cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרארי קליפורניה
פרארי קליפורניה T
פרארי קליפורניה T היא עדכון לקליפורניה אשר מציעה שלדה משופרת בעיצוב חדש והתווסף מגדש טורבו. ה-T בשם הדגם החדש מדגיש את קיומו של מגדש טורבו וזה השימוש הראשון במנוע הטורבו של החברה מאז הפרארי F40 משנת 1987. מטרתו העיקרית של הטורבו היא הפחתת צריכת הדלק ופליטת המזהמים. בזכות שיפור זה צריכת הדלק ירדה ב-15% ועומדת על 9.5 ק"מ לליטר ופליטת ה-CO2 ירדה מ-270 גרם/ק"מ ל-250 גרם/ק"מ. המנוע שבחזית משודך לתיבת שבעה הילוכים כפולת מצמדים המעבירה את הכוח אל הגלגלים מאחור כדי לשמור על חלוקת משקל אופטימלית. עם המנוע החדש ועם משקל של 1625 ק"ג, הביצועים של הקליפורניה T עומדים על 3.6 שניות 0-100 קמ"ש ומהירות מרבית של 315 קמ"ש, זאת לעומת 3.8 שניות ו-312 קמ"ש בדגם היוצא. מגדש הטורבו מזין מנוע בעל שמונה בוכנות, בנפח 3,855 סמ"ק, ומפיק 560 כוחות סוס ו-77 קג"מ, 70 כ"ס יותר מקודמתה ושיפור של כ-50% בנתון המומנט. כדי לעצור ממהירות של 100 קמ"ש, נדרשים לקליפורניה 34 מטרים. בדור החדש, המתלים כוילו מחדש כדי לחדד את התנהגות הכביש, התווספו בלמים קראמיים ובקרת יציבות שמזהה טוב יותר מצבי החלקה ומשפרת את כושר היציאה מפניות. כמו כן, מערכת הבולמים המגנטיים/אדפטיביים המשופרת (Magnaride) מגיבה מהר יותר ב-50% מבעבר. הקליפורניה T מקבלת גם את הגרסה העדכנית ביותר של מערכת בקרת היציבות F1-Trac. בנוסף, פרארי התקינה מערכת המתאימה את המומנט המרבי מהמנוע להילוך בו נמצא הרכב, כך שבהילוכים הנמוכים המומנט המרבי נמוך יותר והוא עולה בהתאם להילוך הנבחר. זאת בצירוף העובדה שהקליפורניה T נמכרת רק עם תיבת הילוכים אוטומטית-רובוטית כפולת מצמד. עיצובה החדש של הקליפורניה T מיישר קו עם שאר דגמי החברה, עם חזית מודרנית יותר, המזכירה את הפרארי F12 ברלינטה והפרארי FF. בחלקה האחורי הפגוש וצמד המפלטים עוצבו מחדש ואליהם נוסף דיפיוזר חדש. בדומה לקליפורניה הקודמת, גם דגם ה-T מצוידת בגג נפתח קשיח, המתקפל אל תוך תא המטען תוך שניות אחדות. שפת העיצוב העדכנית של פרארי מוצאת ביטוי בעיקר בגריל הקדמי ובפנסים הראשיים. תא הנוסעים שומר על הסגנון העיצובי של הדגם היוצא, אך שודרג בין היתר במערכת המולטימדיה CarPlay מבית אפל וגלגל הגה חדש, שנעשה בו שימוש בדגמים אחרים, המאגד את הפעלת התאורה, המגבים, מחווני איתות, כפתור התנעה, כפתור שליטה על קשיחות הבולמים וכפתור השליטה על מערכת בקרת היציבותF1-Trac. לדגם ה-T התווספה גם מערכת עצור/סע שלא הוצעה בדגם הקודם. מפרט האבזור הבסיסי בדגם כולל, בין היתר: פנסי מטל הליד, חיישני תאורה וגשם, חיישני חנייה קדמיים ואחוריים, בקרת שיוט, מערכת מולטימדיה עם מסך מגע מרכזי "6.5 עם כניסת USB וממשק בלוטות', מפתח חכם, בקרת אקלים דו אזורית, חישוקי סגסוגת "19 וריפודי עור.
בינואר 2016 הציגה פרארי ערכת התנהגות חדשה הנקראת "Handling Speciale" ("התנהגות מיוחדת"), הכוללת כיול מתלים שונה עם בולמים וקפיצים משודרגים ונוקשים (ב-16% יותר מלפנים ו-19% מאחור). בנוסף מצב ה"ספורט" במערכת ניהול מערכות הרכב, "Manettino", נעשה קיצוני יותר, וכולל בין היתר העברות הילוכים מהירות יותר ורעש מנוע נוכח יותר, אך ללא תוספת כוח. לפי היצרנית, הערכה מיועדת למי שאוהב נהיגה בכבישים מפותלים במיוחד, ובאה על חשבון הנוחות. ערכת ההתנהגות מלווה גם במערכת פליטה חדשה עם צליל בשרני יותר, לדברי פרארי. בנוסף הוצגו שינויים קוסמטיים ביניהם מסיט רוח שונה מלפנים, סבכה באפור-מט ופתחי מפלט שחורים. הקליפורניה, צוידה בצמיגי פירלי P-Zero במידות 245/40ZR19 מלפנים ו-285/40ZR19 מאחור.
המהנדסים בפרארי ניסו להוציא ממנוע הטורבו את הצליל האופייני למנועים האטמוספיריים של החברה. לשם כך פרארי ביצעה שדרוגים בגל הארכובה, בית מגדש הטורבו וסעפת הפליטה. בנוסף לכך, פרארי שמה דגש רב על אופי פעולת המנוע ותגובת דוושת הגז כך שלמרות מגדש הטורבו, הנהג לא ירגיש השהיית גדישה והתחושה תהיה דומה יותר למנוע אטמוספירי עם תגובת דוושה מיידית ומדודה.
מחיר ההשקה של הקליפורניה T בישראל, לפני תוספות מיוחדות, הוא 1.85 מיליון שקלים. בין השנים 2015-2017 נמכרו בישראל 15 יחידות מדגם הקליפורניה T.
אחזור
בדצמבר 2012 נעצר השיווק של פרארי קליפורניה T ופרארי 488 GTB והוחזרו 185 מכוניות בארצות הברית לאחר שהתגלה כשל שעשוי להוביל לשריפה בתא המנוע. בתגובה, פרארי הזמינה רכיב חדש ותקין, אשר החליף את צינור הדלק הלקוי.
באותו החודש, פורסם אחזור נוסף, לאחר שהתגלה כי כריות האוויר לא התוקנו בהן כראוי במפעל. הקריאה העולמית לתיקון כוללת כ-2,600 מכוניות (כ-800 מהן בארצות הברית) מדגמי 458-איטליה, F12 ברלינטה, FF, קליפורניה T ולה-פרארי. בדיקות שנערכו למוט ההיגוי ב-458 איטליה, חשפו כי כרית האוויר בצד הנהג הורכבה בזווית לא נכונה וכיסוי העור שמותקן מעל הכרית לא הודבק כראוי, כתוצאה מכך הכרית עשויה להיפתח באופן לקוי ולגרום לפציעה. הקריאה לתיקון התייחסה למכוניות שיוצרו במראנלו בין דצמבר 2014 לאפריל 2015, והתגלתה במסגרת בקרת איכות במפעל.
Rampage (טיל)
Rampage הוא טיל אוויר-קרקע מדויק לטווח בינוני-ארוך מתוצרת משותפת של תעש מערכות ומפעל מלמ של התעשייה האווירית שנועד לפגיעה מדויקת במטרות איכות כגון מפקדות אויב, סוללות טילים וארטילריה, מתקני מכ"ם ותקשורת וכו'. הטיל משתמש במספר מערכות ניווט ומגיע למהירות על-קולית, דבר שמקשה מאוד על שיבושו או יירוטו. ה-Rampage מבוסס על רקטת אקסטרא של תעש מערכות ונמצא בשירות חיל האוויר הישראלי, שלפי פרסומים זרים עשה בו שימוש בסכסוך האיראני-ישראלי בתקיפות בסוריה המיוחסות לישראל.
קוטר הרקטה ואורכה כ-. משקלה בשיגור הוא היא נושאת ראש קרבי עם חומר נפץ מרסק במשקל של 150 ק"ג. היא בעלת טווח של כ-145 קילומטר ודיוק גבוה (לפי ההערכות CEP < 10 m). הרקטה מוצעת במספר ראשי קרב ובהם פצצונות רסס ורש"ק חדירה, תוך שימוש בטכנולוגיות מתקדמות וייחודיות. האקסטרא מיוצרת על ידי תעש מערכות ומפעל מלמ של התעשייה האווירית לישראל (תע"א) בשיתוף פעולה. ה-Rampage מכונה טיל אך מוגדר כ"רקטה מתקנת מסלול". בעוד שלטיל יש מערכת ביות עצמאית ויכולת לעקוב אחרי המטרה באופן אקטיבי ולתקן את מסלולו בהתאם לתנועתה, רקטה מתקנת את מסלולה כך שהיא תפגע בנקודת ציון נייחת שהזינו לה בעת השיגור. לכן ה-Rampage מותאמת לתקיפת מטרות נייחות ולא ניידות. "Rampage" מודעת למיקומה ומונחית על ידי מערכת ניווט אינרציאלית וכן GPS. יש לה מערכות ניווט נוספות לגיבוי למקרה שהאויב מפעיל שבש או חוסם GPS.
ה-Rampage נמצא בשירות חיל האוויר הישראלי וניתן לשיגור ממטוסי F-15, F-16I סופה ו-F-35I שבשירות החיל. אף על פי שרשמית הטיל נכנס לייצור סדיר ושימוש מבצעי רק ב-2019, לפי הערכות בטיל כבר נעשה שימוש מבצעי בתקיפות המיוחסות לצה"ל שנעשו בזמנים מוקדמים יותר.
