cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רוזה פונסל
קולה
המגרעת העיקרית בקולה של פונסל, מעבר לשנים הראשונות בקריירה האופראית שלה, הייתה ברגיסטר העליון הבעייתי שלה. אפילו בימיה הראשונים, נרתעה באימה מן הדו הגבוה. בראיון משנת 1955 אמרה פונסל, שהדבר הראשון שעשתה כשהציעו לה תפקיד לביצוע היה לדפדף בפרטיטורה ולספור את מופעי הדו הגבוה. (הדו הגבוה החשוף ב-O patria mia באאידה הפחיד את פונסל והיה הסיבה לכך, שהיא לא שרה לעיתים קרובות יותר את התפקיד, שהתאים לקולה, מכל בחינה אחרת, ככפפה ליד.) לכל אורך הקריירה שלה הרשתה לעצמה טרנספוזיציות באופן חופשי. נראה, שהיא לא שרה מעולם אף לא אחד מצלילי דו הגבוהים ב"נורמה" אלא הזיזה את כולם חצי טון למטה, לסי. Sempre libera שלה בביצוע החי של טרוויאטה מורד בטון שלם. בשנים הבאות בקריירה שלה, כשהייתה עדיין צעירה יחסית, חלה נסיגה ברגיסטר העליון שלה והיא נמשכה יותר ויותר לתפקידים כמו סנטוצה, כרמן ואדריאנה, שלא הציגו תביעות קשות מדי לרגיסטר העליון שלה. היו סברות, שפונסל הייתה מטבעה מצו-סופרן. חיזוק לתאוריה הזו אפשר למצוא בגוון העתיר, האפלולי והמעובה, שאפיין את הרגיסטר התחתון שלה. פונסל עצמה אמרה פעם למצו-סופרן מרילין הורן, שאפשר שהייתה מתאמנת להיות מצו אלמלא החלה לשיר בגיל צעיר כל כך. סביר יותר, מכל מקום, שפונסל, כמוה כהורן ורג'ינה רזניק, החלה את דרכה כסופרן לכל דבר, אך עם הבשלתו התכהה קולה והתייצב במקום נמוך יותר. לו המשיכה פונסל לשיר באופרה גם בשנות ה-40', סביר להניח שהייתה עושה זאת כמצו-סופרן.
ההקלטות הבאות מציגות באופן הטוב ביותר את היבטי הקול השונים של פונסל, שנדונו לעיל:
תקליטים
קריירת ההקלטות של רוזה פונסל החלה באפרכסת האקוסטית, נמשכה בהקלטה החשמלית והסתיימה בסרט המגנטי. לאורך שנות הקריירה שלה, היו לה 166 הקלטות מסחריות (בלי לקחת בחשבון הקלטות חלופיות), אם באולפן ואם בווילה פאצ'ה. את אלה משלימות הקלטות חיות משנות ה-30', הכוללות שלוש אופרות שלמות ואין ספור שירים ואריות מהופעותיה ברדיו. נוסף לכך, יש מספר רב של הקלטות פרטיות, שנעשו ביוזמתם של פונסל עצמה ושל אחרים בווילה פאצ'ה, משנת 1949 עד 1957.
תקליטי קולומביה. זמן קצר לפני שהחלה בקריירה שלה במטרופוליטן ב-1918, חתמה פונסל על חוזה של 5 שנים עם "אמריקן קולומביה". אף כי בזמן ההוא נחשבה "ויקטור" לחברה היוקרתית יותר, זו שהקליטה את אנריקו קארוזו, יעצו לפונסל לחתום עם קולומביה, משום ששם תהיה הסופרן הראשון במעלה של החברה ולא סתם עוד זמרת בחבורה של זמרות גדולות. פונסל הקליטה 44 תקליטים לקולומביה, ביניהם אריות מאופרות רבות שבהן לא שרה מעולם, כמו לוהנגרין, "טוסקה", "לה בוהם", מאדאם באטרפליי ו"ערביות סיציליאניות". כל תקליטי קולומביה שלה היו אקוסטיים. הקלטת קולומביה שלה ל-Selva opaca מתוך "וילהלם טל" הייתה החביבה עליה ביותר מכל הקלטותיה, משום שראתה בה את המייצגת הנאמנה ביותר לקולה ולסגנונה. בין תקליטי קולומביה שלה מעניינים במיוחד שלושה דואטים, שהקליטה עם כרמלה מלהיטי הוודביל שלהן, ביניהם גרסה של Comin' Thro' the Rye, הכוללת קדנצת קולורטורה משוכללת, שהייתה מתאימה ל"נורמה" של בליני אבל נשמעת מוזרה משהו ברמות סקוטלנד. אחת הסיבות לחרטה מצד פונסל על החתימה עם חברת קולומביה הייתה, שבכך שללה מעצמה את ההזדמנות להקליט עם קארוזו, שהיה אמן בלעדי של חברת ויקטור.
תקליטי ויקטור. כשהחוזה שלה עם קולומביה פקע בשנת 1923, חתמה פונסל ללא דיחוי עם ויקטור. תקליטיה מן השנים 25–1923 אקוסטיים כולם; מ-1925 ואילך, כולם חשמליים. ההקלטות הגדולות ביותר של פונסל עם ויקטור כוללות את Pace, pace mio Dio, Suicidio!, Casta Diva, ושתי האריות מתוך La vestale. כן הקליטה גם כמה הרכבים, ביניהם כל תמונת הקבר מתוך אאידה עם ג'ובאני מרטינלי ו-Mira, o Norma עם מריון טלווה, האדאלגיזה של ה"נורמות" הראשונות שלה ב-1927. פונסל לא הקליטה עוד באולפן אחרי 1939. בשנת 1954 הביאה RCA ויקטור, לאחר שנכשלה במאמציה לשכנע את פונסל לחזור לאולפן ההקלטות, את הציוד לשלה לווילה פאצ'ה והציבה מיקרופון באולם הכניסה. פונסל הקליטה בליווי פסנתר 53 שירים, שרבים מהם יצאו על שני תקליטים אריכי-נגן, "רוזה פונסל שרה היום" ו"רוזה פונסל בווילה פאצ'ה". תקליטים אלה מעידים, שקולה של פונסל היה במצב מעולה גם כשהייתה בת 57, מצטיין בעושר ובעומק שאינם מצויים (כולל רה נמוך ב"המוות והעלמה"), גם אם הצלילים הגבוהים קלושים במידת מה.
הקלטות חיות. פונסל הרבתה לשיר ברדיו בראשית שנות ה-30', ובדרך כלל הוקלטו שידוריה על תקליטי 78. רבים מהם הועברו עם הזמן לתקליטים אריכי-נגן ולתקליטורים. יש ארבע הצגות אופרה שלמות משידורי ההצגה המוקדמת של שבת במטרופוליטן אופרה: דון ג'ובאני (1934), לה טרוויאטה (1935) ושתי הצגות של כרמן (1936 ו-1937). "כרמן" של 1937 היא ההצגה מן הסיור בקליבלנד, שהייתה הופעת הפרידה של פונסל מבימת האופרה. טרוויאטה וכרמן נשמעות טוב מאוד (לגבי העברה משידור רדיו מאמצע שנות ה-30'); "דון ג'ובאני" נשמעת רע מאוד. ההקלטות החיות של פונסל כוללות גם הרבה שירים ואריות מן הקונצרטים שהגישה ברדיו. לבסוף, יש הקלטות פרטיות בווילה פאצ'ה, שבהן פונסל שרה שירים ואריות ומלווה את עצמה בפסנתר. חלק מן היצירות הללו לא הקליטה מעולם בשום מקום אחר. בין אלה ביצוע מרגש במיוחד, בפרשנות חופשית מאוד, של האריה Senza Mamma מתוך "האחות אנז'ליק".
סיסלי טייסון
סיסלי טייסון (באנגלית: Cicely Tyson; 19 בדצמבר 1924 – 28 בינואר 2021) הייתה שחקנית אמריקאית. זכתה בשני פרסי אמי בפרס אוסקר לשם כבוד והייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב על תפקידה בסרט "סאונדר".
ביוגרפיה
ב-2016 החליט נשיא ארצות הברית ברק אובמה להעניק לה את מדליית החירות הנשיאותית, עיטור הכבוד הגבוה במדינה.
ספר הזיכרונות של טייסון "בדיוק כפי שאני" יצא לאור ב-26 בינואר 2021, יומיים לפני פטירתה. היא נפטרה יומיים לאחר מכן, ב-28 בינואר 2021.
קולנוע
החלה את דרכה בקולנוע בדרמה "צייד בודד הוא הלב" ופרצה לתודעה בזכות תפקידה הראשי בתור רבקה מורגן אם המשפחה השחורה קשת היום בדרמת הגזענות של מרטין ריט "סאונדר". זכתה על הופעתה בפרסי מבקרים והועמדה לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב. לאחר מספר שנים שהתבלטה בעיקר בתפקידי טלוויזיה חזרה טייסון להתפרסם בקולנוע בשנות ה-90 בדרמה הקומית "עגבניות ירוקות מטוגנות" בתור הטבחית סייפסיי ובדרמת הפשע "כבודו של גנגסטר" בתור סטפני סיינט קלייר סוכנת ההימורים שעבדה עם הגנגסטר האפרו אמריקאי באמפי ג'ונסון (לורנס פישבורן). שיחקה בדרמת הילדים "ווין-דיקסי", בקומדיות "יומנה של שחורה מטורפת" "יומנה של שחורה מטורפת 2" ובדרמה המוזיקלית "בקצב פראי". לאחרונה השתתפה בקומדיה "למה הייתי צריך להתחתן?".
