cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יוסף בודנהיימר
מפעלו המדעי
פרופ' בודנהיימר פרסם יותר מ-80 מאמרים בספרות המקצועית, והוא מחזיק באחד-עשר פטנטים בתחומי האלקטרו-אופטיקה. הוא שימש כיועץ לחברות היי-טק רבות בארץ ובארצות הברית ומכהן כחבר בוועדות מדעיות ולאומיות שונות.
פועלו במרכז האקדמי לב
תחת הנהגתו נוסדו קמפוסים ותוכניות נוספות במוסד וביניהם:
שרל אלטורפה
קורות חיים
אלטורפה למד תאולוגיה בשטרסבורג בין השנים 1900–1906. לאחר הסמכתו לכמורה שרת במספר קהילות באזור אלזס. בין השנים 1919–1929 היה כומר בוויסמבור. הוא היה פעיל במיוחד בתחום החברתי, וסייע לבני קהילתו בתחומי ההשקעות, החיסכון, ייסוד מעונות יום לילדי עובדים, שיעורי ערב למבוגרים, מוסדות לשיקום נכים וספריות ציבוריות. עם חזרת אלזס משלטון גרמניה לשלטון צרפת בסוף מלחמת העולם הראשונה (אז ויתרה גרמניה על האזור לטובת צרפת תחת הסכם ורסאי), הצטרף אלטורפה למפלגה הרפובליקאית הדמוקרטית הימנית הצרפתית והיה נציג שטרסבורג באספה הלאומית של צרפת ב-1919. בהיותו חבר האספה הלאומית המשיך לפעול לקידום הנושאים החברתיים שלמענם פעל בקהילתו ולאימוץ של החקיקה הצרפתית הפדרלית בחבל מגוריו, אלזס-לורן - בעיקר בתחום הפיסקלי, בתחומים חברתיים ובתחום הפנסיות.
אלטורפה היה תחת ביקורת של הפרוטסטנטים במחוזו, שסברו כי הוא תחת השפעה קתולית חזקה, ובשנת 1928 הפסיד את מושבו באספה הלאומית. הוא מונה על ידי רמון פואנקרה לתפקיד מנהלתי.
פעילותו בתקופת השואה
בתקופת השואה ומלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש צרפת בידי גרמניה, החל אלטורפה לפעול בשורות תנועת ההתנגדות הצרפתית. הוא סייע לארגונים יהודיים שפעילותם נאסרה על ידי הגסטפו. בין היתר העביר להם כספים בחשאי, ותוך סיכון חייו. בפעילות זו, ובפעילויות אחרות, הציל חייהם של יהודים רבים.
לאחר מלחמת העולם השנייה
אלטורפה נקבר בבית הקברות סנט הלן בשטרסבורג.
הנצחה
בשנת 2001 הוכר אלטורפה על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם.
רציף בשטרסבורג נקרא על שמו.
מבצע שיער 265
מבצע שיער 265 היה מבצע של חיל האוויר הישראלי, אשר נערך ב-3 באוגוסט 1970, לתקיפת סוללות טילים מצריות וסובייטיות שהוצבו על אדמת מצרים. המבצע היה המבצע האווירי האחרון במלחמת ההתשה. תוצאות המבצע הבהירו לישראל כי לחיל האוויר אין פתרון טקטי למערך הנ"מ מתוצרת סובייטית שנפרש במדינות ערב. מערך זה פגע בעליונות האווירית הישראלית שהופגנה מאז מלחמת ששת הימים. העדר פתרון טקטי לבעיית הטילים בא לידי ביטוי ביתר שאת כשלוש שנים מאוחר יותר במלחמת יום הכיפורים.
רקע
במהלך מלחמת ההתשה הקימו המצרים בעומק מצרים מערך נ"מ מהצפופים בעולם, עיבו וקידמו אותו בהדרגה אל צידה המערבי של תעלת סואץ. חלקו הגדול של המערך התפרש במסגרת חיל המשלוח הסובייטי שהוצב על אדמת מצרים לבקשת נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר לנוכח כישלון צבא מצרים להתמודד עם תקיפות חיל האוויר הישראלי. בחודשי הלחימה האחרונים של המלחמה, נעשה מאמץ ישראלי גדול למנוע את פרישת סוללות הנ"מ מזרחה ומנגד מאמץ מצרי-סובייטי לפגוע במטוסים הישראלים בשיטות טקטיות שונות (שהבולטת שבהן ביצוע מארבי טק"א רבים). בימיה האחרונים של המלחמה הוחלט לצאת למבצע גדול לפגיעה במערך הטילים שבין אבו סואר לאסמאעיליה.
מהלך המבצע
המבצע תוכנן בשני שלבים: גל הפצצה ראשון של סוללות הטילים והמכ"מים באמצעות מטוסי תקיפה ולאחר מספר שעות שבהן ייאסף מודיעין בדבר הפגיעה במטרות, יבוצע גל תקיפה שני לאותן המטרות שלא הושמדו ושבהן דרושה הפצצה חוזרת ולמטרות חדשות ככל שיתגלו על ידי הטייסים בגל הראשון.
ב-3 באוגוסט 1970 יצאו לתקיפה 8 מטוסי F-4 פנטום מטייסות 201 ו-69 ו-20 מטוסי סקייהוק מטייסות 102, 109 ו-115. המטוסים חצו את תעלת סואץ בגובה נמוך ובשעה 10:05 נסקו ליעף הפצצה על המטרות. מחשש להזנקת מטוסי ירוט שבהם צפוי היה שיטוסו טייסים סובייטים, חומשו באופן חריג המובילים של מבני הסקייהוק בטילי אוויר-אוויר (מטוס הסקייהוק אינו מתוכנן לקרבות אוויר). כן הוכנסו לכוננות יירוט שלוש טייסות המיראז' 3. כנגד המטוסים הישראלים התוקפים שוגרו טילים רבים מדגם SA-2 ו-SA-3 וכן נורתה לעברם אש מתותחי נ"מ. הטייסים הפעילו כנגד סוללות הטילים אמצעי לוחמה אלקטרונית לסירוגין וביצעו תמרוני התחמקות. הטילים הרבים ששוגרו חלפו בסמוך למטוסים ולא פגעו בהם. ההפצצות נמשכו כ- 50 דקות. הטייסים דווחו על פגיעות מדויקות.
בחיל המודיעין נאספו במקביל לתקיפה ולאחריה ידיעות לשם הכנת גל התקיפה השני. אנשי המודיעין הגדירו מטרות שרובן היו מארבי טק"א שנתגלו במהלך התקיפה הראשונה וגם סוללות שנפגעו אך לא הושמדו בגל הראשון. לגל התקיפה השני הוקצו שני זוגות מטוסי פנטום ו-16 מטוסי סקייהוק. אל זוג מטוסי הפנטום הראשון נורו טילים רבים שחייבו את הטייסים לבצע תמרוני התחמקות חריפים. לאחר היציאה נתנו הכוונה לזוג הפאנטומים השני לסוללה נוספת.
גם על זוג הפאנטומים השני, שנכנס לתקיפה על פי הכוונת הזוג הראשון, נורו טילים רבים וירי תותחי נ"מ. מספר 1 נפגע מטיל SA-3 ביעף התקיפה. הצוות ניסה להמשיך במשימה אולם נאלץ לנטוש את מטוסו. מספר 2 המשיך בתקיפה אולם אחד הטילים התפוצץ סמוך לצידו השמאלי. המטוס נפגע, רסיסים מהתפוצצות הטיל חדרו לתאי הטייס והנווט, וגרמו לפציעת הטייס. הצוות שחרר את הפצצות באופן חפוז, וחזר לנחיתת אונס בישראל מבלי לבצע את המשימה.
גורל הטייסים והמטוסים שנפגעו
לאחר פגיעת הטיל במספר 1 בזוג המוביל דיווח הטייס סרן יגאל שוחט על הפגיעה. הוא ניסה להשתלט על המטוס הפגוע ולהפנותו מזרחה לכוון ישראל, אך לאחר שהחל לאסוף גובה תוך טיסה מזרחה חדל אחד המנועים לפעול וכעבור שניות אחדות פגע במטוס טיל נוסף. הטייס שוחט והנווט סגן פלטו את עצמם מהמטוס הפגוע וצנחו סמוך לאסמאעיליה. במהלך הצניחה שארכה זמן רב נורתה לעברם אש נק"ל מהקרקע. שוחט נפצע ברגליו מהירי באופן קשה והגיע לקרקע כשהוא מעולף מאבדן דם. הוא הועבר לבית חולים מצרי שם נקטעה רגלו הימנית.
הטייס נאמן עבר ניתוחים שבהם נקטעו שלוש אצבעות ידו ושיקום ממושך שבסופם חזר להטיס מטוס סקייהוק ולימים מונה למפקד טייסת סקייהוק. הנווט רומם התקדם להיות מוביל בכיר בטייסת 201 ולימים מונה למפקד יחידת המחשב של חיל האויר. מטוס הפנטום הפגוע עבר שיפוץ נרחב, והוחזר לפעילות מבצעית.
היינקל
הַיִינְקל (בגרמנית: Heinkel Flugzeugwerke - "היינקל מפעל מטוסים") הייתה חברה גרמנית לייצור כלי טיס, שנוסדה על ידי ארנסט היינקל ונקראה על שמו.
החברה נודעה בעיקר בשל ייצור מטוסי הפצצה למען הלופטוואפה בזמן מלחמת העולם השנייה וכן עקב תרומותיה בתחום "טיסה במהירות גבוהה".
בשנות ה-50 של המאה ה-20 היא יצרה מכוניות מדגם "היינקל קבין".
