cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'יל אליס
כמאמנת נבחרות ארצות הברית
בינואר 2011, לאחר שחתמה 12 שנים מוצלחות כמאמנת אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, נבחרה אליס לשמש כראש מחלקת הפיתוח של כל נבחרות הנשים האמריקאיות. במשרה זו היא עבדה לצידה של ראש המחלקה הטכנית, אפריל היינריקס, ששימשה כקפטנית האמריקאית בגביע העולם הראשון לנשים ב-1991. במסגרת התפקיד, מתמקדת אליס בנערות בגילאי 14 עד 17, ואילו היינריקס מתמקדת בגילאי 18 עד 20.
בסוף 2012, לאחר עזיבתה של פיה סונדהאגה את משרת האימון בנבחרת הנשים הבוגרת, שימשה אליס כמאמנת זמנית של הנבחרת בשבעה משחקים, עד אשר מונה טום סרמאני. במהלך שבעה משחקים אלו, לא הפסידה הנבחרת האמריקאית אפילו פעם אחת. ב-16 במאי 2014, לאחר פיטוריו של סרמאני, מונתה אליס למאמנת הראשית של נבחרת הנשים הבוגרת. הטורניר הגדול הראשון של אליס היה גביע הזהב, ובו היא הובילה את ארצות הברית לזכייה חמישית בהיסטוריה, לאחר ניצחון 0-6 בגמר על קוסטה ריקה. מספר חודשים לאחר מכן, היא זכתה עם הנבחרת גם בגביע אלגארבה.
בגביע העולם 2015, תחת שרביטה של אליס, ניצחה הנבחרת האמריקאית בשישה מתוך שבעת משחקיה ובסופו של דבר - זכתה בטורניר. במשחק הגמר הביסו האמריקאיות 2-5 את נבחרת יפן, וזכו בגביע העולם לראשונה מזה 16 שנים. מספר חודשים לאחר מכן, ב-11 בינואר 2016, זכתה אליס בפרס מאמן השנה של פיפ"א, המוענק למאמן הנשים המצטיין באותה שנה. היא קיבלה 42.98 אחוזים מקולות המצביעים, וגברה על נוריו ססאקי היפני (17.79% מהקולות) ועל מארק סמפסון הוולשי (10.68%). בכך הייתה אליס לאדם האמריקאי הראשון שזוכה בפרס מאמן השנה של פיפ"א.
ב-2019 הובילה את הנבחרת לזכייה שנייה רצופה בגביע העולם 2019. הנבחרת ניצחה את כל משחקיה בטורניר, ניצחה את 2–0 במשחק הגמר וסיימה עם מאזן שערים חיובי של 26–3.
ב-31 ביולי 2019 הודיעה כי היא מסיימת את תפקידה, לאחר חמש שנות אימון של הנבחרת.
נווה ים
נווה ים (נְוֵה יָם) הוא קיבוץ שהקימו ב-1939 אנשי תנועת הנוער "גורדוניה מעפילים", ושוכן על קו החוף מדרום-מערב לעתלית.
היסטוריה
הקיבוץ נקרא בתחילה מעפילים, והתמקם על הגבעה שעליה נמצא כיום פארק המים, ולאחר כמה שנים עבר למיקומו הנוכחי. הענף המרכזי בקיבוץ היה דיג באמצעות סירות. בשנות ה-40 של המאה ה-20 נערכו בחוף נווה ים קורסים של משיטי סירות מסוג לווייתניות במסגרת הפועל נווה ים. ב-1945 החלה הקמת בית ההבראה ומפעל השימורים נון. ב-1947 קיבל הקיבוץ את שמו הנוכחי. לאחר מלחמת העצמאות קיבל הקיבוץ שטחים והחל לפתח חקלאות. ענף הדיג הימי ננטש בהדרגה, וסופית ב-1955. חיי הדייג המנותק מהמשפחה ומפעילות חברתית היו קשים מאוד לאידיאליסטים שהקימו את הקיבוץ ובהדרגה נטשו החברים את ענף הדיג או את הקיבוץ ושתי ספינות הדיג שהפעיל הקיבוץ הודממו. פרק קצר אחרון בנושא הדיג היה בשנת 1955 כש"איחוד הקבוצות והקיבוצים" רכש בהולנד ספינות עבור נווה ים וקיבוץ נחשולים, יחד עם ספינה פרטית. הספינות נקראו "נחשול" ו"נווה ים" (השלישית - השם לא ידוע), אלא שבמסע הראשון לשדות הדיג של טורקיה נעצרו הדייגים וישבו בכלא הטורקי במשך שלושה חודשים, והספינות עצמן הוחרמו למשך לחצי שנה וכשהוחזרו נמכרה "נווה ים" לדייגים פרטיים.
ב-1953, על רקע הפילוג בתנועה הקיבוצית, נקלטו בקיבוץ חברים מיגור, וביניהם יהודה שרת. ב-1954 נחפרו בריכות הדגים. ב-1978 נמכר מפעל "נון" לקונצרן כור.
בשנת 2009 ולאחר שבקיבוץ נותרו כחמישים חברים בלבד הוחלט על חיזוק הקיבוץ באמצעות קבוצה של כמה עשרות ממפוני גוש קטיף, מיישובי צפון הרצועה ומכפר ים (ביניהם ההיסטוריון אריה יצחקי) ולצורך כך הוקמה מצפון לקיבוץ שכונת קרוונים זמנית. במקביל אושרה הרחבת בנייה של 350 מגרשים. למרות כל זאת נקלע הקיבוץ לקשיים ומונה לו מפרק מפעיל על ידי רשם האגודות השיתופיות. בשנת 2019 עדיין לא החלה הבנייה של שכונת מפוני גוש קטיף והם נחשבים לקבוצה האחרונה שעדיין מתגוררת בקרוונים.
כיום פרנסת הקיבוץ מתבססת בעיקר על תיירות וחקלאות. הקיבוץ נמצא בצומת דרכים לגבי עתידו ושוקל להפוך ליישוב קהילתי, כפי שנעשה במקומות אחרים.
אליזבת הרלי
אליזבת ג'יין "ליז" הרלי (באנגלית: Elizabeth Jane "Liz" Hurley; נולדה ב-10 ביוני 1965) היא שחקנית, דוגמנית ומעצבת אופנה אנגלייה.
ביוגרפיה
הרלי נולדה בבייסינגסטוק, המפשייר שבאנגליה. הייתה הבת האמצעית במשפחה בת שלושה ילדים. אביה היה איש צבא ואמה מורה לגיל הרך. אחותה הבכורה דבי היא מוציאה לאור ואחיה מייקל מהנדס.
הרלי למדה בבית הספר קמפשוט בבייסינגסטוק ובבית הספר הטכנולוגי על שם הארייט קוסטלו. לאחר מכן למדה שנה אחת ב-Queen Mary's College בבייסינגסטוק ובמכללת הטכנולוגיה של בייסינגסטוק. בגיל ההתבגרות נחשבה לנערה פרועה. בין היתר, צבעה את שיערה בוורוד, עשתה פירסינג באפה, וחברה לקבוצת נוודים ששכנה סמוך למקום מגוריה.
בילדותה למדה בלט ובבגרותה זכתה במלגה ל-London Studio Centre, בית ספר למחול ומשחק.
שנים ראשונות
בתחילת שנות השמונים זכתה הרלי בתחרות "הפנים של השנה" שערך עיתון מקומי בווינצ'סטר. הדבר הבטיח לה חוזה דוגמנות עם חברה לונדונית יוקרתית. בשנת 1987 השתתפה לראשונה בסרט קולנוע, הסרט "אריה". באותה שנה, במהלך הפקת סרט ספרדי בשם Remando Al Viento פגשה את יו גרנט, ומערכת היחסים הרומנטית שנרקמה ביניהם נמשכה שנים רבות. בשלהי שנות השמונים השתתפה בדרמה הטלוויזיונית בארבעה-פרקים "כריסטאבל" (מאת דניס פוטר).
בשנת 1994 זכה סרטו של גרנט "ארבע חתונות ולוויה אחת" להצלחה רבה. גרנט זכה לסיקור תקשורתי נרחב, וכאשר הגיע עם הרלי להקרנת הבכורה של הסרט בלונדון ניצבה אף היא תחת אור הזרקורים. הופעתה באירוע בשמלת ורסצ'ה ייחודית זיכתה אותה בתשומת לב מיידית ולכדה את עיני חברת הקוסמטיקה אסתי לאודר.
דוגמנות
בשנת 1995 החלה הרלי לעבוד כדוגמנית הבית של חברת התמרוקים אסתי לאודר. במהלך החודש הראשון לעבודתה השתתפה בהשקת הבושם המצליח ביותר של החברה, Pleasures. בשנת 2007 חודש והוארך החוזה של הרלי עם חברת אסתי לאודר פעם נוספת. הרלי הופיעה מספר פעמים על שער עיתון האופנה הידוע ווג והנחתה את העונה הראשונה של תוכנית הריאליטי הבריטית Project Catwalk העוסקת במעצבי אופנה בראשית דרכם.
קולנוע
בשנת 2000 עוררה הרלי ביקורת כאשר שברה שביתה בת חמישה חודשים של איגוד השחקנים האמריקני והשתתפה בפרסומת מטעם חברת אסתי לאודר. היא נקנסה בסך של 70,000 לירה שטרלינג על ידי האיגוד. הרלי התנצלה על התקרית וטענה כי לא הייתה מודעת לשביתה משום שהתגוררה באנגליה באותה העת. בעקבות המקרה אורגנה כנגדה הפגנת מחאה בשעת הקרנת הבכורה של סרטה Bedazzled.
