cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ריצ'רד ספק
מועד לפורענות
ספק חזר בשלישית למשרדי הלשכה של איגוד הימאים בצהרי ה-12 ביולי וקיבל צו התייצבות לאוניית הסינקלייר גרייט לייקס אשר עגנה במרחק של כחצי שעת נסיעה ב, אינדיאנה. הוא הצליח לתפוס טרמפ ברכבו של מלח איטלקי ותיק והגיע לנמל העיר בשעה 17:00 אחר הצהריים, רק כדי לגלות כי מקומו נלקח שוב בידי ימאי אחר. בלית ברירה חזר בכעס יחד עם אותו מלח לאולם האיגוד אשר כבר סגר את שעריו לאותו היום, ומאחר שלא היה בידיו די כסף כדי להשכיר חדר באכסניה או במלון, השאיר את תיקיו בתחנת הדלק, אכל ארוחת ערב במסעדה מקומית, והלך לישון על ספסל בפארק לואלה.
השכם בבוקר למחרת אסף ספק את חפציו ושב אל בנייני הלשכה, אך הקדים במעט את שעת הפתיחה ונאלץ לחכות בחוץ במשך זמן-מה. כאשר אחד מסוכני האיגוד הגיע למקום לבסוף פנה אליו ספק בזעם והתלונן על כך שנשלח להפלגות אשר כבר היו משוריינות לימאים אחרים. כעבור שעתיים הגיעו אחותו וגיסו לבקרו, והשלושה ישבו ברכבם במשך חצי שעה ושוחחו זה עם זה. כאשר סיפר להם ספק על צרותיו והקשיים בהם נתקל במציאת הפלגה נתנו לו כעשרים וחמישה דולרים, ונסעו לדרכם.
לאחר ששכר חדר למשך שבוע שלם באכסניית מסבאת המספנה העביר ספק את השעות הבאות בשתייה לשכרה. בהמשך היום ובזמן ששוטט מפאב אחד למשנהו נתקל באלה מיי הופר, זונה בת חמישים ושלוש אשר נהגה לפקוד את אותם אזורים בחיפוש אחר משקאות חריפים ולקוחות. הוא החל לעקוב אחריה במשך מספר דקות, ולאחר שלא הגיבה לקריאותיו, הציע לקנות עבורה משקה במסבאה בה שכר את חדרו. כאשר המשיכה לסרב להצעותיו שלף את סכינו והצמיד אותה לגבה, מאיים עליה כי אם לא תתלווה אליו ירצח אותה. השניים הגיעו לבסוף למסבאה ונכנסו פנימה דרך הדלת האחורית, משם עלו במעלה גרם המדרגות לחדרו של ספק, אשר נמצא בקומה השנייה. תחילה שתו בירה ושוחחו במשך זמן קצר, בטרם פקד עליה ספק לפשוט את בגדיה ולהיכנס למיטה, עליה אנס אותה במשך מספר דקות. לפני שעזבה הושיט לה שקית שהכילה מספר פחיות בירה סגורות, וביקש ממנה לפגוש אותו באחד הפאבים הסמוכים בהמשך היום. כאשר הגיעה חזרה לביתה הבחינה הופר כי הלה גנב את אקדח הרוהם שהחזיקה בארנקה.
מאוחר יותר באותו הערב שב ספק לאכסניית מגוריו וכמעט נקלע לתגרה עם כמה מיושביה לאחר שכיוון את האקדח שגנב לעברם. שני הצדדים השלימו בסופו של דבר, ולאחר שעזבו את המקום בסביבות השעה 22:30 בלילה, עלה ספק לחדרו למשך זמן קצר. הוא התלבש בבגדים שחורים ויצא העירה כשהוא שיכור למדי, וחמוש באקדח ובאולר קטן.
הרציחות
ספק הגיע לבניין העירוני 2139, בית טורי דו-קומתי אשר נמצא ברחוב איסט 100, בשכונת ג'פרי מנור, באזור הקהילתי, בעיר שיקגו, בסביבות השעה 23:00 בליל ה-13 ביולי 1966. בית החולים הקהילתי שפעל בדרום העיר השכיר את המקום מידי העירייה בעקבות עומס במעונות הסטודנטים הרשמיים, בנוסף למספר בניינים סמוכים, בהם שיכן את האחיות המתלמדות.
לאחר שהגיע למפתן הדלת האחורית של הבניין דרך סמטה צדדית וחשוכה השתמש ספק בלהב סכינו כדי לפרוץ את אחד החלונות, שיטה בה היה מלומד ומנוסה בעקבות השנים הרבות בהן שדד בתי מגורים, בטרם החליק את ידו פנימה ופתח את ידית הדלת. כאשר נכנס צעד מיד לכיוון חדר השינה של קוראזון אמוראו ומרליטה גארגולו בנות העשרים ושלוש, שתיים מהסטודנטיות הפיליפיניות אשר השתכנו בבניין, ודפק בעדינות על הדלת. אמוראו התעוררה מרעש הנקישות וקמה ממיטתה כדי לבדוק לפשרן, אולם ברגע שפתחה את הדלת רק מעט נדחף ספק קדימה בכוח רב ונכנס לחדר השינה כשהוא מחזיק בידו הימנית את האקדח שגנב מאלה היי הופר. הוא תפס את אמוראו בחוזקה בידה תוך כדי ששאל אותה היכן ישנו שאר האחיות באותה שעה, לפני שהעיר את מרליטה, והצעיד את שתיהן תחת איומי אקדח במורד המסדרון ולכיוון חדר השינה הגדול שנמצא בעורף הקומה. כאשר נכנסו פנימה הדליק את האור והעיר את אחת מארבעת האחיות שישנו בחדר, ולנטינה פסיון בת העשרים וארבע, גם היא סטודנטית פיליפינית, לפני שניגש להעיר את שלושת האחרות. בשעה שניסה לעוררן נכנסו הסטודנטיות המפוחדות לתוך חדר ארון הבגדים הסמוך שנבנה מעבר לאחד הקירות של חדר השינה, בו הסתררו במשך מספר רגעים, בטרם נשמעו נקישות חלשות על הדלת ואחריהן קולה של אחת מחברותיהן אשר נשמע אומר,. כאשר פתחו את הדלת לרווחה ראו כי ספק העיר גם את פמלה וילקנינג ופאט מאטוסק בנות העשרים ואת נינה שמאל בת העשרים ושלוש, כולן סטודנטיות אמריקאיות, אשר עמדו במרכז החדר בבגדיהן התחתונים.
כעת, לאחר שריכז את כולן בחדר אחד, הורה להן להתיישב על הרצפה באמצעות אקדחו כשגבן מופנה כנגד שתי השידות שניצבו בצדדי החדר, בזמן שהוא נותר על רגליו ונשען על אחת משלושת מיטות הקומותיים, תוך כדי שהשקיף מבעד לחלון לעבר פארק לואלה הסמוך כדי לוודא שאף נפש חיה לא הבחינה במתרחש. סטודנטית נוספת בשם סוזן פריס נכנסה לבניין באותה שעה כדי להשתמש בטלפון ולהתקשר לאחד מחדרי המעונות הסמוכים, אולם ספק והאחיות לא שמעו אותה, והיא לא ראתה אותם. הסטודנטיות ישבו כעת במעין חצי מעגל מסביב לספק ופנו אליו לראשונה בשאלה,. הלה השיב להן,. כאשר אחת המתלמדות האמריקאיות שאלה כיצד הצליח להיכנס לבניין, ענה לה ביובש,. לאחר מכן התנדבה וילקנינג להביא לו את כספה, אולם הוא סימן לה באקדחה שלא תזוז ממקומה, תוך כדי שהמשיך לשוחח עמן, ולעיתים אף ניסה להתבדח.
לבסוף שאל אותן ספק כמה כסף החזיקו עליהן בטרם השיבה כל אחת מהן כמה כסף היה ברשותה. אלו שהתגוררו באותו החדר קמו לעבר מיטותיהן כדי להביא את הכסף מארנקיהן, אך הסטודנטיות הפיליפיניות הצביעו לעבר הדלת כדי להורות לספק על החדר הראשון, בו השאירו את דבריהן. הוא ניגש לעבר הדלת והשקיף על המסדרון החשוך בטרם הקים את כל ששת הסטודנטיות על רגליהן והוביל אותן בטור מסודר לעבר חדר השינה החזיתי, שם לקח את כספן של הפיליפיניות, לפני שהשיב את כולן חזרה לאותו החדר, בו הושיב וספר אותן שנית.
ספק והאחיות המשיכו לשבת זה מול זה עד להגעתה של גלוריה דייווי בת העשרים ושתיים, סטודנטית אמריקאית נוספת, אשר חזרה זה עתה מפגישה לילית עם ארוסה והחלה לעלות בגרם המדרגות. כאשר שמע את צעדיה החל ספק לצעוד ברחבי החדר על קצות אצבעותיו הלוך ושוב בין הדלת לחלון עד שלבסוף נעמד לצידה של הדלת ותפס בחוזקה בידית. כאשר עמדה דייווי להיכנס פתח ספק את הדלת בחוזקה ונעמד מולה. היא צרחה קלות, אולם הוא תחב את אקדחו כנגד גופה במהרה וצירף אותה למעגל הסטודנטיות, אשר הכיל כעת כשבע אחיות. תחילה שאל אותה אם החזיקה ברשותה כסף, בטרם חזר לשוחח עם שאר חברותיה וניסה להרגיען עם הבטחותיו,, תוך כדי שישב על הרצפה לצידן עם פנים מחויכות ועישן סיגריה.
