cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
AMX-13
רקע
ה-AMX-13 הוא הטנק הראשון שתוכנן ויוצר במלואו בצרפת אחרי המלחמה. הוא תוצאה של דרישת הצבא הצרפתי לטנק קל ויביל אוויר, שיכול לשמש גם כמשחית טנקים. בשנת 1952, לאחר חמש שנות פיתוח החל הייצור. ה-AMX-13 היווה חיבור בין המסורת הצרפתית של תכנון טנקים קלים, למסורת חדשה של טנקים בינוניים ומצוידים בטכנולוגיות ייחודיות.
זכריא נאבסו
ביוגרפיה
נאבסו היה בעברו איש עסקים, ובבעלותו הייתה חברה בחו"ל ועסקים נוספים בישראל. לשעבר יו"ר הוועדה לתכנון ובניה - מעלה חרמון. למד היסטוריה של המזרח התיכון ומדע המדינה באוניברסיטה, אך לא סיים את לימודיו.
AMX-13
רקע
שמו של הטנק מגיע מראשי התיבות בצרפתית למפעל שייצר את הטנק, Atelier de Construction d'Issy-les-Moulineaux, "הסדנה לפיתוח כלי רכב משוריינים של הצבא הצרפתי בפרבר איסי לה מולינו" בפריז. המספר 13 מציין את משקל הטנק בטונות.
זכריא נאבסו
ביוגרפיה
זכריא הוא נציג הצ'רקסים בישראל בפדרציה הצ'רקסית העולמית, ובעל זכות הצבעה.
AMX-13
הטנק ומאפייניו
מגרעותיו של הטנק נבעו מעצם היותו טנק קל - השריון שבו דק וחדיר יחסית לנשק נ"ט, הטנק מתלקח בקלות במקרה של פגיעה בו, בשל מנוע הבנזין המותקן בו. התותח בגרסאות המוקדמות בקוטר של 75 מ"מ היה בעל כושר חדירה נמוך. יתרונותיו של הטנק - קלות התפעול, זול יחסית, יכולתו לפעול במקומות שטנקים כבדים התקשו בהם ומהירותו הגבוהה יחסית של 60 קמ"ש על דרך סלולה.
ייחודיותו של הטנק הייתה בצריח. בניגוד לטנק רגיל, שבו קנה התותח מורם ומונמך, ב-AMX מורם ומונמך החלק העליון של הצריח באופן שמאפשר צללית נמוכה יחסית ומקל על הפעלת הטנק מעמדות מוסתרות. חידוש נוסף היה תותח 75 מילימטר מדויק, שמצויד במערכת טעינה אוטומטית. התותח מוזן משתי מחסניות עגולות לשישה פגזים. לאחר ירי 12 הפגזים הראשונים יש להטעין את המחסניות מחדש באופן ידני. מערכת הטעינה הפחיתה קצת מהאמינות, אך הורידה את מספר אנשי הצוות לשלושה. דבר זה נתפס על ידי מדינות מועטות כח אדם כיתרון משמעותי, שכן הוא מאפשר להן לאייש יותר טנקים. חידוש זה הופיע מאוחר יותר גם בטנק הלקלרק ובמספר טנקים רוסיים.
זכריא נאבסו
קריירה פוליטית
בבחירות לרשויות המקומיות שהתקיימו בשנת 2013 נבחר לתפקיד ראש מועצת כפר כמא, ובבחירות הבאות בשנת 2018 נבחר שוב לתפקיד. במהלך כהונתו הושג אישור לתוכנית מתאר להרחבת היישוב, ונבנה היכל תרבות רב תכליתי. בשנת תשע"ו הוענק ליישוב כפר כמא פרס שרת התרבות והספורט לרשויות המקומיות על זכייתה במקום השלישי. כחלק מהחזון שלו לקדם את תחום התיירות בכפר כמא, נערך לראשונה מדרחוב במסגרת הפסטיבל הצ'רקסי. עוד פרויקט שקידם הוא הקמת מתחם לשוק עירוני, שנכון לשנת 2020 נמצא בשלבי סיום.
AMX-13
שיפורים וגרסאות
יותר מ-3,000 טנקי AMX-13 יוצרו בצרפת, ועוד מספר לא מבוטל באוסטריה, תחת השם SK 105. הטנקים נהנו ממכירות ברחבי העולם ובעיקר במדינות מועטות משאבים. כתוצאה מהצרכים השונים של המדינות, נוצרו שיפורים רבים בטנקים לאורך השנים. רוב המדינות הזדקקו למענה לאיום מצד טנקים תוצרת ברית המועצות. לכן השיפורים העיקריים היו קשורים בהחלפת תותח 75 המילימטר בחימוש כבד יותר, או בהוספת חימוש משני מתוחכם יותר. בתחום החלפת התותח נעשו בעיקר הסבות לתותחי 90 מילימטר ו-105 מילימטר. אלה איפשרו יכולת השמדה סבירה מול טנקי ה-T-54/55, שהיו בדרך כלל היריבים העיקריים של ה-AMX-13. בתחום החימוש המדויק הייתה אפשרות להתקין מערכת שיגור של טילי נ"ט. אלה היו באופן קלאסי טילים צרפתיים דוגמת ה-SS-11 וה-HOT. בנוסף הציעו חברות רבות, חבילות שיפור עם בקרת אש משופרת, אמצעי ראיית לילה, מנועי דיזל חזקים ועוד.
זכריא נאבסו
קריירה פוליטית
בשנת 2019 במהלך כהונתו השנייה, תוכנן מרוץ לילה הראשון מסוגו בכפר, אך המירוץ בוטל בעקבות התנגדות התושבים בטענה שהמיאוץ פוגע בערכים של תושבי הכפר.
AMX-13
שיפורים וגרסאות
החברות הישראליות "אלביט" ו״נימדה" גם הציעו שדרוגים של הטנק, שנמכרו למדינות בדרום אמריקה ובמזרח הרחוק, כולל החלפת מנוע הבנזין במנוע דיזל של ״ג׳נרל מוטורס" V6-53T, הכנסת מערכת בקרת ירי מדגם ”לאנסלוט" של אלביט, ותותח חדש, מהיר ירי של התעשייה הצבאית, בקוטר 60 מילימטר.
בנוסף לשיפורים שנועדו לאפשר תפקוד טוב יותר כטנק קל או משחית טנקים, נבנו גרסאות רק"ם רבות על בסיס ה-AMX-13. להלן הגרסאות העיקריות:
זכריא נאבסו
קריירה פוליטית
באותה שנה התחוללה סערה בכפר סביב מכרז קרקעות של רשות מקרקעי ישראל, בעקבות זכייה של משפחה שאינה צ'רקסית במכרז. רבים מתושבי הכפר האשימו את ראש המועצה בתוצאות המכרז.
חיים אישיים
נשוי ואב לארבעה ילדים.
AMX-13
שירות בישראל
ישראל התלבטה אם לרכוש את הטנק שכונה בישראל באותה העת אמכ"ס 13, מאחר שלא התאים לשמש כטנק מערכה עיקרי. בתחילת שנת 1955 הועברו לישראל מספר טנקים לניסויים והתגלו בהם תקלות חמורות שנבעו מאי התאמה לאקלים בארץ, לחום ולאבק. בתמיכת הרמטכ"ל משה דיין, שהעדיף את ניידותו וחדשניותו על פני עובי השריון, הוחלט לרכוש כמות מעטה מהם. הוסכם עם צרפת על שיפור מערכות שונות לשיפור התאמתו לצורכי צה"ל. בשנים 1956-1955 נרכשו 60 טנקים עם תותח 75 מ"מ שחלקם עבר התאמה. בגלל קשיי אחזקה התדרדר מצבם הטכני ובמאי 1956 נותרו 24 טנקים כשירים בלבד. באוגוסט 1956, בעקבות עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-מצרית נרכשו 120 טנקים נוספים גם הם עם תותח 75 מ"מ. משלוח הטנקים נפרק בחשאי בנמל הקישון ואלה הועברו לגדודי הקו הראשון לקראת מלחמת סיני שבה השתתפו שלושה גדודי AMX-13 מלאים. אחד הגדודים, שהשתייך לחטיבה 27, הוביל את התקדמות החטיבה בציר הצפוני והגיע עד תעלת סואץ.
במלחמת ששת הימים לחמו הטנקים בכל החזיתות: השתתפו בכיבוש רצועת עזה, שכם ורמת הגולן. במלחמה נחשפה מגבלת החדירה של תותחי הטנק שלא הצליח לחדור את השריון של טנקי האויב החדישים מסוג T-54 ו- T-55. לאחר מלחמת ששת הימים הם נמכרו והועברו לארצות אחרות. בשנת 1969 הוצאו סופית משירות צה"ל. טנק AMX-13 אחד מוצב כיום בתערוכת הטנקים ביד לשריון בלטרון.
שרשרת אנושית
שרשרת אנושית היא סוג של הבעת מחאה, בה יוצרים שרשרת של אנשים המחזיקים ידיים, במיקום מסוים.
דוגמאות
ב-1983 השתתפו שישים אלף בריטים בשרשרת אנושית שביקשה למחות נגד מיקום טילים גרעיניים אמריקניים בגרמניה המערבית.
הדרך הבלטית
ב-1989 יצרו תושבים מאסטוניה, לטביה וליטא שרשרת אנושית לאורך 600 קילומטרים, כדי לבטא את רצונם בעצמאות מדינית.
שרשרת אנושית נגד ההתנתקות מגוש קטיף
בז' במנחם אב תשס"ד ה-25 ביולי 2004, בעקבות תוכניתו של אריאל שרון לבצע התנתקות מגוש קטיף וצפון השומרון, ארגנו אנשי ימין שרשרת אנושית באורך של 90 קילומטרים. היא התמשכה ממחסום ארז ועד הכותל המערבי (למעשה 30 הקילומטרים בין מחלף שער הגיא ועד הכניסה לירושלים לא אוישו בהיעדר שולי דרך מספיקים). מטרת השרשרת הייתה חיבור בין גוש קטיף לירושלים באמצעות בני אדם, כאמירה כי הוא חלק מהמדינה. 130 אלף איש השתתפו בשרשרת. הוגה הרעיון היה הרב קובי בורנשטיין, פעיל במועצת יש"ע ובמטה המאבק בגוש קטיף.
