cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נחום ביתן
קורות חייו
בשנת 2012 רכש ביתן את רשת הסופרמרקטים "כמעט חינם", אשר כללה 36 סניפים ברחבי הארץ, תמורת 350 מיליון שקלים.
ביוני 2016 אושרה מכירת רשת הסופמרקטים "מגה" ליינות ביתן תמורת 455 מיליון שקלים. כתנאי לאישור המכירה על ידי הרשות להגבלים עסקיים, התחייב ביתן למכור את החזקותיו בחברת "ביכורי ביתן", אשר פועלת באופן בלעדי ברכישה ואספקה של פירות וירקות לחנויות "יינות ביתן". כמו כן נדרש ביתן למכור שמונה סניפים של רשת "מגה", באזורים בהם קיימת חפיפה עם סניפים של "יינות ביתן".
החזקותיו של ביתן כוללות בנוסף את חברת "בסט מייסטר בשר", העוסקת בעיבוד ושיווק בשר, דגים וירקות קפואים, בין היתר גם ל"יינות ביתן". בנוסף מחזיק ביתן את חברת "מועב שירותי מזון", המספקת שירותי קייטרינג.
ביתן נשוי לנורית, ששותפה לבעלות על רשת "יינות ביתן", ואב לשני ילדים. בנו יוסי משמש כמשנה למנכ"ל "יינות ביתן".
ג'יימס רמזי
ג'יימס רמזי (באנגלית: James Ramsay; 1789 – 23 ביוני 1854) היה צייר דיוקנאות בריטי, שעבד בצבעי שמן.
אד מארי
יחסו לישראל
ביוני 2015 הגיע מארי לביקור בישראל, כאורח של משרד החוץ הישראלי וצעד במצעד הגאווה בתל אביב עם בן זוגו ונגד החרם של ה-BDS נגד ישראל. הוא ידוע באהדתו ותמיכתו בישראל.
ג'יימס רמזי
ביוגרפיה
רמזי נולד בשפילד, אביו רוברט רמזי היה אומן וסוחר, שקיבל את פרנסיס צ'נטרי כשוליה בשנת 1797. רוברט רמזי פרסם גם כמה תחריטים של ג'ון רפאל סמית'. בעודו צעיר, ג'יימס רמזי צייר באופן מקצועי בעסק המשפחתי, והציג בגיל 17.
אד מארי
חייו האישיים
בן זוגו של מארי משנת 1993 הוא מייקל שיוסאקי. הם נישאו בשנת 2013. מסע הבחירות שלו לסנט מדינת וושינגטון כמו יתר פעילויותיו נתמכה על ידי הקרן "לניצחון ההומואים והלסביות".
ג'יימס רמזי
יצירות
שמו של רמזי הופיע לראשונה בקטלוג של תערוכת האקדמיה המלכותית לשנת 1803, כאשר שלח דיוקן עצמי. שלוש שנים מאוחר יותר הוא הציג דיוקן של הנרי גרטן, ובשנת 1810 של ג'ון טאונלי. ב-1811 תרומותיו כללו דיוקנאות של הרוזן ממוארה ושל לורד קוקרן, וב-1813 את זה של הלורד בראוהם, שאותו צייר שוב ב-1818.
רמזי גם הציג נושאים מכתבי קודש, היסטוריים במוסד הבריטי, כולל "יצחק מברך את יעקב", ב-1813, "משפטו של המלך צ'ארלס הראשון", ב-1829, ו"כניסת הנסיך השחור ללונדון", ב-1841; וגם כמה דיוקנאות באגודת האמנים הבריטיים.
בערך ב-1847 עזב רמזי את לונדון לניוקאסל-על-טיין, אבל הוא המשיך להציג באקדמיה המלכותית, שם היה לו דיוקן נוסף ב-1849.
הוא זכה להצלחה, וצייר פורטרטים של בני משפחות הלורד קליפורד, ג'יימס נורת'קוט, דיוניסיוס לרדנר ורבים אחרים.
רנו Type IG
רנו Type IG (בצרפתית: Renault Type IG) היא מכונית משפחתית, מסוג טורפדו, מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית רנו אשר יוצרה בין השנים 1920–1921.
דורותי היידן-טרסקוט
דורותי היידן-טרסקוט (באנגלית: Dorothy Hayden Truscott; 3 בנובמבר 1925 - 4 ביולי 2006) הייתה שחקנית ברידג' אמריקאית שזכתה חמש פעמים באליפות עולם ודורגה במשך מספר שנים במקום הראשון בעולם מבין הנשים. היא כתבה ארבעה ספרי ברידג'. אחד מהם ביחד עם בעלה אלן טרסקוט.
ביוגרפיה
נולדה בשם דורותי ג'ונסון בניו יורק. סיימה את לימודיה במכללת סמית' ועבדה כמורה למתמטיקה במישיגן.
ברידג' תפס מקום חשוב בחייה כבר מגיל צעיר. הוריה, דורותי ורג'ינלד ג'ונסון, היו שחקני ברידג' נלהבים. בגיל 7 לימוד אותה לשחק. כשהוריה אירחו שחקני ברידג' אחרים ואחד מהם הלך למטבח היא הייתה מכריזה במקומו. פעם אחת איחר אחד האורחים בשעה והיא החליפה אותו ומאז הייתה שחקנית ברידג'.
בשנת 1956 חזרה לניו-יורק ועבדה כאקטוארית בחברת ביטוח. במקביל היא התקדמה בברידג' והייתה שחקנית בנבחרת ארצות הברית. בשנת 1965 השתתפה כשחקנית בנבחרת ארצות הברית ב-Bermuda Bowl. לה ולשותפה ב. ג'יי בקר היה תפקיד חשוב בחשיפת התרמית של השחקנים הבריטים טרנס ריס ובוריס שפירו.
התחתנה שלוש פעמים. שתי מערכות הנישואים הראשונות הסתיימו בגירושים. נולדו לה שני בנים ושתי בנות.
סבלה ממחלת פרקינסון ונפטרה ב-4 ביולי 2006.
אליפויות ארצות הברית וצפון אמריקה
26 פעמים זכתה באליפות צפון אמריקה וארצות הברית פעמים זכתה במקום השני על פי הפירוט הבא:
תרומתה כתאורטיקנית וככותבת
היידן-טרסקוט כתבה את ספרי הברידג' הבאים: בנוסף לכך כתבה נובלה: Hell Gate: the story of the family that settled Harlem as part of the Dutch colony that became New York (Harvard, MA: Morgan Hall Pub, 2002) – a novel. ISBN 0971975604.
דורותי היידן היא אחת משני אנשים שהגו ופיתחו את קונבנציית ספלינטר.
סם ג'אפה
סם ג'אפה (באנגלית: Sam Jaffe; 10 במרץ 1891 - 24 במרץ 1984) היה שחקן קולנוע אמריקאי מועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1950 על הופעתו בסרט "ג'ונגל האספלט" ומועמד פרס אמי על תפקידו בסדרת הדרמה "בן קייסי".
קריירת משחק
ג'אפה התגלה לראשונה על ידי יוזף פון שטרנברג בשנת 1934 בדרמה ההיסטורית שלו "הקיסרית האדומה" בתפקיד קיסר רוסיה פיוטר השלישי. ב-1937 הופיע ביצירת המופת הקלאסית "האופק האבוד" בתפקיד הלאמה הגבוה מנהיג תושבי עמק שאנגרי – לה. בהיותו בן 47 זכה ג'אפה לתפקיד אייקוני באותה תקופה, הפועל ההודי גונגה דין בסרט ההרפתקאות של ג'ורג' סטיבנס "גונגה דין". ב-1947 השתתף בדרמה של איליה קזאן "הסכם ג'נטלמני" בתור פרופסור פרד ליברמן. בשל דעותיו האישיות נכנס ג'אפה בשנות ה-50 לרשימה השחורה של הוליווד והוחרם על ידי חברות הפקה מרכזיות, צעד שלא גרע מן הקריירה המשגשגת של ג'אפה.
