cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
זיא מחמוד
ביוגרפיה
מגיל 6 ועד גיל 21 זיא למד באנגליה. הוא למד בתיכון בבית ספר ציבורי, שבאנגליה מתייחס לבית ספר פרטי המיועד לעשירים. בבית הספר התיכון התמחה בלימודי שפות. מחמוד הוסמך כרואה חשבון. אחרי סיום לימודיו ניהל במשך שלוש שנים רשת משפחתית של עיתונים בפקיסטן. לאחר מכן פיתח עסקים באבו דאבי במשך שנה וחצי. לאחר מכן הפך לשחקן ברידג' מקצועני. זיא מחמוד התחתן בשנת 2002 עם אמה רוטשילד (Emma Rothschild) ולהם שני בנים. כיום מחלק זיא מחמוד את זמנו בין אנגליה וארצות הברית.
מחמוד רואה עצמו עד היום כפקיסטני החי בארצות הברית ובריטניה. לדבריו אין אפשרות לשנות את זהותו כפקיסטני, על אף שטוב לו לגור בארצות הברית והוא גאה לייצג אותה.
על מנת להראות את זהותו הפקיסטנית שיחקו פעם חברי קבוצתו בתחרות לבושים בבגדים פקיסטניים מסורתיים.
ספרו האוטוביוגרפי Bridge My Way, מתאר את חייו ואת קריירת הברידג' שלו. הוא כתב מדור ברידג' שבועי בעיתון הבריטי The Guardian עד ינואר 2012. בינואר 2012 הפסיק העיתון לכתוב על ברידג'.
בספרו מתאר זיא את אהבתו הרבה למשחק הברידג'. בין השאר הוא מזכיר, כי התערב בשידור חי ב BBC על מיליון דולר, שאף אחד לא יוכל לכתוב תוכנית מחשב שתנצח אותו בברידג'. האתגר שלו לא נענה. מאחורי ההתערבות מסתתרת תפיסת העולם שלו, שרבים יחלקו עליה: ברידג' אינו משחק מתמטי.
אליפויות עולם
המרשים ביותר מבין ההישגים באליפות העולם לקבוצות הוא המקום השני בשנת 1981, שנערכה בעיר קטנה במדינת ניו יורק בארצות הברית. בעוד שבתחרויות בשנים 2007 ו 2009, ייצג מחמוד את ארצות הברית שהיא מעצמת ברידג, בשנת 1981 הגיע למקום שני עם נבחרת פקיסטן, שאינה מעצמת ברידג'.
באליפות בשנת 2009 בסאן פאולו שבברזיל ייצג את נבחרת המשנה של ארצות הברית, שהייתה למעשה קבוצת ניקל.
אליפויות צפון-אמריקה
22 פעמים זכה באליפויות צפון-אמריקה ו 17 פעמים סיים במקום השני, על פי הפירוט הבא:
אליפות ארצות הברית
שלוש פעמים זכה באליפות ארצות הברית וחמש פעמים זכה במקום השני על פי הפירוט הבא:
וירג'יניה הבילנד
ויג'יניה הבילנד (באנגלית: Virginia Haviland; 21 במאי 1911, רוצ'סטר – 6 בינואר 1988, וושינגטון די. סי.) הייתה סופרת וספרנית אמריקאית.
ביוגרפיה
ויג'יניה הבילנד נולדה ברוצ'סטר, אך רוב ילדותה עברה במסצ'וסטס. בשנת 1933 היא קיבלה תואר במתמטיקה וכלכלה מאוניברסיטת קורנל והחלה לעבוד בספרייה ציבורית בבוסטון. היא עבדה בספריות העיר עד לשנת 1963. באותה תקופה היא למדה פולקלור באוניברסיטת הרוורד.
בשנת 1962 הבילנד הוזמנה לספריית הקונגרס במטרה להקים מרכז לספרות ילדים. בשנת 1963 היא הועמדה בראש המרכז והייתה בתפקיד זה עד לשנת 1981.
בשנת 1976 הוענק לה פרס על התרומה ארוכת שנים לספרות ילדים.
בשנת 1959 היא פרסמה ספר Favorite Fairy Tales Told in France עם איורים של רוז'ה דיוואזן. זה היה ספר ראשון בסדרה של 22 ספרים עם סיפורי עם של המדינות השונות. בשנת 1985 פורסם כרך נפרד של אוסף סיפורי עם נבחרים מהסדרה.
בנוסף לסדרה וירג'יניה הבילנד הוציאה לאור ספרים נוספים של סיפורי עם ועל מחברי ספרות ילדים כמו ויליאם פן, מארק טוויין ועוד.
יונדאי קונה
יונדאי קונה (באנגלית: Hyundai Kona) היא קרוסאובר עירונית בעלת חמישה מקומות, שמיוצרת על ידי יונדאי מוטור משנת 2017. היא הוצגה בשנת 2017 והגיעה לישראל בשנת 2018.
דור ראשון
הדור הראשון יוצר בין השנים 2017 - 2023.
מנוע טורבו בנזין I4 צילינדרים בנפח 1.6 ליטרים המספק כ-198 כוחות סוס ב-6,000 סיבובים לדקה. תיבת הילוכים אוטומטית רובוטית כפולת מצמדים בעלת שבעה הילוכים. המכונית מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 7.9 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 205 קילומטרים לשעה.
יונדאי קונה חשמלי
היא גרסה חשמלית הכוללת מנוע חשמלי המספק כ-135 כוחות סוס. המנוע החשמלי מספק טווח נסיעה חשמלי של 449 קילומטרים. הקונה החשמלית הוצגה בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה בשנת 2018, והגיעה לישראל ב-28 ביולי 2021.
יונדאי קונה ההיברידי
הכוללת מנוע בנזין בנפח 1.5 ליטרים המספק כ-105 כוחות סוס עם מנוע חשמלי המספק כ-43.5 כוחות סוס. המנועים מספקים יחד 141 כוחות סוס ב-5,700 סיבובים לדקה. תיבת הילוכים אוטומטית כפולת מצמדים בעלת שישה הילוכים. המכונית מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 11.2 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 160 קילומטרים לשעה. הקונה ההיברידי הוצגה בשנת 2019 והגיעה לישראל בשנת 2020.
מתיחת פנים שנת 2020
בשנת 2020 עברה הקונה מתיחת פנים שכללה שדרוג מנוע חדש ועיצוב חיצוני ואבזור פנימי חדש. המנוע החדש הוא מנוע טורבו בנזין I4 צילנדרים המספק כ-198 כוחות סוס ב־6,000 סיבובים לדקה במקום 177 כוחות סוס ב-5,500 סיבובים לדקה. מתיחת הפנים הגיעה לישראל בשנת 2021.
מכירות בישראל
להלן נתוני המכירות בישראל על פי נתוני קארזון :
After Hours (שיר)
After Hours הוא שיר של הזמר הקנדי דה ויקנד. השיר יצא לאור ב-19 בפברואר 2020, על ידי חברות התקליטים XO וריפבליק רקורדס, כסינגל השיווקי הראשון מתוך אלבום האולפן הרביעי שלו, הנושא את שם השיר. דה ויקנד כתב והפיק את השיר יחד עם אילנג'לו, דה-הילה, מריו ויננס ובלי. קטעים מהשיר נכללו בסרט קצר על האלבום הנושא את שמם של השיר והאלבום. רמיקס לשיר מאת דה בלייז יצא לצד מהדורת הדלוקס של האלבום ב-23 במרץ 2020.
רקע והוצאה
ב-13 בפברואר 2020, דה ויקנד הכריז על שם אלבום האולפן הרביעי שלו, הנושא את שם השיר, After Hours, לאחר הוצאת הסינגלים המצליחים, "Heartless" ו-"Blinding Lights". חמישה ימים לאחר מכן, ב-18 בפברואר, הכריז על תאריך צאת הסינגל השיווקי של האלבום, "After Hours" ולאחר מכן חשף את עטיפת האלבום. בסמוך לצאת הסינגל השיווקי ב-19 בפברואר 2020, תאריך צאת האלבום נחשף גם הוא.
לחן ומילים
מגזין Stereogum תיאר את "After Hours" כשיר אלקטרו והאוס "חשוך, מסתחרר" ו"מאיים". לדברי שלדון פירס מפיצ'פורק, הרצועה "נפתחת בסגנון המוכר שלו - פלסט, הדים וטונים חוזרים - עד שלפתע הוא משתנה במהירות להפקת דאנס". מילות השיר דנות ברצונו של דה ויקנד להביא ילדים לעולם ורצונו לחזור לחברתו לשעבר. השיר מתייחס גם למערכת היחסים שקיים טספיי עם הדוגמנית בלה חדיד. לאורך החלק הראשון של השיר, טספיי שר על החמצת פרודתו ורצונו להתפייס. במחצית השנייה של השיר, הוא ממשיך לשיר על כך שסוף היחסים הוא אשמתו וכי אם אהובתו לשעבר הייתה חוזרת אליו, הוא לא יאכזב אותה שוב.
ביקורת
מבקרי המוזיקה השוו את השיר לחומרים מאוסף המיקסטייפים של דה ויקנד, Trilogy. גם תגובת האוהדים הייתה חיובית. בסקירה שבועית של סיכום, צוות האתר של חדשות המוזיקה BrooklynVegan, תיאר את השיר כ-"four-on-the-floor banger". שאד דוז'ה מ-The Fader כלל את השיר ברשימת "20 שירי הפופ הטובים ביותר כרגע", באומרו, "אייבל טספיי טובל לטריטוריה של Trilogy עם פנטזיית המין העגומה והדיכאונית הזו. אני אוהב את זה!".
