cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מקסיקו סיטי
אתרים מרכזיים
המרכז ההיסטורי של מקסיקו סיטי והגנים הצפים של סוצ'ימילקו הוכרו על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית הראויים לשימור. המרכז ההיסטורי כולל בתוכו את הזוקאלו (Zócalo), כיכר העיר ששמה האמיתי הוא "כיכר החוקה". בכיכר עצמה נבנתה הקתדרלה העירונית אדירת הממדים בסגנון ספרדי-קולוניאלי. כמו כן, הארמון הלאומי (Palacio Nacional) נמצא לצדה וכן אתר ארכאולוגי מרתק - חורבותיו של המקדש הגדול של טנוצ'טיטלאן - טמפלו מאיור - שנחשפה רק ב-1978 בעת חפירת קו הרכבת התחתית באזור.
הסמל המזוהה ביותר עם מקסיקו סיטי הוא פסל מלאך העצמאות המקסיקני (El Angel de la Independencia). זהו פסל מוזהב, בדמות מלאך מכונף, שנמצא על עמוד גבוה במרכז כיכר בשדרת הרפורמה - שדרה ארוכה ומפוארת שנבנתה בשנות ה-60 של המאה ה-19 בפקודתו של הקיסר מקסימיליאן הראשון כמודל של שדרת השאנז אליזה בפריז. המלאך נמצא באמצע השדרה, המקשרת בין הארמון הלאומי לבין מגורי הקיסר - טירת צ'פולטפק (Chapultepec). השדרה נחשבת לשדרה הראשית של העיר, ומהווה אחד ממוקדי הפעילות העסקית והכלכלית של העיר. הבורסה המקסיקנית לניירות ערך קבעה את מושבה בשדרת רפורמה.
סודוקו אפור לבן
סודוקו אפור לבן הוא תשבץ מספרים על בסיס לוח הסודוקו, שבו מבדילים באמצעות שינוי הרקע של המשבצות בין המשבצות המיועדות לספרות זוגיות ובין המשבצות המיועדות לספרות לא זוגיות. באותה צורה אפשר להבדיל בין מספרים קטנים ובין מספרים גדולים יותר
מקסיקו סיטי
אתרים מרכזיים
בעיר נמצאים מעל 160 מוזיאונים, 100 גלריות לאמנות וכ-30 אולמות קונצרטים. מקסיקו סיטי נמצאת במקום הרביעי בעולם, אחרי ניו יורק, לונדון וטורונטו, במספר התיאטראות הנמצאים בתחומה. ציורים רבים של הצייר המקסיקני הלאומי דייגו ריברה פזורים במוסדות לאומיים (בהם הארמון הלאומי) ובמספר גלריות ברחבי העיר. הוא ואשתו פרידה קאלו, גם היא ציירת מפורסמת, התגוררו בשכונת קויוקאן שבדרום העיר. ביתם, וחלק מהגלריות ואולמות הציור בהם ציירו השניים פתוחים לקהל הרחב. לא רחוק משם נמצא ביתו של ליאון טרוצקי, שנרצח ב-1940 בידי זרועותיו הארוכות של המשטר הקומוניסטי בברית המועצות, בהוראת סטלין.
סודוקו אפור לבן
במקום הרקע האפור הבהיר אפשר להשתמש ברקע צבעוני בהיר אחר, צהוב, תכלת, ורוד וכדומה, שיבליט את הכתיב הכהה.
יש גם סודוקו אפור לבן חלקי, כשרק חלק מהלוח מופרד למשבצות בעלות גוון שונה ויתר הלוח לא מופרד. קיימות גם גרסאות כלאיים, של סודוקו אפור לבן עם סודוקו אלכסונים או של סודוקו אפור לבן חלקית עם סודוקות עם סיכומים בצד. גם תשבצי היפר סודוקו, בהם יש שימוש בצבע רקע נוסף עבור 4 ריבועי המשנה הנוספים, יכול להיחשב לסודוקו אפור לבן.
מקסיקו סיטי
אתרים מרכזיים
מבנה שגרירות ארצות הברית במקסיקו סיטי מוקם בעיר.
תחבורה
מערכת הרכבת התחתית של מקסיקו סיטי הקרויה מטרו (Metro) היא אחת הגדולות והיעילות בעולם - והגדולה ביותר באמריקה הלטינית. היא כוללת 207 קילומטרים של מסילה תת-קרקעית, 11 קווים (הקו ה-12 עדיין בבנייה) וחיבור למערכת הסעת המונים (רכבת עילית). הרכבת התחתית מסיעה לא פחות מ-4 מיליון נוסעים מדי יום ונחשבת לרכבת התחתית העמוסה ביותר באמריקה הלטינית. בעולם, רק המערכות המקבילות במוסקבה (7.5 מיליון נוסעים ביום), טוקיו (5.9 מיליון נוסעים ביום) וניו יורק (4.9 מיליון נוסעים ביום) עמוסות יותר ממנה. הרכבת התחתית במקסיקו סיטי מסובסדת, ומחירה נמוך במיוחד ושווה לכל כיס: תמורת חמישה פסו מקסיקני בלבד (פחות מ-1 ש"ח) ניתן לקנות כרטיס נסיעה ברכבת התחתית. הרכבת התחתית אינה מגיעה מחוץ לעיר, ועל כן ישנם קווי אוטובוס רבים מספור המשרתים אוכלוסייה של מיליונים הגרים בשולי העיר, במדינת מקסיקו ובאידלגו השכנות.
נמל התעופה הבינלאומי של מקסיקו סיטי על שם בניטו חוארס (MEX) הוא נמל התעופה הגדול ביותר באמריקה הלטינית, ועוברים בו לא פחות מ-25 מיליון נוסעים מדי שנה. הממשלה מנסה לנתב רבות מהטיסות המיועדות לערים השכנות, בעיקר טולוקה, פואבלה וקוארנבקה, בכך שהיא מרחיבה את נמלי התעופה המקומיים של ערים אלה ובונה בהם בתי נתיבות רבים המיועדים לקליטת טיסות נוספות. למרות ניסיונותיה, 10 מ-12 חברות התעופה הלאומיות של מקסיקו קבעו את נמל התעופה חוארס כנמל הבית שלהם.
כלכלה ותעשייה
מקסיקו סיטי היא מרכז תעשייתי וכלכלי חשוב ביותר ונמנה עם החשובים ביבשת אמריקה כולה. המחוז הפדרלי מקסיקו סיטי אחראי להפקת 21.8% מהתוצר הלאומי הגולמי של מקסיקו כולה. לפי מחקרים של חברות פרטיות בסיוע מידע מהאו"ם, התל"ג של מקסיקו סיטי הוא 315 מיליארד דולר אמריקני (במונחי כוח קנייה), דבר הממקם אותה במקום השמיני ברשימת האזורים האורבניים היצרניים בעולם, אחרי טוקיו, ניו יורק, לוס אנג'לס, שיקגו, פריז, לונדון ואוסקה. במונחי כוח קנייה ניתן לומר שהתוצר התעשייתי של המחוז הפדרלי מקסיקו סיטי מהווה 15.8% מזה של כל המדינה, ואילו התוצר בסקטור השירות מהווה 25.3% מכלל התוצר שלה. בשל גודלה של העיר, אין הרבה קרקעות הפנויות לעיבוד חקלאי, ועל כן התוצר החקלאי של מחוז מקסיקו סיטי הוא הנמוך ביותר במדינה.
התוצר הלאומי לנפש במקסיקו סיטי עומד על 17,696$ לאדם - הגבוה ביותר באמריקה הלטינית. מדד הפיתוח האנושי בעיר עומד על ממוצע של 0.883 - מדד גבוה כשלעצמו וגבוה מהממוצע הארצי. מדדים נוספים המעידים על רמת החיים במקסיקו סיטי: כ-50% מתושבי העיר הם בעלי גישה לרשת האינטרנט, 58% מחזיקים בטלפון סלולרי, כאשר בממוצע כל משק בית מחזיק בקו טלפון. בעוד 17% מתושבי מקסיקו מוגדרים כעניים, 15% מתושבי מקסיקו סיטי מוגדרים כעניים.
מקסיקו סיטי לבדה, אם הייתה נמדדת כמדינה, הייתה מגיעה למקום ה-30 ברשימת התל"ג של מדינות העולם (במונחי כוח קנייה. מקסיקו עצמה ממוקמת במקום ה-12 עם תל"ג של 1,094 מיליארד דולר בשנה), כאשר התל"ג שלה גבוה ממדינות כמו שוודיה (292 מיליארד דולר בשנה), פורטוגל (230 מיליארד דולר בשנה) וישראל (196 מיליארד דולר בשנה).
תרבות
הברון הברלינאי אלכסנדר פון הומבולדט, שבילה במקסיקו לפחות שנה מחייו, כינה את העיר "עיר הארמונות" (la Ciudad de los Palacios) הודות לארמונות הרבים שנבנו בה במאה ה-19 ולפני כן. כינוי אחר שזכתה לו העיר היא "צ'ילנגולנדיה", על שם בני המקום המכונים "צ'ילנגוס" (chilangos). יש האומרים כי פירוש השם הוא פועלים שהגיעו למקסיקו סיטי בשביל למצוא עבודה. אחרים גורסים כי השם מתייחס לצ'ילי, אחד המאכלים הנפוצים ביותר במטבח המקסיקני.
