cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רויאל איירקראפט פקטורי F.E.2
היסטוריה מבצעית
ה-F.E.2a נכנס לשירות מבצעי בטייסת מס' 6 של גיס התעופה המלכותי, בה שירתו גם מטוסי B.E.2 ובריסטול סקאוט אחד. הטייסת הראשונה שמטוסיה היו על טהרת ה-F.E.2 הייתה טייסת מס' 20, אשר נשלחה לצרפת ב-23 בינואר 1916. המטוס הוכיח עצמו כפופולרי מאוד בקרב הטייסים, שהחשיבו אותו כקל להטסה, ובקרב צוותי הקרקע, בזכות המנוע שהיה קל להתנעה ולתחזוקה. לעומת זאת, היה ה-F.E.2 אהוב פחות על התצפיתנים שישבו בקדמת המטוס, שרבים מהם היו חיילים פשוטים שהחליפו את הלחימה בתעלות על הקרקע בתפקיד "נקי" יותר, אם כי מסוכן לא פחות. חיילים אלה לא אומנו כתצפיתנים ושימשו בעיקרו של דבר כמקלענים אוויריים, ובשל כך נזקקו ל-50 משימות מעל קווי האויב כדי להיות זכאים לענוד את אות "חצי הכנף" של התצפיתנים. התא הקדמי היה חשוף וקר ושוליו הציעו הגנה מועטה, כאשר ה"מושב" בתא היה למעשה מכסה תיבת התחמושת.
בראשית פעילותו המבצעית שימש ה-F.E.2 בתפקידי מטוס קרב וסיור, כאשר שני-שלישים מהמטוסים שנבנו (816) שירתו בתפקידים אלה בעוד השליש הנותר (395) שירתו כמפציצים. גרסאות ה-F.E.2b וה-F.E.2d המשיכו לשרת במשימות לאור היום אל תוך שנת 1917, וגרסת ה-b המשיכה לשמש כמפציץ לילי עד אוגוסט 1918. בשיא פעילותו, צוידו ב-F.E.2b 16 טייסות של גיס התעופה המלכותי בצרפת ועוד שש נטלו חלק בהגנה על המרחב האווירי של אנגליה.
ב-18 ביוני 1916 נהרג אלוף ההפלות הגרמני מקס אימלמן במהלך קרב אווירי מול מטוסי F.E.2b מטייסת מס' 25 של גיס התעופה המלכותי. אנשי הטייסת טענו להפלה, אך גרסת הגרמנים לתוצאות העימות נחלקה בין הסברה כי מטוס הפוקר אינדקר של הימלמן התפרק באוויר כתוצאה מתקלה במתאם הירי של המקלע שהביא לפגיעה במדחף שלו עצמו, או כתוצאה מאש ידידותית שנורתה מתותחי נ"מ גרמניים. בכל מקרה, בפרק זמן זה כבר התמודד ה-F.E.2b כיריב שקול מול מטוסי הקרב החד-כנפיים הגרמניים ותקופת "פורענות הפוקר", כפי שכונתה, הסתיימה.
בסתיו 1916 הגיעו לחזית מטוסים גרמניים חדשים, כגון האלבטרוס D.I והאלברסטאד D.II. ה-F.E.2b היה נחות בביצועיו מולם והוצא מתפקידים התקפיים עד אפריל 1917. אף על פי שנחשב מיושן ב-1917, עדיין היה ה-F.E.2b אהוב מאוד על צוותי האוויר בשל חוזקו ומאפייני הטיסה הטובים שלו, ולעיתים הוכיח עצמו כיריב עיקש אפילו כנגד טובי אלופי ההפלות הגרמניים: מנפרד פון ריכטהופן נפצע מקליע בראשו במהלך קרב אווירי עם F.E.2d ביוני 1917. כמו טייסים גרמנים רבים, סיווג "הברון האדום" את ה-F.E.2 בטעות כמטוס מסוג "ויקרס", בשל דמיונו לוויקרס F.B.5 שקדם לו.
טייסי הקרב של ה-F.E.2b ו-d היו הראשונים לעשות שימוש בטקטיקת מגננה שכונתה "מעגל הגנה", בה טסו במבנה וחיפו זה על זה, כאשר "השטח המת" תחת הזנב של כל מטוס כוסה על ידי שכנו. הודות לשיטה זו יכלו מספר מקלענים לירות בו זמנית על אותה מטרה, ומבנים אלה היו מסוגלים להבקיע את דרכם בחזרה ממשימה עמוק בתוך שטח האויב מול מטוסי קרב תוקפים רבים.
על אף שהפך בלתי יעיל כמטוס קרב לשעות היום, התאים ה-F.E.2 לתפקידים ליליים של מטוס קרב בסיורים כנגד פשיטות צפלינים וכמפציץ קל למשימות טקטיות. פעילות מבצעית ראשונה כמפציץ החלה בנובמבר 1916 וטייסת ייעודית לפעילות לילית של מטוסי F.E.2b הוקמה בפברואר 1917. ה-F.E.2b שירת בשמונה טייסות הפצצה עד סוף מלחמת העולם הראשונה, כאשר 860 יחידות הוסבו או נבנו כמפציצים. כמטוס קרב לשעות הלילה לא תפקד ה-F.E.2 ביעילות הנדרשת, בשל מהירות נסיקה וסייג רום לא מספקים.
למספר מטוסי F.E.2b הותאמו מצופים נסיוניים לפעולה מעל הים, ובאחרים נעשה שימוש בסיורים כנגד צוללות, בעודם פועלים מהאי גריין (Isle of Grain), בפתחו של נהר התמזה.
לאחר שהוצאו מתפקידי לחימה, שימשו חלק מה-F.E.2 כמטוסי אימון באנגליה. ה-F.E.2 לא התאימו היטב לתפקיד, בשל העובדה שהמטוסים היחידים בעלי תצורת מדחף הודף שנותרו בשירות מבצעי באותו שלב של המלחמה היו ה-F.E.2 עצמם ששימשו כמפציצי לילה. אף על פי כן, נעשה שימוש ב-F.E.2 כמטוס לרכישת ניסיון בטיסה ולאימון מקלענים, כאשר מספר קטן של מטוסים צויד בטבעת מסתובבת עליה הותקן המקלע.
עם סיום המלחמה הוכרז ה-F.E.2 כמיושן והוצא סופית משירות חיל האוויר המלכותי ב-1919. רק מטוס אחד (מס' D3832) קיבל רישוי אזרחי באנגליה ושימש בטיסות נופש לאורך החוף הדרומי. מטוס אחר קיבל רישוי אזרחי בארצות הברית ושימש שם כפלטפורמה למצלמת קולנוע מוטסת עבור תעשיית הסרטים, אם כי גורלו הסופי אינו ידוע.
מטוס ה-F.E.2 האחרון שנותר בשירות היה, ככל הנראה, מס' D9108, ששימש לטיסות ניסוי במפעל המטוסים המלכותי עד נובמבר 1924.
ב-1919 מכרה חברת ויקרס 35 מטוסי F.E.2 מעודפי המלחמה לסין תחת הסימון "מכונות הדרכה ויקרס" (Vickers Instructional Machines), שם שימשו כמטוסים לאימון מתקדם. במטוסים נעשו שינויים שכללו תא טייס שתוכנן מחדש עם אמצעי שליטה כפולים למדריך ולחניך, ומנועי רולס-רויס איגל סימן VIII.
שחזורים
שני שחזורים של גרסת F.E.2b נבנו על ידי חברת וינטג' אוויאייטור בע"מ (The Vintage Aviator Ltd) מניו זילנד, כאשר שחזור אחד, בעל יכולת טיסה, צויד במנוע בירדמור ומדחף מקוריים, וחלקים שנבנו מחדש תוך שימוש בחומרים מתוך התוכניות המקוריות של ייצור המטוס.
שירות
ה-F.E.2 שירת במדינות הבאות:
חנה פניכל
קורות חיים
חנה פניכל, הידועה גם בשם האנה, הייתה בתו של ארנסט היילבורן, מנהל ארגון AEG, ראשי תיבות המסמנים בגרמנית את המילים: "חברת החשמל הכללית", ואמהּ, אנטוני היילבורן. היא הוסמכה לעבודה סוציאלית בשנת 1916 לאחר שלמדה בבית ספר פרטי בשם ספרינגלשן (Sprengelschen) בברלין. לאחר שנים שבהן הועסקה כעובדת סוציאלית, היא עבדה במסגרת האוניברסיטה הטכנית בברלין, שם קיבלה מאוחר יותר את הדוקטורט בכימיה בשנת 1932. כעבור שנה עברה לפריז ושם המשיכה בלימודיה. שנה נוספת לאחר מכן היא עברה לפראג, שם הייתה חלק מהאגודה הפסיכואנליטית של פראג, ושם הכירה את בעלה לעתיד, אוטו פניכל.
בשנת 1938, קודם לנישואיה, היגרה היילבורן ללוס אנג'לס, קליפורניה, שם הפכה לחברה בקבוצת המחקר הפסיכואנליטי של לוס אנג'לס. התמחתה בפיתוח ולימודים בגיל הרך, כמו גם בניתוח הוראה. הייתה חברה מובילה במכון הפסיכואנליטי בלוס אנג'לס. חקרה ילדים מגיל שמונה עשרה חודשים עד חמש שנים, במטרה לאפיין את הדרך בה הם פועלים, מגיבים וחושבים.
לאחר מותה, הוקם "מרכז חנה פניכל" על ידי החברה והמכון הפסיכואנליטי של סן דייגו. תכלית התוכנית היא "ליצור קהילה מטפחת שתומכת בתחושת העצמי המתפתחת של כל ילד ובתשוקה המולדת ללמידה [...] באמצעות סביבה עשירה בגירויים חברתיים, חינוכיים ואומנותיים.
