cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
התיאטרון הקאמרי
אולמות הקאמרי
התיאטרון הקאמרי החל את פעילותו בבניין "הפועל" ברחוב נחמני 4 בתל אביב. במהרה שכר התיאטרון את אולם המרתף בבניין קולנוע מוגרבי בפינת הרחובות אלנבי ובן יהודה בתל אביב, בו היו 630 מקומות. היחסים בין מוגרבי שהשכיר את הבניין לתיאטרון הקאמרי לא התנהלו על מי מנוחות. מוגרבי דרש מדי פעם להעלות את דמי השכירות, ומשהתיאטרון סירב הוא דרש את פינוי התיאטרון מהאולם. סכסוך ראשון פרץ בתחילת 1949 ולאחר שהושגה הסכמה פרץ הסכסוך שוב ביוני 1950, לאחר שהתיאטרון טען שהוא משלם דמי שכירות מופרזים לעומת בתי קולנוע אחרים. הפעם פתח התיאטרון בשביתה. הכנסת התכנסה והחליטה ברוב קולות של אנשי מפא"י, מפ"ם והמפלגה הפרוגרסיבית לשנות את החוק כדי לאפשר הפקעה של מבנים לצורכי אכסונם של מוסדות תרבות, חינוך ואמנות. בשנת 1953 שוב ביקשו בעלי הבניין לפנות את התיאטרון ובמסגרת זו סירבו להצעת תיאטרון לשפץ את האולם על חשבונו. בעקבות זאת, הודיע שר האוצר בינואר 1954 על הפקעת האולם לעשר שנים למען התיאטרון הקאמרי וקבע ששמאי יקבע את דמי השכירות שישלם התיאטרון למוגרבי. בעקבות ביקורת ציבורית על ההפקעה הודיע שר האוצר על נכונותו לבטלה אם יושג הסדר בין התיאטרון לבעלי הבניין. הסדר פשרה הושג במאי 1954.
ב-1953 רכש התיאטרון את בניין "הפועל" ברחוב נחמני 4 והקים בו את אולם נחמני המחודש בו הועלו הצגות החל מפברואר 1955 במקביל לפעילות בבניין מוגרבי. בסוף 1957 פנה התיאטרון למשרד האוצר בבקשה להלוואה של מיליון לירות לצורך רכישת אולם תיאטרון בן אלף מקומות בפסאז' פילץ, שנקרא לימים פסאז' הוד, בצומת הרחובות פרישמן-דיזנגוף. התיאטרון פנה למוסדות שונים בבקשת סיוע לרכישת האולם והוקמה רשות ציבורית שקנתה את האולם עבור התיאטרון. באותה שנה הוחלט לעזוב את אולם מוגרבי ולהתרכז באולם החדש ברחוב נחמני עד סיום בניית האולם בבניין פילץ ולאחר סגירת התיאטרון ופתיחתו מחדש בהנהלה חדשה ביולי 1958 הוא הציג רק באולם החדש ברחוב נחמני.
בסוף 1961 עבר "הקאמרי" למשכנו בפסאז' הוד שברחוב דיזנגוף פינת פרישמן, ובשנת 2002 עבר למשכן חדש וגדול במתחם המשכן לאמנויות הבמה בשדרות שאול המלך בעיר.
במשכן הנוכחי של "הקאמרי" שישה אולמות:
דרדרת
דרדרת (בלועזית Talus או Scree) היא אוסף של שברי סלע בבסיס צוקים, מדרונות הרים תלולים, הרי געש או שולי עמקים, שהצטברו עקב מפולת סלעים תקופתית מפני הצוקים הסמוכים. תצורות נוף הקשורות לחומרים אלו מכונות לעיתים קרובות "מרבצי דרדרת" (Talus deposits). למרבצי דרדרת יש צורה קעורה כלפי מעלה, שהנטייה המקסימלית מקבילה לזווית השיפוע הטבעי של גודל החומר המפורר הממוצע, ונעה לכן בין 26 ל-42 מעלות.
דרדרת יכולה להיווצר גם מתחת למים, למשל התפוררות של שונית (למשל של אלמוגים) שמקורה ביולוגי. השטח המכוסה בשברי השונית מכונה "אזור הדרדרת".
המקור של המונח בלועזית טאלוס (Talus) הוא מצרפתית ופירושו מדרון או מתלול, מקורו של המונח סקרי (Scree) מנורדית עתיקה ופירושו מפולת אדמה (skriða).
Back That Up to the Beat
Back That Up to the Beat הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה, מתוך אלבום האולפן הארבעה-עשר שלה, Madame X (2019). הוא יצא לאור כסינגל החמישי והאחרון מתוך האלבום ב-30 בדצמבר 2022, בהוצאת חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס. השיר נכתב והופק על ידי מדונה, בריטני האזרד ופארל ויליאמס, עם הפקה נוספת של ג'ף באסקר ומייק דין. במקור, לא יצא השיר כסינגל מתוך האלבום, אך לאחר הצלחתו בטיקטוק הוא זכה להצלחה בין-לאומית והופץ כסינגל.
דרדרת
יצירה
קיימת מחלוקת בין המדענים לגבי יעילותם של תהליכי קפיאה-הפשרה בייצור דרדרת. חוקרים רבים מאמינים כי היווצרות קרח במערכות סדקים גדולות פתוחות אינה יכולה לייצר לחצים גבוהים, ובמקום זאת הם טוענים שהמים והקרח פשוט יזרמו מהסדקים ככל שהלחץ יבנה. יש הטוענים שתופעת התרוממות קפיאה, שידוע שהיא פועלת על הקרקע באזורי קפאת-עד עשויה לשחק תפקיד חשוב בהתפוררות הצוק במקומות קרים.
Back That Up to the Beat
רקע וכתיבה
"Back That Up to the Beat" נכתב על ידי מדונה, בריטני האזרד, פארל ויליאמס, בעוד שהפקתו טופלה על ידי מדונה, ג'ף באסקר, מייק דין, פארל ויליאמס. השיר נקרא במקור "Back That Up (Do It)", השיר הוקלט לראשונה ב-2014 ונועד להיכלל באלבום האולפן ה-13 של מדונה, Rebel Heart (2015). הדמו שלו דלף לאינטרנט ב-23 בדצמבר 2014, ובסופו של דבר לא נכנס לרשימת הרצועות הסופיות של האלבום. השיר עבר עיבוד מאוחר יותר ב-2019 והופיע כרצועת בונוס במהדורת 2 תקליטורים דלוקס של אלבום האולפן ה-14 של מדונה, Madame X. גרסת 2019 כוללת הרכב שונה באופן קיצוני, בגרסה ישנם מלא כלי נגינה ערביים ותופים מורכבים.
דרדרת
יצירה
דרדרת יכולה להסתיר בתוכה מעיינות או קרחונים. לדוגמה, האגם לצ'ה דל דרגון בקבוצת סלה בהרי הדולומיטים, מקבל את מימיו ממי הפשרת הקרחון המוסתר תחת שכבה עבה של דרדרת. תהליך ההפשרה של הקרחון שמתחת לדרדרת מואט בשל שכבת הדרדרת הפועלת כמגן בפני קרני השמש והטמפרטורות החיצוניות.
Back That Up to the Beat
רקע וכתיבה
גרסת הדמו המקורית של השיר משנת 2015, החלה לזכות לפופולריות בטיקטוק ובשל הביקוש הרב, מדונה הוציאה אותו לאחר שני הקמפיינים הפרסומיים של Rebel Heart ו-Madame X, כסינגל בפני עצמו, בנוסף לגרסה מהירה שלו. השיר יצא לאור ב-30 בדצמבר 2022 בשירותים הדיגיטליים. בהשוואה לגרסת האלבום, השיר מאופיין בסוגות מוזיקליות כדוגמת דיסקו ופאנק. השיר נשלח לרדיו להיטים עכשוויים באיטליה ב-20 בינואר 2023 והצליח להגיע למקום ה-30 במצעד האיירפליי של המדינה, המתפרסם באמצעות רדיומוניטור.
דרדרת
יצירה
בסופו של דבר, מדרון סלעי עשוי להיות מכוסה לחלוטין על ידי הדרדרת שנוצרה ממנו, כך שייצור חומר חדש ייפסק. מדרון כזה מתואר כ"מעורבב" עם חומר מפורר.
Back That Up to the Beat
וידאו קליפ
האודיו הרשמי של "Back That Up to the Beat" פורסם ב-30 בדצמבר 2022 בערוץ היוטיוב של מדונה.
נכון לינואר 2023 עומד מונה הצפיות של הסרטונים על למעלה מ-5 מיליון צפיות.
בית העלמין ירקון
בית העלמין ירקון ממועד פתיחתו בשנת 1991 הוא בית העלמין המרכזי של גוש דן. בית העלמין ירקון שוכן בשטחן של הערים פתח תקווה והוד השרון, בין נחל הירקון ממערב, כביש 5 מצפון וכביש הגישה ממחלף תקווה לפתח תקווה ממזרח ומדרום. נכון לשנת 2009, טמונים במקום כ-60,000 נטמנים.
היסטוריה
במרץ 2019 פורסם כי קיימת תוכנית להרחבה גדולה לבית העלמין, על פי התוכנית חברת קדישא תל אביב תקים במקום כ-10 מגדלי קבורה, כל אחד מהם יכילו כ-10,000 קברים שיתפרסו על 4 קומות שיחוברו באמצעות מעלית. ביחד יכילו המגדלים כ-100 אלף קברים. עוד לפני הפרסום החלו עבודות ההקמה של חלק מהבניינים, הקמתם של הבניינים האחרים התחילו מספר חודשים לאחר הפרסום.