לפתע זינק על רגליו ותלש את סדיני אחת המיטות בטרם החל לקרוע אותו לרצועות ארוכות בעזרת סכינו. הוא המשיך במלאכה לאורך חמש דקות עד שקרע די חתיכות, אותן הניח על כתפיו ומסביב לצווארו, לפני שהחל לקשור את האחיות אחת אחרי השנייה, תחילה מסביב לקרסוליהן, אז ביקש מהן בנימוס להסתובב ולשכב על בטנן כך שיוכל לקשור את ידיהן מסביב לגבן. בזמן שעשה זאת הניח את אקדחו על הרצפה, במרחק הישג יד. כאשר פנתה אליו דייווי ושאלה,, חייך ספק והשיב לה,. מעת לעת המשיך לנסות להרגיען באמצעות הבטחות כי לא התכוון לפגוע או להרוג אותן.
בזמן שקשר את קרסוליה של מאטוסק צלצל פעמון הבית בקומת הקרקע. ספק הורה לאומראו וגארגולו, שתי האחיות היחידות שלא הספיק לקשור, לבוא בעקבותיו. השלושה ירדו במורד המדרגות על קצות אצבעותיהם כאשר ספק הולך מאחורי שתי האחיות עם אקדחו נעוץ בגבה של אמוראו. עם הגעתם לדלת להן לפתוח אותה, אך לאחר שלא מצאו אף אחד על מפתנה, סגרו אותה וחזרו מעלה. מי שצלצלה בפעמון הייתה אחות נוספת בשם תמי סוקוף אשר התגוררה בבניין הסמוך, אולם מאחר שהזדרזה לשוב לחדרה ולא ראתה כל אורות בקומה התחתונה החליטה לעזוב. חזרה בחדר השינה המשיך ספק היכן שעצר, ובזמן שקשר את שתי האחיות הנותרות שאל את גארגולו,, אך היא לא ענתה לו.
כשעה ורבע לאחר שפרץ לתוך הבניין שכבו כל שבעת האחיות לרגליו של ספק כשהן כבולות בחוזקה. הוא קם על רגליו ופרם את הקשר מסביב לרגליה של וילקנינג, תופס אותה בידה ומושך אותה בעקבותיו לחדר השינה הסמוך, שם השכיב אותה על הרצפה וסתם את פיה עם אחת מרצועות הסדין הנותרות, אותה קשר בשנית עם רצועה נוספת מסביב לראשה. הוא פישק את רגליה ותלש את התחבושת ההיגיינית שחבשה ככל הנראה בניסיון לאנוס אותה, אולם נאלץ לעצור לאחר ששתי אחיות נוספות, סוזן פריס ומארי אן ג'ורדן בנות העשרים ואחת, נכנסו לפתע פנימה ונתקלו בוילקנינג שוכבת על הרצפה באימה כשרגליה פתוחות לרווחה, ובספק הרוכן מעליה. השתיים ניסו להימלט אך ספק זינק קדימה במהירות וחסם את דרכן. הן ברחו לעבר חדר השינה בו שכבו שאר האחיות, שם הצליח לתפוס אותן באיומי אקדח כשהוא אומר,. לאחר מכן הוביל אותן לחדר השינה בו שכבה וילקנינג וניסה להורידן ארצה, אך הן התנגדו והחלו להיאבק בו. הוא שלף את סכינו ושיסע אותה נגדן בחוזקה. תחילה דקר את פריס שמונה עשרה פעמים ברחבי גופה, שמונה מהן באזור החזה ואחת עשרה בצווארה. לאחר מכן נעץ את סכינו בעינה השמאלית של ג'ורדן, ודקר אותה שלוש פעמים נוספות בחזה. פריס, עם זאת, לא מתה באופן מידי, וספק נאלץ לרכון לצידה ולחנוק אותה במשך זמן-מה. לאחר מכן ניגש לוילקנינג, אשר עדיין הייתה שרועה על הרצפה, ונעץ את סכינו ישירות בליבה.
בשלב מסוים החלו האחיות הנותרות להזדחל על הרצפה בניסיון להתחבא תחת המיטות, אך למעט אמוראו, הצליח ספק למצוא את כולן. הוא שב לחדר ורכן מעל מאטוסק כשהוא שואל אותה בלחישה, ; היא השיבה לו,. לאחר מכן ציווה עליה לשכב על הרצפה בתנוחה מסוימת, אך משלא הצליחה למלא את הוראותיו בעט בה בחוזקה בבטנה, בטרם לקח אותה עמו למסדרון ורצח אותה.
כאשר שב לחדר השינה בפעם האחרונה נותרו בו רק שתיים מהאחיות, אמוראו, אשר הצליחה להסתתר היטב תחת מיטת הקומותיים ונעלמה לחלוטין מעיניו, ודייווי, אשר נרדמה על הרצפה. ספק התיישב לצידה וטרק את הדלת בחוזקה, מעיר אותה. , אמרה לו. הוא תלש את מכנסי הג'ינס והתחתונים שלבשה ושאל אותה,, לפני שהחל לאנוס אותה במשך קרוב לחצי שעה. במהלך האונס פנה אליה פעם אחת בשאלה,. לבסוף גרר אותה למסדרון ורצח גם אותה, מה שלקח לו כחמישים דקות, יותר מכל שאר הקורבנות.
השעה הייתה 03:30 לפנות בוקר, כארבע וחצי שעות לאחר שדרך לראשונה על מפתן דלתן של המעונות, כאשר החליט ספק לעזוב את המקום. הוא רצח שמונה אחיות ואנס אחת מהן, אולם פספס את קוראזון אמוראו אשר הצליחה להתחבא תחת המיטה והפכה בהמשך לעדה המרכזית במשפט נגדו. לאחר שבדק את החדרים השונים בחיפוש אחר עדים נוספים, וכן חיטט בארנקיהן של האחיות המתות בניסיון למצוא עוד כסף, עזב את הבניין כשהוא יוצא דרך הדלת הראשית.
מעצר
קוראזון אמוראו הצליחה להשתחרר מכבליה בשעות הבאות, ויצאה ממקום מחבואה תחת המיטה כשהיא זוחלת על בטנה. לאחר שהציצה מבעד לדלת הפתוחה לכיוון המסדרון כדי לוודא שספק עזב את המעונות, קמה על רגליה והלכה לכיוון חדר השינה שלה, בו נתקלה בגופתה של אחת מחברותיה. היא טיפסה על מיטת הקומותיים הקרובה אליה ופתחה את החלון לרווחה, ממנו החלה לצרוח במשך חמש דקות רצופות,.
כוחות המשטרה שהגיעו לזירה לקחו את עדותה, והלה תיארה בפניהם את דמותו של ספק כגבר לבן וגבוה קומה, בסביבות גיל עשרים וחמש, לבוש כולו בבגדים שחורים, וללא כובע לראשו. הסיפור כיכב בכל עיתוני הבוקר והצהריים, אשר הגדירו אותו כטבח הקטלני והמזעזע ביותר מאז צעדת המוות של הווארד אונרו, איש צבא בדימוס שרצח שלושה עשר אנשים לאור יום ב-6 בספטמבר 1949.
המצוד בעקבותיו של ספק, אפוא, החל כמעט מיד, בשעות הבוקר המוקדמות של ה-14 ביולי, אולם עד אז כבר הספיק הלה לחזור לאכסנייה בה התגורר, לישון במשך מספר שעות, ולקום בשעה 10:30 בבוקר כדי לשתות לשכרה יחד עם חבריו. הבלשים שדלקו אחריו אספו מספר עדויות אודות אדם שתאם את התיאור שקיבלו מאמוראו, אשר הובילו אותם לתחנת הדלק בה השאיר את תיקיו קודם לכן, וכן לאולם הגיוס של איגוד הימאים בו המתין להפלגה, שדרך עיון בארכיונותיו עלה בידם למצוא מסמכים שנקבו בשמו המלא וסיפקו פרטים נוספים אודות רקעו.
לאחר שעלה למונית יחד עם אחד מחבריו, רוברט ג'רלד, אשר איבד את הכרתו בשל שתייתו המופרזת, המשיכו השלושה לפאב נוסף הנמצא במרחק מספר רחובות משם והורידו אותו, בטרם ביקש ספק להמשיך לשכונת מצוקה בצפון העיר אשר הייתה מאוכלסת ברובה באפרו-אמריקאים. משם המשיך בצעידה רגלית ארוכה עד שהגיע למלון ראלי, אליו נכנס בשעה 16:20 אחר הצהריים ונרשם תחת השם הבדוי דייוויד סטייטון. באותו הלילה פקד את הפאבים הרבים של אותו אזור, אולם נמנע מהתרועעות עם אנשים חדשים ובילה את מירב זמנו לבדו, בשתייה לשכרה לצד הג'וקבוקס.
הוא שב חזרה לחדרו בשעה 03:15 לפנות בוקר ב-15 ביולי בחברתה של זונה כהת עור, והשניים שתו לשכרה וקיימו יחסי מין במשך חצי שעה, בטרם יצאה לדרכה. לפני שעזבה את המלון דיווחה לפקידת הקבלה של משמרת הלילה כי הלה החזיק אקדח ברשותו. שני שוטרים הגיעו לחדרו למחרת בבוקר בעקבות תלונה מצד הנהלת המלון, אך לא קישרו את שמו לטבח האחיות מאחר והדבר עדיין נותר בגדר חשד ולא פורסם, ובתום שיחה קצרה ביניהם הצליח ספק לשכנעם כי הזונה היא שהשאירה את האקדח בחדרו.
באותה העת השיגו כוחות המשטרה תמונת פספורט של ספק, אותה חילקו לצוותים השונים שסיירו בעיר בחיפושים אחריו, וכמו כן פרסמו קלסתרון של פניו בעיתונים המקומיים ובטלוויזיה בניסיון לגייס את עזרת הציבור בלכידתו. כאשר הגיעו לבסוף הראלי בו שהה למדו כי עזב כרבע שעה קודם לכן. הלה חבר לשני שתיינים בשם קלאוד לאנספורד ושורטי אינגרם, ויחדיו הם המשיכו למלון סטאר, אשר הציע ללקוחותיו לינה זולה בחדרונים קטנים ומטונפים שהופרדו זה מזה במחיצות עץ דקות.
