cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מטרו (זיכיון)
כל סיפורי המטרו חולקים את אותה תפאורה - העולם הבדיוני של הרומן המקורי של גלוכובסקי. אף כי הוא תיאר רק את חזונו על מוסקבה הפוסט-אפוקליפטית, ספרי היקום המורחב מתרחשים במגוון רחב של תחומים שונים. בין אלה: מוסקבה, סנט פטרסבורג, מחוז לנינגרד, ניז'ני נובגורוד, מחוז טבר, מחוז מוסקבה, חצי האי קולה, רוסטוב על הדון, סמארה, נובוסיבירסק, יקטרינבורג וקלינינגרד. חלק מהספרים בסדרה מתרחשים במקומות אחרים מחוץ לרוסיה, כמו אוקראינה, בלארוס, בריטניה, איטליה, פולין ואנטארקטיקה.
משחקי וידאו
משחק ירי בגוף ראשון שכותרתו Metro 2033 נוצר עבור פלטפורמות המשחק ב-Microsoft Windows ו-Xbox 360. המשחק פותח על ידי משחקי 4A באוקראינה ופורסם במרץ 2010 על ידי THQ. משחק ההמשך, Metro: Last Light, שוחרר במאי 2013 ב-Microsoft Windows, Xbox 360 וב-PlayStation 3. גרסאות Redux של המשחקים יצאו בשנת 2014 והציגו גרפיקה ומשחקים עדכניים עם תכנים להורדה. משחק Metro Redux שוחרר למחשב האישי, ב-Xbox One וב-PlayStation 4. משחק שלישי, Metro Exodus, שוחרר בפברואר 2019.
רומנים אחרים
יקום מטרו 2033 היא סדרה של סיפורים קצרים, נובלות ורומנים, המשתרעים על מגוון ז'אנרים הנעים בין פעולה פוסט-אפוקליפטית לרומנטיקה, שנכתבו על ידי כמה מחברים שונים. אף על פי שנכתבו על ידי סופרים שונים, סיפורי סדרת מטרו המורחבת כולם נתמכים על ידי דמיטרי גלוכובסקי ומפורסמים באתר הרשמי של מטרו.
תרגומים
מרבית העבודות הכתובות של הסדרה שוחררו במקור ברוסיה. כמה ספרים מהיקום של מטרו 2033, כמו פיטר, לקראת האור והחושך, תורגמו למספר שפות אירופיות, כמו גרמנית, פולנית ושוודית. לפני 2014 ומשחקי הווידאו מטרו 2033 וMetro: Last Light, לא יצאו ספרים בסדרה במדינה שבה האנגלית היא השפה הבולטת.
אמצעי תקשורת אחרים
רומן גרפי שכותרתו Metro 2033: Britannia Comic Prologue בהשראת הפרולוג של הרומן Metro 2033 Britannia שראה אור בשנת 2012. הסיפור נכתב על ידי גרנט מקמאסטר, מחבר הרומן והוא מאויר על ידי בנדיקט הוליס. זמין להורדה בחינם ובניגוד לרומנים הוא באנגלית ולא ברוסית.
משחק הלוח Metro 2033 מבוסס על הרומן המקורי יצא בשנת 2011, שעוצב על ידי סרגיי גולובקין ופורסם על ידי הובי וורלד. סדרת המטרו התפתחה גם לסרטים של מייקל דה לוקה וסרטי סולפיסט. עם זאת החל מה -11 בדצמבר 2018 הפרויקט בוטל בשל רצון לביצוע אמריקנזציה לפרויקט. באוגוסט 2019 גלוכובסקי וחברת הפקות רוסית הודיעו על תחילת הפקת עיבוד קולנועי.
ברכת השיר
ברכת השיר היא ברכה הנאמרת בסיום ליל הסדר לאחר קריאת ההלל. ישנן דעות חלוקות באשר לזהותה של הברכה, אשר ראשיתן בתקופת האמוראים ולמעשה לא באו לידי הכרעה עד היום, ובהגדות השונות ישנם מנהגים שונים באשר לברכה.
שיטות הראשונים והמנהגים כיום
הראשונים נחלקו הן בפירוש דברי האמוראים והן כיצד יש להכריע ביניהם. ישנן ארבע שיטות עיקריות שהובאו בראשונים כפי שיפורט להלן; למעשה כיום קיימים רק שני מנהגים - בנוסח אשכנז נוהגים כמו השיטה השלישית ובכל שאר הנוסחים כמו השיטה הרביעית, ברם בעבר כל השיטות נהגו בפועל בקהילות מסוימות.
ברכת השיר היא ברכת "יהללוך"
רב עמרם גאון בסידורו פוסק שההלכה היא כשיטת רב יהודה, דהיינו מברכים אך ורק את ברכת יהללוך ומציין שכך נוהגים בשתי ישיבות שבבבל (ישיבת סורא וישיבת פומבדיתא) וכן מציין רב סעדיה גאון בסידורו. גם הרי"ף מציין שמנהג העולם כרב יהודה, ואף הרמב"ם פוסק שלאחר אמירת ההלל יש לומר את ברכת יהללוך ולאחריה אומרים את הלל הגדול. ר' אברהם בן נתן בספר המנהיג מזכיר שכן היה בזמנו מנהגם של יהודי ספרד ויהודי פרובנס (צרפת הדרומית).
ברכת השיר היא שתי ברכות
לעומת שיטה זו, אצל חכמי צרפת הצפונית של אותה תקופה אנו מוצאים שיטה אחרת, לפיה אמרו את שתי הברכות. הרשב"ם בפירושו לתלמוד מציין כי ר' יוחנן אינו חולק על רב יהודה, אלא כוונתו שיש להוסיף את נשמת כל חי על ברכת יהללוך, שכן ברכת יהללוך נאמרת בכל מקרה אחרי קריאת ההלל, לפיכך לא מסתבר שדברי המשנה ב"ברכת השיר" מכוונים אליה, אלא לתוספת ייחודית לפסח. לפי שיטה זו כך הוא הסדר: לאחר גמר ההלל אומרים את ברכת יהללוך, לאחר מכן אומרים את ההלל הגדול ולאחריו את נשמת כל חי. כשיטה זו מובא גם במחזור ויטרי. התוספות אף הם מזכירים שיטה זו כמנהג הנפוץ ור' אברהם בן נתן הירחי כמנהגם של יהודי צרפת (הצפונית). גם בעל שיבולי הלקט, מחשובי חכמי יהדות איטליה מציין כי כך נהוג אצלם. מנהגם של יהודי צרפת הצפונית התבטל עם גירושם בשנת 1394, אך השתמר אצל יהדות איטליה עד לפני כמה מאות שנה.
שתי ברכות וחתימה בנשמת
התוספות מציינים כי המנהג במקומם היה לומר את שתי הברכות. ברם הם מביאים את מנהגו של ר' חיים כהן שלא היה חותם בברכה את יהללוך אלא בנשמת כל חי בלבד, שכן כתוב "ברכת השיר" ומשמע ברכה אחת ולא שתי ברכות. אף בעל הטורים פוסק כר' חיים כהן להלכה ומציין שכך היה מנהגו של אביו, הרא"ש, וזהו המנהג המקובל בנוסח אשכנז עד היום, וכן הוא בנוסח איטליה המאוחר. וריאציה אחרת של שיטה זו היא מנהג הגר"א שלא לומר יהללוך כלל.
שתי ברכות וחתימה ביהללוך
לעומת שיטתו של הרמב"ם במשנה תורה, בפירושו על המשנה (על פי תרגומו של הרב יוסף קאפח) הוא כותב כי ברכת השיר "היא נשמת כל חי עד סופה. וכן גם יהללוך עד סופה נקראת ברכת השיר. ואם צירף שתיהן הרי זה משובח". לשון זו עמומה במקצת, אך הרב קאפח מדייק ממנה כי יש לחתום חתימה אחת. שיטה דומה לשיטה זו מביא ר' יוסף קארו בבית יוסף בשם ר' מאיר ן' עראמה: "גומר את ההלל ואינו אומר יהללוך כלל, ואחר גמר ההלל אומר הלל הגדול ונשמת כל חי וישתבח עד ומעולם עד עולם אתה אל ואז יאמר יהללוך עד מלך מהולל בתשבחות", וכן הוא פוסק בשולחן ערוך, וכשיטה זו נוהגים כיום בכל קהילות הספרדים והתימנים ואף בנוסח ספרד של האשכנזים.
בשתיית חמש כוסות
כאשר שותים חמש כוסות ישנן דעות אחרות באשר לאמירת ברכת השיר. יש שנוהגים במקרה כזה לומר יהללוך אחר ההלל ולשתות כוס רביעית, לאחר מכן, לומר הלל הגדול ו"נשמת כל חי" על הכוס החמישית, ולשתותה. במחזור שד"ל, הסדר הוא כדלהלן: מברך על כוס רביעי אחרי הלל. אחר כך מוזגין כוס חמישי, אומרים עליו הלל הגדול, נשמת, אז רוב ניסים, אומץ גבורותיך, כי לו נאה, ואחר כך מברכים עוד הפעם בורא פרי הגפן על כוס החמישי.
קיציס
קיציס הוא שם משפחה יהודי מזרח-אירופי.
אריסטו מתבונן בפרוטומה של הומרוס
אריסטו מתבונן בפרוטומה של הומרוס או אריסטו מתבונן בפסלו של הומרוס (בהולנדית: Aristoteles peinzend bij een borstbeeld van Homerus) הוא ציור שמן על בד מעשה ידי הצייר ההולנדי רמברנדט ואן ריין משנת 1653. היצירה צוירה עבור דון אנטוניו רופו (Don Antonio Ruffo) ממסינה שבסיציליה אשר הזמין ציור מרמברנדט מבלי לבקש נושא ציור מסוים.
