cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קורפוס המילואים ה-14 (האימפריה הגרמנית)
היסטוריה
הקורפוס הוקם ב-2 באוגוסט 1914 כחלק מהגיוס הגדול בתחילת מלחמת העולם הראשונה ונועד להוות יחידת גיבוי לקורפוס ה-14. כמפקדו הראשון מונה ריכרד פון שוברט, והיחידות בו היו פחות איכותיות מאשר בקורפוסים הסדירים. הקורפוס נערך בחזית המערבית כחלק מהארמייה השביעית בפיקוד יוזיאס פון הרינגן. הקורפוס נטל חלק בקרב מילוז ולאחר מכן בקרב לורן. בשנת 1916 לחם הקורפוס במהלך הקרב על הסום, ובשנת 1917 הוא לחם בקרב אראס ובקרב קמברה. באביב 1918 הוא השתתף במבצע מיכאל, כחלק ממתקפת האביב הגרמנית, ולאחר מכן לחם נגד מתקפת מאה הימים של בעלות הברית, ועם סיום המלחמה פורק הקורפוס.
חסד עליון
חסד עליון הוא אלבום הסולו השלישי של המפיק המוזיקלי והראפר שקל. האלבום יצא לאור ב-2 באוגוסט 2021.
רקע והוצאה
ב-15 באוקטובר 2020 הכריז שקל על אלבום חדש וכי ייצא הסינגל המוביל מתוכו בעמוד האינסטגרם שלו. ב-29 באוקטובר 2020 הוציא את הסינגל, שנקרא "חסד עליון", אותו הפיק יחד עם צוקוש. ב-30 באפריל 2021, יצא הסינגל השני, "קחי אותי לסיני" בהשתתפות עדן דרסו, שגם אותו הפיק יחד עם צוקוש. ב-27 ביולי 2021 חשף שקל את עטיפת האלבום ותאריך יציאתו.
ילדוג'אז
ילדוג'אז (הלחם של המילים "ילדודס" ו"ג'אז") הוא הרכב ג'אז ישראלי המופיע לקהל משפחות וכולל בהופעותיו מגוון קלאסיקות של שירי ילדים מוכרים בעיבודי ג'אז מקוריים ובשילוב סטנדרטים.
הקמה
ראשית הדרך החלה בהרכב הכלל ארבעה נגנים בליוויו של הקונטרבסיסט טל פדר והמתופף עמית לורבר תחת השם "שמונה חצי", שמקורו הוא בסרט של פליני בעל שם זהה. ההרכב היה נפגש מדי ראשון בערב בקונסרבטוריון טבעון בכדי לנגן ג'אז ועיבודים מקוריים של ביתן, ובשעות הבוקר היה מופיע תחת השם 'ילדוג'אז' בגני ילדים. במופעים אלו נוגנו עיבודי ג'אז לשירי זמר עברי וכן ניתן דגש לחשיפת הילדים לכלים חיים.
האלבום הראשון ופיצול ההרכב
באוקטובר 2000, פרש פדר ממקומו בהרכב עקב נסיעה מחוץ לישראל, והוא הוחלף על ידי נגן הבס בן ורד. מאז, החל ההרכב להופיע בסדרת קונצרטים שהציגה זרמים שונים בג'אז ואירחה מוזיקאים מגוונים לקהלים של ילדים והוריהם.
בשנת 2001 הוקלט האלבום הראשון של 'ילדוג'אז' ביחד עם הסקסופוניסט ירון סמיט. באלבום נכללו עיבודי ג'אז של ביתן לשירי ילדים וחגים ישראלים בסגנונות שונים כגון ביבופ, סווינג, לטין ועוד, ושני עיבודים מתוכו הופיעו בחוברות למידה להוראת המוזיקה בגיל הרך של אוניברסיטת בר-אילן שהפיקה ד"ר אווה ברנד. האלבום הוקלט בלייב באולפן בקיבוץ משמר העמק, ולאחריו החליטו בני הזוג ורד לעבור למרכז, מה שהוביל לפירוקו של ההרכב המקורי ולפיצול בין חבריו - ביתן, פדר ולורבר המשיכו לפעול בצפון בהרכב-אח בשם "ארג'אז החול" ואף הפיקו אלבום בשם זה, בעוד שבני הזוג חברו לפסנתרן והמעבד תמיר מילר ולמתופף אוהד פרי כהרכב חדש תחת השם המקורי. יחדיו, הופיעו דרך נוער מוסיקלי בישראל בבתי ספר וגנים ברחבי הארץ.
האלבום השני והופעת האיחוד
בשנת 2004 הוקלט האלבום השני של ההרכב הנקרא בשם 'ילדוג'אז חוגגים שירי ילדות' אשר התבסס ברובו על עיבודים של מילר לשירי חג ישראליים והוקלט ב'תחנת החלל ניר', אולפנו של ניר יניב, שאף השתתף בהקלטות כווקאליסט.
באלבום זה ניתן למצוא הופעות אורח שונות של הזמרים: ורד גובר, עידו מנור, ליאת בנטוב, קתרין וויבל, אורי ביתן וכן את הראפר סגול 59. הופעות אורח נוספות כללו את הנשפנים רועי שבת, טל פדר, ירון סמייט, מרסלו זובר ואת המתופפים ירון אנגלר ועופר בן ישראל.
במסגרת פסטיבל "חג הג'אז" שנערך בשוני (פארק ז'בוטינסקי) בחג השבועות באותה השנה, נערכה הופעת איחוד של ההרכבים 'ילדוג'אז' ו'ארג'אז החול', עבור הורים וילדים.
האלבום השלישי
בשנת 2006, נסע פרי מחוץ לישראל, ולכן הוחלף ידי המתופף תומר כהן כחבר קבוע. בשנת 2009, התרחב ההרכב לשישייה כאשר הוא צירף לשורותיו את הזמרת מאיה בר שלום ואת הסקסופוניסט ארז ברנוי.
כשנה לאחר מכן, הוקלט האלבום השלישי 'יש לי קצב'. ההקלטה שנערכה באולפני אשל התל אביביים כללה ביצועים מתוך ההופעה החיה והאלבום עצמו הושק במופע חגיגי לפורים במועדון הזאפה בהרצליה.
בשנת 2011, הופק והועלה המופע 'סוכריות קופצות' שהתבסס על שירי משוררים לילדים. השירים במופע זה עובדו על ידי אורי ביתן והשתתפו בו חברי ההרכב הראשוני.
בשנת 2012, ההרכב החל לשתף פעולה עם ד"ר דן שגיב במסגרת תוכנית הקונצרטים החינוכית הראשונה בגני הילדים בחיפה. התוכנית נוסדה ורוכזה על ידי ד"ר שגיב כחלק מתפקידו כמנהל מגמת המוזיקה בבית הספר לאומנויות 'רעות' ומרכז יובל בעיר. מרגע הקמת התכנית, ההרכב החל לקחת חלק פעיל במערכת החינוך עם תוכנית קונצרטים בשיתוף האגף הקדם-יסודי במשרד החינוך.
המשך הדרך
בשנת 2014 השתתף ההרכב בסדרת המופעים 'ג'אז חם לילדים' כחלק מהפקה בינלאומית שכללה את החצוצרן ההולנדי מייקל וורקאמפ והמתופף שי זלמן כחלק מהצגת חייו ופועלו של לואי ארמסטרונג. המופע הועלה בהיכלי התרבות ברחבי הארץ וכן במוזיאון תל אביב לאומנות.
בשנת 2015 הופק המופע 'פוגי וחברים' אשר הציג עיבודי ג'אז של מילר ליצירותיה של להקת 'כוורת'. המופע התקיים בבית אבי חי אשר סייע בהפקת המופע והשתתפה בו הזמרת רוני דלומי. לאחר מכן, עלה המופע במועדון שבלול תחת השם 'מכולת של שירים'.
במהלך השנים האחרונות, הופיע ההרכב כשישיה על במות מגוונות בארץ - היכלי תרבות, מועדוני הזאפה, שבלול ג'אז, ברל'ה, מועדון הביט, בית היוצר (אקו"ם), בית התפוצות, מוזיאונים, מתנ"סים וישובים רבים וכן במבחר פסטיבלים כגון צלילי ילדות, פסטיבל הג'אז הבינלאומי אילת, לילה לבן בת"א, פסטיבל יערות מנשה ועוד.
ב-22.7.2021 נערכה במוזיאון הרצליה לאומנות עכשווית ההופעה האחרונה של ההרכב כשישיה קבועה, עקב פטירתו הפתאומית של ברנוי בגיל 55, כשבועיים לאחר המופע.
Medellín
שיר זה הוא הסינגל הראשון אותו מוציאה מדונה מאז "Hold Tight", שיצא בשנת 2015.
רקע וכתיבה
בינואר 2018, הצהירה מדונה באינסטגרם שלה, כי היא עובדת על אלבומה הארבעה העשר העתיד לצאת בשנת 2019. ארבעה חודשים לאחר מכן, הופיעה בנשף המט גאלה שהתקיים בניו יורק, עם להיטה "Like a Prayer". באותה ההופעה שרה מדונה קטע קצר מתוך שיר אשר לא יצא עד היום. היא טענה כי שיר זה הולך להיכלל באלבומה החדש. מילותיו של השיר אף עלו לאתר Genius, ביחד עם עטיפת השיר.
ילדוג'אז
המשך הדרך
באוגוסט של אותה השנה הועלה מופע חדש בשם 'ילדוג'אז בדרכים' בהשתתפות חברי הילדוג'אז מההרכב הראשוני יחד עם הגיטריסט חגי פרץ. המופע הושק במסגרת פסטיבל יערות מנשה ושולבו בו חומרים מקוריים מהפרויקט המוזיקלי-ספרותי 'מכאן, לשם ובחזרה - שירים מתגלגלים', פרויקט אשר נוצר במהלך תקופות הסגרים עקב מגפת הקורונה.