עבודות
פניכל כתבה עבודות מעמיקות לאורך שנות הארבעים והחמישים עם הדור השני של חוקרים ופסיכואנליטיקאים פרוידיאנים. עבדה עם ריצ'רד לואנברג (Richard Loewenberg) על פרויקט אחר ויש גם להם אוסף נפרד של עבודות.
בשנת 1938, חנה פניכל הציגה את המחקר שערכה בנושא הבעייתיות של קשרי אובייקטים ארכאיים, כחלק מהאגודה הפסיכואנליטית הווינאית.
סעדיה שושני
סעדיה שושני (י"ט באדר א' ה'תרמ"ט, 20 בפברואר 1889 – כ"ה בכסלו ה'תשל"ב, 13 בדצמבר 1971) היה איש ציבור מימי היישוב וראשית ימי מדינת ישראל. היה ממייסדי אגודת "מכבי יפו", מראשוני אנשי "ההגנה" בתל אביב, חבר המפקדה הארצית של ההגנה, ראש "הקבוצה היפואית", ראש ועדת "כופר היישוב", ממייסדי המשטרה העירונית בתל אביב בראשית ימי המנדט, וסגן ראש עיריית תל אביב-יפו בשנים 1953–1959. כמו כן היה שותפו של אהרן איתין בבית הדפוס "דפוס איתין את שושני".
רקע משפחתי
שושני נולד בבריאנסק, עיר תעשייתית על גדת הדייסנה שנמצאת במחוז אוריול (כיום בירת מחוז בריאנסק) ברוסיה, כ-350 ק"מ דרומית מערבית למוסקבה. להוריו, גדליהו הכהן רוזנרוט ופייגה-מנוחה לבית איתין, נולדו תשעה ילדים, והם (לפי סדר הולדתם): מנחם, סעדיה, נוח, יוסף, דבשה, מרים, בלה, אהרון ואליעזר. אחי אמו הוא אהרן איתין, אביהם של סעדיה איתין, נחום איתן ודיבשה אמירה.
באותם זמנים הייתה בריאנסק מחוץ לתחום המושב היהודי ברוסיה. משפחת אמו של שושני הורשתה להתגורר בבריאנסק שברוסיה בזכות שירותו בצבא הצאר ניקולאי השני של אבי המשפחה, סעדיה איתין שנמנה עם חיילי ניקולאי. אביו של שושני, גדליהו, גויס גם הוא לצבא הצאר ועבד שם כחייט. בשהותו עם יחידתו ליד בריאנסק הכיר גדליהו את פייגה-מנוחה והם נישאו בסתר, מאחר שבאותה העת נאסר על חיילים להתחתן.
ילדותו והעלייה לארץ
תחילה רכש סעדיה את השכלתו, כמנהג הימים ההם, בחדר, ובמקביל למד גם בגימנסיה רוסית מקומית. הוא קיבל תעודת גמר בגיל 16 ובנוסף לה גם תעודת הצטיינות המאשרת לו לבחור מקצוע כרצונו, למרות ההגבלות שהוטלו באותה תקופה על היהודים ברוסיה. בחוגי משפחתו ובקרב חבריו פיעמה ההכרה שיש לעזוב את רוסיה ולעלות לארץ ישראל. בשנת 1906 עלה דודו של שושני, אהרון איתין, שהיה בעל בית דפוס בבריאנסק, לארץ ישראל עם משפחתו ורכושו. עם עלייתו ארצה הקים איתין בית דפוס ביפו. לאחר שנה, בנובמבר 1907, עלה גם שושני באונייה "קורנילוב", והחל לעבוד בבית דפוס זה כמגיה.
בשנת 1913 העלה איתין את משפחת גדליהו ופייגה-מנוחה רוזנרוט ובני ביתם לארץ ישראל. המשפחה התגוררה בשכונת נווה צדק. באונייה שבה נסעו הייתה גם חנה לוינשטיין, ילידת ליטא, שעלתה לארץ בגפה. עם הגיעם ארצה פרש שושני את חסותו עליה ושמר איתה על קשר במכתבים ובפגישות. לאחר שש שנים השניים נישאו ונולדו להם שני בנים: שמואל ויונה.
דפוס שושני
שושני הפך לשותפו של איתין, ובית הדפוס קיבל את השם "דפוס איתין את שושני". רוב הזמן ניהל שושני את בית הדפוס לבדו, עקב מחלתו הקשה של איתין שהביא לשהות ממושכת בפריז ובאלכסנדריה לצורכי ריפוי.
הוועדה לענייני התמכרויות, סמים ואתגרי הצעירים בישראל
הוועדה לענייני התמכרויות, סמים ואתגרי הצעירים בישראל היא אחת מוועדות הכנסת הלא קבועות, כלומר, היא וסמכויותיה לא מעוגנות בתקנון הכנסת.
הוועדה הוקמה לראשונה בכנסת ה-12, חודשים ספורים לאחר הקמתה של הרשות הלאומית למלחמה בסמים, ובתחילה הייתה אמורה לפעול במשך שנה אחת בלבד, כדי ללוות את פעילותה של הרשות ואת התיאום בין משרדי הממשלה בתקופה הראשונה לפעילותה. תפקידי הוועדה הוגדרו כ"ליווי הרשות למלחמה בסמים ומשרדי הממשלה העוסקים בנושא, מעקב אחר פעילותם ודרבונם, וגם סיוע פרלמנטרי בהבאת הנושא למודעות ציבורית רחבה ובפעולה לקראת יצירת משאבים להתמודדות רחבה יותר עם הנגע". בראש הוועדה, שנקראה אז, "הוועדה למלחמה בנגע הסמים", עמד עובדיה עלי.
אף שהוקמה כוועדה זמנית, בחלוף שנה לפעילותה הוחלט כי תמשיך בעבודתה עד תום כהונתה של הכנסת ה-12. היא הוקמה מחדש בכל קדנציה בכנסות הבאות. כך הוגדרו תחומי פעילותה בכנסת ה-17: "טיפול מקיף בבעיית הסמים במדינת ישראל; פיקוח על הרשויות העוסקות ומטפלות בכל נושא הקשור לנושא הסמים או הנובע ממנו; לרבות הרשויות המטפלות במניעה, אכיפה, תביעה, שפיטה, טיפול ושיקום; טיפול בכל הבעיות בחברה הישראלית הנובעות מהתמכרותם של אנשים לסם מסוכן, העבירות המבוצעות בשל הדחף לסם מסוכן, או מכל היבט אחר הקשור לסמים; שימוש בסמים מסוכנים לצרכים רפואיים". בכנסת ה-18 הוגדרו סמכויותיה כך: "שימוש בסמים ובסמים מסוכנים, לרבות לצרכים רפואיים, עבירות סמים ועבירות המבוצעות בשל שימוש בסמים מסוכנים, טיפול ושיקום לגבי נרקומנים ונפגעים מסמים, הרשות למלחמה בסמים, מדיניות ציבורית, הסברתית וחינוכית למניעת השימוש בסמים בישראל".
בכנסת ה-20 הוחלט כי חברת-הכנסת תמר זנדברג (מרצ) תהייה ראש הוועדה. זנדברג היא ראש הוועדה הראשונה אשר תומכת בלגליזציה של קאנביס ואף הגישה במהלך כהונתה בכנסות ה-19 וה-20 מספר הצעות חוק בנושא הקאנביס וקאנביס הרפואי.
סעדיה שושני
דפוס שושני
אחד הלקוחות הגדולים והחשובים של בית הדפוס היה בנק אנגלו-פלשתינה (לימים בנק לאומי), אשר כל מערכת הטפסים והניירת שלו הודפסו בבית הדפוס.
כשקרב יום הקמת המדינה חששו בבנק שעם סיום המנדט, ייקחו הבריטים איתם את רוב שטרי הכסף שבמחזור ואז ייתכן שלא יספיקו השטרות שבידי הבנקים לצרכיו של הציבור. הנהלת הבנק וגזבר הסוכנות היהודית אליעזר קפלן החליטו על הדפסתם של שטרות זמניים שישמשו הילך חוקי במדינה שבדרך. החלטה זו נעשתה בחשאי ובסודיות רבה. שטרות הכסף נדפסו בדפוס שושני, אך לצורך חיסכון - רק מצדו האחד של הנייר ובערכים של 500 מיל, לירה אחת, 5 לירות ו-10 לירות. במקביל הוזמנו שטרות רשמיים מחברת "אמריקן בנקנוטס" בארצות הברית, אך היה חשש שהזמנה זו לא תגיע בזמן. הדפסת "שטרות הגיבוי" החלה בחודש מרץ 1948, בסמוך להצהרה על הקמת המדינה. לבסוף נתבדו החששות: מלאי השטרות הקיימים הספיק, ואף השטרות מארצות הברית הגיעו ארצה בזמן. לכן נגנזו "שטרות הגיבוי" ולאחר מכן גם הושמדו.
פועלו הציבורי
בתל אביב החל שושני לעסוק בפעילות ציבורית ונמנה עם ראשוני אגודת "מכבי יפו", "התאחדות בעלי התעשייה" ו"התאחדות בעלי הבתים בתל אביב". כמו כן, היה בין הראשונים שהצטרפו לשורות ארגון "ההגנה" בעיר. הוא היה "מפקח ההגירה" של המגורשים לגלות בגליל בימי השלטון העות'מאני וראש "הקבוצה היפואית". על פועלו הרב למען היישוב קיבל שושני את "אות המתנדב" מידי דוד בן-גוריון. בן-גוריון אמר עליו:
הקבוצה היפואית וההגנה
אחרי פינוי יפו ותל אביב גברה הדאגה לריכוזים בגליל. תפקיד הכנת ההגנה בגליל הוטל בעיקר על שושני ואליהו גולומב. באותה תקופה ניסה שושני להבריח נפצים שהשיג אברהם קריניצי שעבד באותו זמן בבית החרושת לנשק בדמשק, אולם נכשל.
