cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קונפדרליזם דמוקרטי
יישום
ב-1 ביוני 2005, ה-PKK אימצה רשמית את תוכנית הקונפדרליזם הדמוקרטי בתום האספה הכללית השלישית של הקונגרס העממי של כורדיסטן (Kongra Gelê Kurdistan).
מיד לאחר מכן, תנועת השחרור הכורדית החלה להקים אסיפות חשאיות בטורקיה, סוריה ועיראק, מה שהביא ב-2007 להקמת איחוד קהילות כורדיסטן (Koma Civakên Kurdistan, KCK), הארגון שהוקם כדי ליישם את הרעיון של אג'לאן. ה-KCK מפגיש מפלגות פוליטיות כורדיות כגון מפלגת האיחוד הדמוקרטי ( Pariya Yekîtiya Demokrat, PYD), מפלגת החיים החופשיים של כורדיסטן ( Pariya Jiyana Azad to Kurdistanê, PJAK), ומפלגת הפתרון הדמוקרטית של כורדיסטן ( Partî Çareserî Dîmukratî Kurdistan, PÇDK); ארגוני החברה האזרחית; וקבוצות חמושות בכל מדינות האזור על חלקי כורדיסטן השונים. בהשראת פרויקט הקונפדרליזם הדמוקרטי, ראשי ערים של מפלגת החברה הדמוקרטית בטורקיה (Demokratik Toplum Partisi, DTP) החלו במאבק למען זכויות קולקטיביות בעלות אופי פוליטי בטורקיה באמצעות קמפיינים של מרי אזרחי. תוך קריאת תיגר על החוקים האוסרים על שימוש רשמי בשפה הכורדית, פוליטיקאים אלה מתחילים להשתמש בשירותים העירוניים ולשגר תכתובת רשמית בכורדית, להכניס מחדש שמות כורדיים במקומות ציבוריים ולהקצות משאבים לפיתוח והפצת השפה הכורדית. עם זאת, מדיניות זו הפכה את ראשי הערים וסגני DTP למטרות להטרדה שיפוטית, והמפלגה הכורדית נאסרה על ידי בית המשפט לחוקה בשנת 2009.
במהלך מלחמת האזרחים בסוריה נוצרה הזדמנות ליישם את הדוקטרינה המדינית החדשה של אג'לאן בצורה משמעותית, לאחר שה-PYD הכריזה על אוטונומיה של שלושה קנטונים ברוז'אבה, אזור הכולל חלקים מצפון וצפון מזרח השטח הסורי. ביצירת ישות פוליטית המתנגדת למדינת הלאום הקפיטליסטית, חוותה רוז'אבה חוויה מקורית של חברה דמוקרטית, מבוזרת ולא היררכית, המבוססת על פמיניזם, אקולוגיה, פלורליזם תרבותי, כלכלת שיתוף אופרטיבית, ופוליטיקה משתפת.
שלי לונג
שלי לי לונג (באנגלית: Shelley Lee Long; נולדה ב-23 באוגוסט 1949) היא שחקנית אמריקאית, זוכת שני פרסי גלובוס הזהב ופרס אמי על תפקידה בקומדיית המצבים "חופשי על הבר".
ביוגרפיה
לונג נולדה בעיר פורט ויין שבאינדיאנה לזוג מורים אייבדין ולילאנד לונג. כתלמידה בתיכון הצטיינה בנאומים ואף השתתפה בתחרויות ארציות. למדה דרמה באוניברסיטת נורת'ווסטרן אך לא סיימה, לאחר שעזבה באמצע הלימודים כדי להפוך לשחקנית ודוגמנית.
קריירת משחק
התפרסמה כשחקנית קולנוע לראשונה בתחילת שנות ה-80 בקומדיות "משמרת לילה" של רון הווארד בתפקיד בלינדה, שכנתו הפרוצה של משקיע וול סטריט צ'אק לאמלי (הנרי וינקלר) והסלפסטיק "איש המערות" לצידם של רינגו סטאר ודניס קווייד.
ב-1984 הייתה לונג מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביות בתפקיד קומי/ מוזיקלי על הופעתה בדרמה הקומית "גירושין נוסח הוליווד" בתור לוסי ברודסקי אמה של קייסי (דרו ברימור) המתגרשת מהעלה אלברט (ראיין אוניל). לאחר מכן שיחקה לצידו של טום הנקס בקומדיה בהפקת סטיבן ספילברג "זהירות הבית מתפרק" ולצד בט מידלר בקומדיה "נוכל, האוהבת והמאהבת".
לונג שיחקה את אם משפחת בריידי קרול בקומדיות "חבורת בריידי" ו"משפחת בריידי חוזרת". ב-2002 השתתפה בקומדיה של רוברט אלטמן "הנשים של ד"ר טי" בתור קרולין, המזכירה של הגניקולוג העשיר ד"ר סאליבן טרוויס (ריצ'רד גיר).
חופשי על הבר
לונג התפרסמה בקנה מידה עולמי בזכות קומדיית המצבים המצליחה "חופשי על הבר", שנמשכה 11 שנים. בסדרה הופיעה לונג בתפקיד דיאן צ'יימברס, המלצרית המתנשאת של הבר "צ'ירס", זכתה בשני פרסי גלובוס הזהב ובפרס אמי. לונג עזבה את הסדרה בסוף העונה החמישית ואת מקומה תפסה קירסטי אלי. שיחקה בתפקיד דיאן צ'יימברס גם בארבעה פרקים בקומדיית המצבים "פרייז'ר".
חיים אישיים
כתוצאה מדיכאון ניסתה לונג להתאבד לאחר שנטלה מנת יתר של משככי כאבים.
רד בול
רד בול הוא משקה אנרגיה מתוצרת חברת Red Bull GmbH האוסטרית.
המשקה הושק לראשונה בשנת 1987. בשנת 2019 נמכרו יותר מ-7.5 מיליארד פחיות רד בול, ביותר מ-130 ארצות ברחבי העולם. ב-2003 יצאה גרסה נטולת סוכר של המשקה.
היסטוריה
דיטריך מאטשיץ עבד כמנהל שיווק בינלאומי בחברת בלנדקס וקידם מכירות של משחת שיניים. בשנת 1982 בזמן נסיעת עבודה לתאילנד נתקל במשקה אנרגיה בשם Krating Daeng, שזכה לפופולריות. מאטשיץ התפטר מהעבודה, השקיע 500 אלף דולר ביחד עם בעל חברת משקאות בתאילנד, קאליאו יובידיה, והקים את רד בול. מאטשיץ לקח 49 אחוז מהחברה החדשה. שותפו התאילנדי לקח 49 אחוז גם הוא, ועוד שני אחוזים הובטחו לבנו של השותף. בשנת 1987 הוחל בשיווק המשקה באוסטריה ובגרמניה. ההצלחה הייתה מהירה, ותוך פחות מארבע שנים הגיע היקף המכירות לכ-1.3 מיליארד דולר.
שיווק ופרסום
עיקר ההצלחה של המותג מיוחסות לשיטות השיווק הלא-שגרתיות של מאטשיץ - במקום התמקדות בפרסום המוני הוא בחר לקיים אירועי ענק הכוללים מסיבות תחרויות ספורט אקסטרים ותחרויות היתוליות. כל הפרסומות של המותג בטלוויזיה נשאו אופי דומה - פרסומות מאוירות בשחור לבן (כשרק פחית רד בול צבעונית). בכל פרסומת מצליחה פחית רד בול לתת כנפיים לדמויות השונות, כשלאחריה נאמרת הסיסמה "רד בול נותן לך כנפיים!".
כחלק מאסטרטגיית השיווק של החברה מיצבה החברה את עצמה כמותג פרמיום בתחומי הספורט, התרבות והלייף-סטייל באמצעות יצירת מגוון של אירועים המזוהים עם המותג. רד בול מקיימת סבבים בין-לאומיים של אליפויות עולם בתחומים חדשים דוגמת מרוצי אקרובטיה אוויריים (אליפות העולם בטיסה - רד בול אייר רייס), רכיבת אופנועים בסגנון חופשי (Red Bull X Fighters), תחרויות קפיצה למים מצוקים (Red Bull Cliff Diving) ותחרויות ברייקדאנס (Red Bull BC1). בנוסף, נותנת החברה חסות לכ-500 ספורטאים מתחומים שונים.
ספורט מוטורי
בין השנים 1995–2004 הייתה הקבוצה ספונסרית של קבוצת המרוצים סאובר, שהתחרתה באליפות הפורמולה 1. בשנת 2004 עברה החברה מספונסרית לבעלים של קבוצה לאחר שרכשה את קבוצת מרוצי הפורמולה 1 של חברת פורד ושינתה את שמה לרד בול רייסינג. באותה שנה רכשה הקבוצה את מסלול המרוצים A1 באוסטריה, מתוך מטרה לבנות אותו מחדש. לאחר עיכובים רבים נפתח המסלול, בסופו של דבר, בשנת 2011 תחת השם רד בול רינג. בשנת 2005 רכש מאטשיץ את קבוצת מינארדי, בשותפות עם נהג העבר האוסטרי גרהרד ברגר ושינה את שמה לקבוצת טורו רוסו והפך אותה לקבוצת בת של קבוצת רד בול. בין השנים 2010 ל-2013 זכתה קבוצת רד בול ארבע פעמים באליפות הנהגים (סבסטיאן פטל) ובאליפות היצרנים.
בנוסף, בשנת 2006 הקימה החברה בארצות הברית את קבוצת רד בול, המתחרה באליפות הנאסקר. הקבוצה פעלה במשך שש עונות, בהם הספיקה לרשום שני ניצחונות, בטרם פורקה.
