cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צ'כיה באירוויזיון 2023
באירוויזיון
במופע הגמר, בתום הקראת הניקוד שהעניקו צוותי השופטים, דורג השיר במקום העשירי, עם 94 נקודות. בהצבעת הקהל הוא דורג במקום ה-17, עם 35 נקודות. כך, בתום הקראת הניקוד מהצבעות הקהל בבית, שהתווסף לניקוד מהשופטים, סיים השיר במקום העשירי, כשבסך הכל זכה ב-129 נקודות.
לידיה פואט
לידיה פואט (באיטלקית: Lidia Poët; 26 באוגוסט 1855, פררו, פיידמונט – 25 בפברואר 1949, דיאנו מרינה) הייתה עורכת הדין האיטלקייה האישה הראשונה בהיסטוריה של איטליה. נידוייה הוביל לתנועה ציבורית לאפשר לנשים לעסוק בעריכת דין ולמלא תפקידים ציבוריים באיטליה.
קריירה
היא נולדה ב-1855 בכפר טראוורס, מחוז פררו, בעמק גרמנאסקה, עברה את הבחינות בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת טורינו וקיבלה את התואר שלה ב-17 ביוני 1881. במשך השנתיים הבאות, היא התמחתה ברפואה משפטית במשרדו של עורך דין וסייעה בארגון ישיבות בתי הדין. לאחר מכן היא עברה את הבחינה התאורטית והמעשית של מסדר הפרקליטים של טורינו, ואושרה ברוב של 45 קולות מתוך 50 ונרשמה ברשימת הפרקליטים (albo degli avvocati) ב-9 באוגוסט 1883.
עם זאת, כיתוב של אישה על הגלימה "לא מצא חן בעיני" משרד התובע הכללי (procuratore generale), שהגיש תלונה לבית המשפט לערעורים בטורינו. למרות תגובתם, טיעונים ודוגמאות של סנגורים במדינות אחרות (כגון זו של קלרה ס. פולץ), התובע הכללי טען שעל פי חוק ותקנת הציבור נאסר על נשים להיכנס ללשכת עורכי הדין, המיליציה טוגאטה. בית המשפט לערעורים מצא לאחר מכן כי הכיתוב אינו חוקי. לאחר מכן היא ערערה לבית המשפט, אך החלטת בית המשפט אושרה.
התפתח ויכוח ציבורי, כאשר 25 עיתונים איטלקיים תמכו לאפשר למלא תפקידים ציבוריים לנשים כשרק שלושה התנגדו. המתנגדים טענו כי הגברים היחידים שתמכו בתפקידים ציבוריים של נשים היו בעצמם בני פרישות לא נשואים. מורה באוניברסיטת פדובה בשם טברני ראיין את ויליאם וולדורף אסטור, ודיווח כי השר אמר, "שדעת הקהל של האמריקאים אינה בעד מימוש מקצועות על ידי נשים, באשר לרופאות, עורכי דין וכו'..., מתאמנים באמריקה, אינם שייכים לא לאריסטוקרטיה של כסף ולא לזו האינטלקטואלית." עם זאת, טברני עצמו העדיף לאפשר חיים ציבוריים לנשים, שכן זה יציל את 250,000 הנשים האיטלקיות שלא ניתן להשיא, שאם החברה לא תיתן להן תפקיד, יעבירו את חייהן כניהיליסטיות.
כל זאת לצד שאלות מרכזיות הסתכמו בשאלה האם הבעל יישא באחריות לסניגוריה העוסקת באשתו והאם בבניית החוקים נועדו המילים בלשון זכר לחול על גברים בלבד.
חייה המאוחרים
מקורות מדווחים כי במשך כל חייה, פואט הייתה פעילה בתנועת הנשים הבינלאומית. לפי חוק מ-17 ביולי 1919, נשים הורשו לכהן בתפקידים ציבוריים מסוימים. שנה לאחר מכן, בגיל 65, פואט נרשמה לבסוף בתפקיד עורכת דין בטורינו.
בתרבות הפופולרית
בשנת 2023 הוציאה נטפליקס סדרה "בלשית" בת ששה פרקים בשם "החוק על פי לידיה פואט" כאשר הדמות הראשית בסידרה היא לידיה פואט. במקביל לעלילה הבלשית הסדרה מתארת (בחוסר דיוק) את הקשיים שעימם נאלצה לידיה פואט להתמודד.
יחסי ונצואלה–ניגריה
יחסי ונצואלה–ניגריה הם היחסים הבינלאומיים בין הרפובליקה הפדרלית של ניגריה לרפובליקה הבוליברית של ונצואלה.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1965. בנובמבר 1968, ביקר בניגריה ראש המחלקה לכלכלת נפט של משרד המכרות והפחמימנים של ונצואלה, אליריו פארה. ביקור רשמי נוסף במדינה נערך במהלך נשיאותו של רפאל קלדרה.
ונצואלה אירחה שתי משלחות ממכללת ההגנה הלאומית של ניגריה בשנים 2009 ו-2010 כחלק מתוכנית הלימודים במדינה המתבצעת מדי שנה על ידי קבוצות של סטודנטים השואפים לדרגים בכירים במשרד ההגנה הניגרי. בשנת 2018, משלחת מבית הספר להגנה לאומית של ניגריה ביקרה בוונצואלה ונפגשה עם סגן השר לאפריקה של משרד החוץ של ונצואלה, יורי פימנטל.
במאי 2018 חתמו שתי המדינות על שנים עשר הסכמי שיתוף פעולה בתחומים שונים. ב-6 בספטמבר אותה שנה, הביעה ונצואלה את דחייתה מתקפת טרור על בסיס צבאי בצפון ניגריה שבוצע על ידי בוקו חראם. שר החוץ של ונצואלה חורחה אריאזה והנשיא בוהארי נפגשו ב-24 בספטמבר 2019 במהלך המושב ה-74 של העצרת הכללית של האו"ם. ב-15 בספטמבר 2021, שרי החוץ של ונצואלה, פליקס פלסנסיה וניגריה, ג'פרי אוניאמה, ניהלו שיחת טלפון. במהלך המושב ה-76 של העצרת הכללית של האו"ם, שרי החוץ נפגשו ב-22 בספטמבר ודנו בהכנות לוועדה משותפת דו-צדדית ראשונה בין שתי המדינות.
לוצ'יה די גוגלילמו
לוצ'יה די גוגלילמו (באיטלקית: Lucia Di Guglielmo; נולדה ב-26 ביוני 1997) היא כדורגלנית איטלקייה, המשחקת בעמדת המגנה הימנית ברומא ובנבחרת איטליה.
קריירת מועדונים
לפני שהצטרפה לרומא ביולי 2021, די גוגלילמו העבירה את מרבית הקריירה שלה במחוז טוסקנה, בעיקר בקסטלפרנקו, מועדון כדורגל שלבסוף הפך למועדון כדורגל הנשים, אמפולי.
בעונתה הראשונה בבירת איטליה, רומא סיימה כסגנית האלופה, דבר שהבטיח לה מקום במוקדמות ליגת האלופות לנשים. ב-16 בספטמבר 2022, היא ספגה פציעה בשרירי מיתר הברך של הירך הימני במסגרת משחק במחזור השלישי מול יובנטוס. ב-24 בפברואר 2023, האריכה את החוזה שלה במדי המועדון עד שנת 2026.
קריירה בינלאומית
די גוגלילמו ערכה את הופעת הבכורה שלה במדים הלאומיים של נבחרת איטליה ב-24 בפברואר 2021, כאשר נכנסה כמחליפה של ולנטינה ברגמסקי במשחק מוקדמות אליפות אירופה מול נבחרת ישראל.
חוק הגבלת הפרסומת והשיווק של משקאות אלכוהוליים
חוק הגבלת שיווק של משקאות אלכוהוליים הוא חוק ישראלי שמטרתו היא צמצום צריכת האלכוהול בכלל ובקרב בני נוער בפרט. חוק זה חוקק ב־2012. החוק מגביל ואוסר פרסום של משקאות אלכוהוליים בתנאים מסוימים אצל היבואנים והמשווקים לשם צמצום צריכת האלכוהול.
רקע החוק
הגישה השנייה, גישתם של החוגים המתנגדים לפרסום, היא שאומנם אלכוהול הוא מוצר חוקי אך גם מוצר בעל פוטנציאל רב לגרום נזקים בריאותיים. פרסום משקאות אלכוהוליים מטרתו להגביר את צריכת האלכוהול בקרב מי שנוהגים לשתות, וכן "לגייס" צרכני אלכוהול חדשים ובכך להגדיל את נפח המכירות. לפי גישה זו, פרסום משקאות אלכוהוליים משפיע על היחס לשתיית אלכוהול, ובסופו של דבר מעודד ומגביר צריכה של משקאות כאלה, בייחוד בקרב צעירים.
הגבלת פרסום
פרסום למשקה משכר הוא פרסום המכיל חלק מהפרטים הבאים:
עונשים
אדם יחיד אשר יעבור אל אחד מעיקרי החוק יקבל קנס עד 75,300 ₪ או עונש מאסר למעלה משנה אבל לא יותר משלוש שנים.
אם תאגיד מסוים יעבור על החוק יקבל התאגיד קנס של 226,000 ₪ או עונש מאסר לבעלים של למעלה משלוש שנים.
אזהרות
א. על כל משקה משכר צריך להיות אחת מהתוויות/ האזהרות הבאות:
ב. האזהרה אמורה להיות מודבקת או מודפסת על המשקה או התווית שעליו.
ג. האזהרה צריכה להיות בולטת לעין, באותיות בצבע שחור, קריאות וזהות בהדגשתן, על רקע לבן, ייתחם במסגרת בצבע שחור שעובייה והדגשתה כעובי האותיות באזהרה, גודל האזהרה כולה יהיה 15% משטח התווית לפחות.
