cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
השושלת הסלג'וקית
פשיטות הטורקמנים
אלפ ארסלאן איחד תחת שלטונו את ח'וראסאן אותה ירש מאביו, צ'אע'רי בכ, ואת איראן ומסופוטמיה, שירש מדודו, טוע'ריל בכ. אלפ ארסלאן יזם מסעות צבאיים מזרחה, לספר של מרכז אסיה, שם התעמת עם הע'זנווים והקאראח'אנים, אולם חשובים מהם היו המסעות מערבה כנגד אזורי הספר של ארמניה ושל האימפריה הביזנטית. אלפ ארסלאן המשיך את מדיניות השליטה הדואלית של דודו על הכוחות הטורקמנים, קרי שילוחם לפשיטות ע'אזי כאשר לא היה צריך לשירותם. יתרה מזאת, הטורקמנים לא היו נחוצים יותר לשמירה על עיראק ועל מרכז איראן ולכן יכלו לבצע פשיטות ע'אזי גדולות יותר כנגד ארמניה ותכף לאחרי כן כנגד אסיה הקטנה. כוחות הע'אזי הטורקמנים הקימו בסיסים מהם יצאו לפשיטות, רובם באזרבייג'ן ומיעוטם במסופוטמיה עילית. הכוחות הכבדים של הצבא הביזנטי, חיכוכים בין הביזנטים לארמנים ונסיגות של כוחות ספר עקב חיכוכים אלו הקלו על הכוחות הטורקמנים את החדירה מערבה. תוך שנים מספר הצליחו הטורקמנים להגיע בפשיטותיהם עד לפאתיה המזרחיים והדרום-מזרחיים של אסיה הקטנה ואף התקיפו מעוזים ביזנטים באזורים אלו. חשוב מאוד ליצור הבחנה בין שתי קבוצות מקרב פושטי הע'אזי הטורקמנים. קבוצה אחת של ע'אזי טורקמנים, בעיקר אלו שהתקיפו בנתיב הדרום-מזרחי, נשלחו ככל הנראה בידי אלפ ארסלאן כפשיטות חלוץ ומודיעין. קבוצה אחרת של ע'אזי טורקמנים הורכבה מטורקמנים עצמאיים, שפעלו על דעת עצמם, או מכאלה שהיו מורדים, שנמלטו מהאזורים האסלאמיים. דוגמה לקבוצה כזו ניתן למצוא בקבוצת פשיטה שהגיעה בשנים 1067–1068 לקיסריאה, לניאוקיסריאה ואף לאמוריום, במערב הרמה האנטולית. כדי למנוע פשיטות של טורקמנים, ניסתה האימפריה הביזנטית בהזדמנויות שונות לשאת ולתת עם טוע'ריל בכ ומאוחר יותר עם אלפ ארסלאן. אלפ ארסלאן, שהפנה את עיקר מאמציו למערכה כנגד הפאטימים במצרים, שתעבור דרך סוריה, לא גילה התנגדות עקרונית להפסקת אש עם האימפריה הביזנטית, אולם לא עלה בידו לרסן בהצלחה את הטורקמנים, שלא היו כפופים לשלטונו. בתקופת שלטונו הראשונה יצא אלפ ארסלאן כנגד הממלכה הארמנית, שהאימפריה הביזנטית סיפחה אליה זמן קצר קודם לכן, וב-1064 אף כבש את אני (Ani), עיר הבירה של הממלכה הארמנית טרם הסיפוח הביזנטי. אלפ ארסלאן שאף גם לכבוש מחדש את המקומות המבוצרים, שבלטו מאסיה הקטנה אל תוך טריטוריה אסלאמית, כגון העיר אדסה. אף על פי שפעולות אלו היו בעלות אופי מלחמתי התקפי לא ניתן להקיש מתוכן על תוכנית התקפה מתוכננת כנגד האימפריה הביזנטית. יתר על כן מאז 1068 הפנה אלפ ארסלאן את מירב מרצו כנגד אלמנטים מרדניים בתוך אזורי שליטתו והכין את המתקפה כנגד הפאטימים.
מנזיקרט
כשהגיעה הידיעה, שהצבא הביזנטי תוקף את אזורי הספר של הסולטנות הסלג'וקית דרך ארמניה, אחזה מבוכה את הצבא הסלג'וקי אולם ניידותו הרבה אפשרה לו לצאת במהירות אל מול הצבא הפולש. הצבא הביזנטי עלה רבות במספרו על הצבא הסלג'וקי, אך היה צבא כבד ומסורבל, שהורכב מחיילים שכירים מקרב עממים שונים, שלעיתים קרובות נלחמו אחד בשני או כנגד האימפריה הביזנטית ובכל מקרה היו חסרים כל רגש של לוקל-פטריוטיזם. יתר על כן הקבוצות האתניות של השכירים חשדו אלו באלו וגם סבלו ממוראל נמוך, עקב ההרס שראו באזורים שבהם עברו.
הקרב נערך באוגוסט 1071 קרוב למבצר הספר של מנזיקרט, שסמוך מעל הזרוע הדרומית של הפרת. אלפ ארסלאן ערך מלכודת טיפוסית לדרך הלחימה הטורקית ובעזרת נסיגות מדומות שיבש את סדר הצבא הביזנטי, ולעת ערב אף הצליח לשבות את הקיסר הביזנטי.
לאחר קרב מנזיקרט נותרה אסיה הקטנה ללא הגנה ואלפ ארסלאן יכול היה לכבוש חלקים נרחבים ממנה במאמץ מועט. ברם, האימפריה הביזנטית, היא "רום" (שמה הערבי הנגזר מהקיסרות הרומית), נחשבה נצחית כמו האסלאם ואלפ ארסלאן העדיף לרכז את כוחותיו למערכה מול הפאטימים ולהגנת אזורי הספר האחרים שלו. החשיבות ההיסטורית המרכזית של קרב מנזיקרט הייתה טמונה בכך שלאחרי הקרב יכלו הטורקמנים להיכנס לאסיה הקטנה ללא קושי. אלפ ארסלאן יצא מעט אחרי מנזיקרט למסע למרכז אסיה נגד הקאראח'אנים וסופו שנהרג במהלך מריבה עם אסיר ממוצא לא ידוע.
מלכשאה
לאחר מותו של אלפ ארסלאן עלה בנו הקטין מלכשאה לכס הסולטנות תחת חסותו של הווזיר נזאם אל-מולכ. בניגוד לאביו ולטוע'ריל בק לפניו, לא היה מלכשאה איש צבא מעיקרו אלא יותר מנהלן ודיפלומט. בתקופתו של מלכשאה, נשמר הפרוטקטוראט על הקאראח'אנים, נכרת שלום עם הע'זנווים וצומצמה ממלכת הקרמאטים. דמשק וחלב עברו לשלטון יותר ישיר של הסולטאן הסלג'וקי, אנטיוכיה נכבשה והתחזקה האחיזה הסלג'וקית בכל רחבי סוריה ומסופוטמיה. ב-1092, שנת מותו של מלכשאה, השתרעה האימפריה הסלג'וקית מהודו ועד אנטיוכיה ומחצי האי ערב ועד אזרבייג'ן וכללה את רוב הטריטוריות המוסלמיות שבאסיה. אחרי מותו של מלכשאה התפצלה האימפריה הסלג'וקית בין בניו ואחרי כן לא שבה עוד לשיא כוחה.
שקיעת האימפריה הסלג'וקית
1.	פילוגים פנימיים בינם לבין עצמם. 2.	חלק מהאתא-בקים צברו מספיק כח והקימו שושלת משלהם.
מסעות הצלב
מסעות הצלב הוציאו מהאימפריה הסלג'וקית את סוריה, לבנון וארץ ישראל שנכבשו במסע הצלב הראשון (1099-1096).
הערכת מקומם ההיסטורי של הסלג'וקים
הסלג'וקים מילאו תפקיד מרכזי בהיסטוריה של ימי הביניים כאשר מצד אחד היוו מחיצה בין אירופה לכובשים המונגולים, ומהצד השני כבשו חלקים נרחבים מהאימפריה הביזנטית ולחמו נגד הצלבנים.
תנועת עוז
תנועת הילדים עוז הוקמה בשנת 1989 על ידי יוסף (יוסק'ה) שפירא במטרה ליצור חינוך חברתי ערכי משמעותי דרך החינוך הלא פורמלי כהשלמה לחינוך הילדים בבתי הספר.
התנועה חברה במועצת ארגוני הילדים והנוער משרד החינוך
בתחילת כתה ד' ממשיכים הילדים לאחת מתנועות הנוער הציוניות-דתיות בני עקיבא, אריאל או עזרא (שמתחילה את פעילותה כבר בכתה ג').
התנועה קמה בשנת ה'תשמ"ט (1989) על ידי יוסף שפירא, שר ומזכ"ל תנועת בני עקיבא לשעבר, כתנועה שפועלת בבתי-ספר בשכונות מצוקה. בשנים האחרונות הוקמו סניפי אחר הצהריים שפועלים כמו כל תנועת נוער - פעולת אמצע שבוע ופעולה בשבת. מתכונת זו הופעלה החלה לפעול בשנת תשס"ד בשבת פרשת ויצא ב3 סניפי פתח תקווה : הדר גנים, כפר גנים וכפר אברהם ובסניף בני ברק שהוקמו בשבת פרשת ויחי אותה שנה על ידי רכז מחוז דאז גילי צרפתי ולאחר מכן התרחב לאזור יו"ש ובשאר רחבי הארץ במחוזות יו"ש ומרכז ולאחר מכן גם במחוז צפון ובמחוז דרום (קודם לכן הופעלו הסניפים על ידי בנות שירות לאומי בבתי ספר, תוך השתלבות במערכת השעות של בית הספר).
בסוף 2007 נסגרה התנועה בשל גירעונות כספיים. התנועה השתקמה ופעלה תחת התנועות בני עקיבא ועזרא. בשנת 2014 חזרה תנועת עוז לפעילות עצמאית וכיום היא פועלת תחת משרד החינוך כחלק מארגוני הילדים והנוער.
