cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סדרת ההישרדות (2018)
הקרב המרכזי
בקרב המרכזי, האלוף האוניברסלי של Raw, ברוק לסנר (שלווה לקרב על ידי פול היימן) התחרה נגד אלוף ה-WWE של סמאקדאון, דניאל בריאן. לסנר ביצע על בריאן מספר מהלכי ג'רמן סופלקסים. לסנר ביצע את מהלך הסיום שלו, ה-F5, אך בעת ניסיון ההצמדה, לסנר הוא זה שהחליט לעצור את ההצמדה בעצמו. לסנר ניסה לבצע פעם נוספת את ה-F5, אך בעת ביצוע המהלך, רגלו של בריאן פגעה ללא כוונה בשופט. בזמן שהשופט לא צפה בקרב, בריאן ניצל את הרגע והכה את לסנר בעזרת מכה מתחת לחגורה. בריאן ביצע את מהלך הברך הגבוהה, אך לא הצליח להצמיד את לסנר לניצחון. בריאן שם לעצמו כמטרה לפגוע בברך של לסנר, כשהוא הטיח את הברך שלו בעמוד הזירה. בחזרה בזירה, לסנר ניסה לבצע שוב את מהלך ה-F5, אבל הוא לא הצליח לעמוד על רגלו בזמן זה. בריאן ניצל זאת וביצע את מהלך ההכנעה שלו, ה-Yesǃ Lock, עם זאת, לסנר הצליח להתחמק. לאחר מכן, לסנר ביצע את אחיזה משולשת על לסנר, אך לסנר הצליח לחמוק מכך ולהרים את בריאן למהלך ה-F5, שהעניק לו את הניצחון בקרב. ניצחון זה העלה את Raw לתוצאה 0-6 על סמאקדאון והבטיח לה עליונות מוחלטת, ואילו סמאקדאון לא רשמה ניצחון אחד (לא כולל המופע המקדים, שלא נחשב בלוח התוצאות).
תקרית אנזו אמורה
מתאבק ה-WWE לשעבר, אנזו אמורה, נצפה במסווה באירוע כשהוא כיסה את ראשו בעזרת פאה ולבוש בקפוצ'ון. בתחילת הקרב בין AOP לבין הבר, התברר שזה היה אכן אמורה, והאחרון החל לעמוד על הכיסא, רקד ואף אמר את חלק מהאימרות הידועות שלו כשהיה מתאבק בארגון. בעוד שה-WWE לא הכירו בנוכחות שלו, אמורה לווה אל מחוץ לבניין על ידי צוות האבטחה, ואף הורחק מלהיות נוכח באירועים עתידיים אשר יתקיימו בסטייפלס סנטר. עוד נמסר כי אמורה נתקל במעריצה וגרם לה נזק בזמן המעשה.
תקרית זו הגיעה שעות אחדות לאחר ששחרר את אלבומו החדש, שנקרא Rosemary’s Baby Pt. 1: Happy Birthday, כשנראה שאחד השירים באלבום כולל מילים על חברתו לשעבר והמתאבקת הנוכחית בארגון, ליב מורגן.
Raw
לילה לאחר מכן בתוכנית Raw, הממונה על התוכנית, סטפני מקמהן, פתחה את התוכנית בחגיגות ניצחון מאזן ה-0-6 שהמותג Raw השיג על חשבון סמאקדאון. סטפני נקטעה על ידי ברון סטרומן, שדרש את ההבטחות שהובטחו לו על ידה. סטפני הבטיחה לסטרומן קרב נגד הג'נרל מנג'ר, ברון קורבין, באירוע TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות, וסטרומן בחר את סוג הקרב שיהיה קרב TLC. בקשר לקרב על תואר האליפות האוניברסלית שהובטח לו, סטפני אמרה שאם הוא ינצח את קורבין באירוע, אז הוא יקבל את קרב האליפות באירוע הרויאל ראמבל וקורבין יאבד את הסמכות המנהלית, שבה הוא מחזיק. לעומת זאת, אם קורבין ינצח, הוא יהפוך לג'נרל מנג'ר באופן קבוע של Raw.
סמאקדאון
יומיים לאחר מכן בתוכנית סמאקדאון, שארלוט פלייר הסבירה את מעשיה, כשהיא ציינה שהתקיפה שלה על רונדה ראוזי הייתה בשביל מתאבקות סמאקדאון ובשביל חברתה, בקי לינץ'. הג'נרל מנג'ר של סמאקדאון, פייג', קנסה את פלייר ב-100,000 דולר מאחר שתקפה חמישה שופטים במהלך התיגרה עם ראוזי. לאחר שנקטעה על ידי The IIconics (בילי קיי ופייטון רויס), פלייר התחרתה בקרב מול כל אחת מהן. היא ניצחה את קיי כתוצאה מהכנעה ואת רויס כתוצאה מפסילה בעקבות תקיפה מצד קיי. פלייר הצליחה להתגבר על שתיהן ולצאת עם ידה על העליונה בתקיפה זו.
אלוף ה-WWE, דניאל בריאן, הסביר את מעשיו, כשהוא ציין שהוא רדף אחר החלום שלו והאשים את האוהדים על כך שלא היו לצידו במשך שלוש שנים במהלך המסע שלו לחזור לזירה. חוץ מזה, הוא הוסיף ואמר שתנועת ה-Yesǃ מתה ועכשיו הוא דניאל בריאן ה"חדש". עוד הוכרז ש-AJ סטיילס יקבל את הקרב החוזר שלו על אליפות ה-WWE נגד בריאן באירוע TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות.
קרב הדחות זוגות
1 קאליסטו החל את הקרב, אך נפצע במהלכו בברך. השופט איפשר לגראן מטאליק לתפוס את מקומו.
ויליאם דווייט ויטני
ויליאם דווייט ויטני (William Dwight Whitney; 9 בפברואר 1827 – 7 ביוני 1894) היה בלשן אמריקאי.
בראשית הלימודים האקדמיים שלו התעניין ויטני בעיקר במדעי הטבע – בוטניקה ומדעי כדור הארץ, והוא לא זנח את התחום גם אחרי שהתחיל להתמסר לבלשנות ב־1848, לאחר שקרא ספר על שפת סנסקריט. למד באוניברסיטת ייל, בתקופה שבה כמעט לא היו לימודי סנסקריט בארצות הברית, והשלים את לימודיו בברלין אצל אלברכט ובר ובטיבינגן אצל רודולף פון רות (von Roth), וכן עם פרנץ בופ. ב־1854 מונה לתפקיד פרופסור לסנסקריט בייל, ומ־1869 – ל"פילולוגיה משווה".
ויטני הוציא לאור ותרגם מספר טקסטים בסנסקריט, וכתב ספר דקדוק של סנסקריט. ספרים בולטים נוספים שכתב:
היה בין העורכים של מילון וובסטר והעורך הראשי של Century Dictionary – מילון של השפה האנגלית.
ספריו על בלשנות כללית היו מוכרים גם בקרב הציבור הרחב בזכות סגנונם הברור.
אריק דה רוטשילד
הברון אריק דה רוטשילד (בצרפתית: Éric de Rothschild, נולד ב-1940) הוא בן למשפחת רוטשילד, יינן צרפתי ונשיא מוזיאון השואה בפריז.
ביוגרפיה
אריק נולד בצרפת בשנת 1940 לאלן דה רוטשילד, נצר לענף הצרפתי של משפחת רוטשילד. קיבל בירושה מאביו את ניהול היקב שאטו לאפיט רוטשילד, מעורב בקהילה היהודית בצרפת ומכהן כנשיא מוזיאון השואה בפריז, נשיא הארגון היהודי Casip, נשיא של כבוד בבית הכנסת הגדול בפריז ונשיא הארגון SPCJ, אשר שם לו למטרה להילחם באנטישמיות, ומנפיק דו"חות על מצב האנטישמיות בצרפת.
עסקים
אריק מנהל את היקב שאטו לאפיט רוטשילד אשר נמצא בבעלות משותפת של בני משפחתו, היקב מדורג ברמה המיטבית (יחד עם עוד שלשה יקבים) על פי התקינה הבורדולזית שהתקבעה ב-1855 ומאה שנים אחר כך. בשנת 2014, הוערך הון משפחתו בכ-530 מיליון אירו.
גביע המדינה בכדורגל נשים 2017/2018
גביע המדינה בכדורגל נשים לעונת 2017/2018 היא התחרות ה-20 מאז היווסדה. משחקי התחרות החלו ב-19 בדצמבר 2017 ומשחק הגמר נערך ב-23 במאי 2018 והסתיים בניצחון של מ.כ. רמת השרון על מ.ס. קריית גת. זו הזכייה הראשונה של מ.כ. רמת השרון בגביע.
בתחרות השתתפו 8 קבוצות ליגת העל (לפי התקנון האקדמיה לכדורגל בנות לא לוקחת חלק בגביע המדינה) ו-6 קבוצות מהליגה הלאומית. קבוצת בנות אילת לא השתתפה בתחרות בעונה זו. לפי תקנון התחרות, בעונה זו התקיימו 4 סיבובים וכל הקבוצות (ליגת העל וליגה לאומית) החלו להשתתף בסיבוב הראשון פרט לשתי קבוצות שהוגרלו להתחיל מהסיבוב השני.
שמינית הגמר
הסיבוב הראשון בתחרות היה למעשה שמינית הגמר. בסיבוב זה השתתפו 12 קבוצות. קבוצות הפועל עירוני פתח תקווה ומכבי באר שבע קיבלו בהגרלה כרטיס חופשי לסיבוב הבא.
רבע הגמר
אל רבע הגמר העפילו 6 הקבוצות שניצחו בשמינית הגמר ועוד שתי הקבוצות שקיבלו בהגרלה כרטיס חופשי לשלב זה.
חצי הגמר
משחקי חצי הגמר התקיימו ב-26 באפריל במתכונת של הצגה כפולה באצטדיון רמת גן.