הקברים בבית העלמין הם בשיטת קבורת שדה וקבורה זוגית וקיימת כוונה להקים במקום 14 מבני קבורה רוויה. בית הקברות בנוי בצורת שטח אליפטי מרכזי המוקף על ידי הכביש הראשי של האתר. על היקף האליפסה, במרחקים שוים, שוכנים שלוש רחבות התכנסות ואולמות הספדים המכונים "שער החסד", "שער הרחמים" ו"שער הגאולה"; ושישה צירים רדיאליים - שלושה מהם ישרים ושלושת האחרים מפותלים - מובילים מהכביש ההיקפי של האליפסה אל הכיכר שבמרכזה. כל חלקות הקבורה בשטח זה נוצלו, וכיום מתבצעת הקבורה בחלקות שמחוץ או בסמוך לכביש המרכזי. לצירים בבית העלמין הוענקו שמות בדומה לשמות רחובות המסודרים לפי סדר האלפבית. בבית הקברות חלקת אומנים ובה קבריהם של אומנים ידועים, בהם סשה ארגוב, עפרה חזה, גלית בורג, שרה לוי-תנאי, דודו טופז, עוזי חיטמן, נורית כהן, ליאור ייני, עמוס לביא ועוד.
בית ביאליק
בית ביאליק הוא ביתו של המשורר הלאומי חיים נחמן ביאליק ברחוב ביאליק 22, בתל אביב, בסמוך לבית העירייה הישן.
היסטוריה
לביאליק היה קשר מיוחד לעיר תל אביב, הוא קבע בה את ביתו, שבנייתו הסתיימה בשנת 1926 סמוך לבית העירייה. הבית נבנה על מגרש שמימן ביאליק באמצעות הכנסות ממהדורה מיוחדת של כתביו. הבית שנחנך בשנת 1925, נבנה בסגנון האקלקטי בתכנון האדריכל יוסף מינור. את מלאכת הפיקוח על הבנייה נטל האדריכל שמואל ברקאי. מסופר כי בתחילה התנגד ביאליק לבניית מרפסת בחזית הבניין הפונה לרחוב, אך זו נבנתה בכל זאת, בשל התעקשות האדריכל מינור, שטען כי "בית בלי מרפסת שקול לפנים בלי חוטם", בסופו של דבר הודה ביאליק בפני הצייר חיים גליקסברג כי צדק האדריכל. מסביב לבניין ניטע גן שכלל צמחים אופייניים מאזורים שונים בארץ ישראל, בהם שבעת המינים.
בנוסף להיותו סופר, משורר, מתרגם ומוציא לאור, היה ביאליק גם דמות בולטת בחיי החברה התל אביבית. במסגרת זו, אירח ביאליק בביתו אורחים מן השורה בימי שני וחמישי בשעות אחר הצהריים.
ביאליק נפטר בשנת 1934 וכתשעה חודשים לפני פטירתו עזב את ביתו שבתל אביב, עבר לגור ברמת גן, והחל בהכנות לבנות שם את ביתו. במשך זמן זה הושכר הבית למשפחה מדרום אפריקה.
בשנת 1937 העבירה מאניה ביאליק את הבית לרשות העירייה כ"אגודת בית ביאליק" שתפקידה לשמר את הבית. בתמורה לנכס, מסרה לה העירייה דירה לרשותה למגוריה. הבית שופץ זמן קצר לאחר מכן, ונפתח לקהל בניהולו של משה אונגרפלד.
בשנות השישים הוקם על שטח "גן צמחי ארץ ישראל" שמאחורי הבית בניין נוסף, "בית האישה על שם מניה ביאליק". בניין זה נועד להכיל פעילויות לקידום משוררות וסופרות עבריות. לאחר מותו של אונגרפלד בשנת 1980, עבר הבית שיפוץ נוסף שארך שבע שנים. אגודת הסופרים העבריים הפכה את הבית למרכז פעילותה, וערכה בו כינוסים תרבותיים וספרותיים. ב-4 בינואר 2009 נפתח הבית מחדש לאחר פרויקט שיחזור, בראשות ניצה מצגר-סמוק, שכלל את שיפוץ המבנה, תוך שימור ושיחזור פרטיו המקוריים, ועריכת תצוגה חדשה ועדכנית.
בבית נמצא ארכיון הכולל כתבי יד מקוריים של חיים נחמן ביאליק, כתבי יד שנשלחו לעיונו, אגרות רבות מאת מבוגרים וילדים וכן דברי דפוס שונים שנשמרו בעזבונו. בבית מוצגים ציורים ופסלים פרי יצירתם של אמנים ישראלים כגון נחום גוטמן, ראובן רובין, חנה אורלוף ושמואל עובדיהו. בנוסף, שמורים בבית שעון המנגן מדי שעה את "התקווה" ובקומת הכניסה מצויים אריחי קרמיקה שהוכנו ב"בצלאל" ומתארים את פרשת המרגלים, שנים עשר השבטים, ארון הברית וכן את "יהודה השבויה" ו"יהודה המשוחררת".
קמליה סינית
קָמֶלּיה סינית (שם מדעי: Camellia sinensis; קמליה סיננסיס) או צמח התה היא שיח ירוק-עד ובעל פרחים ממשפחת התאיים. את כל סוגי התה בעולם מפיקים מזניו של מין זה.
מאפיינים
מקורו בדרום-מזרח אסיה, אך היום הוא תורבת בכל העולם, באזורים טרופיים וסובטרופיים. זהו שיח ממוצע, או עץ קטן, שנגזם בדרך כלל בגובה של שני מטרים כשהוא מתורבת ומגודל בשביל עליו. יש לו שורש ראשי חזק. פרחיו בצבע לבן-צהוב בקוטר של 3 עד 4 ס"מ עם 7 או 8 עלי כותרת בפרח. מהזרעים של הצמח ניתן להפיק שמן.
תה לבן, תה ירוק, תה אולונג ותה שחור מיוצרים משיח זה, אך מעובדים באופן שונה כדי להשיג רמות שונות של חימצון.
העלים באורך של 4 עד 15 ס"מ וברוחב של 2 עד 5 ס"מ. עלים טריים מכילים כ-4% קפאין. העלים הצעירים בצבע ירוק בהיר נקטפים לצורך ייצור תה. יש להם שערות קצרות בצבע לבן על החלק התחתון של העלה. עלים זקנים יותר הם בצבע ירוק כהה. גילאי עלים שונים מניבים תה באיכויות שונות מפני שההרכב הכימי שלהם שונה. בדרך כלל הניצן ושניים-שלושה עלים ראשונים נקטפים לצורך עיבוד. הקטיף ביד נעשה אחת לשבוע או שניים.
לשיח זה שני תת-מינים מרכזיים המשמשים להפקת תה- הקמיליה סיננסיס-סיננסיס (C. sinensis sinensis), שמקורו בסין ונהוג לכנותו התה הסיני, והקמיליה סיננסיס אסאמיקה (C. sinensis assamica), שמקורו בהודו ונהוג לכנותו "תה אסאם" על שם מדינת אסאם אשר בהודו.
הזן הסיני מרובה בגבעולים ובעל עלים קטנים שגדלים לגובה 3 מטרים. לזן האסאם יש גזע אחד ועלים גדולים יותר.
קיים גם זן קמבודי בשם סיננסיס פרוויפוליה בעלים בגודל בינוני. זהו שיח קטן עם מספר גבעולים.
עמנואל פינטו
עמנואל פינטו (נולד ב-17 בנובמבר 1962) הוא סופר, מתרגם ושחקן ישראלי.
ביוגרפיה
פינטו נולד בכפר אתא ולמד משחק בבית הספר "ניסן נתיב" בתל אביב. במהלך שנות השמונים והתשעים הוא התחיל להיות פעיל בזירת התרבות בתל אביב. הסרטים בהם השתתף פינטו הביאו את סיפוריהם של אנשי השוליים בחברה הישראלית, וזכו לשבחים רבים, וזאת על אף שלא הצליחו מבחינה מסחרית.
בשנת 2000 פרסם את הספר "דניאל" בהוצאת שוקן. לספר שזכה לשבחים רבים, שלושה חלקים: שני סיפורים וחלום. בשלושתם איש ושמו דניאל – פרסומאי, מרצה לתיאטרון או פליט על אי בודד. בכל המקרים הוא איש ריק, סטרילי, שעברוֹ נמחק מרצון או מאונס ורק מחשבותיו ותחושותיו הן לו בנים. את עתידו רוקם דניאל דרך חייהם של אחרים: אוטיסט וסייח, ילד ללא מוח או יריבו של בן־האלוהים.
פינטו, שבאותן שנים חי בצרפת, זכה על "דניאל" בפרס הביכורים מטעם שר המדע והתרבות.
בנובמבר 2009 פרסם פינטו את ספרו השני "טיניטוס", הפעם בהוצאת הקיבוץ המאוחד. במרכזו, מנסה הגיבור, לפענח את קורותיו במלחמת לבנון הראשונה. אל תוך קרעי זיכרונותיו של הגיבור נשזרות גם חוויותיו של המחזאי הצרפתי ז'אן ז'נה, ששהה בבירות בזמן הטבח בסברה ושתילה, וכתב עליו בהרחבה.
מכינת ירוחם
לימוד
תוכן המכינה מתחלק למספר רב של אשכולות, האשכול המרכזי אלו שיעורי הליבה שאותם מעבירים מרצים קבועים בנושאים- אתיקה, מגדר, יהדות, דינמיקה קבוצתית וחברה ישראלית. בנוסף למרצים הקבועים מגיעים מרצים חיצוניים בהתאם לנושא השבוע
עשייה קהילתית
החניכים מתנדבים בקהילה בכמה דרכים: כ-20% מזמנם משוקע ביום מרוכז שבו החניכים מחולקים ל-17 מוקדי עשייה שרובם המוחלט נמצא בירוחם ובשטחים הסמוכים לה. בנוסף, משתפים החניכים פעולה במספר אירועים במהלך חצי השנה. אירועים אלו מאופיינים בקהל היעד אליהם הם פונים: תושבי ירוחם וחניכי המכינה יחדיו. בנוסף לאלה מתאימה המכינה לכל חניך מעין "משפחה מאמצת" אותה החניך מבקר מדי פעם, לרוב בארוחת שבת במסגרת שבת שבה הוא שוהה במכינה.
