cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ליבידו
פרויד טען בתאוריית הדחף שלו, כי ה"איד" (האני המולד) מונחה על ידי דחפים של מין ואלימות, המונחים על ידי הרצון להפיק הנאה. הליבידו הוא מרכיב המין שב"איד".
פרויד בחר במונח זה על מנת לתאר את האנרגיה הנפשית העומדת בבסיס האינסטינקטים המיניים. אינסטינקטים אלו קשורים לאזורי הגוף השונים (האזורים הארוטוגניים) ומנחים את השלבים השונים בהתפתחות הפסיכו-סקסואלית.
הליבידו מייצג את יצר החיים, ושוכן באיד לצד יצר המוות. על פי פרויד, כל הדחפים הבלתי מודעים ניתנים לחלוקה לדחפי מין ואלימות, ואלו מהווים את המניע העיקרי לכל התנהגות אנושית.
מבחינה תאורטית פרויד טען שהרגשות הם נגזרות של דחפים ומשאלות. האנרגיה הנפשית של רגשות היא האנרגיה של הדחפים, ובעיקר של ליבידו ושל תוקפנות. ניתוח תכנים נפשיים ודינמיקות של המטופל מחייב היכרות אישית של המטפל עם התכנים הנפשיים והדינמיקות של עצמו, ולדעת פרויד אין זה מספיק לקרוא על כך בספר תאורטי. על פי פרויד יש הבדל חשוב בין ההכרות של הדינמיקות ובין ההתעוררות שלהן בפועל בשעת מעשה – התעוררות של אנרגיות של איד שעלולה לטשטש את עבודת האגו של המטפל.
קרל גוסטב יונג, אבי הפסיכולוגיה האנליטית, השתמש גם הוא במושג הליבידו אך לאו דווקא כגורם מיני, אלא כשם כולל לאנרגיה הנפשית המניעה את ההתנהגות.
יש, לפיכך, להבחין בין שתי ההגדרות הללו למושג הליבידו, וזאת על-פי הקשרן הספציפי.
פסיכואנליזה
זיגמונד פרויד, שנחשב ליוזם של השימוש המודרני במונח, מגדיר ליבידו כ"האנרגיה, שמתייחסים אליה במובן כמותי...של אותם אינסטינקטים שיש להם קשר לכל מה שאפשר לכלול תחת המילה 'אהבה'". זוהי האנרגיה האינסטנקטיבית של הכוח, שכלולה בתוך מה שפרויד הגדיר כ"איד". המבנה הלא-מודע לחלוטין של הנפש. פרויד גם הסביר כי ישנו קשר מקביל לרעב, לרצון לשלוט, וכן הלאה, בהתעקש על כך שמדובר באינסטינקט בסיסי טבוע בכל בני האדם.
פרויד פיתח את הרעיון של סדרת שלבים התפתחותיים במסגרתה הליבידו מתקבע על אזורים אירוגניים שונים. השלב הראשון הוא השלב האוראלי (המתבטא מהנאת התינוק מתהליך ההנקה), לאחר מכן בשלב האנאלי (המתבטא בהנאת הפעוט משליטה על צרכיו), לאחר מכן השלב הפאלי, דרך שלב המודל הפסיכוסקסואלי (במסגרתו הליבידו רדום) עד שהוא מתחדש במסגרת השלב הג'ניטלי. (קרל אברהם לאחר מכן יוסיף תת-חלוקה בשלבים האוראליים והאנאליים).
פרויד הצביע על כך שהדחפים הליבידינליים יכולים להתנגש עם המוסכמות של התנהגות מתורבתת, המיוצגים בנפש על ידי הסופר-אגו במודל הנפש הפרוידיאני. מה שמוביל למתחים ולהפרעות אצל הפרט זה הצורך להיות מותאם לחברה ולשלוט בליבידו, מה שמניע את השימוש במנגנוני הגנה כדי להפיג את האנרגיה הנפשית של הצרכים הלא-ממומשים והלא-מודעים האלו לצורות ביטוי אחרות. שימוש מופרז בהגנות אלו עלול לגרום לנוירוזה. מטרה עיקרית של הפסיכואנליזה היא להביא את דחפי האיד לתודעה של האדם, מה שיאפשר לאותם דחפים להתקיים באופן ישיר ובכך להפחית את התלות של המטופל בהגנות האגו.
פרויד הסתכל על הליבידו כמעבר דרך סדרה של שלבים התפתחותיים (במסגרת המודל הפסיכוסקסואלי) אצל הפרט. כישלון בהסתגלות לדרישות בשלבים השונים עלולה לגרום לאנרגיה הליבידיניאלית להיות "חסומה" או להיכנס לקיבעון בשלבים אלו, ובכך ליצור תכונות אופי פתולוגיות מסוימות בבגרות. לפיכך היה האדם הפסיכופאתולוגי של פרויד אדם בלתי-בוגר, ומטרתה של הפסיכואנליזה הייתה להביא לעוררות המודעות לקיבעונות אלו, כך שאנרגיית הליבידו תשתחרר ותהיה זמינה לשימוש מודע בסוג כלשהו של סובלימציה מובנית.
פסיכולוגיה אנליטית
על פי הפסיכולוג השווייצרי, קרל גוסטב יונג, הליבידו מזוהה כמכלול של אנרגיה נפשית, ולא מוגבל לתשוקה מינית בלבד. כפי שקובע יונג ב"תפיסת הליבידו" "[ליבידו] מציין רצון/תשוקה או דחף אשר אינו מבוקר על ידי כל סוג של סמכות, מוסרית או אחרת. הליבידו הוא תיאבון במצבו הטבעי. מנקודת מבט גנטית מדובר בצרכים גופניים כמו רעב, צמא, שינה ומין ומצבים רגשיים או משפיעים, המהווים את מהות הליבידו." הדואליות יוצרת את האנרגיה (או הליבידו) של הנפש, אשר יונג טוען שמתבטא רק דרך סמלים: "זוהי האנרגיה המתבטאת בתהליך החיים ונתפסת באופן סובייקטיבי כמאמץ ותשוקה" (Ellenberger, 697). סמלים אלו עשויים להתבטא כ"דימויי פנטזיה" שמגלמים את התוכן של הליבידו בתהליך הפסיכואנליזה, או חסרי כל צורה מוגדרת. התשוקה, שלרוב נתפסת ככמיהה נפשית, תנועה, עקירה ובנייה מחדש, באה לידי ביטוי בצורות מוגדרות אשר ניתן לתפוס באמצעות תהליכי אנליזה.
בהגדרה צרה יותר, הליבידו מתייחס גם לדחפים של הפרט לעסוק בפעילות מינית, ואת ההיפוך של זה, כוחות הרסניים (mortido או destrudo).
מרכיבים אנדוגניים
הליבידו לרוב נשלט על ידי פעילות של המערכת המזולימבית (הטגמנטום הגחוני וגרעין האקומבנס). כתוצאה מכך, לדופמין ולעוקבי האמינו שמווסתים את הנוירוטרנסמינציה של הדופמין, יש תפקיד קריטי בוויסות הליבידו.
נוירוטרנסמיטורים אחרים, נוירופפטידים והורמוני מין שמשפיעים על הדחפים המיניים על ידי שינוי הפעילות במסלול זה כוללים:
רמות הורמוני מין והמחזור החודשי
לתשוקה של אישה למין יש קורלציה למחזור החודשי שלה, כאשר נשים רבות חשות תשוקה מינית מוגברת בימים אחדים לפני הביוץ, שיא תקופת הפוריות שלה, אשר לרוב מתרחשת כיומיים לפני הביוץ שלה. מחזוריות זו קשורה לשינויים ברמות הטסטוסטרון של האישה במהלך המחזור החודשי. לפי גבריאל ליכטרמן, לרמות הטסטוסטרון יש השפעה ישירה על התעניינותה של האישה במין. לדבריה, רמות הטסטוסטרון עולה בהדרגה מיום ה -24 למחזור הווסת של האישה עד לביוץ ביום ה -14 של המחזור הבא, ובמהלך תקופה זו תשוקתה של האישה למין עולה בעקביות. היום ה -13 הוא בדרך כלל היום עם רמות הטסטוסטרון הגבוהות ביותר. בשבוע שלאחר הביוץ, רמת הטסטוסטרון היא הנמוכה ביותר וכתוצאה מכך נשים יחוו פחות עניין במין. כמו כן, במהלך שבוע הביוץ הבא אחריו, רמות הפרוגסטרון בעלייה, וכתוצאה מכך האישה יכולה לחוות קשיים בהגעה לאורגזמה. אף על פי שהימים האחרונים של המחזור החודשי מאופיינים ברמת טסטוסטרון קבועה, רמת הליבידו של נשים עשויה דווקא לעלות כתוצאה מהתעבות של רירית הרחם, מה שגורם לגירוי קצות העצבים ולעלייה ברמת העוררות המינית. בימים אלו רמת האסטרוגן יורדת, מה שגורם לירידה ברמת סיכוך הנרתיק.
גורמים פסיכולוגיים וחברתיים
ישנם מספר גורמים פסיכולוגיים וחברתיים שעלולים להביא לירידה ברמת החשק המיני. גורמים אלו יכולים לכלול מחסור בפרטיות או באינטימיות, דחק או עייפות, חוסר ריכוז או דיכאון. גורמי לחץ סביבתיים, למשל חשיפה ממושכת וארוכה לרעש או תאורה חזקים מידי יכולים גם הם להשפיע על הליבידו. גורמים אחרים כוללים התעללות מינית בעבר, תקיפה, טראומה או הזנחה, בעיות של דימוי גוף וחרדה מפני מעורבות בפעילות מינית.
גורמים פיזיולוגיים
גורמים פיזיולוגיים שיש להם השפעה על הליבידו יכולים לכלול בעיות הקשורות במערכת האנדוקרינית, כמו למשל תת-פעילות של בלוטת התריס, השפעה של תרופות מרשם שונות (כמו למשל Flutamide) והכושר הפיזיולוגי של בן-הזוג, ושאר גורמים שונים באורח החיים.