השלושה ישבו על מדרגות יציאת החירום של בית המלון ושתו לשכרה, בזמן שספק ניסה לשכנע את לאנספורד ללמד אותו כיצד להסתנן לרכבות נוסעות. הלה התחמק מבקשותיו באמתלה כי נזקק למשכורת של יום עבודה נוסף בטרם יוכלו שניהם לעזוב את העיר על אחת הרכבות הקרובות. לאחר שפרשו לאותו הלילה הלך ספק לישון למשך מספר שעות בטרם העיר אותו ב-05:00 לפנות בוקר ב-16 ביולי והודיע לו כי במקום לחפש אחר עבודה ינסה למכור את מזוודותיו. מאוחר יותר באותו היום הלך לחדרו של לאנספורד כשבידיו מספר עיתונים עליהם הודפס דיוקנו ובקבוק יין. הוא הלך לחדר השירותים המשותף ושבר את הבקבוק, בטרם השתמש בזכוכית השבורה כדי לחתוך את ידיו בניסיון לשים קץ לחייו. לאחר מכן דשדש לחדרו כשהוא מותיר שובל של דם אחריו, והתמוטט על המזרון בדממה.
שימועים קדם משפטיים
שימועו המשפטי הראשון של ספק התקיים ב-1 באוגוסט, והפך לאירוע סנסציוני אשר סוקר בחדשות התקשורת העיתונאית והטלוויזיונית ברחבי העולם. הוא לווה בידי יותר מחמישים שוטרים חמושים לכל אורך הדרך בין התעלה התת קרקעית שחיברה את בית המעצר בו שהה לבין בית המשפט, בטרם עלה במעלית מסורגת לקומה הרביעית כדי להתייצב בפני השופט אלכסנדר ג'. נאפולי.
השמועות שנפוצו בתקשורת טענו כי האסטרטגיה המשפטית בה בחר גטי הייתה הגנת אי-שפיות, כלומר להצביע על חפותו מפשע של ספק מסיבת חולי נפשי. בשימוע נוסף שנערך ב-18 באוגוסט הוא אכן הגיש עתירה בה ביקש למנות פאנל עצמאי של פסיכיאטרים אשר יתבקשו לקבוע האם ספק היה כשיר לעמוד למשפט והאם נמצא בקו השפיות בעת ביצוע הרציחות, זאת לאחר שלמד אודות הראיות החזקות שהחזיקה הפרקליטות נגדו, ביניהן עדי ראייה, טביעות אצבעות, ממצאים פורנזיים, וכיוצא בזאת.
שני הצדדים הגיעו לעמק השווה והסכימו על הקמת הפאנל הפסיכיאטרי במהלך שימוע נוסף שנערך ב-1 בספטמבר, לאחר שהתנתה התביעה כי קביעתו המקצועית של הפאנל לא תגביל את מי מהצדדים להגיש ראיות נוספות אשר עשויות היו להצביע אודות מצבו הנפשי של ספק. הארכה נוספת ניתנה, אפוא, עד ה-9 בספטמבר, כדי שיוכלו להציע את מועמדיהם, שלושה מכל צד, בפני בית המשפט.
באותה העת השתתף ספק גם במפגשים שבועיים עם הפסיכיאטר של בית הכלא המחוזי, דוקטור מרווין זיפורין. מפגשים אלו המשיכו גם לאחר שהועבר ספק מבית החולים קרמק, שהיה בתחומי בית הסוהר של שיקגו, ב-29 ביולי, ועד שהוצב באופן סופי בפאוריה לצורך תחילת משפטו כעבור שנה, ב-13 בפברואר 1967. זיפורין תיעד את שיחותיהם הארוכות וגיבש את ממצאיו לכדי ספר בשם "נולד כדי לעורר צרות: סיפורו הנשכח של ריצ'רד ספק" אשר ראה אור מאוחר יותר באותה שנה. הוא סבר כי ספק סבל מהפרעת אישיות טורדנית-כפייתית ו, בנוסף לדיכאון, חרדות, רגשות אשמה ובושה. מנהגי צריכת הסמים והאלכוהול ארוכי השנים של ספק, בנוסף למספר רב של חבלות ראש שספג הן בשל תאונות בהן היה מעורב הן בשל ריבים אליהם נקלע, אשר גרמו לו לנזק מוחי. לדבריו, הלה היה כשיר לעמוד למשפט באותה העת, אך לא היה שפוי בעת ביצוע הרציחות, בעקבות השפעת הסמים והאלכוהול שצרך בשילוב עם הסממנים של ממנה סבל. הוא לא העיד במהלך המשפט בפני אף אחד מהצדדים, עם זאת, משום שהספר שכתב אודות ספק יצא לאור וגרף רווחים, מה שפגע באמינותו המשפטית.
לאחר שתקוותו להציל את ספק מעונש המוות בטענה לאי-שפיות נמוגה, ניסה גטי להגיש כמה שיותר עתירות קדם משפטיות כך שגם אם הלה יורשע עדיין יהיו בידיו תיעודים משפטיים מספקים על מנת למלא את ערעוריו כנגד גזר דינו. בשימוע שנערך ב-4 בנובמבר עתר גטי לבית המשפט מתוך בקשה כי האישומים נגד ספק יוסרו בשל בעיות שנעשו, לכאורה, בידי חבר המושבעים הגדול אשר העלה אותם מלכתחילה. כמו כן ביקש להעביר את המשפט למקום אחר מחוץ למחוז קוק, בשל הפרסום האזורי הרב שצבר. עתירתו הראשונה נדחתה, אך השופט הסכים להעניק הארכה נוספת של שבועיים במהלכה יעריך האם הפרסום שצבר המשפט עשוי לפגוע בהליכיו, ובנוסף יבחר את חבר המושבעים שידון בשאלת שפיותו של ספק.
בתום בחירת חבר המושבעים בידי נציגי הפרקליטות וההגנה, אשר הורכב משבעה גברים וחמש נשים, עלו לדוכן העדים הרופאים והפסיכיאטרים השונים שאבחנו את ספק, והעידו פה אחד כי הלה הבין את האישומים שהופנו נגדו ולפיכך היה כשיר לעמוד למשפט. כעבור יומיים חתמו המושבעים שנבחרו על פסק דין שמצא אותו שפוי. שני הצדדים המשיכו להתווכח, עם זאת, אודות שאלת המקום בו יתקיים המשפט, כאשר ההחלטה האחרונה בעניין התקבלה לבסוף בידי השופט ב-19 בדצמבר, אשר קבע כי ייערך ב, במרחק של מעל מאתיים קילומטרים משיקגו.
בתום דיונים נוספים אודות עתירותיו החדשות של גטי, ביניהן בקשה להעביר את המשפט בשנית מפאוריה למקום אחר, אשר נדחתה, בנוסף לבקשה לשפוט את ספק בהליך אחד עבור כל שמונת מקרי הרצח במקום בשמונה הליכים נפרדים עבור כל אחד מהם, אשר התקבלה, החל תהליך בחירת חבר המושבעים בפאוריה, ב-20 בפברואר 1967, ונמשך עד ה-30 במרץ אותה שנה. כעבור יום, הודיע השופט כי משפטו של ספק יתחיל ב-3 באפריל.
מיתוס תסמונת ה-XYY
כתבי העת טבע ולאנסט פרסמו בדצמבר 1965 ובמרץ 1966 ממצאים מאת הציטוגנטיקאית הבריטית פטרישיה ג'ייקובס ועמיתיה אודות תסקיר כרומוזומים שנערך על מטופלים מעוכבים התפתחותית ב. בתשע מטופלים אשר גובהם נע בין כ-1.70 ל-1.88 מטרים נמצא כרומוזום Y נוסף, דבר שהוביל את צוות המחקר למסקנה כי הם לוקים ב. ההיפותזה של ג'ייקובס, אשר שיערה כי הגברים הלוקים בתסמונת הם בעלי נטייה יתרה להתנהגות אגרסיבית ואלימה מאשר אלו בעלי הקריוטיפ הנורמלי, הוכחה מאוחר יותר כשגויה.
אריק אנגל, אנדוקרינולוג וגנטיקאי שווייצרי מטעם אוניברסיטת ואנדרבילט בנאשוויל, טנסי, שלח מכתב לעורך דינו של ספק באוגוסט 1966 לאחר שהגיעו לאוזניו שמועות כי הלה שקד על הגנת אי-שפיות עבור לקוחו, בו הציע לו להשתמש בתיאוריה של ג'ייקובס ביחס לקומתו הגבוהה של ספק, כ-1.85 מטרים, מתוך מחשבה כי השניים עשויים היו להצביע על כך שהוא לוקה בתסמונת. אנליזת כרומוזומים אשר בוצעה כעבור חודש בידיו, עם זאת, גילתה כי ספק היה בעל קריוטיפ XY נורמלי.
כעבור שנתיים, זמן-מה לאחר תום משפטו של ספק, פרסמה הביוכימאית מארי טלפר ממצאים מתוך מאגר אנליזה גנטית, אשר היו דומים באופיים לממצאיה של ג'ייקובס, שהציגו נתונים שנגעו למטופלים במוסדות פסיכיאטריים ובמוסדות כליאה בפנסילבניה. מתוך חמישה מקרים של גברים שלקו בתסמונת ה-XYY, ארבעה הראו סימנים של אקנה חמורה, תסמין נוסף ממנו סבל ספק, מה שהוביל את מארי ועמיתיה להציע כי על האקנה להתווסף כסימן נלווה אפשרי לרשימת המאפיינים של התסמונת. מחקר נוסף, עם זאת, נכשל להוכיח גם את תיאוריה זו. לאחר שגטי יצר קשר עם טלפר כדי לדון במחקריה והרלוונטיות שלהם לספק, ניסחה טלפר כתבה השערתית עבור כתב העת הבריטי בו דיווחה בטעות כי ריצ'רד ספק הוא בעל קריוטיפ XYY. השילוב בין פשעיו האלימים ובין צלקות האקנה החמורות שנשא על פניו הובילו אותה לתאר אותו בתור.
