cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יריעה אלגברית
הקונוס הנילפוטנטי ויריעות קשורות
עבור בחבורה האלגברית הפשוטה הקטנה ביותר SL_2 הקונוס הנילפוטנטי הוא הקונוס הריבועי במרחב.
יש גם קונוס נילפוטנטי במרחב הדואלי ל-\mathfrak g. אם G רדוקטיבית, אז  כהצגות של G (ביחס לפעולה הצמודה). לכן גם הקונוסים הנילפוטנטיים איזומורפיים. אולם לחבורה אלגברית ליניארית כללית זה לא נכון. בהרבה מקרים דווקא הגרסה הדואלית יותר שימושית בתורת ההצגות. למשל בשיטת המסלולום של קוסטנט-קירילוב.
לקונוס הנילפוטנטי יש גם גרסה עבור מרחב ספרי: בהינתן G-מרחב ספרי X ונקודה x\in X, יש לנו העתקה G\to X. הקו-דיפרנציאל של ההעתקה הזאת היא שיכון. התמונה ההפוכה של הקונוס הנילפוטנטי תחת שיכון זה נקראת הקונוס הנילפוטנטי היחסי של המרחב הספרי X.
יריעות הצגות
בהינתן חבורה אלגברית G וחבורה (דיסקרטית) נוצרת סופית \Gamma ניתן להגדיר מבנה טבעי של יריעה אלגברית על אוסף ההומומורפיזמים מ-\Gamma ל-G. ליריעה זאת קראים יריעת ההצגות (של \Gamma ב-G). החבורה G פעלת על יריעת ההצגות המתאימה. לעיתים מתעניינים במנה על פי פעולה זאת (ובהתאם להקשר גם היא לעיתים מכונה יריעת ההצגות).
מקרה פרטי חשוב מהווה הדוגמה \Gamma=\Z^2. במקרה זה יריעת ההצגות מכונה גם היריעה המתחלפת. הכללה מעניינת של דוגמה זאת היא המקרה בו, כאשר \Sigma הוא משטח רימן קומפקטי. לאור התאמת רימן הילברט יריעת ההצגות הזאת קשורה קשר הדוק למרחב ההשתנות (ראו להלן) של ה-G-מערכות מקומיות על \Sigma.
יריעות קויבר
בהינתן קויבר (ז.א. גרף מכוון לאו דווקה פשוט) Q, הצגה שלו היא התאמה של מרחב ליניארי לכל קודקוד והעתקה ליניארית לכל חץ. ממד של הצגה של קוויבר הוא רשימת הממדים של המרחבים הליניאריים המתאימים לקודקודים. על אוסף ההצגות מממד נתון של קויבר נתון Q (עד כדי איזומורפיזם) יש מבנה טבעי של יריעה אלגברית. ליריעה זאת קוראים יריעת הקויבר של Q. ישנן מספר בנייות המבוססת על בנייה זאת הנקראות (בהתאם להקשר) אף הן יריעת קויבר. לדוגמה יריעת הקויבר של לוסטיג ויריעת הקויבר של נקג'ימה.
יריעות טוריות
יריעה טורית היא יריעה G-ספרית כאשר G היא טורוס אלגברי (זאת אומרת חבורה אלגברית המהווה מכפלה של מספר עותקים של החבורה הכפלית של שדה ההגדרה). במילים אחרות יריעה טורית היא יריעה אלגברית נורמלית המכילה טורוס אלגברי בתור קבוצה פתוחה צפופה, כך שפעולת הטורוס על עצמו מתרחבת לפעולה אלגברית של חבורה על היריעה. יש תיאור של כל הירעות הטוריות. כל יריעה טורית מתוארת על ידי מבנה קומבינטורי בשם מניפה. תכונת רבות של יריעות טוריות (למשל: חלקות, שלמות, פרויקטיביות...) ניתנות לתיאור על ידי תכונות קומבינטוריות של המניפה המתאימה.
יריעות טוריות מהוות בנק של דוגמאות ליריעות אלגבריות. בזכות התיאור הקומבינטורי שלהן ניתן לבדוק בקלות יחסית השערות רבות עליהן ולקבל מכך אינדיקאציות ליריעות אלגבריות כלליות. לדוגמה קל יחסית לבנות דוגמה ליריעה טורית שלמה ולא פרויקטיבית. למרות פשטותה היחסית של דוגמה זאת, היא איננה הדוגמה הראשונה, וקדמו לה דוגמאות מסובכות יותר.
מרחבי השתנות (Moduli spaces)
משפחה מעניינת של דוגמאות של יריעות אלגבריות, מתקבלת מניסיון למיין מבנים מסוימים בגאומטריה אלגברית. לעיתים על אוסף כל המבנים האלה (עד כדי איזומורפיזם) יש מבנה של יריעה אלגברית. יריעה זאת נקראת מרחב השתנות (באנגלית Moduli space). הדוגמה הקלאסית של מרחב השתנות היא יריעת כל העקומים מגנוס נתון. יריעות הקויבר כמו גם יריעות ההצגות של חבורת משטח שתוארו מעלה הן דוגמאות ליריעות השתנות. כיום נהוג לדבר בדרך כלל על סטקים של השתנות במקום יריעות השתנות. הם קיימים ביותר מקרים ונותנים תמונה מדויקת יותר. אם יריעת ההשתנות קימת ניתן לקבלה מהסטק המתאים לאחר תהליך פשוט מסוים.
מיכאיל צ'יגורין
מיכאיל איוונוביץ' צ'יגורין (12 בנובמבר 1850;סנקט פטרבורג שברוסיה – 25 בינואר 1908; לובלין שבפולין) היה שחמטאי רוסי מוביל. שימש כמקור השראה לשיטה הסובייטית לבית ספר לשחמט ששלטה בעולם ממחצית המאה העשרים ועד לסופה של המאה ה-20. הוא חבר בהיכל התהילה העולמי של השחמט.
קריירת השחמט
צ'יגורין החל להתעניין בשחמט בשלב מאוחר מאוד בחייו; המורה שלו לימד אותו את המסעים בגיל 16, אך רק בגיל 24, לאחר שסיים את לימודיו והחל קריירה כפקיד ממשלה, החל לשחק ברצינות.
לאחר שנכבש בקסמי המשחק, הפסיק את עבודתו והחל את חייו כשחמטאי מקצועני. הוא שיחק סדרה של דו-קרבות עם אמנים ידועים כעמנואל שיפרס (בשנת 1878) ושמעון אלאפין (בשנת 1880) והשיג ניצחונות משמעותיים נגדם. כבר בשנת 1880 נחשב לטוב שבשחמטאי סנקט פטרבורג וייתכן שגם בכל רוסיה. התחרות הבינלאומית הראשונה שבה השתתף הייתה ברלין 1881, אשר בה סיים שלישי עם אותו מספר נקודות כמו שמעון אברמוביץ וינוור ואחרי יוהנס צוקרטורט וג'וזף הנרי בלקברן. בתחרות הגדולה בלונדון, בשנת 1883 סיים רביעי לאחר צוקרטרוט, בלקברן ווילהלם שטייניץ.
התמודדות על אליפות העולם
התוצאה הכללית של צ'יגורין מול שטייניץ מרשימה וממחישה כי היו כוחות שקולים כמעט לחלוטין: (+24-27=8).
צ'יגורין שיחק מול שטייניץ גם בדו-קרב טלגרפי בשנת 1890, שנועד לקבוע מי צודק בסוגיה תאורטית. לצ'יגורין היה יתרון קל של בחירת הפתיחות מראש מרשימה שסופקה על ידי שטייניץ ואכן הוא זכה בשני המשחקים.
משחקים בצמרת העולמית
ככל הנראה את התוצאה הטובה ביותר השיג צ'יגורין בתחרות הייסטינגס בשנת 1895, כאשר העפיל למקום שני לפני אלוף העולם המכהן עמנואל לסקר, טאראש ואלוף העולם הקודם שטייניץ. כל גדולי השחקנים בעולם הגיעו לשחק בתחרות זו והישגו המצוין של צ'יגורין כולל גם ניצחון מול הזוכה בתחרות הרי נלסון פילסבורי.
פילסבורי כיבד מאוד את יכולתו של צ'יגורין ולא בכדי, שכן צ'יגורין הוביל בתחרות האישית ביניהם (+8-7=6). הגם שלצ'יגורין הייתה תוצאה כוללת גרועה מול לסקר במשחקים תחרותיים (+1-8=4), הרי שבמשחק הראשון ביניהם בתחרות זכה צ'יגורין בכלים השחורים בסיום קלסי של שני פרשים מול שני רצים, על אף שהרצים של לסקר היו עדיפים, אך הוא זלזל באסטרטגיה של צ'יגורין. ראו המשחק ניצחונו של צ'יגורין על לסקר בתחרות הייסטינגס 1895.
בתחרויות חשובות אחרות זכה צ'יגורין במקום ראשון משותף בבודפשט בשנת 1896, וגבר על רודולף שארושק 3-1 בפלייאוף. בקלן 1898 סיים במקום שני משותף עם שארושק ווילהלם קוהן לאחר איימוס ברן שזכה בתחרות. המקום השביעי בתחרות לונדון 1899 הווה אכזבה עבורו, אך זו הייתה תחרות חזקה ביותר. בשנת 1901 סיים במקום השלישי בתחרות מונטה קרלו לאחר ינובסקי וקרל שלכטר.