Medellín
רקע וכתיבה
בהמשך, נסעה מדונה לפורטוגל. במשך שהותה שם, היא פרסמה קטעים מתוך קליפ אשר טרם יצא, ותמונות מתוך האלבום העתידי. באפריל 2019, אישר מאלומה בראיון כי הוא עובד עם מדונה על שיר חדש. בסמוך לכך, המפיק המוזיקלי מירווה אחמדזאי שעבד בעבר עם מדונה על אלבומה, American Life, אישר כי הוא עובד איתה גם כן על אלבומה העתידי.
ילדוג'אז
המשך הדרך
בשנת הלימודים תשפ"ב, החלו ביתן וארנון-ורד להעביר תוכנית להוראת הג'אז בשיתוף ומטעם משרד החינוך שמטרתה הנחלת הז'אנר לילדים ופיתוח מקצועי של מורים למוזיקה בבתי ספר יסודיים.
Medellín
רקע וכתיבה
בראיון שערכו ווג איטליה עם מדונה, היא אישרה כי אלבומה עתיד לצאת בשנת 2019. ב-14 באפריל 2019, היא פרסמה ברשתות החברתיות קטעי וידאו קצרים ותמונות, הקשורות לאלבום העתידי. היא אף ציינה כי שם האלבום הוא Madame X. יום למחרת פרסמה כי הסינגל הראשון מתוך האלבום "Medellín", בו ישתתף הזמר-יוצר הקולומביאני מאלומה, עתיד לצאת יומיים לאחר מכן. כמו כן, הוא יצא לאור לרשתות הזרמות המדיה ב-17 באפריל 2019.
ילדוג'אז
המשך הדרך
כיום, מופיע ההרכב 'ילדוג'אז' במוסדות חינוך ותרבות, בהרכבים שונים (טריו, רביעייה והרכב מלא) וכן בהופעות הפתוחות לקהל הרחב אשר מתקיימות בין היתר במתחם המופעים של "הדוב הירוק" בפארק אריאל שרון.
Medellín
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר פורסם בשידור חי מ-MTV ב-24 באפריל 2019. טרם פורסם הקליפ, נערך עם מדונה ראיון בו היא דיברה על משמעות האלבום, שמו, עטיפתו והשיר עצמו. כמו כן, טרם יצא הקליפ פורסמו עשרות תמונות וקטעי וידאו שונים מתוכו ברשתות חברתיות.
הופעה
עם השיר מדונה הופיעה במהלך טקס פרסי המוזיקה של בילבורד, אשר התקיים ב-1 במאי 2019. מגזין בילבורד דירגו את ההופעה במקום השני בסקירה שהעלו לאחר סיום הטקס.
קשת טראיאנוס (בנוונטו)
קשת טראיאנוס (באיטלקית: Arco di Traiano di Benevento) היא שער ניצחון בעיר בנוונטו בקמפניה, איטליה. הקשת הוקמה מטעם הסנאט הרומי לכבוד הקיסר טראיאנוס לרגל השלמת הדרך החדשה לנמל ברינדיזיום – ויה טראיאנה, שהתפצלה באתרו מוויה אפיה הוותיקה. המבנה מעוטר בתבליטים המאדירים את הישגיו של הקיסר.
היסטוריה
קשת טראיאנוס בבנוונטו נבנתה בין השנים 114 ו-117 והושלמה אחרי מות הקיסר. תכנון הקשת מיוחס לאדריכל אפולודורוס מדמשק ולהשראת קשת טיטוס ברומא. ייחודה של הקשת בשלֵמוּתה מאז נבנתה. היא לא נפגעה על אף הרס החומות ומבני הציבור של העיר בידי טוטילה מלך האוסטרוגותים ב-545. בשלהי מאה ה-6, אחרי הכיבוש הלומברדי, שולבה הקשת בקטע הצפוני של חומות העיר ונודעה בשם "שער הזהב" (Porta Aurea). משום כך לא פורקה ולא נשדדה. הקשת נחקרה בידי האדריכל סבסטיאנו סרליו בתקופת הרנסאנס, וצוירה לא מעט במאה ה-18. המבנה נפגע במהלך הדורות ברעידות אדמה ובשיני הזמן ושוקם פעמים אחדות – בשנות ה-30 של המאה ה-17 ביוזמת האפיפיור אורבנוס השמיני (פטרונו של הפסַּל ברניני), ב-1661, ב-1713 וב-1792. בהוראת האפיפיור פיוס התשיעי נהרסו בשנות ה-50 של המאה ה-19 המבנים שהקיפו את הקשת ודבקו בה, והיא נחשפה במלוא תפארתה. בתקופת מלחמת העולם השנייה כוסה המבנה כולו בפיגומי עץ עמוסים שקי חול להגנה מהפצצות. מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 נערכות באתר פעולות שימור מקיפות – מסילוק משקעי זיהום אוויר ועד חיזוק התבליטים העתיקים במקומם.
תיאור
הקשת בעלת מעבר אחד מקורה בקמרון חביתי. גובהה 15.60 מ' ורוחבה 8.60 מ'. בכל אחת מהחזיתות ארבעה עמודים מודבקים (פילסטרים) נושאים כותרות בסגנון הסדר המשולב. האנטבלטורה בנויה מעל כותרות העמודים ומעליה מתנשא מבנה האטיקה שבו קבועות כתובות ההקדשה. הקשת בנויה מנדבכי אבן גיר מחופים בלוחות שיש פארוס לבן. תבליטים המפוסלים על הלוחות מציגים בתוכנית סדורה את מפעלותיו הצבאיים, המדיניים והאזרחיים של הקיסר.
התוכנית הפיסולית מדגישה את הישגיו האזרחיים של הקיסר ומציגה אותו כשליט המחויב לרווחת נתיניו, שלא כבעמוד טראיאנוס ברומא, שתוכנן על ידי אותו אדריכל ונבנה באותה תקופה, אך הוקדש כולו לצבא ומלחמה. חלק מהתבליטים קיבלו פרשנויות שונות, אבל מוסכם שתוכני התבליטים בצד הקשת הפונה דרומה, אל תוך העיר ולעבר הדרך לרומא, שונים מאלה שבצד הקשת הפונה צפונה, אל מחוץ לעיר: מחד – מסרים הנוגעים לדאגתו של הקיסר לשלום אזרחי רומא ואיטליה, ומאידך – כאלה הנוגעים למדיניותו כלפי הפרובינקיות ברחבי האימפריה ולמלחמותיו בגבולותיה. האחידות הסגנונית של התבליטים המפוסלים מצביעה על כך שנוצרו בידי צוות אחד ובמשך תקופה לא ארוכה.
במרכז האטיקה שבגג המבנה מגולפות שתי כתובות זהות בתוכנן, אחת בכל חזית. הכתובות נחרתו בשנת 114. הסיבה להקמת הקשת אינה נזכרת בכתובת, אבל התבליטים השונים מראים שהכבוד הוענק לא רק בשל השלמת הדרך החדשה שהקשת הוצבה במוצאהּ, אלא הקשת בכללותה שימשה לתעמולה הקיסרית – להעלות על נס את מחויבותו של טראיאנוס ליציבות האימפריה ולרווחת אזרחיה. כל אחת מהכתובות נתונה בין שני לוחות מפוסלים. בתבליט משמאל לכתובת בחזית הדרומית (הפונה אל תוך העיר): השְׁלָשָׁה הקפיטולינית – יופיטר, יונו ומינרווה – מקדמת את פניו של טראיאנוס.
ג'ון מקלאוד
ג'ון מקלאוד (באנגלית: John James Rickard Macleod; ) היה רופא וביוכימאי סקוטי, זוכה פרס נובל לרפואה בשנת 1923, במשותף עם פרדריק בנטינג, על מיצוי האינסולין ותחילת הטיפול בו לבני אדם, גילוי שעל פי ההערכות עד שנות ה-2000, הציל יותר מ-16 מיליון בני אדם שלקו בסוכרת סוג 1 בכל העולם.מקלאוד כיהן כפרופסור באוניברסיטת וסטרן ריזרב בקליבלנד, באוניברסיטת טורונטו בקנדה ובאוניברסיטת אברדין בסקוטלנד.
שנים ראשונות
ג'ון מקלאוד נולד בצפון סקוטלנד והתחנך בעיר אברדין. סיים לימודי רפואה באוניברסיטת אברדין עם תואר PhD ב-1898. בסיום לימודיו למד שנה ביוכימיה באוניברסיטת לייפציג. בשנת 1902 קיבל דוקטורט ברפואה ציבורית מאוניברסיטת קיימברידג'. לאחר שנה, היגר לארצות הברית ושימש כמרצה לפיזיולוגיה באוניברסיטת וסטרן ריזרב בקליבלנד במשך כ-15 שנה. במהלך מלחמת העולם הראשונה עזר לפעילות המלחמתית והרצה באוניברסיטת מקגיל במונטריאול, לאחר המלחמה, מונה כמנהל מחלקת פזיולוגיה באוניברסיטת טורונטו. מחקריו עסקו בין היתר, ב-Mycobacterium tuberculosis ובסוכרת.
גילוי האינסולין
בשנת 1920 הציע פרדריק בנטינג למקלאוד לנסות לרפא סוכרת באמצעות מיצוי אינסולין, אבל מקלאוד הסתייג מהרעיון, מאחר שידע על ניסויים כושלים שבוצעו באינסולין (לאחר שכבר נמצא כי חוסר בהורמון האינסולין, המופק על ידי איי לנגרהנס בלבלב, גורם אותה), והיה בדיעה שמערכת העצבים בגוף אחראית למשטר הסוכר בדם.