כדורגל
הפופולריות הגדולה של הכדורגל הובילה את רד בול להשקיע בקבוצות כדורגל במדינות שונות. ב-2005 רכשה החברה את קבוצת קזינו זלצבורג מליגת העל האוסטרית ושינתה את שמה לרד בול זלצבורג ושינתה את שם האצטדיון בו משחקת הקבוצה לרד בול ארנה. שנה לאחר מכן רכשה החברה את קבוצת ניו יורק מטרוסטארס מליגת ה-MLS ושינתה את שמה לניו יורק רד בולס. בשנת 2009 רכשה את קבוצת ס.ס.וו מרקרנשטדט מהליגה החמישית בגרמניה ושינתה את שמה ל-RB לייפציג. בסיום עונת 2016 עלתה הקבוצה לבונדסליגה. כמו כן, מחזיקה רד בול בקבוצות כדורגל בגאנה ובברזיל.
רכישת הקבוצות מביאה לקבוצה חשיפה רבה, אך גם גוררת ביקורת מצד אוהדי הקבוצות המתנגדים לשינוי השם, המדים והסמל ורואים בכך פגיעה בתרבות הכדורגל.
רד בול סימפלי קולה
בשנת 2008 החלה רד בול בשיווק משקה בשם רד בול סימפלי (Red Bull Simply Cola). המשקה יוצר מחומרים טבעיים ביניהם: גלנגל, זרעי חרדל, ליים, אגוז קולה, ליקוריץ, קינמון, לימון, זנגביל, עלי קוקה, נענע, אורן, ציפורן, אגוז מוסקט ומיץ תפוזים. המשקה הופץ בעשרים ושלוש מדינות ברחבי אירופה, אסיה וארצות הברית. בשנת 2011 החליטה החברה על צמצום ההפצה והתמקדות בשני השווקים המרכזיים של החברה - גרמניה ואוסטריה.
בישראל
"רד בול" החלה לפעול בישראל בשנת 1999 ובשנת 2003 החזיקה בנתח שוק של כ-90%. בשנת 2004 החל שיווק המשקה המתחרה XL בישראל. המחיר האטרקטיבי של המשקה החדש הוביל לירידה במכירות רד בול ותוך שנה הצטמצם נתח השוק שלה לכ-70%. במאי 2007 הפסיקה חברת תימקו בירה לשווק את המשקה בישראל בעקבות סכסוך עם היצרן האוסטרי. חודשיים לאחר מכן עבר הזיכיון לידי חברת "סידס דברים טובים", ולאחר מספר חודשי עבודה הוחלט על הקמת חברת "רד בול ישראל" (בבעלותה של היצרנית) שלקחה לידיה את שיווק המותג בישראל. בשנת 2012, עקב צמצום נפח הפעילות לכ-6% מנפח השוק, החליטה רד בול על הפסקת פעילות השיווק שלה בישראל ועברה לעבוד במודל של הפצה בלבד.
מרק בלוך
מרק לאופולד בנימין בלוך (בצרפתית: Marc Léopold Benjamin Bloch; 6 ביולי 1886 – 16 ביוני 1944) היה היסטוריון יהודי צרפתי של ימי הביניים בצרפת ומייסד אסכולת האנאל. בלוך נרצח בידי הנאצים כחבר בתנועת ההתנגדות הצרפתית.
ביוגרפיה
בלוך נולד בליון שבצרפת, לגוסטב בלוך, פרופסור להיסטוריה עתיקה, ולשרה (לבית אבשטיין). אביו היה מצאצאי אריה לייב גינצבורג. הוא למד היסטוריה וגאוגרפיה באקול נורמל סופרייר שבפריז בין השנים 1904 ו-1906, ובהמשך השתלם גם באוניברסיטת ברלין ובאוניברסיטת לייפציג.
בשנים 1905–1907 שירת בצבא צרפת והגיע לדרגת סמל. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת בחיל הרגלים, הגיע לדרגת קפטן וזכה באות לגיון הכבוד. בשנים 1909–1912 השתלם במסגרת מלגה מקרן תייר (Thiers), וב-1913 פרסם את חיבוריו הראשונים.
בלוך השלים ב-1920 את הדוקטורט שלו בנושא "מלכים וצמיתים" (Rois et Serfs), על שחרור צמיתים בידי מלכי צרפת. הוא לימד באוניברסיטת שטרסבורג, ורק בשנת 1936 מונה לפרופסור להיסטוריה כלכלית בסורבון בפריז ונהייה שם ב-1937 פרופסור מן המניין.
עם הפלישה הגרמנית לצרפת, גויס בלוך לצבא ושוחרר לאחר תבוסת הצבא הצרפתי. עם הכיבוש הנאצי של צפון צרפת סולק בלוך מהסורבון ב-1940, בשל יהדותו. לאחר שלוש שנים הצטרף למחתרת הצרפתית בליון, והגיע שם למעמד בכיר. ב-8 במרץ 1944 נתפס בידי הגסטפו, נכלא ועונה. ב-16 ביוני הוצא להורג ביער, עשרים וחמישה קילומטרים צפונית לליון, ביחד עם 29 חברי מחתרת נוספים.
ב-1998, בתום מאבק ארוך, האוניברסיטה למדעי רוח וחברה של שטרסבורג נקראה על שמו של בלוך "אוניברסיטת מרק בלוך". ואולם, ב-2009 אוניברסיטה זו אוחדה עם אוניברסיטת שטרסבורג ואיבדה את מעמדה כאוניברסיטה עצמאית.
עבודתו
ב-1924 פרסם בלוך אחד ממחקריו המפורסמים ביותר: "Les rois thaumaturges: étude sur le caractère surnaturel attribué à la puissance royale particulièrement en France et en Angleterre" ("מגע הקסם של המלכים: מחקר אודות האופי העל טבעי המיוחס למלכים, בעיקר בצרפת ובאנגליה"). במחקרו הוא חקר מסורת עתיקה, לפיה מגע ידיו של המלך יכול לרפא אדם ממחלת שחפת בלוטות הלימפה ("סקרופולה"). מטרתו הייתה להבין כיצד נתפס הנס במחשבה העממית וכיצד הוא סייע לשוות למוסד המלוכה אופי על טבעי. לעבודה זו של בלוך הייתה השפעה רבה לא רק על תחום ההיסטוריה החברתית של ימי הביניים, אלא גם על חקר האנתרופולוגיה התרבותית.
ב-1929 ייסד בלוך יחד עם לוסיאן פבר את כתב העת אנאלים (שנתונים/ רשומות) של ההיסטוריה הכלכלית והחברתית (Annales d'histoire économique et sociale). כתב עת זה מופיע (נכון ליוני 2008) בשם אנאל: היסטוריה, מדעי החברה. משם כתב העת נגזר שמו של זרם חדשני במחקר ההיסטורי: "אסכולת האנאל". בספרו על המאפיינים המקוריים של ההיסטוריה הכפרית הצרפתית (caractères originaux de l'histoire rurale française, 1931) הוא פרץ דרכים חדשות במחקר, כשהפך את ההשוואה השיטתית - במקרה זה, בין אנגליה לצרפת - למרכיב מרכזי בניתוח תבניות העומק של החברה הכפרית. ממש ערב מלחמת העולם השלים מארק בלוך את ספרו המונומטלי החברה הפיאודלית (La Société féodale), שהתפרסם בשני חלקים בין 1939–1940. בספרו תיאר את הקשרים בין האדונים לבין המשועבדים להם, את דרכי השלטון בחברה הפיאודלית ואת אחזקת הקרקע בתקופה זו, וכן את תנאי הקיום החומריים והלכי הרוח שהיוו רקע להתפתחות החברה הפיאודלית. גם בספר זה השתמש בכלי ההשוואה השיטתית.
לצד מחקריו הפרטניים והאתגר האינטרדיסציפלינרי שגילם כתב-העת אנאל, בלוך הותיר חותם רב חשיבות על ההיסטוריוגרפיה (חקר הכתיבה ההיסטורית) גם באמצעות ספרו הבלתי גמור "אפולוגיה על ההיסטוריה או מקצועו של ההיסטוריון" (Apologie pour l'histoire ou métier d'historien), עליו שקד לפני מותו, בו דן בכמה בעיות יסוד של המחקר ההיסטורי וניסח פתרונות מקוריים. ספרו האחרון של בלוך, "תבוסה משונה" (L'Étrange Défaite) שפורסם לאחר מותו, עוסק בסיבות העמוקות לכשלונו של צבא צרפת בעמידה מול מלחמת הבזק הגרמנית ב-1940.
בלוך מחה נגד הגדרת ההיסטוריה כ"מדע העבר", וטען שעצם ראיית העבר ככזה שיכול להיות אובייקט למדע, הוא מגוחך - והציע הגדרה משלו: "ההיסטוריה היא המדע של האנשים בזמן".
שן
שן היא מבנה סידני קשיח, שאיננו עצם. שיניים נכללות (בדרך כלל) בתוך סט סדור בתחילת מערכת העיכול של בעלי חוליות. השיניים אצל רוב היצורים משמשות בעיקר לחיתוך, לעיסה, ועיבוד ראשוני של מזון, כך שניתן יהיה להמשיך את עיבודו במערכת העיכול. היונקים הטורפים משתמשים בשיניהם לצוד ולהרוג את טרפם. נחשים ארסיים משתמשים בשיניהם להזרקת הארס לגוף טרפם, ולהתגוננות מטורפים, ואצל בעלי החטים מדובר בשיניים שעברו התאמה להורדת ענפים, חפירת בורות בחיפוש אחר מקור מים, הזזת חפצים כבדים כדי להגיע למזון וגם קרבות על טריטוריה ועל השגת בנות זוג. שיניים קיימות ביונקים, בחלק מהדו-חיים, בחלק מהזוחלים ובחלק מהדגים. יש בעלי חיים המצמיחים רק סט שיניים אחד לאורך החיים, יש כאלה שאצלם נוצרים שני סטים, כאשר הסט השני, הקבוע, מחליף את הראשון (כמו אצל האדם). זה המקרה אצל רוב היונקים, אך פילים, קנגורו ופרות הים מצמיחים סטים רבים של שיניים. יש בעלי חיים,בין הדגים והזוחלים, אשר אצלם מתחלפים במהלך החיים סטים רבים של שיניים. כרישים מצמיחים סט שיניים חדש כל שבועיים. יש גם בעלי חיים אשר חלק משיניהם ממשיכים לצמוח ולהתארך במהלך החיים.