מצעד הספרים
מצעד הספרים לילדים ונוער הוא יוזמה ממשלתית של משרד החינוך הישראלי לעידוד קריאה בקרב תלמידי בית-הספר, אשר החל בשפה העברית בשנת הלימודים תשנ"ה.
החל מתשס"ח נקרא המצעד על שם סופרת הילדים מרים רות. עם השנים, מצעד הספרים התרחב גם לשפה הערבית.
סטלה גונה
סטלה גונה (באנגלית: Stella Gonet; נולדה ב-8 בדצמבר 1960) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה סקוטית. היא מוכרת מתפקידיה בסדרות הדרמה של ה-BBC "בית אליוט" (1991–1994) ו"הולבי סיטי" (2007–2009).
ביוגרפיה
גונה נולדה בגרינוק שבסקוטלנד. היא בת למשפחה בת 12 ילדים, וארבע מאחיותיה הן אחיות במקצוען. גונה למדה משחק באקדמיה המלכותית הסקוטית למוזיקה ודרמה.
גונה כיכבה בתפקיד ראשי בשלוש העונות של סדרת הדרמה "בית אליוט" לצדה של לואיז לומברד. היא הופיעה בתפקיד ג'יין גרייסון בדרמה הרפואית "הולבי סיטי". עוד שיחקה בסדרת הטלוויזיה "חדר מיון", במיני-סדרה "The Crow Road" בהפקת BBC סקוטלנד, בתפקיד אורח בסדרות "דיאל ופסקו", "חקירות המפקח לינלי", "Outnumbered" ו"לואיס". במיני-סדרה "The Secret" גילמה את תפקיד הנבל, ושיחקה בתפקיד גרייס מפלין בפרק "Sins of Commission" בסדרה "רציחות במידסומר".
בקולנוע הופיעה גונה בסרטים "למען המלכה והמולדת", "ניקולס ניקלבי", ו-"Red Mercury".
גונה הרבתה לשחק גם בתיאטרון. היא שיחקה בתפקיד אופליה לצדו של דניאל דיי-לואיס כהמלט בהפקה של המחזה "המלט" של התיאטרון המלכותי הלאומי.
חיים אישיים
ב-2005 התחתנה גונה עם השחקן האנגלי ניקולס פארל. בני הזוג שיחקו יחד בסדרת הטלוויזיה "The Roman Mysteries" בתפקיד המלכה ברניקי והקיסר טיטוס. עוד הופיעו על המסך כבני הזוג מאסגרוב בעיבוד של ITV משנת 2007 לרומן "הטיית לב" מאת ג'יין אוסטן. בתה של גונה, נטשה, נולדה בשנת 2000.
בית מוסא עלמי
היסטוריה
את הבית בנה חאפז אל-עלמי, שהיה גיסו של מוסא אל-עלמי. הבנייה החלה בשנות מלחמת העולם הראשונה והסתיימה ב-1920. הבית שימש בעיקר כבית קיט למשפחת אל-עלמי, שהייתה במקור מירושלים, אך אחזה בבעלות על אדמות רבות באזור זה ובאזורים אחרים בארץ. בנוסף היה בבעלותה בית קיט ביריחו, אך כדי לסבול פחות מחום הקיץ שבבקעת יריחו הייתה המשפחה עוברת לבית הזה שתמיד נהנה בחודשי הקיץ מרוח ים קרירה.
בשנת 1933 אירח חאפז אל-עלמי את שר המושבות הבריטי בבית, לאחר שנכבדי עזה סירבו לפגוש אותו כאות מחאה על "תמיכת הבריטים בציונים".
המבנה חדל לשמש את משפחת עלמי החל מסתיו 1947, כאשר המצב הביטחוני באזור התדרדר. הוא שימש את חברי קיבוץ זיקים בתקופה הראשונה להתיישבותם במקום. בצידו נבנה מגדל המים של הקיבוץ, בשל מיקומו על הגבעה הגבוהה באזור. כעבור זמן ניטש הבית, ומאז עמד ריק ויועד לשימור.
בשנת 2019 שופץ המבנה תוך שמירה על מבנהו המקורי. במסגרת השיפוץ שומרה התקרה המאויירת במבואת הכניסה. האתר מוכרז כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
תיאור המבנה
מיקום הבניין על גבעה השולטת על אזור שפך נחל שקמה. המבנה בנוי אבני כורכר, ואינו ניצב על יסודות. בחזית הבית מרפסת כניסה מקורה עם שלוש קשתות אופייניות.
קנגורו אילני הוזר
קנגורו אילני הוזר (שם מדעי: Dendrolagus hoserae), הוא מין חדש של קנגורו אילני אשר תואר מדעית לראשונה על ידי חוקר הטבע ריימונד הוזר בשנת 2019, ואנדמי ככל הנראה למערב גינאה החדשה. ריימונד הוזר קרא למין זה על שם אשתו שירין הוזר, שעסקה לצידו בחקר זוחלים וחיות בר אחרות. מין זה טרם נצפה בטבע על ידי חוקרי טבע מערביים, והמידע אודותיו מבוסס על דגימה מפוחלצת של נקבה.
מעמד טקסונומי
הדגימה שעליה התבסס ריימונד הוזר, שכנה במשך מספר שנים במוזיאון בסידני, ונאספה בתאריך לא ידוע על פסגת גונונג קי בקצה המערבי של רכס מאוקי. אזור זה סמוך לעיר טמגאפורה, הנמצאת בנפת מימיקה במחוז פפואה שבאינדונזיה. זואולוגים שבחנו את הדגימה בשלהי המאה ה-21, האמינו שהדגימה מייצגת אוכלוסייה ייחודית מערבית של קנגורו אילני סרי, או לחלופין אוכלוסייה מזרחית ייחודית של קנגורו אילני וונדיוואי; שני חוקרי טבע שבחנו את הדגימה בשנת 2003 ובשנת 2018, מצאו שהדגימה שונה למדי מקנגורו סרי ומצדיקה מעמד של מין נפרד, אך נמנעו מקביעה חד משמעית. ריימונד הוזר בחן את הדגימה לעומק, ובתום מחקר מפורט הכריז ב-10 ביולי 2019 שמדובר סופית במין חדש. אחד הגורמים העיקריים לכך, הוא שהמקום שבו נאספה הדגימה מופרד מטווח התפוצה של קנגורו סרי וקנגורו וונדיוואי באמצעות חסמים גאוגרפים משמעותיים (נהרות או שפלות), שאינם מאפשרים שום חפיפה ביניהם.
תיאור
קנגורו אילני הוזר נחשב לצורת ביניים בין קנגורו סרי לקנגורו וונדיוואי, ודומה לשניים במובנים רבים; בנוסף, הוא מהווה את הצלע החמישית ב"קבוצת הדוריה" בסוג קנגורו אילני הכוללת סך הכול 5 מינים החולקים מאפיינים פיזיים ואקולוגים דומים. ההבחנה בינו לבין המינים האחרים, היא בעיקר בצבע הפרווה: קנגורו סרי בעל פרווה שחרחרה-אפורה בחלק העליון עם גוון כסוף על גבו רגליו וזרועותיו; קנגורו אילני הוזר לעומתו, מתאפיין בפרווה בצבע חום-אפור עד חום בהיר, שלעיתים בעלת מראה מנומר בשל שילוב של שערות חומות ואפורות; סימונים נוספים אצלו שנעדרים אצל קנגורו סרי הם כתם בהיר במצח, ונקודה חיוורת בבסיס הזנב. בהתחשב בכך שפרוותו של קנגורו אילני הוזר בהירה יותר, הניגודיות אצלו בין צבעי הגפיים והזרועות לצבע הגוף, מינימלית יחסית, והבהירות שלהן ניכרת לעין בעיקר בכפות. קנגורו וונדיוואי, בעל פס גבי מעורפל אשר נעדר אצל קנגורו אילני הוזר, והוא בהיר בהרבה ממנו עם פרווה שנראית לעיתים צהובה.
תפוצה ומצב
על פי הערכות של ריימונד הוזר, קנגורו אילני הוזר חי בטווח גובה של 3,200-2,500 מטר מעל פני הים. בית הגידול שלו מורכב מיערות גשם טרופיים בסביבה עתירת גשמים עם טמפרטורות קרות. מין זה טרם הוגדר על ידי הרשימה האדומה של IUCN, אך על פי נתונים של הזואולוג האוסטרלי שביקר באזור בשנת 1996, קנגוריי העצים בחלק האינדונזי של גינאה החדשה נדחקים יותר ויותר למרומי רכסי ההרים כתוצאה מעלייה בצפיפות האנושית וסובלים מציד נרחב.
בית ספר של יום ראשון
בית ספר של יום ראשון (באנגלית: Sunday school) הוא מוסד חינוכי הפועל ביום ראשון (יום המנוחה השבועי בנצרות), ובו לומדים בעיקר לימודי דת.
היסטוריה
ראשיתם של בתי הספר של יום ראשון ביוזמה משנת 1780 של רוברט רייקס - עורך העיתון "גלוסטר ג'ורנל" אשר חשש מהיקף הפשיעה הגובר והולך בשכונות העוני באנגליה של המאה ה-18, והחליט להקים מערך לימודי דת על מנת לשמור את הילדים של שכונות העוני על דרך הישר, ולמנוע הסטתם לדרך רעה. בשנת 1831 התחנכו בבתי הספר הדתיים של יום ראשון 1,250,000 ילדים (כ-25% מאוכלוסיית אנגליה באותה עת).