בקרב גברים, תדירות השפיכה משפיעה על רמות הטסטוסטרון, שהוא הורמון מקדם-ליבידו. מחקר שנערך בקרב 28 גברים בגילאי 21–45, מצא כי אצל כל אחד מהנחקרים (פרט לאחד) רמות השיא של הטסטוסטרון (145.7% מהבסיס - [117.8%–197.3%]) היו ביום השביעי להימנעות משפיכה.
אצל נשים אנמיה יכולה להיות גורם לירידה בליבידו כתוצאה מירידה ברמות הברזל בדם עקב המחזור החודשי.
תרופות
ישנם אנשים אשר מנסים לגרום להפחתה מכוונת בליבידו שלהם על ידי שימוש בחומרים אן-אפרודיזיאקיים. חומרים אפרודיזיאקיים, כמו למשל חומרים מגרי-דופאמין, יכולים להגביר את החשק המיני. מצד שני, ליבידו מופחת הוא לעיתים קרובות יאטרוגני, ויכול להיגרם על ידי מגוון רחב של תרופות כמו למשל אמצעי מניעה הורמונליים, תרופות אנטי דיכאוניות, תרופות אנטי פסיכוטיות, חוסמי בטא ועוד.
טסטוסטרון הוא אחד מהגורמים השולטים בליבידו אצל בני אדם. מחקרים חדשים מראים שאמצעים הורמונליים למניעת הריון כמו למשל גלולות (המכילות שילוב של אסטרוגן ופרוגסטרון) יכולים לגרום לירידה בליבידו אצל נשים כתוצאה מהעלאת רמות של חומרים קושרים להורמוני גלובולינים (SHBG). ה-SHBG נקשרים להורמוני המין, כולל טסטוסטרון, ומשבשים את זמינותם. מחקרים מראים כי גם לאחר סיום השימוש באמצעי מניעה הורמונליים, רמות ה-SHBG נשארות גבוהות ואין נתונים מהימנים כדי לקבוע מתי רמות אלו ירדו.
השפעת הגיל
ישנן השערות שהועלו במחקרים שגברים מגיעים לשיא הכושר המיני שלהם בגילאי העשרה, בעוד נשים מגיעות אליו בעשור השלישי-רביעי לחייהן (השערות). הזינוק ברמות הטסטוסטרון מגיע אצל זכרים בגיל ההתבגרות, וכתוצאה מכך גורם לחשקים מיניים קיצוניים אשר מגיעים לשיאם בגילאי 15–16, ולאחר מכן יורדים בהדרגה לאורך החיים. לעומת זאת, הליבידו הנשי גובר באיטיות במהלך גיל ההתבגרות ושיאו הוא באמצע שנות השלושים לחיי האישה. הרמות בפועל של הטסטוסטרון והאסטרוגן, המשפיעים על הדחפים המיניים של האדם, משתנים משמעותית במהלך החיים.
שקד מצוי
שָׁקֵד מָצוּי (שם מדעי: Prunus dulcis) הוא מין של עץ המשתייך למשפחת הוורדיים. הוא ממוין בסוג פרונוס ובתת הסוג Amygdalus יחד עם האפרסק.
שם
השם Prunus amygdalus מקורו בצירוף השמי "אם גדולה" או השומרי ama.gal (באותה משמעות), ומתייחס ככל הנראה להיותו של השקד ייצוג לאלה האם.
השם "שקד" משמעו "צופה", בשל פריחתו המוקדמת הצופה את האביב (משמעות המתבטאת גם במקרא). במקרא מופיע גם השם "לוז", ששרד גם בערבית במשמעות "שקד".
מאפיינים
השקד הוא עץ קטן, קומתו אינה עולה בדרך כלל על ארבעה מטרים. לעומת זאת יש לו שורשים עמוקים, ולפיכך הוא יכול לגדול היטב גם באזורים שהגשמים מעטים בהם.
עלי השקד נושרים בחודש ינואר והפרחים מקדימים לפרוח עם בוא החורף. בשנים קרות במיוחד עלולה הפריחה להתאחר. הפרחים נפתחים לפני ניצני העלים. טרפיהם של עלי השקד מוארכים וגם פטוטרותיהם ארוכות. הפרחים לבנים, לעיתים ורדרדים ומפרישים צוף. הבשלת הפירות חלה זמן רב לאחר הפריחה, כשישה חודשים ואף יותר מכך.
הפרי הוא בית גלעין שעיר. החלק הנאכל העיקרי הוא הזרע, אך לעיתים אוכלים את הפרי הצעיר בשלמותו, כאשר יש לו עדיין ציפה ירוקה וחמצמצה, והקליפה שמתחתיה עוד לא התקשחה. הזרעים של שקדי הבר הם מרים, ומכילים אמיגדאלין, המתפרק ויוצר ציאניד. הציאניד הוא רעל, ולפיכך אכילת כמות מרובה של שקדים מרים מסוכנת. הזנים התרבותיים מכילים כמות קטנה בהרבה של חומר זה ולפיכך יש להם טעם מתוק יותר. זרעי השקד התרבותי מכילים כמויות גדולות של שומן, חלבון, ויטמינים ומינרלים, ולכן יש להם ערך תזונתי רב.
חקלאות ומוצרים
תפוקת השקדים העולמית ב-2021 הייתה כ-1.76 מיליון טון, מהם מעל 1.4 מיליון טון בארצות הברית, כשאחריה האיחוד האירופי (145 אלף טון) ואוסטרליה (127 אלף טון). מדינות נוספות עם גידולי שקדים משמעותיים הן איראן, מרוקו, איטליה, סוריה וטורקיה. בשנת 2021 היבואניות הגדולות ביותר של שקדים היו הודו, ספרד, גרמניה וסין.
מוצרים
מלבד זרעי השקד המשמשים למאכל כמו שהם או כחומר גלם למגוון של מאכלים, משמשים הזרעים גם בתעשיית הקוסמטיקה והתרופות. מוצרי השקדים העיקריים המשמשים בתעשיות השונות הם:
בעת העתיקה
מקור השקד באזור איראן. העץ תורבת לפני אלפי שנים, והופץ על ידי בני אדם עוד בימי קדם לאורך חופי הים התיכון אל צפון אפריקה ודרום אירופה, ובעת החדשה גם לאזורים אחרים של העולם, בעיקר לקליפורניה ולאוסטרליה. צורת הבר של השקד גדלה בחלקים מהלבנט.
ברירת הסוג המתוק מבין סוגי המר הרבים בטבע סימנה את תחילת תִּרבות השקדים. לא ברור איזה אב פראי של השקד יצר את המין המתורבת, אך המין Prunus fenzliana עשוי להיות האב הקדמון הפראי הסביר ביותר של השקד, בין השאר משום שמקורו באזור ארמניה ומערב אזרבייג'ן, שם כנראה תורבת. מיני שקדי בר גודלו על ידי חקלאים קדומים.
השקד הוא אחד מעצי הפרי המתורבתים הקדומים ביותר, בשל היכולת לגדל שקדים אטרקטיביים מזרעים. לפיכך, למרות שצמח זה לא מתאים לריבוי מנצרים או מייחורים, ניתן היה לגדל אותו עוד לפני גילוי טכניקת ההרכבה. שקדים מתורבתים מתקופת הברונזה הקדומה (5000–4000 שנה לפני זמננו), נמצאו למשל באתר נומיירה שבעבר הירדן. דוגמה ארכאולוגית לממצא של שקד היא הפרי שנמצא בקברו של תות ענח' אמון במצרים (בערך 1325 לפנה"ס), שכנראה יובא מהלבנט.
השקד נזכר ארבע פעמים במקרא בהקשרים שונים. בשלוש מהן מוזכר עץ השקד בהקשר לשקידתו וחריצותו, בגלל פריחתו המוקדמת והמהירה. מקור שם היישוב לוז הוא במלה "לוז" הנרדפת למלה "שקד", ובשילוב העדויות לקיום עץ אשרה ביישוב, סביר להניח שעץ האשרה שעמד בבית אל היה עץ שקד.
חוקרים מציעים קשרים בין מקור מנורת המקדש לעץ השקד.
בימי הביניים
מאמר על גידול עצי שקד בספרד מובא בספרו של אבן אל-עוואם מהמאה ה-12.
בעת החדשה
מבין המדינות האירופיות שעליהן דיווח הגן הבוטני המלכותי אדינבורו כמטפחות שקדים, גרמניה היא הצפונית ביותר, אם כי ניתן למצוא עצי שקד צפונה עד איסלנד.
כיום נהוג לכנות את העץ גם "שקדייה". קרוב לוודאי שזהו חידוש של לוין קיפניס, שהופיע לראשונה בשירו "לשנה טובה, שקדייה" (תרע"ט 1919). השיר "השקדייה פורחת" הוא שהשריש את השם שקדייה לעץ השקד, שהפך לסמל של ראשית הפריחה בארץ ישראל . כיוון שהשקד פורח בסמוך לט"ו בשבט, הפך עץ השקד מאז תחילת ההתיישבות היהודית המחודשת בארץ ישראל לסמלו של החג. פריחתו מרשימה על רקע ראשית הלבלוב הירוק, בעיקר אחרי מספר חודשי שלכת ברוב העצים ועקב כך שהשקד הוא הראשון לפרוח לאחר החורף נגזר ממנו השורש ש.ק.ד. (לשקוד).
שמו של עץ השקד הפך גם למקור לשמות פרטיים, הן לבנים והן לבנות, ולמקור לשמות משפחה נהוגים במדינת ישראל.
בארץ ישראל
בארץ ישראל ניטעו במקומות שונים כרמי שקדים, וגדלים בה גם שקדי בר, בעיקר בחורשים של הגליל, הכרמל, השומרון ויהודה. כיום, כל מיני השקד הם צמחים מוגנים בישראל למעט כרמים נטועים.