אנדורנקטאליה
אנדורנקטאליה (בהונגרית: Andornaktálya) הוא כפר גדול במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית.
האזור היה מיושב לסירוגין מהמאה ה-14.
רבים מתושבי הכפר עוסקים בגידול גפנים וייצור יין בכפר ובעיר המחוז אגר.
יהודי אנדורנקטאליה
יהודים חיו באנדורנקטאליה במאה ה-18 ובמאה ה-19 עד לשנת 1944 אז נרצחו רוב יהודי הכפר בשואת יהודי הונגריה
ניקולאי צ'רפנין
ביוגרפיה
ניקולאי צ'רפנין נולד בשנת 1873 לרופא מפורסם ועשיר, שנשא אותו שם. לניקולאי האב היו מהלכים בחוגי עלית של אנשי רוח ואמנים, בהם פיודור דוסטויבסקי ומודסט מוסורגסקי. אמו של ניקולאי הבן מתה בינקותו, ועם נישואיו השניים של אביו, הוחלפה באם חורגת, שהביעה כלפיו רגשות מעורבים. בילדותו, נהג אביו של ניקולאי להכותו באופן קבוע ואכף עליו קוד כללי של משמעת חמורה.
בצו אביו, למד ניקולאי משפטים, אך במשך שנות לימודיו עסק בקביעות בהלחנה. בשנת 1895 סיים את לימודיו וקיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת סנקט פטרבורג. ב-1898, קיבל תואר בהלחנה בהנחיית רימסקי-קורסקוב ותואר בפסנתר. כשרונותיו והמעמד הגבוה של משפחתו הקנו לו משרה כמורה לתזמורת בקפלת החצר בשנת 1899. במשך שש שנים לימד שם ואחר שב לקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג ללמד שם. במהלך 13 שנות עבודתו שם (מ-1909 ואילך כפרופסור) לימד תלמידים רבים שעשו להם שם בהמשך, בהם סרגיי פרוקופייב, אלכסנדר גאוק, יורי שאפורין ואחרים.
בשנת 1902 התמנה למנצח הקבוע של "הקונצרטים הסימפוניים הרוסיים" ובהמשך נתן הופעות אורח עם האגודה המוזיקלית הרוסית, האגודה הפילהרמונית של מוסקבה, וכן ניצח על תיאטרון מריאינסקי בשנים 1906 עד 1909. כחבר בחוג בליאייב, ב"חוג המוזיקה העכשווית" (Kruzhok sovremennoy muzïki), ועבד עם תנועת "עולם האמנות" (Mir iskusstva). צ'רפנין היה ידידו של המוזיקולוג אלכסנדר אוסובסקי.
ב-1907, בתקופת עבודתו בקונסרבטוריון, כתב את יצירתו המפורסמת ביותר, אולי, הבלט Le Pavillon d'Armide. כעבור שנתיים, ניצח צ'רפנין על הבלט בהצגת הבכורה של בלט רוס האגדי של דיאגילב. הוא ניצח על כל העונה הראשונה וחזר פעמים רבות במהלך חמש השנים הבאות. הוא ניצח על הופעות של הבלט רוס בברלין, מונטה קרלו, פריז, רומא ובית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון. נוסף לעבודתו כפרופסור ולמחויבותו לבלט, גם התמנה ב-1908 למנצח של תיאטרון מריאינסקי. בתפקידו זה, ניצח על הבכורה הפריזאית של האופרה "תרנגול הזהב" מאת רימסקי-קורסקוב.
משנת 1905 עד 1917, עמד צ'רפנין בראש הקונסרבטוריון של סנקט פטרבטורג, שם הורה ניצוח. ב-1918 הוזמן לקבל עליו את משרת מנהל הקונסרבטוריון הלאומי של טיביליסי, בירת הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה. לאחר הכיבוש הסובייטי של גאורגיה ב-1921, היגר לפריז ושם חי עד סוף חייו. בתקופה זו בצרפת, עבד עם אנה פבלובה ולהקת הבלט שלה כמלחין ומנצח (1924-1922) ויצא לסיורי הופעות ברחבי אירופה וארצות הברית, אך ב-1933 הפסיק את קריירת הקונצרטים שלו עקב הידרדרות בשמיעתו. ב-1925 ייסד את הקונסרבטוריון הרוסי בפריז וכיהן כמנהלו במשך מספר שנים (1929-1925 ו-1938–1945). ב-1926 התקבל כחבר בבית ההוצאה בליאייב, שם נבחר לכהן כנשיא מ-1937 עד מותו ב-1945.
ניקולאי צ'רפנין היה אביו של המלחין והפסנתרן אלכסנדר צ'רפנין וסבם של סרגיי ואיוואן צ'רפנין.
אארוקאר
אארוקאר (באנגלית: Aerocar) היה אמצעי תחבורה המוגדר כ"מכונית מעופפת", אשר תוכנן ונבנה על ידי חברת "מולטון טיילור" במהלך שנות ה-40 של המאה ה-20. זה מכונית מעופפת היחידה שהייתה קרובה לייצור סידרתי.
תכנון ופיתוח
מולטון טיילור החל בתכנון מכונית מעופפת בשנת 1946. אב טיפוס היה מבוסס על מכונית רגילה עם כנפיים מתפרקות. היה ניתן להכין את מכונית לטיסה תוך חמש דקות. לפי התוכניות המכונית הייתה יכולה להגיע למהירות של 90 קמ"ש ובמצב טיסה לכ-200 קמ"ש.
רשות התעופה האזרחית נתנה לטיילור את כל האישורים הדרושים בשנת 1956. טיילור סיכם עם חברת Ling-Temco-Vought על תחילת ייצור סדרתי, בתנאי הוא יציג הוכחות ל-500 הזמנות. מכיוון שטיילור הצליח להשיג רק כמחצית מהכמות הזמנות הנדרשת, ייצור סדרתי לא החל. בסך הל נבנו שישה מכוניות מדגם זה. חלק מהם מוצבות במוזיאונים ונמצאים במצב מוכן לטיסה. מכונית N102D שנבנתה בשנת 1960 זה המכונית שביצע את הטיסה בשנת 2008. היא נמצאת בבעלות של אד סוויני, מתכנן של מכונית "אארוקאר 2000".
וינג ריימס
איירוינג ראמסס "וינג" ריימס (באנגלית: Irving Rameses "Ving" Rhames; נולד ב-12 במאי 1959) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי זוכה פרס גלובוס הזהב על תפקידו בסרט "דון קינג: רק באמריקה". התפרסם בסרטים "ספרות זולה", "שחר המתים" ובסדרת סרטי "משימה בלתי אפשרית".
ביוגרפיה
ריימס נולד בניו יורק וגדל בשכונת הארלם, בנם של רית'ר וארנסט ריימס. הוא נקרא על שמו של העיתונאי היהודי-אמריקאי איירוינג ר. לוין. ריימס החל לגלות עניין במשחק בעת שלמד ב"בית ספר למופעי אומנות".
לאחר התיכון למד באוניברסיטת המדינה של ניו יורק בפרצ'ס, שם פגש את השחקן סטנלי טוצ'י שנתן לו את הכינוי "וינג". לאחר מכן עזב את מקום לימודיו לאחר שהתקבל לבית הספר ג'וליארד.
קריירת משחק
ב-1988 ריימס ערך את הבכורה הקולנועית שלו בדרמה הביוגרפית של פול שרדר "פטי הרסט". הוא התפרסם לראשונה ב-1989 בדרמת המלחמה של בריאן דה פלמה "חטאי מלחמה" שם גילם את לוטננט ריילי. לאחר מכן ריימס שיחק בתפקידים משניים לצידו של טים רובינס במותחן המסתורין "חיים בצל הסיוט" בתור ג'ורג', בקומדיה המשטרתית "עצור! או שאמא שלי יורה" ובסאטירה הפוליטית "דייב" בה הופיע בתור סוכן השירות החשאי של ארצות הברית דאן סטיבנסון. ב-1994 ריימס עלה למעמד של כוכב קולנוע בזכות תפקידו כמאפיונר מרסלוס וולאס בסרט הקאלט של קוונטין טרנטינו "ספרות זולה", ריימס זכה בתפקיד לאחר שהשחקן סיד הייג החליט לוותר עליו. ההצלחה בעקבות תפקיד הקאלט שנתן בסרט זימנה לריימס תפקיד גדול במותחן הריגול של בריאן דה פלמה "משימה בלתי אפשרית" בתור גאון המחשבים לות'ר סטיקל המתדרך את הסוכן אית'ן האנט (טום קרוז) במהלך משימת הריגול. בנוסף, ריימס התפרסם גם בשמונה הופעות אורח בסדרה "ER" בתור וולטר רובינס, אחיו של ד"ר פיטר בנטון, בדרמת הפשע הקומית "סטריפטיז" בתור שומר הראש שאד ובסרט הפעולה "קון אייר" בתור האסיר ניית'ן ג'ונס בעל הדעות הרדיקליות, יד ימינו של מנהיג האסירים סיירוס (ג'ון מלקוביץ') במהלך חטיפת המטוס.
ב-1998 זכה ריימס בפרס גלובוס הזהב והועמד לפרס אמי על הופעתו בתור אמרגן קרבות האגרוף דון קינג בהפקה הטלוויזיונית "דון קינג: רק באמריקה". במחווה יוצאת דופן נתן ריימס את הפרס בו זכה לג'ק למון כהוקרה. את שנות ה-90 סגר ריימס עם הופעות משניות במותחני הפשע "רומן לא חוקי" של סטיבן סודרברג בתור באדי, חברו של שודד הבנקים ג'ק פולי (ג'ורג' קלוני), בסרט "מלכוד" בתור ארון טיבאדוקס ובדרמה של מרטין סקורסזה "לגעת במוות" בה שיחק את מרקוס, נוצרי אדוק המחפש את ישו.