מדריכי התנועה והקומונרים
מדריכי התנועה הם לשנה אחת, החניכים הנמצאים בתנועות הנוער בני עקיבא {רוב הפעמים} או עזרא שבכיתה ט' או כיתה י' בחלק מן המקרים רשאים להיכנס להדרכה {לא בכל מקום יש סניף עוז} רוב הפעמים הקומונרים הם אחד מהמדריכים של החניכים בתנועת נוער.
חזון התנועה
הצמחת תשתית חינוכית ליצירת חברה יהודית - ציונית - יוצרת, בגיל הצעיר, התם.
המנון התנועה
"עוז עוז זוהי התנועה תנועת הילדים האהובה עוז עוז זוהי הסיסמה כוח וגבורה אצלה נמצא הדגל שלנו גבוה מתנוסס עליו חרוטים כל שורשי העץ עם ישראל, תורת ישראל יחד כאן בארץ ישראל את כל השלושה נכבד ונאהב באורה, בחמדה ובעמישב נגדל ונפרח עם שורשים עמוקים נצמיח פירות טובים ומתוקים נישא תפילה ליושב במרום (*2) ה' עוז לעמו יתן ה' יברך את עמו בשלום!" את ההמנון שרים במקור צוות הווי של בנ"ע, ואליו מלוות תנועות ידיים.
רלף ענבר
רלף ענבר (בהולנדית: Ralf Jacob Kamp; 24 בדצמבר 1938 – 15 במרץ 2004) היה במאי, מפיק ומנחה טלוויזיה יהודי הולנדי-ישראלי שגם השתתף וסייע בהקמת הטלוויזיה הישראלית.
קורות חיים
נולד בשם ראלף יאקוב קמפ לפריץ ואנגלינה קמפ בעיר האג שבהולנד. אביו הגיע במקורו מגרמניה ואימו הייתה מקומית. בשנות הכיבוש הנאצי על הולנד הוא שהה במקום מסתור וניצל, אולם הוריו ומשפחתו נספו.
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון עלה ענבר לישראל בשנת 1956. הוא החזיק באזרחות כפולה, הולנדית וישראלית. בעת שהותו בישראל למד ענבר באקדמיה לאמנות בצלאל בירושלים, עבד בקיבוץ ושירת בנח"ל. בשנת 1962 נסע ענבר לפריז ולמד שם קולנוע וטלוויזיה במכון הגבוה ללימודי סינמטוגרפיה (בצרפתית: L'Institut des hautes études cinématographiques, היה ידוע בר"ת IDHEC, ובימינו La Fémis). בצרפת הוא גם עבד כעוזר במאי בתוכנית הטלוויזיה הפופולרית Télé Dimanche (טלוויזיה של יום ראשון), בה הופיעו כמה מכוכבי הבמה הבולטים באותה תקופה, בין היתר ז'אק ברל, שארל אזנבור וג'וני האלידיי. ב-1964 הוא חזר להולנד והחל לעבוד כבמאי ברשת השידור ההולנדית VARA.
בשנת 1967 שב ענבר לישראל כדי להשתתף בהקמת הטלוויזיה הישראלית. הוא ביים בין היתר את תוכנית יום העצמאות "אולפן עגול" בשנת 1969 ואת התוכנית הראשונה שצולמה בצבע: "ספיישל אילנית" בשנת 1973. בשנים 1968-1971 היה נשוי לסוניה בארנד (Sonja Barend), כוכבת ומנחת טלוויזיה הולנדית. בשנת 1974 הוא שב להולנד והחל לעבוד ברשת השידור ההולנדית TROS. מדי פעם שב לסירוגין לישראל לביים תוכניות בידור לטלוויזיה, הידועה שבהן "אולפן קיץ", אשר כללה 3 תוכניות שצולמו בשנת 1977, ואשר כל אחת מהן הוקדשה לאמן צמרת של אותה תקופה: שוקולד מנטה מסטיק, ג'וזי כץ ולהקת הכל עובר חביבי. בשנת 1979 הוא סייע לרשות השידור לארגן את תחרות האירוויזיון, ששודרה באותה שנה מירושלים. במהלך שנות ה-80 הפיק ענבר והנחה את תוכנית המתיחות "בננה-ספליט" שזכתה לפופולריות רבה בהולנד ובבלגיה. בזכות התוכנית הזאת הפך ענבר לדמות מוכרת בהולנד. בנוסף, הפיק ענבר וביים תוכניות מוזיקה ובידור בטלוויזיה ההולנדית. בשנת 1992 הוענק לו פרס רוז דור (Rose d'Or) במסגרת הפסטיבל לתוכניות בידור שנערך מדי שנה בשווייץ.
בשנת 1991, בזמן מלחמת המפרץ הראשונה, אסף רלף ענבר זמרים בולטים בהולנד להקלטת שיר עידוד לאזרחי ישראל שהיו נתונים להתקפות טילי סקאד מעיראק. ענבר ביים את הווידאו קליפ שליווה את השיר ושלח אותו לטלוויזיה הישראלית.
ענבר התראיין מדי פעם בתוכניות אירוח ישראליות, וקטעים מתוכניתו "בננה-ספליט" שולבו מדי פעם בתוכניות מתיחות בטלוויזיה הישראלית. עם הקמת ערוץ 2 בשנת 1993 ניסה להפיק ולהגיש גרסה ישראלית של "בננה-ספליט" במסגרת שידורי חברת טלעד, אולם הניסיון נכשל, והתוכנית ירדה מלוח השידורים של ערוץ 2 בתוך זמן קצר. בשנת 1999 הוא שב ועזר לטלוויזיה הישראלית (ערוץ 1) בהפקת תחרות האירוויזיון, כששוב ניתנה לרשות השידור הזכות לארח אותה, ושימש כמנהל האמנותי של המופע.
ב-15 במרץ 2004 נפטר רלף ענבר בעת ששהה בגרמניה מהתקף לב. הלווייתו נערכה בישראל.
לוקאס פודולסקי
לוקאס יוזף פודולסקי (בגרמנית: Lukas Josef Podolski, בפולנית: Łukasz Józef Podolski; נולד ב-4 ביוני 1985 בגליביצה, פולין) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת גורניק זאבז'ה.
קריירה
אביו של לוקאס, ולדמר פודולסקי, היה כדורגלן מקצועני בעצמו בפולין. בגיל שנתיים עקרה משפחתו עמו לגרמניה ופודולסקי גדל בברגהיים שליד קלן. ב-1991, כשהיה פודולסקי בן שש, הוא החל לשחק בקבוצת הילדים פ.צ. 07 ברגהיים. בשנת 1995 עבר לקבוצת הנוער של פ.צ. קלן וב-2003 הצטרף לקבוצת הבוגרים, בה הוא שיחק עד שנת 2006. בשנת 2004 ירד עם קבוצתו לליגה השנייה, שם הבקיע 24 שערים בעונה אחת והיה הגורם המרכזי לעליית הקבוצה חזרה לבונדסליגה.
בעונת עבר פודולסקי לבאיירן מינכן וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק נגד שאלקה 04 בטורניר גביע הליגה בו באיירן עלתה לגמר אבל הפסידה לוורדר ברמן. לאחר שלוש שנים בקבוצה, עזב פודולסקי בשל מיעוט דקות שקיבל בבאיירן מינכן, וחזר לקלן ביוני 2009.
ב-30 באפריל 2012 חתם פודולסקי בארסנל תמורת 11 מיליון יורו. בעונתו הראשונה בקבוצה כבש 11 שערים בפרמייר ליג. בעונת כבש שמונה שערי ליגה וזכה עם הקבוצה בגביע האנגלי.
ב-5 בינואר 2015 הושאל פודולסקי לקבוצת אינטר מילאנו מהסרייה א' האיטלקית עד לתום העונה.
ב-4 ביולי 2015 עזב את ארסנל, וחתם באופן קבוע בגלאטסראיי מליגת העל הטורקית. ב-3 ביולי 2017 חתם פודולסקי בוויסל קובה היפנית. ב-23 בינואר 2020 חזר לטורקיה וחתם באנטליהספור לשנה וחצי.
ב-5 ביולי 2021, פודולסקי חתם בגורניק זאבז'ה מליגת העל הפולנית.
נבחרת גרמניה
פודולסקי שיחק במדי נבחרת גרמניה בטורניר יורו 2004, שם היה השחקן הצעיר ביותר בסגל הגרמני. ב-2005 הוא גם שיחק במדי הנבחרת במהלך טורניר גביע הקונפדרציות בו הוא כבש לזכות נבחרת גרמניה שלושה שערים. גם במונדיאל 2006 כבש פודולסקי שלושה שערים (שניים מול שוודיה ואחד מול אקוודור) ונבחר לשחקן הצעיר הטוב ביותר בטורניר.
גם ביורו 2008 נכלל פודולסקי בסגל הנבחרת הגרמנית שהגיעה עד הגמר. במשחק הראשון בשלב הבתים מול נבחרת מולדתו, נבחרת פולין, כבש פודולסקי צמד שהוביל את הגרמנים לניצחון 0-2.
ב-17 ביוני 2012 פודולסקי השלים 100 הופעות בנבחרת גרמניה, במשחק נגד, הישג נדיר לשחקן בגיל 27. באותו משחק, פודולסקי גם כבש את שערו ה-44 במדי הנבחרת. במונדיאל 2014 שותף בשני משחקים בשלב הבתים, והיה חלק מסגל הנבחרת שזכתה בגביע העולם.
ז'אן-ז'וזף מורה
ז'אן-ז'וזף מורה (בצרפתית: Jean-Joseph Mouret; 11 באפריל 1682, אביניון – 22 בדצמבר 1738, שארנטון-דה-פון) היה מלחין צרפתי, שיצירותיו הדרמטיות הקנו לו מעמד בין עמודי התווך של מוזיקת הבארוק בארצו. אף כי רוב יצירותיו אינן מבוצעות עוד כיום, שמו של מורה לא נשכח הודות לפופולריות של "רונדו תרועת החצוצרה" מתוך הסוויטה הסימפונית הראשונה שלו, שאומץ כאות הזמן של תוכנית הטלוויזיה הציבורית "תיאטרון מופת".