שקד קטן-עלים ושקד רמון
בנוסף לתת-המין הטיפוסי, גדלים בארץ-ישראל עוד שני תת-מינים של השקד המצוי - שָׁקֵד קְטַן-עָלִים ושָׁקֵד רָמוֹן. השקד קטן-העלים הוא עץ קטן, לעיתים דומה לשיח, ענפיו קצרים ולעיתים מסתיימים בקוץ, פרחיו קטנים מפרחי השקד המצוי וקוטרם כשני סנטימטר, עליו קצרים - כשלושה סנטימטר אורכם. הפרחים לבנים או ורודים, עמוד העלי מכוסה בדרך כלל בקשקשים. הוא צומח בארץ באזורים יבשים; בעיקר בספר המדבר - במורדות המזרחיים של הגליל, השומרון ומדבר יהודה. גם בחרמון בגובה של 1,300–1,900 מטרים קיימת אוכלוסייה של שקד קטן-עלים. יש חוקרים הטוענים שהשקד המצוי הטיפוסי תורבת משקד קטן-עלים, ואוכלוסיות טבעיות של השקד המצוי הטיפוסי (שאינן שקד קטן-עלים) אינן אלא פליטי תרבות שהתפראו.
שקד רָמוֹן הוא תת-מין אנדמי להר הנגב בארץ ישראל, דומה לשקד קטן-עלים, והוא מהנדירים בין שקדי הארץ. העץ מצוי באזור הר הנגב, מדרום לכביש 171, המחבר את מצפה רמון עם הר חריף, באזור הנחלים אלות לוץ. לעיתים נמצא השקד בקרבת עצי אלה אטלנטית.
בעבר ראו בטקסונים אלה מינים עצמאיים (שקד קטן-עלים - Prunus korshinskyi; שקד רמון - Amygdalus ramonensis), אולם כיום נוטים לראות בהם תת-מינים או וריאנטים של השקד המצוי.
כגידול חקלאי בישראל
למרות שמקור השקד מאזור מזרח התיכון וישראל מעולם לא תפס מקום חשוב בחקלאות הארץ. שקדים מרים (שקד בר) ומתוקים (תרבותיים) נזכרים במקורות לאורך הדורות וכנראה גודלו במספרים קטנים או נאספו מחורש טבעי. בשנת 1882 נאמדו כ-5,000 עצי שקד בישראל. יועצי הברון רוטשילד המליצו להחליף את נטיעת הכרמים בשקדים שהיו מותאמים בצורה טובה יותר לאקלים בישראל ובעקבות כך מספר הגידולים גדל מאד. בשנת 1900 הגיעו שטחם הכולל של הגידולים ל-3,640 דונם ועם פרוץ מלחמת העולם הראשונה 37,000 דונם. בזמן זה החלו ירידות מחירים בשוק העולמי ומזיקים כגון קמפודיס השקד פגעו קשה במטעים. עד שנות העשרים הקמפודיס חיסלה כמעט כליל את המטעים בצפון הארץ. רק בשנות ה-50 החל גידול במספר המטעים לאור עלייה במחירם העולמי ופיתוח של שיטות חדשות להתמודדות עם המזיקים.
טריומף איטליה
טריומף איטליה (באנגלית Triumph Italia) היא מכונית ספורט מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית טריומף, אשר יוצרה בין השנים 1959–1962. המרכב והמנוע נבנו בבריטניה, על ידי טריומף והדגם הורכב באיטליה על ידי Vignale.
סך הכול יוצרו 324 יחידות.
TYP
TYP (ראשי תיבות של The Young Professionals; בעברית: המקצוענים הצעירים) הוא מיזם מוזיקלי מז'אנר הפופ - מוזיקה אלקטרונית שהחל את פעילותו בשנת 2011. במיזם חברים עברי לידר, יונתן גולדשטיין, גיל נוי, רועי שני, אוריאל יקותיאל ואורי סלעי.
ב-5 בינואר 2012 הוחתם הפרויקט על חוזה בינלאומי עם יוניברסל תחת חברת-הבת הצרפתית שלה, פולידור. החוזה כולל הפצה עולמית של האלבום של הצמד, הקלטת והפצת שלושה אלבומים נוספים, וסיבוב הופעות בינלאומי. ב-26 במרץ 2012 הוחתם הפרויקט על חוזה בחברת המופעים הגדולה בעולם, לייב ניישן, המייצגת בין השאר את מדונה, רדיוהד, קולדפליי, אדל, אמינם ורבים ואחרים. TYP הם הישראלים הראשונים שהוחתמו בחברה, וזאת בעקבות המלצה של גורמים ביוניברסל (חברת התקליטים בה חתמה הלהקה), על פיה TYP הם.
2009–2011: הקמת ההרכב ואופי הפרויקט
ראשיתו של המיזם בפנייה של גולדשטיין ללידר בשנת 2009, מתוך מטרה לשכנע אותו להשתתף באלבום הבכורה שלו. לידר לא הופיע באלבום אך לבסוף נפגשו השניים והחלו לשתף פעולה ביצירת שירים.
שמו של ההרכב מתאר לדברי לידר את החברים בו, "אנשים צעירים, יחסית מקצועיים במה שהם עושים, [ש]לוקחים את העבודה שלהם ברצינות", ומעלה את שאלת טשטוש הגבול בין החיים הפרטיים לעבודה. בנוסף, באתר הלהקה ובעמוד הפייסבוק שלהם, כתבו "אנחנו המקצוענים הצעירים. אנחנו יוצרים משהו חדש, שתמיד מתבסס על משהו ישן. דרך סאונד, מילים, ויזואליות, וחומרים אחרים, אנו מנסים לתקשר. איתך, עם אחרים, עם עצמנו".
2011: אלבום בכורה
ב-12 בספטמבר 2011, לאחר עבודה של כשנתיים, יצא אלבומו הראשון של ההרכב, 09:00 To 17:00, 17:00 To Whenever. לדברי ההרכב הקונספט של האלבום הוא תיאור סדר יומם וסגנון החיים של "המקצוענים הצעירים" בעיר הגדולה. סגנון חיים עמוס בהתרחשויות שמעורר רגשות סותרים רבים. כל רצועה מ-14 הרצועות שבאלבום מוקדשת לשעה אחרת ביום ולפעילות השונה בה: "מההשכמה, לגימת הקפה של הבוקר, בדיקת אימייל, הנסיעה למשרד, הפסקת צהריים לארוחת הערב והישר לפאב, יציאה למועדון וסיום באפטר פארטי".
כל שירי האלבום הולחנו בידי גולדשטיין ולידר. מילות השירים מלבד Blood Makes Noise (גרסת כיסוי לשירה של סוזן וגה) נכתבו בידי לידר. האלבום זכה לביקורות אוהדות.
ליציאת האלבום קדמה הוצאתם של מספר סינגלים וקליפים נלווים להם. הסינגל הראשון מתוכו, D.I.S.C.O, יצא ב-7 ביולי 2011 והוא מסמפל את הפזמון של שירה, בעל השם הזהה, משנות ה-80 של הלהקה הצרפתית Ottawan. השיר נכלל גם באוסף הדאנס הבינלאומי של חברת הענק וורנר. הקליפ לשיר מכיל מספר אמירות אופנתיות ושורת מחוות לתרבות הקאמפ, לפט שופ בויז, ולביונסה. בקליפ בולטת גם הופעתו של הרקדן והכוריאוגרף אוריאל יקותיאל, לצידן של מספר מלכות יופי בעברן. נכון לסוף מרץ 2013, לקליפ 1,334,000 צפיות.
ב-6 בספטמבר 2011 יצא הקליפ לסינגל השני של הלהקה, 20 Seconds. הקליפ המשיך את הקו האמנותי של D.I.S.C.O והוא מתאפיין באווירה "מזרח תיכונית". על הכוריאוגרפיה הופקד יקותיאל, שגם הופיע בו לצד קבוצת רקדניות בטן. נכון לסוף מרץ 2013, לקליפ 787,000 צפיות.
במרץ 2012 פורסם ביוטיוב קליפ של הלהקה לשירה "Young Professionals". את הקליפ ביים רועי שני, המעצב הגרפי של הלהקה, וצילם אותו זיו שדה. גלעד אדמוני הפיק את הסרט, ואת התסריט כתבו לידר וגולדשטיין בעצמם. טרם עלייתו ליוטיוב, הקליפ הופץ דרך האתר הצרפתי הפופולרי Konbini, תחת השם "This is (How We See) Tel Aviv". הקליפ זכה ל-45,000 צפיות ב־Konbini ולעוד 27,000 ביוטיוב. בקליפ מופיעים אנשים שצולמו ברחובות תל אביב, והלהקה אף הזמינה דרך חשבון הטוויטר שלה אנשים להשתתף בקליפ, ביום הצילומים. באוקטובר 2012 יצא קליפ נוסף של הלהקה לשיר "Young Professionals" הפעם בבימוי וניה הימן, הקליפ יצא כחלק משיתוף פעולה מסחרי של TYP עם חברת אמריקן אקספרס.
ב-31 במרץ 2012 הוציאה הלהקה את הסינגל השלישי שלה, Deserve, הרצועה החמישית באלבום.
ההרכב נבחר להתמודד מטעם ישראל בקטגוריית "האמן האירופאי הטוב ביותר" בטקס פרסי ה-EMA לשנת 2011, אך לא זכה בתואר.
ההרכב הופיע בטקס פתיחת האגף החדש במוזיאון תל אביב לאומנות, ב-2 בנובמבר 2011. ההופעה לוותה בתצוגת וידאו חדשנית שנוצרה עבור ההופעה, והוקרנה על המבנה כולו, הופכת אותו למעשה למסך אחד ענקי ומרשים.