הצלחה
"After Hours" נכנס למצעד הבילבורד הוט 100 לראשונה כשהגיע למקום ה-77, ב-29 בפברואר 2020, לאחר יומיים של מעקב אחר הסינגל השיווקי. בשבוע שלאחר מכן, טיפס 57 מקומות עד למקום ה-20 במצעד.
במדינת מולדתו של הזמר, קנדה, "After Hours" הגיע למקום ה-14 במצעד הקנדה הוט 100. בבריטניה, הגיע השיר למקום ה-20 והפך לאחד מ-19 הלהיטים המצליחים ביותר של דה ויקנד במצעד.
יחסי סרביה–צ'כיה
יחסי סרביה–צ'כיה הם יחסי החוץ בין סרביה וצ'כיה.
סקירה כללית
צ'כוסלובקיה וממלכת סרביה כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1918, עם סיום מלחמת העולם הראשונה. היחסים בין המדינות היו בדרך כלל חיוביים, בדיוק כמו היחסים בין צ'כוסלובקיה ויוגוסלביה (לפני מלחמת העולם השנייה). עם זאת, ממשלת צ'כיה בראשותו של מירק טופולנק החליטה להכיר בקוסובו - הנושא החשוב מאוד בפוליטיקה הסרבית.
תא צמח
תא הצמח הוא תא איקריוטי בעל כמה מאפיינים שונים לעומת תאים של אורגניזמים איקריוטיים אחרים. בנוסף לאברוני תאים אחרים תא צמח מכיל גם:
בסוף זה הלחן
בסוף זה הלחן הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי חנן בן ארי. השיר יצא לאור ב-28 במרץ 2022.
רקע
באותו היום, בשעה 10 בבוקר היה אמור לצאת סינגל אחר של בן-ארי, בשם "אלא בי", אך בעקבות פיגוע הירי בחדרה החליט שזה לא נכון לעשות זאת. בסרטון שהעלה בשעת לילה מאוחרת לפייסבוק אמר ש"הרבה דברים קורים במדינה הקטנה שלנו". למרות שתמונת הסינגל כבר פורסמה בעמוד הפייסבוק שלו, הוא לא רצה לשחרר שיר ש"הנשמה רוצה לרקוד בו", וכך כתב לעוקביו:.
גרסאות נוספות
בן ארי פירסם בספטמבר 2022 גרסת הופעה של השיר במסגרת אלבומו Live 2022. חודשיים קודם לכן הוציאה להקת קולות, להקתו הראשונה של בן ארי, גירסת כיסוי של השיר.
אורתו-כירורגיה
אורתו-כירורגיה הוא ניתוח המבוצע על ידי מנתח פה ולסת שעבר הכשרה מתאימה, לתיקון עיוות במבנה שלד הפנים, שהוא בעל השפעה תפקודית או אסתטית. העיוות עלול להיווצר כתוצאה מפגם גנטי, פגם מולד או הפרעה נרכשת כגון חבלה, זיהום או גידול באחת מעצמות הפנים.
במהלך ניתוח זה, החלק המעוות מופרד, מתוקן ומקובע מחדש בעמדה מתוכננת מראש, המבוססת על ערכים גאומטריים המותאמים למבנה הפנים של המנותח. הניתוח עשוי לכלול, בהתאם להיקף העיוות:
למי מיועד הניתוח
העיוותים מחולקים להפרעות תפקודיות קשות ולהפרעות אסתטיות, כפי שמוגדר בחוזר מנכ״ל משרד הבריאות מ-2009.
ברוב המקרים, מדובר בהפרעה גנטית, מולדת או התפתחותית במבנה הלסתות, המתבטאת בא-סימטריה (גדילת יתר או תת-גדילה של צד ימין או שמאל של הפנים) או בהפרעת סגר סקלטלית (גדילת יתר או תת-גדילה של אחת הלסתות ביחס ללסת הנגדית הגורמת לאי התאמה בסגר השיניים). הבעיה מתגלית בדרך כלל בגיל ההתבגרות המוקדם ובמיעוט המקרים כבר בגיל צעיר יותר.
ההפרעה הקשה מתבטאת בעיוות קשת השיניים, בהפרעות בתפקוד מפרק הלסת ושרירי הלעיסה, ובקושי ללעוס ביעילות ולהגות עיצורים מסוימים. מעבר להפרעה התפקודית נוצר עיוות בלתי-אסתטי במבנה הפנים שעלול לגרום אצל המתבגר או המבוגר הצעיר גם לקושי פסיכו-סוציאלי ובמיעוט המקרים מתפתח לפוביה חברתית.
במיעוט המקרים מוגדרות ההפרעות הקשות כחלק מסינדרומים גנטיים או מולדים המערבים את הגולגולת, כגון חיך ושפה שסועים, Apert,Crouzon, hemifacial microsomia,Pierre Robin.
ניתוח אורתוגנטי
ניתוח אורתוגנטי הוא ניתוח המשמש לתיקון ליקוי בסגר השיניים (אוקלוזיה). הניתוח מבוצע במקרים שבהם הגורם לליקוי איננו תוצאה של הפרעה דנטלית (של השיניים) או דנטו-אלוואולרית (של עצם החניכיים) אלא של חוסר התאמה גרמית בין הלסת העליונה והלסת התחתונה. מקור השם הוא בשילוב שתי מילים בשפה היוונית: Ορθοσ (ליישר - orthos) ו- γναθοσ (לסת - gnathos).
הסופר קאפ המלטזי
הסופר קאפ המלטזי (באנגלית: Maltese Super Cup) הוא מפעל כדורגל מסוגת הסופר קאפ המשוחק אחת לשנה בין אלופת ליגת העל המלטזית לבין מחזיקת הגביע המלטזי.
הטורניר שוחק בצורה לא רשמית ותחת מספר שמות שונים מעונת 1953/1954, אך הפך לרשמי מעונת 1984/1985. תחילה הוא נערך בסוף העונה, ומשנת 2003 הוא החל להיערך בחודש דצמבר.
יחסי אינדונזיה–סינגפור
לאורך השנים קיימו אינדונזיה וסינגפור חילופי דברים סדירים של ביקורים רמי דרג, שהונעה על ידי שיתוף פעולה כלכלי חזק במגוון רחב של תחומים, כולל בריאות, ביטחון ואיכות הסביבה. בעשור האחרון הייתה סינגפור בעקביות המשקיעה הזרה המובילה באינדונזיה.
בשנת 2017 צוינו 50 שנה ליחסים הדיפלומטיים באירוע חגיגי המכונה RISING50, מיזוג של "RI" לרפובליקה של אינדונזיה ו-"SING" לסינגפור.
היסטוריה
היחסים בין אינדונזיה העתיקה לסינגפור מתוארכים לתקופת ממלכות קדומות, אזור המיצרים היה חלק מתחום Srivijaya עוד במאה ה-7. נגרקרטגאמה, שיר אפוס ג'אווני שנכתב בשנת 1365 בתקופת מג'פהיט, התייחס גם ליישוב באי שנקרא Temasek ('עיר הים' בג'אוונית העתיקה).
בשנות ה-90 של המאה ה-14, סולטן פלמבאנג, פרמסווארה, נמלט לטמסק לאחר שהודח על ידי ממלכת מג'פהיט. במהלך המאה ה-14, סינגפור נקלעה למאבק בין סיאם (כיום תאילנד) לאימפריה המג'פיטית המבוססת על ג'אווה על השליטה בחצי האי המלאי. לפי סג'רה מלאיו, סינגפור הובסה בהתקפה מג'פיטית אחת. הוא שלט באי במשך כמה שנים, לפני שנאלץ לעבור למלאקה שם הקים את סולטנות מלאקה.
לאחר העצמאות של אינדונזיה בשנת 1945 וההפרדה של סינגפור ממלזיה בשנת 1965, שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים דו-צדדיים ב-1966. בשנת 1967 הקימו את ASEAN יחד עם תאילנד, הפיליפינים ומלזיה, במטרה לחתור לשלום ויציבות באזור. יחסים דיפלומטיים רשמיים כוננו בין סינגפור לאינדונזיה ב-7 בספטמבר 1967.
50 שנה ליחסים דיפלומטיים רשמיים
יובל הזהב של היחסים הדיפלומטיים בין אינדונזיה לסינגפור צוין בסדרת אירועים באוגוסט: מפגש "ארבע עיניים" בין שני המנהיגים, השקת הספרים RISING50, נושא חותמות זיכרון משותף, נטיעת עצים בגנים הבוטניים בסינגפור. נערך גם המפגן הראשון המשולב אי פעם של 20 מטוסי קרב מרפובליקה של חיל האוויר של סינגפור (RSAF) ומחיל האוויר האינדונזי (TNI-AU), במערך המספר "50". בחזית הכלכלית נערך פורום השקעות ונחתמו תשעה מזכרות הבנות (MOU), כולל שיתופי פעולה בחינוך ומחקר, חילופי סטודנטים, סביבה ואנרגיה.
יחסי סחר
היקף הסחר של אינדונזיה–סינגפור מגיע ל-36 מיליארד דולר סינגפורי (29.32 מיליארד דולר). סינגפור היא המשקיעה הזרה המובילה באינדונזיה, עם סך מצטבר של 1.14 מיליארד דולר ב-142 פרויקטים. המסחר בין שתי המדינות הסתכם בכ-68 מיליארד דולר בשנת 2010. במקביל, היצוא האינדונזי ללא נפט וגז לסינגפור הוא הגבוה ביותר באזור.
תיירות
סינגפור היא מקור המבקרים הראשון באינדונזיה עם 1,373,126 מבקרים בשנת 2010. להפך, אינדונזיה היא גם המקור המוביל ביותר בסינגפור, והגיעה ל-2,592,222 מבקרים בשנת 2011.
