cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ארץ (גאוגרפיה)
שמות הארצות
יש שמות מקוצרים שאינם זהים לשם הארץ או השם הגאוגרפי: ישראל (מבחינה גאוגרפית נמצאת בארץ ישראל), ארצות הברית (לפעמים יש משתמשים בשם הגאוגרפי הכוללני והשנוי במחלוקת "אמריקה", שמקורו בשם "ארצות הברית של אמריקה"), הממלכה המאוחדת (תכופות מזוהה כ-בריטניה או בריטניה הגדולה לפי שם האי בעל אותו שם, שמהווה את חלק הארי של הממלכה, או אפילו בדרך המטונימיה "אנגליה" לפי שם ארץ האנגלו-סקסים המיסדת, אחת מארבע הארצות המרכיבות את הממלכה). אם צריכים בטקסט רשמי לחזור על שם הארץ ניתן להשתמש בשם המקוצר, מציינים שמכאן ואילך משתמשים בשם זה במקום השם המלא. השם המקוצר הוא בשימוש לעיתים בהקשרים גאוגרפיים או כלכליים: "העובדים הזרים בצרפת" "תוצרת סין".
ישנן מקרים שבהם השם המלא - של המדינה - והשם המקוצר - של הארץ - הם זהים: "הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו" (בעבר קונגו הבלגית, קונגו (לאופולדוויל), קונגו (קינשאסה) או רפובליקת זאיר), הרפובליקה הדומיניקנית, האמירויות הערביות המאוחדות, הרפובליקה המרכז-אפריקאית, כולל מקרים שבו השם הגאוגרפי של הארץ והשם הרשמי של המדינה הם זהים: הונגריה, רומניה, בוסניה והרצגובינה, גאורגיה, קנדה, מונגוליה, ניו זילנד, מונטנגרו, יפן, ג'מייקה, טובאלו, אוקראינה וכו'.
ארץ או חבל ארץ כחלק מארץ יותר גדולה
ארץ או מדינה או חבל ארץ יכולים להיות חלק ממדינה יותר גדולה פדרלית או לא. דוגמאות: הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד היא ארץ או מדינה ריבונית המורכבת מארבע ארצות לא ריבוניות: אנגליה, סקוטלנד, ויילס וצפון אירלנד או אלסטר, מתוכם השלוש האחרונות הן בעלות אוטונומיה (סקוטלנד וצפון-אירלנד עם פרלמנטים וממשלות משל עצמן וויילס עם פרלמנט אוטונומי) הארץ המכונה בוסניה והרצגובינה שהייתה אחרי מלחמת העולם השנייה מדינה במסגרת פדרציה של יוגוסלביה היא כיום בעצמה מדינה פדרלית ריבונית המורכבת משתי ישויות מדיניות - רפובליקה סרפסקה, מדינה אוטונומית או ארץ חדשה שבה הרוב הם הסרבים הבוסנים, והפדרציה של בוסניה והרצגובינה ה, גם היא מדינה אוטונומית או ארץ חדשה מייצגת בעיקר את הבוסניאקים המוסלמים ואת הבוסנים הקרואטים, אך גם מיעוט בוסני סרבי, ובנוסף מהמחוז בריצ'קו גם בלגיה היא ארץ וממלכה ריבונית פדרלית המורכבת משלוש ישויות :בריסל ושני חבלי ארץ אוטונומיים - פלנדריה הפלמיתוואלוניה - של ואלונים דוברי צרפתית. איטליה היא ארץ הכוללת כיום חמישה אזורים או חבלי ארץ אוטונומיים:סרדיניה, סיציליה, דרום טירול, ואל ד'אוסטה וונטו רוסיה כוללת במסגרת פדרלית רפובליקות ורפובליקות אוטונומיות, בתוכן ארצות כמו צ'צ'ניה, טטרסטן, בשקיריה, אודמורטיה, קרליה ואחרות. ארץ כמו פולין הייתה תקופה ארוכה מחולקת בין שכנותיה - האימפריה הרוסית, ממלכת פרוסיה והאימפריה ההבסבורגית (האוסטרית). ארץ אחרת, אוקראינה הייתה תקופה ארוכה מחולקת בין האיחוד הפולני-ליטאי לאימפריה הרוסית, ומאוחר יותר בין האימפריה האוסטרית או אוסטרו-הונגרית לאימפריה הרוסית, ואחר כך בין הרפובליקה הפולנית השנייה לאוקראינה הסובייטית במסגרת ברית המועצות. בעקבות מלחמת העולם הראשונה ובעקבות מלחמת העולם השנייה גבולותיה של גרמניה השתנו. בשנים 1949–1990 גרמניה הייתה מחולקת בין גרמניה המערבית ("הרפובליקה הפדרלית של גרמניה") וגרמניה המזרחית ("הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית")
מספר הארצות בעולם
הגאוגרפים והפוליטולוגים מסכימים כי כיום כל המדינות החברות בארגון האומות המאוחדות הן ארצות-מדינות ריבוניות - ומספרן הוא כיום 193. לפני 1991 אוקראינה ובלארוס שהיו מרכיבים של ברית המועצות היו חברות באו"ם מבלי להיות עצמאיות. לשתי ארצות - הוותיקן והרשות הפלסטינית תחת השם "מדינת פלסטין" - יש מעמד של משקיפות באו"ם.
הבדלים ארץ - מדינה - לאום
אף על פי שיש להם הרבה מן המשותף, המושגים "ארץ", "מדינה" ו"לאום" הם שונים.
מדינה
מדינה היא מושג פוליטי או גאו-פוליטי, המציין אופיה הפוליטי של ארץ. מדינה ריבונית היא מדינה בעלת מוסדות משל עצמה עם אוכלוסייה, שטח וממשל קבועים, הרשאית והמסוגלת לחתום על חוזים והסכמים עם מדינות אחרות. למושג "ארץ" מובן יותר גאוגרפי, תרבותי-היסטורי, חברתי-כלכלי ולא רק פוליטי. הארץ כוללת את תכונות הקהילה המקומית - מנטליות, מנהגים, שפה וכו'. בנוסף למדינות ריבוניות, ארץ יכולה להיות גם מדינה שנויה במחלוקת, מדינה לא עצמאית, היסטורית, מדינה לשעבר, טריטוריה לאומית אוטונומית וכו'.
לאום
לאום הוא קבוצה גדולה של בני אדם המתגוררים בדרך כלל בארץ או טריטוריות משלה ושיש להם היסטוריה, תרבות וצביון אחר משותפים - כמו שפה, מקור אתני והיסטורי, דת, ערכים, אידאולוגיה. לאום יכול להיות מוגדר מבחינה פוליטית ומבחינה תרבותית. מבחינה פוליטית הלאום הוא קהילת בני אדם שמזהה בעצמה אפיונים משותפים, תרבותיים או אתניים, ושואפת בשמם להקים ישות פוליטית ריבונית או ישות גאו-פוליטית נפרדת: מדינה או אזור אוטונומי. מבחינה תרבותית לאום הוא מושג סוציו-אידאולוגי יותר סובייקטיבי ודו-משמעי - קהילת בני אדם בעלי תכונות תרבותיות משותפות מסוימות מלוות בזהות עצמית ייחודית.
במדינה פדרלית כמו ספרד של ימינו, מוגדרים כמה לאומים היסטוריים המאורגנים בקהילות טריטוריאליות אוטונומיות בעלות זהות קיבוצית, לשונית ותרבותית ייחודית. אחת הקהילות האלה היא חבל הבסקים. קהילות אוטונומיות בספרד כמו קטלוניה, ולנסיה, האיים הבליארים ומדינת אנדורה העצמאית, שבהם גרים קטלאנים ידועות לפעמים בשם "הארצות הקטלאניות", אולם רק קטלוניה נחשבת למדינת לאום קטלאנית.
מדינת לאום
מדינת-לאום היא מדינה, לרוב ריבונית, שתושביה מזוהים כבני לאום ותרבות ספציפיים. דוגמה היא שוודיה המאורגנת כמדינה הקרויה "ממלכת שוודיה".
תושבי ארץ
ילידי ארץ מסוימת בדרך כלל מקבלים את ערכיה התרבותיים המסורתיים הקשורים לאותה ארץ ולתושביה. בנוסף לערכים התרבותיים התושבים מכבדים את הכללי ההתנהגות החוקיים התקפים באותה ארץ. (חוקיה). תושבי ארץ מסוימת בדרך כלל מזדהים עם אותה ארץ, בלי קשר עם הארץ היא מדינה עצמאית או היא טוריטוריה המשוייכת למדינה אחרת - אוטונומית או כבושה. התושבים שיש להם תחושה קיבוצית של התשייכות לאותה ארץ נקראים בני אותה ארץ (compatriots). והארץ שלהם מכונה בדרך כלל מולדת.
לפי ארגון האומות המאוחדות
המחלקה לעניינים כלכליים וחברתיים של האו"ם המפרסמת כל שנה דו"ח על "המצב הכלכלי העולמי והצפי" מסווג את הארצות לארצות מפותחות, ארצות בעלות כלכלה במעבר וארצות מתפתחות. מידת ההתפתחות הכלכלית נמדדת לפי ההכנסה הלאומית הגולמית (תל"ג - GNI) לתושב.
ציטוטים
Namibia Motherland, We love thee.