קורות חייו
אביו של מורה היה סוחר משי מצליח באביניון, כנר חובב, שעמד על כישרונו המוזיקלי של בנו הקטן, העניק לו הכשרה ותמך בהחלטתו לבחור בקריירה מוזיקלית. בנעוריו, הוכיח מורה את יכולתו כזמר ובמקביל נחל הצלחה בחיבוריו המוזיקליים.
בהיותו כבן 25 השתקע מורה בפריז. הידיעות על בואו פשטו חיש קל בעיר והוא הוצג לפני אן, הדוכסית ממיין, שטרקלינה בסו היה מרכז חברתי לאנשי חצר המלכות בשנות דעיכתו של לואי הארבעה-עשר. אופיו הנוח והלבבי סייע לו רבות בהשגת פטרונותה של הדוכסית, שמינתה אותו לאחראי על המוזיקה בחצרה בסביבות 1708. בסו הפיק אופרות והיה ממונה על שישה עשר "הלילות הגדולים" הדו-שבועיים בעונת 15–1714, שלכבודם הפיק מחזות-ביניים וקנטטות אלגוריות, במסורת נשפי המסכות החצרוניים, ומוזיקה אחרת. טובי הנגנים ניגנו את יצירותיו לפני הקהל המובחר ביותר בצרפת. הקריירה הבוגרת של מורה יצאה איפוא לדרכה בנסיבות הנוחות ביותר שבנמצא.
בחצר החזיק ז'אן ז'וזף מורה במשרת זמר וניהל את ערבי הבידור המפוארים שהציע העוצר, הדוכס מאורליאן, בטירת וילר-קוטרה כשלואי החמישה-עשר הגיע לגיל בגרות ב-1722.
בפריז עבד מורה עם האקדמיה המלכותית למוזיקה. הוא ניהל את תזמורת האופרה של פריז משנת 1714 עד 1718, חיבר מוזיקה וניהל את "התיאטרון האיטלקי החדש" בפאליי-רויאל (1717-37). הדיברטימנטי שחיבר בשביל התיאטרון ליוו, בין היתר, את הקומדיות העדינות של פייר דה מאריבו, ומילאו, לאחר הדפסתם, שישה כרכים. במקביל ניהל את סדרת הקונצרטים שארגנה תזמורת האופרה, "קונצרטים רוחניים" (1728-34). משרותיו אלה איפשרו לו לתת ביטוי פומבי למוזיקה שלו עצמו ולחיות חיי אמידות ורווחה. מורה נשא אישה והביא לעולם בת אחת. ואולם על שנותיו האחרונות העיבו קשיים פיננסיים ואכזבות חברתיות. מורה שקע בעוני ומת בבית מחסה בניהול הכנסייה בשארנטון-לה-פון.
יצירותיו
מורה חיבר בעיקר לבימה. יש לו יד בהופעת הסוגות הצרפתיות במובהק של טרגדיה לירית והאופרה-באלט, אבל קנאתו בכוכב העולה ז'אן-פיליפ ראמו הובילה למרירות ולטירוף שהיו מנת חלקו בסוף חייו.
מורה כתב גם שירים, דיברטימנטי, קנטילנות, מוטטים ויצירות אינסטרומנטליות (סונאטות, תרועות). בין שאר יצירותיו, שתי הסוויטות הסימפוניות (1729) ראויות במיוחד להיזכר. הסוויטה הראשונה, הידועה כנושא התוכנית "תיאטרון מופת", מכונה "תרועה לחצוצרות, טימפני, כינורות ואבובים" ומוקדשת לבנה של הדוכסית ממיין, הנסיך מדומבה. ב"קונצרטים הרוחניים", בניצוחו של מורה עצמו, הושמעה סוויטה זו בביצוע בכורה. הסוויטה השנייה, הכתובה לכינורות, אבובים וקרנות, נוגנה לראשונה בהוטל דה ויל לפני המלך לואי החמישה-עשר.
שלי טפיירו
שלי טפיירו (נולדה ב-4 בספטמבר 1980) היא עיתונאית ישראלית.
ביוגרפיה
למדה לתואר ראשון בתקשורת ומדעי המדינה באוניברסיטת בר-אילן. עבדה ככתבת לענייני משפט ופלילים במקומונים שונים של ידיעות אחרונות ומעריב בשרון.
ב-2007 החלה לעבוד כתחקירנית בענייני פשיעה בחדשות 10 עבור התוכנית "שישי". ב-2009 עברה לשמש ככתבת לענייני משפט ופלילים במהדורה המרכזית של חדשות עשר. בעבודתה סיקרה אירועים בעיקר בתחום הפשיעה החמורה בישראל, חשפה קלטות חקירה שונות, וראיינה מספר דמויות ידועות שנחשדו כחברות בעולם הפשע המאורגן. ב-2008 חשפה בתקשורת את סיפורו של גואל רצון, ויצרה על כך סרט טלוויזיה, שהוקרן בערוץ 10 וזכה לרייטינג גבוה.
ב-2012 עברה לתפקיד כתבת תחום הפשיעה והמשטרה בעיתון "ישראל היום". לאחר שנה וחצי, החלה לשמש ככתבת לענייני משפט בתל אביב בערוץ 1. עם הקמת תאגיד השידור הישראלי, עברה לעבוד בו.
ב-2021 ערכה טפיירו עבור "כאן 11" ראיון בלעדי עם החשוד בניסיון הרצח של שירה איסקוב, אביעד משה, מתוך בית כלא. לאחר שידור הראיון, החלה ביקורת ציבורית חזקה כנגד שידור הכתבה במהדורה וכנגד טפיירו על הצגת הנרטיב של אביעד משה לניסיון הרצח ונתינת הבמה התקשורתית בטרם החל המשפט. בעקבות הביקורת הציבורית, "כאן 11" התנצלו בפומבי על שידור הראיון והתנערו מהחלטתם לשדרו. טפיירו עצמה הגיבה על הראיון בתגובה לפוסט של לילי בן עמי, אחותה של הנרצחת מיכל סלה בגנות הכתבה, טענה טפיירו שנעשה ניסיון להציג את הכרוניקה של אדם "נורמטיבי" תוך דגש על מעשיו הנתעבים והאכזריים בין קטע ראיון למשנהו.
טפיירו נשואה לפסיכולוג ד"ר דביר קוה, בנו של פרופ' משה קוה.
תחנות דלק בישראל
שוק תחנות הדלק בישראל כולל מספר חברות המפעילות תחנות לתדלוק כלי רכב ברחבי בישראל.
בתקופת המנדט הבריטי
חברת "ואקום אויל" מארצות הברית החלה לפעול בתחום הקמעונאי בארץ ישראל ב-1913. בסוף שנות ה-20 הקימה החברה מרכזים בעפולה, שהייתה על הדרך הראשית לחיפה, במפרץ חיפה ובתל אביב. בשנת 1922 הוקמה חברת The Asiatic Petroleum Company (Palestine) Ltd כחברת שיווק של תאגיד הנפט הבריטי-הולנדי "של" בארץ ישראל. הדלק יובא בחביות ממצרים ורובו שווק באמצעות סוכנים. החביות יובאו ביבשה או דרך נמל יפו. בשנת 1927 חנכה חברת "קאוקאזיאן אויל קומפאני ("חברת הנפט של הקוקז") מסוף דלק ימי בחיפה, הכולל צינורות לפריקת דלק ישירות ממכליות נפט ומתקן אחסון לנפט. שנה אחר כך קנו שלוש חברות הנפט "ואקום אויל", "של" ו"מנטצ'ף" שטחים סמוכים להקמת מתקני אחסון. כדי למנוע תחרות מצד "קאוקאזיאן אויל", חברת "של" הוזילה את מחירי הדלק ואילצו את "קאוקאזיאן אויל" לסגור את מתקן היבוא ב-1930. חברת "של" מצידה פרסה צינורות נפט לפריקת דלק בבעלותה בחיפה.
בתחילת שנות ה-30 נפרשו תחנות דלק ברחבי ארץ ישראל על ידי "של" "סוקוני ואקום" שהיו בבעלותם הישירה. עד סוף 1935 נוספו אליהן גם בל-פטרול ומנטצ'ף. לקראת סוף המנדט החזיקה "של" 55-60% מהשוק, "סוקוני" 25-30% ו"מנטצ'ף" 10-15%.
לאחר הקמת המדינה
לאחר הקמת המדינה חברת "של" המשיכה להיות חברת הדלק הגדולה בישראל, אך ב-1957 החליטה לצאת מישראל ולמכור את נכסיה. המיליונר היהודי-בריטי סר אייזיק וולפסון חתם על הסכם לרכישת פעילותה ומתקניה של חברת "של" בישראל, באמצעות חברה חדשה שהקים, "חברת פז", בנובמבר 1957. "חברת פז" החלה לפעול באפריל 1958. העסקה לא כללה את בתי זיקוק לנפט בחיפה שעברו לבעלות ממשלת ישראל. השחקן השני בשוק, "מוביל אוייל אוף ישראל" (שמה של חברת "סוקוני ואקום" החל מ-1955), היה בבעלות תאגיד הנפט האמריקאי "מוביל" (שאחר-כך נקרא אקסון מוביל), שגם החליט לצאת מהשוק בישראל ומכר את החזקותיו למשפחת סוננבורן מארצות הברית. החברה החלה לפעול תחת שם חדש - "סונול". ההחלטה של שתי החברות שלא לפעול בישראל הייתה בעקבות החרם הערבי.
מאז נשלט שוק תחנות הדלק בישראל על ידי שלוש החברות פז, סונול ודלק. בשנות החמישים התרבו תחנות הדלק ללא פיקוח על מיקומן (למעט אי הפרעה לזרם התנועה), עם זאת, דווח כי השירותים בתחנת הדלק משתפרים, וכמעט בכל התחנות יכול אדם לקבל את מרבית השירותים בלי לקום ממושבו.