בתי הספר של יום ראשון הפכו פופולריים יותר ויותר בקרב הכנסיות הפרוטסטנטיות הן באנגליה והן בארצות הברית, אף שמעולם לא הפכו לחלק ממערך החינוך הרשמי של המדינה. מטרתם היחידה הייתה ללמד את הילדים את עיקרי הנצרות.
הלימוד מתבצע בכל שבוע, בו לומדים הילדים פרק תנ"ך לאחר טקס התפילה הפרוטסטנטי הנערך מדי יום ראשון. המורים ברובם הם מתנדבים - ואינם בעלי השכלה פורמלית בתחום הדת או התנ"ך.
בתי ספר של יום ראשון יהודיים
בהשפעת בתי הספר של יום ראשון הנוצריים, החלו יהודים לאמץ מנהג זה. בית הספר מכונה בדרך כלל Hebrew School (בית ספר לעברית) או Synagogue School. גם בבתי הספר היהודיים לומדים בדרך כלל בימי ראשון, הואיל וזה יום פנוי מלימודים בדרך כלל. בבתי הספר לעברית לומדים את השפה העברית, עיקרי היהדות והיסטוריה יהודית והם מיועדים לתלמידים הלומדים בבתי ספר כלליים (לא יהודיים).
דוד בליאכר
הרב דוד בְּלֶיאָכֶר (?-אייר תש"ד) היה מגדולי תלמידיו של הרב יוסף יוזל הורוביץ ("הסבא מנובהרדוק"). נודע כמייסד ישיבות מוסר בפולין וכראש ישיבת מזריץ' (Międzyrzec Podlaski). נספה במחנה ההשמדה מיידנק.
עד לשואה
נולד במינסק, בירת רוסיה הלבנה למשפחה של תלמידי חכמים. למד בכמה ישיבות. נמשך ללימוד המוסר והיה לתלמידו של הסבא מנובהרדוק. בתחילת מלחמת העולם הראשונה עבר עם רבו לקייב, בישיבה שייסד שם רבו.
לאחר פטירת ר' יוזל בתר"פ, עבר הרב בליאכר למזריץ' שבפולין והקים את ישיבת בית יוסף על שמו של רבו שהמשיכה את שיטתו המוסרית. לישיבה הגיעו מאות בחורים מכל רחבי פולין על אף הקשיים הכלכליים שהישיבה עמדה בפניהם. בעזרת תלמידיו הקים רשת של תת-ישיבות במקומות נוספים.
בימי השואה
הנאצים הרסו את מוסדות התורה במזריץ' מיד עם כניסתם למקום בפרוץ המלחמה. מרבית תלמידי מוסדות התורה נמלטו לשטח הכיבוש הסובייטי והקימו את ישיבותיהם בעיירה נימצין במחוז וילנה. הרב בליאכר ברח עם תלמידיו לבריסק שהייתה גם היא בכיבוש סובייטי, אך לאחר זמן די קצר חזר למזריץ' בגלל רדיפת הקומוניסטים את הדת ובייחוד את היהדות בהסתמכו על מאמר חז"ל: "קשה המחטיאו יותר מן ההורגו". סירב לברוח כדי לא להשאיר את שארית הפליטה במזריץ' ללא מנהיג. הוא לימד את תלמידיו במחתרת כשהישיבה מפוצלת לכמה סניפים, כדי להגדיל את סיכויי התלמידים להינצל.
הרב בליאכר הצליח לפתוח מטבחים שסיפקו אוכל לכל התלמידים וכך יכולים היו להחזיק מעמד. כשהוקם הגטו במזריץ' היה למנהיגם של היהודים הנותרים, כשמצד אחד עודדם להחזיק מעמד ומצד שני הכינם למות על קידוש השם. הרב נספה עם יהודים מהקהילה ובהם מתלמידיו במיידנק.
אקטואליה
אקטואליה (לפי האקדמיה ללשון העברית: עִנְיְנֵי דְּיוֹמָא) היא אוסף התהליכים והאירועים המתרחשים בזמן הנוכחי. כאשר התהליך מסתיים או האירוע מתרחק הוא כבר לא נחשב לאקטואליה אלא להיסטוריה. התהליך תלוי במידת המעורבות, כך שאירועים מסוימים עשויים עדיין להיחשב כחלק מהאקטואליה במקום אחד או עבור אנשים מסוימים ואילו עבור אנשים אחרים או מקומות אחרים הם כבר חלק מההיסטוריה. דוגמה לכך היא רעידת האדמה באוקיינוס ההודי שנחשבה לאקטואליה כאשר התרחשה בדצמבר 2004, כחודש לאחר מכן, בסוף ינואר 2005, נחשבה עדיין לאקטואליה מבחינת המדינות בהן היא התרחשה; ובסוף אפריל 2005 האירוע נחשב עדיין לאקטואליה רק בעיני האנשים שנפגעו ממנו.
דיווחי אקטואליה תופסים מקום מרכזי באמצעי התקשורת. בעיתונות היומית ובשבועוני החדשות הם מהווים חלק עיקרי. גם ברדיו הם תופסים מקום נכבד, בדמות משדרי חדשות תמציתיים ויומני חדשות העוסקים באקטואליה בהרחבה. המצב דומה גם בחלק מערוצי הטלוויזיה, ומגיע לשיא בערוצים כדוגמת CNN, המקדישים את כל זמנם לאקטואליה.
שימוש
משמעות המילה "אקטואלי" היא "עכשווי, מציאותי, ממשי, דבר שבעיתו". תחת הכותרת "אקטואליה" ניתן לעסוק במגוון רחב של נושאים, שהמשותף להם הוא שכולם אירועים המתרחשים בהווה ומעסיקים את הציבור. אקטואליה עוסקת בנושאים הנמצאים על סדר היום הציבורי הרלוונטיים לזמן הנוכחי, אשר האדם מגיב אליהם ומתייחס אליהם בהקשרים חברתיים. אקטואליה בעיקר כוללת בתוכה אירועים המתרחשים בהווה וחשובים לאוכלוסייה מסוימת, אך יש בתוכה גם אירועים הקשורים לעבר ולעתיד. המושג עצמו מתייחס מצד אחד לזמן ולעיתוי בו הוא מתרחש, ומצד שני מתייחס לרלוונטיות ולמעשיות שלו, במיוחד בהקשרים של התועלת שלו לחברה עצמה.
תאוריית קביעת סדר היום, מתארת בתוכה את היכולת של כלי התקשורת לעלות נושא אל ראש סדר העדיפויות הציבורי, וכך ביכולתם להפוך אירוע מסוים לאקטואלי. תוכניות אקטואליה עוסקות לרוב בחדשות ולא בתהליכים ארוכי טווח. אקטואליה יכולה להפוך להיסטוריה תוך זמן קצר יחסית.
כריס הוגאן
כריס הוגאן (באנגלית: Chris Hogan; נולד ב-24 באוקטובר 1988) הוא שחקן פוטבול אמריקאי ששיחק בעמדת התופס בליגת ה-NFL.
ביוגרפיה
הוגאן נולד וגדל בניו ג'רזי, בנם של ג'ים ושל מרי הלן. הוא הצטיין בנעוריו בבייסבול אך לאחר פציעה בכתף עבר להתמקד בלקרוס ובפוטבול. למד במשך שלוש שנים באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה וסיים תואר ראשון ב-2010. בתקופת לימודיו היה חבר נבחרת הלקרוס של האוניברסיטה, בשנתו האחרונה נבחר לקפטן הקבוצה, הוא הוביל אותה עם 29 שערים ונבחר לנבחרת העונה של ליגת ה-ECAC ב-NCAA. לאחר הלימודים בפנסילבניה עבר לאוניברסיטת מונמאות' והצטרף לקבוצת הפוטבול שלה, בה שיחק כתופס בקבוצת ההתקפה וכן כקורנרבק בקבוצת ההגנה. בעונתו היחידה בקבוצה רשם 12 תפיסות ל-147 יארד ושלושה טאצ'דאונים ולכך הוסיף 28 תיקולים ו-3 חטיפות.
בתקווה לזכות בחוזה ל-NFL התאמן הוגאן עם סן פרנסיסקו 49', ניו יורק ג'איינטס ומיאמי דולפינס אך לא זכה להיכלל בהרכב הקבוצות. הוא זכה לתשומת לב בתוכנית הטלוויזיה של HBO שסיקרה את מחנה האימונים של מיאמי, במהלכו זכה לכינוי "סבן אילבן" משום שתמיד היה פתוח (פנוי לקבלת מסירות). הוא נשאר בקבוצת באימונים של מיאמי במשך כשנה בטרם שוחרר בספטמבר 2012. בנובמבר 2012 חתם בקבוצת האימונים של באפלו בילס ובדצמבר קודם לסגל הקבוצה. הוא שיחק בקבוצה במשך שלוש עונות במהלכן תפס שישה טאצ'דאונים ו-959 יארד במצטבר.
לפני עונת 2016 חתם על חוזה לשלוש שנים בקבוצת ניו אינגלנד פטריוטס תמורת 12 מיליון דולר. בעונתו הראשונה בקבוצה רשם 680 יארד ו-4 טאצ'דאונים. בפלייאוף הצטיין בגמר ה-AFC בניצחון על פיטסבורג סטילרס, כשתפס 9 מסירות ל-180 יארד (שיא פלייאוף קבוצתי) ושני טאצ'דאונים. הוא זכה עם ניו אינגלנד בסופרבול LI.
בעונת 2017 החמיץ שבעה משחקים בשל פציעה. הוא היה שותף להעפלת הקבוצה לסופרבול LII, בו השיג 128 יארד בתפיסה וטאצ'דאון אחד, בהפסד לפילדלפיה איגלס. בעונת 2018 זכה עם הפטריוטס בסופרבול LIII. לאחר העונה הצטרף לקבוצת קרוליינה פנתרס. בעונת 2020 הצטרף לניו יורק ג'טס.
