cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תיאטרון מחול
מהפנים אל החוץ בתיאטרון המחול
מאז סוף המאה ה-19, ראשיתו של התיאטרון המודרני, הלכו ורווחו כמתודיקות משחק ובימוי שיטות השמות במרכז את ההבנה הרגשית והנרטיבית של הדמות והסיטואציה הדרמטית כנקודת מוצא. קונסטנטין סטניסלבסקי (1863-1938) היה הראשון שניסח שיטה מקיפה ומפורטת, גם בהשפעת הרעיונות של הפסיכואנליזה במתווה של זיגמונד פרויד אשר התפתחו בתקופה זו, הכוללת מערכת שאלות של "עבודת שולחן" שמטרתה לגרום לשחקן ולבמאי להבין את מניעיה הגלויים והכמוסים של הדמות מתוך הבנת הקשרה וסיפור חייה, גם החוץ-טקסטואליים, 'כאלמנטים פנים תיאטרליים' (internal theatrical state), זאת בשילוב עם ניתוח דרמטורגי של התפקיד. הכלי Magic if בעבודתו של סטניסלבסקי מסייע לשחקן לעבור ממישור המציאות למישור של דמיון ויצירה. עבודה זו של השחקן, שבמובנה הפשטני נדרש על השחקן לדמיין ולחשוב מה הוא היה עושה בנסיבות של הדמות, היא זו שמשלימה את העבודה של המחזאי ומאפשרת לשחקן להפוך את הרפליקות של הדמות ואת הפאוזות שלה לדיבור והתנהגות חיה וחיונית. זוהי עבודה מהפנים אל החוץ. סטניסלבסקי דיבר אמנם על כך שכל זיכרון רגשי כרוך בזיכרון חושי, ולעיתים, החושי מוביל את זה הרגשי, ולכן גם נתן דגש על אימון פיסי – 'אלמנטים חוץ תיאטרליים' (external theatrical state), אך המוטיבציה העיקרית נבעה מהפנים אל החוץ, מהתוכן הנרטיבי-רגשי - אל התוכן הגופני-פורמליסטי-אסתטי, אל ההתגלמות.
לי סטרסברג, הנחשב כמפתח גישתו של סטניסלבסקי, קרא לשיטתו The method. הוא כיוון לחקירה ולהעמקה של נפש האדם והתניותיה, שיטה אשר התוותה חיפוש פסיכולוגי מעמיק של נפש השחקן עצמו עד לרבדיה ומניעיה העמוקים והנסתרים כחומרי גלם לבניית הדמות. גם הוא, כפי שעשה סטניסלבסקי, כיוון את עבודת השחקן לנסיגה אל ההתעסקות הפסיכולוגית המוקרנת החוצה ובכך הציב את המוטיבציה העיקרית ככזו הנובעת מהפנים אל החוץ.
מהחוץ אל הפנים בתיאטרון המחול
בראשית שנות העשרים של המאה העשרים המחול האקספרסיוניסטי פרח בגרמניה. אנשי המחול הראשונים גדלו בתוך סצנת הציור והושפעו מקבוצות האומנים הפלסטיים. רודולף פון לאבאן היה צייר לפני שהחל לרקוד ומרי ויגמן הייתה קרובה לאנשי קבוצת "הגשר" (Die Brucke) ומיודדת במיוחד עם הצייר אמיל נולדה, ממקימי הקבוצה. בתקופה זו לאבאן ביצע צפיות ומחקרים על תנועתו הטבעית של האדם בסביבתו הטבעית. מתוך ממצאיו וניסיונותיו אלה גיבש דרך תנועתית-כוריאוגרפית ועם הזמן גם טכניקה תנועתית מפורטת ומובנית.
בעת שהותו בקומונה האוטופית Monte verita ("הר האמת") בשווייץ, עוד לפני מלחמת העולם הראשונה, הצטרפה אליו מרי ויגמן הייתה לתלמידתו וליד ימינו. יחד המשיכו לפתח את הסגנון והטכניקה. לתורתם קראו KINESTHETICA -תורת התנועה. בבסיס שיטתו נמצאת בדיקת היחס בין ארבעת מרכיבי התנועה כפי שהגדיר אותם: משקל, זרימה, זמן, כיוון Direction, Time),( Weight, Flow. עבודתו התייחסה אל המרחב הבימתי והמרחב של הגוף המבצע, אבריי תנועה הנעים, זמן – טמפו, מהירות ומשך, כל זאת בפרספקטיבת הקליטה החושית, הבלתי מטפורית, זו שמייצרת בצופה תחושות גוף ומטענים רגשיים שאינם דיסקורסיביים (Discursive). לאבאן עסק בתחום שנע מהחוץ/צורה אל הפנים, וכאמן פורמליסט שאב את המוטיבציה ליצירה מתוך חקר אודות יחסי הגומלין שבין הצורה, הזמן, החלל בתוכו נע האדם עם הרגש. לאבאן טען שלתנועה ולעולמו הפנימי של האדם יש יחסים דו-כיוונים. עבודתו של לאבאן חוקרת את הדקדוק והתחביר של התנועה, ועוסקת לא רק במבנה החיצוני של התנועה, כי אם בתוכן המנטלי והרגשי שלה, הנובע ממנה.
אחד מתלמידיו הבולטים של לאבאן היה קורט יוס (Kurt Joos) שהחל לרקוד אצל לאבן בגיל מבוגר. יוס הוא זה שטבע את המונח תיאטרון-מחול (Tanz Teater) ב-1928 כארבע שנים לאחר מכן הוא העלה את היצירה "השולחן הירוק" בתיאטרון שאנז אליזה בפריז. תיאטרון-מחול, אם כן, הוא תוצאה של מגמה בין-תחומית אשר התפתחה בתחום אמנות המופע כז'אנר פוסט מודרני שהתגבש במחצית השנייה של המאה ה-20. במקביל התפתח תיאטרון מחול בארצות הברית לשם עבר מוקד היצירה בעקבות מלחמת העולם השנייה. אמנות תיאטרון המחול מזמנת את החוויה הפרספטואלית האנושית, על אף שעל במת תיאטרון המחול יופיעו יחידות סמיוטיות, אין הכרח שהדמויות תהיינה מופרדות ומובחנות זו מזו, אין הכרח שהעלילה תהיה מסודרת, התנועה משוחררת מסיפור חיצוני והיא בעלת מעמד עצמאי, ולכן הסמיוטיקה תתקשה להחיל את ערכיה ולפענח משמעות. יחד עם כך לא זו בלבד שעל במת תיאטרון המחול יתגלם ערך אסתטי גבוה, אלא גם ביטוי קונקרטי ליסוד העולם המוחשי ופתח להזדהות חושית הן של הרקדן-שחקן והן של הצופה החש, המזדהה, הרואה, השומע, המרגיש, המריח.
סגנון העבודה משלב מחול, משחק, מלל מוזיקה וכל שאר מרכיבים שתיאטרון נזקק להם. זהו שילוב פוסט מודרני ובו בעת עתיק יומין, שילוב המיישם את קשרי הגומלין בין המוזיקה, התיאטרון והאמנות הפלסטית, כמו כן את תפקיד השחקן-רקדן ביצירה.
הוראת תיאטרון מחול
בין יוצרי תיאטרון-מחול ישראלים נמנים: רות זיו אייל, נאוה צוקרמן, אשרה אלקיים-רונן, רות אשל, רנה ירושלמי, רינה שיינפלד, גבי אלדור, רונן יצחקי, ניב שיינפלד, יסמין גודר, שירה אביתר ועוד.
בין יוצרים תיאטרון-מחול בינלאומיים נמנים: פינה באוש, קורט יוס, שסה וולס ועוד.
קישורים חיצוניים
כל עצמותי תאמרנה, בית ספר לתיאטרון מחול, ירושלים.
מנילה
מנילה (בפיליפינית: Lungsod ng Maynila, "לונגסוד נג מיינילא") היא בירת הפיליפינים, שוכנת על חופו המערבי של האי לוזון, הגדול באיי המדינה, על גדות הנהר פסיג וחוף מפרץ מנילה. בעיר מתגוררים כ-1.6 מיליון תושבים, מה שהופך אותה לעיר השנייה בגודלה בפיליפינים אחרי קזון סיטי, שנמצאת במטרופולין שלה. במטרופולין שלה, המהווה מחוז בפני עצמו, מתגוררים כ-11 מיליון תושבים, מה שהופך את מנילה לאחד המטרופולינים הגדולות בעולם. באזור האורבני שסובב את המטרופולין של העיר מתגוררים כ-21 מיליון תושבים.
מנילה היא מרכז הפעילות הכלכלית והתרבותית של המדינה, כמחצית מתעשיית האי לוזון מרוכזת בה. מצויים בה מפעלי טקסטיל, הוצאות ספרים, תעשיית מזונות, צבעים, תרופות, אלומיניום, תבלינים, טבק, קוקוס, עץ ועוד. יש בה עשרות מוסדות להשכלה גבוהה, בהם אוניברסיטת סנטו תומאס, העתיקה ביותר בפיליפינים, שנוסדה ב-1611.
היסטוריה
ראשיתה של העיר במאחז מוסלמי, שהוקם כדי לגבות דמי מעבר משייטי הפסיג. הספרדים כבשו את האזור ב-1571 והקימו את מבצר אינטרמורוס (בתוך החומות) - גרעינה העתיק של העיר. הם שלטו בה עד 1898, ואז נכבשה בידי ארצות הברית, לאחר שהצי האמריקני הביס את הצי הספרדי במפרץ מנילה. אותו מפרץ עצמו היה כעבור כ-50 שנה זירתו של אחד הקרבות המרים בין ארצות הברית ליפן במלחמת העולם השנייה: חיל המצב האמריקני באי קורגידור שבכניסה למפרץ עמד חמישה חודשים בהתקפות יפניות עזות ביותר, עד שנכנע במאי 1942.
