cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אמיתי עציוני
קורות חיים
עציוני נולד בשם ורנר פאלק, Werner Falk, בקלן, גרמניה. עלה מגרמניה הנאצית בשנות ה-30 לארץ ישראל עם הוריו אשר התיישבו בכפר שמריהו. הוא למד בכפר הנוער בן שמן ועזב את לימודי התיכון בגיל 16 וחצי כדי להתגייס לפלמ"ח. הוא העיד, כי הוא ונערה שהייתה חברה בפלמ"ח, הטמינו פצצה במתקן הרדאר הבריטי בחיפה.
מאחר שלא השלים את לימודי התיכון, לא יכול היה עציוני להתקבל ללימודים סדירים באוניברסיטה. עם זאת, הוא התקבל לתוכנית מיוחדת שייסד מרטין בובר באוניברסיטה העברית להכשרת מורים לעולים חדשים. לאחר שנה בתוכנית שייסד בובר, הוא החל ללמוד סוציולוגיה. ב-1954 סיים תואר ראשון, וב-1956 סיים תואר שני בסוציולוגיה באוניברסיטה העברית והגיש את עבודת המ.א. על הגישה לעבודה בקיבוץ. בשנת 1958 עציוני קיבל תואר דוקטור בסוציולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם השלים את מחקרו בתוך 18 חודשים בלבד.
הוא היה פרופסור לסוציולוגיה באוניברסיטת קולומביה במשך 20 שנה וכיהן כראש המחלקה לסוציולוגיה בחלק מתקופת עבודתו במוסד זה. בשנת 1978 הוא הצטרף כחוקר אורח למכון ברוקינגס בוושינגטון די. סי. ובשנים 1979–1980 שימש כיועץ בכיר לבית הלבן. בשנת 1980 קיבל מעמד של פרופסור באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון בבירת ארצות הברית, שם הוא כיהן כמנהל המכון למחקרי מדיניות קהילתנית. הוא ייסד את הרשת הקהילתנית. בשנת 1995 כיהן כנשיא האגודה האמריקאית לסוציולוגיה.
מחקריו
עציוני הוא מאבות הגישה הקהילתנית, שמעלה על נס את חשיבות הקהילה, לעיתים גם בהתנגשות עם זכויות הפרט. הוא חיבר 24 ספרים, מהם רבים תורגמו לשפות רבות בעולם. בשלושה מספריו, עציוני קידם את רעיון השלום בעידן הגרעיני. מחקריו האחרונים עסקו בבעיות החברתיות בדמוקרטיות מודרניות וקידמו פתרונות קהילתנים לאינדיבידואליזם הפושה במדינות אלה. עציוני אף עסק בתנועות חברתיות היכולות לקיים דמוקרטיות ליברליות; הוא הציע ביקורת קהילתנית על הזכות לפרטיות, ובמקביל עמד על הסכנה לזהות האישית הנשקפת מן השימוש הגובר בטכנולוגיות מעקב מודרניות.
עבודותיו של עציוני אף היוו תרומה משמעותית לחקר סוציולוגיה ארגונית. הרעיון המרכזי בעבודתו היה כי זכויות ושאיפות הפרט צריכות להיות מוגנות, אולם הן צריכות להתקיים בסביבה קהילתנית.
עציוני נפטר בוושינגטון די. סי. ב-31 במאי 2023.
מחסום וייסמן
בגנטיקה, מחסום וייסמן הוא שם כולל לעיקרון לפיו מידע תורשתי זורם רק מתאי נבט אל תאי הגוף (תאים סומטיים), ולא בכיוון ההפוך.
לעיקרון חשיבות רבה בפתרון הסוגיות האתיות של ריפוי גני. מחסום וייסמן קובע שמוטציה של תא סומטי לא עוברת לתאי הנבט ולכן אינה יכולה לעבור לדורות הבאים. מטרת הטיפול בריפוי גני היא שינוי של אלמנטים גנטיים של התאים הסומטיים, ולכן אם המחסום היה נשבר, השינוי היה עובר אל תאי המין והיה יכול לגרום לשינוי בגנום, וכך גם לשינוי במין.
לעיקרון גם חשיבות בהבנה שלנו את עקרונות האבולוציה ואת מידת ההפרדה הקיימת בין המינים השונים. שבירת העיקרון מהווה עדות לאלמנטים של לאמארקיזם בטבע - תורשה של תכונות נרכשות.
היסטוריה
העיקרון נהגה במהלך המאה ה-19 על ידי הביולוג הגרמני אוגוסט וייסמן. הוא הוכיח שאין העברה תורשתית של תכונות נרכשות, בניסוי בו חתך את הזנבות של עכברים במשך 22 דורות, הכליא עכברים כרותי-זנב, והראה שבכל הדורות לא נולד אף עכבר כרות-זנב.
השגות עדכניות על העיקרון
רוב ההשגות על עקרון וייסמן בימינו סובבות סביב קיומו של האנזים רוורס טרנסקריפטאז, אשר מסוגל לבצע רטרושעתוק, תהליך כימי שבו DNA נוצר מ-RNA. בעולם החיידקים מצטברות עדויות רבות להעברה גנטית אופקית (horizontal gene transfer), שבה גנים עוברים בין יצורים שונים, לעיתים תוך שימוש בווירוסים ממשפחת הרטרווירוסים. וירוסים אלה משתלבים בגנום של המאחסן שלהם ובמהלך הכניסה והיציאה מן הכרומוזום הם עשויים להעביר חומר גנטי מתא לתא. כך מידע גנטי מסוגל לעבור בין אורגניזמים, שלא דרך מנגנוני התורשה המקובלים.
עם זאת, כמות העדויות נגד המחסום עדיין זניחה ואין עוררין על כך שהוא נשבר לעיתים רחוקות בלבד.
אלמטוזומאב
אלמטוזומאב היא תרופה המשמשת לטיפול בלוקמיה לימפוציטית כרונית (CLL), לימפומות עור של תאי T(CTCL) ולימפומה של תאי T, ונמכרת תחת השמות המסחריים Campath, MedCampath ו Campath 1H. כמו כן התרופה משמשת לטיפול בטרשת נפוצה ולאנמיה אפלסטית ונמכרת תחת השם המסחרי למטרדה (Lemtrada).
בשנת 2014 אישר מנהל המזון והתרופות האמריקאי, ה-FDA, את השימוש בלמטרדה לחולי טרשת נפוצה. בשנת 2015 התרופה הוכללה בסל הבריאות בישראל. התרופה פותחה ומשווקת על ידי חברת סאנופי ג'נזיים (Sanofi Genzyme). היא תרופת מרשם המשמשת לטיפול בטרשת נפוצה התקפית הפוגתית במבוגרים. התרופה הוכיחה את יעילותה ביכולת להפחית באופן משמעותי את התקפי המחלה ואף להביא לשיפור בנכות.
שימוש רפואי
אלמטוזומאב היא תרופה בקו טיפולי שני עבור חולים בלוקמיה לימפוציטית כרונית (CLL) אשר לא הגיבו לטיפול בחומרים אלקליים אנטינאופלסטיים (Alkylating antineoplastic agents) או לטיפול בפלודארבין (Fludarabine).
למטרדה היא תרופה בקו טיפול מתקדם (שלישי), לטיפול בטרשת נפוצה התקפית (RRMS). לפי הוראות משרד הבריאות, התרופה מוגבלת לחולים אשר הציגו תגובה בלתי מספקת לטיפול בשתי תרופות שונות לפחות לטיפול בטרשת נפוצה. על פי ההוראות למתן התרופה בֿֿֿחוזר המנהל הכללי של משרד הבריאות, במסגרת הרחבת סל שירותי הבריאות (2017), נקבע כי למטרדה תינתן כטיפול יחידני לחולי טרשת נפוצה התקפית הפוגתית בהתוויה הבאה:
התווית נגד
עבור חולים עם זיהום מערכתי פעיל, מערכת חיסונית נמוכה (סרופוזיטיב ל-HIV) ותגובת רגישות יתר מסוג 1 לתרופה.
תופעות לוואי
תופעות לוואי בעת קבלת העירוי וזמן קצר לאחר מכן כוללות: תגובות אלרגיות, חום, חולשה, עייפות, בחילה, לחץ דם נמוך. תופעות לוואי מאוחרות – מספר שבועות לאחר הטיפול - כוללות: ירידה במספר תאי הדם הלבנים, דבר המגדיל את הסיכון לזיהומים.
תופעות לוואי- למטרדה
פרופיל הבטיחות של למטרדה כולל תופעות לוואי הקשורות לעירוי, עלייה בשיעור הזיהומים בחודשים הראשונים לאחר העירוי ומחלות אוטואימוניות (בין היתר סיכוי להפרעות בבלוטת התריס, ירידה בספירת טסיות הדם ומחלת כליה). תופעות לוואי אלו, ברובן נחשבות לנדירות, ניתנות לזיהוי מוקדם וברות טיפול.
כחלק מפרופיל הבטיחות של למטרדה, במקביל פותחה תוכנית המדריכה הן את המטופלים והן את הרופאים המטפלים, לרבות רופא המשפחה, לזיהוי מוקדם של התפתחות תופעות לוואי. לכל החולים נערך מעקב חודשי צמוד, הכולל בדיקות דם ושתן, אחת לחודש, ובדיקת פעילות בלוטת התריס אחת ל-3 חודשים, במשך 4 שנים ממועד העירוי האחרון.
אופן מתן התרופה הוא ייחודי:
מנגנון הפעולה
טרשת נפוצה מתאפיינת בתהליך דלקתי מתמשך במערכת העצבים המרכזית. תאי דם לבנים מסוג לימפוציטים הורסים את המעטפת העצבית (המיאלין) ובכך גורמים לנזק המתבטא בחסרים נוירולוגים שונים, כאשר עם הזמן יש צבירה של נכות בדרגות חומרה שונות.
