cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דוד דרגונסקי
השנים הראשונות
דוד דרגונסקי נולד ב-2 בפברואר 1910 למשפחה יהודית בכפר סביאטסק בתחום המושב באימפריה הרוסית. כיום במחוז בריאנסק, במערב רוסיה. לאחר סיום בית הספר התיכון, עבד כפועל באתרי בנייה במחוז מוסקבה ובמחוז טבר. בשנת 1933 התגייס לצבא האדום ונשלח ללימודים בבית הספר לקציני שריון בעיר סראטוב. את הלימודים סיים בהצטיינות בשנת 1936. בתום הלימודים הועלה לדרגת סגן משנה ונשלח לשרת כמפקד מחלקת טנקים T-26 באחת מיחידות השריון של הצבא האדום באזור הגבול עם מנצ'וריה.
קריירה צבאית
בשנת 1938, כמפקד פלוגה השתתף בקרבות עם היפנים באזור אגם חסן. על תפקודו בקרב עוטר בעיטור הכוכב האדום.
בשנת 1939 התקבל ללימודים באקדמיה הצבאית על שם פרונזה במוסקבה. לאחר פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות ביוני 1941 נאלצו כל חניכי האקדמיה (ודרגונסקי ביניהם) לעזוב את הלימודים ולחזור ליחידותיהם. דרגונסקי מונה למפקד גדוד טנקים. הוא השתתף בקרבות הבלימה של קבוצות הארמיות מרכז ליד סמולנסק ובקרב על מוסקבה.
בסתיו של 1943 מונה למפקד חטיבת השריון מס' 55, תפקיד אותו מילא עד לסוף המלחמה. בדצמבר של אותה שנה נפצע קשה בקרב ליד העיר ז'יטומיר, כאשר הוביל אישית את התקפת החטיבה.
לאחר תקופת החלמה קצרה חזר לחזית. ביולי 1944 הייתה חטיבתו של דרגונסקי בחוד החנית של ההתקפה הסובייטית באזור העיר סנדומיר במזרח פולין. היא צלחה את נהר הויסלה ותפסה ראש גשר בגדה המערבית של הנהר. במשך כמה ימים החזיקה החטיבה בראש הגשר עד להגעה של הכוח העיקרי. על תפקידו בקרב זה הוענק לדוד דרגונסקי תואר "גיבור ברית המועצות".
בפעם השנייה הוענק לדוד דרגונסקי תואר גיבור ברית המועצות על מעשי גבורה ואומץ האישי בעת הפיקוד על החטיבה בקרבות לכיבוש ברלין. המבצע האחרון, בו השתתף דרגונסקי היה הקרב על פראג. לאחר מסע של 5 ימים, בהם עברה מאות קילומטרים, נכנסה חטיבתו יחד עם יחידות ממוכנות אחרות של החזית האוקראינית הראשונה אל העיר פראג ושחררה אותה מהגרמנים.
לאחר המלחמה למד דרגונסקי באקדמיה הצבאית של המטה הכללי. בסיום הלימודים הועלה לדרגת גנרל-מיור ומונה למפקד דיוויזיה ממוכנת. בשנת 1960 הועלה לדרגת גנרל-לוייטנט ומונה למפקד ארמייה. בשנים 1965–1969 היה סגן מפקד המחוז הצבאי של עבר-הקווקז. בשנת 1970 הועלה לדרגת גנרל-קולונל ומונה לפקד על קורס להכשרת מפקדים בכירים, תפקיד אותו מילא עד לשנת 1987, אז פרש לגמלאות.
במהלך שירותו הצבאי עוטר ב: 2 מדליות "כוכב הזהב" של גיבור ברית המועצות, 2 עיטורי לנין, 4 עיטורי הדגל האדום, עיטור סובורוב מדרגה שנייה, עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה מדרגה ראשונה, 2 עיטורי הכוכב האדום, עיטור השירות למען המולדת מדרגה שלישית ועיטור ידידות העמים.
פעילות פוליטית
בתום מלחמת העולם השנייה היה דרגונסקי חבר בוועד היהודי האנטי-פשיסטי שפעל, אז, לאיסוף עדויות על גורל היהודים באזורי הכיבוש הנאצי בשטחי בברית המועצות. דרגונסקי איבד 74 מבני משפחתו בשואה כולל אחיותיו וילדיהם, הוא סבר שיש לפעול להנצחת הנרצחים היהודים ולהקמת אנדרטאות לזכרם. הוא היה בין הבודדים מחברי הוועד שלא נעצרו או הוצאו להורג  על ידי סטלין בראשית שנות החמישים. במהלך שנות ה-50 וה-60 ייצג את יהודי ברית המועצות במשלחות סובייטיות רשמיות שביקרו במערב בהם טען שאין בברית המועצות אנטישמיות, שהעדר תיאטרון ובתי ספר דוברי יידיש נובע מהעדר ביקוש להם ושיהודי ברית המועצות אינם מעוניינים לעלות לישראל.
דרגונסקי היה אחד הפעילים היהודים האנטי-ציוניים המרכזיים של התעמולה הסובייטית. הוא כתב מאמרים בגנות הציונות ובגנות מדינת ישראל בעיתונים סובייטיים. כל ימי חייו התנגד נחרצות להגירה של יהודים מברית המועצות או לביטויים תרבותיים יהודיים כלשהם.
בשנת 1983 היה בין המייסדים של הוועד האנטי ציוני של הציבור הסובייטי. מילא את תפקיד היושב ראש של הוועד מיום היווסדו ועד ליום מותו אפילו אחרי התפרקות ברית המועצות.
דוד דרגונסקי נפטר ב-12 באוקטובר 1992 במוסקבה ונקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה. בהלווייתו השתתף מרשל יבגני שפושניקוב (שר ההגנה האחרון של ברית המועצות) וקצינים בכירים אחרים בצבא הסובייטי.
הנצחת זכרו ברוסיה
פסל לזכרו הוצב בכפר הולדתו, כנהוג בברית המועצות לאנשים שעוטרו פעמיים בתואר גיבור ברית המועצות. הפסל הוצב עוד בחייו (בשנת 1951). פסל נוסף לזכרו הוצב בשנת 2009 בעיר סולנצ'נוגורסק שבמחוז מוסקבה.
מיינלנד (שטלנד)
מיינלנד (באנגלית: Mainland; מילולית: ה"יבשת") הוא האי המרכזי והגדול באיי שטלנד שבסקוטלנד. שטחו 969 קמ"ר ועליו נמצאת העיר היחידה באיים, לרוויק. האי הוא השלישי בגודלו בסקוטלנד, וכן השלישי בגודלו באיי בריטניה הגדולה (אחרי האיים לואיס והאריס וסקאי).
גאוגרפיה
ניתן לחלק את האי לארבעה אזורים גאוגרפיים:
טאבארה ואסקס
טאבארה רמון ואסקס רוסאס (בספרדית: Tabaré Ramón Vázquez Rosas; 17 בינואר 1940 – 6 בדצמבר 2020) היה פוליטיקאי אורוגוואי, שכיהן כנשיא אורוגוואי בשנים 2005–2010 ו-2015–2020. ואסקס היה רופא במקצועו, סוציאליסט וחבר מפלגת השמאל קואליציית החזית הרחבה (בספרדית: Frente Amplio).
ואסקס נבחר לכהונת הנשיא ב-31 באוקטובר 2004, וכיהן בתפקיד במשך חמש שנים מ-1 במרץ 2005 ועד 1 במרץ 2010. ואסקס היה הנשיא הראשון מן השמאל בתולדות אורוגוואי. הוא נבחר שנית לתפקיד וכיהן שוב כנשיא בשנים 2015–2020.
ביוגרפיה
ב-1994 היה מועמד לנשיאות, אך הפסיד וקיבל 30.6%. הוא התמודד שוב ב-1999 והפסיד לחורחה באז'ה איבנייס, כאשר קיבל 48% מקולות הבוחרים בסיבוב השני. הוא התמודד בפעם השלישית ב-2004, קיבל 50.45% אחוז בסיבוב הראשון וניצח.
ואסקס היה הנשיא הראשון בתולדות אורוגוואי שהגיע מהשמאל הפוליטי, והקואליציה שהנהיג הורכבה מחברים לשעבר בתנועות גרילה, סוציאליסטים, קומוניסטים ושמאלנים עצמאיים - זכתה ברוב בשני בתי הפרלמנט. באותה תקופה, עלייתו של ווסקס הייתה חלק ממגמת הצלחת השמאל בבחירות ברחבי אמריקה הלטינית.
חוקת אורוגוואי אינה מתירה לנשיא מכהן להתמודד על כהונה שנייה ברציפות. ואסקס ניצח בבחירות לנשיאות בפעם השנייה ב-2014, לאחר כהונתו של חברו למפלגה חוסה מוחיקה, לאחר שזכה ב-52.5% מן הקולות בסיבוב השני לעומת 40.5% של יריבו העיקרי, לואיס לאקאז'ה פו. החל מה-1 במרץ 2015 החל לכהן כנשיא אורוגוואי ה-41 במספר. בבחירות הבאות, בשנת 2020, הפסיד והוחלף בתפקידו בלואיס לאקאז'ה פו.
ואסקס היה חובב כדורגל ידוע, וכיהן כ-10 שנים מ-1978 עד 1988 כנשיא המועדון של קבוצת פרוגרסו שזכתה בשנת 1984 באליפות.
ב-31 ביולי 2019, בעודו מכהן כנשיא המדינה, התאלמן מאשתו מריה דלגדו כאשר זו נפטרה עקב התקף לב.
נפטר ב-6 בדצמבר 2020. הותיר אחריו ארבעה ילדים.
