cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ההגנה על הפרטיות בנזיקין
פגיעה בתום לב בלא ידיעה (סעיף 18(2)(א))
ההגנה המוקנית כאן היא למצבים בהם הפוגע לא ידע על הפגיעה בפרטיות ולא היה עליו לדעת על האפשרות שהפגיעה תיגרם. מבחן אי הידיעה הוא כפול - האם הפוגע ידע על האפשרות שהפגיעה תגרם וכן האם הפוגע צריך היה להעלות על הדעת אפשרות כזו.
הגנה זו מטילה על הפוגע נטל ראייתי כבד; עליו להוכיח שלא יכול היה לדעת שהפעולה המעוולת נושאת פוטנציאל של פגיעה בפרטיות.
פגיעה בתום לב מתוך חובה (סעיף 18(2)(ב))
<blockquote style="border: 1px solid gray; padding: 0.3em;"> (2) הנתבע או הנאשם עשה את הפגיעה בתום לב באחת הנסיבות האלה...
בסעיף זה מוקנית הגנה למי שפעל מתוך חובה. הגנה זהה מצויה בחוק איסור לשון הרע, למעט החובה המקצועית שאינה מעוגנת בו. גדרי החובה נדונו רבות בדיני לשון הרע (לעיון נוסף - הגנת פרסום חובה או עניין אישי כשר בלשון הרע), אך בדיני הגנת הפרטיות הם מקבלים אופי שונה.
הגנה זו אינה מוגדרת אלא באופן ערטילאי, ובכל מקרה ומקרה ייבחנו השופטים את מערכת הנסיבות הקונקרטית. כך למשל, רופא המפשיט אדם באמצע הרחוב לא יכול לטעון לחובה מקצועית, אך בנסיבות שבהן נפצע האדם בתאונת דרכים, הסרת בגדיו לצורך טיפול רפואי היא כנראה חובה.
חובה חוקית
הביטוי 'חובה חוקית' יכול להתפרש לפי פשוטו. ברם, הפרשנות נעשית מורכבת יותר כאשר ניתן לבצע את החובה החוקית בכמה דרכים. כך בפרשת נוימן, שלח פסיכיאטר את תיקו הרפואי של מטופל לפי צו של בית המשפט, בתוך מעטפה סגורה, שנפתחה ונצפתה בידי זרים. הפסיכיאטר טען לחובה חוקית, אך בית המשפט קבע שהפרשנות היא מצומצמת. כיוון שהצו לא חייב פגיעה בפרטיות אלא העברת מסמכים בלבד, אין זו חובה חוקית.
עם זאת, לפי דעת המיעוט בפסק הדין, את הביטוי חובה חוקית יש לקרוא לאור שלושת הגורמים המקבילים - מוסרית, חברתית ומקצועית; לשיטה זו, אין בוחנים את החוקיות במישור הפורמלי בלבד, אלא מתייחסים למכלול הציפיות המוסריות והחברתיות.
תחולה על עיתונאים
במבט ראשון נראה שלעיתונאים מוקנית הגנה מפני תביעות פגיעה בפרטיות, שכן הם פועלים במסגרת חובה מקצועית ואף חברתית. ברם כבר בעבר נקבע, לעניין דיני לשון הרע, שלא מוטלת על כלי התקשורת חובה חברתית לפרסם דברים בעלי עניין ציבורי. ניתן להצביע על חובה חברתית כאשר מדובר באינטרס אישי הנוגע לכלל הציבור - סיוע למשטרת ישראל למציאת מבוקש, פרסום מעלליו של רמאי וכדומה.
ייתכן שהתוספת המיוחדת לעניין הגנת הפרטיות - הגנת החובה המקצועית - תזכה את העיתונות בהגנה נוספת. מסתבר שזו גם הייתה כוונת המחוקק, וזוהי תוצאה של פשרה לאחר דיון ער בוועדות הכנסת. אולם ברור שלא ניתן לתת פטור גורף לעיתונות מדיני הגנת הפרטיות, ויש ליצוק תוכן מסויג להגנה זו. נראה שבית המשפט נוטה לפרשנות מצמצמת לחובה זו.
לפי הלם, על בית המשפט לבחון, בין היתר, אם הפוגע סבר שהייתה מוטלת עליו חובה, אם פעל לפי ייעוץ משפטי, ואם ניתן היה לצמצם את הפגיעה בפרטיות.
תחולה על חוקרים פרטיים
גם חוקרים פרטיים יכולים לנצל את הגנת החובה המקצועית כדי למלט עצמם מחובת הגנת הפרטיות. הפסיקה בעניין מתווה קווי פרשנות ראשוניים עבור קוד ההתנהגות הסביר של החוקר הפרטי, שממנו ניתן יהיה ללמוד על חובה מקצועית. בפרט ניתן להצביע על מצבים שבהם חוקר פרטי פגע בפרטיות תוך צילום זוג בעת קיום יחסי מין; בית המשפט פוסל את האפשרות שמקרה כזה יוגדר כחובה מקצועית (כך למשל בפרשת פריש).
הגנה בתום לב על עניין אישי (סעיף 18(2)(ג))
<blockquote style="border: 1px solid gray; padding: 0.3em;"> (2) הנתבע או הנאשם עשה את הפגיעה בתום לב באחת הנסיבות האלה...
כאן מאפשר החוק לפוגע לטעון שהפגיעה נעשתה מתוך הגנה על עניין אישי כשר. גם כאן ישנו סעיף מקביל בדיני לשון הרע (לעיון נוסף - הגנת פרסום חובה או עניין אישי כשר בלשון הרע), ויש להבחין בזהירות בין הלכות שנקבעו בהקשר זה לבין דיני הגנת הפרטיות.
בדיני לשון הרע, הוכרו כעניין אישי רק במקרים מובהקים של אדם המגן על רכושו, או של אדם שקיבל הוראה ממעבידו, ונקבע שכלי התקשורת אינם יכולים לטעון לעניין אישי.
בדיני הגנת הפרטיות נדונה הגנה זו בדרך כלל ביחס לחוקרים פרטיים, אשר טענו לאינטרס אישי כשר של לקוחם - איסוף ראיות לבית המשפט. בעבר, בפס"ד קיבוץ גן שמואל, נקבע שאיסוף ראיות הוא אינטרס אישי כשר של הלקוח. הגנה זו נשקלה אף בנסיבות שבהן החוקר צילם אישה בעירום עם גבר (בפרשת אברהם פריש). עם זאת, פסקי דין מאוחרים (כדוגמת: ליברמן, חתוכה) קבעו שגישה זו היא פסולה בהקשר של צילום זוג ביחסים אינטימיים, ואף לגבי איסוף ראיות במישור העסקי (בעניין מולטילוק).
נראה שכיום איסוף ראיות איננו נחשב לעניין אישי כשר, ואין בסיבה זו כשלעצמה כדי לפתוח אפשרות להצדיק פגיעה בפרטיות.
פגיעה בתום לב תוך ביצוע עיסוק כדין (סעיף 18(2)(ד))
<blockquote style="border: 1px solid gray; padding: 0.3em;"> (2) הנתבע או הנאשם עשה את הפגיעה בתום לב באחת הנסיבות האלה...
לפי סעיף זה, ניתן לטעון שהפגיעה נעשתה תוך ביצוע עיסוק כדין, במהלך העבודה הרגיל. מטרתו העיקרית של הסעיף היא הגנה על עבודתם של חוקרים פרטיים, אך יש לו השלכות גם על בעלי מקצוע נוספים, כגון: עיתונאים, רופאים ועוד.
ביאור המושג 'כדין'
כל התנאים הנקובים בסעיף הם פשוטים וברורים, ואילו הסייג הטעון ביאור הוא עיסוק 'כדין'.
בפרשת חתוכה, עלתה האפשרות שהמונח 'כדין' פירושו 'כחוק', דהיינו - בדרכים חוקיות, אך פרשנות זו מעוררת קשיים. הרי חוקיות פעילותם של חוקרים פרטיים נבחנת בעיקר לפי חוק הגנת הפרטיות, ויש להגדיר את הדין הנכון לחוק זה.
כפי הנראה, העמימות בפרשנות משחקת לטובתם של החוקרים הפרטיים. בפרשת פריש, נדון מקרה של חוקר פרטי שנשכר על ידי גבר כדי לעקוב אחר אשתו, ולהביא ראיות לבית הדין הרבני להוכחת ניאוף ובגידה. החוקר נכנס יחד עם הבעל לחדר בבית מלון בו שהתה עם אחר, וצילם את האישה בזמן מעשה. העמימות הפרשנית המילים 'עיסוק כדין' אפשרה לו לטעון שהוא חוקר פרטי בעל רישיון, שלא עבר כל עבירה בפעילות זו, וחוק הגנת הפרטיות מגן עליו. פרשנות כזו היא בלתי אפשרית.
ככל הנראה, התכוון המחוקק להתייחס לכללי האתיקה המקצועיים, האמורים להסדיר את פעולת החוקרים הפרטיים, אך כללים מתאימים להיבטים אלו לא נקבעו. לפי פרשת פריש, כל זמן שכללים אלו לא נקבעו, בית המשפט מתייחס לאמות מידה משוערות של סבירות ותום לב בהתנהגותו של החוקר הפרטי.