עם זאת, שכנע בנטינג את מקלאוד לתת לו לעבוד במעבדה, במהלך יציאתו של מקלאוד לחופשה בסקוטלנד. מאחר שלא ניתן לספק לסוכרתיים אינסולין באמצעות הפה, ניסה בנטינג לתת אותו כזריקה, לאחר שמיצה אותו יחד עם עוזרו צ'ארלס בסט. באוגוסט 1921. בנטינג מיצה לראשונה את החומר מאיי לנגרהנס והוכיח את חשיבותו כאינסולין על ידי הזרקתו לכלבים סוכרתיים, והורדת רמת הסוכר בדמם. בתוך כחודשיים, מיצו השניים אינסולין טהור יותר (בעזרת הביו-כימאי ג'יימס קוליפ), וניסו אותו על ילד סוכרתי בן 14 (ליאונרד תומפסון) – שרמת הסוכר שבדמו ירדה מיד. בפברואר 1922 פורסם הגילוי ושנה מאוחר יותר הוענק פרס נובל לפיזיולוגיה ולרפואה לבנטינג (שחלק אותו עם בסט) ולמקלאוד (שחלק אותו עם קוליפ). האינסולין שהתגלה, החל להיות מיוצר באופן מסחרי מיד לאחר מכן ולהציל את חייהם של הסוכרתיים.
שנים אחרונות
בשנת 1928 חזר מקלאוד לסקוטלנד ושימש כפרופסור באוניברסיטת אברדין. זנח את המחקר על האינסולין והתמקד במערכת העצבים המרכזית.
גם לפני גילוי האינסולין, נחשב מקלאוד לחוקר מוערך. הוא היה חבר בחברה המלכותית של קנדה ונשיא החברה הפיזיולוגית האמריקאית. לאחר גילוי האינסולין היה חבר בחברה המלכותית ובאקדמיה לאופולדינה.
יחסי ניקרגואה–פינלנד
בין רפובליקת ניקרגואה לבין רפובליקת פינלנד מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים. ניקרגואה מיוצגת בפינלנד על ידי שגרירותה בהלסינקי. השגרירות הפינית במקסיקו סיטי אמונה על ניקרגואה.
סיוע ופיתוח
פינלנד היא אחת מהמסייעות המשמעותיות ביותר בניקרגואה. בשנת 2007, סך הסיוע הפיני במדינה הסתכם ב-14.5 מיליון אירו. הסיוע התמקד בעיקר בפיתוח הכפרים, הרפואה ותמיכה בממשל המקומי בניקרגואה. ב-1992, ממשלת פינלנד הכריזה על תוכנית סיוע בהיקף 27.4 מיליון דולר. ב-2006, ממשלת פינלנד התחייבה להעניק לממשלת ניקרגואה סיוע בשווי 4.9 מיליון אירו שיתמקד בשילוב מערכות ה-ICT (טכנולוגיות מידע ותקשורת) של 20 עיריות שונות ברחבי המדינה.
ב-2008, ביטלה ממשלת פינלנד חבילת סיוע בהיקף של 1.95 מיליון אירו, עקב חוסר השקיפות בתקציב המדינה הלאומי של ניקרגואה והבחירות המקומיות בה.
ביקורים מדרג גבוה
ב-2004, נשיאת פינלנד, טריה הלונן, ביקרה בניקרגואה, שם הצהירה כי "הממשלה הפינית החליטה כי ניקרגואה היא אחת מהמטרות העיקריות של סיוע הפיתוח הפיני, הביקור הוכיח כי פינלנד לא רק נותנת כסף - אלא גם מתעניינת במה שמתרחש במדינה". הלונן נשאה נאום בפני האספה הלאומית של ניקרגואה ב-31 במאי 2004.
הסכמים בילטרליים
בשנת 2003, שתי המדינות חתמו על מזכר הבנות בדבר קידום הדדיות של השקעות.
מארק יודול
מארק אמרי יודול (באנגלית: Mark Emery Udall; נולד ב-18 ביולי 1950) הוא פוליטיקאי אמריקאי לשעבר, חבר המפלגה הדמוקרטית. יודול ייצג את מדינת קולורדו בשני בתי הקונגרס של ארצות הברית — תחילה בבית הנבחרים (2009-1999) ולאחר מכן בסנאט (2015-2009). כמו כן, טרם היבחרו לקונגרס, היה חבר בבית הנבחרים המדינתי של קולורדו. בבחירות 2014 הפסיד את מושבו בסנאט ליריבו קורי גרדנר. לאורך הקריירה שלו הגה חקיקות לתמיכה באנרגיה מתחדשת, הרחבת הפארקים הלאומיים של ארצות הברית והגנה על משאבי הטבע.
ביוגרפיה
בשנת 1996, בעידודה של חברת בית המחוקקים של קולורדו פגי לאם, התמודד יודול לבית הנבחרים של מדינת קולורדו מטעם מחוז הבחירה ה-13. לאחר שניהל מסע בחירות שמרכזו היה הצבת כרזות תעמולה על מדשאות ביתיות. בבחירות הכלליות הוא אכן גבר על מועמד המפלגה הרפובליקנית דרו בולין ונבחר לבית הנבחרים. בבחירות שלאחר מכן החליט להתמודד הפעם לבית הנבחרים האמריקאי. ב-1998 מסע הבחירות שלו לבית הנבחרים של ארצות הברית נשא פירות, שכן נבחר לראשונה לקונגרס האמריקאי ברוב של 49% מקולות הבוחרים כשהוא גובר על יריבו הרפובליקני בוב גרינלי, ראש העיר בולדר. לאחר חמש תקופות כהונה בבית הנבחרים הוא הוחלף בג'ארד פוליס, לימים מושל מדינת קולורדו. ב-2004 הכריז יודול על מועמדותו לאחד משני מושביה של קולורדו בסנאט של ארצות הברית, שהתפנה עם פרישתו של בן נייטהורס קמפבל. עם זאת, כעבור יממה הכריז התובע הכללי של קולורדו קן סלזאר גם הוא כי בכוונתו להתמודד לסנאט של ארצות הברית, מה שהוביל לנסיגתו של יודול והבעת תמיכה מצדו בסלזאר.
ב-15 בינואר 2007 הודיע הסנאטור ויין אלארד כי בכוונתו לפרוש בתום כהונתו מהחיים הפוליטיים. עקב כך, באפריל 2007 השיק יודול את מסע הבחירות שלו לסנאט. חיש מהר נעשה מועמד מפלגתו לאחר שהתמודד בבחירות המקדימות ללא התנגדות. בבחירות הכלליות ניצב יודול מול חבר בית הנבחרים לשעבר בוב שפר. עד 28 באוגוסט 2008 הוצאו למעלה מ-10 מיליון דולר אמריקני עבור כרזות תעמולה מכפישות נגד יודול בידי המפלגה הרפובליקנית בנוסף על ועדות פעולה פוליטיות, סכום גבוה יותר מכל מסע בחירות לסנאט שהתקיים באותה שנה. בחירות אלה היו תחרותיות להפליא, והדמוקרטים רצו להרחיב ככל האפשר את הרוב שלהם בסנאט בגלל הבחירות לנשיאות שהתקיימו באותה השנה. יודול שמר על יתרון קבוע בסקרים, אך אף אחד מהמועמדים גרף למעלה מ-50% מהקולות בסקרי דעת קהל. ב-4 בנובמבר נבחר יודול לסנאט עם 52% מהקולות.
הוא היה חבר בוועדת הכוחות המזוינים, בוועדת האנרגיה ומשאבי הטבע ובוועדת המודיעין. עמדותיו של יודול בסנאט התבטאו בדפוס הצבעה ליברלי: הוא תמך באיסור פדרלי על נשקי תקיפה בעקבות הטבח בבית הספר היסודי סנדי הוק, קרא לשימוש באנרגיה מתחדשת ולהרחבת הפארקים הלאומיים של ארצות הברית. הוא גם תמך בחוק הגנת החולה וטיפול בר השגה. חרף היותו סנאטור של המדינה הראשונה שמיסדה לגליזציה של סמים קלים לצורכי פנאי, יודול לא נקט בעמדה רשמית לגבי תיקון 64 לחוקת קולורדו במהלך מסע התעמולה שלו.
במהלך בחירות 2014 בארצות הברית התמודד לתקופת כהונה שנייה בסנאט מול יריבו הרפובליקני קורי גרדנר. על אף שבמהלך רוב מערכת הבחירות היה יודול המועמד המוביל לסנאט, לקראת ספטמבר 2014 החל גרנדר להוביל באופן יציב בסקרי דעת הקהל. מסע הבחירות חג סביב נושא זכויות האישה וזכויות רבייה, נושא שלא היטיב עם יודול. היו מי שייחסו את פיגורו של יודול בסקרים לעיסוקו הרב של יודול בסוגיה, למשל העיתונאית אלכס וגנר מ-MSNBC. יודול הצטייר כמי שלפרקים מעוות את המציאות לטובתו הפוליטית, וגם חיזוקים מצד נשים דמוקרטיות כגון הילרי קלינטון, ג'יל ביידן ואליזבת וורן לא סייעו למסע הבחירות המקרטע שלו. בנובמבר הפסיד את מושבו בסנאט לגרדנר.
היסטוריה של גרמניה במאה ה-18
משנות ה-80 של המאה ה-17 עד 1789, גרמניה כללה שטחים קטנים רבים שהיו חלקים מהאימפריה הרומית הקדושה. פרוסיה התגלתה לבסוף כשולטת בפוליטיקה הגרמנית. בינתיים, המדינות פיתחו תרבות קלאסית שמצאה את ביטויה הגדול ביותר בתקופת הנאורות, עם מנהיגים ברמה עולמית כמו הפילוסופים לייבניץ וקאנט, סופרים כמו גתה ושילר, והמוזיקאים באך ובטהובן.