חינוך
במקסיקו סיטי שוכנת האוניברסיטה העתיקה ביותר בצפון אמריקה (נוסדה ב-1551) - היא האוניברסיטה הלאומית המקסיקנית (Universidad Nacional Autónoma de México, או בקיצור UNAM). היא נחשבת לאוניברסיטה היוקרתית ביותר במקסיקו וגם לגדולה ביותר - עם 296,000 סטודנטים בסך הכול (לשם השוואה, בכל המוסדות האקדמיים בישראל לומדים כ-245,000 סטודנטים). UNAM מתגאה ב-3 זוכים בפרס נובל שלמדו בה, וכן רבים מנשיאי מקסיקו במרוצת השנים הם בוגרי UNAM. כמו כן, UNAM אחראית לכ-50% מהמחקר המדעי במקסיקו ומחזיקה בקמפוסי-לוויין רבים ובמרכזי מחקר מתקדמים בכל רחבי מקסיקו. היא נחשבת אחת מ-100 האוניברסיטאות המובילות בעולם לפי המגזין האקדמי של העיתון האמריקני Times (The Times Higher Education Supplement). ביוני 2007 הוכרז הקמפוס הראשי של UNAM על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית הראוי לשימור.
אוניברסיטאות נוספות בעיר הן: המכון הפולי-טכני הלאומי, האוניברסיטה המטרופוליטנית, ITAM, ITESM, אוניברסיטת לה-סייה, אוניברסיטת עמק מקסיקו ואוניברסיטת אנהואק (Anáhuac).
תקשורת
מקסיקו סיטי היא מרכז התקשורת במקסיקו. מרבית תחנות הטלוויזיה והרדיו הכלל-ארציות משדרות ממקסיקו סיטי (60 תחנות רדיו ו-11 תחנות טלוויזיה) והיא נחשבת גם למרכז הפרסום החשוב במדינה. שני עיתונים יומיים בעלי תפוצה כלל ארצית רחבה מאוד יוצאים לאור במקסיקו סיטי: El Universal ו-Excélsior. גם מקומונים רבים יוצאים לאור בעיר, כאשר העיקריים שבהם הם Reforma ו-La Jornada.
אמנות
היות שמקסיקו סיטי הייתה במשך שנים בירתה של אימפריה ספרדית רחבת גבולות, העושר האמנותי שלה גדול לאין שיעור ממקומות אחרים באזור מסו-אמריקה ובכלל. מקסיקו סיטי היא מקום מושבם של כ-160 מוזיאונים, יותר מכל עיר אחרת בעולם. ביטויי האומנות מרחיקים עד התקופה הפרה-היספאנית, וכלה בתקופת שלטון הספרדים במקסיקו ובתקופת מקסיקו המודרנית במאות ה-19 וה-20. יצירות אמנות רבות מהתקופה הפרה-קולומביאנית, רובן ככולן מעשה ידי עמי האזור הילידים (אצטקים, בני המאיה והאולמקים בתקופות מוקדמות יותר), מוצגות לראווה במוזיאונים הרבים הפזורים ברחבי העיר, כאשר הגדול והמפורסם שבהם הוא המוזיאון הלאומי לאנתרופולוגיה.
מרבית יצירות האמנות המאפיינות את התקופה הקולוניאלית במקסיקו מתארות את ההיסטוריה של המקום - בציור, בפיסול ובאיקונוגרפיה. מבין יצירות האמנות שאינן היסטוריות, נפוצות בעיקר יצירות אמנות דתיות, המתארות אירועים שונים הקשורים לנצרות. חלקן מוצגות בקתדרלה הגדולה שבככר המרכזית בסוקלו, שבמרכז העיר.
במהלך המאה ה-19 הפכה אקדמיית סן-קרלוס, שנוסדה בתקופה הקולוניאלית וכיום נקראת "בית הספר הלאומי לאמנות ויזואלית", לאקדמיה אמנותית חשובה מאין כמוה, והסטודנטים שלה יצרו יצירות אמנות מרשימות שרבות מהן מוצגות במוזיאון סן קרלוס. בשלהי המאה ה-19 הממשלה והנשיא, פורפיריו דיאס, הוסיפה לממן ולעודד אמנים.
אחרי המהפכה המקסיקנית התהווה במקסיקו סיטי זרם אמנות חדש, המכונה מורליזם. המורליזם הוא טכניקת ציור ייחודית על קירות ותקרות של מבנים. עבודות רבות של אמנים רבים, שהמפורסם שבהם הוא דייגו ריברה, מוצגות בבניינים ציבוריים רבים בעיר, כאשר הבולטים שבהם הם "הארמון הלאומי" ו"הארמון לאמנות יפה" שהקים פורפיריו דיאס.
פרידה קאלו, אשתו של ריברה, הייתה גם היא ציירת. ציוריה היו בעלי אופי לאומי מאוד, שתאם את התקופה מלאת השינויים בה חיה. העובדה שבילדותה ובבגרותה חוותה את המהפכה המקסיקנית הותירה בה חותם עז, שבא לידי ביטוי ביצירותיה. רבות מיצירותיה מוצגות בבית שבו נולדה ושבו העבירה את כל ימי חייה. ב-2002 הופק הסרט הביוגרפי "פרידה" המספר את סיפור חייה הכואב של קאלו, בכיכובם של סלמה הייק ואלפרד מולינה. הסרט הופק בהוליווד, אך רובו צולם במקסיקו סיטי.
ספורט
כדורגל הוא ענף הספורט הפופולרי ביותר במקסיקו סיטי, כמו גם במדינה כולה. אוניברסידד נסיונל (Pumas, פומות), קלוב אמריקה, אטלנטה (Atlante) וקרוס אסול (Cruz Azul, צלב כחול) הן ארבע הקבוצות הבכירות של מקסיקו סיטי, המשחקות בשלושה אצטדיונים שונים. האצטדיון הגדול ביותר במקסיקו סיטי, הוא אצטדיון האצטקה - הנחשב גם לאחד האצטדיונים הגדולים בעולם ובו כ-126,000 מקומות ישיבה. האצטקה הוא אצטדיונה הביתי של נבחרת מקסיקו בכדורגל, הנחשבת לנבחרת החזקה ביותר בצפון אמריקה. בעיר האוניברסיטאית, הקמפוס הראשי של אוניברסיטת מקסיקו, ישנו אצטדיון אולימפי גדול שמשמש את קבוצת אוניברסידד נסיונל וכן הוא שימש תחרויות רבות במשחקים האולימפיים שנערכו במקסיקו סיטי ב-1968 במגוון ענפי ספורט. אצטדיונה הביתי של קבוצת קרוס אסול נקרא אסטאדיו אסול (אצטדיון כחול) ובו 39,000 מקומות ישיבה.
למקסיקו סיטי עבר עשיר באירוח תחרויות ספורט. שני גביעי עולם בכדורגל - מונדיאל 1970 ומונדיאל 1986 - נערכו שניהם במקסיקו סיטי. אצטדיון האצטקה הוא האצטדיון היחיד בעולם עד כה שאירח שני משחקי גמר מונדיאל. בשניהם, אגב, זכו נבחרות דרום אמריקאיות - ברזיל ב-1970 וארגנטינה ב-1986.
מקסיקו סיטי זכתה לארח גם את המשחקים האולימפיים 1968, לאחר שניצחה ערים כמו ליון, בואנוס איירס ודטרויט. גם המשחקים הפאן-אמריקניים נערכו במקסיקו סיטי בשנים 1955 ו-1975, בהשתתפות עשרות מדינות מיבשת אמריקה.
בייסבול הוא ענף ספורט שצובר פופולריות הולכת וגוברת בשנים האחרונות. אצטדיון "פורו סול" הוא אצטדיונה הביתי של קבוצת הבייסבול הבכירה של מקסיקו סיטי, "השדים האדומים" (Diablos Rojos de Mexico) ולשעבר גם אצטדיונה הביתי של קבוצת ה"נמרים" (Tigres), שעברה לייצג את העיר פואבלה.
מקסיקו סיטי אירחה מספר משחקים קדם-עונתיים של ליגת ה-NBA, והייתה לעיר הראשונה מחוץ לארצות הברית שערכה משחקי ליגה סדירים של ליגת הפוטבול האמריקנית - ה-NFL - בשנת 2005.
דמוגרפיה
אזור עמק מקסיקו, בו שוכנת כיום מקסיקו סיטי, מאוכלס בצפיפות עוד מהתקופה הפרה-היספאנית. מספר התושבים בעיר גדל בהתמדה מאז כינון המחוז הפדרלי של מקסיקו סיטי. בתחילת המאה ה-20, רבים מבני האליטות בעיר עברו לגור בערים סמוכות ממערב ומדרום לה (כגון סנטה פה וסן אנחל). עם התפתחותה של מקסיקו סיטי, "בלעה" העיר את כל הערים הקטנות ששכנו בסמוך לה, וכיום ניתן לראות הבדלים ברורים בין שכונותיה ופרבריה - כאשר אנשי המעמד הבינוני והגבוה גרים בדרום העיר ובמערבה, ואילו אנשי המעמד הנמוך יותר גרים במזרח העיר. אוכלוסייתה של מקסיקו סיטי גדלה בקביעות מאז שנת 1935 ובעשרים השנים שבין 1943 ו-1963 הוכפל מספר תושביה.
כיום מהגרים לתוך העיר בין 3,000-3,500 תושבים חדשים בממוצע מדי יום ביומו. רבים מהם מהכפרים ומערים אחרות במקסיקו, אולם קיימת היום מגמה ברורה של הגירה רב-לאומית לתוך העיר, בעיקר מדרום אמריקה (ארגנטינה, ברזיל, קולומביה ועוד), אך גם מאירופה (איטליה, צרפת, גרמניה ועוד) ומאסיה (סין, טורקיה, לבנון ועוד).
כ-90% מתושבי העיר הם נוצרית קתולים. בין 10% הנותרים: נוצרים פרוטסטנטים, מוסלמים, אתאיסטים וגם קהילה יהודית מכובדת.
יהודים במקסיקו סיטי
במשך שלוש מאות שנות השלטון הספרדי ולמעשה עד לאמצע המאה ה-19 לא היגרו יהודים לעיר וצאצאי האנוסים נטמעו באוכלוסייה הכללית, אך רבים מהם שמרו במסורת המשפחתית מנהגים שמקורם ביהדות. כאשר מקסיקו השיגה את עצמאותה ב-1821 לא חיו בה יהודים.