חלקי השן העיקריים
כל שן מורכבת מהחלקים הבאים:
חלקי השן המשניים
השורש והכותרת מורכבים מהחלקים הבאים:
משנן נשיר - השיניים הנשירות
אצל ילדים, המשנן הנשיר מורכב מ-20 שיניים. השן החותכת הראשונה בוקעת בדרך כלל כשהתינוק בן 6–10 חודשים, כאשר בדרך כלל החותכות התחתונות הן הראשונות לבקוע ואחר כך החותכות העליונות, כאשר בקיעת כל השיניים הנשירות צפויה להסתיים עד שתיים וחצי שנים. לאחר שכל השיניים הנשירות צמחו, בכל רבע של הפה צריכות להיות שתי שיניים חותכות, ניב אחד, ושתי שיניים טוחנות. בשיניים הטוחנות החלביות החריצים והחרירים באזור שטחי הלעיסה עמוקים מאוד, ובשילוב העובדה שילדים (עד גיל 11 בערך) מצחצחים שיניים ביעילות פחותה, הרי ששיניים אלו פגיעות במיוחד לעששת (חורים).
מספור השיניים
על מנת להקל על החלפת מידע נהוג למספר את השיניים. קימות כמה שיטות למספור. בישראל, ברפואת השיניים, נפוצה שיטתFDI: מחלקים את המשנן לארבעה רבעים. הרביעים ממוספרים באופן שיוצר מעגל, בו המספור עולה נגד כיוון השעון. כאשר כיוון השעון נקבע לפי שעון עליו מסתכל האדם שאת שיניו בוחנים. את השיניים בכל רביע ממספרים מהקדמיות לאחוריות. בטבלאות הבאות, ימני ושמאלי הן של האדם שאת שיניו בוחנים. כלומר החלק הימני של פיו נמצא בצד שהוא חושב עליו כצד ימין.
שיניים אצל יונקים
השיניים של היונקים קבועות בתוך מכתשים שבלסת העליונה והתחתונה, מכתש נפרד לכל שן. אצל שאר בעלי החוליות השיניים מחוברות ישרות לעצמות הלסתות, חוץ מאשר לתנינ ים. אצל בעלי החיים מבחינים בכמה סוגי שיניים, המותאמות לתזונה של בעלי החיים.
- חותכות-Incisors- צורת מפסלת
-ניבים-Canines- צורת קונוס
-טוחנות קדמיות-Premolars .אצל בעלי חיים נקראות גם מלתעות
המלתעות והטוחנות הן שטוחות או חדות, בהתאם לתזונה.
זואולוגים משתמשים במספור שונה, המתיחס למחצית לסת עליונה ומחצית לסת תחתונה, שלעיתים אינן זהות. בכל סט, החותכות רשומות ראשונות(I), אחריהן הניבים (C), טוחנות קדמיות(P) ואחרונות, טוחנות אחוריות (M), כך שנוצרת נוסחא I.C.P.M / I.C.P.M כאשר חלק אחד של הנוסחה מתיחס למחצית לסת העליונה ואילו החלק השני למחצית לסת התחתונה. מאחר והסדר זהה תמיד, נוהגים להשמיט את האותיות, ולכן הנוסחא של השיניים הקבועות אצל האדם היא: 2.1.2.3 / 2.1.2.3
משנן מותאם תזונה אצל יונקים
סדרת טורפי יבשה: הניבים גדולים וחדים, הטוחנות הקדמיות (המלתעות) חדות ומשוננות כמסור והטוחנות בעלות גבשושיות חדות. המלתעה האחרונה בלסת העליונה והטוחנת הראשונה בלסת התחתונה מפותחות ביותר ואף נקראו "שיני טרף", ותפקידן לשבור ולפרק עצמות. הן מותאמות לפקידן בהיותן גדולות וחזקות. החותכות, המשמשות לגרוד הבשר מהעצם, קטנות. במשפחת הכלביים השייכת לסדרה זו, נוסחת השיניים היא 3.1.4.3./ 3.1.4.2- סך השיניים 42, והיא מתארת גם את המשנן של הכלב. הכלב אוכל לעיתים גם מזון צמחי, וזה מפורק ע"יהטוחנות בעלות כותרות שטוחות וגבשושיות. גם משפחת החתוליים שייכת לטורפי היבשה, אבל היא כוללת בעלי חיים המתמודדים עם טרף קטן יותר.הלסתות שלהם קצרות יותר ומכילות פחות שיניים.הנוסחה היא /3.1.2.1/.3.1.3.1 והיא מתאימה גם לחתול הבית. הניבים גדולים וחדים. המלתעות פועלות כשני להבי מספריים המחליקים זו על גבי זו ולכן אינן נשחקות.
אוכלי צמחים- מתחלקים לקבוצות שונות, בהתאם לסוג המזון הצמחי: אוכלי עשב, אוכלי ענפים ועלים, אוכלי פירות ואוכלי זרעים. מהמזון השונה נובע גם מבנה שונה של השיניים. דוגמא לאוכלי העשב הוא הסוס, אשר נוסחת השינייו היא 3.1.4.3./ 3.1.4.3 ובסך הכל 44 שיניים. ניב קצר אחד בכל רביע מופיע רק אצל הזכר. בלסת העליונה ישנן שש חותכות וכך גם בלסת התחתונה. צורתן כמפסלות הנטויות מעט לפנים ומאפשרות גם קטיפת עשב נמוך. בין החותכות והמלתעות יש פיניון גדול, המאפשר להכניס לפה את אלומות העשב הנקטף. המלתעות הראשונות נעלמות במהירות, והשלוש הנותרות הן גדולות ושטוחות. בגלל לעיסת חומר צמחי נוקשה, הדנטין והצמנטום נשחקים במהירות, בעוד האמאיל עמיד יותר. כתוצאה מהבדל זה, השיניים חדות תמיד. המשנן של הסוס מאפשר לו ללעוס היטב את מזונו הצמחי. אצל מעלי הגרה התנוונו החותכות והניבים העליונים, ובכך מתאפשר לתלוש הרבה עשב בזמן קצר. אצל המכרסמים, הניזונים מזרעים, בדרך כלל חסרים הניבים והטוחנות הקדמיות ויש להם פניון בין החותכות לטוחנות האחוריות והשיניים מתחדדות כתוצאה מכרסום המזון הנוקשה. לבונה יש שיניים הממשיכות לצמוח במשך כל החיים. החותכות חדות תמיד, תודות לשחיקה השונה של הדנטין לעומת האמאיל. בנוסף, החותכות של הבונה בעלות צבע כתום עקב נוכחותו של חומר עתיר ברזל, המגן על האמאיל.
נוסחת השיניים של הפיל היא: 0.0.3.3./1.0.3.3 ומהווה התאמה לצורת התזונה שלו, הכוללת רק חומר צמחי, חלקו בעל מרקם נוקשה מאד, לו הם זקוקים בכמות של כ-400 ק"ג ביום. בהתאמה לתזונה זו, לפילים יש רק טוחנות קדמיות וטוחנות אחוריות, בעלות בליטות, לשיפור הכתישה של החומר הצמחי. כל שן היא בערך בגודל ומשקל של לבנה. שיני הפיל נשחקות בהתמדה ושיניים חדשות צומחות ומחליפות את השחוקות. בסך הכל, בפיו של הפיל מתחלפים 6 סטים שלמים של שיניים, שתסתכמים ב 150 שיניים במהלך חייו של פיל,60-70 שנה. כאשר פיל מאבד את אחרוני שיניו, הוא מת מהרעבה. החטים הם שיניים חותכות, מוארכות מאד. הן אינן מתחלפות, אך ממשיכות להתארך במשך חייו של הפיל. חוץ מתפקידם בהשגת מזון ע"י הזזת מכשולים וקריעת ענפים, הם משמשים גם להגנה מפני טורפים.
התפתחות אבולוציונית של שיניים
חוקרים הצליחו ללמוד על התפתחותן של השיניים רק לאחר התקדמותם של תחומי הפלאונטולוגיה, הגנטיקה והביולוגיה ההתפתחותית, שאפשרו לחוקרים לשחזר את האבולוציה של מבנה השיניים.
לחולייתנים הראשונים שהופיעו לפני יותר מחצי מיליארד שנה, בתור הקמבריון, לא היו שיניים, אולם לרבים מצאצאיהם היו על ראשם וזנבם לוחיות שריון שבדומה לשיניים היו עשויות מסידן זרחתי ובעלות משטח חיצוני עשוי דנטין. אצל חלק מצאצאים אלו המשטח החיצוני כוסה גם בציפוי קשה ומינרלי יותר ואצל חלקם התפתח חלל פנימי בו כלי דם ועצבים. לחלק מהדגים שחיו בשלב זה התפתחו לוחיות עם בליטות או זיזים קטנים מסביב לפה, וייתכן שהדבר סייע להם לאכול.
על פי ההשערה הרווחת בפליאונטולוגיה, קשקשים אלו התפתחו בסופו של דבר לשיניים. השערה זו קיבלה חיזוק לאחר שביולוגים התפתחותיים הראו שקשקשי הכריש, שדומים למבנה השן, מתפתחים באופן דומה מהרקמה העוברית, וכן לאחר שראיות מולקולרות הצביעו על כך ששתיהן התפתחו מאותה קבוצת גנים.
השן, כאיבר הדומה בתפקודו לזה המוכר בימינו, הופיעה בגרסתה הקדומה ביותר בתקופתם של הדגים בעלי הלסת, אשר בפיהם היו מבנים מחודדים פשוטים שיכלו לשמש אותם ללכידה, תפיסה, נבירה ונשיכה של יצורים אחרים. דוגמה קדומה היא האקנתודים, דגים נכחדים שהיו קרובים גנטית ליצורים מהם התפתחו בהמשך הכרישים, אשר היו בפיהם שיניים לפני כ-430 מיליון שנים, בתור הסילור. לשיניים קדומות אלו לא היה ציפוי מינרלי שיכסה את כותרות הדנטין שלהם, ושיניהם לא נשרו או הוחלפו. לחלק מהדגים היו קשקשים על הלחיים והשפתיים שצורתם דמתה יותר ויותר לצורת שיניים ככל שהתקרבה לאזור הפה. שיניים קדומות אלו ככל הנראה העניקו יתרון אבולוציוני משמעותי לבעליהן, מכיוון שלאחר שהתגבשו הופיעו בתפוצה רחבה יותר ויותר, על חשבון שושלות חסרות שיניים.
