cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קפוארה
הקפוארה בראי הרפואה
בהקשר לשאלה הנצחית של "ריקוד או אמנות לחימה?", ניתנה זווית רפואית מעניינת לקפוארה במאמר שהתפרסם במגזין המקצועי "הרפואה" בישראל, בשנת 1997. במאמר, שנערך על ידי י. שמר, נידונו שלושה מקרי פציעת חבלה כתוצאה מבעיטת רגל במהלך משחק קפוארה. שמר דן בנושא, והעלה כי על אף שהקרבות מתנהלים בשיטה של סימון מכות ללא מגע, בכל זאת עלולות להגרם תאונות קשות ללוחמים כמו גם לצופים בקרב, עקב הקרבה הפיזית ואנרגיית התנועה הרבה המושקעת במכות. כמו כן העלה שמר ההשערה כי הסיכון גובר מכיוון שבישראל פועלות בעיקר קבוצות המיישמות טכניקות קפוארה השמות דגש רב על תנועות לחימה ופחות בריקודיות. המאמר מסכם בהמלצה להגביל הפעילות למקומות מאושרים ולהדרכה קפדנית. ומצד שני, ניתן לטעון כי מומלץ כי כל ספורט המערב מגע, כגון קראטה או ג'ודו, יהיה מוגבל בפעילויתו למקומות מאושרים והדרכה קפדנית.
גלריית תנועות
חלק מהתנועות והבעיטות הנפוצות בקפוארה:
ספינינג
ספינינג (באנגלית: מסתובב, על שם פעולת הרגליים) הוא פעילות אירובית מאומצת אשר מתבצעת על אופניים נייחים. השם ספינינג הוא סימן רשום של סטאר טרק, אשר התקבע בפי רבים כשמה הגנרי של הפעילות. סטאר טרק רכשה את מאד דוג אתלטיקס (Mad Dogg Athletics) שהקים ג'ונתן גולדברג, רוכב אופניים שהתחרה במרוצים לאורכה ורחבה של ארצות הברית, וחיפש פתרון אלטרנטיבי לאימונים בחורף האמריקני המושלג, שלא באמצעות אופני הכושר הסטנדרטיים, אשר אינם מדמים רכיבה בחוץ באמינות רבה.
הפעילות - אשר נקראת אינדור סייקלינג (Indoor Cycling, רכיבה בתוך הבית) במקומות שאינם רשאים להשתמש בסימן הרשום - נעשית בדרך כלל בסטודיו עם מוזיקה בהנחיית מדריך. על האופניים קיים בורר עומס שמאפשר לרוכב לשלוט על דרגות הקושי והמאמץ בזמן הפעילות. בעזרתו ובעזרת מהירות הדיווש נבנות תוכניות אימונים מגוונות.
האימון הוא מסוג אירובי, נמשך על פי רוב חמישים דקות ודופק המטרה הוא בין 60%-90%, אצל מתאמן מיומן - כמו ברכיבת אופני כביש.
שחין (מחלה)
שחין היא מחלת עור המוזכרת במקרא, בין היתר כמכה השישית בעשר מכות מצרים. היא איננה מתייחסת למחלת עור ספציפית, כי אם למגוון מחלות עור דלקתיות המאוגדות תחת צורות שונות של שחין, כדוגמת: גרב, חרס, ילפת, חיכוך, חפפית, חזזית ועוד, ולפי חז"ל קיימים 24 מיני שחין. יש להפריד בין שחין המוזכר בחז"ל מצד אחד, כמו במקרא, הוא שם כללי לנגעים בעור אך מצד שני גם כשם ספציצפי למחלת הנסן שבטעות מייחסים אותה לצרעת.
מקור המחלה
שחין היא מלשון שחן, פירושו בארמית - חם, והוא מתייחס לחימום ושרפה, מכאן גם המושג "שנה שחונה".
מחלת השחין דומה לצרעת ולכוויה על העור, אלא שהמחלה אינה נגרמת על ידי מקור אש, אלא בדלקת או גורם אחר כדוגמת חבלה חיצונית, מחלת עור ומחלה כללית. השחין מאופיין בנגעי בהרת על עור לא תקין ועובר שלושה שלבים:
נגעי שחין נחשבים למטמאים רק במידה ובנוסף לנגעים מצטרפים אחד משני הסימנים הבאים:
קיימת אי הסכמה באשר לשיוך הספציפי של המחלה; המדע מתייחס אליה כאל מחלה נמקית קשה ונרחבת שעלולה להביא לכריתת איברים, אך קיימות השערות שונות לזיהויה. הזיהוי הרווח ביותר היא מחלת הגרב, שבדומה לתיאור השחין היא מחלת עור דלקתית, שמתאפיינת בבועות דלקתיות מפרישות וקשקשי גלדים. עם זאת, גם מחלות העגבת, הצרעת, אבעבועות שחורות והגחלת מזוהים עם המחלה.
אזכורים מן המקרא
מלבד מכת השחין, המחלה מופיע בתנ"ך מספר פעמים בהקשרים שונים. מן האזכורים ניתן להסיק על אופייה וסממניה של המחלה.
טיפול
דרכי הטיפול בשחין מן המקורות הן: מריחת תאנים, משיחת שמן ותערובת זנגביל בעזרת נוצתו של אווז, חומץ יין, שמן זית, משחת זפת, ובגרד מטפלים בישיבה בעפר.
שחין מצרים
מתוך סוגי השחין ישנה התייחסות מובדלת ל"שחין מצרים", כאשר הוספת 'מצרים' מייחדת אותה ממחלות השחין האחרות ותוך כך מעלה אותה לרף גבוה במדרג החומרה שמייחסים למחלה. השימוש במונח "שחין מצרים" מהווה התכתבות עם מכות מצרים, ומטעין את המחלה עם זיהוי של השחין כעונש שניתן מן האל לאלו שעושים את הרע בעיניו.
בנוסף לבולטות החיצונית של המחלה, שפצעיה לא רק כואבים, כי אם נראים לעין, היא מדבקת ובכך היא דנה את החולים בה לחיות בנפרד משאר החברה, כך עונשם הוא לא המחלה בלבד - נוספת אליו ההגליה (לרוב זמנית) מהחברה.
מוכה שחין ביהדות
לפי היהדות, מי ששחין מצוי בגופו חייב להתגרש מאשתו, וזהו למעשה אחד מארבעת המקרים שנאמר עליהם בתלמוד בצורה מפורשת כי כופים בהם גט. זאת בין אם חלה האדם במחלה בטרם הנישואים ובין אם לאחריהם, וגם אם האישה מסכימה להישאר בנישואים. זאת למעט מצב בו בני הזוג מסכימים שלא לקיים חיי אישות ביניהם.
דיוקן האמן כאיש צעיר
דיוקן האמן כאיש צעיר (A Portrait of the Artist as a Young Man) הוא רומן בעל יסודות אוטוביוגרפיים שנכתב על ידי ג'יימס ג'ויס ויצא לאור ב-1916. הספר מציג את תהליך ההתבגרות ורכישת המודעות העצמית של איש צעיר ומוכשר. הדמות הראשית היא סטיבן דדאלוס, שהוא למעשה האלטר אגו של ג'ויס עצמו. ביצירה זו יש רמזים לסגנון הכתיבה המאוחר יותר של ג'ויס, בשימוש במונולוג פנימי ובעיסוק בנפש יותר מאשר במציאות החיצונית. גיבור הספר, סטיבן דדאלוס,  מופיע גם בספר אחר של ג'ויס, יוליסס.
בינואר 1904 כתב ג'ויס את יצירתו הפרוזאית הראשונה. היה זה חיבור ארוך שזכה לשם "דיוקן האמן", שם שהגה אחיו סטניסלאוס. הוא שלח את כתב היד לכתב-עת חדש, ונדחה. ב-2 בפברואר (יום הולדתו ה-22) הודיע לאחיו כי החל בכתיבת רומן. שם הרומן היה אמור להיות "סטיבן הירו" (Stephen hero) על שם גיבורו, סטיבן דדאלוס. סטניסלאוס התנגד לשם דדאלוס, מפני שאין שמות משפחה כאלה באירלנד, אך ג'ויס עמד על דעתו. כשסיים ג'ויס את כתיבת "סטיבן הירו", הרומן הגמלוני ארך כמה אלפי עמודים. מיואש, ג'ויס זרק את הדפים לאש האח, אך אחותו הצליחה להציל כמה מהדפים. "דיוקן האמן" מבוסס בחלקו על "סטיבן הירו".
רבים מחבריו של ג'ויס לספסל הלימודים הפכו לדמויות ביצירותיו. ב"דיוקן האמן" אלה הם ג'ון פרנסיס ביירן, ששימש כבסיס ל"קרנלי", ווינסנט קוסגרייב שעליו מבוססת דמותו של "לינץ'".
הספר נכתב במשך זמן רב, מ-1904 עד 1914. ג'ויס נתקל בקשיים בהוצאתו לאור, ולמזלו הופגש עם הארייט שו וויבר, אישה בעלת ממון, והמממנת של כתב עת בשם "האגואיסט". עורכת כתב העת, דורה מרסדן, חיוותה דעה חיובית על הספר, והוא פורסם בו בהמשכים בשנים 1914-1915. וויבר, שהפכה בהדרגה לפטרוניתו של ג'ויס, חייבה אותו לעמוד בלוח הזמנים לפרסום פרקי הספר. על הפרסום הקשו מגוריו של ג'ויס באותה עת בטריאסטה, שהייתה באותה עת חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, ובפרט לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914.
ב-1915 הציעה וויבר לג'ויס להוציא לאור את "דיוקן האמן" בעצמה, לאחר שהוא נתקל בקשיים בהוצאתו לאור. הספר יצא לבסוף ב-1916.
הספר תורגם מאנגלית לעברית על ידי אברהם יבין ודניאל דורון בהוצאת עם עובד, ב-1956. תרגום חדש של יותם בנשלום יצא ב-2016, בהוצאת כרמל.
