cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דוד ראם
ביוגרפיה
בשנים 1989-1996 כיהן ראם כראש סיעת הליכוד במועצת קריית אתא. בשנת 1989 נבחר לראש עיריית קריית אתא ושוב נבחר בבחירות ב-1993. בבחירות לרשויות המקומיות ב-2003 התמודד ראם בראשות רשימה על מפלגתית בשם "דוד ראם חוזר" שזכתה בשלושה מושבים מתוך 17 במועצת העיר. בבחירות לראשות העיר זכה ראם ל-32.5% מקולות הבוחרים. ב-2008 התמודד שוב על ראשות עיריית קריית אתא מול ראש העירייה יעקב פרץ, ולא נבחר.
לראשונה התמודד לרשימת הליכוד לכנסת ה-13. ב-1996 נבחר לכנסת ה-14 מטעם רשימת הליכוד-גשר-צומת, במשבצת המשוריינת לנציג מחוז חיפה. ראם לקח חלק בפעילות למען ארץ ישראל השלמה ונמנה בין חברי הליכוד שהתנגדו להסכם חברון שהוביל יו"ר המפלגה וראש הממשלה, בנימין נתניהו. במהלך כהונת הכנסת פרש מהליכוד עם בני בגין ומיכאל קליינר והקים עמם את חרות - התנועה הלאומית. לאחר הקמת מפלגת קדימה, הצטרף לשורותיה.
מה גברים רוצים
מה גברים רוצים (באנגלית: What Men Want) הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 2019, שבוים על ידי אדם שנקמן ונכתב על ידי טינה גורדון צ'ישם, אלכס גרגורי ופיט הייק. בסרט מככבים טראג'י פ. הנסון, אלדיס הודג', ריצ'רד ראונדטרי, ונדי מקלנדון-קובי וטרייסי מורגן. הסרט מבוסס בכלליות על הסרט "מה נשים רוצות" משנת 2000, והוא עוסק באלי דייוויס שלאחר פגישה עם שאמן היא יכולה לשמוע את מחשבות הגברים.
הסרט הוקרן לראשונה בארגנטינה ב-10 בינואר 2019, בארצות הברית ב-8 בפברואר 2019, ובישראל ב-14 בפברואר 2019. הסרט הרוויח מעל 72 מיליון דולר ממכירות הכרטיסים ברחבי העולם, וזכה לביקורות מעורבות מהמבקרים. שפת הסרט היא אנגלית, ואורכו כ-117 דקות.
תקציר העלילה
הסרט מסופר על אלי דייוויס, סוכנת ספורט מצליחה שעמיתיה הגברים מנסים כל הזמן להכשיל אותה. כאשר היא לא מקבלת את הקידום שמגיע לה, היא שואלת מה היא צריכה לעשות בשביל להצליח בעולם הגברים. יום אחד, לאחד ששתתה תערובת רבת עוצמה של שאמן והתעלפה, היא קיבלה את הכוח לקרוא את המחשבות של הגברים. באמצעות זה היא הצליחה לעקוף את עמיתיה במירוץ להחתמת ג'מאל ברי, כוכב הכדורסל הבא. המאמצים שעליה להשקיע במטרה מעמידים את אלי במבחן עם חבריה הקרובים ואהובה הטרי.
הפקה
בשנת 2017, סרטי פרמאונט הודיעה שהיא מעוניינת לעשות חידוש לסרט "מה נשים רוצות" משנת 2000. ב-14 בנובמבר 2017, פורסם שטראג'י פ. הנסון תככב בתפקיד ראשי בסרט. ב-2 בפברואר 2018, חתם אדם שנקמן שהוא יביים את הסרט. מאוחר יותר פורסם שיככבו בסרט גם מקס גרינפילד וטרייסי מורגן.
בריאן טיילר הלחין את מוזיקת הסרט. פסקול הסרט הופץ ב-Lakeshore Records.
עצם האף
עצם האף היא אחת משתי עצמות מלבניות קטנות, השונות מאדם לאדם בגודלן ובצורתן. שתי עצמות האף שוכבות זו לצד זו בין ההליכים החזיתיים של עצמות הלסת התחתונה ומתחברות ליצירת גשר האף. עצמות אלו משמשות כקבצים מצורפים לרקמות הסחוס שיוצרות את צורת האף. לכל אחת מעצמות האף יש שני משטחים וארבעה גבולות.
מבנה
המשטח החיצוני של האף, הוא קמור (מתעקם כלפי חוץ) ומכוסה במדחס הנחיר ובשריר הפרוצרוס. במרכז משטח האף יש חור שדרכו עובר וריד קטן. המשטח הפנימי של עצם האף הוא קעור ונע כלפי מטה. יש בו תעלה המאפשרת לאחד את הפיצולים של עצב הנקרא עצב נוססילרי.
שבר בעצם האף
שברים בעצמות האף הם הנפוצים מבין השברים בעצמות הפנים. על-פי מספר מחקרים רטרוספקטיביים, שברים בעצמות האף מהווים כ-50% מכלל שברי הפנים. המטופל הטיפוסי הוא גבר בן 15-30 שנים שהיה מעורב בקטטה, נפל או נפגע בתאונת דרכים.
קירות האף, לרוחב האף, כוללים כל אחד שלושה זוגות של עצמות קטנות, דקות ודמויות צדף: העליון, הבינוני ואחת מקונכיות האף הנחות, אשר יוצרים את המסגרת הרזה של עצם הקונכייה. לרוחב מבנים מעוקלים אלה שוכב הקיר המדיאלי של הסינוס בלסת העליונה.
כ-80% משברי האף מתרחשים בין החלקים הדיסטליים הסמיכים יותר והדקים יותר של עצמות האף. למרות שגורם חזיתי יכול לגרום לשברים בעצמות האף, השפעות לרוחב שכיחות יותר. פציעות השפעה רוחביות אלו גורמות בדרך כלל לשקע של אחד מעצמות האף ועלולות לגרום תזוזה לרוחב של עצם האף הנגדי.
ג'מיני 12
ג'מיני 12 (גם ג'מיני XII) הייתה המשימה העשירית והאחרונה של תוכנית ג'מיני, התוכנית בה הוכח כי אדם מסוגל לשהות בחלל מעל ל־14 ימים וכי הוא יכול לפעול מחוץ לחללית לפרק זמן ממושך כשלגופו חליפת חלל. ג'מיני  12 גישרה בין תוכנית מרקורי ותוכנית אפולו. משימה זו נשאה את האסטרונאוטים ג'ים לוול ואדווין "באז" אולדרין.
השיגור
ג'מיני 12 שוגרה ב־11 בנובמבר 1966 בשעה 3:46:33 בערב ונכנסה למסלול סביב כדור הארץ בשעה 3:52:40. ב־7:32 בערב נפגשה ג'מיני 12 עם חללית היעד שלה – אג'נה, אשר שוגרה שעה וחצי לפני ג'מיני 12. רק 28 דקות מאוחר יותר, בשעה 4:14 בהקפה השלישית, עגנה ג'מיני 12 עם האג'נה (GATV), עקב בעיות במכ"ם החללית; במהלך העגינה האסטרונאוטים הסתמכו במידה רבה על תצפיות חזותיות.
מהלך הטיסה
במהלך שיגור ה־GATV, הופיעה חריגת לחץ במערכת ההנעה הראשית שלה, ולכן ננטשה התוכנית להשתמש ב־GATV כדי להביא את החללית העוגנת למסלול גבוה יותר. במקום זאת התקיימו שני תמרוני מופע קטנים, באמצעות מערכת ההנעה המשנית של ה־GATV, שאיפשרו לחללית לצפות בליקוי החמה המלא ב־12 בנובמבר מעל דרום אמריקה בסביבות 9:20 בבוקר. הצוות צילם את הליקוי דרך חלונות החללית. לפני הצילום, האסטרונאוטים הרכיבו משקפי מגן מיוחדים בעלי עדשות כהות וחלונות החללית כוסו במסנני אור מיוחדים.
הפעילות החוץ־רכבית (EVA) הראשונה התחילה בשעה 11:15 ב־12 בנובמבר, ביום השני לטיסה – אולדרין עמד על מושבו כשפלג גופו העליון נמצא מחוץ לפתח החללית. ה־EVA נמשכה שעתיים ו־29 דקות, שבמהלכן ביצע אולדרין תרגילי התעמלות, הרכיב מצלמת על־סגול בצד החללית (המצלמה צילמה כוכבים רבים ובמיוחד את הקסיופאה) ולפני שסגר את הפתח, אסף מיקרומטאורידים לניסוי. אולדרין סגר את הפתח בשעה 13:44. ב־13 בנובמבר בשעה 7:16 בבוקר, דיווח הצוות על כך ששני מנועי התמרון לא עובדים או שעובדים בקושי. בשעה 10:34, נפתח הפתח בשביל לצאת ל־EVA השני. בשעה 10:38, יצא אולדרין מחוץ לחללית, כשהוא מחובר לחבל באורך 9 מטרים. הוא עבד בתחילה באזור הפתח וחרטום החללית, ואחר כך נע לאורך מעקה, שהותקן על הלוח המתאם, שם השתמש ברגליים ובכבלים כדי למקם את עצמו מול לוח עבודה שהונח על החלק האחורי של המתאם, שבו ביצע 17 משימות ידניות פשוטות יחסית. לאחר מכן הוא עבר לאזור המתאם ל־GATV וביצע סדרה נוספת של משימות, שכללו שימוש במפתח ברגים. הוא צירף מחרוזת באורך של 30 מטר, המאוחסנת במתאם של ה־GATV, לסרגל המתאם של ג'מיני. כתריסר הפסקות בנות שתי דקות תוכננו ל־EVA כדי למנוע מאולדרין מלהיות מועמס כפי שקרה בזמן הליכות חלל קודמות. אולדרין נכנס שוב לחללית בשעה 12:33 וסגר את הצוהר שבע דקות מאוחר יותר. כל המשימות הושלמו. אורך ה־EVA היה שעתיים ו־6 דקות.