אלמטוזומאב הוא נוגדן חד שבטי ספציפי לרצפטור CD52 המבוטא בעיקר על גבי תאי B ו- T (לימפוציטים). קישור הנוגדן לרצפטור גורם למוות תאי ובעקבות כך לירידה חדה ברמת הלימפוציטים בדם. לאחר מכן, מגיע שלב איטי יותר של שיקום המערכת החיסונית ואכלוס מחדש בלימפוציטים חדשים, שברובם לא מוכוונים כנגד מערכת העצבים המרכזית.
למעשה, נוצר שיווי משקל בין התאים שאחראיים לתהליך הדלקתי לבין תאים שממתנים אותה, לטובת האחרונים. מנגנון פעולה זה אחראי להשפעה המיטיבה של התרופה. ייצור מחדש של תאי B נמשך עד 6 חודשים ותאי T כשנה, כאשר לרוב האפקט של התרופה נשמר לאורך זמן ממושך של שנים.
היסטוריה
הנוגדן אלמטוזומאב (נקרא בעבר Campath-1H) סונתז לראשונה על ידי פרופ' הרמן וולדמן, חוקר בריטי בתחום אימונולוגיה במחלקה לפתולוגיה באוניברסיטת קיימברידג', בריטניה. ייעודו המקורי של הנוגדן אלמטוזומאב היה לטיפול במחלת הלוקמיה, אך מאוחר יותר בשנות ה-80, התבררה יעילותו לטיפול בטרשת נפוצה (בהתאמה למערכת החיסון עם מינון מופחת בהרבה).
החל משנת 1991 נבחנה יעילותו של הנוגדן על חולים ספורים עם טרשת נפוצה. בספטמבר 2008 התפרסם המחקר הקליני המשמעותי הראשון CAMMS223I, שכלל 334 משתתפים ונמשך 3 שנים וקיים מעקב של 10 שנים לאחר חולים ממחקר זה.
ב-2012 פורסמו 2 מחקרים נוספים, מסוג פאזה שלישית, ה- CARE MS І ו- CARE MS ІІ, שהמעקב אחרי החולים שהשתתפו במחקרים אלו נמשך עד היום. עד כה, הרוב המוחלט של החולים (כ-95%) נשארו במחקר.
אלמטוזומאב, ובשמו המסחרי - למטרדה, אושר לשימוש כקו ראשון בספטמבר 2013 באיחוד האירופי, EMA. בחודש נובמבר 2014, אושרה למטרדה לשימוש בחולי טרשת נפוצה התקפית הפוגתית RRMS גם בארצות הברית על ידי ה-FDA. בארץ, אושרה הלמטרדה על ידי משרד הבריאות ואחר כך הוכללה בסל הבריאות ב-2015. התרופה קיבלה אישור להרחבת השימוש בה כקו ראשון למחלה סוערת וקו שני לאחר כישלון טיפולי ופעילות המחלה לשימוש במסגרת סל הבריאות 2017.
ניסויים קליניים
מחקר קליני CARE MS І בדק את יעילות הטיפול בלמטרדה בחולים שנחשבו נאיבים לטיפול ורובם לא קיבלו טיפולים קודמים למחלה. מחקר דגל נוסף-CARE MS II - בדק את יעילות הטיפול בחולים שנכשלו בטיפולים קודמים (כ-70% מ-426 המטופלים בלמטרדה קיבלו אותה כקו טיפול שני).
המחקרים הראו כי למטרדה הפחיתה משמעותית את שיעור ההתקפים השנתי, את ממצאי בדיקת MRI (מספר וגודל הנגעים, מידת אטרופיה מוחית) ואת מדד צבירת הנכות.
בהקשר של האטה באטרופיה המוחית, כפי שנקבע לפי בדיקת הדמיה ב-MRI. חציון אובדן נפח מוח שנתי עמד על 0.20%- לכל היותר, החל מהשנה השלישית לטיפול, אחוז הזהה לאוכלוסייה הבריאה.
מעבר לכך, במחקרי מעקב, נראה אפילו שיפור במצב הנכות. לאחר 6 שנות מעקב, מעל 70% ממטופלי למטרדה לא הראו כל החמרה קלינית (היו ללא עליה במדדי נכות). כמו כן, מעל שליש מהמטופלים הראו אף שיפור במצב הנכות הקיימת לפחות ב1 נק' ב-EDSS (סקאלת מדד הנכות).
בכנס ה-69 של האקדמיה האמריקאית לנוירולוגיה (AAN) שנערך בחודש אפריל בשנת 2017 בבוסטון, ארצות הברית, הוצג מחקר שבוצע על חולי טרשת נפוצה ונמצא כי הטיפול בלמטרדה מעכב משמעותית את המעבר למחלה פרוגרסיבית יותר שאין כנגדה טיפול יעיל (11). כמו כן, הוצגו נתונים מ"החיים האמיתיים" בהם נראה ששיעור רוב תופעות הלוואי נמוך בהרבה ממה שהוצג במחקרים הקליניים.
צביון כחול
צביון כחול (שם מדעי: Philantomba monticola), הוא מין אנטילופה קטנה למדי בתת-משפחת הצביונים החי במערב אפריקה, ותואר לראשונה בשנת 1789 על ידי חוקר הטבע השוודי קארל פטר טונברג. הוא משויך לסוג צביון גמדי לצד קרובו צביון מקסוול, ובעבר סווג בסוג צביון. הצביון הכחול דומה מאוד לעמיתו אך קטן יותר, והלה נחשב בתחילה כתת-מין שלו. שמו המדעי של הצביון הכחול נגזר מלטינית כדלהלן: "Philan" = דק\רזה פנים, ומתייחס לחרטום הצר. "tomba" = יכול להתפרש הן כיבלת והן כנפוח ומתייחס לבלוטות הריח הגדולות שלו בצידי הלסת. "monticola" פירושו "תושב ההרים" ומתייחס כנראה לכך שהאירופאים שהגיעו לאפריקה צפו בו לראשונה על מורדות ההרים בדרום אפריקה. הצביון הכחול הוא המין הקטן ביותר בסוגו ובתת-משפחת הצביונים, ומהקטנים שמשפחת הפריים לאחר מיני האנטילופה הננסית. צביון זה הוא בעל טווח התפוצה הרחב ביותר באפריקה לצד צביון צהוב-גב, והוא מחזיק בשיא של מעלה הגרה בעל מספר הפרטים הגדול ביותר בעולם, עם אוכלוסייה שמוערכת בכמה מיליונים. מסיבה זאת הוא המין היחיד מלבד צביון סבכים שמגמת האוכלוסייה הכללית שלו יציבה.
מראה חיצוני
הפרווה הקצרה של הצביון הכחול בעלת מרקם משי רך ועדין, והיא מורכבת משערות זיפיות וחלקות. השערות שלה צפופות מאוד ביחס למיני הסוג צביון. צבע הפרווה הכללי משתנה על פני הטווח של המין: מאפור צפחה כהה עד חום כהה, חאקי כהה עם גוון שחרחר, וכן סגלגל צפחה בהיר עם ברק כחלחל (בעיקר באזור הגב) שנתן לו את שמו. האזורים העליונים נוטים להתכהות יותר, בניגוד לאזורים התחתוניים שנוטים לאפור כסוף. הגחון, המפשעה, העכוז והגרון לרוב בצבע בהיר משאר הגוף - אפרפר חיוור עד לבן בוהק. סביב הירכיים והעכוז יש בדרך כלל כתם שחור דהוי ומתחתיו כתם אפרפר דהוי, והצבע השחור מתפשט גם לזנב - מה שנראה מאחור כצורת האות "Y" או כ-"}". כתם זה מהווה סימן זיהוי בולט בין צביון כחול לצביון מקסוול. הרגליים בצבע אפרפר בהיר ושחרחר בצדדים ובקדימה ולבנבנות בצידם הפנימי, ולפרטים רבים הרגליים בצבע חום בהיר עם גוון אדמדם. הזנב שחרחר בצידו העליון ולבנבן בצידו התחתון. הפרסות בצבע אפרפר כהה, בהיר או שחרחר.
צבע הראש של הצביון הכחול זהה פעמים רבות לצבע הגוף והוא עלול להיות כהה יותר משאר הגוף. הלחיים לרוב בצבע בהיר יותר - אפרפר בהיר אפרפר צפחה, אפרפר כסוף או חום בהיר דהוי. על מרבית אזור המצח והחרטום ישנו כתם בולט בצבע סגלגל-כחלחל כהה, חום כהה או שחרחר כהה. לצביון הכחול כקרובו אין ציצת שיער במצח כאצל הסוגים צביון וצביון סבכים, אך תחת זאת יש לו לעיתים משטח סבוך של שיער ארוך באזור המצח - בעל מראה דמוי ציץ שיער. השערות ארוכות בעיקר סביב הקרניים, ואין זה נדיר שהמצח יהיה חלק לחלוטין. הצביון הכחול ניכר גם בזוג קשתות בולטות ודמויות "גבות" מעל העיניים בצבע בהיר של אפרפר, לבנבן או צהבהב קרמי - בניגוד מובהק למצח והחרטום הכהים. עם זאת הקשתות אינן בולטות כאצל צביון מקסוול, ובניגוד לאחרון, לצביון כחול יש רק לעיתים רצועת שיער דהויה שמקיפה את המצח ומסתיימת בקרניים. באזור הלחיים יש לצביון בלוטות ריח גדולות ונפוחות למדי בצבע בהיר, והן אינן בולטות ובהירות כאצל צביון מקסוול. החריץ השחור שעובר במרכזן מעוגל מעט ודמוי קשת, בניגוד לחריצים הישרים של הסוג צביון. האוזניים מתחלקות בין אפרפר כהה או בהיר בצד החיצוני לבנבן-ורדרד בצד הפנימי, וסביב הקצוות יש רצועה של שיער שחור.
