cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אליזבת וודוויל
שארית ימיה
לאחר שהוכתר, נשא הנרי השביעי לאשה כמובטח את בתה של אליזבת וביטל את צוויו של קודמו ביחס למעמדה. מעתה היה תוארה "המלכה-האלמנה". בפברואר 1487 פרשה אליזבת למנזר ברמונזי (כיום מצויים שרידיו בסאת'ק) ייתכן שבשל שאיפה לחיי פרישות ממניעים דתיים וייתכן כיוון שהמלך החדש ביקש להרחיקה מן החצר. היא חזתה בלידת נכדיה ארתור, מרגרט והנרי (לימים המלך הנרי השמיני).
מוריס דונה
מוֹרִיס דוֹנֵה (בצרפתית: Maurice Donnay; 12 באוקטובר 1859 – 31 במרץ 1945) היה מחזאי צרפתי.
קורות חייו
ב-1891 כתב בשיתוף עם אלפונס אלה שירים עבור הקברט Le Chat Noir ("החתול השחור") במונמארטר ואחרי כן פנה לתיאטרון. ב-1892 הוצגה בקומדי פראנסז בפריז הקומדיה הראשונה שלו, "ליסיסטרטה", שאותה כתב בהשפעת אריסטופאנס היווני. בקומדיה זו בארבע מערכות שיחקה בתפקיד ראשי השחקנית רז'אן.
הייתה זו תחילתה של קריירה ארוכה שבה זכה להצלחה מרובה בעיקר במחזה "הנאהבים" (1895) הנחשב ליצירת המופת שלו, וכמו כן במחזות "שותפים לדבר עבירה" (1895), "הנוגה והקודרת" (1897) ו-"ז'ורז'ט למנייה" (1898). אלה היו אחדים ממחזותיו הראשונים שזכו לכינוי "תיאטרון האהבה". בנוסף על השחקנית רז'אן גם השחקנית ססיל סורל והשחקן לוסיאן גיטרי מילאו תפקידים ראשיים במחזותיו.
מחזות כגון "השיבה לירושלים" (1903), "ציפורים נודדות" (1904) ו-"הצופות" (1913) מטפלים בבעיות חברתיות, ואילו מחזות מאוחרים יותר שלו כמו "ציד האדם" (1919) ו-"החזרה" (1924) עוסקים בבעיותיה של צרפת שלאחר מלחמת העולם הראשונה. בין יצירותיו נכללות גם יצירות אוטוביוגרפיות ובהן "היומן שלי" (1919–1930).
דונה כתב את הדיאלוגים שלו בשפה מדוברת וללא כל דברי מליצה. מחזותיו רצופים ברעיונות מתקדמים בדבר היחסים בין שני המינים וחושפים את המחשבות העומדות מאחרי קשרי האהבה. הם עוסקים באהבה, בבגידה ובנשים שתעלולי האהבה שלהן רצופים בשקרים. מחזות אחרים עוסקים בבעיות חברתיות, במנהגים ובהיסטוריה של תקופתו.
ב-14 בפברואר 1907 נבחר דונה לחבר האקדמיה הצרפתית במקומו של ההיסטוריון אלבר סורל. מחזותיו פורסמו בשמונה כרכים בשנים 1908–1926.
דונה מת בפריז ב-1945.
פרי גנך
פרי גנך הוא שיר שכתב והלחין יוני רועה ב-1989. הוא התפרסם בביצועה של אביבה אבידן משנת 1991, והפך לאחד משירי הזיכרון הידועים בישראל.
היצירה
השיר עוסק בבן שהלך ולא חזר, בעוד אמו יושבת ומחכה לו. היא משתוקקת שיחזור בחזרה כפי שהבטיח לה, כואבת, בודדה ולמרות הזמן הרב שחלף, היא מתקשה להאמין שלא ישוב מן המתים ("את פרי גנך את תבקשי", "עודך זוכרת ולא מאמינה").
השיר נכתב בשנת 1989 בעקבות פגישה של היוצר יוני רועה עם חבר ילדות שלו במסעדה בנתניה. החבר הסב את תשומת לבו לאשה שעברה לידם, עליזה, אמו של חן ברוד, חברו של רועה מבית הספר היסודי, ששירת כלוחם ומפקד בחטיבת גולני ולאחר מכן עבר לפקד על מחלקה בגדוד "צבר" של גבעתי, ונהרג בתאונה מבצעית על יד גדר המערכת בצפון ב-24 באוקטובר 1985. לדבריו, "פשוט לא זיהיתי אותה בהתחלה. השיער שלה האפיר והמבט בעיניה שיקף את העצב הגדול שהיא חשה". באותו רגע קם ונסע לביתו, התיישב ליד הפסנתר והשיר יצא במכה אחת.
בשיר הוכנסו הרמזים מקראיים. הביטוי "פרי גנך" ("את פרי גנך את תבקשי") מאזכר את שיר השירים ד טז: "הָפִיחִי גַנִּי יִזְּלוּ בְשָׂמָיו יָבֹא דוֹדִי לְגַנּוֹ וְיאכַל פְּרִי מְגָדָיו" (על פי רבי יוסי, הפסוק מדבר על הקרבת קורבנות: הגן זהו אוהל מועד, ופרי מגדיו הם הקרבנות למזבח). המילה "תוגה" ("בדומיה עוטפת התוגה, ובליבך נותרה המשאלה") נלקחה בספר משלי יא: "בֵּן חָכָם, יְשַׂמַּח-אָב; וּבֵן כְּסִיל, תּוּגַת אִמּוֹ".
את השיר ביצעה במקור אביבה אבידן באלבומה "יהיה בסדר". רועה, שעבד איתה על האלבום, אמר לה שיש לו שיר שמאוד יקר ללבו, סיפר לה על מהותו, והבהיר לה כי הוא מוכן לתת לה אותו רק בתנאי שהביצוע שלה ירגש אותו עד דמעות, ואם לא - השיר לא יהיה שלה. היא אכן עמדה במשימה, והשיר נכנס לאלבום. באחת מהופעותיה ביקש ממנה הזמר אלי לוזון לשיר איתה את "פרי גנך". הדואט המוצלח הוביל את השניים לאולפן ההקלטה, והפך לביצוע המוכר ביותר של השיר. ביצועים נוספים היו של רועה עצמו, שימי תבורי ולהקת סינרגיה. לחן השיר משלב, על פי מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי, בין מזרח ומערב: "יוני רועה... יצר שיר עממי בסינתזה מופלאה בין מזרח למערב בלי שזה יישמע קלישאה-מניירה של זמר מזרחי מכל סוג. שיר שנכנס ללא ספק למדור הקלאסיקה של השיר הישראלי".
מחלוקת
מחלוקת, פולמוס או דבר קונטרוברסלי (שנוי במחלוקת) היא אי-הסכמה בין מספר צדדים (לרוב, שניים) על אודות סוגיה מסוימת. כל צד מנסה להוכיח שטענתו או דעתו היא הנכונה ולעיתים אף בשימוש בכח. מחלוקות יכולות להתקיים בין שני אנשים, כמו גם בין המון רב. מחלוקות אף יכולות לגרור עמים ומדינות שלמות לעימותים קשים כגון קרבות ומלחמות.
ישנן מחלוקות אידאולוגיות, שנמשכות לאורך שנים או דורות רבים, כמו מחלוקות בנושאי דת, פילוסופיה ופוליטיקה. ישנם ויכוחים שבהם הצדדים מתפשרים די מהר, כגון ויכוחי ילדים.
מחלוקת בהגות היהודית
בפרקי אבות נעשית הבחנה בין שני סוגי מחלוקות:
מחלוקת לשם שמים היא מחלוקת עניינית, שהעוסקים בה חותרים להגיע לחקר האמת, ועל כן סופה להתקיים, כלומר תוכנה ימשיך להיות רלוונטי גם לאחר שתוכרע ולא יהיה ניתן למנוע ממנה מלהתקיים. מחלוקת שאינה לשם שמים היא מחלוקת אישית, המשקפת מאבקי כח ורצון בשררה, ולכן תוכנה יחדל להיות רלוונטי ברגע שתוכרע, ויישכח מהלב. בתלמוד נקבע שהמחזיק במחלוקת עובר באיסור תורה.
התלמוד מתאפיין במחלוקות הרבות המוצגות בו, והן למעשה המאפיין הבולט שלו.
היעדר מחלוקת (כלומר קיומו של קונצנזוס) מוצג בביטוי הארמי "כולי עלמא לא פליגי" - כל העולם אינו חולק.
פסיקת ההלכה במקום של מחלוקת
ישנם מספר עקרונות המדריכים מי שנתקל במחלוקת פוסקים כיצד לנהוג:
אלו ואלו דברי אלוהים חיים
על אף ריבוי המחלוקות בחז"ל ישנה תפיסה ששתי הדעות נכונות. כך נאמר בתלמוד:
הרב דסלר מסביר שבכל נושא יש כמה ממדים של אמת, וכל חכם לפי נקודת מבטו אומר את האמת.
כלל זה מתבסס על הבנה שמראש ניתנה התורה באופן שאפשר להסביר אותה בכמה סברות. להלן כמה דוגמאות: רש"י מסייג כלל זה, ודעתו כאשר ישנה מחלוקת על מסירה, שנחלקו שני אנשים מה אמר רבם - לא נאמר כלל זה, ובוודאי שאחד מהם טועה. ורק במחלוקת של סברה, שבה כל חכם אמר את דעתו, נאמר הכלל "אלו ואלו דברי אלהים חיים".
וילארד בויל
וילארד שטרלינג בויל (באנגלית: Willard Sterling Boyle; 19 באוגוסט 1924 - 7 במאי 2011) היה פיזיקאי קנדי-אמריקאי. בויל זכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 2009 יחד עם עמיתו ג'ורג' סמית' על המצאת מעגל מוליך למחצה לדימוי-חיישן הCCD. בנוסף הוענק לו אות מסדר קנדה. הוא אף היה חלוץ בתחום טכנולוגיית הלייזר.