לאחר שהתגברה תפוצתם של היצורים בעלי השיניים, התגבר ביתר מהירות גם קצב השינויים וההתפתחויות, הן בכמות השיניים, בצורתן, בפיזורן, בחיבור שלהן ללסת ובאופן החלפתן. האמייל נמצא לראשונה בשיניהם של מינים מקבוצת בעלי הסנפירים הבשרניים, שחיו לפני כ-415 מיליון שנים, סמוך למעבר בין תור הסילור לתור הדֶבוֹן. מקבוצה זו התפתחו בעלי ארבע הרגליים של ימינו - דו חיים, זוחלים, עופות ויונקים - וכן מחלקות של דגים בעלי סנפירים בשרניים, ורק ליצורים אלו מקודד המידע הגנטי לייצר את החלבונים הנדרשים לייצור אמייל. עם זאת, לעופות אין שיניים, ולא לכל הזוחלים יש: כך למשל לצבים אין שיניים.
לשיניים היה תפקיד מפתח בהתפחותם של היונקים בעלי חום גוף קבוע (בעלי דם חם). חום גוף קבוע מעניק יתרונות רבים, אך צורך אנרגיה רבה. לשיניים היתה תרומה נכבדה בשרידותם של יצורים אלו, מכיוון שהן מפרקות את המזון לפיסות קטנות, בעלות שטח פנים גדול, וכך מתאפשרת פעילות אופטימלית של אנזימי עכול. התוצאה היא הפקת כמות מרבית של קלוריות מכל נגיסה, והגדלת כמות האנרגיה הזמינה לגוף.
דה-מינרליזציה ורה-מינרליזציה אצל האדם
המעטפת החיצונית של השן בנויה בעיקרה מסידן וזרחן, המתמוססים בחומצות. בעת האכילה נוצרות בפה חומצות כתוצאה מפירוק המזון. החומצות מפרקות את זגוגית השן בתהליך הקרוי דה-מינרליזציה (Demineralization). עלייה משמעותית של החומציות בפה יכולה לנבוע כתוצאה מאכילת מאכלים חמוצים במיוחד, כמו לימון ומשקאות קלים, או כתוצאה מהקאות מרובות שגורמות להימצאות מיצי עיכול חומציים בפה. לחיידקים המתפתחים על פני שטח השן (פלאק) יש תפקיד מרכזי בעליית החומציות. הם מפרקים פחמימות ותוך כדי כך מייצרים חומצת חלב. תהליך הדה-מינרליזציה מוביל לדילול השכבה המגנה על השן ובהמשך לעששת ("חור" בשן). יש לציין שכלב ים חשופים פחות להווצרות עששת תודות לרמת PH הגבוהה (בסיסית) של הרוק בפיהם.
בין הארוחות, לרוק תפקיד מכריע בסתירתן של החומצות. בעזרת חומרים בסיסיים מצליח הרוק, בתהליך אטי, לעצור את המשך פירוק פני שטח השיניים. ככל שכמות הרובד החיידקי על פני השיניים גדולה יותר, כך לבסיסי הרוק יהיה קשה לסתור את החומצות המיוצרות על ידי חיידקי הרובד. כאשר הרוק שוטף את פני השטח של הזגוגית ונוצרת סתירה מוחלטת של חומציות הרובד, מתחיל תהליך של היצמדות מינרלים הבונים את הזגוגית מחדש בתהליך הקרוי רה-מינרליזציה (Remineralization). תהליך זה מתרחש בעת חשיפת השן ליונים של סידן, זרחן ופלואור, בתנאים שאינם חומציים.
מחלות שיניים
מחלות שונות עלולות להתפתח בחלל הפה ובלסתות, דוגמת עששת שמקורה בפעולותיהם של חיידקים שנמצאים על השיניים, אולם אלו נפוצות בעיקר אצל חברות האדם שעברו מהפכה חקלאית.
על פי סברה רווחת, הסיבה לעלייה הדרמטית במחלה מקורה בחוסר התאמה בין סוג המזון שהשיניים שלנו התפתחו לאכול לבין סוג המזון שאנו אוכלים בפועל, שהוא עתיר סוכרים ומרקמו רך.
פלסגים
הפלסגים (ביוונית: Πελασγοί) הייתה קבוצת שבטים שלפי היוונים קדמו להלנים ביוון וסביב הים האגאי, ואשר חלק מהם המשיכו וישבו באזורים אלה במקביל להלנים ועד למאה ה-5 לפנה"ס. מנגד, זיהו מספר חוקרים יוונים כמו סטראבון וחוקרים רומים כמו אובידיוס את הפלסגים כיוונים, וזאת למרות שגם הם הסכימו שהפלסגים דיברו "שפה ברברית" או "יוונית לא מתוחכמת".
כיום נוטים חוקרים רבים להשתמש במושג כדי לתאר ללא הבחנה את השבטים שישבו סביב הים האגאי קודם לבואם של ההלנים, וקיימת הסכמה שאין המדובר בעם בודד ומובחן אלא בקבוצות אתניות שונות שנוצרו כתוצאה מהגירה ממקורות שונים.
אחת התאוריות המקובלות היא ששבטים אלו הם המקור לפלשתים בארץ כנען.
איגור וולק
איגור פטרוביץ' וולק (ברוסית: Игорь Петрович Волк; ) הוא קוסמונאוט סובייטי-רוסי שטס לחלל כחבר צוות תחנת החלל סאליוט 7.
קורות חיים
איגור וולק נולד בעיירה זמיאב במחוז חרקוב. משפחתו עברה מספר מקומות מגורים ואת בית הספר הוא סיים בקורסק. בשנת 1954 איגור וולק התגייס לצבא ברית המועצות ולאחר קורס טייס החל את השרות בחיל האוויר הסובייטי. בשנת 1963 הוא עבר לשירות מילואים.
בשנת 1965 איגור וולק סיים קורס לטייסי ניסוי והחל את עבודתו במכון לחקר התעופה במוסקבה. הוא עשה טיסות ניסוי במספר רב של מטוסים מתורצת ברית המועצות. במקביל לעבודה, בשנת 1969 הוא סיים לימודי הנדסה בתחום תעופה.
בשנת 1981 איגור וולק התקבל ליחידת הקוסמונאוטים והחל הכנות לטיסה לחלל.
בשנת 1983 איגור וולק שוגר לחלל בחללית סויוז T-12 לצד ולדימיר דז'ניבקוב וסבטלנה סביצקאיה. במהלך טיסה זו הם ביצעו מספר רב של מחקרים.
לאחר הטיסה איגור וולק המשיך בהכנות לטיסה במעבורת החלל בוראן. הוא היה מיועד להיות מפקד הטיסה הראשונה. אומנם התוכנית בוטלה.
בשנת 1995 איגור וולק עזב את יחידת הקוסמונאוטים. הוא כיהן במספר תפקידים ציבוריים. בשנים אחרונות הוא ניסה לקדם קרן "ילדים ותעופה". במסגרת זו הוא נסע לפלובדיב לפגישה עם נשיא בולגריה שהיה טייס וחבר אישי של איגור וולק. במהלך הנסיעה, איגור וולק נפטר.
סולמה של צור
סולמה של צור או רכס סולם צור הוא רכס הרים מוארך ותלול המשתפל מן הגליל העליון אל הים התיכון, אשר לאורך פסגתו עובר הגבול שבין ישראל ולבנון. ממזרח לרכס ישנן שתי שלוחות, רכס חניתה ורמת אדמית-הר מנור.
השם "סולם צור" מתועד מהתקופה ההלניסטית, ונזכר רבות בספרות חז"ל, ונראה כי נבע מכך שבמקטע זה של דרך הים שבין ארץ ישראל ובין ערי החוף הפיניקיות - צור, צידון ובירות - נאלצו העוברים לעלות ולרדת בתלילות על גבי הרכס.
בקצהו המערבי של הרכס נמצא מצוק נקרות, ראש הנקרה, שגובהו כ-300 מטרים, ואשר בצדו הצפוני נמצאת העיירה א-נאקורה ובצדו הדרומי נמצא קיבוץ ראש הנקרה. בקצהו הצפוני של המצוק, שבתחום לבנון, נמצא "א-ראס אלאביד" ("הראש הלבן").
קו הגבול העובר לאורך הרכס נקבע לראשונה לאחר מלחמת העולם הראשונה, במסגרת חלוקת המזרח התיכון בין שטחי המנדט הבריטי והצרפתי.
בספרות חז"ל ובמקורות החיצוניים מתקופה זו נזכר הרכס כנקודת ציון ידועה בגבול הצפון-מערבי של ארץ ישראל, ולמרגלותיו התקיימו עיירות יהודיות גדולות בתקופת התלמוד, ובהן חניתה, מצובה ובצת.
הרכס נזכר בתחילה בספר החשמונאים כסמן לגבולה הצפון-מערבי של הארץ, לעניין הפקדת שמעון החשמונאי על ארץ ישראל בשנת 144 לפנה"ס:.
הרכס נזכר גם אצל יוסף בן מתתיהו, במסגרת תיאור סביבות הגליל המערבי והעיר עכו, בתקופת המרד הגדול: .
בתוספתא ובתלמוד מובא מעשה על רבן גמליאל דיבנה שהלך בדרך שבין כזיב וסולם צור: .
בנוסף, בתלמוד הבבלי הרכס מוזכר כאתר אליו הגיעו בני בבל שעלו לארץ, ובו ישב רבי יעקב בר אידי: .