כמומחה גדול לפתיחות גמביט, זכה צ'יגורין בתחרות וינה שהוקדשה לפתיחת גמביט המלך וניצח את לסקר (+2-1=3) בתחרות שהוקדשה לגמביט רייס בעיר ברייטון. לצערו של צ'יגורין התברר בהמשך כי גמביט רייס הוא בלתי מבוסס ולכן, העובדה ששיחק בכלים השחורים בכל המשחקים נתנה לו יתרון משמעותי. בתחרות מרובעת שהתקיימה בעיר לודז' בשנת 1906 סיים צ'יגורין במקום השני אחרי עקיבא רובינשטיין.
במקביל לאירועים בינלאומיים אלו, שיחק צ'יגורין וגם ניצח בשלוש האליפויות הראשונות של רוסיה, בשנים 1899, 1900 ו-1903. הצלחות יוקרתיות אלו קיבעו את המוניטין שלו כשחקן הטוב ביותר ברוסיה. לאחר שלא הצליח לנצח בתחרות הרביעית שהתקיימה בשנת 1906, קרא צ'יגורין תיגר על הזוכה בתחרות גרס סאלווה וניצח אותו בדו-קרב (+7=3-5).
בשנים 1901 ו-1902 הוא השתתף בתחרות בינלאומית במונטה קרלו, אך בשנת 1903 לא הוזמן מלחץ של אנדריי דדיאני.
סגנון והתנהגות
סגנון המשחק של צ'יגורין מאופיין ביכולת טקטית מושחזת היטב ובגישה בעלת דמיון יצירתי לשלב הפתיחה. הוא דחה רבות מההשקפות הקשיחות שטאראש ושטייניץ קידמו, אך קיבל את ההנחיות של שטייניץ על החוסן שבמרכז ההגנתי. צ'יגורין תרם להתפתחות הגישה בעבודה על ההסתעפויות הסגורות של הפתיחה הספרדית והוא גם היה חלוץ בכמה מההסתעפויות של ההגנה הסלאבית.
פרנק מרשל העיר על המצב העצבני מאוד, הנסער שאליו היה נכנס צ'יגורין כאשר היה נתקל בעמדה קשה. מעבר לנקישות תזזיתיות ברגליו ושיכול הרגלים הוא היה הופך לעיתים לפקעת עצבים, ומזגו היה הופך לפראי למדי.
אחרית חייו
כשגריר השחמט הרוסי, צ'יגורין הווה דוגמה מזהירה; הוא נתן הרצאות רבות, כתב מאמרים בביטאונים שונים, פרסם טורי שחמט וסיבסד מכספו או תמך בדרכים אחרות במספר ביטאונים כדי לאפשר להם המשך קיום למרות מספר קוראים נמוך. הוא גם יסד מועדון שחמט בסנקט פטרבורג וניסה במשך שנים רבות לייסד איגוד שחמט, ניסיון שהסתיים בהצלחה שנים אחדות לאחר מותו.
על פי האמן הבינלאומי הקנדי לורנס דיי, צ'יגורין נסע עם פדור בוגאטירצ'וק הצעיר לתחרויות ברוסיה בין השנים 1905–1907, בתקווה לאמן אותו. לאחר שהיגר לקנדה בעקבות מלחמת העולם השנייה, בוהטירצ'וק אימן את דיי.
מורשתו של צ'יגורין
בזכות כישרונו המקורי, משחקיו מלאי החיות והרצאותיו הפוריות והשופעות, רוסים רבים רואים בצ'יגורין כמייסד "בית הספר לשחמט" שנודע לימים כבית הספר הסובייטי לשחמט. הוא היה בצילן של התאוריות החדשות והמלהיבות המכונות היפרמודרניות בשנות ה-20, אך להשפעתו של צ'יגורין מקום בולט וקבוע בשליטה הסובייטית על עולם השחמט במאה ה-20.
מספר פתיחות והסתעפויות של פתיחות קרויות על שמו של צ'יגורין. שתי החשובות מביניהן הן הסתעפות צ'יגורין בפתיחה הספרדית : 1. ה4 ה5 2. פו3 פג6 3. רב5 א6 4. רא4 פו6 5. 0-0 רה7 6. צה1 ב5 7. רב3 ד6 8. ג3 0-0 9. ח3 פא5 והגנת צ'יגורין בגמביט המלכה 1. ד4 ד5 2. ג4 פג6. הראשונה נותרה פופולרית במשך כל המאה ה-20, ואילו לשנייה לא היו אוהדים רבים עד לאחרונה. התחייה לה זכתה לאחרונה נובעת ממאמציו של אלכסנדר מורוזביץ' שהגן על הפתיחה הן במשחק תחרותי והן בספרו "הגנת צ'יגורין לפי מורוזביץ'" שיצא לאור בשנת 2007.
שונות
משחק מפורסם של צ'יגורין מול שטייניץ משנת 1892 הווה בסיס לעלילה של ספר מדע בדיוני "משבצות העיר" משנת 1965 מאת ג'ון ברונר.
קרם גוף
בעוד שאחד מהשימושים של קרם הוא כאמצעי למתן תרופות, סוגים רבים של קרמים, ובמיוחד קרמי ידיים, קרמי גוף וקרמים לאלרגיות, נועדו פשוט כדי להחליק, להוסיף לחות, לרכך ולעיתים גם לבשם את העור.
משלוח תרופות
רופאי עור יכולים לתת מרשמים לקרמים עבור טיפול או מניעה של מחלות עור. זהו דבר שכיח שאותו מרכיב של תרופה מגובש לתחליב, לקרם או למשחה רפואית. הקרם הוא הצורה הנוחה ביותר מבין השלוש אך הוא אינו מתאים למריחה על אזורי עור שעירים כמו הקרקפת, בעוד שתחליב הוא פחות צמיגי וניתן למריחה בקלות על אזורים אלו (רבים ממוצרי השמפו התרופתי הם למעשה תחליבים). מבחינה היסטורית, לתחליבים היה יתרון גם בכך שניתן למרוח אותם בשכבות דקות בהשוואה לקרם או למשחה, ולכן הם יכולים לכסות כלכלית שטח גדול יותר של העור, אך מחקר של המוצר שחק בעקביות את ההבחנה הזו. תחליבים לא-קומדוגניים (שאינם מעוררים היווצרות של חטיטים) מומלצים לשימוש על עור הנוטה לאקנה.
שימוש מקצועי
מאחר שעובדי שירותי הבריאות חייבים לשטוף ידיים לעיתים קרובות כדי למנוע העברת מחלות, מומלץ להם להשתמש בתחליב ברמת בית-חולים כדי למנוע דלקת עור הנגרמת מחשיפה תכופה לחומרי הניקוי בסבון. מחקר משנת 2006 מצא שמריחת תחליב ייעודי לבתי חולים בעת שטיפת ידיים הפחיתה באופן משמעותי את החספוס והיובש של העור.
יש להקפיד שלא להשתמש בתחליבים הרגילים הנמכרים לציבור בסביבת בית חולים, שכן הבשמים והאלרגנים שבהם עלולים להוות סכנה לסובלים ממחסור חיסוני או מאלרגיות.
שימושים קוסמטיים
רוב הקרמים הקוסמטיים הם קרמי לחות, אם כי צורות אחרות, כדוגמת קרם שיזוף, קיימות גם כן.
קרמים קוסמטיים עשויים להיות משווקים כקרמי אנטי אייג'ינג, אשר יכולים להיות מסווגים גם כקוסמטיים במקרים רבים, ועשויים להכיל בישום. מנהל המזון והתרופות האמריקאי הביע דאגה לגבי קרמים שאינם מסווגים כתרופות אשר מיוחסים אליהם תכונות אנטי-אייג'ינג או מניעת קמטים.
הפקה
רוב הקרמים הם תחליבי שמן-במים שמעורב בהם שימוש בחומר כמו אלכוהול צטיריל (תרכובת המשלבת אלכוהול צטיל ואלכוהול סטיריל) כדי לשמור על אחידות התחליב, אבל גם קרמי מים-בשמן קיימים. מרכיבי המפתח של קרם, משחה או תחליב ג'ל (כלומר תערובות של שמן ומים) לטיפוח העור הם השלבים המימיים והשמנוניים, מתחלב למניעת הפרדה בין שני השלבים הללו, וכן, אם נמצא בשימוש, החומר או החומרים של התרופה. כמו כן, נהוג להוסיף לתחליבים גם מרכיבים שונים אחרים כגון בשמים, גליצרול, ג'ל פטרוליום (וזלין), צבעים, חומרים משמרים, חלבונים וחומרים מייצבים.
ייצור של תחליבים וקרמים ניתן לביצוע בשני סבבים:
תהליך ייצור טיפוסי של שמן-במים עשוי להיות כך:
אקנה
בהתאם להרכב שלהם, קרמים יכולים להיות קומדוגניים, כלומר הם יכולים לגרום להיווצרות מוגברת של קומדונים (זקיקי שיער חסומים). לעיתים קרובות אנשים הנוטים לאקנה או לייצור של קומדונים מעדיפים להשתמש בקרמים שפותחו כלא-קומדוגניים (לא גורמים להתפרצויות).
ספיגה מערכתית
כל המוצרים המקומיים, ביניהם תחליבים, יכולים לגרום לספיגה מִלְעוֹרִית (דרך העור) של המרכיבים שלהם. על אף שיש לכך שימוש מסוים כדרך למתן תרופה, הדבר גורם לרוב לתופעות לוואי לא-מכוונות. לדוגמה, תחליבים תרופתיים כגון דיפרולן (משחה המשמשת לדלקות עור) משמשים לרוב מתוך כוונה להפעיל השפעות מקומיות בלבד, אך ספיגת התרופה דרך העור יכולה להתרחש במידה קטנה, מה שיוביל לתופעות לוואי מערכתיות כגון היפרגליקמיה וגליקוזוריה.
