cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אינגריד בטנקור
הקריירה הפוליטית
ב-2001 פרסמה בטנקור את ספרה "זעם בלב" ("La Rage au Coeur"), שנמכר בצרפת לבדה ביותר מ-300 אלף עותקים. בספר מגוללת בטנקור את סיפור מאבקה בשחיתות, מתארת את אורחותיהם של הפוליטיקאים בקולומביה, שמוכנים לטענתה לעשות הכול כדי לשמר את זכויות היתר שלהם. הספר עורר רוגז רב בקולומביה, וגורמים שונים במדינה האשימו את בטנקור בכך שהיא "מכבסת את הכביסה המלוכלכת" מחוץ למדינה. בטנקור התקשתה למצוא מו"ל שיפרסם את ספרה בקולומביה. המהדורה האנגלית של הספר הופיעה בשנת 2002 ונקראת "עד שהמוות יפריד בינינו".
ניאופרם
1980–2018
ב-1980 הצטרף לחברה חתנו של שראל, דוד פורר, כאחראי על המסחר. פורר קיבל לידיו את ניהול מחלקת הכימיקלים ומחלקת הווטרינריה, שהתפתחו במהירות והיו למחלקות מובילות כל אחת בתחומה. בתחום תוספי מזון לבעלי חיים הובילה ניאופרם את השוק עם מוצרים כ"סייגרו", "אאורופק" ו"אבוטן". בתחום הכימיקלים הפכה החברה למובילה בתחום החומרים המרוכבים עם "רוהסל", אנזימים לתעשיית המזון, וחומרי גלם לתעשיית הפלסטיקה. ב-1986 קיבל פורר אחריות גם על המחלקה הרפואית.
אינגריד בטנקור
הקריירה הפוליטית
בספרה מביאה בטנקור דברים שאמר לה פרקליטה, לאחר שנדהמה לגלות את עוצמת הקמפיין התקשורתי שהתנהל נגדה: "ילדתי, את לא מבינה מול איזו מפלצת את נלחמת. אומנם אין להם דבר נגדך אבל הם יעשו הכל ושום דבר לא יעצור בעדם עד שיצליחו להכפיש אותך".
ניאופרם
1980–2018
בשנות השמונים הקימה החברה מערך הפצה עצמאי לבתי המרקחת בישראל, ובכך הייתה לאחד מסיטונאי התרופות המובילים בישראל. בנוסף השיקה ניאופרם את "צנטרום", תוסף מולטי-ויטמינים. החברה יצאה בקמפיין חדשני לתקופה בפרסום חוצות ופרסום בטלוויזיה.
בשנת 1991 עברה ניאופרם למשכנה הנוכחי בפתח תקווה. בשנות ה-90 התפתחה החברה וקיבלה את ייצוגן של חברות "וויטהול", "אורגנון" ו"פארק דייוויס" ובכך הפכה גם למשווקת משמעותית של תרופות מרשם ותרופות ללא מרשם, עם מותגים מובילים כמו ליפיטור, נוירונטין, גלולות נגד הריון, תרופות לפריון, רוביטוסין, ליסטרין ועוד. בתחילת 1992 נכנסה החברה לרשימת מאה היבואניות הגדולות של דן אנד ברדסטריט.
אינגריד בטנקור
הקריירה הפוליטית
בהתמודדות על הנשיאות בשנת 2002, בטנקור הייתה אחרונה בסקרים.
ניאופרם
1980–2018
המאה ה-21 סימנה פתיחתו של עשור של רכישות ומיזוגים. בשנת 1999 יזמה החברה בשותפות עם ד"ר רפי מנדלבוים את הקמת חברת אל. די. די (LDD) טכנולוגיות מתקדמות בע"מ לאספקת שירותי ייעוץ טכנולוגיות, ופתרונות כוללים לטיפול בקרקע ובמים מזוהמים.
אינגריד בטנקור
החטיפה
במסגרת מאמציה להיבחר לנשיאת קולומביה בבחירות שהתקיימו ב-2002, שבסופן נבחר אלווארו אוריבה, החליטה בטנקור, כמו פוליטיקאים אחרים בארצה, להירתם למאמצי השלום בין ארגון הגרילה FARC לבין הממשלה המרכזית. על כן יצאה לעיר הדרומית סן ויסנטה דל קגואן (San Vicente del Caguán), כדי להיפגש עם נציגים של מפלגתה אך גם עם מנהיגים מקומיים של המורדים. העיר שכנה בלבו של אזור מפורז שעל קיומו החליט הנשיא הקודם אנדרס פאסטראנה אראנגו, בניסיון ללכת לקראת המורדים, למרות אזהרות של הצבא ושל המשטרה. אלא שבפברואר 2002 חטפו המורדים מטוס נוסעים, הנחיתו אותו על כביש מהיר באזור המפורז, וחטפו את נוסעיו, ביניהם חבר קונגרס. בתגובה הורה פסטרנה על ביטול האזור המפורז, על הפסקת השיחות עם המורדים ועל מבצע צבאי גדול לגירושם מהאזור המפורז אל תוך הג'ונגלים. למרות המצב, החליטה בטנקור לצאת לפגישות עם אנשי הגרילה בלוויית מנהלת הקמפיין שלה, קלרה רוחאס.
ניאופרם
1980–2018
תחילת המאה ה-21 סימנו פתיחתו של עשור של רכישות ומיזוגים:
אינגריד בטנקור
החטיפה
בטנקור ביקשה תחילה להגיע לסן ויסנטה דל קגואן באמצעות מסוק צבאי, אולם הממשלה דחתה את בקשתה. לפיכך החליטה לעשות את הדרך בג'יפ שעליו התנוסס דגל לבן וסמל של הצלב האדום. כשהגיעה, ב-23 בפברואר 2002, למחסום הצבאי האחרון שלפני השטח שהיה נתון לשליטת המורדים, הזהירו אותה אנשי הצבא שלא להמשיך, סירבו להצמיד לה ליווי, ואמרו שלא יוכלו לערוב לגורלה, אולם בטנקור ורוחאס, אליהן נלווה הצלם אלן קלר, החליטו להמשיך בכל זאת במסע. כעבור כמה קילומטרים נעצרו בידי המורדים ובטנקור נחטפה. אחד המורדים שחטף את בטנקור עלה מיד לאחר מכן על מוקש, ואיבד את רגלו. הצלם קלר שוחרר כעבור כמה שעות ומאז היה שותף פעיל במאמצים לשחרור בטנקור.
ניאופרם
1980–2018
במקביל הרחיבה הקבוצה את פעילותה בתחום התרופות באמצעות ייזום והקמת Orphan Technologies ורכישת חברת Neovii. חברת Orphan Technologies, אשר מטה פעילותה נמצא בשווייץ ומשרדיה בארצות הברית, ממוקדת במחקר ופיתוח של תרופות המבוססות על תחליפי אנזימים (enzyme replacement therapies) לחולים הסובלים ממחלות מטבוליות נדירות, מורכבות, ללא מענה טיפולי הולם.
אינגריד בטנקור
תקופת השבי
לאחר חטיפתה שחררו המורדים שתי קלטות וידאו בהן נראות בטנקור ורוחאס. בשנייה שבהן, מאוגוסט 2003, בטנקור נראתה רזה וחיוורת. שתי הנשים לבשו סרבלים כהים וישבו זו לצד זו, אולם רק בטנקור דיברה. היא מסרה דרישת שלום לילדיה, לבעלה קרלוס לקונט ולאמה, יולנדה פולסיו, והסבירה מדוע הממשלה חייבת לנהל משא ומתן עם ארגון הגרילה, לצורך חילופים של "שבויי מלחמה". בהמשך אמרה כי בני הערובה שבידי הגרילה חשים נטושים והאשימה את הממשלה בכך שהיא נותנת להם "להירקב ביער" ביחד עם עוד 56 חטופים, ביניהם 5 חברי קונגרס, שני שרים לשעבר, 12 נציגים בבתי נבחרים אזוריים וכן מושל מחוז אחד. ביולי 2007 נרצחו בתקרית ירי 11 מבין 12 הפוליטיקאים המקומיים שהוחזקו בשבי. המורדים טענו כי יחידה של הצבא התקיפה אותם אולם הצבא הכחיש וטען כי ה-11 נהרגו במהלך קרבות בין ה-FARC לפלג גרילה אחר.
מאיר אוסטרליץ
הרב מאיר אוסטרליץ (בהונגרית: Austerlitz Mayer; אייזנשטאדט, 1832 – פרשוב, 28 בנובמבר 1913) היה רב הונגרי, רבה של אפרייש (פרשוב), אז בתחומי הונגריה.
ביוגרפיה
מאיר אוסטרליץ נולד באייזנשטאדט (אז עיר בתחומי ממלכת הונגריה בשם קישמרטון), שם היה אביו וילמוש אוסטרליץ, נשיא מועצת הרבנים ומילא תפקיד מוביל במלאכת השיקום של הקהילה היהודית. תחילה רכש מאיר את ידיעותיו בתחומי הדת מאביו ומגיל 13 למד בישיבה המפורסמת במיקולוב (Nikolsburg). אחר כך היה תלמידו של משה פרלס בעיר בוניהאד, אחר כך תלמיד בעיר שארבוגארד של הרב אבלס (Abbeles), לאחר מכן של הרב אברהם שמואל בנימין סופר בברטיסלאבה וכן היה תלמידו של הרב עזריאל הילדסהיימר בעיר הולדתו אייזנשטאדט. הוא נסע מאייזנשטאדט לפראג, שם הפך לתלמידו של שלמה יהודה לייב רפפורט, השתתף בהרצאות של קאמפף ושל וסלי במהלך לימודיו באוניברסיטה ובשנת 1857 קיבל את הדוקטור לפילוסופיה בגיסן. את תעודת הסמיכה לרבנות קיבל משלושה רבנים: מהילדסהיימר באייזנשטאדט, מרפופורט בפראג ומהרב אריה לייב ליפשיץ מהעיר אבאויסאנטו. בשנת 1858 נשא לאישה את בתו של הרב יחזקאל משה פישמן ממישקולץ ועבד כעוזר רב לצד חותנו במשך שנתיים.
