cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ירגזי קרקעי
תפוצה ובית גידול
הירגזי חי ברמות והערבות של מרכז אסיה, סביב הרי ההימלאיה ומזרחה עד למחוזות סצ'ואן וגאנסו בסין. הוא חי מעל קו העצים בגבהים של 3,300–5,480 מטר מעל פני הים בערבות הרריות. טווח התפוצה (כ–3,000,000 קמ"ר) של מין זה גדול, ולכן המין אינו מתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון גודל הטווח. גודל האוכלוסייה לא כומת, אך לא סביר שהוא מתקרב לסף סכנת ההכחדה על פי קריטריון גודל האוכלוסייה. מגמת האוכלוסייה יציבה, ועל כן אין ירידה מהירה מספיק כדי להתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון מגמת האוכלוסייה. על כן, ירגזי קרקעי מסווג כמין ללא חשש.
טקסונומיה
הירגזי הקרקעי נחשב שנים רבות למין הקטן ביותר של עורביים, וסווג לסוג (Podoces) על ידי אלן אוקטביאן יום (1871). הספק הראשון בהיותו חבר במשפחת העורביים הועלה על ידי בורקי (1978), ובוסס על הבדלים מורפולוגיים בינו לבין העורביים. הופ (1989) הציעה שהוא מזכיר את הסיטיים והירגזיים. עם זאת, מדריכים, מגדירים ומאמרים המשיכו להתייחס אל הירגזי הקרקעי כאל מין במשפחת העורביים. לבסוף סווג מחדש למשפחת הירגזיים בעקבות מחקרים גנטיים ואנטומיים (החל מ-2003) שהראו שהוא אף קרוב יותר לסוג ירגזי מאשר לכל סוג אחר במשפחה. לא תוארו תת־מינים של ירגזי קרקעי. העץ הפילוגנטי של משפחת הירגזיים על פי יוהנסון ואחרים (2013):
צפרדע קצף אפריקאית
צפרדע קצף אפריקאית (שם מדעי: Chiromantis rufescens) היא מין של צפרדע ממשפחת הרקופוריים, החיה באפריקה המשוונית. למין זה תפוצה רחבה והוא אינו נמצא בסכנת הכחדה.
מאפיינים
צפרדע זו מגיעה לאורך חמישה סנטימטרים אצל הזכרים ושישה סנטימטרים אצל הנקבות. הגב אפור או אפור-ירקרק, הבטן והגרון לבנים, והרגליים ירוקות-כחולות.
תפוצה
הצפרדע נפוצה במדינות הבאות: ליבריה, קמרון, חוף השנהב, גבון, גאנה, גינאה, גינאה המשוונית, ניגריה, אוגנדה, הרפובליקה המרכז-אפריקאית, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הרפובליקה של קונגו וסיירה לאון.
אורח חיים
הצפרדע נקראת כך על שם הקן שעשוי מקצף שהיא בונה על העצים. הצפרדע מטילה בקן את הביצים וכשהראשנים בוקעים הם נופלים למים וממשיכים להתפתח שם. הצפרדע שוכנת עצים ביערות הגשם של אפריקה המערבית וניזונה בעיקר מחרקים.
ברדס
בַּרְדָּס (או קַפּוּצ'וֹן, מצרפתית) הוא כובע המחובר לבגד, לרוב לבגדי חורף כגון גלימה, מעיל או אימונית, אם כי כיום מצוי כאביזר אופנתי אף בפריטי קיץ כגון גופיות וחולצות טי.
בשונה מכובע רגיל, חיבורו של הברדס לבגד יוצר רצף לבוש המגן גם על הצוואר. הוא מאפשר ללובש הסתרה או הסוואה במידה מסוימת.
אימונית עם ברדס היא פריט באופנת הראפרים.
בצה"ל מכונה לעיתים הברדס של מעיל דובון בשם צ'וּקוּ. על חלק מהחיילים נאסר ללבוש אותו על הראש בזמן פעילות, וזאת כדי לשמור על השמיעה, הערנות או על שדה הראייה.
ברדס בהיסטוריה
במשך מאות רבות מופיע הברדס כחלק מגלימה ארוכה או קצרה בעיקר מעל לכתפיים, כחלק ממעיל או מטפחת ענקית ששימשה לכיסוי כתפים. אך הוא מזוהה בעיקר עם ימי הביניים. במאה-ה12 המאוחרת לובשים גברים באירופה גלימת - צווארון שמחוברת לברדס. בתקופת הבארוק הצרפתי1675-1655, הוא היה נפוץ בצורות שונות כחלק מהלבוש הנשי והגברי.
היו הבדלי גזרות בין הברדס האנגלי והברדס הצרפתי. בדיוקן של המלכה אליזבט מיורק, אשתו של הנרי ה-7, היא מצוירת עם ברדס אנגלי. שערה ממוסגר בתוך שולי הברדס הרקום, שנופלים לפני כתפיה ויתרת הברדס תלוי מאחור. הברדס האנגלי היה בדרך כלל עשוי מקטיפה, והייתה לו מעין הגבהה משולשת [Gable] מעל לאמצע הראש שנוצר על מסגרת נוקשה. הברדס הצרפתי היה קטן יותר, מורכב על מסגרת נוקשה ונלבש מאחורי הראש.
מילון אבן-שושן מגדיר את הברדס כאחד ממיני הבגדים שנזכרו במשנה (כלאים ט' ז'). 2. בימינו כסוי לראש המחובר אל המעיל מאחור. מצוין גם שאולי הברדס נקרא על שם מקום המוצא Brundisima שבאיטליה.
ברדס בספרות ובאמנות
באגדה של האחים גרים במקור הגרמני שמה Rothkappchen ששמה תורגם ככיפה אדומה, kappchen תורגם לכיפה ועל אף שכיפה היא פריט לבוש גברי, טעות התרגום השתרשה.
דמותו של מלאך המוות מתוארת לרוב כחובשת גלימה וברדס שחור.
שמו של ה'שודד האציל' רובין הוד, קשור לכך שהברדס מסתיר חלקית את פני הלובש.
רוג'ר בניסטר
רוג'ר גילברט בניסטר (Roger Gilbert Bannister; 23 במרץ 1929 - 4 במרץ 2018), היה אתלט בריטי הידוע בעיקר כאדם הראשון שרץ מרחק של מייל אחד בפחות מארבע דקות. לאחר הישג מפורסם זה, פרש מאתלטיקה כדי להקדיש עצמו ללימודי רפואה והיה לנוירולוג.
ביוגרפיה
רוג'ר בניסטר נולד בהארו שבמידלסקס למשפחה בת מעמד הפועלים. בילדותו היה נחוש להצטיין בלימודיו כדי שיוכל ללמוד רפואה ואכן זכה במלגה ללימודים באוקספורד. עיסוקו באתלטיקה בשנותיו הראשונות היה על בסיס חובבני ונשען יותר על כישרון מאשר על השקעה. גם בשנים המאוחרות יותר, כשכבר היה רץ ברמה עולמית והתאמן יותר ברצינות, עדיין התאפיין כרץ שהסתפק בקילומטרז' נמוך של אימונים ביחס ליריביו.
לקראת אולימפיאדת לונדון (1948) כבר יצא שמעו ככישרון עולה בריצה למרחקים בינוניים, והוא נתבקש להתחרות, אולם העדיף שלא לעשות כן, בהעדיפו להמשיך להתאמן ולקבוע יעד אולימפי רחוק יותר - אולימפיאדת הלסינקי (1952). בארבע השנים שבתווך שיפר בהדרגה את שיאו למרחק האולימפי (1,500 מטרים, או "המייל המטרי") כמו גם למרחק הבריטי המסורתי של מייל אחד (כ-1,609 מטרים). כגודל ציפיותיו מהלסינקי כך הייתה גם גודל האכזבה שלו וממנו, כשסיים לבסוף במקום הרביעי בלבד במרוץ ה-1,500 מטרים, ללא מדליה אולימפית. הממסד הספורטיבי הבריטי לא הסתפק בשיא הלאומי שקבע במרוץ והאשים את שיטות האימון הלא מספקות שלו בכשלונו. בניסטר עצמו שקל לפרוש, אך לבסוף החליט במקום זאת להתרכז במטרה חדשה: שבירת המחסום ה"עגול" של 4 דקות למייל.
בשנים שלאחר משחקי הלסינקי המשיך בניסטר להתאמן מעט במקביל ללימודי הרפואה והסתפק באימון יומי בן 45 דקות בלבד. לקראת קיץ 1954 החל להתקרב למטרתו, אולם בניסטר לא היה היחיד שרדף אחרי מחסום ארבע הדקות: הרץ האוסטרלי ג'ון לאנדי (לימים מושל מדינת ויקטוריה), ניסה גם הוא את כוחו באותה משימה באותה העת. בניסטר היה מודע לכך שמרוצו אינו נגד השעון בלבד, אלא גם נגד היריב מהצד השני של העולם.
ב-6 במאי 1954 השתתף בניסטר במרוץ באוקספורד לעיני 3,000 צופים, בניסיון להקדים את לאנדי לאבן הדרך הנכספת. המרוץ שודר בשידור חי ברדיו הממלכתי הבריטי ושני רצים בריטים נבחרו מראש לסייע לו לקבוע קצב מהיר וכדי להוביל המרוץ עד שלביו האחרונים. ה"קוצבים" עשו את חלקם, כשהצליחו למשוך את בניסטר לקצב מהיר וגם לסיים בעצמם את המרוץ (שאם לא כן, הייתה הטקטיקה נחשבת לבלתי ספורטיבית). גם בניסטר לא אכזב וסיים בזמן שיא של 3:59.4 דקות. בסוף המירוץ אמר: “אנו רצים, לא משום שאנו חושבים שזה מועיל לנו, אלא משום שאנו נהנים מכך ומשום שאיננו יכולים להימנע מכך. ככל שהחברה וסביבת העבודה מגבילות יותר, כך גם נחוץ יותר למצוא פורקן לאותה הכמיהה אל החופש. איש אינו יכול לומר ‘אסור לך לרוץ מהר יותר, או לקפוץ גבוה יותר’. הרוח האנושית היא בלתי-מנוצחת".