דמויות
סטיבן דדאלוס - הדמות הראשית של הרומן. הרומן עוסק בהתבגרותו, דרך לימודיו כנער בבית ספר קתולי, אימוץ האסתטיקה כהשקפה, עד גילוי ייעודו כאמן. סטיבן משחרר את עצמו מהדת שהייתה חלק כה מכריע בחיי ילדותו ונעוריו, ומהלאומיות האירית הפנטית השוררת סביבו, על מנת להיות אדם, אמן, חופשי לחלוטין. סטיבן הוא האלטר אגו של ג'יימס ג'ויס, והרבה מאירועי וחוויות חייו של סטיבן לקוחות מהנעורים של ג'יימס ג'ויס בעצמו.
סימון דדאלוס - אביו של סטיבן. פטריוט אירי, שיורד מנכסיו במהלך הספר. בעל רגש נוסטלגי עמוק לעבר שלו. מבוסס בחופשיות על אביו של ג'ויס.
אמה קלייר - אהבתו הסודית של סטיבן. נערה צעירה שסטיבן חושק בה, ואף כותב לה שירים, למרות שהוא לא מכיר אותה היטב. היא מייצגת את אידיאל היופי והטוהר של סטיבן. הוא נצמד לזכרונות הבודדים שיש לו ממנה, ומקנא לה בזעם כשהיא מדברת עם הכמרים. נראה שהיא המוזה של סטיבן לפואמות הקצרות שלו.
לירן כהן
לירן כהן (נולד ב-14 בפברואר 1983) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת א.כ. המכתש גבעתיים מליגה ג'.
קריירה
כהן החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב, ובעונת הוביל את קבוצת הנוער של המועדון לזכייה בדאבל, ותוך זמן קצר השתלב כשחקן לגיטימי בקבוצה הבוגרת. במדי הנבחרת הצעירה של ישראל רשם כהן 11 הופעות וכבש שער אחד.
בעונת כהן כבש שני שערים חשובים במוקדמות ליגת האלופות שסייעו לקבוצה להעפיל לשלב הבתים, בו שיחק בחמישה משחקים. עם זאת בתחילת עונת חלה ירידה ביכולתו, והוא ישב רבות על ספסל הקבוצה ומיעט לשחק. בינואר 2007 חתם במכבי פתח תקווה.
באוגוסט 2009 עבר כהן לבני יהודה בהעברה חופשית וב-15 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה מול מכבי תל אביב, מועדון נעוריו. לאחר שלא מצא את מקומו בקבוצה, בינואר 2010 עבר לקבוצת בני סכנין.
אנדומטריוזיס
אנדומטריוזיס (באנגלית: Endometriosis) היא מחלה גינקולוגית כרונית, דלקתית ותלוית אסטרוגן, הנגרמת כאשר יש הימצאות של תאים דמויי רירית הרחם (אנדומטריום) מחוץ לרחם, המתמקמים באזורים שונים בגוף, בעיקר באזור האגן. המחלה פוגעת בכ-10% מהנשים בגיל הפריון, פעמים רבות למן הווסת הראשונה, ומספר החולות בעולם מוערך בכ-200 מיליון. המחלה גורמת לרוב לכאבי אגן וגב קשים אשר מחמירים במהלך הביוץ או הווסת, כאבים ביחסי מין, בעיות עיכול, קשיי פריון ועוד, ופוגעת באופן משמעותי באיכות החיים של החולות בה.
לירן כהן
קריירה
ב-8 בינואר 2013 חזר כהן לישראל וחתם על חוזה לשנה וחצי בהפועל חיפה. ב-17 בנובמבר 2014 חתם בהפועל רמת גן מהליגה הלאומית. ב-20 ביולי 2017 חתם כהן בעירוני רמת השרון, ולאחר חצי עונה עבר להפועל כפר שלם.
אנדומטריוזיס
התאים דמויי אנדומטריום הנמצאים מחוץ לרחם מגיבים לשינויים הורמונליים בדומה לתאי האנדומטריום שבתוך הרחם, ובפרט לאסטרוגן. כאשר יש דימום משכבת האנדומטריום שברחם, ייתכן גם דימום מרקמת האנדומטריום שמחוץ לרחם וכן ייתכנו תהליכים דלקתיים שונים. לדם המופרש מהתאים שמחוץ לרחם אין דרך להיפלט מהגוף, והצטברותו גורמת בסופו של דבר להידבקויות בין הרקמה המדממת שאינה במקומה לבין איברים סמוכים, לנגעים ולרקמות צלקתיות בחלל האגן, למוקדים דלקתיים שעלולים לחדור לאיברים, ולציסטות שוקולד (אנדומטריומות).
המחלה קשה לאבחון. אבחון מוחלט וודאי של המחלה יכול להתבצע באמצעות ניתוח לפרוסקופיה (זעיר-פולשני) ובדיקה היסטולוגית של הרקמות שהוסרו.
מירה פרידמן חמו
מירה פרידמן חמו (נולדה ב-1940) היא אשת חינוך וחברה, יו"ר עמותת "עתיד בטוח" ומנכ"ל משותף של המכון לחינוך מפעיל ומונע.
ביוגרפיה
מירה פרידמן חמו נולדה בעיר נובי סאד שבממלכת יוגוסלביה כבתם היחידה של זוג הפסיכולוגים דר' עליזה ודר' ארנסט פרידמן. עלתה לישראל בשנת 1944 בעת מלחמת העולם השנייה. את השכלתה התיכונית רכשה בבית הספר הריאלי בחיפה ובהמשך השלימה את שירותה הצבאי בחטיבת הצנחנים. סיימה לימודיה לתואר בוגר באנגלית וסוציולוגיה מהאוניברסיטה העברית, תואר מוסמך בפסיכולוגיה חברתית מאוניברסיטת חיפה והוסמכה להוראה באוניברסיטת חיפה. בשנת 1959 נישאה לאברהם חמו, איש משטרה, שחקן ומאמן נבחרת ישראל בכדורסל ולהם שלושה ילדים. הבכורה, ד"ר מיכל חמו לוטם יזמית סדרתית, מייסדת ארגון 'בטרם' לבטיחות ילדים, ומייסדת המכון למנהיגות וממשל בג'וינט ישראל ועוד, שני הבנים - מאור הבן האמצעי ומתן הצעיר הם אנשי עסקים.
פעילות חינוכית
עם השלמת חוק לימודיה שימשה כרכזת מקצוע, רכזת חטיבה, מורה לאנגלית ומחנכת בתיכון עירוני ה' בחיפה ובתיכון מקיף יהוד שם שימשה כחברת הנהלה. בהמשך שימשה כמנהלת תיכון אוהל שם ברמת גן ותיכון עירוני א' בתל אביב והייתה מרצה לחינוך באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1986 הקימה עם אברהם חמו את המכון לחינוך מפעיל ומונע במסגרתו פותחו תוכניות לימוד רב-שנתיות בתחום מניעת אלימות והתנהגויות סיכון, מיומנויות להתמודדות ושיפור דרכי הלמידה. התוכניות הופעלו בלמעלה מאלף בתי ספר בישראל והומלצו במסגרת חוזרי מנכ"ל משרד החינוך. עיקרי התוכניות שפותחו במכון משנת 1986 פורסמו במסגרת הוצאות שונות. בין השנים 1996–1998 פיתח המכון לחינוך מפעיל ומונע, בשיתוף עם צה"ל ומשרד התחבורה, את "מסלול 1000" לעיצוב תפיסה, עמדות והתנהגות בטיחותית ובטוחה בנהיגה. בין השנים 1999–2000 שימשה מירה כעורכת הראשית של "ילדים", הביטאון המקצועי מיסודו של ארגון 'בטרם' לבטיחות ילדים.
פעילות ציבורית
מירה פרידמן חמו עוסקת בפעילות ציבורית מזה שנים רבות ובמסגרתן ייצגה את מדינת ישראל במסגרת וועדת האו"ם למניעת פשיעה אורבנית בקהיר בשנת 1995. ייעצה לרשויות מקומיות בנוגע לשיפור התרבות והאקלים העירוני ומניעת פשיעה. בין השנים 1996–2000 יזמה והובילה את פרויקט 'תנופה' לפיתוח מנהיגות קהילתית ואיכות חיים ביישובים קהילתיים. בין השנים 2000–2002 הייתה שותפה להובלת פרויקט "מהות החיים" של שרי אריסון וקרן אריסון. בשנים 2002–2006 שימשה נשיאת המועדון המסחרי והתעשייתי והייתה האישה הראשונה והיחידה (נכון ל – 2012) שנבחרה לתפקיד זה. במקביל לתפקיד זה, שימשה כיועצת לפרויקט מציל"ה של המשרד לביטחון פנים, פעילה ברוטרי וסייעה לבן זוגה אברהם חמו בתפקידו כנגיד הארצי של הארגון בשנים 2002-2003 בנוסף, פעילה בחוג לידידי האופרה וחברת הוועד המנהל של מנהיגות אזרחית, ארגון הגג של הארגונים ההתנדבותיים בישראל מייסוד הג'וינט. מאז הקמתה בשנת 2005, משמשת יושבת הראש של עמותת עתיד בטוח העוסקת במניעת אלימות נוער והתנהגויות מסוכנות.
אנדומטריוזיס
חלוקה לסוגים ולדרגות
המחלה מתבטאת בארבעה סוגים עיקריים:
האזורים הנפוצים ביותר בהם ניתן למצוא את מוקדי האנדומטריוזיס הם איברי הרבייה והאגן, שלפוחית השתן, הרקטום והמעיים. במקרים נדירים יותר נמצאו תאים אלו אף בסרעפת, ריאות, עיניים, מוח ועוד. במקרים בודדים נמצאו נגעי אנדומטריוזיס גם בגברים.