בשנת 2000 ריימס גילם בפעם השנייה את לות'ר סטיקל ב"משימה בלתי אפשרית 2", שיחק גם בהפקתו של רוברט דה נירו "הולידיי הארט" את הדראג קווין הולידיי הארט ובדרמה "טרגדיה אמריקאית" את הפרקליט ג'וני קוקרן, עורך דינו של או. ג'יי. סימפסון, במשפט הרצח המפורסם. ריימס דיבב בשני סרטי האנימציה המצליחים "לילו וסטיץ'" את דמותו של העובד הסוציאלי קוברה באבלס ו"פיינל פנטסי: הרוחות שבפנים" את ראיין ווייטקר. ב-2002 שיחק בדרמת האגרוף "אלוף ללא עוררין" בתור אלוף העולם במשקל כבד ג'ורג' "איש הקרח" צ'יימברס אשר מורשע באונס ונשלח לכלא, שם הוא נלחם באלוף כותלי הכלא הבלתי מעורער מונרו האטצ'ן (וסלי סנייפס). בנוסף הופיע ריימס במותחן המשטרתי "כחול מושחת" בתור סגן מפקח משטרת לוס אנג'לס, ארתור הולנד.
בשנים האחרונות התפרסם ריימס בחידוש של זאק סניידר לסרט האימה הקלאסי "שחר המתים" בדמות השוטר קנת' הול, בסרט השלישי בסדרת סרטי משימה בלתי אפשרית בבימויו של ג'יי ג'יי אברהמס, בקומדיה של דניס דוגאן "אני מכריז עליכם צ'אק ולארי" בתור הכבאי העצבני פרד דאנקן שיוצא מהארון בפני צ'אק (אדם סנדלר), בסרט הפעולה הבדיוני "המחליפים" בתור הנביא המשמש כמנהיג המורדים ובסרט האימה "פיראנה 3D" בתור השוטר פאלון, סגנה של השריף ג'ולי פורסטר (אליזבת' שו).
בשנת 2017 השתתף בסרט הקומי "ממזרים", לצד אד הלמס, אוון וילסון וגלן קלוז.
חיים אישיים
ריימס התחתן ב-1994 עם ולארי סקוט. לזוג נולדו שלושה ילדים. הם התגרשו ב-1999. כיום נשוי ריימס לשחקנית דברה ריד איתה התחתן בשנת 2000.
בשנת 2007 ארבעת כלביו של ריימס נשכו למוות עובד תחזוקה שהיה בקרבת ביתו שבלוס אנג'לס, לאחר האירוע הכלבים נלקחו מביתו על ידי פקחי עיריית לוס אנג'לס. ריימס לא שהה בביתו בעת האירוע.
מנגנון היגס
מנגנון היגס הוא מודל תאורטי בפיזיקת חלקיקים, המסביר את קיומה של מסת חלקיקי היסוד השונים במסגרת המודל הסטנדרטי. המנגנון מסביר את מסת הפרמיונים ואת מסת בוזוני W ו-Z בעזרת שבירת סימטריה ספונטנית של הכוח האלקטרו-חלש עקב קיומו ותכונותיו של חלקיק הנקרא בוזון היגס. החלקיק והמודל נקראים על שם הפיזיקאי הבריטי פיטר היגס, שחזה את קיומו. את המודל פיתחו בו-זמנית ובאופן בלתי-תלוי גם הפיזיקאים היהודים רוברט בראוט ופרנסואה אנגלר מבלגיה. על תגלית זאת, שאושרה בניסוי במאיץ החלקיקים ב-CERN זכו פיטר היגס ופרנסואה אנגלר בפרס נובל לפיזיקה ב-2013.
מנגנון היגס הוא דוגמה למנגנון שבירת סימטריה ספונטנית, אשר קיים גם במערכות נוספות, כמו במוליכי-על ובחומרים מגנטיים.
מנגנון היגס במודל הסטנדרטי
במסגרת המודל הסטנדרטי, בוזוני ה-W,Z, הגלואונים והפוטון ההתחלתיים מתוארים כבוזוני כיול חסרי מסה, שקיומם נדרש כדי להבטיח שימור של סימטריות הכיול:
בניגוד לשאר חלקיקי המודל הסטנדרטי, לחלקיק זה יש ערך תצפית שונה מאפס במצב היסוד שלו. המשמעות היא שלבוזון היגס יש ערכים נמדדים שונים מאפס בריק - כלומר המרחב מלא ברקע של שדה היגס גם בריק מוחלט. האינטראקציה בין שדה הרקע של בוזון ההיגס לבין חלקיקי המודל הסטנדרטי שוברת את הסימטריה , כך שנוצרות מסות לבוזוני הכיול W ו-Z, ובנוסף נוצרות האינטראקציות המאפשרות מסה לפרמיונים. ההיגס אינו משתתף באינטראקציה האלקטרו-מגנטית ולא באינטראקציה החזקה, ולכן הוא לא שובר אותן ולא משפיע על מסת הפוטון והגלואונים הנושאים כוחות אלו.
ניתוח
פוטנציאל ההיגס מכיל איבר מהצורה λφ4+μφ2 (כאשר φ הוא שדה ההיגס) הכולל אינטראקציות בין שדה ההיגס לבין עצמו. בשלושה ממדים, נראה גרף הפוטנציאל כסומבררו בעל שוליים גבוהים (ראו תמונה) המקבל מקסימום מקומי בראשית הצירים (השקולה לריק) ומינימום גלובלי על מעגל המקיף את הראשית. באנרגיות נמוכות מאנרגיית ה-0 ההיגס לא יכול לקבל את כל הערכים סביב המרכז, והוא מתרכז באזור המינימום שאיננו בראשית, ולכן כולל ערך תצפית שונה מאפס. ניתוח של המערכת סביב המינימום מראה כי חלק מבוזוני הכיול והחלקיקים הופכים למאסיביים כתוצאה משבירת הסימטריה.
ב-4 ביולי 2012 דיווחו שתי קבוצות מחקר נפרדות במרכז המחקר ב-CERN כי צפו בחלקיק בעל מאפיינים דומים לבוזון היגס וב-14 במרץ 2013 הודיעו הפיזיקאים במאיץ כי הם משוכנעים שהחלקיק אותו הם גילו הוא אכן בוזון היגס.
כיפת האסקי
כיפת האסקי (באנגלית: Husky Dome) היא כיפת שלג, בהרי המלכה מוד, באזור חוף דופק של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
הכיפה היא הנקודת הגבוהה ביותר של רמת האסקי;
גובהה של הכיפה 3,580 מטרים מעל פני הים.
הכיפה ממוקמת בין מוצאם של קרחון ברנדאו, וקרחון רמזי.
מקור השם
שמה של הכיפה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הכיפה נקראת על שם כלבי ההאסקי באמצעותם הגיעו החוקרים מטעם משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד (אשר חקרה את האזור בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1961–1962, אל הרמה.
טקס פרסי אופיר לשנת 2013
טקס פרסי האקדמיה לקולנוע ה-24 (המכונה פרס אופיר על שם שייקה אופיר) התקיים ב-28 בספטמבר 2013 בחיפה. במהלך הטקס, נציגי האקדמיה לקולנוע העניקו את פרסי האקדמיה (המכונה פרס אופיר) ב-18 קטגוריות שונות
ב-2013 התווספה קטגוריה חדשה - פרס לסרט הקצר הטוב ביותר.
פרס על מפעל חיים הוענק באירוע לשלישיית הגשש החיוור. המנצח הגדול של האירוע היה, הסרט בית לחם שזכה בפרס החשוב מכולם, הסרט העלילתי הטוב ביותר ובסך הכל בשישה פרסים, מתוך 12 מועמדויות, יותר מכל סרט אחר.
את הטקס הנחה ירון ברובינסקי.
ענת שוורץ
ענת שוורץ (נולדה ב-21 ביולי 1978) היא במאית קולנוע וטלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה
שוורץ היא בעלת תואר ראשון בהצטיינות בחוג לתורת הספרות הכללית ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, בוגרת בהצטיינות לימודי קולנוע בית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סם שפיגל, ירושלים, וזכתה במלגות רבות, בהן: פרס NDF לתלמיד מצטיין, מלגת השתלמות בפסטיבל הקולנוע התיעודי IDFA, מלגת קרן מיכאלה. היא למדה בסדנה הבינלאומית לבמאים בית הספר הגבוה לקולנוע בפריז ובמהלך לימודיה ביימה את סרטה התיעודי הראשון, "חלום ישראלי" (24 דק'). הסרט הוקרן בצרפת.
בשנת 2005 הפיקה שוורץ את סרט הגמר של הבמאי נדב לפיד "החברה של אמיל" שהשתתף בפסטיבל קאן בתחרות הרשמית ונמכר להפצה בצרפת.
בשנת 2008 שימשה שוורץ עוזרת במאי של ארי פולמן בסרט "ואלס עם באשיר", הסרט הוקרן בתחרות הרשמית בפסטיבל קאן, זכה בפרס גלובוס הזהב ובפרס הסזאר.
הסדרה התיעודית "לה פרומיז", אותה ביימה וצילמה שוורץ (בהפקה משותפת עם רונן בן טל) הוקרנה ב-2017 בערוץ יס דוקו וזכתה לשבחי הביקורת. הסרט התיעודי "לה פרומיז" (84 דק'), המבוסס על הסדרה, הוקרן בפסטיבל דוקאביב 2017 בתחרות הרשמית והוקרן בסינמטקים ברחבי הארץ.