אנטוניו סאקה
נבחר לנשיא אל-סלבדור ב-21 במרץ 2004 וב-1 ביוני אותה שנה נכנס לתפקידו והחליף את פרנסיסקו פלורס, שניהם חברים במפלגה השמרנית הברית הלאומית של הרפובליקנים, הידועה יותר כ"ארנה" (ARENA על–פי ראשי התיבות של שמה בספרדית).
בנוסף לעיסוקיו הפוליטיים הוא היה גם איש עסקים ושדר ספורט ברדיו.
סאקה היה המועמד המועדף על ממשל ג'ורג' ווקר בוש האמריקני בזכות תמיכתו בכלכלת שוק חופשי ובשל מדיניותו הפרו-אמריקנית.
סאקה נכשל בניסיונו לזכות בכהונה שנייה, לאחר שבבחירות שנערכו ב-15 במרץ 2009 הפסיד למועמד השמאל מאוריסיו פונס בפער של כ-2.6%.
ב-2018 הורשע במעילה והלבנת הון ונידון ל-10 שנות מאסר, להן התווספו שנתיים בגין הרשעה מאוחרת יותר בשוחד.
דיטה בת-אדם
דיטה בת-אדם (בדנית: Ditte Menneskebarn) היא טרילוגיה של הסופר הדני מרטין אנדרסן נקסה שחוברה בשנים 1917–1921. חלקי הטרילוגיה הם:
הספר יצא לאור בעברית בתרגומו של מנשה לוין ב-1947. הדפסה אחרונה הייתה ב-1987 של כל חלקי הטרילוגיה ביחד.
תקציר העלילה
כעבור מספר שנים נישאת סרינה ללארס פטר ודיטה עוברת לגור אצלם כשהיא משמשת כמטפלת לשני ילדיהם ונתונה להתעמרות מצד אמה. לארס פטר מתפרנס בקושי מעבודתו כסמרטוטר. הוא מסתובב עם עגלה וסוס בכפרים, קונה גרוטאות ומוכר אותן ברווח דל.
סרינה משוכנעת שאמה מסתירה כסף ובניסיון למצוא אותו היא חונקת אותה ובהמשך נאסרת למספר שנים. דיטה נשארת לבד כאמא קטנה בבית כדי לטפל בשני אחיה החורגים.
לאחר שהאם חוזרת מבית הכלא הולכת דיטה לעבוד כמשרתת באחוזה, שם מתאהב בה קארל, בנה של בעלת האחוזה והיא נכנסת להריון. כאשר נודע הדבר לבעלת האחוזה היא מגרשת את דיטה הנאלצת לחזור לבית משפחתה שם היא יולדת בן.
דיטה נאלצת לעזוב את משפחתה ולחפש את מזלה בקופנהגן. לפני כן היא נאלצת למסור את תינוקה לזוג איכרים חשוכי ילדים ולהפרד ממנו.
בקופנהגן חיה דיטה בשולי החברה. בתחילה היא עובדת בבית מחסה לתינוקות ומשמשת בתחילת כמינקת. כעבור זמן מה היא בורחת לאחר שהיא רואה שבמקום רוצחים תינוקות בלתי רצויים. היא עובדת כמשרתת בבתי עשירים, מתאהבת בגיאורג ונכנסת שוב להריון. גיאורג נוהג לשתות ופעם אחת בעת שיכרות הוא נופל למים בנמל וטובע.
דיטה מטופלת כעת בילד שלה וגם אוספת את הילדים פטר ו-אנה שהוריהן נטשו אותם. הם גרים בשכונת עוני בתנאים קשים מוקפים בעכברים. דיטה נעזרת בשכניה העניים וממשיכה לעבוד כמשרתת. לעיתים הם נאלצים לאכול בבית תמחוי. פטר מנסה להרוויח על ידי מכירת פחמים להסקה אותם הוא גונב ממחסני הרכבת. כאשר הוא נמלט מהשומרים, הוא נדרס על ידי קטר. דבר זה שובר לגמרי את דיטה, היא נופלת למשכב ומתה.
על הספר
נקסה גדל באחד מפרברי העוני והדלות של קופנהגן שם רכש את עמדתו הפוליטית והחברתית בנושא מלחמת המעמדות. באיגרת לוואי לספר כתב כי: "בקשתי להעמיד בספרי זה אנדרטה לאשה העמלה, זו הגיבורה העלומה, המצניעה לכת עם צערה, למודת סבל מדורי דורות, שאין מעטרים לה הילת גבורה. אומץ לבה ורוחה מתגלים בשעה שכלה והולך כוח הסבל שלה האיש העמל-בעתות של שפל וכישלון. ביקשתי לתת ברומן זה דמות-דיוקן של "בת-אדם", "אם הייסורים של האנושות".
הסרט
ב-1946 הופק בדנמרק סרט על פי החלק הראשון של הטרילוגיה. בסרט יש סצנה בו מתרחצת דיטה באגם בעירום. בארצות הברית הפוריטנית דאז, אישרו להקרין את הסרט רק לאחר הוצאת קטעי העירום. הסרט נחשב בדנמרק כאחד הסרטים החשובים במורשת התרבות שלה
וורנר מדיה
וורנר מדיה (אנגלית: WarnerMedia) היה קונצרן תקשורת המונים ובידור רב לאומי אמריקאי שהוקמה בשנת 1972. החברה היא הקונצרן השלישי בגודלו בעולם, לאחר התאגיד חברת וולט דיסני וחברת Comcast.
החברה בבעלות ענק התקשורת האמריקאי - חברת AT&T. מטה החברה נמצא במרכז טיים וורנר בניו יורק. לפני שנקנתה על ידי AT&T השם היה נקרא טַיְים ווֹרְנֶר (אנגלית: Time Warner).
היסטוריה
טיים וורנר מורכב משתי חברות נפרדות שהתאחדו ב-1990: Warner Communications, Inc ו- Time Inc, ונכסיו כוללים גם את נכסיה של חברה שלישית, Turner Broadcasting System, Inc. החברה פועלת בכל תחומי התקשורת והבידור, ובולטת במיוחד בענפי הקולנוע, הטלוויזיה והעיתונות. בין חברות הבת של טיים וורנר, ניתן למנות את Adult Swim, Cartoon Network, CNN, DC קומיקס, HBO, The CW, The WB, Kids' WB, האחים וורנר, ניו ליין סינמה, ו-Castle Rock Entertainment.
בעבר היה שייך גם ספק האינטרנט הגדול אמריקה און ליין לקונצרן, אך ב-2009 נפרדו דרכיהן של שתי החברות. בתקופה שבה החברה הייתה בעלים של AOL, הועלו טענות כי החברה מהווה מונופול, בשל אחוז השליטה שלה על שוקי התקשורת. בין המותגים המפורסמים על ידי טיים ורנר, ניתן למנות את כתבי העת טיים מגזין, פיפל, ספורטס אילוסטרייטד, מד מגזין ו"פורצ'ן" ואת קבוצת הבייסבול אטלנטה ברייבס. החברה נסחרת בבורסה לניירות ערך בניו יורק תחת ראשי התיבות TWX.
ב-22 באוקטובר 2016 פורסם כי החברה הסכימה להימכר לחברת AT&T תמורת 85 מיליארד דולר, אולם מכירה מסוג זה עלולה לעבור תהליך אישור רגולטורי שיכול להמשך אף שנה שלמה.
לאחר שנה וחצי, ב-13 ביוני 2018, נודע כי הרכישה של AT&T אושרה. בעקבות זאת שם החברה השתנה לוורנר מדיה.
במאי 2020, וורנר מדיה השיקה שירות סטרימינג משלה בשם HBO Max.
ב-16 במאי 2021, נודע כי AT&T תפצל את חברת וורנר מדיה ותמזג אותה עם חברת דיסקברי תמורת 43 מיליארד דולר. ב-1 ביוני 2021, נודע כי החברה הממוזגת נקראת בשם "האחים וורנר דיסקברי", והיא תהיה תחת הנהלתו של דייוויד זאסלב, מנכ״ל דיסקברי לשעבר. העסקה הושלמה ב-8 באפריל 2022 יחד עם לוגו חדש לחברה הממוזגת.
פולק מטאל
פולק מטאל (פולק=עם בגרמנית, Folk Metal) הוא תת-ז'אנר של הבי מטאל, המשלב אלמנטים של מוזיקת פולק של תרבויות שונות. הסגנון מאופיין בשימוש נרחב בכלים עממיים ובמידה פחותה אף בסגנונות שירה מסורתיים. ישנם סוגים רבים של פולק מטאל, בגלל המגוון הרב של מסורות ואגדות עם ברחבי העולם. טקסטים פופולריים בשירי פולק מטאל כוללים פגניות, טבע, פנטזיה, מיתולוגיה והיסטוריה.
להקות הפולק מטאל המוקדמות ביותר היו סקיקלאד (Skyclad) מאנגליה וקרואצ'ן (Cruachan) מאירלנד. אלבום הבכורה של סקיקלאד, The Wayward Sons of Mother Earth, יצא ב-1991 ונחשב לאלבום ת'ראש מטאל עם כמה השפעות פולק, בניגוד לעבודה המוקדמת של קרואצ'ן שאימצה את אלמנט הפולק כחלק מכונן מהסאונד שלהם. רק ב-1994 וב-1995 החלו לצוץ תורמים מוקדמים אחרים בז'אנר מאזורים שונים באירופה ומחוצה לה.
קיים שימוש במגוון גדול של כלי נגינה עממיים בז'אנר, כאשר להקות רבות כוללות שישה חברים או יותר בהרכבים הרגילים שלהן. הוא כולל לפעמים נגינה רכה המושפעת מפולק רוק. ידוע גם שמספר להקות פולק מטאל מסתמכות על קלידים כדי לדמות צליל של כלי נגינה עממיים.