מזדי
מזדי (בארמית: 𐡌𐡆𐡃𐡉, מַזְדַי או מַזְדִי ) הידוע גם בשמו היווני מזאיוס (ביוונית: Μαζαῖος) היה מצביא פרסי במאה ה־4 לפנה"ס, מושל עבר נהרה וקיליקיה. היה בין המפקדים הפרסיים בקרב גאוגמלה, אולם מאוחר יותר בחר לשתף פעולה עם אלכסנדר הגדול.
ביוגרפיה
בתחילה היה מזדי אחשדרפן עבר נהרה וקיליקיה. במסגרת תפקידו זה סייע מזדי לדכא התקוממות פיניקית. הוא אינו נזכר בתחילת המערכה של אלכסנדר הגדול לכיבוש פרס, ומעריכים שהוא שמר על העורף. מזדי נזכר לראשונה כאשר נשלח עם חייליו לעצור את אלכסנדר על נהר הפרת, אולם מזדי נסוג ללא קרב ואפשר לאלכסנדר לעבור. אם כי ייתכן שמזדי לא התרשל, אלא ניסה לגרור את אלכסנדר אל ארם נהריים מקום המשופע במישורים פתוחים שבהם לצבא הפרסי היה יתרון בגלל מספר הפרשים הגדול שלו.
מזדי היה בין המפקדים בקרב גאוגמלה, והיה היחיד מביניהם שהפגין ביצועים מרשימים במהלך הקרב. הוא תקף את האגף המוקדוני השמאלי תחת פיקודו של פרמניון והסב לו אבדות כה כבדות עד שפרמניון נאלץ לבקש עזרה מאלכסנדר. אולם חיילי מזדי החלו לבזוז את המחנה המוקדוני ואפשרו למוקדונים להתלכד ולהדוף אותם. לאחר מכן הביס אלכסנדר את האגף הימני הפרסי תחת פיקוד המלך דריווש השלישי וחזר כדי לסייע לפרמניון, מזדי נמלט חזרה לבבל.
אלכסנדר התקרב לבבל במערך התקפי. הוא ציפה להתנגדות מצד מי שנחשב לאחד המצביאים הפרסיים המוכשרים ביותר. אולם להפתעתו תושבי בבל יצאו בהמוניהם מריעים לקראתו. מזדי נשבע אמונים לאלכסנדר שמינה אותו כמושל בבל ואף הרשה לו לטבוע מטבעות משלו. מזדי אף שלח את שני בניו לצבא אלכסנדר. בעקבות כניעתו נכנעו גם מושלים נוספים.
מזדי מת בערך בשנת 328 לפנה"ס. את מקומו כמושל בבל מילא סטאמנס.
יוג'ין זאקרט
יוג'ין מרטין זאקרט (באנגלית: Eugene Martin Zuckert; 9 בנובמבר 1911 – 5 ביוני 2000) היה מזכיר חיל האוויר של ארצות הברית בין השנים 1961–1965. במהלך תקופות כהונתו הוא חווה את העברת סמכויות קבלת ההחלטות מהמחלקות הצבאיות אל מחלקת ההגנה, תהליך שהתחולל במהלך כל שנות ה-60. הוא צפה שחיל האוויר חייב לחקור טכנולוגיות שישליכו על הפעולות הצבאיות בחלל, והוביל את "מיזם התחזית" (Project Forecast), מחקר שהחל במרץ 1963.
קורות חייו והשכלתו
יוג'ין זאקרט נולד בניו יורק. הוא למד בבתי ספר יסודיים ותיכוניים מקומיים, סיים את לימודי בית הספר התיכון בסולסברי, קונטיקט ואת לימודי תואר בוגר אוניברסיטה הוא סיים ב-1933 באוניברסיטת ייל. הוא למד במסלול המשולב של בית הספר למשפטים של ייל ושל בית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת הארוורד בחסותו של מי שלימים כיהן כשופט בית המשפט העליון, ויליאם אורוויל דאגלס. מסלול זה, שהיה ניסיון חלוצי של שתי האוניברסיטאות, העניק השלמה במנהל ללומדי המשפטים כדי לטפח מודעות לבעיות העסקיות של הלקוחות המשפטיים. לאחר תום לימודיו היה זאקרט לחבר הן בלשכת עורכי הדין של ניו יורק, והן בזו של קונטיקט. בהמשך הוא היה לחבר בלשכת עורכי הדין של מחוז קולומביה.
ב-1940 הוא היה למרצה בתחום היחסים בין הממשל לעסקים בבית הספר למנהל עסקים של הרווארד, ובהמשך היה לעוזר הדקאן. בעת עבודתו בהארוורד הוא שירת גם כיועץ מיוחד לגנרל המפקד של חילות האוויר של צבא ארצות הברית לפיתוח כלי פיקוח סטטיסטיים.
בממשל הפדרלי
ב-1944 התגייס זאקרט לצי ארצות הברית כקצין בדרגת לוטננט ועבד במשרד ראש המבצעים הימיים, שהם הוא הוצב להיות אחראי על תוכנית השליטה במלאי של הצי. בספטמבר 1945 הוא השתחרר מהצי והיה לעוזר האחראי על מנהל עודפי הציוד, סטיוארט סימינגטון. בפברואר 1946, כאשר מונה סימינגטון עוזר מזכיר המלחמה לענייני אווירייה, היה זאקרט לעוזרו המיוחד.
עם העברת "חוק הביטחון הלאומי של 1947" (National Security Act of 1947), שכתוצאה ממנו מונה סימינגטון כמזכיר חיל האוויר הראשון, מונה זאקרט כעוזר המזכיר. עיקר עיסוקיו היו בתחומי המנהל.
הוא סייע לכונן את תוכנית "ניהול השליטה באמצעות השליטה בעלות" של סימינגטון, יוזמה שנוהלה בחיל האוויר על בסיס דמוי-עסקי, וכלל שימוש בנוהגים תעשייתיים כקנה מידה להנהגת נוהלי חיל האוויר. זאקרט ייצג את חיל האוויר בהכנתו של תקציב שנת 1950, שהיה התקציב המשותף הראשון בהיסטוריה של ארצות הברית של שלוש זרועות הכוחות המזוינים.
ההישג שזאקרט החשיב כזה שהביא לו את הסיפוק הרב ביותר מבחינה מקצועית, נבע מהוראתו של הנשיא הארי טרומן ב-1948 שדרשה מכל זרועות הכוחות המזוינים לבטל את ההפרדה הגזעית. בשיתוף עם לוטננט גנרל אידוואל ה. אדוארדס, ראש מערך כוח האדם של חיל האוויר, הוביל זאקרט את תוכנית יישום השילוב הגזעי. בנוסף, שימש זאקרט חבר בוועדה הבין-זרועית שהוקמה על ידי מזכיר ההגנה ג'יימס פורסטל לפתח מערכת משפטית צבאית אחידה עבור מחלקת ההגנה.
זאקרט נשאר בצוות מזכירות חיל האוויר גם תחת תומאס פינלטר שהחליף כמזכיר את סימינגטון, והיה אחראי על הטיפול בבעיה השנויה במחלוקת והמייגעת של המרכיבים האזרחיים של החיל, כולל כוחות המילואים והמשמר הלאומי של חיל האוויר. בשעה שפינלטר התרכז יותר בנושאים כלליים, כמו היחסים עם נאט"ו ופיתוח הנשק הגרעיני, זאקרט עסק בתפעול היומי של המחלקה. בפברואר 1952, כאשר הוא עזב את תפקידו כעוזר המזכיר כדי להתמנות כחבר בוועדה לאנרגיה אטומית, הוא השאיר אחריו את המערכת לבקרת העלויות של חיל האוויר שרשמה נקודת שיא חדשה בניהול עסקי יעיל של גוף צבאי, והוא רכש מוניטין אישי כאחד מפקידי הממשל הבכירים הצעירים ביותר בממשל.
מזכיר חיל האוויר
בדצמבר 1960 המליץ מועמדו של הנשיא הנבחר ג'ון פיצג'רלד קנדי לתפקיד מזכיר ההגנה, רוברט מקנמארה, על זאקרט כמועמד לתפקיד מזכיר חיל האוויר. בינואר 1961 הוגש ואושר מינויו. כמי שהיו מאחוריו כמעט שש שנים של פעילות במסגרת חיל האוויר, היה זאקרט מוכן בצורה טובה יותר לתפקידו והיה ברשותו ידע בנוגע למחלקתו ועל המבנה הארגוני שלה בהשוואה לכל אחד מקודמיו. זאקרט היה מעורב במחלוקות שהיו קשורות למערכות הנשק נורת' אמריקן XB-70 ולקירי, GAM-87 סקיבולט, וה-TFX (בהמשך F-111 ארדוורק) ובנוגע למעורבות הישירה של ארצות הברית במלחמת וייטנאם. הן זאקרט, והן ראש מטה חיל האוויר, גנרל תומאס ד. וייט, התנגדו להחלטות הממשל לקצצ במיזם ה-XB-70. מאוחר יותר הודה זאקרט שהוא שגה בקידום מפציץ זה בשל פגיעותו להגנות האויב.
ה-TFX היה מטוס קרב-הפצצה שתוכנן ונבגנה הן לחיל האוויר והן לצי. במשא ומתן על פיתוח מטוס זה, תמך זאקרט בעמדת הממשל, שהיה מעוניין בבניית המטוס, מול עמדתו של חיל האוויר שלא היה מעוניין בו. בעשותו כן, הוא הביא את יחסיו עם פיקוד חיל האוויר למתיחות ואיבד את מידת האמון שלהם בו. בדצמבר 1962, כאשר בוטל מיזם טילי הסקיבולט, החזיקו זאקרט ומטה החיל בעמדה משותפת, באותו אופן בו הם היו במהלך הוויכוח על מיזם ה-XB-70, אל מול עמדתו של מזכיר ההגנה והממשל. זאקרט מצא את עצמו לעיתים קרובות כ"איש הביניים", בתווך בין חיל האוויר מצד אחד ומזכיר ההגנה והממשל מצד שני.
