cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מטרו 2033
עלילה
אף על פי שפוליס אינם מסכימים להתערב, פלג המכונה "ברהמינים" (המורכב ממדענים ואקדמאים שאוספים ספרים מהספרייה שלמעלה), פונה לארטיום. הם מציעים פתרון לאיום של האפלים בתמורה לעזרתו של ארטיום בהשבת ספר קדוש, מכיוון שהם מאמינים בכוחו. ארטיום עולה אל פני השטח עם מלניק וברהמין צעיר בשם דניאל. הם נכנסים לספריה ומותקפים על ידי 'הספרנים', יצורים מוטנטים שגרים בה. דניאל נפצע אנושות, אך לפני שמת, נותן לארטיום את שכרו בכל מקרה. זוהי מעטפה המכילה הוראות למגוש טילים מתפקד. ארטיום ומלניק בורחים ללא הספר ונכנסים שוב למטרו ומגיעים לתחנת קייב. מלניק עוזב את ארטיום בתחנה בזמן שהוא הולך לאסוף תגבורת, אך בזמן שהוא נעדר, ארטיום מסתבך בחיפוש אחר ילד נעדר. ארטיום ואבי הילד נחטפים על ידי שבט קניבלים הסוגדים ל'תולעת הגדולה'. הם מחולצים על ידי מלניק וחוליית לוחמים והם בורחים למטרו-2, מערכת מנהרות סודית המובילה לאתר טילים.
הצוות עובר בתחנת המטרו המובילה לקרמלין, המכיל נשק ביו-מוטנטי שמנסה להפנט ולבלוע אותם. כמה מהלוחמים נהרגים, אך לא לפני שהם מפוצצים מכל דלק כדי להסיח את דעת הנשק החי. רוב הקבוצה ניגשת אל פני השטח ואל מגוש הטילים, ואילו ארטיום מלווה חזרה דרך המטרו כדי שיוכלו לספק קואורדינטות למקום מתאים יותר, מגדל אוסטנקינו. בדרך הם נעצרים בתחנת VDNKh שכמעט נכבשה על ידי "האפלים". לאחר איחוד קצר עם סוחוי, ארטיום מגיע למגדל והצוות שלו מזין באתר הטילים את מיקומה של כוורת האפלים. כמוהם, לארטיום יש חזון המתייחס לחלומות והסיוטים שעבר עליו. האפלים ניסו ליצור קשר, ולא הצליחו לתקשר עם הניצולים האנושיים במטרו בצורה משמעותית, לפני שהם מוצאים את ארטיום. ארטיום מעריך מחדש את התנהגותם ומבין שמה שנראה כתוקפנות היו למעשה ניסיונות ליצור קשר, שרק נתקלו באלימות. כאשר ארטיום מבין ששני הגזעים יכולים לשתף פעולה, הטילים נופלים והאנשים האפלים נהרגים. בהבנה שהאפלים נהרגו לשווא, ארטיום קורע את מסכתו וחוזר הביתה בבכי.
פרסום
הספר הופיע לראשונה באופן מקוון בשנת 2002 ובהמשך הפך לניסוי אינטראקטיבי, שצייר אלפי קוראים מרחבי רוסיה ומחוצה לה. בשנת 2005 הוא הודפס על ידי הוצאת Eksmo והפך לרב מכר בפריסה ארצית ועולמית. המהדורה האנגלית יצאה ב-18 במרץ 2010 כדי לחפוף לשחרור העיבוד למשחק הווידאו של הרומן.
ביקורת והכרה
עד שנת 2010 נמכרו ברוסיה בלבד יותר מ-500,000 עותקים של מטרו 2033. למעלה משני מיליון איש קראו את הספר באתר הרשמי שלו עוד לפני שהוא פורסם בדפוס. זכויות הוצאת ספרים זרות נמכרו לעשרות מדינות. בשנת 2007 זכה גלוכובסקי בפרס העידוד של אגודת המדע הבדיוני האירופית יורוקון עבור מטרו 2033.
המשכים
רומן ההמשך מטרו 2034 של גלוקובסקי ראה אור בשנת 2009, ואחריו מטרו 2035 בשנת 2015. בנוסף, סופרים רבים אחרים פרסמו עשרות כרכים כחלק מהיקום של "מטרו 2033"; פורסמו סיפורים קצרים וכמה מחברים יצרו יקומים מחתרתיים אישיים משלהם הממוקמים בתחנות רכבת תחתית אחרות.
משחק וידאו
משחק הווידאו "Metro 2033", שפותח על ידי אולפן 4A Games באוקראינה, יצא ברחבי העולם בשנת 2010. גלוכובסקי אמר שהוא בחר בעיבוד משחקי וידאו על פני סרט שכן זה נתן לו יותר חופש אמנותי. שני משחקי המשך שפותחו גם על ידי 4A Games הם "Metro: Last Light" ו-"Metro Exodus", יצאו בשנים 2013 ו-2019.
עיבוד קולנועי
לבסוף, ב-23 באוגוסט 2019 הודיע גלוחובסקי כי העיבוד הקולנועי לרומן יגיע בינואר 2022. הסרט החדש מופק בשיתוף פעולה עם ТНТ-PREMIER Studios וערוץ TV3. למפיקי הסרט מונו יבגני ניקישוב וואלרי פיודורוביץ', סנטרל פרטנרשיפ משמשת כחברת הפצה בעוד גזפרום מדיה תממן את ההפקה, שצילומיה יחלו בשנת 2020 והסרט מתוכנן לצאת לאקרנים ב-1 בינואר 2022. במאי 2021, נודע כי יציאת הסרט נדחתה לינואר 2024.
אופטימיזציית הגחלילית
אופטימיזציית הגחלילית (באנגלית: Firefly optimization) היא שיטה מטה-היוריסטית מתחום הבינה המלאכותית לאופטימיזציה של פונקציות המקבלת את השראתה מהתנהגותן של גחליליות בטבע. השיטה הוצעה על ידי  בשנת 2008, והיא שימושית בתחומים רבים, לרבות בעיבוד תמונה, תזמון תהליכים, ניתוח מבני של חלבונים, קינימטיקה הפוכה ועוד. סיבוכיות האלגוריתם היא O(t), כאשר t הוא מספר האיטרציות שמבצע האלגוריתם.
בעיית אופטימיזציה
בעיית אופטימיזציה היא בעיה מתמטית העוסקת במציאת ערך אופטימלי (מינימלי או מקסימלי) עבור פונקציה נתונה, תחת אילוצים נתונים. כל בעיית אופטימיזציה ניתנת לתיאור ע"י:
כאשר \text{S} היא קבוצת הפתרונות האפשריים לבעיה. s הוא פתרון לבעיה אם ורק אם מתקיים s\in S וגם לכל x\in S.
הגחליליות בטבע
הגחלילית (שם מדעי: Lampyridae) היא זן של חיפושית לילית. הגחלילית משתמשת בהבזקי אור כאמצעי תקשורת עם בני המין השני במהלך תהליך החיזור. זכר גחלילית הנמצא בתהליך החיזור מפיק הבזקי אור בזמן מעופו. נקבת הגחלילית הנענית לחיזור מפיקה גם היא אותות מיוחדים על מנת לסמן לזכר המחזר את מיקומה. עוצמתם ותדירותם של הבזקי האור הזכריים מעידים על האיכות הגנטית שלו, ומשפיעים על תגובתה של הנקבה. הבזקי האור נוצרים בתהליך הביולומינסנציה המבוקר בעיקר על ידי החלבון לוציפראז.
ניתן לראות את תהליך החיזור הכולל של נחיל גחליליות כמעין תהליך חיפוש המשלב אקראיות, חיפוש מקומי וחיפוש גלובלי (אלגוריתם מטה-היוריסטי).
תיאור
בהינתן מספר איטרציות מרבי t_{max}, ניתן לתאר את האלגוריתם בצורה הכללית הבאה: בבעיות למציאת מקסימום, יתקיים ובבעיות למציאת מינימום יתקיים.
מודל מתמטי
האלגוריתם מבוסס על אידיאליזצית תכונות ההארה של מאור הגחליליות. הגחלילית, בקרב מרבית זני הגחליליות בטבע, משתמשת בהארה על מנת למשוך אליה פרטי להקה אחרים לצורכי זיווג. התכונות האידיאליות הן כדלקמן: על פי תכונות (2) ו- (3), ניתן לגזור את משוואת המשיכה בין שתי גחליליות, כפונקציה מעריכית של המרחק ביניהן:
כאשר \beta_0 הוא קבוע, \gamma הוא מקדם התפשטות האור באוויר, \beta היא עוצמת המשיכה בין שתי גחליליות ו- r הוא המרחק הגאומטרי בין שתי הגחליליות. תנועתה של גחלילית i מושפעת מגחלילית בהירה יותר j באופן הבא:
חלוקה אוטומטית
במקרים רבים, אלגוריתם הגחליליות יעיל יותר מאלגוריתמים רבים אחרים מתחום בינת הנחיל. סיבה עיקרית לכך היא תופעת החלוקה האוטומטית. האלגוריתם מבוסס על כך שאטרקטיביות של פתרון פוחתת עם עליית המרחק, ולכן, נוצר מצב שבו האוכלוסייה מופרדת באופן אוטומטי לתתי-קבוצות, כאשר כל תת-קבוצה מרוכזת סביב אופטימום מקומי שונה. עבור אוכלוסייה הגדולה מאוד ממספר מוקדי האופטימום המקומיים, חלוקה זו מאפשרת למצוא את כל המוקדים המקומיים בו-זמנית. מבחינה מתמטית, מאפיין את המרחק הממוצע בין שתי קבוצות גחליליות סמוכות. מכאן, כל אוכלוסייה נחלקת לתתי קבוצות סמוכות בעלות מרחק ממוצע קבוע. עובדה זו מאפשרת התמודדות עם בעיות שאינן ליניאריות.