בסדרת מאמרים בת שלושה חלקים אשר פורסמה באפריל אותה שנה, הציג עיתון הניו יורק טיימס את מחקריה השגויים של ג'ייקובס בנוגע לתסמונת ודרכי הופעתה בדמות התנהגות אלימה כעובדות מדעיות שאין עליהן עוררין, וציין כי הקריוטיפ הוצג כגורם המרכזי לביצוע פשעים בידי עורכי דינו של אדם שהורשע ברצח בפריז , וכן במקרה נוסף במלבורן. כמו כן תיאר העיתון את ספק בתור וציטט את דבריהם של טלפר וגטי כמקורות מוסמכים, תוך קביעה כי התסמונת עתידה להכריע את גורלו של ספק בטענתו לאי-שפיות. מספר מחקרים דומים הופיעו בכתבי העת טיים וניוזוויק.
ויליאם מייקל קורט בראון, פרופסור לציטוגנטיקה, פרסם מאמר סופי בנוגע לפרשה ב בשלהי אותה שנה, בו טען כי לא התגלו כל ממצאים שתמכו בריבוי גברים שסבלו מתסמונת ה-XYY במתקני כליאה, בתי חולים ומוסדות פסיכיאטרים בסקוטלנד, והוסיף כי המסקנות השגויות אשר נבעו מהמחקרים הקודמים הם ככל הנראה פירותיה של הטיית בחירה. בכנס השנתי של האגודה האמריקנית לפסיכיאטריה אשר נערך כעבור שנה ב-1969 חזרה בה טלפר מדבריה והודיעה כי לא נמצאו כל ראיות משמעותיות אודות שוני התנהגותי בין גברים בעלי קריוטיפ XYY לבין בעלי גנום רגיל. על אף ניסיונותיהם הרבים של גטי ואנגל ליישב את ההדורים בהתייחס לטעות שנעשתה על חשבונו של ספק בעניין התסמונת, מספר ספרי לימוד, אתרי אינטרנט ומקורות אחרים עדיין מייחסים לו את התסמינים.
גזר הדין
המשפט נפתח באופן רשמי ב-3 באפריל 1967 בפאוריה, אילינוי, בהשתתפות חבר מושבעים מלא בן שבעה גברים וחמש נשים, בנוסף לשני מושבעים חלופיים, גבר ואישה, לאחר שהוטל צו איסור פרסום שמנע מהתקשורת המקומית לסקר את הפרשה. לאורך הימים הראשונים תיאר התובע הראשי, ויליאם ג'. מרטין, את אירועי הטבח בפני חבר המושבעים, והעלה לדוכן את העדים העיקריים של התביעה, ביניהם קוראזון אמוראו, האחות התשיעית אשר הסתתרה תחת אחת המיטות בזמן שספק רצח את חברותיה, וכן מומחים פליליים שונים שהשתתפו בחקירה והעידו אודות טביעות האצבעות ושאר הראיות שנמצאו בזירה.
ספק, אשר סבל מפחד במה, סירב להעיד במשפט, ולא עזר לגטי להגן עליו יתר על המידה. בתום שלב טיעוני הסיכום ב-15 באפריל, התכנס חבר המושבעים לישיבה בת ארבעים ותשע דקות, שבסופה מצא את ספק אשם והמליץ לגזור עליו את עונש המוות בגין כל אחד משמונת סעיפי הרצח. בית המשפט התכנס בשנית ב-5 ביוני, אז השופט פשן דן אותו למוות בכיסא חשמלי, בהוצאה להורג שעתידה הייתה להתרחש ב-1 בספטמבר אותה שנה.
ערעורו של ספק על גזר דינו הוגש באופן אוטומטי לידי בית המשפט העליון של אילינוי, ולפיכך תאריך הוצאתו להורג נדחה למועד עתידי. בית המשפט, עם זאת, אשרר את עונשו ב-22 בנובמבר 1968, אולם ב-28 ביוני 1971 הפך בית המשפט העליון של ארצות הברית את ההחלטה במסגרת פסק הדין, וביטל את עונש המוות שהוטל על ארבעים ושניים מורשעים ברחבי המדינה, שביניהם נמצא ספק. כעבור שנה, ב-29 ביוני 1972, קבע בית המשפט העליון במסגרת פסק הדין כי עונש המוות אינו חוקתי, מה שאילץ לערוך משפט חוזר לספק, אשר התקיים ב-21 בנובמבר אותה שנה, ובמהלכו נידון בידי השופט ריצ'רד ג'. פיצג'רלד לשמונה עונשי מאסר רצופים בני חמישים עד מאה וחמישים שנים, כלומר בסך הכל בין ארבע מאות לאלף ומאתיים שנים, אשר הופחתו בהמשך לבין מאה לשלוש מאות שנות מאסר. שחרורו המוקדם נדחה לראשונה ב-15 בספטמבר 1976, ושש פעמים נוספות עד ל-1990.
מאסר
לאורך מאסרו ב ב, אילינוי, זכה ספק לכינוי "איש הציפורים" על שם איש הציפורים מאלקטרז, הודות לזוג דרורים אשר גידל לאחר שעפו לתוך תאו. הוא תואר כמתבודד שנהנה לאסוף בולים ולשמוע מוזיקה. מעת לעת נהג לבקש ממנהל בית הסוהר חולצות חדשות, מכשירי רדיו, וחפצים שונים. הלה תיאר אותו בתור. לעיתים תכופות נתפס משתמש בסמים שהוברחו לתוך בית הסוהר, או באלכוהול מתוצרת ביתית. העונשים שספג עבור הפרות משמעת מהסוג הזה לא הפריעו לו, והוא אף צוטט אומר,.
ספק רחש שנאה תהומית לתקשורת והעניק ראיון בודד בלבד ב-1978 ל מהשיקגו טריביון, במהלכו הודה לראשונה ברציחות שביצע, שיער כי ישתחרר מהכלא עד לשנת 2000, והביע תקווה כי עד אז כבר ינהל חנות מכולת משלו. כאשר שאל אותו גרין האם השווה בין עצמו לבין רוצחים מפורסמים אחרים כגון ג'ון דילינג'ר השיב ספק,. במהלך חקירותיו הראשונות טען כי אינו זוכר דבר מהטבח, אולם בעת ראיונו שינה את גרסתו ואמר,. כאשר נשאל אם יש בפיו דבר-מה נוסף שירצה לומר ביקש למסור לציבור האמריקאי,.
בספרם, תיארו  ו ראיון שניהלו עם ספק בבית הסוהר, ופירטו אודות תקרית אשר הסכים לחשוף בפניהם. לאחר שמצא בתאו ציפור פצועה שעפה פנימה דרך הסורגים טיפל בה עד שהבריאה, קשר חוט מסביב לרגלה כשהייתה חזקה מספיק כדי לעמוד על רגליה, והניח אותה על כתפו. כעבור מספר ימים הודיע לו אחד השומרים כי בעלי חיים אינם מורשים בין כותלי הכלא. שאל ספק, והלך לכיוון מאוורר מסתובב, בטרם השליך את החיה הקטנה פנימה. מבועת, השיב השומר,. ספק ענה לו,. גרסה קולנועית דומה הופיעה בסדרת הטלוויזיה מיינד האנטר מבית נטפליקס.
סרטון בית הסוהר
עורך דין אלמוני שלח למגיש החדשות קטעי וידאו ב-1996 אשר צולמו במתקן הענישה בו שהה ספק ב-1988. הסרטונים, אשר נשלחו לבית המחוקקים של מדינת אילינוי, מציגים את ספק במהלך שיחה עם אסיר כהה עור, לפני שהוא מתחיל לבצע בו מין אוראלי ולחלוק מנת סם מסוג קוקאין עם אסיר נוסף, כשהוא לבוש בתחתוני משי ולחזהו שדיים נשיים מלאים, אותם הצליח לגדל באמצעות הורמונים שהוברחו פנימה. בהמשך הוא נראה מתרברב באומרו,. בית המחוקקים שריין את האודיטוריום כדי לצפות בסרט שאורכו כשעתיים, אך עצר את ההקרנה עם תחילתה של סצנת המין בין האסירים.
בנוסף, אחד האסירים אשר עמד מאחורי המצלמה שאל את ספק האם הוא רצח את האחיות, והלה השיב לו,. כאשר נשאל מדוע, משך ספק בכתפיו ואמר בעליצות,. כאשר נשאל כיצד הוא מרגיש לגבי עצמו לאחר כל השנים שחלפו, אמר,. כמו כן תיאר מקרוב את תחושת חווית החניקה של אחת הקורבנות,.
הבחירות הכלליות בדנמרק 2007
הבחירות הכלליות בדנמרק 2007 נערכו ב־13 בנובמבר 2007. לאחר הבחירות, ראש הממשלה המכהן אנדרס פוג רסמוסן נבחר לכהונה נוספת כראש ממשלה.
תוצאות הבחירות
תוצאות הבחירות הניבו למפלגת העם הסוציאליסטית את הגידול המשמעותי ביותר בכמות המושבים בפרלמנט, 23 לעומת 11 שקיבלה בבחירות 2005. מפלגת העם הדנית זכתה ב־25 מושבים לעומת 24 ב־2005. הברית הליברלית, מפלגה חדשה זכתה ב־5 מושבים בלבד, תוצאה שנחשבה לאכזבה ביחס לסקרים המחמיאים.
מגדנאות
מגדנאות או בשמה מהמקור הלועזי קונדיטאות היא ענף בתחום הקולינריה העוסק בדברי מאפה מתוקים ובמנות אחרונות. תחום המגדנאות מקיף נושאים רבים, ובהם הבצקים והקרמים, המוס, הפאי, המרנג, הפודינג, ניפוח הסוכר, העבודה בבצק סוכר, העבודה בשוקולד, הגלידה, הריבה ועוד.