ב-2021 הצטרף לליגת הלקרוס המקצועית. בעונת 2021 חזר לפוטבול והצטרף לניו אורלינס סיינטס, הוא הודיע על פרישתו באוקטובר אותה שנה.
סטטיסטיקה נבחרת
בעונה הסדירה: בפלייאוף:
בלה טרדוש
בלה טרדוש (במקור וקסמן, בהונגרית: Tardos Béla; בודפשט, 21 ביוני 1910 – בודפשט, 18 בנובמבר 1966) היה מלחין יהודי-הונגרי זוכה פרס פרנץ ארקל (פרס ממלכתי הונגרי למלחינים מצטיינים, למנהלים מוזיקליים ולפעילות אמנותית).
קורות חייו
בלה ואקסמן נולד במשפחה יהודית כבנם של עובד הדפוס מיקשה וקסמן ושל יוליאנה גולדשטיין. הוא למד פסנתר בבית הספר הלאומי למוזיקה בין 1925 לבין 1931, ולמד קומפוזיציה אצל זולטאן קודאי באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בין 1932 לבין 1936. הוא החל את דרכו המוזיקלית כמנצח. הוא ניצח על מקהלות פועלים, ניהל את מקהלת ואנדור מ-1941, עבד ברדיו בבוקרשט במהלך מלחמת העולם השנייה וארגן מקהלה הונגרית בבירת רומניה (1944). משנת 1945 הוא שוב היה בבודפשט במשך שנתיים, בראש מקהלת ואנדור, במקביל, בין 1945 לבין 1948, היה העורך המוזיקלי של הוצאת סיקרה. בשנת 1948 זכה בפרס בתחרות בארטוק הבינלאומית עם רביעיית המיתרים מספר 1 שלו. ב-1959, עם הקנטטה שלו "בשולי העיר", גרסה שהולחנה מחדש של יצירתו הקודמת (1944) שאבדה במהלך המלחמה, הוא זכה בפרס הראשון בתחרות הרדיו ההונגרי.
בין השנים 1950–1952 היה מנהל התזמורת הפילהרמונית הלאומית, ומ-1955 ועד מותו היה מנהל הוצאת המוזיקה (Editio Musica Budapest).
ב-9 בינואר 1939 נשא לאישה את אווה, בתם של ברטלן גליק, פקיד, ושל גיזלה דונאט (1885–1974) בבודפשט. יש להם שתי בנות: יוליאנה טארדוש וקטלין טארדוש.
יצירות קאמריות, פסנתר, אופרה
לאורה (אופרה קומית בשתי מערכות, טקסט מאת מיקלוש ג'ארפאש, 1958)
כיכר מרג'ה
כיכר מרג'ה (בערבית: ساحة المرجة, תעתיק מדויק: סאחת אלמַרג'ה) או בשמה הנוסף כיכר השהידים (ساحة الشهداء; סאחת אלשוהדה), היא כיכר מרכזית וחשובה במרכז דמשק, בירת סוריה. הכיכר הוקמה בתקופה העות'מאנית בשנת 1866 כחלק מפיתוח העיר אל מחוץ לחומות העיר העתיקה.
הכיכר בנויה בצורת רחבה אשר מתחתיה עובר נהר הברדה. היא נבנתה במרכז שכונה חדשה ממערב לעיר העתיקה וסביבה הוקמו מספר מבני שלטון חשובים. לאורך השנים עבר מרכז העיר בהדרגה צפונה, וחשיבות הכיכר ירדה במעט. אופי המבנים באזור הכיכר מאפיין את האדריכלות הקולוניאלית האירופאית, שהתפשטה ברחבי האימפריה העות'מאנית באותה התקופה, דוגמה לסגנון זה ניתן לראות בתחנת הרכבת החיג'אזית הממוקמת מעט דרומה מהכיכר.
מסביב לכיכר ישנם כאמור מספר מלונות בהם; מלון עומאר חיאם, מלון אל-טאל, מלון סמיר ומלון רעמסס הילטון. מצפון לרחבת הכיכר נמצא מסגד ילבוגה אשר נבנה בתקופת השלטון הממלוכי בעיר בשנת 1264, לצד המסגד נמצא פארק אל-ערמני ובנוסף בקרבת הכיכר נמצא בניין משרד הפנים הסורי.
היסטוריה
לקראת סוף המאה ה-19 ועם פיתוח העיר דמשק מחוץ לחומות העיר העתיקה, החלה להתפתח תעשיית תיירות הן למבקרים נוצרים אשר הגיעו לבקר באתרי הקודש ברחבי ארץ הקודש ובדמשק עצמה והן למבקרים מוסלמים אשר עברו בעיר בדרכם למכה או ירושלים, או הגיעו לבקר באתרים חשובים בדמשק. כתוצאה מכך, אזור הכיכר הייתה מזוהה לאורך השנים עם חנויות, מסעדות, בתי הארחה ומלונות.
בשנת 1905 הוקם במרכז הכיכר פסל ברונזה בצורת עמוד שבראשו תיאור החמידייה קאמי של איסטנבול. הפסל עוצב על ידי הפסל האיטלקי ריימונדו דיארנקו והוקם לציון פתיחת קווי הטלגרף בין דמשק לביירות, חלב ואיסטנבול שהוקמו בשנים אלו, כמו גם כאנדרטה לקדמה שהגיעה לעיר תחת השלטון העות'מאני.
חשיבותה הרבה של הכיכר בתקופת השלטון העות'מאני ולאחר מכן בתקופת המנדט הצרפתי, הביאה לכך שהיא שימשה להוצאות להורג פומביות. ב-6 במאי 1916 נתלו שבעה מתנגדי שלטון סוריים ושוב בשנת 1925 נתלו מתנגדים לשלטון הצרפתי. משום כך קיבלה הכיכר את השם כיכר השהידים לזכר אלו שנהרגו למען עצמאותה של סוריה.
ב-18 במאי 1965 נערכה בכיכר ההוצאה להורג בתלייה של המרגל הישראלי אלי כהן, שפעל בסוריה ונתפס על ידי הממשל הסורי.
מפתוח מחדש
מפתוח מחדש הוא הליך המבוצע על ידי מנעולן, אשר מבצע שינויים בצילינדר המנעול ומתאים אותו למפתח חדש. בסיום התהליך יכול המפתח החדש שהוכן על ידי המנעולן, לפתוח את המנעול.
מפתוח מחדש הומצא על ידי סלומון אנדריוז, מנעולן מניו ג'רזי, בשנת 1836. למנעול שהמציא היו פינים ומפתחות הניתנים לשינוי, שאפשרו לבעל המנעול לבצע מפתוח מחדש כל פעם. בשנות החמישים של המאה ה-19 רשמו הממציאים אנדרויז ונוול פטנט למנעול עם פינים הניתנים להסרה ולשינוי. פטנט זה היווה מאוחר יותר בסיס למנעול צירופים.
פולקסווגן וריאנט
פולקסווגן וריאנט היא מכונית סטיישן קומפקטית מסדרה 3, שיוצרה על ידי חברת פולקסווגן הגרמנית בין השנים 1961–1973. הפולקסווגן וריאנט הוצגה לראשונה בפברואר 1962, כחצי שנה לאחר השקת ה"פולקסווגן 1500" מסדרת פולקסווגן סדרה 3.
הפולקסווגן וריאנט יוצרה בגרמניה (1,202,955 יחידות), בברזיל (297,762 יחידות) ובאוסטרליה.
בארצות הברית הפולקסווגן וריאנט שווקה תחת השם "Squareback".
הפולקסווגן וריאנט קרויה גם "פולקסווגן סדרה 3, וריאנט".
כריסטינה שטירמר
כריסטינה שטירמר (בגרמנית: Christina Stürmer; נולדה ב-9 ביוני 1982 באלטנברג) היא זמרת פופ אוסטרית וסולנית להקה הנושאת את שמה.
ילדות
כריסטינה גדלה בבית מוזיקלי, והייתה נגנית סקסופון בלהקת ג'אז כבר בגיל 13. לאחר מכן עברה לנגינה בחליל צד. את קריירת השירה החלה בשנת 1998 בגרסאות כיסוי לשירים באנגלית בליווי להקה מקומית בשם סקוטי, וכמו כן הייתה חברה בלהקת א-קפלה בשם סולומלינה. לאחר שסיימה את חוק לימודיה בתיכון עבדה כמוכרת בחנות ספרים בעיר לינץ.
הזינוק בקריירה
כריסטינה זכתה בשנת 2003 במקום השני בעונתה הראשונה של תחרות כוכב נולד האוסטרית, סטארמאניה. זמן קצר לאחר מכן היא כבשה את המצעדים האוסטריים עם שיר מקורי בשם "Ich lebe" (אני חיה), שנשאר במקום המכובד למשך תשעה שבועות.
ראשית הקריירה באוסטריה
האלבום השני שיצא לאור שנה לאחר מכן, "Soll das wirklich alles sein?" גרר אחריו סיבוב הופעות נוסף ומוצלח אף יותר, שכלל בין השאר הופעה בפני 11.000 אנשים באיצדיון הוינאי, Wiener Stadthalle, הופעה שאף תועדה ב-DVD שליווה את מסע ההופעות.
הכניסה לשוק המוזיקה בגרמניה
יחד עם מנהליה האישיים, כריסטינה החליטה להקליט מחדש מספר שירים מאלבומיה שהושקו זה מכבר באוסטריה במטרה להסתער גם על שוק המוזיקה הגרמני. בשנת 2004 הסינגל "Vorbei" יצא לאור בגרמניה אך לא עמד בציפיות. ב-2005, שנה לאחר מכן יצא סינגל הבכורה "Ich lebe" בגרסה חדשה וכבש את המקום הראשון במצעד המכירות הגרמני. האלבום השלישי בשם "Schwarz Weiss" הושק ביוני 2005 בגרמניה, שווייץ ואוסטריה וזכה להצלחה רבה.