ביצירה מציג רמברנדט את אריסטו המביט בפרוטומה של המשורר העיוור הומרוס. אריסטו לבוש בפאר רב ועונד מדליה שניתנה לו על ידי אלכסנדר הגדול שהיה תלמידו של אריסטו. אריסטו מביט על הפסל וחושב על ההבדל בין העושר הפיזי שיש לו לבין העושר הרוחני שהיה בידי הומרוס העני. עובדת היות הומרוס עיוור מודגשת בכך שבעוד שדמותו של אריסטו מוארת, דמותו של הומרוס נמצאת בחשיכה.
היצירה משמשת כתמה עיקרית ברומן "ציירו לכם" משנת 1988 מאת ג'וזף הלר.
בשנת 1961 נרכשה היצירה על ידי מוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק בעלות של 2.3 מיליון דולרים.
טאיצ'אנג, קיסר סין
טַאיצַ'אנְגּ (במנדרינית: 泰昌, בפין-יין: Tàichāng; 28 באוגוסט 1582 – 26 בספטמבר 1620) היה קיסר סין ה-15 משושלת מינג. בנו של הקיסר וָאן-לִי ואביהם של הקיסרים טְייֵנְצִ'י וצ'ונְגְגֶ'ן. טאיצ'אנג ירש את הקיסרות במות אביו ב-28 באוגוסט 1620, ונפטר בתוך פחות מחודש מתחילת שלטונו ב-26 בספטמבר. במותו ירש אותו בנו הבכור, טְייֵנְצִ'י.
ביוגרפיה
ג'וּ צַ'אנְגּלוֹאוּ כפי שנודע בשמו הפרטי, היה בנם של הקיסר ואן-לי ואשת הקיסר שְׂיַאו-גִּ'ינְגּ. ג'ו צ'אנגלואו נולד ב-1582, ולאחר הולדתו קודמה אמו במעמד נשות הקיסר על אף שלא הייתה הקיסרית, שכן ג'ו היה בכור בניו של ואן-לי. יחסיו עם אביו הקיסר היו רעועים, אך ואן-לי נרתע מלהדיח את ג'ו מסדר הירושה עקב העובדה שמהלך כזה יפגע בסדרי הירושה שנקבעו בתקופת שושלת האן.
ג'ו קיבל את תואר שלטונו של טַאיצַ'אנְגּ עם ירושתו על כס המלוכה בשנת 1620 בגיל 38 לאחר מות אביו. שלטונו של ג'ו, תקופת טאיצ'אנג, היה הקצר ביותר מכל קיסרי שושלת מינג. הוא הוכתר ב-28 באוגוסט 1620 ומת ב-26 בספטמבר 1620 בפתאומיות – 29 ימים בלבד לאחר הכתרתו.
עת ירש את הכתר התככים הפנימיים השתוללו בחצר הקיסרות. כמה סיעות פקידים וסריסים יריבות פעלו להשיג סמכות והשפעה על הקיסר ומספר פעמים התקיימו רציחות בשורותיהם. הגבירה גֶ'נְג, שהייתה מבין נשותיו של ואן-לי, עשתה כמיטב יכולתה לחסל את הקיסר על מנת שבנה יעלה על כס המלוכה.
זמן קצר לאחר שהוכתר הקיסר טאיצ'אנג חלה באורח פתאומי ונטל כדוריות אדומות אשר נודעו כ"מרפאות הכל", אך מת זמן קצר לאחר מכן. מקובל להאמין כי טאיצ'אנג נרצח וכי הגבירה ג'נג עמדה מאחורי ההתנקשות. על כל מקרה, בנה של הגבירה ג'נג לא ירש את הקיסרות, ובמקומו ירש אותה בכור בניו של טאיצ'אנג, טיינצ'י.
לא לעולם חוסן
לֹא לְעוֹלָם חֹסֶן הוא ביטוי תנכי, שמשמעותו היא שאף אם לאדם יש כוחות רבים (למשל: כוחות נפשיים, שכליים, פיזיים, חברתיים או כלכליים) הכוחות הללו אינם קיימים לנצח, והם עשויים לעזוב אותו ביום מן הימים. הדברים נועדו לסגל לאדם את מידת הענווה, כיוון שיחשוב על הכוחות שבידו מתוך פרספקטיבה עתידית.
מקור הביטוי והשימוש בו
מקור הביטוי הוא בספר משלי:
בתלמוד מובא שמר זוטרא היה אומר פסוק זה לעצמו כאשר היה זוכה לכבוד גדול:
לעיתים משמש הביטוי כדגש על הטעות של מי שחושב שהצלחתו נצחית. כך למשל בפסיקתא זוטרתא:
בעל שבט מוסר מביע ביטוי זה כך:
רש"ר הירש רואה בכך גם ברכה לאנושות:
התזמורת הסימפונית של סו סיטי
התזמורת הסימפונית של סוּ סיטי (באנגלית: The Sioux City Symphony Orchestra) היא תזמורת סימפונית השוכנת בסו סיטי, איווה. מעונה הקבוע הוא תיאטרון אורפיאום.
היסטוריה
הלהקה העירונית, הפועלת בקשר הדוק עם התזמורת, גם היא קבוצה מקצועית של נגנים בתשלום, שמקורה בלהקת מוֹנאהאן פּוֹסְט 64 של הלגיון האמריקאי בשנות ה-20' של המאה ה-20. להקת מונאהאן פוסט זכתה לפרסום עולמי כשנבחרה ללהקה "הרשמית" של הלגיון האמריקאי באמצע שנות ה-20'. מייסודה עד לראשית שנות ה-30', יצאה להקת מונאהאן פוסט לסיורים אחדים, שכללו קונצרטים בניו יורק, ניו אורלינס ופריז. משכן הקבע של הלהקה העירונית הוא הקונכייה האקוסטית בפארק העירוני גרנדוויו.
את הצלחתה של סו סיטי להפיק נגנים מוכשרים לנגינת מוזיקה משובחת בככל הסגנונות אפשר לייחס למחויבותם האיתנה וארוכת-השנים והשקעתם הכספית של תושביה בחינוך מוזיקלי במערכת החינוך הפרטית והציבורית. בשנות ה-30' עבד קוצ'ינסקי עם המפקח על בתי הספר מ. ג. קלארק ליצירת הבסיס לתוכנית המוזיקה בבתי הספר הציבורים של העיר. נוסף לכך, במורנינגסייד קולג' פועלת זה מכבר מחלקת מוזיקה נמרצת ותוססת, התורמת למאגר הנגנים ומורי המוזיקה המעולים בסו סיטי. בעיר פועלות גם תזמורת ילדים של תלמידי בתי ספר יסודיים, המתקבלים אליה לאחר מבחנים, וותזמורת הנוער סוּלֶנְד, שנגניה מתחרים על הקבלה אליה מקרב חטיבות הביניים והתיכונים באזור.
אחרי קוצ'ינסקי, היו המנהלים המוזיקליים הבאים של התזמורת תומאס לואיס, סטיבן רוג'רס רדקליף ושיאן ג'אנג. שיאן ג'אנג חתמה תחילה על חוזה עם התזמורת ל-3 שנים, אך התפטרה כעבור שנתיים בשל לוח הזמנים התובעני של התזמורת. במרץ 2009 הודיעה התזמורת על מינוי ריאן האסקינס למנהל המוזיקלי הבא שלה, החל ב-1 ביולי 2009.
אורנז'
אורנז' (בצרפתית: Orange) היא עיר וקומונה בדרום ממזרח צרפת, הממוקמת כ-21 ק"מ מצפון לאביניון. העיר היא חלק ממחוז ווקלוז שבחבל פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור.
בעיר אורנז' עצמה מתגוררים כ-30,025 תושבים, נכון לשנת 2007.
Artpop (שיר)
Artpop (בעברית: אמנות הפופ; מעוצב כ-ARTPOP) הוא שיר של הזמרת האמריקאית ליידי גאגא מתוך אלבומה השלישי בעל אותו השם. השיר נכתב והופק על ידי גאגא עצמה, די ג'יי וואייט שדואו, ניק מונסון ודינו זיסיס. שיר זה היה השיר הראשון שנוצר לאלבום וגרם למלחינים לנסות להביא את גאגא למקום אחר מבחינה מוזיקלית.
רקע
גאגא שנחשבת ליוצרת העיקרית של השיר לא רצתה תחילה להשתתף בהפקת השיר מאחר שהיא האמינה שיש לזה פן אין סופי. מבחינה מוזיקלית השיר הוא שיר טכנו עם צלילים של פסנתר וגיטרה ויש בו צלילים ממוחשבים שמשולבים בין הבתים בשיר.
מבחינה לירית לשיר ניתנו מספר פרשנויות: חלק חשבו שהשיר עוסק במערכת יחסים רומנטית וחלק חשבו שמדובר בקשר שבין גאגא למעריצים שלה כאשר היא מייצגת את האומנות והמעריצים מיצגים את הפופ והמילה "Artpop" מייצגת את המיזוג בינה לבין המעריצים ושהייתה גם מטרה לשלב את שם המותג שלה.
ביקורות ופרסום
השיר זכה לביקורות מעורבות כאשר מבקרים רבים מתחו ביקורת על הקומפוזיציה של השיר אך שיבחו את המילים של השיר ואת ההפקה שלו. על מנת לפרסם את השיר גאגא פרסמה סרטונים פרובוקטיביים עם השיר ובנוסף הופיעה איתו גם בפסטיבל iTunes, במיני סיבוב ההופעות "ArtRave", בספיישל הטלוויזיה "Lady Gaga and the Muppets Holiday Spectacular" ששודר ברשת ABC, בתוכנית האירוח של ג'ימי פאלון ובסיבוב ההופעות שלה "ArtRave: The Artpop Ball".