הכנה לצה"ל
בפן הפיזי: המכינה פועלת במספר ערוצים כדי להכשיר את החניכים ככל שניתן לשירות הצבאי בפן הפיזי:
בפן המנטלי:
בוגרים
המכינה פועלת כדי לשמר את הקשר עם הבוגרים בכמה אופנים:
ערן קוליק
ערן קוליק (נולד ב-1946) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ישראלי.
קריירה
קוליק גדל בקבוצת מכבי הרצליה, בה שיחק במשך רוב הקריירה והוא מלך השערים של הקבוצה בכל הזמנים, עם 95 כיבושים.
את קריירת האימון שלו החל קוליק במכבי חיפה בליגה הארצית, אז הליגה השנייה. קוליק נכשל במשימתו להעלות את הקבוצה לליגה הלאומית ופוטר. לאחר מכן אימן תקופה ארוכה בקבוצות בליגות נמוכות. קוליק אימן במכבי הרצליה, קבוצת נעוריו, ולאחר מכן במכבי קריית גת, קריית אונו ובית"ר כפר סבא. בשנת 1985 שימש כעוזר המאמן תחת מיכאל גרשוביץ' בבית"ר תל אביב, ששיחקה אז בליגה הבכירה. בנוסף ניהל את מחלקות הנוער של מכבי הרצליה והפועל תל אביב.
בתחילת שנות האלפיים, שימש קוליק כמנהל מקצועי בקבוצת הנוער של הפועל רעננה, אך כשהקבוצה הבוגרת נקלעה למאבקי תחתית בעונת הוא מונה למאמן הקבוצה, הוביל אותה לסיום מוצלח והישארות בליגה השנייה. בעקבות ההצלחה, הוטל על קוליק לאמן את הקבוצה גם בעונת אך הוא התפטר לאחר מספר מחזורים. ביולי 2005 מונה למנהל מחלקת הנוער של מכבי חיפה, תפקיד שאותו מילא עונה אחת.
באמצע עונת מונה למאמן בני לוד מהליגה הלאומית במטרה להשאיר אותה בליגה. הוא הצליח במשימה, אך למרות זאת פוטר בסיום העונה. באמצע עונת מונה קוליק שוב למאמן בני לוד במטרה להשאיר אותה בליגה. הוא הצליח במשימתו ואף היה קרוב לעלייה לליגת העל, אך למרות זאת פוטר בסיום העונה. כחודשיים לאחר פתיחת עונת מונה קוליק בפעם השלישית למאמן הקבוצה אך עזב לאחר תקופה קצרה בשל סיבות אישיות.
ב-8 במרץ 2009 מונה קוליק למאמן בני סכנין במקומו של אייל לחמן שפוטר ולראשונה שימש מאמן ראשי של קבוצה בליגה העליונה. תחת הדרכתו של קוליק הצליחה סכנין להישאר בליגה הבכירה. בתחילת עונת, לאחר שישה מחזורים, פוטר קוליק מסכנין לאחר רצף כישלונות. באמצע עונת מונה קוליק לתפקיד מאמן עירוני רמת השרון מהליגה הלאומית והגיע איתה עד לחצי גמר גביע המדינה.
בעונת 2019/2018 קוליק חזר לאמן, לאחר הפסקה ארוכה, את בני לוד, והצליח שוב להשאיר אותה בליגה. בקיץ 2019, במהלך מחנה אימונים בטביליסי, גיאורגיה, נפצע כאשר אחד השחקנים נתקל בו. הוא חזר לארץ, סובל משבר בירך, ואסי דומב החליפו. בתחילת העונה חזר לאמן את לוד אך כעבור שלושה שבועות התפטר.
באוקטובר 2019, 40 שנה לאחר שאימן את הקבוצה בפעם האחרונה, שב קוליק למכבי הרצליה בניסיון לשפר את מצבה בליגה א' דרום, לאחר פתיחת עונה חלשה. לאחר חודשיים וחצי ושבעה משחקים בלבד, במהלכן צברה הקבוצה רק חמש נקודות, התפטר קוליק מתפקידו.
חיים אישיים
בנוסף להיותו מאמן כדורגל, קוליק היה מורה לחינוך גופני בתיכון אליאנס בתל אביב החל משנת 1971 ועד 2016, וכן מדריך טיולים לאירופה הקלאסית בחופשת הקיץ.
אחמד איסמאעיל עלי
אחמד איסמאעיל עלי (בערבית: أحمد إسماعيل علي) (14 באוקטובר 1917 - 26 בדצמבר 1974) היה איש צבא ומדינאי מצרי. כיהן כשר ההגנה וכמפקדו העליון של צבא מצרים במלחמת יום הכיפורים ב-1973. נחשב לאחד האחראים למתקפה המצרית המוצלחת על קו בר-לב ב-6 באוקטובר 1973, התקפה שהפתיעה את צה"ל ואת ישראל. איסמאעיל נחשב כטיפוס אפור ולא מבריק, אך מנגד, נחשב כמפקד מסור וחרוץ ששם דגש על מקצוענות צבאית והיה חף מיומרה פוליטית.
ראשית הקריירה
סיים את האקדמיה הצבאית של קהיר ב-1938. שירת בארמייה השמינית של הצבא הבריטי בקרבות המערכה במדבר המערבי במלחמת העולם השנייה. לחם כמפקד בריגדה בצבא המצרי במלחמת העצמאות של ישראל. מאוחר יותר עבר הכשרה צבאית נוספת בבריטניה ונטל חלק כמפקד בצבא המצרי במשבר סואץ. לאחר מכן השתלם בברית המועצות ושימש כמפקד חזית סיני במלחמת ששת הימים. היה בין המפקדים הבכירים הבודדים שלא הודחו בעקבות המלחמה וזאת הודות לתמיכתו של סאדאת, לו נשאר נאמן בהמשך דרכו. לאחר המלחמה מונה למפקד חזית תעלת סואץ. איסמאעיל מונה לרמטכ"ל צבא מצרים במרץ 1969, לאחר מותו של הרמטכ"ל הקודם, עבד אל-מונעם ריאד מפגיעת הארטילריה הישראלית. ממועד זה עלתה מלחמת ההתשה מדרגה מבחינת תכיפות וחומרת האירועים. בספטמבר באותה שנה פוטר על ידי גמאל עבד אל נאצר, לאחר שורת פשיטות מוצלחות של צה"ל שהגיעה לשיאה במבצע רביב שנערך ב-9 בספטמבר.
השיבה לפיקוד הבכיר
במאי 1971 מינה נשיאה החדש של מצרים, אנואר סאדאת, את איסמאעיל, שהיה ידידו, לתפקיד ראש המודיעין הכללי המצרי. באותה עת חשש סאדאת משר ההגנה מוחמד צאדק, שנחשב כאנטי-סובייטי (מגמה שהייתה פופולרית במצרים באותן שנים), אשר פיתח קשרים אישיים עם מועמר קדאפי שליט לוב בניגוד לדעת סאדאת והתנגד למלחמה נוספת מול ישראל. ב-1972 הדיח סאדאת את צאדק בטענה כי הוא מסרב להכין את הצבא למלחמה ומינה תחתיו את ידידו איסמאעיל, שהיה חף מיומרות פוליטיות, לאחר שזה ביקר במוסקבה, יחד עם ראש הממשלה עזיז צדקי. באותה הזדמנות קודם איסמאעיל לדרגת גנרל. שיקול נוסף למינוי איסמאעיל היה קשור במינויו של סעד א-שאזלי לרמטכ"ל, מינוי שנעשה מוקדם יותר, גם הוא על מנת להצר את צעדיו של צאדק שהיה ביריבות עם שאזלי. על ידי מינוי איסמאעיל, סאדאת חפץ כנראה להצר את צעדיו של שאזלי. בין שאזלי ובין איסמאעיל שררה יריבות אישית עוד מימי מלחמת האזרחים בקונגו ב-1961. איסמאעיל היה אז מפקד הכוח המצרי שתמך בפטריס לומומבה, בעוד ששאזלי פיקד על הכוח המצרי בכוח הבינלאומי של האו"ם לשמירת השלום. לטענת שאזלי, לאחר הדחת לומומבה, החל איסמאעיל להתערב בענייני הכוח שבפיקודו והמתח ביניהם הגיע עד תגרת אגרופים. הסכסוך האישי הועצם במלחמת ששת הימים בעת ששאזלי קיבל מאיסמאעיל פקודת נסיגה ונאלץ לבצעה בניגוד לדעתו. סאדאת החליט על המינוי למרות שהיה ידוע לו כי איסמאעיל סובל ממחלת הסרטן.