ב-7 באוגוסט 1954 נפגשו לראשונה לאנדי ובניסטר במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו בוונקובר. לקראת סיום המרוץ האט המוביל לאנדי כשהביט אחורה, בניסיון לאתר את בניסטר מבין הדולקים אחריו. שעטת הסיום של בניסטר אפשרה לו לעקוף את לאנדי, לקבוע שיא חדש כשגמא את המייל תוך 3:58.8 דקות ולזכות באליפות חבר העמים. ללאנדי, שסיים שלישי, 8 עשיריות השנייה אחרי בניסטר, נותרה רוח טובה דיה כדי להתלוצץ שאמנם אשת לוט הביטה לאחור והפכה לנציב מלח, אולם הוא "הראשון בהיסטוריה שהביט אחורה והפך לברונזה". הייתה זו הפעם הראשונה בה יותר מרץ אחד רץ מייל בפחות מארבע דקות.
כשלושה שבועות לאחר מכן הוסיף בניסטר לארון הגביעים שלו גביע זהב בריצת 1,500 מטרים באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בברן. בסוף אותה שנה מלאת אירועים פרש מאתלטיקה, על מנת להתרכז ברפואה במשרה מלאה. מגזין הספורט האמריקאי "ספורטס אילוסטרייטד" בחר בו כספורטאי השנה לשנת 1955. הוא המשיך לרוץ כדי לשמור על כושר עד ששבר את קרסולו בתאונת דרכים בשנת 1975.
הקריירה של בניסטר כרופא שילבה עבודת מחקר עם פרקטיקה. הוא אף המשיך להיות מעורב בספורט ועמד בראש מספר ארגונים ספורטיביים, בין השאר בראש "מועצת הספורט" הבריטית, שהנהיגה בניצוחו את בדיקות הסמים הראשונות לספורטאים, על מנת לגלות ולמנוע שימוש בסטרואידים אנאבוליים.
הממלכה הבריטית כיבדה אותו בתואר אבירות בשנת 1975, עשרים שנה לאחר הישגו הגדול. בשנת החמישים לשבירת השיא הוטבע לכבודו מטבע מיוחד של 50 פני, שעל גבו מופיעות רגליו של אצן ושעון עצר. הוא נותר אייקון ספורטיבי במולדתו ומחוצה לה, על אף שהחזיק בשיא העולם לזמן הקצר ביותר (ראו World record progression for the mile run), ולא זכה במדליה אולימפית.
פילוסופיית האימונים של בניסטר
שיטתו של בניסטר נקראה – אימוני איכות ספציפיים, כלומר – שיטה שאינה דורשת אימונים המשפרים את הפיזיולוגיה של הגוף, אלא אימונים הנותנים לך משוב למה מסוגל גופך.
בניסטר התאמן מעט מאוד ביחס למושגים של ימינו – לא יותר מ-30–45 דקות ביום בדרך כלל (במהלך הפסקת הצהריים היומית שלו מלימודי הרפואה). האימונים שלו היו פשוטים מאוד וחסרו בהם אלמנטים רבים שנחשבים היום לנחוצים.
בניסטר כתב שעד לשנת 1952 הוא לא נהג בכלל לרוץ עם שעון. לעומת זאת, בשנה שקדמה לריצה ההיסטורית, התאמן בניסטר בשיטה שמטרתה ברורה מאוד: לפתח באמצעות אינטרוולים (באימון אינטרוולים מגדיר האצן פרק זמן או מרחק ורץ אותם בקצב גבוה. בין ריצה מהירה בתוך האינטרוול לריצה הבאה מפריד פרק זמן מוגדר שבו יורדת רמת הדופק אבל לא מגיעה לרמה נמוכה מאוד. לאחר מספר אינטרוולים נשאר הדופק בעצימות גבוהה וכך מתאמן האצן על טכניקה מהירה, סיבולת של המערכת הקרדיו-וסקולרית ועל המשך ריצה ברמת חומצת חלב גבוהה) ומבחני זמן (תוך שיפור הדרגתי) את היכולת לרוץ את קצב המטרה הנדרש במרוץ, בשונה מרצים אחרים כמו גרשלר (שמטרתו הייתה פעולה פיזיולוגית לשיפור תפוקת הלב) ואמיל זאטופק (עומסים כבדים המשלבים עבודה על סיבולת ומהירות).
שיגרת האימון שלו ב-1954 התבססה על ביצוע אימונים מהירים מדי יום שכללו בראש ובראשונה את האימון המפורסם: 10*400 עם שתי דקות בין כל חזרה, חזרות למרחקים של 200 ו-800 מטר ומבחני זמן בריצות מהירות מאוד למרחק חצי ושלושת-רבעי מייל. בדרך זו סיגל בניסטר לעצמו את האפשרות לרוץ בקצב הנדרש תוך קבלת משוב אופטימלי ורלוונטי לגבי היכולת שלו. אימוני ה-400 מטר התחילו ב-66 שניות לחזרה בדצמבר אותה שנה, והתקדמו באפריל עד 59 שניות לחזרה. כשמבחני הזמן לשלושת-רבעי מייל הגיעו ל-2:59 דקות – ידע בניסטר שהוא מוכן. כמו כן נמנע בניסטר לחלוטין מריצה בחמשת הימים שלפני ריצת השיא, בהבינו את החשיבות בנתינת מנוחה לגוף.
ישנם רבים המציינים כי ריצות ה-10*400 שלו באו גם כדי לחזק לו את הביטחון ביכולתו לרוץ מייל בפחות מארבע דקות, והיוו תגובת נגד למחסום הפסיכולוגי שטען שבן-אנוש לא מסוגל למהירות שכזו.
חיים אישיים
בניסטר היה נשוי למוירה בניסטר, בתו של הכלכלן השוודי פר יאקובסון, שהיה יו"ר קרן המטבע הבינלאומית, ולהם שני בנים (ת'ארסטן וקלייב כריסטופר) ובת (ארין). בשנת 2011 אובחן כחולה במחלת פרקינסון. מת באוקספורד בגיל 88.
יוסף סעד
ביוגרפיה
נולד בעיירה צעפאן שבמחוז חראז שבתימן. העיירה שוכנת באזור הררי במערב תימן, וכל תושביה היו יהודים. משפחת סעד הייתה משפחת נפחים מזה דורות ועסקה בתיקון ובייצור כלי עבודה חקלאיים, והייתה הגדולה והעשירה שבמשפחות העיירה. בילדותו התייתם מאביו יצחק, וגודל על ידי אמו ודודו. בצעירותו עבד בתור שוליית נפח, ומשבגר נשלח ללמוד אצל הרבנים מעוצ'ה ישועה ושלום (סאלם) תנעמי ואצל רבני עיר הבירה צנעא, ובשנת 1904 הוסמך לרבנות על ידי חכמי הישיבה בעיר, והוא בן 19 בלבד. לאחר שהוסמך על ידי בית הדין של צנעא גמלה ההחלטה בליבו לעלות לארץ ישראל. כדי לממשה עבר לעיר עדן, ושהה שם מספר שנים, במהלכן לימד בימים, ובלילות למד ב"ישיבת חכמי עדן". במקביל ללימודיו התפרנס מעבודה כדייג.
בשנת 1912 עלה לארץ ישראל ולאחר שהות בקהיר הגיע לעיר יפו. לאחר זמן מה הוא התיישב בשכונת מחנה יוסף, שאך זה נוסדה מחוץ ליפו. בשנת 1913, הקים עם הרב רפאל אלשיך תלמוד תורה לילדי התימנים בתל אביב-יפו, כאשר במקביל לימד במקומות נוספים. בשנים הבאות לימד בבית הספר "קלישר", עד פרישתו לגמלאות. בשנת 1954 נרתם למבצע למען הוראת הלשון העברית בתל אביב. בין תלמידיו לאורך השנים היה שלמה כהן, זמר ואיש חבורת האש, הידוע בכינוי "סולימאן הגדול", והרקדן כוריאוגרף המחול הגברי התימני סעדיה דמארי.
בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 הקים, ומאוחר יותר עמד בראש, את "ועד-השכונות" שאיחד וכלל את שכונותיה הדרומיות של העיר תל אביב - מחנה יוסף, מחנה יהודה, שכונת אהרן, אפ"ק, אהל משה, כרם התימנים, נווה שלום ונווה צדק. הוועד עסק במגוון נושאים למען רווחת התושבים החיים בשכונות, בהם נושאי ביטחון וסיוע סוציאלי לנזקקים. עוד בטרם הקמת המדינה פעל הוועד לשחרורם ממעצר של ראש עיריית תל אביב ישראל רוקח ושל חבר מועצת העיר תל אביב ד. כ. כהן, באמצעות פנייה חוזרת ונשנית לנציב העליון הבריטי. בתקופת מלחמת העולם השנייה ומלחמת העצמאות דאג הוועד לספק פתרונות דיור חלופיים לתושבים שאבדו את בתיהם, וארגון הגנה עברית אל מול איומי הצלפים הערבים על השכונות. כן דאג הוועד לאספקת נפט במחירים הוגנים. עם קום המדינה נרתם יוסף סעד להעלאתם לישראל של יתרת יהודי תימן ובמקביל המשיך בפעילותו הציבורית; כך למשל דאג לרפואה זמינה לכל נזקק, להתקנת קווי טלפון, לפינוי האשפה מרחובות תל אביב, לפתרון מצוקת הדיור, שהחריפה עם העלייה ההמונית באותה תקופה, ולעזרה וסיוע לקשישים עריריים. כחבר הוועד פעל כנגד הפיכתן של שכונותיה הדרומיות של תל אביב לאזור עירוני מתועש, לאחר הפקעתן של קרקעות באזורים אלו על ידי הממשלה. כמו כן היה חבר הנהלתה של התאחדות התימנים בישראל.