ינקות
יַנְקוּת היא תקופת החיים של האדם בשלבי התפתחותו הראשוניים. היא נמשכת מרגע יציאת העובר בלידה ועד לגיל שלוש שנים.
בעברית המילה נגזרת מהשורש י-נ-ק המבטא את המהות הביולוגית והפסיכולוגית של התינוק - היניקה, אשר חיונית לשרידתו ונמצאת במרכז הווייתו, בעיקר בחודשים הראשונים לחייו. בנוסף, נהוג לתאר פרק זמן זה בחיי האדם, גם בשם "הגיל הרך".
מגיל שלוש מסתיימת תקופת הינקות ומתחילה תקופת הילדות.
מתלות להתפתחות
תהליך ההתפתחות של התינוק הוא תוצאת של יחסי הגומלין הקבועים בינו ובין סביבתו.
לאחר הלידה מתקיימת אצל התינוק תלות פיזית מרבית, שכן התינוק חסר ישע ולא מסוגל להתקיים בכוחות עצמו. כתוצאה מכך, בתחילה התינוקות תלויים בדמות מטפלת כלשהי ברוב ההיבטים של קיומם. על פי רוב האם ממלאת תפקיד זה, אך הוא יכול להתבצע על ידי כל מבוגר אחר שיש לו את הכישורים הדרושים.
כדי להתמודד עם חוסר ישע זה, ובדרכו להפוך לפעוט, ובהמשך לאדם בוגר, רוכש התינוק מיומנויות חיים רבות במהלך שנת החיים הראשונה שלו. למעשה, כבר בגיל שבועות אחדים מתחיל התינוק להגיב לכל שינוי רגשי בסביבתו המיידית, בהתאם לעוצמת השינוי. התאוריה של תודעה היא יכולת שמתפתחת אצל התינוק מרגע הלידה ועוזרת לו להגיב להתנהגות האדם שמולו ולנבא התנהגות הורית. יכולתו של הילד לחזות על סמך ניסיון קודם את השלב הבא בהתנהגות סביבתו, בונה בהדרגה את יכולת שימור האובייקט, מפנימה אותו ומשחררת אותו מתלות באירועים מיידיים.
ההתפתחות של התינוק חלה במקביל בתחום החושי, המוטורי, הקוגניטיבי, הגופני והרגשי. עד גיל שנתיים הפעוט מגיע להישגים מרשימים בשפה, קוגניציה, תפיסת העצמי ובהתפתחות החברתית, הרגשית והגופנית.
לסביבה שבה נמצא הפעוט יש השפעה רבה על ההתפתחות העתידית שלו במישורים רבים. עם זאת, גם למאפיינים האישיים של כל פעוט ישנה השפעה על האופן שבו הוא מגיב לסביבה. אחד הגורמים אשר משפיעים על האופן שבו כל פעוט מגיב להוריו הוא המזג שלו.
התפתחות חושית
המגע הראשון והחשוב ביותר לרך הנולד הוא המגע העורי. לכן מומלץ להשכיב את התינוק מיד עם צאתו מהרחם, עוד לפני ניתוק חבל הטבור, על בטן אמו או על חזה, על מנת להפחית את הלם המעבר משיווי המשקל הפנימי של הרחם לסביבה החיצונית.
מהיום השלישי לאחר הלידה התינוק יכול לזהות את שד אמו וצווארה לפי חוש הריח, באופן המאפשר לו להבדיל בינה לבין נשים אחרות.
חוש הראייה מתפתח באופן יותר הדרגתי. בתחילה התינוק מבחין במסגרת חיצונית, ורק מאוחר יותר – במה שבתוך המסגרת. מכאן שתחילה הוא מזהה מסגרות של פנים, ורק חודשיים מאוחר יותר הוא יכול להבחין בחלקי הפנים כמו אף, עיניים ואוזניים. בגיל חמישה עד שבעה חודשים הוא כבר יכול לזהות פנים שראה שבוע קודם לכן פעם אחת במשך יותר מדקה. בגיל חודשיים התינוק מתחיל ליצור קשר עין עם אנשים אחרים בסביבתו.
התפתחות גופנית
בתחום המוטורי לומד התינוק לזקוף את ראשו בשכיבה על הבטן, להתהפך מהבטן לגב ולהפך, לזחול, להתיישב, להיעמד ולבסוף ללכת.
ההתפתחות הקוגניטיבית
בגיל צעיר מאוד התינוק קולט את סביבתו ומפתח יכולת קוגניטיבית. האינטליגנציה של התינוק באה לידי ביטוי בדרך שבה הוא פועל על סביבתו כדי להכיר אותה. בגיל הינקות פעוטות בדרך כלל מגיבים באופן רפלקסיבי לגירויים חיצוניים ופנימיים. עם זאת ניתן לראות סימנים ראשוניים של שליטה עצמית כבר במהלך חודשי החיים הראשונים. למשל, פעוטות בגילאי 3–6 חודשים כבר מסוגלים ליצור הסחת דעת עצמית מגירויים לא נעימים.
הניסיון תורם להתפתחות המוח. במהלך השנתיים הראשונות לחיים המוח של הפעוט מגיע לתשעים אחוזים מגודלו הבוגר. בתקופה זו המערכת הלימבית מתחילה להבין קשרי סיבתיות בין גירוי לתוצאה. התפתחות זו מאפשרת לפעוט לצפות קבלה או אובדן של חיזוק על פי רמזים מהסביבה.
תאוריית ההתפתחות הקוגניטיבית של פיאז'ה רואה את ההתפתחות הקוגנטיבת כתהליך המורכב משלבים הנבדלים זה מזה איכותית, ואשר הם אוניברסליים - משותפים לילדי כל התרבויות.
אף על פי שיש לתינוק יכולת זיכרון אפיזודי, אדם מבוגר לא זוכר אירועים שהתרחשו לפני גיל שנתיים וחצי, תופעה זו מכונה בשם שיכחון הינקות.
לכמות הסכמות העומדות לרשותו של האדם יש השפעה על יכולת החשיבה שלו. ככל שמספר הסכמות גדל, כך גדלה היכולת להבחין בפרטים ולקלוט מידע רב ומגוון יותר. ריבוי סכמות ממעט את ההכללות המוטעות ומגדיל הסיכוי לשייך מסרים בהתאמה רבה יותר לסכמה. בתקופת הינקות הסכמות מתפתחות כתוצאה מיישום חוזר ונשנה שלהן במגוון העצמים שהסביבה מספקת. כתוצאה מכך הן מתרחבות ומתבדלות בתהליכים של הכללה והבחנה.
התפתחות תקשורתית
מהשבוע החמישי התינוק מביע את צרכיו בחמישה סוגי צעקות: כאב, אי נוחות, רעב, עייפות ורצון למגע.
פעולות התקשורת הראשוניות של תינוקות יתבצעו על ידי תקשורת בלתי-מילולית כמו מחוות גוף ומבט עין. לצורך כך הוא מפתח את היכולת למקד את המבט לעבר הדמות המטפלת בו, לזהות צלילים, אנשים וחפצים.
ההתפתחות השפתית מאפשרת לצרף למחוות ולמבטים גם מבעים מילוליים. בשלב הראשון תינוקות מתחילים לשחק בצלילי השפה. רכישת השפה, מתבטאת בשימוש הולך ומשתכלל בהגאים (תחילה תנועות, ובהמשך עיצורים), עד כדי הרכבת מילים בסיסיות - בעיקר שמות עצם מוחשיים, שמהווים את עיקר אוצר-המילים בסוף תקופת הינקות.
עם הגיל פעוטות וילדים צעירים רוכשים מגוון הולך וגדל של צורות לשוניות-פרגמאטיות להבעה של פעולות דיבור שונות בהקשרים חברתיים שונים.
התפתחות רגשית-חברתית
הקשרים הבין-אישיים הראשוניים מתחילים במסגרת המשפחה. במישור הרגשי מפתח התינוק התקשרות עם הדמויות המטפלות, והוא מגלה בהדרגה רגשות כמו פחד, חרדת זרים, חרדת נטישה ועצמאות. תאוריית ההתקשרות של ג'ון בולבי עוסקת בקשר שבין הפעוט לדמות המטפלת שלו.
הקשרים הראשוניים הללו יוכללו ליחסים בין אישיים לאורך כל חייו של האדם. פעוטות שלא גודלו בקשר אוהב בשנה וחצי הראשונות לחייהם עלולים לפתח פסיכופתיה, אשר תמנע מהם את היכולת לחוש אהבה ואת הצורך בה.
תקופות קריטיות בתקופת הינקות
הפלסטיות של מערכת העצבים היא המנגנון המאפשר למידה ושינוי בהתנהגות בעקבות מפגשים עם הסביבה. מכיוון שהיא משתנה לאורך החיים, התגובה שלה לגירויים סביבתיים מסוימים יכולה להשתנות מתקופה לתקופה.
מנגנונים עצביים מסוימים מעוצבים על ידי הניסיון בשנות החיים הראשונות בלבד. כתוצאה מכך הינקות מהווה תקופה קריטית עבור התפתחותן של מספר יכולות ומיומנויות. כלומר, רק אם הפעוט יתנסה בגירויים המתאימים בתקופות אלו הוא יוכל לפתח אותן.
רכישה מלאה ושוטפת של שפת אם יכולה להתבצע בשנות הינקות והילדות המוקדמות בלבד.