קורות חייו
וילארד נולד באמהרסט, נובה סקוטיה שבקנדה לברניס דיואר ולארנסט בויל. כשהיה בן שלוש עברה משפחתו לקהילה מרוחקת בצפון קוויבק שהייתה במרחק כ-50 קילומטר מבית ספר הקרוב ביותר לכן למד בבית עם אמו עד שנת 1939 תחילת מלחמת העולם השנייה. אחרי שירותו בצבא במהלך מלחמת העולם השנייה סיים תואר ראשון בפיזיקה באוניברסיטת מקגיל בשנת 1947, תואר שני בשנת 1948 ודוקטורט בשנת 1950. ושלוש שנים לאחר מכן הצטרף למעבדות בל. התחתן עם בטי ג'וסי בשנת 1947 ונולדו לו 4 ילדים.
קריירה מחקרית
אחרי שהצטרף למעבדות בל עבד בחברת AT&T שהיא אחת מחברות הבת של בל. שם חקר על מוליכים למחצה. ב-1962 הוא המציא ביחד עם הפיזיקאי האמריקאי דונלד נלסון את הלייזר הראשון שהיה מסוגל להיות מופעל ברציפות לעומת לייזרים קודמים שיכלו להיות מופעלים רק בצרורות קצרות. בין השנים 1962–1964 בויל היה מנהל של מחלקת המדע חלל בחברת בלקום חברת בת של AT&T, שם עזר לבחור מקומות נחיתה על הירח לפרויקט אפולו. בשנת 1964 חזר לעבוד במעבדות בל. בשנת 1969 בויל וג'ורג' סמית שגם עבד במעבדות בל נתבקשו להמציא קונספט חדש לזיכרון מחשב. לאחר כשעה של דיון הגיעו לרעיון הכללי של חיישן הCCD. בגלל רגישות חיישן הCCD לאור השימוש העיקרי בו הוא הצילום בו הוא מחליף את הפיליים כאמצעי הקלטה. בנוסף הCCD משמש לשילוח תמונות טובות לכדור הארץ מהחלל. בויל זכה בפרס נובל בשנת 2009 ביחד עם ג'ורג' סמית על המצאת החיישן הCCD.
פרסים ואותות כבוד
ויליארד בויל זכה בפרסים ואותות רבים להלן רשימה מפורטת.
סלאבופיליה
סלאבופיליה (ברוסית: Славянофильство) מתארת חיבה ועניין רב של אדם כלפי העמים הסלאבים או כלפי התרבות הסלאבית. עניין זה יכול להיות באחד מתחומים אלה או במשולב ולכלול לדוגמה חיבה לשפות סלאביות (דרומיות, מזרחיות ומערביות).
בהתאם להקשר ההיסטורי, מכנים את ההפך של רגש זה - סלאבופוביה, פחד מהתרבות הסלאבית, שמשמש לתיאור תיעוב של כל דבר הנובע ממקור ורקע סלאביים.
טקסי דרייבר
טקסי דרייבר ("נהג מונית") היא סדרת דרמה קומית ישראלית המשודרת מאז מרץ 2010 בערוץ הדרמה של yes. יוצר הסדרה הוא השחקן יובל סגל, שאף מככב בסדרה. הסדרה הייתה פרויקט משותף של yes ורשת, ומנובמבר 2010 שודרה גם בערוץ 2.
במוקד "טקסי דרייבר" סיפורם של חמישה שותפים בתחנת המוניות "מוניות השכונה", הנאבקים לשמר את עצמאותה של התחנה הקטנה, להתמודד עם קשיי החברים, עם חולשותיהם ועם בעיותיהם, ולשמר את הידידות ביניהם.
ב-8 באוגוסט 2012 עלתה העונה השנייה בערוץ "yes comedy HD", עונה המאופיינת במאבק בין חברות למשפחה.
קישורים חיצוניים
ביקורות:
האופסימיסט
"האופסימיסט" (בערבית: المتشائل; כותרת משנה: הכרוניקה המופלאה של היעלמות סעיד אבו אל-נחס אל-מֻתַשאאִל, "الوقائع الغريبة في اختفاء سعيد أبي النحس المتشائل") הוא ספר פרי עטו של הסופר ואיש הציבור הערבי ישראלי אמיל חביבי, חתן פרס ישראל לספרות ערבית (1992). הספר ראה אור במקור ב-1974, הופיע בתרגום עברי ב-1984 והוא כנראה הספר הערבי המצליח ביותר בישראל. הספר מהווה ביטוי של מחאה למשברים שפקדו את המגזר הערבי במדינת ישראל שלושה עשורים מאז 1948. הוא מגולל את קורותיו של סעיד, ערבי ישראלי, שחזר למדינה הצעירה כפליט, ועד לחטיפתו לחלל החיצון (אשפוזו במוסד לחולי רוח) ולמותו הטראגי.
הרקע לכתיבת היצירה
"האופסימיסט" וגיבורה, סעיד, הם בבחינת מיקרוקוסמוס למצבם של ערביי ישראל, שנוכחו לדעת שהפכו לפתע פתאום מרוב לאומי דומיננטי ובעל ביטחון עצמי למיעוט קטן וחסר אונים במדינה המגדירה את עצמה כמדינת האומה היהודית. כמו בני עמו, המדינה הפכה את סעיד לתלוי בה תלות גמורה. גם אם גורלו שפר עליו והוא משתף פעולה עם הממסד וזוכה ל"הטבות", הרי שהוא הפך מרצונו או לא מרצונו לעוד אמצעי של שליטה ופיקוח על האוכלוסייה הערבית. גם כאשר הוא מפגין נאמנותו בכל מחיר ומוכן לשאת בכל שליחות ומחונך לציית ל"דמוקרטיה הישראלית", הרי כשאר בני עמו הוא נחשב כמי שאינו ממלא את כל חובותיו האזרחיות ולבסוף הופך בעצמו ל"קורבן" של הממסד. סעיד, שבדמותו נשזרה האופטימיות והפסימיות מבטא את גורלה של האומה הפלסטינית לנדודים אינסופיים אחר גאולה והווייתו בגלות במובן הפיסי והנפשי.
מבנה העלילה
ביצירה "האופסימיסט" קיימת מורכבות רבה וטשטוש בממדים של זמן, מסע, טיול, נדודים ומקום עד כדי זהות מוחלטת ביניהם. רק בסופה של היצירה תיפתר ה"תעלומה".
קורותיו של סעיד מועברים אלינו באמצעות שורה של איגרות שהוא משגר אל חברו המחבר מאי שם בחלל, שלשם נחטף על ידי חייזרים עלומי זהות. מסגרת זו מאפשרת תיאור שוטף של קורותיו מאז שיבתו כמסתנן לאחר 1948 תוך תיאור מקומות שונים ממחוזות ילדותו ועד לכניסתו למוסד לחולי רוח שאליו "נחטף" בסופה של היצירה. הספר "האופסימיסט" מחולק לשלושה ספרים, המתארים את קורותיו של סעיד ומסמלים את המעגליות שבה הוא שבוי: ספר ראשון - יעאד; ספר שני – באקייה; ספר שלישי - יעאד השנייה. יעאד היא אשתו הראשונה של סעיד, באקייה היא אשתו השנייה ויעאד השנייה היא הבת של אהבתו הראשונה שאבדה. את שלוש נשותיו איבד בגלל נסיבות חייו המאמללות. בסופה של היצירה, "למען האמת וההיסטוריה" חושף סעיד את סודו הגדול, את תעלומת המקום בו הוא נמצא ואת זהותו. כאמור, קורותיו הועברו אלינו באמצעות האיגרות שהוא משגר אל חברו המחבר, כביכול, מאי שם בחלל, לשם נחטף, או מבית המשוגעים, לשם נחטף כתוצאה ממצבו "הנפשי". המחבר, הנמען של המכתבים הללו, בא לבקרו, אך נוכח כי הוא אינו עוד בין החיים.
תרגומים
"האופסימיסט" ראה אור בערבית ב-1974, ובמהדורות נוספות בהמשך. הוא הופיע בתרגום לצרפתית מאת ט"ה (L'Optissimiste: Les circonstances étranges de la disparition de Said Abou-An-Nahs, פריז 1980), ושוב בתרגום ז'אן-פטריק גיום (Les aventures extraordinaires de Sa’id le Peptimiste, פריז 1987); בתרגום לעברית מאת אנטון שמאס (ירושלים 1984); לאנגלית בתרגום סלמה חדרה ג'איוסי וטרבור לגאסיק (The Secret Life of Saeed: The Pessoptimist, לונדון 1985); לפורטוגזית (מצרפתית) בתרגום אנטוניו בלמירו גימרש (O optissimista: As estranhas circunstâncias do desaparecimento de Saíd Abu Nahs, ליסבון 1985); לספרדית בתרגום לאונור מרטינס (Los extraordinarios hechos que rodearon la desaparición de Saíd, padre de calamidades, el pesoptimista, ברצלונה 1990); לגרמנית בתרגום אבראהים אבו הַשהַש ואחרים (Der Peptimist. oder, Von den seltsamen Vorfällen um das Verschwinden Saids des Glücklosen, בזל 1992); וליוונית בתרגום יעקב שיבּי וקָרינה לַמפּסָה (O opsimistes: To ekpleptiko chroniko tes exaphanises tou Said Abou el-Nachs el-Moutasasuel, אתונה 1998).
פטקו סלאבייקוב
פֶּטְקוֹ רָאצ'וֹב סְלָאבֶיְקוֹב (בבולגרית: Петко Рачов Славейков; 17 בנובמבר 1827 OS, וליקו טרנובו - 1 ביולי 1895 OS, סופיה) היה משורר, פובליציסט ומדינאי בולגרי.
נקבר בבית הקברות המרכזי בסופיה.
פסגת סלאבייקוב באנטארקטיקה קרויה על שמו.
בנו, פנצ'ו, היה אף הוא משורר בולגרי נודע.