פגיעה שיש בה עניין ציבורי מוצדק (סעיף 18(3))
<blockquote style="border: 1px solid gray; padding: 0.3em;"> (3) בפגיעה היה עניין ציבורי המצדיק אותה בנסיבות העניין, ובלבד שאם הייתה הפגיעה בדרך של פרסום -הפרסום לא היה כוזב
לבסוף, מגן החוק על פגיעה בפרטיות, כאשר היא נעשית מתוך עניין ציבורי. הגנה זו מכוונת בעיקר לפרסומים פוגעניים בעיתונות, והיא מעמתת בין הגנת הפרטיות לבין חופש הביטוי. ישנן ידיעות שפרסומן יהיה מוצדק, אף על פי שהן פוגעות בפרטיות באופן מובהק. הגנה זו מקנה לתקשורת חופש נרחב, וכל עוד מתקיים בפרסום עניין ציבורי ניתן להצדיקו. החוק מתנה את ההגנה בתנאי הכרחי - אם מדובר בפרסום, עליו להיות אמיתי ולא שקרי. הגנה זו אינה תלויה בהתנהגותו של המפרסם, ותום הלב שלו איננו נבחן כלל.
איזון דומה מתקיים ב. חוק זה כולל חריג של אמת בפרסום, המגן על פרסום אמיתי שהיה בו עניין ציבורי. בכל מקרה של פרסום הפוגע באישיות - הן בפגיעה בפרטיות והן בפגיעה בשם טוב - המחוקק קובע שהפגיעה תותר רק אם יש בה עניין ציבורי. בדיני לשון הרע ניתן משקל רב לשאלת אמיתות הפרסום, הנתונה בדרך כלל במחלוקת עובדתית, ואילו בדיני הגנת הפרטיות אמיתות המידע בדרך כלל אינה מוטלת בספק ועיקר הדיון הוא בשאלת העניין הציבורי.
המושג 'עניין ציבורי' איננו מבהיר למעשה אילו פרסומים יחסו תחת כנפיו, והוא מהווה למעשה מושג שסתום. גדריו והיקפו נבחנו במקביל גם בדיני לשון הרע. בחוק איסור לשון הרע, הביטוי 'עניין ציבורי' החליף את המינוח הישן 'עניין לציבור', על מנת להבהיר שהגנה זו אינה חלה על כל פרסום שולי, שיש בו כדי לספק מזון לרכלנים, והעניין הציבורי צריך להיות מהותי (כך בפסק דין חברת החשמל).
לפיכך, העניין הציבורי בפרסום נבחן לפי התועלת שהוא מעלה לציבור. ייתכן שפרסום פוגעני יכול לסייע לציבור לגבש את דעתו בעניינים פוליטיים או לשפר את אורחות חייו (כפי שמבהיר המלומד סגל). כך למשל, גילוי מצבו הבריאותי של שר בממשלה עלול לפגוע בפרטיותו, אך יספק לציבור מידע חיוני בדבר כושרו של נבחר הציבור למלא את תפקידו. המבחן המרכזי הוא מבחן התועלת. עם זאת, לדברי הלם זהו מבחן עזר מטעה, שכן קל להגדיר כל פגיעה בפרטיות כ"תועלת", ועל בית המשפט לשמור על שיקול דעת דינמי ומורכב בהתאם לנסיבות.
בנוסף, אין די בכך שישנו עניין ציבורי בפרסום בכללותו, ועל הנתבע להוכיח שהיה עניין ציבורי בעצם הפגיעה בפרטיות. כפי שמבהירה גביזון, באיזון בין אינטרס הפרטיות לאינטרס הציבורי, יש להציב את האינטרסים זה מול זה ולהתחשב במכלול הגורמים ובשקלולם - מהי מטרת הפרסום וחשיבותה, מהי הרלוונטיות של המידע הפרטי, מדוע יש צורך לזהות את הפרט ומדוע יש צורך לפרסם זאת ברבים.
סייגים נוספים
בנוסף להגנות העקרוניות, מציב החוק סייגים ספציפיים לפגיעה בפרטיות.
פגיעה בהסכמה
בניגוד להגנות שהוצגו לעיל, סייג זה מהווה חלק מהגדרת הפגיעה. פגיעה בפרטיותו של אדם שנעשתה בהסכמתו איננה פגיעה. כשם שאדם נותן הסכמה, הוא יכול גם לחזור בו מהסכמתו, אם יעשה זאת במפורש וממניעים הוגנים.
ההסכמה צריכה להינתן מתוך מודעות, ובעילות נזיקיות אחרות נדרשת אף הצהרה בכתב. עם זאת, ביחסים שבין עובד ומעביד, בעניין אוניברסיטת תל אביב, נקבע שהסכמת העובד לוותר על פרטיותו אינה ניתנת תמיד מרצונו החופשי.
הסכמה של אדם לפגיעה בפרטיותו יכולה להילמד מכללא, גם אם לא ניתנה במפורש. כך למשל, נפסק בעניין לירן שאדם המשתייך לגוף ממשלתי מסכים מכללא לחשיפה של חלקים מפרטיותו, וכך גם לגבי יושב ראש של חברה ציבורית, הנסחרת בבורסה (בעניין סברינה). בנוסף, נפסק שפעולות מסוימות יכולות ללמד על כוונות גילוי של מידע, כגון: רישום משכון או מתן ריאיון עיתונאי. בארצות הברית נקבע בעניין Baynes כי עצם הידיעה בדבר הפגיעה בפרטיות והיעדר מחאה כלפיה - מהווה הסכמה מכללא, אך ספק אם הפסיקה בארץ נוטה לאמץ לעמדה זו.
דב לוין טוען שניתן לייחס לאיש ציבור הסכמה מכללא לוותר על פרטיותו. עם זאת, לדברי גביזון, קביעה גורפת שאיש ציבור או בעל מעמד אחר ויתר על פרטיותו נראית בעייתית.
בפועל, בית המשפט בוחן את הרלוונטיות של התפקיד הציבורי, ומייחס את הוויתור לחלקים מפרטיותו של איש הציבור. כך למשל, נקבע בפרשת סברינה שיושב ראש של חברה ציבורית לא ויתר על כל פרטיותו בעצם כניסתו לתפקיד, אלא רק על העניינים המהווים מידע מהותי עבור המשקיע הסביר.
תצלום אקראי ברשות הרבים
החוק מגן גם על פגיעה בפרטיותו של אדם שצולם ברשות הרבים והתמונה פורסמה, אך דמותו מופיעה בה באקראי (סעיף 18(2)(ה)). כאמור, אחד מסעיפי הפגיעה בפרטיות הוא פרסום תצלום של אדם העלול להשפילו או לבזותו (לעיל - פרסום פוגעני), וכנגד איסור זה מכוונת ההגנה.
סעיף זה זכה לליבון מועט בפסיקה, ומעולם לא הוגדר איזו הופעה בתצלום תחשב לאקראית. בכמה מקרים שנטענה טענה זו בערכאות נמוכות לא היה לה יסוד, והשופטים דחו אותה, בנימוק שהדמות נמצאת במרכז התמונה, והצילום מתמקד בה.
פרסומים פומביים לפי חוק לשון הרע
הגנות נוספות מוקנות בחוק למצבים שכבר הוגדרו בחוק איסור לשון הרע. בחוק זה מפורטים מקורות פרסום פומביים, שלא ניתן לטעון כלפיהם ללשון הרע, והוא הדין לגבי פגיעה בפרטיות (סעיף 18(1)). על המקורות הללו נמנים פרסומי הכנסת והממשלה, פרסומי מבקר המדינה, שופטים וועדות חקירה או העתק ממרשם מנהלי. כן נקבע שדיווח הוגן על החלטות בתי משפט וועדות חקירה אינו עילה לתביעה, וכן מוקנית חסינות לחופש הביטוי של חברי הכנסת.
אלו הם פרסומים שהפומביות עומדת ביסודם, מתוך עקרונות של חופש המידע וחופש הביטוי. כך למשל, לא יוכל אדם לטעון שדו"ח מבקר המדינה פוגע בפרטיותו, או שהוא מתנגד לרישום שמו וכתובתו במרשם האוכלוסין. אלו הן הגנות מוחלטות. אין צורך להראות שמבקר המדינה פעל בתום לב, ולשם הגנה זו די בכך שהתפרסמו בדו"ח מבקר המדינה.
לכאורה נראה שחברי הכנסת זוכים כאן להגנה מוחלטת, ואף אם יפגעו בפרטיותו של זולתם בזדון וממניעים פסולים - הם מוגנים. ברם, חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם מגן רק על הבעת דעה ש"במילוי תפקידו" של חבר הכנסת, וכפי שנפסק בעניין חבר הכנסת רן כהן, החסינות המהותית לא תשתרע מעבר למתחם הסיכון הטבעי של דבריו כחבר כנסת.