חשיבות השינה
השינה היא הפעילות העיקרית של המוח בתחילת החיים, כך שבמשך רוב הזמן שבו מתפתחות היכולות השונות של הפעוט המוח ישן. פעולת השינה הצליחה להישמר לאורך האבולוציה משום שהיא חשובה להתפתחות ולתפקוד.
בעיות בשינה בגיל הינקות
תינוקות שסובלים מהפרעות שינה נוטים להראות בעיות התנהגותיות רבות יותר בהשוואה לתינוקות ללא קשיי שינה. הם מתוארים על ידי הוריהם כנרגנים, תובעניים, נודניקים, רגישים לגרויים שונים ומתקשים להסתגל למצבים שונים.
התנהגות חקרנית
הצורך לדעת ולהבין בא לידי ביטוי בינקות ובילדות באופן גלוי וחופשי. ילדים נהנים מהתבוננות בטבע ומחשיבה על הסובב אותם. בשנת החיים הראשונה והשנייה של התינוק הוא לומד להכיר את העולם באופן ישיר באמצעות חושיו ומעשיו.
כבר בגיל הרך הפעוטות חוקרים את סביבתם הפיזית והאנושית מכוח הסקרנות ומיצר הפעילות הטבועים בהם. התינוק בוחן את עולם העצמים והגירויים שמסביבו. בתהליך זה הוא לומד להכיר את תכונותיהם ומתאים את עצמו אליהם. ככל שההתנהגות הזאת מביאה להם סיפוק רב יותר כך גוברת נכונותם להתנסות בניסיונות נוספים. במובן הזה ההתנהגות החקרנית מחזקת את עצמה.
סקרנות עלולה לדעוך בעקבות איסורים החלים עליה או חוסר שימוש בה. אחת ממטרות החינוך בגיל הרך היא לעודד ולפתח את ההתעניינות והסקרנות הטבעית של הילדים. בהתאם לכך, עם הזמן מחליטים המבוגרים שעליהם להתערב ולקבוע במה על הילד לעסוק. בתחילה מדובר בהורים ואחר כך הגננות והמורים. גם כאשר כוונותיהם של המבוגרים טובות, מצב זה עלול לצמצם את הסקרנות הטבעית של הילד אם מכריחים אותו ללמוד נושאים שאין הוא חפץ בהם באמצעות ענישה מחמירה.
המרד על הבאונטי (סרט, 1962)
המרד על הבאונטי (באנגלית: Mutiny on the Bounty) הוא סרט היסטורי אמריקאי משנת 1962 בבימויו של לואיס מיילסטון, עם מרלון ברנדו, טרוור הווארד וריצ'רד האריס בתפקידים הראשיים.
ינקות
ניצני אוריינות
תהליך הרכישה של מיומנויות אורייניות נמשך לאורך שנים. הוא מתחיל כבר בתקופת הינקות, שבהם הפעוט נחשף לשפה הדבורה ולסביבה עתירת דפוס, שבה אנשים קוראים וכותבים.
מחקר
ניסויים הבוחנים יכולות מוקדמות של תינוקות מבוססים על הביטואציה. ניסויים אלה בנויים משני שלבים. בתחילה מציגים לפני התינוק גירוי באופן חוזר ונשנה, עד שהתינוק מגלה סימנים של דעיכת העניין בגירוי. מכך מניחים כי התרחשה למידה מהסוג של התרגלות. לאחר מכן מציגים לפני התינוק גירוי שני הדומה לגירוי הראשון אך אינו זהה לו ובוחנים את מידת העניין המחודש שהתינוק מגלה. אם התינוק אכן מגיב באופן המצביע על עניין בגירוי החדש, ניתן להסיק שהוא מבחין בין שני הגירויים.
המרד על הבאונטי (סרט, 1962)
בתפקיד הנסיכה מאימיטי, בתו של מלך טהיטי ובת זוגו של פלצ'ר כריסטיאן, מופיעה השחקנית הפולינזית טאריטה טריפאה (""טאריטה") שהפכה במציאות לאשתו השלישית של מרלון ברנדו וילדה לו בן ובת.
התסריט מבוסס על הרומן "המרד על הבאונטי" מאת צ'ארלס נורדהוף משנת 1932 המתאר את המרד על האנייה "באונטי" שקרה בשנת 1789. הספינה "באונטי" נבנתה במיוחד לסרט הזה. הוצאות ההפקה היו גדולות והסרט נכשל מסחרית. הסרט צולם בטהיטי ובבורה בורה.
תקציר העלילה
נמל פורטסמות, 23 בדצמבר 1787, הספינה "באונטי" מפליגה לטהיטי כדי להביא משם שתילים של עץ הלחם ולהעבירם לג'מייקה כדי לייצר מהם אוכל לעבדים. מפקד הספינה הוא קפטן ויליאם בליי (טרוור הווארד) והוא נחוש למלא את המשימה הראשונה שלו. הוא מתעמת בכל פעם עם לוטננט ראשון פלצ'ר כריסטיאן (מרלון ברנדו) ומטיל עונשים על עבירות פעוטות. כאשר הוא שומע שהמלח ג'ון מילס (ריצ'רד האריס) מדבר נגדו הוא דן אותו להלקאות בפומבי. כאשר פרח הקצונה אדוארד "נד" יאנג (טים סילי) מעיר על צעידתו המיוחדת, הוא דן אותו לשהייה כל הלילה על התורן הראשי.
כדי למהר ולהגיע לטהיטי בזמן הוא בוחר ברך הקצרה אך המסוכנת, מסביב לכף הורן. הספינה נתקלת בסערה עזה ומלח אחד נהרג. בליי מחליט לחזור ולשוט סביב כף התקווה הטובה, אך בגלל התארכות המסע הוא מקצץ במנות האוכל.
לבסוף הם מגיעים לטהיטי ומתקבלים בשמחה וריקודים על ידי המלך והילידים. למלחים זה כמו גן עדן מלא פירות אקזוטיים והם נהנים גם מיחסי מין חופשיים עם הנשים. כריסטיאן מתאהב במאמיטי ("טאריטה"), בתו של המלך. הם נשארים בטהיטי חמישה חדשים כדי שהשתלים של עץ הלחם ישתרשו ויהי ניתן לשתול אותם בעציצים. לפני הפרידה מנסה סימס ועוד שני מלחים לערוק, הם נתפסים ומושלכים לתא בספינה, כבולים בשרשראות.
הבוטנאי ויליאם סמית' (ג'ורג' היידן) מודיע לבליי כי השתילים עומדים לנבול בגלל חוסר מים. בליי פוקד על הגבלת מים לצוות. הוא פוקד להניח מצקת עם מים בראש התורן וכל מי שרוצה עליו לטפס לשם. מלח אחד עם חום גבוה מטפס לשם ונופל אל מותו. מלח אחר מתנפל על בליי ונדון להיות מושלך לים ולהיגרר על ידי הספינה, דבר שגורם למותו.
מלח אחר שותה מי ים ודעתו משתבשת. כריסטיאן מפר את פקודת בליי ומגיש לו מים במצקת. בליי דוחף אותו ושופך את המים וכריסטיאן מכה אותו בחרב ופוצע אותו קלות. מוכרז מרד נגד בליי.
המורדים רוצים להרוג את בליי על ידי עונש הגרירה אבל כריסטיאן לא מאפשר זאת. בליי מורד לסירת מפרש ארוכה ביחד עם צוות שלא הצטרף למורדים.
ה"באונטי" ממשיכה לטהיטי ושם מצטרפות אליהם נשים ילידות. הם מגיעים במקרה לאי פיטקרן שמסומן בטעות במפה וכריסטיאן מחליט לעגון שם בתקווה שהבריטים לא יגלו אותם. בינתיים מצליח בליי להגיע לטימור ומשם ללונדון שם הוא מזוכה בבית המשפט אבל נאמר לו שהוא נכשל בתפקידו ולא יפקד יותר על ספינות.
כריסטיאן מודיע למלחים כי ברצונו להפליג ללונדון כדי להציג בפני השופטים את עמדתו נגד בליי. שאר המלחים מתנגדים וכדי למנוע זאת הם שורפים את הספינה. כריסטיאן נחפז לספינה כדי להציל את מכשירי הניווט אך נכווה קשות ומת.
פרסים
הסרט היה מועמד לשבעה פרסי אוסקר
יצחק קוראל אלמוג
יצחק קוראל אלמוג (במקור, בצרפתית: Itzhak Coral; נולד ב־22 ביוני 1938) הוא מנהל ישראלי, שהחל את דרכו בחיל הים והגיע לדרגת תא"ל. בתפקידו האחרון היה אחראי לניהול בניית כלי שיט חדשים לחיל הים: סער 5 וצוללות דולפין. לאחר השירות הצבאי ניהל חברות טכנולוגיה מתקדמת בארצות הברית ובישראל.
משפחה
משפחת קוראל בירושלים הייתה משפחה של רבנים המפורסם ביניהם הרב-יעקב-קוראל שמונה להיות הראשון לציון בשנת 1817. סבו יצחק קוראל שעל שמו הוא קרוי נולד בירושלים בשנת 1886 והיגר בגיל 19 למצרים כדי למצוא עבודה.
אביו ז'אק (יעקב) קוראל נעשה מומחה לגידול כותנה ולסיבי כותנה. היה מנהל בחברה העוסקת ביצוא כותנה מצרית לשוק הבין לאומי. אימו אלגרה קוראל מבית גרשון. בישראל שינתה את שמה לשמחה.