מקורות המגדנאות
מקורה של "המגדנאות האירופית" הוא בצרפת, בעוד ש"המגדנאות המזרחית" מקורה בצפון אפריקה ואף באסיה. שני התחומים שונים בתכלית. גם בתוך אירופה קיימות אסכולות שונות של מגדנאות, ששתי העיקריות שבהן מקורן במזרח אירופה (בעיקר הונגריה), אוסטריה וגרמניה מחד ובצרפת מאידך. בארצות הברית התחום לא נחשב למפותח עד להגעתם של אנשי מקצוע אירופים שתרמו להעלאת הרמה.
מגדנאות ישראלית
בישראל התפתח מאוד תחום המגדנאות עם עלייתם לארץ של יהודי מזרח ומרכז אירופה. קונדיטורים ישראלים פתחו כמה מנות על בסיס מוצרי פרווה כתחליף למנות על בסיס חלב כדי לפנות לשוק הישראלי המעדיף מזון כשר ולכן אינו צורך מנה חלבית בסיום ארוחה בשרית.
הערות שוליים
Kue kering
מחוזות צ'אד
מבחינה מנהלית צ'אד מחולקת ל-23 מחוזות (région) אשר מחולקים ל-61 נפות. עד שנת 2008 היו 18 מחוזות, 4 מחוזות נוספים הוקמו באותה שנה ובהמשך התווסף עוד מחוז.
גשר מעריב
גשר מעריב, או בשמו הרשמי גשר הנשרים, היה גשר בתל אביב, שעד להריסתו באמצע אוגוסט 2015, איפשר נסיעה חופשית לאורך דרך בגין (דרך פתח תקווה לשעבר) מעל מפגש הרחובות המחומש עם רחוב יצחק שדה, רחוב קרליבך ורחוב לינקולן. השם "גשר הנשרים" ניתן לו לכבוד לוחמי מבצע אנטבה, שנערך סמוך לחנוכת הגשר.
היסטוריה
הגשר דרש תחזוקה מתמדת בשל החלדה והתרופפות ברגים. לטענת ישראל גודוביץ, מהנדס העיר לשעבר, הגשר היה מסוכן לציבור. העירייה בתגובה אמרה כי "הגשר בטוח לנסיעה והוא טופל ביסודיות לפני כשלוש שנים. העבודות כללו שיקום הבטון, טיפול בקורוזיה, חידוש המעקות וסלילה".
גשר דומה, גשר רוקח, נמצא במפגש של שדרות רוקח עם דרך נמיר. בהמשכה של דרך בגין ניתן פתרון אחר לבעיה תחבורתית זו, בדמות מנהרה שקועה, שדרכה עוברת דרך בגין. מנהרה ניכרת פחות מבחינה חזותית אך עלות בנייתה גבוהה יותר.
בקרן הרחובות לינקולן ובגין, מול הגשר, נמצא בית רובינשטיין. בשנת 2002 אירע בסמוך לגשר פיגוע הירי בסי פוד מרקט, כאשר מחבל יצא מהגשר והתקדם לכיוון המסעדות הסמוכות תוך שהוא יורה בסועדים. שניים מיושבי מסעדת "סי פוד מרקט" ושוטר נהרגו בפיגוע.
ב-21 בינואר 2015 ביצע שוהה בלתי חוקי פלסטיני פיגוע דקירה ליד הגשר בנוסעי אוטובוס קו 40 של דן, שבו נפגעו 12 אנשים.
פירוק הגשר
כחלק מפרויקט הרכבת הקלה בתל אביב נסגר הגשר לתנועה באמצע אוגוסט 2015 והוחל בפירוקו. הוא נהרס בפיצוץ מבוקר ב-21 באוגוסט. במקומו של הגשר הוקמה תחנת קרליבך, אחת מהתחנות התת-קרקעיות לאורך הקו האדום של הרכבת הקלה של תל אביב.
STS-4
STS-4 היא המשימה הרביעית של מעבורות החלל של נאס"א, והמשימה הרביעית של מעבורת החלל קולומביה. STS-4 שוגרה אל החלל ב-27 ביוני 1982, וחזרה שבוע לאחר מכן, ב-4 ביולי 1982.
המשימה
משימת STS-4 הייתה המשימה הראשונה בתוכנית החלל שיצאה ללא שום עיכוב, והייתה המשימה האחרונה לצורך מחקר ופיתוח של המעבורת.
השיגור התבצע ב-27 ביוני 1982 בשעה 11:00:00 לפי שעון קיץ החוף המזרחי של ארצות הברית, כשעל סיפונה של מעבורת החלל, מפקד המשימה תומאס מטינגלי והטייס הנרי הרטספילד.
המצנחים האמורים להאט את נפילתם של מאיצי הדלק המוצק בזמן השיגור, לא נפתחו, וכתוצאה מכך המאיצים הריקים פגעו במים ושקעו.
ניסוי מערכת האלקטרופורזה וניסוי Monodisperse Latex Reactor בוצעו שנית.
הצוות ביצע צילומים של פעילות ברקים באטמוספירה באמצעות מצלמות ידניות, וערכו על עצמם ניסויים רפואיים לשני פרויקטי סטודנטים, הצוות גם השתמש בזרוע הרובוטית של המעבורת (ה-RMS) כדי להניף ניסוי שנקרא Induced Environment Contamination Monitor סביב המעבורת.
מטען המעבורת כלל תשעה ניסויים של אוניברסיטת המדינה של יוטה, ניסוי מסחרי ראשון הכולל מערכת אלקטרופורוזה בזרימה רציפה, המשימה כללה גם מטען מסווג של מחלקת ההגנה של ארצות הברית.
כאשר המעבורת הייתה על כן השיגור, חדרו מי גשם לכיסוי המגן של מספר אריחי מגן. כאשר המעבורת הגיעה לחלל, הופנו האריחים אל השמש, והמים התאדו, ובכך נמנע נזק נוסף מקפיאת המים.
STS-4 תוכננה לשהייה בחלל של 7 ימים. היא נחתה ב-4 ביולי 1982 בשעה 9:10 בבוקר לפי שעון קיץ האזור הפסיפי (PDT) על מסלול הנחיתה 22 בבסיס חיל האוויר אדוארדס בקליפורניה. הייתה זו הפעם הראשונה שבה מעבורת חלל נחתה על מסלול נחיתה מבטון (אורכו 4.6 ק"מ). המשימות הקודמות נחתו על קרקע האגם היבש רוג'רס שבשטח אותו בסיס.
המשימה ארכה 7 ימים, שעה אחת 9 דקות ו-31 שניות. הקולומביה עברה במהלך כל המשימה 4.7 מיליון ק"מ והקיפה את כדור הארץ 113 פעמים.
המעבורת הוחזרה למרכז החלל קנדי בפלורידה ב-15 ביולי 1982.
טאונוס 12M
פורד טאונוס 12M (בגרמנית: Ford Taunus 12M) היא מכונית משפחתית קומפקטית שיוצרה על ידי יצרנית הרכב פורד. הטאונוס 12M היה הפורד הגרמני הראשון שיוצר לאחר מלחמת העולם השנייה, בין השנים 1952–1970, ויוצר במשך ארבעה דורות.
הטאונוס 12M החליף את פורד טאונוס G93A, שיוצר משנת 1939–1942 ואת הפורד טאונוס G73A שיוצר משנת 1948–1952. יוצרו מדגמי הטאונוס G73A ו-G93A סך של 74,128 יחידות.
שכר נשים בישראל
בישראל, אסורה הפליה של נשים בשכר על פי חוק, אך בדומה לרוב המדינות בעולם, קיימים פערי שכר מגדריים, ונשים משתכרות בבמוצע פחות מגברים. על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, השכר החודשי הממוצע של נשים שכירות בישראל בשנת 2019 היה 8,308 ש"ח, לעומת שכר חודשי ממוצע של 12,193 ש"ח לגברים, פער של 32%. חלק ניכר מהפער קשור להבדלים בשעות העבודה. בשנת 2019 נשים עבדו בממוצע 36.3 שעות בשבוע וגברים עבדו 44.1 שעות בשבוע. הפער בשכר לשעה נמוך יותר מהפער בשכר החודשי, ועמד על 19% בשנת 2019. במבט היסטורי, בפער בהכנסה החודשית היה במגמת ירידה. בשנת 1990 שכרן הממוצע של נשים היה 57% מזה של גברים, לעומת 68% בשנת 2019.
בהשוואה בין-לאומית, פערי השכר המגדריים גבוהים בישראל יחסית לפערים במדינות מפותחות אחרות. לפי נתוני הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי (OECD), בשנת 2019, מבין מדינות הארגון רק בקוריאה הדרומית היה פער גדול יותר מבישראל. הפער בשכר החציוני בין גברים לנשים שכירים, שעובדים במשרה מלאה, כאחוז מהשכר החציוני של גברים היה 24.3% בישראל, לעומת 12.6% בכלל מדינות ה-OECD. הפער בין ישראל למדינות ה-OECD הצטמצם בשנים 2001–2010 והתרחב בשנים 2011–2018.
קיימות סיבות מגוונות לפערי שכר מגדריים בישראל, ביניהן שוני בהיקף העסקה (שעות עבודה), הפרדת עיסוקים מגדרית (בחירת מקצוע וענף), מיעוט נשים בתפקידי ניהול בכירים, שוני בבחירת מקצועות הלימוד, הורות והיריון, שוני בניסיון תעסוקתי ונורמות תעסוקתיות. קיים קושי לאמוד כמותית את מנת חלקם של אפליה, סטראוטיפים ונורמות חברתיות לא שוויוניות כגורמים לפערי שכר מגדריים בישראל. בחלק מהמחקרים נעשה ניסיון לאמוד את ההשפעה של אפליה ישירה על פי חלקו של הפער שאינו מוסבר סטטיסטית על ידי משתנים אחרים. אולם, מחד ייתכן שחלק מהשארית הלא מוסברת נובעת ממשתנים חסרים או נתונים שלא מפורטים במידה מספקת; ומאידך, גם סיבות העומק להבדלים במשתנים "מוסברים", כגון הבדל בשעות העבודה, בחירת מקצוע ובחירת מסלול הלימודים עשויו להיות קשורות בנורמות חברתיות ותרבותיות מפלות שיוצרות הסללה, חלוקת תפקידי מגדר לא שוויונית, קונפליקט עבודה-משפחה וכדומה.
