cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מיקרוסופט
חומרה (קונסולות XBOX וטלפונים חכמים Lumia)
ב-2014 הושלמה מכירת חטיבת המכשירים של נוקיה למיקרוסופט. מיקרוסופט הפכה באופן רשמי ליצרנית סמארטפונים במותג Lumia (לומיה). באוקטובר 2014 הכריזה על Microsoft Lumia 535 – הסמארטפון הראשון עם המיתוג של מיקרוסופט.
בתערוכת MWC 2015, הודיעה החברה שתציג סמארטפונים נוספים, וכי בספטמבר 2015 תכריז על Lumia (לומיה) 1030 - מכשיר דגל חדש מבוסס Windows Phone 10.
הסמכת מיקרוסופט
הסמכת מיקרוסופט (MCP - Microsoft Certified Professional) היא תוכנית הסמכות מקצועיות בינלאומית של החברה. התוכנית מכשירה לפיתוח תוכנה ושימוש בטכנולוגיית מידע (IT) במוצרי מיקרוסופט.
קישורים חיצוניים
אתרי החברה:
סולמיש
אל עאדל באדר א-דין סולמיש (1272, קהיר - 1291, קונסטנטינופוליס) (בערבית: بدر الدين سلامش) שמו המלכותי: אל מליכ אל-עאדל באדר א-דין סולמיש (ערבית: الملك العادل بدر الدين سلامش) היה סולטאן ממלוכי של מצרים בשנת 1279.
היה בנו של הסולטאן ביברס ואחיו הצעיר של הסולטאן בראקה-חאן. בגיל 7 בתמיכת קלאון נבחר למלא את מקום אחיו כסולטאן. שלט כמאה ימים בין 8 באוגוסט עד 27 בנובמבר 1279. בימיו העוצר היה קלאון, שתמך בבחירתו, אך כשצבר מספיק כח הדיח אותו. לאחר הדחתו הוא נשלח למצודת כרכ, שם כבר שהה אחיו. ב-1286 הותר לו לחזור לקהיר, אך כעבור 5 שנים הסולטאן החדש ח'ליל בן קלאון היגלה אותו לקונסטנטינופוליס, שם נרצח. אמו שמרה על גופתו ובשנת 1297 בתקופה הסולטאן לג'ין היא הועברה למצרים, שם נקברה בבלקרפה בקהיר.
שחר ליפשיץ
שחר ליפשיץ (נולד ב-6 ביולי 1970) הוא פרופסור מן המניין בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בר-אילן. שימש כדקאן הפקולטה ועומד בראש מרכז מנומדין למשפט יהודי ודמוקרטי וממייסדי הקונגרס הישראלי.
לימודים
ליפשיץ הוא בוגר הישיבה התיכונית נתיב מאיר וישיבת ההסדר הר עציון. בוגר תואר ראשון במשפטים ובפסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן. התמחה במשרד עורכי דין רוזנצוייג, שפרן, גרא ובבית המשפט. עשה מסלול ישיר לדוקטורט באוניברסיטת בר-אילן. שימש במשך כשנתיים כחוקר באוניברסיטת ניו יורק, בבית הספר קרדוזו למשפטים של ישיבה יוניברסיטי וחוקר בכיר במרכז הרב-תחומי לחקר המשפטים של בית הספר. כן שימש כפרופ' אורח בבית הספר למשפטים באוניברסיטת פנסילבניה, בבית הספר למשפטים באוניברסיטת קולומביה ובבית הספר למשפטים ע"ש קרדוזו.
תחומי מחקר
תחומי מחקריו של ליפשיץ הם דיני חוזים, משפחה וירושה, העברות בין דוריות, זכויות אדם ויהדות ובניית הסכמות במרחב הציבורי. הוא מנסה לשלב בין דיני משפחה אזרחיים לבין האורתודוקסיה הדתית. הצעות חוק בדיני משפחה התבססו על מחקריו. אהרן ברק התבטא כי ליפשיץ יצר תחום מחקר משפטי חדש וכי הוא כותב מחדש את דיני המשפחה במדינת ישראל. ליפשיץ ניסח את הצעת החוק בנושא ברית הזוגיות במסגרת פרויקט "חוקה בהסכמה" של המכון הישראלי לדמוקרטיה. כמו כן היה שותף לוועדה שחוקקה את הצעת החוק לחלוקת חסכון פנסיוני בין בני זוג ואף ניסח את הדו"ח של הוועדה. נוסף על כך, ליפשיץ ליווה את הכנת תיקון 2 לחוק יחסי ממון, שאפשר חלוקת רכוש בין בני זוג גם ללא גירושים דתיים. ליפשיץ היה ממייסדי האגודה הישראלית למשפט פרטי ואף שימש כנשיא האגודה. ליפשיץ הוא המייסד של "הפורום לשיתוף פעולה בין בית המשפט העליון לאקדמיה המשפטית בישראל", ושימש ביחד עם נשיאי בית המשפט העליון דורית ביניש ואשר גרוניס כיו"ר משותף של הפורום. ב-2022 מונה ליפשיץ על ידי שר המשפטים גדעון סער ליועץ מיוחד למשרד לצורך ניסוח תזכיר חוק אחריות כלכלית של הורים לילדיהם.
פעילות אקדמית
בשנים 2012–2017 כיהן ליפשיץ כדקאן הפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן. כדקאן הוא ניסח את חזונה של הפקולטה כפקולטה פלורליסטית המשלבת מצוינות אוניברסלית עם מחויבות לחברה ולמשפט הישראלי.
בשנת 2015 הקים ליפשיץ את המרכז למשפט יהודי ודמוקרטי באוניברסיטת בר-אילן ומשמש כיו"ר המרכז. המרכז משמש מוקד אקדמי לעיסוק בשאלות התאורטיות, הנורמטיביות והמוכוונות-מדיניות הנובעות מההגדרה המקובלת לזהותה של ישראל "כמדינה יהודית ודמוקרטית". המרכז עוסק בעיצוב החברה והמשפט בישראל בדרך המשלבת ערכים יהודיים ודמוקרטיים בשלושה אפיקי פעולה מרכזיים: תחום מחקרי, תחום ציבורי ותחום חינוכי.
פעילות ציבורית
ליפשיץ היה ממייסדיי הקונגרס הישראלי, שהוקם בשנת 2018 על ידי אנשי עסקים ואקדמיה במטרה לשנות את תרבות השיח בחברה הישראלית בסוגיות קונפליקט בענייני יהדות ודמוקרטיה. קונגרס פועל ליצירת שיח רחב, המאפשר לקולות השונים בחברה הישראלית להשתתף ולהשפיע. מטרותיו של הקונגרס הן הבניית הסכמות בסוגיות בוערות בחברה הישראלית ובפרט בענייני דת ומדינה, חיבור הציבור הרחב לשיח ולהסכמות, שינוי תרבות השיח ויצירת נורמות ודפוסים של שיח שיתופי והצגת ההסכמות לפני מקבלי ההחלטות במדינה ויצירת מוטיבציה לאימוצן. במרץ 2019 החל מיזם הקונגרס לפעול במסגרת המרכז למשפט יהודי ודמוקרטי באוניברסיטת בר-אילן.
הוא עומד בראש מרכז מנומדין למשפט יהודי ודמוקרטי. מרכז מנומדין מפתח תשתית משפטית ואקדמית לחיבור מרכיבי הזהות הישראלית ושילובה בשיח הציבורי. המרכז, שפועל בתוך הפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן, עוסק בהעשרת המחקר ופיתוח פתרונות עבור זהותה היהודית והדמוקרטית של מדינת ישראל. המרכז מפעיל גם את "תוכנית התיכונים למנהיגות במשפט", במסגרתה מארח מאות תלמידות ותלמידים, חילונים ודתיים, יהודים וערבים, לימי עיון ושיח על סוגיות בדת ומדינה.
ליפשיץ הוביל מיזם הבוחן כיצד תוכל מערכת המשפט לקדם בניית הסכמות במרחב הציבורי וביחד עם צוות המחקר של מרכז מנומדין ניסח הצעת חוק בעניין. בתקופת ההיערכות הפוליטית למהפכה המשפטית, ליפשיץ היה חבר בצוות שביקש לסייע לנשיא המדינה, יצחק הרצוג, לגבש הסדר מוסכם בנושא.
משפחה
שחר ליפשיץ נשוי לעורכת הדין ענת ליפשיץ, ממונה מחוזית על עורכי הדין ביחידות הסיוע במשרד הרווחה ולהם ארבעה ילדים, הם מתגוררים בגבעת שמואל.
פרסים והכרה
ליפשיץ זכה במספר פרסים ומלגות ובהם מלגת פולברייט, מלגת אלון לחוקרים צעירים מצטיינים ופרס בהט לספר עיון מצטיין מטעם אוניברסיטת חיפה על ספרו "הידועים בציבור בראי התאוריה האזרחית של דיני המשפחה" וכן מלגת גרוז לחוקר במשפט עברי מטעם הפקולטה למשפטים באוניברסיטת פנסילבניה. עוד זכה ליפשיץ בפרס המרצה המצטיין באוניברסיטת בר-אילן וכן בפרס נאמן ומחקרי משפט על המאמר הטוב ביותר לשנת תשפ"ב.
מריו מיקולינסר
מריו מיקולינסר (נולד ב-1957) הוא פרופסור וחוקר ישראלי בתחום הפסיכולוגיה, ששימש דיקן בית הספר לפסיכולוגיה ובין השנים 2014 עד 2017 המשנה לנשיא לעניינים אקדמיים של "המרכז הבינתחומי". זוכה פרס א.מ.ת לשנת 2004. כיום מריו ראש התכנית לתואר שלישי בפסיכולוגיה באוניברסיטת רייכמן
ביוגרפיה
מיקולינסר נולד בסנטה פה שבארגנטינה בשנת 1957. עלה לישראל בגיל 19. בשנת 1985 סיים לימודים לתואר דוקטור בפסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן. כ-7 שנים לאחר מכן מונה לפרופסור באוניברסיטה זו, בגיל 35, והיה הפרופסור הצעיר ביותר בארץ בתחום הפסיכולוגיה. במקביל עבד בצה"ל בתפקיד מחקר בתחום הפסיכולוגיה.