בשנת 1860 הוא נקרא לתפקיד הרב על ידי קהילות פרשוב, מושון ואבון, אך אוסטרליץ נענה להזמנת קהילת פרשוב ופעל שם 53 שנים עד מותו בשנת 1913. בהנהגתו התפתחה הקהילה לקהילת מודל עם מוסדותיה התרבותיים והפילנתרופיים ובית הספר המצוין. אוסטרליץ זכה לתהילה לאומית בזכות הידע התלמודי הרב שלו, סגנון העברית הקלאסי שלו ופעילותו הספרותית.
אינגריד בטנקור
תקופת השבי
בטנקור דחתה בקלטת האחרונה ששוחררה את הביקורת שהשמיעו כלפיה הנשיא ומקורביו, בעקבות החטיפה, על כך שהתעלמה מהוראות הצבא ואמרה כי הצבא סירב להעמיד לרשותה מסוק או ללוות אותה למקום המפגש. היא קראה לתובע הכללי של קולומביה, אדגרדו וילזון, לפתוח בחקירה על מה שנראה בעיניה כמחדלי הממשלה שהביאו לחטיפתה. בטנקור הזכירה כי עשרות עיתונאים ופוליטיקאים ביקרו באזור לפניה, בעזרת ליווי צבאי, ואיש מהם לא נחטף. בעקבות הפנייה אכן נפתחה חקירה בעניין.
במשך שנים שחלפו, הגיעו רק ידיעות בודדות על גורלה והתעורר חשש לחייה. אחת העדויות החשובות ביותר על כך שהיא עדיין בחיים הגיעה משוטר לשעבר במשטרת קולומביה, ג'ון פינצ'או, שהצליח להימלט באפריל 2007 מהשבי לאחר שהוחזק בידי הגרילה במשך שמונה שנים ותשעה חודשים. פינצ'או צעד בג'ונגלים במשך 17 ימים עד שהגיע למקום מבטחים. הוא סיפר כי בטנקור חלתה בצהבת אך החלימה ושומרת על מורל גבוה. בשעות הפנאי היא לימדה אותו צרפתית. הוא סיפר כי היא מרבה להתעמל, כותבת ומאזינה לרדיו ובעיקר לכל ההודעות ששולחת לה אמה באמצעות תוכניות הד"שים לחטופים ברדיו - תוכניות בהן בני משפחותיהם של רבבות החטופים במדינה מנסים לשמור עימם על קשר ולעודד אצלם את התקווה שייצאו לחופשי.
פינצ'או סיפר כי בטנקור ושאר החטופים, כולל הוא עצמו, הוחזקו תחילה בשתי בקתות גדולות וסמוכות, אולם מאוחר יותר אנשי המיליציה הפרידו ביניהם. על פי עדותו, בין החטופים היו גם שלושה אמריקנים שנחטפו בשנת 2003 כשמטוסם נחת נחיתת אונס בג'ונגלים. מדובר בסוכנים של רשויות החוק האמריקניות שפעלו בקולומביה כחלק מהמאבק בסחר בסמים. אינגריד בטנקור, העיד פינצ'או, ניסתה 5 פעמים לברוח מהשבי, נתפסה ונכלאה במשך חודשים לתאה באמצעות שלשלאות ברזל לצווארה ולרגליה. פינצ'או גם סיפר כי לקלרה רוחאס, מנהלת הקמפיין של בטנקור, נולד בשבי תינוק מאחד מסוהריה. התינוק, עמנואל, הופרד ממנה לאחר הלידה ונמסר לידי משפחה אומנת בבוגוטה.
בקלטת וידאו שנתפסה בנובמבר 2007, נראתה בטנקור רזה ומוזנחת מאוד כשמבטה מושפל אל הקרקע. בפברואר 2008 דווח כי היא "חולה מאוד" בשל מחלת כבד וסובלת מטיפול רפואי לקוי.
על פי עדותה של רוחאס, ששוחרה ב-10 בינואר 2008, במהלך הזמן שהייתה בשבי היא ניסתה להימלט יחד עם בטנקור, אולם ניסיון ההימלטות לא צלח מפני שהן לא היו יכולות לנווט בג'ונגל בחשכה ולבסוף נלכדו מחדש על ידי ה-FARC. כעונש על ניסיון הבריחה הן ננעלו בצריף ביחד עם נחשים ארסיים.
המאבק הבינלאומי לשחרורה
בעקבות חטיפתה של בטנקור הוקם ועד פעולה בינלאומי שפעל לשחרורה, אשר הפעיל אתר אינטרנט ובו עדכונים שוטפים. עיקר הפעילות מחוץ לקולומביה נעשתה בצרפת, אך גם בבלגיה הוקם ועד פעולה. עיריית פריז הכריזה על בטנקור אזרחית כבוד של העיר ותמונותיה נתלו על חזית בניין העירייה. אזרחות כבוד הוענקה לה גם על ידי מאות ערים, עיירות ומועצות אחרות בצרפת. ברחבי צרפת נערכו עצרות, תהלוכות והפגנות למען שחרורה כשאת עיקר הפעילות ניהלו אמה יולנדה פולסיו, ילדיה ובעלה, קרלוס לקונט. האם יולנדה נהגה במשך שנים להתקשר כל בוקר לתחנת רדיו בקולומביה ולדבר אל בתה אינגריד.
בין הנרתמים למען שחרורה של אינגריד בטנקור היה גם דומיניק דה וילפן, לשעבר ראש ממשלת צרפת ושר החוץ שלה. וילפן היה חברה של בטנקור לספסל הלימודים במכון למדעי המדינה בפריז. לתמונת הפעילות נכנס גם הנשיא ניקולה סרקוזי לאחר היבחרו, אלא שלמרות הפעילות הבינלאומית ומסע הלחצים של קרובי החטופים גילה נשיא קולומביה אוריבה עמדה נוקשה וסירב לכל פשרה או עסקה עם המורדים.
הפיאסקו של 14 ביולי
נוכחותו של המטוס הצבאי הצרפתי עוררה את חשדה של משטרת ברזיל. החשד גבר לאחר שהצרפתים סירבו לאפשר למשטרת ברזיל לסרוק את המטוס, בטענה שהם בשליחות הומניטרית ובכוונתם להעלות לבטן המטוס 4 נוסעים. שר החוץ של ברזיל דיווח ב-12 ביולי על נוכחותו של המטוס המוזר לעמיתו הצרפתי וביקש הסברים. דה וילפן הסביר כי מדובר בשליחות הומניטרית אך לא נידב כל מידע נוסף. ב-13 ביולי אולץ המטוס להמריא לדרכו, ללא אינגריד בטנקור, על פי הוראתו של נשיא ברזיל, לואיז אינסיו דה סילבה.
הפרשה כולה נחשפה על ידי עיתון ברזילאי בשם קרטה קפיטל. בעקבות הפרסום על מטרתו האמיתית של המטוס נוצר משבר דיפלומטי חמור ביחסיה של צרפת עם ברזיל ועם קולומביה ושגרירי ברזיל וקולומביה בפריז נקראו להתייעצויות בבירותיהם. שר החוץ הצרפתי נאלץ לצאת לברזיליה כדי להתנצל בפני השלטונות ולפרסם הסבר פומבי לפרשה. אז התברר כי ההחלטה לשלוח את המטוס הצבאי במטרה לחלץ את בטנקור הייתה שלו, והוא לא טרח לעדכן את הנשיא ז'אק שיראק, את ראש הממשלה ואת שר ההגנה הצרפתי. בצרפת האשימו אחר כך את וילפן כי המבצע הכושל רק החמיר את מצבה של בטנקור בשבי והעלה את "מחירה" בעיני שוביה. בצרפת זכתה הפרשה המביכה לכינוי "הפיאסקו של ה-14 ביולי".
פעילות התיווך של צ'אווס
נשיא קולומביה אוריבה מנהל מדיניות קשוחה נגד המורדים ורק מעורבותו הפעילה של נשיא ונצואלה, הוגו צ'אווס, שהציע את תיווכו, הביאה לריכוך בעמדתו והוא נתן לצ'אווס אור ירוק לצאת ביוזמת התיווך. בעקבות ההסכמה פנה צ'אווס בקריאה פומבית אל ראשי הגרילה לנהל איתו שיחות. בתגובה הודיעו ראשי ה-FARC כי הם נענים ליוזמה ומוכנים לנהל עמו שיחות על אפשרות שחרורם של 45 חטופים, ובהם בטנקור, תמורת 500 מאנשי הארגון הכלואים בידי שלטונות קולומביה. על פי הצעתם השיחות אמורות היו להתקיים בקראקס בירת ונצואלה ב-8 באוקטובר 2007. צ'אווס הציע תחילה שהשיחות יתקיימו בדרום קולומביה, בשטח שיהיה מפורז מנוכחות של צבא קולומביה, אולם הנשיא אוריבה דחה את הדרישה אך הסכים שהפגישה תתקיים בקראקס.
כשנראה היה כי לראשונה קיים סיכוי ממשי לביצוע העסקה צצו לפתע מכשולים חדשים וצ'אווס נאלץ להודיע על דחיית הפגישה למועד בלתי ידוע. המכשול העיקרי לקראת הסדר הוא דרישת ארגון ה-FARC לכלול בעסקה גם שניים מבכירי אנשיו הכלואים בארצות הברית, סימון טרינידד ובכיר נוסף המכונה "סוניה". נשיא קולומביה אוריבה אמר כי הוא מתנגד לשחרורם משום שהדבר יכול ליצור תגובות שליליות. למרות הקשיים נמשכו המגעים ונשיא ונצואלה דרש מארגון ה-FARC לספק לו הוכחות על כך שבטנקור ושבויים אחרים המוחזקים בידי הארגון עדיין בחיים, לקראת אפשרות של ביצוע העסקה.