החברה התמזגה (ובכך חדלה להתקיים) בשנת 1965 לתוך "Vereinigte Flugtechnische Werke" ("מפעלי טכנולוגיית־טיסה מאוחדים") אשר בתורה התמזגה לתוך "מסרשמיט־בולקוב־בלום".
רסולניק
רסולניק (ברוסית: рассольник) הוא מרק רוסי אשר המרכיבים העיקריים שלו הם מלפפונים חמוצים, גריסים, וכליות של חזיר או בקר, אם כי יש כאלו המכינים אותו ללא בשר. בעבר, רסולניק היה נקרא קליה, והוא היה מכיל גם דגים, אך מהמאה ה-19 הוא מוכר בשם רסולניק, ובדרך כלל אין מכינים אותו עוד עם דגים.
לאופולד פון ברכטולד
ביוגרפיה
ברכטולד היה בן למשפחת אצולה, שהייתה מהמשפחות העשירות באוסטרו-הונגריה. הוא למד משפטים והחל לעבוד במשרד החוץ האוסטרו-הונגרי ב-1893. מאוחר יותר, ב-1906, מונה לשגריר אוסטרו-הונגריה ברוסיה, תפקיד אותו מילא חמש שנים. ב-1912 התמנה לשר החוץ של אוסטרו-הונגריה.
מעבר אגירה
מעבר אגירה או תעלת אגירה או ערוץ אגירה (באנגלית: Aguirre Passage או Canal Aguirre או Aguirre Channel) היא מצר ים בין האי למייר לבין חוף דאנקו, המאפשר גישה מצפון למפרץ פאראדייס, בארץ גרהאם, בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
לאופולד פון ברכטולד
ביוגרפיה
מדיניותו של ברכטולד התמקדה בעיקר בבלקן. הוא דגל בשקט אזורי, במניעת התערבות ובשמירה על סטטוס קוו טריטוריאלי. אולם מדיניות זו נכשלה עם פרוץ מלחמות הבלקן. עם הזמן החל להתמקד בסרביה ובחשש פן תגדיל את שטחה בבלקן על חשבון האימפריה האוסטרו-הונגרית.
מעבר אגירה
גילוי המעבר
המעבר התגלה על ידי הספינה בלגיקה, של המשלחת האנטארקטית הבלגית, אשר חקרה את האזור בין השנים 1899–1897. המשלחת קראה למצר "מצר פאראדייס", על שמו של מפרץ פאראדייס הסמוך.
ציידי לווייתנים נורווגים עשו שימוש במעבר משנת 1913.
לאופולד פון ברכטולד
ביוגרפיה
לאחר ההתנקשות בחיי יורש העצר האוסטרו-הונגרי פרנץ פרדיננד, קידם ברכטולד קו מדיני תוקפני כלפי סרביה. הוא קידם בממשלה והוביל את רעיון הכרזת המלחמה על סרביה.
מעבר אגירה
גילוי המעבר
המשלחת האנטארקטית הצ'יליאנית, הפעילה תחנת מחקר בנקודת ווטרבואוט בין השנים 1973–1951.
מקור השם
שמו של המעבר ניתן לו על ידי המשלחת האנטארקטית הצ'יליאנית שחקרה את המצר בעונת המחקר 1951–1950.
המצר נקרא על שמו של דון פדרו אגירה סרדה, נשיא צ'ילה בין השנים 1941–1938.
עונת 1993/1994 בליגה הארצית
עונת 1993/1994 בליגה הארצית הייתה העונה ה-18 של הליגה הארצית כליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל בישראל.
על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו.
הליגה כללה 16 קבוצות. העונה הסתיימה בניצחון של עירוני ראשון לציון שעלתה לעונת 1994/1995 לליגה לאומית לצד הפועל בית שאן ובית"ר תל אביב. שמשון תל אביב הפסידה במשחקי המבחן ולא עלתה ליגה.
פדובה (כדורגל)
פדובה (באיטלקית: Calcio Padova S.p.A) הוא מועדון כדורגל איטלקי המייצג את העיר פדובה שבאיטליה. נכון לעונת המועדון משחק בליגה פרו, הליגה השלישית בחשיבותה באיטליה.
המועדון הוקם בשנת 1910 ושיחק בליגה העליונה 27 עונות. הקבוצה הבכירה של המועדון הייתה בין הקבוצות ששיחקו בעונה הראשונה של סרייה א'.
במהלך 2014 המועדון נסגר, אך הוקם מחדש בקיץ 2014 ובשנת 2015 חזר לשם ההיסטורי.
בלה השלישי, מלך הונגריה
בלה השלישי, מלך הונגריה (בהונגרית: Béla III או Harmadik Béla, בסביבות 1148 – 23 באפריל 1196) היה מלך הונגריה וקרואטיה בשנים 1196-1172, נציג השושלת מבית ארפאד, בנם של גזה השני, מלך הונגריה ושל אופרוסינה מקייב, ובאמצעות אמו, שהייתה בתו של מסטיסלאב הראשון, נסיך קייב, היו לו שורשים רוסיים.. גבר מרשים בקומתו (190 ס"מ), הצטיין בלה השלישי כבעל כושר מנהיגות וארגון.. בסביבות 1161 העניקו גזה השני ואופרוסינה לבלה דוכסות שכללה שטחי קרואטיה, מרכז דלמטיה ואולי גם סירמיום. בהתאם להסכם שלום שבין אחיו הבכור, אישטוואן השלישי לקיסר הביזנטי מנואל הראשון קומננוס בשנת 1163 נשלח בלה לחצר הביזנטית בקונסטנטינופול. שם שונה שמו לאלכסיוס, קיבל מידי הקיסר את התואר דספוט והתארס עם בתו של הקיסר, מריה. זכויותיו הטריטוריאליות של בלה גרמו בסופו של דבר לעימותים צבאיים בשנים 1167-1164 בין האימפריה הביזנטית לממלכת הונגריה, מכיוון שאישטוואן השלישי ניסה להצר את ניסונות הביזנטים להשתלט על קרואטיה, דלמטיה וסירמיום. בלה-אלכסיוס, שהוכרז בשנת 1165 ליורש הקיסר מנואל, השתתף בשלוש מלחמות נגד ארצו-מולדתו. לבסוף אירוסיו לנסיכה הביזנטית בוטלו על ידי הקיסר, אחרי שבשנת 1369 נולד למנואל בן ראשון (גם כן בשם אלכסיוס). מנואל לקח אז לבלה בחזרה את התואר דספוט והחליף אותו בתואר בכיר אחר, אם כי נחות יותר, של "קייסאר".
ב-4 במרץ 1172 מת אישטוואן השלישי ואז החליט בלה לשוב להונגריה. לפני עזיבתו את קונסטנטינופול, נשבע שלעולם לא ירים ידו נגד האימפריה הביזנטית. אף על פי שהכמרים הבכירים והשועים ההונגרים הכריזו פה אחד על בלה למלך, לוקאש, הארכיבישוף מאסטרגום, הפרימאט של הונגריה, סירב להכתירו בטענה שהיה אשם בחטא הסימוניה.
בסופו של דבר, באישור האפיפיור אלכסנדר השלישי, הוכתר בלה כמלך תחת השם בלה השלישי, על ידי הארכיבישוף מקלוצ'ה, ב-18 בינואר 1173. נאלץ בלה להילחם באחיו הצעיר, גזה, שאותו החזיק בשבי למשך יותר מעשור. בלה השלישי ניצל את ההזדמנות שנוצרה על ידי הסכסוכים הפנימיים באימפריה הביזנטית ובשנים 1181-1180 כבש מחדש את קרואטיה, דלמטיה ואת סירמיום. בשנת 1188 הוא כבש גם את נסיכות האליץ'-וולין (גליציה) שבאוקראינה של ימינו, אך איבד אותה כעבור שנתיים.
בלה השלישי עודד את מלאכת הרישום של תולדות הממלכה ולפי כרוניקנים הונגרים מן המאה ה-14 היה המלך שהקים את הקנצלריה המלכותית ההונגרית. הארמון המלכותי שהוא בנה באסטרגום היה הדוגמה הראשונה לאדריכלות גותית במרכז אירופה. בלה השלישי נחשב בזמנו למלך העשיר ביותר בין מלכי אירופה, לפי רשימה שמנתה את רכושו והכנסותיו, אם כי מהימנותה של אותה הרשימה היא בספק.
ילדותו 1163-1148
בלה השלישי נולד כבנו השני של גזה השני, מלך הונגריה, ואשתו, אופרוסינה מקייב. לא נמצאו רישומים של תאריך לידתו. בעזרת חקר עצמותיו הוערך כי הוא מת בשנת 1196, בסביבות גיל 49, ולפי הערכה זו שנת לידתו נקבעה לסביבות שנת 1148. לפי הכרוניקה של יואנס קינאמוס, "מעשי יואנס ומנואל קומננוס", הקצה גזה השני לבנו הצעיר, עוד בימי שלטונו, שטחים במרכז דלמטיה עם שיבניק, ספליט וטרוגיר, שנמצאו תחת חסות מלכי הונגריה עוד מזה עשורים רבים. לדעת ההיסטוריונים פרנץ מאק וגיולה מורבצ'יק בלה קיבל מאביו גם את קרואטיה. בנוגע לסירמיום אין הסכמה בין החוקרים, אם קיבל אותה עוד בימי חייו של אביו או רק אחרי מותו. לדעת וארן טרדגולד, שטח הדוכסות שהשתייכה לבלה כלל גם את באנות בוסניה. לא ידוע מתי בדיוק החליט גזה השני להעניק לבלה את דוכסותו, אך לפי מאק, זה קרה בסביבות שנת 1161.