(מתוך המנון נמיביה)
(מתוך המנון רפובליקה סרפסקה - "הרפובליקה שלי")
(מתוך המנון מצרים - "בילאדי, בילאדי, בילאדי")
Never Gonna Give You Up
Never Gonna Give You Up הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הבריטי ריק אסטלי, אשר יצא לאור כסינגל הבכורה שלו ב-27 ביולי 1987. השיר נכתב והופק על ידי סטוק אייטקן ווטרמן ויצא כסינגל הראשון מתוך אלבום הבכורה של אסטלי, Whenever You Need Somebody. השיר הגיע למקום הראשון במצעדי הפזמונים במדינות רבות, בהם מצעד הסינגלים הבריטי, בו שהה כחמישה שבועות במקום הראשון ובילבורד הוט 100. השיר זכה בפרס לסינגל בריטי בטקס פרסי המוזיקה הבריטית לשנת 1988. הווידאו קליפ של השיר הפך לתופעת אינטרנט פופולרית, שהוקנה לה השם "ריקרולינג". בעקבות כך, זכה הקליפ בשנת 2008 בפרס "המשחק הטוב ביותר" בטקס פרסי המוזיקה של MTV אירופה.
הפקה
השיר הוקלט באולפני PWL בדרום לונדון. הבס בשיר הופק באמצעות הסינתיסייזר הדיגיטלי "Yamaha DX7", תוך שנעשה שימוש גם בכלי האלקטרוני "Linn 9000" עבור תופים וסקוונסר. מייק סטוק, שהשתתף בהפקת השיר, טען כי להיטו של הזמר האמריקאי קלונל אברמס , "Trapped" משנת 1985 השפיע רבות על הפקת השיר.
הצלחה
ב-12 במרץ 1988 השיר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 האמריקאי. בנוסף, הגיע לצמרת של כ-25 מצעדים שונים ברחבי העולם. במצעד הסינגלים הבריטי, שהה השיר במקום הראשון כ-5 שבועות רצופים.
השפעה ומורשת
בשנת 2018 השיר נכלל במקום ה-33 ברשימת 50 השירים הטובים ביותר משנות ה-80 של מגזין Time Out.
על פי דיווחים, השיר הושמע כחלק ממסע פסיכולוגי לשכנוע הדיקטטור הפנמי מנואל נורייגה להיכנע במהלך הפלישה האמריקאית לפנמה בשנת 1989, יחד עם שירים אחרים כ-"I Fought the Law" של להקת הקלאש.
פרננדו השלישי, מלך קסטיליה
ביוגרפיה
בשנת 1671 הוכרז קדוש על ידי הכנסייה.
משפחתו
בשנת 1219 התחתן פרננדו עם אליזבת הוהנשטאופן, בתם של פיליפ משוואביה, מלך גרמניה ואירנה אנגלינה, ממנה נולדו לו 10 ילדים:
תומאס דאוסגור
תומאס דאוסגור (בדנית: Thomas Dausgaard, נולד ב-4 ביולי 1963 בקופנהגן) הוא מנצח דני.
ביוגרפיה
מאז 1997, דאוסגור הוא המנצח הראשי של התזמורת הקאמרית השוודית. בשנים 2004-2001, היה מנצח אורח ראשי של התזמורת הסימפונית הלאומית של דנמרק (DNSO), והיה למנצחה הראשי בשנת 2004, המנצח הדני הראשון בתפקיד זה. במרץ 2006 הוארך החוזה ההתחלתי שלו עם התזמורת עד 2010. הוא סיים את כהונתו בתזמורת הדנית הלאומית עם תום עונת 2011-2010, ולאחר זאת היה למנצח כבוד (æresdirigent) שלה.
מחוץ לדנמרק, ניצח דאוסגור לראשונה כאורח על תזמורת סיאטל במרץ 2013. באוקטובר 2013 מינתה תזמורת סיאטל את דאוסגאר למנצח אורח הראשי הבא שלה, החל בעונת 2015-2014, בחוזה התחלתי לשלוש שנים במרץ 2016 הודיעה תזמורת סיאטל על הארכת החוזה של דאוסגאר כמנצח אורח ראשי עד עונת 2020-2019, אז התחיל את תפקידו כמנהל המוזיקלי של תזמורת זאת. בינואר 2022 התפטר מתפקידו בתזמורת סיאטל.
במרץ 2015 הודיעה התזמורת הסימפונית הסקוטית של ה-BBC על מינוי דאוסגור למנצח הראשי הבא שלה, החל בעונת 2017-2016. בשנת 2022 סיים את תפקידו בתזמורת.
חיים אישיים
לדאוסגור ואשתו, הלה הנצר, שלושה בנים.
הקלטות
דאוסגור הקליט מוזיקה דנית וסקנדינבית אחרת לחברות צ'אנדוס ודה קאפו. כמו כן החל בהקלטת סדרה של יצירות מאת בטהובן וסימפוניות של ושומאן.
קישורים חיצוניים
<Biography
Barbra Streisand's Greatest Hits
Barbra Streisand's Greatest Hits (בעברית: אוסף הלהיטים של ברברה סטרייסנד) הוא אלבום להיטים של הזמרת ברברה סטרייסנד, אשר יצא ב-1 בינואר 1970 על ידי קולומביה רקורדס. האלבום מכיל אוסף של שירים בולטים שהוציאה הזמרת עד לאותה עת כמו השיר "People" שהיה לשיר הראשון שלה להיכנס לעשירייה הפותחת בארצות הברית, ו-"Second Hand Rose" שנכנס ל-40 Top בארצות הברית.
בשנת 1986, האלבום הופץ מחדש על גביי דיסק וב-2006 הופץ בפעם השלישית בשם The Hits.
ביקורת והצלחה
הביקורות לאלבום היו חיוביות. מגזין רולינג סטון נתן לאלבום ציון של 5 כוכבים מתוך 5. גם "AllMusic" נתנו ביקורת חיובית לאלבום כאשר כינו אותו כ"אלבום אשר היה חיוני להמצאת הקריירה מחדש של סטרייסנד". האלבום זכה להצלחה רבה בארצות הברית כאשר הגיע מדינה למעמד פלטינה כפולה.
גם באוסטרליה ובריטניה זכה להצלחה בולטת כאשר הגיע בשתי המדינות למעמד אלבום זהב.
Live Hits
Live Hits הוא אלבום ה-DVD הראשון של הזמרת מלאני סי אשר יצא ב-30 באוקטובר 2006 על ידי רד גירל רקורדס. האלבום הוא הופעה חיה של הזמרת ברום מזרח לונדון במהלכה היא מופיעה עם שירים משלושת אלבומיה הראשונים בגרסאות אקוסטיות וגרסאות רגילות. האלבום מכר 100 אלף עותקים בעולם.
בנוסף האלבום גם כולל קטעי ראיונות, קטעי מאחורי הקלעים, תמונות, וגרסאות מחודשות למספר שירים.
רשימת השירים במופע
מערכה ראשונה - ביצועים אקוסטים
מערכה שנייה - ביצועים רגילים
ג'רג' רוז'ה
ג'רג' רוז'ה (בהונגרית: Rózsa György; אוראדיה, 13 באוקטובר 1922 – בודפשט, 17 בדצמבר 2005) היה דיפלומט, ספרן, מנכ"ל "ספריית האקדמיה ההונגרית למדעים" והמנכ"ל הראשי של ספריית האומות המאוחדות בז'נבה, דוקטור בכלכלה, פרופסור של הפקולטה למדעי הרוח של אוניברסיטת אטווש לוראנד. אביהם של הסטטיסטיקאי גאבור רוז'ה (1947) וההיסטוריון מיהאי רוז'ה (1953-2007), סבו של הספרן דויד רוז'ה (1982), סבם של דניאל רוז'ה, אסתר רוז'ה ואדם רוז'ה.
נעוריו
את לימודיו השלים באוראדיה, בוקרשט ובודפשט. ב-1944 גורש לברגן בלזן כנוסע ברכבת קסטנר, יחד עם אשתו לעתיד. שם שהה במשך כחצי שנה ולאחר מכן הרכבת הורשתה להמשיך לשווייץ. שם שהה ב-Caux sur Montreux במחנה מעצר עד סוף מלחמת העולם השנייה.
קריירה מקצועית
משנת 1951 המשיך בפעילותו כעמית של "מרכז ספריית העם" (Népkönyvtári Központ). ב-1954 החל באקדמיה ההונגרית למדעים כספרן של המכון לכלכלה. הוא היה מנהל ספריית האקדמיה ההונגרית למדעים מ-30 ביוני 1960, והמנהל הכללי הראשי שלה מ-1 באוקטובר 1977 עד 30 ביוני 1996. בין השנים 1969 לבין 1975, לאחר שהפסיק את עבודתו כספרן בבודפשט, הוא כיהן בתפקיד הספרן הראשי של ספריית האומות המאוחדות בז'נבה. בתפקיד זה היה המנהל השני של הארגון לאחר מלחמת העולם השנייה.
הוא השתתף בכנסים רבים מטעם האקדמיה ההונגרית למדעים וארגונים בינלאומיים שונים. רוז'ה מילא תפקידים בניהול גופים מקצועיים מקומיים ובינלאומיים לדוגמה:
הוא השתתף במערכות של כתבי עת מקצועיים - ובוועדת המערכת שלהם:
בשנת 1988 הפך לפרופסור באוניברסיטה בפקולטה למדעי הרוח של אוניברסיטת אטווש לוראנד. הוא לימד בקורסים לתארים מתקדמים במחלקה למדעי הספריות וטכנולוגיית המידע. לאחר פרישתו ב-1996 המשיך לתמוך בענייני ספרייה אקדמיים וכלליים כנשיא קרן Pro Bibliotheca.
ב-1963 הפך לקנדידט (דוקטורט זוטר) במדעי בכלכלה, וב-1988 קיבל דוקטורט מלא (PHD).
עבודתו
תחום המחקר שלו היה התיאוריה והמתודולוגיה של אינפורמטיקה ספרותית; הוא גם בחן את מדעי החברה, הכלכלה, ארגון המחקר והקשרים הבינלאומיים של נושאו. רוז'ה פרסם יותר מחמש מאות פרסומים בהונגרית ובשפות זרות. בין סיכומיו ניתן למצוא את המונוגרפיה "מידע מדעי וחברה ומידע": מצרכים לצרכים. עבודת הדוקטורט שלו, מאפיינים לאומיים ושיתוף פעולה בינלאומי בניהול מידע מדעי, פורסמה גם באנגלית.