כן נזכר הרכס כגבולה ההלכתי של ארץ ישראל מצד צפון מערב:, וכן: .
עוד נזכר הרכס במדרשי אגדה שונים:, וכן לעניין ציד החלזונות בחופים שמדרום לרכס לצורך הפקת צבעים היקרים:.
על שם הרכס נקראה בעבר המועצה האזורית סולם צור. כן נקרא בשם זה כיום בית הספר התיכון האזורי אשר נמצא בקיבוץ גשר הזיו, כ-6 ק"מ מדרום לרכס.
טיסה 77 של אמריקן איירליינס
טיסה 77 של אמריקן איירליינס הייתה הטיסה השלישית שנחטפה במסגרת פיגועי 11 בספטמבר. טיסה זו התנגשה בכוונה תחילה במבנה הפנטגון. הטיסה הייתה מתוכננת לצאת מנמל התעופה הבינלאומי וושינגטון דאלס שליד עיר הבירה וושינגטון ולנחות בנמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס. המטוס נחטף על ידי טרוריסטים איסלאמיים 35 דקות לאחר ההמראה. הפיגוע אירע שישים שנה בדיוק לאחר טקס תחילת הבנייה של הפנטגון. המטוס התנגש בחזית המערבית של הפנטגון בשעה 09:37 בבוקר (שעון חוף מזרחי). כל 64 האנשים על המטוס ו-125 מעובדי הפנטגון נהרגו, כולל החוטפים. עשרות אנשים היו עדים להתרסקות וחברות החדשות החלו לדווח על האירוע בתוך מספר דקות. הפגיעה גרמה נזק רב לחלק ממבנה הפנטגון, ולשריפה גדולה. חלק ממבנה הפנטגון התמוטט והכבאים עבדו מספר ימים כדי לכבות את הלהבות לחלוטין. החלק הניזוק נבנה מחדש בשנת 2002, והשימוש במבנה החדש החל ב-15 באוגוסט באותה שנה, קרוב לשנה אחרי הפגיעה. 184 הקורבנות מונצחים בפארק זיכרון הסמוך לפנטגון. בפארק 184 ספסלים, אחד עבור כל אחד מהנספים, והם מסודרים לפי שנת הלידה, החל מ-1930 (גיל 71) עד 1998 (גיל 3).
החוטפים
בראש החוטפים של טיסה 77 עמד האני אנג'ור, אשר ניווט את המטוס לתוך הפנטגון. חנג'ור הגיע לראשונה לארצות הברית ב-1990. הוא התאמן במרכז ההדרכה בסקוטסדייל שבאריזונה, והוסמך כבעל רישיון טייס מסחרי באפריל 1999. הוא ביקש להיות טייס מסחרי עבור חברת התעופה הלאומית של סעודיה, אך נדחה כשניסה להתקבל לבית הספר לתעופה אזרחית "ג'דה" ב-1999. אחיו של חנג'ור הסביר מאוחר יותר כי אחיו חש תסכול מכך שלא הצליח למצוא עבודה והחל לקרוא טקסטים דתיים ולצפות בקלטות וידאו של מטיפים איסלאמיים לוחמניים. חנג'ור עזב את ערב הסעודית בסוף 1999, ואמר לבני משפחתו כי הוא עובר לאיחוד האמירויות הערביות על מנת לעבוד עבור חברת תעופה. במקום זאת, סביר להניח כי חנג'ור הגיע לאפגניסטן, שם גייסה אל-קאעידה אנשים בעלי מיומנויות מיוחדות. מנהיגי אל-קאעידה בחרו בחנג'ור להוביל צוות של ארבעה חוטפים.
בדצמבר 2000, הגיע חנג'ור לסן דייגו והצטרף לחוטפים נאווף אל-חזמי וחאלד אל מיהדר, ששהו שם מאז נובמבר 1999. זמן קצר לאחר מכן עברו חנג'ור ואל-חאזמי לעיר מסה שבאריזונה, שם החל חנג'ור אימון בשדה תעופה אזרחי. בחודש אפריל 2001 עברו לכנסיית פולס שבווירג'יניה, שם חיכו להגעתם של יתר החוטפים. אחד החוטפים, מג'ד מוקד, הגיע ב-2 במאי 2001 יחד עם חוטף טיסה 175 אחמד אל-גמדי מדובאי.
ב-21 במאי 2001 שכר חנג'ור חדר במלון "פטרסון" שבניו ג'רזי שם הוא נשאר עם חוטפים אחרים עד סוף אוגוסט. החוטף האחרון, סאלם אל-חזמי, הגיע ב-29 ביוני 2001 עם חוטף טיסה 11 עבד אל-עזיז אל-עומרי, ולן עם חנג'ור. האני חנג'ור קיבל הוראות ממפעילו וביצע טיסות ניסיון באמצעות מערכות למידה בטנבורו שבניו ג'רזי ובאקדמיית טיס "קלדוול", אף הוא בניו ג'רזי. חנג'ור עזב את חדרו במלון "פטרסון" והגיע למלון "ולנסיה" במרילנד ב-2 בספטמבר 2001. בעודם במרילנד התאמנו החוטפים בחדר הכושר "גולד" שבגריינבלט. ב-10 בספטמבר קיבל חנג'ור הסמכה לטיסה בגיית'רסבורג שבמרילנד. באותו יום עברו נאווף אל-חזמי ויתר החוטפים למלון מריאט בנדרון שבווירג'יניה.
הטיסה
טיסה 77 נעשתה על גבי מטוס נוסעים מסוג בואינג 223–757 (מספר שלדה N644AA). אנשי הצוות כללו את הטייס צ'ארלס ברלינגם, הקצין הראשון דייוויד צ'רלבויס, ואת הדיילים מייקל היינדנברגר, ג'ניפר לואיס, קנת' לואיס, ורנה מאי. קיבולת המטוס הייתה 176 נוסעים, אך בבוקר ה-11 בספטמבר היה המטוס ברמת קיבולת של 33% (58 נוסעים).
העלייה למטוס
בבוקר ה-11 בספטמבר 2001, חמשת החוטפים הגיעו לשדה התעופה הבינלאומי דאלאס, שמחוץ לעיר וושינגטון. בשעה 07:15, ביצעו ח'אלד אל-מיחדאר ומאג'ד מוקד צ'ק-אין ולאחר מכן, בשעה 07:18, הגיעו לדלפק הביטחון. שניהם הפעילו את גלאי המתכות אך עברו בדיקה מדוקדת יותר לאחר מכן. האחים אל-חאזמי ביצעו צ'ק-אין בשעה 07:29. האני חנג'ור ביצע צ'ק-אין בנפרד והגיע לבדיקת הביטחון בשעה 07:35. לאחר מספר דקות הגיעו האחים אל-חאזמי ואחד מהם, נוואף, הפעיל את גלאי המתכות. המאבטח לא הצליח לקבוע מה גרם לאזעקה לפעול. בתיעוד מצלמות האבטחה שפורסמו לאחר מכן, ניתן להבחין בנוואף אל-חאזמי נושא עצם בלתי מזוהה בכיסו האחורי, אך בכל מקרה איפשרה ה-FAA (סוכנות התעופה הפדרלית) לשאת סכין באורך של עשרה סנטימטרים.
החטיפה
ועדת החקירה העריכה כי המטוס נחטף בין השעה 08:51 לבין השעה 08:54, דקות ספורות לאחר שהמטוס הראשון שנחטף התנגש במרכז הסחר העולמי (בשעה 08:46). התשדורת הרגילה האחרונה התקבלה במרכז הבקרה בשעה 08:50:51. בשעה 08:54, החל המטוס לסטות מהמסלול המתוכנן ולפנות לכיוון דרום. החוטפים הסתערו על תא הטייס והכריחו את הנוסעים לעבור לאחורי המטוס. האני חנג'ור, אחד החוטפים שהתאמן כטייס לקח פיקוד על ניווט המטוס. החוטפים כיוונו את הטייס האוטומטי לכיוון וושינגטון הבירה. עד השעה 08:56 היה המטוס בדרך מזרחה לכיוון העיר וושינגטון ומשדר-האותות שלו היה כבוי. בנקודה זו הבינה ה-FAA שיש לפניהם מקרה חירום. עד לנקודה זו, טיסה 11 כבר התנגשה במרכז הסחר העולמי והיה ידוע שטיסה 175 נחטפה אף היא לאחר שבתוך מספר דקות התנגשה אף היא במרכז הסחר העולמי. לאחר ששמע על החטיפה השנייה שבה נחטף מטוס אמריקאי, הורה ג'ררד ארפיי, סגן נשיא אמריקן איירליינס, על השבתה ארצית כוללת של מטוסיה של החברה. מרכז הבקרה האווירי של אינדיאנפוליס, כמו גם המוקדנים של אמריקן איירליינס, עשו מספר ניסיונות לתקשר עם המטוס, אך לשווא. בזמן שהמטוס נחטף, הוא טס באזור בעל כיסוי מוגבל של המכ"ם. היות שפקחי הטיסה לא הצליחו ליצור קשר עם המטוס ולאתר את מיקומו, פקיד באינדיאנפוליס הצהיר כי ייתכן שהמטוס התרסק בשעה 09:09.