ביטחון, לחימה בטרור וגבולות
ב-3 באוקטובר 2005 פגש ראש ממשלת סינגפור לי הסיין לונג את נשיא אינדונזיה סוסיליו באמבאנג יודהויונו בבאלי, יומיים בלבד לאחר הפיגועים בבאלי. הם הסכימו לחזק את המאבק בטרור ושוחחו גם על שיתופי פעולה בתחומי הכלכלה, הסחר, האנרגיה וההשקעות.
סוגיות טריטוריאליות וסביבה
היחסים עם אינדונזיה הם בדרך כלל טובים, אם כי הנושאים המוזכרים כיום כוללים איסור על ייצוא של חול וגרניט, ששניהם מהווים בסיס לענף הבנייה של סינגפור.
מחסור בקרקעות ובמרחבים בסינגפור הביא אותם להרחיב את האי באמצעות טיוב קרקעות. החומרים הדרושים לשיקום, חולות וגרניט מיובאים לרוב מאינדונזיה. חציבת חולות משטחים אינדונזיים עוררה דאגה לנושאי איכות הסביבה.
באוגוסט 2005 חתמו סינגפור ואינדונזיה על מזכר הבנות להרחבת זכויות התעופה בין המדינות.
ביוני 2013, סינגפור סבלה מאובך שנבע משריפה כדי לפנות אדמות מטעים בריאו הסמוכה, סומטרה, אינדונזיה. אובך יוני 2013 הגיע לשיא הגרוע ביותר והגיע לרמות המזהמים ביותר של אובך מאז 1997. האובך עורר התראה בריאותית מצד ממשלת סינגפור, הכעיס את אזרחי סינגפור והביא גם למתח דיפלומטי כלשהו, כשממשלת סינגפור מחתה על הקשיחות באינדונזיה בטיפול בנושא, והפצירה בממשלת אינדונזיה לחפש אמצעים יעילים להפחתת התרחשות זיהום האובך בגבול.
בנוסף, היו גם הבדלים בין שתי המדינות בנוגע לניהול אזור המידע על טיסות איי ריו (FIR). סינגפור בדרך כלל טענה שהיא שולטת ב-FIR על בסיס הסדר שנערך על ידי ארגון התעופה האזרחית הבינלאומי, וכי מדובר בבטיחות ויעילות תעופה. עם זאת, כמה פקידים אינדונזים בעבר ובהווה טענו נגד זכותה של סינגפור לעשות זאת, ונימקו כי ה-FIR הוא הקובע הקריטי לריבונותה וההגנה האווירית של אינדונזיה. אמנם נראה כי העניין אינו פוגע משמעותית ביחסים הדו-צדדיים, אך מעת לעת מועלים טענות משני הצדדים.
יחסי ארגנטינה–פקיסטן
יחסי ארגנטינה–פקיסטן הם יחסי החוץ בין ארגנטינה לבין פקיסטן. הקשר צמח לאחרונה עם קשרים מסחריים חשובים המתפתחים יחד עם תקשורת אחרת בין הממשלות.
היסטוריה
ארגנטינה ופקיסטן כוננו רשמית יחסים באוקטובר 1951, בתקופת ממשלתו של חואן דומינגו פרון. ההסכם המשמעותי הראשון נחתם במאי 1983. מאז נערכו ביקורים רמי דרג בשתי המדינות ונראה כי היחסים הלכו והתגברו למערכת היחסים הלבבית שנראית היום; עם הסכמים, באופן עקרוני לפחות, להמשיך בדיונים בתחומי עניין הדדי, כמו המערכות הכלכליות והפוליטיות שלהם.
הסחר הדו-צדדי בין ארגנטינה לפקיסטן התגבר בשנות התשעים כתוצאה מהגידול המתקדם בייצוא הארגנטינאי שהחל בשנת 1992 (למעט בשנת 1994), היתרה החלה להתגבר עד שהגיעה למקסימום בשנת 1998 של 117.49 מיליון דולר. ב-19 ביולי 2002, ארגנטינה פקיסטן חתמו על הסכם רשמי על סחר ושיתוף פעולה בין שתי מדינות, בהתאם לתקנות של ארגון הסחר העולמי.
במרץ 2012, ממשלת ארגנטינה הדגישה את חשיבות היחסים הדו-צדדיים עם פקיסטן, ומזמין את השגריר הפקיסטני כאורח המרכזי בטקס בבואנוס איירס לציון 60 שנות ידידות בין פקיסטן לבין ארגנטינה. באותה השנה התרחשה חנוכת רחבת פקיסטן בין יום העצמאות של פקיסטן ב-14 באוגוסט ליום העצמאות של ארגנטינה ב-9 ביולי. היה זה גם לציון 60 שנה לכינון יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות הידידותיות.
הסחר הדו-צדדי בין ארגנטינה לפקיסטן - שבשנת 2008 הגיע לרמה המקסימלית (206 מיליון דולר), באמצע 2007 ארגנה הקנצלרית הארגנטינאית משלחת סחר רב-מגזרית לפקיסטן, שבסיסה בקראצ'י, העיר המסחרית הגדולה במדינה, יותר מ-15 מיליון תושבים, ושם אנשי עסקים ארגנטינאים קיימו יותר ממאתיים סבבים עסקיים עם מקביליהם. בין שאר התוצאות, מעבדת ASPEN (מוצרים אונקולוגיים ועיניים) סגרה חוזה ייצוג למשך חמש שנים; ומעבדת OMEGA SA (גינקולוגיות) סגרו חוזה בלעדי למכירת מוצריה בשוק ההוא. בנובמבר 2015, הרפובליקה הארגנטינאית קיבלה את הוקרתה של הרפובליקה האיסלאמית של פקיסטן מכוח הסיוע ההומניטרי שהעניקה ארגנטינה, באמצעות ועדת הקסדות הלבנות, שכללה 30 ארגזי טבליות כדי לטהר בסך הכל 6,000,000 ליטר מים, שהופצו בין סוכנויות הומניטריות שונות באמצעות הייצוג הארגנטינאי.
כיכר פקיסטן
פלאזה דה פקיסטן (Plaza de Paquistán) היא נקודת ציון בבואנוס איירס המנציחה את הידידות בין ארגנטינה לפקיסטן. הוא ממוקם בלב ליבו של פרק טר דה פבררו בשכונת פלרמו. הכיכר עוצבה מחדש בשנת 2012 ונפתח ב-27 ביולי 2012 על ידי השגרירה נאלה צ'וחאן מפקיסטן, לציון 60 שנה לכינון יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות הידידותיות. השגרירה אמרה: "אנו מעריכים עמוקות את מחוות החברות החשובה הזו ואנחנו צריכים להעמיק עוד יותר את קשרי הידידות הללו באמצעות שיתוף פעולה מועיל הדדית בסחר ובתרבות."
בשנת 2009 נחתמו הסכמים בנוגע לשיתוף פעולה טכני ומדעי-טכנולוגי (כמו האינטרס הפקיסטני ברכישת כלי שיט אוקיינוגרפי) ושיתופי פעולה בנושאי CNG ואנרגיה הכוללים השתתפות אפשרית של ארגנטינה בפרויקטים של חיפושי גז. ובבניית צינורות גז, והשתתפות חברות ארגנטינאיות בפרויקטים הידרו-אלקטריים.
דיפלומטיה
ארגנטינה היוותה חלק מהקונצנזוס לטובת ההחלטה שהציגה פקיסטן על הזכות להגדרה עצמית הנדונה מדי שנה במהלך העצרת הכללית של האו"ם. פקיסטן הצביעה בעד החלטת האו"ם הקובעת כי "המשך הקולוניאליזם אינו תואם את אידיאל השלום האוניברסלי של האו"ם" הרלוונטי לשאלת איי מלווינס. שתי המדינות חולקות גם השקפות משותפות בנוגע לרפורמות באו"ם ובנושא הרחבת מועצת הביטחון של האו"ם.
נשיאות הסנאט הפקיסטני אמרה על היחסים כי ל"פקיסטן וארגנטינה [יש] שיתוף פעולה הדוק מאוד בתחומים שונים ואחידות תמימות דעים בנושאים בינלאומיים."
שיתוף פעולה
שגריר ארגנטינה בפקיסטן הצהיר כי שתי הממשלות מעורבות בבחינת אזורים חדשים בהן הן יכולות להגביר את שיתוף הפעולה, ואמר ששתי המדינות צריכות "להגביר את המאמצים" להקמת תחומים שעדיין לא נבדקו, כולל חיזוק קשרי הסחר באמצעות יבוא חיטה, ובשליחת משלחות סחר נוספות בין שתי המדינות. נשיא לשכת המסחר אסלאמאבאד הסכים עם השגריר והדגיש את הצורך בהסכמים פורמליים נוספים בין הארגון שלו למקביל אליו בבואנוס איירס. חברות ארגנטיניות גם הביעו עניין בחקר והפיתוח של שדות גז במחוזות הפקיסטניים של בלוצ'יסטן וסינד.
ביקורים רשמיים
נשיא פקיסטן, פרבז מושארף, ביקר בארגנטינה בשנת 2004, כחלק מביקור בשלוש מדינות אמריקה הלטינית כדי לחזק את היחסים הכלכליים והפוליטיים בין פקיסטן לאזור כולו וארגנטינה במיוחד. מושארף קיים גם פגישות עם נשיא ארגנטינה, ובנאום שהתקיים בפני המועצה הארגנטינאית ליחסים בינלאומיים הוא רמז לשיתוף פעולה רב יותר בנושאים בעלי אינטרס הדדי באו"ם ולחיזוק הקשרים הכלכליים והפוליטיים בין מדינות.