מיקולינסר שימש במגוון תפקידים אקדמיים באוניברסיטת בר-אילן, ביניהם ראש המחלקה לפסיכולוגיה. ב-2004 נבחר לקבל את פרס א.מ.ת, על "תרומה יוצאת דופן בחקר האישיות והפסיכולוגיה החברתית". בנוסף לעבודתו האקדמאית באוניברסיטת בר-אילן, נמנה מיקולינסר עם צוות העורכים ב-Journal of Personality and Social Psychology. כן היה בין מייסדי מרכז פלג-ביליג לחקר איכות חיי המשפחה ב-1996, ובשנים 2002-2006 הוא כיהן כיושב-ראש המרכז.
ב-2007 עבר מיקולינסר לשמש כדיקן בית הספר החדש לפסיכולוגיה של המרכז הבינתחומי הרצליה. בנוסף, מאז 2008 הוא מרכז מדי שנה את "סימפוזיון הרצליה השנתי באישיות ופסיכולוגיה חברתית" במרכז הבינתחומי.
מיקולינסר פרסם מאות מחקרים בתחום הפסיכולוגיה. מחקריו, שהקנו לו שם עולמי, עוסקים בין השאר בהיבטים שונים של תאוריית ההתקשרות, למשל היכולת לשפר בבגרות את דפוסי ההתקשרות שנוצרו בילדות, לאחר פגישה עם דמויות מעודדות התקשרות בטוחה. מחקריו גם בחנו קשר בין דפוסי התקשרות לבין תחומים שונים, בין היתר אהבה רומנטית, התנהגות מינית ותגובה לטראומה נפשית וכן את הקשרים בין תאוריית ההתקשרות לתאוריית ניהול האימה.
ארגז
ארגז הוא מכל גדול שמשמש בדרך כלל להעברה או לאחסון של פריטים. על פי רוב הארגז עשוי מעץ, אך ישנם ארגזים גם מפלדה, אלומיניום ופלסטיק. ישנם ארגזים ייעודיים אשר מתוכננים עבור מוצרים ספציפיים. לעיתים קרובות ארגזים אלו מאפשרים גם שימוש חוזר. לדוגמה, "ארגזי בקבוקים" חלב, משקאות קלים.
אטימולוגיה
מקור המילה ארגז הוא בשפה הפלישתית.
ארגזי עץ
לארגז עץ מבנה בעל יכולת של תמיכה עצמית מבנה. כדי שמיכל עץ יהיה ארגז כל שש פאותיו צריכות להתחבר באופן שמחזק את העמידות של הארגז. בלשון הדיבור המונח ארגז עץ יכול להתייחס גם לקופסה מעץ.
ארגזים אחרים
ארגזי חלב וארגזי בקבוקים הם סוג של אריזות לשימוש חוזר שנועדו לשלוח את הסחורה לחנויות ולהביא בחזרה את הבקבוקים הריקים ליצרן. על פי רוב ארגזים אלו מעוצבים מפלסטיק כדי לעמוד במספר רב של משלוחים מסוג זה. נעשה שימוש גם בארגזי פלסטיק.
ארגז לחם
ארגז לחם הוא ארון קטן המיועד לשמירת לחם. מטרת ארגז הלחם היא לשמור על טריות הלחם כדי שלא יתייבש ולהגן עליו מפני חרקים. ארגזי הלחם יוצרו בעבר בעיקר מעץ או בדיל. בהמשך יוצרו ארגזי לחם עם ציפוי אמייל. על מנת לסייע בשמירת טריות פרוסות לחם היה מי שהציע לייצר ארגז לחם עם קפיצים להחזקת פרוסות צמודות זו לזו.
טיפול הורמונלי
טיפול הורמונלי הוא טיפול המשתמש בהורמונים בטיפול רפואי. בין הטיפולים ההורמונלים הנפוצים כוללים טיפול הורמונלי חליפי (HRT) המתייחס לטיפול בנשים בגיל המעבר וכן לטיפול הורמונלי מתקן לנשים ואנשים טרנסג'נדרים. קיימים הורמונים נוספים שניתנים בטיפול הורמונלי, ומתאימים לנשים ולגברים עבור בעיות שונות. בטיפולים קיימים הורמונים סינתטיים (שאינם זהים להורמונים בגוף האדם) והורמונים טבעיים (זהים להורמונים המופיעים בגוף האדם), וקיימת מחלוקת על איזה טיפול עדיף. הטיפולים ההורמונליים נועדו ברובם להשלים מחסור אשר נוצר בגוף האדם, אם זה עקב הזדקנות או עקב בעיות פיזיולוגיות שונות. הטיפולים משפרים בדרך כלל סימפטומים שונים אשר מקושרים לחוסר בהורמון הרלוונטי.
טיפול הורמונלי לגיל המעבר לנשים
טיפול הורמונלי חליפי (HRT - Hormone Replacement Therapy), מהווה מערכת של טיפולים רפואיים לנשים בגיל המעבר אצל נשים (מנופאוזה), בזמן הפרימנופאוזה (perimenopause - מצב המתחיל מספר שנים לפני המנופאוזה), ובמידה מופחתת במצב הפוסט-מנופואזה (כאשר הסימפטומים של המנופאוזה נעלמו). הטיפול מבוסס על ההנחה שהוא יכול למנוע חוסר נוחות הנובעת מהירידה ברמות ההורמונים אסטרוגן ופרוגסטרון, האופיינית לתקופות אלה. סימפטומים אופייניים לנשים במצבים אלה הם גלי חום, הזעה מוגברת, האצת פעימות לב, יובש בנרתיק, עלייה במשקל, שינויים במצב הרוח, עצבנות, חרדות, דיכאון ועוד. כמו כן קיימים סיכונים למחלות לב ודלדול עצם (אוסטאופורוזיס).
בטיפול משתמשים בתרופות המעלות בצורה מלאכותית את רמות ההורמונים. סוגי ההורמונים העיקריים שבשימוש הם אסטרוגן, פרוגסטרון, פרוגסטין ולעיתים טסטוסטרון. האסטרוגנים הם למעשה משפחה של הורמונים, הכוללת את ההורמון הטבעיים אסטריול, אסטרדיול ואסטרון, והורמונים סינתטיים נוספים. הפרוגסטרון הוא הורמון טבעי, להבדיל מפרוגסטין שהוא גרסה סינתטית של ההורמון, אשר אינה מופיעה באופן טבעי בגוף.
בנשים שעברו ניתוח להסרת הרחם, ניתן בדרך כלל אסטרוגן ללא פרוגסטרון. ניתן לקבל את הטיפול בכדורים, מדבקות עוריות (transdermal patch), קרמים, טבעות נרתיק (vaginal rings) או, במקרים נדירים, בזריקה. המינון בדרך כלל עובר שינויים מחזוריים, כאשר אסטרוגן ניטל באופן יומי, ופרוגסטרון או פרוגסטין נלקח כשבועיים בכל חודש או חודשיים. בשיטה אחרת, ניטלים מינונים קבועים של כל ההורמונים. לעיתים מוסיפים אנדרוגן, בדרך כלל טסטוסטרון, כדי לטפל בחשק מיני שנפגע. הוא יכול גם לעזור בטיפול ברמת אנרגיה מופחתות ועוזר להפחית אוסטאופורוזיס לאחר גיל הבלות.
הטיפול ההורמונלי החליפי בדרך כלל משמש להקלה קצרת-טווח (שנה עד שנתיים, בדרך כלל פחות מ-5 שנים) מהתסמינים של גיל המעבר: גלי חום, מחזור לא תקין וכו'. בנשים צעירות בעלות בעיה בתפקוד השחלות, או לאחר ניתוח להסרתן, ניתן להשתמש בטיפול הורמונלי לשנים רבות.
על פי ממצאים מחקריים המציגים תוצאות רבות ומנוגדות לסיכונים והתועלת בטיפול ההורמונלי החלופי, ניתן להסיק כי תוצאות הטיפול תלויות בהורמון המדויק שניתן (סוג האסטרוגן או פרוגסטרון) ושיטת הנתינה שלו (כדורים, קרם, וכו') ויש לבדוק באופן ספציפי כל טיפול מול מחקר שבו ניתן טיפול זהה לחלוטין, אחרת ייתכן שהבדיקה לא נכונה.
טיפול בהורמונים סינתטיים
היסטורית הטיפולים הנפוצים ביותר הם ההורמונים הסינתיים: אסטרוגנים שמקורם בבעלי חיים, ופרוגסטין, שהוא הורמון סינתטי בעל השפעה דומה לפרוגסטרון. עם הזמן, פורסמו מחקרים רבים שהראו שסכנות מסוימות מקושרות לטיפול בפרוגסטין בשילוב האסטרוגן שמקורו בסוסים.
בנוגע לטיפול בהורמונים הטבעיים של האדם, אסטרוגן ופרוגסטרון, קיימים מעט מאוד מחקרים. האבחנה היא חשובה, משום שתופעות הלוואי שמיוחסות להורמונים הסינתטיים אינן בהכרח תקפות גם עבור ההורמונים הטבעיים. אסטרוגן באופן כללי ידוע כמסרטן. נמצא שפרוגסטרון סינתטי (פרוגסטין) פועל בגוף בצורה שונה מפרוגסטרון טבעי.
הגישה לגבי השימוש בטיפול ההורמונלי החליפי השתנתה משמעותית בשנת 2002, כאשר הכריז ארגון הנשים WHI (Women's Health Initiative), אשר הוקם על ידי ה-FDA, על תוצאות המחקר שלו לגבי השימוש בהורמונים. בוצע מחקר בו ניתן טיפול של אסטרוגן סינתטי בשילוב עם פרוגסטין (פרוגסטרון סינתטי). המחקר הופסק באמצע כי היה ברור שהטיפול שניתן הוא מסוכן.