היסטוריה צבאית ודיפלומטית
גרמניה, או ליתר דיוק האימפריה הרומית הקדושה הישנה, במאה ה-18 נכנסה לתקופה של דעיכה שתוביל סופית לפירוק האימפריה במהלך המלחמות הנפוליאוניות. מאז שלום וסטפליה ב-1648, האימפריה חולקה למספר מדינות עצמאיות (Kleinstaaterei). בשנת 1701 הוכתר פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מברנדנבורג כ"מלך בפרוסיה". מ-1713 עד 1740, פרידריך וילהלם הראשון, מלך בפרוסיה, הידוע גם כ"מלך החייל", הקים מדינה ריכוזית מאוד.
המונח "דואליזם גרמני" מתאר את הסכסוך הארוך בין שתי המדינות הגרמניות הגדולות אוסטריה ופרוסיה מ-1740 עד 1866, כאשר פרוסיה סילקה לבסוף את אוסטריה מהקונפדרציה הגרמנית.
התבוסה של שוודיה על ידי רוסיה, סקסוניה, פולין, דנמרק-נורווגיה, הנובר ופרוסיה במלחמת הצפון הגדולה (1700–1721) סימנה את סופה של שוודיה ככוח משמעותי בחופים הדרומיים של הים הבלטי. בהסכם סטוקהולם בין פרוסיה לשוודיה (ינואר 1720), פרוסיה השיגה את שטטין וחלקים אחרים מנחלותיה של שוודיה בפומרניה. בני הוהנצולרן מברנדנבורג החזיקו את דוכסות פומרניה מאז 1472. במהלך תקופה זו, המגמות שהניע הבוחר הגדול הגיעו לשיאן, כאשר היונקרים, האצולה הקרקעית, קושרו לצבא הפרוסי.
כנסיית המטרופוליטן הקהילתית
כנסיית המטרופוליטן הקהילתית (MCC), הידועה גם בשם האחווה האוניברסלית של כנסיות המטרופוליטן הקהילתיות (UFMCC), היא קהילה בינלאומית המעניקה ייצוג ושירות עבור חברי קהילת הלהט"ב באמונה נוצרית פרוטסטנטית ולמשפחותיהם. מאז היווסדותה התרחבה הכנסייה ל-222 קהילות חברות ב-37 מדינות.
היסטוריה של גרמניה במאה ה-18
היסטוריה צבאית ודיפלומטית
משנת 1763, נגד התנגדות האצולה והאזרחים, הוקם בפרוסיה ובאוסטריה "אבסולוטיזם נאור", לפיו השליט היה אמור להיות "המשרת הראשון של המדינה". הכלכלה התפתחה וננקטו רפורמות משפטיות, כולל ביטול העינויים ושיפור מעמדם של היהודים; החלה אמנציפציה של האיכרים. החינוך אף הוא קודם.
כנסיית המטרופוליטן הקהילתית
לאחווה ישנו מעמד של משקיפה רשמית במועצת הכנסיות העולמית. חברותה של "MCC" נדחתה במועצה הלאומית של הכנסיות של ארצות הברית, אך קהילות רבות מטעמה חברות בשותפויות אקומניות מקומיות ברחבי העולם והכנסייה שייכת כיום למספר מועצות כלל-מדינתיות של כנסיות בארצות הברית.
היסטוריה של גרמניה במאה ה-18
היסטוריה צבאית ודיפלומטית
בשנים 1772–1795 השתתפה פרוסיה בחלוקות פולין, וכבשה שטחים מערביים של האיחוד הפולני-ליטאי, מה שהוביל למאות שנים של התנגדות פולנית נגד השלטון והרדיפה הגרמנית. ממזרח ומדרום לפרוסיה, האיחוד הפולני-ליטאי נחלש בהדרגה במהלך המאה ה-18. פרידריך השתתף בחלוקה הראשונה של פולין, בין רוסיה, פרוסיה ואוסטריה ב-1772. ממלכת פרוסיה סיפחה את רוב הפרובינציה הפולנית של פרוסיה המלכותית, כולל וורמיה; האדמה שסופחה אורגנה בשנה שלאחר מכן למחוז פרוסיה המערבית. השטח החדש חיבר את פרוסיה המזרחית (השטח שנקרא בעבר דוכסות פרוסיה) עם פומרניה, ואיחד את השטחים המזרחיים של הממלכה. לאחר מותו של פרידריך ב-1786, המשיך אחיינו פרידריך וילהלם השני את חלוקות, וזכה לחלק גדול ממערב פולין ב-1793.
כנסיית המטרופוליטן הקהילתית
אמונות ומנהגים
כנסיית המטרופוליטן הקהילתית מבססת את התאולוגיה שלה על האמונות ההיסטוריות של הכנסייה הנוצרית, בהן נוסח השליחים ואמונת ניקנה. כל כנסייה נדרשת לחגוג את טקס הקודש לפחות פעם בשבוע, ולתרגל התייחדות פתוחה, כלומר, הנמענים אינם צריכים להיות חברים ב-"MCC" או בכל כנסייה אחרת כדי לקבל את הקודש. מעבר לכך, "MCC" מאפשרת לכנסיות החברות בה עצמאות בתאולוגיה נוצרית, פולחן ופרקטיקה. סגנונות הפולחן משתנים מאוד מכנסייה לכנסייה. "MCC" רואה במשימתה חברתית כמו גם רוחנית עמידה על זכויותיהם של מיעוטים, במיוחד אלה של לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב). הכנסייה הייתה כוח מוביל בפיתוח התאולוגיה הקווירית.
היסטוריה של גרמניה במאה ה-18
היסטוריה צבאית ודיפלומטית
בשנת 1795, ממלכת פולין חדלה להתקיים ושטח גדול (כולל ורשה מדרום לפרוסיה המזרחית הפך לחלק מפרוסיה. הטריטוריות החדשות הללו אורגנו במחוזות שלזיה החדשה, פרוסיה הדרומית ופרוסיה המזרחית החדשה.
בריסטול 412
בריסטול 412 (אנגלית: 412 Bristol) היא מכונית ספורט-קופה יוקרתית, 2 דלתות, מתוצרת יצרנית המכוניות הבריטית בריסטול אשר יוצרה בין השנים 1975–1993. הדגם תוכנן על ידי חברת Zagato שמרכזה היה ב- מילאנו שב-איטליה
היסטוריה של גרמניה במאה ה-18
היסטוריה צבאית ודיפלומטית
המהפכה הצרפתית עוררה מלחמה חדשה בין צרפת לכמה משכנותיה המזרחיות, כולל פרוסיה ואוסטריה. בעקבות שלום בזל ב-1795 עם פרוסיה, הגדה המערבית של הריין נמסרה לצרפת.
כנסיית המטרופוליטן הקהילתית
אמונות ומנהגים
הכנסייה תומכת בנישואים חד-מיניים, וערכה את חתונותיה הראשונות בכנסייה לזוגות חד-מיניים בממלכה המאוחדת. מייסד הכנסייה, טרוי פרי, ביצע את הנישואים הפומביים החד-מיניים הראשונים בארצות הברית בהנטינגטון פארק, קליפורניה, בשנת 1969. בשנת 1970, הוא הגיש את התביעה הראשונה בארצות הברית בבקשה להכרה משפטית בנישואים חד-מיניים. פרי הפסיד בתביעה זו אך פתח את הוויכוח על שוויון עבור נישואים חד מיניים בארצות הברית. כיום, קהילות "MCC" ברחבי העולם מקיימות מעל 6,000 טקסי איחוד או נישואים חד מיניים מדי שנה.
בריסטול 412
בשנת 1976 הושק דגם ה-בריסטול 603, שיצורה נמשך במקביל לדגם הבריסטול 412.
היסטוריה
חברת "בריסטול אירופליין" - חברה לייצור מטוסים, התחילה לבנות מכוניות יוקרה, במהדורות מאוד מוגבלות לאחר מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה של גרמניה במאה ה-18
היסטוריה צבאית ודיפלומטית
נפוליאון בונפרטה פתח מחדש במלחמה נגד האימפריה. בשנת 1803, תחת ה " Reichsdeputationshauptschluss" (החלטה של ועדת הדיאט הקיסרי הנצחי ברגנסבורג), בוטלו כמעט כל המדינות הכנסייתיות והחילוניות הקטנות יותר ורוב הערים הקיסריות החופשיות. מדינות בינוניות חדשות הוקמו בדרום מערב גרמניה. בתורה, פרוסיה זכתה בשטח בצפון מערב גרמניה.
שלושת הצבעים: אדום
שלושת הצבעים: אדום (בצרפתית: Trois couleurs: Rouge) הוא סרט רומנטי מ-1994, בבימויו של הבמאי הפולני קשישטוף קישלובסקי. זהו הסרט השלישי ב.
כנסיית המטרופוליטן הקהילתית
אמונות ומנהגים
הכומר הקנדי ברנט הוקס וכנסיית המטרופוליטן הקהילתית של טורונטו היו שחקנים מרכזיים בתביעה המשפטית בקנדה שהביאה להכרה בנישואים חד מיניים ברחבי המדינה.
בריסטול 412
היסטוריה
בריסטול 412 היה הדגם הששי שיוצר על ידי חברת בריסטול לאחר שנפרדה מחברת האם.
בריסטול 412 הוא הדגם האחרון בסדרת 400.
דגם הבריסטול 412 אופיין על ידי מנוע V8 של חברת קרייזלר, מרווחי הטיפול השנתי צומצמו לכל 16,000 ק"מ
דגמי בריסטול 412 יוצאו ל- שווייץ ו- גרמניה.
שלושת הצבעים: אדום
עלילת הסרט
ולנטיין דוסו היא סטודנטית באוניברסיטת ז'נבה העובדת כדוגמנית. בנוסף היא גם לומדת בלט. היא מתקשרת לחברה הקנאי בלונדון ומתכננת להיפגש עימו. במסגרת הדוגמנות היא מצטלמת עבור פרסומת למסטיק. בזמן שהיא נוסעת לביתה השכן שלה מפיל את ספר הלימוד שלו, בעקבות זאת דעתה מוסחת והיא דורסת כלבה מסוג רועה בלגי. היא עוקבת אחר הבעלים של הכלבה, ג'וזף קרן, שופט לשעבר שיצא לגמלאות. היא לוקחת אותה לוטרינר, שם היא מגלה שהיא בהריון. מאוחר יותר מועבר לדירתה כסף על ידי שולח אנונימי.