לאחר פרישתו
זמן קצר לאחר סיום תפקידו בספטמבר 1965, העניק חיל האוויר לזאקרט פרס, שניתן מדי שנה בחודש ספטמבר לקצין בדרגת גנרל או לפקיד אזרחי בכיר על "עשייה ניהולית יוצאת מן הכלל". פרס זה הנציח את מחויבותו של זאקרט לניהול בריא ויעיל של חיל האוויר. זאקרט עצמו נכח בכל טקסי הענקת פרס זה מאז ועד 1998.
עד לפרישתו ב-1988, המשיך זאקרט לעסוק בעריכת דין, עסק בייעוץ והתמיד בעניין רב השנים שלו בממשל. במשך השנים הוא שימש כחבר דירקטוריון בכמה חברות קטנות בעלות זיקה טכנולוגית.
יוג'ין זאקרט נפטר ב-5 ביוני 2000, בגיל 88, כתוצאה מסיבוך של דלקת ריאות.
בן אזוב
בן אזוב (שם מדעי: Hyssopus) הוא סוג של צמחים עשבוניים או בני שיח רב שנתיים ממשפחת השפתניים. הסוג כולל כ-10 מינים.
Yaogan
Yaogan (בתרגום לעברית:לוויין חישה מרחוק) הוא שם שקיבלו לווייני ריגול מתוצרת סין ששוגרו למטרות שונות. הלוויין הראשון שוגר בשנת 2006 ושיגורים נמשכים עד היום. הלוויינים החליפו בהדרגה לווייני סדרה FSW. נכון אוגוסט 2023 בוצעו 123 שיגורים.
הלוויינים מעבירים את המידע לחיל התמיכה האסטרטגית של צבא השחרור העממי. כל הלוויינים נבנו בסין ושוגרו מאתרי שיגור שונים ברחבי המדינה. בנוסף למספר יעודי (למשל Yaogan-18) הלוויינים משוייכים לסדרה Jianbing ("שומר" או "סייר") בהתאם לדגם ויעוד הלוויין (לוויין FSW ראשון היה משוייך כ-Jianbing-1).
בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 מדעני סינים החלו לפתח טכנולוגיה של מכ"ם מפתח סינתטי. בין המטרות היה לאפשר קבלת מידע עדכני ולא תלוי בתנאי מזגר אוויר על היקף כוחות הצי מצר טאיוואן. הפיתוח הסתיים רק בשנת 2006 כאשר שוגר לוויין Yaogan-1 שמשוייך לסדרה Jianbing-5. הלוויין נבנה במכון לטכנולוגיית חלל בשנחאי. הלוויין היה במשקל 2,700 ק"ג ופעל במסלול מסונכרן-שמש. בהמשך שוגרו לוויינים נוספים שהיו מתקדמים יותר. לוויין אחרון מסדרות אלו Yaogan 33-2 שוגר בשנת 2022.
להלשמת תמונה מודיעינית שוגרו לווייני צילום. לוויין ראשון Yaogan 2 שוגר בשנת 2006 והוא שייך לסדרה Jianbing-6. לוויינים אלו היו בעלי רגישות עד 0.8 מ'. הם פעלו במסלול לווייני נמוך ושיגורים נמשכו עד לשנת 2016. בשנת 2011 לוויין מסוג זה נמכר לונצואלה והיה לוויין צילום ראשון שנמכר על ידי סין למדינה זרה. אחרי 2016 פותחו דגמים מתקדמים יותר מסדרות Jianbing-12, Jianbing-11, Jianbing-10, Jianbing-9
בתחום מודיעין אותות הפעילות החלה בשנת 2010 עם שיגור לוויין מסדרה Jianbing-8. לוויינים אלו פועלים בשלשות. עד לשנת 2022 שוגרו תשע שלשות של לווייני מודיעין אותות. בשנת 2017 החלו שיגוריי לוויינים מסדרה CX-5, מכיוון שהם משוגרים בשלשות, הערכה היא שהם מבצעים מודיעין אותות.
סמסונג גלקסי Z פליפ 3
סמסונג גלקסי Z פליפ 3 (באנגלית: Samsung Galaxy Z Flip3) הוא טלפון חכם מתקפל מתוצרת סמסונג אלקטרוניקה, הוא חלק מסדרת סמסונג גלקסי Z. הוא הוכרז ב-11 באוגוסט 2021 באירוע Samsung Unpacked לצד סמסונג גלקסי Z פולד 3. הוא יורשו של סמסונג גלקסי Z פליפ. למרות שזהו הדגם השני שבסדרת ה-Z פליפ, הוא ממותג כ-Z פליפ 3 לצורך עקביות עם ה-Z פולד 3.
עיצוב
המכשיר בעיצוב צדפה כמו ה-Z פליפ הראשון עם מסגרת אלומיניום, יש לו תצוגת מסך בגודל 6.7 אינץ' המוגנת על ידי זכוכית דקה במיוחד מתוצרת סמסונג הניתנת לקיפול לחלל של 4.2 אינץ'. המכשיר מציג דירוג עמיד במים IPX8, שלטענת סמסונג יכול לשרוד בהיותו שקוע 5 רגל של מים עד 30 דקות.
מצלמה
המכשיר כולל מערך של שלוש מצלמות, ומצלמה אחת קדמית: זוג מצלמות אולטרה רחבות בשדה ראייה של 123 מעלות; ומצלמה Ultra Wide ברזולוציה 12 מגה פיקסל; כמו כן, המצלמה הקדמית ברזולוציה 10 מגה פיקסל.
תוכנה
המכשיר הושק כשמותקנת עליו מערכת ההפעלה אנדרואיד 11 בממשק המותאם של סמסונג - 3 One UI. ניתן לשדרג לאנדרואיד 12 עם הממשק - 4 One UI. המכשיר תומך גם ב"מצב גמיש" אשר נתמכת ביישומונים מסוימים כגון Youtube ו-Google Duo. בניגוד לטלפון הקודם קיים גם מסך חיצוני שנמצא באזור המצלמות, דבר שמאפשר לא רק לראות מה השעה ולעשות סלפי, אלא גם ניתן לראות הודעות שנשלחו מבלי לפתוח את הטלפון.
ביקורת
באתר TGSPOT אמרו כי הטלפון מכיל עיצוב דו-גווני יפה, בעל קצב ריענון גבוה, את עמידותו למים ואת המסך החיצוני השימושי, אך פחות אהבו כי הקפל באזור הסגירה מורגש, אין מצלמת טלפוטו, שיש מגנט לטביעת אצבע ושהסוללה מספיקה ליום עבודה אך לא יותר מזה.
באתר IGN Israel נתנו למכשיר ציון "מעולה" של 10\8, תחת הגדרתו כ"פורץ דרך", וכן תמכו בו בגלל מכירו השפוי, היכולת להתקפל ולהתאים את עצמו לכיסים. אולם הם גם ידעו שהטלפון הזה יוותר על סוללה חזקה ובעל מצלמה סבירה.
פארק ברתולדי
פארק ברתולדי (באנגלית: Bartholdi Park) הוא פארק ציבורי המהווה חלק מהגן הבוטני של ארצות הברית, הפארק ממוקם על גבעת הקפיטול, והוא חלק מקומפלקס הקפיטול בוושינגטון די. סי., בירת ארצות הברית.
הפארק קרוי על שמו של הפסל הצרפתי פרדריק אוגוסט ברתולדי הידוע כמעצב פסל החירות.
היסטוריה
הפארק הוא חלק מהגן הבוטני של ארצות הברית, אולם ממוקם מחוץ לשטחו של הגן הבוטני. הפארק נבנה בשנת 1932, לרגלי בניין הקפיטול במקום בו עמד קודם לכן הגן הבוטני - מקום זה התפנה לאחר שהגן הבוטני עבר למיקומו הנוכחי בשנת 1927.
הפארק הוקם על מנת להציג את הגננות האמריקאית (וממשיך בפעילות זו גם כיום). בעת הקמתו הפארק עוצב בסגנון גינון קלאסי, וזאת על מנת לאפשר הפגנות, אסיפות הציבור ופעילות ציבורית בשטח הפארק.
עם השנים עיצוב הגן שונה, ונוספו בו מיני צמחים חדשים, וכן הגן עוצב כמעין "חלון ראווה" המציג לגננים חובבים אפשרויות גינון (בגן חלקות שונות קטנות ובהן גנים ביתיים שונים), במטרה להעניק להם השראה.
ב-1985 ניתן לגן שמו הנוכחי.
מזרקת ברתולדי
גולת הכותרת של הפארק, היא מזרקת ברתולדי. המזרקה נרכשה על ידי ממשלת ארצות הברית בשנת 1877, בעלות של 6,000 דולר אמריקאי, ביוזמתו של פרדריך לו אולמסטד. קודם לכן עמדה המזרקה בפארק פיירמונט בפילדלפיה. לאחר הרכישה, הוצבה המזרקה למרגלות גבעת הקפיטול, שם עמדה עד 1926. בשנת 1926 הועברה המזרקה למחסן, שם אוחסנה עד לשנת 1932.
בשנת 1932 הותקנה המזרקה במרכז פארק ברתולדי.
בשנת 2008 פורקה המזרקה על ידי אדריכל הקפיטול לצורך שחזור מלא, והותקנו בה מערכת משאבות מודרנית, מערכת טיפול במים, ומערכת סינון. המזרקה המשופצת הותקנה בפארק בשנת 2011.
גובהה של המזרקה 9 מטרים, ומשקלה 15 טונות. במזרקה שלוש פסלי נימפות שגובהן 4 מטרים; כמו כן מעוטרת המזרקה בפסלי צבי, כרובים, צפרדעים, דגים, וכן עשר מנורות חשמל.