קל לזהות את תופעת החלוקה האוטומטית בהרצת האלגוריתם על הפונקציה התלת-מימדית הבאה:
לפונקציה f(x,y) ישנן ארבע נקודות מקסימום. האלגוריתם מאפשר את מציאת הקטבים על ידי 25 גחליליות ו- 20 איטרציות. הסכימה הבאה מתארת את מיקומן האקראי של הגחליליות (כנקודות) בתחילתה של ריצת האלגוריתם (משמאל) ואת מיקומן בסיום ריצת האלגוריתם:
רעיון כללי
שני המרכיבים העיקריים בכל שיטה מטה-היוריסטית הם התמקדות והתרחבות. אלגוריתם המחלק את פעולתו להתמקדות והתרחבות נקרא אלגוריתם חיפוש-לסירוגין. רמות ההתמקדות וההתרחבות של האלגוריתם, וכמו כן מידת האיזון בין שני המרכיבים, נקבעות על ידי מידת האקראיות וערכי הפרמטרים. יעילותו ודיוקו של האלגוריתם תלוי ביחס ההתמקדות-התרחבות Q:
כאשר \tau_a ו- \tau_b הם פרקי הזמן המנוצלים לתהליך ההתמקדות ולתהליך ההתרחבות, בהתאמה.
מציאת יחס התמקדות-התרחבות אופטימלי
חשיבותו של יחס התמקדות-התרחבות מוביל לפיתוח המודל התאורטי הבא, עבור המקרים הדו-ממדיים והתלת-ממדיים: אלגוריתם חיפוש המתמקד במרחב פתרונות קטן בעל רדיוס a הנמצא במרחב פתרונות שרדיוסו b, כאשר a\ll b, ניתן למידול על ידי תהליך דיפוזיבי איטי המתואר על ידי מערכת המשוואות הסטוכסטיות הדיפרנציאליות הבאות:
כאשר, מתקבל יחס ההתמקדות-התרחבות האופטימלי:
התוצאות לעיל קבילות עבור המקרה הדו-מימדי, ושלא קיימות תוצאות כלליות עבור יותר מ-3 ממדים.
דוגמה - מציאת יחס התמקדות-התרחבות אופטימלי של הילוך איזוטרופי
נדגים את חישוב יחס ההתמקדות-התרחבות במקרה דו-ממדי של הילוך אקראי איזוטרופי, כלומר, במצב שבו מתקיים:
כאשר Dהוא קבוע הדיפוזיה ו-s הוא אורך הצעד של המהלך בכל איטרציה. במקרה שבו נקבל מתוצאה (1):
מכאן ניתן להסיק שבמקרה זה, יש להשקיע זמן רב יותר בשלב ההתרחבות מאשר בשלב ההתמקדות.
דוגמה - מציאת יחס התמקדות-התרחבות אופטימלי של פונקציית גל עומד
נדגים את חישוב יחס ההתמקדות-התרחבות במקרה של פונקציית גל-עומד:
פונקציה זו מאופיינת במספר גדול של נקודות קיצון מקומיות, ובעלת מינימום גלובלית יחידה בנקודה  בתחום  כאשר  ו- \beta = 15. נקבע ש-, ומכיוון ש- b=20, נובע ש- b/a=12.7, ועבור d=2נקבל:
מכאן ניתן להסיק, שבהפעלת האלגוריתם על פונקציית גל-עומד, על האלגוריתם להשקיע 80% מזמן החיפוש בהתרחבות ו- 20% מזמן החיפוש בהתמקדות, על מנת לבצע את החישוב בזמן אופטימלי.
הטבלה הבאה מתארת רצף של חמישה ניסויים, בהם מופעל אלגוריתם הגחליליות למציאת מינימום עבור פונקציית גל-עומד, כאשר n=15, t=1000,, \beta = 15 ו- Q משתנה.
קל להבחין שהתוצאה המדויקת ביותר מתקבלת כאשר Q=0.2 - הבחנה אמפירית המתלכדת עם הטענה התאורטית.
הכללה לממדים גבוהים
אלגוריתם החיפוש-לסירוגין אשר הוצע על ידי בניצ'ו אטאל עבור ממדים גבוהים יותר, מתבסס על היחסים האסימפטוטיים הבאים, המתקבלים באמצעות אקסטרפולציה:
כאשר \tau_m הוא זמן החיפוש הכולל הממוצע. הודגם אמפירית כי בממדים גבוהים, אלגוריתם הגחליליות יעיל בהרבה מן האלגוריתם הנ"ל, אך לא נמצא מודל תאורטי המסביר את תוצאות הניסוי.
קביעת הפרמטרים
כאשר ו- a_0 הוא מקדם אקראיות התחלתי. סימולציות מראות שהתכנסות יעילה במיוחד מתקבלת עבור, n\in[25,40], a_0=0.01L, כאשר L הוא סדר הגודל הממוצע של פתרונות הבעיה.
סיבוכיות זמן
סיבוכיות האלגוריתם היא O(n^{2}t), כאשר t הוא מספר האיטרציות ו- n הוא מספר הגחליליות. עבור n גדול יחסית, ניתן להחליף את הלולאה הכפולה בלולאה יחידה, ולמיין את מידת המשיכה של הגחליליות באמצעות אלגוריתם מיון השוואתי. במקרה זה, סיבוכיות האלגוריתם היא. בשני המקרים, הסיבוכיות ליניארית ב- t.
הערכת ביצועים
להלן מספר האיטרציות שנדרשו לפתרון בעיות אופטימיזציה עבור שלוש פונקציות מרכזיות, בטווח נתון, וכתלות במספר הממדים של הפונקציה (n).
אליפות העולם בכדורסל 2006
אליפות העולם בכדורסל לשנת 2006, הידועה גם בשם מונדובאסקט 2006 הוא טורניר כדורסל בינלאומי שנערך ביפן בתאריכים 19 באוגוסט-3 בספטמבר, אורגן על ידי התאחדות הכדורסל הבינלאומית, איגוד הכדורסל היפני והוועדה המארגנת. בפעם הראשונה מאז האליפות שנערכה ב-1986 השתתפו בטורניר 24 נבחרות, שמונה יותר מאשר באליפות שנערכה ב-2002. כתוצאה מכך, שלב הבתים של התחרות נערך בארבע ערים שונות, כאשר שלבי הגמר נערכים בעיר סאיטאמה. ספרד זכתה בטורניר לאחר שניצחה במשחק הגמר את יוון 70-47, ובכך סיימה את הטורניר ללא הפסד בתשעת משחקיה. ארצות הברית זכתה במדליית הארד לאחר ניצחון על ארגנטינה 96-81.
העפלה לאליפות
20 נבחרות העפילו לתחרות ישירות כתוצאה מטורנירי אליפות יבשתיים שנערכו באוגוסט וספטמבר 2005 (ביניהם יורובסקט 2005). 4 נבחרות נוספות שלא העפילו דרך האליפויות קיבלו כרטיס חופשי לתחרות בהגרלה שנערכה על ידי פיב"א ב-26 - 27 בנובמבר 2005 - איטליה, פוארטו ריקו, סרביה ומונטנגרו וטורקיה.
כלא ניוגייט
כלא ניוגייט (באנגלית: Newgate Prison, תרגום מילולי: "כלא השער החדש") היה בית סוהר בתוך הסיטי של לונדון, בפינת רחוב ניוגייט ו"אולד ביילי". במקור הכלא היה ממוקם באתר בו היה "ניוגייט" ("השער החדש") – אחד משערי חומת לונדון הרומית. השער והכלא נבנו מחדש במאה ה-12, ונהרסו ב-1904. הכלא הורחב ונבנה מחדש פעמים רבות, והיה פעיל במשך יותר מ-700 שנה, מ-1188 ועד 1902.
אליפות העולם בכדורסל 2006
בית א' (סנדאי)
19 באוגוסט 2006
כלא ניוגייט
היסטוריה
בתחילת המאה ה-12 הנהיג הנרי השני, מלך אנגליה רפורמות משפטיות אשר נתנו לכתר שליטה רבה יותר על מערכת המשפט. כחלק מרפורמות אלו הורה המלך ב-1166 על בניית בתי כלא, בהם ניתן יהיה להחזיק את הנאשמים בזמן שהשופטים המלכותיים ידונו ויכריעו בחפותם או באשמתם, וכן לצורך ענישה. כלא ניוגייט, שנפתח ב-1188, היה המוסד הראשון שהוקם למטרה זו.
אליפות העולם בכדורסל 2006
בית א' (סנדאי)
20 באוגוסט 2006
כלא ניוגייט
היסטוריה
כמה עשורים מאוחר יותר, ב-1236, הורה המלך על המרת אחד מן הצריחים של ניוגייט (שעדיין שימש כאחד מהשערים הראשיים לכניסה לעיר) להרחבה לכלא, במטרה להגדיל באופן משמעותי את שטחו. התוספת כללה תאי צינוק חדשים והוספת בניינים סמוכים לכלא. תוספת זו נשארה ללא שינוי במשך כמעט מאתיים שנה.
במאה ה-15 היה כלא ניוגייט זקוק כבר לשיפוץ משמעותי. הבניין היה במצב של קריסה ובלאי. אסירים רבים מתו עקב צפיפות, מחלות ותנאים סניטריים גרועים. בשנה אחת נרשמו 22 אסירים שמתו ממה שכונה "קדחת כלא" ("gaol fever"). המצב היה כל כך קשה עד כי ב-1419 סגרו פקידי העירייה באופן זמני את הכלא.