הספיגה דרך העור היא מוגברת כאשר מורחים תחליבים ולאחר מכן מכסים אותם בשכבה אוטמת, כאשר מורחים אותם על אזורים גדולים בגוף, או כאשר מורחים אותם על עור פגום או מבוקע.
אלרגנים
תחליבים המכילים ניחוחות או תוספי מזון מסוימים עשויים לעורר תגובה חיסונית או אפילו לגרום למשתמשים לפתח אלרגיות חדשות.
כיום אין רגולציה על השימוש במונח "היפואלרגני", ונמצא כי אפילו מוצרי עור לילדים עם סימון זה עדיין מכילים אלרגנים. אנשים עם אקזמה פגיעים במיוחד לתגובה אלרגית עם תחליב, שכן מחסום העור הפגוע שלהם מאפשר לחומרים משמרים להיקשר ולהפעיל תאי חיסון.
בשנת 2014 פרסמה האקדמיה האמריקנית לאלרגיה, אסתמה ואימונולוגיה אזהרה לפיה תחליב טבעי המכיל מרכיבים הנפוצים במזון (כגון חלב עיזים, חלב פרה, חלב קוקוס או שמן) עלול להחדיר אלרגיות חדשות ותגובה אלרגית עם הצריכה של מזונות אלה מאוחר יותר. מאמר שפורסם בשנת 2020 על ידי חוקרים מבית הספר סנט ג'ורג' לרפואה באוניברסיטת לונדון מצא כי "לחות עור קבועה בתחילת החיים עשויה לקדם פיתוח אלרגיה למזון, ככל הנראה באמצעות גרימה לרגישות (סנסיטיזציה) דרך העור".
אישיות
אישיות (בלטינית: Persona) או אופי היא האיכות הכללית של התנהגות האדם. האישיות היא מכלול התכונות הנפשיות הנרכשות והמולדות המכתיבות את ההתנהגות, המחשבות והתחושות של הפרט במצבים בהם פרטים אחרים לא בהכרח יתנהגו, יחשבו ויחושו כמותו.
את האישיות ניתן להגדיר גם כקבוצה גמישה ומאורגנת של מאפיינים ייחודיים לאדם מסוים המשפיעים על הכרתו, דחפיו והתנהגותו במצבים שונים.
התפתחות המושג ומקור השם
המילה "פרסונה" תיארה לראשונה "אישיות" בשפה הלטינית. מילה זו הושאלה מיוונית שבה היא תיארה תחילה מסכת תיאטרון ומאוחר יותר גם את המסכה וגם את תכונות הנפש המוחצנות שעל השחקן להפגין כאשר הוא מרכיב אותה על פניו. הרומאים השתמשו במילה "פרסונה" כדי לתאר גם את תכונות האופי שהשחקן או אדם שאינו שחקן מפגין כאשר אינו מרכיב כל מסכה – דהיינו תדמית. מאוחר יותר תיארה המילה גם את תדמיתו החיצונית המופגנת של אדם וגם את תכונותיו האמתיות המוכרות רק למעטים – המשמעות המקובלת בתקופה המודרנית למונח ל-"אישיות". לאחר פרסום תורתו של זיגמונד פרויד, החל שימוש במושג "אישיות" גם לתיאור מכלול המנגנונים הנפשיים המניעים כל פרט שהוא להתנהגות, מחשבות ורגשות כל שהם – המבנה הכללי של נפשו של כל אדם ובהשאלה גם המבנה הכללי של נפשו של כל פרט ממין כל שהוא.
הגדרות של אישיות
עיון בהגדרות השונות שניתנו למושג "אישיות" על ידי פסיכולוגים, מגלה שונות גדולה. קרל רוג'רס מתייחס למושג אישיות באמצעות המונח "עצמי", שבו הוא רואה ישות מאורגנת סובייקטיבית המשפיעה על כל ההתנסויות של האדם ומעצבת אותן. אריק אריקסון רואה באישיות תוצר של תוצאות משברים, שכל אדם מתנסה בהם במהלך חייו. זיגמונד פרויד תיאר את מבנה האישיות כמורכב משלושה מרכיבים - הסתמי, האני והאני העליון.
פסיכולוגיה של האישיות
הפסיכולוגיה של האישיות היא ענף בפסיכולוגיה החוקר את אישיות האדם וההבדלים הבין-אישיים. דגש אחד בתחום הוא על הרכבת דיוקן ברור של אדם וההליכים הפסיכולוגיים העיקריים שלו. גישה אחרת מגדירה את האישיות כהבדלים בסיסיים בפרט ובאה לחקור הבדלים אלו. גישה שלישית בוחנת את האופי האנושי וכיצד בני האדם דומים אחד לשני. שלוש הגישות משתלבות יחדיו בחקר האישיות. לשם הערכת האישיות ומדידתה, נוהגים להשתמש במבחני אישיות שונים.
הפסיכולוג האמריקאי החלוץ גורדון אולפורט הגדיר כבר בשנות הארבעים של המאה העשרים שתי גישות עיקריות לחקר האישיות - הגישה האידיוגרפית והגישה הנומותטית. המחקר הנומותטי מחפש להגדיר חוקים כלליים אותם ניתן ליישם על ציבור רחב, כדוגמת עקרון המימוש העצמי או תכונת המוחצנות. המחקר האידיוגרפי מנסה להבין את ההיבטים הייחודיים של הפרט.
קיים פולמוס פסיכולוגי ארוך שנים סביב השאלה האם האישיות קיימת כמבנה ארגוני יציב, או שמא תגובותיו של האדם הן מצביות או מורכבות בהרבה מכדי שניתן יהיה לארגנן במסגרות של הגדרת אישיות ספציפית. תאוריות פסיכולוגיות שתקפו את הפסיכולוגיה של האישיות הצביעו על כך שטווח השינוי של ההתנהגות האנושית הוא רחב כל כך, עד כי היכולת לדון במבנה מאפיין עקבי הופכת להיות בלתי תקפה לאורך החיים; בנוסף, כיוון שהפסיכולוגיה של האישיות משתמשת לעיתים קרובות בממצאים אמפיריים להוכחת טענותיה במקום במבנים תאורטיים, התעוררה ביקורת כנגד המתודולוגיה המחקרית השכיחה בשיטה.
בית גוברין - מרשה
המסלע של שפלת יהודה בנוי משכבת קירטון שהוא גיר רך מתקופת האיאוקן בעיקר, שהורבדה בים קדום. מעל לקירטון התפתחה שכבה בעובי של 1–3 מטר, של גיר קשה, המכונה 'נארי'. מסלע הקירטון נוח לחציבת חללים תת-קרקעיים ולהפקת לבנים לבניין. עיקר לבני הבניין נכרו ממערות בצורת פעמון שפתח עגול בראשן. דרך פתחים אלו נכנסו אל תחילת מלאכת החציבה, וירדו כלפי מטה בחציבה, שורה אחר שורה, והוציאו כלפי מעלה לבני קירטון לצורכי בנייה. חלק מן המערות והחללים שנחצבו שימשו גם לצרכים שונים, כגון מגורים, בתי בד, בורות מים, מתקני קולומבריה ומערות קבורה. חלק מן המערות הרבות שבשטח הגן הותקנו לביקור קהל.
אחת מתכונות המערות הפעמוניות היא אקוסטיקה מעולה, וזו מנוצלת לעריכת קונצרטים, וכמו כן צולמה שם סצנה במחזמר ישו כוכב עליון ב-1973.
ביוני 2014 הכריז ארגון אונסק"ו על הגן הלאומי כאתר מורשת עולמית.
מרשה
מרשה נזכרת ברשימת ערי יהודה בספר יהושע (יהושע ט"ו, מ"ד). לאחר גלות בבל ישבו עמים רבים במרשה - אדומים, צידונים, ובתקופה ההלניסטית ישבו בה אף דוברי יוונית. יוחנן הורקנוס כבש את העיר בשנת 112 לפני הספירה, תושביה התגיירו ועל-פי המסורת היא מקום מוצאו של הורדוס האדומי.
בית גוברין
היישוב בית גוברין בא במקום מרשה, ולתולדותיו עדויות הן ממסמכים היסטוריים והן מממצאים ארכאולוגיים. במשך השנים שלטו בה רומאים וביזנטים, יהודים, מוסלמים וצלבנים, שבנו בה מבצר. כל אחת מתקופות אלה הותירה בה את שרידיה. בתקופת המשנה והתלמוד ישבה בה קהילה יהודית גדולה, שהוציאה מתוכה תנאים ואמוראים רבים. עד מלחמת העצמאות שכן במקום הכפר הערבי בית ג'יברין, שתושביו נמלטו ממנו במהלך המלחמה.
הרון מאלכסנדריה
הרון מאלכסנדריה (ביוונית: Ἥρων ὁ Ἀλεξανδρεύς; חי לערך בשנים 10–70 לספירה), היה ממציא, מהנדס, מתמטיקאי ופיזיקאי יווני מהתקופה הרומית אשר חי באלכסנדריה שבמצרים, תחת שלטון הקיסרות הרומית. הוא נחשב לנסיין הגדול ביותר של העת העתיקה, ועבודתו מקושרת למסורת המדעית ההלניסטית.
הרון פרסם תיאור מפורסם של מנגנון המונע בכוח קיטור, שנקרא כדור איאולוס (שלפעמים מכונה גם "מנוע הרון"). בין המצאותיו המפורסמות ביותר נכללת טחנת הרוח, שמייצגת את הדוגמה המוקדמת ביותר לטכנולוגיה שרותמת את אנרגיית הרוח. הרון היה משויך לאסכולה האטומיסטית. כמה מרעיונותיו נגזרו מעבודותיו של קטסיביוס.