על הנכונות לקיים משא ומתן עם צ'אווס מסר המנהיג הצבאי של הגרילה, ראול רייס (Raúl Reyes) בפגישה עם פיידד קורדובה (Piedad Córdoba), סנטורית קולומביאנית, שנפגשה איתו בחודש אוגוסט 2007 באחד ממעוזי המורדים. קורדובה גם ארגנה מפגש בין נציגי משפחות החטופים לבין הנשיא צ'אווס שנערך ב-25 בספטמבר 2007 והיא הייתה הרוח החיה מאחורי גיוסו של צ'אווס למהלך.
בחודש נובמבר 2007 המשיך צ'אווס לנהל מגעים בניסיון להביא לעסקה שתביא לשחרור בטנקור ועוד 45 אסירים המוחזקים בידי ה-FARC בתמורה ל-500 אנשי מחתרת המוחזקים בידי השלטונות. ב-6 בנובמבר 2007 הוא הודיע כי קיבל הבטחות ממנואל מארולנדה, המנהיג הצבאי של המורדים, להעביר לידיו הוכחות על כך שבטנקור ועוד 12 שבויים אחרים, ביניהם שלושה אמריקנים המוחזקים בידי הגרילה, עדיין בחיים. צ'אווס גם מסר כי שני נציגים של מזכירות ה-FARC בקולומביה הגיעו לוונצואלה ואמורים להיפגש איתו כדי להמשיך במגעים. הפגישה הראשונה התקיימה ב-8 בנובמבר. צ'אווס מסר אחר כך לטלוויזיה של ונצואלה כי נועד לשיחה עם איוון מרקז, נציג אישי של מארולנדה לפגישה שנמשכה כמה שעות. נציגי המורדים הציעו כי פגישה בין צ'אווס למארולנדה תתקיים בשטחה של קולומביה, באזור הג'ונגלים שבקרבת משולש הגבולות עם ונצואלה וברזיל, שם על פי ההערכות מסתתר מארולנדה.
ב-26 בנובמבר נועד צ'אווס בפריז לשיחות עם נשיא צרפת סרקוזי, כדי לדון בדרכים לקידום עסקת השחרור אלא שבאותו יום פרסם הנשיא אוריבה הודעה בה הוא הודיע כי הוא מוותר על תיווכו של נשיא ונצואלה משום שזה שוחח בטלפון ישירות עם המנהיג הצבאי של מורדי ה-FARC, למורת רוחו של אוריבה. ממשלת קולומביה הסבירה אחר כך את ההחלטה בכך שה-FARC לא סיפקו לנשיא ונצואלה אות חיים מבטנקור כפי שהבטיחו.
ניאופרם
1980–2018
בשנת 2013 רכשה הקבוצה את הבעלות בחברת Fresenius Biotech ושינתה את שמה ל-Neovii .Neovii היא חברה ביו-פרמצבטית בינלאומית עם ניסיון של למעלה מ-35 שנה בפיתוח ושיווק של תרופות מבוססות-נוגדנים המשפרות תוצאות קליניות ברפואת השתלות והמטולוגיה. מטה הפעילות של Neovii נמצא בשווייץ ומוצרי החברה נמכרים בכ-60 מדינות ברחבי העולם.
אינגריד בטנקור
פעילות התיווך של צ'אווס
ב-18 בדצמבר 2007 חלה התפתחות בפרשה כאשר סוכנות הידיעות הקובנית הודיעה בשם ארגון ה-FARC על נכונותו לשחרר לפחות 3 בני ערובה: את קלרה רוחאס, מנהלת הקמפיין של בטנקור, את עמנואל, בנה של רוחאס שנולד בשבי וחבר קונגרס קולומביאני. על פי ההודעה השבויים אמורים להמסר לידי נשיא ונצואלה, הוגו צ'אווס.
ניאופרם
1980–2018
בשנת 2015 רכשה הקבוצה את השליטה בחברת DPL, המתמחה בפיתוח, ייצור ושיווק מוצרי ספיגה חד-פעמיים, בין היתר מותג החיתולים והמגבונים לתינוקות "בייביסיטר" מותג חיתולי מבוגרים "נועם" ומותג הניקוי לבית "קוויק".
אינגריד בטנקור
השחרור
ב-2 ביולי 2008, כשש שנים וחצי לאחר שנלקחה בשבי, חולצה בטנקור במבצע צבאי של צבא קולומביה. יחד עם בטנקור שוחררו שלושה חטופים אמריקנים ו-11 חיילים ושוטרים קולומביאנים. החטופים האמריקנים - קית סטנסל, מרק גונסלבס ותומס הוס - שימשו כקבלנים עבור משרד ההגנה ונתפסו כאשר המטוס הקל שלהם התרסק בג'ונגל בקולומביה בפברואר 2003. שניים נוספים שנתפסו עמם, אמריקני וקולומביאני, נורו למוות על ידי אנשי המחתרת. על השחרור המוצלח הודיע שר ההגנה של קולומביה, חוסה מנואל סנטוס, במסיבת עיתונאים חגיגית בבוגוטה (להודעה ). לורנצו, בנה של אינגריד בטנקור, אמר מיד לאחר השחרור לסוכנות הידיעות הצרפתית: "זה היום המאושר בחיי". במהלך מבצע הקומנדו התחזו חיילי יחידת העילית של צבא קולומביה לפעילים של ארגון לא ממשלתי שבאו כביכול להעביר את החטופים במסוק למחנה אחר כדי לפגוש את אחד מראשי המורדים, אלפונסו קאנו. רק לאחר שהועלו למסוק גילה להם מפקד המבצע כי הם בידי חיילים של צבא קולומביה והם משוחררים. בטנקור סיפרה במסיבת עיתונאים בבסיס צבאי כי הבינה את המתרחש רק לאחר שראתה על רצפת המסוק את קצין הגרילה שהיה אחראי במשך ארבע שנים על החטופים, המכונה סזר, כשהוא עירום וכפות על רצפת המסוק. סזר וקצין נוסף מהחוטפים הובאו לבסיס צבאי ועמדו לדין. המבצע הצבאי המוצלח התנהל ללא ירייה אחת והסתיים ללא נפגעים משני הצדדים.
ניאופרם
ניאופרם ישראל
מאז הקמת ניאופרם על ידי ד"ר ליאופולד גולדשמידט ב-1941, התרכזה החברה בייצוג חברות תרופות רב-לאומיות. החברה עוסקת בשיווק, מכירה והנגשה של תרופות, שירותים ופתרונות רפואיים חדשניים ופורצי-דרך אשר מעניקים מענה רפואי לחולים בישראל הסובלים ממגוון רחב של מחלות בתחומים רפואיים רבים, הכוללים: המטולוגיה, אונקולוגיה, כאב, מחלות אוטואימוניות, מחלות נשימה, מחלות גסטרואנטרולוגיה, נוירולוגיה ועוד.
אינגריד בטנקור
קישורים חיצוניים
אתרים על בטנקור:
רקע על קולומביה:
ניאופרם
ניאופרם ישראל
חטיבת הטיפול הביתי מספקת מגוון שירותים המנגישים את הטיפול הרפואי לבית המטופל כחלופה לאשפוז, על בסיס תרופות, טכנולוגיות ומיומנויות רפואיות מתקדמות, שירות אחיות והכנות רוקחיות. בכל רגע נתון מטופלים כ-1,200 איש בטיפול הביתי של ניאופרם כתחליף לאשפוז.
חטיבת "ג'נמדיקס" היא אחת ממובילות השוק בישראל, כבר יותר מ-30 שנה, באספקת תרופות (לחולים ולמוסדות בריאות) שאינן מאושרות לשיווק בישראל ובמכירת תרופות גנריות.
ניאופרם מוצרי צריכה
חברת ניאופרם מוצרי צריכה עוסקת בפיתוח, ייצור, שיווק ומכירה של מוצרי צריכה ותרופות ללא מרשם (OTC). החברה פועלת בתחומים מגוונים ביניהם טיפוח ודרמו-קוסמטיקה, תינוקות וילדים, תוספי תזונה ומולטי-ויטמינים, היגיינה וטואלטיקה. החברה משווקת ומוכרת מעל 2,200 מוצרי צריכה.
כמו כן, עוסקת החברה בפיתוח, ייצור ושיווק מותגים בבעלותה בהם: DOCTOR OR (דרמו-קוסמטיקה), מדיבר (ויטמינים ותוספי תזונה לילדים), בייביסיטר (חיתולים ומגבונים לתינוקות), נועם (חיתולים למבוגרים) וקוויק (סדרת מוצרי ניקוי לבית).
"די.פי.אל. מוצרים חד פעמיים" בע"מ, היא יצרנית ישראלית ותיקה של מוצרי ספיגה כגון: חיתולים ומגבונים. מלבד ייצור מותגי החברה בייביסיטר, נועם וקוויק מייצרת החברה גם מותגים פרטיים לרשתות שיווק מובילות בארץ וביותר מ-20 מדינות ברחבי העולם. מפעל DPL נמצא בקיבוץ עמיר. במפעל מיוצרים למעלה מ-100 מיליון חיתולים לילדים ולמבוגרים בשנה.
אלדן ציוד אלקטרוני
אלדן ציוד אלקטרוני בע"מ היא מהחברות המובילות בישראל לשיווק ומכירה של מכשור וציוד אנליטי, רפואי ומדעי וכן חומרים וטכנולוגיות מתקדמות. החברה, אשר נוסדה ב-1960, מציעה פלטפורמה מלאה לחברות רב-לאומיות המעוניינות להרחיב את פעילותן בשוק הישראלי, תוך אספקת שירות של צוותים מקצועיים להדרכה וסיוע בהטמעת המערכות הטכנולוגיות בקרב לקוחות החברה.