המחלה מתחלקת לדרגות שונות ע"פ חומרת המחלה וכמות הנגעים, אך חשוב לציין שאין קורלציה בין חומרת המחלה והתפשטותה לבין חומרת התסמינים שחווה האישה, ואף יש נשים עם מחלה בדרגה חמורה שאינן חוות שום תסמינים, אך כן נמצאה קורלציה בין חומרת המחלה לבין נוכחות של בעיות פוריות. החלוקה הנפוצה היא:
תאוריות להיווצרות המחלה
סיבת המחלה אינה ידועה לאשורה, אך יש מספר תאוריות שונות המנסות להסביר את היווצרותה:
תסמינים
התסמינים האופייניים הם כאבי אגן כרוניים, כאבים קשים במהלך הוסת או הביוץ, כאבים קשים בגב התחתון המחמירים בזמן הוסת, כאבים בקיום יחסי מין, בעיות עיכול כגון עצירות, נפיחות, דימום רקטלי וכאבים ביציאות, תחושות צריבה, תכיפות וקושי בהטלת שתן, שתן דמי, בחילות, הקאות ועילפון בזמן הוסת, תשישות כרונית, כאבי רגליים ומיגרנות. כ-30–50% מהנשים עם אנדומטריוזיס יחוו גם בעיות פוריות. חלק מהתסמינים חופפים למחלת האדנומיוזיס, המתאפיינת בהימצאותם של תאים דמויי רירית רחם בשריר הרחם, המיומטריום. תסמינים הקשורים יותר לאדנומיוזיס מאשר אנדומטריוזיס הם, דימום וסתי כבד וקרישי וכאבים לאחר אורגזמה. ההערכה היא שבין 20–65% מהחולות באנדומטריוזיס חולות גם באדנומיוזיס.
אבחון
אין עדיין בדיקות דם המאפשרות את אבחון המחלה. ישנם בדם שני סמנים הנקראים CA-125 ו-CA19-9 שרמתם עלולה להיות מוגברת אצל נשים עם אנדומטריוזיס. הבעיה היא שהסמנים אינם ספציפיים ויכולים להיות מוגברים במצבים רבים כולל דלקת באגן, זיהום, סרטן השחלה או סתם בזמן מחזור רגיל. לכן, הסמנים לרוב אינם משמשים לצורך אבחון אך לעיתים ניתן להיעזר בהם לצורך מעקב אצל נשים המטופלות באופן שמרני כדי לנסות לזהות שינויים בחומרת המחלה וסיכוי להתמרה סרטנית. על אף שיש נשים רבות שאולטרסאונד וגינאלי מספיק כדי לזהות אצלן נגעים, הידבקויות או ציסטות, בקרב רבות אחרות האולסטרסאונד לא מוצא דבר. יתרה מכך, גם בדיקות הדמיה מתקדמות כ-MRI, קולונסקופיה או CT לא תמיד מזהה נגעים בשל מיקומם או גודלם.
אפשרויות טיפול
אנדומטריוזיס היא מחלה כרונית שלפי שעה אי אפשר להירפא ממנה. עם זאת, אפשר לשפר את איכות החיים של החולות בה ולהקל את התסמינים כדי לאפשר להן לתפקד בחיי היום יום בצורה מיטבית:
אנדומטריוזיס בישראל
בישראל קיימים מספר מרכזי אנדומטריוזיס הנמצאים בבתי החולים הציבוריים ובקופות החולים. מרכזים אלה מציעים טיפול רב מקצועי הכולל תהליך אבחון מקיף, מעקב רפואי וטיפול כירורגי. החל ממאי 2019 פועלת עמותה בשם "קהילת אנדומטריוזיס ישראל" בייסודן וניהולן של רוני טבת, איה ורטהיימר, ניצן ברנשטיין ואביבית זהבי בינשטוק, הפועלת לקידום מחקר, הכרה, זכויות וטיפול הולם בחולות האנדומטריוזיס. העמותה מקיימת כנסים, מחקרים, פעולות להעלאת מודעות, שיתופי פעולה עם רופאים ומטפלים ומיזמים שונים לקהילת החולות, וכן עוסקת במיצוי זכויות מול רשויות המדינה: קופות החולים, הביטוח הלאומי, צה"ל וכדומה.
החל ממרץ 2021, מכיר משרד הבריאות באנדומטריוזיס כמחלה כרונית לצורכי סל הבריאות.
לירן כהן
קריירה
לקראת עונת עבר להפועל קריית אונו מליגה ב' דרום.
שונר קנדי
שונר קנדי (שם מדעי: Lynx canadensis), הוא מין טורף בגודל בינוני מהסוג שונר שבמשפחת החתוליים. השונר הקנדי קרוב יחסית לשונר הצפוני (Lynx lynx), וישנם חוקרים המתייחסים לשניהם כבני אותו המין.
מאפיינים
השונר הקנדי נפוץ ביערות הצפוניים של אמריקה הצפונית, וברחבי כמעט כל קנדה ואלסקה. בנוסף, הוא נפוץ גם במונטנה, איידהו ווושינגטון, ובמספרים קטנים בהרבה גם ביוטה, מינסוטה וניו אינגלנד. השונר הקנדי נחשב לאיום ומזיק בארצות הברית.
מראהו של השונר הקנדי דומה לזה של השונר הצפוני; הפרווה בצבע חום-כסוף ולעיתים מוכתמת בכתמים שחרחרים ואפורים. עם בוא הקיץ, צבע פרוותם משתנה לחום כהה יותר, וזאת כדי להסוות את עצמם ולצוד את טרפם ביתר קלות. הזכרים גדולים וחזקים יותר מן הנקבות. זנבו של השונר הקנדי קצר מאוד ושחור וציציות שיער יוצאות מאוזניו. מתחת לסנטרו מעין זקן פרווה חום. רגליו של השונר הקנדי ארוכות ושריריות ומכוסות בפרווה עבה מאוד, דבר שעוזר לו לפלס את דרכו בשלג הקנדי.
למזונו, צד השונר הקנדי מכרסמים קטנים, כמו גם ארנבות וציפורים קטנות, אולם לפעמים הוא הורג בעלי חיים גדולים אף יותר כגון איילים. אסטרטגיית הציד שלהם מתבססת בעיקר על חוש שמיעה טוב המאפשר לשמוע באופן יוצא מן הכלל את הנטרף כמו גם חוש ראייה טוב שעוזר באיתור הטרף. בשל כפות רגליו הרכות מסוגל השונר הקנדי להתגנב בשקט ואז להכות בטרפו. באזורים מסוימים, ארנבת השלג היא טרפו היחיד של השונר הקנדי, ובכל מקרה היא לוקחת חלק עיקרי בתזונתו.
גודל אוכלוסיית השונר הקנדי עולה ויורדת במחזוריות של בסביבות 10 שנים, וזאת בעקבות מספר המכרסמים בכלל וארנבות השלג בפרט.
השונר הקנדי הוא בעל חיים יחידאי הפועל לבד, והוא שומר על טריטוריה גדולה יחסית עליה הוא מגן. בדרך כלל הוא פעיל בלילה, אז הוא יוצא לשחר לטרף. הנקבה ממליטה עם בוא האביב, ובשגר אחד נולדים בדרך כלל בסביבות חמישה גורים. מספר הגורים שישרדו תלוי בכמות המזון הזמינה שתוכל לצוד האם.
השונר הקנדי ניצוד לעיתים קרובות בשל פרוותו היפה והאיכותית, שבה משתמשים לתעשיית הביגוד וההלבשה. כמו כן, באזורים רבים בית הגידול שלו הולך ונעלם וזאת בעקבות כריתת עצים ובנייה על שטחים טבעיים.
סייבר-פסיכולוגיה
סייבר-פסיכולוגיה (Cyberpsychology) היא תחום החוקר את האינטראקציה בין אנשים למחשבים. סייבר-פסיכולוגיה בוחנת את התהליכים, המוטיבציות, הכוונות, ההתנהגויות וההשפעות הפסיכולוגיות הקשורים לכל סוג של טכנולוגיה. זה כולל טכנולוגיות כמו מחשבים, טלפונים, משחקי מחשב, תוכנות ועוד. סייבר-פסיכולוגיה משלבת כמה תחומי מחקר כמו פסיכולוגיה, מדעי המחשב, הנדסה וממשק אדם-מחשב. נושאי המחקר העיקריים בתחום הם התנהגות ואישיות מקוונת, רשתות חברתיות מקוונות ותפקוד פסיכולוגי, משחקים וגיימינג, טלפסיכולוגיה (ייעוץ פסיכולוגי מקוון), מציאות מדומה ובינה מלאכותית. מכיוון שהתחום עדיין בחיתוליו, אין עדיין הסכמה על הגדרתו ועל התחומים הנמצאים בתוכו.
מגדר
קיימים מספר הבדלים בין גברים ונשים בהתנהגות שלהם ברשת. גברים מפגינים יחס חיובי יותר כלפי טכנולוגיה, בהשוואה לנשים. נשים נוטות לתת ולקבל יותר תמיכה חברתית ברשתות חברתיות מאשר גברים. בהשוואה לגברים, נשים רגישות יותר לפרטיות שלהן ברשת. בהשוואה לנשים, גברים נמצאים בסיכון מוגבר להתמכר לאינטרנט, בדומה לסיכון המוגבר שלהם להתמכרויות באופן כללי. במבט ספציפי יותר, נראה שלגברים יש סיכוי גבוה יותר להתמכר למשחקים ברשת בעוד שלנשים יש סיכוי גבוה יותר להתמכר לרשתות חברתיות.
השלכות של שימוש ברשתות חברתיות
חוקרים רבים בודקים את ההשלכות הפסיכולוגיות של שימוש ברשתות חברתיות. לא נמצא קשר בין משך הזמן שאנשים מבלים ברשתות חברתיות לבין רווחתם הנפשית, הדימוי העצמי שלהם ושביעות הרצון מהחיים. קיים קשר חלש בין משך הזמן שמבלים ברשתות חברתיות לבין דיכאון ובדידות. כן נמצא גם שככל שעולה השימוש ברשתות חברתיות, כך עולה הסיכוי לסבול מהפרעה בדימוי הגוף. קיים קשר שלילי בין שימוש ברשתות חברתיות מקוונות לבין הצלחה בלימודים. ככל שהשימוש נרחב יותר, כך יורדים הביצועים הלימודיים. עם זאת, נראה שהקשר בין השניים אינו גדול, במיוחד לא אם מתייחסים רק לשימוש בפייסבוק.