יוזמה דרך הלב
יוזמה דרך הלב היא חברה עסקית למטרות רווח בבעלות פרטית הפועלת לשינוי חברתי וכלכלי של אנשים עם מוגבלויות, לרוב בתחום בריאות הנפש, ולשילובם בקהילה באמצעות שיקום תעסוקתי.
רקע
החברה הוקמה בשנת 2006 במטרה לסייע לאנשים עם מוגבלויות להשתלב בשוק העבודה.
החברה מעסיקה כ-90 עובדים, כ-25% מהם מתמודדים עם מוגבלויות שונות, ומאפשרים מסלולי התפתחות מקצועית ואישית. הם מסייעים בהשתלבות של מאות משתקמים בשוק העבודה הפתוח. הארגון מפעיל מיזמים ותוכניות ייחודיות המתאימות לצרכים של קהלי היעד, תוך הגשמת הייחודיות שבכל אחד מהם והובלה לשיקום ולשילוב תעסוקתי.
החל מחודש ספטמבר 2022 ורד מרזר ספיר היא מנכ"לית החברה, ורד ניהלה בעבר את תוכנית צרכנים נותני שירות וחזרה לארץ לאחר ניהול מספר ארגונים בתחום הקהילה בארצות הברית.
תוכניות החברה
החברה פועלת בשיתוף ובמימון משרד הרווחה ומשרד הביטחון והאגף לבריאות הנפש במשרד הבריאות וג'וינט ישראל. בין התוכניות:
עלמת פינלנד
עלמת פינלנד (בפינית: Suomi-neito, בשוודית: Finlands mö) היא ההאנשה המדינית של פינלנד.
ההאנשה
בתחילת דרכה נצטיירה ההאנשה כצעירה יחפה באמצע שנות העשרים לחייה עם שיער בלונדיני קלוע לעיתים קרובות, עיניים כחולות, לובשת תחפושת לאומית כחולה-לבנה או שמלה לבנה. במקור היא נקראה אאורה על שם נהר ההילה בטורקו.
כסמל, עלמת פינלנד שימשה מאז המאה ה -19, כאשר היא תוארה כאישה החובשת כתר מצומח, ואז התפתחה כשפינלנד קיבלה תודעה ועצמאות לאומית. היא תוארה בשירה ובאמנויות יפות. זכריס טופליוס ווולטר רונברג היו אישים חשובים שעזרו בהלאמת עלמת פינלנד כסמל. כמו האם סוואה משוודיה השכנה, עלמת פינלנד התחילה את דרכה כאישה בוגרת אך בהדרגה בחלוף השנים נהפכה לצעירה יותר.
דמיון לצורת פינלנד
ניתן גם להתייחס לעלמת פינלנד כצורה כמו שפינלנד מופיעה על המפה. עם קצת דמיון פינלנד נראית כמו צורה נשית שידה אחת מורמת (ואחרת גם כן מורמת, אך זה היה לפני שביתת הנשק במוסקבה בשנת 1944), עם ראש וחצאית. המטפורה משמשת באופן כה נפוץ, עד שהאזור הצפון מערבי סביב Enontekiö ידוע כזרוע בפינית (Käsivarsi) אפילו בהקשרים רשמיים. (ניתן להשוות את השמלה בציור לעיל עם המפה משמאל.)
ליובה אלמי
ליובה אלמי (13 בנובמבר 1899, יקטרינוסלב, האימפריה הרוסית – 25 בפברואר 1994, ישראל) היה משורר ישראלי.
ביוגרפיה
נולד בשם יהודה (ליובה) שפוטינובסקי ביקטרינוסלב. בשנת 1919, הכיר את אברהם שלונסקי ובשנת 1921, עלה לארץ ישראל והצטרף לחבורת העמק שעסקה בבניין ארץ ישראל. באותה התקופה, שינה את שם משפחתו לאלמי ופרסם תחת שם זה את שירו הראשון 'הנודד' שיצא לאור בכתב העת הדים. בשנת 1927, הוציא לאור בהוצאת לקראת את ספר השירים "בשער". בין השנים 1929–1933, התגורר בבלגיה, צרפת, גרמניה ואוסטריה. עם שובו לארץ ישראל בשנת 1933, התקרב למפלגה הקומוניסטית הישראלית ועקב פעילותו הפוליטית, גורש באניה דרך צרפת לקובה על ידי שלטון המנדט בשנת 1937 ביחד עם אשתו לעתיד, שרה. כשהאניה עגנה במרסיי, החליטו ליובה ושרה לרדת ממנה ולעבור להתגורר בפריס. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, התגייס אלמי לצבא הצרפתי. במהלך המלחמה, עבר להתגורר בכפר בדרום צרפת ובשנת 1941 נולד בנו. לאחר המלחמה, חזר אלמי להתגורר בפריס ועסק בפרוונות. בשנת 1948, עבר לפולין, השתקע בורוצלב והמשיך לעסוק בפרוונות אך בשנת 1957, עקב גל אנטישמיות בפולין, חזר לישראל והשתקע בירושלים. בירושלים עבד כפקיד במכס. בשנת 1982, הוציא לאור את שיריו.
אלמי נפטר ב-25 בפברואר 1994.
דיולה לנדייל
דיולה לנדייל (במקור גולדשטיין, או פולק, בהונגרית: Lengyel Gyula; סאטו מארה, 8 באוקטובר 1888 – מוסקבה, מקום ההוצאה להורג בקומונרקה, 8 בינואר 1838) היה מתמטיקאי וכלכלן יהודי-הונגרי, פוליטיקאי קומוניסטי, שהיה קומיסר העם לענייני האוצר (שר האוצר) ב"מועצת השלטונית המהפכנית" (ממשלה) במהלך הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. לאחר נפילת הרפובליקה התיישב בברית המועצות, שם נפל קורבן לטיהורים הגדולים של סטלין.
ביוגרפיה
דיולה לנדייל נולד במשפחה יהודית. בשנת 1911 קיבל תואר במתמטיקה בבודפשט. לאחר מכן עבד כמורה. הוא היה חבר באיגוד העובדים של המורים והיה לוחם פעיל בסופרג'יזם. במהלך מלחמת העולם הראשונה הפך למרצה, תחילה ב"אקדמיה למסחר" ולאחר מכן ב"מכללה לכלכלת העולם". בינתיים, הצטרף למפלגת הקומוניסטים של הונגריה (KMP), ובשנת 1919, לאחר הכרזת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, נבחר כחבר ב"מועצה השלטונית המהפכנית" (ממשלה) כקומיסר העם (שר) לכספים (שר אוצר). שמו קשור לגיבוש המדיניות הכלכלית של הרפובליקה וארגון האספקה לציבור. אולם מעשיו כשלו בסופו של דבר ולאחר נפילת הרבובליקה נמלט לווינה עם מנהיגים קומוניסטיים אחרים. שם השתתף בארגון מחדש של ה-KMP. לנדייל עבר לברלין בשנת 1922, שם עבד תחילה במשלחת סחר החוץ הסובייטי ולאחר מכן כראש המחלקה למדיניות כלכלית. בשנת 1930 היגר למוסקבה, שם עבד בכתיבה מקצועית וכמרצה פוליטי מומחה. מאמריו הופיעו בין היתר ב-Volkwirtschaft der UdSSR הגרמני, בכתב העת "סחר החוץ" במוסקבה, וב"מרץ החדש" וב"קדימה". ב-2 בנובמבר 1937 נעצר ונכלא בהוראת סטלין. הוא נידון למוות ב-8 בינואר 1938, וגזר הדין בוצע באותו היום. לנדייל זוכה ושמו טוהר ב-28 בנובמבר 1956.
אמנון הררי (עיתונאי)
אמנון הררי (נולד ב-8 במרץ 1987) הוא עיתונאי ישראלי, עורך החדשות של "הארץ". בעברו היה עורך הספורט של "הארץ" וכותב בעיתון, עורך התכנית "פגוש את העיתונות" בחברת החדשות של קשת 12, סגן העורכת הראשית של מגזין "טיים אאוט תל אביב".
ביוגרפיה
הררי נולד בשנת 1987 בתל אביב, בנם של הפסיכולוג דור הררי ושל העורכת הללי (ללי) שמר, בתה של הפזמונאית והמלחינה נעמי שמר. הוא למד בעירו בבית הספר הגימנסיה העברית "הרצליה", ובמהלך לימודיו נפצע באורח קשה בתאונת דרכים. למרות מצבו הרפואי הוא התנדב לשירות אותו ביצע ביחידת עילית באגף המודיעין, אליה התגייס ב-2006. הררי אף יצא לקצונה, והשתחרר ב-2010 בדרגת סגן.
אחרי שחרורו מהצבא, החל הררי לעבוד באתר "וואלה! NEWS", תחילה בתפקידי עריכה שונים וב-2012 מונה לראש דסק החדשות באתר, אותו מילא עד 2015. במסגרת תפקידו גם כתב הררי מאמרי דעה באתר בנושאים אקטואליים. הוא גם שימש כשליח האתר לסיקור טורנירי הפיינל-פור של היורוליג ב-2011 וב-2014. מיד עם עזיבתו את "וואלה! NEWS", מונה הררי לתפקיד סמנכ"ל התוכן והעורך הראשי של הסטארט-אפ החברתי ePart. בינואר 2017 הצטרף הררי למגזין "טיים אאוט תל אביב", כסגן העורכת הראשית, עורך האתר ועורך המדור העירוני.
