cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
משפט השאריות הסיני
משפט השאריות הסיני הוא שמם של מספר משפטים בתורת המספרים ובתורת החוגים, הקשורים זה לזה. בצורתו הבסיסית והמקורית המשפט עוסק במערכת של משוואות מודולריות ומבטיח קיום של פתרון למערכת תחת תנאים מסוימים.
קטת
היישוב נזכר בספר יהושע בתיאור נחלת שבט זבולון במערב עמק יזרעאל, בין היתר לצד הערים נהלל, שמרון, ידאלה ובית לחם:. בתרגום השבעים מובא השם בצורה "קטנת".
אלפבית פונטי בין-לאומי
אָלֶפְבֵּית פוֹנֵטִי בֵּין־לְאֻמִּי (באנגלית: International Phonetic Alphabet, ובראשי תיבות: IPA; בספרדית: Alfabeto Fonético Internacional, ובראשי תיבות: AFI) הוא מערכת אותיות וסמלים פונטית המבוססת בעיקרה על האלפבית הלטיני והאלפבית היווני. המערכת נבנתה בידי האגודה הבין-לאומית לפונטיקה כדי לשמש תקן לייצוג צלילי-דיבור בכתב. ב-IPA משתמשים מורים ולומדי שפות זרות, בלשנים, קלינאי תקשורת, זמרים, שחקנים, מִילונאים, יוצרי שפות מתוכננות ומתורגמנים.
קטת
בספר שופטים נזכר כי בני שבט זבולון לא הורישו את יושבי נהלל וקִטְרוֹן, ויש הסבורים כי הכוונה לאותה העיר. עם זאת, קטרון זוהתה בידי חז"ל עם ציפורי, בעוד שקטת זוהתה בידי חז"ל עם עיירה בת תקופתם בשם קטינית:.
משפט השאריות הסיני
מקורו של המשפט בספר מהמאה השלישית של המתמטיקאי הסיני סן-צו, ומכאן שמו. המשפט פורסם פעם נוספת במאה השלוש העשרה על ידי מתמטיקאי סיני נוסף, צ'ין ג'יו-האו.
אלפבית פונטי בין-לאומי
ה-IPA נועד לייצג את מאפייני הצלילים שמהם מורכב הלקסיקון (ובמידה מוגבלת, הפרוזודיה) של השפה המדוברת: הגאים, פונמות, אינטונציה והפרדת מילים והברות. כדי לייצג מאפיינים נוספים של דיבור (כגון: חיכוך שיניים, גמגום, וצלילים המושמעים בעקבות שפה שסועה) ניתן להשתמש בתוספת של סימנים הנקראת "תוספות ל־IPA".
קטת
אחד הזיהויים שהוצע ליישוב הקדום הוא בח'רבת קטינה שבין רמות מנשה ורכס הכרמל, בסמוך למחלף עין תות. זיהוי אחר, אותו הציע זאב ארליך, המסתמך בין היתר על הקרבה לבית לחם הגלילית, נהלל ושמרון, הנזכרות לצד קטת במקרא ובמקורות חז"ל, הוא בחורבה הקרויה ח'רבת קיסי, בדרום היישוב בית זרזיר שבגליל התחתון, בה נתגלו מספר מערכות מסתור, ייתכן מתקופת מרד גאלוס, ואשר מדרום לה נתגלתה כתובת תחום שבת.
אלפבית פונטי בין-לאומי
ה־IPA מייצג צלילים על ידי אותיות בודדות או על ידי צירופי אותיות וסימנים דיאקריטיים (סימני הֶבְחֵן). לדוגמה, הצליל של האות האנגלית "t" ניתן לייצוג ב־IPA בעזרת האות האחת [t] או בשילוב של אות וסימנים דיאקריטיים [t̺ʰ]. הדיוק הוא בהתאם לרצון לדייק. לעיתים תכופות משתמשים באות אחת לייצוג מגוון של צלילים בתוך שפה אחת (הדבר תלוי במידת הדיוק הנחוצה למתעתק). לדוגמה, האות "t" שאינה ייחודית לצליל מסוים יכולה לסמן את הצליל [t̺ʰ] או את הצליל [t] בהתאם לשימוש בשפה מסוימת.
משפט השאריות הסיני
המשפט עבור משוואות מודולריות
בניסוח אחר, מופשט יותר, המשפט קובע שהחוג איזומורפי לסכום הישר של החוגים.
אלפבית פונטי בין-לאומי
האגודה הבין-לאומית לפונטיקה מוסיפה, משמיטה או משנה מדי פעם אותיות או סימנים דיאקריטיים. מאז השינוי האחרון בשנת 2005 יש 107 אותיות, 52 סימנים דיאקריטיים ו־4 סימנים פרוזודיים. כל אלה מוצגים באתר ה־IPA.
משפט השאריות הסיני
הוכחה
רעיון ההוכחה הוא למצוא בסיס בו מודולו m_i הם 1 ומודולו m_j (כאשר j \ne i) הם 0. תוצאות אלה בונות בסיס למרחב הפתרונות, והפתרון המבוקש הוא צירוף-ליניארי של איברי-בסיס עם המקדמים-החופשיים במשוואות-המודולריות.
אלפבית פונטי בין-לאומי
היסטוריה של האלפבית הפונטי הבין-לאומי
בשנת 1886 הוקם הארגון שמשנת 1897 ואילך ייקרא "האגודה הבין-לאומית לפונטיקה" (בצרפתית: l’) על ידי קבוצה שבין חבריה היו מורי שפות בריטים וצרפתים, ובראשם הבלשן פּוֹל פּאסֶיי. האלפבית התבסס במקור על רפורמה בשיטת הכתיבה עבור השפה האנגלית הידועה בשם "אלפבית רומי". על מנת להפוך את השיטה לשימושית בשפות אחרות איפשרו לצלילי התנועות להשתנות משפה לשפה. בשנת 1888 שונה האלפבית כך שיהיה אחיד לכל השפות, ובכך הציבו תנאי מקדים לכל שינוי עתידי.
משפט השאריות הסיני
הוכחה
נגדיר ואז מתקיים ש \ n_i, m_i זרים (מאחר ש-mi זר לכל גורם במכפלה המרכיבה את ni. אם הם לא היו זרים היה מספר ראשוני המחלק את שניהם, ובפרט את אחד הגורמים במכפלה, ואז היה מתקבל מספר ראשוני המחלק הן את mi והן mj אחר, בסתירה להנחה). כיוון שהם זרים, קיימים ri ו si עבורם: כעת נגדיר ואז. בנוסף, לכל j ששונה מ - i, כי mj מחלק את ni.
אלפבית פונטי בין-לאומי
היסטוריה של האלפבית הפונטי הבין-לאומי
מאז היווצרותו עבר האלפבית מספר שינויים. האלפבית עבר שינויים והרחבות גדולות בשנים 1900 ו־1932 ונותר ללא שינוי עד כנס קיל בשנת 1989. שינוי מזערי נעשה בשנת 1993 בכך שנוספו ארבע אותיות עבור תנועות אמצעיות מרכזיות והוסרו אותיות שסימלו עיצורים מפונמים "אטומים". השינוי האחרון של האלפבית היה בשנת 2005 בהוספת אות עבור עיצור שפתי־שיני, מקיש. מלבד הוספה והסרה של סמלים, שינויים באלפבית כוללים בעיקר מתן שמות חדשים לסמלים ולקטגוריות ושינוי צורות של אותיות קיימות.
משפט השאריות הסיני
הוכחה
בנינו בסיס למערכת המשוואות. נסכם בעזרת הדלתא של קרונקר: באמצעותו קל לבנות את הפתרון, שהוא: שכן כנדרש.
אלפבית פונטי בין-לאומי
היסטוריה של האלפבית הפונטי הבין-לאומי
תוספות לאלפבית הן יחסית חדשות. "תוספות ל־IPA" היא מערכת של סמלים שנוצרה בשנת 1990. המערכת אומצה באופן רשמי בידי "האגודה הבין-לאומית לקליניקה פונטית ובלשנות".
משפט השאריות הסיני
הוכחה
לסיום, יהי y פתרון אחר, אזי לכל i מתקיים ש \ m_i | x-y ומאחר שכל ה-mi זרים נובע שגם \ m | x-y ומכאן ששני הפתרונות שקולים מודולו m.
אלפבית פונטי בין-לאומי
טבלת האלפבית הפונטי הבין-לאומי וטרפז התנועות
בתמונה להלן מופיעה טבלת האלפבית הפונטי הבין-לאומי המציגה את הסימנים הפונטיים של העיצורים הממוינים על פי ערכיהם הפונטיים. בצד ימין במרכז מופיע טרפז התנועות המציג את הסימנים הפונטיים של התנועות המסודרות בהתאם לערך הפונטי של כל תנועה.
משפט השאריות הסיני
הוכחה
בכך הסתיימה ההוכחה, שמציגה גם אלגוריתם מהיר לפתרון מערכת קונגרואנציות.
דוגמה
נפתור את מערכת המשוואות הבאה: כאן ו-.
נשים לב ש-
ו- ולכן. מצאנו את הבסיס ולכן הפתרון הוא נוודא שזה אכן פתרון, ואכן: ו-.
מסקנה: האיזומורפיזם בין החוגים
מסקנה של המשפט היא ש-.
יהי, אפשר לשכן אותו ב- על ידי ובכיוון ההפוך, יהי. לפי משפט השאריות הסיני קיים כך שמתקיים, ולכן נתאים כאשר x הוא זה שמתקבל ממשפט השאריות הסיני והוא יחיד עד כדי מודולו.
שתי ההתאמות הללו הן הומומורפיזמים הופכיים אחד של השני ולכן מגדירות איזומורפיזם בין שני החוגים.
