cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הכספת
הפקה ושידור
השעשועון פותח על ידי ארז טל, רות ניסן ואורי גרוס, והופק על ידי חברת הפקות של טל, "מנטה הפקות". "הכספת" התחרתה בשעשועון "מי רוצה להיות מיליונר?" שעלה במסגרת שידורי רשת בנובמבר 1999. "הכספת" עלתה ב-5 ביולי 2000 ורשמה באותו שבוע רייטינג של 22.4% מול 24.9% ל"מי רוצה להיות מיליונר?". שבוע אחר כך עברה את המתחרה עם 23.4% מול 22.7%. ובסיום הקיץ היה ל"כספת" רייטינג ממוצע של 21.2% מול 19.7% ל"מי רוצה להיות מיליונר?". עד נובמבר 2000 הגישה את התוכנית, לצד ארז טל, אילנה ברקוביץ'. שידור העונה הראשונה הסתיים בינואר 2001.
בסוף יולי 2000 הוגשה לבית המשפט בקשה לתובענה ייצוגית נגד "הכספת", בטענה לעריכת הגרלה ללא היתר, עקב הדרישה מהצופים לתשלום של 8 שקלים עבור השתתפות בתוכנית, כאשר הצופים נבחרים בהגרלה מתוך מאגר הצופים שמבקשים להשתתף בתוכנית באותו שבוע. ארז טל יצאה נגד מגיש התביעה בשידור חי, ואחר כך נדרש להתנצל. במאי 2001, בית המשפט המחוזי בתל אביב קבע כי התוכנית אכן כוללת רכיבים של הגרלות אסורות. השופטת, רות שטרנברג-אליעז, קבעה כי חברת שידורי קשת וארז טל הפרו את הוראות החוק האוסרות הימורים, הגרלות ומשחקים אסורים. עם זאת, נדחתה הבקשתה לאשר תובענה ייצוגית בסך 2.4 מיליון שקל בטענה לנזקים הנגרמים למשתתפים בתוכנית.
באוקטובר 2000, חברת הטלוויזיה קינג וורלד, חברה-בת של רשת CBS מארצות הברית, רכשה את זכויות ההפצה של "הכספת" ברחבי העולם. ההסכם קבע, כי קשת ו"מנטה הפקות" יקבלו אחוזים ממכירת התוכנית למדינות שונות בעולם לפי מפתח משתנה, שמותנה בגודל השוק באותה מדינה. במסגרת ההסכם, ניתנה לרשת CBS האופציה להפיק את התוכנית בתוך גבולות ארצות הברית, אך היא לא הפיקה אותה.
ביולי 2001 החל שידור העונה השנייה של "הכספת", אך היא זכתה לרייטינג נמוך יותר מהעונה הראשונה. בעונה השנייה שודרה התוכנית במקביל בטלוויזיה, באינטרנט ובסלולר, באמצעות שיתוף פעולה בין החברות "קשת אינטראקטיב" וסלקום, שפיתחו ביחד משחק לטלפונים סלולרים ולאינטרנט.
במאי 2002 עלתה גרסה של התוכנית בערוץ ITV הבריטי בשם "The Vault", שבמקביל מכרה קשת גם את הזכויות למשחק האינטרנט "הכספת אונליין" לחברה בריטית.
ביולי 2002, החל ערוץ 10 במשא ומתן לרכישת "הכספת" , אך שידורי "קשת" הפעילה את זכות הסירוב שהייתה לה, והתוכנית לא עברה לערוץ 10.
באוקטובר 2000, חברת הכבלים HOT השיקה ערוץ חדש שהוקדש לתוכנית. הערוץ אפשר משחק בשעשועון האינטראקטיווי בעזרת השלט.
העונה האחרונה של השעשועון שודרה בשנת 2007 בערוץ 2 במסגרת שידורי קשת בהנחיית גבי גזית.
מבנה התחרות
בכל תוכנית משתתפים שלושה מתחרים.
שלב ראשון
בשלב הראשון כל מתמודד משחק בנפרד, כאשר לרשותו עומדות 3 דקות לענות על 10 שאלות. בכל שאלה מקבל המתמודד כרמז את מספר האותיות בכל מילה בתשובה המבוקשת ולעיתים גם מספר אותיות מתוך התשובה. המתמודד עונה על השאלות בעצמו, ולאחר שמוצגות בפניו כל השאלות, אם לא הצליח לענות על כולן, הוא יכול לקבל תשובות משני עוזרים שהביא עמו למשחק. לרשות העוזרים עומדים מקורות מידע, כגון אינטרנט, אנציקלופדיות, ומילונים. עבור כל שאלה שפתר בעצמו מקבל המתמודד סכום כסף, ועבור תשובה שקיבל מעוזרים, סכום נמוך יותר. אם הצליחו המתמודד ועוזריו לפתור את כל 10 השאלות שהוצגו, המתמודד מקבל בונוס.
שאלת נכון / לא נכון
בסיום השלב הראשון יכול המתמודד לענות על "שאלת נכון / לא נכון". כדי לענות על השאלה, עליו לסכן לפחות חצי מהסכום שצבר. למתמודד מוצגת עובדה, שאת אמיתותה עליו לקבוע. אם צדק, מתווסף לחשבונו הסכום שסיכן. אם טעה, מופחת מחשבונו הסכום שסיכן.
הצגת הסכומים
לאחר שכל המתמודדים סיימו את השלב הראשון ואת שלב "שאלת נכון / לא נכון", הם נחשפים להישגיהם של עמיתיהם. המתמודד בעל הסכום הנמוך ביותר בשלב זה עוזב את המשחק, ושני הנותרים ממשיכים לשלב הבא.
ראש בראש
בשלב זה מתחרים שני המתמודדים זה כנגד זה. השלב נמשך 4 דקות, שבהן על כל מתמודד לענות על מירב שאלות. המתמודד שצבר את הסכום הנמוך מבין השניים נשאל את השאלה הראשונה ובהמשך נשאל כל מתמודד שאלה אחת לסירוגין. אם מתמודד לא יודע את התשובה לשאלה מסוימת, הזכות לענות עליה עוברת למתמודד השני. אם שני המתמודדים לא יודעים את התשובה נערך ביניהם מכרז, בו כל אחד מציע סכום עבור התשובה. המתמודד שהציע את הסכום הגבוה מקבל את התשובה (ומחשבונו נגרע הסכום שהציע). עבור כל תשובה נכונה מקבל המתמודד שענה סכום כסף ובסיום השלב, סכום הכסף הכללי של המשתתף שפתר יותר שאלות מוכפל. בסיומן של ההתחשבנויות כולן, המתמודד שצבר את הסכום הגבוה ממשיך לשלב הבא והאחרון.
דו-קרב עד הבית
בשלב זה המתמודד שנותר משחק נגד אחד הצופים בתוכנית על מחצית מסכום הכסף הכולל שצבר במשחק ואת החלק הזה המתמודד לא מקבל. גם בשלב זה נשאלות שאלות לסירוגין, על פי הסדר שבוחר המתמודד. לרשות כל צד 20 שניות לענות על כל שאלה. אם אחד הצדדים לא מצליח לענות על השאלה בזמן הנתון, זוכה הצד השני בסכום הנ"ל.
הכספת עד הבית
יחיאל ספרא, מכותבי השאלות, אף הוציא ספר בשם: "טריוויה עד הבית" בהוצאת מודן.
מגדל קירור
מגדל קירור הוא מערכת לפינוי / הרחקת חום עודף מתהליכים תעשייתיים, ממבנים וממכונות לסביבה. פינוי חום במגדל הקירור מתבצע באמצעות ניצול תכונות המים. מגדלי קירור רטובים מנצלים את התכונה הפיזיקלית של הסעת חום לסביבה באמצעות אידוי חלק מהמים ובכך קירור המים לטמפרטורה קרובה לטמפרטורת מד חום רטוב של הסביבה. מגדלי קירור אוויר הפועלים על בסיס תכונה פיזיקלית של הולכת חום כאשר המים החמים עוברים דרך מערכת של צלעות קירור (על בסיס עקרון הפעולה של רדיאטור) דרכם עובר אוויר מהסביבה ובכך מקררים את המים לטמפרטורה קרובה לטמפרטורת מד חום יבש של הסביבה.
מגדלי קירור קיימים בגדלים שונים: מיחידות גג קטנות ועד למבנים גדולים מאוד. לדוגמה, מגדל קירור במבנה היפרבולואיד (כמו בתמונה בצד שמאל) שיכול להיות עד 200 מטר גובה ובקוטר של 100 מטרים, או מבנים מלבניים שיכולים להיות מעל 40 מטר גובה, 30 מטר רוחב ו-120 מטר אורך. מגדלי קירור במבנה היפרבולואיד משמשים לעיתים קרובות תחנות כוח גרעיניות ומפעלים פטרוכימיים. אף על פי שמגדלים גדולים אלה הם מאוד בולטים, רובם המכריע של מגדלי הקירור הם הרבה יותר קטנים, וכוללים יחידות רבות מותקנות על או ליד בניינים כחלק ממערכות מיזוג אוויר.
היסטוריה
מגדלי קירור פותחו במאה ה-19 כחלק ממעבי קיטור למנוע הקיטור. במעבי קיטור נהוג להשתמש במים קרירים יחסית, באמצעים שונים, כדי לעבות את האדים שיוצאים מהגלילים או הטורבינות. פעולה זו מפחיתה את הלחץ החוזר, אשר בתורו מפחית את צריכת הקיטור, ובכך צריכת הדלק, ועם זאת מגדיל את הכוח המופק מדוד הקיטור. דרישה מוגברת זו למים קרים לא היוותה בעיה כאשר דובר במנוע ימי או במנוע הקרוב לנהר או מאגר מים גדול, אך זו הייתה מגבלה משמעותית למערכות יבשתיות רבות. צורך זה דחף את פיתוחם של מגדלי קירור המסוגלים לקרר מים בעלות קטנה מאשר בזבוז הדלק במנוע קיטור ללא מעבה.