באוגוסט 2018 עבר לעיתון "הארץ", שם שימש תחילה כעורך מדור הספורט בעיתון המודפס ובאתר האינטרנט. במקביל לתפקידו ולכתיבה בתחום הספורט, הררי גם כותב מאמרים בנושאים פוליטיים, כותב לסירוגין את הטור המערכתי "היומית", ובמהלך ארבע מערכות הבחירות לכנסת בין השנים 2019-2021 כתב את המדור הפוליטי "הסקרן". במקביל, מפרסם הררי בעיתון גם כתבות בנושאי תרבות, עבור המוספים "גלריה שישי" ו"גלריה". ב-2022 מונה לתפקיד עורך החדשות של "הארץ"
בראשית 2020 ובמקביל לעבודתו ב"הארץ" החל הררי לשמש גם כעורך התכנית "פגוש את העיתונות" בחברת החדשות של קשת 12. הררי שימש בתפקיד בזמן מערכות הבחירות לכנסת ב-2020 ו-2021, הבחירות לנשיאות בארצות הברית ב-2020, ומשבר הקורונה. עם תום מערכת הבחירות ב-2021, סיים את תפקידו והמשיך בעבודתו ב"הארץ".
להררי תואר ראשון בהצטיינות במדע המדינה ובתקשורת מאוניברסיטת תל אביב.
משפחה
הררי הוא נכדה של הפזמונאית והמלחינה נעמי שמר, וכן של איש המוסד מייק הררי. אביו, דור, הוא אחיינה של נשיאת בית המשפט העליון בדימוס, דורית ביניש.
מורשת יער הגשם הטרופי של סומטרה
גאוגרפיה, גאולוגיה ואקלים
אתר המורשת העולמית חוצה את קו המשווה מכיוון צפון לדרום במקביל לרכס בוקיט באריסאן במערב סומטרה. אורכו של הרכס הוא 1,650 קילומטרים, ומזרחית אליו נמצא עמק ביקוע (rift valley) שכמעט ומחלק את הפארקים. בוקיט באריסאן והעמק נוצרו כתוצאה מהתנגשות בין הלוח האוסטרלי ובין הלוח האירואסייתי. החלק המזרחי של סומטרה היה מחובר בעבר לאסיה, אך נפרד ממנה במהלך נדידת היבשות.
הפארק הלאומי גונונג לאוסר משתרע לרוחב 100 קילומטרים ולאורך 150 קילומטרים, והטופוגרפיה שלו היא בעיקר הררית. הפארק מכסה כמעט 100% משטחם של וסט אלאס, וסט באריסאן, ואיסט באריסאן, והגראבן של עמק אלאס כמעט ומחלק אותו. חלקו הצפוני של הפארק תלול מאו ומגיע בשיאו עד ל-1,500 מטרים, ובחלקו הדרומי נמצאת רצועה באורך 25 קילומטרים שמקבילה לחוף הים, ומגיעה עד לגובה של 600 מטרים. בפארק יש 11 פסגות שגובהן מעל ל-2,700 מטרים, הגבוהה ביותר היא פסגת גונונג לאוסר - 3,466 מטרים. במרכז הרכס נמצא הפארק הלאומי קרינצ'י סבלאט, שרוחבו 45 קילומטרים, אורכו 350 קילומטרים, והוא מתנשא לגובה ממוצע של 2,000 מטרים. החלק הצפוני של הפארק נמוך יותר בהשוואה לחלקו הדרומי, והוא מתנשא לגובה של 800 עד 1,500 מטרים. גם קרינצ'י סבלאט מאופיין בטופוגרפיה הררית, והנקודה הגבוהה ביותר בו היא פסגת הר הגעש קרינצ'י, הנמצאת בגובה 3,805 מטרים מעל גובה פני הים ועליה צומח יער גשם.
שטחו של הפארק הלאומי בוקיט באריסאן הוא פחות ממחצית שטחו של הפארק הלאומי גונונג לאוסר. שני השלישים הצפוניים של הפארק הם בעלי טופוגרפיה הררית, והנקודה הגבוהה ביותר בהם היא פסגת הר פולונג (1,964 מטרים). השליש הדרומי של הפארק מישורי יותר, ומתוכו 90 קילומטרים הם חצי אי. הפארק גובל בים לאורך מחצית מאורכו הכולל, וממוקמים בו אגמים, מעיינות חמים, ומקורות נהרות רבים. רכס בוקיט באריסאן מורכב מסלעי משקע כגון אבן גיר, אבן חול, ברקציה, קוורציט, וצפחה, שהתרוממו לפני כ-70 מיליון שנים. עמק הביקוע הגדול שנמצא מזרחית לאתר נוצר במהלך תקופת היווצרות העתקים לפני כ-3 מיליון שנים. סוגי קרקע רבים באקלים של הפארק נוצרו כתוצאה מהפעילות הגעשית שהתרחשה בו. הקרקע בגונונג לאוסר היא בעיקר פודזול, ליתוזול ולאתוזול בצבע אדום-צהוב. הקרקע בקרינצ'י סבלאט היא בעיקר פודזול, והפוריות שלה נמוכה. הקרקע האנדוזולית בקרבת פסגת הרי הגעש יותר פורייה, וכך גם הקרקע הלאתוזולית בשפלת הפארק. הקרקע בבוקיט באריסאן סלאטאן היא בעיקר פודזול לא פורה.
מזג האוויר בהרים דומה לאורך רוב ימות השנה ומאופיין בטמפרטורה ולחות גבוהות, בכמות משקעים גבוהה לאורך תשעת חודשי עונת הגשמים. כמות הגשמים השנתית ממוצעת בגונונג לאוסר היא 3,000 מילימטרים בצפון ו-4,657 מילימטרים בדרום, טווח הטמפרטורה הוא 21 עד 28 מעלות צלזיוס, והלחות תמיד מעל ל-60%. כמות הגשמים השנתית הממוצעת בקרינצ'י סבלאט היא 2,290 מילימטרים, טווח הטמפרטורה הוא 16 עד 28 מעלות צלזיוס והלחות היא בין 77% ל-90%. במונסון שמתרחש בין נובמבר למאי יורדים כ-3,000 עד 4,000 מילימטרים של גשם בחלק המערבי של הפארק הלאומי בוקיט באריסאן סלאטאן, ובחלקו המזרחי 2,500 עד 3,000 מילימטרים. טווח הטמפרטורה בפארק הוא בין 20 ל-28 מעלות צלזיוס.
פלורה
אינדונזיה היא בית גידול עבור כעשירית מהצמחים במערכת בעלי הפרחים. האי סומטרה, בו שוכן אתר המורשת העולמית, נמצא באזור האקולוגי השפלה והיערות ההרריים של איי סומטרה, ויערות הגשם הגדלים על האי הם בין הגדולים ביותר מסוגם בדרום-מזרח אסיה. באי נצפו למעלה מ-10,000 מינים של צמחים במגוון בתי גידול, ובפארקים עצמם גדלים למעלה ממחצית מספר המינים שבאי כולו. כל הפארקים ידועים כבתי גידול של הצמחים רפלסיה גדולה ולוף ענק, שהראשון מביניהם הוא הצמח בעל הפרחים הגדול ביותר בעולם. באי יש תת-ספציאציה בשל המחסומים הגאוגרפיים הטבעיים הקיימים בו, והיא גרמה להבדלים רבים בין בתי הגידול השונים באי. צמחיית האי נתונה לאיומים אקולוגיים שפגעו בה בעשרות השנים האחרונות. דוגמה לכך היא יער השפלה הטרופי, ששטחו קטן מ-250 מיליון דונם ל-50 מיליון דונם, והיער ההררי שנמצא בסכנה בשל בירוא יערות וניצול הקרקע לחקלאות.
הפארק הלאומי גונונג לאוסר, השוכן בצפון סומטרה, הוא יער בראשיתי המאופיין בעיקר בצמחייה טרופית. עד לגובה 300 מטרים ועל פני 5% משטח הפארק הצמחייה היא יער חוף ויערות שפלה. החל מגובה זה ועד גובה של 1,300 מטרים ועל פני 29% משטח הפארק הצמחייה היא יער מרגלות גבעה. החל מגובה זה ועד גובה 1,500 מטרים ועל פני 30% משטח הפארק הצמחייה היא יער אלוניים ועריים תת-הררי. בין 1,500 ל-2,500 מטרים ועל פני 35% משטח הפארק הצמחייה היא יער הררי, שחלקו התחתון מאופיין בצמחיית דקליים, טחבי עלים וראטאן, ובחלקו התחתון גדלים צמחים שזקוקים לסביבת גידול חומצית. באחוז הנותר של שטח הפארק, שגובהו 2,400 עד 3,400 מטרים, הצמחייה היא יער תת-אלפיני. בפארק תועדו כ-4,000 מינים של צמחים.
הרים מהווים כ-70% משטחו של הפארק הלאומי קרינצ'י סבלאט, ויש בו שמונה אזורי צמחייה שנקבעים על פי הגובה מעל פני הים. אזורים אלו הם יער שפלה (עד 200 מטרים), יער גבעה (300 עד 800 מטרים), יער תת-הררי (800 עד 1,400 מטרים), יער הררי נמוך (1,400 עד 1,900 מטרים), יער הררי תיכון (1,900 עד 2,400 מטרים), יער הררי עילי (2,400 עד 2,900 מטרים) וביצת גמאיים-כבול ויער תת-אלפיני (מעל 2,900 מטרים). קרינצ'י סבלאט מאופיין גם הוא בסוגים ובמינים רבים של צמחים, בהם 300 מינים של סחלביים. גם בפארק זה תועדו כ-4,000 מינים של צמחים.
הרים מהווים כ-55% משטחו של הפארק הלאומי בוקיט באריסאן, אך בניגוד להרים בפארקים האחרים שבאתר המורשת אלו מתנשאים עד לגובה של 2,000 מטרים בקירוב. יער החוף משתרע רק על פני אחוז אחד משטחו של הפארק. חלקים ניכרים משטחו של הפארק הם יער שפלה (45%, עד 600 מטרים), יער רמה (34%, 600 עד 1,000 מטרים) ויער תת-הררי (17%, 1,000 עד 1,500 מטרים). היער ההררי גדל בגובה של 1,500 עד 2,000 מטרים, המהווים כ-3% משטחו של הפארק. בוקיט באריסאן מגוון פחות בהשוואה לשני הפארקים האחרים, ועד כה תועדו בו 514 מיני צמחים. הקבוצה הגדולה ביותר מבין אלה היא הסחלביים, המונה 126 מינים.