בשנת 1950 שיחק ג'אפה בסרט הפשע הקלאסי של ג'ון יוסטון "ג'ונגל האספלט" בתפקיד הפושע המתוחכם ארווין "דוק" ריידנשניידר, בעבורו זכה ג'אפה בפרס השחקן הטוב ביותר של פסטיבל ונציה והועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. בשנה שלאחר מכן שיחק ג'אפה בסרטו הבדיוני המפורסם של רוברט ווייז "היום בו עמדה האדמה" בתפקיד המדען פרופסור ג'ייקוב בארנהארדט. ב-1959 השתתף באפוס ההיסטורי "בן חור" בתפקיד סימוניידס עבדו הנאמן של יהודה בן חור (צ'רלטון הסטון). בשנות ה-60 נודע ג'אפה בזכות סדרת הדרמה הרפואית "בן קייסי" בה שיחק בתפקיד ד"ר דייוויד זורבה, המנטור של המנתח הצעיר בן קייסי (וינס אדוארדס). על תפקידו ב-5 עונות בסדרה הועמד ג'אפה לפרס אמי אחד בשנת 1962. ב-1968 שיחק ג'אפה במערבון הספגטי "אקדחים לסן סבסטיאן" לצידו של אנתוני קווין בתור הכומר האב ג'וזף. ב-1971 זכה ג'אפה לפרסום רב בקרב קהל ילדים בזכות הופעתו כבוקמן סוחר הספרים בפנטזיה המוזיקלית של רוברט סטיבנסון "המיטה המעופפת". את הופעתו המשמעותית האחרונה ערך ג'אפה בשנת 1980 בסרט הפעולה המדע בדיוני "הקרב מעבר לכוכבים" בתפקיד ד"ר הפטסטוס.
חיים אישיים
ג'אפה היה נשוי במשך 15 לשחקנית ליליאן הייץ עד למותה. אשתו השנייה הייתה השחקנית בטי אקרמן איתה הופיע בסדרה "בן קייסי", אקרמן וג'אפה נשארו נשואים במשך 28 שנה עד לפטירתו של ג'אפה בגיל 93 ממחלת הסרטן. לג'אפה לא נולדו ילדים מנישואיו. נקבר בבית הקברות "פארק הזיכרון עדן" שבמיסיון הילס, לוס אנג'לס.
לוקה קלדירולה
לוקה קלדירולה (באיטלקית: Luca Caldirola; ) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדות הבלם והמגן שמאלי בקבוצת מונצה מהסרייה א'.
קריירת מועדונים
קלדירולה החל את קריירת המשחק שלו בקבוצות הילדים והנוער של קבוצת אינטר מילאנו ואף שימש כקפטן קבוצת הנוער. במהלך עונת 2009/2010 צורף מספר פעמים לסגל הקבוצה הבוגרת, אך לא שותף במשחקים. את הבכורה הלא-רשמית ערך במסגרת משחק ידידות נגד AC מילאן.
בעונת 2010/2011 הושאל לקבוצת ויטסה ארנהם מליגת העל ההולנדית בה שיחק 11 משחקים. ביוני 2011 מכרה אינטר מחצית מכרטיס השחקן של קלדירולה לקבוצת צ'זנה כחלק מעסקת ההעברה של יוטו נגטומו לקבוצה. ב-7 בדצמבר ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו במדי אינטר במשחק במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות מול קבוצת צסק"א מוסקבה. כחודש לאחר מכן הושאל לקבוצת ברשה ששיחקה בסרייה ב'. ביוני 2012, עבר לשחק בקבוצת צ'זנה ושיחק בה בחצי הראשון של העונה, בטרם הושאל שוב לברשה עד לסיום העונה.
ביוני 2013 חתם על חוזה ל-4 עונות בקבוצת ורדר ברמן מהבונדסליגה. ב-7 בדצמבר 2014 כבש את שער הבכורה בקריירה בבעיטה חופשית בהפסד הקבוצה 2–5 לקבוצת איינטרכט פרנקפורט. בעונת 2015/2016 הושאל לעונה לקבוצת דרמשטאדט 98 ובסיומה חזר לשחק בברמן.
בינואר 2019 חזר קלדירולה לאיטליה לאחר חמש שנים, כשחתם בבנוונטו מהסרייה ב', אליה עבר בהעברה חופשית. בתוך שתי עונות חתם בקבוצת מונצה מהסרייה ב'.
חמצן (סרט, 2021)
חמצן (בצרפתית: Oxygène) הוא מותחן הישרדות ומדע בדיוני צרפתי-אמריקאי, שביים והפיק אלכסנדר אז'ה  על פי תסריט מאת כריסטי לבלאן. בתפקיד הראשי משחקת מלאני לורן, ולצידה מתייה אמלריק ומאליק זידי. הסרט הופץ ב-12 במאי 2021 על ידי שירות הזרמת המדיה "נטפליקס".
עלילה
אישה צעירה (מלאני לורן) מתעוררת בתוך תא קריוגני רפואי, ולא זוכרת כיצד הגיעה לתוך התא. היא מקבלת סיוע מבינה מלאכותית מתקדמת בשם "מ.י.ל.ו" (קולו של מתייה אמלריק), אך לא מקבלת שליטה מלאה במערכת, ולשם כך יש לה צורך בקוד מנהל מערכת. היא מצליחה להתקשר לשירותי החירום, אך נמסר לה שהַהֶתְקֵן הושמד שלוש שנים קודם לכן. מאחר שהיא לא מצליחה לשחזר את זכרונותיה, האישה מחפשת רמזים על עברה באמצעות חיפוש תמונות ומאמרים במערכת הבינה המלאכותית. בסופו של דבר, היא מגלה ששמה הוא אליזבת אונסן, דוקטור לקריוניקה. אחר כך היא מוצאת את בעלה, ששמו לאו פרגוסון (מאליק זידי), ואת מספר הטלפון ליצירת קשר איתו. היא מתקשרת, אך קול לא מוכר מסרב לשוחח איתה.
מאחר שהחמצן בתא מתמעט, אליזבת מתחילה לסבול מהזיות. היא מנסה לפתוח את הפוד, אך מתחשמלת. כעבור זמן מה היא מקבלת שיחת טלפון חוזרת מהמשטרה, אך חושדת שבמשטרה מסתירים ממנה דבר מה, ומנתקת את השיחה. הקול הלא מוכר מתקשר אליה שוב, אך אליזבת מאיימת לנתק, ודורשת לקבל את קוד מנהל המערכת לצורך פתיחת הפוד. היא מקבלת הסבר קצר, שממנו מתברר שהיא נמצאת בתוך חללית, והייתה במצב של שינה במשך 12 שנה עקב הקפאה קריוגנית. אליזבת שוגרה לחלל החיצון במסגרת משימה של העברת קבוצת בני אדם לאכלס כוכב לכת חדש לצורך הישרדות, מאחר שנגיף קטלני עמד להשמיד את המין האנושי כולו בקרוב.
שבורת לב מהגילוי, אליזבת מגיעה למסקנה שהיא התעוררה עקב תקלת התחממות יתר של מעבד, וכעת עליה להסיט את תפקודי המעבד התקול, למעבד משני שהופקד על משימות שאינן חיוניות. הפעולה נכשלת בתחילה, משום שכמות הנתונים גדולה מדי עבור הנפח של המעבד החלופי. הזמן חולף וכמות החמצן מידלדלת. אליזבת מתכוננת להתאבד על ידי פתיחת הפוד. אולם מיד לאחר מכן, היא מגלה שגם לאו, בעלה, נמצא בחללית במצב של שינה, אך מבחינה בהיעדרה של הצלקת שהייתה על מצחו בעבר. מסרטון וידאו שמציגה לה גרסה מבוגרת יותר של עצמה, מתחוור לאליזבת שהיא למעשה שיבוט שבו הושתלו אישיותה וזכרונותיה של אליזבט אונסן המקורית, וזו הסיבה שהיא ראתה חזיונות שלה עם לאו.
עקב התקלה במעבד, המערכת מפעילה נוהל של המתת חסד לצורך המתתה של אליזבת, אך היא מצליחה לנטרל את ההליך, מסיטה בהצלחה את תפקודי המעבד, וחוזרת למצב של שינה. בסצנת הסיום, אליזבת ולאו נמצאים על הכוכב החדש, מחייכים ומחובקים.
