cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כנופיית העץ העליז
כנופיית העץ העליז (באנגלית: "Happy Tree Friends") היא סדרת אנימציה מבוססת פלאש מבית היוצר של "מונדו מדיה". הסדרה הפכה מאז יציאתה לתופעת אינטרנט. הסדרה, אשר החלה את דרכה באופן בלעדי באינטרנט, צברה קהל מעריצים גדול ופילסה את דרכה אל הטלוויזיה, בעיקר לערוצים המיועדים לצעירים. מדי חודש יצא לאור פרק חדש באתר הרשמי.
באתרה הרשמי של הסדרה מוצהר כי היא "לא מיועדת לילדים קטנים". על אף אופייה ומראה הילדותי, הסדרה נושאת אופי אלים ובמהלכה מוצג לא אחת דם ואנימציות של פציעות קשות או מוות. התיאור הגרפי בתוכנית מוצג באופן מוגזם.
בתוכנית כמעט ואף פעם לא מתקיים דו-שיח בין הדמויות; אך אם וכאשר הדמויות מדברות, הדיבור שלהם מעוות ובלתי ניתן להבנה.
על התוכנית
חיות צבעוניות וחמודות הנקלעות לסיטואציות אלימות. יש המשווים את האלימות בתוכנית לקטעי המוות של קני מק'ורמיק מהסדרה סאות' פארק ואיטצ'י וסקראטצ'י ממשפחת סימפסון. הניגוד בין סגנון הציור החמוד המזכיר את סדרת ההנפשה לילדים "דובוני אכפת לי", ובין האלימות הגרוטסקית בסדרה, יוצר אפקט של הומור שחור בוטה. בנוסף, התוכנית היא מתוכניות ההנפשה מבוססות הפלאש הראשונות שהופקו לטלוויזיה ולא לאינטרנט.
פורמט
פרק ממוצע של Happy Tree Friends אורך כ-1–3 דקות. בפתיחה מופיע הלוגו של התוכנית מעוטר בדמויות המופיעות בו. בדרך כלל מופיעות בין 1–5 דמויות בכל פרק, אך עם זאת ישנם פרקים ארוכים יותר בזמן ורבים יותר בדמויות. הפרק מתחיל בסיטואציה יומיומית מחיי הדמויות: כיסוח הדשא, קניית גלידה, ארוחה משפחתית וכו' אלא שלפתע בעקבות טעות, חוסר מזל או הפרעה נפשית של אחת הדמויות מתחילה מערבולת של אלימות, דם, איברים פנימיים ומוות. בפרקים, הדמויות כמעט ולא מדברות והקולות המופקים מהם מסתכמים בקריאות שמחה, תמיהה, כעס וצרחות פחד ואימה. הפרק מסתיים בלוגו התוכנית אשר בצידו רשום מוסר השכל הקשור באופן אירוני או בלשון המעטה לאירועים אשר קרו באותו פרק, לדוגמה: "לא לשכוח להוציא שעווה מהאזניים" או "על דשא רטוב מסוכן ללכת". הדמויות אף פעם לא נהרגות סופית, כך שהן חיות לנצח וחוזרות לחיים בפרק הבא בו הן תופענה.
האלימות וההומור בתוכנית
התוכנית מציגה רמת אלימות גרפית גבוהה מאוד שלא נהוגה בהנפשה הומוריסטית (ז'אנר האנימה שגם הוא אלים לעיתים, איננו משתייך לז'אנר הנפשה הומוריסטית). ככל הנראה הושפעו יוצרי הסדרה באופן משמעותי מהלוני טונס, אלא שהאלימות הבוטה נלקחה מספר צעדים קדימה - גם רמת האלימות גברה וגם מושאי האלימות התרחבו - היוצרים אינם חוששים מלהתעלל בדמויות המשתייכות למגזרים שהתעללות בהם נחשבת לא תקינה פוליטית במיוחד כנכים, הלומי קרב, בעלי מוגבלות שכלית לצד הדמויות הרגילות. ההומור שהתוכנית מציגה משתלב היטב עם המגמה המזוהה עם הקומדיה בשנות ה-2000 המוקדמות: בעוד שבשנות ה-90 נזהרו סטאנדפיסטים וקומדיות לצחוק על נושאים הנחשבו מוקשים בכל הקשור לתקינות פוליטית, בשנות ה-2000 הם לא חוששים יותר מלצחוק על אף אחד. בישראל ניתן למצוא צורה זו של הומור הצוחק על כל הקבוצות באוכלוסייה (אם כי בצורה אלימה בהרבה פחות) בסדרת ההנפשה הסאטירית מ.ק. 22.
דמויות
בעשרות פרקיה של הסדרה הופיעו כ-23 דמויות שונות. באופן מעט מפתיע, הדמויות הבריאות נוטות כמעט תמיד למות ואילו הדמויות בעלות הנכות נוטות לשרוד (לפחות באחוזים גבוהים יותר מהאחרות), זאת למרות שהאחרונות הן בדרך כלל הגורם למותן של הראשונות. הדמות החכמה ביותר בסדרה, סניפלס, מת בכל פרק בו הוא משתתף, בעוד הדמות הטיפשה ביותר, לאמפי, נוטה לשרוד את האסונות בסדרה.
!Ka-Pow
ב-2008 יצאה סדרת ספין אוף ל-Happy Tree Friends הנקראת !Ka-Pow אשר מכילה 4 מערכונים:
כל המערכונים מכילים פרק אחד בלבד חוץ מ-Buddhist Monkey אשר מכיל 3 פרקים.
דיסקוגרפיה
יוצרי הסדרה משחררים מפעם לפעם DVD-ים עם מקבץ פרקים, פרקי בונוס מיוחדים ופרטים על הליך ההפקה של כל סרטון וסרטון.
רשימת הDVD-ים:
קלע סער
קלע סער הוא מקצוע צבאי של לוחם בכיתת חיל רגלים ובכיתת חיל הנדסה שעיקרו סיוע קרוב לצוות לוחמים תוך קליעה מדויקת במטרות אויב בטווחים בינוניים וקצרים. קלע סער עובד כחלק אינטגרלי מהצוות וחמוש ברובה קלעים, לרוב מדובר ברובה סער מדויק עם כוונת טלסקופית ועם אמצעי ייצוב. הקלע נדרש לייצר אש מהירה ומדויקת בטווחים של עד כ-500 מטר. קלע הסער נחשב כלוחם מיומן בנשק ובמיומנות הקליעה בכוונות בצוות.
מקצוע קלע הסער הומצא בצה"ל בשנות ה-90 של המאה ה-20 על מנת לשפר את יכולת הקליעה של לוחמי החי"ר וליצור חוליית ביניים בין הצלף הפועל כבודד לבין חוליית חי"ר הזקוקה ליכולת קליעה מדויקת בטווחים בינוניים. בצבאות זרים קיימים מקבילות לתפקיד זה, בפרט בצבא ארצות הברית שם התפקיד נקרא Designated Marksman ("קלע ייעודי", בתרגום חופשי).
כלי נשק
הנשק העיקרי של קלע הסער הוא רובה סער שהותאם לקליעה מדויקת. רובה כזה נבחר אחרי בחינה ואחרי מטווחים לראות את איכות הרובה ואז עובר מקצה שיפורים ותוספות כגון כוונת טלסקופית, חצובת דורגל, מגבה ללחי ועוד עזרים שנועדו לשפר את הדיוק והארגונומיה של הנשק. במספר רובים מחליפים את הקנה ובית הבליעה לקליבר שונה (rechamber) על מנת לשפר את הביצועים הבליסטיים של הרובה. לא כל רובה סער אפשר להפוך לרובה קלעים מוצלח (לדוגמה: AK-47).
דוגמה לרובי סער שהפכו לנשקי קלעים הם M16A2E3 (שנקרא באופן לא רשמי M16A3), רובה M4A1 קלעים, רובה דרגונוב הרוסי, וכן גליל צלפים, תבור קלעים ומיקרו-תבור X95-L קלעים הישראלים. רובה M-14 חצי-אוטומטי שהוספה לו כוונת טלסקופית גם יכול להיכלל בקטגוריה זו.
לעיתים, הקלעים משתמשים ברובי צלפים חצי-אוטומטיים המאפשרים ניידות ויכולת לייצר אש מהירה (rapid fire) ומדויקת. דוגמה לרובה שכזה הוא SR-25, רובה קלעים מדויק המבוסס על AR10, בעל דיוק טוב מאוד (1–0.75 דקת קשת) אך לא כמו רובי צלפים בריחיים (שמגיעים עד לרבע דקת קשת).
צה"ל
אחרי שנים רבות של חוסר השקעה בתחום הצליפה ומוניטין רעועים בתחום, החליטו בצה"ל בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 לבצע מהפכה בכל הקשור לתחומי הצליפה והקליעה בצה"ל. תורת הלחימה של הקליעה ומערכי ההדרכה פותחו מחדש מאפס, ולראשונה הוקם בית ספר מסודר לצלפים. שינוי חשוב נוסף היה בתחום כלי הנשק: מעבר לרובה צלפים ייעודי בריחי - רובה רמינגטון M24 שהחליף את רובה M-14 ושאר רובי הצלפים שהיו בשירות צה"ל (רובי המאוזר SR86, גליל צלפים ו-M89SR). בנוסף, פותח תפקיד קרבי חדש - קלע סער, שמטרתו לשפר את הדיוק וכוח האש של פלוגת חי"ר ומשלב בין תפקיד הצלף ללוחם מן השורה. מיזם קלעי הסער זכה להצלחה רבה והוכיח את חשיבותו ויעילותו בזמן האינתיפאדה השנייה, כאשר הקלעים היוו חלק חיוני ובלתי נפרד מכוחות חיל הרגלים וההנדסה, בפרט בלב הערים הפלסטיניות ומחנות הפליטים במרדף אחרי מחבלים. בגבול הצפון, הצליח קלע סער מחטיבת הצנחנים לסכל פיגוע קשה של חזבאללה, אחרי שבעצת מפקדו טמן למחבלים מארב והרג 4 מהם. בצה"ל משתמשים בדגם מיוחד של מיקרו-תבור עם קנה ארוך, הוא נקרא "מיקרו-תבור קלעים" שמותקן עליו כוונת טלסקופית ודורגלים. ביחידות אחרות בצה"ל שעדיין לא החליפו את הנשק הקל של היחידה למיקרו-תבור משתמשים בM4A1 גם עם כוונת טלסקופית ודורגלים.