הגנות נוספות בחוק לשון הרע
בנוסף, מפנה החוק להגנות נוספות הניתנות בחוק לשון הרע, אשר קיומן מותנה בתום ליבו של הפוגע (סעיף 18(2)(ו). מדובר על מצבים שונים כגון: הבעת דעה, הגשת תלונה לממונה, דיווח על אספה פומבית, פרסום תגובה לדברי לשון הרע.
ההגנה על הבעת דעה היא אופיינית לתביעות בעילת לשון הרע, אך ספק אם יש לה השלכות כלשהן על הגנת הפרטיות. קשה לדמות כיצד ניתן לפגוע בפרטיות באמצעות הבעת דעה בלבד.
פגיעה של מה בכך
בעולם המשפטי בכלל מפורסמת הדוקטרינה של זוטי דברים - בית המשפט אינו מתעסק בעניינים שוליים ובפגיעה שולית בזכות. בדיני הנזיקין נקבע בסעיף 4 לפקודת הנזיקין שפגיעה תחשב לפגיעה של מה בכך אם "אדם בר דעת ומזג רגיל לא היה בא בנסיבות הנתונות בתלונה".
כך למשל הוגדר כזוטי דברים, בעניין פלונים, במקרה שבו על הזמנה לחתונה נרשם שמו של אבי החתן ללא הסכמתו. במקרה אחר (פרשת גינבר), נשלחו מכתבים חוזרים ונשנים לאישה שנפטרה, ונקבע שזוהי פגיעה של מה בכך בפרטיותו בעלה האלמן, אם בכלל.
הגדרה זו חשובה עבור פעילותה התקינה של מערכת המשפט, אך יש לעמוד על הסכנה שבשימוש בה. בשונה מזכויות משפטיות אחרות, השלכותיה של הזכות לפרטיות הן בעיקר רגשיות וקשה לכמת אותן באופן חומרי. אם אדם חווה פגיעה כה עמוקה בפרטיותו, עד כדי הגשת תביעה, כיצד ניתן יהיה לקבוע נחרצות שמדובר בזוטי דברים? את שיקול דעתו הסובייקטיבי צריך השופט להפעיל כאן בזהירות, כדי להימנע מהידרדרות מסוכנת במדרון חלקלק.
מאפייני העוולה הנזיקית
הדברים האמורים עד כה נכונים לכל מרכיבי הגנת הפרטיות - לדין הפלילי, לדין האזרחי ואף לדיני הראיות. לדיון בתביעה נזיקית ישנם היבטים נוספים, האופייניים לדיני הנזיקין בלבד.
משטר האחריות
בדיני נזיקין, משטר האחריות הוא האפיון של היסוד הנפשי הנדרש אצל הפוגע, והוא משקף את מידת האשמה שמייחס המחוקק למעשה הפגיעה. כך למשל, ישנן עוולות הדורשות שהמעוול יתכוון לפגוע או יהיה מודע לפגיעה, לעומת עוולות המסתפקות ברשלנות (ערך מורחב: משטרי אחריות בדיני נזיקין)
בדיני הגנת הפרטיות, מי שפגע בפרטיות אך לא ידע ולא היה עליו לדעת על הפגיעה זוכה להגנה בחוק. בשפה המשפטית זהו הנוסח המקובל לאמת מידה של רשלנות. משמעותה של הגדרה זו היא שלעוולת הפגיעה בפרטיות מיוחסת אשמה, אך אין זו אשמה מוסרית. אף אם אדם כלל לא ידע על כך שהוא פוגע, הוא נושא באשמה חברתית על העוול שנוצר בשל מעשיו. משטר אחריות זה משקף גישה מחמירה ביחס לפגיעה בפרטיות, שכן הפוגע אחראי לנזק גם אם לא ידע בפועל על הפגיעה.
הגנה במשטר אחריות של רשלנות איננה המחמירה ביותר. ניתן היה לקבוע, כמו בעוולת לשון הרע, משטר של אחריות חמורה, בה אין נדרשים לשאלה אם היה עליו לדעת על הפגיעה. ייתכן שבשל העובדה שהפגיעה בתחושת הפרטיות היא רגשית ומנטלית, קשה להטיל אחריות נזיקית על פוגע שעשה זאת ללא כל אשמה.
אשם תורם
פקודת הנזיקין מצביעה על האפשרות הנתונה בידי הנתבע בתביעת נזיקין, לטעון שגם הנפגע אחראי לחלק מהנזק. תוצאתה של טענה כזו, אם תתקבל, היא שסכום הפיצוי יופחת, בשל האשם של הנפגע.
לפי, מנגנון נזיקי זה חל גם דיני הגנת הפרטיות. בדרך כלל מדובר בהתנהגות שמעודדת את הפוגע לחשוב שפרטיותו של הנפגע הופקעה. כמקובל בדיני הנזיקין, בית המשפט בוחן אם התנהגותו של הנפגע חורגת מהדרך שבה היה נוהג האדם הסביר.
בבית משפט השלום נדון מקרה שבו התפרסמה תמונתו של מנשה דרוד צדיק, חרדי ירושלמי, לצד דוכן ברחוב בתל אביב, כשמאחוריו ניבטת כרזה פרובוקטיבית של חנות. נפסק שפרסום התמונה בעיתון היה פגיעה בפרטיותו, שכן נסיבות הצילום עלולות לבזותו, אך סכום הפיצוי הופחת בשליש בשל טענת אשם תורם; האיש שותף לאשם שכן את מיקום דוכנו הוא בחר בעצמו.
חישוב הפיצויים הנזיקיים
בהערכת סכום הפיצוי, מתבקש בית המשפט להעריך את הנזק של הפגיעה בפרטיות. הפיצוי ניתן על נזק בלבד ואינו אמור להוות קנס או עונש לפוגע. ההנחה המקובלת היא שעצם הפגיעה בפרטיות גורמת לנזק, ואין צורך להוכיח בפני בית המשפט שאכן נגרם נזק.
הערכת הפיצויים נעשית בעיקר לפי אומדן של השופט, אך גם לפי התנהגות התובע. החוק מצביע במפורש על מצבים שבהם יש להתחשב בתובע בחישוב הפיצוי:
בפועל, בית המשפט נוקט בגישה מצמצמת בחישוב פיצויי פגיעה בפרטיות. ייתכן שהדבר נובע מכך שמדובר בנזק רגשי בלבד, שקשה לכמת אותו. כך למשל, בעניין נוימן, פסיכיאטר שהתרשל במשלוח תיק הטיפול של חולה נפש, ותוכנו הגיע לידיים לא רצויות - חויב ב-12,000 ש"ח בלבד.
עם זאת, כאשר הפגיעה בפרטיות גרמה לנזק משמעותי נוסף על הנזק הרגשי, ייתכן וסכום הפיצוי יוגדל.
מבט לעתיד
ההתפתחויות הטכנולוגיות הנמרצות מנביעות בחינה מחודשת של דיני הגנת הפרטיות, כמו גם של הזכות לפרטיות עצמה. יש המוצאים בהתקדמות הטכנולוגית איום על הזכות לפרטיות, וטוענים כי ראוי להרחיב בהקשר זה את היקף ההגנה והפיקוח על הפרטיות, כפי שעולה מדברי השופטת ביניש בפרשת בן דוד. לעומת זאת, אחרים מדגישים את הברכה הטמונה בהישגים הטכנולוגיים, וקוראים להגמשה זהירה של דיני הפרטיות. כך, מדגיש השופט אשר גרוניס בעניין האגודה לזכויות האזרח את הנחיצות של שיתוף מאגרי המידע בין משרדי הממשלה.
לאחרונה עלתה בכנסת הצעת חוק המבקשת להוסיף לחוק הגנה על מכתבים אלקטרוניים. דומה שעמדה זו מבטאת את החשש שגורמים בעלי עמדת כוח ברשת האינטרנט ישתמשו במידע העובר דרכם לרעת המשתמש התמים.
כמו כן, אתגרים חדשים עומדים לפתחו של המחוקק לנוכח רשתות המידע והדרכים הקלות שבהן ניתן ללקט מידע על גולשי האינטרנט. ההסדר הכללי שמצוי בדמותו של חוק הגנת הפרטיות עלול להיות בלתי מספיק מול מצבים כאלו, ומן הראוי שהם יוסדרו בחקיקה ספציפית הולמת.
מבט ביקורתי: הפעלת איזונים חוקתיים
התבססותו של המשפט החוקתי בדין הישראלי, מחייב בחינה מחודשת של איזוני האינטרסים בדיני הגנת הפרטיות.
עם זאת, כל דיני הגנת הפרטיות מורכבים מאיזון ערכי עמוק, בין אינטרסים מנוגדים ומתנגשים. האופק המשפטי לדיונים הערכיים הוא ללא ספק האופק החוקתי, והיעדרו של חוק היסוד מהנוף היישומי מפתיע.
תרומתו של חוק היסוד כבוד האדם וחירותו למערכת האיזונים היא ברורה. פסקת ההגבלה קובעת שפגיעה בזכות יסוד תיעשה לתכלית ראויה ובמידה שאינה עולה על הנדרש.