דרישות החוק
סעיף 2 לחוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, המתייחס גם לנשים, אוסר על אפליה בתנאי העבודה, כולל בשכר עבודה. בתי הדין לעבודה קבעו שכאשר יש פערי שכר בין נשים לגברים במקום עבודה נטל ההוכחה שאלו נובעים מסיבות מוצדקות מוטלת על המעסיק. אף שהחוק בא למנוע אפליה, הוא מתיר העדפת נשים - בסעיף 3(ב) לחוק נאמר: "אין בחוק זה כדי לגרוע מזכות יתר המוענקת לעובדת לפי חיקוק, לפי הסכם קיבוצי או לפי חוזה עבודה, ואין רואים זכות כזו כהפליה". לפי סעיף 12 לחוק, הזכות לשכר שווה אינה ניתנת להתניה או לוויתור.
חוק שכר שווה לעובדת ולעובד משנת 1964 נועד למנוע אפליה בין המינים בכל הנוגע לשכר או לגמול אחר בקשר לעבודה וקבע ש"מעביד ישלם לעובדת שכר שווה לשכרו של עובד באותו מקום עבודה בעד אותה עבודה או עבודה שווה בעיקרה". החליף אותו בשנת 1996 חוק בשם זהה, שקובע כי "עובדת ועובד המועסקים אצל אותו מעביד באותו מקום עבודה, זכאים לשכר שווה בעד אותה עבודה, עבודה שווה בעיקרה או עבודה שוות ערך". התוספת "או עבודה שוות ערך", נועדה להרחיב את תחולת החוק גם למקרים שבהם העבודה של שני מועסקים אינה זהה או שווה בעיקרה, אך העבודות שוות "מבחינת המיומנות והאחריות הנדרשים לביצוען ומבחינת התנאים הסביבתיים שבהם הן מבוצעות". בית הדין רשאי, מיוזמתו או לבקשת הצדדים, למנות מומחה לניתוח עיסוקים, כדי לבחון האם עבודות שבמחלוקת הן עבודות שוות בעיקרן או עבודות שוות ערך. החוק אינו בא למנוע הפרש בשכר או בגמול המתחייב מאופי העבודה או ממהותה, אך נטל ההוכחה על המעביד, ועליו להראות שאין בכך משום אפליה מטעמי מין. החוק בא להגן על נשים ולקדם שוויון, לכן "הטבה הניתנת לעובד, בקשר להולדה או להורות, לא תילקח בחשבון לעניין חוק זה". לפי תיקון לחוק, מיום 6 באוגוסט 2014, הפרתו עשויה לגרור אחריה גם חיוב של המעביד בפיצוי בגין נזק לא-ממוני. החוק מחייב גם את המדינה כמעסיק.
חוקים אלו הם הכלים המשפטיים העיקריים שמאפשרים לעובדות לתבוע מעסיקים בגין אפליה בשכר במקום העבודה. בפועל, השימוש בהם היה מועט, משום שהם מחייבים פעולה אקטיבית של יחידים, שעליהם מוטלת החובה להוכיח כי קיימים פערי שכר. בשנת 2020 תוקן חוק שכר שווה לעובדת ולעובד, כך שחלה חובה על מי שמעסיק יותר מ-518 עובדים לדווח על פערי השכר בין גברים לנשים, למסור את הדוח למועסקים ולפרסמו לעיון הציבור. החוק נכנס לתוקף ב-1 ביוני 2022, אך החברות הממשלתיות והרשויות המקומיות קיבלו הארכה של חצי שנה ליישומו.
חוק עבודת נשים, שנחקק ב-1954 ותוקן בהמשך, מבטיח חופשת לידה, אוסר על פיטורים בזמן חופשת הלידה ו-60 ימים לאחריה וכולל הוראות חוק אחרות שמטרתן להגן על נשים בהיריון ונשים שילדו בשוק העבודה.
נתונים כלליים
מדידת פערי שכר מגדריים יכולה להיעשות על ידי השוואה בין השכר הממוצע או השכר החציוני שמקבלים גברים ונשים בחודש או בשעה. בישראל, פער השכר החודשי גבוה מפער השכר השעתי, נתון שמשקף את העובדה כי חלק ניכר מפער השכר מוסבר על ידי העובדה שנשים עובדות פחות שעות מגברים. עם זאת, קיים פער גם בשכר השעתי. בנוסף, הפער בשכר החודשי הממוצע גבוה מהפער בשכר החודשי החציוני. נתון זה נובע מכך שפערי השכר נמוכים יותר בקרב עובדים ועובדות שמשתכרים שכר נמוך וגדלים יחד עם העלייה בשכר. חוקרים שעוסקים בהבנת פערי השכר המגדריים והסיבות להם יכולים להשתמש בשיטות שונות שבוחנות את הקשר בין פער השכר למשתנים אחרים, כגון פילוח לפי גיל, קבוצות שונות באוכלוסייה, השכלה, משלח יד וכדומה. שימוש בכלים סטטיסטיים כגון רגרסיה ליניארית מרובת משתנים, מאפשר הבנה מלאה יותר של הגורמים לפער המגדרי.
מנתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה עולה שהפער בין השכר החודשי הממוצע של נשים לזה של גברים הצטמצם בשנים 1990–2013. בשנת 1990 ההכנסה החודשית של נשים שכירות הייתה 57% מההכנסה החודשית של גברים שכירים, ואילו בשנת 2013 היא הייתה 68%, כלומר הפער ירד מ-43% ל-32%. בשנים 2013–2019 נותר הפער יציב, כ-32%. הפער בשכר השעתי נותר גם הוא יציב בשנים אלה, ועמד על כ-16%.
נתוני הלשכה המרכזית לססטיסטיקה מראים כי נשים שכירות מהוות רוב בעשירונים 1–4 (לפי הכנסה חודשית ברוטו) ומיעוט בעשירונים 5–10. בעשירון התחתון חלקן של הגברים גבוה יותר מבעשירונים 2–4, משום שהוא כולל את כל החיילים המשרתים בשירות סדיר בצה"ל.
נתונים: חלוקה לקבוצות לאום ודת
פערי השכר בין שכירים ושכירות יהודים גבוהים יותר מפערי השכר בין שכירים ושכירות ערבים. בשנת 2018 פער השכר החודשי בין יהודים ליהודיות היה 34% ואילו פער השכר החודשי בין ערבים לערביות היה 30%. הפער בשכר השעתי היה 20% בקרב יהודים ו-8% בקרב ערבים. השוני בפער נובע בין השאר מכך ששיעור האקדמאיות מתוך כלל המועסקות באוכלוסייה הערבית גבוה יותר משיעור האקדמאיות מתוך כלל המועסקות באוכלוסייה היהודית. ייתכן גם שהשוני נובע מכך שהשכר של ערבים וערביות נמוך יותר מהשכר של יהודים ויהודיות, ופערי השכר גדלים יחד עם ההכנסה. השכר החודשי של נשים יהודיות גבוה ב-9% מהשכר החודשי של גברים ערבים וב-36% מהשכר של נשים ערביות.
השכר של נשים חרדיות וכן שיעור השתתפותן בשוק העבודה נמוכים בממוצע מאלו של נשים יהודיות לא חרדיות.
נתונים: חלוקה לפי ענפים ומשלח יד
חוקרים של פערי שכר מגדריים בשוק העבודה מדגישים שני סוגים של נתונים, שיכולים לעזור בהבנת הפער. ראשית, הנתונים יכולים להראות האם קיים הפרדת עיסוקים מגדרית (או "מגדור מקצועי"), כך שבמקצועות ובענפים מסוימים אחוז גבוה מתוך העובדים הם גברים ובאחרים יש יותר עובדות. הפער בשכר יכול להיות מושפע מחלוקה זו, אם במקצועות שבהם עובדות יותר נשים (לעיתים מכונים מקצועות "נשיים") השכר נמוך יותר. לכן, חשוב המתאם בין החלוקה לפי מין בתוך המקצועות או הענפים לשכר הממוצע באותם מקצועות או ענפים.
בישראל, עיסוקים שמאופיינים באחוז גבוה יותר של נשים מועסקות נוטים להתאפיין גם בשכר ממוצע נמוך יותר. נשים עובדות יותר במקצועות טיפול, הוראה ואדמיניסטרציה, ואילו גברים עובדים יותר במקצועות כגון ניהול ותכנות. עם זאת, ישנם גם מקצועות המאופיינים בשכר נמוך בהם אחוז המועסקים הגברים הוא גבוה, כגון נהיגה ואבטחה. לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה לשנת 2020, 72% מהמנהלים השכירים במשק הישראלי הם גברים. מנגד, כ-69% מהפקידים ועובדי המשרד הם נשים.
לפי נתוני הלשכה מ-2018, כפי שהם נותחו על ידי שדולת הנשים בישראל, חמישה המקצועות הנפוצים בקרב נשים בישראל הם טיפול בילדים וסייעות (96% מכלל המועסקים הם נשים), טיפול סיעודי וסייעות בריאות (86%), הוראה בבית ספר יסודי וגננות (86%), מזכירות (86%), ומשלח יד נלווה בתחום המתמטיקה והפיננסים (80%). השכר החודשי הממוצע המשוקלל לנשים בחמישה המקצועות האלה (שקלול לפי מספר הנשים בכל מקצוע) היה 6,953 ש"ח ב-2018. חמישה המקצועות הנפוצים ביותר בקרב גברים הם מפתחי תוכנה וניתוח יישומים (70% מכלל המועסקים הם גברים), אבטחה (90%), נהגי משאיות כבדות ואוטובוסים (99%), מנהלים בתחום השירותים המקצועיים (58%) ומוכרים בחנויות (43%). השכר החודשי הממוצע המשוקלל לגברים בחמישה המקצועות האלה (שקלול לפי מספר הגברים בכל מקצוע) היה 14,396 ש"ח ב-2018.