הקלעים בצה"ל מתחלקים במחלקות של אותן יחידות שונות, במחלקות הח"יר וההנדסה אותם קלעים מתחלקים ככוחות איגוף ורתק.
הקלעים בצה"ל משתמשים בכוונות מגדילות כמו הטריג'קון (הגדלה X4) וכוונות אמצעי ראיית לילה (אמר"ל) כמו הליאור (הגדלה X3/X4) והאקילה (X4).
חלק מהקלעים חותמים על אמצעי עזר לנשק, כגון פנס וידית הסתערות.
חטיבת גולני, חטיבת גבעתי, חטיבת הנח״ל וחלק מהיחידות המיוחדות משתמשות במיקרו-תבור עם כוונות וטלסקופים ייעודיים. חטיבת כפיר, חטיבת הצנחנים וחיל ההנדסה הקרבית משתמשים ב-M4A1 קלעים במקום המיקרו-תבור. נשק הסער שונה בין אותן יחידות אך הציוד, הכוונות הטלסקופיות וכוונות ראיית הלילה הן זהות.
חיל הנחתים האמריקני
חיל הנחתים תמיד היה חיל נייד עם דגש על הצורך בפרישה מהירה וניוד של כוחות. כתוצאה מכך, פלוגות החי"ר ופלוגות ההנדסה היו זקוקות לאש מהירה ומדויקת לטווחים בינוניים וארוכים, אך ללא הצורך להמתין שעות לצלף. כתוצאה מכך נולד תפקיד הקלע (Designated Marksman) המסייע לפלוגות וחמוש ברובה צלפים חצי אוטומטי: רובה M16A2E3 מדויק, רובה M-14 בתצורת DM או אפילו רובה M-21.
קאמפה
קאמפה (ביוונית: Κάμπη) היא מפלצת מן המיתולוגיה היוונית.
קאמפה בתרבות המודרנית
הקאמפה היא מהמפלצות הפחות ידועות במיתולוגיה היוונית, אך גם היא הופיעה במהלך השנים בתרבות הפופולרית של היום, כגון בסדרת הטלוויזיה Class of the Titans ובסדרת ספרות הנוער המצליחה פרסי ג'קסון, שם היא מתוארת עם תוספת של: שתי חרבות נוטפות רעל, כנפי עטלף וממותניה מציצים מדי פעם ראשי חיות טורפות.
יחסי האיטי–הודו
יחסי האיטי-הודו הם יחסי החוץ שבין רפובליקת האיטי לבין הרפובליקה של הודו.
היסטוריה
עוד לפני ששתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים, הודו שלחה 140 חיילים במסגרת שירות המילואים המרכזי לשרת במשלחת האו"ם בהאיטי באוגוסט 1995. המשלחה ההודית סייעה למשטרת האיטי ולשמירת החוק והסדר במדינה, עד סוף המשימה ביוני 1996. היחסים הדיפלומטיים בין האיטי להודו כוננו ב-27 בספטמבר 1996. הנציבות העליונה של הודו בקינגסטון הייתה מואמנת על האיטי עד סוף 2003. לאחר מכן, הודו החליטה כי השגרירות ההודית בהוואנה, תהיה השגרירות המואמנת על האיטי. האיטי מינתה קונסול כללי בניו דלהי באוקטובר 2014. שתי המדינות חתמו על מזכר הבנות בדבר קיום התייעצות בין משרד החוץ ב-31 במאי 2001.
הודו שלחה 141 אנשי כוחות הביטחון התעשייתי המרכזי (CISF), במסגרת משלחות האו"ם לייצוב פוליטי בהאיטי באוקטובר 2008. אנשי היחידה הצבאית ההודית, אסאם רופלס, הצטרפו למשלחה במרץ 2010, זו הייתה הפעם הראשונה שבה אסאם רופלס השתתפה במשלחה של האו"ם. אנשי זרוע הביטחון ההודי (BSF) נשלחו להאיטי בנובמבר 2010. שתי יחידות של כ-150 איש הוצבו בפורט-או-פרנס, ואילו היחידה הנותרת הוצבה בהינצ'ה. ב-13 באפריל 2017, מועצת הביטחון של האו"ם החליטה בפה אחד להחזיר את משלחות השלום מהאיטי. מועצת הביטחון הסכימה להקים משלחה חדשה בשם "משלחת האו"ם לתמיכה משפטית בהאיטי". בפברואר 2017, כ-452 חיילים שירתו במשלחה זו.
ביקורים מדרג גבוה
שרת הכלכלה והכספים, כרמל ז'אן מארי ביקרה בהודו ב-14 עד 17 באוקטובר 2014. מארי השתתפה ב-FICCI-LAC ונפגשה עם שר המדינה למסחר ותעשייה ההודי, נירמלה סיתראמאן. שר הבריאות, מארי ל. פירנצה דוברוואל ביקר בדלהי ב-25 עד 29 באוגוסט 2015.
יחסים כלכליים
בשנת 2016, ייצאה האיטי להודו סחורה בשווי 3.4 מיליון דולר אמריקאי. נתחים גדולים מהסחורה הם גרוטאות ברזל ואלומיניום, שמנים חיוניים, פולי קקאו, מכונות חשמליות, חולצות ונייר ממוחזר. לעומתה, הודו ייצאה להאיטי סחורה בשווי 65.7 מיליון דולר אמריקאי. נתחים גדולים מהסחורה הם ממתיקי סוכר, מוצרים אפויים, תרופות, אורז, וזלין, נייר לא מצופה, עטים, רהיטים ומוצרי טיפוח.
קהילות
האיטים ההודים הם האיטים שמוצאם הודי, אשר רובם היגרו או נולדו בהאיטי. נכון לשנת 2011, קהילת זו כוללת 400 תושבים. נכון לפברואר 2016, כ-70 אזרחים בהאיטי הצהירו כי מוצאם הודי. רוב קהילה זו כוללת אנשי מקצוע, כגון רופאים, מהנדסים וטכנאים, בעוד שרבים אחרים עוסקים בסחר גרוטאות המתכת.
אליפות איטליה בכדורגל 1914/1915
בתחרות השתתפו 52 קבוצות. עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
בעקבות תחילת מלחמת העולם הראשונה התחרות הופסקה ולא הגיע לגמר. לאחר המלחמה גנואה הוכזה כמנצחת וזה היה התואר השביעי בתולדות המועדון.
צפון איטליה
בשלב הראשון של התחרות הקבוצות חולקו ל-6 בתים, 6 קבוצות בכל בית. לשלב השני עלו 16 קבוצות שהתחרו ב-4 בתים על הזכות לעלות לבית הגמר.
בית הגמר כלל ארבע קבוצות והמנצח קיבל זכות לעלות לגמר ארצי.
דרום ומרכז איטליה
בין הקבוצות מטוסקנה ולאציו נערך שלב נוסף שהסתיים בניצחון של לאציו.
בשלב זה, לאור תחילת מלחמת העולם הראשונה התחרות הופסקה.
משחקי הגמר
לא נערך.
אניטה צ'פמן
אניטה צ'פמן (באנגלית: Anita Chapman; נולדה ב-3 ביולי 1952) היא אלופה פאראלימפית בריטית.
ביוגרפיה
אניטה צ'פמן נולדה בדונקסטר, אנגליה. היא נכה המסתייעת בכיסא גלגלים ומתחרה בקשתות. היא ייצגה את בריטניה מספר פעמים בתחרויות אולימפיאדת הנכים. בשנת 1996 אניטה צ'פמן זכתה במדליית כסף בתחרות אישית ובמדליית ארד בתחרות קבוצתית, בשנת 2000 במדליית זהב (ניצחה את מלגוז'אטה אולייניק שהפסידה לה בגמר של האולימפיאדה הקודמת) ומדליית כסף קבוצתית. בשנת 2004 היא זכתה במדליית זהב בתחרות קבוצתית.
מלכים (פירושונים)
{{פירושונים|
ג'יימי הררה באטלר
ג'יימי לין הררה-באטלר (באנגלית: Jaime Lynn Herrera Beutler; נולדה ב-3 בנובמבר 1978) היא פוליטיקאית אמריקאית שכיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של מדינת וושינגטון. המחוז כולל חלק גדול מהרבע הדרום-מערבי של המדינה, אך רוב תושביו מתגוררים באזור המטרופולין של פורטלנד. הררה-באטלר, חברת המפלגה הרפובליקנית, מונתה לבית הנבחרים המדינתי בוושינגטון בשנת 2007 ונבחרה כהלכה לגוף זה בשנת 2008. בשנת 2010 נבחרה לראשונה אל הקונגרס של ארצות הברית, ומאז נבחרה חמש פעמים נוספות.
הררה-באטלר הייתה אחת מעשרת הרפובליקנים שהצביעו בעד הדחתו של דונלד טראמפ מנשיאות ארצות הברית לאחר ההסתערות על הקפיטול ב-6 בינואר 2021. במהלך משפט ההדחה השני של דונלד טראמפ, לאחר ששני הצדדים הציגו את טיעוניהם, פרסמה הצהרה לפיה מנהיג המיעוט בבית הנבחרים, קווין מקארתי, טען כי הוא שוחח בטלפון עם טראמפ במהלך ההסתערות על הקפיטול, ודרש ממנו "לקרוא בתקיפות ובפומביות לסיום המהומות" ולסייע במשאביו הנשיאותיים בהגנת הקפיטול. לפי באטלר, מקארתי סיפר שטראמפ התעקש כי הפורעים הזדהו עם אנטיפה ולא תומכיו, אך מקארתי דחה קביעה זו. למחרת, ראש צוות התביעה במשפט, ג'יימי רסקין, ביקש מהסנאט של ארצות הברית לזמן את הררה-באטלר למשפט כעדה.