פיתוח
התסריט נכתב עוד בשנת 2015 בידי כריסטי לבלאן בשפה האנגלית, בשם הזמני "O2" (צורתו הטבעית של גז החמצן), ומאז כתיבתו נכלל בסקר "הרשימה השחורה" השנתי של הוליווד, רשימה של התסריטים הטובים ביותר שעדיין לא הופקו בשנה נתונה. אז'ה היה אמור להפיק בלבד, משום שהתכונן לביים סרט אמריקני אחר, אך עקב סגר מגפת הקורונה חזר לפריז. בהתייעצות עם המפיקים הנוספים, הוא שלח את התסריט ל"נטפליקס", וקיבל מיד אור ירוק לצלם את הסרט בצרפת, בשפה הצרפתית. מאז ההכרזה על הפרויקט, זהות המועמדות לתפקיד הראשי השתנתה כמה פעמים. ביולי 2017 הייתה אן האת'וויי מועמדת לתפקיד, ובנוסף, היא הייתה אמורה לשמש כמפיקה מטעם חברת ההפקות IM Global, ביחד עם סוזן ביימל, ועם אדם ריבאק וג'יימס אנגל מטעם חברת "Echo Lake Entertainment" בפברואר 2020 פורסם שמה של נומי ראפאס כמועמדת לתפקיד, הבמאי פרנק כלפון יועד לביים את הסרט, ואילו אלכסנדר אז'ה היה המפיק בלבד.
ב-23 ביולי 2020 פורסם שאלכסנדר אז'ה יביים את הסרט "O2", בנוסף לתפקידו כמפיק, ולא פרנק כלפון. עוד נמסר שמלאני לורן תגלם את הדמות הראשית, ולא נומי ראפאס, כפי שנמסר קודם לכן. זו נחשבת להפקה הגדולה הראשונה של "Getaway Films", שיתוף פעולה של בראהים שיוואה, מייסד-שותף של חברת "Wild Bunch", עם המפיקים וינסנט מראוואל ונואימי דוויד. בכך ניתן אור ירוק להפקה, והתסריט הוסר מ"הרשימה השחורה".
על מעורבותו בפרויקט, אמר אז'ה, שאחרי תקופת סגר מגפת הקורונה, בחירה בפרויקט שבמרכזו עומדים ריתוק למקום אחד וקלאוסטרופוביה, היא בחירה קלה, כמעט צורך.
צילום
"נטפליקס" נתנו אור ירוק לתחילת הצילומים מיד בתום סגר הקורונה הראשון בצרפת, במאי 2020. שלב הצילומים התחיל ביולי 2020, והתקיים באולפנים באיברי-סיר-סן. לצורך הצילומים בתוך התא הקריוגני נדרשו 25 ימים, ושבוע נוסף נדרש לצילומי החוץ. מלאני לורן שכבה תשע שעות במצטבר, בתוך חלל ששטחו שלושה מטרים רבועים
הפצה
ב-21 באפריל 2021 הפיצה "נטפליקס" קדימון רשמי, והסרט הופץ לצפייה מסחרית ב-12 במאי 2021.
בעיר ללא גבולות
בעיר ללא גבולות (בספרדית: En la ciudad sin límites) הוא סרט קולנוע ספרדי - ארגנטינאי שיצא לאור ב-2002, בבימויו של אנטוניו הרננדס. הסרט, שהוא דרמת-מתח פסיכולוגית, עוסק ביחסים שבתוך משפחה ספרדית על רקע מחלתו הקשה של אב המשפחה וסודות מן העבר. הסרט זכה בשני פרסי גויה ב-2003: לתסריט ולשחקנית המשנה, ג'רלדין צ'פלין.
תקציר העלילה
מקס, האב במשפחה ספרדית מבוססת, מאושפז בבית חולים בפריז לצורך טיפול במחלתו שאובחנה כסרטן מתקדם. אשתו, שלושת בניו ומשפחותיהם משתכנים במלון בפריז כדי לסעוד את האב. האב, המגלה סימנים של בלבול, מנסה להתקשר למספר טלפון שאיננו קיים ואף מנסה להימלט מבית החולים. למרות מאמציהם לדאוג לטיפול באב, נראה כי האם ושני בניו המבוגרים, הסבורים כי תופעת הבלבול היא שיטיון הנובע ממצבו הרפואי, השלימו עם מותו הקרב וכבר מתחילים לתכנן את מכירת החברה המשפחתית. רק בנו הצעיר, ויקטור, שהגיע מארגנטינה יחד עם חברתו הארגנטינאית, לאחר היעדרות ממושכת מספרד, מנסה באמת להתקרב אליו ומנסה להבין מה מציק לאביו, מדוע הוא מתנהג כנרדף ומדוע הוא מנסה להתחמק מכל בני משפחתו ופוחד מהם.
במקביל, מלווה הסרט את היחסים שבין האחים ונשותיהם. מתברר כי לוויקטור היה רומן סודי עם כרמן, אשת אחיו האמצעי. האח הבכור, לואיס, שמגיע לפריז עם גרושתו וילדיהם, מופתע כשבת זוגו הנוכחית מגיעה למלון בפריז ומתפתחת מריבה בין שתי הנשים.
ויקטור מגלה כי רנסל האלמוני היה שותפו של אביו למחתרת הקומוניסטית, שפעלה בתקופת שלטונו של פרנקו בספרד. רנסל הוסגר לשלטונות וייתכן כי מת בכלא. ויקטור מנהל מרוץ נגד הזמן כדי להספיק ולתת לאביו את מבוקשו לפני הניתוח שממנו אולי לא יתעורר ומגלה בסוף כי הסוד שחשף מורכב הרבה יותר.
ביקורת
רוב הביקורות לסרט היו חיוביות. בחלק מהן זכה צוות השחקנים לשבח על משחקו וחלק מהביקורות הדגישו את איטיותו של הסרט שלעיתים פוגעת בו. המבקר הבריטי אלי קטרל (Ali Catterall) משבח את הסרט ומציין במיוחד את המשחק ואת המוזיקה. אורי קליין רואה את הסרט, בראש ובראשונה, כמותחן פוליטי המנסה לבחון את המעבר מהמאבק המסורתי בין השמאל והימין הפוליטיים למאבק בין המינים, אולם הוא סבור שהבמאי נכשל בעיקר עקב התסריט, הלקוי לדעתו, שממקם את העלילה במפגש המשפחתי שנדון בקולנוע כבר במקרים רבים וגולש לעלילה הידועה מראש. וסלי מוריס, מבקר הסרטים של הבוסטון גלוב, סבור שהדגש בסרט הוא היחס השונה של הדורות במשפחה לנושאים שהם טאבו וכי מה שמטריד את ויקטור אינו תוכן הסודות המשפחתיים אלא השמירה והשומרים עליהם.
בסיום הסרט מקדיש הבמאי את הסרט לאביו. הרננדס טען כי הסרט הושפע מהתהליך אותו עבר בעצמו בעת שאביו התמודד עם מחלת הסרטן ממנה נפטר וכי דמותו של ויקטור היא אידיאליזציה של דמות עצמו.
רואה
רוּאָה (בצרפתית: Roye) היא עיירה בצפון צרפת, השוכנת בחבל סנטר על גדות נהר האוור, במרחק של 45 ק"מ דרום-מזרחית לאמיין. העיירה, שאוכלוסייתה מונה למעלה מ-6,000 תושבים, שייכת מנהלית למחוז סום שבחבל פיקרדי ושטחה כ-16 קמ"ר.
שם העיירה
שם העיירה לבש צורות שונות מתקופת האימפריה הרומית ועד העת החדשה. במפת פויטינגר מופיע היישוב רוֹדְיוּם (Rodium) במקום בו שוכנת רואה של ימינו. בספר גאוגרפיה של תלמי שנכתב סביב שנת 150 לספירה מופיע שם היישוב רוֹדְרִינָה (Rodrina). השם רואה הופיע לראשונה בשנת 1175, אם כי גם מאז השתנה שם המקום מספר פעמים עד שחזר לשם זה.
היסטוריה
ראשיתה של העיירה רואה עוד בתקופה הגאלית, ובתקופה הרומית היא ישבה על צומת דרכים רומיות, האחת הובילה מרואן ללה קפל והשנייה הובילה מאמיין לנואיון והייתה חלק מדרך צבאית גדולה מליון לבולון-סור-מר. רואה השתייכה לפאגוס ורומנדין שבגאליה בלגיקה השנייה.
בשנת 1636, במהלך מלחמת שלושים השנים, נכבשה העיירה על ידי כוחות קיסריים וספרדיים. היא נכבשה חזרה שנה לאחר מכן על ידי חיילים צרפתים. באוגוסט 1653 הייתה העיירה נתונה תחת מצור של הספרדים בפיקודו של לואי השני דה בורבון, נסיך דה קונדה, שפלש לפיקרדי. עד לחתימת שלום הפירנאים הייתה העיירה סמוכה מאוד לגבול, וגם בתקופת המשטר הישן הייתה רואה בקו החזית הראשון.