קרן הזהב
היסטוריה
לפי אגדה יוונית, מקור שמה של קרן הזהב ביוונית (חריסון קרס) בשמה של קרואסה, אימו של ביזס (Βύζας) מייסדה של ביזנטיון בשנת 667 לפנה"ס. לפי מקורות אחרים מקור שמה של קרן הזהב באדמות הפוריות ובנוף היפה שסביב לה, אך ככל הנראה השם מתייחס לעושרם של המבנים שנבנו סביב לשון הים בתקופה הביזנטית. בתקופת זו שימשה קרן הזהב כנמל העיקרי של הצי וחומות העיר נמתחו על גדתה הדרומית כמו גם סביב לעיר כולה. על חופה הצפוני של קרן הזהב (כיום באמינני) הוקם "המגדל הגדול" (Megalos Pyrgos) ושרשרת נמתחה בינו ובין העיר שעל הגדה הדרומית, כדי למנוע מכלי שיט זרים מלהיכנס אל לשון הים. המגדל נהרס ברובו בידי צלבני מסע הצלב הרביעי ב-1204. השרשרת נמתחה בשלוש הזדמנויות לאורך ההיסטוריה - במאה ה-10 בעת מתקפת רוס של קייב, בעת מסע הצלב הרביעי ובעת הכיבוש העות'מאני. לאחר כיבוש איסטנבול בידי העות'מאנים ב-1453 התיישבו לאורך קרן הזהב שהייתה אותה עת בקצה העיר יהודים, איטלקים, יוונים ולא מוסלמים אחרים.
הגשר של לאונרדו דה וינצ'י
בשנת 1502 ערך לאונרדו דה וינצ'י שרטוט של גשר לרוחבה של קרן הזהב. הגשר באורך של 240 מטר תוכנן לבקשתו של הסולטאן באיזיט השני אולם הוא לא הוקם לבסוף. בשנת 2001 הוקם לפי שרטוטיו של דה וינצ'י גשר להולכי רגל בממדים קטנים יותר בעיר אוס (Ås) בנורווגיה, וב-17 במאי 2006 הודיעו ראש ממשלת טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן וראש עיריית איסטנבול כי הגשר יוקם מעל קרן הזהב לפי תוכניותיו וקנה המידה המקוריים של דה וינצ'י. אם אכן יוקם הגשר הוא יהיה הגשר החמישי החוצה את לשון הים.
קרן הזהב כיום
כיום משתרעים בניינים לכל אורכן של שתי גדותיה של קרן הזהב, אם כי בחלקים מחופיה ישנם גנים ופארקים. בשנות השמונים של המאה ה-20 נוקו מימיה של קרן הזהב והופסקה הזרמת שפכים תעשייתיים אליהם. שלושה גשרים חוצים את קרן הזהב - גשר גלאטה (Galata Köprüsü) סמוך למקום מפגשה עם הבוספורוס, גשר אטאטורק (Atatürk Köprüsü) כ-750 מטר ממנו וגשר הליצ' (Haliç Köprüsü) הנושא את הכביש המהיר הפנימי של העיר (Çevre yolu - D100/O-1). גשר רביעי שעליו תחצה הרכבת התחתית של איסטנבול את קרן הזהב נמצא בשלבי הקמה. לאורכה של קרן הזהב מזגזגים קווי אוטובוס הים באיסטנבול. אחד האתרים הידועים הנמצאים בסמוך לקרן הזהב הוא מסגד וקבר איוב אל-אנסרי (Eyüp El-Ansari'nin camii ve türbesi) בעיר אייפ (Eyüp), שהיה למקום קדוש ומוקד לעלייה לרגל. עוד נמצאת לידה העיר המיניאטורית "מיניאטירק" (Miniatürk).
אסה-פקה סאלונן
ביוגרפיה
סאלונן למד נגינה בקרן יער, ניצוח וקומפוזיציה באקדמיית סיביליוס בהלסינקי. חברו לכיתה היה המלחין מגנוס לינדברג. הוא ייסד את האגודה להערכת מוזיקה חדשה, "קורבאט אאוקי" ואת ההרכב הנסיוני "טוימיי" ("אוזניים פתוחות" ו"זה עובד", בפינית). בהמשך למד סאלונן אצל המלחינים פרנקו דונאטוני, ניקולו קסטיליוני ואיוניוהאני ראוטאווארה.
התנסותו הראשונה בניצוח הייתה בשנת 1979 עם תזמורת רדיו פינלנד, אם כי הוא המשיך לראות את עצמו בעיקר כמלחין. אבל בשנת 1983 קיבל על עצמו לבצע את הסימפוניה השלישית של מאהלר עם התזמורת הפילהרמונית של לונדון בהתראה קצרה, וקונצרט זה העלה אותו על דרך המלך כמנצח. בהמשך היה מנצח אורח ראשי של הפילהרמונית משנת 1985 עד 1994.
סאלונן, שכיהן כמנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של רדיו שוודיה משנת 1984 עד שנת 1995 ומנהל מוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס משנת 1991 עד שנת 2009, נודע במחויבותו לביצוע והקלטה של מוזיקה בת זמננו. הקלטת הבכורה העולמית שלו לסימפוניה השלישית של ויטולד לוטוסלבסקי זיכתה אותו בפרס גראמופון לשנת 1985 על ההקלטה הטובה ביותר למוזיקה בת זמננו.
בין יצירותיו של סאלונן: ...ממבט ראשון ובלי לדעת... (...auf den ersten blick und ohne zu wissen... ) משנת 1980, קונצ'רטו לסקסופון, ששמו לקוח מן "המשפט", של פרנץ קפקא), "פלוף" לסופרן והרכב כלי (1982, לפי טקסטים של סטניסלב לם) ווריאציות ל.א. לתזמורת (1996). כדי להקדיש יותר מזמנו להלחנה, לקח לו סאלונן שנת שבתון מניצוח ב-2000, זמן שבמהלכו כתב יצירה לקרן סולו (קונצרט אטיוד, היצירה המתחרה לשבוע כלי הנשיפה ממתכת של לייקסה), "דיכוטומיה" לפסנתר, "מניה" לצ'לן אנסי קארטונן, סינפונייטה ו"גאמביט", יצירה תזמורתית שכתב כמתנת יום הולדת לחברו, המלחין מגנוס לינדברג.
בשנת 2001 חיבר סאלונן את "גופים זרים", יצירתו הגדולה ביותר במונחי תזמור, שבתוכה שילב מוזיקה מן הפרק הראשון של "דיכוטומיה". יצירה תזמורתית אחרת, "אינסומניה", נכתבה בשנת 2002 ועוד אחת, "כנף על כנף", בשנת 2004. "כנף על כנף" כוללת תפקידים לשני קולות סופרן ודגימות מעוותות מקולו של האדריכל פרנק או גרי.
משנת 1991 עד שנת 2009 הוא שימש כמנצח ראשי ומנהל מוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס, התזמורת שעליה ניצח בהופעת הבכורה שלו בארצות הברית בשנת 1984. עד שנת 2021 שימש כמנצח ראשי של תזמורת פילהרמוניה שבלונדון ובמקביל כיהן כמלחין הבית של הפילהרמונית של ניו יורק עד 2018.
בדצמבר 2018 פורסם כי סאלונן נבחר להיות המנהל המוזיקלי הבא של התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו, והוא התחיל בתפקיד בספטמבר 2020.
פלאנג'ינג
פלאנג'ינג (אנגלית: Flanging) הוא אפקט בתחום עיבוד אותות קול. באופן טבעי ניתן להבחין בתופעה על ידי החזרת הד.
תיאור
בתהליך הפלאנג'ינג נלקחת הקלטת אודיו בודדת, המשוכפלת להקלטה נוספת זהה לחלוטין לקודמתה. בהמשך משלבים באמצעות מכשיר פיזי או תוכנה את שניהם לפסקול יחיד, כשאחת מההקלטות משולבת בפער משתנה של אלפיות השנייה ואף פחות. תוצאת התהליך היא יצירת צליל ליווי "עולה-יורד" ומתמשך, שניתן לתאר גם כשינויים בנקודות על הפסקול, המתבטאים בין היתר בהגברת או החלשת עוצמת הקול, וכן בהארכת הפסגות ונקודות השפל בגל מבחינת זמן השמע שלהם.
גוארנה
גוארנה (פורטוגזית: Guaraná; שם מדעי: Paullinia Cupana) הוא שיח טרופי בעל פירות אכילים הגדל ביער האמאזונאס.
הגוארני נהגו לשתות חליטה ממותקת של אבקת זרעי גוארנה. הגוארנה משמשת ליצירת משקה קל מוגז וממותק וכן לכמוסות אותן נוטלים הברזילאים בתקופת הקרנבל כדי לשמור על עירנות.
המשקה
בנוסף לכימיקלים אחרים, צמח הגוארנה מכיל קפאין, תאופילין ותאוברומין. התמצית הנוזלית של הגוארנה מעוררת את מערכת העצבים המרכזית עקב הימצאותו של הקפאין. בין משקאות האנרגיה המכילים גוארנה נכללים, בין היתר, פפסי ז'וסטה, גולי גורנה וסוקו.
ברזיל מייצרת כמה משקאות קלים המכילים את תמצית הגוארנה ובלי תוספות קפאין. כל מוצר שונה באופן בולט בטעם ממשנהו, לחלקם ישנה כמות מעטה מאוד של טעם הגוארנה הטבעי. בברזיל, מכירות משקאות הגוארנה הן במקום השני לאחר מכירות משקאות הקולה.
בשנות השמונים יובא משקה הגוארנה לישראל, כשזמריר הפרסומת שלו התבסס על השיר ראמיה של הזמר אפריק סימון.
פרלוד
פְּרֶלוּד, או אַקְדָּמָה, הוא חיבור מוזיקלי קצר, המשמש בדרך כלל כמבוא ליצירה אחרת. באופרה משתמשים בו לפני מערכה חדשה, לשקף את הלך רוחה.