ננדור גליד
ביוגרפיה
גליד נולד במשפחה יהודית. במהלך מלחמת העולם השנייה איבד כמעט את כל בני משפחתו במחנות הריכוז של הגרמנים. הוא הצטרף לתנועת השחרור הלאומית של טיטו. בתקופת המלחמה נפצע מספר פעמים.
לאחר המלחמה, בשנת 1945, נרשם לבית הספר לאמנות שימושית. בשנת 1948 נרשם ללימודים באקדמיה לאמנות בבלגרד, ובשנת 1950 זכה בפרס לפיסול. בשנת 1951 סיים את לימודיו בכיתתם של ראדטה סטנקוביץ' ומרין שטודין.
משלהי 1950 עד סוף שנות ה-60 הציג ופעל מחוץ ליוגוסלביה. הוא היה פרופסור בפקולטה לאמנות שימושית ועיצוב, ובין השנים 1985-1989 היה רקטור האוניברסיטה לאמנויות בבלגרד.
פיג'ו סוג 10
פיג'ו סוג 10 (בצרפתית: Peugeot Type 10) היא מכונית משפחתית בתצורה סגורה חלקית, מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית פיג'ו אשר יוצרה בין השנים 1894–1896.
יוצרו 3 יחידות בלבד.
רותם דנון
רותם דנון (נולד ב-18 ביולי 1978 בחולון) הוא עיתונאי ואיש תקשורת ישראלי.
בשנים 2013–2021 שימש כעורך הראשי ומייסד המגזין הפוליטי "ליברל". קודם לכן ערך את התוכניות "אולפן שישי", "תוכנית חיסכון" ו"חדשות הלילה" בערוץ 2. כיום הוא משמש כסמנכ"ל התוכן של חדשות 13.
ביוגרפיה
דנון היה בנעוריו פעיל פוליטי במפלגת העבודה, וניהל מטות צעירים במערכות בחירות בשנות ה-90'. ב-1995 עבר לתל אביב והחל לעבוד בהפקות טלוויזיה שונות, בערוץ הילדים, ערוץ 2 וערוץ 3. בגיל 19 זכה במכרז להפקת אירועי הגאווה והפיק את אירועי הענק הראשונים בישראל שכללו את המצעד הראשון בישראל, ב-1998. נוסף לכך, ייסד אירועים קהילתיים נוספים כמו "שבוע המודעות לאיידס".
לאחר מכן, עבד דנון כיועץ בחברת הלובינג "שיזף תקשורת", כעורך ומגיש בתחנת הרדיו רדיוס, וככותב במעריב. לאחר תקופה בה שימש כמפיק מסחרי ואיש שיווק, הצטרף למערכת וואלה! בה שימש בתפקידו האחרון כמשנה לעורך ראשי וראש מערכת החדשות. בוואלה! ערך וניהל דנון את אתר הצעירים וואלה! zone, הקים וערך את וואלה! ברנז'ה, וואלה! סלבס, את חדשות התרבות ואת מערכת החדשות העצמאית. בנוסף, כתב מאמרי דעה ושימש כמבקר הקולנוע לאורך מספר שנים.
באוגוסט 2007 הצטרף לנענע 10, עם הקמתו המחודשת כגוף המשותף לנטוויז'ן וערוץ 10. באתר שימש כעורך ראשי ולאחר מכן כעורך וסמנכ"ל התוכן במקביל.
החל משנת 2009 שימש דנון כעורך המגזין "פירמה" (מבית "גלובס"), העוסק בנושאי עיתונות, תקשורת, אינטרנט ושיווק. בנוסף, הוא מפרסם מדור ביקורת תקשורת בשם "חתוך תוכן" ומאמרים מעת לעת וכן משמש כמרצה לענייני תקשורת ועיתונות.
בשנת 2011 הצטרף דנון למערכת חדשות 2 ושימש כעורך התוכנית "אולפן לילה" ובהמשך גם כעורך "תוכנית חיסכון". והחל מנובמבר 2013 עם עליית התוכנית "החדשות הלילה" שימש כעורך ראשי גם של תוכנית זו.
בדצמבר 2013 פורסם כי דנון פורש מחברת החדשות ועריכת התוכניות "תוכנית חיסכון" ו"החדשות הלילה", ועובר להיות עורך ראשי בירחון חדש בשם "ליברל". הוא סיים את תפקידו בליברל ביוני 2021, כשימש במקביל כעורך התוכנית "אולפן שישי". בספטמבר 2021 הוא מונה לתפקיד סמנכ"ל התוכן של חדשות 13.
דנון הוא גם מגיש הפודקאסט הפוליטי-היסטורי "הפוליטיקאים".
מרטין פאר
מרטין פאר (באנגלית: Martin Parr; נולד ב-23 במאי 1952, אפסום) הוא צלם בריטי שפרסם כ-40 ספרי צילום והשתתף בכ-80 תערוכות.
ביוגרפיה
מרטין פאר נולד בעיירה אפסום שבסארי כ-15 ק"מ מלונדון. בשנים 1970–1972 הוא למד צילום באוניברסיטה במנצ'סטר. בשנת 1982 הוא פרסם ספר צילום ראשון Bad Weather. בהמשך הוא פרסם מספר ספרים נוספים עם צילומי נופי אנגליה בשחור-לבן.
בשנת 1987 פאר ואשתו עברו להתגורר בבריסטול. פאר המשיך לעסוק בצילום ולפרסם את עבודותיו.
בשנת 1988 הוא הצטרף לסוכנות מגנום. בשנת 2014 הוא מונה לנשיא הארגון וכיהן בתפקיד 3.5 שנים.
מרטין פאר היה אוצר מספר תערוכות צילום. הוא עוסק בהדרכה ומלמד באוניברסיטה.
בין הספרים שפאר פרסם סדרה של 10 ספרים בהם הוא שיתף צילומים של צלמים אחרים לרבות יאן באנינג ואסוקו נרחאשי. בשנת 2004 הוא פרסם ספר עם צילומים של הנריק רוס מגטו לודז'.
בשנת 2006 הוענק לפאר פרס אריך סולומון. בהמשך הוא קיבל פרסים נוספים מארגונים בינלאומיים. בשנת 2021 הוא התקבל למסדר האימפריה הבריטית.
בין התערוכות הבולטות של פאר נמנים תערוכה במרכז האמנויות ברביקן, במוזיאון ריינה סופיה, בהגלריה הלאומית ז'ה דה פום ובבית סאמרסט. בסך הכל הוא הציג את צילומיו בכ-80 תערוכות סרחבי העולם. עבודות של פאר מוצגות במכון האמנות של שיקגו, מוזיאון ויקטוריה ואלברט ובגלריית טייט.
כלכלת אירלנד
כלכלת אירלנד בנויה ממשק מודרני וקטן יחסית הנשען על מסחר ושירותים. המגזר החקלאי, שהיה בעבר המגזר החשוב בכלכלת אירלנד, אחראי כיום על כ-1% מהתוצר המקומי הגולמי של המדינה, בעוד מגזר השירותים, נכון ל-2017, אחראי לכ-60% מהתוצר והתעשייה לכ-39% מהתוצר. המנוע העיקרי של הכלכלה האירית הוא היצוא, וענפי היצוא העיקריים הם תרופות ומוצרי בריאות, כימיקלים ומוצרי אלקטרוניקה, מחשוב ותוכנה. עיקר היצוא האירי מיועד לארצות הברית ומדינות האיחוד האירופי, ואלה גם המקורות העיקריים ליבוא. אירלנד חברה בקהילה הכלכלית האירופית מאז 1973 ובאיחוד האירופי מאז היווסדו. היא אחת המדינות המייסדות של גוש האירו, ובהתאם האירו הוא המטבע המרכזי מאז 1999.
לאורך רוב שנות ה-70 וה-80 של המאה העשרים, סבלה הכלכלה האירית משורה של בעיות כלכליות, שהובילו לאבטלה גבוהה. המצב החל להשתנות ב-1987, ומאמצע שנות התשעים צמח התוצר הלאומי בקצב גבוה בהרבה ממדינות אירופה האחרות. בשנים 1995–2007, צמח התוצר בקצב ממוצע של כ-7.5%, זינוק שהעניק לה את הכינוי "הנמר הקלטי". כלכלת אירלנד נפגעה קשות בעקבות המשבר הכלכלי העולמי של 2008 והייתה אחד המוקדים של משבר החוב האירופי. בסוף 2010 חתמה אירלנד על תוכנית ייצוב כלכלית, שבמסגרתה קיבלה המדינה הלואות בסך 67.5 מיליארד אירו מהמוסדות האירופיים ומקרן המטבע הבינלאומית. החל משנת 2014 חוותה הכלכלה האירית התאוששות מהירה מהמשבר.
על פי הערכות קרן המטבע הבינלאומית, התמ"ג לנפש באירלנד ב-2020 היה 89,383 דולר (שווי כוח הקנייה) - השני בגובהו באירופה, אחרי לוקסמבורג, והרביעי בגובהו בעולם - זאת לאחר שדווח על צמיחה של יותר מ-26% בשנת 2015 בלבד. עם זאת, נתוני הצמיחה החריגים לא משקפים רק את הפעילות הכלכלית במדינה, אלא גם את מערכת המיסים, שהפכה את המדינה למקלט מס. תאגידים בינלאומיים רבים, ביניהם אפל, החלו לרשום חלק ניכר מרווחיהם באירלנד, על אף שעיקר פעילותם אינו במדינה. בעקבות נתוני הצמיחה החריגים והמעוותים טבע פול קרוגמן את המונח "כלכלת לפרקון". כלכלנים ניסו להשתמש במדדים אחרים לדירוג עושרה של המדינה, אשר מציבים אותה קרוב יותר לממוצע באיחוד האירופי.