גאוגרפיה
רואה שוכנת במישור חבל סנטר על גדות נהר האוור, סמוך לשפכו של נחל סן-פרמן אל הנהר. באזור זה קרקעות סחף פוריות עשויות חרסית וטין ומתחתן אבן גיר.
אוכלוסייה
אוכלוסיית רואה מונה, נכון למפקד 2007, 6,233 נפש. אומדנים לגבי 2012 מעריכים כי האוכלוסייה קטנה במהלך שנים אלה. האוכלוסייה בעיירה מבוגרת יחסית, עם 23% מהאוכלוסייה מעל גיל 60.
כלכלה
כלכלת העיירה מבוססת על תעשיות חקלאיות ושירותים. מלבד זאת, קרבתה לכביש המהיר פיתחה בה תעשיית שירותי רכב.
אתרים
כנסיית סן-פייר מן המאה ה-12 היא כנסייה קתולית אשר שופצה לראשונה במאה ה-16, ולאחר הנזק שהוסב לה במלחמת העולם הראשונה, שופצה בסגנון האר דקו, למעט בית המקהלה אשר בנוי בסגנון גותי לוהב ונשמר מהרס. כנסייה עתיקה נוספת בעיירה היא כנסיית סן-ז'יל מן המאה ה-15, אשר נבנתה על שרידי כנסייה מן המאה ה-13 שעלתה באש בשנת 1475. בזמן המהפכה הצרפתית הולאמה כנסיית סן-ז'יל ויועדה להריסה, אולם עקב התנגדות התושבים לבסוף נשארה עומדת על תלה.
חומות העיר, אשר נבנו לראשונה במאה ה-11, שופצו במאה ב-15 ושרידיהן עדיין ניכרים בעיר. בחומות הוצבו שבעה מגדלים ונפתחו בהן שלושה שערים. במגדל סן-לורן ניתן לראות את שרידי הקליעים שנורו במהלך המצור על רואה ב-1653.
בית העיירה, שנבנה בפיקוחו של ארתור רנייה ב-1932, לאחר שבית העירייה הקודם נהרס כליל בנסיגת הגרמנים בשנת 1917, נמצא בכיכר הנשק (place d'Armes), אשר נקראה לימים גם כיכר בית העיירה. חלקו החיצוני מזכיר במעט את בית העיירה הקודם, אולם הסגנון המאפיין את חוצו של המבנה הוא של אדריכלות התקופה בין מלחמות העולם.
השמש (קלף טארוט)
השמש הוא קלף מספר 19 בארקנה הגדולה של קלפי הטארוט, והוא מזוהה עם הליוס.
משמעות הקלף
הקלף המייצג אפשרויות לעשייה ויצירתיות, פריצה ושגשוג.
קלף השמש מייצג פשטות, כנות, אושר ועושר, הצלחה ושמחה.
על פי ארתור אדוארד וייט, קלף השמש מסמל אושר חומרי, נישואים מוצלחים ושביעות רצון.
הבחירות לרשויות המקומיות הערביות ביהודה ושומרון (1972)
רקע
בתום מלחמת ששת הימים, בה כבשה ישראל מידי ירדן את שטחי יהודה ושומרון, ניהול המדיניות השוטפת של ישראל ביהודה ושומרון הופקד בידי שר הביטחון משה דיין.
מועד כהונתן של המועצות המקומיות הערביות ביהודה ושומרון שנבחרו בשלטון ירדן בשנת 1963 עמד לפוג ב־1 בספטמבר 1967. בחודש אוגוסט הנחה דיין את צה"ל להגיש לו חוות דעת והמלצות באשר להמשך פעולתן של העיריות. ההמלצה שנתקבלה הייתה לדחות ככל האפשר את מועד קיומן של הבחירות. לדברי שלמה גזית, ראש מחלקת הממשל הצבאי במטכ"ל דאז, המניעים המרכזיים להחלטה היו ההערכה כי קיומן של בחירות יעורר תסיסה וחוסר יציבות באזור, והחשש מכך שבעקבותיהן ייבחרו ראשי ערים חדשים, שיהיו פחות נוטים לשתף פעולה עם ישראל. צו שפרסם הממשל הצבאי הישראלי בתחילת ספטמבר האריך את תוקף פעולתן של המועצות המקומיות המכהנות עד לשנת 1971.
בתחילת שנת 1969 החל דיין לבטא תמיכה בקיום בחירות לעיריות הערביות ביהודה ושומרון. בהרצאה לפני פורום אקדמאים הוא טען כי כל עוד ישראל משמרת בתפקידיהם את כל בעלי המשרות הציבוריות שנתמנו בתקופת ירדן, לרבות ראשי הערים, ואינה פועלת לערוך כל שינוי בהרכב המוסדות הציבוריים באזור, היא נוטעת בתושבים רושם שנוכחותה שם זמנית ומעודדת את שימור זיקתם לירדן. בהמשך נכתב במצע של מפלגת העבודה לקראת בחירות 1969 תחת הפרק "המדיניות בשטחים" כי יש לפעול לקיומו של "מינהל מוניציפלי עצמאי".
ב-12 בספטמבר 1971 הביא דיין את ההצעה לעריכת הבחירות לדיון בממשלה, וזו הסמיכה את ועדת השרים לענייני ביטחון לדון בכך. הוועדה אישרה את ההצעה ב־17 באוקטובר 1971. הצו הצבאי על עריכת הבחירות פורסם רק ב־25 בנובמבר 1971, מתוך רצון להפחית את עוצמת ההתנגדויות למהלך. מועדי הבחירות ומיקומן המדויק הוכרזו רק ב־19 בדצמבר 1971. בהמלצת גורמי הממשל, הוחלט כי הבחירות יתקיימו לפי החוק הירדני, כדי להפחית מעוצמת ההתנגדות להן, וכי הן ייערכו בשני שלבים: הראשון - בשומרון וביריחו ב-28 במרץ 1972; והשני ביהודה ב-2 במאי 1972.
תגובות להכרזה על קיום הבחירות
ההחלטה על עריכת בחירות מקומיות ביהודה ושומרון התקבלה בישראל ככלל בחיוב רב, הן כמהלך שמבטא את צביונו ה"ליברלי" של הממשל הצבאי הן כמהלך שעשוי לפתוח אפשרויות מדיניות חדשות. הגורם האופוזיציוני העיקרי שהתנגד למהלך היה רק"ח, אשר טענה כי מהלך זה נועד להקים באזור "שלטון בובות, שלטון קוויזלינגים [...] שיבטיח את המשך הכיבוש והנצחתו". לעומת זאת, גח"ל תמכה בקיום הבחירות, שהוכיחו לשיטתה כי ערביי יהודה ושומרון "רוצים בנורמליזציה של החיים [...] תחת שלטון ישראלי", אף שמתחה ביקורת על ההחלטה לקיימן לפי החוק הירדני.
ההכרזה הרשמית על קיום הבחירות עוררה תגובות גינוי מצד אש"ף ומצד ירדן, ואלה לוו בקריאות לתושבים להחרימן, באיומים לפגוע במי שיצביע, ובייחוד במי שיתמודד בהן. כן התרחשו מספר מקרים של פגיעה בפועל ברכושם של מועמדים ובזימון אישי ציבור באזור לשיחות אזהרה במדינות ערב. עם זאת, ככל שהתקרב מועד הבחירות, פחתה מעט ההתנגדות של ירדן למהלך.
תוצאות הבחירות
בבחירות הצביעו יותר מ־24 אלף איש, המהווים כ־85% מבעלי זכות הבחירה ב־21 היישובים אשר התקיימו בהם הבחירות. בסופן הוחלפו 14 ראשי רשויות מקומיות (להבדיל ממה שאפשר החוק הירדני) וכן כ־55% מחברי המועצות העירוניות.
עם זאת, בעיקרו של דבר, רוב חברי המועצות נותרו חלק מהמשפחות הגדולות ששלטו ברשויות המקומיות באופן מסורתי, ושיקולים פוליטיים שחרגו מההקשר המקומי מילאו במערכת הבחירות תפקיד שולי.
לאחר הבחירות
בשנים לאחר הבחירות התחזק כוחו של אש"ף באזור, וכן חוזקה התשתית הארגונית שלו בתוכה, שהיעדרה נתפס בעיני הארגון כאחד מלקחי כישלונו למנוע את קיום הבחירות המקומיות. על רקע זה הוכרז באוגוסט 1973 על הקמתו בחסות אש"ף של גוף הנהגה פוליטי כלל־גדתי - החזית הלאומית הפלסטינית (חל"ף), שהדמויות הבכירות בו היו ראשי הערים הנבחרים של רמאללה ואל־בירה - כרים ח'לף ועבד אל־ג'ואד צאלח.