בסוף דצמבר 2011, במסגרת המצעד הלועזי השנתי של גלגלצ ווואלה!, ביצע ההרכב גרסת כיסוי קצרה לשיר Till the World Ends אשר ביצעה במקור בריטני ספירס.
בסוף ינואר 2012 עלתה לאינטרנט גרסת כיסוי של הפרויקט ללהיט הבכורה של לנה דל ריי, Video Games. הגרסה זכתה מיד להצלחה ובצעד יוצא דופן פרסמה הזמרת את הביצוע בבלוג הרשמי שלה. נכון לאוקטובר 2013, לביצוע ביוטיוב כ-430,000 צפיות.
2012 והלאה: הכרה והצלחה בינלאומית
ב-2012 הוציאו TYP שני מיני אלבומים, הכוללים כל אחד מספר רמיקסים לשירם D.I.S.C.O (דיסקו). בין הרמיקסים ניתן למצוא רמיקסים של 7th Heaven, עופר ניסים, Guéna LG, Mathieu Bouthier, Alle Farben ו-Yuksek.
ב-26 במרץ 2012 פורסם כי ההרכב הוחתם בחברת מופעי המוזיקה הגדולה בעולם, לייב ניישן, והפכו לישראלים הראשונים שמוחתמים בחברה.
ב-14 במאי 2012, פורסם בתקשורת הישראלית כי TYP צפויים להופיע בתוכנית Le grand journal (ערוץ קנאל+), בספיישל השנתי שלה המשודר בשידור ישיר מפסטיבל קאן. התוכנית נחשבת לאחת מהתוכניות הנצפות ואהובות ביותר בצרפת ובמדינות דוברות צרפתית אחרות, והשתתפו בה בשנים האחרונות אישים דוגמת ברק אובמה, ניקולה סרקוזי, ז'ראר דפארדיה, U2, ליידי גאגא, ואישים נוספים.
עוד באותו היום, פרסמה הלהקה סרטון קצר, המהווה קדימון להופעה הגדולה הראשונה שלהם בצרפת, שתתרחש ב-22 ביוני, בסמוך מאוד לצאת אלבום הבכורה שלהם בצרפת, ב-18 ביוני. לאחרונה גם נודע שיוניברסל, חברת התקליטים של ההרכב, הוסיפה את רוסיה לרשימת המדינות בהם צפוי האלבום לצאת בקרוב.
ב-8 ביוני 2012 הופיעו TYP במצעד הגאווה בתל אביב, אל מול קהל של כ-30,000 בני אדם. לקראת ההופעה צולמו עברי לידר ויונתן גולדשטיין, חברי הלהקה, צועדים במעבר חצייה בסמוך לכיכר הבימה בתל אביב, אשר נצבע במיוחד עבור הצילומים בצבעי הגאווה.
ב-18 ביוני 2012 יצא אלבום הבכורה של TYP, בגרסה הצרפתית שלו (אשר תופץ במקביל גם בבלגיה), שם הוא נקרא 9Am To 5Pm, 5Pm To Whenever. לגרסה הזאת שתי מהדורות - הרגילה, בה 13 שירים, והדלוקס, בה 17 שירים. ההבדלים ביניהם הן בעיקר בכמות השירים שנכללו גם בגרסה הישראלית של האלבום. בשתי המהדורות יכללו שני שירים חדשים, Be With You Tonight ו־Gucci Gun, וגרסה חדשה לשיר Dirty Messages.
בסוף יוני 2012 פורסם באתר הלהקה ולאחר מכן בווידאו בערוץ הלהקה ביוטיוב כי הלהקה צפויה להופיע במצעד הגאווה בפראג, שיתרחש ב-18 באוגוסט 2012, ובמצעד הגאווה במרסיי. בנוסף, הלהקה העלתה קליפ קצר בו מככבים לידר וגולדשטיין, לקידום הופעתם באירועי הגאווה בפראג.
ב-3 בפברואר שחררה הלהקה את הסינגל הראשון מהאלבום השני שלהם, Quick Quick Star Star Money Money. בסינגל, העונה לשם Let's Do it Right, מתארחת הזמרת ההולנדית אווה סימונס.
ב-23 בפברואר שחררה הלהקה קליפ לסינגל השני מהאלבום, ושמו All of It But Me, בו מתארחת היוצרת האוסטרית אנה F.
במרץ 2015 יצאו עם רמיקס לטובה לו, על פי בקשתה של חברת יוניברסל צרפת.
וינצ'נצו גליליי
וינצ'נצו גליליי (איטלקית: Vincenzo Galilei; 1520 בקירוב - 2 ביולי 1591) היה נגן לאוטה, מלחין ותאורטיקאי מוזיקה, אביו של האסטרונום והפיזיקאי המפורסם גלילאו גליליי. הוא היה דמות ראשונה במעלה בחיי המוזיקה בשלהי תקופת הרנסאנס ותרם רבות למהפכה המוזיקלית אשר ציינה את תחילתה של תקופת הבארוק.
חייו
גליליי נולד בסביבות 1520 בסנטה מריה א מונטה שבטוסקנה. בגיל צעיר החל ללמוד נגינה בלאוטה. בזמן כלשהו לפני 1562 עבר לפיזה, שם נשא לאישה בת למשפחת אצולה. בשנת 1564 נולד בנו גלילאו, בכור לשישה או שבעה ילדים; בן אחר, מיקלאנג'לו, שנולד בשנת 1575, גדל גם הוא להיות נגן לאוטה מוכשר.
וינצ'נצו היה נגן לאוטה מיומן ובמועד מוקדם בחייו עורר את תשומת לבם של פטרונים חזקים ועתירי-קשרים. בשנת 1563 פגש בוונציה את ג'וזפו צארלינו, תאורטיקאי המוזיקה החשוב ביותר במאה ה-16, והיה לתלמידו. זמן מה לאחר מכן החל להתעניין בניסיונות להחייאת המוזיקה והדרמה של יוון העתיקה, וזאת עקב קשריו עם הקמראטה הפלורנטינית (קבוצת משוררים, מוזיקאים ואינטלקטואלים בראשות הרוזן ג'ובאני דה בארדי) ועם ג'ירולאמו מיי, המלומד הראשון במעלה בתקופתו בנושא המוזיקה של יוון העתיקה. בשנות ה-70 של המאה ה-16 החל עניינו בתאוריה של המוזיקה ואף בהלחנת מוזיקה לנטות בכיוון זה. כמה מתרומותיו התאורטיות החשובות ביותר של גליליי עוסקות בטיפול בדיסוננס: תפיסתו הייתה מודרנית בעיקרה: היא התירה דיסוננס במעבר "אם הקולות זורמים בצורה חלקה", ואף צלילים דיסוננטיים על פעמה מוטעמת, כגון השהיות, שאותם כינה "דיסוננס חיוני". בכך תיאר למעשה את המנהג הבארוקי, בייחוד כאשר הגדיר כללים לפתרון השהיות באמצעות קפיצה וחזרה אל צליל הפתרון המצופה.
נוסף לכך, היו לגליליי כמה תגליות חשובות באקוסטיקה, בפרט כאלה הכרוכות בפיזיקה של תנודות במיתרים ובעמודי אוויר (בכלי נשיפה). ייתכן שבקביעת היחס בין מתיחות המיתר לתדירות התנודה היה גליליי הראשון לגלות חוק פיזיקלי שאינו ליניארי. אבל בזמנו, הביטוי למה שאנחנו מכנים כיום "חוקי פיזיקה" היה סוגיית המפתח. אם וינצ'נצו גילה דבר זה וביטא אותו בשפה מתמטית, זו עשויה להיות הכללה חשובה של התגלית הפיתגוראית, המובנת זה מכבר, שמספרים שלמים קובעים סולמות הרמוניים. אם כל היחסים המוזיקליים והמדידות הפיזיקליות בכלי נגינה ניתנים להגדרה מתמטית, הרי שהתובנה של בנו גלילאו, כי כל היחסים הפיזיקליים מכל סוג שהוא ניתנים לביטוי מתמטי, נובעת באופן טבעי.
השימוש ברצ'יטטיב באופרה מיוחס על דעת רבים לגליליי, כיוון שהיה אחד ממציאי המונודיה, הסגנון המוזיקלי הקרוב ביותר לרצ'יטטיב.
גליליי חיבר שני ספרי מדריגלים, כמו גם מוזיקה ללאוטה, וכמות נכבדה של מוזיקה לקול ולאוטה; הקטגוריה האחרונה נחשבת לתרומתו החשובה ביותר, משום שהיא מבשרת מבחינות רבות את סגנון הבארוק המוקדם. מלומדים רבים גורסים, שגליליי הוא שהיטה את פעילות בנו מן המתמטיקה הטהורה, המופשטת, אל ניסויים שעשו שימוש בתיאור מתמטי כמותי של התוצאות - שינוי שהייתה לו חשיבות עליונה בתולדות המדע.
ברטראן טברנייה
ברטראן טברנייה (בצרפתית: Bertrand Tavernier; 25 באפריל 1941 – 25 במרץ 2021) היה במאי, תסריטאי, שחקן ומפיק צרפתי.
ביוגרפיה
טברנייה נולד בליון, הוא רצה להיות במאי מאז היותו בן 13 או 14. הוא טען שהשפעותיו הקולנועיות כללו את הבמאים ג'ון פורד, ויליאם ולמן, ז'אן ויגו וז'אק בקר (Jacques Becker). הבמאי הראשון איתו עבד בסרט היה ז'אן-פייר מלוויל. סרטו הראשון (The Clockmaker, 1973) זכה בפרס Prix Louis Delluc ובדוב הכסף בפסטיבל הסרטים בברלין. בתחילת הקריירה שלו כבמאי, סרטיו אופיינו במסתורין, אולם עבודתו בשנים שאחרי כן הפגינה פרשנות חברתית ביקורתית, הדגישה את הפציפיזם שלו (בסרטים Life and Nothing But, קפטן קונאן) והציגה קולנוע ביקורתי של החברה הצרפתית בת הזמן ההוא (הכל מתחיל היום, Histoires de vies brisées : les double-peine de Lyon). הוא זכה בפרס באפט"א ב-1990 עבור הסרט הטוב ביותר בשפה שאינה אנגלית וזכה בסך כולל של ארבעה פרסי סזאר.