בית ספר שדה שדה בוקר
בית ספר שָדֶה שְדֵה בוקר נמצא במדרשת בן-גוריון מעל נחל צין ובקעת צין. בית הספר הוא אחד המוסדות המופעלים על ידי תאגיד מדרשת שדה בוקר, ואינו שייך לחברה להגנת הטבע. את בית הספר ייסדו יהושע כהן ומיכאל גל בשנת 1962, והוא השני במניין בתי הספר שדה בארץ.
בבית הספר אכסניה עם 273 מיטות. בנוסף לאכסניה, קיים במקום בית ההארחה, "בית המבורג" עם 80 מיטות.
בית הספר נקרא על שם נחמה ויהושע כהן.
תחומי פעילות
בית הספר עורך פעילויות הדרכה הקשורות למרחבים הגאוגרפיים מרכסי הנגב הצפוני בצפון-מזרח, עד להר הנגב הגבוה בדרום-מערב. הפעילות נערכת בעיקר במסגרת טיולים בהם טיולי משפחות, טיולים שנתיים לבתי ספר, טיולים נודדים בני 2–5 ימים בהם לנים בשטח והולכים ברגל מנקודה לנקודה, הכנת עבודות ביוטופ עם תלמידי בית הספר התיכון במגמת ביולוגיה.
אוספי בית הספר
בבית הספר אוסף חי מדברי המתמקד בזוחלים. בתצוגה נחשים מדבריים וצפוניים, ארסיים ונדירים, פנק, אוח ומכרסמים. בנוסף יש במקום תצוגה של פוחלצי חיות מדבר. כמו כן במקום אוסף בדואי, ע"ש יצחקי נצר. האוסף כולל חפצים ותמונות מאורח-החיים של הבדואים במדבר. באוסף יש אוהל בדואי, לבוש מסורתי, כלי בישול ואביזרים לחיי היום-יום.
XL איירווייז
XL איירווייז (באנגלית: XL Airways) הייתה חברת תעופה בריטית, המוגדרת כחברת תעופה במחיר נמוך, שחדלה להפעיל טיסות ב-12 בספטמבר 2008. החברה סיפקה טיסות שכר לטווח ארוך וקצר.
תולדות החברה
החברה נוסדה ב-1994 והחלה להפעיל טיסות ב-17 בדצמבר 1994. כחברת שכר חדשה, התמקדה החברה בטיסות מנמל התעופה לונדון גטוויק ונמל התעופה מנצ'סטר ליוון, קפריסין, טורקיה, ספרד, האיים הקנריים, סנט לוסיה ומצרים. ב-11 בספטמבר 2008, דיווחה רשת החדשות BBC שהחברה נתבעה וחדלה להפעיל טיסות.
החברה זכתה במספר פרסים: חברת התעופה הטובה ביותר לשנת 2006, חברת הצ'ארטר המובילה בעולם לשנת 2004, 2005 ו-2007.
קישורים חיצוניים
XL航空
ישי וקסלר
ישי וקסלר (נולד ב-1952) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה שכיהן כמפקד עוצבת קלע דוד.
ביוגרפיה
ישי נולד וגדל בקיבוץ משמר הנגב. את שירותו בצבא התחיל בשנת 1970 בחיל האוויר. בשנת 1971 שובץ בחיל השריון, סיים את מסלול ההכשרה למפקדי טנקים וקורס קציני שריון. במלחמת יום הכיפורים לחם כמפקד מחלקה בגדוד הטנקים 198. בהמשך שימש בשורת תפקידי מטה ופיקוד בחיל השריון ובהם מפקד גדוד טנקים במלחמת לבנון הראשונה, פיקד על גדוד טנקי מג״ח 8576, שהיה גדוד המילואים של חטיבה 14 ובהמשך פיקד על גדוד טנקי מרכבה בחטיבה 211. לאחר סיום תפקידו הקים את ענף נשק מדויק במפח״ש, פיקד על מחלקת תכנון ותקציבים ולאחר מכן מונה למפקד חטיבה 217. בשנים 1990–1993 פיקד על עוצבת קלע דוד ולאחר מכן שימש כראש מחלקה במינהל למחקר, פיתוח אמצעי לחימה ותשתית טכנולוגית (מפא"ת). עם תום שירותו בצה״ל התמנה לראש מנהל תיכון מוקדם המפעל מל״ט בתעשייה האווירית. בשנת 2006 הקים את חברת PAM העוסקת בפיתוח טכנולוגיות צבאיות ואזרחיות מתקדמות.
פליז
פְּלִיז היא סגסוגת המורכבת מהיסודות נחושת ואבץ. צבעה משתנה מאדום - בריכוזי אבץ נמוכים, ועד לצהוב - בריכוזי אבץ גבוהים. מעבר ל-35% של אבץ יש שתי פאזות שונות בסגסוגת, הנקראות פאזה אלפא (בדומה לנחושת טהורה) ופאזה בטא.
הפליז מוזכרת שלוש פעמים בתנ"ך: פעמיים בשם "נחושת קלל" - (, ו), ופעם אחת בשם "נחושת מוצהב" - . בגמרא כתוב ששערי ניקנור היו עשויים מ"נחושת צהובה", כלומר פליז. חנוכייה העשויה מפליז נחשבת מהודרת יותר מחנוכייה העשויה מנחושת טהורה, בגלל הדמיון לזהב (על פי האנציקלופדיה התלמודית, אף על פי שפליז זול מנחושת).
הפליז היא סגסוגת קשה וחזקה הרבה יותר מנחושת, אך המוליכות החשמלית שלה נמוכה יותר.
פליז משמשת לייצור חלקים בייצור המוני שאינם נדרשים לעמידה בעומס, כמו חפצי נוי, תרמילי כדורים, מצפנים וכן לכלי נשיפה ממתכת. בנוסף, משמש לייצור מצילות זולות. ניתן לצפות חלקי פליז בציפוי ניקל לצורכי נוי (למשל באביזרי אמבט וידיות). שימוש נוסף של הפליז הוא ברכיבים הקשורים בהולכת מים ביתית בעיקר במכלולים של ברזים וכן במחברים שונים, וזה בגלל שהרכב החומר (נחושת ואבץ) גורם לרמת קורוזיה נמוכה מאוד, ובכך מאפשר אורך חיים ארוך של האביזרים.
בעבר השתמשו בפליז ליציקה של תותחים, ידיות לדלתות וחפצי נוי כגון אהילים או פמוטות.
גיזרון
המילה מופיעה פעם אחת בספרות חז"ל, אך גם זה תלוי במחלוקת הגרסאות של כתבי היד של הגמרא. לפי כחצי מכתבי היד של הש"ס כתוב בגמרא: ”דשמואל זבן מכותי לקנא דדהבא במר דפרזלא בארבעה זוזי ואבלע ליה חד זוזא.“. אך לפי כתב יד מינכן 95 וכתב יד פירנצה הנוסח הוא דפליזא במקום דפרזלא. לא התברר מהי מלה זו, המופיעה רק פעם אחת בספרות חז"ל. רבנו חננאל פרש "נחושת מצופה זהב" ובספר הערוך מושוה לערבית فِلِزّ (פִלִזּ) שבדרך כלל פרושה מתכת ובדיאלקט נתך של נחושת - ומכאן הושאלה לפליז.
מאיה קגנסקיה
מאיה קָגַנסקָיָה (ברוסית: Майя Каганская; 1939, קייב – 16 באפריל 2011, ירושלים) הייתה סופרת, מבקרת ספרות ואשת רוח רוסייה-ישראלית שכתבה ברוסית.
ביוגרפיה
קגנסקיה נולדה בעיר קייב שבאוקראינה הסובייטית (אז חלק מבברית המועצות). למדה באוניברסיטת קייב בלשנות וספרות. לאחר סיום לימודיה עסקה בסיקור עיתונאי של ספרות ותיאטרון בעיתון הקומסומול. בשנת 1967 נשלחה במשימה עיתונאית לסקר ולצטט אישים נגד ישראל, ועקב כך התפטרה והחליטה לעלות לישראל. קגנסקיה החליטה כך למרות האהבה הגדולה שרחשה לתרבות הרוסית, כתוצאה מרצונה להשתייך לעם היהודי ובה בעת גם עקב האנטישמיות שפשתה בקרב המשכילים הרוסים, ובמיוחד בעקבות השפעתו של אלכסנדר סולז'ניצין. קגנסקיה הייתה מסורבת עלייה במשך שבע שנים, עד 1976, אז עלתה לישראל והתיישבה בירושלים. היא פרסמה מאמרי ביקרות ספרות בעיתונים כל העיר והארץ.
קגנסקיה כתבה כ-500 מסות ברוסית, שמתוכן כ-30 תורגמו לעברית, רובן בידי ידידה פטר קריקסונוב. לפני מותה עסקה בכתיבת תולדות חייו היצירתיים של זאב ז'בוטינסקי ברוסית עבור מכון ז'בוטינסקי.
קגנסקיה נהגה להתבטא בבוטות ובזלזול כלפי התרבות הישראלית, וחשבה אותה לפרובינציאלית. בפרט היא נהגה להתבטא כנגד "האוריינטליזציה החזקה של ישראל" והשפעתם התרבותית והחברתית של המזרחים והערבים. היא הביעה את סלידתה ממקימי המדינה ומתנועות הפועלים וראתה בתנועה הקיבוצית תנועה פרו-סטליניסטית. יש הטוענים כי קגנסקיה הייתה בעלת דעות קרובות לימין, ולכן "מודרת" מן השיח המרכזי בתקשורת ובתרבות הישראלית.
הייתה נשואה לסופר זאב בר סלע. בתה אילנה גומל כיהנה בעבר כראש המחלקה לספרות אנגלית באוניברסיטת תל אביב.
מאיה קגנסקיה נפטרה בירושלים ב-2011.