הסלפי הראשון בחלל צולם על ידי באז אולדרין במהלך טיסה זו.
הצלחת המשימה
ביום הרביעי לטיסה פתח אולדרין מחדש את פתח החללית והתרומם כדי לבצע צילום נוסף של כוכבים וגם של ענן אבקת נתרן צהבהבה שפוזרה מעל כדור הארץ. אותה אבקה פוזרה על ידי שני טילים מטארולוגיים צרפתיים מבסיס האמאגור שבסהרה. פעילות זו נמשכה כמעט כשעה.
ב־15 בנובמבר, ארבעה ימים לאחר השיגור, נחתה ג'מיני 12 בהצלחה מלאה בשעה 1:46:31 בערב. הנחיתה התרחשה בשעה 2:21:04 במערב האוקיינוס האטלנטי ב־24.58°N 69.95°W כ־4.8 ק"מ מנקודת היעד. החללית נאספה בעזרת מסוק בשעה 2:49, והגיעה לנושאת מטוסים של צי ארצות הברית בשעה 3:28.כל המטרות העיקריות של המשימה הושגו בהצלחה, למעט התמרונים באמצעות מערכת ההנעה של האג'נה, שנמנעו עקב חריגות לחץ במערכת ההנעה.
הניסויים המדעיים שבוצעו בהצלחה היו:
שני הניסויים לאיסוף מיקרומטאורידים ושלושת הניסויים לצילום תופעות שטח, לא הושלמו במלואם.
סיום התוכנית
ג'מיני הקיפה את כדור הארץ 59 פעמים במשך 94 שעות ו־35 דקות. ב־11 בנובמבר 1966 הסתיימה תוכנית ג'מיני, בשיגורה של החללית ג'מיני 12 ובה האסטרונאוטים ג'יימס לוול ובאז אולדרין.
דוד חכם (פרשן)
דוד חכם (נולד ב-22 ביוני 1951), הוא חוקר, יועץ פוליטי ומומחה לענייני ערבים. כיהן כיועץ לעניינים ערביים לשרי הביטחון יצחק מרדכי, משה ארנס, אהוד ברק, בנימין בן אליעזר, שאול מופז ועמיר פרץ.
ביוגרפיה
חכם נולד ברמת השרון לדליה (פרחה) ונאזם, שעלו מבגדד בשנת 1951. בוגר בית הספר התיכון אהל שם ברמת גן.
שירות בצה"ל
במסגרת תפקידיו בצה"ל, שירת באגף המבצעים, באגף התכנון, באגף המודיעין ובתיאום פעולות הממשלה בשטחים. חכם עמד בראש המחלקה לעניינים ערביים בממשל הישראלי ברצועת עזה לאורך כל שנות האינתיפאדה הראשונה (1987-1993). במשך ארבע שנים שירת ב כמושאל מצה"ל.
חכם השתחרר משירות קבע בצה"ל בשנת 1999 בדרגת אלוף-משנה.
לאחר השירות
בתום שירותו הצבאי המשיך לעבוד במשרד הביטחון. החל משנת 1997 ועד שנת 2005, שימש כיועץ לשרי הביטחון לעניינים ערביים. במסגרת זאת, השתתף בפגישות שוטפות של שרי הביטחון (ושרים אחרים בממשלת ישראל) עם מנהיגים ערביים ופלסטיניים. לאחר מכן, כיהן כמרכז הנושאים הערביים במסגרת האגף הביטחוני –מדיני במשרד הביטחון.
מאז שנת 2018 משמש כעמית מחקר בכיר ב"מכון מרים" בארצות הברית, כאנליסט, כמרצה וכפרשן לעניינים ערביים - פלסטיניים.
השכלה אקדמית
חכם סיים לימודי תואר ראשון בחוגים להיסטוריה של המזרח התיכון ולמדע המדינה באוניברסיטת תל אביב (1969–1972) במסגרת העתודה האקדמית של צה"ל ותואר שני בהיסטוריה של המזרח התיכון מאוניברסיטת תל אביב, ובלימודי ביטחון לאומי מטעם אוניברסיטת חיפה. הוא בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה והמכללה לביטחון לאומי של צה"ל.
חיים אישיים
חכם נשוי לחיה לבית אלטר. לזוג שלושה ילדים - שתי בנות ובן. המשפחה מתגוררת ביישוב רעות בעיר מודיעין - מכבים - רעות.
מאמרים
בין המאמרים שפרסם חכם:
אולימפיה (ציור)
"אולימפיה" הוא ציור מאת הצייר הצרפתי אדואר מאנה משנת 1863. זהו ציור שמן על בד בגודל 130.5 על 190 ס"מ. הציור מוצג במוזיאון ד'אורסה שבפריז. כמודל לציור שימשה ויקטורין מאונט.
הציור
הציור מתאר אישה שכובה בתנוחה קלאסית של אלה רומאית שמישירה מבט אל הצופים. פרטים אחדים בציור מרמזים שמדובר בזונה. מאנה אומר כי גם אישה שכזו ראויה להיות נושא לציור אמנותי וכי כל הנושאים לגיטימיים לציור. ידה של אולימפיה מכסה את אזור הערווה וכביכול מסתירה אותו, אך למעשה מושכת את תשומת הלב של הצופים לכיוונו.
כאשר מאנה צייר את אולימפיה כדמות עירומה בתנוחת הסבה על מיטה, הוא התכוון להזכיר את הציור של טיציאן, "ונוס מאורבינו" (1538), וכהתרסה כלפי המסורת והאקדמיה. בדומה לטיציאן, אולימפיה שוכבת על מצעים וכריות, חלק מהמיטה האדומה חשוף, ומאחוריה ישנו וילון. הדמיון לציור של טיציאן מסמל כי מאנה מתייחס לעבר אך לא מקבל אותו. בציור של טיציאן מאחורי ונוס מוצגות שתי משרתות שמכינות את הנדוניה שלה. בציור של מאנה, לעומתו, מוצגת משרתת שחורה המביאה לאולימפיה זר פרחים, כנראה מאחד המחזרים שלה. לצדה של אולימפיה שוכב חתול שחור. במקום הכלב שמסמל נאמנות, מאנה מצייר חתול שמסמל ערמומיות, אי נאמנות ועצמאות, ובכך בא להעיד כי אולימפיה היא אישה בזכות עצמה, שלא נתמכת בגבר – ואף למעלה מכך, שמפילה גברים ברישתה. אולימפיה מישירה מבט אל הצופה ויוצרת עמו קשר עין, משמע, היא לא מתביישת במערומיה. לצדה יש כמה אביזרי פיתוי: נעליים, צמידים, פרח ועגילים.
סגנון הציור הוא ריאליסטי – מיוצגת בו אישה מסוימת בעלת גוף צעיר. עצם הבחירה באישה אמיתית ולא במיתוס הופך את התמונה למציאותית. סגנון הגוף מאוד ברור מפני שיש קו קונטרסט שמבדיל בינה לבין הרקע. כמו כן, יש קונטרסט בין הרקע הכהה ובין המישור הקידמי הבהיר עליו שוכבת אולימפיה. הניגוד הזה יוצר השטחה של הציור.
מאנה מאוד הושפע מן האמנות היפנית וניתן לראות זאת בציור בכמה אופנים: שטחים שלמים של צבע אחד, קו שחור מסביב לדמות, אין עניין בפרספקטיבה, ונוצרת השטחה.
כשהציור הוצג בסלון בפריז הוא עורר שערורייה מכמה סיבות: הציבור בפריז תקף את היצירה ואת מאנה בביקורת קשה. עברו שנים עד שהופנם ערכו האומנותי של ציור זה. כיום מקובל לראות ביצירה זו את אחד הסממנים החשובים להופעת האומנות הפוסט מודרנית.
תחנת הרכבת כפר סבא – נורדאו
תחנת הרכבת כפר סבא – נורדאו (א' קוסטיוק) היא תחנת רכבת ישראל אשר נמצאת על מסילת השרון, בשטח השיפוט של הוד השרון, וסמוכה מאוד לכפר סבא.
פיגוע הירי ברחוב דיזנגוף (2016)
פיגוע הירי ברחוב דיזנגוף היה פיגוע ירי שביצע מחבל מוסלמי ערבי ישראלי ב-1 בינואר 2016 בפאב "הסימטא" שברחוב דיזנגוף בתל אביב. בפיגוע נרצחו שני בני אדם ונפצעו שבעה. בעת מנוסתו, רצח המחבל אדם נוסף.
הפיגוע
המחבל, נשאת מלחם (בערבית: نشأت ملحم), ערבי-ישראלי בן 31 תושב ערערה שבוואדי עארה הגיע סמוך לשעה 14:40 לפאב "הסימטא" שברחוב דיזנגוף 122 בתל אביב ופתח ביריות מתת מקלע מדגם "ספקטר M4" (פלקון). מהירי נרצחו אלון בקל, ממנהלי הפאב, ושמעון רואימי, שנכח במסיבת יום הולדת במקום, ונפצעו שבעה אנשים. המחבל הצליח להימלט מזירת הפיגוע, ובמנוסתו רצח את נהג המונית אמין שעבאן, תושב לוד.