היסטוריה ומאפיינים אומנותיים
השנה בה הופיע לראשונה הפולק מטאל היא 1990, אז הוקמה הלהקה האנגלית סקיקלאד (Skyclad), שבתחילה הייתה להקת ת'ראש מטאל עם נגיעות מזעריות של מוזיקת פולק. בשנת 1991 הלהקה צירפה לשורותיה כנר ומאז הלהקה מקליטה אלבומים עם דגש גדול על רית'מטיקה פולקלוריסטית ומלודיות שנוצרות בזכות שילוב של קלידים יחד עם הפידל (Fiddle), כלי מיתר דמוי כינור. סקיקלאד ציינה שכמה מהלהקות שהשפיעו על הסגנון שלה היו להקת הרוק המתקדם ג'טרו טול ואף להקת הרוק הכבד המפורסמת לד זפלין.
קרואצ'ן (Cruachan) מאירלנד נחשבת גם היא לחלוצה בז'אנר, יחד עם סקיקלאד. הלהקה הוקמה בשנת 1992 בדבלין, אירלנד. מלכתחילה כוונתם הייתה לערבב את מוזיקת הפולק האירית של ארץ הולדתם עם הצד הקיצוני יותר של מוזיקת המטאל. בספר האיטלקי "FOLK METAL, Dalle Origini Al Ragnarok", היסטוריה מקיפה של הז'אנר, הסופר פבריציאו ג'יאוסו מציין את קרואצ'ן כלהקת הפולק מטאל האמיתית הראשונה. הוא מודה שלסקיקלאד היו כמה חלקים עממיים בחלק מהשירים לפני קרואצ'ן, אולם הוא ממשיך ואומר שקרואצ'ן השתמשו במוזיקת ​​פולק באותה מידה שהם השתמשו במוזיקת ​​מטאל.
שנת 1990 הייתה גם השנה בה יצא אלבומה המשפיע של באת'ורי, "Hammerheart", שבעצם הביא לעולם המטאל את העיסוק בקונספטים הוויקינגים והנורדיים יחד עם המוזיקה האטמוספירית שבאה לתאר את אותם נושאים. באת'ורי במקור הייתה להקת בלאק מטאל. כבר עם יציאתו של האלבום "Blood Fire Death" ניתן היה להבחין בפנייה שעושה בת'ורי מהבלאק מטאל לכיוון האפי והאטמוספירי במוזיקה שלה, וההיסטורי והפולקלורי בליריקה; אך האלבום שסימן את המעבר הסופי הוא Hammerheart.
החל משנות התשעים המוקדמות ואילך, הוקמו כמה וכמה להקות פולק מטאל משפיעות וחשובות, כמו להקות הבלאק\ויקינג Enslaved, שהוקמה ב-1991, ו-Einherjer שהוקמה ב-1993, ולהקות פולק מטאל איריות שמשלבות מוזיקה אירית (ובכך תורמות להתפתחותו והרחבתו של הז'אנר העממי) כמו Cruachan שהוקמה ב-1992, וויילנדר שהוקמה בצפון אירלנד ב-1993. דוגמאות נוספות ללהקות משפיעות שהוקמו או שינו את סגנון המוזיקלי לכיוון הפולקלוריסטי הן להקת הבלאק מטאל האירית Primordial, שבסביבות 1996 פנתה לכיוון העממי (שילוב של מוזיקה אירית) ולהקת הפאוור מטאל הספרדית מאגו דה אוז (Mägo de Oz), שמשלבת פולק מטאל יחד עם פאוור מטאל. בשנת 1991 קמה בישראל להקת אורפנד לנד (Orphaned Land), המשלבת מטאל עם מוזיקה מזרח-תיכונית. להקה זו, ביחד עם להקות נוספות, סימנה את תחילתו של תת-הז'אנר המכונה "אוריינטל מטאל" - "מטאל מזרחי".
התקדמות הז'אנר הואצה מאמצע שנות התשעים כשהוקמו מספר רב של להקות פולק מטאל וכן להקות ויקינג מטאל שהביאו עימן חידושים עממיים, ותוספות ייחודיות שמשלבות בין הגוון הוויקינגי של המטאל לבין הגוון הפולקלורי. אחת מאותן להקות פולק שראויה לציון היא להקת הפולק/בלק הפינית Finntroll שהוקמה ב-1997. פינטרול משלבת בין השימוש בכלים העממיים ובמלודיות העממיות שאפיינו את קרואצ'ן וסקיקלאד לבין התחושה האטמוספירית והאפלה שהביאו בת'ורי ואינסלייבד בעזרת שימוש בסינטיסייזר ובקלידים.
עד שלהי שנות ה-90 כל להקות הפולק מטאל המפורסמות היו להקות אירופאיות, אך המפורסמת מבין להקות הפולק מטאל הכלל-עולמית כיום היא טואטה דה דאנן מברזיל. למרות מוצאה הדרום-אמריקאי, המוזיקה והנושאים הליריים עוסקים ומושפעים מהמיתולוגיה האירית, ושמה בא ממיתולוגיה זו, דבר המעיד על ההשפעה שהייתה לפולק מטאל האירופאי, שהתרחב והגיע אל מעבר לים.
במקביל, החל באירופה שימוש בכלי נגינה אקוסטיים פולקלוריסטים יחד עם מטאל, על מנת להעצים את התחושה העממית. להקות שעושות שימוש נרחב בכלים אקוסטיים הן להקת הבלאק האוונגרדית Ulver, וכן להקות הדום מטאל אגאלוך ואמפיריום שהביאו עימן את האלמנטים העממיים לדום מטאל. על מנת להעצים את גודל החוויה הפולקלורית הטמונה במוזיקה הפולקלורית-מטאלית, להקות פולק מטאל אימצו את השיטה של הופעה עם כלים עממים מסורתיים על הבמה במקום להשתמש בסינטיסייזר שידמה את צלילם של אותם הכלים. מה שקרואצ'ן וסקיקלאד החלו מספר שנים קודם לכן, הפך למסורת בקרב להקות פולק רבות שצירפו לשורותיהם מספר נגנים ממוקצעים שמנגנים על כלים עממיים. אחת מלהקות המטאל הבולטות ביותר שמשלבות כלים עממיים רבים במוזיקה שלה, ושיש לה כמה חברי להקה קבועים שמנגנים על כלים עממיים היא קורפיקלאני ("שבט היער" בפינית). נוסף לנגנים המנגנים בכלי המטאל ה"שגרתיים" (בס, תופים וגיטרה חשמלית), לקורפיקלני יש גם נגן אקורדיון וכנר שלוקחים חלק פעיל ומשפיע במוזיקה הייחודית של הלהקה. להקות נוספות שמשלבות כלים עממיים הן Eluveitie השווייצרית ואין אקסטרמו הגרמנית. בין חברי להקת אלובייטי ניתן למצוא נגני כלי מיתר עממיים, חמת חלילים, חלילנים וכנרים, ואילו אין אקסטרמו עושה שימוש בחמת חלילים, נבל וכלים עממיים נוספים.
תתי-ז'אנרים
תתי-הז'אנרים מחולקים לפי האפיונים המוזיקליים שלהם, והעיסוק הלירי שלהם, ובעיקר לפי אזור המוצא - כל להקת מביאה את סיפוריה ואת המרכיבים העממים מהאזור או מהמדינה ממנה היא הגיעה. חלק מלהקות המטאל, נחשבות ללהקות פולק מטאל בגלל הליריקה שלהם בלבד, אף על פי שהן מנגנות ז'אנרים מגוונים.
ויקינג מטאל
אחד הז'אנרים הפופולריים בתוך מכלול תתי-הז'אנרים של הפולק מטאל הוא הוויקינג מטאל (Viking Metal). להקות ויקינג מטאל מרבות לעסוק בליריקה שלהן בסאגות של המלכים הנורווגים, בהיסטוריה הוויקינגית ובמיתולוגיה הנורדית. רוב להקות הוויקינג מטאל הפיניות עוסקות גם במיתולוגיה הפינית, שהיא אמונה פאגאנית נפרדת מהמיתולוגיה הנורדית-ויקינגית המוכרת יותר. להקת הוויקינג מטאל הראשונה היא באת'ורי שהחלה את התהוותו של הז'אנר בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 עם צאתו של האלבום "Blood Fire Death", אלבום שהתאפיין באווירה אפית ואטמוספירית ובקונספט שעוסק בהיסטוריה ובפולקלור הוויקינגי (בשירים בודדים) יחד עם האגרסיביות והפשטנות של הבלאק מטאל. האלבום הבא של בת'ורי, Hammerheart, שיצא ב-1990 הוא זה שסימל את הקמתו של ז'אנר הוויקינג מטאל. אף על פי שרוב להקות הוויקינג מטאל מבססות את המוזיקה שלהן על הבלאק מטאל או על הפולק מטאל, להקות ויקינג מטאל מכסות קשת רחבה של ז'אנרים במטאל ומושפעות ממגוון רחב של ז'אנרים, למשל: מטאל סימפוני, דת' מטאל ות'ראש מטאל.
להקות בולטות:
קלטיק מטאל
להקות קלטיק מטאל (Celtic Metal) בדרך כלל מגיעות מאירלנד ומבריטניה, שם מבחינה היסטוריה הייתה השפעה קלטית וגאלית. מאותם אזורים מגיעות גם רבות מהלהקות שמשלבות מוזיקת פולק אירית מסורתית (קלטית) יחד עם האגרסיביות של המטאל. ישנה גם פעילות קטנה של להקות קלטיק מטאל מאזור ברטאן בצרפת (גם שם יש היסטוריה גאלית וקלטית), וכן ישנה להקת קלטיק מטאל מברזיל, "Tuatha de Danann". הליריקה בז'אנר זה מבוססת על ההיסטוריה הקלטית וגם על המיתולוגיה האירית ומעשיות איריות.