קישורים חיצוניים
מפרי עטה
מרס קנינגהם
מרסיר פיליפ "מרס" קנינגהם (באנגלית: Mercier Philip "Merce" Cunningham; 16 באפריל 1919 - 27 ביולי 2009) היה כוראוגרף אמריקני. היה לאורך שנים שותפו המקצועי ובן זוגו לחיים של המלחין ג'ון קייג'. לעיתים קרובות מתייחסים אליו בשמו הפרטי מרס.
ביוגרפיה
קנינגהם נולד בסנטרליה, וושינגטון, ארצות הברית.
את הכשרתו הרשמית הראשונה בתחום המחול והתיאטרון רכש קנינגהם במכללת קורניש לאמנויות, שם פגש את ג'ון קייג', שהיה פסנתרן מלווה בשיעורי המחול. מאוחר יותר עבר לניו יורק ולמד בבית הספר האמריקני לבלט. בין השנים 1939 ו-1945 שימש כרקדן סולן בלהקת המחול של מרתה גרהם, וחיבר בשנת 1943 כוריאוגרפיה לאופרה "הרוח נשארת", פרי עטו של פול בוולז. באפריל 1944 הופיע לראשונה בניו יורק בקונצרט סולו עם ג'ון קייג'. בקיץ של שנת 1953 הקים את "להקת המחול מרס קנינגהם" שהופעותיה הראשונות היו במכללת בלאק מאונטן.
קנינגהם הושפע ממילותיו של אלברט איינשטיין "אין נקודות קבועות בחלל", ופיתח שיטת יצירה הידועה בשם "פעולות המקרה" שאותה עיצב בשיתוף פעולה הדוק עם קייג'. קנינגהם הושפע אף מזן ומדאדאיזם ויצר בהמשך מספר משפטי ריקוד המתבססים באופן אלאטורי וסריאלי על הטלות קובייה, קלפים או מטבעות לקביעת סדר התנועות, כיוונן בחלל ומספר החזרות על כל תנועה. פעמים רבות הזמין מוזיקאי שילחין מוזיקה ואמן פלסטי שייצור סביבה חזותית בזמן שהוא מחבר את התנועה. השלושה עובדים בנפרד ואת התוצר האמנותי ישלבו לראשונה על הבמה בפני קהל. אף על פי שאחדים ראו זאת כביטול האחריות האמנותית מצד היוצר, קנינגהם נלהב מאוד מתהליכי יצירה המולידים תוצרים אמנותיים שלא היו נולדים בשיתוף פעולה מסורתי. אין זה אומר, כמובן, שקנינגהם הכתיר כל יצירה שחוברה בתהליך שכזה כיצירת מופת; את אלה שלא צלחו סילק מהרפרטואר ואילו את אלה שכן שיבח כ"תגליות של הצלחה מקרית". במובן זה, "פעולות המקרה" דומות במידת מה לאלתור, ששימש יוצרים רבים כמקור השראה.
בשנות השמונים לחייו לא היה מסוגל לרקוד, אך עדיין המשיך ליצור כוריאוגרפיות בעזרת תוכנת מחשב ועבד עם הרכבים מוזיקליים שונים (בהם סיגור רוס ורדיוהד) על מנת ליצור פסי-קול לעבודותיו.
קנינגהם היה בצוות המפַתֵּחַ של תוכנת המחשב ליצירת קומפוזיציות בכוריאוגרפיה "Danceforms", אשר נקראה לפנים "Lifeforms".
ארכיפלג פטרוס הקדוש ופאולוס הקדוש
ארכיפלג פטרוס הקדוש ופאולוס הקדוש (בפורטוגזית: Arquipélago de São Pedro e São Paulo) הוא ארכיפלג הכולל 15 איים זעירים וסלעים באוקיינוס האטלנטי, בריבונות ברזיל.
היסטוריה
הארכיפלג התגלה במקרה ב-20 באפריל 1511, במהלך מסע של הצי הימי הפורטוגלי. במהלך המסע, התרסקה קרוולת פטרוס הקדוש על האיים. הניצולים חולצו על ידי קרוולת פאולוס הקדוש. כך קיבלו האיים את שמם.
במהלך מלחמת העולם השנייה סופח האי מבחינה מינהלית לטריטוריית פרננדו די נורוניה.
ב-1 ביוני 2009 התרסק מטוס מדגם איירבוס A330-200 שהיה בטיסה 447 של אייר פראנס, בדרכו מריו דה ז'ניירו לפריז בסמוך לארכיפלג.
תחנת המחקר
בשנת 1998 חנך חיל הים הברזילאי תחנת מחקר במקום, אשר מאוישת על ידי ארבעה חוקרים מתחלפים. התחנה נהרסה בצונאמי שפקד את האיים בין ה-5 ל-6 ביוני 2006. צוות התחנה מצא מחסה במגדלור, ולאחר זמן מה חולץ בידי ספינת דיג. בשנת 2007 הוקמה תחנה חדשה, גדולה יותר, מפותחת יותר וממוגנת יותר מקודמתה.
דונלד ברתלמי
דונלד ברתלמי (באנגלית: Donald Barthelme; 7 באפריל 1931 - 23 ביולי 1989) היה סופר אמריקאי שנודע בעיקר בשל כתיבת סיפורים קצרים בסגנון פוסטמודרניסטי.
כתיבתו וחייו
סיפוריו של ברתלמי לרוב קצרים מאוד, ולעיתים מתמקדים באירוע אחד בלבד במקום בנרטיב שלם. סגננו מושפע מידיעותיו הנרחבות בתחומי הספרות, האומנות והפילוסופיה, ולרוב מבטאים בצורה כזו או אחרת את חרדות המאה העשרים תוך שימוש בסוריאליזם, קולאז', ופרודיה. סגנון זה זכה לשבחים וביקורות מצד הממסד הספרותי, כאשר אוהדיו ציינו את החדשנות והתעוזה שבכתיבתו (למשל, עיסוק בנושאים כמו באטמן או פלאש גורדון שלא הופיעו בספרות "גבוהה" באותה תקופה) ומבקריו ראו בכתיבתו תרגיל אקדמאי פוסטמודרניסטי וחסר תוכן. בנוסף לכתיבתו ברתלמי עסק בהוראת כתיבה יצירתית ועריכת כתבי עת ספרותיים. שני אחיו הצעירים של דונלד ברתלמי, פרדריק וסטיבן, הלכו בעקבותיו ונעשו סופרים מוכרים. ברתלמי נפטר ב-1989 מסרטן הגרון.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1844
הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1844 היו הבחירות ה-15 במספר בארצות הברית, ונערכו החל מיום שישי, 1 בנובמבר, עד ליום רביעי, 4 בדצמבר 1844. בבחירות ניצח ג'יימס נוקס פולק הדמוקרט את הנרי קליי הוויגי בתחרות צמודה שהתרכזה בנושא השנוי במחלוקת של הרחבת העבדות תוך כדי סיפוח רפובליקת טקסס.
פנצ'ו סלאבייקוב
פֶּנְצ'וֹ פֶּטְקוֹב סְלָאבֶיְקוֹב (בבולגרית: Пенчо Петков Славейков; 27 באפריל 1866 O.S. - 10 ביוני 1912 היה משורר בולגרי נודע. בנו הצעיר של הסופר, הפובליציסט והמדינאי הבולגרי פטקו סלאבייקוב.
נקבר בבית הקברות המרכזי בסופיה.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1844
המועמד הוויגי, הנרי קליי, התנגד במצעו לסיפוח טקסס כדי לשמור על אחדות לאומית ולמנוע מלחמה בין ארצות הברית למקסיקו. עמדתו של קליי פגעה בו בדרום ובמערב, שם התמיכה בסיפוח הייתה גדולה, בעוד שכמה וויגים צפוניים תמכו במפלגת החופש, המתנגדת לעבדות.
רוברט גרבס
רוברט גרבס (באנגלית: Robert Grubbs; 27 בפברואר 1942 – 19 בדצמבר 2021) היה כימאי אורגני אמריקאי, פרופסור במכון הטכנולוגי של קליפורניה, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 2005 ביחד עם ריצ'רד שרוק ואיב שובין על פיתוח זרז יעיל לתגובת מטתזה.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1844
המחלוקת על טקסס פגעה באחדות המפלגתית, אבל הדמוקרטים הצליחו להעביר החלטה לאחר ניצחונו של פולק על סיפוח טקסס, והיא הפכה למדינה ה-28 ב-1846.
הבחירות הללו הן הבחירות האחרונות שקרו בימים שונים במדינות שונות, כיוון שהחל מהבחירות הבאות, כל המדינות יצביעו באותו יום בנובמבר. אלו גם הבחירות היחידות בהן המנצח, פולק, הפסיד במדינה בה נולד, קרוליינה הצפונית, ומדינת מגוריו, טנסי (בהפרש של 123 קולות), לפני היבחרו של דונלד טראמפ ב-2016. אלו הבחירות היחידות בהן שני המועמדים המרכזיים היו דוברי בית הנבחרים של ארצות הברית לשעבר.
רוברט גרבס
קורות חיים
גרבס נולד בקנטקי, ארצות הברית להווארד ופאייה. אביו היה מכונאי ואמו הייתה מורה בבית ספר יסודי. כשהיה בחטיבת הביניים נחשף לתחום הכימיה, ובמכללה (קולג') בחר ללמוד כימיה חקלאית. כשהיה באוניברסיטה הכיר באמצעות חבר את הכימיה האורגנית, ומאז ועד למותו הוא עסק בתחום. גרבס סיים את התואר הראשון באוניברסיטת פלורידה בשנת 1963, את התואר השני בשנת 1965 ואת הדוקטורט קיבל בשנת 1968 מאוניברסיטת קולומביה. ב-1978 עבר למכון הטכנולוגי של קליפורניה וכיהן בו כפרופסור לכימיה.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1844
מחלוקות
הוויגים והדמוקרטים ביצעו את מסע הבחירות במהלך מחלוקת שנגעה לענייני "החלטת סתימת פיות" (gag rule) שמנעה עצומות צפוניות נגד עבדות. הצפון שלח עצומות נגד סיפוח טקסס שגם הן נאסרו. שאלת העבדות הפכה למרכזית בפוליטיקה.