פאונה
ההרים בסומטרה הם מקלט חשוב עבור מגוון רב של בעלי חיים. אונסק"ו העריך בשנת 2004, עת הוכרזו הפארקים כאתר מורשת עולמית, כי האזור המוכרז הוא בית גידול עבור 201 מינים של יונקים ו-580 מינים של עופות, שמהם 21 הם אנדמיים ו-58 מינים נמצאים ברשימה האדומה של IUCN שפורסמה בשנת 2000. פאונת היונקים של סומטרה דומה מבחינת המגוון שלה לזו של בורנאו (222 מינים), ג'אווה (182 מינים) וגינאה החדשה (220 מינים). מבין כלל המינים הגדלים בפארק 22 הם ייחודיים לשטחו ואינם גדלים בשום מקום אחר באינדונזיה. סוגי הצמחייה ובתי הגידול הרבים בפארקים, התלויים בגובה ובמיקומם על פני שושנת הרוחות, גורמים לספציאציה מוגברת וליצירת פאונת יונקים מגוונת. בפארקים יש גם 200 מינים של זוחלים, 30 מינים של דגים, וחסרי חוליות. שלושת הפארקים הם עדות למחסום בין הביוטה של אסיה לבין זו של סומטרה בשל מאפייניהם הגאוגרפיים, וסביבות הגידול של בעלי החיים השונים הן עדות להתפרצות הטוף מהר טובה לפני 75,000 שנים. דוגמה לכך היא הטפיר האסייתי, שלמעט מקרים בודדים לא נמצא בכלל דרומית לאגם טובה.
הפארק הלאומי גונונג לאוסר הוכרז על ידי הקרן העולמית לשימור חיות הבר כ"אזור אקולוגי הראוי לשימור לצורך הגנה על המגוון הביולוגי של כדור הארץ", ובהכרזה נכללו גם המערכות האקולוגיות שמסביב לפארק. השטחים הללו מהווים 47% מכלל שטח בתי הגידול של האורנגאוטן. מלבד האורנגאוטן גדלים בפארק ובסביבתו 174 מינים נוספים של יונקים, מהם 21 הנתונים בסכנה כלשהי. מבין המינים הנוספים של היונקים ניתן למנות את הדול מצוי, חתול זהוב אסייתי, טיגריס סומטרה, נמר ערפילי מצוי, סרו סומטרי, טפיר אסייתי, וקרנף סומטרה. אין כמעט מידע על היונקים הקטנים הגדלים בפארק. ידוע כי בפארק מקננים 380 מינים של עופות, מהם 52 מאוימים, ומתגוררים בו 57 מינים של זוחלים ודו-חיים. 92 ממיני בעלי החיים אנדמיים לפארק.
בפארק הלאומי קרינצ'י סבלאט תועדו למעלה מ-4,000 מינים, מהם 86 מינים של יונקים ומתוך אלה 8 מינים של פרימטים. אוכלוסיית העופות מונה 370 מינים (58 נתונים לאיום אקולוגי), 6 מינים של דו-חיים ו-10 מינים של זוחלים. דהול, טפיר אסייתי, טיגריס סומטרה, נמר ערפילי מצוי, סרו סומטרי וקרנף סומטרה, גדלים גם בפארק זה. אוכלוסיית הטיגריס סומטרה מונה כ-80 פרטים בלבד, ואוכלוסיית קרנף סומטרה מונה 4 פרטים בלבד.
בפארק הלאומי בוקיט באריסאן סלאטאן תועדו 98 מינים של יונקים (25 נתונים תחת איום אקולוגי), 379 מינים של עופות (58 נתונים תחת איום אקולוגי), 59 מינים של זוחלים, 6 מינים של דו-חיים, ו-9 מינים של צבים, בהם צב ים גילדי וצב ים ירוק. טיגריס סומטרה, טפיר אסייתי וקרנף סומטרה, גדלים גם בפארק זה. אוכלוסיית קרנף סומטרה נתונה בסכנת הכחדה משטח הפארק, ועל פי הערכת IUCN נותרו בה לא יותר מ-80 פרטים נכון ל-2010.
נתן שוואלב
נתן שוואלב (Nathan Schwalb; 1 באפריל 1908 - 24 במרץ 2004) היה פעיל ציוני שפעל בשווייץ בתקופת השואה, נציג המרכז העולמי של תנועת החלוץ בז'נבה.
עד מלחמת העולם השנייה
נתן שוואלב נולד בסטניסלבוב שאז הייתה שייכת לברית המועצות (כיום חלק מאוקראינה), הצטרף לתנועת הנוער הציוני "החלוץ", עלה לארץ ישראל בשנת 1929 והיה חבר קיבוץ חולדה ואחד ממנהיגיו. הוא היה פעיל בהסתדרות העובדים. בשנים 1939-1938 היה שליח "החלוץ" בפראג ובווינה, שם פעל לשם השגת סרטיפיקטים לארץ ישראל עבור יהודי אירופה. באוגוסט 1939 השתתף בקונגרס הציוני האחרון לפני המלחמה, שהתקיים בז'נבה שבשווייץ.
בזמן מלחמת העולם השנייה
עקב פרוץ המלחמה הקים שוואלב בז'נבה מרכז עולמי חדש של "החלוץ". הוא ישב בז'נבה בתור נציג תנועת "החלוץ העולמי" והיה איש קשר ומקור סיוע כספי ליהודים. הוא התכתב עם מאות אנשים בארצות הכיבוש ופעל בתחומים רבים ובכללם משלוח חבילות דרך הצלב האדום, בעיקר לפולין והעברת כספים על ידי שליחים שגייס לשם כך.
שוואלב ניסה לשמור על קשר עם פעילי תנועת "החלוץ" בשטחים שכבשו הנאצים, להושיט להם עזרה ולאסוף ולהפיץ מידע על המתרחש בשטחים אלה בנוגע ליהודים. הוא קיבל בין היתר דוחות מאת גיזי פליישמן על מצב היהודים בסלובקיה.
שוואלב התכתב עם אישים רבים כגון סאלי מאייר וג'ו שווארץ מהג'וינט וד"ר אברהם זילברשיין מ-RELICO (Relief Committee for the Warstricken Jewish Population), וכן עם מוסדות כגון הצלב האדום הבינלאומי. הוא התעניין גם בנושא הפליטים היהודים בשווייץ. שוואלב טווה קשרים עם שווייצרים בעלי השפעה כגון פוליטיקאים, אנשי משטרה ואנשי כנסייה. בעזרתם הצליח למנוע החזרת ילדים יהודים לגרמניה, ילדים שקודם לכן ברחו לשווייץ. פעמיים נעצר בשל פעילות בלתי חוקית.
ב-1941 נורו למוות אביו ואחיו בסטניסלבוב.
לאחר השואה
לאחר השואה ולאחר שסייע ליהודים במחנות העקורים, שב נתן שוואלב לארץ ישראל. ב-1945 חזר לקיבוץ חולדה, כאחד ממנהיגיו. מ-1946 היה שליח ההסתדרות כאיש קשר עם ארגוני עובדים שונים באירופה. בשנים 1957–1956 מסר שוואלב את ארכיונו למכון נבון.
נפטר בתל אביב ב-24 במרץ 2004 ונקבר בקיבוצו.
הערות שוליים
חשוב להזכיר את ההזדמנות שהייתה לו בזמן השואה להציל יהודים על ידי תשלום לגרמנים - הצעה שדחה כדי שלאחר מעשה יתנו להל להקים מדינה
מחמוד הותכ
שָׁאָה מַחְמוּד הוֹתכּ (בפשטו: شاه محمود هوتک; 1697 – 22 באפריל 1725) נודע גם בתור שָׁאָה מַחְמוּד גִילְגֵ'זִי (פשטו: شاه محمود غلجي) היה שליט אפגני של האימפריה ההותכית. בעת שלטונו הוא פלש לעבר האימפריה הספווית (ממלכת פרס) הנחלשת ואף הוכתר בשנת 1722 כשאה של פרס. הוא היה בנו של מִירוֹייְס גִילְגֵ'זִי, מנהיג השבט גִילְגֵ'זִי הפשטוני באפגניסטן אשר הפך את קנדהאר וסביבתה לעצמאית מפרס בשנת 1709. כאשר מִירוֹייְס נפטר בשנת 1715 אחיו עַבְּדוּל עָזִיז ירש את השושלת ההוטכית. בתמיכת ראשי השבט מחמוד צלח בהפיכה בשנת 1717 נגד דודו והפך עצמו לאמיר של ההוטכים אשר תחתיו הפכו לאימפריה.
לקיחת הכס הפרסי
האימפריה הספווית ניסתה זה זמן מה להפיל את המרד של ההותכּים אשר כעת הפכו למדינה בפני עצמם. מחמוד התקדם לתקיפת הפרסים וכוחותיו התקדמו לעבר ח'וראסאן ודרומה למדבר לוט. עקב מלחמה דתית פנימית של פרס והתערבות של האימפריה העות'מאנית כמו גם מלחמה עם האימפריה הרוסית (ראו מלחמת רוסיה–פרס 1722–1723) וממשלה חלשה ולא החלטית, הכוחות האפגנים התקדמו לעבר ליבה של פרס ללא כל התנגדות ממשית.