במקביל ל"הגנה האזרחית" שנוצרה מתוך כורח על ידי ציבור האזרחים – סוחרים, תעשיינים, בעלי מלאכה וכדומה, ואשר הקבוצה היפואית הייתה חלק ממנו, הוקם ארגון הגנה נוסף שנשלט ונוהל על ידי ההסתדרות הכללית של העובדים בראשותו של דוד בן-גוריון. בשנת 1930, לאחר הסכם מיזוג שנחתם על ידי נציגי שני הארגונים – דוד בן-גוריון ושושני, נוסד ארגון "ההגנה" המאוחד. שושני היה אחד מששת חברי המפקדה הארצית של "ההגנה" כאשר מטעם ההסתדרות הכללית כיהנו במפקדה שלושה – אליהו גולומב, מאיר רוטברג ודב הוז, ומטעם האזרחים כיהנו, מלבד שושני, גם יששכר סיטקוב ודב גפן.
פעילות בעיריית תל אביב
ב-1921 נבחר שושני למועצת עיריית תל אביב בה כיהן כמעט ברציפות עד שנת 1965.
שושני היה ממייסדי התאחדות בעלי הבתים ונציגה במועצת העיר תל אביב. שושני, התנגד להענקת זכות בחירה לכל תושבי תל אביב וסבר שזכות זאת צריכה להישמר לבעלי הבתים משלמי הארנונה. הוא אף תבע את העירייה בערכאות משפטיות של המנדט הבריטי כדי למנוע את הצבעת חסרי הרכוש. ב-30 ביולי 1926 פרסם בית הדין הגבוה לצדק של השלטון המנדטורי בארץ החלטה זמנית בנוגע לעתירתו בשם הסתדרות בעלי הבתים בתל אביב נגד עיריית תל אביב. תביעתו זו נגעה לפירוש שנתנה עיריית תל אביב למונח "משלם מיסים" שהופיע בפקודת המועצות המקומיות כתנאי המקנה זכות הצבעה בבחירות לעירייה. בית המשפט קבע כי המושג "משלם מיסים" מתייחס רק לאלה המשלמים מס בתים (וֵרְקו), ולכן לא ניתן לפרש את המושג "משלם מיסים" לכל תושב המשלם תשלום אחר לעירייה. באותה עת תקף שושני, בשם בעלי הבתים, גם את המס הפרוגרסיבי שהנהיגה העירייה. העירייה עצמה קבעה בחוקתה שמס רכוש לא יעלה על 12.5% מערך הנכסים שבגינם הוא נגבה. גם בתביעה זו הצדיק בית הדין את טענת שושני וביטל את גביית המס הפרוגרסיבי. פעילות זו גרמה לתרעומת כנגד שושני מצד גורמים שונים על כך שפנה לבתי הדין של שלטון המנדט ולא לערכאות של היישוב היהודי.
שושני שימש כסגן ראש העיר תל אביב בעת כהונתו של חיים לבנון, בין השנים 1953 ל-1959. נוסף לכך שימש שושני בתקופה זו גם כמנהל מחלקת התיעול והביוב וכמנהל מחלקת הגנים של העירייה. לצורך הקמת מערכות ביוב משופרות, שהיו יקרות מאוד, הקים שושני את "קרן סעדיה שושני לתיעול וביוב". עם תום תפקידיו בעירייה נתמנה שושני לעמוד בראש "איגוד ערים דן (ביוב)", בו רוכזה האחריות לשפכים של שבע רשויות מקומיות שמסביב לעיר.
תפקידים נוספים
בעקבות המרד הערבי הגדול (בשנים 1936–1939) הוקם ביוזמת הוועד הלאומי מוסד לגביית כספים למימון פעולות ההתיישבות והביטחון השוטף. מוסד זה - "הוועדה היישובית שליד הוועד הלאומי, כופר היישוב – ועדת הביטחון" - פעל בראשות שושני.
ב-1921 היה שושני, במשותף עם שלום פחטר ואברהם קריניצי, חבר הוועדה להקמת משטרת תל אביב, משטרה עירונית עצמאית שפעלה בעיר עד 1932. הוועדה גם בחרה את מפקדה של המשטרה העירונית, חיים אלפרין.
בשנות השלושים נמנה שושני עם מייסדי בנק "הלוואה וחסכון" בתל אביב, ובשנות הארבעים שימש כנשיא "ארגון בעלי תעשיית הדפוס בישראל".
בפרוץ מלחמת העולם השנייה (1939) קראה הסוכנות היהודית לצעירים להתגייס לצבא הבריטי. סעדיה נתמנה לעמוד בראש לשכת הגיוס.
אחרית ימיו, מותו, מורשתו והנצחתו
בשנת 1966, לאחר 45 שנים כחבר מועצת עיריית תל אביב ו-12 שנים כיושב ראש איגוד הערים של גוש דן ונשיא ארגון תעשיית הדפוס בארץ, פרש סעדיה מפעילות ציבורית אינטנסיבית. הוא עבר לעסוק בעסקיו הפרטיים וכן סייע בהקמת בית מגן דוד אדום ובית מיח"א, מפעלים שאשתו חנה הייתה פעילה בהם.
שושני הוכתר בתואר "אזרח כבוד של העיר תל אביב". בשכונת רמת החייל נקרא על שמו גן ציבורי שנתרם על ידי עובדי מחלקת הגנים שעבדו תחתיו. הקרן הקיימת לישראל נטעה יער על שם שושני ורעייתו חנה ביערות לטרון שבדרך הישנה לירושלים.
סעדיה שושני נפטר ב-13 בדצמבר 1971 ונקבר בבית העלמין שברחוב טרומפלדור בתל אביב.
השראה
השראה היא פעולה במסגרתה חווה ההשראה מקבל קלט כלשהו, בדרך כלל מאחד מחמישה חושים, בעזרתו הוא מצליח לבצע פעולה הנובעת ממצב תודעה גבוהה יותר, כאשר לעיתים הפעולה היא עצם ההיכנסות למצב השראתי.
תוצר נוסף של פעולת ההשראה יכול להיות למשל אינטואיציה, במסגרתה בעקבות השראה, החווה אינטואציה מצליח לקבל ולפענח מסרים תוך-אישיים (להשיג ידע) ללא חשיבה רצונית.
השראה יכולה להגיע מתוך שלל אפשרויות, וישנם אנשים אשר לומדים באופן אקטיבי להכניס עצמם להשראה, למשל על ידי מוזיקה התפעמות דתית, או סמים (או שילוב מהנ"ל).
בתנ"ך בספר מלכים מסופר על חבורות בני-נביאים, שהתלמדו להתנבא, והגיעו למצב של אקסטזה ונבואה על ידי ניגון בכלי זמר.
שיטות לקבלת השראה כוללות גם למידת ידע חדש, מדיטציה, ריקוד תנועה ועוד.
הפסיכולוגים טוד מ. ת'ראש ואנדרו ג'יי. אליוט ציינו שלושה היבטי ליבה להשראה: זימון, התעלות, ומוטיבציית גישה.
מכירה פומבית של דולר
בתורת המשחקים, מכירה פומבית של דולר היא משחק שהוצע בידי הכלכלן מרטין שוביק, ומתאר סיטואציה פרדוקסלית לכאורה בה שרשרת של פעולות רציונליות לכאורה מובילה לתוצאה לא רציונלית.
תיאור המשחק
המשחק מבוסס על מכירה פומבית בה מוצע למכירה שטר של דולר אחד, אך בתוספת הכלל הבא: לאחר שהוחלט על הזוכה במכירה, גם הוא וגם מציע ההצעה השנייה בגובהה צריכים לשלם את הסכום שהציעו, אך רק הזוכה מקבל את השטר.
בשל כלל זה, המשחק עלול להתפתח באופן הבא: נניח שאחד מהמשתתפים הציע סנט בודד בעד השטר. הדבר כדאי לו, שכן אם יזכה במכירה, ירוויח בצורה זו 99 סנט. עם זאת, מיד לאחר מכן מציע משתתף אחר שני סנט בעד הדולר (מכיוון שכך הוא מבטיח לעצמו רווח של 98 סנט), ובכך גורם למשתתף הראשון להישאר עם הפסד של סנט (שכן הצעתו היא השנייה בגודלה).
המשתתף הראשון, כדי להימנע מהפסד הכסף, יציע סכום גבוה יותר, למשל שלושה סנט, ועל פי אותו היגיון יימשך המשחק עד אשר יציע אחד השחקנים הצעה בגובה 99 סנט (נניח כי ההפרש בין שתי הצעות חייב להיות לכל הפחות סנט).
כעת עומדת בפני השחקן השני הבחירה הבאה: או שיפסיד סכום כלשהו, או שיציע עבור השטר דולר. אם הצעתו תתקבל, הוא אמנם לא ירוויח כלום, אך גם לא יפסיד. עם זאת, הדבר יגרום לשחקן השני להפסיד 99 סנט, ולכן הוא יציע הצעה נוספת, הגדולה מדולר - נאמר, דולר וסנט בודד. כך הוא אמנם מפסיד סנט, אך הפסד זה עדיף לו מאשר הפסד של 99 סנט.
עם זאת, המשחק אינו נגמר כאן; למעשה, ניתן להמשיך אותו על פי היגיון זה ללא הפסקה, כאשר הסכומים שאותם מציעים הצדדים הולכים וגדלים ללא חסם (פרט לחסם שנגזר מכמות הכסף שיש למשתתפים). כך מגיע המשחק לתוצאה אבסורדית, שבה שני השחקנים מפסידים בשל ההשתתפות במכירה הפומבית. המסקנה העולה מניתוח זה היא שההתנהגות הרציונלית היחידה האפשרית ביחס למשחק היא לא להשתתף בו כלל (ואם מישהו כבר משתתף במשחק - הדבר הרציונלי ביותר שהוא יכול לעשות הוא לפרוש מיד). תשובה נוספת אפשרית היא שהראשון שמציע יציע דולר וכך אף אחד אחר לא ירצה להציע אפילו לא סנט נוסף כי הרי הוא מיד יפסיד את מה שהוא מציע. ( אלא אם כן יש כוונה למציע השני להכשיל את הראשון ולשלם סנט אחד בעוד חברו יפסיד דולר שלם ואז המשחק יהפוך להכשלת האחר וכן הלאה..)
