cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ולאד המשפד
המלחמה עם העות'מאנים
בינתיים, קיבל הסולטאן דיווחים שחשפו את השליטה של ולאד בדנובה. הוא שלח את הביי של ניקופוליס, חמזה פאשה, במטרה לעשות שלום, אך במידת הצורך, לחסל את ולאד השלישי. חמזה פאשה לקח עמו 10,000 פרשים ובעודו חוצה דרך מעבר צר מצפון לג'יורג'יו, ולאד תקף במפתיע ממארב. העות'מאנים שלא היו מוכנים לתקיפה והיו מוקפים, הובסו וכמעט כולם נתפסו ושופדו. חמזה פאשה שופד על המוקד הגבוה ביותר כדי להעיד על דרגתו.
בחורף של 1462, חצה ולאד את הדנובה והרס את בולגריה כולה באזור בין סרביה לבין הים השחור. הוא התחזה לסיפאהי טורקי, חדר למחנות העות'מאנים והשמיד אותם. יש בידינו מכתב להוניאדי שכתב ב-2 בפברואר ובו תיאר את תקיפותיו:
בתגובה לכך, גייס הסולטאן מהמט השני צבא של כ-60,000 חיילים סדירים וכ-30,000 שכירים, ובאביב של שנת 1462 עמד בראשו ונע לוולאכיה. ולאד פיקד על 30,000 - 40,000 חיילים בניסיון למנוע מהטורקים לחצות את הדנובה, אך לא הצליח למנוע מהעות'מאנים לחצות את הדנובה והם נכנסו לוולאכיה ב-4 ביוני 1462. ולאד ארגן התקפות קטנות ומארבים ללא הרף, מהמתקפות הבולטות הייתה מתקפת הלילה בה נהרגו 15,000 עות'מאנים. ולאד ניצח את מפקדיו הבכירים של מהמט השני, אשר לאחר מכן חצה את הדנובה.
פרט לכמה מקורות טורקים, כל המקורות האחרים אשר מזכירים את מערכתו של הסולטאן ב-1462 מעידים על תבוסתו. מתברר, שהטורקים נסוגו בחיפזון כזה שעד ל-11 ביולי 1462, הסולטאן כבר היה באדירנה. על פי היסטוריון ביזנטי, ראדו היפה, אחיו של ולאד השלישי שמצא חן בעיני הסולטאן, נותר מאחור בטרגובישטה במטרה לאסוף מתנגדים לוולאד שיסייעו לו להשתלט על ולאכיה.
תבוסתו
אחיו הצעיר של ולאד השלישי, ראדו היפה, וגדודי היניצ'רים שלו קיבלו את המשימה להוביל את האימפריה העות'מאנית לניצחון בכל מחיר מהסולטאן מהמט השני. לאחר שהפשיטות של הסיפאהים נכשלו להכניע את ולאד, הסיפאהים הנותרים נהרגו על ידו בפשיטת לילה בשנת 1462. עם זאת, בעוד המלחמה משתוללת, ראדו וגדוד היניצ'רים האדיר שלו קיבלו הספקה קבועה של אבק שרפה וזהב. לבסוף ראדו וכוחותיו פתחו במצור על טירת פוינאר, המאורה המפורסמת של ולאד השלישי. אחרי הניצחון הקשה ניתן לראדו התואר הביי של ולאכיה מהסולטאן מהמט השני.
תבוסתו של ולאד המשפד בפוינאר נבעה בחלקה מהעובדה שהאצילים הצטרפו לראדו תחת ההבטחה כי הוא ישיב להם את זכויותיהם. ייתכן כי הם גם האמינו שההגנה העות'מאנית עדיפה מאשר ההונגרית. ראדו (באמצעות מרגלים או בוגדים) מצא את המקום שבו כמה ממשפחותיהם של האצילים הסתתרו בזמן המלחמה וסחט אותם להצטרף אליו.
עד ל-8 בספטמבר זכה ולאד לעוד שלושה ניצחונות, אך המלחמה המתמשכת הותירה אותו ללא כסף לשלם לשכירי החרב שלו. ולאד נסע להונגריה במטרה לקבל סיוע מבן בריתו לשעבר, מתיאש הוניאדי. אך במקום לקבל סיוע, הוא מצא את עצמו מושלך לצינוק בעוון בגידה.
השבי בהונגריה
מתיאש הוניאדי קיבל תמיכה כספית קבועה מהאפיפיור כדי להילחם בעות'מאנים, אך הוא בזבז את הכסף על מטרות שונות לחלוטין. עתה היו העות'מאנים בגבול ממלכתו והוא היה זקוק למישהו שישמש כשעיר לעזאזל, ולכן בבואו של ולאד לבקש סיוע נגד העות'מאנים, מתיאש עצר אותו באמצעות מסמכים שזייף: מכתב מזויף, על פיו התחייב ולאד אמונים למהמט השני והבטיח לשבות הסכם עם העות'מאנים על ולאכיה. כך היה יכול לתת הסבר לאפיפיור וגם לתת סיבה לנטוש את המלחמה ולחזור לבירתו.
בשנת 1462 נכלא ולאד לתקופה של כ-12 שנים, עם זאת אורכה המדויק אינו וודאי, אם כי נראה שהייתה מ-1462 ועד 1474. לפי חילופי מכתבים דיפלומטיים מבודה, נראה בבירור כי תקופת הכליאה של ולאד הייתה קצרה יחסית. המדיניות הפרו עות'מאנית של ראדו כוויווד כנראה תרמה לקיצור תקופת השבי של ולאד. יתר על כן, שטפן הגדול, וויווד מולדובה ומקורבו של ולאד, התערב במטרה לשחררו מהשבי מכיוון שהלחץ העות'מאני על השטחים שמצפון לדנובה התגבר. לבסוף ולאד שוחרר מהשבי ואף התחתן עם בת דודתו של מתיאש, אילונה סילגי, ובכך חיזק את הקשר בין שניהם, בנוסף התקדמות האימפריה העות'מאנית היוותה איום משמעותי וולאד נשלח לכבוש מחדש את ולאכיה עם תמיכת הונגריה.
שלטונו השלישי ומותו
לאחר מותו הפתאומי של אחיו, ראדו היפה בשנת 1475, הכריז ולאד השלישי על תחילת שלטונו השלישי ב-26 בנובמבר 1476. שלטונו השלישי של ולאד נמשך קצת יותר מחודשיים עד שנרצח.
התאריך המדויק של מותו לא ידוע, ככל הנראה בסוף דצמבר 1476, אך ידוע כי בעשרה בינואר 1477, כבר היה מת. מקום מותו המדויק גם כן אינו ידוע, אך ידוע כי היה לאורך הדרך בין בוקרשט לג'יורג'יו. ראשו של ולאד נלקח לאחר מותו לקונסטנטינופול כמזכרת, וגופתו נקברה ללא טקס על ידי יריבו, בסאראב לאיוטה.
נשותיו וצאצאיו
לוולאד היו שלוש נשים ונולדו לו ארבעה בנים ובת:
על פי האגדה המקומית, יוסטינה נפטרה במהלך המצור על טירת פויינאר, שהייתה מוקפת על ידי הצבא העות'מאני בראשותו של אחיו של ולאד, ראדו ביי והיניצ'רים הוולאכים. קשת, לאחר שראה את הצל של אשתו של ולאד מאחורי חלון, ירה חץ דרך החלון אל מגוריו העיקריים של ולאד, ובחץ הודעה המזהירה את בני הבית שהצבא של ראדו מתקרב. לאחר שקראה את ההודעה, אשתו של ולאד השליכה את עצמה מן הטירה אל יובל נהר הארג'ש הזורם מתחת לטירה, בעודה אומרת שהיא מעדיפה להירקב ולהיאכל על ידי הדגים של הארג'ש מאשר להיות מובלת לשבי על ידי העות'מאנים. הנהר נקרא על שמה, ראול דואמני ("Râul Doamnei" - "נהר הגברת", או "נהר הנסיכה").
צאצאי בני ולאד המשפד, ולאד צפלוש ומיכניה הרע, נמנים עם אבותיה הרחוקים של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת. בשנת 1893 הצטרפה מרי מטק, מצאצאי ולאד המשפד למשפחת המלוכה הבריטית בעת נישואיה לנסיך ג'ורג', דוכס יורק, שהוכתר בתור המלך ג'ורג' החמישי ב-1910. בחודש אוקטובר 2011, הנסיך צ'ארלס הצהיר בפומבי כי אילן היוחסין מוכיח כי הוא קרוב משפחה רחוק של ולאד המשפד. הטענה באה בליווי להתחייבותו שיעזור לשמר את האזורים המיוערים של טרנסילבניה.
מוניטין אכזריותו
עוד בחייו, התפרסם ולאד השלישי כרודן אכזר, הוא הוצג בציורים שנעשו במהלך ימי חייו כמחזיק בתפקידם של שליטים או תליינים אכזריים כמו פונטיוס פילאטוס, המורה על עינוייו והוצאתו להורג של ישו. לאחר מותו של ולאד, מעשיו האכזריים פורסמו בעלונים פופולריים בגרמניה, והודפסו מ-1480 ועד 1560 ובמידה פחותה גם ברוסיה הצארית.
ההערכות על מספר קורבנותיו נע בין 40,000 ל-100,000, וניתן להשוואה למספר המצטבר של ההוצאות להורג במשך ארבע מאות שנים של ציד המכשפות באירופה. לפי הסיפורים הגרמנים מספר הקורבנות שהרג היה לפחות 80,000. בנוסף ל-80,000 הקורבנות המוזכרים הוא גם שרף כפרים שלמים ומבצרים עד היסוד.