להרלי יש ניסיון מסוים גם כמפיקה. בשנת 1994 הקים יו גרנט חברת הפקות בשם Simian Films Ltd שבסיסה באנגליה. הוא עצמו עמד בראש החברה ומינה את הרלי, שהייתה אז זוגתו לחיים, למנהלת פיתוח כדי לסייע בידו. הרלי הפיקה בפועל שני סרטים בהשתתפותו של גרנט: Extreme Measures (בשנת 1996) ו-Mickey Blue Eyes (בשנת 1999). גרנט צמצם את מעורבותו בפעילות החברה בהדרגה בשל חוסר עניין, סגר את משרדיה בארצות הברית בשנת 2002 והודיע על התפטרותו מראשות החברה ב-2005.
עיצוב
בשנת 2005 הוצג לראשונה קו בגדי הים של הרלי - "אליזבת הרלי ביץ'" בחנויות Saks Fifth Avenue ברחבי ארצות הברית, הארודס בממלכה המאוחדת ובמקומות נוספים.
בשנת 2006 החלה הפצת בגדי הים ביתר מדינות אירופה, במזרח התיכון, באוסטרליה ובאסיה.
חיים אישיים
הרלי ניהלה מערכת יחסים ממושכת ומתוקשרת עם השחקן הבריטי יו גרנט (בין 1987 ל-2000). גרנט היה מעורב בשערורייה ידועה בשנת 1995 כאשר נעצר עם זונה בשם דיוויין בראון בלוס אנג'לס. הרלי עמדה לצדו בשעתו הקשה ואף הופיעה עמו להקרנת הבכורה של סרטו Nine Months, שבועות ספורים לאחר האירוע. לאחר שלוש עשרה שנים של זוגיות הודיעו השניים ב-23 במאי 2000 על החלטה הדדית להיפרד.
באוקטובר 2000 החלה הרלי לנהל מערכת יחסים זוגית עם איש העסקים והמפיק האמריקאי ממוצא יהודי סטיב בינג. ב-2001, זמן קצר לאחר פרידתה מבינג, הודיעה הרלי כי היא הרה ממנו. בינג הטיל ספק באבהותו. בנם, השחקן והדוגמן דמיאן הרלי נולד ביום 4 באפריל 2002, ובדיקת אבהות שנערכה לאחר סכסוך מתוקשר בין הרלי לבינג גילתה כי הילד הוא אכן בנו של בינג.
ב-2 במרץ 2007 נישאה הרלי לאיש העסקים ההודי איירון נאייאר. חגיגות החתונה נמשכו במומבאי, הודו. השניים ערכו טקס הינדי פרטי בארמון אומייד בהאוואן שבג'ודפור, ראג'סטאן, שבו לבשה הרלי סארי שעוצב במיוחד על ידי חברתה דונטלה ורסצ'ה. ב-2011 הם התגרשו.
בסוף שנת 2011, שלושה חודשים לאחר שהתגרשה, היא התארסה עם שיין וורן, שחקן קריקט אוסטרלי בעברו. ב-16 בדצמבר 2013 מגזין Hello דיווח שהזוג החליט להיפרד.
פעילות צדקה
מראשית עבודתה עם אסתי לאודר השתתפה הרלי בפעילות הצדקה של החברה בתחום סרטן השד. היא סיפרה כי סבתה נפטרה מסרטן השד משום שסירבה לחשוף את קיומו של גוש בשדה במשך שנים, וכי בשלב שבו הודתה בקיומו בפני משפחתה היה זה מאוחר מדי להצילה. הרלי הייתה מנהלת הטקס באירוע שנערך במלון וולדורף-אסטוריה בניו יורק לרגל עשר שנים לקרן המחקר של סרטן השד. חברת אסתי לאודר אף השיקה שפתון בשם "אליזבת פינק" שהרווחים ממכירתו הוקדשו לקרן המחקר.
הרלי אף סייעה לשחקן הקריקט עמראן ח'אן ניאזי לגייס כספים להקמת בית חולים לחולי סרטן בפקיסטן. כמו כן, עמדה בראש קרן הנסיך, ארגון צדקה שהקים הנסיך צ'ארלס לסיוע לנוער במצוקה ברחבי בריטניה.
קאיפיריניה
הכנה
יש לחתוך את הליים לקוביות, לגרוס קרח במגרסת קרח ולמעוך את הקרח והליים יחדיו בתוך כוס השייקר למשך כדקה. יש להוסיף 50 מ"ל קשאסה ושתי כפיות סוכר לבן ולמעוך כדקה נוספת. לאחר מכן יש למזוג לכוס אולד פאשן, להוסיף סטירר וקשית ולקשט בפרוסת ליים.
ב-2009, פורסמו תקנות של ממשלת ברזיל לתקינת משקאות אלכוהולים, בהן נקבע שהקאיפיריניה היא המשקה ייחודי ברזילאי, מוכן מקשאסה, ליים וסוכר, וחייב להיות בין 15% ל-36% תכולה אלכוהולית ב 20 מעלות סלציוס.
מקור השם
המילה "קאיפיריניה" מגיעה מהמילה "קאיפירה" (Caipira) המתארת כפריים באזורים הפנימיים במרכז ברזיל.
ציפי לבני
ציפורה (ציפי) מלכה לבני (נולדה ב-8 ביולי 1958, כ"א בתמוז ה'תשי"ח) היא פוליטיקאית ואשת ציבור ישראלית. שכיהנה כחברת הכנסת, ושרה בבממשלות ישראל, וכיהנה גם כראש האופוזיציה.
החל מ-1999 הייתה חברת הכנסת ושרה מטעם מפלגת "הליכוד". בשנת 2005, עם הקמת מפלגת "קדימה", הצטרפה אליה. בשנת 2008 נבחרה ליו"ר המפלגה. המפלגה בראשותה זכתה בבחירות לכנסת השמונה עשרה ב-28 מנדטים והייתה למפלגה הגדולה בכנסת ה-18, שימשה לבני כראש האופוזיציה. בשנת 2012 התפטרה מהכנסת לאחר שהפסידה בפריימריז לראשות המפלגה לשאול מופז. לקראת הבחירות לכנסת ה-19 הקימה את מפלגת "התנועה" אשר זכתה בבחירות ב-6 מנדטים. כיהנה כשרת המשפטים בממשלת נתניהו השלישית. בשנת 2014 פוטרה על ידי נתניהו. לקראת הבחירות לכנסת ה-20 חברה לבני ל"מפלגת העבודה" לרשימת "המחנה הציוני". מפלגת העבודה פרשה מהרשימה בראשית 2019. כחודש לאחר מכן הודיעה לבני על פרישתה מהפוליטיקה.
ביוגרפיה
בנעוריה הייתה חברה בתנועת "בית"ר". במהלך הלימודים בתיכון עירוני א' בתל אביב שימשה כרכזת קבוצת הכדורסל אליצור תל אביב. בתקופת נעוריה הייתה מפלגת "העבודה" בשלטון, ולבני סיפרה כי חשה שהממסד מזער את התרומה של הוריה להקמת המדינה. לדבריה הם הוצגו בבית הספר כמסמלים מלחמה ופשיזם, ושנהגה להתווכח עם מוריה על כך.
בגיל 16 השתתפה בהפגנות נגד מזכיר המדינה של ארצות הברית, הנרי קיסינג'ר ונגד נסיגה ישראלית מרמת הגולן ומסיני, שניסה קיסינג'ר לקדם לאחר מלחמת יום הכיפורים. מגיל 13 היא צמחונית מטעמי מצפון, ולימים סייעה בהעברת חוק האוסר על פיטום אווזים.
שירתה בצה"ל כמדריכת חניכי מפת"ן וכמפקדת מחלקה בבית הספר לקצינות. השתחררה בדרגת סגן. לאחר שחרורה, החלה ב-1979 ללמוד משפטים באוניברסיטת בר-אילן. בין השנים 1980 ו-1984 שירתה לבני ב"מוסד". היא החזיקה עבור ה"מוסד" דירת מגורים בפריז כדי שהדירה לא תישאר ריקה ויתעורר חשד. עם חזרתה לישראל החלה קורס מבצעי ב"מוסד", אולם לא סיימה אותו עקב נישואיה. ב-1983 חזרה ללימודיה בבר-אילן וסיימה תואר ראשון במשפטים.
לבני עסקה בעריכת דין כעשר שנים, כשהיא מתמחה במשפט מסחרי, משפט ציבורי ונדל"ן, לאחר שהקימה משרד עורכי דין עצמאי. משרדה שכן במצודת זאב בתל אביב, ובין השאר שימשה כעורכת הדין של סיעת "הליכוד" בהסתדרות.
קריירה פוליטית
בשנת 1996 התמודדה בפריימריז של "הליכוד" בסיסמה "ציפי לבני - שם שהוא מוסד" (רמז להוריה ולשירותה ב"מוסד"), והוצבה במקום ה-54 ברשימת "הליכוד-גשר-צומת" לכנסת ה-14. הרשימה זכתה ב-32 מנדטים בלבד, ולבני לא נבחרה לכנסת. בהמלצת אביגדור ליברמן, מנכ"ל משרד ראש הממשלה, מונתה למנהלת רשות החברות הממשלתיות. בתפקיד זה יישמה את מדיניות ממשלת נתניהו, והביאה להפרטת חברות ממשלתיות, בהן "חברת הנפט הלאומית" (חנ"ל) ו"כימיקלים לישראל".
לימים הביעה לבני חרטה על הפרטת חברות מסוימות ואוצרות טבע. כיו"ר "התנועה" ב-2013, כתבה לבני, "אינני בטוחה שהיום הייתי מפריטה מחדש את כי"ל ואת אוצרות הטבע בים המלח".
חברת כנסת
לאחר הקדמת הבחירות לכנסת ה-15 על ידי בנימין נתניהו בשנת 1999, התפטרה מראשותה של רשות החברות הממשלתיות, והתמודדה בפריימריז של "הליכוד". הפעם הגיעה למקום ה-18, ונבחרה לראשונה לכנסת, כאשר "הליכוד" זכה ב-19 מנדטים בבחירות אלה.
בפריימריז לראשות "הליכוד", שהתקיימו לאחר התפטרות בנימין נתניהו בשנת 1999, תמכה באהוד אולמרט, שלבסוף נוצח על ידי אריאל שרון.