את התוכנית האדריכלית לעיר המודרנית הכין ב-1900 האדריכל האמריקאי דניאל ברנהם (Daniel Burnham), לאחר ניסיונו הרב בשיקגו ובוושינגטון. בשנת 1908 בעיר הוקמה אוניברסיטת הפיליפינים.
במאי 2001 הכריזה הנשיאה החדשה של הפיליפינים על מנילה כעיר "במצב של מרד" בשל פעילות תומכי הנשיא המודח באזור. היא הוציאה צו המעניק זכויות נרחבות לכוחות הצבא, לפיכך יש להימנע מנוכחות בהתאספויות פומביות גדולות בעיר.
גאוגרפיה
העיר בנויה סביב נהר הפסיג, שחוצה אותה לשניים. במרוצת השנים נהיה הנהר מזוהם בגלל ההתפתחות התעשייתית של העיר, וחיים לא מסוגלים להתפתח בו. מנילה עצמה מחולקת ל-16 מחוזות, כאשר שמונה מהם נמצאים מצפון לנהר ושמונה מדרומו. כל המחוזות פרט לאחד (Port Area) היו פעם ערים עצמאיות, וחלק מהם עדיין שומרים על עצמאות מסוימת.
מנילה היא העיר הצפופה בעולם. שטח העיר הוא 38.52 קילומטר מרובע, ועם יותר מ-11 מיליון תושבים מגיעה צפיפות האוכלוסייה במנילה ל-43,258 נפשות לקילומטר מרובע.
אקלים
מזג האוויר במנילה הוא טרופי, כלומר חם ולח. במנילה יש שתי עונות: יבשה וגשומה. העונה היבשה משתרעת מדצמבר עד מאי, והגשומה מיוני עד נובמבר. החודשים החמים ביותר הם אפריל ומאי, לפני הגשמים הראשונים. הטמפרטורה הממוצעת במנילה היא 27 מעלות צלזיוס. אחוזי הלחות נעים בין 70% באפריל ל-85% בספטמבר. כמות הגשם השנתית היא בסביבות 2,100 מילימטר.
האי לוזון הוא מקום בו פוגעים טייפונים רבים, בעיקר בעונה הגשומה. שיטפונות גדולים עלולים לחסום עורקי תחבורה ראשיים. בנוסף, קיימים בפיליפינים הרי געש רבים. בשנים 1991 ו- 1993 התפרץ הר הגעש פינטובו, הנמצא מצפון למנילה, וגרם להרס רב. רעידות אדמה גם מתרחשות באזור זה.
תיירות
מדי שנה פוקדים את העיר כמיליון תיירים, המבקרים בין היתר בעיר העתיקה אינטראמורוס, בפארק האוקיינוס של מנילה, בבינונדו (צ'יינה טאון) בארמון מאלאקניינג ובגנים שבסביבתו ובגן החיות של מנילה.
נמל התעופה הבינלאומי נינוי אקינו הממוקם בדרום מטרופולין מנילה משרת את העיר.
החל משנת 1975 פועלת מערכת של המטרופולין של מנילה.
קפלת סבוי
קפלת סבוי או קפלת המלכה של הסבוי (באנגלית: Savoy Chapel או the Queen's Chapel of the Savoy) היא קפלה המצויה ברחוב הסטרנד שבלונדון, המוקדשת ליוחנן המטביל. הקפלה, שהייתה חלק ממבני בית החולים סבוי, נבנתה במיקום בו עמדה הקפלה של ארמון סבוי. הקפלה היא המבנה היחיד ששרד ממבני בית החולים, שנהרסו במאה ה-19.
היסטוריה
הקפלה הראשונה שעמדה במיקום זה, הייתה חלק מהארמון שנבנה עבור פייטרו השני, רוזן סבויה. הקפלה נהרסה בעת הריסת הארמון במהלך מרד פשוטי העם בשנת 1381. במקום בו עמד הארמון בנה המלך הנרי השביעי את בית החולים סבוי, ובמקום בו עמדה קפלת הארמון נבנה קפלה עבור בית החולים.
בקפלה התפללו קהילות שונות, בהן מתפללים לותרנים גרמנים. כיום הכנסייה היא כנסייה אנגליקנית.
הקפלה נותרה חלק מהרכוש של דוכסות לנקסטר - וככזו מהווה שטח מלכותי ("יוצא דופן מלכותי" - "royal peculiar"), והכומר האחראי על הכנסייה ממונה על ידי הדוכסות.
טום בללייקה
טוּם-בַּלַלַייקָה (נכתב לעיתים כמילה אחת: טומבללייקה; באנגלית: Tumbalalaika; ברוסית: Тум балалайка; בפולנית: Tum-bałałajka) הוא שיר עם יידי נודע. הבחור בשיר מציג בפני העלמה חידות, והיא בתורה עונה עליהן.
עם המבצעים הישראליים לשיר (בגרסה היידית) נמנים דודו פישר, הפרברים ועוד. להקת המטאל הישראלית Gevolt ביצעה גרסת כיסוי לשיר היידי באלבום AlefBase, שיצא ב-2011.
ננה מושקורי שרה את השיר בצרפתית (Roule s'enroule) ובאנגלית ('Over and Over'). הגירסה האנגלית תורגמה לוייטנמית על-ידי המוזיקאי אן באנג וזכתה למספר ביצועים בשפה זו
.
הגרסה העברית
לגרסה העברית לשיר חוברו מילים חדשות על ידי עמנואל לין, מתרגם ופזמונאי ישראלי מן התנועה הקיבוצית:
מַה זֶּה, מַה בְּלִי שֹׁרֶשׁ צוֹמֵחַ?
מִי זֶה רַן מֵיתָר לֹא יָנִיעַ?
מִי זֶה בּוֹכֶה דְּמָעוֹת לֹא יַדְמִיעַ?
טוּמְבָּלָלַיְקָה זֶמֶר נוֹשָׁן.
אַהֲבָה בְּלִי אֵשׁ מִתְלַקַּחַת,
רוּחַ רַן מֵיתָר לֹא יָנִיעַ,
לֵב בּוֹכֶה דְּמָעוֹת לֹא יַדְמִיעַ.
בנוסף לתרגום השיר, נכתבו מספר רב של גרסות היתוליות לשיר:
מָה עוֹשֶׂה, עוֹשֶׂה הֶחָלוּץ
כְּשֶׁהוּא בָּא, הוּא בָּא לַקִּבּוּץ?
נִכְנָס אֶל הַלּוּל, גּוֹנֵב תַּרְנְגוֹל.
מה עושה, עושה החלוץ
כשהוא בא, הוא בא לקיבוץ?
בא לקיבוץ, רוצה לאכול,
ועדת הכנסת
בישראל, ועדת הכנסת היא הוועדה העוסקת בתקנון הכנסת ועניינים הנובעים ממנו; חסינות חברי הכנסת ובקשות לנטילתה; סדרי הבית וחוקי התפזרות הכנס; המלצות על הרכב הוועדות הקבועות והוועדות לעניינים מסוימים, ויושבי-ראש שלהן; תיחום ותיאום הוועדות; העברת בקשות המוגשות לכנסת מן הציבור ליושב ראש הכנסת או לוועדות המתאימות; דיון בתלונות על חברי הכנסת; תשלומים לחברי הכנסת; דיון בבקשות ובעניינים שאינם נוגעים לשום ועדה או שלא נכללו בתפקידי ועדה אחרת.
עד לכינונה של ועדת הכנסת ממלאת הוועדה המסדרת את מקומה בכל הנוגע לסדרי העבודה בכנסת, לדיוניה ולמסגרת הניתנת להם.
רושה
{{פירושונים| אישים: אחר:
ראו גם
}}
ארנבון ביצות
ארנבון ביצות (שם מדעי: Sylvilagus aquaticus) הוא ארנבון יער גדול, השוכן בביצות ובאזורי יבשה בדרום ארצות הברית. משמעות השם בלטינית (aquaticus) הוא "מצוי במים". שם זה מעיד על בעל חיים בעל העדפה לאזורי מחיה רטובים, ובנוסף גם על יכולות שחיה מפותחות.
תפוצה
ארנבוני הביצות נמצאים ברוב חלקי דרום-מרכז ארצות הברית, לאורך חוף המפרץ. הם נפוצים בעיקר באלבאמה, מיסיסיפי ולואיזיאנה, אך ניתן למצוא אותם גם בקרוליינה הדרומית, טנסי, טקסס, אוקלהומה, ארקנסו, מיזורי, קנזס, אילינוי, אינדיאנה, וג'ורג'יה.
ארנבוני הביצות חיים בעיקר באזורים בעלי מים רדודים, לרוב בביצות עשב, במישורי הצפה וביובלים. ארנבוני הביצות מבלים את רוב זמנם בחפירת שקעים בתוך עשב גבוה או בעלים, המספקים להם מחסה בזמן שהם מחכים ללילה, בו הם מלקטים מזון.
מבנה פיזי
ארנבון הביצות הוא הארנב הגדול ביותר מכל סוגי ארנבוני היער, אף על פי שהאוזניים שלו קטנות יותר מאשר של שאר הארנבים.זכרים הם מעט גדולים יותר מהנקבות. ראשם וגבם בדרך כלל בצבע כהה, חום או שחור, ואילו הגרון והזנב שלהם בצבע לבן, וסביב העין שלהם ישנה טבעת בצבע חום ורדרד.
משקלם של ארנבוני הביצות הזכרים נעים בין 1.8 ק"ג ל-2.5 ק"ג ושוקלים בממוצע כ-2.3 ק"ג. משקל הנקבות נע בין 1.6 ק"ג ל-2.7 ק"ג, ושוקלות בממוצע 2.2 ק"ג. אורך ארנבוני הביצות נע בטווח בין 45 ס"מ ל-55 ס"מ, עם אורך ממוצע של 50 ס"מ.