ילדות
יצחק קורל, Itzhak Coral, נולד באלכסנדריה שבמצרים למד בבית הספר של האחים הנוצרים הקדוש גבריאל בשפה הצרפתית College des Freres, Saint Gabriel. בשנת 1952 אחרי מהפכת הקצינים הצעירים, חוקק במצריים חוק לפיו קבלה לאוניברסיטאות המצריות מותנת בתעודת בגרות מצרית בערבית בלבד. את כיתות התיכון למד בבית הספר של העדה היהודית שפתחה כיתה מיוחדת ללימודי בגרות בערבית. בכיתה זו למדו תשעה תלמידים וכולם עברו בהצלחה גדולה את מבחני הבגרות המצרית הריאלית, והוא התקבל לשנת הלימודים 1956/1957 לבית הספר לרפואה באוניברסיטת אלכסנדריה. בנוסף עבר גם את מבחני הבגרות הצרפתית בהצלחה.
יציאת מצריים ועליה
כתוצאה ממלחמת סיני (1956) גורשו כל הנתינים הזרים ורוב-היהודים על ידי ממשלת הנשיא גמאל עבד אל נאצר. בפברואר 1957 גורשה משפחת קוראל עם יהודים נוספים ממצרים. ב-8 בפברואר 1957 יצאו מנמל אלכסנדריה על סיפון האונייה "מיסר" לפיראוס תחת דגל הצלב האדום הבין לאומי. הגיעו לנמל פיראוס ב-10 בפברואר 1957. שם שהו מספר ימים ונפגשו עם נציגי הסוכנות היהודית ששיכנעו את ז'אק קוראל לעלות לישראל והובטחה לו עבודה במקצועו. יצאו מנמל פיראוס על אונייה איטלקית והגיעו לנמל חיפה ב-18 בפברואר 1957. משם הועברו ישיר למעברת אופקים.
בזכות התמחותו של האב-ז'אק קוראל, בגידולי כותנה וסיבי כותנה במצריים, הועברה המשפחה לאופקים שם אב-המשפחה היה בצוות הקמת מנפטת הכותנה באופקים ועבד בה עד יציאתו לפנסיה.
שירות בחיל הים
אלמוג התגייס לצה"ל באוגוסט 1958 והתנדב-לקורס צולל-לוחם בשייטת 13. בשנת 1959 הפסיק הכשרה זו ונשלח לקורס נהגים שאחריו מילא תפקיד נהג אימונים בשייטת, ב-1960 בהמשך לראיון עם מפקד חיל הים האלוף יוחאי בן נון הוצב-בענף המודיעין במפקדת החיל והוכשר לתפקיד חוקר מודיעין ימי.
חובלים ומשחתות
בשנת 1961 עבר בהצלחה מבדקי קצונה התנדב-והתקבל לקורס חובלים מחזור י' במגמת שייט ובמהלך הקורס נכנס לשירות קבע. בשנת 1963 בסיום קורס חובלים הוצב-על המשחתת אח"י אילת בתפקיד סגן קצין תותחנות. בשנת 1964 נשלח לקורס קציני תותחנות בבה"ד חיל הים וב-1965 נשלח להמשך הקורס בבית הספר של הצי הבריטי בעיר פורטסמות' שבבריטניה. לקראת היציאה לקורס נאלץ לשנות את שם המשפחה לשם עברי ובחר בשם אלמוג תרגום המילה Coral.
עם חזרתו מונה להיות קצין תותחנות באח"י אילת (ק-40) (בפיקודו של סא"ל יואב יסעור) בשייטת המשחתות. בתחילת שנת 1966 הוצב-על המשחתת אח"י יפו (ק-42) (בפיקודו של יצחק קט), בתפקיד קצין תותחנות בכיר של שייטת המשחתות. ושירת בתפקיד זה כולל ב שבה השתתף בפעולת פורט סעיד (1967).
אוניות עזר
ב-1969 לאחר הורדת נס השירות הפעיל מהמשחתת אח"י יפו (ק-42) מונה אלמוג להיות מפקד אח"י בת ים (ת-83) אוניית עזר חמושה ששירתה את בסיסי החיל בזירת ים סוף. בין היתר הפליג איתה למומבסה שבקניה לצורך אחזקה.
בחודש מרץ 1970 מונה להיות מפקד אח"י אופיר נושאת טנקים באורך 62 מ' המבוססת בבסיס מפרץ שלמה בזירת ים סוף.
בספטמבר 1970 יצא אלמוג לשנת לימודים בקורס פיקוד ומטה במכללה לפיקוד ומטה הצה"לית ובמסגרת זו החל לימודי תואר ראשון ל"היסטוריית המזרח התיכון בעת החדשה" באוניברסיטת תל אביב.
ספינות סער
בגמר הקורס בספטמבר 1971 הוצב-על אח"י חיפה ספינת טילים סער 2 בשייטת 3 בבסיס חיפה להתמחות לפיקוד על סטי"ל. ובנובמבר 1971 קיבל פיקוד על הספינה. הוא פיקד על אחי חיפה עד לחודש מרץ 1973 עת הספינה יצאה מפעילות ונכנסה לטיפול ארוך. בחודש זה השתתף במבצע חשאי כמפקד מחליף לאח"י אילת (סער 2).
במרץ 1973 מונה למפקד פלגת המבצעים בבסיס אשדוד כולל מלחמת יום כיפור בה השתתף במבצע ליידי בתפקיד מפקד כוח ימי שכלל מספר דבורים לחילוץ כוח הפשיטה של שייטת 13. השתתף בתכנון ובהקמת בסיס חיל הים בפנארה על הגדה המערבית של האגם המר הגדול שבתעלת סואץ ופיקד עליו עד הגעת מפקד קבוע. חוות הדעת עליו בתקופת המלחמה הייתה "מעולה, ראוי לציון מיוחד" ובחודש אפריל 1974 מונה לסגן מפקד בסיס אשדוד.
פלגת סטילים
ב-16 בספטמבר 1974 הפליג כמוביל זוג מנמל חיפה עם אח"י רומח יחד עם אחי הכידון במבצע בציר ענבים לבסיס מפרץ שלמה. ההפלגה נעשתה סביב-אפריקה ושתי הספינות הגיעו ב-16 באוקטובר 1974 לבסיס שלמה והגיעו למטרתם כשהן בכשירות מלאה.
במאי 1975 קיבל אלמוג את הפיקוד על פלגה 45 ב. הפלגה מנתה 6 ספינות: 4 מהן מדגם סער 4 ושתי ספינות סער 2. הפעילות הייתה מלאה, כולל הפלגות ארוכות לדרום הים האדום. השתתפה במבחני הכשירות ונחשבה כחלק משייטת ספינות הטילים.
ענף נשק במחלקת אמל"ח
באוקטובר 1976 מסר את הפיקוד על הפלגה למחליף ומונה לראש ענף נשק במחלקת אמצעי לחימה במפקדת חיל הים. היה אחראי על אמצעי הלחימה בספינות ומערכותיהם פרט למערכות גילוי ניווט וקשר. הסתיע בענפי מספן הציוד למימוש אחריותו. במסגרת התפקיד עסק במספר פרויקטים מעניינים.
בה"ד חיל הים
בשנת 1978 מונה אלמוג לתפקיד מפקד בה"ד חיל הים בחיפה והועלה לדרגת אלוף-משנה.
ביקור סאדאת - בחודש ספטמבר 1979 הגיע נשיא מצרים אנוואר סאדאת לביקור בישראל דרך הים לנמל חיפה על סיפון היאכטה הנשיאותית "אל חוריה" שהייתה מלווה במשחתת מצרית "אל פאתח" ובשתי ספינות טילים מסוג "אוסה". אל"ם יצחק קוראל אלמוג, יליד מצרים ודובר מצרית רהוטה, כיוון את היאכטה הנשיאותית לתוך נמל חיפה. הפליג על סיפונה מגבול המים הריבוניים של ישראל ועד לרציף הראשי בנמל חיפה.
הכניסה נעשתה ללא נתב של נמל חיפה. אופן הכניסה של היאכטה היה כאונית מלחמה. הוראותיו של אלמוג ניתנו למפקד שביצע אותם. למשל "אמרתי סע לנמל חיפה קורס 090". לקראת מעבר הסטי"לים של ש-3 אמרתי לו "תכניס את כל הספינות לטור". היה לו קשר עם קשר לבסיס חיפה ולספינות חיל הים. אלמוג תידרך את מפקד היאכטה שיש רוח מזרחית והוא הולך להתקשר לרציף תחת הרוח. בנוסף מסר שיהיו שתי גוררות לעזרה ושלא ידאג. בכניסה לנמל הראה לו לאן בדיוק לקשור את היאכטה. המפקד המצרי היה ימאי טוב-והגישה הייתה טובה וכולם נרגעו. במשך הביקור אירח בסיס בה"ד חיל הים בפיקודו של אלמוג את מפקדי וצוותי הספינות המצריות.
מבצע פעולה מוצלחת - ב-4 במאי 1980 יצאו שתי ספינות טילים ישראליות לביקור בנמל אלכסנדריה, בהזמנת נשיא מצרים אנוואר סאדאת. אל"ם אלמוג מונה לקצין הקישור ל והוא הפליג לאלכסנדריה, עיר הולדתו, על סיפון אח"י קוממיות כאשר הספינה השנייה הייתה אח"י מולדת.
בשנת 1981 יצא אלמוג ללימודים ב. השתתף במלחמת שלום הגליל בתפקיד נציג חיל הים בפיקוד הצפון. לאחר המלחמה הדריך במכללה זו למשך תקופה קצרה.
סער 5
באוקטובר 1982 מונה לראש פרויקט ספינות סער 5. בפועל הפרויקט נמשך לאורך 13 שנים מהתנעתו בשנת 1982 ועד לסגירתו אחרי הגעת הספינה האחרונה ארצה, ב-8 ביולי 1995.