נמצא שהטיפול באסטרוגן (מסוג התרופה פרמרין) מעלה באופן משמעותי את הסיכוי לסרטן השד, התקף לב ושבץ. מאז שהוכרזו תוצאות המחקר הופסק הייבוא של פרמרין לישראל. ממצאי ה-WHI אושרו במחקר רחב היקף, ארצי, אשר נערך בבריטניה, שנקרא The Million Women Study, וכלל מעל מיליון נשים. כתוצאה ממסקנות אלה, מספר הנשים שנטלו טיפול הורמונליים צנח בכמעט חצי. האזהרה שהופיעה לאחר ההכרזות, בעיתון Journal of the American Medicall Association ובמקומות אחרים, היא שעל נשים בגיל הבלות (שלא הוסרו השחלות שלהן) לקחת טיפול הורמונלי חלופי במינון המינימלי האפשרי, ולפרק הזמן הקצר ביותר שניתן. כדי לטפל בבעיות בריאות הקשורות בגיל הבלות, כגון אוסטאופורוזיס, הומלצו שינויים באורח החיים ו\או טיפולים אחרים, במקום הטיפול ההורמונלי.
התרופה פרמרין (Premarin) מכילה אסטרוגן סינתטי המופק משתן של סוסות הרות (דומה לאסטריול אך לא זהה). הסוסות בתעשיית הפרמרין סובלות מתנאי ניצול מחפירים, ללא יכולת לנוע בחופשיות, במצב צמא מתמיד ובהריונות תכופים, כאשר הסייחים נלקחים מהן לתעשיית הבשר. במחקר פיילוט נמצא שאסטרוגן סינתטי גורם לקרישת דם, אך אסטרוגן טבעי שהיה בשימוש במחקר לא גורם. אסטרוגנים סינתטיים נמצאו קשורים לסיכון לקרישה בוורידים. לעומת זאת, שימוש באסטרוגן טבעי לא הראה קשר לכך. כמו כן חברת התרופות המייצרת אותה Wyeth הונחתה לצרף לתרופה אזהרה על השימוש בה והסכנות. על התרופה יש להצהיר כי היא לא נועדה לטיפול בבעיות לב, ויש לציין את תוצאות מחקר ה-WHI לפיו השימוש מעלה את הסיכון לאירועי לב, שבץ, סרטן השד, קרישיות דם ועוד. החברה ספגה פגיעה קשה כתוצאה מפרסום תוצאות המחקר של ה-WHI. עקב ההפחתה בצריכה בהורמון הסינתטי פרמרין (ומעבר להורמונים טבעיים), צנחו רווחי החברה ממכירת התרופה מכ-4 מיליארד דולר למיליארד דולר בתור כשנתיים.
החברה הגישה בקשה ל-FDA לאסור את מכירת ההורמונים הטבעיים, משום שאינם "מוכחים מדעית" ומאושרים כתרופות.
התרופה פרוברה (Provera) מכילה פרוגסטרון סינתטי. חברת Pfizer המייצרת את התרופה חויבה על ידי ה-FDA לרשום אזהרה מצורפת לתרופה על הסכנות בשימוש בה. ידוע שהתרופה גורמת לאיבוד מסת העצם. נמצא שנתינת התרופה בזריקה גורמת להחמרת אוסטאופורוזיס, האפקט המזיק נשאר זמן רב אחרי הפסקת הזריקות, וייתכן שהוא בלתי הפיך.
עם זאת, במחקרים אחרים טוענים שניתן להמשיך בטיפול זה. עקב הנזקים האפשריים, ה-FDA וחברת Pfizer ממליצים לא להשתמש בתרופה לטווח ארוך משנתיים, עקב חששות מאיבוד עצם.
בנוסף, דרך החדרת החומר לגוף יכולה להיות חשובה גם כן. במחקר גדול שפורסם, נמצא שאסטרוגן בכדורים (לעומת אסטרוגן במדבקה על הגוף) קשור להעלאה פי 3 בסיכון לקרישיות בוורידים, לעומת האסטרוגן במדבקה שלא הגביר את הסיכון כלל. הסיבה היא כנראה משום שאסטרוגן שניטל בכדורים עובר שינויים בכבד לפני שמגיע למחזור הדם.
נמצא שטיפול בפרוגסטין ואסטרוגן בכדורים יכול להגביר סיכון להחמרה במחלות בכבד ובכיס המרה וקרישי דם מסוכנים. טיפול ארוך טווח כנראה גם מעלה את הסיכון לסרטן השד.
בנשים בעלות רחם, טיפול באסטרוגן סינתטי ללא פרוגסטרון, מעלה את הסיכון לסרטן הרחם. השילוב יכול להשפיע על רמות הטריגליצרידים בגוף ומעלה את הסיכון לאירועי לב.
ארגון הלב האמריקאי (American Heart Association - AHA) פרסם הנחיות לפיהן אין להסתמך על הטיפול המשולב הזה לשפר בריאות לב או להוריד את הסיכון למחלות לב.
היתרון הגדול בשימוש בהורמונים הסינתטיים, הוא שכולם רשומים כתרופות, ומאושרים על ידי ה-FDA. בנטילת הורמון סינתטי, ידוע שהוא יוצר על ידי חברת תרופות גדולה ושתוכנו הוא כפי שכתוב על הקופסה. זאת לעומת הורמונים טבעיים, אשר בדרך כלל מיוצרים על ידי בתי מרקחת ורוקחים פרטיים.
טיפול בהורמונים טבעיים
בנוסף להורמונים הסינתטיים, קיימים גם הורמונים הנקראים "טבעיים" או ביו-זהים (bioidentical). הם נקראים כך משום שאלה הורמונים זהים מולקולרית לאלו המיוצרים בגוף. זאת בניגוד להורמונים הסינתטיים, שנוצרו במעבדה ואינם קיימים בטבע, או שהם "טבעיים" עבור בעלי חיים אחרים (כגון סוסים). עד שנת 2004, היתרון היחסי של ההורמונים הטבעיים על פני הסינתטיים נחשב כ"לא מוכח".
טיפול בהורמונים טבעיים ניתן בדרך כלל בעזרת מריחה על העור של קרם או ג'ל. כך מופחתים הסיכונים להמרה מסוכנת בכבד (כמו באסטרוגן) או סיכונים אחרים בטיפול דרך הפה. כמו כן בנטילת כדורים ההורמונים הטבעיים אינם מגיעים לזמינות ביולוגית (bioavailability) מספקת לאחר מעבר בקיבה.
אף על פי שההורמונים הטבעיים הם זהים לחלוטין להורמונים שמפיק גוף האדם, שיטת הנטילה שלהם לא יכולה לחקות את השיטה בה מעביר אותם הגוף ליעדם, ואת הכמויות הדרושות לגוף בפועל. גוף האדם כולל מעל 25 סוגים שונים של אסטרוגן, אסטרדיול ואסטריול ובשימוש נמצאים שלושת הסוגים הנפוצים ביותר בלבד. עם זאת, ידוע שהגוף מסוגל להמיר אסטרוגנים לסוגים שונים של הורמונים, במידה מסוימת.
כיוון שמבנה ההורמונים הטבעיים קיים בטבע, לא ניתן לרשום עליהם פטנט.
אחת הסיבות להתעניינות הגדולה בהורמונים טבעיים (בארצות הברית בפרט) היא עקב קידומם על ידי השחקנית סוזאן סמרס, אשר כתבה עליהם ספרים והתראיינה בתקשורת האמריקאית וסיפרה על היתרונות שלהם.
החסרון של ההורמונים הטבעיים הוא שאינם מהווים תרופות מאושרות על ידי ה-FDA. מאחר שלא ניתן לרשום עליהם פטנט, אף חברת תרופות לא טרחה להגיש בקשה לרישומם כתרופה, וגם לא ערכה עליהם מחקרים רחבי היקף כדי לבדוק את יעילותם ובטיחותם. ההורמונים מיוצרים על ידי רוקחים ובתי מרקחת פרטיים, ולכן קיימת פחות אמינות בנוגע למינונים ותוכן הכדורים. עם זאת, קיים יתרון בכך שרוקח פרטי יכול "לרקוח" את ההורמונים במינונים שונים על פי צורכי הלקוח, לעומת ההורמונים הסינתטיים שניטלים בכדורים במינונים סטנדרטיים. ה-FDA מתנגד לשימוש בהורמונים טבעיים, עקב היותם לא מוכחים מדעית, וטוען שהשם "הורמונים טבעיים" הוא "לא מדעי".
ישנם הורמונים טבעיים אשר מאושרים לשימוש על ידי ה-FDA. אסטרוגן ופרוגסטרון טבעיים קיימים באופן המאושר על ידי ה-FDA כמרכיבים במספר תרופות.
ההורמון אסטריול אינו מאושר לשימוש על ידי ה-FDA.
מחקרים השוואתיים
אחד המחקרים הגדולים ביותר עד היום שהשוו את הסיכון לסרטן השד בשימוש בהורמונים טבעיים ובהורמונים סינתטיים, מראה ששימוש בהורמונים הטבעיים כרוך בסיכון נמוך בהרבה לחלות בסרטן השד. המחקר שפורסם ב-2007 בעיתון Breast Cancer Research בדק יותר מ-80,000 נשים שעקבו אחריהן במשך יותר מ-8 שנים. לפי תוצאות המחקר, בהשוואה לנשים שלא נטלו מעולם כל טיפול הורמונלי, נשים שנטלו אסטרוגן בלבד העלו את הסיכון שלהן לחלות בסרטן השד פי 1.29 בהשוואה לנשים שלא נטלו כל טיפול. אם השתמשו בפרוגסטין סינתטי בשילוב עם אסטרוגן, הסיכון עלה לפי 1.69 בהשוואה לנשים שלא נטלו כל טיפול.