תחנת הרכבת כפר סבא – נורדאו
החל ממרץ ועד סוף חודש יוני 2020 הושבתה תנועה הרכבות עקב התפשטות נגיף הקורונה. רכבת ישראל ניצלה את ההשבתה לשיפורים ושדרוגים של תשתיות ובין היתר החלה בעבודות לשדרוג המסילה המזרחית באזור מחלף אלישמע. במסגרת העבודות פורק מקטע גדול של פסים וקו "הנגב המערבי" (באר שבע - רעננה) פוצל לשני קווים: באר שבע - ראש העין צפון וכפר סבא - הרצליה. הקו החדש איפשר לנוסעי ערי השרון להגיע בזמן מהיר יותר להרצליה ומשם להחליף רכבת לכיוון דרום. הקו פעל עד לספטמבר 2020 והתחנה נסגרה, בחודש פברואר 2021 התחנה חזרה לפעילות.
פיגוע הירי ברחוב דיזנגוף (2016)
המצוד אחר המחבל
המחבל נשאת מלחם עבד לפני הפיגוע כשליח בחנות ירקות ברמת אביב ג'. בשנת 2007 הוא נדון לחמש שנות מאסר, אחרי שניסה לחטוף את נשקו האישי של חייל צה"ל בצומת כרכור.
מלחם צולם במצלמת אבטחה באזור הפיגוע, ובהתאם לצילומים שפורסמו בתקשורת זוהה על ידי אביו, שדיווח על כך למשטרה. האב גילה שהנשק ששימש לפיגוע נלקח ממנו מהכספת שבביתו, בעקבות שיחה טלפונית שקיבל ממקורבו, והודיע על כך למשטרה.
לאחר הפיגוע נמלט מלחם מהזירה. כוחות הביטחון החלו מיד לחפש אחריו בחצרות ובבתים באזור. מלחם נמלט לרחוב אבן גבירול, שם עלה על מונית שבה נהג אמין שעבאן, ערבי-ישראלי מלוד ונסע איתו צפונה. בחוף הצוק, בסמוך למלון מנדרין, בצפון תל אביב רצח מלחם את שעבאן, השליך את גופתו, ונהג בעצמו במונית לדרך נמיר, שם נטש את המונית ועקבותיו נעלמו. לפני שיצא למסע הרצח שלו השליך מלחם את הטלפון הסלולרי שלו סמוך לרחוב רדינג ברמת אביב, שם נמצא על ידי ילדה, ואותר בידיה על ידי המשטרה למחרת הרצח.
המצוד אחר מלחם נמשך שבוע. כוחות רבים חיפשו אחריו. מחשש שהוא מסתתר בצפון תל אביב ויחזור לרצח נוסף, נמנעו הורים מלשלוח את ילדיהם לבתי הספר באזור בימים שלאחר הפיגוע. יומיים לאחר רצח נהג המונית נודע לחוקרים שמלחם גנב ממנו את השעון החכם שענד, והדבר אפשר את איכונו של מלחם בערערה והפניית החיפושים אחריו לשם. בעקבות זו הודיע מפכ"ל המשטרה, רוני אלשיך, ביום שלישי בבוקר, שניתן "להוריד משמעותית את המתח בגוש דן".
שבוע לאחר הפיגוע, ב-8 בינואר, בסביבות השעה 16:20, אותר המחבל במבנה נטוש בערערה שמזוהה עם חמולת מלחם, ביתם לשעבר של הורי המחבל. אחרי שכותר, יצא המחבל ופתח בירי לעבר השוטרים ונורה למוות בידי צלפי הימ"מ. איש מכוחות הביטחון לא נפגע במהלך המבצע.
בסוף ינואר פורסמו פרטים נוספים על החקירה שהובילה להגשת כתבי אישום נגד שלושה חשודים בסיוע למלחם להסתתר לאחר הפיגוע.
תגובות לפיגוע
ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, הגיע לפאב "הסימטא" למחרת הרצח, ונשא נאום שבו התייחס לכלל ערביי ישראל: "אינני מוכן לקבל שתי מדינות בישראל, מדינת חוק לרוב אזרחיה ומדינה בתוך מדינה לחלק מאזרחיה במובלעות שאין בהן אכיפת חוק. יש בהן הסתה איסלאמיסטית ויש בהן נשק בלתי חוקי למכביר שלעיתים תכופות יורים בו באירועים, בחתונות, בשמחות וגם באירועי פשע בלתי פוסקים, העידן הזה הסתיים".
תחנת הרכבת כפר סבא – נורדאו
רקע היסטורי
ב-1990 הכינה חברת התכנון הצרפתית "סופרטו" תוכנית מתאר ארצית עבור רכבת ישראל, שכללה קו רכבת פרוורית חדש בין תל אביב לרעננה וכפר סבא (תוכנית שהושלמה רק בשנת 2020 עם הפעלת מסילת השרון לכל אורכה). בסוף 1990 הועלתה הצעה חליפת, על הקמת קו המבוסס ברובו על תוואי מסילות הברזל הקיים עד כפר סבא בלבד, כפתרון זמני עד הקמת התוואי המלא.
הקמת התחנה
בשנת 1998 הכריז מנכ"ל הרכבת עמוס עוזני על פרויקט פיתוח קו הרכבת תל אביב-פתח-תקוה-כפר-סבא בהשקעה של 650 מיליון שקל. הפרויקט התבסס על שדרוג ושיקום מסילת הירקון, שיקום קטע במסילה המזרחית ההיסטורית וסלילת קטע קצר חדש לתחנת נוסעים שתוקם על גבול כפר סבא. הפרויקט באותה עת לא כלל את סלילת המשך המסילה לכיוון רעננה וחיבור למסילת החוף. ב-8 במרץ 1999 קיבלה ממשלת ישראל את הצעת ההחלטה של שר התשתיות, אריאל שרון, שלפיה יפורסם מכרז ליזמים פרטיים, להקמת ולהפעלת הקו. בשנת 2000 קיבלה חברת כביש חוצה ישראל את אחריות לבדיקת הכדאיות הכלכלית של הקמת הפרויקט באמצעות זכיין שיפעל בשיטת בנה-הפעל-העבר (BOT). הבדיקה קבעה כי ההכנסות מהפעלת הקו לא יכסו את עלות הקמת התשתית. לפיכך למגזר הפרטי לא יהיה כדאי מבחינה כלכלית לממנו. עוד העלתה הבדיקה כי ההכנסות מהפעלת הקו גם לא יצדיקו מימון רכישת הקרונות. בשל כך אישר באוגוסט 2000 ראש הממשלה אז, אהוד ברק, הצעה לפיה רכבת ישראל היא זו שתקים את מסילת הרכבת מתל אביב לכפר סבא במימון המדינה, והפעלת הקו תיעשה באמצעות גוף פרטי שייבחר במכרז.
בשנת 2000, הושלם שדרוג מסילת הירקון ופתיחת קו הרכבת תל אביב - תחנת הרכבת ראש העין דרום. ביוני 2001 ועדת השרים לכלכלה, החליטה להשלים את עבודות התשתית בקו, שכלולו הקמת מסילה כפולה לראש העין (המסילה אז הייתה בודדת) ומסילה בודדת לכפר סבא, ולבחור מפעיל לקו. ביוני 2002, הודיעה שר התחבורה, אפרים סנה שהפעלת הקו לא תיעשה על ידי יזם פרטי. זאת לאחר קבלת חוות דעת של אנשי מקצוע, שלפיהן ההפרדה בין האחריות על התשתית לאחריות על ההפעלה אינה בטיחותית ובעייתית מבחינת השירות לנוסעים. בין היתר טענו כי היקפה המצומצם של רשת המסילות בישראל, שכל קוויה מתנקזים לערוץ האיילון, יקשה על התיאום בין המפעילים השונים. באותה עת החלו העבודות על המשך המסילה לכיוון כפר סבא. העבודות כללו סלילה מחדש של קטע המסילה המזרחית בין צומת ראש העין ובין צומת חמד וסלילת מסילה חדשה מצומת חמד מערבה לכיוון כפר סבא, ועליה הוקמה תחנת הרכבת כפר סבא בסמוך לרחוב נורדאו.
ב-13 באפריל 2003 נפתח הקו אל תחנת כפר סבא (שנקראה אז "הוד השרון-כפר סבא"), יחד עם תחנת הרכבת רמלה והמבנה הקבוע של תחנת הרכבת ראש העין צפון שגם החלו לפעול באותו יום. ביום הראשון להפעלת הקו נסעו בו כ-1,000 בני אדם.
עד שנפתחה תחנת הרכבת הוד השרון - סוקולוב, נקראה התחנה בשם "תחנת הרכבת הוד השרון – כפר סבא".
ב-19 בנובמבר 2021 הושלמה בתחנה התקנתה של מערכת הזנה חשמלית עילית על ידי חברת SEMI הספרדית. המערכת מספקת מתח חילופין של 25 אלף וולט בתדירות של 50 הרץ ומאפשרת לציוד נייד רכבתי בעל פנטוגרף לפעול בתחנה. כיום יש לרכבת ישראל קטרי בומברדייה טראקס הגוררים קרונות דאבל דק מאותו יצרן וקרונועים חשמליים מדגם Desiro HC תוצרת סימנס.
ב-25 בדצמבר 2021 החל לפעול בתחנה קו נוסעים חשמלי מהרצליה לאשקלון במקום קו הנוסעים שפעל מהרצליה ועד באר שבע מרכז דרך קו הנגב המערבי.
קווי אוטובוס העוברים בתחנה
מקרא סימנים:
יעל דן
יעל דן (נולדה ב-27 באוגוסט 1952) היא עיתונאית ואשת תקשורת ישראלית.
ביוגרפיה
יעל דן נולדה בשם יעל הורוביץ וגדלה בקיבוץ דן. אביה, אלימלך הורוביץ, היה מייסד מוזיאון בית אוסישקין בקיבוץ. היא התחנכה בקיבוץ עד שעזבה אותו לאחר גיוסה לצה"ל, ואת שירותה הצבאי היא עשתה בגלי צה"ל.