להקות בולטות:
אוריינטל מטאל
האוריינטל מטאל (Oriental Metal) הוא תת-ז'אנר המתאפיין בשילוב של אלמנטים אתניים מזרח-תיכוניים יחד עם מטאל. המונח אוריינטל מטאל בא במקור מישראל, והלהקה החלוצה בסגנון היא Orphaned Land. המוזיקה של Orphaned Land משלבת מלודיות מזרחיות, ושיריה נוטים לעסוק בדת, לעיתים בשילוב פסוקים מהתנ"ך ומהקוראן, ובמסר של אחדות ושלום.
להקות בולטות:
כפר קרנוס
כפר קרנוס (גם: כפר קרינוס) הייתה עיירה קדומה בעמק בית שאן, אשר נזכרת במספר הקשרים בספרות חז"ל וכן במקורות חיצוניים וארכאולוגיים.
העיירה נזכרת בברייתא דתחומין שבתוספתא ובתלמוד הירושלמי כעיירה הסמוכה לבית שאן מצפון, הפטורה יחד עם בית שאן ממצוות התלויות בארץ בהוראת רבי יהודה הנשיא. הגם שבחלק מהנוסחים השם מובא בצורה "כפר קרנים", הצורה "כפר קרנוס" התאשרה כנוסח המקורי שבברייתא, עם גילוי פסיפס כתובת רחוב מתקופת התלמוד, בו הובאה בהרחבה ברייתא דתחומין, ושם נזכר שם היישוב בצורה "כפר קרנוס".
העיירה נזכרת אצל חז"ל גם במדרש אגדה חוזר על איוב, לפיו נעריו של איוב יצאו מכפר קרנוס, ולמעט אחד כולם מתו במגדל צבעייא:.
כן נזכרת העיירה במדרש אגדה על מרדכי והמן, לפיו מרדכי הכיר את אביו של המן עוד בהיותו בארץ ישראל, שם אביו של המן היה ספר בכפר קרינוס:.
באונומסטיקון של אוסביוס, מראשית המאה הרביעית לספירה, נזכר כפר גדול בשם "קרניה טרכיאה" בצפון עבר הירדן, בסמוך לירדן, אשר לפי אוסביוס והירונימוס, שם מראים לפי המסורת את ביתו של איוב.
חקלאות בסין
החקלאות בסין היא גורם מכריע בהתפתחות האומה הסינית. לפני כ־12,000 שנה החלה להתפתח בסין חקלאות פרימיטיבית שכללה צייד, דיג ומרעה, ועם הגידול באוכלוסייה הסינית והרחבת השטחים המעובדים הפכה החקלאות לעיסוקם העיקרי של הסינים ולמורשת תרבותית שתפסה מקום חשוב בפילוסופיה הסינית.
החקלאות הסינית התבססה בעיקר על גידולי דוחן, אורז, חיטה, קנבוס ומשי. ב לספירה החלו הסינים לגדל תה, ובמאות ה־12 וה־13 נוספו הכותנה והסורגום. לאחר מכן נוספו גידולים נוספים, כגון בוטנים, תירס, תפוחי אדמה וטבק, כמקורות מזון משניים.
התפתחות חקלאות ראשונית, –221 לפנה״ס
בתקופה הנאוליתית החלו בני העמים המונגלואידיים בסין להתפרנס מציד, מגידול חיות מבויתות ומחקלאות פרימיטיבית. כתבים סיניים מסורתיים מן האלף הראשון לפני הספירה מתארים קבוצת גיבורים קדומים שהיו אבות החקלאות וסממני ציוויליזציה נוספים, אך אין עדויות ארכאולוגיות המאמתות את המסורות שבכתב.
במאה ה־7 לפני הספירה חלה התפתחות משמעותית בטכנולוגיה החקלאית בסין. הוקמו מפעלי השקיה גדולים ומתקנים לשליטה במי הנהרות, והונהג טיוב הקרקע, מיחזור זרעים ושימוש במחרשות רתומות לבהמות. במאה ה־5 לפני הספירה החל השימוש בברזל, ובעיקר ייצור כלי מלאכה ונשק מתכתיים, מה שאיפשר פיתוח כלים חקלאיים מתקדמים יותר.
סין הקיסרית, 221 לפנה״ס – תחילת המאה ה־20
מאז ימי שושלת צ'ין הותאמה מדיניות הממשלה לעידוד חקלאות ולהצרת צעדיהם של סוחרים, שנחשבו, על פי הקונפוציאניזם וה, לטפילים שאינם יצרניים. בימי הקיסר וו נאסר על סוחרים לנסוע בכרכרות, ללבוש משי, לרכוש קרקעות ועוד.
בתקופת האן המאוחרת תפסו כמה משפחות אצולה סיניות עמדות כוח שגברו אף על כוחה של הממשלה, ותחת לחצם איבדו החקלאים את חירותם והפכו ברובם לצמיתים או אף לעבדים.
במאה ה־11 לספירה חוקק המלך וואנג אן־שה משושלת סונג חוקים חדשים לעידוד חקלאות בהשראת תורת קונפוציוס. הוא הלווה לאיכרים זרעים ואביזרים חקלאיים בריבית נמוכה כדי למנוע את נישולם בידי בעלי האחוזות הגדולות, וכן הטיל מסים נוספים על סוחרים.
בתקופת שושלת יואן סבלה צפון סין מפלישות וממלחמות רבות, ודרום סין סיפקה למדינה את עיקר התצרוכת החקלאית. השלטונות ניסו לעודד את החקלאות, אך נחלו כישלון, בעיקר מכיוון שהמונגולים הזניחו את מתקני ההשקיה והפיקוח על המים, שדרשו השקעה כלכלית גדולה ורציפה. השליטים העניקו את מיטב האדמות לבני האצולה, לחילות מצב ולמנזרים, אך קרקעות אלה הפכו בחלקן לאתרי נופש ולאדמות מרעה. מראשית המאה ה־14 נשמרו תיעודים על רעב שפקד את המדינה לעיתים קרובות.
בראשית תקופת מינג התמקדה הממשלה בשיקום החקלאות הסינית; היא החרימה חלקות קרקע גדולות והחכירה אותן לאיכרים חסרי קרקע. היא העניקה לאיכרים זרעים, כלי עבודה, בהמות והנחות במיסים, כדי שיחזרו ליישב את אזורי הצפון, שהיו מאוכלסים בדלילות וסבלו ממצוקה כלכלית. מאמציה נשאו פרי ומצבה המדיני והכלכלי של צפון סין השתפר בהדרגה. עם זאת, בתקופת מינג סבלה החקלאות הסינית מקיפאון טכנולוגי, שנמשך עד לשלהי שושלת צ'ינג.
התוצרת החקלאית הצליחה לספק את צורכי האוכלוסייה הסינית עד תחילת המאה ה־18 בזכות הגידול בתפוקה החקלאית, שנבע בעיקר מכניסת גידולים חדשים, כגון תירס, תפוחי אדמה ובוטנים, מאמריקה. אך במאה ה־18 הגיעו הקרקעות למיצוי מלא, והחקלאות התקשתה לספק את צורכי האוכלוסייה ההולכת ומתרבה, מה שהוביל לירידה ברמת המחיה.
השפעת מאפייני החקלאות על גורמי מיקום
חלקות הקרקע הגדולות שהתפצלו לחלקות קטנות הובילו לפיזורן. האיכר הסיני התגורר בסמוך להן, כדי שיהיו יותר נגישות לו. העדפה זו הייתה גורם מיקום שהוביל את האיכרים לעבור סמוך יותר לחלקותיהם, ולפיזור מקומות היישוב לכפרים קטנים בסדרי גודל של עשרות עד מאות משפחות. הכפרים הקטנים היו מפוזרים אך לא מרוחקים זה מזה, בשל אותה ההעדפה לצמצם את המרחק לחלקות השונות.
בין הכפרים התקיימו יחסי מסחר בעיירות שוק שהוקמו בינותם. העיירות היו קרובות יותר מהכפרים, ומעבר לתפקידן כמרכז מסחר מרכזי, הן היו מקום התאספות חברתי, לפנאי ולתקשורת. ערים כאלו התמקמו סביב למכרות, כוחות חיל מצב, מקורות מים ומוסדות דת. מאפייניהן היו גורם משיכה לשווקים סיטונאיים ולמנגנון המינהל הממשלתי. הם בתורם הובילו להגירה רבה ולעיור שהרחיבו את העיירות לכרכים.
סין המודרנית, תחילת המאה ה־20 –
מסוף שנות הארבעים של המאה העשרים הייצור החקלאי התפתח, הושקעו בו תשומות שטח וציוד, ותפוקתו גדלה בכ־4% בשנה. מאמצע שנות השישים התשומות התעשייתיות שהושקעו בתחום הוגברו והטמיעו שיטות חקלאיות מודרניות בהיקף נרחב יותר, ואלו שיפרו את התפוקות ברוב המדינה, אך במידה פחותה בדרום־מזרחהּ.
מרבית העלייה בתפוקה בשנות השבעים וה־80 נבעה ממערכת התמריצים הממשלתית, ומאמצע שנות השמונים השפעת התמרוץ התעשייתי עקפה את זו של המסורתי. עם זאת, אחוז השפעת התמרוץ התעשייתי ביחס לכלל הגידול נמוך בסין מבמדינות אחרות.
משנות ה-80 של המאה ה-20 ובעקבות הרפורמה בכלכלת סין, ליברליזם כלכלי בשוק המזון הגביר את ההשקעות הציבוריות בתשתיות חקלאיות, שאפשרו לסין להתגבר על מכשולים בייצור מזון מספק לביקוש הגובר של האוכלוסייה הגדלה. מנגד, הגידול המסורתי נתקל בקשיים חדשים עקב כוח עבודה מזדקן, ומחסור במשאבי קרקע ומים.