כרבע מאה ומסוף שנות החמישים ועד לשנות השבעים היה חבר המועצה הדתית של העיר תל אביב. כן היה מקדש ומחתן מטעם התאחדות התימנים ומטעם הרבנות הראשית. מרי יוסף נלחם לשימור מורשת יהדות תימן, ותרם מזמנו וממרצו לסייע לכוראוגרפית שרה לוי-תנאי בהקמת להקת המחול "ענבל", שהורכבה מיוצאי תימן. כן נלחם בכוונת רשת השידור "קול ישראל" לקצץ בשעות השידור שנועדו לעולי תימן, ופעל יחד עם העיתונאי חיים שר-אבי נגד בחירתו של רב ראשי ספרדי לעיר תל אביב-יפו. כחלק מפעילותו החינוכית החשיב את הנחלת מסורת תימן, בצורת ההגייה.
את הקמת מדינת ישראל ראה כאחד הניסים אשר אירעו לעם ישראל בעת החדשה, ובדרשותיו ובמאמריו הכתובים טען כי קום המדינה היא אתחלתה דגאולה. לשאלת תלמידיו לגבי אמירת הלל ביום העצמאות קבע כי יום זה הוא יום טוב וראוי לאמירת הלל. בדרשותיו נהג לציין לשבח את העזרה ממוסדות המדינה לה זוכים זקני העדה, והתמיד להזכיר כי בתימן מצבם היה רע וגרוע. עיקר גאוותו התורנית הסתמכה על מסורת מנהגי תימן אשר להשקפתו כולם מנהגים תלמודיים, וטען כי "היהדות האמיתית" השתמרה רק בתימן.
לאורך כארבעים שנה שימש הרב סעד מנהיג רוחני ועובד סוציאלי, של אנשי שכונת מחנה יוסף. בימות השבוע הנהיג חוג לומדים בשעות אח"צ בתחילה בביה"כ "התום" ולאחר מכן בביה"כ עוזרי. בשבתות ובשאר ימים טובים נהג לאחר סיום התפילה לדרוש בענייני תורה ואקטואליה, ולימים הועלו דרשותיו על הכתב. ברשות נכדו עו"ד רצאבי מצויים עדיין בכתב יד חידושיו על הלכות שחיטה, מרנות, וסליחות בנוסח יהודי תימן, דרושים ופרפראות על פרשיות התורה, ועשרות דרושים לבר מצווה.
נפטר בכ"ה בכסלו ה'תשל"ד, 1973 ונקבר בבית העלמין נחלת יצחק. היה נשוי לבנייה סעד לבית נהארי ולסעדה סעד. אב לארבע בנות.
טראסה (עיר)
טֶראסה (בקטלאנית: Terrassa; בספרדית: Tarrasa, טַראסה) היא עיר במחוז ברצלונה, מזרח קטלוניה, ספרד. טראסה היא העיר השלישית בגודלה בקטלוניה, וממוקמת כ-20 ק"מ מברצלונה וכ-18 ק"מ מהר מונטסראט.
באזור טראסה ישנן עדויות ארכאולוגיות עוד מתקופות פרהיסטוריות, חלקן מהעתיקות ביותר באירופה. ראשית ההתיישבות באזור החלה בתקופתו של הקיסר הרומאי אספסיאנוס (69–79). לעיר היה תפקיד חשוב בזמן המהפכה התעשייתית וכתוצאה מכך בעיר נבנו בניינים רבים בסגנון מודרניזם קטלאני.
בשנת 1962 התרחשו שיטפונות שגרמו למותם של כ-700 איש.
UKIP
UKIP (ראשי תיבות של: UK Independence Party, או בתרגום חופשי, "מפלגת העצמאות של הממלכה המאוחדת") היא מפלגה אירוסקפטית ימנית בדלנית בבריטניה. נוסדה ב-1993 ומגדירה את עצמה בחוקתה כ"דמוקרטית ליברטריאנית". בין 2006 ל-2009 ובין 2010 ל-2016 כיהן כיושב-ראש נייג'ל פרג'. תחתיו הגיעה לשיא הפופולריות שלה ב, שם הגיעה למקום הראשון עם 27.5% מהקולות ו-24 מושבים, ובבחירות הכלליות בבריטניה (2015), עם 12.6% מכלל הבוחרים, אף שלא השיגה מושב. לאחר הניצחון במשאל העם על חברות הממלכה המאוחדת באיחוד האירופי (2016), התפטר פרג' בנימוק שמטרותיו הושגו, והמפלגה ספגה מפלה כבדה בבחירות הכלליות בבריטניה (2017) וירדה ל-1.8% מכלל הבוחרים. מאז החליפה חמישה יושבי-ראש, ונכון ל-2022, מנהיג אותה ניל המילטון.
מצע
אחד העקרונות המרכזיים של המפלגה הוא התנתקות חד צדדית מהאיחוד האירופי, האספה האירופית לענייני הגירה והאספה האירופית לענייני זכויות אדם, כדי "לאפשר לנו לגרש פושעים וטרוריסטים זרים על פי הצורך" ובמקביל "לאפשר לנו לתת מקלט מדיני אותנטי בהתאם למחויבויותינו הבינלאומיות". כמו כן, המפלגה מעוניינת לצמצם את היקף ההגירה לתוך בריטניה ולהקפיא ל-5 שנים מתן מעמד של תושבי קבע למהגרים תוך ביסוס מדיניות ההגירה על יכולת מקצועית גרידא.
במצע של 2010 הובעה תמיכה בהעלאה של כ-40% בתקציב ההגנה, בין השאר כדי לרכוש 3 נושאות מטוסים חדשות. המפלגה תומכת בחיים משותפים בין שני אנשים מאותו מגדר אך מתנגדת לכינון מעמד חוקי שכזה (כגון נישואין).
בנושא המלוכה, פרג' קרא בעבר לחזור ולהבטיח כי כל עובדי המדינה יישבעו ישירות לכתר ולא למדינה. כמו כן, מצע המפלגה הציע להשיב חלק מאחוזות הכתר למשפחה המלכותית, וכך לייתר את הצורך בקצבה שנתית.
הבחירות לפרלמנט האירופי 2014
במרץ 2014, הכריזה רשות התקשורת הבריטית (Ofcom) על מתן מעמד של "מפלגה עיקרית" ל UKIP, עבור הבחירות לפרלמנט האירופי (אך באופן מוגבל רק באנגליה וויילס). הגדרה זו נותנת למפלגה אותו משקל שידור כמו שלוש המפלגות הגדולות.
בחירות משנה לבית הנבחרים 2014
ב-10 באוקטובר 2014 הצליחה המפלגה לקבל מושב ראשון בבית הנבחרים הבריטי, לאחר שהשמרן-לשעבר דאגלס קרסוול, אשר עזב את סיעתו והצטרף למפלגת העצמאות ניצח בבחירות חוזרות כמועמד מטעמה. הוא הושבע לפרלמנט הבריטי ב-13 באוקטובר 2014. לאחר מכן ערק מהטורים גם מארק רֶקלֶס, הנציג מרוֹצֶ'סטֶר וסְטְרוּד, וניצח בבחירות המשנה ב-20 בנובמבר קרסוול עזב את המפלגה והפך לחבר פרלמנט עצמאי ב-2017, ורקלס הפסיד את מושבו בבחירות 2015. השניים היו צירי המפלגה היחידים בווסטמינסטר אי-פעם, וקרסוול היה היחיד שזכה במושב כשהוא מתמודד מטעם יוקי"פ, ב-2015.
בחירות 2015
יוקי"פ ניהלה מערכה אגרסיבית בחודשים שלפני הבחירות הכלליות ב-2015, ולאור התנופה שיצרו שני העריקים מהמפלגה השמרנית הכריז פרג' כי הוא צופה ניצחון גדול ושיער כי מושבים רבים ייפלו לידי המפלגה. במקביל, הסתבכו חברי המפלגה בכמה תקריות מתוקשרות, כמו הקלטתה של חברת המועצה בדרום תאנט רוזאן דנקן שאמרה "האנשים היחידים שיש לי בעיה עמם הם כושים." יוקי"פ ריבעה את מספר הקולות שקיבלה ביחס ל-2015 והגיעה לכמעט 3.9 מיליון, או 12.6% מסך אלה שהוטלו, השלישית מבחינה זו. מתמודדיה הגיעו למקום השני ב-120 מחוזות בחירה; אך מבין שני ציריה בווסטמינסטר, רק דגלאס קארסוול הצליח להיוותר כחבר פרלמנט. מרק רקלס הובס ברוצ'סטר וסטרוד בהפרש ניכר. פרג' הפסיד במחוז דרום תאנט. בבחירות למועצות האזוריות, הייתה זו של דרום תאנט הראשונה אי-פעם בה השיגה יוקי"פ עם שליטה, עם 33 חברים מתוך 56.
בחירות 2017
לאחר הבטחת הפרישה מהאיחוד האירופי והתפטרותו של המנהיג הכריזמטי פרג', קרסה יוקי"פ בבחירות הכלליות. היא קיבלה 593,852 קולות בלבד, בערך שביעית מהישגה בקודמות, ולא הצליחה שוב להיכנס לבית הנבחרים. פול נאטל, מחליפו של פרג', התפטר ומוחלף זמנית על ידי סטיבן קראוטר. באפריל 2018 נבחר לבסוף ג'ררד באטן. בדצמבר עזב פרג' את המפלגה בטענה שבאטן מקדם אסלאמופוביה ותמיכה בטוני רובינסון.