במהלך השנים הגישה דן תוכניות רבות במגוון אמצעי התקשורת הישראליים. את דרכה הטלוויזיונית החלה בערוץ הראשון, שם הגישה את התוכנית "תצפית", שבה הייתה דן המנחה הראשונה שבנוסף להגשה, יצאה לשטח והכינה את הכתבות אותן הגישה לאחר מכן. בהמשך הגישה בערוץ את "סיפור אישי" ו"יומן תרבות". בערוץ 10 הגישה את "שטח פרטי", "בין החדשות" עם בן כספית ועמנואל רוזן ובערוץ 2 הגישה את "כנגד כל הסיכויים".
במהלך השנים הגישה דן מגזינים ותוכניות בערוץ 8 ובטלוויזיה החינוכית, וכן קריינה בפרסומות בטלוויזיה המסחרית.
בין שיאי הקריירה התקשורתית שלה ניתן למנות את הראיון הבלעדי עם אורי זוהר ב-1997 במסגרת התוכנית "סיפור אישי", 20 שנים לאחר שזוהר פרש מתחום הבידור; את הראיון הסנסציוני עם שרה נתניהו, אשת ראש הממשלה, בנימין נתניהו, גם כן במסגרת "סיפור אישי", ראיון אותו קטעה נתניהו בזעם לאחר סדרת שאלות שהביכו אותה, ואת הראיון הראשון במסגרת הערוץ הראשון עם סוהא ויאסר ערפאת, במהלכו הרגיעה דן את בתם התינוקת.
החל משנת 1998 דן מגישה את מגזין החדשות "עושים צהריים" בגלי צה"ל, שבו, בין היתר, היא מביאה לקדמת הבמה נפגעות ונפגעי טראומה מינית ומלווה אותם לאורך השנים.
בנובמבר 2018 התקבל בכנסת שינוי חוק שיזמה במסגרת התוכנית, המאפשר לנפגעי ונפגעות תקיפה מינית להיחשף בכלי תקשורת ללא אישור של שופט.
ב-2019 זכתה דן בפרס סוקולוב לתקשורת האלקטרונית ובפרס על מפעל חיים.
דן שיחקה בשני סרטים: "ג'ירפות" (2001), בתפקיד מראיינת, ובסרטו של בנה אלון מיטלפונקט, שנקרא "בשידור חי" (2008), בתפקיד כוכי.
בדעותיה, דן משויכת לשמאל הישראלי.
מייק יוזף
מייק יוזף (בגרמנית: Mike Josef; נולד ב-25 בינואר 1983 בקמישלי, סוריה, שם לידתו יוסוף) הוא פוליטיקאי גרמני מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (SPD) ומאז 11 במאי 2023 – ראש עיריית פרנקפורט.
ב-26 במרץ 2023 זכה בבחירות לראשות עיריית פרנקפורט עם 92,371 קולות, שהיו 51.7% מקולות הבוחרים, נגד מועמד המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית (CDU) אובה בקר.
ילדות והשכלה
יוזף הוא נצר למשפחה ארמית מסוריה. כשהיה בן 4 התיישבה משפחתו בגרמניה בה קיבלה מעמד של פליטים על רקע מדיני. לתקופה קצרה התיישבה משפחתו בקראוכנוויס (Krauchenwies) ולאחר מכן ברובע ויבלינגן (Wiblingen) שבעיר אולם. יוזף שיחק כדורגל בקבוצת הנוער של אגודת הספורט של אולם SSV Ulm 1846. לאחר מכן היה מאמן של קבוצת TV Wiblingen. באולם נולדו שתי אחיותיו. הוא למד בבית ספר יסודי ותיכוני ועבר בחינות כניסה למכללה טכנית בנוי-אולם. שם שירת שירות אזרחי ב הגרמני בשנים 2002–2003. משנת 2003 עד 2004 למד עבודה סוציאלית באוניברסיטת פרנקפורט למדעים שימושיים (Frankfurt University of Applied Sciences) וסיים עם תואר בתחום. עד 2010 למד מדע המדינה, היסטוריה ומשפטים באוניברסיטת גתה בפרנקפורט וקיבל תואר במדעי המדינה.
לאחר לימודיו היה חבר בוועדת הסטודנטים (AStA) באוניברסיטת פרנקפורט, חבר מועצת המנהלים של הוועדה ונציג הסטודנטים במשרד לאיכות הסביבה בגרמניה. ב-2007 היה נציג הסטודנטים בתביעה נגד קביעת שכר לימוד בהסן כחלק מפעילותה של "יוסו", קבוצת הסטודנטים הסוציאל-דמוקרטית בהסן, Juso-Hochschulgruppen. בין 2008 ו-2010 היה דובר קבוצת יוסו בפרנקפורט. עוד היה חבר בארגון חינוך ומדע (GEW), ובארגון לרווחת עובדים (AWO).
קריירה פוליטית
מ-2011 עד 2016 עבד יוזף כמזכיר "פדרציית ארגון העובדים הגרמני" (German Trade Union Confederation). בנוסף היה חבר מועצת העיר פרנקפורט אם מיין משנת 2011 ויושב ראש נפה מטעם SPD בפרנקפורט אם מיין משנת 2013. לאחר מכן היה יושב ראש סיעת SPD וחבר מועצת העיר בפרנקפורט. בשנת 2016 נבחר ליועץ המשפטי של העיר, במשרה מלאה. הוא ניהל את מחלקת הבינוי ועסק בתכנון בינוי לשיכון ולספורט עד בחירתו לראשות העירייה במאי 2023. לאחר שבוטלה בחירתו של פטר פלדמן ב-6 בנובמבר 2022, העמיד עצמו יוזף כמועמד לבחירה מטעם ה-SPD בבחירות לראשות עיריית פרנקפורט ב-2023. במערכת הבחירות, יוזף קרא להשקעות גבוהות יותר בבתי ספר ובדיור וכן לקרן סיוע לאנרגיה כדי להקל על מי שנפגע מהתייקרות עלויות האנרגיה, קרן שתמומן על ידי הכנסה ממסי מסחר. הוא טען למען פעולה נוקשה נגד סוחרי סמים, כולל הוספת שוטרים ברחוב, אזור איסור נשק ומעקב וידאו שיבטיח יותר ביטחון פנימי. יוזף ביקש לפעול נגד "טינוף המרחב הציבורי", כולל החמרת הענישה.
חיים אישיים
יוזף נשוי לאישה שהוריה הגיעו מיוון ולהם שני ילדים. הוא אוונגליקני-פרוטסטנטי בדתו.
אלפרד גילמן
אלפרד גודמן גילמן (Alfred Goodman Gilman; 1 ביולי 1941 - 23 בדצמבר 2015) היה פרמקולוג וביוכימאי יהודי אמריקאי. זכה ביחד עם מרטין רודבל בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1994 על גילוי חלבוני G ותפקידם של החלבונים הללו בשרשרת מעבר האותות בתא.
קורות חיים
אלפרד גודמן גילמן נולד בניו הייבן כבן השני לאלפרד גילמן ולמרבל שמידט-גילמן. אלפרד גודמן גילמן הלך בעקבות אביו, אלפרד, שהיה דוקטור לכימיה פיזיולוגית פרופסור באוניברסיטת ייל. לאחר מכן החל אביו ללמד במחלקה לפרמקולוגיה של האוניברסיטה. בהמשך אביו, יחד עם משפחתו, עבר לעבוד באוניברסיטת קולומביה ומאוחר יותר הפך ליושב הראש ולמייסד של קולג' אלברט איינשטיין לרפואה. גילמן סיים תואר ראשון בביולוגיה עם התמחות בביוכימיה גם הוא בייל ב-1962. כבר בתואר הראשון עבד גילמן במעבדה, וכן הכיר את אשתו לעתיד, קתרין הדלנד.
עם סיום לימודיו, עבר לניו יורק לעבוד במעבדתו של אלן קוני (Allan Conney), שם פרסם את שני מאמריו הראשונים. הוא עבר לקליבלנד לאוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב (Case Western Reserve University) בעקבות המלצה של ארל וו. סת'רלנד, ג'וניור בסתיו של אותה השנה, שם התחיל תוכנית חדשה שמשלבת לימודי דוקטורט (PhD) עם לימודי רפואה (MD), תוכנית אותה סיים ב-1969. בין השנים 1969–1971 עבד במכונים הלאומיים לבריאות במעבדתו של מרשל וורן נירנברג.
הוא התקבל לאוניברסיטת וירג'יניה כמורה מן החוץ לפרמקולוגיה ב-1971, ומאוחר יותר, ב-1977, קיבל משרה כפרופסור שם. ב-1981 הוא עבר למרכז הרפואי של אוניברסיטת טקסס סאות'ווסטרן שבדאלאס, שם עמד בראש המחלקה לפרמקולוגיה. עם פרישתו משם ב-2009, היה לממונה על המחקר המדעי של המכון למניעה ולחקר הסרטן בטקסס. ב-2012 פרש מתפקידו זה בעקבות אי-הסכמות בנוגע להתנהלות המכון בתקצוב ללא בחינה מדעית של המקומות אליהם עוברים התקציבים. פרישתו זו הובילה לפרישה של שבעה מדענים נוספים מהמכון. נוסף על כך, היה חבר במרכז הלאומי לחינוך מדעי והיה מתנגד פעיל לבריאתנות. הוא נפטר בגיל 74 לאחר מאבק מתמשך עם סרטן הלבלב.