ז'אנר הפרלוד התפתח מאימפרוביזציות (אלתורים) של נגני כלי מקלדת לפני ההופעה, מעין בדיקת כוון של הכלי. בספרות הפסנתר הפרלוד הוא כבר יצירה בפני עצמה. הפרלוד מתאר בדרך כלל רגש חולף כלשהו, החל מהיגון העמוק ביותר ועד לשמחה מתפרצת, הכול בהתאם לתמונה אותה הוא מתאר.
באך כתב יצירה אחת בת 48 פרלודים ופוגות (שניים לכל סולם) הנקראת "הפסנתר המושווה", כאשר כל פרלוד מהווה הקדמה לפוגה שאחריו.
מלון גרנד בודפשט
מלון גרנד בודפשט (באנגלית: The Grand Budapest Hotel) הוא סרט קולנוע מסוגת דרמה קומית בהפקה משנת 2014 בבימויו של וס אנדרסון, על פי תסריט שכתב הוא עצמו בהשראת כתביו של שטפן צווייג. בסרט מככבים רייף פיינס, אדריאן ברודי וטוני רוולורי בתפקידו המשמעותי הראשון, לצד כוכבים רבים בתפקידי משנה. הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית הסרט הקומי/מוזיקלי הטוב ביותר ובפרס אוסקר בארבע קטגוריות שונות: פס-קול, עיצוב התפאורה, עיצוב התלבושות, איפור ועיצוב שיער.
עלילת הסרט
בזמן הווה, נערה מבקרת בבית עלמין ברפובליקה מרכז אירופית דמיונית בשם "זוברובקה", עליה נאמר שהיא חווה זמנים קשים. היא מגיעה לאנדרטה המוקדשת לסופר שאינו מזוהה בשמו, כשבידה ספר, כפי הנראה של אותו סופר (גם על כריכת הספר הוא אינו מזוהה). על האנדרטה תלויים מפתחות רבים מבתי מלון שונים. הנערה תולה על האנדרטה מפתח נוסף, מתיישבת על ספסל ליד האנדרטה ומתחילה לקרוא בספר, ששמו "מלון גרנד בודפשט".
בשנת 1968 מגיע הסופר כאדם צעיר (כעת בגילומו של ג'וד לאו) למלון גרנד בודפשט, השוכן בזוברובקה, בלב הרי האלפים. המלון היה פעם מלון מפואר שמשך אליו את עשירי היבשת, אך באותה עת הוא נמצא בדעיכה בולטת. תחזוקתו ירודה ואורחיו מעטים, אף שעדיין ניכרים בו סימני הפאר שידע בעבר. במלון פוגש הסופר את בעליו, זירו מוסטפא (פ. מארי אברהם) המספר לו כיצד הגיע המלון לבעלותו, ומדוע הוא ממשיך להחזיק ולהפעיל אותו, אף שאינו רווחי בעליל.
העלילה עוברת לשנת 1932, כאשר המלון נמצא בשיא תפארתו והצלחתו. זירו מוסטפא, בן מהגרים צעיר (כעת בגילומו של טוני רוולורי, בתפקידו הקולנועי המשמעותי הראשון) מתקבל לעבודה כנער שירות בלובי המלון, תחת גוסטב ה. (רייף פיינס), קונסיירז' המלון. שמו של גוסטב יצא למרחוק, הן בשל שליטתו ביד רמה בכל הפרטים בניהולו ותפעולו של המלון, והן בשל שירותי המין שהוא מעניק ביד רחבה לאורחותיו הזקנות והעשירות של המלון, שחלקן מגיעות להתארח בו במיוחד כדי לקבל את שירותיו. זהות בעליו של המלון נשארת בגדר מסתורין, אך שליחו של הבעלים, עורך הדין קובאקס (ג'ף גולדבלום) מקיים בו ביקורות מדי פעם.
גוסטב וזירו מגיעים לעיר לוץ, לטירתה של מאדאם ד., ונוכחים במעמד קריאת צוואתה על ידי המוציא לפועל של הצוואה - אותו עורך הדין קובאקס העורך לעיתים ביקורות במלון. איתם נוכחים במעמד קרובים רבים מאוד של המנוחה, החומדים את רכושה העצום. כשמתברר שמאדאם ד. הורישה לגוסטב ציור יקר ערך, מתעוררת עליו חמתם של קרוביה ובעיקר של בנה, דמיטרי דזגוף-אונד-טקסיס (אותו מגלם אדריאן ברודי).
בעזרתו של זירו, גונב גוסטב את הציור, כשבדרכו להימלט ולצאת למסע בחזרה אל המלון הוא נעזר ברב המשרתים של מאדאם ד., סרז' איקס (מתייה אמלריק) ועוזרתו, קלוטילד (לאה סדו). כאשר סרז' עוטף את הציור עבור גוסטב הוא מניח בגב הציור, בלא ידיעתו של גוסטב, מעטפה עליה הכיתוב "סודי".
ברכבת בדרך חזור, חושש גוסטב שדמיטרי ינסה לגנוב ממנו את הציור ומחליט לכרות ברית עם זירו. תמורת עזרתו, מובטח לזירו שיקבל נתח קטן ממכירת הציור, ובכל מקרה יהיה יורשו של גוסטב לכל רכוש שיצבור. גוסטב וזירו מגיעים למלון וטומנים את הציור בכספת הנמצאת בו, בדיוק כאשר כוחות משטרה מגיעים למלון. סרז' מעיד כי גוסטב ביקר את מאדאם ד. בלילה לפני שמצאה את מותה. לאחר מסירת העדות, סרז' בורח. גוסטב נעצר על ידי כח המשטרה בפיקודו של המפקח הנקלס באשמת רצח מאדאם ד., והוא מושלך לכלא. במקביל, מחפש גם ג'ופלינג (וילם דפו), רוצח שכיר מטעם דמיטרי, אחר סרז'. הוא מגיע לבית אחותו, המאוימת ממראהו והתנהלותו. היא אומרת לו שלא ראתה את סרז' מזה תקופה ארוכה.
עורך הדין קובאקס מסיק שקיים מסמך נוסף הקשור לירושה והוא מבקש מדמיטרי לדווח על כך לבית המשפט. דמיטרי חושש שהמידע יסכן את ירושתו ומנסה לשכנע את קובאקס לא לדווח. קובאקס מסרב ולאחר מכן נרצח בידי ג'ופלינג.
זירו נרתם לעזרתו של גוסטב ומבריח עבורו לכלא כלי חפירה, מוחבאים בתוך קופסאות ובהן מאפים שאפתה אהובתו, אגתה (סרשה רונן), העובדת במגדנייה נודעת. בעזרתה של קבוצת אסירים בהנהגתו של אסיר קשוח בשם לודוויג (הארווי קייטל) וכלי החפירה שהבריח לו זירו, נמלט גוסטב מכלאו. במקביל, בעוד אגתה מתכננת לחלץ את הציור הגנוב מכספת המלון, בשליחותו של זירו, מגיע אל המפקח הנקלס ראשה הכרות של אחותו של סרז', שזכתה לביקור נוסף של ג'ופלינג.
כדי להיחלץ מאזור הכלא ולאתר את סרז', נעזר גוסטב ב"אחוות המפתחות המצטלבים" - אחווה סודית של קונסיירז'ים בבתי מלון יוקרתיים ברחבי היבשת. חברי האחווה דואגים לחילוצם של גוסטב וזירו ומאתרים את מקום מחבואו של סרז', במנזר מבודד בהרים. גוסטב וזירו שמים פעמיהם אל המנזר ומאתרים את סרז', המגלה להם שקיימת צוואה נוספת של מאדאם ד., שתוכננה להיכנס לתוקף במקרה בו תירצח. בטרם מגלה להם סרז' את מיקומה של הצוואה השנייה, הוא נרצח בידי ג'ופלינג, שעקב אחרי גוסטב וזירו למנזר. ג'ופלינג נמלט מהמנזר בסקי, וגוסטב וזירו רודפים אחריו על מזחלת שגנבו. כאשר הם מתעמתים על קצה צוק, משליך זירו את ג'ופלינג לתהום וכך, מציל את גוסטב ממוות. השניים נמלטים מכוח המשטרה של הנקלס המגיע למקום.
גוסטב וזירו חוזרים למלון בעוד זוברובקה נמצאת על סף מלחמה. כאשר הם מגיעים, הם מגלים כי הצבא השתלט על המלון והפך אותו למחנה צבאי. גוסטב, המאוכזב מדעיכת העולם התרבותי כפי שהכיר אותו, נשבע לא לדרוך יותר במלון. אגתה מצטרפת אל גוסטב וזירו ונכנסת למלון כדי לחלץ ממנו את הציור, אך שם נתקלת בדמיטרי. קרב יריות מתפתח וסוחף במהרה גם את החיילים במלון, היורים ללא אבחנה אלה באלה; במהלך ניסיונה של אגתה להבריח החוצה את יצירת האומנות, נקרע נייר העטיפה מעל הציור, ומתגלה המעטפה שהטמין סרז' בגב הציור. מתברר שהמעטפה מכילה את צוואתה השנייה של מאדאם ד. גוסטב מנוקה מאשמת רציחתה של מאדאם ד., ומהצוואה מתברר כי הורישה לו, בנוסף לציור, גם חלק נכבד מרכושה, וכן את המלון, שמתברר שהיה בבעלותה.
בינתיים פורצת המלחמה, ולאחר זמן קצר, זוברובקה נכבשת על ידי צבא זר. חיילי הכיבוש עולים לרכבת בה נוסעים גוסטב וזירו. הם אינם מכירים במסמכיו הזמניים של זירו החתומים על ידי הנקלס, ואחד מהם מכה את זירו בקת רובהו. גוסטב, בניסיונו להגן על זירו, מורד מהרכבת על ידי החיילים.