אם, לעומת זאת, אישה נטלה פרוגסטרון טבעי בשילוב עם אסטרוגן, הסיכון המוגבר לסרטן השד נעלם, ולא הייתה כל העלאה בסיכון בהשוואה לנשים שלא נטלו אסטרוגן. בנוסף, כאשר ניתן טיפול באסטריול נמצא שהטיפול מגן נגד סרטן השד, ומקטין את הסיכון לחלות בו בהשוואה לנשים שלא נטלו כל טיפול הורמונלי.
במחקר אחר נמצא שבנשים שנטלו אסטרוגן טבעי, הוספת פרוגסטרון טבעי, אך לא הוספת פרוגסטין (Provera) שיפרה את הביצועים שלהן במבחן ריצה. מסקנות המחקר הן שהתוצאות מצביעות על כך שבנתינת פרוגסטין לנשים הסובלות ממחלות לב יש לשקול בזהירות את נתינת הפרוגסטין. פרוגסטין צפוי להעלות את הסיכון להתקף לב ולשבץ בעוד שפרוגסטרון לא צפוי לגרום לכך.
בוצע מחקר שבדק את ההבדל בטיפול בין אסטרוגן ופרוגסטרון לבין אסטרוגן ופרוגסטין (Provera) להשפעה על רמות הכולסטרול מסוג HDL (הכולסטרול הטוב). במחקר השתתפו 875 נשים, ונמצא שלפרוגסטרון טבעי אפקט מועיל בהרבה משל פרוגסטין. רמות ה-HDL עלו ב-9% בשימוש בהורמון הטבעי, לעומת עלייה של 3-4% בשימוש בהורמון הסינתטי.
נמצא שההורמון האסטרוגני הטבעי אסטריול, הוא אסטרוגן בטוח בהרבה מאסטרדיול (אסטרוגן טבעי אחר) ומפרמרין (אסטרוגן סינתטי). רמות האסטריול בנשים הן בעלות קורלציה הפוכה לסיכון לסרטן השד. רמות נמוכות מקושרות לסרטן ורמות גבוהות מגנות מסרטן השד. הראו שטיפול באסטריול מוריד את הסיכון לחלות בסרטן השד.
בדצמבר 2008 פורסמה סקירה מקיפה המשווה בין ההורמונים הטבעיים לבין הסינתיים בטיפול לתופעות גיל המעבר וגם בה הודגש היתרון הגדול של ההורמונים הטבעיים.
טיפול בטסטוסטרון לנשים
נמצא שטסטוסטרון בנשים יכול לעורר רגשות מיניים. ההורמון גורם לפנטזיות ועוררות בנרתיק האישה. זאת לפי מחקר שפורסם ב-Archives of General Psychiatry. הדבר יכול, לפי המאמר, להיות טיפול המעלה מיניות לנשים אשר יש להן בעיות מסיבות שונות להגיע לעוררות מינית. המחקר שבוצע היה כפול סמיות, ויש להבין כיצד נערך כדי להבין את משך הזמן שלוקח לטיפול להשפיע. נמצא שנטילת 0.5 מ"ג טסטוסטרון בכדור תת-לשוני, וצפייה בסרט של 5 דקות המציג קיום יחסי מין, גרמה לעלייה תלולה ברמות הטסטוסטרון בדם תוך 15 דקות. רמות ההורמון ירדו לאחר 90 דקות. לעומת זאת, נמצא ש-4.5 שעות לאחר הטיפול, הייתה עלייה חזקה בעוררות באזור הנרתיק, והנשים דיווחו שהן חוו תשוקה מינית. ייתכן שההשהייה קרתה משום שהורמונים סטרואידים (כגון טסטוסטרון) גורמות לשינויים באזורי החישה של המוח, תהליך שיכול לקחת מספר שעות עד מספר ימים. כמו כן נמדדה רמת העוררות של הנרתיק במשך 4.5 השעות עד להשפעה ונמצא שהיא עלתה בהדרגה.
טיפול הורמונלי לגיל המעבר לגברים
לאחרונה מתחילים להכיר בקיומו גיל המעבר אצל גברים, כאשר הוא מאופיין בעיקר בירידה ברמת הטסטוסטרון. על כן מוצע לבדוק את רמות הטסטוסטרון החופשי בדם, ובמקרה בצורך לטפל במחסור. נמצא שטסטוסטרון חופשי ברבעון הרביעי התחתון בבדיקות הדם הוא בעל קשר סטטיסטי לדיכאון, בגברים מבוגרים.
במחקר אחר של גברים מבוגרים (גיל 50–91), נמצא שטסטוסטרון חופשי גבוה יותר מקושר לתוצאות טובות יותר במבחנים של זיכרון חזותי ומילולי, ועוד. לא נמצא קשר בין טסטוסטרון כולל (total testosterone) לבין הטסטוסטרון החופשי ולבין המדדים שנמדדו.
נמצא שהעלאת רמות הטסטוסטרון מרמות נמוכות (אך נורמליות) לרמות גבוהות (אך נורמליות) מורידה את הסיכון למחלת לב ב-60%. כמו כן טיפול בטסטוסטרון משפר את הזיכרון.
טיפול בבלוטת התריס
בלוטת התריס, הנקראת גם בלוטת המגן, היא בלוטה המפרישה הורמונים המשפיעים על קצב המטבוליזם בגוף. החשובים שבהם הם תירוקסין ותריודוטירונין. הם משפיעים על הגדילה וקצב התפקוד של מערכות רבות בגוף. הבעיות הנפוצות בבלוטת התריס הן תת-פעילות ויתר פעילות. במקרה של תת-פעילות, כאשר בלוטת התריס אינה מפיקה את ההורמונים בכמות הנדרשת, ניתן ליטול את ההורמונים הדרושים בטבליות.
טיפול בבלוטת יותרת הכליה
בלוטת יותרת הכליה מפרישה מספר הורמונים, שרמתם לעיתים פוחתת עם הגיל. בנוסף לפרוגסטרון, שהוא הורמון סטרואידי המופרש מבלוטת יותרת הכליה, קיימים הורמונים סטרואידיים נוספים. מחסור באחד או יותר הורמונים יכול להתבטא בסימפטומים ולהשפיע על הבריאות הכללית ועל כל מיני סיכונים למחלות. הורמונים אלה הם קורטיזול (נקרא גם הידרוקורטיזון), אלדוסטרון, DHEA. גם הורמונים אלו ניתן להשלים בנטילת כדורים. בטיפול במחסור בקורטיזול, עדיף ליטול קורטיזול טבעי ולא את ההורמון הסינתטי האנלוגי פרדניזון, אשר השימוש בו מקושר לתופעות לוואי מטבוליות בשימוש לטווח ארוך.
הטיפול בפרדניזון או הידרוקורטיזון נפוץ לטיפול בבעיות ראומטיות ודלקתיות, ואז הם ניתנים במינונים גבוהים מהמינונים הטבעיים של הגוף בערך פי 10 עד 20. הדבר גורם לתופעות לוואי קשות כגון איבוד מסת עצם, דיכוי מערכת החיסון ועוד. בטיפול הורמונלי בו קיים מחסור של ההורמונים בגוף ניתנים מינונים נמוכים בהרבה, מינונים פיזיולוגיים, המתאימים לתפקוד תקין של הגוף. לכן אין סכנה לתופעות הלוואי הללו, כל עוד רמות ההורמונים בגוף לא עולות על הרמות התקינות באופן משמעותי.
הורמון טבעי נוסף, פרגננולון, נוצר מכולסטרול והוא הורמון המוצא לכל ההורמונים הסטרואידיים. בארצות הברית ניתן לקנות ללא מרשם את ההורמונים DHEA ופרגננולון (ובמדינות מסוימות גם פרוגסטרון), והם נחשבים תוספי מזון. בישראל הנושא לא הוסדר משפטית וניתן להשיג את ההורמונים עם מרשם מבתי מרקחת פרטיים המייצרים או מייבאים את ההורמונים במיוחד, אך לא דרך קופות החולים. ההורמון אלדוסטרון אינו קיים בצורת כדורים לנטילה עקב הזמינות הביולוגית הנמוכה שלו והנטייה שלו להשפעה לזמן קצר מאוד. לכן קיים אנלוג סינתטי שלו הנקרא פלודרוקורטיזון הניתן בתרופה פלורינף ולו השפעה לטווח ארוך יותר.
טיפול בבלוטת יותרת המוח
לעיתים קיים מחסור בהורמונים של בלוטת יותרת המוח. הגורמים לכך יכולים להיות מגוונים, וכוללים פגיעת ראש, גידולים, ניתוחים ועוד. מאחר שבלוטה זו מפרישה הורמונים המבקרים את פעילות שאר הבלוטות האנדוקריניות בגוף, נהוג לאתר את הבלוטות שנפגעו מכך ונתינת טיפול נקודתי למחסור ההורמונלי בכל בלוטה בנפרד. לדגמא, אם קיימת הפרשה מופחתת של ההורמון ACTH אשר מגרה את בלוטת יותרת הכליה, ההשלמה ההורמונלית היא בהורמון קורטיזול שחסר. אם קיימת הפחתה בהפרשת TSH, ההורמון שמגרה את בלוטת התריס, הטיפול הוא בהורמוני בלוטת התריס. באופן דומה ניתן לטפל במחסור בהורמוני מין, אם הבקרה עליהם מופחתת. תת-פעילות שכזו אשר נובעת מבלוטת יותרת המוח, אשר נובעת ממקור מרכזי זה, נקראת "שניונית", להבדיל מתת פעילות ראשונית שבה הבעיה היא בתפקוד הבלוטה האנדוקרינית. כאן ייתכן שהבלוטה (למשל בלוטת התריס) תפעל באופן תקין, אך לא תפריש את ההורמונים בכמות הדרושה עקב המחסור בהורמון הבקרה של בלטת יותרת המוח.