בתחילת שנות השישים הגיע מספר תחנות הדלק ל-157. מספר מקרי הונאה הקשורים במילוי דלק הגיעו לידיעת הציבור: ערבוב בנזין יקר בנפט וגילוי מונים מזויפים בתחנות ברחבי הארץ. בעלי תחנות הדלק מצידם הצהירו שהם קרובים להתמוטטות כלכלית עקב מתח הרווחים הנמוך, ואיימו בהשבתת התחנות. בספטמבר 1959 מונתה ועדה לבדיקת מצבן של תחנות הדלק. הוועדה קבעה בדו"ח שלה: "תפעול תחנת דלק על פי ממוצע ארצי נגמר בהפסד שנתי של 2,688 ל"י [...] קובלנות מטעם ארגון סוכני הדלק הביאו את הוועדה לדעה כי יש מקום גם לבדיקת מצבם של סוכני הדלק". סיבה נוספת להפסדים הייתה התחרות בין חברות הדלק שהציפו את הארץ בתחנות באזורים צפופים. תחנות הדלק, כך דווח, היו בעלות הידור חיצוני, אך רמת השירות בהן נמוכה".
רישיונות לפתיחת תחנות דלק ניתנו במקרים רבים לנכי צה"ל במסגרת שיקומם. בשנות ה-80 של המאה ה-20 בוטל נוהג זה, אך קצב הגידול במספר תחנות הדלק היה נמוך בהרבה מקצב הגידול במספר המכוניות. בשנים 1988–1998 גדל מספר תחנות הדלק ב-23% בעוד מספר כלי הרכב גדל ב-75%, כך שבישראל של 1998 היה יחס הרכבים לתחנות דלק מחצית מהיחס בארצות הברית ושליש מיחס זה באנגליה. בעקבות זאת תוקן חוק התכנון והבנייה באופן שיאפשר לוועדה מקומית לתכנון ולבנייה לאשר הקמת תחנת דלק גם באזורים שתוכנית המתאר ייעדה לשימושים אחרים. נכון ל-2023 פועלות בישראל 1266 תחנות דלק.
לפי חוק הביטוח הלאומי עבודה בתחנת דלק כמתדלק מוכרת כעבודה מועדפת, המזכה חיילים משוחררים העובדים בה שישה חודשים במענק חד-פעמי. בשנת 2014 הודיע שר הרווחה, מאיר כהן, כי בכוונתו לבטל תחום זה).
בשנות ה-2000
בשנות ה-2000 נמשכו השינויים במשק הדלק בישראל. לראשונה נכנסה האפשרות לבצע תדלוק עצמי. תחילה בעיקר באמצעות התקני תדלוק אוטומטיים - דלקן - לציי רכב וארגונים. אחר כך גם לציבור הרחב באמצעות כרטיסי אשראי, בעיקר בתחנות של דור אנרגיה ואלון. בשנת 2002 משרד התשתיות החליט לכפות את אפשרות התדלוק העצמי בכל התחנות במחיר מוזל, באופן הדרגתי. החל מאפריל 2006, חויבו כל תחנות הדלק לאפשר תדלוק בשירות עצמי שמחירו נמוך ב-11 אגורות לליטר. בשנת 2011 הורה משרד האנרגיה על הפחתת מרווח השיווק שגובות חברות הדלק הקמעוניות על כל ליטר בנזין שהן מוכרות בתחנות. בתחילת 2018, נכנסה לתוקפה רפורמת הדלקן האוניברסלי. במסגרת הרפורמה, חברות הדלק התקינו מכשירי תדלוק אוטומטיים אחידים, שמאפשרים לנהגים לתדלק את רכבם ללא צורך בתשלום במעמד התדלוק, בכל תחנת דלק שיבחרו. עד אז כל חברת דלק הקימה ותפעלה התקן מיוחד משלה, ששירת את לקוחותיה בלבד.
מפעילות
חברות דלק בישראל שמפעילות רשתות של תחנות תדלוק:
תחנות דלק פיראטיות
בעקבות הרפורמה בשוק הדלק, החלה תופעה רחבה של "תחנות פיראטיות" - תחנות הפועלות ללא רישיון עסק וזיכיון. לעיתים מדובר באתר מסודר עם משאבות ולעיתים התחנה היא למעשה מכלית דלק. זאת מאחר שהחלו לפעול ספקים סיטונאים רבים, זמינות הדלק בשוק עלתה, ול"תחנות פיראטיות" היה קל לקבל אספקה.
המחיר בתחנות אלו נמוך מהמחיר בשוק משלוש סיבות אפשריות:
בדצמבר 2004, אישרה הכנסת הצעת חוק האוסרת מכירת דלק לתחנות דלק פיראטיות. החוק שהתקבל קובע עונש של 6 חודשי מאסר וקנס שיוטלו על מי שימכור דלק לתחנת תדלוק שאינה כלולה ברשימה הרשמית של משרד התשתיות. מינהל הדלק והגז במשרד האנרגיה מופקד על אכיפת החוק.
סוגי מוצרי דלק
הערה:
בעולם נמכרים סוגי דלק נוספים כגון אתנול טהור בברזיל. בארצות הברית נמכרות בחלק מתחנות הדלק תערובות אתנול-בנזין בעלות שיעור אתנול של 10-85% הנקראות E10-E85 בהתאמה.
שירותים נלווים
לתחנות דלק נלווים לעיתים קרובות נקודות שיווק תוספות ואביזרים לרכב, מוסכים, פנצ'ריות, שרותי רחיצת מכוניות, מתחמי השכרות רכב וגם מזנונים קטנים.
בתחילת שנות האלפיים נוספו חנויות נוחות כגון מנטה (דלק), Yellow (פז), אלונית (דור אלון), Sogood (סונול), ו-Ten+ (טן).
מחירי הדלק
מחירי הדלק מסוג בנזין אוקטן 95 נקבעים על ידי מינהל הדלק אשר כפוף למשרד האנרגיה והמים. בחלק מהאזורים בארץ קיימת תחרות על מחירי דלק זה, והמחירים בתחנות נמוכים מהתעריף המרבי לפי החוק. מחירי בנזין אוקטן 98 והסולר אינם נתונים לפיקוח של מינהל הדלק.
ברבות מתחנות הדלק משלמים בשעות הלילה עמלת שרות לילה ששיעורה משתנה מתחנה לתחנה. נכון ל מחויבות תחנות הדלק להתקין משאבות הפועלות בשירות עצמי בהן נמכר הדלק במחיר מוזל (20 אגורות הנחה לליטר) וללא עמלת שרות לילה.
גילי מורן
גלעד (גילי) מורן, הוא מהנדס ישראלי וחתן פרס ביטחון ישראל.
במשך 23 שנים היה מורן מנכ"ל מייסד של חברת התוכנה "טיקי מערכות". החברה עסקה במגוון פעילויות פיתוח בתחומי תוכנה, אביזרי בטיחות לרכב ומערכות בקרה ובשנת 2000 נרכשה על ידי חברת "טלדור מערכות". עבור פועלו בשנים אלו הוא זכה בשנת 1992 בפרס ביטחון ישראל.
מורן מונה בשנת 2004 למשנה למנכ"ל טלדור מערכות האחראי על פיתוחה הטכנולוגי והעסקי של החברה. בשנת 2006 עזב את טלדור והחל לעמוד בראש חברת תוכנה אמריקנית-ישראלית בתחום תוכנה רפואית. כמו כן הוא שותף בחברה ציבורית בסינגפור ובחברת ההשמה הישראלית "נישה הייטק".
יחסי ארצות הברית–תאילנד
יחסי ארצות הברית–תאילנד הם היחסים הדיפלומטיים בין ארצות הברית לבין תאילנד.
היסטוריה
בשנת 1833 נחתם הסכם הידידות והסחר בין המדינות. ארצות הברית ותאילנד כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1882. תאילנד היא בעלת ברית מרכזית של ארצות הברית בדרום-מזרח אסיה: מאז סיום מלחמת העולם השנייה שתי המדינות הרחיבו משמעותית את יחסי הדיפלומטיה והסחר. תאילנד היא גם אחת מבעלות בריתה העיקריות של ארצות הברית שאינן חברות בנאט"ו.
יחסי סחר
ארצות הברית היא שותפת הסחר השלישית בגודלה של תאילנד (אחרי יפן וסין). הסחר הכולל בין שתי המדינות הסתכם ביותר מ-35 מיליארד דולר בשנת 2011. ארצות הברית היא גם אחת המשקיעות הגדולות במשק התאילנדי, ומשקיעה בה יותר מ-466 מיליון דולר. יבוא תאילנד מארצות הברית כולל: מכונות, כימיקלים, זהב, אופטיקה, מכשירים רפואיים, מטוסים ומוצרים חקלאיים. יצוא תאילנד לארצות הברית כולל: מכונות, גומי, בשר, שרימפס וטונה, תכשיטים, מוצרים חקלאיים.
23 בפברואר
23 בפברואר הוא היום ה-54 בשנה, בשבוע ה-8 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 311 ימים (312 בשנה מעוברת).
קישורים חיצוניים
On This Day
הצעת חוק פאי
הצעת חוק פאי של אינדיאנה הוא כינוי להצעת חוק מספר 246 שנדונה באספה הכללית של מדינת אינדיאנה בשנת 1897. למרות שמה, המטרה העיקרית של הצעת החוק הייתה שיטה לרבע מעגל. אם כי השיטה גררה ערכים שגויים של הקבוע המתמטי פאי, המייצג את היחס בין היקף המעגל לקוטרו.