שוב בשנת 1968, מספר זירו המבוגר לסופר הצעיר שגוסטב הוצא להורג בשל ניסיונו להתנגד לחיילים, ושאגתה מתה שנתיים לאחר מכן ממחלה, יחד עם ילדם הפעוט. זירו מחליט להמשיך ולהחזיק בכל מחיר במלון, אותו קיבל לבעלותו כיורשו של גוסטב. זאת, כדי לשמר את זכרם של אגתה וגוסטב ואת זכרה של תקופה שהייתה ואיננה עוד, על אף שהוא טוען שהכיר בכך שעולמו של גוסטב למעשה נעלם כבר מזמן, עוד בטרם החל הוא עצמו לעבוד במלון.
שוב בזמן ההווה, הנערה על הספסל שליד האנדרטה מסיימת לקרוא את הספר.
הפקה
הסרט, שהוא הפקה בריטית-גרמנית, צולם כולו בגרמניה. צילומי החוץ נעשו בברלין וברחבי מדינת סקסוניה, בעיקר בעיר גרליץ. צילומי פנים המלון נעשו למעשה בבניין ששימש בעבר את חנות הכלבו הגדולה "גרליצר וארנהאוס", בניין בסגנון ארט נובו בעל מבואה ענקית ששימשה בצילומים כקומת הלובי של המלון. הצילומים התקיימו בין ינואר ומרץ 2013. עיצוב המלון נעשה בהשראת מלונות ותיקים קיימים במרכז אירופה, ובצילומי חזית המלון והנוף הסובב אותו נעשה שימוש רב במיניאטורות.
הסרט יועד לצאת לאקרנים במרץ 2014, אך יציאתו הוקדמה ל-6 בפברואר על מנת שיפתח את פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. הוא התקבל בביקורות נלהבות. בין השאר זכה לציון 92% באתר הביקורות Rotten Tomatoes.
מועמדויות ופרסים
הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב ל"סרט הטוב ביותר לקומדיה או מחזמר". מלבד זה, הוא היה מועמד בשלוש קטגוריות נוספות בתחרות:
הסרט היה מועמד לאחד עשר פרסי באפט"א וזכה בחמישה: פרסים נוספים בהם זכה הסרט, היו בין היתר:
מוקד רעידת אדמה
מוקד רעידת אדמה (באנגלית: Hypocenter; ביוונית: ὑπόκεντρον) היא הנקודה בקרום כדור הארץ ממנה מתפזרים הגלים הסייסמיים בעת רעידת אדמה. הנקודה על פני כדור הארץ שנמצאת מעל מוקד רעידת האדמה (השלכה של המוקד על פני השטח על מפה דו־ממדית) נקראת אפיצנטר (ביוונית: επίκεντρον; מילולית "מעל המרכז").
את המרחק ממוקד הרעש ניתן לחשב על פי הזמן שעובר בין הגעתם של גלי P ו-S. שני סוגי הגלים יוצאים באותה עת, אך גלי P נעים מהר יותר. ככל שהפרש זמן הגעתם של שני סוגי הגלים גדול יותר – כך המרחק ממוקד הרעש גדול יותר.
על מנת לחשב את מוקד הרעש משתמשים בטריאנגולציה. דיוק מרבי ניתן להשיג עם שלושה סייסמוגרפים לפחות, המצויים בשלושה מקומות שונים ורושמים את עוצמת הרעש ואת הפרש זמן הגעתם של הגלים.
על פי העלאת כל מוקדי רעידות האדמה בעולם לאורך שנים על מפת כדור הארץ (כמופיע באיור שלמטה), ניתן להמחיש את חלוקת קרום כדור הארץ ללוחות טקטוניים, ולמעשה זה היה אחד הממצאים שתמכו בתיאורית טקטוניקת הלוחות.
וילי מינצנברג
השנים הראשונות
מינצנברג נולד בארפורט, במדינת תורינגיה שבקיסרות הגרמנית. גדל בעוני. כאיש צעיר החל להיות פעיל באיגודי המסחר ובמפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה. בעקבות פיצול המפלגה ב-1914 על רקע שאלת מלחמת העולם הראשונה בחר מינצנברג להצטרף למיעוט הקיצוני. במהלך המלחמה נפגש תכופות עם ולדימיר איליץ' לנין בביתו שבציריך שבשווייץ. ב-1918 היה מינצנברג בין מייסדי המפלגה הקומוניסטית הגרמנית וראש הקומינטרן הצעיר, ושליח הקומינטרן הצעיר לקונגרס העולמי השני של הקומינטרן ב-1920.
הקריירה הפוליטית
זכה לתואר "'האימפרסריו של הקומינטרן', הוא האינטרנציונל הקומוניסטי – החזית שהקים לנין לניהול השמאל העולמי לשם קידום העניין הסובייטי. במהלך שנות ה-20' וה-30' הצליח מינצנברג להפיץ את נקודת המבט הסובייטית רחוק ועמוק למעגלי האינטלקטואלים והאמנים במערב (וגם עד אמריקה הלטינית, סין, יפן והודו הגיעה השפעתו) – תוך בחישה בתקשורת, בספרות, בציור, בתיאטרון ובקולנוע".
ב-1924 נבחר מינצנברג לרייכסטאג, ושירת כחבר הפרלמנט עד להחרמת המפלגה הקומוניסטית הגרמנית ב-1933. היה אחד מהמעטים שבמנהיגי המפלגה הקומוניסטית הגרמנית שמוצאו היה ממעמד הפועלים.
במהלך תקופת רפובליקת ויימאר, רכש מינצנברג מוניטין של תועמלן מבריק. הצלחתו הראשונה הייתה בגיוס ממון ומזון עבור קורבנות הרעב הרוסי של 1921. ב-1924 ייסד את העיתון "ארבייטר-אילוסטרירטה-צייטונג" (Arbeiter-Illustrierte-Zeitung) שהיה לעיתון המצויר הסוציאליסטי הנפוץ בגרמניה. בנוסף, עבד בצמוד עם הקומינטרן ועם המשטרה החשאית הסובייטית לקידום מטרות הקומוניזם בעולם.
ייסד כמה ארגונים כמו האגודה העולמית נגד אימפריאליזם, הקרן הבינלאומית לטובת העובד, והגנת העבודה הבינלאומית, שמטרתם האמיתית הייתה הפצת הרעיונות והתפישׂות של הקומוניזם. כדי להסוות את פעולותיו הקים מינצנברג ארגונים ששלטו בארגונים אחרים. סוכנויות הריגול הנגדי של מדינות דמוקרטיות ופשיסטיות הגדירו ארגונים אלו כ"ארגוני מינצנברג". בנוסף, השתמש מינצנברג בארגונים אלו להשקעות עסקיות, וזכה לכינוי הפופולרי "המיליונר האדום".
לאחר ניהול הטיפול במשפט של סאקו וונצטי עבור הקומינטרן ב-1925, מינצנברג היה לאחראי על האגודה נגד אימפריאליזם, שנוסדה בבריסל ב-1927. לאחר מכן ניהל את מאבק התעמולה הקומוניסטי שנועד להוכיח כי הנאצים הם ששרפו את הרייכסטאג ובמסגרת זו הוציא לאור שני ספרים (אחד מהם ביחד עם אלכסנדר אבוש) שהיו לרבי-מכר, והתקבלו על ידי היסטוריונים כמקורות אמינים עד לשנות ה-60, כשהעיתונאי פריץ טוביאס גילה בהם אי-דיוקים ומידע שגוי (למשל: טוביאס גילה שה"מנהרות הסודיות" שלכאורה אפשרו לנאצים להיכנס ולצאת מהרייכסטאג מבלי שנראו היו למעשה מנהרות ששימשו להעברת צנרת מים).
בין השנים 1933 ל-1940 חי מינצנברג בפריז שבצרפת. היו ששיערו כי בתקופה זו מילא תפקיד בגיוסו של קים פילבי לריגול למען ברית המועצות, אך אין הוכחות ברורות לכך מעבר לעובדה שפילבי גויס באמצעות אחד מ"ארגוני מינצנברג", החברה העולמית לסיוע לפליטי הפשיזם הגרמני, שמקום מושבה היה בפריז. ביוזמת מינצנברג נשלח העיתונאי אגון קיש על ידי הקומינטרן לאוסטרליה לניהול תעמולה על סכנות המשטר הנאצי כפי שהתנסה בהן אישית. קיש הפך לדובר פופולרי הודות לניסיונו הכושל של הממשל האוסטרלי להצהיר עליו כתושב או מבקר לא-רצוי, מבלי שהיו בידיו הוכחות חוקיות לכך שקיש הוא קומוניסט.
בשנות מלחמת האזרחים בספרד מילא מינצנברג תפקיד חשוב בארגון גיוסם של קומוניסטים מהעולם לבריגדות הבינלאומיות וברכישת נשק עבורם. לאחר מכן, בעקבות הוצאתו משורות המפלגה הקומוניסטית הגרמנית, יצא מינצנברג בגלוי אל מול יוסיף סטלין בגין פשעיו של סטלין (להם היה מודע הרבה קודם לכן). ביוני 1940 נמלט מינצנברג מפריז, בה עסק בהכנת תשדירים אנטי-נאציים, כשהוא מנסה להימלט מכוחות הצבא הגרמני המתקדמים. בדרום צרפת הוא נכלא במחנה מעצר לנתינים זרים דרומית לליון. אסיר קומוניסטי אחר, שלא היה מוכר לעמיתיו של מינצנברג, התיידד עמו ובתוהו-ובוהו של שביתת-הנשק, הציע לו להימלט יחדיו. יש החושדים כי אותו אסיר לא-מוכר היה סוכן חשאי של המשטרה החשאית הסובייטית. מינצנברג הסכים ונעלם עם הזר ואסיר או שניים אחרים. זו הייתה הפעם האחרונה שבה נראה בחיים. ב-21 באוקטובר 1940 מצאו ציידים צרפתיים את גופתו הנרקבת חלקית של מינצנברג, לרגלי עץ אלון, כשחלק של חבל עדיין מקיף את צווארו, במרחק של כ-180 מטר מן המחנה. רשויות המשטר של וישי פסקו שזו הייתה התאבדות בלי לחקור את עמיתיו למחנה שטענו כי הוא היה במצב רוח מרומם עד לבריחה.