מספר נוסעים ביצעו שיחות טלפון ליקיריהם והעבירו להם מידע לגבי החטיפה ללא ידיעת החוטפים. שתי נשים בטיסה 77 יצרו קשר עם הקרקע, האחת נוסעת והאחת דיילת. הדיילת רנה מאי התקשרה לאמה בשעה 09:12, ננסי מאי, בלאס וגאס. במהלך השיחה, שנמשכה כשתי דקות, מאי אמרה שהטיסה שלה נחטפה על ידי שישה אנשים וכי כולם הועברו לאחורי המטוס. מאי ביקשה מאמה לפנות לאמריקן איירליינס וזו ובעלה עשו זאת מיד. בנקודה זו כבר ידעה חברת התעופה על החטיפה. בין 09:16 ו-09:26, התקשרה הנוסעת ברברה אולסון לבעלה, פרקליט המדינה טד אולסון, ודיווחה לו כי המטוס נחטף וכי ברשות החוטפים היו סכינים. היא סיפרה כי הנוסעים הועברו לחלק האחורי של המטוס וכי החוטפים אינם מודעים לשיחה שביצעה. דקה מתחילת השיחה, השיחה התנתקה. טד אולסון פנה למרכז הפיקוד של מחלקת המשפטים, וניסה ליצור קשר עם התובע הכללי ג'ון אשקרופט, אך לשווא. כחמש דקות מאוחר יותר התקשרה שוב אשתו מהמטוס וסיפרה לבעלה שהטייס הודיע על החטיפה ברמקול. לאחר מכן שאלה אותו "מה עלי לומר לטייס לעשות?". בעלה שאל אותה לגבי מיקומה, והיא דיווחה לו שהמטוס טס מעל שטח בנוי. בנקודה זו סיפר לה על מה שאירע במרכז הסחר העולמי. לאחר מכן השיחה התנתקה.
הרדאר של דאלאס זיהה שוב את המטוס כשהוא החל להתקרב לוושינגטון, פונה ומנמיך גובה במהירות. פקחי הטיסה חשבו בתחילה שמדובר במטוס קרב, בגלל המהירות הגבוהה וכושר התמרון שלו. פקחי טיסה בנמל התעופה רייגן ביקשו ממטוס חולף, שהיה שייך למשמר הלאומי האמריקאי, לזהות את המטוס ולעקוב אחריו. הטייס, סגן-אלוף סטיבן אובריין, סיפר להם שמדובר בבואינג 757 או 767 וכי ככל הנראה מדובר במטוס של אמריקן איירליינס על פי הצבע הכסוף של המטוס. היה לו קושי להבחין במטוס בערפל אך לבסוף הבחין בכדור אש גדול והבין שהמטוס פגע בקרקע. כשהתקרב לפנטגון הצליח לראות את אזור הפגיעה בצד המערבי של המבנה ועל כך דיווח למרכז הבקרה רייגן: "נראה שהמטוס התנגש בפנטגון, אדוני".
הפגיעה
טיסה 77 פגעה בחזית המערבית של הפנטגון במחוז ארלינגטון שבווירג'יניה, במהירות 853 קמ"ש, בשעה 09:37:44. בפגיעה נהרגו באופן מיידי 53 נוסעים, 5 חוטפים, ו-6 אנשי צוות. המטוס עקר מספר פנסי רחוב והכנף הימנית פגעה בגנרטור נייד לפני שפגע במבנה הפנטגון. המטוס התנגש בקומה הראשונה כשהוא מוטה מעט לכיוון שמאל, כאשר הכנף הימנית מוגבהת. כשהמטוס פגע במבנה, החלק הקדמי של גוף המטוס התפורר, בעוד החלק האמצעי והאחורי המשיכו לעוף קדימה חלקיק שנייה נוסף. שרידים של הזנב נכנסו עמוק לתוך המבנה. בתוך שמונה עשיריות השנייה חדר המטוס כולו לתוך שלוש הטבעות החיצוניות של המבנה ושחרר כדור אש שעלה מעל לבניין.
בזמן הפיגועים עבדו בפנטגון כ-18,000 בני אדם, 4,000 איש פחות מבדרך כלל עקב שיפוצים שהחלו בשנת 1998 וטרם הסתיימו עד שנת 2001. קטע זה של הפנטגון, אשר שופץ לאחרונה בעלות של 250 מיליון דולר, שימש את מרכז הפיקוד הימי ומשרדים נוספים. חלק מהמשרדים היו פנויים. המטוס והאש שפרצה בעקבותיו חדרו דרך שלוש טבעות חיצוניות בצד המערבי. הטבעת החיצונית ביותר ניזוקה קשות וקטע גדול ממנה התמוטט. 125 עובדים נהרגו בעקבות הפגיעה.
בסך הכל נהרגו בתקרית 189 איש. הנוסעת ברברה אולסון הייתה בדרכה להקלטה של התוכנית "אי-תקינות פוליטית" עם ביל מאהר. קבוצה של ילדים, המלווים שלהם, ואנשי נשיונל ג'יאוגרפיק היו גם הם על המטוס, בדרכם לטיול חינוכי בשמורת טבע על יד סנטה ברברה שבקליפורניה. בין ההרוגים בפנטגון היו 55 אנשי צבא ו-70 אזרחים. מתוך 125 האנשים שנהרגו, 92 היו בקומה הראשונה, 31 היו בקומה השנייה, ושניים היו בשלישית. הצבא סבל מ-75 נפגעים - הרבה יותר מאשר בכל ענף אחר. 106 איש נפגעו והועברו לבית חולים באזור. לוטננט גנרל (3 כוכבים) טימותי מוד מצבא ארצות הברית היה קצין הצבא הבכיר ביותר שנהרג באירוע.
לצד הפנטגון עובר כביש בין-ארצי מספר 395, בצד שבו התרחשה הפגיעה. הנהג מארי ליימן, שנהג על כביש זה, ראה את המטוס עובר מעליו ב"זווית תלולה לכיוון הקרקע ובמהירות גבוהה", ואז ראה את ענן העשן מהפנטגון. עומר קמפו, עד ראייה נוסף, היה בצד השני של הכביש כאשר המטוס טס מעל ראשו. "גזמתי את הדשא והוא הגיע בזעקה מעל הראש שלי. הרגשתי את הפגיעה. כל האדמה רעדה וכל האזור התמלא באש. לעולם לא דיימנתי שאראה דבר כזה קורה כאן". אפוורק האגוס, מתכנת מחשבים, היה תקוע בפקק תנועה בדרכו לעבודה בסמוך לפנטגון כאשר המטוס עבר מעליו. "היה רעש עצום ויצאתי מהרכב כשהמטוס עבר מעלי. כולם ברחו בכיוונים שונים. המטוס הטה את כנפיו למעלה ולמטה כאילו ניסה לשמור על איזון. הוא פגע במספר פנסי רחוב בדרך למטה". דרל דונלי חזה במתרחש וצילם את התמונות הראשונות שלאחר ההתנגשות.
הכתב מייק וולטר מעיתון USA Today נהג על שדרת וושינגטון כשחזה בפגיעה. "הבטתי מחוץ לחלון וראיתי את המטוס, את הסילון, סילון של אמריקן איירליינס, מגיע. חשבתי, 'זה לא הגיוני, זה ממש נמוך'. ואני ראיתי את זה. אני מתכוון שזה היה כמו טיל שיוט עם כנפיים. הוא הלך ישר לשם והתנגש ישר בתוך הפנטגון". טרנס קיין, שגר בבית דירות סמוך, שמע את הרעש החזק של מנועי הסילון, הביט מחוץ לחלונו וראה "מטוס נוסעים נורא, נורא גדול". הוא צפה במטוס "פשוט נכנס בתוך הפנטגון. האף חדר לתוך הבניין. ואז הוא די נעלם, והיה אש ועשן בכל מקום".
חילוץ והתאוששות
מאמצי החילוץ החלו מיד לאחר הפגיעה. כמעט כל הניצולים חולצו בתוך חצי שעה מרגע הפגיעה. בתחילה, בראש מאמצי החילוץ עמדו הצבא ועובדים אזרחיים בתוך הבניין. בתוך דקות הגיעו למקום הכבאיות הראשונות והם מצאו את המתנדבים הללו קרוב לאזור הפגיעה. הכבאים הורו להם לעזוב כיוון שלא היו מצוידים כראוי או מאומנים להתמודד עם המפגעים. מכבי האש של מחוז ארלינגטון לקחו פיקוד על מבצע ההצלה בתוך עשר דקות מרגע הפגיעה. כבאים מפורט מאייר ורייגן נשיונל הגיעו בתוך דקות. מאמצי החילוץ והכבאות עוכבו בשל שמועות על מטוסים עוינים נוספים באזור. מפקד מחלקת מכבי האש בארלינגטון הורה על שני פינויים במהלך היום בעקבות שמועות אלה.
בזמן שהכבאים ניסו לכבות את השריפות, הם בחנו את הבניין מחשש לקיומו של כשל מבני העשוי לגרום להתמוטטות. אחד הכבאים ציין כי הם "די בטוחים שהמבנה עומד להתמוטט מכיוון שהוא התחיל להשמיע רעשי חריקה מוזרים". לאחר שהבחינו בעמוד תומך זז, הורו על פינוי. דקות אחדות לאחר מכן, בשעה 10:15, אחת הקומות העליונות של האזור הפגוע התמוטטה. גובה האזור שהתמוטט היה 29 מ' ועומקו היה 15 מ'. הזמן שעבר מהפגיעה ועד ההתמוטטות איפשר לכל מי שנמצא בקומות הרביעית והחמישית לפנות את המבנה בביטחה. לאחר ההתמוטטות החלה האש להתפשט בכל חמש הקומות ולהתגבר. אחרי 11:00, החלו הכבאים במתקפה דו-צדדית נגד השריפות. גורמים רשמיים מעריכים כי הטמפרטורות הגיעו ל-1,090 מעלות צלזיוס. בעוד שהמאמץ לכיבוי השריפות הפנימיות החל לשאת פרי עד אחרי הצהריים, הכבאים הבחינו כי שכבת עץ דליקה מהגג ניצתה והחלה להתפשט. שיטות כיבוי אש מסורתיות כשלו אל מול המבנה המזוין, לאחר שהכבאים לא הצליחו להגיע למוקד האש על מנת לכבותו. במקום זאת, הכבאים פרצו חורים בגג על מנת למנוע את התפשטות האש. בשעה 18:00 ב-12 לחודש, יצא מחוז ארלינגטון בהודעה לעיתונות וקבעה שהאש נמצאת תחת שליטה אך טרם כובתה. הכבאים המשיכו לכבות שריפות קטנות שהתלקחו בימים הבאים.
