cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרוליין כץ
קריירה
קריירת משחקה החלה בתחילה עם תפקידים קטנים, ובשנת 1994 לקחה על עצמה תפקיד ראשי בסדרת ה-BBC "הכל שקט בחזית פרסטון", סדרה שרצה כשלוש עונות. כמו כן בהמשך דרכה כללה גם תפקידים נכבדים בסדרות בריטיות כגון "מחלק מוסר" "רצח בסברביה", "DCI Banks" ובסדרה הקומית "דוק מרטין". בהמשך התארחה כץ בתפקיד אורח בסדרה "מלון בבילון", ובתפקיד משנה בסדרה "הכחשה של רצח". כץ נשואה לשחקן מייקל היגס.
מוזיקה
לפני קריירת המשחק, כץ שרה בלהקת אינדי בשם מונולנד (Monoland), ולאחר מכן בלהקת פולק בשם ספיר (Sapphire).
במרץ 2008 התארחה כץ עם להקת הרוק קומבו "הישו ומרי צ'יין" (The Jesus and Mary Chain) בביצוע פולק לשיריהם של חברי הלהקה, השיר "כמו דבש" (Just Like Honey), ולשיר "לפעמים תמיד" (Sometimes Always).
יואל שר (דיפלומט)
יואל שר (25 בינואר 1933, פריז, צרפת – 20 במאי 2023, ירושלים, ישראל) היה דיפלומט, חוקר, פובליציסט, מתרגם ומרצה ישראלי.
בין תפקידיו: הקמת מרכז הסברה לארצות דוברות צרפתית בשגרירות ישראל בפריז (1960–1966), שגריר בטוגו (1969-1972), קונסול כללי בהונג קונג (1988–1990), שגריר ישראל בצ'כוסלובקיה (1990–1993), סמנכ"ל משרד החוץ (1993–1995). משנת 1995 ועד לפרישתו לגמלאות ב-1998 כיהן כשגריר בווינה, אוסטריה.
כמו כן, שימש שר כיו"ר אגודת הידידות ישראל-אפריקה, סגן יו"ר אגודת הידידות ישראל-צרפת, סגן יו"ר אליאנס פרנסז ירושלים, והיה נציג ציבור בוועדת נציבות שירות המדינה.
ביוגרפיה
שר נולד בפריז ב-25 בינואר 1933, ועלה ארצה עם הוריו ב-15 בינואר 1941, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה. המשפחה התיישבה בירושלים.
אביו,, בוגר גימנסיה "תרבות" בלודז' (אז רוסיה), היה פעיל ב"פועלי ציון", עלה ארצה כחלוץ בשלהי מלחמת העולם הראשונה, והיה חלוץ יבוא פרי ההדר מא"י לצרפת בשנות ה-30. בארץ עסק בפרדסנות. הוא השתתף ונפצע בהגנה על תל-חי לצד יוסף טרומפלדור והיה פעיל ב"הגנה". נפל בראשית מלחמת העצמאות בליווי שיירה ליד הקסטל.
אמו, אנטואנט שר-סימון, הייתה נצר למשפחה ששורשיה הידועים בצרפת הם מהמאה ה-17. אחרי עלייתה ארצה הייתה שליחת המוסדות הלאומיים בתוניסיה, אלג'יריה ומרוקו.
שר למד בבית הספר העממי לדוגמה ובתיכון בית-הכרם (לימים ליד"ה) והתגייס לנח"ל במסגרת גרעין של תנועת המחנות העולים, והיה חבר קיבוץ מחניים. בהמשך סיים לימודי מדידה חקלאית במדרשת רופין (1955), דיפלומה ביחסים בינלאומיים במכון למדעי המדינה בפריז (1962–1966), לימודים לתואר שני בלימודי אפריקה באוניברסיטה העברית (1973–1974), לימודים במכללה לביטחון לאומי (1984–1985) ולימודים לתואר שני ביפנית באוניברסיטה העברית (1987–1988).
ב-1960 גויס על ידי משרד החוץ ונשלח לפריז כדי להקים מרכז הסברה לארצות דוברות צרפתית, שאותו ניהל עד 1966. ב-1969 מונה לשגריר בטוגו שבמערב אפריקה. עם שובו ארצה התמנה כסגן מנהל מחלקת אפריקה במשרד, ולאחר מכן כסגן מנהל ומנהל מחלקת ההסברה.
ב-1984 למד שנה במכללה לביטחון לאומי (מחזור י"ב).
בשנים 1985–1988 ניהל את תוכנית יד-הנדיב להשתלמות אקדמית של עובדי משרד החוץ הצעירים.
בשנים 1993–1995 היה סמנכ"ל משרד החוץ, אחראי למרכז-מזרח אירופה, לרבות הפדרציה הרוסית ומדינות ברית המועצות לשעבר באזור הבלטי ובאסיה התיכונה.
בשנת 1995–1998 שימש כשגריר בווינה, אוסטריה, מואמן גם לסלובקיה וסלובניה, וכן לסוכנויות האו"מ ולאבש"א (הארגון לשיתוף וביטחון באירופה) שמקום מושבם בבירה האוסטרית.
אחרי פרישתו בשנת 1998 עסק עוד 14 שנים בחשיפת הארכיון המדיני של משרד החוץ בגנזך המדינה, היה יו"ר אגודת הידידות ישראל-אפריקה ונציג ציבור בוועדת נציבות שרות המדינה.
במקביל, חקר, כתב מאמרים, תירגם והרצה.
סיפרו האוטוביוגרפי "מסביב לעולם ב 90 שנה" מתאר את פעילותו הענפה במשך השנים.
פעילויות נוספות
שר היה חבר-מייסד בעמותת חברים למען החברה, לקידום ילדים ובני נוער בשדרות, שהוקמה על ידי עשרה מבוגרי מחזור י"ב של המכללה לביטחון לאומי.
חבר במסדר אבירי יינות עמק הלואר בצרפת מ-1964, הועלה לדרגת קצין בשנת 2014.
Standing on the Line
Standing on the Line (בעברית: לעמוד על הקו) הוא סרט תיעודי קנדי-להט"בי שיצא ב-2019. הסרט בוים על ידי פאול-אמיל דינטרמונט . הסרט, שאורכו 80 דוקת, מתייחס להומופוביה בספורט.
יואל שר (דיפלומט)
חייו האישיים
שר היה נשוי לאביבה שר ואב לשלשה: גלעד שר, איל שר ונגה שר-גרקו. נפטר ב-20 במאי 2023 בירושלים, בגיל 90.
Tapestry
Tapestry הוא אלבום האולפן השני של הזמרת־יוצרת האמריקאית קרול קינג, אשר יצא בשנת 1971 מטעם Ode Records והופק על ידי לואי אדלר. זהו אחד מהאלבומים הנמכרים ביותר בכל הזמנים, עם מכירות של יותר מ־25 מיליון עותקים ברחבי העולם. בארצות הברית, האלבום הוסמך בסטטוס יהלום על ידי ה־RIAA, על סמך מכירות של יותר מ־10 מיליון עותקים. Tapestry זכה בארבעה פרסי גראמי בשנת 1972, כולל אלבום השנה. הסינגלים המובילים מתוך האלבום — "It's Too Late"/"I Feel the Earth Move" — שהו במשך חמישה שבועות במקום מספר 1 הן במצעד בילבורד הוט 100, הן במצעד  Easy Listening. ב־2003, Tapestry דורג כמספר 36 ברשימת "רולינג סטון", "500 האלבומים הגדולים של כל הזמנים".
הפקה
קינג כתבה או כתבה בשיתוף את כל השירים באלבום, אשר כמה מהם כבר היו ללהיטים עבור אמנים אחרים, כמו אריתה פרנקלין - "(You Make Me Feel Like) A Natural Woman" וה- Shirelles - "Will You Love Me Tomorrow" (ב-1960). שלושה שירים נכתבו במשותף עם בעלה לשעבר של קינג, ג'רי גופין. ג'יימס טיילור, אשר עודד את קינג (אשר הייתה ידועה ככותבת ולא זמרת) לשיר את השירים שלה בעצמה, גם זכה ללהיט מספר 1 מבין שירי האלבום, עם "You've Got a Friend". שני שירים נכתבו במשותף עם טוני שטרן: "It's Too Late" ו-"Where You Lead".
האלבום הוקלט בסטודיו B של אולפני A&M, במהלך ינואר 1971, עם גיבוי של ג'וני מיטשל וג'יימס טיילור, בנוסף למגוון נגני סשן מנוסים.
צילום העטיפה צולם על ידי צלם A&M ג'ים מקרארי בביתה של קינג. הוא מראה אותה יושבת בתוך מסגרת החלון, ומחזיקה שטיח קיר אותו תפרה בעצמה, עם החתול שלה, טלמאכוס, לרגליה.
ביקורת
האלבום התקבל יפה על ידי מבקרים; רוברט כריסטגאו סבר שהקול שלה, ללא "קישוטים טכניים", יתרום לשחרורן של זמרות נוספות, ואילו ג'ון לנדאו ב"רולינג סטון" כתב שקינג היא אחת מהדמויות המוזיקליות הכי יצירתיות בעולם הפופ, ושהיא יצרה אלבום נשגב "של אינטימיות אישית והישגים מוזיקליים".
פרסים
בנוסף לזכייה בפרס אלבום השנה, Tapestry זה גם זכה בפרס גראמי לביצוע פופ הקולי הטוב ביותר של זמרת, תקליט השנה ("It's Too Late"), ושיר השנה ("You've Got a Friend"), מה שהפך את קינג לאמנית הסולו (האישה) הראשונה לזכות בפרס לתקליט השנה, והאישה הראשונה בכלל לזכות בפרס שיר השנה.