טלוויזיה
טייסון נחשפה לראשונה לציבור האמריקאי בסדרת הדרמה "צד מזרח\צד מערב" בדמותה של ג'יין פוסטר מזכירתו של העובד הסוציאלי ניל ברוק (ג'ורג' סי. סקוט). טייסון היא השחקנית האפרו אמריקאית הראשונה בהיסטוריה שזכתה בפרס אמי לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי בשנת 1974, על תפקידה בתור ג'יין פיטמן בסרט הטלוויזיה "האוטוביוגרפיה של ג'יין פיטמן" עליו גם קטפה את פרס אמי בקטגוריית שחקנית השנה והייתה מועמדת לפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר.
הועמדה לאחר מכן לפרסי אמי על הופעותיה בסדרות "שורשים" בתור בינטה אמו של גיבור העלילה קונטה קינטה ו"קינג" בתור קורטה סקוט קינג אשתו של מרתין לותר קינג (פול וינפילד). ב-1994 זכתה בפרס אמי השני שלה על הופעתה לצידם של דיאן ליין ודונלד סאת'רלנד בסרט האוסטרלי ""Oldest Living Confederate Widow Tells All".
שיחקה לצידו של דון צ'ידל בהפקת HBO "שיעור לאחר המוות" וגילמה את אמה של פעילת זכויות האזרח המפורסמת רוזה פארקס (אנג'לה באסט) בסרט "סיפורה של רוזה פארקס".
שמיעה אבסולוטית
שמיעה אבסולוטית או שמיעה מוחלטת היא היכולת לזהות גובה צליל בשמו על פי תדר הצליל בלבד, דהיינו - על פי גירוי שמיעתי בודד, ולא בהסתמך על היחס בינו לבין צלילים נתונים אחרים. שם המונח נובע מכך שהיכולת אינה תלויה ביחס בין צלילים, ולפיכך היא מוחלטת, בניגוד לשמיעה יחסית. בני אדם בעלי שמיעה אבסולוטית מסוגלים לזהות באיזה סולם מושמע קטע מוזיקלי מסוים. ברמה גבוהה יותר, הם מסוגלים להבחין אם מנגינה או צליל מסוים מכוונים לפי כיוון תזמורתי או לא (מזויפים). רוב האנשים, לעומת זאת, מסוגלים לזהות רק את היחס בין צלילי הקטע המוזיקלי ורק סטייה ביחס ביניהם תצרום באוזניהם כטעות או זיוף.
תהליך זיהוי הצליל אצל אדם בעל שמיעה אבסולוטית משול לזיהוי רמות אפור. לדוגמה, כפי שרמת אפור מסוימת מזוהה כ-50% תאורה, כך תדר מסוים מזוהה כסי במול. לעומת זאת אדם שלא ניחן ביכולת זיהוי אבסולוטית יוכל רק לזהות שההבדל בין רמת אפור אחת לשנייה הוא 10%, אך לא ידע לומר אם הוא צופה ברמות של 40% ו-50% או ברמות של 60% ו-70%.
הדעות חלוקות בשאלה האם שמיעה אבסולוטית טבעית היא כישרון מולד או יכולת הנרכשת בשלבי ילדות מוקדמים. מחקרים מראים ששתי התשובות הנכונות. יש שנולדו עם יכולת זו ויש שרכשו אותה על ידי אימון.
אין בהכרח מתאם בין שמיעה אבסולוטית לכישרון מוזיקלי: רבים בעלי שמיעה אבסולוטית כלל אינם עוסקים במוזיקה, ולהפך - רוב המוזיקאים המחוננים לא ניחנו בשמיעה אבסולוטית. שמיעה יחסית מפותחת ומעולה חיונית וחשובה הרבה יותר משמיעה אבסולוטית למוזיקאי מקצועי.
מעריכים שלאחד מכל 25 אנשים בקרב סטודנטים למוזיקה יש שמיעה אבסולוטית. עם זאת, תופעה זו נדירה באוכלוסייה הכללית, עם שכיחות המוערכת בין 0.01% ל-0.05%.
באוכלוסייה הכללית השכיחות של התופעה עומדת על אחד מכל 10,000 אנשים.
היסטוריה
מחקרים על יכולת השמיעה האבסולוטית החלו, ככל הנראה, במאה ה-19 והתרכזו בהבנת התופעה ובאמצעי מדידה, היה קשה לכל גרסה של שמיעה אבסולוטית להתגבש קודם לכן מכיוון שגובה התו לא היה עקבי. לדוגמה, התו ידוע כיום כ-לה (או 'A') השתנה במסורות מוזיקליות מקומיות או לאומיות שונות בין מה שידוע היום כסול דיאז ('G sharp') וסי במול ('B flat') לפני הסטנדרטיזציה של סוף המאה ה-19. בעוד שהמונח שמיעה יחסית היה בשימוש עד סוף המאה ה-19 על ידי חוקרים בריטיים וגרמנים כאחד, יישומו לא היה אוניברסלי; מונחים אחרים כגון אוזן מוזיקלית, תודעת טון מוחלטת, או צליל חיובי שימשו גם הם ביחס ליכולת. המיומנות אינה מוזיקלית בלבד, או בלעדית לבני אדם, נמצא שגם בעלי חיים אחרים כגון, עטלפים, זאבים וציפורים שביכולתם לזהות גובה צליל באופן אבסולוטי.
השפעה מחווית מוזיקה
נראה שחוש השמיעה האבסולוטית מושפע מחשיפה תרבותית למוזיקה, במיוחד בהיכרות עם סולם דו-מז'ור שווה-כוונון. רוב המאזינים האבסולוטים שנבדקו מבחינה זו זיהו את צלילי הדו-מז'ור בצורה מהימנה יותר, ולמעט סי, מהר יותר מחמשת צלילי הלחצנים השחורים, התואם את השכיחות הגבוהה יותר של צלילים אלו בחוויות מוזיקליות רגילות. מחקר אחד של הולנדים שאינם מוזיקאים הדגים גם הטיה לשימוש בצלילים דו-מז'ורים בדיבור רגיל, במיוחד בהברות הקשורות להדגשה.
קשר לשפה
שמיעה אבסולוטית נפוצה יותר בקרב דוברי שפות טונאליות, כמו רוב הדיאלקטים של סינית או וייטנאמית, שלעיתים קרובות תלויים בשינוי גובה הצליל כאמצעי להבחנה בין מילים שנשמעות אחרת - למשל, מנדרינית עם ארבע וריאציות טונאליות אפשריות, קנטונזית עם תשע ווייטנאמית עם שש. דווח כי דוברי שפות סינית-טיבטית מבטאים מילה באותו צליל מדויק (בתוך אותו רבע טון) בימים שונים; לפיכך הוצע כי תינוקות יכולים לרכוש שמיעה אבסולוטית כאשר הם לומדים לדבר בשפה טונאלית. עם זאת, המוח של דוברי השפה הטונאלית אינו מעבד באופן טבעי צליל מוזיקלי כשפה; קיימות השערות כי דוברים אלה נוטים יותר לרכוש שמיעה אבסולוטית עבור צלילים מוזיקליים כאשר הם מקבלים מאוחר יותר הכשרה מוזיקלית. רבים מדוברי השפות הטונאליות, אפילו בעלי הכשרה מוזיקלית מועטה, דווחו כי הם יכולים לשיר שיר נתון באופן עקבי ביחס לגובה הצליל. בקרב תלמידי מוזיקה ממוצא מזרח אסייתי, לאלה הדוברים שפה טונאלית באופן שוטף יש שכיחות גבוהה יותר של שמיעה אבסולוטית מאשר לאלו שאינם דוברים שפה טונאלית.
ייתכן ששפות אפריקאיות בעלות טון שטוח - כמו יורובה, עם שלוש רמות גובה, וממבילה, עם ארבע - עשויות להיות מתאימות יותר לחקור את התפקיד של גובה השמיעה האבסולוטית בדיבור מאשר הטון והקונטור של שפות מזרח אסיה.
נמצא כי דוברי שפות אירופאיות עושים שימוש תת-מודע בזיכרון טון אבסולוטי בעת דיבור.
אוכלוסיות מיוחדות
השכיחות של שמיעה אבסולוטית גבוהה יותר בקרב אלו שעיוורים מלידה כתוצאה של.
לשמיעה אבסולוטית יש שכיחות גבוהה יותר בקרב אלו עם תסמונת וויליאמס ואצל אוטיסטים, כאשר הטענות מעריכות שלעד ל-10% מהאוטיסטים יש שמיעה אבסולוטית. שיטה לא מילולית להתאמת תווים בפסנתר הביאה למתאם של 97% ביניהם  אוטיזם וגובה מוחלט, עם מתאם של 53% בצופים לא אוטיסטים. עם זאת, המחקר לא מעיד על ההפך, לפי המחקר אין הבדל בין אבסולוטים ללא אבסולוטים במדדים של מיומנויות חברתיות ותקשורתיות. בנוסף, מנת הספקטרום האוטיסטי של קבוצת האבסולוטים הייתה "הרבה מתחת לסף הקליני".
טבע לעומת טיפוח
שמיעה אבסולוטית עשויה להיות בת השגה על ידי כל אדם במהלך תקופה קריטית של התפתחות שמיעתית, שלאחריה אסטרטגיות הכרתיות מעדיפות עיבוד גלובלי ויחסי. תומכי תאוריית התקופה הקריטית מסכימים שהנוכחות של שמיעה אבסולוטית תלויה בלמידה, אך ישנה מחלוקת בשאלה האם אימון גורם לשמיעה אבסולוטית   או שחוסר אימון גורם לתפיסה אבסולוטית להיות מוצפת על ידי תפיסה יחסית של מרווחים מוזיקליים.
אתר גנטי אחד או יותר יכולים להשפיע על יכולת שמיעה אבסולוטית, נטייה ללמידה של היכולת או סימון הסבירות להתרחשותה הספונטנית.