מבנה ומידות גוף
לצביון הכחול מבנה גוף מוצק, רזה, וקומפקטי מאוד, ויש לו צוואר רחב וקצר התומך בראש משולש וקטן יחסית. הזווית של הראש אלכסונית יותר ממיני הסוגים האחרים. החרטום שלו דק ומחודד למדי עם לוע קטן, עגלגל וגמיש. האחוריים שלו גבוהות יותר מהאזור הקדמי כתוצאה מהאורך של הרגליים האחוריות, ויחד עם גבו הקמור הוא בעל מראה שפוף ומכווץ. האוזניים שלו קטנטנות ועגלגלות, יש לו עצמות בולטות מעל העיניים, ובנוסף הוא בעל נפיחות הצמודה לתחתית העין שנמצאת במרכזו של שקע רחב. עצמות הלחיים הבולטות שלו נותנות לו לעיתים מראה של סנאי. הזנב שלו בינוני ורחב עם שערות דמויות פלומה, והוא קצר יותר משל צביון מקסוול. הגולגולת של הצביון הכחול קטנה ובעלת חרטום דק יותר לעומת צביון מקסוול. העיניים שלו גדולות באופן ניכר ושחורות, ואפו בינוני בצבע שחרחר-כחלחל או ורוד עם נחיריים רחבים. פרסותיו קטנות וחדות. אין לו בלוטות ריח במפשעה, אך יש לו בלוטות ריח ייחודיות בין הפרסות. הקרניים כאמור עשויות להיות ההבדל העיקרי בין הזכרים לנקבות, והנקבות לרוב גדולות יותר במידות הגוף מהזכרים. מידות הגוף של הצביון הכחול: גובה הכתפיים: 33-28 ס"מ. אורך הראש והגוף: 75-50 ס"מ. אורך הקרניים: 5-2 ס"מ. אורך הזנב: 13-7 ס"מ. משקל: 6.4-3.5 ק"ג.
תפוצה ובית גידול
צביון הכחול מצוי במזרח, דרום ומרכז אפריקה. תפוצתו משתרעת על פני דרום סודאן, הרפובליקה המרכז אפריקאית, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הרפובליקה של קונגו, גבון, קמרון, ניגריה, גינאה המשוונית, אנגולה, זמביה, מלאווי, טנזניה, קניה, אוגנדה, רואנדה ובורונדי. ישנן אוכלוסיות מבודדות במרכז דרום סודאן (מחוז אקווטוריה המזרחית), מרכז מוזמביק ומזרח זימבבואה ודרום אפריקה (פרובינציות: קוואזולו-נטאל, הכף המזרחי, הכף המערבי). הוא מצוי גם על האיים פמבה, זנזיבר ומאפייה (טנזניה), והאי ביאוקו (גינאה המשוונית).
בית הגידול של הצביון הכחול מגוון ביותר - החל מיערות טרופיים, יערות שפלה, יערות ירוקי-עד, יערות מוצפים, יערות ראשיים, יערות משניים, יערות-חוף, שולי יערות, קרחות יער, ביצות, שיחים וסבך גבוה וצפוף, סוואנות גשומות וגבוהות, אגני ניקוז של נהרות כדוגמת קונגו, זמבזי, אובנג'י, סנגהה, ארובימי, לולבה, לוונגווה, ויערות ומדרונות-הרריים בגבהים של עד 3,000 מטר מעל פני הים. המין יכול לשרוד גם בשדות ומטעים חקלאיים, ביערות, חורשים ואזורי סבך דלילים, ואפילו בקרבת כפרים ואזורים עירוניים. הוא נמנע מאזורים מדבריים ומסוואנות שיחים-דוקרניות. הטמפרטורות בתחומי מחייתו 30-10 מעלות, וכמות המשקעים הממוצעת היא 10,000-800 מילימטר לשנה.
התנהגות ומבנה חברתי
הצביון הכחול הוא בעל החיים טריטוריאלי הפעיל בעיקר בשחר ובבין הערביים, אך אין זה נדיר לצפות בו בלילה במיוחד במהלך החיזור. הוא מבלה את מרבית הזמן בחיפוש אחר מזון. הזכר והנקבה הם מונגומים (מתרבים עם בן זוג יחיד וקבוע), ואף על פי שבמהלך היום הם מחפשים מזון באופן נפרד בחלקים שונים של הטריטוריה שלהם, הם חוזרים להיות בקרבת בן זוגם מעת לעת. כמו כן הם יכולים לבלות יחדיו את מרבית הלילה או חלקו במנוחה באזורים קבועים. אתרי המנוחה שלהם נמצאים לפעמים בתוך ערימות של עצים, עצים מתים, שורשים גדולים שבולטים מהקרקע או בגזעים חלולים, אך עם זאת את רוב זמן המנוחה הם יבלו באזור פתוח יותר כמו מעל שיחים וגזעים.
הצביון הכחול כאמור הוא בעל חיים נפוץ ביותר. עובדה זאת מיוחסת בחלקה לדרישה המינימלית שלו לבית גידול סבוך והיכולת שלו לשרוד באזורים עם הפרעה אנושית. צפיפות האוכלוסייה עשויה להגיע באזורים מסוימים ל-78 פרטים לקמ"ר. הזוגות המונגומים תופסים לעצמם שטח מינימלי של 0.7 דונם, אך בדרך כלל הם ינסו לתפוס שטח גדול יותר של 4-2.5 דונם. הזכר והנקבה יגנו על שטחם במשותף מצביונים פולשים על ידי תצוגה מאיימת עם הקרניים. בדרך כלל צביון פולש יברח מיד או לאחר עימות קצר, אך לעיתים מתפתח קרב בין הזכרים. הלחימה ביניהם פשוטה למדי - נגיחה בראש עם קרניהם הקטנות, ואף על פי שמדי פעם הם יצאו עם פצעים מהדקירה של הקרניים החדות - לרוב הקרבות מסתיימים ללא פגיעה משמעותית לבד אולי מחתיכות קטנות של שיער שנשרו.
תקשורת
הצביון הכחול מתקשר עם בני מינו חזותית, כימית, גופנית וקולית. התקשורת הקולית כוללת נחירות, נאקות, שריקות, עיטוש, נקישה עם הקרניים על אובייקט, ורקיעה עם הפרסות בקרקע. כל אחד מהקולות מעביר מסרים שונים לפרטים שבאזור: אזהרה מטורפים וסכנות, הרחקה פולש מהטירטוריה, או קריאה לנקבה - בעיקר בעונת הרבייה. התקשורת החזותית מתבטאת בעיקר בהנפת הזנב למעלה החושפת את הצבע הלבן התחתון שלו, וזה לרוב משמש כאזהרה מפני סכנה מיידית. התקשורת הכימית נעשית בעיקר על ידי בלוטות הריח הגדולות שבלסת, והם תוחמים איתם את הטריטוריה על ידי סימון אובייקטים בגבולות, או מסמנים בריח את בן הזוג והצאצאים שלהם. התקשורת הגופנית נעשית בעיקר על ידי ליקוק - במיוחד כאשר הזכר מחזר אחר הנקבה.
טריפה
גודלו הזעיר של הצביון הכחול הופך אותו לפגיע מאוד למיני טורפים רבים. ביניהם ניתן למנות את הצבועים, הנמרים, חתולים זהובים, זאבים טלואים, חתולי בר, קרקלים, תנינים, בבונים, פיתונים, לטאות כוח, עיטי כתר, עיטים לוחמים, תנים, סרוואלים, זבדים וגחנים. על מנת להגן על כמו מטריפה הצביון מסתייע בחוש השמיעה והראייה שלו. ברגע שהצביון מבחין בטורף הוא נותן לרוב קריאת אזהרה שלא המינין באזור, וסגנון האזהרה (שריקה, נחירה או רקיעה) משתנה בהתאם למידת הסכנה. לאחר שהצביון השמיע קריאת אזהרה הוא לרוב "יצלול" במהירות לתוך הצמחייה שסביב. הגפיים האחוריות הארוכות שלו הופכות אותו לקפצן מצוין ומידות גופו הזעירות מאפשרות לו לנוע במהירות בסבך צפוף וסבוך.
תזונה
הצביון הכחול הוא בעל חיים אוכל פירות באופן כללי, ומלבד זאת הוא ניזון גם מעלים, עשבי תיבול, זרעים, פרחים, נבטים, ניצנים, דגניים, אגוזים, פטריות, בוסר, ביצים וחרקים. למרות היותו מעלה גרה, הכרס הקטנה שלו אינה יכולה לקבל מזון רב וזקוקה לתחלופת מזון בקצב מהיר; כתוצאה מכך הוא מעדיף לאכול מזונות עם רמות נמוכות של עמילן, חלבון וסיבים. הצביון הכחול מבלה 76-67% משעות הפעילות שלו בחיפוש אחר מזון. את הפירות, המהווים את חלק הארי של מזונו, הוא מוצא על רצפת היער - לרוב כאלה שנפלו על ידי קופים המאכלסים את האזור. אף על פי שהצביון הכחול אוכל זרעים, הוא אינו מסייע בהפצתם ביער כמינים אחרים מכיוון שהוא לועס את מזונו לגמרי.
רבייה ומחזור חיים
הצביון הכחול חי לאורך השנה בזוגות מונוגמים המבלים חלק גדול מזמנם זה לצד זה. אין לעונות השפעה על הרבייה שלהם, והנקבה יכולה להמליט לאורך כל השנה. לאחר ההמלטה של העופר, הזכר עוזב את השטח לתקופה של כחודש - אם כי הוא אינו מתרחק משטחו יתר על המידה, ובמשך זמן זה זכרים אחרים יוכלו להיכנס לטריטוריה לחפש מזון. לאחר חודש הזכר חוזר לשטחו והזכרים מסולקים על ידו מהשטח וחוזר חלילה. ההריון נמשך 216-196 ימים (כ-7.5 חודשים), לאחריהם נולד עופר יחיד בדרך כלל ולעיתים נדירות שניים, והוא מסוגל לרוץ בתוך 20 דקות בלבד לאחר הלידה. העופר שוקל בעת הלידה כ-10% ממשקל גופה של האם - גבוה יחסית למשקל של יונקים אחרים בעת הלידה. לאחר ההמלטה הנקבה מסתירה את העופר בלב סבך השיחים, ובמשך כחודש עד חודשיים העופר נשאר שם ברוב היום, והקשר עם אימו נעשה בעיקר בזמני ההנקה. בסופו של דבר כאשר העופר גדול יותר הוא מתחיל לבלות זמן רב יותר לצד אימו. צבעו של העופר בעת הלידה הוא חום בהיר או אדמוני המשתנה עם הגיל לצבע הבוגרים.