שנותיה הראשונות כשרה
בשנת 2003, עם הקמת ממשלת שרון השנייה, מונתה לשרה לקליטת העלייה. בשנת 2004 מונתה במקביל לשרת הבינוי והשיכון במקומו של אפי איתם, שפרש מהממשלה בעקבות תוכנית ההתנתקות. קונדוליזה רייס כתבה בספרה על שיחה שהייתה לה במרץ 2004 עם לבני, בה הביעה את חששותיה מכך שפליטים פלסטיניים רבים ייכנסו למדינת ישראל, ויפגעו באופייה כמדינה יהודית. רייס הביעה הסתייגות מעמדה זו, אולם הציעה בעקבות כך, שמכתב הנשיא בוש לשרון יכלול אמירה, שהנשיא מצפה לכך שפליטים פלסטינים יגורו במדינה הפלסטינית.
בשנת 2004 זכתה בפרס אביר איכות השלטון לנציג מהרשות המבצעת, על תרומתה לאיכות קליטתם של העולים בישראל, ועל תרומה ייחודית לחיזוקו של שלטון החוק ולהגנה על עקרונות הדמוקרטיה.
כשרת המשפטים גיבשה לבני תזכיר חוק, שנועד להבנות את שיקול הדעת השיפוטי בענישה, כאשר העיקרון המרכזי הוא יחס הולם בין העבירה לבין העונש, עם קביעת עונשי מוצא שמהם השופטים יקבעו את העונש בהתאם לנסיבות המקרה. התזכיר גובש על ידי לבני בהתאם לוועדת גולדברג והצעת החוק הממשלתית הוגשה כשנה לאחר מכן, לאחר שמונתה לשרת החוץ.
בשנת 2005, כשרת המשפטים, קיבלה לבני "אות אומ"ץ" מארגון אומ"ץ, אך בסוף אותה שנה הביע יו"ר הארגון, אריה אבנרי, אכזבה מחבירתה לאריאל שרון בראשות "קדימה".
בשנת 2005 חתמה לבני כשרת משפטים, יחד עם שר התמ"ת, אהוד אולמרט על מינוים של כ-20 חברי מרכז הליכוד וקרוביהם כנציגי ציבור בבית הדין לעבודה. הרשימה הוכנה בלשכות שני השרים, והיא נקבעה מבלי שפורסמה הודעה לציבור על האפשרות להגיש מועמדות לתפקיד, בניגוד לחוק . כמה חודשים לאחר מכן שינתה לבני את תהליך המינויים, כך שנציגי ציבור ייבחרו על ידי ועדת איתור ולא דרך לשכות השרים ונציג משרד המשפטים בוועדה יהיה היועץ המשפטי של המשרד.
ממלאת מקום ראש הממשלה ושרת החוץ
עם הקמתה של מפלגת "קדימה", בסוף נובמבר 2005, פרשה לבני מ"הליכוד" והצטרפה למפלגה החדשה. ב-18 בינואר 2006, אחרי ההתפטרות של סילבן שלום, מונתה לשרת החוץ, בנוסף על תפקידיה הקודמים.
בעקבות מחלתו של אריאל שרון והעברת סמכויותיו לממלא מקומו, אהוד אולמרט, הביעה לבני את תמיכתה בו כמנהיג "קדימה". לקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה, היא מוקמה במקום השלישי במפלגה, לאחר אולמרט ושמעון פרס.
כחלק מתפקידה כשרת החוץ מונתה לבני על ידי ראש הממשלה לעמוד בראש צוות המשא ומתן עם הפלסטינים. לאורך כהונתה נפגשה פעמים רבות עם ראשי המשלחת הפלסטינית, ובין השאר פעלה לכינוס ועידת אנאפוליס שהתקיימה בנובמבר 2007. בוועידה, שהיוותה ניסיון לפתיחת הליך למשא ומתן לקראת הסכם קבע, עמדה לבני יחד עם ראש הממשלה, אהוד אולמרט, בראש המשלחת הישראלית. בוועידה נאמה לבני ואמרה:
במהלך המשא ומתן עם המשלחת הפלסטינית, העלתה לבני את האפשרות של העברת הגבול בין ישראל למדינה הפלסטינית העתידית, בדרך שתביא להעברת יישובים ערביים ישראליים לאותה מדינה, הצעה שנדחתה על ידי יו"ר המשלחת הפלסטינית אבו עלא.
במאי 2007 נבחרה לבני על ידי ה"טיים מגזין" האמריקאי, לאחת ממאה האנשים המשפיעים ביותר בעולם, ואחת מעשרים המנהיגים והפוליטיקאים המשפיעים ביותר לשנה זו.
במהלך מלחמת לבנון השנייה, בעת שכיהנה כשרת החוץ, קידמה את החלטה 1701 של מועצת הביטחון של האו"ם שקראה להפסקת אש בין ישראל לחזבאללה במלחמת לבנון השנייה, תוך פריסת כוח או"ם חמוש וצבא לבנון בדרום לבנון.
כחלק ממסקנות ועדת וינוגרד, הוקמה "השלישייה", שבה היו חברים רה"מ אולמרט, שר הביטחון אהוד ברק ושרת החוץ לבני.
יומיים לאחר פרסום מסקנות הביניים של ועדת וינוגרד, ב-2 במאי 2007, הודיעה לבני במסיבת עיתונאים כי בפגישתה עם ראש הממשלה אמרה לו כי לנוכח הדו"ח "התפטרות היא הדבר הנכון מבחינתו". על אף עמדתה זו, ספגה ביקורת בשל החלטתה להישאר בממשלה, למרות הטחת ביקורת כה קשה, משהתברר כי אין רוב בסיעת "קדימה", התומך בהחלפתה את אולמרט בראשות הממשלה. לבני נימקה את החלטתה שלא להתפטר ברצונה "לפקח על יישום המסקנות מתוך הממשלה". במסיבת עיתונאים כעבור מספר שבועות, חזרה בה מהקריאה לאולמרט להתפטר, מה שקומם עליה הן את תומכי אולמרט והן את מערכת המשפט. לאחר פרסום המסקנות הסופיות של ועדת וינוגרד, ב-30 בינואר 2008, נמנעה לבני מלהתבטא בפומבי בעניין הדו"ח, וממילא לא חזרה על קריאתה לראש הממשלה להתפטר, מה שרק הגביר את הביקורת על התנהלותה.
הניסיון להקים ממשלה חדשה
עם ניצחונה של לבני בבחירות הפנימיות ב"קדימה", ובחירתה לראשות המפלגה, התפטר אהוד אולמרט מתפקידו כראש הממשלה והליך הרכבת הממשלה הוטל עליה על ידי נשיא המדינה, שמעון פרס.
ב-25 באוקטובר 2008, לאחר שחתמה לבני על הסכם קואליציוני עם מפלגת העבודה, פרסמה מועצת חכמי התורה הודעה, לפיה חילוקי דעות בנושאי הקצבאות וירושלים התגלעו במהלך המשא ומתן, ולכן ש"ס לא תוכל לשבת בממשלה בראשות לבני, אף שלבני הציעה למפלגות החרדיות תקציבים של כמיליארד ש"ח. משהתברר כי גם חברי דגל התורה לא יצטרפו לממשלה בראשותה, ולאחר שהמשא ומתן הקואליציוני עם מפלגת הגמלאים (שהתאחדה שבוע קודם לכן) ועם מרצ לא התקדם, הודיעה לבני לנשיא פרס ב-26 באוקטובר 2008 כי נכשלה בניסיונה להקים ממשלה, על-אף ההסכם שהושג עם מפלגת העבודה.
הבחירות לכנסת השמונה עשרה
כיו"ר "קדימה" הובילה לבני את מפלגתה בבחירות לכנסת ה-18. קמפיין המפלגה התבסס בעיקרו על תדמיתה של לבני כפוליטיקאית נקיית כפיים וניסיונות לקעקע את אמינותו של יריבה בנימין נתניהו, בין הסיסמאות של "קדימה" היו: "ציפי לבני – מה שטוב למדינה" "ראש ממשלה אחרת" ו"ביבי?! אני לא מאמין לו". לבני ערכה סיורי בחירות במעוזים של צעירים חילונים כמו מתחמי בילוי ונאמה רבות במהלך מערכת הבחירות בבתי ספר. כמו כן דיברה לקהל הנשים ולציבור השמאל וביקשה "להחזיר את התקווה לשלום".
"קדימה" בראשות לבני קיבלה בבחירות אלה 28 מנדטים והייתה לסיעה הגדולה ביותר בכנסת, עם יתרון של מנדט אחד על "הליכוד", אך למעט "קדימה" אף מפלגה לא המליצה לנשיא המדינה שמעון פרס להטיל עליה להרכיב ממשלה, והמשימה הוטלה על בנימין נתניהו, שמועמדתו זכתה להמלצת נציגי סיעות הימין וסיעות הדתיים שמנה 65 חברי כנסת. לבני הודיעה מייד שלא תצטרף לממשלה בראשות נתניהו, כיוון שאינה מוכנה להיות חברה במה שהגדירה כממשלת ימין קיצונית, ושהיא תשמש כיו"ר האופוזיציה. בטיוטת הסכם קואליציוני שגובשה בין גדעון סער מטעם "הליכוד" וצחי הנגבי מטעם "קדימה", הוסכם ששתי המפלגות יזכו למספר שווה של תיקים בממשלה ובקבינט המדיני-ביטחוני ושלבני תכהן כראש ממשלה בשנה וחצי האחרונה מתוך ארבע וחצי שנות כהונת הממשלה ועד אז תכהן כשרת החוץ וכממונה על המשא ומתן עם הפלסטינים. אך המשא ומתן נכשל כאשר השיחות הפכו לישירות בין לבני ונתניהו. להערכת הנגבי, הסיבה לכך הייתה חוסר אמון של לבני בכך שבהתחשב בשותפיה הקואליציוניים, תהיה לה השפעה מהותית על מדיניות הממשלה.