במותו, ב-31 במאי 1162, הוריש גזה השני את כס המלכות לבנו הבכור, אישטוואן השלישי. נראה כי המלך החדש אישר לבלה את אחיזתו בדוכסות, מכיוון שהכרוניקן קינאמוס מוסר שנחלה זו "הוענקה לפני זמן רב". זמן קצר אחרי עלייתו לשלטון, גורש אישטוואן השלישי על ידי דודיו, לסלו ואישטוואן הרביעי. הקיסר הביזנטי מנואל קומננוס תמך בדודים, אולם אישטוואן השלישי הצליח לשוב להונגריה ולכבוש את הכתר מחדש בכוח באמצע שנת 1163. ככל הנראה בעת מאבק זה בין אחיו לדודיהם נשאר בלה נייטרלי, מכיוון שאין דיווחים על מעשיו בשנים 1162 ו-1163.
בשנת 1163 שלח הקיסר מנואל את הסבסטוס גאורגיוס פאלאולוגוס לשאת ולתת על הסכם שלום עם אישטוואן השלישי. לפי ההסכם שנחתם הסכים הקיסר הביזנטי להפסיק את תמיכתו במתנגדים למלך ההונגרי. בתמורה, הסכים אישטוואן להכיר באחיו בלה כשליט בקרואטיה ובדלמטיה, לשלוח אותו לקונסטנטינופול ולאפשר על ידי כך לביזנטים להשתלט על נחלות אלה של בלה. הקיסר הבטיח גם כן לתת לבלה את יד בתו, מריה קומננה (פורפירוגניטה). יואנס קינאמוס ציין אחר כך בכרוניקה שלו:
ה"דספוט" אלכסיוס 1169-1163
גאורגיוס פאלאולוגוס ליווה את בלה במסעו לאימפריה הביזנטית. בלה הגיע לקונסטנטינופול בערך בסוף שנת 1163. הוא המיר את דתו לנצרות האורתודוקסית וקיבל את השם היווני "אלכסיוס" ואת התואר "דספוט" (דספוטס = אדון) שרק הקיסרים השתמשו בו בעבר. פורסמה רשמית ההודעה כי ישא לאישה את בת הקיסר. בינתיים בקיץ 1164 פלש אישטוואן השלישי לסירמיום והקיסר מנואל שלח כוחות נגדו ,בטענה ש"אינו מתכוון ללחום נגד ההונגרים אלא להחזיר לבלה את נחלותיו". הפעם בלה-אלכסיוס הצטרף לדודו, אישטוואן הרביעי, ולעוד קרוב משפחה רחוק, אישטוואן קלמן, וליווה את הקיסר הביזנטי במסע הצבאי נגד אחיו. נחתם לבסוף הסכם שלום חדש, שדרכו ויתר שוב אישטוואן השלישי על הדוכסות של בלה, בעוד הצבא הביזנטי כבש את סירמיום והפך אותה לתמה או מחוז ביזנטי.
ב-1167 פרצה עוד מלחמה בין הונגריה לאימפריה הביזנטית. זאת אחרי שבלה-אלכסיוס הכריז, לפי הכרוניקה של ראהווין, שטוען את כס המלכות של אחיו. גם היינריך ממיגלן ציין בכתביו שהרבה הונגרים הצטרפו לצבאו של בלה-אלכסיוס, בטענה ש"מלכות הונגריה שייכת לו כחוק". ב-8 ביולי 1167 חל שוב קרב בסירמיום שבו הכחידו הביזנטים את הכוחות ההונגריים. נחתם שוב הסכם שלום, שהפעם שם קץ למלחמות בין הונגריה לאימפריה ואישר את חסותם של הביזנטים בדלמטיה המרכזית, בבוסניה ובסירמיום.
הכתרתו כמלך הונגריה 1173-1172
אחיו של בלה, המלך אישטוואן השלישי מת באסטרגום ב-4 במרץ 1172. ארנולד מליבק ששהה באותם ימים בעיר כתב שנפוצה שמועה כי המלך הורעל על ידי תומכי בלה, אך אף מקור אחר לא אישר זאת. אלמנתו של אישטוורן, אנגס מאוסטריה (1182-1154) עזבה את הממלכה, וכשהיא בהריון מבעלה המנוח. לדברי קינאמוס, משלחת הונגרית ביקרה אז אצל הקיסר מנואל בסרדיקה (כיום סופיה, בירת בולגריה) וביקשה "לפי עקרון הצדק" שבלה יחזור להונגריה ושיוכתר למלך. קינאמוס מוסר שהקיסר מנואל הכיר בו כמלך, אחרי שבלה נשבע כי כל חייו יישאר נאמן לקיסר ולאימפריה הביזנטית ולא יפגע באינטרסים שלהם. באיגרת משנת 1196 החתומה על ידי הקיסר איסאאקיוס השני אנגלוס ציין כותב האיגרת שבאותה הזדמנות נשבע בלה שלעולם לא יתמוך במאבק הסרבים נגד האימפריה הביזנטית.
סכסוכי פנים וחוץ 1173–1178
לפי כרוניקה בוהמית (Continuatio Gerlaci abbatis Milovicensis), בלה כלא את אחיו הצעיר, גזה, אולם בשנת 1174 או 1175 הצליח הלה להימלט מן המאסר ולברוח לאוסטריה, בליווי השופט המלכותי לורינץ (או לרינץ). כשסירב היינריך יאזומירגוט, דוכס אוסטריה, להסגיר את גזה, ארגן בלה השלישי כתגובה, פשיטות ביזה בשטח אוסטריה, יחד עם דוכס בוהמיה, סובייסלב השני. בו זמנית, שלח בלה לקיסר מנואל סיוע צבאי במלחמה נגד הטורקים הסלג'וקים מהסולטנות רום. אולם ב-17 בספטמבר 1176 נחלו כוחותיהם המאוחדים של הביזנטים וההונגרים תבוסה בקרב מיריוקפאלון.
הנסיך הנמלט גזה פנה לסובייסלב השני כדי לתווך לו פגישה עם הקיסר הגרמני פרידריך הראשון, אבל סובייסלב עצר אותו ובשנת 1177 הסגיר אותו לאחיו, המלך בלה. גזה נשלח שוב לכלא, הפעם גם אמם, אופרוסינה הושמה בהסגר. כעונש על תפקידו של סובייסלב בתפיסתו של גזה, הדיח אותו הקיסר פרידריך ומינה בבוהמיה דוכס אחר, פרידריך (בדז'יך) משושלת פשמיסל. כמו כן הורה הקיסר לדוכס אוסטריה החדש, לאופולד החמישי להתערב בבוהמיה. בלה הגיב במהירות, איים על אוסטריה בפלישה, ואילץ את הדוכס לאופולד לסגת מהאדמות הצ'כיות.
מסעות צבאיים, פעילות דיפלומטית ורפורמות - 1194-1178
בשנת 1178 העליב אנדראש, הארכיבישוף של קאלוצ'ה, שהיה למשך זמן רב חביב על בלה השלישי, את המלך. המלך זעם ונישל אותו ואת מקורבו, ה"פרובוסט" של סקשפהרוואר, ממשרדיהם והפקיע את רכוש הארכיבישוף. מצידו, הטיל האפיפיור אלכסנדר שלישי על בלה עונשים כנסייתיים. בסופו של דבר התפייס המלך עם הארכיבישוף לוקאש של אסטרגום, שמחל לו והטיל חרם  על אנדראש מקאלוצ'ה. הסכסוך הסתיים בפשרה שתווכה על ידי הכס הקדוש: אנדראש ביקש מחילה מהמלך, והוחזר למעמדו כארכיבישוף.
לפי הזמנתו של בלה, הגיעו להונגריה נזירים ציסטרציאנים שהקימו בשנים 1184-1179 את המנזרים הציסטרצאניים באגרש, זירץ, סנטגוטהרד ופיליש. בשנות ה-1180 החל בלה בבניית ארמון מלכותי מפואר וקתדרלה חדשה באסטרגום. עם זאת המשיך המלך במנהגו לא לשהות זמן רב בארמונותיו ולבקר תכופות בכל רחבי ממלכתו. לפי כתובת שנמצאה על לבנה ביישוב בולקסי (כיום מגליץ' - בסרביה) פרש בלה את חסותו על טקס טבילה לנצרות של מתיישב גרמני באותו כפר.
בחצר הקיסרים בקונסטנטינופול למד בלה את חשיבותו של מנהל מאורגן היטב. לפי הכרוניקה המאוירת מווינה הוא הנהיג בהונגריה אותו מנהג של הגשת בקשות וקובלנות שהיה נהוג בחצר הרומית והביזנטינית. יש רמזים לכך שבימי שלטונו התחילה לפעול בממלכה קנצלריה מלכותית ראשונה כמשרד נפרד. בלה היה מודע לחשיבות הרישומים בכתב ובשנת 1181 הורה להוציא כתב זכויות לכל העסקות שהתקיימו בנוכחותו.
בלה נשאר בן ברית של האימפריה הביזנטית, אך מבלי לוותר על השטחים נמצאו בעבר תחת חסותו בדרום הממלכה. ב-24 בספטמבר 1180 מת הקיסר מנואל הראשון, ותוך שישה חדשים דאג בלה להחזיר את דלמטיה תחת ריבונותו, אולם לא נשארו תעודות מפורטות על כך מאותם הימים. הארכידיאקון תומאש מספליט מן המאה ה-13 ציין כי "אזרחי ספליט שבו לחסות ההונגרית". לפי אותו תומאש גם זאדאר קיבלה את ריבונותו של בלה. כפי שציין ההיסטוריון ג'ון פיין, בלה קנה מחדש את השליטה בדלמטיה ככל הנראה ללא שפיכות דמים ובהסכמה ביזנטית, מכיוון שהמנהיגים הביזנטים העדיפו לבסוף שהאזור יימצא בשליטתו מאשר תחת חסות הרפובליקה של ונציה.