וולטר וינצ'ל
וולטר וינצ'ל (באנגלית: Walter Winchell; 7 באפריל 1897 - 20 בפברואר 1972) היה עיתונאי יהודי-אמריקאי ששילב דיווח עיתונאי ופובליציסטיקה מקורית, עוקצנית ונוקבת. החל את דרכו ככתב רכילות והיה בין ראשי וראשוני המדברים נגד הגזענות, האנטישמיות והנאציזם. לאחר מלחמת העולם השנייה פנה בתוקף נגד הקומוניזם ותמך במקרתיזם. נודע כבעל מקורות עיתונאיים יוצאי דופן ובעל השפעה גדולה מ-1929 ועד שנות החמישים.
תולדות חייו
נולד וגדל בניו יורק. בנעוריו עבד כשחקן וודוויל. במקביל לעבודתו על הבמה כתב דיווחים וסיפורים "מאחורי הקלעים" לעיתונים שונים, בהם הטבלואיד New York Graphic. ב-1929 נשכר על ידי New York Daily Mirror ככתב רכילות-הבמה של סינדיקט העיתונות של ויליאם רנדולף הרסט. שנה לאחר מכן החל לשדר תוכנית אישית ברדיו WABC הניו-יורקי בימי ראשון בערב, (בדצמבר 1932 עבר לשדר ב-NBC Blue). וינצ'ל פיתח רשת קשרים ומקורות בחוגי החברה הניו-יורקית, מסדרונות התיאטרון והשלטון ובחוגי הגנגסטרים והמאפיונרים, ולא חסך מאיש פרסום ידיעות מביכות בעט מושחז. כתוצאה מכך הפך לעיתונאי פופולרי שרשימותיו הופיעו בסינדיקציה בכ-2,000 עיתונים, נקראו על ידי מיליוני אמריקאים ושידורי הרדיו שלו הגיעו לאוזניהם של 50 מיליון מאזינים. קיימת טענה לפיה השתמש וינצ'ל בסחיטה על מנת להשיג מידע וללחוץ על בעלי השפעה וידוענים. בין 1932 ל-1935 סיקר את פרשת חטיפת בנו התינוק של חלוץ התעופה צ'ארלס לינדברג, מציאת החוטף והרוצח ומשפטו של האחרון, תוך הסתייעות בהדלפות מראש ה-FBI ג'יי אדגר הובר. וינצ'ל המשיך לקבל מהובר מידע גם לאחר מכן.
וינצ'ל תמך בנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט ותוכנית הניו דיל, תמיכה שזיכתה אותו בהזמנה לבית הלבן ולקשר עם הנשיא. ב-1933 החל וינצ'ל לתקוף באופן נחרץ בתוכניתו את אדולף היטלר, והיה העיתונאי הראשון באמריקה שהסב את תשומת הלב הציבורית לסכנה הנאצית. בפרט תקף התארגנויות נאציות, גזעניות ואנטישמיות אמריקאיות כגון האיגוד הגרמני אמריקאי (ה"בונד") והקו קלוקס קלאן והשתלח בהתבטאויותיהם האנטישמיות של צ'ארלס לינדברג והסנאטור ברטון ק. וילר (Burton K. Wheeler) ובבדלנות של ונדל וילקי (Wendell Willkie) וג'רלד ניי (Gerald Nye). וינצ'ל ביקש ליצור דעת קהל שתמריץ את רוזוולט לשנות את מדיניות הבדלנות הנייטרלית של ארצות הברית ולהיכנס למלחמה נגד מדינות הציר והפשיזם.
לאחר מלחמת העולם השנייה תקף כל גילוי או נטייה לקומוניזם בארצות הברית, הן בקרב איגודי עובדים והן בקרב שחקנים וידוענים שהתבטאו באופן "שמאלני מדי" לדעתו. הוא הפך לתומך נלהב של הסנאטור ג'וזף מקארתי ורדיפותיו אחר גילויי קומוניזם, וחשף בתוכניותיו קומוניסטים. כאשר פנתה דעת הקהל נגד מקארתי, דעך במהירות גם כוכבו של וינצ'ל והתעשייה אותה סיקר פנתה נגדו. לירידתו תרמה גם עליית הטלוויזיה, שבה לא השתלב, אם כי הגיש תוכנית קצרת-ימים בשם The Walter Winchell Show. תוכניתו השבועית ברדיו בוטלה ב-1955, ועם הפסקת הופעת ה-New York Daily Mirror ב-1963, בו הופיע טורו שהתיישן, נשכח וינצ'ל כליל.
סגנון
לאחר הפתיחה עבר וינצ'ל לקריאת ידיעות טלגרפיות בקצב של סטקטו מהיר, לאחר הקראת חלק מהידיעות עבר לפרשנות עוקצנית על תוכנן, תוך פניה אישית למאזיניו. דברי הפרשנות תובלו ברמיזות לידע בלעדי נוסף שיש בידיו ובלעג למתנגדים פוליטיים ובפרט לגזענים, אנטישמים ונאצים-אמריקאים.
וינצ'ל המציא ביטויים, בעיקר במטרה להעליב את שנואי-נפשו כגון razis (הלחם של "עכברוש" ו"נאצים"), ו-swastinkers (צלב קרס + שטינקר).
חייו האישיים
וינצ'ל נישא ב-1919 לשחקנית ריטה גרין (Rita Greene) ששיחקה לצידו. הזוג התגרש ב-1928. לאחר מכן חי ללא נישואין עם ג'ון מגי (June Magee). וינצ'ל וג'ון אימצו בת שנפטרה מדלקת ריאות בגיל 9. בתם המשותפת ולדה הייתה חולה במחלת נפש, ובנם וולטר הבן עבד כעיתונאי והתאבד ב-1968.
בתרבות
ברומן ההיסטוריה החלופית "הקנוניה נגד אמריקה" מציג פיליפ רות מציאות שבה נבחר צ'ארלס לינדברג הפרו-נאצי לנשיא ארצות הברית ב-1940, כנגדו מציב עצמו וינצ'ל כמועמד המפלגה הדמוקרטית לנשיאות. רות מציג ברומן את חרדת-הקודש האמיתית שבה האזינו יהודי ניו ג'רזי לשידורי הרדיו של וינצ'ל בימי ילדותו בתקופת מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1998 הופק על ידי HBO סרט טלוויזיה ביוגרפי בשם "וינצ'ל" לפי הספר Walter Winchell: His Life and Times מאת הרמן קלרפלד. השחקן סטנלי טוצ'י שגילם את דמותו של וינצ'ל זכה בפרס אמי ובפרס גלובוס הזהב על תפקידו.
המוסד הלאומי למען האינדיאנים
המוסד הלאומי למען האינדיאנים (פורטוגזית: Fundação Nacional do Índio או בקיצור FUNAI) הוא המוסד הלאומי של ברזיל למען האינדיאנים, המגן על האינדיאנים החיים בתחומה. במקור הוא כונה השירות להגנת האינדיאנים (פורטוגזית: Serviço de Proteção ao Índio).
השירות להגנת האינדיאנים הוקם בשנת 1910 על ידי המרשל קאנדידו רונדון, ששימש גם כמנהלה הראשון. החל משנת 1957, דעכה השפעת השירות. הוא הוקם מחדש בימי הדיקטטורה הצבאית, בשנת 1967, ונושא מאז את שמו הנוכחי.
כיום, מטה המוסד ממוקם בברזיליה וכפוף למשרד המשפטים הברזילאי. המוסד אחראי על הטיפול בענייני הילידים, כמו חלוקת אדמות, הגנה על זכויות, וכל נושא אחר הקשור לאוכלוסיות השבטים הילידים בארץ. FUNAI אחראית לקידום מחקרים בנושא זיהוי ותיחום, סידור קרקעות ורישום אדמות שנכבשו באופן מסורתי על ידי עמים ילידים, בנוסף לפיקוח וביקורת על אדמות ילידים. FUNAI גם מרכזת ומיישמת מדיניות להגנה על אנשים מבודדים. על הגוף מוטל גם לקבוע ניסוח בין-מוסדי שמטרתו להבטיח גישה מובחנת לזכויות חברתיות ואזרחיות עבור עמים ילידים, על ידי פיקוח על מדיניות המכוונת לביטחון סוציאלי וחינוך בית ספר ילידי, כמו גם קידום קידום ותמיכה של תהליכים חינוכיים. השתתפות ושליטה קהילתית וחברתית מסורתית. הביצועים של המוסד מונחים על ידי מספר עקרונות, בהם בולטת ההכרה בארגון החברתי, במנהגים, בשפות, באמונות ובמסורות של עמים ילידים, המבקשת להשיג את האוטונומיה וההגדרה העצמית של העמים הילידים בברזיל, התורמת לגיבוש מדינה דמוקרטית ורב-אתנית.
היום האחרון של הדינוזאורים
התנגשות הדינוזאורים (באנגלית: Last Day of the Dinosaurs) היא תוכנית טלוויזיה פלאונטולוגית בת פרק אחד ששודרה בערוץ דיסקברי ב-28 באוגוסט 2010. התוכנית מבוססת על תוכנית דומה, התנגשות הדינוזאורים ששודרה בסוף 2009.