מלחמת יום הכיפורים
בחודשים שקדמו למלחמה לא פגעו החיכוכים בין איסמאעיל ושאזלי בהכנות הצבא המצרי. גם בתחילת הקרבות הם שיתפו פעולה, אולם ב-11 באוקטובר דרשה סוריה ממצרים להגביר את לחצה בגזרת סיני על מנת לגרום להקלת הלחץ הישראלי ברמת הגולן. קריאותיה של סוריה מצאו אוזן קשבת גם במוסקבה, אצל ליאוניד ברז'נייב, וזו מצדה לחצה גם היא על מצרים לקדם את כוחותיה לעבר מעברי המיתלה והגידי. הרמטכ"ל שאזלי התנגד בצורה נחרצת לצעד זה בשל היותו מנוגד לתוכנית המתקפה המקורית, שנועדה לכבוש רצועה בחלקה המזרחי של תעלת סואץ ובמיוחד בשל חוסר בחיפוי אווירי מול חיל האוויר הישראלי מאחר שלסוללות הנ"מ המצריות לא היה טווח מספיק לקו המעברים ולשטחים ממזרח לו. לאיסמאעיל לא הייתה עמדה ברורה בוויכוח, אך בסופו של דבר הוא נכנע ללחץ הפוליטי ופקד על התקפה מצרית, התקפה שנערכה ב-14 באוקטובר ונסתיימה בכישלון מוחץ בצד המצרי ובהתמוטטתו הפיזית של סעד א-דין מאמון, מפקד הארמייה השנייה, שהוחלף על ידי עבד אל-מנעם ח'ליל.
ויכוח נוסף שפרץ בין שאזלי ובין איסמאעיל היה על רקע חציית תעלת סואץ על ידי הכוחות הישראליים. שאזלי טען שיש להסיג חלק מהכוחות בסיני לעברה המערבי של התעלה כדי שיסייעו בהתמודדות מול הכוח הישראלי שחדר לשם. איסמאעיל, לעומתו, חשש מבהלה שתפרוץ כתוצאה מהנסיגה בקרב הפיקוד המצרי והתנגד לצעד זה. סאדאת ושאר הפיקוד הבכיר תמכו בעמדת איסמאעיל וסאדאת אף הצהיר כי אף חייל ואף רובה לא יעברו את התעלה מערבה. במקום הנסיגה ביצעו המצרים התקפת נגד על מסדרון הצליחה באזור דוורסואר. על שירותו במהלך המלחמה הוענק לו בין היתר עיטור מסדר כוכב סיני.
בנובמבר 1973 הועלה איסמאעיל לדרגת מֻשיר (פילדמרשל). כשנה לאחר תום המלחמה, בדצמבר 1974, נפטר אחמד איסמאעיל עלי ממחלת הסרטן.
ניב ברקוביץ'
ניב ברקוביץ' (נולד ב-25 באפריל 1986) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בעמדת הרכז בקבוצת מכבי פתח תקווה מהליגה הארצית. גובהו 1.90 מטר.
ביוגרפיה
ברקוביץ', בנם של הכדורסלן מיקי ברקוביץ' ושלי ברקוביץ', ואחיו של רועי ברקוביץ', גדל ברמת השרון, ושיחק בקבוצות הנוער של הפועל רמת השרון ושל מכבי תל אביב. בשנת 2004 הצטרף לאוניברסיטת מרקט במילווקי, אך עזב לאחר שישה משחקים בלבד, והצטרף לקבוצה הבוגרת של רמת השרון, שהפכה בינתיים להפועל חיפה רמת השרון. באותה העת ניהל אותה אביו, ואחיו רועי שיחק בשורותיה. בעונתו הראשונה בקבוצה מיעט לשחק, אך בעונה השנייה קיבל יותר דקות משחק. בסיום העונה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית, וברקוביץ' עזב להפועל חולון, שאף היא שיחקה בליגה זו. בסיומה של עונה זו (2007) עלתה חולון לליגת העל, אך ברקוביץ' נשאר בליגה הלאומית, והצטרף לקבוצת הפועל יקנעם/מגידו. בקבוצה זו היה לראשונה שחקן דומיננטי, כאשר שיחק בממוצע 33 דקות במשחק, וקלע לזכותה 14.6 נקודות. בסיום העונה, הצטרף לעירוני קריית אתא בליגת העל, וגם בה היה שחקן מוביל. בסיום העונה (2009) ירדה הקבוצה לליגה הלאומית. בתחילת עונת הצטרף לקבוצת הפועל עפולה, אך שוחרר ממנה במהלך העונה ושב להפועל חולון. בחודש אוגוסט 2010 חתם במכבי אשדוד. ביולי 2011 חתם בעירוני אשקלון. בקיץ 2012 חתם בבני הרצליה ובעונה לאחר מכן חתם בהפועל אילת.
ברקוביץ' היה חבר בסגל נבחרת הנוער שסיימה במקום השמיני באליפות אירופה שנערכה בסרגוסה ב-2004, ובסגל נבחרת העתודה שסיימה במקום הרביעי באליפות אירופה שנערכה בצ'כוב ב-2005. במדי נבחרת הנוער היה אחד הקלעים הבולטים (שני רק ליוני ניר), אך במדי נבחרת העתודה מיעט לשחק.
ב-18 ביולי 2015 חתם לעונה בעירוני נהריה.
ב-1 באוגוסט 2017 חתם ברקוביץ' לעונה אחת בהפועל אילת.
בקיץ 2018 חתם חתם ברקוביץ' אליצור "איתו" אשקלון, בעונה זו קלע 10.6 נק' בממוצע ו-5.8 אס' והוביל את הקבוצה בעונת הבכורה שלה למקום ה-6 ולרבע גמר הפלייאוף.
בקיץ 2019 חתם בהפועל חיפה. בקיץ 2020 חתם באליצור יבנה.
בשנת 2022 חתם במכבי פתח תקווה מהליגה הארצית
מלחמה (משחק קלפים)
מלחמה (נהגה בהטעמה על ההברה הראשונה) הוא משחק קלפים פשוט המבוסס על מזל וסדר הקלפים.
מהלך המשחק
חבילת הקלפים מחולקת שווה בשווה ובאקראי בין כל המשתתפים. כל משתתף פותח את הקלף הראשון בערימת קלפיו, ובעל הקלף הגבוה ביותר לוקח את כל הקלפים הפרושים אל ה"קופה" שלו. כשלשחקן מסוים נגמרת ערימת הקלפים, הוא לוקח את הקלפים מה"קופה" שלו, מערבב אותם באופן אקראי והופך אותם לערימת הקלפים הראשית שלו. שחקן מפסיד במשחק כאשר לא נשארו לו קלפים. ב"מלחמה" אפשר לשחק מ-2 שחקנים, עד כ-8.
מערכים מיוחדים
במקרה ושני הצדדים מציגים קלף בעל ערך זהה על כל צד להניח שלושה קלפים הפוכים (עם הפנים כלפי מטה) על קלפו, ואז קלף אחד כרגיל. הקלף העליון הגבוה ביותר הוא הזוכה בשתי הערימות. (במקרה ושוב הקלף העליון זהה, חוזרים על המהלך עד אשר מושגת הכרעה).
אם יש מצב בו משחקים שלושה אנשים ושני אנשים שמו את אותו הקלף. אם הקלף הגבוה ביותר הוא לא אחד משני הקלפים הזהים בעל הקלף מנצח. אחרת שני האנשים עושים ביניהם מלחמה. כעת, לאדם שיש את הקלף הגבוה מבין השלושה (לא כולל אם הוא לא השתתף במלחמה) זוכה בקלפים. לדוגמה: (לאחר המלחמה)
במקרה הזה אדם ג' הוא הזוכה בקלפים.
הקלף בעל הערך הגבוה ביותר במשחק זה הוא אס, ואחריו בסדר יורד - מלך, מלכה, נסיך והמספרים 10 עד 2. לעיתים משחקים גם עם קלף הג'וקר, ובמשחקים אלו הג'וקר הוא בעל הערך הגבוה ביותר.
במקרים נדירים בהם ייתכן שוויון כאשר אחד השחקנים נשאר עם קלף אחרון הזהה לקלף היריב, הניצחון יקבע על ידי זה שישים יד ראשון על קלף היריב.
המנצח הוא השחקן האחרון שנשאר עם הקלפים.
גביע המדינה בכדורסל 1987/1988
גביע המדינה בכדורסל לעונת 1987/1988 היא התחרות ה-28 מאז היווסדו של המפעל.
הגמר
הפועל גליל עליון, תחת המאמן מולי קצורין, זכתה בגביע המדינה הראשון בתולדותיה.
נתניה כבר הובילו 46:61 במחצית השנייה, אך ריצת 2:19 של גליל עליון החזירה אותם לעניינים. במצב של 77:78 שתי דקות לסיום, הקבוצות נתקעו ולא הצליחו לקלוע יותר מהשדה.
בראד ליף, שחגג באותו הערב את יום הולדתו ה-27, השחיל נקודה מהקו לקראת הסוף וגליל עליון זכתה בתואר ראשון בתולדותיה.
בויאן
בויאן (באוקראינית: Бояни; ברומנית: Boian) הוא כפר באוקראינה המערבית, בסביבות העיירה סדיגורא שבמחוז צ'רנוביץ שבבוקובינה. הכפר היה רכושו של יון נקולצ'ה (Ion Neculce, 1672-1745), רושם דברי הימים של נסיכות מולדובה במאה ה-18 ומבעלי הקרקעות הגדולים ביותר באותה תקופה.
בכפר עומד פסל של יון נקולצ'ה, ועומדת בו מצבת זיכרון לקורבנות הדיכוי הקומוניסטי.
הקהילה היהודית
עד שנת 1860, נאסר על היהודים להתיישב בבויאן. באותה שנה נוסדה הקהילה היהודית במקום.
בתחילה, היו בקהילה מספר מוסדות מצומצם כדוגמת בית כנסת גדול ובית ספר עממי. בשנת 1886, חלה התפתחות משמעותית, בעקבות התיישבותו של האדמור רבי יצחק פרידמן. רבי יצחק העתיק את מגוריו מסדיגורה ובעקבותיו הצטרפו לבויאן חסידים רבים. מאז הייתה בויאן למוקד משמעותי לחסידות שמקורה בסדיגורה.
היסטוריה
ב-1914, כבש הצבא הרוסי את בויאן ואת חצר מדרשו של רבי יצחק. לאחר המלחמה נבנתה העיירה מחדש, אך התיישבו בה מעט יהודים.