התמכרות לאינטרנט
התמכרות לאינטרנט היא תלות פסיכולוגית באינטרנט, ללא קשר לסוג הפעילות. מחקרים בסייבר-פסיכולוגיה בוחנים את גורמי הסיכון להתמכרות זו ואת ההשלכות שלה. קיים סיכון גבוה יותר להתמכרות לאינטרנט בקרב אנשים עם דיכאון, חרדה ועוינות. למשתנים הרגשיים הללו יש משקל גבוה יותר מאשר למשתנים חברתיים. משתנים חברתיים שזוהו כקשורים להתמכרות לאינטרנט הם קשיים משפחתיים וחברתיים. מהצד השני, דימוי עצמי חיובי, כישורים חברתיים ותפקוד משפחתי חיובי מגנים מפני התמכרות לאינטרנט. קיים גם קשר בין בעיות פסיכולוגיות לבין התמכרות לגיימינג מבין כל סוגי המשחקים, משחקי תפקידים המוניים ברשת הם בעלי הסיכוי הגבוה ביותר ליצור התמכרות.
בריונות והטרדה ברשת
בריונות ברשת היא פעולה אגרסיבית ומכוונת המתבצעת כנגד פרט או קבוצה תוך שימוש באמצעים אלקטרוניים, שוב ושוב כנגד קורבן המתקשה להגן על עצמו או על עצמה. בקרב מתבגרים, קיים קשר בין היותך קורבן לבין היותך בריון. כלומר, נראה שנוכחות בתפקיד אחד מהם מנבאת את הנוכחות גם בשני. תוכניות התערבות יכולות להפחית התנהגות בריונית שכזו.
נשים וגברים שעברו הטרדה ברשת או סייבר סטוקינג חווים השלכות שליליות רבות לבריאותם הנפשית כגון דיכאון, חרדה, מחשבות אובדניות והתקפי חרדה. הקורבנות מדווחים גם על חוסר תמיכה מצד מערכת המשפט.
משחקים ומציאות מדומה
משחקי מחשב ומשחקי וידאו כוללים תחומים שונים כמו פעולה, הרפתקה, משחק תפקידים, סימולציות, אסטרטגיה וספורט. למשחקים אלה ישנן השלכות פסיכולוגיות. לדוגמה, משחקי וידאו המשלבים פעילות גופנית (Exergames) נקשרו לתוצאות פסיכולוגיות חיוביות כגון הנאה וזרימה. שימוש במשחקים כאלה בקרב ילדים ומתבגרים בעלי משקל עודף משפרים את הדימוי העצמי ואת החוללות העצמית. משחקים שיתופיים מגבירים את המשיכה של הילדים והמתבגרים לשחק במשחקים שכאלה.
האנתולוגיה היוונית
האנתולוגיה היוונית או האנתולוגיה הפלטינית היא אוסף שירים, רובם בצורת מכתם, מהתקופות הקלאסית והביזנטית בספרות יוון העתיקה.
קטעי פפירוס ובהם קטעים מתוך אוספי שירה נמצאו במצרים, אבל האנתולוגיה המוקדמת ביותר ביוונית הורכבה על ידי מֶלֶאַגְרוֹס איש גדר (המאה הראשונה לספירה), ונקראה "אנתולוגיה" (Ανθολογία), כלומר "זר פרחים" (ביוונית "אנתוס" = פרח, "לוגיה" – אוסף, לקט). היא כללה שירים מאת העורך עצמו, וכן ארבעים ושישה משוררים נוספים, ביניהם ארכילוכוס, אלקאיוס, אנאקריאון וסימונידס. בהקדמה שכתב לאוסף מתאר מלאגרוס את לקט השירים כאילו היו עטרה או זר של פרחים שחוברו ליצירה אחת – המילה "אנתולוגיה" הפכה מאז שם נרדף לאסופה של יצירות ספרותיות.
האנתולוגיה של מלאגרוס הייתה פופולרית עד כדי כך שעם הזמן נוספו לה יותר ויותר שירים. מן המהדורות שהוציאו פיליפוס מתסלוניקי ואגאתיאס נותרו בידינו הקדמות המעידות על השירים שהוסיפו לאוסף. המהדורה הסופית המוכרת כיום היא זו שהכין קונסטנטינוס קפאלאס (Κεφαλᾶς) במאה העשירית לספירה, שהוסיף לה כמה אוספים אחרים: שירה הומוארוטית שליקט סטראטון איש סרדיס במאה השנייה לספירה, אוסף של מכתמים נוצריים שנמצאו בכנסיות, אוסף של מכתמים סאטיריים שליקט דיוגניאנוס, תיאורים מאת כריסטודורוס של הפסלים בגימנסיון הביזנטי במרחצאות זאוקסיפוס, ואוסף כתובות מתוך מקדש בקיזיקוס.
המלומד הביזנטי מקסימוס פלאנודס הכין גם הוא מהדורה של האנתולוגיה היוונית. אף על פי שהוסיף לה כמה שירים, הרי בעיקרו של דבר הסיר או "שיפץ" שירים שבעיניו היו ארוטיים יותר מדי. האנתולוגיה בגרסתו הייתה הגרסה היחידה המוכרת במערב אירופה (כתב היד שלו משנת 1301 שרד; המהדורה המודפסת הראשונה המבוססת עליו יצאה לאור ב-1494), עד שנת 1606. בשנה זו גילה הצרפתי קלאודיוס סלמאסיוס (בצרפתית קלוֹד סוֹמֶז, Saumaise) בספרייה בהיידלברג אוסף מלא יותר המבוסס על קפאלאס. בכל אופן, העותק שהכין סלמאסיוס לעצמו לא נתפרסם עד לשנת 1776, כאשר רישאר פרנסואה פיליפ ברונק כלל אותו ב-Analecta (אסופה) שלו. המהדורה המדעית הראשונה היא זו של Jacobs, שראתה אור בין 1794 ל-1803 בשלושה-עשר כרכים, ובמהדורה מתוקנת בשנים 17–1813.
לאנתולוגיה היוונית נודעה השפעה רבה על סופרים ומשוררים, ומחקרים רבים נכתבו עליה. בעיקר במאה ה-20, שבה החלו להופיע תרגומים חדשים של הגרסה הלא-מצונזרת, האנתולוגיה הפכה פופולרית יותר ומשוררים רבים כתבו בהשפעתה או תוך התייחסות אליה.
בתקופה הקלאסית
שירים שנכתבו להזדמנויות ספציפיות היו נפוצים ביוון כבר בימי קדם - לעיתים קרובות לא ככלי לביטוי אישי, אלא כזיכרון לאישיות דגולה שמתה או כדי להנציח אירועים חשובים. השירים הללו הופיעו לעיתים קרובות על מצבות זיכרון, אנדרטאות ופסלוני מנחה לאלים. שירים אלו כונו "אפיגרמה" (ברבים: אפיגרמטה; בעברית מכתם), כלומר: כתובת (מן הקידומת היוונית אפי-, "על", והפועל "גראפיין", לכתוב), וספציפית כתובת שנועדה להיחרט על מצבה או אנדרטה (אפיטף).
יצירה מסוג זה, בהכרח היא קצרה. דבר זה עלה בקנה אחד עם הנטייה היוונית לפשטות וקיצור בהבעת רגשות אישיים, והמכתמים אכן מתאפיינים בגישה של "מעט המחזיק את המרובה": מילים מעטות המצליחות לתאר רגש או קו מחשבה יחיד, לעיתים קרובות עם כמה רובדי משמעות. המכתמים התפתחו בהדרגה והפכו מכתובות מצבה לצורה שירית מוכרת, מגמה שהגיעה לשיאה בתור הזהב של אלכסנדריה. בסביבות שנת 60 לפנה"ס אסף מלאגרוס איש גדר מבחר של טובי המכתמים שחיברו קודמיו ובני זמנו והכין מהם חיבור יחיד. אוספים של כתובות-מצבה, או של שירים בנושא מסוים, כבר נערכו בעבר, על ידי פולמון מאיליון ואחרים, אבל מלאגרוס היה הראשון שיישם את הרעיון בקנה מידה נרחב. האסופה שהכין, לקט מפרי עטם של 46 משוררים, וכן מכתמים רבים מפרי עטו, נקראה "סטפנוס" (Στεφανος), כלומר "הזֵר" או "עטרת הראש": בשיר המהווה הקדמה הוא השווה כל משורר לפרח כזה או אחר. השירים היו מסודרים בסדר אלפביתי, על פי האות הראשונה של כל מכתם.
בתקופת הקיסר טיבריוס (על פי מקורות אחרים, טראיאנוס) הורחב האוסף של מלאגרוס על ידי בעל-מכתמים אחר, פיליפוס מסלוניקי - הראשון שהשתמש במילה "אנתולוגיה". האוסף שלו, שנכללו בו יצירות של שלושה עשר משוררים מאוחרים יותר ממלאגרוס, היה מסודר גם הוא בסדר אלפביתי, וכלל שיר מבוא, שלא השתווה באיכותו לשירי מלאגרוס.
זמן מה לאחר מכן, בימי אדריאנוס, כתב הסופיסט דיוגניאנוס איש הראקליאה (המאה השנייה לספירה) תוספת חדשה, וסטראטון איש סרדיס יצר אוסף משלו, אלגנטי אך לוקה בפגמים, Μουσα Παιδικη ("מוּסָה פָּאידִיקֶה", כלומר מוזת נעורים), מפרי עטו וממה שליקט ממשוררים קדומים. לא ידועות לנו אסופות חדשות עד זמנו של יוסטיניאנוס, תקופה שבה כתיבת מכתמים, במיוחד בענייני אהבים, חזרה לתפוס מקום חשוב בזכות עבודתו של ההיסטוריון והמשורר אגתיאס איש מירינה, איש החצר פאולוס סילנטאריוס ובני חוגם. יצירותיהם, שהפגינו חדשנות ויצירתיות, כמו גם מנייריזם, נאספו בידיו של אגתיאס לאנתולוגיה חדשה, שנקראה "החוג" או "המעגל" (Κυκλος, "קיקלוֹס"). היה זה האוסף הראשון שחולק לספרים וסודר על פי נושאי השירים.