במטרה להמשיך ולעמוד בדרישות המזון הגוברות בהתמדה, סין פועלת להקצות קרקעות באופן הדוק וממצה יותר, ולהשקיע בתשתיות השקיה ובמיזמים נוספים. למשל, סין מפעילה תוכנית מחקר ופיתוח בתחומי הביוטכנולוגיה, ועוסקת בהכוונת הגידול לתבואה בעלת תשואה גבוהה.
ההשקעה בתשתיות השקיה סייעה בניצול יעיל יותר של התשומות האחרות המושקעות בגידול המסורתי. השקעה זו הובילה גם לחדשנות שמטרתה חיסכון במים בצפון־מערב המדינה. המים מוקצים בתהליך היררכי־אזורי, ולפי קריטריונים הנוגעים לשטח ולסוג הגידול. סין פיתחה מערכת בקרה לניטור החלוקה הזו, המאפשרת הסקת מסקנות להקצאה חסכונית יותר. טכנולוגיות נוספות נוגעות להקטנת האידוי ולמתן השקיה בהתאמה למאפייני הגידול.
ההשקעה במחקר ובפיתוח תרמה לכ־20%–30% מהעלייה בגידול בצפון־מזרח ובדרום־מערב סין, ולכ־9% בצפון, שהעלייה בתפוקותיו מאז שנות ה־60 היא הגדולה ביותר.
אצטדיון אייברוקס
אצטדיון אייברוקס (באנגלית: Ibrox Stadium), במקור אייברוקס פארק, הוא אצטדיון כדורגל הממוקם באזור אייברוקס מדרום לנהר הקלייד בגלאזגו שבסקוטלנד, ומשמש כמגרשה הביתי של קבוצת גלאזגו ריינג'רס.
היסטוריה
אתר אייברוקס פארק שימש כביתם של הריינג'רס מאז 1899. ב-2 באפריל 1902, במהלך המשחק השנתי מול אנגליה, 25 אנשים נהרגו ויותר מ-500 נפצעו כאשר יציע מעץ התרסק במה שנחשב אז אסון הכדורגל הנורא בהיסטוריה.
ב-1929 החלה בנייתו של היציע המרכזי, בצדו הדרומי של המגרש. מעצב היציע היה האדריכל הסקוטי ארצ'יבלד לייטץ' שתכנן בין השאר גם את האצטדיונים של ארסנל, מנצ'סטר יונייטד, ליברפול, טוטנהאם הוטספר, צ'לסי ואברטון. עבודותיו של לייטץ' הפכו מאוחר יותר למפורסמות שבאדריכלות הכדורגל. היציע המרכזי באייברוקס מהווה דוגמה קלאסית למעקות המתכת המוצלבים האופייניים ללייטץ'. כמו היציע והדוכן של לייטץ' באצטדיון הקרייבן קוטג' של פולהאם, כך חשיבותו האדריכלית של היציע המרכזי באייברוקס באה לידי ביטוי בהיותו מבנה מיועד לשימור.
לאחר השלמת היציע המרכזי, הפך המגרש לאחד מאצטדיוני הכדורגל הגדולים בבריטניה והשני בגודלו בסקוטלנד אחרי האמפדן פארק, הממוקם גם הוא בחלקה הדרומי של גלאזגו. קהל שיא של 118,567 צופים התאסף בינואר 1939 למשחק ליגה מול סלטיק - שיא הצופים במשחק ליגה בבריטניה עד עצם היום.
שדרוג האצטדיון
מראה האצטדיון השתנה מעט במשך כמה עשורים, עד שבוצעו שיפוצים נרחבים במהלך העשורים האחרונים של המאה ה-20. החידוש הרציני הראשון הגיע עם בנייתם של יציעי קופלנד (Copland), ברומלואן (Broomloan) וגובן (Govan) בסוף שנות ה-70 ותחילת ה-80. שדרוג זה כלל שינוי צורה כללית של האצטדיון, כאשר המבנה דמוי הקערה הישן פינה את מקומו ל-3 יציעים חדשים עצמאיים, לצדו של היציע המרכזי שנותר על כנו. הסיבה לשדרוג הייתה אסון אייברוקס של 1971, אשר גרם למועדון, בראשותו של הג'נרל-מנג'ר ווילי וודל, להתחיל בשינוי האצטדיון למודרני ובטוח יותר. שינוי זה החל עם הסרתן של הטריבונות המזרחיות והחלפתן ביציע קופלאנד רואד בן 7,500 המושבים. יציע זהה - הברומלואן, נוסף שנה מאוחר יותר בצד המערבי של האצטדיון. השדרוג הושלם עם בנייתו של יציע גובן שהכיל 11,000 מושבים - במקומו של יציע המאה שנבנה בשנת 1973.
סדרה נוספת של שיפוצים החלה בתחילת שנות ה-90 כדי להתאים את האצטדיון לדרישות דו"ח טיילור. שכבה שלישית נוספה ליציע המרכזי של לייטץ' וטריבונות העמידה האחרונות ממזרח וממערב ליציע המרכזי, הוחלפו במושבים. בניסיון להגדיל את תכולת האצטדיון, מבנה האצטדיון שונה באמצע שנות ה-90 ו-2 אזורי ישיבה נוספו - האחד בין יציע גובן לקופלאנד והשני בין יציע גובן לברומלואן. תכולתו של האצטדיון הכל-מושבי ב-2014 עמדה על 50,987 מקומות. לאחר השיפוצים האחרונים שהושלמו בשנת 1997, הוחלף רשמית שמו של האצטדיון לאייברוקס. בשנת 2006 הוחלף שמו של היציע המרכזי ל"יציע ביל סטרות'" לציון 50 שנה למותו של מי שאימן את הקבוצה במשך 34 שנים בין 1920 ל-1954 וזכה עימה ב-18 אליפויות.
האצטדיון זכה לדירוג של 5-כוכבים על ידי אופ"א, אשר מאפשר לו לארח את משחק הגמר של ליגת האלופות האירופית וכן את משחקי אליפות אירופה לנבחרות (היורו).
המועדון מחפש כעת אפשרויות הרחבה נוספות של האצטדיון, עם תוכניות לבניית בית קזינו ומתחם פנאי בעלות של 150 מיליון ליש"ט. כמו כן, מתכננת ריינג'רס להוסיף כ-4,000 מקומות ישיבה על ידי הוספת שורות בקדמת יציע גובן. אפשרות נוספת שנבדקת היא הנמכת גובה כר הדשא.
חוויאר ריבלטה
חוויאר ריבלטה (בספרדית: Javier Ribalta; נולד ב-14 בספטמבר 1980, מדריד, ספרד) הוא סוכן שחקנים, צייד כישרונות ומנהל ספורטיבי, שידוע כמי שכיהן כמנהל ספורטיבי בקבוצת הכדורגל זניט סנקט פטרבורג, מאז יולי 2018 עד אפריל 2021.
קריירה
הוא החל את הקריירה הספורטיבית שלו בטורינו ביולי 2008 ועבד כסקאוט. שנה לאחר מכן, ביולי 2009 עבר לתפקיד דומה במילאן וכעבור שנתיים היה לסקאוט ראשי בקבוצת נובארה.
ב-2012 הצטרף ליובנטוס, בה עבד במשך 5 שנים. בתקופה זו המועדון ביצע העברות חשובות של שחקנים כדוגמת דני אלבס, קינגסלי קומאנה, פרננדו ליורנטה, סמי חדירה, פול פוגבה, אלווארו מוראטה, אלכס סנדרו, פאולו דיבאלה ואחרים. ב-2017 הגיע למנצ'סטר יונייטד ועבד כסקאוט ראשי במועדון במשך שנה.
ביולי 2018 מונה למנהל ספורטיבי בזניט סנקט פטרבורג הרוסית, במקום אורסטה צ'ינקוויני ונטל חלק פעיל ברכישת שחקנים כמו סרדאר אזמון, וילמר בריוס, דוגלאס סנטוס, ומלקום. באפריל 2021 עזב את רוסיה וחזר לאיטליה. הוא מונה למנכ"ל מועדון הכדורגל פארמה.
שוק העבודה בכלכלה נאו-קלאסית
שוק העבודה בתאוריה הכלכלית הנאו-קלאסית פועל על פי אותם הכללים של שוק היצע וביקוש כאשר הביקוש לעבודה (נמדד ביחידות של שעות עבודה) נמדד בביקוש של היצרים לשעות עבודה וההיצע נובע מביקוש של עובדים לעבודה.
הנחות היסוד
כדי לבודד את הכוחות הבסיסיים הפועלים בשוק מניח המודל את כל הנחות היסוד של שוק תחרותי משוכלל, וכולל בין היתר את ההנחות הבאות:
ביקוש לעבודה
על פי התורה הנאו-קלאסית, היחס בין כמות העבודה אותה ירצה המעסיק לבין השכר אותו הוא ישלם עבור כל שעת עבודה, הוא יחס הפוך (כלומר, עבור כמות עבודה גדולה יותר המעסיק יציע שכר נמוך יותר, כדי לאזן את הוצאותיו).
המחיר אותו יהא מוכן לשלם היצרן יהיה התפוקה השולית של אותו עובד (או שעת עבודה). עקומת הביקוש לעובדים נבנית בהתבסס על תוספת התפוקה שהעובד האחרון ייצר. תפוקה שולית — תוספת התפוקה הנובעת מהעסקת יחידת תשומה (עובד) נוספת. עבור התפוקה השולית מתקיים כלל התפוקה השולית הפוחתת: החל מכמות מסוימת של יחידות תשומה כל יחידה נוספת תניב תפוקה שולית נמוכה יותר. כלומר, התוספת לתפוקה שתתקבל מהעסקת עובד נוסף תהיה קטנה יותר ככל שמספר העובדים הכולל יהיה גדול יותר. לפיכך, המעסיק יעדיף לשכור פועלים נוספים רק עד הנקודה שבה תוספת התפוקה בהעסקת עובד נוסף תשתווה לשכרו. מכאן שעקומת הביקוש לעובדים, בקטע שבו התפוקה השולית פוחתת, תרד משמאל לימין.