שיפוד כהוצאה להורג פירושו תקיעת גופו של אדם (לעיתים לאחר קשירתו) אל מוט מחודד והשארתו שם תוך שמשקלו יגרום להמשך חדירת המוט לגופו ומותו בייסורים והייתה זו צורת העינוי וההוצאה להורג המועדפת עליו.
ולאד לעיתים קרובות היה מסדר את הקורבנות בתבניות גאומטריות שונות. דפוס הפעולה הנפוץ ביותר היה טבעת של מעגלים קונצנטריים בפאתי העיר אשר היווה היעד שלו. גובה החנית העיד על דרגת הקורבן. הגופות הושארו לעיתים קרובות במשך חודשים. מספר עלונים גרמניים מסוף המאה ה-15 ותחילת המאה ה-16 מציגים את ולאד סועד ביער של יתדות עם קורבנותיו מחוץ לבראשוב, בעוד תליין סמוך חותך קורבנות אחרים. פורסם כי בשנת 1462 הסולטאן מהמט השני, כובש קונסטנטינופול, אדם המוכר בשל טקטיקות הלוחמה הפסיכולוגית שלו, חזר לקונסטנטינופול למראה 20,000 הגופות המשופדות מחוץ לעיר הבירה של ולאד, טרגובישטה.
המוניטין של ולאד על אכזריותו קודם באופן פעיל על ידי מתיאש הוניאדי, שרצה להכתים את המוניטין שלו מסיבות פוליטיות: כהסבר מדוע הוא לא עזר לולאד להילחם בעות'מאנים בשנת 1462, מטרה לשמה קיבל כסף מרוב המדינות הקתוליות באירופה.
מקורות גרמנים
הסיפורים הגרמנים נפוצו לראשונה בכתבי יד בסוף המאה ה-15, כתב היד הראשון נכתב ככל הנראה לפני מעצרו של ולאד, בשנת 1462. הטקסט הודפס מאוחר יותר בגרמניה והייתה לו השפעה גדולה על הציבור הרחב, והוא הפך לרב מכר של זמנו עם מהדורות רבות להם הוסיפו או שינו את הטקסט המקורי.
עד היום נמצאו ארבעה כתבי יד ו-13 עלונים, בנוסף לשיר של מיכאל בהיים. כתבי היד ששרדו מתוארכים מהרבעון האחרון של המאה ה-15 ועד לשנת 1500, את העלונים שמצאו מתארכים משנת 1488 ועד לשנים 1559–1568. שמונה מתוך העלונים הם אינקונבולות, שהודפסו לפני שנת 1501. הסיפורים הגרמנים על ולאד המשפד כוללים 46 פרקים קצרים, אף על פי שבאף אחד מכתבי היד והעלונים מופיעים כל 46 הפרקים.
כולם מתחילים בסיפור על המצביא ההונגרי, יאנוש הוניאדי, לאחר שהרג את אביו של ולאד, וממשיכים בסיפור של ולאד ואחיו שהתכחשו לדתם הישנה ונשבעו להגן על האמונה הנוצרית. לאחר מכן, הסדר והכותרות של הסיפורים משתנה בהתאם למהדורת כתב היד או העלון.
מקורות רוסים
ישנם 19 אנקדוטות בסיפורי ולאד המשפד והן ארוכות ומפורטות יותר מהסיפורים הגרמנים. ניתן לחלק את האנקדוטות לשני חלקים: 13 הפרקים הראשונים הם ללא סדר כרונולוגי וקרובים יותר למסורת המקורית, הפולקלוריסטית, על ולאד המשפד. ששת הפרקים האחרונים נכתבו על ידי חוקר שאסף אותם, והם בעלי סדר כרונולוגי בולט ומובנה. הסיפורים מתחילים עם הקדמה קצרה והאנקדוטה על מסמור הטורבנים של השליחים העות'מאנים לראשם, והם מסתיימים במותו של ולאד ובמידע על משפחתו.
מתוך 19 האנקדוטות, לעשר מהן יש דמיון לסיפורים הגרמנים, אך למרות הדמיון בין הסיפורים, יש הבחנה ברורה ביחס כלפיו: הסיפורים הרוסים נוטים להציג אותו באור חיובי יותר, והוא מתואר כשליט גדול ואמיץ, ואת מעשיו נוטים להצדיק כפעולות של שליט חזק. מתוך 19 האנקדוטות, רק בארבע מהן מתוארת אלימות מוגזמת. כמה אלמנטים של האנקדוטות נוספו מאוחר יותר לסיפורים על איוואן האיום של רוסיה.
סעודות המוות
בתחילת שלטונו בוולאכיה הוא ערך סעודה בה השתתפו הבויארים ובני משפחותיהם לחגוג את חג הפסחא. ולאד היה מודע היטב לכך שרבים מהאצילים לקחו חלק בקנונית איסטנבול ובהם יהודים, יוונים וארמנים. את הסעודות הוא ארגן בטירה בה התגורר בעיירה בראן (בקמץ). העיירה נמצאת כ-20 קילומטר דרום מערב מהעיר בראשוב. ולאד סעד בנועם עם הנוכחים והרבה להשרות אווירה נעימה, לאחר מכן עם סיום הארוחה נשא נאום בו האשים את כל הנוכחים בבגידה וחתירה תחת שלטונו ומיד חייליו האישיים של ולאד נכנסו ולקחו את כל "האשמים" להוצאה להורג בשיפוד בחצר הטירה ואת השיפודים עם הגופות עליהן דאג להציב בשטחי הכניסה לעיר ובאזורים סובבי החומות שלה למען יראו וירעו. "סעודה" נוספת ערך זמן קצר לאחר מכן לנושיו ופעל באופן דומה.
טירת בראן
לטירת בראן המוצגת לתיירים בתור "טירת דרקולה", יש למעשה קשר דל לוולאד המשפד (ולא בטוח שאפילו עבר שם). הטירה התפרסמה בעיקר בזכות הרומן של ברם סטוקר, הרוזן דרקולה.
טירת פויינאר
למעשה טירת פויינאר שימשה כמבצר המרכזי של ולאד המשפד, הטירה, שנמצאת גבוה בהרים בגבול עם טרנסילבניה, הייתה מקור גאוותו – כך היה מבודד, גבוה, וחזק בשל מיקומו האסטרטגי המעולה. ולאד שיפץ ושיפר את המבצר, אשר הפך לטירתו המרכזית. אמנם בירתו הייתה בטרגובישטה, אך פויינאר, ככל הנראה, היה מבצרו האהוב ביותר, גאוות לבו והוכחת גאוניותו הצבאית והארכיטקטית. כדי להגיע לטירה (שרובה נהרס) מבקרים צריכים לטפס במעלה 1,480 מדרגות.
טירת אמברס
דיוקן עכשווי של ולאד השלישי, שנתגלה מחדש על ידי היסטוריונים רומנים בשלהי המאה ה-19, הוצג לראווה בגלריית הזוועות בטירת אמברס באינסברוק. הדיוקן המקורי אבד, אך עותק גדול יותר, שצויר בעילום שם במחצית הראשונה של המאה ה-16, תלוי כעת באותה הגלריה.
בספרות
הקשר של השם "דרקולה" עם ערפדים נעשה על ידי ברם סטוקר, המחבר של הרומן "דרקולה", שכנראה בחר בשם של הדמות שלו, "הרוזן דרקולה", לאחר עיון בספרו של ויליאם וילקינסון. ייתכן כי סטוקר שמע גם על ולאד מידידו, הפרופסור ההונגרי ארמין ומברי, מבודפשט. העובדה כי דמותו של ד"ר אברהם ואן הלסינג מציינת ברומן, כי מקור הידע שלו על הרוזן דרקולה הוא ידידו ארמיניוס, תומכת בהשערה זו.
עוד רומן פופולרי אשר מציין את ולאד המשפד הוא "ההיסטוריונית" מאת אליזבת קוסטובה, אשר מספר סיפור ריאליסטי והיסטורי של ההיסטוריונים המחפשים את קברו של ולאד המת כביכול, ברומן, ולאד המשפד הוא לא רק רודן אכזר אלא גם ערפד שאת מקום הימצאו מנסים לגלות לפני שיקרה משהו רע. מעבר להיותו מותחן, הוא גם נותן ביוגרפיה מדויקת של ולאד השלישי.
בנוסף התפרסמה סדרת הקומיקס "קברו של דרקולה" (1979-1972) של מארוול קומיקס.
בקולנוע
עיבודי קולנוע רבים של הרומן של סטוקר ושל יצירות מקוריות אחרות הנובעות ממנו, שילבו את ההיסטוריה של ולאד המשפד ואת עברו הבדיוני של הרוזן דרקולה, והציגו אותם כאותו האדם. אלה כוללים עשרות סרטים, ביניהם: הסרט "דרקולה" (1931) הנחשב לקלאסיקת אימה, בבימויו של טוד בראונינג ובכיכובו של בלה לוגוסי, "דרקולה" (1973) בכיכובו של ג'ק פאלאנס, והסרט דרקולה (1992) בבימויו של פרנסיס פורד קופולה ובכיכובו של גארי אולדמן.
בסרט הטלוויזיוני "נסיך האופל: הסיפור האמיתי של דרקולה", שיצא בשנת 2000, מסופר סיפור חייו של ולאד המשפד באופן מדויק לרוב, אך סופו בדוי, ובו קם ולאד לתחייה בתור בן אלמוות עם כוחות על-טבעיים, ובכך הופך לדמות הערפד האגדי. את ואלד מגלם בסרט השחקן הגרמני רודולף מרטין.