באפריל 1976 נערכו בפעם השנייה תחת שלטון ישראל בחירות לרשויות המקומיות הערביות ביהודה ושומרון, ובהן זכו במרבית הערים אישים שהזדהו עם אש"ף.
לולו לאמוט
לואיז "לולו" לאמוט (בשוודית: Louise "Loulou" Lamotte; נולדה ב-16 באפריל 1981) היא זמרת שוודית ממוצא אמריקאי. החל משנת 2019 הצטרפה ללהקת The Mamas.
קריירה
לאמוט הייתה חברה בלהקת הזמר סולקטריק. בשנותיה הראשונות כזמרת כתבה מספר שירים עבור זמרים שוודים מוכרים דוגמת ינס לקמן. בשנת 2008 התחרתה ב-Swedish Idol, ששודה ב-TV4.
בשנת 2013 הייתה זמרת ליווי של אוסקר זיה ובהראנג מירי בתחרות המלודיפסטיבלן, הקדם השוודי לאירוויזיון 2013, עם השיר "Jalla Dansa Sawa". על-אף שהשיר לא הצליח להעפיל לגמר משלב גלגל ההצלה, זכה להצלחה רבה ברחבי שוודיה, הוצא כסינגל מיד לאחר התחרות ואף הגיע למקום הרביעי בסוורייטופליסטן, מצעד הסינגלים השוודי.
בשנת 2019 ליוותה את יון לונדוויק במלודיפסטיבלן כחלק מלהקת The Mamas עם השיר "Too Late For Love". הוא זכה באירוע, ונבחר לייצג את שוודיה באירוויזיון 2019, שהתקיים בתל אביב-יפו שבישראל. יחד הגיעו למקום החמישי בגמר. להקת The Mamas השתתפה בקדם הארצי בשנת 2020 עם השיר "Move". הוא הגיע למקום הראשון בערב הגמר, אך אירוויזיון 2020 בוטל על ידי איגוד השידור האירופי עקב מגפת הקורונה. ב-2021 הלהקה השתתפה שוב במלודיפסטיבלן, הפעם עם השיר "In the Middle", איתו סיימו במקום השלישי.
בשנת 2023 החליטה לאמוט להשתתף במלודיפסטיבלן כסוליסטית עם השיר "Inga sorger". היא השתתפה במקצה הראשון של האירוע, שנערך ב-4 בפברואר 2023 בסקנדינביום שבגטבורג, ולא העפילה לשלב הבא.
עונת 2024/2025 בקונפרנס ליג
עונת 2024/2025 בקונפרנס ליג צפויה להיות העונה הרביעית של טורניר הכדורגל השלישי בחשיבותו באירופה, הקונפרנס ליג, המאורגן על ידי אופ"א. זו תהיה העונה הראשונה בה יתקיים הפורמט החדש, טורניר בשיטה השווייצרית
הזוכה בתואר תקבל כרטיס לשלב הליגה של הליגה האירופית בעונת 2025/2026, אלא אם תסיים את הליגה המקומית שלה במקום המזכה בכרטיס לליגת האלופות.
העפלה
169 מועדונים מ-53 או 54 מתוך 55 ההתאחדויות החברות באופ"א (כולם מלבד רוסיה שהושעתה מהתחרויות האירופיות לעונה זו, ליכטנשטיין לה אין ליגה מקומית שולחת נציגה אחת בלבד, בעונה זו הנציגה של ליכטנשטיין תחל את דרכה בליגה האירופית ועשויה להגיע לקונפרנס ליג ) צפויים להשתתף בקונפרנס ליג בעונת 2024/2025. דירוג המועדונים מבוסס על דירוג הליגות של אופ"א ומשמש לקביעת מספר המועדונים המשתתפים בטורניר מכל ליגה.
דירוג הליגות
הדירוג לעונת 2024/2025 הוא דירוג הליגות לשנת 2023, שמביא בחשבון את ביצועי נציגות הליגה בליגת האלופות בליגה האירופית ובקונפרנס ליג בעונות 2018/2019 עד 2022/2023.
צ'יף (שבט)
צ'יף הוא מנהיג של שבט או תא חברתי הכולל מספר משפחות. חברות שבטיות הכוללות שבטים שהיו כפופים למנהיג יחיד (או זוג) צצו בתקופה הנאוליתית כהתפתחות של חברות שבטיות פחות מרובדות ופחות היררכיות ונשארו נפוצות בתקופת האבן.
עונת 2024/2025 בקונפרנס ליג
חלוקת הקבוצות לפי שלב
עקב השעייתה של רוסיה מכל התחרויות האירופיות לעונת 2024/2025 בוצעו השינויים הבאים:
צ'יף (שבט)
בחברה אינדיאנית שבטית במדינות קולוניאליות או פוסט-קולוניאליות שבטים או מספר שבטים מתנהלים בשלטון עצמי והצ'יף הוא נציג השלטון בפני המדינה.
הסוגים הנפוצים ביותר הם ראש מועצת השבט (לרוב של זקני השבט), צ'יף מלחמה (יכול להיות נוסף או מחליף בזמן מלחמה), צ'יף הנבחר כיורש אביו והרופא-האליל הבולט ביותר פוליטית.
עונת 2024/2025 בקונפרנס ליג
הקבוצות
בסוגריים המיקום או המפעל ממנו העפילה הקבוצה:
סידי
אישים:
ראו גם
}}
רנו Type II
רנו Type II (בצרפתית: Renault Type II) היא מכונית סלון, מסוג טורפדו, מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית רנו אשר יוצרה בין השנים 1921–1923.
לאוניד מיכלסון
לאוניד ויקטורוביץ' מיכלסון (ברוסית: Леонид Михельсон; נולד ב-11 באוגוסט 1955) הוא איש עסקים יהודי-רוסי, יו"ר ומנכ"ל חברת הגז הרוסית נובאטק.
לפי המגזין בלומברג ב-2021, נאמד הונו האישי ב-33.6 מיליארד דולר והוא האדם העשיר ברוסיה, ו-39 מבין עשירי העולם.
ביוגרפיה
נולד בקספיסק למשפחה יהודית, לאחר שסיים לימודי הנדסה אזרחית תעשייתית במכון סמארה להנדסה אזרחית ב-1977 החל לעבוד כמהנדס בחברה במחוז טיומן באורל, ובהמשך כמנהל עבודה בחברת בנייה. אחד הפרויקטים הראשונים שלו היה צינור הגז בין שדה הגז אורנגוי לעיר צ'ליאבינסק.
ב-1985 מונה למהנדס הראשי של חברת "ריאזאנטרובופרובודסטרוי" (Рязаньтрубопроводстрой; מילולית: חברת בניית הצנרת של ריאזאן) וב-1987 מונה כמנכ"ל "קויבישבטרובופרובודסטרוי" (Куйбышевтрубопроводстрой; מילולית: חברת בניית הצנרת של קויבישב, היא סמארה). ב-1991 הייתה החברה בקויבישב אחת הראשונות שעברה הפרטה במסגרת פירוק ברית המועצות.
לאחר ההפרטה המשיך מיכלזון בתפקידו כמנכ"ל החברה ששמה שונה אז ל"נובה". באוקטובר 1994 התמנה למנכ"ל חברת ההחזקות של נובה, "נובהפיניבסט" (Новафининвест), שנודעה לימי כ"נובאטק".
מיכלסון מחזיק ב-57.5% מבעלות חברת הפטרוכימיה ועיבוד הגז "SIBUR" המפעילה 26 אתרי ייצור ברחבי רוסיה ובניין המטה שלה שוכן בבירה מוסקבה.
רות חשין
ביוגרפיה
רות חשין נולדה בירושלים, והיא דור שישי למשפחה ותיקה בעיר. מצד אביה היא הנינה של יואל משה סלומון. סבה, חיים סלומון, היה סגן ראש העיר ירושלים בתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל. באותה תקופה, ראש העירייה מונה על ידי השלטון הבריטי, והיו לו שני סגנים, ערבי ויהודי. הוא היה בין מייסדי חברת התרופות "אסיא", שלימים הפכה לחברת טבע. אביה של רות חשין, נחמן סלומון, היה מנהל בחברה, ולימים מנכ"ל "טבע".