להקה
הלהקה שמלווה את כריסטינה שטירמר בהופעותיה ברחבי אירופה מורכבת מגוונאל "גוון" דאמן (בסיסט), הרטמוט "הארדי" קאם (גיטריסט וקלידן), קלאוס פרז-סאלאדו (מתופף), ואוליבר וארגה (גיטריסט).
מלחמת האזרחים הפינית
מלחמת האזרחים הפינית (בפינית: Suomen sisällissota) הייתה מלחמת אזרחים שהתרחשה בפינלנד בתחילת המאה ה-20 מייד לאחר הכרזת העצמאות של פינלנד. צדדי הסכסוך היו "לבנים" (אנשי ימין) ו"אדומים" (אנשי שמאל). כ-37,000 פינים נהרגו במהלך המלחמה.
רקע למלחמת האזרחים
עד למאה ה-20 לא הייתה פינלנד מדינה עצמאית. במשך קרוב ל-700 שנים הייתה בשליטה שוודית. בשנת 1809 כבש הצאר אלכסנדר הראשון את פינלנד משוודיה וסיפח אותה לאימפריה הרוסית, כ"דוכסות" חסות.
במהלך המאה ה-19 הייתה פינלנד לזירת התגוששות בין האימפריה הרוסית לבין שוודיה על השליטה בצפון אירופה, תוך שהפינים משלמים את מחיר המאבק בדמות רעב ומגיפות.
נפילת הצאר הרוסי, והמהפכה הקומוניסטית בשנת 1917 אפשרו לסנאט הפיני להכריז על עצמאות ב-6 בדצמבר 1917.
הצדדים היריבים
אוכלוסיית המדינה הצעירה התפלגה על רקע חברתי-כלכלי, ובין הצדדים היריבים פרצה מלחמת מעמדות:
תחומי שליטה בתחילת המלחמה
הלבנים שלטו בעיקר בצפון המדינה ובמרכזה. באזור זה היו חוואים מבוססים ובעלי מעמד חברתי גבוה. האדומים לעומת זאת שלטו בערים התעשייתיות בדרום המדינה. בשני הצדדים היו מובלעות כדוגמת הלסינקי שבתחילה הייתה מובלעת לבנה שנכבשה מאוחר יותר על ידי האדומים.
האדומים, הלבנים וההבדלים ביניהם
נראה כי לשני הצדדים היו 50,000–90,000 חיילים. בצבא האדומים היו רוב החיילים מתנדבים. היו אלו אזרחים צעירים (בני 15–17) שחומשו ויצאו לקרב. חיילים אלו לא היו מקצועיים וחלשים במיוחד נגד מתקפות נגד של הלבנים. לצבא הלבנים לעומת זאת, היו רק 11,000–15,000 מתנדבים ורוב חייליהם היו מגויסים. ללבנים היו שני יתרונות מרכזיים על צבא המתנדבים של האדומים: ללבנים הייתה הנהגה צבאית טובה יותר – 84 קצינים שוודים התנדבו לצבא הלבנים. היתרון השני הוא היגרים: קבוצת עילית בצבא הפיני בת 1,300 חיילים, שהוכשרו על ידי גרמניה ונלחמו לצידה בחזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה.
מהלך המלחמה
בתחילת המלחמה השתלטו האדומים על המובלעת הלבנה הלסינקי ב-28 בינואר 1918 וכן החלו במתקפה שנסתיימה עד אמצע מרץ. אולם האדומים לא השכילו לתרגם את יתרונותיהם להישגים בשטח. המפקדים האדומים התחלפו מספר פעמים וצבא המתנדבים של האדומים לא היה יעיל כנגד מתקפות הנגד של הלבנים. הלבנים קבעו את ואסה כבירתם ב-29 בינואר לאחר נפילת הלסינקי. בוואסה גם שכנו מפקדותיהם של הלבנים. הלבנים החלו באמצע מרץ מתקפת נגד שהצליחה למוטט את צבא האדומים וגרמה לפאניקה בצבאם. הגרמנים הנחיתו כוחות בדרום המדינה בתחילת אפריל ומשחתות גרמניות הפגיזו עמדות של האדומים. חיילים גרמנים כבשו את הלסינקי ב-13 באפריל. פינלנד הלבנה חגגה ניצחון ב-16 באפריל.
קרב טמפרה
קארל גוסטף אמיל מנרהיים, מפקד הכוחות הלבנים, חשב שיש לתקוף את העיר טמפרה, העיר התעשייתית החשובה ביותר בפינלנד ששכנה בדרום מערב המדינה. הוא ביצע ב-16 במרץ מתקפה 65 ק"מ צפונית-מזרחית לטמפרה. המתקפה נערכה בד בבד עם המתקפה של הלבנים לכל אורך החזית שגרמה להתמוטטות אצל האדומים ופאניקה רבה בצבאם. מנרהיים צר על טמפרה עד ה-24 במרץ אז החלה הלחימה בעיר. ב-6 באפריל הסתיים קרב טמפרה, הלבנים כבשו את העיר ולקחו בשבי 10,000 אדומים. ללבנים היו אבדות של 700–900 איש והאדומים איבדו כ-1,500 איש. קרב טמפרה נודע בתור הקרב העקוב ביותר מדם בהיסטוריה של המדינות הנורדיות. האדומים נסוגו מטמפרה לכיוון דרום מזרח לויפורי, וגם שם הובסו על ידי הלבנים ב-5 במאי.
לאחר המלחמה
בשנת 1919 כתב הסוציאל-דמוקרט הפיני ואינו וויונמה:
לאחר המלחמה ביקשו הפינים מהגרמנים להשאיר את צבאם במדינה. הסכם צבאי שנחתם ב-7 במרץ 1918 בין פינלנד לגרמניה קשר את פינלנד צבאית, כלכלית ופוליטית לגרמניה. הגרמנים לחצו על הפרלמנט הפיני, שבו היה רוב למלוכנים, למנות מלך גרמני עליהם ב-9 באוקטובר. מלכם של הפינים היה פרידריך קרל, נסיך הסן, גיסו של הקיסר הגרמני וילהלם השני.
ב-11 בנובמבר 1918 חתמה גרמניה על הסכם שביתת נשק עם מדינות ההסכמה וכתוצאה מכך עזבו אחרוני החיילים הגרמנים את פינלנד ב-16 בדצמבר והמלך הפיני התפטר ב-20 בדצמבר. עם האירועים האלו פגה השפעת גרמניה על פינלנד והוקמה דמוקרטיה מערבית. ב-17–18 בדצמבר התקיימו במדינה בחירות וב-3 במרץ 1919 התכנס פרלמנט פיני חדש. ארצות הברית ובריטניה הכירו בפינלנד ב-7 במאי 1919.
מלחמת האזרחים הפינית בספרות
הספר הראשון שעסק במלחמת האזרחים הוא "מצוקה רצינית" מאת זוכה פרס נובל לספרות פראנס אמיל סילנפא, אשר יצא לאור ב-1919. הטרילוגיה של ואינו לינה "תחת כוכב הצפון", המתארת את חייה של משפחת איכרים מסוף המאה ה-19 ועד מלחמת העולם השנייה, עוסקת בחלקה השני במלחמת האזרחים.
בתחום השירה פורסם "העידן הגדול", ספרו של ברטל גריפנברג, שהתנדב לצבא הלבנים. הספר יצא לאור בשוודית ב-1928. ויליו קיבה, שהיה בן 9 כשחווה את קרב טמפרה, כתב את "הפואמה של טמפרה 1918", בה ניתן למצוא השקפות פציפיסטיות.
אליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20
אליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 (נקראת גם אליפות אירופה לנבחרות עתודה בכדורסל) היא תחרות כדורסל אשר נוסדה בשנת 1992 ומאורגנת על ידי פיב"א אירופה. אלופת אירופה הנוכחית לנבחרות עתודה היא.
היסטוריה
התחרות נוסדה בשנת 1992 על ידי פיב"א ותחילה הייתה עד גיל 22, אך שונתה בהמשך לעד גיל 20. עד שנת 2004, התחרות נערכה כל שנתיים ומאז התחרות נערכת מדי שנה בקיץ.
עד שנת 2004, הנבחרות היו עולות מטורניר מוקדמות. מאז שנת 2005, נערך טורניר דרג ב', הדרג השני בטיבו באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 ומתקיים בנפרד. שלוש הנבחרות שמסיימות ראשונות בדרג ב', עולות לאליפות דרג א' בשנה שלאחר מכן. בהתאם לכך, שלוש הנבחרות שמסיימות אחרונות בדרג א', יורדות לדרג ב'.
הטורניר של שנת 2020 שיועד להיערך בקלייפדה, ליטא בוטל עקב התפרצות נגיף הקורונה.
נבחרת ישראל באליפות
בשנת 2012 חזרה נבחרת העתודה של ישראל לדרג א' אחרי היעדרות של 3 שנים ובשנת 2017 העפילה בפעם השלישית בתולדותיה למשחק הגמר, אך היא נוצחה בידי המארחת יוון. בשנת 2018 העפילה נבחרת העתודה של ישראל למשחק הגמר בפעם הרביעית בתולדותיה וזכתה במדליית הזהב לראשונה בתולדותיה אחרי ניצחון במשחק הגמר על קרואטיה.
בשנת 2019 אירחה ישראל את האליפות וזכתה בה בפעם השנייה ברציפות. בשנת 2022 העפילה נבחרת ישראל בפעם הרביעית ברציפות לחצי הגמר, בו הפסידה לנבחרת ספרד, וסיימה במקום הרביעי.
מצטייני האליפות (מאז 1996)
בסיום כל תחרות נבחר השחקן המועיל ביותר (MVP) של האליפות.
טרינו קיווילאן
טרינו קיווילאן (באסטונית: Triinu Kivilaan; נולדה ב-13 בינואר 1989) היא זמרת אסטונית ודוגמנית לשעבר שהייתה חברה בלהקת הבנות ונילה נינג'ה.