לדוגמה: בעל נגרייה מסוגל לפקח על 5 עובדים. עד 5 עובדים, הנגרייה מייצרת 100 כיסאות ביום, כלומר- 20 כיסאות ביום לעובד (20 = תפוקתו השולית של כל פועל עד 5 עובדים). אם ישכור בעל הנגרייה עובד נוסף, יאלץ לפנות חלק מזמנם של העובדים לפעולות תיאום ופיקוח (שכן הוא אינו יכול לעשות זאת בעצמו), ואז תייצר הנגרייה 114 כיסאות ביום. כלומר, 19 כיסאות ביום בממוצע לכל עובד. העובד השביעי יגדיל את תהליכי הפיקוח והתיאום הנדרשים ואולי אף יהפוך את הנגרייה למקום כה מלוכלך, שידרשו שעות עבודה מיוחדות לנקיון, וכך תוספת התפוקה שיביא עמו העובד הנוסף תהיה קטנה מ-14, וכן הלאה. המעסיק ירצה להוסיף עובדים עד שעלותו של כל עובד נוסף תהיה גדולה מהעלייה בתפוקה אשר יביא עמו עובד זה.
היצע עבודה
היצע העבודה על-פי התאוריה הוא השכר אותו ידרוש העובד עבור כל שעת עבודה. היחס הטהור בין שעות העבודה לשכרן הוא יחס ישר. כלומר, ככל שהעובד יעבוד שעות רבות יותר, כך המחיר שידרוש עבור כל שעה יעלה, שכן כל שעה נוספת בעבודה גורעת מזמן הפנאי שלו וצריכה להיות מתומחרת כך שוויתור זה על הפנאי ישתלם. העובד יכול, על כן, להגיע לשתי מסקנות סותרות:
את עקומות ויחסי ההיצע והביקוש ניתן לתאר כמו בגרף שמשמאל. על–פי הכלכלן הנאו-קלאסי ג'ון היקס בספרו "תורת השכר" משנת 1932, עשויים להתקיים בשוק תהליכים המונעים משוק העבודה להגיע לנקודת שיווי–המשקל. לדוגמה, ייתכן מצב שבו חסר מידע לגבי מצב השוק או שיש חוסר רצון להחליף מקצוע. תהליכים אלו הם חיכוכיים—היינו, זמניים—והשוק נוטה להגיע לנקודת שיווי המשקל, הנקודה שבה כמות העבודה וגובה השכר הם באיזון מושלם מבחינת העובדים והמעסיקים.
ביטוי מרכזי לתהליכים המעכבים את ההגעה לשכר מאוזן במשק הוא גמישות וקשיחות של ההיצע והביקוש. גורמים אלו מבטאים את מידת התגובה שמתאימים העובדים והמעסיקים לשינויים בדפוסי העבודה. לדוגמה, על פי התאוריה, אם מכוננים במשק מסוים חוק שכר מינימום, הוא יגרום לכך שעובדים לא יוכלו להציע את שירותיהם במחיר נמוך ממחיר שכר המינימום ומעסיקים לא יוכלו לשכור שירותי עובדים במחיר הנמוך ממחיר זה. אם גובה שכר המינימום יהיה נמוך במידה משמעותית מנקודת שיווי המשקל, הרי שלא תהיה לו השפעה כלל, שכן גם אם יהיו מעסיקים שישמחו להעסיק עובדים בעלות נמוכה מאוד, אף עובד לא יסכים לעבוד תמורת שכר נמוך יותר. לחלופין, אם שכר המינימום יקבע הרבה מעל לנקודת שיווי המשקל, הוא ייצור קשיחות בשוק: מעסיקים שירצו להעסיק עובדים שהתפוקה השולית שלהם נמוכה משכר המינימום יימנעו משכירת עובדים כאלו וינסו למצוא עובדים בעלי תפוקה שולית גבוהה יותר. כתוצאה מכך, עובדים בעלי מיומנות נמוכה (לא מקצועיים) ייטו להיפלט משוק העבודה במצב כזה.
הסרטן הפריך
הסרטן הפריך (באנגלית: The Krusty Krab) היא מסעדת מזון מהיר בדיונית מסדרת האנימציה האמריקאית "בובספוג מכנסמרובע". המסעדה נוסדה על ידי יוג'ין קראב, שהוא גם הבעלים. מלבד קראב, במסעדה שני עובדים, סקווידוויד טנטקלס כקופאי, ובובספוג מכנסמרובע כטבח. קציצות הסרטן המפורסמות שמוגשות במסעדה הופכות אותה לאחת ממסעדות המזון המהיר הפופולריות ביותר בביקיני בוטום. את הנוסחה הסודית לקציצת הסרטן, בין היתר, מנסה לגנוב פלנקטון, האנטגוניסט הראשי בסדרה ואויבו של קראב, על מנת לגרום למסעדת הדלי (באנגלית: Chum Bucket) שבבעלותו להתפרסם ולשגשג, לשם כך הוא נוהג לתכנן מזימות מרושעות ומתוחכמות, אשר תמיד נכשלות. הופעתה הראשונה של המסעדה היא בפרק הבכורה של הסדרה, "דרוש עובד", ומשם הפכה למקום העיקרי סביבו מרוכזת העלילה.
מלבד סדרת האנימציה, מסעדת הסרטן הפריך מופיעה אף בשלושת הסרטים אשר בוססו על הסדרה, "בובספוג: הסרט" (2004), "בובספוג מכנס מרובע - הסרט" (2015) ו"בובספוג הסרט: מבצע הצלה" (2020), וכן במקומות אחרים בתקשורת הקשורים לנושא.
פיתוח
המבנה של המסעדה מבוסס על מלכודת הלובסטרים של ניו אינגלנד. מפיק הסדרה סטיבן הילנבורג יצר את הסרטן הפריך כמקום בו בובספוג עובד, וכמקום העיקרי בסדרה. מספר פרקים של בובספוג מתמקדים באופן ספציפי על הסרטן הפריך ומתרחשים אך ורק במסעדה. הילנבורג חשף כי הסרטן הפריך, והבעלים שלה, מר קראב מבוססים עליו במקצת, בתקופה בה עבד כטבח בישול טרם הקריירה שלו בטלוויזיה.
תפקיד בסדרת האנימציה
מסעדת הסרטן הפריך היא מסעדה המוכרת מוצרי מזון מהיר שונים עבור מחירים גבוהים בצורה יוצאת דופן, כולל קציצות הסרטן הפופולריות. בצורה האופיינית לסדרה, ישנו חוסר עקביות אודות מקור שמה של המסעדה. באחד הפרקים מצוין כי שם הסדרה נלקח מ-"Rusty Krab", בית אבות מיושן, אותו רכש קראב והסב למסעדה, אלא שבפרק אחר נאמר כי מקור שמה של המסעדה בא מספינת פיראטים שנקראה באותו השם, אשר הייתה בבעלות מר קראב. הסרטן הפריך היא אחת מן המסעדות המוצלחות בביקיני בוטום, על אף שנרמז רבות במהלך הסדרה כי מדובר במסעדת מזון מהיר פשוטה, שאיננה מתאימה תמיד לתושבים מן המעמד הגבוה. נוסחת קציצת הסרטן היא סוד מסחרי כמוס, ויריבו של קראב, שלדון פלנקטון, אשר עובד כבעל מסעדת הדלי השוממת מנסה ונכשל להשיג את הנוסחה הסודית. דבר זה בא לידי ביטוי כמוטיב חוזר המתרחש לאורך כל הסדרה. מסעדת הסרטן הפריך בדרך כלל מושכת אליה לקוחות מכל ביקיני בוטום בעקבות קציצת הסרטן הידועה של בובספוג. כמו כן, הוזכר מספר פעמים בסדרה כי הסרטן הפריך היא מסעדה נקיה ונטולת מחלות.
מלבד קראב (אשר מבלה את רוב הזמן שלו במסעדה לספור את הכסף במשרד שלו), הסרטן הפריך כוללת בה שני עובדים במשרה מלאה: בובספוג מכנסמרובע, שעובד כטבח המסעדה, והקופאי, סקווידוויד טנטקלס. לעיתים נדירות שוכר קראב את פטריק סטאר לעבודה במסעדה בסיטואציות שונות, למשל, כתחליף לבובספוג, כבדרן, או כאשר הוא חייב לו כסף.
הרס
מוטיב חוזר בסדרה הוא הרס המסעדה לאחר כל אירוע הרס בביקיני בוטום. המסעדה נבנית מחדש באופן מיידי. חלק ב' בפרק 12 בעונה 9, "מורה ברוטב סרטנים" (Tutor Sauce), הוא דוגמה בולטת למוטיב זה.
השפעה תרבותית
מסעדת הסרטן הפריך הופיעה ברובוט צ'יקן, בפרק "Major League of Extraordinary Gentlemen", שבו מוגשות בסרטן הפריך קציצות סרטן העשויות מסרטנים, טבעות קלמארי טבעות וסלט טונה. ב-2016, טיים מגזין כלל את הסרטן הפריך ברשימת החברות הבדיוניות המשפיעות ביותר בכל הזמנים. הסרטן הפריך הפכה לסמל בתרבות הפופולרית ובאינטרנט.
העתקים וחנויות מציאותיות בהשראת המסעדה
נכון לספטמבר 2017, יש עותק אחד של מציאות, ושתי חנויות בדיוניות בהשראת המסעדה.