הקרן לירושלים
בשנת 1965 סייעה חשין לראש עיריית ירושלים, טדי קולק, להקים את מחלקת התיירות של העירייה. בשנת 1967, שנה לאחר השקתה של הקרן לירושלים, החלה חשין לשמש רכזת כללית של הקרן. רות חשין ניהלה את הקרן לירושלים עד שנת 2012, אז החלה לשמש כנשיאת הכבוד של הארגון, בהיותה האישיות המזוהה עם הקרן. תחת הנהלתה גייסה הקרן בסך הכל כחמישה מיליארד ש"ח, והייתה גורם משמעותי מאוד בתמיכה במפעלי התרבות החילונית העיקריים בעיר. חשין היא דמות מוכרת מאוד בקרב אישים יהודים רבים בישראל ובעולם, והיכרותה האישית ויוזמתה סייעו לה לגייס סכומי כסף גדולים ולהקים אחדים ממפעלי התרבות הכללית העיקריים בירושלים, ובהם: מוזיאון המדע בירושלים, תיאטרון החאן, בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, מרכז התרבות משכנות שאננים, המרכז העירוני למוזיקה ע"ש אלפרט, סינמטק ירושלים, גן החיות התנ"כי, מכון ירושלים לחקר ישראל, התזמורת הסימפונית ירושלים, אצטדיון טדי ופארק טדי.
כאות הערכה לפועלה, בשנת 2007 השיאה חשין משואה בטקס יום העצמאות בהר הרצל.
על תפקידה של הקרן בטיפוח תרבות כללית בירושלים אמרה חשין: "היא אפשרה לירושלים להתפתח מעבר ליכולותיה הכלכליות. ידוע שירושלים היא העיר הכי ענייה בארץ, ואם היינו מתבססים על המיסים של התושבים לא היינו מגיעים לאן שהגענו. פעילות הקרן מאפשרת לשתף את יהדות העולם בענייניה של ירושלים".
תפקידים נוספים
חשין יושבת במועצות של כמה מוסדות תרבות בירושלים, ובהם: פסטיבל ישראל, התזמורת הסימפונית ירושלים, המוזיאון לתולדות ירושלים במגדל דוד, המרכז למוזיקה ירושלים, תיאטרון ירושלים, תיאטרון החאן הירושלמי, בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, ובית ההארחה במשכנות שאננים.
חשין היא גם חברה במועצת המנהלים של חברת טבע תעשיות פרמצבטיות, ובבעלותה מניות של החברה. אביה של חשין היה מנהל החברה, ולאחריו ניהל אותה במשך שנים רבות גיסהּ, אלי הורוביץ. רבים מבני משפחתה המורחבת מעורבים בחברה, ובבעלותם של חלק מהם מניות בחברה.
בנוסף, חשין חברה במועצה הציבורית של תנועת יש דין ושל הקרן החדשה לישראל.
משפחתה
רות חשין הייתה נשואה לשופט מישאל חשין עד למותו בשנת 2015. להם שלושה ילדים – אפרת, מדריכת איינגאר-יוגה; שניאור (נקרא על שם שניאור זלמן חשין, סבו מצד אביו) ויואל (על שם סב-סבו, יואל משה סלומון). בנם שניאור חשין, לוחם בשייטת 13 והבעלים של חברת טיולי ספורט אתגרי, נהרג ב-18 ביוני 2010 בתאונת פגע וברח, בעת שהתאמן ברכיבה על אופניים בשול הדרך של כביש 5.
אורלנדו סיטי
מועדון כדורגל אורלנדו סיטי (באנגלית: Orlando City SC) הוא מועדון כדורגל אמריקני מהעיר אורלנדו שנוסד בשנת 2010. אורלנדו סיטי הוכרז כזיכיון העשרים ואחת בליגה ב-19 בנובמבר 2013. זכויות ההתרחבות של הקבוצה נרכשו על ידי אנשי העסקים הברזילאים פלאביו אוגוסטו דה סילבה ופיל רולינס, הבעלים של אורלנדו סיטי (2010-2014) ששיחקה בליגת ה-Pro USL. המועדון החל לשחק בעונת 2015 ב-MLS לצד הזיכיון העשרים ניו יורק סיטי. אורלנדו סיטי הוא זיכיון ה-MLS הראשון שממוקם במדינת פלורידה מאז מיאמי פיוז'ן וטמפה ביי מיוטיני.
היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 2010 בעיר אורלנדו ב-25 באוקטובר 2010, פיל רולינס וקבוצת המשקיעים של אורלנדו סיטי, הודיעו על כוונתם להצטרף ל־MLS בתוך 3 עד 5 שנים. ב-1 במרץ 2012, גרבר ביקר באורלנדו ונפגש עם פקידי העיר והמחוז. לדבריו, "זה לא עניין של אם, אלא מתי", כאשר ישנם סיכויים שהקבוצה תצטרף ל-MLS. ב-19 בנובמבר 2013, אורלנדו סיטי הוכרזה כזיכיון העשרים ואחת בליגה. ב-13 במאי 2014, הצוות חשף את הלוגו של המועדון. ב-9 ביוני 2014, אורלנדו סיטי הודיעה על שותפות עם בנפיקה ליסבון. במסגרת השותפות של אורלנדו סיטי עם בנפיקה ליסבון חתמה עם שני שחקנים מבנפיקה ג'וניורס U-19. ב-30 ביוני 2014 הקבוצה החתימה את קאקה כשחקן הייעודי הראשון שלהם לאחר שחרורו ממילאן, והשאילה אותו לסאו פאולו עד תחילת העונה.
אצטדיון
קבוצת אורלנדו סיטי שיחקה בעונתה הראשונה באצטדיון Orlando Citrus Bowl, והחל מ-2016 משחקת באצטדיון אקספלוריה.
ארנו קמינחה
ארנו קמינחה (בהולנדית: Arno Kamminga; נולד ב-22 באוקטובר 1995) הוא שחיין הולנדי, סגן אלוף האולימפי (טוקיו 2020) וסגן אלוף אירופה (בודפשט 2021) במשחים ל-100 מטר חזה ול-200 מטר חזה וסגן אלוף העולם בבריכת 25 מטר (אבו דאבי 2021) במשחה ל-200 מטר חזה. נוסף לכך, הוא אלוף עולם בבריכת 25 מטר (אבו דאבי 2021) ושותף לשיא העולם הנוכחי במשחה שליחים משולב 4x50 מטר מעורב.
ביוגרפיה
קמינחה נולד וגדל בקטוויק, דרום הולנד.
2017
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביולי 2017 הוא סיים במקום 13 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 59.76 שניות, במקום 14 במשחה ל-200 מטר חזה בשיא לאומי חדש של 2:09.94 דקות ובמקום 16 במשחה ל-50 מטר חזה ביחד עם עוד שני שחיינים בשיא לאומי חדש של 27.39 שניות, השלושה התחרו ב-swim of והוא סיים שלישי בתוצאה של 27.43 שניות.
2019
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי 2019 הוא סיים במקום עשירי במשחה ל-200 מטר חזה בשיא לאומי חדש של 2:08.48 דקות ובמקום 13 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 59.49 שניות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 59.39 ועלה מהמקום ה-11 לשלב חצי הגמר.
סגן אלוף אירופה
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט, הונגריה במאי 2021 האו זכה ב-3 מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 58.10 שניות, אחרי אדם פיטי (57.66 שניות) ולפני ג'יימס וילבי (58.58 שניות), שניהם מהממלכה המאוחדת, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:07.35 דקות, אחרי אנטון צ'ופקוב מרוסיה (2:06.99 דקות) ולפני אריק פרסון משוודיה (2:07.66 דקות) ובמשחה שליחים משולב 4x100 מטר מעורב בשיא לאומי חדש של 3:41.28 דקות, אחרי הממלכה המאוחדת שקבעה שיא אירופה חדש של 3:38.82 דקות, ולפני איטליה שקבעה אף היא שיא לאומי חדש של 3:42.30 דקות, כשחיין שני הוא שחה את סגנון החזה ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 58.37 שניות.