משפחת גומפרץ
משפחת גומפרץ (בגרמנית: Gomperz וגם: Gumperts, ו-Gumprechts) היא משפחה יהודית ותיקה, חשובה ומפורסמת בגרמניה.
ראשיתה המתועדת של המשפחה ב (השם הפרטי גומפרכט, נפוץ כבר ב) באזור הריין התחתון, בערים אמריך , קלווה ווזל. במאות הבאות שגשגה המשפחה ובניה התגוררו ברחבי גרמניה: בברלין, ברסלאו, המבורג ופירת וערים נוספות. ענף של המשפחה השתקע באמסטרדם שבהולנד וענף נוסף בלונדון, שממנו מקורם של בני המשפחה שהתיישבו בארצות הברית.
רבה
רַבָּה בר נחמני (270 או 290 בערך - 330 בערך) הקרוי בדרך כלל "רבה", היה כהן, אמורא בבלי מהדור השלישי של האמוראים, מהאמוראים המפורסמים והמקובלים ביותר בדורו, ראש ישיבת פומבדיתא במשך 22 שנים. היה תלמידם של רב הונא ורב יהודה בר יחזקאל. בכל המחלוקות שבין רבה ורב יוסף הלכה כרבה חוץ מבשלושה מקומות שהלכה כרב יוסף.
תולדותיו
רבה נולד בבבל למשפחת כהנים מיוחסים אחר עלי הכהן. אחיו הזמינו אותו לארץ ישראל כדי ללמוד תורה מפי רבי יוחנן, ולדעת התוספות נענה רבה להזמנתם.
רבה היה תלמידם של רב הונא בישיבת סורא ושל רב יהודה בר יחזקאל בישיבת פומבדיתא. כשנפטר רב יהודה בר יחזקאל, היו שני מועמדים להחליפו בתפקיד ראש ישיבת פומבדיתא: רבה ורב יוסף. כיוון שרב יוסף היה בקי בהלכה ("סיני") (בניגוד לרבה, שהצטיין בפלפול, "עוקר הרים"), הוחלט למנותו, אך הוא לא הסכים לקבל את התפקיד, ולכן התמנה רבה. בימיו של רבה הגיעה ישיבת פומבדיתא לשיא פריחתה. את לימודו היה פותח בדבר בדיחה, ולאחר מכן עבר לדיון הלכתי. במחלוקות הרבות שבין רבה לרב יוסף, תמיד הלכה כרבה, מלבד שלושה מקרים. רבה התעמק גם במשניות שיתר חכמי בבל לא גילו בהן עניין, משום שנכללו בהן הלכות שלא נהגו בבבל, והעיד על עצמו: "יחיד אני בנגעים, יחיד אני באהלות". הוא היה המומחה הגדול בדורו לעניין הלכות נגעים. היה ממעט בשינה, ועל פי עדות תלמידו אביי, הוא ישן רק כשינת הסוס - "שיתין נשמי" (שישים נשימות) כרבו המובהק רב.
בעת שמונה לראש ישיבת פומבדיתא היה רבה בן 18 שנה, ועמד בראש הישיבה עד מותו, בגיל 40. על פי דעות אחרות היה רבה כשהוכתר בן 38, ונפטר בגיל 60. התלמוד מסביר שרבה לא זכה לאריכות ימים משום שהיה מצאצאי עלי הכהן, שעליו נאמר: "וכל מרבית ביתך ימותו אנשים". קיימת גם גרסה שבתלמוד מדובר אודות "רבא" חבירו של אביי, אך רבות הראיות כי הגרסה המדויקת היא "רבה" דודו של אביי, שהוא היה כהן בוודאות, ולא על רבא.
רבה חי בעוני, ותלמידו רבא השווה בינו ובין רב חסדא כדי להראות שאריכות ימים, בנים ומזונות אינם ניתנים לאדם לפי זכותו, אלא תלויים במזל: רב חסדא חי 92 שנים, ורבה - 40 בלבד; בביתו של רב חסדא היו 60 חתונות, ובביתו של רבה - 60 אסונות; בביתו של רב חסדא גם הכלבים אכלו סולת, ובביתו של רבה - אפילו לחם שעורים לאנשים היה נדיר.
היה דודו ואביו המאמץ של אביי ורבו המובהק. תלמיד נוסף שלו היה רבא, ושני תלמידיו אלה היו ראשי הדור הרביעי של האמוראים בבבל.
על אף שהיה ראש ישיבת פומבדיתא, אנשי פומבדיתא עצמם שנאו את רבה, כיוון שהיה מוכיח אותם על מעשיהם. בתלמוד מסופר שאביי דאג כי לא יהיה מי שיתרגש ויבכה בלווייתו והספדו של רבה. רבה ניחם אותו שדי לו בכך שאביי עצמו ורבה בר רב חנן יתרגשו ויבכו בהספדו.
על פי התלמוד, פטירתו הייתה כרוכה בכמה נסים. הדבר אירע בעקבות הלשנה למלך פרס שיש יהודי נכבד שמבטל 12,000 יהודים ממסי המלכות שני חודשים בכל שנה, בזמן ירחי כלה. בעקבות ההלשנה, חיפשו שוטרי המלך את רבה. רבה ברח ולא מצאוהו. לאחר סדרת חיפושים, נפטר רבה בלא ששוטרי המלך מצאוהו.
האגדה מספרת שבשמים נפלה מחלוקת בעניין של טהרה: הקב"ה קבע: טהור, ופמליתו קבעה: טמא. החליטו לקרוא לרבה, שהיה בקי בתחום זה, שיפסוק במחלוקת. מלאך המוות, שנשלח להביאו, לא יכול לקחתו, משום שרבה לא חדל לרגע מתלמודו. נשבה הרוח בענפים, ורבה חשב שאלה פרשי המלך המחפשים אותו, וביקש למות כדי שלא ליפול בידיהם, ויצאה נפשו באומרו, בתשובה לשאלת השמים, "טהור טהור". יצאה בת קול ואמרה: "אשריך רבה בר נחמני, שגופך טהור ויצאתה נשמתך ב'טהור'".
ההבחנה בין "רבה" ל"רבא"
בדפוסי התלמוד הבבלי, ויותר מכך בכתבי היד שלו, רבים החילופים בין רבה לרבא. על ההבדל ביניהם, בכתיב ובהגייה, כתב רב האי גאון: במסורת ההגייה הרווחת היום, ההבדל בין השמות הוא בכך שרבה נהגה ב-ב' דגושה, ואילו רבא ב-ב' רפה. במסורת יהדות תימן ההבדל הוא בין דגש קל לדגש חזק, ושתי הקריאות מכוונות עקרונית להבחנה של רב האי, שלדעתו גם הדברים נובעים מהבדל במשמעות בין השמות, בין "[ה]אב" ל"אבי".
באשר לכתיב, עמדו חוקרים על כך שגם בכתבי יד משובחים אין הבחנה חותכת ביניהם, ורבים החילופים. לדעת שמא יהודה פרידמן, הממצא בכתבי היד מעלה כי ככל הנראה במקור לא היה הבדל בכתיב בין שני החכמים, גם אם נשמר הבדל בהגייה, וככל הנראה במשך השנים הוסיפו צורות הבחנה שונות כדי להבדיל ביניהם גם בכתיב, אך לכלל אחידות לא הגיעו, וזה מה שיצר את החילופים הרבים בין החכמים.
משפחתו
מבניו מוזכרים בתלמוד רבי חייא ורבא בריה דרבה.
פלייבוי קרטי
ג'ורדן טרל קרטר (באנגלית: Jordan Terrell Carter; נולד ב-13 בספטמבר 1996), ידוע בשם הבמה פלייבוי קרטי (Playboi Carti), הוא ראפר, זמר ופזמונאי אמריקאי.
קריירה
קרטי החל את הקריירה בגיל צעיר תחת שם הבמה סר קרטייר, וזמן קצר לאחר מכן שינה את השם לפלייבוי קרטי. חלק ניכר מהעבודה המוקדמת שלו נמחק מהאינטרנט.
ב-2017 הוציא את מיקסטייפ הבכורה שלו הנושא את שמו. המיקסטייפ זכה לשבחים רבים ממבקרי המוזיקה ואף אושר כאלבום פלטינה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי. בהמשך השנה, השתתף בשירה של לנה דל ריי, "Summer Bummer", לצד הראפר אייסאפ רוקי.
ב-2018 הוציא את אלבום הבכורה שלו, Die Lit. האלבום כולל הופעות אורח של טראוויס סקוט, ליל עוזי ורט, גאנה, יאנג ת'אג ועוד. האלבום הגיע בשיאו למקום ה-2 במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ.
ב-2019 השתתף בלהיטו של טיילר, דה קריאייטור, "Earfquake"
ב-2020 הוציא את אלבום האולפן השני שלו Whole Lotta Red, מזה שנתיים לאחר ההכרזה עליו. האלבום הגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200, והיה לאלבום הראשון של קרטי שהגיע למקום הראשון במצעד. במאי 2021, יצא שירם של קרטי וטריפי רד, "Miss the Rage".
גדעון תלפז
גדעון תלפז (26 באוגוסט 1936 - 30 באפריל 2017) היה סופר עברי ומרצה לספרות וכתיבה יוצרת.
חייו
תלפז נולד בפתח תקווה. סיים תואר ראשון ושני במדעי הרוח באוניברסיטה העברית. תלפז גילה עניין בז'אנר סיפורי הילדוּת, ועסק בכך בעבודת הדוקטורט שלו באוניברסיטת אוקספורד, שנכתבה בהדרכת פרופסור דייוויד פטרסון ועליה קיבל תואר דוקטור בשנת 1981. עבודת הדוקטורט נקראה 'סיפורי ילדוּת ישראליים משנות ה-60', ובהמשך יצאה בגרסתה המקורית באנגלית כספר בסדרת לימודי היהדות של אוניברסיטת בראון, ב-1983.