העתק של הסרטן הפריך נבנה בעיר רמאללה.
בינואר 2016, ויאקום, חברת האם של ניקלודיאון הגישה תביעה נגד מפעילי המסעדה, שלא למטרות רווח המסעדה, במטרה שתיפתח בטקסס. השופט הפדרלי בטקסס קבע בינואר 2017 כי המסעדה המתוכננת הפרה את זכויותיה של ויאקום בנכס "בובספוג", ובכך נעצרה הבנייה.
גרסה אחרת של המסעדה מוקמה בדבאו סיטי שבפיליפינים, בשם "KrustyKrub Cafe", שבהשראת התוכנית, אותה מעריץ בנו של המקים.
הגרסה האחרונה של המסעדה מוקמה במוסקבה, בשם "The Krusty Krab Cafe".
שיווק
ב-2006 הוציאה חברת לגו את "לגו בובספוג מכנסמרובע", שהתבסס בין היתר גם על הסרטן הפריך. הלגו השני המבוסס על הסרטן הפריך נקרא "Krusty Krab Adventures" (הרפתקאות הסרטן הפריך), ויצא לחנויות ב-2009.
אל-בירווה
אל-בירווה (מערבית: البروة) היה יישוב עתיק וכפר ערבי ששכן מזרחית לעכו, וננטש במהלך קרבות מלחמת העצמאות.
העת העתיקה
עדויות ארכאולוגיות ליישוב כנעני, פיניקי וישראלי באזור מתקופת הברונזה התיכונה עד התקופה ההלניסטית המוקדמת נמצאו באזור תל בירה, מערבית לכפר.
ימי הביניים
ישנן עדויות לכפר ששכן באזור בתקופה הצלבנית, ושמו בערבית מוזכר בספר מסעות שכתב התייר הפרסי נאצר ח'סרו בשנת 1047.
העת החדשה
באמצע המאה ה-19 התקיים באל-בירווה כפר קבע שהתרכז סביב מעיין במקום. מספר התושבים בכפר נע בין 450–900 על פי עדויות שונות. רוב התושבים היו מוסלמים, אך היה בכפר מיעוט נוצרי קטן. במפקד 1922 נמנו בכפר 807 תושבים. לפי סקר הכפרים 1945 שהתבסס על מפקד 1931, חיו בכפר כ-1,460 תושבים, ברובם מוסלמים ועסקו בעיקר בחקלאות. אדמותיו השתרעו על שטח של 13,542 דונם מהם 546 דונם בבעלות יהודית. בכפר פעלו שני בתי ספר, לבנים ולבנות, עוד היו בו מסגד, כנסייה, שני קברי קדושים ושלושה בתי בד.
תושבי הכפר השתתפו במרד הערבי הגדול, וב-19 ביולי 1938 אף הניחו ככל הנראה מטען צד שהרג 12 חיילים בריטים. הצבא הבריטי ביצע מספר חיפושים בכפר והטיל עליו קנסות קיבוציים.
לפי תוכנית החלוקה, יועדו שטחי הכפר להיכלל בשטח המדינה הערבית, אולם במהלך מלחמת העצמאות, ערב ההפוגה הראשונה, ב-11 ביוני 1948, כוח של חטיבת כרמלי כבש את הכפר לאחר שהתגבר על התנגדות מקומית. בכפר ובשלושת המשלטים הסמוכים לו החזיקה פלוגת חי"ם מתל אביב שמנתה כ-120 איש שברשותם היה משוריין ובו מכשיר קשר ללא נשק מסייע. ב-23 ביוני 1948, בשעה 21.00 החלה הסתערות על הכפר בכוח גדול ובלווי משוריינים ותוך זמן קצר נכבש הכפר. מיד התארגנה התקפת נגד. הקרב היה קשה ונמשך כל יום 24 ביוני 1948. במהלך היום הוזעקו ערבים חמושים מכל כפרי הסביבה בשיטת הפזעה, ומספרם הגיע ל-800. כן השתתפו 200 לוחמים מצבא ההצלה של פאוזי אל קאוקג'י. רק לפנות בוקר 25 ביוני 1948, הצליחו כוחות צה"ל מחטיבת כרמלי לכבוש את הכפר בחזרה. בקרב נפלו עשרה חיילי צה"ל, ומהערבים נפלו 12 לוחמים של צבא ההצלה ו-30 לוחמים כפריים. ההתקפה בוצעה על ידי צבא ההצלה תוך הפרה של ההפוגה הראשונה, תוך טענה שצבא ההצלה איננו כפוף להפוגה. בתחילת קרבות עשרת הימים הרחיב צה"ל את אחיזתו סביב בירווה וכבש מספר משלטים החולשים עליו. אולם צבא ההצלה הצליח לכבוש חזרה אחד מן המשלטים ואלה היו בידיו לזמן קצר עד קריסת צבא ההצלה בהמשך מבצע דקל.
צה"ל הכריז על האזור כאזור צבאי. תושבי הכפר, שחלקם שהו בתוך ישראל, לא הורשו לחזור אליו (ובכך הפכו לנפקדים נוכחים), ובשנת 1949 נהרסו הבתים ואדמות הכפר הופקעו. על אדמות הכפר הוקמו קיבוץ יסעור (ב-6 בינואר 1949) ומושב אחיהוד. בשנת 1951 הציעה ישראל בתים וקרקעות לפליטי בירווה במכר, אולם הם סירבו מתוך רצון לחזור לאדמות שלהם בבירווה.
תושבי הכפר וצאצאיהם הקימו וועד להגנה על זכויותיהם, ובכל שנה ביום הנכבה, הם מבקרים את שרידי הכפר ההרוס על מנת להנחיל את מורשת הכפר לדור הצעיר. המשורר הפלסטיני מחמוד דרוויש היה פליט מאל-בירווה.
סלה מריל
סלה מריל (באנגלית: Selah Merrill; 2 במאי 1837 - 22 בינואר 1909) היה איש דת פרוטסטנטי אמריקאי שכיהן כקונסול ארצות הברית בירושלים במספר קדנציות לא-רציפות, במהלך עשרים וחמש השנים שבין 1882 ל-1907. הוא היה ארכאולוג, חוקר ארץ ישראל, זואולוג, חוקר טבע ואספן של פריטים ארכאולוגיים, זואולוגיים ובוטניים של ארץ ישראל.
ביוגרפיה
מריל נולד בעיירה קנטון במחוז הרטפורד, קונטיקט, נצר למשפחה מכובדת מראשוני המתיישבים האנגלים במסצ'וסטס. בשנת 1863 סיים את לימודי הדת באוניברסיטת ייל, ושנה לאחר מכן הוסמך ככוהן דת. שימש קצין דת בגדוד של שחורי עור בצבא ארצות הברית.
מריל הושפע מהארכאולוג המפורסם אדוארד רובינסון. בשנים 1868-1870 למד גרמנית באוניברסיטת ברלין. בשנת 1869 ערך מסע ליוון, מצרים, סוריה וארץ ישראל, ומסע זה עורר את התעניינותו בארץ הקודש. ב-1874 שב מריל לאזור כארכאולוג מטעם "החברה האמריקנית לחקר ארץ ישראל". בשנים שלאחר מכן הוא עמד בראש שלושה מסעות לעבר הירדן. את ממצאיו הארכאולוגיים, הטופוגרפיים והאתנוגרפיים פרסם בשנת 1881 בספרו "מזרחית לירדן" (East of Jordan).
בין השנים 1880–1882 לימד עברית בסמינר התאולוגי באנדובר. באותה תקופה ייסד מוזיאון תנכ"י באנדובר שבו הוצג אוסף מרשים שהביא מארץ ישראל וכלל ציפורים ויונקים מפוחלצים, צמחים ומוצגים ארכאולוגיים שונים.
קונסול בירושלים
כקונסול סייע להקמת בית הספר האמריקאי לחקר המזרח בירושלים, שנוסד בשנת 1900.
מריל לא גילה יחס אוהד ליהודים, והתנגד להעניק להם סיוע כספי. לטענתו, היהודים אינם שואפים להיות מתיישבים, והם "לא מסוג האנשים הדרוש לשגשוגן של המושבות החדשות". בשנת 1899 התלונן בפני משרד החוץ האמריקאי על היהודים הציונים המהגרים לארץ ישראל בניגוד לחוק.
מריל לחם גם בהשתקעות אמריקאים בירושלים - אנשי המושבה האמריקאית בירושלים, שבהם חשד בכפירה ובאי-מוסריות. הוא ניהל עימם מאבק מר, ובמסגרת מאבקו בהם הוציא את מתיהם מקבריהם בבית הקברות שבהר ציון, כדי למכור את האדמה לגרמנים שרצו להקים עליה כנסייה. אנשי המושבה התלוננו על התנכלויות חוזרות ונשנות מצד הקונסול מריל בפניות לשגרירות ארצות הברית בקושטא ולמחלקת המדינה בוושינגטון הבירה. העימות הקשה שלו אנשי המושבה האמריקאית היה, ככל הנראה, אחד הגורמים העיקריים לסיום כהונתו בירושלים.
אחרית ימיו
אחרי סיום כהונתו השלישית בירושלים מונה מריל לתפקיד קונסול בג'ורג'טאון שבגיאנה הבריטית. הוא מילא תפקיד זה בשנים 1907-1908, וחזר לארצות-הברית כדי לחיות שם את שארית ימיו. בשנת 1908, כשנה לפני מותו, פרסם את הספר "ירושלים הקדומה" (Ancient Jerusalem). הספר מתאר ומתעד בפרוטרוט את המצב בירושלים בשלהי הבית השני, ערב המרד הגדול ברומאים ובמהלכו.
זואולוג וצלם
בין תגליותיו, מין נדיר של צבי מצוי הקרוי על שמו (Gazella g. merrilli).