מחקריו
מחקריו של גילמן גילו את קיומו של חלבון G. חלבון זה קושר GTP וקשור להרבה שרשראות מעבר אותות רבים, כולל ריח, ראייה, קשרים בין נוירונים ועוד. חלבון G נקשר למשפחה של חלבונים, GPCR, ומהווה את הזרוע המתווכת בין הפעילות החוץ-תאית שמועברת באמצעות ה-GPCRs להפעלה של מסלול פנים-תאיים. גילמן עבד גם על אדנילט ציקלאז ועל תהליכי הבקרה שלו. מחקריו אלה הובילו לקבלת פרס נובל של אלפרד גילמן לשנת 1994. לגילוייו יש השלכות מרחיקות לכת בהקשר של חקר הסרטן, של פיתוח תרופות ושל הבנה של תהליכים ביוכימיים של חישת הסביבה.
הוא הושפע ממחקרים קודמים משנות ה-60 על אדנילט ציקלאז שהראו שיצירה של cAMP קשורה לשרשרת מעבר האותות. במכונים הלאומיים לבריאות אף פיתח שיטה למדידה של כמות ה-cAMP. עם זאת, באותה עת לא היה ברור מה טיב הקשר והאם הקישור של החלבון הוא ישירות לממברנה או שיש חלבונים נוספים שמעורבים בתהליך. מחקריו של מרטין רודבל מ-1970 הראו שיש לפחות עוד רכיב לתהליך מעבר האותות, נוסף ל-GPCR ולאדנילט ציקלאז. רודבל הראה שאין קישור ישיר בין GPCR לאדנילט ציקלאז, והראה ששחרור ש-GTP קשור לתהליך ההפעלה של אדנילט ציקלאז. גילמן הראה שהרכיב הנוסף שהיה חסר הוא חלבון G, וכן הדגים כי החלבון החדש הזה קושר GTP, והראה את החשיבות שלו במסלול. נוסף לאלה, אפיין מבחינה ביוכימית את החלבון והראה את הבקרים שיש על פעילותו ואת השינויים שהחלבון עובר לאחר תרגומו.
המודל איתו עבד גילמן היה S49, תאי T שנהרגים על ידי הוספה של אדנילט ציקלאז. הם יצרו מוטנטים שכבר לא מתו כתוצאה מהוספה של אדנילאט ציקלאז. בתאים הללו הייתה מוטציה באדנילאט ציקלאז, עם זאת, הראו במעבדה של גילמן שיש שמירה על הפעילות של הקולטן, ה-GPCR. השלב שלאחר מכן היה להראות שהמסלול כולל גם את חלבוני G ולא רק את אדנילט ציקלאז ו-GPCR. להוכחה של זה, יצרו מוטנט לחלבון G, וראו שגם כאשר מפעילים את הקולטן של ה-GPCR אין יצירה של cAMP, כפי שיודעים שהיה אמור להיות בהמשך המסלול. הוספה חיצונית של חלבון G תקין פתרה את הבעיה וגרמה ליצירה של cAMP.
בהמשך אפיינו מבחינה ביוכימית את החלבון החדש במעבדתו. הם הראו שהחלבון מורכב משלוש תת-יחידות. שתיים מתת-היחידות, תת-יחידה בטא ותת-יחידה גמא, נשארות יחד, בעוד תת-יחידה אלפא מתפרקת מהם. יחידת האלפא קושרת את ה-GTP וכן מפעילה את אדנילט ציקלאז. בנוסף, הראו במעבדתו את תהליך העיכוב של אדנילט ציקלאז. כמו כן, הם בדקו את סוגי חלבוני ה-G השונים והראו שמדובר במשפחה של חלבונים. בהמשך מצאו חלבוני G נוספים, כל אחד מהחלבונים הנוספים מפעיל מסלול אחר (ריח, ראייה, טעם וכו'). כמו כן, גילו במעבדתו אילו שינויים אחרי-תרגום מתרחשים על חלבוני ה-G.
הם השתמשו בחלבונים האלה, שמקורם ביצורים רב-תאיים, וביטאו אותם ב-E. coli. הם יצרו גבישים של החלבון ובעזרת קרני X פענחו את המבנה שלו. בצורה זו מצאו הומולוגיה ל-Ras, חלבון שחשוב לחלוקה של התא וקשור פעמים רבות לסרטן, וכן אזור שרווי באלפא הליקסים. הם הראו גם שיש פעילות איטית של פירוק GTP ל-GDP, תהליך שגורם להשבתת הפעולה של האנזים, שנגרמת מחומצות האמינו שמרכיבות את האתר הפעיל.
יחסי סרביה–פולין
יחסי סרביה–פולין הם יחסי החוץ בין פולין וסרביה. היחסים הדיפלומטיים כוננו בשנת 1919 בין ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים והרפובליקה הפולנית השנייה.
ימי הביניים
ידוויגה, מלכת פולין הייתה ממוצא סרבי חלקית, דרך המלך סטפן דראגוטין משושלת נמנג'יץ. כנרים סרביים הוזכרו בחצר המלך הפולני ולדיסלב השני יגיילו בשנת 1415.
האביר הפולני זאווישה צ'ארני, שהצטרף למלחמתו של המלך הבוהמי זיגיסמונד נגד העות'מאנים, נפל במצודת גולובץ' שבמזרח סרביה בשנת 1428; ישנו לוח הנצחה על המבצר לכבודו. המפקד ההונגרי יאנוש הוניאדי הוביל מערכה ארוכה נגד העות'מאנים בשנים 1443–1444, מלווה בוולדיסלב השלישי, מלך פולין והונגריה, עריץ סרבי Đurađ Branković, ווויווד ולאכי ולאד דראקול, וקבוצה פולנית. הם צעדו ברחבי סרביה והביסו את העות'מאנים.
מקורם של ההוסרים הפולניים (פרשים) ביחידות שכירים של לוחמים סרבים גולים, מקורו של המושג בסרביה בסוף המאה ה-14. האזכור העתיק ביותר של הוסרים במסמכים פולניים הוא משנת 1500, אם כי הם כנראה שירתו קודם לכן.
היסטוריה מודרנית מוקדמת
לאחר הכיבוש העות'מאני של סרביה, גוסלים (כנרים) סרבים מצאו מקלט ברחבי אירופה, כאמור במקורות. משוררים פולנים של המאה ה-17 הזכירו ביצירותיהם את השירה האפית הסרבית ואת המפל.
המאה ה-19
לאחר מרד נובמבר (1830–1831) ברחו המהפכנים הפולנים לנסיכות סרביה. מפקד סרבי, ופוליטיקאי מאוחר יותר, Ilija Garašanin יצר קשר עם המהגרים הפולנים האלו. היה זה פולני, אדם צ'רטוריסקי, שיזם את פרויקט Načertanije (מבשר סרביה הגדולה).
המשורר הפולני הגדול אדם מיצקביץ' חשב מאוד על שירה אפית סרבית, ובחר בה כנושא של הרצאות בקולג' דה פראנס.
הסרבים והפולנים היו חלק מארגוני סוקול הפאן-סלאביים, יחד עם מדינות סלאביות אחרות.
מלחמת העולם הראשונה
במרץ 1914 נחתו באודסה כוחות מדינות ההסכמה, שכללו כוחות סרבים, צרפתים, פולנים ויוונים. בשנת 1918 היו הסרבים והפולנים יחד עם הסינים חלק מ"קורפוס הקצינים", יחידת הקונסול הרוסי בחרבין.
מלחמת העולם השנייה
סרבים ופולנים היו מהקורבנות הסלאביים הגדולים ביותר של פשעי מלחמה נאציים באירופה. הנאצים ראו את כל הפולנים והסרבים כתת-אדם. פולנים אתניים רבים וסרבים אתניים מתו במחנות ריכוז, או במהלך קרבות גרילה בתגובה. פולנים הצטרפו לפרטיזנים היוגוסלביים בתחילת המלחמה. הפרטיזנים היוגוסלביים הושוו לעיתים קרובות למדינת המחתרת הפולנית ולתנועת ההתנגדות הפולנית שהייתה תנועת הגרילה האנטי-נאצית הגדולה ביותר באירופה כולה.
בהרי סרביה בשנים 1942–1943 היו שלוש פלוגות פולניות הקשורות לצ'טניקים. כללי לוחמת צ'טניק פורסמו לראשונה בפולנית ואז תורגמו לסרבית.
ב-1 ביוני 1944 הוקם חיל האוויר הבלקני על ידי הבריטים. היו בה בעיקר טייסת יוגוסלבית בריטית, אך גם איטלקית, וטייסת פולנית.
קוסובו
הדעה הפולנית על התערבות נאט"ו ביוגוסלביה במהלך מלחמת קוסובו (1998–1999) הייתה מעורבת: 37% העדיפו מעורבות ואילו 43% היו נגד. הממשלה החליטה לטובת פעולה בהובלת נאט"ו לשם הפסקת אש בסכסוך. במהלך הפצצת נאט"ו על יוגוסלביה במאי 1999, סקר מצא כי 51% חושבים שהתקפות מוצדקות, 26% התנגדו. סקר אחר מצא 53% בעד ו-35% התנגדו.
קוסובו הכריזה על עצמאותה מסרביה ב-17 בפברואר 2008 ופולין הכירה בה ב-26 בפברואר 2008. פולין הייתה המדינה הסלאבית הראשונה שעשתה זאת.
בספטמבר 2008, נשיא פולין, לך קצ'ינסקי, הצהיר כי הסיבה המקורית למלחמת דרום אוסטיה 2008 לא הייתה המבצע הגאורגי, אלא ההכרה בעצמאות קוסובו וכי הוא יחסום ניסיונות לכונן יחסים דיפלומטיים של פולין עם קוסובו ברמת השגרירות; עם זאת, הממשלה לא הציעה לשלוח שגריר לפרישטינה.
ההכרה בעצמאות קוסובו ספגה ביקורת בפולין. עשרות הפגנות אורגנו על ידי קבוצות שונות בפולין לתמיכה בעניין הסרבי בקוסובו, כאשר חלקן מושכות עד 1,500 עד 2,000 איש. ארגון בשם "פולנים לקוסובו הסרבית" הוקם במטרה לספק ולסייע לסרבים בקוסובו.