היסטוריה
אירלנד סבלה במשך שנים מעוני ומבריחת תושבים כתוצאה ממצבה הכלכלי הירוד. לאי אין משאבים טבעיים משמעותיים, ולכן היא נשענה היסטורית על מסחר.
בשנות ה-20 של המאה ה-20, לאחר מלחמת העצמאות האירית וחתימת האמנה האנגלו-אירית יישמה אירלנד חסמי סחר גבוהים, דוגמת מכסים גבוהים, ובמיוחד במהלך המלחמה הכלכלית שלה עם בריטניה בשנות ה-30, ויישום מדיניות של החלפת יבוא. במהלך שנות ה-50, 400,000 איש היגרו מאירלנד. התברר יותר ויותר שמדיניות הלאומיות הכלכלית אינה ברת קיימא. בעוד שמדינות אחרות באירופה נהנו מצמיחה מהירה, אירלנד סבלה מקיפאון כלכלי. שינויי המדיניות החל ב-1958 לאחר פרסום תוכנית כלכלית שדגלה בסחר חופשי, בהשקעות זרות וצמיחה במקום בריסון פיסקאלי כיעד העיקרי של הניהול הכלכלי.
בשנות ה-70 גדלה האוכלוסייה ב-15% וההכנסה הלאומית גדלה בשיעור שנתי של כ-4%. התעסוקה גדלה בכ-1% בשנה, אך התעסוקה במגזר הציבורי הייתה שליש מכוח העבודה הכולל עד 1980. הגירעונות התקציביים והחוב הציבורי גדלו, מה שהוביל למשבר בשנות ה-80, שהאבטלה עלתה ל-20%, ההגירה השנתית מחוץ למדינה הגיעה ליותר מ-1% מהאוכלוסייה, והגירעונות הציבוריים הגיעו ל-15% מהתמ"ג.
אירלנד השיקה ב-1999 את האירו ביחד עם שאר 11 מדינות גוש האירו הראשונות. הכלכלה האירית הרגישה את השפעותיה של האטה העולמית ב-2001 במיוחד בתחום יצוא מוצרי ההיי טק בו הצמיחה נפלה בחצי, בעקבות התפוצצות בועת הדוט-קום. התמ"ג המשיך לגדול בקצב של כ-6% ב-2001 וב-2002 אך נפל לרמות של כ-2% ב-2003.
"הנמר הקלטי"
בשנות ה-90 של המאה ה-20 החלה תופעה שכונתה "הנמר הקלטי" שאופיינה בצמיחה מהירה של הכלכלה האירית והפכה אותה מכלכלה כושלת לכלכלה צומחת. לאחר שהממשלה האירית יישמה שורה של צעדים שמטרתם לטפל באינפלציה, להוריד את עול המיסים, לשפר את איכות כוח העבודה ולעודד השקעות זרות בתחומי המדינה. את השם "הנמר הקלטי" (Celtic Tiger), תבע הכלכלן דייוויד מקוויליאמס ב-1994, עקב הדמיון שמצא באירלנד לכלכלת ארבעת הנמרים של אסיה.
כלכלת אירלנד צמחה בשיעור מרשים של 6.3% בממוצע בין השנים 1991–2003, צמיחה זו השפיעה באופן דרמטי על רמת החיים במדינה והביאה אותה לשוות ערך ואפילו מעבר לרמת החיים במערב אירופה. שיא הצמיחה הזו התרחש בשנת 1999 ועמד על 11.1% לאחר שהיה 10.8% ב-1997 ו-8.7% ב-1998.
כלכלנים רבים סבורים שהסיבות לצמיחה הכלכלית של המדינה בשנים אלו היו מס החברות הנמוך שהיה במדינה ותשלומי ההעברה גבוהים שהועברו על ידי מדינות האיחוד האירופאי, תשלומים שבשיאם הגיעו לכ-7% מן התמ"ג. כספים אלו שימשו לשיפור מערכת החינוך כך ששכר הלימוד האוניברסיטאי הוא חינם ולשיפור בתשתיות הפיזיות של המדינה. השקעות אלו גרמו לכך שהכלכלה האירית נהפכה לתחרותית יותר ולמזמינה יותר עבור חברות היי טק רבות שהגיעו למדינה.
כתוצאה מההשקעה הרבה בתשתית הפיזית והאנושית שהושקעה במדינה, חברות רבות כגון: דל, אינטל, מיקרוסופט וכדומה פתחו בה משרדים ומפעלים. חברות אלו נמשכו לאירלנד כתוצאה מחברותה באיחוד האירופאי, שכר נמוך, כוח העבודה דובר האנגלית, מענקים ממשלתיים ומיסים נמוכים. מכיוון שכוח העבודה הוא צעיר יחסית ודובר אנגלית ניתן להם יתרון בתקשורת עם החברות האמריקאיות שהשקיעו במדינה. דבר שגרם לכך שחברות רבות בחרו באירלנד כמשרד הראשי שלהן עבור אירופה.
הבדלי השעות בין אירלנד לארצות הברית תרמו גם הם לאטרקטיביות של המדינה, משום זה העובדים האירים יכלו לעבוד בזמן שעמיתיהם האמריקאים ישנו. יציבות מדינית באזור והרגיעה היחסית עם צפון אירלנד, בעקבות חתימת הסכם בלפסט ב-1998, תרמה אף היא לשיפור במצב הכלכלי. הורדת החוב הציבורי לאורך התקופה אף היא תרמה לשיפור הביטחון הכלכלי של המשקיעים במדינה.
תוצאות הצמיחה הכלכלית
בתקופת הצמיחה הכלכלית של "הנמר הקלטי", אירלנד נהפכה מאחת המדינות העניות ביותר במערב אירופה לאחת מהמדינות העשירות ביותר. התוצאות המשמעותיות ביותר של הצמיחה הכלכלית כללו את:
תוצאות כלכליות תוצאות חברתיות ותרבותיות
המשבר הכלכלי העולמי
המשבר הכלכלי שפרץ בעולם ב-2008 הכה קשות בכלכלת אירלנד. הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של אירלנד הודיעה בספטמבר 2008 כי המדינה הייתה לראשונה באיחוד האירופי שנקלעה רשמית למיתון. החוב של משקי הבית באירלנד הוא השני בגובהו בעולם ועומד על כ-190% מההכנסה, בממוצע. באוגוסט 2010 הורידה סטנדרד אנד פורס את דירוג האשראי של אירלנד ל-"AA-" עקב העלויות של התמיכה בבנקים, תמיכה אשר החלישה את גמישותה הכלכלית של הממשלה לטווח הבינוני. בדצמבר 2010 במקביל סוכנות דירוגדירוג האשראי חתכה את הדירוג של אירלנד ב-5 רמות ל-BAA1. התברר שעלות ההיוון מחדש של הבנקים הייתה גבוהה מהצפוי ובתגובה לעלויות המאמירות הורידה סטנדרד אנד פורס ב-1 באוקטובר 2011 את דירוג האשראי של אירלנד לרמת "A".
השפעותיו העמוקות של המיתון העולמי על אירלנד ניכרו, בין היתר, בשיעורי הצמיחה של המדינה; בעוד שב-2007 היה שיעור הצמיחה של אירלנד 4.7%, הרי שב-2008 רשמה המדינה צמיחה שלילית של -1.7% וב-2009 צמיחה שלילית של -7.1%. ב-2010 התעוררו ציפיות ליציאה מהמיתון ולחזרה למסלול של צמיחה, אולם בסופו של דבר הצטמק התמ"ג ב-1% ונרשמה צמיחה שלילית במשך שלוש שנים רצופות. עם זאת, אירלנד רשמה הישג מרשים בצמיחה חודשית, כאשר בין אוגוסט לספטמבר עלה הייצור התעשייתי ב-7.9%, העלייה הגדולה ביותר בגוש האירו.
המדינות החברות באיחוד האירופי אשר אימצו את האירו כמטבע הלאומי שלהן, לצד מועצת הכלכלה והפיננסים של האיחוד האירופי וקרן המטבע הבינלאומית החליטו ב-28 בנובמבר 2010 להעניק לאירלנד סיוע פיננסי, לאור בקשת הרשויות המוסמכות של המדינה. חבילת הסיוע תענה על הצרכים הפיננסיים של אירלנד עד לסכום של 85 מיליארד אירו. מנגנון היציבות הפיננסית האירופית בחר שלושה בנקים, HSBC, סיטיבנק וסוסייטה ז'נרל לארגן את הנפקת איגרות החוב.
כושר הפירעון של הבנקים
בעיה נוספת שחייבה התמודדות היא כושר הפירעון של הבנקים. הממשלה אפשרה צמיחה בלתי מרוסנת של בועת נדל"ן שמימנו הבנקים מבלי שתקיים פיקוח אפקטיבי, כאשר היא מסתפקת בהשמעת אזהרות חסרות משקל ביחס לסיכונים הבלתי מחושבים שלקחו הבנקים. גם הציבור לקח חלק בחגיגה, ממש עד לרגעים האחרונים שלפני התפוצצות הבועה.
השאלות בנוגע ליכולת הפירעון התעוררו עקב התפוצצות בועת הנדל"ן. תיקי ההשקעות של המוסדות הפיננסיים באירלנד חשופים ליזמי נדל"ן בצורה משמעותית. יזמי הנדל"ן הללו סובלים מהיצע יתר משמעותי של דירות שרבות מהן לא נמכרו, בעוד הביקושים התאדו. הצמיחה הגדולה בתעסוקה שמשכה בעבר הגירה ממזרח אירופה, אשר ענתה על הביקוש לנדל"ן, התחלפה באבטלה שגדלה במהירות. יזמי נדל"ן קידמו עסקאות ספקולטיביות של מיליארדי אירו על חלקות קרקע שהוערכו למעלה משוויין.