ביום שלאחר מכן הכלבה מובילה אותה חזרה לבית של קרן. כשהם נפגשים הוא אומר לה שעליה להחזיק את הכלבה אצלה והוא מאשר שהוא זה ששלח את הכסף על מנת לממן את הוצאות הטיפול בכלבה. לאחר ששילמה את הטיפול הווטרינרי היא מחזירה לו את הכסף שנותר. ולנטיין שומעת שקרן מצוטט לשיחת טלפון רומנטית של שכן שלו המדבר ביחד עם מאהב. היא מנסה להעביר את דעתה אודות כיבוד הפרטיות של השכן. הוא מציב בפניה את האתגר של חשיפת הפעולה של האזנת הסתר בפני השכן, היא באה לעשות זאת ולספר לשכן על כך אך נחרדת לראות את בתו של השכן מאזינה לאותה שיחה. כשהיא חוזרת קרן אומר לה שבין אם היא תספר ובין אם לא וגם בין אם הוא ירגל ובין אם לא בכל מקרה חייהם של אנשים אחרים לא ישתנו, במהלך שיחתם היא מספרת לו שאחיה נולד מאב ביולוגי אחר והוא אחיה למחצה.
בסוף הסרט ולנטיין ושכנה אוגוסט עולים ביחד על מעבורת לאנגליה. השופט קרן הולך לבחור גור כלבים אשר ייתן לוולנטיין כשתחזור, באותו זמן הוא שומע בחדשות על אסון בו סופה התחוללה בתעלת למאנש בה המעבורת שקעה והיו עליה שבעה ניצולים וביניהם ולנטיין. הסרט מסתיים בשכפול פרסום הדוגמנות בו הופיעה ולנטיין עם אותה תנוחה מקורית אך הפעם עם רגש אמיתי.
כנסיית המטרופוליטן הקהילתית
אמונות ומנהגים
הצהרת אמונה חדשה של הכנסייה התקבלה, כמעט פה אחד בוועידתה הכללית ה-26 בוויקטוריה, קולומביה הבריטית. כיום, היא נחשבת לאחת ממסמכי הליבה של כנסיית המטרופולין הקהילתית, בנפרד מהתקנון שלה, שכן הוא חלק מהיווצרותה והזהותה, אך אינו חלק ממדיניות הממשל שלה.
היסטוריה
קהילתה הראשונה של הכנסייה נוסדה בהנטינגטון פארק, קליפורניה, על ידי מייסדה, טרוי פרי, ב-6 באוקטובר 1968. התקופה אופיינה בהיותן של עמדות נוצריות כלפי הומוסקסואליות כשליליות כמעט באופן אוניברסלי. הקהילה הראשונה נפגשה במקור בבית פרי'ס הנטינגטון פארק. לאחר היווסדותה, זכתה לראשונה לפרסום על ידי מודעות שהתפרסמו בירחון האדבוקט.בשנת 1969 גדלה הקהילה מהסלון הפרטי של פרי ועברה לשטח מושכר במועדון הנשים של הנטינגטון פארק. מעבר זה היה בנקודת זמן בה מספר החברים בכנסייה גדל ל-200 איש. בשל אפליה על רקע הומופוביה, נאלצה הכנסייה לעבור ממקום למקום והתקשתה למצוא מקום קבוע בו תתקיים. בתקופה זו במהלך עונות אביב והקיץ של שנת 1969 עברה הכנסייה תחילה לאודיטוריום השגרירות, ולאחר מכן לכנסייה מתודיסטית מאוחדת למשך שבועיים. בסופו של דבר השכירה הכנסייה את תיאטרון הדרן בהוליווד מ-1969 עד 1971.
בתוך חודשים מטקס הפולחן הראשון, החל פרי לקבל מכתבים וביקורים מאזרחים אשר רצו להקים כנסיות מטרופוליטן קהילתיות בערים נוספות. קבוצות "MCC" משמונה ערים בארצות הברית היו מיוצגות בוועידה הכללית הראשונה ב-1970. קבוצת "MCC" הייתה קיימת במיאמי, פלורידה, אך לא שלחה נציג.
במשך השנים שלאחר מכן, "MCC" התרחבה מאז ונוכחת ב-37 מדינות עם 222 כנסיות מטעמה. הנוכחות הגדולה ביותר נמצאת בארצות הברית, ואחריה קנדה. בשנת 2010, העיתון הספרדי אל מונדו דיווח כי קהילת הכנסייה הראשונה בספרד תוקם במדריד בחודש אוקטובר בעוד תוקם בהצלחה, תהיה לכנסייה המוכרת הראשונה בספרד שמציינת רשמית נישואים חד מיניים. עם זאת, הכנסייה לא הוקמה באופן קבוע במדריד באותה שנה ללא נתונים מדוע. בשנת 2018, החתונה החד-מינית הראשונה שתועדה בספרד על ידי כומר בוצעה על ידי כומר של הכנסייה הלותרנית של שוודיה. הכנסייה הלותרנית של שוודיה וכנסיית המטרופולין הקהילתית נמצאות בקשר חלקי אחת עם השנייה בעוד כומר מוצב בספרד בשליחות ארוכת טווח של 5 שנים. למרות העובדות הללו, הוא אינו יכול לקיים באופן חוקי כל חתונה שבה כל אחד מהצדדים הוא אזרח ספרדי והוא יכול לערוך רק טקסים שבהם לפחות משתתף אחד הוא אזרח שוודי. מאוחר יותר באותה שנה נפתחה לבסוף קהילה של "MCC" במדריד. החל משנת 2020, אתר הכנסייה מתאר את קהילתה במדריד כ-"משגשגת ומתרחבת". בשנת 1972 הפכה פרדה סמית' לכומרית האישה הראשונה בכנסייה, והייתה לאישה הראשונה שנבחרה למועצת הזקונים בשנת 1973 בוועידה הכללית הרביעית באטלנטה, כאשר הורחבה מ-4 חברים ל-7.
המייסד טרוי פרי שימשה כיושב הראש של "MCC" עד 2005, אז נבחרה ננסי וילסון על ידי הוועידה הכללית לאחר פרישתו, בעודה הוגדרה באופן רשמי בשירות מיוחד בקתדרלה הלאומית של וושינגטון בוושינגטון הבירה ב-29 באוקטובר 2005. וילסון היא האדם השני, והאישה הראשונה, המשמשת כיושב הראש של הכנסייה.
ביוני 2011, כנסיית המטרופוליטן של באגיו (הפיליפינים) חגגה את איחודם של זוג הומוסקסואלים אחד ושבעה זוגות לסביות בבר "Ayuyang Bar". זהו היה לטקס הראשון של כנסיית המטרופולין בעיר שהסעיר את הכנסיות האוונגליסטיות המרכזיות בפיליפינים בעוד הזוגות שהשתתפו באיחוד זכו גם לביקורת מצד מנהיגי הכנסייה המקומית. הכומר מייקה סוטרו מטעמה הצהיר כי השירות היה "חגיגה נוצרית של אהבה ויחסים". עם זאת, טקסי הנישואים מטעם הכנסייה אינם נחשבים לנישואים דה יורה כיוון שממשלת הפיליפינים אינה מכירה בנישואים חד מיניים.
מנהיגות
"MCC" מובל על ידי מועצת הזקונים (COE) ומועצת מנהלים. מועצת הזקונים מורכבת ממנחה וזקונים שמונו על ידי יושב הראש, המאושרים על ידי מועצת המנהלים ומאושרים על ידי הוועידה הכללית. למועצת הזקונים ישנה אחריות להוביל את החברות בנושאי רוחניות, פיתוח שליחות ועדות נוצרית. מועצת המנהלים מורכבת מהמנחה, 4 חברי הדיוט ו-4 חברי כמורה הנבחרים על ידי הועידה הכללית, והיא הדירקטוריון המשפטי של הקהילה, המטפל באחריות לענייני כספים ונאמנות. נכון לשנת 2016, מועצת הזקנים כוללת את רייצ'ל בראון (מנחה), ננסי וילסון, אינס-פול באומן, פט בומגרדנר, טוני פרימן, דרלין גארנר, הקטור גוטיירז, דוויין ג'ונסון, ננסי מקסוול, מרגריטה סאנצ'ז דה לאון, קנדיס שולטיס, ו מונה ווסט. מועצת המנהלים כוללת את רייצ'ל בראון (מנחה זמנית ויו"ר בעצמו), ג'ו קוב, ויקטוריה ל. בורסון, מיאק סיאו וד"ר דייוויד ל. וויליאמס.
האחריות העיקרית של הזקונים היא לתת מנהיגות פסטורלית וטיפול כדי לאפשר את הקהילה במסע הרוחני שלה. הזקנים מפעילים סמכות רוחנית ופסטורליות כדי לבנות חזון משותף לאחווה האוניברסלית של כנסיות המטרופוליטן הקהילתיות (UFMCC), להכין אותה לעתיד ולתמוך בכיוון האסטרטגי שלה. הזקונים משמשים נציגים רשמיים של האחווה בתחומי יחסי הציבור והקהילה, סיפוק פיקוח ותמיכה לקהילות מטעמה, התייעצות עם כנסיות בנושאים הקשורים לפיתוח כנסיות ומילוי חובות כנסייתיות וטקסיות אחרות.