האלבום נשאר במצעד הפזמונים במשך 313 שבועות (שני רק לאלבום של פינק פלויד, The Dark Side of the Moon, שנשאר במצעד 724 שבועות).
ביצועי האלבום
Tapestry היה במקום הראשון במצעד בילבורד 200 למשך 15 שבועות רצופים, והחזיק בשיא מספר השבועות במקום זה על ידי אמנית סולו במשך 20 שנים, עד שהשיא הזה נשבר על ידי אלבומה של ויטני יוסטון, The Bodyguard בשנת 1993, אשר נשאר במקום הראשון למשך 20 שבועות. Tapestry עדיין מחזיק בשיא מספר השבועות הרצופים במקום מספר 1 על ידי אמנית סולו. האלבום נרשם במצעד בילבורד 200 למשך 318 שבועות בין 1971 ו-2011 (302 שבועות ברצף מ-10 באפריל 1971 עד 15 בינואר 1977), התקופה הארוכה ביותר על ידי אמנית סולו עד שהאלבום של אדל, 21, השיג אותה ב-2017. במונחים של זמן במצעדים, Tapestry מדורג במקום החמישי באופן כללי, ומבחינת אורך זמן במצעדים של מופע סולו הוא מדורג במקום השני. מכל האלבומים על ידי אמניות שהוסמכו בסטטוס יהלום, Tapestry הוא הראשון שיצא (אך לא הראשון שהוסמך). בקנדה, האלבום היה מספר 1 במצעדים במשך 9 שבועות החל מ-2 ביולי 1971.
מורשת
מספר שירים מ-Tapestry הוקלטו על ידי אמנים אחרים והפכו ללהיטים, בזמן שהאלבום עצמו היה עדיין במצעדים: הגרסה של ג'יימס טיילור משנת 1971 לשיר "You've Got a Friend" היה להיט מספר 1 בארצות הברית ומספר 4 בבריטניה; וגרסת האולפן של ברברה סטרייסנד משנת 1971 לשיר "Where You Lead" הגיע למספר 40, בעוד גרסה חיה של מחרוזת שבה סטרייסנד שילבה את השיר עם הלהיט "Sweet Inspiration" הגיעה למספר 37 שנה אחרי כן.
בקיץ 2016 קרול קינג ביצעה את האלבום בשלמותו בהופעה חיה בפעם הראשונה, במסגרת פסטיבל הקיץ הבריטי בהייד פארק, לונדון, ב-3 ביולי 2016. ההופעה יצאה שנה מאוחר יותר כאלבום הופעה Tapestry: Live at Hyde Park.
גרסאות כיסוי בעברית לשירי האלבום
ב-1977 יצא לאור אלבומה של צילה דגן, "צילה דגן". האלבום כלל גם שירים של קרול קינג מאלבומים אחרים ושל יוצרים זרים נוספים, אך הציר המרכזי היה שירים מתורגמים מהאלבום "Tapestry" שהופיעו בתוכנית רדיו ב-1972, "פגישה מחודשת עם קרול קינג" (נוסח עברי לשירים: עמוס אטינגר, עיבוד מוזיקלי: מרטין מוסקוביץ, עריכה והפקה: עופרה סמואל.): "כה יפה", "היש מחר עוד לשנינו" , "כה רחוק" , "חזרה הביתה" ("Home Again"), "יש לך חבר" ו"הרגשתי איך האדמה נעה".
בשנת 1997 הקליטה הזמרת עפרה חזה גרסת כיסוי לשיר "You've got a friend" כחלק מאלבומה האחרון Ofra Haza.
בשנת 2021 הוציאה המוזיקאית עדי-קשת כהן גרסת כיסוי לשירה של קרול קינג "It's Too Late" עם עוזי רמירז לציון חמישים שנה לאלבום "Tapestry".
רשימת השירים
בשנת 2008, Sony/BMG, אפיק רקורדס, ו-Ode הוציאו מהדורת מורשת ("Legacy Edition) בדיסק כפול. דיסק אחד הוא האלבום המקורי שעבר רימאסטרינג; הדיסק השני הוא הופעות חיות של 11 מתוך 12 השירים, שהוקלטו ב-1973 בבוסטון, מרילנד, בסנטרל פארק שבניו יורק, וב-1976 בסן פרנסיסקו בבית האופרה. "Where You Lead" הוא השיר מהאלבום המקורי שלא נכלל בדיסק ההופעות החיות.
משתתפים
{{טורים|
צוות טכני
}}
השבועה (פועלי ציון)
השבועה הוא שירו של יהושע פלוביץ' במזרח אירופה בשנת 1903. התחבר ביידיש והפך להמנונה של מפלגת "פועלי ציון". במקביל, תורגם השיר לעברית על ידי אברהם לוינסון. "השבועה" הולחן על ידי אברהם משה ברנשטיין.
טינו לטיירי
מרטינו "טינו" לטיירי (באנגלית: Tino Lettieri; נולד ב-27 בספטמבר 1957), הוא כדורגלן עבר ממוצא קנדי-איטלקי ששיחק בעמדת השוער, לטיירי ייצג את קנדה פעמיים באולימפיאדת הקיץ (1976 ו-1984) ובמונדיאל 1986.
קריירה
לטיירי נולד באיטליה אך גדל בקנדה. הוא החל את הקריירה המקצועית שלו במונטריאול קאסטורס בשנת 1976. הוא שיחק במינסוטה קיקס שנים 1977-1981. בשנים 1982-1983 שיחק בונקובר וייטקאפס ובשנת 1984 שיחק במיננסוטה סטרייקרס. לאחר שה-NASL התפרקה, המשיך לטיירי לשחק עבור הסטרייקרס כשהקבוצה הצטרפה לליגת האולמות בכדורגל. במהלך הקריירה לטיירי נבחר לשוער השנה לעונת 1986-87. לטיירי סיים את הקריירה שלו בשנת 1987 בהמילטון סטילר בליגת הכדורגל הקנדית.
וילסון רשם 24 הופעות בינלאומיות בנבחרת קנדה. לטיירי שיחק עבור הנבחרת הקנדית משנת 1980 עד שנת 1986. ואף שיחק כשוערה הראשון של הנבחרת הקנדית במונדיאל 1986.
לטיירי נבחר להיכל התהילה של הכדורגל הקנדי בשנת 2001.
היי קיילוס
הַיי קֶיילוּס (באנגלית: Hy Kalus ;21 במאי 1925 – 30 בדצמבר 2012) היה במאי תיאטרון וטלוויזיה יהודי אמריקאי, שהִרבה לביים בתיאטרון הישראלי.
קורות חייו
קיילוס החל את דרכו כבמאי בשנת 1946. הוא ביים הצגות ברחבי אמריקה, כמו גם עשרות סרטי תעודה לטלוויזיה. בין ההצגות שביים היו "הפיזיקאים" במילווקי ו"הבט אחורה בזעם" בוושינגטון ו"שגעונו של אלוהים" מאת אלי ויזל.
קיילוס הגיע לישראל ללמד בבית הספר למשחק שליד תיאטרון "הקאמרי" בשנת 1953, בעקבות הזמנתו של יוסף מילוא. כעבור שנה החל לביים בישראל. המחזה הראשון שביים בישראל היה "אנשי ריב" מאת ג'ורג' בלאק, בקאמרי. בשלהי אותה שנה ביים בקאמרי את "האיש שבא לסעוד" מאת קאופמן והרט. בקאמרי ביים בסך-הכול תשעה עשר מחזות. ב-1956 החל לביים בהבימה, בה ביים אחד עשר מחזות, בהם "הבט אחורה בזעם" ו"מי מפחד מווירג'יניה וולף?", שאותו ביים פעמיים ואשר זכה להצלחה רבה. רבים מהמחזות אותם ביים היו אמריקאים.
ביים גם באופרה הישראלית, בתיאטרון בית ליסין, בתיאטרון גיורא גודיק, בתיאטרון בימות ובתיאטרון חיפה. ביים גם סרטי תעודה בטלוויזיה הישראלית, ביניהם "לילה שכולו יום", סרטו הראשון של הצלם דוד גורפינקל, על פי תסריט מאת רם עברון. היה חבר בוועדת הרפרטואר של הקאמרי.
משנות ה-50 עד ה-90 עבר לסירוגין מישראל לארצות הברית, וביים בכל ארץ סרטים ומחזות. בארצות הברית גם ייעץ לקבוצות משקיעים מעסקי השעשועים אילו הפקות כדאי להעלות.
הוא נפטר בביתו בניו יורק ב-2012, בגיל 86. הותיר אחריו את אשתו, זהבה, שני בנים וארבעה נכדים. נטמן בבית העלמין קנסיקו במדינת ניו יורק. בנו רם נשוי למוזיקאית אילה אשרוב.
שלמה לב-עמי
שלמה (לוי) לב-עמי (20 במרץ 1919 - 4 במאי 2011) היה מחנך והיסטוריון ישראלי, מחברי המפקדה הראשית של האצ"ל ומ"מ מפקד האצ"ל, ומגולי אצ"ל ולח"י באריתריאה.
ביוגרפיה
בשנת 1934 סיים את בית הספר היסודי פיק"א ויצא לעבוד בחקלאות ובמחצבות והשתתף בגיל 16 במאבק לעבודה עברית, על כך נעצר ונשפט למאסר עם עבודת כפייה.
בשנת 1936 הצטרף לשורות ההגנה, סיים קורס מפקדי פלוגות ונתמנה למפקד אזור הביטחון בפתח תקווה ומאוחר יותר למחוז חיפה והצפון. בשל מדיניות ההבלגה ותלייתו של שלמה בן-יוסף, הצטרף בשנת 1938 לארגון האצ"ל, שם לקח חלק בפעולות החבלה נגד הבריטים, וסיים קורס צבאי בפולין, מחוזו היה היחיד שלא התפלג בשנת 1940 והוא השפיע על שיקומו של האצ"ל ונעצר בעקבות פעילותו.