אונטוגנזה ורבייה
עונת הרבייה משתנה באופן נרחב בין ארנבי הביצות. בדרך כלל מתרחשת בין פברואר לאוגוסט, אך יכולה להתרחש במהלך כל השנה בטקסס. ספרמטוגנזה מתרחשת אצל ארנבי הביצות בין חודשי אוקטובר ונובמבר.
תזונה
ארנבוני הביצות הם אוכלי-צמחים; הם אוכלים מגוון רחב של צמחים, כגון עשבים, שיחים, נבטים, ענפים וזרדים. הם ניזונים בעיקר בלילה, אבל ממטרי הגשם גורמים להם לעיתים לאכול גם ביום.
כמו ארנבאים אחרים, ארנבוני הביצה בעלי מערכת עיכול כפולה. המזון עובר דרך בטנם פעמיים, בפעם הראשונה, על מנת להפיק צואה רכה וירוקה, אשר מכילה חומרים מזינים. היא נאכלת על ידי הארנבון (קופרופגיה), ואחרי עיכול נוסף נשארים שרידים יבשים, בצורת כדורים קשים, בצבע חום כהה או שחור, אשר אינם נאכלים.
תחרות בין המינים
זכרים יריבים עוסקים לעיתים קרובות במפגשים תוקפניים, אשר לרוב הופכים לאלימים מספיק על מנת להרוג את אחד מהם. בזמן שהם נלחמים, הזכרים עומדים על הרגליים האחוריות והם משתמשים בשיניים ובציפורניים שלהם על מנת לגרום לפצעים אצל יריבם. הם גם יקפצו מן הקרקע ויפגעו עם הציפורניים החדות של רגליהם האחוריות.
לינקס (קבוצת כוכבים)
לינקס היא קבוצת כוכבים שנמצאת בחלק הצפוני של השמים ומורכבת מכוכבים חלשים במיוחד. הקבוצה הוגדרה במאה ה-17 על ידי האסטרונום הפולני יוהנס הווליוס על אזור ללא כוכבים בהירים שלא היה שייך לאף קבוצת כוכבים אחרת. שם הקבוצה נובע מכך שרק מי שיש לו ראיית לילה של לינקס יכול להבחין בכוכבי הקבוצה. שינויים בהגדרת הגבולות של הקבוצה יצרו חוסר אחידות במתן השמות לכוכבים וכך למשל הכוכב 41 בלינקס נמצא למעשה בתחום של קבוצת הדובה הגדולה.
כוכבים מעניינים
α בלינקס הוא הכוכב היחיד בקבוצה עם בהירות נראית קרובה לדרגה 3. זהו ענק אדום במרחק של כ-170 שנות אור.
38 בלינקס הוא כוכב כפול במרחק של כ-90 שנות אור, המורכב מזוג כוכבים קרובים בבהירות מדרגות 4 ו-6 הניתנים להפרדה בטלסקופ קטן.
תומאס מאסי
תומאס הרולד מאסי (באנגלית: Thomas Harold Massie; נולד ב-13 בינואר 1971) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של קהיליית קנטקי. מאסי מייצג מחוז בחירה החולש על צפון-מזרח קנטקי, שרוב אוכלוסייתו מתגוררת בחלקו המערבי הגובל בפרוורי סינסינטי האמידים ובפאתיה המזרחיים של לואיוויל. מאסי, שנבחר לראשונה אל הקונגרס בבחירות מיוחדות ב-2012, היה טרם היבחרו לבית הנבחרים נציב מחוז לואיס שבקנטקי.
ביוגרפיה
בדצמבר 2011, חבר הקונגרס ג'ף דייוויס הודיע ​​על החלטתו לפרוש מהחיים הפוליטיים. בעקבות זאת, הכריז מאסי ב-10 בינואר 2012 על התמודדותו לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס הרביעי של קנטקי. הוא זכה לתמיכתו של הסנאטור ראנד פול ושל אביו רון פול. ב-22 במאי זכה במועמדות מפלגתו. בנאום ניצחונו הודה מאסי ל"תנועת מסיבת התה, לתנועת החירות ולרפובליקנים השורשיים של רונלד רייגן". בבחירות הכלליות ניצב בפני ביל אדקינס מהמפלגה הדמוקרטית. ב-31 ביולי 2012 התפטר דייוויס בפתאומיות מהקונגרס בשל מצבו הבריאותי, ובחירות מיוחדות הוכרזו במחוז הקונגרס הרביעי. סניף המפלגה הרפובליקנית במחוז מינה את מאסי למועמד המפלגה בבחירות המיוחדות, ומאסי החל את כהונתו בקונגרס כבר ב-13 בנובמבר 2012.
לא פעם מאסי הצביע נגד עמדת מפלגתו בסוגיות שונות. למשל, הוא התנגד לבחירתו מחדש של ג'ון ביינר כיושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית, ובמקום זאת הצביע לחבר הקונגרס ג'סטין עמאש ממישיגן. במאי 2013 הוא הצביע נגד "חוק האומץ הכוזב 2013" שעבר ברוב של 390 תומכים. בדצמבר אותה שנה היה חבר הקונגרס היחיד שהצביע נגד חוק הנשק הבלתי ניתן לזיהוי. במרץ 2014 הצביע מאסי נגד הצעת החוק שביקשה למסד את ישראל כשותפה אסטרטגית אמריקאית; את התנגדותו לחקיקה זו נימק בכך שההצעה הייתה מסבסדת חברות אנרגיה ירוקה ישראליות.
במאי 2014 התנגד מאסי לחקיקה המעטרת את כוכב הגולף ג'ק ניקלאוס במדליית הזהב של הקונגרס. עד אמצע יוני 2014 הצביע מאס "לא" לפחות 324 פעמים בקונגרס ה-113 – ולמעשה התנגד לאחת מכל שלוש הצעות חוק שהגיעו למליאת בית הנבחרים. ב"פוליטיקו" כינו אותו "מר לא". בשנת 2015 היה חבר הקונגרס היחיד שמיאן לתמוך או להתנגד להסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית תוך ציון כי יש לו חששות חוקתיים לגבי יכולת בית הנבחרים לאשרר אמנות בינלאומיות. בנובמבר 2016 הצביע נגד הארכת העיצומים האמריקאים נגד איראן, והיה היחיד לעשות כן. בראשית 2017 הגיש הצעת חוק בת עמוד בודד לביטול מחלקת החינוך של ארצות הברית, ותמך בסגירת הסוכנות להגנת הסביבה. באפריל אותה שנה הביע ספק לגבי תפקידו של נשיא סוריה בשאר אל-אסד ב. הוא הוסיף להתנגד לחוק איסור החרם על ישראל ולהמשך מימון פדרלי לכיפת ברזל.
סאות'אנד יונייטד
סאות'אנד יונייטד (באנגלית: Southend United F.C) הוא מועדון כדורגל אנגלי מהעיר סאות'אנד-און-סי המשחק בנשיונל ליג, הליגה החמישית בחשיבותה.
היסטוריה
סאות'אנד נוסדה ב-19 במאי 1906 ומעולם לא השתתפה בליגה הבכירה. עם הקמתה שיחקה הקבוצה בליגה הדרומית עד שנת 1920, בסיומה העפילה לליגה השלישית אך כבר כעבור שנתיים נשרה לליגה הרביעית.
סאות'אנד המשיכה לשחק בליגה הרביעית עד שנת 1958, בסיומה העפילה הקבוצה לליגה השלישית.
בשנות השבעים והשמונים התנדנדה הקבוצה בין הליגה השלישית והרביעית.
בסיום עונת 1991/1990 העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגת המשנה. עלייה זאת באה אחרי ששנה קודם לכן העפילה הקבוצה מהליגה הרביעית לליגה השלישית. בכך רשמה הקבוצה עלייה של שתי ליגות בשנתיים.
בעונת 1992/1991 סיימה סאות'אנד במקום ה-12 בליגת המשנה, המקום הגבוה ביותר בתולדותיה. הקבוצה המשיכה לשחק בליגת המשנה עד עונת 1997/1996, בסיומה ירדה הקבוצה לליגה השלישית. שנה מאוחר יותר נשרה הקבוצה לליגה הרביעית.
סאות'אנד שיחקה בליגה הרביעית במשך שבע שנים ובסיום עונת 2005/2004 שבה לליגה השלישית, לאחר שניצחה בגמר הפלייאוף על העלייה לליגה השלישית את לינקולן סיטי בתוצאה 0–2. שנה מאוחר יותר סיימה ראשונה בליגה השלישית, רשמה עלייה של שתי ליגות בשנתיים ובכך שבה לליגה השנייה לאחר תשע שנות היעדרות, אך שנה מאוחר יותר נשרה שוב לליגה השלישית ומאז לא שבה יותר לליגת המשנה.
בעונת 2011/2010 נשרה הקבוצה פעם נוספת לליגה הרביעית. בסיום עונת 2015/2014 חזרה הקבוצה לליגה השלישית בה שיחקה עד עונת 2020/2019, בסיומה נשרה הקבוצה שוב לליגה הרביעית. בסיום עונת 2020/2021 השלימה הקבוצה ירידת ליגה נוספת וירדה לליגה החמישית.
עוזי וייל
עוזי וייל (נולד ב-29 במאי 1964) הוא סאטיריקן, מתרגם, תסריטאי, עיתונאי וסופר ישראלי.
ביוגרפיה
עוזי וייל נולד בקיבוץ גזית, ובגיל שנה וחצי עבר עם הוריו לתל אביב. שירת בצה"ל במערך הנ"מ.