גם פרטי הכיבוש מחדש של סירמיום נשארו עמומים. אנדרוניקוס הראשון קומננוס האשים את אמו של הקיסר הצעיר אלכסיוס השני על כי הסיתה את גיסה, בלה השלישי, לזרוע במאי 1182 הרס וחורבן באזורי בלגרד וברניצ'בו (בהונגרית באראנץ'), מה שתומך בהשערה כי באותה תקופה נמצאה סירמיום תחת הכיבוש ההונגרי. באותו חודש נפלה הקיסרית האלמנה כשבויה בידי אנדרוניקוס קומננונס שהורה על רציחתה בסוף אותה שנה. במחצית הראשונה של שנת 1183 המשיך בלה השלישי לנצל את האנארכיה שרק הלכה וגברה באימפריה הביזנטית כדי להתקדם אל עבר ניש וסרדיקה. בסרדיקה הוא מצא תיבה ובה שרידי הקדוש איוואן מרילה ופקד "להובילה אחר כבוד לארצו ולהטמינה בטקס מיוחד בכנסיית אסטרגום. לפי מאק, נסוג בלה אחר כך מן האזורים שמדרום לדנובה, אך פול סטיבנסון סבר כי שמר אותם בידיו.
בשלהי שנת 1183 רצח אנדרוניקוס קומננוס גם את הקיסר אלכסיוס השני. עד מן התקופה, אוסביוס מתסלוניקי כתב שמתנגדי אנדרוניקוס שיגרו אגרות לכמה מלכים, וביניהם בלה שלישי, עם בקשה לתקוף את אנדרוניקוס. לפי אנסברט וכרוניקנים מערב-אירופיים אחרים, אכן בתחילת שנת 1185 פלש בלה לתוך האימפריה הביזנטית. אחרי נפילתו של אנדרוניקוס בספטמבר אותה שנה, חתם בלה הסכם שלום עם הקיסר החדש איסאקיוס השני אנגלוס. יתרה מזו, איסאקיוס התחתן עם בתו של בלה, מרגרטה מהונגריה, ובלה העניק לבתו ולאיסאקיוס את אזורי ניש ובאראנץ' כנדוניה. בהזדמנות זו הוחזרו לסרדיקה גם שרידי איוואן הקדוש מרילה.
במאי 1186 התחתן בלה עצמו עם מרגריט מצרפת, אחות המלך הצרפתי פיליפ השני
אוריו מסטרופרו, הדוג'ה של ונציה, הטיל ב-1187 מצור על זאדאר, אך בסופו של דבר, כשל הצי הוונציאני בניסיונו לכבוש את העיר שהייתה מבוצרת היטב.
בהמשך פרץ משבר שלטוני בנסיכות האליץ'-וולין (גליציה) כשהשליט ולדימיר ירוסלביץ' הודח מכס השלטון על ידי מרד של בויארים. נסיך ולדימיר שבווהלין כבש אז את הליץ', אך בלה פלש לנסיכות וגירש אותו משם. במקום להחזיר לשלטון את ולדימיר ירוסלביץ', העדיף בלה לכלוא אותו והעניק את הנסיכות הרוסית לבנו הצעיר, אנדראש. בעקבות המהלך הוסיף בלה לתאריו את זה של "מלך הליץ'".
ביחס לאפיפיור דגל בלה במדיניות תמוכת, תוך שמירת איזון ביחסיו עם האימפריה הרומית הקדושה בעלת הלאום הגרמני. בקיץ 1187 אירחה הונגריה את הצלבנים הגרמנים בפיקודו של הקיסר פרידריך ברברוסה שעברו דרכה בדרך לארץ הקודש. בלה עצמו קיבל את פני פרידריך ושלח כוח הונגרי ללוות את הצלבנים בהתקדמותם בחצי האי הבלקני. לבקשת פרידריך הסכים בלה לשחרר מן המאסר את אחיו גזה, שהצטרף לצלבנים ועזב את הונגריה. בלה תיווך הסכם שלום בין פרידריך הראשון לקיסר איסאקיוס השני אנגלוס, אחרי שחוסר האמון ההדדי ששרר ביניהם כמעט גרם למלחמה.
בתחילת 1189 או 1190 הצליח ולדימיר ירוסלביץ' להימלט מן השבי, בסיועו של הדוכס העליון של פולין קז'ימייז' השני. הוא גירש את הנסיך אנדראש מהליץ' וחזר לכס המלכות. ב-1191 פגש בלה את חתנו, הקיסר איסאקיוס השני בעיר פיליפופוליס (פלובדיב של ימינו) ובסירמיום, אולם תוצאות המשא ומתן ביניהם אינן ידועות.
לפי בקשתו של בלה, אישר הכס הקדוש בשנת 1192 את הקאנוניזציה של לסלו הראשון.
שנותיו האחרונות 1196-1194
ב-1194 הפקיד בלה בידי בנו הבכור, אימרה, שכבר הוכתר כמלך יורש, את ניהולן של קרואטיה ודלמטיה. אחרי שכוחות מאוחדים של הבולגרים, הקומנים והוולאכים הביסו את הביזנטים בקרב ארקדיופוליס, ביקש בלה לבוא לעזרת האימפריה הביזנטית. אולם מסעו הצבאי נדחה בעקבות הדחת חתנו איסאקיוס השני באפריל 1195 מכס הקיסרות הביזנטית על ידי אלכסיוס השלישי אנגלוס. היינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה תכנן באותם הימים להירתם לסייע לקיסר המודח, אבל בלה השלישי אסר על נתיניו להצטרף לתוכנית הקיסר הגרמני. בלה הרים את הצלב כסמל למסע צלב חדש שביקש להוביל בארץ הקודש. אולם לא הצליח למלא את שבועתו מכיוון שנפל למשכב והלך לעולמו ב-23 באפריל 1196. הובא לקבורה בקתדרלת סקשפהרוואר. שרידיו זוהו על ידי ארכאולוגים, בדרגה גבוהה של מהימנות, בעת חפירות במאה ה-19. עזרו לכך פרטים שנמסרו על ידי ריצ'רד מלונדון, מקור בן תקופתו, שציין שהמלך ההונגרי היה גבוה במיוחד (190 ס"מ). שאריות גופתו של בלה נקברו מחדש בשנת 1898 בכנסיית מתיאש בבודפשט. צורפו אליהן שרידי גופת אשתו הראשונה, אגנס-אנה.
גוישי הירוי
גוֹישי הירוֹי (ביפנית: 碁石ひろい), מוכרת גם כהירוימונו, היא סוג של חידת היגיון שפורסמה על ידי ההוצאה לאור ניקולי.
חוקים
המשחק מתבצע על גבי טבלה מרובעת, כאשר על חלק מהצטלבויות בטבלה נמצאים עיגולים.
המטרה היא לבחור באופן רעיוני את העיגולים על המעגל בסדר כזה, כאילו היו אבנים על לוח. בוחרים אבן וממנה ממשיכים בכל כיוון מאונך או מאוזן ממנה עד שמגיעים לאבן הבאה שעוד לא נבחרה. ממשיכים כך בבחירת האבנים עד שכל האבנים נבחרו. כאשר מוצאים פתרון, ממספרים את האבנים בסדר שצריך לבחור אותן על מנת שכל האבנים תבחרנה. אסור לדלג מעל אבן שלא נבחרה, אף על פי שמותר לדלג מעל חלל ריק או מעל אבנים שנבחרו כבר.
שיטות פתרון
נקודה טובה לפתיחה היא למצוא אבן שניתן להגיע אליה רק דרך אבן אחת אחרת. משם, רוב הפתרון כבר נהיה ברור יותר. המיומנות הכי חשובה לגוישי הירוי היא לזכור אילו אבנים נבחרו כבר ואילו לא.
גיל שפר
גיל שפר (נולד ב-26 בינואר 1969) הוא איש מינהל ציבורי ישראלי. שימש כראש הסגל ומנהל לשכת ראש הממשלה.
ביוגרפיה
גיל ברוך שפר נולד בישראל, דור שביעי למשפחה של חסידי קרלין, שעלתה לארץ ישראל בעליית החסידים בשנת תקל"ז-1777. אביו, ישראל, הוא אחיו של אליעזר שפר. אמו, חוה, היא בתו של רבי ישראל דב אודסר.
שירת בצה"ל כקצין מודיעין. לאחר שירותו הצבאי החל ללמוד לתואר ראשון בתקשורת, אך לא השלימו.
בשנות ה-90 הקים חברת ייעוץ תקשורת. בין השאר עבד כאיש יחסי ציבור של הרשות השנייה. מונה לדובר המפד"ל בראשותו של זבולון המר. בין השנים 1998–2008 שימש כראש מינהל הטקסים וההסברה בעיריית ירושלים ונחשב למקורבו של אורי לופוליאנסקי.
בשנת 2009 התמנה על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו ליועץ ראש הממשלה לאירועים, סיורים וטקסים. בדצמבר 2010 מונה למנהל לשכת ראש הממשלה. בפברואר 2012, בעקבות התפטרות ראש הסגל בלשכת ראש הממשלה, נתן אשל, התמנה כממלא מקומו. סיים את כהונתו ביולי 2013, במקומו מונה ארי הרו.
ביוני 2015 התמנה לקונסול כבוד מטעם יפן בישראל.