שיאן עולם (בריכת 25 מטר)
באליפות אירופה בבריכת 25 מטר שנערכה בקאזאן, רוסיה בנובמבר אותה שנה הוא זכה ב-4 מדליות, 1 זהב, 1 כסף ו-2 ארד. מדליית זהב במשחה שליחים משולב 4x50 מטר מעורב, ביחד עם קירה טוסנט, מאיקה דה וורד ותום דה בור בשיא עולם חדש של 1:36.18 דקות, כשחיין שני הוא שחה את סגנון החזה ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 25.54 שניות. מדליות כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:01.74 דקות, מאית השנייה בלבד אחרי איליה שימנוביץ' מבלארוס (2:01.73 דקות) ולפני מיכאיל דורינוב מרוסיה (2:02.07 דקות) ומדליות ארד, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 55.79 שניות, אחרי ניקולו מרטיננגי מאיטליה (55.63 שניות) ואיליה שימנוביץ' (55.77 שניות) ובמשחה שליחים 4x50 מטר מעורב בתוצאה של 1:32.16 דקות, אחרי איטליה שקבעה שיא עולם חדש של 1:30.14 דקות ורוסיה (1:30.79 דקות).
סגן אלוף אולימפי
באולימפיאדת טוקיו (2020) הוא זכה בשתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חזה, בתוצאה של 58.00 שניות, אחרי אדם פיטי (57.37 שניות) ולפני ניקולו מרטיננגי (58.33 שניות), בשלב המוקדמות הוא קבע שיא לאומי חדש של 57.80 שניות ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:07.01 דקות, אחרי זאק סטבלטי-קוק מאוסטרליה שקבע שיא אולימפי חדש של 2:06.38 דקות ולפני מטי מטסון מפינלנד (2:07.13 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה שליחים משוחלב 4x100 מטר מעורב בשיא לאומי חדש של 3:41.25 דקות, כשחיין שני הוא שחה את סגנון החזה ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 57.89 שניות.
אלוף עולם (בריכת 25 מטר)
באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה באבו דאבי, איחוד האמירויות הערביות בדצמבר אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה שליחים משולב 4x50 מטר מעורב בשיא אליפות חדש של 1:36.20 דקות, 2 מאיות השנייה איטי משיא העולם הטרי שלהם בן החודש, לפני ארצות הברית (1:37.04 דקות) ואיטליה (1:37.29 דקות), כשחיין שני הוא שחה את סגנון החזה ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 25.40 שניות. מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:02.42 דקות, אחרי ניק פינק (2:02.28 דקות) ולפני וויל ליקון (2:02.84 דקות), שניהם מארצות הברית. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 56.06 שניות.
ארתרופלאורה
ארתרופלאורה (שם מדעי: Arthropleura) הוא סוג של רב-רגל מתקופת הקרבון והפרם שהיה פרוק הרגליים היבשתי הגדול ביותר בעולם, באורך שנע בין 30 סנטימטרים עד ל-2.3 מטר. בשל גודלו הרב, ספק אם היו לו טורפים כלשהם. הוא חי באזורי ביצות לחות בצפון אמריקה וסקוטלנד ואכל צמחים.
הוא התפתח מיצורים דמויי-מרבי רגליים כמו האאוארתרופלאורה בתקופת הסילור והקרבון ועקב החמצן הרב שהיה באטמוספירה וחסרונם של טורפים חולייתנים, צמח לגודל עצום. בסוף הפרם החל שינוי אקלים שהרס את יערות הגשם הקדומים ודלדל את החמצן עד להכחדתו יחד עם עוד פרוקי רגליים ענקיים מאותה תקופה.
תסמונת לופגרן
מחלה עם אטיולוגיה לא ידועה המאופיינת בגרנולומות לא נמקיות באיבר הפגוע. המחלה יכולה לפגוע בכל גיל אך בדרך כלל היא פוגעת במבוגרים צעירים. למרות שמהחלה יכולה לפגוע בכל איבר בדרך כלל היא מערבת את רקמת הריאה ואת שלוש הפתולוגיות הבאות: הגדלה של בלוטות הלימפה בשערי הריאה, תפליט ריאתי ומעורבות של העיניים או/ו העור. מעורבות של המפרקים איננה נדירה והיא נמצאת אצל כרבע מהחולים.
קיימים מספר סוגים של סרקואידוזיס ו Löfgren syndrome הוא אחד הסוגים של המחלה. הטריאדה המאפיינת את Löfgren syndrome היא:
אליס קוצ'מן
אליס מארי קוצ'מן-דייוויס (באנגלית: Alice Marie Coachman-Davis; 9 בנובמבר 1923 – 14 ביולי 2014) הייתה אתלטית אמריקאית, אלופה אולימפית בקפיצה לגובה (לונדון 1948). הייתה לאישה השחורה הראשונה בהיסטוריה שזכתה במדליית זהב אולימפית.
ביוגרפיה
קוצ'מן נולדה באולבני שבג'ורג'יה, לפרד ואוולין (ג'קסון), ילדה חמישית במשפחה ענייה בת 10 ילדים. היא עבדה בקטיף כותנה על מנת לעזור בפרנסת המשפחה בהיותה תלמידת בית ספר. היא התאמנה בחשאי בניגוד לרצונו של אביה ובגלל חוקי ההפרדה הגזעיים וכן היא רצה יחפה בשל מצבה הכלכלי. היא החלה להתאמן במכון טוסקגי שבקליבלנד בשנות ה-30.
קוצ'מן זכתה באליפות ארצות הברית בקפיצה לגובה בין השנים 1939–1948, שיא זכיות, אך נבצר ממנה לזכות במדליות אולימפיות בשל ביטולן של אולימפיאדת 1940 ואולימפיאדת 1944 בשל מלחמת העולם השנייה.
אלופה אולימפית
באולימפיאדת לונדון (1948) זכתה קוצ'מן במדליית זהב, בקפיצה לגובה בשיא אולימפי חדש של 1.68 מטר, לאחר שעברה גובה זה כבר בניסיון הראשון, לפני דורותי טיילר-אודם מבריטניה שקפצה לאותו גובה בניסיון השני (1.68 מטר) ומישלין אוסטרמייה מצרפת (1.61 מטר). היא העניקה לארצות הברית את מדליית הזהב היחידה לנשים באתלטיקה. נוסף לכך, הייתה לאישה האפרו-אמריקאית הראשונה בהיסטוריה שזכתה במדליית זהב אולימפית.
בשובה לארצות הברית לאחר המשחקים האולימפיים, זכתה קוצ'מן בכבוד של גיבורים. היא נפגשה עם נשיא ארצות הברית, הארי טרומן ונערך לכבודה מצעד בעיר הולדתה.
לאחר שפרשה מספורט תחרותי עבדה קוצ'מן כמורה באטלנטה.
E-Estonia
E-estonia (באסטונית: E-Eesti, ובתרגום חופשי לעברית: אסטוניה דיגיטלית) היא תנועה שהחלה ממשלת אסטוניה במטרה להקל על האינטראקציה של אזרחי המדינה עם מוסדות המדינה, באמצעים דיגיטליים. שירותים דיגיטליים שנוצרו במסגרת יוזמה זו כוללים הצבעה בבחירות מהבית באמצעות האינטרנט, תשלום מיסים אונליין, עסקים אלקטרוניים, בנקאות אלקטרונית, כרטיס אלקטרוני, בתי ספר אלקטרוניים, אוניברסיטה אינטרנטית, אקדמיית הממשל האלקטרוני, וכן יצירת מספר אפליקציות מובייל.
רקע
ב-1991 אסטוניה קיבלה בחזרה את עצמאותה, לאחר תום הכיבוש הסובייטי. לפני אירוע זה, הטכנולוגיה במדינה הייתה מצומצמת ביותר. למתחת ממחצית האוכלוסייה היה קו טלפון, והדרך היחידה לתקשר עם אנשים מחוץ למדינה הייתה להשתמש בטלפון בגינתו של שר החוץ של פינלנד. בעקבות עצמאותה, ראש הממשלה הראשון מארט לאר דחף את המדינה לעבור תהליך של מודרניזציה, ובכך ליצור את הבסיס הדרוש כדי להביא את המדינה לעידן הדיגיטלי.
נכון לשנת 2015, הרפורמה הדיגיטלית עדיין לא תמה. בתחילת תהליך הרפורמה אסטוניה סירבה להצעה של פינלנד לתת לה את המרכזייה הטלפונית הישנה שלה בחינם, ובחרה במקום זאת לבנות מערכת טלפונים דיגיטליים בעצמה. יוזמה לספק לבתי הספר במדינה מחשבים הצליחה, והביאה לכך שכל בתי הספר במדינה רושתו באינטרנט עד 1998. בשנת 2000 הכריזה הממשלה כי גישה לאינטרנט היא זכות אדם, דבר שגרם להתפשטותו אל אזורים כפריים.