סרט נוסף יצא בשנת 2014: דרקולה: ההתחלה. עוד לפני יציאתו לאקרנים, הוא תוכנן להיות סרט ראשון מטרילוגיה. עקב הצלחת הסרט בקופות-האפשרות של סרט המשך הפכה לוודאית. הסרט מתאר את וולאד (בגילומו של לוק אוונס) בצורה חיובית למדי: הוא שיפד אלפי אנשים כדי למנוע מלחמה עם עשרות אלפים (על ידי שהפחידם), ואף דבק בו הכינוי: "מגן החפים מפשע"; הוא ניסה בכל כוחו להימנע ממלחמה חסרת סיכוי בטורקים, אבל לבסוף, כדי למנוע מעמו לשלם באלף נערים חיילים (כולל בנו הצעיר), הוא הכריז מלחמה; כדי להתגבר על הצבא הטורקי הענק, הוא כרת את הברית עם הערפד שהעניקה לו כוחות על אנושיים במחיר איום-וכל זה, כדי להציל את משפחתו ועמו.
ולאד והיהודים
בראשית דרכו נעזר ולאד בחיילים יהודים לכיבוש טרנסילבניה, אך לאחר מכן הפך את עורו ורדף את היהודים. פגיעתו ביהודי בוקרשט הייתה כה קשה שרק לאחר שנים רבות התאוששה הקהילה.
קישורים חיצוניים
?Vasile Mărculeţ - Cum a ajuns Vlad Ţepeş cel mai sângeros domnitor Journal of Dracula Studies nr.9
הילמן הסקי
הילמן הסקי (באנגלית: Hillman Husky) היא מכונית בתצורת סטיישן, 3 דלתות, אשר יוצרה על ידי חברת הילמן הבריטית בין השנים 1954–1970.
בין השנים 1958–1965 יוצרו סדרות 1–3 של דגם ה-"הילמן הסקי".
הילמן
חברת הילמן נוסדה בשנת 1907, ליד קובנטרי, אנגליה. לפני 1907 החברה בנתה אופניים. חברת הילמן החדשה שנשלטה על ידי Rootes נרכשה על ידי האמבר ב-1928. האחים Rootes הגיעו לאחזקה של שישים אחוז של האמבר בשנת 1932, שליטה אשר נשמרה עד 1967, כאשר קרייזלר קנתה את Rootes ואת ארבעים האחוזים של בעלי המניות בהאמבר. הסמל המסחרי המשיך לשמש תחת קרייזלר עד שנת 1976.
מאדאם דה פומפדור
ביוגרפיה
מאדאם דה פומפדור נולדה בשנת 1721 בפריז בשם ז'אן-אנטואנט פואסון. משערים כי אביה הביולוגי היה הבנקאי העשיר לה נורמאן דה טורנהם, אשר הפך לאפוטרופוס שלה בשנת 1725 לאחר שאביה הרשמי, פרנסואה פואסון, ברח מצרפת בשל שערורייה למשך שמונה שנים. ז'אן-אנטואנט נחשבה לבחורה אינטליגנטית, משכילה ונאה ביותר, והייתה מוכשרת בריקוד, גילוף ונגינה על קלאוויקורד.
י"ט בחשוון
פרשת בר המצוה של ילד שנולד בי"ט חשוון היא פרשת חיי שרה, אם בר המצוה חל בשנה המתחילה בימים שני, שלישי או חמישי, או פרשת וירא אם בר המצוה חל בשנה המתחילה בשבת.
מאדאם דה פומפדור
ביוגרפיה
בשנת 1741, בגיל 19, התחתנה עם שארל-גיום לה נורמנט ד'אטיול (אחיינו של אפוטרופוסה, וככל הנראה בן דודה). לזוג נולדו שני ילדים, בן ובת, שמתו בילדותם. הם התגוררו בטירה בפריז אותה העניק להם אביה של ז'אן-אנטואנט, שם הפכה למרכזם של מעגלי החברה הנחשבים בעיר, ובני דורה העידו עליה כעל אישה יפה ביותר ובעלת שמחת חיים.
י"ט בחשוון
נפטרו
---
מאדאם דה פומפדור
פילגש המלך
בשנת 1749 רכשה המרקיזה את שאטו דה לה סל, ארמון הממוקם קרוב לוורסאי, שם אירחה לעיתים קרובות את המלך. המלכה, מריה לשצ'ינסקה, ויורש העצר הצרפתי, לעתיד לואי השישה עשר, התחננו בפני המלך לסיים את הרומן הראוותני, אולם ללא הצלחה. לאחר שנת 1752 הפכו היחסים בין המלך למאדאם דה פומפדור לאפלטוניים, אולם הם נותרו ידידים קרובים ביותר. היא הצליחה לשמור על מעמדה גם על ידי כך שהשיגה למלך בחורות נאות וצעירות, וגם על ידי שמירה על יחסים טובים עם המלכה ועם שריו של המלך. בשנת 1753 רכש עבורה לואי את "אוטל אברו", הידוע כיום בתור ארמון האליזה, משכנו של נשיא צרפת.
השפעתה הפוליטית
בניגוד לדעה הרווחת, לא הייתה למאדאם דה פומפדור השפעה פוליטית ישירה רבה על המלך, אלא בעקיפין על ידי תמיכה באנשי חצר מסוימים ולא באחרים. היא תמכה בעמדתו של אטיין פרנסואה, הדוכס דה שואזל, אשר עודד את המדיניות של התרחקות מפרוסיה וכריתת ברית עם אוסטריה ההבסבורגית - מהלך מדיני שהוביל לתחילתה של מלחמת שבע השנים על תוצאותיה הרות האסון לצרפת: אובדן מושבותיה בצפון אמריקה - צרפת החדשה.
השפעתה האמנותית
ז'אן אנטואנט הייתה ידועה בכישוריה האינטלקטואליים, והייתה מיודדת עם וולטר עוד לפני שהגיעה לחצר המלוכה, ואף תמכה בפרויקט "האנציקלופדיה הגדולה" (Encyclopédie) של דני דידרו. היא תכננה מבנים כמו כיכר לואי ה־15 והטריאנון הקטן שתוכנן על ידה ועל ידי אחיה, המרקיז דה מאריניי, ואף הייתה אחראית להקמתו של בית החרושת לפורצלן בסוור (Sèvres), שהפך לאחד מיצרני הפורצלן החשובים באירופה.
מותה
מאדאם דה פומפדור, שהתלוננה לעיתים קרובות על האוויר הקר שבתוך ארמון ורסאי, נפטרה ממחלת השחפת ב-15 באפריל 1764, בגיל 42.
הכינה נחמה
הכינה נחמה הוא ספר ילדים ישראלי שחיבר הסופר מאיר שלו, ושיצא לאור בשנת 1990 בהוצאת עם עובד. את הספר אייר יוסי אבולעפיה.
עיבודים
הספר, המתאר את הרפתקאותיה של כינה בשם נחמה, זכה לפופולריות והשפעה רבה, עובד להצגה על ידי תיאטרון אורנה פורת ולמחזמר בבימוייה של צביה הוברמן, לפזמונים של יאיר פרומר ומוזיקה של יוני רכטר, ושם הספר הפך לשם נפוץ על מנת לתאר כינים, בזכות פופולריותו של הספר. מאיר שלו ויוסי אבולעפיה שיתפו פעולה גם ביצירת סרט אנימציה המבוסס על הסיפור, אשר הופיע בקלטת "להיטים מצוירים משלנו" שהופצה בשנת 1992, יחד עם סרטוני אנימציה של ספרי הילדים מיץ פטל ודירה להשכיר.
השפעה תרבותית
בעקבות הספר, הוקמו בגן סיפור ברחוב מוטה גור שבחולון שני פסלים מעשי ידי הפסלת ישראלה הרגיל המתארים את הראש הקרח ואת הראש מלא השיער המהווים רקע לעלילות הספר, וכן את דמויות הכינים שבסיפור, וזאת על מנת להמחיש לילדים המבקרים בגן את העלילה.
כאוס (מיתולוגיה)
בקוסמוגוניה, המונח "כאוס" (ביוונית: Χάος) מתייחס ל"תהום" או ה"ריק" הבראשיתי שעל פי דתות ומיתולוגיות רבות, קדם ליצירת העולם. ה"כאוס", מונח שמקורו במיתולוגיה היוונית, הוא למעשה המקבילה לתוהו ובוהו שבספר בראשית, לתהום הראשוני במיתולוגיה הכנענית, ועוד.
אטימולוגיה
המילה Χάος ביוונית עתיקה משמעותה: חלל פעור, ריקנות, או תהום פעורה. מקור המילה מהפועל "χαίνω" שמשמעותו "לפעור", פועל שהתגלגל מהשפה הפרוטו-אינדו-אירופית הקדומה, אם השפות ההודו-אירופיות. (*Nh42G-). המילה גם יכולה להתפרש כ"חלל פתוח". פרקידס איש סירוס פירש את הכאוס כמעין מים, דבר חסר צורה שניתן להבדיל אותו מהמקיף אותו, ובכך לתת לו צורה של שמש. .