ייסוד קרן הנצחה
בשנת 1990, יחד עם שני בניו, הקים את "קרן רוז'ה בורקה", על שם אשתו הראשונה (שהייתה איתו ברכבת של קסטנר), על שם הגננת בורבלה (ברברה) רוביצ'ק (1920–1967) שנפטרה בגיל צעיר. שמטרת הקרן לתמוך בתלמידים שלומדים את מקצוע הגנֵן-גננת בהונגריה.
בלצרס
בלצרס (בגרמנית: Balzers) היא עיירה ומחוז בנסיכות ליכטנשטיין, וממוקמת במקום הרביעי בליכטנשטיין לפי מספר תושביה.
העיירה שוכנת על גדת נהר הריין, כ-6 ק"מ מהבירה ואדוץ. במרכז העיירה נמצאת טירת גוטנברג, טירה מהמאה השתים עשרה.
בבלצרס קיים מנחת למסוקים, המהווה תחליף לשדות תעופה שאין במדינה.
קהילת יהודי חודורקוב
בעיירה  (חודורקיב באוקראינית: Ходорків ברוסית: Ходорков) שבמחוז ז'יטומיר באוקראינה התקיימה קהילה יהודית שנחרבה כמעט לחלוטין בפרעות פטליורה. אחרוני יהודי חודורקוב נרצחו בשואת יהודי אוקראינה. בשיאה מנתה הקהילה כ-3600 נפש, מעל למחצית מתושבי העיירה.
תולדות הקהילה
בשנת 1765 חיו בחודורקוב 452 יהודים. ב-1847 עלה מניינם ל-117. ב-1897 מנו יהודי חודורקוב 3672 נפש, שהיוו כ-53% מאוכלוסיית העיירה.
בראשית המאה ה-20 היו לקהילה תלמוד תורה ושלושה בתי ספר פרטיים, לבנים ולבנות.
במלחמת האזרחים ברוסיה
קהילת חודורקוב נפגעה קשות וכמעט נשמדה כליל בפרעות פטליורה במהלך מלחמת האזרחים הרוסית.
כשהחלו לבוא שמועות על פרעות שנערכות בעיירות היהודיות ב-1918, התארגנה בחודורקוב יחידת הגנה יהודית שהחלה להתחמש ולהתאמן. במהלך האביב והקיץ של שנת 1919 פלשו לחודורקוב מליציות שונות. כוח ההגנה היהודי מנע פגיעות קשות ביהודים, אך ספג אבדות וכוחו הלך והידלדל.
בחודש אייר נכנסה לחודורקוב מליציה בפיקודו של סוקולוב. היא נתמכה בנוצרים מקומיים, ובאישון ליל החלו לתקוף את היהודים. כוח המגן היהודי נחלץ להגנת הקהילה, אך הובס בידי הפורעים. לאחר מכן החל טבח ביהודי העיירה. כ-2000 יהודים נרצחו בשריפה, בהטבעה בנהר אירפין ובנשק קר. באחת האורוות של היהודים כינסו הפורעים כמה עשרות יהודים והעלו אותה באש עליהם. גור אלרואי מניח כי היו גם מקרי אונס. בית הכנסת וספרי התורה שבו חוללו.
גופות ההרוגים נאספו על ידי כפריים מקומיים ונקברו בקבר אחים בבית הקברות היהודי, אך לא מעט גופות נותרו פזורות ברחובות ובשדות שסביב חודורקוב.
תוצאות הפוגרום בחודורקוב צולמו, והתמונות שימשו כעדות במשפטו של שלום שוורצברד שהתנקש בחייו של סימון פטליורה.
לאחר הפרעות, בשנת 1920, נמנו בחודורקוב 146 יהודים בלבד.
בשואת יהודי אוקראינה
ב-16 ביולי 1941, נכבשה העיירה על ידי הוורמאכט. בסתיו 1941 ירו הנאצים ב-22 יהודים בחודורקוב. יתר יהודי העיירה נשלחו ככל הנראה לאחת מערי המחוז. בבית הקברות היהודי ישנם שני קברי אחים: אחד של חללי הפרעות ב-1919 ואחד של חללי הנאצים.
הקהילה היהודית לא הוקמה מחדש לאחר השואה.
אישים
במאה ה-18 התיישב בחודורקוב אחד מתלמידי המגיד ממזריטש, רבי דב בעריש מחודורקוב. בראשית המאה ה-19 כיהן כרב הקהילה רבי מאיר, בעל "מאיר עיני חכמים", תלמידו של הרב זאב וולף מז'יטומיר. נכדו, הרב מאיר, כיהן אף הוא כרב העיירה.
בין היהודים ילידי חודורקוב:
מאורן
מאורן (בגרמנית: Mauren) היא העיירה והמחוז השישי בגודלו בנסיכות ליכטנשטיין.
שלנברג
שלנברג (בגרמנית: Schellenberg) היא עיירה ומחוז בנסיכות ליכטנשטיין. שוכנת על גדות נהר הריין. המחוז הוא הקטן בשטחו מבין מחוזות ליכטנשטיין.
רנה גיל
רנה גיל (נולדה ב-1933) היא רופאת ילדים, מומחית בנאונאטולוגיה מרצה וחוקרת, מקימת היחידה הראשונה לטיפול נמרץ ילודים בישראל.
ביוגרפיה
נולדה בפולין בשנת 1933. במהלך מלחמת העולם השנייה הסתתרה יחד עם נשות המשפחה ששרדו את האקציות הגרמניות בדירות מסתור ובעליות גג. בשנת 1945, לאחר שחרור פולין בידי הרוסים, שהתה כשנה בפולין במהלכה עסקה אמה חנה אורבך באיסוף ילדים ניצולי שואה מרחבי אירופה. ב-1946 עלתה עם אמה לארץ ישראל וחברה לאביה, שהצליח לברוח לארץ ב-1939.
כנערה למדה בתיכון עירוני א' בתל אביב. ב-1952 התגייסה לחיל ההנדסה ולקחה חלק בתכנון והקמת הכביש הראשון לאילת. בשנת 1954 החלה את לימודה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים, אותו סיימה ב-1960.
את התמחותה ברפואת ילודים החלה בבית החולים האוניברסיטאי הדסה, עין-כרם, והשלימה אותה בארצות הברית, בבית החולים בסן פרנסיסקו. ב-1971 החלה את התמחותה ביחידה לטיפול נמרץ ילודים בבית החולים "ספרו" במדינת מישיגן בארצות הברית. היא הביאה עימה לארץ את הידע אודות תחום פורץ דרך זה, בשנת 1973, אז פתחה את היחידה הראשונה בישראל לטיפול נמרץ ילודים בבית החולים ביקור חולים בירושלים. גיל ניהלה מחלקה זו במשך 30 שנה. בתקופה זו, משנות ה-70 עד שנות ה-90, ירדה תמותת הפגים בישראל מ-19:1,000 עד ל-3:1000.
גיל זכתה כאות הוקרה בתואר פרופ' לרפואה קלינית מבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית, ובהמשך התקדמה לדרגת פרופסור חבר. היא שימשה לאורך השנים גם כמדריכת סטודנטים בבית הספר לרפואה.
במהלך 40 שנות עבודתה כתבה גיל מעל 100 מאמרים אשר פורסמו בכתבי עת מדעיים בינלאומיים. רבים ממחקרים אלו בוצעו בשיתוף עם המחלקת הילדים של אוניברסיטת סטנפורד, פאלו אלטו, קליפורניה.
גיל פרשה מניהול מחלקת הילודים בבית החולים ביקור חולים בשנת 2007, מאז משמשת כמנהלת מחלקת הילדים בבית החולים הרצוג בירושלים, המתמחה בטיפול בילדים עם פגיעות התפתחותיות קשות ומונשמים כרונית. ב-2012 פרסמה מאמר המתאר לראשונה טיפול בילדים ברמת פגיעות זו; המחקר הוצג בכנס למחקר רפואי בוושינגטון בשנת 2013.
חיים אישים
נשואה מ-1954 ליוסף (ג'ו) גיל, טייס בחיל האוויר ולימים פרופ' לפיזיולוגיה של הצמח באוניברסיטה העברית וראש המכון לחקר המדבר בשדה בוקר. לזוג נולדו שני ילדים.
מיכל בין
מיכל בין (נולדה ב-4 באוקטובר 1994) היא כדורגלנית ישראלית, המשחקת לסירוגין כבלמית וכקשרית בקבוצת אס"א תל אביב שבליגת העל ובנבחרת ישראל.
ביוגרפיה
בין החלה לשחק בגיל 8 בקבוצת הבנים של מכבי תל אביב דרום השרון בקיבוץ אייל, קבוצת כדורגל מעורבת של יהודים וערבים. במקביל התאמנה ושיחקה עם קבוצת הבנות של ממכבי כישרונות חדרה החל מגיל 10. בעונת 2005/2006 זכתה יחד עם הקבוצה בגביע "ג'טיקס" לילדות בישראל. בעקבות הזכייה ייצגה הקבוצה את ישראל באליפות העולם בכדורגל לילדים וילדות במינכן, והגיעה למקום השני לאחר הפסד בגמר לברזיל.
בגיל 13 נאלצה לעזוב את מכבי תל אביב דרום השרון משום שחוקת הכדורגל בישראל לא מתירה לבנות לשחק בקבוצת בנים מעבר לגיל זה, והמשיכה לשחק במכבי כישרונות חדרה, בקבוצות הנערות.