בשנת 2020 ביימה וכתבה את סרט הקצר ״39״, שהשתתף בתחרות הרשמית בפסטיבל הקולנוע בטורינו, איטליה.
בשנת 2022 ענת ביימה, כתבה והפיקה את הסרט ״חיים סובייטים״ על הציירת ז׳ויה צ׳רקסקי שמועמד לפרס אופיר לסרט התיעודי של האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה. ״חיים סובייטים״ היה הפרק הנצפה ביותר מבין פרקי הסדרה התיעודית מוזות בכאן 11.
שוורץ לימדה בימוי והפקה במחלקה לצילום במרכז האקדמי ויצו חיפה.
הערות שוליים
המוזות של זויה צ׳רקסקי גואל פינטו ממליץ על ״חיים סובייטים״ בכאן תרבות
Leprechaun's Dream, Pt. 1
Leprechaun's Dream, Pt. 1 הוא קטע כלי מאת הפסנתרן האמריקאי צ'יק קוריאה ולהקת הג'אז שלו Return to Forever, שהופיע כחלק מהאלבום The Leprechaun. השיר פורסם לראשונה בשנת 1976 בתוך האלבום על ידי חברת ההקלטות פולידור רקורדס, ואורכו 6:29 דקות. לשיר יש חלק ב' בשם "Leprechaun's Dream, Pt. 2" שזכה להצלחה פחותה.
השיר זכה בפרס גראמי עבור הקטע האינסטרומנטלי הטוב ביותר של הרכבים.
כרים
כרים (کریم) הוא שם משפחה שמקורו בערבית ומשמעותו נדיב או מכובד.
{{פירושונים|
ראו גם
}}
המנסרה
המנסרה (נקרא בטעות גם: הנגרייה) היא גבעה במכתש רמון המכוסה עמודי קוורציט בצורת מנסרות, ולהן צורה בעלת ארבע, חמש או שש פאות. גבעת המנסרה נמצאת כ-3 קילומטרים ממזרח למצפה רמון.
המנסרות נוצרו כתוצאה מסדקים שנוצרו בסלע הקוורציט בתהליך התקררותו. חלק מהמנסרות נשברו לאורך השנים והן מכסות כיום את הגבעה.
גבעת המנסרה נמצאת וכ-600 מטרים ממערב לכביש 40 ומוביל אליה שביל עפר נגיש לכל רכב היוצא מכביש 40. שביל צף נבנה כדי למנוע פגיעה במנסרות והוא מוביל אל ראש הגבעה. השביל מוקדש לזכרו של סרן גדי ערן, גאולוג שנפל במלחמת שלום הגליל.
גאולוגיה
בעבר היה אזור גבעת המנסרה מורכב מאבן חול. בשלב מסוים בהיסטוריה הגאולוגית הגיע מחדר מגמטי קרוב לשכבות אבן החול וחימם אותן. אבן החול שהתחממה "נאפתה", הותמרה, והפכה לסלע קוורציט קשה. לאחר התקררות הגוף המגמטי התקררו גם סלעי הקוורציט. בתהליך הקירור נוצר סידוק בסלעי הקוורציט, והן קיבלו צורת מנסרות בעלות 4–6 פאות, בתהליך דומה לתופעת הסידוק בסלעי בזלת (למשל בבריכת המשושים).
כאשר נחשף מכתש רמון נסחפו השכבות הרכות שכיסו את הגבעה. שכבות רכות שהיו מסביב לשכבת הקוורציט הקשה נסחפו גם כן והמנסרה נותרה כגבעה כפי שהיא מוכרת היום.
ישנן שתי סברות לגבי הגוף המגמטי שחימם את האזור. ההשערה הראשונה הייתה שמדובר בסיל או דייק אשר חדרו לאזור וחיממו את אבן החול. עקבות של מחדרים כאלה נמצאו למרגלות הגבעה ובסביבתה הקרובה. ההנחה היא כי המגמה התקררה והוחלפה לקאוליניט אותו ניתן למצוא כשכבה בהירה למרגלות הגבעה ובסביבתה.
ההשערה שנייה היא שתהליך החימום התרחש על ידי גוף מגמטי גדול אשר חדר מתחת לפני השטח. בעוד שמחדרים כמו דייק וסיל גורמים בדרך כלל להתמרה בשטח מצומצם מאוד, חדירת גוף מגמטי גדול יכול להסביר את אספקת החום לגבעה כולה. מחקר שנערך בשנת 2020 בדק את המגנטיות באזור הגבעה ומצא עדויות להימצאות גוף מגמטי ברדיוס של כ-180 מטרים ובעומק של כ-10 מטרים מתחת לפני השטח.
הגבעה
במהלך השנים נפגעו ונשברו חלק ממנסרות הקוורציט על ידי מטיילים שצעדו על הגבעה. כדי להגן על המנסרות נבנה שביל צף העשוי פלסטיק ממוחזר בו ניתן לעלות אל ראש הגבעה.
בשל מראה המנסרות המפוזרות ברחבי הגבעה נקרא האתר לפעמים בטעות "הנגרייה", אולם שם זה אינו נכון.
במכתש רמון קיימות מספר מנסרות נוספות, ביניהן המנסרה הלבנה מול גבעת געש, המנסרה המזרחית בגבעת ארדון, והמנסרה המערבית מול מעבר רמון.
סולומון הארט
סולומון אלכסנדר הארט (באנגלית: Salomon Alexander Hart; אפריל 1806 – 11 ביוני 1881) היה צייר וחרט יהודי-בריטי. הוא היה החבר היהודי הראשון באקדמיה המלכותית לאמנויות בלונדון והיה ככל הנראה האמן היהודי החשוב ביותר שעבד באנגליה ב.
קורות חיים
הארט נולד בפלימות', בנו של סמואל הארט (פל' 1785–1830), חרט ומורה לעברית יהודי. לאחר שהשלים את לימודיו הבסיסיים, התמחה אצל חרט מקומי אחר. מאוחר יותר הוא היה היהודי הראשון שנרשם לאקדמיה המלכותית. בעודו שם עבד במגוון סגנונות מז'אנר לסצינות היסטוריות ותרגל כמה טכניקות חריטה ורישום. במיוחד הצטיין במיניאטורות.
אף על פי שעבודותיו המוקדמות היו בעיקרו נושא יהודי, חשיפתו לאמנות איטלקית (במיוחד יצירותיו של דומניקו גירלנדיו) הוסיפה לציוריו מוטיבים מציורי כנסיות ומנזר. הוא גם סיפק בקביעות איורים לכתבי עת כגון "האתנאום" והג'ואיש כרוניקל.
הוא מעולם לא התחתן ובשנותיו המאוחרות יותר איבד את ראייתו, אם כי המשיך לצייר.
אליפות ברזיל בכדורגל 1975
אליפות ברזיל בכדורגל 1975  הייתה הפעם ה-19 בו נערכה תחרות ארצית בכדורגל בברזיל. היא אורגנה על ידי קונפדרציית הספורט הברזילאית. המשחקים החלו ב-20 באוגוסט 1975 והסתיימו ב-14 בדצמבר 1975.
בתחרות השתתפו 42 קבוצות. התחרות נערכה במספר שלבים:
במהלך שלבי האליפות עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. במידה וניצחון הושג בהפרש של שני שערים או יותר, לקבוצה המנצחת הוענקה נקודה נוספת.
אינטרנסיונל זכתה באליפות. זו הייתה הזכייה הראשונה בתולדות המועדון.
שלב הגמר
משתתפי משחק הגמר העפילו לגביע ליברטדורס
שחקנים מצטיינים
פלאביו, שחקנה של אינטרנסיונל כבש 16 שערים וזכה בתואר מלך השערים של האליפות.
ואלדיר פרס, שחקנה של סאו פאולו זכה בפרס "כדור הזהב" לכדורגלן העונה.
6 גיבורים
6 גיבורים (באנגלית: Big Hero 6; בתרגום חופשי לעברית: ששת הגיבורים הגדולים) הוא סרט גיבורי על קומי ופעולה בהנפשה ממוחשבת של אולפני ההנפשה של וולט דיסני, שיצא ב-2014. הסרט מבוסס על הקומיקס "ששת הגיבורים הגדולים", בהוצאת מארוול קומיקס. זהו הסרט הראשון של דיסני שמבוסס על קומיקס של מארוול.
בארצות הברית הסרט יצא לאקרנים ב-7 בנובמבר 2014, כאשר לפני הקרנתו הוקרן הסרט הקצר "הסעודה", ובמהרה הפך להצלחה קופתית וזכה לביקורות חיוביות. הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-87, והיה לסרט השני של אולפני ההנפשה של וולט דיסני, אחרי לשבור את הקרח, שזוכה בפרס זה.
תקציר העלילה
גאון רובוטים בשם הירו האמאדה מוצא את עצמו בתוך השתלשלות של פשע שמאיים להרוס את העיר הבדיונית בעלת הקצב והטכנולוגיה המסחררים, סאן פרנסוקיו (ערבוב של סן פרנסיסקו וטוקיו). בעזרת חברו הקרוב ביותר, רובוט רופא בשם ביימאקס שיצר אחיו טדאשי, שמת בפיצוץ של מכון הטכנולוגיה של סאן פרנסוקיו, הירו משלב כוחות עם חבריו הסטודנטים של טדאשי - וואסאבי, האני למון, גו-גו ופרד - אותם הוא משדרג לגיבורי-על, במשימה להציל את העיר מפני יוקאי, נבל במסכה השולט בצבא של מיקרובוטים אותם הוא גנב מהירו.