מגדלים מוקדמים אלה הוצבו על גגות של בניינים או כמבנים בפני עצמם, וכללו מגדלים בזרימה טבעית או עם מאווררים לזרימה מאולצת. ספר לימוד הנדסה אמריקאי משנת 1911 תיאר מבנה של מגדל קירור כמו "מעטפת עגולה או מלבנית של חומר קל משקל. ארובה נמוכה מאוד יחסית (6 עד 12 מטר גובה) ומאוד רחבה. בחלקו העליון של המגדל מערכת שקתות לפיזור מים הנשאבים מן המעבה. מאלה מחלחלים המים על 'מחצלות' עשויות לוחות עץ או מסכי תיל ארוגים, הממלאים את החלל במגדל".
מגדל קירור היפרבולואיד נרשם כפטנט על ידי המהנדסים ההולנדים פרדריק ואן איטרסון וחרארד קאופרס בשנת 1918. מגדל קירור היפרבולואיד הראשון נבנה בשנת 1918 ליד Heerlen הולנד. המגדלים הראשונים בבריטניה נבנו בשנת 1924 בתחנת הכוח ליסטר דרייב בליברפול, אנגליה, בתחנת כוח פחמית.
Heating, ventilation and air conditioning (HVAC)
מגדל קירור HVAC (חימום, אוורור ומיזוג אוויר) משמש לסילוק חום לא רצוי ממערכות מיזוג אוויר שמקררות על ידי מים (צ'ילר). צ'ילרים מקוררי מים הם משאבות חום שבדרך כלל יותר יעילות אנרגטית מצ'ילרים מקוררי אוויר. זאת עקב טמפרטורת הייחוס של הסביבה. טמפרטורת הייחוס של מגדל רטוב מוגדרת כטמפרטורת מד חום רטוב. טמפרטורת הייחוס לקירור אוויר מוגדרת כטמפרטורת מד חום יבש שלרוב גבוהה יותר מטמפרטורת מד חום רטוב, ולכן סובלת מיעילות נמוכה יחסית.
עוצמה של מערכת HVAC המורכבת מצ'ילר מקורר מים ומגדל קירור מוגדרת ב"טון קירור". טון קירור של מיזוג אוויר מוגדר כהסרה של 12,000 BTU / שעה (3,500 W). בעת יצור טון קירור מיזוג אוויר מגדל הקירור למעשה מרחיק 15,000 BTU / שעה (4,400 W). תוספת חום זאת נובעת מהאנרגיה המושקעת במדחס הצ'ילר ההופכת לחום שיש להרחיקו במגדל הקירור. טון קירור זה מוגדר כאנרגיה מורחקת בזמן קירור של 3.79 ליטר מים לדקה של מים ב-6 מעלות צלזיוס, אשר מסתכמת לסך של 15,000 BTU / שעה. בהנחה שלצ'ילר מקדם ביצועים (COP) של 4.0. COP זה שווה יחס יעילות אנרגיה (EER) של 14.
לעיתים מגדלי קירור משולבים במערכות מיזוג אוויר עם מספר משאבות חום מקוררות מים. לרוב הן חולקות מערכת מי קירור משותפת. בסוג זה של מערכת, בכל פעם שמשאבות החום עובדות במצב הקירור, מגדל הקירור מופעל לקירור המעבים. כאשר המשאבות החום עובדות במצב חימום מגדל הקירור בדרך כלל נסגר והחום הנדרש מסופק על ידי אמצעים אחרים, בדרך כלל מדודי חימום נפרדים.
מגדלי קירור תעשייתיים
מגדלי קירור תעשייתיים משמשים להרחקת חום מתהליכי יצור תעשייתיים או ממכונות המתחממות בזמן עבודתן. השימוש העיקרי של מגדלי קירור גדולים בתעשייה הוא להסיר את החום הנקלט במערכות מים במעגלי קירור בתחנות כוח, בתי זיקוק נפט, מפעלים פטרוכימיים, מפעלים לעיבוד גז טבעי, מפעלים לעיבוד מזון, מפעלי מוליכים למחצה, ועוד. מחזור קירור מים בתחנת כוח פחמית טיפוסית בסדר גודל של 700 MW עם מגדל קירור, מסתכם בכ-71,600 מטר מעוקב לשעה והספקה של מי תוספת של כ-5% (כלומר, 3,600 מ"ק לשעה).
אם נניח כי לאותה תחנת כוח לא היה מגדל קירור והוא היה משתמש במים קרים כמי נהר או ים העוברים פעם אחת במערכת, קירור התחנה היה דורש כ 100,000 מ"ק לשעה וכמות מים זו הייתה צריכה להישאב לתחנת הכוח ולחזור ברציפות לים, לאגם או לנהר שממנו נשאבה. יתר על כן, כמויות גדולות של מים חמים המוזרמים חזרה עלולות להעלות את הטמפרטורה של הנהר או אגם, וזו עלולה לפגוע ולשבש את המערכת האקולוגית המקומית. טמפרטורות מים גבוהות יכולות להרוג דגים ויצורים ימיים אחרים (ראו זיהום תרמי), או עלולות לגרום לעלייה באורגניזמים לא רצויים כגון מינים פולשים של צדפות או אצות.
גם לבתי זיקוק נפט יש מערכות מגדל קירור גדולות מאוד. לדוגמה, זיקוק של 40,000 טון של נפט גולמי ליום (300,000 חביות (48,000 מטר מעוקב) ליום) דורש מגדל קירור המסוגל לקרר כ-80,000 מטרים מעוקבים של מים לשעה.
מגדל הקירור הגבוה בעולם בגובה של 202 מטר נמצא בתחנת הכוח התרמית Kalisindh ב-Jhalawar, רג'סטאן, הודו.
מגדלי קירור מוכנים מראש - Package
סוג זה של מגדלי קירור הוא מוצר המורכב מראש, נבנה אצל היצרן ומועבר אל הלקוח ולמקום התקנתו. מגדלים אלה לרוב הם קומפקטיים בגודלם (מושפעים ממגבלות השינוע שלהם למקום הקבע) ובדרך כלל קטנים בתפוקת המים המסתחררת בהם, ולכן הם בדרך כלל מותקנים על יד מתקנים עם דרישות הרחקת חום נמוכות כמו מפעלים לעיבוד מזון, מפעלי טקסטיל, כמה מפעלים לעיבוד כימי, או מבנים כמו בתי חולים, בתי מלון, קניונים, מפעלי רכב וכו'.
בשל התקנתם בקרבת אזורי מגורים, רמת הרעש שהם פולטים היא נושא חשוב המהווה סוגיה הנדסית חשובה בעת תכנונם.
מגדלי קירור מוקמים בשטח - Field erected
במתקנים הדורשים מגדלי קירור גדולים, כגון תחנות כוח, מפעלים לעיבוד פלדה, בתי זיקוק נפט, או מפעלים פטרוכימיים בדרך כלל מגדל הקירור נבנה במקום בו הוא צריך להיות מופעל. מגדלי קירור המוקמים בשטח הם בדרך כלל הרבה יותר גדולים בהשוואה למגדלי קירור מוכנים מראש.
מגדלי קירור המוקמים בשטח נבנים ממספר חומרי שלד: עץ, מתכת, ובטון. במגדלי הקירור המתקדמים החליפו מוטות פולימריות מחוזקים בסיבי זכוכית pultruded fiber-reinforced plastic PFRP את החומרים המסורתיים. בנייה זו מחליפה בהדרגה את חומרי היסוד האחרים בשל עמידותה לאורך זמן גם בתנאים כימיים קיצוניים, עלות זולה יחסית לבטון, חוזקה ביחס למשקלה ונוחות ומהירות הקמת המגדלים.
שיטות להעברת חום במגדל קירור
במגדל קירור רטוב (או מגדל קירור במעגל פתוח), המים החמים יכולים להיות מקוררים לטמפרטורה הנמוכה מטמפרטורת מדחום יבש של אוויר הסביבה, וקרוב לטמפרטורת המד חום הרטוב (הנמוכה יותר), בייחוד אם הלחות באוויר נמוכה. כאשר אוויר מהסביבה בא במגע עם זרם מים, חלק קטן מהמים מתאדה. האנרגיה הדרושה להתאיידות של חלק קטן זה של המים נלקחת מהמסה הנותרת של מים. מעבר זה של אנרגיה למעשה מוריד את הטמפרטורה של המים הנותרים (כ-2,138 BTU של אנרגיית חום מורחקת מהמים הנותרים לכל 1 ליטר של מים שהתאדו). מכאן, שמגדל קירור בתנאי לחות נמוכים (סביבה יבשה) יצליח לקרר את המים החמים לטמפרטורה קרובה יותר לטמפרטורת מד חום רטוב מאשר אותו מגדל בתנאי לחות גבוהים (למשל במישור החוף).
מילוי מגדלי הקירור - שני גורמים נוספים משפיעים על יעילות מגדל הקירור: האחד הוא שטח הפנים של המים הבא במגע עם האוויר. ככל ששטח הפנים גדול יותר קצב אידוי המים יגדל. השני הוא הזמן שהמים והאוויר נמצאים במגע. ככל שמשך זמן זה ארוך יותר גובר קצב האידוי. מילוי המגדל נועד להגדיל את שטח הפנים של המים וכן להאריך את משך הזמן מפיזורם בראש המגדל עד להתנקזותם בבריכת המים הקרים בתחתיתו. מילוי המגדל נחלק לשני סוגים עיקריים:
שיטות זרימת אוויר במגדל
כאמור, זרימת אוויר בתוך מגדל הקירור נועדה להחליף את האוויר בתוך המגדל, הרווי במים שהתאדו, באוויר מהסביבה הפחות רווי באדי מים. ישנן מספר שיטות ליצירת זרימת האוויר הרצויה מגדל הקירור:
מגדל קירור בזרימה צולבת
מגדל קירור בזרימה צולבת הוא מגדל אשר האוויר זורם בתוכו בניצב לזרימת המים (ראו שרטוט). המים זורמים ממערכת פיזור המים בראש המגדל באמצעות כוח המשיכה כלפי מטה על פני המילוי של המגדל (לרוב בשני צדדים של המגדל). והאוויר נמשך מהצד וזורם בניצב לזרימת המים ונשאב החוצה באמצעות מאוורר.
