cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דארסי באסל
טלוויזיה
בשנת 2004 נעשה על באסל סרט תיעודי שכותרתו "הבלרינה של בריטניה". באסל וקתרין ג'נקינס העלו הפקה של שירים וריקודים בשם "Viva la Diva", כדי לחלוק כבוד לכוכבות שנתנו להן השראה בהן מדונה וג'ודי גרלנד. באסל וג'נקינס ביצעו קטע של "ויוה לה דיווה" לפני המלכה בהופעה ה-79 של רויאל וראייטי, ששודרה בטלוויזיה ב-9 בדצמבר 2007. באסל הצטרפה לצוות השיפוט של סדרת ה-BBC בשם "Strictly Come Dancing" כשופטת חמישית בשלבים האחרונים של הסדרה ב-2009. במופע חצי הגמר של התחרות רקדה ג'ייב עם הרקדן המקצועי איאן וייט.
כשבאסל הופיעה כאורחת ב-8 באפריל 2010 בפרק "The ONE Show" ב-BBC One, היא סייעה להרכב קוסמים תאומים זהים בשם "התאומים" באשליה בשם בלתי אפשרי בבירור, בה הם ניסרו אותה לשניים בתוך קופסה שקופה.
בדצמבר 2011 שיתפה באסל פעולה עם הכוריאוגרף קים גאווין ביצירת "דארסי רוקדת הוליווד", סרט טלוויזיה תיעודי של BBC שתיים, שבו שוחזרו כמה מהריקודים המפורסמים של הוליווד - כולל ריקודים של ג'ין קלי, וכן פרד אסטר וג'ינג'ר רוג'רס" - מתוך סרטים כמו "שיר אשיר בגשם ו"כובע צילינדר" ("לחי אל לחי, Cheek to Cheek").
בשנת 2012 חזרה באסל לצוות השיפוט של Strictly Come Dancing לסדרה של שנת 2012 כשופטת קבועה ומחליפה לאלישה דיקסון. בתחילת הופעתה הראשונה כשופטת הופיעה בתוכנית "American Smooth", שוב כשותפה עם איאן וייט.
ב-12 באוגוסט 2012 הופיעה באסל בטקס הסיום של אולימפיאדת הקיץ 2012, כשירדה מגג האצטדיון האולימפי כ"רוח הלהבה" והובילה להקה של 200 בלרינות.
בדצמבר 2013 הציגה באסל סרט תיעודי של BBC Two שכותרתו "גיבורות הבלט של דארסי". בדצמבר 2014 הציגה סרט תיעודי של BBC One על אודרי הפבורן, שכותרתו "דארסי באסל: מחפשת את אודרי". במאי 2015 הייתה מנחה משותפת, כמומחית לריקוד, בגמר הגדול בתחרות הרקדנית הצעירה של BBC, ששודרה בשידור חי ב-BBC Two.
בדצמבר 2015 הופיעה באסל בסרט תיעודי בן שעה אחת ב-BBC Two, "גיבורי הבלט של דארסי", תוך התמקדות בוואצלב ניז'ינסקי, רודולף נורייב ורקדני בלט נוספים. בדצמבר 2016 הופיעה בסרט דוקומנטרי של BBC One על מרגוט פונטיין, שכותרתו "דארסי באסל: מחפשת את מרגוט". בדצמבר 2017 הופיעה בסרט תיעודי של BBC One על פרד אסטר. בדצמבר 2018 הופיעה בסרט תיעודי של BBC Two על היתרונות לבריאות הנפש שבמחול, סרט שכותרתו "דארסי באסל: רוקדים לאושר".
היא הציגה את סרטי השידור החי של הבלט המלכותי מעונת 2013/14 ואילך.
ב-10 באפריל 2019 הודיעה באסל כי החליטה להתפטר מתפקיד השופטת מ- Strictly Come" Dancing". לדבריה, "זו הייתה זכות מוחלטת עבורי להיות חלק מ- "Strictly", לעבוד עם צוות כל כך מוכשר. נהניתי מכל דקה ואתגעגע לכל חברי השופטים, המנחים, הרקדנים, הנגנים, כל צוות הבמה האחורית, ובמיוחד הצופים במופע, שתמכו כל כך".
באסל הופיעה ב"דארסי באסל מציגה: חופי הפרא של סקוטלנד דארסי באסל", סדרת טיולים בת ארבעה חלקים ששודרה ב-More4 מ-8 בפברואר עד 1 במרץ 2021.
אותות כבוד ומחוות
באסל מונתה לקצינת מסדר האימפריה הבריטית (OBE) בהצטיינות בשנת 1995 עבור שירותיה לבלט, למפקדת מסדר האימפריה הבריטית (CBE) בהצטיינות לשנת 2006, ומפקד דיים במסדר האימפריה הבריטית (DBE) בהצטיינות לשנת 2018.
בשנת 2019, חברת האוטובוסים Megabus כינתה את אחד מציי האוטובוסים החדשים שלה "דארסי באסל".
דיוקן שלה מאת האמן אלן ג'ונס, שהוזמן על ידי גלריית הדיוקנאות הלאומית, נחשף במאי 1994.
יופיו של החטא
יופיו של החטא (בסרבית: Лепота порока) הוא סרט דרמה יוגוסלבי משנת 1986, הממחיז מפגש קיצוני של אנשי החברה הישנה עם הערכים המערביים, המודרניים. הסרט צולם במונטנגרו, בבימוי זיווקו ניקוליץ´, שגם כתב את התסריט ובכיכובם שם מירה פורלן ומילוטין קרדג´יץ´. הסרט דובר סרבית ואורכו 105 דקות, והוא זכה להצלחה מסחרית עולמית.
דארסי באסל
אותות כבוד ומחוות
בשנת 2006, בתערוכת הפרחים של צ'לסי, דייוויד אוסטין רוזס השיק ורד ארגמן חדש בשם 'דארסי באסל'.
באסל היא "הסנדקית" של MS Azura, ספינת שייט של 115,000 טון של צי P&O Cruises. כאשר הושקה הספינה באופן רשמי באפריל 2010, ביצעה באסל את הטקס המסורתי של שבירת בקבוק שמפניה עם קביעת שם האונייה. כמו כן ביצעה מופע מחול עם תלמידים מבית הספר המלכותי לבלט.
יופיו של החטא
עלילה
הקדמת הסרט מפגישה עם זוג נשוי, הגר בבקתה מסורתית בכפר נידח. כיכרות הלחם הנאפים בבקתה הם עגולים ועבים. על קיר הבקתה תלויים כלי עבודה רבים ובהם פטיש עץ ענק. כאשר האישה פונה לבעל ומספרת לו שנאפה, הוא מסיר את הפטיש הענק מהקיר, לוקח כיכר לחם ועולה עם האישה לפסגת הר גבוה.
דארסי באסל
פרסים
בשנת 2006 קיבלה באסל מדליית זהב ממרכז ג'ון פ' קנדי לאמנויות הבמה. היא זכתה בפרס קרל אלן על תרומות למחול.
יופיו של החטא
עלילה
האישה מניחה באופן טקסי את כיכר הלחם על ראשה, יורדת על ברכיה ומבקשת את סליחתו של הבעל. היא מבקשת שיאכל מהלחם ויחוס על חייה. אולם הוא מניף את הפטיש הגדול ומכה בראשה של אשתו, המכוסה בכיכר הלחם.
דארסי באסל
פרסים
ב-1991 הוענק לה פרס "סר ג'יימס גארארס" של ארגון וראייטי עבור הכוכב העולה החדשה המבטיחה ביותר של 1990 ושבוע לאחר מכן הוענק לה פרס הבלט של העיתון "לונדון איבנינג סטנדארד". באפריל 1991 נבחרה כזוכה המשותפת בפרס ההישג הקוסמופוליטי בקטגוריית אומנויות הבמה.
ב-18 ביולי 2009 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אוקספורד. במהלך הטקס ציינה נואמת מטעם האוניברסיטה כי באסל "מוסיפה לשליטה טכנית, קסם ודמיון, וכך חושפת את חן האישיות שלה ואת חן התנועה... יתר על כן, היא רוצה את אלה שאולי נדחו על ידי השערים הגדולים של בית האופרה המלכותי כדי ליהנות מההנאות שיש בבלט."
יופיו של החטא
עלילה
עיקר הסרט הוא סיפורם של זוג צעיר, שמוצאו מכפר זה. זוג, שגדל בחברה מרובת טקסים ובעלת איפוק מיני רב. הזוג לומד, למשל, שיחסי מין בזוג נשוי חייבים להיעשות כשהאישה מכוסה בסדין ומוסתרת מהבעל. הזוג שוקל לעבור לגור בעיר הגדולה, אך זקני הכפר מפצירים בו שלא לעשות זאת.
דארסי באסל
פרסים
בשנת 2017 קיבלה באסל תואר דוקטור לשם כבוד מהקונסרבטוריון המלכותי בגלאזגו שבסקוטלנד.
ביוני 2018 קיבלה באסל מלגת כבוד מאוניברסיטת האמנויות בבורנמות' לצד מעצבת התלבושות ג'ני בוואן OBE, המעצבת הגרפית מרגרט קלברט OBE והבמאי והתסריטאי אדגר רייט. באסל, שביקרה בעבר באוניברסיטה כמרצה אורחת, אמרה: "זהו כבוד רב בשבילי. אוניברסיטת בורנמות' היא מודרנית ומתקדמת, ולכן בוגריה מגיעים ישירות לתעשיות היצירתיות של המדינה."
יופיו של החטא
עלילה
באחד הימים חוזר לחופשה בכפר תושב ותיק בשם זורז (פטר בוז´ביץ´), שהוא מפוקפק ועשיר יחסית לשאר התושבים שם. כיוון שאין כביש גישה אל הכפר, מכוניתו מפורקת ונישאת אל הכפר על כתפי סבלים וחמורים. זורז בא לבקר את ילדיו ואשתו (מירה מריאנה בנייק), שגרים דרך קבע בכפר. הוא ואשתו מקיימים יחסי מין בתנוחה אחורית ובלי סדין, בניגוד לכול מוסכמות אותו כפר.