כהונה ראשונה כראש האופוזיציה
עם כניסתה לתפקיד ראש האופוזיציה תקפה לבני את גודלה של ממשלת נתניהו השנייה. השנה הראשונה לישיבתה של "קדימה" באופוזיציה לוותה בחשש כי המפלגה תפורק וחלק מחבריה יחברו לממשלה, זאת משום שמספר שבועות לאחר השבעת ממשלת נתניהו, עבר בכנסת חוק התפלגות סיעה שמאפשר לשבעה חברי כנסת להתפלג לסיעה עצמאית בלי שייחשבו ל'פורשים', אף שאינם מהווים שליש של הסיעה המקורית ולא זכו להסכמת רוב חבריה. לבני יצאה בחריפות כנגד מה שהגדירה כניסיון לפרק את "קדימה". בהמשך תקפה לבני את ראש הממשלה בנימין נתניהו על אי התקדמותו במשא ומתן עם הפלסטינים ועל חוסר אמונתו בפתרון שתי מדינות לשני עמים, כדבריה. לאחר "נאום בר-אילן" של נתניהו ב-14 ביוני 2009, הגיבה לבני על התפנית בעמדתו ובירכה עליה, אך תקפה אותו בטענה שנדרש לשאת את הנאום תחת לחץ נאום ברק אובמה באוניברסיטת קהיר שנישא עשרה ימים לפני כן, ושהממשלה עוסקת בהישרדות ולא במדינאות. במרץ 2010 התבטאה לבני כנגד החלטת ממשלת נתניהו, על פי החלטת סגן שר הבריאות מטעם אגודת ישראל יעקב ליצמן, לשינוי בתוכנית לבניית אגף חדש במרכז רפואי ברזילי באשקלון בשל קברים אשר נמצאו באתר המיועד לבנייה. בעקבות מחאה ציבורית רבה, ההחלטה נהפכה על פיה מספר שבועות לאחר מכן.
ב-2009, הוצא נגד לבני צו מעצר בבריטניה בגין ביצוע פשעי מלחמה בזמן מבצע עופרת יצוקה, בעקבות האירוע השלימה בריטניה תיקון לחוק שימנע הגשת צווי מעצר עתידיים שכאלה נגד בכירים ישראלים בבריטניה.
לבני עמדה לצד הממשלה לאחר המשט לעזה ב-2010 ונמנעה מלמתוח ביקורת על נתניהו כאשר החליט על הקפאת הבנייה ביהודה ושומרון, אך מתחה ביקורת חריפה על ראש הממשלה לנוכח כישלון המשא ומתן הישיר בין ישראל לפלסטינים שהושק בספטמבר 2010 והעדרה של תוכנית ישראלית יזומה, חידוש ההכרה של אחדות ממדינות דרום אמריקה במדינה פלסטינית בגבולות 1967, המשבר המתמשך ביחסים עם טורקיה והמתיחות ביחסים עם ארצות הברית.
בבחירות המקדימות שנערכו ב"קדימה" ב-27 במרץ 2012 הפסידה לבני לחבר הכנסת שאול מופז, שנבחר ליו"ר המפלגה במקומה בפער ניכר. בעקבות זאת התפטרה לבני מהכנסת ב-1 במאי 2012. היקף החובות של "קדימה" בתום כהונתה של לבני כיו"ר המפלגה עמד על כ-34 מיליוני ש"ח.
בראשות "התנועה" וכשרת המשפטים
ב-27 בנובמבר 2012, לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה, הכריזה לבני על התמודדותה בבחירות במסגרת מפלגה חדשה בראשותה בשם "התנועה". למפלגת החדשה הצטרפו גם שבעה חברי כנסת מכהנים, שהתפלגו מ"מפלגת קדימה": מאיר שטרית, יואל חסון, רחל אדטו, שלמה מולה, מג'לי והבה, רוברט טיבייב ואורית זוארץ. בבחירות לכנסת ה-19 זכתה "התנועה" בראשות ציפי לבני בשישה מנדטים.
ב-19 בפברואר 2013 חתמה "התנועה" על הסכם קואליציוני עם סיעת "הליכוד ישראל ביתנו", שבו הוסכם כי לבני תכהן כשרת המשפטים ושר נוסף מטעם "התנועה" יכהן כשר להגנת הסביבה. לבני התחילה את תפקידה כשרת המשפטים במרץ 2013 והוסמכה על ידי ראש הממשלה נתניהו לנהל את השיחות עם צוות המשא ומתן הפלסטיני. במסגרת תפקידה כיהנה לבני גם כיו"ר ועדת השרים לענייני חקיקה.
ביוני 2013 הקימה יחד עם ח"כ אלעזר שטרן וח"כ יצחק הרצוג שדולה תחת הכותרת "עם דת ומדינה" ששם לו למטרה ליישם את אמנת גביזון מדן.
במהלך כהונתה, קידמה את הצעת החוק שאוסרת על הפצת "ישראל היום" בחינם. בנובמבר 2014, הצביעה בקריאה טרומית בעד החוק. כשרת המשפטים הקימה את נציבות הביקורת על מערך התביעה ומייצגי המדינה בערכאות. לבני ניסתה להחיל שקיפות על "קק"ל" כשהכריזה עליה כחברה לתועלת הציבור.
ב-2 בדצמבר 2014 פוטרה מהממשלה על ידי ראש הממשלה נתניהו, כחלק ממהלך להקדמת הבחירות.
הבחירות לכנסת ה-20
ב-10 בדצמבר 2014, לקראת הבחירות לכנסת ה-20, הודיעה לבני יחד עם יו"ר מפלגת "העבודה" יצחק הרצוג על ריצה משותפת של "התנועה" בראשותה עם מפלגת "העבודה", ברשימה בשם "המחנה הציוני". לבני הוצבה במקום השני ברשימה והיא סיכמה עם הרצוג על רוטציה, שלפיה אם ימונה הרצוג לראשות הממשלה, יכהן הוא בתפקיד בשנתיים הראשונות ולבני בשנתיים הנוספות. כ-12 שעות לפני פתיחת הקלפיות הודיעה לבני כי היא מוכנה לוותר על הרוטציה אם הדבר יקשה על הקמת קואליציה.
בבחירות זכתה רשימת המחנה הציוני ב-24 מנדטים.
הכנסת העשרים והבחירות לכנסת ה-21
לבני מונתה לחברה בוועדת החוקה, חוק ומשפט ובוועדת החוץ והביטחון, שבה היא גם עומדת בראש ועדת משנה ללוחמה משפטית.
לאחר פרישתו של יצחק הרצוג מהכנסת, בעקבות מינויו ליו"ר הסוכנות היהודית, החליפה אותו לבני בתפקיד ראש האופוזיציה ב-1 באוגוסט 2018, בהתאם להסכמה עם יושב ראש מפלגת "העבודה", אבי גבאי, שלפיה "התנועה" תרוץ בבחירות הבאות שוב עם מפלגת "העבודה", לפי ההסכם הקודם, אולם לא תהיה רוטציה בין שניהם בתפקיד היו"ר.
ב-20 באוקטובר, אמרה כי "הממשלה מובילה קו ששומר על שלטון חמאס". ב"ליכוד" כינו בתגובה את לבני "דוברת אבו מאזן".
ב־1 בינואר 2019 הודיע גבאי בפומבי על סיום השותפות עם מפלגתה של לבני, ובאותו יום היא הוחלפה בתפקיד ראש האופוזיציה בידי שלי יחימוביץ'. לבני ביקרה את מסירת ההודעה בנוכחותה ובאופן מפתיע: "הרעיון הזה שאתה עומד ומנסה להשפיל אישה פומבית לא יהיה. התגובות שקיבלתי מנשים הן חזקות ומחזקות".
ב־18 בפברואר 2019 הודיעה על פרישתה מהחיים הפוליטיים, ושמפלגתה "התנועה" לא תתמודד בבחירות לכנסת ה-21.
לאחר הפרישה מהפוליטיקה
במרץ 2021 מונתה ליועצת אסטרטגית חיצונית לחברת הקנאביס "קנטק".
באפריל 2021 מונתה לדירקטורית בחברת "בזק".
ביוני 2023 הצטרפה לדירקטוריון חברת אלביט מערכות.
חיים אישיים
לבני נשואה לנפתלי שפיצר, אם לשניים, ומתגוררת בשכונת ישגב שבתל אביב.
קישורים חיצוניים
מכּתביה:
יחסי גרמניה–סודאן
יחסי גרמניה–סודאן הם יחסי החוץ בין גרמניה לסודאן.
היסטוריה
גרמניה המערבית כוננה יחסים דיפלומטיים עם סודאן בשנת 1956, לאחר שהיא קיבלה את עצמאותה מבריטניה. היחסים בין המדינות נפגעו במהלך השנים, בשל תמיכתה של גרמניה בישראל ובארצות הברית.
מאז נפילתו של הנשיא עומר אל-בשיר, ממשלת גרמניה תמכה במאמצי התיווך המתמשכים, במיוחד על ידי האיחוד האפריקאי ואתיופיה, וכן על ידי האו"ם, במטרה למנוע אלימות והסלמה נוספת וכדי לעודד מאמצים למצוא מדיניות פתרון למשבר. כתוצאה מתיווך זה הסכימו הצבא והאופוזיציה לחוקה חדשה עם ממשלת ביניים שהחלה לעבוד ב-21 באוגוסט 2019.
גרמניה תומכת במאמצי השלום של האיחוד האפריקאי, ופועלת ליישב את הצדדים לסכסוך דארפור במסגרת גישור השלום. גרמניה היא תורמת עיקרית למבצע ההיברידי של האיחוד האפריקאי-האו"ם בדרפור (UNAMID) והעבירה שוטרים וחיילים למשימת שמירת השלום. גרמניה תומכת גם במבצע עם אימונים וציוד לתלמידים של מדינות תורמות כוחות אפריקאים.
המוקד של הסיוע ההומניטרי הגרמני בסודאן הוא בתמיכה בכשני מיליון עקורים פנימיים בדארפור.