רוברט גרבס
קורות חיים
גרבס נפטר ב-19 בדצמבר 2021. הותיר אחריו אישה, הלן אוקיין, ושלושה ילדים.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1844
מחלוקות
ב-1836, רפובליקת טקסס נוסדה בידי מהגרים לבנים מהדרום, רובם בעלי עבדים. הם דרשו להצטרף לארצות הברית. נושא סיפוח טקסס לא זכה להתייחסות בתחילה, למרות שריבונות טקסנית הוכרה. הנשיאים אנדרו ג'קסון ומרטין ואן ביורן לא ניסו לספח את טקסס, בעיקר בגלל הנושא של צירוף מדינת עבדות נוספת לאיחוד. הדמוקרטים והוויגים לא חשבו שטקסס שווה מלחמה עם מקסיקו או את העימותים שהיא תגרום.
רוברט גרבס
תגליות מדעיות
התגלית המדעית החשובה שעליה זכה גרבס בפרס נובל לכימיה בשנת 2005 החלה בשנות ה-50, אז גילו במפעל נפט את המטתזה, משמעות המילה מטתזה היא "החלפת מקומות" וועדת נובל המשילה אותה לריקוד זוגות שבו מחליפים הרוקדים את בני זוגם, רק שבמקרה זה ה"זוגות" הם חומרים המכילים קשר כפול בין שני אטומי פחמן (אלקנים). בתגובה מגיבים שנקשרים כפולים זה עם זה, נפתחים ונקשרים מחדש תוך כדי החלפת המתמירים (הקבוצות הקשורות לאטומי הקשר הכפול), אך לא ייחסו לה חשיבות רבה. בשנות ה-70 איב שובין, שזכה יחד עם גרבס בפרס נובל, הסביר לפרטי פרטים את התופעה והראה תרכובות מתכתיות אשר יכולות לשמש כזרזים (קטליזטורים) ולאפשר את קיומה של המטתזה. בשנות ה-90, ריצ'רד שרוק, שזכה גם הוא יחד עם גרבס בפרס נובל, הצליח למצוא תרכובת מתכתית שיכולה לשמש כזרז יעיל, אולם יכולתו של הזרז נפגעת בנוכחות אוויר. כשנתיים אחריו פיתח גרבס זרז יעיל יותר, אשר לא נפגע בנוכחות אוויר, ועל כך קיבל את פרס נובל. תגליתו של גרבס פתחה את שיטת המטתזה לשימושים נרחבים יותר, וכיום היא משמשת להכנת חומרים אורגניים, בעיקר בתעשיית התרופות והפלסטיקה. תגלית זו חוללה מהפכה בתחום הכימיה האורגנית מפני שבזכות המטתזה ייצור החומרים האורגניים הוא יעיל יותר, בתנאים יותר נוחים, ומזהם הרבה פחות את הסביבה.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1844
הסכם טיילר-טקסס
הנשיא היוצא ב-1844 היה ג'ון טיילר, שהגיע אל משרת הנשיא אחרי מותו של הנשיא הקודם ויליאם הנרי הריסון. למרות שטיילר היה מועמד וויגי, המדיניות שלו התנגדה לוויגים, ותמכה בזכויות המדינות ובעבדות. לאחר שביטל חוקים וויגיים, הוא סולק מהמפלגה ב-13 בספטמבר 1841. בלי בית באחת מהמפלגות הראשיות, טיילר היה חופשי ממגבלות והחליט להתחבר עם תומכי סיפוח טקסס בניסיון להיבחר שוב ב-1844.
טיילר היה משוכנע שבריטניה מנסה לפייס בין טקסס למקסיקו ולשחרר את העבדים. הוא שלח נציגים לשיחות עם הטקסנים בנוגע לסיפוח. טיילר הביא את ההסכם לסנאט ב-22 באפריל 1844, כשהיה נחוץ רוב של שני שלישים לאישורו. מזכיר המדינה החדש, ג'ון קלהון, כתב מכתב בו טען שהעבדות היא ברכה ושטקסס תגן על ארצות הברית. הדרום התאחד והציג לצפון אולטימטום: סיפוח טקסס או אובדן הדרום. הוויגים שהתנגדו לעבדות כעסו על כך, כיוון שמקסיקו אסרה על עבדות בטקסס ב-1829, לפני הכרזת העצמאות.
הבחירות ב-1844 התרחשו בנוגע לסיפוח טקסס, שנקשר לנושא הרחבת העבדות והביטחון הלאומי. כל המועמדים ב-1844 נאלצו להכריע את עמדתם בנושא זה.
מועמדים וויגים
האספה של הוויגים נערכה ב-1 במאי. קליי, המנהיג של המפלגה, נבחר בסיבוב הראשון למרות שהפסיד בשתי בחירות נשיאותיות לפני כן: ב-1824 לג'ון קווינסי אדמס כדמוקרט-רפובליקני וב-1832 לאנדרו ג'קסון כרפובליקני לאומי. תיאודור פרלינגהויסן נבחר כשותפו של קליי.
הסנאטור לשעבר, הנרי קליי מקנטקי, היה מנהיג המפלגה מאז הקמתה, ונבחר להיות המועמד בוועידה הלאומית של הוויגים בבולטימור, מרילנד ב-1 במאי. קליי, שהיה בעל עבדים, שלט במפלגה שיכלה להתפרק בנוגע לנושא העבדות. הוויגים היו בטוחים שקליי ישחזר את ניצחונו של הריסון מ-1840.
הוויגים מהדרום חששו שסיפוח טקסס ירחיב את שוק העבדים ויוריד את מחירי העבדים שלהם, בעוד שהוויגים הצפוניים התנגדו להרחבת העבדות. קליי הבהיר את עמדתו שבועיים לפני הוועידה: הוא גינה את ניסיון הסיפוח של טיילר בטענה שזה יגרום למלחמה מול מקסיקו, שממשלתה לא הכירה בעצמאות הטקסנית. קליי הבטיח שגם אם מקסיקו תאשר את הסיפוח, הוא לא יבצע אותו אם תהיה התנגדות רצינית.
מכתב אלבמה
ב-27 ביולי, קליי שחרר הצהרה ("מכתב אלבמה"). שם הוא טען שהתנגדותו לסיפוח טקסס היא שלב קטן לקראת ביטול העבדות. הוא טען שאינו מתנגד לסיפוח באופן אישי. בספטמבר הוא כבר חזר לתוכניתו המקורת. הוויגים הצפונים זעמו עליו. למרות זאת, קליי המשיך לטעון שלא יספח את טקסס בלי תמיכת הצפון. הצהרתו של קליי פגעה בוויגים הדרומיים.
מועמדים דמוקרטיים
מרטין ואן ביורן, הנשיא לשעבר, היה המועמד המוביל. לאחר שקלהון פרש ב-1844, רבים ציפו שמסע הבחירות יעסוק בענייני פנים. ההסכם של טיילר עם טקסס שינה את הכל. ואן ביורן טען שמדובר בתוכנית כדי למנוע ממנו לשוב לבית הלבן. התמיכה בסיפוח אילצה גם דמוקרטים צפוניים לתמוך בו.
ואן ביורן הבין שדבר זה עלול לפגוע בדמוקרטים בצפון, והתנגד לסיפוח. הוא טען שינסה למנוע כל סיפוח שיגרום למלחמה במקסיקו, אבל שישקול פעולה צבאית אם תהיה תמיכה בסיפוח, בניגוד לקליי. רבים קיוו שדבר זה יעזור לואן ביורן לזכות בתמיכת הדרום, אולם אחרים עדיין תמכו בסיפוח מידי. אפילו בעלי בריתו של ואן ביורן סירבו לתמוך בו בשל כך.
אנדרו ג'קסון
ג'ון קלהון קיבל אמינות כשאנדרו ג'קסון הודיע שהוא תומך בסיפוח מידי של טקסס. הוא טען שיש לכבד את רצונם של הטקסנים להסתפח לארצות הברית ולמנוע שליטה בריטית באזור שתבטל את העבדות ותאיים על הדרום.
הגנרל לשעבר הלך רחוק עוד יותר, ודרש שתומכיו יחסמו את ואן ביורן ויבחרו במועמד שהתחייב לסיפוח. ג'קסון נטש את הנוסחה המסורתית שדרשה פשרה בין הצפון לדרום בנוגע לענייני העבדות. טקסס חיסלה את שאיפותיו של ואן ביורן.
הוועידה הדמוקרטית
בסיבוב השמיני, שם חדש התגלה: ג'יימס פולק, דובר בית הנבחרים לשעבר, שרצה להיות סגן נשיא. הוא לא הצליח להשיג מספיק קולות כדי לזכות בסיבוב, אבל המומנטום היה לצידו. פולק טען שטקסס ואורגון שייכות לארצות הברית בזכות, וקרא לסיפוח מחדש של טקסס ולכיבוש מחדש של אורגון. בסיבוב הבא הוא זכה במספר הקולות הדרוש, וכך נהיה מועמד "סוס שחור" (אדם לא ידוע שפורץ אל תודעת הציבור).
הסכם טיילר-טקסס
ההסכם לסיפוח טקסס שהוגש לסנאט נוצח בידי הוויגים, בעיקר בגלל התנגדות לטיילר. כל הצפוניים הצביעו נגד, ורק סנאטור דרומי אחד תמך בחוק. הדמוקרטים תמכו בהסכם, כשרוב הצפון מתנגד אליו. רק סנאטור דרומי אחד התנגד לחוק. כעבור שלושה ימים, טיילר ותומכיו בקונגרס ניסו לעקוף את הרוב המיוחס שנדרשו כדי לאשר את החוק. טיילר ניסה למצוא דרך נוספת להכניס את טקסס לאיחוד. זאת על אף העובדה שבעבר תמך בשמירה על זכויות המיעוט באמצעות רוב מיוחס.