חוקרים מנסים ללמד שמיעה אבסולוטית במסגרות מעבדה כבר יותר ממאה שנה, וקורסי הכשרה מסחריים מוצעים לציבור מאז תחילת המאה ה-19. בשנת 2013, נסיינים דיווחו שגברים מבוגרים שלקחו את התרופה נגד התקפים ואלפרואט (VPA) "למדו לזהות את הגובה בצורה משמעותית יותר מאלה שלוקחים פלצבו - עדות לכך ש-VPA הקל על למידה של תקופה קריטית במוח האדם הבוגר". עם זאת, מעולם לא תועד מקרה של אדם שרכש שמיעה אבסולוטית בבגרותו, משום שכל המבוגרים שנבדקו רשמית לאחר אימון שמיעה אבסולוטית לא הצליחו להפגין רמת דיוק דומה לזו של אבסולוטים.
זיכרון צליל הקשור להקשר מוזיקלי
בעוד שלמעט מאוד אנשים יש את היכולת לתת שם לתו ללא התייחסות חיצונית, ניתן להפעיל זיכרון צלילי על ידי חשיפה חוזרת. אנשים שאינם זמרים מיומנים ישירו לעיתים קרובות שירים פופולריים במפתח הנכון, ובדרך כלל יכולים לזהות מתי נושאי טלוויזיה הועברו למפתח הלא נכון. חברי תרבות הוונדה בדרום אפריקה שרים גם שירי ילדים המוכרים להם במפתח שבו נלמדו השירים.
תופעה זו אינה קשורה ככל הנראה לאימון מוזיקלי. המיומנות עשויה להיות קשורה יותר להפקה ווקאלית של צלילים. תלמידי כינור הלומדים את שיטת סוזוקי נדרשים לשנן כל יצירה שהם לומדים בסולם קבוע ולנגן מהזיכרון על הכינור שלהם, אך הם אינם נדרשים לשיר. כאשר נבדקו, תלמידים אלו לא הצליחו לשיר את שירי סוזוקי המשוננים במפתח המקורי והקבוע.
בעיות אפשריות
מוזיקאים בעלי שמיעה אבסולוטית עשויים לחוות קשיים שאינם קיימים עבור מוזיקאים אחרים. מכיוון שמאזינים אבסולוטים מסוגלים לזהות כשמרכיב מוזיקלי הועבר מהסולם המקורי שלו, או שגובה הצליל מופק בתדר לא סטנדרטי (דיאז או במול), מוזיקאי עם שמיעה אבסולוטית עלול לחוות תחושות מצוקה כאשר הוא תופס צלילים שנחשבים להיות "לא נכונים" או לשמוע קטע מוזיקלי "בסולם הלא נכון". זה יכול לחול במיוחד על מוזיקת בארוק המוקלטת בכוונון בארוקי (בדרך כלל A = 415 הרץ לעומת 440 הרץ. כלומר, בערך חצי טון נמוך יותר מהטוניקה הסטנדרטי). מאזין אבסולוטי יכול גם להשתמש באסטרטגיות אבסולוטיות עבור משימות המבוצעות בצורה יעילה יותר עם אסטרטגיות יחסיות, כגון טרנספוזיציה או הפקת הרמוניה עבור צלילים שהתדרים שלהם אינם תואמים מזג סטנדרטי שווה. ייתכן גם שלחלק מהמוזיקאים יש עקירה של שמיעה אבסולוטית, כאשר כל התווים מוקטנים מעט או מוגדלים מעט מהגובה המתאים שלהם, כפי שהוגדר על ידי מוסכמה נתונה. זה עשוי לנבוע מלמידת שמות הגובה מכלי שהיה מכוון למוסכמה של גובה קונצרטים שונה מזו שבשימוש, למשל, A = 435 Hz (כנס האופרה של פריז של סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20) בניגוד לתקן המודרני האנגלו-אמריקאי A = 440 Hz. כאשר מנגנים בקבוצות עם מוזיקאים אחרים, הדבר עלול להוביל לנגינה בטונאליות מעט ישונה מזו של שאר הקבוצה.
סינסתזיה
לבעלי שמיעה אבסולוטית יש חפיפה גנטית עם סינסתזיה / אידיאסתזיה הקשורות ולא קשורות למוזיקה. בעלי סינסתזיה עשויים לשייך תווים או מפתחות מסוימים לצבעים שונים, מה שיאפשר להם לדעת מהו כל תו או מפתח. במחקר זה, כ-20% מהאנשים עם שמיעה אבסולוטית הם גם סינסתטים.
מתאם עם כישרון מוזיקלי
שמיעה אבסולוטית אינה תנאי מוקדם לביצוע או הלחנה מוזיקלית מיומנת. עם זאת, ישנן עדויות שמוזיקאים עם שמיעה אבסולוטית נוטים לבצע טוב יותר משימות תעתיק מוזיקליות (השליטה על גיל ההתחלה וכמות האימון המוזיקלי) בהשוואה לאלה ללא שמיעה אבסולוטית. בעבר נטען שמוזיקאים עם שמיעה אבסולוטית מבצעים ביצועים גרועים יותר מאלו ללא שמיעה אבסולוטית בזיהוי מרווחים מוזיקליים; עם זאת, ניסויים שעליהם התבססה מסקנה זו הכילו ארטיפקט, וכאשר הארטיפקט הזה הוסר, נמצאו בעלי שמיעה אבסולוטית כבעלי ביצועים טובים יותר מאנשים שאינם מחזיקים בזיהוי מרווחים מוזיקליים.
AEC רגאל VI
AEC רגאל VI (באנגלית: AEC Regal VI) היה אוטובוס, אשר יוצר על ידי יצרנית הרכב הכבד Associated Equipment Company (AEC) בין השנים 1962–1979 בבריטניה.
ייצוא "AEC רגאל VI"
דגם "AEC רגאל VI" יוצא לארצות הבאות: ארגנטינה, אוסטרליה, בלגיה, הולנד, פורטוגל ו-אורוגוואי. ההזמנות היותר לדגם היו 150 יחידות לאזור מונטווידאו באורוגוואי, ויותר מ-500 יחידות ל- בואנוס איירס, ארגנטינה.
באוסטרליה נרכשו סך הכל 205 יחידות. 105 יחידות נרכשו עבור "Melbourne and Metropolitan Tramways Board" במלבורן, 30 יחידות עבור "Municipal Tramways Trust"  ו-75 יחידות עבור "Transperth"  בעיר פרת'. בדרום אפריקה, AEC תכננה סגנון משלה של דגם "רגאל VI", שהיה קרוי "הקודו" (The Kudu). דגם זה הורכב משלדת ריגל VI, מנוע AV690 (מנוע אנכי בנפח 11.3 ליטר) המותקן על הקיר הקדמי במקום מתחת לרצפה. זה אפשר זרימת אוויר נקייה באופן מהימן למנוע.
קשר בכל מחיר (סרט)
קשר בכל מחיר (באנגלית: Six Degrees of Separation; מילולית: שש דרגות של הפרדה) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1993, בבימויו של הבמאי האמריקאי פרד שפיסי. הסרט הוא עיבוד קולנועי של מחזה משנת 1990 באותו השם מאת ג'ון גווייר, אשר היה מועמד לפרס פוליצר. עלילת המחזה נכתבה בהשראת סיפור חייו האמתיים של הנוכל המקצועי דייוויד המפטון.
תקציר העלילה
אואיסה קיטרידג' (סטוקרד צ'אנינג), אשת חברה מהשדרה החמישית, ובעלה פלן קיטרידג' (דונלד סאת'רלנד), סוחר וספק של אמנות גבוהה, הם הוריהם של שלושה ילדים (שניים מהם לומדים באוניברסיטת הרווארד, והשלישי בבית הספר גרוטון). עולמם המיוחס אך המבודד, כמו גם מעמדם הציבורי המכובד בקרב קהילת התרבות הגבוהה, הופכים אותם לטרף קל עבור פול (ויל סמית'), נוכל מקצועי צעיר ממוצא אפרו-אמריקאי.
לילה אחד, פול, צעיר שחור, מופיע על פתח דלתם בצורה מסתורית, כשהוא פצוע ומדמם, וטוען כי הוא בנו של השחקן הנודע סידני פואטייה וידיד קרוב של בנם, סטודנט באוניברסיטה השייכת לליגת הקיסוס.
לאחר שהצליח להרשים את הזוג קיטרידג', בשיחה על ספרות גבוהה תוך שימוש בכושר ביטוי גבוה, פול מוכיח כי הוא חריף-מוח, משכיל, בעל טעם אנין ומיומנויות קולינריות מפתיעות. הזוג מוקסם מהצגת הפנים המשכנעת של פול כאליטיסט, וממחמאותיו על סגנון החיים המפואר שלהם, עד כדי כך שהם מלווים לו כסף ומאפשרים לו ללון בביתם באותו הערב.
בבוקר מזדעזע הזוג לגלות כי פול ניצל את הכסף שקיבל על מנת להזמין אל ביתם נער ליווי ולקיים עמו יחסי מין. כתוצאה מכך, מתגלה האמת על פול, כי הוא נוכל משכנע, אשר הצליח באמצעות קסמו האישי, השנינות שלו - וכן מידע פנימי מוקדם שהיה ברשותו - לחדור לדירות יוקרה רבות באפר איסט סייד, בהן מתגוררת החברה הגבוהה.
עם הזמן, מעשיו של פול הופכים לאגדה אורבנית של החברה הגבוהה, אנקדוטה שנונה להתלוצץ עליה במסיבות קוקטייל. עם זאת, הייתה לו השפעה עמוקה על האנשים הרבים אשר נתקלו בו, בכך שהוא מקשר בין כולם באמצעות החוויה המשותפת שלהם.
מועמדויות לפרסים
על תפקידה בסרט זה, זכתה סטוקרד צ'אנינג במועמדות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
כבוד הכהנים
כבוד הכהנים היא מצוות עשה מתוך תרי"ג מצוות  המחייבת את עם ישראל לכבד את שבט הכהנים שבתוכם.