כמו כן פולין חברה באיחוד האירופי וסרביה מועמדת לאיחוד האירופי.
שמירת שלום
לפולין היו (נכון ליולי 2009) 274 חיילים ששירתו בקוסובו כשומרי שלום בכוח קוסובו בהנהגת נאט"ו. במקור היו 800 חיילים פולנים ב-KFOR.
יחסי תרבות
השפות הפולנית והסרבית, שתיהן חלק מהשפות הסלאביות (ענפים מערביים ודרומיים, בהתאמה), קשורות אך אינן מובנות הדדית.
קאיה i Bregović - אלבום שנוצר על ידי זמר פולני קאיה והמוזיקאי הסרבי גוראן ברגוביץ' הפך לרב מכר לאחר השקתו בשנת 1999.
סרבים ממוצא פולני
הטייסים הסרבים טדיג'ה סונדרמאג'ר וסטניסלב סונדרמאג'ר, הלוחם הצעיר ביותר בקרב סר (1914), היו ממוצא פולני. לקצין ולעיתונאי סרבי סטניסלב קרקוב (1895–1968) היה אב ממוצא פולני. העיתונאי והאנליטיקאי הצבאי מירוסלב לזנסקי הוא ממוצא פולני. במאי הקולנוע והפרשן הפוליטי בוריס מלאגורסקי הוא ממוצא פולני רחוק.
עמי איילון (היסטוריון)
עמי איילון (נולד ב-18 באוגוסט 1945) הוא פרופסור אמריטוס בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון ואפריקה באוניברסיטת תל אביב. תחום התמחותו הוא ההיסטוריה של חברות דוברות ערבית במזרח התיכון בעת החדשה.
ביוגרפיה
איילון נולד בירושלים וגדל בגבעתיים. בצה"ל שרת בנח"ל ובנח"ל המוצנח ולאחר סיום שירותו הצטרף כחבר לקיבוץ בית גוברין. ב-1967 החל בלימודי ההיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב, בה השלים את התואר הראשון והשני. הוא המשיך בלימודי דוקטורט באוניברסיטת פרינסטון (1980-1976). את עבודת הדוקטור שלו כתב בהנחיית פרופ' ברנרד לואיס, בנושא: "Middle Eastern Perceptions of the West: a Study in Arabic Political Terminology". לאחר מכן שב לאוניברסיטת תל אביב, בה לימד בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון ואפריקה משנת 1980 עד לפרישתו בשנת 2013. בשנים 1995-1992 כיהן כראש החוג, ומשנת 2003 כפרופסור מן המניין בחוג. בשנים 2000-1980 שימש גם כחוקר בכיר במרכז משה דיין באוניברסיטה, ובשנים 1994-1987 כעורך שנתון המרכז, Middle East Contemporary Survey.
בשנים בהן השתייך לסגל אוניברסיטת תל אביב היה עמי איילון מרצה אורח באוניברסיטת קורנל (1985-1984), עמית אורח במרכז וודרו וילסון של המכון הסמית'סוני בוושינגטון (1991-92) ובמחלקה ללימודי המזרח התיכון באוניברסיטת פרינסטון (2007) וחבר במכון ללימודים מתקדמים בפרינסטון (2001-2000). הוא גם לימד באוניברסיטאות Boğaziçi (בוספורוס), ברנדייס, דנוור, ואמורי.
עם התלמידים שאותם הנחה לתארים מתקדמים נמנים, בין השאר, ד"ר יוסי אמיתי, פרופ' עפרה בנג'ו, ד"ר נעמה בן-זאב, פרופ' אורית בשקין, ד"ר ארנון דגני, ד"ר מעיין הלל, ד"ר אסתר ובמן, ד"ר דניאל סובלמן, ד"ר יוני פורס, ד"ר עדנאן קאדר סרסור, ד"ר אמיר קוליק, ד"ר אבי רז, וד"ר קרן תמם.
מחקריו
מחקריו של עמי איילון עוסקים בשלושה תחומים עיקריים: א. היסטוריה פוליטית של המזרח התיכון הערבי בעת החדשה, עם דגש על מצרים המודרנית ובת זמננו; ב. היסטוריה של החברה הפלסטינית במאות התשע-עשרה והעשרים; ג. היבטים בהיסטוריה התרבותית של האזור, בעיקר חקר הלשון הערבית המודרנית ותולדות העיתונות והתקשורת הערבית. בשנים האחרונות עוסק איילון בחקר תולדות הדפוס, ההוצאה לאור, והקריאה במזרח התיכון בעת החדשה. בתחומים אלה הוא פרסם עשרות רבות של מחקרים - ספרים, מאמרים בכתבי עת, ופרקים בקבצים.
The Sickness
The Sickness הוא אלבום הבכורה של להקת המטאל דיסטרבד. האלבום יצא לאור ב-7 במרץ 2000, בלייבלים ג'איינט רקורדס ורפרייז רקורדס. האלבום הגיע למקום ה-29 במצעד הבילבורד 200 וצעד בו במשך 106 שבועות. אלבום זה הוא אלבום האולפן היחיד של הלהקה שלא הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200, עד לאלבומם השביעי, Evolution שהגיע למקום ה-4 ב-2018. בשנת 2018 העניק איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי לאלבום מעמד של אלבום פלטינה מחומש עבור מכירת למעלה מ-5 מיליון עותקים בארצות הברית, מה שהופך את האלבום למצליח ביותר של הלהקה.
רקע והקלטת האלבום
The Sickness היה אלבום האולפן הראשון של הלהקה מאז הוקמה ב-1994. בשנת 2015 סיפר דריימן כי בהתייחס לימיה המוקדמים של הלהקה: "אנשים חושבים שזו הייתה עלייה מטאורית. זו ממש לא הייתה. קרענו את עצמנו שנתיים או שלוש כלהקה מקומית, היינו מקדמי המכירות של עצמנו, כל פעם שהביעה לעיר איזו הופעת רוק חבר להקה הסתובב במקום וחילק חומרים שיווקיים שלנו - קלטות, סטיקרים, טי-שירטים, מה שהיה לנו. זה בנוסף להופעות אסטרטגיות במקומות שבהם חשבנו שזה הגיוני ובנוסף לבניית קהל המעריצים בדרום שיקגו. הייתה תקופה ארוכה מאוד לפני ההצלחה, בעיר שלא ממש קיבלה הארד רוק והבי מטאל. שיקגו הייתה עיר של רוק אלטרנטיבי. היו "דה סמאשינג פאמפקינס", "לוקאל H". זה לא היה מטאל. הכניסו אותנו לרשימה השחורה. לא יכולנו לנגן אפילו במועדונים במרכז העיר. לא היינו מגניבים מספיק. היינו מטאל מדי. זה לא נחשב מגניב מספיק. היינו צריכים לפלס את דרכנו פנימה".
לקראת סוף שנת ה-90, עבר המיקוד של תעשיית הרוק לרוק כבד יותר, והלהקה חתמה על חוזה הקלטות בחברת ג'איינט רקורדס, שהיה ההזדמנות הראשונה של הלהקה. הלהקה החליטה לעדן את הצליל שלה עוד לפני הקלטת האלבום. הגיטריסט המוביל של הלהקה, דן דונגאן, החליט לשנות סגנון ולא לכלול קטעי סולו גיטרה. בראיון למגזין "Guitar World" סיפר: "לפני שהוחתמנו עשיתי סולואים כל הזמן, וזה לא ממש עבד, אז החלטתי להפסיק עם זה לגמרי עד האלבום או השניים האחרונים. ככה זה עבד לנו. עם הזמן דחפנו אחד את השני להיות מוזיקאים טובים יותר".
דריימן סיפר שכתיבת המילים לשירים, שהתבססו על חווויות אישיות מחייו, לא הייתה לו נוחה בתחילה. לדבריו: "היה מפחיד בהתחלה. הנה אתה מחליט לחשוף חלק מהנשמה שלך לאנשים האלה, ולשים אותו על מגש כדי שכולם יוכלו לראות אותו. עד שאתה מבין שהמאזינים מבינים משהו מכל זה, זה מפחיד מאוד".
אל הסולן דריימן והגיטריסט דונגאן הצטרפו המתופף מייק ונגרן והבסיסט סטיב "פאזז" קמאק. הלהקה פנתה למפיק ג'וני קיי, שהיה בתיכון עם אחיו של דונגאן, על מנת שיסייע לה להפיק את האלבום. הקשר בין הלהקה לקיי התחזק, והוא הפך למפיק האלבום. בראיון ל"Guitar Edge" סיפר קיי על התהליך: "הם נלחמו כדי שאפיק עבורם את האלבום. הם סירבו לנסוע ללוס אנג'לס ולעשות אלבום שיהיה ברמה של הדמואים שעשו. הרגשתי שעם מספיק זמן ותקציב אוכל ליצור עבורם אלבום שכולם יוכלו לאהוב ... דחפתי אותם הכי חזק שיכולתי, והרגשנו שהצלחנו עוד לפני שמכרנו אפילו עותק אחד. כל העבודה הקשה, והעובדה שהם להקה טובה, עזר לי לקבל עבודות נוספות. אנשים אהבו את זה ואמרו 'מי עשה את האלבום של דיסטרבד? בואו ניקח אותו'".