היחס לישראל וליהדות
מפלגת העצמאות הבריטית מפגינה עמדות פרו-ישראליות ואף קיימת בה שדולה של תומכי ישראל, הקרויה "ידידי ישראל במפלגת העצמאות הבריטית" (UKIP Friends of Israel). יש אמנם ב-UKIP, גם גוף פרו פלסטיני מקביל, אך הוא קטן יותר ואיננו נתמך על ידי מנהיג המפלגה. חברי הפרלמנט האירופי מטעם המפלגה התנגדו למשל לקריאות להשעות את הסכמי הסחר עם ישראל והתנגדו לעזרה האירופאית לרשות הפלסטינית, בטענה שחלקה מופנה לבתי ספר המחנכים את הדור הבא לג'יהאד ולפעולות התאבדות ומלמדים "איך לטהר את ארצם מהיהודים הציוניים הרשעים". מנהיג המפלגה דאז פרג' אף אמר שהוא "מבין מדוע ישראל נוטה לדאגה עמוקה, כששכנותיה מצהירות בפומבי שהן מעוניינות למחוק אותה מעל פני כדור הארץ".
במפלגה קיימות גם תופעות אנטישמיות, אך היא ככלל מתנגדת לאנטישמיות, גם מעבר לתמיכתה בישראל. פרג' אף התייצב לצד היהודים והמוסלמים במאבק על השחיטה הכשרה, והצהיר כי היא הומנית יותר משיטות אחרות, בניגוד לדעתם של ארגוני זכויות בעלי חיים.
במהלך 2014 כאשר רשויות מקומיות בבריטניה (עיריית ברדפורד, לסטר ודאדלי) החלו לקדם העברת חוקים והחרמה כללית של ישראל (סחר, תיירות, קשרים אקדמאיים) התייצבו חברי UKIP לצד ישראל.
האלבומים הנמכרים ביותר בכל הזמנים בארצות הברית
זוהי רשימת האלבומים הנמכרים ביותר בכל הזמנים בארצות הברית וזאת בהסתמך על נתוני איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי בלבד. כל אלבום, שקיבל את תואר היהלום על מכירות של למעלה מעשרה מיליון עותקים במדינה, רשאי להיכנס לרשימה. יש לכלול את האלבומים שיצאו לפני מרץ 1991, לפי נתוני איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי בלבד, מכיוון ש-Nielsen SoundScan טרם היו, ואף מקור לא יכול לאמת את מכירותיהם האמיתיות.
כמו כן, ייתכן ולמרות ההכרזות באיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי, המכירות עלולות להשתנה בהתאם למקור.
הישגים
בשנת 1992, יצא פסקול הסרט "שומר הראש", אשר הקרדיט עליו מיוחס לזמרת-יוצרת האמריקאית ויטני יוסטון. ב-17 בנובמבר 2017, נודע כי הפסקול עשה היסטוריה בכך שהפך לפסקול הנמכר ביותר בכל הזמנים בארצות הברית, עם מכירות של למעלה מ-18 מיליון עותקים. בכל העולם נמכר בלמעלה מ-45 מיליון עותקים. בנובמבר 2004, העניק איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי את תואר היהלום הכפול לאלבום Come On Over, של שאניה טוויין. בעקבות כך, הפך האלבום לאלבום הקאנטרי הנמכר ביותר בכל הזמנים במדינה, לאלבום הנשי הנמכר ביותר בכל הזמנים במדינה, לאלבום הנמכר ביותר בשנת 1997 במדינה ולאלבום הנמכר ביותר בשנות ה-90 במדינה.
האלבום הנמכר ביותר בכל הזמנים במדינה הוא אלבום האוסף של להקת איגלס, אשר נמכר בלמעלה מ-38 מיליון עותקים. אלבום האולפן הנמכר ביותר בכל הזמנים במדינה הוא Thriller, של הזמר-יוצר מייקל ג'קסון, אשר נמכר בלמעלה מ-33 מיליון עותקים. אלבום הבכורה הנמכר ביותר בכל הזמנים במדינה הוא Appetite for Destruction, של הלהקה גאנז אנד רוזס, אשר נמכר בלמעלה מ-18 מיליון עותקים. אלבום הבכורה הנשי ביותר בכל הזמנים במדינה הוא Whitney Houston, של ויטני יוסטון, שמחזיקה גם בפסקול הנמכר ביותר במדינה, The Bodyguard. אלבום הבכורה שלה נמכר בלמעלה מ-13 מיליון עותקים.
שיטה (פירושונים)
{{פירושונים|
קוסטס קרמנליס
קונסטנטינוס (קונסטנדינוס) אלכסנדרו קרמנליס (ביוונית: Κωνσταντίνος Αλεξάνδρου Καραμανλής; נולד ב-14 בספטמבר 1956) היה ראש ממשלת יוון בשנים 2004–2009, והמנהיג לשעבר של מפלגת "הדמוקרטיה החדשה" מפלגה ימנית-שמרנית שייסד ב-1974 דודו קונסטנדינוס קרמנליס, ראש ממשלת יוון לשעבר.
שיטה (פירושונים)
ראו גם
}}
קוסטס קרמנליס
קרמנליס נולד באתונה ולמד משפטים באוניברסיטת אתונה. החל את פעילותו הפוליטית בגיל צעיר במפלגת "הדמוקרטיה החדשה". למרות שקרמנליס מילא תפקידים גבוהים בקרב ארגוני הנוער והסטודנטים של המפלגה בין 1974 ל -1979, ושירת בצי (1977–1979), הוא התמקד באותן שנים בלימודיו, ולא בקריירה הפוליטית שלו.
קרמנליס השלים תואר שני ודוקטורט במדע המדינה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטת טאפטס בארצות הברית.
התמנה לראשות הממשלה ב-10 במרץ 2004, בעקבות ניצחון מפלגתו בבחירות לפרלמנט, הפך לראש הממשלה הצעיר ביותר בהיסטוריה היוונית החדשה, נכון לאותו רגע (אלכסיס ציפראס נבחר בהמשך בגיל צעיר יותר). הוא זכה גם בקדנציה שנייה בעקבות הבחירות לפרלמנט בספטמבר 2007. ב-4 באוקטובר 2009 הפסיד בבחירות למנהיג "התנועה הסוציאליסטית הפאן-הלנית", יורגוס פפנדראו.
הריסון אפול
הריסון אפול (נולד ב-24 ביולי 1986) הוא כדורגלן גנאי המשחק בעמדת המגן בשארלוט ובנבחרת גאנה.
קריירת מועדונים
אפול הוא תוצר של השלוחה האפריקאית של אקדמיית הנוער של פיינורד ההולנדית. בשנתיים האחרונות בזמן שהיה באקדמיה הושאל לאסאנטה קוטוקו ובנובמבר 2008 הוא זכה בתואר השחקן המצטיין של הליגה הגנאית.
אפול שיחק בכמה משחקי ידידות בקבוצה השוודית, הלסינגבורג, אך הצדדים לא הצליחו להניע את המעבר לכדי חתימה במועדון ובמקום עבור לאספרנסה מתוניסיה. בגמר ליגת האלופות של אפריקה לשנת 2011 נכנס כמחליף במשחק הגומלין והבקיע את השער היחיד במשחק נגד וידאד קזבלנקה, מה שהביא לאספרנסה את הגביע.
ב-30 ביולי 2015 חתם אפול על חוזה עם קולומבוס קרו מה-MLS. את הבכורה שלו ערך ב-19 באוגוסט במשחק נגד ניו יורק סיטי. שער הבכורה שלו הגיע במשחק שהסתיים בתיקו אחת נגד טורונטו ב-13 ביולי 2016.
נבחרת גאנה
את הבכורה שלו במדים הלאומיים ערך בגביע אפריקה לאומות 2008 בניצחון 2-4 נגד חוף השנהב, משחק שקבע את המקום השלישי בטורניר. הוא שימש לראשונה בתור קפטן הנבחרת ב-1 בספטמבר 2015 בניצחון 2-3 נבחרת הרפובליקה של קונגו.
אפול לקח חלק בסגל של גאנה בחמישה גביעי אפריקה לאומות 2008, 2010, גביע אפריקה לאומות 2013, 2015 ו-2017 ואף רשם שתי הופעות במונדיאל 2014.
אימרה אויווארי
אימרה אויווארי (במקור גרוסמן, בהונגרית: Ujvári Imre; סגד, 13 בפברואר 1902 – בודפשט, 25 בפברואר 1962) היה עיתונאי, מבקר יהודי-הונגרי. בנו של הסופר והעיתונאי פטר אויווארי ואחיו של לאסלו אויווארי.
ביוגרפיה
אימרה אויווארי נולד במשפחה יהודית כבנם של פטר (פנחס לייב) אויווארי (גרוסמן) ושל ינקה פרנק. בשנת 1919 הצטרף לתנועת הסטודנטים הקומוניסטית. הוא היגר מהונגריה בשנת 1920 עם אביו ואחיו. תחילה התגוררו בטרנסילבניה, אחר כך בבראטיסלבה, בשני המקומות בהם גם אביו מצא עבודה. בין 1924 לבין 1927 התגורר בפריז ובשנת 1927 שב לבודפשט. כתביו פורסמו בכתבי עת ("סקירה חברתית", "חשיבה" וכו') וגם ב"תקופתנו" בטרנסילבניה. הוא הצליח לשרוד את השואה ובשנת 1945 עבד עבור ה"עם חופשי" (Szabad Nép), ה"חירות" (Szabadság) וה"לאום הונגרי" (Magyar Nemzet). מ-1950 עד 1952, הוא היה בעל טור בכתב העת "תיאטרון וקולנוע" וכתב מספר רב של ביקורות קולנוע. משנת 1957 עבד באיגוד העיתונאים. אשתו הייתה ולריה האֶן, איתה התחתן בשנת 1954.