בענייננו, חוק הגנת הפרטיות מציג בחלק ההגנות רשימה נאה של תכליות ראויות לפגיעה בזכות לפרטיות: עניין ציבורי, הגנה מקצועית, חובה מוסרית ועוד. כל אלו ראוי שיפורשו לאור עקרון המידתיות.
לפי עיקרון זה הפגיעה צריכה לענות על שלוש דרישות:
לגבי האיזונים של חוק הגנת הפרטיות, יושם עיקרון זה עד כה בשני פסקי דין בלבד, וייתכן שהדבר מורה על חוסר איזון חוקתי. כאשר זכות יסוד הופכת להיות חובה חוקית לכל אזרח, מן הראוי שיעמדו על תוקפה כדין זכות יסוד.
Deep Space 1
Deep Space 1 (בעברית: חלל עמוק 1) הייתה משימה ששוגרה על ידי נאס"א לבדיקת טכנולוגיות מתקדמות כחלק של תוכנית המילניום החדש. המטרה הייתה לעבור ליד אסטרואיד וכוכב שביט ולהעביר צילומים ונתוני מדידות.
בדיקת טכנולוגיות
על הגשושית הותקנו מספר חידושים טכנולוגיים שדרשו בדיקה:
תיאור המשימה
המשימה הייתה אמורה לצאת לדרך ביולי 1998. ממספר סיבות השיגור נדחה
בגלל דחיה בשיגור, מטרות המשימה השתנו והיא הייתה אמורה לעבור ליד אסטרואיד 9969 Braille עם אפשרות להארכת טיסה לכיוון וכוכב שביט 107P/Wilson–Harrington. המשימה שוגרה ב-24 באוקטובר 1998 מנמל החלל קייפ קנוורל בעזרת משגר דלתא 2.
מנוע יונים כשל לאחר 4.5 דקות עבודה. בהמשך הוא חידש את העבודה ופעל ללא תקלות. עוקב כוכבים של הגשושית הפסיק את הפעולה. צוות בקרה הצליח להפעיל את מערכת MICAS במקומו והיה ניתן להמשיך בטיסה לכיוון היעד. מערכת Autonav פעלה באופן סביר אך מפעם לפעם היה צורך בהתערבות מרכז בקרה.
מסלול ליד אסטרואיד 9969 Braille היה מתוכנן לעבור כ-240 מ' ממנו. עקב בעיות טכניות בשנת 1999 הגשושית עברה כ-26 ק"מ ממנו ומערכת Autonav לא הצליחה לכוון את המצלמה באופן אופטימלי. איכות התמונות שהתקבלו הייתה נמוכה. לאחר סיום מטלה זו הוחלט להמשיך את הטיסה לכיוון כוכב שביט.
בשנת 2001 הגשושית עברה ליד 107P/Wilson–Harrington והועברו צילומים באיכות גבוהה.
במקביל לפעולות אלו הועברו צילומי מאדים באיכות גבוהה.
ב-18 בדצמבר 2001 ממרכז הבקרה הועברה פקודה להפסקת פעילות המנוע ומשימה הסתיימה.
עלות כוללת של המשימה הייתה כ-150 מיליון $.
וילהלם פון טאנגן הנשטיין
וילהלם פון טאנגן הנשטיין (בנורווגית: Wilhelm von Tangen Hansteen; 11 במאי 1896 – 6 בספטמבר 1980) היה גנרלמיור בצבא נורווגיה אשר שימש כמפקד הצבא הנורווגי הגולה במהלך מלחמת העולם השנייה, ולאחריה שימש כמפקד משמר המולדת הנורווגי וכמפקד הבריגדה הגרמנית.
ביוגרפיה
הנשטיין נולד בכריסטיאניה (כיום אוסלו) ב-11 במאי 1896. הוא למד באקדמיה הצבאית הנורווגית ובאוניברסיטת אוסלו לפני שהתגייס לצבא נורווגיה. בשנת 1936 הוא מונה לנספח הצבאי הנורווגי בפינלנד. בתקופת מלחמת החורף בין פינלנד לברית המועצות, הנשטיין פעל לסייע לפינים בכל דרך אפשרית, ובאמצעותו נורווגיה הנייטרלית העבירה בחשאי ארטילריה ותחמושת לפינים. זמן קצר לאחר תום המלחמה, פלשה גרמניה הנאצית לנורווגיה וכבשה אותה לאחר מערכה קשה. ממשלת נורווגיה נמלטה ללונדון וניסתה לרכז תחת הנהגתה את שאריות הצבא הנורווגי שהצליחו להימלט מהארץ. הנשטיין חזר מפינלנד ומונה למפקד הצבא הנורווגי. באופן זמני הוא הועלה לדרגת גנרל.
ב-30 ביוני 1944 פרש הנשטיין מהתפקיד, שהועבר באופן סמלי לידי נסיך הכתר אולף. הנשטיין מונה לסגנו של הנסיך, אולם המשיך לשמש כמפקד בפועל. עם סיום המלחמה וחזרת הממשלה הגולה לנורווגיה, מונה הנשטיין למפקד משמר המולדת הנורווגי. בין השנים 1947–1948 שימש כמפקד הבריגדה הגרמנית. לאחר מכן המשיך למלא תפקידי ניהול ומטה בצבא עד פרישתו ב-1966 הוא נפטר באוסלו ב-6 בספטמבר 1980.
אל-פרע'אני
אל-פרע'אני, אבו אל-עבאס מחמד בן כת'יר (בערבית: ابو العباس محمد بن كثير الفرغاني; בלועזית: Alfraganus) היה אסטרונום פרסי בן המאה ה-9. אל-פרע'אני נולד בעיר פרגנה (כיום בקצה המזרחי ביותר של אוזבקיסטן). הוא היה מעורב עם צוות אסטרונומים אחרים בפרויקט חישוב היקפו של כדור הארץ תחת פטרונותו של אל-מאמון בבגדאד. ספרו החשוב על תורת האסטרונומיה - "ג'ואמע עלם אל-נג'ום ואל-חרכאת אל-סמאויה" - ובתרגום: "יסודות בתורת הכוכבים והתנועות השמימיות" נכתב ב-833 והיוה עיבוד מקוצר לאלמגסט של תלמי מאלכסנדריה. הספר תורגם ללטינית במאה ה-12 ונותר פופולרי באירופה עד למחצית המאה ה-15. מקור הידע הניכר של דנטה אליגיירי באסטרונומיה תלמאית, כפי שמתבטא בספרו "הקומדיה האלוהית", היה בספרו של אל-פרע'אני. במאה ה-17 פורסם מחדש כתב היד המקורי בערבית בידי האוריאנטליסט ההולנדי יעקוב גוליאוס יחד עם תרגום לטיני מחודש והארות רבות.
ב-856 היגר אל-פרע'אני למצרים וכתב שם חיבור על האצטרולב. הוא פיקח על בנייתו של הנילומטר באי רודה שבקהיר. בשנת 861 הוזמן בידי אל-מתוכל הראשון לתכנן תעלת מים מהחידקל לסאמרא, אך הוא טעה בחישוביו וניצל רק בשל הירצחו של האחרון. שנת מותו המדויקת לא ידועה. מכתש אלפרנגוס (Alfraganus) על הירח קרוי על שמו.
The Feminist Art Journal
The Feminist Art Journal (בתרגום לעברית: כתב העת לאמנות פמיניסטית) היה כתב עת אמריקאי, שיצא לאור בין השנים 1972–1977 והיה בין כתבי העת הראשונים בתפוצה רחבה שהתמקדו באמנות פמיניסטית.
רקע לפרסום כתב העת
את כתב העת ייסדו סינדי נמסר (Nemser), פטרישיה מינרדי ואיירין מוס, שלושתן שימשו עורכות בכתב עת בשם "נשים ואמנות" (Women and Art) שמומן על ידי ארגון רדסטוקינגס, קבוצה פמיניסטית רדיקלית שנוסדה בשנת 1969.
נמסר הייתה בעלת ניסיון בביקורת אמנות וכתיבה, היא שימשה כותבת במספר מגזינים ועיתונים בתחום האמנות ובהם "אמנות באמריקה" ו- "ארטפורום". לפעילות התנועה הפמיניסטית נחשפה במהלך תחקיר לכתבה על קבוצת האמנים AWC (Art Workers’ Coalition) שפעלה למען זכויות אמנים ורפורמות חברתיות. היא לקחה חלק גם באירועים שונים של "קואליציית ניו יורק של נשים אמניות במהפכה" (New York coalition Women Artists in Revolution), קבוצה שמטרתה הייתה להתמודד עם הדרת הנשים מזירת האמנות. נמסר טענה כי פעילות הקבוצה והרעיונות שהעלו חברותיה לרמה לפיתוח המודעות הפמיניסטית שלה ולרצונה לפעול נגד סקסיזם כלפי נשים באמנות.
באותה תקופה גם נפגשה לראשונה עם פטרישיה מינרדי, אמנית פיגורטיבית ופעילה בקבוצת הפמיניזם הרדיקלי "Redstockings". נמסר, מינרדי, מרג'ורי קרמר, איירין פסליקיס ולוסיה ורנרלי הקימו את כתב העת "נשים באמנות", אולם כתב העת הפסיק את פעילותו תוך זמן קצר בעקבות סכסוכים פנימיים בין העורכות. עם פירוק כתב עת זה, החליטו נמסר, מינרדי ואיירין מוס לייסד כתב עת חדש, והעניקו לו את השם "Feminist Art Journal".