קריירה
קיווילאן, ילידת ויליאנדי, הצטרפה בשנת 2004 ללהקת "ונילה נינג'ה". היא החליפה את מאריה קיווי שהייתה בהריון. נטען כי טרינו נבחרה משום שהיא דומה לה במראה. טרינו הייתה החברה הצעירה בלהקה, ובאותו זמן היא המשיכה את לימודיה במקביל לקריירה המוזיקלית.
הלהקה יצגה את שווייץ בתחרות האירוויזיון בשנת 2005. באותה עת, טרם מלאו לטרינו 16 שנים, כמתחייב מתקנון התחרות. אולם, מכיוון שמועד האירוע חל לאחר יום הולדתה ה-16, הלהקה הורשתה להשתתף בתחרות.
טרינו עזבה את "ונילה נינג'ה" בדצמבר 2005, כאשר שלוש חברות הלהקה הנותרות (לנה קורמה, קטרין סיסקה ופירט יארוויס) החליטו להמשיך כשלישייה. קיים חוסר ודאות לגבי הסיבה המדויקת לפרישתה מהלהקה.
ב"ונילה נינג'ה", טרינו סיפקה בעיקר קולות רקע ומוזיקה באסית במהלך הופעות חיות.
לאהוב אותך כל יום
"לאהוב אותך כל יום" הוא שיר מאת הזמר הישראלי עדן חסון וצמד היוצרים דולי ופן. השיר יצא לאור ב-18 במאי 2023.
רקע והרכב
השיר נכתב לכבוד הצעת הנישואין של דולב פן לבת זוגו, אופיר, ועדן חסון אף ביצע את השיר בחתונתם.
השיר מתואר כשיר אהבה ובלדה.
העיבוד וההפקה המוזיקלית של השיר נעשו על ידי דולי ופן יחד עם יעקב למאי. מוזיקאים נוספים שמעורבים בביצוע השיר הם אור חיים כהן, מור אוזן, עידן שניאור ואבי יפרח.
ביקורות
בביקורת על השיר, דודי פטימר ציין לטובה את הבתים והפזמון הקליטים, המלודיים והעטופים, הליריקה הרומנטית, האיכותית והלא קיטשית והביצוע שמלא ברגש ובכוונה אמיתית. הביקורת מסתיימת בקביעה שלשיר יש את כל הפרמטרים הנכונים ליצירת שיר טוב שראוי להפוך ללהיט.
אליסון נואל
אליסון נואל (אנגלית: Alyson Noël; נולדה ב-3 בדצמבר 1965) היא סופרת אמריקאית.
נואל נולדה בלגונה ביץ'. היא הבת הצעירה ביותר להוריה, אחות לשתיים.
עבדה כדיילת בדלתא איירליינס.
בשנת 2009 יצא ספרה "לנצח" - הראשון בסדרת ספריה הבולטת ביותר "בני אלמוות".
סדרות נוספות שלה הן מחפשי הנשמות (Soul Seakers), ריילי בלום (Riley Bloom) ו-Beautiful Idols.
חיברה 11 ספרי נוער נוספים.
נואל מתגוררת בקליפורניה.
פרס קופה
פרס קופה (בצרפתית: Trophée Kopa) הוא פרס כדורגל המוענק בכל שנה לשחקן הטוב ביותר ביותר מתחת גיל 21, על ידי המגזין הצרפתי פראנס פוטבול. הפרס הוענק לראשונה בשנת 2018, ונקרא על שמו של כדורגלן העבר הצרפתי רמון קופה. הזוכה נבחר על ידי זוכי פרס כדור הזהב בשנים קודמות, ובניגוד לפרס נער הזהב המקביל, הוא פתוח גם לשחקנים המשחקים מחוץ לאירופה.
תקציב המדינה (ישראל)
תקציב המדינה הוא הכלי המרכזי המשמש את ממשלת ישראל ליישום סדרי העדיפויות שלה ולקביעת רמת ההוצאה הממשלתית. תקציב המדינה מורכב מרשימת סעיפים ותת סעיפים המייצגים פעילות מסוימת. לכל פעילות כזו מקצה המדינה תקציב בחוק תקציב בהיקף הנקבע מדי שנה (ולעיתים לתקופה של שנתיים). התקציב המנוצל בכל אחד מהסעיפים משמש אינדיקציה לביצוע הפעילות לה הוקצה.
אוטופיזם קיברנטי
אוטופיזם קיברנטי הוא מושג בתחום האינטרנט שנטבע על ידי העיתונאי יבגני מורוזוב בספרו "אשליית הרשת: הצד האפל של חירות האינטרנט". הטענה באוטופיזם זה היא כי תקשורת מקוונת היא אמנציפטורית במהותה, וכי המבנה של האינטרנט וההתנהלות בתוכו הם בעלי נטייה מובהקת להעדפת האוכלוסייה המדוכאת ולא הקבוצה המדכאת. מורוזוב מכנה תפיסה זו נאיבית ועקשנית, משום הסירוב שלה להכיר במגבלותיה.
תקציב המדינה (ישראל)
תקציב המדינה משמש ככלי המרכזי בידי המדינה והממשלה ליישום מדיניות ומימוש תפיסת עולם. ממשלה תחשב "ימנית" יותר (מבחינה כלכלית) ככל שתקטין את ההתערבות הממשלתי בחיי האזרחים, כלומר תחתור לשוק חופשי יותר מרגולציה ופיקוח ממשלתי ובמקביל תצמצם את התקציב והגירעון הממשלתי. ממשלה תחשב "שמאלנית" (מבחינה כלכלית) או "חברתית" יותר ככל שתגדיל את תשלומי ההעברה לאוכלוסיות חלשות. מדינת ישראל נוסדה כמדינת רווחה סוציאליסטית סגורה, ועברה מאז את משבר מניות הבנקים והיפר-אינפלציה. בשנת 1985 הופעלה תוכנית הייצוב שהובילה לפתיחת המשק לתחרות והפיכת המדינה לקפיטליסטית יותר ומדיניות זו קיבלה ביטוי גם במסגרת תקציב המדינה. בשנה זו נחקק חוק יסודות התקציב, הקובע את עקרונותיו של תקציב המדינה ואת אופן ניהולו.
תהליך קביעת התקציב
חוק יסוד: משק המדינה קובע כי התקציב ייקבע בחוק, ויונח על שולחן הכנסת לא יאוחר משישים יום לפני תחילת שנת הכספים. מכאן שהמועד האחרון לאישור הצעת התקציב על ידי הממשלה ולהנחתה בפני הכנסת הוא סוף אוקטובר. בפועל, משתדלת הממשלה לאשר את הצעת התקציב מעט מוקדם יותר על מנת לאפשר לכנסת לימוד התקציב לפני ההצבעה (בדרך כלל במהלך ספטמבר-אוקטובר). בליל ההצבעה על התקציב מגייס אגף התקציבים רוב להצעת התקציב בדרך של משא ומתן עם כל אחד מהשרים וצוותי משרדו והיעתרות לחלק מהדרישות שהעלה המשרד.
דיון ציבורי נערך בתקציב המונח על שולחן הכנסת והוא עולה להצבעה בדרך כלל ביום האחרון של שנת הכספים המסתיימת. בגלל מרכזיותו של תקציב המדינה ככלי בקביעת ומימוש מדיניות הממשלה, מלווה אישור התקציב בכנסת במאבק עז, שבו מנסה כל אחת ממפלגות הקואליציה להשיג תקציב גדול ככל האפשר למשרדיה ולגופים הנתמכים על-ידם. במקרים רבים משרדים ומוסדות ציבוריים שתקציבם מתוכנן לעבור קיצוץ, פועלים במרץ למניעת העברתו, תוך פיזור איומים כי הקיצוץ יביא לפגיעה בשירותים חיוניים (תופעה זו מכונה בשם חוק צ'יץ'). גם מפלגות האופוזיציה פועלות כדי להכשיל את אישור התקציב. בדומה למשא ומתן המתנהל בממשלה, לקראת אישור התקציב בכנסת מעמידים חברי כנסת שונים וסיעות שונות תביעות והממשלה נענית לחלקן על מנת להבטיח את הרוב הנדרש. סעיף 36א לחוק יסוד: הכנסת קובע כי אם לא אושר תקציב המדינה עד ל-31 במרץ מפוזרת הכנסת ומוכרז על קיום בחירות. משיקול זה עשויים חברי אופוזיציה לתמוך בתקציב אם בחירות לא יהיו נוחות למפלגתם בסיטואציה הפוליטית הנוכחית.
אם לא אושר התקציב עד תחילת שנת הכספים, רשאים משרדי הממשלה להוציא מדי חודש החלק השנים-עשר מתקציב השנה שעברה או מהצעת התקציב שאישרה הממשלה – הנמוך מביניהם.
במקביל ובצמוד לאישור תקציב המדינה, מגיש משרד האוצר לאישור הממשלה והכנסת את "חוק ההסדרים". תמיכתם של שרים וחברי כנסת בחוק התקציב וב"חוק ההסדרים" מתקבלת כחבילה אחת.
סעיפי התקציב
תקציב המדינה מחולק ל"סעיפים" המייצגים פעילויות מרכזיות של הממשלה. כל אחד מהסעיפים מסומן על ידי מספר דו-ספרתי (רשימת הסעיפים בתקציב 2007). סעיפי התקציב מחולקים, כאמור, על פי נושא אך גם מתוך שיקולי סימון מאקרו-כלכליים. לדוגמה: למערכת הבריאות שלושה סעיפים תקציביים: 24 – תקציב הבריאות; 67 – פיתוח (השקעה ממשלתית בתשתיות נספרת כהשקעה ולא כהוצאה ממשלתית במצרפים המאקרו כלכליים) ו-94 מפעלים עסקיים (בתי החולים הממשלתיים הממומנים עקרונית מהכנסותיהם).