לאחר כישלון כפול בהטלת המצור על כרמאן, בשנת 1721 הגיעו הכוחות ללב פרס עם הטלת מצור על העיר המרכזית יזד. מיזד עיניו של מחמוד שטו לעבר הבירה הפרסית אספהאן. הכוחות הפרסים נעו תחת שאה חוסיין ונפגשו עם מחמוד וצבאו בקרב על גולנאבאד שם הצבא הפרסי נחל את תבוסתו הגדולה ביותר במלחמה.
הצבא התפזר בעוד השאה שאה חוסיין ברח חזרה לבירה אשר נפלה לידי המצור של מחמוד וצבאו. באמצע המרד, בן השאה, תהמאספ השני הצליח לברוח לעבר תבריז ולקרוא לעזרתם של מושלי המחוזות. המצור על אספהאן נמשך כמעט כשנה מפברואר ועד לאוקטובר של 1722, כאשר הרעב הכניע את אנשי העיר. במסגרת הכניעה השאה חוסיין הפך לאסיר של מחמוד אשר ירש ממנו את הכתר הפרסי והפך לשאה של ממלכת פרס. המצור נמשך זמן רב מכיוון שלמחמוד לא היה כל כוח ארטילרי והיה צריך להסתמך על כך שאנשי אספהאן ייכנעו עקב רעב, מה שבאמת קרה בסופו של דבר.
מחמוד כשאה של פרס
בימיו הראשונים לשלטון, מחמוד הפגין חסד, הוא נהג במשפחת המלוכה הספווית בחיבה כאורחיו והביא מזון ושתייה לאנשי אספהאן הרעבים. היחס של מחמוד לפרסים השתנה כאשר בנו של חוסיין שברח, תהמאספ הכריז על עצמו כשאה החדש של פרס והפך יריב של מחמוד עם תקיפת כוחותיו. מחמוד שלח את צבאו לעבר קזווין, בסיס כוחו של תהמאספ אשר היה במנוסה בעת קרבו כוחותיו של מחמוד לעברו. אוכלוסיית העיר שכעת נכבשה בידי האפגנים החלה למרוד נגד כובשיהם למרות היחס הטוב שקיבלו בינואר 1723.
המרד צלח לצד הפרסים ומחמוד חשש מתגובת האוכלוסייה הפרסית הכללית בעת יחזרו הכוחות בחדשות על התבוסה. עקב הפרעה נפשית וחשש כי נתיניו הפרסים יבגדו בו, מחמוד זימן את שרי הפרסים ובני האצולה מהמעמד הגבוהה ביותר לפגישה, שם, בהעמדת פנים הפוכה, מחמוד דאג כי השרים יוצאו להורג באכזריות. בנוסף הוא הוציא להורג כ-3,000 חיילי המשמר הפרסי המלכותי. בו בזמן הרוסים והטורקים השתמשו בכאוס ברחבי פרס לטובתם שלהם, מהלך אשר הגביל את תחום השליטה של מחמוד.
כישלונו בהבאת סמכותו לעבר כל פרס הפכו את מחמוד לחולני וחשדן. הוא תשאל גם את נאמנותם של אנשיו, אשר רובם העדיפו את דודו, אַשְׁרָאף הוֹתכּ, בכס השלטון. בפברואר 1725 האמין מחמוד לשמועה שקרית כי אחד מבניו של שאה חוסיין, סָאפִי מִירְזָה הצליח לברוח מאספהאן, מחמוד הורה את ההתנקשות בחייהם של כל הנסיכים הספווים חוץ משאה חוסיין עצמו.
מותו
ההפרעה הנפשית של מחמוד התדרדרה עם הזמן לטירוף כמו גם הידרדרות במצבו הפיזי. ב-22 באפריל 1725, קבוצת פקידי ממשל אפגנים שחררו את אשראף הותכּ מבית הסוהר שם הושם ל"ריתוק" בידי מחמוד. עם שחרור אשראף החל מרד בארמון המלוכה. מחמוד מת כשלושה ימים לתוך המרד, ככל הנראה ממחלה או מרצח שבוצע בידי חנק. נכתב כי:חשיבותו ההיסטורית של מחמוד היא בפועלו לאיחוד המדינה האפגנית בידי הפשטונים. מערכותיו נגד פרס יובילו לעלייתו הסופית של הגנרל הפרסי נאדיר שאה אל הכוח. הוא יכבוש מחדש את המדינה האפגנית, ישליט סדר על פרס ויצא למערכות מלחמה מרכזיות כמעט עם כל שכניה של פרס.
יחסי ארגנטינה–ברזיל
יחסי ארגנטינה–ברזיל הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הארגנטינאית לבין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל. היחסים שבין שתי המדינות עברו עליות ומורדות ובתחילת המאה העשרים ואחת נחשבו לקרובים ביותר עקב ההיסטוריה המשותפת הארוכה והאינטרסים המשותפים הרבים להן.
ארגנטינה וברזיל הן מדינות שכנות בדרום אמריקה והן החשובות, הגדולות והמשפיעות ביותר על הלך הרוח ביבשת. שתי המדינות מייצגות יחד שישים ושלושה אחוזים מהשטח הכולל של אמריקה הדרומית, שישים אחוז מאוכלוסיית היבשת ושישים ואחד אחוזים מהתמ"ג שלה.
עצמאות ומלחמות (1822–1900)
ארגנטינה וברזיל חולקות את אגן הריו דה לה פלאטה, אזור אותו הכובשים הספרדים והפורטוגזים שאפו לכבוש על מנת לרצות את מלכיהם. לאחר קבלת העצמאות ממלכי חצי האי איבריה בתחילת המאה התשע עשרה, הרפובליקה הארגנטינאית והאימפריה הברזילאית ירשו מהכובשים סדרה של סכסוכי גבול לא פטורים, המערבים גם את אורוגוואי ופרגוואי, שתי אומות אחרות שנמצאות גם הן על אגן הריו דה לה פלאטה.
מלחמת ארגנטינה–ברזיל, הסכסוך המזוין הראשון בין שתי המדינות, החל ב-1825. למשך שלוש שנים הכוחות המאוחדים של ריו דה לה פלאטה (פדרציה של ארגנטינה ואורוגוואי) נלחמו בכוחות האימפריה הברזילאית עד לחתימת אמנת מונטווידאו שסיימה את הסכסוך ובה סוכם על עצמאות לאומה חדשה - אורוגוואי, שתשלוט בשטח שעליו מתקיים הסכסוך. בהינתן מחירה הרב של המלחמה עבור שני הצדדים, ואי הנוחות של הממלכה המאוחדת, אשר קיימה עסקים עם הפרובינציות המאוחדות של ריו דה לה-פלטה, נפתחו השיחות למען הסכם שלום. עם צרפת ובריטניה כמתווכות, ותחת הלחץ הבריטי, חתמו שני הצדדים על חוזה מונטווידאו בריו דה ז'ניירו, שמכיר בעצמאותה של אורוגוואי. שתי המדינות נלחמו אחת מול השני פעם נוספת, במלחמת הפלטינה, כאשר קואליציה שכללה את ברזיל, אורוגוואי וארגנטינאים מורדים שאפה לעצור את שלטון חואן מנואל דה רוסאס. מלחמה נוספת בין שתי המדינות כמעט וקרתה לאחר שברזיל סרבה לקבל את השאיפה הארגנטינאית לקחת את כל אזור גראן צ'אקו לעצמה, בסוף מלחמת הברית המשולשת, בה שתי המדינות היו בעלות ברית כנגד פרגוואי.
ברזיל לא פתרה את סכסוכי הגבולות עם ארגנטינה עד תחילת המאה העשרים. היא פתרה אותם עם אורוגוואי ופרו ב-1851, עם קולומביה ב-1853, עם ונצואלה ב-1859, עם בוליביה ב-1867 ועם פרגוואי ב-1872, אך לא עם ארגנטינה, גיאנה, גיאנה הצרפתית וסורינאם. ארגנטינה בעצמה לא סיימה את הגיבוש הלאומי שלה עד תחילת שנות ה-80 של המאה ה-19 בהן נפתרו כל הסכסוכים בין פלגים שונים בפוליטיקה הארגנטינאית והוחלט על איחוד מלא של המקום תחת רשות אחת.
היחסים בין ארגנטינה לברזיל במהלך המאה התשע עשרה היו יחסים קרירים; ברזיל תחזקה יחסים מסחריים טובים עם צ'ילה, יריבתה הגדולה של ארגנטינה, וארגנטינה פחדה מהשאיפות האימפריאליסטיות של האימפריה הברזילאית. הגורמים הללו הובילו את ארגנטינה לכונן ולתחזק סטטוס קוו עם ברזיל. בסוף המאה התשע עשרה התחממו היחסים בין שתי המדינות.
המאה העשרים (1900–1982)
בברזיל, המהפכה הליברלית של 1930 הפילה את האוליגרכיה שהייתה נהוגה במדינה בפועל והעלתה לשלטון אנשי מעמד ביניים עירוני בעלי אינטרסים עסקיים שקידמו את התיעוש והמודרניזציה של ברזיל. ז'טוליו ורגאס, הנשיא הברזילאי החדש, פתח במעין מלחמה קרה עם ארגנטינה מתוך חשש שהנחילו בו מנהיגי ברזיל הקודמים כי ארגנטינה מנסה לשלוט בדרום אמריקה בפועל. ברזיל חששה ממתקפות של הצבא הארגנטינאי שבאותה התקופה היה חזק הרבה יותר מזה הברזילאי. כדי להתמודד עם "האיום הארגנטינאי" שבפועל לא היה קיים, קשר ורגאס קשרים הדוקים עם ארצות הברית. ארגנטינה הלכה לכיוון ההפוך ויצרה קשרים חזקים עם רפובליקת ויימאר ובהמשך עם גרמניה הנאצית. במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה ברזיל חלק מבעלות הברית ושלחה צבא משלוח לאירופה להילחם במדינות הציר. ארגנטינה לעומתה באופן רשמי הייתה מדינה נייטרלית ומתחת לרדאר יצרה קשרים עם גרמניה. בסוף המלחמה הפסידה גרמניה ובכירים רבים מתוך המשטר הנאצי ברחו לארגנטינה ומצאו בה מקלט.