מטרות ופעילות
נמסר, מינרדי ומוס ייסדו את כתב העת בשנת 1972. הוא התפרסם אחת לרבעון במשך תקופה של כחמש שנים, עד לשנת 1977. בשנת 1973 הפכה נמסר לעורכת המרכזית של כתב העת, בעלה הצטרף אליה כעורך בשנת 1975.
לאורך שנות פעילותו הגיע כתב העת לתפוצה של כ-8,000 עותקים של כתב העת, והגיליון האחרון הודפס ב-10,000 עותקים. קהל כתב העת כלל קוראים בארצות הברית ובמדינות נוספות בעולם.
בכתב העת התפרסמו כתבות מסוגים שונים, בהן ביקורות אמנות, ראיונות עם יוצרות בנות התקופה, וכן תיעוד של מקרי אפליה כלפי אמניות.
המטרות המרכזיות בהפעלת כתב העת היו לתת במה לנשים אמניות לבטא את קולן, לשפר את מעמדן של הנשים היוצרות וכן לחשוף ניצול, הדרה, אפליה וסקסיזם שעמן התמודדו האמניות.
עורכות כתב העת שאפו לחשוף את המיזוגיניה ששלטה בזירת האמנות באותה תקופה, וכן לתמוך בנשים יוצרות בעבר ובהווה ולהציע להן מרחב לביטוי עצמי ולפעילות פמיניסטית.
במסגרת המאמרים בכתב העת התייחסו הכותבות להדרתן של הנשים מזירת האמנות, במהלך של ניכוס מחודש של מקומן בתולדות האמנות. אחת הכתבות התמקדה באמנות טלאים (קווילט) וטפטין ותיארה כיצד מלאכת היד, כמדיום המשויך באופן מסורתי לנשים, זכה לאורך השנים ליחס מזלזל מצד הממסד האמנותי הגברי, הגברים התייחסו אל מלאכת היד כקישוט ותו לא וחסמו בפני הנשים את הגישה לאמנויות שהחשיבו "גבוהות".
אמניות בולטות
לאורך שנות פעילותו של כתב העת, התפרסמו בו ראיונות עם אמניות מוכרות שונות מאותה תקופה.
בגיליון השני של כתב העת התפרסם ראיון עם האמנית ברברה הפוורת'.
בחורף 1974 התפרסם ראיון עם הצלמת גרטרוד קסביר.
ראיון עם הכוריאוגרפית והקולנוענית איבון ריינר התפרסם בגיליון הרביעי של כתב העת משנת 1975 ותמונתה של היוצרת הופיע על שער כתב העת.
בכתב העת התפרסמו גם כתבות פרופיל היסטוריות על אמניות ופטרוניות אמנות כגון המלכה ופטרונית האמנות מארי דה מדיצ'י, הפסלת הארייט הוסמר, אמנית האוונגרד נטליה גונצ'רובה ועוד. נוסף על כך, חלק מן הכתבות נכתבו על ידי אמניות או בשיתוף עמן, כגון כתבות מאת פיית רינגגולד ומרשה טאקר (מייסדת המוזיאון החדש לאמנות עכשווית בניו יורק).
סיום פעילות
כתב העת נסגר לבסוף בשנת 1977 עקב קשיים כלכליים במימונו. סיבה אפשרית נוספת לסגירתו הייתה העלייה בעניין ובשיח הציבורי בתחום האמנות הפמיניסטית, שהתרחשה לאור הצלחתו של The Feminist Art Journal שהיווה אחד החלוצים בכתיבה הפמיניסטית בתחום האמנות. אם עד אותה תקופה היה נדיר למצוא מאמרים אודות אמנות נשים בכתבי עת, בעקבות שינויים אלה כתבי עת מן המיינסטרים העניקו תשומת לב רבה יותר לעבודותיהן של נשים יוצרות, מה שצמצם את הצורך בכתב העת Feminist Art Journal ודומיו שפעלו לשלב את הנשים בשיח.
גיפורד
גיפורד (באנגלית: Gifford) הוא שם משפחה ושמם של מקומות יישוב רבים בארצות דוברות אנגלית: אנגליה, סקוטלנד, ארצות הברית וקנדה.
פול מסקל
פול מסקל (באנגלית: Paul Mescal; נולד ב-2 בפברואר 1996) הוא שחקן אירי. בשנת 2023 היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הראשי הטוב ביותר, על תפקידו בסרט "אחרי השמש".
ילדות והשכלה
מסקל נולד וגדל במיינות' שבמחוז קילדייר באירלנד. לדירבשלה, שוטרת בגארדה, ופול, מורה ושחקן. יש לו אח ואחות.
מסקל סיים תואר ראשון במשחק באקדמיה ליר באוניברסיטת טריניטי קולג' בשנת 2017.
קריירה
מסקל כיכב בתפקיד הטלוויזיה הראשון שלו לצד דייזי אדגר-ג'ונס בסדרת הדרמה "אנשים נורמלים", עיבוד לרומן בעל אותו שם משנת 2018 מאת סאלי רוני. התוכנית עלתה לשידור בבריטניה ב-26 באפריל 2020 ובארצות הברית בשירות הסטרימינג הולו שלושה ימים לאחר מכן. הוא זכה לשבחים וכן למועמדות לפרס אמי לבידור בפריים טיים. מסקל כיכב בקליפ לשיר "Scarlet" של הרולינג סטונז.
מסקל ביצע את הופעת הבכורה הקולנועית שלו בשנת 2021, בסרט הבת האבודה, בבימויה של מגי ג'ילנהול.
חיים אישיים
מסקל מתגורר בלונדון. הוא מנגן בפסנתר.
ב-2021 התחיל לצאת עם הזמרת פיבי ברידג'רס. בתחילת 2023 הם נפרדו.
המועצה הפדרלית של אוסטריה
המועצה הפדרלית של אוסטריה (בגרמנית: Bundesrat - בונדסראט) היא הבית העליון של האספה הפדרלית של אוסטריה, המהווה את הפרלמנט האוסטרי. הבחירות למועצה מתבצעות באופן לא ישיר, אלא על ידי בחירת מספר נציגים באופן אזורי בכל אחת ממדינות אוסטריה, כך שמספר נציגיה של כל מדינה נקבע פחות או יותר בהתאם לגודל אוכלוסייתה, ועל כן מספר החברים בה משתנה במעט מבחירות לבחירות. כיום מכהנים במועצה הפדרלית 62 חברים.
למרות היותה הבית "העליון", סמכויותיה של המועצה הפדרלית פחותות יותר משל הבית התחתון. המועצה הפדרלית יכולה אמנם להטיל וטו על הצעות חוק שמתקבלות על ידי המועצה הלאומית (הבית התחתון), אך המועצה הלאומית יכולה לערער על ההחלטה, וביטול סופי של הצעת החוק על ידי המועצה הפדרלית יכול להתקבל רק אם היא מצליחה להשיג קוורום (מספר מינימלי של משתתפים בישיבה הדרוש לקבלת החלטות מחייבות) גבוה מן הרגיל, ועל כן יכולותיה מוגבלות ביותר.
שלושת המקרים היוצאים מן הכלל שבהם המועצה הלאומית לא יכולה לקבוע חוק בלי הסכמה מלאה של המועצה הפדרלית הם: חוקים לשינוי חוקת אוסטריה, חוקים להפחתת הזכויות של מדינות אוסטריה, וחוקים הקשורים למבנה הארגוני של הפרלמנט.
עגה צה"לית
עגה צה"לית היא ניב של השפה העברית הנפוץ בקרב חיילי צה"ל.
לניב זה תפוצה רחבה, בעיקר בקרב אנשי כוחות הביטחון, כגון חיילי צה"ל בשירות סדיר ובמילואים, שוטרי משמר הגבול וכדומה, אך גם בקרב חיילים משוחררים, ואפילו בקרב דוברי עברית שאין להם קשר לשירות צבאי. השפעתו של הניב על העברית המודרנית רבה.
הבלשן רוביק רוזנטל טוען כי ניב זה הוא בעל מאפיינים של סוציולקט.
קיצורים
המאפיין הבולט ביותר של העגה הצה"לית הוא קיצור אורך המשפט. מטרה זאת מושגת במספר אופנים:
האופן המקובל הוא שימוש בראשי תיבות: ש"ג, נגמ"ש, מש"ק הן מהמילים המקובלות בניב הצה"לי, וכולן ראשי תיבות. למעשה, כמעט כל שמות התפקידים בשרשרת הפיקוד מוגדרים בראשי תיבות: מ"כ, מ"מ, מ"פ, מג"ד, מח"ט, מאו"ג ועוד. תופעה זו חלחלה גם לתקשורת הציבורית. כך, למשל, ניתן למצוא באתר "nrg" את הכותרת: "אישום: שוטר מג"ב הבריח מאות שב"חים", שבה נעשה שימוש כפול בראשי תיבות.