בעקבות לחץ ציבורי על כך שאגף הנשים קטן מדי ולא הכיל כלל בתי שימוש, ובשל כך נאלצו הנשים לעבור דרך אגף הגברים על מנת להגיע לתאי השירותים לנשים, התווסף למבנה הכלא בשנת 1406 מגדל נוסף עבור האסירות. בשנת 1422 ניתן אישור לחידוש של הכלא, והשער ומבנה הכלא נהרסו ונבנו מחדש. במבנה החדש היו אולם מרכזי שבו היו הארוחות וכן כנסייה חדשה. כמו כן נבנו תאים ומרתפים נוספים ללא אור וללא אוורור.
הכלא נהרס בשרפה הגדולה של לונדון בשנת 1666 ונבנה מחדש בשנת 1672 על ידי סר כריסטופר רן, תוך הרחבתו לתוך בניינים חדשים בצד הדרומי של הרחוב. בשנת 1770 הקצה הפרלמנט סכום של 50,000 ליש"ט (כ-7 מיליארד ליש"ט במחירי 2020) לצורך הרחבת הכלא ובניית בית משפט חדש. עיריית לונדון הקצתה שטח של 7,500 מ"ר (500 מטרים על 15 מטרים) לאותה מטרה. העבודה כבר כמעט הושלמה כאשר הכלא הותקף על ידי המון במהלך מהומות גורדון ביוני 1780. הבניין עלה באש וניזוק קשה. עלות התיקונים נאמדה ב 30,000 ליש"ט (כ-3.8 מיליארד ליש"ט, בערכי 2020). הכלא החדש הושלם לבסוף ב-1782.
הכלא נסגר בשנת 1902 ונהרס בשנת 1904. על האתר בו היה הכלא נמצא כיום בית המשפט הפלילי של לונדון, הידוע גם בתור "אולד ביילי" (על שם הרחוב שבו הוא עומד).
אליפות העולם בכדורסל 2006
בית א' (סנדאי)
23 באוגוסט 2006
כלא ניוגייט
החיים בכלא
מימיו הראשונים אכלס הכלא סוגים שונים של פושעים: חלקם ביצעו מעשי פשע קלים יחסית, כגון גנבה, פריצה לבתים או שוד, בעוד אחרים ביצעו פשעים חמורים כגון אונס ורצח. מספר האסירים בניוגייט עבור סוגים מסוימים של פשעים עלה וירד בהתאם לחששות הציבור בתקופות שונות. כך, למשל, לקראת סוף תקופת שלטונו של אדוארד הראשון (תחילת המאה ה-14), הייתה עלייה במקרי שוד ברחובות. כתוצאה מכך העונש על שליפת פגיון היה מאסר 15 ימים בניוגייט, ופציעתו של אדם גררה 40 ימים בכלא.
אליפות העולם בכדורסל 2006
בית א' (סנדאי)
24 באוגוסט 2006
כלא ניוגייט
החיים בכלא
עם הגיעם לניוגייט נכבלו האסירים בשלשלאות והובלו אל הצינוק המתאים לפשע שביצעו. אלו שנידונו למוות מוקמו במרתף מתחת למגורי השומרים שהיה למעשה ביוב פתוח משובץ בשלשלאות. עבריינים אחרים הופרדו לאגפים שונים לפושעים ולבעלי חוב. תאי הצינוק היו מלוכלכים, חשוכים ובמצב כה גרוע עד כי רופאים נמנעו מלהיכנס אליהם. התנאים לא השתפרו במשך זמן רב. אסירים אשר היו יכולים להרשות לעצמם לרכוש משקאות אלכוהוליים נשארו שיכורים באופן קבוע. היו כינים בכל מקום והסוהרים השאירו את האסירים לרעוב כשהם כבולים אל הקיר. במקום התפתחה אגדה על "הכלב השחור", מעין רוח כחושה אשר סימלה את היחס האלים והאכזרי אל האסירים. בין השנים 1315 ו-1316 בדק חוקר מקרי המוות 62 מקרי מוות בניוגייט.
אליפות העולם בכדורסל 2006
בית ב' (הירושימה)
19 באוגוסט 2006
כלא ניוגייט
החיים בכלא
על פי חוק מימי הביניים נוהל הכלא על ידי שני שריפים שנבחרו מדי שנה. שני אלה השכירו את הניהול השוטף לסוהרים פרטיים תמורת תשלום. סוהרים אלו היו רשאים לגבות תשלום ישירות מן האסירים, מה שהפך את התפקיד לאחד הרווחיים ביותר בלונדון. באופן בלתי נמנע סיפקה מערכת זו תמריצים עבור השומרים להפגין אכזריות כלפי האסירים ולגבות מהם תשלום על כל דבר, החל מעל עצם הכניסה לכלא ועל כבילתם ושחרורם משלשלאות. לעיתים קרובות החלו הסוהרים להעניש אסירים עוד לפני שגזר דינם נכנס לתוקף. השומרים, אשר הכנסתם הייתה מבוססת חלקית על סחיטת האסירים, דרשו מהם כסף תמורת מזון, מצעים ושחרור מהאזיקים, ואף עינו אסירים תמורת כסף נוסף.
אליפות העולם בכדורסל 2006
בית ב' (הירושימה)
20 באוגוסט 2006
כלא ניוגייט
החיים בכלא
אפשר לקבל אינדיקציה לתנאים בכלא מרשימת הדברים אותם אסור היה לסוהרים לעשות: אסור היה להם לקחת נדבות המיועדות לאסירים, למנוע מכירת מזון, לגבות תשלום מופרז עבור מיטות, או לדרוש כסף עבור הבאת האסירים לבית המשפט הסמוך. בשנת 1393 נוספה תקנה חדשה, שנועדה למנוע מהסוהרים לגבות תשלום עבור מנורות או מיטות.
אליפות העולם בכדורסל 2006
בית ב' (הירושימה)
21 באוגוסט 2006
כלא ניוגייט
החיים בכלא
בשנת 1431 החלו נציגי העירייה לדון במספר הצעות רפורמה. ההצעות כללו הפרדת האסירים שאינם צמיתים למגורים נפרדים לגברים ולנשים, תוך השארת שאר האסירים בתאים תת-קרקעיים. אסירים שהפגינו התנהגות טובה ולא הואשמו בפשע חמור היו רשאים להשתמש בבית התפילה ובחדר פנאי ללא עלות נוספת. בנוסף, בעלי חוב אשר לא היו חייבים סכומים גדולים מדי לא נדרשו להיות אזוקים. על הסוהרים נאסר למכור מזון, פחם, ונרות. הכלא היה אמור לעבור ביקורת שנתית, אולם לא ידוע אם בדיקות אלו אכן התבצעו בפועל. רפורמות נוספות ניסו להפחית את זמן ההמתנה בכלא עד למשלוח אל בית המשפט, אך ללא תוצאות ממשיות.
אליפות העולם בכדורסל 2006
בית ב' (הירושימה)
23 באוגוסט 2006
כלא ניוגייט
החיים בכלא
בכלא שוכנו אסירים ואסירות שהורשעו בפשעים או שהיו בעלי חוב, והיו אגפים נפרדים לגברים ולנשים. על אף שהאסירים חיו במגורים נפרדים, הם היו יכולים להיפגש ולהתערב באופן חופשי אלו עם אלו וגם עם מבקרים בכלא.
אליפות העולם בכדורסל 2006
בית ב' (הירושימה)
24 באוגוסט 2006
כלא ניוגייט
החיים בכלא
בכלא היו מחלקות שונות: מחלקת המאסטר (Master's) הייתה עבור אלו שהיו יכולים לשלם בעצמם עבור המזון והמגורים, והתנאים בה היו נוחים למדי. מחלקת פשוטי העם (Common's) הייתה עבור אלו שהיו עניים, והתנאים בה תוארו כ"גיהנום". מחלקה נפרדת הייתה עבור אסירים "מיוחדים". המלך השתמש בניוגייט לעיתים קרובות כמקום להחזיק בו כופרים, בוגדים ונתינים מרדניים שהובאו ללונדון למשפט.
אליפות העולם בכדורסל 2006
בית ג' (האמאמאטסו)
19 באוגוסט 2006
כלא ניוגייט
החיים בכלא
בתחילת המאה ה-19 משך הכלא את תשומת לבה של פעילת זכויות האדם אליזבת פריי. היא דאגה במיוחד באשר לתנאים בהם הוחזקו בכלא נשים וילדיהן. לאחר שהציגה ראיות בנושא לבית הנבחרים שופרו התנאים במקום. ב-1858 נבנה מחדש פנים הכלא, ונוספו בו תאים אישיים.
אליפות העולם בכדורסל 2006
בית ג' (האמאמאטסו)
20 באוגוסט 2006
כלא ניוגייט
הוצאות להורג
ב-1783 הועבר אתר ההוצאות להורג של לונדון מטייברן לניוגייט. הוצאות להורג מחוץ לכלא – שהיה בתקופה זו הכלא המרכזי של לונדון – משכו קהל רב. היה אפשר לבקר בכלא באישור הלורד ראש העיר של לונדון או של השריף. הנידונים הוחזקו בתאים צרים שהופרדו מרחוב ניוגייט על ידי חומה עבה, והוארו רק באור עמום מהרחבה הפנימית. הגרדום עצמו הוקם מחוץ לדלת ברחוב ניוגייט. תליינים בריטיים למדו והתאמנו בניוגייט עד המאה ה-20.
אליפות העולם בכדורסל 2006
בית ג' (האמאמאטסו)
22 באוגוסט 2006
כלא ניוגייט
הוצאות להורג
החל מ-1868 הופסקו הוצאות פומביות להורג ומאז הן בוצעו בגרדום שנבנה בתוך צריף ברחבה הפנימית של הכלא, אליו הוביל שביל מרוצף אבנים, פתוח חלקית לשמיים ומקורה בסבכת ברזל. אסירים שהוצאו להורג נקברו מתחת לאבני הריצוף של השביל, וראשי התיבות של שמם נחרטו בקיר האבן הסמוך. האדם האחרון שהוצא להורג באופן פומבי (בניוגייט וכן בכל הממלכה המאוחדת) היה מייקל בארט, ב-26 במאי 1868. האדם האחרון שהוצא להורג בצריף הגרדום שבתוך ניוגייט היה ג'ורג' וולף, ב-6 במאי 1902. בסך הכל הוצאו להורג בכלא 1,169 אנשים.