דארסי באסל
חסות
מאז 2012 באסל היא נשיאת האקדמיה המלכותית למחול. היא זוכת פרס האמנים של בית הספר המלכותי לבלט ופטרונית התאחדות המורים למחול בינלאומי, בלט הילדים של לונדון, צ'קטי (Cecchetti) בריטניה, צ'קטי אוסטרליה, Dance Proms, להקת זיקית, קרן מחול דו בואסון, בלט הנוער הלאומי ותיאטרון הבלט האנגלי החדש. באסל היא נשיאת קמפיין גיוס הכספים של בלט בירמינגהם המלכותי מאז 2012. היא הפטרון הבינלאומי של להקת המחול בסידני.
יופיו של החטא
עלילה
בדרכו חזרה לעיר הגדולה, זורז לוקח אתו את הזוג הצעיר, והוא מסדר עבודה לשניים. לאישה, יגליקה (מירה פורלן), הוא מסדר עבודה כחדרנית במלון קטן, בחוף נודיסטים עם נוף מרהיב.
יגליקה מתוודעת במקום עבודתה לאהבת גוף האדם ולחוסר הבושה בו. האישה מכירה שם זוג תיירים צעיר (אלן נורי ואינס קוטמן), שמשתף אותה בחיי המין שלו ומקיים אתה אורגיה. אלא שכשהתיירים מתחלפים, יגליקה מרגישה עצב רב על עזיבת ידידיה.
דארסי באסל
חיים אישיים
בשנת 1997 התחתנה באסל עם איש העסקים האוסטרלי אנגוס פורבס בצ'רוול, אוקספורדשייר. במקור גרו בקנזינגטון, שם נולדו שתי בנותיהם בשנים 2001 ו-2004. בשנת 2008 עברה המשפחה לסידני שבאוסטרליה וחזרה ללונדון ביולי 2012. החל משנת 2021 הם גרים בווימבלדון.
יופיו של החטא
עלילה
הבעל, לוקה (מימה מילוטין קרדג´יץ´) לא מוצא כלל את מקומו בעיר. הוא גם מרגיש ריחוק גדל והולך מאשתו. הוא מנסה להתייעץ עם זורז, אך זה פוטר אותו בלעג. לוקה נשאר בלי שום ידיד בעיר. בלי איש שמבין אותו.
הסרט נגמר בסצנה דומה לזו שבהקדמה. אלא שהפעם, את טקס בקשת הסליחה על הניאוף מקיימים לוקה ויגליקה. בניגוד לזוג שבהקדמה, לוקה כן מרחם על חיי אשתו. אלא שהוא מחליט להתאבד. הוא נכנס לבקתה ומשם נשמע קול ירייה רם.
מוראן-סולנייה M.S. 406
מוראן-סולנייה M.S. 406 (בצרפתית: Morane-Saulnier M.S.406) היה מטוס קרב צרפתי מתקופת מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
ב-1934 החל פיתוח של המטוס להזמנת חיל האוויר הצרפתי, והוא כונה M.S. 405. בשנים שלאחר מכן פותח ושופר הדגם הבסיסי, עד לדגם המוכר כ-M.S. 406. המטוס היה מטוס הקרב החד כנפי הצרפתי הראשון בעל תא-טייס סגור לגמרי.
בתחילת המערכה על צרפת סופקה לחיל האוויר הצרפתי ההזמנה המקורית של 1,000 מטוסים במלואה, וכן סופקו מספר עשרות מטוסים לפינלנד ולטורקיה.
חלק מן המטוסים שנפלו בידי הגרמנים שימשו את הלופטוואפה כמטוסי אימון, וחלק סופקו על ידי הגרמנים למדינות כפינלנד, איטליה וקרואטיה. שווייץ וטורקיה רכשו אף הן מטוסים מסוג זה. פינלנד השתמשה במטוסים אלו ובפיתוחים מקומיים שלהם במהלך מלחמת החורף כנגד ברית המועצות בהצלחה רבה.
המטוס שימש את חיל האוויר של צרפת של וישי, והשתתף בקרבות המערכה בסוריה ובלבנון ובקרב על מדגסקר כנגד כוחות בעלות הברית, ובמלחמה כנגד תאילנד בשנים 1940–1941.
מוזיאון הרכב והטכנולוגיה בזינסהיים
מוזיאון הרכב והטכנולוגיה (בגרמנית: Auto- und Technikmuseum Sinsheim) בזינסהיים, מדינת באדן-וירטמברג, גרמניה, הוא מוזיאון המתמקד בהיסטוריית הרכב, המנועים ומכיל מוצגים מעולם התעופה, הרכבות וההתפתחויות הטכנולוגיות. המוזיאון נפתח בשנת 1981 והוא נחשב למוזיאון הפרטי הגדול באירופה.
המוזיאון מכיל למעלה מ-3,000 מוצגים ושטחו הוא כ- 50,000 מטרים רבועים. המוזיאון פתוח 365 ימים בשנה ומבקרים בו כמיליון איש כל שנה.
בין תצוגותיו הבולטות ניתן למנות את מטוס העל קולי המסחרי קונקורד, ששירת בעברו באייר פראנס, וכן את הדגם היחיד של המטוס העל-קולי הרוסי טופולב 144 הנמצא בתצוגה ציבורית ונגיש לקהל הרחב. דגם הטופולב נרכש על ידי המוזיאון בשנת 2001 והועבר בחלקים למוזיאון, שם הורכב מחדש על גבי סטנד ייעודי, לצד הקונקורד. זהו המקום היחיד בעולם בו מוצגים הקונקורד והטופולב זה לצד זה. בנוסף לשני מטוסים אלה, מוצגים במוזיאון דגמים בולטים נוספים של מטוסים אזרחיים וצבאיים.
במוזיאון שלל מוצגים מהיסטוריית הרכב, החל מהדגמים הראשונים שיוצרו על ידי קרל בנץ וגוטליב דיימלר במאה ה-19. בין האוספים הבולטים במוזיאון קיים אוסף מכוניות קלאסיות מתוצרת מרצדס ומייבאך, אוסף מכוניות מרוץ ופורמולה 1, אשר גולת הכותרת שלו היא הדגם היחיד של המכונית הרקטית Blue Flame (להבה כחולה) אשר החזיקה בשיא מהירות של 1001 קמ"ש בין השנים 1970-1983. אולם ייעודי מוקדש במוזיאון לתעשיית הרכב האמריקנית של שנות ה-50, וכן תצוגה של כלי רכב צבאיים משתי מלחמות העולם.
בנוסף מכיל המוזיאון אולם מוצגים המוקדש לקטרים, שלל אופנועים, טרקטורים, מכונות תעשייה, תצוגות של מכונות אורקסטריון ותיבות מוזיקליות הפועלות על קיטור ופזורות ברחבי המוזיאון וכן מוצגים ייחודיים נוספים.
ב-1996 הוקם בשטח המוזיאון אולם ה-IMAX הראשון בגרמניה, וכשנתיים לאחר מכן הופק סרט תלת מימד המוצג מאז למבקרים.
כ-40 קילומטרים מהמוזיאון בזינסהיים, הוקם ב-1991 מוזיאון משנה בעיר שפייר, מדינת ריינלנד-פפאלץ, אשר קיבל את השם המוזיאון הטכני בשפייר. שני המוזיאונים מנוהלים על ידי גוף יחיד.
בזוכרי על משכבי
בְּזָכְרִי עַל מִשְׁכָּבִי הוא פיוט מאת הרב יהודה אבן בַּלְעָם, אשר נכתב בסביליה, ספרד, באמצע המאה ה-11. הפיוט מושר בקרב עדות המזרח והמגרב לקראת סוף סדר סליחות.
תוכן
הפיוט מתאר אדם שאינו נרדם בעקבות מחשבות על חטאיו. האדם קם ממיטתו והולך לבקש מחילה ותחנון מהבורא. האדם מוסר את גורלו בידי האל בתקווה לרחמים. בתחנוניו מכיר האדם באפסותו אל מול האל ומבקש את סליחתו, כעבד שבוי בידי יצרו ותאוותיו, והוא שואף להיפדות ולהיגאל. האדם המבקש לברוח מהאויבים השולטים בו ("רודיו וקמיו"). אותם אויבים הם למעשה כוונותיו הרעות ("זדון לבי") וחטאיו ("אשמיו"). כשהוא בורח מהם, הוא מבקש הגיע לידי תקוותו – האל הרחמן ("שברי"). האדם החוטא כביכול נמצא בגלות, כלומר מרוחק מהאל, אך מכיר בכך שהוא מקור כוחו ("איילותי"). האדם מודה על פשעיו וכן על חטאים בשוגג ומצפה מהאל להיענות לסבלו של העם העני, הסובל והאומלל. האדם מבקש שהאל ישמע את דברי השבח של עם ישראל ("מהללם") ויתעלם ממעשיו הרעים ("מעללם"). האדם הוא רק עבד, ותשוקתו כולה מופנית לאל. הפניה לאל מתחילה באמירה ממשיכה בתחנונים והופכת לצעקה. הוא מסיים את דבריו בבקשה לגאולה, בזכות זכות האבות שלו ושל עמו. כלומר, המעשים והחסדים הטובים של הדורות הקודמים. ובאמצעות הגאולה תבוא לידי ביטוי גדולתו של האל.