דוגמה נוספת היא המילה אמל"ח שהיא ראשי התיבות של "אמצעי לחימה".
לעיתים חדרו ראשי התיבות עמוק כל כך ששוב אין יודעים החיילים כי מדובר בראשי תיבות. כך למשל הדרגה סמל (במקורה ראשי תיבות של "סגן מחוץ למניין", המקבילה למונח הלועזי NCO - Non Commission Officer); או העזר להצגת מפות, המוכר כ"תלק", נגזר למעשה מהשימוש המרכזי הנעשה בו "תדריך לפני קרב" או "תוכנית לקרב".
נדבך נוסף לתופעה הוא הפיכת ראשי התיבות למילה העומדת בפני עצמה. למשל, ניתן למצוא "פח"ע" כראשי תיבות של פעילות חבלנית עוינת, ומכאן כשם תואר - "איום פחעי", או קד"ר כראשי תיבות של קליטה דרך הרגליים, וכפועל, "יקדר".
אופן נוסף בו נוהג הניב הצה"לי לקצר את אורך המשפט הוא שימוש בהלחם בסיסים:
עוד אמצעי מקובל הוא גזירת פעלים משמות על ידי שימוש בתבניות האופייניות לבנין פיעל:
צורה לא-תקנית הקיימת בניב הצה"לי היא הוספת הסיומת "- ִים" לשמות עצם קיבוציים לציון ריבוי:
גם צורה זאת נמצאת בשימוש מחוץ לניב הצה"לי, כך למשל כותב שופט בית המשפט העליון, אדמונד לוי:.
שאילת מילים מרשת הקשר
ייחודית לעברית בניב צה"לי היא שאילת מילים מאופן הדיבור ברשת הקשר (המכונֶה נדב"ר - "נוהל דיבור ברשת רדיו"). הנדב"ר הוא למעשה ניב נפרד של השפה העברית, בעל כללים ברורים, שחלקם זולגים לעברית הצה"לית שאינה ברשת הקשר:
שימוש בסיומות
מקובל לאפיין מקומות וחיילים על ידי הוספת סיומות לשמות:
הסיומת "־ִיָּה" קשורה למשקל "קִטְלִיָּה" (כמו נגריה, סנדלריה, נפחיה) ומאפיינת מקומות עבודה: הסיומת הלועזית "־ִיסט" (ist) מאפיינת בדרך כלל בעלי תפקידים, אבל לא רק אותם: הסיומת הסלאבית (המשמשת גם ביידיש, וחדרה לעברית המדוברת) "־ניק" משמשת לגזירת בעל תכונה: שימוש בסיומת הסלאבית "־צ'יק" לציון השתייכותו של חייל ליחידה מסוימת: סיומת "־ץ" לפעולות מסוימות, באות להגדיש את הפן הצבאי שבפעולה:
חדירת שפות זרות
למרות זאת, קיימת גם תופעת שאילת מילים משפות אירופאיות: מילים רבות ממקור ערבי חדרו לניב הצבאי:
משקלים אופייניים
המשקל "קַטֶּלֶת", המאפיין מחלות, נפוץ בניב:
בהשפעת רשת הקשר נפוץ המשקל "מְקֻטֶּלֶת" לתיאור שמות:
שאילת מושגים
שאילת מושגים מתורת הלחימה להקשרים שאינם לחימה ממש היא תופעה נפוצה:
ככלל, דיבור מושאל נפוץ בעגה הצבאית, למשל:
ראשי תיבות מדומים
משום שהעגה הצה"לית מלאה ראשי תיבות, גם מילים ושמות שאינם למעשה ראשי תיבות נכתבים לעיתים כראשי תיבות בדיעבד. למשל הכינוי שניתן בצה"ל לטנק המערכה האמריקאי "פטון" (M60/M48), "מגח", אינו ראשי תיבות, אולם במקרים רבים ניתן לראותו מופיע כ'מג"ח', ויש רשימה ארוכה של ראשי תיבות מדומים ("מרכבת גיבורי חייל") המיוחסים לו. בדומה, למקלע הבלגי "מאג" (בצרפתית: Mitrailleuse d'Appui Général, מכונת ירייה לשימוש כללי), הנמצא בשירות צה"ל, "הודבקו" ראשי התיבות העבריים "מקלע אחיד גדודי", וגם שם זה מופיע לא אחת כ'מא"ג'. גם העזר תלק שעניינו מפורט מעלה זכה לראשי תיבות מדומים כגון תלוי ללא קיר, על דרך צורת ההצבה שלו בתדריכים. תופעה זו זכתה להתייחסויות הומוריסטיות רבות אצל החיילים, כך למשל השם "מגח" זכה לראשי התיבות ההיתוליים "מוביל גופות חרוכות". או חיל השריון ששמו זכה לראשי התיבות המדומים "שבת ראשונה יוצאים והשאר נשארים".
ראשי תיבות שהפכו למילים
ישנם מקרים שבהם ראשי תיבות נהפכו למילים תקניות בשפה. המילה "סמל" הייתה במקור (בימי ההגנה) ראשי תיבות של "סגן מחוץ למניין" – תרגום של המונח האנגלי NCO (Non-Commissioned Officer) שפירושו "מש"ק", "מפקד שאינו קצין".
תכנון שפה
עקב המבנה ההיררכי של הצבא, קורה לעיתים שהשפה הצבאית מוגדרת "מלמעלה", בפקודות מטעם הקצונה הבכירה:
ביטויים ומכתמים שמקורם בניב הצה"לי
הניב הצה"לי משופע ביטויים, מכתמים, מטפורות וכדומה, רבים מהם חדרו לעברית המודרנית, נציין כמה מהם:
העגה הצה"לית בקולנוע ובטלוויזיה
בסרטים ותוכניות טלוויזיה המציגים את חיילי צה"ל נעשה שימוש בעגה הצה"לית (או בשיבושים שלה):
ברני הכלב
ברני הכלב (באנגלית: Barney) היא סדרת טלוויזיה מונפשת בריטית לילדים, שבוימה על ידי רוברט בלסר, נכתבה על ידי פיטר בוניסי והופקה על ידי Barney Entertainments. Ltd. הסדרה עוקבת אחר ברני, כלב צאן אנגלי עתיק מואנש שמחפש כל הזמן פרסום ותהילה.
הסדרה שודרה במקור בבריטניה בערוץ BBC1, החל מ-27 בדצמבר 1988 עד 26 באפריל 1989. בישראל הסדרה שודרה בדיבוב עברי בטלוויזיה החינוכית הישראלית במסגרת רצועת השידור "רכבת ההפתעות", החל משנת 1991 עד 1992, ומאוחר יותר בשידורים חוזרים בערוץ הופ!. את שיר הפתיחה של הסדרה בגרסה העברית ביצעה אפי בן ישראל. לסדרה הופקה עונה אחת הכוללת 13 פרקים באורך 5 דקות.
בהשראת סדרת הטלוויזיה נכתבה סדרת ספרים לילדים מאת בוניסי יחד עם שירלי-אן לואיס, באיור ליסה קופר.
תקציר העלילה
הסדרה עוקבת אחר ברני, כלב צאן אנגלי עתיק מואנש שיחד עם חברו רוני היערון קטן מחפש בכל פרק פרסום, תהילה ועושר בדרכים שונות.
מדבבים
הדיבוב העברי בוים על יוני חן, והופק על ידי חסיה ורטהיים באולפני אולפנטו. בנוסף דיבב בדיבוב העברי רנן רום.
עונת 2018/2019 בליגת העל הרוסית בכדורגל
עונת 2018/2019 בליגת העל הרוסית היא העונה ה-27 של ליגת העל הרוסית בכדורגל מאז הקמתה ב-1992 והיא ליגת הכדורגל המקצועני הבכירה ביותר ברוסיה בעונת 2018/2019. העונה החלה ב-29 ביולי 2018 ותסתיים ב-26 במאי 2019. כמדי עונה, פתיחת העונה צוין במשחק הסופר קאפ הרוסי שנערך ב-27 ביולי 2018 ובו זכתה צסק"א בפעם השביעית בתולדותיה.
קריליה סובייטוב סמרה ואורנבורג חזרו לליגת העל הרוסית בכדורגל, לאחר שהעפילו מליגת המשנה. אליהן הצטרפה יניסיי קרסנויארסק, שניצחה במשחקי המבחן ועלתה.
בניגוד לעונה הקודמת שהגבילה את הקבוצות לשישה זרים על המגרש, בעונה זו הוחלט שלא להגביל את מספר הזרים על המגרש, אם כי כל קבוצה מוגבלת לעשרה שחקנים זרים שיכולים לשחק בשורותיה.
לקראת פתיחת העונה התאחדות הכדורגל הרוסית הכריזה על מיתוג מחדש של הליגה שבמסגרתו יוצג לוגו חדש וירועננו כללי ההעפלה לליגת העל הרוסית, שיחייבו קבוצות גם להעמיד תשתיות מתאימות ותקציב יציב. בנוסף, הוחלט שבמחצית השנייה של העונה יבוצע שימוש ניסיוני במערכת VAR על מנת להשמיש את המערכת לשימוש קבוע החל מעונת 2019/2020.