בפרויקט מספר שלבים -
שלב-ראשון כלל: פעילות בארץ: הקמת צוות הפרויקט, ניתוח האפיון, לימוד המשמעויות והצגתן לדרג המאשר, בדיקת אפשרות ביצוע בארץ, ביצוע בדיקת התכנות בצי ההולנדי, לימוד הטכנולוגיות הקיימות והעתידיות. לימוד והבנת שדה הקרב-העתידי, מפגשים עם התעשייה המקומית הרלוונטית למערכות הלחימה יצורם ושילובם כמערכת אחת, גיבוש שלבי הפרויקט והיכן יבוצע. בהמשך פעילות לקבלת אישורים ולתקציבים למימון שלבי התכנון, הצגת המשמעויות הן לדרגים המאשרים והן לכלל קציני הים בחיל וגיבוש תפיסת ביצוע. . כמו כן כתיבת בקשות לקבלת הצעות למתכנני ספינות ושילוב-מערכות לחימה מובילים באירופה ובארצות הברית.
ב-5 אוקטובר 1983 אישר שר הביטחון הפרופסור משה ארנס את ביצוע קדם התכנון לספינות הסער 5 והפרויקט תוקצב-בהתאם ובספטמבר 1984 לאחר שנחתמו חוזים עם מתכנן האונייה חברת ג' ג' מקמילן וחברת רוקוול צוות הפרויקט התפצל לשלושה צוותים, צוות תכנון כלי השיט שכלל בנוסף לאנשי החיל צוות ממספנות ישראל עברו לחברת מקמילן בעיר וושינגטון, צוות תכנון שילוב-מערכות הלחימה שבנוסף לאנשי החיל כלל צוות ממפעל מב"ת של התעשייה האווירית בעיר אנהיים שבקליפורניה וצוות שלישי בארץ כדי לפקח ולרכז את המידע על המערכות המפותחות בארץ.
בין השנים 1984–1987 שירת בארצות הברית בשני תפקידים תפקיד עיקרי ראש פרויקט ספינות סער 5 וראש צוות תכנון הספינה תפקיד משני סגן נספח ים בארצות הברית. תפקיד זה אפשר גישה ישירה לצי האמריקאי.
ב-29 ינואר 1988 מינה שר הביטחון, יצחק רבין, צוות בראשות האלוף ישראל טל לבחינת תוכניות התעצמות של חיל הים, אלמוג מונה להיות כעד מומחה מטעם חיל הים לנושא סער 5 בוועדה זו.
ב-16 במרץ 1988 העביר האלוף טל לרמטכ"ל דן שומרון את הסיכום של הוועדה תמצית דוח הוועדה שמקובלים עליה האפיונים של צוללת דולפים ושל סטיל סער 5 והמליצה על פיתוח ויצור של שלושה סטי"לים סער 5 ושלוש צוללות דולפין.
סער 5 וצוללות דולפין
באפריל 1988 הוקמה מפקדת פרויקטים לספינות טילים להב-וצוללות דולפין בכינויה "מפל"ד". אלמוג מונה לעמוד בראשה. משימתו לנהל את תוכנית ההצטיידות החילית שכללה את שני הפרויקטים העיקריים של החיל. תחת פיקודו היו צוות פרויקט הצוללות מסדרת דולפין שפעל במספנות הגרמניות, וצוות פרויקט ספינות סער 5 שפעל במספנת אינגלס בעיר פסקגולה שבמיסיסיפי, וגם צוות בכיר בישראל שכלל את קציני הפרויקטים של המערכות השונות. בתקופה זו עד לפרישתו קיים משא ומתן עם המספנות האמריקאית והגרמנית ועם יצרני המערכות בישראל ובעולם. וסיים בחתימה על חוזי התכנון המפורט והייצור של הספינות והצוללות כמו כן עם יצרני המערכות והפרויקטים יצאו לדרך. באוגוסט 1989 חתם אלמוג ביחד עם נציגי משרד הביטחון בניו יורק שבארצות הברית על חוזה ייצור שתי צוללות דולפין במספנות הגרמניות.
ב-31 במאי 1991 פרש אלמוג לגמלאות לאחר 32 שנים שרות בחיל הים.
תפקידים אזרחיים
בספטמבר 1990 מונה אלמוג למנכ"ל של חברה אמריקאית בשם טסקו, שמשרדיה היו בעיר אנהיים שבקליפורניה ארצות הברית. חברה זו פיתחה, יצרה ושיווקה מערכות בדיקה אוטומטיים למערכות מוטסות אזרחיות וצבאיות. בתפקידו ניהל אלמוג את החברה ושיווק מוצריה לחברות תעופה אזרחיות מובילות ולחילות אוויר בעולם. ולחברות המייצרות מערכות לממשל האמריקאי. אלמוג רכש קשרים מועילים בתעשיות אמריקאיות, ישראליות ואחרות.
במהלך מלחמת המפרץ הראשונה שב-לישראל והתייצב-לשירות מילואים בחיל הים, בגמר המלחמה חזר לארצות הברית. בחודש אוקטובר 1993 סיים את תפקידו וחזר לישראל
חברת הזנק פאוורקום
עם חזרתו לישראל באוקטובר 1993 מונה אלמוג לתפקיד מנכ"ל חברת הזנק, "פאוורקום" בע"מ, שהחלה בפיתוח מערכת בקרת צריכת חשמל לשימוש חברות חשמל תוך יישום טכנולוגיות תקשורת חדשות מהם תקשורת על גבי קווי מתח.
חברת פאורקום שיתפה פעולה בתחום הטכנולוגיה והשיווק עם חברה אמריקאית בשם קומברג' שפעלה באותו שוק. בשנת 2001 נמכרה חברת פאורקום הישראלית לחברת קומברג' האמריקאית כאשר צוות הפיתוח נשאר בישראל ופעל תחת שם קומברג'.
בשנת 2002 מונה אלמוג לתפקיד סמנכ"ל הנדסה ופיתוח בחברת קומברג' שמרכזה בעיר אטלנטה שבמדינת ג'ורג'יה בארצות הברית שם ניהל את הפיתוח כולל גם את צוות הפיתוח שנשאר בישראל.
ייעוץ פיתוח ועסקים
בשנת 2006 חזר אלמוג לישראל והמשיך בייעוץ לחברה קומברג' בשנים 2008–2010 מונה אלמוג לדירקטור בחברת תקשורת ישראלית בשם אקספון, חברה זו הייתה רשומה בישראל ובארצות הברית. כאשר הפלג האמריקאי נמכר לחברת NTS המשיך להיות דירקטור גם אצלם.
תחביב
בשנת 2010 בגיל 72 פרש יצחק קוראל אלמוג מעסקים.
השכלה
אלמוג בוגר תואר ראשון (BA) בהיסטוריה של המזרח התיכון בעת החדשה בהצטיינות – מאוניברסיטת תל אביב, יוני 1980. בוגר ומדריך המכללה לביטחון לאומי של צה"ל 1982. מוסמך במנהל עסקים (MBA) מאוניברסיטת תל אביב, יוני 1984.
משפחה
בחתונה של חבר מקורס חובלים פגש את אהובה מבית מזרחי. אהובה נולדה וגדלה בעיר חיפה, שירתה בחיל השריון. מזכירה רפואית ועברה הסבה למדריכה לליקויי למידה של בוגרים. לאחר סיום הקורס ב-28 באוקטובר 1963 נישאו. להם שלוש בנות: אדוה, אפרת ואביה. שלושתן שירתו בחיל הים.
אדוה הבכורה שירתה במספן מודיעין בתפקיד סמל מודיעין שם הכירה את גיל גלזר סג"ם קצין מודיעין והתחתנו. גיל היום מורה לאנגלית בבית ספר תיכון ולהם 4 ילדים שני בנים ושתי בנות. היא מורה בחינוך המיוחד וגרים בלהבים.
אפרת: הכירה את בעלה צחי קאופמן במסיבה אצל חברים. הוא שירת בתפקיד רב-מלחים בשייטת ספינות הטילים. היא למדה הנהלת חשבונות עבדה במספר חברות עכשיו היא עושה תואר בקרימינולוגיה. קאופמן צחי בוגר הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל היום מהנדס ראשי בחברת בניה גדולה גרים בפרדס חנה-כרכור.
איב מרדר
איב אסתר מרדר (באנגלית:  Eve Marder; נולדה ב-30 במאי 1948) היא נוירוביולוגית יהודייה-אמריקאית. פרופסור באוניברסיטת ברנדייס. מרדר ידועה בזכות עבודתה על רשתות עצביות קטנות, שהביאה לגילויים חדשניים בעלי השלכות לכלל הרשתות העצביות כולל אלו של בני האדם.
קורות חייה
מרדר נולדה בניו יורק והיא, לדבריה, "בחורה יהודייה כשרה מניו יורק". ילדותה המוקדמת עברה ברובע אפר וסט סייד של מנהטן, בהמשך עברה המשפחה לצפון ניו ג'רזי וכשהייתה בגיל תיכון עברו לאירוינגטון שם למדה בתיכון המקומי. במקביל למדה במשך שנתיים ב"היברו סקול".
נשואה לארתור וינגפילד גם הוא פרופסור למדעי העצב באוניברסיטת ברנדיים. איב וארתור הכירו ב-1981.
השכלה ומסלול מקצועי
תואר ראשון בביולוגיה מאוניברסיטת ברנדייס, 1969. דוקטורט בביולוגיה מאוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו (UCSD) - 1974. את הפוסטדוקטורט התחילה ב-1975 באוניברסיטת אורגון, והמשיכה בשנים 1976–1978 באקול נורמל סופרייר בפריז. ב-1980 חזרה לארצות הברית שם קיבלה משרת פרופסור משנה באוניבסיטת ברנדייס, בה היא ממשיכה לפעול עד היום. ב-1984 מרדר קיבלה קביעות. ב-1990 קודמה לדרגת פרופסור מן מניין.