משפחה מודרנית - דמויות
הסדרה "משפחה מודרנית" סובבת סביב שלוש משפחות אשר קשורות זו לזו דרך ג'יי פריצ'ט וילדיו, קלייר ומיטשל. המשפחות נפגשות אחת עם השנייה באירועים משפחתיים, בשכונת המגורים, ודרך קשרים בין-משפחתיים. להלן עץ משפחה של הדמויות בסדרה:
קלייר
קלייר מלינדה פריצ׳ט דאנפי  (ג'ולי בואן) היא בתו של ג'יי, אחותו הגדולה של מיטשל, ואמם המגוננת יתר על המידה של משפחת דאנפי ושלושת ילדיהם השונים מאוד אחד מהשני. היא לעיתים קרובות מוצאת עצמה מותשת מהלחץ שנוצר על ידי משפחתה, אך היא עדיין אם אוהבת ודואגת. באשר לילדיה, היא מתקשה ונאבקת לשלוט בבתה המתבגרת היילי (שרה היילנד), בטבעה המניפולטיבי של אלכס (אריאל וינטר) הבת האמצעית, ובחוסר ההיגיון הפשוט אצל לוק (נולן גולד) הבן הקטן. עבור קמרון ומיטשל היא אם בעלת ניסיון והם מרבים לפנות אליה בעצות. היא אוהבת ג'וגינג וקריאה, ובמפגשים משפחתיים היא הדמות הדומיננטית בארגון ובסדר. כאשר היא נפגשת עם קולגה ישנה (מיני דרייבר) מתגלה שבעברה הייתה אשת עסקים מצליחה, אך נטשה את התחום ונישאה לפיל לאחר שנכנסה להריון עם היילי. בהתחלה היא חשה מרמור על כך שיכלה להתקדם בתחום, אך מבינה בהמשך שמשפחתה חשובה לה יותר. כאשר אביה יוצא לפנסיה היא מתחילה לנהל את חברת הארונות שלו.
ג'ולי בואן הייתה מועמדת לפרס סטלייט לשחקנית הטובה ביותר לסדרת טלוויזיה קומית (אותו הפסידה לשחקנית ליאה מישל מהסדרה "Glee"). מבקר הטלוויזיה קן טאקר מהמגזין Entertainment Weekly החמיא לבואן על משחקה, וכתב: "קלייר בגילומה של בואן יכלה להיות דמות בלונדינית ריקנית, אך הדבר רחוק מכך – מגוון מבטיה החטופים לעבר המצלמה, הירידות הקטנות על התנהגותם הרעה של משפחתה והיכולת שלה להתחרפן מבלי להראות משוגעת הופכים אותה לחלק חיוני ובולט בצוות השחקנים החדש." בשנים 2011 ו-2012 זכתה בואן פעמיים בפרס אמי על שחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרה קומית על גילום דמותה של קלייר.
פיל
פיליפ האמפרי "פיל" דאנפי (טיי בארל) נשוי לקלייר זה 16 שנה (נכון לתחילת העונה הראשונה), והוא רואה עצמו כ"אבא מגניב": הוא מנסה לדבר אל ילדיו בסלנג עכשווי ולהיות מעודכן בדברים שמעניינים אותם. הוא מאוהב ומעריץ את אשתו, ומנסה ללא הרף להתחבר אל ילדיו. יש לו גישה יחסית ילדותית וקלייר מכנה אותו "הילד שאיתו התחתנתי" או אומרת "יש לי ארבעה ילדים לטפל בהם". את שיטת החינוך שלו הוא מכנה "peerenting" (שילוב של המילה peer – עמית – והמילה parenting – הורות), כלומר לדבר איתם כחבר אבל להתנהג כהורה. פיל הוא סוכן נדל"ן המסור במיוחד למקום עבודתו, הוא סובל מפחד מליצנים והוא טיפוס תחרותי, גם אל מול בני המשפחה. בקולג', הוא היה מעודד. הוא מפגין משיכה לגלוריה, אך למרות זאת מצהיר כי לא יעזוב את קלייר לעולם. בסדרה נרמז כי הוא סובל מהפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות.
טיי בארל זכה לביקורות טובות מאוד על משחקו. האנק סטוור מהוושינגטון פוסט כתב עליו: "הופעה בולטת של טיי בארל, בטוויסט חדש על דמות סטריאוטיפ האבא הטמבל." רוברט קנינג מאתר חדשות המולטימדיה IGN אשר סיקר את כל העונה, כתב כי פיל דאנפי הוא אחד משתי הדמויות הבולטות ביותר בסדרה וציין: "התפקיד הזה שייך לטיי בארל, והמזויפוּת המכוונת היטב שלו אשר עוברת במשך כל הסדרה הייתה כוכבוּת." על תפקידו בסדרה זכה בארל בפרסי אמי בשנים 2011 ו-2014 והיה מועמד לפרס בשנים 2010 ו-2012.
היילי
היילי גוונדלין דאנפי (שרה היילנד), היא בתם הגדולה של קלייר ופיל, והיא נערה מתבגרת טיפוסית, בת 15 בתחילת העונה הראשונה. היא צמודה לטלפון הסלולרי שלה ועסוקה בדרך כלל בכתיבת הודעות טקסט. היא עצמאית ביותר, אך עם זאת נאיבית במקצת, במיוחד כאשר מדובר בוויכוחים עם הוריה ואחותה האמצעית אלכס איתה היא נוהגת לריב. היילי מתביישת באביה ונבוכה ממנו לעיתים קרובות – במיוחד כאשר הוא מנסה להתחבב על בן-זוגה דילן. היא התקשתה להתקבל לקולג׳ ולבסוף התקבלה לקולג׳ בינוני והועפה ממנו בעקבות מעשה לא נאות שעשתה. במהלך הסדרה היא נפרדת מדילן מספר פעמים והם חוזרים עד שבמהלך העונה החמישית היא מתאהבת באנדי, השמרטף של בן דודה אך בשל אי הבנות ששניהם מעוניינים בקשר אנדי הציע נישואין לחברתו בת'. אנדי והיילי מקיימים רומן תוך אירוסיו של אנדי ולאחר שהתברר כי בת' בוגדת באנדי השניים נפרדו, והיילי ואנדי יצאו זמן מה אך נפרדו עקב מעבר של אנדי מסיבות עבודה. בהמשך יצאה עם חזאי מזג האוויר ריינר שיין, אשר אף מציע לה נישואין אך היא מסרבת והם נפרדים. בעונה 9, היא התחילה לצאת עם ד"ר ארווין פנרמן, המרצה של אלכס לאסטרופיזיקה בקאלטק. דילן, שבינתיים התגרש, חוזר לחייה בעונה 10 ומתוודה שהוא עדיין מאוהב בה. הם שוכבים, והיילי מצאה עצמה מאוהבת בשני גברים. בהמשך העונה היא מחליטה שדילן הוא ה-"אחד" ונפרדת מארווין. בהמשך, היילי מגלה כי היא בהריון ואף מתחתנת עם דילן. בפרק האחרון של העונה העשירית היא יולדת תאומים – בן ובת.
דילן
דילן מארשל (ריד יואינג), בן זוגה של היילי ובהמשך בעלה. בתחילת העונה הראשונה הוא תלמיד י"ב ללא תוכניות עתידיות. פיל אוהב אותו ומנסה להתחבב עליו, קלייר לעומת זאת לא אוהבת אותו ואף מנסה לשדך להיילי בחורים אחרים במקומו. בפרק הראשון של העונה השלישית, דילן עוזב את היילי כשהיא מסרבת להתחתן איתו ועובר לעבוד בחווה. בהמשך הוא חוזר לקליפורניה ומחדש את הקשר עם היילי, למורת רוחה של קלייר ולשמחתו של פיל. בהמשך הם נפרדים שוב. בעונה השמינית הוא מתחתן עם רופאה בשם איילין קולצ'ק ואבא חורג לשלושה ילדים. היילי אמרה כי היא הרגישה שהיא מאבדת את "רשת הביטחון הרומנטית" שלה. דילן נפרד מאיליין, ובעונה העשירית התחתן עם היילי. בפרק האחרון של העונה העשירית הוא והיילי הפכו להורים לזוג תאומים.
אלכס
אלכסנדרה אנסטסיה "אלכס" דאנפי (אריאל וינטר) היא הבת האמצעית של קלייר ופיל, בתחילת העונה הראשונה היא בת כמעט 13, והיא החכמה והערמומית ביותר מבין שלושת הילדים. היא הבת האמצעית, מה שגורם לה ליהנות מחיכוכים עם שני אחיה באופן שווה. לרוב, היא מנצלת את הנאיביות של שניהם באמצעות העליונות האינטלקטואלית שלה, וגורמת להם להאמין בדברים לא מציאותיים ולהביך את עצמם להנאתה. היא אמנם נהנית להתל בהם, אך נראה כי היא מקפידה להגן עליהם ולתמוך בהם מול ההורים. אלכס מנגנת בצ'לו ומשחקת לאקרוס ואלה רק שניים מכישרונותיה הרבים. אלכס חשה שבמשפחתה לא מבינים אותה בגלל חוכמתה הרבה. בעונה 6 אלכס התקבלה לקאלטק, ושם התחילה ללמוד בתחילת העונה השביעית. בעונה 7 היא יצאה עם סנג'אי פאטל, שנפרד ממנה בהמשך העונה. בעונה 8 היא נכנסה למערכת יחסים עם בן, שעבד ב-"פריצ'ט ארונות ותריסים" (המקום אותו מנהלת קלייר ושייך לג'יי), אך בהמשך נפרדה ממנו. בעונה 9 היא התחילה לצאת עם ביל, כבאי שחילץ אותה בזמן שרפה שהייתה במגורים שלה. אלכס מתביישת בו מעט מכיוון שהוא לא חכם מאוד.