ברטראן טברנייה נפטר ב-25 במרץ 2021. היה נשוי לקולו אוהאגן (Colo O'Hagen) בשנים 1965–1980. בנו, ניל טברנייה (Nils Tavernier) הוא במאי ושחקן.
סבן
{{פירושונים|
ראו גם
}}
עמי מעייני
עמי מעייני (13 בינואר 1936 - 17 בפברואר 2019) היה מנצח, מלחין ואדריכל ישראלי.
קורות חייו
סיים תואר שני בבניין ערים באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק וכן במוזיקה אלקטרונית. סיים לימודי תואר שני בפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. עבודת הגמר לתואר עסקה ב"הפילוסופיה של המוזיקה - עיון בתאוריות האסתטיות של הגל, שופנהאואר, ואגנר וניטשה".
מעייני למד נגינה בכינור, ויולה, חצוצרה ויותר מאוחר גם בעוגב. בביתו היה עוגב חלילים גדול אשר נבנה בידי גדעון שמיר. בשנת 2020 נתרם העוגב לפארק קרסו למדע בבאר שבע.
כמו כן היה תלמידם של איתן לוסטיג לניצוח ופאול בן-חיים לתורת המוזיקה. ובמקביל השתלם במוזיקה אלקטרונית אצל ולדימיר אוסצ'בסקי.
לאחר שובו לישראל עסק באדריכלות, תחילה אצל יצחק פרלשטיין ומאוחר יותר אצל אריה שרון. בין השאר תכנן ועיצב את אולם "קלרמונט" באקדמיה למוזיקה בתל אביב ואת בניין האקדמיה בירושלים בגבעת רם. בשנת 1971 החליט להפסיק את עבודתו כאדריכל והחליט להקדיש את זמנו למוזיקה.
בשנות ה-80 היה היושב ראש של איגוד הקומפוזיטורים בישראל.
מאז 1980 כיהן כפרופסור לקומפוזיציה, לתורת המוזיקה ולפילוסופיה באקדמיות למוזיקה של תל אביב ושל ירושלים. בין השנים 1994–1998, ושוב משנת 2000 עד 2004 כיהן כמנהל האקדמיה למוזיקה על שם רובין בתל אביב. ייסד את התחרות למלחינים צעירים ע"ש פאול בן-חיים, הנערכת פעם בשנתיים.
אחותו של עמי מעייני היא הנבלאית רות מעייני. בתה סיון מעייני-זליקוב היא כנרת בתזמורת הפילהרמונית הישראלית.
מעייני נפטר ב-17 בפברואר 2019, והובא למנוחות בבית העלמין בשביל מנוחה נכונה בראשון לציון.
ארכיונו שמור בספרייה הלאומית.
פטל (תת-סוג)
פטל הוא פרי יער הגדל על שיח של מינים שונים בסוג פטל (Rubus), בתת-הסוג ''Rubus subg. Idaeobatus'' ובתת-סוגים נוספים בסוג פטל. זהו השם העברי למונח הלועזי Raspberry.
פרי הפטל דומה לאוסנה, אך ניתן להבדיל בין פטל לבין אוסנה בקלות יחסית: הצמדות המצעית (בסיס הפרח היוצא מהגבעול) אל הפרי מאפיינת את האוסנה בשונה מהפטל. כשפטל נקטף, המצעית נתלשת מהפרי ומשאירה "חור", בעוד שכשאוסנה נקטפת, המצעית נקטפת איתה.
בין המינים הנפוצים של הפטל נמצא הפטל האדום.
Woman in Love
"Woman in Love" (בעברית: אשה מאוהבת) הוא שיר של הזמרת והשחקנית, ברברה סטרייסנד. השיר יצא כסינגל הראשון מתוך האלבום, Guilty, בשנת 1980 ונכתב על ידי בארי ורובין גיב מהרכב הבי ג'יז. השיר זכה להצלחה בינלאומית והגיע למקום ראשון במדינות רבות ביניהן ארצות הברית, בריטניה, צרפת, גרמניה.
רקע והצלחה
ברברה סטרייסנד פנתה לבארי גיב וביקשה ממנו לכתוב לה אלבום. בארי ואחיו, רובין, חברי ההרכב ה"בי ג'יז", אחד ההרכבים המצליחים של שנות השבעים, כתבו את השיר ובארי אף השתתף בהפקת האלבום ביחד עם צוות ההפקה שאיתו עבד ההרכב באופן קבוע, אלבי גאלוטן וקארל ריצ'רדסון.
השיר נחשב לאחד מהשירים הנמכרים ביותר בכל הזמנים בצרפת.
מיקומי שיא
Woman in Love הפך לאחד השירים הכי מצליחים בקריירה של סטרייסנד ואחד הסינגלים הנמכרים ביותר אי פעם. הוא צעד שלושה שבועות במקום הראשון של הבילבורד האמריקאי, השיר החמישי והאחרון של סטרייסנד שהגיע למקום זה. הוא גם בילה 5 שבועות במצעד בילבורד Adult Contemporary והיה השיר השישי שלה שמגיע למעמד זה.
גרסתה של דנה אינטרנשיונל
דנה אינטרנשיונל הקליטה גרסת כיסוי של "Woman in Love" עבור האלבום הבין-לאומי הראשון שלה, Free (1999). הוא הופץ ב-1 בפברואר 1999 כסינגל המוביל מתוך האלבום. זהו הסינגל השני שאינטרנשיונל הפיצה באירופה, אחרי הסינגל "דיווה" שזכה באירוויזיון 1998. לשיר צולם וידאו קליפ שנועד לעזור בקידום המסחרי שלו.
השיר זכה להצלחה כאשר הקליפ שלו שודר בערוצים שונים באירופה וזכה לחשיפה.
רקע
"Woman in Love" הוא גרסת כיסוי לשירה של הזמרת ברברה סטרייסנד מ-Guilty שיצא ב-1980. הוא נחשב לאחד משיריה המזוהים ביותר של סטרייסנד.
בהתחלה, הוצע לדנה להקליט גרסת כיסוי לשיר "Chain Reaction" של דיאנה רוס, אך זו העדיפה שיר "שקט יותר". בכתבה שפורסמה במעריב נכתב: "זו חלק מההחלטה שדנה לא צריכה את כל הצרחות, הנוצות וצבעי המלחמה בשלב הזה. כדי לצאת מהגימיק ולהיות זמרת מהשורה הראשונה בעולם, היא צריכה למכור את הקול שלה ואת האישיות בצורה הכי רגועה ומוצקה. הדהירה על בננה וצרחות הקוקורוקו יצטרכו לחכות לסיבוב הבא". אחרי ההצלחה הבין-לאומית של הסינגל "דיווה" שפורסם בהוצאת סוני מיוזיק אנטרטיינמנט, נוצרו חילוקי דעות קשים בין אינטרנשיונל לבין החברה,מה שהוביל לביטול החוזה וגניזת האלבום. את "Woman in Love" הוציאה בפברואר 1999 ללא התערבותה של חברת התקליטים.
הקלטתה של אינטרנשיונל הופקה בשתי גרסאות: גרסה שקטה שנועדה לתחנות הרדיו, וגרסה קצבית יותר, שנועדה למועדוני הלילה ותוכניות הדאנס.
וידאו קליפ
לגרסתה של אינטרנשיונל צולם וידאו קליפ עתיר תקציב, שלא הגיע ל-MTV.
בכתבה שפורסמה במעריב לנוער בשנת 1999, נכתב: "בימים אלה דנה נמצאת בתחילת רומן חדש. הוא נקרא ואניה, והוא דוגמן בינלאומי מקרואטיה. דנה פגשה אותו לפני כחודש במהלך הצילומים של הווידאו קליפ של 'Woman In Love' והיא התאהבה לגמרי. זה התחיל כאשר הבמאי ביקש מהם לעמוד מול המצלמות ולנסות להרגיש מאוהבים. מרגע שהוא אמר 'אקשן', הם מעולם לא עזבו אחד את השנייה, וסיימו עם נשיקה סוערת ופוטוגנית. אחרי הצילומים מיהרו לבית מלון ובילו שלושה ימים בלונדון, אבל בגלל לוח הזמנים העמוס של דנה היה עליה לטוס למקומות אחרים, והיה עליהם להסתפק רק בקשר טלפוני חם".
הצלחה מסחרית
גרסתה של אינטרנשיונל הצליחה פחות מ"דיווה", אך הושמעה ברדיו לעיתים תכופות ללא עזרתה של סוני מיוזיק אנטרטיינמנט. הקליפ שודר בערוצים מקומיים באירופה.
מי בורג'ומי
המים המינרליים של בורג'ומי (בגאורגית: ბორჯომის მინერალური წყლის) הם מים מינרליים הנובעים מערוץ בורג'ומי שבמרכז גאורגיה, ואשר משווקים כמי סודה לאחר שמוסיפים להן פחמן דו-חמצני. הבארות הארטזיות שבערוץ ניזונות ממי קרחונים המכסים את פסגות הרי בקוריאני, המתנשאים לגובה של 2,300 מטר מעל פני הים, שחלחלו לאדמה. המים נובעים אל פני השטח ללא שאיבה ומועברים בצינורות לשלושה מפעלים למילוי בקבוקים בעיירה בורג'ומי.
המים
טמפרטורת המים נעה בין 18 ל-38 מעלות ואיכויותיה הרפואיות דומות לאילו של מעיינות וישי בצרפת.