חלק גדול מחיבוריו המקוריים של הרון אבד, אך כמה מעבודותיו נשמרו - בעיקר בצורת חיבורים מהאימפריה הרומית המזרחית, וחלק קטן יותר בתרגומים ללטינית וערבית.
קורות חייו
הרון שימש ככל הנראה כמרצה וחוקר בספרייה הגדולה של אלכסנדריה ומרבית כתביו נשתמרו כסיכומים של קורסים שלימד, שעסקו בעיקר במתמטיקה, מכניקה, פיזיקה ופנאומטיקה. הרון ידוע בעיקר בזכות מחקריו שעסקו בתכונות האוויר והמים ועבודתו הייתה חיונית לחקר יסודות ההידרוסטטיקה והפנאומטיקה. אף על פי שתחום הקיברנטיקה לא הוגדר במדויק עד המאה ה-20, ניתן לפרש כיום את עבודתו של הרון, במיוחד בתחום המנגנונים האוטומטיים, כמייצגת את המחקר הפורמלי הראשון בתחום זה.
המצאותיו
הרון תיאר את הבנייה של כדור איאולוס, שהוא התקן תגובה מכני דמוי רקטה, ומנוע הקיטור המתועד המוקדם ביותר (אף על פי שויטרוביוס תיאר התקן דומה כמאה שנה מוקדם יותר). בין המצאותיו הידועות ביותר ניתן למנות את:
מתמטיקה
הרון עסק גם במתמטיקה ובגאומטריה. הוא תיאר שיטה איטרטיבית להוצאת שורש ריבועי של מספר. כיום שמו מקושר לנוסחת הרון לחישוב שטח משולש מאורכי צלעותיו, כמו גם למשולש הרון. הוא פיתח גם נוסחה להוצאת שורש מעוקב ממספר.
יוליאן רחלין
יוליאן רחלין (בגרמנית: Julian Rachlin; נולד ב-8 בדצמבר 1974) הוא כנר, ויולן ומנצח אוסטרי, יהודי יליד ליטא.
רקע משפחתי ושנות ילדותו ולימודיו
רחלין נולד בוילנה למשפחה של מוזיקאים יהודים. אביו מיכאיל רחלין הוא צ'לן ואמו, סופיה היא פסנתרנית. בגיל 4 (1978) היגר עם הוריו לאוסטריה. מגיל 9 (1983) למד את אמנות הכינור בקונסרבטוריון של וינה אצל בוריס קושניר, ברוח המסורת הרוסית-סובייטית. הוא היה תלמידו הראשון של קושניר בווינה. בנוסף לקח רחלין למשך שנתיים שיעורים פרטיים אצל פנחס צוקרמן. קונצרט הבכורה שלו כסולן אירע בשנת 1984, בגיל 10. כעבור ארבע שנים זכה בפרס "המוזיקאי הצעיר של השנה" בתחרות האירוויזיון למוזיקאים צעירים וזכה לנגן עם תזמורת הקונצרטחבאו המלכותית. בעקבות זאת הוזמן להופיע תחת שרביטו של לורין מאזל בפסטיבל ברלין והיה לסולן הצעיר מכל הזמנים שניגן עם הפילהרמונית של וינה, זאת בניצוחו של ריקרדו מוטי.
הקריירה הבינלאומית
בהמשך רחלין סייר במקומות רבים ברחבי אירופה וארצות הברית, כשניגן תחת שרביטם של מנצחים מפורסמים כמו ברנרד הייטינק, ולדימיר אשכנזי, ג'יימס לוויין, זובין מהטה או אנדרה פרווין. בשנת 2005 ניגן לראשונה עם הפילהרמונית של ניו יורק והמנצח לורין מאזל בקרנגי הול. במקביל לפעילותו ככנר סולן, הקדיש יוליאן רחלין את עצמו גם למוזיקה קאמרית. הוא ניגן בהרכבים קאמריים יחד עם אמנים כמו מרתה ארחריץ', איתמר גולן, נטליה גוטמן, גדעון קרמר ומסטיסלב רוסטרופוביץ'. בשנת 2000 ניגן בבכורת השישיה מאת קשישטוף פנדרצקי יחד עם רוסטרופוביץ', יורי בשמט ואחרים. באותה שנה הוא הקים פסטיבל מוזיקלי משלו - "יוליאן רחלין וידידים" - בעיר דוברובניק. החל משנת 2005 ניהל רחלין גם את הפסטיבל למוזיקה קאמרית "רחלין מציג" במנזר פרנג באוסטריה תחתית. הקליט הקלטות מפורסמות בסוני קלאסיקל רקורדס, ורנר קלאסיק ודויטשה גרמופון. לפי הזמנתו של מאריס יאנסונס למד רחלין את אמנות הניצוח אצל סופי רחלין.
ביצועיו את הקונצ'רטי לכינור של ברהמס, סיבליוס, צ'ייקובסקי ואת הסונטה לויולה ופסנתר אופוס 47 מאת שוסטקוביץ' זכו בעקביות לשבחי המבקרים. בשנת 2000 קיבל רחלין את הפרס הבינלאומי של האקדמיה קיג'יאנה למוזיקה מסיינה, איטליה. החל משנת 1999 רחלין מלמד כפרופסור באקדמיה למוזיקה של האוניברסיטה הפרטית של וינה.
כמנצח יוליאן רחלין ניצח בין היתר על התזמורת הסימפונית של שיקגו, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הפילהרמונית המלכותית, התזמורת הסימפונית של ברמינגהאם, התזמורת הסימפונית של וינה, התזמורת הפילהרמונית של אוסלו, תזמורת הקונצרטהאוס של ברלין, תזמורת רדיו וינה, התזמורת הפילהרמונית המלכותית של ליברפול ועוד.
בשנת 2014 התמנה רחלין למנצח אורח ראשי של הסינפוניה המלכותית הצפונית ושל התזמורת הפילהרמונית של טורקו.
ב-2015 הוא ניגן בטקס הנעילה של הפסטיבל הבינלאומי העשירי ע"ש יורי בשמט במינסק.
בשנת 2023 נבחר להיות המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית ירושלים ובמקביל נבחר להיות המנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של קריסטיאנסנד.
וילהלם מייסטר
חשיבותו ההיסטורית והספרותית של הרומן
בתקופה בה נכתב, היה ז'אנר הרומן בכללו בחיתוליו, ונחשב לז'אנר ספרותי נחות לעומת השירה. לפיכך ביקש גתה להראות כי הרומן יכול גם הוא לנסוק לגבהים רוחניים ופילוסופיים, בין השאר על ידי שזירת שירה בגוף הטקסט.
וילהלם מייסטר הוא הרומן הראשון בז'אנר רומן ההתחנכות - הבילנדונגסרומן. בעת כתיבת הרומן עברה מערכת הערכים בגרמניה טלטלה, בעקבות המהפכה הצרפתית אשר ערערה את יסודות המוסר ותפישותיה החברתיות, בין השאר בשל ערעור מעמד האצולה.
במרכז הבילדונגסרומן עומד אדם בתהליך התבגרות מנער לגבר, אשר בסופו הוא לכאורה מגובש מבחינה מוסרית וכשיר לתפקד כאזרח. תהליך זה אמור לעבור גם הקורא. כך מבקש גתה להרגיע את היוצרות בעקבות המהפכה וליצור זהות אזרחית בשלה ומוסרית על ידי הרומן.
קז'ימייז' דולני
קז'ימייז' דולני (בפולנית: Kazimierz Dolny; בפי יהודי העיר: קוזמיר דלובלין) היא עיר השוכנת על גדות הוויסלה במחוז פולאווי (Puławy) בפרובינציית לובלין שבמזרח פולין.
במאה ה-14 רכש המלך קז'ימייז' השלישי ("הגדול") כפר, שעד ימיו נקרא "וייצ'נה וולה" ושינה את שם המקום לקז'ימייז' על שמו. העיר התפתחה במאה ה-16 כאשר היוותה צומת מסחר בדגנים.
בתקופה בין מלחמות העולם האזור היה מוכר כ"כפר אמנים". בין האמנים שהיו מבקרים באזור בקביעות וציירו את השטטל נמנים אברהם אדולף ברמן, שמואל פינקלשטיין, מאוריצי מינקובסקי ורבים נוספים. בשנת 1937 בעיר צולם סרט הדיבוק.
כיום משמשת העיר אתר תיירות פנים וחוץ והיא ידועה בזכות כיכר העיר המוקפת מבנים בסגנון רנסאנס.
יהודי העיר
כבר בימי המלך קז'ימייז' השלישי ("הגדול") הייתה בעיירה קהילה יהודית קטנה. המלך העניק לקהילה כתב זכויות ועקב כך הפכה העיירה יעד להגירת יהודים אליה. הצלחת היהודים הביאה לקנאה, שהביאה לאיסורים שונים בתחילת המאה ה-17. על היהודים נאסרו סוגי מסחר שונים שבהם זכו להצלחה ודחקו את רגלי הסוחרים הפולנים וכן נאסר עליהם לייצר בירה. איסור נוסף היה על מגורים בבתים המשקיפים על כיכר העיר.
כאשר סובייסקי נבחר כמלך פולין הוא שחרר את היהודים ממסים ואישר את כל הזכויות שהיו ליהודים תחת שלטון המלכים הקודמים. במהלך השנים בוטל גם איסור המגורים והקהילה פרחה מחדש.