ביוגרפיה
ג'יימי לין הררה-באטלר נולדה בגלנדייל, קליפורניה, בתם של קנדיס מארי (רוץ') וארמנדו ד. הררה-באטלר. אביה ממוצא מקסיקני, ואמה ממוצא אנגלי, אירי, סקוטי וגרמני. היא גדלה ברידג'פילד, שם אביה היה ליתוגרף. היא למדה בחינוך ביתי עד כיתה ט', וסיימה את לימודיה בתיכון פריירי, שם שיחקה כדורסל. בשנת 2004, הררה-באטלר קיבל תואר ראשון בתקשורת מאוניברסיטת וושינגטון.
הררה-באטלר שירתה כמתמחה הן בסנאט וושינגטון והן בוושינגטון הבירה, במשרד לעניינים פוליטיים של הבית הלבן. ב-2004 היא הייתה מתמחה במשרדו של סנטור מדינת וושינגטון ג'ו זרלי, שלימים תמך בקמפיינים שלה. היא הייתה עוזרת חקיקה בכירה של נציגת ארצות הברית, קתי מקמוריס רוג'רס.
בית הנבחרים בוושינגטון
במהלך תקופתה בבית הנבחרים, הררה-באטלר גם התנגדה להצעת חוק 5967 של הסנאט, שקבעה יחס שווה בין המינים בתוכניות ספורט קהילתיות המנוהלות על ידי ערים, מחוזות בתי ספר וליגות פרטיות.
2010
הררה-באטלר התמודדה על מחוז הקונגרס ה-3 של וושינגטון כאשר הנציג המכהן הדמוקרטי בריאן ביירד פרש. היא עלתה לבחירות הכלליות עם 28% מהקולות, הרבה לפני המועמדים הרפובליקנים דייוויד הריק ודייוויד קסטילו. חבר בית הנבחרים המדינתי דני הק, דמוקרט, דורג במקום הראשון עם 31% מהקולות.
הררה-באטלר גייסה למעלה מ-1.5 מיליון דולר בתרומות, 62% מהן הגיעו מתורמים בודדים ו-35% מוועדות פעולה פוליטיות. התורם היחיד הגדול ביותר היה קבלן הבנייה והכרייה Kiewit Corporation, שהעניק לקמפיין שלה מעל ל-16,000 דולר.
במהלך הקמפיין, היא קיבלה תמיכה ממנהיגי המדינה הרפובליקאים קתי מקמוריס רוג'רס והסנאטור האמריקאי לשעבר סלייד גורטון. הקולומביאן כינה אותה "כוכבת עולה במפלגה הרפובליקנית". באוקטובר, הררה-באטלר נבחרה לאחד מ-40 מתחת לגיל 40 של טיים מגזין: "הרפובליקנית בוושינגטון שרדה קריאת תיגר של תנועת מסיבת התה בדרך לזכייה בפריימריז של המפלגה הרפובליקנית במחוז הקונגרס השלישי של מדינת האוורגרין. כעת הררה-באטלר, לטינה בת 31 ועובדת קונגרס לשעבר, הצליחה לעצב את עצמה מחדש כאאוטסיידר כשהיא מתמודדת מול פוליטיקאי דמוקרטי ותיק בנובמבר."
בבחירות הכלליות בנובמבר, הררה-באטלר ניצחה את הק, 53%–47%. היא זכתה בחמישה מתוך ששת המחוזות שהרכיבו את מחוז הבחירה. מאוחר יותר ייצג הק את מחוז הקונגרס העשירי של וושינגטון, ושירת לצד הררה-באטלר.
ב-22 בדצמבר 2010, היא הודיעה שלקחה את שמו של בעלה ומעתה והלאה, תקרא לעצמה ג'יימי הררה-באטלר.
2012
הררה-באטלר הכריזה על מועמדותה מחדש לבחירות בינואר 2012. היא עקפה במהירות שניים ממתנגדיה, הדמוקרט ג'ון האוגן ונורמה ג'ין סטיבנס העצמאית. היא זכתה בפריימריז הפתוח עם 61% מהקולות. עד סוף הקמפיין, היא גייסה יותר מ-1.5 מיליון דולר ל-10,000 דולר של האוגן. היא ניצחה את האוגן ב-60%–40%.
2014
הררה-באטלר התמודדה מחדש לבחירות בשנת 2014. היא התמודדה מול המתמודד הרפובליקני מייקל דלאבר והדמוקרטי בוב דינגטל. דינגטל והררה-באטלר עלו לבחירות הכלליות, שם ניצחה הררה-באטלר את דינגטל, עם 60% מהקולות.
2016
בפריימריז המקיף הלא מפלגתי, הררה-באטלר הגיעה למקום הראשון עם 55.4% מהקולות; הדמוקרט ג'ים מולר סיים שני עם 24.4%. בבחירות הכלליות ניצחה הררה-באטלר עם 62% מהקולות לעומת 38% של מולר.
2018
בפריימריז המקיף הלא מפלגתי, הררה-באטלר הגיעה למקום הראשון עם 40.9% מהקולות; הדמוקרטית קרולין לונג, פרופסורית למדעי המדינה בקמפוס בוונקובר של אוניברסיטת המדינה של וושינגטון, סיימה במקום השני עם 36.6%. יחד, הדמוקרטים בפריימריז קיבלו קצת יותר מ-50% מהקולות. בבחירות הכלליות, הררה-באטלר ניצחה את לונג עם 53% אחוז מהקולות, המירוץ הצמוד ביותר מאז הקמפיין הראשון שלה. לאחר אותן בחירות הפכה לאחת משני רפובליקנים בלבד, השני הוא דון יאנג מאלסקה, שמייצגים בבית הנבחרים מחוז בחירה ממערב לרכס קסקייד או בחוף המערבי בכללותו
כהונתה בקונגרס
במרץ 2011, הררה-באטלר הציגה את הצעת החוק הראשונה שלה לקונגרס. חוק Savings Start With Us, אשר מטרתו להפחית את שכרם של חברי קונגרס, הנשיא וסגן הנשיא ב-10%.
לאחר לידתה של בתה אביגייל (שאובחנה כחולה בתסמונת פוטר) ביולי 2013, הררה-באטלר הודיעה שהיא עדיין תהיה פעילה בבית הנבחרים להצבעות מפתח, אך תקדיש זמן רב לטיפולה של אביגיל.
ביוני 2014, הררה-באטלר הציעה את הצעת החוק Advance Care for Exceptional Kids, אשר יסייע בתיאום הטיפול בילדים שנקלעו למורכבות רפואית ב-Medicaid. הצעת החוק התקבלה בוועדה, אך לא עברה בהצבעה בבית הנבחרים.
הררה-באטלר היא חברה בשותפות הרפובליקנית הראשית וחברה בקבוצת החברית המערבית של הקונגרס. \
במרץ 2021, היא הצביעה נגד חוק תוכנית ההצלה האמריקאי.
עמדותיה הפוליטיות
במהלך הקונגרס ה-117 של ארצות הברית, שהתכנס ב-2021, הררה-באטלר הצביעה עם מפלגתה ב-90% מהמקרים, מה שדירג אותה כחברה ה-35 הנאמנת ביותר בבית המפלגה. במהלך כהונתו של טראמפ, הררה-באטלר הצביעה בהתאם לעמדתו ב-79.7% מהמקרים. המוניטין המפלגתי שלה התרכך ככל שהתארכה כהונתה בקונגרס.
הגנה
בשנת 2019, Alliance for Biosecurity, קונסורציום של חברות המפתחות מוצרים כדי להגיב לאיומי ביטחון לאומי, העניקה להררה-באטלר את פרס אלוף "הביטחון הביולוגי" (Biosecurity) של הקונגרס לשנת 2019. הפרס ניתן אחת לשנה לחבר קונגרס הפועל לשיפור יכולתה של המדינה למנוע ולהילחם באיומים ביו-ביטחוניים גדולים על הביטחון הלאומי.
תקציב
באפריל 2011, הררה-באטלר הצביעה בעד התקציב של פול ריאן, שהיה מוריד את המיסים עבור בעלי ההכנסה הגבוהים ביותר מ-35% ל-25% והופך את מדיקר למערכת שוברים.
דונלד טראמפ
בדצמבר 2019, הררה-באטלר הצביעה נגד הדחת הנשיא טראמפ, ואמרה כי אין הוכחה מספקת לכך שהוא עוסק בשיבוש מהלכי משפט וניצול לרעה של כוחו. ב-2021 היא הצביעה בעד ההדחה השנייה של טראמפ בעקבות ההסתערות על קפיטול ארצות הברית ב-2021, שאותו היא האשימה בהסתה.
ב-19 במאי 2021, הררה-באטלר נמתנה בין 35 רפובליקנים שהצטרפו לכל הדמוקרטים בהצבעה לאישור חקיקה שייסדה ועדה חקירה פרלמנטרית לחקר ההסתערות על הקפיטול.
מערכת הבריאות
הררה-באטלר בעד ביטול חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה. במרץ 2017 היא אמרה שהיא תצביע נגד חוק הבריאות האמריקאי של 2017, אשר נועד להחליף את החוק את חוק Obamacare, עקב ההשפעותו השליליות על ילדים התלויים ב-Medicare.
הגירה
לאחר שטראמפ יישם צו ביצוע האוסר על הגירה משבע מדינות מוסלמיות ברובן, ה"סיאטל טיימס" דיווח בינואר 2017 כי הררה-באטלר "מתחה ביקורת מעורפלת על הצו, מבלי לומר שהיא מתנגדת לו או קוראת לשינויים ספציפיים כלשהם".