סיפורו הראשון של תלפז פורסם ב-1955 ב'דבר השבוע'. סיפוריו הראשונים הושפעו מחוויית הילדוּת במושבת נעוריו בתקופת מלחמת העולם השנייה ומלחמת העצמאות. מרביתם התפרסמו תחילה במוסף הספרותי השבועי 'משא' שבעריכת אהרן מגד, וברבעון 'קשת' שבעריכת אהרן אמיר, ולאחר מכן נאספו בקובץ הסיפורים הראשון שלו 'שכונת חאפ' (1966). במקביל פרסם תלפז סיפורים קצרים רבים שנושאיהם מגוונים במרבית המוספים הספרותיים של העיתונות העברית וכן בכתבי עת ספרותיים נוספים, סיפורים שלימים ליקט על פי נושאיהם בחמישה קבצים: 'מסעי איש החושחש' (1969), 'לפחד אין צבע' (1969), 'האפיקורוס' (1970), 'מי ורדים מפורט סעיד' (1972), ו'צִלי מונח על קיר אחר' (1997). ב-1965, כשהתגורר בעין כרם, כתב את סיפורו 'מי ורדים מפורט סעיד', שהתפרסם תחילה ב'קשת' וב-1972 הופק על פיו אחד מסרטי המקור הראשונים הטלוויזיה הישראלית, בבימויו של רם לוי.
בתקופת שהותו באוקספורד, כחבר בקולג' לינקר, השתתף יחד עם בנימין תמוז בחיבור מילון אוקספורד אנגלי-עברי, שיצא לאור בהוצאת הספרים של אוניברסיטת אוקספורד, בעריכת הבלשן נקי דוניאק.
בשנות ה-70 עבר מכתיבת סיפורים קצרים לכתיבת רומנים: 'לאן עפות הציפורים' (1977), 'אלי ואליזבת' (1988), 'אבשלום והנזיר' (1989), 'תכלת וארגמן' (1991), 'צוואתו של דיק קולינס' (1991), 'על החיים ועל המוות' (2000), 'רפסודיה יוונית' (2001), 'אם יהלך איש על הגחלים' (2001), 'אהובת בן המרקיז' (2011).
תלפז היה סופר-אורח בסמסטר החורף בתוכנית הכתיבה הבינלאומית באוניברסיטת איווה, וכן שהה מספר תקופות בתוכנית הכתיבה באחוזת ירנטון, הסמוכה לאוקספורד שבאנגליה. בין השנים 1983-1988 הוזמן לפרקי זמן ממושכים של תוכניות כתיבה במספר מושבות אמנים: מקדואל שבניו המפשייר; המרכז לאמנויות שבווירג'יניה; רגדייל שבאילינוי; דג'רסי שבקליפורניה; אלטוֹס דה-שאבוֹן שברפובליקה הדומיניקנית; שאטוֹ לאביני שבשווייץ; טירת הות'הורנדן שבסקוטלנד; וכן במושבות הסופרים יאדוֹ, בלוּ מאונטיין, מילֵיי ולֵדיג האוּז, שבמדינת ניו יורק. בנוסף לשהותו ברחבי העולם במסגרת תוכניות כתיבה אלו, שהה תקופה מסוימת בשנות ה-60 בפירנצה שבאיטליה, לאחר נישואיו לבת זוגו, חוקרת אמנות שהתמחתה בפסליו של רוסלינו, ואחר כך עבר איתה לנורת'המפטון שבמסצ'וסטס כאשר לימדה בקולג' לנשים באזור. חלקים נרחבים מן הרומנים שפרסם נכתבו בתקופות שהייתו ביישובים אלו.
לאורך השנים לימד תלפז באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, בהיברו יוניון קולג' שבניו יורק, ובאוניברסיטת פורדהם, גם היא בניו יורק. תקופה ממושכת לימד כתיבה יוצרת באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטה הפתוחה, וכן בסדנאות בבית הסופר ובספריות ציבוריות ברחבי הארץ.
סיפוריו בתרגום לאנגלית התפרסמו בכתבי-עת ספרותיים אמריקאים ואנגלים, כגון 'פרטיזן רוויו', 'איווה רוויו', 'מסצ'וסטס רוויו', 'ניו וירג'יניה רוויו', 'רפורטר מגזין', 'מידסטרים', 'פרזנט טנס', 'שורט סטורי אינטרנשיונל', 'הדסה מגזין', ועוד. סיפוריו תורגמו גם לערבית, רוסית, צרפתית, סרבית ועוד.
תלפז זכה במספר פרסים על יצירתו, בהם פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים (1993), פרס אקו"ם (פעמיים), פרס רשות השידור, פרס ולנרוֹד (לסיפור הקצר הטוב ביותר שהתפרסם ב"מאזניים", 1969), פרס אנה פרנק, פרס קרן תרבות ארצות הברית - ישראל, ופרס ניו וירג'יניה רוויו.
גדעון תלפז התגורר בירושלים.
יצירתו
הסיפורת של תלפז מתאפיינת בקונפליקט שבין שורשיות ישראלית לבין חמדת מרחקים ופתיחות לחוויית הניכר. ברבים מן הרומנים שלו נע הגיבור הספרותי הישראלי בזירה בינלאומית עשירה בדמויות צבעוניות השאובות מניסיונו ומדמיונו של הסופר. ב'צוואתו של דיק קולינס' מתרחשת העלילה בעיקר בארצות הברית. האי היווני פארוֹס, שבו חי תלפז משך ארבע שנים, הוא רקע ההתרחשות ברומן 'רפסודיה יוונית'. הרומן 'אלי ואליזבת' תחילתו באוקספורד וסופו בביירות בימי מלחמת לבנון הראשונה. 'אם יהלך איש על הגחלים', שחומריו לקוחים מנסיונותיו האישיים של הסופר, מתרחש בחלקו הראשון בברקלי שבקליפורניה, בחלקו השני באוקספורד, ובחלקו השלישי בכמה ממושבות האמנים שבהן שהה תלפז לצורכי כתיבה בשנות ה-80.
במהלך נדודיו בעולם המשיך לכתוב בעברית; המרחק הגאוגרפי והנפשי מישראל הִפרה את כתיבתו על נושאים הקשורים בה ותרם לזוויות ראייה שונות לגביהם. לעיתים כתב על מצבים שונים בתכלית ממקום שהותו: בעיצומו של חורף כבד ביערות קונטיקט, מנותק בבקתה כפרית על ידי מפלי שלג, כתב על שרב ירושלמי ב'אבשלום והנזיר'; בלבה של פירנצה הסואנת, כתב את 'הלווייתה של סבתא', סיפור הווי ואווירה המתרחש במושבה הישנה והרחוקה פתח תקווה; וכאשר התגורר בנורת'המפטון שבמסצ'וסטס, כתב כמה מסיפורי 'מסעי איש החושחש' ו'שכונת חאפ'.
M1 אברמס
M1 אברמס ׁׁ(באנגלית: M1 Abrams; על שמו של יושב ראש המטות המשולבים לשעבר של צבא ארצות הברית, הגנרל קרייטון אברמס) הוא טנק המערכה העיקרי של צבא ארצות הברית, הנמצא בשירות החל משנת 1980. קרוב ל-10,000 טנקי אברמס יוצרו עד כה, 8,400 לצבא היבשה ולחיל הנחתים האמריקאי, וסופקו למעלה מ-1,500 טנקים לצבאותיהם של ערב הסעודית, כווית, מצרים ואוסטרליה.
האברמס פותח בעיצומה של המלחמה הקרה, במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20, כתחליף לטנק ה-M60 פטון. הוא היווה קפיצת מדרגה טכנולוגית משמעותית על פני קודמו, ועשה שימוש בפיתוחים טכנולוגיים חדשניים דוגמת המיגון המרוכב הבריטי צ'ובהם, וכן צויד במנוע טורבינת גז בתפוקה של 1,500 כוחות סוס. במרוצת השנים שודרגו טנקי האברמס וכללו שינויים לשיפור השרידות, כוח האש, והמערכות הטכנולוגיות. על אף גילו המתקדם, הטנק צפוי להישאר בשירות צבא ארצות הברית עד 2050 לערך.
רקע
בשנות ה-60 של המאה ה-20, התבססו עוצבות השריון האמריקאיות על סדרת טנקי פטון - M-48 ו-M60. טנקים אלו פותחו למעשה מהטנק M-26 פרשינג, שהופיע לראשונה בשלהי מלחמת העולם השנייה. הופעתו של הטנק הסובייטי T-62, לו תותח בעל קנה חלק קדח בקוטר 115 מ"מ, עורר את כוחות נאט"ו למסקנה כי טנקי המערכה שלהם יהיו נחותים מבחינת כוח אש ומיגון, אל מול הדור החדש של הטנקים הסובייטים. בתוך כך, בשנת 1963 נכנסה ארצות הברית להשתלבות עם גרמניה המערבית בייצור טנק מערכה משותף, שיחליף את סדרת טנקי הפטון המתיישנים. הפרויקט, שזכה לשם "MBT-70" (טנק מערכה עיקרי, 70 מציין את השנה), הכיל בתוכו מספר מאפיינים חדשניים, כמו מיגון שכבתי, מתלים הידרו-פנאומטיים, וטען אוטומטי, אך התברר כמורכב מדי ויקר מדי. ב-1969 בוטל הפרויקט לאחר שגרמניה נסוגה ממנו. האמריקאים המשיכו לפתח פרויקט חלופי, "XM803", שתוכנן כגרסה פשוטה יותר של ה-MBT 70, אך הוא בוטל על יד הקונגרס בגלל עלות גבוהה.