בשנת 1942 שימש קצין הדרכה ראשי, ראש המטה הכללי ומ"מ מפקד האצ"ל, בשנת 1943, בתקופת המעבר בה שימש מפקד האצ"ל, מנע את פיצוץ מסגד כיפת הסלע בהר הבית, וארגן את האצ"ל ללוחמה הדרגתית ומתונה. בתקופת הסזון, בשנת 1944, יזם החלטות כדי להימנע ממלחמת אחים.
בשנת 1945 נעצר והוסגר לבריטים שהגלוהו למעצר באפריקה, שם שימש כעורך ביטאון האצ"ל ומפקד העצירים. ב-29 ביוני 1946 היה ראש המורדים העצורים שברחו דרך מנהרה והוחזרו למעצר. ב-12 ביולי 1948 חזר עם אחרוני הגולים מקניה.
עם קום המדינה היה ממייסדי "תנועת החרות", אך התפטר מניהולה מכיוון שרצה להציבה כתנועה לקליטה המונית ולהתיישבות בגבולות.
משנת 1949 התנדב באזורי מצוקה. ולאחר מלחמת ששת הימים התנדב בצה"ל, ושימש מורה ומנהל בבתי ספר יסודיים ותיכוניים.
בשנת 1956 החל בהוראה בבית הספר מכס פיין, ומאוחר יותר הפך למנהלו.
בשנים 1955–1959 למד באוניברסיטאות בר-אילן, בתל אביב וביתה ספר הגבוה למשפט ולכלכה: פילוסופיה, היסטוריה, פסיכולוגיה, תנ"ך וחינוך. בשנת 1971 קיבל תואר דוקטור בתולדות עם ישראל, מהאוניברסיטה העברית.
בשנת 1959 הוזמן להוראה בבית הספר התיכון עירוני מקצועי ג' והוטל עליו להפעיל "מעבדה פדגוגית" עבור המורים, התלמידים והוריהם בעקבות תופעת ואדי סאליב והבעיות בשכונות המצוקה והמעברות. התיכון נועד להיות "דו-שנתי" והוא הנחיל בו תוכנית חינוכית - תרבותית.
לב-עמי היה יועץ אקדמי להקמת המכון לחקר המחתרות באוניברסיטת בר-אילן, ושימש מרצה באוניברסיטה העברית, באוניברסיטה הפתוחה, באוניברסיטה העממית ובמכללת ההסתדרות, והיה ראש צוות מנחים למורים תיכוניים מטעם משרד החינוך.
בשנת 1953 ייסד את אגודת הנוער "בני האומה".
בשנת 1992 היה אחד משלושת מועמדי הליכוד לראשות הממשלה. ובשנת 1998 היה אחד משלושת מועמדי הליכוד לתפקיד נשיא המדינה.
בשנת 1997, נבחר ליקיר תל אביב על מפעל חייו.
לב-עמי נפטר ב-4 במאי 2011, בן 92 במותו, ונקבר בבית העלמין ירקון, הוא השאיר אחריו את אשתו תמר צינברג וילדיו עזי ועינת.
הבנים (קומיקס)
הבנים (באנגלית: The Boys) היא סדרת קומיקס, שנוצרה, נכתבה ואוירה על ידי גארת' אניס ודריק רוברטסון. האוגדן הראשון בסדרה יצא לאור בהפצת "WildStorm", שביטלה אותו לאחר החוברת השישית; הסדרה חודשה על ידי "Dynamite Entertainment". הסדרה יצאה לאור לראשונה באוקטובר 2006, והסתיימה בנובמבר 2012 לאחר שפורסמו 72 חוברות. באוגדן הרביעי, מתגלה כי עלילת הסדרה מתרחשת ביקום בו מתרחשת עלילת הקומיקס "פריצ'ר", סדרת קומיקס נוספת שנכתבה על ידי אניס בין השנים 1995–2000. בנוסף, לסדרה נכתבו שלוש מיני-סדרות ספין אוף בנות שש חוברות – "Herogasm", "Highland Laddie", ו-"Butcher, Baker, Candlestickmaker", ומיני-סדרת אפילוג בת שמונה חוברות, "בקי היקרה", שהופצה מיוני עד לנובמבר 2020.
סדרת הקומיקס עובדה על ידי אולפני אמזון ו-"Sony Pictures Television" לסדרת טלוויזיה שעלתה לשירות הזרמת המדיה "פריים וידאו" ב-26 ביולי 2019, באמצעות הסכם זכויות עם "Dynamite Entertainment", שממנו הושק זיכיון – סדרת רשת בשם "שבע ב-7" שעלתה לשידור ב-7 ביולי 2021; סדרת ספין-אוף מונפשת, "הבנים מציגים: שטני", שעלתה ל"פריים וידאו" ב-4 במרץ 2022 (שמתוכו, הפרק השלישי, "I'm Your Pusher", מתרחש בהמשכיותה של סדרת הקומיקס); וסדרת ספין-אוף לייב אקשן "דור ה-V", שעתידה לעלות לשירות ב-29 בספטמבר 2023.
הוצאה לאור
לאחר סיום הסדרה, הצהיר אניס כי סדרת הקומיקס הרוויחה מביטולה על ידי "Wildstorm", בכך ש-"Dynamite" העניקה לו חופש פעולה רחב יותר ממה שהיה ל-DC, ואמר, "היינו נרקבים [ב-DC]. הספר היה נסדק ונקרע עד שכתיבתו הייתה תסכול טהור". הוא גם הודה שפלט "אנחת רווחה" לאחר הביטול, שכן זמן קצר לאחר מכן, "Wildstorm" נסגרה.
מיוני עד נובמבר 2020, יצאה לאור מיני-סדרת אפילוג בת שמונה חוברות בשם "בקי היקרה".
רקע עלילתי
עלילת הקומיקס מתרחשת בין 2006 ל-2008, בעולם שבו קיימים גיבורי-על. עם זאת, רוב גיבורי-העל הושחתו עקב ההכרה והפרסום להם זכו, ולעיתים קרובות נוהגים בצורה פזיזה, המסכנת את בטיחות העולם. העלילה עוקב אחר חוליה חשאית קטנה של ה-CIA, הידועה באופן לא רשמי בשם "הבנים", אשר בראשותו עומד בילי בוצ'ר וחבריה הם חלב-אם, פרנצ'י, הנקבה, והתוספת החדשה יואי "וי" קמפבל, האחראים על ניטור קהילת גיבורי-העל; משימה המובילה אותם לעיתים קרובות לעימותים איומים מול תאגיד "ווט" השולט בגיבורי-העל, ולתוצאות איומות; במקביל, עלילת משנה מרכזית עוקבת אחר דמותה של אנני "סטארלייט" ג'נוארי, גיבורת-על צעירה ותמימה שמצטרפת לצוות גיבורי-העל בשם "השבעה", קבוצת גיבורי-העל היוקרתית והמושחתת ביותר בעולם ואויביהם המרים ביותר של "הבנים".
מהדורות שנאספו
לאורך השנים, הפיצה "Dynamite מהדורות הן בכריכה קשה והן בכריכה רכה באופן קבוע (כולל חוברות הקומיקס שהופצו בעבר על ידי "Wildstorm"). בנוסף, הפיצה "Dynamite" מהדורות דפיניטיביות שכללו אומניבוסים של הסדרה.
סרט שבוטל
בפברואר 2008, דווח על ידי "וראייטי" כי "סרטי קולומביה רכשה את זכויות עיבודו הקולנועי של הקומיקס, אותו הפקידה בידי המפיק ניל ה. מוריץ, וכי על כתיבת התסריט הופקדו פיל היי ומאט מנפרדי. באוגוסט 2010, הצהיר אדם מקיי על החתמתו לבימוי הסרט, והוסיף כי "כבר יש להם תסריט ואנחנו עושים משכתבים אותו, אז אני מקווה שניכנס לעניין בסתיו ואולי הצילומים יתקיימו בינואר." בפברואר 2012, הודיעה "סרטי קולומביה" על ביטול הפקת העיבוד הקולנועי. עם זאת, הצהיר מקיי בתגובה בחשבון הטוויטר האישי שלו כי הזכויות נרכשו על ידי "סרטי פרמאונט". ב-30 באפריל 2013, נמסר על שכירתם מחדש של מנפרדי והיי לכתיבת התסריט, אם כי הפקת הסרט מעולם לא יצאה לפועל.
סדרת טלוויזיה
באוקטובר 2015 נמסר על רכישת זכויות עיבוד הקומיקס מטעם "Cinemax" עבור פיתוח עיבוד טלוויזיוני, עליו יופקדו סת' רוגן, אוון גולדברג ואריק קריפקה. בספטמבר 2017, דווח על ידי "וראייטי דיווח זכויות הפקת והפצת הסדרה נרכשו על ידי אולפני אמזון. הסדרה עלתה לשירות הזרמת המדיה "פריים וידאו" ב-26 ביולי 2019. עונתה השנייה של הסדרה עלתה לשירות ב-4 בספטמבר 2020, ואילו עונתה השלישית עלתה לשירות ב-3 ביוני 2022.
סדרת ספרים מוקלטים
כל 98 החוברות של סדרת הקומיקס עובדו ל-7 ספרים מוקלטים שהופקו עם צוות שחקנים מלא, אפקטים קוליים ומוזיקה על ידי "GraphicAudio". הכרך הראשון יצא לאור ב-4 במאי 2020. הכרך השביעי עיבד את מיני-סדרת האפילוג "בקי היקרה" וחתם את הפקת הסדרה ב-20 במאי 2022. אורכה של הסדרה כולה נאמד ב-31 שעות, עלילתה מתרחשת, בדומה לעלילת הקומיקס, בין השנים 2006–2008 והדיאלוג נצמד לתסריטים המקוריים של גארת' אניס. בנוסף, הסדרה קיבלה סיווג לגילאי 18+.