הררה-באטלר הצביעה בעד חוק ה-Futher Consolidated Appropriations Act של 2020, אשר אפשר למחלקה לביטחון המולדת להכפיל כמעט בפי 2 את ויזות H-2B הזמינות לשארית השנה הכלכלית של 2020.
הררה-באטלר הצביעה בעד החוק Consolidated Appropriations Act (H.R. 1158) האוסר למעשה על סוכנות אכיפת מכס והגירה לשתף פעולה עם מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית על מנת לעצור או להסיר נותני חסות זרים בלתי חוקיים של ילדים זרים ללא ליווי (UACs).
עיראק
ביוני 2021, הררה-באטלר הייתה אחת מ-49 הרפובליקנים בבית הנבחרים שהצביעו בעד ביטול חוק ה-AUMF נגד עיראק.
זכויות להט"ב
הררה-באטלר מתנגדת לנישואים חד מיניים.
ניצול מיני
בנובמבר 2013, הררה-באטלר נתנה את חסותה ל"חוק לשיפור הצדק הצבאי", שיתייחס לעלייה בתקיפות מיניות צבאיות. על פי המעשה, תאבד שרשרת הפיקוד הצבאית את הכוח להעריך ולהגיב לתקריות מסוג זה. "למרות המאמצים של ההנהגה הצבאית לטפל בבעיה החמורה הזו, הבעיה נותרה בעינה", אמרה בהודעה לעיתונות. "דו"ח של משרד ההגנה מצא שפחות מאחד מכל שישה מקרים מדווחים לרשויות, לעיתים קרובות בשל חשש מתגמול מצד הממונים. רבע מהזמן, מבצעי הפשעים הללו היו בשרשרת הפיקוד הישירה של הקורבנות".
בדצמבר 2017, טראמפ חתם על חוק הסמכות ההגנה הלאומית (NDAA) לשנת 2018, שכלל חלקים מהחוק של הררה-באטלר וסוזן דלבנה. החוק סגר פרצה משפטית ששללה צדק מכמה ניצולי התעללות בילדים.
סטיב באנון
ב-21 באוקטובר 2021, הררה-באטלר הייתה אחת מתשעה רפובליקנים בבית הנבחרים שהצביעו בעד האשמת סטיב באנון בביזוי הקונגרס.
חיים אישיים
באוגוסט 2008 נישאה הררה-באטלר לדניאל באטלר, שעבד בחברת סיפורט איירליינס (SeaPort Airlines). בני הזוג מתגוררים בקאמאס שבוושינגטון. בדצמבר 2010, היא הודיעה שלקחה את שמו של בעלה, ומעתה תהיה ידועה בשם ג'יימי הררה-באטלר.
במאי 2013, הררה-באטלר הודיעה שהיא ובעלה מצפים לילד ראשון. ביוני 2013, היא הודיעה כי ילדה שטרם נולד אובחן כחולה בתסמונת פוטר, מצב קטלני לעיתים קרובות שבו כמות מי שפיר נמוכה באופן חריג שנגרם כתוצאה מתפקוד לקוי של הכליות ומעכב את התפתחות הריאות התקינה. זר שקרא את החדשות הציע לה לנסות טיפול ניסיוני: הזרקות מי מלח לרחמה שיאפשרו לתינוק להתפתח ללא כליות. היא אמרה שניסתה בכמה בתי חולים ואמרה ל-CNN ש"רובם אפילו לא החזירו לה שיחות". לבסוף, רופא בג'ונס הופקינס הסכים לנסות את הטיפול הזה. התוצאות היו מיידיות. במשך ארבעה שבועות, היא נסעה מדי בוקר ממחוז קולומביה לבולטימור לזריקות.
הררה-באטלר היא האישה התשיעית בהיסטוריה שילדה בזמן שכיהנה בקונגרס. ב-29 ביולי 2013, פורסם כי תינוקה נולד שבועיים קודם לכן, בהריון של 28 שבועות. הילדה, אביגייל, נולדה ללא כליות, והפכה לילדה הראשונה בהיסטוריה הרפואית המתועדת שנשמה בעצמה ללא שתי הכליות. בפוסט בפייסבוק, הררה-באטלר אמרה, "היא בכל חלקי נס." ב-24 ביולי 2013, הררה-באטלר נעדרה מהצבעה בנוגע ל-NSA, תוך ציון סיבות בריאותיות. כאשר חשפה את לידתה של אביגיל, הובן שזו הסיבה להחמצת מה שנחשב להצבעה החשובה.
בתחילת דצמבר 2013, פורסם כי אביגיל תחזור הביתה מבית החולים, כמעט שישה חודשים לאחר לידתה. ב-8 בפברואר 2016, בגיל שנתיים, היא קיבלה כליה מאביה בבית החולים לילדים לוסיל פקארד שמסונף לאוניברסיטת סטנפורד שבקליפורניה.
במאי 2016, הררה-באטלר ילדה בן נוסף. במאי 2019, היא ילדה את ילדתה השלישית, בת בשם איסנה. בעלה עובד בעיקר בביתו ומטפל בילדיהם.
קריוס
במיתולוגיה היוונית, קריוס (ביוונית עתיקה: Κρεῖος או Κριός) היה אחד הטיטאנים הרשומים ברשימת הטיטאנים המיתולוגיים של הסיודוס, התאוגוניה. בנם של גאיה ואורנוס. בנוסף הוא גם היה הטיטאן שאחראי על הדרום.
קפלת קיגי
קפלת קיגי (באיטלקית: Cappella Chigi) היא הקפלה השנייה משמאל בבזיליקת סנטה מריה דל פופולו ברומא. בנייתה החלה בשנת 1507 בתכנונו של רפאל והושלמה בשנת 1661 בידי ברניני. הקפלה היא אוצר בלום של אמנות הרנסאנס והבארוק.
היסטוריה
בשנת 1507 העניק האפיפיור יוליוס השני את הסכמתו לרכישת קפלה בבזיליקת סנטה מריה דל פופולו בידי ידידו, הבנקאי העשיר מסיינה, אגוסטינו קיגי. קיגי קנה את הקפלה השנייה במעבר הצפוני, והיא הוקדשה על פי בולה אפיפיורית מתאריך 3 בדצמבר 1507 למדונה מלורטו, אשר אגוסטינו היה ממאמיניה המסורים וביקר לעיתים קרובות בבזיליקה שלה בלורטו, ולקדושים הנוצרים אוגוסטינוס וסבסטיאן. הבולה גם הצהירה כי הקפלה נועדה להיות מאוזוליאום עבור אגוסטינו ויורשיו.
רפאל היה ככל הנראה האדריכל המקורי של הקפלה. תוכנית אב המיוחסת לו השתמרה בגלריה אופיצי בפירנצה ושורטטה בתחילת העבודה, בסביבות שנת 1512. כתובת על הכיפה סימנה את השלמת הפסיפסים בשנת 1516. בשנים שלאחר מכן עבד עוזרו לורנצטו על קישוט הקפלה ויצירת הפסלים. הנושא האיקונוגרפי העיקרי של הקפלה היה תחיית המתים ומבחינה ויזואלית היא שילבה בין הנצרות לבין העת הקלאסית העתיקה.
העבודה על "יצירת המזבח", ציור קיר של לידת הבתולה מאת סבסטיאנו דל פיומבו, החלה בשנת 1530 ונותרה בלתי גמורה עד שנת 1548, אז הושלמה בידי פרנצ'סקו סלביאטי, שגם יצר פרסקאות עבור הטמבורין והספנדרלים, אף על פי שרפאל תכנן ליצור עבורם פסיפסים. בשנת 1552 שילם לורנצו קיגי את יתרת החוב ליורשיו של לורנצטו ושני פסליו הועברו לקפלה, אשר נחנכה בשנת 1554.
משה צ'אוסקי
משה צַ'אוּסקי (3 באוגוסט 1935 - 26 בספטמבר 2014) היה צייר ישראלי.
קפלת קיגי
היסטוריה
אחרי מותו של לורנצו קיגי וקבורתו בקפלה בשנת 1573 נעלמה המשפחה מרומא, והקפלה הוזנחה. בשנת 1624 הוצבה בקפלה אנדרטה עבור הקרדינל אנטוניו פלוויצ'יני. פאביו קיגי, מיורשי המשפחה, ערך ביקור בקפלה בשנת 1626 ומצא אותה מוזנחת. לאחר התדיינות משפטית הוא הצליח להחזיר את הקפלה לשליטתו ולהוציא את האנדרטה של פלוויצ'יני. עם זאת, הקפלה נותרה מוזנחת במשך עוד כמה עשורים.
משה צ'אוסקי
ביוגרפיה
צ'אוסקי נולד בעיר וילנה שבפולין לבתיה וליעקב. בן יחיד למשפחה. רק לאחר סיים לימודי תיכון מוגברים במתמטיקה ופיזיקה, הורשה לפנות ללימודי אמנות. כישרונו היה ניכר היה לראות כבר בגיל הגן כאשר ישב וצייר נופים ואנשים בדיוק מרבי. בווילנה הוא התקבל לאקדמיה לאומנות ובשנת 1953 זכה בפרס הראשון של האומנים הצעירים. בשנת 1958 התחתן עם בחירת ליבו עדה גרודצקי ובשנת 1959, לאחר מגורים של חצי שנה בוורשה בירת פולין, עלו לישראל ונקלטו במעברות של הרצליה. בימיו הראשונים בארץ שימש משה כמורה לאומנות בבתי ספר. מהר מאוד קיבל משרה כקריקטוריסט של העיתון "ידיעות אחרונות" שם עבד עד שנת 1965. בשנת 1965 החל לעבוד במרכז החישובים של מכון ויצמן למדע ומשם פרש לגמלאות בשנת 1995.