מקור המצווה
בחירת אהרן וזרעו לכהונה מוזכרת בספר שמות בשני מקומות:
הצווי המורה לעם לכבד את הכוהנים מובא בספר ויקרא, פרשת אמור:
דיני המצווה
בתלמוד מבואר שמצווה זו נוהגת גם בזמן החורבן אפילו שאין הקרבת קרבנות ונוהגת אף בחוץ לארץ, וכך נפסק להלכה.
כהני חזקה
קיום המצווה בזמן הזה שנוי במחלוקת כיוון שהיום אין בידינו ספרי יוחסין, וחלק מהכהנים נחשבים רק ככהנים מכח חזקה. המגן אברהם כתב על אי-זהירות בקיום המצווה בפועל:
יש שהבינו את דבריו רק כביאור בן-זמנו כמצב של דיעבד - אך לכתחילה יש לקיים המצווה על סמך כלל ההלכתי ספק דאורייתא לחומרא. לעומת זאת, יש שכתבו כי למעשה אין דעת המגן-אברהם להקל במצווה, ומכיוון שכך אין להטיל ספקות בכהני זמנינו, כי יש לסמוך על תורת חזקה וכן על הכלל ההלכתי "כל המשפחות בחזקת כשרות.
יישומים
חז"ל פרטו מקרים מסוים, כדוגמה, בהם מקיימים את מצוות "וקדשתו". היישום הנפוץ ביותר במאמרי חז"ל הוא יישום של התנא רבי ישמעאל כפי שהוא מופיע בברייתא בתלמוד:
לפתוח ראשון
לדעת רש"י הכוונה ל"כל דבר כבוד בין בתורה בין בישיבה הוא ידבר בראש". לדעת הרמב"ם הכוונה לעלות ראשון בקריאת התורה, וכפי שנוהגים בדבר עד היום כל קהילות ישראל, לעלות את הכהנים בקריאה הראשונה.
למעשה במשנה ברורה פסק שיש לכבד את הכהנים הן בדברי קודש והן בדברי חול:
לברך ראשון
יש שמפרשים שהכוונה לברכת הזימון, כך שבכל פעם שאוכלים עם כהן, יש לכבד אותו לזמן. בשולחן ערוך הרב, כתב המחבר שלא מועיל מה שאומרים בזימון "ברשות הכהן" אם הכהן אכן לא מחל במפורש על כך.
רש"י בפירושו על התלמוד כתב שבכלל חיוב זה, יש לכבד את הכהן באמירת "ברכת המוציא", לפני כל המסובים.
מנה יפה ראשון
כיבוד זה הוא אף בענייני חול, שיש להקדים את הכהן בכל חלוקה שהיא.
יש גורסים בברייתא דבי רבי ישמעאל ליטול שמשמעו ייקח בעצמו, ויש גורסים לתת לו שמשמעו שיתנו לו בכבוד ולא יכריחנו לטרוח לקחת בעצמו.
יש מפרשים את משמעות "ליטול מנה יפה ראשון" בחלוקת לחם הפנים, אולם משמעות זו לא התקבלה כי הכהנים הם מחלקים את הלחם בין עצמם בלי אפשרות לישראל לקדשו בכך.
דינים נוספים
חז"ל הוסיפו מקרים נוספים בהם רצוי להראות קדושה כלפי הכהן. בספרי מובא שאין להכריח את הכהן לצאת מחוץ למחיצתו לעזור לעם להביא את קרבנותיהם. כמו כן, פרשני המקרא הסבירו שאל למצורע להכריחו לצאת ממקומו יותר מדי.
בתלמוד ירושלמי מופיע שבהליכה של קבוצת אנשים, יש לתת לכהן את המקום האמצעי והמכובד ביותר.
יש לתת דין קדימה לכהן שמבקש צדקה בתור עני, לפני ישראל. ההלכה קובעת גביית תשלום מופרז לאדם שמבייש כהן ברבים.
האיסור להשתמש בכהן
בכלל החיוב לכבד את הכהנים, נאסר גם על בזיונם. ולכך אין להשתמש בכהן כפועל או בעבודה כל שהיא, אפילו עבודה קלה. סיבת האיסור הוא כיוון שהכהן נחשב כקודש ההשתמשות בו לעבודה של חול נחשבת כמעילה. האיסור חל אפילו בזמן שאין בית המקדש קיים.
יש שכתבו שהרשות נתונה לכהן לוותר על קדושתו, בתנאי שהוא מוחל מרצון עצמו. יש דעה שהאיסור זה הוא מדאורייתא, ובהתאם לכך אף להשתמש בכהן קטן (לפני בר מצווה) אסור.
לפי פסק השולחן ערוך הרב הכהן רשאי למחול על ההשתמשות בו רק כאשר ניתַן לו תענוג או שכר כלשהו בשימוש המבוקש. הרב אברהם שפירא הדגיש כי על אף האיסור לאחרים להשתמש בכהן, אין הכהן פטור ממצוות חסד.
כהן לעומת זקן ותלמיד חכם
סדרי הקדימות של קדושת הכהן לעומת החיוב בכבודו של אדם זקן לא נכתב בספרות ההלכה והפוסקים. אכן בתלמוד ירושלמי על-פי המשמעות בתורה מבואר כי יש להעדיף את הכהן על פני הזקן.
אמנם כבוד תלמידי חכמים קודמים לכבוד הכהן, שמעלת התלמיד חכם גדולה יותר, ולכן כאשר ישנם תלמיד חכם וכהן, יש להעדיף ולהקדים את כבודו של התלמיד חכם, כדברי המשנה במסכת הוריות. ואפילו אם התלמיד חכם מוחל על כבודו, אסור לכבד את הכהן עם הארץ, אלא אם כן התלמיד חכם עצמו נותן רשות לכהן לברך, שבכך ניכר כי התלמיד חכם הוא החשוב.
דוברמן פינצ'ר
דּוֹבֶּרְמָן פִּינְצֵ'ר או דוברמן הוא גזע בתת-המין כלב הבית, אשר פותח בסביבות שנת 1890 בידי הגרמני קרל פרידריך לואיס דוברמן (Karl Friedrich Louis Dobermann 1834–1894). כלבי דוברמן הם כלבי עבודה ושמירה הנחשבים לאינטליגנטים, דרוכים ופעילים.
מבנה, אופי וטיפול
הדוברמן נחשב לכלב בגודל בינוני-גדול. גובהו הממוצע של הזכר נע בין 66 ל-72 ס"מ, ושל הנקבה נע בין 61 ל-68 ס"מ. משקל שני המינים נע בין 29.5 ל-41 ק"ג. עם זאת, למועדוני גידול שונים ישנם סטנדרטים שונים. לדוברמן מבנה גוף מרובע, היינו שגובהו דומה לאורכו, צוואר ארוך, ראש צר ופרווה קצרה בצבעים שחור, חום וכחול (מעין צבע כסוף).
באירופה נהוג לערוך מבחני אופי ומבחני עבודה לכלבי דוברמן, על מנת לבדוק ולבחון את יכולתם לביצוע משימות. בתקן הגזע מושם דגש מיוחד על מרכיבי אופיו ככלב לוויה וככלב עבודה, ובנוסף על התאמתו לגדול כחלק ממשפחה. בארצות הברית תקן הגזע מעט שונה, וישנם כלבים בצבעים בהירים, ובגוון כחול, צורתם שונה במקצת וחלקם אף גדולים ממקביליהם האירופים.
היסטוריה
הדוברמן פותח בגרמניה בשנת 1890 לערך. הוא קרוי על שמו של חלוץ פיתוח הגזע, קרל פרידריך לואיס דוברמן, וזהו הגזע היחיד שנקרא על שמו של אדם שהגה את רעיון פיתוחו. לואיס, שהתפרנס מגביית כספי מס, היה זקוק לבן לוויה צמוד שיהיה נאמן וישמור עליו מפני שודדים וסרבני תשלום. לואיס ביקש ליצור כלב בדמות הפינצ'ר הננסי אך גדול ממנו פי כמה, בעל אופי של כלב לווי אידיאלי, חד-תגובה, ובעל יצר אגרסיבי כלפי זרים. לכן, בתחילת דרכו, היה הדוברמן פופולרי ביותר בקרב המשטרה והצבא. הגזע הוכר לראשונה על ידי מועדון הכלבנות האמריקאי בשנת 1908.
ישנן חילוקי דעות באשר לאבות הגזע, אך מוסכם ששני אבותיו הראשונים הם הרוטווילר בעל יצר שמירה, והרועה גרמני מהטיפוס העתיק, בעל האינטליגנציה גבוהה. מאוחר יותר התווספו אליו הפינצ'ר הגרמני בעל התגובות החדות והמהירות, המנצ'סטר טרייר בעל השיער הקצר והרך והגרייהאונד המהיר.
בתחילת שנות השבעים של המאה ה-20 היה גזע הדוברמן בשיא הפופולריות שלו ככלב עבודה. עם זאת, עקב האגרסיביות הרבה שבו, לא נהנה הגזע ממוניטין טוב במיוחד, ושימש לרוב ככלב שמירה. מאז ועד היום נערכו שינויים רבים בגזע, שמטרתם הייתה הרבעת הכלבים הידידותיים יותר. בעקבות תהליכי ההרבעה הללו חל שינוי באופיו של הדוברמן: הוא אינו תוקפני כשהיה, וכיום הוא מתאים לשמש גם ככלב משפחה. עם זאת, חשדנותו כלפי זרים נשמרה, והוא מתאים לשמש גם ככלב עבודה.
הדוברמנים הראשונים הגיעו לישראל בשנות ה-40 של המאה ה-20, ומועדון הדוברמן הישראלי נוסד בשנת 1972.