יחסים כלכליים
היחסים הכלכליים בין גרמניה לסודאן מאופיינים בהתחשבות גבוהה במוצרים ושירותים גרמניים, אם כי היקף הסחר הוא צנוע. מכיוון שהממשלה הפדרלית לא הצליחה עד כה לספק ערבויות אשראי יצוא לעסקים עם סודאן, הסיכויים להרחבת הסחר הדו-צדדי מוגבלים. לאיגוד לשכות המסחר והתעשייה הגרמניות (DIHK) ולשכות המסחר הגרמניות בחו"ל (AHK) אין נציגויות בסודאן.
היקף סחר החוץ הגרמני עם סודאן נמוך. בשנת 2018 ייצאה גרמניה סחורות בשווי 156.2 מיליון אירו לסודאן. באותה תקופה ייצאה סודאן סחורות בשווי של 14.6 מיליון אירו בלבד לגרמניה. באופן מסורתי, היבוא העיקרי של גרמניה מסודאן הוא כותנה, מסטיק ערבי וכמויות קטנות של שומשום, אגוזים ועור. הייצוא העיקרי של גרמניה לסודאן כולל מכונות וציוד וכן מוצרים מוגמרים, כימיקלים, מוצרי מזון וטקסטיל.
שיתוף פעולה בפיתוח
ממשלת גרמניה מחויבת לתמוך בצעדים העוסקים בנושאים הקשורים להגירה וכן בצעדים המעצימים את החוסן וביטחון המזון. מטרת כל הצעדים היא לספק תמיכה ברת קיימא לפליטים, עקורים פנימיים וקהילות מארחות, לחזק את עמידותם של פלחי אוכלוסייה מוחלשים לעמוד בבצורת ובזעזועים הקשורים למשבר ולגבות את תהליך השלום הנתמך באופן בינלאומי בדארפור.
לא מתקיים שיתוף פעולה פיננסי וטכני קונבנציונלי עם הרפובליקה של סודאן. אמצעי מדיניות הפיתוח מיושמים באמצעות ארגונים בינלאומיים ולא-ממשלתיים. סיוע זה כולל פרויקטים בהיקף של יותר ממאה מיליון אירו. אמצעי ההכשרה והשיקום המקצועיים של Deutsche Gesellschaft für Internationale Zusammenarbeit (GIZ) מיושמים כחלק ממעורבותה של ממשלת גרמניה בתהליך השלום בדארפור ובמסגרת שותפות שיתופית משולשת עם הרשות הממשלתית לפיתוח (IGAD).
מסקט
מַסְקַט (בערבית: مسقط) היא בירת עומאן והעיר הגדולה בה. העיר משתרעת על שטח מטרופוליני של כ-3,800 קמ"ר הנחלק לשש רשויות מנהל וממוקמת בצפון-מזרח המדינה על שפת מפרץ עומאן. אוכלוסיית העיר מונה 1,302,440 בני אדם ע"פ מפקד משנת 2020.
היסטוריה
ישנן עדויות ארכאולוגיות להתיישבות בעיר עוד לפני האלף ה-5 לפנה"ס.
מסקט ידועה עוד מהמאה הראשונה לספירה כעיר נמל שדרכה התנהלה פעילות מסחרית בין המערב והמזרח. זאת לאחר כיבוש העיר בידי האימפריה הסאסאנית, שהייתה תחת שלטונו של שאפור הראשון. לאורך ההיסטוריה שלטו בעיר מגוון שבטים ילידיים וכן מעצמות זרות כגון האימפריה הפרסית והאימפריה הפורטוגזית.
במהלך המאה ה-7 החלה התאסלמות בעיר, וחשיבותה המסחרית של העיר התפתחה במאות השנים שלאחר מכן. החל מהמאה ה-9 ועד למאה ה-11 העיר הייתה תחת שלטון בית עבאס. בימי הביניים המסחר הימי של העיר פרח, כתוצאה מבריתות וקשרי מסחר רבים עם תת-היבשת ההודית.
האדמירל הפורטוגזי אפונסו דה אלבוקרקי כבש את העיר בשנת 1507 ורוב העיר נחרבה במהלך הלחימה ולאחריה. הפורטוגזים שלטו בעיר יותר ממאה שנה, למרות מאבקים רבים עם האימפריה העות'מאנית, שלבסוף כבשה את העיר ב-23 בינואר 1650.
במאה ה-18 הייתה מסקט מעצמה צבאית אזורית, והשפיעה אף באזורים מרוחקים כגון מזרח אפריקה וזנזיבר. כעיירת נמל חשובה במפרץ עומאן, משכה מסקט סוחרים ומתיישבים זרים ממגוון לאומים, בין היתר מפרס, בלוצ'יסטן וגוג'ראט.
מאז עלייתו של הסולטאן קאבוס בן סעיד אאל סעיד לשלטון בשנת 1970, התפתחו התשתיות בעיר בקצב מהיר, וצמחו בה כלכלה תוססת וחברה רב-אתנית. העיר שימשה כבירת התרבות הערבית לשנת 2006.
רק 60% מתושבי העיר הם אזרחי עומאן.
יקוב פבלוב
יקוב פבלוב (ברוסית: Я́ков Федо́тович Па́влов; 4 באוקטובר 1917 – 29 בספטמבר 1981) היה מפקד מחלקה בצבא הסובייטי, שקיבל את עיטור גיבור ברית המועצות, אות ההצטיינות הגבוה ביותר בברית המועצות, על כך שעמד בראש כוח קטן שהצליח להחזיק במשך תקופה ממושכת בבית בתוך העיר סטלינגרד (שקיבל לאחר מעשה את השם בית פבלוב) מול התקפות חוזרות ונשנות במהלך קרב סטלינגרד.
ביוגרפיה
פבלוב נולד ב-1917 בכפר קטן ברוסיה למשפחת איכרים, ובשנת 1938 גויס לצבא האדום. הוא שובץ בדיוויזיית המשמר ה-13, עבר הכשרה כלוחם חיל רגלים. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא השתתף בקרבות נגד הצבא הנאצי, בין היתר במסגרת החזית הדרום-מערבית ובמסגרת חזית סטלינגרד.
ב-27 בספטמבר 1942, במהלך המתקפה הגרמנית הראשונה על סטלינגרד, כבשו פבלוב ומחלקתו בניין מגורים בעל ארבע קומות במרכז העיר מידי הגרמנים. הבניין שלט על כיכר וממנו נסלל כביש ישר ורחב עד לשפת נהר הוולגה. המיקום של הבניין הפך אותו לנקודת מפתח וניתן היה לעקוב ממנו אחר הנעשה בשטח שנכבש על ידי הגרמנים ממערב, מצפון ומדרום לו. הגרמנים ערכו ניסיונות חוזרים ונישנים לכבוש מחדש את הבניין, אך הכוח הסובייטי המגן הצליח להחזיק מעמד, וחודשיים אחר-כך, מתקפת-נגד הצליחה להעביר את כל הסביבה לשליטה סובייטית. מאוחר יותר נטען, שהגרמנים איבדו יותר חיילים בלחימה על הבניין מאשר בכיבוש פריס ב-1940. לאחר תום קרב סטלינגרד קיבל הבניין את השם בית פבלוב (ברוסית: Дом Павлова) התעמולה הסובייטית הפכה את ההגנה עליו לסמל ולמופת לגבורת חיילי הצבא האדום, ופבלוב עצמו קיבל את עיטור גיבור ברית המועצות, וכמו כן עוטר בעיטור לנין, בעיטור מהפכת אוקטובר ובעיטור הדגל האדום, לצד עיטורים נוספים.
בפועל, מאחורי הגנת הבניין עמד קצין (סרן אפאנאסייב), אך התעמולה הסובייטית הציגה את סמל פבלוב כמפקד הכוח במקום. הוא גם היה היחיד שהוענק לו עיטור גיבור ברית המועצות. יתר הלוחמים קיבלו מדליה עבור השתתפות בקרב סטלינגרד יחד עם 700 אלף אחרים.
בתום המלחמה הצטרף למפלגה הקומוניסטית, והיה נציגה של רוסיה בנשיאות הסובייט העליון במשך שלוש קדנציות.
פבלוב נפטר ב-29 בספטמבר 1981, והובא למנוחות בנובגורוד.
משה דוקטורי
משה דוקטורי (נולד ב-6 בספטמבר 1933) כיהן כיושב ראש המועצה האזורית גזר, יושב ראש רשות ניקוז "אילון-שורק", וחבר הנהלה במספר ארגונים ומוסדות ציבור.
ביוגרפיה
נולד בירושלים למשפחה קשת יום, בן לרחל, עקרת בית ורחמים, נוטר שהתנדב לצבא הבריטי, במהלך מלחמת העולם השנייה, ופועל במפעל לייצור לבנים. דוקטורי למד בתלמוד תורה "מזרחי". כנער בתקופת המנדט יצא לפעולות מחתרתיות, אימוני קפא"פ  ומטווחים במסגרת הגדנ"ע וההגנה ועבד במכירת עיתונים בירושלים. במלחמת השחרור סייע לכוחות הלוחמים בירושלים בהעברת מסרים בין עמדות ועם קום המדינה עבד במחלקת ההסברה של הסוכנות היהודית לארץ ישראל בירושלים. בשנת 1949 עלה לקרקע עם הוריו וחברי גרעין יעז"ק לחורבות הכפר הערבי אלבריה, והיה ממקימי מושב עזריה, שם מתגורר גם כיום. בשנת 1954 עבר הכשרת רכזי משקים. במקביל לעיסוקיו הציבוריים, מנהל דוקטורי במשך עשרות שנים משק חקלאי פעיל. כמו כן היה מחלוצי ייצור החשמל הסולארי בישראל.