מגדל קירור בזרימה נגדית
במגדל קירור בזרימה נגדית, האוויר זורם נגד כיוון זרימת המים. המים מרוססים ממערכת פיזור המים בראש המגדל למעלה וזורמים באמצעות כוח המשיכה למטה על פני המילוי של המגדל. האוויר זורם מפתחים בתחתית המגדל מעלה דרך המילוי בזרימה הנגדית לכיון זרימת המים.
יתרונות של עיצוב מגדל בזרימה נגדית: חסרונות של עיצוב מגדל קירור בזרימה נגדית:
מאזן המים במגדל קירור רטוב
מאזן המים במגדל הקירור מושפע ממספר משתנים: קצב אידוי, הסטת טיפות מים על ידי הרוח, ספיקת זרם פיצוי, מחזורי הריכוז וקצב ניקוז מים מהמגדל.
כמתואר בתרשים הסמוך של מגדל בזרימה נגדית, מים נשאבים מבריכת מגדל הקירור דרך צינורות הפצה אל התהליך והמעבים במתקן תעשייתי. המים הקרירים סופגים חום מתהליכים חמים שצריכים להיות מקוררים וחוזרים אל מגדל הקירור (C). המים החמים חוזרים לחלק העליון של מגדל הקירור ומחלחלים כלפי מטה על חומר המילוי בתוך המגדל. אוויר עולה דרך המגדל במקרה זה בזרימה מאולצת על ידי מאווררים גדולים בראש המגדל. מפגש זה בין אוויר למים גורם למים להתאדות (E) ולכמות קטנה להיסחף מחוץ למגדל כטיפות יחד עם האוויר והרוח (W). המים שהתקררו בשל תהליך הסעת החום באידוי מתנקזים לבריכת המים הקרים בתחתית המגדל ומשם נשאבים חזרה שוב אל המעבים. המלחים המומסים במים אינם מתאדים ולכן נשארים במגדל, במים שלא התאדו. תופעה זו גורמת לעלייה בריכוז המלחים במי קירור, וכדי למנוע ריכוז מלח גבוה במים (העלול ליצור נזקים למגדל, לצנרת ולמעבים), חלק מהמים שנזרק מהמגדל נשטפים למערכת השפכים (D) - מי שטיפה. מי תוספת ממקור המים הזמין (M) מסופקים למגדל כדי לפצות על אובדן המים שהתאדו, אובדן המים שנסחפו עם הרוח ומי השטיפה.
מאזן המים במגדל הקירור מתואר כדלהלן:
M=E+D+W
ולכן:
אם נשתמש במשוואת מאזן חום פשוטה במגדל קירור:
ככלל אצבע ניתן לקבוע שקצב האידוי במגדל קירור E שווה ל-1% מזרם הסחרור של המים לכל 5 מעלות צלזיוס של קירור.
בהיעדר נתונים מהיצרן לגבי פיזור טיפות ברוח ניתן להניח את ההנחות הבאות:
מחזורי התרכזות
מחזורי התרכזות מייצגים את ההצטברות של מינרלים מומסים במי קירור המסוחררים במגדל. פליטה של חלק מהמים במחזור (Blowdown) משמשת בעיקר כדי לשלוט בהצטברות של מינרלים אלה.
הכימיה של מי התוספת למגדל, לרבות כמות המינרלים המומסים, יכולה להשתנות במידה רבה בין מקור מים אחד למשנהו. לעיתים גם מים ממקור אחד אינם אחידים בהרכבם הכימי. מי תוספת נמוכים במינרלים מומסים כגון אלה ממאגרי מים עיליים (אגמים, נהרות וכו') נוטים להיות קורוזיים למתכות. מי תוספת מאספקת מים בקרקע (כגון בארות) הם בדרך כלל גבוהים יותר במינרלים, ונוטים לשקוע במגדל, בצנרת ובמערכות ולייצר שכבת אבנית. הגדלת כמות המינרלים הנמצאים במים על ידי אידוי וריכוז יכול להפוך את המים לפחות קורוזיים לצנרת; עם זאת, רמות מוגזמות של מינרלים יכולות לגרום לבעיות הנובעות משקיעת אבנית. ככל שמספר מחזורי ההתרכזות גדלים וריכוז המלחים במים עולה מעל לרמה מסוימת, המים אינם יכולים להכיל עוד מלחים מומסים בתוכם ומתחילה התגבשות של מוצקים בתמיסה. התגבשות זו שוקעת על המילוי במגדל בצנרת ובמחליף חום ופוגעת ביעילותם ואף יכולה לסתום מעברים צרים בהם. לכן, בהפעלת המגדל ישנה חשיבות לניטור ובקרת מחזורי ההתרכזות במי המגדל.
מחזורי התרכזות במגדלי קירור בדרך כלל נעים בין 3 ל-7, אבל לרוב זה תלוי במקור המים הזמין. למשל בארצות הברית משתמשים גם במים שיש להם רמות משמעותיות של מוצקים מומסים. מצד השני, אחד ממקורות המים הגדולים בניו יורק הוא מקור מי גשמים הנמוך למדי במינרלים; כשבמגדלי קירור בעיר לעיתים קרובות אפשרו להגיע עד 7 או יותר מחזורי התרכזות.
כיוון שמחזורי התרכזות גבוהים במגדל משמעותם פחות צורך במי תוספת, במקומות שהמים יקרים או אינם זמינים יהיו יותר השקעות לטיפול מים על מנת להגדיל ככל הניתן את מחזורי ההתרכזות.
טיפול במי מגדל
בנוסף לאתגר מחזורי התרכזות המלחים במגדל, מי המגדל מהווים בית גידול פורה לאצות ולמיקרואורגניזם, בהם חיידקים כדוגמת חיידקי מחלת הלגיונרים. לכן, לעיתים קרובות יועץ מקצועי לטיפול במים מנתח את ההרכב הכימי של מי התוספת ותנאי ההפעלה של מגדל הקירור וממליץ על טווח מתאים למחזורים של ריכוז בהפעלת המגדל ועל תוכנית טיפול שתכלול לעיתים שימוש בחומרים לטיפול במים, טיפול מקדים כמו ריכוך מים, התאמת ערך הגבה - pH, וטכניקות אחרות היכולות להשפיע על הטווח של מחזורי ריכוז וכן על התנאים הביולוגיים במים.
קונמינג
בהיותה בירת המחוז והעיר הגדולה בו, היא מהווה את מוקד פעילותו הכלכלית, התרבותית, החינוכית, הפוליטית והתקשורתית. מעבר למחוז, העיר היא מרכז תחבורה חשוב בדרום-מערב סין, עם מסילת רכבת לווייטנאם וכביש למיאנמר וללאוס. כמו כן נבנה בה נמל תעופה בינלאומי שעתיד להיות הרביעי בגודלו בסין.
העיר היא אחת היצרניות העיקריות של נחושת בסין. תעשיות נוספות בעיר הן של פחם, ברזל, פלדה, זרחן, כימיקלים, מכונות, טקסטיל, נייר ובטון.
במלחמת העולם השנייה היה לעיר תפקיד חשוב כמרכז צבאי של הסינים, בסיס חשוב של חיל האוויר האמריקאי, וכן תחילתה של דרך בורמה. העיר תפקדה בפועל כבסיס של בעלות הברית למלחמה בדרום-מזרח אסיה, ושהו בה כוחות סינים, אמריקאים, בריטים וצרפתים.
בדומה לערים אחרות בסין, תהליך המודרניזציה המהיר של המדינה מגדיל את העיר ללא הרף, עם שדרות רחבות, מרכזי עסקים רבי-קומות, ושיכונים רבים. העיר מהווה גם מרכז תיירותי, בעיקר כנקודת מוצא לאתרי התיירות הרבים שבמחוז, ויש בה מלונות רבים.
סטגנוגרפיה
סטגנוגרפיה (באנגלית: Steganography) היא טכניקה להעברת מידע באופן סמוי, באמצעות הסתרתו בעצם אחר, כך שרק הנמען יוכל לראותו או לדעת על קיומו. זאת בניגוד להצפנה, שבה קיום המידע עצמו אינו מוסתר, אלא רק תוכנו. שילוב של סטגנוגרפיה עם קריפטוגרפיה נותן הגנה כפולה למידע: תחילה מצפינים את המסר באמצעות אלגוריתם הצפנה רגיל, לאחר מכן מטמיעים את הצופן בתוך כתב כיסוי תמים למראה, בשיטה סטגנוגרפית, כך שגם אם ההסתרה תיחשף, עדיין יהיה צורך לפענח את הצופן.
המילה "סטגנוגרפיה" מקורה ביוונית, "סטגנו" (στεγανός) פירושה מכוסה או חבוי ו-γράφειν היא כתיבה. זוהי טכניקה עתיקה למדי, כבר לפני בעת העתיקה יש תיעוד על שימוש בסטגנוגרפיה, כמו כיסוי מסר שנכתב על לוח עץ באמצעות שעווה. בדרך כלל מסר סטגנוגרפי נראה על פניו כמשהו תמים אחר, כגון תמונה, קטע עיתונות, רשימת קניות או כל דבר אחר שאינו מעורר חשד, המשמש ככיסוי למסר האמיתי.