ועידה כללית
בינלאומית, ממשלת האחווה האוניברסלית של כנסיות המטרופוליטן הקהילתיות נתונה לוועידה הכללית התלת שנתית, בכפוף להוראות תקנון האחווה או מסמכי הארגון המשפטי. הועידה הכללית מוסמכת לקבל את הדיווחים מהדירקטורים, הוועדות והמועצות השונות של האחווה. לאורך ההיסטוריה שלה הוועידה הכללית נפגשה הן בתוך ומחוץ לארצות הברית היבשתית, במקומות כמו סידני באוסטרליה, וטורונטו, אונטריו וקלגרי במחוז אלברטה בקנדה. הוועידה הכללית של שנת 2010 נערכה באקפולקו, גררו, כאשר ועידות עתידיות עתיד להתקיים כל שלוש שנים. הוועידה הכללית 2013 נערכה בשיקגו, אילינוי, ארצות הברית, בוויקטוריה, קולומביה הבריטית, קנדה ב-2016 ואורלנדו, פלורידה, ארצות הברית ב-2019.
היסטוריה של גרמניה במאה ה-18
היסטוריה צבאית ודיפלומטית
האימפריה הרומית הקדושה התפרקה רשמית ב-6 באוגוסט 1806 כאשר הקיסר האחרון פרנץ השני (מ-1804, הקיסר פרנץ הראשון מאוסטריה) התפטר. משפחתו של פרנץ השני המשיכה להחזיק בתואר קיסרי אוסטריה עד 1918. בשנת 1806 הוקמה הקונפדרציה של הריין בחסותו של נפוליאון.
כנסיית המטרופוליטן הקהילתית
קהילות מקומיות
כל כנסייה חברה מטעם "MCC" היא גוף בשלטון עצמי, אוטונומי מבחינה משפטית, נתון לאספת קהילתה אשר מפעילה את הזכות לשלוט בכל ענייניה, בכפוף להוראות התקנון או המסמכים המשפטיים של הארגון והוועידה הכללית של האחווה האוניברסלית של כנסיות המטרופוליטן הקהילתיות (UFMCC). כומר מוסמך מספק מנהיגות רוחנית ומנהיגות אדמיניסטרטיבית כמנחה של גוף מינהלי של כנסייה מקומית. בארצות הברית ובקנדה הגוף המנהלי של הכנסייה המקומית מכונה בדרך כלל "מועצת המנהלים". כל קהילה מקומית נדרשת לשלוח מעשר כספים או הערכת הכנסה ל-"UFMCC", המוגדרת כיום לצמצום מ-15% מההכנסה ל-10% ב-1% כל שנתיים, נכון ל-2005. כל כנסייה מקומית בוחרת כומר משלה מתוך רשימת אנשי הדת המוסמכים של "MCC".
היסטוריה של גרמניה במאה ה-18
פוליטיקה
משנת 1640 החלה ברנדנבורג-פרוסיה להתחזק תחת הנסיך הבוחר הגדול, פרידריך וילהלם. שלום וסטפאליה ב-1648 חיזק אותה עוד יותר, באמצעות רכישת פומרניה המזרחית. בשנים 1713 עד 1740 הקים המלך פרידריך וילהלם הראשון, הידוע גם בשם "המלך החייל", מדינה ריכוזית מאוד, צבאית עם אוכלוסייה כפרית שמנתה כשלושה מיליון (לעומת תשעה מיליון באוסטריה).
כנסיית המטרופוליטן הקהילתית
קהילות מקומיות
כל קהילה מקומית חופשית לקבוע עניינים של פולחן, פרקטיקה, תאולוגיה ושירות בתנאי שהם עומדים בדרישות בסיסיות מסוימות הכוללות גישה פתוחה לקהילה ומנוי לאמונות הנוצריות המסורתיות. סגנונות פולחן כוללים ליטורגי, כריזמטי, אוונגליסטי, מסורתי ומודרני בעוד גיוון מוגדר כחלק חשוב בכנסייה.
היסטוריה של גרמניה במאה ה-18
פוליטיקה
במונחים של גבולות 1914, גרמניה בשנת 1700 מנתה 16 מיליון תושבים, גדלה מעט ל-17 מיליון עד 1750, וגדלה מהר יותר ל-24 מיליון עד 1800. המלחמות נמשכו, אבל הן כבר לא היו כל כך הרסניות לאוכלוסייה האזרחית; רעב ומגיפות גדולות לא התרחשו, אך הגברת הפריון החקלאי הובילה לשיעור ילודה גבוה יותר, ולשיעור מוות נמוך יותר.
משנת 1763, נגד התנגדות האצולה והאזרחים, הוקם בפרוסיה ובאוסטריה "אבסולוטיזם נאור", לפיו שלט השליט לפי מיטב השקפות הפילוסופים. הכלכלות התפתחו ונעשו רפורמות משפטיות, כולל ביטול העינויים ושיפור מעמדם של היהודים. לאט לאט החלה אמנציפציה של האיכרים והונהג חינוך חובה.
בשנים 1772–1795 השתתפו פרוסיה ואוסטריה בחלוקות פולין. פרוסיה כבשה את השטחים המערביים של האיחוד הפולני-ליטאי לשעבר שהקיפו את הנחלות הפרוסיות הקיימות, בעוד אוסטריה סיפחה את שטח גליציה דרומה יותר. כיבוש זה הוביל למאות שנים של התנגדות פולנית נגד הגרמניזציה.
מדינות קטנות יותר
ממערב לאוסטריה ופרוסיה ניצב החלק הנותר, הגדול, של גרמניה. קיומן של שתי המעצמות הגדולות מנע רפורמה רצינית במבנה הקונפדרציה של גרמניה; אך רפורמה של ממשלות המדינה והממשלות הפרטיות לא נכללה. התמונה הכללית הייתה מגוונת כמו המפה הפוליטית של האימפריה הרומית הקדושה, וקשה להכליל. אך רווח הרושם שבסך הכל, לאחר 1750 ובעיקר לאחר 1770, השתפר מעט מצבם הכללי של מעמד הביניים, הן מבחינה כלכלית והן מבחינה מדינית. רפורמות בוצעו במספר מדינות גדולות וקטנות. היו כמה שליטים הוללים, מרושעים ורפי-שכל, אבל היו גם כמה אישים מצטיינים. הביורוקרטים, גם אם לעיתים קרובות היו מושחתים, היו מוכשרים ומשכילים יותר מבעבר. סקסוניה נותרה בחזית הפעילות התרבותית הגרמנית, ופעילותה המסחרית והתעשייתית נותרה ניכרת; אבל מבחינה פוליטית, היא הואפלה על ידי שכנתה ברנדנבורג-פרוסיה. בוואריה הייתה ענייה במיוחד; זו הייתה ארץ כפרית עם חובות כבדים מאוד ומעט מרכזי צמיחה. בווירטמברג הוציא הדוכס כספים על ארמונות, פילגשים, חגיגות גדולות ומסעות ציד. בין הנסיכים הקטנים יותר, ניתן היה למצוא דמויות פוגעניות רבות, אך גם רבת יוצאות דופן, כגון וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג וקרל פרידריך, מרקיז באדן. תחת שלטונו של קרל פרידריך, חובב הנאורות, באדן נהנתה מכמה מהממשלות הטובות ביותר של המדינות הקטנות יותר. הצמיתות בוטלה ב-1783, אם כי הדבר נעשה בעיקר כדי למנוע תסיסה של איכרים ובריחה של איכרי באדן הבלתי חופשיים לברייסגאו השכנה לאחר שיוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ביטל את הצמיתות במחוז אוסטרי זה ב-1781
חלק גדול מגרמניה עדיין חי תחת שלטון הבישופים. התנאים בנסיכויות הכנסייתיות הללו היו מגוונים לא פחות מאלה של המדינות החילוניות. כל הבישופים היו נצר לשושלות השליטות או לאצולה הגבוהה והם ראו עצמם שליטים פוליטיים שחיו ופעלו בנוסח חברת החצר החילונית בת זמנם. גם תחושת האחריות שלהם ויכולת הניהול של השטחים שלהם השתנו מאוד. עם זאת, אפילו במיטבם, הם לא הצליחו להשיג את המשכיות השלטון שכמה מדינות שושלתיות החלו לרכוש.
בהסן-קאסל, שלט הרוזן פרידריך השני בין 1760 ל-1785 כעריץ נאור, וגייס כסף על ידי השכרת חיילים (שכונו "הסיאנים") לבריטניה הגדולה כדי לעזור להילחם במלחמת העצמאות של ארצות הברית. הוא שילב רעיונות נאורות עם ערכים נוצריים, תוכניות קאמרליזם לשליטה מרכזית בכלכלה וגישה מיליטריסטית לדיפלומטיה.
אצולה
בחברה אגררית כבדה, הבעלות על הקרקע מילאה תפקיד מרכזי. אצילי גרמניה, במיוחד אלו במזרח – המכונים יונקרים – שלטו לא רק ביישובים, אלא גם בחצר הפרוסית, ובעיקר בצבא הפרוסי. יותר ויותר לאחר 1815, ממשלה פרוסית ריכוזית שבסיסה בברלין השתלטה על סמכויות האצילים, שמבחינת השליטה באיכרים הייתה כמעט מוחלטת. כדי לסייע לאצולה להימנע מחובות, הקימה ברלין מוסד אשראי למתן הלוואות הון ב-1809, והרחיבה את רשת ההלוואות לאיכרים ב-1849. כאשר הוקמה הקיסרות הגרמנית ב-1871, שלטה אצולת היונקרים בצבא ובצי, בבירוקרטיה ובחצר המלוכה; בדרך כלל הם קבעו מדיניות ממשלתית.