באלדן פועלות שתי חטיבות: חטיבת מדעי החיים, העוסקת במכשור וחומרים לכימיה אנליטית, ביולוגיה מולקולרית ודיאגנוסטיקה וכן חטיבה רפואית, העוסקת במערכות דימות, דיאליזה, קרדיולוגיה, רפואה דחופה, רפואה גרעינית ואיזוטופים, תפקודי ריאות וגינקולוגיה. החברה משווקת בישראל כ-4,500 מכשירים רפואיים ומדעיים שונים. החברה היא המייצגת הבלעדית בישראל לחברות בינלאומיות רבות, בהן General Electric Healthcare Agilent ,Qiagen ,Ambu ,Nipro ,Secca.
מגוון לקוחותיה של אלדן כולל, בין השאר, את כל מוסדות הרפואה ומדעי החיים בישראל, משרדי ממשלה, קופות חולים ובתי חולים, קליניקות ורופאים פרטיים, מגזרי תעשייה, אוניברסיטאות, מוסדות מחקר, מעבדות מחקר, דיאגנוסטיות וקליניות.
פרומדיקו
חברת פרומדיקו נוסדה ב-1952 ופועלת במתן שירותי שרשרת אספקה בשוק הבריאות, הציוד הרפואי ובתחומי מוצרי הצריכה בישראל. מגוון השירותים הלוגיסטיים אותם מציעה החברה תחת קורת גג אחת כוללים: יבוא ויצוא, אחסון והפצה, שירות לקוחות וגביה, ניהול מידע ושירותי ערך מוסף ושירותים לוגיסטיים למוצרים כגון ניהול דוגמאות, התאמות אריזה, החזרות, השמדות ועוד.
המרכז הלוגיסטי ממוקם בעמק חפר ומטפל במעל ל-1,000 הזמנות כל יום ו-22,000 משלוחים בחודש אשר מופצים לכ-6,000 לקוחות, שבהם בתי חולים, בתי מרקחת, בתי אבות, מרפאות, מעבדות ומכוני מחקר, רשתות מזון, בתי טבע, חנויות נוחות ועוד.
פרומדיקו מעסיקה עובדים בעלי צרכים מיוחדים במרכז תעסוקה ייעודי במתקני החברה בעמק חפר, כחלק משיתוף פעולה עם אקי"ם, אשר זכה להכרה רחבה ולפרסים רבים, בהם פרס יקיר אקי"ם.
LDD
חברת אל. די. די (LDD) טכנולוגיות מתקדמות בע"מ, היא מהחברות המובילות והוותיקות בישראל לאספקת שירותי ייעוץ ופתרונות כוללים לטיפול בקרקע ובמים מזוהמים. פעילות החברה כוללת: אפיון ואיתור זיהומים בקרקע ובמי תהום, טיפול באתרים מזוהמים ושיקומם בשימוש בטכנולוגיות מתקדמות, סקרי קרקע, סקרי מי תהום וסקרי גז, ייעוץ סביבתי כולל מבדקים סביבתיים, ייצוג מול הרשויות ועוד.
חברת BIOSOIL, אשר בבעלותה של LDD, היא חלוצת תחום הטיפול הביולוגי בפסולת מסוכנת בישראל. החברה מפעילה ברמת חובב מתקן לטיפול ביולוגי בקרקעות ובוצות ממתקני טיפול בשפכים וממתקני זיקוק ושפכים תעשייתיים.
לקוחות החברה כוללים גופים ציבוריים וממשלתיים, רשויות ועיריות, מפעלים וחברות תעשייה, חברות בנייה, חברות אנרגיה ועוד.
Neovii
Neovii היא ביו-פרמצבטיקה גלובאלית המתמחה בפיתוח, ייצור ושיווק של תרופות ייחודיות וחדשניות לטיפול במחלות נדירות וחמורות הכוללות הפרעות אימונולוגיות והמטולוגיות. החברה נוסדה לפני יותר מ-35 שנה על ידי קבוצת FRESENIUS בגרמניה ונרכשה על ידי קבוצת ניאופרם בשנת 2013.
Neovii מעסיקה כ-150 עובדים במטה הנמצא בשווייץ, משרדיה בארצות הברית ובמפעלה הממוקם בגרמניה. מוצרי החברה נמכרים ביותר מ60 מדינות ברחבי העולם.
הרפתקאות אליס בארץ הפלאות (איורים)
ספרו של לואיס קרול, "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" משנת 1865, זכה לא רק לפרשנויות מילוליות, אלא גם לפרשנויות חזותיות רבות. הספר אויר על ידי אלפי מאיירים במהדורות שיצאו בשפה האנגלית ובמהדורות של תרגומיו לשפות זרות. קרול סבר שהאיור המלווה את הסיפור, איננו רק "קישוט" המגביר את המוטיבציה של הקורא הפוטנציאלי, אלא יש לו ערך כממחיש את הצדדים החזותיים של הסיפור וכמפרש עצמאי של הטקסט.
"מה טעם בספר אם אין בו תמונות או שיחות", כתב הרוורנד צ'ארלס לוטוויג' דודג'סון, הידוע בשמו הספרותי "לואיס קרול. זאת, בפתח כתב היד "הרפתקאות אליס מתחת לפני האדמה", גרסתו הראשונה של הספר "אליס בארץ הפלאות".
ג'ון טניאל ראה את תפקידו כמאייר בענווה. לא תמיד קיבל את דרישותיו של קרול, היה עצמאי בתפיסתו הציורית, אולם ראה את תפקידו כמלווה מסור ונאמן שצריך לספק את המימד החזותי הנחוץ לסיפור. הוא ראה בציוריו רק פרוש למציאות המסופרת בסיפור ובכך השיג את הסיפוק הראשוני של הקורא הילד. זהו כמדומה גם סוד הצלחתו.
סלבדור דאלי הניח את קיומו של הרובד שנחשף בציוריו של רקהם, אולם הוא הרחיב את מעגלה של היצירה ומשך אותה אל תחום ההתנסות האישית שלו כאמן. התבגרותו של אמן היא הרגע בו הוא מסוגל ליצור יצירה מושלמת ואמיתית שהיא מעין התגלות מקודשת.
האיורים לאליס בארץ הפלאות
קרול כמחבר הסיפור, היה מודע היטב לרב רובדיותה של היצירה למשמעויות הרבות שהקורא יכול למצוא בה. הוא ידע שהילדים להם נועד הסיפור, ייהנו בעיקר מן העיוות הפרודי של שירי ילדים המוכרים, מן ההומור, האיגיון ומן הלעג לנימוסי החברה ודרכי החינוך המקובלות. אך הוא קיווה גם שהמבוגרים יגלו בספר רבדים נוספים, כגון:
באיוריו המקוריים, שילב קרול, את הדמות הקונבנציונלית של הילדה בעולם של יצורים מוזרים, בעלי חלקי גוף רגילים וחלקים מוזרים ודמויות דמיוניות, ה"כמו צב" – עשויות מאיברים של צב וחפרפרת. הוא השתמש בתוך ציור אחד בקני מידה שונים לכל חלק מחלקיו. ציורים כאלה, שיער, ישעשעו את הילדים ויעוררו אולי מחשבה אצל המבוגרים.
קרול, הושפע ממורו לציור, סר ג'ון רסקין, שסבר שסגנון גרוטסקי מאפשר לאמן לגעת בנושאים שאינם ניתנים לטיפול קונבנציונלי. לדעתו של רסקין באמצעות המגוחך, האירוני, המוגזם והמופרז בכוונה, קל יותר לגעת, באמת עמוקה ואפילו במכאיב. האופי ההומוריסטי – הגרוטסקי של הטקסט ושל האיור, גורם לקורא להוריד את מתרסי הביקורת ומאתגר את החשיבה על המופשט, הנסתר וקיומי.
האיורים של לואיס קרול - 1864
הציורים של קרול, אינם בעלי ערך רב. חשיבותם גדולה בעיננו, רק מפני שהם מבטאים את רעיונותיו של קרול על דרכי ותפקידי האיור. דווקא היום, כאשר אמנים נוהגים לטעון, שהחשוב ביותר אינו ביצוע הציור, אלא "הרעיון החזותי", אנו חייבים להתייחס ל"רעיונותיו החזותיים" של הסופר – מאייר, אשר גיבש למען כמעט כל המאיירים שבאו אחריו, את הגישה הבסיסית לתפקיד הצד החזותי של ספרו.
האיורים של ג'ון טניאל - 1865
המאייר המקצועי הראשון שקבל על עצמו את מלאכת האיור, היה ג'ון טניאל (1821–1914). קרול פנה לטניאל, המבוגר ממנו ובעל שם בתחום אמנות האיור, ב־1865, וביקש שיאייר את סיפור "אליס" המעובד. טניאל היה רשם מוכשר והקפיד על דיוק פיתוחי העץ שנעשו על פי רשמיו. פרסומו של טניאל בא לו בעיקר בזכות עבודתו כקריקטוריסט בכתב העת הסאטירי "פאנץ', שהיה באותו הזמן כתב העת ההומוריסטי המפורסם ביותר באנגליה. טניאל אייר את הטקסטים הסטיריים על נושאים חברתיים ופוליטיים בסגנון קריקטורי לגלגני, אך ללא ארסיות פוגעת. אם היו לטניאל העדפות פוליטיות, הוא לא נתן להן ביטוי, הוא הזדהה עם האינטרס של האזרח הבריטי - "האיש הקטן" ומה שאיש זה ראה כטובתו. הקריקטורות שלו נקבעו בזיכרון הקולקטיבי כדמויות "אידיאליות", מעין "ארכיטיפים" המייצגים מצבים אנושיים אוניברסליים. זאת הייתה אולי הסיבה שבגללה בחר קרול, הביקורתי והמחמיר, בטניאל כמאייר לספרו.