משנות השבעים ואילך החלה הגירה אטית של יהודים אשכנזים למקסיקו ובסוף המאה ה-19 הם הקימו מוסדות דת ראשונים בבירה. בראשית המאה ה-20 הגיעו לעיר גם יהודים ספרדים יוצאי האימפריה העות'מאנית.
נכון ל-2018 מונה הקהילה היהודית כ־80 אלף נפשות, ברובם יוצאי מזרח אירופה וארצות הברית (אשכנזים), ספרדים (יוצאי טורקיה, יוון, בולגריה וכו') ויוצאי ארצות המזרח בעיקר מדמשק וחלב. במקסיקו סיטי כ-20 בתי כנסת פעילים מכל הזרמים - נוסח ספרד ואשכנז, נוסח חלב ודמשק וגם קהילות קונסרבטיבית ורפורמית. קיימים גם מוסדות משותפים לכל הקהילות: ועד מרכזי - הגוף המרכזי של היהדות במקסיקו, ועד חינוך - השולט על רשת חינוך יהודית-עברית מסועפת ומועדון ספורט מפואר.
אחוז נישואי התערובת בין יהודי מקסיקו הוא מהנמוכים בקהילות היהודיות בעולם (מוערך בכ-2%).
ערים תאומות
למקסיקו סיטי 21 ערים תאומות:
אליסאבטה, נסיכת רומניה
אליסאבטה, נסיכת רומניה (ברומנית: Elisabeta, Principesă a României; 12 באוקטובר 1894 - 15 בנובמבר 1956), נסיכה רומנייה ואשתו של גאורגיוס השני, מלך היוונים בין השנים 1921 - 1935. בתם של פרדיננד הראשון, מלך רומניה ומריה מאדינבורו, מלכת רומניה, אחותו של קרול השני, מלך רומניה.
ביוגרפיה
אליסאבטה או כפי שכונתה על ידי בני משפחתה, ליסאבטה, נולדה ב-12 באוקטובר 1894 בארמון פלש, כילדה השנייה של פרדיננד הראשון, מלך רומניה ומריה מאדינבורו, מלכת רומניה, בתם של אלפרד, דוכס אדינבורו וסקסוניה-קובורג-גותה ומריה אלכסנדרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה.
ב-27 בפברואר 1921 נישאה ליורש העצר היווני, גאורגיוס, מי שעתיד היה להיות כעבור שנה מלך יוון. השידוך נעשה ככל הנראה על ידי וילהלם השני, קיסר גרמניה, בן-דוד של אמה, מריה (וילהלם היה בנה של ויקטוריה הנסיכה, בתה של ויקטוריה המלכה, מריה הייתה בתו של אלפרד, אף הוא בנה של ויקטוריה המלכה). הנישואים היו מאורגנים ולא מתוך אהבה. למעשה, שנה לפני כן, למרות היותה מאורסת לגאורגיוס, לאליסאבטה היה רומן עם דיפלומט בריטי בכיר, פרנק רטיגן, באיסטנבול וקודם לכן בבוקרשט, שם שימש כממונה על היחסים הבריטי ברומניה. הרומן הוביל להריון, אותו סיימה אליסאבטה באמצעות הפלה מלאכותית. רטיגן היה נשוי באותה עת, ואב לשניים (בנו הוא השחקן טרנס רטיגן).
לזוג המלכותי לא היו ילדים, ובשנת 1935 הם התגרשו ואליסאבטה שבה לרומניה. אליסאבטה שהתה ברומניה עד ינואר 1948, כאשר כל המשפחה המלכותית נאלצה לעזוב. היא שכרה דירה בקאן שבצרפת ונשארה שם עד מותה ב-15 בנובמבר 1956 בגיל 62.
העוזר הקטן של סנטה
העוזר הקטן של סנטה הוא כלב מצויר המכבב בסדרת האנימציה האמריקאית משפחת סימפסון. הוא כלב מסוג גרייהאונד ומשמש ככלבם האישי של משפחת סימפסון. הכלב דובב בעבר על ידי פרנק ולקר אך כיום מדבב אותו דן קסטלנטה, שמדבב בנוסף לדמות דמויות רבות אחרות בסדרה.
הכלב הופיע לראשונה בפרק הראשון של הסימפסונס, בספיישל חג המולד "Simpsons Roasting on an Open Fire" שהוקרן לראשונה ב-1989. העוזר הקטן של סנטה ננטש על ידי מעסיקיו לאחר שסיים אחרון במרוץ כלבים. הומר סימפסון ובנו, בארט, ששהו במתחם בו התרחש המירוץ שמים לב לנטישתו של העוזר הקטן של סנטה ומחליטים לאמץ אותו.
העוזר הקטן של סנטה מופיע לעיתים קרובות בסדרה והוא אף היה מרכז העלילה של כמה פרקים. במהלך הסדרה הוא עובר בית ספר לאילוף, עושה ניתוח לנפיחות ומוכשר ככשלב משטרה באקדמיה למשטרת בעלי החיים שבספרינגפילד.
אף על פי שבעלי חיים מוצגים בסדרה לעיתים קרובות כאנושיים, העוזר הקטן של סנטה מגלה בדרך כלל התנהגות כלבית. בעקבות הופעותיו הרבות בסדרה, הוא דורג במקום ה-27 בספיישל הטלוויזיה של פלנט פטס מ-2003 והיה ברשימת 50 חיות הטלוויזיה הפופולריות ביותר. עם הזמן, העוזר הקטן של סנטה הפך לאחד מסמלי הסדרה והוא מוצג במרצ'נדייז של הסדרה.
ביוגרפיה
העוזר הקטן של סנטה הוא כלב גרייהאונד שמופיע לראשון בפרק הראשון של הסדרה המצוירת משפחת סימפסון, פרק Simpsons Roasting on an Open Fire. בפרק זה, הומר סימפסון, אב משפחת סימפסון מגלה שאין לו כסף לקנות מתנות חג מולד למשפחתו ונואש לנס. הוא ובנו הגדול, בארט הולכים למרוץ כלבים שנערך בערב חג המולד בתקווה לזכות בכסף בעזרת הימור על הכלב הנכון. למרות שיש לו מידע פנימי איזה כלב הוא בעל הסיכויים הגבוהים ביותר לזכות, הוא מהמר ברגע האחרון על כלב בשם העוזר הקטן של סנטה ובוחר בו לאחר שחשב ששמו שהיה בהשראת חג המולד הוא סימן לנס. עם זאת, העוזר הקטן של סנטה מסיים אחרון והומור ובארט עוזבים מאוכזבים את המירוץ. כאשר הם צופים במעסיקו של הכלב נוטש אותו לאור הפסדו, בארט מבקש מאביו לשמור על הכלב ולאמצו כחיית המחמד שלהם והומור מסכים. כאשר בארט והומור חוזרים הביתה, העוזר הקטן של סנטה מוצג לשארי בני המשפחה כמתנת חג המולד.
מגנגה
מגנגה (בצרפתית: Meiganga) היא עיירה בקמרון שנמצאת באזור אדמאווה.
הפארק הלאומי הליאקלה
הפארק הלאומי הליאקלה (באנגלית: Haleakalā National Park) הוא פארק לאומי, השוכן בדרום-מזרח האי מאווי במדינת הוואי בארצות הברית. הפארק משתרע על שטח של 134.6 קילומטרים רבועים שמתוכם 78 קילומטרים רבועים הם אזור טבע בראשיתי.
היסטוריה
במקור היה האתר חלק מהפארק הלאומי הוואי שהוכרז ב-1916 וכלל בנוסף את הרי הגעש מואנה לואה וקילוואה על האי הוואי. בשנים 1941-1934 הוקמו מחנות של חיל השימור האזרחי בלוע של הר הגעש הליאקלה. העובדים סללו דרכים, פינו מינים פולשים והקימו מבנים שחלקם משמשים עד היום את עובדי הפארק. בתקופת מלחמת העולם השנייה הקים צבא ארצות הברית תחנת מכ"ם על פסגת ההר ומחנה לחיילים שהפעילו את תחנת המכ"ם. הצבא העביר את מתקניו לשירות הפארקים הלאומיים ב-1948, אבל רק ב-1961 הם פורקו לחלוטין. הפארק הלאומי הוואי הופרד ב-1961 לשני פארקים לאומיים נפרדים: הליאקלה והרי הגעש של הוואי. שני הפארקים הוגדרו כשמורה ביוספירית בינלאומית בשם "איי הוואי" (Hawaiian Islands) ב-1980. משמעות השם הליאקלה בהוואית היא "בית השמש". על פי אגדה מקומית כלא האל למחצה מאווי את השמש כאן כדי להאריך את היום.
הפארק כולל שני אזורים: הר הגעש הרדום הליאקלה, שהתפרץ בפעם האחרונה בין 1480 ל-1600, ואזור החוף המכונה קיפאהולו (Kipahulu).
הפסגה
כביש מתפתל אך מתוחזק היטב מוביל אל פסגת ההר. אזור הפסגה כולל את לוע הר הגעש הליאקלה, פסגת הר הגעש, ואת האזור סביב הפסגה. הגישה אל חלק זה של הפארק היא באמצעות כביש מדינתי 378. יש מרכז מבקרים, עם חניה ושירותים, בסמוך לפסגה. בפסגה עצמה יש עוד מגרש חניה ומצפה פשוט ללא מתקנים.
תוואי הנוף העיקרי של חלק זה של הפארק הוא ללא ספק לוע הליאקלה המפורסם. הוא עצום: אורכו 11.25 קילומטרים, רוחבו 3.2 קילומטרים ועומקו 790 מטרים. פנים הלוע מנומר בתוואי נוף געשיים, כולל חרוטי אפר גדולים. שני שבילים עיקריים מובילים אל תוך הלוע מאזור הפסגה: שביל האלמואו (Halemau'u) ושביל החולות המחליקים (Sliding Sands). מטיילים בתוך הלוע יכולים ללון באחת משלוש בקתות (תלוי ברישום מוקדם מול הנהלת הפארק).