ב-30 בספטמבר 2008 הכריזה ממשלת אירלנד על כוונתה להגן על מערכת הבנקאות במדינה. תוכנית החילוץ נועדה לכסות את כל סוגי הפיקדונות ולספק אבטחת אג"ח. ממשלת אירלנד דרשה בתמורה ששכר הבנקאים הבכירים יקטן ב-33% לפחות; לא ישולמו בונוסים על ביצועים ולא תהיינה העלאות שכר; שכר דירקטורים שאינם מנהלים בחברה יופחת לפחות ב-25%; והבנקים יתחייבו להגדיל את ההלוואות לעסקים קטנים ובינוניים ב-10% לפחות, וב-30% את ההלוואות לרוכשי בתים לראשונה.
ב-15 בינואר 2009 הלאימה ממשלת אירלנד את הבנק השלישי בגודלו במדינה, אנגלו אייריש בנק. ב-11 בפברואר תפסה הממשלה את השליטה בשני הבנקים הגדולים במדינה, אלייד אייריש בנק ששווי השוק שלו צנח לפחות מ-2% לעומת תקופת השיא ב-2007, ובנק אוף אירלנד, לאחר שהזרימה להם שבעה מיליארד אירו.
עד אפריל 2011 קיבלו הבנקים חמש חבילות חילוץ שעלו למשלמי המסים 70 מיליארד יורו, שהם כ־44% מהתוצר השנתי של אירלנד. אחוז האבטלה, נכון לראשית 2012 עומד על שיעור גבוה של 14.2%.
היחלצות מהמשבר
בשנת 2008 הייתה אירלנד, כמו חברותיה בקבוצת PIGS, נתונה בחובות חיצוניים גבוהים ובקשיים קשיים להחזרתן. כחלק מהמשבר זינקה האבטלה באירלנד ל-14.8%, התמ״ג צנח בכ-15%, הגרעון עמד על 32%, הבורסה צנחה לשפל של 1,987 נקודות והציבור איבד לחלוטין את אמונו במערכת הבנקאות במדינה, ואף נשקלה האפשרות שאירלנד תעזוב את גוש האירו. למרות זאת אירלנד נחלצה לחלוטין מהמשבר כבר בשנת 2015. אותה שנה זינק שיעור הצמיחה באירלנד ב-7.8% ונותר במגמת עליה. בשנת 2016 ירד שיעור הגרעון באירלנד ל-0.9% (לעומת 32% בשיאו של המשבר).
בין ההסברים להיחלצות אירלנד במהירות מהמשבר היון רגולציה מקלה (אירלנד מדורגת במקום הראשון באיחוד האירופי על פי מדד החופש הכלכלי של מכון 'הֶריטֶג'), מיסוי נמוך (בייחוד לחברות התורמות לצמיחה הכלכלית), מדיניות מיסים פשוטה (לפי הבנק העולמי דורגה אירלנד במקום 5 בקלות תשלום המיסים), שיעור הוצאה ממשלתית נמוך (על פי ה-OECD אירלנד מוקמה במקום ה-3 באיחוד האירופי בשיעור הוצאה ממשלתית נמוך), חוקי עבודה מקלים וסיוע ממשלתי לחברות היי-טק וחברות הזנק (קרן המטבע הבין-לאומית דרגה את אירלנד במקום הראשון כמדינה הידידותית לחברות הזנק), העדר שחיתות שלטונית, שמירה על קניין רוחני ומערכת משפט יעילה (אירלנד מדורגת במקום ה-3 בעולם בשמירה על זכויות הקניין וביישוב סכסוכים בתחום העסקי).
בעקבות פרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי, עלה החשש שכלכלת אירלנד גם תיפגע מההחלטה. בעיקר עקב העובדה שרוב הסחר של אירלנד עם אירופה עובר דרך הממלכה המאוחדת, שהודיעה שתעזוב גם את השוק האירופי האחיד (הכולל איחוד מכסים). בפועל היא נהנתה מהמהלך שחברות רבות החליפו את הממלכה המאוחדת עם אירלנד כשער מרכזי לשווקים של אירופה, ומרכז פיננסי אזורי. בנוסף הסחר עם אירופה עבר לקווי סחר ישירים ולא דרך נמלים בממלכה המאוחדת.
בשנת 2020 למרות מגפת הקורונה, צמחה הכלכלה האירית הודות למספר של חברות טכנולוגיה ותרופות בינלאומיות הפועלות במדינה, שהמשיכו לשגשג על אף המגפה.
תשתיות
התשתית התחבורתית של אירלנד כוללת רשת כבישים מהירים. רוב הכבישים הראשיים של המדינה מתחברים לדבלין שמשמשת כהאב התחבורה המרכזי של המדינה. מערכת הכבישים שודרגה מאז תחילת המהאה ה-21 על ידי ה"תוכנית האירית הלאומית לפיתוח" וכוללת כבישים מהירים המחברים את דבלין לערים האחרות במדינה, וכביש טבעת סביב דבלין.
דבלין הוא האזור בעל התשתית התחבורתית הטובה ביותר, הכוללת מערכת של רכבת קלה, שירות רכבת פרוורית (DART - Dublin Area Rapid Transit), רכבות כבדות שמגיעות אליה, נמל ימי ונמל תעופה בינלאומי - נמל התעופה דבלין. במדינה עוד ארבעה נמלי תעופה בינלאומיים, נמל התעופה קורק, נמל התעופה שאנון, נמל התעופה מערב אירלנד. ונמל התעופה קארי.
אריון נייטון
ביוגרפיה
נייטון החל להתאמן באתלטיקה בשנת 2019 בגיל 15.
2020
באליפות ארצות הברית לנוער שנערכה בפלורידה בשנת 2020 זכה נייטון במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים בעולם לגיל 18 של 20.33 שניות.
2021
בתחרות שנערכה בקלרמונט, פלורידה ב-2 במאי 2021 קבע נייטון בריצת 100 מטר תוצאה של 9.99 שניות, אך בעזרת רוח גבית מעל המותר של 2.7 מטר לשנייה. ב-31 במאי הוא קבע בריצת 200 מטר שיא עולם חדש לנוער עד גיל 18 של 20.11 שניות, שיפור בשתי מאיות השנייה לשיא העולם בן 18 השנים של יוסיין בולט מג'מייקה (20.13 שניות).
באליפות ארצות הברית שהיא גם המבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת טוקיו שנערכו ביוג'ין, אורגון ב-27 ביוני אותה שנה הוא זכה במדליית ארד בריצת 200 מטר בשיא עולם חדש לנוער עד גיל 18 ועד גיל 20 של 19.84 שניות, אחרי נואה ליילס שקבע את תוצאת השנה בעולם של 19.74 שניות) וקני בדנרק (19.78 שניות). כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא עולם חדש לגילאי 18 של 20.04 שניות ובשלב חצי הגמר הוא ניצח את הריצה בשיא עולם חדש לנוער עד 18 ועד גיל 20 של 19.88 שניות, שיפור לשיא העולם לגילאי 20 בן 17 השנים של יוסיין בולט (19.93 שניות).
באולימפיאדת טוקיו (2020) הוא סיים במקום רביעי בתוצאה של 19.93 שניות.
2022
בתחרות שנערכה בגיינסוויל, פלורידה ב-16 באפריל 2022 הוא קבע בריצת 100 מטר שיא אישי חדש של 10.04 שניות, שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בבאטון רוז', לואיזיאנה ב-30 באפריל הוא קבע בריצת 200 מטר שיא עולם עד גיל 20 של 19.49 שניות ובכך היה לאתלט הרביעי הכי מהיר בהיסטוריה, באותה העת.
2023
באליפות ארצות הברית שנערכה ביוג'ין ב-9 ביולי 2023 זכה במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 19.72 שניות, לפני קני בדנרק (19.82 שניות) וקורטני לינדזי (19.85 שניות).
אלפרד הנשקה
אלפרד הנשקה (גרמנית: Alfred Henschke; 4 בנובמבר 1890 - 14 באוגוסט 1928) היה סופר ומחזאי גרמני.
חייו
אלפרד הנשקה למד כימיה במינכן, אך לאחר מכן עזב את תחום הכימיה ופנה לספרות, ומאז התחיל לפרסם את שיריו הראשונים בשם העט "קלבונד" (Klabund; צירוף המילים Vagabund [הלך] ו-Klabau [רוח אגדית של הים הצפוני]).
שנות ה-20 של המאה ה-19
שנות ה-20 של המאה ה-19 היו העשור השלישי של המאה ה-19, החלו ב-1 בינואר 1820 והסתיימו ב-31 בדצמבר 1829.
אלפרד הנשקה
חייו
במלחמת העולם הראשונה עבר הנשקה מגרמניה לשווייץ, ושם הצטרף לחוגו הפציפיסטי של רנה שיקלה. שיריו הראשונים של הנשקה התפרסמו בספר Pan בשנת 1912, ונודעו בקרב הציבור כ"כתיבה פורנוגרפית".
בשנת 1913 יצא קובץ שיריו הראשון, "שחר! קלבונד! דמדומי בוקר". זה היה ספר של שירה לירית טהורה. הנשקה כתב גם רומנים היסטוריים (כגון Mohammad, "מוחמד"), רומנים מיתולוגיים (רומנים אלו היו בעצם עיבוד של שירים סיניים ויפניים). הנשקה חיבר גם מחזות מקוריים וחיבורים סאטיריים רבים, ביניהם - בשנת 1925 - עיבוד גרמני למחזה הסיני "מעגל הגיר", אותו עיבד מאוחר יותר ברטולט ברכט למעגל הגיר הקווקזי המפורסם שלו. ב-1925 נישא לקרולה נהר.