השואה
ב-1940, העיירה נכבשה מחדש על ידי הרוסים, ולאחר מכן גם על ידי הרומנים. בשנת 1941 נשלחו היהודים בעיר לטרנסניסטריה ומעט מהיהודים נותרו בחיים. ב-1944 העיירה חזרה להשתייך לברית המועצות ואין מידע רלוונטי באשר לגורל היהודים.
חסידות בויאן (באיאן)
בחודש חשוון ה'תרמ"ז עבר להתגורר בכפר האדמו"ר הראשון של חסידות בויאן, הרב יצחק מבויאן, הידוע בכינויו "הפחד יצחק", בנו הגדול וממשיכו של רבי אברהם יעקב פרידמן מסדיגורה (הראשון), משושלת רבי ישראל פרידמן מרוז'ין, שהיה האדמו"ר בין השנים תרמ"ו (1886) עד פטירתו בי"ז באדר תרע"ז (1917).
רבי יצחק הנהיג חצר גדולה ונכבדה בבויאן, ולקראת מלחמת העולם הראשונה, בשנת תרע"ד, עבר עם משפחתו לווינה, כמו שאר אדמו"רי בית רוז'ין, כיוון שפחדו מהשלטון הרוסי, שעדיין שמר טינה לזקנם, רבי ישראל מרוז'ין. במהלך המלחמה חרבו כל המבנים ששימשו כחצרו של האדמו"ר, ועל כן הוא לא שב אל הכפר. האדמו"ר המשיך לנהל את חצרו בווינה ביד רמה ובאצילות כדרך בית רוז'ין.
צינור הנפט כירכוכ–ג'ייהאן
צינור הנפט כירכוכ–ג'ייהאן (באנגלית: Kirkuk–Ceyhan Oil Pipeline), הידוע גם כצינור הנפט העיראקו-טורקי, הוא צינור נפט באורך 970 ק"מ המוביל נפט גולמי. הצינור מחבר את עיר הנפט כירכוכ שבצפון עיראק לנמל ג'ייהאן שבטורקיה. הצינור הוא מוביל הנפט הגדול ביותר של עיראק לשווקים מחוץ למדינה.
הצינור הוא מערך של שני צינורות בקוטר של 1,170 מילימטר (46 אינץ'). הצינור תוכנן להעביר 0.5-1.1 מיליון חביות נפט ביום כאשר הקיבולת המקסימלית שלו מגיעה עד 1.6 מיליון חביות.
בעקבות חבלות נשנות בצידו העיראקי של הגבול, שהחלו בשנת 2003 עם פרוץ מלחמת עיראק, ממשלת עיראק מתכננת לבנות צינור חדש שיעקוף את האזורים שנמצאים בסכסוך כך שהצינור יעבור דרך מחוז ארביל ומחוז דהוכ.
Daddy's Home (אלבום של סנט וינסנט)
Daddy's Home (בעברית: אבא בבית) הוא אלבום האולפן השביעי של הזמרת-יוצרת האמריקאית סנט וינסנט. האלבום יצא לאור ב-14 במאי 2021, על ידי חברת התקליטים "לומה ויסטה רקורדס". מתוך האלבום יצאו שלושה סינגלים.
הצבעים הכלל-אפריקאיים
שני שילובים של שלושה צבעים מתייחסים למושג הצבעים הכלל-אפריקאיים: השילוב הראשון אשר שימש גם בדגל אתיופיה הוא השילוב ירוק, זהב ואדום והשילוב השני הוא אדום, שחור וירוק (אשר אומץ על ידי "Universal Negro Improvement Association and African Communities League"), על כן שני השילובים מופיעים בדגלים ובסמלים שונים המייצגים אפריקניזם, זהות אפריקאית, או שחורים כגזע. למרות שבמספר דגלים (כגון דגל ליטא) השימוש בצבעים אינו קשור לנושא.
הצבעים הכלל-אפריקאיים הם: שחור, אדום, זהב וירוק. השחור הוא צבע עורם של תושבי אפריקה, האדום מסמל צבע דמם המכובד של השחורים אשר נשפך בכיבוש אפריקה, הזהב מייצג את הזהב אשר נלקח מהעמים האפריקאיים והירוק מייצג את הצמחייה של אתיופיה הארץ המובטחת.
צבעי אתיופיה
את הצבעים ירוק, זהב ואדום ניתן כיום לראות בדגלים הלאומיים של מדיות אפריקאיות רבות. מקורו של השילוב בדגל אתיופיה ומשם גם שויכו לתנועת הראסטפארי. הצבעים היו בשימוש בדגלים היסטוריים רבים כגון דגלה של גרנדה המדינה המורית הספרדית. הצבעים מופיעים בבירור על דגלה של אתיופיה משנת 1895 כאשר הפס הירוק הופיע בתחתית. אולם לאחר מספר תקלות שבהן הונף הדגל הפוך בטקסי המדינה, המסורת אומצה על ידי הממשלה האתיופית והפס הירוק עבר לתקרתו של הדגל, מסורת זו אומצה גם על ידי ארגונים אפריקאיים סביב העולם.
דגלים עכשוויים עם הצבעים הכלל-אפריקאיים
הדגלים הבאים משלבים שלושה או ארבעה מהצבעים הכלל-אפריקאיים כביטוי לזהות האפריקאית.
חקלאות בעל
חקלאות בעל (מוכרת גם בכינוי פלחה) היא צורת גידול חקלאית המבוססת על השקייתם של הגידולים החקלאיים במשקעים טבעיים בלבד, באופן ישיר, ללא אגירתם או הזרמתם לחלקות.
"גידול הבעל" הנפוץ בישראל הוא גידול החיטה.
מקור השם
שמה של צורת גידול זו נגזר, כנראה, משמו של בעל, אל הגשמים, הסערות, הברקים והרעמים הכנעני. החקלאים הקדמונים האמינו שהגשמים, ומכאן השדות, תלויים בהיענות האל בעל לתפילותיהם.
חורבת סעדים
חורבת סעדים הוא שמם של שרידי חווה ביזנטית, בית בד ומסגד קדום שהוקם על הריסות המבנים הביזנטיים.
תולדות השמורה
בתחילת 1963 נכללה חורבת סעדים ברשימה של 93 שמורות־טבע מומלצות של ועדה שמונתה על ידי הקרן הקיימת ומשרד החקלאות. שטח של 17 דונם הכולל את חורבת סעדים ועין סעדים הוכרזו כשמורת טבע ב-6 באפריל 1967.
תיאור המקום
האתר נמצא ממערב לירושלים ומצפון ליד קנדי. חורבת סעדים יושבת על רכס שמפריד בין נחל שורק ונחל רפאים.
שמה של החורבה נגזר משמה הערבי - אלחִ'רְבֶה א-צַעִידָה ("החורבה הגבוהה"), על שם העצים העתיקים והגבוהים שבה, וכן ח'ירבת סעידה (המאושרת), מאחר ששיח' אחמד שלו מוקדש המסגד, היה ידוע כמרפא עקרות.
ממבנה המסגד נותרו שני קירות בגובה שני מטרים, אחד מהם נושא קשת שלמה.
החורבה נמצאת באזור חורש ים תיכוני. במקום כמה מן העצים העתיקים בארץ ישראל, עצים המגיעים לממדים עצומים, זאת עקב האמונה בעצים קדושים - אמונה לפיה במקום בו נמצא מסגד או קבר שייח אין לכרות את העצים עקב קדושת המקום. איסור זה מאפשר לעצים לצמוח פרא באין מפריע. באתר זה בולט עץ חרוב עתיק רחב ומרשים.
סמוך לחורבה - יד הנצחה לשלמה מלאכי, שנפל במלחמת ששת הימים.
מצפון-מערב לחורבה נמצא עין סעדים, מעיין שכבה הכולל בריכת איגום מטוייחת שמורה (בנוסף לשרידי בריכה הרוסה). אל הבריכות מתנקזות שלוש נביעות שמימיהן מולכים באמצעות נקבות בתוך סלע הגיר. בהמשך ניתן לאתר שרידי תעלות השקיה שהשקו את שטחי החקלאות של החווה.
מהמקום מתחיל שביל המעיינות המסומן בירוק ומקשר את חרבת סעדים עם עין חנדק והסטף, דרך מספר מעיינות קטנים.
סביב המתחם נטוע יער קק"ל גדול ובו חניון לילה למטיילים ותנועות נוער ואתרי נופש למשפחות. האתר עשיר בצומח חורש ים-תיכוני, עם ריכוזים גדולים של רקפות, נרקיסים וסחלב פרפרני בעונת החורף.
שברולט אימפלה
שברולט אימפלה (באנגלית: Chevrolet Impala) היא מכונית סלון אשר יוצרה על ידי חטיבת המכוניות שברולט בחברת ג'נרל מוטורס האמריקאית בין השנים 1957–1985, 1994–1996, ו-1999 עד היום.
בנוסף יוצרו מדגם ה"שברולט אימפלה" מספר גרסאות: קופה, הרדטופ, קבריולה וסטיישן.
הירוקים של אנדורה
הירוקים של אנדורה (בקטלאנית: Verds d'Andorra) היא מפלגה באנדורה. נכון לשנת (2011) אין למפלגה ייצוג בפרלמנט של אנדורה. המפלגה פעילה בעיקר בתחום איכות הסביבה.
היסטוריה
המפלגה הוקמה בשנת 2003 והשתתפה מאז הקמתה בכל מערכות הבחירות במדינה (2005, 2009 ו-2011), אך מעולם לא עברה את אחוז החסימה ולא זכתה לייצוג אלקטורלי בפרלמנט. בכל מערכות בחירות זכתה המפלגה בכ-3% תמיכה: בבחירות שנערכו באפריל 2005, זכתה המפלגה ב-3.5% מקולות הבוחרים; בבחירות שנערכו ארבע שנים מאוחר יותר, באפריל 2009, זכתה המפלגה ב-3.17% מקולות הבוחרים; ולאחר שנתיים (אפריל 2011), נערכו בחירות בשלישית, שבהן זכתה המפלגה ב-3.35% מקולות הבוחרים.