בכל בוקר מגיעים מבקרים לפסגה של הר הגעש כדי לצפות בזריחה המרהיבה. מבקרים נוספים מגיעים בכל יום אחר הצהריים כדי לצפות בשקיעה המדהימה לא פחות. מזג האוויר בשני המקרים יכולים להיות קר מאוד. אטרקציה נוספת של הפארק היא "חורשת הוסמר" (Hosmer's Grove) - יער של עצים מיובאים, כולל ארז הימלאי (Cedrus deodara) מהרי ההימלאיה קריפטומריה יפנית (Cryptomeria japonica) מיפן, אקליפטוס מאוסטרליה, ומספר מינים מאמריקה הצפונית (אורן, אשוחית, ברוש, אשוח ואחרים). צמחים ועצים מקומיים נמצאים גם הם בחורשה אבל הם לא נפוצים מאוד, עקב הצל שמטילים עליהם העצים המיובאים הגבוהים מהם.
הפארק ידוע בשל תוואי הנוף הגעשיים, הכביש הנופי הארוך המוביל לפסגתו שלאורכו תצפיות רבות, ושמי הלילה הבהירים באופן יוצא דופן. הליאקלה הוא אחד המקומות הטובים ביותר בארצות הברית לאסטרונומיית חובבים, וסוחרים רבים מציעים משקפות וטלסקופים להשכרה. בלוע אפשר לצפות בברנטה הוואית (המכונה ננה – Nēnē) בסביבתה הטבעית. הברנטה ההוואית נכחדה בעבר משטח הפארק, אבל היא הושבה ב-1946 בעזרת חברי תנועת הצופים מהוואי שנשאו ברנטות צעירות לתוך הלוע בתרמילי הגב שלהם.
מצפה הכוכבים הליאקלה
מצפה הכוכבים הליאקלה (Air Force Maui Optical and Supercomputing observatory) הוא אתר מצפה כוכבים חשוב השוכן סמוך למרכז המבקרים. מצפה הכוכבים שוכן מעל שכבת האינוורסיה הטרופית ולכן מצטיין בתנאי צפייה ושמים בהירים מאוד. מעל ל-40 שנים מנהל המכון לאסטרונומיה באוניברסיטת הוואי אתר זה, ומבצע ניסויים אסטרופיזיקליים ייחודיים. בשל המקום הייחודי של מצפה הכוכבים לא ניתן לבצע את מרבית התוכניות הללו בשום מקום אחר בעולם. אחת ממטרות המצפה היא הפעלת "מערכת מעקב החלל של מאווי" (Maui Space Surveillance System) העוקבת אחרי לוויינים ופסולת חלל המקיפים את כדור הארץ. הגישה למבנה היא בכביש סגור במרחק קצר מהפסגה.
קיפאהולו
החלק השני של הפארק הוא האזור המכונה קיפאהולו (Kipahulu). מבקרים אינם יכולים לנסוע ישירות לחלק זה מאזור הפסגה. הם חייבים לקחת את כביש החוף המתפתל (Hana Highway) לאורך קטע מחוף הים הפונה לרוח של האי. חלק זה של הפארק שוכן בתוך החלק התחתון של עמק קיפאהולו. החלק העליון של העמק מפריד בין אזור הפסגה של הפארק לחלק זה. החלק העליון של העמק מוגדר כ"שמורה הביולוגית של עמק קיפאהולו" (Kipahulu Valley Biological Reserve) וסגור לקהל הרחב כדי לשמר את הצמחייה הטבעית ובעלי החיים בשטחי יערות הגשם הטרופיים השברירים של הוואי.
בחלק הפתוח לציבור יש למעלה מעשרים בריכות טבעיות בנחל פאליקאה (Palikea) בנקיק הקרוי ʻOheʻo. בבריכות טבעיות אלו חי דג של מים מתוקים מקומי נדיר. המבקרים יכולים לבחור לשחות בבריכות אלו או לטפס בשביל המוביל לבסיס מפלי ואימוקו (Waimoku Falls).
צמחייה ובעלי חיים
בשל מוצאם הגעשי של איי הוואי ובידודם, כל הצמחים ובעלי החיים המקומיים על כל האיים התפתחו ממינים חלוצים, שנישאו ברוח, נסחפו בגלים או בעזרת ציפורים או שהגיעו בכוחות עצמם באותה צורה. לפני הגעתם של בני האדם, הגיע מין חדש להוואי כל 10,000 עד 100,000 שנים. בסופו של דבר, הם מתפתחים למינים אנדמיים, ייחודיים לאיים. יותר מינים המצויים בסכנת הכחדה חיים בפארק הלאומי הליאקלה מאשר בכל פארק לאומי אחר בארצות הברית. לאחר שנעשה קל יותר ויותר להגיע לאזור זה של האי החלו מינים להיכחד. לדוגמה הצמח Argyroxiphium sandwicense macrocephalum (באנגלית Haleakalā silversword), שכיסה פעם את מדרונות הר הליאקלה בכמות כזו, שמרחוק נדמה היה שההר מכוסה בפתיתי שלג. מינים אחרים בסיכון כוללים את הצמח Schiedea haleakalensis (באנגלית Haleakalā schiedea).
הפארק הוא משכן למינים רבים של דובוני מים השורדים בסביבה הקיצונית בסמוך לפסגת ההר. בשנות ה-80 של המאה ה-20 גילה הביולוג סם גון (Sam Gon) 31 מינים של דובוני מים בהר והוא מחשיב את הליאקלה כ"המקום העשיר ביותר בדובוני מים בכדור הארץ".
Drive (שיר של The Cars)
"Drive" הוא שיר משנת 1984 של להקת The Cars, הסינגל השלישי מתוך האלבום Heartbeat City של הלהקה, שיצא במרץ 1984, והלהיט הבינלאומי הגדול שלהם. השיר נכתב על ידי ריק אוקייסק, הושר על ידי הבסיסט בנימין אור והופק על ידי רוברט ג'ון "מאט" לאנג עם הלהקה. עם פרסומו, "Drive" הפך לשיר שהגיע למקום הגבוה ביותר במצעדים של להקת The Cars. בארצות הברית הגיע לשיא במקום ה-3 במצעד Billboard Hot 100. השיר הגיע למקום 5 (מס' 4 עם כניסה מחודשת בשנת 1985) בבריטניה, מספר 4 במערב גרמניה, מספר 6 בקנדה ומספר 3 (מספר 5 עם כניסה מחודשת בשנת 1985) באירלנד.
קליפ וידאו
הסרטון המוזיקלי, שביים השחקן טימותי האטון, מציג את הדוגמנית / שחקנית בת ה-18, פולינה פוריסקובה, שלימים תהפוך לאשתו של ריק אוקייסק.
הקליפ מחליף בין צילומים של בנג'מין אור, היושב במועדון לילה נטוש, מול בובות שהוצבו בבר כלקוחות וכמוזג, לבין סצנות המתארות את התמוטטות היחסים בין הדמויות שגילמו אוקייסק ופוריסקובה. בסופו של דבר, לאחר שנותרה לבדה, האישה בוכה וצוחקת היסטרית זמן מה לפני שהיא מבקרת במועדון הלילה. היא מביטה בעצב מבעד לחלון מלוכלך על הבמה, שם ניראים בובות לבושות טוקסידו של חברי הלהקה, עם כלי הנגינה שלהם, כאילו הם מנגנים מופע, ופונה להתרחק עם סיום הווידאו.
מאוחר יותר נזכר האטון כי בימויו לסרטון התרחש מכיוון שהוא גר ליד אליוט רוברטס, מנהל להקת The Cars. הם האזינו לקטעים מהאלבום "Heartbeat City" שלא פורסם אז, והוטון אמר לרוברטס שהוא התרשם במיוחד מ"דרייב". האטון וריק אוקייסק התיידדו והביאו לכך שאוקייסק לוהק ב-"Made in Heaven".
לעוסית מטפסת
לעוסית מטפסת (שם מדעי: Momordica balsamina) היא מין של מטפס חד-שנתי ממשפחת הדלועיים. מוצאו מאפריקה הטרופית והוא קרובו של המלון המר, המשמש למאכל. פירותיה הכתומים של הלעוסית המטפסת, לעומת זאת, אינם אכילים. הלעוסית המטפסת היא מין פולש במטעים בישראל, בייחוד, בפרדסי הדרים, שם היא מצטרפת לארויה ומיני האספרג.
עלי הצמח משוננים ומאוצבעים קמעה, בדומה לעלי הגפן, אך קטנים בהרבה. הדמיון לגפן מחוזק על ידי הקנוקנות האופייניות למין. הפריחה מתחילה בעונת הקיץ. הפרחים קטנים, בצבע קרם ומואבקים על ידי חרקים. הפירות בגודל שזיף, אדומים-כתומים ומזכירים מעט פנס סיני בצורתם. הם נושאים שורות של קוצים רחבים ורכים. פנים הפרי מכיל זרעים שטוחים, עטופי ציפה אדומה דביקה. זמן ההבשלה הוא בסתיו עד סוף החורף. באותה תקופה הפרי נוטה להתבקע ולשחרר את הזרעים.
המין הובא לראשונה לאירופה בשנת 1568 ומאז הפך לצמח מעזבות שכיח בחלקים רבים של העולם, בייחוד באסיה ואוסטרליה.
מרכז סוזן דלל
מנכ"לית מרכז סוזן דלל הנוכחית היא ענת פישר לבנטון.
היסטוריה
מרכז סוזן דלל בתל אביב הוקם ב-1989 במימון משפחת דלל הלונדונית, בעקבות יוזמתו של זאב סוקולובסקי נציג קרן משפחת דלל שביקשו להנציח את זכר בתם סוזן. סוזן דלל התגוררה זמן מה בישראל וניסתה לפתח קריירת ריקוד. נפטרה בשנת 1981, בגיל 25, ממנת יתר של הרואין. מממנים נוספים של המרכז הם עיריית תל אביב-יפו ומשרד התרבות.