קובץ סיפוריו הראשון "ביום שבו ירו בראש הממשלה - סיפורי אהבה" (בעריכת גבריאלה אביגור-רותם) יצא לאור בנובמבר 1991 ונחשב לאחד הספרים המייצגים של ז'אנר הכתיבה הרזה והתל אביבית (עם מבשריה נמנים גם אתגר קרת ואורלי קסטל-בלום), וזכה להצלחה רבה אצל קהל הקוראים. סרט המבוסס על הנובלה "בקרוב יקרה לך משהו טוב" מתוך הקובץ, עובד לסרט קולנוע בבימויו של אייל שיראי ובכיכובו של אסי דיין.
ב-1990 התחיל וייל לערוך ולכתוב את "השער האחורי" של המקומון התל אביבי "העיר". "השער האחורי", שהורכב עד אז מציטטות ומודעות שהשאירו הקוראים בטלמסר, הפך על ידי וייל לאוסף של ציטטות אמיתיות ובעיקר מומצאות של דמויות קבועות והזויות (ובהן שלום טוקשה, פרופ' קרל גוסטב, דב הכותל וצל הרים אביגדור). הטור נחשב לטור קאלט שלא היסס להתייחס בהומור לנושאים לא מקובלים. הטור כלל גם סיפורים קצרים, שירים וציורים מפעם לפעם (עם כותבי 'השער' נמנו גם יוסף אל דרור ומודי בר און). בשנת 2000 פסל עורך העיר טור של וייל שעסק בפדופיליה, וייל בתגובה פרסם את הטור באינטרנט והתפטר מהעיתון, ובכך גם הגיע לסיומו "השער האחורי".
טורו בנענע "הגבול הדק" היה במתכונת "השער האחורי" והתפרסם מדי יום באתר (כאשר בכל שבוע הופיע גם תרגום של וייל לשירה אמריקאית מודרנית). אך גם שם עורר וייל את זעמם של הגולשים בקטעי הומור שהתעקשו לעסוק בפרות קדושות (השואה למשל) ובעקבותיהם החליט וייל למנוע את אפשרות התגובות למאמרים. קובץ מטורי "הגבול הדק" התפרסם גם כספר.
וייל היה מהכותבים הראשיים של החמישייה הקאמרית. יצר יחד עם המוזיקאי יוסי בבליקי את סדרת האיגיון "8 דקות ביום" (ערוץ 1, 2003), שהייתה ההמשך הישיר של השער האחורי, וכתב טקסטים לשני שירים באלבום דצמבר של בבליקי ובועז כהן שיצא בדצמבר 2005, ולאלבום הרביעי של להקת פונץ', "פינוקיו". מ-2003 עד 2006 היה וייל הכותב הראשי של התוכנית הרצועה בערוץ הטלוויזיה בכבלים ביפ. ב-2006 עבר להיות כותב משני בתוכנית, לאחר שהחל לעבוד על פרויקט בחברת הלוויין יס. ב-2007 כתב במשותף עם שירי ארצי פרקים לעונתה השנייה של "בטיפול". ב-2008 כתב לסדרה "גם להם מגיע" בערוץ 10 שירדה משידור לאחר זמן קצר לאחר בקורת על אחת הדמויות בתוכנית שהייתה עם תסמונת טורט. ב-2010 כתב את התסריט לגרסה הישראלית של סדרת הטלוויזיה המשרד (סדרת טלוויזיה ישראלית). בשנת 2019 כתב את התסריט לסדרת המתח "עיר מקלט (סדרת טלוויזיה)" שמשודרת ב YES.
וייל מתרגם מאנגלית סופרים ומשוררים אמריקאים כדוגמת מארק סטרנד, ארנסט המינגוויי וריימונד קארבר שאסופת שירים שלו בתרגומו ועריכתו של וייל זכתה להערכה רבה (בנוסף תרגם וערך וייל טקסטים להצגה על פי סיפורי קארבר "על מה אנחנו מדברים כשאנחנו מדברים על אהבה").
בחודש אפריל 2013 פנה וייל לציבור בבקשת מימון המונים, בניסיון לגייס 55 אלף ש"ח, לצורך סיום כתיבת ספרו "חמישה חלומות". הפניה זכתה להצלחה: תוך שעות גויס הסכום המבוקש ובימים שלאחר מכן גויס סכום העומד על 230% מסכום היעד. לתורמים הבטיח וייל כי יקבלו את ספרו בהקדשה אישית ובמחיר זול יותר, עוד בטרם יופיע בחנויות הספרים. אולם הספר, אשר יצא לאור בהוצאת מודן, החל להימכר בחנויות הספרים בשבוע הראשון של חודש יוני 2013, עוד בטרם קיבלו התורמים עותק ממנו. בתגובה למחאות תורמיו הכחיש וייל כי יצר מצג שווא ולפיו הספר יצא בהוצאה פרטית והתנצל על האיחור במשלוח הספר לתורמים.
חיים אישיים
נשוי לאמנית איריס דה בוטון, ולהם בן אחד.
קרל יוהאן אדלרקרויץ
קרל יוהאן אדלרקרויץ (בגרמנית: Carl Johan Adlercreutz; 27 באפריל 1757 - 21 באוגוסט 1815) היה גנרל בצבא השוודי.
הצטיין במהלך המלחמה הפינית בה נלחמו השוודים מול הרוסים. לאחר שהמלחמה הסתיימה בהפסד שוודי בוצעה בשוודיה הפיכה שהדיחה את המלך גוסטב אדולף והעלתה לשלטון את בית ברנדוט. אדלרקרויץ היה מראשי המהפכה וממקום גלותו בשווייץ שלח לו המלך המודח מכתב נזעם בו הוא מוקיע אותו על בגידתו.
אדלרקרויץ פיקד על כוח שוודי שהשתתף בקרב לייפציג.
אנטנת דיפול
אנטנת דיפול (באנגלית: Dipole antenna, דו־קוטבית) היא אנטנה לקליטה ושידור של גלי רדיו המורכבת משני כבלים או מוטות מתכת הנמצאים על ציר אחד. אנטנת הדיפול פותחה לראשונה על ידי הפיזיקאי היינריך רודולף הרץ שהיה הראשון שהדגים והראה את קיומה של הקרינה האלקטרומגנטית על ידי המצאת המכשירים הראשונים לשידור וקליטה של גלי רדיו, בשנת 1886.
קו ההזנה מחובר למרכז האנטנה (בין שני המוטות או הכבלים) ומשמש למצב קליטה ולמצב שידור. במישור הניצב לאנטנה, עקום הקרינה של האנטנה הוא כלל כיווני. כשאנטנת דיפול יחידה משמשת גם לקליטה וגם לשידור יש משמעות לתיאום העכבות בין האנטנה לקו ההזנה (הכבל המחבר בין האנטנה למשדר/ מקלט). במקרה שהם אינם מתואמים, במצב קליטה יהיו הפסדים בקליטה ובמצב שידור יהיו הפסדים בעוצמה וכמו כן פליטה של קרינה מקו ההזנה היכולה לפגוע במכשירים אלקטרונים שנמצאים בקרבת מקום.
בית המשפט העליון של קליפורניה
בית המשפט העליון של קליפורניה הוא המוסד השיפוטי הגבוה ביותר של מדינת קליפורניה שבארצות הברית. החלטותיו מהוות תקדים מחייב עבור כל יתר בתי המשפט שבה. מקום מושבו של בית המשפט הוא בסן פרנסיסקו, והוא מקיים דיונים גם בערים לוס אנג'לס וסקרמנטו.
לבית המשפט היסטוריה של פסיקות חדשניות, במיוחד בתחומים של משפט פלילי, זכויות האזרח, אינטגרציה גזעית והגנת הצרכן. מחקר העלה כי פסיקותיו אומצו על ידי בתי משפט מחוץ לקליפורניה יותר מאשר פסיקותיו של כל בית משפט עליון מדינתי אחר בארצות הברית.
הרכב
בהתאם לחוקת 1849 של קליפורניה כלל הרכב בית המשפט העליון שני שופטים ונשיא. ב-1862 גדל מספרם לחמישה, ומכוח חוקת 1879 (הנוכחית) מונה הרכב בית המשפט שבעה שופטים שאחד מהם הוא נשיאו.
השופטים מתמנים לבית המשפט על ידי מושל המדינה, לאחר שוועדת ההערכה של לשכת עורכי הדין של קליפורניה מכינה חוות דעת מפורטת וחסויה על המועמד. לאחר הצגת המועמדות הרשמית היא נבחנת על ידי נציבות המינויים השיפוטיים של המדינה, שבה מכהנים נשיא בית המשפט העליון, התובע הכללי של המדינה ואחד מנשיאי בתי המשפט לערעורים שלה. הנציבות מקיימת שימוע פומבי למועמד ורשאית לאשרו או לדחותו.
מועמד שמינויו אושר רשאי להיכנס לתפקידו מיד או להחליף שופט של בית המשפט העליון לאחר תום תקופת הכהונה השיפוטית שלו. אם נכנס לתפקידו מיד, עליו לעמוד להצבעת אישור של בעלי זכות הבחירה במדינה שתתקיים במועד הבחירות הקרוב למשרת המושל. אם זכתה מועמדותו ברוב, עליו לעמוד להצבעת אישור נוספת עם תום תקופת הכהונה של השופט שהחליף, ולאחר מכן יוכל לכהן כהונה של 12 שנים, עד להצבעת אישור נוספת. אם רוב המצביעים בהצבעת האישור מצביעים נגד השופט, עליו לפרוש מכהונתו והמושל ימנה שופט אחר במקומו. כך קרה למשל בעניינם של נשיאת בית המשפט העליון רוז בירד (האשה הראשונה שמונתה לכהן בבית המשפט) ושני שופטים נוספים של בית המשפט העליון, שהתנגדו לעונש המוות בקליפורניה ונאלצו לפרוש לאחר שהפסידו בהצבעת אישור בשנת 1986.