הלהקה הקליטה את האלבום החל מסוף 1999, והוא יצא לאור ב-7 במרץ 2000. האלבום לא הצליח מיד. הסינגל הראשון מתוכו, "Stupify", יצא לאור באפריל 2000. דריימן סיפר ש"היה קשה למכור אותו לתחנות הרדיו. זה לא שהסינגל זינק מיד. עבדו על זה. ג'איינט רקורדס עבדו על זה. הם דחפו את זה למקום שבו הוא יקבל מספיק מודעות, ורק אז הוא התחיל לעלות במצעדים". השיר מדבר על גזענות ואפליה, ומתבסס באופן רופף על חוויותיו של דריימן עצמו. השיר הגיע בסופו של דבר למקום ה-12 במצעד הרוק המיינסטרימי של הבילבורד, ולמקום 10 במצעד הרוק האלטרנטיבי של המגזין. השיר נשאר אחד מהפופולריים ביותר של הלהקה. אחריו יצאו הסינגלים "Down with the Sickness" באוקטובר אותה שנה, "Voices" בנובמבר ו"The Game" בפברואר 2001.
גרסת העשור
ב-23 במרץ 2010 הוציאה הלהקה גרסת עשור לאלבום. בגרסה הופיעו גרסאות שעברו מיקס שחודש מעט, וכן שירים חדשים שהופיעו לפני כן כצד ב' ולא נכללו בהוצאה המקורית. בנוסף נכללה גרפיקה מעודכנת ותכנים אינטרנטיים שצפייה בהם התאפרה רק לרכושי האלבום. גרסה זו, שחגגה עשור לצאת האלבום, הייתה זמינה לראשונה גם בגרסת ויניל.
דן דונגאן, גיטריסט הלהקה, אמר לגבי הגרסה החדשה: "[...] זה היה האלבום ששם אותנו על המפה והזניק את הקריירה שלנו. חזרנו לאולפן ועשינו לו רמיקס, הוא עובר תהליך של רה-מאסטרינג, נוסיף לו כמה רצועות בונוס, ונעדכן את האריזה והגרפיקה. זה יהיה פריט אספנים קטן, מחווה לאלבום הזה עבור המעריצים".
השירים הנוספים שנכללו באלבום היו "God of the Mind" ו-"A Welcome Burden", שהופיעו גם באוסף שירי צד ב' בשם The Lost Children.
גרסת 20 השנה
בינואר 2020 הכריזה הלהקה שהיא יוצאת למסע הופעות לכבוד 20 שנה לצאת האלבום, יחד עם סטיינד ובד וולבס. מסע ההופעות בוטל בסופו של דבר עקב מגפת הקורונה. The Sickness יצא מחדש לאור על מנת לציין את 20 השנה לצאתו לאור. הגרסה כוללת את כל השירים המקוריים בגרסת הרה-מאסטרינג, כמו גם גרסאות בביצועים חיים של השירים. מסע ההופעות נקבע מחדש ליולי וספטמבר 2021 אך בוטל שנית עקב מגבלות הקורונה.
ביקורות
עם צאתו זכה האלבום לביקורות חיוביות. סטיב יואי ממגזין האינטרנט "AllMusic" ציין שגם אם יש באלבום כמה קטעים מוצלחים פחות, הרי שהוא פרי עבודתה של להקה שלא נדרש לה עוד הרבה כדי להגיע לשליטה מוחלטת בסאונד ובכישורי ההלחנה שלה, מה שהופך את האלבום לאלבום ראשון נפלא.
שבחים
האתר "Loudwire" דירג את האלבום במקום ה-24 ברשימת 25 אלבומי הבכורה בסוגת ההארד רוק.
ב-2020 הופיע האלבום ברשימת 20 אלבומי המטאל הטובים ביותר לשנת 2000 של המגזין "Metal Hammer".
ב-2021 הופיע האלבום ברשימת 20 אלבומי הנו-מטאל המהותיים של מגזין "Revolver".
פיראנה (פירושונים)
{{פירושונים|
כלי רכב
}}
הייוורד (קליפורניה)
הייוורד (באנגלית: Hayward) היא עיר במחוז אלמדה שבמזרח מפרץ סן פרנסיסקו, קליפורניה, ארצות הברית. אוכלוסיית העיר הוערכה בשנת 2016 ב-158,937 תושבים, מה שמציב אותה במקום ה-37 בגודלה בקליפורניה.
היסטוריה
ההתיישבות האנושית באזור קיימת למעלה מ-4,000 שנים. לפני בוא האירופאים, התגוררו בסביבה זו אינדיאנים רבים. בשנת 1852 נפתח מלון דרכים באזור, ותחנת דואר נפתחה בשנת 1860. בשנת 1876 התבססה התיישבות קבע באזור. הכלכלה המקומית התפתחה בסוף המאה ה-19 כתוצאה מחקלאות ומתיירות. גידולים מקומיים בולטים היו עגבניות, תפוחי אדמה, אפרסקים, דובדבנים ומשמשים.
בשנים שקדמו למלחמת העולם השנייה, התגוררו בהייוורד כאמריקאים רבים ממוצא יפני. תושבים אלו נעצרו בסופו של דבר במסגרת כליאת היפנים בארצות הברית. בתקופה זו נפתחו מפעלים צבאיים רבים אשר יצרו מקומות תעסוקה לתושבי העיר.
דמוגרפיה
החלוקה האתנית של העיר היא:
תושבים ידועים אשר התגוררו בהייוורד למשך תקופה כזו או אחרת הם: מהרשלה עלי, מקס בר, צ'ארלס ואדי' אדי האוס, קלאודיה קולב, דיימון סימפסון, ג'ואן וסטון וקריסטי ימאגוצ'י.
משפחת שוקן
משפחת שוקן היא בעלי העיתון הארץ, הוצאת הספרים "הוצאת שוקן" ומפעלי מו"לות נוספים.
בין בני המשפחה:
מאיר בן ישי
מאיר בן ישי הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, שימש בעבר מפקד גדוד 906 ומפקד החטיבה המרכזית באוגדת עזה.
ביוגרפיה
עם גיוסו לצה"ל שובץ בן ישי בנח"ל. הוא עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בתום הקורס שב לנח"ל והיה למפקד מחלקה. בהמשך שימש כמפקד פלוגה וסמג"ד בגדוד 932 ולחם במלחמת לבנון הראשונה. בשנים 1987–1988 שימש כמפקד גדוד 906. לאחר מכן מונה כמפקד מחוז דן בפיקוד העורף, כמפקד החטיבה המרכזית באוגדת עזה וכמפקד בסיס אימונים של פיקוד מרכז. בשנת 2000 השתחרר מצה"ל. בשנת 2001 מונה כמנכ"ל ארגון ההובלה סע-שא. בהמשך התגייס למשטרה ושירת בדרגת תת-ניצב. בין היתר שימש כראש חטיבת האבטחה וכסגן מפקד כוחות הפינוי של המשטרה בתוכנית ההתנתקות בן ישי הינו בעל תואר ראשון מאוניברסיטת בר-אילן.
Holding Out for a Hero
Holding Out for a Hero (בעברית: מחכה לגיבור; נקרא לעיתים בשוגג: I Need a Hero, בגלל השורה הראשונה בפזמון) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הולשית בוני טיילר, מתוך אלבומה השישי, Secret Dreams and Forbidden Fire, והפסקול, Footloose. השיר יצא לאור ב-13 באפריל 1984, כסינגל הראשון והפותח מתוך האלבום, וכסינגל הרביעי מתוך הפסקול.
ההפקה האינסטרומנטלית של השיר נוצלה מחדש משיר ישן יותר של ג'ים סטיינמן בשם "Stark Raving Love", שהופיע באלבום Bad for Good.
בנוסף, הגיע השיר למקום ה-34 במצעד הבילבורד הוט 100, ולמקום 2 במצעד הסינגלים הבריטי.
רקע וכתיבה
את השיר כתב והפיק ג'ים סטיינמן ביחד עם דין פיצ'פורד. בשיר הוחלט כי טיילר לא תיקח חלק בהפקה או בכתיבה.
ג'ים סטיינמן גויס לעבוד על הפסקול Footeloose, שיצא עבור הסרט פוטלוס, ב-1984. סטיינמן הציע את שמה של טיילר כאשר הוא חיפש זמר שיקליט את השיר. טיילר הקליטה את השיר באולפני פאראמונט, ובשיר נעשה שימוש נרחב במגוון סרטים וסדרות שונות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שיצא לשיר, הופק על ידי ג'פרי אבלסון, והיה בבימויו של דאג דאודלה, ועם עזרה של קית' וויליאמס. הקליפ יצא כקליפ השני מתוך הפסקול, כשלפניו יצא הקליפ ל-"Let's Hear It For The Boy".
הקליפ מתחיל עם בוני טיילר, כשהיא בורחת מבית בוער; הקליפ מתמקד בעיקר בקרבת הבית הבוער על קצה הגרנד קניון - וברקע יש יריות ומלאכים השרים את השיר. הבוקרים הרעים לבושים בשחור, ובידיהם יש שוטים שבהם הם מאיימים על טיילר.
לאחר מכן מגיח ה"גיבור" עליו שרה טיילר. הוא מציל אותה מכנופיית הבוקרים שבאו לחטוף אותה. הגיבור לבוש בבגדים לבנים, וכשהוא מציל את טיילר, הוא רודף אחרי הבוקרים ויורה בהם אך אלו בורחים.
ברכילופוס גיבונסי
ברכילופוס גיבונסי (שם מדעי: Brachylophus gibbonsi) הוא מין נכחד של איגואנה גדולה שהתקיימה במשך ההולוקן של אוקיאניה, אשר התקיימה באי טונגה. לפי ההערכות מין זה נכחד מאה שנה לאחר בוא האדם לאיים בשנת 2800 לפני הספירה.
הממצאים המאובנים שלה התגלו במספר איים קרובים כמו ליפוקה, האפאי וטונגטאפו.
לטאה זו השתייכה לסוג ברכילופוס (Brachylophus), הקיים כיום והוא הסוג היחיד שאיננו מצוי באמריקה. לטאה זו הייתה גדולה בהרבה מקרוביה באורך של 1 עד 2 מטרים בקירוב וייתכן שדמה מעט לאיגואנה ירוקה מודרנית. ככל הנראה הייתה צמחונית בעיקרה.