כדמות "מצוירת" אפשר לומר שאליס של טניאל "נולדה" כשנה וחצי לפני שיצא ספרו של קרול לאור. היא הופיעה לראשונה בדף הפתיחה של פאנץ' ב-1864 כפרסוניפיקציה של אנגליה לצד האריה הבריטי המנצח במלחמה. היא הייתה כבר "טיפוס" מוכר חביב מה שקידם מאוד את פרסום הספר ופופולריות שלו.
הארנב של טניאל, המוליך את אליס מן העולם היומיומי אל עולם הפלאות משנה את צורתו בכל שלב. פעם הוא נראה כמו ג'נטלמן בורגני, פעם בתחפושת של חצרן בפמליית המלכה ובסוף הוא נמלט מתוך הסיפור כסתם ארנב מן היער. באופן זה מעביר אותנו טניאל מן העולם הדמיוני לעולם היום יומי בצורה עדינה ואלגנטית כמו קרול עצמו.
באותו אופן גיבש טניאל את דמותו של הכובען המטורף. הוא תיאר אותו כדמות סמכותית, חסרת הומור שכולם נשמעים לה. כך גם המציא את דמות הדוכסית המכוערת על פי ציורו של קוונטין מאטסיס המוכר לאנגלים, ובעקבות קרול, את הדמויות המלכותיות כקלפי משחק, חסרי משקל, המתפזרים לכל רוח לנוכח המציאות.
הדמויות הגרוטסקיות הסובבות את אליס התמימה והמנומסת, מציגות את היצירה של קרול כפרודיה ביקורתית על החברה הוויקטוריאנית, מוסרה, נימוסיה, דרכי החינוך וההוראה המקובלים בה ותהליכי ההתבגרות והכניסה לחברתם של המבוגרים. הן מדגישות את ביקורתו של הסופר על האצולה האנגלית, המלך והמלכה ועל בית המשפט הבריטי ושופטיו, ומציגם כגופים מוזרים, ריקניים לא רלוונטיים.
סיפור הילדים הדמיוני באינטרפרטציה של טניאל, נעשה משמעותי גם לקורא המבוגר ולא רק בתקופתו של הסופר והמאייר. אין פלא לכן, שאיוריו השפיעו כמעט על כל המאיירים שבאו אחריו עד ימינו.
האיורים של ארתור רקהאם - 1907
סיפורה של אליס בארץ הפלאות עם איוריו של ג'ון טניאל, הודפס במהדורות רבות במשך למעלה מארבעים שנים וקיבל מעמד של "קלסיקה" בקרב ציבור הקוראים. ב–1907 נתן מאייר אנגלי אחר פירוש חזותי חדש ושונה מזה של טניאל. ארתור רקהאם (1897–1939) ניגש למלאכת איור יצירתו של קרול בתחושת אחריות רבה, אחרי שהרגיש כי אחרי שנים כה רבות יש "להלביש" את דמותה הקלאסית של אליס בלבוש חדש, שיעניק ליצירה פרשנות ההולמת יצירה של המאה ה-20.
רקהם היה בן כ-40, דמות מוערכת בעולם האיור. הוא התפרסם בזכות איוריו לריפ ואן וינקל (1905), ולספרו של ג'יימס מתיו ברי – פיטר פן (1906).
סגנון איוריו של רקהם היה מיוחד במינו. היה בו מעין צירוף של הסגנון הרומנטי של ציירים אנגליים בני זמנו עם סגנון רומנטי-פתטי ודרמטי של ציירים גרמניים בני אותה התקופה, מהם הושפע בתקופת שהותו בגרמניה לצורכי ריפוי.
מאז צייר טניאל את סיפור של אליס עברו ארבעים ושתיים שנים. בשנים אלה התפתחה שיטת ההדפסה הצינגוגרפית, שאפשרה למאייר לשמר את הקו המקורי של רישומו גם בדפוס, מבלי שיזדקק לתיווכו של "מפתח" שבשיטת ההדפסה הישנה, היה מעביר את רישום הצייר לקוביית עץ וממנה היו מדפיסים את האיור. הטכניקה החדשה אפשרה לרקהם לתת ביטוי מלא לכישרונו הגדול בתחום הרישום. בתחילת המאה ה-20 נעשה קל יותר וזול יותר להדפיס ציורים צבעוניים לכן חלק מן האיורים נצבעו בצבעים עדינים. הצבע שימש את רקהם כגורם מאחד בין הרישום הקווי לבין הכתמים האינטנסיביים יותר. הוא השתמש בו כ"שטיפה" שהעניקה לדף אחידות והשרתה אווירה של נעימות עדינה על התמונה כולה.
דמותה של אליס באיוריו של רקהם היא של ילדה רכה, תמימה, כעין פיאה שהתחפשה לילדה ודמות זאת עומדת בניגוד גמור לרישומים בשחור על הדף הלבן, הסוערים ולעיתים מפחידים. רקהם לא עיצב דמויות מקורית, בעניין זה הוא הלך בעקבות טניאל הוותיק. חידושו היה ברוח אחרת שהפיח בדמויות, כלומר בהבעתיות שונה אף על פי שהדמות החיצונית נראית מוכרת. דמותה של אליס קרובה לרוח תפיסת הילדות בתחילת המאה ה-20. אין זו הילדה הוויקטוריאנית הנוקשה ו"המחונכת", אלא יצור תמים, טבעי, ספונטני, טוב, חכם ויצירתי. בכוח תכונות אלה יש בכוחה לעמוד מול עולם מבולבל ומאיים. רקהם יצר בשביל אליס מציאות דמיונית שסגולתה הנפלאה היא עושר הצורות ועושר הדימיים הרודפים זה את זה ויוצרים עולם מכושף של ניגודים. בעולמו של רקהם הפיות הטובות יכולות לגבור על שיגעון ורשע, ודמיון פורה ורגש – על כל איום נורא ככל שיהיה.
תוכנית מתאר ארצית
במסגרת הסדרתם של תכנון ובנייה בישראל, תוכנית מתאר ארצית (בראשי תיבות: תמ"א) היא תוכנית החלה על כל שטח מדינת ישראל והיא משפיעה גם על התכנון המחוזי והמקומי, ועל נושאים בעלי חשיבות ציבורית כמו עקרונות בינוי ושימוש בחופים, דרכי תחבורה ועוד נושאים שיש להם חשיבות כלל ארצית. תוכנית המתאר הארצית משמשת גם את הוועדות המחוזיות והמקומיות ומנחה אותן בעבודתן. ככלל, תוכנית המתאר הארצית קובעת מפרטים תכנוניים ברמה עקרונית וכללית. מטרתן של תוכניות מתאר מחוזיות ומקומיות וכן של תוכניות מפורטות היא להוסיף תכנון ספציפי, מפורט ומדויק על התכנון הכללי יותר של תוכנית המתאר הארצית, תוך עמידה על הדרישות המפורטות בה.
הרפתקאות אליס בארץ הפלאות (איורים)
האיורים של ארתור רקהאם - 1907
רקהם הבליט באיוריו את הפן הפסיכולוגי בסיפורו של קרול, עולמו של הילד המתבגר, שגופו עובר שינויים מביכים, שמעמדו בחברה משתנה כל הזמן ומפגשיו היום יומיים עם הסביבה מצריכים הרבה אומץ ותושיה כדי להתמודד עם תהפוכות החיים כאדם עצמאי ומבוגר. הילדות, באיוריו של רקהם מצטיירת כתקופת תום, של קסם ויופי, ויחד עם זה כהתנגשות מאיימת בין חזון שהילד נושא בלבו לבין העולם המעוות והמפחיד הסובב אותו. הילד, בזכות תום ליבו מצליח ל"העיף" את העולם המעוות המלאכותי כמו חלום רע, ולהתעורר כאדם מבוגר לעולם שטוף אור.
תוכנית מתאר ארצית
הוראות תוכנית מתאר ארצית על־פי חוק התכנון והבנייה הן:
הרפתקאות אליס בארץ הפלאות (איורים)
האיורים של סלבדור דאלי - 1969
איוריו של סלבדור דאלי ל"אליס בארץ הפלאות" גם הם מתייחסים לפן הפסיכולוגי של הסיפור. הם מהווים תשובה חזותית לשאלת זהות הגיבורה. מי את ילדה? שעדיין יש בך גמישות כה רבה, שאת מסוגלת לגדול ולקטון, ללמוד להכיר תחומים כה רבים שבני אדם "רגילים", כלומר מבוגרים, אינם מסוגלים להתנסות בהם.מה תעשי כאשר בסופו של דבר, כפי שקורה אמנם בסוף הסיפור, תגיעי אל גודלך הקבוע ותלמדי לחיות בעולמך מבלי לקבל פקודות מ"מלכת הלבבות" או ה"כובען המשוגע", המייצגים את עולם המבוגרים ? האם כאשר יסתיים תור הפלאים של הילדות תרצי למצוא את עצמך בין עלי שלכת נובלים? או שתרצי למלוך כמו המלכה?
תשובתו של קרול לשאלות אלה היא חד משמעית. עולם המבוגרים שאינם קשובים לילדותם, איננו אלא משחק עלוב. אדם מבוגר באמת צריך לדעת להתבונן בו זמנית קדימה וגם לאחור, כלומר: לתפוס את חוויות הילדות מנקודת ראות של מבוגר, ולחליפין לחיות את בגרותו מנקודת הראות של ילד. זה נשמע אולי לאנשים חסרי דמיון כעולמו של פרנואיד, אך כזה הוא עולמו של קרול וגם עולמו של האמן הסוריאליסטי – סלבדור דאלי.