יחזקאל נפשי
יחזקאל נפשי (נולד ב-24 בנובמבר 1977) הוא משורר וסופר ישראלי.
ביוגרפיה
נפשי נולד בפתח תקווה. בגיל 17 פרסם לראשונה סיפורים בכתבי-עת לפנטזיה כגון "WIZ", "המכשף האחרון" ואחרים, כשהוא משתמש לעיתים בשמות בדויים. בגיל 20 אושפז למשך שנה וחצי עקב מום מולד נדיר ובעת שהותו בבית החולים כתב את ספרו "עכשיו פתיחה" (הוצאת גוונים).
שיריו תורגמו לערבית, להינדי, לצרפתית, לאנגלית, לגרמנית ולרוסית. משיריו הולחנו על ידי זמרים שונים כדן תורן, אייל גזית, יסמין אבן, אביגיל כהן ועוד.
שירו "בשעה שהחפצים" הולחן בידי הזמר א.ב דן, ועלה כקליפ בערוץ מוזיקה 24.
במרץ 2013, ראה אור הכרך הראשון "בנפול עלי מורא שמים" מן הטרילוגיה "פני עצמי" בהוצאת עמדה.
נפשי ערך סדרת ערבי ספרות בהייניקן הבימה קלאב בשם "דו"ח על מצב האדם" שבה משתלבים משוררים וסופרים, וכן מוזיקאים כמו ירמי קפלן, דן תורן, דודי לוי ואחרים. כמו כן הוא משמש כעורך ראשי לסדרת התערוכות "שיח משוררים" שמציגה אחת ל-3 חודשים כשישה משוררים ותיקים וצעירים. ב-2011 השתתף בפרויקט המוזיקלי "לחשים" של יסמין אבן.
בשנת 2014 הוציא לאור את ספר שיריו השני, "הערך הקיים מיילל בחשיכה" בהוצאת עמדה.
ביוני 2014 מונה לעורך פינת השיר היומית במעריב.
בשנת 2015 הוציא לאור את כרך ב' מן הטרילוגיה "פני עצמי", "אדם צועד בשוך הלילה, ממית את גופו ונשמתו ממריאה אל על" בהוצאת עמדה. כמו כן באותה שנה מונה נפשי לערוך את פרויקט שירה ומשוררים בפתח תקווה, פרויקט המציג משירי משוררים על גבי מכוונים תנועה ברחבי העיר, אשר עולה מדי חודש יולי, חודש הקריאה.
בשנת 2018 מונה לחבר בוועדת השופטים של פרס ברנר לספרות. בשנה זו היה מושא התחקיר של העיתונאית טלי חרותי-סובר, ממנו עלה כי בדה פרטים בקורות חייו. לדוגמה, בביוגרפיה של נפשי נטען כי הוא זכה ב"פרס קרן אייזנברג" על ספרו הראשון; עם זאת, התברר כי קרן אייזנברג אינה מעניקה פרסים ספרותיים.
"עכשיו פתיחה" (2003)
"עכשיו פתיחה" הוא ספר שיריו הראשון של נפשי אשר ראה אור במהדורה ראשונה בשנת בהוצאת "גוונים" 2003, לאחר שנפשי שב משהייה בת ארבע שנים בחו"ל כנווד שמתקיים יד-לפה. בספר ניכרים רישומיו של נפשי מן המזרח וממסעותיו. אולם חלקו הראשון של הספר דן בנושא צעידתו של האדם החולה לקראת הלא נודע. אולם קיימים רישומים של נפשי כנער צעיר המתהלך סומא ברחובות תל אביב ומתרשם מנופיה לאחר שהגיע מן הקיבוץ (קיבוץ נחשונים), בעוד הוא פוגש בתושביה על כל גוניהם כמו הזונות, הזבנים, הנערים בכיכר המזרקה, ועוד.
"פני עצמי" (טרילוגיה) כרך א' (2013)
"פני עצמי", כרך א', או בשמו השני "בנפול עליי מורא שמיים", הוא הרומן הראשון פרי עטו של נפשי. הספר ראה אור לראשונה במרץ 2013 בהוצאת עמדה, ובמאי כבר הגיע למהדורה שלישית. חלק זה מגולל את סיפורו של נער הנולד עם מום נדיר בגופו, שנפלט ממסגרות של בית-הספר ומשפחה, ונאלץ לחוות את תקופת הילדוּת והנערות כמתבונן מן הצד. בגיל 18, לאחר שמסרבים לגייסו, הוא גומר אומר בלבו להיכנס לסדרת ניתוחים ולאחריהם להפוך אולי ל"אחד האדם". סדרת הניתוחים אורכת כשנתיים בקירוב, ומביאה אותו עד סף הייאוש, וזאת בעוד האנשים עימם גדל בדיוק מתחילים את חייהם. לאחר מכן הוא מחליט "לפצות עצמו" ויוצא למסע חובק עולם בין יבשות, הרפתקאות, גילויים וחוויות מיניות, נפשיות ורליגיוזיות, שלבסוף מבהירים לו היטב מהו מקומו בחברה האנושית, ובעצם ביקום כולו. לכל אורך המסע אנו נחשפים לנפש ספרותית, המוצאת את פיסות אושרה המועט בספרים ובכתבי תאולוגיה, בשירה ובפרוזה, ביצירה, ומנהלת קונפליקט תמידי בין המילים לחיים עצמם, בין נטייתה הטבעית להתבודדות וסגפנות, אל מול הצורך לקחת חלק בחברה האנושית ולחוות את החיים כפי שמצופה. "פני עצמי" הוא בעצם, במובן מסוים, סיפורם של כל הבודדים, הנידחים של המציאות האנושית, אלו שהחיים אילצו אותם לחיות בצללי ההוויה והם תרים ללא לאות אחר המשמעות הקיומית המסתתרת מאחורי רובדי החיים עצמם, בגרעין מאחורי הגרעין, אינם מתפשרים עם הנורמות החברתיות, ותוך כדי כך מטהרים את עצמם.
"הערך הקיים מיילל בחשכה" (2014)
"הערך הקיים מיילל בחשכה" הוא ספר שיריו השני, אשר ראה אור בפברואר 2014, בהוצאת עמדה, ובמהדורה שנייה כחודש ימים לאחר מכן. בספר שירים עם נגיעות מטא-פיזיות ותאולוגיה רבה, עדות לשינויים שחלו בנפשי, עם זיקה לימיו בבית החולים (שם שהה שנתיים בקירוב). נפשי לא זונח את האידיאליזציה של האיזה בספר זה, ובאופן כללי במרביתו מתאר את מכלול עולמו הרוחני והשקפת עולמו הפנימי. למעשה, כל מהותו של ספר זה הוא מסעו של האדם על עבר האלוהים השוכן בקרבו.
"פני עצמי" (טרילוגיה) כרך ב' (2015)
חלקה השני של הטרילוגיה "פני עצמי" : "אדם צועד בשוך הלילה, ממית את גופו ונשמתו ממריאה אל על"; מספר בעצם על הכניסה לבית-החולים למשך כשנה-וחצי, ואשר בו עבר נפשי 4 ניתוחים מרתוניים אשר הצילו את חייו, לרבות כל המסקנות אשר באו עם זאת. הוא מספר על ההליכים עצמם, ורגעי השבירה אשר היו בלתי נמנעים, על הכמיהה לשחרור ממאווי החומר והנסיקה אל מעל לכבלי הגוף השרוי במצוקתו, על ההבנה שעומדת מאחורי ההבנה עצמה, שהגוף הוא בעצם אינו אלא אלגוריה לנשמת האדם. הוא מספר על פניו של האלוהים, אלו אשר נשקפים בבירור דווקא מן הגיהנום עצמו. על אנשים אשר הכיר בביה"ח, כאלו שחוו חוויות דומות לשלו, וכיצד שהיו מסייעים אחד לשני. בכלל, חלק זה מתאר את החיים בביה"ח כמיקרוקוסמוס, עולם בפני עצמו המתנהל שלא בכפוף לחוקים אשר מחוצה לכתליו. חלק זה מתאר צום בכורח של כ-10 ימים, ואת כל אשר מתווסף לאדם בהיותו שרוי במצב נפש שכזה, כלומר, מה שמתרחש בנפשו פנימה וכיצד זה בא לידי ביטוי באדם שהוא הופך להיות לאחר-מכן. מדובר בטרילוגיה סוחפת המתארת את מכלול עולמו הרוחני של נפשי והשקפת עולמו הפנימי לצד אירועים אוטוביוגרפיים מחייו, מהם צמחו שיריו הידועים. החל מלידה עם מום פיזי נדיר ומחלה שליוותה אותו עד לבגרותו, כניסה למשך שנתיים למתחם בית-חולים, לצד עבודות עפר בקיבוץ וכלה בנדודים לחו"ל וחיים בתנאים של מהיד-לפה. כל זאת לצד תובנות עשירות והערות על ואל החיים, איבוד ומציאה עצמית. נפשי לוקח את הקורא לעבר מקורותיו הרוחניים, ומדבר בעוז על דור היוצרים בו גדל ועל דור היוצרים שעיצבו את התרבות הישראלית.