קפלת קיגי
היסטוריה
העבודה חודשה בין השנים 1652–1655 על ידי ג'ובאני לורנצו ברניני, עם מינויו של פאביו קיגי (לימים האפיפיור אלכסנדר השביעי) לקרדינל הבזיליקה. ברניני סיים את הפירמידות במבנה, יצר את המזבח, הרחיב מעט את החלונות, חידש את התקרה, ציפה בזהב את הכיפה והקים פאנלים מעץ בלונטות מעל הקברים. בין השנים 1656–1661 השלים ברניני את יצירת הפסלים דניאל והאריה וחבקוק והמלאך, ואת הצבתם בגומחות בקפלה.
חוטית נודדת
חוטית נודדת (שם מדעי: Rhopilema nomadica) היא מין בסוג חוטית. החוטית הנודדת היא מדוזה טרופית הנפוצה באוקיינוס השקט וההודי.
קפלת קיגי
המראה החיצוני
המראה החיצוני של הקפלה הוא פשוט: מבנה מלבני מאורך של לבנים חשופות, מעליה טמבורין גלילי ובו חלונות מלבניים גדולים, ועליו גג חרוטי נמוך. המבנה מעוטר בקרניז אבן ואילו הטמבורין מעוטר בקישוט לבנים. הגג מכוסה באריחים אך במקור הוא צופה בעופרת. מעל הכיפה נבנה פנס גג (מבנה המשמש להכנסת אור טבעי) קטן בו גומחות במקום חלונות, ובסיסו מעוטר בארבע וולוטות. מבנה עגול וזעיר זה מצוין בסמלה של משפחת קיגי: כוכב בן שמונה קצוות.
חוטית נודדת
היסטוריה
בישראל, החוטית הייתה מוכרת בעבר רק בחופי אילת, אולם בעקבות פתיחת תעלת סואץ ב-1869 היגר המין לחופי הים התיכון ששייך לפאונה האטלנטית.
משה צ'אוסקי
ביוגרפיה
החל משנת 1968 הציג עבודותיו התערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות. לאחר כל תערוכה קבוצתית בארצות הברית הוא הוזכר במאמרי האומנות המרכזיים של הניו-יורק טיימס, וכן גם במאמרי האומנות בקליוולנד אוהיו. סדרה שלמה של ציוריו נרכשה במלחמת ששת הימים על ידי אספן אמריקאי. הוא הוזכר רבות גם בעיתונים הישראליים: ידיעות אחרונות, מעריב, הארץ וכדומה התראיין גם בערוצי הרדיו והטלוויזיה, ב-1987, בקול השלום אצל יוסי גרבר וערוץ הראשון בטלוויזיה. תמונות רבות מופיעות באוספים פרטיים וציבוריים כגון: משרד ראש הממשלה, בנק הפועלים, חברות ביטוח בישראל ומחוצה לה, ואצל אספנים פרטיים בכל רחבי העולם.
קפלת קיגי
המראה הפנימי
הקירות מכילים פילסטרים (עמודים) קורינתיים שמעליהם קשתות, כאשר רק קשת הכניסה פתוחה. ביניהם, בארבע הפינות, נחצבו גומחות. השימוש העדין בשיש צבעוני מדגיש את האלמנטים השונים של האדריכלות הקלאסית.
שער הכניסה של הקפלה הוא פרשנות מחודשת של הרנסאנס לשער הכניסה של הפנתיאון, ובעל אפקט מונומנטלי עם קשתות רוחביות כפולות המונחות על פילסטרים קורינתיים ענקיים. פילסטרי השיש המחורצים הם בעלי כותרות המגולפות להפליא, שהועתקו מן המודל הקלאסי אשר זכה להערצה רבה. רפאל בחן את הבניין העתיק ויצר רישום אדריכלי מדויק של הכניסה, שנשמר כעת בגלריית אופיצי. הפילסטרים עשויים שיש קרארה לבן מלוטש ואילו הכותרות עשויות שיש קרארה לבן טהור ולא מלוטש. משטחי הקשתות מעוטרים בקישוטי רנסאנס.
שלט האצולה מעל השער הוסף על ידי ברניני בשנת 1652. הכתובת "Unum ex septem" שנחרטה על הכרטוש התלוי על שלט האצולה מלמדת כי זהו מזבח מיוחס, אשר ביקור בו מקביל לביקור ב"שבע כנסיות עולי הרגל של רומא".
הכניסה לקפלה מסומנת במעקה העשוי שיש פורטאסנטה (portasanta) צהוב עם עמודים בצבע אדום כהה. המעקה הוגדל והעמודים התווספו במאה ה-17. המעקה הועתק, בצבעים שונים, עבור הבזיליקה של סנטה סבינה. המדרגה המובילה לקפלה היא מונולית גדול של גרניט מצרי, שעבורו שילם אגוסטינו קיגי 300 סקודי. המדרגות בכל שאר הקפלות בבזיליקה עשויות שיש לבן. הפאנלים המרכזיים של דלתות העץ מעוטרים בעלווה צפופה של עלי קוציץ מגולפים.
האפריזים בקפלה הונחו, באופן לא טיפוסי, בין כותרות העמודים, בדומה לצורה שבה הונחו בבזיליקת הבית הקדוש בלורטו, אשר תוכננה בידי דונטו ברמנטה בשנת 1509. שני הפרויקטים היו קשורים שכן קפלת קיגי הוקדשה אף היא למדונה מלורטו. האפריזים מעוטרים בפסטונים (זרים התלויים משני הקצוות) של פירות וסרטים, על פי לוחות התבליט בכניסה לפנתיאון, שרפאל תיעד ברישומיו. רפאל הוסיף גם סמלים חדשים מעל הפסטונים, בין היתר: נשרים (בצידי המזבח), ראש מזוקן חובש כובע בדמות סמלי משפחת קיגי עם שתי חיות מיתולוגיות (מימין לכניסה), סירנה המלווה באריות ים מכונפים (משמאל לכניסה) וסמל משפחת קיגי (מתחת לקשת הכניסה).
הכיפה
הכיפה מעוטרת בפסיפסים שתוכננו על ידי רפאל ובוצעו בידי האמן הוונציאני לואיג'י דה פקה. העיגול המרכזי מתאר את אלוהים מוקף פוטי. סביבו שמונה לוחות פסיפס, כשהראשון מתאר את השמיים והיתר מציגים שבעה אלים מיתולוגיים המייצגים את השמש, הירח וחמשת כוכבי הלכת הידועים. כל אל מלווה במלאך מכונף ובסימני גלגל המזלות.
רצף הלוחות הוא כדלקמן (על פי כיוון השעון):
הפסיפסים מוקפים עיטורי סטוקו מצופי זהב. הרקע הכחול יוצר אשליה אופטית של מסגרת אדריכלית הנפתחת לשמיים מעל הקפלה. הלוחות יוצרים אשליה של חלונות גג, כאשר אלוהים עומד בקצה החלון המרכזי.
הפרשנות המסורתית של הכיפה היא שהקומפוזיציה מראה את בריאת העולם. לפי פרשנות אחרת, שהציע ההיסטוריון ג'ון שירמן, היא מייצגת את הקוסמוס כפי שתואר על ידי אפלטון בצורה ניאופלטונית נוצרית. לרעיון זה הייתה פופולריות רחבה בתקופת הרנסאנס. במקרה זה הכיפה היא תיאור של "ממלכת הנשמה לאחר המוות", עם אלוהים הקולט את הנשמה (של אגוסטינו קיגי) בביתה החדש. נוכחותם של סימני גלגל המזלות מאששת פרשנות זו, מכיוון שהם היו סמלים של מעבר הזמן, והופיעו באמנויות לוויה עתיקות סביב דמויותיהם של הנפטרים.
טמבורין וספנדרלים
רפאל התכוון לקשט את הטמבורין והספנדרלים בפסיפסים אך אלה מעולם לא בוצעו. בשנת 1530, המוציאים לפועל של ירושת אגוסטינו קיגי הזמינו את סבסטיאנו דל פיומבו לייצר שמונה ציורי קיר בין החלונות של הטמבורין וארבעה טונדי (ציורים במסגרת עגולה) על הספנדרלים. סבסטיאנו עבד בנינוחות על יצירת המזבח, ועל כן עשה רק רישומי הכנה, בהשראת מיכלאנג'לו. בשנת 1548 הזמינה משפחת קיגי מפרנצ'סקו סלביאטי את אותה המשימה.
ארבעת הטונדי הם ייצוגים אלגוריים של ארבע עונות השנה:
תיאורם של האביב, הקיץ והסתיו תואם את תיאורו של אובידיוס את עונות השנה במטמורפוזות. ואילו אלגוריית החורף נכתבה בהשראת מוטיב מימי הביניים.
שמונת הפרסקאות בין חלונות הטמבורין (נוצרו בין השנים 1552–1554) מתארים סצנות מתוך ספר בראשית לפי הסדר: הפרדת האור מהחושך, בריאת השמש והירח, בריאת הארץ, בריאת אדם, בריאת חוה, בריאת החיות, החטא הקדמון והגירוש מגן עדן. הציורים מראים את ההשפעה החזקה של הפרסקאות שיצר מיכלאנג'לו על תקרת הקפלה הסיסטינית. הסצנות אינן בסדר כרונולוגי. חמשת הפרסקאות הראשונים מקבילים לאלו בקפלה הסיסטינית, אך הפרסקו השישי מוסיף נושא חדש: יצירת הדגים, העופות וחיות הבר. הסצנה השישית של התקרה הסיסטינית מופרדת לשני ציורים בקפלה של קיגי. המחזור של סלביאטי מסתיים בגירוש מגן עדן ושלוש הסצנות מסיפורו של נח, המרכיבות את החלק האחרון ברצף הגדול של מיכלאנג'לו, חסרות.