ימי הביניים והרנסאנס
האוספים שתוארו לעיל, כמו גם אוספים אחרים שנערכו בימי הביניים, אבדו עם השנים; אנו מכירים אותם - או חלקים מתוכם - בזכות עבודתו של קונסטנטינוס קפאלאס (Κεφαλᾶς), שאיננו יודעים עליו דבר מלבד שמו, המופיע בכתב-היד היחיד שנותר מעבודתו. כפי הנראה, הוא חי בעת התחייה הזמנית בתחום הספרות שהתחוללה תחת שלטונו של קונסטנטינוס השביעי, בתחילת המאה העשירית. קפאלאס כינס לראשונה את כל האוספים הללו לקורפוס יחיד, מחולק לחמישה-עשר ספרים ומסודר לפי נושאים.
האנתולוגיה בגרסתו של פלאנודס, בשבעה כרכים, הייתה הגרסה המוכרת היחידה של האנתולוגיה בתקופת הרנסאנס, שהקימה לתחייה את העניין בספרות הקלאסית. היא ראתה אור לראשונה בפירנצה ב-1494 בעריכת המלומד היווני יאנוס לאסקריס.
בעת החדשה
במשך מאות שנים הייתה המהדורה של לסקריס הגרסה הזמינה היחידה: "האנתולוגיה הפלטינית", העותק היחיד שנותר מן האנתולוגיה כפי שהתקין אותה קפאלאס, התגלתה בספרייה הפלטינית בהיידלברג רק ב-1606 על ידי סלמאסיוס, אך לא ראתה אור בדפוס עד 1776, השנה שבה נכללה באוסף האנתולוגיות שערך הצרפתי ברונק (Brunck). הוצאה מדעית וביקורתית ראשונה יצאה לראשונה לאור בין השנים 1794 ו-1814 בעריכת פרידריך יאקובס, בשלושה-עשר כרכים, ולאחר מכן במהדורה נוחה יותר הכוללת שלושה כרכים בלבד. הוצאה מפורטת יותר היא זו של דיבנר (Dübner), בין 1864 ל-1872, הכוללת את האנתולוגיה הפלטינית, את המכתמים מן האנתולוגיה של פלאנודס שאינם כלולים באנתולוגיה הפלטינית, נספח ובו קטעים ממקורות אחרים וכן הערות רבות ממקורות שונים, תרגומים מילוליים ללטינית מאת מחברים שונים ותרגום שקול ללטינית מאת ההולנדי הוגו גרוטיוס. מהדורה מצוינת של האנתולוגיה בגרסת פלאנודס היא זו של ון בוס וון לנפ (1795 - 1822).
מיס רוסיה
מיס רוסיה (ברוסית: Мисс Россия) הוא תחרות היופי הלאומית של רוסיה.
היסטוריה
ב-1989 נערכה לראשונה תחרות "מיס ברית המועצות".
מאז 2007 הזוכה בתחרות מיס רוסיה מייצגת את המדינה שלה בשתי התחרויות מיס עולם ומיס תבל. אם נבצר מהמנצחת להשתתף, סגניתה נשלחת במקומה.
רוסיה זכתה בשלושה תארים בינלאומיים: מיס עולם 1992, מיס תבל 2002, שיותר מאוחר נושלה מהתואר ומיס עולם 2008.
מ-2010 התחרות משודרת בערוץ NTV ולעיתים בערוץ CTC.
התחרות נערכת במתחם היוקרה שבכפר בארוויחה במחוז מוסקבה.
מקרא
כתב מודגש מציין שהמועמדת זכתה במקום הראשון.
מיס תבל
תחרות מיס תבל נערכת משנת 1952 ומאז היו לרוסיה 8 נציגות שהגיעו לגמר התחרות: מהן 1 זכתה בתחרות, 2 סיימו כסגניות, 3 שהעפילו לגמר ו-2 לחצי גמר.
מיס עולם
תחרות מיס העולם נערכת משנת 1951, ומאז לרוסיה היה 10 נציגות שהגיעו לגמר: 2 זוכות, סגנית הזוכה ואחת העפילה לגמר, 5 העפילו לחצי גמר ואחת שהגיעה עד לשלב רבע הגמר.
קלייר טרבור
קלייר טרבור (באנגלית:  Claire Trevor; 8 במרץ 1910 – 8 באפריל 2000) הייתה שחקנית קולנוע אמריקאית זוכת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1948 על הופעתה בסרט "קי לארגו". הייתה מועמדת לשני פרסי אוסקר גם על תפקידיה בסרטים "מבוי סתום" ו"הגבוהים והאדירים".
ביוגרפיה
טרבור נולדה בשכונת בנסונהארסט שבברוקלין, ניו יורק בשם קלייר וולמליינגר, בתם היחידה של בנג'מינה ונואל וומליינגר. טרבור החלה את דרכה כשחקנית בהוליווד בשנות ה-30 לצידם של ספנסר טרייסי בסרטים "Dante's Inferno", "משחק הכעס" ושירלי טמפל בסרט "מותק תקודי קידה". בשנת 1937 שיחקה טרבור בסרט הפשע של ויליאם ויילר "מבוי סתום" בתפקיד פרנסי חברתו של הגנגסטר "בייבי פייס" מרטין (המפרי בוגארט) עליו הועמדה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר. בנוסף שיחקה סרטו של אדוארד ג'י רובינסון "ד"ר קליטרהאוז המדהים".
טרבור זכתה לשדרוג מקצועי משמעותי בשנת 1939 בזכות תפקיד ראשי במערבון "מרכבת הדואר" בתור הפרוצה דאלאס. טרבור הופיעה לצידו של ג'ון ויין במערבונים "פקודה אפלה" של ראול וולש בתפקיד המחנכת מרי מק'לאוד ו"התקוממות אלגנטית". בשנות ה-40 שכבר מעמדה כשחקנית הוא איתן הופיעה טרבור בסרט הבלשים "היי שלום יפתי" בתפקיד הלן גרייל, במערבון "הונקי טונק" לצידם של קלארק גייבל ולנה טרנר ובסרטי הפשע "נולד להרוג" של רוברט וייס בתפקיד הגרושה הלן ברנט ו"צומת הצטלבות".
טרבור זכתה בפרס האוסקר לתפקיד המשני הטוב ביותר בשנת 1948 על הופעתה בסרט הפשע של ג'ון יוסטון "קי לארגו" בתור הזמרת האלכוהוליסטית גיי דאן. בשנה זו שיחקה גם בדרמת הפשע של אנתוני מאן "עסקה גסה". בשנת 1954 הועמדה טרבור בפעם השלישית בקריירה שלה לפרס האוסקר על תפקיד משנה בעבור משחקה בתור מיי הולסט בסרט האסונות של ויליאם ולמן "הגבוהים והאדירים" בהפקתו של ג'ון ויין.
טרבור הייתה פעילה גם בתחום הטלוויזיה: היא זכתה בשנת 1956 בפרס אמי לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי על הופעה שרשמה בסדרת הטלוויזיה "Producers' Showcase". היא הועמדה לפרס אמי נוסף על תפקיד בסדרה "Lux Video Theatre ".
טרבור נפטרה ב-8 באפריל 2000 מכשל נשימתי בניופורט ביץ', קליפורניה כשהיא בת 90. על שמה מונצח כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
הבליץ
הבליץ (באנגלית: The Blitz, קיצור של המונח הגרמני "בליצקריג" - "Blitzkrieg") הוא הכינוי שניתן להפצצות הכבדות של לונדון בפרט ושל ערי בריטניה בכלל על ידי הלופטוואפה, חיל האוויר של גרמניה הנאצית, כחלק מהקרב על בריטניה במהלך מלחמת העולם השנייה בשנים 1940–1941.
ההפצצות החלו ב-7 בספטמבר 1940, ונמשכו עד מאי 1941. בריטניה הייתה נתונה לפגיעתם של הנאצים עד מרץ 1945.
הבליץ גרם למותם של 43,000 אזרחים, ולחורבנם של למעלה ממיליון בתים, אולם מטרתו האסטרטגית לא הושגה: בריטניה לא נכנעה ולא הוכנה הקרקע לפלישה קרקעית.
מבוא
אחרי נפילת צרפת, פנו הגרמנים ליעדם הבא במסגרת מטרתם להשתלט על אירופה כולה, וביולי 1940 הם פתחו בקרב על בריטניה. בין החודשים יולי - ספטמבר נערכו מספר קרבות אוויר בין טייסי הלופטוואפה לבין טייסי חיל האוויר המלכותי הבריטי. מטרתם של הגרמנים הייתה השגת עליונות אווירית בזירה שתאפשר להם להתחיל במבצע ארי הים - הפלישה המתוכננת לבריטניה.
הגרמנים השתמשו רק בשליש מהמפציצים שעמדו לרשותם. די היה בכך כדי לגרום פגיעות קשות לחיל האוויר המלכותי - שדות התעופה שלו הופצצו ומטוסים רבים נפגעו.
הגרמנים הגזימו בהערכת עתודותיהם של הבריטים ופתחו במתקפה שמטרתה הייתה השמדת תעשיות האוויר שלהם. בלילה שבין 25 ו-26 באוגוסט הופצצו המפעלים בברמינגהאם וב-31 באוגוסט, וכן בין 4 ל-6 בספטמבר הופצצה ליברפול.
ב-5 בספטמבר הוציא אדולף היטלר פקודת מבצע הקוראת להפצצות רצופות של כל הערים הבריטיות ביום ובלילה. הלופטוואפה החל בהפצצות ליליות של מרכזי האוכלוסייה, ובראש ובראשונה לונדון. ההחלטה להפסיק ולהפציץ את בסיסי חיל האוויר ומפעלי התעשייה האווירית, ולהתחיל להפציץ מטרות אזרחיות היטיבה עם חיל האוויר המלכותי ואפשרה את שיקום יכולת הלחימה שלו.