תוכנית ה-XM1
כתוצאה מכישלון שתי תוכניות הפיתוח, נוצר מצב שבתחילת שנות ה־70 לא היה לצבא ארצות הברית כל פרויקט לפיתוח טנק שיחליף את ה־M60 פטון, וכאמצעי ביניים, הוחלט על ייצור מוגבל של טנקי M-60A2. בדצמבר 1971 יזם הצבא תוכנית חדשה תחת הכינוי "XM815", ובה ייושמו הלקחים משתי תוכניות הפיתוח שכשלו. בפברואר 1972, התגבשה בבסיס פורט נוקס קבוצת חשיבה של מומחי שריון מזרועות הצבא, לקביעת אפיון הטנק החדש, לפי סדר העדיפויות הבא: מיגון, בקרת אש, וניידות. בשונה מפיתוח טנקים בארצות הברית בעבר, ניתן מכרז לחברות ג'נרל מוטורס וקרייזלר לפתח דגם אב-טיפוס, שבסופו יבחר הדגם העדיף. בשלהי 1973 סווגה תוכנית הפיתוח מחדש, כ-XM1.
במהלך שלבי הפיתוח, הצבא ערך בדיקת התכנות של התקנת תותח 120 מ"מ חלק קדח מתוצרת גרמניה, כחימושו העיקרי של הטנק, על פני תותח ה-105 מ"מ M68 שהיה עמוד התווך דאז של הטנקים האמריקאים. עוד בשנת 1964, החלה חברת ריינמטאל הגרמנית לפתח תותח ותחמושת בקוטר 120 מ"מ; מערכת נשק זו אמנם היוותה עליית מדרגה משמעותית בהשוואה לתותח ה-105 מ"מ, הן בכושר החדירה והן בטווח הירי האפקטיבי, אך לא הייתה מוכנה באותה עת להיכנס לייצור. לכן, הוחלט להישאר עם תותח ה-105 מ"מ, בזכות פיתוחה של תחמושת רבת עוצמה, הקלע הקינטי בעל מנעל נתיק מיוצב סחרור (APFSDS). הצריח תוכנן כך שיוכל לקלוט תותח 120 מ"מ בעתיד.
ב-1976 זכתה חברת קרייזלר במכרז לייצור הטנק, ומבחני הרצה נערכו בין השנים 1978–1979. ה-XM1 היווה התקדמות משמעותית על פני ה-M-60 פטון, בכל המדדים. ב-1979 אושר הטנק לייצור ראשוני מוגבל, תחת השם הרשמי M1 אברמס, על שמו של גנרל קרייטון אברמס, מפקד פלוגת טנקים במלחמת העולם השנייה, וראש המטה הכללי של צבא ארצות הברית. ה-M1 יוצר תחילה במפעל הטנקים בלימה, אוהיו, ומ-1982 נוסף מפעל הטנקים בדטרויט, מישיגן. ב-1981 תוכנן ייצור של 7,058 טנקים, בקצב של 30 טנקים לחודש. ב-1982 גדל הייצור ל-60 טנקים, ול-70 ב-1984. במהלך אותה שנה, נרכשה קרייזלר בידי חברת ג'נרל דיינמיקס. בינואר 1985, לאחר שהושלמו 2,374 טנקי ה-M1, הוחל בייצור דגם משודרג, ה-M1IP. דגם זה יוצר באופן מוגבל למספר חודשים, כ-894 יחידות הושלמו, אז הוחלף בדגם M1A1 החמוש בתותח 120 מ"מ. בראשית 1987 הורחב מפעל הטנקים בלימה, על מנת לעמוד בקצב ייצור של 129 טנקים בחודש. באוגוסט 1991 נסגר המפעל בדטרויט, ולימה נותרה היצרנית הבלעדית של טנקי אברמס. סך הכל יוצרו 4,796 טנקי M1A1, ובאפריל 1993 הוסב הייצור ל-M1A2.
תיאור
האברמס היה קפיצת מדרגה טכנולוגית משמעותית על פני קודמו, וסימן שינוי במחשבת תכנון הטנקים של ארצות הברית. לאברמס מהירות וניידות עדיפים על ה-M-60, מערכת בקרת אש מתקדמת, וצללית נמוכה, המקטינה את חתימת הטנק בשדה הקרב. שריון החזית משופע כיאות, לשם השגת הגנה בליסטית עדיפה. פנים הטנק בעל אופי סטנדרטי: בחזית התובה נמצא תא הנהיגה, תא הלחימה בצריח, ותא חטיבת הכוח בירכתיים, מופרד באמצעות מחיצה משוריינת. צוות הטנק מורכב מארבעה לוחמים: המפקד, התותחן והטען בצריח, והנהג במרכז חזית התובה, בתנוחת שכיבה.
חימוש
חימושו העיקרי של ה-M1 היה זהה לקודמו, טנק ה-M-60. זהו תותח מחורק קנה בקוטר 105 מ"מ מדגם M68, אוטומטי למחצה וטעינתו ידנית, בעל אורך קנה של 52 קליברים. נשק זה היה מבוסס על התותח הבריטי L7 (אך עם בית בליעה שונה), ובעל יכולת לירות מספר סוגי תחמושת, כגון פגז חודר-שריון, נפיץ, חלול ופלשט, בדיוק רב. לתותח טווח מקסימלי של 2,500 מטרים.
לתותח מספר סוגי תחמושת: פגז חודר שריון מנעל מיוצב סנפירים (APFSDS) מסדרת M829, בו החודרן עשוי אורניום מדולדל, הנחשב לחומר הטוב ביותר הקיים לשימוש קלעים קינטיים, בגלל המשקל הסגולי שלו (פי 2.4 מפלדה), ותכונות "ההתחדדות העצמית" במהלך החדירה (כלומר, הכושר לשמור על חוד הקלע בתצורה של חוד, על אף השחיקה במהלך החדירה). מהירות הלוע שלו היא מעל 1,500 מטר בשנייה. סוג תחמושת נפוצה נוספת היא פגז חלול רב-תכליתי (HEAT-MP-T) מדגם M830A1 במשקל 22.7 ק"ג. פגז זה בעל מהירות לוע גבוהה, מרעום קרבה, ויכולת להתמודד עם כלי טיס מנמיכי רום, כגון מסוקים. עם זאת, כושר חדירת השריון שלו נמוך מפגז הח"ש. מלבד אלו פותחו ברבות השנים פגז רסס וכדור נגד מכשולי שדה. בספטמבר 2015 העניק צבא ארצות הברית חוזים לשני מתחרים, לפיתוח פגז רב שימושי שכינויו AMP. מדובר בפגז ממולא חנ"ם עם מרעום שניתן לתכנת למטרות שונות: פיצוץ בהקשה, פיצוץ עם השהייה או ריסוק באוויר. הפגז יחליף כמה סוגי תחמושת קיימים, ובסוף תהליך הפיתוח יהיו בטנק שני סוגי תחמושת בלבד: החודרן הקינטי והרב-תכליתי.
בדומה לטנקים אמריקאיים רבים, גם האברמס מצויד בשלושה מקלעים: מקלע כבד בקוטר 12.7 מ"מ מדגם M2 בראונינג מותקן על מסילת המפקד, וניתן להפעילו מפנים הטנק במדפים סגורים (יכולת זו הוסרה בדגם M1A2). כמו כן ישנם שני מקלעי M240 בקוטר 7.62 מ"מ, כאשר אחד מותקן כמקלע מקביל, והשני נמצא על הצריח ומתופעל בידי הטען. התחמושת הנישאת בטנק עבור המקלעים היא 11,400 קליעים למקלעי ב-7.62 מ"מ ו-1,000 למקלע ב-12.7 מ"מ.
מערכות בקרת אש ותצפית
לאברמס מערכת בקרת אש מתקדמת, העושה שימוש במד טווח לייזר, בכוונות תרמיות ואופטיות ובמחשב בליסטי דיגיטלי, אשר מאפשרים לתותח לפגוע במדויק במטרות כשהטנק בתנועה ומבלי להתחשב בערפל, בלילה או בתנאים אחרים. המחשב הבליסטי מחשב באמצעות חיישנים ונתונים המוזנים באופן עצמאי בידי התותחן, כמו לחץ ברומטרי, טמפרטורת האוויר ושחיקת הקנה, ומפצה עליהם. גם המפקד וגם התותחן יכולים לבצע ירי בתותח הראשי. למפקד הטנק 6 פריסקופים הנותנים לו ראייה פנורמית של 360 מעלות, וכוונת דימות תרמי עצמאית, המאפשרת לו לרכוש מטרות ולהעבירן לתותחן, בעת שהוא סורק מטרות חדשות. הנהג מצויד בשלושה פריסקופים בעלי שדה ראייה אופקי של 120 מעלות.
Bye Bye Baby (שיר של מדונה)
Bye Bye Baby (בעברית: ביי ביי מותק) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה, מתוך אלבום האולפן החמישי שלה, Erotica. השיר יצא לאור ב-15 בנובמבר 1993, כסינגל השישי והאחרון מתוך האלבום, על ידי חברות התקליטים האחים וורנר, מאבריק רקורדס וסייר רקורדס.
M1 אברמס
מיגון
הגנת השריון נחשבה בתכנון טנק האברמס לאחד המרכיבים החשובים בתכונותיו. החל משנות ה-60 וה-70 החלו להופיע מיגונים מתוחכמים המכונים שריון מרוכב, (כמו בטנק T-64) ולא על בסיס פלדה הומוגנית בלבד. יעודם העיקרי היה להביס ראשי נפץ בעלי מטען חלול, שהיוו את האיום המרכזי על טנקים. אחד מראשוני המיגונים המתוחכמים היה הצ'ובהם, אשר פותח במרכז המחקר בעיר צ'ובהם בבריטניה. שריון הצ'ובהם מורכב ממתכות שונות, חומרים קרמיים, וחומרים אחרים המורכבים ביחד כדי להשיג מיגון משופר בהרבה יחסית לפלדה. ב-1973 הסכימה ממשלת בריטניה לשתף את האמריקאים בפרטי השריון החדשני, והאחרונים מיהרו לפתח גרסה דומה ולשלבה בטנק האברמס.
Bye Bye Baby (שיר של מדונה)
השיר הגיע למקום השביעי במצעד שבאיטליה, וה-15 במצעד המוזיקה האוסטרלי.