ג'יי
ג'יי פרנסיס פריצ'ט (אד אוניל) הוא אב המשפחה ואביהם של קלייר ומיטשל. ג'יי שירת בצי ארצות הברית ולחם במלחמת וייטנאם. הוא נשוי בשנית לגלוריה והוא אביו המאמץ של מני. הוא בן 63 בתחילת העונה הראשונה, מבוגר מגלוריה בשנים רבות, ולא פעם נחשב בטעות לאביה. מדי פעם מתגלים חילוקי דעות וריבים בינו לבין אשתו ובנה עקב מוצאם הקולומביאני, ורצונם העז לשמור על המסורות והמנהגים של עמם. רוב הזמן ג'יי מצליח להיות סובלני כלפי אישיותו העדינה והרגישה של מני ואישיותה הדומיננטיות והדעתניות של גלוריה. למרות התנהגותו הקשוחה הוא מעריך ואוהב את כל בני משפחתו. לג'יי תחביבים אופייניים לגברים, כגון צפייה בפוטבול והרכבת טיסנים. הוא לא מרגיש בנוח עם ההומוסקסואליות של בנו מיטשל ועם בן זוגו קמרון. למשל: הוא נוהג לדפוק בחוזקה על הדלת בטרם הוא נכנס לביתם (כדי לא "להיות עד לשום דבר הומואי", כפי שהגדיר זאת מיטשל). עם זאת, הוא איננו הומופוב ונחשב לאדם סבלני. בעונה 10 ג'יי פורש מהעסק שהקים, פריצ'ט ארונות ותריסים, ומקים חברה למיטות לכלבים.
גלוריה
גלוריה מריה רמירז-פריצ'ט (סופיה ורגרה), דלגאדו לשעבר, היא אשתו של ג'יי ואמם של מני וג'ו. במקור היא מכפר קטן בקולומביה, אשר הוא במקרה גם בירת מעשי הרצח של המדינה, הקולניות והמבטא הקולומביאני הכבד שלה הם מסימני ההיכר הבולטים שלה. היא צעירה מג'יי בשנים רבות וזה לא מפריע לה ואף להפך (היא "מאסה בהרפתקנות היתר של בעלה הקודם") והיא רעיה מסורה ואם אוהבת ודואגת. היא לעיתים קרובות עומדת להגנתו של מני כאשר ג'יי מנסה להפוך אותו לפחות רגיש, או לשכנע אותו לטשטש את מוצאו הקולומביאני. היא נהגת נוראית, אף על פי שהיא איננה מוכנה להפנים זאת. גלוריה היא אישה דעתנית, אשר אינה מהססת לומר את מה שהיא חושבת. בשל הופעתה החיצונית המטופחת והנאה היא נחשבת לאישה מושכת מאוד כמעט על ידי כל מי שפוגש אותה, והדבר ניכר לעיתים קרובות כשהיא נפגשת עם פיל. בפרק האחרון של העונה השלישית היא מגלה שהיא בהריון, בעונה הרביעית נולד בנה השני, פולחנסיו ג'ו. בעונה השישית היא מקבלת אזרחות אמריקאית.
אתר האינטרנט BuddyTV כינה את גלוריה "האמא השלישית הטובה ביותר בטלוויזיה אי פעם".
מני
מנואל אלברטו חבייאר "מני" דלגאדו (ריקו רודריגז השני) הוא בנה של גלוריה מנישואיה הקודמים. בתחילת העונה הראשונה בן 11. הוא ילד חברותי מאוד ובעל ביטחון עצמי מפותח. הוא אינטואיטיבי, רציונלי ובוגר מעבר לשנותיו, ולעיתים קרובות נצפה עושה מעשים המאפיינים מבוגרים (שותה קפה, מנהל שיחות נפש עמוקות, קורא עיתון) ואמו אף העידה כי "מני הוא נשמה עתיקה". הוא רומנטיקן ולמרות התנהגותו השונה והרגישה הוא מנהל מערכות יחסים רבות בסדרה עם בנות ונוהג ולכתוב להן שירי אהבה. מני מעריץ את אביו, חאווייר ומדבר עליו בהתלהבות, למרות הפעמים הרבות שהתאכזב ממנו. בעונה התשיעית התחיל ללמוד בקולג', שם פגש את שרי שייקר, חברתו. ביום הולדתו ה-20 הוא מציע לה נישואים והיא מסרבת וכתוצאה מכך הם נפרדים.
ג'ו
פולחנסיו ג'וזף "ג'ו" פריצ'ט (בעונה 4 מגולם על ידי התאומות רבקה וסיארה מארק, בעונות 5–6 על ידי פירס וולס ומעונה 7 ואילך על ידי ג'רמי מגווייר) הוא בנם המשותף היחיד של ג'יי וגלוריה, הוא אחיהם למחצה של קלייר, מיטשל ומני. הוא נולד במהלך העונה הרביעית, ביום הולדתו של מני.
סטלה
סטלה היא כלבה מסוג בולדוג צרפתי, שייכת למשפחת פריצ'ט החל מסוף העונה השנייה. הייתה כלבתו של ממציא בשם ג'ויילרמו (לין-מנואל מירנדה), ג'יי משכנע אותו לחזור ללמוד וג'ויילרמו נתן את סטלה למשפחה. בתחילה ג'יי רצה להיפטר ממנה אך לאט לאט התחבר אליה. גלוריה מרגישה כי ג'יי נותן לסטלה יותר אהבה ממה שנותן לה. בעונה העשירית ג'יי מקים חברה למיטות לכלבים וקורא לה על שם סטלה.
מיטשל
מיטשל וינסנט פריצ'ט (ג'סי טיילר פרגוסון), נקרא גם מיטש, הוא בנו של ג'יי, אחיה של קלייר בן זוגו של קמרון, בתחילת הסדרה הם ביחד חמש שנים, איתו הוא מגדל את בתם המאומצת לילי. הוא בחור מנומס ומאופק, וברוב המקרים הוא ההפך המוחלט מקמרון – דבר היוצר עימותים קלים בינם. מיטשל הוא גברי ומתון יותר מבן זוגו, ולעיתים קרובות נבוך מהתנהגותו המוחצנת והראוותנית של קמרון. קמרון מגדיר עצמו כמשקל-שכנגד להתנהגות המתוחה והמודאגת של מיטשל. הוא אינו מתבייש בהיותו הומו, וכאשר הוא נתקל במקרים של הומופוביה (בין אם אמיתיים ובין אם הוא מפענח אותם באופן שגוי) הוא ממהר לעמוד על שלו ו"לתת נאום", ועם זאת הוא נמנע מגילויי אהבה פומביים עם קמרון. מיטשל ואחותו קלייר הם תחרותיים יחסית, ואביו ג'יי אינו מרגיש נוח עם ההומוסקסואליות שלו. כאשר הוא וקמרון הביאו את לילי לראשונה, הוא חשש להציג את התינוקת בפני אביו ואחות, אך היא דווקא התקבלה בזרועות פתוחות. הוא אב מגונן יתר על המידה, שקול וזהיר. במקצועו הוא עורך דין ובוגר אוניברסיטת קורנל ובית הספר למשפטים באוניברסיטת קולומביה. מיטשל חובב מחזות זמר וכילד עסק בהחלקה אמנותית. בסוף העונה החמישית הוא וקאם מתחתנים.
קמרון
בביקורת על הסדרה באתר IGN כינה רוברט קאנינג את קמרון הדמות הטובה ביותר של הסדרה, וכתב: "הכישרונות והתשוקות הרבים של קמרון הנחשפים במהלך העונה הראשונה הפכו לפיילוט בלתי-פוסק. אבל יהיה קשה להתעלות על האושר של 'פיזבו'", וכינה את הפרק שבו מופיע הליצן כהטוב ביותר של העונה. על תפקידו בתוכנית זכה אריק סטונסטריט בפרס אמי בקטגוריית "שחקן משנה בסדרה קומית". כמו כן היה מועמד לפרס איגוד מבקרי הטלוויזיה, יחד עם טיי בארל.
לילי
ליליאן אליזבת "לילי" טאקר-פריצ'ט (עונות 1–2 מגולמת על ידי ג'יידן ואלה הילר, בעונה השלישית הוחלפה על ידי אוברי אנדרסון-אמונס), היא בתם התינוקת המאומצת של קמרון ומיטשל. היא נולדה בווייטנאם, והזוג הציג אותה למשפחה בפרק הראשון של הסדרה. אלה קיבלו אותה בזרועות פתוחות, למרות חששו המוקדם של מיטשל. לילי מצטרפת לפעילויות המשפחה, אך רוב הזמן היא נמצאת בבית עם קמרון בזמן שמיטשל בעבודה. קמרון נוהג להשתעשע עמה ולהלביש אותה בתחפושת של מפורסמים כגון דיאנה רוס, מדונה וסטיבי וונדר לצורך צילומים. קמרון ומיטשל מחנכים אותה ב"שיטת פרבר" להרגעת תינוקות – שיטה בה מניחים לתינוק לבכות במשך זמן מוקצב לפני השינה בטרם ניגשים להרגיע אותו, שיטה שגורמת ייסורים לקמרון. כשלילי גדולה יותר היא מאופיינת בעיקר בתבונה רבה לגילה ובשימוש בציניות בעיקר כלפי הוריה. במהלך העונות מתגלה שלילי נקראה על שמה של חזירת המחמד של קאם, דבר הגורם למיטשל מבוכה.