המסר המיועד להסתרה מוטמע בשיטות שונות, בהן:
סטגנוגרפיה מודרנית
מסרים סודיים מוסתרים גם במדיה דיגיטלית, כמו קובצי תמונות גרפיות או קובצי שמע. אפשר לדוגמה להחליף את הסיבית הנמוכה ביותר בכל בית (או מספר סיביות נמוכות בכל פיקסל) בקובץ תמונה כלשהו, באופן שיכילו את המסר הנסתר. השפעת שינוי זה על מראה התמונה זניחה, מאחר שרוב התקנים לקובצי תמונה (כמו TIFF או JPG) מאפשרים הדרגתיות גבוהה של צבעים, הרבה יותר ממה שהעין האנושית מסוגלת לקלוט. כמו כן אפשר להחדיר מידע לתוך חבילות של פרוטוקול תקשורת בסיסי כמו UDP. או שימוש במאפייני מסמך כמו מרווחים, סוגי גופנים, גודל אותיות ומאפיינים אחרים כאמצעי הסתרה. פיטר וויינר המציא פונקציית הסוואה המשנה מסמך כלשהו באופן שהפרופיל הסטטיסטי שלו מדמה מסמך אחר כגון הצגה של שייקספיר, קטע מהניו-יורק טיימס או קבוצת דיון באינטרנט. שיטה זו לא תוליך שולל עין אנושית, אך מסוגלת להטעות מחשבי על שסורקים דרך קבע את תעבורת האינטרנט. מחשבים אלו בדרך כלל מבצעים השוואות של מסמכים עם נתונים סטטיסטיים ידועים מראש כדי להאיץ את תהליך הסריקה.
Subliminal Channel
ערוץ תת-סִיפִּי (הכרתי) הוא דרך עקיפה להעברת מסרים. כגון הדרך המתוארת לעיל של שימוש בנתונים סטטיסטיים ורמזים אחרים במסמך כלשהו. ידוע על מרגלים שניצלו טכניקה זו כדי להעביר דיווחים נסתרים למעסיקיהם בזמן מלחמת העולם השנייה. במקרה אחד, הדיווח הוסתר בטופסי הזמנה של בובות, כאשר המסר הוסווה בתוך ערכים טריוויאליים כמו כמויות, סכומי כסף, מספרים סידוריים וכדומה. גוסטבו סימונס המציא רעיון של הסוואת מסרים בעזרת חתימה דיגיטלית קונבנציונלית. בשיטה זו המסר מוסתר בתוך החתימה על מסמך תמים למראה שמכיל מידע חסר חשיבות. מאחר שהחתימה אינה מוגדרת כהצפנה והמסר החתום גלוי לעין כל, זהו סוג של ערוץ תת-סיפי.
טכניקות סטגנוגרפיות נוספות
סטגנוגרפיה בדרך כלל מנצלת מידע בלתי חשוד ככלי להסתרת מסר סודי, על כן בדרך כלל כמות המידע שצריך להעביר גדולה בהרבה מהמידע האמיתי. כגון בהטמעת מסר בתוך תמונה דיגיטלית יש צורך בדרך כלל, בתמונה גדולה יותר מהמסר המוסתר בה. בעיקרון כדי שההסתרה תצליח יש ליישמה באופן שהשינוי המבוצע במידע הנושא את המסר יהיה שולי ככל האפשר ולא יובחן בעין.
סטגנו-אנליזה (מידות נגד וזיהוי)
בתחום המחשוב, זיהוי חבילות מקודדות סטגנוגרפית נקרא "סטגואנליסיס". השיטה הכי פשוטה לזיהוי קבצים ששונו, היא להשוואתם לגרסאות המקוריות של הקבצים. לדוגמה, כדי לזהות מידע המוסלק בתוך גרפיקה של אתר מסוים, האנליסט יכול לשמור "גרסאות נקיות" של חומרים אלו ולהשוות כנגד התוכן העכשווי של האתר. פונקציית גיבוב או CRC בדרך כלל משמשים כאמצעי בדיקה ואיתור של שינויים אפילו מינוריים אם נעשו בקבצים. ההבדלים, אם לצאת מנקודת ההנחה שקבציי המקור הם זהים, מייצגים את התוכן המוסלק. באופן כללי, שימוש ביחס דחיסה גבוה מקשה על ביצוע סטגנוגרפיה, אך לא הופך אותה לבלתי אפשרית. אומנם שגיאות בתהליך הדחיסה מספקות הזדמנות להסלקת מידע, אבל ככל שמידע דחוס יותר, ככה יש פחות מקום להסליק בו, וזה הופך את תהליך הזיהוי לפשוט יותר.
אחמד חסן אל-בכר
אחמד חסן אל-בַכְר (בערבית: أحمد حسن البكر; 1 ביולי 1914 - 4 באוקטובר 1982) היה נשיא עיראק מטעם מפלגת הבעת' בין השנים 1968–1979. בסיום כהונתו, ירש אותו בן דודו סדאם חוסיין.
איש הבעת'
אל-בכר התקבל לאקדמיה הצבאית בעיראק ב-1938 לאחר ששימש כמורה בבית ספר יסודי במשך שש שנים.
הוא השתתף במרד פרו-נאצי בעיראק ב-1941, נאסר והוכרח לפרוש מהשירות הצבאי. ב-1957 התקבל בחזרה לצבא, וב-1958 היה חלק מקבוצת הקצינים שהפילו את מונרכיית השושלת ההאשמית.
הוא אולץ לפרוש שוב מהצבא ב-1959 בשל חשד כי הנהיג מרידה במוסול של קבוצת קצינים שהיו מעוניינים בהידוק הקשרים בין הרפובליקה הערבית המאוחדת לבין עיראק.
ב-1963 תפסה מפלגת הבעת' את השלטון. אל-בכר היה ממנהיגי ההפיכה שהפילה את השלטון הצבאי של עבד אל-כרים קאסם. עשרה חודשים לאחר ההפיכה מונה אל-בכר לתפקיד ראש ממשלת עיראק. אולם שלטון מפלגת הבעת' היה קצר ימים, וכבר בנובמבר 1963 נאלץ בכר לפנות את מקומו, בשל הפיכת נגד של אל"ם עבד א-סלאם עארף, אלא שהוא נותר בתפקיד סגן הנשיא במשטר זה.
ב-1968, בסיוע מצרי, הצליח אל-בכר לבצע הפיכה פנימית במשטר, ולהדיח את עבד א-רחמן עארף, אחיו של הנשיא הקודם, שירש את אחיו לאחר מותו בתאונת מסוק ב-1966. עארף עזב את משרתו לאחר שהבין כי הצבא תומך באל-בכר, וזה האחרון מונה לנשיא הרביעי של עיראק. הוא היה הדמות הבולטת במפלגת הבעת' וזכה לכינוי "מנהיג המהפכה".
נשיא עיראק
המשטר העיראקי רצה בהתקרבות לברית המועצות לאור השינוי במצב האסטרטגי מול איראן (שחששה מאז ומעולם מפלישה רוסית), עסקאות הנשק הצפויות ועוד. ביקורו הרשמי הראשון של סדאם חוסיין נערך במוסקבה בפברואר 1972. ביקורו של ראש ממשלת ברית המועצות אלכסיי קוסיגין בבגדאד הסתיים בחתימת הסכם על ידידות ושותפות ב-9 באפריל 1972. הוסכם על שיתוף פעולה נרחב בין המדינות בתחום הצבאי והכלכלי.
זמן קצר לאחר חתימת ההסכם, הוכנסה המפלגה הקומוניסטית לממשל בעיראק. עם זאת, הצעד המשמעותי ביותר שבוצע לאחר ההסכם היה הלאמת חברת הנפט העיראקית ב-1 ביוני 1972. התאגיד, "Iraq Petroleum Company" היה שייך למספר מדינות מערביות. התחייבות הסובייטים להחליף את השוק המערבי, אותו איבדה עיראק בעקבות צעד זה, היא זו שאיפשרה את ההלאמה.
רכש אמצעי הלחימה של עיראק מברית המועצות הסתכם ב-1.5 מיליארד דולר מיום חתימת ההסכם עד 1975. הוא כלל הכפלת מספר הטנקים והנגמ"שים והגדלה של כ-10 אחוזים של חיל האוויר. חיזוק חיל הרגלים והשריון מעיד על חששו של המשטר ממרידה פנימית של הכורדים, שלאחר ההסכם העיראקו-סובייטי חיזקו את קשריהם עם איראן המלוכנית ועם ארצות הברית.
הממון הרב שהושג מההלאמה וממשבר הנפט העולמי הושקע בעיקר במודרניזציה של הצבא והפניית משאבים רבים לפיתוח התעשייה הצבאית.
במלחמת יום כיפור שלחה עיראק חיל משלוח גדול מצבאה לחזית רמת הגולן. שבוע לאחר תום המלחמה הוציאו העיראקים את כוחותיהם מסוריה, תוך מתיחת ביקורת על הסכמת דמשק להחלטת מועצת הביטחון של האו"ם 338 ו-339.