קבוצת הארמיות מקנזן (רומניה)
קבוצת הארמיות מקנזן (בגרמנית: Heeresgruppe Mackensen) אשר פעלה נגד רומניה בין ה-28 באוגוסט 1916 וה-7 במאי 1918 במהלך מלחמת העולם הראשונה, בפיקודו של פילדמרשל אוגוסט פון מקנזן, הייתה קבוצת ארמיות של צבא הקיסרות הגרמנית.
היסטוריה
קבוצת הארמיות פורקה ב-1 ביולי 1918, ומקנזן מונה לראש הפיקוד העליון של צבא הכיבוש ברומניה (Oberkommando des Bezatzungsheeres).
מרכז החלל אלקנטרה
מרכז החלל אלקנטרה (בפורטוגזית: Centro Espacial de Alcântara – בקיצור CEA) הוא נמל חלל המשרת את סוכנות החלל הברזילאית לשיגורי החלל שלה. הנמל ממוקם במרניאו על חופי האוקיינוס האטלנטי. קרבתו לקו המשווה נותנת לאתר יתרון כלכלי משמעותי בשיגור.
היסטוריה
בניית האתר החלה בשנת 1982 ובשנת 1990 בוצע שיגור ראשון לטיסה תת-מסלולית. באותה תקופה האתר היה באחריות חיל האוויר הברזילאי. לאחר הקמת סוכנות החלל הברזילאית האתר עבר לאחריות הסוכנות.
במקביל לשיגורים לטיסה תת-מסלולית בוצעו שיגורי לוויינים תוך שימוש במשגר מתוצרת ברזיל. השיגור הראשון בוצע בשנת 1997 ונכשל. בהמשך בוצעו ניסיונות נוספות אך ללא הצלחה. פיצוץ של משגר בניסיון שיגור בשנת 2003 גרם למוות של 21 אנשי האתר.
היו ניסיונות להגיע לשיגורים תוך שימוש במשגרים ציקלון האוקראינית, שביט הישראלית ופרוטון הרוסית. התוכניות לא התממשו. בשנת 2023 היה מתוכנן שיגור של Launcher One של Virgin Orbit אך לאור פשיטת רגל של החברה הוא הוקפא.
לשנת 2025 מתוכנן שיגור ראשון בעזרת משגר ברזילאי חדש מדגם VLM.
דריל זאנוק
דריל פרנסיס זאנוק (באנגלית: Darryl Francis Zanuck; 5 בספטמבר 1902 – 22 בדצמבר 1979) היה מפיק קולנוע אמריקאי, מנהל ומייסד אולפני פוקס המאה ה-20, זוכה שלושה פרסי אוסקר (ומועמד לאחד-עשר נוספים) ודמות מרכזית בהוליווד במשך חמישה עשורים בשיא "תור הזהב של האולפנים הגדולים".
תולדות חייו
נולד בוואהו, נברסקה, בגיל שש עבר עם אמו ללוס אנג'לס, על מנת לשפר את בריאותו באקלים נוח יותר. ב-1918, בגיל 16 בלבד התגייס לחיל המשלוח האמריקאי ונלחם בצרפת במלחמת העולם הראשונה. לאחר ששב עסק במשרות שונות במקביל לכתיבת תסריטים. ב-1922 מכר את התסריט הראשון שלו לוויליאם ראסל ואת השני לאירווינג תלברג, דבר שפתח לו את השער לעבודה באולפני האחים וורנר, שם כתב בין השאר תסריטים לסרטי רין טין טין הפופולריים. ב-1924 נשא לאשה את השחקנית וירג'יניה פוקס (Virginia Fox; 1902-1982), הוא התגרש ממנה ב-1956. בשנת 1929 עבר למשרת ניהול והיה שותף לייסוד האקדמיה האמריקאית לקולנוע וב-1931 היה לראש מחלקת ההפקה באולפנים. ב-1929 היה הסרט "ד'יזראלי" בהפקתו (יחד עם ג'ק וורנר) מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר. ב-1932 שב והיה מועמד לפרס על סרטו "רחוב 42".
ב-1933 עזב את האחים וורנר על מנת להקים את "סרטי המאה ה-20" יחד עם ג'וזף שנק (Joseph Schenck) ויליאם גוץ (William Goetz). באותה שנה הפיק את הסרט "בית רוטשילד", שהופץ על ידי יונייטד ארטיסטס, הסרט היה מועמד לאוסקר לסרט הטוב ביותר. שנה לאחר מכן הפיק את הסרט "עלובי החיים" שהיה מועמד אף הוא לפרס אוסקר.
ב-1935 התמזגו אולפני "פוקס" ואולפני "סרטי המאה ה-20" ליצירת אולפני "פוקס המאה ה-20". רשמית היה זאנוק סגן-נשיא, אך נקט גישה מתערבת בכל הקשור בעריכה והפקה ואף בליהוק שחקנים וניהולם. ב-1937 היה מועמד לפרס אוסקר עבור הסרט "In Old Chicago", באותה שנה קיבל את הפרס לזכר אירווינג תלברג מן האקדמיה האמריקאית לקולנוע, ב-1938 היה מועמד לפרס ההפקה על "Alexander's Ragtime Band" וב-1940 על "ענבי זעם", באותה שנה הפיק גם את אות זורו בכיכובו של טיירון פאואר. ב-1941 זכה לראשונה באוסקר עבור הסרט "מה יפית עמק נוי". באותה שנה הפיק את הסרט דם וחול עם טיירון פאואר וריטה הייוורת' ו"דרך הטבק" לפי ספרו של ארסקין קולדוול.
במלחמת העולם השנייה גויס במינוי קולונל בחיל הקשר האמריקאי להפקת סרטי תעמולה ולוחמה פסיכולוגית במסגרת המאמץ המלחמתי. ב-1944 היה סרטו "Wilson" מועמד לאוסקר וב-1946 היה מועמד סרטו "חוד התער". ב-1947 זכה באוסקר שנית עם סרטו "הסכם ג'נטלמני". ב-1949 היה מועמד לאוסקר בפעם העשירית עם סרטו "טייסי השחקים". ב-1950 זכה בפעם השלישית והאחרונה באוסקר על הסרט "הכל אודות חוה". ב-1952 הפיק את "ויוה זפאטה!".
ב-1956 התגרש מאשתו, עזב את אולפני פוקס ויצא לאירופה. הוא קידם את הקריירות של שחקניות שונות ששבו את ליבו, בהן הזמרת הצרפתייה ז'ולייט גרקו. ב-1962 שב לארצות הברית לתפקיד מנהל אולפני פוקס, במסגרת ההפקות הבעייתיות של הסרטים עתירי התקציב והכוכבים "היום הארוך ביותר" (שהיה מועמד לאוסקר) ו"קלאופטרה" הדיח את המנהל והמפיק ספירוס סוקרס ומונה לנשיא האולפנים תחתיו. את בנו ריצ'רד זאנוק מינה לראש מחלקת ההפקה. זאנוק פרש ב-1971. היה חבר במסדר הבונים החופשיים ואח בלשכת "Mount Olive" מספר 506 בקליפורניה.
Mario Kart: Super Circuit
Mario Kart: Super Circuit (ביפנית: マリオカートアドバンス) הוא משחק מרוצים ממחושב שפותח על ידי Intelligent Systems ופורסם על ידי נינטנדו עבור גיים בוי אדוונס בשנת 2001. המשחק הוא המשחק השלישי בסדרת Mario Kart והראשון עבור מכשירי כף יד, לאחר Super Mario Kart (1992) ו-Mario Kart 64 (1996). אחריו הגיע משחק הקונסולה Mario Kart: Double Dash, שיצא לנינטנדו גיימקיוב ב-2003. המשחק שומר על מרכיבי המשחק המסורתיים של Mario Kart שנקבעו על ידי קודמיו, וזכה לשבחי המבקרים עם השחרור.
מצבי משחק
במשחק זה ישנם חמישה מצבי משחק: Mario GP, Time Trial, Quick Run, VS., ו-Battle. ניתן לשחק ברוב המצבים בעצמם במרוצי לשחקן יחיד, בעוד שחלקם ניתנים למשחק מרובה משתתפים.
דמויות
Super Circuit כולל את אותם שחקנים של נהגי מרוץ שניתן לשחק בהם כמו במשחק הקודם, כל אחד מהם ממוקם באחת משלוש דרגות משקל. הנסיכה פיץ', יושי וטואוד קלים, מריו ולואיג'י בינוניים, ובאוזר, דונקי קונג ו-וואריו כבדים. בנוסף לנהגי המירוץ הניתנים להפעלה, לדמויות אחרות יש תפקידי משנה במשחק הזה. לאקיטו חוזר על תפקידו כשופט, עוזר לרוכבים במצבים שונים כמו הכרזה על הקפות, מתן אות לנהוג עם רמזור תלוי על עמוד הדיג שלו, והחזרת דמויות למסלול במקרה שהן נופלות מהמסלול. דמויות משנה אחרות המופיעות ב- Super Circuit כוללות Shy Guys, Piranha Plants, Boos ועוד.
התפתחות
Mario Kart: Super Circuit פותח על ידי Intelligent Systems ופורסם על ידי נינטנדו. Super Circuit הוכרז לראשונה בהודעה לעיתונות על ידי נינטנדו ב-9 באוגוסט 2000, תחת הכותרת Mario Kart Advance.
קבלה
Mario Kart: Super Circuit זכה לשבחי המבקרים. בשנת 2007, IGN בחרה ב- Super Circuit כמשחק ה-19 הטוב ביותר ב-Game Boy Advance.