במאה ה-19 הקים הרב יחזקאל טאוב, מתלמידיו של החוזה מלובלין, את חסידות קוזמיר. בשנת 1897 נמנו בעיר 1,772 יהודים, ובשנת 1921 נמנו בה 1,382 יהודים, כמחצית מתושביה באותה עת.
בתקופת השואה הוקם בעיר יודנראט שבתיווכו, ובסיוע כוח משטרה יהודי, הכריחו הנאצים את יהודי העיר לעסוק בעבודות כפייה ולסלול כביש הבנוי מאבני המצבות של בית העלמין היהודי. לאחר השואה הוקם "קיר מצבות" משרידי מצבות אלו. במאי 1940 הוקם גטו אליו הובאו גם יהודים מפולאווי והסביבה. במהלך 1942 הובלו חלק מהיהודים ששרדו את המחלות והעבודה הקשה לבלזץ. בסוף 1942 הייתה העיר "נקייה" מיהודיה.
בשנת 2018 החל מאבק משפטי בין העירייה ובין צאצאי הרב יחזקאל מקוזמיר, עקב גילוי שרידי בית העלמין העתיק של העיירה שהוחרב על ידי הנאצים ושוכן כעת מתחת למגרש כדורגל סמוך לבית ספר יסודי. החסידים, בייצוג הארגון J-nerations, תובעים מהעירייה לאשר את הפיכת המקום לאתר המקודש ליהודים ולהקים בו מבנה לציון קבר רבם.
מבין יהודי העיר, התפרסם הצייר והפסל חיים גולדברג. בעיירה גדל גם הצייר שמואל וודניצקי.
Ex's & Oh's
Ex's & Oh's הוא סינגל של הזמרת-יוצרת האמריקאית אל קינג, מתוך אלבום הבכורה שלה, Love Stuff. השיר יצא לאור ב-23 בספטמבר 2014, כסינגל הראשון מתוך האלבום, על ידי חברת התקליטים RCA רקורדס.
השיר הגיע למקום העשירי במצעד הבילבורד הוט 100, וה-15 במצעד הסינגלים הבריטי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר, הועלה לערוץ היוטיוב של אל קינג ב-1 במאי 2015, כמה חודשים לאחר שיצא כסינגל. את הקליפ ביים מיכאל מקסיס. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את קינג ואת בן הזוג שלה בתוך רכב. בהמשך, היא אומרת לו לצאת החוצה ומשאירה אותו לבד במדבר.
בהמשך, חונה את רכבה, ונכנסת אל הקראוון שלה. כשהיא מתעוררת, ניתן לראות מסביבו גברים שונים, אותם מכנה קינג ה-"אקסים" שלה. אחד מהם מכין עבורה נקניקייה בלחמנייה, וזו ממשיכה לשיר את השיר. בסמוך לכך, ניתן לראות את בן זוגה לשעבר, מוריד את חולצתו, ומנסה לפלס דרכו במדבר בחזרה אליה.
נכון ליוני 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-134 מיליון צפיות, מה שהופך אותו לנצפה ביותר של קינג.
תמר שמיר
תמר "תמי" שמיר (נולדה בשנת 1959) היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל בשחייה 3 פעמים ברציפות (1975-1973) במשחים ל-100 מטר גב ול-200 מטר גב. בעלת מדליית כסף מהמכביה התשיעית (1973) ומדליית ארד מכינוס הפועל (1975).
ביוגרפיה
שמיר גדלה בבת ים. היא התאמנה ביחד עם אחותה המבוגרת ממנה ציפי, אף שחיינית מצטיינת, בקבוצת הפועל בת ים בהדרכתם של נלו בילדרמן ודורית זלץ. אביה, יצחק, הקים וניהל את האגודה במשך כ-7 שנים.
מדליית כסף מהמכביה
בתחרויות השחייה של המכביה התשיעית שנערכו בבריכת השחייה "גלי גיל" ברמת גן ביולי 1973 זכתה שמיר במדליית כסף, במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, ביחד עם נאוה כגן, רעיה צורף וענת וייס בתוצאה של 4:59.1 דקות, אחרי הרביעייה האמריקאית שקבעה שיא מכביה חדש של 4:27.4 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבריכת בת גלים בחיפה בספטמבר אותה שנה זכתה שמיר בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:18.6 דקות, לפני ענת וייס מברית מכבים עתיד (1:21.3 דקות) ורות עמר מהפועל ימק"א ירושלים (1:22.0 דקות) ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:48.5 דקות, לפני גלינה ויינר מברית מכבים עתיד (2:52.7 דקות) וענת וייס (2:55.4 דקות).
1974
באליפות ישראל בשחייה לנוער שנערכה בבריכת מכון וינגייט בסוף אוגוסט 1974 זכתה שמיר בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי לנערות עד גיל 18 חדש של 1:16.9 דקות ובמשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי לנערות עד גיל 18 חדש של 2:43.7 דקות. חודש לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף ספטמבר היא הגנה על תאריה לאחר שזכתה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:17.7 דקות, לפני מיכל קרני מהפועל קריית טבעון (1:18.8 דקות) וגליה ויינר (1:19.9 דקות) ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:46.5 דקות, לפני גליה ויינר (2:48.0 דקות) ומיכל קרני (2:49.7 דקות).
כינוס הפועל ה-10
בתחרויות השחייה של כינוס הפועל ה-10 שנערכו בבת גלים בחיפה במאי 1975 זכתה שמיר במדליית ארד במשחה 100 מטר גב בתוצאה של 1:18.5 דקות נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:49.7 דקות. חודש לאחר מכן, באליפות תל אביב בשחייה שנערכה בבריכת "גלי גיל" ברמת גן ביוני אותה שנה זכתה שמיר במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי לנערות עד גיל 18 חדש של 1:15.9 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף ספטמבר אותה שנה הגנה שמיר על תאריה פעם נוספת לאחר שזכתה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:16.1 דקות, לפני ליז בוכשטבר (1:18.1 דקות) וענת סקלי (1:19.5 דקות) שתיהן חברותיה לאגודה ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:43.6 דקות, לפני ליז בוכשטבר (2:44.2 דקות) וענת הראל מברית מכבים עתיד (2:49.7 דקות). נוסף לכך, היא זכתה במדליית כסף, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:43.6 דקות אחרי תמר מייסנר (2:38.7 דקות) ולפני דניאלה יוסטר (2:45.5 דקות) ובמדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:16.9 דקות, אחרי רעיה צורף (1:10.8 דקות) ומיכל ויינברג מברית מכבים עתיד (1:14.0 דקות).
סיגריות מספרו
סיגריות מַסְפֶּרוֹ הן סיגריות מתוצרת ארץ-ישראלית שהיו מקובלות בתקופת היישוב.
היסטוריה
סיגריות מספרו יוצרו בארץ ישראל החל מ-1921 על ידי חברת "האחים מספרו בע"מ", Maspero Freres Ltd (מלבדן יוצרו באותה תקופה סיגריות "דובק" ו"מטוסיאן"). קודם לכן החברה התקיימה בקהיר שבמצרים, ואף החזיקה מחסן לאחסון טבק ביפו בין השנים 1911–1914, אז חודש מונופול חברת Regie.
החברה הייתה חברה בת של ענקית הטבק "British American Tobacco". החברה ייצרה במשך השנים סיגריות בשמות שונים.
למרות היותה חברה בבעלות בינלאומית, השתתפה החברה במאבקי היישוב, והייתה בין הראשונות שעל קופסאותיה התנוסס בול "כופר היישוב". החברה אף תרמה מתוצרתה וכסף למעפילים, אך עדיין בעיתונות התקופה הוזכרה העובדה שעל אף היותה חברה המעסיקה יהודים - אין זו חברה ישראלית.
החברה נסגרה באפריל 1956, בעקבות החרם הערבי. אולם מותגיה נמכרו לחברת דובק.
השפעות תרבותיות
שני האלבומים מהווים פרטי אספנות, ו"במה עברית" מהווה מקור רב ערך לתולדות התיאטרון העברי.
קונאל קראנדומנה
קונאל קראנדומנה (בגאלית סקוטית: Conall Crandomna; מת בשנת 660) היה מלך דאל ריאטה החל משנת 650 ועד מותו.
על פי ה"סנכוס פר נ-אלבן" קונאל היה בנו של אאוכייד בוייד וחבר קנל נגאבריין (שבט גבריין).
על פי ה"דואן אלבאנאך" קונאל עלה לשלטון לאחר מותו של פרכאר מק קונייד מקנל קומגייל (שבט קומגייל), שהיה אז חלק משבט גבריין.
קונאל מלך במקביל לדונכאד מק קונייג עד שנת 654 ולאחר מותו של דונכאד שלט כשליט יחיד עד שנת 660.
אליהו וינוגרד
אליהו וינוגרד (10 בדצמבר 1926 – 13 בינואר 2018) היה משפטן ישראלי שכיהן כנשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב בשנים 1989–1996, כשופט בפועל בבית המשפט העליון במשך כשנה ועמד בראש ועדות ציבוריות, בהן ועדת וינוגרד לחקר אירועי מלחמת לבנון השנייה וועדת וינוגרד בנושא שכר הלימוד במוסדות להשכלה גבוהה.
ביוגרפיה
וינוגרד נולד בתל אביב, בן לישראל וינוגרד וחנה לבית גליק. סבו, הרב פנחס מרדכי וינוגרד, היה שד"ר של ישיבת תורת חיים (אין קשר משפחתי למשפחת וינוגרד מייסדי הישיבה) ואחיו של הרב ישעיהו זאב וינוגרד, מראשי ישיבת עץ חיים.
בשנת 1952 הוסמך כעורך דין, ועד שנת 1960 עסק במקצוע זה במשרד עורכי דין "יזהר הררי ושות'".