בשנת 2012, עם סיום בית הספר התיכון, ועל אף פציעה קשה של קרע ברצועה הצולבת של ברך ימין, קיבלה בין מלגה מלאה לארבע שנים באוניברסיטת CCSU בקונטיקט, במסגרת ליגת המכללות של ארצות הברית. בין החלה ללמוד לתואר ראשון בפסיכולוגיה, אולם כעבור מספר חודשים נקראה לחזור ארצה ולהתגייס לצה"ל, על אף שהמלגה שקיבלה מעניקה לה אוטומטית מעמד של "ספורטאי עילוי", משום שכל המכסות למעמד זה היו מלאות. לאחר מאבק מתמשך והפעלת לחץ ציבורי, הוגדל מספר המכסות מ-12 ל-16 ובין זכתה במעמד של "ספורטאי עילוי", אולם לאחר שנה אחת בלבד חזרה בין לישראל ונאלצה לפרוש ממשחק פעיל לאור פציעה חוזרת שחייבה אותה לעבור ניתוח נוסף בברך ימין.
בשנת 2013 ויתרה על המעמד של "ספורטאי עילוי", התגייסה לצה"ל ושירתה בתור מדריכת כיפת ברזל במערך ההגנה האווירית.
מתגוררת ביישוב צור יגאל.
מועדונים
לקראת עונת 2017/2018 חזרה בין לשחק כדורגל בקבוצת הפועל רעננה, בה שיחקה במשך שתי עונות, בהן כבשה 7 שערים. בסיום עונת עונת 2018/2019 הייתה מועמדת לכדורגלנית העונה.
בעונת 2019/2020 עברה לשחק בקבוצת אס"א תל אביב, אולם העונה לא הגיעה לסיומה המתוכנן והופסקה לאחר 14 מחזורים בשל התפרצות נגיף הקורונה בישראל.
נבחרת ישראל
בין משחקת בנבחרות ישראל החל משנת 2009, אז זומנה לנבחרת הנערות ואף שימשה כקפטנית שלה. בסך הכל צברה 10 הופעות בנבחרת הנערות עד גיל 17 (בהן הבקיעה שער אחד) ועוד 8 הופעות בנבחרת הנערות עד גיל 19.
בשנת 2020 זומנה לסגל הבוגרות של נבחרת הנשים של ישראל. את הופעת הבכורה ערכה ב-10 במרץ נגד נבחרת גיאורגיה.
יונאנוזאורוס
יונאנוזאורוס (שם מדעי: Yunnanosaurus) הוא סוג דינוזאור מתת-סדרת דמויי זאורופודים, שחי במשך היורה התחתון והיורה התיכון של מזרח אסיה לפני 201 עד 168 מיליון שנה מזמננו. דינוזאור זה השתייך לקבוצה מסופודה, מהפרוזאורופודים הדו-רגליים שהיה קרובו של האנצ'יזאורוס והג'ינגשאנוזאורוס. סוג זה הוגדר ב-1942 בידי יאנג ג'ונגג'יין ומשמעות שמו הוא: "הלטאה של יונאן", שבסין. הסוג כלל 2 מינים, שהתגלו בתצורת לופנג.
דינוזאור זה ניזון מצמחים נמוכים יחסית ביערות סין של היורה לצד פאונה של פרוזאורופודים דומים, מיני אורניתופודים מוקדמים כמו טטיזאורוס וטורפים כמו הסינוזאורוס.
אנט קלרמן
אנט מארי שרה קלרמן (באנגלית: Annette Marie Sarah Kellermann; 6 ביולי 1887 – 6 בנובמבר 1975 ) הייתה שחיינית אוסטרלית מקצועית, כוכבת וודוויל, שחקנית קולנוע, סופרת ובעלת עסק. קלרמן הייתה אחת הנשים הראשונות שלבשו בגד ים העשוי חלק אחד, במקום המכנסיים שהיו מקובלים בזמנו ועוררה השראה אצל נשים אחרות ללכת בעקבותיה. בגדי הים של קלרמן הפכו כל כך פופולריים, כך שהיא פתחה בקו אופנה של בגדי ים העשויים חלק אחד משלה. קלרמן הקנתה לשחייה צורנית פופולריות רבה; ואף חיברה מדריך שחייה. היא הופיעה במספר סרטים, בדרך כלל בנושאים המשלבים מים. בתור כוכבת הסרט "בת האלים", קלרמן הייתה השחקנית הראשית הראשונה שהופיעה בעירום בהפקה הוליוודית. קלרמן הייתה חסידה של בריאות, כושר ויופי טבעי במהלך כל חייה.
שנותיה הראשונות
קלרמן נולדה במריקוויל, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה, ב-6 ביולי 1887 לכנר יליד אוסטרלי בשם פרידריך וילהלם קלרמן, ואשתו הצרפתייה אליס אלן צ'ארבונט, מורה לפסנתר ולמוזיקה. בגיל 6, חולשה ברגליה של קלרמן חייבה אותה ללבוש פלטות פלדה על מנת לחזק אותן. כדי להתגבר על נכותה, רשמו אותה הוריה לשיעורי שחייה ב"מרחצאות של קאוויל" בסידני. בגיל 13, רגליה החלימו כמעט לחלוטין ובגיל 15 היא שלטה בכל תנועות השחייה וזכתה בתחרות הראשונה שלה. בשלב זה היא גם הופיעה בתצוגות צלילה.
קריירת שחייה
בשנת 1902, זכתה קלרמן בתחרות ה 100 מטרים והמייל של הנשים בניו סאות' ויילס, בשיא של דקה אחת, 22 שניות, ו-33 דקות, 49 שניות בהתאמה. באותה שנה, החליטו הוריה לעבור למלבורן, והיא נרשמה ללימודים בבית הספר לבנות "מלטון" לדקדוק, היכן שאימה קיבלה משרת הוראת מוזיקה. במהלך זמנה בבית הספר, השתתפה קלרמן בתערוכות שחייה וצלילה במרחצאות לבורן, שיחקה בתור בתולת ים במרכז הבידור "בית משפט הנסיכים" (Princes Court entertainment center) והשתתפה בשתי הופעות ביום, בשחייה עם דגים במיכל זכוכית בתערוכת אקווריום. בחודשים יוני ויולי 1903, היא ביצעה צלילות גובה בסצנת הקוגי (Coogee) של בלנד הולט (Bland Holt) המרהיב, "שבירת הבצורת" (The Breaking of the Drought) בתיאטרון המלכותי מלבורן. קלרמן וביאטריס קר, שנחשבה לאלופת השחייה והצלילה של אוסטרליה, היו יריבות. אף על פי כן, האתגר הציבורי של ביאטריס קר להיפגש באליפות תחרותית עם קלרמן לא נענה. ב-24 באוגוסט 1905, בגיל 19, הייתה קלרמן אחת הנשים הראשונות שניסתה לשחות את התעלה האנגלית. לאחר 3 שחיות לא מוצלחות היא הכריזה: "הייתה לי הסיבולת אבל לא כוח הזרוע". האישה הראשונה שהצליחה לחצות תעלה בשחייה הייתה ברונס ולברגה פון איזשיצו האוסטרית, בספטמבר 1900. מאוחר יותר קלרמן אתגרה והביסה את ברונס בתחרות הדנובה. קלרמן הקנתה לשחייה הצורנית פופולריות רבה לאחר הביצוע שלה של בלט המים הראשון במיכל זכוכית בהיפודרום של ניו יורק.
קו בגדי הים
קלרמן התפרסמה כתומכת בזכותן של נשים ללבוש בגדי ים העשויים מחלק אחד, דבר שהיה שנוי במחלוקת באותו זמן. על פי מגזין אוסטרלי; "בתחילת המאה ה-20, נשים היו מצופות ללבוש שמלה מסורבלת בשילוב מכנסיים כשהן שוחות. בשנת 1907, בשיא הפופולריות שלה, קלרמן נעצרה ברביר ביצ' (Revere Beach), מסצ'וסטס, על חוסר צניעות – היא לבשה אחד מבגדי הים שלה העשויים מחלק אחד. הפופולריות של חליפות השחייה העשויות חלק אחד של קלרמן, הביאו להקמת קו בגדי ים משלה. ה"אנט קלרמנס", כפי שנקראו, היו הצעד הראשון בדרך לבגדי הים המודרניים.
קריירת קולנוע
בשנת 1916, הפכה קלרמן לשחקנית הראשית הראשונה שהופיעה בסצנת עירום כשהיא הופיעה בעירום מלא ב"בת האלים" הסרט "בת האלים", שנעשה על ידי חברת סרטי פוקס (Fox Film Corporation), היה הסרט הראשון בעל הפקה של מיליון דולר. רוב סרטיה של קלרמן עוסקים בהרפתקאות ימיות. היא ביצעה בעצמה את הפעלולים, הכוללים צלילה של 28 מטרים לים, וצלילה של 18 מטרים לבריכת תנינים. פעמים רבות היא שיחקה בתולת ים בשם אנט או וריאציות של שמה. "סרטי האגדה", כפי שהיא כינתה אותם, התחילו ב"בת הים" (1911), בו היא הייתה השחקנית הראשונה שלבשה תלבושת של בתולת ים בסרט (מרמיידינג), דבר שסלל את הדרך לסרטים אחרים כמו גליניס ג'ונס (בסרט מירנדה- Miranda), אסתר ויליאמס ודריל האנה (בסרט ספלאש). קלרמן עיצבה את תלבושות בתולות הים בעצמה, ולפעמים גם תפרה אותן. קלרמן הופיעה באחד מהסרטים האחרונים בצבעי פריזמה, "ונוס של הים הדרומי" (Venus of the South Seas) בשנת 1924, הפקה משותפת של ארצות הברית וניו זילנד, שבו סליל של 55 דקות סרט היה בצבע ומתחת למים. "ונוס של הים הדרומי" שוחזר בידי ספריית הקונגרס ב-2004 והוא הסרט העלילתי היחיד בכיכובה של קלרמן הקיים בצורה המוחלטת שלו.