פירוט העלילה
הירו האמאדה ואחיו הגדול טדאשי הם זוג יתומים המגודלים על ידי דודתם קס. שניהם גאוני טכנולוגיה ורובוטיקה, אך בעוד טדאשי לומד במכון לטכנולוגיה של סאן פרנסוקיו, הירו בן ה-14 מעדיף להשקיע את זמנו בבניית רובוטים לוחמים קטנים כדי להרוויח כסף בקרבות רובוטים מפוקפקים שאינם חוקיים. אחרי קרב כזה בו נעצר הירו על ידי המשטרה, לוקח אותו טדאשי אל המכון לטכנולוגיה ובו מציג לו את חבריו ואת מיזמי המחקר שלהם: גוגו עם אופניים עם גלגלים מרחפים מגנטית, וואסאבי עם לייזר חותך והאני למון ("דבש לימון") שעוסקת במחקר כימי מתקדם, ואת פרד - הקמע של המכון, חובב קומיקס וטכנולוגיה. לאחר מכן מראה טדאשי להירו את המיזם שלו: רובוט מטפל רפואי אישי בשם ביימקס המורכב ממעטפת מתנפחת לבנה על בסיס שלדה המורכבת מסיבי פחמן. אחרי שהוא פוגש את פרופסור רוברט קאלהאן, ראש המכון למחקר, ממציא גאון, מומחה לרובוטיקה ומורה רוחני - הוא מתרשם עמוקות ומחליט להירשם למכון לטכנולוגיה. טדאשי אומר להירו שכדי להתקבל למכון עליו להרשים את פרופ' קאלהאן בתחרות של יריד המדע הקרוב.
ההמצאה של הירו ליריד היא נחיל מיקרובוטים הנשלטים באמצעות משדר עצבי הנחבש על הראש וכך מאפשרת לחובש לשלוט במיקרובוטים וליצור צורות ומבנים מורכבים בכוח המחשבה. ההמצאה מרשימה את כולם וזוכה במקום הראשון. פרופ' קאלהאן מציע להירו מלגה ואישור הרשמה. אליסטייר קריי, ממציא ותעשיין עשיר, הבעלים של חברת הטכנולוגיה הגדולה בעולם, מגיע אף הוא להירו ומציע לו לרכוש את ההמצאה תמורת הון עתק אך פרופ' קאלהאן - שחש טינה עמוקה לקריי - משכנע את הירו לדחות את ההצעה. כשנגמרת התחרות הירו, טדאשי וחבריהם יוצאים לחגוג את הזכייה. טדאשי לוקח את הירו לשיחת מוטיבציה אישית, אך לפתע האולם בו התרחש היריד עולה באש, טדאשי שם לב שפרופ' קאלהאן נמצא בפנים ומזנק להציל אותו אך פיצוץ גדול הורג אותו ולכאורה גם את פרופ' קאלהאן שנמצא בפנים.
הירו מתאבל על אחיו ומסרב להגיש את טופס ההרשמה למכון לטכנולוגיה. במקום זאת הוא עסוק באבל, הזנחה ורצון לנקום את מות אחיו. הוא מפעיל בטעות את ביימקס והרובוט הרפואי מנסה לנחם אותו. לפתע הירו שם לב שאחד המיקרובוטים שלו מתחיל לזוז ומנסה להגיע למקום מסוים - עדות לכך שייתכן והמיקרובוטים שרדו את השריפה ביריד (המיקרובוטים נמשכים אחד לשני). ביימקס יוצא על מנת לאתר את המקום שאליו נמשך המיקרו-בוט והירו יוצא למרדף אחריו. הם מגיעים למפעל נטוש שם הירו מגלה שדמות מסתורית במסכת קבוקי בשם "יוקאי" מייצרת מיקרובוטים. יוקאי רודף אחרי הירו ובעזרת ביימקס הם מצליחים לברוח. הירו חושד שהדמות במסכה היא אליסטייר קריי משום שזכר שהביע רצון לרכוש את המיקרובוטים. אחרי התקרית הירו משדרג את ביימקס לגרסה יותר לוחמנית עם הקלטת מהלכי קראטה ושריון גוף עשוי קוולר. הוא שוב מאתר את יוקאי והמיקרובוטים, הפעם בנמל. לפני שהוא מתנפל על יוקאי מגיעים חבריו של טדאשי - פרד, גוגו, האני למון, וואסבי - ומנסים לנחמו. יוקאי מגלה את מיקומם והם נמלטים ממנו במכונית שלהם אך יוקאי גורם להם לזנק אל הים. הם ניצלים בזכות ביימקס שמשיל את שריונו ומשמש להם כמצוף.
בחזרה בביתו של פרד, ביימקס מבין שרק תפיסת רוצחו של טדאשי תביא מזור לנפשו הדואבת של הירו. הירו מחליט לשדרג את ביימקס וחבריו ולהפוך אותם לגיבורי-על שביחד יתפסו את יוקאי. את ביימקס הוא הופך לרובוט משוריין עם יכולת טיסה, אגרוף רקטי וסורק ביולוגי מתוגבר. לגוגו הוא בונה רולרבליידס חדים וחלקים, בתוספת גלגלי מסור חדים. לוואסבי הוא בונה כפפות עם להבי לייזר שחותכים כל חומר. להאני למון הוא בונה תיק מלא בקפסולות כימיקליות שונות ולפרד הוא בונה חליפת "פרדזילה" יורקת אש. באמצעות הסורק הביולוגי של ביימקס הם מאתרים את יוקאי באי במפרץ סאן פרנסוקיו. הם מגיעים לאי שם הם מוצאים הריסות של שער טלפורטציה שבנה קריי ותיעוד וידאו המציג כיצד הניסוי עם טייסת אנושית, אביגיל, נכשל. לאחר מכן, יוקאי שוב תוקף אותם והם מנסים להילחם בו ללא הצלחה. במהלך הקרב המסכה של יוקאי נופלת והם מגלים שהאיש המסתורי הוא בעצם פרופ' קאלהאן שנחשב למת. הוא מסביר להם שהשתמש במיקרובוטים לשרוד את השריפה ומסרב להביע צער על מותו של טדאשי שניסה להצילו. הירו מצווה על ביימקס לתפוס את קאלהאן ולפגוע בו אך ביימקס מסרב כי זה בניגוד לתכנות שלו. הירו מוציא מביימקס את השבב הרפואי המקורי שתכנת טדאשי ומשאיר רק שבב לחימה. ביימקס משתולל וחבריו של הירו לא מצליחים לעצור אותו, ויוקאי בורח. לבסוף האני למון מצליחה להחזיר את השבב הרפואי שיצר טדאשי, הירו כועס עליה ועל החבורה ועוזב אותם עם ביימקס בכעס.
יוקאי תוקף את המבנה של קריי ובונה שער טלפורטציה מעל המבנה שמתחיל לשאוב את המבנה פנימה חלקים חלקים ובכך מתחיל לפורר אותו. ששת הגיבורים בראשות הירו מגיעים ומנסים לעצור אותו אך לא מצליחים. בעזרת המיקרובוטים יוקאי/קאלהאן לוכד את כולם. הירו קורא להם לחשוב מחוץ לקופסה והם מצליחים להשתחרר ממלכודותיו של יוקאי בדרכים מקוריות. הירו הוגה תוכנית חדשה: לדחוק את כל המיקרובוטים אל תוך שער הטלפורטציה ובכך להשאיר את יוקאי "ללא תחמושת". הם מצליחים בכך ופרופ' קאלהאן מאבד את כוחו ונעצר. לפתע ביימקס מגלה סימני חיים מאביגיל בתוך השער, והירו מחליט לקחת את ביימקס ולחלץ אותה למרות הסיכון. הם טסים אל תוך השער - אל המימד האחר - ומוצאים את החללית של אביגיל ומתחילים לטוס איתה החוצה, אך שברי הריסות מהמבנה שנשאבו לשער פוגעים קשות בביימקס ומשביתים את יכולת הטיסה שלו. ביימקס אומר להירו שביכולתו להוציא אותם מהמימד האחר בעזרת אגרוף השריון שלו, אך לשם כך יהיה עליו להקריב את עצמו ולשם כך עליו לקבל אישור מהירו. הירו, שנקשר רגשית לביימקס, מתלבט קשות ובסוף מאשר זאת בלב כבד. ביימקס משתמש ברקטת האגרוף שלו כדי לשגר את הירו והחללית אל מחוץ למימד האחר ובחזרה לסאן פרנסוקיו, בעוד שהוא נשאר במימד האחר. אחרי שהירו יוצא משם עם אביגיל השער קורס ונסגר.
אחרי האירועים הירו מתאבל על אובדנו של ביימקס, אליו הוא נקשר רגשית, עד שהוא מגלה שבאגרוף השריון שאיתו הוא נמלט נמצא השבב המקורי של ביימקס שאותו תכנת טדאשי. הוא בונה מחדש את גופו של ביימקס ומכניס לתוכו את השבב של טדאשי ובכך מפעיל אותו מחדש. הירו וחבריו עוסקים במדע ומחקר טכנולוגיה במכון לטכנולוגיה על שם טדאשי האמאדה ומחוץ ללימודים הם פועלים (ביחד עם ביימקס המשודרג) כשישה גיבורים ששומרים על העיר ונלחמים בפשע.
הפקה
סגנון אנימציית הסרט שילב בין תרבויות המזרח הרחוק ותרבות המערב.
ב-22 במאי 2014 יצא הטיזר הראשון של הסרט.
ביקורות והכנסות
עם צאתו בארצות הברית, זכה הסרט להצלחה קופתית והכניס 651.9 מיליון דולר, ברחבי העולם.