מול הכורדים
בתקופת שלטונו של בכר החריף העימות בין המשטר בבגדאד לכורדים, שדרשו הקמת אוטונומיה בצפון עיראק. נראה כי המדיניות הוכתבה במידה רבה על ידי סדאם חוסיין, שבחר לנקוט בקו תקיף יותר כלפי התנועה הלאומית הכורדית, בתקווה לחסל את מרידותיהם שאיימו על השלטון הערבי. בשנת 1969 נכנס המשטר למשא ומתן חשאי עם מצטפא ברזאני, ובמרס 1970 הצדדים הגיעו להסכמה על "המניפסט של מרס". במסגרת ההסכמה הוכרה זכותם של הכורדים לאוטונומיה, והוכרז על הגדלת ייצוג הכורדים בגופי הממשל. הכורדים מצידם התחייבו לנתק את קשריהם עם איראן (שסיפקה להם נשק וממון כדי להחליש את עיראק ולהפחית את האיום מכיוונה) ולשלב את המיליציה שלהם (הפשמרגה) בצבא עיראק. עם זאת, המשטר לא עמד בהתחייבותו בשאלת האוטונומיה הכורדית, גירש אלפי כורדים ממוצא איראני מתחומי עיראק ועודד הגירת ערבים לעיר הנפט הכורדית כרכוכ. המשא ומתן שנמשך בין הצדדים התפוצץ במרץ 1974 והמרד הכורדי התחדש ביתר שאת. החל מסתיו 1974 הצבא העיראקי לא הצליח להמשיך בהתקדמותו נגד המורדים בשל חוסר הצלחתו לנתק את קווי אספקת אמצעי הלחימה לכורדים מאיראן ומסוריה. עלות הלחימה הייתה גבוהה מאוד - כארבעה מיליארד דולר, בשל הפגיעה האנושה באספקת הנפט מהצפון, וכ-60,000 חיילים עיראקים הרוגים בשנת לחימה. מעבר לכך, רכישות אמצעי הלחימה מברית המועצות לא הצליחו למלא מחסור קשה בצבא עיראק בפצצות ובפגזים.
על כן היה חשוב למשטר הבעת' להפסיק את התמיכה האיראנית במחתרות הכורדיות. המגעים בין שתי המדינות החלו באוקטובר 1974, ובמרץ 1975, לאחר פגישת מדינות אופ"ק באלג'יר, נפגשו השאה מוחמד רזה פהלווי וסדאם חוסיין. ב-6 במרץ חתמו הצדדים על הסכם אלג'יר, במסגרתו ויתרה עיראק על תביעותיה על מחוז ח'וזסתאן במערב איראן, המאוכלס בערבים, והסכימה להזזת הגבול הימי בין המדינות מערבה, כך שלעיראק נותרו רק כ-15 מייל מהחוף של השאט אל-ערב. בתמורה, התחייבה איראן לפיקוח הדוק על גבולה, כדי למנוע מעבר אמצעי לחימה לעיראק, קרי לכורדים.
יומיים לאחר החתימה על ההסכם פסקה איראן מסיועה לכורדים, וכעבור שבועיים הושלם הדיכוי האלים של המרידה הכורדית.
פרישה ומוות
על אף שבכר לא היה מנהל מדיניות הפנים, החוץ והביטחון בשנותיו האחרונות בשלטון, לא מיהר המושך בחוטים, סדאם חוסיין, לצאת מאחורי צלו של פטרונו. לאחר שהצליח לבסס את ירושתו באופן בלתי מעורער בחיסול כל יריביו הפוליטיים במפלגת הבעת' ובצבא, היה סדאם מוכן לקחת את מושכות השלטון. ב-16 ביולי 1979 הודיע אל-בכר על פרישתו עקב בעיות בריאות, ומינה ליורשו את חוסיין. מיד לאחר תפיסת השלטון הודיע חוסיין על חשיפת קנוניה להפלת השלטון בשורות המפלגה ובכירים אחרים במשטר, והורה על הוצאתם להורג של 96 איש. מותו של אל-בכר באוקטובר 1982 בבגדאד לא זכה לפרסום רב.
טירת וינדזור
טירת וינדזור (באנגלית: Windsor Castle) היא טירה בריטית ואחד מאתרי המגורים העיקריים של בית המלוכה הבריטי והטירה המאוישת הגדולה ביותר בעולם. האחרים הם ארמון בקינגהאם בלונדון שבאנגליה, ארמון הולירוד באדינבורו, וטירת בלמורל בסקוטלנד. החל משנת 2020 ועד למותה הטירה שימשה את המלכה אליזבת השנייה כמקום מגוריה. בנוסף טירת וינדזור משמשת את משפחת המלוכה האנגלית כבר כ-1,000 שנים. משפחת המלוכה מתגוררת בארמון וינדזור בחג הפסחא וביוני בשבוע אסקוט המלכותי, וכן במהלך השנה במועדים משתנים, בעיקר בסופי שבוע. הטירה היא ה-13 בגודלה בעולם.
הטירה נמצאת בעמק נהר התמזה בברקשייר, בקרבת העיר וינדזור שבאנגליה. היא נבנתה במקור עבור ויליאם הכובש כאחת מההגנות של העיר לונדון. המלך אדוארד השלישי הפך את קפלת ג'ורג' הקדוש שבטירה לביתו של מסדר הבירית בשנת 1348.
רוב הארמון הנוכחי נבנה על ידי המלך ג'ורג' הרביעי, שהגביה את קו הרקיע של הטירה לגובה, במיוחד במגדל הראשי.
החדרים הרשמיים בארמון פתוחים לקהל, אחת האטרקציות העיקריות של הארמון היא בית הבובות של המלכה מרי.
היסטוריה
ויליאם הכובש, הראשון למלכי אנגליה הנורמניים, בנה את הטירה מעץ ב-1070 לספירה. הוא בחר מראש במיקום אסטרטגי המשקיף אל נהר התמזה, והעומד כמבצר הגנתי בקצה השטחים הסקסוניים של אנגליה. בשנה זו נבנו היסודות ורק כעבור 16 שנה, ב-1086 מלאכת בניית טירה הסתיימה. הנרי השני, מלך אנגליה פיאר עד מאוד את הטירה, והפך אותה למעשה לארמון לכל דבר. בנוסף הוא הרחיב את הארמון ובנה 2 חדרי מגורים עיקריים לבית המלוכה בנוסף לגדר המקיפה אותו. בשלהי המאה ה-12 החליט הנרי השני להחליף את קורות העץ מהם בנו את הטירה באבן יציבה. בשנת 1170 הוקם המגדל המעוגל המפורסם של הטירה לראשונה. הנרי השלישי המשיך את עבודותיו של הנרי השני והקים גם קפלה מלכותית לבית המלוכה בטירה.
בין השנים 1350–1370 שיפץ אדוארד השלישי, מלך אנגליה את הטירה בסגנון גותי מובהק. אדוארד השלישי השקיע בפרויקט זה £50,000. בכך נהפך אדוארד למלך הימי-ביניימי שהשקיע את סכום הכספים הגדול ביותר במבנה בודד אי פעם בהיסטוריה. תחת חסותו של הבישוף ויליאם וייקהאם (William of Wykeham) האגף הצפוני של הארמון עבר שיפוץ מקיף בשנת 1357.
בטירה הוקמה קפלת סנט ג'ורג' - כנסייה בסגנון גותי אנגלי.
מקור שם משפחת המלוכה הבריטית
עד מלחמת העולם הראשונה נקראה משפחת המלוכה הבריטית בית סקסה-קובורג-גותה, אולם בשל העוינות הרבה של הציבור האנגלי כלפי גרמניה שינתה משפחת המלוכה את שמה ל"בית וינדזור" על שם הטירה.
השריפה הגדולה
ב-20 בנובמבר 1992 נשרף רוב חלקה העליון של הטירה. השריפה החלה בקפלה הפרטית של המלכה ונמשכה למעלה מ-15 שעות. ככל הנראה נדלקה האש בשל נורת תאורה שנגעה בווילון והתחממה.
עלות התיקונים בארמון הייתה מעל 40 מיליון ליש"ט. כדי לממן תיקונים אלה נפתחו ארמון בקינגהאם וטירת וינדזור לציבור הרחב.
חיים יונה תאומים
רבי חיים יונה תאומים (ת"נ בערך, 1690 - י"ז בטבת תפ"ח, 30 בדצמבר 1727) היה אב"ד בברסלאו. את עיקר פרסומו קנה בקונטרס שהוציא לאור בצעירותו, והתקבל בבתי המדרש כ"קונטרס רבי חיים יונה".
רבי חיים יונה נפטר צעיר לימים בהיותו בן 38 שנים בלבד.
ביוגרפיה
חיים יונה תאומים נולד בערך בשנת ת"נ, לרב יחזקיה יהושע פייבל תאומים, רבן של פרמיסלה צילץ וברסלאו, בנו של הרב יונה תאומים-פרנקל מחבר הספר "קיקיון דיונה", שהיה מגדולי מרביצי התורה בדורם של הש"ך וה"תוספות יום טוב".
רעייתו שרה התפרסמה בכשרונה הרב, כבחורה היא כתבה, כמתנה לאביה, עותק של מגילת אסתר על קלף. היא מתה עליו בשנת תע"ג (1713 בגיל 18), והוא נישא בזיווג שני לרייזל, בתו של הרב נפתלי הירש מירל'ס, דיין בברלין. גיסו, אחי אשתו השנייה, היה הרב דוד פרנקל, מחבר הפירוש המקיף הראשון לתלמוד הירושלמי, "קרבן העדה". במשך תקופה מסוימת לאחר נישואיו השניים, התגורר רבי חיים יונה בהנובר.
בשנת תפ"ג (1713) נתקבל לאב"ד בברסלאו.
הוא נפטר בגיל 38, בי"ז בטבת ה'תפ"ח (1728). על מצבת קברו בקראטשין נכתב:
מזיווג ראשון היו לו רק בת אחת, ושמה גיננדל, נישאה לרבי שמעון בנו של ר' יצחק באנדי מפראג.