בארצות הברית, Super Circuit מכר 2.1 מיליון עותקים והרוויח 63 מיליון דולר עד אוגוסט 2006. במהלך התקופה שבין ינואר 2000 לאוגוסט 2006, זה היה המשחק הרביעי הכי נמכר שהושק עבור ה-Game Boy Advance, Nintendo DS או PlayStation Portable באותה מדינה. Mario Kart: Super Circuit מכר יותר מ-2.53 מיליון בארצות הברית לבדה, והכניס אותו לרשימת Player's Choice של נינטנדו. היא קיבלה פרס מכירות "פלטינום" מטעם איגוד מפרסמי תוכנות הבידור והפנאי (ELSPA), המצביע על מכירות של לפחות 300,000 עותקים בבריטניה. המשחק מכר 5.91 מיליון עותקים ברחבי העולם, מה שהופך אותו למשחק הרביעי הנמכר ביותר ב-Game Boy Advance ולמשחק הלא- פוקימון הנמכר ביותר עבור ה-Game Boy Advance.
שחרור מחדש
ב-28 ביולי 2011, נינטנדו הודיעה כי Mario Kart: Super Circuit, כמו גם תשעה משחקי Game Boy Advance נוספים, יהיו זמינים לבעלי Nintendo 3DS מוגבלים, דרך ה- Virtual Console, להם ישתתפו בתוכנית השגרירים לאחר הנפקה רשמית של נינטנדו. הורדת מחיר ל-Nintendo 3DS החל מ-12 באוגוסט 2011. הצעה זו הייתה זמינה בכל הטריטוריות, ורק לאלו שהפכו לזכאים בתוכנית Ambassador (על ידי גישה ל- Nintendo eShop לפני מועד הפחתת המחיר).
מאוחר יותר הוא היה זמין לרכישה עבור הקונסולה הווירטואלית של Wii U בצפון אמריקה ב-13 בנובמבר 2014, 23 באפריל 2015 באירופה, 24 באפריל 2015 באוסטרליה ו-22 ביולי 2015 ביפן.
גיא סלניק
גיא סלניק (נולד 2 באוקטובר 1991) הוא שחקן טלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה
סלניק נולד וגדל בחולון. בשנת 2010 התגייס סלניק לצה"ל, ושירת במנהל האזרחי.
קריירה
תחילת הקריירה של סלניק כשחקן הייתה ב-2008, כשגילם את גיא שגב בטלנובלה "בובות".
בשנת 2010 השתתף בסדרה "100 בתנ"ך" בתפקיד גיא נגר, לצד ירדן בר-כוכבא ואחרים. באותה שנה גילם את חצב קליין, בנו של נמרוד (חייל ישראלי שנחטף וחזר אחרי שנים רבות), בסדרה "חטופים". באותה שנה השתתף בשני הפרקים הראשונים של הסדרה "חצויה", בתור ערפד.
מ-2011 עד 2013 השתתף בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה לנוער "אליפים"; הוא גילם את דוידי, נער משכונת מצוקה שמגיע לבית הספר לפני שיישלח למוסד לעבריינים. באותה שנה התארח בתוכנית "סבבבנט".
ב-2012 חזר לגלם את "חצב קליין" בעונה השנייה של הסדרה "חטופים". באותה שנה התארח בתוכנית התחרות של ערוץ הילדים - "ששטוס": סלניק הופיע יחד עם כוכבי ערוץ הילדים, שהם דנה פרידר, קובי פרג', רוני דואני וליאור כהן, והתחרה מול כוכבי "הישרדות", עזאם עזאם, איתי שגב, נטלי דדון ואחרים.
ב-2013 התארח ב"סתאאאם" בתפקיד הנמתח. באותה שנה השתתף בסדרת הטלוויזיה "שולחן לשישה" יחד עם נתן דטנר, אלי קרן-אסף, ואחרים.
ב-2015 שיחק בסדרה הישראלית-אמריקאית "DIG" שיצר גידי רף (יוצר "חטופים") בתפקיד אברהם, נער חרדי שמלווה פרה אדומה ושומר עליה במסע מסוכן ברחבי העולם.
בשנת 2016 החל לגלם את אברי שילון בסדרת הנוער "Oboy".
ב- 2020 השתתף בפרסומת למפעל הפיס ושיחק בתפקיד אורח בסדרה "קופה ראשית".
שבויגן רד סקינס
שבויגן רד סקינס (באנגלית: Sheboygan Red Skins) הייתה קבוצת כדורסל מהעיר שבויגן, ויסקונסין, אשר שיחקה בליגת ה-NBL, ליגת ה-NBA וליגת ה-NPBL בין השנים 1951-1938.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 1938, ושיחקה בליגת ה-NBL ב-11 עונותיה הראשונות, עד שנת 1949. לאורך תקופה זו הופיעה שבויגן ב-5 סדרות גמר ה-NBL ואף זכתה באליפות הליגה בעונת 1942/1943, לאחר שגברה על פורט ויין זולנר פיסטונס בתוצאה 2-1. כוכב הקבוצה באותה עונה היה הרכז באדי ז'נט, שהצטרף לרד סקינס בחודש האחרון של העונה הסדירה והוביל אותה עם ממוצע של 15.5 נקודות למשחק. שחקן בולט נוסף ששיחק עבור הרד סקינס היה הקלע בובי מקדרמוט, שנבחר ל-MVP של הליגה 4 פעמים, ושימש כמאמן-שחקן של שבויגן בעונת 1947/1948. הן ג'נט והן מקדרמוט הוצגו לאחר פרישתם כחברי היכל התהילה של הכדורסל.
בסיום עונת החליטה ליגת ה-NBL על מיזוג עם ליגת ה-BAA והקמת ליגת ה-NBA. בעקבות המיזוג עברה שבויגן לשחק ב-NBA יחד עם חמש קבוצות NBL נוספות. בעונתה היחידה בליגת ה-NBA,, רשמה שבויגן מאזן שלילי של 22 ניצחונות ו-40 הפסדים, והפסידה בסיבוב הראשון של הפלייאוף לאינדיאנפוליס אולימפיאנס בתוצאה 2-1.
בעונה הבאה עברה הקבוצה לשחק בליגת ה-NPBL הניסיונית, וסיימה את העונה הסדירה עם המאזן הטוב בליגה, 29-16. עם זאת, ליגת ה-NPBL התפרקה בטרם שוחקו משחקי הפלייאוף וללא הכתרת אלופה. עונה זו הייתה למעשה האחרונה בתולדות הקבוצה. מאזן הניצחונות הכולל של הרד סקינס ב-13 שנות פעילותה עומד על 250 ניצחונות ו-238 הפסדים (51.2%).
נשיכת כלב
נשיכת כלב היא נשיכת אנשים או בעלי חיים הנגרמת על ידי כלב. כלבים עלולים לנשוך כאשר הם חשים איום עליהם או על קרוביהם או מתוך הגנה על טריטוריה. וכן כאשר פוגעים בהם או כשהם מזהים מצוקה. כלבים מסוימים כמו כלבי שמירה, תקיפה או משטרה מאולפים לתקוף במסגרת תפקידם ע"פ פקודה או זיהוי איום.
היבטים של מסוכנות בנשיכת כלב
נשיכות כלבים אינן גורמות בדרך כלל לפציעה או לפציעה חמורה, אבל ישנם מקרים שבהם הן עלולות לגרום לזיהום, לעיוות, לנכות (זמנית או קבועה) ואף למוות.
החשש העיקרי במקרה של נשיכת כלב הוא ממחלת הכלבת שבה עלול הכלב לחלות ולהעביר הלאה בנשיכה. על פי ארגון הבריאות העולמי, כ-59 אלף בני אדם מתים מדי שנה מנשיכות כלבים הלוקים בכלבת, מרביתם בהודו ובאפריקה (נתוני 2018). במדינות מפותחות המחלה נדירה, בעיקר בשל מדיניות חיסון מערכתית. אחד הסימפטומים של מחלת הכלבת בחיות היא תוקפנות יתר. מסיבה זו, כל כלב שדווח על כך שנשך, מוכנס להסגר של 10 ימים כדי לוודא שאינו חולה.
כאמור, עוצמת הנשיכה אצל מרבית הכלבים חלשה יחסית לרוב היונקים (נשיכת חתולים, למשל, חמורה בהרבה). עם זאת, הכלבים מקבוצת הפיטבול ודומיהם פותחו לנשיכה עוצמתית בהרבה משל רוב הכלבים והיא יכולה אף למעוך איברים ועצמות. ישנן טענות לפיהן מספר מצומצם של גזעי כלבים מועדים יותר לתוקפנות ויש להם יכולת לגרום נזק משמעותי במקרה של נשיכה. בהתאם לכך ישנן החרגות בחוקי מדינות שונות לגבי מספר גזעים. כך גם לגבי כל סוג של כלב בוגר במידה והתרחשה תוקפנות קיצונית ופגיעה חמורה על ידו אך כאמור במקרה של רוב הכלבים הביתיים מדובר במצב חריג.
כלבי פרא/כלבים משוטטים
להקות של כלבי פרא בטבע וכן להקות כלבים חסרי בית (כמו למשל כלבי הרחוב של מוסקבה) עלולות לתקוף אנשים, בדומה לזאבים בטבע.
כלבי תקיפה
ישנם כלבים שאומנו לביצוע תפקידים שונים לצורכי שמירה, שיטור, או לוחמה. לשם כך מאולפים הכלבים להגיב באמצעות קבלת פקודה או למוכנות לתגובה עצמאית מצידם למצבים ייעודיים. האימונים מלמדים את הכלבים, בין היתר, לשפר את יכולת השימוש שלהם בנשיכה. בעוד שכלבי לוחמה מאומנים בין היתר לפצוע ואף להרוג מטרה עוינת. הרי שכלבי שיטור מאומנים לאחוז במטרות יותר מאשר לפצוע אותם.
מחקר משנת 1975 שנערך בארצות הברית הראה כי לפחות 10% מהכלבים שנשכו בני אדם קיבלו אימוני תקיפה בשלב כלשהו.
תופעה לא חוקית אשר מתבצעת במקומות מסוימים היא שימוש בכלבים לצורך קרב כלבים בהם מאומנים כלבים מסוכנים לתקוף באכזריות.