הרכב בית המשפט בשנת 2020 כולל שופטים מגיל 77 ועד גיל 43 וממוצא אתני מגוון. ארבעה מהם מונו על ידי מושלים דמוקרטים ושלושה על ידי מושלים רפובליקנים.
נשיאת בית המשפט (2020), העשרים ושמונה במספר, היא השופטת טאני קאנטיל-סקאוייה, שמונתה לתפקידה בשנת 2010 על ידי המושל הרפובליקני ארנולד שוורצנגר.
פעולה
בשנים 1879-1966 פעל בית המשפט בשני הרכבים של שלושה שופטים בכל אחד. נשיא בית המשפט חילק ביניהם את התיקים לדיון והחליט איזה מהם יישמע על ידי בית המשפט בהרכבו המלא. מאז תיקון החוקה בשנת 1966 יושב בית המשפט לדין בקביעות בהרכבו המלא. כל אימת שיש מושב פנוי בבית המשפט או שאחד מהשופטים פוסל את עצמו מלדון בתיק מסוים ממנה הנשיא שופטים מבתי המשפט לערעורים של המדינה לשבת בדין עם השופטים הקבועים של בית המשפט. אירע בעבר שכל שופטי בית המשפט העליון פסלו עצמם מלדון בתיקים מסוימים. במצב זה מונו שופטים מבתי המשפט לערעורים ואף מערכאה נמוכה יותר (כאשר גם שופטי בית המשפט לערעורים פסלו את עצמם) לדון כבית משפט עליון בפועל באותם תיקים.
לאחר שתיק מקבל רשות ערעור מבית המשפט מקצה אותו הנשיא לאחד השופטים. לאחר שהצדדים בערעור מגישים את טענותיהם בכתב מנסח השופט טיוטת פסק דין. הטיוטה מועברת ליתר השופטים למתן תגובה ראשונית. אם השופט שהתיק הוקצה לו מוצא את עצמו בדעת מיעוט, הוא רשאי לבקש מהנשיא להעביר את התיק אל אחד משופטי הרוב. אז מתכנס בית המשפט לשמוע טיעונים בעל פה בערעור, ולאחר מכן מקיים ישיבה סגורה ומקבל בתיק החלטה ברוב קולות. חוקת המדינה מחייבת את בית המשפט לתת פסק דין בערעור בתוך 90 יום לאחר סיום שמיעת הטיעונים בעל פה, שאם לא כן יעוכבו משכורות השופטים. בית המשפט נותן פסק דין פה אחד ב-77 אחוזים מהתיקים שהוא דן בהם, בהשוואה ל-43 אחוזים בבית המשפט העליון של ארצות הברית. פסקי הדין מתפרסמים באתר בית המשפט. בית המשפט הוא אחד מהמעטים בארצות הברית שפסקי הדין שלו מתפרסמים גם בדפוס.
בית המשפט מקיים ישיבות לשמיעת טיעונים בעל פה לפחות בשבוע אחד מכל חודש, מחודש ספטמבר ועד יוני. מאז 1878 הוא מחלק את זמן ישיבותיו בין סן פרנסיסקו (ארבעה חודשים), לוס אנג'לס (ארבעה חודשים) וסקרמנטו (חודשיים) (בכל הערים הוא חולק את מקום מושבו עם בית המשפט לערעורים של אותו מחוז).
תפקידים נוספים של בית המשפט הם:
זיגפריד הנדלוזר
זיגפריד אדולף הנדלוזר (בגרמנית: Siegfried Adolf Handloser; 25 במרץ 1885, קונסטנץ – 3 ביולי 1954, מינכן) היה דוקטור לרפואה, גנרל ומי שעמד בראש שירותי הרפואה של הוורמאכט במלחמת העולם השנייה. הועמד לדין במשפט הרופאים בגרמניה והורשע כפושע מלחמה בשני סעיפים.
ביוגרפיה
בשנת 1938 הועלה הנדלוזר בדרגתו והיה לרופא צבאי. ב-1939 קיבל דרגת פרופסור לשם כבוד שהייתה הדרגה הגבוהה ביותר של שירותי הרפואה הצבאיים בגרמניה ובואפן אס אס.
למרות הידע הרב שהיה ברשותו, לא עשה דבר על מנת למנוע את הניסויים בבני-אדם במחנות הריכוז.
לאחר המלחמה הואשם בניסויים בבני-אדם והוא הועמד לדין במשפט הרופאים בגרמניה.
הוא נמצא אשם בבית הדין הצבאי האמריקני וב-1947 נידון למאסר עולם. הוחלט כי מאסרו יקוצר ל-20 שנה, אך לבסוף הוא שוחרר מהכלא בשנת 1954 מטעמי בריאות ומת זמן קצר לאחר מכן ממחלת הסרטן.
בלשנות
בַּלְשָׁנוּת או לשונאות (ובלעז לִינְגְּוִויסְטִיקָה) היא חקר שפה טבעית אנושית, וחקר היכולת האנושית להשתמש בשפה. אדם העוסק בחקר זה נקרא בלשן או לשונאי.
מקור המונח
המונחים "בַּלְשָן" ו"בַּלְשָנוּת" מקורם במדרש על השמות "מָרְדֳּכַי בִּלְשָׁן", המופיעים בין שמות האנשים ששבו מגלות בבל ליהודה בימי עזרא ונחמיה. חז"ל קראו את המילים "מרדכי בִּלשן" כמתייחסות לאדם אחד ולא לשניים, וזיהו אותו עם מרדכי היהודי. בתלמוד הבבלי נדרש השם בִּלְשָׁן ככינוי למרדכי, ששלט בשפות רבות והשתמש בהשוואה בין לשונות להסקת פרשנות המילים:
בימינו מקובל המונח "בלשנות" כחלופה עברית למונח הלועזי לינגוויסטיקה (באנגלית: Linguistics).
בלשנות מסורתית ובלשנות מודרנית
ההבחנה המרכזית היא בין בלשנות מסורתית לבלשנות מודרנית. הבלשנות המסורתית היא בעיקרה בלשנות דיאכרונית: היא עוסקת בחקר ההיסטוריה של השפה ובהתפתחותה לאורך זמן, תוך חיפוש קשרים "משפחתיים" בין שפות וחקר ההיסטוריה של מילים בשפות שונות. הבלשנות המודרנית, לעומת זאת, נוטה לגישה סינכרונית: היא מתמקדת בניתוח המערכת הלשונית בנקודת זמן נתונה. הגישה הסינכרונית יעילה במיוחד בחקר רכישת השפה על ידי ילדים - לילדים הרוכשים את שפת-אמם אין גישה להיסטוריה של השפה והם נאלצים להתמודד עם המערכת הלשונית כפי שהיא בזמן נתון.
הבלשנות המסורתית היא לעיתים קרובות נורמטיבית: היא שואפת להגדיר נורמות לשימוש נכון בשפה, בין השאר על סמך הידע ההיסטורי שנצבר במחקר הדיאכרוני. הבלשנות המודרנית, לעומת זאת, מניחה שאין זה מתפקידו של החוקר לקבוע נורמות - תפקיד הבלשן, כפי שתופשת אותו הבלשנות המודרנית, הוא לתאר ולהבין את התופעות הקיימות, כמו בתחומים רבים אחרים של המדע. כשם שפיזיקאים, למשל, אינם מנסים להכתיב חוקי פיזיקה אלא להבין את החוקים הקיימים, כך גם הבלשן מנסה להבין ולתאר את מצבה של השפה. לכן הבלשנות המודרנית היא דסקריפטיבית (תיאורית), ולא נורמטיבית.
הבלשנות המודרנית החלה להתפתח בתחילת המאה ה-20, תחילה בזרם הסטרוקטורליסטי, ואחר-כך בזרם הגנרטיבי. הבלשנות המודרנית צמחה במידה רבה מתוך מדעי החברה, כלומר מתוך חקר ההתנהגויות האנושיות. הוויכוח המפורסם בין נועם חומסקי לבין פרדריק סקינר שהוליד את הבלשנות הגנרטיבית, היה למעשה ויכוח בתחום הפסיכולוגיה, ובלשנים מסורתיים כמעט שלא היו מעורבים בו. אף על פי כן, ככל שהתקדם המחקר במסגרות החדשות, נעשה שימוש הולך וגובר במידע שנצבר במסגרת המסורתית ובמושגים שהתפתחו בה. הבלשנות המסורתית ממשיכה להתקיים גם במקביל לבלשנות המודרנית.
ענפי הבלשנות
בלשנים מחלקים את חקר השפה למספר תחומים נפרדים. חלוקה זו נובעת בחלקה ממסורת, ונועדה במידה רבה לאפשר התמחות של בלשנים בתחומים ממוקדים. חלוקות מסוימות משקפות בעיות אמיתיות במחקר הבלשני - למשל, הבלשנים מתקשים להסביר מדוע כללי יצירת המילים (מורפולוגיה) שונים במידה ניכרת מכללי יצירת המשפטים (תחביר). לא כל הבלשנים מסכימים על החלוקות האלה. רוב הבלשנים הקוגניטיביים, לדוגמה, יחשבו שהקטגוריות סמנטיקה ופרגמטיקה הן שרירותיות, וכמעט כל הבלשנים מסכימים שיש חפיפה נרחבת בין החלוקות. המורפולוגיה נחקרת כמעט תמיד מתוך זיקה לתחום אחר - תחביר, פונולוגיה או סמנטיקה, ואף מתפתח תחום ביניים - "מורפולוגיה פרוזודית" - שמשלב בין פונולוגיה למורפולוגיה. תחומי ביניים אחרים מתפתחים ככל שמתקדם המחקר הבלשני. המילה דקדוק (באנגלית: Grammar) מתייחסת בדרך-כלל לפונולוגיה, מורפולוגיה, תחביר וסמנטיקה כאחד.