זניט סנקט פטרבורג זכתה באליפות לראשונה מזה 4 שנים, 3 מחזורים לסיום ובפער של 8 נקודות מסגניתה, לוקומוטיב מוסקבה, שזכתה באליפות עונה קודם. זניט הוכתרה גם לקבוצה הפופולרית ביותר באותה עונה עם 1,119,896 צופים בסך הכל וממוצע של 48,244 צופים למשחק.
פורמט
עונת 2018/19 נערכת בשיטת "אחד נגד השני" בשני מחזורים, במשחק בית ומשחק חוץ. הקבוצות שסיימו במקומות 15 ו-16 נושרות לליגת הכדורגל הלאומית. הקבוצות שסיימו במקומות 13 ו-14 בטבלת הליגה משחקות במבחנים משחק בית ומשחק חוץ נגד הקבוצות שסיימו במקומות 3 ו-4 בטבלת הליגה הלאומית. מנצחת משחקי המבחן היא הקבוצה שהבקיעה את מירב השערים בסיכום המפגשים. אם הקבוצות הבקיעו מספר שווה של שערים, מנצחת זו שהבקיעה יותר במשחק חוץ. במקרה של שוויון גם בנתון זה, נערכות שתי הארכות בנות 15 דקות בתום המשחק השני ואם אלה מסתיימים ללא שערים נערכת הכרעה בבעיטות עונשין.
הקבוצות שסיימו בשתי המקומות הראשונים בעונת 2018/2019 ומנצחות משחקי המבחן מקבלות את הזכות להתמודד בליגת העל הרוסית בכדורגל.
שתי הקבוצות המפסידות במשחקי המבחן משתתפות בליגה הלאומית.
הסופר קאפ הרוסי
משחק הסופר קאפ הרוסי 2018 הפגיש בין אלופת רוסיה 2017/2018 לוקומוטיב מוסקבה וסגניתה צסק"א מוסקבה. במקור לוקומוטיב הייתה אמורה לפגוש את מחזיקת הגביע הרוסי בכדורגל 2017/2018 טוסנו ממחוז לנינגרד, אבל הקבוצה פורקה. המשחק נערך ב-27 ביולי 2018 באצטדיון ניז'ני נובגורוד. המשחק הסתיים בניצחון 1-0 לצסק"א מוסקבה בהארכה לאחר שהמשחק הסתיים ב-0-0 בזמן החוקי.
עבור לוקומוטיב זו הייתה השתתפות ששית, מתוכם זכתה פעמיים בטורניר בעונות 2003 ו-2005. עבור צסק"א זו השתתפות 11 במספר, מתוכם זכתה בשישה גביעי סופר קאפ, לא כולל אותו טורניר.
תחילה תוכנן לערוך את הטורניר בקטאר או בקזחסטן, אך לבסוף במאי 2018 הוכרז כי הטורניר ייערך ברוסיה, באצטדיון ניז'ני נובגורוד.
פלייאוף הישרדות
מקומות 13 ו-14 בליגה התמודדו בפלייאוף הישרדות מול הקבוצות שהבטיחו את המקום השלישי והרביעי בליגת הכדורגל הלאומית. המנצחות בשני המשחקים העפילו לליגה. נערכו שני משחקים, בית וחוץ.
אופה ניצחה בהפרשי שערים ונשארה בליגת העל הרוסית.
קריליה סובייטוב סמרה ניצחה בהפרשי שערים 3-2 ונשארה בליגת העל הרוסית.
ממוצע צופים
המחזור השישי שבר שיא צופים כשנכחו 184,313 אוהדים באצטדיונים (ממוצע של 23,039 למשחק), שהופכים את המדד למדד השני בגודלו בכדורגל הרוסי בכל הזמנים, כשהשיא היה במחזור ה-30 של העונה הקודמת, בה בממוצע הגיעו 27,838 איש למשחק.
יחסי סיירה לאון–ספרד
יחסי סיירה לאון–ספרד הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של סיירה לאון לבין ממלכת ספרד.
סקירה כללית
היחסים של ספרד עם סיירה לאון הם רופפים מאוד ושתי המדינות לא משתפות פעולה כלל באופן מסורתי. היא גם לא הופיעה בתוכנית המתאר של ספרד לשיתוף פעולה באזור מערב אפריקה לשנים 2013 עד 2016. עם זאת בשנים האחרונות חלה עלייה בשיתוף הפעולה בין שתי המדינות, בין היתר בארגונים מולטילטרליים שונים דוגמת האומות המאוחדות.
אדמה (הוצאת ספרים)
אדמה – בית הוצאה לאור לחוכמה נשית מתחדשת, היא הוצאה לאור עצמאית ישראלית המתמחה בנושאים הקשורים בנוכחות והשראה נשית: מיניות, היריון, לידה, אימהות והורות, יצירה וריפוי.
ההוצאה הוקמה בשנת 1995 על ידי נועה ברקת – עורכת, משוררת ויועצת ביוגרפית, בשם "אדם תקשורת קהילתית". בשנותיה הראשונות הוציאה לאור ביוגרפיות, ספרי זיכרון וספרים אישיים. בשנת 2004 שינתה את שמה להוצאת "אדמה". בשנת 2006 התאחדה עם הוצאת "הרדוף". בשנת 2014 התפצלה ממנה, ושינתה את שמה ל"אדמה – בית הוצאה לאור לחוכמה נשית מתחדשת".
נכון לסתיו 2021 ההוצאה הוציאה לאור 26 כותרים בתחומי עיון, יעץ ופרוזה.
I Cry When I Laugh
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי.
נינג'ה ישראל
NINJA (נינג'ה) ישראל היא תוכנית מציאות ישראלית, המבוססת על התוכנית האמריקאית "American Ninja Warrior" של רשת NBC, שהיא בעצמה מבוססת על הפורמט המקורי מיפן "Sasuke". התוכנית מציגה מספר רב של מתמודדים המנסים להשלים מסלול מכשולים עם דרגת קושי עולה. בשנים בהן משודרת התוכנית בעולם רק מספר מצומצם של מתמודדים צלחו את המסלול הסופי, כשבסופו של דבר הזוכה הגדול בסוף כל עונה עשוי לזכות בפרס בעל ערך כספי.
מנחי התוכנית הם אסי עזר ורותם סלע, יחד עם צוות הפרשנים ניב רסקין, ירדן ג'רבי ויובל שמלא (מהעונה הראשונה עד השלישית פירשנו ניב רסקין ורותם ישראל).
העונה הראשונה שודרה ביולי-נובמבר 2018 בקשת 12. המנצח היה יובל שמלא, שהצליח לעלות עד לשלב האחרון (הר המידוריאמה) אך הגיע לפסגה באיחור של שתי שניות בלבד. גמר העונה הראשונה הפך לנצפה ביותר בערוץ מסחרי ישראלי מאז פיצול ערוץ 2, עם 25.6% רייטינג, כמו כן, התוכנית גם הייתה הנצפית ביותר מאז הפיצול, מבחינת מספר הצופים – 564 אלף צופים בממוצע.
העונה השנייה שודרה ביולי-נובמבר 2019. המנצח היה גיל מרנץ שהגיע עד מכשול הלוחות הצפים בשלב 3 בגמר.
העונה השלישית שודרה בספטמבר 2020-פברואר 2021. המנצח היה שוב יובל שמלא שהגיע עד מכשול קפיצת מוט המתח בשלב 3 בגמר.
במרץ 2021 שודר ספיישל מיוחד בשם "נינג'ה אולסטארז" בו המתמודדים הטובים ביותר בכל העונות מתחרים ביניהם על אליפות האולסטארז במקצה קבוצות מיוחד.
העונה הרביעית שודרה ב-15 בדצמבר 2021 – 5 במרץ 2022. המנצח היה שוב יובל שמלא שניצח בפעם השלישית וגם עבר את הר המידוריאמה ב-26 שניות וזכה בתואר הנינג'ה הישראלי הראשון וה-16 בעולם. למקום השני הגיע יוגב מלכה, שגם כן עבר את ההר בפחות מ-30 שניות, רק שלוש שניות יותר משמלא (29 שניות), אל המקום השלישי הגיע ישי כלפון שגם טיפס על המידוריאמה, אך איחר ב-6 שניות. גמר העונה הרביעית היה הנצפה בהיסטוריה של "נינג'ה ישראל" עם 26.1% רייטינג.
העונה החמישית שודרה ב-8 בינואר 2023 – 3 באפריל 2023. המנצח היה יוגב מלכה שגם השווה את השיא העולמי כשעבר את הר המידוריאמה ב-22 שניות וזכה בתואר הנינג'ה הישראלי השני וה-20 בעולם (והראשון בעולם שצלח את ההר שנתיים ברציפות). למקום השני הגיע שניאור שמח, שהפך לצעיר בעולם שצלח את ההר בפחות משלושים שניות, 7 שניות יותר ממלכה (29 שניות). שיא ישראלי נוסף שנקבע בעונה: המדינה הראשונה בעולם שבה נכבש הר המידוריאמה שנתיים ברציפות.