We Gotta Go Now
על פיתוחה של סדרת ספין-אוף נוספת בשם "דור ה-V", המעובדת באופן רופף על אירועי קשת העלילה "We Gotta Go Now" מתוך הסדרה הראשית, ששאבה השראה מ"משחקי הרעב" ו"אקס-מן" ועלילתה מתמקדת בצוות גיבורי-העל "ג'י-מן", הוכרז ב-20 בספטמבר 2020; בהמשך נמסר כי הסרה תעלה לשירות "פריים וידאו" ב-29 בספטמבר 2023.
זיו זק
זיו זק (נולד ב-1 בדצמבר 1988) הוא מוזיקאי, מעבד ומפיק מוזיקלי ישראלי.
קריירה
עוד לפני לימודיו ברימון הקים עם מאור אלוש את ההרכב ילד על הירח. בסוף שנת 2012 הוציא ההרכב אלבום בכורה הנושא את אותו שם, ובו ניגן זק על גיטרות וקלידים. שירי האלבום הושמעו בתחנות רדיו רבות וההרכב יצא לסיבוב הופעות בארץ.
בשנת 2014 הפיק את אלבומה של הזמרת-יוצרת אביגיל קובארי "דת, בת, אלוהים, אהבה". אתר וואלה! בחר באלבום לאחד מהאלבומים הטובים ביותר לשנת 2014. שנה לאחר מכן יצא אלבומם השני של ההרכב "ילד על הירח" בשם "כאן ועכשיו" אותו הפיק בשיתוף אלוש ולירן פרידמן. הסינגל "מנגינה מוכרת" הושמע בתחנות רדיו רבות ונכנס לפלייליסט של גלגלצ.
בשנת 2016 הפיק את אלבומה השני של קובארי, "פיל שמן". השיר "פתרונות זמניים", שאותו הפיק נכנס לפלייליסט של גלגלצ והושמע בתחנות רדיו רבות, בהן כאן 88 וגלגלצ.
בשנת 2018 הפיק את אלבום הבכורה "זקנות מדברות על ספורט", של ליאור הולצר. באותה שנה יצא אלבומה השלישי של קובארי "בת זקונים" שגם אותו הפיק מוזיקלית. האלבום זכה בפרס אקו"ם לעידוד היצירה. מתוך האלבום נכנסו השירים "שתיים שתיים", "פסים צהובים" ו-"איילות" לפלייליסט של תחנות הרדיו כמו כאן 88, גלגלצ ועוד.
בשנת 2021 הפיק את אלבומה הרביעי של קובארי "אחת מתוך אחת".
בין היתר הפיק לדוד לביא את הסינגל "היכון הכן מתגעגעים", שאותו ביצע עם קובארי. לבניה שאנני שהופיע בתוכנית דה וויס ישראל, הפיק זק כמה שירים.
זק מלווה את קובארי בגיטרה ובקלידים במרבית מהופעותיה. כגיטריסט ניגן בכמה שירים מאלבומיה של רוני פרי "נראתה לאחרונה" ו-"מעברים חדים".
MishMash - מישמש
בשנת 2018 הקים אולפן הקלטות ולייבל עצמאי "MishMash - מישמש", שמלווה אמנים משלב היצירה ועד שלב ההפצה המוזיקלית שהחברה אחראית עליו. על אמני הלייבל נמנים קובארי, מאור אלוש, רוני פרי, איתי כפיר ו-MARBL.
חיים אישיים
זק נשוי לאנה קנון, רקדנית בלט לשעבר בבלט הישראלי ולהם בת אחת. הם מתגוררים בתל אביב.
המשבר החוקתי באוסטרליה (1975)
רקע פוליטי
נכון לשנת 1975 מעמדה של אוסטרליה לא היה כשל מדינה ריבונית לגמרי והיא הייתה קשורה אל הממלכה המאוחדת; לפרלמנט הבריטי הייתה מעורבות מסוימת בתחומי החקיקה של אוסטרליה ואליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת מלכה כמלכת אוסטרליה מאז הכתרתה ב-1952. מטעמה של המלכה פעל באוסטרליה המושל הכללי של אוסטרליה. לפי חוקת אוסטרליה הסמכות המבצעת של המונרך מוטלת בידי המושל הכללי הממנה ראש ממשלה (לפי תוצאות הבחירות הכלליות). המושל הכללי פועל בשיתוף פעולה עם ראש הממשלה בעת מילוי סמכויותיו הכוללות זימון חברי פרלמנט למושב, פיזור הפרלמנט וקריאה לבחירות כלליות ועוד.
בין 1949 ל-1972 הונהגה אוסטרליה בידי סדרת קואליציות שמרניות שהונהגו בידי המפלגה הליברלית של אוסטרליה ומפלגת הכפר שהריצו בשנים הללו את ראשי הממשלה הבאים: רוברט מנזיס, הרולד הולט, ג'ון מקיואן, ג'ון גורטון וויליאם מקמהון. במהלך הבחירות הפרלמנטריות ב-1972 סדר פוליטי זה הגיע לסיומו עם ניצחון מפלגת הלייבור האוסטרלית בבחירות ומינוי מנהיג המפלגה, גוף ויטלם, לראש ממשלה מטעמה. לאחר הבחירות השיגה מפלגת הלייבור רוב זעום של 67 מושבים מתוך 125 בבית הנבחרים האוסטרלי. עם זאת, אף מפלגה לא השיגה רוב בסנאט האוסטרלי אשר הצבעתו נדרשה עבור מעבר חקיקה.
ממשלת ויטלם
ויטלם ומפלגתו ניצחו בעיקר על בסיס מצע בחירות שקרא להעלאת הוצאות האוצר הלאומי עבור פיתוח במעורבות ופיקוח ממשלתי, הוצאת כוחות הצבא האוסטרלי ממלחמת וייטנאם והורדה מסמכויותיהן של המדינות והטריטוריות של אוסטרליה תוך חיזוק סמכות הממשלה המרכזית בקנברה. מצע מדיניות זה פגש בהתנגדות חריפה מצד המפלגות השמרניות שאחזו בהשפעה מכרעת על ההצבעות בסנאט. הסנאט, לאחר הבחירות אליו מ-1970, היה מחולק ב-60 מושביו בין 26 מושבים למפלגת הלייבור, 21 מושבים למפלגה הליברלית ו-5 מושבים למפלגת הכפר (שיחדיו רצו כסיעה מאוחדת וניצחו בסך הכל ב-26 מושבים), 5 מושבים למפלגת הלייבור הדמוקרטית ו-3 מושבים למועמדים עצמאיים למיניהם ללא שיוך פוליטי.
ממשלת ויטלם קידמה כמו כן הליך חקירה של ארגון הביון והביטחון האוסטרלי (ASIO) לאחר שהתגלה שמוקדם יותר הארגון ביצע מעקב על חברים שונים במפלגת הלייבור. המעקב אחר חברי מפלגת הלייבור נבע מחשש לגורמים במפלגה בעלי חיבה לאידיאלים קומוניסטים שנגדו את עמדתה של אוסטרליה במלחמה הקרה כחלק מהגוש המערבי.ב-1973 קידם התובע הכללי, ליונל מרפי, את 'פשיטות מרפי' במסגרתם השתלטו הרשויות על מרכזי הפעילות של ה-ASIO. לאחר האירוע דרש ויטלם מטעם ה-ASIO רשימה של כל חבריו ברחבי אוסטרליה בחשד לריגול נגד הממשלה. כמו כן, ויטלם האשים באופן ציבורי אישים בממשלו בהיותם מעורבים בריגול מטעם ארצות הברית.
הממשל האמריקאי של נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון לא ראה לחיבה את האשמותיו של ויטלם ויחסי אוסטרליה–ארצות הברית התערערו במקצת. בהמשך הריע מצבה של ממשלת ויטלם כאשר החל מיתון כלכלי. ויטלם קרא לבחירות פרלמנטריות ב-1974 ובמהלכן הוא שימר את הרוב בבית הנבחרים אך נותר ללא רוב בסנאט. בסמכות ראש הממשלה ניתן היה לבצע הלוואות בקנה מידה לאומי דרך מועצת ההלוואות ללא אישור הסנאט. ממשלת ויטלם עם זאת פעלה מאחורי גבה של מועצת ההלוואות וניסתה לבצע הלוואה מערב הסעודית אשר נותרה סמויה בכדי להימנע מהגעתה לידיעת המועצה.
המשבר החוקתי
בסופו של דבר הפרשה דלפה לידיעת הציבור וכאשר שרים בממשלה ניסו להכחיש את קיומה התגלה כי הם שיקרו לציבור הרחב והמוניטין של ממשלת ויטלם צנח. בהמשך סנאטור מטעם מפלגת הלייבור הוחלף בסנאטור שמרני, מה שהפחית את הסיכוי של ויטלם ומפלגתו להעביר חקיקות דרך פשרות עם המפלגות הקטנות. לנוכח מצב זה ויטלם וממשלתו לא היו מסוגלים להעביר חקיקות בפרלמנט אך סירבו להתפטר ולפזר את הפרלמנט עבור בחירות חדשות. המושל הכללי, ג'ון קר, היה צריך את שיתוף הפעולה של ויטלם עבור הכרזה על פיזור הפרלמנט ויציאה למערכת בחירות פרלמנטריות חדשה.