הפרשה
יוזם ההצעה היה ד"ר אדווין ג'יי גודווין (Edwin J. Goodwin MD) רופא במקצועו ומתמטיקאי חובב. החוק הציע לקבוע אמת מתמטית חדשה שעל פיה שיטתו של גודווין לתרבוע העיגול תהיה מחייבת במערכת החינוך ובמדידת הקרקעות באינדיאנה. הוכחה שתרבוע העיגול אינו אפשרי בבנייה בסרגל ומחוגה ניתנה 15 שנים קודם לכן על ידי פרדיננד לינדמן באמצעות משפט לינדמן. קירובים טובים יותר ל־\pi מאשר אלה שבהצעת החוק ידועים כבר מהעת העתיקה.
החוק נדון בוועדה לקרקעות ביצתיות ובוועדת החינוך, שאישרו אותו והעבירו אותו להצבעה במליאה. איש מהמחוקקים אשר עסקו בהעברת החוק לא הבין את ההוכחות המתמטיות של החוק, אך כולם תמכו בו כי חשבו שיש בו תרומה חיובית למערכת החינוך במדינה. במבוא להצעת החוק נאמר שתגליותיו המתמטיות של גודווין מוצעות באמצעות החוק כדי שישמשו ללא תמורה בבתי הספר באינדיאנה. הצעת החוק כללה קביעות מתמטיות אחדות, ובסופה צוינו הישגים קודמים של גודווין: פתרונותיו לבעיות של שילוש זווית, הכפלת קובייה ותרבוע העיגול הוכרו, כביכול, כתרומה למדע על ידי כתב העת American Mathematical Monthly.
תהליך החקיקה נעצר בעקבות התערבותו של קלארנס אביתר ואלדו, פרופסור למתמטיקה מאוניברסיטת פרדו, שבמקרה נכח באספה הכללית. ואלדו נשאל אם הוא מעוניין להכיר את "גאון המתמטיקה המקומי". לאחר עיון בחוק סירב הפרופסור להיפגש עם ממציא השיטות המתמטיות הללו, ואמר שהוא מכיר כבר מספיק משוגעים. באותו ערב ואלדו יצר קשר עם מספר חברים בסנאט של אינדיאנה, הסביר להם את חוסר ההיגיון בחוק, ובכך הביא לעצירת תהליך החקיקה.
גרגוריוס השביעי
גרגוריוס השביעי (בלטינית: Gregorius VII; 1020 לערך – 25 במאי 1085) כיהן כאפיפיור מ-22 באפריל 1073 עד מותו. כקרדינל וכאפיפיור, הוא פעל להאדרת עוצמתה של הכנסייה על חשבון השליטים החילוניים.
ביוגרפיה
שמו המקורי היה הילדברנד, ומוצאו מכפר בטוסקנה. הוא התחנך ברומא ואחר כך בקלן שבגרמניה, לאחר שהצטרף לגרגוריוס השישי בגלותו שם. עם מותו של גרגוריוס השישי עבר למנזר קלוני.
הוא זכור בעיקר כמי שהנהיג רפורמות בכנסייה ונאבק על עוצמתה הפוליטית. כקרדינל עמד, ב-1059, מאחורי לקיחת סמכות בחירת האפיפיורים מהרשויות החילוניות ברומא ובגרמניה, והעברתה לידי חבר החשמנים של הכנסייה עצמה. הוא בעצמו היה האפיפיור השני שנבחר בדרך זו.
ב-1066, בעודו משמש כקרדינל תחת האפיפיור אלכסנדר השני, נתנה הכנסייה את ברכתה למסע הכיבוש אליו עמד לצאת ויליאם הנורמני באנגליה. כך ביקשו הילדברנד ואלכסנדר השני לקבוע תקדים, לפיו לא זו בלבד שמלכים אינם קובעים מי יהיה האפיפיור, אלא האפיפיור הוא שממליך מלכים באירופה.
20,000 מיל מתחת למים (סרט)
20,000 מיל מתחת למים (באנגלית: Leagues Under The Sea 20,000, נקרא גם בארץ גיבורי נאוטילוס)הוא סרט קולנוע שהופק בשנת 1954 לפי ספרו של ז'ול ורן הנושא שם זה. משתתפים בו קירק דאגלס בתפקיד נד לנד, ג'יימס מייסון - קפטן נמו ופול לוקאס - פרופסור פייר ארונקס הצרפתי. הסרט נחשב לאחד הסרטים הטובים מבין אלה המבוססים על ספרי ז'ול ורן.
גרגוריוס השביעי
ביוגרפיה
בשיאו של המאבק בין הכנסייה לסמכות החילונית היה כבר גרגוריוס השביעי האפיפיור. ב-1075 הוציא את התכתיב האפיפיורי, וב-1076 הכריז הקיסר הגרמני היינריך הרביעי על הדחתו מהכס הקדוש. אולם בניגוד להיינריך השלישי, ששלושים שנה קודם לכן הצליח להדיח שלושה אפיפיורים, לא עלה בידי יורשו הצעיר לעשות כן לגרגוריוס השביעי. תגובת הנגד של האפיפיור הייתה להחרים את הקיסר, לנתק את קשרי הכנסייה עם היינריך ולפטור את נתיניו משבועות הנאמנות שנשבעו לו. לנוכח המרד שעמד לפרוץ בכל רגע נגדו, לא נותר להיינריך אלא ללכת את ה"הליכה לקנוסה" המפורסמת, על מנת לבקש (ולקבל) את מחילת האפיפיור.
20,000 מיל מתחת למים (סרט)
עלילה
עלילת הסרט מבוססת על הספר המביא את עלילותיו של קפטן נמו והצוללת שלו, נאוטילוס, מנקודת מבטו של אחד הנוסעים, פרופסור פייר ארונקס הצרפתי. הפרופסור נמצא בצוללת יחד עם משרתו הנאמן, קונסי וצייד לווייתנים בשם נד לנד.
גרגוריוס השביעי
ביוגרפיה
ב-1083 קרא גרגוריוס השביעי לרובר גיסקאר מנהיג הנורמנים לבוא לעזרתו נגד היינריך הרביעי, שכרת ברית עם הביזנטים ואיים על רומא. ב-21 במרץ 1084 נכנס היינריך הרביעי לרומא וכעבור עשרה ימים הוכתר לקיסר האימפריה הרומית הקדושה על ידי האנטי-אפיפיור קלמנס השלישי שמונה על ידיו במקום גרגוריוס השביעי. ב-24 במאי של אותה שנה עלה רובר גיסקאר על רומא בראש 36,000 איש וכעבור שלושה ימים שחרר את גרגוריוס השביעי שהיה נצור בטירת סנטאנג'לו שליד רומא.
למרות שגבר על היינריך (בסיוע בני בריתו הנורמנים), עדיין נאלץ גרגוריוס להעביר את שנתו האחרונה בגלות, בשל הסלידה העממית באיטליה כלפי הנורמנים. הוא מת בגלות בטירה בסלרנו, ב-25 במאי 1085, מילותיו האחרונות היו "אהבתי צדק ושנאתי אי שוויון ולכן אני מת בגלות".
20,000 מיל מתחת למים (סרט)
עלילה
הסרט נפתח בהצגת דף הפתיחה של הספר של ז'ול ורן המציג לצופה את המידע הבא: בשנת 1866 נפוצו שמועות על "מפלצת ימית" התוקפת אוניות באוקיינוס השקט. בסצנה הבאה נראית "מפלצת" המתקרבת לאונייה ומטביעה אותה. מכאן והלאה מתוארת העלילה העיקרית: בכיכר עיר הנמל סן פרנסיסקו, בעלי אוניות מבקשים לשכור מלחים להפלגה, אך המלחים חוששים מהמפלצת וההפלגות מתבטלות. מתעורר ויכוח בין הנמצאים בכיכר, האם יש מפלצת או לא. נד לנד, המחובק עם שתי נערות, לועג למאמינים בקיום המפלצת. הוא סופג מהלומות ממלח הטוען כי הוא ניצול מאונייה שננגחה על ידי המפלצת. פרופסור ארונקס ומשרתו קונסי נמצאים באותה עת בסן פרנסיסקו בדרכם לוועידה מדעית בסייגון, אך הפלגתם לווייטנאם מתבטלת. בזמן המתנתם הם מקבלים הזמנה מממשלת ארצות הברית להצטרף לשייט באוניית קרב שמטרתה לחקור האם נמצאת בים מפלצת או לא.
לאחר יותר משלושה חודשים של ניסיונות למצוא את המפלצת בים, מגיע למסקנה רב החובל כי אין בים מפלצת ומחליט לחזור לנמל האם. בלילה האחרון נד לנד חוגג עם הצוות תוך ניגון ושירה של נעימות איריות ולועג לכל: אין מפלצת. למחרת בבוקר הצוות צופה באונייה עולה באש וטובעת ומולה נחשפת ה"מפלצת". אוניית המלחמה של הצי האמריקאי פותחת בירי תותחים על המפלצת. ה"מפלצת", המתגלה כצוללת, מגיבה בהפלגה מהירה לכיוון אוניית המלחמה ובנגיחה בה מתחת לפני המים. האוניה שוקעת למצולות ים. שלושת הגיבורים - ארונקס, קונסי ונד לנד - עולים לסירת הצלה. עם התפזרות ערפילי הבוקר הם מגלים לידם את הצוללת. הם עולים על סיפונה, נכנסים לתוכה ולא מוצאים בה איש. מתברר כי כל הצוות יצא למסע לוויה של אחד מחבריהם בקרקעית האוקיינוס.
גרגוריוס השביעי
הרפורמה הגרגוריאנית
אחת מתוצאות הרפורמה הייתה הדחתו של האפיפיור בידי היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ונידויו של הקיסר על ידי האפיפיור. ב-1077 השפיל הקיסר את עצמו בפני גרגוריוס וביקש מחילה באקט שנודע בשם "הליכה לקנוסה".
שני אלמנטים נוספים ברפורמה שלו היו האיסור על כמרים להינשא (ניקולאיזם), והפסקת הנוהג של מכירת תפקידים כנסייתיים בכסף (סימוניה). גם שני תהליכים אלה לא הוכתרו בהצלחה מוחלטת בימי חייו.