המרכז הוקם בשכונת נווה צדק כחלק מרצונם של מייסדיו לשמור על קשר עם המורשת התרבותית של תל אביב. יאיר ורדי כיהן כמנכ"ל המרכז מהיווסדו ועד שנת 2020. המתחם המאכלס את המרכז כולל את מבנה בית הספר לבנים של חברת "כל ישראל חברים (אליאנס)", ולמולו מבנה בית הספר לבנות של תנועת "חובבי ציון". בתי הספר נבנו על ידי יוסף אליהו שלוש בברכת ועד העיר יפו בשנת 1908.
מבית הספר "אליאנס" יצאו לוחמי האצ"ל להתקפת האצ"ל על יפו באפריל 1948. בית הספר לבנות היה מקום אימון של ההגנה והיה בו סליק. עיריית תל אביב הציבה לוחיות זיכרון בשני הבתים.
הבניין הראשי שופץ לראשונה בתחילת שנות ה-80 והחלה להתקיים בו פעילות תרבותית-אומנותית מגוונת, במסגרת מה שנקרא אז "המרכז התיאטרוני בנווה צדק". פעילות זו התקיימה בסיוע משפחת ירושלמי, הממשיכה בתמיכתה במקום גם בעשור השני של המאה ה-21, לאחר ששינה את צורת פעילותו, עם הקמת מרכז סוזן דלל. ארבעת מבני המתחם הוסבו לארבעה אולמות מופעים המותאמים להופעות מחול. אלו מקיפים רחבה המשמשת למופעי חוצות תחת כיפת השמיים. שיפוץ המתחם הושלם בשנת 1989, לפי תכנונו של אדריכל הנוף שלמה אהרונסון, אשר שילב במקום הדרים וסביבם תעלות מים. אלו נועדו להזכיר למבקר את הפרדסים הרחבים באזור, אשר נעקרו עם בנייתם של מבני נווה צדק, ואת שיטת ההשקיה שהייתה נהוגה אז. על עיצוב המקום זכה אהרונסון בפרס רכטר.
המרכז משמש בית לשלוש להקות מחול מודרני מקצועיות, להקת המחול בת-שבע ואנסמבל בת-שבע, להקת המחול ענבל וכן להקת המחול ענבל פינטו ואבשלום פולק. מלבד זה, מתקיימים במקום הפסטיבלים "דאנסאירופה", "מחולאחר", "מחולוהט", "הרמת מסך - חשיפה בינלאומית", "גוונים במחול", פסטיבל פלמנקו וכן תחרות מיה ארבטובה לבלט קלאסי. בנוסף, המקום משמש ביתו של תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער. בין השנים 1992–1995 שימש המקום בתור אולם הבית של התזמורת הסימפונית תל אביב.
שייקספיר מאוהב
שייקספיר מאוהב (באנגלית Shakespeare In Love) הוא סרט קולנוע משנת 1998. הסרט הוא קומדיה רומנטית המבוססת באופן חופשי על חייו של המחזאי ויליאם שייקספיר, האמור לכתוב מחזה, נתקל בקשיי כתיבה, קשיים כלכליים ובעיות ביחסיו עם נשים, הוא מתאהב בויולה דה-לספס ומקבל השראה לכתיבת מחזה חדש רומיאו ויוליה. את התסריט כתבו מרק נורמן וטום סטופארד, וביים ג'ון מאדן. הסרט היה מועמד ל-13 פרסי אוסקר וזכה בשבעה פרסים כולל פרס הסרט הטוב ביותר.
הסרט הוא בדיוני ברובו, אך מופיעות בו מלבד שייקספיר דמויות היסטוריות נוספות כמו המלכה אליזבת והמחזאים כריסטופר מרלו וג'ון ובסטר. משפטים הנאמרים מפי דמויות בסרט לקוחים מתוך מחזותיו של שייקספיר, ומתעורר הרושם שהוא הושפע מאירועים בחייו בכתיבת המחזות. סצינות מ"רומיאו ויוליה" מוצגות על הבמה בחזרות שעורכים השחקנים, וגם מתקיימים בחיי הדמויות בסרט. סצנת המרפסת שרומיאו ויוליה מתוודים בו על אהבתם מתרחשת בביתה של ויולה בינה לבין שייקספיר. החזרות על קרב החרבות בין בית קפולט ובית מונטגיו מתפתח לקרב בין שתי להקות התיאטרון המתחרות זו בזו. כמו ויולה דה-לספס בסרט גם גיבורת המחזה הלילה השנים עשר, הנקראת אף היא ויולה, מתחפשת לבחור על מנת להיות קרובה אל אהוב לבה.
תקציר העלילה
הסרט מתרחש בלונדון בסוף המאה ה-16. ויליאם שייקספיר עורך מבחן במה לשחקנים עבור מחזה חדש שהוא כותב, הקומדיה "רומיאו ואתל בת הפירט". הוא מגלה שחקן צעיר ומוכשר בשם תומאס קנט, אשר במהרה בורח מהמקום. שייקספיר רודף אחריו ומגלה בבית שאליו נכנס תומאס קנט את ויולה דה לספס, בת אצילים עשירה ויפהפייה, ומתאהב בה במבט ראשון. לשייקספיר מחסום כתיבה, ועדיין לא התחיל לכתוב את המחזה שהבטיח לבעל התיאטרון, כעת הוא מקבל השראה מאהבתו לויולה וכותב את "רומיאו ויוליה". שייקספיר מגלה שתומס קנט וויולה הם אותו אדם, ושאביה הבטיח את ידה ללורד וסקס באישורה של המלכה אליזבת. בני הזוג ממשיכים לנהל בחשאי את הרומן ביניהם, והיא ממשיכה לשחק בתיאטרון ומסתכנת בעבירה על החוק שאוסר על נשים להופיע על הבמה.
ויולה משחקת בחזרות את תפקיד רומיאו, ובהצגת הבכורה היא מגלמת את דמותה של יוליה, כיון שקולו של השחקן שהיה אמור לשחק את יוליה השתנה. בסיום ההצגה המלכה משבחת את יכולתם של המחזאי ושל ה"שחקן" להביע אהבה במחזה. היא מצווה על ויולה להצטרף לבעלה הנוסע לאמריקה, ושייקספיר מתחיל לכתוב מחזה חדש שויולה היא הגיבורה הראשית בו, "הלילה השנים עשר".
עיבוד תיאטרוני
בנובמבר 2011 דיווח המגזין וראייטי כי חברת וולט דיסני עתידה להפיק עיבוד תיאטרוני של הסרט ולהעלותו בלונדון, בשיתוף חברת ההפקות של סוניה פרידמן. ההודעה הרשמית על צאתה לדרך של הפקה זו פורסם בנובמבר 2013. המחזה הוצג לראשונה בתיאטרון ע"ש נואל קאוורד שבווסט אנד של לונדון ב-23 ביולי 2013, וזכה לביקורות נלהבות מצד המבקרים: "חגיגת תיאטרון משמחת" (דיילי טלגרף), "משמח" (אינדפנדנט), "מכתב אהבה לתיאטרון" (הגרדיאן). המחזאי לי הול עיבד לתיאטרון את התסריט הקולנועי של מרק נורמן וטום סטופארד. את המחזה ביים דקלן דונלן.
ב-15 ביוני 2017 עלתה בתיאטרון הבימה גרסה בעברית של המחזה, עם תרגום של דורי פרנס ובבימויו של משה קפטן.
מריאן ורשנין
מריאן ורשנין פון ורש (בגרמנית: Marijan Varešanin von Varesch; 1 בפברואר 1847 - 22 באפריל 1917) היה גנרל בצבא האוסטרו-הונגרי אשר שימש כמושל בוסניה והרצגובינה.
פרוזה
פרוזה היא סגנון כתיבה ודיבור הדומה ביסודו לדיבור היומיומי. פרוזה משמשת לכתיבת סיפורת, מאמרים, כתבות בעיתון וכדומה.
מריאן ורשנין
ביוגרפיה
ורשנין נולד ב-1 בפברואר 1847 בעיר גוניה אשר השתייכה לממלכת סלאבוניה אשר הייתה חלק מהאימפריה האוסטרית. העיר נמצאת כיום בתחומי קרואטיה המודרנית. הוא למד בבית הספר לצוערים ברייקה, ולאחר מכן נכנס ללימודים באקדמיה הצבאית הטרזיאנית בווינר נוישטאדט. ב-1866 הוא התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי בדרגת לויטננט, והוצב ברגימנט הרגלים ה-78. ובין 1869-1871 למד בקריגסשולה (בית ספר לקצינים) בווינה. ב-1 בינואר 1872 הועבר למטה הדיוויזיה ה-2 בווינה, וב-1 במאי של אותה שנה הועלה לדרגת אובר-לויטננט. שנה לאחר מכן הוא קודם לדרגת האופטמן. ב-1881 הוא הועלה לדרגת מיור ומונה לראש מטה הדיוויזיה ה-9 בפראג. ב-1888 הוא קודם לדרגת אוברסט, וב-4 בדצמבר 1893 מונה למפקד הבריגדה ה-48 בפשמישל. ב-1894 הוא קודם לדרגת גנרל מיור, ובין אוקטובר 1896 למרץ 1897 פיקד על הבריגדה ה-3. לאחר מכן קיבל פיקוד על הדיוויזיה ה-18 במוסטר, והועלה לדרגת פלדמרשל-לוטננט. ב-1908 הוא הועלה לדרגת גנרל.
פרוזה
לפרוזה אין כללים נוקשים, מלבד כללי הדקדוק והדיבור הבסיסיים. בפרוזה נכתב הטקסט כשהוא מסודר בשורות ארוכות ובפסקאות, בניגוד לשירה, המסודרת בשורות קצרות הנחתכות ללא קשר הכרחי לכללי השפה.