מדד דנקן להפרדה מגדרית הוא ניסיון למדוד את מידת הבידול המגדרי המקצועי באופן שאינו תלוי בהרכב האוכלוסייה. המדד סוכם את הפער בין שיעור הגברים בכל מקצוע מתוך כלל הגברים בשוק העבודה לשיעור הנשים באותו המקצוע מתוך כלל הנשים בשוק העבודה על פי הנוסחה הבאה, כאשר {m_i} ו-{f_i} הם מספר הגברים ומספר הנשים במקצוע i בהתאמה; ו-{M} ו-{F} הם מספר הגברים ומספר הנשים בשוק העבודה בהתאמה:
המדד מקבל ערכים בין 0 ל-1, כאשר 0 משמעותו שלא קיים בידול מגדרי, ו-1 משמעותו בידול מגדרי מלא. עם זאת, הערך עצמו תלוי באופן החלוקה למקצועות וענפים, כך שעיקר השימושיות של המדד הוא בהשוואה לאורך זמן. בישראל, המדד מראה על ירידה איטית מאוד בבידול מגדרי לפי מקצוע ועל יציבות של הבידול לפי ענף.
ממד נוסף שנבחן הוא השתנות הפער בשכר בתוך כל מקצוע או ענף. כך למשל, בעוד שהפער במשק כולו בשנת 2020 היה 32%, בתחום החינוך עמד הפער על 23%, ובתחום השירותים המדעיים, המקצועיים והטכניים עמד הפער על 47%.
נתונים: השוואה בין-לאומית
לפי נתוני ה-OECD, בשנת 2019 היה הפער המגדרי בשכר החודשי החציוני בקרב עובדים ועובדות במשרה מלאה שני רק לפער בדרום קוריאה. הפער בישראל דומה לפער ביפן וגבוה משמעותית מהפער במדינות אירופה ומהממוצע במדינות ה-OECD. התרשים הבא מציג את הפער על פי מדד זה בשנים 2001–2019 בישראל ובמדינות ה-OECD ובשנים 2002–2019 ב-27 מדינות האיחוד האירופי:
דיון
שדולת הנשים בישראל טוענת שפערי השכר בין נשים לגברים בישראל מעידים על אפליה על רקע מגדרי.
בקרב ארגוני נשים ישנם הטוענים שההפרשים בשכר אף גבוהים מאלו המופיעים בנתונים, מהסיבות הבאות:
רמת הניידות בשכרן של נשים נמוכה במידה ניכרת מזו של גברים.
בניגוד למדינות רבות, נשים בישראל זכאיות על פי חוק לחופשת לידה ארוכה של עד שנה. אך הן נאלצות להיאבק על מקומן בעבודה. בחברה מושרשות תפיסות המקבעות את מעמדה של האישה כ"מפרנסת שנייה". על פי תפיסות אלו, נשים אחראיות לטיפול בבית ובבני המשפחה, ובני זוגן הם עזר כנגדן. ההיריון והלידה נתפסים כמכשולים לעולם התעסוקה.
השלכות האמהות על שכר נשים
נשים הן האחראיות העיקריות על העבודה שלא בשכר – עבודות הבית והטיפול בבני המשפחה. אחריות זו של נשים משפיעה על השתלבותן של אמהות בשוק העבודה. "המשמרת השנייה", העבודה הנוספת שעל האישה לבצע בביתה אינה נתפסת כ"עבודה" הראויה לגמול ולשכר. עבודה זו "שקופה" עבור שוק העבודה הישראלי. מחקרים מצביעים על "מחירי האמהות" (motherhood penalty), ה"קנס" שנשים נאלצות לשלם בשכרן על היותן אמהות.
העיקרון המארגן של נשים בשוק העבודה מעוגן בתפיסה חברתית שתפקידה של האישה בבית קודם לעבודה מחוץ לבית. נשים נתפסות כמפרנסות שניות. כתוצאה מכך רווחות דעות קדומות בשוק העבודה אשר גורמות לאפליית נשים בקבלת ההחלטות על ידי גורמים בשוק זה. הן נפגעות ומופלות בקבלה לעבודה, בתנאי העבודה לרבות קידום והכשרה מקצועית, ובתנאי השכר. נשים רבות מצמצמות את היקף משרתן לאחר הפיכתן לאמהות, וחוזרות לשוק העבודה מאוחר יותר בעמדת נחיתות. בשנת 2013 השתתפו בכוח העבודה רק 58.2% מהנשים בגילאי העבודה, לעומת 69.4% מהגברים בגילאי העבודה.
מחיר האמהות מתבטא גם בהפסד שכר. נשים שנעדרו לצורך חופשת לידה הפסידו בממוצע 1.04% משכרן על כל חודש היעדרות, לעומת שכרם של גברים שצומצם רק ב-0.4%. בנוסף, נמצא שמספר ילדים גבוה יותר מעלה את סיכוייהן של נשים לעבור לתעסוקה בשכר נמוך יותר. ואילו אצל הגברים מספר ילדים גבוה יותר מקטין את סיכוייהם לעבור לתעסוקה בשכר נמוך.
שחיקה בעבודה קיימת בקרב אמהות במקצועות גבריים עקב הנורמות המקובלות ששעות עבודה ארוכות מייצגות מחויבות לקריירה. שיעור השחיקה עולה בקרב אמהות במקצועות גבריים במקצועות "פרופסיונאליים" וניהוליים. שעות עבודה ארוכות נתפסות כמתנגשות עם תפיסות וציפיות חברתיות לגבי טיפול וגידול ילדים. בישראל, ככל ששעות העבודה הממוצעות במקצוע רבות יותר, כך גדלים פערי השכר בין נשים לגברים. בנוסף לתפיסות החברתיות, הוצאות הטיפול בילדים מהוות גם הן חסם משמעותי עבור אמהות בכוח העבודה אשר משפיע על היקף משרותיהן.
פסקי דין ואכיפת חוק שכר שווה
מספר התביעות המוגשות בטענה לאפליית שכר הוא מועט ביותר. הסיבות למיעוט התביעות הן, בין היתר:
למרות חוק שכר שווה לעובד ולעובדת יש נשים המופלות לרעה בשכרן לעומת גברים. מעסיקים המפלים נשים לרעה יודעים כי הסיכוי שדיני העבודה ייאכפו הוא נמוך.
במסגרת תיקון לחוק שוויון ההזדמנויות בעבודה הוקמה במשרד התמ"ת בשנת 2008 נציבות שוויון ההזדמנויות בעבודה. גוף ציבורי זה הוקם להטמעת ערכי השוויון בשוק העבודה. נציבות שוויון ההזדמנויות בעבודה פועלת להתמודד עם קשיי האכיפה במישור האזרחי. יש בידה סמכות לבקש מידע ממעסיקים ואף להגיש תביעות בשם עובדים שנפגעו.
שדולת הנשים בישראל היא עמותה פמיניסטית שפועלת לקידום שכר שווה ומקדמת ב-2014 יוזמות לתיקונים בחוק בשיתוף עם ח"כ עליזה לביא. התיקונים עוסקים בהנגשת נתונים מגדריים, בפיצוי בגין נזק שאינו ממוני לעובדת בגין הפרת חוק שכר שווה ואיסור על התנכלות לעובדת המבקשת מידע על שכר עמיתים גברים.
העדפת נשים במיסוי
הפערים בשכר ברוטו, שהוצגו לעיל, מצטמצמים כאשר ההשוואה עוברת לשכר נטו. גם מכוח המיסוי הפרוגרסיבי, המצמצם כל פער בהכנסות, אך גם מכוח העדפתן של נשים בפקודת מס הכנסה. כל אישה זכאית לחצי נקודת זיכוי יותר מאשר גבר, צעד שפירושו, בערכי 2017, תוספת לנטו של 1290 ש"ח לשנה בהשוואה לגבר בעל שכר זהה (כאשר השכר גבוה מסף המס). בנוסף אישה מקבלת נקודות זיכוי בגין ילדיה עד השנה שבה הילדים מגיעים לגיל 19, בעוד שגבר נשוי מקבל נקודות זיכוי בגין ילדיו רק עד השנה שבה הילדים מגיעים לגיל 5. הבדל זה פירושו תוספת לנטו של 2580 ש"ח לשנה בגין כל ילד בהשוואה לגבר בעל שכר זהה (כאשר השכר גבוה מסף המס). עד שנת 2011 גברים נשואים לא היו מקבלים נקודות זיכוי כלל. בנוסף, מתחילת יישום מס הכנסה שלילי ועד שנת המס 2016, נשים נהנו מתנאי מס שלילי עדיפים על תנאי הגברים, כך שגם בקרב בעלי הכנסות נמוכות שאינן מגיעות לסף המס, לרוב שכר הנטו של אישה היה גבוה יותר משכר הנטו של גבר בעל משכורת זהה.
אברהם דה ליאו
אברהם לייב דה ליאו (27 באוקטובר 1898 – 20 באוקטובר 1985; ה' בחשון ה'תשמ"ו) היה מהנדס מים ישראלי ממתכנני המוביל הארצי.
ביוגרפיה
דה ליאו נולד בהילברסום, הולנד. לאחר מלחמת העולם הראשונה הוא השתתף בהכשרה של החלוץ בהולנד. בשנת 1924 עלה לארץ ישראל ועבד כמהנדס בתל אביב. זמן מה הוא עבד עבור חברת החשמל.