מריל גם היה צלם חובב. אוסף הצילומים שלו נמצא במוזיאון ישראל בירושלים.
אספנות
מריל היה אספן נלהב של עתיקות, ציפורים ויונקים. האוסף הכיל חרסים, מאובנים, מטבעות, וכן חיות, ציפורים, חרקים ופרחים הקשורים לארץ ישראל. הוא התהדר בכך שהוא בעל האוסף הגדול ביותר של בעלי חיים מארץ ישראל. באוסף היו כאלפיים עורות ציפורים מארץ ישראל. האוסף שלו שימש כמוזיאון פרטי, והיווה אטרקציה לתיירים ולחוקרים שביקרו בירושלים.
מריל התעשר ממכירת מוצגים ארכאולוגיים, אתנוגרפיים, בוטניים וציפורים מארץ ישראל למוזיאונים באנדובר ובהרווארד.
לאחר מותו העבירה אשתו את אוספיו ואת שני יומניו למוזיאון בהרווארד. אוניברסיטת הרווארד הפיקה קטלוג של אוסף מריל.
האופרה הלירית של שיקגו
האופרה הלירית של שיקגו (באנגלית: Lyric Opera of Chicago) היא אחת מלהקות האופרה הראשונות במעלה בארצות הברית. היא נוסדה בשיקגו ב-1954.
ויליאם מייסון הוא המנהל הכללי הנוכחי של האופרה הלירית, משרה בה הוא מכהן מאז נובמבר 1997. מייסון נמצא בלהקה זה למעלה מ-40 שנה. סר אנדרו דייוויס הוא המנהל המוזיקלי והמנצח הראשי של הלהקה מאז ספטמבר 2000. הוא ניצח על שלושה מחזורים מלאים של טבעת הניבלונגים בעונת 2004-2005 לציון שנת היובל של הלהקה.
נוסף לרפרטואר האופראי המקובל, האופרה הלירית מציגה יצירות בנות זמננו. בין ההפקות של הזמן האחרון "גטסבי הגדול" של הרביסון (2000-2001), "סצנת רחוב" של קורט וייל (2001-2002) ו"סוזנה" של קרלייל פלויד ו"סוויני טוד" של סטיבן זונדהיים (2002-2003).
צפון-מזרח איטליה
צפון-מזרח איטליה (באיטלקית: Italia nord-orientale) הוא אזור גאוגרפי אשר הוא אחד מחמשת האזורים הרשמיים של איטליה לפי המכון הלאומי האיטלקי לסטטיסטיקה (ISTAT).
גאוגרפיה
אזור צפון-מזרח איטליה גובל מצפון בשווייץ ובאוסטריה, ממזרחה בסלובניה, מדרום בליגוריה (צפון מערב איטליה), בטוסקנה (מרכז איטליה), במארשה (מרכז איטליה) ובסן מרינו, וממערב בלומברדיה (צפון מערב איטליה).
בנוסף לגבולות היבשתיים של האזור, האזור גם גובל ממזרח בים האדריאטי.
האזור מאופיין בטופוגרפיה מגוונת, כאשר רכס הרי האלפים ממוקם בחלק הצפוני של אזור צפון-מזרח איטליה והחלק הצפוני של רכס הרי האפנינים ממוקם בחלקו הדרומי של האזור. הפסגה הגבוהה ביותר באזור זה, אורטלס, נמצאת ברכס הרי האלפים ומגיעה לגובה של 3,905 מטרים מעל פני הים.
רוב אזור עמק נהר הפו, בו נמצא נהר הפו שהוא הנהר הארוך ביותר באיטליה, ממוקם גם באזור זה.
מחוזות
עשרת הקומונות המאוכלסים ביותר באזור צפון-מזרח איטליה הן:
Alu (ביולוגיה)
Alu היא משפחה של מקטעי DNA לווייני (מקטעים טפיליים שלא נמצאה להם משמעות תורשתית), שמפוזרים במספר רב בגנום של כל פרט מסדרת הפרימטים. ישנם כמיליון עותקים של רצפי Alu בגנום של כל פרט אנושי ומעריכים שהם מהווים כ-10% ממנו. רצפי Alu הם רטרוטרנספוזונים. דהיינו, הם מתרבים בתוך הגנום באמצעות האנזים רוורס טרנסקריפטאז, שמבצע תעתוק חוזר מ-mRNA ל-DNA.
אבולוציה
מקטעים ממשפחה זו נוצרו לראשונה לפני 65 מיליון שנה, מאז הם הולכים ומתרבים. מעריכים שאביהם הקדמון של מקטעי ה-Alu הוא הגן 7SL RNA, שיש לו תפקיד ביצירת חלבונים. זאת בשל דמיון רצף הקודונים בין מקטעי ה-Alu לבין חלקים מתוך גן זה. לפי השערה זו, מקטע ALU יכול להיווצר על ידי קטיעתו של הגן 7SL RNA.
בניגוד לנגיפים, ה-Alu אינם יכולים לעבור לא בין פרט לפרט ולא בין תא לתא. אולם, מקטעים אלה נתנו חיזוק להשערה שמקורם של חלק מהנגיפים הוא מ-DNA לווייני שנכלא בתוך מעטפת נגיפית המאפשרת מעבר כזה. בין אם במעטפת של נגיף או חיידק קיים ובין אם בחלקי תא שיצרו מעטפת.
מחדרי Alu ומחלות אנושיות
בניגוד לגן 7SL RNA שהוא כנראה אביהם הקדמון, ה-Alu לא רק שאינם מועילים לגוף, הם גם מבזבזים אנרגיה כשהם קושרים ATP. במהלך הדורות הם מתרבים באופן לא מבוקר, כך שאחרי ההתרבות עותקים רבים יותר מבזבזים ATP. מעבר לזאת, מחדרים של Alu הובחנו במספר מחלות תורשתיות אנושיות. בין המחלות שנמצא קשר בינן לבין Alu נהוג למנות את:
משפחת ה-Alu בשירות המחקר
ה-Alu מאופיין בכך שלאנדונוקלאז מסוג AluI יש אתר הכרה יחיד בתוכו. אורכם של רצפי Alu הוא 300 זוגות בסיסים לערך, ולפיכך Alu מסווג כאלמנט קצר ומפוזר (Short interspersed nuclear elements - SINES) בתוך הסוג של אלמנטים חוזרים בגנום. ישנם כמיליון רצפי Alu שמפוזרים בגנום האנושי, ומעריכים שהם מהווים כ-10% ממנו. למרות האמור, פחות מ-0.5% הם פולימורפים. לפיכך, אותם מחדרים יופיעו באותם לוקוסים בגנום של כל אדם ואדם.
המחקר של Alu הוא חשוב מאוד לפענוח הגנטיקה של אוכלוסיות אנושיות ולהבנת האבולוציה של פרימטים, כולל האדם. חושבים שאביהם הקדמון של מקטעי ה-Alu הוא הגן 7SL RNA. אחר רצפי Alu קל לעקוב לאורך עידנים מפני שהאירוע שבו מוחדר Alu לגנום מותיר חותם ייחודי שקל לקרוא אותו ולעקוב אחריו גם כשהוא עובר מדור לדור. לפיכך, חקר Alu חושף פרטים על שושלות מפני שפרטים יישאו את אותו מחדר של Alu רק אם הם צאצאים של אב משותף. לכן, Alu שימושי להבנת האבולוציה של פרימטים, ובפרט האדם. בעוד את רבים ממחדרי ה-Alu ניתן למצוא בכל הפרימטים, ישנם 500-2,000 מחדרים שהם ייחודיים לאדם.
לאנליזה של Alu משתמשים במכשיר ה-PCR. לאחר הפקת ה-DNA מתאי הפרט הנבחן, יוצרים תחלים (פְרָיימרים) לפי רצף הגן שבו חושדים שאמור להימצא המחדר. בשלב הבא, מרבים את המקטע ב-PCR. את תוצרי ה-PCR מריצים על ג'ל. מקטעים שמכילים בתוכם את המחדר ירוצו פחות מפני שהם יותר ארוכים. חוץ מזה, לאורכם יתווספו 300 בסיסים של המחדר. דוגמה לגן דימורפי (גן שיש לו שתי צורות) בגלל Alu מהווה TPA-25, שמקודד לחלבון פלסמינוגן. אורכו של אחד האינטרונים בגן 100 בסיסים באופן רגיל, אולם אם מופיע בו Alu יכיל 400 בסיסים.
שמואל בן אלחנן יעקב ארקיוולטי
רבי שְׁמוּאֵל בֶּן אֶלְחָנָן יַעֲקֹב אַרְקִיווֹלְטִי (1530 בצ'זנה – 1611 בפדובה) היה סופר, מדקדק ופייטן יהודי מאיטליה.
ארקיוולטי נולד בצ'זנה במחוז אמיליה-רומאניה בצפון איטליה. עם זאת, הוא התגורר ברוב חייו בפדובה, שם היה ראש הישיבה, מזכיר הקהילה ואב בית הדין. תועד שהוא התגורר גם בבולוניה ובוונציה, שבהן עבד כמגיה. ארקיוולטי למד אצל מאיר קצנלנבוגן בצעירותו. התלמיד החשוב ביותר שלו הוא יהודה אריה ממודנה, וכמו כן למד אצלו הבישוף.
דעתו בעניין לימוד תורה לנשים
אחד מחידושיו זכה לפרסום רב בעקבות ציטוט ממנו בספר תורה תמימה, והוא היתר לימוד תורה לנשים כשהמדובר באשה בוגרת ויראת שמים שחושקת בתורה:
הרב יצחק נסים הביא חידוש זה באיגרותיו, ותהה
חיבוריו
בין החיבורים החשובים ביותר של שמואל בן אלחנן יעקב ארקיוולטי ניתן למנות את: