במסוק לאיי בהאמה כדי להשתתף בלכידתו של ברון הסמים פרנץ סאנצ'ז. סאנצ'ז יצא ממקלטו הבטוח במדינת איסטמוס הבדיונית בעקבות חברתו הבוגדנית לופה לאמורה (טליסה סוטו). סאנצ'ז בורח במטוס קל, ובונד יורד, קשור ברתמה, מן המסוק אל זנב המטוס, וקושר אותו לכבל גרירה. השניים מגיעים לחתונה בצניחה מן המסוק, באיחור גדול.
סאנצ'ז העצור נמלט לאחר ששיחד ב-2 מיליון דולר את הסוכן אד קיליפר, ושולח אנשים בראשות סגנו דריו (בניסיו דל טורו) לביתו של פליקס. פליקס מובל למכון מחקר ימי בהנהלת מילטון קרסט, מאנשיו של סאנצ'ז, וכריש לבן המוחזק שם בבריכה פוצע אותו קשות.
בונד, שעמד לטוס למשימה באיסטנבול, שומע שסאנצ'ז נמלט, ומבין שפליקס במצוקה. הוא מוצא בבית את פליקס הפצוע ואת גופתה של אשתו. בונד ושארקי, שותפו של פליקס, חודרים למכון המחקר, נאבקים בקיליפר ומשליכים אותו אל מותו במלתעות הכריש.
M (רוברט בראון) קורא לבונד לפגישה בבית ארנסט המינגוויי ומורה לו להפסיק את המרדף אחרי סאנצ'ז, ושולל את רישיונו להרוג. בונד מודיע על התפטרותו ונמלט.
בונד מתגנב בעזרת שארקי לספינתו של קרסט, ופוגש שנית את לופה לאמורה. שארקי נתפס ונהרג. בונד מחבל בצוללת זעירה, מסכל עסקת סמים, ונמלט במטוס ימי עם מיליוני דולרים מכספו של סאנצ'ז.
בונד מוצא בביתו של לייטר דיסק מידע שחמק מעיניהם של הפושעים, ובאמצעותו מגיע לפגישה עם הטייסת פאם בובייה (קארי לוול). השניים נאבקים בדריו ואנשיו, ובובייה מטיסה את בונד לאיסטמוס סיטי. בונד מתאכסן במלון בבעלותו של סאנצ'ז, מפקיד את הכסף בבנק בבעלותו, ומושך תשומת לב כשהוא מהמר בקזינו בבעלותו. לופה מפגישה את בונד עם סאנצ'ז, והוא מציע לסאנצ'ז לעבוד עבורו.
בלילה שלמחרת מנסה בונד להתנקש בחייו של סאנצ'ז באמצעות אקדח חתימה שקיו סיפק לו. הוא נתפס בידי סוכני המחלקה למלחמה בסמים של הונג קונג, שהגיעו לעיר במטרה לחדור לארגונו של סאנצ'ז, במסווה של סוחרי סמים סיניים. הם פועלים יחד עם נציגו של M, שהוטל עליו לתפוס את בונד המרדן ולהחזירו ללונדון. בונד מורדם בזריקה. אנשיו של סאנצ'ז, בראשות קצין האבטחה הלר, חודרים לבניין והורגים את הסוכנים הבריטיים.