פרסים
הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-87, והיה לסרט השני של אולפני ההנפשה של וולט דיסני, אחרי לשבור את הקרח, שזוכה בפרס זה.
מוזיקה
את המוזיקה לסרט הלחין וכתב הנרי ג'קמן. הפסקול של הסרט כולל שיר מקורי הנקרא "Immortals" שנכתב והוקלט בידי להקת הרוק האמריקאית Fall Out Boy ויצא בידי "וולט דיסני הקלטות" ב-14 באוקטובר 2014. אלבום הפסקול הוצא דיגיטלית בידי "וולט דיסני הקלטות" ב-4 בנובמבר 2014, כ-4 ימים לפני יציאת הסרט בארצות הברית, ויצא ב-CD ב-24 בנובמבר ,2014.
סדרות טלוויזיה
בעקבות הצלחת הסרט הודיעה חברת דיסני על הפקת סדרת אנימציה שתתבסס על הדמויות מהסרט. את הדמויות בסדרה דובבו חלק מאנשי הצוות המקורי של הסרט, בתוספת מספר מדבבים חדשים.
בשנת 2022 שידר שירות הסטרימינג דיסני+ סדרת המשך נוספת בת שישה פרקים, ששמה ביימקס!.
אשר בן יוחנן
אשר בן יוחנן (22 במאי 1929 – 3 באוגוסט 2015) היה מלחין ומורה ישראלי.
ביוגרפיה
בן יוחנן נולד בשם אשר מזרחי בקאוואלה שבחבל מזרח מקדוניה ותראקיה (יוון) ועלה לארץ ישראל בשנת 1935. בשנת 1947 סיים את לימודיו בגימנסיה העברית "הרצליה" בתל אביב. בין השנים 1945–1949 למד בן יוחנן נגינה באבוב ובפסנתר והלחנה אצל פאול בן-חיים. בשנת 1958 השתלם בהלחנה אצל אהרן קופלנד במרכז המוזיקלי בטנגלווד ולמד מוזיקולוגיה במחלקה למוזיקה של אוניברסיטת ניו-יורק אצל Gustave Reese ו-Jan LaRue עד 1961. לאחר ששהה תקופת מה בארץ ועסק בהלחנה ובהוראה, יצא ב-1966 ללמוד אצל לואיג'י נונו בוונציה ומשם המשיך לדרמשטאדט. בשנים 71–1969 השתלם בארצות הברית ושב משם עם תואר מוסמך למוזיקה מאוניברסיטת מישיגן, שם עסק גם במוזיקה אלקטרונית. בשנת 1970 זכה ב-Morse Fellowship לקומפוזיציה מטעם אוניברסיטת סינסינטי (ארצות הברית) ובשנת 1971 למד והשלים את הדרישות ללימודי תואר דוקטור באומנות המוזיקה.
אשר בן יוחנן הלחין בשיטת שנים-עשר הטונים ובטכניקות מודרנית אחרות. כתיבתו כוללת יצירות לתזמורת סימפונית וקאמרית, להרכבים קאמריים שונים, בהם "קוורטטו קונצ'רטנטו" לפסנתר, קלרינט, טרומבון וצ'לו (1969), מעין קונצ'רטו לפסנתר בלוויית "תזמורת" שבה נציג אחד לכל אחת מקבוצות התזמורת. כן כתב יצירה לתזמורת כלי קשת, שירים לבריטון ופסנתר ולסופרן ופסנתר, שיר לכת לתזמורת צה"ל, קטעים למקהלה א-קפלה ומוזיקה לתיאטרון.
יצירותיו של בן יוחנן ראו אור בהוצאת המכון למוזיקה ישראלית.
ארכיונו שמור בספריה הלאומית.
ניסיון בהוראה, במחקר ובעבודות מדעיות אחרות
1956 - מייסד ומנהל ראשון של קונסרבטוריון לוד.
1962-1969 - לימד קורסים שונים בתאוריה מוזיקלית בקונסרבטוריון והאקדמיה למוסיקה, תל אביב.
1964 - החל ללמד בבי"ס התיכון לאומנויות "תלמה ילין" במשך כשלושים שנה ושימש, בין היתר, כראש המגמה למוזיקה בבי"ס בין השנים 1966–1974.
1969-1970 - הדרכה בקומפוזיציה - אוניברסיטת מישיגן.
1970-1971 - הוראת תאוריה מוזיקלית וקומפוזיציה באוניברסיטת סינסינטי.
1973-1996 - מרצה ופרופ' במחלקה למוזיקולוגיה באוניברסיטת בר-אילן, שימש בין היתר כראש המחלקה.
1989-1992 - יו"ר איגוד הקומפוזיטורים בישראל.
היה מורם של כמה מגדולי המוזיקאים של ימינו, ביניהם המנצחים דניאל אורן ודוד שלון.
כמו כן, היה חבר ושימש בתפקידי ניהול שונים באקו"ם.
אשר בן יוחנן היה בין תלמידיו של פאול בן-חיים, שחיברו במשותף "וריאציות על נושא מאת בן-חיים" ליום הולדתו השבעים וחמישה של מורם. שאר חבריו להלחנה היו עמי מעייני, שולמית רן, צבי נגן ויעקב גלבוע.
אשר בן יוחנן התגורר בת"א במרבית שנותיו, לאחר עלייתו ארצה.
פרסים ואותות הוקרה
1974 - מענק מיוחד לשם הדפסת היצירה "פתיחה חגיגית".
1975 - פרס אקו"ם ליצירה "קונצ'רטו לכלי קשת".
1977 - פרס אקו"ם ליצירה "רשמים" לפסנתר.
1984 - פרס אקו"ם ליצירה "חד שיח".
2009 - קיבל את אות יקיר אקו"ם.
המפקח על התעבורה
המפקח על התעבורה הוא בעל תפקיד בכיר במשרד התחבורה. סמכויותיו של המפקח על התעבורה נגזרות מתוך פקודת התעבורה ותקנות התעבורה שהותקנו מכוח פקודה התעבורה.
למפקח על התעבורה כפופים שלושה מחוזות: מרכז, ירושלים והדרום, חיפה והצפון.
חיים שירן
חיים שירן (25 בדצמבר 1934 – 24 בינואר 2022) היה במאי טלוויזיה וקולנוע ישראלי.
ביוגרפיה
שירן נולד בשם חיים שקיראן במקנס שבמרוקו. בילדותו למד בבית הספר "תלמוד תורה" בעיר, בניהולו של רבי שלום משאש, לימים רבה של ירושלים. משם המשיך לבית הספר של אליאנס. כשבגר למד תיאטרון וטלוויזיה בקונסרבטואר הלאומי הגבוה לאמנות הדרמה בפריז שבצרפת, וזכה בפרס השחקן הטוב ביותר של בית הספר בשנת 1961. לאחר מכן שיחק במשך שנה בתיאטרון ה"קומדי פראנסז", ובמקביל עבד כעוזר במאי בטלוויזיה הצרפתית.
עם עלייתו לישראל בשנת 1965 הוא שינה את שם משפחתו לשירן והיה אחד ממייסדי הטלוויזיה החינוכית הישראלית (שנקראה אז "הטלוויזיה הלימודית"), בה עבד עד 1996 כבמאי, מפיק ומנהל תוכן.
ביים סרטים ותוכניות טלוויזיה רבות, שהידועה בהן היא "הילדים משכונת חיים".
סרטיו של שירן הוקרנו בפסטיבלים שונים בעולם וזכו בפרסים. סרטו "נציב המלח" זכה בפרס מיוחד של אונסק"ו.
שירן היה אחד המייסדים של התיאטרון הקהילתי בישראל ובין המייסדים של מגמת הטלוויזיה הקהילתית באוניברסיטת תל אביב. הוא לימד תיאטרון בבית צבי ובסטודיו למשחק ניסן נתיב, וכן לימד בימוי טלוויזיוני באוניברסיטת תל אביב ובהמכללה האקדמית ספיר. ריכז את הקורס הראשון לבימוי ולהפקה טלוויזיונית לסטודנטים אתיופים במכללת הנגב.
בשנים 1986 -1989 חי שירן בניו יורק, שם עסק במספר פרויקטים, שהבולט בהם הוא פסטיבל הקולנוע היהודי-הספרדי שהתקיים בניו-יורק בשנים 1989, 1992 ו-1994. בתקופת שהותו הוקרנו סרטיו על יהודים מזרחים במספר מרכזים קהילתיים יהודיים בארצות הברית, וכן הוא הרצה על נושא זה באוניברסיטאות בולטות, בהן אוניברסיטת ייל, אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת ניו יורק, אוניברסיטת פנסילבניה ואוניברסיטת מישיגן.
במקביל לעבודתו הקולנועית עבד שירן בניו יורק במכון לחקר השואה בברוקלין, וריכז את התערוכה על ילדים בשואה. התערוכה הועברה לאחר מכן למוזיאון לוחמי הגטאות.
בשנים 1996–2007 היה שירן המנהל האמנותי של להקת המחול "ענבל". הוא הקים את "המרכז האתני הרב תחומי ענבל" בנווה צדק.
משנת 2007 שימש כמנהל אמנותי של להקת המחול האתיופי "טקשה".
בשנת 2010 מונה לחבר דירקטוריון "הבימה".
שירן נפטר ב-24 בינואר 2022 בגיל 87, ונקבר בבית הקברות בקיבוץ עינת.
פילמוגרפיה
סרטו "קטיעה" הוא סרט דוקומנטרי על רצח דני חזות ועל התמודדות אחיו התאום של חזות עם האובדן. הסרט שודר בערב יום הזיכרון 1994 בטלוויזיה הישראלית, בערוץ 1.