סוף כל בית נחתם במשפט מקור הציטוט בדברי דוד המלך אשר חטא בספירת עם ישראל שלא לצורך ב"מסע הפוקדים". בבסיס הפיוט עומד אירוע זה, אשר בעקבותיו אמר לדוד גד החוזה שעליו לבחור בין שלוש גזרות: 7 שנות רעב, 3 חודשי הפסד לאויביו או שלושה ימים של מגפת דבר. דוד בוחר במגפה באומרו. דוד בחר בעונש בידי האל, ולא בידי האדם, שכן האל הוא רחום. לבסוף אכן נכמרו רחמיו והמגפה נמשכה פחות מהזמן הנקוב.
מבנה, חריזה ומשקל
הפיוט נכתב בסימן בלעם חזק. שמו של הכותב, "בלעם", חתום באקרוסטיכון הנבנה מראשי הבתים, והמילה "חזק" מצויה באקרוסטיכון נוסף המורכב מראשי הטורים של הבית האחרון. משקל הפיוט הוא הברתי-דקדוקי המבליעה שוואים-נעים וחטפים בתנועות הסמוכות להם, ואינה מונה אותם כהברה לעצמם המאפיינת את שירת ימי הביניים של יהדות ספרד וברוב הטורים 6 הברות.
לשיר מבנה סטרופי העשוי מחרוזות ולכל מחרוזת חרוז אחיד בסופי הטורים. כמו כן מבנה השיר הוא מעין-אזור הכולל בתוכו מערכת חריזה כפולה: חריזה קבועה בסופי המחרוזות, וחריזה פנימית מתחלפת ממחרוזת למחרוזת. החריזה החיצונית, חורזת את הטור האחרון בכל בית יחד עם הפזמון החוזר, והפנימית, חורזת את שלושת הטורים הראשונים בכל בית בצליל שונה. חרוז הקבע – '-מָיו' – נקבע על ידי הפזמון החוזר שהוא שיבוץ מקראי: "נִפְּלָה נָא בְּיַד ה' / כִּי רַבִּים רחֲמָיו".
הפזמון הוא חלק אינטגרלי מהשיר ומהווה המשך ישיר לשורות הבית. בשני הבתים הראשונים, לא רק שהשורה האחרונה מתחרזת עם הפזמון, אלא היא גם קשורה אליו מבחינת התוכן: "פדה עבד לך צועק מיד רודיו וקמיו" והעבד עונה את שורת הפזמון – "נפלה נא ביד ה' כי רבים רחמיו".
העת המודרנית
הפיוט זכה לביצועים רבים בגרסאות שונות, מהמפורסמות שבהן היא של מאיר בנאי.
בפברואר 2016 נכלל הפיוט בהמלצותיה של ועדת ביטון להעצמת הזהות של יהדות ספרד והמזרח במערכת החינוך אשר הוגשו לשר החינוך נפתלי בנט.
קישורים חיצוניים
בביצועו של מאיר בנאי
משה לויאן
מוצאו
משה נולד בפרס. עלה לישראל, וגר רוב ימיו בשכונת גבעת מרדכי בירושלים.
משנתו
בספרו "טעמים ומשמעותם בתורה" ציין משה כמה עובדות מעניינות: כדוגמת הטעם זָקֵף גָּד֕וֹל במילה יום, מוציא את היום מתוך החושך והאלמוניות. הטעם זָקֵף קָטֹ֔ן, מצביעה שהשמש לא נראית לעין. הזמן הוא לילה. חושך שורר בו. "ויקרא אלהים לאור יום ולחושך קרא לילה" {בראשית א', ה'} המילה יום כאן מוטעמת בזקף-קטן. לכן לא היה ממש אור יום, כי השמש נבראה רק ביום הרביעי. אך ישנו פסוק האומר "כי לימים עוד שבעה אנכי ממטיר על הארץ 40 יום ו-40 לילה ומחיתי את כל היקום אשר עשיתי מעל פני האדמה" {בראשית ז', ד'}. כמובן שמדברים כאן על המבול של נוח. המילה יום כאן, מוטעמת בזקף קטן, משמעות הדבר כי בזמן המבול כל השמים היו מכוסים בעננים כבדים והשמש לא נראתה לעין. לדברי משה לויאן: בתנ"ך, הטעם, זקף קטן מופיע במילה "יום" כ-45 פעמים. לכן המשמעות שלה הוא תמיד, שלא היה ממש שמש. השמים היו מכוסים בעננים או בחושך. עוד דוגמה: "ויבוא משה בתוך הענן ויעל אל ההר ויהי משה בתוך ההר ארבעים יום וארבעים לילה". {שמות כ"ד, י"ח} כלומר, ענן כבד כיסה את ההר ואת השמש. אך אור השמש הורגש בכל זאת.
דוגמה נוספת: המילה "אֶת" בתנ"ך המופיעה עם הניקוד ה-סגול ֶ משמעה כול כולו. המילה "אֵת" בתנ"ך המופיעה עם הניקוד ה-צירה ֵ משמעה חלק מתוך שלם, או כגורם חילוק, או שהפעולה תימשך ותבוצע צעד אחר צעד. "בראשית ברא אלהים אֵת השמים ואֵת הארץ" {בראשית א', א'} המילה את מנוקדת כאן בצירה. רוצה לומר, שעדיין לא הסתיימו מלאכת השמים והארץ עד הסוף. זה רק צעד אחד מתוך השלם שעוד עתיד להיות בהמשך הימים. "ויעש אלהים אֶת שני המאֹרֹת הגדולים. אֶת המאור הגדול לממשלת היום ואֶת המאור הקטן לממשלת הלילה ואת הכוכבים {בראשית א', ט"ז}. ניקוד הסגול מציין את העובדה, שכל הפעולה הושלמה עד הסוף. השמש והירח ביצעו את עבודתם עד הסוף. פעולת הבריאה כל כולה נעשתה. לא היה עוד צורך "בתיקונים" או "סידורים" כלשהם עבור שני המאורות הללו.
משה לויאן הראה את כתביו לרב יצחק כדורי, שנתן לו את תמיכתו.
ספריו
משה לויאן הוציא את ספריו בהוצאה עצמית ומעולם לא הגיעו לחנויות הספרים. ניתן עדיין למצוא כמה מהם בספרייה הלאומית בירושלים ובעוד כמה ספריות בארץ.
דרוויניזם
דַּרְוִינִיזְם הוא תיאוריה מדעית של אבולוציה ביולוגית אשר פותחה על ידי צ'ארלס דרווין. התיאוריה קובעת כי כל מיני האורגניזמים נוצרים ומתפתחים באמצעות הברירה הטבעית של וריאציות תורשתיות המגבירות את יכולתו של הפרט לשרוד. התיאוריה הדרווינית כללה במקור את מושגי האבולוציה והטרנסמוטציה של מינים, אשר זכו להכרה מדעית לאחר פרסום ספרו של דרווין "מוצא המינים" בשנת 1859.
טרמינולוגיה
בעוד שהמונח "דרוויניזם" שימש בעבר כדי להתייחס לעבודתו של ארסמוס דרווין בסוף המאה ה-18, את המונח כפי שהוא מובן כיום טבע תומאס הנרי האקסלי בגיליון אפריל 1860 של ה"ווסטמינסטר רוויו", כאשר סקר את ספרו של דרווין "מוצא המינים". האקסלי הציג את העקרונות הבסיסיים של אבולוציה על ידי ברירה טבעית כפי שהוגדרה על ידי דרווין:
הוא שימש לתיאור מושגים אבולוציוניים באופן כללי, כולל מושגים מוקדמים יותר שפורסם על ידי הפילוסוף האנגלי הרברט ספנסר. לרבים מתומכי הדרוויניזם באותה תקופה, כולל האקסלי, היו הסתייגויות לגבי המשמעות של הברירה הטבעית, ודרווין עצמו נתן אמון במה שכונה מאוחר יותר "לאמארקיזם". הנאו-דרוויניזם של אוגוסט וייסמן זכה לתומכים מעטים בסוף המאה ה-19. בין השנים 1880–1920 לערך, מדענים הציעו מנגנונים אבולוציוניים חלופיים, אשר בסופו של דבר התבררו כבלתי סבירים. התפתחות הסינתזה האבולוציונית המודרנית בתחילת המאה ה-20, תוך שילוב של ברירה טבעית עם גנטיקה של אוכלוסיות על פי חוקי התורשה של מנדל, החיו מחדש את הדרוויניזם בצורתו המעודכנת.
בתקופה המודרנית התנגדו אנשי מדע דוגמת יוג'יני סקוט לשימוש במונח. לטענתם, הוא לא מתאים לתיאוריה אבולוציונית מודרנית. לדוגמה, דרווין כלל לא הכיר את עבודתו של גרגור מנדל, וכתוצאה מכך הייתה לו רק הבנה מעורפלת ובלתי מדויקת על תורשה. בנוסף, לדרווין היה חסר ידע תאורטי שהתגלה מאוחר יותר, כמו סחף גנטי.
סמואל לידל מקגרגור מת'רס
סמואל לידל מקגרגור מת'רס (באנגלית: Samuel Liddell MacGregor Mathers; 11 בינואר 1854 - 20 בנובמבר 1918) היה מיסטיקן וסופר בריטי, אשר היה ידוע בעיקר כאחד המייסדים של מסדר השחר המוזהב.
דרוויניזם
האקסלי וקרופוטקין
האקסלי התייחס למוצא המינים ככלי משמעותי המקדם את הליברליזם והנטורליזם המדעי על פני התאולוגיה, הוא שיבח את התועלת ברעיונותיו של דרווין, אך הביע הסתייגות מקצועית מעקרון ההדרגתיות של דרווין והטיל ספק אם ניתן להוכיח שהברירה הטבעית יכולה ליצור מינים חדשים. לצד זאת, האקסלי השווה את ההישג של דרווין לזה של ניקולאוס קופרניקוס בהסבר התנועה הפלנטרית.