כיום, עומד בראש המפלגה איזבל לוזנו מוניוז.
בסקין-רובינס
בסקין-רובינס (באנגלית: Baskin-Robbins) היא רשת גלידריות אמריקאית רב-לאומית בעלת מספר הסניפים הגדול בעולם, עם כ-8,000 סניפים בסך הכל, מהם 2,800 בארצות הברית. הרשת נוסדה בקליפורניה על ידי גיסים יהודים-אמריקאים, ברט בסקין ואירב רובינס. בסקין-רובינס ידועה בשל ססמתה "31 טעמים". החנות הראשונה שנפתחה בשנת 1945 הציעה 21 טעמים בלבד. אולם בשנת 1953 הוגדל מבחר הטעמים ל-31, על מנת שההיצע בחנויות הרשת יהא גדול מזה של המתחרה באותם ימים - רשת הווארד ג'ונסון (שהציעה 28 טעמים).
לבסקין-רובינס חנויות גלידה במדינות רבות, בהן אוזבקיסטן, אוסטרליה, איחוד האמירויות הערביות, אינדונזיה, אירלנד, אסטוניה, אקוודור, ארובה, ארצות הברית, בהוטן, בחריין, בריטניה, דרום קוריאה, הודו, הונדורס, הרפובליקה הדומיניקנית, וייטנאם, טג'יקיסטן, טייוואן, יפן, כווית, לטביה, מלזיה, מצרים, מרוקו, נפאל, סין, סינגפור, ספרד, סרי לנקה, עומאן, ערב הסעודית, פקיסטן, קולומביה, קוראסאו, קזחסטן, קטאר, קנדה, תאילנד ותימן.
בחלק מהמדינות נמכרים טעמי גלידה המותאמים לטעם המקומי, בהם שעועית אזוקי, ליצ'י, דומדמניות שחורות ומלון כתום.
בעבר פעלו סניפים של הרשת גם באזרבייג'ן, ארמניה, בלארוס, דרום אפריקה, האיים המלדיביים, הולנד, הפיליפינים, מאוריציוס, מלטה, מקסיקו, סנט מרטן, פורטוגל, פנמה ורוסיה.
היסטוריה
המייסדים החזיקו בחברה עד 1967. בשנה זו, זמן קצר לפני מותו של בסקין, נמכרה החברה ל-United Brands Company. בשנת 1972 הנפיקה יונייטד ברנדס 17% ממניות החברה לציבור. אולם שנה לאחר מכן רכשה J. Lyons and Co. את כל מניות החברה, הן אלה שהיו בידי יונייטד ברנדס והן אלה שהיו בידי הציבור. בשנת 1978 התמזגה ליונס עם Allied Breweries. החברה הממוזגת Allied Lyons התמזגה עם Pedro Domecq S.A ליצירת התאגיד Allied Domecq בשנת 1994. מבחינה ארגונית הייתה בסקין-רובינס חלק מחטיבת Dunkin' Brands שכללה גם את דאנקין דונאטס וטוגו'ס. החטיבה נמכרה לקרנות השקעות פרטיות בשנת 2006.
קלרה פלום
קלרה פלום-סימון (נולדה ב-20 בנובמבר 1947) היא אתלטית ישראלית בעבר, 9 פעמים ברציפות אלופת ישראל (1967–1973 ו-1985), שיאנית ישראל ו-3 פעמים אלופת המכביה (1973, 1977 ו-1989) בהטלת כידון.
ביוגרפיה
פלום נולדה בארגנטינה. התאמנה בקבוצת הפועל תל אביב בהדרכתו של עמיצור שפירא.
אלופת ישראל
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בשנת 1967, זכתה פלום במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 33.21 מטר, לראשונה בקריירה שלה.
שיאנית ישראל
בתחרות שנערכה באצטדיון המכביה בתל אביב במאי 1969, קבעה פלום שיא ישראלי חדש של 44.68 מטר, שיפור לשיא הישראלי הוותיק בן 12 השנים של עדנה מדליה (40.93 מטר).
1970
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1970, זכתה פלום במדליית זהב, בהטלת כידון בתוצאה של 40.87 מטר, לפני אלישבע רוש מהפועל באר שבע (36.73 מטר) ורות ניסן מהפועל חדרה (34.48 מטר).
1971
בתחרויות האתלטיקה של כינוס הפועל התשיעי שנערכו במאי 1971, זכתה פלום במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 42.94 מטר, אחרי הובר מאוסטריה (45.04 מטר) ולפני חוה שחר מישראל (39.62 מטר).
1972
באליפות ישראל שנערכה באצטדיון רמת גן ביולי 1972 זכתה פלום במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 40.24 מטר, לפני חוה שחר מהפועל עמק חפר (37.58 מטר) ומרינה מנדלסון (35.05 מטר).
1973
באליפות ישראל שנערכה ביוני 1973 זכתה פלום במדליית זהב, בהטלת כידון בתוצאה של 42.32 מטר, לפני חוה שחר (38.94 מטר) ונעמי פיינברג (30.28 מטר) שתיהן מהפועל עמק חפר.
אלופת המכביה
בתחרויות האתלטיקה של המכביה התשיעית שנערכו ביולי 1973, זכתה פלום במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 41.38 מטר, לפני קרי פילר מהולנד (39.58 מטר) וחוה שחר (39.58 מטר).
1977
בתחרויות האתלטיקה של המכביה העשירית שנערכו ביולי 1977, זכתה פלום במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 39.12 מטר, לפני רינדה בקלמן מארצות הברית (37.26 מטר) ונעמי פיברגר מישראל (33.58 מטר) ובכך הגנה על תוארה.
1979
בתחרויות האתלטיקה של כינוס הפועל ה-11 שנערכו במאי 1979, זכתה פלום במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 42.16 מטר, אחרי סופיה סקורפה מיוון (58.92 מטר) ולפני ברברה באורטאשי משווייץ (40.30 מטר).
1985
באליפות ישראל שנערכה באצטדיון הדר יוסף ב-6 ביולי 1985 זכתה במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 40.62 מטר, לפני צביה וייספלד (40.20 מטר).
1989
בתחרויות האתלטיקה של המכביה ה-13 שנערכו ביולי 1989 זכתה פלום במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 40.02 מטר, 12 שנים לאחר זכייתה האחרונה, במכביה העשירית, לפני מיטל בראל (38.40 מטר) ודורית אשכנזי (37.20 מטר), שתיהן מישראל.
רות קרק
רות קַרְק לבית קליינר (נולדה ב-28 במרץ 1941 בהרצליה) היא פרופסור אמריטה במחלקה לגאוגרפיה של האוניברסיטה העברית בירושלים. מומחית בגאוגרפיה ההיסטורית, התרבותית היישובית והקרקעית של המזרח התיכון, ושל ארץ ישראל ומדינת ישראל במאה ה-19 והמאה ה-20 וההתיישבות הציונית. קרק כתבה וערכה מעל ל-27 ספרים ומעל 200 מאמרים, וזכתה בתואר יקירת ירושלים לשנת 2013, בפרס הרצל לשנת 2014, ובפרס האגודה הגאוגרפית ב-2016. קרק היא בין הנשים הראשונות שקיבלו תואר דוקטור בגאוגרפיה בישראל, והראשונה שקיבלה מינוי אקדמי ותואר פרופסור מן המניין במקצוע זה באוניברסיטאות ישראל.
ביוגרפיה
קרק נולדה בשנת 1941 לשושנה קליינר לבית מוצ'ן ואברהם קליינר, שהתיישבו בשנת 1925 כחלוצים בהרצליה, שהייתה באותה עת מושבה חקלאית. היא חיה בהרצליה עד גיל שש, ובסוף שנת 1947 עברה המשפחה להתגורר בשכונת בית הכרם בירושלים, לאחר שהוריה עברו לעסוק בעסקי מלונאות. קרק מתגוררת בשכונה זו עד היום. למדה בבית הספר היסודי העממי "בית הכרם" שליד המכללה לחינוך ע"ש דוד ילין, ובהמשך למדה בבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה במגמת מזרחנות. כנערה הייתה חניכה בתנועת השומר הצעיר בגרעין "תמיר" (תל אביב, מרכז, ירושלים, רמתיים), שיועד לקיבוץ שמיר. בשנת 1958 התגייסה לצה"ל בבט"ר דותן במסגרת הנח"ל, ושימשה שם בתפקידי פיקוד והדרכה. במהלך שירותה הצבאי עברה קורס צה"לי של מדריכי טופוגרפיה.
בשנת 1964 קיבלה תואר ראשון בחוגים גאוגרפיה והיסטוריה של המזרח התיכון, ואת עבודת התזה שלה לתואר השני כתבה על ההתיישבות היהודית החלוצית בנגב בין 1880 ל-1948. בין השנים 1971 ל-1974 שימשה כעוזרת הוראה ומחקר במחלקה לגאוגרפיה, וב-1976 מונתה למרצה בחוג לגאוגרפיה באוניברסיטה העברית. ב-1977 השלימה עבודת דוקטורט בגאוגרפיה באוניברסיטה העברית שעסקה בירושלים ויפו בשלהי התקופה העות'מאנית.
עם קבלת תואר דוקטור נקלטה קרק כחברת סגל (אישה יחידה בקרב סגל שכלל עד אז גברים בלבד) באוניברסיטה העברית. בשנת 1996 הייתה לפרופסור מן המניין.