מריאן ורשנין
ביוגרפיה
ב-7 במרץ 1909 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-15 אשר הוצב בסרייבו, ובמקביל מונה למושל בוסניה והרצגובינה. זמן קצר לאחר מכן הועבר הפיקוד על הקורפוס למוריץ פון אופנברג, אולם תפקיד המושל נותר בידי ורשנין. הלאומנים הבוסנים ראו בוורסנין מדכא, והוא היה מועמד להתנקשות בידי ארגון הטרור היד השחורה. ב-10 ביוני 1910 ניסה בוגדן ז'רייץ' להתנקש בחייו בטענה ש"הוא הרוויח את הקריירה שלו על ידי כך ששפך את דם אחיו". הוא ירה בו חמישה כדורים, ולאחר שסבר שוורשנין מת התאבד בעצמו. למרות שלמעשה ורשנין רק נפצע, ואף קיבל תואר פרייהר מפרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה, ניסיון ההתנקשות הרתיע אותו והוא החל לשקול פרישה. ב-10 במאי 1911 התקבלה בקשתו לפרישה, וב-10 ביולי של אותה שנה הוא פרש לאחר 45 שנות שירות והוחלף בידי אוסקר פוטיורק.
לאחר פרישתו חי בווינה עד מותו ב-22 באפריל 1917 בגיל 70.
פרוזה
פרוזה היא בדרך כלל סיפור ארוך והיא מלאה בתיאורים על הדמויות ועל מאפיינים.
פרוזה יכולה להכיל אלמנטים של פסאודו-שירה ורמה גבוהה של אסתטיקה, והיא גם יכולה להיות יבשה ולאקונית במכוון. לעיתים היא מחקה סגנון דיבור במשלב או ניב לא סטנדרטיים לרבות שימוש בשפה לא תקנית. ובמקרים מיוחדים היא נוטשת אפילו את המגבלות של כללי התחביר כדי לבטא זרם רציף של רעיונות.
הוצאת הספרים "ידיעות אחרונות" מפרסמת על כריכות ספרי הפרוזה שלה משולש קטן בצד שמאל למעלה את המילה "פרוזה".
נבחרת הונדורס בכדורגל
הנבחרת נחשבת לאחת הנבחרות המוכשרות ביותר ב-CONCACAF, ואף סיימה במקום השלישי בקופה אמריקה בשנת 2001, כולל ניצחון בתוצאה 0-2 על נבחרת ברזיל לאחר שנבחרת ארגנטינה פרשה יום אחד לפני פתיחת הטורניר.
נבחרת הונדורס העפילה שלוש לגביע העולם. בשנת 1982, השיגה תוצאות תיקו בשלב הבתים נגד נבחרות ו והפסידה לנבחרת יוגוסלביה בתוצאה 1-0.
שעונית מבאישה
שְעוֹנִית מַבְאִישָׁה (שם מדעי: Passiflora foetida, מוכרת גם בשם מרקוזה פראית) היא מטפס זוחל בעלת פרי אכיל ועלים בעלי ריח דוחה. היא מקומית לאמריקה הדרומית ולאיים הקריביים, וניתן למצוא אותה גם במדינות דרום מזרח אסיה כגון וייטנאם והוואי.
תיאור
הגבעולים דקים ומכוסים בשערות דביקות בצבע צהוב. העלים בעלי שלוש או חמש אונות, שעירים ודביקים. הם משחררים ריח דוחה בעת מעיכה. הפרחים לבנים עד קרם בקוטר 5–6 ס"מ. הפרי עגול בקוטר 2–3 ס"מ, צהוב-כתום עד אדום בהבשלה ומכיל מספר זרעים שחורים קבועים בציפה. הפרי נאכל והזרעים מופצים על ידי ציפורים.
החפים של צמח זה משמשים כמלכודת לחרקים, אך עדיין לא ידוע האם הצמח מעכל וניזון מהם או שמא זהו רק מנגנון להגנה על הפרחים והפרי.
שעונית זו מסוגלת לסבול קרקע יבשה, אך משגשגת בקרקע לחה. במקומות מסוימים, מין זה נחשב מין פולש.
שימושים
לפרי השעונית המבאישה יש קליפה אדומה דקה, המקיפה ציפה לבנה סמוקה בטעם מתקתק עדין, וגודלו הוא בערך כגודלו של כדור פינג פונג. מלבד הפרי, גם העלים הצעירים והאמירים הם אכילים.
ברפואה המסורתית בווייטנאם, משמשת חליטת עלי הצמח המיובשים כאמצעי נגד נדודי שינה.
נבחרת הונדורס בכדורגל
המונדיאל השלישי אליו העפילה הונדורס היה מונדיאל 2014, בו הפסידה הונדורס בכל משחקיה, לנבחרות, ו
הישגי הנבחרת הגדולים ביותר מלבד המקום השלישי בקופה אמריקה הם המקום השני בגביע הזהב של CONCACAF בשנת 1991, וזכיות בגביע UNCAF לאומות (כיום קופה סנטרואמריקנה) בשנים 1993, 1995 ו-2011. היא השיגה את ניצחונה הגבוה ביותר ב-13 במרץ 1946 מול, בתוצאה 0-10.
מלחמת הכדורגל, בין הונדורס לאל סלוודור התחילה לאחר משחק מוקדמות למונדיאל 1970 נגד נבחרת אל סלוודור. לאחר המשחק פלשו כוחות צבא מאל סלוודור להונדורס ב-14 ביולי 1969. הסיבה למלחמה אינה נעוצה בתוצאת המשחק, שבסופו של דבר לאחר כל משחקי הגומלין ניצחה אל סלוודור, אלא בבעיית הגבול בין המדינות שהייתה בעיה קשה שחיכתה לפתרון.
ב-14 באוקטובר 2009, העפילה הונדורס אל מונדיאל 2010, אחרי ניצחון 1-0 במוקדמות המונדיאל נגד נבחרת אל סלבדור.
הונדורס הוגרלה לבית 8 ביחד עם צ'ילה,  שווייץ וספרד. במשחקם הראשון הם הפסידו ל צ'ילה 1-0, במשחק השני הם הפסידו לספרד 2-0 משערים של דוד וייה. במשחק האחרון בבית סיימה הנבחרת בתיקו 0-0 נגד נבחרת שווייץ. את בית 8 סיימה הונדורס במקום האחרון עם נקודה בודדת.
שיאי שחקנים
נכון ל-29 במרץ 2023.
אצטדיון ורטרזה
אצטדיון ורטרזה הוא אצטדיון רב תכליתי הממוקם בעיר קלגנפורט שבאוסטריה. זהו המגרש הביתי של קבוצת הכדורגל אוסטריה קלגנפורט, ובעבר שימש גם את ס.ק. קרנטן. האצטדיון נקרא על שם אגם ורטרזה הסמוך.
האצטדיון הקודם (שנקרא Wörtherseestadion; גרמנית : ) נבנה בשנת 1960 והכיל 10,900 מקומות. הוא נהרס בשנת 2005 ובמקומו נבנה ההיפו ארנה. האצטדיון נבנה לקראת משחקי יורו 2008 עם תכולה של 32,000 מקומות, כאשר עם תום המשחקים תוקטן תכולתו ל-12,500 מקומות.
האצטדיון נחנך רשמית ב-7 בספטמבר 2007 במשחק ידידות בין נבחרות הכדורגל של אוסטריה ויפן לעיני 26,500 צופים.
יורו 2008
במהלך יורו 2008, אירח האצטדיון שלושה ממשחקי בית ב' בשלב הבתים.
פרס אוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר
פרס אוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר (באנגלית: Academy Award for Best Original Score) הוא פרס אוסקר הניתן מטעם האקדמיה האמריקאית לקולנוע לפסקול המוזיקלי הטוב ביותר אשר נכתב במיוחד עבור הסרט הזוכה על ידי מלחין הסרט. המועמדים והזוכה בקטגוריה זו נבחרים על ידי חברי האקדמיה, וההודעה על הזכייה מתבצעת בטקס פרסי האוסקר.
הפרס הוענק לראשונה בשנת 1935 (בטקס בו התמודדו סרטים שיצאו בשנת 1934), ונקרא אז פרס אוסקר להלחנה הטובה ביותר. בתקופה זו ניתנה מועמדות הן לסרטים בעלי פסקול מקורי, והן לסרטים אשר הפסקול שלהם מהווה עיבוד של מוזיקה קיימת. החל משנת 1939 ועד 1999 פוצל ואוחד הפרס לסירוגין מספר פעמים, כאשר לעיתים ההבחנה הייתה בין פסקולים מקוריים לבין פסקולים מעובדים, ולעיתים בין סרטים מוזיקליים לבין סרטים שאינם מוזיקליים. מאז טקס פרסי אוסקר ה-72 (1999) קרוי הפרס בשמו הנוכחי, והוא מוענק ללא הבחנה בין סוגי הפסקולים או הסוגות הקולנועיות של הסרטים המועמדים.
אלפרד ניומן הוא המלחין בעל מספר הזכיות הרב ביותר בפרס, עם 9 זכיות בין השנים 1938–1956. ג'ון ויליאמס היה מועמד לפרס 46 פעמים (בנוסף ל-5 מועמדויות לפרס השיר הטוב ביותר), יותר מכל מועמד אחר, וזכה חמש פעמים מתוכן.