תחילת הבליץ
ההתקפות האוויריות הראשונות על לונדון נועדו לפגוע בעיקר בנמל לונדון שברובע האיסט אנד של העיר. הנזק שנגרם במתקפה של 7 בספטמבר בה השתתפו 300 מפציצים גרמניים, שהסתייעו בהגנתם האווירית של 600 מטוסי קרב, היה חמור ביותר: 430 תושבים נהרגו ו-1,600 נפצעו. מרבית הפצצות פגעו בבנייני מגורים ולא ברציפים.
ההגנה הבריטית לא הייתה יעילה בשלב זה של הקרבות. הטייסים הבריטיים לא היו מיומנים בלוחמה לילית. מערך מכ"ם לא היה קיים, לתותחי הנ"מ לא היו מערכות בקרת אש ולא היה ביכולתם לפגוע במפציצים שטסו בגובה 3,600 מטרים. בליל ההתקפה הראשונה היו רק 92 תותחי נ"מ בכל אזור לונדון.
בעקבות המתקפה אורגנה מחדש ההגנה על העיר בפיקודו של גנרל פרדריק פייל, מפקד מערך הנ"מ של בריטניה, וב-11 בספטמבר, היו למעלה מ-180 תותחי נ"מ. אולם אלו, אף שהעלו את המורל, לא הצליחו כלל וכלל לפגוע במפציצים התוקפים.
במהלך השלב הראשון של הבליץ תקפו את לונדון מידי לילה כ-200 מפציצים. פרק זה נמשך מספטמבר עד נובמבר 1940. המפציצים השתייכו ברובם ללופטוואפה אולם השתתפו גם מטוסים איטלקיים שהמריאו מבלגיה.
ברמינגהאם ובריסטול נפגעו בהפצצה ב-15 באוקטובר, ובאותו לילה הותקפה לונדון באופן הכבד ביותר, על ידי למעלה מ-400 מפציצים במשך 6 שעות. כנגד מתקפה זו העמיד חיל האוויר המלכותי 41 מטוסי קרב בריטיים שהצליחו להפיל רק מפציץ אחד.
במהלך שלב הבליץ הראשון, הופצצה בריטניה ב-13,000 טונות של חומר נפץ, ובלמעלה ממיליון פצצות. פחות מ-1% מהמפציצים הגרמניים הופלו.
השלב השני
השלב השני נמשך מנובמבר 1940 עד פברואר 1941. בשלב זה תקף הלופטוואפה מגוון רחב של מטרות צבאיות ואזרחיות בבריטניה: קובנטרי, סאות'האמפטון, קארדיף, ליברפול, בריסטול, פלימות', מנצ'סטר, ברמינגהאם, שפילד, פורטסמות' ואבונמאות'. באותה עת הותקפה לונדון ב-8 מתקפות אוויריות.
מערכות ההגנה הבריטיות השתפרו, אולם הצליחו להפיל רק 75 מטוסים במשך ארבעה חודשים. אף על פי כן, מורל בריטניה לא נפל וכניעתה לא הייתה קרובה. דבר זה עורר ספק בקרב הגרמנים שהחלו לתהות האם המבצע יקצור את הפירות שלהם קיוו. לגרמנים התברר גם שבשל מיעוט פגיעותיהם במטרות צבאיות ייקשה עליהם לצלוח את התעלה האנגלית ולפלוש לאי הבריטי.
באותה עת התנהלו במרץ ההכנות הגרמניות למבצע ברברוסה. היטלר ייחס חשיבות רבה יותר למבצע זה, ופחת מספר המטוסים שהוקצו למתקפה על בריטניה.
השלב השלישי
בפברואר 1941, שכנע האדמירל אריך רדר את היטלר להפנות את כוחות האוויר של גרמניה לתקיפת נמלי בריטניה. ב-6 בפברואר ניתנה ההוראה לתקוף את הנמלים פלימות', פורטסמות', בריסטול, אבונמאות', סוונסי, מרזיסייד, בלפסט, קליידבנק, קינגסטון על הנהר האל, סנדרלנד וניוקאסל על הנהר טיין.
במשך התקופה שבין 19 בפברואר ועד ל-12 במאי הותקפו ערי בריטניה 46 התקפות, מתוכן רק שבע התקפות כוונו ללונדון, ברמינגהאם, קובנטרי ונוטינגהאם.
ההגנה הבריטית השתפרה. השכלולים במערך המכ"ם אפשרו פגיעה מדויקת יותר במטוסי הלופטוואפה. בשל הצורך במטוסים אלה במסגרת התקפה על ברית המועצות (מבצע ברברוסה) נפסקו לבסוף ההתקפות על בריטניה. ב-10 במאי הותקפה לונדון בפעם האחרונה. הגרמנים ניסו להחריב מבני ציבור, ופגעו במוזיאון הבריטי, ארמון וסטמינסטר (בנייני הפרלמנט הבריטי) וארמון סנט ג'יימס.
תוצאות הבליץ
המטרה העיקרית של גרמניה הנאצית אותה ניסתה להשיג באמצעות הבליץ נכשלה – המורל של הציבור הבריטי נותר גבוה, הבליץ לא הצליח לפגוע ברוחה של בריטניה ושל צבאה ולא פתח את שערי בריטניה לפלישה; נכזבה תקוותם של הגרמנים שהפצצותיהם יביאו לנפילת ממשלת צ'רצ'יל ולעליית ממשלה נוחה יותר מבחינתם; והתבדתה תחזיתו של היטלר כי "המעמדות העניים ימרדו נגד מעמד האצילים השולט לאחר שההפצצה האווירית תעורר אותם". יתרה מכך, רוח הלחימה אף גברה בקרב הבריטים. לאחר שארמון בקינגהאם נפגע בהפצצות, אמנם פגיעה מינורית, אמרה המלכה לעתיד, הנסיכה אליזבת: "עכשיו אני יכולה להביט בעיני תושבי האיסט אינד".
הנזק שגרמו ההפצצות לבריטניה הקשה על מאמציה במלחמה. החורבן שנגרם למבנים בערים שנפגעו היה בהקפים חסרי תקדים, ורק בשנות ה-80, למעלה מ-40 שנה לאחר ההפצצות, הסתיימו עבודות פינוי ההריסות והבנייה. ההפצצות אילצו את הצבא הבריטי להקצות משאבים להגנה על שמי המדינה, במקום להפנותם למלחמה ביבשת, והכרח הקצאת משאבים זה הקל על גרמניה הנאצית במתקפתה על ברית המועצות. למעלה מ-43,000 אזרחים נהרגו בהפצצות ו-139,000 נפצעו. למעלה ממיליון בתים נהרסו.
בריטניה לא נערכה להפצצות אוויריות. אמנם לציבור חולקו ונמכרו מקלטי אנדרסון, אך אלה הוכחו כבעלי יעילות מוגבלת. המחסור במקלטים אילץ את הרשויות להפוך את 80 תחנות הרכבת התחתית של לונדון למקלטים, ולשכן בהם כ-177,000 תושבים.
גם אבדות הגרמנים היו כבדות. במהלך הבליץ כולו איבדו הגרמנים כ-600 מפציצים (כשליש מסך כל האבדות במהלך הקרב על בריטניה).
רידג'בק רודזי
היסטוריה
מוצאו של הרידג'בק הרודזי הוא מזימבבואה, (לשעבר רודזיה), ומכאן מקור שמו. הוא כלב שפותח על ידי מתיישבים אירופיים שחיו ברודזיה במאה ה-18, וייעודו היה ציד אריות, הרידג'בק פותח מעירוב גזעים, שכללו בין השאר גזע מקומי, טרייר אירי, פוינטר, קולי, בולדוג, גרייהאונד, איירדייל טרייר, וכנראה שגם דני ענק. את המאפיין הבולט שלו קיבל הרידג'בק מהגזע המקומי: פס ארוך של שיער במרכז הגב, שכיוון צמיחתו הפוך מכיוון צמיחת השיער בייתר הגוף, והוא יוצר מבנה של "רכס" שיער במרכז הגב. במהלך פיתוח הזן, סיגל לעצמו הרידג'בק יכולות הישרדות גבוהות שסייעו לו לחמוק מתנינים ונחשים, עמידות גבוהה לטמפרטורות קיצוניות של חום וקור, ויכולות פיזיות מרשימות.
הרידג'בק הוא כלב נאמן לבעליו ומגונן על המשפחה. הרידג'בק נוטה להיות חשדן כלפי זרים שנכנסים לשטח הטריטוריה של המשפחה. הרידג'בק לא מתאים לבעלים חסרי ניסיון, והוא כלב בעל מרץ שדורש מרחב וטיולים ארוכים להוצאת אנרגיה. גופו האתלטי והשרירי דורש אוכל רב ותזונה נכונה. עם האילוף הנכון יהיה כלב שמירה מצוין מפני פורצים ויגן על בעליו בעת הצורך. למרות תכונותיו הפיזיות המרשימות לרידג'בק צד רגיש ולכן אילופו צריך להיות הדרגתי ולא אינטנסיבי מדי.
קלוגר
קלוגר (בכתיב יידי: קלוגער) הוא שם משפחה יהודי ממקור יידי ("קלוג" ביידיש פירושו "חכם" וקלוגר פירושו "איש חכם").
{{פירושונים|
אקליפטוס סטיגריאנה
אקליפטוס סטיגריאנה (שם מדעי: Eucalyptus staigeriana, באנגלית נקרא: Lemon Ironbark או Lemon-scented) הוא עץ קטן וקשה ממשפחת ההדסיים שגדל באופן טבעי על גבעות באזור נהר פלמר שבאזור חצי האי כף יורק וצפון קווינסלנד שבאוסטרליה. מהעלים מפיקים שמן אתרי המשמש לחומרי טעם ולארמותרפיה. מהעלים מכינים תבלינים ורכיבי תה.
קלוגר
ראו גם
}}
אקליפטוס סטיגריאנה
עלי אקליפטוס סטיגריאנה מכילים כ-2.9%-3.4% שמן. עליו משמשים כתבלין להוספת ריח נעים לאוכל, עליו משמשים גם בממתקים ולתה. העלים הם בעלי טעם של לימון וגם טעם המזכיר קצת רוזמרין.