הקמת המותג
בחפירות ארכאולוגיות, שנערכו למרגלות מעיינות קתרין, נתגלו אבנים ששימשו כאבני בנין למרחצאות. עובדה המלמדת על כך כי מעיינות בורג'ומי היו ידועות כבר במילניום הראשון.
ראשית פרסומו של מי הבורג'ומי החל בראשית המאה התשע עשרה, כאשר חיילים רוסים ממשמר הגרנדירים חרסון של האימפריה הרוסית, שחנה בעיר גורי, נשלחו לערוץ בורג'ומי כדי להצטייד בעצים. כשהגיעו ליער שמעו את רעש המים וגילו את מעיין חם הנובע ישירות מהאדמה. הקצין האחראי הורה להגדיל את פתח המעיין ולמלא בקבוקים מהמים הנובעים עבור הרגימנט.
בשנת 1829 לקחו חיילים רוסים, לראשונה, דגימות ממעיינות בורג'ומי למוסקבה. מאז החל פרסומם של מי הבורג'ומי בכל רחבי האימפריה הרוסית כמים בעלי סגולות מרפא. בשנת 1845 הביא הנציב העליון של הקווקז, ייבגני גולובין, את בתו קתרינה להתרפא בבורג'ומי ומשהחלימה קרא למעיין על שמה "מעיין קתרינה". באותה שנה גם הוחשה העברת הבעלות הרשמית על המים משליטת הצבא לשליטה אזרחית.
ניקולאס מיכאלוביץ' (Николай Михайлович) גילה את הפוטנציאל הגלום במים המינרליים וייסד בשנת 1906 את המפעל הראשון למילוי בקבוקים במי בורג'ומי עם סמל מסחרי שנשא את שם עיירת הנופש בורג'ומי. הוא הקים במקום עיירת נופש וקיט, שהייתה מפורסמת מאוד בקרב האצולה הרוסית ובקרב בני בית המלוכה הרוסי.
מכירות מי בורג'ומי
בתקופת השלטון הסובייטי בגאורגיה היו המים המינרלים של בורג'ומי המותג השלישי הידוע ביותר ברחבי ברית המועצות אחרי מכונית הוולגה וחברת התעופה אארופלוט. עד לשנת 1996, לאחר תקופה של עשור שבה עודדו יוזמה חופשית, הביאה זו לעליית הפיראטיות והמאפיה בפועל. כ-90% ממי הבורג'ומי ששווקו תחת הסמל המסחרי של בורג'ומי היו למעשה זיוף. בשנת 1996 החלה חברת בורג'ומי במסע פרסום וערכה שינויים בתהליך האריזה של מי הבורג'ומי שהקשו על זיופה. בשנת 1998 עברה גאורגיה משבר כלכלי חמור שהקטין את כדאיות הזיוף והביאה להפסקת הפעילות של רבים מהזייפנים. ההערכה כיום היא כי משנת 2000 כ-90% מיצוא מי הבורג'ומי הוא מקורי.
בתחילת מאי 2006 החליטה רוסיה להחרים את יבוא המים המינרלים מגאורגיה, חמישה שבועות לאחר החרם שהטילה רוסיה על יבוא היין הגאורגי (סוף מרץ 2006), כחלק ממלחמת המסחר של רוסיה כלפי גאורגיה. יצוא המים המינרלים, יחד עם יצוא היין היו מעמודי התווך של הכלכלה הגאורגית, ומדינת היצוא העיקרית לשני המוצרים הייתה רוסיה, בשאיפה להביא את גאורגיה תחת ההגמוניה הרוסית. הטענה הרוסית להטלת החרם הייתה כי מבדיקה שנערכה על ידי רשויות הפיקוח על מוצרים גילתה כי המים בבקבוקי הבורג'ומי אינם מי בורג'ומי. החרם הפסיק למעשה את מכירת המים לרוסיה שעמד בשנת 2005 על כ-23.6 מיליון דולר. החברה המחזיקה בבעלות על מי הבורג'ומי טענה כי בניגוד ליין הגאורגי יצוא המים לרוסיה היווה, באותה תקופה, רק כ-50% מהכנסותיו (17% מהמכירות היו לאוקראינה, 15% לשוק המקומי בגאורגיה ויתר המים שווקו ל-25 מדינות אחרות). ההחלטה הרוסית הביאה בסופו של דבר לגידול במכירת המים למדינות האחרות.
בשנת 1995 הוקמה חברת ג'ורג'יאן גלאס אנד מינרל ווטר (Georgian Glass and Mineral Water), החברה הגדולה ביותר להפקת מים מינרלים ומי מרפא בגאורגיה. החברה, שמקום מושבה בטביליסי, מפיקה ומשווקת את המותג בורג'ומי. כיום כ-80% מהמים המופקים על ידי החברה הוא לייצוא, כאשר לפני מאי 2006 נמכר 60% מהיצוא לרוסיה (יתר ה-40% שווק למדינות אחרות בהן ארצות הברית, מערב אירופה וישראל). אולם לאחר החרם שהטילה רוסיה על יבוא היין והמים המינרלים הגאורגי הפכו המדינות הבלטיות וקזחסטן ליעדי היצוא המובילים.
פארק בורג'ומי
בשנת 1950 הפכו את מקום נביעת המעיינות ואת כל האזור לפארק לאומי ענקי. לאחרונה שודרג הפארק על ידי הנשיא סאקשווילי. בתקופתו הוקמו קולנוע, גן שעשועים ורכבל. נבנו גשרים ונערכו מספר שינויים נוספים בנוף שהגדילו את האטרקטיביות התיירותית של האזור.
עלילות דם בהיסטוריה הרומנית
עלילות דם נגד היהודים הופיעו בהיסטוריה הרומנית עם ריבוי האוכלוסייה היהודית במחוזות בהם חיו הרומנים.
עלילות הדם נגד היהודים בעולם הנוצרי התחילו כבר במאה ה-12 (המקרה הקדום ביותר הוא מאנגליה, משנת 1144) והתפשטו על פני אירופה במקביל לגלי ההגירה של היהודים. לראשונה מוזכרת בכתובים עלילת דם במחוזות הרומניים בשנת 1710, בטרגו ניאמץ.
בתקופת הפנרים היו עלילות דם רבות בארצות הרומניות ועל כך כתב בשנת 1898 ההיסטוריון הרומני פומפיליו אליאדה שחקר את התקופה: "הבריות מייחסים ליהודים כל מיני דברים משונים: בשבוע הפסח ובשבוע הפסחא האנשים מחזיקים את ילדיהם סגורים בבית מפחד שהיהודים יגנבו אותם כדי למצוץ את דמם בשביל לשים אותו במצות שלהם; ואם קורה שילד נעלם, כל האוכלוסייה דורשת בתוקף שכל היהודים יעונו (לגילוי הילד)".
עלילת טרגו ניאמץ
בשנת 1710, בטרגו ניאמץ ("היריד הגרמני") שבנסיכות מולדובה, העלילו על היהודים ששחטו ילד נוצרי כדי להפיק ממנו את הדם הדרוש ליהודים לעשיית מצות של פסח. הפורעים ביצעו לינץ' והרגו חמישה יהודים ו-22 נוספים נכלאו ונכבלו באזיקים. כאשר נוכחו היהודים לדעת שהאלימות רק הולכת וגוברת, שלחו משלחת אל השליט דימיטריה קנטמיר. קנטמיר שלח שני אנשים מהימנים לחקור ולבדוק את הנעשה, ועל פי מסמכי התקופה האנשים הפריכו את הטענות נגד היהודים. נקבע שיש לשחרר את היהודים הכלואים ואת הנזיר שיזם את כל הפרשה כלאו בבית משוגעים לכל חייו.
עלילת אורחיי (אוניצקאן)
בשנת 1717, באורחיי שבבסרביה (אז בנסיכות מולדובה), הואשמו היהודים בעלילת דם. ההאשמה טענה שיהודים "מופקרים" חטפו ביום החג של פסחא ילד נוצרי כבן 5. "דם הילד הושם בחביונות ונשלח בחלקו לחכם של קרקוב ובחלקו לחכם של דובסרי", גרסה ההאשמה על פי מסמכי התקופה. 4 יהודים הועמדו למשפט על כך ביאשי והמשפט עורר הדים רבים בעידודו של שליט הנסיכות, מיכאי רקוביצה, שניסה למנף את המקרה לסחיטת היהודים. לבסוף זוכו הנאשמים וייפוי הכוח של השליט בוטל על ידי שלטונות מעצמת החסות, האימפריה העות'מאנית. המקרה השאיר רושם עז, כך שהופיע במספר כרוניקות מהתקופה.
פרעות בעקבות הופעת ספר על עלילות הדם
בשנת 1803, ביאשי ובטרגו ניאמץ פרצו מהומות נגד היהודים, לאחר הופעת ספר בו הואשמו היהודים בשימוש ברצח פולחני. הספר, שהודפס באותה שנה, נקרא Înfruntarea jidovilor asupra legii şi obiceiurilor lor (עימות היהודים מול חוקיהם ונוהגיהם), ספר שנכתב על ידי נאופיט Neofit, שמו הנוצרי של נוח מלמד, יהודי מומר שהיה לנזיר. בני הקהילה היהודית מצאו מקלט אצל המיטרופוליט ונימין קוסטכה Veniamin Costache, שהרגיע את המהומות, גינה את ההתנהגות הפראית ומנע שפיכות דמים. באותו זמן, השליט של נסיכות מולדובה, אלכסנדרו מורוזי Alexandru Moruzi, ציווה להחרים ולהשמיד את כל עותקי הספר. המיטרופוליט ציווה לעצור ולחקור את כל הנזירים שהיו מעורבים בעניין. מקרה דומה התרחש ביאשי בשנת 1819 בעקבות הופעתו בשנת 1818 של ספר מסית בשם Răsturnarea religiei evreilor (הפיכת דת היהודים).