תאורטיקן אבולוציוני חשוב נוסף מאותה תקופה היה פיוטר קרופוטקין, אשר בספרו עזרה הדדית בעולם החי והאדם משנת 1902, תפס את הדרוויניזם באופן מנוגד לזו של האקסלי. תפיסתו התרכזה סביב מה שהוא ראה כשימוש נרחב בשיתוף פעולה כמנגנון הישרדותי. הוא השתמש בטיעונים ביולוגיים וסוציולוגיים בניסיון להראות שהגורם העיקרי בהקלת האבולוציה, הוא שיתוף פעולה בין פרטים שונים. זאת על מנת לנטרל את התפיסה של תחרות עזה כגרעין האבולוציה, אשר סיפקה רציונליזציה לתיאוריות הפוליטיות, הכלכליות והחברתיות השלטות באותה תקופה, ולפרשנויות הרווחות של דרוויניזם, כמו זו של האקסלי.
שימוש בשנות האלפיים
בארצות הברית, תומכי הבריאתנות משתמשים במונח "דרוויניזם" ככינוי גנאי לאמונות כגון נטורליזם מטאפיזי. הבריאתנים משתמשים באופן לעגני במונח "דרוויניזם" כדי לרמוז שהתיאוריה הוגדרה כנכונה רק על ידי דרווין וקבוצה דוגמטית של חסידיו. הם משתמשים בו כדי לתקוף את האבולוציה, כאילו הייתה אידאולוגיה ("אִיזְם") המבוססת על נטורליזם פילוסופי, אתאיזם או שניהם.
בבריטניה לעומת זאת, אין למונח קונוטציות שליליות, והוא שומר על משמעותו החיובית כהתייחסות לאבולוציה על ידי ברירה טבעית. לדוגמה האתולוג הבריטי והביולוג האבולוציוני ריצ'רד דוקינס כתב שכמדען הוא דרוויניסט.
סמואל לידל מקגרגור מת'רס
שנותיו הראשונות
אשתו של מת'רס הייתה מוינה מת'רס, אחותו של הפילוסוף אנרי ברגסון.
מסדרים ואגודות
מת'רס התוודע אל מסדר הבונים החופשיים דרך שכנו אשר עסק באלכימיה, ונחנך באופן רשמי אל המסדר ב-4 באוקטובר 1877. ב-30 בינואר 1878, הגיע מת'רס לדרגת "רב-בונה חופשי". בשנת 1882, התקבל לאגודת צלב הוורד של אנגליה, אותו הוא עזב בשנת 1903.
תרגומיו
מת'רס שלט במספר שפות, בין השאר הוא שלט באנגלית, צרפתית, לטינית, יוונית, עברית וקופטית. בזכות שליטתו במספר רב של שפות, ולאור עניינו הרב בתורת הנסתר, תרגם מת'רס מספר טקסטים חשובים מאוד בנושאים מגוונים, בין השאר בנושאי קבלה וכישוף.
פטירה
מת'רס נפטר ב-5 או ב-20 בנובמבר 1918, בפריז. נסיבות מותו אינן ברורות עד עצם היום הזה, ובתעודת הפטירה שלו אף לא צוינה סיבת המוות. אחת הטענות שעלו במהלך השנים היא שהוא נפטר כתוצאה מהשפעת הספרדית.
סמואל אונטרמאייר
סמואל אונטרמאייר (באנגלית: Samuel Untermyer; 6 במרץ 1858 – 16 במרץ 1940) היה עורך דין יהודי-אמריקאי ופעיל ציוני.
נולד בלינצ'בורג שבמדינת וירג'יניה בשנת 1858 להורים ממוצא יהודי-גרמני, ולאחר מות אביו, עברה משפחתו לניו יורק.
ניהל תיקים משפטיים מגוונים, ובהם תביעות מתוקשרות רבות, כגון זו בה תבע הרמן ברנשטיין את הנרי פורד בגין הפצת עותקים של הפרוטוקולים של זקני ציון בשנת 1921.
Iptables
iptables היא תוכנה המגיעה עם מערכות לינוקס שונות, המאפשרת למנהל מערכת הלינוקס לשנות בעזרת פקודות את מערכת המידע הטבלאית הליבתית (הנקראת בעצמה iptables) ואת חוקי ההתנהגות (rules) שהיא מכילה, כבסיס לפעילותה התקנית של חומת האש של מערכת הלינוקס בה השינוי נעשה.
סמואל אונטרמאייר
במהלך מלחמת העולם הראשונה שימש כיועץ למשרד האוצר האמריקאי בנושא דיני מיסים.
Iptables
לרוב, כלי זה מותקן מראש בהפצות לינוקס תחת הנתיב usr/sbin/iptables/ והגדרת ברירת המחדל שלו היא לאפשר את כל סוגי התעבורה הנכנסת והיוצאת עד אשר יוגדר אחרת על ידי מנהל המערכת.
סמואל אונטרמאייר
היה פעיל של המפלגה הדמוקרטית, ונודע כתומך נלהב של וודרו ווילסון. כמו כן, היה פעיל ציוני, ושימש כנשיא קרן היסוד.
Iptables
בשילוב מוצרי אבטחה נוספים, כלי Iptables מהווה לרוב נדבך חשוב במערך אבטחת רשתות מחשבים.
בדומה ל-Netfilter, גם Iptables מיושמת באמצעות מודולים. כדי להפעיל את כלי ה-Iptables בצורה תקינה, חייב מנהל המערכת להיות בעל הרשאות גבוהות אחרת צפויות שגיאות והכלי לא יתפקד כנדרש ממנו. לכללי ה-Iptables ישנן חלופות גרפיות (ממשק GUI) כגון: Firestarter שכדאי לעבוד איתן במיוחד בחיבור מרוחק (SSH), הקלדת פקודה שגויה יכולה לנעול את הגישה למערכת לצמיתות עד שמנהל המערכת ישחרר את הנעילה באופן ידני ופיזי.
סמואל אונטרמאייר
נפטר בקליפורניה בשנת 1940. על אדמות שרכש במחוז וסטצ'סטר שבמדינת ניו יורק הוקמו לאחר מותו גנים שנקראו על שמו ("Untermyer Park").
Iptables
בעזרת כללים שונים הנקראים שרשראות (באנגלית: Chains) רשאי מנהל המערכת לקבוע איזה תעבורת רשת תמשיך אל יעדה ואיזה תיחסם:
PREROUTING - טיפול בחבילת המידע לפני הניתוב.
INPUT - טיפול בחבילת המידע בעת הכניסה למערכת.
FORWARD טיפול בחבילות מידע המיועדות לניתוב.
OUTPUT - טיפול בחבילות המידע היוצאות מהישות עצמה.
POSTROUTING - טיפול בחבילת המידע לאחר הניתוב.
סקירה כללית
מסנן המנות היה קיים בהפצות יוניקס מאז ומתמיד, התחיל במערכת BSD שודרג והיה מוכר תחת השם ipfwadm. בשנת 1999 מתכנת בשם ראסטי ראסל כתב את מסנן המנות הראשון ברמת הקרנל, ipchains, אשר שולב בגרסת הקרנל 2.2 והוחלף על ידי מסנן המנות iptables ששולב בגרסת הקרנל 2.4, לינוקס. הרעיון הבסיסי המקורי של ipfwadm היה רשימות של כללים, שעל כל אחד מהכללים לבדוק חלק אחר בחבילות הנתונים ולהחליט אם לסנן אותן או לאפשר להן לעבור, בהתאם לכללים שהוגדרו מראש:
בית החלוצות (חיפה)
בית-החלוצות בחיפה היה בית החלוצות הראשון שהוקם בארץ ישראל במטרה להיות מקום מגורים ראשוני לנשים עולות. המבנה משמש מאז 2016 כבית ספר לבנים של חסידות בעלז.
Iptables
סקירה כללית
DROP - החוק יזרוק את החבילת המידע ויתעלם ממנה.
בית החלוצות (חיפה)
היסטוריה
בית החלוצות בחיפה הוקמה ביוזמתן של קבוצת נשים ציוניות, בראשות גב' גוטהייל, שפרשו מההסתדרות הציונית הדסה ובקשו להקים מיזם משלהן בארץ ישראל. בהמלצתה של רחל ינאית בן-צבי, שספרה להן על הקושי של נשים למצוא דיור במחיר סביר, החליטו להקים בית חלוצות ביוזמה משותפת של "ליגת הנשים למען ארץ ישראל באמריקה" וההסתדרות. הן החלו באיסוף כספים בשנת 1926 ואספו 25,000 דולר לצורך הבנייה. פיק"א הקצתה להן מגרש ברחוב יל"ג בחיפה. ב-19 באוגוסט 1930 הונחה אבן פינה לבניין. את המבנה תכנן בנימין צ'ייקין. המבנה כלל 21 חדרים בשלוש קומות, שני אולמות: חדר אוכל וספרייה, 3 חדרי מלאכה ומכבסה על הגג. בינואר 1931 הועבר סכום ראשוני לתחילת הבנייה שנוהלה על על ידי גוסטה רכב.
Iptables
סקירה כללית
REJECT - החוק לא יאפשר לחבילת המידע להגיע אל יעדה ותשלח הודעת שגיאה למקור השולח.
QUEUE - החוק יעביר את חבילת המידע לזיכרון משני במרחב המשתמש.
בית החלוצות (חיפה)
היסטוריה
בתחילת 1932 הושלם הבניין והוחל ברישום דיירות, שנכנסו למגורים החל מ-10 בפברואר 1932. בית החלוצות נחנך בפברואר 1932. בבית התגוררו עולות חדשות למשך מספר חודשים עד התבססותן בעבודה. לצד המגורים התקיימו בו מספר יוזמות קואופרטיביות שכללו מסעדה, מכבסה, בית אריגה ומתפרה.
Iptables
סקירה כללית
RETURN - החוק יעביר את חבילת המידע לחוק הקודם.