התוכנית
לפני 66 מיליון שנה בקולומביה הבריטית, טירנוזאורוס מקנן ושומר על צאצאיו, אך ברגע של הסחת דעת מגיע קוואצלקואטלוס גדול ומצליח לשדוד את הביצים הפגיעות. האב קולט את הטורף רק כשביצה אחת נותרת ורודף אחרי הפטרוזאור ביער. הוא מצליח לנשוך את רגלו, אך הפטרוזאור מצליח להימלט. זוג טריצרטופסים יריבים נלחמים על בן זוג לצד אנקילוזאורוס. המפסיד מביניהם נקלע למארב של טירנוזאורים ונהרג בידיהם. בינתיים במונגוליה זוג פרטי זאורורניתוידיז מצליחים לטרוף פרט של כארונוזאורוס, לאחר שגנבו ביצים מחבריו.
במקסיקו עדר אלמוזאורוסים נודדים למכתש, בו הם מטילים ביצים. באותו הזמן אסטרואיד עצום מתנגש בכדור הארץ ויוצר פיצוץ אדיר אשר מכלה את כל הדינוזאורים הקרובים שנשרפים חיים, בטמפרטורה של מעל 600 מעלות וגם את מרבית הביצים. הפיצוץ מגיע תוך זמן קצר צפונה וגורם לרעידת אדמה שהורגת טריצרטופסים ואנקילוזאורים עם אפר לוהט ההורג את כל הפטרוזאורים ויוצר מכת ברק קטלנית. המוני יצורים נאלצים לברוח משריפות שפורצות באזור והטירנוזאורוסים ניזונים מהגופות השרופות שבדרך. נוצר אפר שחוסם את אור השמש והורג את כל הצמחים.
לאחר 45 דקות מהפיצוץ, הוא יוצר סופות חול קטלניות במונגוליה ומשמיד כמה כארונוזאורוסים. פרט כארונוזאורוס אחד שורד במערה לצידם של זאורורניתוידיזים. לאחר שהסופה שוככת מעט הם מנסים לצד את הפרט ששרד. כשאחד הזאורורניתוידיזים רוכן מעליו ועומד לנשוך אותו, הוא מפיל אותו ונופל ומועך אותו למוות. הזאורורניתוידיז היחיד ששרד בורח ובקרוב מת ברעב כשבור המים באזור מורעל.
עדר טריצרטופסים נודד בחיפוש מזון עד לערוץ, אשר מוביל אותם לאי מיובש, בו עדיין ישנם צמחים חיים. העדר מתקרב לשם אך במהרה צונאמי גדול מטביע את כל הדינוזאורים שבו. רק טריצרטופסים שנשארו על היבשת לצד אנקילוזאורים וטירנוזאורוסים רעבים שורדים.
לאחר חודש וחצי נראים רק טריצרטופס ואנקילוזאורוס אחד שגוועים יחד. טירנוזאורוס בודד שמתקרב אליהם נלחם בטריצרטופס ונושך אותו בצוואר ואז נלחם באנקילוזאורוס, מגלגל אותו על הגב והורג אותו. הטירנוזאורוס לא נזהר ומשופד למוות על קרני הטריצרטופס. במקסיקו מתברר שביצה בודדת של אלמוזאורוס הצליחה לבקוע ולשרוד אך היא חיה לבדה ללא יכולת להתרבות. רק יצורים קטנים יותר ששרדו את הפיצוץ, כמו יונקים, עופות, דגים וזוחלים קטנים מצליחים לשרוד. עוברות 3 שנים עד שהשמש חוזרת לזרוח ואז מתחיל עידן חדש: עידן היונקים, הקנוזואיקון.
איבמה
איבמה - המכון הברזילאי לסביבה ומשאבים טבעיים מחודשים (בפורטוגזית: Ibama - Instituto Brasileiro do Meio Ambiente e dos Recursos Naturais Renováveis), היא רשות שימור הסביבה הפדרלית של ברזיל, הרשות מהווה את אחד הגופים החשובים ביותר בעולם לשמירת הסביבה של כדור הארץ. הרשות נוסדה בשנת 1989 והיא קשורה למשרד לאיכות הסביבה הברזילאי.
2023 במוזיקה
בערך זה מצוינים אירועים שהתרחשו במהלך 2023 ונוגעים לעולם המוזיקה.
משפט אוילר (גאומטריה)
משפט אוילר בגאומטריה, הקרוי של שמו של המתמטיקאי לאונרד אוילר, קובע כי המרחק \ d בין מרכז המעגל החוסם ומרכז המעגל החסום של משולש מקיים:, כאשר \ R הוא רדיוס המעגל החוסם ו-\ r הוא רדיוס המעגל החסום.
הוכחה
נסמן ב-O את מרכז המעגל החוסם את המשולש ABC, וב-I את מרכז המעגל החסום. נאריך את AI עד שיפגש עם המעגל החוסם ונסמן נקודה זאת ב-L, ואז נקודה L היא אמצע הקשת BC. נעביר את הקוטר מ-L דרך O כך שיפגש עם המעגל החוסם בנקודה M. מנקודה I נעביר אנך ל-AB, ונסמן את נקודת המפגש ב-D. ואז ID=r. על פי משפט תאלס השני זווית LBM ישרה. זווית LMB שווה לזווית IAD (זוויות היקפיות שנשענות על אותה קשת), ולכן משולשים MBL ו-ADI דומים, ומכאן ID × ML = AI × BL. לכן 2Rr = AI × BL. מתקיים ולכן זווית BIL שווה לזווית IBL, ומכאן BL=IL ו- AI × IL = 2Rr. נאריך את OI משני צדדיו ונסמן את נקודות המפגש ליד O ו-I ב-P ו-Q בהתאמה. מתקיים PI × QI = AI × IL = 2Rr, ומכאן  R + d)(R − d) = 2Rr), ולכן  (d2 = R(R − 2r. מש"ל.
הכללות
נסמן כמקודם ב-R,r,d את הרדיוסים של שני מעגלים ואת המרחק בין המרכזים שלהם, ונסמן ו-. נאמר ששני המעגלים הם שותפי-n אם אחד מהם חוסם והשני חסום במצולע בעל n צלעות. לפי משפט אוילר, שני המעגלים הם שותפי-3 אם. קיים תנאי דומה לכך ששני מעגלים יהיו שותפי-4 (כלומר, המעגל החוסם והמעגל החסום של איזשהו מרובע, המוכרח להיות במקרה כזה, בעת ובעונה אחת, מרובע משיקים ומרובע ציקלי): (זהו משפט פס, ). יש הכללה לנוסחה זו במונחי הפונקציה אליפטית של יעקובי ואינטגרל אליפטי שלם מסוג ראשון,. בסוף המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19 התגלו קשרים פולינומיים מפורשים עבור ערכים שונים של מספר הצלעות n. לדוגמה, התנאי לכך ששני המעגלים הם שותפי-5 הוא ; והתנאי לכך שיהיו שותפי-6 הוא.
כעת נתבונן בשני מעגלים C,D, כך ש-C מוכל בפנים של D. מכל נקודה P על D אפשר להעביר משיק ל-C (נאמר בכיוון מחוגי השעון), הפוגע שוב ב-D בנקודה שנסמן ב-P'. באופן כזה מוגדרות הנקודות, \ P' = (P)', וכן הלאה, ומסמנים באינדוקציה. אם P'=P, פירושו של דבר הוא ש-P,P',P הם הקודקודים של משולש החוסם את C וחסום ב-D. אם P=P, אז P,P',P,P' הם הקודקודים של מרובע החוסם את C וחסום ב-D, וכן הלאה. משפט פונסלה (על שמו של ז'אן-ויקטור פונסלה, ) קובע שאם לנקודה P כלשהי כל D, אז תכונה זו נכונה לכל נקודה P על D; כלומר, העובדה שהעברת משיק n פעמים חוזרת לנקודת ההתחלה היא תכונה של המעגלים C,D, ולא של הנקודה P. המשפט מתקיים אפילו אם C,D הם אליפסות, ולאו דווקא מעגלים.
סונדריו (נפה)
גאוגרפיה
הנפה גובלת בגראובינדן בצפון ובמערב. היא גובלת בנפת קומו ובנפת לקו במערב. בדרום היא גובלת בנפת ברגמו. במזרח היא גובלת בנפת ברשה ובנפת בולצנו ובנפת טרנטו במחוז טרנטינו - אלטו אדיג'ה.
סן חוסה
סן חוסה (בספרדית: San José, בעברית גם סן חוזה) היא עיר הבירה והגדולה בערי קוסטה ריקה. העיר היא גם הבירה של מחוז סן חוסה. בעיר מתגוררים 346,799 תושבים (2003). העיר יושבת ב"עמק המרכזי" של קוסטה ריקה ומוקפת הרים מכל עבר. באזור המטרופולין של העיר מתגוררים כ-2 מיליון איש. סן חוסה היא המרכז הפוליטי, כלכלי, תחבורתי ותרבותי של המדינה.
גאוגרפיה
שטחה הוא אזור מישורי ושטוח, גבוה יחסית ומוקף הרים בצדדיו עם שטח כולל של 42.62 קמ"ר, וגובה של 1,161 מ' מעל פני הים.
מיקום
העיר שוכנת במרחק של 99 ק"מ מהאוקיינוס השקט וכ-159 ק"מ מהים הקריבי. עם זאת, העיר נמצאת המרחק של כ-851 ק"מ מפנמה, 819 ק"מ מהונדורס (מטגוסיגלפה), 957 ק"מ מאל סלוודור (מסן סלוודור) וגואטמלה במרחק של כ-1,157 ק"מ.
היסטוריה
סן חוסה הוקמה ב-1738 בהחלטת הקבילדו (מועצה) של לאון, אך עד שנת 1824 הייתה כפר קטן וחסר חשיבות. בשנת 1824 החליט ראש המדינה הנבחר, חואן מורה פרנאנדס, להעביר את בירת המדינה מהבירה הספרדית הקולוניאלית קרטגו לבירה חדשה. מסיבה זו אין בעיר בניינים הבנויים בסגנון קולוניאלי ספרדי.
בשנת 1843 נוסדה בעיר אוניברסיטת קוסטה ריקה.