חיים אישיים
קלרמן נישאה למנהל האמריקאי שלה, ג'יימס סאליבן, בתאריך 26 בנובמבר 1912 בדנברי, קונטיקט. קלרמן, צמחונית כל חייה, הייתה בעלת חנות מזון בריאות בלונג ביץ', קליפורניה. היא נשארה פעילה גם בגיל מבוגר, המשיכה לשחות ולהתאמן עד זמן קצר לפני מותה. היא ובעלה חזרו להתגורר באוסטרליה בשנת 1970 ובשנת 1974 חלקו לה כבוד בבריכת היכל התהילה הבינלאומי של פורט לודרדייל, פלורידה. קלרמן מתה לפני בעלה, בבית החולים בסאות'פורט, קווינסלנד, אוסטרליה, ב-6 בנובמבר 1975, בגיל 88 ונשרפה בטקסים קתוליים. שרידיה פוזרו בשונית המחסום הגדולה. לא היו לה ילדים.
מורשת
בשנת 1908, לאחר מחקר על 3000 נשים, דר. דאדלי א. סרג'נט מאוניברסיטת הרווארד כינה אותה "האישה המושלמת" בגלל הדמיון של התכונות הפיזיות שלה לונוס ממילו. האוסף הגדול של קלרמן של תלבושות ומזכרות תיאטרליות הורש לבית האופרה של סידני. מספר רב מהתלבושות המקוריות שלה והחפצים האישיים מוחזק בידי מוזיאון תחנת הכוח בסידני, אוסטרליה. קלרמן הוצגה על ידי אסתר ויליאמס בסרט "בת ים השווה מיליון דולר" (1952), ושמה נמצא על כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד, בשדרות הוליווד. סרט אוסטרלי תיעודי עטור פרסים בשם "בת הים המקורית", שנכתב על קלרמן, הופק בשנת 2002. מכלול שחייה חדש שנפתח במריקוויל בשנת 2010 נקרא על שמה.
האופציה הביסקסואלית
האופציה הביסקסואלית (מאנגלית: The Bisexual Option) הוא ספר שנכתב ב-1978 על ידי הפסיכיאטר האמריקאי פריץ קליין. המהדורה השנייה של הספר יצאה ב-1993. הספר נחשב לאחת מהעבודות הראשונות על ביסקסואליות בדיסציפלינה של מחקרים קוויריים.
מכשפות (סדרת טלוויזיה)
מכשפות (באנגלית: Every Witch Way) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוג טלנובלה, דרמת נעורים המבוססת על סדרת הטלוויזיה הלטינית "גראצי" (באנגלית: "Grachi"). התוכנית שודרה בין 1 בינואר 2014 ל-30 ביולי 2015 בערוץ ניקלודיאון ועוקבת אחרי אמה אלונזו, נערה העוברת לבית ספר חדש במיאמי ומגלה שהיא מכשפה.
עונה 1
שנה חדשה, אמה עוברת לגור במיאמי עם אביה בסוף היא פוגשת את דניאל ואחר כך הם מתאהבים. אך בהמשך היא מגלה שיש לה ולמאדי כוחות מיוחדים של מכשפות בהמשך היא לומדת בתיכון אירידיום ומאדי מגלה שגם לה יש כוחות והיא חושבת שהיא הנבחרת בסוף המנהלת אומרת שהיא השומרת שלה אך היא עובדת עליה והיא חשבה שהיא הפכה את אמה לאבק לאחר מכן הם גילו את ה "הקסרין" שעוזר לאמה להתאמן בכוחות ונותן לה הוראות ובסוף היא מגלה שיש לה כתם לידה על הרגל בצורת כוכב שמוכיח שהיא הנבחרת בסוף מאדי עוזרת לאמה להשמיד את המנהלת. ולאחר מכן דניאל ואמה הופכים לחברים.
עונה 3
הקיץ כמעט מסתיים בתיכון אירידיום אמה עובדת כמלצרית בחוף במסעדה בשם "סבן", ודניאל עובד כמציל בחוף, מאדי ודייגו מנסים לתקן את מערכת היחסים בין מכשפות וקנאים אשר התקוטטו זה עם זה בעבר. ילדה חדשה בשם מיה מגיעה למיאמי כדי לנקום בכל המכשפות היא עוצרת את הזמן אבל אמה חושבת שהיא עשתה את זה בסוף מיה פוגשת את דניאל ואז היא שמה לו סימן של קנאים שיגרום לו להיות רע והוא נפרד מאמה. אמה ואנדי מנסות לחקור אך הם לא רואים שהטילו עליו כישוף בסוף מיה מורידה ממנו את הסימן. קייטי ומאדי רבות ואז קייטי מצטרפת למיה אך היא משתמשת בה רק בתור פיתיון בסוף אמה ומיה נכנסות לתוך משחק הווידאו של אנדי ותוקפים אותם זומבים ג'קס נכנס למשחק כדי לעזור להם בסוף הם נשלחים בחזרה ואמה צריכה לבחור בין דניאל לג'קס ולבסוף היא בוחרת בג'קס ודניאל נשלח לחיים אחרים בשמורת הטבע אברגליידס, ואף אחד לא זוכר את קיומו חוץ מאמה.
עונה 4
אמה מנסה לגלות מה קרה לדניאל אך לאף אחד אין זכר ממנו בסוף היא מאתרת אותו והם נוסעים לאברגליידס כדי לנסות להחזיר את הזיכרון של דניאל. אחר כך הוא מנשק את אמה והזיכרון חוזר אליו אבל הוא רוצה לחזור לחיים באברגליידס. ג'קס חוזר ובסוף מתגלת אחותו ג'סי והיא מגלה לו שאימו חיה ואמא של מאדי מחביאה אותה כדי שאביו של ג'קס לא יבוא בסוף ג'קס מגלה שלאמא שלו יש כוחות והיא גונבת מאמה את הכוחות והופכת למכשפה חזקה, אך ג'קס וג'סי מסרבים להצטרף אליה והמועצה לוקחת אותה. אנדי הופכת להיות שומרת ובאה יחד עם ג'סי כדי שג'סי תלמד להיות מכשפה והם לומדים ב-WITS Academy, מכללה לקוסמים ומכשפות.
דמויות משניות
הפכה לאחת מחברי המועצה.
Hello, Dolly!
(בעברית: הלו, דולי!) הוא פסקול המבוסס על מחזמר באותו השם, אשר יצא באוקטובר 1969 ובוצע במקור על ידי ברברה סטרייסנד, וולטר מתאו ומיכאל קרופורד. הפסקול יצא במקור על גביי תקליט על ידי פוקס המאה ה-20 רקורדס אך בשנת 1994, הוא יצא מחדש על גבי תקליטור על ידי פיליפס רקורדס.
זהו האלבום השני של סטרייסנד שלא יצא דרך חברת התקליטים קולומביה רקורדס (הראשון - גרסת המחזמר של "מצחיקונת" (1964)).
עטיפה
העטיפה של האלבום עוצבה על ידי סטודנט אנונימי בשם ריצ'רד אמסל אשר זכה בתחרות ארצית שהייה לעיצוב העטיפה.
ארנב (כוכב)
אַרְנֶבּ (מערבית: أرنب "ארנב" - ארנבת), נקרא גם α בארנבת, הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים ארנבת עם בהירות נראית מדרגה 2.57. הוא נמצא במרחק של כ-2,200 שנות אור ממערכת השמש.
ארנבּ הוא כוכב־התקן של המחלקה הספקטרלית F0Ib.
מאפיינים
ארנב הוא על-ענק צהוב-לבן מסוג ספקטרלי F0 Ib, מסתו מוערכת בקרוב ל-14 מסות שמש, רדיוסו כ-74 מרדיוסי שמש (קרוב לרדיוס המסלול של כוכב חמה סביב השמש), טמפרטורת פניו היא כ-6,850 קלווין והוא מאיר בעוצמה גדולה פי 37,000 מעוצמת ההארה של השמש. בעבר דווח שבהירותו של הכוכב משתנה בין דרגות בהירות 2.56 ו-2.62 והוא סווג כחשוד כמשתנה, אך מדידות עדכניות לא מצאו השתנות של יותר ממאית דרגת בהירות.
ארנב נמצא בשלב התפתחות מתקדם מאוד אף על פי שגילו מוערך בכ-13 מיליון שנים בלבד. הוא כבר סיים להתיך מימן להליום בליבתו ועבר להתכה של יסודות כבדים יותר. לא ידוע אם הוא נמצא בתהליך של התנפחות בדרך להפוך לעל-ענק אדום או שהוא כבר היה בשלב זה ועכשיו הוא מתכווץ בחזרה תוך כדי התחממות. בכל מקרה, בשל מסתו הגדולה הוא צפוי לסיים את חייו בסופרנובה.
בונים סירה
בונים סירה (באנגלית: Boat Builders) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1938 שהופק על ידי וולט דיסני הפקות והופץ על ידי RKO Radio Pictures. הסרט בוים על ידי בן שרפסטין ומציג את מיקי מאוס, דונלד דאק וגופי (בדיבובם של וולט דיסני, קלרנס נאש ופינטו קולביג, בהתאמה) הבונים סירה מתוך ערכת עשה זאת בעצמך. זהו הסרט הקצר ה-99 בסדרת סרטי "מיקי מאוס" שיצאו לאקרנים והראשון באותה השנה.
בשנת 2007, הסרט ליווה את יציאת "לפגוש את הרובינסונים" לבתי הקולנוע.
עלילה
מיקי מאוס יחד עם חבריו דונלד דאק וגופי מנסים לבנות סירה, לה הם קוראים המלכה מיני, שעשויה מחלקים מתקפלים (ההוראות פשוט אומרות "כדי לבנות סירה צריך רק לחבר את החלקים" דבר ש"כל ילד יכול"). למרות שהם נתקלים בבעיות תוך כדי; דונלד נאבק לצבוע את הגה הכיוון תוך שמיקי (ללא ידיעה) ממשיך לסובב אותו וגופי שחושב בטיפשותו ש בדמוי הבת ים הוא אישה אמיתית. הפלגת הבכורה שלהם מתבררת גם כאחרונה, כאשר הסירה קורסת ומתפרקת כשהיא יוצאת להפלגתה, הודות למיני מאוס שכדי להשיק את הסירה, היא הכתה בדופן באמצעות בקבוק שמפניה קצת יותר מדי חזק.