אליפות העולם בכדורסל 2006
בית ג' (האמאמאטסו)
23 באוגוסט 2006
כלא ניוגייט
אסירים ידועים
רשימה חלקית של אישים מפורסמים שהיו אסירים בניוגייט:
אליפות העולם בכדורסל 2006
בית ג' (האמאמאטסו)
24 באוגוסט 2006
בית ד' (סאפורו)
19 באוגוסט 2006
מידע אישי רגיש
מידע אישי רגיש (באנגלית: Sensitive personal information, בקיצור SPI) או מידע המאפשר זיהוי אישי (באנגלית: Personally identifiable information, בקיצור PII) הוא מידע המשמש לצורכי זיהוי או יצירת קשר עם אדם כלשהו.
אליפות העולם בכדורסל 2006
בית ד' (סאפורו)
20 באוגוסט 2006
22 באוגוסט 2006
מידע אישי רגיש
מידע אישי רגיש מוגדר באופן שונה ממדינה למדינה. על פי ההגדרות המקובלות בארצות הברית מידע זה כולל כל פריט מידע שניתן להשתמש בו כדי לזהות אדם או לעקוב אחריו, כגון שם פרטי ושם משפחה, מספר תעודת זהות, תאריך ומקום לידה, שם הנעורים של האם, פריטי זיהוי ביומטרי, וכן פריטי מידע נוספים הנוגעים לאותו אדם, למשל מצב בריאותי, חינוך והשכלה, מצב פיננסי ומידע תעסוקתי.
אליפות העולם בכדורסל 2006
בית ד' (סאפורו)
23 באוגוסט 2006
מידע אישי רגיש
ניתן לנצל מידע אישי רגיש לגנבת זהותו של אדם כמו שקרה בישראל עם קובי פרץ ועידן עמדי, או כדי לסייע בתכנון מעשים פליליים. כתגובה לאיומים אלה, מדינות שונות חוקקו חוקים המגבילים את אופן ההפצה של מידע אישי.
אליפות העולם בכדורסל 2006
בית ד' (סאפורו)
24 באוגוסט 2006
דירוג 5–8
31 באוגוסט 2006
מידע אישי רגיש
להסדרת מערכות מידע שכוללות מידע אישי רפואי פורסם בשנת 2010 תקן ISO 27799.
פריטי מידע אישי
המכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה בארצות הברית הגדיר מספר פריטי מידע המהווים מידע אישי רגיש, בהם:
כשאדם מבקש להישאר אנונימי, נמסר לעיתים מידע חלקי על האדם, למשל "גבר בן 34 שעובד בבנק." מידע זה הוא מידע אישי, אך איננו מספיק לצורכי זיהוי. עם זאת, שילוב של מספר רב של פריטי מידע יכול לשמש לזיהוי אדם ספציפי. (באופן דומה, במשפט פלילי מקובל להציג מספר רב של ראיות, שהשילוב שלהן יוצר זיהוי חד משמעי.)
מחקר שפורסם בשנת 2000 מצא כי 87% מכלל האוכלוסייה של ארצות הברית יכולה להיות מזוהה באופן ייחודי לפי מין, מיקוד (דואר), ותאריך לידה. מחקר עוקב שפורסם בשנת 2006 מצא כי על אותם פרמטרים ניתן לזהות ב 63% באופן ממוצע (כאשר יש שוני בין קבוצות גיל ואזורים שונים).
בסלנג באינטרנט קיים מושג הנקרא "דוקסינג" (doxing), שמשמעותו היא חשיפת אדם באמצעות הצלבת המידע האישי שהוא פרסם באינטרנט, על מנת לאתרו. איתור האדם נעשה בדרך כלל על ידי רשויות החוק, למטרת מעצר, במקרים של חשד לפלילים, או למתן סיוע במקרים של מצוקה נפשית.
זכות האדם שלא להיחשף באינטרנט היא אחת מהזכויות הדיגיטליות המקובלות.
מידע אישי רגיש בחוק
במדינות שונות חוקקו חוקי פרטיות המסדירים את ניהול המידע האישי במאגרי מידע, ומעגנים את זכותו של אדם לפרטיות המידע עליו.
במדינת ישראל, חוק הגנת הפרטיות הוא החוק המרכזי המסדיר את סוגיית הזכות לפרטיות. בחוק זה מוגדר מידע רגיש: "נתונים על אישיותו של אדם, צנעת אישותו, מצב בריאותו, מצבו הכלכלי, דעותיו ואמונתו". לשר המשפטים נתונה הסמכות להרחיב הגדרה זו.
זיהוי פלילי
בתהליך של זיהוי פלילי נבחנים פרטי מידע אישי רבים. עבריינים משתדלים להימנע מהשארת עקבות של מידע אישי באופנים שונים, למשל לבישת מסיכה, משקפי שמש או בגדים המסתירים סימנים מזהים כמו צבע עיניים, עור ושיער, תווי פנים או קעקועים.
ביטחון אישי
במקרים רבים מקובל להסתיר פרטים אישיים לצורכי הביטחון האישי. להלן מספר דוגמאות:
בסיס סחיפה
בסיס סחיפה הוא מונח בהידרולוגיה ובגאומורפולוגיה שמשמעותו הגבול שמתחתיו זרם מים (נחל או נהר) אינו גורם לסחיפה.
בדרך כלל כשנחל נשפך לגוף של מים עומדים נבלמת זרימתו ובכך אובדת לזרם יכולת הסחיפה, והוא משקיע את הסחף שהוא נושא. במילים אחרות, בסיס סחיפה הוא הנקודה הנמוכה ביותר שאליה מסוגל הנחל לזרום, או "שפך הנהר". אם הנחל נשפך לאגם מהווה האגם בסיס סחיפה זמני לכל הפלגים היוצרים את הנחל. אם הנחל נשפך לים בסיס הסחיפה שלו הוא גובה פני הים הנחשב כבסיס הסחיפה המוחלט (למעט בנהרות הזורמים אל ים או אגם הנמצא מתחת לפני הים. הדוגמה הבולטת ביותר היא נהר הירדן שבסיס הסחיפה שלו, ים המלח, מצוי כ-400 מטר מתחת לגובה פני הים).
כשמקור הזרם מצוי בנקודה גבוהה יחסית לבסיס הסחיפה (שיפוע גבוה) מתקדמת הבליה במהירות עקב האנרגיה האצורה במים הזורמים במהירות. הטופוגרפיה היא טרשית ונוהגים לומר כי הנחל הוא צעיר (במונחים גאולוגיים). בליה המתרחשת לאורך זמן ארוך (במונחים גאולוגיים) שוחקת את האזורים הגבוהים ובסופו של דבר מקטינה ההפרש שבין המקור לבסיס הסחיפה של הזרם, ונוהגים לקרוא לנחל כזה "בוגר". לעמקים של נחלים בוגרים יש שיפועים מתונים, רכסים מעוגלים וצורתם מתפתלת.
תזוזות של הקרקע משפיעות במידה ניכרת על בסיס הסחיפה. התרוממות רמת קולורדו בצירוף עם העובדה שמפרץ קליפורניה נפתח לים קבעו את פני הים כבסיס הסחיפה של נהר הקולורדו והובילו לסחיפה מהירה (במונחים גאולוגיים) שתוצאתה הגרנד קניון.
קרחון הרמס
קרחון הרמס (באנגלית: Hermes Glacier) הוא קרחון באזור חוף פאלייר, בדרום ארץ גרהאם, בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 15 קילומטרים.
קרחון הרמס זורם לכיוון מערב, ונשפך אל קרחון ויירהאוזר.
גילוי ומיפוי הקרחון
קרחון הרמס התגלה בינואר 1960, על ידי אנשי סקר שטחי חסות איי פוקלנד אשר במשך מספר ניסיונות כושלים ניסו למצוא דרך לצאת מההרים המצויים ממזרח לקרחון אירנשו.
מקור השם
שמו של קרחון הרמס ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
בשל העובדה שהקרחון שימש דרך יציאה מההרים, הקרחון נקרא על שם הרמס - אל הדרכים במיתולוגיה היוונית.
מדינת אל-בעת'
מדינת אל-בעת' (בערבית: مدينة البعث; תעתיק מדויק: מדינת אלבעת', מילולית: עיר הבעת'), הידועה גם כ"קוניטרה החדשה", היא עיירה סורית במזרח רמת הגולן, הממוקמת כ-50 ק"מ דרומית-מערבית לדמשק, 2 ק"מ דרומית-מערבית לח'אן ארנבה ו-3 ק"מ מזרחית לגבול עם ישראל.
מדינת אל-בעת' הוקמה ב-1986 כ-6.5 קילומטרים צפונית-מזרחית לעיר המחוז קוניטרה, שהוחרבה וננטשה בעקבות מלחמת ששת הימים ומלחמת יום הכיפורים ולא שוקמה מעולם. העיירה, המשמשת כבירתה דה פקטו של מחוז קוניטרה, נקראת על שם מפלגת הבעת', השולטת בסוריה.
לפי אומדן רשמי משנת 2010, עומד מספר התושבים במדינת אל-בעת' על כ-4,500. רבים מתושבי העיירה הם פליטים מיישובי רמת הגולן, שנכבשו על ידי ישראל.
נקודה (כתב עת)
נקודה היה ירחון שיצא לאור בידי תנועת אמנה ולאחר מכן בידי קבוצת "הירש מדיה". "נקודה" יצא לאור לראשונה בשנת 1980 ביישוב עפרה שבבנימין. ב־2010 נסגר הירחון ומוזג עם "מקור ראשון".