קיצוץ זנב ואוזניים
הדוברמן נמנה עם מספר גזעים אשר נהוג היה לקצץ את אוזניהם ואת זנבותיהם מאז היווצרו. בשנת 1987 אסרה ועידה אירופאית להגנת חיות מחמד על קיצוץ האוזניים והזנב מסיבות הומניטריות, וכיום ברוב מדינות העולם (כולל ישראל) אסורים ניתוחים קוסמטיים בכלבים. בעבר יכלו רק כלבי דוברמן קצוצי אוזניים וזנב להשתתף בתחרויות, אך כיום פתוחות התחרויות לכל כלב העונה על מפרט הגזע.
שאול זיו
שאול זיו (2 בספטמבר 1937 – 24 בדצמבר 1999) היה קצין בדרגת סגן-אלוף בצה"ל, מפקד שייטת 13 בשנים 1971 עד 1974.
ילדותו
זיו נולד לרחל ורפאל בכפר בגליציה סמוך לעיר לבוב. בהיותו בן ארבע פלשו הנאצים לכפר הולדתו והוא איבד את אביו. זיו, אמו וסבתו הסתתרו בעליית גג אצל אחד מעובדיו של אביו, אך הוסגרו לגרמנים ונשלחו במשאית למחנה ריכוז. אמו של זיו הצליחה לשחד את אחד השומרים בתכשיט זהב, והשליכה את בנה מהמשאית כשהיא מנחה אותו לחזור למקום המסתור. לאחר מספר ימים חברה אליו האם שהצליחה אף היא להימלט, ויחד החלו במסע נדודים במזרח אירופה כשהם מתחזים לאוקראינים. לקראת סיום מלחמת העולם השנייה הגיעו למחנה פליטים בלובלין, שם חלתה אמו. השניים נלקחו תחת חסותו של קצין יהודי מהצבא האדום, רפאל ז'ורק, שאיבד את משפחתו בשואה. ז'ורק ערק מהצבא ולקח את השניים עמו לצרפת. באפריל 1947 עלו על אוניית המעפילים "תיאודור הרצל", אך האונייה נתפסה על ידי הבריטים והנוסעים בה נשלחו למחנות המעצר בקפריסין. מקפריסין עלה זיו לארץ ישראל בעליית הנוער ונשלח לקיבוץ הזורע ואחר כך לבית אלפא.
שירותו בצה"ל
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1955, ביקש זיו להתנדב לקורס טיס, אך הקיבוץ מנע זאת ממנו משום שלא רצה שיתחייב לשירות קבע. על כן התנדב לשייטת 13. במסגרת הכשרת הלוחם בשייטת עבר אימונים עם צוותו בחטיבת הצנחנים ועשה קורס מפקדי כיתות עם לוחמי גדוד 890. עם פרוץ מלחמת סיני צורפו הלוחמים לצניחה במעבר המיתלה במבצע מכבש. במהלך הלחימה השמיד זיו בירי בזוקה משאית עם עשרות לוחמי פדאיון.
לאחר מלחמת ששת הימים פיקד על אחת החוליות ב"מבצע ברזלית" בו הושמדו קטעים ממסילת הרכבת בצדה המערבי של תעלת סואץ. לאחר המבצע השתחרר מצה"ל ועבד בקיבוצו ניר דוד. ב-1969 חזר לשייטת 13 ומונה לסגנו של מפקד השייטת, זאב אלמוג. במלחמת ההתשה פיקד על הלוחמים במבצע בולמוס 5 - פשיטה על המתחם המצרי בראס עדבייה. במבצע היו לשייטת שני פצועים קל בלבד, לעומת 32 הרוגים מצרים. ביולי 1969 השתתף בפשיטה על האי גרין ונפצע ברגלו. לאחר מספר ניתוחים ותקופת התאוששות חזר לפעילות מבצעית ופיקד על הפשיטה במבצע "תרנגול 25" ביוני 1970.
באוקטובר 1971 סיים את לימודיו במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ומונה למפקד שייטת 13. תקופתו כמפקד היחידה התאפיינה בשורה של מבצעים נועזים בלבנון, בהם מבצע ברדס 54–55 וגולת הכותרת מבצע אביב נעורים.
במלחמת יום הכיפורים פעלה השייטת בזירה המצרית ב-16 מבצעים, איבדה שניים מלוחמיה במבצע ליידי – הפשיטה על נמל פורט סעיד, שנקבעו כחללים שמקום קבורתם לא נודע.
לאחר המלחמה פעל לאחד את יחידות שייטת 13 ויחידה 707, יחידת צוללים הגנתית, ליחידת קומנדו אחת גדולה, אך שחזונו התגשם רק לאחר שבמרץ 1974 מונה צבי גבעתי למפקד שייטת 13. זיו יצא ללימודי תואר ראשון בגאוגרפיה ותולדות ארץ ישראל באוניברסיטת תל אביב, בסיומם מונה לאחראי לתכנונים אסטרטגיים באגף התכנון. ב-1977 פרש מצה"ל בדרגת סגן-אלוף.
חיים אזרחיים
זיו הקים את המחלקה ללימודי ארץ ישראל במכון וינגייט ועמד בראשה, בנוסף הקים חברה לטיולים אתגריים בשם "אוויר, ים, יבשה".
חיים אישיים
היה נשוי לאפרת ועמה נולדו לו שלושה ילדים.
ב-1999 נפטר ממחלת הסרטן ונקבר בקיבוצו ניר דוד. מספר שנים לאחר מותו הוכר כחלל צה"ל, שנפגע מצלילות שעשה בנחל קישון במסגרת שירותו הצבאי.
The Night Before
The Night Before (בעברית: אמש) הוא שיר של להקת הביטלס מהאלבום Help!. השיר נכתב על ידי פול מקרטני, אך הקרדיט ניתן ללנון-מקרטני. השיר הופיע בסרטה השני של הלהקה, Help!.
השריר מתוויך האגודל
השריר מתווייך האגודל (TA: Musculus adductor pollicis) הוא אחד השרירים הפנימיים של כף היד. בעת כיווצו, מקרב השריר את האגודל לאצבע המורה, פעולה המתרחשת בעיקר בזמן אחיזת כוח.
The Night Before
רקע והקלטה
ג'ון לנון ניגן בפסנתר חשמלי של Hohner Pianet לאורך השיר. לבתים יש מבנה קריאה ותשובה. השירה הראשית של מקרטני מתחלפת בהרמוניה של לנון וג'ורג' האריסון שרים את הפזמון. כל ההוויה מתחלפת בלחן שני. לדעתו של המוזיקולוג וולטר אוורט, אילו הביטלס היו מקליטים את השיר בקצב איטי יותר, "זה היה יכול להיות שיר של הקינקס או האנימלס".
הביטלס הקליטו את השיר באולפני EMI (כיום אולפני אבי רוד) בלונדון ב-17 בפברואר 1965. הלהקה השיגה רצועת קצב משביעת רצון לאחר שני טייקים, ולאחר מכן ביצעה אובר-דאבינג לשירה, חלקי הגיטרה המובילים והמאראקס. סולו הגיטרה בבית השלישי חוזר בחלקו על הקודה.
השריר מתוויך האגודל
תיאור
השריר מתוויך האגודל מורכב משני ראשים, הראש המלוכסן (Caput obliquum musclusadductoris pollicis) והראש הרוחבי (Caput transversum musclusadductoris pollicis). בין שני הראשים עובר עורק החישור.
The Night Before
הופעה בסרט
בסרט Help!, הביטלס ביצעו את השיר במקום במישור סולסברי. בדיוק כשהשיר מסתיים, פצצה מתפוצצת. הסצנה צולמה ליד סטונהנג'.
השריר מתוויך האגודל
תיאור
תחילתו של הראש המלוכסן בעצם הפיקן, בבסיס עצמות המסרק השנייה והשלישית ובעצמות שורש כף יד נוספות סמוכות. תחילתו של הראש הרוחבי בחלקו הקדמי של גוף עצם המסרק השלישית. שני הראשים נאחזים בחלק התיכון של בסיס הגליל המקורב של האגודל.
עצבוב
השריר מתוויך האגודל מעוצבב על ידי שורש העצב הצווארי השמיני (C8) ועל ידי שורש העצב החזי הראשון (T1) דרך הענף העמוק של עצב הגומד.
The Night Before
הופעות חיות
מקרטני השמיע את השיר ב-15 ביולי 2011 ביאנקי סטדיום, והצהיר על הבמה שזו הפעם הראשונה שביצע את השיר בהופעה.
גרסאות כיסוי
להקת Restless Heart ביצעו גרסת כיסוי לשיר בשנת 2004.
אחרי חצות הלילה
אחרי חצות הלילה (באיטלקית: Dopo mezzanotte) הוא סרט קולנוע איטלקי אשר הופק, בוים ונכתב על ידי דוד פרריו (Davide Ferrario). העלילה מתרחשת במוזאון לאומנות הקולנוע הנמצא במולה אנטונליאנה שבטורינו. בסרט נעשה שימוש נרחב בקטעי סרטים אילמים או ישנים. עולמו של גיבור הסרט מרטינו (ג'ורג'יו פסוטי, Giorgio Pasotti) הוא עולם הסרטים: בו הוא מבלה את ימיו (או את לילותיו), ומעולם זה הוא שואב את הרעיונות למעשיו ומאמץ את התנהגותם של גיבורי הסרטים עימם הוא מזדהה. מרטינו נקלע לסיפור אהבה המחייב אותו להתייחס לזולת, לשתי "הצלעות" האחרות בסיפור בהתאם למקובל בחברה ולא לפי מה שראה בעולם הסרטים.
עלילה
אחרי שהקריין הציג את שלושת הגיבורים מתחיל החלק השני של הסרט ומתפתחת העלילה.
אלן קרנסטון
אלן מקגרגור קרנסטון (באנגלית: Alan MacGregor Cranston; 19 ביוני 1914 - 31 בדצמבר 2000) היה פוליטיקאי ועיתונאי אמריקאי שכיהן כסנאטור מטעם מדינת קליפורניה, משנת 1969 עד 1993.