קר היה חבר קרוב של ויטלם וחשש מפני תוצאות המבוי הסתום בתוך הפרלמנט. על כן החליט קר לפטר את ויטלם מראשות הממשלה ולהחליפו ביריבו השמרני מלקולם פרייזר. נכון לאותה העת לא היה ברור אם בידיו של המושל הכללי נתונה הסמכות לפטר ראש ממשלה שכן מהלך שכזה מעולם לא בוצע קודם לכן. קר היה בקשר עם ארמון בקינגהאם לגבי הבהרת סמכויותיו קודם המהלך הפוליטי במה שנודע בכינוי "מכתבי הארמון" (Palace letters). התכתובת הייתה בין המלכה אליזבת, דרך מזכירה הפרטי, לבין קר.
לפי המכתבים היה בסמכותו של קר לפטר את ראש הממשלה מכיוון שהמושל הכללי היה נציג הממשלה וממלא סמכויותיה הביצועיות באוסטרליה ובבחינה חוקתית היה זה בסמכות המלכה לפטר את ראש הממשלה. בבחינה חוקית לא היה משבר בהחלטה, המשבר צץ עקב העובדה שהמלכה ומוסד המלוכה בכללו, שנועד בבחינה חוקתית להישאר נייטרלי בפוליטיקה, התערב נגד ויטלם וממשלת הלייבור. ויטלם פוטר מתפקידו ללא כל קשר אך האשים את קר בקשריו בעברו עם ה-CIA כמו גם עם ארגוני מודיעין שונים. בהמשך 1975 התקיימו בחירות פרלמנטריות חדשות בהן השיגה הסיעה השמרנית רוב בשני בתי הפרלמנט והמשבר הפוליטי הגיע לסיומו.
משלטי חוליקאת
משלטי חולֵיקאת היו עמדות שנתפסו, בוצרו והוחזקו על ידי הצבא המצרי במהלך מלחמת העצמאות. המשלטים ישבו על שש גבעות במישור החוף הדרומי. במתחם הגבעות, ששלט על הדרך לנגב הנצור, התנהלו ארבעה קרבות עזים ומרובי נפגעים עד לכיבושו הסופי על ידי חטיבת גבעתי במבצע יואב.
משלטי חוליקאת וחשיבותם
הכפר הערבי חוליקאת שכן במישור החוף הדרומי, בצד כביש 232 (היום בין צומת גבעתי לשדרות). עם פרוץ מלחמת העצמאות התגוררו בו כ-500 תושבים.
בגבעות שליד חוליקאת שכן מתחם צבאי בריטי עד תום המנדט הבריטי בארץ ישראל. המשלטים השתרעו משני עבריו של כביש 232, שהיה אז הדרך הסלולה היחידה מגוש דן אל הנגב, וחלשו עליו. ממזרח לכביש שכנו גבעה 131.2 הדרומית וגבעה 120 הצפונית לה. בצמוד לכביש, ממערב, שכנה גבעה 128.2, וממערב לה גבעות 120א, 123 וגבעה 138.5 החולשת עליהן. שמות הגבעות נקבעו על פי גובהן במפות הטופוגרפיות שבידי צה"ל.
באמצעות תפיסת המתחם ושליטה על הכביש ניתן היה לנתק את יישובי הנגב ודרום מישור החוף ממרכז הארץ ולחבר בין הכוחות המצריים שפלשו לתחום המדינה היהודית לאורך ציר החוף לבין הכוחות המצריים שהגיעו להר חברון.
כיבוש הכפרים ברייר, חוליקאת וכאוכבה במבצע ברק
באזור חוליקאת שכנו שלושה כפרים עוינים לאוכלוסייה היהודית: כאוכבה (כיום כוכב מיכאל), ברייר (ליד ברור חיל) וחוליקאת (צפונית לחלץ של היום). בזמן המאורעות שקדמו למלחמת העצמאות הטרידו הכפרים את התנועה היהודית על הכביש לנגב, וחסמו אותו כליל בעזרת תעלות ומחסומים. מתנדבים מצרים חמושים השתכנו במבנה האבן היחיד באזור, בניין בית-הספר של ברייר ששירת את הכפרים השכנים והיה ממוקם כחצי קילומטר צפונית-מזרחית לברייר במקום בו ניצבת כיום אנדרטה לגדוד 54 של גבעתי.
במהלך מבצע ברק שנערך לפני הכרזת מדינת ישראל בציפייה לפלישת צבאות ערב, כבשו חטיבת גבעתי וחטיבת הנגב יישובים ערביים בדרום הארץ והניסו את תושביהם. ב-13 במאי 1948 כבש הגדוד השני של חטיבת הנגב את שלושת הכפרים, כשמבנה בית-הספר הוא שנכבש ראשון. המתנדבים המצרים שהשתכנו בבניין הופתעו ונפגעו ברובם, תושבי הכפר נמלטו צפונה לכיוון מג'דל (אשקלון של היום) והכפר הועלה באש ונבזז. אחרי כיבוש ברייר נוצלה ההצלחה ונתפסו הכפרים חוליקאת וכאוכבה. הכוחות הערביים, חלקם מתנדבים מצרים, ספגו כ-80 הרוגים, ואילו לאנשי הפלמ"ח היו שני פצועים קל. מפקד הגדוד השני משה נצר ביקש לאחר כיבוש כאוכבה וחוליקאת את אישור מפקדת החטיבה להמשיך צפונה ולכבוש את מצודת יואב (עיראק סוידאן), אולם קצין האג"מ של החטיבה עודד מסר לא נתן את האישור. בכך הוחמצה הזדמנות לכבוש את המשטרה כאשר היו בו 18 חיילים מצריים בלבד.
התקפת הפתע המצרית על משלטי חוליקאת
ב-8 ביולי 1948 בשעה 6 בבוקר, יממה לפני תום ההפוגה הראשונה של מלחמת העצמאות, פתח הצבא המצרי בהתקפת פתע על עמדות צה"ל בצפון הנגב. המצרים תקפו בקו התפר בין גזרת חטיבת הנגב מדרום לגזרת חטיבת גבעתי מצפון וניתקו את הרצף הטריטוריאלי הישראלי בין הנגב למישור החוף. רצועה זו, שכונתה "רצועת הניתוק", הפכה לזירת הקרבות המרכזית בלחימת צה"ל כנגד הצבא המצרי.
כדי לא לעבור במפורש על ההסכם עם האו"ם, שתיווך את הפסקת האש, הפעיל הפיקוד המצרי תחילה כוחות סעודיים וסודאניים כך שהפרת ההפוגה לא תיזקף לחובת הצבא המצרי הסדיר.
במשלט 138.5 שבחוליקאת החזיקה מחלקה של 30 לוחמים מקיבוצי הדרום שהשתייכו לגדוד השני של הפלמ"ח (חטיבת הנגב). המשלט הותקף על ידי פלוגה סעודית משוריינת בפיקוד הצבא המצרי. יתרון ההפתעה עמד לזכות המצרים ובתום כשלוש שעות לחימה מול כוחות עודפים נסוגו מגיני המשלט לקיבוץ גברעם כשהם נושאים עמם 6 הרוגים ופצועים רבים, שפונו לבית חולים שדה ברוחמה. ארבעה מן הלוחמים נותרו מאחור: אחד מהם הצליח למצוא את דרכו לגברעם; השני,, הושאר בשטח פצוע כשהוא חמוש ברימון ונהרג ככל הנראה על ידי הסעודים. גופתו נמצאה רק ב-1951. שניים נוספים – ו – נהרגו או נשבו על ידי הסעודים. שרידיהם נמצאו והובאו לקבורה רק בחלוף שנה. הכוחות המצריים תפסו שש גבעות באזור והתבצרו עליהן. בחלק מן המוצבים הוצבו יחידות סודאניות וסעודיות. הם הטרידו באש נשק קל ובמרגמות את היישובים גברעם וברור חיל וחסמו את הכביש לנגב.
קרב חוליקאת במבצע מוות לפולש
בליל 17 ביולי 1948, במהלך מבצע מוות לפולש שנועד לפתוח את הדרך לנגב בטרם תיכנס ההפוגה השנייה לתוקפה, ערכה חטיבת הנגב פעולת הסחה אל עבר משלטי חוליקאת. לצורך הפעולה התארגן בחופזה וללא מודיעין כוח משולב שכלל פלוגת ג'יפים מהגדוד התשיעי ("חיות הנגב") ופלוגת חי"ר מהגדוד השביעי של הפלמ"ח בפיקודו של, שכללה מחלקת מרגמות 81 מ"מ בפיקודו של סולל כהן. אל היחידה הרגלית צורפו באותו יום כחמישים מתנדבים הן גויסו בחופזה מקרב קיבוצי הסביבה ורבים מאנשיהן היו אנשי גח"ל - עולים חדשים ללא כל אימון צבאי. על הפעולה פיקד מרחוק מעמדה במשלט ברור חיל מפקד פלוגת הג'יפים מיכה פרי, לאחר שהמג"ד עוזי נרקיס וסגנו מאיר פעיל סירבו לפקד עליה ביודעם שסיכוייה קלושים והנפגעים בה יהיו רבים.