בית החלוצות (חיפה)
היסטוריה
בשנים 1936-1937 התנהלה בבית החלוצות פעילות של האצ"ל.
Iptables
סקירה כללית
בניגוד ל-ipchains, ב-iptables המערכת יודעת לפקח על מצב החיבור וקיימות אפשרויות סינון חבילות מידע נוספות. היורש של iptables הוא nftables, אשר זמין בגרסת הקרנל 3.13, לינוקס (19 בינואר 2014).
בית החלוצות (חיפה)
היסטוריה
בשנת 1961 הוקמה בבניין תחנת הסתכלות להשמת נכים בעבודה.
Iptables
סקירה כללית
Iptables משמש גם כגורם המפנה את חבילות המידע למרכיבים ברמת הקרנל. x_tables הוא השם של מודול הקרנל, המחזיק בתוכו חלק קוד המשותף לכל ארבעת המודולים (v4, V6, ARP, EB).
בית החלוצות (חיפה)
היסטוריה
לאחר שהיה נטוש במשך מספר שנים המבנה שופץ ב ומשמש כבית ספר לבנים של חסידות בעלז. במסגרת השיפוץ נפגעו חזיתות המבנה, הגינה שהייתה בחזיתו נעקרה והוא הוקף בגדרות גבוהות.
לשכות המודיעין של יק"א בתחום המושב
לשכות המודיעין היו ארגונים אשר פעלו במהלך השנים 1881–1924, בהן היגרו למעלה משניים וחצי מיליון יהודים ממזרח אירופה ותחום המושב אל ארצות היעד שמעבר לים. ארגונים אלה קמו בחסות מספר ארגונים יהודיים אשר פעלו במוקדי ההגירה השונים. לשכות אלה פעלו כדי לסייע למהגר היהודי לקבל החלטה לאן להגר. אנשי הלשכות לא עודדו הגירה אל אחת מארצות היעד אלא פעלו כדי לסייע למהגר לממש את החלטתו בהתאם לשיקולים פרקטיים. החברה להתיישבות יהודית (יק"א), הצליחה להקים ברחבי תחום המושב רשת ענפה של לשכות מודיעין והייתה הגורם המרכזי אשר הפעיל משרדים אלה.
ההגירה היהודית הגדולה לאמריקה
מרבית המהגרים היהודים במהלך השנים 1881–1924, כשני מיליון איש, בחרו להגר לארצות הברית של אמריקה והיתר נדדו לארץ ישראל, ארגנטינה, קנדה, דרום אפריקה ואוסטרליה. ההגירה היהודית הייתה חלק מתנועת הגירה רחבה הרבה יותר אשר כללה את מעברם של למעלה מ-50 מיליון מהגרים מרחבי מזרח אירופה בין השנים 1865-1915. ההגירה היהודית ההמונית שינתה באופן משמעותי את העם היהודי מבחינה דמוגרפית, כלכלית, חברתית ותרבותית. בתקופת ההגירה הגדולה כ-72% מהמהגרים היהודים יצאו מגבולות האימפריה הרוסית, 16% יצאו מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, 4% מרומניה והיתר מאנגליה, קנדה וגרמניה. את ההגירה היהודית ההמונית של סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 מייחסים החוקרים למספר סיבות עיקריות: גידול דמוגרפי משמעותי של האוכלוסייה בשטחי האימפריה הרוסית וכתוצאה מכך היווצרות של עוני ודלות משאבים למשפחות, תחילתו של תהליך תיעוש נרחב בשטחים האלה החל מסוף שנות ה-70 של המאה ה-19, מהפכה בתחום התחבורה ההמונית ופיתוח תעשיית הרכבות, והספינות, וכן אנטישמיות ופוגרומים שהלכו והתרחבו בראשית המאה ה-20. בניגוד לימינו, שבהם המהגר נדרש לדרכון ולאשרת כניסה לארץ היעד, בימים ההם לא היה צורך במסמכים אלה כלל. המהגר נדרש להוכיח שמצב בריאותו תקין ושיש בידו סכום כסף מינימלי. בראשית חודש ינואר של שנת 1925, סגרו הרשויות בארצות הברית את שערי ההגירה ולא אפשרו יותר כניסה חופשית לשטחי ארצות הברית. בכך הגיעה לסיומה ההגירה היהודית ההמונית לצפון אמריקה.
רקע להקמת לשכות המודיעין
על רקע גל ההגירה הגדול של יהודי תחום המושב, התגלו קשיים משמעותיים בדרכם של המהגרים אל הארץ החדשה. קשיים אלה כללו נושאים לוגיסטיים וכן מעשי נוכלות רבים במעברי הגבול ובדרכים. קשיים גדולים אלה ובמיוחד מעשי הנוכלות של ה'סוכנים והמתווכים' קיבלו ביטוי בספרות הזמן ובמיוחד בספרו של שלום עליכם, מוטל בן פייסי החזן המתאר את קורותיה של משפחה יהודית שהיגרה מתחום המושב לארצות הברית. כך למשל בעת מעבר הגבול הרוסי, נזקקה המשפחה לסיוע של 'סוכנים' מקומיים אשר הבטיחו להעבירם את הגבול אך בפועל ניסו לשדוד אותם מרכושם.
בנוסף לקשיים הפיזיים במעברים ולמעשי ההונאה, נזקקו המהגרים היהודים למידע אודות תהליך ההגירה וכן הסבר על מדינת היעד. אחד הכלים המרכזיים של המהגר בעודו בוחן את ההחלטה להעתיק את מיקומו הוא הידע שקיבל על הנעשה בצד השני. בהיעדר מידע מוצק, ולפעמים אף בהינתן מידע מטעה או שקרי, היה הקושי להגר עולה בצורה משמעותית. על מנת לתת מענה לכל הקשיים והאתגרים האלה, קמו להן שש לשכות מודיעין מרכזיות בראשית המאה ה-20: הלשכה של החברה להתיישבות יהודית (יק"א) במימונו של הברון הירש, אשר כללה מאות תתי-סניפי מודיעין מקומיים ואזוריים, לשכתה של ההסתדרות הטריטוריאליסטית (יט"א) בראשותו של ישראל זנגוויל, לשכה בברלין מטעם אגודת עזרה (Hilfsverein), לשכה בארצות הברית מטעם ה-Industrial Removal Office) IRO), וכן לשכות של התנועה הציונות – האחת מטעם הוועד האודסאי, והשנייה הייתה מהמשרד הארץ ישראלי בניהולו של ארתור רופין. לשכות אלה פעלו כדי לסייע למהגר היהודי לקבל את ההחלטה הנכונה עבורו לאן להגר. אנשי הלשכות לא עודדו בשום דרך שהיא הגירה אל אחת מארצות היעד אלא פעלו כדי לסייע למהגר לממש את החלטתו. לשכות אלה היו לעיתים לא מתואמות ביניהן ואף התחרו זו בזו.
חברת יק"א
חברת יק"א (החברה להתיישבות יהודית, Jewish Colonization Association), נוסדה על ידי הברון מוריס דה-הירש בלונדון בשנת 1891. החברה נוסדה לאחר שממשלת רוסיה הצארית סירבה לקבל מידי דה-הירש סכום של כ-50 מיליון פרנק להקמת רשת חינוך יהודי מודרני.
מטרת הקמת יק"א הייתה לסייע להגירתם של יהודים מכל חלקי אירופה ואסיה ובמיוחד מהמקומות בהם תנאי חייהם הקשים ביותר ונתונים להגבלות (דגש על מרחבי האימפריה הרוסית), לחלקים אחרים של העולם. בנוסף השקיעה יק"א משאבים רבים בפיתוח מושבות בחלקים שונים של צפון ודרום אמריקה וכן בארצות נוספות למטרות חקלאיות ומסחריות.
לשכות המודיעין של יק"א בתחום המושב
החברה להתיישבות יהודית, הייתה הראשונה להקים מערך של לשכות מודיעין עבור המהגר היהודי. בשנת 1904, נפתחה לשכת המודיעין בעיר סנט-פטרבורג ומשנה זו הייתה יק"א המוסד הפילנתרופי היהודי החשוב ביותר שעסק וטיפל בכל ענייני ההגירה באימפריה הרוסית ובתחום המושב.
בנוסף ללשכת המודיעין של יק"א בסנט-פטרבורג, פעל בתחום המושב גם ארגון "הוועד האודסאי", אשר קיבל היתר רשמי לפעול במרחב אודסה בשנת 1890. בחודש ינואר של שנת 1905, הקים הוועד האודסאי את לשכת המודיעין שלו בעיר.
לאור הקמת הלשכות בסנט-פטרבורג ובאודסה ובהמשך למאמץ של הארגונים היהודים לייעץ, לסייע ולהכווין את ההגירה היהודית וכן כתוצאה מהביקוש ההולך והגובר, החלו לקום ברחבי האימפריה הרוסית לשכות מודיעין נוספות בהובלתה ובהנהגתה של יק"א. כך למשל, בשיא תקופת ההגירה, עמד מספר הלשכות הפעילות בתחום המושב על 507. הייעוץ בלשכות המודיעין של יק"א ניתן ללא כל תמורה כספית.
המבנה ההיררכי של לשכות המודיעין של יק"א היה בנוי כך שכל לשכה פעלה באופן עצמאי. כאשר התעוררו בעיות שלא נמצא להן פתרון, הייתה מועלית הפניה ללשכה האזורית הגדולה יותר ובמידה וגם שם לא נמצא הפתרון, היו מעלים את הפניה אל הלשכה המרכזית בסנט-פטרבורג. הלשכות השונות התבקשו לנהל רישום ומעקב אחרי כל הפניות המתקבלות. אחת המטרות המרכזיות של לשכות המודיעין הייתה להרחיק את המהגרים מידי הסוכנים והנוכלים הלא מורשים. באמצעות הרחקתם של המתלבטים מהנוכלים, הייתה יכולה לשכת המודיעין להיות המקור המרכזי עבורם למידע אמין ואיכותי.