בינואר 2017 המליצה המשטרה להעמידו לדין בחשד לעבירות מין שביצע בזמרת ישראלית שהסיע להופעה בפני דיפלומטים זרים, ובאוקטובר 2017 הודיעה הפרקליטות כי התיק נסגר מחוסר ראיות.
חיים אישיים
שפר נשוי ואב לתאומים. מתגורר בגבעת שמואל ומנהל אורח חיים דתי.
הקונסרבטואר הלאומי לאומנויות ולמקצועות
הקונסרבטואר הלאומי לאומנויות ולמקצועות או Cnam (בצרפתית: Conservatoire national des arts et métiers) הוא אוניברסיטה טכנית ובית ספר להנדסה הפועל בפריז בחסות משרד החינוך של צרפת והנועד להעניק השכלה גבוהה והכשרה למחקר בתחום המדע והתעשייה. המוסד כולל גם מוזיאון המצאות הפתוח לקהל הרחב.
במאה ה-19
בתקופתו של נפוליאון החל משנת 1812 התחיל לפעול במסגרת הקונסרבטואר בית ספר חינמי לשרטוט (שנודע בשם "בית הספר הקטן" Petite École) שפעל עד שנת 1874. בימי הרסטורציה, המלך לואי השמונה עשר שינה את ייעדו המקורי ובשנת 1819 הפך המוסד בית ספר גבוה יוקרתי, גרנד אקול.
מרוח עידן הנאורות והאנציקלופדיסטים ירש הקונסרבטואר גישה רב-תחומית. עם מייסדי בית הספר הגבוה נמנו המתמטיקאי והכנר אלכסנדר-תאופיל ונדרמונד וז'אן-בטיסט דה לה רואה. שארל דיפן היה מייסדה של הקתדרה הראשונה: זו למכניקה יישומית. באותה שנה ייסד ז'אן-בטיסט סה את הקתדרה לכלכלה תעשייתית. החל משנת 1819 באולמות הקונסרבטואר בעת סמסטר החורף התקיימו בו קורסי חינם בתחומי גאומטריה, אדריכלות, עיבוד חומרים ועוד.
הקונסרבטואר ידוע כיום כבית ספר אוניברסיטאי למבוגרים המעוניינים ברכישת תארים אקדמיים בהנדסה (במסגרת תוכנית מדעית רב-תחומית) ובמנהל עסקים, והוא מציע שיעורי ערב במגוון תחומים. שפת ההוראה היא צרפתית ואנגלית.
בימינו אוסף ההמצאות נקרא "המוזיאון לאומנויות ולמקצועות" (Musée des Arts et Métiers). המטוטלת המקורית של פוקו הוצגה בעבר כחלק מאוסף המוזיאון, אך בשנת 1995 היא הועברה לפנתאון בעת שיפוץ המוזיאון. היא ההוחזרה בהמשך למוזיאון, אולם ב-6 באפריל 2010 הכבל שבו נתלתה משקולתה נשבר ונגרם נזק בלתי הפיך למטוטלת ולרצפת השיש שמתחתיה. הרומן "המטוטלת של פוקו" של אומברטו אקו משנת 1989 גרם לעלייה רבה במודעות ברחבי העולם לקיומו של המוסד, שעבר שיפוץ באותה תקופה. הקונסרבטואר הלאומי לאומנויות ולמקצועות ממוקם ברחוב סן-מרטן 292 ברובע השלישי של פריז, בשכונה ההיסטורית המארה.
משימותיו
הקונסרבטואר הלאומי לאומנויות ולמקצועות הוא מוסד ציבורי של הממשלה הצרפתית בתחומי מדע, תרבות ומקצועות הנהנה מהמעמד היוקרתי של "גראן אטבליסמאן" (Grand Etablissement), בית ספר אליטיסטי, בדומה ל"קולז' דה פראנס". חלק מהמוסדות מסוג זה ידועים בתואר "גרנד אקול" (Grande École). הכניסה למוסדות אלה היא דרך בחינות כניסה. בהקונסרבטואר נמצא תחת חסות משרד החינוך הצרפתי, ונקבעו לו שלוש משימות עיקריות:
לקונסרבטואר שלוחות ב-150 ערים בצרפת ובחו"ל. המוטו של הקונסרבטואר - בשפה הלטינית - הוא Docet omnes ubique, כלומר "הוא מלמד את כולם ובכל מקום".
ארגון: שש עשרה יחידות חינוך
ב-7 ביולי 2016 אישרה מועצת המנהלים רפורמה של הארגון הפנימי של הקונסרבטואר על ידי הקמתם של 16 צוותי חינוך לאומיים EPN במקום שני בתי הספר "Siti" ו-"MS".
בשנת 2010 לצד ששת מוסדות נוספים (בית הספר הלאומי לאומנויות ומקצועות ParisTech, בית הספר הצרפתי לתרבות המזרח הרחוק, בית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה, בית הספר השימושי ללימודים גבוהים, ESCP europe, ואנוברסיטת פריז I - פנתאון-סורבון) היה הקונסרבטואר לאומנויות ולמקצועות אחד ממייסדי "קוטב המחקר והחינוך הגבוה" Hésam. ה"קוטב" הפך בשנת 2013 לאוניברסיטת HeSam בה שותפים תשעה מוסדות: הקונסרבטואר לאומנויות ומקצועות, בית הספר הלאומי לאומנויות ומקצועות - Arts et Métiers ParisTech, בית ספר הלובר, המכון הלאומי ללימודים דמוגרפיים, המרכז הלאומי למחקר מדעי, בית הספר הגבוה לאדריכלות פריז-לה וייט, בית הספר הלאומי הגבוה לעיצוב תעשייתי - לז אטלייה (Les Ateliers), המכון הלאומי למורשת צרפת, המכון הלאומי לתולדות האמנות ועוד שישה מוסדות מסונפים - France Clusters, המרכז ללימודי עיתונאות CFJ, המכון הצרפתי לאופנה IFM, הקרן הלאומית "יזמות וביצוע" (Entreprise et Performance), המרכז ללימודים גבוהים בתעשייה Cési וועדת בתי הספר לאמנויות יישומיות של פריז.
הלימודים
ה-CNAM מעניק לימודי המשך: 9% סטודנטים וכו' כל הלימודים מחויבים לתנאי הענקת תארים של "תהליך בולוניה" בהתאם ל-European Credit Transfer System.
Tor2web
Tor2web היא תוכנה חופשית המאפשרת גישה לשירותים הנסתרים של Tor ללא צורך בדפדפן ייעודי.
התוכנה מבוססת קוד פתוח, נכתבה בשפת פייתון, ופותחה על ידי אהרון שוורץ (Aaron Swartz) ווירג'יל גריפית (Virgil Griffith) בשנת 2008.
שירותי Tor2web פועלים באמצעות שרתים המופעלים בהתנדבות על ידי קהילה פתוחה של אנשים וארגונים.
השימוש בתוכנה אינו אנונימי ולא מגן על המשתמשים חוץ מהעברת הנתונים באמצעות פרוטוקול HTTPS.
החל מגרסה 1.0, התוכנה ממומנת על ידי הקרן לטכנולוגיה פתוחה, ומתוחזקת על ידי מרכז הרמס לשקיפות וזכויות אדם דיגיטליות כחלק מפרויקט גלובליקס (GlobaLeaks).
חורחה בולט
חוֹרְחֶה בּוֹלֶט (בספרדית: Jorge Bolet; 15 בנובמבר 1914 – 16 באוקטובר 1990) היה פסנתרן וירטואוז ומורה אמריקאי יליד קובה. בין מוריו היו לאופולד גודובסקי ומוריץ רוזנטל, (מי שהיה תלמידו המובהק של פרנץ ליסט).
קורות חייו
בולט נולד בהוואנה ולמד במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה, שם לימד בעצמו משנת 1939 עד 1942. עוד היו בין מריו יוזף הופמן, דייוויד סאפרטון ופריץ ריינר.
בשנת 1937 זכה בולט בתחרות הפסנתר הבינלאומית ע"ש נאומבורג והופיע ברסיטל הבכורה שלו. בשנת 1942 התגייס בולט לצבא. הוא נשלח ליפן כחלק מצבא הכיבוש. בעת שהותו שם, ניצח על הבכורה היפנית של המיקאדו. הקלטותיו הראשונות היו לחברת "בוסטון", שהוציאה הקלטות רסיטלים בשנת 1952. הוא הצטיין בנגינת הקונצ'רטו לפסנתר מס' 2 אופוס 16 של פרוקופייב עם התזמורת הסימפונית של סינסינטי, בהקלטה של חברת רמינגטון. עוד ניגן את ארבעת הסקרצי של שופן, שהוקלטו גם הן בחברת רמינגטון. הקלטות אלה נעשו בסתיו 1953.
בולט סיפק את פסקול הפסנתר לסרט הביוגרפי"שיר ללא סוף", בכיכובו של דירק בוגרד כווירטואוז הפסנתר האגדי בן המאה ה-19, פרנץ ליסט. הסרט זכה בפרס אוסקר לפסקול הסרט הטוב ביותר. עם זאת, מבקרי מוזיקה אמריקאים גינו במשך עשרות שנים את נגינתו של בולט כממוקדת מדי בווירטואוזיות רומנטית.
מ-1968 עד 1977 כיהן בולט כפרופסור לפסנתר באוניברסיטת אינדיאנה. ב-1977 התמנה לראש מחלקת הפסנתר במכון קרטיס, כמחליפו של רודולף סרקין, אך פרש ממשרה זו כדי להתרכז בקריירת הביצוע שלו.