היסטוריה
בראשיתו יצא כתב העת פעם בחודשיים כביטאון תנועת אמנה. עורכו המייסד היה ישראל הראל. במשך שנים היה הירחון חממה לעיתונאים דתיים, בהם אורי אורבך, חגי סגל, במבי שלג, חיותה דויטש, אורי אליצור, שי צ'רקה, אלישיב רייכנר, חנוך דאום, אורלי גולדקלנג, אבישי עברי, גדעון דוקוב, אלחנן ניר ועוד. העיתון שימש במה גם להוגי דעות חשובים, כגון הרב יואל בן נון, הרב דן בארי, פרופ' שלום רוזנברג, ד"ר דניאל שליט, פרופ' דוד הנשקה, יואב שורק ואחרים. באמצע שנות ה־90 של המאה ה־20 נוסף בעמודיו האחרונים של כתב העת המוסף הסאטירי "הלחי השנייה", וסיסמתו הייתה "אין סאטירה בימין". המוסף פסק להופיע לאחר כמה שנים.
עורכו השני של כתב העת היה אורי אליצור.
בשנת 2004 נרכש כתב העת על ידי קבוצת התקשורת הירש מדיה בבעלות שלמה בן צבי. בעקבות הרכישה הוחלף עורך כתב העת אורי אליצור במוטי קרפל, הנחשב לימני יותר בהשקפותיו.
בכתב העת פורסמו לאורך השנים מאמרים הנוגעים בנושאים חשובים לציבור הדתי לאומי לגווניו, בנושאי הגות, חברה, פוליטיקה וביטחון לאומי. כמה מהמאמרים שהתפרסמו בו עוררו עניין רב בקרב הציבור הדתי לאומי והשפיעו על השיח הפנימי בתוכו, כגון המאמר "לא הצלחנו להתנחל בלבבות" של הרב יואל בן נון שהביא לשינוי מסוים בתפיסת ההשפעה ההתיישבותית של תנועת ההתנחלות, המאמר "מה קרה לאורות הראי"ה?" של פרופ' דוד הנשקה בעקבות "פרשת המחתרת", המאמר "הטובים לתקשורת" בו קרא אורי אורבך לציבור הדתי להשתלב בתקשורת הישראלית, המאמר "דור הכיפות הגרוזיניות" מאת חנוך דאום שעסק בתופעת נוער הגבעות כבר בשנותיה הראשונות, ועוד.
לובוש סלוקה
לובוש סלוקה (בצ'כית: Luboš Sluka, נולד ב-13 בספטמבר 1928) הוא מלחין צ'כי.
לימודים
סלוקה נולד וגדל באופוצ'נו, עיירה קטנה במזרח בוהמיה. בעיר הסמוכה ריכנוב-נד-קנייז'נאו למד בתיכון והפיק תועלת מחיי התרבות העשירים שבה, שכללו מקהלה ותיאטרון, תזמורת סטודנטים ומופעי מוזיקה קאמרית. השפעת הגורמים האלה ניכרת בהתפתחותו בשנים הבאות. בין הדמויות שטבעו את חותמן בסלוקה היה ראדין דרייזל, מן הכישרונות המבטיחים ביותר בחוגי המוזיקה הצ'כית בתקופה שאחרי מלחמת העולם השנייה. בשנת 1950 הגיע סלוקה לפראג ולמד בקונסרבטוריון ניצוח אצל אלואיס קלימה והלחנה אצל מירוסלב קרייצ'י. אחרי סיום לימודיו שם, בשנת 1955, המשיך בלימודי הלחנה אצל יארוסלב רז'ידקי ופבל בוז'קובץ' באקדמיה לאמנויות הבימה בפראג, עד לסיומם בשנת 1959.
קריירה
מכלול יצירותיו - כ-150 עד כה - מתאפיין במגוון סוגות, בהן פואמה סימפונית, קנטטה, מוזיקה קאמרית אינסטרומנטלית, יצירות ווקאליות, מוזיקה לסרטים, ספרות הדרכה ואף מוזיקה פופולרית לתזמורת כלי נשיפה מעץ. גורם נוסף שנתן אותותיו ביצירתו הוא הניתוק שכפתה עליו - כמו על מוזיקאים אחרים באירופה - מלחמת העולם השנייה, והחשיפה הפתאומית לעולם מוזיקלי חדש, עתיר ידע ורשמים, בשנים שאחריה. לראשונה הזדמן לו לשמוע את יצירותיהם של מלחינים ידועי שם כמו פרוקופייב, שוסטקוביץ', סטרווינסקי, הונגר, הינדמית, מרטינו ואחרים, חוויות שהרחיבו והעשירו את עולמו.
נוסף לעבודתו כמלחין, סלוקה עובד מאז 1963 בבית ההוצאה פאנטון, כיום בתפקיד עורך ראשי.
סגנון והשפעות
בכתיבתו לסרטי קולנוע, שבחנה את מהות הקשר בין יצירות דרמטיות-חזותיות לבין מוזיקה, הושפע סלוקה במידה רבה מ-וצלאב טרויאן. המוזיקה של סלוקה שואבת רבות ממקורות המוזיקה הצ'כית העממית בסגנון סמטנה. כתיבתו המודרנית יוצרת צורות מוזיקליות חדשות, מבלי לשבור את מסגרות המסורת הצ'כית הוותיקה.
ניסיון ההפיכה של 15 במאי 1932
ניסיון ההפיכה של 15 במאי 1932 היה ניסיון הפיכה שהתרחש באימפריה היפנית ב-15 במאי 1932, ביוזמת גורמים קיצוניים בצי הקיסרי היפני ובסיוע צוערים בצבא הקיסרי היפני וגורמים אזרחיים קיצוניים. הקושרים התנגדו לשחיתות הפוליטית ותמכו במיליטריזם ובהתפשטות טריטוריאלית יפנית. במהלך ניסיון ההפיכה נרצח ראש ממשלת יפן אינוקאי צויושי על ידי 11 קציני צי צעירים. התמיכה הציבורית הרחבה בקושרים ובמטרותיהם הובילה לענישה קלה במיוחד כלפיהם, מה שחיזק את המיליטריזם והחליש את הדמוקרטיה ושלטון החוק באימפריה היפנית.
הרקע
קציני הצי יצרו קשר עם הוגה הדעות הלאומני הקיצוני אינואה נישה ויחד הם הסכימו כי על מנת לאפשר את שלטונו המוחלט של הקיסר הירוהיטו, יש צורך להתנקש בחייהם של מספר פוליטיקאים ואנשי עסקים יפנים שונים.
במהלך "תקרית ליגת הדם" שהתרחשה במרץ 1932 הצליחו אנשיו של אינואה להתנקש בחייו של שר האוצר לשעבר וראש מפלגת ריקן מינסייטו אינואה ג'ונוסוקה וכן בחייו של מנכ"ל חברת ההחזקות "מיצוי", דן תקומה.
המרד
עשרה קצינים צעירים, חדרו למעונו של ראש הממשלה אינוקאי צויושי וירו בו. מילותיו האחרונות של ראש הממשלה היו "אם הייתי יכול לדבר, היית מבין", אליו הגיבו הרוצחים במילים "הדיאלוג חסר תועלת".
במסגרת התוכנית המקורית, היו אמורים המתנקשים להרוג גם את כוכב הקולנוע האנגלי צ'ארלי צ'פלין, שהגיע ליפן ב-14 במאי 1932, במהלך טקס קבלת הפנים שאורגן לו על ידי ראש הממשלה. צ'פלין סימל בשביל המורדים את ההשפעה התרבותית המערבית הזרה שחדרה ליפן. בזמן ההתנקשות צפה צ'אפלין יחד עם בנו של ראש הממשלה תקרו אינוקאי בהיאבקות סומו, מה שככל הנראה הציל את חיי שניהם.
המורדים תקפו גם את מעונו של מקינו נובאקי, ששימש כ"לורד שומר החותם הפרטי של יפן" וכיושב ראש מפלגת ריקן סייוקאי וכן השליכו רימוני יד למטה בנק מיצובישי בטוקיו, לתחנת המשטרה ולמספר תחנות חשמל בעיר. המורדים פרסמו כרוזים שקראו להתקוממות עממית כנגד השלטון המושחת והזאיבצו ולאחר מכן נסעו למטה המשטרה במונית והסגירו את עצמם לקמפייטאי.
תוצאה
11 המעורבים ברצח ראש הממשלה הועמדו לדין ב-1933. המשפט הפך לפלטפורמה בה הצהירו הנאשמים על נאמנותם לקיסר ועוררו אהדה עממית גדולה. לפני סיום משפטם נשלח מכתב לבית המשפט, עליו חתמו כ-350,000 בני אדם שביקשו מבית המשפט להקל בעונשם של הרוצחים. לבית המשפט נשלחו גם תשע אצבעות כרותות של נערים מניאיגטה שקראו להקל בעונשם של הנאשמים.
העונש שהושת על הרוצחים היה קל ביותר ורובם נידונו לשנות מאסר ספורות בלבד. רק אחד מהרוצחים נידון למאסר עולם. הענישה המקלה שחקה עוד יותר את שלטון החוק ואת הדמוקרטיה היפנית ותרמה לניסיונות הפיכה נוספים בשנים שלאחר מכן, שהמשמעותי שבהם הוא מרד הנפל של 26 בפברואר 1936.
מותו של ראש הממשלה גרם להתפרקות הממשלה ולמינוי ממשלה לא מפלגתית בראשותו של האדמירל סאיטו מקוטו. לאחר ניסיון ההפיכה התפלג הצבא היפני לשתי סיעות בעלות השתייכות פוליטית - סיעת ה"קודו-הא" וסיעת ה"טוסיי-הא".