חיי האיכרים והכפריים
בהיסטוריה הגרמנית האמנציפציה של הצמיתים הגיעה בין השנים 1770 ל-1830, כאשר האצולה בשלזוויג הייתה הראשונה שהסכימה לעשות זאת ב-1797, ואחריה חתמו המנהיגים המלכותיים והפוליטיים של דנמרק וגרמניה ב-1804 האיכרים, שכבר לא היו צמיתים, יכלו להחזיק באדמותיהם, לקנות ולמכור אותם ולהסתובב בחופשיות. האצילים אישרו; לעת עתה יכלו לקנות אדמות בבעלות האיכרים. הרפורמטור הראשי היה הברון וום שטיין (1757–1831), שהושפע מהנאורות, במיוחד מרעיונות השוק החופשי של אדם סמית. סופה של הצמיתות העלה את המעמד המשפטי האישי של האיכרים. הוקם בנק כדי שבעלי הקרקעות יוכלו ללוות כסף ממשלתי לקניית קרקע מאיכרים (האיכרים לא הורשו להשתמש בו כדי ללוות כסף לקניית קרקעות עד 1850). התוצאה הייתה שבעלי האחוזות הגדולים השיגו אחוזות גדולות יותר, ואיכרים רבים הפכו לחוכרים חסרי קרקע, או עברו לערים או שהיגרו לארצות הברית. שאר המדינות הגרמניות חיקו את פרוסיה לאחר 1815. בניגוד חריף לאירועים האלימים של המהפכה הצרפתית, גרמניה טיפלה ברפורמת הקרקע בדרכי שלום. בשלזוויג מילאו האיכרים, שהושפעו מהנאורות, תפקיד פעיל; במקומות אחרים הם היו פסיביים במידה רבה. ואכן, עבור רוב האיכרים, המנהגים והמסורות המשיכו ברובם ללא שינוי, כולל ההרגלים הישנים של הערכה כלפי האצילים שסמכותם המשפטית על תושבי הכפר נותרה חזקה למדי. למרות שהאיכרים כבר לא היו קשורים לקרקע, מערכת היחסים הפטריכיאלית הישנה בפרוסיה המזרחית נמשכה עד המאה ה-20.
הרפורמות האגרריות בצפון מערב גרמניה בשנים 1770–1870 הונעו על ידי ממשלות פרוגרסיביות ואליטות מקומיות. הם ביטלו את ההתחייבויות הפיאודליות וחילקו קרקע משותפת בבעלות קולקטיבית לנחלות פרטיות; וכך נוצרה כלכלה כפרית יעילה יותר מוכוונת שוק; התוצאה היא פריון גבוה יותר וגידול אוכלוסייה. היא חיזקה את הסדר החברתי המסורתי משום שאיכרים עשירים השיגו את רוב האדמה המשותפת לשעבר, בעוד שהפרולטריון הכפרי נותר ללא אדמה; רבים עזבו לערים או לאמריקה. בינתיים, חלוקת הקרקע המשותפת שימשה חיץ לשימור השלום החברתי בין אצילים לאיכרים. במזרח שוחררו הצמיתים, אך מעמד היונקרים שמר על אחוזותיו הגדולות וקיבל מונופול על כוחו הפוליטי.
בסביבות 1800 הולאמו המנזרים הקתולים, שהיו להם נחלות גדולות, ונמכרו על ידי הממשלה. בבוואריה הם שלטו ב-56% מהאדמה.
עידן הנאורות
לפני 1750, המעמדות הגבוהים הגרמנים פנו לעיתים קרובות לצרפת (או קודם לכן, איטליה) למנהיגות אינטלקטואלית, תרבותית ואדריכלית; צרפתית הייתה שפת החברה הגבוהה. עד אמצע המאה ה-18 ה"Aufklärung" (הנאורות) שינתה את התרבות הגבוהה הגרמנית במוזיקה, פילוסופיה, מדע וספרות. כריסטיאן וולף (1679–1754) היה החלוץ כסופר שפרש את הנאורות לקוראים הגרמנים; הוא נתן לגיטימציה לגרמנית כשפה פילוסופית.
יוהאן גוטפריד הרדר (1744–1803) פרץ דרך חדשה בפילוסופיה ובשירה, כמנהיג של תנועת Sturm und Drang של הפרוטו-רומנטיקה. קלאסיציזם ויימאר ("Weimarer Klassik") הייתה תנועה תרבותית וספרותית שבסיסה בויימאר שביקשה לבסס הומניזם חדש על ידי סינתזה של רעיונות רומנטיים, קלאסיים והנאורות. התנועה, מ-1772 עד 1805, כללה את הרדר וכן הפולימאט יוהאן וולפגנג פון גתה (1749–1832) ופרידריך שילר (1759–1805), משורר והיסטוריון. הרדר טען שלכל עם יש את הזהות המיוחדת שלו, שבאה לידי ביטוי בשפתו ובתרבותו. זה נתן לגיטימציה לקידום השפה והתרבות הגרמנית ועזר לעצב את התפתחות הלאומיות הגרמנית. מחזותיו של שילר ביטאו את הרוח חסרת המנוחה של דורו, שתיארו את מאבקו של הגיבור בלחצים חברתיים ובכוח הגורל.
המוזיקה הגרמנית, בחסות המעמדות הגבוהים, הגיעה לבגרות תחת המלחינים יוהאן סבסטיאן באך (1685–1750), יוזף היידן (1732–1809), וולפגנג אמדאוס מוצרט (1756–1791), ולודוויג ואן בטהובן.
בקניגסברג הנידחת ניסה הפילוסוף עמנואל קאנט (1724–1804) ליישב בין רציונליזם ואמונה דתית, חופש הפרט וסמכות פוליטית. עבודתו של קאנט הכילה מתחים בסיסיים שימשיכו לעצב את המחשבה הגרמנית – ולמעשה את כל הפילוסופיה האירופית – עד למאה ה-20.
הנאורות הגרמנית זכתה לתמיכתם של נסיכים, אריסטוקרטים ומעמדות הביניים, והיא עיצבה מחדש את התרבות לצמיתות.
המהפכה הצרפתית 1789–1815
התגובה הגרמנית למהפכה הצרפתית הייתה מעורבת בהתחלה. אינטלקטואלים גרמנים חגגו את המהפכה, בתקווה לראות את ניצחון התבונה והנאורות. חצרות המלוכה בווינה ובברלין גינו את הדחת המלך וההפצה המאיימת של מושגי חירות, שוויון ואחווה. עד 1793, הוצאתו להורג של המלך הצרפתי ותחילת הטרור אכזבו את ה-Bildungsbürgertum (מעמדות הביניים המשכילים). הרפורמים אמרו שהפתרון הוא להאמין ביכולתם של הגרמנים לתקן את החוקים והמוסדות שלהם בדרכי שלום.
לאחר פלישתו הכושלת של נפוליאון לרוסיה ב-1812, כולל מותם של גרמנים רבים בצבא הפלישה שלו, הצטרפה פרוסיה לרוסיה. קרבות גדולים התנהלו בסדר מהיר, וכאשר אוסטריה החליפה צד כדי להתנגד לנפוליאון מצבו הפך לקשה ביותר. הוא הובס בקרב לייפציג בסוף 1813, והאימפריה שלו התפרקה במהירות. בזו אחר זו עברו מדינות גרמניה לקואליציה נגד נפוליאון, אך הוא דחה את תנאי השלום. בעקבות כך, צבאות בעלות הברית פלשו לצרפת בתחילת 1814, עד מהרה פריז נפלה, ובאפריל נפוליאון נכנע. הוא חזר ל-100 ימים ב-1815, אך לבסוף הובס על ידי הצבאות הבריטיים והגרמנים בווטרלו. פרוסיה הייתה המנצחת הגדולה בקונגרס וינה, והשיגה שטחים נרחבים.
הקתדרלה של אנגולם
קתדרלת פטרוס הקדוש של אנגולם (בצרפתית: Cathédrale Saint-Pierre d'Angoulême) היא קתדרלה קתולית בעיר אנגולם שבדרום-מערב צרפת. הקתדרלה, שהוקמה בין 1110 ל-1128, מהווה דוגמה לאדריכלות ואמנות רומנסקית.
היסטוריה
הקתדרלה הוקמה באתר בו התקיימה כנסיית-בישוף כבר מהמאה ה-4. עוד לפני כן התקיים במקום אתר פולחן פגני.
יוזם הבנייה היה בישוף אנגולם, ג'ירארד השני (Girard II). המבנה היה במצב כה טוב עד כי לא נזקק לשיפוץ והרחבה בתקופה הגותית ונותר כמבנה רומנסקי טהור נדיר, שעה שקתדרלות רבות באזור נבנו מחדש או שופצו בסגנון גותי.
המבנה מבחוץ
מעל הצטלבות הטרנספט והספינה ניצבת כיפה מחודדת על גבי פנדנטיבה מתומנת שהוקמה במאה ה-19, הכיפה המקורית של המבנה נהרסה במאה ה-16 בעת מלחמות הדת בצרפת גובה הכיפה 32 מטרים וקוטרה 8 מטרים. מעל הכנף הצפונית של הטרנספט ניצב מגדל פעמונים ריבועי בגובה 49 מטרים, מגדל נוסף שהיה קיים במבנה המקורי מעל הכנף הדרומית נהרס ב-1568 מידי פגז תותח של חיל ההוגנוטים של גאספאר דה קוליני השני.
בשנים 1866–1885 נערכו בקתדרלה שיפוצים נרחבים בראשות האדריכל פול אבדי (Paul Abadie), השינוי החיצוני הגדול ביותר שנערך במסגרת שיפוץ זה, מלבד הקמת הכיפה המחודדת הדומה לזו שהקים אבדי בבזיליקת הלב הקדוש במונמארטר, היה הוספת שני מגדלונים בעלי כיפות מחודדות מעל שני צידי החזית. כן הסיר אבדי קפלות ומבנים אחרים שנסמכו במהלך השנים למבנה המקורי.
חזית הקתדרלה מעוטרת בכ-70 פסלים המתארים את יום הדין ועליית ישו לשמיים וכן דמויות של קדושים, אבירים ועבודות יום יום כולל עבודות חקלאיות וסצנת ציד. התיאור הריאליסטי של האבירים והעובדים מאפשר לקבל מושג על מראם, לבושם ודרכי רכיבתם של אבירים במאה ה-12 ועל דרכי הביצוע של מלאכות שונות באותה עת.