המפלגה הלאומית של טיילר
לאחר דחיית ההסכם, הנשיא טיילר רצה להפוך להיות מועמד לנשיאות. הוא השתמש בשם "המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית". המפלגה ערכה את הוועידה שלה בבולטימור בין ה27- במאי ל-28 במאי, כמו הוועידה הדמוקרטית. היא העמידה את טיילור לבחירה מחודשת אבל לא המליצה על סגן נשיא. טיילר קיבל את המועמדות.
פולק חשש שטיילר יגנוב ממנו מספיק קולות כדי שקליי ינצח. טיילר הבהיר שדאגתו המרכזית היא סיפוח טקסס, וטען שברגע שזה יובטח לו, יפרוש מהמירוץ. טיילר התמקד במדינות ניו יורק, פנסילבניה וניו ג'רזי, כדי לגרום לפולק לרצות שיפרוש. פולק לא רצה שיעלה חשד בנוגע לברית ביניהם, והבטיח לטיילר סיפוח. טיילר פרש ב-20 באוגוסט, ותומכיו עברו לפולק.
עוד מפלגות
ג'יימס בירני ממפלגת החופש המתנגדת לעבדות קיבל 2.3% מהקולות ומעל 8% מהקולות במסצ'וסטס, ניו המפשייר ווורמונט. פרשנים אומרים שהתמיכה בבירני בקרב הוויגים מניו יורק, שהתנגדו לעבדות, סייעה לפולק לזכות בניו יורק.
ג'וזף סמית ג'וניור רץ כמועמד עצמאי שתומך בשיחרור עבדים, סגירת בתי כלא, והקמה מחדש של הבנק הלאומי. מסע הבחירות שלו הסתיים כשהוא נרצח ב-27 ביוני 1844.
תוצאות
תמיכת פולק ברעיון היעוד הגלוי עזרה לו. הדמוקרטים המערביים יכלו לבדל את עצמם מהתמיכה בעבדות ולתמוך בסיפוח. הדמוקרטים נהנו מעלייה של 20% בתמיכה בהם, בעוד שהוויגים נהנו רק מ-4%.
הדמוקרטים זכו במישיגן, אילינוי ואינדיאנה, וכמעט ניצחו באוהיו, שתמכה ברעיון הייעוד הגלוי.
בדרום התחתון, קליי הפסיד בכל המדינות, אבל ניצח ברוב הדרום האמצעי ומדינות הגבול.
עמדתו של קליי בנוגע לטקסס יכלה לעלות לו באלקטורים של ניו יורק ומישיגן, כיוון שג'יימס בירני לקח ממנו אלקטורים בהתנגדותו לסיפוח. פולק זכה בהפרש זעום בניו יורק, וניצח בבחירות. אולם הוויגים הצפוניים תמכו בקליי בגלל התנגדותם להתפשטות מערבה.
מדור 31
ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים", מדור 31 הוא ארגון אוטונומי למודיעין ולהגנה. הוא מוצג כמבצע ביטחוני מיוחד, מאויש על ידי אזרחי הפדרציה, שאיננו כפוף למגבלות הרגילות של הקודים האתיים של צי הכוכבים. מדור 31 מופיע או מוזכר בשמונה מפרקי "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9", בתשעה מפרקי "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז" וברבים מפרקי "מסע בין כוכבים: דיסקברי".
סקירה
בקווי העלילה של "מסע בין כוכבים", מדור 31 קיים מחוץ להשפעת צי הכוכבים והוא עוסק באיומים על כדור הארץ, ומאוחר יותר - בביטחונה של הפדרציה. מטרתו - לשמר את אורח החיים של הפדרציה בכל מחיר. קבוצת צללים זו מצדיקה את פעילויותיה הבלתי חוקית, תוך שימוש בטקטיקות חד-צדדיות, בטענה כי הדבר חיוני לצורך המשך קיומה של הפדרציה. סמכויותיו לפעול נובעות מסעיף באמנת צי הכוכבים, פרק 14, סעיף 31 (ומכאן גם שמו), אשר מתיר "לכופף את החוקים" בתקופות של איומים בלתי רגילים בצורה קיצונית.
שלא כמו ארגונים אחרים של משטרה חשאית ביקום של "מסע בין כוכבים", כמו הטאל שיאר הרומולאני או מסדר אובסידיאן הקרדאסי, מדור 31 איננו שלוחה של אף גוף ממשלתי. המדור אינו נותן דין וחשבון לאיש, מתמקד באיומים חיצוניים, ופועל כנגד אלו שהוא מזהה, בכל אמצעי שימצא לנכון.
מעט מאוד מההיסטוריה של מדור 31 נחשף על המסך. רוב האזכורים של הארגון מופיעים בפרקים של "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9", למרות שמדור 31 מופיע גם ב-"מסע בין כוכבים: אנטרפרייז".
נושאים שנויים במחלוקת
לאורך כל הסדרה, מספר מקציני תחנת החלל חלל עמוק 9, לרבות ד"ר ג'וליאן באשיר, חדרו למדור 31. אחת מהמטרות שלהם הייתה להשיג תרופה לווירוס שמאיים על חייו של אודו, אולם על פי הוראותיו של קפטן סיסקו, הם בסופו של דבר שיתפו פעולה בהסתרת הפשע. זהו רק חלק מדפוס של אובדן אמינות מוסרית של צי הכוכבים, בהשוואה למה שהיה בסדרה המקורית ובדור הבא. סדרת "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9", וכן סרט הקולנוע "מסע בין כוכבים: המרד" - שניהם "מעמידים את רשויות צי הכוכבים באור מפוקפק מאוד".
סדרת טלוויזיה
בשנת 2019 הודיע המפיק הראשי של זיכיון מסע בין כוכבים, אלכס קורצמן, כי סדרת בת בשם "מסע בין כוכבים: מדור 31" עתידה לצאת למסך הקטן בתום העונה השלישית של "מסע בין כוכבים: דיסקברי". בסדרה עתידה לככב מישל יאו בתפקיד הקיסרית פיליפה ג'ורג'יו מיקום המראה.
בפברואר 2021 נודע כי הפקת הסדרה נדחתה עד לסיומה של אחת מחמש הסדרות הרצות, כנראה "מסע בין כוכבים: פיקארד" שהוגבלה מראש לשלוש עונות.
לאנדרו סומוסה
לאנדרו דניאל סומוסה (בספרדית: Leandro Daniel Somoza; נולד ב-26 בינואר 1981 בבואנוס איירס, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת הקשר, וכיום מאמן כדורגל.
קריירה
סומוסה החל לשחק בקבוצת ולס סארספילד, אחת מחמש הקבוצות הגדולות של ארגנטינה. הוא נחשב לאחד השחקנים החשובים של הקבוצה ומילא תפקיד מרכזי בזכייתה באליפות הקלאוסורה לשנת 2005. בהרכבה של הקבוצה שיחקה גם ליאנדרו גרסיאן והשניים זכו לתשומת לב רבה גם בשל הדמיון בשמותיהם.
ב-2006 עבר סומוסה לשחק בוויאריאל הספרדית והצטרף לבני ארצו ששיחקו אז בקבוצה - חואן רומן ריקלמה, גונזאלו רודריגז, רודולפו ארואברנה, מריאנו ברבוסה ופבריסיו פואנטס. הוא אמנם שיחק ב-25 ממשחקי קבוצתו בליגה אך לא הצליח לבסס את מקומו בהרכב הקבוצה וכעבור שנה הושאל לריאל בטיס בה גם נכשל לתפוס מקום בהרכב. ב-2008 רכשה ולס סארספילד את כרטיסו בחזרה.
סומוסה ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ארגנטינה בספטמבר 2007 בהפסד לברזיל. הוא ערך הופעה נוספת במדים הלאומיים בהפסד לספרד.
אל-יום
אַלְ-יַוּם (בערבית: اليوم) היה יומון מפלגתי ישראלי בערבית, שהיה שופרה של מפא"י וההסתדרות. העיתון התקיים בשנים 1968-1948.
היסטוריה
העיתון נוסד ביפו, באותו בניין ששימש לפני כיבוש יפו את העיתון "פלסטין", שחדל להתקיים. בראשית ימיו הציג עצמו "אליום" כהמשכו של "פלסטין". מבחינה רשמית, מו"ל העיתון הייתה עמותת אלת'קאפה (התרבות) ומשנת 1959 עמותת אליום, אבל בפועל מימנה את העיתון לשכת היועץ לעניינים ערבים במשרד ראש הממשלה. עד 1958 עורכו הראשי של העיתון היה חבר מערכת "דבר", המזרחן מיכאל אסף, שמשרדו שכן בבניין עיתון דבר, ובעיתון התפרסם חומר רב שלא היה אלא תרגום מאמרים מ"דבר". לצידו כיהן כמזכיר המערכת, טוביה שמוש. בראשית ימי המדינה היה אל-יום העיתון היומי היחיד בערבית בישראל.
לדברי החוקרים מוסטפא כבהא ודן כספי, מטרת העיתון הייתה לחבר את הציבור הערבי למדינת ישראל, להדריך אותו בדמוקרטיה ולנתק אותו מהתרבות הערבית של הארצות השכנות. העיתון הדגיש את היתרונות שבמצבם של ערביי ישראל לעומת אחיהם הנתונים תחת שלטון מוסלמי. בעיתון ניתן אמנם מקום גם למאמרי ביקורת ומכתבים למערכת, אך לצד כל מאמר ומכתב ביקורתי שנדפס פורסמה תגובה מערכתית-ממסדית. בשל נימתו הציונית, המהללת ללא ביקורת את הישגי המדינה וערביי ישראל, לא זכה העיתון לאמינות בקרב קהל היעד שלו. לכך נלוו גם ניהול כושל, ורמה נמוכה יחסית של כתיבה. תפוצתו בשנת 1958 עמדה על כ-700 גליונות.