הוא נולד בפאלו אלטו, קליפורניה, ועבד כעיתונאי לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת סטנפורד. לאחר ששימש כחשב הכללי של מדינת קליפורניה, זכה קרנסטון בבחירות לסנאט של ארצות הברית ב-1968. הוא הפך למצליף הסיעה הדמוקרטית בשנת 1977 והחזיק בתפקיד זה עד 1991. בשנת 1984, קרנסטון התמודד למועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית, וקרא לפירוק נשק גרעיני בשלביה המאוחרים של המלחמה הקרה. הוא יצא מהמירוץ לנשיאות לאחר הסדרה הראשונית של הבחירות המקדימות. בשנת 1991, ועדת האתיקה של הסנאט נזפה בקרנסטון על תפקידו במשבר החיסכון וההלוואות כחבר ב"חמישיית קיטניג". לאחר שאובחן כחולה בסרטן הערמונית, החליט שלא להתמודד לכהונה חמישית. לאחר פרישתו מן הסנאט, כיהן כנשיא המכון לביטחון גלובלי, וקרא לפירוז הנשק הגרעיני בעולם.
ראשית חייו
קרנסטון נולד בפאלו אלטו, קליפורניה, בנם של קרול (לבית דיקסון) וויליאם מקגרגור קרנסטון. הוא למד במכללת פומונה במשך שנה אחת, למד מחוץ לארצות הברית באוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו לפני שסיים את חוק לימודיו באוניברסיטת סטנפורד בשנת 1936 עם תואר אקדמי באנגלית.
הוא נולד למשפחה אמידה מצפון קליפורניה שעסקה בתחום הנדל"ן. הוא התחתן והתגרש פעמיים. אשתו הראשונה, ז'נבה מקמאת, הייתה אם בניו, רובין, שמת בגיל צעיר בתאונת דרכים, וקים, ששרד את התאונה. קרנסטון נישא מאוחר יותר לנורמה וינטראוב.
קריירה מוקדמת
קרנסטון היה כתב בשירות החדשות הבינלאומי בשנתיים שקדמו למלחמת העולם השנייה. כאשר יצא לאור תרגום מקוצר לאנגלית של הספר "מיין קאמפף", פרי עטו של הצורר אדולף היטלר, שהשמיט חלק מן האנטישמיות והמיליטנטיות של היטלר, פרסם קרנסטון תרגום אחר (עם ביאורים), שלדעתו שיקף בצורה מדויקת יותר את תוכן הספר. בשנת 1939, ההוצאה לאור של מיין קאמפף תבעה אותו על הפרת זכויות יוצרים בקונטיקט; השופט פסק לטובת ההוצאה לאור של היטלר ופרסום הספר הופסק.
לפני שהתגייס לכוחות המזוינים של ארצות הברית ב-1944 כטוראי (הוא החזיק בדרגת סמל בעת שחרורו), עבד כעורך וכותב בכתב העת "קומון גראונד" ולאחר מכן עבד ב"משרד למידע על המלחמה של ארצות הברית". בשנה שלאחר מכן הוא כתב ספר שני, "הרג השלום", המגולל את ההצעה הכושלת אשר הוצעה לארצות הברית להצטרפות לחבר הלאומים מיד לאחר מלחמת העולם הראשונה.
קרנסטון, תומך ברעיון ממשלה עולמית, נכח בוועידה ב-1945 שהובילה להצהרת דבלין, והיה לנשיא האיגוד הפדרליסטי העולמי ב-1948. הוא דחף בהצלחה את בית המחוקקים של מדינתו במטרה לאמץ את ההחלטה הפדרליסטית העולמית ב-1949, הקוראת לקונגרס האמריקני לתקן את חוקת ארצות הברית כדי לאפשר את השתתפותה של ארצות הברית בממשלת עולם פדרלית. גם בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20 החל קרנסטון לאמץ את התנגדותו הממושכת לנשק גרעיני.
סנאטור
ב-1968 הוא נבחר בפעם הראשונה אל הסנאט של ארצות הברית, כאשר הביס את מקס ראפרטי הרפובליקני בבחירות הכלליות. ראפרטי השמרני ניצח את תומאס קושל הליברלי, בבחירות הפנימיות במפלגתו.
הבחירות הכלליות עצמן לוו בהכפשות והשמצות רבות. סופר שמרני, פרנק קאפל, כתב עלון שהעיד על כך שלקרנסטון היו אולי נטיות קומוניסטיות בנעוריו, וכי במהלך כהונתו במשרד למידע על המלחמה הוא עזר לשכנע את פרנקלין דלאנו רוזוולט כי גרמניה הנאצית ביצעה את טבח יער קאטין. רבים מאותן הטענות היו מוחזרו במאמר שפורסם באגודת ג'ון ברץ' ב-1974 בשם "אלן קרנסטון: הצל בסנאט". (כותרת המאמר התייחסה ללמונט קרנסטון, האלטר אגו של הדמות הבדיניות "הצל").
בשנת 1974, קרנסטון ניצח את ה.ל. ריצ'רדסון הרפובליקני, לשעבר חבר שמרני בסנאט של קליפורניה המזוהה עם אגודת ג'ון ברץ'. קרנסטון זכה ב-3,693,160 קולות (60.5%) לעומת ריצ'רדסון שזכה ב-2,210,267 (36.2%).
ב-1980, קרנסטון ניצח את בבחירות לסנאט את פול גאן, עם 4,705,399 קולות (56.5%) לעומת 3,093,426 (37.1%) קולותיו של גאן. מסע הבחירות שלו ב-1980 היה ראוי לציון מאחר שבמהלכו להקת האיגלס הופיעו בפעם האחרונה מזה 14 שנים. במהלך האירוע הודתה אשתו של קרנסטון לנגן הלהקה דון פלדר על ההופעה, ולה השיב פלדר, "תודה ... אני מניח". סולן הלהקה, גלן פריי, הסתייג מתגובתו של פלדר, מה שהוביל למריבות על הבמה ולפירוק של הלהקה מיד לאחר ההופעה.
מועמד לנשיאות
קרנסטון היה מצליף המפלגה הדמוקרטית הסנאט מ-1977 עד 1991.
הוא התמודד על מועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1984. הוא היה לראשון שהכריז על מועמדותו ב-1 בפברואר 1983. למרות גילו (69) והופעתו שנראתה מבוגרת עוד יותר (הוא צבע את מעט שערו הלבן שנותר מעט בכתום), הפך קרנסטון במהרה למועמד מוכר. תמיכתו החריפה בפירוק נשק גרעיני זיכתה אותו בתמיכתם של פעילים אנטי-גרעיניים. עם זאת, כניסתו של ג'ורג' מקגוורן לתוך המירוץ בספטמבר 1983 החלישה את התמיכה בקרנסטון. הוא סיים במקום הרביעי באספות הבחירה באיווה בפברואר 1984 ופרש רשמית מהמירוץ כעבור שבוע לאחר שסיים במקום השביעי בפריימריז בניו המפשייר, עם שני אחוזים בלבד מהקולות.
נזיפה
קרנסטון ננזף על ידי ועדת האתיקה של הסנאט בגין "התנהגות לא נאותה" ב-20 בנובמבר 1991, לאחר שחברת "לינקולן חסכונות" של צ'ארלס קיטינג, תרמה 850 אלף דולר אמריקני לקבוצות רישום הבוחרים הקשורות באופן הדוק לסנאטור. קיטינג רצה שהרגולטורים הפדרליים יפסיקו "לרדוף" את חברות החיסכון וההלוואה שלו. הוועדה אמנם מצאה כי "לא הוצגו בפני הוועדה ראיות לכך שהסנאטור קרנסטון אי פעם הסכים לסייע למר קיטינג בתמורה לתרומה", אך סברה כי התנהגותו של קרנסטון הייתה הגרועה ביותר מבין חמישיית קיטינג, שכללה בין היתר את הסנאטורים ג'ון גלן וג'ון מקיין. קרנסטון החליט שלא לרוץ לכהונה חמישית, בעודו נלחם בסרטן הערמונית.
ערוב ימיו
הוא הקדיש את גמלאותו לפירוק הנשק הגרעיני בעולם, תחילה באמצעות יוזמת חיסול הנשק הגרעיני של מדינת העולם, ולאחר מכן כנשיא המכון לביטחון גלובלי, אשר ייסד בשנת 1999.
הוא התגורר בלוס אלטוס, קליפורניה, מפרישתו עד מותו ב-31 בדצמבר 2000.
מכללת אוהלו
המכללה האקדמית אוהלו בקצרין היא מכללה אקדמית ישראלית, המתמחה בהכשרת מורים וגננות לקראת תואר ראשון בחינוך בתחומים שונים, ושוכנת בקצרין שברמת הגולן. בנוסף, מתקיימים לימודים לקראת תואר שני בניהול וארגון מערכות חינוך. נכון ל-2017, לומדים במכללה כ-2,500 סטודנטים, מהם 60% סטודנטים במקצועות החינוך והוראה, והיתר לומדים לתוכניות המשך. בשנת 2021 הפכה המכללה לשלוחה של המכללה האקדמית תל-חי.
היסטוריה
בשנת 1945 הוחלט להקים מרכז חינוכי אזורי בשם "אוהלו של ברל", לזכרו של ברל כצנלסון, במקום בו קבע את אוהלו בזמן שעבד בחצר כנרת. המבנים הראשונים במקום הושלמו במהלך השנים 1946 עד 1947, עת נפתח במתחם תיכון בית ירח. בנוסף נבנה במקום אולם כנסים אזורי. בשנת 1964 נפתחה במתחם מכללה להכשרת עובדי הוראה, על ידי משרד החינוך והתרבות ומרכז החינוך והתרבות של ההסתדרות. תחילה הציעה המכללה תוכניות חד-שנתיות ודו-שנתיות להכשרת מורים וגננות. בהמשך, תחת ניהולו של ד"ר צבי קרניאל, הוסיפה המכללה תוכניות לימוד בנות ארבע שנים, כולל בחינוך גופני ובחינוך מיוחד.