20,000 מיל מתחת למים (סרט)
עלילה
צוות הצוללת חוזר, נוסעינו מנסים לברוח מהם ללב הים. כאשר מסתבר להם כי הם עלולים לטבוע בים, בלית ברירה, הם שבים לצוללת. מפקד הצוללת "קפטן נמו" מציג את עמדתו לגבי הניצולים : "הים הביא אתכם לכאן ורק הים יקבל אתכם בחזרה, ליבשה לא תשובו". פרופסור ארונקס מוּכַּר לקפטן נמו מפרסומיו המדעיים וזוכה להערכה מיוחדת. קפטן נמו מספר לו על נפלאות הטבע במעמקי האוקיינוס. הידע הטכנולוגי של קפטן נמו בהפעלת הצוללת, בעזרת ידע אטומי (לא כמו בספר), עושים רושם רב על המדען הצרפתי. המדען סבור כי האנרגיה שהקפטן פיתח יכולה לסייע לאנושות. קפטן נמו מדגיש יותר את אוצרות הטבע והמזון באוקיינוס, היכולים להציל את האנושות מחרפת רעב. חבריו של הפרופסור הצרפתי מודאגים מהעדר החופש בשל כליאתם בצוללת. קפטן נמו מצרף אותם למשלחות איסוף המזון בקרקעית הים. נד מנסה לקחת מטמון מאוניה טבועה וכמעט נפגע מכריש.
לאחר הפלגה של 10,000 מיל הצוללת מגיעה למושבת העונשים רורה פנטה (Rura Penthe). שם הוא צופה באסירים המעמיסים על אוניית משא מינרליים ליצור נשק. קפטן נמו מתוודה שהוא וצוותו היו גם אסירים במושבה כזאת. בלילה הצוללת נוגחת את האוניה המובילה מינרלים ומטביעה אותה. המדען הצרפתי מאשים אותו ברצח צוות האוניה. קפטן נמו משיב לו כי הציל את האנושות מתוצאות השימוש בנשק זה. עם זאת הוא מוסיף כי גם מימש את רגש הנקמה הפועם בקרבו.
משה בן-חורין (מהנדס)
משה בן חורין (גינזבורג) (1905 – פברואר 1972) היה איש התנועה הרוויזיוניסטית ומהנדס בניין ישראלי, שהשתתף בין השאר בתכנון מצודת זאב ובית אסיה בתל אביב.
פברואה
פברואה (בלטינית: Februa) או פברואטיו (Februatio) היה פסטיבל או חג ברומא העתיקה, המוקדש לטהרה. החג חל ביום ה-15 (אידו) של חודש פברואר. לימים אוחד חג זה עם פסטיבל הלופרקאליה. החג, שנחוג למעשה בסוף החורף, שימש לטיהור הבית והמקדשים לקראת השנה החדשה והאביב. על פי אובידיוס מקור שם החג במילה הלטינית פברוארה, שמקורה במילה אטרוסקית שמשמעה "טיהור". באותה עת הלוח היוליאני החשיב את מרץ כחודש הראשון בשנה.
משה בן-חורין (מהנדס)
ביוגרפיה
בן-חורין נולד בשנת 1905 בעיירה פינסק למשפחה ציונית. אביו, שמואל גינזבורג היה בעל סמיכה לרבנות, עילוי בתורה וסוחר אמיד עד למלחמת העולם הראשונה, אז הפסיד את הונו. בהיותו בן 12 נפצע קשה מפגיעת חייל; בעקבות הפציעה שכב שנתיים בבית חולים ועוד תקופה ארוכה רותק לביתו. בעת החלמתו עמד בבחינות הבגרות, ובהיותו בן 15 בלבד עזב את בית הוריו, ויצא ללימודי הנדסת מכונות בגרמניה. בעת לימודיו התכונן לקראת עלייה לארץ ישראל, ולאחר ששמע כי בארץ חסרים מהנדסי בניין, הפסיק את לימודיו ועבר ללימודי הנדסת בניין. ב-1925 עלה לארץ, ומכיוון שפרץ באותה עת משבר כלכלי, בן-חורין נאלץ לדחות את תוכניותיו המקצועיות והחל עובד כפועל בפרדסי המושבה פתח תקווה. עם שיפור המצב הכלכלי השתלב בתחום הבנייה.
בשנת 1934 נבחר כחבר במועצת פתח תקווה וכיהן בה כחבר הנהלה וכנציג התנועה הרוויזיוניסטית עד לשנת 1940. בן-חורין היה נערץ על חבריו לתנועה הרוויזיוניסטית; כך למשל, כינה אותו יצחק סבר (סברדליק), "הטריבון הז'בוטינסקאי מאם-המושבות".
בן-חורין היה פעיל בהדרכה והסברה בתנועת הנוער בית"ר. בספר שראה אור על פעלו סיפרה רעייתו לאה, בתו של משה שמואל ראב, כי "בגישתו המלהיבה והסוחפת השפיע על רבים מצעירי המושבה, שהצטרפו למחתרת, וביניהם אחדים שהיו למפקדים בכירים באצ"ל".
בשל פעילותו בתנועה הרוויזיוניסטית נעצר על ידי שלטונות המנדט הבריטי וישב בבתי הכלא והמעצר בעכו, רמלה, מזרע, צריפין ואחרים, בתגובה לפעולות האצ"ל ל"שבירת ה'הבלגה'". בין השאר נעצר בן-חורין ב-15 בנובמבר 1937 על ידי השלטונות הבריטיים, במעצר המוני שכלל גם חברים רבים מהנהגת התנועה הרוויזיוניסטית כגון: ערי ז'בוטינסקי, מנחם ארבר, ד"ר יונה פרויליך, ד"ר בנימין לובוצקי (אליאב), ד"ר אב"א אחימאיר ואחרים. הבולשת הבריטית המשיכה לרדוף אותו גם עם פרוץ מלחמת העולם השנייה. ועם זאת, הוא המשיך באותה תקופה בעבודתו כמהנדס במיזמי בנייה מטעם "סולל בונה", שכללו הקמת מחנות הצבא הבריטי בסוריה ובלבנון וכן השתתף בבניית גשר על נהר פרת. בארץ ישראל הוא ניהל את מפעל "אבן וסיד" של "סולל בונה", וגם פעל במסגרתו רבות להטבת תנאי העובדים.
בעקבות בנו, שעברת את שם משפחתו מגינזבורג לבן-חורין לאחר הקמת המדינה, שינה גם הוא את שם משפחתו.
בשנות ה-50 עבר עם רעייתו להתגורר עם משפחות ילדיו בסביון. שם פתח את משרד התכנון והבנייה שבראשו עמד, יחד עם בנו האדריכל מרדכי בן-חורין וחתנו המהנדס יחיאל חצור (אבוחצירא).
ב-1972, במהלך ביקורת שגרתית באתר בנייה, לקה בדום לב ונפטר. נקבר בבית העלמין בפתח תקווה.
באזכרה לזכרו של בן-חורין ציין מנחם בגין, כי היה "בונה גדול, לא רק על פי מקצועו, אלא מתוך הכרת השליחות" שתמציתה – אהבת ארץ-ישראל. ולגבי "מצודת זאב", אמר: "ידוע לי, כי על בנין זה הייתה גאוות חייו של מר בן-חורין".
בשנת 2016 הופקד ארכיונו המקצועי של בן חורין, ובו תיעוד של למעלה מ-800 מבנים שתכנן והקים, בארכיון אדריכלות ישראל שבמגדל שלום בתל אביב. אוסף זה שופך אור לא רק על מפעל חייו העצום והעלום של בן חורין, אלא גם על תולדות העיר פתח תקווה, בעשורים שבהם הפכה ממושבה לעיר.
20,000 מיל מתחת למים (סרט)
עלילה
הם מגיעים לחופי גינאה החדשה. יורדים לחוף והילידים תוקפים אותם ורודפים אחריהם עד הצוללת. קפטן נמו מפעיל "מעגלים" חשמליים ומניס את הילידים. הצוללת יורדת למעמקים. צוותה יוצא למסע ציד בקרקעית הים. קפטן נמו מותקף על ידי בעל חיים ימי ונד מציל אותו.
רון בן-ישראל
רון בן-ישראל (נולד ב-1957) הוא שף מגדנאות ישראלי, הפועל ומתגורר בניו יורק. בעליו של 'רון בן-ישראל עוגות' בסוהו, מנהטן. בעל מוניטין בינלאומי בעיצוב עוגות חתונה ואירועים מיוחדים. מתמחה בפיסול פרחים מבצק סוכר.
ביוגרפיה
רון בן-ישראל גדל בתל אביב, הוא בן להורים ניצולי שואה: דגמר, אמו (ילידת וינה) עבדה כשרטטת עבור הממשלה ומשה, אביו, ניצול מחנה ההשמדה אושוויץ, עבד בבית דפוס. הוא למד בתיכון תלמה ילין במגמת מחול, ורקד בלהקות בת דור ובת שבע. בגיל 26 עזב את ישראל. הוא נסע ללמוד בקנדה, בצרפת ולבסוף, בשנות השמונים הגיע לארצות הברית, שם רקד בלהקות ובהרכבים קטנים. במשך 15 שנה הוא התפרנס מריקוד, בשנות ה-30 לחייו פרש מהריקוד. הוא עבד בעבודות זמניות כמלביש בתצוגות אופנה בשבוע האופנה של ניו יורק, הוציא כלבים לטיול, עסק בעיצוב תפאורות, עיצב חלונות ראווה, ואז התחיל לתת שירותי קייטרינג ללקוחות פרטיים. את סודות עיצוב העוגה למד רון מבטי ואן נורסטנד, שהפכה למנטורית שלו, ומרוז לוי-בירנבאום שכתבה ספרי אפייה רבים למד את רזי האפייה. בשנת 1996 נתגלה על ידי מרתה סטיוארט, ("הכוהנת הגדולה" של סגנון חיים וניהול משק הבית בארצות הברית), שראתה את אחת מהעוגות שעיצב בחלון הראווה מיקימוטו שבשדרה החמישית. סטיוארט היוותה דמות מפתח בדרכו של רון להצלחה.