קונטרס ר' חיים יונה
בזמן לימודיו בבחרותו בגלוגא, בהיותו בערך בן 17, חיבר את קונטרסו המפורסם המתמקד כולו בביאור סימן אחד ב"שולחן ערוך" - סימן כ"ה בהלכות דיינים שב"חושן משפט", העוסק בעיקרו בדין דיין שטעה, ונסוב על הסוגיה התלמודית הכללית בדיני נזיקין, המכונה "דינא דגרמי". בשנת תפ"ד (1724), ארבע שנים לפני מותו של המחבר, הביא רבה של גלוגא הרב אברהם הלין את החיבור לדפוס ביסניץ הסמוכה, בהסכמתו של הרב תאומים. קונטרס זה מוזכר לפעמים בשל הטקסט הקצר שלו, בשם "עלה דיונה".
הקונטרס הכולל הערות והשגות על פירוש הש"ך, התקבל בבתי המדרש בכובד ראש, ורבים מהרבנים הבכירים ביותר בני הדור, עסקו בו ומצאו לנכון לדון בדבריו: רבי מאיר איזנשטט, נכד אחותו של הש"ך, כתב בספרו "פנים מאירות" על מסכת בבא קמא, חיבור שלם המבהיר את הנקודות הבעייתיות שהעלה "קונטרס ר' חיים יונה" ומיישב את קושיותיו. החרה החזיק אחריו תלמידו ובנו המאומץ, רבי יהונתן אייבשיץ בספרו "אורים ותומים" העוסק ב"חושן משפט". הוא כתב בהקדמה לסימן כ"ה: . בהמשך פירושו לסימן זה, מרבה הרב אייבשיץ לעסוק בדברי "קונטרס ר' חיים יונה" וליישב קושיותיו על דברי הראשונים והש"ך.
"קונטרס ר' חיים יונה" נדפס לראשונה כנספח לספרו של המהרש"ל "ים של שלמה" על מסכת בבא קמא. ולאחר מכן זכה למספר רב של מהדורות כקונטרס בפני עצמו: בלבוב תקס"ז, ובפיוטרקוב תרנ"ז, ועוד. ולדפוסי צילום רבים. בשנת תשנ"ט נדפסה בלייקווד מהדורה מתוקנת ומוערת של הקונטרס. במהדורה זו מובאים בשולי הגיליון דבריהם של האחרונים שדנו בדברי הקונטרס בספריהם, כמו: הרבנים אייזנשטט ואייבשיץ שהוזכרו, ה"קצות החושן", ה"נתיבות המשפט", ה"שער משפט", רבי בנימין וולף לעוו ה"שערי תורה", הרב חיים אוירבך ה"דברי משפט", הרב יעקב גזונדהייט ה"תפארת יעקב", הרב צבי הירש קלישר בספרו "מאזניים למשפט", הרב מאיר אוירבך ה"אמרי בינה", ה"חזון איש", ורבים נוספים.
"סדר משנה"
בשנת תשמ"א (1981) נדפס בירושלים מכתב ידו של רבי חיים יונה, ספרו על משנה תורה להרמב"ם.
מריו קפקי
חייו
קפקי נולד בעיר ורונה באיטליה ללוצ'יאנו קפקי, קצין בחיל האוויר האיטלקי, וללוסי במברג, משוררת ילידת ארצות הברית שהייתה חברה בארגון אנטי-פשיסטי והתנגדות לנאצים. הוריו לא נישאו זה לזה ולא חיו ביחד. במהלך מלחמת העולם השנייה נעצרה אימו ונשלחה למחנה הריכוז דכאו (או מקום אחר סמוך למינכן). טרם מאסרה מסרה את רכושה ואת בנה מריו למשפחת איכרים ליד בולצנו במטרה שיגדלוהו. כעבור כשנה אזל הכסף והמשפחה שלחה את מריו בן הארבע וחצי להתמודד לבד עם העולם. במהלך ארבע השנים הבאות הצליח לשרוד ברחובות כחלק מכנופיית ילדים שגנבו על מנת לאכול. קפקי כמעט מת מתת-תזונה. אימו, ששוחררה מדכאו, הקדישה למעלה משנה בחיפושים אחריו ולבסוף מצאה אותו קודח (לפי אחת הגרסאות מטיפוס) בבית חולים ברג'ו אמיליה. הם עברו לרומא ואחרי תקופה קצרה דודו אדוארד במברג מימן את נסיעתם לארצות הברית, שם השתקעו בפנסילבניה.
קפקי סיים לימודי תואר ראשון בכימיה ופיזיקה באנטיוק קולג' באוהיו בשנת 1961. הוא המשיך לימודי באוניברסיטת הרווארד וסיים דוקטורט בביופיזיקה בשנת 1967. מנחהו בעבודת התזה לתואר היה ג'יימס ווטסון. בשנת 1969 מונה למרצה במחלקה לביוכימיה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד. הוא קודם לדרגת מרצה בכיר בשנת 1971. בשנת 1973 הוא הצטרף לסגל ההוראה באוניברסיטת יוטה. מאז 1988 קפקי הוא גם חוקר במכון הרפואי ע"ש הווארד יוז. הוא חבר באקדמיה הלאומית למדעים.
קפקי התפרסם בזכות מחקרו הראשוני על התמקדות בגנים מסומנים בתאי גזע שהופקו מעוברי עכברים. מחקריו הקימו את היסודות לפיתוח טכנולוגיות ליצירת אורגניזמים בעלי שינויים גנטיים וכן שיבוט. עבודתו הגיעה לידי בשלות בזכות עבודתם של מרטין אוואנס ואוליבר סמיתיס על "עכבר הנוקאואט" (Knockout Mouse). על מחקרים אלו זכה בפרס קיוטו ב-1994, בפרס וולף ברפואה לשנת 2002/3 יחד עם אוליביר סמיתיס, ולשלושתם הוענק פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה לשנת 2007.
לאחר שפורסם שזכה בפרס נובל, טענה אישה אוסטרית שהוא אחיה-למחצה, אותו לא ראתה מאז מלחמת העולם השנייה. השניים נפגשו והסתבר שהיא נולדה לאימו מאב אחר ונמסרה לאימוץ
צדק מרחבי
צדק מרחבי הוא מושג מתחום הסוציולוגיה האורבנית, העוסק ביחסי הגומלין שבין החברה והמרחב הפיזי.
מקובל לחלק את התכנון המרחבי לשתי גישות: גישה תכנונית שמקבלת את הסדר החברתי הקיים ומשקפת אותו באמצעות המרחב הפיזי, וגישה תכנונית ששואפת לייצר מרחב פיזי שיאפשר סדר חברתי חדש. המושג צדק מרחבי מתייחס בעיקר לגישה השנייה. הוא פותח בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20 על ידי חוקרים בעלי השקפת עולם מרקסיטית-סוציאליסטית ועוסק רבות בניתוח האופן בו המרחב משקף ומייצר את האי־צדק החברתי הקיים. עם זאת, לאורך השנים נעשו ניסיונות של חוקרים לבסס עקרונות שיכוננו מרחב עירוני צודק. אולם, ניסיונות אלה נתקלו לפעמים בביקורת, בטענה כי כל עוד העיר מושתתת על כוחות קפיטליסטיים, לא יוכל להתקיים מרחב עירוני צודק.
"הזכות לעיר"
לאורך השנים רעיון "הזכות לעיר" זכה לפרשנויות שונות. ניתן לתמצת אותן כמכלול של זכויות הנוגעות למרחב הציבורי, לרבות הזכות שלא להיות מודר מהמרחב הציבורי היום-יומי בעיר, הזכות לנגישות לכל החלטה בנוגע למרחב הציבורי, והזכות למרחב עירוני שעונה על צורכי התושבים.
את הרעיון של "הזכות לעיר" טבע הוגה הדעות והסוציולוג הצרפתי אנרי לפבר בשנת 1968, בספרו שיצא על רקע מהומות הסטודנטים בפריז. לפי גישתו של לפבר, העיר היא תוצר של העבודה והפעולות היומיומיות של האנשים החיים בה, ועל כן יש להם גם זכויות בה. לטענתו, הזכות לעיר היא זכותם של התושבים לחיות בעיר, לייצר חיים אורבניים בתנאים חדשים, ולהיות לא מנוכרים לחיים האורבניים.
הגאוגרף האורבני דייוויד הארווי הרחיב את רעיון "הזכות לעיר" בספרו משנת 1973 "Social Justice and the City", באמרו כי הזכות לעיר היא הרבה יותר מאשר זכות לנגישות למשאבים עירוניים, אלא היא בעיקר הזכות הקולקטיבית לשנות את החברה על ידי שינוי העיר. במאמרים מאוחרים יותר הוא הדגיש כי "לדרוש את הזכות לעיר משמעו לדרוש כוח שמעצב ומשפיע על תהליכי העיור, ועל הדרך בה הערים שלנו נבנות ומתחדשות".
צדק מרחבי והעיר הצודקת
הגאוגרף אדווארד סויה פיתח את מושג הצדק המרחבי כהמשך של רעיון "הזכות לעיר" בספרו מ-2010 "Seeking Spatial Justice". סויה מתאר זאת כ"דגש מכוון וממוקד על ההיבטים המרחביים או הגאוגרפיים של צדק ושל אי־צדק. כנקודת מוצא, מדובר בחלוקה הוגנת של המרחב של משאבים בעלי ערך חברתי ושל ההזדמנות להשתמש בהם". לפי סויה, לצדק יש תמיד מימד מרחבי, ובגאוגרפיה יש תמיד ביטוי לצדק או לאי־צדק. לדידו, (אי) צדק מרחבי הוא גם תהליך וגם תוצאה: קל יחסית לזהות מקום שבו מתרחש אי־צדק מרחבי, אבל קשה יותר לזהות את התהליך שמוביל לכך. בין הכוחות השכיחים הגורמים לאפליה מרחבית מונה סויה: מעמד, גזע, מגדר וסדר פוליטי. עם זאת, הוא מדגיש כי שוויון סוציו-מרחבי מוחלט לעולם לא יושג, כיון שבכל גאוגרפיה קיים מרכיב של אי־צדק, ולכן חשובה במיוחד בחירת המקומות בהם יש להתערב על מנת לתקן את אי השוויון.