בעקבות החלטת ממשלה לחזק את ההתיישבות ברמת הגולן, המכללה עברה בסוף שנת 1997 לקצרין. כדי להסיר את התנגדות של המרצים והסטודנטים להעברת המכללה, הסכימה הממשלה לשלם עבור טיסות של מרצים ממרכז הארץ לקצרין ולסבסד כמעט באופן מלא את התשלום למעונות עבור הסטודנטים. תחילה שוכנה המכללה במבנים זמניים, וב-1999 החלה הקמתם של מבני הקבע עבור כ-1,000 תלמידים, בעלות של כ-30 מיליון שקל, ו-25 מבני מעונות מגורים בשטח כ-40–45 מ"ר, עבור כ-100 סטודנטים.
משנת 2000 המכללה מכשירה תלמידים לתואר ראשון בחינוך, ומשנת 2001 המכללה מוכרת כמוסד להשכלה גבוהה.
בשנת 2005 הוכרז על הקמת "אוניברסיטה בגליל", בעקבות הצהרתו של איש העסקים ארנון מילצ'ן, על כוונתו לתרום 100 מיליון דולר לטובת הקמתה. האוניברסיטה הייתה אומרה לקום כתוצאה ממיזוג של שש מכללות בצפון, כולל "מכללת אוהלו", אך התוכנית לא יצאה לפועל. בשנת 2021 הוכרז על מיזוג "מכללת אוהלו" עם מכללת תל חי, כאשר "אוהלו" תנוהל כשלוחה של המכללה האקדמית תל-חי בקצרין.
תוכניות לימוד
לימודים לתואר ראשון בחינוך ולתעודת הוראה
שותפויות בינלאומיות
החל מסוף שנות ה-80 מדי שנה מתקיימים חילופי משלחות תלמידים בין מכללת אוהלו למכללת אליס סלומון שבהנובר, גרמניה. מטרת חילופי המשלחות היא להפגיש נוער גרמני עם נוער ישראלי יהודי כדי לפתח דו-שיח בנושא השואה. בנוסף לנושא זה מתעניין הנוער הגרמני גם ביחסים שבין ישראלים לערבים בכלל וביחסים שבין ישראלים לפלסטינים בפרט.
מתילדה, נסיכת שאומבורג-ליפה
ביוגרפיה
מתילדה נולדה ב-11 בספטמבר 1818 בביקבורג שהשתייכה לנסיכות שאומבורג-ליפה, לגאורג וילהלם, נסיך שאומבורג-ליפה ולאידה, נסיכת ולדק ופירמונט, בתם של גאורג הראשון, נסיך ולדק ופירמונט ואוגוסטה, נסיכת שוורצבורג-זונדרסהאוזן. ב-15 ביולי 1843 התחתנה מתילדה עם אויגן, דוכס וירטמברג, ממנו נולדו לה 3 ילדים.
בשנת 1875 מת בעלה אויגן, וב-14 באוגוסט 1891 מתה מתילדה בקרלסרוהה.
משפחתה
ב-15 ביולי 1843 התחתנה מתילדה עם אויגן, דוכס וירטמברג, ממנו נולדו לה 3 ילדים:
יאנוש קיקיליי
יאנוש קיקיליי, הידוע גם כיאנוש מטוטשיימש או טוטשוימוש (בהונגרית: Küküllei János, או Tótsolymosi Apród János) היה כרוניקן של המלך ההונגרי לאיוש הגדול, שחי המאה ה-14.
בן למשפחה מן המעמד הבינוני מהיישוב טוטשוימוש או טוטושיימש שבממלכה ההונגרית (היישוב נמצא כיום בסלובקיה ונקרא בסלובקית שארישסקה סוקולובצה - Šarišské Sokolovce).
קיקיליי עבד תחילה (ככל הנראה החל משנת 1344) כנוטריון בלשכה המלכותית, ובהמשך מונה למזכירו של מלך הונגריה. בשנת 1352 התמנה לקפלן לקטור בערים אראד (כיום ברומניה) ואגר. ב-1353 מונה לקאנון בזגרב ובסקשפהרוואר.
כיהן עד מותו כקאנון בטרנסילבניה וכארכידיאקון בקיקילה (Küküllő), כיום טרנאבה ברומניה, תפקיד שהעניק לו את השם קיקיליי, בו נודע גם בדורות הבאים. במקביל מונה לקאנון של אסטרגום. בשנים 1366-1363 וכן ב-1387-1379 כיהן כממלא מקום (vicarius) של הארכיבישוף של הונגריה באסטרגום.
קיקיליי חיבר את הכרוניקה של המלך לאיוש הגדול לבית אנז'ו (Chronicon de Ludovico rege), שהיא גם הביוגרפיה הראשונה בספרות ההונגרית של ימי הביניים.
לקריאה נוספת
isbn=1-86064-061-3 isbn=963-05-6722-9
קישורים חיצוניים
De gestis Ludovici I regis Hungarorum
אוניברסיטת פדובה
אוניברסיטת פדובה (באיטלקית: Università degli Studi di Padova, ר"ת: UNIPD), הוא מוסד לימודים אקדמיים אשר נוסד בשנת 1222 בפדובה שבאיטליה. ידועה בכינויה העממי: bo. האוניברסיטה היא מן הראשונות באירופה והשנייה שנוסדה באיטליה. נכון לשנת 2017 למדו באוניברסיטת פדובה כ-59,000 סטודנטים. האוניברסיטה נחשבת למוסד בעל הדרוג הגבוה באיחוד האירופי מזה כמה שנים. בשל תוכניות המחקר הרבות שמובילה בתחום חקר הסרטן והמוח. האוניברסיטה ידועה במיוחד בשל התוכניות הבין לאומיות במקצועות הרפואה, הבריאות והוטרינריה שמציעה לתלמידיה, ונחשבת למוסד האקדמי המוביל במקצועות הרפואה מבין המדינות האירופאיות. האוניברסיטה חברה בקבוצת קוימברה.
היסטוריה
אוניברסיטת פדובה נוסדה בשנת 1222 כאשר קבוצה גדולה של סטודנטים ומרצים נטשו את אוניברסיטת בולוניה (אשר נחשבה כאוניברסיטה הראשונה באיטליה) בחיפוש אחר חופש אקדמי רב יותר. המקצועות הראשונים שנלמדו באוניברסיטה החדשה היו משפטים ותאולוגיה. תחומי הלימוד באוניברסיטה התרבו בקצב מהיר ובשנת 1399 חולק המוסד לשניים, האחד (Universitas Iuristarum) ללימוד משפט אזרחי, משפט קנוני ותאולוגיה, ואילו השני (Universitas Artistarum) ללימוד אסטרונומיה, דיאלקטיקה, פילוסופיה, דקדוק, רפואה ורטוריקה. שני המוסדות אוחדו מחדש רק בשנת 1813.
החל מן המאה ה-15 ועד למאה ה-18 הייתה אוניברסיטת פדובה מרכז מחקר אקדמי מוביל בתחומי הרפואה, אסטרונומיה, פילוסופיה, ומשפטים. שגשוג מחקרי זה התאפשר הודות לחסות שניתנה למוסד על ידי הרפובליקה של ונציה, אשר איפשרה מידה של חופש ועצמאות מהשפעת הכנסייה הקתולית. באותה תקופה אימצה האוניברסיטה את המוטו הלטיני: Universa universis patavina libertas (מילולית: החופש שבפדובה הוא אוניברסלי לכל). על האוניברסיטה אף עברו תקופות סוערות, אשר בעטיין הופסקו הלימודים במוסד בין השנים: 1237-1261, 1509-1517, 1848-1850.
הגן הבוטני בפדובה נוסד על ידי האוניברסיטה בשנת 1545 והיה הגן הבוטני השני בעולם והיום הוא הגן הבוטני הוותיק בעולם הפועל באתרו המקורי. בנוסף לגן, האוניברסיטה אף מנהלת תשעה מוזיאונים, כולל המוזיאון הנודע להיסטוריה של הפיזיקה.
מאז שנת 1595 נמשכו לאולם הניתוחים האנטומיים של אוניברסיטת פדובה אמנים ומדענים אשר חקרו את צפונות הגוף האנושי בעת שבוצעו נתיחות פומביות לאחר המוות. אולם הנתיחות האנטומיות של האוניברסיטה הוא האולם העתיק ביותר הקיים עדיין באירופה. בין התלמידים אשר הגיעו לאולם זה בולטים אנדריאס וסאליוס וויליאם הארווי.
במהלך המאה ה־16 הייתה האוניברסיטה המוסד האקדמי היחיד בעולם שלא הטיל נומרוס קלאוזוס על קבלת יהודים וקיבל יהודים לשורותיו ללא הגבלה, אמנם היהודים לא הורשו להצטרף לאגודות הסטודנטים שכונו 'אומות' והם קיבלו את התואר בחדר נפרד משאר הסטודנטים.
ב-25 ביוני 1678 הייתה אלנה קורנרו פיסקופיה לאשה הראשונה בהיסטוריה המסיימת לימודים אוניברסיטאיים, כאשר הוענק לה תואר בפילוסופיה.
בשנת 1873 הייתה האוניברסיטה לאחת מן האוניברסיטאות של ממלכת איטליה ומאז היא אחד מן המוסדות האקדמיים המובילים באיטליה, בזכות ההישגים המחקריים של מוריה.