תפקידי לשכות המודיעין בתחום המושב
התפקידים המרכזיים אותם מילאו לשכות המודיעין בתחום המושב היו: הנפקת דרכונים, מתן הנחות ברכישת כרטיסי הפלגה ונסיעה ברכבת, תיווך עם חברות הספנות ועזרה רפואית. בנוסף, עסקו לשכות המודיעין של יק"א גם במאבק בסחר בנשים יהודיות.
הנפקת דרכונים
להנפקת דרכון הייתה חשיבות מכרעת מאחר שהיא הפכה את תהליך חציית הגבול של מדינת המוצא לחוקית. בנוסף, משפחה בעלת דרכון הייתה תלויה פחות בסוכני תיווך בדרך. לשכות המודיעין של יק"א השקיעו מאמצים רבים בניסיונות לפתור ולעקוף את הקשיים הבירוקרטים אשר נלוו להליך הוצאת הדרכון. במסגרת מאמצים אלה הדפיסו לשכות המודיעין עבור המהגרים מתכונת קבועה של מכתב בקשה להוצאת דרכון.
מתן הנחות ברכישת כרטיסי הפלגה
לשכות המודיעין, אשר ייצגו כמות גדולה של מהגרים ופונים, ניהלו משא ומתן עם חברות הספנות הגדולות על מנת לנצל את היתרון המספרי ולהעניק הנחות ברכישת כרטיסים חדשים. בנוסף, סבסדו לשכות המודיעין אלפי כרטיסי רכבת על מנת לאפשר למשפחות דלות האמצעים להגיע לנמלי היעד. כך למשל עלה בידי לשכת המודיעין של הוועד האודסאי להוריד את מחירי ההפלגה לארץ ישראל בסכומים של למעלה מ-.40%.
מתן עזרה רפואית
אחד מהמכשולים המרכזיים של המהגרים היה הנושא הרפואי. בעת ההגעה לחופי אמריקה, עברו המהגרים בדיקות רפואיות כלליות וכן בדיקות עיניים. במידה ולא היו עוברים את הבדיקה, היו המהגרים עלולים להיות מסורבי כניסה. משפחות רבות לא הכירו את הבדיקות הרפואיות או קיבלו מידע מקדים מטעה מסוכנים לא מורשים. לשכות המודיעין של יק"א פעלו לעורר את תשומת הלב של המהגרים לבדיקות הרפואיות והמליצו למהגרים לעבור את הבדיקות הנדרשות עוד בטרם החלו את המסע אל מדינות היעד. במקרים מסוימים היו לשכות המודיעין אף משלמות כסף לרופאים על מנת שיבצעו את הבדיקות למהגרים בחינם.
מאבק בסחר בנשים
במסגרת המאבק של יק"א בסוכנים הלא רשמיים אשר רימו את המהגרים וסיפקו מידע מטעה, החלו לשכות המודיעין לעסוק גם בסוגיית הסחר בנשים. סחר זה פרח בזמן גל ההגירה הגדול לאור ריבוי האוכלוסייה במדינות המוצא, וכן כתוצאה מתנאי הדלות והעוני שבהם חייה הקהילה היהודית בתחום המושב, ולאור הביקוש הגובר לזנות במדינות היעד. במסגרת המאבק של לשכות המודיעין, נוצר שיתוף פעולה יחד עם אגודות להגנת נשים במדינות אירופה אותן חצו הנשים בדרך אל מדינות היעד. הלשכות סיפקו לאגודות אלה מידע רב בנוגע לאופי ההגירה מתחום המושב והסיבות שבגינן התקיים הסחר בנשים. מנהלי לשכות המודיעין אשר היו סמוכות לגבול פקחו עיניים והפקידו לעקוב אחרי תנועת סוכני ההגירה, במיוחד לכאלה שנעו עם נשים צעירות. בנוסף לפעולות אלה, פרסמו לשכות המודיעין, דרך העלונים אותם הפיצו, מידע אודות סוחרים לא חוקיים והזהירו את האוכלוסייה המקומית מפניהם.
כמות הפניות ללשכות המודיעין של יק"א בתחום המושב
כל מהגר אשר פנה אל אחת מלשכות המודיעין ונעזר בה, סיפק להן את פרטיו האישיים. כך למשל נשמרו בלשכות המודיעין של יק"א תיעודים של כ-6,000 מהגרים אשר קיבלו סיוע כספי בקניית כרטיס רכבת עד לנמל המוצא. נוסף על כך ערכה יק"א רישום  כללי ובו מופיע תיעוד של למעלה מ-145,000 פניות של מהגרים יהודים אל לשכות המודיעין ברחבי תחום המושב.
פרסומים של לשכות המודיעין
כדי לאפשר למהגר לממש את החלטתו ולהגיע בשלום לארץ היעד, וכדי להילחם בסוכנים ובשוק ההגירה הלא רשמי, פעלו לשכות המודיעין להוציא לאור מגוון מנשרים, עלונים וחוברות הדרכה בעניין ההגירה היהודית. עלונים אלה הופצו על ידי לשכות המודיעין האזוריות והמקומיות. פרסומים אלה יצאו לאור בשפת היידיש וכן בשפה הרוסית. החוברת שתפוצתה הייתה הרחבה ביותר הייתה "אלגעמיינע ידיעות פאר די וואס ווילען פאהרען אין פרעמדע לענדער" ובה היה שלל כתבות אודות מה המהגר צריך לדעת לקראת היציאה לדרך וכן עצות מעשיות ומידע נוסף על מדינות היעד. החל משנת 1907 ועד לפרוץ מלחמת העולם הראשונה, הוציאה יק"א לאור את העיתון "דער יודישער עמיגראנט" אשר עסק בענייני הגירה באופן בלעדי. במסופים השונים ניתן היה למצוא מידע והודעות מטעם לשכות המודיעין השונות, ידיעות על סוכנים נוכלים וכן מידע על מחירי הנסיעות וההפלגות. בשנת 1912, הוציאה יק"א חוברת אשר הוקדשה כולה לסוגיית הסוכנים הנוכלים, ובכך ביקשה להביא לידיעת המהגרים את חומרת התופעה. גם לשכת המודיעין של הוועד האודסאי עסקה בפרסומים בעיתונות היהודית-רוסית המקומית ונתנה דגש במתן מידע אודות תנאי המחיה בארץ ישראל.
סיכום
למרות הקשיים הגדולים והדילמה הקשה של המשפחות היהודיות, בחרו מאות אלפים מהן להגר מעבר לים. למול דלות האמצעים ובעיקר למול היעדר המידע, פעלו לשכות המודיעין בהובלתה של יק"א כדי לסייע למהגרים לקבל את ההחלטה הטובה ביותר. לשכות אלה, אשר הוקמו ברחבי תחום המושב סייעו למהגר היהודי להימנע ממגע עם סוכנים לא מורשים ורמאים, העניקו מידע נרחב על מדינות היעד וכן העניקו עזרה כספית דרך מתן הנחות ואף באמצעות מימון הנסיעות. היקף הפניות הרחב אל הלשכות השונות הדגים כיצד הצליחו לשכות אלה להשפיע ולחזק את זרם ההגירה ולסייע למשפחות השונות לממש את חלומן.
סקווידוויד
בסדרה
סקווידוויד הוא תמנון, אף על פי שיש לו שש זרועות ולא שמונה, ואילו בשמו באנגלית מופיעה המילה "Squid" שפירושה "דיונון". סקווידוויד גר בבית שנראה כמו מואי. הוא עובד כקופאי במסעדת הסרטן הפריך, עבודה שהוא מתעב בעיקר בגלל בובספוג. סקווידוויד אוהב לנגן בקלרינט אך אף אחד בביקני בוטום לא מעריך את הכישרון שלו (לפי העונות הראשונות הוא גם יודע לנגן ולצייר) אך במהלך עונה 4 ומעלה (מופגן הרבה יותר בעיקר בעונות החדשות) הוא נחשב כחסר כישרון מוחלט וכולם שונאים את הנגינה שלו.
סקווידוויד מאופיין כנוירוטי, אומלל, סרקסטי ונרקיסיסטי. הוא מתעב את כל האנשים בעיר ותמיד כועס, אבל הכי שונא את שכניו, בובספוג ופטריק, אך הם אינם מודעים לכך ורואים בו חבר. לסקווידוויד יש יריב מהתיכון, בשם סקוויליאם פנסיסן, שהצליח הרבה יותר בחייו וסקווידווויד מקנא בו ושונא אותו.
את קולו של סקווידוויד מדבב רוג'ר בומפאס בדיבוב המקורי באנגלית, וגלעד קלטר בגרסה העברית.
חברים
לעומת שאר הדמויות בסדרה, סקווידוויד מזכיר מספר פעמים בסדרה שהוא שונא את האנשים מסביבו ושאין לו חברים, ואף בפרק "סקוויד פלוס אחד", בו סקווידוויד צריך להביא חבר למסיבה מכובדת, הוא מביא מראה ומחשיב את עצמו כחבר שלו. באחד הפרקים מנצל את העובדה שמסעדת הסרטן הפריך ריקה ושר את השיר "אני שונא אנשים", ונראה שמח מתמיד. סקווידוויד מתאהב במהלך הסדרה, אך ניסיונתיו ליצור מערכת יחסים כושלים בכל הזדמנות. באחד הפרקים סקווידוויד טוען שהוא קלסטרופובי, ואף מוציא באחד הפרקים צו הרחקה נגד בובספוג ופטריק, אך לבסוף מבטל את צו ההרחקה.