"פני עצמי" (טרילוגיה) כרך ג' (2018)
חלקה השלישי של הטרילוגיה "פני עצמי" מאת הסופר והמשורר יחזקאל נפשי : "שביל של אור שביל של חושך המסע אל האלוהים"; דובר על המוצא מכבלי ביה"ח ויציאה לנדודים בעולם למשך כ-4 שנים בקירוב, תוך עבודות יד-לפה והיכרות עם אי-אלו טיפוסים אשר נותנים נופך אחר לממד של העולם כפי שאנו תופסים אותו. קיימים בו נופים ותיאורים של אתרים היסטוריים הן מאירופה וכלה במזרח הרחוק, רגעי קושי בהם לא היה לנפשי כסף למזון{שלא לדבר על מקום לינה או מקלחת}, על לינה בגנים ציבוריים, תוך חלום של להפוך משורר ידוע-שם יום אחד וכתיבה באישון לילה. הוא מספר על עשיית כסף בעורמה אשר מאופיינת אך ליורדי-דרכים, תוך הרצון העז לשמור על כל אשר הוא קדוש בעיניו ושגיא, זאת-אומרת על הנשמה. כל החלקים כולם משקפים את עולמו הרוחני של נפשי ואת ראייתו לפְּנֵי הדברים, כלומר בהשתוממות, כלומר באיזה נופך של קסם. בחלק זה מובאים קטעים שהם אינם אלא פרצי תודעה והתבוננות בגרעין שמאחורי הגרעין עצמו. החלק השלישי מתאר גם את שיבתו ארצה של נפשי ומאגד בתוכו את סגירת המעגל של שני החלקים הראשונים.
זאיסן (עיירה)
זאיסן (בקזחית: Зайсан; ברוסית: Зайсан) היא עיירה באזור מזרח קזחסטן, קזחסטן. העיירה משמשת כמרכז המנהלי של מחוז זייסן. העיירה ממוקמת ליד הפינה הדרום-מזרחית של אגם זייסן בגובה של 660 מטר מעל פני הים. נכון ל-2012 מתגוררים בעיירה כ-15,000 איש. העיירה ממוקמת בסמוך לקצה המזרחי של כביש E127 שהוא חלק ממערכת הכבישים האירופית, שמחבר אותה עם העיר אומסק שברוסיה.
היסטוריה
זאיסן נוסדה בשנת 1868 כמוצב צבאי רוסי.
משפט ראו-בלקוול
משפט ראו-בלקוול הוא משפט יסודי בתורת האמידה. בהינתן אומד חסר הטיה, גרוע ככל שיהיה, המשפט מאפשר לבנות אומד עדיף, שהוא לעיתים קרובות האומד הטוב ביותר האפשרי.
המשפט נקרא על שם מגליו: קליאמפודי ראדאקרישנה ראו ודויד בלאקוול
רקע
תורת האמידה עוסקת בהתפלגות 'סודית', שהידע עליה חסר: ידוע שהיא שייכת למשפחה מוכרת של התפלגויות (כגון התפלגות מעריכית או התפלגות בינומית), אבל הפרמטרים הקובעים את ההתפלגות הפרטית (התוחלת במקרה הראשון, הסתברות ההצלחה בכל ניסוי במקרה השני) אינם ידועים. המטרה המרכזית של הסטטיסטיקאי היא לאמוד את הפרמטרים, באמצעות מדגם שהוגרל מן ההתפלגות הסודית.
משימה זו דורשת הפעלת אומד, שהוא פונקציה ניתנת לחישוב של המדגם. לאומד אסור להיות תלוי בפרמטרים, שהרי אלו אינם ידועים. כמעט בכל מקרה מחפשים אומד שיהיה חסר הטיה: התוחלת של האומד צריכה להיות שווה לערכו של הפרמטר שמבקשים לאמוד. ההשוואה בין אומדים שונים נעשית על-פי השונות שלהם: ככל שהשונות קטנה יותר, האומד מוצלח יותר (משום שהוא יציב יותר, ופחות תלוי בגורמים אקראיים).
להרחבה, ראו תורת האמידה.
סטטיסטי מספיק
דגימה מתוך התפלגות שאינה ידועה מערבת שני גורמי אי-ודאות: הפרמטר שאינו ידוע, והאקראיות המובנית בפונקציות ההתפלגות. לפעמים אפשר לפצל את חוסר הוודאות הזה באמצעות סטטיסטי, שהוא (בדיוק כמו אומד) פונקציה ניתנת לחישוב של המדגם. אם ההתפלגות המותנית של המדגם, בהינתן ערכו של הסטטיסטי, אינה תלויה עוד בפרמטר הלא-ידוע, אז הסטטיסטי נקרא סטטיסטי מספיק.
דוגמה. מספר שגיאות הכתיב בעמוד מודפס הוא משתנה מקרי בעל התפלגות פואסון. ההתפלגות המדויקת תלויה בפרמטר \ \lambda, השווה לתוחלת ההתפלגות. ערכו של הפרמטר תלוי כמובן במידת ההקפדה של הסופר ושל העורך, ובטיב ההגהה וההדפסה. אם דוגמים עשרה עמודים בספר וסופרים את השגיאות בכל אחד מהם, אפשר לנסות ולאמוד את \ \lambda מתוך עשרת המספרים שהתקבלו. במקרה זה, מתברר כי מספר השגיאות הכולל S מהווה סטטיסטי מספיק. כאשר מבקשים לחשב את הסיכוי לתופעה מסוימת במדגם (למשל, לכך שבעמוד השלישי יהיו שתי שגיאות), אפשר להסתפק בידיעת S; ערכו המדויק של הפרמטר לא יוסיף שום מידע לחישוב. גם ההפך נכון: את כל שאפשר להסיק על \ \lambda מתוך עשרת מספרי השגיאות, אפשר להסיק כבר מן הסכום S.
משפט ראו-בלקוול
נניח ש- S הוא סטטיסטי מספיק, ו- T הוא אומד חסר הטיה עבור הפרמטר שמבקשים לאמוד. נגדיר משתנה חדש, השווה לתוחלת המותנית \ T'=E(T|S). אז: הווה אומר, המקרה היחיד שבו המשתנה החדש אינו טוב יותר, הוא כאשר המשתנה החדש שווה לישן, ובפרט, כאשר המשתנה T תלוי במדגם רק דרך S.
לעובדה שמשפט ראו-בלקוול מייצר אומד חסר-הטיה התלוי רק בסטטיסטי המספיק S יש חשיבות מיוחדת. אם הסטטיסטי S הוא, בנוסף להיות מספיק, גם סטטיסטי שלם, אז משפט להמן-שפה מבטיח שהאומד \ T' הוא בעל שונות מינימלית מבין כל האומדים חסרי ההטיה, וזאת באופן אחיד (על-פני כל ערכי הפרמטר).
הוכחת המשפט
עם כל חשיבותו של המשפט, ההוכחה פשוטה למדי, ומבוססת על מה שמכונה 'הפירוק האורתוגונלי' של השונות:
טירימאס, מלך מוקדון
ביוגרפיה
טירימאס הוכתר כמלך מוקדון השלישי אחרי מותו של קוינוס. הדבר אינו מצוין במפורש במקורות, אולם ככל הנראה הוא היה בנו של קוינוס. בהנחה שהדבר נכון, הוא היה נצר למשפחה מיתולוגית למחצה שהתייחסה על הרקולס. על פי אוסביוס מקיסריה, טירימאס שלט 43 שנים, ולאחר מכן ירש אותו פרדיקס הראשון.
לא נמצאו הוכחות היסטוריות לקיומם של טירימאס ושני המלכים שקדמו לו. פרדיקס הראשון הוא המלך המוקדוני הראשון שנחשב להיסטורי לחלוטין. גם הרודוטוס כותב שראשון מלכי מוקדון היה פרדיקס הראשון. ככל הנראה עליו הסתמך תוקידידס כאשר כתב שארכלאוס הראשון היה התשיעי במלכי מוקדון.
שולחנות נפרדים
שולחנות נפרדים (באנגלית: Separate Tables) הוא סרט דרמה אמריקאי בבימויו של דלברט מאן משנת 1958. תסריט הסרט מבוסס על מחזה בעל שם זהה של טרנס רטיגן. בסרט משחקים ריטה הייוורת', דברה קר, דייוויד ניבן, ברט לנקסטר ו-ונדי הילר. הסרט זכה בשני פרסי אוסקר ובפרס גלובוס הזהב.
עלילה
הסרט מגולל את סיפורם של דיירי בית מלון בבורנמות' בריטניה. מנהלת המלון, פאט קופר (ונדי הילר), מנהלת רומן סודי עם אחד מדיירי בית המלון, ג'ון מלקולם (ברט לנקסטר). מוד ריילטון-בל (גלדיס קופר) גרה ביחד עם בתה חסרת הביטחון העצמי, סיביל (דברה קר). סיביל מאוהבת בסתר באיש הצבא לשעבר, דייוויד אנגוס פולאק (דייוויד ניבן).
במהלך הסרט אשתו לשעבר של ג'ון, אן שנקלנד (ריטה הייוורת'), באה לבקרו כדי לנסות לאחות את נישואיהם. בנוסף מוד מגלה שדייוויד הטריד מינית כמה בחורות בעת הצגת תיאטרון והיא מנסה לסלקו מבית המלון. לבסוף ג'ון מתפייס עם אן ודייוויד נשאר בבית המלון למורת רוחה של מוד.
פרסים ומועמדויות
הסרט זכה בשני פרסי אוסקר; השחקן הטוב ביותר לדייוויד ניבן ושחקנית המשנה הטובה ביותר לונדי הילר. בנוסף הסרט היה מועמד לחמישה פרסים נוספים; הסרט הטוב ביותר להארולד הכט, השחקנית הטובה ביותר לדברה קר, התסריט המעובד הטוב ביותר לטרנס רטיגן ולג'ון גיי, הפסקול המקורי הטוב ביותר לדייוויד ראסקין והצילום הטוב ביותר לצ'ארלס לאנג.
ניבן זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה. בנוסף הסרט היה מועמד לעוד ארבעה פרסי גלובוס הזהב; סרט הדרמה הטוב ביותר, שחקנית הדרמה הטובה ביותר לקר, שחקנית המשנה הטובה ביותר להילר והבמאי הטוב ביותר לדלברט מאן.