חקיקה למניעה והתמודדות עם נשיכות כלבים
הגופים המחוקקים במדינות המפותחות, חוקקו חוקים שנועדו להקטין את האפשרות לנשיכת כלבים. בהם: החובה לרישוי של הכלבים, קשירתם ברצועת הולכה כשהם בשטח ציבורי וחסימת פיהם באמצעות זמם (בגזעים מסוימים).
בישראל
ב-1934 נחקקה פקודת הכלבת המנדטורית, ב-2002 הקובעת בין השאר כי כלב שנשך יועבר להסגר למשך עשרה ימים.
בשנת 1992 נוספו לפקודת הנזיקין סעיפים העוסקים בהיזק על ידי כלב, לפיהם על בעלי הכלב לפצות את מי שהכלב גרם לו נזק גוף, בין אם הייתה או לא הייתה התרשלות מצדו של הבעלים.
ב-2002 נחקק החוק להסדרת הפיקוח על כלבים, שעוסק בדרכים למניעת נשיכת כלבים. כמו כן ישנה התייחסות בדיני נזיקין להיזק על ידי כלב.
שרבוט
שרבוט הוא רישום שבמתבצע בשעה שהקשב של האדם נודד למקומות אחרים. שרבוטים הם איורים שיכולים להיות בעלי משמעות קונקרטית או בעלי אופי מופשט.
שרבוט גוגל
שרבוט גוגל, הידוע גם בכינוי "דודל" (במקור: Google Doodle) הוא איור המבוסס על הלוגו של גוגל ומוצג במקומו בעמוד הבית של אתר גוגל בשפות שונות. האיורים המשתנים מציינים את יצירתם של אישים מפורסמים בהיסטוריה, חייהם, מותם, מבליטים חגים ואירועים חשובים, או התרחשויות אקטואליות מרכזיות. בתחילת דרכם הופיעו לרוב "שרבוטים" של חגים נוצריים או אמריקאים, אך במרוצת השנים החלו לפרסם שרבוטים מיוחדים, גם לציון אירועים שאינם בהכרח ידועים לכלל.
פסטיבל המוזיקה של ריינגאו
יוזמה והגשמה
הוגה ויוזם רעיון הפסטיבל היה מיכאל הרמן, מנהלו האמנותי וקצין המבצעים הראשי שלו. בדומה לפסטיבל המוזיקה שלזוויג-הולשטין שנוסד ב-1986, נועד פסטיבל ריינגאו לצקת חיים חדשים בחבל ארץ, שנודע במורשת המוזיקלית העשירה שלו. בכנסייה הגותית של קידריך מותקן העוגב העתיק ביותר בגרמניה שעודנו בשימוש ויש לה "ניב" משלה של מזמור גרגוריאני, שמקורו בשנת 1333. בתקופה מאוחרת יותר, השרתה ריינגאו מרוחה על מלחינים כמו ברהמס, שחיבר את הסימפוניה השלישית שלו בוויסבאדן ושהה לעיתים קרובות ברידסהיים שעל נהר הריין, וריכרד וגנר, שעבד על המייסטרזינגר מנירנברג בבירביך.
כדי לבחון את רעיון הפסטיבל, נערכו שני קונצרטים במנזר אברבאך בקיץ 1987. בנובמבר 1987 ייסדו מיכאל הרמן, טטיאנה פון מטרניך-וינבורג, ולטר פינק, מיכאל בולניוס, האנס-קלמנס לוכט, אולריכט רוזין וקלאוס ויסר את פסטיבל המוזיקה של ריינגאו. נטגודה ארגנה את הפסטיבל מן העונה הראשונה ב-1988, שכללה 19 קונצרטים, עד 1992. מאז היא ממשיכה לממן את הפסטיבל. פסטיבל ריינגאו מקבל תמיכה כספית ניכרת מפטרונים, שבוחרים אילו קונצרטים הם מעדיפים לממן.
פסטיבל ריינגאו מתנהל בחסות השר-נשיא של מדינת הסה. בשנת 2002 קיבל מיכאל הרמן את אות גתה-פלאקטה של הסה, אות הכבוד הגבוה ביותר שמדינת הסה מעניקה מאז 1949 לתורמים בולטים למדינה בתחום האמנות.
פסטיבל ריינגאו גדל והתפתח לאחד הפסטיבלים החשובים בגרמניה, המציג כ-140 אירועים מדי קיץ, עם תזמורות, הרכבים מוזיקליים וסולנים בינלאומיים. הוא חבר באיגוד הפסטיבלים האירופאי.
ב-17 ביוני 2012 נחגגה השנה ה-25 לקיום הפסטיבל בבית המרחצאות בויסבאדן.
רוב האירועים מוקדשים למוזיקה קלאסית, אבל לגיוון התוכנית נוספים גם קברט, ג'אז, קטעי קריאה, טיולי שייט מוזיקליים, קונצרטים לילדים, טעימות יין או אירועים קולינריים מלויים מוזיקה.
אתרים
הקונצרטים בעונה הראשונה התקיימו במנזר אברבאך (Kloster Eberbach), באולם ובכנסייה של טירת יוהניסברג בלורך, עמק הריין המרכזי העילי, (אתר מורשת עולמית), בגייזנהיים ובוויסבאדן.
עוד אתרים חשובים הם טירת פולראדס, מנזר סט. הילדגארד באייבינגן, כנסיית סט. ולנטין בקידריך, כנסיית סט. גאורג וקתרינה וכנסיית הצלב בוויסבאדן, והאופרה הישנה בפרנקפורט, בין השאר. פסטיבל קיץ שנתי מתקיים בטירת יוהניסברג וקונצרטים תחת כיפת השמים נערכו ביקבים ובכרמים, על סירות נהר, בסטיו של מנזר אברבאך, בחצרות של פולראדס ובפארק המרחצאות של ויסבאדן.
קונצרט הפתיחה
פסטיבל המוזיקה של ריינגאו נפתח לפי המסורת במנזר אברבאך, בקונצרט של תזמורת הרדיו של פרנקפורט, בשידור חי. הקונצרט הראשון היה ב-23 ביוני 1988, וכלל ביצוע של שתי יצירות מאת קרל פיליפ עמנואל באך, המגניפיקט והאורטוריה "בני ישראל במדבר". פרידר ברניוס ניצח על המקהלה הקאמרית של שטוטגרט ועל תזמורת הבארוק של שטוטגרט, עם הסולנים ננסי ארגנטה, לנה לוטנס, מכטילד גאורג, האווארד קרוק וסטיבן רוברטס. מחזור הסימפוניות של גוסטב מאהלר, בניצוח פאבו ירווי, נמשך ב-2011 בסימפוניה החמישית של מאהלר, יחד עם "שבעה שירים מוקדמים, של אלבן ברג, בביצוע אלנה גאראנקה. בשנת 2013 קדמו לסימפוניה השישית של מאהלר Wesendonck Lieder של וגנר, בביצוע אן סופי פון אוטר. ב-2016, ניצח כריסטוף אשנבאך על הסימפוניה מס' 8, "הבלתי גמורה" של שוברט ועל הסימפוניה השישית של אנטון ברוקנר.
יובלות וימי שנה
מדי שנה, חוגג הפסטיבל ימי שנה למלחינים. בשנת 2009, הוקדשו שישה קונצרטים למוזיקה של הנדל, בהם האורטוריה ישראל במצרים עם מקהלת מונטוורדי בניצוחו של ג'ון אליוט גרדינר; ליצירות היידן, בהן האורטוריה הבריאה, בניצוח אנוך צו גוטנברג; וליצירותיו של מנדלסון, בהן האורטוריה אליהו, עם מקהלת קולגיום ווקאלה גנט בניצוח פיליפ הרווחה. ב-2010, חגג הפסטיבל לשומאן ולשופן ב-16 קונצרטים, שכללו בין השאר את Das Paradies und die Peri ויצירות לפסנתר בנגינת דניאל בארנבוים. שבעה קונצרטים הוקדשו למאהלר ולוולף, וכללו בין השאר את "ספר השירים הספרדיים". כריסטיאן גרהאהר וגרולד הובר ביצעו את Sieben Lieder aus letzter Zeit של מאהלר על פי פרידריך ריקרט ושירים מתוך השיר על הארץ. ב-2011 ביצעו השניים את שירי שוליה נודד, את קרן הפלא של הנער ואת שירים על מות ילדים, כולם מאת מאהלר. בשנת 2014 צוינו שלושה ימי לידה, 450 לשייקספיר, 300 לקרל פיליפ עמנואל באך ו-150 לריכרד שטראוס. את האורטוריה של באך Die Auferstehung und Himmelfahrt Jesu ביצעו Rheinische Kantorei ו- Das Kleine Konzert בניצוח הרמן מאקס, עם הסולנים ורוניקה ונינטר, מרקוס שפר ומתיאס פיווג.
קרב קייב (1943)
הקרב השני על קייב היה חלק ממתקפה סובייטית רחבה בהרבה באוקראינה הידועה בשם קרב דנייפר, שכללה שלוש מתקפות אסטרטגיות של הצבא האדום והתקפת נגד מבצעית אחת של הוורמאכט, שהתרחשה בין 3 בנובמבר ל-22 בדצמבר 1943.
בעקבות קרב קורסק, הצבא האדום פתח במתקפת בלגורוד-חרקוב, והדף את קבוצת ארמיות דרום בפיקודו של אריך פון מאנשטיין בחזרה לעבר נהר הדנייפר. הסטאבקה, הפיקוד העליון הסובייטי, הורה לחזית המרכזית ולחזית וורונז' לתפוס מעברים על הדנייפר. כאשר זה לא הצליח באוקטובר, המאמץ הועבר לחזית האוקראינית הראשונה, עם תמיכה מסוימת מהחזית האוקראינית השנייה. החזית האוקראינית הראשונה, בפיקודו של ניקולאי ואטוטין, הצליחה לאבטח ראשי גשר מצפון ומדרום לקייב.