אתרים בעלי חשיבות
בעיר ממוקם התיאטרון הלאומי, פארק לה סבנה המשמש להנאתם של תושבי העיר, וכן הקתדרלה הלאומית. בעיר נמצאים מספר מוזיאונים. המוזיאון הלאומי (Museo Nacional) כולל ממצאים, תמונות ותעודות מהתקופה הפרה-קולומביאנית, התקופה הקולוניאלית והתקופה המודרנית. במוזיאון הזהב (Museo Oro Precolombino) ניתן לראות זהב מתקופות שונות וכן תערוכה של תולדות המטבע בקוסטה ריקה.
תחבורה
סן חוסה מהווה צומת דרכים מרכזי בקוסטה ריקה. הכבישים הראשיים במדינה יוצרים מעין צורת כוכבית, שמרכזה בבירה. בעיר מספר תחנות אוטובוסים מרכזיות, שמכל אחת יוצאים אוטובוסים לאזור אחר במדינה ולמדינות מרכז אמריקה הסמוכות.
את סן חוסה משרת נמל התעופה הבינלאומי חואן סנטמריה שנמצא במחוז אלחואלה, בקרבת העיר אלחואלה ובמרחק של כ-20 קילומטרים ממרכז סן חוסה.
חוק אמדל
חוק אמדל, הקרוי על שמו של ארכיטקט המחשבים ג'ין אמדל, משמש למציאת חסם עליון לשיפור הצפוי במערכת מחשב, כאשר חלקה ממוקבל וחלקה נותר סדרתי. החוק משמש לרוב במחשוב מקבילי לחיזוי ההאצה (Speedup) התאורטית המקסימלית המתקבלת מהרצת המערכת על מספר מעבדים במקביל.
חוק אמדל המוכלל הוא: כאשר
פאולינה פאודורוף
פאולינה פאודורוף (בפינית: Pauliina Feodoroff; נולדה ב-1977) היא במאית קולנוע, במאית תיאטרון, מחזאית ותסריטאית פינית ממוצא סאמי-סקולטי. היא גם פוליטיקאית, אקטיביסטית ופעילה למען שימור תרבות סאמית וזכויות סאמיות, וכן פעילה למען איכות הסביבה. כיהנה כיושבת ראש המועצה הסאמית. ידועה בעיקר באקטיביזם פוליטי ובפרויקטים של שיקום אקולוגי. מעורבת רבות בשיקום נהרות ודיג, בהגנה על זכויות הקרקע של הסאמים וקידום מעמדה של קהילת הלהט"ב הסאמית בקרב הסאמים.
ב-2022 ייצגה יחד עם האמנית מארט אנה סארה והאמן אנדש סונה את הסאמים בביתן הנורדי בביאנלה ה-59 של ונציה.
ביוגרפיה
פאולינה פאודורוף נולדה בעיירה אינארי, במחוז אינארי בפינלנד בשנת 1977 למשפחת העוסקת בגידול איילים. משפחתה של פאודורוף היא משפחה של רועי איילים סקולטים במקור מסונג'ל שבחצי האי קולה בחלק הרוסי של הסאפמי. משפחתה נאלצה לעבור לפינלנד ב-1944 בתום מלחמת העולם השנייה עקב סיפוח טריטוריאלי על ידי ברית המועצות. לסקולטים יש תרבות ושפה מובהקים, למשל הם שימרו את מועצת הסקולטים שלהם כגוף ממשל ילידים. שפתם נמצאת בסכנת הכחדה, מכיוון שרק 300 אנשים דוברים אותה כיום, רובם מתגוררים במקום מרוחק ברוסיה. פאודורוף עסקה רבות בחברה ובתרבות הסקולטית המסורתית והייתה מעורבת כנציגתה בניסיון לפתור בעיות קרקע ומים.
היא בוגרת תואר ראשון באמנות ותואר שני בבימוי ודרמטורגיה של האקדמיה לתיאטרון הלסינקי בשנת 2002.
יצירותיה
פאודורוף ביימה את הסרט הראשון שלה "non profit" באורך מלא על התרבות הסקולט-סאמית. הסרט צולם במשך עשור בין השנים 1997 ל-2007 והופק בתקציב של 20,000 אירו. הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל סקבאמגובה-קאמוס באינארי בינואר 2007. היא זכתה בפרס Kritiikin Kannukset (פרס ביקורת) על סרט זה. הסרט זכה לשבחים שונים בעיתונות ו על ידי מבקרים.
בשנת 2009, פאודורוף הפכה למנהלת האמנותית של תיאטרון טאקומו יחד עם בת זוגה מילז'ה סרקולה. היא עבדה כמנהלת האמנותית של תיאטרון טאקומו ושל קבוצת התיאטרון רוספוטו, שניהם בהלסינקי, פינלנד.
בשנת 2017 אצרה פאודורוף את התוכנית האמנותית 'Vuosttaš álbmogat / First Nations' עבור פסטיבל התיאטרון Baltic Circle Helsinki. התוכנית התרכזה בקולוניזציה במדינות הנורדיות. כמה אמנים סאמים, כולל אנדש סונה, השתתפו בתוכנית. במסגרת זו ביימה ב-2017 מחזה בשם CO2lonialNATION שהוצג בבכורה ב-Giron Sámi Teáhter, המחזה מחה נגד הקולוניזציה והשלכותיה על הסאפמים באמצעות 'ועדת האמת התיאטרלית'.
ב-2022 ייצגה יחד עם האמנית מארט אנה סארה והאמן אנדש סונה את הסאמים בביתן הנורדי בביאנלה ה-59 של ונציה. בתערוכה הוצג מיצג וידאו של האמנית בשם "מטריארכיה"
פעילותה הפוליטית והציבורית
בשנת 2015 פנתה אל נשיא פינלנד עם סמן דיו שחור בו נכתב "169" על מצחה - והדגישה שפינלנד עדיין לא אישרה את אמנת ILO 169 בדבר זכויות הילידים.
ב-2019 היא ניהלה את המנדט לוועדת האמת והפיוס בפינלנד.
פעילותה למען הלהט"ב
פאודורוף תרמה למספר פרויקטים של ספרים, כולל Queering Sápmi, פרויקט של שרה לינדקוויסט ואלפרידה ברגמן המאתגר את הנורמות המגדריות ומציע סיפורים על חייהם של סמים קווירים, והאטלס הסאמי המזרחי מאת העורכים טרו מוסטונן וקאיסו מוסטנון בהוצאת קואופרטיב Snowchange, 2011.
פרסים
בשנת 2012 זכתה פאודורוף בפרס בוגרת של האקדמיה לתיאטרון לאמנים, פדגוגים או אנשי מקצוע אחרים על הישגיהם הבולטים בתיאטרון יחד עם מיליה סרקולה.
חיים אישיים
פאודורוף היא לסבית מוצהרת, בת זוגה היא במאית התיאטרון מילז'ה סרקולה. לזוג שני ילדים.
תאחיזה לא שוויונית
בגנטיקה של אוכלוסיות, תאחיזה לא שוויונית (באנגלית: Linkage Disequilibrium) היא מצב שבו קיים מִתְאם בין האללים שמופיעים בלוקוס אחד, ובין האללים שמופיעים בלוקוס אחר, באוכלוסייה נתונה. לוקוסים מוגדרים כמצויים ב"תאחיזה לא שוויונית" כאשר חלק מצירופי האללים שלהם שכיחים יותר, וחלק שכיחים פחות, מכפי שהיה צפוי אילו האללים השונים של כל לוקוס היו מופיעים בו באופן אקראי ובלתי תלוי.
למרות שמה, תאחיזה לא שוויונית יכולה להתקיים בין אללים בלוקוסים שונים שאין ביניהם תאחיזה כלל. כמו כן, תאחיזה לא שוויונית אינה תלויה בשאלה האם שכיחות האללים בלוקוס כזה או אחר היא שוויונית או לא (בהנחה שהשכיחות אינה משתנה עם הזמן). זאת ועוד, לעיתים מתייחסים לתאחיזה לא שוויונית כאל "חוסר איזון בשלב הגמטות" (gametic phase disequilibrium); אך המושג מתייחס גם ליצורים אל-מיניים ולכן אינו תלוי בהימצאותן של גמטות.
תאחיזה לא שוויונית עומדת בבסיס חקר הגנטיקה של תכונות מורכבות.
היווצרות והיעלמות תאחיזה לא שוויונית
לשם דוגמה, נדמיין סמן גנטי שנמצא על אחד הכרומוזומים, באתר מסוים. לסמן הגנטי יש שני וריאנטים: אלל A ואלל a. בחלק מהעותקים של הכרומוזום הקיימים באוכלוסייה מופיע באתר הנ"ל אלל A, ובשאר מופיע אלל a. נניח שבפרט בעל אלל A תתרחש מוטציה גורמת מחלה על כרומוזום זה. מכאן ואילך, יועבר הכרומוזום "נושא המחלה" מדור לדור, כאשר תמיד הוא נושא את האלל A עליו. במצב זה נאמר שה"תאחיזה הלא שוויונית" בין הסמן לגורם המחלה, היא מלאה – לכל הפרטים בעלי גורם המחלה האמור, יהיה אלל A בסמן הגנטי.
שימושים
תאחיזה לא שוויונית היא הבסיס למבחני אסוציאציה (Association Analysis) – גישה מחקרית לחיפוש הבסיס הגנטי של תכונות מורכבות (בדרך כלל מדובר במחלות נפוצות). לפי גישה זו, נבדקת התלות בין התפלגות אללים בסמן גנטי לבין התפלגות אוכלוסייה לפרטים חולים ובריאים. בין השיטות למבחני אסוציאציה נכללים:
פראנס פוטבול
פראנס פוטבול (בצרפתית: France Football) הוא כתב עת צרפתי שנוסד ב-1946. המגזין מסקר את הכדורגל ברחבי העולם, הן בדיווחים חדשותיים והן בניתוח היסטורי. תוכן המגזין כולל סיקור מקיף של הליגות האירופיות, סטטיסטיקות מהימנות ממשחקי גביע אירופה לאלופות וצילומים עיתונאיים מוצלחים המשקפים היטב את מושאי החדשות, ובזכות כך נחשב לאחד מעיתוני הספורט הבולטים ביבשת.