הסרט היה מועמד לפרס איגוד התסריטאים לתסריט הטוב ביותר. בנוסף קר זכתה בפרס דוד דה דונטלו לשחקנית הזרה הטובה ביותר. הסרט זכה לציון של 77% מהאתר "Rotten Tomatoes" בהתבסס על 13 ביקורות.
סטפני אוהרשטרום
סטפני אוהרשטרום (בשוודית: Stephanie Öhrström; נולדה ב-12 בינואר 1987) היא כדורגלנית שוודית, המשחקת בעמדת השוערת ברומא.
קריירת מועדונים
לפני שהצטרפה לרומא ביולי 2022, אוהרשטרום שיחקה כשוערת עבור מועדוני הכדורגל מאלמה וייטקס מליגת העל השוודית וב-AGSM ורונה, פיורנטינה ולאציו מליגת העל האיטלקית.
קריירה בינלאומית
אוהרשטרום שיחקה עבור מחלקות הנוער של נבחרת שוודיה, עד שבשנת 2014 זומנה לשוודיה כחלק מקמפיין גביע אלגארבה; לעומת זאת, היא לא שיחקה ולו משחק אחד במדי הנבחרת.
נרדף בידי דינוזאורים
נרדף בידי דינוזאורים (באנגלית: Chased by Dinosaurs) היא סדרה מוקומנטרית המהווה סדרת-בת לסדרה המצליחה של ה-BBC, ללכת עם דינוזאורים שיצאה בין סוף דצמבר 2002 לתחילת ינואר 2003, בכיכובו של נייג'ל מארוון.
פרקי הסדרה
2.ארץ הענקים: פרק זה מתחיל בקרטיקון העליון לפני 100 מיליון שנה בארגנטינה (הצילומים התרחשו בטנריפה והאי לה פלמה מהאיים הקנריים). נייג'ל מטייל סביב קן של ארגנטינוזאורוסים בו הם מקננים מדי שנה ועל יד האגם שלצידו נראה ארגנטינוזאורוס צעיר באורך 10 מ'. נייג'ל מתקרב למים אך נמלט ברגע האחרון מסרקוסוכוס ענקי שארב לו מלמטה. הוא רואה דינוזאור מקרוגריפוזאורוס פצוע בערוץ נחל וכעבור כמה זמן שומע את טורפו הענקי - הג'יגנטוזאורוס שתופס את המקרוגריפוזאורוס והורג אותו. למחרת נייג'ל מחפש את עדר הארגנטינוזאורוסים הבוגרים ולשם כך משתמש באווירון זעיר ממדים כדי לדאות מעליהם. יחד איתו דואים פטרוזאורים כמו הפטרנודון והאורניתוקרוס (ייתכן שטרופאוגנטוס) העצומים. לאחר שהוא מוצא עדר מוטט הוא נוחת ונוסע בג'יפ שלו, אך נאלץ לברוח מאחר שלהקה של ג'יגנטוזאורוסים ציידים מנסים לתקוף את העדר. הם מצליחים לבודד נקבה לא-בוגרת של ארגנטינוזאורוס ומתישים אותה לאיטם, בעודה מדממת מפציעותיהם. המאבק נמשך לתוך הלילה ונייג'ל נאלץ לעזוב. בבוקר הוא מוצא את עדר הענקים ליד האגם סמוך לאתר הקינון שלהם. הוא מצליח למדוד את משקל הפרטים בגדולים ביותר ולאחר מכן מתקרב אל האגם. תוקף אותו שוב סרקסוכוס רעב ונייג'ל מצליח לברוח אבל הוא מצליח לקחת לו את המצלמה.
סרחיו מומו
סרחיו מומו (בספרדית: Sergio Momo; נולד ב-12 ביולי 1996) הוא שחקן ספרדי, אשר זכה להצלחה עולמית בזכות השתתפותו בסדרה "אליטה".
ביוגרפיה וקריירה
סרחיו מומו נולד ב-12 ביולי 1996, בטנריפה שבספרד. הוא התאמן בריקוד עכשווי בבית הספר למחול JASM בטנריפה. הוא עבר מהאיים הקנריים למדריד כדי לפתח את קריירת המשחק שלו, והשתתף בשיעורים שהתקיימו בסטודיו חואן קרלוס קוראצה. בשנת 2016 כיכב בסדרת הטלוויזיה "אבודים במערב הפרוע", ששודרה בניקלודיאון. בשנת 2017 השתתף לראשונה בסרט העלילתי "אזור עוין", בבימויו של אדולפו מרטינז. בשנת 2019 הצטרף לצוות השחקנים של סדרת הטלוויזיה "השכן".
בשנת 2020 הצטרף לסדרת הטלוויזיה שהובילה לפריצתו הבינלאומית, "אליטה". הוא הצטרף לעונה השלישית של הסדרה, לצד אסתר אקספוסיטו.
בס גדול-לוע
בס גדול-לוע (שם מדעי: Micropterus salmoides) הוא מין של דג טורף ממשפחת החמנוניים המכונה בשם העממי בס. הוא מצוי בטבע במקווי מים מתוקים באמריקה הצפונית אך הוא הופץ גם כמין פולש. זהו אחד הגדולים שבחמנוניים והוא יכול להגיע לאורך של 40 עד 100 ס"מ ולמשקל של מעל 10 ק"ג, כאשר הוא בעל דו-צורתיות זוויגית והנקבות כבדות מהזכרים.
הבס הוא מין גדול ושרירי הדומה מעט ללברק וצבעו ירוק זית עד אפור ועליו שורה של כתמים כהים, היוצרים פס אופקי משונן לאורך כל צד. הוא בעל סנפירים נמוכים בהירים ופרוקים וזנב שרירי העוזר לו להאיץ אחר טרף. הראש גדול עם חריצי עיניים גדולות וצהובות עם אישון שחור והלסתות חזקות ובולטות ובתוכם שיניים חדות. הבס יכול לשרוד בטבע 10 עד 16 שנים.
דג זה הוא טורף מהיר של מזון קטן יותר, המשתנה לפי משקל הדג. דגים צעירים ניזונים בעיקר מחרקי מים ומסרטנים קטני-ממדים כמו שטצדאים, דפניות ושטרגליים ומספר דגים קטנים יותר. ככל שהדג מתבגר הוא מסוגל ללכוד טרף גדול יותר ובבגרותו ניזון בעיקר מדגים אחרים כמו קרפיוניים, שפמנונאים שונים, קטוסטומיים, אזרינופסידיים, פרקיים, לברקיים וקברנוניים וכן מחמנוניים קטנים יותר, מסרטני נהרות, חלזונות ושאר רכיכות וכן מדו-חיים, זוחלים קטנים, עופות מים ויונקים. דג זה יכול לצוד אף טרף הקטן ממנו ב-50% והוא נצפה אוכל בס מנומר וסנדור ויטראוס (Sander vitreus) צעירים, המתקרבים לגודלו בבגרותם.
במספר נהרות ואגמים הדג נחשב לטורף-על, אף שהוא יכול להיטרף בידי לוטרות, אליגטור אמריקני, מספר עופות מים כמו שלדגיים, אנפות ועיטם לבן ראש ומספר דגים כמו שפמנונים, צלופחים וזאבי נהרות.
דגים גדולים מתאימים לדיג ספורט בשביל דייגים שונים, אשר לרוב משחררים אותם לאחר מכן. במספר אזורים כמו באירופה ויפן הובאו דגי בס למטרות ספורט שהפכו למינים פולשים תוקפניים.
ג'ון מאדן (במאי)
ג'ון פיליפ מאדן (באנגלית: John Philip Madden; נולד ב-8 באפריל 1949) הוא במאי תיאטרון, קולנוע, טלוויזיה ורדיו אנגלי. הוא ידוע בעיקר על בימוי הסרט "שייקספיר מאוהב" משנת 1998 שזכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר. עוד זכה להכרה על בימוי הסרטים "מלון מריגולד האקזוטי" (2011) ו"מלון מריגולד האקזוטי השני" (2015).
ביוגרפיה
מאדן נולד בעיר פורטסמות' שבמחוז המפשייר. הוא למד בקליפטון קולג' שבבריסטול. הקריירה שלו החלה בסרטים עצמאיים בריטיים. ב-1970 סיים לימודי BA בספרות אנגלית בסידני סאסקס קולג' של אוניברסיטת קיימברידג'.
בטלוויזיה ביים מאדן את המיני-סדרה "החשוד העיקרי 4" בכיכובה של הלן מירן, פרקים בסדרה "הרפתקאותיו של שרלוק הולמס" של רשת ITV, ופרקים בסדרה "המפקח מורס".
סרטו הידוע ביותר הוא "שייקספיר מאוהב" שזכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר לשנת 1998, ועליו היה מועמד לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר. הוא הפסיד לסטיבן ספילברג שזכה על בימוי "להציל את טוראי ריאן". הסרט זכה גם בפרס דב הכסף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
סרטי קולנוע נוספים שביים מאדן כוללים את "הוכחה" (2005), "מלון מריגולד האקזוטי" (2011), וסרט ההמשך "מלון מריגולד האקזוטי השני" (2015).
רדיו
בין השנים 1981 ל-1996 ביים מאדן סדרת תסכיתים עיבוד רדיופוני של סרטי "מלחמת הכוכבים" בהפקה משותפת של ה-BBC ורשת NPR. הסדרה כללה את "מלחמת הכוכבים - פרק 4: תקווה חדשה" (1981), "מלחמת הכוכבים - פרק 5: האימפריה מכה שנית" (1983) ו"מלחמת הכוכבים - פרק 6: שובו של הג'דיי" (1996). את התסריטים כתב בריאן דיילי.