פרסים ומענקי מחקר
פרופ' קרק זכתה במלגות ופרסים רבים, ובהם פרס בנק ירושלים, מענק קרן פולברייט (ארצות הברית-ישראל), קרן הזיכרון ללימודי יהדות בניו יורק, קרן גרונוולד, פרס המכון לחקר תולדות הקק"ל, קרן שיין, קרן אשכול, ועוד. בשנת 2013 הוענק לה תואר יקירת ירושלים על תרומתה למחקר ולחינוך בעיר . בשנת 2014 קיבלה את פרס הרצל על פועלה ומחקריה בתולדות ההתיישבות בארץ ישראל, ובדצמבר 2016 זכתה בפרס הוקרה מהאגודה הגאוגרפית הישראלית.
ספרים ופרסומים מדעיים
קרק כתבה וערכה 27 ספרים ופרסמה כמאתיים מאמרים בעברית ובאנגלית בנושא הגאוגרפיה ההיסטורית, התרבותית היישובית והקרקעית של המזרח התיכון וארץ-ישראל ומדינת ישראל במאות ה-19 וה-20. בין הספרים והמאמרים הרבים שכתבה בעברית ובאנגלית נכללים כאלו העוסקים בהיסטוריה, גאוגרפיה היסטורית ותכנון עירוני, בדגש מיוחד על קרקע והתיישבות במזרח התיכון ובארץ-ישראל בעת החדשה.
בין הנושאים בהם התמקדו מחקריה ופרסומיה בתחום הגאוגרפיה היו רכישת קרקעות על ידי יהודים בארץ ישראל, כגון עבודתה המפורטת על יהושע חנקין; ירושלים ויפו בעת החדשה; פעילות יזמים ספרדים ומזרחיים בארץ-ישראל ותרומתן של משפחות ספרדיות ליישוב בארץ ישראל; נשים ומגדר; תרומת נשים להתיישבות היהודית בארץ בהיסטוריה עירונית והעיר המזרח תיכונית המסורתית והמתפתחת; שימור ושיקום; ההיסטוריה ההתיישבותית והקרקעית של אזורים שונים בארץ (נגב, עמק חפר, יהודה); יזמות והכנסת חידושים טכנולוגיים למזרח התיכון; מוזיאולוגיה; אחזקה משותפת של הקרקע ביישוב הכפרי; ארצות המערב וארץ הקודש (דיפלומטיה, מילנריזם ומשיחיות, מסיון ומיסיונרים, תיירות, קרקע והתיישבות), וכן חקר תקופת מלחמת העולם הראשונה בארץ-ישראל מההיבט העות'מאני, היישוב היהודי ועוד.
ויניפג הדובה
ויניפג או בקיצור ויני (Winnipeg או Winnie) היה שמה של דובה שחורה אמריקנית אשר הוחזקה בגן החיות של לונדון החל משנת 1915 ועד מותה בשנת 1934. הדובה זכתה לפופולריות רבה והיוותה השראה לספרו של א. א. מילן - "פו הדב" (שבמקור נקרא: "ויני הפו").
קורות חיים
ויניפג נרכשה בהיותה גורה בעלות של 20 דולרים מהצייד אשר ירה באימה, בפונדק בווייט ריוור (White River) שבפרובינציית אונטריו על ידי סגן הארי קולבורן. קולבורן שרת באותה עת בגדוד הפרשים פורט גארי (The Fort Garry Horse regiment) הקנדי, שהיה בדרכו לחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה.
קולבורן קרא לדובה "ויניפג" או בקיצור "ויני" על שם עיר מגוריו - ויניפג בירת פרובינציית מניטובה שבקנדה.
הדובה הפכה לקמע הפלוגתי והוברחה לממלכה המאוחדת עם יתר הציוד של הגדוד.
כאשר הגדוד יצא להילחם על אדמת צרפת, השאיר קולבורן את הדובה בגן החיות של לונדון. כוונתו של קולבורן הייתה שבתום המלחמה תילקח הדובה לגן החיות בפארק אסיניבויין, ויניפג, אולם לאחר שהמלחמה הסתיימה החליט להשאירה בגן החיות של לונדון בו זכתה לפופולריות רבה בקרב הילדים בשל עדינותה.
בין הילדים שאהבו לשחק עימה היה כריסטופר רובין מילן, בנו של א. א. מילן. כריסטופר רובין קרא על שמה לדוב הצעצוע שלו "ויני" - ולימים כתב מילן על דוב זה את ספרו "ויני הפו" (Winnie-the-Pooh - שתורגם לעברית כ"פו הדב").
בשנת 2004 הופק סרט על קורות חייה של הדובה בשם "דובה ושמה ויני" (A Bear Named Winnie) בכיכובו של מייקל פאסבנדר בתפקיד קולבורן.
לזכרה הוצב פסל שלה בפארק אסיניבויין, ויניפג.
If Love Was a Crime
השיר ייצג את בולגריה באירוויזיון 2016 על ידי הזמרת פולי ג'נובה עמו הגיע עד למקום הרביעי. המיקום הגבוה ביותר של בולגריה בתחרות עד אז.
הקליפ הרשמי לשיר יצא לאור ב-21 במרץ 2016, ואחריו הושק הסינגל ב-30 במרץ 2016 דרך הטלוויזיה הלאומית הבולגרית ועל ידי יוניברסל מיוזיק גרופ. לאחר הופעתה באירוויזיון, השיר הושמע גם במצעד הסינגלים בבריטניה ב-200 הראשונים והגיע למיקום שיא למקום השמונים באוסטריה, בלגיה, סקוטלנד ושוודיה.
מאז הוצאתו לאור של הקליפ, הסרטון הרשמי נצפה מעל 11 מיליון פעמים. ונשמע בספוטיפיי למעלה מ-4 מילון פעמים.
באירוויזיון
ב-19 בפברואר 2016, BNT הודיעה כי דירקטוריון השידור הבולגרי בחר באופן פנימי בפולי ג'נובה לייצג את בולגריה בתחרות האירוויזיון 2016. השיר "If Love Was A Crime" נבחר גם הוא באופן פנימי לג'נובה והוצג בפני הציבור ב-21 במרץ 2016 על ידי הוצאתו לאור של הקליפ הרשמי דרך האתר הרשמי של האירוויזיון. ג'נובה ביצעה את השיר במהלך אירוויזיון 2016 בחצי הגמר השני שהערך ב-12 במאי 2016, שנערך באריקסון גלוב שבסטוקהולם, שוודיה. בגמר, שנערך ב-14 במאי 2016, סיימה ג'נובה את התחרות במקום הרביעי עם 307 נקודות. היה זה המיקום הגבוה ביותר של בולגריה באירוויזיון עד אז. זו הייתה גם ההשתתפות הראשונה של בולגריה בגמר מאז 2007.
וולף מישל
וולף מישל (נפטר בה' באלול ה'תרפ"ג, אוגוסט 1923) היה רב וד"ר לפילוסופיה.
ביוגרפיה
נרשם לפקולטה לפילוסופיה ולשפות המזרח באוניברסיטת וינה, שם רכש את השפה הערבית. הוא המשיך בלימודיו באוניברסיטת ברלין ולמד גם ב"בית המדרש לרבנים בברלין". במסגרת לימודיו שימש דרשן באתרי נופש בגרמניה. מישל הסתובב בחוגים של אמנים וסופרים וזכה להכרה באוניברסיטאות שבהן למד. בווינה נבחר לחבר כבוד בחוג "מרטין בובר" והרצה על פילוסופיה. את לימודיו הוא המשיך וסיים באוניברסיטת ברן בשווייץ בציון הגבוה ביותר, ואת עבודת הדוקטורט שלו כתב על "תאוריית ההכרה של הרמב"ם".
בתקופת מלחמת העולם הראשונה סירב לכהן בתפקיד רב צבאי ראשי בטענה כי:.
בשנת 1906 קיבל על עצמו מישל תפקיד של רב במחוז קמפולונג מולדובנסק שבו נמצאו אז כאלפיים יהודים וכיהן בתפקידו עד שנת 1922. הוא גם ניהל את משרד רישום האוכלוסין באזור. במסגרת תפקידו שימש פרופסור לענייני דת במחוז כולו והשפיע על כל האזור בדרשותיו. בנאום חגיגי לכבוד הקמת בית ספר חדש בעירו אמר מישל את הדברים הבאים:
.
רישיון נהיגה (ישראל)
רישיון נהיגה ניתן בישראל לתלמידי נהיגה שעברו בהצלחה מבחן עיוני ומעשי בנהיגה. כללי מתן הרישיון מוסדרים בפקודת התעבורה ובתקנות התעבורה.
בשנת 1960 כ-5% מאזרחי ישראל החזיקו ברישיון נהיגה, ב-1975 כ-21% מאזרחי ישראל החזיקו ברישיון נהיגה, ובשנת 2020 כ-49% מהאוכלוסייה בישראל החזיקו ברישיון. בשנת 2019 71% מאזרחי ישראל בגיל 17 ומעלה החזיקו ברישיון נהיגה.
תהליך הוצאת הרישיון
ניתן להוציא רישיון נהיגה בישראל מגיל 16 לדרגה הנמוכה ביותר, טרקטור (1). בהתאם לשינוי שהתקבל באפריל 2013, החל מ-1 ביולי 2013 ניתן להוציא רישיון נהיגה לרכב פרטי מגיל 16 ותשעה חודשים, קודם לכן ניתן היה להוציא רישיון נהיגה לרכב פרטי ומסחרי מגיל 17 ומעלה. את לימודי הנהיגה ניתן להתחיל בגיל 16 וחצי.
קבלת הרישיון כרוכה במעבר בדיקות רפואיות, מבחן עיוני (תאוריה) ומבחן נהיגה מעשי (טסט), אליו ניתן לגשת רק לאחר מעבר כמות מינימלית של שיעורים נדרשים.