פנים
פנים המבנה נקי מעבודות אמנות ומסוייד לבן, הריהוט פשוט ועשוי עץ כהה. הספינה המרכזית כוללת שלוש כיפות, עד להצטלבות עם הטרנספט, מעליה ניצבת הכיפה הגבוהה. בצדה המזרחי של הקתדרלה, בבית המקהלה המשולב עם האפסיס המעוגל, נמצאות ארבע קפלות.
מתילדה מהבסבורג
מתילדה מהבסבורג (1253 - 23 בדצמבר 1304), הייתה בתו של רודולף הראשון, מלך גרמניה ואשתו של לודוויג השני, דוכס בוואריה.
ביוגרפיה
מתילדה נולדה בשנת 1253 לרודולף הראשון, מלך גרמניה וגרטרוד מהוהנבורג, בתו של בורקהארד החמישי, רוזן הוהנבורג. ב-24 באוקטובר 1273 התחתנה מתילדה עם לודוויג השני, דוכס בוואריה, ולאחר מותו בשנת 1294 מונתה לעוצרת של בנה רודולף הראשון, דוכס בוואריה. בשנת 1301 לחצה מתילדה על בנה רודולף, בתמיכת אחיה אלברכט הראשון, מלך גרמניה, שישתף את אחיו לודוויג הרביעי, דוכס בוואריה בשלטון. בשנת 1302 עצר אותה רודולף והחתים אותה על מסמך שבו היא מתחייבת לא להתערב לו בענייני השלטון, אך עם צאתה מבוואריה הכריזה כי המסמך בטל, וקיבלה את תמיכתם של אחיה אלברכט ובנה לודוויג.
ב-23 בדצמבר 1304 מתה מתילדה במינכן, והיא בת 51 שנים.
משפחתה
ב-24 באוקטובר 1273 התחתנה מתילדה עם לודוויג השני, דוכס בוואריה, ממנו נולדו לה 5 ילדים:
הלל לוריא
הלל לוריא (16 בדצמבר 1937 - 13 ביולי 2020) היה ממניחי היסוד לתוכנית החלל הישראלית.
ביוגרפיה
הלל לוריא נולד בתל אביב, ולאחר שירות צבאי (ביחידה 8200) פנה ללימודים אקדמיים. למד הנדסת אלקטרוניקה בטכניון בחיפה. לאחר לימודיו עבד ברפא"ל (כיום רפאל - מערכות לחימה מתקדמות) ולאחר ביטול פרויקט בו הועסק, עבר לעבוד בתעשייה האווירית.
בתעשייה האווירית
בראשית דרכו עבד לוריא כמהנדס בתחום הבקרה, ועובד על שדרוג מערכות מטוס המיראז'. בהמשך עבד במסגרת פרויקט הלביא שם היה בצוות שפיתח מערכות בקרה למטוס.
כאיש התעשייה האווירית, היה ראש תוכנית לווייני אופק, ומאוחר יותר היה לראש מנהל חלל במפעל החלל של התעשייה האווירית בשנות השמונים והתשעים, ובתפקיד זה היה אחראי על הובלת אופק 3, לוויין התצפית המבצעי הראשון של ישראל ששוגר לחלל באפריל 1995. בתפקידו זה החליף את משה בר-לב שהיה ראש מנהל החלל הראשון בתעשייה האווירית. בתפקידו היה מעורב גם במיזם הלוויין הקטן של הטכניון, טכסאט והתעשייה האווירית פעלה אז על מנת למסחר את תוצרי הלוויין.
במשרד הביטחון
לאחר פרישתו מהתעשייה האווירית עבר לוריא למשרד הביטחון, שם שימש כסגנו של חיים אשד, ראש מנהלת החלל של המשרד. במסגרת תפקיד זה פיקח על תהליכי הייצור והבנייה של לווייני התצפית של ישראל - עד (וכולל) הלוויין אופק 9.
פרסים והוקרה
בשנת 1996 הוענק לו פרס ביטחון ישראל, על חלקו בתוכנית אופק בכלל, ועל הלוויין המבצעי הראשון של ישראל, אופק-3, בפרט. בשנת 2002 הוענקה לו תעודת הוקרה מטעם כל תעשיות החלל הישראליות, על תרומתו לתוכנית החלל הישראלית.
היפופוטם מג'ור
היפופוטם מג'ור (שם מדעי: Hippopotamus major) הוא מין נכחד של מכפיל פרסה ממשפחת ההיפופוטמיים שהתקיים באירופה בתחילת עד לאמצע הפליסטוקן לפני 1.81 עד 0.126 מיליון שנה. מאובניו התגלו לראשונה בבריטניה ותוארו על ידי החוקר הצרפתי ז'ורז' קיוויה ב-1824. פירוש השם של המין "major" פירושו: "גדול".
המאובנים שלו התגלו בעוד מדינות במערב אירופה ביניהם: צרפת, הולנד, ספרד ואיטליה, אם כי ייתכן שמבלבלים בינו לבין היפופוטם גורגופס או היפופוטם אנתיקוס שחיו לצידו.
היפופוטם זה הגיע על פי מדידה של הגולגולת למשקל של 4,000 ק"ג, כך שהיה כפול מההיפופוטם המודרני. הוא חי ככל הנראה במקווי מים שתמכו במשקלו ובעזרת לסתותיו נלחם על נקבות.
היפופוטם זה התקיים לצד הניאנדרתלים שאולי הכחידו אותו לבסוף במשך עידן הקרח שלפני 126 אלף שנה מזמננו.
ניר כהן
ניר כהן (נולד ב-17 ביוני 1981 בקריות) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת סנטר. כיום משמש כסוכן נדל"ן.
קריירה מוקדמת ומכללות
כהן גדל בהפועל מגדל העמק לפני שעבר להפועל גבת ומשם לקבוצת הנוער של מכבי קריית ביאליק ושיחק במכבי רעננה, אליצור קריית אתא והפועל גלבוע/עפולה בליגה לאומית ב' בכדורסל לפני שעבר לקולג'ים.
בשנת 2003 יצא כהן לאמריקה והצטרף למכללה הקהילתית מונרו בה שיחק ולמד תואר ראשון במנהל עסקים עד 2005, במהלך השנתיים שלו בקבוצה זכתה המכללה פעמיים באליפות מחוז 15 של ה-NJCAA כשבעונת 2004/2005 הוא גם נבחר לשחקן השנה לשנת 2005 בליגה זו. לאחר מכן עבר ב-2005 לאוניברסיטת סן דייגו (מוסד שמזדהה כ"קתולי" ודחה הצעות מאוניברסיטת מאריסט, מאוניברסיטת באפאלו, ומאחרות) כדי לסיים את התואר הראשון ובה שיחק בדוויז'ן I של ה-NCAA במשך שנתיים כשהוא יודע מאבקים קשים עם אוניברסיטת גונזגה של אדם מוריסון (הבחירה השלישית בדראפט ה-NBA 2006) מתחת לסלים.
קריירה מקצוענית
ב-2007 לאחר שסיים את תקופת הלימודים שלו שב ארצה וחיפש קבוצה מקצוענית מליגת העל בכדורסל לשחק בה, הוא הוחתם בעירוני רמת גן של רובי בלינקו קצת לאחר פתיחת עונת 2007/2008 שבה התגלה כשחקן מצטיין ונבחר לתגלית העונה בסוף השנה. היה מהמצטיינים בתבוסה הכואבת שהנחילה הקבוצה הקטנה למכבי תל אביב באולם זיסמן ב-31 בדצמבר, מה שהוביל לפיטוריו של עודד קטש ולמינויו של צביקה שרף. כתוצאה מהעונה המצוינת שלו זומן לסגל המורחב של נבחרת ישראל בכדורסל.
ב-2008 חתם בהפועל גלבוע/גליל שמינתה את עודד קטש אך נפצע ברבע הראשון של משחק פתיחת העונה והחמיץ את רוב עונת 2008/2009.
בקיץ של 2009 חתם בהפועל עפולה מהליגה הלאומית בכדורסל בה שיחק את עונת 2009/2010 בניסיון להצעידה בחזרה לליגה הבכירה.
ב-2010 חזר לליגת העל בכדורסל וחתם במדי הפועל חולון של מיקי דורסמן לעונת 2010/2011. בעונת 2011/2012 שיחק במ.כ. הבקעה בה סיים עונה בינונית בליגת העל.
בשנת 2012 נרשם ללימודי תעודת מאמן כדורסל באוניברסיטת תל אביב. ב-9 בדצמבר 2012 חתם במכבי ראשון לציון של אפי בירנבוים בה שיחק את עונת 2012/2013.
בעונת 2013/2014 עבר לשחק באליצור ברק נתניה תחת רובי בלינקו. ב-2014/2015 חזר לשחק במדי הפועל עפולה מהליגה הלאומית.
לקראת עונת 2015/2016 התאמן במדי הפועל לב השרון מהליגה הארצית בכדורסל אך בטרם התחילה העונה פרש ממשחק פעיל לאחר 9 עונות מקצועניות.
פרובינציית ניו ג'רזי
פרובינציית ניו ג'רזי (באנגלית: Province of New Jersey) הייתה אחת משלוש עשרה המושבות בצפון אמריקה שנפרדו מבריטניה בהכרזת העצמאות של ארצות הברית בשנת 1776. המושבה הוקמה לאחר שממלכת אנגליה כבשה את המושבה ההולנדית הולנד החדשה.
הקמת המושבה
בשנת 1664 הפכה ניו ג'רזי לשטח אנגלי עם כניסת צי אנגלי בפיקודו של הקולונל ריצ'רד ניקולס למפרץ ניו יורק וכיבוש המושבה ההולנדית כמעט ללא התנגדות.