"מלחמה בכאוס"
במיתולוגיות וסיפורי עם רבים ניתן למצוא מוטיב חוזר של דמות גיבור (שיכולה להיות אנושית או אלוהית), המייצגת את הסדר, הטוב והצדק שבעולם, נאבקת כנגד דמות אחרת, לרוב מפלצתית ומרושעת בדמות נחש או דרקון, המייצגת את הרע, הכאוס והאי-סדר שבעולם (הקרויה "מפלצת כאוס"). בפי חוקרי המיתולוגיות, המוטיב הנ"ל נקרא Chaoskampf, מגרמנית: מלחמה, או מאבק בכאוס. המונח נטבע על ידי הרמן גונקל בספרו "בריאה וכאוס" . בעוד שהמונח התייחס במקור למיתולוגיות של עממים אירופיים קדומים, עם הזמן הוא הורחב גם למיתולוגיות של עמים אחרים בעת העתיקה, דוגמת עממי המזרח הקדום וצפון אפריקה ואף המזרח הרחוק, שבמיתולוגיות שלהם ניתן למצוא את המוטיב הזה.
המוטיב הזה אינו זר גם לתרבויות יותר "חדשות", דוגמת התרבות הנוצרית (ראו למשל: גיאורגיוס נגד הדרקון), שהרי הן הושפעו במידה רבה מתרבויות קדומות יותר שסבבו אותן, ולעיתים היו צריכים להתאים את הסיפורים בהתאם לעקרונותיה של התרבות החדשה.
במיתולוגיה היוונית והרומית
כאוס במיתולוגיה היוונית - מקורו של כל הקיים, ממנו נוצרו האלים הראשונים וחלוקת העולם הראשונה. הכאוס היה החומר הראשוני הזה היה (כל יכול) וחסר הצורה העשוי מערבוביה של ארבעת האלמנטים הבסיסיים של העולם: אדמה, אוויר, מים ואש. על פי סיפור הבריאה היווני המובא בתאוגוניה מאת הסיודוס, ממנו נוצרו הישויות הראשונות:
במיתולוגיה הרומית
אובידיוס, בספרו מטמורפוזות מתחיל (שורות 5–31) בכאוס ובהתהוות היסודות ממנו. הכאוס אצל אובידיוס כבר אינו ריק, חלל, אלא, בדומה למסופר בספר בראשית - תוהו ובוהו. היסודות (עפר, אוויר, מים, אש) קיימים בכאוס בערבוביה
הכאוס ביהדות: תוהו-ובוהו
המונח "כאוס" כפי שהוגדר לעיל, מזוהה לרוב עם התֹהוּ וָבֹהוּ המקראי מספר בראשית. על ביטוי זה נכתבו פרשנויות ומאמרים רבים. הפירוש הדתי הוא ריקנות ושיממון.
פרשנות יותר מודרנית, מזהה את המונח "תוהו ובוהו" דווקא עם השפעות זרות, ושהמונח מתייחס אל האלה תיאמת במיתולוגיה המסופוטמית והאלה בוהו במיתולוגיה הפיניקית..
בנוסף ל"תוהו ובוהו" הבראשיתי, "מפלצות כאוס" לא מעטות מופיעות בתנ"ך ובמקורות היהודיים, ביניהם הלווייתן מספר תהילים, "לווייתן נחש בריח" ו "לווייתן נחש עקלתון" ו"התנין הגדול אשר בים" מספר ישעיהו, בספר איוב, וכדומה. בעוד שחיות תחת שמות דומים מופיעות בספר בראשית כיצורים שנבראו על ידי ה' וכפופים למרותו, במקורות האלו הם מתוארים כאויבים ומפלצות, אותן ה' מביס (או עתיד להביס, באחרית הימים).
במיתולוגיה הסינית
במיתולוגיה הסינית הונדון ( 混沌: ; שמשמעו: 'בלבול') הוא גם "ישות חסרת פנים" וגם "הכאוס הקדמוני והמרכזי" בקוסמוגוניה הסינית, הדומה לסיפור "הביצה הקוסמית", או "ביצת העולם". בכתובים הסיניים מופיע הונדון לראשונה בקלאסיקות הסיניות בתקופת המדינות הלוחמות.
בעוד שבתורת קונפוציוס המונח כמעט ואינו נזכר, לא מעט מהיצירות הדאואיסטיות הקלאסיות מרבות להשתמש במונח. חלק מהטקסטים הסיניים מתארים את המונח כ"גן עדן אבוד".
אלכימיה והרמטיקה
המונח היווני-רומי "פרימה מטריאה" (החומר הקדמוני, הבראשיתי) שהוזכר גם בכתבי כת האורפיזם מהמאה ה-6 לפנה"ס, התמזג עם הזמן יחד עם המונח "תוהו ובוהו" התנ"כי והגיע במרוצת השנים אל האלכימיה והכישוף בימי הרנסאנס. האלכימאים באותה תקופה, ביניהם האלכימאי הנודע פרסלסוס, האמינו כי השלב הראשון ביצירתה של "אבן החכמים" מתקשר ישירות לחומר הנקרא "כאוס", שהוא לטענתם "החומר הקדמוני" שנוצר עם בריאת העולם. מהאלכימיה, התגלגל המונח "כאוס" אל הכימיה המודרנית, כאשר הכימאי ההולנדי יאן בפטיסט ואן הלמונט טבע לראשונה את המונח "גז" בהתבסס על המונח האלכימי "כאוס".
יודיד הכסף
יודיד הכסף (או כסף יודי, באנגלית: Silver iodide) הוא תרכובת של יוד ושל המתכת כסף.
היסטוריה
חוקרים במחלקה למדעי האטמוספירה באוניברסיטה העברית בירושלים חיפשו חומרים מלאכותיים שישמשו לזריעת עננים במטרה להגביר את כמות הגשם היורדת במדינת ישראל הסובלת מחוסר מים ומתקופות בצורת על ידי פיזור חומר שירכז סביבו את טיפות המים שבעננים ועל ידי כך יגרום לירידת גשם. במהלך המחקר נמצא כי ליודיד הכסף היכולת להקפיא את מי הענן בטמפרטורות שאינן נמוכות בהרבה מטמפרטורת הקיפאון.
ניסויי ישראל
במהלך סדרת ניסויים המכונה ניסויי ישראל ליצירת כמות גשמים מוגברת התברר שיודיד הכסף הוא היעיל מכולם לצורך השגת מטרה זו, יודיד הכסף מסוגל למשוך אליו את אדי המים ולקשור ביניהם באופן היעיל ביותר ליצירת טיפות גשם. זריעת כמות רבה מדי של יודיד הכסף גורמת שלא ירד גשם כלל.
לאחר 7 שנים של ניסוי הופסק השימוש ביודיד הכסף לזריעת עננים לאחר שהתגלה כי תרומת פעולה זו היא תוספת של 1.8% בממוצע של מי גשמים דבר אשר אינו מצדיק את העלות הגבוהה של התהליך.
השלכות ונזקים
במידה וזורעים יותר מדי יודיד הכסף או שיש כמות גדולה של אירוסולים באוויר, גודל הטיפות לא יעלה על 1 מילימטר ולא ירד גשם כלל. כאשר יש ריכוז גבוה מאוד של יודיד הכסף במים הוא עלול לגרום לארגיריה, אולם הכמות בה משתמשים בזריעת עננים היא כמות מזערית והפיזור על ידי מטוסים הוא פיזור יעיל הגורם לכך שמשתמשים בכמות קטנה של יודיד הכסף שלא מסוכנת לבריאות. כחלק מניסוי ישראל 4 נבדק הפיזור של יודיד הכסף בגשם ולא נמצא ריכוז גבוה במדי הגשם שנבדקו. הגשם היורד על האדמה לרוב מסונן מיודיד הכסף וההשפעה של זריעת העננים זניחה.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020
הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2020 נערכו ביום שלישי, 3 בנובמבר 2020 בחירות אלו היו הבחירות לנשיאות ארצות הברית ה-59 במספר ובהן ניצח ג'ו ביידן לאחר שקיבל 306 אלקטורים, שהבטיחו את בחירתו לנשיא ה-46, ואת בחירתה של קמלה האריס לסגנית הנשיא ה-49 של ארצות הברית. ביידן היה לנשיא הראשון שנבחר על ידי למעלה מ-81 מיליון בוחרים (מספר שיא של בוחרים במועמד אחד), בבחירות שבהן נרשם שיא במספר המצביעים (כ-158 מיליון) ושיא באחוז הצבעה (כ-66%). נוסף לכך, גם המועמד המפסיד דונלד טראמפ, זכה למספר הקולות הגבוה ביותר שקיבל אי פעם נשיא מכהן (למעלה מ-74 מיליון בוחרים).
שני המועמדים העיקריים במערכת הבחירות היו דונלד טראמפ, הנשיא ה-45 והמכהן מהמפלגה הרפובליקנית וביידן מהמפלגה הדמוקרטית.
מערכת הבחירות התנהלה בצל מגפת הקורונה שגבתה למעלה מ-200 אלף קורבנות בארצות הברית החל מאביב 2020.
כתוצאה מהמספר הרב של האנשים שהצביעו בהצבעה מוקדמת ובהצבעה בדואר, במספר מדינות מתנדנדות ספירת הקולות ארכה זמן רב ולכן פרסום התוצאות הסופיות של הבחירות התעכב. כתוצאה מכך, שלא כמקובל, הכריזו רשתות החדשות בארצות הברית על המנצח בבחירות - ג'ו ביידן, רק לאחר 4 ימים, ב-7 בנובמבר *
לפני, במהלך ואחרי יום הבחירות, טראמפ ורפובליקנים רבים אחרים עסקו בניסיון אגרסיבי וחסר תקדים לערער על הבחירות ולבטל את תוצאותיהן, תוך טענה שקרית להונאת בחירות נרחבת וניסיון להשפיע על תהליך ספירת הקולות במדינות מתנדנדות. . פעולות אלה, תוארו על ידי גורמים רבים כניסיון הפיכה.