להלן רשימת התחומים המקובלת על רוב הבלשנים:
תחום שמקובל להכלילו במסגרת בלשנות, אך יש רבים הרואים בו תחום נפרד, שכן הוא עוסק בעיקר בטקסטים כתובים, ולא בשפה המדוברת הוא פילולוגיה - חקר של טקסטים כתובים, שחזור גרסאות קודמות שלהם, השוואות בין טקסטים מבחינה לשונית, תארוך טקסטים לפי השפה והסגנון הלשוני המשמשים בהם, חקר ההיסטוריה של טקסטים כתובים.
בנוסף לבלשנות הקלאסית, מתפתח בשנים האחרונות ענף הבלשנות החישובית (הנקרא לעיתים "עיבוד שפה טבעית" Natural Language Processing), המשתמש בכלים מתמטיים-סטטיסטיים ובאלגוריתמים ממדעי המחשב לטובת מחקר שפה, ולצורך פיתוח כלים ממוחשבים כגון תרגום אוטומטי, כלים לאחזור מידע וכדומה.
חלוקת שפות לפי משפחות
באתר ethnologue ישנה רשימה מקיפה של לשונות העולם, שלפיה משפחות השפות הגדולות ביותר מבחינה כמותית, הן:
כמו כן, קיימות עשרות משפחות שפות נוספות, קטנות יותר, וכן עשרות שפות מבודדות.
מאזן
מאזן (לפי ה-IFRS: דוח על המצב הכספי) הוא דוח כספי המתאר את מצבה הפיננסי של ישות חשבונאית ליום מסוים. הוא מהווה למעשה "תצלום" של הנכסים, ההתחייבויות וההון העצמי של הישות לאותו יום. בדרך כלל נערך מאזן בסוף כל שנת כספים ובחברות ציבוריות גם מדי סוף רבעון. מפורטים בו: ערך הרכוש והנכסים של העסק, וכנגדם ערך ההתחייבויות וההון העצמי שלו. הון עצמי הוא ההפרש בין ערך הנכסים לערך ההתחייבויות, והוא מייצג את חלקם של בעלי העסק בנכסיה. על פי רוב עורכים מאזן לחברות בע"מ, וחשיבותו רבה בעיקר למשתמשים החיצוניים, כלומר אלו העושים בו שימוש כדי לקבל החלטות כלכליות (כגון השקעה בעסק). מאזן של חברה בע"מ נערך על ידי החברה בהתאם לעקרונות חשבונאיים מקובלים שנקבעו בתקנים חשבונאיים, גילויי דעת, חוקים ותקנות. לאחר עריכת הדוח חותם עליו יושב ראש הדירקטוריון. רואה חשבון נדרש על פי חוק לבקר את הדוחות הכספיים של החברה, באמצעות תהליך בשם ביקורת, ולבסוף לחוות את דעתו על מידת התאמתם לכללים אלו. רואה החשבון נדרש להיות אדם חיצוני שאינו מועסק על ידי החברה וזאת על מנת לאפשר לקוראי הדוחות הכספיים לדעת עד כמה המידע המופיע בהם הוא אמין, אובייקטיבי, ומתאים לעקרונות החשבונאיים המקובלים, כך שיוכלו להסתמך עליו בבואם לקבל החלטות כלכליות.
מבנה המאזן
המאזן מספק מידע על הרכוש וההתחייבויות. המידע מוגש בצורה תמציתית, אך נספחים אליו באורים ופירוטים שונים לכל סעיף אשר מהווים חלק בלתי נפרד מהדוח. הדוח כולל בדרך כלל "מספרי השוואה" - טורים נלווים שבהם השוואה של כל סעיף עם מקבילו במאזן של התקופה הקודמת.
בצד האחר (השמאלי, בדרך כלל) מופיעים פרטי ההתחייבויות של העסק והונו העצמי. בדומה לנכסים, ההתחייבויות מסודרות גם הן מהטווח הקצר לארוך: ראשית ההתחייבויות השוטפות, שביניהן ניתן למצוא אשראי בנקאי לזמן קצר, אשראי מספקים ונותני שירותים, הלוואות קצרות מגורמים אחרים וכן המחאות לפרעון שנתן העסק; ולאחר מכן מפורטות ההלוואות לטווח ארוך. לאחר ההתחייבויות מפורט הונו העצמי של העסק. סיכום טור ההתחייבויות וההון העצמי זהה תמיד לסיכום טור הנכסים (כלומר, על הדוח להיות מאוזן).
המאזן מפורסם בדרך כלל כחלק מקבוצת דוחות תקופתית בשם דוחות כספיים.
תקופת המאזן
המאזן מוגש לבעלי המניות של החברה או לבעלי הפירמה בתקופות קבועות. המאזן החשוב ביותר הוא זה המוגש בסוף שנה תקציבית: ב-31 בדצמבר. מאזן זה מוגש גם לשלטונות המס והוא חלק מהבסיס לביקורת של רשות המיסים על דיווחי הפירמה. בישראל הדוח צריך להיות מוגש ליום 31 בדצמבר, אך ישנן מדינות שבהן זה לאו דווקא כך.
חשיבות המאזן
המאזן משמש בראש ובראשונה את מנהלי בית העסק, המעוניינים לקבל תמונה אמיתית על מצבו של העסק (בכפוף למדיניות החשבונאית). בתנאים מסוימים, באמצעותו יוכלו לדעת האם שווי הנכסים שלהם גבוה משווי ההתחייבויות. באמצעותו יוכלו גם לקבל השוואה בין השנה החולפת לבין השנה שקדמה לה, לבצע ניתוחים באמצעות מדדים שונים על מנת להסיק כיצד ניתן להתייעל ולחסוך.
אף על פי שקביעת המיסים שתשלם החברה נקבע בדוח ההתאמה למס שמבוסס על דוח רווח והפסד, המאזן (בערכים נומינליים) מוגש אף הוא לשלטונות המס ומשמש אותם בביקורתם.
המאזן יכול להיות מוגש לגורמים חיצוניים המעוניינים לעיין בו. כך למשל, בנק המעניק אשראי לחברה דורש לקבל לידיו את המאזן כדי לבחון את מצבו האמיתי של העסק. גם גורם המעוניין להשקיע או לרכוש את העסק ירצה לעיין במאזן ולהיעזר בו על מנת להעריך את ערכו של העסק.
צהרון
בישראל, צַהֲרוֹן הוא מסגרת מיוחדת לילדים המופעלת בשעות הצָהֳרָיִם, שמטרתה העיקרית להשגיח על ילדים כדי להקל על הורים העובדים בשעה זו, כשהילדים כבר סיימו את יום הלימודים. צהרונים רבים פעילים גם בזמן החופשות של מערכת החינוך כקייטנה משך כל יום העבודה.
קיומם של צהרונים בישראל נובע מאי מימושו של יום לימודים ארוך ברוב מוסדות חינוך החובה, ומאי תיאום בין חופשות מערכת החינוך להקצבת ימי החופשה לעובדים בשוק העבודה בישראל.
אוכלוסיית היעד של הצהרונים הם ילדים בגילאי גן (אשר אינם שוהים במעון יום בו מתקיים יום לימודים ארוך) וילדי הכיתות הנמוכות של בית הספר היסודי אשר הם צעירים מכדי לחזור מבית הספר ללא השגחה ולשהות בבית ללא השגחת מבוגר.
חלק מהצהרונים מתקיימים בתוך מבני גני ילדים ובתי ספר. אחרים מתקיימים במוסדות ציבור כגון מתנ"סים ובמבנים פרטיים, לרבות דירות מגורים. ישנם צהרונים הדואגים להבאת הילד ממקום הלימודים לצהרון. הצהרונים נותנים לילדים ארוחת צהריים חמה ולעיתים ארוחות נוספות (ארוחת ארבע, ארוחת בוקר בימי הפעלה ארוכים). הצהרונים מספקים לילדים זמן מנוחה משולב לרוב בפעילויות שונות, בין השאר חוגים, משחקים, יצירה, פעילויות ספורט, צפייה בתוכניות טלוויזיה/סרטים והכנת שיעורי בית.
דן מורי
דן מורי (במקור: דין מורי; נולד ב-8 בנובמבר 1988) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם. את מרבית הקריירה עשה מורי בקבוצת בני יהודה תל אביב, עימה זכה גם בגביע המדינה. לזכותו שבע הופעות במדי נבחרת ישראל.
צהרון
בחלק מהערים ובפרט בעיירות פיתוח בישראל מסבסד משרד התעשייה והמסחר את הצהרונים עבור ילדים ששני הוריהם עובדים במשרה מלאה, כדי לעודד את המשך העבודה עד שעה מאוחרת יותר. בשנת 2010, ביוזמת המועצה לשלום הילד, הוגשה הצעת חוק לחייב פיקוח על כל צהרון המונה מעל עשרה תלמידים.
דן מורי
קריירה
מורי החל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים של מכבי תל אביב, ובגיל 13 עבר למחלקת הנוער של בני יהודה תל אביב. ב-13 בפברואר 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, במשחק מול מ.ס. אשדוד במסגרת גביע הטוטו. לקראת סיום עונת 2006/2007 הוא שיחק לראשונה בליגת העל, כשפתח בהרכב בהפסד 0–2 למכבי חיפה.