תוכנית מתאר ארצית
תוכניות מתאר ארציות נידונות על ידי המועצה הארצית לתכנון ולבנייה ומאושרת על ידי ממשלת ישראל. גם לתוכניות הנידונות על ידי הוועדה לתשתיות לאומיות יש מעמד של תוכניות מתאר ארציות, וגם הן מאושרות על ידי הממשלה.
תוכנית האב הארצית הראשונה לאחר קום המדינה
תוכנית האב הארצית הראשונה של מדינת ישראל פורסמה בשנת 1951 בספר תכנון פיזי לישראל ומכונה בשם "תוכנית שרון", כיוון שהאדריכל אריה שרון עמד באותה עת בראש אגף התכנון שהכין את התוכנית. העקרונות עליהם התבססה התוכנית היו פיזור האוכלוסייה בנגב והגליל ויצירת רשת היררכית של יישובים, עיירות וערים.
תוכניות המתאר הארציות
הערה: יש להבחין בין תוכניות מתאר ארציות המופיעות ברשימה זו, לבין תוכניות מתאר אזוריות (תמ"א), שהן באחריות מועצת התכנון העליונה לאזור יהודה ושומרון, ולהן יש מספור דומה.
הרפתקאות אליס בארץ הפלאות (איורים)
האיורים של סלבדור דאלי - 1969
למעשה דאלי השתמש ביצירתו של קרול בתור מקור השראה ליצירת "ווריאציה חזותית" חדשה על אותו הנושא. הוא שאב את דימוייו מעולמו האישי, ואת העולם הרגשי מהתנסויות האהבה שלו. אוצר דימויים של דאלי, עצמאי לגמרי ולעיתים אין לו קשר לפרטי הטקסט הספרותי המאויר.
הדימוי העיקרי המבטא את ההתנסויות העוברות אל אליס בארץ הפלאות נמצא בפרק הרביעי, הנקרא "הארנב שולח טיל קטן". מסופר בו כיצד גדלה אליס בביתו של הארנב עד כדי כך שהבית לא יכול עוד להכילה. אז שלח הארנב "טיל קטן" כדי לסלק את הזרוע הכבירה של אליס, ואולי גם לפתוח את דלת הבית. קרול עצמו (ובעקבותיו כל שאר המאיירים) ציירו את הטיל בדמות לטאה הנפלטת או חודרת, לתוך ארובת הבית. דאלי שינה את הדימוי. באיור שלו אנו רואים ארובה יורדת מגג הבית לתוכו. בתוך הארובה ניצב סולם ועליו מטפסים זחל ופרפר. הפרפר נמלט מבעד הארובה, וכמוהו גם אליס, המקפצת בחבל. המוטיב של הזחל ההופך לפרפר מסמל אצל דאלי את תהליך ההתבגרות. אפשר אמנם לראות בדימוי זה רק סמל להתבגרות המינית של כל אדם, אבל דאלי ייחס לתופעת ההתבגרות משמעות מיוחדת. בעיניו הייתה ההתבגרות האידיאלית מעבר מיצור דמוי תולעת, כלומר מאישיות שפלה, מכוערת וחסרת צורה, לאישיות יפהפייה, מושלמת וקלילה המוסיפה יופי לעולם. הסיפור של קרול מסתיים בניצחונה של אליס והציור של דאלי לפרק האחרון של הספר "עדותה של אליס" – מפרש את הניצחון הזה בציור מרהיב וצבעוני. בשלושת צבעי היסוד האפייניים גם לציורי קודש נוצריים, מצוירת דמות דמוית מדונה, ועל ברכיה שרועה דמות נערה רפויה חסרת חיים. היא נראית כמו קליפה ריקה שממנה בקעה האישה המלאה והזוהרת. הציור ממחיש בלי ספק את הפיכתה של אליס הילדה לאישה במלוא פריחתה ואולי גם הפיכתו של נער אומלל שאינו מסוגל לממש את אהבתו לאישה, לאמן היודע לתת ביטוי לחבלי ההתבגרותו של האמן. התבגרותו של אמן איננה רק התבגרות מינית, אלא זהו ניצחון של כישרון האמנותי על חבלי התהליך היצירתי ועל הביקורת האמנותית האטומה.
איוריו של אנתוני בראון - 1988
הפן המודגש באיוריו של אנתוני בראון הוא הצד הפילוסופי של היצירה. הרוורנד צ'ארלס לוטוויג' דוג'סון או בכינויו הספרותי לואיס קרול, היה "דון"(פרופסור) ללוגיקה ומתמטיקה באחד הקולג'ים המכובדים באוקספורד ופרסם ספרים רבים בנושאים אלה. למרות התמחותו בלוגיקה מלא ספרו על אליס בסיפורי איגיון או באנגלית – נונסנס. לכאורה סתירה! כיצד מתיישב היגיון עם איגיון? אך באמת אין כאן שום סתירה, כי לוגיקה היא כלי שרת בידי העוסקים בה. בספריו על נושא הלוגיקה טוען הפרופסור שקבלת חוק מוחלט הוא פתיחת פתח לאבסורדים. לטענתו ברגע שאנו מחילים חוק על מקרה ממשי באופן מוחלט, בלי להתחשב בתנאיו הייחודיים של המקרה, מעוות החוק את שיקול דעתנו. לכן האיגיון בכתיבתו של קרול איננו רק "קשקוש". להפך, יש בו שיטה, שונה ומפתיעה בזרותה ובכל זאת שיטה מושלמת.
איוריו של אנתוני בראון מדגישים את הפן הזה בסיפורה של אליס. הם מציגים לא רק את ההסמלה המילולית והמתמטית כצורת הסמלה לקויה, אלא גם את הייצוג החזותי כייצוג בלתי אמין, שאינו ממחיש מציאות, אלא יוצר אשליות.
איוריו של בראון לספרו של לואיס נראים ריאליסטיים למבט ראשון, אך שום דבר איננו באמת מה שהוא נראה במבט ראשון ובתמונה מתרחשים דברים מוזרים.
העצמים של בראון מזכירים את משחקי המילים של קרול, את ההומור הלשוני שלו ואת תהייתו הפילוסופית המסתתרת מאחורי חיוך: מה בעצם משמעותן של המילים? או מהי אמינותה של ההסמלה המילולית? כשם שקרול משחק במילים כדי לחשוף איגיון בהגדרה מילולית, כך משחק בראון בעצמים ובדימויים החזותיים, כדי לחשוף את היותם בלתי מושלמים כסמלים.
הטכניקה של בראון להבלטת את חמקמקות משמעותן של מילים ותמונות, שאולה מן הצייר הבלגי הידוע מגריט. תמונות אלה נראות נכונות מכל בחינה, אך הן תמונת העצם ולא העצם עצמו. למשל מתחת לציור ריאליסטי מאוד של מקטרת, מגריט מוסיף כתובת: "זאת איננה מקטרת" – זאת אשליה של "כאילו מקטרת" וכזה הוא גם עולמה של אליס שהוא גם עולמנו.
בראון נוקט בטכניקות רבות אחרות כדי ללמדנו שמה שנקרא בפינו מציאות איננו אלא העמדת פנים או לכל היותר אשליה תמימה. דמויות מסוימות עוברות מטמורפוזה, כמו תינוקה של הדוכסית המכוערת ההופך מתינוק מכוער לחזרזיר די חמוד. מדמותו של החתול נשאר רק החיוך וזה בהחלט מתקבל על הדעת, כי כפי שאומר קרול: "מה יש? אם יש בעולם חתול בלי חיוך, יכול להיות גם חיוך בלי חתול". לילדה לגמרי רגילה יש לפעמים צל של חתול ולאצבעון יש צל של גביע ניצחון. כך בסגנונו הסוריאליסטי מצליח בראון לערער את אמוננו בכל מה שנראה פשוט ויום יומי.
Game Dev Tycoon
Game Dev Tycoon הוא משחק מסוג משחקי סימולציה של עסקים שפותח בשנת 2012 על ידי חברת Greenheart Games.
במשחק, השחקן (בדומה למשחק Game Dev Story) מנהל חברה המפתחת משחקי וידאו לקונסולות שונות. בתחילת המשחק השחקן נמצא במוסך בתחילת שנות השמונים בתור הזהב של משחקי הארקייד. השחקן מתחיל לפתח משחקים ולאט לאט הוא מתחיל לקנות רישיונות לפיתוח לעוד ועוד קונסולות. כאשר השחקן מרוויח מיליון דולרים ממשחק מסוים השחקן מקבל משרד ומתחיל לגייס עובדים. לאחר מכן ניתנת לשחקן הזדמנות לפתוח מעבדת מחקר ופיתוח, השחקן יכול ליצור פרויקטים גדולים, ליצור קונסולות וחנויות משחקים מקוונות.
אמצעים נגד פיראטיות
מפתחי המשחק יצרו אמצעי מקורי כדי למנוע פיראטיות. מפתח המשחק, בידיעה כי יכולה לצאת גרסה פיראטית למשחק, הוא הוציא בעצמו גרסה חינמית למשחק. בגרסה זו, המשחק מתקדם כרגיל, עד שהשחקן יקבל הודעה בה כתוב: "בוס, בעקבות הצלחת המשחק שחקנים גונבים את המשחק ומורידים גרסאות פיראטיות למשחק, ובעקבות כך החברה תפשוט את הרגל". לאחר מכן החברה פושטת את הרגל.
יוליה טימושנקו
יוליה וולודימיריבנה טימושנקו (באוקראינית: Юлія Володимирівна Тимошенко; נולדה ב-27 בנובמבר 1960) היא פוליטיקאית אוקראינית. כיהנה כיושבת ראש האופוזיציה באוקראינה לאחר ההפסד בהתמודדות לתפקיד נשיא אוקראינה ב-2010, והיא מנהיגת מפלגת האיחוד הכל-אוקראיני "מולדת" (Всеукраїнське об'єднання "Батьківщина). כיהנה בעבר כראש ממשלת אוקראינה.