חיים אישיים
שירן התחתן בשנת 1970 עם מיכל גוברין. ב-1974 נישא בשנית לוויקי שירן, פעילה פוליטית ופמיניסטית מזרחית, ונולדו להם שתי בנות, בהן עופרית שירן שהייתה חברה בלהקת "צעירי תל אביב" והשתתפה בעונה השלישית של הסדרה "לא כולל שירות". ב-2013 נישא בשלישית לפביאן ברגמן, סופרת ומתורגמנית.
גיל הנישואים
גיל הנישואים הוא הגיל המינימלי לפי חוק שבו מותר להינשא. במדינות רבות, והחל מחודש דצמבר 2013 גם בישראל, גיל זה הוא 18 שנים. באישור של בית המשפט (לעיתים נדרש גם אישור ההורים) ניתן להינשא במדינות רבות כבר בגיל 16 שנה, וכאשר האישה בהיריון ניתן לעיתים היתר לנישואים בגיל צעיר יותר. בדרך כלל גיל הנישואים שווה לגבר ולאישה.
בנוסף, גיל הנישואים הממוצע (בנישואים ראשונים) הוא נתון דמוגרפי חשוב.
גבר
גבר כשיר לקדש אישה, כמו לכל פעולה משפטית אחרת המצריכה דעת, משהגיע לגיל שלוש עשרה והביא שתי שערות. אך במקרה של יבום, כלומר נשיאת אשת אחיו שמת ללא בנים, מדין תורה היבם נכנס במקומו של אחיו בביאה בלבד אף ללא דעת. לפיכך הוא כשיר לייבם מגיל תשע, שהחל ממנו 'ביאתו ביאה'. ברם, חכמים תיקנו שהיבם לא ישא את יבמתו לפני שיקדשה במאמר יבמין, וממילא אסרו את הייבום לפני גיל שלוש עשרה.
הגיל הראוי לנישואים נקבע במסכת אבות באימרה: "בן שמונה עשרה לחופה". מי שהגיע לגיל עשרים ולא נשא אשה מעלה עליו את חמתו של הקב"ה, כדברי רבא שאמר . הגמרא מבארת את טעם הדבר, משום שאם לא יינשא בגיל זה, יהיה עליו להתמודד עם הרהורי עבירה קשים, ומחמת חשש זה, בעיקר במגזר החסידי, מדריכים להתחתן בגיל שמונה עשרה. אולם, לאחר ציון חשש זה מסתייגת הגמרא ואומרת שעל הגבר מוטלת קודם חובת לימוד תורה ובגינה הוא רשאי לדחות את הנישואין בכמה שנים, סיבה נוספת לדחיית גיל הנישואין הוא הצורך להתכונן לעול הפרנסה, כפי שכתב הרמב"ם "דרך בעלי דעה – שיקבע לו אדם מלאכה המפרנסת אותו תחילה, ואחר כך יקנה בית דירה, ואחר כך ישא אשה...", ומטעמים אלו כתבו רוב הפוסקים בעת החדשה שבכל אופן לא יתאחר לאחר גיל 24. לדעת האברבנאל גיל הנישואין הראוי הוא גיל 40
אישה
אישה כשירה להינשא על דעת עצמה משהגיעה לגיל שתים עשרה שנה ושישה חודשים ונעשתה בוגרת. מלידתה ועד שעה זו האב רשאי מדין תורה להשיאה, ואם היא יתומה תיקנו חכמים שאמה או אחיה רשאים להשיאה בקטנותה. נישואים 'מדרבנן' אלו אינם תקפים מהתורה עד שהקטנה תגיע לגיל שתים עשרה שנה ותביא סימנים, ועד אז היא רשאית לסיימם בכל עת באמצעות מיאון. ברם, בתקופת האמוראים נאסר "לאדם שיקדש את בתו כשהיא קטנה עד שתגדל ותאמר: בפלוני אני רוצה". מאיסור זה ומהתייחסויות שליליות אחרות של חז"ל לנישואי קטנות, מחד גיסא, ומאמירות המעודדות נישואים מוקדמים של בנות בוגרות, מאידך גיסא, ניתן להסיק שגיל הנישואים המומלץ היה שתים עשרה. למרות זאת החל במאה ה-10 ובעיקר במאה ה-12 ובמאה ה-13 היו מקרים רבים של נישואי ילדות, לעיתים לגברים מבוגרים, על רקע יתמותן או רצון להבטיח את עתידן. במקורות ההלכתיים מהתקופה, שלא כבכתבי הגאונים, ניכרת מגמה של ראיית האיסור להשיא בת קטנה כהנחיה מוסרית שאינה מחייבת, או כחסרת תוקף כשיש לחוש שהמתנה לגדילת הילדה תמנע את נישואיה. במקרים רבים נישואים אלו הובילו לקיום יחסי אישות עם הילדות או לניסיונות לקיום יחסי מין עימן. ילדה קטנה שנבעלה נחשבת הלכתית לאנוסה גם אם הבעילה הייתה בהסכמתה. במאות השנים האחרונות, תקנות גילאי מינימום לנישואים תוקנו בקהילות שונות לאור ההתנגדות לנישואים מוקדמים, אך עד המאה ה-20 היו תופעות של נישואי ילדים שנועדו כהצלה מפני גזירות שהוטלו על היהודים. בישראל בשנת 1950 תיקנה הרבנות הראשית כי אין להשיא בנות לפני גיל 16.
בישראל
גיל הנישואים המזערי בישראל הוא 18 שנים לגבר ולאישה, בהתאם להוראות חוק גיל הנישואין, תש"י-1950, לפי תיקון לחוק שאושר בדצמבר 2013. נישואים בגיל צעיר יותר וסיוע לעריכת נישואים אלה הם עבירה פלילית שעונשה מאסר שנתיים או קנס. בית המשפט לענייני משפחה רשאי להתיר נישואים בגיל צעיר יותר רק למי שכבר מלאו לו 16 שנה אם קיימות נסיבות מיוחדות הקשורות בטובתו, המצדיקות מתן היתר זה. לפני התיקון, גיל הנישואים המזערי היה 17 שנים, ובית משפט לענייני משפחה היה רשאי לתת היתר לנישואים בגיל צעיר יותר כאשר מדובר בנערה שהרתה או ילדה לאיש אשר לו ברצונה להינשא, וכן בנסיבות מיוחדות לאחר שלשני בני הזוג מלאו 16 שנה. בדברי ההסבר להצעת החוק נומק השינוי: "הצעת החוק מטרתה למנוע נישואין בגיל צעיר, כאשר הנער או הנערה אינם בשלים לקבל החלטה שתשפיע על מהלך חייהם, וייתכן שהיא אינה פרי רצונם החופשי".
בשנת 2008 נישאו בישראל 50,038 נשים, 44,870 מהן נישאו לראשונה. הגיל הממוצע של נשים שנישאו לראשונה עמד על 24.7, גידול של 2.3 שנים מאז 1980. קודם להעלאת גיל הנישואים ל-18 שנים נישאו בישראל מדי שנה כ-4,000 קטינים וקטינות לפחות.
בציבור החרדי
בציבור החרדי כיום, חלוקות הדעות בעניין גיל הנישואים לבחורים. בעוד שבציבור החסידי גיל הנישואים הרווח הוא שמונה עשרה-תשע עשרה, על פי דברי חז"ל "בן שמונה עשרה לחופה", ברובו של עולם הישיבות הליטאי והספרדי חל איסור על אירוסין עד גיל 21–22. גישה זו בישיבות הליטאיות נובעת ממסורת הגורסת כי על הבחור לשבת בישיבה וללמוד ללא טרדות ולהרחיב את ידיעותיו בש"ס ובפוסקים עד כמה שאפשר. כך גם סברו הרב שך והמשגיח רבי יחזקאל לוינשטיין. אמנם, רבים מגדולי הדור בדורנו, ובראשם הרב שטיינמן והרב חיים קניבסקי, סברו אחרת.
מפרץ בול
רוחבו של המפרץ 4 קילומטרים.
המפרץ מצוי צפונית לנקודת ד'אורסל.
גילוי המפרץ
המפרץ התגלה על ידי המשלחת האנטארקטית הבלגית (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1897 - 1899) בפיקודו של אדריאן דה ז'רלאש.
המפרץ נסקר ומופה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד באפריל 1955; משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד צילמה מהאוויר את האזור בשנים 1956–1957.
מקור השם
ז'ארלש קרא למפרץ על שמו של שארל בול (Charles Buls), ראש עיריית בריסל, אשר תמך במשלחת האנטארקטית הבלגית.
לקריאה נוספת
• International Symposium on Antarctic Earth, Geological Evolution of Antarctica, Sciences 5th : 1987 : Cambridge, England, P 516
רכס הוואיוואש
רכס הוואיוואש (Huayhuash) הוא רכס הרים שמהווה חלק מהרי האנדים בפרו. הרכס ממוקם באזור מפגש המחוזות אנקאש, לימה ווואנוקו. ככל הנראה מקור השם וואיוואש בשפה קצ'ואה, מהמילה waywash שפירושה סמור, או מהמילה waywashi שפירושה סנאי. ב-2002 הרכס הוגדר כשמורת טבע.
גאוגרפיה
הרכס מאוכלס בדלילות. ישנם בתי חווה מעטים, רובם נמצאים עד גובה 4,000 מטרים (קו השלגים עובר בגובה 4,800 מטרים לערך). העיירות הקרובות ביותר לרכס הן צ'יקיאן (3,400 מטרים) וקאחאטאמבו  (3,375 מטרים). מצפון לרכס עוברת דרך לא סלולה ששימשה את פעילות הכרייה באזור ומגיעה עד לגובה 4,750 מטרים. בשנת 2002 משרד החקלאות הפרואני הכריז על האזור כשמורת טבע ואסר על כרייה ושאר פעולות כלכליות באזור.