העופרים של הצביון הכחול גדלים ומתפתחים במהירות יחסית. הנקבה מניקה את העופר בחודש הראשון כ-3 פעמים ביום, והיא מפחיתה את ההנקה בהדרגה עד גיל הגמילה. העופר נגמל לאחר 3-2.5 חודשים, והוא לרוב בתקופה זאת כבר פעיל בצורה עצמאית בתוך השטח שנולד בו. הנקבות עוזבות את השטח שנולדו לאחר שנה או שנה וחצי כאשר הן מגיעות לבגרות, ואילו הזכרים יעזבו כאשר הם מגיעים לגודלם המלא - בסביבות שנתיים. בדרך כלל רק עופר אחד נמצא בשטח של ההורים, אולם לעיתים יחיו בשטחם הן העופר החדש והן העופר הגדול יותר שנולד בשנה הקודמת. לאחר הבגרות הצביונים מחפשים לעצמם בן או בת זוג ונשארים יחדיו במשך כל החיים. אף על פי שהצביון הכחול ידוע כבעל חיים מונוגמי, הזכרים עלולים לעיתים להתרבות גם עם נקבות נוספות בניגוד לצביון מקסוול.
תוחלת החיים של הצביון הכחול בשבי 15-10 שנים, והפרט המבוגר ביותר שתועד בשבי היה כמעט בן 16. בטבע תוחלת החיים שלהם קצרה יותר כתוצאה מטריפה, והפרט המבוגר ביותר שתועד היה בן 12. אף על פי שתוחלת החיים ארוכה יותר בשבי, הצביונים הכחולים בשבי נגועים לעיתים בכמה מחלות בכרס.
איומים ושימור
הצביון הכחול מסווג על ידי IUCN במצב השימור "ללא חשש" (LC), בשל היותו מין המופץ באופן נרחב ביותר עם מספרי אוכלוסייה גדולים ביותר שעומדים על כמה מיליונים; כתוצאה מכך ובאופן יוצא דופן ממרבית הצביונים, מגמת האוכלוסייה שלו יציבה. היכולת שלו לעמוד בפני לחצי ציד ואובדן בית גידול תאפשר לו להסתגל גם לאזורי יער שבהם האוכלוסייה האנושית תגדל, אך למרות השפע והגמישות שלו הוא עלול לסבול מירידה מסוימת בעתיד באזורים שבהם האוכלוסייה האנושית תתרחב מידי. עם זאת, אין זה סביר שירידה זאת תאיים על ההישרדות של המין בעתיד הנראה לעין, כל עוד צפיפות האוכלוסייה האנושית תהיה נמוכה או בינונית
הצביון הכחול מצוי במספרים גדולים ויציבים בדרך כלל באזורים מוגנים רבים בטווח שלו. ביניהם ניתן למנות: שמורת החי דג'ה, הפארק הלאומי לובאקה (קמרון), הסנגהה התלת-לאומי והפארק הלאומי מנובו-גונדה סנט פלוריס (הרפובליקה המרכז אפריקנית), הפארק הלאומי מוטה אלן (גינאה המשוונית), הפארק הלאומי לופה והפארק הלאומי גמבה (גבון), הפארק הלאומי נאובאלה-נאדוקי, הפארק הלאומי אודזלה, אגם טקלה-יקואלה, והפארק הלאומי קונקאואטי (קונגו), שמורת אוקאפי, הפארק הלאומי מאיקו, הפארק הלאומי קהוזי-בייגה, הפארק הלאומי סלונגה, הפארק הלאומי גרמבה, הפארק הלאומי וירונגה (קונגו הדמוקרטית), ומלבד זאת עשרות אזורים מוגנים גם בזמביה, טנזניה ודרום אפריקה. הוא מופיע גם בנספח 2 של אמנת וושינגטון מה שאומר שהמסחר במין זה צריך להיות תחת פיקוח.
אומדן האוכלוסייה העולמי לצביון כחול הוא 7 מיליון פרטים נכון לשנת 1999, אם כי סביר להניח שהמספרים גדולים בהרבה.
קצח
קֶצַח (שם מדעי: Nigella בערבית: חָבָּא סוּדָא. וקָחטָה מכונה גם: כמון שחור ושומשום שחור הוא סוג במשפחת הנוריתיים, הכולל כ-14 מינים של צמחים חד-שנתיים.
מקור הקצח באגן הים התיכון ובדרום-מערב אסיה. זרעים של קצח נמצאו בקבר של תות ענח' אמון במצרים (1325 לפנה"ס), ומתקופת הברזל באתר דיר עלא שבירדן. נראה שהוא בוית מהמין הגדל בר באזור זה.
מבנה הצמח
הקצח צומח לגובה של 20 עד 90 סנטימטרים. בתקופת הפריחה מעלה הקצח פרח בודד לכל גבעול. צבעי הפרח הם לבן, צהוב, ורוד, כחול בהיר או סגול בהיר. לכל פרח 5 עד 10 עלי כותרת. ההאבקה של הפרחים נעשית על ידי חרקים. הפרי הוא נרתיק המורכב ממספר תאים, כשבכול תא כמה זרעים.
חלוקה למינים
המין קצח תרבותי (Nigella sativa) מתורבת וזרעיו משמשים הן כתבלין והן למטרות רפואיות. מין זה לא גדל בר בישראל, שאר המינים משמשים למטרות נוי.
הקצח במקורות היהדות
הקצח נזכר 3 פעמים בספר ישעיהו לצד הכַמֹּן כצמח שנזרע בהֲפָצָה, ונדוש במקל ולא בחָרוּץ. .
הקצח מוזכר רבות במשנה. בגמרא, בברכות, מופיע שריחו רעיל אבל טעמו טוב והוא בריא ללב. .
שימושים למאכל
זרעיו משמשים כתבלין. במטבח הערבי נהוג להכין ממנו ממרח: "טחינת קצח" בתור "עוגת קצח" הנקראת: קיזחה או עבור קינוחים או בתוספת עבור תערובת זעתר. במטבח הסורי נהוג להכין ממנו "עוגת קצח". במטבח התימני מוספים הזרעים למאפים כמו כובנה ופיתות הסַלוּף.
במטבח של ערביי ארץ ישראל
במטבח של ערביי ישראל נהוג להכין מטבל על ידי ערבוב קצח טחון עם סילאן או סירופ חרובים או סירופ ענבים.
לייבלה השל
יהודה אריה לייב (לייבלה) השל (13 בספטמבר 1958 – 27 בינואר 1995) היה זמר חסידי וחזן ישראלי.
ביוגרפיה
נולד בארגנטינה למשפחה חרדית שהיגרה מהונגריה לאחר השואה. בתחילת שנות ה-70 עלה עם משפחתו לישראל והתגורר בבני ברק. בצעירותו השתתף בלהקת הילדים "שדה חמד" של אלי טייטלבוים. כשבגר נבחר על ידי חיים בנט לשמש כסולן באלבום של להקת "רננו חסידים", שכמה משיריו הפכו להיטים, ובהם "הנה אנוכי שולח לכם", "כה אמר ה'", "אבינו אב הרחמן". במהלך השנים שימש כסולן באלבומים שונים, ובהם אלבום של חסידות פיטסבורג שכלל לחנים של האדמו"ר מפיטסבורג, ובהם "ישמחו השמים", "והיה מדי חודש בחודשו".
השל נמנה עם הגל הראשון של הזמרים החסידיים שהפיקו אלבומי סולו והופיעו בפני קהל, ובראשם מרדכי בן-דוד ואברהם פריד. בעקבות היכרותו עם משה לאופר, שהיה אז תלמיד ישיבה, החל שיתוף פעולה מוזיקלי פורה ביניהם. שירו הראשון של השל כזמר עצמאי היה "ויידע כל פעול", בלחנו של לאופר. לאופר הפיק ועיבד את אלבומיו של השל "מה אשיב" ,"עד בלי די" ו"מטל השמים", ובו שילב מלחניו של הרב אביעזר וולפסון. באלבום נכלל השיר "מה אשיב לה'" בלחנו של וולפסון, שהפך לנכס צאן ברזל במוזיקה החסידית.
בשנות ה-80 היגר השל לארצות הברית, ואף הופיע פעם אחת במופע "האסק" השני, שם ביצע את הלהיט "אברהם יגל", שירו של הרב ברוך צ'ייט, שיר שביצע אברהם פריד באלבומו "אנחנו מוכנים". השל נפטר בשנות ה-30 לחייו בארצות הברית. בן דודו הוא החזן משה האשל.
ויגינטיסקסווירי
בתקופת הפרינקפס של אוגוסטוס בוטלו משרות ארבעה הפריפקטים לקמפניה ושני האחראים לדרכים מחוץ לעיר, שכן לא היה בהם צורך עוד, והעשרים ושישה הפכו לעשרים (vigintiviri).
בתקופת הרפובליקה שימשה החברות בעשרים ושישה קרש קפיצה לבני הסנאטורים ברומא להתחיל ב"מסלול המשרות" המקובל. גיל הכניסה לעשרים ושישה היה, בהתאמה, עשרים. יוליוס קיסר, למשל, שימש בתפקיד אחראי על הדרכים מחוץ לעיר ושיפץ חלק מויה אפיה. בשנת 13 לספירה, עם זאת, הועבר בסנאט חוק המגביל את החברות בעשרים לבני "מעמד הפרשים" בלבד. כתוצאה מכך, לעשרים לא היו מושבים בסנאט, אלא אם כן החזיקו במשרה נוספת שהעניקה להם את הזכות לכך.
אוקאז
אוקאז (רוסית: Указ) הוא הוראה, הצהרה או פקודה המונפקת על ידי ראש מדינה (נשיא או מונרך) במדינות הסלאביות.