באותה שנה בה יצא ספרו של סויה, פרסמה סוזן פיינשטיין ספר בשם "The Just City" בו היא מפרטת את התיאוריה שלה על העיר הצודקת, ולמעשה מאגדת את שלושת עקרונות הליבה של צדק מרחבי: (1) הוגנות - חלוקת משאבים במרחב על פי צרכים וזכויות של שכונות ויישובים; (2) דמוקרטיה - שיתופיות בתהליכי קבלת ההחלטות; ו(3) מגוון - הכרה בקבוצות מיעוט ומתן ביטוי להכרה זו בתכנון העירוני. התיאוריה של פיינשטיין עוררה התנגדות בקרב חלק מהחוקרים, אשר טענו כי התכנון עצמו הוא כלי המשמר את הסטטוס קוו החברתי-כלכלי וכי אין בכוחו לבטלו.
סוגים של צדק מרחבי
המושג צדק מרחבי ניתן לחלוקה לשלושה סוגים:
צדק מרחבי-חלוקתי
לאורך ההיסטוריה הוגים שונים פיתחו מודלים ותיאוריות בנוגע לאופן ההקצאה של משאבים במרחב או של המרחב עצמו, תוך הישענות על עקרונות של צדק חלוקתי, הוגנות ושוויון.
העיר השוויונית של אפלטון
במסגרת הספר החמישי בדיאלוג החוקים, פורט אפלטון את משנתו לגבי המאפיינים הפיזיים של העיר האפשרית (בניגוד לעיר אידיאלית המתוארת בדיאלוג 'המדינה'), ואת האופן שבו ניתן יהיה להבטיח חלוקה שווה של האדמות הפוריות בעיר. לדידו, אוכלוסיית העיר צריכה לכלול 5,040 משקי בית, והעיר עצמה צריכה להיות מחולקת ל-5,040 חלקות המחולקות כל אחת לשתיים, כך שכל משק בית יקבל חלקה במרכז העיר ובשולי העיר, כאשר החלקות הפוריות יותר תהיינה גם קטנות יותר בגודלן מהחלקות הפוריות פחות, על מנת להבטיח את השוויון ככל הניתן. כך, המבנה המרחבי של העיר אמור לשרת את ערך השוויון.
העיר האוטופית של תומאס מור
בספרו, שנכתב במאה ה-16 במטרה לשפר את החברה האירופית והאנגלית בפרט, מתאר הוגה הדעות תומאס מור חברה אוטופית צודקת, שבה הפשע והעוני שנובעים מקניין פרטי ומהבדלי מעמדות נעלמים. הסדר החברתי האידיאלי הזה מתקיים במקום (או "שומקום") אידיאלי, אי בשם "אוטופיה". מור סוקר את הרציונל החברתי של האי, אך גם את המרחב הפיזי שלו: בתוך האי 44 ערים מפוארות וזהות זו לזו, שכל אחת מהן מחולקת לארבעה רבעים שווים, המחולקים לבלוקים ולרחובות, ובמרכזם שוק. הבתים בכל עיר בנויים באופן אחיד, והתושבים מתחלפים בהם מדי עשר שנים. חלק מהעקרונות המפורטים ב"אוטופיה", דוגמת הרכוש המשותף וביטול הכסף, היוו בסיס לזרם הסוציאליזם האוטופי, שקרל מרקס הוא ממייסדיו.
צדק טריטוריאלי: מודל של חלוקת משאבים צודקת
בספרו מ-1973, הציע דייוויד הארווי שלושה קריטריונים לחלוקת משאבים צודקת בעיר, בסדר חשיבות הולך ויורד: צורך והזדקקות; תרומת החלוקה לכלל; ופיצוי על קשיים ועוולות העבר. על בסיס גישה זו פותחו מודלים כמותיים של חלוקת משאבים צודקת, ביניהם המודל של ג'ורג' בוין (George Boyne) ומרטין פאוול (Martin Powell) בספרם "Territorial Justice". מדובר בשיטה לחישוב ההוגנות בחלוקת משאבים ציבוריים במרחב העירוני, כמו מוסדות חינוך ובריאות, בעזרתה הם הראו שניתן למדוד צדק מרחבי על ידי זיהוי צורכי האוכלוסייה באזור מסוים והשוואתם אל המענה שהם מקבלים במדיניות הציבורית וחלוקת המשאבים. ככל שיש התאמה גבוהה יותר בין הצרכים וסיפוקם, כך המרחב העירוני צודק יותר.
צדק מרחבי-ייצוגי
בהתאם לכך, התעלמות המתכנן העירוני מידע מקומי וממגוון זהויות, עלולה לייצר מצבים של אפליה תכנונית, בשני אופנים. הראשון מתקיים כאשר המתכנן מתייחס באופן בלתי שוויוני לקבוצות אוכלוסייה שונות במצבים דומים, למשל בהקצאה שונה של תשתיות ושירותים. השני מתקיים כאשר הידע המקומי של קהילות שונות אינו נכלל בתהליכי התכנון ועל כן הן זוכות להתייחסות דומה לזו שמקבלת הקבוצה ההגמונית במצבים שונים (רב תרבותיים). אפליה זו באה לידי ביטוי בתכנון אחיד ומודרניסטי, המבוסס על ידע מקצועי בלבד ומבטא עיוות של ידע מקומי, עבור קבוצות המתאפיינות באורח חיים מרחבי שונה.
אחד הנושאים הנחקרים בתחום זה הוא אפליית נשים במרחב הציבורי. על פי גישת "תכנון רגיש מגדר", על המתכננים לבחון ולהעריך את האופן שבו תוכניות יקדמו שוויון מגדרי, לוודא את מעורבותן של נשים בתהליך ולקחת בחשבון את צרכיהן הספציפיים של נשים וגברים במגוון רחב של תחומי חיים: ביטחון, תעסוקה, השכלה, תחבורה וניידות ועוד.
צדק מרחבי-הליכי
צדק הליכי פירושו קבלת החלטות שוויונית והוגנת בחלוקת הטובין החברתי, בהנחה שהליכים הוגנים יביאו לתוצאה הוגנת בהקשר המרחבי, מדובר בתהליך הוגן של קבלת החלטות בתהליכי תכנון המרחב. הגישה הדוגלת בצדק מרחבי המושתת על הגינותו של תהליך התכנון, התפתחה במקביל לדרישה לצדק ייצוגי. חוקרים כגון ג'ון פורסטר ופאטסי הילי פרסמו ספרים המעגנים את כינון העיר הצודקת באופיו הפתוח וההוגן של תהליך התכנון וביצירת 'תשתית תקשורתית' בין השחקנים השונים.
שיתוף הציבור בתהליכי התכנון, נחשב כאחת הדרכים המרכזיות להשגת צדק מרחבי-הליכי. שיתוף ציבור הוא תהליך מתמשך, המאפשר לאנשים להביע את העמדות והרצונות שלהם לגבי כל הסוגיות אשר עולות לאורך תהליך התכנון ולהשפיע על ההחלטות המתקבלות ועל תוצרי התוכנית. תהליך משמעותי של שיתוף הציבור אמור לזהות את הצרכים וההעדפות של הקבוצות השונות באוכלוסייה ולדאוג לכך שכל הקבוצות, ובמיוחד הקבוצות החלשות והמודרות יותר, יוכלו להביע את דעתם ולקחת חלק בקבלת ההחלטות.
מלבד תהליך משמעותי של שיתוף ציבור, ישנם מספר אמצעים נוספים לקידום צדק הליכי בתהליכי תכנון: שילוב נציגי ארגונים חברתיים במוסדות התכנון שייצגו קבוצות אוכלוסייה מגוונות; שילוב יועצים חברתיים בצוותי התכנון ובמערך המקצועי של מוסדות התכנון שיבחנו באופן מעמיק את מאפייני וצרכי האוכלוסייה הרלוונטית; וצירוף חוות דעת חברתית-קהילתית לתוכניות מרחביות, על מנת לחזק את תשתית הידע המקצועי בתחום החברתי.
צדק מרחבי בישראל
היבט הצדק בתכנון מרחבי חשוב במיוחד במדינות בעלות המאפיינים הבאים: מערכת שלטון ריכוזית, אזורים מיושבים בצפיפות רבה, מגוון תרבותי רב, וחלוקה לא שוויונית של רווחה. מכיוון שכל הגורמים הללו קיימים בישראל, התייחסות למערכת התכנון המרחבי היא הכרחית ליצירת צדק חברתי בישראל.
אחד האירועים שהעלו את הצדק המרחבי לסדר היום הציבורי בישראל הוא המחאה החברתית של 2011. המחאה, שהחלה בשל מצוקת הדיור והתפתחה לתנועה חברתית-כלכלית רחבה, נשאה את הכותרת "צדק חברתי" ביחס לנושאים מגוונים רבים. בעקבות אירועי המחאות, הציעו פרופ' אורן יפתחאל ואחרים, את הרעיון של צדק מרחבי כמדיניות ברורה ורחבה, כדרך לבנייה של חברה צודקת ולטובת תיקון עוולות חברתיים שנובעים מאי־צדק מרחבי.