רשימת הזוכים
בין השנים 1934–1937:
בין השנים 1938–1940, בהן חולק הפרס לשני סרטים: "פסקול מקורי" ו"ניצוח":
בין השנים 1941–1961, בהן חולק הפרס לשני סרטים: "פסקול מקורי לסרט דרמה או קומדיה" ו"פסקול מקורי לסרט מוזיקלי":
בין השנים 1962–1967, בהן חולק הפרס לשני סרטים: "פסקול מקורי" ו"פסקול מעובד":
בין השנים 1968–1969, בהן חולק הפרס לשני סרטים: "פסקול מקורי לסרט שאינו מוזיקלי" ו"פסקול לסרט מוזיקלי":
בין השנים 1970–1979, בהן חולק הפרס לשני סרטים: "פסקול מקורי" ו"פסקול מעובד":
בין השנים 1980–1981, בהן אוחד הפרס:
בין השנים 1982–1984, בהן חולק הפרס לשני סרטים: "פסקול מקורי" ו"פסקול מעובד":
בין השנים 1985–1994, בהן אוחד הפרס:
בין השנים 1995 ו-1998, בהן חולק הפרס לשני סרטים: "פסקול מקורי לסרט דרמה" ו"פסקול מקורי לסרט קומי או מוזיקלי":
מאז שנת 1999, בה אוחד הפרס:
מיכאיל פייגין
מיכאיל פייגין (ברוסית: Михаил Фейгин; נולד ב-1 בפברואר 1975, חרקוב) הוא שחמטאי יהודי-אוקראיני וגרמני בדרגת רב אמן.
נכון לאוגוסט 2018, מדורג במקום ה-49 בגרמניה לפי מד כושר.
ביוגרפיה
פייגין השתתף בשנות ה-90 המוקדמות של המאה ה-20 בתחרויות נוער שנערכו בעירו. בשנת 1995 הוא זכה במקומות 3–4 באליפות אוקראינה בשחמט, ובשנת 1996 היה שלישי.
בתחילת המאה ה-21 הוא היגר לגרמניה. פייגין משתתף בעיקר בתחרויות לקבוצות בנבחרת KSK Rochade Eupen-Kelmis הבלגית.
ג'יי שרודר
ג'יי בריאן שרודר (באנגלית: Jay Brian Schroeder; נולד ב-28 ביוני 1961 במילווקי, וויסקונסין) הוא שחקן פוטבול אמריקני לשעבר בליגת ה-NFL.
קריירה
את קריירת הפוטבול החל שרודר באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. לאחר שסיים את לימודיו נבחר בדראפט של שנת 1984 על ידי וושינגטון רדסקינס. בשנתו הראשונה היה הקוורטרבק המחליף של הקבוצה, אך לאחר פציעתו של ג'ו תייסמן ב-1985 הפך לקוורטרבק הפותח של הקבוצה. בפלייאוף של עונת 1987 הוחלף שרודר בדאג ויליאמס שהוביל את הקבוצה לזכייה בסופרבול XXII והפך ל-MVP של המשחק. בסוף העונה החליפו הרדסקינס את שרודר בעבור ג'ים לאצ'י מלוס אנג'לס ריידרס, שהפך להיות חלק מקו ההתקפה שכונה ה"חזירים". ב-1995 שרודר פרש.
נוסחת יריב - שם טוב
נוסחת יריב - שם טוב הייתה יוזמה מדינית שהגו יחדיו בשנת 1974 שרי הממשלה ה-16 אהרן יריב וויקטור שם טוב, שבה קראו למדינת ישראל להכיר באש"ף ולנהל משא ומתן לשלום עם הפלסטינים.
הרקע, האישים והתקופה
ויקטור שם טוב היה ממנהיגי מפלגת מפ"ם במשך עשרות שנים. בשנת 1961 נבחר לראשונה לכנסת החמישית וכיהן בה עד לשנת 1969. בכנסת שישית, בשנים 1969–1977, כיהן כשר שאינו חבר כנסת. בתחילה היה שר בלי תיק, והחל מ-1970 שר הבריאות בממשלת גולדה מאיר ובממשלת יצחק רבין הראשונה.
אהרן יריב פרש מצה"ל בשנת 1972 לאחר 33 שנות שירות ביטחוני, החל ב"הגנה" ובהמשך בבריגדה היהודית ולאחר מכן בצה"ל מראשיתו. הוא הגיע לדרגת אלוף והיה ראש אמ"ן. לשמו נקשר ההישג המודיעיני שתרם לניצחון במלחמת ששת הימים. בזמן מלחמת יום הכיפורים, בשנת 1973, גויס למילואים כעוזר מיוחד לרמטכ"ל, ועמד בראש צוות המשא ומתן עם המצרים בקילומטר ה-101 לייצוב הפסקת האש. לאחר פרישתו מצה"ל הצטרף למפלגת העבודה, שהייתה אז במערך. יריב נבחר כחבר הכנסת בבחירות לכנסת השמינית שנערכו ב-1974, זמן קצר לאחר המלחמה. הוא שימש שר התחבורה בממשלת גולדה מאיר קצרת הימים, שארכה חודש בלבד עד להתפטרותה ב-11 באפריל. עם הקמת ממשלתו של יצחק רבין ב-3 ביוני 1974 נתמנה יריב לשר ההסברה בממשלת רבין הראשונה.
דחיית הנוסחה על ידי הממשלה
ביולי 1974, לאחר התפטרותה של גולדה מאיר, גיבשו יריב ושם טוב את הדעה כי על מדינת ישראל להידבר עם כל גורם פלסטיני שיכיר בקיומה של מדינת ישראל, יקבל את החלטה 242 של מועצת הביטחון של האו"ם מנובמבר 1967, שעיקרה נסיגת כוחות ישראל מן השטחים שנכבשו וכינון שלום צודק ובר קיימא במזרח התיכון.
שני השרים גיבשו את עמדתם זו בנפרד, אך נוסחה זו, קיבלה את הכינוי "נוסחת יריב - שם טוב". הדבר היה בגדר מהפך בהשקפה ששררה בממשלת גולדה מאיר במשך כל חמש שנותיה, שאימצה את הצהרתה של ראש הממשלה כי איננה מכירה בקיומו של עם פלסטיני.
הנוסחה הובאה לידיעת הציבור בראיון שהעניק השר יריב לגלי צה"ל ב-12 ביולי 1974, בו אמר: יחד עם זאת הוסיף:
בעקבות דבריו אמר ראש הממשלה יצחק רבין:
השר ישראל גלילי העלה את הנושא בשתי שאילתות בישיבת הממשלה שהתקיימה ב-14 ביולי וראש הממשלה השיב כי לא חל שינוי בעמדת הממשלה. בזאת דחתה למעשה הממשלה את נוסחתם של שני השרים.
חלפו כשלוש שנים והשר שם טוב ביקש לנצל את הזדמנות ביקורו בישראל של סיירוס ואנס, מזכיר המדינה של ארצות הברית בממשלו הנשיא ג'ימי קרטר, ולהעלות שוב את היוזמה בישיבת הממשלה. מזכיר המדינה אמור היה להגיע לישראל ביום ג', 15 בפברואר 1977. ישיבתה השבועית של הממשלה התכנסה ביום א', 13 בפברואר. בישיבה אמר השר שם טוב כי כדאי להציג בפני ואנס הצעה הכוללת את נוסחת יריב - שם טוב, בדבר נכונות לנהל משא ומתן עם כל גורם ערבי שיכיר בישראל. שר החוץ יגאל אלון השיב באופן נחרץ כי הוא שולל גישה זאת הפותחת פתח להקמת מדינה שלישית, מלבד מדינת ישראל וממלכת ירדן.
בתום הדיון החליטה הממשלה שלא להעלות בפני מזכיר המדינה הצעות חדשות, אלא להבהיר לוואנס כי ישראל רואה עדיפות רק להסכם שלום כולל עם שכנותיה. יגאל אלון הוסיף כי פתרון הבעיה הפלסטינית יהיה במסגרת הסכם שלום עם ירדן המחזיקה, לדבריו, בשני שלישים מארץ ישראל. אלון הוסיף שישראל תדרוש את שיתופם של נציגים פלסטינים במשלחת ירדן, ופסק כי אש"ף אינו בא בחשבון לייצוג הפלסטינים. בזאת בא הקץ לרעיון ההדברות עם הפלסטינים למשך 16 השנים הבאות.
מימוש היוזמה
ב-17 במאי 1977 חל בישראל "המהפך", כאשר בבחירות לכנסת התשיעית ניצח הליכוד בראשותו של מנחם בגין, והוא נתמנה לראש ממשלת ישראל. ממשלתו של בגין החלה במגעים עם מצרים שהביאו בסופם לחתימתם בשנת 1978 של הסכמי קמפ דייוויד בהם נכללה התוכנית להעניק אוטונומיה לפלסטינים, ובעקבות ההסכמים נחתם בשנת 1979 הסכם השלום עם מצרים.
בהתקרב הבחירות לכנסת העשירית, שעמדו להתקיים בשנת 1981, התכנסה ועדת המצע של מפלגת העבודה. הוועדה, בראשותו של השר ישראל גלילי, התכנסה בסוף חודש נובמבר 1980. בפני הוועדה הועלתה ההצעה לכלול במצע המפלגה סעיף בדבר משא ומתן עם הפלסטינים. לאחר דיונים ערים אישרה הוועדה ברוב קולות נוסחה בדבר "נכונות להידברות עם אישים וגורמים פלסטינים שיכירו בישראל ויימנעו מטרור". יושב ראש המפלגה, שמעון פרס, תמך בהחלטה. ביחס להחלטה התפתח דין ודברים חריף בין הניצים והיונים בוועדה. חבר הכנסת עמוס הדר הטיח לעומת המצדדים בהחלטה: "אני מבין למה שמתכוונים כאן. זוהי בעצם נוסחת יריב - שם טוב".
לאחר האינתיפאדה הראשונה, שפרצה בשנת 1987, החל לחול שינוי בעמדתו של יצחק רבין ביחס לסכסוך הישראלי-פלסטיני. רבין היה אז שר הביטחון בממשלת האחדות הלאומית שבראשה עמד, על פי הסכם רוטציה, יצחק שמיר. השינוי אצל רבין הבשיל במלחמת המפרץ שפרצה בשנת 1990. הבריחה ההמונית ממרכזי הערים שהתחוללה במהלך מלחמה זאת, שכנעה אותו שהחברה הישראלית איננה יכולה עוד לחיות תחת איום מלחמתי ויש לחתור לשלום.