בשנת 1958, במטרה להעלות את רמת העיתון, מונה נסים רג'ואן לעורך. בתקופתו עלתה תפוצת העיתון לכ-4000 גליונות. באוגוסט 1960 הוצהר רשמית על שותפות של ההסתדרות בהוצאת העיתון, ונעשו שינויים במערכת כדי להכניס יותר עובדים ערבים לעיתון. בין השאר מונה סגן עורך ערבי, סובחי יונס. השינויים נעשו לנוכח העובדה שהעיתון לא הצליח לחדור מספיק אל הקהל הערבי, ורבים מקוראיו היו יהודים. הצעת מפ"ם להרכיב מערכת שתשקף את כל הפלגים להסתדרות נדחתה על ידי מפא"י, בטענה שקודם על מפ"ם לסגור את ביטאונה העצמאי בערבית, אל-מרסד.
לאחר מלחמת ששת הימים, על רקע פתיחת השוק הערבי-ישראלי לעיתונים משאר העולם הערבי, פריחת העיתונות המסחרית הלא-מפלגתית בעברית, ושקיעת העיתונות המפלגתית, נסגרו רוב העיתונים-מטעם. על אף מימון מפלגתי והסתדרותי, לא הצליח "אל-יום" להגיע לתפוצה סבירה, ובתחילת 1968 הוחלט על סגירתו החל מ-1 ביוני 1968. הסבסוד הממשלתי וההסתדרותי הועבר במקום זאת לעיתון אל-אנבא בעריכת יצחק בר-משה, שהוקם בשותפות עם הג'רוזלם פוסט.
תפוצת העיתון בשיאה הגיעה ל-4,000 גיליונות, אולם בתקופות רגילות נעה סביב 3,000-2,000 תוך תנודות חדות. עם סגירתו נמסר שתפוצתו בימי השבוע היה כ-2500 גליונות ובימי שישי כ-4000 גליונות.
כוכב האנושות
כוכב האנושות (באנגלית: Humanity Star) הוא לוויין, ספירה גאודזית הדומה לכדור דיסקו בקוטר של כ-90 סנטימטרים. שוגר ב-21 בינואר 2018 למסלול נמוך-ארץ קוטבי על ידי המשגר אלקטרון של חברת רוקט לאב. הלוויין תוכנן ופותח על ידי מייסד ומנכ"ל רוקט לאב, פיטר בק. נועד להיראות בעין בלתי מזוינת מרחבי כדור הארץ ולשמש כ"סמל בהיר ותזכורת לכל מי שבכדור הארץ, על המקום העדין שלנו בחלל". הלווין דעך במסלולו לתוך האטמוספירה ב-22 במרץ 2018. שיגורו גרם לביקורת רבה מצד הקהילה האסטרונומית, שחששה שהלוויין יפריע לתצפיות אסטרונומיות מפני הקרקע.
שיגור ומסלול
כוכב האנושות שוגר ב-21 בינואר 2018 בשעה 01:43 (זמן UTC) מאתר השיגור הפרטי של חברת רוקט לאב, בחצי האי מאהיה שבאי הצפוני של ניו זילנד. הוא שוגר לחלל במסגרת טיסת המבחן השנייה של משגר הלוויינים הקטנים שפיתחה רוקט לאב, אלקטרון. טיסת המבחן הייתה הראשונה בה המשגר הצליח להיכנס למסלול סביב כדור הארץ. שיגור הלוויין נשמר בסוד ונחשף רק לאחר כניסתו למסלול.
הלוויין הקיף את כדור הארץ במסלול לווייני נמוך ואליפטי בגובה של 288 על 510 ק"מ מעל פני הקרקע, והשלים הקפה אחת בכל כ-90 דקות במסלול קוטבי, עם נטיית מסלול בת 82.9 מעלות.
בתכנון המקורי, הלוויין היה אמור לדעוך לאחר כתשעה חודשים, לחדור לאטמוספירה ולהישרף בה. עקב העובדה שהלוויין אינו דחוס והמסה שלו קטנה יחסית לשטח החתך, הלווין דעך לתוך האסטמופירה ב-22 במרץ 2018, 13:15 UTC.
נראות
כוכב האנושות היה עטוף ב-65 לוחות משולשים בעלי יכולת החזרת אור גבוהה, ולפי חברת רוקט לאב היה ניתן לצפות בו בעין בלתי מזוינת. לטענת החברה, מסלולו הקוטבי של הלוויין העביר אותו מעל כל נקודה בכדור הארץ. זמן הצפייה המיטבי בלוויין, בעוברו מעל נקודה מסוימת, היה בשקיעה או בזריחה.
בזמן חשיפת שיגורו, מספר דיווחים בכלי תקשורת ברחבי העולם ציינו כי הלוויין יהיה "העצם הבהיר ביותר בשמי הלילה", אך מנכ"ל ומייסד רוקט לאב, פיטר בק, אמר כי הלוויין לא יהיה "בהיר הרבה יותר מכוכבים ולוויינים אחרים". אתר ניטור הלוויינים Heavens-Above העריך שהוא יהיה 7 בסקאלת בהירות גרמי השמיים, עם בהירות מקסימלית של 1.6.
ביקורת
אסטרונומים רבים ביקרו את שיגור הלוויין הבהיר, מחשש שיפריע לתצפיות אסטרונומיות מפני הקרקע. שיגור הלוויין כונה בשמות גנאי שונים כגון "פעולת ונדליזם של שמי הלילה", "גרפיטי חלל", "זבל חלל" ו"תעלול יח"צני". קיילב שארפ מאוניברסיטת קולומביה, השווה את הלוויין להצבת סלוגן של חברה על מרומי הר האוורסט.
עם זאת, מספר אסטרונומים הבהירו כי לוויין אחד לא עשוי לגרום להפרעה משמעותית לתצפיות אסטרונומיות. פיטר בק אמר שהלוויין לא צפוי להפריע "לטייסים ולתצפיתני שמיים". רבים העריכו כי הלווין יכול לעודד אנשים לצפייה בשמיים.
מינאמוטו נו טמיושי
מינאמוטו נו טָמֵיוֹשי (יפנית: 源為義 ; 1096–1156) היה ראש שבט מינאמוטו בזמן תקופת הייאן, נכדו של מינאמוטו נו יוֹשיאִיֶה, וסבו של מינאמוטו נו יוריטומו, השוגון הראשון. הוא הוביל את כוחות הקיסר סוטוקו במהלך מרד הוגֶן. טמיושי היה ידוע גם בשם מוּטְסוּ שׁירוֹ.
על אף שטמיושי ידוע בעיקר בשל מעורבותו במרד הוגן, הוא השתתף במספר עימותים אחרים במהלך חייו. בשנת 1113 לערך, היריבות המתמשכת בין הנזירים הלוחמים של מקדש מי (Mii-dera) ואלה של מנזר אֵנְרָיאקוֹ (Enryaku-ji) הסלימה לאלימות שהתפרצה ברחובות קיוטו. על אף שמשמר הארמון התארגן להגנת הקיסר, טמיושי, בעזרת קומץ סמוראים רכובים על סוסים, הצליח לדחוק את המתפרעים אל מחוץ לעיר.
עם תבוסתו במרד הוגן, נשפט טמיושי למוות, ובנו מינאמוטו נו יושיטומו הצטווה להורגו. יושיטומו סרב, וקצין אחר משבט מינאמוטו, אשר סירב לתת לטמיושי להרג בידי אדם משבט טאירה, הוציא אותו להורג ואחר כך התאבד בעצמו.
עיצוב גופנים
התחום נוגע לעיצוב גופנים לקריאה בפורמט מודפס או במדיה אחרת וסידורן יחד עם אלמנטים גרפיים ואחרים.
על עיצוב הגופנים וסידורם להתאים למגוון מטרות, תוך כדי עמידה בכללים שונים של אסתטיקה ונוחות. מטרת עיצוב הגופנים לייעל העברת מידע טקסטואלי ולספק לעוסקים באמצעי תקשורת כלשהו או בדפוס מגוון רחב של סגנונות כתיבה שונים.
שמואל
שְׁמוּאֵל הַנָּבִיא הוא דמות מקראית, בנם של חנה ואלקנה מן הרמתיים צופים. שמואל היה נביא, ומנהיג עם ישראל בסוף תקופת השופטים, בין פטירתו של עלי הכהן להמלכתם של שאול המלך ודוד המלך. לשמואל היו שני בנים - יואל ואביה.
מוצאו
במגילת היוחסין שלו המופיעה בדברי הימים כתוב כי מוצאו משבט לוי ומצאצאי קורח. בספר שמואל נאמר על אביו, אלקנה כי מוצאו "מֵהַר אֶפְרָיִם" ושהוא "אֶפְרָתִי" הפרשנות המסורתית מניחה כי היה בן למשפחת לויים שהתגוררה בנחלת שבט אפרים שכן לשבט לוי לא הייתה נחלה משלו והלויים חיו בנחלות השבטים האחרים. בחקר המקרא המודרני מקובל כי מחבר ספר דברי הימים המציא לשמואל שושלת יוחסין אלטרנטיבית, כיוון שלתפיסתו רק מי שנמנה עם שבט לוי רשאי לשרת במקדש.
שמואל במקרא
עוד בטרם לידתו הוקדש שמואל, על ידי חנה אמו, לעבודת ה' במשכן, והובא למשכן שילה עוד בהיותו פעוט, שם גדל וחונך על ידי עלי הכהן, שהיה הכהן הגדול והשופט של אותה תקופה. רבי נהוראי מפרש את הפסוק:, שנדרה חנה טרם לידתו, כי שמואל הוקדש מרחם אמו להיות נזיר עולם שנאסר בתספורת. ראיה לכך מצויה בסיפורו של שמשון, שגם עליו נאמר "וּמוֹרָה לֹא יַעֲלֶה עַל רֹאשׁוֹ - כִּי נְזִיר אֱלֹהִים יִהְיֶה הַנַּעַר מִן הַבָּטֶן".