אִסטרטגיה
מבנה הפעולות האסטרטגיות מנקודת המבט התכנונית הסובייטית היה:
הכנות סובייטיות
באוקטובר 1943, כמה מהארמיות של ואטוטין הסתבכו קשות בניסיון לפרוץ מהשטח המחוספס של עיקול בוקרין, ראש הגשר הדרומי. קורפוס הפאנצר ה-24 של ולטר נהרינג תפס בעמדת הגנה יעילה, ודחק את הכוחות הסובייטיים היריבים פנימה. כתוצאה מכך, ואטוטין החליט לרכז את כוחו בראש הגשר הצפוני בליוטז'.
ארמיית המשמר המשוריינת השלישית, בפיקודו של פאבל ריבאלקו, נעה צפונה לעבר ראש הגשר ליוטז' בחסות החשיכה והתקפות הסחה מתוך עיקול בוקרין. ההכנות הסובייטיות היו ניכרות, כולל התקנת 26 גשרים ו-87 מעבורות. רבים מהגשרים הסובייטים נבנו מתחת למים, מה שהקשה על זיהויים. ייתכן שתקיפות הטעיה ובניית גשרים מזויפים הטעו את הגרמנים לזמן קצר. תמיכה באש ניתנה על ידי 7,000 תותחים ומרגמות ו-700 מטוסי קרב. הארמיות ה-27 וה-40 פתחו במתקפת ההסחה הסובייטית בבוקרין ב-1 בנובמבר, יומיים לפני המועד, אך התקדמו רק 1.5 קילומטרים לפני שהוסגו לאחור.
היסטוריונים סובייטים טענו להצלחה מוחלטת עבור אמצעי ההטעיה של הצבא האדום, אך הגרמנים זיהו נכון את גזרת התקיפה הסובייטית ושלחו תגבורת משוריינת לאזור. יומן המלחמה של ארמיית הפאנצר הרביעית התייחס לדחיפה הסובייטית העיקרית מצפון לקייב ב-3 בנובמבר כ"המתקפה לה ציפינו". הגרמנים לא היו בטוחים אם לתקיפה הסובייטית הצפויה היו מטרות מרחיקות לכת מלכתחילה או שנועדה רק ללכידת ראש גשר ראשוני לניצול מאוחר יותר.
שלב ראשוני
מוקדם בבוקר 3 בנובמבר 1943, ארמיית הפאנצר הרביעית הייתה נתונה להפגזה סובייטית מסיבית. הארמיות ה-38 וה-60 הסובייטיות תקפו בגל הראשון אך לא הצליחו לפרוץ את עמדות הקורפוס הגרמני ה-7. ב-4 בנובמבר נוספו להסתערות ארמיית המשמר המשוריינת השלישית וקורפוס הפרשים של המשמר ה-1, מה שאילץ את הקורפוס ה-7 לסגת ולפנות את קייב. הסובייטים כבשו את קייב ב-6 בנובמבר. השלב השני של המתקפה הסובייטית החל כעת, כאשר מטרת החזית האוקראינית הראשונה הייתה לכידת הערים ז'יטומיר, קורוסטן, ברדיצ'ב ופסטוב וניתוק מסילת הרכבת לקבוצת ארמיות מרכז; המטרה הסופית הייתה כיתור קבוצת ארמיות דרום. ב-7 בנובמבר, חודי החנית הסובייטיים כבר הגיעו לצומת הרכבת החשוב בפסטוב 50 קילומטרים דרומית-מערבית לקייב.
התוכנית התנהלה בהתחלה בצורה מוצלחת עבור ואטוטין; מנשטיין, לעומת זאת, הפך מודאג. כשהטנקים של ריבלקו נעו ברחובות קייב ב-6 בנובמבר, הפציר מנשטיין באדולף היטלר לשחרר את קורפוסי הפאנצר ה-48 וה-40 כדי שיהיו לו מספיק כוחות להשתלט מחדש על קייב. קורפוס הפאנצר ה-48 הוכפף למנשטיין, אולם היטלר סירב להסיט את קורפוס הפאנצר ה-40, והחליף את הרמן הות בארהרד ראוס, שקיבל פקודה להקהות את המתקפה הסובייטית ולאבטח את האגף הצפוני של קבוצת הארמיות דרום ואת הקשר עם קבוצת ארמיות מרכז. מספר מקורות מציינים את 6 בנובמבר כתאריך נפילת קייב. נראה שהחטיבה העצמאית ה-1 של צ'כוסלובקיה החלה בהסתערות מוקדם יותר, בשעה 12:30 ב-5 בנובמבר, והגיעה לדנייפר בשעה 02:00 ב-6, לאחר שחלפה את הפרברים המערביים של העיר והייתה היחידה הראשונה במרכז העיר, אולם קייב נכבשה באופן סופי ב-6 בנובמבר ב-06:50.
מתקפת הנגד של ראוס
שאר הכוחות הסובייטיים המשיכו בהתקפותיהם. ריבאלקו הגיע עד מהרה למרחק של 64 ק"מ מברדיצ'ב. ז'יטומיר נכבשה על ידי הארמייה ה-38 ב-12 בנובמבר, אך ההתקדמות הסובייטית נעצרה כאשר חיילי קורפוס הפרשים של המשמר ה-1 בזזו את מלאי האלכוהול של ארמיית הפאנצר הרביעית הגרמנית. הארמייה ה-60 כבשה את קורוסטן ב-17 בנובמבר והארמייה ה-40 נעה דרומה מקייב. ההפוגה היחידה לגרמנים הגיעה כאשר הארמייה ה-27 מיצתה את עצמה ועברה למגננה בעיקול בוקרין. תוך 10 ימים הסובייטים התקדמו 150 קילומטרים ופתחו פער של 100 קילומטרים בין קבוצת ארמיות מרכז לקבוצת ארמיות דרום. ארמיית הפאנצר הרביעית הייתה בבעיה עמוקה. עם זאת, המצב השתנה עם הגעתו של קורפוס הפאנצר ה-48 של הרמן באלק, הכולל את דיוויזיית הפאנצר אס אס ה-1, דיוויזיית הפאנצר ה-1 ודיוויזיית הפאנצר ה-7. באלק הניע את כוחותיו צפונה לברוסיליב ולאחר מכן מערבה כדי להשתלט מחדש על ז'יטומיר. ריבאלקו שלח את קורפוס הטנקים של המשמר ה-7 להתמודד עם ההתקפה הגרמנית. התפתח קרב שריון ענק, שנמשך עד לחלקו האחרון של נובמבר, אז עצר בוץ הסתיו את כל הפעולות.
עם כיבושם מחדש של ז'יטומיר וקורוסטן, ארמיית הפאנצר הרביעית קיבלה קצת מרווח נשימה. כשואטוטין נעצר, הסטבקה שחררה עתודות משמעותיות לחזית האוקראינית הראשונה שלו כדי להחזיר את המומנטום.
שלב סופי
ב-5 בדצמבר הבוץ קפא. קורפוס הפאנצר ה-48 ערך מתקפה גורפת רחבה מצפון לז'יטומיר. תוך שהם תפסו את הצבא האדום בהפתעה, ביקשו הכוחות הגרמניים לכתר את הארמייה ה-60 הסובייטית ואת הקורפוס ה-13. מחוזקים בדיוויזיית הצנחנים ה-2, הגרמנים התקדמו מזרחה, והעמידו את הסובייטים במגננה. בשל האיום על פסטוב, הארמייה ה-60 נסוגה מקורוסטן.
וטוטין נאלץ לבקש מהסטבקה עתודות נוספות, והוקצו לו ארמיית המשמר המשוריינת הראשונה והארמייה ה-18. יחידות חדשות אלו, יחד עם קורפוס נוסף מגזרות אחרות, הוזנקו בחיפזון מערבה. כך עצר הצבא האדום את ההתקדמות הגרמנית, חזר למתקפה וכבש מחדש את ברוסילוב. שני הצדדים הותשו עד סוף דצמבר והקרב על קייב הסתיים.
לאחר מכן
למרות שהסובייטים לא הצליחו לנתק את מסילת הרכבת המקשרת עם קבוצת ארמיות מרכז או לכתר את קבוצת ארמיות דרום, הם פרצו את קו הדנייפר, כבשו את קייב, העיר השלישית בגודלה בברית המועצות, וגרמו אבדות משמעותיות לארמיית הפאנצר הרביעית. הגרמנים, מצדם, הקיזו דם של כמה יחידות סובייטיות מרכזיות ושמרו על נתיב הרכבת החיוני פתוח, אך כשלו בניסיונות לכתר ולהשמיד את ראשי החנית הסובייטיים. כמה ימים לאחר שקורפוס הפאנצר ה-48 הוצא למנוחה ולהתאוששות, פתחו הסובייטים במבצע דנייפר-קרפטי בערב חג המולד. מתקפת חזית וורונז' ששמה שונה דחקה את הגרמנים בחזרה לגבול הפולני של 1939 עד 3 בינואר 1944.
מייקל פרנקן
מייקל פרנקן (באנגלית: Michael T. Franken; נולד ב-18 בנובמבר 1957) הוא קצין בדימוס בדרגת תת-אדמירל בצי ארצות הברית, בתפקידו האחרון שירת כסגן מפקד פיקוד אפריקה של ארצות הברית. בבחירות 2022 היה פרנקן מועמד המפלגה הדמוקרטית לסנאט של ארצות הברית באיווה.
ביוגרפיה
פרנקן נולד וגדל בסו סנטר שבאיווה. ב-1981 סיים תואר ראשון בהנדסה באוניברסיטת נברסקה, במהלך לימודיו הצטרף לתוכנית הכשרת קציני המילואים של צי ארצות הברית. הוא בעל תואר שני בפיזיקה מבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים, בוגר תוכנית המנהיגות של מכון ברוקינגס והמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
שירת כקצין במשחתת הטילים המונחים מסדרת ארלי ברק "USS Barry" ובמשחתות הטילים המונחים מסדרת פרגוט "USS Dahlgren", ו-"USS King". במרץ 2001 מונה למפקדה הראשון של משחתת הטילים המונחים מסדרת ארלי ברק "וינסטון צ'רצ'יל" ופיקד עליה עד אפריל 2002. בהמשך שירותו פיקד על פלגת המשחתות 28 ובשנים 2005–2007 פיקד על כוח המשימה 152 בקבוצת התקיפה של נושאת המטוסים "דוויט אייזנהאור".