גורמים רשמיים בכל 50 המדינות הצהירו, כי לא נמצאו עדויות להונאות שיטתיות או אי סדרים בספירת הקולות במדינותיהם. סוכנויות פדרליות המפקחות על התנהלות הבחירות ציינו כי היא הייתה מערכת הבחירות "המאובטחת ביותר בהיסטוריה האמריקאית".
השבעתו של ג'ו ביידן לנשיא נערכה ב-20 בינואר 2021.
תהליך הבחירה
סעיף 2 של חוקת ארצות הברית קובע כי מי שרוצה לשמש כנשיא ארצות הברית מחויב להיות אזרח יליד ארצות הברית, בן לפחות 35 ותושב ארצות הברית לפחות 14 שנים. המועמדים לנשיאות מבקשים בדרך כלל את תמיכתה של אחת מהמפלגות בפוליטיקה האמריקאית. המועמד לנשיאות בוחר את סגנו (למעט במפלגה הליברטריאנית, הממנה את מועמדה לתפקיד סגן הנשיא על ידי הצבעה של כמה אנשים ולא על ידי העדפת מועמד המפלגה לנשיאות).
הבחירות הכלליות בנובמבר הן בחירות עקיפות, שבהן מצביעים הבוחרים בעד רשימת חברים לחבר האלקטורים. אלה יבחרו ישירות את הנשיא וסגנו ב-14 בדצמבר 2020. תוצאת הבחירות נקבעת על פי מספר האלקטורים שבהם זכה כל מועמד. יש סך הכול 538 אלקטורים. הקצאת מספר האלקטורים לכל מדינה היא על פי מספר חברי הקונגרס שלה (חברי בית הנבחרים והסנאט) ונקבעה בהתאם למפקד האוכלוסין של ארצות הברית משנת 2010. בנוסף, לבירה וושינגטון די. סי. יש שלושה אלקטורים, אף על פי שאינה חלק ממדינה (על פי התיקון ה-23 לחוקת ארצות הברית). שיטת הבחירות לאלקטורים ב-48 מתוך 50 המדינות היא של "הזוכה לוקח הכול", כלומר המועמד שקיבל את מספר הקולות הגדול במדינה מקבל את כל האלקטורים שלה. רק במדינות נברסקה ומיין האלקטורים מתחלקים על פי מחוזות הבחירה של בית הנבחרים כששני האלקטורים הנוספים הם בשיטת הזוכה לוקח הכול.
המפלגה הרפובליקנית
הנשיא המכהן של ארצות הברית דונלד טראמפ חבר המפלגה הרפובליקנית הודיע כי הוא מתכוון להתמודד על כהונה שנייה בבחירות אלו.
המפלגה הדמוקרטית
אחרי הפסדה של הילרי קלינטון בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016, נראתה המפלגה הדמוקרטית חסרת מנהיג עיקרי.
עימותים
הוועדה הלאומית של המפלגה הרפובליקנית החליטה לא לקיים עימותים בין המתמודדים לנשיא המכהן, דונלד טראמפ. טראמפ עצמו הצהיר ב-10 בספטמבר 2019 כי אינו מתכנן להשתתף בשום עימות, "אני לא מתכנן לתת להם אמינות כלשהי".
שלושה עימותים פרטיים נערכו ב-24 בספטמבר, 26 באוקטובר ו-28 באוקטובר 2019, בהם השתתפו מספר מועמדים שוליים.
בבחירות המקדימות במפלגת הדמוקרטית שודרו כ-10 עימותים, הראשון ב-26 ביוני 2019 והאחרון ב-20 בפברואר 2020.
מסע הבחירות
באוגוסט 2020 ערכה המפלגה הדמוקרטית את הוועידה הדמוקרטית של 2020, בוועידה נאמו כמה מהמועמדים שהפסידו לביידן בבחירות המקדימות שנערכו באותה שנה ואף ביידן עצמו, מלבד הנאום המרכזי של ביידן נאמו ראשת עיירת אטלנטה, קיישה לאנס בוטומס, הסנאטורית ממדינת אילינוי, תמי דקוורת' וכן ראש עיריית סאות בנד לשעבר, פיט בוטיג'ג', אשר התמודד בפריימריז הדמוקרטיים לנשיאות ואף ניצח באספת הבחירות שנערכה באיווה.
עוד באותו החודש הודיע ביידן כי בחר את הסנאטורית קמלה האריס להיות שותפתו לבחירות, אם ביידן ינצח האריס תהפוך לאישה הראשונה שתכהן כסגנית נשיא ארצות הברית ואם לא ייבחרו עדיין תהיה האישה האפרו-אמריקאית הראשונה שמועמדת לתפקיד זה.
באמצע ספטמבר 2020 פסק בית המשפט הפדרלי לערעורים כי הממשל בפלורידה (אשר נחשבת מדינה מתנדנדת בבחירות) רשאי למנוע מאסירים משוחררים שלא משלמים את חובותיהם להצביע בבחירות. עוד קודם לכן הסוגיה הייתה מוזכרת בפעולות חקיקה רבות. הבולטת שבהצעות שגם בסופו של יום אושרה הייתה תיקון מסוף 2018 אשר מחזיר לעבריינים שסיימו לרצות את עונשם את זכות ההצבעה במדינה בה הם מתגוררים, למעט למי שהורשעו ברצח ועבירות מין. עם זאת, כעבור מספר חודשים נקבע חוק שמבהיר כי השלמת העונש לא כוללת רק את הזמן עצמו בו נאסר המצביע אלא גם את הקנסות, הפיצויים והוצאות המשפט שנדרש לשלם. בשל כך, להרבה מהאסירים שהייתה אמורה להיות להם זכות הצבעה בבחירות לא יוכלו להצביע אלא אם שילמו את כל הכספים שהתחייבו לשלם.
ב-15 בספטמבר 2020 החלה למעשה ההצבעה בבחירות וזאת כחלק מהאפשרות להצביע בהצבעה מוקדמת וכן פתיחת האפשרות להצביע בדואר (אפשרויות שנהפכו לפופולריות מאוד לאור התפרצות נגיף הקורונה בארצות הברית).
בתחילת אוקטובר 2020 פורסם כי באחת מעצרות התמיכה בנשיא טראמפ התרחש עימות אלים בין המפגינים. העצרת הייתה מפגן תמיכה בנשיא בניו יורק ואורגנה כשיירת מכוניות של תומכי הנשיא וזאת במימון הארגון היהודי, "יהודים למען טראמפ". במהלך הנסיעה נראו מפגינים שעברו במקום משליכים ביצים ואבנים לעבר השיירה ואף קוראים עלבונות לעבר תומכיו של הנשיא.
ב-2 באוקטובר 2020 צייץ טראמפ כי הוא ואשתו, מלניה טראמפ, נדבקו ב-COVID-19 וכי הם מקבלים טיפול רפואי בהתאם. בשל כך פונה הנשיא טראמפ באמצעות מארין 1 לבית החולים הצבאי וולטר ריד וקיבל שם טיפול רפואי עד שמצבו התייצב ושוחרר כ-3 ימים לאחר מכן.
בשבועיים האחרונים של מערכת הבחירות גייס מטה הבחירות של ביידן את נשיא ארצות הברית לשעבר שגם כיהן איתו יחד בבית הלבן, ברק אובמה. אובמה השתתף במספר עצרות בחירות במדינות חגורת החלודה. נוכחותו של אובמה זיכתה אותו בכלי התקשורת לכינוי "שחקן חיזוק" וזאת מאחר שאחת מהסיבות שהוא גויס לקמפיין הייתה לגרום לקהל מצביעים שלא הצביע במערכת הבחירות של 2016 להצביע הפעם.
ב-27 באוקטובר אישר הסנאט את המינוי של השופטת איימי קוני בארט לבית המשפט העליון. טראמפ דאג כי בארט תושבע מיד לאחר האישור, וזאת כי רצה שהיא תוכל לקחת חלק בשורת הכרעות ופעולות חקיקה בנושא הבחירות. מלבד זאת, המינוי ישמר את הרוב השמרני בבית המשפט ויגדיל אותו לרוב שמרני של 3:6.
חרף הדרישות לריחוק חברתי ועטיית מסכות, יומיים בלבד לפני יום הבחירות השתתף טראמפ בעצרות גדולות במישיגן, אייווה, קרוליינה הצפונית, ג'ורג'יה ופלורידה אשר נערכו בצפיפות רבה ובהן רק חלק מהמשתתפים לבשו מסיכות בהתאם לדרישה הרפואית.ביום הבחירות של 2020 נמשך הנוהג של ספירת הקולות בשתי העיירות הקטנות ביותר בניו המפשייר. בדיקסוויל נוץ' זכה ג'ו ביידן בכל 5 הקולות שהצביעו בעיירה. לעומת זאת, בעיירה הסמוכה מיספילד, טראמפ ניצח עם 16 קולות לעומת חמישה לביידן.
אתגרים ייחודיים למערכת הבחירות 2020
הבחירות של שנת 2020 התאפיינו באתגרים ייחודיים שנבעו ממגפת הקורונה, מהפוליטיקה הבינלאומית ומאישיותו של הנשיא היוצא.
מגפת הקורונה והצבעה בדואר
מגפת הקורונה שגבתה קורבנות רבים בארצות הברית בקיץ 2020 יצרה שיבושים בבחירות המקדימות, ועוררה לקראת הבחירות הכלליות חששות משיבושים דומים.