חוטית נודדת
היסטוריה
המין היגר ביחד עם מינים רבים של בעלי חיים טרופיים, בתהליך הנקרא הגירה לספסית - מעבר מהים האדום אל הים התיכון דרך תעלת סואץ. הפלישה הגדולה התרחשה רק כעבור כ-107 שנים, בקיץ 1976, הידוע בפי דייגים לשמצה כ"קיץ המדוזות".
המדוזה מתרבה בלב הים, אך חודרת בנחילים עצומים אל החופים המזרחיים בחודשים החמים יולי-אוגוסט, ממצרים בדרום עד סוריה בצפון. המדוזה התבססה בעיקר בחופי הערים חיפה ואשדוד.
המדוזה נחשבת למין פולש מסוכן שפגיעותיו רבות:
המדוזה משתנה במהלך מחזור חייה, מצורה אחת לשנייה: נקבה בוגרת מייצרת בעונה אחת 30 מיליון תאי ביצה ומשחררת אותם. תאי הביצה פוגשים תאי זרע והופכים לזיגוטות (תאי ביצה מופרים). הזיגוטה מתחילה כפגית שוחה, אך לאחר כמה ימים מתיישבת על מצע ונקראת "פוליפ ישוב". על מצע זה היא מתפתחת לסטרובילה בוגרת, ומתחילה לעשות סטרובילציה - הנצה - מניצה אפירות. אלו הן מדוזות זעירות, הן משתחררות ותוך מספר חודשים נהיות מדוזות בוגרות.
רוב החוטיות ניזונות מפלנקטון, בעיקר מקבוצת הזואופלנקטון - יצורי מים זעירים. החוטיות הגדולות ניזונות מדגיגים ואף מדגים. החוטית לוכדת את הטרף, העיכול חוץ-תאי ותוך-תאי. הנשימה דיפוזיונית, כלומר מתבצעת דרך כל שטח הגוף. התחושה באמצעות אברוני חישה ומערכת עצבים מפוזרת.
מנגנון הצריבה
זרועות ציד של החוטית נראות כחוטים רבים ומכאן שמה. זרועות אלו מכילות תאים צורבים דמויי מזרק שבעזרתם היא משתקת את הטרף ממנו ניזונה. הארס הפוליפפטיד מאוחסן במצב יציב בתאים הצורבים ואינו פעיל עד רגע השחרור. ברגע של מגע גוף חי בזרועות נורים המזרקים הקטנים בלחץ של כ-150 אטמוספירות ובמהירות דומה לזו של כדור היוצא מלוע אקדח לתוך גוף הטרף ומחדירים לתוכו את הארס. תאי הצריבה עצמוניים ומסוגלים לשחרר את המזרק עם הארס גם זמן רב לאחר שהזרועות נותקו מגוף המדוזה. עקיצת המדוזה מאופיינת בכאב, תחושת צריבה, אדמומיות של העור וגירוד. התופעות השונות כוללות חום, עייפות, וכאבי שרירים.. הארס עשוי מכמה רעלים, פוספוליפאז A2, חומר הגורם להמוליזה ופרוטאז. לדברי תמר לוטן, ביולוגית ימית מאוניברסיטת חיפה, בניגוד לאמונה הרווחת, חומץ אינו מנטרל את הרעל של החוטית הנודדת ואף עלול להחמיר את המצב.
קוטר הגוף של רוב מדוזות הסוכך הוא בין 2 ס"מ ל-40 ס"מ, אך יכול להגיע עד כמה מטרים בודדים.
קפלת קיגי
טמבורין וספנדרלים
בסביבות שנת 1602, וינצ'נצו גונזגה, דוכס מנטובה, הזמין את הצייר פייטרו פצ'טי להכין עותקים של פרסקאות "בראשית" והפסיפסים הקוסמולוגיים של הכיפה. הציורים ניתנו במתנה לדוכס מלרה, האיש המשפיע ביותר בחצרו של פליפה השלישי, מלך ספרד והובאו לואיאדוליד בשנת 1603, יחד עם עותקים אחרים של יצירות אמנות איטלקיות מפורסמות, על ידי פטר פאול רובנס, שעבד באותה תקופה עם וינצ'נצו גונזגה. מאוחר יותר קישטו ציורי גלגל המזלות את ההיכל הפלנטרי של פליפה הרביעי, מלך ספרד בארמון "בואן רטירו" שהקים במדריד. שבעה מציורי גלגל המזלות וחמישה פרסקאות "בראשית" מוצגים במוזיאון הפראדו. בשל מיקומם והראות הנמוכה שלהם, ציורי הקיר של סלביאטי זכו תמיד למעט התעלמות, אך העותקים שנשלחו לספרד מוכיחים כי הם זכו באותה תקופה להערכה. עובדה זו מאוששת על ידי המדריך של רומא sacra e moderna משנת 1725.
יצירת המזבח: לידת הבתולה
ג'ון שירמן הציע כי יצירת המזבח נועדה עבור עליית הבתולה, אך התיאוריה נותרה במחלוקת קשה. זמן קצר לאחר מותו של רפאל נבחר סבסטיאנו דל פיומבו להמשיך בעבודות על היצירה, אך הוא השיג פחות מהצפוי וספג ביקורת קשה מג'ורג'ו וזארי: "הוא עשה שם מעט עבודות, אם כי אנו מגלים שהוא השיג מיורשיו של אגוסטינו ויורשיו הרבה יותר ממה שהיה מגיע לו, גם אם היה מסיים את העבודה לגמרי. מה שהוא לא עשה, הן מאחר שנמאס לו מעמל האמנות, והן מאחר שהוא היה עסוק יותר מדי בחיי נוחות והנאות."
ב-1 באוגוסט 1530 חתם פיליפו סרגארדי, שהיה הממונה על ירושת אגוסטינו קיגי, על חוזה חדש עם סבסטיאנו, עבור ציור יצירת המזבח וציורי הקיר בשלוש השנים הבאות. סבסטיאנו החל במשימה אך לא השלים אותה, הציור הושלם בסופו של דבר בידי פרנצ'סקו סלביאטי בשנת 1554. החלק העליון עם דמות האל האב והמלאכים הוא בעיקר עבודתו של סלביאטי.
האיקונוגרפיה של הציור יוצאת דופן. על פי קוסטנזה ברביירי נוכחותו של אלוהים בחלק העליון משלבת את הנושא המסורתי של לידת ישו עם אמונת העיבור ללא חטא, שעדיין לא הייתה מקובלת בדרך כלל, אך היא קודמה מאוד על ידי האפיפיור סיקסטוס הרביעי ועל ידי אגוסטינו קיגי, שביקש בצוואתו לקיים מיסה חגיגית בקפלה ביום הולדת הבתולה. הנזירים האוגוסטינים של בזיליקת סנטה מריה דל פופולו היו שותפים אף הם לעמדה התאולוגית של עיבור ללא חטא. המלאכים המקיפים את האל האב הם angeli" apteri", מלאכים ללא כנפיים, גברים צעירים המתוארים על פי סגנונו של מיכלאנג'לו. הם מדפדפים בקודקסים של ספרות חוכמה.
בחלק התחתון של הציור, שבע משרתות מכינות את התינוקת שזה עתה נולדה (מרים, אם ישו) לאמבטיה הראשונה שלה. האישה האוחזת בתינוקת דומה למדונה, כנראה במכוון. אנה הקדושה, שזה עתה ילדה את בתה, נחה על המיטה במרכז החדר הקודר שנפתח לעבר חצר. במלבן המואר מאוד של פתח הכניסה, מקבל בעלה יהויקים הקדוש את פניו של גבר. בקצה הרחוק של החצר המונומנטלית נראה פסל קלאסי, המציג כנראה את הסיבילה טיבורטינה, שניבאה את לידתו של ישו לאוגוסטוס. מסגרת הארד המוזהבת המעטרת של הציור נעשתה על ידי פרנקוצ'יו פרנקוצ'י בשנת 1655.
ישו והאישה השומרונית
תבליט הארד בחזית המזבח הוא "ישו והאישה השומרונית" מאת לורנצטו. התבליט נעשה בראשית שנות ה-20 של המאה ה-16 ונקנה על ידי לורנצו קיגי מיורשי האמן בשנת 1552. לדעתו של אנטוניו פינלי הוא תוכנן במקור עבור קברה של פרנצ'סקה, אשתו של אגוסטינו קיגי. אם זה נכון, זה מסביר את הבחירה הנושאית יוצאת הדופן שמתאימה היטב לקבר של אישה, אך לא מתאימה לקבר של גבר. התבליט הונח על הפירמידה היחידה שהייתה קיימת באותה תקופה: קברו של אגוסטינו קיגי, ומאוחר יותר הועבר לחזית המזבח בידי ברניני, שהציב אותו במסגרת אבן זהובה-צהובה זוהרת.
התבליט מתאר את פגישתם של ישו והאישה השומרונית בבאר יעקב. החלק הרלוונטי מתואר בהבשורה על-פי יוחנן ודבריו של ישו מבהירים מדוע הדימויים הולמים קבר:
לורנצטו בחר לייצג את החלק השני של הפרק. ישו יושב ליד הבאר מתחת לעץ, תלמידיו מציעים לו אוכל שקנו בעיר הסמוכה. משמאל, האישה השומרונית מנחה את תושבי המקום לעבר הבאר לראות את ישו.
פסלי הנביאים
פסלי ארבעת הנביאים הניצבים בגומחות זהות בארבע פינות הקפלה שייכים לשתי קבוצות מובחנות:
שני הראשונים, יונה ואליהו, נוצרו על ידי לורנצו על פי עיצוביו של רפאל: יונה הנביא שסיפורו הוא, על פי הנצרות, פרה-פיגורציה לתחיית ישו, פוסל על ידי לורנצטו בשנת 1520. פסלו של אליהו, שחי בחסדי אלוהים במדבר, נוצר על ידי לורנצטו אך הושלם על ידי רפאלו דה מונטלופו בסביבות 1523–1524. הם נותרו בבית המלאכה של לורנצטו עד אשר לורנצו קיגי קנה אותם מיורשיו בשנת 1552.