דה ליאו היה מראשוני מפעל ים המלח, מנהל עבודה בסדום ומעוזריו של נובמייבסקי. בשנות ה-40 היה דה ליאו מהנדס בחברת אשלג ארץ-ישראלית. במסגרת זאת הוא חקר יחד עם יהודה ליאו פיקרד את נחל זרד בשנת 1942 ויצא בראש משלחת חקר של החברה לאילת בשנת 1944. ביולי 1948 הוא הגיש לשר האוצר מסמך סודי בו דרש להקים ועדת חקירה לבירור כישלונה של החברה בפיתוח אוצרות ים המלח. בין השאר טען דה ליאו שהחברה "מעולם לא האמינה במדינה העברית ואף לא מאמינה בה כיום". הוועדה אכן הוקמה ודה ליאו היה חבר בה. הוועדה קבעה שחברת האשלג כשלה והמליצה להלאים את החברה. בשנות ה-50 היה דה ליאו מנהל בחברת תה"ל ובין השאר ניהל לזמן מה את סניף תה"ל בירושלים. בשנת 1957 הציע את התוכנית של המוביל הארצי שהתבססה על שאיבת מים מהכנרת עצמה, ולא ממקורות הירדן, במטרה למנוע את המלחת הכנרת.
בשנת 1959 מונה לחבר במועצת המנהלים של מפעלי ים המלח.
בשנת 1957 נתמנה לראש המחלקה להנדסה חקלאית בטכניון במקום וולטר קליי לאודרמילק. בהמשך היה ראש המחלקה להידרוטכניקה בטכניון. כן היה מנהל המעבדה ההידראולית בטכניון. בשנת 1963 נתמנה לראש הקתדרה ע"ש דוד סיגל.
בשנת 1953 השתתף במשלחת סיוע ישראלית מטעם האו"ם לציילון.
בשנת 1963 היה חבר בוועדה לקביעת מדיניות חיפושי נפט של ישראל בראשות יגאל ידין ובועדה לעניין כריית זיפזיף. בינואר 1963 המליצה ועדה בראשותו להקים בתי ספר להנדסאים וטענה שיש עודף מהנדסים לעומת הנדסאים בישראל.
דה ליאו היה נשוי למרים לבית גרזון. היה להם בן יחיד, סרן עמוס דולב דה ליאו, שנפל בעת שירותו הצבאי בשנת 1952.
מערכת קבצים
מערכת קבצים היא שיטה לאחסון ולארגון קבצים במחשב על מנת להקל על הגישה אליהם. מערכות קבצים עשויות להשתמש בהתקן אחסון נתונים (כגון דיסק קשיח, תקליטור, דיסקט, סרט מגנטי, זיכרון הבזק וכדומה) ולנהל את המיקום הפיזי של הקבצים, לספק גישה לנתונים בשרת קבצים כלקוחות בפרוטוקול רשת (למשל, NFS, SMB, או Plan 9), או לספק נתונים וירטואליים (למשל המספק גישה לנתוני התהליכים). באופן יותר פורמלי, מערכת קבצים היא מסד נתונים ייעודי עבור אחסון, ארגון, מניפולציה, ואחזור של נתונים.
מערכת הקבצים בנויה לרוב בצורה של ספריות (נקראות גם תיקים, מדורים, תיקיות וכדומה) המקוננות אחת בתוך השנייה שבתוכן יש קבצים. המידע על מבנה הספריות נשמר כמעט תמיד במקום מיוחד בתחילת המדיה אולם דבר איננו הכרחי (למשל בתקליטור שניתן להקליט על כל אזור בו פעם אחת ייתכן שיהיו מספר אזורים בהם יהיה מידע זה כך שניתן לבצע מספר הקלטות על אותו תקליטור).
לרוב מאותר המידע על ידי מציאת הגוש הראשון של המידע בטבלה מרכזית ומעבר לגושים האחרים על ידי הצבעה, אולם הדבר תלוי בסוג המדיה ובמערכת ההפעלה.
מערכת הקבצים תלויה במערכת ההפעלה, לעיתים קרובות ישנן מספר מערכות הפעלה התומכות באותה מערכת קבצים (למשל NFS) ולפעמים ישנן מספר מערכות קבצים שנתמכות על ידי מערכת הפעלה (חלונות 2000 תומכת למשל הן ב־FAT והן ב־NTFS). מערכת הקבצים עובדת לרוב מעל שכבת ה־LVM המייצגת כוננים לוגיים (שאינם בהכרח זהים לכוננים פיזיים). ברוב מערכות ההפעלה המודרניות ישנה אפשרויות להוסיף תמיכה במערכות קבצים אחרות על ידי התקנת דרייברים מתאימים, דבר המאפשר למשל למחשב חלונות לגשת למידע הנשמר על שרת Unix.
מבנה של מערכות קבצים
רוב מערכות הקבצים עושות שימוש בהתקן אחסון הנתונים שמציע גישה למערך של סקטורים בגודל פיזי קבוע, בדרך כלל בחזקות של 2 (512 בתים או 1, 2, 4 או קילובייט הם הנפוצים ביותר). תוכנת מערכת הקבצים היא האחראית לארגון הסקטורים האלה כקבצים וכספריות, ולמעקב אחר סקטורים אשר שייכים לקבצים ואחר אלו שאינם בשימוש. רוב מערכות הקבצים יכולות לגשת ישירות רק ליחידות נתונים שנקראות בלוקים המכילות מספר מסוים של סקטורי דיסק (בדרך כלל 1–64). זהו הגודל הקטן ביותר של שטח הדיסק שניתן להקצות לקובץ (מערכות קבצים המשתמשות בדחיסה לא סובלות לרוב ממגבלה זו).
עם זאת, מערכות קבצים כלל לא חייבות לעשות שימוש בהתקן אחסון, ניתן להשתמש במערכת קבצים כדי לארגן ולייצג גישה לנתונים כלשהם, בין אם הם מאוחסנים במקום כלשהו או דינאמיים (למשל, procfs היא מערכת קבצים המכילה נתונים על התהליכים במערכת ההפעלה).
שמות קבצים
שם קובץ הוא שם שהוקצה לקובץ כדי להבטיח מקום אחסון בזיכרון המחשב והוא מאפשר גישה חוזרת למקום זה. בין אם מערכת הקבצים משתמשת בהתקן אחסון ובין אם לאו, בדרך כלל יש במערכות קבצים ספריות ששמות הקבצים מקשרים ביניהם לבין הקבצים, לרוב על ידי חיבור שם הקובץ לאינדקס בטבלת הקצאת קובץ כלשהו, כגון FAT בתוך מערכת הקבצים של DOS, או inode בתוך מערכת קבצים של Unix. מבנה הספריות עשוי להיות שטוח, או לאפשר היררכיות שבהן ספריות עשויות להכיל תת-ספריות. בכמה מערכות קבצים, שמות הקבצים הם בעלי תחביר מיוחד עבור סיומות ומספרי גרסה. במקרים אחרים, שמות הקבצים הן מחרוזות פשוטות, וכל המטא מידע של הקובץ מאוחסן במקום אחר.
נתונים נוספים
המידע שנשמר עבור כל קובץ תלוי במערכת הקבצים הספיציפית (למשל מערכות הפעלה רבות בתחילת ימי המחשוב לא עקבו אחר הזמנים הקשורים לקובץ) אולם לרוב מכיל את הפריטים הבאים:
במחשבים גדולים מקובל לשמור גם את הפרטים הבאים:
במערכות קבצים מתקדמות (כגון XFS, ext2-4, כמה גרסאות של UFS, וב־HFS+‎) ניתן להוסיף גם פריטי מידע שרירותיים, באמצעות שינוי של מאפייני קובץ כאלו. תכונה זו מיושמת בליבות של Linux, FreeBSD ו־Mac OS X, והיא מאפשרת למידע על המידע (באנגלית: Metadata) להיות משויך לקובץ ברמת מערכת הקבצים. מאפיינים אלו יכולים, למשל, להכיל את שם המחבר של מסמך, את קידוד התווים של מסמך טקסט רגיל, או סיכום ביקורת. מאפייני המסמך בחלונות לעומת זאת מאוחסנים בתור stream-ים נפרדים, כלומר כחלק מהקובץ עצמו.
מערכות קבצים היררכיות
מערכת הקבצים ההיררכית היא תוצאה של מחקר של דניס ריצ'י (Dennis Ritchie), יישומים קודמים של מערכת כזו היו מוגבלים רק למספר רמות, בעיקר ביישומים של IBM, אפילו של מסדי נתונים המוקדמים שלהם כמו IMS. לאחר ההצלחה של Unix, ריצ'י הרחיב את המושג מערכת הקבצים בכל מערכת ההפעלה המאוחרות יותר שלו, כגון Plan 9 ו־Inferno.
שירותים
מערכות קבצים מסורתית מציעות אפשרויות ליצור, להעביר ולמחוק קבצים וספריות. הן חסרות יכולות ליצור קישורים נוספים לספרייה (קישורים "קשים" במינוח של Unix), לשנות את הקישור לספריית האם (".." ב־Unix ), וליצור קישורים דו כיוונים לקבצים.
מערכות קבצים מסורתית מציעות גם יכולות לחתוך, להוסיף, ליצור, להעביר, למחוק ולשנות קבצים, כמו גם יכולת למנות את רשימת הקבצים בספריה ולקבוע אותה כספריה נוכחית. לרוב הן לא מציעות יכולת להוסיף להתחלה של קובץ או לחתוך אותו, ובוודאי שלא הכנסה שרירותית לתוך הקובץ במקום כלשהו או מחיקה של חלק כלשהו ממנו. פעולות אלו הן מאוד בלתי סימטריות וחסרות את הכלליות בשביל להיות שימושיות בתנאים בלתי צפויים. לדוגמה, pipe-ים בין תהליכים ב־Unix צריכים להיות מיושמים מחוץ למערכת הקבצים כי pipe אינו מציע חיתוך בתחילת הקבצים.