מאז 1945 החריפה המחלוקת הבילטרלית בין שתי המדינות בנוגע לשליטה במשאבי טבע ובעיקר מים לאורך אגן נהר הפרנה. בשנת 1966 ברזיל ופרגוואי חתמו על חוק איגואסו והודיעו על כוונתן להקים תחנת כוח הידרואלקטרית על הגבול הברזילאי-פרגוואי. הסכם נוסף בין ברזיל לפרגוואי נחתם בברזיליה בשנת 1973. ארגנטינה חששה שהפרויקט הברזילאי-פרגוואי יפריע לתוכניותה שלה לניצול משאבי המים באזור. במשך כמעט עשור העיב הנושא על היחסים הדו-צדדיים בין שתי המדינות ופגע במאמצים ליצור קשרים כלכליים ופוליטיים קרובים יותר ביניהן.
המחלוקת על משאבי המים נפתרה לבסוף באמצעות משא ומתן דיפלומטי אינטנסיבי בין שלוש המדינות. באוקטובר 1979 נחתמה אמנה בין שלוש המדינות שפתחה צוהר לשיפור דרמטי ביחסים בין שלושתן. לאחר החתימה על ההסכם ביקר נשיא ברזיל ז'ואאו פיגיירדו בארגנטינה והיה המנהיג הברזילאי הראשון שעושה זאת ארבעה עשורים.
לאחר פתרון משבר משאבי המים בין שתי המדינות והביקור המצליח של הנשיא הברזילאי, אירוע לא צפוי וטראומטי התרחש בארגנטינה, מלחמת פוקלנד.
מלחמת פוקלנד
שלוש שנים לאחר מבצע סוברניה בו פלשה ארגנטינה לאיים צ'יליאנים, פלשה ארגנטינה לאיי פוקלנד (או בספרדית: Islas Malvinas) באפריל 1982, על רקע התנגשות תביעות הריבונות של שתיהן על המקום והחלה מלחמה קצרה אך חשובה בהיסטוריה הארגנטינאית עם הממלכה המאוחדת, מלחמת פוקלנד. ברזיל תמכה בתביעה הארגנטינאית תמיכה מסויגת כשהיא מעודדת את שתי המדינות למצוא פתרון דיפלומטי.
ב-3 ביוני 1982 החל כלי טיס בריטי בנחיתת חירום בברזיל בעקבות בעיה במטוס לאחר שהפציץ עמדות ארגנטינאיות באיי פוקלנד. אנשי הצוות נפטרו מכל המסמכים המסווגים שעל סיפון המטוס וניסו גם להיפטר מהחימוש שהיה עליו אך לא הצליחו. כלי הטיס יורט על ידי מטוסים ברזילאים ונחת בבסיס חיל האוויר בריו דה ז'ניירו, שם נכלאו אנשי הצוות והטייסים. לאחר משא ומתן דיפלומטי של ברזיל עם הממלכה המאוחדת, שוחררו אנשי הצוות והטייסים ב-11 ביוני. עם זאת, הטילים שנשא המטוס הוחרמו על ידי הרשויות בברזיל. לאחר שהסתיימה המלחמה ביוני 1982 בחרה ארגנטינה בברזיל להיות מעצמה מעניקת חסות עבורה בלונדון עד לשיקום היחסים הדיפלומטיים עם הממלכה המאוחדת וכינונם מחדש בשנת 1990. פעולותיה של ברזיל בתקופה זו, תקופה טראומתית של ארגנטינה, בנו אמון בין המדינות.
התבוסה של ארגנטינה במלחמה נגד הממלכה המאוחדת האיצה את סיום השלטון הצבאי ששרר בה. בחירות כלליות נערכו באוקטובר 1983 והנשיא ראול אלפונסין נבחר לעמוד בראש המדינה. הנשיא אלפונסין פתר את הסכסוך הטריטוריאלי הארגנטינאי-צ'יליאני המתמשך במהלך כהונתו ושיפר באופן משמעותי את היחסים עם ברזיל.
ארגנטינה וברזיל שתיהן כיוונו ליצירת קשר קרוב יותר בין שתיהן. ברזיל, עדיין תחת שלטון צבאי, יזמה מדיניות של שיפור היחסים עם שכנותיה בדרום אמריקה, וארגנטינה נחשבה למדינת המפתח במדיניות זו. היוזמה הזו צברה תאוצה לאחר הדמוקרטיזציה של ברזיל בשנת 1985 כאשר ז'וזה סרניי, הנשיא הנבחר הראשון של ברזיל מאז שנת 1964, נפגש עם הנשיא אלפונסין. מאז התקיימו שורה של יוזמות דיפלומטיות וביקורים נשיאותיים בין שתי המדינות. מטרת הביקורים והיוזמות השונות הייתה העמקת היחסים הקרובים התרבותיים, הפוליטיים והכלכליים בין ארגנטינה לברזיל.
דמוקרטיזציה
הדמוקרטיזציה הברזילאית וסיום המשטר הצבאי החל גל של שותפות ואינטגרציה בלתי פוסקת בין שתי המדינות. בשנת 1985 שתי המדינות חתמו על הבסיס למרקוסור, הסכם סחר אזורי.
גם בתחום הצבאי חלה התקרבות בין ברזיל לארגנטינה. בהתאם למדיניות הידידות, שני הצבאות העבירו יחידות מרכזיות שהיו בעבר בגבולם המשותף למקומות אחרים. חיילים ברזילאים משתפים פעולה עם חיילים ארגנטינאים בהאיטי ובקפריסין בגדודי האו"ם לשמירת שלום. הצי הברזילאי וחיל הים הארגנטינאי גם הם משתפים פעולה, כשהצי הברזילאי מספק כלי מלחמה לארגנטינה.
היחסים במהלך המאה ה-21 (2000–)
משטרו של נסטור קירשנר בארגנטינה מיקם את ברזיל כמדינה עדיפה לשיתוף פעולה והיחסים עם ברזיל הוגדרו כאסטרטגיים. גם הברזילאים הגדירו את היחסים עם הארגנטינאיים כאסטרטגיים ומשטרו של לואיז אינסיו דה סילבה ברך על היחסים שבין המדינות. הביקור הראשון של דה סילבה במדינה זרה היה בארגנטינה, בדצמבר 2002. מטרתו של דה סילבה הייתה להפוך את ברזיל, ואת דרום אמריקה בכלל, למעצמות בקנה מידה עולמי, והוא האמין שהברית עם ארגנטינה יכולה לתרום רבות לנושא.
מאז 2003 מתאמות ברזיל וארגנטינה את עמדותיהן בפורומים רב צדדיים רבים ככל האפשר. הקמת איחוד האומות הדרום אמריקאיות בשנת 2008 היוותה נקודת ציון מרכזית במדיניות החוץ של ברזיל וארגנטינה. ברזיל וארגנטינה שתיהן משתפות פעולה גם במועצת הביטחון של האו"ם כשמשלחותיהן מאוחדות בפועל.
בזירה הכלכלית, ארגנטינה וברזיל זנחו את הדולר האמריקני והחלו להשתמש בהילך החוקי שלהן בכל הסחר הבילטרלי ביניהן בשנת 2008.
ב-6 בספטמבר 2008 ביקרה נשיאת ארגנטינה כריסטינה קירשנר בברזיל על מנת לשוחח עם בכירים בממשל על היחסים ולקרב אותם אף עוד יותר. קירשנר הייתה אורחת של כבוד ביום העצמאות הברזילאי ב-7 בספטמבר והשקיפה על מצעד צבאי בברזיליה. ב-8 בספטמבר נפגשה עם הנשיא דה סילבה ואלו שוחחו על מגוון נושאים דו-צדדיים בהם אנרגיה, הגנה ושיתוף פעולה אטומי.
ב-28 באוקטובר 2010 ביקר הנשיא הברזילאי דה סילבה בארגנטינה על מנת להשתתף באבל על מותו של נסטור קירשנר. הממשלה הברזילאית הכריזה על שלושה ימי אבל לאומי.
הנשיאה דילמה רוסף בחרה בארגנטינה כיעד הראשון לבקר בו בתור נשיאה, בנימוק שהקשרים בין שתי המדינות הם "מיוחדים ואסטרטגיים". במהלך הביקור בבואנוס איירס ב-31 בינואר 2011, רוסף הצהירה כי "זו לא הייתה החלטה רגילה לבחור את ארגנטינה כיעד הראשון שלה", ואמרה כי ארגנטינה היא "בעלת ברית אסטרטגית" של ברזיל. רוסף היללה את ארגנטינה בפני עיתונים מקומיים בבואנוס איירס במהלך ביקורה.
גם היחסים של ברזיל עם משטר מאוריסיו מאקרי היו יחסים חמים בעקבות העלייה בקנה אחד עם משטרו של ז'איר בולסונארו.
עם בחירתו של הנשיא הברזילאי ז'איר בולסונארו התקררו היחסים שבין ארגנטינה לברזיל בעקבות הבדלים אידאולוגיים אדירים בינו לבין הנשיא השמאלן הארגנטינאי אלברטו פרננדס. ב-2019, בפעם הראשונה מזה 23 שנים לא הגיע נשיא ברזיל להשבעתו של נשיא ארגנטינה, אלא הגיע סגנו המילטון מוראו.