דיטריך קרייס
דיטריך קרייס (בגרמנית: Dietrich Kraiss; 16 בנובמבר 1889 – 6 באוגוסט 1944) היה גנרל גרמני במלחמת העולם השנייה.
קפלת קיגי
פסלי הנביאים
שני האחרונים, דניאל והאריה וחבקוק והמלאך, נוספו על ידי ברניני. הם מבוססים על סיפור בל והתנין, אחד משלושת התוספות לספר דניאל, המתאר את הצלתו של דניאל מרעב בעזרת הופעתו המופלאה של חבקוק בגוב האריות אליו הוא הושלך.
יש תיאוריות שונות לגבי סידור הדמויות בגומחות בתוכניות המקוריות. ג'ון שירמן הניח כי פסלו של יונה תוכנן עבור הגומחה מימין למזבח מכיוון שמקום זה הציע את הזווית הטובה ביותר לצפייה בקומפוזיציה. הוא חשב שפסל אליהו מיועד ככל הנראה לאחת משתי הגומחות ליד הכניסה. לאחר 1552, שני הפסלים הונחו כנראה משני צידי הכניסה. הסידור הנוכחי נוצר על ידי ברניני, שהציב את פסליהם של חבקוק ודניאל באלכסון זה מול זה לאורך חלל הקפלה תוך יצירת קומפוזיציה גדולה יותר שהחייתה את הקפלה כולה.
דיטריך קרייס
קריירה מוקדמת
קרייס נולד ב-16 בנובמבר 1889 בשטוטגרט, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. ב-24 במרץ 1909 התגייס קרייס לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-126 (וירטמברג ה-8 - "פרידריך הראשון, הדוכס הגדול של באדן). קרייס פיקד על מחלקה ולאחר מכן על פלוגה במהלך מלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית. ב-18 ביוני 1915 הוא הועלה לדרגת אובר-לויטננט, וב-15 ביולי 1918 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו במהלך המלחמה הועטר קרייס בצלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, מסדר אריה צרינגן דרגה שנייה, מסדר ההצטיינות הצבאית של וירטמברג ואות הפציעה בשחור.
בין המלחמות
לאחר המלחמה נותר קרייס ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנים 1925–1928 שימש כמדריך בבית ספר לחי"ר בדרזדן, וב-1 במאי 1931 הועלה לדרגת מיור והועבר למשרד הרייכסווהר בברלין, הוא נשאר שם עד סוף 1934. ב-1 באוקטובר 1934 הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט ופיקד על גדוד במולדתו וירטמברג. במרץ 1937 הועלה לדרגת אוברסט, וב-10 בנובמבר אותה שנה הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-90 בהמבורג.
קפלת קיגי
פירמידות
שתי פירמידות תואמות מוצבות על קבריהם של אגוסטינו קיגי ואחיו סיגיסמונדו, בשני צידי הקפלה. ​​כל אחד מהם מתואר במדליון. הפירמידות תוכננו ככל הנראה על ידי רפאל אך ביצוען הושאר ללורנצטו שכמעט סיים פירמידה אחת בשנת 1522. באשר לפירמידה השנייה, העדויות אינן חד משמעיות, היא עדיין תועדה כבלתי בנויה ברובה בשנת 1552 כאשר בני משפחת קיגי שילמו את חובם הוותיק כלפי משפחתו של לורנצטו. בנייתה הושלמה רק על ידי פאביו קיגי במאה ה-17, עבור סיגיסמונדו.
בשנת 1996 גילה אנטוניו פינלי במכון המחקר Getty את החוזה המקורי משנת 1552, שהיה ידוע עד אז רק באמצעות תמלול לא מדויק מן המאה ה-19. הוא פירש את הטקסט כהוכחה לכך שפירמידת אגוסטינו תוכננה במקור עבור אשתו פרנצ'סקה, יחד עם תבליט הארד "ישו והאישה השומרונית". תיאוריה זו נתונה במחלוקת, אך הטקסט המתוקן אכן מדבר על ציור נשי שלא בוצע על ידי לורנצטו, רמז לכך שהפירמידה השנייה יועדה עבור אישה, ככל הנראה פרנצ'סקה.
נחל גדנ"ע
נחל גדנ"ע הוא יובלו הקטן של נחל רחם. הוא יורד מהמצוק הדרומי-מערבי של מכתש תמנע לכיוון העמק בו עובר נחל רחם.
דיטריך קרייס
מלחמת העולם השנייה
ביולי 1941 מונה קרייס למפקד הדיוויזיה ה-168, ולחם עימה במהלך מבצע ברברוסה ולאחר מכן בזירה הדרומית. על פעולותיו במהלך קרב חרקוב השלישי הוענק לו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 באוקטובר 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט, ובאפריל 1943 מונה למפקד הדיוויזיה ה-355, שספגה אבדות כבדות במהלך הפעולה נגד הצבא האדום במרפא ובעקבות זאת פורקה ב-9 בנובמבר 1943.
קפלת קיגי
פירמידות
קברים פירמידליים היו המצאה חדשה באותה תקופה, אך פירמידות היו הסמלים המסורתיים של נצח ואלמוות. הקברים של אגוסטינו וסיגיסמונדו קיבלו השראה ממקורות עתיקים כגון קברי הפרעונים ושתי אנדרטאות ההלוויה הרומיות המפורסמות, הפירמידות קסטיוס ורומולוס. כמו כן, בשל צורתם הדקה והמאורכת הם מזכירים גם את האובליסקים המצריים הקדומים בכיכרות העיר.
נחל גדנ"ע
הנחל קרוי על שם חוות הגדנ"ע בבאר אורה. דרך עתיקה עוברת לאורך הנחל עד שפכו של הנחל בנחל רחם.
דיטריך קרייס
מלחמת העולם השנייה
בנובמבר 1943 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-352 שהוקמה לאחרונה, אשר יחד עם שש דיוויזיות אחרות, הייתה ממוקמת בנורמנדי מול הפלישה של בעלות הברית. הדיוויזיה נשלחה לאזורי החוף לאחר שכוחות בעלות הברית נחתו בחופי אומהה וגולד. על פי הוראותיו של אדולף היטלר, קרייס העביר את הדיוויזיה חזרה לקו הגנה במרחק של כ-20 קילומטרים מהחוף. שם הוא הצליח להתנגד לכוחות בעלות הברית בקטע זה במשך מספר שבועות.
קפלת קיגי
פירמידות
ברניני פישט את הקברים במהלך שחזור הקפלה: התבליטים על הבסיס הוחלפו בלוחות שיש ירוקים. מדליונים חדשים משיש לבן נחקקו בידי אחד מעוזריו. כתובות הלוויה הורכבו מאותיות ארד נפרדות, במקום לוחות הנחושת שתוכננו במקור.
נחל גדנ"ע
בנחל התרחש ב-1968 אסון המוקש בבאר אורה בו מסתננים ירדנים הניחו מוקש מתחת לאוטובוס מטיילים ורצחו 2 יהודים.
דיטריך קרייס
מלחמת העולם השנייה
קרייס נפצע קשה ב-2 באוגוסט 1944, סמוך לסן-לו ומת כעבור 4 ימים, ולאחר מותו הוענק לו תוספת עלי אלון לצלב האבירים של צלב הברזל ב-11 באוגוסט 1944.
קפלת קיגי
פירמידות
הקברים כוסו בלוחות שיש מסוג פורטאסנטה, שצבעם האדום והאפור מתייחס לבעירה ולעשן בהלוויות קיסריות רומיות עתיקות. הלוויות אלה נערכו בדרך כלל בשדה מרס שבו שכנה הבזיליקה, ועיט ששוחרר מהמדורה סימן את עליית הנשמה לשמיים. אין זה מקרי כי לוחות האפריז שמשמאל ומימין למזבח מעוטרים בעיטים ממריאים. באופן כללי, זו דוגמה נוספת לדרך בה שולבו סמלים קלאסיים רומיים עם דימויי תחיית המתים הנוצרית.
נחל גדנ"ע
תוואי הנחל
ראשיתו של הנחל באזור הר גדנ"ע. מאזור ההר הוא יורד בין קירות סלעי גיר לעבר עמק נחל רחם. בהמשך מתחתר הנחל מתחת לסלעים העשויים גיר.
צמחיית הנחל
בסביבת הנחל צומחים שיחי צלף סחוס.
קפלת קיגי
לונטות
האבות המלכותיים הם דוד המלך, עם הנבל וראשו של גוליית, ומלך צעיר יותר, ללא ספק שלמה בונה המקדש, כורע ברך ומביט אל השמים. ילד שאוחז בחרב מניח את כף רגלו על הראש הכרות בצד ימין. בצד השני ילד, אולי רחבעם, כורע ברך עם עטרה על ​​ראשו. האבות הכהניים מיוצגים באמצעות כהן גדול יהודי בלבוש מסורתי ועוזריו המציעים יונים וקטורת לאלוהים.
ציורי הלונטות משלימים באופן נושאי את יצירת המזבח של סבסטיאנו דל פיומבו ויוצרים קשר בין לידת הבתולה לסיפורי התנ"ך המתוארים על הטמבורין. במהלך שיקום שנעשה במאה העשרים נחשף הקיר מתחת לפנלים, אך לא התגלה שום קישוט קודם. לוחות העץ החצי עגולים משובצים במסגרת ארד מוזהבת, בדומה ליצירת המזבח.