דוקטורי התגייס לצה"ל בשנת 1951 ושירת בחטיבת הראל כלוחם ומפקד, והיה לחייל הראשון שהתגייס ממושב עזריה. במלחמת ששת הימים השתתף בקרבות לשחרור ירושלים וברמת הגולן. באוקטובר 1971 נפצע כאשר רכב הסיור שבו נהג עלה על מוקש ברפיח. על אף פציעתו והיותו נבחר ציבור המשיך להתנדב לשירות מילואים ביחידה קרבית שנים ארוכות ושוחרר בשנת 1985 לאחר 34 שנות שירות צבאי.
פעילות ציבורית
דוקטורי כיהן כחבר מליאת והנהלת מועצה אזורית גזר משנת 1953 ועד 1968, במקביל בשנת 1955 נבחר לחבר ועד ויו"ר ועד מושב עזריה וכיהן בתפקיד עד 1962, ובהמשך גם כמזכיר המושב. במקביל היה פעיל בהסתדרות הפועלים החקלאיים ומועמד ברשימת הבחירות המרכזית לוועידה החקלאית ברשימת מפא"י ובלתי מפלגתיים, בהמשך לבקשתו של סגן שר החקלאות בן ציון חלפון נתמנה למזכיר חוץ מושב במושב גבעתי ואחר כך כמזכיר משמר השבעה. דוקטורי נבחר לשלוש קדנציות כיושב ראש מועצה אזורית גזר (1968–1980).
בשנים אלו חלו פיתוח ובנייה מואצת במועצה, נסללו כבישים, הותקנה תאורת רחובות, נבנו מועדונים, הוקמו בתי ספר יסודיים, ספרייה אזורית, מגרשי ספורט ומקלטים ציבוריים, הוקם בית העלמין האזורי, הוקמה תזמורת נוער אזורי והורחבו השירותים הקהילתיים במושבים ובקיבוצים של המועצה. עוד ביוזמתו החלו לפעול לראשונה קווי תחבורה ציבורית שנכנסו לתוך היישובים, והחל לראשונה פינוי אשפה מרוכז מהיישובים. בנוסף דוקטורי היה היוזם והמייסד של היישוב הקהילתי בית חשמונאי ובהמשך פעל להקמת היישוב כרמי יוסף וכן פעל להסדרת מעמד היישוב הקהילתי גני הדר, בנוסף יזם דוקטורי אימוץ של בה"ד 6 ובסיס משמר הגבול בבית חורון על ידי המועצה האזורית. במקביל כיהן כחבר הוועדה המקומית לתכנון ובניה "לודים", ויושב ראש "שדות גזר", אגודה שיתופית חקלאית לפיתוח אזור גזר.
לאחר סיום תפקידו כיהן דוקטורי כיושב ראש רשות ניקוז "אילון-שורק" (1980–1997). כן היה במשך שלושה עשורים חבר הנהלה באיגוד ערים לשירותי כבאות והצלה 'אילון' וגזבר האיגוד, תפקיד אותו מילא בהתנדבות. דוקטורי כיהן כיושב ראש ועדת הבחירות למועצה אזורית גזר בבחירות מוניציפליות בחמש מערכות הבחירות בשנים 2004, 2009, 2013, 2018 ו 2023.
חיים אישיים
נשוי לנועה (בת מינה וד"ר עמנואל לפין ונכדת ד"ר אבא לפין), ואב לחמישה ילדים. כלתו, יעל מיבר דוקטורי נרצחה בפיגוע ירי.
משה בן דרור
משה (מוריס) בן דרור (יולי 1922 – 22 ביוני 2022) היה מפקד מחלקת סיור ומפקד פלוגה בפלמ"ח והמפקד האחרון של הגדוד החמישי של חטיבת הראל. במהלך מלחמת העצמאות השתתף במספר מבצעים (מבצע דני, מבצע ההר ומבצע חורב). המשיך בשירות סדיר ומילואים בצה"ל גם לאחר קום המדינה והשתתף במלחמת ששת הימים ומלחמת יום הכיפורים. בתקופה שפיקד על מחלקת הסיור של פלוגה ג' של הפלמ"ח היה בין פורצי מעלה פלמ"ח בנחל חתירה שבנגב.
ביוגרפיה
בן דרור נולד ב-1922 בדרום אפריקה ליום טוב ופלורה בן דרור, אח לנסיה. ב-1932 עלה ארצה בגפו, התגורר ברחובות אצל דודו יהודה גורודיסקי (ששירת כיושב ראש המושבה) ולמד בבית ספר היסודי במושבה. ב-1938 עלתה משפחתו ארצה והתיישבה בתל אביב ובן דרור המשיך את לימודיו בגימנסיה בלפור שבעיר.
ב-1940 יצא להכשרה של תנועת המחנות העולים.
באוגוסט 1941 התגייס בן דרור לפלמ"ח והוצב בפלוגה ג' שם שירת (תחת פקודו של המ"פ אורי יפה) עד 1945. במהלך תקופה זו סיים טירונות בקיבוצים אלונים ובית אורן וכן וקורס מודיעין וסיירות בקיבוץ משמר העמק. בהמשך השלים קורס מ"כים לסיור ושובץ במחלקת הסיור של פלוגה ג'. במסגרת זו ערך סיורים לאורך גבול הצפון.
ב-1945 יצא בן דרור לקורס מ"מים בג'וערה ובסיומו מונה למדריך בקורס המ"כים הארצי של הפלמ"ח ברמת יוחנן. בהמשך חזר לפלוגה ג' ושירת כמפקד מחלקת הסיור הפלוגתית שהוצבה באשדות יעקב. במסגרת תפקידו זה הוביל את פלוגה ג' למסעות ממושכים ברחבי הארץ. בין השאר הוביל את הפלוגה בפריצת מעלה פלמ"ח ב-1944.
בשנים 1945–1946 שירת בן דרור כקצין בפלוגה ז' והשתתף בפיצוץ של משטרת החוף והמכ"ם בגבעת אולגה, הוביל את הפריצה למחנה המשטרה הבריטית הניידת בכפר ויתקין במהלך ליל המשטרות וכן השתתף בליל הרכבות במהלכו הביא לחבלה במסילת רכבת העמק בעמק יזרעאל.
ביוני 1946 מונה בן דרור לפקד על פלוגה א' של הפלמ"ח לאחר שמפקדה הקודם נחמיה שיין נהרג במהלך פיצוץ גשר א-זיב. מטה הפלוגה הוצב ביגור וזמן קצר לאחר מכן נעצר בן דרור על ידי הבריטים במהלך השבת השחורה ונכלא בעתלית אולם הצליח לברוח משם אחרי שבועיים ולחזור לפלוגתו.
ב-1947 מונה בן דרור לקצין תכנון במטה הפלמ"ח בתל אביב ולעוזרו של יצחק רבין. בתפקידיו אלו היה מעורב בפעולות ההגנה נגד ארגוני אצ"ל ולח"י בתקופת פרשת אלטלנה.
בתחילת יולי 1948 מונה בן דרור לקצין מבצעים במפקדה המרכזית שניהלה את מבצע דני. ב-21 ביולי 1948 מונה למפקדו של הגדוד החמישי של הפלמ"ח בחטיבת הראל תחת פיקודו של יוספל'ה טבנקין. את התפקיד הזה מילא עד פירוק הגדוד באפריל 1949. משימתו הראשונה של הגדוד הייתה לסייע למפקד חטיבת ירושלים, משה דיין, לפרק ארגון לח"י בירושלים בעקבות רצח ברנדוט. באוקטובר אותה שנה הוביל את הגדוד למבצע ההר ובהמשך ירד עם הגדוד לנגב שם השתתף הגדוד במבצע חורב.
בתחילת 1949 פורק הגדוד החמישי (יחד עם כל הפלמ"ח) ובן דרור חזר לקיבוצו, קיבוץ חפציבה, אך המשיך לשרת במילואים בצה"ל. במהלך שירות זה עבר קורס מג"דים וקורס קציני ממשל. במלחמת ששת הימים פיקד על גדוד 32 בחטיבת אלכסנדרוני תחת פיקודו של אל"ם עמנואל שקד. במלחמת יום הכיפורים שירת כמושל נפת ממשל בסוריה. כמו כן שירת כקצין פרויקטים בשייטת 13. ב-1988 שוחרר משירותו הצבאי.
כחבר קיבוץ חפציבה שימש כמזכיר הקיבוץ, והיה בין היזמים והמנהלים שהקימו את שני המפעלים בקיבוץ: מד תקין ופלגל.
משפחתו
ב-1941 הצטרף בן דרור לקיבוץ יגור. ב-1943 היה בין מייסדי קיבוץ חמדיה וב-1945, בעקבות פילוג בקיבוץ, עבר לקיבוץ חפציבה.
בן דרור נישא לחווה דר (ביתו של צבי דר, ממקימי חפציבה) ונולדו להם ארבעה ילדים. נישואיו השניים היו לאסתר בת מוריס ופולה אייזן (ילידת 1938, בלגיה) ולזוג נולדו שלוש בנות. למשפחה הצטרף אף בן נוסף של אסתר, מנישואיה הקודמים.
ב-31 ביולי 1986 חזרו ילדי חפציבה מקייטנה בקיבוץ פלמחים. תשעה מבני הנוער בקיבוץ התנדבו לנסוע חזרה לקיבוץ בטרנזיט והשאר נסעו באוטובוס. בכביש התענך התנגש הטרנזיט במשאית כבדה וכל נוסעיו נהרגו (ובהם אף הנהג, חבר קיבוץ חפציבה). אחת מההרוגות הייתה בתם של אסתר ומוריס, ראומה. בני הזוג התקשו לעמוד בכאב הגדול ובחרו לעזוב את הקיבוץ ולעבור להתגורר בעפולה. עם זאת, מוריס המשיך להיות חבר קיבוץ והתמיד לעבוד בקיבוץ עוד שנים רבות.
אימוץ המנון הפלמ"ח
אחד מהלוחמים שהשתתפו עם בן דרור בטירונות באלונים היה זרובבל גלעד. בסיום הקורס הציג זרובבל לחבריו את מילותיו של שיר שחיבר. הלוחמים אימצו את השיר והצמידו לו לחן רוסי. בהמשך הלחין דוד זהבי מנגינה אחרת לשיר והוא הפך להמנון הפלמ"ח.