לפני שקיבלה את תפקיד ראש הממשלה הייתה טימושנקו מראשי המהפכה הכתומה. באותה תקופה כינו אותה אחדים מהתקשורת המערבית "ז'אן ד'ארק של המהפכה". ביולי 2005 הכריז המגזין "פורבס" כי היא האישה החזקה ביותר בעולם אחרי קונדוליזה רייס האמריקאית ווו יי הסינית. לפני שנכנסה לפוליטיקה הייתה אשת עסקים מצליחה, אך מעוררת מחלוקת, בתחום תעשיית הגז, והתעשרה מאוד.
במשך שנים טימושנקו נהגה לסדר את שערה בסגנון אוקראיני כפרי שנהפך לסמל בתקופת המהפכה.
ביוגרפיה
טימושנקו נולדה בדניפרופטרובסק, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית, ברית המועצות, לוולדימיר אברמוביץ' גריגיאן וליודמילה טלגינה. כשהייתה בת שנתיים הוריה התגרשו ואביה עזב את המשפחה. הוא התחתן בשנית וב-1969 נולד לו בן מנישואין אלה. בגיל 10 שינתה אמה של יוליה את שם משפחתן מגריגיאן לטלגינה.
מוצאה האתני מעורר מחלוקת ולא מבוסס חד משמעית: טימושנקו טוענת שהיא לטבית למחצה מצד האב ואוקראינית למחצה מצד האם, אך טענה זו מעוררת פליאה, כי שם סבה, אברם, כלל אינו נפוץ בקרב לטבים. רבים טוענים ששם משפחתה של אמה, טלגינה, הוא שם רוסי מובהק.
שם משפחתה מצד אביה, גריגיאן, יכול לכאורה לרמוז על מוצא ארמני, אך ב-2008 יצא לאור ספרו של הפוליטיקאי דמיטרי צ'ובוט, בו מופיע מסמך המעיד על יהדותו של סבה של טימושנקו מצד אביה. מהמסמך הנ"ל ניתן ללמוד שלסבה של טימושנקו קראו אברם קלמנוביץ' (בן קלמן) קפיטלמן, שהוא שם יהודי מובהק. כשרק החלו הדיווחים בדבר מוצאה הארמני והיהודי הסתמן כי זו פרובוקציה שנועדה לערער את תמיכת ציבור הבוחרים האוקראיני בה, על אף שעוד ב-2005 סיפר שר התקשורת שלה שהרקע של טימושנקו הוא חצי-יהודי, חצי-ארמני.
בשנת 1979 החלה ללמוד באוניברסיטה הלאומית של דניפרופטרובסק בפקולטה לכלכלה. באותה שנה התחתנה עם אחד מבני בעלי העסקים הגדולים בעיר, אלכנדר טימושנקו, ובשנת 1980 ילדה את בתה היחידה יבגניה. בשנת 1984 קיבלה תואר שני בכלכלה וקיברנטיקה מאוניברסיטת דניפרופטרובסק. בשנת 1999 קיבלה דוקטורט בכלכלה באוניברסיטה הכלכלית של קייב. נושא התזה שלה היה ניהול מערכת המיסים על ידי המדינה.
טימושנקו נכנסה לפוליטיקה בשנת 1996, ונבחרה כחברת פרלמנט הראדה העליונה, נציגת המחוז קירובוגרד. מ-1999 ועד 2001 הייתה סגנית ראש הממשלה לענייני אנרגיה במשרדו של ויקטור יושצ'נקו. היא פוטרה על ידי הנשיא ליאוניד קוצ'מה לאחר שהייתה לה מחלוקת עם האוליגרכים בתחום. טימושנקו נאסרה ונשפטה בטענה של זיוף מסמכי מכס, ויבוא גז לא חוקי בין השנים 1995 ל-1997. היא שוחררה לאחר כשלושה שבועות. לטענת טימושנקו האשמות שווא אלו נוצרו על ידי קוצ'מה והאוליגרכים שלא רצו לבצע רפורמות מבניות בשוק שיפתחו את התחרות בתחום. אף-על-פי שנוקתה מכל אשמה, הכריזה רוסיה על צו מאסר נגדה, אשר בוטל לאחר ארבע שנים, כאשר הייתה כבר ראש ממשלה.
היא הפכה למנהיגת רחוב שהובילה הפגנות נגד שלטונו של הנשיא ליאוניד קוצ'מה, בטענה שהנשיא אחראי לרציחתו של העיתונאי גיאורגי גונגדזה. בהפגנות הייתה ידועה כנואמת משלהבת קהל שדרבנה את העם לצאת להפגנות ולהוביל מהפכה נגד השלטון. בבחירות לפרלמנט היא זכתה ב-7.2% מהקולות, על אף שלא ניתנה לה זכות הדיבור בתקשורת. בבחירות לנשיאות ב-2004 תמכה בוויקטור יושצ'נקו ולאחר הכרזת ניצחון יריבו נהפכה לאחת מהיוזמות הנלהבות של "המהפכה הכתומה". לאחר בחירת יושצ'נקו לנשיא מונתה לראשות הממשלה ב-2005.
הנרטיב הדואלי (הסכסוך הישראלי-פלסטיני)
"הנרטיב הדואלי" (Dual Narrative) הוא שמה של גישה תאורטית חינוכית, בעלת תשתית מדעית רחבה בפסיכולוגיה, חינוך, ספרות והיסטוריה, אשר פותחה ויושמה על ידי קבוצת מורים פלסטינים וישראלים, שהיו שותפים פעילים בחיבור ספר העוסק בסכסוך הישראלי-פלסטיני: "ללמוד את הנרטיב ההיסטורי של האחר - פלסטינים וישראלים". זאת, על מנת להתמודד עם אוכלוסיות שונות בעלות נרטיבים שונים, היוצרים אופי של סכסוך ומסגרת דיון צרה, וכדי ליצור שיח של פלורליזם מחשבתי בנושאים אלה. הספר יצא לאור בנובמבר 2009 בהוצאת "פריים - מכון לחקר השלום במזרח התיכון" (PRIME - Peace Research Institute in the Middle East), תחת ידם של דן בר-און וסאמי עדואן.
התפתחות גישת הנרטיב הדואלי במסגרת כתיבת הספר
עבודת קבוצת המורים נעשתה בהנחייתם של שני היסטוריונים, פרופסור אייל נווה ופרופסור עדנאן מוסלם. הקבוצה עבדה ביחד במשך שבע שנים, 2002–2009, בחסותו של המכון לחקר השלום במזרח התיכון "פריים". בנוסף לפעילות של הקבוצה במסגרת המכון, התקיימה שותפות רחבת יריעה עם המכון הגרמני ע"ש גיאורג אקרט שבבראונשוויג, אשר מתמחה בפסיכולוגיה, היסטוריה וחינוך נרטיבי באזורי סכסוך שונים במערכת הבינלאומית. שני העורכים של הספר היו גם המנהלים במשותף של פריים, פרופסור דן בר-און ופרופסור סאמי עדואן.
היעד המשותף של כתיבת הספר
היעד המשותף של כתיבת הספר, היה פיתוח רעיון מקורי בהשראת גישת הנרטיב הדואלי: ספר לימוד היסטוריה המורכב משני נרטיבים, במטרה להסביר את האירועים שהתרחשו בחייהן של שתי האומות, הישראלית והפלסטינית, במהלכה של המאה ה-20. הגישה המובאת בספר היא תיאור הנרטיבים הנפרדים של תולדות שני העמים האלה בספר לימוד משותף – כך שתלמידי תיכון, סטודנטים, מורים, מנחי מורים והורים, יחשפו לנרטיב הלאומי של האחר, בדרך שתאפשר להם להכיר בו כמידע חדש עבורם. באמצעות השימוש בספר זה, תפנה העמדה המקובלת של התעלמות מהנרטיב ההיסטורי של האחר את מקומה לתהליך של יצירת כבוד הדדי ושל הבנת הלוגיקה של הצד האחר, כצעד הכרחי, גם אם לא מספיק, לפיתוח יחסים טובים יותר עם "האחר" כיחיד ובין שני העמים, כלומר, תאפשר את המעבר בין שני שלבים מרכזיים במערכת היחסים בין קונפליקט להתפייסות.
מבנה הספר
להלן דוגמאות לתוכן הספר בראי גישת הנרטיב הדואלי:
היבטים חינוכיים יישומיים של הנרטיב הדואלי
התקווה של צוות המחקר ופיתוח של כתיבת הספר הייתה לכנס בספר אחד אופן חשיבה ניסיוני של גישה חינוכית אשר מחפשת רפורמה ומבוססת על התאוריה של נרטיב דואלי והמשמעות של מודל תאורטי זה במעברים שבין קונפליקט להתפייסות, כלומר תהליך ההתפייסות מתרחש כאשר קיימת לגיטימציה של צד אחד לסיפור של הצד השני וחוזר חלילה. בנוסף לכך, מורי הפרויקט עסקו ביצירת "מדריכים למורה" לכל תקופה בספר, אשר זמינים לציבור המורים באתר מכון המחקר פריים, הערכת התנסויות חדשות שלהם בכיתה על ידי ביקורים בכיתותיהם של המורים האחרים. בעצם תהליך זה הספר אמור להוות נקודת התחלה של תהליך למידה, ולא את סיומו של תהליך זה. אלה הנרטיבים שנכתבו על ידי המורים בשלב אלים של הסכסוך, בימי האינתיפאדה השנייה, בתקווה שבשנים הבאות האקלים הפוליטי בין שני העמים ישתפר במידה כזו שיתחולל שינוי משמעותי בדיווח ההיסטורי של העבר המשותף שטוף הדמים.