חלקים של המטוס נמצאו בחצר הפנטגון. בזמן שפינו את המבנה, נתקל סגן קווין שייפר באף המטוס ובכן הנחיתה בכביש השירות שבין טבעת B לטבעת C. בשעות הבוקר המוקדמות ביום שישי ה-14 בספטמבר נמצא כיסא תא הטייס בשלמותו בזמן שה-FBI והחוקרים מצאו את הקופסאות השחורות כ-91 מ' בתוך המבנה. הקופסה עם הקלטות האודיו של תא הטייס ניזוקה ולא ניתן היה לשחזר ממנה נתונים, ומאידך הקופסה שרשמה את נתוני הטיסה הייתה קריאה והחוקרים נעזרו בה לפענוח הרגעים האחרונים. בנוסף לשרידי המטוס, מצאו החוקרים גם תג זיהוי ששייך היה לננוואף אל-חזמי, חפצים אישיים של הנוסעים ושל עובדי הבניין.
שרידים
מהנדסים צבאיים קבעו בשעה 17:30 ביום הראשון כי אף אחד לא נותר בחיים בחלק הפגוע של הבניין. בימים שלאחר הפגיעה, דיווחו צוותי החדשות על עד 800 הרוגים. כוחות צבאיים מפורט בלוויר היו הראשונים לסקור את המבנה הפנימי של האזור הפגוע ולדווח על קיומם של חלקי גופות. צוותי חילוץ והצלה בסוכנות הפדרלית לטיפול במצבי חירום (FEMA), כולל צוותים ממחוז פיירפקס, סייעו בחיפוש חלקי גופות. קווין רימרוט, צלם של חיל הים שסקר את האזור הפגוע, ציין כי "היו שם כל כך הרבה גופות, שכמעט דרכתי עליהם. הייתי חייב להסתכל לאחור כשאני צועד אחורנית בחושך, מביט עם פנס, מוודא שאני לא דורך על מישהו". פסולת בניין נלקחה למגרש החנייה הצפוני של הפנטגון לבחינה מדוקדקת למציאת חלקי גופות וראיות אחרות.
חלקי גופות שנמצאו הועברו לבוחנים רפואיים צבאיים בבסיס חיל האוויר דובר שבדלאוור. הרפואיים הצליחו לזהות שאריות של 179 קורבנות. בסופו של דבר, החוקרים זיהו 184 מתוך 189 האנשים שנהרגו בפיגוע. שרידיהם של חמשת החוטפים זוהו באמצעות תהליך של אלימינציה, והם נמסרו כראיות ל-FBI. ב-21 בספטמבר העבירו מכבי האש של ארלינגטון את השליטה על זירת הפשע לידי ה-FBI. החקירה בוצעה על ידי ה-Washington Field Office, ה-NCRS וה-JTTF. ב-2 באוקטובר תם החיפוש אחר ראיות ושאריות אדם והאתר הועבר לידי הפקידים בפנטגון. שרידיהם של עשרים וחמישה קורבנות נקברו בשנת 2002 בקבר אחים בבית הקברות הלאומי ארלינגטון עם כתובות של כל קורבנות הפיגוע חרוטות על מצבת גרניט מחומשת. בטקס הוזכרו גם חמשת הקורבנות ששרידיהם מעולם לא נמצאו.
בזמן הפגיעה, היה שר ההגנה דונלד רמספלד במשרדו בצד השני של הפנטגון, רחוק מאזור הפגיעה. הוא הגיע לאזור וסייע לנפגעים. לאחר מכן חזר למשרדו והגיע לחדר הישיבות שם הצטרף לשיחת ועידה מאובטחת עם סגן הנשיא דיק צ'ייני וגורמים נוספים. ביום הפיגוע שקלו המאבטחים להעביר את הפעילות של מרכז הפיקוד לאתר "R", מתקן גיבוי בפנסילבניה. שר ההגנה רמספלד התעקש להישאר בפנטגון, ושלח במקומו את סגנו פאול וולפוויץ למתקן הגיבוי. מרכז הפיקוד הצבאי הלאומי (NMCC) המשיך לפעול בפנטגון על אף העשן שחדר למבנה. מהנדסים סידרו את האוורור ואת המערכות האחרות של הבניין על מנת שיוציאו את העשן מהבניין ויכניסו אוויר צח. במהלך מסיבת עיתונאים שהתקיימה בפנטגון בשעה 18:42, הודיע רמספלד כי "הפנטגון עודנו פעיל. הוא יהיה פתוח לעסקים מחר". עובדי הפנטגון חזרו למחרת למשרדים שלא ניזוקו. עד סוף חודש ספטמבר, עובדים נוספים חזרו לאזורים שנפגעו מעט.
תוצאות
לפי ההערכות המוקדמות הייתה בנייתו של החלק הפגום אמורה להימשך כשלוש שנים. עם זאת, הפרויקט הואץ והושלם בתוך שנה. האזור שנבנה מחדש כלל חדר זיכרון קטן בנקודת הפגיעה. פארק הזיכרון החיצוני, שתוכנן על ידי ג'ולי בקמן וקיית' קייסמן הושלם בזמן כדי לקיים טקס הקדשה ב-11 בספטמבר 2008.
בהתאם לכללי חברות התעופה, שונה מספר הטיסה לאחר האירוע. מספרה של הטיסה המוקדמת של אמריקן איירליינס מדאלאס ללוס אנג'לס הוא כעת 149.
מצלמת אבטחה
ב-16 במאי 2006 פרסם משרד ההגנה האמריקאי קטע סרט שצולם על ידי מצלמת אבטחה. בקטע נראה המטוס מתנגש בפנטגון - טשטוש לבן דק ופיצוץ לאחריו. התמונות פורסמו בציבור לאחר שארגון אמריקאי ביקש זאת על סמך חוק חופש המידע מדצמבר 2004. מספר תמונות סטילס מתוך הסרט פורסמו בפומבי אבל מדובר היה בגרסה המלאה של הסרט.
סוחומי (מחוז)
מחוז סוחומי (באבחזית: Аҟәа араион; בגאורגית: სოხუმის რაიონი, סוֹחוּמיס מוניציפליטי; ברוסית: Сухумский район) הוא מחוז באבחזיה בפועל או נפה במחוז אבחזיה שבגאורגיה. לאחר התפרקות ברית המועצות, הכרזת העצמאות של גאורגיה והמלחמה שבאה בעקבותיה הפכה אבחזיה לרפובליקה בדלנית ולא הייתה תחת שליטת גאורגיה. העיר סוחומי משמשת כעיר הבירה של המחוז האבחזי, וגם כבירת אבחזיה כולה. מחוז/נפה זה הוא גובל מצפון-מערב במחוז גודאותה, מדרום-מערב בים השחור, מדרום-מזרח במחוז גולריפש ומצפון-מזרח ברוסיה. אוכלוסיית המחוז מונה 55,463 תושבים.
הרפובליקה של אבחזיה היא אוטונומיה דה פקטו אבל איננה מוכרת בעולם. מכאן שגם החלוקה המינהלתית של אבחזיה למחוזות אינה מוכרת בעולם. מצד שני מוכרת החלוקה המנהלתית של גאורגיה, שעל פיה נחשבת אבחזיה עצמה למחוז בגאורגיה, וחלוקתה הפנימית לנפות, המקבילה כמעט לגמרי לחלוקת אבחזיה למחוזות, הם במעמד יתר נפות גאורגיה.
כלי נגינה הרמוניים ומלודיים
כלי הרמוני הוא כלי נגינה המסוגל להפיק יותר מצליל אחד בו זמנית, כלומר, מספר תווים בו זמנית (מרקם של צלילים עיליים לא נכלל בקטגוריה זו). כלי שמסוגל להפיק רק צליל אחד באותה עת נקרא כלי מלודי (לדוגמה חלילית, קלרינט, קרן-יער).
להלן רשימת כלים הרמוניים משויכים לפי קטגוריות:
צליל מכוון (תוכנית טלוויזיה)
הסדרה שמה דגש באופן על הצליל, ולא רק על הטקסטים של השירים, מתוך תפיסה שמקצב של שיר, ליין גיטרה, הגרוב של הבס או הטאץ' של האקורדיון הם משמעותיים בהחדרה של השיר לקאנון הישראלי. המסע מורכב ממפגשים אישיים של קובי אוז עם האנשים שמאחורי הצלילים. עם נגנים ומפיקים מוזיקליים. זמרים וכותבי מילים, ומוקד השיחה איתם סובב סביב המוזיקה.
חואנה גאלאן
חואנה גאלאן (בספרדית: Juana Galán; 1787–1812), שזכתה לכינוי "לה גאלאנה" (La Galana), הייתה לוחמת גרילה ספרדייה במלחמת חצי האי (1808–1814) אשר עמדה נגד חיל הפרשים הצרפתי, שניסה לעבור דרך העיירה ולדפניאס. בתור עובדת בטברנה של הכפר, מקום אסטרטגי לאיסוף מידע, היא נחשבה לבעלת הידע המדויק והמעודכן ביותר בסביבה.
ב-6 ביוני 1808, בקרב ולדפניאס שנערך נגד כוחותיו של נפוליאון, לא היו מספיק גברים כדי להגן על העיירה, ולכן הפצירה גאלאן בנשים לצאת ולהילחם. על אף שגאלאן בדרך כלל מתוארת בסיפורים ובאמנות כחמושה באלה, בגרסה אחת מסופר שהיא ניפצה את ראשיהם של החיילים הצרפתים באמצעות מחבת ברזל. נשים אחרות שפכו מים רותחים לרחוב דרך חלונות בתיהן, ופיזרו שמן רותח על הכביש. הקרב הזה היה בין הגורמים לכך שהצבא הצרפתי עזב את מחוז לה מאנצ'ה, אשר בתורו הוביל לניצחון המוחלט של הספרדים בקרב ביילן.
גאלאן נישאה לברתלומה רואיס דה לרמה ב-2 במאי 1810, איתו היו לה שתי בנות. היא מתה במהלך הלידה השנייה, ב-24 בספטמבר 1812, באותו היום שלה מאנצ'ה השתחררה מצבאו של נפוליאון.