עץ הרימון (שיר)
עץ הרימון (במילותיו הראשונות: עץ הרימון נתן ריחו) הוא שיר עברי שנכתב על ידי המשורר יעקב אורלנד בשנות ה-40. השיר הוגדר על ידי דן מירון "הפזמון המופתי, בחיר פזמוני ארץ ישראל של התקופה". אורלנד חיבר את השיר למנגינת חתונה יהודית-בוכרית, ובהמשך הולחנו בתים נוספים על ידי ידידיה אדמון (גורוכוב). לשיר המולחן ביצועים ווקאליים רבים משנות יצירתו ועד ימינו.
תולדות השיר
בעת שירותו של אורלנד ‏‏בצבא הבריטי בשנות מלחמת העולם השנייה, הוא ביקר זוג ידידים ברחוב החבשים בירושלים. באותה עת נחגגה בחצר הבית חתונה של כלה בוכרית עם אברך אשכנזי. את אורלנד כבשו צליליה של נעימה בוכרית שחזרה על עצמה והתנגנה ללא הפסק. הוא חש צורך עז לחבר למנגינה זו מילים, והסתגר לשם כך בחדר האמבטיה. עוד באותו יום מסר את השיר והמנגינה לזמרת חנה רובינא, שבאותו ערב עצמו השמיעה אותו בהופעה בתל אביב. חודשים אחרים לאחר מכן אמר לו ידידו המלחין ידידיה אדמון שהמנגינה מונוטונית מדי, ועל כן הוא חיבר לבתים השני והרביעי (מתוך החמישה) ניגון מלודי ברוח הבית הראשון.
אף שהשיר חובר כשיר זמר, אורלנד כלל אותו בספר שיריו הליריים "שירים על עיט ועל יונה" (אחיאסף, 1946) תחת הכותרת "שיר הרימון" (ובלוויית הציון: "מותאם לנעימת-אהבים בוכרית עתיקה"). בספר מוקם השיר במחזור שירי האהבה "פלטיאל בן ליש".
מילות השיר ופרשנות
רוב המילים וצירופי הלשון של השיר מבוססים על פסוקי שיר השירים, המבטאים אהבה בין גבר ואישה. כך המשפט הראשון, "עֵץ הָרִמּוֹן נָתַן רֵיחוֹ", הוא אלוזיה לפסוק "שְׁלָחַיִךְ פַּרְדֵּס רִמּוֹנִים עִם פְּרִי מְגָדִים כְּפָרִים עִם נְרָדִים" (ד יג), המקשר בין הרימון לריח עז של שיחי בושם. כך גם כל תיאורי הנערה – חומתי, תמתי, עינייך יונים, דגולה כנדגלות ועוד – לקוחים מפסוקיו של שיר השירים.
החוקר אבידב ליפסקר רואה במילות השיר ניסיון להחיות את צירופי הלשון המקראיים לשפה המודרנית, ניסיון ליצור שפה אותנטית המותאמת לתקופה המקראית (ניסיונות שכאלה נעשו באותה תקופה בעיקר בתחום האומנויות הפלסטיות במיוחד בקרב אומני בצלאל כזאב רבן, מאיר גור-אריה ואבל פן).
במקמו את השיר במחזור שירי האהבה "פלטיאל בן ליש", העניק לו אורלנד משמעות חדשה.
ביצועים
השיר בוצע לראשונה (עוד לפני הוספת הלחן של אדמון) על ידי חנה רובינא. רובינא הרבתה לבצע את השיר בהופעותיה, בהן מול חיילים (כחיילי הבריגדה היהודית באיטליה ב-1945); בהיותו להיט באותה תקופה, השיר התקבל בהתלהבות.
בשנת 1944 הושר השיר, בעיבודו של מרק לברי, בפיה של ברכה צפירה במסגרת קונצרט של תזמורת שירות השידור (לימים התזמורת הסימפונית ירושלים) בניצוחו של פאול בן-חיים ששודר ברדיו ירושלים.
לשיר ביצועים רבים, בהם של שושנה דמארי, הדודאים, לילית נגר, אברהם פררה, אריק איינשטיין, אריק לביא, רוחמה רז, רן אלירן, עפרה חזה, זהבה בן.
ביקורת
בתוכנית רדיו בשנת 1979 אמר הסופר מאיר שלו שהמשפט "עץ הרימון נתן ריחו" הוא טעות גסה, שהרי לעץ הרימון אין כלל ריח. אורלנד הגיב לעצמו בחריפות על אותם "דברי פלסתר" כלשונו, ואמר שהוא אינו בוטנאי, וככלל דברי שירה נוגדים את ההיגיון הריאליסטי. עם זאת הוא נכנע לדברי הביקורת ושינה את המשפט הפותח ל"עץ הרימון נתן ליחו". (כך השיר הופיע באוסף "יעקב אורלנד – מבחר כתבים", כרך א', 1977). חוקר הספרות דן מירון טען שהתיקון הוא טעות חמורה ויש להתעלם ממנה. בספריו האחרים של אורלנד השיר מופיע בנוסח המקורי, וכך הוא מופיע בביצועים המוקלטים.
בה מרטינס
ברנרדו בראל מרטינס סנטוס (בפורטוגזית: Bernardo Barral Martins Santos; נולד ב-29 בדצמבר 1989), המוכר יותר בשם בה מרטינס (בפורטוגזית: Bê Martins) הוא כדורגלן חופים פורטוגזי שנולד בברזיל, המשחק בעמדת הבלם בבראגה ובנבחרת פורטוגל בכדורגל חופים. מרטינס זכה פעמיים בגביע העולם בכדורגל חופים (2015 ו-2019).
לבה אח תאום זהה, לאו, המשחק גם הוא בענף זה.
קריירה
בה ואחיו התאום, לאו מרטינס, נולדו בריו דה ז'ניירו, ברזיל. בה בוגר מאחיו בשתי דקות. כשהיו בני 18, הם שיחקו כדורגל בספרד. במהלך השהייה בספרד, הם החלו בתהליך קבלת אזרחות פורטוגלית. הליך זה היה אפשרי עבורם עקב שורשי סבא רבא שלהם. בשנת 2009, הם השיגו אזרחות זו. כשהיו בני 21, הם חזרו לברזיל על מנת לחפש מועדון כדורגל חדש. על מנת לשמור על כושר, הם התאמנו בחוף ובשל העובדה שהתקשו במציאת קבוצה, הם החלו לשחק כדורגל חופים בקבוצות מקומיות כמו ואסקו דה גאמה ופלמנגו. תהליך ההתקדמות של בה היה מהיר יותר מזה של אחיו ולאחר שהרשים במדי פלמנגו במסגרת גביע העולם למועדונים, הוצעה לו ההזדמנות לשחק ברוסיה, שם לבסוף שיחק.
בה זומן לנבחרת ברזיל לקראת טורניר ראווה בפרגוואי. לעומת זאת, לאחר שג'וניור נגאו מונה למאמן הנבחרת, בה נותר מאחור ונשללה ממנו הזדמנות זו. התאומים זומנו לנבחרת פורטוגל בשלהי שנת 2014 לאחר ששיחקו באותה תקופה עבור קבוצות כדורגל חופים איטלקיות שונות. חרף הצעה חוזרת להצטרפות לנבחרת ברזיל, האחים החליטו לייצג את נבחרת פורטוגל. בה רשם את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים בנובמבר 2014 במסגרת הגביע הביניבשתי, שישה חודשים לפני הופעת הבכורה של אחיו. במסגרת טקס כוכבי כדורגל החופים לשנת 2015, בה זכה בתואר הכוכב העולה. מאוחר יותר, האחים עברו למועדון כדורגל החופים הפורטוגלי, בראגה, שבו נחלו הצלחה רבה בזכיות באליפויות מקומיות ובשלושה גביעי אירופה לאלופות.
בה היה חלק משמעותי בזכייה של פורטוגל בגביע העולם בכדורגל חופים לשנת 2019, כשנבחר לשחקן השלישי הטוב ביותר בטורניר, דבר שזיכה אותו בתואר כדור הארד. לאחר הזכייה בגביע העולם, בה ביחד עם שאר חברי הנבחרת קיבלו אות כבוד מטעם פורטוגל.
אישה מרוקאית אחת
אישה מרוקאית אחת (באנגלית: One Moroccan Woman) הוא רומן היסטורי מאת הסופרת האמריקאית ילידת ישראל ימית ארמבריסטר (בן - לולו) שיצא לאור בישראל בשנת 2013 בהוצאת הקיבוץ המאוחד, ובארצות הברית בשנת 2014. הספר מגולל את קורותיה של נערה יהודיה בת 16, תמר בן זקן, המתגוררת במרוקו של אמצע המאה ה-20 ואת סיפור עלייתה לישראל, והיותה שותפה להקמת העיר קריית גת.
רקע היסטורי
הסופרת ימית ארמבריסטר בת למשפחה יוצאת מרוקו, רצתה לשתף את הסיפורים והזיכרונות של סביה, סבותיה, קרובי משפחתה וידידים על ארץ מולדתם, מרוקו, כפי שהכירו וזכרו, וכן על הקמת העיר קריית גת אשר היו שותפים להיווסדה. יהודים חיו במרוקו עוד בתקופת בית שני (התקופה הרומית) ובשיאה הגיעה האוכלוסייה של יהדות מרוקו ל-250,000 נפשות בקירוב. בשנות החמישים של המאה העשרים החלה פעילות של ציונים בהעלאת יהודים לארץ ישראל, ולקראת שנת 1954 כאשר השלטון הצרפתי בצפון אפריקה החל להתערער, החלו יהודי צפון אפריקה לעלות בהמוניהם. בגלי העלייה הראשונים הושמו העולים במעברות, אולם מאחר שעולים אלה העדיפו להתיישב בערים הגדולות, הוחלט ליצור קשר ישיר בין העלייה לקליטה בהתיישבות, והעולים הועברו העברה ישירות ליעד מבלי לתת לעולים הזדמנויות לסרב ללכת להתיישבות.