M1 אברמס
מיגון
ב-1988 שודרגה הגנת השריון של הטנק באמצעות הוספת לוחות אורניום מדולדל המוכנסים בין שני לוחות פלדה בצריח האברמס. אורניום מדולדל נחשב למיגון הטוב שבנמצא, בגלל צפיפותו, ומהווה הגנה עדיפה מאשר פלדה, סגסוגות אחרות או שכבות, אולם במחיר של תוספת במשקל הטנק. גרסה זו של הטנק מכונה בשם M1A1HA (HA מסמל 'שריון כבד').
Bye Bye Baby (שיר של מדונה)
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי מדונה, שפ פטיבון ואנתוני שימקין והופק על ידי מדונה ופטיבון. השיר הוא שיר בסגנון ההיפ הופ, המשלב גם את סגנון הדאנס. השיר מדבר על הרגשות של מדונה ועל המחשבות שלה בנושא הסאדו-מזוכיזם, שמדבר על מגוון של פרקטיקות, אירוטיות בסגנון חיים בעלי מרכיב מרכזי של שליטה.
M1 אברמס
מיגון
לפי הערכות, עובי שריון החזית של דגם M1 הוא שווה ערך ל-350 עד 470 מ"מ של פלדה מעורגלת הומוגנית (RHA) כנגד קלעים קינטיים, ו-650 עד 700 מ"מ כנגד מטענים חלולים. דגם M1A1 מוערך ב-600 מ"מ כנגד קלעים קינטיים, ו-700 מ"מ כנגד חלולים. תוספת המיגון בצריח לדגם M1A1HA שוות ערך ל-800 מ"מ כנגד קינטי ו-1,300 מ"מ כנגד חלול. דגם ה-M1A2 SEP המתקדם של האברמס, שהחל להיכנס לשירות בשנות ה-2000, כולל מיגון אורניום דור ג' משופר, ונחשב לאחד הטנקים הממוגנים בעולם. עובי שריון חזית הצריח מוערך ב-940 עד 960 מ"מ כנגד קינטי, ו-1,320 עד 1,620 מ"מ כנגד חלול.
אמצעי נוסף להגברת השרידות בטנק האברמס הוא אופן אחסון התחמושת שלו. אחד הגורמים העיקריים להשמדה של טנקים הוא פגיעה במדפי התחמושת, הגוררת לעיתים קרובות את התפוצצותה והשמדה מוחלטת של הטנק. ב-M1 מאוחסנת תחמושת התותח בכיס האחורי של הצריח, והגישה אליו היא דרך דלתות הזזה אטומות. במקרה של פגיעה בתחמושת והתפוצצות, נפרץ תא התחמושת כלפי חוץ, וההתפוצצות איננה אמורה להשפיע על הצוות שבצריח, או לחלופין תאפשר לו להימלט בבטחה. בנוסף, בתא חטיבת הכוח ובתא הצוות מותקנת מערכת כיבוי אש אוטומטית מסוג "Halon", בעלת חיישני אינפרא אדום המסוגלת לאתר שרפה ב-4–5 אלפיות השנייה, ולכבות אותה בתוך שתי עשיריות השנייה.
Bye Bye Baby (שיר של מדונה)
רקע וכתיבה
סטיבן הולדן מניו יורק טיימס, טען כי מדובר בשיר "ערמומי", תוך שתיאר אותו כשיר "נועז, אמיץ ונמרץ".
M1 אברמס
ערכת Tusk
כתוצאה מהלחימה בשטח אורבני בעיראק, בעיקר כנגד ארגוני המורדים בתקופה שלאחר כיבוש המדינה בידי כוחות הקואליציה, פותחה ערכת ה-Tusk (ר"ת: Tank urban survival kit), הכוללת שינויים לשיפור הלחימה ושרידות הטנק בשטח בנוי. בצידי הטנק מוסף מיגון ריאקטיבי, ובעורף התובה מיגון כלוב, לצמצום האיום הנשקף מצד רקטות נ"ט ורימונים בעלי ראש קרב חלול. לעמדת הטען נוסף מגן למקלע וכוונת תרמית, ובעמדת המפקד נשק הסיפון ניתן לתפעול מבפנים. בנוסף, מותקן טלפון אחורי חיצוני המאפשר ללוחמי החי"ר תקשורת עם צוות הטנק. ערכת ה-Tusk, שנכנסה לשימוש ב-2009, מותאמת להתקנת שדה, כלומר ללא הצורך בהחזרת הטנק למפעל.
Bye Bye Baby (שיר של מדונה)
הופעה
עם השיר הופיעה מדונה לראשונה ב-2 באוקטובר 1993, בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV. בין היתר, הופיעה עם השיר לאורך כל סיבוב ההופעות הרביעי שלה, "The Girlie Show World Tour". בהופעות, הייתה לבושה כאדון ויקטוריאני בתלבושת גברית, כולל כובע ומעיל פרווה.
M1 אברמס
ניידות
אחד המאפיינים הייחודיים לטנק הוא המנוע שלו, מסוג טורבינת גז בעל הספק של 1,500 כוחות סוס, היכול לפעול עם מגוון דלקים, הכוללים בין היתר סולר, בנזין ואף דלק סילוני. על אף משקלו הכבד של הטנק, 69 טונות, היחס בין ההספק למשקל עומד על 21 כוחות סוס לטון. מנוע טורבינת גז שקט וקל יותר ממנוע דיזל בעל הספק זהה, ויותר אמין, ומספק יותר כוח הודות לדרישת קירור מופחתת. המגרעה העיקרית שלו היא צריכת דלק גבוהה בהשוואה למנועי דיזל, גם כשהטנק במצב נייח. צריכת דלק ממוצעת לקילומטר היא 6.5 ליטר; הטנק צורך 40 ליטר לשעה במצב נייח, 168 ליטר לשעה על כביש ו-214 ליטר לשעה בשטח. מלאי הדלק בן 1890 הליטרים מעניקים לטנק טווח פעולה תאורטי של מעל 400 קילומטר. לאברמס יכולת עבירות טובה על אף משקלו, ומהירות מרבית של 68 קמ"ש על כביש, ו-48 קמ"ש בשטח. הממסרה היא אוטומטית חשמלית מסוג הידרו-קינטית.
צריכת הדלק הגבוהה של האברמס, בנוסף למשקלו הרב שעומד על 69 טון (ערוך לקרב), מהווים לא אחת נטל לוגיסטי. תובלה אווירית של האברמס לקראת פריסה אסטרטגית באמצעות מטוסי מטען מסוג C-5 גלקסי ו-בואינג C-17 גלובמאסטר III, המסוגלים לשאת זוג טנקים לכל היותר, מצריכה משאבים עצומים ואורכת זמן, כפי שקרה במהלך מלחמת המפרץ (1991).
Bye Bye Baby (שיר של מדונה)
הופעה
ישנה הופעה של מדונה עם השיר אשר נכללה באלבום הווידאו, The Girlie Show: Live Down Under.
M1 אברמס
מלחמת המפרץ
טבילת אשו הראשונה של האברמס נערכה בשנת 1991, במהלך מבצע סופה במדבר. צבא ארצות הברית פרס 1,956 טנקי אברמס (דגמי M1A1 ו-M1A1HA) בערב הסעודית לקראת המערכה הקרקעית. לפי הערכה של סוכנות המודיעין של משרד ההגנה האמריקני, עמדו לרשותו של הצבא העיראקי מעל ל-4,200 טנקים; רובם המכריע היו תוצרת ברית המועצות לשעבר, מדגמי T-55 ו-T-62 המיושנים, לצד טנקי T-72M, שהיו המתקדמים ביותר בצבא עיראק, אך היו הדגם הבסיסי בסדרת T-72, המיועד למטרות יצוא, וחסרו שדרוגים ומערכות יקרות. במהלך המערכה, טנקי האברמס תפקדו בהצלחה מרובה, ולא התקשו להביס את השריון העיראקי. הצבא העיראקי היה כמעט ללא סיוע אווירי, צוותי טנקיו לא היו מאומנים, ופיקודו כשל בכל הדרגים. העדיפות בטווח התותח ובסוגי התחמיש, והיתרון העצום של כוונות ההדמיה התרמית, אפשר לטנקי האברמס לפגוע בטנקים עיראקיים בטווחים שהיו כמעט כפולים מטווח הירי המרבי של העיראקיים. הטנקים האמריקאים פתחו באש בדרך כלל בטווח של 2,500 מטר ויותר, ופגזי הח"ש-מנעל, המצוידים בחודרן מאורניום מדולל, הצליחו, בדרך כלל, לחדור את שריון הטנקים העיראקים. הוא הדין גם ביחס לתחמושת מטען חלול; בכמה מקרים מחסור בתחמושת קינטית (המועדפת על הצוותים האמריקאים) בשעת היתקלות אילצה את צוותי האברמס להשתמש בתחמושת מסוג מטען חלול, שבדומה לחודרן הקינטי, חדרה את שריון האויב בקלות.
בסך הכל נפגעו 23 טנקי אברמס במלחמה, ואיש צוות בודד נהרג. צבא ארצות הברית ציין, כי אומתו לפחות שבעה מקרים שבהם ספגו טנקי אברמס פגיעות מפגזי ח"ש-מנעל 125 מ"מ סובייטים, ושישה מקרים נוספים שבהם נורו בטעות על ידי טנקי אברמס אחרים. בכל המקרים של אש עיראקית לא הושגה שום חדירה, ולא נגרם שום נזק שאינו ניתן לתיקון (שני טנקי אברמס פגועים הושמדו כדי למנוע את נפילתם בידי עיראק). גם בכל המקרים של אש ידידותית לא הושגה שום חדירה הרת אסון לתא הלחימה, ושום טנק לא יצא לחלוטין מכלל שימוש; השריון החזיתי וכך גם שריון צד צריח עמד בפני תחמושת חודרת שריון שלו עצמו, אך לא כך המקרה בצידי התובה ובעורף הטנק.