מעלה פלמ"ח
אחת מהמסורות של פלוגה ג' הייתה קיום מסעות ארוכים חוצי ישראל כשהמסע המפורסם היה המסע השלישי שהתקיים ב-1944 ותוכנן להימשך 18 ימים מעמק יזרעאל לקיבוץ רביבים. למסע יצאו 150 מאנשי הפלוגה בפיקודו של אורי יפה כשנקודת המוצא הייתה עמק יזרעאל. משם התקדמו לג'נין, קרן סרטבה, בית הערבה ומפעל האשלג בסדום. בנקודה זו ערכו חברי הפלוגה אימון באש חיה. כדי לחמוק מסיורים של המשטרה הבריטית באזור זה נבחר מסלול שעקף את הדרכים הראשיות. הובלת הפלוגה הוטלה על מחלקת הסיירים בפיקודם של משה בן דרור, דוד ניב ושאול יפה. הפלוגה המשיכה מסדום לנחל צין, המכתש הקטן, מעלה עקרבים ונחל חתירה. בנחל זה נתקלו הסיירים במפל יבש גבוה שחסם את דרכם לעין ירקעם. בהחלטה נועזת הורה מפקד הפלוגה לסלול שביל במעלה המפל וכל הפלוגה עלתה בו. מעלה זו כונה על ידי הבדואים "נקב אל יהוד" ובהמשך שופץ המסלול והפך אתר טיולים רשמי בשם מעלה פלמ"ח והוא חלק משביל ישראל.
סמאח שחאדה
סמאח שחאדה (בערבית: سماح شحادة; נולדה ב-1987) היא אמנית יוצרת ערביה ישראלית.
ביוגרפיה
שחאדה נולדה בשנת 1987 בכפר שעב. היא בוגרת תואר ראשון ותעודת הוראה באמנות במכללת אורנים ותואר שני באמנות מאוניברסיטת חיפה. שחאדה הציגה תערוכות יחיד בגלריה לאמנות מודרנית באום אל פחם, בגלריה בקיבוץ מחניים וכן השתתפה בתערוכות בינלאומיות. עבודותיה הוצגו ביריד האמנות "צבע גלילי 2", בו זכתה בפרס האמן המבטיח. עוד קיבלה פרסים על עבודותיה ממפעל הפיס וזכתה בפרס האמן הצעיר מטעם משרד התרבות והספורט לשנת 2015 ובפרס שיף לאמנות פיגורטיבית ריאליסטית לשנת 2018. עבודותיה של שחאדה נמצאות באוספים פרטיים חשובים בישראל ובשאר העולם.כיום, שחאדה גרה בחיפה.
יצירתה
שחאדה מציירת בסגנון פיגורטיבי, בעיפרון, בפחם ובשמן. עבודותיה מציגות את מאזן הכוחות בתוך המשפחה - בין הגבר והאישה, ובתוך חברה יצרית ופטריארכלית המדכאת את הפרט וכופה עליו שליטה ומשטור. בנימוקי השופטים לבחירת שחאדה לקבלת פרס שיף לאמנות פיגורטיבית ריאליסטית לשנת 2018, נכתב כי שחאדה "מציעה בעבודותיה תפישות ריאליסטיות־פיגורטיביות עם אמירה פמיניסטית והקשרים של מקום וזהויות כשהיא מתייחסת לזהות האשה הערבייה בתרבות הערבית ובכלל. ברישומיה המפעימים בעדינותם ויופיים, העשויים בדיוק מופתי, בשחור לבן, היא עוסקת בשאלות מרכזיות של העולם האמנותי העכשווי ומציעה אמירה ותיעוד חזותי הנע בין הפנימי, החברתי, המקצועי והתרבותי".
בריאיון לדנה גילרמן בעיתון כלכליסט מסבירה שחאדה: "אני מנסה להעביר את מה שעובר על האשה אצלנו בחברה. אם זה עצב, אלימות, קושי, וגם חוזק. כל מיני רגשות וסיטואציות שאני מרגישה שאני חייבת לשקף. אני מדברת בשם כל הנשים שמרגישות שאין להן זהות, שהן נמצאות ולא נמצאות. מתייחסים אליהן כמו אל חפץ. אני יצאתי מהכפר, אבל אני עדיין שומעת, רואה וקוראת על דברים מזעזעים שקורים לנשים ומרגישה שאני חייבת לעשות משהו. עם זאת, אני מנסה גם להיות זהירה. אני לא מנסה לחנך את הנשים, ולא קוראת להן לעשות מה שבא להן".
יצירות נבחרות
בסדרה "קשר" (2014) נראית אשה צעירה מגבה, ידיה כאילו כפותות מאחורי גופה, אלא שהיא מחזיקה את שני קצות החבל, מלפפת ומותחת אותו, דבר המעלה את השאלה האם היא אזוקה או שהיא שולטת בחבל ויכולה להשתחרר אם תרצה. ברישום נוסף בסדרה זו נראית אשה מחזיקה מאחורי גבה תרנגול קשור, מטילה אותו על שכמה וסוחבת אותו כשלל ציד ("ללא כותרת", 2014).
הסדרה "אנונימית" (2012) מחברת בין הצעיף המסורתי לבין אופנה ופתיינות. בחורה צעירה מצוירת כמדגמנת טקסטיל בתאורה דרסטית, עוטה עליה את הבד כשאגרופיה קפוצים. באחד הרישומים בסדרה זו הצעיף קושר את פיה, כמו חוסם את הצעקה שלה, אולי כאשה רעולת פנים, אבל עיניה עצומות במין התמסרות ארוטית אדוקה וידיה משוחררות.
ברישום "שוכבת" (2014) נערה בג'ינס קצרים וגופייה שוכבת חצי רפויה וחצי מתוחה כאשר מבטה מופנה כלפי מעלה כמהופנטת. היא צפה בחלל הנייר הלבן כשראשה שמוט מחוץ למשטח החסר והבלתי נראה עליו היא שוכבת, שיערה הארוך נופל כלפי מטה, והיא נראית כקדוש המיועד לשחיטה נצחית.
בקטלוג לתערוכת היחיד הראשונה שלה, "מבוקשות – הפרקטיקה של הגוף" (2015) מייחס האוצר פריד אבו שקרה לנשים של שחאדה תפקיד פוליטי, כמובילות של מודרניות, תהליכי חילון ורפורמות. מבקרת האמנות גליה יהב מציעה לראות את הרישומים האלו גם כרישומי תשוקה ארוטיים וכותבת: "האם הן גם מבוקשות במובן של נחשקות? האם הנשים הן רק נציגות של "ביקורת חברתית ותרבותית נוקבת" כלשון אבו שקרה, רק נציגות מאבק פנימי להבעת הזהות והאישיות של האמנית באמצעות דיוקנאות שלהן ושלה, או שהן גם מושאי תשוקה של הציירת? והאם קיים בכלל הבדל, או שבכלל נחוץ לקיימו? הגבול בין סולידריות נשית לבין ארוטיקה כזו מפולרטט לגמרי אצל שחאדה, וגם בכך יופיה של התערוכה".
בסדרה "נשים" (2016), שחאדה מציגה דיוקנאות של נשים פלסטיניות רשומות בעיפרון. פעמים רבות מוצגת אדמת פלסטין באמנות ובתרבות הפלסטינית כאשה, אהובה, בתולה או אם, בעיקר לאחר האובדן והגירוש של 1948 - כך נטענות דיוקנאות אלו במשמעות סמלית ופוליטית כשהן הופכות לסמן של הזהות הלאומית הפלסטינית. באחד הדיוקנאות בחורה צעירה עוטה על ראשה כתר של עלי לימון. הלימון, המופיע בספרו של בשיר אל ח'יירי "מכתבים לעץ הלימון" (1997) בו הוא מספר על עקירת משפחתו מביתם ברמלה בשנת 1948, קשור לזיכרונות ילדותו של אל ח'יירי ומשמש כמטאפורה למולדת. העובדה שמרבית הנשים בדיוקנאות אלו עוטות לבוש מסורתי אינה מבקשת להקים לתחייה את התרבות המסורתית, אלא לעצב תמהיל של ישן וחדש היוצר תרבות של התנגדות.
"עשן" (2015) הוא דיוקן עצמי רשום בעיפרון שבו פניה של האמנית מעורפלות תחת כתם מופשט ומעובה, כך מתקבל אפקט של דימוי חסר, המהווה אמירה מתריסה לרעלה המסורתית, ל"סלפי", ולמושג "הרגע המכריע" בצילום.
בתערוכה בשם "מלכודת תנועה" המשותפת לה ולאמן מיכאל חלאק, שחאדה מציגה סדרת רישומים בפחם בשם "Un-Focused" (2017) ופונה לעבר שפה מופשטת יותר, כאשר במוקד הרישום נמצאת דמות נשית, לעיתים שחאדה עצמה. בסדרה זו שחאדה עוסקת בתנועה הפיזית של ריקוד וכך הקיפאון שאפיין את דמותה בדיוקנאות העצמיים שהציגה בעבר, מפשיר ונעשה תזזיתי. השימוש בגירי פחם מעניק לעבודות מימד טמפורלי ודינמי שנוצר ביד רכה וחופשית על ידי הכפלה וחזרה. דרך התנועה שחאדה מבטאת את דעותיה ותחושותיה כניסיון השתחררות ובריחה משיני החברה הפטריארכלית המסורתית והדכאנית. ה"ריקוד" נתפס בעיניה כפעולה אשר משחררת את הנפש ואת הגוף מכל מגבלה. אולם, בתהליך העבודה שלה, היא מגלה שהבריחה היא אשליה אשר מתהווה כמלכודת ברגע בו היא פוגשת במציאות חייה.
נבחרת קטר בכדורגל
נבחרת קטר בכדורגל (בערבית: منتخب قطر لكرة القدم) היא נבחרת הכדורגל הלאומית של קטר.