בריטיש אירוספייס הרייר II
בריטיש אירוספייס הרייר II (אנגלית: British Aerospace Harrier II) הוא מטוס תקיפה בעל יכולת המראה ונחיתה אנכית או קצרה (STOL/VTOL). המטוס הוא דור שני של מטוסי סילון בעלי יכולת המראה ונחיתה אנכית; ההרייר II פותח מן המטוס מקדונל דאגלס AV-8B הרייר II, שבעצמו פותח ממטוס התקיפה הוקר סידלי הרייר שהופעל בשנות ה-80 של המאה ה-20.
קבוצת שגריר
קבוצת שגריר שירותי רכב בע"מ היא חברה ישראלית המספקת שירותי דרך לרכב, שירותי מוסך ופחחות.
בריטיש אירוספייס הרייר II
המטוס היה בשימוש חיל האוויר המלכותי והצי המלכותי הבריטי. הדגמים הראשונים נקראו הרייר GR.5, והבאים נקראו בהתאם GR.7 ו-GR.9. המטוסים שימשו כמטוסי תקיפה, וניתן היה להפעילם מעל סיפון נושאות המטוסים מסדרת אינווינסיבל. המטוסים השתתפו בגיחות מבצעיות במלחמת קוסובו, מלחמת עיראק ומלחמת אפגניסטן. בדצמבר 2010 הוחלט על הוצאת המטוס משירות בשל לחצים תקציביים. ההחלטה עוררה פולמוס, מכיוון שאין לצבא או לצי הבריטי מטוס קרב אחר שיחליף את ההרייר, עד לכניסת הF-35 לייטנינג II לשירות, המתוכננת ל-2017.
קבוצת שגריר
היסטוריה
הקמת החברה החלה בסוף שנת 1983, כאשר חברות הביטוח "הסנה" ו"הפניקס יחד עם חברת "דלק" רכשו את חברת שירותי הגרירה "מנור", אחר כך רכשו חברה נוספת ו"שגריר" החלה לפעול בינואר 1984. בשנת 1990 היו לחברה כ-300 אלף מנויים.
בשנת 2004 נמכרה החברה לחברת ההשקעות DBSI. הרכישה בוצעה באמצעות חברת "פוינטר טלוקיישן" המספקת שירותי איתור ומיגון לרכב, בה גם החזיקה DBSI.
בשנת 2016 התפצלה מחברת פוינטר והונפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב, ובכך הפכה לחברה ציבורית.
פעילות
הפעילות המרכזית של חברת שגריר הוא בתחום שירותי הדרך והגרירה. יש לה מערך של מכונאים, חשמלאי רכב וגוררים הפרוש בכל רחבי ישראל, המעניק שירותי דרך למנויי החברה.
לצד שירותי הדרך והגרירה, לשגריר רשת ארצית של מרכזי שירות המתמחים בפחחות וצבע לרכב. במרכזי השירות מטפלים ברכבים לאחר תאונה בהשבת הרכב לתקינות, תיקוני פחחות צביעה איכותית. המרכזים נמצאים "בהסדר" עם רוב חברות הביטוח ומסייעים בתביעות צדי ג' ללקוחות, סוכני ביטוח וחברות הביטוח.
חברות בת
קבוצת שגריר מחזיקה ב–72% מחברת Car2Go הפועלת בתחום שיתוף מכוניות בישראל.
בשנת 2018 קבוצת שגריר הקימה חברת בת בשם "מסה-ית" העוסקת בתחום שירותי תובלה והובלת מטען כבד.
סטראדה ביאנקה לנשים
סטראדה ביאנקה לנשים (באיטלקית: Strade Bianche Donne) הוא מהדורת הנשים של סטראדה ביאנקה, מרוץ אופני כביש חד-יומי באיטליה. המרוץ נוסד ב-2015, כ-8 שנים לאחר תאריך היווסדו של מרוץ הגברים ומאורגן על ידי חברת RCS. המרוץ כולל דרכי גראבל רבים ומתחיל ומסתיים בסיינה שבטוסקנה, כשקו הסיום הוא בפיאצה דל קאמפו.
היסטוריה ומסלול
המרוץ נוסד בשנת 2015 לאחר הצלחתו של מרוץ הגברים שנוסד ב-2007, מייגן גווארנייר האמריקאית ניצחה בו, כשהיא מקדימה את ליזי ארמיטסטד ואת אליסה לונגו בורגיני ב-35 שניות. המהדורה הראשונה כללה 103 קילומטרים, מסן ג'ימיניאנו עד לסיינה.
ב-2016 הפך המרוץ לחלק מסבב הוורלד טור של הנשים. באותו המרוץ ניצחה אלופת העולם ליזי ארמיטסטד, כשהפעם המרוץ התחיל והסתיים בסיינה וכלל 121 קילומטרים, מתוכם 22.4 קילומטרים של דרכים משובשות, עפר וגראבל.
ב-2018 גדל המרוץ מבחינת קילומטרים ל-136 כאלו, מרחק שנשמר עד היום. מתוך ה-136 האלו, 30 קילומטרים מהם היו של דרכים משובשות. כשהמקטע הארוך ביותר של הדרך הזו היה 9.5 קילומטרים. במרוץ ניצחה אנה ואן דר ברחן, מקדימה את קטרזינה ניוואדומה ואת אליסה לונגו בורגיני.
בריטיש אירוספייס הרייר II
פיתוח
ב-1973 החלו מקדונל דאגלס והוקר סידלי (שב-1977 הולאמה והפכה לבריטיש אירוספייס) בפיתוח משותף של גרסה חזקה יותר להרייר I. באותן שנים החלו מטוסי הרייר ראשונים להיכנס לשירות בחיל הנחתים של ארצות הברית ובחיל האוויר המלכותי, אך הניסיון המבצעי הראשוני הראה את הצורך במטוס בעל יכולות גבוהות יותר. ממשלת בריטניה הגדירה צורך ב־60 מטוסים חדשים לכל היותר, והצרכים המרובים מתקציב ההגנה הותירו מעט מקום להוצאות מיותרות כמו הרייר מתקדם. הממשלה הבריטית לא סייעה בפיתוח המנוע המתקדם יותר שהיה דרוש למטוס, פגסוס 15 (לעומת פגסוס 103 בהרייר I), ולפיכך החליטה חברת הוקר סידלי לסגת מן הפרויקט ב-1975.
בארצות הברית לא התפוגג העניין במטוס, והוחלט להמשיך בפיתוח מטוס המשך פחות שאפתני, שיהיה בעל כנף גדולה יותר שהמבנה שלה משלב חומרים מרוכבים. שני מטוסים קיימים הוסבו לאבות טיפוס, וטסו לראשונה ב-1978. הממשל בארצות הברית היה מרוצה מן התוצאות אך התנה את המשך הפיתוח במציאת רוכש זר למטוס. ואולם, לבריטניה הייתה תוכנית משלה לשיפור המטוס, על ידי התקנת כנף חדשה וגדולה יותר ממתכת. ב-1980 שקלה שוב בריטניה את התאמת המטוס לצרכיה. הבדיקה הבריטית הגיעה למסקנה שיש צורך בשינויים, ולפיכך שונה תכנון הכנף שעשתה מקדונל דאגלס ושולב בו תכנון בריטי להארכת שורש הכנף בשפת ההתקפה. שתי המדינות החליטו להמשיך בפיתוח, והחלטה זו כללה השתתפות בריטית בהיקף 280 מיליון דולר כדי לממן חלק מהוצאות הפיתוח שנדרשו בשל השינויים שביקשה בריטניה, וכן לרכישת 60 מטוסים לפחות. ייצור המטוס חולק בין מקדונל דאגלס לבריטיש אירוספייס, כאשר ההרייר II המיועד לבריטניה יוצר בעיקרו על ידי החברה הבריטית, והחברה האמריקאית שימשה כקבלן משנה.
ההרייר II GR.5 הראשון שיוצר על ידי בריטיש אירוספייס המריא ב-30 באפריל 1985, והמטוס נכנס לשירות פעיל ביולי 1987. ה-GR.5 שונה ממטוסי ה-AV-8B של חיל הנחתים בפרטים רבים, ביניהם מערכות האוויוניקה ובחימוש. שפת ההתקפה בכנפו של ההרייר II GR.5 עשויה מפלדת אל-חלד, המקנה לכנף תכונות שונות מאלה של מקבילו האמריקאי. בדצמבר 1989 הוכרזה טייסת ראשונה של מטוסי הרייר II כמבצעית.
סקירה כללית
ההרייר II הוא גרסה מתקדמת של הדור הראשון של המטוס, הרייר GR.1 ו-GR.3, שעברה שיפורים נרחבים. גוף המטוס, שהיה עשוי ממסג אלומיניום, הוחלף בשלדה שבה נעשה שימוש נרחב בחומרים מרוכבים. שיפור זה הביא לירידה משמעותית במשקל המטוס ואיפשר את הגדלת הטווח או המטען. שטחה של כנף המטוס הוגדל ב-14%, וגם עוביה הוגדל. המבנה החדש של הכנף, כמו גם ההארכות בשורש שפת ההתקפה אפשרו את הגדלת המטען הייעודי ב-3,035 טון, בעת המראה ממסלול באורך 300 מטרים, לעומת מטוסי הדור הראשון. במטוסים הבריטיים ישנו נושא טילים נוסף, שהותקן לפני כני הנסע המשניים המותקנים בכנפיים. שפת ההתקפה של הכנף חוזקה, כדי שתוכל לעמוד בפגיעת ציפורים.