הומומורפיזם (לוגיקה)
בשפה מסדר ראשון בלוגיקה מתמטית, הומומורפיזם היא העתקה בין מבנים לוגיים ששומרת על סימני היחס ועל סימני הפעולה. לרוב משמשות העתקות הומומורפיות לזהות בין מבנים לוגיים שונים. העתקה שהיא הומומורפיזם וגם חח"ע נקראת שיכון. העתקה שהיא הומומורפיזם וגם חח"ע ועל נקראת איזומורפיזם.
הגדרה
בהינתן שפה L, ומבנים לוגיים A,B, ההעתקה H מ-A על B היא הומומורפיזם אם:
קלינט דמפסי
קלינטון דרו "קלינט" דמפסי (אנגלית: Clinton Drew "Clint" Dempsey; נולד ב-9 במרץ 1983 בנאקוגדוצ'ס, טקסס) הוא כדורגלן עבר אמריקאי אשר שיחק בעמדת הקשר.
נוער
קלינט דמפסי החל להיחשף למשחק הכדורגל בדאלאס, הנמצאת במרחק שלוש-שעות נסיעה מעיר הולדתו. הוא החל ללכת למבחנים בקבוצה העירונית, דאלאס טקסנס. הוא החל לשחק באופן תחרותי כבר בגיל מוקדם, אך נאלץ להפחית את זמן המשחק שלו עקב קשיים במשפחתו. הוא הפך לקפטן של דאלאס וסיים כמלך השערים של הקבוצה, ואף זכה בתואר ה-MVP בטורניר "טמפה ביי סן באוול".
דמפסי למד מסגנון משחקה של, ובייחוד העריץ את דייגו מראדונה. הוא הצטרף בשנת 2001 לקבוצת "פורמן פאלאדינס" מאוניברסיטת פורמן. הוא הפך עד מהרה לשחקן מפתח אצל פורמן, ובשלוש עונותיו בקבוצה הוא פתח ב-61 מתוך 62 משחקים וכבש 17 שערים.
קריירת מועדונים
דמפסי נבחר במקום השמיני בדראפט ה-MLS 2004 על ידי ניו אינגלנד רבולושן. הוא שיחק כקשר מרכזי, והבקיע שבעה שערים בעונת הרוקי שלו; הוא זכה בתואר רוקי השנה ב-MLS אף על פי שנעדר למשך תקופת זמן עקב פציעה. הוא החמיץ את הפנדל המכריע במהלך דו-קרב בעיטות עונשין כנגד די.סי. יונייטד, מה שמנע מקבוצתו לזכות בגביע ה-MLS. ב-2005, הוא הבקיע 10 שערים ובישל 9 פעמים, ביניהם חמישה שערי ניצחון (המאזן השלישי בטיבו ב-MLS). הוא נכלל במשחק האולסטאר של ה-MLS 2005, ובישל את שער הניצחון מול פולהאם. הוא כבש שער חשוב עבור ניו אינגלנד כנגד שיקגו פייר, וסייע לקבוצתו להעפיל למשחק גביע ה-MLS. דמפסי נבחר להרכב העונה ב-MLS בסיום העונה.
ב-2004, דמפסי השתתף בשני משחקים עם לסת שבורה, עד שהמאמן שלו אבחן זאת. הוא רשם 24 הופעות במהלך העונה, על אף פציעתו. הוא הבקיע לעיתים תכופות, ונחשב לשחקן זריז בהרבה משחקני ההגנה שהרבו לעשות כלפיו עבירה. בעונת 2006 הוא הבקיע שמונה שערים ב-21 הופעות משחק, אך הושעה במהלכה פעמיים: פעם אחת על ידי קבוצתו ופעם אחת על ידי הנהלת הליגה, בגין התנהגויות אלימות.
בסיום העונה נפוצה השמועה כי דמפסי יעזוב את ניו אינגלנד לטובת קבוצה אירופאית. הוא התאמן עם הקבוצה ההולנדית פיינורד, ואף העיד כי מספר קבוצות מהליגה האנגלית התעניינו בו. באוגוסט 2006, צ'רלטון אתלטיק הציעה לדמפסי לעבור אליה תמורת 1.5 מיליון דולר, אך ההצעה נדחתה על ידי ה-MLS, לאכזתו של דמפסי אשר רצה להתקדם לקבוצה אירופאית. הוא אמר כי לא יחדש את חוזהו בקבוצתו, שהסתיים בסוף שנת 2007.
דמפסי ערך את הופעת הבכורה בפולהאם שלו זמן קצר מאוחר יותר, כאשר נכנס כמחליף לקראת סיום משחקה של קבוצתו כנגד טוטנהאם הוטספר ב-20 בינואר. בשארית האביב של 2007 הוא שותף במשחקים מועטים. ב-5 במאי 2007, דמפסי הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה ושערו היחיד לעונת, לאחר שנכנס כמחליף במשחק כנגד ליברפול במשחק חשוב להימנעות מירידה לליגת המשנה, בו ניצחה פולהאם 0-1. השער הבטיח את הישארותה של פולהאם בפרמייר ליג גם בעונה שלאחר מכן.
דמפסי לקח חלק חשוב בהרכב של פולהאם במהלך עונת. ששת שעריו, שהובקעו כולם במסגרת הפרמייר ליג, הפכו אותו למלך השערים של הקבוצה בליגה והוא אף השתווה במקום הראשון בדירוג מבקיעי השערים של הקבוצה בכל המסגרות. במאי 2008, דמפסי קיבל הארכת חוזה אוטומטית מהנהלת פולהאם, שתשאיר אותו במועדון עד שנת 2010.
עונת הייתה אף יותר טובה מקודמתה עבור דמפסי, שכבש שבעה שערים עבור קבוצתו, בהם צמד שערים במשחק מול צ'לסי. בעונת הוא הגיע שוב למספר של שבעה שערים ואף לקח חלק בהעפלת קבוצתו לגמר הליגה האירופית. הוא נכנס כמחליף לבובי זאמורה במשחק הגמר, בו הפסידה הקבוצה 2-1 לאתלטיקו מדריד.
ב-31 באוגוסט 2012 חתם דמפסי בטוטנהאם הוטספר האנגלית.
ב-3 באוגוסט 2013 חתם דמפסי בסיאטל סאונדרס מליגת ה-MLS ל-4 שנים.
ב-29 באוגוסט 2018 דמפסי הודיע על פרישה ממשחק כדורגל פעיל
נבחרות ארצות הברית
דמפסי שיחק לראשונה עבור נבחרת ארצות הברית באליפות העולם עד גיל 20 בשנת 2003 שנערכה באיחוד האמירויות הערביות. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במשחק כנגד ב-17 בנובמבר 2004. ב-2 במאי 2006, הוא זומן לסגל הנבחרת לטורניר מונדיאל 2006 שנערך בגרמניה, וכבש בו שער אחד מול. נכון לדצמבר 2008 הוא ערך 47 הופעות בנבחרת, במהלכן כבש 13 שערים. ב-15 ביוני 2008 במסגרת המוקדמות, הוא הבקיע את השער המהיר בתולדות ארצות הברית במוקדמות גביע העולם, לאחר בעיטה שלו 53 שניות מפתיחת המשחק מול, בו ניצחה נבחרתו 0-8.
דמפסי זכה עם נבחרת ארצות הברית לראשונה בגביע הזהב של CONCACAF ב-2005, לאחר ניצחון במשחק הגמר 1-3 על בדו-קרב בעיטות עונשין בתום תיקו 0-0 בהארכה. במהלך הטורניר הוא אף כבש שער אחד. ב-2007 הוא זכה בפעם השנייה בגביע הזהב לאחר ניצחונה של ארצות הברית בגמר על בתוצאה 1-2; ואף בטורניר זה כבש שער. בגביע הקונפדרציות 2009 כבש דמפסי שלושה שערים, והיה חלק משמעותי בהעפלתה המפתיעה של נבחרתו עד לגמר. אחד מהשערים שכבש היה בגמר מול, שבו הפסידה ארצות הברית 3-2 והסתפקה במקום השני. דמפסי זכה בפרס "כדור הארד" של השחקן השלישי המצטיין בטורניר.
קלינט דמפסי זכה בתואר שחקן השנה של הונדה ב-2006, לאחר שגבר על קייסי קלר ובריאן מקברייד במספר קולות בודדים. הוא קיבל 237 נקודות על ידי 207 עיתונאי ספורט על מנת לקבל את הפרס. ב-2007 הוא זכה בתואר כדורגלן השנה בארצות הברית.
ביולי 2017 השתווה ללנדון דונובן כמלך השערים של הנבחרת בכל הזמנים, עם 57 כיבושים.
יוסף מרכוס
יוסף מרכוס (1886, גרמניה - 1961, ישראל) היה מחנך יהודי ומייסד תנועת הנוער היהודית-גרמנית בלאו-וייס.
בשנת 1907 הקים מרכוס בגרמניה את "איגוד המשוטטים" (Wanderverein) בברסלאו, ובשנת 1912 הקים את תנועת בלאו וייס.
בשנת 1917 נישא לאמנית קטה אפרים מרכוס, ועם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 עלו בני הזוג לארץ ישראל. בארץ הוא שימש כעורך דין ומשנת 1948 היה יועץ משפטי במשרד הפנים. בנם המשותף הוא החלילן אפרים מרכוס.
בנימין אבניאל
ביוגרפיה
אבניאל נולד בירושלים. הוא למד בחדר ולאחריו בבית מדרש למורים בירושלים. הוא המשיך ללימודי חינוך ומדעי החברה באוניברסיטת בריסל והיה בעל תואר דוקטור למדעי החברה ולכלכלה.