כמו כן נדרש "בוחן פנימי", המבוצע על ידי מורה אחר מאותו בית ספר לנהיגה (לרוב המנהל המקצועי של אותו בית ספר, אלא אם הוא המורה המלמד). אורך מבחן הנהיגה המעשי ("טסט") תלוי בסוג הרכב:
רישיון נהיגה על טרקטור ניתן להוציא החל מגיל 16. הלימוד חייב להתבצע בקורס קבוצתי, ולא בשעורים פרטיים. לאופנוע בנפח מנוע עד 125 סמ"ק ניתן להוציא רישיון גם כן בגיל 16, אבל עד גיל 17 נדרשת הסכמת ההורים או האפוטרופוס החוקי.
מאז מעבר רישיונות הנהיגה הישראליים לכרטיסי פלסטיק בשנת 1992, מודפסים רישיונות הנהיגה הישראליים כולם בדפוס בארי. ברוב המקומות בישראל, רישיון הנהיגה הישראלי (הכולל גם את תמונת בעל הרישיון) מהווה אמצעי זיהוי תקף.
דרגות הרישוי
בינואר 2007 עבר רישיון הנהיגה הישראלי שינוי ודרגות הרישוי הותאמו לדרגות הרישוי הנהוגות באיחוד האירופאי (אם כי עדיין קיימים הבדלים מסוימים במדינות האיחוד):
הרישיונות יכולים להיות מוגבלים לרכב אוטומטי בלבד. זאת אם לימוד הנהיגה התבצע ברכב אוטומטי.
רישיון להפעלת ציוד מכני הנדסי
משרד התחבורה ומשרדי הרישוי מטפלים גם ברישיונות הפעלת ציוד מכני הנדסי (צמ"ה). בתקנות התעבורה כלי הצמ"ה מוגדרים כ"מכונה ניידת" ובדרך כלל כדי להפעילם נדרש רישיון דרגה 1, המסמיך לנהיגה על טרקטור אך מתיר גם הפעלת כלי צמ"ה שונים, עם הגבלות שונות. בשביל הפעלת כלי צמ"ה זחליים מספיק רישיון דרגה 1, אך בשביל הפעלת כלי צמ"ה אופניים, דרושים רישיונות מדרגה 1, 3 ועד 13 בהתאם למשקל של הכלי (כך למשל, הפעלת יעה אופני במשקל 15 טון מחייבת רישיון מדרגה 3).
בדרך כלל לפני קבלת רישיון להפעלת כלי צמ"ה עובר המפעיל קורס המכשיר אותו להפעיל כלי צמ"ה שונים ולהתמקצע בכלי אותו הוא מעוניין להפעיל. בישראל, קיימים קורסי הפעלת צמ"ה במכללה הטכנולוגית להנדסת מכונות הדסה נעורים, וכן במכללת רופין בשיתוף טרקטורים וציוד ITE, יבואנית קטרפילר בישראל. מסגרת הכשרת מפעילי הצמ"ה הגדולה והידועה ביותר היא בית הספר להנדסה צבאית (בהל"ץ) בצה"ל - בה חיל ההנדסה הקרבית מעביר קורסי צמ"ה שונים ובהם הכשרה בהפעלת כלי צמ"ה (זחליים - שלב 07, ואופניים - שלב 08), פיקוד על כלי צמ"ה וניהול עבודות ומיזמי הנדסה (מעין הכשרה בקבלנות בנייה ועבודות הנדסה). כלל ההסמכות והרישיונות שמעניקים קורסי הצמ"ה הצבאיים תקפים גם באזרחות ומוכרים על ידי משרד העבודה והרווחה ומשרד התחבורה.
רישיון מלגזה בישראל
החל מ-1 בספטמבר 2006 חובה בישראל לקבל רישיון נהיגה לצורך שימוש במלגזה. ההיתר להפעלת מלגזה נרשם ברישיונו של הנהג ככל שעבר הכשרה. התנאים הם רישיון נהיגה בר תוקף, גיל 18 לפחות והכשרה. כיום יש שתי דרגות רישוי למלגזה, וזאת בכפוף לדרגת רישיון הנהיגה של המבקש:
תוקף רישיון הנהיגה
רישיון נהיגה מונפק לתקופה שאורכה עד גיל 70 לכל היותר. במקרים הבאים מונפק הרישיון לתקופה קצרה יותר:
מחוץ לישראל
בחלק ניכר ממדינות העולם אין מכירים עדיין ברישיון הישראלי הממוחשב, ועל בעלי רישיון ישראלי המבקשים לנהוג מחוץ לישראל להוציא בנפרד רישיון נהיגה בינלאומי, שהוא למעשה תרגום של הרישיון הישראלי לשפות שונות. עם זאת, רישיון הנהיגה הישראלי מכיל כיתוב אנגלי (מתחת לכיתוב העברי), ומתקבל בסוכנויות השכרת רכב רבות ברחבי העולם כרישיון נהיגה תקף, ובמספר גדל והולך של מדינות, ובהן ארצות הברית ומרבית מדינות אירופה, ניתן להשתמש ברישיון הישראלי הממוחשב, שעבר התאמה לתקינה האירופית. בישראל ניתן להנפיק רישיון נהיגה בינלאומי אצל זכייניות מטעם המדינה, אשר מתחלפות מעת לעת. כיום הזכייניות הן איסתא (ממס"י) ופמי פרמיום (חברה למתן שירותים). הנפקתו כרוכה בתשלום, ותוקפו ל-3 שנים. רישיון הנהיגה הבינלאומי תקף רק כאשר הרישיון הישראלי צמוד אליו.
השימוש ברישיון הישראלי עשוי להיות מוגבל לפי זמן השהייה בארץ היעד, סוג השהייה, גיל הנהג, או הגבלות אחרות בכפוף לחוקי המדינה המארחת. על פי המלצת משרד התחבורה יש לבדוק כל מקרה לגופו, ולקחת בחשבון כי חלק מגופי האכיפה ונותני השירות אינם מודעים להכרה ברישיון הישראלי.
התאמה לתקן האירופי
האיחוד האירופי הגדיר קווים מנחים לעיצוב הרישיון של הנוהגים בתחומו. חלק מההנחיות אינן רלוונטיות עבור מדינת ישראל, כגון סממנים סמליים של האיחוד (לדוגמה, רקע כחול עם כוכבים צהובים ובמרכזם אות המדינה). ב-2007, עם השינוי בדרגות הרישוי, עבר רישיון הנהיגה הישראלי עיצוב מחודש, בו הותאם (באופן חלקי בלבד) לקווים המנחים של האיחוד האירופאי.
הוגדרו סעיפים מחייבים לתצוגה של המידע על גבי הרישיון הישראלי. בחזית הרישיון הישראלי (צד א') יצוינו הסעיפים הבאים:
בגב הרישיון הישראלי (צד ב') יצוינו הסעיפים הבאים: טבלת המפרטת את דרגות הנהיגה כאשר לכל סעיף בטבלה עמודה עם הסעיפים הבאים:
בתחילה הציג גב הרישיון הישראלי (צד ב') את טבלת דרגות הנהיגה בלבד ולא פירט אף לא אחד מהסעיפים 10 עד 14. סעיף 10 חשוב במיוחד לישראלים המבקשים לנהוג מחוץ לישראל, כיוון שבאמצעותו ניתן להוכיח ותק לצורכי השכרת רכב. ישראלים רבים שביקשו לנהוג מחוץ לישראל גילו להפתעתם שאינם יכולים להוכיח את ותק הנהיגה האמיתי שלהם, ולכן תיקן משרד התחבורה הישראלי את הרישיון הישראלי והוסיף את הסעיף.
סעיף 4a אמנם מציין את תאריך הפקת הרישיון, אך כיון שבישראל היה נהוג לחדש את רישיון הנהיגה מדי כמה שנים (לעומת רוב מדינות האיחוד, שבהן אין תוקף הרישיון פג לעולם ולכן תאריך ההפקה הוא גם הוותק), נוצר מצב בו נהגים וותיקים קיבלו תנאי השכרה / דו"חות או כלל לא יכלו לשכור כלי־רכב, כאילו היו נהגים חדשים.
כמו כן חסרים ברישיון סעיף 4c (סמכות ממונה), שהושמט משום שבישראל קיים רק גוף רישוי נהיגה אחד - משרד התחבורה, וכן סעיף 7 (חתימה), שהושמט מכיוון שבישראל רישיון נהיגה לא משמש כתעודה מזהה כמו ברוב מדינות אירופה, ובישראל החתימה נמצאת בספח תעודת הזהות.
נהיגה ללא רישיון
נהיגה ללא רישיון אסורה על פי חוק. סעיף 10 לפקודת התעבורה אוסר על נהיגה ללא רישיון בתוקף ומטיל אחריות על מי שמרשה למי שאין לו רישיון לנהוג ברכבו. באופן כללי מבדילים בין נהיגה ללא רישיון בתוקף של אדם שהיה לו רישיון אך תוקפו פג לבין אדם שמעולם לא היה לו רישיון נהיגה: בעוד שעל מי שנהג ברכב לאחר שפג תוקפו של רישיונו נוהגים בתי המשפט להטיל בעיקר קנסות, על מי שנתפס נוהג ללא שהיה לו רישיון כלל מוטלים עונשי שלילת רישיון, מאסר על תנאי ולעיתים גם מאסר בפועל שיכול להגיע עד שנתיים מאסר.
ברונו שונדוב
ברונו שונדוב (בסרבו-קרואטית: Bruno Šundov; נולד ב-10 בפברואר 1980) הוא כדורסלן עבר קרואטי שקבוצתו האחרונה הייתה ק.ק ספליט. גובהו 2.21 מטר והוא משחק בעמדת הסנטר.