הרצפה
הרצפה הנוכחית תוכננה על ידי ברניני שסגר פתח קיים לפני המזבח והרים אותו בשתי מדרגות המדגישות את חשיבותו הסמלית (המדרגה השלישית היא תוספת מאוחרת). המדרגות עשויות מגוש מונוליתי של שיש. ריצוף השיש של הרצפה הוא בעל דפוס גאומטרי התואם את עיטורי הכיפה. במרכזו מופיע ריצוף אופוס סקטילה משובץ המוקף מסגרת של ורדים מסוגננים ועלי אלון. בפנים, דמותו של שלד מכונף מרימה את שלט האצולה של משפחת קיגי, המסמל את ניצחון השושלת על המוות. מתחת לדמות כתוב בלטינית על מגילה: Mors aD CaeLos (שפירושו "לגן עדן באמצעות המוות"). האותיות הראשיות מצטרפות לתאריך תחילת הבנייה מחדש בספרות רומיות: MDCL = 1650.
חפצים
כמעט ולא נותרו חפצים בקפלה, פרט למנורת "נר תמיד" אטרקטיבית מארד, בצורת כתר מוזהב תלוי על שרשראות. המנורה מעוטרת בכוכב שמונת הקצוות המחודד, המסמל את משפחת קיגי, ונתמכת בידי שלושה כרובים מעופפים. עיצובה מהווה התייחסות סמלית לכתר הבתולה, פטרונית הקפלה ומשפחת קיגי. המנורה תוכננה על ידי ברניני עצמו, כפי שאישר האפיפיור ביומנו: "אתמול ראינו את מנורת הארד שהכין ברניני עבור הקפלה בפופולו", כתב ב-16 ביולי 1657. מודל של המנורה נוצר בידי פיטר ורפורטטן, עוזרו הפלמי של ברניני, פרנקוצ'יו פרנקוצ'י ביצע את היציקה ופרנצ'סקו פרונה את ההזהבה.
שני פמוטי ארד מונומנטליים בגובה 1.5 מטר עם סמלי משפחת קיגי מוצבים בכניסה. הם הודלקו במהלך חגיגת המיסה הקדושה. האוסף המלכותי הבריטי מכיל תכנון שלהם, שנעשה על ידי חסיד של ברניני בין השנים 1655–1665, אם כי ייתכן ומדובר בתכנון של פמוטי בזיליקת פטרוס הקדוש.
במקור סיפק פאביו קיגי חפצים נוספים של הכנסייה לקפלה המשפחתית המשוחזרת. שישה פמוטי ארד מוזהבים הונחו על שולחן המזבח, צורתם ומספרם מרמזים לששת ההרים בסמל משפחת קיגי. נוספו להם כרטיסי מזבח מעץ, וקופסת קרוסיפיקס מהודרת מארד. היצירות הליטורגיות הללו תועדו ברשימת מלאי משנות ה-20 של המאה ה-18.
חומרים
השימוש באבנים נדירות ויקרות בכל רחבי הקפלה הוא מאפיין חשוב המתייחס לחלקו הפנימי של הפנתיאון, שהיה מקור ההשראה העיקרי עבור רפאל, אשר היה מודע מאוד לכך שאמני העת העתיקה השתמשו בחומרים יקרים יותר מאשר אדריכלי הרנסאנס, והתכוון לצעוד בעקבותיהם. במכתב לאפיפיור לאו העשירי (בשנת 1519 בערך) כתב: "...אף על פי שבימינו ארכיטקטורה עשויה להיות חכמה מאוד ועוקבת מקרוב אחר סגנונם של הקדמונים, [...] אף על פי כן, הקישוטים לא נעשים באמצעות חומרי גלם שעלותם דומה לעלות החומרים ששימשו את הקדמונים, אשר, כך נראה, מימשו את חזונם תוך הוצאת סכומי כסף אינסופיים, ורצונם לבדו גבר על כל קושי".
כצייר, רפאל נמשך באופן טבעי לצבעים העזים של האבנים השונות ששימשו ברומא מאז ימי קדם, והפטרון שלו, אגוסטינו קיגי, היה אחד האנשים הבודדים העשירים במידה מספקת למימון פרויקט שמטרתו שחזור הכרומטיות, האבודה במידה רבה, של האדריכלות העתיקה. בזמנו של רפאל השימוש בצבעים בדפנות קפלת קיגי היה חידוש מוחלט, והוא נותר יוצא דופן עד שקפלת גרגוריאנה בבזיליקת פטרוס הקדוש עוטרה בשנים 1578–1580. לעומת זאת, בתקופת הבארוק השימוש בשיש צבעוני הפך מאוד שכיח.
תאורה (צילום)
בצילום, תאורה היא האופן שבו התמונה מושפעת מאור, בין אם זה אור טבעי ובין אם זה אור שנוצר על ידי תאורה מלאכותית.
פלאש
כאשר אין מספיק אור טבעי לתמונה, לרוב הצלם ישתמש במבזק (פלאש) כדי להאיר את מושא הצילום. למבזק יש כמה מצבים כאשר במצלמות שונות מצבים שונים:
בסופו של דבר, מטרתו העיקרית של הפלאש הוא לספק מקור אור נוסף לסצנה שהצלם מעוניין לצלם.
חשיבות התאורה בקולנוע
לתאורה ישנה חשיבות רבה בקולנוע היות שהיא משפיעה על אופי הסצנה המצולמת. בסרטים בצבע היא גם משפיעה על פלטת הצבעים של הפריים ועשויה להדגיש צבעים מסוימים. כל עוד נעשה שימוש נכון בתאורה, הבמאי והצלם יכולים להעביר אל הצופה רגשות, מסרים ותחושות שלא ניתן לבטא בשום דרך אחרת. בנוסף, ניתן להעביר נופך תקופתי באמצעות שימוש בתאורה ונופך ריאליסטי הדורש לרוב שימוש בתאורה טבעית, דבר העשוי להעלות בעיות. למשל, אם סצנה צולמה בלילה, כדי להעביר לצופה שהאירוע המתרחש אכן קורה בלילה ייאלץ הצלם לנקוט בשיטות מתוחכמות כדי גם לשמור על הריאליזם (זאת אומרת, לשמור על תאורת הלילה הטבעית) אך גם להאיר דברים מסוימים ובכך להדגישם (לדוגמה: דמויות, חפצים וכו'). כמו כן, התאורה יכולה להעביר מידע על מקום ההתרחשות של הסצנה, למשל, אם הסצנה מתרחשת בכוכב לכת אחר, הבמאי עשוי להשתמש בתאורה לא טבעית כדי להעביר תחושה שהצופה אינו על כדור הארץ.
היות שצוות הצילום מוגבל ללוחות זמנים נוקשים, סטים, לוקיישנים (אזור בו מצלמים מחוץ לאולפן) ספציפיים ותקציב, לעיתים, לבמאי אין את התאורה שבה הוא חפץ לצילום הסצנה, כך קורה שישנן סצנות יום המצולמות למעשה בלילה, דבר הדורש תאורה מלאכותית שתדמה אור יום טבעי, היות שבאולפן הקולנוע גם אין אור טבעי ועל כן סצנות המצולמות באולפן דורשות אור מלאכותי שיידמה אור זה. או שישנן סצנות גשומות המצולמות ביום שמשי, מה שמאלץ את הצוות ליצור תאורה גשומה וחורפית. לפעמים, הטבע גובר על האדם וימי צילום מתבטלים בגלל גשם, סופות או שלג לא צפויים המפריעים לתאורה ולסט.
סוגי תאורה ושימושם
בקולנוע ובצילום, ניתן להעביר מסרים ותחושות על ידי התאורה, שימושים נפוצים בתאורה הם:
ציוד תאורה
אם הצלם אינו רוצה לעשות שימוש בתאורה טבעית בלבד בעת הצילום, עליו להשתמש בציוד תאורה מלאכותית או לאלתר.
אמצעי תאורה אלו הם מבזקים (בין אם זה מבזק במצלמה עצמה או מבזקים חיצוניים למצלמה), עמודים עליהם ניתן להתקין גופי תאורה, עמעמים שהם התקנים המאפשרים שליטה בהיקף התאורה עוצמתה וכיוונה.
אמצעי תאורה אלו לרוב יקרים ודורשים הבנה בתאורה והשפעותיה על התמונה מצד המשתמש בהם, שימוש לא נכון בתאורה עלול להוביל לתוצאות לא רצויות והרס של הציוד.
ההרים הכחולים
ההרים הכחולים הם רכס הרים בניו סאות' ויילס שבאוסטרליה, כמאה קילומטרים מערבית לסידני. זהו רכס של הרי שולחן עשויים אבן חול שמגיעים עד כ-1,300 מטרים מעל גובה פני הים. באזור נמצא מגוון עצום של מיני בעלי חיים וצמחים, חלקם ייחודיים לאזור.
ההרים הכחולים מוגדרים כפארק לאומי ואף הוכרזו כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו. האזור נקרא "ההרים הכחולים" בגלל השפעתם של עצי האקליפטוס הגדלים בו על האוויר: האדים העולים מעצי האקליפטוס מכילים שמן הגורם לאוויר לקבל גוון כחלחל, וכך נראים ההרים מרחוק ככחולים.
בתחום הפארק נמצאות מספר עיירות, ביניהם ההרים הכחולים, קטומבה, ולית'גו. קטומבה היא מרכז תיירותי ממנו יוצאים סיורים מאורגנים לשטח הפארק ואף נקודת היציאה לטיולים אתגריים הכוללים טיפוס וגלישת מצוקים.
החי והצומח
בפראק חיים מגוון בעלי חיים כגון נמיית כיס נמרית, קנגורו חולדתי חוטמני, קואלה, דאון צהוב-בטן, דינגו וקנגורו אפור מזרחי.
רובן מיניו
רובן מיניו אי פרלטה (בקטלאנית: Rubén Miño i Peralta, נולד ב-18 בינואר 1989 בקורנליה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי-קטלאני המשחק בעמדת השוער בUD לוגרונייס. מיניו גדל במחלקת הנוער של ברצלונה ושיחק בקבוצת המילואים של המועדון, ברצלונה אתלטיק, לפני שעבר לריאל מיורקה.