רקספורד
רקספורד טאקר-פריצ'ט הוא בנם של קאם ומיטשל ואחיה הקטן של לילי. נקרא על שם הרחוב של הבית אליו עברה המשפחה זמן קצר לפני לידתו.
לארי
לארי הוא חתול המחמד של המשפחה. הם אימצו אותו בפרק הראשון של העונה הרביעית לאחר שקמרון ומיטשל לא הצליחו לאמץ ילד שני.
משפחה
דידי פריצ'ט (שלי לונג) הייתה אמם של קלייר ומיטשל ואשתו הראשונה של ג'יי. בתחילה היא קיבלה את היציאה מהארון של מיטשל יותר טוב מאביו. היא אף השתמשה במערכת היחסים הטובה שלה עם מיטשל כדי לגרום לו לעשות דברים שהוא לא רוצה לעשות. ג'יי רצה להתגרש ממנה לאחר ריב גדול כשקלייר ומיטשל היו ילדים, אך החליט לבסוף לחכות עם הגירושים לאחר שיגדלו. דידי המשיכה למרר את החיים של ג'יי, ואף ניסתה להרוס את החתונה שלו עם גלוריה. היחסים שלה עם גלוריה משתפרים כשדידי מגלה שגלוריה בהיריון. בעונה העשירית דידי הלכה לעולמה בשלווה תוך כדי שינה בזמן טיול עם קבוצת נשים.
דוני פריצ'ט (ג'ונתן בנקס) הוא אחיו של ג'יי. הוא הופיע לראשונה בעונה השנייה, כאשר הוא מבקר את ג'יי והם ישר מתחילים להתכתש, בהמשך הפרק ג'יי מגלה שדוני סובל מסרטן. הוא אף משתתף במחזמר של לוק ומני, שם הוא וג'יי חולקים רגע רגשי יחד.
חאבייר דלגאדו (בנג'מין בראט) הוא אביו הביולוגי של מני ובעלה הראשון של גלוריה. מני מעריץ אותו אבל חאבייר כל הזמן מאכזב אותו. בהמשך הוא וג'יי מתקרבים, אך גם אותו הוא מאכזב בסופו של דבר.
פילאר רמירז (אליזבת פנייה) היא אמה של גלוריה. הופיעה לראשונה בעונה הרביעית, לאחר לידת ג'ו. מתעקשת לקרוא לילד על שם בעלה ואביה – פולחנסיו אומברטו. מחבבת מאוד את קלייר ומתייחסת אליה כבת.
סוניה רמירז (סטפני ביאטריס) היא אחותה של גלוריה. הופיעה לראשונה בעונה הרביעית, לאחר לידת ג'ו. היא וגלוריה רבות על ג'יי מכיוון שניתן להבין כי ג'יי בהתחלה רצה את סוניה ולא את גלוריה. היא אף מנסה להתחיל עם ג'יי ולגרום לו לעזוב את גלוריה בשבילה.
פרנסיס אלן "פרנק" דנפי (פרד וילארד) הוא אביו של פיל. בסוף עונה רביעית אשתו של פרנק (אמו של פיל) נפטרה. בעונה שמינית פרנק מתחיל מערכת יחסים עם לוריין, השמרטפית מהילדות של פיל, שפיל אף היה מאוהב בה. בהמשך העונה הוא פרנק מציע לה נישואים והם מתחתנים בסוף העונה השמינית. נפטר בעונה האחרונה. בשנת 2010 ווילארד היה מועמד לפרס אמי לשחקן אורח בסדרה קומית.
מרל טאקר (בארי קורבין) הוא אביו של קמרון. הופיע לראשונה בעונה השלישית, כאשר ביקר את קמרון ומיטשל. בהמשך הפרק מגלים כי מרל וג'יי לא אוהבים זה את זה. ג'יי ומרל מסתדרים ביניהם בהמשך כאשר הם מתקנים יחד מסגרת של מיטה.
פאמרון ג'סיקה "פאם" טאקר (דנה פאוול) היא אחותו הגדולה של קאם. לפני חתונתם של קמרון ומיטשל, הם חוששים לספר לה כי הם מתחתנים מכיוון שהיא עצמה עדיין רווקה, וקמרון טוען כי היא רגישה לנושא. לבסוף לילי היא זאת שמספרת לה. פאם מאוד מאושרת מהחדשות ואף מספרת להם כי היא מאורסת לבו ג'ונסון, ההתאהבות הראשונה של קמרון. היא אף מופיעה בפרק החתונה של קמרון ומיטשל. בהמשך היא יולדת ילד ונכנסת לכלא. בזמן שהיא בכלא קמרון ומיטשל מטפלים בילד שלה.
דמויות משנה נוספות
אנדי ביילי (אדם דווין) הוא שמרטף ילדותי הנקרא 'מאני' שהועסק כבייביסיטר של ג'ו פריצ'ט. אנדי מתאהב בהיילי אך בשל אי הבנות הוא לא מודע לכך שהרגשות הדדיים, והוא מציע נישואין לחברתו בת'. אנדי מאופיין פעמים רבות כפיל צעיר ואף חולק איתו בדיחות והווי משותף, בנוסף בהרבה מובנים מערכת היחסים של אנדי והיילי מזכירה את הזוגיות של פיל וקלייר בה האישה היא פופולרית ומגניבה אך הבעל נוטה לחוסר מקובלות ולסיפור בדיחות לא מצחיקות.
פפר זלצמן (נייתן ליין) הוא חברם ההומוסקסואל של מיטשל וקמרון ואף אחראי להיכרות ביניהם. הוא לרוב מופיע כמעצב דרמטי והוא מאוד רגיש לביקורות על העבודות שלו. פפר מנהל מערכת יחסים עם העוזר שלו רונאלדו.
סאל (אליזבת' בנקס) היא החברה הטובה ביותר של קמרון ומיטשל. קינאה בלילי, הבת שלהם, מפני שהיא מקבלת יותר תשומת לב ממנה. הייתה אמורה לחתן את קמרון ומיטשל אך קיבלה צירים בזמן החתונה.
וינסנט "שורטי" (צ'אז פלמינטרי) הוא חברו הטוב של ג'יי. אופנתי וססגוני, הוא ואשתו דרלין עברו לקוסטה ריקה כדי לפתוח דוכן מיצים.
איגרה
איגרה (ברוסית: Игра; באודמורטית: Эгра) היא עיירה ברפובליקת אודמורטיה ברוסיה.
היסטוריה
לראשונה היישוב מוזכר בתעודה מ-1615. ב-1678 היו בו 43 בתי אב שבהם התגוררו 185 תושבים. ב-1859 היו בו 19 בתי אב והתגוררו בו 111 תושבים. ב-1862 בכפר נבנתה כנסייה, וב-1873 על יד הכנסייה נפתח בית ספר.
ב-13 בספטמבר 1918 באזור התפתחו מספר מרידות כנגד השלטון הקומוניסטי אשר דוכאו על ידי הצבא האדום.
אוכלוסייה
אוכלוסיית איגרה לפי שנים:
מצודת חוקוק
מצודת חוקוק היא מבנה מבוצר שנבנה ב-1945 על ידי סולל בונה מצפון מערב לכנרת ובקרבת נחל עמוד. שימש בתחילה למגורי גרעיני הכשרה של הפלמ"ח ובהמשך כנקודת הקמת קיבוץ חוקוק. עם הרחבת הקיבוץ ננטשה המצודה והמקום הוכרז כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ועל ידי תוכנית ציוני דרך.
הרקע הביטחוני
המצודה נבנתה בסביבה מאוכלסת על ידי ערבים על מנת להביא להתיישבות יהודית באזור ועל מנת לשמור על הכביש העולה מטבריה לגליל העליון (כיום כביש 90). גישה זו נגזרה מתפיסה ביטחונית של מיקום מצודות באזורים עם אוכלוסייה ערבית צפופה והיא מומשה גם בבית קשת, עמיעד, ביריה, משגב עם, רמות נפתלי ועין זיתים
על המבנה
המבנה, שהוקם ב-1945, תוכנן על ידי יעקב מטריקין בתקופה שכיהן כראש המחלקה הטכנית של מחלקת ההתיישבות של הסוכנות היהודית. שטח המצודה הוא כ-1,200 מ"ר (30x40) והיא כוללת חומת מגן, מגדל מים, עמדות תצפית והגנה וחדרים.
ההיסטוריה של המקום
ב 5 באוקטובר 1945, לאחר הקמת המצודה, היא אוכלסה על ידי ההכשרה המגויסת של הפלמ"ח מחפצי-בה וקבוצת משוחררי הצבא הבריטי. המתיישבים והקימו במקום חדרי מגורים וכן יחידות עזר. בנוסף הוצבו בחצר המבנה אוהלים עבור משפחות. אנשי המקום עסקו בעיקר בעבודה ובאימונים.
בשנת 1946 הצטרפו למקום גרעינים נוספים והוקם קיבוץ חוקוק. אנשי הקיבוץ המשיכו להתגורר במצודה.
ב-1950 החל הקיבוץ לבנות את המשק מחוץ למצודה אבל זו המשיכה לשמש אותו למטרות שונות.
ב-1983 נטש הקיבוץ את המקום שהועבר לרשות המועצה לשימור אתרים ששיפצה את המקום, פתחה בו מוזיאון והפכה אותו לאתר תיירות בו מתבצעת פעילות חינוכית, סיורים באזור, סדנאות, סמינרים וימי עיון.
סן אנדרס
סן אנדרס (בספרדית: San Andrés) הוא שמו הספרדי של הקדוש הנוצרי אנדראס הקדוש.
אולפנת כפר פינס
אולפנת כפר פינס היא האולפנה הראשונה שהוקמה בישראל ועל כן היא מכונה "אם האולפנות". היא שייכת למרכז ישיבות ואולפנות בני עקיבא. בראש האולפנה עומדת כיום הרבנית שלומית שילר. האולפנה שוכנת ביישוב כפר פינס.