כל אחד מהסעיפים מחולק ל"תחומי פעולה" המסומנים בשתי ספרות. לדוגמה: 24.04 – הכשרה מקצועית במערכת הבריאות.
כל אחד מתחומי הפעולה מחולק ל"תוכניות" המסומנות בשתי ספרות נוספות. לדוגמה: 24.04.08 – העסקת מתמחים.
כל תוכנית מתחלקת למרכיבים קטנים יותר בשתי ספרות נוספות. המרכיבים הקטנים יותר מכונים במספר שמות: תקנות תקציביות, סעיפים תקציביים, מספרי פרט, פריטי תקציב, פריטי הוצאה. דוגמה: 24.04.08.02 - העסקת מתמחות אחיות.
סוגי הוצאה
בכל אחת מהתקנות התקציביות מוקצה תקציב מאחד או יותר מהסוגים הבאים:
מבנה התקציב במרכב"ה
במערכת מרכב"ה נוסף על המבנה האמור מבנה תקציבי נוסף המיועד לשמש את צורכי משרדי הממשלה. מבנה זה פתוח לשימוש המשרד וגמיש יותר. במבנה זה מנוהל התקציב בעזרת היררכיה חלופית של "מרכזי קרנות".
ספר התקציב
ספר התקציב המונח על ידי הממשלה על שולחן הכנסת במתכונת הכוללת שני חלקים עבור כל משרד ממשלתי:
ספרי התקציב מופצים בתפוצה רחבה: לחברי הכנסת, לעיתונאים, לאנשי המשרדים ברמות הרלוונטיות ולאחרים. תקציב המדינה מתפרסם במלואו באתר האינטרנט של משרד האוצר.
הפרדת הסמכויות חשבות-תקציבים
במשרדי הממשלה נוצר לא אחת מתח בין הנהלות המשרד ואנשי התקציבים, המבטאים את צורכי המערכת, לבין החשב המבטא את הצורך בעמידה במגבלת המשאבים.
גמישות משרדי הממשלה
החלטות הממשלה הנוגעות לתקציב עוסקות בסעיפי התקציב (שתי ספרות) התקציב עליו מצביעה הכנסת מפורט יותר, עד לרמה של תוכנית פעולה (שש ספרות). המגבלות החלות על מימוש התקציב חלות כולן ברמת התקנה התקציבית (שמונה ספרות).
משרדי הממשלה אינם מוסמכים לבצע העברות תקציביות בין התקנות השונות בתקציבם. העברת תקציב בין תוכניות פעולה דורשת אישורה של ועדת הכספים והעברת תקציב בין פריטים תקציביים דורשת את אישור אגף התקציבים במשרד אוצר (יוצא מן הכלל לעניין זה הוא משרד הביטחון שתקציבו מאושר על ידי ועדת משנה משותפת לוועדת הביטחון וועדת הכספים).
ביקורת ציבורית רבה נמתחת על אנשי אגף התקציבים במשרד האוצר בהקשר זה של גמישות המשרדים. אנשי אגף התקציבים הם ברובם כלכלנים צעירים והסכמתם נדרשת לכל שינוי במהלך בניית התקציב ולביצוע כל העברה שהיא בין פריטי התקציב. רמת הפירוט של פריטי התקציב מביאה למצב בו הגמישות הניתנת למשרדים נמוכה ומנכ"לים ותיקים ועתירי ניסיון טוענים לעיתים מזומנות כי הם מנוהלים על ידי אנשים צעירים שאינם בקיאים כל צרכם בחומר המקצועי הרלוונטי (כחלק מביקורת זו זכו פקידי אגף התקציבים במשרד האוצר לכינוי "נערי האוצר").
לקראת בניית תקציב 2007 הכריז הממונה על התקציבים במשרד האוצר על צמצום מתוכנן של מספר תקנות התקציב באופן שישפר את גמישותם התפעולית של המשרדים.
מימוש התקציב בפועל
מימוש התקציב בפועל על ידי משרדי הממשלה מבוצע בדרך של ביצוע הזמנות מספקים. ביצוע הזמנות מחייב את אישור חשבות המשרד (הכפופה לחשב הכללי) ועליו לעמוד בחוקים ובתקנות המפורסמות מעת לעת על ידי החשב הכללי (לדוגמה: חוק חובת המכרזים).
בכל הזמנה נרשם מספר הפריט התקציבי ממנו היא מבוצעת והיא יוצרת "שריון" או "ביצוע" או "מימוש" בתקנה הרלוונטית. בחינת המימוש אל מול התקציב המוקצה לכל נושא נותנת בידי המנהלים בדרגות שונות כלים לבחינת התקדמות הפעילות בכל אחד מנושאי הפעילות של המשרד ומאפשר יצירת אתראות וחסימות במקרה של חריגה צפויה מהתקציב המאושר.
עודפי תקציב
מרבית משרדי הממשלה אינם מצליחים לממש את מלוא תקציבם. נושא זה נבחן על ידי מבקר המדינה, והסיבות המרכזיות אותן הוא מביא כוללות את מורכבותו של תהליך הרכש הממשלתי (העשוי להימשך חודשים רבים ולדרוש אישורים של גורמים רבים) ואת העובדה שעודפים שנוצרו בשנים קודמות מוחזרים לתקציב המשרדים רק לקראת סוף שנת התקציב, בשלב בו לא ניתן לנצל אותם. הוודאות הנמוכה באשר למסגרת התקציבית (שכן העודפים אינם מובטחים) ומדיניות שמרנית של החשב הכללי אינם מאפשרים התחייבות מראש כנגד עודפים אלו ולכן הם "מתגלגלים" משנה לשנה וגדלים והולכים.
תקציב המדינה לפי שנים
תקציב המדינה לפי שנים:
יחס חוב-תוצר בתקציב ישראל
עד שנת 1967 תקציב המדינה כלל גירעון ביחס נמוך לתל"ג. בשנים שלאחר מכן הממשלה העלתה את הגירעון כמדיניות מכוונת ובעקבות מלחמת ההתשה ולאחר מכן מלחמת יום כיפור עלה הגירעון באופן חסר פרופורציות עד שבשנת 1985 הגיע ליחס של 221% לעומת התל"ג. לאחר מכן כתוצאה מתוכנית הייצוב הכלכלית של 1985 בתוך 4 שנים ירד החוב ליחס של 100% לעומת התל"ג.
בשנת 1992 נחקק חוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית שהגביל את היכולת של הממשלה להגדיל את יחס החוב-תוצר, ובשנת 2000 ירד החוב ליחס של 79% לתל"ג. כתוצאה מהאינתיפדה השנייה ומשבר כלכלי עלה החוב בשנת 2003 ליחס של 93% מהתל"ג. בשנת 2004 קבע שר האוצר בנימין נתניהו בהוראת שעה את "כלל ההוצאה", שהיווה מגבלה נוספת על היכולת של הממשלה להעלות את הגירעון, אך משנת 2013 נחקקת מדי שנה הוראת שעה שלמעשה מאיינת את הוראות החוק להפחתת הגירעון והוראות "כלל ההוצאה".
בתחילת שנת 2000 עמד החוב הלאומי על כ-370 מיליארד ש"ח ובשנת 2019 צמח החוב הלאומי לכ-750 מיליארד ש"ח, בגינם שולמו בשנה זו כ-39 מיליארד ש"ח לכיסוי הריבית בלבד. עם זאת, בשל הצמיחה בכלכלת ישראל ירד יחס החוב-תוצר בשנת 2019 ל-60% בלבד ביחס לתל"ג, וסוכנות דירוג האשראי S&P העלתה את דירוגה של ישראל מ-Aּּּּּ+ ל-AA-, עובדה שמפחיתה את שיעור הריבית שישראל צריכה לשלם על החוב.
יעד הגירעון שנקבע לשנת 2019 הוא 2.9% מהתוצר בעוד שהגירעון הגיע בפועל לכדי 3.7%. בשנת 2020, בשל ההתמודדות עם מגפת הקורונה בישראל יחס החוב של ישראל זינק מ-60% ל-73%. הגירעון היה 11.7% מהתוצר. הגירעון החל להצטמצם במהלך 2021. במאי 2022 פורסם כי הגירעון עומד על 0.6%.
תקציב דו-שנתי
בחוק יסוד: משק המדינה נקבע "התקציב יהיה לשנה אחת". בשנת 2009 נחקק, כהוראת שעה, חוק יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 ו-2010 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה), שנועד לאפשר חקיקת תקציב דו-שנתי. בשנת 2010 הוארך תוקפה של הוראת שעה זו בשנתיים נוספות. נגד שיטה זו, של שינוי חוק יסוד בהוראת שעה, הוגשה עתירה לבג"ץ. העתירה נדחתה, אך הנשיאה דורית ביניש ציינה בפסק דינה: "מוטב יהיה אם בעתיד תימנע הכנסת מלעשות שימוש בהוראות שעה לתיקון הוראות חוקתיות. מכל מקום, כל עוד לא נקבע המתווה לחקיקה, לתיקון ולשינוי של חוקי יסוד, יש להותיר הליך חקיקה מסוג זה למקרים חריגים, קיצוניים וייחודיים, וזאת משום מעמדם של חוקי היסוד". חרף הסתייגות זו, גם לשנים 2013–2014 נקבע תקציב דו-שנתי, וכך גם לשנים 2015–2016 ואחריהן לשנים 2017–2018. בשנת 2016 הוגשה עתירה נוספת, המבקשת לבטל את הוראת השעה לשנים 2017 ו-2018 משום שהתקבלה בחוסר סמכות. העתירה לביטול הוראת השעה נדחתה, אך בג"ץ הוציא התראת בטלות, לפיה "אין עוד מקום לתקן את חוק היסוד ולכונן תקציב שאינו חד-שנתי על דרך הוראת שעה; וככל שכך ייעשה, צפוי הוא לביטול על פי התראה זו."