צהרון
החל משנת הלימודים תשע"ח (כלומר החל מספטמבר 2017) מוסדרת איכות המזון בצהרונים באמצעות חוק לפיקוח על איכות המזון ולתזונה נכונה בצהרונים, והפעלת צהרונים ציבוריים (כאלה הפועלים בשטח מוסד חינוך מתוקצב או מופעלים על ידי רשות מקומית או חברה ממשלתית בשטח מרכז קהילתי) מוסדרת באמצעות חוק לפיקוח על הפעלת צהרונים, התשע"ז-2017.
דן מורי
קריירה
בעונת 2007/2008 המשיך לשחק בקבוצת הנוער ושותף במשחקי גביע הטוטו של הקבוצה הבוגרת. בתחילת עונת 2008/2009, בעקבות העיכוב בהרשמתו של הקולומביאני איבן גארידו, שיחק מורי במשחק הקבוצה הבוגרת נגד מכבי תל אביב, ועד מהרה הפך לשחקן קבוע בהרכב הפותח. מורי כבש שני שערים בכל המסגרות בעונה זו, והיה שותף להצלחתה של בני יהודה שסיימה במקום החמישי והעפילה למוקדמות הליגה האירופית.
באוגוסט 2012 חתם מורי לשלוש שנים בקבוצת ויטסה ארנהם מליגת העל ההולנדית. ב-26 בינואר 2014 כבש את שער הבכורה שלו בהולנד, במשחק מול ניימכן. באוגוסט 2015 סיים את חוזהו ועזב את המועדון. ב-24 באוקטובר 2015 חזר לקבוצת נעוריו, בני יהודה תל אביב, וחתם בה עד תום עונת 2015/2016, בה ערך 20 הופעות וכבש שער אחד.
ב-13 ביוני 2016 חתם לשלוש עונות בבית"ר ירושלים. ב-30 ביוני 2016 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0–0 נגד סלובודה טוזלה במסגרת מוקדמות הליגה האירופית. בליגה ערך 29 הופעות בעונת 2016/2017, וב-10 באוגוסט 2017 הודיעה בית"ר ירושלים על שחרורו של מורי מהקבוצה.
ב-23 באוגוסט 2017 חזר שוב לבני יהודה וחתם לשנתיים במועדון. בעונת 2017/2018 כבש שער אחד ב-24 הופעות, והיה שותף להעפלתה של הקבוצה לפלייאוף העליון. בעונת 2018/2019 ערך 31 הופעות בליגת העל, העפיל עם הקבוצה שוב לפלייאוף העליון וזכה עמה בגביע המדינה, לאחר ששיחק 120 דקות במשחק הגמר מול מכבי נתניה.
ב-26 ביוני 2019 חתם על חוזה לשנתיים נוספות בבני יהודה, עם אופציה לשנה נוספת. בסיום עונת 2020/2021 נשר עם בני יהודה תל אביב לליגה הלאומית.
ב-27 בדצמבר 2022 הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
נבחרת ישראל
בנובמבר 2008 ערך מורי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הצעירה של ישראל. הוא זומן מספר פעמים לסגל הנבחרת הלאומית של ישראל, ולבסוף ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול צפון אירלנד באוגוסט 2009. במהלך מוקדמות מונדיאל 2014 הוא שותף כשחקן הרכב בשלושה משחקים.
חיים אישיים
ביולי 2011, לאחר פגישה עם הרב חיים קניבסקי, שינה את שמו הפרטי מדין לדן, משום שדין מסמל משפט ביהדות.
התיקון השביעי לחוקת ארצות הברית
התיקון השביעי לחוקת ארצות הברית (באנגלית: Seventh Amendment) הוא תיקון לחוקת ארצות הברית במסגרת מגילת הזכויות, המקנה לנאשם את הזכות למשפט אזרחי בפני חבר מושבעים במקרים הנוגעים למשפט המקובל.
יושר ומשפט מקובל
בעת כתיבת מגילת הזכויות (ארצות הברית) היו קיימים באנגליה שני סוגים של בתי משפט: בית משפט הדן לפי המשפט המקובל, ובית משפט לדיני יושר. הראשון היה מבוסס על החוק הכתוב ודן בנושאים המוגדרים בחוק, כלל חבר מושבעים וסיפק פיצוי כספי, בעוד שהשני שפט לפי עקרונות ההגינות, לא כלל חבר מושבעים וסיפק פיצוי לא-כספי, כגון צווים. התיקון השביעי לחוקת ארצות הברית קבע כי הפרדה זו תישאר גם במדינה החדשה ומערכת המשפט תמשיך להתקיים כשני סוגים של בתי משפט נפרדים.
ב-1938 התקבלה החלטה למזג את בתי המשפט השונים אולם שחבר מושבעים ימשיך לשפוט רק במקרים בהם לולא התקיים המיזוג הייתה נופלת ההחלטה תחת בתי המשפט הדנים לפי המשפט המקובל. קשיים מסוימים עלו מהחלטה זו במקרים בהם היו תביעות שנהגו לשני בתי הדין יחד, שכן עד כה מקרים אלו פשוט חולקו לשניים. אולם כעת משום שהם נשפטו יחדיו הייתה בעיה לקבוע האם הם ישפטו על ידי שופט או חבר מושבעים. בהחלטת בית המשפט העליון נקבע שבמקרים אלו קודם יקבע חבר המושבעים בנושאי המשפט המקובל ואז יחליט השופט בענייני היושר וזאת בשביל שהחלטת השופט לא תגביל את התנהלות חבר המושבעים. עם זאת, מותר היה עדיין לנאשם שדרש זאת להישפט בנפרד מול חבר מושבעים רק על העניינים שנוגעים לחוק הכתוב באופן דומה לזה בו היה נשפט אדם שהואשם לפני 1938.
העובדות כיום
בפועל, למרות ההפרדה, אפילו כשמדובר בנושא של המשפט המקובל, לשופט עדיין תפקיד גדול בקביעת גזר הדין. בית המשפט העליון קבע שלשופטים מותר להביע את דעתם בנוגע לראיות אם הן שנויות במחלוקת, בתנאי שיהיה זה חבר המושבעים שיפתור בסופו של דבר את המחלוקת. יתר על כן, השופט יכול גם לכוון את תשומת לבם של חבר המושבעים לראיות מסוימות, או לבקש מחבר המושבעים לתת תשובה לשאלות מסוימות בנוסף לגזר הדין. אם השופט מרגיש שהוכחות התובע אינן מספיקות להרשעה, הוא עלול להטות את דעת המושבעים לטובת ההגנה, אם כי לחבר המושבעים תמיד ניתנת האפשרות להחליט על גזר דין שונה מדעת השופט.
לפי החוק הכתוב, לשופט יש את הכוח לבטל את החלטת חבר המושבעים אם הוא רואה ניגוד בינה לבין החוק, אולם רק במקרים קיצונים מותר לו להחליף החלטה זו בהחלטתו שלו. ברוב המקרים, אם בוחר השופט לבטל את החלטת חבר המושבעים יערך משפט חוזר עם חבר מושבעים חדש.
רוביגו
רוביגו (באיטלקית: Rovigo) היא עיר הבירה של נפת רוביגו שבמחוז ונטו שבאיטליה. רוביגו שוכנת על מישור הידוע בשם פולסין (Polesine) במרחק של 80 ק"מ לאורך מסילת הברזל מדרום-מערב לוונציה ובמרחק של 40 ק"מ מפדובה על תעלת אדיגטו (Adigetto). שטחה של העיר משתרע בין נהר אדיג'ה לבין תעלת ביאנקו (Canalbianco), 40 ק"מ ממערב לחוף הים האדריאטי. מישור הפולסין הוא מישור המשתרע בין נהרות האדיג'ה והפו והים ושטחו חופף פחות או יותר לשטחה של נפת רוביגו.
היסטוריה
רוביגו (בלטינית: Rodigium או Rhodigium) מוזכרת ככל הנראה לראשונה במסמך שמקורו מרוונה מה-24 באפריל 838. מקורו של שם העיר לא ברור. ב-920 היא נבחרה לשמש כמקום מושבו הזמני של הבישוף של אדריה, לאחר שעירו נהרסה על ידי פולשים מדיארים. הביצורים של רוביגו שהבישוף החל בבנייתם הושלמו בשנת 945. הויקונטים של רוביגו בנו חומת לבנים בשנות השלושים של המאה ה-12. המגדל הניצב ברוביגו עד היום (Torre Donà), הוא שריד ממצודה שנבנתה בתקופה זו. מגדל זה הוא בגובה של 66 מטרים.
ב-1194 נעשתה רוביגו לנחלתו של אצו דל אסטה (Azzo VI), דוכס פרארה, שקיבל את התואר של רוזן רוביגו. שלטונו של אסטה הסתיים ב-1482 כאשר הוונציאנים כבשו את העיר על ידי מצור והחזיקו בה עד לשנת 1484. אף על פי שאסטה קיבל את העיר בחזרה במהלך מלחמת ליגת קמברה, הוונציאנים שבו ב-1514 והחזיקו בעיר עד למהפכה הצרפתית. ב-1806 מינה נפוליאון את אחד הגנרלים שלו כדוכס רוביגו. ב-1815 הפכו האוסטרים את רוביגו לעיר מלכותית.
ב-1866, עם נפילתה של ממלכת לומברדיה-ונטו, סופחה רוביגו לממלכת איטליה. באותה שנה קושרה העיר למסילת הרכבת לפדובה, פרארה, ורונה (דרך לגנאגו –Legnago) ולקיוג'ה (דרך אדריה). בעשור הראשון של המאה ה-20 הוקמו בעיר מפעלי התעשייה המודרניים הראשונים, כשהמפעל החשוב ביותר בהם היה מפעל לייצור סוכר. ב-1927 הורחב שטחה של העיר לממדים של היום, כולל ערים שכנות שסופחו אליה. ב-1937 הוסט התוואי של תעלת אדיגטו לשוליים המערביים של העיר ושדירה ארוכה (Corso del Popolo), נבנתה על תוואי התעלה הישנה. בשנים 1943–1945 רוביגו הייתה לחלק מהרפובליקה הסוציאלית האיטלקית ומאז 1946 היא חלק מאיטליה. בשנות החמישים והשישים של המאה ה-20 חוותה רוביגו תנופת התפתחות וקצב תהליך העיור שלה היה הגבוה מבין אלה של כל הערים במחוז ונטו לאחר מלחמת העולם השנייה.