מיטה קרמניץ
מיטה קרמניץ (בגרמנית: Mite Kremnitz; 4 בינואר 1852 – 18 ביולי 1916) הייתה אשת חצר של אליסאבטה, מלכת רומניה, סופרת, מחזאית ומתרגמת ובעצמה גיבורת רומן, אהובתו של מיכאי אמינסקו.
נוסחת יריב - שם טוב
מימוש היוזמה
לאחר ניצחון מפלגת העבודה בבחירות שנערכו בחודש יוני 1992 חזר רבין לכהן כראש ממשלת ישראל. במהלך שנת 1993 החלו שיחות חשאיות בין נציגי ישראל לבין הנהגת אש"ף, תחילה בלונדון ואחר כך באוסלו. אלה נעשו ישירות מול הנהגת אש"ף, שיחות אלה הבשילו לכלל הסכמי אוסלו. ב-13 בספטמבר 1993 נערך על מדשאות הבית הלבן, בהשתתפות נשיא ארצות הברית ביל קלינטון, ראש ממשלת ישראל יצחק רבין וראש אש"ף יאסר ערפאת, טקס חגיגי לחתימת "הצהרת העקרונות בדבר הסדרי ביניים של ממשל עצמי". במגעים שקדמו לחתימת ההסכם ובעצם החתימה עליו פעל יצחק רבין למעשה, לאחר שנים רבות, לפי נוסחתם של אהרן יריב וויקטור שם טוב. יצחק רבין לא זכה להמשיך בתהליך, חייו נקפדו ב-4 בנובמבר 1995 מכדורי מרצח.
מיטה קרמניץ
מיטה קרמניץ נולדה בעיר גרייפסוואלד (Greifswald) שבגרמניה, בשם מריה פון ברדלבן (Marie von Bardeleben). היא נישאה לרופא בשם קרמניץ והגיעה איתו לרומניה, שם הייתה לאשת חצר של המלכה אליסאבטה, והשתיים שיתפו פעולה בכתיבה בשפה הגרמנית. מיטה גם תרגמה מיצירות המלכה, מגרמנית לרומנית ומיצירותיו של אמינסקו, שהיה אהובה בתקופה מסוימת, מרומנית לגרמנית.
נוסחת יריב - שם טוב
מימוש היוזמה
במרוצת שני העשורים שחלפו מאז היו עליות ומורדות ביחסים שבין מדינת ישראל לבין הפלסטינים והצדדים טרם הגיעו להסדר קבע.
מיטה קרמניץ
אאוג'ן לובינסקו כתב על חייה רומן ביוגרפי בשם "מיטה", שיצא לאור ב-1934.
WWOOF
WWOOF (ראשי תיבות: Worldwide Opportunities on Organic Farms; "הזדמנויות בינלאומיות בחוות אורגניות") היא רשת בינלאומית של ארגונים מקומיים המסייעים בהשמה של מתנדבים מרחבי העולם בחוות אורגניות, תמורת לינה ומזון. מטרת הרשת לאפשר למתנדבים לחוות חקלאות אורגנית באזורים שונים בעולם ולקדם את התנועה האורגנית. זו תנועה עולמית המקשרת בין מתנדבים לבין חקלאים אורגניים ומגדלים לקידום חוויות תרבותיות וחינוכיות המבוססות על אמון וסחר חליפין, ובכך מסייעת בבניית קהילה גלובלית בת קיימא.
קבוצת שש הנקודות
קבוצת שש נקודות (באנגלית: Six Point Group) הייתה קבוצה פמיניסטית בבריטניה שהוקמה בשנת 1921 על ידי ליידי רונדה, כדי לקדם שינויים תחוקתיים בשישה תחומים.
מטרות
שש המטרות המוצהרות של הקבוצה היו:
די ג'יי חאלד
חאלד מוחמד חאלד (באנגלית: Khaled Mohamed Khaled; נולד ב-26 בנובמבר 1975), הידוע בשם הבמה די ג'יי חאלד (באנגלית: DJ Khaled), הוא מפיק מוזיקלי אמריקאי, אישיות רדיו, די ג'יי, מנהל תקליטים וסופר. בעבר היה ידוע בשם הבמה "התקפה ערבית" (Arab Attack), אך שינה את שמו לאחר פיגועי 11 בספטמבר.
קבוצת שש הנקודות
מטרות
נקודות ממוקדות אלו התפתחו מאוחר יותר לשישה נושאים כלליים שבהם עסקה הקבוצה: שוויון לנשים בשטח הפוליטי, התעסוקתי, המוסרי, החברתי, הכלכלי והמשפטי.
די ג'יי חאלד
בעבר היה מארח בתחנת רדיו WEDR "99 Jamz" והדי ג'יי של קבוצת ההיפ הופ טרור סקווד. בין השנים 2004 ל-2006 סייע חאלד בהפקת מספר אלבומים שונים עבור מספר קבוצות שונות, ובשנת 2017 הוציא לאור את האלבום "גרייטפול" (Grateful) בשיתוף פעולה עם אמנים וזמרים שונים, בהם מיגוס, קלווין האריס, ריהאנה, דרייק וסיזלה וג'סטין ביבר.
קבוצת שש הנקודות
היסטוריה
הקבוצה נוסדה בשנת 1921 כדי ללחוץ על שינויים בחוקי הממלכה המאוחדת. מזכירת הקבוצה בשנים 1921–1926 הייתה וויניפרד מאיו, שהייתה חברה בתנועת הסופרז'יסטיות. במשך שנות העשרים של המאה העשרים, היא עסקה גם באקטיביזם בנושא אמנת שוויון זכויות בחבר הלאומים.
הקבוצה פעלה לקידום עקרונות של שוויון מוחלט בין גברים לנשים. סוג זה של "פמיניזם ישן" או "פמיניזם של שוויון" היה לעיתים מנוגד ל"פמיניזם החדש" או "פמיניזם של רווחה" שבו דגלו קבוצות נשים אחרות באותה תקופה: כמו למשל האיחוד הלאומי של אגודות למען אזרחות שוויונית שפעל כדי להשיג חקיקה מגוננת שתחל רק על נשים.
די ג'יי חאלד
ביוגרפיה
חאלד נולד בניו אורלינס, לואיזיאנה שבארצות הברית, להורים פלסטינים שהיגרו לארצות הברית. הוא תיאר את עצמו כמוסלמי אדוק. הוריו היו מוזיקאים ועסקו במוזיקה ערבית. ח'אלד החל לפתח עניין במוזיקת ראפ ומוזיקה בגיל צעיר, בתמיכת הוריו. בעבר עבד בחנות תקליטים מקומית שסייעה להניח את היסודות לקריירה המוזיקלית שלו. אחיו אלק לד (עלא חאלד) הוא שחקן.
קריירה
במהלך הקריירה המוקדמת שלו, חאלד הכיר כמה אמנים צעירים ועזר להם לפני פריצת הדרך. לאחר שעזב את אודיסיאה, החל לנגן תקליטורי רגאיי, ולערבב ריקודים והיפ הופ. הרדיו הראשון שלו היה על תחנת רדיו פיראטית.
קבוצת שש הנקודות
היסטוריה
קבוצת שש הנקודות כללה בתוכה נשים שהיו בעברן סופרז'יסטיות מיליטנטיות, כמו דורותי אי. אוונס, מוניקה ווטלי, הלן ארצ'דייל , וכן נשים צעירות יותר כמו ויניפרד הולטבי וורה בריטן.
ארמון פלש
ארמון פלש, שנמצא בסינאיה, רומניה, שימש למגורי הקיץ של משפחת המלוכה הרומנית ונחשב לאחד הארמונות היפים ביותר ברומניה.
קבוצת שש הנקודות
היסטוריה
למרות שמספר החברות לא עלה על 300, הייתה לקבוצת שש הנקודות השפעה פוליטית ניכרת בשנים בין המלחמות ובתקופת מלחמת העולם השנייה. הארגון פעל בשיטות חוקתיות מסורתיות, וחלק גדול מהפעילות נעשה באמצעות השבועון טיים אנד טייד (Time and Tide). הקבוצה ארגנה משלחות לשרי הממשלה הרלוונטיים למטרותיה, ארגנה עצרות ציבוריות וכתבה מכתבים לעיתונים בעלי ההשפעה.
די ג'יי חאלד
קריירה
בשנת 1998, עבר למיאמי והשתתף כאורח ב-WEDR "99 Jamz". בשנת 2003, התחיל אירוח בתוכנית רדיו שבועית במספר תחנות רדיו שונות.
ב-2017 חאלד שיחק לראשונה בסרט, "פיץ' פרפקט 3" בו גילם את עצמו.
ארמון פלש
היסטוריה
ב-1866 נבחר קרול הראשון להיות דומניטור רומניה ובאוגוסט אותה שנה ביקר במנזר סינאיה והתרשם מאוד מיופי המקום והחליט לבנות לעצמו ארמון במקום זה. באותה תקופה היה במקום כפר הררי קטן בשם פודול נאגולוי (Podul Neagului - משמעות השם זה "הגשר של נאגו"). בשנת 1872 קנה קרול קרקע בגודל 1000 פוגונים (פוגון היא מידה לקרקע חקלאית השווה ל-5011,79 מטרים רבועים).
קבוצת שש הנקודות
היסטוריה
הקבוצה הייתה אחראית על הקמת המועצה לשינוי במס הכנסה, ועל הקמת האגודה לנשים נשואות, בשנת 1938.
ארמון פלש
היסטוריה
הארמון נבנה לפי הזמנתו של קרול הראשון ועל פי תוכניותיהם של האדריכלים יוהנס שולץ (Johannes Schultz) וקארל לימאן (Karel Liman). הבנייה התנהלה בין השנים 1873–1914 והסתיימה עם מות המלך.