תיירות
הרכס ידוע כאזור טרקים פופולרי. הטרק המקובל הוא טרק מעגלי בשם Huayhuash Circuit. הטרק לוקח 8-10 ימים, תלוי במסלול שבוחרים. רוב ההליכה ואתרי הלינה נמצאים מעל קו העצים שעובר ב-4,000 מטרים ובהתאם הנוף הררי ודליל בצמחייה. הטרק עובר לצד אגמיים קרחוניים ומעיינות חמים. ניתן לראות מגוון בעלי חיים, ביניהם קונדורים, למות, אלפקות, וויסקאשות. מקובל ללכת את הטרק בחודשי החורף היבשים, מאי - ספטמבר. נקודות המוצא לטרק הן העיר ואראס והעיירה קאראס (Caraz) שמצפון לרכס. העיירה צ'יקיאן נחשבה בעבר נקודת הכניסה לרכס. כיום ניתן להיכנס ברכב פנימה לתוך הרכס ולהגיע עד לכפר יאמאק (Llamaq, גובה 3,300 מטרים) ולאתר הלינה Cuartelwain. טרק אחר, מאתגר יותר, הוא ה-Alpine Circuit. טרק זה, שעובר קרוב יותר לפסגות הרכס, לוקח 8-10 ימים וכולל טיפוס מצוקים והליכה על גבי קרחונים.
הלכת בן חיים
רשות ערעור פלילי 10141/09 אברהם בן חיים נגד מדינת ישראל (6.3.2012) הוא פסק דין מרכזי ותקדימי, אשר זכה לתהודה משפטית רחבה. פסק הדין הוא מבין פסקי הדין הבולטים של נשיאת בית המשפט העליון דורית ביניש. פסק הדין עוסק בחוקיותם של חיפושים, בהם ניתנה הסכמה לחיפוש המשטרתי על ידי החשודים או בני ביתם, לאחר שזו נתבקשה על ידי המשטרה. בית המשפט העליון קבע כי על מנת שהסכמה תכשיר חיפוש כאשר לא מתקיים חשד סביר, ההסכמה הניתנת חייבת להיות הסכמה מדעת. עוד נקבע כי הסכמה מדעת יכולה להתגבש רק לאחר שהשוטר הבהיר לאזרח כי הוא (האזרח) רשאי לסרב לביצוע החיפוש, וכי לא יאונה לו כל רע אם אכן ישתמש בזכות זו. פסק דין זה זכה לכינוי "הִלְכַת בן חיים".
רקע
מרבית החיפושים ומרבית התפיסות בהליך הפלילי פוגעים בזכות החוקתית של אדם לפרטיות ולצנעת חייו. חקיקתו של חוק יסוד כבוד האדם וחירותו במסגרת המהפכה החוקתית יצרה מימד חוקתי לדיני החיפוש ותפיסת ראיות, ואולם רק בשנת 2006 הכריזה הפסיקה, לראשונה בישראל, על האפשרות לפסול ראיות שהופקו שלא כדין, אפילו בלי להישען על סעיף פסילה מפורש בחוקהלמרות קביעתה של הלכת פסלות ראיות, אשר אפשרה פסילת ראיות שהתקבלו במסגרת חיפוש בלתי חוקי, המשיכה המשטרה לבצע "חיפושים בהסכמה" תוך שימוש במעטה של חוקיות, ומבלי שהדבר יגיע לביקורת שיפוטית.
הזכות לפרטיות בהליך הפלילי - בראי ההיסטוריה
עם הקמתה של מדינת ישראל, בפסק הדין הפלילי הראשון שנכתב בבית המשפט העליון, נקבע כי הדיון הפלילי אינו יכול ללבוש צורה של משחק שחמט ובו מהלך אחד לא ראוי יוציא את הנאשם לחופשי. בפסיקה זו הדגיש בית המשפט העליון את חשיבות גילוי האמת, ואת עליונות האמת על זכויות הנאשמים. הלכה זו נותרה בעינה שנים ארוכות.
בשנת 1988 אישר בית המשפט העליון החלטה לפסול כראיה שקיות סמים שהתקבלו תוך השקיית אסיר במי מלח בעל כורחו. עם זאת, ציין בית המשפט, כי הפסיקה הישראלית אינה מקבלת את הלכת פרי העץ המורעל הנהוגה בפסיקה האמריקאית. עוד העיר בית המשפט כי לא ייתכן שכוונת המחוקק בחקיקת סעיף 32 לחוק הגנת הפרטיות היא לקבל כלל פסילה אל תוך דיני הראיות. הלכה למעשה קבע בית המשפט, כי פסילת הראיה היא בשל היות פעולת הסוהרים בלתי-חוקית לפי דיני העונשין והנזיקין, אולם אי אפשר לראות בפעולתם פגיעה בפרטיות.
בשנת 1992 נחקקו חוק-יסוד: חופש העיסוק וחוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו. עם חקיקתם חל שינוי מהותי במעמדן של זכויות האדם בישראל. לטענת השופט אהרן ברק אף על פי שחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו אינו מפרט זכויות עצורים ונאשמים ואינו מתייחס לזכויות פרוצדורליות כגון זכות השתיקה או הזכות להליך הוגן, זכויות אלו נקלטו מכוח חקיקתם של חוקי היסוד.
בשנת 2006 נקבעה דוקטרינה לפסילת ראיות במסגרת פסק דין יששכרוב. דוקטרינה זו, המכונה "דוקטרינת הפסילה הפסיקתית", אימצה באופן חלקי את הלכת פרי העץ המורעל ויצרה כלל פסלות ראיות יחסי, אשר מאפשר לבית המשפט לבחון האם לקבל או לפסול ראיה בהתאם לקריטריונים שונים, כגון: סוג הראיה ומכלול הנסיבות אשר היו כרוכות בהשגת הראיה.
בשנת 2010 התפרסמו בעיתון "הארץ" מספר כתבות לעניין אי החוקיות שבחיפוש בהסכמה. האגודה לזכויות האזרח התריעה אודות חיפושים המטרידים את תושבי שכונת רחביה בירושלים. במכתב שנשלח ליועץ המשפטי של משטרת ירושלים טוענת האגודה כי החיפושים אינם חוקיים משום שההסכמה שעליה מתבססים השוטרים מבוססת על פחד, אולם גם בשנה העוקבת המשיכו להתפרסם סיפורים דומים וכתבות המבקרות את עניין החיפושים בהסכמה שאינה הסכמה אמיתית.
בשנת 2012 ניתנה ההחלטה בעניין בן חיים.
חיפוש על גוף האדם
בחוק הישראלי קיימת הפרדה בין חיפוש על גופו של אדם, ובין חיפוש בגופו של אדם. חיפוש על גוף האדם הוא חיפוש על פני גופו של אדם, בבגדיו או בכליו. חיפוש בגופו של אדם הוא הליך חיפוש חמור יותר הכולל בין היתר נטילת דם או בדיקה גינקולוגית, והכללים לחיפוש מסוג זה הוגדרו בחוק. הלכת בן חיים מתייחסת לחיפוש על גופו של אדם.
עובדות
פסק הדין בן חיים עוסק בקבילותן של ראיות חפציות שנמצאו בחיפושים, אשר נטען שנערכו שלא כדין, זאת על רקע דוקטרינת הפסילה הפסיקתית שנקבעה בהלכת ישככרוב.
בפסק הדין בן חיים נדונו במשותף שלושה ערעורים:
בית המשפט העליון החליט לקבל את בקשות הערעור ולדון בערעורים לגופם, אולם ציין כי הדיון יהיה רק בשאלת החיפוש בהסכמה וקבילותן של ראיות שנתקבלו כתוצאה מחיפוש שעילתו בהסכמה בלבד.
טענות הסנגוריה הציבורית
לעניין דרישת ההסכמה, טענה הסנגוריה הציבורית כי בהיעדר מקור הסמכה בדין לעריכת החיפוש, הסכמתו של מושא החיפוש אינה יכולה להכשיר את החיפוש, ועל כן החיפושים שבוצעו אינם חוקיים. עוד טענה, כי עריכת חיפוש ללא סמכות מנוגדת לעקרון חוקיות המנהל וניתן לראות בה פעולה בטלה. כמו כן הוסיפה הסנגוריה כי גם אם הסכמה יכולה להכשיר חיפוש שאין לו סמכות אחרת בדין, הרי שזו חייבת להיות הסכמה מדעת, משמע: הסכמה שניתנה תוך מודעות של נותן ההסכמה לזכותו לסרב, ולאחר שזכות זו הודעה לו במפורש ובכתב.
האגודה לזכויות האזרח ביקשה להצטרף לדיון כידיד בית המשפט והוסיפה על טענות הסנגוריה כי הדרישה למתן הסכמה מדעת, מקבלת משנה חשיבות לאור פערי הכוחות הקיימים בין השוטרים לאזרחים. פערי כוחות אלו הופכים את הוויתור על הזכות לפרטיות להסכמה חשודה. טענותיה נקלטו בפסק הדין כחלק מטענות הסנגוריה, ועל כן בקשתה להצטרף לדיון נדחתה.
טענות המדינה
המדינה טענה שיש לדחות את הבקשות לרשות הערעור שכן צפויה הסדרה חקיקתית של שאלת סמכויות החיפוש המתעוררות בבקשות אלו. עוד טענה המדינה כי אין מניעה חוקית לכך ששוטר יערוך חיפוש בהסכמה. לטענתה, הטלת איסור על הסכמה לחיפוש היא בבחינת פטרנליזם שאינו מתיישב עם רצון הפרט. כמו כן, עלול האיסור לפגוע ביכולת האכיפה של השוטרים אשר תוביל לחברה מסוכנת ואלימה יותר.