לפי מספר חוקרים סוג איגואנה זה, אשר בניגוד לקרוביו אינו חי באמריקה אולי שרד על היסחפות על רפסודות צפות לאורך הזרם המשווני הדרומי לעבר אוקיאניה. כיום ישנם 4 מינים בסוג, כשהמין Brachylophus fasciatus מפיג'י הופץ גם לטונגה בידי האדם.
קניון עופר השרון
היסטוריה
שטח הקניון נרכש על ידי אלפרד אקירוב ודוד עזריאלי יזם להקים עליו את הקניון. בעקבות סכסוך בין השניים, התעכב הפרויקט. בסוף 1985 קבע בורר שלאקירוב זכות ראשונים לרכוש את חלקו של עזריאלי בפרויקט. הקניון נפתח ב-23 בפברואר 1989, בטקס בנוכחות שר המסחר והתעשייה אריאל שרון. שוכרי העוגן של הקניון בעת פתיחתו היו רשת "קו-אופ" והמשביר לצרכן. מנהלו הראשון של הקניון היה שמואל בן משה. בהקמת הקניון הושקעו 40 מיליון דולר.
מפתיחת הקניון בשנת 1989 פעלו בו אולמות בית קולנוע "רב חן" גם בשבתות. לאחר קבלת חוק ההסמכה ביקשה עיריית נתניה לסגור את בית הקולנוע בקניון בשבת, ואף התקיימה הפגנה של חרדים מול הקניון בדרישה לסגירה בשבתות. חברת תיאטראות ישראל בעלת הקולנוע עתרה לבג"ץ, שפסק שמאחר שחוק העזר הנתנייתי מתיר "פעילות תרבות וחינוך" בשבת, לא ניתן להורות על סגירתו של בית הקולנוע, שכן הוא עוסק בפעילות תרבות.
בשנת 1995 נוסף לקניון אגף דרומי קטן וגשר מקורה המוביל אליו ועובר מעל רחוב הפורצים. האגף נבנה כחלק ממבנה רב קומות המאכלס את בית הדיור המוגן "נופי השרון". במשך השנים "נותק" האגף מהקניון, אך ה"גשר" מהווה עדיין חלק ממנו.
בשנת 2004 נוסף לקניון מתחם חדש המכיל 33 חנויות, ושופץ מתחם המזון המהיר שהיה מכונה "הפרדס". באפריל 2004 נסגר סניף המשביר לצרכן, אך הוא נפתח שוב בשנת 2009, במקום בית הקולנוע שנסגר.
בשנת 2007 מכרה קבוצת אל-רוב (ישראל) את הקניון לקבוצת "קניוני ישראל" של "בריטיש ישראל", שבבעלות ליאו נואי, תמורת 344 מיליון שקל. בשנת 2009 החל פרויקט הרחבה של הקניון, אשר הסתיים שנתיים אחר כך. בשנת 2011 השלימה חברת מליסרון את רכישת קבוצת "קניוני ישראל". בשנת 2014, שונה שם הקניון ל"קניון עופר השרון", במיתוג זהה לשאר קניוני החברה.
מתחם חנויות המזון שפעל עד שנת 2012, נסגר לטובת בניית סניף של רשת האופנה "זארה".
בשנת 2012 הודיעה עיריית נתניה שתקים סמוך לקניון מגדל בגובה 27 קומות שישמש כבית העירייה.
פרזנטורית
עד שנת 2023, יובל שרף הייתה הפרזנטורית של קבוצת קניוני עופר. החל משנת 2023, שרף הוחלפה בידי עדי אשכנזי.
שאנדור פרקש
שאנדור פרקש (בהונגרית: Farkas Sándor; קשיימזה, 25 במרץ 1888 – בודפשט, 17 ביוני 1970) היה זמר אופרה (בריטון) יהודי-הונגרי מתלמידיו של ד"ר גזה לאסלו.
ביוגרפיה
הופעת הבכורה שלו כזמר אופרה הייתה בתיאטרון הלאומי בקולוז'וואר בשנת 1911 בתפקיד נילאקנטה, איש הדת (ליאו דליב: לקמה). בשנת 1917 חתם חוזה עם בית האופרה של בודפשט. ב-6 בינואר הופיע כז'ורז' ז'רמון (ג'וזפה ורדי: לה טראוויאטה). בגלל החוק היהודי השני הורחק מבית האופרה, אך רק עונה לאחר שכל עמיתיו היהודים (והיהודיות) פוטרו, רק ביוני 1940. לאחר מכן יכול היה להופיע רק במסגרת פעילות האמנות של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך, כי פעילות זו הורשתה רק בפני קהל יהודי. הוא שרד את השואה בגטו בודפשט ובתום מלחמת העולם השנייה, לאחר שחרורו, שוב היה חבר בלהקת בית האופרה עד 1954. אחרי פרישתו שיחק בתפקידים קטנים עד 1957.
פרקש שר באופן קבוע במקהלת בית הכנסת הגדול של בודפשט ברחוב דוהאני. דיוקנו צויר על ידי שיולה שארקאן.
עמוד השדרה של הרפרטואר שלו היו תפקידי בריטון לירי. פרקש הובא למנוחות בבית הקברות היהודי פרקשרט.
חיים אישיים
אשתו הייתה טרזיה וירט. הם נישאו בבודפשט ב-14 במרץ 1927.
ורניגרודה
ורניגרודה (בגרמנית: Wernigerode) היא עיר במדינת סקסוניה-אנהלט הממוקמת על המדרונות הצפוניים של רכס הרי ההארץ במרכז גרמניה.
היסטוריה
מועד יסודה של העיר לא נתמך במקורות כתובים. תחום היישוב הראשוני התבסס ככל הנראה בטירה שהוקמה על מישור הנהר הולטם. בשנת 1805 נהרסו שרידי הטירה, והשריד היחיד שנותר מתוארך לשנת 1582.
בשנת 1994 הצטרפו ואוחדו לתחומיה המוניציפליים של העיר שבעה כפרים מסביבתה הקרובה.
אתרים בעלי עניין
בעיר מספר מבנים מעניינים בסגנון האדריכלות הגותית. בית העירייה בעל חזית קורות העץ, נבנה בשנת 1498. חלק מן הבתים מעוטרים בגילופי עץ. טירת ורניגרודה שהוקמה על חורבות טירה מן המאה ה-12, נבנתה בין השנים 1862-1893 על ידי הנסיכים מבית שטולברג-ורניגרודה, והיא משקיפה על העיר מגבעה סמוכה.
העיר משמשת כתחנת יציאה ראשית של הרכבת בעלת המפתח הצר, אשר מובילה לפסגת הברוקן, ההר הגבוה ברכס הרי ההרץ. בעיר מספר מוזיאונים פרקים ואנדרטאות.
בנה ביתך
בנה ביתך היא מדיניות ממשלתית בישראל שבבסיסה הקצאת קרקעות לבנייה של בתים פרטיים צמודי-קרקע, לפי תכנון פרטי של המשתכן.
היסטוריה
במהלך שנות ה-50 הייתה עיקר הבנייה הציבורית בישראל בנייה אחידה. במושבים נבנו עבור המשתכנים בתים אחידים, וכך גם בשכונות צמודי קרקע של הערים, דוגמת שכונת קפלן בכפר סבא. בעת הקמת ערד, הוחלט על שיטה חדשה על פיה הובטחו מגרשים תמורת דמי פיתוח בלבד וניתן למתיישבים לבנות את בתיהם כראות עיניהם. לתוכנית זאת של משרד השיכון הודבק הכינוי "בנה ביתך". בשנת 1967 שווקו מגרשים נוספים בערד על פי אותה תוכנית. בשנת 1968 הונהגה תוכנית דומה בשכונת גבעת המבתר שבירושלים.
ביוני 1974 התמנה אברהם עופר לשר השיכון והוא אימץ את שיטת "בנה ביתך" באופן נרחב. תוכניות לשיווק מגרשים בשיטת בנה ביתך עלו לגבי עיירות הפיתוח בדרום, בבית שאן, ביבנה, בקצרין, באופירה, בפוריה עילית, במעלות ובאשקלון.
לאחר המהפך, התגבר השימוש בתוכניות "בנה ביתך", במיוחד בגליל, במסגרת הניסיון למשוך אוכלוסייה יהודית לגליל. בסוף 1977 עלה רעיון של "מגרש בחיסכון", תוכנית חיסכון לרכישת מגרש, במטרה לעודד את מכירת המגרשים. השר גדעון פת הצהיר בשנת 1978 שבכוונת משרד השיכון לשווק 1840 מגרשים בשיטת בנה ביתך כדי להאבק בעליית מחירי הדיור. מגרשים לבנה ביתך שווקו גם בלוד.
פרויקט "בנה ביתך"
מטרת הפרויקט הוגדרה בשלושה מישורים: מניעת עזיבת אוכלוסייה חזקה מעיירות פיתוח, משיכת אוכלוסייה חזקה ומבוססת אליהן ועידוד הפרטת הבנייה בארץ. הביצוע כלל הקצאת מגרשים זולים לבנייה פרטית, על ידי קבלן בניין פרטי ולפי תוכנית אישית של המשתכן. אחוז מסוים מן המגרשים הוקצה לתושבי היישוב או שהוגדרה להם עדיפות ברכישת מגרשים ובקבלת מענקים והלוואות.
מעלות וחסרונות
בניית "בנה ביתך" היא השיטה המועדפת על הישראלים ושימשה את משרד השיכון ואת רשות מקרקעי ישראל בעיקר במקרים בהם אף שיטת שיווק אחרת לא הצליחה.