בן-ישראל מעיד כי כבר כנער, היה צופה מוקסם באימו הוינאית הופכת קצף למרנג ובצק פריך לשטרודל, אך לא שיער כי אומנות האפייה תהפוך לתשוקת חייו.
לבן-ישראל יש סדנת אפייה בסוהו של ניו יורק. הוא אופה עוגות גדולות לאירועים חגיגיים בעלות של אלפי דולרים, כל עוגה מיוחדת בעיצובה, שונה מרעותה ומותאמת ללקוח ולאירוע.
20,000 מיל מתחת למים (סרט)
עלילה
נאוטילוס מגיעה לבסיס האם שלה "וולקניה", אי הר געש לא פעיל באוקיינוס האטלנטי. הוא מתכנן לשחרר את המדען הצרפתי כדי שיציג בפני העולם את חידושיו לטובת האנושות, אבל זה מאוחר. אוניות מלחמה אמריקאיות מקיפות את הצוללת. הצוללת חומקת בתעלה תת-ימית לבסיסה בהר הגעש הכבוי "וולקניה".
רון בן-ישראל
ביוגרפיה
ב-2007, לציון 100 שנה למלון פלאזה, ביקשה ממנו חברת אלעד שבבעלות יצחק תשובה לאפות עוגה. בן-ישראל אפה את העוגה הגדולה ביותר בהיסטוריה של ניו יורק. העוגה התנשאה לגובה של 563 ס"מ, שקלה 2 טונות ועלתה 120 אלף דולר. ב-2004 נבחר לאופה המצטיין של המגזין "ווג". הניו יורק טיימס כינה אותו "מנולו בלאניק של עוגות החתונה" (מעצב אופנה ומייסד מותג של נעלי יוקרה), המגזין Modern Bride כינה אותו "מלך העוגות" ומדריך זגאט הכתיר אותו כ"מאסטר עוגות החתונה".
בן-ישראל משמש כמרצה אורח במכון הקולינרי הצרפתי, בו הוא מעביר קורסים על אפיית ועיצוב עוגות ומלמד בו מאז שנת 1999.
20,000 מיל מתחת למים (סרט)
עלילה
שלושת נוסעינו נסים מהצוללת, עולים על שיפולי הר הגעש הכבוי, מוצאים סירה וחוזרים לציוויליזציה. בדרך הם צופים בפיצוץ ענק של הר הגעש עם הצוללת והצוות בתוכו. המילים האחרונות של קפטן נמו לפרופסור ארונקס הם: " יש תקוה לעתיד. וזאת כאשר העולם יהיה מוכן לחיים חדשים וטובים יותר".
תגובות הציבור לסרט
הסרט זכה לתגובות חיוביות מהציבור. הוא הפך להיות לסרט לדוגמה של חברת וולט דיסני. הצופים זוכרים אותו בשל הסצינות של מאבקי החיות הגדולות התת-ימיות עם צוות הצוללת והביצועים הטכניים של הצוללת "נאוטילוס". הן המפלצות החיות והן הצוללת הפכו להיות לסמלים של יצירות ז'ול ורן.
רון בן-ישראל
ביוגרפיה
ב-2011 הנחה את תוכנית מציאות בשם "הגאון המתוק" בערוץ האוכל האמריקני.
הוא התארח בתוכניות טלוויזיה רבות, ביניהן בוקר טוב אמריקה, התוכניות של דייוויד לטרמן, מרתה סטיוארט ואופרה וינפרי בשנת 2019 בן-ישראל התארח בתוכנית הבישול הצלחתי! שבנטפליקס, (עונה 2 של סדרת החגים).
20,000 מיל מתחת למים (סרט)
תגובות הציבור לסרט
הסרט זכה לכיכובם של שחקנים מפורסמים. פעם ראשונה ששחקנים, ממדרגה ראשונה, כמו קירק דאגלס, ג'יימס מייסון ופיטר לורה מכבים בסרט של חברת וולט דיסני. הצוללת אשר שימשה לצילומי הסרט הוצגה בין השאר בממלכת הקסם (The Magic Kingdom), פארק שעשועים הממוקם באתר הנופש דיסניוורלד בקרבת אורלנדו, שבמדינת פלורידה בארצות הברית. המתקן נסגר בשנת 1998 ועומד להפתח בפארק השעשועים דיסנילנד שבקליפורניה. המתקן יקרא במסע הצוללת בעקבות נמו (באנגלית: (Finding Nemo Submarine Voyage). במתקן יהיו גם פרטים ודמויות מהסרט "למצוא את נמו".
רון בן-ישראל
ביוגרפיה
בשנת 2020 בן-ישראל התארח בתוכנית הבישול ״מכת סוכר״ שבנטפליקס.
20,000 מיל מתחת למים (סרט)
ההשוואה בין הספר לבין הסרט
התסריט של ארל פלטון חורג במידה ניכרת מהסיפור המקורי של ז'ול ורן. הוא משלב בסרט אלמנטים לא מוכרים מספר אחר (Facing the Flag). בסרט האטרקציה העיקרית היא השימוש בהמצאה המסוכנת דלק גרעיני, כאשר בספר מקור האנרגיה של הצוללת הוא מצברים לייצור ניטרו גלצרין. הסרט מתאים יותר לצופים בעידן האטומי.
פברואה
חג זה נתן את שמו לחודש פברואר בו חל החג (משמעות המילה "פברואריוס" - "שבו חל פברואה"). לימים הואנש נושא הטהרה והאלוהות הרומית פברואוס זוהתה על החג ועם הטהרה.
20,000 מיל מתחת למים (סרט)
ההשוואה בין הספר לבין הסרט
אשר לנד לנד, יש שינויים אחדים בתסריט, אולי במטרה להפוך אותו לחביב יותר על הצופים ולשם כך גם נבחר השחקן המגלם אותו, קירק דאגלס.
בסרט פרופסור פייר ארונקס מתלבט, פחות מאשר בספר, האם להצטרף לספינת המלחמה של ארצות הברית במרדף אחרי ה"מפלצת" הימית.
כשל גנטי
כשל גנטי היא סוגה של כשלים לוגיים שבה יש בלבול בין אמונה, טענה או תאוריה והצדקתן. הכשל משמש לעיתים קרובות כדי לגזול אשראי מאמונה, אף כי הוא עשוי גם לתמוך בה. הכשל טמון בכך שאין קשר בין מקור הטענה ואמיתותה. המונח נטבע על ידי מוריס כהן וארנסט נייגל בספרם "הגיון ושיטה מדעית".
דוגמאות לכשלים גנטיים הם טיעוני אד הומינם, אד ורקונדיאם ואד פופולום.
דוגמאות:
קולובורינכוס
קולובורינכוס (שם מדעי: Coloborhynchus; משמעות שמו: "מקור מטיל-מום") הוא סוג זוחל קדום מעופף ממשפחת האורניתוכיריים שהיה קרוב לאורניתוכירוס וחי בתור הקרטיקון לפני 136–140 מיליון שנה. המאובנים שלו נמצאו ב-1874 במזרח סאסקס באנגליה וקיבלו את שמם מהחוקר המפורסם ריצ'רד אוון.
מעופף זה היה כנראה הפטרוזאור בעל השיניים הגדול בעולם. אורך הגולגולת שלו הגיע ל-75 סנטימטר ומוטת הכנפיים שלו הגיעה לאורך 7 מטרים. הוא התעופף מעל פני המים וחטף דגים באמצעות לסתותיו הישרות ושיניו הדקות והצפופות. הוא היה בעל עצמות גפיים ארוכות שעזרו לו להמריא ולנחות אך היקשו עליו לצעוד במהירות. ייתכן שהיה דואה כמו אלבטרוס מודרני מעל המים במשך חודשים רבים בנדודים.
בתרבות
יצור זה הופיע במשחק המחשב עולם היורה: המשחק.
הלורד יושב הראש
הלורד יושב הראש (באנגלית: Lord Speaker) הוא תוארו של החבר הבכיר בבית הלורדים - הבית העליון של הפרלמנט הבריטי. תפקידו מקביל לתפקיד יו"ר בית הנבחרים הבריטי. כיום מכהן בתפקיד הלורד ג'ון מק'פול.
עד יולי 2006 שימש בתפקיד יושב ראש בית הלורדים הלורד צ'נסלור.
במסגרת חוק הרפורמה החוקתית 2005 הופרד תפקיד יושב ראש בית הלורדים, כמו התפקידים השיפוטיים, מיתר תפקידי הלורד צ'נסלור. הפרדה זו בוצעה במסגרת הרפורמות שנעשו בתפקידי בית הלורדים ובסמכויותיו, אולם בעיקר על מנת למנוע מצב בו הלורד צ'נסלור עמד הן בראש הרשות השופטת ויכל לשבת כשופט בפועל בערעורים, כשר בממשלה היווה חלק מהרשות המבצעת, ובהיותו יו"ר בית הלורדים כיהן למעשה כראש הרשות המחוקקת.
תארים ותפקידים
באופן מסורתי, יושב ראש בית הלורדים פעיל פחות בדיונים מאשר יושב ראש בית הנבחרים - הפעיל בדיוני בית הנבחרים, קובע את סדר הדוברים ואת משך נאומם. בעוד שבבית הנבחרים נדרש היושב ראש פעמים רבות בכל דיון לקרוא את הבית לסדר, לקבוע מי ינאם כאשר חברים רבים רוצים להגיב בו זמנית לנואם, ולמנוע קריאות ביניים, יושב ראש בית הלורדים אינו נדרש לפעולות אלה - שכן הן מבוצעות על ידי כל חברי הבית יחד (כאשר כמה לורדים רוצים לדבר יחד, הם מחליטים על סדר הדוברים או שנעשית הצבעה על כך). הבדל נוסף בין בית הנבחרים לבית הלורדים הוא בכך שבבית הנבחרים הנואמים פונים ליושב ראש ומדברים אליו, בעוד שבבית הלורדים הנואמים פונים לכל חברי הבית.