עלילות גאלאץ
במאה ה-19, בערי נסיכות מולדובה, יאשי, בקאו, גאלאץ, רומאן ומקומות נוספים היו עלילות דם נגד היהודים, עלילות עם תוצאות קשות. המקרה של גאלאץ אופייני למדי. בגאלאץ, בחג הפסחא של שנת 1859 היו פרעות אלימות בהם יהודים נהרגו ונפצעו, בתי כנסת נהרסו, גלילי תורה נשרפו, בתים וחנויות נבזזו ונהרסו והשלטונות בתגובה עצרו את היהודים. האירוע התחיל ביום 12 באפריל 1859 עם האשמה שהיהודים הוציאו דם מידו של ילד נוצרי ולמחרת בלילה נעצרו 15 יהודים. ב-14 באפריל, בשעת התפילה, אלפי נוצרים התנפלו על בית הכנסת והכו ביהודים. 50 ספרי תורה, ספרים, קישוטים ותשמישי דת שונים הועלו באש ואת הרהיטים השונים נפצו. כל בתי היהודים נבזזו והיהודים, גברים נשים וילדים, הוכו עד זוב דם. פניות לקונסולים הזרים לא עזרו. הברון רוטשילד התערב וביקש את הגנתו של אלכסנדרו יואן קוזה ולאחר מכן שוחררו העצורים ללא משפט.
אירוע דומה התרחש בגאלאץ בשבת, ב-21 בספטמבר 1868. בעל חנות יהודי ביקש מנער רומני לגזור עבורו כמה מטפחות, כי לא רצה לגזור בעצמו ביום השבת. הנער נפצע עד זוב דם מהשימוש במספרים ונפוצה השמועה שהיהודי רצה לקחת מדמו. המון התחיל להתפרע, ארבעה בתי כנסת נבזזו ונהרסו וספרי תורה נקרעו לגזרים, בתי היהודים נבזזו ו-90 יהודים נפצעו. בעקבות תלונות היהודים הודח לבסוף הפרפקט ושולמו אלף מטבעות זהב כפיצוי}.
עלילות בוקרשט
בבוקרשט שבנסיכות ולאכיה, בשנת 1801, הייתה עלילת דם שבמהלכה נהרגו 128 יהודים. לפי פקודת הנסיך מורוזי נענשו המתפרעים וחלק מהיהודים קיבלו פיצויים. כעבור שלוש שנים, בשנת 1804, שוב העלילו על היהודים, אך הנסיך קונסטנטין איפסילנטי דרש מראשי הכנסייה הנוצרית להגן על היהודים וזאת בהסתמך על כך שחוקי היהודים אוסרים עליהם את אכילת הדם. הרוחות נרגעו, אך לא לזמן רב ובשנים 1808 ו-1811 היו ניסיונות מחודשים להצתת עלילות דם. בשנת 1812 הטילו על היהודים את האשמה על המגפה שפרצה במקום והם נאלצו לפדות עצמם בממון.
פרעות קישינב
בחודש אפריל 1903 התחוללו בעיר קישינב (אז בחבל בסרביה) פרעות, אשר פרצו על רקע של אנטישמיות שהופצה בעיר במשך שנים, על ידי העיתונות, ובעידוד שר הפלך בבסרביה פון ראאבן, מפקדי הצבא והמשטרה המקומיים, וגם גורמים בשלטון המרכזי ובראשם שר הפנים הרוסי פון פלאבה. הפוגרום פרץ בעקבות עלילת דם שלפיה יהודים הואשמו ברצח נער נוצרי למטרות דתיות. בקישינב הופיעו בריונים שקראו "מוות ליהודים" והפיצו כרוזים שנכתב בהם, כי הצאר ניקולאי השני התיר לפגוע ביהודים לכבוד חג הפסחא. הפרעות, שהצטיינו באכזריותן, נמשכו יומיים, והשתתפו בהם פורעים מכל שכבות הציבור הרוסי. 49 יהודים נרצחו, מאות נפצעו, ואלפי בתים וחנויות נשדדו ונהרסו. הפוגרום האכזרי זעזע את היהודים, ובעקבותיו כתב חיים נחמן ביאליק את הפואמה "בעיר ההרגה" וכן את שירו המפורסם "על השחיטה". הפוגרום שימש נקודת מפנה, ובעקבותיו גדל זרם ההגירה לארצות הברית והעלייה לארץ ישראל. פוגרום זה גם שכנע את בנימין זאב הרצל להציע בקונגרס הציוני השישי את תוכנית אוגנדה כפתרון למצוקת יהודי רוסיה.
כעבור כשנתיים וחצי, ב-19 באוקטובר 1905, פרע שוב המון מוסת ביהודים. הפעם, כ-200 יהודים היו מאורגנים בקבוצה להגנה עצמית, אך רק למחציתם היו אקדחים. 29 יהודים נהרגו, ועשרות נפצעו, אך הפעם, גם פורעים רבים נהרגו.
העלילה נגד סולומון פינקלשטיין
ב-7 במאי 1911, בבוקרשט, התלמיד יוסף פרג לא חזר לביתו וחיפשים אחריו לא נשאי פרי. הוא הגיע לביתו למחרת, כשהוא צמא מאוד, חיוור ועייף וסירב לספר מה קרה. לאחר שישן והתעורר סיפר ששני גברים פיתו אותו עם סוכריות לעלות לכרכרה, הביאו אותו למקום בו נתנו לו לשתות משהו ונרדם. לדבריו כשהתעורר ראה את הסוחר היהודי סולומון פינקלשטיין מפיק דם מידו. את ילקוטו מצאו במרתף אחד מבתיו של פינקלשטיין. פינקלשטיין הכחיש הכל וטען שכל אחד יכול היה לזרוק את הילקוט לאותו מרתף.
לאחר חקירה ומשפט הוחלט לזכות את פינקלשטיין, בעיקר משום שלא נמצאו על גופו של הילד סימנים להוצאת דם מגופו. גם אחרי שפינקלשטיין זוכה, המשיך אבי הילד בתביעת פיצויים באמצעות שני עורכי דין, שאיימו על פינקלשטיין בפתיחת מסע השמצות עיתונאי. תלונתו של פינקלשטיין במשטרה הובילה למעצר עורכי הדין ופתיחה בהלכים נגדם.
תנועה פריסטלטית
תנועה פּריסְטָלְטית (באנגלית: Peristaltic movement) היא תנועה גלית של שרירים בגופם של בעלי חיים, הגורמת לדחיפת חומרים שונים דרך צינורות בגוף.
תנועה פריסטלטית מתרחשת בוושט, בו נדחף המזון מהפה אל הקיבה; במעי, בו נדחפים המזון המעוכל ובעיקר הפסולת במורד המעי, עד להגיעם אל פי הטבעת; ובכליות, מהן נדחף השתן אל שלפוחית השתן.
תנועה פריסטלטית בקיבה נגרמת גם כשהיא ריקה, כשבעל החיים חש רעב. ההתכווצויות הקיבה בתנועה פריסטלטית גורמת לקרקורי בטן. התהליך מואץ על ידי אותות עצביים שמגיעים ממרכז הרעב שבהיפותלמוס.
התנועה הפריסטלטית נגרמת על ידי שרירים חלקים בלתי-רצוניים המופעלים על ידי מערכת העצבים האוטונומית. התנועה הפריסטלטית מאפשרת את הנעת התוכן המצוי בצינור של בעל החיים גם כאשר התנועה היא בכיוון המנוגד לכוח הכבידה. כך, למשל, ינוע המזון במורד הוושט אל הקיבה גם כשאדם מבצע עמידת ראש.
אצל בני אדם פריסטלטיקה תקינה היא תנועה כל 5-20 שניות. תנועה אחת לדקה מוגדרת כפריסטלטיקה איטית ותנועה כל שלש שניות מוגדרת כפריסטלטיקה מהירה.
קרן הייצוב של הפדרציה הרוסית
קרן הייצוב של הפדרציה הרוסית הוקמה על בסיס החלטת ממשלת רוסיה ב-1 בינואר 2004, כחלק מהתקציב הפדרלי לאיזון התקציב בזמן בו מחיר הנפט נופל מתחת למחיר הרצפה, שנקבע ל-27$ לחבית. בפברואר 2008 פוצלה קרן הייצוב: לקרן השמורה, המושקעת בחו"ל בניירות ערך בעלי תשואה נמוכה ומשמשת במקרה של נפילות בהכנסות הנפט והגז וקרן הרווחה הלאומית המשקיעה ברכיבים בעלי סיכון גבוה יותר בתשואה גבוהה יותר וכן למימון הוצאות תקציב. לקרן השמורכ הוענקו 125 מיליארד דולר ולקרן הרווחה הלאומית הוענקו 32 מיליארד דולר. בסוף 2016 שתי הקרנות הכילו בהתאמה 38.2 ו-72.2 מיליארד דולר.
התפתחויות אחרונות
על פי תיקונים בקוד התקציב של רוסיה שיזם הנשיא ולדימיר פוטין ממרץ 2007 ועברו באפריל 2007, בפברואר 2008 אמורה הייתה קרן הייצוב להיות מחולקת לקרן שמורה, שתושקע בחו"ל בניירות ערך בעלי תשואה נמוכה ומשמשים כאשר הכנסות הנפט והגז נופלים, וקרן הדורות העתידיים (ששמה שונה לימים קרן העושר הלאומית ), שתשקיע ברכיבים מסוכנים יותר, בעלי תשואה גבוהה יותר, וכן למימון הוצאות תקציב פדרליות. בשונה מקרן הייצוב, הקרנות החדשות יצברו גם הכנסות ממוצרי נפט וגז טבעי.
ב-21 במאי 2007 דחק הנשיא ולדימיר פוטין בממשלה להזרים עודפי הכנסות נפט למניות מקומיות על ידי רכישת מניות מגזפרום ורוסנפט, שנפלו מתחילת השנה, במקום ניירות ערך זרים, שקודם לכן היו אסורות בגלל חשש לאינפלציה.