תא הטייס מצויד בתצוגה עילית, ובמערכות המאפשרות לטייס להפעילו ביום ובלילה. בתא הטייס צגים צבעוניים רב תכליתיים, תצוגת מפה נעה, מערכת ניווט אינרציאלי, ומערכת HOTAS - רוב המפסקים והכפתורים החשובים מותקנים על הג'ויסטיק והמצערת. כמו בהרייר הימי, גם בהרייר II תא הטייס מוגבה ובעל חופת בועה המאפשרת לטייס שדה ראייה רחב. תכנון מחדש של מערכת השליטה והיציבות האורכית המשופרת של המטוס עשתה אותו קל בהרבה להטסה, לעומת דגמי הדור הראשון.
חיל האוויר המלכותי הבריטי עשה שימוש במטוסי ההרייר למשימות תקיפה וסיור, ולקרבות אוויר הסתמך על טילי אוויר אוויר AIM-9 סיידוויינדר, לטווח קצר. הטילים הוכיחו עצמם בקרבות אוויר מול מטוסים ארגנטינאיים במהלך מלחמת פוקלנד. מ-1993 ואילך הותאמו המטוסים גם לנשיאת טילי AIM-120 אמראם, מונחי מכ"ם. במטוסי הרייר ימי הותקן מכ"ם מתחילת שירותם, וגם במטוסי AV-8B של חיל הנחתים הותקן מכ"ם כאשר שודרגו לגרסה AV-8B פלוס. למרות זאת, חיל האוויר המלכותי בחר שלא להתקין מכ"ם במטוסי ההרייר II. עם הוצאת מטוסי ההרייר הימי משירות הוצע להעביר את המכ"ם שלהם, מדגם בלו ויקסן, למטוסי ההרייר II, אך משרד ההגנה של בריטניה דחה את ההצעה בטענה שהפרויקט נועז ויקר מדי. ההערכה הייתה שעלות הפרויקט תהיה מעל 600 מיליון ליש"ט.
המשך הפיתוח
עוד לפני שגרסה GR.5 נכנסה לשירות, היה ברור שיידרשו שינויים כדי לשפר את יכולתו של המטוס במשימות המנעה אווירית. בדגם הבא, GR.7, היה בעל יכולות גבוהות יותר בפעילות לילה, וכן היו בו שיפורים בתחום האוויוניקה. שיפורים אלה נעשו בשיתוף פעולה עם יוזמה דומה לשיפורים במטוסי ה-AV-8B של חיל הנחתים. השיפורים באוויוניקה כללו הוספת מצלמת FLIR (forward-looking infrared, מצלמת אינפרא אדום צופה קדימה) בחרטום המטוס, משקפי ראיית לילה, חבילת אמצעי לוחמה אלקטרונית, תצוגות תא טייס חדשות ומערכת מפה נעה חדשה. טיסת הבכורה של גרסה GR.7 התקיימה במאי 1990, ובאוגוסט באותה שנה נכנס המטוס לשירות. לאחר מסירת 34 מטוסי GR.7 ב-1991, שודרגו כל מטוסי ה-GR.5 הקיימים לסטנדרט GR.7. בחלק מהמטוסים החדשים הותקנו מנועי רולס-רויס פגסוס משופרים; מטוסים אלה הוגדרו כגרסה GR.7A, והם בעלי יכולת משופרת להמריא ולנחות אנכית או ממסלול קצר, וכן יכולת משופרת לנשיאת חימוש ומטען ייעודי אחר.
השלב הבא בשיפור המטוס היה גרסה GR.9. השדרוג התבצע כחלק מתוכנית מדורגת, שנקראה "תוכנית לאחזקה ושדרוג משותף" (Joint Update and Maintenance Programme, JUMP). במסגרת תוכנית זו נעשו שדרוגים מתמשכים על פי תוכנית אחזקה מתוכננת, במערכות האוויוניקה, התקשורת וביכולות נשיאת החימוש של המטוס. השלב הראשון בשדרוג היה הוספת שיפורי תוכנה למערכות התקשורת, מערכת המתריעה על קרבה לקרקע ומערכות ניווט. בהמשך ניתנה למטוס יכולת לנשיאת טילי אוויר-קרקע AGM-65 מאבריק. השלב השלישי של השדרוג כלל הוספת מערכות תחקור של חיל האוויר המלכותי (RAIDS, Rangeless Airborne Instrumentation Debriefing System), מערכות משופרת לזיהוי עמית-טורף (SIFF, Successor Identification Friend or Foe של חברת ריית'און), ופצצות מונחות פייבווי. בשלב הרביעי נוספה למטוס היכולת לשאת פוד סיור DJRP (Digital Joint Reconnaissance Pod).
בפברואר 2007 החלו ניסויים בנשיאת טילי אוויר קרקע ברימסטון, אך אלה לא אושרו בסופו של דבר בשל הוצאת המטוס משירות (ראו להלן). באותה שנה הוחלף גם פוד רכישת המטרות וההנחיה בפוד משוכלל יותר, בשל צורך דחוף עבור הלחימה באפגניסטן. שדרוגים נוספים שתוכננו למטוס ולא בוצעו היו הוספת מערכת Link 16, מערכת עזר לתקשורת, ומערכות שליטה ובקרה שהיו אמורות להיות מותקנות במטוסי ההרייר ובמטוסי הטורנדו של חיל האוויר המלכותי. ביולי 2007 השלימה Bae מערכות (שנוצרה מאיחוד בריטיש אירוספייס וחברת מערכות האלקטרוניקה מרקוני) את החלפת חלקם האחורי של שבעה מטוסי GR.9. אלו היו חלק מתוכנית בת שלוש שנים בשווי 20 מיליון ליש"ט. ביולי 2008 זכתה חברת קינטיק (Qinetiq) בחוזה לביצוע שדרוג ואחזקה לצי מטוסי ההרייר II עד 2018, המועד המתוכנן ליציאת המטוסים משירות.
היסטוריה מבצעית
מטוסי ההרייר II הראשונים הוצבו בטייסות חיל האוויר המלכותי במערב גרמניה, כחלק מהכוח הקבוע שהוצב שם ונועד למניעת מתקפה סובייטית אפשרית, ובעת מלחמה היה אמור לתקוף מטרות קרקע. להרייר II היה טווח גדול משמעותית מההרייר I וכושר שרידות רב יותר, ולפיכך הושם דגש רב יותר על משימות המנעה אווירית. לקראת סוף 1990 הגיע המטוס לכשירות מבצעית רבה בכמה וכמה טייסות, וב-1994 יצא מן השירות מטוס ההרייר I האחרון.
ב-1995, בעקבות התגברות מעשי האיבה בין קרואטים לסרבים, בעקבות קריסת יוגוסלביה. כוחות נאט"ו נשלחו לאזור כדי להרתיע מפני הסלמת האלימות, וכחלק מכוחות אלה הוצבה טייסת הרייר II בבסיס ג'יואיה דל קולה בדרום איטליה. הטייסת החליפה טייסת אחרת של חיל האוויר המלכותי, של מטוסי יגואר. מטוסי ההרייר ביצעו משימות סיור ותקיפה, תוך הסתייעות במכשירי ניווט GPS שהותאמו להם במהירות. המטוסים ביצעו 126 משימות תקיפה, לעיתים קרובות בסיוע מטוסי יגואר שסייעו בזיהוי המטרות ובסימונן בלייזר כדי להנחות אליהן פצצות מונחות שהטילו מטוסי ההרייר.
ביוני 1994 החלו ניסויים בהפעלת מטוסי הרייר II מעל סיפון נושאות המטוסים מסדרת אינווינסיבל. המטוסים היו מגרסה GR.7, שהחלה להיכנס לשירות באותה עת. הניסויים עלו יפה, ומ-1997 החלה פרישה מבצעית של המטוסים על סיפון האוניות. הפעלת המטוסים בחיל האוויר ובחיל הים נעשתה על ידי מבנה פיקודי חדש, הפיקוד המשותף של כוח ההרייר, שהיה תחת פיקוד חיל האוויר המלכותי והיה אחראי להפעלת המטוסים.
במבצע כוח מאוחד, שבו פעלו מטוסי נאט"ו מעל קוסובו, השתתפו 16 מטוסי טורנדו ו-12 מטוסי הרייר II GR.7 של חיל האוויר המלכותי. ב-27 באפריל 1999, במהלך משימת תקיפה של מאגר תחמושת סרבי, הצליחו מטוסי ההרייר לבצע את המשימה למרות אש נ"מ כבדה. באותו חודש שונו הוראות הפתיחה באש והותר לטייסי ההרייר לתקוף מטרות תוך שימוש בניווט GPS מגובה בינוני. קיימים דיווחים סותרים לגבי יעילות החימוש שהוטל על ידי חיל האוויר המלכותי במהלך המבצע; דיווח של ה־BBC במהלך המבצע הציג 80% פגיעות מדויקות, אך ועדת בדיקה של הפרלמנט הבריטי בדקה את הנושא לאחר המבצע ומצאה כי רק 24% מכל החימוש שבו השתמש חיל האוויר המלכותי בזירה היה חימוש מונחה מדויק.
ב-2003 נטל מטוס ההרייר II GR.7 חלק חשוב במלחמת עיראק. זמן קצר לפני המלחמה הותאמו המטוסים לנשיאת טילי אוויר-קרקע AGM-65 מאבריק, ובאמצעותם תרמו המטוסים הבריטיים באופן משמעותי ללחימה. משימה חשובה של המטוסים הייתה סיור ותקיפת משגרי טילי סקאד, בדרום עיראק. במהלך הקרב על בצרה, שנוהל ברובו על ידי הכוחות הבריטיים, תקפו מטוסי ההרייר II מאגרי דלק, טנקים, סירות וארטילריה. על פי הערכות לאחר המלחמה, כ-30% ממשימות ההרייר היו משימות סיוע קרוב. באפריל 2003 הודה משרד ההגנה של בריטניה כי מטוסי ההרייר הטילו פצצות מצרר, שהשימוש בהן נתון במחלוקת. מטוסי ההרייר II, של חיל האוויר המלכותי ושל חיל הנחתים של ארצות הברית, נסוגו מעיראק בקיץ 2003.