DEViANCE
DEViANCE היא קבוצת תוכנה פיראטית מחתרתית שנוסדה ב-1999. הקבוצה, שעודה פעילה (נכון לינואר 2012), נמנית עם מספר קבוצות העוסקות בפריצת הגנה של תוכנות ומשחקי מחשב ובהפצתן באמצעות האינטרנט. בדומה לקבוצות פיראטיות אחרות, ל-DEViANCE אין אתר אינטרנט רשמי.
DEViANCE היא אחת מקבוצות הפריצה הפופולריות ביותר בקרב קהילת שחקני המחשב. לעיתים, הקבוצה הצליחה לשחרר גרסאות פרוצות של משחקים שעות ואף ימים לפני מועד תחילת שיווקן הרשמי. דוגמה לכך הייתה יציאתו של המשחק Unreal Tournament 2004 כיממה לפני השקתו הרשמית על ידי חברת אטארי ב-16 במרץ 2004.
בנוסף לפריצת תוכנות ומשחקי מחשב, הקבוצה גם מייצרת ומפיצה מחוללי רישיונות (בסלנג לועזי: "Keygen" (הלחם מקוצר של המילים באנגלית key ו-generator)).
DEViANCE מפיצה במקביל לתוכנה הפרוצה גם קובץ מידע (עם סיומת קובץ nfo (אך בפורמט קובץ טקסט (סיומת txt) בסיסי)), הכולל מידע אודותיה. בסופו של קובץ זה מופיעה תמיד ההצהרה הבאה (מתורגמת מאנגלית):
דורי פרנס
דורי פרנס (נולד ב-1963) הוא מוזיקאי, מתרגם ועורך ישראלי.
ביוגרפיה
פרנס נולד בתל אביב. ערך והלחין מוזיקה לתיאטראות בישראל וערבי ספרות ושירה. תרגם רבים ממחזותיו של ויליאם שייקספיר ומחזות נוספים.
הקים ומנהל את האתר החינמי שייקספיר ושות' הכולל את תרגומיו למחזות ויליאם שייקספיר ובני תקופתו. האתר משמש אנשי תיאטרון וסטודנטים רבים לקריאת המחזות בעברית וללימוד.
פרנס תרגם גם חמישים מסיפוריו של י"ל פרץ בספר "עיר המתים", שיצא בהוצאת מודן ב-2018.כמו כן תרגם את הספרים גוגול מאת נאבוקוב, "סיפורים מתל אביב" מאת אודרי ברגנר, "אוץ" מאת ברוס צ'טווין, "פרשת המכשף הסוציאליסט" מאת האמה טומא. הוא ערך ותרגם את אוסף המכתבים של גוסטאב פלובר.
פרנס זכה פעמים אחדות בפרס התיאטרון הישראלי: בשנת 2016 זכה בפרס אומנויות ומדעים ע"ש לנדאו של מפעל הפיס על פעילותו בתחום התיאטרון.
ערך את הספר "שמונים לילה ולילה", ספר תולדות "הבימה" שיצא לאור לרגל 80 שנה לתיאטרון. כמו כן ערך וביים את ערב המחווה לנסים אלוני בפסטיבל ישראל 1988 ועוסק בהוצאה לאור של כתבי אלוני, במסגרת הוצאת ידיעות אחרונות.
פרנס מרבה להלחין מוזיקה לשירי משוררים. במועדון "צוותא" ערך והלחין מופעים סביב שירתם של נתן זך - "כיוון שאני בסביבה"; "שירת הפרא האציל" - אבות ישורון; ומופע ששילב מוזיקה ומחול ונערך בחניון של צוותא ב-1996 סביב שיריו של חזי לסקלי.
ב - 1998 העלה את המופע "מנגינות מוזרות" - שמונה זמרים-שחקנים שרים מוזיקה של דורי פרנס לשירי משוררים, בין השאר נסים אלוני, נתן זך, דוד אבידן, ואחרים.
בשנת 2000 עלה בתיאטרון החאן המופע "צריף קטן", שירי ילדים מאת לאה גולדברג בלחניו של דורי פרנס ובביצוע דורון תבורי. השירים התפרסמו גם בתקליטור שיצא בצרפת בהוצאת Chandeigne.
בשנת 2002 הועלתה בפסטיבל ישראל יצירתו של פרנס "משורר בניו יורק" לפי שיריו של פדריקו גרסיה לורקה: יצירה רחבת-היקף לתזמורת סימפונית, מקהלה וסולנים. ניגנה התזמורת הסימפונית ירושלים, ניצח דורון סלומון. השתתפו: דורון תבורי, זהורה בת ישראל, איתי טיראן, יגאל מזרחי, אסף פריינטה, האנסמבל הקולי בניצוח יובל בן עוזר.
ב - 2014 ערך, תרגם וניהל מוזיקלית את המופע "רגל על גרוש", שבו גם ניגן בפסנתר: חייו ויצירתו של המלחין האמריקאי מארק בליצשטיין. השתתפו: גיא מסיקה, נעמה נחום, דן שפירא ודורון תבורי.
ב-2019 עלה המופע "שעת הלמה": יפתח מזרחי שר מוזיקה של דורי פרנס לשירי משוררים.
פרנס גם כתב מוזיקה להצגות רבות בכל התיאטראות בישראל. בין ההצגות להן הלחין מוזיקה: הביצה, הרוזן ממונטה כריסטו, המון רעש על לא כלום, הגיבן מנוטר-דם, הכל אודות חווה, גלילאו, קומדיה סקסית בלב קיץ, עפיפונים, (תיאטרון באר שבע), הלילה השנים-עשר (התיאטרון לילדים ולנוער), מסע הערב של יתיר, אכזר מכל המלך, ממשלת הנשים, (פסטיבל עכו,) "החיים על פי לסלאו" (הפקת מרים עציוני), אדי קינג, אדיפוס המלך, אשתו ובתו, ילד טוב אמריקה, הלילה השנים-עשר, עסקי גברים, כובע הקש האיטלקי, השיחה החמישית, אנדורה, להיות או לא להיות, המלט (התיאטרון העירוני חיפה), אני, יודה ואחותו של הרמטכ"ל (סטודיו למשחק ניסן נתיב), סדר עולמי חדש, משחק של אהבה ומזל, סיפור על אהבה וחושך (תיאטרון החאן), שלוש אחיות, פיבניצה, מקבת', לוקס הפחדן, עושה כרצונו, (הבימה), איש קטן מה עכשיו, אל נקמות (התיאטרון הקאמרי), כוכבים תועים, סיפורי קרש (תיאטרון יידישפיל). באוקטובר 2020 כתב מוזיקה להצגה מיין קאמפף מאת ג'ורג' טאבורי, בבימוי איתי טיראן, בתיאטרון הבורגתיאטר בווינה.
בשנת 2020 יצא לאור ״המשורר״ (נענע דיסק), אלבום משירי המשורר חזי לסקלי בהלחנתו של פרנס, בהפקתו המוזיקלית של ערן ויץ ובביצועם של אלי מגן, שי צברי, האחיות לוז, אלון עדר, אבי בללי, רונה קינן, ירון אלדמע, כפיר בן ליש, כרמי זיסאפל, יפתח מזרחי, ענת מושקובסקי ורועי בר-נתן.
בשנת 2022 תרגם מיידיש את יצירתה של אסתר קרייטמן די נײַע וועלט (העולם החדש).
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
דייוויד דוד
דייוויד לפבר דוֹד (באנגלית: David LeFevre Dodd ; 23 באוגוסט 1895 – 18 בספטמבר 1998) היה מחנך, סופר, כלכלן, מנתח פיננסי ומשקיע מקצועי אמריקאי.
ביוגרפיה
במהלך לימודיו בקולג', ב-1929, היה דוד בן חסות של בנג'מין גראהם, כאשר התנדב לסכם את שיעוריו. סיכומים אלו היוו את הבסיס לספר שכתב, "ניתוח ניירות ערך", שקידם את המושג "משקיע ערך". בשנים שלאחר קבלת התואר היה עמית מקצועי קרוב שלו בבית ספר למנהל עסקים של אוניברסיטת קולומביה.
המונחים בהם השתמשו גראהם ודוד ובהם "משקיע ערך", "שולי ביטחון", ו"ערך פנימי" באים לידי ביטוי לעיתים קרובות כאשר ישנה התייחסות לגישת ההשקעה. למרות תחילתה של התאוריה המודרנית של תיקי השקעות (MPT) בסוף 1950, תאוריה שהגיעה לשיאה בשנות ה-80, זכתה בהכרה על ידי פרס נובל ב-1990 (זכו במשותף: הארי מרקוביץ', מרטון מילר וויליאם שארפ).
האוניברסיטה של שיקגו הייתה המרכז של התאוריה המודרנית של תיקי השקעות, בעוד שאוניברסיטת קולומביה הייתה המכה של משקיעי הערך במשך שנים. במהלך השנים התגלו סדקים רבים ב-MPT, ואילו היסודות מאחורי גישתם של גראהם ודוד להשקעות ערך הם ברי תוקף היום כמו ביום בו הוצגו לראשונה.
משקיעי ערך רואים ניירות ערך במחיר נכון, מתחת המחיר הראוי, או מעל המחיר. בניגוד לתומכי התאוריה המודרנית של תיקי השקעות אשר טוענים (כהמשך להגדרה של תאוריית השוק היעיל), שמחיר המימוש הנוכחי של המניה הוא מחירה הנכון. משקיעי הערך דוחים את טענת התועלת של מודל הערכת שווי נכסים (CAPM), סיבה אחת היא מפני שהמודל משתמש בתנודתיות היסטורית כמדד לסיכון. ניקח למשל מניה שמחירה ירד ב-75%, מבלי שחל שינוי מהותי במצבה העסקי ובאיתנותה הכספית של החברה. אדם אשר פועל על פי התאוריה המודרנית של תיקי השקעות (MPT) יחשוב שהירידה הפכה את המניה למסוכנת יותר, בעוד שמשקיע הערך יחשוב שהסיכון דווקא פחת בעקבות הירידה (כל עוד לא חל שינוי בערך הפנימי של החברה).