מסגד עבדאללה בן סאלם
המבנה ממוקם על קו האורך 0° (המרידיאן הראשי).
ארכיטקטורה
סגנונו של המבנה מראה השפעות נאו-מורית ותחייה מורית.
אברהם בן שלמה (תימן)
ר' אברהם בן שלמה (סביב המאות ה-14 וה-15, חי ופעל ככל הנראה בתימן), פרשן מקרא ותלמוד. חיבר את אחד הפירושים הארוכים והמקיפים ביותר על הנביאים והכתובים.
קורות חייו
שנות חייו ותקופת פעילותו של ראב"ש לא ידועות בוודאות. יש מהחוקרים הסוברים כי הוא בן המאה ה-14, ויש כאלה המאחרים את תקופת חייו לראשית המאה ה-15. גם שאלת מקומו של ראב"ש איננה מוסכמת בקרב החוקרים וחכמי הדת. עם זאת, מרביתם סבורים כי מדובר בחכם יהודי-תימני ויוצאים מכלל זה הם הרב יחיא קאפח שסבר כי מוצאו של ראב"ש הוא מצרי דווקא, וכן פרופ' יהודה רצאבי שסבר כי הוא מאנדלוסיה.
ראיות למוצאו התימני של הראב"ש ניתן למצוא בעובדה שכל כתבי היד ששרדו מפירושיו מוצאם מתימן, בניתוח פילולוגי של הטקסטים המעיד כי ראב"ש היה ממוצא תימני, וכן משמו של הפירוש - "מדרש אלציאני". עם זאת, ניתן ליישב גם בין כל הדעות הללו בהעלאת ההשערה כי מדובר בחכם תימני שבדומה לחכמים תימנים אחרים, נדד במהלך חייו ופעל במקומות נוספים. אולם ייתכן שהציטוטים והמובאות הרבות מחכמי ישראל משאר התפוצות שליקט הראב"ש לפירושו, הם שהביאו את הרב יחיא קאפח ויהודה רצאבי לסבור שאין מוצאו מתימן.
יצירתו התורנית
הראב"ש היה בר אוריין ורחב אופקים. יצירתו מעידה על בקיאות רבה בספרות חז"ל, בספרות הגאונים, בחיבורי הרמב"ם, בפרשני המקרא האחרים ובספרות תקופתו. בפירושו הוא מלקט ביאורים ממקורות שונים, מעמת ביניהם, לעיתים מבקר אותם, ומכניס את פרשנותו המקורית. יצירתו כתובה ברובה בערבית, אך גם בעברית וארמית. פירושו מושפע רבות מדרכי חשיבתו של הרמב"ם.
מלבד תוכן פירושיו גופם, חשיבות כתבי הראב"ש היא, בין היתר, בכך שהוא מצטט מקורות, כולל מדרשי חז"ל, שאינם ידועים לנו ממקור אחר. בנוסף, יצירתו תורמת לחקר היווצרות הסוגה המדרשית בתימן. כמו כן, פירושו תורם לחקר התפתחות הקבלה בתימן, שכן הפירוש מכיל עדויות ראשונות למציאותו של ספר הזוהר בתימן.
פירושו הוא רחב ידיים יסודי ומעמיק, אך כרוב חיבורי חכמי תימן בני זמנו, גם פירושו טרם נדפס במלואו. הרב יוסף קאפח עמל על הוצאת חלק מכתב היד לדפוס, תוך שהוא מתרגם ומבאר מערבית לעברית. הפירוש לכתובים שטרם נדפס מצוי בכתבי יד אצל החוקר יהודה לוי נחום.
הראב"ש חיבר פירושים על התלמוד. אולם רק חלק מפירושיו נמצאו על מקצת מסכתות הש"ס (מסכתות ביצה, פסחים, מועד קטן, מגילה וזבחים). עקב חסרון בית דפוס בתימן, לא יצא חיבור זה לאור כמו חיבורים רבים אחרים של חכמי תימן.
יהדות קפריסין
יהדות קפריסין היא קהילה יהודית עתיקת יומין המתקיימת לסירוגין באי קפריסין שבים התיכון.
היסטוריה
נראה כי יהודים הגיעו אל האי כבר בתקופה הפרסית, אולם ישנן רק מעט מאוד עדויות על כך. יהודים ישבו באי בתקופה ההלניסטית, תחת שלטון בית תלמי, ישנן עדויות לישיבת יהודים באי במאה ה-2 לפנה"ס, ואף נמצאו מטבעות שבהם השתמשו בתקופת שלטון החשמונאים בארץ ישראל, דבר המעיד על קשר כלשהו, כלכלי בכל אופן, בין קפריסין לארץ ישראל.
בתקופה הרומית התהדקו הקשרים בין ארץ־ישראל לקפריסין, לאחר שהמלך הורדוס קיבל מהקיסר אוגוסטוס זיכיון להפעלת מכרות הנחושת שבאי. הורדוס טיפח את הקשרים עם האצולה היהודית באי וקשר קשרי נישואים עם אחת ממשפחותיה, כאשר השיא את אלכסנדרה, בת אחיו פצאל, לטימאיוס, מנכבדי היהודים שבקפריסין. במאה ה-1 לספירה, ישבו יהודים בכל רחבי האי, כפי שמעידים על כך פילון האלכסנדרוני, יוסף בן מתתיהו והברית החדשה. נראה שליהודי קפריסין הייתה השפעה על האוכלוסייה הפגאנית שבקפריסין, כפי שעולה מהקדשות נוכריות רבות שנמצאו במקומות שונים באי, שהופנו ל"אל עליון" (ביוונית: תיאוס היפסיסטוס), שהיה התואר המקובל לאלוהי ישראל, והיה נפוץ כנראה בקרב היהודים באי והתקבל גם אצל לא-יהודים. יהודי קפריסין לקחו חלק במרד התפוצות בשנים 115–117. המרד דוכא, כל הקהילה היהודית הושמדה ונאסר על יהודים להתגורר בקפריסין. הכעס על היהודים באותה עת היה חריף כל כך עד שאם בטעות נקלע יהודי מספינה טרופה לאי, היו נוהגים להוציאו להורג. איסור ישיבת היהודים באי היה תקף במשך מאה שנים בקירוב ולקראת סוף המאה ה-2 או תחילת המאה ה-3 חזרו היהודים לאי.
היהודים בניקוסיה בפרט, ובקפריסין בכלל, נהנו משגשוג כלכלי שנמשך שנים רבות. במאה ה-14 הם הוכרחו לשאת את אות הקלון.
בשנת 1571 כבשו הטורקים את קפריסין מידי ונציה ומיד החלו ליישב את האי ב"אנשים שאפשר לסמוך עליהם". הטורקים ניסו ליישב באי יהודים והחליטו להביא לשם-כך מאות משפחות יהודיות עשירות מארצות האזור כמו יוון. הרעיון לא צלח והיהודים שהוגלו לשם על-כורחם מצפת ומיוון שבו עד מהרה על עקבותיהם. באותן שנים אף נכתבו כמה צווים המורים לגירוש 1000 משפחות יהודים מארץ ישראל לקפריסין אך הצווים לא יצאו לבסוף לפועל.
באמצע המאה ה-19, לא התירו ליהודים להתגורר באי, אולם בשנת 1878, בעת העברת האי לידי בריטניה, היו באי כ-350 יהודים, רובם ספרדים. בעקבות מעבר השלטון לידי הבריטים החלה תנועה של התיישבות יהודית באי וגם כישלונות ראשונים לא מנעו את המשך ההתיישבות.
הרצל, בין הצעותיו ליישוב יהודים, הציע ליישב יהודים בקפריסין, אך מכיוון שהתושבים התנגדו, לא הסכימו הבריטים ששלטו באי ליישב בו יהודים.
בתקופת מלחמת העולם השנייה נמלטו פליטים יהודים רבים מגרמניה לקפריסין. בין השנים 1946–1948 שלחו שלטונות בריטניה את כל המעפילים היהודים שניסו להיכנס לארץ ישראל לקפריסין ובמחנות המעצר היו בעת פירוקם כ-52,000 יהודים, שהיו הראשונים שעלו לארץ ישראל.
הקהילה כיום
אחרי הקמת מדינת ישראל הפך האי קפריסין למוקד תיירות ונופש לישראלים רבים.
נכון ל-2021 פועלים באי 5 בתי חב"ד: ניקוסיה, פאפוס, לרנקה, לימסול ואיה נאפה.
שפיצר
שפיצר הוא שם משפחה אשכנזי ממקור גרמני. {{פירושונים|* טלסקופ החלל שפיצר – טלסקופ שתוכנן לצפייה באינפרה אדום, והוא הטלסקופ האחרון שנשלח במסגרת תוכנית טלסקופי החלל של נאס"א (ע"ש ליימן שפיצר) אישים:
ראו גם
}}
גביע דייוויס 1912
אתגר הטניס הבינלאומי 1912 (באנגלית: 1912 International Lawn Tennis Challenge) הייתה התחרות ה-11 במניין של מה שנודע היום כ"גביע דייוויס".
מחזיקי הגביע היו נציגי אוסטרליה-ניו זילנד (אוסטרלאסיה) וסוכם שמשחק הגמר ייערך באוסטרליה. לתחרות נרשמו ארצות הברית, בריטניה וצרפת. המשחק בין בריטניה לבין צרפת נערך בפוקסטון, בריטניה, ב-13-11 ביולי. הבריטים ניצחו עם התוצאה 1:4. מכיוון שארצות הברית לא הצליחה לארגן נבחרת מלאה לקראת המשחק מול בריטניה, הבריטים עלו ישירות למשחק נגד אוסטרלאסיה.