צב ים ירוק
צב ים ירוק (שם מדעי: Chelonia mydas) הוא מין של צב יחיד בסוגו (Chelonia) הנפוץ בימים באזורים טרופיים וסובטרופיים ולו שתי אוכלוסיות נפרדות באוקיינוס האטלנטי ובאוקיינוס השקט. צב הים הירוק מצוי גם לאורך רצועת החוף הישראלי של הים התיכון. שמו ניתן לו בגלל השומן הירוק הנמצא מתחת לשריון העליון.
מראהו של צב הים הירוק כמו המראה הטיפוסי של צבי ים אחרים. גופו פחוס, צווארו קצר ולו זרועות דמויות משוט המתאימות היטב לשחייה. בשונה מצב ים קרני, אפו קצר מאוד. אורך גופו כ-1.4 מטרים, ומשקלו כ-110-190 קילוגרמים. הזכרים קטנים מהנקבות.
הבוגרים חיים בלגונות וניזונים בעיקר מאצות ועשבי ים, אך גם מדגים ומרכיכות. הצב חסר שיניים, ואת מזונו הוא אוכל באמצעות הלסתות הקרניות המחורצות שלו.
בדומה לצבי ים אחרים הם נודדים מרחקים ארוכים בין החופים שבהם הם מטילים את הביצים לבין אתרי התזונה שלהם. גודל התטולה נע בין 140 ל-200 ביצים. משך חייו של צב ים ירוק בטבע יכול להגיע ל-80 שנים.
כמו צב הים החום גם צב זה נמצא בסכנת הכחדה. במדינות רבות הוא חיה מוגנת ופגיעה בו או איסוף שלו אסורה.
סכנות ואיומים לאורך רצועת החוף הישראלי של הים התיכון
לצבי הים ישנם מספר טורפים טבעיים: הצעירים נטרפים בידי סרטני חולות, מיני עופות ימיים (כגון שקנאים, אנפות ושחפים) וראקונים. שועלים ותנים (אשר הובאו לחופים בידי האדם) גם חומסים את קניהם של צבי הים וטורפים את הצעירים. במים הצבים הצעירים נטרפים בידי מיני כרישים, דגים טורפים, אריות ים ועוד. לצבים בוגרים טורפים מעטים יותר, בעיקר כרישים טיגרים הצדים צבים בחופי הוואי, אורקות ותניני ים.
האויב הגדול ביותר של צבי הים כיום הוא האדם. רוב הפגיעות של צבי ים בארץ קורות באופן לא מכוון. צבי הים ניצודו בעבר, ובשנות ה-30 של המאה ה-20, בתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל, היו צדים בכל שנה כ-2,000 צבים ירוקים ברצועת החוף של הארץ. צבי הים נתפסים בטעות ברשתות דיג, ברשתות רפאים ובקרסים, מסתבכים ואוכלים אשפה שנמצאת בים ובחוף, נפגעים מכלי שיט מהירים כגון סירות מנוע ואופנועי ים, וסובלים מפגיעה קשה באתרי ההטלה שלהם.
אתרי ההטלה הם חופים חוליים עם גישה נוחה מהים, לאורך כל רצועת החוף הישראלי של הים התיכון. בנייה של מרינות ושוברי גלים לאורך החוף פוגעת בהסעת החולות צפונה וכך מופר האיזון בתהליך פיזור חול הזיפזיף לאורך רצועת החוף שמצדה הולכת ומצטמצמת באזורים שבהם צבות מטילות. עונת ההטלה (הקיץ) מאופיינת על ידי הפרעות סביבתיות שונות בחוף, כגון מסיבות, לינות לא מוסדרות בחופים, אורות ומדורות. האורות המגיעים מכבישים הקרובים לים, מסעדות ואפילו מדורות על החוף מבלבלים את האבקועים שזה עתה בקעו מהביצה ומחפשים את אור הירח המוחזר מן המים כדי למצוא את דרכם אל הים. נסיעה פרועה על החופים עלולה לפגוע בצבים ובקניהם מכיוון שהיא יוצרת חריצים (קוליסים) בחול אשר כולאים את הצבים הצעירים הנופלים לתוכם ללא אפשרות מילוט. בנייה אינטנסיבית, כריית חול ופיתוח מואץ של החופים גרמו לפגיעה קשה בחופי ההטלה.
מאמצי השימור בישראל
רשות הטבע והגנים היא הגוף הממשלתי האחראי על שמירת הטבע בארץ ומתוקף כך מחויבת להגן על צבי הים. לשם כך רשות הטבע והגנים הקימה בשנת 1999 מרכז ארצי להצלת צבי ים, לשם מובאים צבי ים פצועים ופגועים לטיפול ולשיקום והמטרה היא להשיב אותם חזרה אל הים. הכרזה על חופים כשמורות טבע וגנים לאומיים מאפשרת להגן על החוף מבנייה, לינה בחוף בעונת ההטלה וכו'. במרכז ההצלה לצבי ים ישנו גם גרעין רבייה לצב הים הירוק שנמצא בסכנת הכחדה חמורה בים התיכון.
הפדרציה הבין-לאומית לטניס
הפדרציה הבין־לאומית לטניס (באנגלית: International Tennis Federation, בראשי תיבות: ITF) היא הפדרציה הבין־לאומית המנהלת את ענף הטניס בעולם. היא מאגדת התאחדויות טניס של 211 מדינות. נוסדה ב-1913 בפריז ונקראה במקור (עד 1977) "פדרציית טניס-דשא בין־לאומית" (ILTF) מכיוון שבאותם ימים טניס שוחק כמעט רק על מגרש דשא. משרדיה נמצאים בלונדון ונשיאה הנוכחי הוא דייוויד האגרטי מארצות הברית.
התחרויות העיקריות ליחידים המאורגנות על ידי ה-ITF הן הגראנד סלאם שנחשב לטורניר היוקרתי בעולם, המיועד לשחקנים ברמה הגבוהה ביותר, וטורניר הנקרא סבב הטניס העולמי של ה-ITF (נקרא גם "טורנירי הפיוצ'ר") המיועד לשחקנים ברמה הנמוכה ביותר שמקבלים את נקודות הדירוג הראשונות שלהם בקריירה.
התחרויות העיקריות לנבחרות המאורגנות על ידי ה- ITF הן גביע דייוויס (טורניר הטניס העולמי העיקרי לנבחרות גברים), גביע הפדרציה (המקביל לגביע דייוויס לנבחרות נשים) והטורניר האולימפי בטניס (מגוון טורנירי הטניס של המשחקים האולימפיים לדורותיהם).
מקלע M60
מקלע M60 הוא מקלע בינוני אשר פותח בארצות הברית, הוא הוכנס לשימוש בשנת 1957 ונמצא כיום בשירות במספר מדינות סביב העולם.
בארצות הברית ה-M60 הוחלף במהלך שנות ה-10 ברוב השימושים שלו על ידי מקלע ה-M240 ומקלע ה-M249.
פיתוח ושימוש
פיתוח המקלע החל לקראת סוף שנות ה-40 של המאה ה-20 כתחליף למקלע הM1919 בראונינג והרובה בראונינג אוטומטי בתפקיד מקלע כיתתי ומקלע בינוני. עיצוב המקלע נשען בעיקר על מקלעי הצבא הגרמני של מלחמת העולם השנייה; ה-MG42 וה-FG42. בשנת 1957 הוכנס לשירות בזרועות השונים של צבא ארצות הברית, כאשר הוא הועדף על פני ה-FN MAG הבלגי. המקלע שימש בצבא ארצות הברית כמקלע כיתתי בחיל רגלים ומקלע רכוב על שלל כלי הרכב וכלי התעופה של הצבא במהלך מלחמת וייטנאם ועימותים נוספים. במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 החל המקלע בתהליך יציאה משימוש הצבא כאשר ביחידות הרגלים הוחלף על ידי מקלע ה-M249 אך נשאר בשימוש כמקלע רכוב ברבים מכלי הרכב של הצבא.
החל משנות ה-90 של המאה ה-20, מקלע ה-M60 הוחלף כמעט בכל שימושיו על ידי מקלעי ה-M240 וה-M249 (שניהם תוצרת FN Herstal הבלגית), כאשר נותר בשימוש בכמויות קטנות בחיל הים האמריקאי, משמר החופים האמריקאי, מספר יחידות מיוחדות ומספר יחידות מילואים, עד שיצא משירות באופן סופי במהלך שנות ה-10 של המאה ה-21.
מקלע ה-M60 שימש בשירות מדינות שונות בעולם אשר קנו או ייצרו אותו ברישיון, ביניהם, קוריאה הדרומית, ירדן, אוסטרליה, יוון, מספר מדינות ביבשת אפריקה ובאמריקה הלטינית.
איולורניס
איולורניס המכונה קונדור ענק (שם מדעי: Aiolornis; מילולית: "עוף מפלצתי מרהיב") הוא סוג נכחד של עוף דורס ממשפחת הטרטורניסים שהיה קרוב לקונדוריים המודרניים. הוא חי בין סוף הפליוקן לתחילת הפליסטוקן באמריקה הצפונית. בסוג זה היה מין אחד שקיבל את שמו מהחוקר הילדגרדה הווארד ב-1952.
עוף גדול זה היה בעל מוטת כנפיים של 5 מטר, ארוכה יותר ממוטת כנפי אלבטרוס נודד ולמשקל של 25 ק"ג, גדול יותר מכל מעופף מודרני. הוא היה בעל מקור ענק מעוקל ששימש לקריעת בשר אך לא ברור אם היה צייד או אוכל נבלות. הוא חי לצד קרובו הטרטורניס והיה גדול ממנו בכ-40%.
הוא עופף מעל דרום ארצות הברית ומרכז-מערב ארצות הברית הקדומה של הפליוקן עד לפליסטוקן המאוחר וניזון מבשר של בעלי חיים אחרים, חיים או מתים.