הוא פרסם את הספרים: "בעיית הערבים בארץ ישראל" (תל אביב, 1936), "בעיית הקאנטונים בעובדות, מספרים והשערות", "דמוקרטיה מול דיקטטורה" ו"בעיות העבודה בארץ".
בשנת 1951 נבחר לכנסת ה-2 בסיעת חרות וכיהן כח"כ ברציפות עד 1969 (הכנסת השישית), בכנסות החמישית-השישית הוא היה נציג של גוש חירות ליברלים. במהלך כהונתו בכנסת היה חבר בוועדת הכלכלה וישב בראשה במשך 4 כנסות, כמו כן היה יושב ראש ועדת השירותים הציבוריים בכנסת השנייה. הוא היה חבר בוועדת העבודה ובועדת החוקה, חוק ומשפט בכנסת השנייה.
פרס גורני למשפט ציבורי
פרס גוֹרְני למשפט ציבורי הוא פרס שנתי בשלוש קטגוריות בתחומי המשפט הציבורי. את הפרס יזמה משפחתו של עורך הדין אוריאל גורני להנצחת פועלו. גובה הפרס הוא 5000 שקלים. הפרס ניתן על ידי העמותה למשפט ציבורי בישראל, החל משנת 2010.
זוכי הפרס נבחרים על ידי ועדה הנשלטת על ידי העמותה למשפט ציבורי בישראל ועל ידי המשפחה.
קטגוריות הזכייה
כיום שלוש הקטגוריות הן:
עד 2016 שלוש הקטגוריות היו:
הליך בחירת הזוכים וועדת הפרס
על פי תקנון הפרס, חברי ועדת הפרס מתמנים לעד 5 שנים. ראש הוועדה וחבר נוסף נבחרים על ידי העמותה, חבר אחד בוחרת משפחת גורני והחבר האחרון הוא בכיר לשעבר בשירות המדינה בתחום המשפטי ונבחר במשותף. ב-2021 כללה ועדת הפרס ארבעה חברים ובראשם היועץ המשפטי לממשלה לשעבר ושופט העליון לשעבר מני מזוז.
את המועמדים יכולים להציע הם עצמם או אחרים. מלבד הפרס לחוקר צעיר המועמדות תקפה לשלוש שנים.
את זהות הזוכים, לפי התקנון, בוחרים יו"ר הוועדה ונציג המשפחה.
זוכי הפרס
בין הזוכים בפרס:
עשיתי
עשיתי הוא סינגל של עומר הברון אשר מוכר בשם הבמה ג'ימבו ג'יי ולהקת ספא שיצא ב-2017 כחלק מאלבומו הראשון בואו לפני.
רקע ויצירת השיר
מילות השיר נכתבו תחילה במהלך טיול של אחרי צבא של הברון בהודו. הברון מתאר את מהלך הטיול בתור רשימה של משימות שהדובר מסמן שהצליח לעשות. זאת כביקורת על כך שמטיילים ישראלים אחרים אותם פגש הברון בטיול, צימצמו שלל חוויות למילה אחת: "עשיתי".
הברון, כאמור, חש ביקורת על כך שחוויות גדולות כמו אלו שחווה בטיול, מצומצמות למילה אחת, "עשיתי", כמו היו שרשרת משימות שצריך לבצע.
את הבתים הבאים בשיר הוסיף הברון מאוחר יותר, בזמן שהיה סטודנט לתקשורת.
הבית השני מתאר את החוויה הצבאית באותו אופן בו תיאר את הטיול להודו, כאשר הדובר עושה שמירה, עושה פטרול וכו'.
את הבית השלישי, שגם הוא נכתב בתקופת הלימודים, פותח הברון בחוויית השימוש בסמים אצל צעירים. אך בשונה מהדיבור המצומצם עד כה, השימוש בסמים מתואר בלשון עשירה יותר. אומנם את הבית מתחיל הברון כיתר הבתים בתיאור:
אך בהמשך הוא נוטה לפרט את הפעולה כגון, עישון, הסנפה, הזרקה ואינו מגביל את התיאור למילה "עשיתי". הברון מסביר שכאשר אנשים דיברו על סמים, משהו יצירתי נפתח בשפה שלהם.
הבית הרביעי עוסק ברצונות לעשייה בעתיד במבט בורגני, וממשיך בתיאור של הרצון לעשות הנאה, עסקים ובמשתמע מכך גם כסף, ובהמשך משפחה וילדים.
את השיר הברון ביצע לראשונה כקטע של ספוקן וורד במסגרת אירועי פואטרי סלאם בשנת 2012.
הטקסט עובד לשיר בסגנון היפ הופ, בהשתתפות איציק פצצתי, חבר ילדות של הברון, ושותף מוזיקלי שלו בהרכבים קודמים. פצצתי תופף על חפצים שונים - משולש, פעמון שקנה פעם בהודו, מחבת. כמו כן פצצתי הוסיף קולות שונים ומשונים שאף הם סיפקו מסגרת קצבית לשיר.
הברון מספר שבהופעות הרגיש שהעיבוד של טקסט הספוקן וורד לשיר אהוב על הקהל. הוא מעיר בהקשר זה שלא תמיד העיבוד של קטע ספוקן וורד לשיר מנוגן מצליח, כי הקהל למשל עשוי שלא לאהוב עיבוד של טקסט מדובר לשיר עם אווירה של מסיבה, כפי שנעשה כאן.
השיר יצא כסינגל ב-2017, במסגרת פרויקט מימון המונים לקראת אלבומו הראשון של ג'ימבו ג'יי, "בואו לפני".
כמו כן יצא לשיר קליפ ביוטיוב (שהפקתו מפורטת בהמשך הערך) ושהיה לו חלק בפופולריות הגוברת של השיר.
לאחר צאתו זכה השיר להצלחה, והושמע פעמים רבות ברדיו, ואף דורג במקום ה-38 במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ לשנת -2017 ובמקום ב-31 במצעד העברי של רשת ג' לשנת 2018.
בנוסף זכה השיר ולמספר רב של גרסאות כיסוי,  בין היתר בידי תוכנית הסאטירה ארץ נהדרת. הגרסה שעשו בארץ נהדרת לשיר הגדילה מאוד את החשיפה שלו לקהל. הברון מספר שלאחר ההופעה בארץ נהדרת, אנשים החלו לזהות את השיר, וחלקם אף חשב שהוא גנב אותו מתוכנית הטלוויזיה.
בנוסף בוצעו מחוות בידי אבשלום קור וגרסת מחאה של הטלוויזיה החינוכית הישראלית כנגד סגירת הערוץ.
לאחר הוצאת הקליפ הרשמי שחרר הברון גרסת פלייבק לשימוש חופשי דבר אשר בעקבותיו בוצעו עשרות גרסאות כיסוי נוספות על ידי מגוון רחב של אנשים.
הקליפ
הקליפ נפתח בסדרת תמונות ילדות של הברון: במשך כחמש שניות נזרקות תמונות של הילדות, גיל ההתבגרות ותעודת בגרות, ולאחר מכן מספר תמונות מהשרות הצבאי שלו, יחד עם המילים "עשיתי עשיתי" והמנגינה ברקע. לאחר מכן מופיעות תמונות של הטיול שעשה בהודו, ומכאן חוזרת תמונה של הברון בבגדי חייל מילואים יחד עם רכב קרבי משוריין והתמונה הופכת לקליפ המצולם.
כאשר השיר מתנגן ומספר את הבית הראשון בו כלולה חוויית השרות הצבאי, הברון נמצא יחד עם שלושה חברים נוספים במדי מילואים, במקום המדמה מוצב צבאי עד לסיום הדקה הראשונה של הקליפ ותום הבית הראשון.
בסיום הדקה הראשונה ותחילתו של הבית השני, הברון וחבריו מופיעים במקום המדמה את הטיול הגדול להודו, כאשר הם לבושים בבגדים צבעונים, והריקוד המלווה את הבית הראשון מלווה גם את הבית השני באופן זה אך התפאורה שונה ומותאמת למילים המלוות את חוויות הטיול של הברון בהודו.
הבית השלישי מתחיל בצורה זהה, כאשר הפעם הברון יושב בסלון בית יחד עם מספר חברים, שהפעם נראים כחבורות זוגות המשחקים את המשחק "נחש מי", כאשר על אחת המשתפפות מודבקת עדה יונת כרפרנס לשיריו של הברון "תזכרי". במהלך הבית, הברון מתאר את חוויית השימוש בסמים ובהמשך, הפעם ללא מעבר תפאורה, הוא מבקש לעשות דברים שטרם הספיק. גם בבית השלישי השחקנים המופעים בקליפ רוקדים בצורה זהה לבית הראשון והשני.
השיר מסתיים בהתפרצות של חברי להקת סוסי הפרא לבית וריקוד בסגנון הארלם שייק ושניות לאחר מכן הברון עצמו נראה כעובד במשרד המעביר מסמכים ורוקד עם כתף בלבד.
NW E
NW E (שם מלא: Nesselsdorfer Wagenbau-Fabriks-Gesellschaft Type E) הוא דגם של מכונית מסוג "Runabout car" מתוצרת יצרנית הרכב הצ'כית Nesselsdorfer Wagenbau-Fabriks-Gesellschaft A.G אשר משנת 1919 נודעה בשם טטרה, אשר יוצרה בין השנים 1904–1906.
מפעל היצרן Nesselsdorfer Wagenbau-Fabriks-Gesellschaft A.G מוקם ב"Kopřivnice" בחבל ארץ המזרחי מוראביה שבצ'כיה.