KAI T-50 גולדן איגל
KAI T-50 גולדן איגל (באנגלית: KAI T-50 Golden Eagle) היא סדרת מטוסי אימון סילוניים, על-קוליים מתוצרת התעשייה האווירית של קוריאה, בקוריאה הדרומית, הנמצאים בתכנון ופיתוח מאז שלהי שנות ה-90. T-50 הוא המטוס העל-קולי הראשון מתוצרת קוריאה הדרומית ואחד ממספר קטן של מטוסי אימון על-קוליים בעולם. טיסת הבכורה של מטוס T-50 הייתה בשנת 2002 והוא נכנס לשירות בחיל האוויר הקוריאני בשנת 2005.
T-50 הוא מטוס אימון מתקדם אשר לו אף גרסאות לטיסה אווירובטית (T-50B) ולשימוש מבצעי (TA-50). בשנת 2011 הוכנסה לשירות בחיל האוויר הקוריאני טייסת מבצעית ראשונה של מטוס זה. דגם FA-50 גרסת מטוס רב-שימושי טס לראשונה בשנת 2011. בין השנים 2013–2016 ייוצרו 60 מטוסים מדגם FA-50.
נכון לשנת 2011 נמכרו 16 מטוסי קרב מדגם TA-50 לאינדונזיה ומדינות נוספות, בהן עיראק, פולין, הפיליפינים, מצרים, וספרד הזמינו, או שוקלות להזמין מטוסים מסדרת T-50.
מקור
T-50 תוכנן במקורו כמטוס אימון, המסוגל לטיסה על-קולית, כדי לאמן טייסים בחיל האוויר של קוריאה הדרומית לקראת הטסת מטוסי F-16 פייטינג פלקון וF-15E סטרייק איגל הנמצאים בחיל האוויר הקוריאני וכדי להחליף מטוסי אימון מיושנים דוגמת T-38 טאלון וA-37 דרגונפליי. עד לתחילת יצור ה-T-50 יוצרו בקוריאה מטוסי אימון בעלי מנוע מדחף וכן מטוסי F-16 שיוצרו ברישיון אמריקאי. סדרת ה-T-50 היא בעלת דמיון רב לדגם F-16 פייטינג פלקון.
תחילתה של תוכנית הפיתוח בשנת 1992, אולם היא הוקפאה על ידי משרד האוצר והכלכלה הקוריאני עד לשנת 1995 בגלל מגבלות כלכליות. בשנת 1999 הושלם עיצובו הבסיסי של המטוס. חברת לוקהיד מרטין השתתפה בשיעור 13% מתקציב הפיתוח של המטוס, 17% מן התקציב באו מן התעשייה האווירית של קוריאה הדרומית ו-70% מתקציב ממשלת קוריאה הדרומית.
גרסאות משופרות
דגם FA-50 הוא המתקדם ביותר מבין דגמי T-50. הוא מצויד במערכת מכ"ם מתקדם מדגם EL/M-2032 מתוצרת אלתא מערכות מישראל אשר הותאמו לצורכי המטוס על ידי חברת האלקטרוניקה הקוריאנית LG אלקטרוניקה. למטוס יכולת נשיאת דלק משופרת, ומערכות אוויוניקה משופרות. מערכת המכ"ם מתוצרת אלתא נבחרה למטוס לאחר שגברה על מערכת מתוצרת לוקהיד מרטין. בחודש דצמבר 2008 זכתה התעשייה האווירית הקוריאנית בחוזה של ממשלת קוריאה הדרומית לשדרג ארבעה מטוסים מדגם T-50 לדגם FA-50 וזאת עד לשנת 2012. תוכנית ההצטיידות של חיל האוויר של קוריאה הדרומית היא ל-60 מטוס מדגם FA-60 עד לשנת 2013, וסך הכל מתוכננת רכישת 150 מטוסים מדגם זה אשר יחליפו מטוסי F-4 פנטום וF-5 הנמצאים עדיין בשירות.
עיצוב
דגם מטוס האימון T-50 הוא דו-מושבי. למטוס חופה גבוהה מפולימר אקרילי המספקת ראות טובה לטייסים והיא במבחנים שנערכו נמצא שהיא מספקת הגנה לפגיעה של גופים במשקל כ-900 גרם במהירות 740 קמ"ש. סייג רום למטוס הוא 55,000 רגל וגוף המטוס עוצב לטיסה של עד 10,000 שעות טיסה. במטוס שבעה מכלי דלק בקיבולת כוללת של 2,655 ליטר, חמישה מהם בגוף המטוס ושנים בכנפיים. המטוס יכול לשאת 1,710 ליטר נוספים במכלים נתיקים. מטוס האימון נצבע בלבן-אדום.
בדגם T-50 מנוע סילון טורבו-מניפה יחיד תוצרת ג'נרל אלקטריק מדגם F404-102 המיוצר ברישיון על ידי חברת בת של תאגיד העניק הדרום קוריאני סמסונג. למנוע פותחה בשיתוף פעולה אמריקאי-קוריאני מערכת דיגיטלית לחסכון בדלק. במנוע אף מבער אחורי. המטוס מסוגל לפתח מהירות מרבית של 1.4-1.5 מאך. דחף מרבי למנוע עם מבער אחורי הוא 78.7 kN. לדגמים עתידיים נבחנים מנועים נוספים: דגם F414 של ג'נרל אלקטריק ודגם EJ200 של רולס-רויס שיאפשר התאמה טובה יותר לחילות האוויר האירופים. שני המנועים אלה יספקו דחף טוב יותר מן המנוע הנוכחי.
חימוש וציוד
המטוס מצויד בשני תותחי 20 מ"מ פנימיים מתוצרת ג'נרל דיינמיקס מדגם A-50 המורכבים מאחורי תא הטייס. התותח הוא גרסת שלושה קנים של תותח M61 וולקן, עם תחמושת של 205 קליעים האחד. בקצות הכנפיים ניתן להרכיב שני טילי אוויר-אוויר AIM-9 סיידוויינדר ומתחת לכנפיים יש נקודות חיבור לכלי נשק נוספים. את המטוס ניתן לצייד אף בטילי אוויר-קרקע AGM-65 מאבריק ודגמים נוספים וכן בפצצות מצרר ופצצות לשימוש כללי.
את המטוס ניתן לצייד אף במערכת Sky Shield להגנה אלקטרונית מתוצרת רפאל - מערכות לחימה מתקדמות וכן במערכות לאיסוף מודיעין ולזיהוי מטרות. דגמי TA-50 צוידו במערכת הנחיית פצצות SPICE מתוצרת רפאל ומערכות נשק נוספות. ניתן לשלב בדגם זה אף את טיל הפיתון, וטילי אוויר-ים, אף שאלה עדיין לא שולבו במטוס.
מכירות המטוס
דגם T-50 התמודד במכרז של חיל האוויר הפולני להזמנה של 16 מטוסים מול המטוס הבריטי הוק, שהיה בשימוש חיל האוויר הפיני ואשר שודרג על ידי חברת פטריה הפינית. בשנת 2010 פורסם מכרז חדש למטוס אימון מתקדם ומול ה-T-50 התחרו דגם הוק T2/128, ו-M-346 האיטלקי, לאחר שהחברה הפינית יצאה מן המכרז, נותרו בו רק קוריאה הדרומית ואיטליה.
בחודש מאי 2011 הזמינה ממשלת אינדונזיה 16 מטוסים מדגם TA-50 לחיל האוויר שלה בעלות של 400 מיליון דולר. הדגם שנמכר לאינדונזיה יאפשר את זיוודו כמטוס קרב קל.
עיראק ניהלה משא ומתן לרכישת מטוסי T-50, לאחר שלראשונה הביעה עניין במטוס בעת ועידת פסגה קוריאנית עיראקית שנערכה בסיאול ב-24 בפברואר 2009. בחודש אפריל 2010 פרסמה עיראק מחדש מכרז ל-24 מטוסי אימון ובין המתחרים במכרז נמצא אף מטוס T-50.
בשנת 2003 הוציא משרד הביטחון הישראלי מכרז למטוס אימון מתקדם עבור חיל האוויר הישראלי, אשר יחליף את מטוסי A-4 סקייהוק המיושנים. המועמדים המובילים היו ה-T50 הדרום קוראני וה-M-346 האיטלקי (אף שנבחנו גם חלופות אחרות). בעת ההתמודדות במכרז הכריזה חברת התעשייה האווירית של קוריאה הדרומית כי במידה ותזכה במכרז תהיה מוכנה לפתוח קו ייצור לחלקים מן המטוס בישראל. בחודש פברואר 2012 הוכרז כי הזוכה במכרז חיל האוויר הישראלי למטוס אימון מתקדם הוא M-346 מאסטר מתוצרת איטליה.על פי הערכות, ישראל רכשה 30 מטוסי אימון מתקדמים.
מטוסי T-50 מתמודדים אף במכרזים של חילות האוויר של הפיליפינים, ואיחוד האמירויות הערביות.
בשנת 2022 רכשה פולין 48 מטוסים שאמורים להחליף את צי מטוסי המיג-29 המתיישן שלה. פולין גם לא רצתה להיות תלויה באספקת חלקי חילוף מרוסיה, לאור מלחמת רוסיה-אוקראינה והחשש מעימות צבאי ישיר עם רוסיה.
נתוני המטוס
על פי נתוני היצרן וחברת לוקהיד מרטין
לאפטב
לאפטב (ברוסית: Лаптев Laptev)
Illegal
Illegal (בעברית: בלתי חוקי) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הקולומביאנית שאקירה, בשיתוף הזמר האמריקאי קרלוס סנטנה, מתוך אלבומה השביעי, Oral Fixation, Vol. 2. השיר יצא לאור ב-6 בנובמבר 2006, כסינגל השלישי והאחרון מתוך האלבום. השיר נכלל גם במארז התקליטורים שהוציאה שאקירה בסמוך לצאתו, Oral Fixation, Vol. 1 & 2.