באירועי בחירות שהתקיימו בצל התפרצות המגפה חלו שיבושים שונים בהליך הבחירות. חלק מהבוחרים חששו לצאת מביתם ולהגיע לנסיבות התקהלות סביב הקלפיות, ומדינות שונות עודדו הצבעה באמצעות פתקי דואר. מכיוון שהדרישה למימוש הליך ההצבעה בדואר הייתה חסרת תקדים בהיקפה, יצר הדבר שיבושים שונים, בהם תלונות על אי קבלת פתקי ההצבעה הנדרשים עבור הצבעה בדואר. נוסף על כך, גם עובדי הקלפיות עצמם חששו במקרים מסוימים להגיע לאזורי ההתקהלות, והדבר יצר מחסור כוח אדם בעובדים אלו.
עקב מגפת הקורונה התירו מספר מדינות בארצות הברית לכל בוחר שירצה בזאת להצביע לפני יום הבחירות במעטפות כפולות שנשלחות בדואר, ללא צורך באישור מיוחד. הצבעה בדואר בבחירות לנשיאות הייתה מקובלת גם לפני כן, ב-2016 היו כ-60 מיליון הצבעות מוקדמות של אנשים שקיבלו אישור להצביע בדרך זו - חיילים, אנשים שמרותקים לבתיהם וכן הלאה. ב-2020 לעומת זה היו כבר כ-100 מיליון הצבעות במעטפות כפולות שהן כ-62% מכל הקולות (לא כל המעטפות הכפולות נשלחו בדואר, חלק מהן נמסרו לפני הבחירות אישית במשרד הבחירות המקומי).
טראמפ התנגד להצבעה בדואר. עוד באפריל, כחצי שנה לפני הבחירות, הוא חזר ואמר, מבלי לגבות זאת בנתונים, שהצבעות בדואר מסוכנות למדינה כי הן "שקריות, בהרבה פעמים זו מרמה". ב-6 במאי הוא מינה את מקורבו לואיס דג'וי למנכ"ל הדואר. המנכ"ל הטרי קיצץ את מכסת השעות הנוספות לעובדים, הורה לפרק מכונות מיון מהירות במרכזי המיון, וקבע תקנות נוספות שיאטו את חלוקת הדואר. בהמשך החודש כינה טראמפ את הליך זה "הונאה" באמצעות ציוץ בטוויטר. חברת טוויטר, באופן חסר תקדים עבור ציוצים של טראמפ, אפשרו לחברות בדיקת עובדות לסמן ציוץ של טראמפ כ"מטעה", תוך טענה שהצהרות אלו עלולות לגרום לשיבושים שישפיעו על הבחירות הראשיות, ושהונאות הקשורות לבחירות בדואר זניחות וכמעט שאינן מתקיימות.
ביולי הזהיר שירות הדואר שלנוכח התקנות החדשות יחד עם מבול המכתבים הצפוי, השירות לא יוכל לעמוד בתאריכים האחרונים שהמדינות השונות קבעו לקבלת פתקי ההצבעה. בית הנבחרים האמריקאי שהיה בפגרה נקרא להתכנס כדי להפוך את התקנות האלה על פיהן, והקצה לדואר תקציב חירום של 25 מיליון דולר כדי לעמוד בכמות מעטפות ההצבעה. באוגוסט טראמפ הסכים שהדואר אכן זקוק לתקציבים נוספים כדי לטפל במעטפות הרבות, אך הודיע שיחסום כל תקציב נוסף כדי למנוע עלייה בהצבעה באמצעות הדואר. יש המכנים זאת משבר שירות הדואר של ארצות הברית 2020.
באוגוסט הגישו אנשי טראמפ תביעה משפטית בדרישה לפסול את השימוש בתיבות דואר ייעודיות למשלוח מעטפות הצבעה בפנסילבניה. הם גם דרשו לפסול טופסי הצבעה שהיו סגורים רק במעטפה החיצונית, בנוסף לדרישות אחרות, בטענה שאמצעים אלה מביאים איתם זיופי בחירות גדולים. השופט הפדרלי הורה להם לספק הוכחות שאמצעים אלה גרמו לזיופים בבחירות בעבר ובהווה, הם לא הצליחו לעשות זאת ותביעתם נדחתה.
טענות טראמפ לזיופים וסירובו לקבל הפסד
חודשים לפני הבחירות הודיע טראמפ בטוויטר, בראיונות ובנאומים שאם יובס הוא עשוי לסרב להכיר בתוצאות הבחירות. הוא הודיע, מבלי לבסס זאת על נתונים ספציפיים, שהבחירות יוטו בזדון נגדו. בספטמבר, חודשיים לפני הבחירות, הוא אמר שהוא צופה שהבחירות יגיעו לבית המשפט העליון, ולכן חשוב להבטיח רוב שמרני בבית המשפט ולמנות במהרה שופט תשיעי שיחליף את רות ביידר גינסבורג הליברלית שהלכה לעולמה.
הוא התקיף במיוחד את ההצבעה בדואר וטען שהיא עמוסת תרמיות, על אף שניסיון העבר סותר טענה זו - ראש ה-FBI, שמונה על ידי טראמפ, העיד בספטמבר 2020 תחת שבועה שה-FBI מעולם לא נתקל בניסיון ארצי לתרמית בחירות, בין אם בדואר ובין אם בהצבעה בקלפי. טראמפ חזר וטען בפני קהלו שהדרך היחידה שהם יפסידו היא אם הבחירות יזויפו, ומאן להתחייב להעברת שלטון מסודרת אחרי הבחירות.
הצהרות אלה של טראמפ תוארו כאיום על הסדר החוקתי. מספר חברי קונגרס רפובליקאים אמרו שהם מחויבים למעבר מסודר של חילופי השלטון, אך עם זאת נמנעו מלהעביר ביקורת על הטענות של טראמפ.
לאחר הבחירות הגישו טראמפ ואנשיו מעל 30 תביעות משפטיות במדינות שונות, בטענות על אי סדרים במהלך הבחירות ובספירת הקולות. רוב התביעות נדחו או נמשכו על ידי התובעים. תביעה אחת בפנסילבניה התקבלה – מדובר במצביעים לראשונה בחייהם ששלחו את בחירתם בדואר אך לא וידאו את זהותם עד 9 בנובמבר אלא לאחר מכן. קולות אלה לא נספרו מאחר שוועדת הבחירות בפנסילבניה המתינה לפסיקה בעניינם, ובכל מקרה מספרם קטן מכדי לגשר על הפער של יותר מ-80 אלף קולות לטובת ביידן באותה מדינה.
המחלקה לביטחון המולדת והסוכנות לאבטחת סייבר ותשתיות, שהיו בין הגופים הפדרליים האחראים לאבטחת קיומן של בחירות סדירות ואמינות, פרסמו הצהרות שדוחות את הטענות לאי הסדרים, ומצביעות על צעדים רבים שבוצעו כדי להבטיח את אמינותן של הבחירות בנסיבות המיוחדות של הבחירות שנערכו ב-2020.
ב-22 בינואר 2021 פורסם כי טראמפ שקל לפטר את ג'פרי רוזן, ששימש בתפקיד התובע הכללי של ארצות הברית, ולהחליף אותו באדם מטעמו שיבטל את תוצאות הבחירות. טראמפ נמנע מלממש את התוכנית רק לאחר שכל בכירי מחלקת המשפטים הצהירו שהם יתפטרו אם יעשה זאת.
ניסיון לבחור אלקטורים רפובליקאים במדינות שבהן ביידן ניצח בבחירות
חבר האלקטורים הם 538 אנשים, המשמשים כנציגי המדינות השונות בארצות הברית, והם שבוחרים בסוף תהליך הבחירות את הנשיא. לכל מדינה יש הקצאה של מספר אלקטורים בהתאם לגודל האוכלוסייה שבה. החוקה האמריקנית לא כוללת התייחסות לשאלה, כיצד יש לבחור/למנות את האלקטורים, וכל מדינה רשאית להחליט בעצמה על שיטת הבחירה ואפילו למנות את האלקטורים ללא בחירה. עם זאת, בעידן המודרני, ברוב המדינות בארצות הברית, למעט מיין ונברסקה, הנוהל המקובל הוא, שמי שזוכה ברוב הקולות במדינה מקבל את כל האלקטורים שלה, כלומר כל האלקטורים יהיו חברי מפלגתו ויצביעו בעדו.
ב-20 בנובמבר, ניסו טראמפ ואנשיו ללחוץ, ללא הצלחה, על פוליטיקאים רפובליקנים במישיגן ופנסילבניה, בהן זכה ביידן, לשנות את שיטת בחירת האלקטורים בהן, כך שייבחרו אלקטורים רפובליקאים, שיעניקו לטראמפ רוב בחבר האלקטורים, על אף שלא זכה ברוב בבחירות.
התערבות זרה
לאחר שבוצעה התערבות רוסית בבחירות של שנת 2016, התכוננו גורמים שונים בארצות הברית לניסיונות התערבות גם בבחירות של שנת 2020, על ידי שימוש בכלים דומים, דוגמת תחזוקת אתרים של חדשות כזב או מתקפות סייבר.
בפברואר 2020 הזהירו גורמי מודיעין אמריקאים כי גם הפעם רוסיה אכן מנסה להתערב בבחירות במטרה להביא לבחירתו של הנשיא טראמפ. טראמפ עצמו הטיל ספק באזהרות אלו.
באוגוסט 2020 מסר ויליאם אוונינה, ראש המרכז הלאומי למודיעין נגדי, והאחראי על אבטחת הליך הבחירות בארצות הברית, שעל פי ההערכות פועלות סין ואיראן נגד טראמפ, ורוסיה פועלת נגד ביידן.