קטר מעולם לא העפילה לגביע העולם בכדורגל, אך זכתה באירוח הטורניר בשנת 2022 ולכן השתתפה בו לראשונה. קטר הפסידה במשחק הפתיחה של הטורניר 2-0 לאקוודור ובהמשך הפסידה 3-1 לסנגל ו-2-0 להולנד. בכך הפכה קטר למארחת הראשונה של המונדיאל שמפסידה בכל משחקיה.
קטר עשתה הפתעה גדולה, כאשר סיימה במקום השני באליפות העולם עד גיל 20, בשנת 1981. בגמר הנבחרת הפסידה למערב גרמניה.
ב-1 בפברואר 2019, זכתה בגביע אסיה בכדורגל 2019 לראשונה בתולדותיה.
סגל הנבחרת
סגל השחקנים שזומנו לקראת משחקי מונדיאל 2022
מספר ההופעות והשערים מעודכן ל-9 בנובמבר 2022.
שיאים
נכון ל-30 בנובמבר 2022. כתב מודגש מסמל שחקן פעיל בנבחרת.
גל זיזים
גל זיזים (Camshaft) הוא רכיב מכני הנמצא במנועי בעירה פנימית בוכנאיים ותפקידו לתזמן את פתיחת שסתומי היניקה והפליטה של המנוע. גל הזיזים מורכב ממוט (גל) ועליו בליטות אקסצנטריות (כעין אליפסה), כך שבסיבוב הגל בליטות אלו עולות ויורדות וכך מתזמנות את פתיחת וסגירת השסתומים. ישנם גלי זיזים הלוחצים ישירות על השסתומים ובכך גורמים לפתיחתם, ויש גלי זיזים הלוחצים על השסתומים באמצעות מוטות דחיפים ונדנדים.
מנוע בעירה פנימית נפוץ הוא בעל ארבע פעימות: יניקה, דחיסה, עבודה, פליטה. תאורטית, בפעולת היניקה שסתום היניקה נפתח ושסתום הפליטה נסגר. בפעולת הדחיסה והעבודה שני השסתומים סגורים, ובפעולת הפליטה, שסתום הפליטה נפתח.
סוגי גלי זיזים
גלי הזיזים הנפוצים בעבר התבססו על מוטות דחיף (Pushrods). בתכנון זה גל הזיזים ממוקם בבלוק המנוע, נמוך מן הצילינדר והשסתומים ובאמצעות מערכת מוטות מתזמן את הפתיחה והסגירה של השסתומים הממוקמים בראש המנוע. חסרונה העיקרי שיטה זו הוא משקל המוטות המגביל את מהירות המנוע המקסימלית, כיוון שכל מסת המוטות נעה הלוך וחזור עם כל מחזור של סגירה ופתיחה. ניסיון להניע את מסת המוטות במהירות גבוהה עשוי להסתיים במצב של "ציפת שסתומים", שבו השסתומים מאחרים להיפתח או להיסגר בהתאם לצורך. מנועים מבוססי מוטות דחיף עדיין נמצאים בשימוש (בעיקר במנועים גדולי נפח של מכוניות אמריקניות ואופנועים), אך שיטה אחרת של גלי זיזים עיליים הממוקמים בראש המנוע הפכה לשיטה הנפוצה ביותר. מנועי גלי זיזים עיליים מתחלקים לשתי קבוצות: בעלי גל זיזים יחיד ובעלי גל זיזים כפול.
במנועי גל זיזים עילי יחיד (SOHC, Single overhead cam, גלז"י) מוצב גל זיזים עליון אחד בראש המנוע. תכנון זה מאפשר לתזמן את תנועת השסתומים באמצעות מגע ישיר בין הזיז לשסתום. סיבוב גל הזיזים מתוזמן על ידי רצועה או שרשרת המחוברת לגל הארכובה. שיטה זו מתאימה למנועים בעלי שני שסתומים לצילינדר, ואף נעשה בה שימוש במנועי ארבעה שסתומים לצילינדר, אך מספר רב של שסתומים מקשה על יישום השיטה. הגדלת מספר שסתומי היניקה והפליטה לכל צילינדר נועדה כדי להשיג הספקים גבוהים יותר במהירות מנוע גבוהה יותר. כדי להתמודד עם ריבוי השסתומים תוכננו מנועים עם גל זיזים עילי כפול בראש המנוע (DOHC, Double overhead cam, גלז"כ). בתכנון הנפוץ של גל זיזים כפול, גל זיזים אחד מתזמן את שסתומי הפליטה והשני את שסתומי היניקה.
השימוש ברצועת תזמון במנועי גלי זיזים עיליים מסבכת את אחזקת המנוע עקב בלאי מהיר יחסית וצורך במנגנוני מתיחה לרצועה. למוטות דחיף קיים בהקשר זה יתרון כיוון שניתן להניע אותם באמצעות גלגלי שיניים בלבד בגלל הקרבה היחסית לגל הארכובה. אמינותם של גלגלי שיניים גבוהה יותר מרצועות.
מנועים בתצורת V או בתצורת בוקסר ייחודיים בכך שהם בעלי שני ראשי מנוע. לכן מנוע V המתוכנן עם גל זיזים כפול לצילינדר ישתמש בארבעה גלי זיזים. בדומה, מנוע V עם גל זיזים עילי יחיד ישתמש בשני גלי זיזים. במקרה זה יש לשיטת מוטות דחיף יתרון כיוון שניתן למקם גל זיזים בבלוק המנוע ולתזמן באמצעותו שסתומים בשני ראשי המנוע. עם זאת, במנועי V של מספר דגמי אופנועי הרלי-דייווידסון נעשה שימוש במוטות דחיף המונעים באמצעות ארבעה גלי זיזים הממוקמים בבלוק המנוע, אחד לכל שסתום.
בעיות הנגרמות מתזמון לקוי
תזמון לקוי של גל הזיזים עלול להיגרם עקב כיוון לקוי שלו או משחיקת רצועת התזמון (רצועת הטיימינג). תזמון לקוי גורם לפגיעה ביעילות המנוע, מכיוון שהתערובת אינה נכנסת ויוצאת בזמן הרצוי. במקרים בהם נקרעת רצועת התזמון אף קיימת סכנה לשלמות חלקי המנוע. בעוד שסתומי היניקה והפליטה מפסיקים לנוע, בוכנות המנוע ממשיכות לנוע מכוח האינרציה ואז ייתכן שאחד השסתומים נשאר במצב פתוח, מתנגש בבוכנה וגורם לנזק בבוכנה ובשסתומים.
גלי זיזים ייעודיים ומשתנים
למעשה, שסתומי הפליטה והיניקה לא נפתחים בדיוק בתחילת הפעימה אלא קצת לפני כן וזאת בגלל שלוקח לתערובת זמן רב יותר להיכנס או לצאת – דבר זה בא לידי ביטוי במהירויות מנוע גבוהות. לתחומי מהירות שונים במנוע ניתן לתכנן גלי זיזים אופטימליים שונים.
למשל, בסל"ד גבוה, שסתום היניקה יישאר פתוח גם כשתתחיל פעולת הדחיסה, וזאת כדי לאפשר לתערובת להספיק להיכנס (פעולות המנוע מהירות מאוד, ואם השסתום ייפתח בתחילת הפעימה, התערובת לא תספיק להיכנס). כמו כן, הזיז ילחץ מעט יותר על השסתום וייווצר פתח רחב יותר. בנוסף יש זמן בו שני השסתומים פתוחים יחד – תערובת שרופה יוצאת החוצה ותערובת חדשה נכנסת.
ניתן להחליף למנוע גל זיזים המיועד לסל"ד נמוך, בגל זיזים המיועד לסל"ד גבוה. לגלי זיזים אלו יש מעלות פתיחה שונות של השסתומים (כלומר, השסתום נפתח בתזמון שונה, שכן הזווית של הזיז על הגל שונה). במנועים בהם מותקנים גלי זיזים ייעודיים, פעולת המנוע נפגמת בסל"ד נמוך. בגלל הקשר האסוציאטיבי בין מעלות (- הזווית בין הזיז לגל) לחום, נקראים גלי זיזים אלו בעגה, גלי זיזים חמים.
כדי להתגבר על בעיית תחום טווח הפעולה של המנוע (לכל גל זיזים תחום פעולה אופטימלי אחר), יש מכוניות המצוידות בגלי זיזים בעלי מספר פרופילים המשתלבים במהירויות שונות של המנוע. חברת הונדה הייתה הראשונה להציג מערכת כזו, תחת השם VTEC שמשמעו Variable valve Timing and lift Electronic Control. גרסה מתקדמת יותר של מערכת זו במנוע גל זיזים כפול אף משתקת בסל"ד נמוך שסתום יניקה אחד, כך שמנוע בעל 16 שסתומים לדוגמה, מתנהג כמנוע בעל 12 שסתומים. לחברת פרארי יש מנוע עם גל זיזים בעל שלושה זיזים לכל שסתום. במהירויות שונות גל הזיזים זז כך שכל פעם זיז אחר משולב, בהתאם למהירות המנוע.
מרצדס AMG X 290
מרצדס AMG X 290 (בגרמנית: Mercedes-AMG X 290, קרויה גם: Mercedes-AMG GT 4-Door Coupé) היא מכונית סלון המיוצרת בגרמניה על ידי יצרנית הרכב הגרמנית מרצדס-בנץ משנת 2018 ועד היום.
מיגל אלמאן ולדס
מיגל אלמאן ולדס (בספרדית: Miguel Alemán Valdés, ; 29 בספטמבר 1900 – 14 במאי 1983) היה נשיא מקסיקו ה-46. ולדס היה פוליטיקאי מקסיקני וכיהן כנשיא מקסיקו בין השנים 1946–1952. בתקופת כהונתו ניתנה לנשים זכות הצבעה בבחירות לרשויות המקומיות. תקופת כהונתו נחשבת למוצלחת מבחינה כלכלית המתוארת לעיתים כ"נס הכלכלי של מקסיקו".