בספטמבר 2004 הוצבו שישה מטוסי הרייר II בקנדהאר שבאפגניסטן. המטוסים הבריטיים החליפו מטוסי AV-8B של חיל הנחתים של ארצות הברית. ב-14 באוקטובר 2005 הושמד מטוס הרייר II GR.7A בהתקפה של ארגון הטליבאן, כאשר חנה על מסלול ההמראה בקנדהאר. באותו אירוע הושמדו גם שישה מטוסים של חיל הנחתים של ארצות הברית. מטוס בריטי נוסף נפגע. לא היו אבדות, והמטוס הפגוע תוקן. המטוס שהושמד הוחלף במטוס אחר.
ב-2006 הוצבו מטוסי הרייר II GR.7A נוספים באפגניסטן, עם הרחבת כוח המשימה הבריטי בדרום המדינה. בין יולי לספטמבר גדל מספר פריטי החימוש ששחררו מטוסי ההרייר בזירה מ-179 ל-539, רובם רקטות אוויר-קרקע מדגם CRV-7. הרקטות נורו במהלך מבצעים מתוכננים ובמשימות סיוע אווירי קרוב לכוחות קרקעיים. בינואר 2007 החלה הפריסה המבצעית הראשונה של מטוסי הרייר II בגרסה החדשה, GR.9. גם מטוסים אלה הוצבו בקנדהאר. לאחר חמש שנים של פעילות רצופה במדינה, עזב מטוס ההרייר II האחרון את אפגינסטן. המטוסים ביצעו יותר מ-22,000 שעות טיסה ב-8,500 גיחות. את מטוי ההרייר החליפו מטוסי טורנדו GR4 של חיל האוויר המלכותי.
הוצאה משירות
ב-2005 הועלו בפרלמנט הבריטי טענות כלפי אחזקת מטוסי ההרייר II. על פי הטענות שהועלו, חלה ירידה דרמטית באיכות האחזקה של המטוסים, עד כדי פגיעה חמורה בכמה מן המטוסים והרס גמור של אחד מהם, בשל טעויות בביצוע האחזקה. זמן האחזקה הממוצע לשנה לכל מטוס עלה מ-100 ל-150 ימים בשנה, ועלות האחזקה עלתה פי עשרה, יחסית לתקופה קודמת.
ב-2006 הוצא מן השירות ההרייר הימי, שהיה בשירות זרוע האוויר של הצי. משימותיו של ההרייר הימי הוטלו על צי מטוסי ההרייר GR7/9. טייסת 800 של זרוע האוויר של הצי, שהפעילה מטוסי הרייר ימי, אורגנה מחדש באפריל 2006 עם מטוסי הרייר GR7/9 שהיו בעבר של חיל האוויר המלכותי. טייסת 801 של הצי עברה תהליך דומה ב-2007. שתי הטייסות הללו הוגדלו מאוחר יותר והפכו לכנף התקיפה הימית. טייסת 20, שהייתה טייסת ההסבה המבצעית של הצי, נסגרה ב-31 במרץ 2010. טייסת מס' 4 פורקה והפכה לטייסת מילואים. עד יולי 2010 הוצאו מן השירות כל מטוסי ההרייר II GR.7.
בונים סירה
דמויות ומדבבים
הסרט הופץ בישראל בדיבוב עברי, כשעל מלאכת הדיבוב הייתה אחראית שפרירה זכאי.
בריטיש אירוספייס הרייר II
הוצאה משירות
ב-24 בנובמבר 2010 המריא מטוס הרייר II בפעם האחרונה מסיפון נושאת המטוסים ארק רויאל. הייתה זו גם ההמראה האחרונה של מטוס מסיפון אונייה זו, שגם היא הוצאה משירות זמן קצר לאחר מכן. טיסות הפרידה של המטוס היו ב-15 בדצמבר, מעל מספר רב של בסיסי צבא. בנובמבר 2011 נמכרו 72 מטוסי ההרייר II הנותרים, עם חלקי החילוף שלהם, לארצות הברית, תמורת 116 מיליון ליש"ט. המטוסים אמורים לשמש כמאגר חלקי חילוף לצי מטוסי ה-AV-8B הרייר II של חיל הנחתים. לאחר המכירה התפרסם דיווח כי ארצות הברית מתכננת להפעיל מחדש חלק מן המטוסים שרכשה, לאור מצבם התחזוקתי הטוב; דיווח זה הוכחש על ידי פיקוד מערכות האוויר הימיות (US Naval Air Systems Command, NAVAIR).
המלאך לבש אדום
המלאך לבש אדום (באנגלית The Angel Wore Red, באיטלקית: La Sposa Bella) הוא סרט קולנוע מסוגת דרמת מלחמה רומנטית בהפקה אמריקאית-איטלקית בשחור-לבן משנת 1960 בבימויו של נאנלי ג'ונסון, עם דירק בוגרד ואווה גרדנר בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס בחלקו על הרומן הכלה היפה של ברוס מרשל  משנת 1953.
הסרט צולם באיטליה. העלילה מתרחשת באחת הערים בספרד בשנת 1936 במלחמת האזרחים בספרד שבה נלחמים מורדים פשיסטים בפיקודו של פרנקו שזוכים לאהדת הכנסייה הקתולית, בכוחות הממשלה.
נעימת הנושא של הסרט נכתבה על ידי ברוניסלב קאפר והיא משמשת כאות הפתיחה לתוכניתו של דן כנר "מתוק מאז".
תקציר העלילה
הכומר ארתורו קאררה (דירק בוגרד) נפגש עם הבישוף של העיר (פינלי קורי) ומודיע לו כי החליט לעזוב את הכנסייה בגלל תמיכתה במורדים של פרנקו. העיר מופצצת מהאוויר על ידי המורדים וארתורו נכנס למקלט ומתיישב ליד סולדאד (אווה גרדנר) ומרגיע אותה.
התושבים זועמים על הכנסייה. הבישוף מזמן את הכמרים ונותן לאב רוטה (אלדו פבריצי) תכשיט מקודש ובו דמו של יעקב הקדוש ומבקש שיעביר זאת לפרנקו. התושבים חודרים לכנסייה עם לפידים, שורפים, הורסים והורגים את הבישוף והכמרים פרט לרוטה שהצליח להימלט וטמן את התכשיט במקום סתר בכנסייה.
מפקד הצבא בעיר, הקפיטן בוטרגוס (אנריקו מריה סלרנו), מכריז על מצוד אחרי ארתורו ורוטה. ארתורו מסתובב ברחובות ונכנס למועדון לילה בו עובדת סולדאד כמארחת ויצאנית. חיילים נכנסים לחיפוש והיא מבריחה אותו לדירתה. ארתורו מסגיר לבסוף את עצמו למחפשים, נאסר ומובא לפני הקפיטן ואומר לו שהוא דווקא לצד הממשלה וכי יש למצוא את התכשיט המקודש כדי להעלות את מורל הלוחמים. למקום מגיע גנרל קלאבה (ויטוריו דה סיקה) שמתכנן מתקפה נגד המורדים ומכיר בחשיבות מציאת התכשיט על אף שאינו מאמין בכך.
על כל זה צופה העיתונאי האמריקאי שתום העין, הות'ורן (ג'וזף קוטן), שמחפש סיפורים מהמלחמה ומלווה את הסרט בקולו.
רוטה נתפס ומעונה אך לא מגלה את מקום התכשיט אלא רק לארתורו שמבקר אותו בכלא לפני הוצאתו להורג. ארתורו שולח את סולדאד לכנסייה אבל היא נתפסת על ידי עוקבים ומעונה אך לא מגלה את מקום התכשיט. ארתורו מצליח לחדור לכנסייה ולמצוא את התכשיט.
המורדים מצליחים בהתקפה והמפקד (ארנולד פואה) עומד להוציא את כל האסירים להורג אף על פי שארתורו אומר לו שהם היו אסירים בגלל תמיכתם במורדים. הוא מוסר את התכשיט לסולדאד כדי שתעבירו לכפרה אבל היא נפצעת קשה. התכשיט שבידה נמצא והמפקד משחרר את האסירים.
לבסוף מובאת סולדאד לקבורה בכפרה וארתורו מניח את התכשיט בקבר קדוש.
הבלדה על ברוך ג'מילי
הבלדה על ברוך ג'מילי הוא שיר מאת שלמה ארצי שכתב וביצע אותו. השיר הולחן על ידי שלמה ארצי וגידי קורן ועובד על ידי ירון גרשובסקי.
רקע
השיר מספר על דמותו של ברוך ג'מילי, חייל במלחמת העצמאות שהתפרסם בזכות כתובת גרפיטי שהשאיר על קיר מבנה בשער הגיא עליו שמר. במשך שנים נשארה זהות כותב הגרפיטי עלומה, וקמו לו חקיינים רבים. כתובות הנושאות את השם "ברוך ג'מילי" ניתן היה למצוא בכל רחבי ישראל.
השיר זכה במקום הראשון בפסטיבל הזמר והפזמון של שנת 1974. הוא נכנס למצעדי הפזמונים השבועיים של הגל הקל ב־6 במאי 1974, וזכה להצלחה מיידית. בשבוע הראשון השיר דורג במקום השני במצעד. בשבוע השני הוא הגיע למקום הראשון במצעד, ושם שהה שבועיים. בסך הכול השיר נשאר במצעד שבעה שבועות, עד 1 ביולי 1974, ובמצעד השנתי תשל"ד של התחנה דורג השיר במקום ה־16.