לאורך השנים העניק המגזין מספר פרסים אישיים בולטים לשחקני כדורגל על בסיס שנתי. הגדול שבהם הוא כדור הזהב, אשר הוענק החל משנת 1956 לשחקן האירופי המצטיין ומ-1995 החל להינתן גם לשחקנים שמוצאם אינו אירופאי. פרס זה נחשב לתואר היוקרתי ביותר שמקבלים כדורגלנים. הפרס אוחד בשנים 2010–2015 עם תואר "כדורגלן השנה בעולם" של פיפ"א, התאחדות הכדורגל העולמית, והחל מאז נקרא כדור הזהב של פיפ"א. בשנת 2016 הסתיים האיחוד עם פרס כדורגלן השנה בעולם, וכדור הזהב חזר למתכונתו הקודמת.
החל משנת 2018 מעניק המגזין גם את פרס כדור הזהב לנשים לשחקנית הכדורגל הטובה בעולם.
פרס חשוב נוסף המוענק על ידי המגזין, החל מ-1959, הוא כדורגלן השנה בצרפת. עד 1995 ניתן הפרס לשחקנים בליגה הצרפתית בלבד, אך מאז גם צרפתים המשחקים מחוץ למדינה יכולים לזכות בו. המגזין בוחר גם את תואר "המאמן הצרפתי של השנה".
ברנרד קרוסל
ביוגרפיה
קרוסל נולד באושיקאופונקי (Uusikaupunki), פינלנד, למשפחה ענייה שעסקה בכריכת ספרים. סבו ברנהרד למד את המקצוע בטורקו, לאחר מכן התיישב בפורי שם נולדו תשעת ילדיו בהם ג'ייקוב אביו של קרוסל. לאחר שג'ייקוב סיים את התמחותו ב-1765, הוא עבר לאושיקאופונקי שם נשא לאישה את הלנה ילנדר, אך שנה מאוחר יותר היא נפטרה. בשנת 1769 הוא נשא בשנית את מרגרטה מסמן לאשה, מנישואים אלו נולדו ארבעה ילדים, אך ברנהרד היה היחיד מביניהם להגיע לבגרות. קרוסל תיאר מאוחר יותר את תקופת חייו זו כשהוא משתמש בגוף שלישי:
"בעיירת הולדתו הקטנה היה אדם אחד בלבד שהיה פעיל מוזיקלית, עוזר חנות שבערבים ניתן היה לשמוע אותו מנגן בחליל להנאתו. לילה אחד, ברנרד בן הארבע ישב ברחוב, נשען על הקיר, מרגיש על גג העולם ומעריץ את המנגינות המתוקות. ההורים, שחיפשו אחרי בנם זמן רב, נזפו בו קשות, אבל את הילד זה לא עצר מלחזור בערב שלמחרת לפינתו האהובה. הפעם הוא גם קיבל מכות עבור חוסר הציות. אך דבר לא הועיל וההורים נאלצו להשלים עם "השגעון" מקווים שכשהחליל ישתתק הבן יחזור הביתה."
ב-1788 כשהוא בן 13, חבר של המשפחה שהיה מודע ליכולותיו הטבעיות של הנער, לקח אותו לסואומנלינה לפגוש את סרן ולנסטירנה. סואומנלינה היא מצודה שוודית שבנויה על חמישה איים למול חופי הלסינקי. הקצינים המשכילים שבמצודה היוו השפעה משמעותית על העיר מבחינה תרבותית ופוליטית. הסרן התרשם עמוקות מנגינתו של ברנרד הצעיר, ומיד הזמינו להתגייס כמתנדב לתזמורת הצבאית שהייתה במקום. משפחתו של ברנרד קיבלה מקום מגורים במצודה, והוא עצמו קיבל חינוך מוזיקלי לצד לימודים בבית ספר לשפות.
ב-1791 ולנסטירנה עבר לסטוקהולם ולקח איתו את פרי טיפוחיו לשוודיה. למרות שקרוסל חי את רוב חייו בשוודיה, הוא תמיד ראה עצמו כפיני, ובמכתבים מאוחרים הוא כינה את עצמו איש פינלנד, כמו כן את יומני המסע שלו כתב בפינית.
קריירה כקלרינטן
בסטוקהולם המשיך בלימודי הקלרינט וביסס את עצמו כסולן, ב-1792 כשהוא בן שש עשרה הוא מונה למנהלה של להקת החטיבה שלו, שנה לאחר מכן הוא מונה לנגן הקלרינט הראשון בתזמורת המלכותית (Kungliga Hovkapellet) שנוהלה על ידי המורה שלו באותו זמן המלחין הגרמני אבה פוגלר. בשנת 1798 הוא קיבל מלגה לשם נסיעה לברלין להשתלם בנגינה אצל נגן הקלרינט הידוע פרנץ טאוש (1762–1817). בבית הספר לקלרינט שטאוש הקים, הדגישו את איכות ויופי הצליל על טכניקה. קרוסל התקדם מהר, ולפני שחזר לשוודיה, ניגן בקונצרטים בברלין ובהמבורג, וזכה לביקורות חיובית בעיתונים. קרוסל חי את שארית חייו בשוודיה, רק פעם אחת חזר לפינלנד למסע קונצרטים ביולי 1801.
בעקבות הכרות עם שגריר צרפת בסטוקהולם הוא נסע ב-1803 לפריז, שם הוא למד עם Jean-Xavier Lefèvre בקונסרבטואר של פריז. בהמלצתו רכש קרוסל פייה של Michel Amlingue וקלרינט בדו של ז'אן ז'אק באומן בעל שישה מנופים.
עד סביבות 1800 היה קרוסל מנגן עם העלה בצד העליון של הפייה, ייתכן בשל מחסור בשיניו העליונות. בזמן זה התפנתה משרת הקלרינטן הראשון בתיאטרון האיטלקי בפריז, גוסטב אדולף הרביעי מלך שוודיה דחה את עתירתו להארכת החופשה, וקרוסל נאלץ לחזור לסטוקהולם, כפיצוי הוא קיבל את המינוי כמנהל להקת גדודי שומרי הראש, הוא המשיך לנגן עם התזמורת המלכותית של שוודיה עד 1833.
ביוני 1811 נסע קרוסל שוב לגרמניה, בברלין פגש את טאוש, בלייפציג פגש בתורמים ובדרזדן רכש קלרינט של הנריך גרנסר בעל 11 מנופים. ב-1822 הוא נסע שוב לדרזדן וקנה קלרנטים נוספים. במוזיאון כלי הנגינה בשוודיה ישנם חמישה קלרינטים מתוצרת גרנסר.
במהלך הקריירה שלו הפך קרוסל לסולן מפורסם, לא רק בתחומי שוודיה אלא אף בגרמניה ואנגליה. הוא ניגן יצירות מאת בטהובן, קרומר, מוצרט ועוד רבים. מתוך כחמישים ביקורות בעיתונים אף לא אחת הייתה שלילית. קרל אברהם מנקל (1802 - 1868) היה מבקר המוזיקה של עיתון חדשות שוודי, תיאר את הצליל העגול של קרוסל, את אחידות הגוון לכל אורך המנעד ואת נגינת הפיאניסימו המיוחדת שלו.
קריירה כמלחין
בין 1791 ל-1799 למד קרוסל תורת המוזיקה והלחנה עם אבה פוגלר ועם מורה גרמני נוסף תושב סטוקהולם דניאל בוריץ. ב-1803 בעת שהותו בפריז למד בקונסרבטואר עם פרנסואה ז'וזף גוסק והנרי ברטון.
הוא הלחין יצירות קאמריות וקונצ'רטי, חלקם עבור עצמו אבל גם עבור נגנים עמיתים בתזמורת המלכותית בכלי נשיפה כדוגמת בסון. ב-1811 הוא ניצל את שהותו בלייפציג ליצירת קשרים עם המו"לים הגדולים שם.
בין השאר הוא הלחין שירים מאת משוררים שוודים כטגנר (Esaias Tegnér), יצירות למקהלת גברים, מוזיקה לתיאטרון ועיבודים לתזמורת צבאית לקטעים מאת רוסיני, שפוהר וובר. בהיותו במקביל בלשן מוכשר, תרגם קרוסל את האופרות האיטלקיות, הצרפתיות והגרמניות משל מוצרט ורוסיני לשוודית, והכינם לביצוע בשודיה. על עבודתו זו זכה במדליית זהב של האקדמיה השוודית.
פסטיבל קרוסל
מאז 1982 מתקיימת בכל שנה בקיץ שבוע קרוסל בעיר הולדתו אושיקאופונקי, הפסטיבל מוקדש ליצירות לכלי נשיפה מעץ, המנהל האומנותי הוא ג'וזי סרקה.
פומפאו פברה
פומפאו פברה אי פוק (בקטלאנית:  Pompeu Fabra i Poch ; ) הוא בלשן ומילונאי קטלאני, הדמות המרכזית בקביעת התקן הספרותי של השפה הקטלאנית בתחילת המאה ה-20.
נעורים
פברה נולד בשנת 1868 בעיירה גראסיה (סופחה לברצלונה בשנת 1897). הוא היה הצעיר מבין שלושה עשר או שישה עשר ילדים, אם כי מלבד פברה עצמו הגיעו רק עוד שתי בנות לגיל הבגרות. אביו ז'וזפ פברה אי רוקה (Josep Fabra i Roca) היה איש ציבור שהחזיק בדעות רפובליקניות וליברליות ומ־1868 היה ראש העיר של גראסיה. בתקופות של רדיפות נגד רפובליקנים אף נאסר.