חברת ההקלטות דקה/לונדון החתימה אותו על חוזה בשנת 1978,ובכך העניקה לבולט בן ה-64 את חשיפתו הראשונה לחיים בחברת הקלטות בינלאומית חשובה. חלקים חשובים מתוך הרפרטואר שלו הוקלטו משנת 1978 עד מותו, אבל יש גם סרטי הקלטה של הרבה קונצרטים חיים מתקופה זו, שלא יצאו מעולם למכירה אבל אפשר למצוא אותם בארכיונים, בעיקר בארכיבי הפסנתר הבינלאומיים במרילנד. ביצועים אלה כוללים ביצוע מיוחד לו, "פאראפרזות קונצרטיות על נושא מתוך העטלף מאת יוהאן שטראוס" של לאופולד גודובסקי, שאותן למד אצל גודובסקי כסטודנט. בריאותו של בולט החלה להתערער בשנת 1988 וכעבור שנה עבר ניתוח מוח, שממנו לא התאושש לגמרי. התקשורת הודיעה על מותו מהתקף לב באוקטובר 1990, בביתו במאונטיין ויו, קליפורניה.
הקלטות
בולט זכור בעיקר בביצועיו והקלטותיו למוזיקה רומנטית בקנה מידה גדול, בעיקר יצירות משל פרנץ ליסט, סזר פרנק ופרדריק שופן. הוא התמחה גם בעיבודים לפסנתר וברפרטואר יוצא דופן, בין השאר היצירות הקשות להחריד של גודובסקי, שרבות מהן למד עם המלחין עצמו. בריאיון שנתן לאליז מאך, מדבר בולט בהרחבה על קטע נשכח מאת יוזף מרקס, שהיה, במילים של בולט עצמו, חביב עליו במיוחד מבין הקונצ'רטי הווירטואוזיים בשל תצוגת הכוח הכבירה הנדרשת מן הסולן. על הבמה הציג ריכוז מלא בנגינה, שהתאפיין במינימום תנועות גוף.
ב-2018-1017 הוציאה חברת אאודיט סדרת תקליטורים ובהם הקלטות משידורי רדיו של בולט, שלא ראו אור עד אז, רובם משנות ה-70'. רוב הרפרטואר זהה לזה של הקלטותיו המסחריות, אבל הביצועים מאתגרים יותר לקהל.
בית רופאים
בית רופאים הוא כינוי לבניין אשר מאוכלס ברובו במרפאות של רופאים.
בשנות ה-40 וה-50 החלו רופאים לקבל במרפאות פרטיות.
בית הרופאים הראשון בישראל נוסד על ידי פרופ' ארנסט פרוידנטל בשנות ה-50 ברחוב בית יוסף 25 בתל אביב פינת הלל הזקן 3 תל אביב. פרופ' פרוידנטל כינס בבית זה מספר קלינקות של רופאים: ד"ר בוריאנו, ד"ר מיכלין ופרופ' שוורצמן. בדירתו שלו החל לקבל חולים במחלת עיניים, ושם יסד את קופת חולים מכבי.
הבית עצמו נבנה בשנות ה-40 של המאה ה-20 בסגנון ארכיטקטורה המאפיין את בנייני תל אביב הקטנה. הקבלן היה יצחק ספוז'ניקוב והדירות הושכרו בו בדמי מפתח. הבית נרכש על ידי יעקב קיביליס.
רופאים רבים החלו להקים לעצמם מרפאות פרטיות או לפעול מהבית. השיטה השתכללה בשנות השבעים המוקדמות, כאשר קבוצות ראשונות של רופאים החלו להתאגד ולשכור שטחים בבתי משרדים, בעיקר בתל אביב ובירושלים. בשנת 1978 נפל דבר, כאשר חברת הבנייה משולם לוינשטין זיהתה את הפוטנציאל המסחרי בתחום והקימה ברחוב ריינס בתל אביב מתחם משרדים עבור רופאים פרטיים: בית רופאים מרכז ריינס. השם שניתן למתחם, "בית הרופאים", הפך למושג בענף הנדל"ן.
במשך 30 השנים שהתחום פעיל הוא התאפיין בהשכרה לקבוצות רופאים במודל טיים־שרינג, המאפשר שימוש של יותר משוכר אחד באותו משרד, באמצעות שימוש בו בשעות שונות.
חלק מבתי הרופאים עברו הסבה למגורים, למשרדים או שימושים אחרים. חלקם הוגדרו כאתרי מורשת, למשל בית הרופאים בראשון לציון ובית הרופאים בהרצליה.
אסתר פורבס
אסתר לואיז פורבס (באנגלית: Esther Louise Forbes 28 ביוני 1891 - 12 באוגוסט 1967) הייתה סופרת, והיסטוריונית אמריקאית זוכת פרס פוליצר וקיבלה את מדליית ניוברי. היא הייתה האישה הראשונה שנבחרה כחברה באגודת העתיקות האמריקאית.
ביוגרפיה והשכלה
אסתר פורבס נולדה לוויליאם טרוברידג' פורבס ולהרייט מריפילד פורבס ב-28 ביוני 1891 בווסטבורו, מסצ'וסטס, ארצות הברית. היא עברה עם משפחתה לווסטר, מסצ'וסטס, ב-1898. היא למדה בבית הספר בנקרופט בווסטר, ובין 1909 ל-1912, למדה באקדמיית ברדפורד, ג'וניור קולג' בברדפורד, מסצ'וסטס.
בשנת 1916, היא הצטרפה לאחיותיה הגדולות קורנליה וקתרין במדיסון, ויסקונסין, שם קורנליה למדה בבית ספר לתואר שני וקתרין לימדה. במהלך תקופה זו היא השתתפה בשיעורים באוניברסיטת ויסקונסין.
קריירה
בזמן שהותה בוויסקונסין, היא הצטרפה למערכת של מגזין הספרות של ויסקונסין, יחד עם זוכת פרס פוליצר לעתיד נוספת, מרג'ורי קינן רולינגס. ב-1919 היא חזרה לווסטר. היא החלה לעבוד במחלקת העריכה של ההוצאה לאור הוטון מיפלין הארקורט בבוסטון. מ-1924 עד 1926, היא כתבה מאמרים בכתב העת "בוסטון איבנינג".
היא נישאה לאלברט ל. הוסקינס ג'וניור, עורך דין, ב-14 בינואר 1926, ועזבה את הוטון מיפלין. בני הזוג עברו לניו יורק. הרומן הראשון שלה, O Genteel Lady! יצא לאור בשנת 1926. בשנת 1928 יצא לאור "A Mirror for Witches". ב-1933 היא ואלברט הוסקינס התגרשו. אף על פי ששמרה על שם נישואיה, היא כתבה תחת שם נעוריה, אסתר פורבס.
פורבס חזרה לווסטר ב-1933, שם התגוררה עם אמה ואחיה הרווקים. בשלב זה, אמה החלה לעבוד יחד עימה במחקר עבור הרומנים שלה, לעיתים קרובות בספריית המחקר המקומית, האגודה האמריקאית לעתיקות.
ב-1935 פורסמו מיס מארוול, ב-1937 גן עדן וב-1938, הגברת של הגנרל. כל אחד מהם היה רומנים היסטוריים המתרחשים בניו אינגלנד מהתקופה הקולוניאלית ועד השנים הראשונות של הרפובליקה.
בהפסקה מהסיפורת שלה, כתבה פורבס ביוגרפיה של פול רוור, פול רוור והעולם בו הוא חי (1942), עליה קיבלה את פרס פוליצר להיסטוריה ב-1943. כמו כן, בשנת 1943, היא קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת קלארק.
ב-1943 יצאה לאור יצירתה הידועה ביותר ג'וני טרמיין, עליה קיבלה את פרס ניוברי ב-1944. ב-1946 יצא לאור הספר אמריקה של פול רוור וב-1947 יצא לאור הספר "בוסטון".
בשנת 1947, היא קיבלה את פרס הרומן של מטרו גולדווין מאייר בסך 150,000 דולר עבור ספרה שעתיד לצאת אז, The Running of the Tide, הספר יצא לאור ב-1948. בשנת 1949, היא נבחרה כעמיתה של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים. ספרה קשת על הכביש יצא לאור בשנת 1954. בשנת 1960 הפכה אסתר פורבס לאישה הראשונה שנבחרה לחברות באגודת העתיקות האמריקאית.
מוות
פורבס נפטרה ב-12 באוגוסט 1967 בווסטר, ממחלת לב ראומטית. כתבי היד שלה נתרמו לאוניברסיטת קלארק בווסטר. התמלוגים על הרומנים ההיסטוריים שלה נתרמו לאגודת העתיקות האמריקאית.
עונת 1994/1995 בליגה הארצית
עונת 1994/1995 בליגה הארצית הייתה העונה ה-19 של הליגה הארצית כליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל בישראל.
על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו.
הליגה כללה 16 קבוצות. העונה הסתיימה בניצחון של מכבי יפו שעלתה לעונת 1995/1996 לליגה לאומית לצד הפועל כפר סבא.
בסיום העונה הפועל אשקלון והפועל לוד ירדו לליגה השלישית.
דלקת הענבייה
דלקת הענבייה (בלועזית, Uveitis) היא קבוצת מחלות דלקתיות המערבות את הענבייה (Uvea) וסביבתה. הענבייה היא החלק הפנימי של העין ומורכבת מהקשתית (צבע העין), הגוף הריסני (שריר מאחורי הקשתית) והדמית. ישנם שלושה סוגים עיקריים של דלקת הענבייה: קדמית, אמצעית ואחורית. לעיתים תיתכן מעורבות של שלושת המקטעים יחד.
אובאיטיס עשויה להופיע כחלק ממחלה כללית בגוף, ולעיתים, כמחלה המתבטאת בעיניים בלבד וללא מעורבות של איברים נוספים. גילוי המחלה העינית מוביל לעיתים לאבחנת מחלה כללית שלא הייתה ידועה קודם לכן. אובאיטיס תיתכן בילדים ומבוגרים.