אנטיוכיה
אַנְטִיוֹכִיָה (ביוונית: Ἀντιόχεια, בערבית: أنطاكية, בטורקית: Antakya, בסורית ובספרות התלמודית: אנטוכיא) היא עיר עתיקה בחבל האטיי שבדרום טורקיה, שוכנת על גדות נהר האורונטס בעמק אמוק ובקרבת שפכו לים התיכון. כיום שם העיר הוא אַנְטַקְיָה ומשמשת כבירת נפת האטיי. לעיתים מכונה גם אנטקיה עצמה בשם "האטיי".
מיקום
ערים רבות במזרח התיכון נקראו אנטיוכיה. רובן נבנו על ידי השושלת הסלאוקית. אף ירושלים נקראה "אנטיוכיה" לפני מרד החשמונאים. אנטיוכיה זו, "אנטיוכיה שעל האורונטס" נמצאת בעמק נהר האורונטס, כ-26 ק"מ מן הים התיכון, בנפת האטיי שבטורקיה. חשיבותה של אנטיוכיה מבחינה היסטורית נובעת מן העובדה כי היא שוכנת על עורק מסחר ראשי המוביל מנמלי הים התיכון אל אזור נהרות הפרת והחידקל. העיר הקדומה השתרעה על שני עברי הנהר, אשר חוברו באמצעות חמישה גשרים, וכן על האי שבמרכזו.
בתקופה ההלניסטית
העיר הוקמה בשנת 300 לפני הספירה על ידי סלאוקוס הראשון, והפכה לבירתה המערבית של הממלכה הסלאוקית תחת שלטון בנו, אנטיוכוס הראשון. סלאוקוס, אשר היה אחד ממפקדי צבאו של אלכסנדר הגדול ונטל חלק מרכזי במלחמות הדיאדוכים, הקים את העיר לאחר ניצחונו על אנטיגונוס מונופתלמוס בקרב איפסוס. לעיר העניק את שם אביו, אנטיוכוס.
אל העיר הובאו מתיישבים מהעיר אנטיגוניה הסמוכה, אשר שימשה כעיר הבירה של אנטיגונוס, כמו גם חיילים מוקדונים ויהודים משוחררים מצבאו של סלאוקוס. גודל האוכלוסייה ההתחלתית של העיר מוערך כ-5,300 גברים, מה שמציע אוכלוסייה התחלתית של בין 17,000-25,000 נפשות, בלי להביא בחשבון עבדים ואת האוכלוסייה המקומית. עד לסוף התקופה ההלניסטית בעיר, צמחה אוכלוסיית העיר והפכה אותה לאחת הגדולות בעולם ההלניסטי, יחד עם אלכסנדריה ורומא.
התקופה הרומית
פומפיוס צירף את העיר לאימפריה הרומית בימי מסעו במזרח הקרוב בשנת 64 לפנה"ס. העיר קיבלה מעמד של "עיר חופשית" (Civitas Libra), והפכה למקום מושבו של הנציב הרומי בסוריה. תחת השלטון הרומי הייתה אנטיוכיה לעיר השלישית בגודלה באימפריה, כאשר השנייה היא אלכסנדריה. יש אומרים כי בתקופות מסוימות הייתה אנטיוכיה שנייה במעמדה ובחשיבותה אך לרומא. אוכלוסייתה עמדה על מספר מאות אלפים, ולעיתים עברה את חצי המיליון נפשות, בשיא פריחתה במאה הרביעית לספירה.
קיסרי רומא בנו את אנטיוכיה, והפכו אותה למטרופולין. קיסרים רבים בנו בה מבני ציבור מרהיבים, ארמונות וכנסיות. טיבריוס, קליגולה, טראיאנוס, אדריאנוס, אנטונינוס פיוס, קומודוס, אורליאנוס וקונסטנטינוס היו בין הקיסרים אשר שהו באנטיוכיה תקופות ארוכות, והשקיעו בבנייתה. הרומאים בנו באנטיוכיה אמות מים, תיאטרון, מרחצאות, וארמונות. אף הורדוס נמנה עם הבונים באנטיוכיה, בשל האוכלוסייה היהודית המשגשגת בעיר זו.
כנתיב מסחר ראשי הייתה העיר מקום מפגש לאנשים מתרבויות שונות, כמו גם מקום נופש מועדף על הקיסרים, ובסיס ליציאה למלחמה כנגד הפרתים, או אף כנגד היהודים במהלך המרד הגדול. בשנת 268/9 כבשו כוחות האימפריה התדמורית את אנטיוכיה לתקופה קצרה. בשנת 272, היא נכבשה מחדש על ידי הקיסר הרומי אורליאנוס. הקיסר יוליאנוס שהה באנטיוכיה במהלך שנת 362 לספירה. אנטיוכיה הייתה כבר אז למרכז משגשג של הנצרות, אשר יוליאנוס עשה ככל יכולתו להכריתה. הקיסר שהה באנטיוכיה על מנת להכין את מלחמתו כנגד הסאסאנים, ובה בעת כתב בה את כתביו הידועים בהם ביקר את הנצרות. יוליאנוס ציווה לסגור את הכנסיות באנטיוכיה, אך לא היה ביד פקודה זו מלמנוע את הפיכתה לעיר נוצרית, כאשר רוב אוכלוסייתה בתקופה זו כבר הייתה שייכת לדת הנוצרית.
מהתקופה הביזנטית והמדינה הצלבנית עד ימינו
אנטיוכיה שגשגה במאות ה-4 וה-5 בעיקר בזכות מטעי הזיתים הסמוכים אליה, אך בתחילת המאה ה-6 הגיעה סדרה של אסונות מהם העיר לא התאוששה לחלוטין כמו שריפה בשנת 525 ורעידות אדמה בשנים 526 ו 528 אשר פגעו בעיר קשות. הקיסר קונסטנטיוס השני הקים בעיר קתדרלה מתומנת, אך היא גם נהרסה ברעידות האדמה.
השושלת הסאסאנית הפרסית, הגובלת ממזרח לאימפריה הביזנטית, בהנהגתו של המלך חוסרו הראשון, הפרה את ה"שלום הנצחי" בין האימפריות ויצאה למלחמה נגד הביזנטים שבמהלכה כבשה את העיר בשנת 540. הכיבוש של הפרסים היה יחסית פשוט מפני שהצבא הביזנטי היה עסוק בכיבוש איטליה באותו הזמן והביצורים של העיר עדיין לא תוקנו כהלכה לאחר רעידות האדמה. אנשי אנטיוכיה הציעו כופר במזומן מתוך אמונה שהפרסים יסכימו לכבוש את העיר בקלות במקום להרוס אותה כליל. באותו הזמן התבצע משא ומתן בין אנשי אנטיוכיה וחוסרו הראשון שנגמר בכיבוש העיר, רצח המוני והריסה מסיבית של העיר. הקיסר הביזנטי יוסטיניאנוס הראשון ראה את כיבוש אנטיוכיה על ידי הפרסים כמעשה חמור, וכבש אותה מחדש. ניתן לראות תיאור מדויק של הבניה מחדש של יוסטיניאונוס באנטיוכיה בכתביו של פרוקופיוס "מבנים". הוא מתאר את הביצורים החדשים שנבנו בכדי למנוע פלישה נוספת של הפרסים ולתת ביטחון לתושבי העיר. בנוסף מתאר פרוקופיוס מבנים שמטרתם לשפר את אספקת המים כמו אמבטיות האוגרות מי גשמים שמעבירות מים לבורות. הקיסר יוסטיניאנוס הקטין את תחום העיר על מנת למנוע כל נקודת תורפה של הביצורים והמבנים החדשים בעיר והשתמש בנתונים הגאוגרפיים בחוכמה כדי לסגור את העיר. יוסטיניאנוס שינה את שמה של העיר וקרא לה "תיאופוליס" (עיר האל).
הביזנטים מאבדים את העיר רק למוסלמים בשנת 636. העיר, אשר נקראה עתה אנטקיה (انتاكيّة) הצטמקה למעמד של עיירה קטנה ונותרה בידיים ערביות עד 969 כאשר נכבשה מחדש על ידי הקיסר הביזנטי ניקפורוס השני פוקאס כאשר היא שימשה בעיקר כדי ליצור גבול. העיר עברה שוב לטורקים הסלג'וקים בשנת 1085, אך שלוש עשרה שנה לאחר מכן נכבשה על ידי הנוצרים, במהלך מסע הצלב הראשון, ונעשתה לעיר הבירה של "נסיכות אנטיוכיה" בה שלטו הנוצרים במשך 170 שנה, עד שנכבשה על ידי הסולטאן הממלוכי ביברס בשנת 1268. ביברס הרס את העיר באופן כה יסודי, עד שהיא איבדה את מעמד הבכורה שלה באזור לטובת עיר הנמל איסכנדרון (אז "אלכסנדרטה"). אנטיוכיה או יותר נכון אנטקיה, מעולם לא התאוששה מהאסון האחרון שהממלוכים ביצעו בה, והיא הפכה לכפר קטן כאשר נלקחה על ידי הטורקים העות'מאניים בשנת 1517. היא נותרה חלק מהאימפריה העות'מאנית עד לאחר מלחמת העולם הראשונה, אז הועברה לסוריה תחת מנדט צרפת. צרפת אפשרה לעיירה והסביבה להצטרף לטורקיה מחדש בשנת 1939.
אנטיוכיה והנצרות
אנטיוכיה הייתה במה לאירועים חשובים בראשית ההיסטוריה של הנצרות. בעיר זו השליח שאול התרסי הטיף לראשונה בבית כנסת, וכאן נקראו המאמינים בישו ביוונית "כריסטינים" (משיחיים).
באנטיוכיה הוחלט על ידי פאולוס פטרוס, ובר-נבא כי ניתן להמיר לנצרות גם לא-יהודים, וכך הפכה הנצרות מכת יהודית לדת אוניברסלית הפתוחה לכל, ללא הבדל של מוצא ואמונה דתית קודמת.