המונח
המונח אוקאז נמצא בשימוש באבחזיה, בולגריה, בלארוס, בשטחים הדוברים רוסית במולדובה, טרנסניסטריה, קזחסטן, קירגיזסטן רוסיה, סרביה, טג'יקיסטן, אוזבקיסטן, דרום אוסטיה, אוקראינה.
הוסאברג
היסטוריה
לאחר שיצרנית האופנועים השוודית הוסקוורנה נמכרה בשנת 1987 לחברת קג'יבה האיטלקית והועברה כולה לאיטליה, פרשו ממנה מספר מהנדסים כשבראשם עמד תומאס גוסטוואסון שהחליטו להישאר בשוודיה ולהקים, עוד באותה שנה, את Husaberg Motor AB. את האופנוע הראשון מתוצרתה הציגה החברה כבר בפברואר 1988. שנה לאחר מכן (1989), זכה ג'ימי אריקסון במרוץ הבינלאומי הראשון עבור החברה השוודית הצעירה, עם ההוסאברג FE501 באליפות אירופה.
אוקאז
רוסיה וברית המועצות
ברוסיה האוקאז מילא תמיד תפקיד משמעותי במערכת החוק והמשפט. באימפריה הרוסית היה הצהרה של הצאר, הממשלה, או ההנהגה הדתית (פטריארך) שהיה לה תוקף של חוק. דוגמה לאוקאז היא אוקאז אמס, שאסר שימוש פומבי בשפה האוקראינית.
הוסאברג
היסטוריה
הצבעים המייצגים את הוסאברג היו מאז ומתמיד שילוב של כחול וצהוב, בדומה לדגל שוודיה, זכר לצבעים הרשמיים של הוסקוורנה לפני שעברה לאיטליה ושינתה את צבעיה לצבעי הדגל האיטלקי. גוסטוואסון סיפר כי נאלץ להחליט על שם החברה רק כאשר החליט להשתתף במירוץ אנדורו מקומי ונדרש לכנות בשם את חברת האופנוע אותו פיתח, בנה ותכנן להתחרות עמו באותו המירוץ. פירוש השם הוסאברג משוודית הוא "הבית שעל ההר".
אוקאז
רוסיה וברית המועצות
לאחר המהפכה הרוסית, הצהרה ממשלתית בעלת משמעות רחבה נקראה דֶקְרֶט (декрет, מהמקור הלטיני: decretum), שמשמעותה צו ממש. הוראות ספציפיות יותר נקראו אוקאז. בהתאם לחוקת ברית המועצות משנת 1936, הנפקת האוקאזים חודשה.
הוסאברג
היסטוריה
בהיעדר משאבים כספיים רבים, לא יכלה הוסאברג לגייס רוכבים מקצועיים בעלי שם כדי להתחרות על גבי אופנועים מתוצרתה, ולכן בחרה ברוכבים צעירים ובלתי מוכרים. אחד הרוכבים היה ג'ואל סמטס, לימים אלוף העולם במרוצי מוטוקרוס עם הוסאברג בשנים 1995, 1997 ו-1998 (עם הדגם FC500). כמו כן, זכתה הוסאברג ב-6 אליפויות עולם באנדורו ב-1990, 1991 (ב-2 קטגוריות נפרדות), 1995, 1996 ו-1998. העדר תזרים מזומנים, דחף את מהנדסי החברה לפתח פתרונות יצירתיים במיוחד לתקלות ולבעיות בהן נתקלו במהלך תכנון האופנועים.
רכישת החברה על ידי KTM
ההצלחות במסלול המרוצים לא תרמו למכירות שנותרו נמוכות, ולכן בשנת 1995 נמכרה החברה ליצרנית האופנועים האוסטרית KTM. במשך השנים השתמשה KTM בהוסאברג ככר פיתוח ובדיקה לפיתוחים שונים של מנועים וחלקי אופנועים אחרים. לאחר שפיתוח מסוים היה מסתיים בהצלחה באופנועי ההוסאברג, עבר הפיתוח החדש לייצור סדרתי באופנועי KTM. סדרת ה-Racing המפורסמת של KTM שהוצגה בשנת 1999, נחשבת לטכנולוגיה שהחלה דרכה בהוסאברג, פותחה לרמה גבוהה ב-KTM, ולאחר שהסתיימה מסכת הבדיקות, הוצגה סדרת האופנועים החדשה של KTM תחת השם EXC Racing.
אוקאז
רוסיה וברית המועצות
לפי סעיף 90 בחוקת הפדרציה הרוסית, אוקאז הוא צו נשיאותי בעל תוקף של חוק המונפק על ידי נשיא רוסיה, אם כי לאוקאז אין יכולת לשנות את הוראותיהם של חוקים קיימים, ובעת הצורך הצווים ניתנים לביטול באמצעות חוקים שמועברים בפרלמנט של רוסיה ובבית המשפט החוקתי של רוסיה.
הוסאברג
רכישת החברה על ידי KTM
בשנת 2003 עבר קו הייצור של האופנועים משוודיה למפעל KTM במאטינגהופן, אוסטריה. עם זאת מחלקת המחקר והפיתוח ומטה קבוצות המרוצים של הוסאברג נותרו בשוודיה.
במאי 2013, חודשים ספורים לאחר רכישת המותג הוסקוורנה על ידי KTM, הודיעה האחרונה כי תאחד חזרה את הוסקוורנה והוסאברג תחת "דגל אחד" ותציג בתוך כחצי שנה, את האופנועים המשותפים.
אוקאז
בולגריה
נסיך בולגריה ומלך בולגריה היו מנפיקים צווים ("אוקאז") ולהם סמכות כשל חוק. ברפובליקה העממית של בולגריה האוקאז הונפק על ידי נשיאות האספה הלאומית ומועצת המדינה ולאחר הנפקתם היה צורך באשרורם בישיבת האספה הלאומית.
ברפובליקת בולגריה הנוכחית נשיא בולגריה מנפיק את האוקאז (בהתאם לסעיף 102 בחוקת בולגריה), צווים היכולים להכיל הוראות לפיזור הפרלמנט, הממשלה או מינוי ממשלה חדשה וראש ממשלה חדש.
הוסאברג
מיתוג
עד שנת 2008, הופצו אופנועי הוסאברג בעיקר על ידי סוכני KTM ברחבי העולם, כשאופנועי המותג מתומחרים באופן מעט נמוך יותר ומהווים אפשרות קנייה זולה מעט לעומת אופנועי KTM היקרים. החל משנת 2008 (עם הצגת ה-FE450 החדש) בוצע מיתוג מחדש להוסאברג, כיצרנית פרימיום לאופנועי אנדורו מקצועיים וייעודיים. במסגרת מיתוג זה הוצגו דגמי אנדורו חדשים ומתקדמים מבחינה טכנולוגית, שהיו יקרים בהשוואה לאופנועי KTM.
אוקאז
סרביה ויוגוסלביה
האוקאז בסרביה היה מונפק כצו מלכותי בענייני מדינה. בממלכת סרביה המלך היה מנפיק צווים ומפרסמם בפומבי כחוקים לכל דבר.
הוסאברג
מיתוג
כל דגמי הוסאברג עושים שימוש במיתלים מתוצרת WP (הנמצאת בבעלות חברת ההחזקות CROSS, שמחזיקה במרבית מניות KTM) ובבלמים מתוצרת ברמבו האיטלקית.
אוקאז
סרביה ויוגוסלביה
האוקאז נותר חלק חשוב בהנפקת צווים גם לאחר הקמת ממלכת יוגוסלביה והמשיכו לשמש כצווים חשובים גם בעת הקמתן של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה וסרביה ומונטנגרו. אלה כללו צווים מעת ראש המדינה למינוי ראשי ממשלה, פיזור הממשלה, צווי חנינה ומינויים מיניסטריאליים.
הוסאברג
מיתוג
סיסמת הפרסום הקודמת של הוסאברג "Ready To Race" ("מוכן למרוץ") אומצה על ידי KTM לצורך שיווק אופנועיה. הוסאברג פעלה עד יולי 2010, תחת הסיסמה "Four Stroke Force" ("כח 4 פעימות"). לאחר הצגת דגמי ה-TE הדו פעימתיים, הוסרה הסיסמה מפרסומי החברה ומאתר האינטרנט הרשמי של הוסאברג.
פיתוחים טכנולוגיים ודגמים
בנובמבר 2007, בתערוכת מילאנו שבאיטליה, הציגה הוסאברג את ה-450FE עם מנוע חד צילינדרי מקורר מים ובעל הזרקת דלק, המוטה קדימה ב-70 מעלות. אחד הדגשים העיקריים בפיתוח המנוע החדש (ש-80 אחוז מחלקיו זהים ל-450EXC של KTM מדגם 2008), היה על צמצום בלימת המנוע ושיפור היכולת הדינאמית של האופנוע תוך התמקדות באחיזה של הגלגל הקדמי. כמו כן, שלדת הזנב לא הייתה עשויה מתכת או אלומיניום כמקובל, אלא מיציקת פלסטיק שכללה בחובה את מכל הדלק. שינויים אלו הוכנסו לצורך הורדת מרכז הכובד, הורדת עלויות הייצור והתיקון וכן לצורך גמישות ועמידות. מאפיין נוסף היה מסנן אוויר שמוקם בגובה פקק מכל הדלק כדי לשמור על תקינות המנוע גם בעת חציית מעברי מים עמוקים או רכיבה בתנאי אבק. באוקטובר 2008, באירועי פתיחת מרוץ ה-ISDE ביוון ובהתאם למסורת ארוכת השנים שלה בייצור אופנועים בעלי נפח חריג מהמקובל, הציגה החברה את ה-570FE שהיה בעל נפח מנוע מוגדל ונהנה מאותם יתרונות טכנולוגיים של ה-450FE.