האבחנה מתבצעת על ידי בדיקת עיניים יסודית במנורת סדק. בבדיקה זו אפשר לראות אם המחלה מערבת עין אחת או שתיים, ולהגדיר את סוגה. על מנת להגיע לאבחנה מדויקת יש צורך בבדיקות נוספות שכוללות הדמיות שונות של העין ולעיתים בדיקת תפקודי העין. בדיקות אילו מותאמות לכל מקרה באופן מושכל. מאחר שדלקת הענבייה עלולה לגרום לפגיעה בראייה, ישנה חשיבות רבה לאבחון מוקדם של המחלה ולטיפול בה.
סוגי דלקת הענבייה
דלקת הענבייה עשויה לערב מקטעים שונים בעין, ובהתאם נהוג להתייחס לכמה סוגים שלה:
תסמיני המחלה
דלקת הענבייה הקדמית עשויה לגרום לאי נוחות, קושי בהפניית המבט לכיוון מקור אור, כאבים בעין וכאבי ראש, אדמומיות בעין וירידה בראייה. ייתכנו שינויים במבנה האישון ובקשתית.
דלקת הענבייה האמצעית והאחורית עשויות לגרום לירידה בראייה והפרעות בראייה כגון ראיית נקודות או צורות צפות בשדה הראייה.
כאשר מופיעות תלונות אלו חשוב מאוד להגיע לבדיקת עיניים מקפת כדי לאבחן את סוג המחלה ולקבל את הטיפול המתאים במהירות.
הסיבות להתרחשות דלקת הענבייה
פעמים רבות, למרות בירור מקיף, אין מוצאים את הסיבה להתפרצות הדלקת. הדלקת עשויה להופיע כאחד הסימנים של מחלה כללית בגוף או כמחלה המתבטאת בעיניים בלבד. דוגמאות למחלות או מצבים שעשויים לגרום לאובאיטיס: - קבוצת מחלות הספונדילוארטרופתיות כוללת מגוון מחלות של דלקות מפרקים שלרוב מערבות את מפרק האגן ומפרקים באזור חיבור הגידים לעצמות, כגון מפרק הברך, הירך וכף הרגל. המחלות השכיחות בקבוצה זו: דלקת שדרה מקשחת Ankylosing Spondylitis, דלקת מפרקים פסוריאטית Arthritis Psoriatic, דלקת מפרקים המלווה מחלת מעי דלקתית Arthritis with Inflammatory Bowel Disease ודלקת מפרקים תגובתית Arthritis Reactive. למחלות אלו קיים רקע גנטי, ובכתשעים אחוז מן המקרים אפשר לאתר בדמם של החולים את הסמן הגנטי B27-HLA
- מחלת מפרקים של גיל הילדות Juvenile Idiopathic Arthritis - JIA
- בכצ'ט Behcet's disease
- סרקואידוזיס Sarcoidosis
- טרשת נפוצה Multiple sclerosis
- VKH
אבחון
האבחנה מבוססת על סיפור המקרה ולכן ישנה חשיבות רבה למסירת מידע רב ככל האפשר לרופאים המטפלים אודות התלונות העיניות ומשך קיומן, אירועים דומים בעבר, תלונות על איברים נוספים בגוף, מחלות אחרות, מחלות במשפחה, שימוש בתרופות וחשיפה לבעלי חיים. חשוב גם כן למסור מידע על טיולים לארצות אקזוטיות או על טיולים בארץ שבהן הייתה חשיפה שאינה שגרתית למערות, למאכלים מיוחדים וכדומה. האבחנה הקלינית מתבצעת בבדיקת עיניים יסודית במנורת סדק. בדיקות נוספות של העין כוללות בדיקות הדמיה, כגון צילום הרשתית במכשיר OCT, צילום FA, צילום ICG, בדיקת US, בדיקת שדה ראייה, בדיקות אלקטרופיזיולוגיות של העין ולעיתים לקיחת דגימות מנוזל העין. הבדיקות הכלליות כוללות בדיקות דם והדמיות נוספות, כגון הדמיית חזה אגן וראש. הבדיקות הללו מותאמות לכל מקרה באופן מושכל.
הדלקת עלולה לגרום לפגיעה בראייה, על כן למשך הזמן שחולף בין הופעת המחלה לבין אבחונה ומתן הטיפול המתאים חשיבות מכרעת להצלחה על שמירת הראייה.
טיפול
הטיפול מותאם לסוג האובאיטיס ולמצב הכללי של המטופל/ת. יש חשיבות רבה לאבחון מוקדם, לקבלת טיפול מתאים, ולמעקב רציף על ידי רופאים מומחים באובאיטיס.
טיפול באובאיטיס קדמית - הטיפול כולל טיפות עיניים ולעיתים משחות המכילות סטרואידים, הניתנות במינונים שונים, בהתאם לחומרת הדלקת. נוסף על כך, ניתנות טיפות המרחיבות את האישון ומרפות את שרירי הגוף הריסני. טיפול זה מקל את הכאב ומונע היווצרות הידוקים של הקשתית לעדשת העין.
טיפול באובאיטיס אמצעית ואחורית - במצבים אלו הטיפול המקומי בטיפות אינו יעיל ויש צורך בטיפול החודר טוב יותר לעין. האפשרויות הן הזרקת סטרואידים סביב העין או לתוך הזגוגית או מתן סטרואידים דרך הפה, ובמקרים קשים יותר אף מתן תוך ורידי.
עמוד התווך של הטיפול האנטי דלקתי הוא עדיין הטיפול בסטרואידים. זהו טיפול יעיל אך עלול להיות כרוך בתופעות לוואי, אם בשל שימוש במינון גבוה או בשל שימוש ממושך. במקרים שבהם הטיפול בסטרואידים אינו נותן את המענה או שמלווה בתופעות לוואי, יש להוסיף טיפול אנטי דלקתי אחר בתוך הורדה הדרגתית של הטיפול בסטרואידים. טיפול זה משמש גם במחלות דלקתיות כלליות בגוף, וכולל תרופות מגוונות, כגון תרופות ממשפחת האנטי מטבוליטים, ממשפחת מעכבי קלצינוירין, ותרופות ביולוגיות שהם נוגדנים ספציפיים כנגד חלבונים המעורבים בתהליך הדלקתי.
הטיפול והמעקב נעשים פעמים רבות בשיתוף עם רופאים/ת העוסקים בתחומים שונים, כגון ראומטולוגיה, ריאות, עור, גסטרואנטרולוגיה, נפרולוגיה, נוירולוגיה, אימונולוגיה, מרכז האיידס, היחידה למחלות זיהומיות ומחלקת ילדים.
תסמונת גן עדן
תסמונת גן עדן (באנגלית: Paradise Syndrome) היא מונח המשמש לתיאור אדם שסובל מחוסר תחושת סיפוק, למרות שהגשים את כל שאיפותיו, משום שהוא חש שכבר לא נותר לו דבר להשיג. התופעה אינה תסמונת המאובחנת על ידי פסיכולוגים או פסיכיאטרים על פי מדריכי האבחנות הרשמיים.
נטען כי המונח הוטבע לראשונה על ידי המוזיקאי הבריטי דייוויד א. סטיוארט, שתיאר בראיון ב-2004 את תחושותיו לגבי מצבו האישי.
אדפיפורמס
אדפיפורמס (שם מדעי: Adapiformes) היא קבוצה של פרימטים נכחדים, בני הקבוצה בעלי אף-לח שהיו מקרוביהם של הלמורים. בני הקבוצה התקיימו החל מתחילת האאוקן עד המיוקן והמאובנים שלהם התגלו לאורך רוב היבשות הצפוניות (אירופה, אסיה ואמריקה הצפונית) ודרומה עד לדרום אסיה ולצפון אפריקה. החוקרים חלוקים על הסיווג המוחלט של הקבוצה, כאשר חלק מעריכים שהקבוצה פרפילטית או אף פוליפילטית.
הקבוצה הוגדרה ב-1977 בידי החוקר רוברט הופסטטר, אשר הגדיר אותה על שם משפחת האדפיים (Adapidae). במבנה גופם הם היו בעלי מספר מאפיינים של בעלי אף-יבש אך גם בעלי מאפיינים פרימיטיביים יותר.
מיון
בעבר קישרו לקבוצה את האומומידיים הדומים לטרסיוסיים. כיום הם משויכים לקבוצת הקופיפים שבבעלי אף-יבש.
מיכאל גולדברג (צייר)
מיכאל גולדברג (באנגלית: Michael Goldberg; 24 בדצמבר 1924 – 31 בדצמבר 2007 ) היה צייר אקספרסיוניסטי מופשט ומורה אמריקאי, הידוע בעיקר בעקבות ציורי פעולה, הפשטות וציורים של טבע דומם.
ביוגרפיה
מוותיקי מלחמת העולם השנייה, גולדברג היה אחד הניצולים האחרונים שנותרו מאסכולת ניו יורק; לפעמים הוא כונה כחבר ב"דור השני" של האקספרסיוניזם המופשט, אף על פי שהחל להציג את ציורי הפעולה שלו תערוכות קבוצתיות בגלריות בניו יורק בתחילת שנות החמישים. גולדברג החל לקחת קורסים בליגת הסטודנטים לאמנות בניו יורק בגיל 14. בשנות החמישים למד ציור אצל האנס הופמן, והוא דן בציור עם וילם דה קונינג, לי קרסנר, ג'קסון פולוק, פרנץ קליין, מארק רותקו ועוד כמה חברים מאסכולת ניו יורק לפעמים במועדון הרחוב השמיני, מקום מפגש קבוע של אמנים מודרניים העובדים ברחוב העשירי בניו יורק ובסביבתו ולפעמים בטברנה של ארז. הוא החל להציג את ציוריו בניו יורק בתחילת שנות ה-50, וכמה מעמיתיו באקספרסיוניזם המופשט כללו אמנים כמו ג'ואן מיטשל, אלפרד לסלי, גרייס הרטיגן, הלן פרנקנטלר, נוקס מרטין, פרידל דזובאס, נורמן בלום וסם פרנסיס בין היתר.