על פי המסופר בספר שמואל, אלוהים מתגלה וקורא לשמואל בלילה, כאשר הוא ישן בהיכל ה', היכן שנמצא ארון האלוהים; בשתי הפעמים הראשונות חשב שמואל שעלי קורא לו וקם לקראתו אך בפעם השלישית בהדרכתו של עלי, הבין שה' קורא לו. בנבואתו בישר לו ה' על עונשו הצפוי של בית עלי, אולם בבוקר חשש לגלות את נבואתו לעלי, ועשה זאת רק לאחר שעלי תבע ממנו שיספר לו. לאחר התגלות האל שמואל זכה לתואר נביא.
לאחר מותם של עלי ובניו במהלך המלחמה בפלשתים, שמואל יורש את תפקידם. מנהיגותו של שמואל התאפיינה בכך שהודגש שהנביא משמיע את דבריו ואת רצונו, בדומה למנהיגותו של משה שהייתה יותר "רוחנית". דגם ששמואל רצה להקים בעם ישראל, אך לא הצליח בו באופן מלא, כך שלאחר זמן העם דרש מלך בשר ודם, שיעמוד בראש העם ככל העמים, וכך נדחתה צורת ההנהגה הכריזמטית והנבואית של השופטים, לטובת משטר מלוכני העובר בירושה. בתחילה שמואל מתנגד בחריפות לרעיון המלוכה, ורואה בה מרד בשלטון ה', אך לבסוף הוא ממלא את בקשת העם, בהוראת ה'.
המלכת שאול ודוד
שמואל המליך את מלכי התקופה: שאול המלך, שהקים וייסד את הממלכה הישראלית המאוחדת, ודוד המלך שהמשיך, גיבש והרחיב את מפעלו של שאול בכיבושים גדולים. תקופת שאול מתאפיינת בכך ששמואל ממשיך לשמש כמנהיג רוחני לצד שאול, אך לבסוף נאלץ להדיחו בשם ה'. המקרא מתאר יחסים מורכבים בין שמואל לשאול. יחסי אהבה של כביכול אב ובן, אשר מתחלפים ליחסים קשים שיש בהם כעס, צער ופחד. שמואל מוחה וזועק לה' על גזירת הדחתו של שאול, וממשיך להתאבל על גורלו לכל ימי חייו. עם זאת, הוא מוכיחו בחריפות על מעשיו, ואף בשעת מצוקה גדולה של שאול, בעת מלחמתו האחרונה, כאשר שאול נלחץ ומעלה את שמואל באוב, שמואל לא מגלה אמפתיה כלפי שאול, והוא ממשיך בכעסו ומדבר איתו קשות. במקרא מסופר שכאשר ביקש שאול להרוג את דוד, ודוד ברח לניות ברמה היכן ששמואל היה נמצא באותו הזמן, קיבל האחרון מקלט אצל שמואל. כאשר באו חייליו של שאול לבקש את דוד, כולם התנבאו ואחריהם שאול בעצמו, שבא לבקש את המלך המיועד.
על פי המסופר במקרא, מנהיגותו של שמואל התאפיינה בכך שהוא נהג לתור בין הערים והעיירות, על מנת להיות זמין לציבור להתדיינות בפניו וללימוד התורה, ולא המתין לבואם של המתדיינים אל מקום מגוריו. בניו של שמואל - יואל ואביה בני שמואל - אשר היו שופטים בבאר שבע, לא המשיכו את דרכו בהנהגת העם, כיוון שלקחו שוחד והיטו משפט, זו הסיבה שהעם מאס בהנהגה של שופטים ודרש מלך, לצד הדרישה להיות "ככל הגויים". נכדו של שמואל היה הימן, המשורר בבית ה', שנתמנה לתפקידו על ידי המלך דוד בירושלים.
שמואל נפטר זמן קצר לפני סיום תקופת מלכותו של שאול המלך ונקבר ברמה, עירו. ביומן המסע של רבי בנימין מטודלה, שביקר בארץ בשנת 1173, מתואר שהצלבנים, במעברם דרך רמלה שזוהתה על ידם כ"רמה", מצאו במקום את עצמותיו של שמואל הנביא, והביאו אותן יחד איתם, וקברון מחדש בנבי סמואל. על פי המסורת, תאריך פטירתו היה בכ"ח באייר. ויש הסוברים שביום כ"ט באייר. בימים אלו מגיעים יהודים להתפלל במקום שקיבל בתקופה מאוחרת יותר את הזיהוי כקברו של הנביא - בנבי סמואל.
מעילו של שמואל
. חנה אם שמואל, שבאה לבקר אותו במקדש בשילה מדי שנה בשנה - הייתה מכינה לכל מפגש מעיל, שניתן לשמואל כמזכרת ממנה וביטוי לחיבה, בדומה לכתונת שעשה יעקב ליוסף בנו.
המעיל ליווה את שמואל בהמשך חייו, והפעם הבאה בה הופיע היא אחרי המלחמה עם עמלק. שאול, לא הרג את המלך אגג - בניגוד לצו אלוהים. שמואל מתבקש להודיע לשאול שאלוהים נטש אותו ויעביר את שלטונו לאדם ראוי ממנו. כששמואל סב ללכת, שאול תופס במעילו - וזה נקרע. שמואל רואה בכך סימן, ומשווה את הקרע במעיל לקרע שנוצר בין שאול למלכות:. בעקבותיו, עושה הנביא אחיה מעשה דומה בשעה שהוא מנבא לירבעם את קריעת הממלכה מבית דוד.
אחרי מות שמואל, נכתב כי שאול מבקש את העלאתו באוב. שאול זקוק לסימנים מזהים כדי לדעת אם באמת מדובר בשמואל - וכשאומרת המעלה באוב שהיא רואה אדם זקן עם מעיל, מבין שאול כי מדובר בשמואל.
שמואל ושמשון
קיימים קווי דמיון מובהקים בין שמואל לשופט שחי מעט לפניו, שמשון, אך גם קווי שוני מהותיים.
שניהם מוקדשים מבטן אמם לחיי נזירות, דבר המייחד את שניהם בלבד בתנ"ך כולו. שניהם נולדים לאם עקרה שנפקדה בנס, ואצל שניהם אמותיהם דומיננטיות יותר מאביהם. בדומה לשמואל, גם הורי שמשון זוכים להתגלות אלוהית ולא מבינים זאת בתחילה. בנוסף, הפלשתים הם האויב המשותף לשניהם.
אולם לצד הדמיון, קיים גם ניגוד מהותי: בעוד שמשון פועל לבד ולא משמש כמנהיג דתי כלל, שמואל, כמי שגדל והתחנך במשכן בשילה כבן חסותו של עלי הכהן, אוסף את העם כולו למעמד תשובה לאומי, דבר חריג בימי השופטים. בניגוד לשמשון שנלחם לבדו ומכה באויביו בעצמו, שמואל מתפלל ומקריב קורבנות בזמן שהעם לוחם בפלשתים, דבר המייחד אותו מיתר השופטים שהובילו את העם במלחמה (פרט לדבורה שהייתה אישה, ועלי שהיה זקן מאוד ועיוור ).
ככלל, שמשון מזוהה עם גבורה פיזית יוצאת דופן, ואילו שמואל עם גדולה רוחנית מיוחדת, ונחשב בין הנביאים הבולטים בתנ"ך. במספר מקומות נזכר שמואל כשני במעלת נבואתו ותפילתו למשה בלבד. בדבריו לירמיהו אומר ה' "אִם יַעֲמֹד מֹשֶׁה וּשְׁמוּאֵל לְפָנַי אֵין נַפְשִׁי אֶל הָעָם הַזֶּה", וכן בתהילים "מֹשֶׁה וְאַהֲרֹן בְּכֹהֲנָיו וּשְׁמוּאֵל בְּקֹרְאֵי שְׁמוֹ קֹרִאים אֶל ה' וְהוּא יַעֲנֵם".
שמואל במשנת חז"ל
לפי תפיסת חז"ל, שמואל הנביא נחשב כמנהיג האופטימלי, לצד משה ואהרן, או בלשונם: "שלשה חֲמוּרֵי עולם" (משה, אהרן ושמואל הם שלושת גדולי העולם).
ב נאמר: רבי אלעזר כי מטי להאי קרא בכי "ויאמר שמואל אל שאול למה הרגזתני להעלות אותי" ומה שמואל הצדיק היה מתיירא מן הדין אנו על אחת כמה וכמה, שמואל מאי היא (מנין שהתיירא)? דכתיב; "ותאמר האשה אל שאול אלוהים ראיתי עולים" עולים תרי משמע חד שמואל ואידך דאזל שמואל ואתייה למשה בהדיה אמר ליה (שמואל למשה) דלמא חס ושלום לדינא מתבעינא קום בהדאי דליכא מילתא דכתבת באורייתא דלא קיימתיה. (פירוש - "עולים" ברבים, משמעותו שלפחות שניים עולים, אחד שמואל והשני משה רבנו שהביאו שמואל איתו. אמר לו שמואל למשה: שמא אני מבוקש לעמוד לדין על מעשיי, בוא איתי ותעיד שאין דבר שכתבת בתורה ואני לא קיימתיו.)
בברייתא שבמסכת בבא בתרא המייחסת את ספרי התנ"ך למחברם, מייחסים לשמואל הנביא את כתיבת ספר שמואל (מלבד הקטעים שלאחר מותו, שנכתבו על פי המסורת בידי גד החוזה ונתן הנביא), ספר שופטים ומגילת רות.
שמואל במשנת רבני ימי הביניים
הרמב"ם מתאר את המידות הלא מתוקנות של הנביאים כמחיצות שטשטשו להם את הנבואה, ובהקשר של שמואל הוא אומר שלקה במידת הפחד, כאשר פחד מפני שאול, וחשש ללכת להכתיר את דוד למלך כצוויו של האל, ככתוב "וַיֹּאמֶר שְׁמוּאֵל אֵיךְ אֵלֵךְ וְשָׁמַע שָׁאוּל וַהֲרָגָנִי".