על רקע החששות מהשפעתן של התערבויות זרות באמצעות הרשתות החברתיות, בדומה לבחירות של שנת 2016, התחזק הדיון הציבורי סביב הגבלות על פרסום פוליטי. פייסבוק, אשר עמדה מול ביקורת רבה בהקשר זה, ביצעה מספר שינויים שמטרתם הגברת הפיקוח על תהליך הפרסום, וכבר מסוף שנת 2019 דיווחה שסיכלה ניסיונות התערבות בבחירות מצד רוסיה ואיראן. למרות פעולות אלו, המשיכה פייסבוק לספוג ביקורות מצד גורמים רבים, ביניהם ארגוני זכויות אדם, וכאשר דבקה בקיץ 2020 בסירובה לסמן פוסטים פוליטיים כוזבים או מסיתים, החריפו המחאות וכללו גם את עובדי פייסבוק עצמה וכן חרם מפרסמים.
עימותים
הוועדה לעימותים נשיאותיים הודיעה על קיומם של 4 עימותים; שלושה בין המועמדים לנשיאות ואחד בין המועמדים לסגנות.
קבלת התוצאות
בעוד שבמערכות בחירות קודמות הסתמן מנצח ברור כבר בבוקר שלאחר הבחירות (למעט בחירות 2000, שם הייתה הכרעה מאוחרת בגלל חוסר ההכרעה בפלורידה), הרי שבמערכת הבחירות הזו לא הסתמן מנצח ברור במשך מספר ימים לאחר הבחירות עקב התהליך הממושך של ספירת קולות ה-Absentee ballot (הצבעות מוקדמות בדואר ובקלפיות).
בשל כך רק ביום שבת, ארבעה ימים לאחר יום הבחירות, ב-7 בנובמבר 2020, הכריזו רשתות הטלוויזיה על ניצחונו של ביידן. בעקבותיהם הגיעה הכרה בתוצאות הבחירות מאישים בולטים רבים בארצות הברית וברחבי העולם וממנהיגי מדינות שברכו את ביידן, ביניהם ראש ממשלת בריטניה, בוריס ג'ונסון, קנצלרית גרמניה, אנגלה מרקל, נשיא צרפת עמנואל מקרון, ראש ממשלת קנדה ג'סטין טרודו, ראש ממשלת ספרד פדרו סנצ'ס, ראש ממשלת יפן יושיהידה סוגה, נשיא פולין אנדז'יי דודה, נשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי, ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ואחרים.
לקראת הבחירות וביום הבחירות עצמו העלה טראמפ שורה של טענות לא מבוססות לגבי אי סדרים ותרמיות בספירת הקולות, במטרה להטיל ספק בתוצאות הבחירות. יומיים אחרי הבחירות ועוד בטרם הוכרז המנצח, נשא טראמפ נאום ואמר שהיו זיופים ואילו היו סופרים את הקולות החוקיים הוא היה זוכה. חלק מערוצי הטלוויזיה האמריקאים קטעו את שידור הנאום, ערוצים אחרים כמו CNN ו-FOX הרפובליקאי לא קטעו את הנאום אך העירו שאין ראיות לטענות של טראמפ.
ב-23 בנובמבר פורסם כי טראמפ אישר לצוות מנהל השירותים הכלליים לעבוד עם צוות המעבר של הנשיא הנבחר ביידן, לעדכן אותם בעמדות הממשל בתחומים השונים ולעבוד איתם לקראת העברת הממשל, על אף אישורו והודעתו טראמפ הכריז כי במקביל לאישור העבודה עם צוותי ביידן הוא ימשיך בקרב המשפטי על הבאת הוכחות שהיו זיופים בתוצאות הבחירות.
ג'ורג'יה
ב-11 בנובמבר הודיע מזכיר מדינת ג'ורג'יה על ספירה חוזרת, ידנית, של 5 מיליון הקולות. בג'ורג'יה זכה ביידן ברוב קטן של 14,112 מצביעים, כ-0.3%. טראמפ צייץ שזה בזבוז זמן וכתב, "הם לא מראים את השוואת החתימות...אל תתנו לקיצונים לגנוב את הבחירות!" (החתימות שעל מעטפות ההצבעה בדואר). הספירה החוזרת בג'ורג'יה הסתיימה ב-18 בנובמבר בניצחונו של ביידן בפער יותר קטן של 12,670 מצביעים. מושל ג'ורג'יה הרפובליקני, בריאן קמפ, הכריז על ביידן כמנצח ובכך היה למועמד לנשיאות הדמוקרטי הראשון שזכה במדינה זו מאז ניצחונו של ביל קלינטון ב-1992. מטה טראמפ דרש ספירה חוזרת, הפעם שוב ממוכנת. בתום הספירה אושר שוב שביידן זכה, בפער של 11,784 קולות.
PCManFM
PCManFM (שם מלא: PCMan File Manager) הוא מנהל הקבצים של סביבות שולחן העבודה LXDE ו-LXQt.
היסטוריה
מנהל קבצים זה פותח במקור על ידי הונג ג'ן יי (Hong Jen Yee), ממפתחי LXDE, במטרה להיות תחליף ליישומים דומים אחרים דוגמת ת'ונר או נאוטילוס.
בתחילת 2013 ניסה ג'ן יי לנסות להסב את התוכנה ל־Qt (היסב שכונה PCManFM-Qt) בשל קשיי תאימות וצריכה רבה של זיכרון כאשר התוכנה נכתבת ב 3+GTK, ושחרר גרסה ראשונית במרץ של אותה שנה. עם זאת, הוא הבהיר שגרסת Qt לא תחליף את גרסת +GTK, ושתי הגרסאות "יתקיימו האחת לצד השנייה". בעקבות ההסבה התוכנה מהווה נדבך עיקרי בסביבת שולחן העבודה LXQt.
אביאל בן צרור
אֲבִיאֵל בֶּן צְרוֹר הוא דמות מקראית. בספר שמואל זהו שמו של אביו של קיש אבי שאול. בספר דברי הימים קיש מופיע כבנו של נר או של יעואל. במדרשים התייחסו לכל השמות כדמות אחת והסבירו שהוא כונה נר על שם שהדליק נרות בדרכים אל בתי המדרש ובתי הכנסת. לפי הדעה שמזהה אותו עם יעיאל הוא הקים את היישוב הישראלי הראשון בגבעון.
במקרא
לפי ספר שמואל, שאול הוא בנו של. מכאן שאביו של קיש נקרא אביאל בן צרור. בהמשך מוזכר הקשר המשפחתי של אבנר בן נר:, כלומר, גם אבנר הוא נכדו של אביאל ולכן שאול ואבנר הם בני דודים.
בספר דברי הימים ח' מובאת שושלת יוחסין של בני בנימין. שם כתוב אך מעט בהמשך. בפרק ט' מופיעה שוב שושלת היוחסין של שאול אבל שם מופיע גם שמו של אבי גבעון: "יעואל".
קורות חייו
לפי הרד"ק והגר"א, אביאל בן צרור הוא נר בן יעיאל שבדברי הימים, אך לדעת המלבי"ם ופירוש המיוחס לאחד מתלמידי הרס"ג יעיאל עצמו הוא אביאל.
לפי השיטה שמזהה אותו עם נר בן יעיאל
אביאל בן צרור, נולד בגבעון שבאחוזת שבט בנימין. הוא הוליד את נר אבי אבנר וקיש אבי שאול.
לפי השיטה שמזהה אותו עם יעיאל אבי גבעון
אביאל בן צרור, נולד בצלע שבאחוזת שבט בנימין. הוא התחתן עם מעכה, והוליד את עבדון, צור, קיש, בעל, נר, נדב, גדור, אחוי, זכריה, מקלות. בצעירותו, עבר לגור בגבעון. הוא התחיל להפקיע מהגבעונים, תושבי המקום, קרקעות והקים בעיר את היישוב הישראלי הראשון.
החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית
החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית (الجبهة الشعبية لتحرير فلسطين - القيادة العامة - תעתיק: אלג'בהה אלשעביה לתחריר פלסטין - אלקיאדה אלעאמה) היא ארגון טרור פלסטיני שהתפלג ב-24 באפריל 1968 מארגון הטרור החזית העממית לשחרור פלסטין. בראש הארגון עמד מאז הקמתו אחמד ג'יבריל שישב בדמשק, עד למותו ב-2021.
היסטוריה
ג'יבריל פרש מהחזית העממית על רקע עימותיה עם המשטר הסורי וכן משום שהוא התנגד לכל עיסוק פוליטי וביקש להתמקד אך ורק במאבק המזוין נגד ישראל. הארגון רואה במאבק המזוין כדרך היחידה למימוש זכויותיהם של הפלסטינים ושולל את זכות הקיום של מדינת ישראל. הסיסמה המופיעה בסמל הארגון: "שיבה, לוחמה, שחרור". לארגון קשרים הדוקים עם סוריה, חזבאללה, איראן ובשנים האחרונות גם עם החמאס.
הישג גדול של הארגון היה "עסקת ג'יבריל" (המכונה בערבית عملية الجليل, או "עמליַת אלג'ליל"), שבמסגרתה תמורת שלושה חיילי צה"ל שחטף הארגון במהלך מלחמת לבנון הראשונה שחררה ישראל 1,150 אסירים ועצירים ביטחוניים, בהם מחבלים שנידונו למספר מאסרי עולם על רצח, כגון הטרוריסט היפני קוזו אוקמוטו.