צבירה והוצאות
הקרן צוברת הכנסות מייצוא לנפט ומהמס על פעולות כריית נפט כאשר המחיר לנפט אורל עולה על מחיר הרצפה שנקבע. ניתן להשתמש בהון הקרן לכיסוי הגירעון התקציבי הפדרלי ולמטרות אחרות, אם יתרתו עולה על 500 מיליארד רובל, סכומי ההוצאה כפופים לחוק התקציב הפדרלי לשנת הכספים המתאימה. מכיוון שהון הקרן עלה על רמתם של 500 מיליארד רובל בשנת 2005, חלק מהעודף שלה שימש להחזר חובות זרים מוקדמים וכן לכיסוי הגירעון של קרן הפנסיה הרוסית. פרטי העסקאות בשנת 2005 הם כדלקמן:
מבנה ממשל
הקרן מנוהלת על ידי משרד האוצר הרוסי, בהתאם לנוהל שהוגדר על ידי ממשלת הפדרציה הרוסית. חלק מהפונקציות של ניהול הנכסים עשויות להיות מועברות לבנק המרכזי של הפדרציה הרוסית ("בנק רוסיה"), בהסכמת הממשלה.
באשר ליעדי הקרן, הונו אמור להיות מושקע בניירות ערך חוב זרים. קריטריוני הזכאות של ניירות ערך כפופים לאישור הממשלה. משרד האוצר מוסמך על ידי הממשלה לקבוע את הרכב המטבע של הקרן ואת הקצאת הנכסים האסטרטגיים שלו בהתאם למדיניות ההשקעה לניהול הקרן. משרד האוצר רשאי להשתמש באחת או בשתי התוכניות הבאות שהוגדרו על ידי הממשלה כדי להשקיע את הון הקרן. נכסי הקרן מושקעים כיום אך ורק במסגרת התוכנית השנייה (הקצאה לחשבונות האוצר הפדרליים בבנק רוסיה).
הרכב השקעה
נכסי הקרן מושקעים כיום בהרכב המטבע הבא: הרכב המטבעות והגבלות הפירעון חלים על כל נכסי הקרן וכפופים לתקנות של משרד האוצר.
ראיין טדר
ראיין טדר (באנגלית: Ryan Tedder; נולד ב-26 ביוני 1979) הוא זמר, פזמונאי, מפיק ומעבד אמריקאי. טדר משמש כזמר, קלידן וכותב השירים המרכזי של להקת וואן ריפאבליק. כמו כן כתב והפיק שירים לאמנים רבים, בהם טיילור סוויפט, ביונסה, ליאונה לואיס, אדל, קלי קלרקסון, פאר איסט מובמנט, דמי לובאטו, ואן דיירקשן, ג'ורדן ספארקס, מארון 5, ג'יימס בלאנט, ג'ניפר לופז, אלי גולדינג, פול אוקנפולד, אריאנה גרנדה, ווסטלייף, U2, ופול מקרטני.
לטדר שלושה פרס גראמי בתור מפיק וכותב באלבומים "21" ו-"25" של אדל והאלבום "1989" של טיילור סוויפט.
תחנת הרכבת ברלין גן החיות
תחנת הרכבת ברלין גן החיות (בגרמנית: Bahnhof Berlin Zoologischer Garten; מוכר גם כ-Bahnhof Zoo) היא תחנת רכבת בברלין, בירת גרמניה. התחנה ממוקמת ברובע שרלוטנבורג-וילמרסדורף וסמוכה לגן החיות של ברלין ושדרת קורפירסטנדאם, שדרת הקניות והבילוי של מערב ברלין.
בתקופת המלחמה הקרה וחומת ברלין שימשה תחנת גן החיות כמרכז התחבורתי הראשי של ברלין המערבית ובהמשך גם זמן מה לאחר איחוד העיר, עד פתיחת תחנת הרכבת המרכזית של ברלין בשנת 2006.
לבד מהרכבות הבין עירוניות והפרבריות של דויטשה באן שעוצרות בתחנה, היא משמשת גם כתחנה עבור הרכבת העירונית המהירה של ברלין (S-Bahn), עבור הרכבת התחתית של ברלין וכן כתחנת מסוף לקווי אוטובוס יומיים וליליים רבים.
היסטוריה
התחנה נפתחה לראשונה לציבור ב-7 בפברואר 1882. בשנת 1902 החלה לשמש גם כתחנה בקו הרכבת התחתית הראשון בעיר. לאחר מלחמת העולם השנייה וסגירתה של תחנת אנהאלטר באנהוף נותרה תחנת גן החיות היחידה בברלין המערבית שעצרו בה רכבות בין עירוניות למזרח ומערב גרמניה וכן רכבות למדינות מערב אירופה הסמוכות. התחנה, באותה תקופה בעלת שני רציפים וארבע מסילות בלבד, התמודדה עם העומס בהצלחה יתרה. הפופולריות של התחנה צנחה לאחר שנת 2006 כשרוב הרכבות המהירות החלו לעבור דרך התחנה ללא עצירה בדרך לתחנת הרכבת המרכזית של העיר.
קייזר צ'יפס (להקה)
קייזר צ'יפס (באנגלית: Kaiser Chiefs) היא להקת אינדי-רוק בריטית מלידס שהוקמה בשנת 2000. מקור שם הלהקה הוא בקבוצת הכדורגל הדרום-אפריקאית קייזר צ'יפס. חברי הלהקה הם ריקי וילסון - זמר ראשי וכלי הקשה; ניק הודגסון - תופים וקולות רקע; אנדרו ווייט - גיטרה וקולות רקע; סימון ריקס - גיטרת באס וקולות רקע; ניק ביינס - קלידים.
דיסקוגרפיה
אלבומה הראשון של הלהקה - "Employment" - יצא לאור בשנת 2005. האלבום זכה להצלחה בינלאומית ונמכר ביותר משלושה מיליון עותקים. חברי הלהקה הצהירו כי המוזיקה באלבום הושפעה בעיקר משירי פאנק-רוק של שנות ה-70 המאוחרות. אלבומה השני יצא בשנת 2007 ונקרא "Yours Truly, Angry Mob", מתוכו הסינגל "Ruby" זכה להצלחה באנגליה. בשנת 2008 הלהקה הוציאה אלבום שלישי שנקרא "Off with Their Heads". ומתוכו הסינגל "Never Miss a Beat".
טגלאש
טֵגלָאש (בהונגרית: Téglás, ביידיש: טעגלאש) היא עיירה במחוז היידו-ביהר במזרח הונגריה. בשנת 2012 התגוררו בעיר 6,637 תושבים, ושטחה כיסה כ-38 קמ"ר.
הקהילה היהודית בטגלאש
טגלאש היא עיירה עתיקה. בשנת 1830 היגר לשם הרב שמואל רוזנפלד וייסד שכונה יהודית במקום. עם הזמן הוקמו בעיירה בית כנסת ומקוה טהרה, וערב השואה מנתה הקהילה היהודית עשרות משפחות יהודיות. מנהיגי יהודי העיר היו רבי שמואל רוזנפלד ובנו רבי מאיר שכיהן גם כדיין העיר. לאחר מכן נכדו רבי ישראל משה מנדל (גרינפעלד), שהיה חסיד בעלזא, ורבי ישראל זאב פנט מדעעש (כיום דז'). בחודש מרץ 1944 נשלחו בני הקהילה, יחד עם יהודי הסביבה, לברגן-בלזן ולמחנות השמדה אחרים.
Electric
Electric (בעברית: חשמל) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת האמריקאית קייטי פרי. השיר יצא לאור ב-14 במאי 2021, על ידי חברת התקליטים קפיטול רקורדס, כסינגל מתוך הפסקול Pokémon 25: The Album.
רקע והכרזה
ב-13 בינואר 2021, הוכרז כי חגיגת 25 שנים לזכיינית התקשורת היפנית פוקימון, תחל בשיתוף פעולה מוזיקלי עם פרי. כשתיארה את עצמה כ"חובבת פוקימון לכל החיים", פרי הצהירה כי "ברגע זה של אלמוני יש מקומות מהימנים ודמויות ומוסדות ואנשים, ואני מקווה שאוכל להיות אחד מהם. לזה אני מקווה העצמי האישי שלי, ואפילו במעורבות שלי בקולאב הזה." ב-10 במאי, הכריזה פרי רשמית על כותרת הסינגל ותאריך יציאתו. השיר ישמש כסינגל המוביל של הפסקול Pokémon 25: The Album, שייצא בסוף 2021.
ב-13 בינואר 2021, הוכרז כי חגיגת 25 שנות פעילות של פוקימון, תחל בשיתוף פעולה מוזיקלי עם פרי. באוות היום פרי עצמה סיפרה כי היא עצמה "חבבה פוקימון כל חייה". ב-10 במאי, הכריזה פרי רשמית על צאת הסינגל ותאריך הוצאתו.
משה אהרונוב
משה אהרונוב (נולד ב-11 במרץ 1980) הוא כנר וויולן ישראלי.
Electric
הרכב
"Electric", הוא בלדת פופ. האלי קיפר מ-Vulture אמרה כי הבלדה "הולכת בעקבותיהן של [בלדות פופ מעוררות השראה כמו] "Roar" ו-"Firework".
וידאו קליפ
בקליפ ניתן לראות את פרי ופיקאצ'ו מבלים בהוואי. אחרי שהשניים עוצרים במגדלור, הם נוסעים אחורה בזמן. הם נתקלים בגרסאות צעירות יותר של עצמם. בסוף הקליפ, מופיעה גרסתה הצעירה של פרי במועדון, כשהגרסה המבוגרת שלה צופה בה.
קרדיטים וצוות
כל הקרדיטים שלהלן לקוחים מ-טיידל.