היסטוריה
אולפנת בני עקיבא כפר פינס הוקמה כמוסד של קבע באלול תש"ך (1960) על ידי אלי ששר שהיה מנהלה הראשון וייסד אותה בשליחות תנועת בני עקיבא ובעידודם של הרב מ"צ נריה והרב אברהם צוקרמן, כיוון שהתעורר צורך להקמת מוסד מקביל לבנות לצד אם הישיבות התיכוניות, ישיבת כפר הרא"ה. לאחר 7 שנים פרש מראשות האולפנה לניהול בית ספר תיכון בכפר סבא, ואת מקומו מילא הרב אברהם בהר"ן. בהר"ן פרש ב-1980 והקים אולפנה שנקראה לימים על שמו. את מקומו מילא הרב נריה במשך שנה, אז ביקש מהרב יורם צהר (אז רבה של כפר הרא"ה) לשאת בתפקיד. הרב צהר עמד בראש האולפנה במשך 36 שנה, עד יציאתו לגמלאות בשנת תשע"ז (2017).
שמה המקורי של האולפנה הוא אולפנת רמת קרניאל על שם שלום קרניאל, שהיה מראשוני הנופלים בקרב על גוש עציון.
בשנה הראשונה מנתה האולפנה 27 תלמידות. בתוך ארבע שנים מנתה האולפנה למעלה מ-100 תלמידות, והמחזור הראשון עמד בבחינות הבגרות הממשלתיות. האולפנה פתוחה לכל בנות הארץ המבקשות חינוך תורני משמעותי ומסוגלות לעמוד בדרישות האינטנסיביות.
נכון לשנת 2015 מונה אולפנת בני עקיבא כפר פינס כ-500 בנות, חלקן מפרויקט נעל"ה.
הצוות החינוכי
באולפנה פועלת ומובילה מערכת חינוכית אחת הכוללת את התחום הלימודי והפנימייתי.
ר"מ, מחנכת ומדריכה אחראים הן ללימודים והן לחינוך הערכי, הן במהלך יום הלימודים והן בחיים בפנימייה.
הצוות החינוכי קיבל את הכשרתו במסגרות תורניות ציוניות, המחנכות והמדריכות הן בוגרות האולפנה.
הצוות החינוכי מתגורר ברובו במתחם קמפוס האולפנה. כך המסגרת החינוכית פועלת מסביב לשעון בבית המדרש, בחדר האוכל, בשבילי האולפנה ובבתי הצוות.
ראו גם
רשימת בוגרות האולפנה
Angellore
Angellore היא להקה המנגנת דום-דת' גותי מצרפת שהוקמה ב-2007. הלהקה משתמשת בשירת היפה והחיה המשלבת גרואלינג וסופרן נשי. שיריה עוסקים באהבה, מוות, צער ושכול. הלהקה נקראת על שם השיר Angellore של להקת המטאל הגותי המשפיעה טריסטניה.
היסטוריה
רוסריוס וולרן הכירו אחד את השני דרך האינטרנט במרץ 2007. ביולי של אותה שנה, במהלך פסטיבל אביניון, הם הקימו את הלהקה Angellore, שנקראה על שם שיר מאלבום המופת Widow's Weeds של להקת המטאל הגותי טריסטניה. באוגוסט 2007 הם הלחינו, כתבו והקליטו את הדמו הראשון שלהם Ambrosia. רוסריוס נגין בגיטרה, בקלידים וגם שר, ואילו ולרן ניגן בשאר הכלים וגם הפיק את הדמו. הלהקה לא הייתה מרוצה מאיכות ההקלטה אך למרות זאת העלתה את הדמו למייספייס. הדמו שהועלה למייספייס משך את תשומת לבו של המוזיקאי מרקוס מאראדו מפורטוגל ושילב את הלהקה בפרויקט שלו Merankorii, שיצא כאלבום בפברואר 2009.
ב-2015 הוחתמה הלהקה בחברת התקליטים Shunu Records ובאוגוסט של אותה שנה הוציאה את אלבומה השני "La Litanie des Cendres".
הלהקה מונה בהשפעותיה את להקות הדום-דת' הגותיות Draconian ו-Saturnus, ולהקות הדום מטאל Empyrium ו-Shape of Despair.
חברי הלהקה
את אלבומיה מקליטה הלהקה בהשתתפות מוזיקאים נוספים, בהן הזמרת הקלאסית Lucia והכנרת קתרין ארקז.
נמל התעופה הבין-לאומי בלגורוד
נמל התעופה הבין-לאומי בלגורוד (ברוסית: Международный аэропорт Белгород) הוא נמל תעופה בינלאומי של העיר בלגורוד שברוסיה.
היסטוריה
נמל התעופה נוסד ב-30 באוגוסט 1954, ומשרת בעיקר טיסות אזוריות, ומאושר גם לטיסות שכר בינלאומיות. בסוף שנת 2014 תנועת הנוסעים בשדה התעופה הסתכמה ב-396,932 איש.
ג'וניור ולס
ג'וניור ולס (באנגלית: Junior Wells; 9 בדצמבר 1934 - 15 בינואר 1998), נולד כעמוס בלאקמור, היה נגן מפוחית וזמר בלוז. ולס היה מהבלוזיסטים הבולטים של שיקגו, ונחשב לאחד מנגני המפוחית המשפעים בבלוז של שיקגו. הוא ניגן בין היתר עם מאדי ווטרס, הרולינג סטונז, באדי גאי, ואן מוריסון מג'יק סאם, לוני ברוקס.
חייו
ולס נולד בממפיס, טנסי, וגדל בארקנסו. ב-1946 הוא עבר לשיקגו. בגיל 18 החל לנגן באופן מקצועי בלהקת מאדי וטרס. בשנות השישים הוא פרץ והחל להקליט אלבומים גם כמוביל. הוא הקליט שירים שנכתבו על ידי מל לונדון ונחשבים לקלאסיקות של הבלוז האמריקאי. ב-1965 הוא הקליט את האלבום בלוז של איש ההובו, שנחשב לאלבום החשוב ביותר שלו.
הסוף
בשנת מותו, 1998, הספיק ולס להקליט ארבעה אלבומים, ולהופיע בסרט האחים בלוז 2000. הסרט פורסם פחות מחודש לאחר מותו.
ולס נפטר מלימפומה לאחר מאבק של ארבעה חודשים במחלה.
תכונית מבחינה
בפונולוגיה ובפונטיקה, תכונית מבחינה (Distinctive Feature) היא מאפיין פונולוגי, המשמש שפות להבחין בין הגאים. תכונית מבחינה היא הגורם הפונולוגי הקטן ביותר אשר שינוי שלו יכול לגרום לשינוי משמעות בשפה נתונה.
למשל, בעברית - קוליות היא תכונית מבחינה, ולפיכך יש הבדל בין עיצורים קוליים בשפה ובין עיצורים בלתי קוליים, וניתן למצוא זוג מינימלי התומך בכך. לעומת זאת, אורך תנועה אינו משמש תכונית מבחינה בעברית, ולכן הגייה מוארכת מעט של תנועה במילה מסוימת לא יגרום לשינוי משמעותה הלקסיקלית (בניגוד למצב באנגלית, למשל).
על פי רוב, לדוברי שפה שלא מקיימת הבחנה מסוימת קשה להבחין בין הגאים הנבדלים באותה תכונית. למשל, יקשה על דובר עברית להבחין בין 5 סוגי הטונים של המנדרינית.
חנה פניכל פיטקין
תחומי העניין המגוונים של פיטקין נעים בין ההיסטוריה של המחשבה הפוליטית האירופית מימי קדם ועד לזמנים המודרניים, דרך פילוסופיית אנליטית וניתוח טקסטואלי, וכלה בסוגיות של פסיכואנליזה ומגדר בתיאוריות פוליטיות וחברתיות.
בשנת 2003 הוענק לה פרס יוהאן סקוטה, במדעי המדינה, על עבודתה העיונית פורצת הדרך, ובעיקר על "בעיית הייצוג". היא הייתה נשואה לתאורטיקן הפוליטי ג'ון שר. חלק מתלמידיה הם תאורטיקנים פוליטיים ראויים לציון כמו דייוויד לייטן (אוניברסיטת סטנפורד), דן אבנון (האוניברסיטה העברית, ירושלים), ליסה וידן (אוניברסיטת שיקגו) ומרי ג'דיץ (אוניברסיטת נורת'ווסטרן).
זאב (רכב)
זאב הוא רכב שטח ישראלי ממוגן. הזאב יכול להחליף כלי רכב קלים לנשיאת לוחמים וציוד כדוגמת האביר ולשפר את בטיחות הנוסעים ואת מיגונם ביחס לכלי רכב אחרים. הרכב פותח על ידי חברת רַפַאֵל – רשות לפיתוח אמצעי לחימה בשיתוף עם חטיבה טכנולוגית ליבשה (חט"ל). חברת "כארמור" היא קבלנית המשנה העיקרית לייצור.
תיאור
הזאב הוא רכב ממוגן רב-תכליתי הבנוי על שילדת פורד 550 עם תיבת הילוכים אוטומטית והנעה 4X4. ניתן להרכיב את הזאב גם על גבי שלדות מסחריות אחרות. הרכב ממוגן בשריון לכלי רכב העולה ברמתו על זה של נגמ"ש ה-M113. הרכב ממוגן כנגד ירי נק"ל, יידוי אבנים ובקבוקי תבערה. בשל מיגונו והיותו נע על גלגלים הוא מתאים ללחימה בשטח בנוי.
היסטוריה
ה"זאב" ענה על הצורך המבצעי בנושא גייסות משוריין, המצויד בצמיגים שמיועד לפעול באזורים עירוניים. בהיעדר רכב שכזה, נאלץ צה"ל עד אז להפעיל באינתיפאדה נגמ"שים כבדים, שאיטיותם, משקלם הגבוה ותנועתם המסורבלת, גרמו לנזקים שונים ומיותרים.