הלוחמים הרגליים הוסעו במשאיות מרוחמה עד לברור חיל, ומשם המשיכו לנוע רגלית לעבר יעדם דרך שדות הדוּרָה שסבבו את המשלטים. עוד בטרם ניתנה פקודת ההסתערות שמעו המצרים את הכוח המתקרב ופתחו לעברו באש כבדה מטווח קצר. בנוסף, הכוחות נפגעו מהפגזה לא מדויקת של מחלקת המרגמות הישראלית. מפקד הפלוגה לקסברגר נהרג, והכוחות השונים איבדו את הקשר ביניהם. כיתה אחת בפיקודו של סולל כהן המשיכה להסתער, והצליחה לחדור אל המשלט ולנהל קרב קצר בתוך העמדות. רוב המחלקות נסוגו בחופזה כשהן משאירות 33 פצועים והרוגים בשטח. עם הנץ השחר ובעקבות תצפית שבה נראו שריוניות מתקרבות למתחם, הורה המ"פ פרי על נסיגה מלאה. 12 מן הפצועים נאספו מאוחר יותר על ידי אנשי פלוגת הג'יפים בחסות שדות הדורה שהקיפו את המשלט. גופות השאר, 21 במספר, נמצאו בקבר אחים רק עם כיבוש משלטי חוליקאת לאחר כארבעה חודשים. מצב הגופות העיד שחלקם נרצחו. עם ההרוגים נמנו 11 מאנשי מחלקת היישובים ו-10 היו מן הלוחמים הוותיקים של הגדוד השביעי. ברבות השנים נמתחה ביקורת על בחירת הלוחמים מקרב המשקים ועל שליחתם ללא אימון לקרב. כתבי ההיסטוריה הרשמיים של צה"ל מיעטו לעסוק בכישלון הקרב, ובניגוד לחללי הקרבות האחרים בחוליקאת, לא הונצחו לוחמיו באנדרטה. רק בשנת 2010 הוקמה ביוזמת המועצה האזורית שער הנגב אנדרטה לנופלי הקרב באתר הזיכרון המרכזי בחוליקאת, על גבעה 131.2. המשורר יהודה עמיחי הנציח את סיפור הקרב ואת מפקדו בשירו "גשם בשדה קרב", ובשירים אחרים.
במבצע יואב
מבצע יואב (או בשמו המקורי "מבצע עשר המכות") נועד לחבר מחדש את הנגב המנותק לשטח ישראל ולמנוע את מסירתו לערבים על פי תוכנית ברנדוט.
התקפת חטיבת יפתח שנהדפה
בליל 17 באוקטובר, עם פתיחת מבצע יואב, הטיל מפקד החזית יגאל אלון על חטיבת יפתח לכבוש את חוליקאת. פלוגה מהגדוד הראשון של הפלמ"ח, בפיקודו של אסף שמחוני, הופקדה על המשימה. התוקפים (בהם הסופר פוצ'ו) התקרבו אל משלט 138.5 מכיוון ניר-עם וניסו לפרוץ אליו מדרום. הם הצליחו לפרוץ את הגדר הראשונה של המשלט, אך נתקלו בהתנגדות עזה.
הכיבוש הסופי על ידי חטיבת גבעתי
יומיים לאחר כישלון התקיפה של חטיבת יפתח הוחלט שוב לנסות לכבוש את משלטי חוליקאת. הפעם הוטלה המשימה על חטיבת גבעתי, שהצטיינה בימים שלפני כן בלחימתה במשלטי הצומת ובכפרים כאוכבה ובית תימה שמצפון לחוליקאת. הכוחות שהופעלו היו גדולים יותר והוקצה להם סיוע ארטילרי.
מפקד חטיבת גבעתי, שמעון אבידן, הטיל את המשימה על גדוד 52 (כיום בחטיבה 401), בפיקוד יעקב פרי (פרולוב), שתוגבר על ידי שתי פלוגות מגדוד 54 של צבי צור, עליהן פיקד הסמג"ד יצחק דוידזון (דיבון).
המצרים תגברו את הכוחות במתחם בחיילים שנסוגו ממשלטי הצומת, שנכבשו לילה קודם לכן, והסיגו את כוחותיהם מכאוכבה לשם תגבור המשלטים. טרם פתיחת הקרב היו במתחם ככל הנראה שלוש פלוגות מצריות ופלוגה סעודית. הן התחפרו על ששת משלטי המתחם ובכפר הנטוש חוליקאת.
בקרב היו שני מהלכים מרכזיים: האחד, באחריות גדוד 52, לעבר שלושת המשלטים הצמודים לכביש משני צדיו ולעבר הכפר חוליקאת. השני, בהשתתפות גדוד 54, לעבר שלושת המשלטים המערביים - 120, 123 ו-138.5 השולט עליהם.
בשעה 21:30 החלה הפגזה ארטילרית ישראלית על העמדות המצריות, אך המצרים, שהיו מחופרים היטב, לא נפגעו כמעט. בשעה 22:45, בעקבות ההפגזה, החלה ההסתערות הרגלית. בניגוד לעבר, כל משלטי המצרים הותקפו במקביל מכיוון צפון. קרב קשה במיוחד התפתח על משלט 123, שנכבש אחרי שלוש הסתערויות במחיר כבד על ידי פלוגות א' וג' של גדוד 54 בסיוע מחלקת הג'יפים שועלי שמשון. הרוגים רבים היו גם בקרב על גבעה 120, שנכבשה על ידי פלוגה א' מגדוד 52, בפיקוד שלמה להט. רבים ממפקדי המחלקות של גבעתי נפצעו או נהרגו בקרב.
ההסתערויות הסתיימו בקרבות פנים אל פנים בתוך תעלות היעד המבוצר בעזרת רימונים, להביורים וכידונים. במספר מקרים הם אף הגיעו לכלל מאבק פיזי שכלל נשיכות. המגינים הסודאנים של המשלטים השאירו רושם רב על לוחמי גבעתי – הם היו גבוהים וחסונים והצטיינו בקרב פנים אל פנים. הקרב ארך כשבע שעות והסתיים עם שחר בכניעת המצרים. הגבעה השולטת, גבעה 138.5, נתפסה כמעט ללא התנגדות. בחסות הלחימה, עוד בטרם הסתיים הקרב, החלו לוחמי חטיבת הנגב לעשות את דרכם דרומה לכיבוש באר שבע במבצע משה שהתרחש למחרת.
כיבוש חוליקאת היה המהלך המכריע במבצע יואב והוא נחשב לאחד הניצחונות המשמעותיים במלחמת העצמאות. תפיסת המתחם השלימה את כיתור כיס פלוג'ה בו נלכדה חטיבה של הצבא המצרי. כמו כן, נתפס בקרב שלל רב, שכלל 38 מקלעי ויקרס ומספר שריוניות. השלל שימש בחודשים העוקבים להמשך כיבוש הנגב במבצע חורב ובמבצע עובדה. עם זאת, הניצחון הושג במחיר כבד – 28 לוחמי גבעתי נהרגו בקרב וכ-70 נפצעו.
למחרת כתב אבא קובנר בדף הקרבי של גבעתי:
הנצחת הנופלים
בקרבות חוליקאת נהרגו 63 לוחמים: מתוכם 34 אנשי פלמ"ח (9 בנפילת המתחם, 21 במבצע מוות לפולש ו-4 במבצע יואב) ו-28 אנשי גבעתי במבצע יואב. הם מונצחים בשורה של אנדרטאות באזור.
יטי פרל
הנרייט נאנט "יטי" פרל (בהולנדית: Henriette Nanette "Jetty" Paerl; 27 במאי 1921 – 22 באוגוסט 2013) הייתה זמרת הולנדית ממוצא יהודי וחברת המחתרת ההולנדית במלחמת העולם השנייה. פרל ייצגה את הולנד באירוויזיון 1956 עם השיר "De vogels van Holland" (בעברית: הציפורים של הולנד). היות שהיא שובצה ראשונה בסדר ההופעות של התחרות, היא נחשבת לזמרת הראשונה שעלתה על בימת האירוויזיון.
שנותיה הראשונות
פרל נולדה וגדל באמסטרדם, בירת הולנד. במאי 1940, היא, משפחתה והשחיינית ההולנדית וילי דן אודן, היגרו ללונדון, בירת הממלכה המאוחדת, בעקבות פלישת גרמניה הנאצית להולנד. פרל עבדה בלונדון כמעצבת בגדי ילדים בחנות ברחוב "ניו בונד". בנוסף, פרל הופיעה בתוכנית הרדיו ההולנדית "Radio Oranje" וביצעה שירים שלעגו בגלוי לנאצים. בשלהי המלחמה, פרל התגייסה לחיל העזר לנשים במחתרת ההולנדית. לאחר שחרור הולנד מידי גרמניה הנאצית במאי 1945, היא חזרה להולנד והוצבה על ידי צבא הולנד ברוטרדם.
אחרי המלחמה
בשנת 1951, פרל התחתנה עם הצייר ההולנדי, סיז בנצינגר. בשנת 1956 היא זכתה במקום השני בקדם ההולנדי לאירוויזיון 1956, וזכתה לייצג את ארצה ביחד עם קורי ברוקן באירוויזיון 1956. עד היום לא נודע לאיזה מקום פרל הגיעה בתחרות היות שבאירוויזיון 1956 הכריזו על הזוכה בלבד.
בשנת 1985, פרל התגרשה מבעלה משום שגילתה כי הוא היה חבר במפלגת הנאצים ההולנדית (N.S.B) במלחמת העולם השנייה. שבוע לאחר מכן בעלה התאבד בטביעה.
פרל נפטרה ב-22 באוגוסט 2013, בגיל 92.
סרגיי סרגייביץ' לאפוצ'קין
סרגיי סרגייביץ' לאפוצ'קין (ברוסית: Сергей Сергеевич Лапочкин; נולד ב-28 באפריל 1981, לנינגרד, ברית המועצות) הוא שופט כדורגל רוסי, בעל רישוי מפיפ"א לשמש כשופט במשחקי ליגת העל הרוסית.
בנו של השופט והמפקח סרגיי קונסטנטינוביץ' לאפוצ'קין.
קריירה
לאפוצ'קין סיים את לימודיו באוניברסיטה הממלכתית הפדגוגית הרוסית על שם הרצן והחל את קריירת השיפוט שלו בשנת 1995. ב-1998 שימש כעוזר השופט בליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה ומאז שנת 2000 — כשופט ראשי. הוא עבד במשחקי ליגת הנוער, הליגה השנייה וליגת המשנה.