מיכאל גולדברג התבלט בסוף שנות החמישים, תחילת שנות השישים, בדיוק בזמן שציורי שדות הצבע, ציור קצה והפופ ארט עלו על מרכז הבמה. עם שינוי אופנות בעולם האמנות, ההישגים הגדולים ביותר שלו כצייר לא הוכרו מספיק ורבים מבני דורו התעלמו מעבודתו במשך שנים רבות. הוא נודע בתחילת שנות החמישים בעקבות רומן שניהל עם המשוררת והמחזאית ויולט רני לאנג והוא נחגג במחזה שלה "יציאת אש", כפי שסופר בזיכרונותיה של אליסון לורי V.R. Lang, Poems & Plays, with a Memoir by Alison Lurie. עם זאת, בשנות השבעים והשמונים עבודתו החלה להשיג הכרה והערכה והוא נהנה מקריירה ארוכה, מוצלחת ומפורסמת כצייר מופשט. עבודותיו כמו אחרים בזרם האקספרסיוניסטי המופשט הביעו שילוב ציורי של המטאפיזיקה המערבית והפילוסופיה המזרחית. לאורך הקריירה הארוכה שלו וכלה בשנותיו הבוגרות, המשיך ללמד, לצייר ולהציג את עבודותיו. בשיעוריו בבית הספר לאמנות חזותית בניו יורק השתתפו היטב סטודנטים מסורים וגם כן מעריצים. הוא חי עם אשתו ובן זוגה הוותיק, הציירת לין אומלאוף, המלמדת גם בבית הספר לאמנות חזותית. הוא מת במנהטן מהתקף לב.
וינר נוישטאדט (כדורגל)
מועדון כדורגל וינר נוישטאדט הוא מועדון כדורגל אוסטרי, המשחק בעיר וינר נוישטאדט שבאוסטריה. המועדון משחק נכון לעונת 2015/2016 בליגה האוסטרית השנייה.
היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 2008 ושיחק בליגה האוסטרית השנייה. בסוף עונת 2008/2009 הגיע למקום הראשון בליגה השנייה ועלה לליגת העל האוסטרית. המועדון שיחק ברציפות בליגת העל האוסטרית מעונת 2009/2010 ועד עונת 2014/2015.
משה (מיני-סדרה)
משה (באנגלית: Moses the Lawgiver) היא מיני-סדרת דרמה בריטית-איטלקית בת 6 פרקים משנת 1974. היא נכתבה על ידי אנתוני ברג'ס, ויטוריו בוניצ'לי וברנארדינו זאפוני ובוימה על ידי ג'יאנפרנקו דה בוזיו. הסדרה מתארת את סיפורו של משה, שליח האלוהים המוציא את בני ישראל מחיי עבדות במצרים לארץ המובטחת.
את הפסקול לסדרה כתב המלחין האיטלקי אניו מוריקונה. הסדרה צולמה באיטליה, במרוקו, בתוניסיה ובישראל בין השנים 1973–1974.
העיבוד לסרט
מיני הסדרה, שאורכה כ-360 דקות בשישה פרקים, נערכה לכדי סרט טלוויזיה שלם של 141 דקות, שיצא לשידור בשנת 1976.
פטר פלאצר
פטר פלאצר (בגרמנית: Peter Platzer; 29 במאי 1910 – 13 בדצמבר 1959) היה כדורגלן אוסטרי, ששיחק בעמדת השוער. היה שוערה של "נבחרת הפלא האוסטרית" בשנות ה-30.
ביוגרפיה
פלאצר נולד באימפריה האוסטרו-הונגרית בשנת 1910 והחל את הקריירה ב-AC בריגיטנאואר עמה כמעט זכה באליפות בעונת 1927/28 לאחר וסיימו במקום השני. הוא עבר בשנת 1929 לקבוצה AC פלורידסדורפר ולאחר חמש שנים בה חתם באדמירה ואקר. פלאצר הגיעה עמה להצלחות כשבעונתו הטובה ביותר ב-1933/34 זכה בדאבל וסיים כסגן גביע מיטרופה לאחר הפסד בגמר לבולוניה האיטלקית. בשנים הבאות היה אלוף אוסטריה שלוש פעמים נוספות וסיים את הקריירה בה בשנת 1940.
לאחר הפרישה ניהל בית קפה בארדברג מאמצע שנות ה-30. פלאצר נפטר ב-13 בדצמבר 1959 בגיל 49 ונקבר בבית העלמין המרכזי בווינה. משנת 1993 נקרא רחוב על שמו בשם פלאצרגאסה שבעיר וינה.
נבחרת אוסטריה
בתקופה ששיחק בפלורידסדורפר הוא משך את תשומת ליבו של מאמן "נבחרת הפלא האוסטרית", הוגו מייזל. בשנת 1931 ערך פלאצר את הופעת הבכורה בתיקו 2–2 נגד הונגריה בבודפשט, כאשר שוערה הראשון רודי הידן נפצע לקראת סיום המשחק. משחק זה היה במסגרת גביע מרכז אירופה של 1931–1932 בו גם זכתה אוסטריה בסיום הטורניר. פלאצר הגיעה עמה למקום הרביעי במונדיאל 1934 לאחר שאליו הגיעו כפייבוריטית לזכייה. בחצי הגמר נגד המארחת איטליה הפסידו 1–0 משער שנוי במחלוקת. במהלכו קפטן וכוכב האיטלקים, ג'וזפה מאצה, התנגש עם פלאצר ובכך מנע ממנו סיכוי לעצור את אנריקה גואיטה שכבש את השער. בכל ארבעת משחקי הנבחרת בטורניר פתח כשוער הראשון.
הופעתו האחרונה במדיה הייתה ב-24 באוקטובר 1937 נגד צ'כוסלובקיה, ולאחר האנשלוס זומן לשחק עבור גרמניה הנאצית בשני משחקים נגד הנבחרות בלגיה ואיטליה בשנת 1939.
דמויי למור
דמויי למור (שם מדעי: Lemuriformes) היא אינפרא-סדרה של פרימטים מתת-סדרת בעלי אף-לח, הכוללת את כל המינים החיים בתת-הסדרה. הם קרויים על שם קבוצת הלמורים שוכני מדגסקר.
קבוצה זו התפתחה החל מהפלאוקן ונפרדה מהקבוצה אדפיפורמס. המאפיינים שלהם כוללים לסת בעלת שיניים דמויות מסרק בלסת התחתונה, המשמשת לטיפוח הפרווה, החוטם שלהם ארוך וכשמם מפריש לחות, המעוררת את חוש הריח החד שלהם. רובם חיים לבדם או בקבוצות קטנות והמוח שלהם קטן.
מינים אלה חיים רק ביערות גשם ויערות שונים לאורך אפריקה, דרום אסיה ודרום-מזרח אסיה ובאי מדגסקר, שם הם מילאו את מרבית הגומחות הקיימות. מינים אלה קטנים יחסית והגדול ביותר ביניהם הוא האינדרי שמגיע למשקל 10 קילוגרם. בעבר היו מינים שהגיעו לגודל גורילה כמו למור ענק.
הצי השני לאוסטרליה
הצי השני לאוסטרליה היה צי של שש אוניות שנשאו מתיישבים, נידונים ואספקה למפרצון סידני, אוסטרליה ב-1789. הצי השני הגיע בעקבות הצי הראשון שהקים התיישבות אירופית באוסטרליה ב-1788.
הצי השני ידוע לשמצה על התנאים הקשים שעל סיפון הצי, ועל האכזריות וההתעללות בנידונים. מבין 1,006 אנשי הצי, רבע מהם מתו במהלך ההפלגה וכ-40 אחוז מהם נפטרו תוך שישה חודשים מההגעה לאוסטרליה. הקברניט וכמה מאנשי צוות של כלי שיט אחד הואשמו בעבירות נגד הנידונים, אך זוכו לאחר משפט קצר.
בהתחלה, האוניות נועדו להפליג יחד לאוסטרליה, ולהגיע למפרצון סידני ב-1789. עם זאת, אחת מהאוניות הושבתה בדרך ולא הצליחה להגיע ליעד, ואילו אחרת הקדימה והגיעה כחודשיים לפני שאר הספינות. המושבה ציפתה שהצי יכיל פחות נידונים לא מיומנים ויותר אספקה. למרות זאת, הגעתם של כל כך הרבה חולים וגוססים וכל כך מעט אספקה נוספת הביאו את היישוב קרוב לרעב אפילו לפני שהצי השלישי הגיע למפרצון סידני ב-1791.
מקורות והיסטוריה
Lady Juliana הפליגה לפני שאר אוניות הנידונים האחרות, ולא תמיד נחשבה כחלק מאוניות הצי השני. היא נשאה נידונות. האונייה של מזון ואספקה, Justinian, לא הפליגה עם שאר אוניות הנידונים, והגיעה לפניהם. HMS Guardian יצאה לדרך לפני שאר אוניות הנידונים, אבל נפגעה, לאחר מכן, מקרח לאחר שעזבה את כף התקווה הטובה. לאחר שנפגעה, האונייה חזרה לדרום אפריקה ונחרבה.