ביולי 2010, אחרי 22 שנות פעילות עם אופנועי שטח בעלי מנועי ארבע פעימות בלבד, הציגה הוסאברג באירוע לעיתונאים שנערך בספרד, את ה-TE250 וה-TE300, אופנועי שתי פעימות המבוססים על הדגמים המקבילים של KTM. שנה לאחר מכן התווסף דגם ה-TE125. האופנועים נבדלו במתלה הקדמי (מתקדם יותר בגרסת ההוסאברג), במכל דלק מוגדל (11 ליטרים לעונת 9.5 ב-KTM), במשולשי ההיגוי ועוד. עבור סוכני הוסאברג ברחבי אירופה, שלא מכרו את מוצרי KTM במקביל, מדובר היה על מהפכה של ממש בגישת החברה, שעד אז הציעה רק אופנועי 4 פעימות יקרים למדי לרכישה. הצגת דגמי ה-TE נתנה בידם את האפשרות להציע ללקוחותיהם גם דגמים זולים יותר לקנייה ושניתן לתחזק אותם בסדנה הביתית מבלי להזדקק לשירותי מוסך מקצועי ויקר.
צבא שוודיה משתמש באופנועי הוסאברג, בעיקר למטרות תצוגה ביחידת ה"לגיון החמוש".
יהודה אבן קריש
יהודה אבן קֻרַיְש (בכתיב מלא: קורייש; בערבית: قريش) היה מדקדק עברי שחי ופעל בצפון אפריקה במפנה המאה העשירית בקירוב, מחלוצי הבלשנות השמית.
חייו
לפי עדותו של רבי אברהם אבן עזרא, יהודה אבן קריש נולד בתאהרת שבצפון אפריקה (בערבית: تيارت; כיום באלג'יר). על זמנו אין עדויות מפורשות. חוקרים רבים התבססו על ציטוט מדברי יונה אבן ג'נאח המעיד על מפגש בין אבן קריש ל"איש הדני", וקבעו של אבן קריש חי בימי אלדד הדני. משה כ"ץ הסתמך על כך, ולאחר מחקר על זמנו של אלדד הדני, קבע את פעילותו של אבן קריש לסוף המאה השמינית, לשנים ד'תק"ל–ד'תק"ס (770–800) בקירוב. דן בקר דחה את דברי כ"ץ וטען שזיהוי "האיש הדני" עם אלדד הדני אינה ודאית, וגם קביעתו באשר לזמן פעילות אלדד הדני אינה מוסכמת. מאידך גיסא, אבן קריש מצטט שיר של המשורר העיראקי אבו אל-עתאהיה, שפעל בראשית המאה ה-9, ושיריו התפשטו רק בעשורים הבאים. אבן קריש בעצמו מצוטט בידי מנחם בן סרוק בסוף המאה העשירית, וע"פ זאת קובע בקר את זמנו של אבן קריש לסוף המאה ה9 או תחלת המאה ה-10. ראיה נוספת לכך היא הקרבה בין אבן קריש למילונאי הקראי דוד בן אברהם אלפאסי, המצטט את רס"ג, קרבה המעידה על הספעה הדדית ביניהם. גם ר' אברהם אבן עזרא מונה את אבן קריש ברשימותיו אחרי רס"ג ולפני מנחם בן סרוק. חוקרים אחרים מצאו ראיות להשפעה הדדית בין רס"ג ואבן קריש.
חיבורו
היה הראשון שעסק בהשוואה בין הלשונות השמיות עברית, ארמית וערבית. השוואתו התבטאה בחלק מאוצר המילים של הלשונות, ובחלק מכללי הדקדוק המשותפים להן. את השגותיו על שלוש־הלשונות והשוואתן הוא מפרט בחיבורו, שנכתב בערבית בצורת איגרת השלוחה לקהילת יהודי העיר פאס שבמרוקו. אבן קריש כינה את חיבורו בשם "רסאלה", כלומר: איגרת שלוחה. ספר זה הוזכר בדרך כלל בשם עברי, "ספר אב ואם". על ספר זה כותב רבי אברהם אבן עזרא - שמזכיר בפירושיו פעמים אחדות את חיבוריו של אבן קריש, לעיתים על מנת להשיג עליהם - כי.
את חיבורו חילק אבן קריש לשלשה חלקים עיקריים: בראשון, עסק בהשוואה בין מילים עבריות מן המקרא, שאין לעמוד על משמעותן האמיתית, אלא על ידי השוואתן למילים קרובות להן בארמית. בחלק השני עסק בהשוואה בין מילים עבריות מן המקרא לבין מילים קרובות להן בעברית של חז"ל; הוא משווה בין 17 מילים בלבד, ואגב דיון עליהן הוא עוסק גם בעניינים שאין להם קשר ישיר להשוואה, כמו על עניין "דברה תורה בלשון בני אדם" וכולי. החלק השלישי שונה במבנהו משני החלקים הראשונים, כי בהם עסק במילים בודדות יחידאיות, ובו הוא מביא מילים רבות שכיחות, ואגב השוואתן למילים ערביות הוא רוצה להבליט את הקִרבה בין שתי הלשונות.
תוך דיון על שלוש הלשונות והשוואתן, דן אבן קריש על ענייני דקדוק שונים, כגון: חילופי אותיות קרובות במבטא (משתאה - משתהה, מזלות - מזרות, אלמנותיו - ארמנותיו וכו'); מוקדם ומאוחר באותיות (כשבה - כבשה, שמלה - שלמה וכו'); השמטת האות נו"ן בשורש בתחילתו ובאמצעו (אף - אנף הערבי, בת - בנת הערבי וכו'); שינויים החלים באותיות ז, ס, צ, ש בגזירת בניין התפעל; אותיות אית"ן וצרופן בזמן עתיד; זכר ונקבה בשמות מספר; תוספת ו"ו בסוף המילה וכולי. אחרי שלשת החלקים העיקריים של חיבורו צורף חלק נוסף המוקדש להשוואה בין ענייני דקדוק המשותפים לערבית ולעברית. בחלק הזה דן אבן קריש על חילופי אותיות בין הערבית לבין העברית: א - ע, ע - ע, ז - ד, צ - ט, ג - ג, ש - ס, ש - ש, ש - ת וכו'; על אותיות אית"ן בעתיד המשותפות לשלוש הלשונות וכו'. בסוף חיבורו דן אבן קריש על מילים מקראיות, שלפיו, מקורן אינו שמי, תוך הבאת דוגמאות מספר.
הספר תורגם לראשונה לעברית בשנת 1952 על ידי משה כ"ץ, שהוסיף לו מבוא והערות.
סאמי אבו זוהרי
סַאמִי חמדאן עַווְאַד אַבּוּ זוֹהְרִי (בערבית: سامي حمدان عواد أبو زُهْري, תעתיק מדויק: סאמי חמדאן עואד אבו זהרי) הוא פוליטיקאי פלסטיני המשמש כדובר הרשמי של תנועת חמאס.
אבו זוהרי נולד בעיר עזה ב-1967.
אבו זוהרי הוא בעל תואר דוקטור בהיסטוריה אסלאמית. היה כלוא בישראל בין השנים 1989–1994. נשוי ואב לשישה ילדים.
המאה ה-17
בתקופה זו עלה כוחה של ממלכת אנגליה והפרובינציות המאוחדות (מה שהיום מכונה הולנד) וירד כוחן של ספרד ופורטוגל.
לאורך המאה המשיכה מגמת הקולוניאליזם האירופי מין המאה הקודמת, כאשר באמריקה הצפונית התרחבו שטחי השליטה הספרדית ונוסדו מספר מושבות בריטיות וצרפתיות; באמריקה הדרומית נוסדה קולוניה פורטוגזית משמעותית והושגו אחיזות מצד הצרפתים וההולנדים; בחופי אפריקה העמיקו הפורטוגזים את השליטה האירופית; בארכיפלג המלאי העמיקו את אחיזתן האימפריות של הספרדים, הפורטוגזים וההולנדים. במקביל האימפריה הרוסית השתלטה בהדרגה על צפון אסיה והפכה לאחת מהאימפריות הגדולות בעולם.
שוקי פורר
ביוגרפיה
נולד ברחובות, לפניה ולמרדכי, שהיה פרדסן ואיש ציבור. סבו, יעקב פורר, היה מראשוני המתיישבים ברחובות.
את שירותו הצבאי עשה כחבר וכמפקד להקת גייסות השריון. לאחר סיום לימודי משפטים באוניברסיטה העברית עבד כעורך דין.
בשנת 1978 נבחר כמועמד של הליברלים להתמודד לראשות עיריית רחובות, אולם בתנועת החירות החליטו להעדיף את יחזקאל הרמלך ופורר הוצב במקום השני ברשימת הליכוד למועצה. פורר נבחר למועצת העיר רחובות, והיה סגן ראש עיריית רחובות עד לשנת 1981. בתקופה זאת, מונה לשמש כמשנה למנכ"ל במשרד המסחר והתעשייה וכעוזר השר לנושא אזורי פיתוח. באותה תקופה שימש כמנהל מרכז ההשקעות.
בשנים 1983 – 1986 כיהן פורר כמנכ"ל משרד המסחר והתעשייה תחת השרים גדעון פת ואריאל שרון. בתפקיד זה הוא לקח חלק בתוכנית הכלכלית לייצוב המשק.
לאחר פרישתו משירות המדינה, שימש כנציגו בישראל של איש העסקים הדרום-אפריקאי, נייטי קירש. במסגרת זו, הוא היה למנכ"ל וליו"ר חברת ישרס. לאחר חיסול עסקיו של קירש בישראל, עבר לשמש כיו"ר חברת מרכזי שליטה בבעלות מוטי זיסר, והיה לשותף ליוזמת ההקמה של מתחמי המרינה בהרצליה ובאשקלון.
פורר שימש במהלך השנים גם כדירקטור בחברות ציבוריות כגון בנק לאומי לישראל, חברת מבני תעשייה בע"מ, כימיקלים לישראל בע"מ ופוספטים בנגב. היה חבר נשיאות איגוד לשכות המסחר, ראש מטה הקליטה של האיגוד ויו"ר הוועדה לקשרי חוץ. כמו כן כיהן כראש הרשות העליונה למשק כללי, גוף המופקד על הכנת המשק לשעת חירום.