התזמורת הקאמרית רמת גן
התזמורת הקאמרית רמת גן נוסדה בשנת 1955 על ידי המנצח מיכאל טאובה. מיד עם ייסודה פנה טאובה אל פאול בן-חיים וביקשו לכתוב יצירה מתאימה לתזמורת החדשה. בן-חיים נענה לבקשה והלחין ב-1956 את "מוזיקה לכלי קשת", יצירה שחמשת פרקיה מבוססים על נושא אחד. באותה שנה גם ניגנה תזמורת רמת גן את יצירתו של אלכסנדר אוריה בוסקוביץ', "שישה קטעים לבני הנעורים", שעובדה למענה.
בשנת 1957 ניגנה התזמורת בביצוע בכורה את "חזיונות" של עדן פרטוש, בניצוח מיכאל טאובה ועם החלילן חנוך תל אורן. אותה שנה גם הזמין מיכאל טאובה אצל פרטוש יצירה לחליל, פסנתר ותזמורת כלי קשת, המבוססת על נושאים תימניים.
בשנת 1958 ביצעה התזמורת הקאמרית רמת גן את "מוזיקת אבל" של עדן פרטוש בעיבודה הסימפוני, בניצוח גארי ברתיני ועם עוזי ויזל בצ'לו סולו. בביצוע הבכורה ניגנו אותה עדן פרטוש, ויולה ואילונה וינצה-קראוס, פסנתר.
בשנת 1978 כתב חנוך יעקבי לתזמורת הקאמרית רמת גן גרסה חדשה של יצירתו, "כינור היה לדוד", שחיבר במקור לכבוד הכרזת המדינה בתש"ח. היצירה נכתבה במקור לויולה ופסנתר ועובדה לויולה ותזמורת כלי קשת. הסולן בקונצרט זה היה זאב שטיינברג. עוד קודם לכן, בשנת 1959 השמיעה התזמורת, בניצוח מיכאל טאובה, בביצוע בכורה את "פרטיטה ישראליאנה" של יעקבי.
בין השנים 1960 ל-1967 ניהל את התזמורת הקאמרית רמת גן המנצח סרג'יו קומיסיונה. המנצח הישראלי אביב רון הוא המנהל המוזיקלי הנוכחי של התזמורת משנת 1996 ועד היום. התזמורת הקאמרית רמת גן מופיעה באולמות שונים בעיר, בין השאר במרכז התרבות ראסל ובתיאטרון רמת גן.
בשנת 2005 חגגה התזמורת הקאמרית רמת גן 50 שנה להיווסדה והיא ממשיכה בפעילות ענפה בתחומי מוזיקה שונים, בין השאר בתוכניות מוזיקליות לילדים ונוער.
סאטרדיי נייט לייב
סאטרדיי נייט לייב (באנגלית: Saturday Night Live, ובקיצור SNL; בתרגום: "שבת בלילה בשידור חי") היא תוכנית מערכונים קומית סאטירית המשודרת במוצאי שבת ברשת NBC האמריקאית מאז 1975 בשידור חי. התוכנית היא אחת התוכניות הוותיקות ביותר בטלוויזיה האמריקאית. יוצר התוכנית הוא המפיק האמריקאי-קנדי-יהודי לורן מייקלס.
לאורך השנים עשרות קומיקאים ושחקנים ידועים התחילו את הקריירה שלהם כחברי צוות בתוכנית וזכו לקריירות מצליחות בהוליווד.
במהלך השנים, זכתה התוכנית בעשרות פרסים, לרבות ב-98 פרסי אמי לבידור בפריים טיים, שישה פרסי גילדת הכותבים של אמריקה ושלושה פרסי פיבודי. התוכנית הייתה מועמדת ל-305 פרסי אמי - יותר מכל תוכנית טלוויזיה אחרת.
היסטוריה
התוכנית עלתה לאוויר לראשונה ב-11 באוקטובר 1975. מכיוון שלרשת המתחרה, ABC, הייתה תוכנית בעלת שם זהה, נקראה התוכנית בתחילה "NBC's Saturday Night". בסוף 1976 ביטלה ABC את תוכניתה וב-1977 שינתה NBC את שמה של התוכנית ל"סאטרדיי נייט לייב" והיא משודרת בשם זה עד עצם היום הזה.
פורמט
התוכנית מתחילה במערכון סאטירי שעוסק בדר"כ בפוליטיקה או בנושא אקטואלי שבסופו נשמעת הצעקה "בשידור חי מניו יורק - זה סאטרדיי נייט!". מיד לאחר מכן מתחילות כתוביות הפתיחה על רקע נופי ניו יורק ופסל החירות.
התוכנית ממשיכה לאחר מכן, למונולוג הפתיחה אשר מבוצע על ידי המנחה האורח. לאחר מכן מתחילה שרשרת מערכונים העוסקים בנושאים שונים: מסאטירה פוליטית, חיקויי ידוענים ועד מערכוני נונסנס. חלק מהמערכונים מבוצעים בשידור חי, וחלק מצולמים מראש. באמצע התוכנית ושוב לקראת סופה משולב בדרך כלל קטע מוזיקלי המבוצע על ידי האמנים האורחים של אותה התוכנית.
במחציתה של התוכנית מיד לאחר הקטע המוזיקלי הראשון משודר מבזק חדשות פארודי, הנקרא ה"וויקאנד אפדייט" (עדכון סוף השבוע). לאחר מכן ממשיכים המערכונים והקטע המוזיקלי השני. לבסוף התוכנית נחתמת בקטע סיום - מערכון או קטע מוזיקלי שלישי המשתף את המנחה האורח.
משתתפים
כל חברי הצוות של התוכנית נדרשים גם לכתוב את המערכונים השונים של התוכנית וגם להופיע בהם.
נכון לנובמבר 2020 השתתפו בתוכנית לאורך השנים 156 חברי צוות שונים, כאשר חברי הצוות שכיכבו בתוכנית במשך מספר העונות הרב ביותר כוללים את: קינן תומפסון (19 עונות), דאריל האמונד (14 עונות), סת' מאיירס (13 עונות), אל פרנקן (11 עונות), פרד ארמיסן (11 עונות), טים מדוס (10 עונות), איידי בראיינט (10 עונות), וססילי סטרונג (10 עונות).
חברי הצוות הנוכחי
חברי הצוות הקבוע המשתתפים בעונה הנוכחית (עונה 48, 2023-2022) של התוכנית הם:
† מנחי מהדורת חדשות סוף השבוע
חברי צוות בולטים בעבר
עשרות קומיקאים ושחקנים ידועים התחילו את הקריירה שלהם כחברי צוות בתוכנית, בהם:
מנחים אורחים
עשרות קומיקאים ושחקנים ידועים הנחו את התוכנית לאורך השנים. אלק בולדווין מחזיק בשיא במספר התוכניות הרב ביותר אותן הנחה (17), אחרי סטיב מרטין (15) וג'ון גודמן (13). להלן רשימת כל מי שהנחו את התוכנית 5 פעמים או יותר:
סרטים המבוססים על מערכונים ודמויות מהתוכנית
לאורך השנים צוות התוכנית השתתף במאמצים לפתח סרטים באורך מלא המבוססים על מערכונים ודמויות פופולריות בתוכנית. הסרטים אשר הופקו לאורך השנים ואשר התבססו על המערכונים והדמויות של התוכנית זכו לדרגות שונות של הצלחה מסחרית וביקורתית. הסרט הראשון שהתבסס על מערכון בתוכנית היה "האחים בלוז" בכיכובם של אקרויד ובלושי אשר יצא לשווקים בשנת 1980, שהופק בתקציב של 27 מיליון דולרים, והרוויח מעל ל-115 מיליון דולרים.
בעקבות ההצלחה הגדולה של הסרט עולמו של ויין בכיכובם של מאיירס וקארווי אשר יצא לשווקים בשנת 1992, הוחלט כי צוות התוכנית ישתתף בהפקת שלל סרטים נוספים המבוססים על מערכונים ודמויות פופולריות בתוכנית.
להלן 11 הסרטים שהופקו לאורך השנים אשר מבוססים כולם על מערכונים ודמויות פופולריות בתוכנית:
תוכניות נלוות
במשך השנים יצאו מספר תוכניות וספיישלים לרגל החגים ובמהלך פגרות של התוכנית המקורית. בנוסף, יצאו גם אוספים לעונות של התוכנית על גבי DVD.
אירוסים (ציור)
האירוסים (בצרפתית: Les Iris) היא יצירה של אירוסים שהצייר וינסנט ואן גוך יצר בסן רמי דה פרובאנס שבדרום צרפת בשנת 1889, כשנה לפני מותו. היצירה הזו היא אחת מסדרה של יצירות דומות של אירוסים.
אודות הציור
ואן גוך החל ליצור את האירוסים כשבוע לאחר כניסתו למוסד לבריאות הנפש במאי 1889. ביצירה זו ניכר חוסר המתח המאופיין ביצירותיו האחרונות של הצייר, ואן גוך חשב שהליך הציור יימנע ממנו לאבד את שפיותו.
היצירה הושפעה רבות מהדפסים יפניים בסגנון האוקיו-אה, כמו יצירות רבות של ואן גוך. ההשפעה ניכרת בקווי המתאר החזקים, בזוויות הייחודיות, שימוש בצבע אחיד, שימוש באור וברכות וכדומה.
ואן גוך החשיב את יצירה זו למחקרית ולכן לא נשמרו סקיצות ממנה, אולם אחיו, תיאו, ראה בה כיצירת אמנות. תיאו שלח את היצירה ביחד עם "ליל כוכבים מעל הרון" לתצוגה השנתית של אגודת האמנים העצמאיים. כיום, יצירה זו נחשבת לאחת מיצירותיו המפורסמות של ואן גוך.