ג'ון מקגלוקלין
ג'ון מקגלוקלין (באנגלית: Jon McGlocklin; נולד ב-10 ביוני 1943) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1965–1976. בעונת זכה באליפות ה-NBA כשחקן מילווקי באקס, וממוצעיו הכוללים ב-NBA הם 11.6 נקודות, 2.4 ריבאונדים ו-2.9 אסיסטים למשחק.
בדצמבר 1976 הופרשה גופייתו, עם המספר "14", על ידי מילווקי באקס.
קריירת מכללות
מקגלוקלין נולד וגדל בעיר פרנקלין שבאינדיאנה, ובין השנים 1961–1965 למד באוניברסיטת אינדיאנה. ב-3 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה שיחק תחת המאמן חבר היכל התהילה בראנץ' מקראקן, ולצד כוכבי ה-NBA לעתיד, התאומים טום ודיק ואן ארסדייל. בעונתו השלישית והאחרונה בקבוצה קלע 17.2 נקודות בממוצע למשחק.
קריירת משחק
בדראפט ה-NBA 1965 נלקח מקגלוקלין בבחירה ה-24, על ידי סינסינטי רויאלס. בשתי עונותיו בסינסינטי מיעט לקבל דקות משחק, ותרם 6.6 נקודות למשחק בלבד. בדראפט ההרחבה של שנת 1967 נבחר על ידי סן דייגו רוקטס, ובעונת הבכורה של המועדון קלע עבורה 12.1 נקודות בממוצע למשחק.
בדראפט ההרחבה של שנת 1968 נבחר מקגלוקלין על ידי מילווקי באקס, ומיד הפך לאחד משחקניה המובילים. בעונתו הראשונה במילווקי העמיד ממוצעים של 19.6 נקודות, 4.3 ריבאונדים ו-3.9 אסיסטים למשחק, ונבחר בפעם היחידה בקריירה להשתתף במשחק האולסטאר. בעונה העוקבת הצטרפו לקבוצה כוכבי המכללות לו אלסינדור ובוב דאנדרידג', ולקראת עונת צירפה מילווקי את הרכז הוותיק אוסקר רוברטסון. בפלייאוף 1971 הובילו את הבאקס אלסינדור, רוברטסון, דאנדרידג' ומקגלוקלין לזכייה באליפות ה-NBA, לאחר שגברו על בולטימור בולטס בסדרת הגמר בתוצאה 4–0. לאורך הפלייאוף קלע מקגלוקלין 14.9 נקודות בממוצע למשחק. מאז הזכייה באליפות נחלשה תפוקתו באופן הדרגתי, וב-5 העונות הבאות תרם כ-9 נקודות בממוצע למשחק. בעונת העפילה מילווקי בשנית למעמד גמר ה-NBA, אך היא הפסידה מול בוסטון סלטיקס בתוצאה 0–4.
אולריך, דוכס וירטמברג
אולריך, דוכס וירטמברג (בגרמנית: Ulrich von Württemberg; 8 בפברואר 1487 – 6 בנובמבר 1550) ירש את קרובו אברהרד השני כדוכס וירטמברג ב-1498. אישיותו ההפכפכה שנודעה לשמצה, הביאה לכך שכונה על ידי היסטוריונים "הנרי השמיני השוואבי".
ג'ון מקגלוקלין
קריירת משחק
בסיום עונת פרש מקגלוקלין ממשחק, בגיל 32. בעת פרישתו הוביל את כל שחקני הבאקס במספר משחקים בקבוצה (595), וניצב במקום השלישי בסך נקודות (7,505) ואסיסטים (1,921) בקבוצה.
אולריך, דוכס וירטמברג
ראשית חייו
אולריך נולד ב-8 בפברואר 1487 להיינריך, רוזן וירטמברג ולאליזבת מצווייבריקן-ביטש. אמו מתה בלידתו, ואילו אביו היה מטורף נפשית, ככל הנראה כתוצאה ממאסרו של שלוש שנים על ידי הדוכס שארל הנועז מבורגון, גורש לטירת הוהנוראך במחוז אוראך, והאפוטרופוס היחיד שלו מת כשהיה בן תשע.
ג'ון מקגלוקלין
לאחר הפרישה ממשחק
בין השנים 1976–2016 שימש מקגלוקלין כפרשן בשידורי הטלוויזיה של משחקי מילווקי באקס, ונודע בשיתוף הפעולה שלו עם השדרן ג'ים פאשקי.
אולריך, דוכס וירטמברג
ראשית חייו
הוא שירת את המלך הגרמני, מקסימיליאן הראשון, במלחמת הירושה לדוכסות בוואריה-לנדסהוט ב-1504, וקיבל כמה תוספות לווירטמברג כפרס; הוא ליווה את מקסימיליאן במסעו הלא גמור לרומא ב-1508; והוא צעד עם הצבא הקיסרי לתוך צרפת ב-1513. בינתיים, בווירטמברג אולריך הפך מאוד לא פופולרי. הפזרנות שלו הביאה להצטברות גדולה של חובות, ונתיניו התרגזו מהשיטות המעיקות שלו לגייס כסף. בשנת 1514 פרץ מרד בשם "קונרד המסכן", אשר דוכא רק לאחר שאולריך עשה ויתורים חשובים לאחוזות בתמורה לסיוע כספי. יתר על כן, יחסי הדוכס עם הליגה השוואבית היו גרועים מאוד, ועד מהרה הגיעו צרות גם מכיוון אחר. בשנת 1511 נישא אולריך לסבינה מבוואריה, בתו של אלברכט הרביעי, דוכס בוואריה, ואחייניתו של הקיסר מקסימיליאן. הנישואים היו אומללים מאוד, ולאחר שגילה חיבה לאשתו של אביר בשם הנס פון האטן, קרובו של אולריך פון האטן, אולריך הרג את הנס בשנת 1515 במהלך מריבה. חבריו של הוטן הצטרפו כעת לשאר המרכיבים של חוסר שביעות רצון. סבינה, שנמלטה מבעלה, זכתה לתמיכת הקיסר ושל אחיה וילהלם הרביעי, דוכס בוואריה, ואולריך הוחרם פעמיים באיסור הקיסרי. לאחר מותו של מקסימיליאן בינואר 1519 הליגה השוואבית התערבה במאבק, ואולריך גורש מווירטמברג, שנמכרה לאחר מכן על ידי הליגה לקיסר קרל החמישי.
בגלות
אולריך עבר זמן מה בשווייץ, בצרפת ובגרמניה, כשהוא משרת תחת פרנציסקוס הראשון של צרפת; אבל הוא מעולם לא איבד את האפשרות לשחזר את וירטמברג ובערך ב-1523 הכריז על המרתו לנצרות פרוטסטנטית. ההזדמנות שלו הגיעה עם פרוץ מלחמת האיכרים הגרמנית. אולריך התחזה לידיד המסדרים הנמוכים וחתם בעצמו "אולריך האיכר", נשכחו הדיכויים הקודמים וחזרתו הייתה צפויה בשמחה. הוא אסף אנשים וכסף, בעיקר בצרפת ובשווייץ, פלש לווירטמברג בפברואר 1525, אך השווייצרים בשירותו נקראו מחדש בשל תבוסתו של פרנסואה הראשון, מלך צרפת בפאביה; האיכרים לא הצליחו לתת לו תמיכה רצינית, ובתוך כמה שבועות הוא שוב נאלץ להימלט.
במהלך גלותו יצר אולריך ידידות עם פיליפ הראשון, רוזן הסן; והשיקום שלו, שבוצע על ידי פיליפ, הוא אירוע בעל חשיבות מסוימת בהיסטוריה הפוליטית של הרפורמציה. ב-1526 הכריז פיליפ שהוא להוט להחזיר את הדוכס הגולה, ובערך באותו זמן פרנסואה הראשון וצווינגלי הודיעו על נכונותם לסייע בהתקפה כללית על ההבסבורגים. אולם קשיים רבים חסמו את הדרך, ורק ב-1534 היה פיליפ מוכן להכות.
חידוש שלטונו
בינואר של אותה שנה פרנסואה הראשון הבטיח סיוע; הליגה השוואבית פוזרה זה עתה; ולאחר שהוצאו מניפסט על ידי אולריך ופיליפ המצדיק את ההתחייבות המוצעת, פלשו הכוחות לווירטמברג באפריל 1534. קרל החמישי ואחיו, המלך הגרמני, פרדיננד הראשון, יכלו לשלוח אך מעט סיוע לסגנים שלהם, וב-13 במאי הובסו חיילי ההבסבורגים לחלוטין בלאופן. תוך שבועות ספורים חודש שלטונו של אולריך, וביוני 1534 ניהל משא ומתן בקאדן על הסכם שבו הוכר כדוכס על ידי פרדיננד, אך אמור היה להחזיק את וירטמברג בשלטון אוסטרי. לאחר היסוס מסוים נכנע אולריך לשידוליו של פיליפ וחתם על ההסכם בפברואר 1535. הדוכס לא איבד עתה זמן בלחץ על הוראת הדוקטרינות המתוקנות של לותר וצווינגלי. כנסיות ומנזרים רבים נהרסו, ותפיסות נרחבות של רכוש הכנסייה היוו תוספת מבורכת לאוצר העני שלו (מעשה זה היה בדיוק במקביל לפירוק המנזרים הדומה שביצע הנרי השמיני, מלך אנגליה). אולם המיסוי היה כה כבד עד שהוא איבד עד מהרה את הפופולריות הזמנית שלו. באפריל 1536 הוא הצטרף לברית שמלקלדן, אם כי לא הסכים לחלק מהמזימות של פיליפ מהסן לתקיפת קרל החמישי. ב-1546 לחמו חייליו נגד הקיסר במהלך מלחמת הליגה של שמלקלדן, אך עם תוצאות הרות אסון עבור וירטמברג. הדוכסות נדרסה במהירות, והדוכס נאלץ להסכים להסכם היילברון בינואר 1547. על ידי הסכם זה קרל, תוך התעלמות מרצונו של פרדיננד להדיח שוב את אולריך, איפשר לו לשמור על הדוכסות שלו, אך קבע כי עליו לשלם סכום כסף גדול, לוותר על מבצרים מסוימים ולהופיע כמתחנן בפני הקיסר באולם. לאחר שנמסר בכפייה למערכת הביניים שהוצאה מאאוגסבורג במאי 1548, נפטר אולריך ב-6 בנובמבר 1550 בטיבינגן, שם נקבר, ובנו כריסטוף עלה לשלטון במקומו.