נושא המשרה נבחר לתקופה של חמש שנים, ויכול לכהן לכל היותר שתי תקופות כהונה. שכרו הוא כשל לורד שהוא שר בממשלת בריטניה (102,685 ליש"ט לשנה (2006)).
עוד הוחלט שמדי הטקס יהיו זהים לאלה של הלורד צ'נסלור - גלימת משי שחור במהלך הדיונים, וגלימת משי שחור עם תחרה מוזהבת במהלך טקסים רשמיים. בניגוד ללורד צ'נסלור, הוא אינו נדרש ללבוש פאה. נקבע כי במהלך הדיונים יישב על שק הצמר. בדומה ליו"ר בית הנבחרים, ובניגוד ללורד צ'נסלור המכהן כשר משפטים, ללורד יושב הראש אין שיוך מפלגתי, ועליו לפעול מבלי להעדיף מפלגה אחת על אחרת. עם בחירתו עליו להתפטר מהמפלגה אליה הוא משתייך. בצו מלכותי שהוצא על ידי המלכה אליזבת השנייה ב־4 ביולי 2006 נקבע כי הלורד יושב הראש יהיה בתפקיד ובמעמד מיד אחר יושב ראש בית הנבחרים.
בחירת הלורד יושב הראש הראשון
ב־6 ביולי 2006 הוצעו תשעה מועמדים לתפקיד זה: שלושה שמרנים: הלורדים רודני אלטון, ג'אנט פוקס, ניוקלס לוות'ר, שני מועמדי מפלגת הלייבור: הלורדים הלן היימן ואייבור ריצ'רד, ליברל דמוקרטי: הלורד רופרט מיטפורד, שני קרוסבנצ'רס: הלורדים טרנס בוסטון ומרגרט ממר, והלורד ג'וליאן גרנפל שאינו משויך לאף מפלגה. ב־4 ביולי 2006 הוכרז על בחירתה של הלן היימן בתור הלורד יושבת הראש הראשונה, אישור המלכה (באמצעות מיופה כוח) ניתן מיד למינוי, והיא תפסה את מקומה על שק הצמר.
גליצרול פנילבוטיראט
גליצרול פנילבוטיראט (glycerol phenylbutyrate) הוא המרכיב הפעיל בתרופה רביקטי (ravicti) המשווקת כנוזל לנטילה פומית (דרך הפה), ומשמשת לטיפול בהפרעות מולדות מסוימות של מעגל האוריאה (UCDs). התרופה פועלת על ידי מניעת הצטברות מזיקה של אמוניה בגוף.
מעגל האוריאה מורכב מסדרה של תהליכים ביוכימיים ומטרתו היא לסלק מהגוף את עודפי האמוניה, שמקורה בפרוק חלבונים מהמזון, על ידי הפיכתה לאוריאה. הפרעות מולדות של מעגל האוריאה (UCDs) הן הפרעות גנטיות, הקשורות עם חוסר של אנזימים ספציפיים המעורבים במעגל האוריאה. באנשים עם UCDs החנקן מצטבר ונשאר בגוף כאמוניה, המסוגלת להגיע למוח ולגרום לנזק מוחי, תרדמת או מוות.
NaPBA הוא בעל בעיות טעם, משפיע על ריח הגוף, עלול להפחית תיאבון, לגרום בעיות במחזור החודשי בנשים, בעל תכולה גבוהה של נתרן ועומס מינון גבוה בטבליות. בשונה מכך, גליצרול פנילבוטיראט הוא שמן חסר טעם וריח, בעל צבע צהוב בהיר, שאינו מכיל נתרן.
מנגנון הפעולה של גליצרול פנילבוטיראט (ושל NaPBA), מבוסס על יצירת תחליף לאוריאה בגוף. חומצה פנילאצטית, שהיא המטבוליט העיקרי של התרופה בגוף, עוברת צימוד עם גלוטמין, בכבד ובכליות, כדי ליצור פנילאצטילגלוטמין (PAGN), אשר בדומה לאוריאה, מכיל פסולת חנקן, ומופרש בשתן.
תרופת המרשם רביקטי פותחה על ידי היפריון תרפיוטיקס (Hyperion Therapeutics), בהתבסס על תרופה קיימת - בופניל (Buphenyl), שהמרכיב הפעיל בה הוא סודיום פנילבוטיראט.
התרופה מאושרת לשימוש בחולים מעל גיל חודשיים. וקיבלה אישור שיווק בארצות הברית על ידי מינהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) ב-1 בפברואר 2013.
במרץ 2015, הורייזון פרמה רכשה את היפריון תרפיוטיקס ואת התרופה רביקטי.
התרופה רביקטי אינה רשומה בישראל, אך מיובאת לישראל, על פי הצורך, תחת אישור מיוחד של משרד הבריאות. התרופה כלולה בסל הבריאות.
עיצורים בתר-מכתשיים
עיצורים בָּתַר-מכתשיים (postalveolar) הם עיצורים הנחתכים באזור שבין המכתש ובין החלק הקדמי של הלשון כאשר הלשון מכונסת לצורת כיפה או מעגל.
העיצורים הכפופים, המכתשיים-חכיים והבתר-מכתשיים נחתכים באותו המקום באזור בין המכתש לחך הקשה, וההבדל בין בסיסי החיתוך שלהם תלוי בצורת הלשון היוצרת עם אזור זה את בסיס החיתוך. העיצורים הכפופים מופקים כאשר הלשון מוטה לאחור, המכתשיים-חכיים נחתכים כאשר הלשון שטוחה, והבתר-מכתשיים נחתכים כאשר הלשון מכונסת בצורת כִּפָּה או פעמון. כאשר מופיעים בטבלה שני עיצורים באותה משבצת, הימני קולי והשמאלי אטום.
אקווה אורה
האקווה אורה היא אבן פופולרית לשימוש בתכשיטים. זוהי אבן לא יקרה יחסית וקלה לרכישה. ניתן לחתוך אותה וללטשה לחרוזים לשימוש בתכשיטים קטנים כדוגמת עגילים או צמידים. לעיתים נעשה שימוש בכל גביש הקוורץ בתליונים ובתכשיטים גדולים אחרים. באקווה אורה נעשה שימוש רב בריפוי בעזרת קריסטלים. יש אנשים המאמינים כי ענידת גביש האקווה אורה משחררת לחצים ומשככת כעסים.
יזי
יֶזי (באיטלקית: Jesi) היא עיר בנפת אנקונה במחוז מארקה שבאיטליה.
התפוררות האימפריה הרומית הביאה לכיבוש העיר על ידי שבטים גרמאניים, תחילה על ידי אודואקר בשנת 476, ולאחר מכן בשנת 493 על ידי אוסטרוגותים בראשות מנהיגם תאודוריק הגדול. במאה השישית עברה העיר לשליטת האימפריה הביזנטית.
בשנת 1194 נולד בעיר פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
העיר היא מרכז חקלאי וכלכלי אזורי.
אנדרטת הפטריוטיות היפנית-אמריקאית במלחמת העולם השנייה
אנדרטת הפטריוטיות היפנית-אמריקאית במלחמת העולם השנייה (באנגלית: Memorial to Japanese-American Patriotism in World War II) היא אנדרטה המצויה בוושינגטון בירת ארצות הברית, לזכרם של אזרחי ארצות הברית היפנים-אמריקאים, אשר לחמו עם צבא ארצות הברית כנגד יפן במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
האנדרטה הוקמה ביוזמת קרן הזיכרון היפנית-אמריקאית הלאומית (National Japanese American Memorial Foundation) אשר החלה להשיג מימון והסכמה להקמת האנדרטה בשנת 1988. חוק פדרלי PL 102-502 שנחקק בעקבות פעילות הקרן והורה על הקמת האנדרטה, נחתם על ידי נשיא ארצות הברית ג'ורג' הרברט ווקר בוש ב-24 באוקטובר 1992.
האתר להקמת האנדרטה הועבר מחזקתו של אדריכל הקפיטול בשנת 1996 לשירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית. האנדרטה נחנכה בשנת 2000, וכיום שטח האנדרטה שייך לממשלת ארצות הברית, והיא מתוחזקת על ידי שירות הפארקים.
כריסטיאן צימרמן
כריסטיאן צימרמן (בפולנית: Krystian Zimerman; נולד ב-5 בדצמבר 1956) הוא פסנתרן ומנצח פולני. נחשב לאחד הפסנתרנים הוירטואוזים של זמננו. החל משנת 1996 הוא חי ומלמד בשווייץ.
ביוגרפיה
צימרמן נולד בזאבז'ה שבפולין כבנו של מריאן צימרמן, מהנדס, בצעירותו כדורגלן. הדוד מצד האב היה הנריק צימרמן, שנודע כמגן מפורסם של קבוצת הכדורגל "גורניק זאבז'ה". כריסטיאן צימרמן קיבל בילדותו את שיעורי המוזיקה הראשונים מאביו שהיה פסנתרן חובב. מאוחר יותר הוא למד בבית ספר מקומי למוזיקה, ואחרי שזכה בפרסים ראשונים בתחרויות לפסנתר עברה המשפחה לשכונת ברינוב בקטוביצה כדי לרשום את בנה בקונסרבטוריון שם, הוא אקדמיית קרול שימנובסקי למוזיקה. בקונסרבטוריון הוא היה תלמידו של אנדז'יי יאסינסקי.
הקריירה של צימרמן עלתה על דרך המלך בשנת 1975, כאשר זכה בתחרות הבינלאומית ע"ש שופן לפסנתר בוורשה. הוא ניגן עם הפילהרמונית של ברלין בניצוח הרברט פון קאראיין בשנת 1976. באותה שנה השתלם אצל ארתור רובינשטיין. הופעתו הראשונה בארצות הברית הייתה עם הפילהרמונית של ניו יורק ב-1979. הוא מרבה בסיורי קונצרטים ובהקלטות. מאז 1996 הוא מלמד פסנתר באקדמיה למוזיקה בבזל, שווייץ.