פעילותה המדעית
במקביל לעבודתה הניסויית, מרדר הייתה שותפה לפיתוח מדעי העצב התאורטיים המנצלים כלים חישוביים לניתוח פעילות מערכת העצבים.
פעילותה הציבורית
בנעוריה הצטרפה מרדר לפעילות התנועה לזכויות האזרח ובהשפעת פעילות זאת החליטה ללמוד משפטים במטרה לעסוק בליטיגציה בתחום זכויות האזרח. כוונה שנטשה כבר בשנת הלימודים הראשונה לטובת הביולוגיה.
אוניברסיטת קוימברה
היסטוריה
האוניברסיטה קיבלה אישור ב-1290 בידי המלך הפורטוגזי דיניש בליסבון. תאריך האמנה המלכותית המכריזה על הקמת האוניברסיטה הוא ב-1 במרץ של אותה שנה, אם כי המאמצים להקמת אוניברסיטה ראשונה בפורטוגל החלו לפחות שנתיים קודם לכן. לפי כך, האוניברסיטה היא אחד המוסדות העתיקים ביותר מסוג זה בחצי האי האיברי ובאירופה בכלל. האישור האפיפיורי להקמת האוניברסיטה ניתן גם הוא ב-1290 (ב-9 באוגוסט של אותה השנה) במהלך כהונתו של האפיפיור ניקולאוס הרביעי. הבולה האפיפיורית אישרה את הקמת כל הפקולטות הכשרות, למעט תאולוגיה. וכך הוקמו הפקולטות הראשונות, לאומנות, למשפטים, למשפט הקנוני ולרפואה.
האוניברסיטה לא נשארה זמן רב בליסבון. ב-1308 עברה האוניברסיטה לקוימברה, כנראה בשל הצורך להשתחרר מפיקוח הכנסייה (היחסים בין הדרג הפוליטי לכנסייה באותה תקופה היו מתוחים במידת מה) ובשל עימותים בין תושבי העיר לבין הסטודנטים. לקוימברה הייתה כבר מסורת ארוכה בנושא חינוך בהיותה משכן לבית הספר המצליח של מנזר סנטה קרוז. האוניברסיטה שוכנה באתר הידוע כ-"Estudos Velhos", כיום מיקומה של הספרייה הראשית.
האוניברסיטה הועברה בחזרה לליסבון ב-1388 בזמן שלטונו של המלך אלפונסו הרביעי והוחזרה לקוימברה ב-1354, הפעם למרכז העיר שהייתה אז בתהליך התרחבות. האוניברסיטה הועברה שוב לליסבון ב-1377 בזמן שלטונו של פרננדו הראשון ונשארה שם למשך מאה וחמישים שנה. האישור להקמת הפקולטה לתאולוגיה מתוארך לתקופה זו סביב 1380.
האוניברסיטה חזרה לקוימברה והפעם לתמיד ב-1537 בזמן שלטונו של המלך ז'ואו השלישי. הפעם הוקמה האוניברסיטה בארמון Alcaçova. כל האוניברסיטה, כל צוות המורים והספרים מהספרייה הועברו מליסבון לקוימברה. באותו הזמן נעשו שינויים נרחבים בתוכנית הלימודים והתקבלו מרצים נוספים כולל זרים.
ארגון
בראש האוניברסיטה עומדים רקטור, סנאט ואספת הנבחרים של האוניברסיטה (האחרונים אחראים לבחירת הרקטור והסנאט). הרקטור הוא האחראי העיקרי לניהול הכולל ולקביעת הכיוון האסטרטגי של האוניברסיטה יחד עם הסנאט ובסיוע המועצה האדמיניסטרטיבית.
באוניברסיטת קוימברה לומדים כיום (פברואר 2006) כ-23,000 תלמידים המחולקים בין שמונה פקולטות: כתב, משפטים, רפואה, מדע וטכנולוגיה, רוקחות, כלכלה, פסיכולוגיה ומדעי החינוך ומדעי הספורט וחינוך גופני. בית הספר לרפואה של האוניברסיטה המכונה HUC (קיצור של Hospitais da Universidade de Coimbra) הוא בית חולים אירופאי מוביל הידוע הן כמרכז מחקר והן בשל שרותי הרפואה האיכותיים שלו. האוניברסיטה כוללת ספרייה מרכזית גדולה, גנים בוטניים, אצטדיון ומרכז ספורט, מצפה אסטרונומי, הוצאה לאור, כנסייה פרטית ומתקני עזר רבים כגון חדרי אוכל וחדרי לימוד.
ספריות
באוניברסיטה מספר ספריות, אחת מהן היא Biblioteca Joanina, שנבנתה במאה ה-18 בסגנון הבארוק וקרויה על שם המלך ששלט באותה תקופה - ז'ואאו החמישי. הספרייה נבנתה על בסיס ספריית מחקר שהייתה קיימת באוניברסיטה עוד מהמאה ה-15 וייחודה בכך שרוב 250,000 הכרכים שבה נכתבו עד המאה ה-18.
איגוד הסטודנטים
הסטודנטים מיוצגים על ידי איגוד הסטודנטים AAC (קיצור של Associação Académica de Coimbra), שנוסד ב-3 בנובמבר 1887 והוא איגוד הסטודנטים הוותיק ביותר בפורטוגל. לאיגוד יש היסטוריה ארוכה של מאבקים במדיניות הממשלתית ומשורותיו יצאו מדינאים ואינטלקטואלים ידועים. האיגוד אחראי גם על ארגון חיי חברה פעילים הכוללים פעילויות ספורט (ראו בהמשך) ומחלקות תרבות בהם מועברים הרצאות בנושאים חוץ אקדמיים הכוללים תיאטרון, קולנוע, שידורי רדיו וטלוויזיה, מוזיקה, שירת מקהלה, עיתונאות ובולאות. כל סטודנט, ולעיתים גם מי שאינו סטודנט, זכאי להשתתף בפעולות אלה.
מסורת, ספורט ומועדוני ספורט
הצבעים הרשמיים של הפקולטות באוניברסיטת קוימברה הם:
בצבעים אלה נעשה שימוש בסמלי הפקולטה, בטקסי האוניברסיטה בחלוקת תוארי דוקטורט והסטודנטים עושים בהם שימוש בסרטים בצובע התואם לפקולטה בהקשר למסורות אקדמיות (כדוגמת ה-"Queima das Fitas" – "שרפת הסרטים"). הצבע של סמל האוניברסיטה ומשרד הרקטור המסמל את המוסד כולו הוא ירוק כהה. ב-1 במרץ, יום הקמת האוניברסיטה, מונף תמיד דגל אוניברסיטת קוימברה (דגל לבן שבמרכזו הסמל הירוק) מעל למגדל הישן של האוניברסיטה. יום זה מתחיל שבוע מיוחד של דיונים, כנסים, סמינרים ואירועים מיוחדים הקשורים להיבטים שונים של המוסד.
ה-Praxe הוא מונח המתאר את אוסף המנהגים והטקסים המבוססים על מסורות עתיקות (שהחלו כנראה בספרד) שהן חלק חשוב מהחיים האקדמיים בקוימברה ושכל סטודנט נחשף להם. חלק מכוח המשיכה של החיים האקדמיים בקוימברה, מלבד איכותם הידועה היא שיש בהם יותר Praxe, כלומר כוללים טקסים ייחודיים המבדלים את קוימברה ממוסדות אחרים ומעניקים לסטודנטים תחושה מיוחדת של שותפות בטקסים אקדמיים שמקורם מלפני מאות שנים. על אף שחלק מטקסים אלה נראים בעיני רבים כמיושנים, ולעיתים גבלו בטקסי חניכה משפילים הם נחשבים כחלק חשוב בחוויית הלימודים של הסטודנטים בקוימברה. כללי ה-" Praxe" כלולים בספר (קוד ה-Praxe האקדמי) שיוצא לאור על ידי סטודנטים ותיקים של איגוד הסטודנטים ה-AAC. בספר נקבעים כללי התנהגות בפעילויות כגון גיוס, הערכה, קבוצות וטקסי שרפת הסרטים. גם בתוך האיגוד, כארגון סטודנטים מודרני ודמוקרטי, יש קבוצות שהם אנטי-Praxe ואנשים הדורשים רפורמה יסודית בטקסים המסורתיים. תקופת השנה הראשונה ללימודים (שהיא באופן טבעי, בקטגוריה הנמוכה ביותר בהיררכיית ה-Praxe) היא עבור רוב הסטודנטים תקופה טובה של זיכרון שלא יישכח של מאורעות שלא ישובו עוד. אחת המסורות הבולטות היא התלבושת האקדמית של אוניברסיטת קוימברה, חליפה שחורה וכיפה אותה לובשים הסטודנטים באירועים מיוחדים ושאומצה על ידי אוניברסיטאות פורטוגזיות אחרות.
למחלקות הספורט ב-AAC יש חלק משמעותי בחיי הספורט בקוימברה והם מייצגים את העיר בענפי הספורט: רוגבי, כדוריד, כדורסל, בייסבול, אמנויות הלחימה, אתלטיקה, התעמלות ושחייה. כמו בשאר מחלקות התרבות של ה-AAC, כל סטודנט, כולל אתלטים מקצוענים ומקצוענים למחצה יכולים להשתייך אליהם.