הציור היה שייך לג'וליאן "פר" טנגי שואן גוך צייר את דיוקנו מספר פעמים. בשנת 1892, טאנגאי מכר את יצירה לאוקטב מירבו תמורת 300 פרנקים. ב-1987 הציור הפך ליצירה הכי יקרה שנמכרה אי פעם. מאז הוא נמכר בסכום של כ-54 מיליון דולר לאלן בונד, וב-1990 מוזיאון פול גטי רכש את היצירה. כיום, שוויה המוערך עומד על כ-121 מיליון דולר, והיא נחשבת כאחת היקרות ביותר בעולם.
טום ואן ארסדייל
ואן ארסדייל, גארד בגובה 1.96 מטר ששיחק במכללות עבור אוניברסיטת אינדיאנה, נבחר על ידי דטרויט פיסטונס בסיבוב השני של דראפט ה-NBA בשנת 1965. בסיומה של עונתו הראשונה בליגה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה ב-1966, יחד עם אחיו התאום הזהה דיק ואן ארסדייל. ואן ארסדייל שיחק ב-NBA במשך 12 עונות: במדי הפיסטונס, סינסינטי רויאלס, קנזס סיטי-אומהה קינגס, פילדלפיה 76', אטלנטה הוקס ופיניקס סאנס. ואן ארסדייל, שנבחר שלוש פעמים למשחק האולסטאר של ה-NBA, היה אחד מטובי הקולעים מקו העונשין ב-NBA באופן עקבי לאורך הקריירה שלו. הוא פרש ממשחק ב-1977.
ואן ארסדייל עדיין מחזיק בשיא המשחקים בקריירה בלי הגעה בודדת לפלייאוף ה-NBA - 929 משחקים. ואן ארסדייל הוא גם השחקן שקלע את מספר הנקודות הרב ביותר בקריירה (14,232 נקודות) מבלי להגיע לפלייאוף.
זווייזדאן מיסימוביץ'
זווייזדאן מיסימוביץ' (בבוסנית: Zvjezdan Misimović; נולד ב-5 ביוני 1982 במינכן) הוא כדורגלן עבר בוסני יליד גרמניה.
קריירה
מיסימוביץ' החל את הקריירה שלו בקבוצת המילואים של באיירן מינכן, והשתתף בשלושה משחקים בלבד בסגל הבכיר של המועדון הבווארי. בתחילת עונת 2004/2005 הוא הצטרף לבוכום, ושיחק שם במשך שלוש עונות.
מיסימוביץ' החל לשחק בנבחרת בוסניה והרצגובינה ב-2004.
הוא הצטרף לנירנברג בתחילת עונת 2007/2008, והבקיע שם עשרה שערים בעונתו היחידה. בתחילת עונת 2008/2009 הוא עבר לוולפסבורג, שם הוא הרבה לשחק. הוא חתם עם הנהלת וולפסבורג על חוזה שתוקפו עד 2012, וההנהלה שילמה 3.9 מיליון לירות שטרלינג תמורת כרטיס השחקן שלו.
ב-8 באפריל 2008 הוא הודיע על פרישתו מהנבחרת, והצהיר כי ברצונו להתמקד בקריירת המועדונים שלו. ימים אחדים לאחר מכן הכריזה התאחדות הכדורגל של המדינה על כך שמיסימוביץ' חזר בו מהחלטתו. הוא אף כיהן בעבר בתפקיד הקפטן של הנבחרת.
בקיץ 2010 עבר מיסימוביץ' לגלאטסראיי הטורקית. מיסימוביץ' לא הטביע את חותמו בקבוצה, ובמרץ 2011 נרכש על ידי דינמו מוסקבה תמורת 4.5 מיליון יורו, שם שיחק עד ינואר 2013 עת חתם בגוויג'ואו רנה הסינית.
חיים אישיים
הוריו של מיסימוביץ' הם ממוצא בוסני-סרבי. אשתו, סטפנייה, היא מקדונית. לזוג יש שלושה בנים.
דרמבוי
דרמבוי (בגאלית סקוטית: Drambuie) הוא ליקר העשוי מדבש, ויסקי סקוטי, תערובת תבלינים ועשבי תיבול.
דרמבוי מיוצר באי סקאי בסקוטלנד, ומקובל לשתות אותו "נקי", עם קרח, או כמרכיב בקוקטיילים, כמו למשל 'מסמר חלוד'.
דרמבוי מכיל 40% אלכוהול. ישנה טענה הסוברת כי הדרמבוי הומצא על ידי הטוען לכתר אנגליה צ'ארלס אדוארד סטיוארט, המכונה ""הנסיך היפה צ'ארלי", בעת שנס מקרב קלודן כנגד האנגלים בשנת 1745.
על פי אתר האינטרנט של המותג, מקורו של המשקה, כמו הרבה צמחי מרפא, כטוניק מרפא מעורבב בבית מרקחת. במקרה זה הרוקח היה הרופא המלכותי של צ'ארלס אדוארד סטיוארט, המכונה בוני הנסיך צ'רלי, ששמו נראה לפעמים על תווית הבקבוק. "דרמבוי", בגאלית עתיקה פירושו "המשקה המספק".
לדרמבוי ודרמבוי 15 יש הכשר.
ידידיה צבי שטרן
ידידיה צבי שטרן (נולד ב-13 במרץ 1955) הוא נשיא המכון למדיניות העם היהודי, ופרופסור למשפטים. כיהן כדיקן הפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן. כיהן כסגן נשיא המכון הישראלי לדמוקרטיה והוא הוגה דעות בענייני דת ומדינה.
ביוגרפיה
נולד באנגליה, שם שהה אביו, הפרופסור לחינוך אליעזר שטרן, בשליחות כמנהל בית המדרש למורים מטעם הסוכנות היהודית. אמו היא הד"ר לספרות ולשון דינה שטרן. נשוי לד"ר קרן פרידמן-שטרן, פסיכולוגית, אב לשמונה ילדים ומתגורר בירושלים.
בהיותו כבן שנה שבה משפחתו לישראל. למד בישיבת ההסדר כרם ביבנה, ואת לימודיו האקדמיים החל בשנת 1979 בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן. הוא סיים בהצטיינות את חוק לימודיו והתמחה בעריכת דין אצל שמואל תמיר, אצל מי שהיה שר המשפטים (1982) חיים הרצוג, ולאחר שזה התמנה לנשיא המדינה - אצל עו"ד יעקב נאמן (1983). המשיך לתואר שני ודוקטורט באוניברסיטת הרווארד בתחום המשפט העסקי תחת הדרכתו של פרופ' לואיס לוס (Louis Loss), איש הוועדה לניירות ערך ולבורסות בארצות הברית. לאחר לימודיו הצטרף לפירמת עורכי הדין במנהטן Weil, Gotshal & Manages ועבד בתחום רכישת חברות ומיזוגים (1986–1987).
תחומי מומחיותו: דיני תאגידים חברות, ממשל תאגידי בחברות, משפט עברי, משפט והלכה, דת ומדינה ומשפט ציבורי.
פרופ' שטרן מרצה באוניברסיטאות ברחבי העולם. בין היתר שימש כ–Visiting Scholar בפקולטה למשפטים באוניברסיטת הארוורד (1989) וכ-Distinguished University Professor באוניברסיטת מונש הגדולה באוסטרליה (2009–2011).
לאחר רצח יצחק רבין, על ידי תלמיד בפקולטה בראשה עמד, החליט שטרן להקדיש חלקים גדולים מזמנו לנושאים של דת ומדינה, הלכה ומשפט ועיסוק במתן פשר למהותה של "מדינה יהודית ודמוקרטית". בין היתר הצטרף כעמית בכיר למכון הישראלי לדמוקרטיה (1999 ואילך) וייסד ומשמש עד היום כעורך ראשי (עם פרופ' אבי שגיא) של כתב העת "תרבות דמוקרטית" (1999 ואילך). שטרן ייסד ועומד בראש התוכנית "יהדות וזכויות אדם" (עם הפרופסורים חנוך דגן ושחר ליפשיץ) במכון הישראלי לדמוקרטיה (2010 ואילך), אשר שמה לה למטרה להכשיר את הדור הבא של אינטלקטואלים ישראלים אשר יעסקו במפגש שבין היהדות על מופעיה השונים (דת, לאום ותרבות) לבין עולם הערכים והתרבות הליברלית על מופעיה השונים.
בשנת 2008 מונה שטרן כסגן נשיא למחקר במכון הישראלי לדמוקרטיה והוא אחראי על שניים מארבעת המרכזים שבמכון: "לאום, דת ומדינה" ו"ממשל וכלכלה".
שטרן נחשב למומחה במתחים שבין יהדות לדמוקרטיה. הוא חבר בבמות ציבוריות רבות, ומרצה וכותב מבוקש ביותר בתחומי דת ומדינה ומתח בין חילוניים ודתיים. הוא תורם באופן קבוע מפרי עטו לעיתונות הישראלית והבינלאומית.
בזירה המחקרית שטרן חיבר וערך למעלה מעשרים ספרים וחיבר כחמישים מאמרים מדעיים בתחומי התמחותו שפורסמו בכתבי עת מדעיים בישראל ובעולם (באנגלית, בצרפתית, בגרמנית ובאיטלקית).
שטרן היה חבר בוועדות מקצועיות וציבוריות מגוונות. בין היתר עמד בראש הוועדה לקביעת המעמד המשפטי של סוכני הביטוח בישראל (1996); חבר בוועדת השופטים של פרס ישראל בתחום חקר המשפט (1997); חבר בוועדה המייעצת למפקח על הביטוח ושוק ההון (1998-2001); חבר מייסד של "פורום תקנה" למניעת הטרדות מיניות בציבור הדתי (2006 ואילך); חבר בוועדת החקירה הממלכתית לבדיקת טיפול המדינה במפונים מגוש קטיף (2009); חבר בוועדה הציבורית לקידום השוויון בנטל (2012).