תפקידי מטה שלו כללו בין השאר שירות כעוזר צבאי לסנאטור טד קנדי, עוזר למזכיר ההגנה של ארצות הברית, חבר כוח המשימה "Deep Blue" לתכנון המלחמה בטרור, שירת במחלקת המבצעים המשותפים במטות המשולבים, במחלקת ההערכה של הצי, במטה ראש המבצעים הימיים ובמשרד מזכיר הצי של ארצות הברית.
בשנים 2008–2011 שימש קצין תכנון, אסטרטגיה ומדיניות במטה פיקוד מרכז של ארצות הברית. בשנים 2011–2012 פיקד על כוח המשימה המשותף בקרן אפריקה. לאחר מכן שימש בתפקידי מטה בצי ובמטות המשולבים.
ב-2015 מונה למנהלה הראשון של הסוכנות לענייני נעדרים ושבויים במחלקת ההגנה של ארצות הברית. בהמשך השנה מונה לסגן מפקד פיקוד אפריקה של ארצות הברית ושירת בתפקיד עד פרישתו באוקטובר 2017.
ב-2020 התמודד בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית באיווה לקראת הבחירות לסנאט, אך הפסיד. ב-2022 נבחר למועמד המפלגה הדמוקרטית אל הסנאט של ארצות הברית לאחר שגבר בבחירות המקדימות על אבי פינקנאוור. הוא הפסיד בבחירות הכלליות לסנאטור המכהן צ'אק גראסלי.
נשוי לג'ורדן והם הורים לשני ילדים.
האיש שידע יותר מדי (סרט, 1934)
האיש שידע יותר מדי (באנגלית: The Man Who Knew Too Much) הוא סרט מתח בריטי משנת 1934 בבימויו של אלפרד היצ'קוק, בו מופיעים לסלי בנקס ופיטר לורה. זה היה אחד הסרטים המצליחים והמוערכים ביותר בתקופה הבריטית של היצ'קוק.
הסרט הוא סרטו הראשון של היצ'קוק עם שם זה, כשבשנת 1956 יצא סרט באותו שם אך עם עלילה ותסריט שונים באופן משמעותי. הסרט השני הציג את ג'יימס סטיוארט ואת דוריס דיי, והוא צולם באולפני סרטי פרמאונט. בראיון לפרנסואה טריפו בשנת 1967 היצ'קוק טען כי הוא מעדיף את הגרסה השנייה.
אין קשר בין הסרט משנת 1934 לספרו של ג. ק. צ'סטרטון עם אותו השם משנת 1922. היצ'קוק החליט להשתמש בשם כיוון שהוא החזיק בזכויות הסרט לכמה מהסיפורים בספר.
עלילה
באותו ערב, לואי נורה כשג'יל רוקדת איתו. לפני מותו, הוא אומר לג'יל היכן למצוא פתק המיועד לקונסול הבריטי. היא אומרת לבוב, אשר קורא את הפתק המתריע מפני פשע בינלאומי מתוכנן.
הפושעים חוזרים למאורתם. בוב נכנס למאורה זו על מנת לחפש את בטי, מה שמוביל לנפילת שניהם בשבי הפושעים. המשטרה מקיפה את הבניינים ומתפתח קרב יריות. הפושעים מחזיקים מעמד עד שהתחמושת שלהם נגמרת ורובם נהרגים.
בטי מטפסת אל הגג, בורחת מרמון, שעוקב אחריה. קצין משטרה לא מעז לירות עליו כי בטי כל כך קרובה אליו. ג'יל חוטפת את הרובה ויורה ברמון שנופל מהגג. המשטרה מסתערת על הבניין. אבוט, המוח הפלילי, מסתתר בתוכו אך הוא מתגלה בשל צלצול שעונו. הוא יורה בעצמו (כפי שמראה עשן היריות) ומת. בטי מתאחדת עם הוריה.
נסיכות נסאו-ויילבורג
נסיכות נסאו-ויילבורג הייתה רוזנות שהוקמה בשנת 1255 בתחומי האימפריה הרומית הקדושה, ובשנת 1688 שודרגה למעמד של נסיכות. בשנת 1806 צורפה הנסיכות לנסיכות נסאו-אוזינגן ליצירת דוכסות נסאו, שהתקיימה כחלק מהקונפדרציה הגרמנית עד 1866, שאז סופחה לממלכת פרוסיה, בעקבות תבוסת האימפריה האוסטרית ובעלות בריתה (שהדוכסות הייתה חלק מהם) במלחמת אוסטריה–פרוסיה.
בשנת 1890 ירש אדולף, דוכס נסאו את הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג, וצאצאיו שולטים עד היום בדוכסות.
היסטוריה
בנו של ואלראם השני, רוזן נסאו היה אדולף, מלך גרמניה, אשר שלט בגרמניה בין השנים 1291-1298, אולם הובס ונהרג על ידי אלברכט הראשון, מלך גרמניה מבית הבסבורג.
בשנת 1344 חילקו בניו של גרלאך הראשון, רוזן נסאו את הנחלות: יוהאן הראשון, רוזן נסאו-ויילבורג קיבל את רוזנות נסאו-ויילבורג, ואילו אדולף הראשון, רוזן נסאו-ויסבאדן-אידשטיין קיבל את רוזנות נסאו-ויסבאדן-אידשטיין.
בשנת 1442 חילקו בניו של פיליפ הראשון, רוזן נסאו-ויילבורג את נחלותיו: פיליפ השני, רוזן נסאו-ויילבורג קיבל את רוזנות נסאו-ויילבורג, ואילו יוהאן השני, רוזן נסאו-זארבריקן קיבל את רוזנות נסאו-זארבריקן.
בשנת 1605 איחד לודוויג השני, רוזן נסאו-וילבורג מחדש את רוזנות נסאו-ויילבורג עם רוזנות נסאו-זארבריקן ורוזנות נסאו-ויסבאדן-אידשטיין, ובמהלך שלטונו הוא שיפר מאוד את ניהול הרוזנות ואת החינוך במדינה, אולם מלחמת שלושים השנים בלמה את השגשוג ברוזנות. לאחר מותו של לודוויג השני בשנת 1627 ירשו בניו את נחלותיו, ובשנת 1629 הם חילקו את הנחלות: וילהלם לודוויג, רוזן נסאו-זארבריקן קיבל את רוזנות נסאו-זארבריקן, יוהאן הרביעי, רוזן נסאו-אידשטיין קיבל את רוזנות נסאו-אידשטיין, ואילו ארנסט קזימיר, רוזן נסאו-ויילבורג קיבל את רוזנות נסאו-ויילבורג.
בשנת 1688 קיבל יוהאן ארנסט, רוזן נסאו-ויילבורג את התואר "נסיך האימפריה" מלאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, יחד עם הרוזנים האחרים מבית נסאו, אולם מכיוון שלא שילם את עלות האישור הנוטריוני, הוא לא היה יכול להשתמש בתוארו, ורק בשנת 1737 קיבל בנו קרל אוגוסט, נסיך נסאו-ויילבורג את התואר באופן רשמי. בשנת 1783 חתם קרל כריסטיאן, נסיך נסאו-ויילבורג יחד עם שאר ראשי הענפים השונים של בית נסאו, על אמנה ולפיה במקרה של היכחדות אחד מענפי המשפחה, תעבור הנחלה לענפים האחרים.
לאחר מכן
ב-17 ביולי 1806 הצטרפו נסיכות נסאו-ויילבורג ונסיכות נסאו-אוזינגן לקונפדרציה של הריין, וב-30 באוגוסט 1806 התאחדו הנסיכויות לישות אחת - דוכסות נסאו. בראש הדוכסות הועמד פרידריך אוגוסט, נסיך נסאו-אוזינגן שהיה המבוגר מבין שני השליטים, ומכיוון שלא היו לו בנים נקבע שפרידריך וילהלם, נסיך נסאו-ויילבורג יירש אותו לאחר מותו.
ב-9 בינואר 1816 מת פרידריך וילהלם, נסיך נסאו-ויילבורג מנפילה במדרגות, ובשל כך לאחר מות פרידריך אוגוסט, דוכס נסאו ב-24 במרץ 1816 ירש אותו וילהלם, דוכס נסאו בנו של פרידריך וילהלם. בשנת 1839 מת וילהלם, דוכס נסאו, ובמקומו עלה לשלטון בנו אדולף, דוכס נסאו.
בשנת 1866 הצטרפה הדוכסות לאימפריה האוסטרית במלחמת אוסטריה–פרוסיה, וב-20 ביולי נכבשה ויסבאדן על ידי הכוחות הפרוסים. בשלום פראג שנערך בסוף המלחמה, סופחה הדוכסות לממלכת פרוסיה, ונכללה בפרובינציית הסן-נסאו.
אליפות ברזיל בכדורגל 2003
אליפות ברזיל בכדורגל 2003  הייתה הפעם ה-47 בו נערכה תחרות ארצית בכדורגל בברזיל. היא אורגנה על ידי קונפדרציית הכדורגל הברזילאית. המשחקים החלו ב-29 במרץ 2003 והסתיימו ב-14 בדצמבר 2003.
בתחרות השתתפו 24 קבוצות. במקום הקבוצות שירדו לליגה הבכירה עלו קריסיומה ופורטלזה.
החל מעונה זו האליפות מתקיימת בשיטת ליגה תוך מפגש כפול בין הקבוצות. עבור הניצחון הוענקו שלוש נקודות ונקודה עבור תיקו.