אנטיוכיה והיהודים
היהודים היוו חלק נכבד מאוכלוסיית אנטיוכיה מתחילת יישובה. יוסף בן מתתיהו מעיד על גודלה היחסי של קהילת יהודי אנטיוכיה:
מכיוון שהיהודים היו בין מייסדי העיר, הרי שניתנו להם זכויות אזרח כבר מההתחלה, על ידי סלאוקוס הראשון(להבדיל מערים אחרות בהן לא היו זכויות האזרח של היהודים מובנות מאליהן, והוויכוח על רקע זה גרם לסכסוך דמים, כגון אלכסנדריה וקיסריה). יוסף בן מתתיהו טוען שכל מלכי סוריה לאחר אנטיוכוס הרביעי (אפיפאנס), נתנו ליהודים "לשבת בעיר לבטח" וזה מה שהביא למספרם הגדול. כראיה לכך שזכויות היהודים בעיר הן עתיקות ועדיין מקוימות בימיו, הוא מביא את העובדה, שבפקודת סלאוקוס, מקבלים היהודים, שאינם רוצים להשתמש בשמן שיוצר על ידי גויים, סכום כסף מראשי הגימנסיון, כתמורה לעלות שמן מתוצרת יהודית.
משערים כי באנטיוכיה אירע המעשה הידוע בחנה ושבעת בניה, ולדברי יוסף בן מתתיהו אוצרות המקדש שבזז אנטיוכוס אפיפנס הועברו בהמשך לידי היהודים באנטיוכיה, ואף הוצבו בבית הכנסת שם.
במהלך מרד החשמונאים, שימשה אנטיוכיה בסיס לכוחות הסלאוקים שנשלחו לארץ ישראל, כגון כוחותיו של דמטריוס השני אשר נלחם עם יונתן החשמונאי. תפקיד זה בדיכוי המרידה ביהודה חזר על עצמו בימי המרד הגדול.
לאחר כיבוש ממלכת החשמונאים על ידי פומפיוס וכישלון המרד של המלך החשמונאי אריסטובולוס השני, נשבה גם בנו, אלכסנדר השני. ראשו הותז בגרזן באנטיוכיה על ידי מטלוס סציפיון, נציב בסוריה (וחותן פומפיוס).
בתחילת המרד הגדול, זמן קצר לאחר הגעתו של אספסיאנוס לסוריה (66-67 לספירה), "התלקחה המשטמה ליהודים בלב כל יושבי העיר", אז בחר אנטיוכוס, בנו של ראש קהילת יהודי אנטיוכיה שהמיר את דתו, להסית את התושבים נגד יהודי העיר, כשהוא מאשים אותם במזימה לשרוף את עירם. עלילת הדם הביאה להתנפלות על השכונה היהודית ולטבח שהתפשט גם לשאר ערי סוריה. עם סופו של המרד (70 לספירה), בזמן שטיטוס ערך את חגיגות הניצחון בערי החוף, פרצה אש באנטיוכיה, ששרפה את השוק והארכיון. אנטיוכוס, שכבר המיר את דתו בהפגנתיות בזמן הפרעות, ניצל את ההזדמנות והאשים את יהודי העיר במעשה, כאשר התושבים הסלאוקים ביצעו טבח נוסף. ההתנפלות הופסקה על ידי הציר הרומאי, שחקר וגילה שהמציתים היו בעלי-חוב שניסו להיפטר מחובם. לאחר דיכוי המרד ביקשו תושבי אנטיוכיה שאינם יהודים מטיטוס אשר עבר בעירם לחגוג את ניצחונו, כי יתיר להם לגרש את היהודים. טיטוס סרב: "הן עיר-אבותיהם חרבה ולא אוכל להגלותם שמה. ואי זה המקום, אשר ירצה לקבלם?". אזרחי העיר פנו אליו בבקשה נוספת - להרוס את לוחות-הנחושת עליהם היו נחקקו זכויות היהודים. טיטוס סירב גם לכך.
האגדה מספרת כי הכרובים שנגנבו על ידי טיטוס מבית המקדש הושמו בשערי אנטיוכיה.
בשנת 1175 ביקר בנימין מטודלה בעיר, ומצא בה כעשרה יהודים העוסקים בזגגות.
פורבס
פוֹרְבְּס (באנגלית: Forbes) הוא כתב עת דו-שבועי עסקי שיוצא לאור בארצות הברית ומסקר נושאי כלכלה, עסקים, יזמות, חדשנות וטכנולוגיה. מטה החברה הוא בג'רזי סיטי שבמדינת ניו-ג'רזי. לפורבס מהדורות מקומיות היוצאות לאור ביותר מ-40 מדינות, בהן גם ישראל.
כתב העת ידוע בזכות הדירוגים והרשימות שלו ובהם דירוג עשירי ארצות הברית, הידוענים העשירים בארצות הברית, החברות המובילות בעולם, הצעירים המבטיחים ודירוג המיליארדרים הבינלאומי.
יו"ר הקבוצה והעורך הראשי הוא סטיב פורבס והמנכ"ל הוא מייק פדרל. בעל השליטה בכתב העת הוא אוסטין ראסל,  שמחזיק ב-82% ממניות החברה.
היסטוריה
כתב העת נמצא בבעלות חברת פורבס מדיה, ובבעלותה גם כתבי עת נוספים. בשנת 2007 החברה קנתה את האתר RealClearPolitics - אתר החדשות המתמחה בסקרים פוליטיים.
לאחר המשבר הפיננסי ב-2010 מכרה החברה את הבניין המפורסם שלה בגריניץ' וילג' לאוניברסיטת ניו יורק, אך הכתב עת המשיך לעבוד מתוכו. ב-2014 העבירה החברה את משרדיה ואת מערכת כתב העת לג'רזי סיטי. ב-2014 רכשו את השליטה בפורבס מדיה קבוצת השקעות הונג-קונגית בשם Integrated Whale Media. על-פי הערכות הקבוצה רכשה את השליטה בפורבס לפי שווי של 475 מיליון דולר. במאי 2023 רכש אוסטין ראסל את השליטה לפי שווי של 800 מיליון דולר. ראסל רכש את השליטה מידי קבוצת ההשקעות Integrated Whale Media. בנוסף, רכש את האחזקות שהיו בידי משפחת פורבס ולא נמכרו בעבר, שאיבדו סופית את האחזקה בחברה.
דירוג עשירי תבל של פורבס
העיתון פורבס מפרסם מעת לעת דירוגים שונים, שהידוע בהם הוא דירוג עשירי תבל. נכון לספטמבר 2022 נמצאים בראש הרשימה:
רשימת 100 הנשים החזקות ביותר בעולם
הפורבס מפרסם מדי שנה את רשימת הנשים החזקות בעולם. לרשימה נבחרות נשים המובילות מדינות או ארגונים כלכליים גדולים או ללא כוונת רווח. שני גורמים משפיעים על הבחירה: היקף החשיפה בעיתונות העולמית וגודל הארגון או המדינה בראשן הן עומדות. בארבע השנים 2004–2007 נכללה ברשימה אורית גדיש, יו"ר חברת הייעוץ ביין ושות'. בארבע השנים עד 2009 נבחרה אנגלה מרקל קאנצלרית גרמניה, למקום הראשון. בשנים 2007 ו-2008 נבחרה ציפי לבני למקומות ה-30 וה-52 בהתאמה. בשנת 2009 נבחרה למקום ה-93 אפרת פלד, מנכ"ל אריסון אחזקות (שבשליטת שרי אריסון) וחברת מועצת המנהלים של בנק הפועלים.
ישראל
המגזין האמריקני מאפשר לפרסם במדינות שונות בעולם מהדורות מקומיות בתנאי זיכיון. נכון ל-2019 כתב העת פורבס מתפרסם בזכיינות מקומית ביותר מ-40 מדינות ביניהן רוסיה, יפן, ברזיל, מקסיקו, פולין, הונגריה, רומניה, קוריאה ועוד.
בשנת 2004 החלה לצאת לאור בישראל, בידי הוצאת SBC מהדורה בעברית של פורבס, ובה מאמרים מתורגמים. ב-2009 רכשה את הזיכיון בישראל קבוצת ג'רוזלם פוסט, ומ-2011 מנוהל המותג בישראל בידי R&B Media, שבבעלות רפי רוזנפלד וניר ברזילי. ב-2012 עלה לאוויר אתר האינטרנט של "פורבס ישראל" ופותחו סדרה של מוצרים דיגיטליים. שנה אחר כך עבר הזיכיון במלואו לבעלותה של חברת R&B Media.
המהדורה המקומית גיבשה במהלך השנים האחרונות אופי ייחודי, וזכתה לחשיפה תקשורתית נרחבת בעיקר בזכות הדירוגים המיוחדים לה - בין השאר רשימת הפוליטיקאים העשירים, הרבנים העשירים, הנשים המשפיעות וגם הרופאים הטובים בישראל.
בנובמבר 2014 פרסם כתב העת תחקיר מקיף אשר דירג את 10 ארגוני הטרור העשירים בעולם. התחקיר זכה לתהודה רחבה וצוטט על ידי כלי תקשורת רבים ברחבי העולם - החל מעיתון "סאנדיי טיימס" היוקרתי ו"אל מונדו" הספרדי ועד למהדורות החדשות המובילות בקולומביה, בניגריה ובארגנטינה. בעקבות הפרסום הנרחב אף הותקפו שרתי אתר האינטרנט של "פורבס ישראל" על ידי האקרים.
בחודש אפריל 2016 קיים כתב העת פורבס את הוועידה הבינלאומית הראשונה של הצעירים עד גיל 30 - בישראל. לוועידה הגיעו 400 צעירים מארצות הברית ומאירופה שנבחרו על ידי
הכתב עת האמריקני ו-200 צעירים ישראלים שנבחרו בידי פורבס ישראל.