הסיפור כורך בתוכו את הרקע ההיסטורי לעליית יהודי מרוקו וחלקם במפעל הציוני:
על כריכת הספר נמצא תצלום של המכולת הראשונה שהוקמה בקריית גת שעדיין קיימת.
עלילה
הספר נפתח בשנת 1951 בעיר פאס במרוקו. נערה בת 16, תמר בן זקן, בת למשפחה עשירה ומשכילה, תלמידה מצטיינת ושאפתנית הלומדת בבית ספר אליאנס בעיר פאס, אינה נערה כשאר הנערות, "תמר היא פורצת דרך אמיתית". אביה הבטיח לה כי תוכל ללמוד כל מקצוע שתרצה והיא חולמת לבנות לעצמה קריירה. חלומותיה נקטעים כאשר אמה נפטרה והיא נאלצת לטפל בששת אחיה הקטנים, כאשר הגדול בן 15 וסימה הקטנה תינוקת. בגיל 17 נושא אביה אישה שנייה אולם היא ממשיכה לטפל באחיה ואחותה.
בגיל 18 מבקשת תמר מאביה לעזוב את הבית ולהתגורר עם בן דודה מאיר העובד בבנק בעיר מרקש כדי להמשיך ללמוד. אביה נעתר לבקשה ותמר עוברת למרקש שם היא נרשמת לבית ספר צרפתי לבנות, חוסכת כסף וחולמת על ציור ופתיחת גלריה משלה. תמר נפגשת במקרה עם דניאל, שליח ציוני ממרוקו ומתאהבת בו, למורת רוחו של בן דודה המאוהב בה בסתר. תמר ודניאל נישאים אולם באותו ערב דניאל מתמוטט ומת בבית החולים. תמר נותרת "אלמנה בתולה". אביה דורש כי תחזור לפאס ותמר נעתרת בלית ברירה להצעת הנישואים של מאיר. תמר לא אוהבת את מאיר ומבהירה לו זאת. הם עוברים להתגורר בעיר אספי, שם הם מתמודדים עם הולדת בן ופטירתו לאחר מספר ימים.
אחותה הקטנה סימה יחד עם המטפלת המוסלמית ובעלה עוברים להתגורר עמה ותמר יולדת בת בריאה. המהומות באספי מתגברות ותמר ומאיר מתכננים את הגירתם לארץ ישראל אולם בעקבות התגברות המהומות ושריפת ביתם הם נאלצים לעזוב את כל רכושם ולהימלט. תמר ומאיר יחד עם בתם ואחותה עולים על אונייה, שורדים הפלגה סוערת ומגיעים לארץ ישראל. עם הגיעם לארץ הם עוברים בדיקות גופניות וחיטוי בדי די טי ומועלים למשאית, בדרכם ליעד שנקבע להם, קריית גת הנמצאת "במרחק של 10 דקות רכיבה על אופניים מתל אביב".
מאיר ותמר מגיעים למקום ו"לא היה שום דבר מסביב, לא אורות, לא בתים, לא עיר. רק חושך מצרים ומרחבים פתוחים. כשעיני התרגלו קצת לחשכה, ראיתי צריפים במרחק מה". הצריפים היו במצב רעוע ומרוהטים בדלילות. תמר ומשפחתה ויתר 17 המשפחות שהגיעו יחד עמם, נאלצים להסתדר בכוחות עצמם ויחד עם הקיבוצים באזור הם עסוקים בהישרדות. תמר מתגלה כתופרת מחוננת וכלכלתם משתפרת במקצת. עם התרחבות העיירה ופתיחת בנק, מאיר מתמנה למנהל הבנק ותמר פותחת חנות. הם עוברים למגורי קבע ומצבם הכלכלי משתפר. המשפחה מתרחבת ותמר יולדת תאומות. תמר מסתגלת לחיים בקריית גת וחיה חיים טובים עם מאיר אף על פי שאינה מאוהבת בו. גיוסו של מאיר במלחמת ששת הימים גורם לה להשתנות והיא מודה כי "בדרכה המיוחדת, באמת אהבתי אותו. בכיתי והתפללתי לשלומו ולחזרתו". מאיר חוזר מהמלחמה והם שורדים את המשבר בנישואיהם. מאיר נפטר בגיל 80 ותמר המשיכה להתגורר באותו בית, משלימה עם חייה ומודה כי "הזכות לאריכות ימים נקנית בלב שבור".
על המחברת
ימית ארמבירסטר בת 40 ילידת ישראל, נשואה לאמריקאי אותו הכירה בעת עבודתה בחברת אינטל בקריית גת. הם נישאו בסוף שנות ה-90 של המאה העשרים ועברו להתגורר בארצות הברית. היא בעלת תואר ראשון בקרימינולוגיה ותואר שני במנהל עסקים. ימית אם לשלוש בנות ועסקה גם בהוראת עברית. את הספר "אישה מרוקאית אחת" כתבה באנגלית והוא תורגם לעברית. הסופרת העדיפה קודם לתרגם את הספר לעברית בשנת 2013 ואז הספר יצא לאור באנגלית בשנת 2014. הספר נכתב לאחר תחקיר של ארבע שנים בו ראיינה ימית את נשות המשפחה, וכן ביצעה תחקיר על יהדות מרוקו. הסופרת מעידה על עצמה שהיא חולמת בעברית, אבל כותבת באנגלית.
בשנת 2015 יצא ספרה השני "בין מצרים לכנען" בהוצאה עצמית.
ביקורת
קרן דותן טוענת כי הנרטיב האידאולוגי של הרומן נע בין האהבה והגעגועים למרוקו, נוגע בעליה הסלקטיבית של יהודי מרוקו ועד להתפכחות מהחלום הציוני של מגורים בעיר תל אביב. איחוי השבר מתרחש בהמשך, כאשר העולים מבינים שזהו גורל המשותף לכולם, והם הופכים לישראלים. לדעתה, הרושם הוא כי "ארמבריסטר עדיין נוגעת במרוקו "בכפפות", והכתיבה עליה מרוחקת ודידקטית. הרומן מתרחש ברובו, מטבע הדברים, במרוקאית/צרפתית (שכן הגיבורה לא יודעת עברית), אך כמעט אין לזה זכר בטקסט. גם האיסוף הקפדני של פרטים על מרוקו מגביר עוד יותר את התחושה של סקירה אתנוגרפית ממרחק בטוח".
ננסי שרדין מסכמת ואומרת כי ברומן יש מסתורין, תככים, רומנטיקה, צער, שברון לב, וניצחון הרוח האנושית על כל המכשולים. המתיישבים מגיעים למקום שומם בשם קריית גת. האתגרים היו קשים מנשוא, אך בזכות סבלנות והתמדה, חייהם קיבלו משמעות ותכלית.
הכרה
הספר השתתף במצעד הספרים של משרד החינוך בשנת תשע"ה 2015.
1918 בגרמניה
1918 בגרמניה הייתה השנה בה ציינה הקיסרות הגרמנית 47 שנות לאום. הקיסרות הגרמנית התפרקה ב-9 בנובמבר 1918 ובמקומה הוקמה רפובליקת ויימאר.
אישה מרוקאית אחת
עיבוד
עיבוד קולי לספר יצא לאור בהוצאת iCAST ובקריינות של אורנה ארבאורך. אורך ההקלטה: 08:43:18.
1918 בגרמניה
הנהגה
ראש המדינה:
סורת אל-כהף
סורת אל-כהף (בערבית: سورة الكهف, "סורת המערה") היא הסורה ה-18 בקוראן, המונה 110 פסוקים. בסורה מתוארים ארבעה סיפורים שונים. לפי המסורת האסלאמית, סורה זו ירדה למוחמד בעיר מכה.
1918 בגרמניה
הנהגה
קנצלר גרמניה:
סורת אל-כהף
תוכן הסורה
פסוקים 9–26 מגוללים את סיפורם של שבעת הישנים של אפסוס, מנקודת מבט אסלאמית: קבוצת צעירים בורחת מרדיפות דתיות בעיר ומסתתרת במערה יחד עם כלבם, ונופלת שם לתרדמת. כשהצעירים מתעוררים לאחר שנים רבות, הם מגלים שתושבי העיר הפכו למאמינים.
פסוקים 32–45 מציגים משל המתאר שני אנשים, האחד בורך בידי אללה והוא עשיר, והשני עני. העשיר מתחיל לנהוג ברברבנות, ומספר לחברו העני כי הוא מפקפק בקיומו של יום הדין. אללה מעניש את העשיר ומחריב את עושרו.
1918 בגרמניה
נפטרו
6 בינואר – גאורג קנטור, מתמטיקאי גרמני.
סורת אל-כהף
תוכן הסורה
פסוקים 60–82 מספרים על מסעו של משה בעקבות ידע, אותו הוא מקווה להשיג מאדם חכם ששמו אינו מוזכר בסורה. המסורת האסלאמית מזהה אותו כאל-חד'ר.
פסוקים 83–102 מספרים על ד'ו אל-קרניין, מלך ישר ועובד אלוהים שטייל בארץ ממזרח למערב (ומכאן שמו, "בעל שתי הקרניים"). ד'ו אל-קרניין מגיע לשבט השוכן בין שני הרים. השבט מבקש ממנו לבנות חומה שתפריד ביניהם לאנשי גוג ומגוג (יג'וג' ומג'וג'), שמזיקים לו, וד'ו אל-קרניין נענה לבקשת השבט.
בחדית'
לפי עדותו של אבי סעיד אל-ח'דרי בחדית', מוחמד אמר כי "זה שקרא את סורת אל-כהף ביום שישי, יאיר לו האור בין שני ימי השישי".
הקורפוס ה-21 (האימפריה הגרמנית)
הקורפוס ה-21 (בגרמנית: XXI. Armee-Korps) היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית. שלחם במלחמת העולם הראשונה, ופורק עם סיומה.