בשנים 1960–1963 היה עוזר לפרקליט מחוז תל אביב בפרקליטות המדינה. בשנים 1963–1972 עסק כעורך דין עצמאי.
ב-1972 מונה לשופט בבית משפט השלום בתל אביב, ובשנת 1977 מונה לשופט בבית המשפט המחוזי בעיר. בתפקידו זה היה בין השופטים שהרשיעו את חברי כנופיית מע"צ.
בשנת 1983 קיבל תואר דוקטור למשפטים מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1987 כיהן כשופט בפועל בבית המשפט העליון, ובשנים 1989–1996 כיהן כנשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב. תיק מרכזי שבו טיפל במסגרת תפקידו זה הוא הליכי הפירוק והשיקום של קונצרן "כור".
ב-12 בפברואר 1996 פרש מכס השיפוט בהגיעו לגיל 70. באותה שנה קיבל את אות אביר איכות השלטון.
לאחר פרישתו שימש יושב ראש של ועדות ציבוריות רבות:
בין השנים 1996–2000 שימש כיושב ראש מועצת רואי חשבון בישראל.
לצד פעילותו בוועדות ציבוריות עסק בבוררויות, בהן המחלוקת במשפחת אייזנברג על עיזבונו של שאול אייזנברג והמחלוקת בין אנשי העסקים ארקדי גאידמק ויוסי טרוים.
בשנת 2008 הצטרף כשותף למשרד גדעון פישר ושות', ושימש כמנהל המקצועי במשרד. לצד כהונתו כבורר בבוררויות גדולות מטעם המשרד, עסק וינוגרד בתיקי ליטיגציה מורכבים. בדצמבר 2013 ייצג מטעם משרד זה את חברת "איקיוטק" במבצע הגבייה שלה שספג ביקורת ציבורית.
וינוגרד זכה בתואר יקיר רמת השרון ב-1995.
ספרים
וינוגרד כתב מספר ספרי משפט, בהם:
בנוסף ערך את הספרים:
משפחה
ב-1950 התחתן עם יוכבד, ולזוג נולדו שלושה ילדים. הזוג התגורר שנים רבות ברמת השרון, ולאחר פטירת אשתו ב-2003 עבר להתגורר בהרצליה.
איליה מצ'ניקוב
איליה איליץ' מצ'ניקוב (ברוסית: Мечников, Илья Ильич ; 16 ביולי 1845 – 16 במאי 1916) היה רופא וזואולוג יהודי-רוסי חתן פרס נובל לרפואה או לפיזיולוגיה, ידוע בזכות תרומתו לתחום האימונולוגיה.
בשנת 1882 גילה מצ'ניקוב את הפגוציטוזה - בליעת חיידקים וגורמים זרים אחרים על ידי מקרופאגים. זהו מנגנון חשוב בפעילותה של מערכת החיסון של הגוף. התאוריה נחשבה מהפכנית עם הופעתה אולם מאוחר יותר נתקבלה על הכל. חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1908, יחד עם פאול ארליך, על תרומתו להבנת מערכת החיסון. הוא גם נחשב, לפי חלק מהמקורות כמי שטבע בשנת 1903 את המונח גרונטולוגיה, לתאר את המדע המתפתח של חקר הזיקנה והארכת תוחלת החיים. הוא יסד את הרעיון של חיסון מבוסס-תאים, בעוד ארליך הגה את הרעיון של Humoral immunity, עבודתם נחשבת היסודות של מדע האימונולוגיה - הענף בביולוגיה שעוסק בחקר מערכת החיסון.
קורות חייו
מצ'ניקוב נולד בכפר איוואנובקה במחוז חרקוב שבאוקראינה, באימפריה הרוסית, וכינה עצמו "בן הערבות". אמו, אמיליה לבובנה נווחוביץ', הייתה יהודיה, בתו של הסופר והמשכיל היהודי רוסי יהודה ליב נווחוביץ' והיא השפיע על חינוכו במיוחד בתחום המדעים. אביו של המדען, איליה איוואנוביץ' מצ'ניקוב, היה רוסי, קצין במשמר המלכותי. הוא נמנה עם צאצאיו של יורי סטפנוביץ' מילסקו-ספפארי, נכדו של ניקולאה מילסקו ספטארול, המלומד והדיפלומט הרומני ממולדובה שהשתקע ברוסיה בסוף המאה ה-17. השם מצ'ניקוב בא מהכינוי "מצ'ניק" = "נושא חרב", שהוא תרגום לרוסית של הכינוי הרומני Spatarul "ספטארול" (או בפי הרוסים "ספפארי").
מצ'ניקוב למד בבית ספר בחרקוב. כבר כשהיה ילד קטן הוא התעניין מאוד בידיעת הטבע, ונשא הרצאות בנושא לאחיו הקטנים ולילדים אחרים. באותה תקופה הוא התעניין במיוחד בבוטניקה ובגאולוגיה. מצ'ניקוב למד באוניברסיטה הלאומית חרקוב. הוא למד באופן אינטנסטיבי והצליח לסיים את התואר שנמשך 4 שנים בתוך שנתיים בלבד. לאחר מכן הלך ללמוד פאונה ימית בהלגולנד בגרמניה ולאחר מכן לאוניברסיטת גיסן, שם עבד עם פרופסור Rudolf Leuckart. לאחר מכן ערב לאוניברסיטת גטינגן ולאקדמיה במינכן, שם עבר במעבדתו של הרופא והבונטנאי Philipp Franz von Siebold. בשנת 1865, בזמן עבודתו בגיסן, הוא גילה עיכול תוך-תאי (Intracellular digestion) באחת מהתולעות השטוחות, תצפית זו השפיעה על גילוייו בעתיד. בהמשך הוא עבר לנאפולי שם התכונן לתזת הדוקטורט שלו בנושא התפתחות עוברית של דיונונים מסוג Sepiola, ו-סרטנאי Nelalia.
לאחר הלימודים התמנה פרופסור לזואולוגיה באוניברסיטת אודסה.
בסנט פטרסבורג פגש מצ'ניקוב את אשתו הראשונה, לודמילה פיודורוביץ'. לודמילה חלתה בשחפת כה חמורה עד שנאלצו לשאת אותה לחתונה בכנסייה בכיסא. במשך חמש שנים עשה מצ'ניקוב כל שביכולתו כדי להציל את חייה, אבל היא נפטרה ב-20 באפריל 1873. שבור מאובדן זה, ומוטרד בשל בעיות ראייה, בעיות לב וקשיים באוניברסיטה, מצ'ניקוב היה כה פסימי, עד כי ניסה להתאבד על ידי בליעת מנה גדולה של אופיום אך נכשל. באודסה פגש מצ'ניקוב את אשתו השנייה, אולגה, אותה נשא לאישה בשנת 1875. בשנת 1880 הותקפה אולגה בצורה קשה על ידי טיפוס הבטן, ולמרות שלא מתה, מצ'ניקוב שעדיין סבל מבריאות קשה נתקף שנית בדיכאון קשה וניסה להתאבד בשנית. הפעם החליט, לעשות זאת באמצעות הניסוי המדעי של חיסון עצמו עם קדחת חוזרת אנדמית, כדי לברר אם המחלה עוברת בדם. ההתקפה של קדחת חוזרת שאחריה הייתה חמורה, אבל היא לא הרגה אותו.
ב-1882, לאחר החלמתו מהמחלה, התפטר מצ'ניקוב מאוניברסיטת אודסה, בגלל התנגדותו לממשל בזמן הממשלה הראקציונרית שקמה לאחר ההתנקשות באלכסנדר השני.
לאחר מכן נסע מצ'ניקוב למסינה באיטליה כדי להמשיך את עבודתו על אמבריולוגיה השוואתית, במעבדה פרטית שהקים שם. בשנת 1882 במסינה גילה מצ'ניקוב את תופעת הפאגוציטוזה שבזכותה התפרסם. תגלית זו נעשתה כאשר זיהה מיצ'ניקוב, תאים ניידים בזחלים של כוכבי ים. בזכות היותם קטנים ושקופים יכול היה מצ'ניקוב להביט בהם מבעד למיקרוסקופ בזחלים בעודם בחיים. מצ'ניקוב חשב שתאים אלה הם חלק ממערכת ההגנה של אורגניזמים אלה. כדי לבחון רעיון זה הוא תקע בזחלים קוצים זעירים מעץ מנדרינה אותו הכין באותה תקופה כדי שישמש עץ חג מולד עבור ילדיו. למחרת בבוקר הוא מצא שהתאים הניידים הקיפו את הקוצים. הוא ידע עוד קודם לכן שכאשר מתרחשת דלקת בקרב בעלי חיים שיש להם מערכת דם וסקולארית, יצאו מכלי הדם תאי דם לבנים, ועלה בדעתו הרעיון כי תאי-דם אלה עשויים לבלוע ולעכל חיידקים שפלשו לגוף. הוא העלה את היפותזה הזו בפני Carl Friedrich Wilhelm Claus, פרופסור לזואולוגיה מאוניברסיטת וינה, שהציע לו להשתמש בשם "פגוציט" ("phagocyte") כדי לתאר סוג של תא שיכול להרוג פתוגנים. מצ'ניקוב תיאר את ממצאיו באוניברסיטת אודסה בשנת 1883.
ב-1887 עזב מצ'ניקוב את תחומי האימפריה הרוסית. ב-1892 קיבל משרה במכון פסטר בפריז, וכעבור שלוש שנים היה לסגן מנהל המכון. בשנת 1908 קיבל פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על התאוריה שהגה. את חלקו בפרס הוציא למימון מחקריו.