ב-2003 הוצג האבטיפוס של הזאב שנמסר לידי אגף הטכנולוגיה של צה"ל (אט"ל).
השימוש המבצעי הראשון של הזאב היה במבצע הבאת ביכורים במרץ 2006 ומאז הוא משמש בהצלחה את צה"ל בלחימה בטרור פלסטיניים בשטחי יהודה ושומרון.
באפריל 2019 נחשף הפנתר אשר נועד להחליף את הזאב. ביוני 2021 נראה לראשונה הפנתר בשירות מבצעי במהלך כניסת כוחות צה"ל לג'נין, ומאז פחת השימוש בזאב בשטחי A ו-B.
על גבעות מנצ'וריה
על גבעות מנצ'וריה (ברוסית: На сопках Маньчжурии נהגה כנָה סוֹפְּקָךְ מַנְצְ'ז'וּרִי) הוא ואלס שהולחן על ידי איליה אלכסייביץ' שטרוב ב-1906 על החיילים שנפלו במלחמת רוסיה–יפן. הגרסה המקורית כתובה בדו מינור אך לרוב הוואלס מבוצע בפה מינור.
היסטוריה
שמו המקורי של הואלס היה "גדוד מוקשנסקי על גבעות מנצ'וריה", על שם התקלות במהלך קרב מוקדן, שהיה הקרב היבשתי האחרון במלחמה. גדוד הרגלים של מוקשנסקי היה מוקף בכוחות יפנים אחד עשר ימים שבמהלכם הגדוד איבד רבים מחייליו. שטרוב שירת בגדוד כמנהל הלהקה, והלחין את הואלס שכחזר מהמלחמה. בזמן שגדודו הגיע לסמרה בדרום מערב רוסיה, הוא פגש את אוסקר קנאובה (1866–1920). שהיה בעל חנות מוזיקה מקומית, שעזר לשטרוב לפרסם את היצירה ולהגן עליה בזכויות יוצרים.
"על גבעות מנצ'וריה" זכה להצלחה עצומה וקנאובה התגאה בכך שפרסם שמונים ושתיים מהדורות שונות של הואלס. זמן לא רב אחרי פרסום הואלס כתב המשורר הרוסי סובייטי סטפן פטרוב מילים חדשות לשיר, שהגדילו את הצלחתו אפילו עוד יותר. המילים המקוריות עסקו בחיילים שנפלו במלחמה, אבל נכתבו הרבה שורות חלופיות לשיר במהלך השנים, במיוחד במלחמת העולם השנייה. השיר היה גם מאוד מפורסם במהלך מלחמת העולם הראשונה. הוא אפילו הגיע לפיוט הספרדי "חי ונעלם". לשיר ביידיש דער גענעראַל (הגנרל), העוסק בחגיגות ביום שאחרי תבוסת גרמניה הנאצית. בוצע על אקורדיון בפרק השלישי בעונה השנייה של "שטיסל" ונעשה בו שימש בסרטים "אורגה" ו"מצודת ברסט".
מילות השיר
.
ג'מיני 3
ג'מיני 3 (גם ג'מיני III) הייתה המשימה השלישית בתוכנית החלל ג'מיני של נאס"א, והמשימה המאוישת הראשונה במסגרת תוכנית זו. במהלך המשימה שוגרו שני אסטרונאוטים לחלל ומטרתה העיקרית הייתה לבחון את תהליכי השיגור בשיגור צוות המונה שני אנשים ולבצע הפעלות ראשונות של מערכת התמרון הממוחשבת בזמן שהייה במסלול היקפי.
רקע
ב־13 באפריל 1964, הציג רוברט גילרות', ראש המרכז לטיסות חלל מאוישות בפני העיתונות את הראשונים לטוס בחללית ג'מיני: מפקד הצוות ורג'יל ("גאס") גריסום ושותפו לצוות ג'ון יאנג. צוות הגיבוי הורכב מוולטר שירה ותומאס סטאפורד. גריסום, ששהה כבר בחלל במסגרת המשימה המאוישת השנייה של תוכנית מרקורי, עמד להיות האדם הראשון שיזכה לטיסתו השנייה לחלל.
שני השלבים של רכב השיגור הועברו בחודש ינואר של 1965 למקום שיגורם במרכז החלל קנדי וב־5 בפברואר צורפה אליהם החללית.
ה"מולי בראון"
במהלך ההכנה לטיסות של תוכנית מרקורי, ניתנה לכל טייס הזכות להעניק כינוי לחללית שבה הוא יטוס, וכך גם ניתנה זכות דומה לגריסום ויאנג, הטייסים של משימה זו. גריסום, שהחללית בה הוא טס במשימתו הקודמת בתוכנית מרקורי שקעה בים לאחר שנחתה, אחרי שקצר גרם לשחרור פתח החללית לפני שזו נאספה, החליט להעניק לחללית הג'מיני 3 את הכינוי "מולי בראון", על שם גיבורת מחזה הברודוויי המוזיקלי מ־1960: "מולי בראון הבלתי ניתנת לשקיעה" (מחזה שמבוסס על חייה של מרגרט בראון, אישה ששרדה את טביעתה של הטיטניק). "טיטניק", הייתה האפשרות השנייה שגריסום חשב עליה, שזכתה לסירוב גורף מנאס"א.
ג'מיני 3 הייתה היחידה מבין חלליות ג'מיני שזכתה לכינוי. שאר החלליות קיבלו שם המסומן בספרות רומיות.
תוצאות המשימה
החללית שוגרה ב 9:24 בבוקר ב־23 במרץ 1965 באמצעות טיל השיגור טיטאן 2, אחרי שהשיגור עוכב בכ־24 דקות בעקבות דליפה קטנה באחד מצנורות החמצון, שתוקנה באמצעות חיזוק אחד הברגים שהיה רופף קמעה. מס' דקות אחרי־זה היא נכנסה בהצלחה למסלול היקפי סביב כדור הארץ.
כ־20 דקות אחרי תחילת ההקפה הראשונה, מדד החמצן ומדדים אחרים בחללית הצביעו על ירידה פתאומית, אבל בדיקה מהירה של הטייסים העלתה שמקור הבעיה הייתה אספקת הכוח של המדדים, והבעיה נעלמה כשיאנג עבר מהספק הראשי לספק המשני.
כשעה אחר־כך, הפעילו הטייסים לראשונה בחלל את מערכת התמרון במסלול־היקפי הממוחשבת, כשהאטו את מהירותה של החללית ב־15 מטרים לשנייה; הם השתמשו בה שוב כשעה אחרי־כן כששינו את זווית המסלול בחמישית מעלה ופעם נוספת כשגריסום שינה את הפריגיאה ל־72 קילומטרים.
הצילומים שצולמו בחלל לא היו מוצלחים עקב חוסר התאמת העדשה למצלמת ה־16 מ"מ.
הניסוי הראשון
עיקרו של הניסוי הראשון, עלה בעקבות סימנים של נזק תאי רב יותר ממה שצופה שנבע מקרינה, אחרי הטיסות הראשונות, עניין שהוחלט להקדיש לו תשומת לב רבה יותר לאור התוכניות לשהיות ממושכות בחלל. ההשערות העיקריות לגבי הגורמים לתופעה הזו היו השפעות ביולוגיות בלתי־ידועות על ידי מרכיבים של קרינה שבדרך־כלל נחסמים על ידי האטמוספירה של כדור־הארץ, או האינטראקציה של הקרינה עם היבט מסוים של טיסה בחלל, כגון חוסר משקל.
בניסוי אמורות היו דגימות דם אנושי להיחשף לכמות ורמה ידועה של קרינה (גם בחללית וגם על הקרקע) בזמן השלב במשימה שבו השפעת כח הכבידה לא תהייה נוכחת, וההבדלים בין הדגימות אמורים היו להיבדק. דגימות הדם הוגשו לטייס בקופסת אלומיניום סגורה הרמטית יחד עם מכשיר פולט קרינה. על הטייס היה למשוך את ידית ההפעלה לכיוון אחד כדי להפעיל את המכשיר ולאחר מכן למשוך אותה לכיוון השני כדי לעצור אותו.
מהלך הניסוי ותוצאותיו
יאנג הצליח לתפעל את הניסוי. בדיקות הראו שהדגימות מהטיסה ספגו נזק רב יותר מאלה שהיו על הקרקע והאפשרות שהנזק נגרם כתוצאה מהיבט כלשהו של השהייה בחלל נותרה בעינה, רק שהשאלה לגבי איזה היבט נשארה בלתי פתורה.
הניסוי השני
הניסוי השני עוצב כדי לבחון את האפשרות שתאים ואופן גדילתם עשויים להיות מושפעים ישירות מנוכחותו של כח־כבידה נמוך, השפעות שיכולות להיות להן השלכות חשובות לגבי שהייה ממושכת בחלל.
בגלל מבנה התא הפשוט יחסית שלהם, לצורך עריכת הניסוי, נבחרו ביצים של קיפוד ים. הביצים הוכנסו לתא עגול קטן עם ידית קטנה. על הטייס היה לסובב את הידית חמש פעמים. פעם אחת לפני הטיסה כדי להפרות את הביצים, ואז ארבע פעמים נוספות בזמן הטיסה.
מהלך הניסוי ותוצאותיו
במהלך הטיסה, כשניסה גריסום לסובב את הידית, הוא סובב אותה חזק מדי ("זה היה בגלל ההתרגשות והאדרנלין", הוא יטען אחר־כך) והיא נשברה, כך שהניסוי נהרס.
הניסוי השלישי
הניסוי השלישי נגע לעובדה שכלי־חלל שצונחים חזרה לתוך האטמוספירה "מתעטים" בפלזמה מיוננת שחוסמת כל תקשורת רדיו.