בשנת 1993 התמודד לראשות עיריית רחובות, אך הפסיד על חודם של כ-200 קולות ליעקב סנדלר. בשנת 1998 נבחר לראשות העירייה, ובשנת 2003 נבחר לקדנציה נוספת.
בפברואר 2006 הודיע על הצטרפותו למפלגת קדימה. לקראת הבחירות המוניציפליות של 2008, משהתברר שהמפלגה אינה תומכת במועמדותו לראשות עיריית רחובות, חזר פורר לליכוד.
ב-25 בנובמבר 2008 נבחר בסיבוב השני לקדנציה שלישית, לאחר שגבר על יריבו, עוזי סלנט, ב-12%, למרות כתב האישום שהוגש נגדו.
ספרו, "הייתי ראש העיר" ראה אור בהוצאת "ידיעות ספרים" בשנת 2011.
ב-31 בדצמבר 2008 הודה פורר במסגרת הסדר טיעון בהפרת אמונים, בכך שמסר עבודות של העירייה ללא מכרז לקבלן שתרם כספים למערכת הבחירות שלו. על פורר נגזרו חמישה חודשי מאסר על תנאי, ביצוע 200 שעות שירות לתועלת הציבור וקנס של 75 אלף ש"ח. השופט אף קבע שיש במעשיו קלון ועל כן הוא מנוע מלכהן כראש עיר. פורר טען שהעבירה הייתה עניין טכני חסר חשיבות: "בבחירה שבין לעשות הרבה ולשגות בעניין טכני פעוט לבין לא לעשות דבר, העדפתי לעשות", אולם בית המשפט קבע שבמעשיו של פורר היה קלון, ובכך הופסקה כהונתו כראש עיריית רחובות. ב-21 ביולי 2009 דחה בית המשפט המחוזי את ערעורו על הקלון. ב-22 בספטמבר 2009 דחה גם בית המשפט העליון את בקשתו של פורר לביטול עבירת הקלון. בספטמבר 2021 מחק נשיא המדינה, יצחק הרצוג, את הרישום הפלילי של פורר.
חיים אישיים
שוקי פורר הוא אביו של שר החקלאות לשעבר עודד פורר.
יוניפול ארנה
היוניפול ארנה (באנגלית: Unipol Arena), הידוע יותר בשמותיו הקודמים "פלאלמגוטי" ו"פיוטצ'ר שואו סטיישן", הוא מתקן ספורט השוכן בעיר בולוניה שבאיטליה. הוא נחנך בשנת 1993 ומשמש מאז כמגרשה הביתי של קבוצת הכדורסל וירטוס בולוניה.
בשנים 2016, נערכו באולם ובסביבתו עבודות שהביאו להרחבתו ולשכלולו. מספר מקומות הישיבה באולם שעמד בעבר על 8,650 עלה ל-11,000. כמו כן, נבנה מוזיאון המתאר את ההיסטוריה של הקבוצה. מוזיאון נוסף שיוקם בו, יוקדש לזמר הטנור הנודע, לוצ'אנו פבארוטי.
בשנת 2002 אירח האולם את משחקי הפיינל פור של היורוליג, שהתקיימו לראשונה במסגרתו. במשחק הגמר עצמו גברה פאנתינייקוס על וירטוס בולוניה המקומית.
מרדכי פרידמן
מרדכי (מורדי) פרידמן (כ' באדר ב' תרצ"ח, 23 במרץ 1938 – כ"ז באייר תשכ"ז, 6 ביוני 1967) היה קצין בצה"ל, שזכה בצל"ש הרמטכ"ל ובעיטור הגבורה על פועלו במלחמת ששת הימים, בקרב על ירושלים.
קורות חייו
פרידמן נולד בחיפה. אביו, דֹּב, היה דור שישי בארץ, ממשפחה חסידית וחלוצית ממקימי ענף-היין, שהקימה את "יקב פרידמן". אמו, צפורה, הייתה נכדה למשפחת מקוב, מחלוצי רחובות. הוא התחנך בבית הספר היסודי הדתי "יבנה", בהמשך בבית הספר הריאלי בחיפה ומשם עבר לפנימיית בית הספר התיכון בפרדס חנה, שם הכיר את רעייתו לעתיד, בת מושב גן השומרון.
באוגוסט 1957 התגייס לצה"ל והתנדב לחטיבת הצנחנים. היה חניך מצטיין בקורס מ"כים, נשלח לקורס קצינים והשתחרר משירות סדיר בדרגת סגן.
לאחר שחרורו החל ללמוד הנדסת מכונות בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון בחיפה ולפרנסתו ולמימון לימודיו עבד בחופשות כמפעיל טרקטור בסדום. לאחר סיום לימודיו החל לעבוד כמהנדס תכנון ומהנדס תעשייה. במשך כל תקופת לימודיו ועבודתו שירת באופן קבוע כצנחן במילואים.
פרידמן השאיר אחריו אישה - תרצה, בת - עינת ובן - אהרן. בתו עינת נישאה לנעם איזנמן, שנרצח בפיגוע בקו 26 בירושלים, ב-21 באוגוסט 1995.
הקרב ב"סמטת המוות"
(רחוב הכלדיים 31.78472°N, 35.22861°W) למלחמת ששת הימים יצא פרידמן כסגן מפקד פלוגה א' בגדוד 28 של חטיבה 55 שלחמה בירושלים.
חטיבה 55 תוכנה והוכנה לצנוח באל עריש ולהשתתף בקרבות בצפון סיני והמתינה להמראה בבסיס תל נוף, אך נוכח הצלחות חיל האוויר ואוגדת טל בקרבות בסיני ובעקבות הפגזות הלגיון הירדני בירושלים, הוחלט ב-5 ביוני בשעה 14:30 להעביר את החטיבה לירושלים. לקראת הערב הגיעו החיילים לשכונת בית הכרם ולמרות החוסר בהכנה כלשהי ובמידע מודיעיני נקבעה שעת ה-ש' להפעלתם ל-02:00 אור ליום 6 ביוני.
לוחמי גדוד 28 היו הוותיקים והמנוסים בחטיבה ולחמו בה כבר מימי פעולות התגמול, לכן משימת הגדוד, בפיקודו של יוסי פרדקין, בשלב ההבקעה הייתה לשמש כעתודה חטיבתית ולאחריה לחדור דרך פרצה שיצר גדוד 71 מהחטיבה, להתקדם דרך רחוב צלאח א-דין ולהשתלט על מוזיאון רוקפלר והצומת החולשת על שער האריות. בשלב ההיערכות של הגדוד נורו עליו פצצות מרגמה, שגרמו לנפגעים, לכן החליט המג"ד שלא להשתהות ולצאת מיד לביצוע המשימה.
ליד עיקול בחומת המנזר, מול הסמטה, נפתחה אש על שתי החוליות, על החוליה הימנית מכיוון המנזר שבצד שמאל ועל החוליה השמאלית מתוך רחוב הכלדיים, שכונה מאוחר יותר "סמטת המוות", שבצד ימין, שם נהרג גם. נשלחה חוליה לטהר את חצר המנזר, אך היריות עדיין נמשכו. עופר פדה ירה אל הבית שמעבר לסמטה, אך נגמרה לו התחמושת. הוא זז לאחור ואז התפוצץ לידם רימון ונורו כדורים מכיוון חומת המנזר. פדה נפצע מרסיס ורגב נפגע מכדור. ניר, שסבר שהאש נורתה מהסמטה, הכין רימון יד לזרוק לתוכה אך ררנ"ט פגע בידו וצרור כדורים פגע גם ברגלו. ניר, שנפל, קרא לחובש ובעוד זה בדרכו אליו רץ פרידמן לכניסה לסמטה, משך לאחור את רגב בראשו אל מחוץ לפתח הסמטה, לאחר מכן חזר פעם נוספת לכניסה לסמטה ומשך גם את פדה לאחור. רגב נפטר במקום, ניר ופדה היו פצועים. פרידמן ניסה להציץ לתוך הסמטה, אך צרור שנורה ממנה גרם לו להחזיר את ראשו. פרידמן לא השתהה, הוא הוציא רימון, שלף את הניצרה ובעודו מוציא מחצית מגופו לתוך הסמטה, כדי להשליך את הרימון, נפגע מצרור נוסף, שנורה מתוך הסמטה, ונהרג.
פלוגה ג' של הגדוד החליפה את פלוגה א', אך גם פלוגה ג' איבדה שלושה לוחמים שנהרגו מהירי מתוך הסמטה. רק כשהגיע למקום הטנק של רפי ישעיה, סגן מפקד פלוגת הטנקים הוא הצליח להשמיד את העמדה בשני פגזים.
אופל סנטור
אופל סנטור (בגרמנית: Opel Senator) היא מכונית סלון מתוצרת יצרן הרכב הגרמני אופל, חברת בת של קונצרן הרכב ג'נרל מוטורס, אשר יוצרה בין השנים 1978–1993.
מרדכי פרידמן
הקרב ב"סמטת המוות"
בסיורים שנערכו אחרי המלחמה התברר שבתוך הסמטה הייתה עמדת בטון מבוצרת שהיוותה חלק ממערך חפירות ובונקרים של הקו העירוני הירדני.
אופל סנטור
מהדגם יוצרו 204,640 יחידות.
ייצור דגמים זהים ל"אופל סנטור" על ידי חברות בת של ג'נרל מוטורס
בארצות הברית ובדרום אפריקה יוצר הדגם כ"שברולט סנטור" (Chevrolet Senator).
מרדכי פרידמן
עיטור
על מעשה גבורתו קיבל פרידמן את צל"ש הרמטכ"ל ועיטור הגבורה, עליו נכתב:
אופל סנטור
ייצור דגמים זהים ל"אופל סנטור" על ידי חברות בת של ג'נרל מוטורס
בדרום קוריאה יוצר הדגם תחת השם "Daewoo Imperial".
מרדכי פרידמן
הנצחה
מרדכי פרידמן הונצח על אנדרטאות לזכר הנופלים. ביטאונה של הסתדרות המהנדסים בישראל ("המהנדס") הוקדש לזכרו.