אנדרו גארפילד
אנדרו ראסל גארפילד (באנגלית: Andrew Russell Garfield; נולד ב-20 באוגוסט 1983) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי-בריטי ידוע בשל תפקידו כאדוארדו סברין בסרט "הרשת החברתית" עליו קיבל מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקן משנה, בזכות כיכובו כפיטר פארקר בשני סרטי "ספיידרמן המופלא" ובזכות תפקידו כדזמונד דוס בסרט המלחמה של מל גיבסון "הסרבן", עליו קיבל מועמדויות לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסרט דרמה. בשנת 2021 כיכב בסרט "טיק, טיק... בום!" בתור ג'ונתן לארסון, תפקיד עליו קיבל מועמדות לפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר בפעם השנייה.
ביוגרפיה
גארפילד נולד בלוס אנג'לס, לאם אנגלייה-נוצרייה, ולאב אמריקאי-יהודי. הוא מגדיר עצמו גם כיהודי. משפחתו עברה עמו לבריטניה כשהיה בן שלוש. שם משפחתו במקור שונה מ"גרפינקל" ל"גארפילד" על ידי סבו. הוריו ניהלו עסק קטן לעיצוב פנים; אביו הפך יותר מאוחר למאמן ראשי של מועדון השחייה של העיר גילדפורד, ואמו היא עוזרת הוראה בגן ילדים. גארפילד גדל בסארי, והיה מתעמל במהלך שנותיו הראשונות.
הוא למד ב-City of London Freemen's School באשטד, לפני שהתאמן ב-Central School of Speech and Drama, שם סיים את לימודיו בשנת 2004.
קריירה
כאשר היה בן 9, החל גארפילד בלימודי משחק בגילדפורד והופיע בהצגה "באגסי מלון". ב-2004, עם סיום לימודי התיכון, החל לשחק בהצגות תיאטרון. בשנת 2005 שיחק את רומיאו במחזה "רומיאו ויוליה" בתיאטרון במנצ'סטר. את הופעת הבכורה שלו בטלוויזיה הבריטית ביצע בסדרה "שוגר אהובתי" ב-2007, שיחק בסדרה "דוקטור הו", וכיכב בסרט "בוי A". ב-2009, שיחק בסרט "מופע הפלאים של דוקטור פרנסוס" לצידו של הית' לדג'ר". בשנת 2010 גילם את דמותו של אדוארדו סברין, אחד ממייסדי פייסבוק שנושל מהחברה, בסרט הקולנוע "הרשת החברתית" לצד ג'סי אייזנברג. על תפקידו היה מועמד לפרס גלובוס הזהב. באותה שנה שיחק בסרט "לעולם אל תתן לי ללכת" בכיכובה של קיירה נייטלי.
אבווהר
אַבְּוֵהְר (בגרמנית: Abwehr – הגנה, הגנה עצמית) היה מנגנון המודיעין הצבאי הגרמני בין 1921 ל-1944. השם תאם את דרישת מדינות ההסכמה בתום מלחמת העולם הראשונה מגרמניה, שלא תקים גוף מודיעין, אלא לצורכי הגנה בלבד.
אנדרו גארפילד
קריירה
במהלך 2010, גארפילד נבחר לגלם את דמותו של פיטר פארקר/ספיידרמן ובכך להחליף את טובי מגוויר ששיחק את דמותו של ספיידרמן בסדרת סרטי ספיידרמן של סם ריימי. את תפקיד בת זוגו בסרט שיחקה אמה סטון. הסרט "ספיידרמן המופלא" יצא לאקרנים ב-3 ביולי 2012.
ב-2012 שב לתיאטרון ושיחק בהצגה "מותו של סוכן" בברודוויי. ב-2014 יצא סרט ההמשך בכיכובו "ספיידרמן המופלא 2". חרף תוכניות להפקת "ספיידרמן המופלא 3", בפברואר 2015 נודע כי אולפני סוני ומארוול חתמו על חוזה לשילוב דמותו של ספיידרמן ביקום הקולנועי של מארוול כחלק מתוכנית להפקת אתחול מחודש של הדמות עם שחקן חדש שילוהק כספיידרמן.
אבווהר
החל מ-4 בפברואר 1938 היה תוארו המלא של הארגון "מחלקת חוץ לארץ להגנה בפיקוד העליון של הוורמאכט" (בגרמנית: "Amt Ausland/Abwehr im Oberkommando der Wehrmacht").
אנדרו גארפילד
קריירה
ב-2016, כיכב בסרט "הסרבן" בבימויו של מל גיבסון. גארפילד שיחק את דמותו של דזמונד דוס, שהיה הראשון להתנדב לתפקיד חובש קרבי בצבא ארצות הברית ועם זאת סירב להשתמש בנשק, על כך שהצליח להציל עשרות חיילים בשדה הקרב הוענקה לו מדליית הכבוד, ועל תפקיד זה גארפילד היה מועמד בפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר. לאחר מכן באותה שנה, כיכב בסרטו של מרטין סקורסזה "שתיקה", דרמה היסטורית שמתרחשת במאה ה-17 ביפן.
בשנת 2017 שיחק בסרט הדרמה של אנדי סירקיס "לנשום" בתפקיד הראשי של רובין קוונדיש. בהמשך השנה שיחק את הכומר פריור בעיבוד של המחזה "מלאכים באמריקה" בתיאטרון המלכותי הלאומי בלונדון. שנה לאחר מכן, ב-2018 ההצגה עלתה גם בתיאטרון ניל סיימון כחלק מתיאטרון ברודוויי. עוד בשנת 2018 כיכב בקומדיה השחורה "תעלומה בסילבר לייק".
בשנת 2020 שיחק בסרט "מיינסטרים" לצידה של מאיה הוק.
אבווהר
האבווהר לפני קנריס
האבווהר הוקם בשנת 1921 כחלק מ"משרד ההגנה" של רפובליקת ויימאר. על פי חוזה ורסאי הותר לגרמניה להקים צבא בן 100,000 איש, שכונה רייכסווהר, ובמסגרתו הוקם השירות החדש. מפקדו הראשון של השירות היה המאיור פרידריך גמפ (Gempp), עוזרו לשעבר של אוברסט ולטר ניקולאי (Nicolai), שהיה ראש מנגנון המודיעין הגרמני בזמן מלחמת העולם הראשונה. בתחילה הורכב המנגנון מעשרה קצינים וצוות משרדי. במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 הוקמו בארגון שלוש מחלקות: מחלקה I לסיור, מחלקה II לצפנים ולקליטת שידורי רדיו ומחלקה III לריגול נגדי.
אנדרו גארפילד
קריירה
בשנת 2021 גילם את דמותו של ג'ונתן לארסון בסרט הדרמה המוזיקלי "טיק, טיק... בום!" שביים לין-מנואל מירנדה לשירות הזרמת המדיה "נטפליקס", ומבוסס על המחזמר הסמי-אוטוביוגרפי באותו השם מאת ג'ונתן לארסון, על תפקידו זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי וקיבל מועמדות לפרס גילדת שחקני המסך לשחקן הראשי הטוב ביותר. לאחר מכן שב לגלם את דמותו של פיטר פארקר בסרט "ספיידרמן: אין דרך הביתה".
אבווהר
האבווהר לפני קנריס
בשנות ה-30 של המאה ה-20 אורגן מחדש משרד ההגנה. ב-7 ביוני 1932 הועמד בראש הארגון קצין ימי בשם קפיטן קונרד פציג (Patzig). נראה כי על אף שהארגון היה מורכב ברובו מקציני צבא היבשה, יוחסה לו חשיבות מועטה שלא אפשרה להעמיד בראשו קצין שאפתן וקרייריסט. נראה גם כי קציני ים מנוסים יותר במתרחש בארצות זרות.
אנדרו גארפילד
קריירה
בשנת 2022 נכלל ברשימת טיים 100.
אבווהר
האבווהר לפני קנריס
לאחר עליית הנאצים לשלטון ב-1933 נקלע פציג למאבק עם היינריך הימלר בשאלת נחיצותן של טיסות סיור מעל פולין. כתוצאה מכך, פוטר פציג בשנת 1935, והוא נשלח לפקד על אוניית מערכה. פציג הוחלף בקצין ימי אחר, קפיטן בצי הגרמני בשם וילהלם קנריס.
עד למלחמת העולם השנייה
עוד בטרם התמנה קנריס למפקד האבווהר ב-1 בינואר 1935, הזהיר אותו קודמו בתפקיד מפני ניסיונות ההשתלטות של הימלר והיידריך על גופי המודיעין. קנריס, שהיה מודע לרצון זה של בכירי ה-אס אס, היה בעצמו אמן התככים, ובמשך תקופה ארוכה הדף את ניסיונות ההשתלטות של אנשי האס אס, במקביל לניהול מדיניות עצמאית, אשר גבלה לעיתים בקו ההתנגדות הפעילה למשטר ולרוב אף עברה אותו.
בשנת 1938 היו אנשי האבווהר מעורבים בניסיונהּ של קבוצת קצינים, בראשות גנרל לודוויג פון בק, לתפוס את השלטון אם יורה היטלר על פלישה לחבל הסודטים, שהייתה עלולה להצית מלחמה עם בריטניה וצרפת, אשר במאזן הכוחות הקיים אז הייתה לוורמאכט נחיתות משמעותית בניהולה. בגידתן של בריטניה וצרפת בצ'כוסלובקיה במהלך ועידת מינכן והצלחתו המפתיעה של אדולף היטלר לקבל את חבל הסודטים ללא קרב הן שמנעו את הוצאת התוכנית לפועל.