קבוצת הכדורגל הראשית של העיר המכונה "אקדמיקה" או "בריוסה" היא לכאורה גוף אוטונומי של ה-AAC הקרוי AAC-OAF, אך למעשה זהו מועדון כדורגל עצמאי, הקשור בצורה רופפת בלבד למוסד האם. קבוצת הכדורגל היא קבוצה חשובה יחסית, במיוחד במספר האוהדים הרב שיש לה בפורטוגל והיא משחקת בליגה הלאומית של פורטוגל והייתה הקבוצה הראשונה שזכתה בגביע הפורטוגזי ב-1939.
אתר מורשת עולמי
ביוני 2013 אונסק"ו הוסיף את האוניברסיטה לרשימת אתרי המורשת העולמיים בקריטריונים 2, 4, 6
אלפרד סיסלי
אלפרד סיסלי (30 באוקטובר 1839 - 29 בינואר 1899) היה צייר צרפתי.
נפטר בשנת 1899 מסרטן. היה נשוי ואב לשניים.
סמראונג
סמראונג (בחמרית: សំរោង) היא עיר המשמשת כבירת מחוז אודר מנצ'ה בצפון־מערב קמבודיה. נכון לשנת 2019, אוכלוסיית העיר מונה 70,944 תושבים.
גאוגרפיה
העיר ממוקמת בגובה של 23 מטרים מעל פני הים בצפון־מערב המדינה, כׁ־19 קילומטרים מהגבול עם תאילנד.
תחבורה
העיר ממוקמת על כביש המחבר בין הגבול עם תאילנד לכבישים הראשיים במדינה, המובילים לערים הגדולות בה.
דילמה רוסף
דִילְמָה ואנה רוּסֵף (בפורטוגזית: Dilma Vana Rousseff ג'יוומה ואנה רוסף; נולדה ב-14 בדצמבר 1947) היא כלכלנית ופוליטיקאית הפעילה במפלגת הפועלים של ברזיל. רוסף כיהנה כנשיאת ברזיל בשנים 2016-2011.
ביוני 2005 מונתה לראש מטה נשיא ברזיל לואיז אינסיו דה סילבה, והייתה לאישה הראשונה בברזיל בתפקיד זה. נשיא ברזיל הצביע על רוסף כמחליפתו, והיא אכן ניצחה בבחירות לנשיאות ברזיל בשנת 2010.
אביה של רוסף היגר לברזיל מבולגריה, ואמה מורה. משפחתה מן המעמד הבינוני גבוה התגוררה בבלו הוריזונטה. היא תמכה בדעות סוציאליסטיות כבר בנעוריה, ולאחר הפיכת 1964 בברזיל היא הצטרפה לתנועות גרילה עירוניות שמאלניות אשר לחמו בדיקטטורה הצבאית. בשנת 1970 נתפסה בידי השלטונות ונכלאה עד לשנת 1972, קיימים דיווחים שאף עונתה בכלא.
לאחר שחרורה מן הכלא שיקמה את חייה בריו גראנדה דו סול יחד עם בעלה קרלוס אראוז'ו. היא החלה לעבוד בשרות הציבורי ובשנת 1986 מונתה למנהלת אגף הכספים של עיריית פורטו אלגרה. בין השנים 1991–1993 שימשה כשרת האוצר של מדינת ריו גראנדה דו סול. לאחר מכן עמדה בראש משרדי האנרגיה, המכרות והתקשורת בתקופת שני ממשלים. בני הזוג היו פעילים באמנסטי אינטרנשיונל וביסודה של מפלגת העבודה הדמוקרטית, והשתתפו במספר מסעות בחירות של המפלגה. בשנת 2001 היא הייתה חלק מקבוצה שפרשה מן המפלגה והצטרפה למפלגת הפועלים.
בשנת 2002 הצטרפה רוסף לוועדה האחראית למדיניות האנרגיה של המועמד לנשיאות, לולה, אשר לאחר בחירתו הזמינה להצטרף לממשלתו כשרת האנרגיה. בשנת 2005, לאחר שערוריית שחיתות בממשל, אשר הביאה להתפטרות ראש מטה הנשיא ז'וֹזֶה דִירסֶאו, קיבלה רוסף את התפקיד, ונשאה בו עד ל-31 במרץ 2010, כאשר פרשה במטרה להתמודד על משרת נשיא ברזיל. בשנת 2015 נבחרה לקדנציה שנייה לנשיאות, אך באפריל 2016 אישר הבית התחתון של הקונגרס להתחיל בהליך הדחתה באשמת שימוש לא חוקי בכספים. ב-12 במאי 2016 החליט הסנט בהצבעה להשעות אותה מתפקידה למשך עד 6 חודשים. ב-31 באוגוסט אותה שנה החליט הפרלמנט הברזילאי להדיח אותה רשמית מתפקידה ברוב של 61 תומכים מול 20 מתנגדים.
ילדותה ונעוריה
דילמה רוסף נולדה ב-14 בדצמבר 1947, בבלו הוריזונטה, במדינת מינאס ז'ראיס, בברזיל. אביה, פטר רוסב (לימים התאים את שמו לאוזן הפורטוגלית והתקרא פדרו רוסף), היגר לברזיל מבולגריה ועסק בעריכת דין ויזמות. אמה, דילמה ג'יין סילבה, הייתה מורה בבית ספר. אביה שהיה פעיל במפלגה הקומוניסטית הבולגרית בשנות ה-20, ברח ממולדתו בשנת 1929 לאחר שנרדף פוליטית והשתקע בצרפת. בשנות ה-30 היגר לברזיל לאחר שהתאלמן, וזמן קצר אחר כך היגר לבואנוס איירס. הוא שב לברזיל כמה שנים מאוחר יותר והתיישב בסאו פאולו, שם הצליח בעסקיו. בעת טיול הוא פגש בדילמה סילבה, אשר הייתה בת לחוואים ומורה צעירה בריו דה ז'ניירו. הם התחתנו ונולדו להם שלושה ילדים: איגור, דילמה, וזנה. איגור, אחיה הבכור של דילמה, הוא עורך דין.
המשפחה התגוררה בבית גדול בו עבדו שלושה משרתים, וקיימה מנהגי חיים אירופים. ילדי הזוג זכו לחינוך קלאסי, שיעורי פסנתר וצרפתית. אבי המשפחה נפטר בשנת 1962, עת דילמה הייתה בת 15. דילמה התחנכה עד גיל 15 בפנימיה לבנות, שנוהלה על ידי נזירות, ובה תלמידות דיברו עם המורים בעיקר בצרפתית. בשנת 1964 דילמה עברה לבית ספר תיכון ציבורי שבו הייתה פעילות פוליטית ערה של תלמידים נגד הדיקטטורה הצבאית בברזיל. לטענתה, בעת לימודיה בתיכון עלתה מודעותה למצב הפוליטי בברזיל. בשנת 1967 היא הצטרפה לארגון "מדיניות העובדים" (בפורטוגזית: Política Operária) אשר נוסד בשנת 1961 כפלג של המפלגה הסוציאליסטית הברזילאית. עד מהרה נתגלעו חילוקי דעות בין החברים בארגון באשר לדרך הנכונה ליישום רעיונות הסוציאליזם, חלקם תמכו במאבק מדיני, בעוד אחרים תמכו במאבק מזוין. דילמה הצטרפה לתומכים במאבק מזוין ונעשתה חברה ב"מפקדת השחרור הלאומי" (פורטוגזית: Comando de Libertação Nacional - Colina).
פעילותה במחתרת
דילמה השתתפה בפעולות גרילה של מפקדת השחרור הלאומי של ברזיל (Colina) וקידמה רעיונות מרקסיסטיים בקרב חברי ארגוני עובדים ובתפקידה כעורכת העיתון The Piquet. על פי דיווחים, רוסף ידעה להשתמש בנשק, להתעמת עם המשטרה, והכירה טקטיקות גרילה שונות. עד תחילת שנת 1969 ביצע הארגון במסגרתו פעלה רק כ-12 פעולות גרילה וכלי נשקו היו מוגבלים. פעולות אלה הסתכמו ב-4 מקרי שוד בנקים, גנבת מכוניות והטמנת שתי פצצות, כל הפעולות הסתיימו ללא נפגעים. ב-14 בינואר 1969 נעצרו מספר פעילים במחתרת בעת שוד בנק, ושאר החברים התכנסו כדי להחליט כיצד לשחררם מן המעצר. עם שחר פשטה המשטרה על הבית בו היו חברי המחתרת והתפתח קרב יריות במהלכו נהרגו שני שוטרים ונפצע שוטר נוסף.
מאותה עת החלו רוסף ובעלה לעבור בין דירות מסתור שונות מדי לילה, מחשש פן התגלתה זהותם. בחודש מרץ 1969 פשטה המשטרה על דירת בני הזוג, אולם לא מצאה דבר, לאחר שהם דאגו להשמיד מבעוד מועד כל מסמך הקשור למחתרת. שבועות מספר אחר כך נמלטו מבלו הוריזונטה לריו דה ז'ניירו. אותה עת הייתה דילמה רוסף בת 21 וסיימה 4 סמסטרים של לימודים בבית הספר לכלכלה באוניברסיטה הפדרלית של מינאס ז'ראיס. לאחר זמן קצר בריו נשלח קרלוס על ידי המחתרת לפורטו אלגרה בעוד דילמה נותרה בריו, כשהיא עובדת בניסיונות לארגן את תשתית הארגון ופגישות החברים בעיר. באחד מן הכינוסים הללו פגשה עורך דין בשם קרלוס פרנקלין פייזאו דה אראוז'ו, בן 31, והתאהבה בו. אראוז'ו עמד בראש קבוצת מתנגדי שלטון בשם המפלגה הקומוניסטית הברזילאית (Partido Comunista Brasileiro) אשר נתנה מקלט לבעלה של רוסף בפורטו אלגרו. במצב דברים זה נפרדו בני הזוג בהבנה הדדית.