ה'תשנ"ט
פרסי ישראל
מקבלי פרס ישראל לשנת תשנ"ט הם :
אלייז'ה ויליאמס
אלייז'ה ויליאמס (באנגלית: Elijah Williams; 7 באוקטובר 1809 - 8 בספטמבר 1854, לונדון) היה שחמטאי אנגלי.
חייו
ויליאמס היה שחמטאי בריטי מוביל במחצית הראשונה של המאה ה-19. הנשיא הראשון של מועדון השחמט של קליפטון , והיה מפורסם בזכות האיטיות בה שיחק. ממוצע הזמן שחשב על כל מסע היה שעתיים וחצי, אסטרטגיה שנועדה לגרום ליריבו לאבד את הריכוז ואת המיקוד במשחק. מכאן כינויו העַצְלָן מבריסטול.
לאחר קצב משחק איטי ביותר של ויליאמס במהלך תחרות לונדון 1851 נקבעה מגבלת זמן של 20 דקות למסע לכל היותר; מגבלה זו נכנסה לתוקפה בשנת 1852.
הלחן "העַצְלָן מבריסטול" חובר על ידי הגיטריסט לאו קוטקה (שגם הטביע את המונח "מלחמת ישיבה") בתארו את סגנון המשחק של ויליאמס.
השחקן הבריטי הווארד סטאונטון מצוטט כמי שהעיר במהלך משחקו נגד ויליאמס "אליהו, אינך אמור רק לשבת כאן, עליך לשבת ולחשוב...".
סלייטר מרטין
סלייטר נלסון מרטין הבן (באנגלית: .Slater Nelson Martin Jr; 22 באוקטובר 1925 - 18 באוקטובר 2012) היה כדורסלן אמריקאי ששיחק במשך 11 עונות בליגת ה-NBA מעמדת הרכז, והוא חבר היכל התהילה של הכדורסל משנת 1982. לאורך הקריירה זכה בחמש אליפויות NBA במדי מיניאפוליס לייקרס וסנט לואיס הוקס.
נעורים ומכללות
כנער למד מרטין ב"תיכון ג'פרסון דייוויס" שביוסטון, טקסס, והוביל את קבוצת הכדורסל שלה לאליפות התיכונים של טקסס בעונות 1942 ו-1943. בסיום לימודיו התיכוניים היה גובהו של מרטין 1.70 מטרים בלבד ומשקלו היה נמוך מ-60 קילוגרם, אך לאחר שהרשים במבחנים לקבוצת אוניברסיטת טקסס באוסטין הוחלט להעניק לו מלגת לימודים. לאחר 8 משחקים במדי המכללה גויס לחיל הים האמריקאי, ובזמן שירותו במלחמת העולם השנייה גבה מרטין ב-8 סנטימטרים לגובה של 1.78 מטרים. עם סיום שירותו הצבאי חזר מרטין לאוניברסיטת טקסס והוביל את קבוצתה בשנת 1947 לחצי גמר טורניר אליפות המכללות בכדורסל. במשחק נגד אוניברסיטת טקסס כריסצ'ן ב-1949 קלע מרטין 49 נקודות, ובכך קבע שיא מועדון לנקודות במשחק בודד.
קריירה מקצועית
מרטין, שהצטרף ל-NBA בעונת, נודע כאחד השומרים הטובים ביותר ב-NBA בשנות ה-50, כששיחק כרכז קבוצת מיניאפוליס לייקרס. כתב ה"סטאר טריביון מיניאפוליס" הוותיק, סיד הארטמן, קבע כי מרטין הוא "הגארד ההגנתי הטוב אי פעם... הוא היה זריז כמו חתול. מרטין לא היה קלעי מצוין, אך הוא היה רכז פנטסטי". לאחר פרישתו סיפר מרטין עצמו כי "הדבר היחיד שציפו ממני בקבוצה הוא לשמור את בוב דייוויס, בובי וונזר, ביל שרמן או בוב קוזי על 12 נקודות כדי שננצח במשחק". בתקופתו של מרטין בלייקרס הייתה מיניאפוליס הקבוצה הדומיננטית בליגה, ולצידם של ג'ורג' מייקן, ורן מיקלסן וג'ים פולארד זכה מרטין בארבע אליפויות NBA בין ל-. באוקטובר 1956 נשלח מרטין בטרייד לניו יורק ניקס, ולאחר כחודשיים הועבר לסנט לואיס הוקס. בסנט לואיס חבר מרטין לבוב פטיט וקליף הייגן, ובעונת זכה עם ההוקס באליפות היחידה בתולדות המועדון, והחמישית בקריירה של מרטין. במהלך עונתו הראשונה בהוקס תפקד מרטין כמאמן הקבוצה במשך 8 משחקים, בין פיטוריו של רד הולצמן לבין מינויו של אלכס האנום. בסיום עונת הודיע על פרישה ממשחק, בגיל 34.
ב-1967 מונה מרטין למאמן קבוצת יוסטון מאבריקס מליגת ה-ABA, אותה אימן במשך עונה וחצי.
ב-18 אוקטובר 2012, שישה ימים לפני יום הולדתו ה-87, מת מרטין בבית חולים ביוסטון, טקסס.
מורשת
ממוצעיו של מרטין לאורך קריירת ה-NBA עומדים על 9.8 נקודות ו-4.2 אסיסטים למשחק. בעת פרישתו דורג במקום ה-20 ברשימת קלעי ה-NBA בכל הזמנים, עם 7,337 נקודות, ורביעי ברשימת המוסרים, עם 3,160 אסיסטים בסך הכול. לאורך הקריירה שותף מרטין ב-7 משחקי אולסטאר רצופים, בין 1953 ל-1959, ונבחר 5 פעמים ברציפות לחמישייה השנייה של העונה, בין 1955 ל-1959. ב-3 במאי 1982 הוצג כחבר היכל התהילה של הכדורסל כשחקן.
ביצורים
ביצורים הם מבנים צבאיים שנועדו ללוחמה הגנתית. גורמים שונים השתמשו בביצורים לאורך אלפי שנות היסטוריה, במבחר רחב של עיצובים הולכים ומורכבים. הפעולה של שיפור ההגנה של אזור מסוים נקראת "ביצור". מבנים מבוצרים נקראים מבצרים או מצודות. ביסוד הביצורים עומדות שתי תכליות עיקריות: מניעת מעבר וחדירה של כוחות עוינים, והגנה על מתחם מסוים (ועל מערך ההגנה עצמו) מפני פגיעות פיזיות כגון ירי קליעים.
אלמנטים הגנתיים וביצוריים
להלן אלמנטים הגנתיים שלרוב אינם עומדים בפני עצמם אלא משולבים כחלק ממערך ביצורים מהסוגים שתוארו לעיל.
מהרש"ק
{{פירושונים| רבנים המכונים מהרש"ק:
אישים ששם משפחתם מהרשק:
ראו גם
}}
מכבי לוס אנג'לס
מכבי לוס אנג'לס (באנגלית: Maccabi Los Angeles FC) היה מועדון כדורגל אמריקאי חובבני מהעיר לוס אנג'לס, שהוקם בשנות ה-70 על ידי ישראלים שחיו בעיר. השחקן המפורסם ביותר ששיחק בשורות הקבוצה הוא מקס ווזניאק הפולני, שהיה מאמן נבחרת ארצות הברית בכדורגל ב-1973.
הקבוצה שיחקה באליפות אזור לוס אנג'לס הגדולה, ולצד בית לחם סטיל זהו אחד ממועדוני הכדורגל המצליחים ביותר בתולדות ארצות הברית, כאשר מכבי זכתה בגביע ארצות הברית הפתוח חמש פעמים.
היסטוריה
מועדון הכדורגל של מכבי לוס אנג'לס נוסד על ידי קבוצת ישראלים שהשתקעו בארצות הברית, על מנת שתהיה קבוצת ספורט לתעסוקה ושעשוע בימי ראשון. הקבוצה החלה לשחק באופן תחרותי בשנת 1971, אז גם נוסדה רשמית, כאשר היא שיחקה ב"ליגת אליפות לוס אנג'לס הגדולה" שהכילה 12 קבוצות מאזור לוס אנג'לס.
למרות זיהוייה של הקבוצה כקבוצה ליהודים וישראלים וסמלה שהורכב ממגן דוד וסמל תנועת מכבי העולמית, בקבוצה שיחקו שחקנים ממגוון מדינות, ורבים מהם כלל לא היו יהודים, לצד ישראלים, חלקם אף שיחקו בליגה הלאומית של ישראל כמו אלי מיאלי שזכה במלך השערים בישראל ולאחר מכן השתקע בארצות הברית עם אחיו.
הקבוצה זכתה באליפות לוס אנג'לס הגדולה 7 פעמים (בפעם הראשונה ב-1973), 5 פעמים בגביע ארצות הברית הפתוח, כאשר בנוסף לאליפות ולגביע ארצות הברית הפתוח, זכתה הקבוצה בגביע מדינת קליפורניה בכדורגל והשלימה "כתר המשולש" של אזור לוס אנג'לס פעמיים בשנים 1977 ו-1978. בנוסף השתתפה הקבוצה פעמיים בגביע הבינלאומי לאזור אמריקה והקאריביים, ליגת האלופות של CONCACAF, בשנים 1974 ו-1978, אך לא התקדמה מעבר לשלבים המוקדמים. הקבוצה הפסיקה להתקיים כקבוצה מקצוענית אחרי עונת 1982, אך מחלקות הנוער "מכבי אתלטיק קלוב" קיים עד היום.