אתרים חשובים
האדריכלות של רוביגו מושפעת הן ממקורות וונציאנים והן ממקורות מהעיר פרארה. האתרים העיקריים בעיר הם:
נושאות המטוסים מסדרת ג'רלד פורד
נושאות המטוסים מסדרת ג'רלד פורד (באנגלית: Gerald R. Ford class aircraft carrier) היא הסדרה החדשה ביותר של נושאות מטוסים בצי ארצות הברית, המיועדות להחליף את נושאות המטוסים מסדרת נימיץ שהושקו בשנת 1975. הסדרה החדשה דומה לסדרה הקודמת מבחינה פיזית אך כוללת שיפורים טכנולוגיים משמעותיים, לרבות מערכת שיגור (מעוט) אלקטרומגנטית למטוסים, במקום מערכת השיגור הקודמת שמבוססת על לחץ קיטור.
עיצוב ופיתוח
נושאות המטוסים מסדרת נימיץ פותחו במטרה ליישם אסטרטגיה של התערבות מהירה ובעלת עוצמה מוחשית של כוחות משלוח אמריקנים בכל זירה ברחבי העולם. נושאות המטוסים בעלות דחק של כ-100 אלף טון, מסוגלות לשייט במהירות של יותר מ-30 קשר ולפעול בים הפתוח ללא עגינה במשך כ-90 יום.
הצורך בפיתוח סדרה חדשה עבור הצי עלה בעקבות הבעייתיות ליישם טכנולוגיות חדישות על הפלטפורמה הקיימת בעיקר בשל הקושי בייצור אנרגיה חשמלית בכמות מספקת להפעלתם, אשר דרשה ביצוע שינויים מבניים בעלי השפעה על יציבות הספינה. נושאות המטוסים החדשות תוכננו מראש, כך שיוכלו להכיל ולקיים את הטכנולוגיות החדשות הן מבחינה מבנית של כלי השייט עצמו והן מבחינת מערכות ייצור האנרגיה הנדרשות לתמיכה בטכנולוגיות המודרניות שהותקנו עליהן.
מערכת שיגור המטוסים ומערכת הבלימה בעת הנחיתה היא חדשנית במיוחד, ומבוססת על אלקטרומגנט במקום על קיטור. המערכת החדשה בשילוב מכ"ם חדשני מאפשרת הגדלה של 25% במספר הגיחות המשוגרות. נושאת המטוסים מסוגלת לשגר 160 גיחות ביום בזמן שגרה, ועד 220 גיחות ביום בזמן מלחמה.
נושאות המטוסים בסדרה
בסך הכל מתוכננות להיבנות בסדרה 10 נושאות מטוסים. כל כניסה לשירות של נושאת מטוסים חדשה תאפשר הוצאה משירות של נושאת מטוסים מסדרת נושאות המטוסים מסדרת נימיץ, ותהליך ההחלפה מיועד להסתיים בשנת 2058. עד כה תוכננו ותוקצבו 5 נושאות מטוסים:
בית צבי
בית צבי – בית הספר לאמנויות הבמה, הוא בית ספר למשחק ולאמנויות התיאטרון. הלימודים בו נמשכים כשלוש שנים כשבשנה האחרונה התלמידים מפעילים תיאטרון פעיל עם רפרטואר הצגות מגוון, ובסופם מקבלים התלמידים תעודת בוגר. בית הספר שוכן ברמת גן, ונקרא על שם שנפל חלל במלחמת העצמאות.
היסטוריה
"בית צבי" נוסד ב-2 באוגוסט 1950 על ידי אברהם קליר ואשתו נעימה, לזכר בנם צבי, תלמיד הכיתה השמינית בבית הספר התיכון העירוני אהל שם ברמת גן, שנהרג בקרב על אשדוד במלחמת העצמאות. ההורים הקדישו את הבית:
את המבנה תכנן האדריכל יוסף קלארווין. המבנה שימש בתחילתו כבית חוגים לנוער (בין היתר תחנת מועדון של חובבי רדיו), אולם למופעים עם 360 מקומות ישיבה וספרייה, בדומה לבית עמנואל שהוקם לידו כבית תרבות עירוני, על שם עמנואל רוטשטיין. את הקרקע תרמה עיריית רמת גן והמבנה היה בבעלותה. לאחר מכן הוקם אגף נוסף שהיה גלריה לאמנות.
הקמת בית הספר לאמנויות הבמה
"בית הספר לאמנויות הבמה" החל לפעול בקיץ 1961 ביוזמת "המועצה הציבורית לתרבות ואמנות" שליד משרד החינוך והתרבות ואוניברסיטת תל אביב. לאורך השנים הראשונות פעל במקביל למערכת חוגי הנוער במבנה. המנהל הראשון של בית הספר היה חיים גמזו וצוות המורים הראשון כלל את דן קידר כמנהל טכני, נועה אשכול כמורה לתנועה, מיה ארבטובה כמורה לבלט, פאני לוביץ' כמורה למשחק, ג'ורג' פרקש כמורה לאתלטיקה וסיוף, עמיקם גורביץ כמורה לעברית ודקדוק עברי, ישראל בקר כמורה להיגוי, גארי ברתיני כמורה למוזיקה, סולפג׳ ומקהלה ולולה שנצר כמורה לפיתוח קול. מתוך 200 מועמדים התקבלו 23 תלמידים לשנת הלימודים הראשונה.
בהמשך נוהל בית הספר על ידי :
אברהם אסיאו (1961-1969)
יורם קניוק (1970)
בועז עברון (1970-1971)
אינטרנט
האינטרנט (בעברית: מִרְשֶׁתֶת) הוא רשת תקשורת נתונים בהיקף כלל־עולמי. הרשת נוצרה כתוצאה מחיבורים רבים בין רשתות מחשבים שאפשרו תקשורת בין מחשבים רבים ברשתות רבות. היקף הרשת, כמות המידע העצומה האגורה בה, והפעילות הרבה שמתרחשת הודות לה – הפכו את האינטרנט לגורם רב משמעות ולזירת התפתחות כלכלית, חברתית ותרבותית.
בית צבי
הקמת בית הספר לאמנויות הבמה
מייקל רוטנברג (1972)
אינטרנט
שימוש והשפעה
נכון ל־2016 מעריכים כי יש מעל ל־3.3 מיליארד משתמשי אינטרנט בעולם שהם 47% מן האוכלוסייה הגלובלית וכי גוברת תופעת ההתמכרות לאינטרנט לעומת זאת בישראל 2016 מעל ל־78% ממשקי הבית היו מחוברים לאינטרנט. תחומי חיים רבים, בעיקר בעולם הכלכלה, מתקיימים ברובם (או לפחות חלק ניכר מהם) באינטרנט: למידה, סחר (על כל תחומיו), בקרת מערכות, דרך העברת כספים ועד לחדשות ותקשורת בין־אישית ועוד. האינטרנט שימש כר פורה להתפתחויות חברתיות רבות, בהן מחאות שאורגנו דרך הרשתות החברתיות, כדוגמת הפגנות באביב הערבי.
שירותים שהיו נפוצים בעבר
קרנם של מרבית שירותים אלה ירדה עם עליית ה־WWW, הנוחה יותר לשימוש, והם אינם פעילים עוד, למעט מספר שרתי FTP, ומספר קטן של שרתי Gopher.
תרבות האינטרנט
עם הגידול במספר המשתמשים באינטרנט הופיעו תופעות תרבותיות המיוחדות לאינטרנט. התרבות הייחודית שהתפתחה באינטרנט מושפעת בעיקר מהחופש שבו ומכך שהוא מקשר בין אנשים מכל העולם בזמן קצר מאוד. תרבות האינטרנט כוללת תחומים רבים ובהם:
האינטרנט תרם מאוד להתפתחות רעיון הקוד הפתוח ואיפשר לאנשים וחברות מפורסמים פחות לפרסם תכנים שפותחו על ידם. באופן דומה, הוא גם במה להקמת מיזמים משותפים אחרים, ובראשם מיזמי "מימון המונים", בהם משלמים אנשים רבים תמורת מוצר שיקבלו לאחר שהמארגנים יצברו מספיק כסף. רשתות חברתיות כמו פייסבוק, טוויטר ויוטיוב מאפשרות למאות מיליוני ואף מיליארדי אנשים לשתף מידע במהירות, וכך מחברות בין חלקים שונים של העולם ועוזרות להפצת מסרים. נאמר על מספר מהפכות ואירועים חשובים בעת האחרונה, למשל ההפיכה במצרים ב־2011 או גל הטרור שהתרחש בישראל בסוף 2015.
בית צבי
הקמת בית הספר לאמנויות הבמה
גרי בילו (1981-199) (וגם 1995-2009)
אתי רזניק (1994-1995)
אינטרנט
עסקים באינטרנט
ענפי הפעילות העסקית המרכזיים ברשת האינטרנט:
על־פי מחקר שבוצע ב־2009 באוניברסיטת הרווארד יחד עם חברת הייעוץ המילטון, בארצות הברית בלבד יצרה התעשייה העוסקת באינטרנט כ־3 מיליון משרות במשך עשור. נוסף על כך, נוצרו בתקופה זאת במדינה 1.9 מיליון משרות עקיפות סביב התחום.
בית צבי
הקמת בית הספר לאמנויות הבמה
מיכה לבינסון  (2009-2014)