פיגוע בולט של הארגון היה ליל הגלשונים, בנובמבר 1987, בו נהרגו 6 חיילי צה"ל ו-10 נפצעו מאש מחבל שחדר לישראל בעזרת גלשן אוויר. במבצע כחול וחום בשנת 1988 תקף צה"ל מפקדה של הארגון בלבנון, בו נהרגו 33 מחבלים. בישראל טענו שמאז פעולה זאת חדל הארגון לבצע פיגועים.
ב-2002, האשים הארגון את ישראל באחריות להתנקשות בחיי ג'יהאד ג'יבריל, בנו הבכור של אחמד ג'יבריל, ג'יבריל הבן נהרג בביירות, בהתפוצצות המכונית שבה נסע.
בעשור הראשון של המאה ה-21 נטל הארגון חלק פעיל בירי רקטות קסאם לעבר העיר שדרות והקיבוצים והמושבים הסמוכים לרצועת עזה. ב-3 בינואר 2008 ירה הארגון רקטת גראד שפגעה בצפון אשקלון. לפי אתר שירות הביטחון הכללי, לארגון אין כיום אחיזה רבה בשטחים, ופעיליו משתפים פעולה עם תשתיות ארגון "החזית העממית".
במלחמת האזרחים בסוריה נלחמו אנשי הארגון לצד חיילי הממשלה.
ב-26 באוגוסט 2019, דווח על ידי כלי תקשורת לבנוניים כי בסיס הארגון הנמצא מזרחית לזחלה, הותקף על ידי כלי טיס. הארגון האשים את ישראל בתקיפה זו.
הקרב על צפת
הקרב על צפת במלחמת העצמאות נערך בין 16 באפריל ל-11 במאי 1948 בין כוח המגן העברי לכוחות צבא ההצלה הערבי. הקרב נסתיים בניצחון הצד היהודי, ובעקבותיו עזבה האוכלוסייה הערבית את צפת.
רקע היסטורי
צפת (בערבית: صفد) הייתה עיר חשובה בגליל, בירתה של נפת צפת המנדטורית אשר שימשה כמרכז מנהלי, תרבותי וכלכלי לכפרי הנפה. בעיר חיו במשך מאות שנים זה בצד זה יהודים וערבים. לקראת מלחמת העולם הראשונה היו בעיר כ-7,500 יהודים וכ-6,000 ערבים, אך בתקופת המנדט השתנה המאזן והאוכלוסייה הערבית הייתה לרוב.
מאורעות תרפ"ט
המפנה אירע במאורעות תרפ"ט. ב-29 באוגוסט 1929 התנפלו מספר ערבים על שכניהם היהודים ורצחו בנשק קר 18 תושבים ופצעו עשרות נוספות. הצבא הבריטי התערב מאוחר יותר והוביל תחת משמר את היהודים לבניין ה"סראיה" (המרכז השלטוני הבריטי) בזמן שהערבים המשיכו את ביזת בתיהם.
המרד הערבי הגדול
במאורעות 1936–1939 היה כבר גרעין של כ-70 חברי הגנה, מחסן נשק בלתי חוקי ותוכניות הגנה ושמירה על הרובע. יהודי צפת הותקפו מספר פעמים על ידי ערביי צפת והכפרים הסמוכים, אך בניגוד למאורעות תרפ"ט נהנו משמירה של אנשי ההגנה. ב-13 באוגוסט 1936 פרצו ערבים חמושים ברובים ובפצצות מכיוון בית הקברות העתיק לרובע היהודי. בהתקפה זו נרצחו אלתר אונגר, סופר סת"ם, ושלושה מילדיו, בשעה ששהו בביתם.
בשנת 1944 מינה פיקוד ההגנה את מאיר מיבר למפקד הרובע היהודי בצפת, והחל בעבודות ההכנה של הרובע ללחימה ולעמידה בתנאי מצור וכן ברכישה והסתרה של נשק בסליקים, בהסתר מפני השלטון הבריטי. מטרתם של הכוחות הבריטים המועטים שישבו בעיר ובסביבתה, הייתה לא להתערב בהתנגשויות שבין שני הצדדים ולפנות את כוחותיהם מן העיר בבוא העת ללא פגע.
רק דבר אחד הבריטים עשו לצמצום ההתנגשויות: הם הרסו שורת בתים במורד ההר, בגבול בין השכונה היהודית לערבית, בנו שורת מדרגות ארוכה ורחבה שהגיעה עד למשטרה (היום: מבנה של מכללת צפת), וכך יצרו חיץ בין הצדדים. גרם המדרגות הזה נקרא היום מעלות עולי הגרדום. בתקופות מתוחות, הם הכריזו על המעלות כשטח צבאי סגור, וצלף שניצב על ראש מבנה המשטרה, היה צולף בכל אחד שניסה לעבור שם. הוא נעזר בפרוז'קטור שניצב עד היום על מבנה המשטרה.
ערב החלטת החלוקה
ערב מלחמת העצמאות מנה היישוב היהודי בצפת כ-1,500 נפש, והאוכלוסייה הערבית מנתה כ-11,000 נפש וביחד עם כפרי הסביבה, כ-20,000 נפש. הרובע היהודי (בפי הערבים "חארת אל-יהוד") השתרע על שטח מצומצם של 300 על 700 מטרים בחלק הצפוני-מערבי של העיר ונשלט לחלוטין על ידי הערבים שהחזיקו את הר מצודת צפת שבראשה הזדקר תל שכונה "פטמה". על הר כנען, צפונית-מזרחית לעיר ניצב בניין משטרת הר כנען מסוג מצודות טגארט, ששלט על כל צפת.
בהחלטת החלוקה של האו"ם, נקבע שצפת תהיה כלולה במדינה היהודית על אף שיותר מ-85% מאוכלוסייתה היו ערבים. לאחר החלטת החלוקה ב-29 בנובמבר 1947 הוחמר המצב. אחת הבעיות העיקריות, מנקודת המבט של הכוחות היהודיים, הייתה היחס בין מספר הלוחמים ואי הוודאות לגבי המספר המדויק של הלוחמים הערבים: בתחילת דצמבר 1947 מנתה מצבת כוח האדם של ההגנה ברובע היהודי (יחד עם כוחות האצ"ל והלח"י, אשר נטמעו בתוך ההגנה) 250 איש בסך הכל, וסך התחמושת עמד על כ-30,000 כדורים. מנגד, עמדו מולם בזמן המלחמה כ-3,000 לוחמים (לפי ספר הזיכרונות של קולונל וספי א-תל, ממצביאי צבא ההצלה הערבי), אף שלפי מקורות ערביים אחרים מספרם היה נמוך יותר – כ-700 לוחמים.
תקיפות מקדימות ערביות
ההתקפה הגדולה הראשונה של הערבים על הרובע היהודי הייתה ביום שישי, 2 בינואר 1948 ונמשכה כתשע שעות. להגנה היה הרוג אחד, ולכוחות הערבים, שהתקפתם נכשלה – אבדות גדולות. בשל המחסור החמור בתחמושת, מיד בלילה שלאחר ההתקפה הוציא מיבר הנחיה שיש לקמץ בתחמושת, וכי כל לוחם ייקנס ב-25 גרוש עבור כל ירייה מיותרת. מתקפה זו גם המחישה את החשיבות האסטרטגית של מצודת צפת.
המתיחות בין הלוחמים היהודים לכוחות הערבים גברה ככל שעבר הזמן, ואחד השיאים היה חטיפתו של אחד ממנהיגי הערבים (19 במרץ 1948), אבו עוסמן, במטרה להשיג מידע מודיעיני כדי לסכל פיגועים. כתגובה הסלימו ערביי צפת את מאבקם ואף פנו לבריטים במטרה להשיב את החטוף. לאור החשש שהערבים ינסו לחטוף חברי הגנה או להתעלל בשבויים, הוציא מיבר ב-21 במרץ 1948 הוראה שבמקרה ובקרב נפצע לוחם והוא עלול ליפול בשבי עליו להפעיל רימון על עצמו ועל האויב.
לאחר שאוטובוס אגד הותקף ב-23 במרץ 1948 ושבעה מנוסעיו נהרגו, הפסיקו אוטובוסים להגיע לרובע והחל למעשה המצור. ב-14 באפריל 1948 הציעו הבריטים לפנות את האוכלוסייה הבלתי לוחמת אך נענו בשלילה. באותו יום נהדפה התקפה ערבית חזקה.
הפינוי הבריטי – תחילת המערכה
ב-16 באפריל 1948 בשעה 14:00 העמידו הבריטים משאיות בחצר המשטרה העירונית ועליהן דגל לבן והכריזו שוב על רצונם לפנות את האוכלוסייה היהודית הבלתי לוחמת (למעלה מאלף נפש) תוך שעה. מפקדת ההגנה ענתה בשלילה תוך ידיעה שהחלטה זו יכולה להיות גורלית לחיי האנשים. מיבר העביר לכל הקטעים והיחידות את סיסמת היום – "המגינים יגנו".
הכוחות הערביים תפסו מיד את בית המשטרה העירונית, "בית שלווה" בכניסה לעיר ואת משטרת הר כנען. האוכלוסייה הבלתי לוחמת הסתגרה במרתפים ומרגע יציאת הבריטים בשעה 15:00, החלה התקפה שנמשכה 14 שעות במטרה לפרוץ לרובע ולחסלו. הם ניסו לפרוץ לרובע בחיפוי אש כבדה, פיצוצי בתים וזריקת מטעני דינמיט אך נהדפו. להגנה היו עשרה פצועים. ביומן תחנת העזרה הראשונה של הערבים נרשמו 18 הרוגים ופצועים רבים.