הדרת נשים מהמרחב הציבורי
אחד הנושאים שעולה אחת לכמה זמן לסדר היום בישראל הוא הדרת נשים מהמרחב הציבורי. הנושא של הפרדה בין נשים וגברים בחברה החרדית אינו חדש, אך לעיתים היא חוצה את גבולות המגזר אל החברה הכללית, או מתרחשת במקומות ציבוריים כגון אוטובוסים, מרפאות, סניפי דואר, חנויות, קלפיות, רחובות, ועוד. התופעה החלה בסוף שנות ה-90 כאשר פלגים קיצוניים בחברה החרדית דרשו קווי אוטובוס נפרדים - בהם גברים יושבים מקדימה ונשים מאחורה - ובהמשך התפשטה לתחומים נוספים. דוגמאות נוספות להדרת נשים מהמרחב הציבורי הן רחובות אליהם נאסרת כניסה של נשים או שנכפית בהם הפרדה; שלטים המורים על לבוש צנוע בכניסה לשכונות חרדיות; השחתת מודעות ופרסומות בהן מוצגות דמויות נשים; הופעות המתקיימות בהפרדה או לגברים בלבד; במות עליהן מופיעים רק גברים, לעיתים תוך דרישה מפורשת להדיר נשים; ועוד.
סביב סוגיית ההפרדה מתנהל דיון ציבורי ער גם בתוך החברה החרדית ובקרב פעילות פמיניסטיות חרדיות, אשר טוענות בחלקן כי השינוי צריך לבוא מתוך החברה החרדית עצמה, ופועלות על מנת לקדם אירועים בהפרדה ובשוויון, זאת אל מול גישה לפיה הפרדה אינה יכול להיות בשוויון.
בדואים בנגב
מאז קום המדינה, היחסים בין הבדואים שבנגב לבין הממסד הישראלי מורכבים, מורכבות שבבסיסה הבדלי גישות ותפיסות עולם בנושאי בעלות על קרקע ותכנון. תוכניות המתאר של אזור הנגב משנות ה-60 התעלמו מהיישובים הבדואים הקיימים ויצרו את מה שמכונה "הכפרים הלא מוכרים", כלומר הפיכתם ללא חוקיים ומניעת תשתיות בסיסיות כמו מים זורמים וחשמל. במהלך השנים, המדינה הציעה לבדואים פתרונות תכנוניים מודרניים, שהתבטאו בריכוז האוכלוסייה במספר מצומצם של יישובים עירוניים רבי אוכלוסין, ושאינם תואמים את הצרכים והתרבות של האוכלוסייה הבדואית. כתוצאה מכך, כמחצית מאוכלוסיית הבדואים בנגב בחרה להישאר בכפרים הלא מוכרים, על אף המחסור בתשתיות בסיסיות.
מרטין אוונס
סר מרטין ג'ון אוונס (באנגלית: Sir Martin John Evans; נולד ב-1 בינואר 1941) הוא מדען בריטי אשר לזכותו עומדת תגלית תאי הגזע העובריים בשנת 1981 וכן תרומתו לפיתוח "עכבר הנוקאאוט" (Knockout Mouse) והטכנולוגיה הנלווית של התכווננות לגנים. הוא הוכרז כזוכה פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה לשנת 2007 בזכות מחקרו על התכווננות לגנים בעכברים, יחד עם מריו קפקי ואוליבר סמיתיס.
אוונס הוא בוגר כריסט קולג' באוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1963. הוא סיים את עבודת הדוקטורט באוניברסיטת לונדון בשנת 1969. בין השנים 1969–1978 הוא עבד במחלקה לאנטומיה ואמבריולוגיה באוניברסיטת קולג' לונדון. בין השנים 1978–1999 הוא עבד במחלקה לגנטיקה באוניברסיטת קיימברידג'. מאז שנת 1999 ועד היום הוא פרופסור לגנטיקה של יונקים וראש בית הספר למדעי החיים באוניברסיטת קרדיף.
בשנת 2004 קיבל מרטין אוונס אות אבירות ממלכת בריטניה על תרומתו למדעי הרפואה. בשנת 2009 העניקה לו החברה המלכותית את מדליית קופלי.
נכון ל-2018 הוא נשיא אוניברסיטת קארדיף.
מרטין אסטרדאל
אריק מרטין אסטרדאל (בשוודית: Erik Martin Österdahl; נולד ב-12 באוקטובר 1973) הוא סופר ומפיק טלוויזיה שוודי, המשמש כמפקח על תחרות האירוויזיון החל משנת 2020.
ביוגרפיה
אסטרדאל נולד ב-12 באוקטובר 1973 בסולנטונה שבשוודיה.
לאחר לימודי התיכון בבית הספר למוזיקה על שם אדולף פרדריק, אסטרדאל למד כלכלה ולימודי רוסיה ומזרח אירופה באוניברסיטת אופסלה. הוא החל את הקריירה שלו בתקשורת כמאמן לניהול מדיה ב-Modern Times Group, שם היה אחראי בין היתר על ZTV, TOPP40 והסטארט-אפ של המגזין המטרו.
אסטרדאל עבד בטלוויזיה השוודית בשנים 2008–2014, תחילה כמפקח תוכניות לבידור וספורט, כאשר תרם להופעתן של תוכניות הטלוויזיה הפופולריות Mästarnas mästare, Allt för Sverige , Skavlan ו-Vinterstudion. אסטרדאל היה מנהל פרויקטים ומפיק בכיר במלודיפסטיבלן ב-2007 וב-2008 ובאירוויזיון 2013 ו-2016.
באוגוסט 2016 כתב אסטרדאל את הרומן Be inte om nåd.
בינואר 2020 הוכרז כי אסטרדאל יפקח על תחרות האירוויזיון החל משנת 2020, ובפועל מאירוויזיון הילדים 2020.
ילקוט מעם לועז
ילקוט מעם לועז הוא אנתולוגיה תורנית רחבת היקף, הכוללת עשרים ושלושה כרכים המאספים בתוכם: ביאורים ומדרשים על התנ"ך, פרקי אבות והגדה של פסח, בתוספת פסקי הלכות קצרים, בלשון קלה ועממית.
היסטוריה
תחילתה של הסדרה היא בחיבור "מעם לועז" בשפת הלאדינו של החכם רבי יעקב כולי, על ספר בראשית ומחצית ספר שמות עד פרשת תרומה. חלקי המשך לילקוט, במתכונת החלקים הראשונים, חיברו במהלך המאות הי"ח והי"ט חכמים שונים: ר' יצחק מאגריסו ערך והוציא לאור את הפירוש לספר שמות ולספרי ויקרא ובמדבר, בסגנון שהתווה רבי יעקב כולי. ר' יצחק ארגואיטי חיבר את הפירוש לספר דברים. במהלך המאה התשע עשרה נדפסו מספר כרכים על חלק מספרי הנביאים והמגילות, כגון פירוש לנביאים ראשונים, לספר ישעיהו, למגילת אסתר, לשיר השירים ולקהלת.
במחצית השנייה של המאה העשרים, תורגמה סדרת הספרים לעברית, תוך הרחבה ניכרת של הליקוט, על ידי הרב שמואל קרויזר-ירושלמי. בסדרה העברית ראה אור הספר בשם "ילקוט מעם לועז", לחמשת חומשי תורה (בשנים תשכ"ז-תשל"א), לספרי נביאים ראשונים וחמש המגילות (תשל"ב-תשמ"ב), לתהלים (תשמ"ב-תשמ"ד), משלי (תשמ"ה), ירמיהו (תשמ"ז), תרי עשר (תש"נ-תשנ"א) וישעיהו (תשנ"ד-תשנ"ו). כרך נוסף נסוב על מסכת אבות ועל דרך ארץ זוטא (תשל"ב).
הספר זכה לפופולריות עצומה בקרב קהילות יהדות ספרד, שנהגו לקרוא מן הספר בחוג המשפחה, בשבתות מסביב לשולחן, לאחר תפילת שחרית, וכספר הקראה לילדים לפני השינה. הספר נחשב על ידי רבים, כגולת הכותרת של ספרות הלאדינו בכמות ובאיכות.
גם התרגום לעברית זכה לפופולריות רבה.
סגנון ותוכן
הספר כתוב בסגנון עממי, ומשלב שלושה מרכיבים עיקריים:
ייחודיותו של הספר היא, שמרכיבי הדרוש, המוסר וההלכה, שלובים זה בזה, באופן מעניין ומושך, המאפשרים קריאה רציפה בכתוב על גווניו, לקורא הממוצע.
מקור שמו של הספר
מנהג נפוץ הוא שמחברי ספרים תורניים, רומזים את שמם בשם ספרם. היוזם והסופר הראשון של הסדרה, רבי יעקב כולי, ייחד בתחילה את ספרו לנשים וילדים שאינם בקיאים בלשון הקודש, אלא מדברים בלע"ז. כשההשראה לכך היא מפרק התהילים הידוע מקריאת ההלל, המתחיל במילים: ומסיים במילים  כאשר חז"ל דרשו כי המילים "בית יעקב" רומזות לנשים, המילים "מעם לועז" מרמזות על הקבוצה בעם המבינה ומדברת בלועזית, וההופעה של השם "יעקב" פעמיים והמילה "חולי" המרמזת על שם משפחתו כולי.
השפעתו ההלכתית
הספר שלא נכתב בעברית הייתה לו השפעה מוגבלת. הוא נזכר רק פעמים ספורות בספרי חכמי ספרד כמו החיד"א והרב חיים פלאג'י. יוצא מן הכלל הוא הרב עובדיה יוסף, שציטט את הילקוט בספרי השו"ת שלו פעמים רבות. כמו כן, בספר פלא יועץ שכתב רב אליעזר פאפו, מוזכר הספר לשבח, אלא שהוא מציין שישנם חכמים שהתנגדו לילקוט, כיוון שהוא שימש כתחליף ללימוד תורה מעמיק ובסיסי יותר לפשוטי העם, ואף עשוי היה להטעות אותם בהלכה.
מעת שתורגם הספר לעברית בשנת ה'תשכ"ז, הוא שימש כמקור הלכתי גם בספרי פוסקים אשכנזים נוספים, כמו המנחת יצחק והציץ אליעזר.