פורמט
על המתמודדים להשלים את מסלול המכשולים בזמן הקצר ביותר. כשנופלים מהמסלול אל הבריכה או נוגעים במים - נפסלים. המתמודדים מדורגים על פי שקלול של זמן הביצוע והמכשול האחרון, כך שככל שהמכשול האחרון רחוק יותר, המתמודד ידורג גבוה יותר. בשלב המוקדמות, המתמודדים עם הדירוג הגבוה ביותר בכל מקצה יעלו לשלב חצי הגמר. בשלב חצי הגמר המתמודדים עם הדירוג הגבוה ביותר בכל מקצה יעלו לשלב הגמר. גם מתמודדים שנפלו למים ייתכן בשבילם סיכוי לעלות לשלב הבא אם הם מדורגים במקומות הראשונים. יש גם אפשרות שמתמודדים לא נפלו למים וסיימו את המסלול ולא עולים לשלב הבא מפני שהם עושים את זה בזמן איטי מידי.
לראשונה בתוכנית, בעונה השלישית הוחלט להוסיף בסוף שלב המוקדמות מקצה מיוחד שנקרא "מקצה הזדמנות אחרונה" ובו כל המתמודדים שדורגו מקום אחד מתחת לטבלת העולים לחצי הגמר יתמודדו ראש בראש על כרטיס או כרטיסים אחרונים לחצי הגמר. בעונה הרביעית נוסף מקצה הזדמנות אחרונה גם בשלב חצי הגמר.
בעונה הרביעית שלושת המכשולים הראשונים במוקדמות היו מוגבלים בזמן, מי שלא סיים אותם בזמן נפסל מיידית.
נינג'ה ישראל ילדים (2019)
"נינג'ה ישראל ילדים" היא תוכנית מציאות ישראלית אשר מהווה את גרסת הילדים של "נינג'ה ישראל", ומבוססת בעצמה על גרסת הילדים של American Ninja Warrior. זאת המדינה השנייה בהיסטוריית ה"נינג'ה" בעולם בה משודרת גם גרסת ילדים, אחרי ארצות הברית.
התוכנית משודרת מ-11 בנובמבר 2019 בערוץ הילדים, יומיים לאחר הבכורה המוקדמת בקשת 12, הערוץ המשדר את התוכנית המקורית. את התוכנית מנחים עודד פז ואליאנה תדהר, אשר משמשים גם כשדרנים בניגוד לתוכנית הרגילה, ובנוסף אליהם גם קווין רובין כמנחה הקווים.
הפקה
מסלול המכשולים בשלב המוקדמות מכיל ארבעה שלבים עם דרגות קושי שונות ומורכב מ-4.5 טון ברזל ומתפרש על שטח של יותר משמונה דונמים. המסלול נבנה בנמל חיפה במשך 14 יום על ידי 80 אנשי מקצוע שונים מהעולם. המסלול הכולל שהוקם בארץ מכיל 30 שלבים ששוקלים יחד 30 טון פלדה שהובאו לארץ בתוך 54 מכולות. גובה המכשול הגבוה ביותר במסלול הוא בגובה של בניין בן 9 קומות – 23 מטר. השקת התוכנית זכתה ל-18.7% רייטינג.
מי נהר
מי נהר הוא סינגל של הפרויקט של עידן רייכל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית ענת בן חמו. השיר יצא לאור ב-8 במרץ 2009, כסינגל החמישי מתוך האלבום "בין קירות ביתי", על ידי חברת התקליטים הליקון.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והולחן על ידי עידן רייכל והופק על ידי רייכל וגלעד שמואלי, בדומה לשאר שירי האלבום.
פדרציית ההוקי קרח הבין-לאומית
פדרציית ההוקי קרח הבין-לאומית (באנגלית: International Ice Hockey Federation; בראשי תיבות: IIHF) היא הגוף העליון המנהל את ענף ההוקי קרח ואת ענף ההוקי רולר בעולם, ומאגדת 83 התאחדויות לאומיות להוקי קרח. הפדרציה הוקמה בפריז ב-15 במאי 1908 תחת השם "הליגה הבין-לאומית להוקי קרח" (בצרפתית: Ligue Internationale de Hockey sur Glace). משרדיה נמצאים בציריך. נשיא ה-IIHF המיועד הוא לוק טרדיף מצרפת.
ה-IIHF אחראית על המפעלים הבין-לאומיים לנבחרות ומועדונים, ומפעלי הדגל שלה הם טורניר ההוקי קרח באולימפיאדת החורף ואליפות העולם בהוקי קרח, הנערכת בכל שנה במספר דרגי איכות של נבחרות (נכון ל-2020 הנבחרות מחולקות לשמונה דרגי איכות).
אף על פי שה-IIHF מוכרת כגוף העליון העולמי של המשחק, כולל על ידי הוועד האולימפי הבין-לאומי, הרי שבאופן מסורתי בסיס כוחה נמצא באירופה. בצפון אמריקה נשלט הענף יותר מכל על ידי ה-NHL, ולמעשה גם להתאחדויות ההוקי קרח בארצות הברית ובקנדה, החברות רשמית ב-IIHF, יש מידה רבה של עצמאות.
הפדרציה עומדת מאחורי הדירוג העולמי לנבחרות הוקי קרח. ישראל היא חברה מלאה בארגון מאז 1991.
שנים ראשונות
ב-15 במאי 1908 התכנסו בפריז נציגים של צרפת, בריטניה, בלגיה ושווייץ, והחליטו על הקמת הליגה הבין-לאומית להוקי קרח (Ligue Internationale de Hockey sur Glace, ר"ת LIHG). טורניר ראשון בין הנבחרות המייסדות התקיים בברלין בנובמבר באותה השנה. יוזם הכינוס היה לואי מגנוס, אלוף צרפת בהחלקה אמנותית על הקרח, הנחשב היום למייסדו של ה-IIHF. הוא התמנה לנשיא הראשון של הארגון במקביל לקריירת ההחלקה שלו. בוהמיה (כיום חלק מצ'כיה) הצטרפה בהמשך השנה והפכה לחברה החמישית בארגון.
ב-1909 התקיים הקונגרס השני של ה-LIHG, והארגון קיבל את גרמניה לשורותיו. המפעל המסודר הראשון של הארגון החדש היה אליפות אירופה שנערכה בשווייץ ב-1910. ארבע נבחרות התחרו באליפות, ובריטניה, שיוצגה על ידי נבחרת אוניברסיטת אוקספורד, הייתה האלופה הראשונה. אליפות אירופה המשיכה להיערך מדי שנה עד מלחמת העולם הראשונה, כאשר עוד לפני המלחמה הצטרפו לארגון רוסיה (שעזבה אחרי זמן קצר), אוסטריה, שוודיה ולוקסמבורג.
בין המלחמות ותחילת המפעלים העולמיים
מלחמת העולם הראשונה עצרה את כל פעילות ה-IIHF, ופעילות ההוקי קרח הבין-לאומית התחדשה רק באולימפיאדת אנטוורפן (1920), כאשר הוקי קרח הפך לראשונה לענף אולימפי, עדיין באולימפיאדת הקיץ. לראשונה פגשו חברות ה-LIHG, שהיו כולן מאירופה, את קנדה וארצות הברית, שהראו את עליונותן הברורה על האירופיות. תוך כדי האולימפיאדה צורפו השתיים ל-LIHG.
באירופה התקשתה ה-LIHG לחדש את פעילותה. גרמניה סולקה מהארגון בעקבות המלחמה, ואליפות אירופה של 1921 התקיימה למעשה עם שתי נבחרות בלבד, וכללה בעצם משחק יחיד שבו גברה שוודיה על המדינה החדשה צ'כוסלובקיה, שהחליפה את בוהמיה. באליפות של 1923 השתתפו כבר 5 נבחרות, והיא הייתה האליפות הגדולה ביותר עד אז.
ב-1924 התקיימה אולימפיאדת שאמוני, אולימפיאדת החורף הראשונה, וה-LIHG העתיקה את פעילותה האולימפית אל אולימפיאדת החורף. ה-LIHG החליטה שבאופן רשמי תשמש האולימפיאדה גם כאליפות העולם. עם זאת, ה-LIHG ארגנה אליפות אירופה נפרדת, ובפעם הראשונה נערכה האליפות בשיטת בתים כאשר השתתפו בה 6 נבחרות. רומניה, ספרד, איטליה ואוסטריה צורפו לארגון ההולך וגדל, אולם סילוקה של גרמניה גרם מתחים פוליטיים ראשונים בארגון מתוך רבים שעוד יבואו, כאשר שוודיה הובילה מהלך להחזרת גרמניה לשורות הארגון, ומשלא נענתה החרימה את מפעלי הארגון עד חזרתה של גרמניה ב-1926.
ב-1927 מונה פול לויק, בלגי שזה עתה פרש ממשחק, לנשיא ה-LIHG. לויק שיחק בנבחרת בלגיה באליפות העולם ב-1923 ובאולימפיאדת שאמוני. במקביל לתפקיד הנשיא הפך לויק לשופט, ושפט באולימפיאדות ואליפויות עולם.