אופל סנטור
ייצור דגמים זהים ל"אופל סנטור" על ידי חברות בת של ג'נרל מוטורס
בבריטניה יוצר הדגם על ידי ווקסהול מוטורס תחת השם "Vauxhall Royale" (בין השנים 1978–1983).
מרדכי פרידמן
הנצחה
לקראת מלאת 50 שנה לשחרור ירושלים, לקרב ב"סמטת המוות" ולנפילתם של אליעזר ("לייזרקה") רגב (רוגצ'בסקי) ופרידמן, נערך ביום ו', 12 במאי 2017 סיור בסימן "חוזרים לסמטה 1967 - 2017", אשר אורגן על ידי בני משפחות הנופלים. הסיור נפתח במפגש בגבעת התחמושת בנוכחות בני המשפחות וחברים ועם לוחמי הצנחנים: שמעון כהנר (קצ׳ה), שהיה סמג"ד 28 במלחמה, אריה ויינר, יעקב ברנע (וקסי), עמוס גול, גבי גרביה, נחום גלבוע ועופר פדה, שנפצע בסמטה. עופר פדה הדריך את המשתתפים בסיור לאנדרטת גדוד 28 ולסמטת המוות, תוך תיאור מהלך הקרב. בתום הסיור נערכה אזכרה לנופלים בבית הקברות הצבאי בהר הרצל.
אופל סנטור
ייצור דגמים זהים ל"אופל סנטור" על ידי חברות בת של ג'נרל מוטורס
ביוגוסלביה הדגם היה קרוי "Opel Kikinda" (יוצר ברישיון אופל על ידי "IDA-Opel").
מרדכי פרידמן
הנצחה
ב-2017 ציינו מפקדי חטיבת כפיר מלאת 50 שנה לשחרור ירושלים כשפתחו את אימון החטיבה בשחזור קרבות, ביניהם בסמטת המוות, בה צולם גם צילום שחזור.
אימפריאל ביץ'
אימפריאל ביץ' (באנגלית: Imperial Beach) היא עיר במחוז סן דייגו, קליפורניה, השוכנת לחוף האוקיינוס השקט בסמוך לגבול ארצות הברית-מקסיקו, ומונה, נכון לשנת 2020, כ-26,000 תושבים.
היסטוריה
בשנות ה-70 של המאה ה-20 נחשבה אימפריאל ביץ' כעיר לא ידידותית בשל ההזנחה בחוף ימה ובשל חובבי האופנועים הקשוחים שהיא משכה אליה, אך בעשור הראשון של שנות ה-2000 עברה העיר שינוי משמעותי – היא נעשתה מסבירת פנים ואף מטופחת יותר, קו החוף שלה שוקם, נבנו בתי מלון וטיילת וחובבי האופנועים הוחלפו בחובבי גלישת גלים שמתמקדים בצפונה ובדרומה של העיר. למרות זאת, אימפריאל ביץ' עודנה נחשבת כעיר שבה חיים תושבים ממעמד סוציו-אקונומי נמוך עד בינוני.
מדי שנה מתקיים בחופה של העיר "פסטיבל ארמונות חול", המושך אליו מדי שנה כ-400,000 צופים.
לואיזה, נסיכת שטולברג-גדרן (1764-1834)
לואיזה, נסיכת שטולברג-גדרן (בגרמנית: Prinzessin Luise zu Stolberg-Gedern; 13 באוקטובר 1764 - 24 במאי 1834), הייתה אשתו של אויגן, דוכס וירטמברג.
ביוגרפיה
לואיזה נולדה ב-13 באוקטובר 1764 בעיר אלס שבתחומי ממלכת פרוסיה, לכריסטיאן קרל, נסיך שטולברג-גדרן ולאלאונורה, רוזנת רויס-לובנשטיין, בתם של היינריך השני, רוזן רויס-לובנשטיין ויוליאנה דורותיאה שרלוטה, רוזנת הוכברג והברונית פירסטנשטיין. לואיזה נולדה שלושה חודשים לאחר מות אביה.
ב-5 ביוני 1780 התחתנה לואיזה עם קרל וילהלם, דוכס סקסוניה-מיינינגן, אולם הוא מת בשנת 1782 ללא שנולדו להם ילדים. ב-21 בינואר 1787 התחתנה לואיזה עם אויגן, דוכס וירטמברג, ממנו נולדו לה 5 ילדים.
ב-24 במאי 1834 מתה לואיזה בביתה בבאד קרלסרוהה, והיא בת 69 שנים.
משפחתה
ב-21 בינואר 1787 התחתנה לואיזה עם אויגן, דוכס וירטמברג, ממנו נולדו לה 5 ילדים:
גביע הייזמן
גביע הייזמן (באנגלית: Heisman Memorial Trophy Award ובקיצור Heisman Trophy) הוא הפרס היוקרתי ביותר המוענק לספורטאי כיחיד בליגת פוטבול המכללות בארצות הברית. הפרס הקרוי על שמו של מאמן העבר ג'ון הייזמן, ניתן מדי שנה, מאז 1935, לשחקן הפוטבול המצטיין של העונה, כפי שנקבע משקלול הצבעות אנשי תקשורת ברחבי המדינה, זוכי העבר והציבור.
היסטוריה
הפרס נוסד על ידי חברי מועדון דאונטאון אתלטיק קלאב (Downtown Athletic Club) ששכן במנהטן, ניו יורק, לאחר שמינו ועדת בחירה והחליטו על צורת הגביע, העניקו אותו לראשונה לאחר סיום עונת פוטבול המכללות של 1935, לג'יי ברונגר מאוניברסיטת שיקגו. את השם "גביע הייזמן" קיבל הפרס ב-1936 לאחר מותו של ג'ון הייזמן, שחקן ומאמן עבר, שניהל את פעילות הספורט של המועדון.
באופן מסורתי מוענק הפרס מדי שנה בטקס וסעודה חגיגית שנערכים לאחר תום העונה הסדירה של ליגת המכללות, אליהם מוזמנים המועמדים המובילים. לאחר שמועדון דאונטאון הכריז על פשיטת רגל בעקבות הנזק שנגרם לבניין בו שכן בפיגועי 11 בספטמבר, אירחו את הטקס מועדון אוניברסיטת ייל ב-2002 וב-2003, מלון הילטון בניו יורק ב-2004 ותיאטרון נוקיה בכיכר טיימס מאז 2005.
מרבית הזוכים היו תלמידי השנה האחרונה, ורק מעטים זכו בגביע כבר בשנתם השלישית באוניברסיטה. ב-2007 זכה בפרס לראשונה תלמיד השנה השנייה, טים טיבו מאוניברסיטת פלורידה, וב-2008 חזר על הישג זה סם ברדפורד מאוניברסיטת אוקלהומה, ב-2012 זכה לראשונה שחקן השנה הראשונה, הקוורטרבק ג'וני מנזל מאוניברסיטת טקסס A&M. רק שחקן אחד, ארצ'י גריפין, זכה בפרס פעמיים, ב-1974 וב-1975. שתי עמדות בולטות הרבה מעל השאר במספר הזכיות, הקוורטרבק והרץ האחורי (ראנינג בק), עם 80 מתוך 85 גביעים שהוענקו עד 2019. רק פעם אחת הוענק הפרס לשחקן הגנה (צ'ארלס וודסון ב-1997).
ב-1966 בחר זוכה גביע הייזמן, סטיב ספורייר להעביר את הגביע לנשיא אוניברסיטת פלורידה בה למד ושיחק, על מנת שהסטודנטים והסגל בה יהנו מהצגתו. ועד הסטודנטים של האוניברסיטה החליט לאות תודה לממן יצירת העתק של הגביע עבור ספורייר. מאז, מוענק גביע הייזמן בשני העתקים, אחד לשחקן הזוכה והשני לאוניברסיטה עבורה שיחק. מספר זוכי עבר מכרו את הגביע בו זכו מסיבות שונות, המפורסם שבהם הוא או. ג'יי. סימפסון, הזוכה משנת 1968, שנאלץ למכור את הגביע כתוצאה מהתביעה האזרחית נגדו, הגביע של סימפסון נמכר תמורת כ-230 אלף דולר.
מילון היופי
מילון היופי היא תוכנית לייפסטייל שבועית המשודרת בערוץ 13 בהנחיית סנדרה רינגלר, גליה תורן חן וד"ר אלון לירן
. בעבר שודרה בערוץ עשר.
גביע הייזמן
היסטוריה
בספטמבר 2010 הודיע רג'י בוש, זוכה הפרס מ-2005, כי הוא מחזיר אותו, לאחר שהודה כי בתקופת לימודיו זכה להטבות הנאה האסורות על פי תקנון ה-NCAA.
תיאור ומידות
עיצוב הגביע נמסר לפרנק אליסקו פסל בעל שם שבחר אד סמית', הרץ האחורי של אוניברסיטת ניו יורק כדוגמן שלו. אליסקו יצר דגם חימר של הגביע, ולאחר התייעצות עם חברי נבחרת הפוטבול של אוניברסיטת נוטרדאם שיפר את העיצוב על מנת להקנות לו חזות קרובה ככל הניתן למציאות, של שחקן פוטבול בפעולה, הנושא את הכדור בידו האחת ומותח את ידו השנייה על מנת להרחיק את שחקני הקבוצה היריבה ממנו.
מילון היופי
על התוכנית
התוכנית עלתה לראשונה בשנת 2014 בערוץ 10, ובינואר 2019 עברה לערוץ 13, בעקבות מיזוג רשת וערוץ עשר.
מבנה התוכנית
במרכז כל תוכנית עומדת אות אחת מאותיות האלף-בית העברי. סביב אותה אות מאוגדות הפינות השונות בתוכנית זו או שהתוכנית היא ספיישל שלם המתמקד בנושא כלשהו. לדוגמה: ספיישל פינוקים, ספיישל יום המשפחה ועוד
גביע הייזמן
תיאור ומידות
הגביע עשוי ארד, גובהו ורוחב בסיסו כ-35 סנטימטרים ומשקלו כ-11 קילוגרם.