הוא משמש כשופט ליגת העל הרוסית מאז 17 באפריל 2011, כששפט במשחק המחזור החמישי "לוקומוטיב מוסקבה" — "וולגה" (ניז'ני נובגורוד). המפגש הסתיים בניצחון המוסקבאים 1-0 כשלאפוצ'קין שלף במהלך המשחק שני כרטיסים צהובים.
ב-27 בנובמבר 2014 שפט במשחק שלב הבתים של הליגה האירופית במשחק של "אסטרה" (מג'ורג'ו, רומניה) נגד "דינמו" (מזאגרב, קרואטיה). המשחק הסתיים בתוצאה 1-0.
וילה ואלמראנה (בולצאנו ויצ'נטינו)
וילה ואלמראנה (איטלקית: Villa Valmarana) היא אחת הווילות הכפריות שבנה האדריכל האיטלקי אנדראה פלאדיו באזור ונטו שבצפון איטליה, בליזיארה (Lisiera) סמוך לוויצ'נצה. הווילה ידועה גם בשם וילה סקאניולארי זֵן (Scagnolari Zen).
למרות שהווילה באתר איננה הווילה המקורית, וילה ואלמראנה  הוכרזה על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
אדריכלות
תוכנית המבנה פורסמה על ידי פלאדיו בספרו "ארבעת הספרים על אודות האדריכלות". הווילה המקורית שנבנתה בשנת 1560 נהרסה בשלמותה במלחמת העולם השנייה, ובמקומה נבנתה באתר וילה אחרת השונה למדי מן התוכנית של פלאדיו.
לפי התוכנית היה זה בניין רבוע בן שתי קומות, עם מבואה מרשימה מאוד. המבואה כללה שני טורי עמודים, זה מעל זה, כל אחד בן שישה עמודים בסדר היוני. הטור העליון נשא גמלון ובמרכזו סמל המשפחה. בכל אחת מארבע פינות המבנה מצוי מגדל הבנוי מעל קמרון גדול. במרכז המבנה מצוי אולם גדול, מקורה בקמרון חביתי, ומשני צדדיו פזורים חדרי המגורים. לפני הבית הייתה חצר מוקפת עמודים לשימוש אדון הבית, ומאחור מצויה חצר ששימשה לדייש התבואה.
אלכסנדר אלאייב
אלכסנדר אלכסנדרוביץ' אלאייב (ברוסית: Александр Александрович Алаев; נולד ב-30 באוקטובר 1979 במוסקבה) הוא כדורגלן עבר רוסי, ששיחק במועדוני קטרגל וכדורגל חופים; שימש כממלא מקום נשיא התאחדות הכדורגל הרוסית בין 25 בדצמבר 2017 ל-19 בדצמבר 2018; מנכ"ל ההתאחדות לכדורגל מאז 18 בדצמבר 2013 ונשיא ליגת הכדורגל הלאומית מאז 25 בפברואר 2021. ביוני 2022, מונה לנשיא הפרמייר ליג הרוסי.
קריירת משחק
הוא נולד ב-30 באוקטובר 1979 במוסקבה. בוגר אוניברסיטת מוסקבה להנדסה אזרחית עם תואר בכלכלה עולמית. תלמיד בית הספר לספורט מספר 76. הוא שיחק בקבוצת MGSU בכדורגל וקטרקל בשנים 1995–1997 באותה קבוצה עם סרגיי אנוקין, שמונה בהמשך לסגן נשיא התאחדות הכדורגל הרוסית וסרגיי שמראי, שמונה בהמשך לראש מחלקת כדורגל החופים של ההתאחדות לכדורגל.
בשנת 2005 אלאייב השתתף בגביע העולם בכדורגל חופים בברזיל, מה שעשה עליו רושם גדול. אלאייב, אנוקין וקבוצת פקידי ההתאחדות בנו אתר בסרבריאני בור וקיימו את אליפות הבכורה שלהם במוסקבה, ובהמשך ארגן אלאייב את אליפות רוסיה הראשונה בכדורגל חופים, בשילוב המשחק עם עבודתו כמנכ"ל הפדרציה הרוסית לכדורגל חופים. בכדורגל חופים הוא שיחק בקבוצות Dream-Team MIPT, במועדון סטרוגינו מוסקבה ובקבוצת למן פייפ (קבוצה שיצר סרגיי אנוקין).
בנבחרת רוסיה, אלאייב שיחק שלושה משחקים בגביע אירופה בכדורגל חופים 2005 בין התאריכים 2 ל-4 בדצמבר 2005: נגד נבחרות בלגיה, פורטוגל ושווייץ. הוא זכה במדליית הכסף של גביע אירופה 2005, וכן במדליית הארד ביורוליג בכדורגל חופים 2007.
קריירה כעסקן ספורט
בשנת 2007 החל לעבוד באופן קבוע בהתאחדות הכדורגל הרוסית: כמומחה לכדורגל חופים במחלקת הכדורגל ההמוני, וכן כמזכיר בכיר בוועדת כדורגל חופים של ההתאחדות. הוא מילא תפקידים של ראש מחלקת כדורגל החופים של ההתאחדות ומנהל נבחרת רוסיה בכדורגל חופים. מאז 2010 – סגן מנהל הספורט של ההתאחדות, אחראי על התחרות. שימש כמנכ"ל ההתאחדות מיום 22 בנובמבר 2011 עד 12 בספטמבר 2013 (כשהוחלף על ידי אנדריי סוקולוב).
ב-18 בדצמבר 2013 מונה למנכ"ל התאחדות הכדורגל הרוסית במקומו של אנדריי סוקולוב, שמונה לנשיא הליגה המקצוענית. מאז יוני 2014, חבר בנשיאות איגוד ספורט החופים ברוסיה, מאז 2015 – חבר בוועדת השיווק של אופ"א, מאז מרץ 2016 הוא שילב את תפקיד המנכ"ל עם תפקיד המזכיר הכללי של ההתאחדות. ההערכה היא שאלאייב היה זה שניהל משא ומתן על סיום החוזה בקיץ 2015 עם פאביו קאפלו ששימש כמאמן נבחרת רוסיה בכדורגל. מאז 28 בדצמבר 2016, היה חבר במועצה המפקחת של הוועדה המארגנת של מונדיאל 2018. מאז יוני 2017 הוא משמש כיו"ר ועדות הקטרגל וכדורגל חופים באופ"א, מאז פברואר 2018 הוא חבר בקבוצת העבודה לפיתוח אסטרטגיה של אופ"א.
ב-25 בדצמבר 2017, עקב השעייתו של ויטאלי מוטקו ממשרת נשיא ההתאחדות, מונה אלאייב באופן זמני לנשיא בפועל. הוא היה אחראי גם על חקירת הליך בדיקת הסמים באליפויות רוסיה, שנמשכה בשנים 2012–2015. מאז 2019 משמש כמזכ"ל התאחדות הכדורגל הרוסית. ב-25 בפברואר 2021 נבחר לנשיא ליגת הכדורגל הלאומית, הארגון המנהל את ליגת המשנה הרוסית בכדורגל. ביוני 2022 מונה לנשיא ליגת העל הרוסית בכדורגל.
מאטס אק
מאטס אק (בשוודית: Mats Ek; נולד ב-18 באפריל 1945) הוא כוריאוגרף, רקדן ובמאי שוודי. הוא ניהל את בלט קולברג מ-1985 עד 1993.
ילדות ונעורים
אק נולד במלמה, שוודיה, ב-1945, בנם של השחקן בתיאטרון המלכותי הדרמטי אנדרס אק והכוריאוגרפית בירגיט קולברג.
בגיל 17, השתתף אק בקורס קיץ למחול מודרני בהדרכת דוניה פויר. הוא המשיך ללימודי תיאטרון במכללה העממית של מרייבורג בשוודיה. בין 1966 ל-1973, עבד כבמאי בתיאטרון מריונטות ובתיאטרון המלכותי הדרמטי בסטוקהולם.
קריירה
בשנת 1972 הצטרף אק לבלט קולברג כרקדן. ב-1975 גיבש חלק מלהקת הבלט לבלט האופרה הגרמנית בדיסלדורף, גרמניה. ב-1976 יצר את הכוריאוגרפיה הראשונה שלו בשם "משרתו של הקצין" לבלט קולברג. ב-1978 התמנה, יחד עם בירגיט קולברג, למנהל האמנותי של בלט קולברג, עד 1985, אז עברה האחריות לתפקיד באופן בלעדי לידיו. במשרה זו החזיק עד 1993. במהלך עונת 1980–1981 עמד בקשר עם תיאטרון הבלט ההולנדי, הן כרקדן והן ככוריאוגרף.
אק עושה שימוש בטכניקות של בלט קלאסי ומודרני כאחת. התייחסות חברתית לדילמות פסיכולוגיות בשילוב עם הומור דק מהווה את הבסיס לכוריאוגרפיות שלו. לאק, תנועה היא אמצעי ביטוי אינדיבידואלי. ערך אסתטי איננו בראש מעייניו. הכוריאוגרפיות המוקדמות שיצר לבלט קולברג החל ה-1978 הן "ג'ורג' הקדוש והדרקון", "סוֹוֶטו" ו"בית ברנרדה". מכלול הבלטים הנרחב של מאטס אק כולל יותר מעשרים יצירות לבלט קולברג, בהן עיבודים מחודשים סנסציוניים לבלטים קלאסיים כמו ז'יזל (1982), אגם הברבורים (1987) וכרמן (1992). אחרי שפרש מבלט קולברג, היה מאקס אק לכוריאוגרף אורח בלהקות בלט בינלאומיות ידועות-שם. הוא יצר את "היפהפייה הנמה" לבלט המבורג (1996), "בערך" לתיאטרון הבלט ההולנדי (1997), ו"דירה" לאופרה של פריז (2000). כמה מן הבלטים של מאטס אק עובדו לטלוויזיה ושניים מהם זכו בפרסי אמי.