בשלהי המאה ה-19 ידעה האוניברסיטה מגמה של ביזור, בניגוד למגמת הריכוזיות הניהולית שעבר המוסד במאה ה-16: הוקמו מרכזי מחקר בקמפוסים נפרדים; הוקם בניין חדש לפקולטה לפילוסופיה ואמנויות באתר אחר בעיר; המצפה האסטרו-פיזי נבנה מחוץ לעיר; ורחבת ה-Palazzo del Bo שוקמה לגמרי (1938–1945). בתקופה הפשיסטית הייתה מגמה של התערבות שלטונית בתכני הלימוד, הושלטו חוקי גזע, ועוד, צעדים שהשפיעו לרעה על פיתוחה של האוניברסיטה, כמו גם ההרס שהותירה אחריה מלחמת העולם השנייה. אף מהומות הסטודנטים בשנים 1968–1969 הותירו נזקים בשגרת הלימודים והמחקר של המוסד. אולם, באופן כללי, האוניברסיטה ידעה מגמה של צמיחה והתפתחות מהירה במחצית השנייה של המאה ה-20, בעיקר הודות לשיתופי פעולה בינלאומיים עם מוסדות אקדמיים אחרים (במיוחד בשטחי המדעים והטכנולוגיה).
בשלהי המאה ה-20 התמודדה האוניברסיטה עם מחסור חמור בכיתות לימוד ולנוכח מצוקה זו החלו נפתחות שלוחות של האוניברסיטה ביישובים אחרים. בשנת 1990 קם המכון להנדסת ניהול בעיר ויצ'נצה; קורסי קיץ החלו מתנהלים בבריקסן (Brixen); בשנת 1995 הוקם המרכז למדעי החקלאות ורפואה וטרינרית בלנריו (Legnaro). עוד מנהלת האוניברסיטה תוכניות לימודים ביישובים נוספים בצפון איטליה. שינויים בחקיקה האיטלקית בשלהי המאה ה-20 אף העניקו לאוניברסיטאות מידה רבה יותר של עצמאות ובשנת 1995 אימצה אוניברסיטת פדובה חוקה חדשה המביאה לידי ביטוי חירויות אלה.
מחלקות האוניברסיטה
הגן הבוטני בפדובה נוסד על ידי האוניברסיטה בשנת 1545 והיה הגן הבוטני השני בעולם והיום הוא הגן הבוטני הוותיק בעולם הפועל באתרו המקורי. בנוסף לגן, האוניברסיטה אף מנהלת תשעה מוזיאונים, כולל המוזיאון הנודע להיסטוריה של הפיזיקה.
מאז שנת 1595 נמשכו לאולם הניתוחים האנטומיים של אוניברסיטת פדובה אמנים ומדענים אשר חקרו את צפונות הגוף האנושי בעת שבוצעו נתיחות פומביות לאחר המוות. אולם הנתיחות האנטומיות של האוניברסיטה הוא האולם העתיק ביותר הקיים עדיין באירופה. בין התלמידים אשר הגיעו לאולם זה בולטים אנדריאס וסאליוס וויליאם הארווי.
הפקולטה לרפואה ממוקמת בקמפוס המודרני לצד הקמפוס העתיק הצמוד לבית החולים הראשי של המחוז. האוניברסיטה מהראשונות שפתחו חדרי דיסקציות למען למידה מעמיקה יותר והקנית מיומנות כירורגיות לתלמידיה, חרף התנגדות אנשי הדת הקתולים באיטליה. כיום נחשבת לפורצת דרך בתחום שימור הגופות והאנטומיה. כמו כן האוניברסיטה מחזיקה במוזאון אנטומיה מהגדולים בעולם.
האוניברסיטה כיום
בישראל ישנם בוגרים רבים בעלי שם שלמדו בפקולטות השונות ובפרט בפקולטה לרפואה וכירורגיה של פדובה. ומובילים את חנית הרפואה הישראלית כך התייחס משנה לשר הבריאות בשנת 2016 בכנס המתמחים השנתי.
חברי הסגל והתלמידים הבולטים באוניברסיטה
(לפי עדותו של יוסף שלמה דלמדיגו (יש"ר מקנדיה), שלמד רפואה במוסד, אחד ממוריו היה אליהו מונטאלטו)
תחומי הלימוד
הלימודים באוניברסיטת פדובה מתנהלים ב-13 פקולטות המציעות מגוון של מקצועות לימוד:
עפרה שטראוס
עפרה יסמין שטראוס (נולדה ב-22 באוגוסט 1960) היא אשת עסקים ישראלית, המכהנת כיו"ר שטראוס גרופ.
ביוגרפיה
נולדה בנהריה, למיכאל שטראוס שעלה מגרמניה ולאלה שטראוס שעלתה מיוגוסלביה. לה אחות ואח צעירים. הוריה התגרשו ב-1981. אמה נפטרה ב-1985 במהלך לימודיה. שטראוס סיימה את לימודיה בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב ב-1987. אחר כך הייתה מנהלת אזור בחברת אסתי לאודר בניו יורק. בשובה לישראל ב-1989 הייתה מנהלת המכירות בשטראוס, אחר כך מנהלת השיווק של "גלידות שטראוס". ב-1993 מונתה למנכ"ל חברת "מעדני עולם בע"מ". ב-1996 מונתה למשרת מנכ"ל חברת "שטראוס עלית" והמשנה לנשיא החברה. ב-2001 נבחרה ליו"ר שטראוס עלית, במקום אביה, מיכאל שטראוס. הקבוצה הנסחרת בבורסה של תל אביב בשווי של 6.2 מיליארד ש"ח.
בשנת 2000 זכתה בפרס התעשייה בקטגוריית המזון, מטעם התאחדות התעשיינים.
שטראוס מכהנת כנשיאת ארגון יסמין לקידום עסקים קטנים, כיו"ר לשכת המסחר ישראל-אמריקה, בחבר הנאמנים של הסוכנות היהודית וכחברת דירקטוריון בקרן "הישג" ובמרכז טאוב. בעבר כיהנה כיו"ר ארגון מעלה, כיו"ר המגבית של ויצו ישראל ויו"ר קרן "אמץ לוחם". יזמה, יחד עם שדולת הנשים, את השקת מדד קאטליסט בישראל, לבחינת ייצוג נשים בדירקטוריונים של חברות ציבוריות בישראל.
חיים אישיים
בשנים 1987–2001 הייתה שטראוס נשואה לעורך הדין דן להט, בנו של ראש עיריית תל אביב לשעבר, שלמה (צ'יץ') להט. לבני הזוג נולדו שלושה ילדים. בשנים 2005–2010 הייתה נשואה לאיש העסקים עדי קייזמן ולשניים נולדה בת.
תרזה קופי
תרזה אן קופי (באנגלית: Thérèse Anne Coffey; נולדה ב-18 בנובמבר 1971) היא פוליטיקאית בריטית המכהנת כשרה לענייני הסביבה בקבינט של רישי סונאק. קודם לכן כיהנה כסגנית ראש ממשלת בריטניה ושרת הבריאות בקבינט של ליז טראס. קופי היא חברת פרלמנט מטעם המפלגה השמרנית ומייצגת בבית התחתון של הפרלמנט את מחוז הבחירה סאפוק קוסטאל מאז 2010.
קופי כיהנה בממשלתה של תרזה מיי כתת-שר במשרד לאיכות הסביבה בין השנים 2016 ל-2019, ולאחר מכן מונתה בממשלתו של בוריס ג'ונסון כשרה זוטרה באותו המשרד עד ספטמבר 2019. בעקבות התפטרותה של אמבר ראד החליפה אותה קופי בתפקיד שרת העבודה בספטמבר 2019. לאחר התפטרותו של ג'ונסון מראשות הממשלה בשנת 2022, תמכה קופי במועמדותה של ליז טראס לראשות המפלגה השמרנית. עם כניסתה של טראס לדאונינג 10, היא מינתה את קופי לשרת הבריאות ולסגנית ראש הממשלה - האישה הראשונה אי פעם בתפקיד.
ביוגרפיה
קופי נולדה ב-18 בנובמבר 1971 בבילינג במחוז לנקשייר. היא גדלה בליברפול ושם סיימה לימודי תיכון. לאחר מכן למדה בסומרוויל קולג' באוקספורד וב-1998 סיימה את לימודי הדוקטורט בכימיה ביוניברסיטי קולג' לונדון. לאחר סיום לימודיה עבדה קופי בחברת מרס בתפקידים שונים, ביניהם מנהלת הכספים של חטיבת המשקאות של החברה. לאחר מכן עבדה כמנהלת כספים בחטיבת הנכסים של ה-BBC.
קופי התמודדה מטעם המפלגה השמרנית במחוז הבחירה של רקסהאם בבחירות הכלליות של 2005 אך לא נבחרה לאחר שהגיעה רק למקום השלישי עם 6,079 קולות (20% מהקולות).
בבחירות לפרלמנט האירופי ביוני 2004, התמודדה קופי מטעם דרום מזרח אנגליה. המפלגה השמרנית זכתה ב-4 מושבים עם 35.2% מהקולות, אך קופי הייתה ממוקמת במקום השביעי ולא נבחרה.
קריירה פרלמנטרית
ב-6 בפברואר 2010 נבחרה כמועמדת השמרני מטעם מחוז סאפוק קוסטל, ועברה להתגורר בווסטלטון. דייוויד מילר, סגן יו"ר הליברל-דמוקרטים המקומיים, העלה ספקות בנוגע למעמד מגוריה שם, וטען כי כתובת המגורים שלה היא בית נופש. בבעלותה דירה ובעלות חלקית בית, שניהם בהמפשייר, והיא מתגוררת בשכירות בווסטלטון.
בבחירות הכלליות של 2010, קיבלה קופי 25,475 קולות (46.4%) ונבחרה להיות האישה הראשונה המייצגת את סאפוק קוסטל בפרלמנט
קופי הייתה חברה בוועדת התרבות, המדיה והספורט של הפרלמנו מיולי 2010 עד אוקטובר 2012, ואז מונתה לעוזרת של שר העסקים והאנרגיה מייקל פאלון. ביולי 2014 מונתה לעוזרת למצליף הסיעתי.