אנדרו גארפילד
חיים אישיים
בין השנים 2011–2015 גארפילד היה בזוגיות עם השחקנית אמה סטון, שכיכבה לצדו בסרט "ספיידרמן המופלא". כשנשאל על מיניותו, גארפילד הגדיר את עצמו כהטרוסקסואל, אך אמר שהוא פתוח לכל דחף שעשוי להתעורר בתוכו בכל עת.
אבווהר
הארגון מחדש בשנת 1938
בשנת 1938 ארגן קנריס את הסוכנות מחדש, וחילק אותה לשלושה חלקים:
יחידות האבווהר כללו יחידות קישור לצבא, לצי וללופטוואפה, אשר היו מעבירות דרישות למידע ספציפי על פי צרכים מבצעיים שוטפים.
בכל מחוז ממחוזותיה הצבאיים של גרמניה הוקמה יחידת אבווהר על פי הדגם של היחידה הארצית, כלומר: נוכחות לאגף הריגול, אגף החבלה ולאגף הריגול הנגדי. יחידות מחוזיות אלו היו בפיקודו של קצין צבא או צי בכיר, ודיווחו ישירות למטה האבווהר. המבצעים שניהלו היחידות המחוזיות היו על פי תוכנית שתכנן קנריס, על פי דרישות שקיבל ממטה הצבא, ולאחר 1941 ישירות מהיטלר. בפועל, לכל יחידה מחוזית ניתן כר פעולה נרחב לתכנון וביצוע פעולות. כל יחידה מחוזית יכלה לגייס סוכנים לעצמה, והאבווהר הפעיל רשת של "ציידי כישרונות". ברוב המקרים היו סוכני האבווהר אזרחים מגויסים, ולא אנשי צבא.
בארצות נייטרליות הסווה האבווהר את פעולותיו כאשר פעל משגרירויות או משלחות סחר. בארצות נייטרליות אך ידידותיות, כספרד של פרנקו, החזיק האבווהר יחידה מחוזית בנוסף ליחידה מוסווית, שפעלה מן השגרירות הגרמנית.
פעולותיו הצבאיות של האבווהר בזמן מלחמת העולם השנייה
עם כל זאת, תפקודהּ של האבווהר בזמן המלחמה היה כושל. רוב המודיעין שאספה לא התקבל בעין יפה בשל סיבות פוליטיות, הקשורות בהנהגה הגרמנית. התחרות עם שירותי המודיעין שבשליטת האס אס הייתה יותר מתחרות בין שירותי מודיעין מתחרים; ככל שהתקדמה המלחמה הפכו פעולותיהם של אוסטר וקנריס לפעולות התנגדות למשטר, שהשפיעו על יעילותו של השירות שהפעילו. קנריס ואוסטר היו מבכירי הקושרים בקשר העשרים ביולי, ואף העסיקו יהודים כסוכנים וסייעו למספר יהודים קטן להימלט לשווייץ. בידיעתו של קנריס, סייעו סוכני האבווהר לעיתים לכוחות האויב ולסוכניו. קנריס סיפק להיטלר מידע כוזב שהניא אותו מלפלוש לשווייץ, וכן שכנע את פרנקו לא לאפשר מעבר כוחות גרמניים דרך ספרד לכיבוש גיברלטר.
האס אס חקר פעילויות אלו במשך שנים, והאשים את קנריס בתחילה כי הערכות המודיעין שלו, במיוחד בכל הנוגע לחזית הרוסית, נגועות בתבוסתנות.
פעולות ההתנגדות של האבווהר למשטר הנאצי
מתחילת המלחמה פעל הנס אוסטר בחשאי באופן שנועד למנוע מגרמניה את הניצחון במלחמה. לאחר כיבוש פולין והכנת התוכניות למתקפה במערב, היה האבווהר מעורב בניסיון נוסף של הגנרלים להפיל את היטלר, אך זה נכשל בנסיבות דומות. המתקפה במערב נדחתה מחודש לחודש, ובין נובמבר 1939 ומאי 1940 ניתנו לצבא מספר פקודות להתכונן למתקפה. ידידו הקרוב של אוסטר היה הנספח הצבאי ההולנדי בברלין, קולונל בשם סאס. אוסטר גילה לו, בתחילה ברמזים, וככל שהתקרב מועד ההתקפה באופן מפורש יותר ויותר, על המתקפה הקרבה. בעלות הברית לא עשו דבר עם המידע שקיבלו, מחשש שהמדובר בסוכן פרובוקטור. המתקפה הצליחה להיות הפתעה אסטרטגית, הן במועד ביצועה, הן בתוכנית המתקפה והן ביתרון האדיר של הצבא הגרמני בטקטיקה ובאסטרטגיה של לוחמת השריון.
במהלך כל הפעילות הזו התקיימה יריבות בין האבווהר ובין גורמים נוספים ב"רייך השלישי", ובמיוחד הגסטאפו והאס דה. גורמים אלו, נאמנים למפלגה הנאצית ולאדולף היטלר, ניסו במשך שנים לעלות על עקבות הקושרים כנגד היטלר ולהביא למעצרם. בשנת 1943 היה האבווהר מעורב בניסיון כושל להצלת יהודים שנקרא "מבצע U7". במבצע זה נשלחו לשווייץ שלושה עשר יהודים, במסווה של סוכני אבווהר ודיפלומטים. בתיאום המבצע עסק אחד מראשי הקושרים כנגד היטלר, הנס פון דוהנאני, עורך דין אשר כבר מתחילת שנות השלושים החל לאסוף חומר נגד היטלר בתיק סודי שנועד לשמש בסיס למשפטו של היטלר, לכשזה יודח. עם פרוץ המלחמה קיבל דוהנאני תפקיד באבווהר, והיה לאחד מאנשי סודו של אוסטר במבצעיו. שווייץ דרשה כסף במטבע זר עבור כל יהודי שהוברח במסגרת המבצע, ודוהנאני נאלץ לשלם. נתיב המטבע הזר, והעבירות שבוצעו על חוקי המטבע הגרמנים, הוביל את הגסטאפו הישר אל דוהנאני, וזה נעצר יחד עם אדם נוסף בשם דיטריך פון בונהופר שהיה מעורב בעניין. על חלקו במבצע זה קיבל דוהנאני את תואר חסיד אומות העולם מיד ושם. אוסטר, שהבין שהגסטאפו בעקבותיו, פרש מכל פעילות.
קנריס המשיך זמן קצר לעמוד בראש האבווהר לאחר פרישתו של אוסטר. הנטל שהוטל על כתפיו היה עצום. מחד, היה ראש מנגנון המודיעין הצבאי בעת מלחמה, ואחראי על פעולות מסובכות של ריגול וריגול נגדי, תוך ניהול מאבק מוחות עם מנגנוני המודיעין של בעלות הברית. מאידך, היה מטהו באבווהר אחד מן המרכזים הראשיים בקשר נגד השלטון. קנריס המשיך במדיניותו שנועדה לגרום לגרמניה להפסיד במלחמה לבעלות הברית המערביות. הוא הטעה את היטלר לחשוב שבעלות הברית לא ינחתו באנציו ב-1943 ונטע במוחו את המחשבה שמיליוני עובדי כפייה שהובאו לתחומי הרייך יכולים להתקומם. דבר זה הביא למתן פקודה ל"צבא המולדת", ארמיית עתודה שנועדה לשמש להשמת כוחות מילואים וחיילים שסיימו את אימונם הבסיסי, להכין תוכנית מבצע להזרמת כוחות לברלין במקרה של התקוממות מסוג זה. הכנת הפקודה הוטלה על קלאוס שנק פון שטאופנברג, מראשי הקושרים, והפקודה "מבצע ואלקירי" נוצלה על ידי הקושרים על מנת להזרים לבירה כוחות הנאמנים להם בשעת הצורך.
נפילתו של קנריס
האירוע שהוביל לנפילתו של קנריס ולחיסול האבווהר התרחש ב-10 בספטמבר 1943 ונודע בשם "מסיבת התה של גב' סולף". יוהנה סולף הייתה אלמנתו של פקיד בכיר במשטר הקייזר, וזמן רב הייתה מעורבת בפעולות התנגדות למשטר ובקשרים עם אינטלקטואלים שהתנגדו למשטר. במסיבת תה שערכה נכח רופא שווייצרי בשם רקסה, שהתברר כי הוא סוכן הגסטפו. רקסה דיווח על "מסיבת התה" לממונים עליו, וב-12 בינואר 1944 נעצרו אנשי חוגה של סולף והוצאו להורג, פרט לסולף ובתה. אחד מאנשי החוג היה אוטו קיפ, עובד משרד החוץ, שהיה בעל קשרים באבווהר, ובהם קשרים עם סוכני אבווהר באיסטנבול. סוכנים אלו זומנו לחקירה, אך ביודעם את הצפוי להם, הקדימו וערקו לשורות הבריטים.
הגסטפו האמין כי הסוכנים שערקו הסגירו עמם את הקודים הסודיים של האבווהר, וכי הארגון כולו חשוף לבריטים. להיטלר היה די בכך. על אף מאמצי האבווהר להטיל את האשמה על אנשי האס אס או שירות החוץ, זומן קנריס ל"ריאיון" עם היטלר, שבו הואשם בכך שהביא לכך שהאבווהר "פורק לחתיכות". קנריס נאלץ להסכים לכך ופוטר בו במקום. ב-11 בפברואר 1944 הוציא היטלר צו המכפיף את האבווהר ל"לשכה לביטחון הרייך", ה-RSHA, שבראשה עמד ארנסט קלטנברונר.