יצירותיו הכוריאוגרפיות הנודעות של מאטס אק לתיאטרון כוללות את "דון ג'ובאני" (1999) ו"אנדרומכה" (2001) בתיאטרון המלכותי הדרמטי. בכוריאוגרפיה האחרונה שלו, "פלוק", שהצגת הבכורה שלה התקיימה בנובמבר 2002 באולם המחול (Dansens Hus) בסטוקהולם, יצר מאטס אק שוב כוריאוגרפיה לבלט קולברג, הפעם בשיתוף פעולה עם רביעיית פורק.
בשנת 2006, זכה אק בפרס בנואה למחול.
מיל"ן
מיל"ן (מועדון ישראלי לכדורגל נשים) הייתה קבוצת כדורגל נשים, מהראשונות שפעלו בארץ, והראשונה שזכתה לתמיכה כספית. הקבוצה נוסדה ב-1970 ביוזמת צבי (וילי) וילינגר והייתה פעילה במשך שני עשורים בשנות ה-70 וה-80 של המאה העשרים. הקבוצה התחרתה מול קבוצות גברים חובבניות, קבוצות נשים נוספות שקמו באותה תקופה, שיחקה במשחקי ראווה וגם התמודדה בטורנירים בארץ ומחוצה לה מול קבוצות ונבחרות נשים ממדינות שונות.
תולדות הקבוצה
ב-1970 נסע עסקן הכדורגל צבי (וילי) וילינגר, שהיה בעברו מנהל הפועל חולון, לצפות במשחק כדורגל מקצועני שהתקיים באוסטריה. במשחק המוקדם שיחקו נבחרות הנשים של אוסטריה ודנמרק לעיני כ-40,000 צופים. וילינגר התרשם מאוד מהרמה הגבוהה שהופגנה במשחק זה וכשחזר לארץ החל לפעול להקמת קבוצת כדורגל נשים בארץ מתוך כוונה לפתח בישראל ליגת כדורגל לנשים. באותה תקופה הוקמו קבוצות כדורגל נשים נוספות בנס ציונה, רמת גן וחיפה. וילינגר פרסם מודעה בעיתון והציע לשחקניות להצטרף לקבוצה ואכן ההיענות הייתה רבה ולמבחנים הגיעו נערות ונשים רבות שהיוו את השלד לקבוצה.
כמה חודשים מאוחר יותר, הצליח וילינגר לגייס את חברת יצהר כספונסר לקבוצה ששינתה את שמה ל"מיל"ן יצהר". במסגרת החוזה תמכה יצהר בפעילות הקבוצה ואף סייעה בהעסקת השחקניות. בהמשך אומצה הקבוצה גם על ידי חברת כור ושינתה את שמה ל "מיל"ן כור". בתקופות אחרות הייתה "מיל"ן תל אביב" וכן "הפועל מיל"ן אזור".
הקבוצה שיחקה בעיקר מול קבוצות גברים באירועים מיוחדים ובליגה למקומות עבודה (של גברים) אך גם שיחקה מול קבוצות נשים בארץ ובעולם. השחקניות הבולטות בקבוצה היו חני רוזנברג, חיה לוי וסוניה שמחוני. במשך השנים יצאו השחקניות הבולטות בקבוצה לנסות את מזלן בליגות מפותחות יותר בחו"ל.
בתקופת פעילותה השתתפה הקבוצה בטורנירים בחו"ל והתחרתה מול קבוצות נשים ונבחרות נשים ממדינות שונות.
עם הקמת נבחרת ישראל ב-1997 ורגע לפני הקמת ליגת הנשים בארץ ב-1998, החליט וילי וילינגר על פירוק הקבוצה וחלק מהשחקניות המשיכו לקבוצות חדשות שקמו בתקופה זו.
לקריאה נוספת
אמיר בן פורת, כך לא עושות כולן - נשים במגרש הכדורגל, רסלינג, 2009. 203 עמודים.
Firefly
Firefly (בעברית: גַחֲלִילִית) הוא שיר שנכתב על ידי סיי קולמן וקרולין לי בשנת 1958, עבור המחזמר "ג'יפסי" (1959).
לאחר ש-"Firefly" נכתב עבור המחזמר, הוחלט שלא לכלול אותו בו, אך הוא הוקלט הזמר טוני בנט. גרסתו הגיעה למקום 20 במצעד הבילבורד הוט 100.
Ultimate Santana
Ultimate Santana הוא אלבום אוסף מאת להקת סנטנה. האלבום דורג במקום השמיני במצעד הבילבורד 200 לשנת 2007. הלהיט שבלט באלבום "Into the Night", דורג במקום ה-26 במצעד הבילבורד הוט 100 אותה השנה.
מרבית השירים באלבום הופיעו באלבומים קודמים, למעט השירים "Into the Night", "The Game of Love", ו-"Interplanetary Party". בשבוע הראשון לצאת האלבום, נמכרו ממנו כ-56,000 עותקים.
חמילניק
חמילניק (אוקראינית: Хмільник) היא עיר במחוז ויניצה שבאוקראינה.
היסטוריה
האזכור הראשון של העיר מתייחס ל-1362, אז מלך ליטאי אלגירדאס לאחר קרב המים הכחולים השתלט על העיירה. חמילניק הפכה לשער הצפון-מזרחי לפודוליה, וזה גרם לתחילת תהליך ההתבצרות של העיר. ב-1434 העיר עברה לידיה של פולין, אז העיר הייתה בעצם מורכבת מטירה ובתי מגורים שנבנו סביבה.
ב-1448 חמילניק קיבלה זכויות מגדבורג.
מספר משפחות ספרדיות שהגיעו מן האימפריה העות'מאנית התיישבו בעיר, בו הקימו בית כנסת ספרדי.
ב-1672 העיר נכבשה על ידי טורקים ששלטו בה במשך 27 שנים, אז העיר חזרה לידיה של פולין. ב-1793 העיר עברה לידיה של האימפריה הרוסית לאחר חלוקת פולין.
יהודי חמילניק
לקראת מלחמת העולם השנייה חיו בחמילניק 4,800 יהודים, כשני שלישים מכלל האוכלוסייה.
ב-17 ביולי 1941 העיר נכבשה על ידי הגרמנים, רק מעטים מן היהודים הצליחו להימלט לפנים ברית המועצות לפני הכיבוש. ב-12 באוגוסט 1941 נרצחו 367 יהודי העיר. בסתיו 1941 בעיר הוקם גטו ובו רוכזו יהודי חמילניק והסביבה.
ב-9 בינואר 1942 נרצחו 5,800 מתושבי הגטו, ב-16 בינואר 1942 נרצחו עוד 1,240 יהודים. ב-12 ביוני 1942 נרצחו על ידי שוטרים גרמנים וחיילים הונגרים 360 ילדים יהודים. ב-3 במרץ 1943 חוסל הגטו, 8 נשים ו-127 גברים הושארו בחיים והועברה למחנה עבודה בעיר, המחנה חוסל ב-26 ביוני 1943.
אוכלוסייה
בשנת 2008 בעיר היו 27,900 תושבים, ההרכב הלאומי היה:
שפת האם של תושבי חמילניק ב-2001 היו:
לפני מלחמת העולם השנייה רוב תושבי העיר היו יהודים. ב-1926 56 אחוזים מכלל תושבי העיר היו יהודים, ואילו 41 אחוזים היו אוקראינים. ב-1959 רק שני אחוזים מכלל אוכלוסייה היו יהודים ו-92 אחוזים היו אוקראינים.
שון דאנדי
שון ויליאם דאנדי (באנגלית: Sean William Dundee, נולד ב-7 בדצמבר 1972 בדרבן שבדרום אפריקה) הוא כדורגלן גרמני ממוצא דרום אפריקאי המשחק בקבוצת החובבים הגרמנית FV גרונווינקל בעמדת החלוץ. דאנדי שיחק בעבר בעיקר בקרלסרוהה ובשטוטגרט, ונחשב במהלך שנות ה-90 לחלוץ מוביל בבונדסליגה, בעיקר בתקופתו בקרלסרוהה.
קריירת מועדונים
שון דאנדי החל את הקריירה במועדונים בעיר הולדתו דרבן שבדרום אפריקה, ובשנת 1992, כאשר היה בן 20, עבר לגרמניה, וחתם בשטוטגרטר קיקרס כשחקן זר, בליגת הבונדסליגה השנייה. דאנדי לא ראה דקות משחק רבות בשטוגטרטר קיקרס, ולקראת עונת 1995/96 חתם בקרלסרוהה, שם החל את הפריצה שלו. כבר בעונת הבכורה שלו בקרלסרוהה הבקיע דאנדי 16 שערים, וסיים, בצוותא עם ג'ובאני אלבר ויורגן קלינסמן, כסגן מלך השערים, כשרק פרדי בוביץ' הבקיע יותר. באותה עונה, סיימה קרלסרוהה במקום השביעי בבונדסליגה, ודאנדי נהנה מקבוצה עם קישור איכותי במיוחד, שכלל את תומאס הסלר, מיכאל טרנאט וטורסטן פינק. בעונתו השנייה בקבוצה, 1996/97, דאנדי שיפר את מאזנו ל-17 שערי ליגה, אך שוב לא הוכתר כמלך השערים. קרלסרוהה סיימה עונה זו במקום השישי בבונדסליגה, וזכתה בכרטיס לגביע אופ"א לעונת 1997/98, ממנו הודחה בשלב מוקדם. לדאנדי הייתה עונה חלשה יחסית לשתי הקודמות, כאשר הבקיע שלושה שערים בלבד, וקבוצתו קרלסרוהה נשרה אל הבונדסליגה השנייה. בתום עונה זו חתם דאנדי בליברפול, שם כמעט שלא קיבל הזדמנויות, ושיחק בשלושה משחקי ליגה בלבד.