האופן היישומי של גישת הנרטיב הדואלי בספר
עשרים וארבעה מורים פלסטינים וישראלים היו מעורבים בפרויקט "ללמוד את הנרטיב ההיסטורי של האחר" במכון לחקר השלום במזרח התיכון – פריים. כולם בעלי השכלה גבוהה בהיסטוריה, בחינוך ובפסיכולוגיה, כמו גם ניסיון עשיר בהוראה. חלקם השתתפו בפרויקט החל מראשיתו ואחרים הצטרפו מאוחר יותר. במהלך כתיבת הנרטיבים השתתפו המורים באופן פעיל במפגשים חד–לאומיים ודו–לאומיים, ובנוסף לימדו את הנרטיבים בכיתותיהם. לכל אחד מהם היו ציפיות שונות ובהתאם – גם התנסויות שונות. במהלך השנים המורים עצמם עברו תהליך עבודה ראוי לציון כקבוצת מחקר. להלן כמה מן הסוגיות שעלו בתהליך מחקר זה:
מהדורה חדשה של הספר
במרץ 2012 הודפסה מהדורה חדשה של הספר באנגלית בהוצאת, The New Press, בעלת הכותרת: 'Side by side, Parallel Histories of Israel-Palestine'. ובכך למעשה, הספר נחשף לאלו המיומנים בשפה האנגלית והמביעים עניין רב במתודולוגיה של הרעיון - הנרטיב הדואלי, ובאנלוגיה של זו לסכסוכים נוספים במערכת הבינלאומית. יחד עם זאת חשוב להדגיש כי, מהדורה זו נאמנה ודומה בעולם התוכן שלה למהדורה המקורית בשפות השונות: עברית, ערבית ואנגלית. ברם זאת, העיצוב החיצוני של המהדורה החדשה שונה לחלוטין, כך גם באשר לעיצוב הפנימי השונה מהותית במעט: ובמיוחד באשר לפונט, סדר ועיצוב התמונות בתוך הספר. המהדורה החדשה מזמנת תהיות שונות, זאת מאחר שמטרת הספר בראשיתה הייתה להוות כלי פדוגוגי מרכזי בתהליכים קבוצתיים חינוכיים, בכיתת הלימוד, תהליכים המאפשרים עיבוד רגשי-קוגניטיבי, ומעבר מקונפליקט להתפייסות של קבוצת הפנים ביחס לקבוצת החוץ. אשר על כן, התהוותה של מציאות זו, המהדורה החדשה של הספר, מעוררת שאלות רבות לתפקידו ההיולי של הספר, שאלות המתייחסות לעיצוב השפה את התודעה; קריאה בשפת אם לעומת קריאה בשפה שניה; מקומן של תמונות וזיכרון קולקטיבי בתהליכי למידה; קריאה דואלית בו-זמנית של סיפור קונפליקטואלי; עיבוד של טראומה נפשית והחלמה; הנגשה, תפקידן של סכימות קוגניטיביות ועיבוד מידע של אירועים היסטוריים רבים השנויים במחלוקת. שאלות רבות אלו ונוספות, מאתגרות את מטרותיו האקסקלוסיביות-ראשוניות של הספר, בכיתת הלימוד, במהדורתו החדשה לעומת המהדורה המקורית.
ביקורת על גישת הנרטיב הדואלי
התקשורת העולמית והישראלית ליוותה את קבוצת המחקר בכל שלביה השונים, במהלך עבודת קבוצת המורים, וביישום גישת הנרטיב הדואלי הלכה למעשה בספר לימוד. ניתן לומר שבאירופה ובארצות הברית הפרויקט התקבל בפתיחות רבה ואף באוניברסיטאות שונות יישמו את המודל הזה ובתוכניות לימודים. אולם לעומת זאת במדינת ישראל, היו קולות בודדים של תמיכה וזו אחת הסיבות המרכזיות לכך, שמשרד החינוך פסל בסופו של דבר את גישת הנרטיב הדואלי. ובעקבות כך, לא נלמד הספר מעולם במתכונת זו או אחרת כספר לימוד כחלק אינטגרלי מתוכנית הלימודים בהיסטוריה, בבתי ספר במערכת החינוך הישראלית. כראיה לכך, במאמר דעה שהתפרסם באתר ynet בנובמבר 2010, טען דב בן-מאיר שגישה זו היא סילוף היסטורי, וכלשונו:.
עמותת סיפור - חכאיה
ב-2017 קמה עמותה, הכוללת את בוגרי ובוגרות פרויקט זה, שמטרתה להנחיל לציבורים מגוונים את החשיבה הדואלית. כזו, המבוססת על תהליך היצירה של הספר והקונפליקטים הקבוצתיים שעלו בו בין הפלסטינים לישראלים במהלך כתיבתו. מכאן, גם נובע שמה של העמותה בעברית ערבית, סיפור - חכאיה. שם העמותה באופן סימבולי, מעניק הכרה לנרטיב נוסף של הסכסוך, ומדגיש כי כל סכסוך ניתן לספר מזוויות שונות שלעיתים מתנגשות.
יוליה טימושנקו
ביוגרפיה
לאחר התקרית שאירעה ב-2005 בקייב, כשנער יהודי הוכה קשות על ידי נאו-נאצים, גינה שר התקשורת דאז יבהן צ'רבוננקו, דמות מפתח בקהילה היהודית, את שתיקתה של טימושנקו:. בתגובה, הכחישה טימושנקו את היותה יהודיה, אבל טענה שבעיות העם היהודי קרובות ללבה.
ב-24 באוקטובר 2009 הביעה מפלגתה של טימושנקו תמיכה במועמדותה לתפקיד הנשיא בבחירות בינואר 2010. ב-31 באוקטובר נרשמה טימושנקו בוועדת הבחירות המרכזית של אוקראינה כמועמדת לתפקיד הנשיא.
בבחירות אלה התמודדה, בין השאר, מול ויקטור ינוקוביץ', מנהיג האופוזיציה, וויקטור יושצ'נקו. בסיבוב הראשון שנערך ב-17 בינואר 2010 הגיעה למקום השני עם 25.05% מהקולות, לאחר ינוקוביץ'. בסיבוב השני שנערך ב-7 בפברואר זכתה טימושנקו ב-45.47% מקולות המצביעים, ובכך הפסידה לינוקוביץ', אשר זכה ב-48.95% מהקולות. תחילה לא הכירה טימושנקו בהפסדה והחליטה להילחם בתוצאות בבית-המשפט, בטענת זיופים המוניים, אולם לבסוף משכה את טענותיה.
ב-2011, בעודה מכהנת כיו"ר האופוזיציה, נאלצה להתעמת עם האשמות בדבר נטילת חלק לא חוקי ומעורבות בעסקת הגז בין גזפרום לנפטוגז בעת כהונתה כראש ממשלה ב-2009, שהביאה לחשדות בדבר גריפת רווחים באופן לא חוקי, כאשר מחלקת המדינה האמריקנית הזהירה את השלטון האוקראיני מלהעמיד לדין את ראשי האופוזיציה. באוגוסט 2011 היא נעצרה במתקן כליאה זמני עד לתחילת משפטה. ב-11 באוקטובר 2011 הרשיע אותה בית המשפט בקייב בשימוש לרעה בסמכויותיה, וגזר עליה שבע שנות מאסר בפועל. ב-22 בפברואר 2014, בעקבות הצלחת המהומות באוקראינה, היא שוחררה.
הכריזה על כוונתה להתמודד לנשיאות בבחירות 2019.
בשנת 2020, אושפזה בגלל מחלת הקורונה.
ציד איומי סייבר
ציד איומי סייבר (באנגלית: Cyber Threat Hunting) היא פעולת חיפוש יזומה של התקפות סייבר ברשתות מחשבים. מדובר בטכניקה אקטיבית ומחזורית המשמשת להגנה על רשת מחשבים ארגונית, הננקטת על ידי ארגונים שונים במטרה לצמצם את הנזק הפוטנציאלי מחדירה לרשת על ידי גורם עוין. שיטה זו מתבצעת בנוסף לפתרונות אבטחה הקיימים ברשת, דוגמת אנטי-וירוס, חומת אש ו-IDS, במטרה לאתר התקפות שלא נתפסות על ידי אמצעים אלו.
סקירת התהליך
במסגרת ציד איומי סייבר, מתבצע מעבר יזום על מקורות מידע שונים ברשת המחשבים אשר עשויים להעיד על פעילות חריגה, דוגמת תיעוד התחברות משתמשים לרכיבי רשת ולמאגרי מידע, או שימוש בפרוטוקולי תקשורת שונים וכמויות תעבורת רשת חריגות. השלב הראשון בשיטה הוא איסוף המידע מנקודות הרשת השונות למקום אחד, דוגמת SIEM. ברשתות תקשורת גדולות מדובר בהרבה מידע מרכיבי תקשורת שונים, ועל כן מתבצע לרוב שימוש בשיטות ופלטפורמות Big data שונות לטובת ניתוחו ביעילות, דוגמת Kibana או Splunk.
פעולה מחקרית זו מתבצעת לרוב על ידי איש מקצוע שמכיר היטב את מבנה הרשת עליה הוא מנסה להגן, במטרה לאתר פעילות חריגה בכמה מרכיבי הרשת ו/או תנועת תוקף רשת בין רכיבי הרשת. מדובר בתהליך מחזורי, במסגרתו מנסה המגונן לאתר שיטות תקיפת רשת שונות במידע שנמצא לרשותו ו/או ישויות המנסות לחדור לרשת. שדרוג לשיטת איתור האיומים המדוברת מתבצע באופן אוטומטי - במקום שאדם יעבור בעצמו על החומרים, ניתן לכתוב תוכנה אשר תבצע לוגיקות לחיפוש פעילות חריגה והתרעתה בפני מרכז אבטחת מידע. בתחום עיסוק זה ישנו לרוב שימוש בבינה מלאכותית.