שינויים אלה אפשרו לחברי המגזר הציבורי וכן לחברי המגזר הפרטי במדינה לחדש באמצעות הטכנולוגיה. תוכנת המסרים מבוססת האינטרנט סקייפ נוצרה באסטוניה, והיא מוזכרת רבות כדוגמה להצלחה של רפורמות אלה.
תושבות דיגיטלית
בסוף 2014 הפכה אסטוניה למדינה הראשונה שמציעה תושבות דיגיטלית לאנשים מחוץ למדינה, צעד שממשלת אסטוניה הגדירה כ-"התקדמות לעבר הרעיון של מדינה ללא גבולות". תחת תוכנית זו, תושבי חוץ יכולים להגיש מועמדות לקבלת תעודת זהות חכמה שתונפק להם על ידי המדינה, דבר שיספק להם גישה לשירותים האלקטרוניים של אסטוניה כמו לכל תושב אחר. שימוש בכרטיס עבור אימות ושימוש בשירותים אלה דורש קוד סודי של ארבע ספרות. הכרטיס, בשיתוף עם קוד נפרד, מאפשר לתושבים דיגיטליים לחתום דיגיטלית על מסמכים ברשת, דבר שתקף בכל מדינות האיחוד האירופי.
בעוד שתושבות אלקטרונית מספקת גישה לשירותים אלה, היא אינה מעניקה תושבות פיזית, זכות להיכנס למדינה, יכולת להשתמש בכרטיס תעודת הזהות החכמה כמזהה פיזי של בעל הכרטיס, או תיעוד של נסיעתו.
שלב הבטא
שלב הבטא של הפרויקט החל ב-1 בדצמבר 2014, וצפוי להסתיים באביב 2015. במהלך שלב זה, לתושבים דיגיטליים ניתנת גישה אל כמות מוגבלת של שירותים דיגיטליים לעומת הכמות המתוכננת בסופו של דבר, שצפויה להיפתח לתושבים הדיגיטליים בשלבים מאוחרים יותר. במהלך שלב הבטא, תושבים דיגיטליים יכולים: במהלך שלב זה, יש להגיש פיזית בקשות להצטרפות לתוכנית בנקודות השיטור ושמירת הגבולות באסטוניה. לאחר ששלב הבטא יסתיים, יתאפשר כנראה להגיש בקשה לתושבות דיגיטלית בכל שגרירות וקונסוליה של אסטוניה ברחבי העולם.
ג'ון רוברטסון ריד
ביוגרפיה
הוא הפך לנשיא אגודת האמנים הבריטיים ב-1886 ושל אגודת הפסלים, והציירים ב-1898. תפקידים אלה העניקו לו כניסה לחברה הלונדונית, ומתחילת שנות ה-1900 הפך את לונדון לביתו. בשנותיו המאוחרות של ריד, סר ווינסטון צ'רצ'יל הצעיר נהג לצייר בחוץ בחברת ריד.
הוא התאמן אצל ג'ורג' צ'למרס וויליאם מקטאגרט. סגנונו הבוגר הושפע מנושא הציור של הנטורליזם הכפרי (סר ג'ורג' קלוזן) והריאליסטים הצרפתים (ז'ול בסטיאן-לפאג') והוא גם הושפע מעט מהאימפרסיוניזם.
הוא מצא את ההצלחה הראשונה עם סצנות טבעיות באזור הכפרי של סארי, והיה בולט באותה תקופה בציור הסצנות במקום עצמו, תוך שימוש באנשים מקומיים שכירים שהופיעו בסצנה. הוא גם צייר סצנות בולטות של משחקי קריקט כפריים, שאחת מהן מכילה פרטים המעניינים היסטוריונים של הספורט. זהו משחק קריקט כפרי, שצויר בשטח בחלק האחורי של בית הבאר, בווסט סאסקס.
גם אחיותיו, ליזי ריד ופלורה מקדונלד ריד (1879–1929 לערך), היו אמניות. ריד היה דודו רבא של סר נורמן ריד, מנהל גלריית טייט.
יום הדין (קלף טארוט)
יום הדין הוא קלף מספר 20 בארקנה הגדולה של קלפי הטארוט, והוא מזוהה עם האדס.
משמעות הקלף
זה קלף המדבר על התעוררות רוחנית. מצב בו למישהו יש תובנה פתאומית לגבי דברים והוא מגלה דברים חדשים.
הקלף מייצג מצב של שינוי, התעוררות ומודעות.
בקלף מחבילת ויסקונטה ספורצה, מופיעים זוג מלאכים תוקעים בחצוצרות מתחת לאלוהים-האב הנושא את חרב הצדק, כדרך להעביר את המסר שיום הדין משלב את התקומה לחיים עם עשיית צדק אלוהי.
בחבילת המינקיאטה המלאך עם החצוצרות מייצג את התהילה, או את השם – הטוב או הרע – שיצר לעצמו אדם בחייו. העיר ברקע היא פירנצה, ועל הדגל מופיע הסמל של משפחת מדיצ'י, והקלף מסמל את תהילת הנצח שמשפחת מדיצ'י זכתה בה בזכות מעשיה.
בחבילת הטארוט של השחר המוזהב, הותאם הקלף לאות ש', וליסוד האש.
איילת מרגלית
איילת מרגלית (נולדה ב-26 ביולי 1961) היא שחקנית ישראלית.
קורות חייה
איילת מרגלית נולדה בקיבוץ גבים, ובהיותה בת שלוש עזבה עם הוריה את הקיבוץ והם עברו לתל אביב. אחרי 12 שנה בעיר השתקעה המשפחה במושב כפר הנגיד. מרגלית למדה בתיכון אזורי מקיף גבעת ברנר. עם שחרורה מצה"ל ולאחר טיול של שנתיים בחו"ל, החלה ללמוד משחק ב"הסטודיה" בהדרכת אמיר אוריין, אלי הוז ויצחק (בבי) נאמן. לימים הפכה "הסטודיה" ל"תיאטרון החדר" והוא שוכן באותו מקום עד היום, בניהולו של אמיר אוריין (2012). מרגלית למדה ושיחקה בתיאטרון החדר במשך שלוש שנים. במסגרת "תיאטרון החדר" ביצעה קבוצת השחקנים מיצגים חברתיים רבים. מרגלית השתתפה ב-1984 באירוע שחולל הד רב בשם: "ארוחת ערב – שיעור בהלכות שולחן ערוך". ההצגה שילבה טקסטים משולחן ערוך ומהמקורות, וכללה שחיטה כשרה של תרנגולת ובישולה במקום, כאשר הקהל התכבד בסוף ההצגה בתבשיל. המבצעים היו ארבע שחקניות ושחקן.
במקביל החלה איילת מרגלית בלימודי משחק בחוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב, שם למדה בהדרכת נולה צ'לטון, עדנה שביט, רם לוי ועוד. לקראת סוף לימודיה לוהקה ביחד עם עמוס לביא, להצגה "ציד העכברושים", מחזה לשני שחקנים, בתיאטרון החאן, (זאת הייתה הופעתה הראשונה על במה מקצועית). מחזות נוספים במסגרת האנסמבל של "החאן" בהם שיחקה מרגלית היו "האביב מתעורר" של פרנק ודקינד, בו גילמה את דמותן של מרתה (ילדה) וגברת ברגמן. אחר-כך בתפקיד מונה בהצגה "מי תהום" של הלל מיטלפונקט, לצידם של עמוס לביא, גיל פרנק, גילי בן-אוזיליו, איצ'ו אביטל ויעקב בנאי. היא שיחקה גם בהצגות "ינתי פרז", שכתב אלדד זיו וביימו זיו ועתי ציטרון; "נולדו אשמים" של ג'ורג' טבורי ועוד.
ב-1989 נסעה איילת מרגלית לניו יורק ולמדה במשך שנתיים בבית הספר לתיאטרון מחול "ADAPTORS"-movement theatre school. במקביל לקחה קורסים בכיתות משחק לשחקנים מקצועיים ב-H.B STUDIO, שם למדה אצל ויליאם היקי, ששיחק את הסבא, דון קוראדו פריצי, בסרט "הכבוד של פריצי". בתום מלחמת המפרץ שבה איילת מרגלית לישראל. עמית גזית מנהלו האמנותי של בית ליסין ליהק אותה להצגה "גפרורים" שהופיעה גם בפסטיבל עכו 1991. ההצגה פרי עטו של יאיר טריבלסקי ובבימויו של עמי דיין, עסקה בארבעה פועלים שפוטרו ממפעל, ומאיימים לשרוף את עצמם ואת המפעל אם לא יחזירו אותם לעבודה. לצידה של מרגלית שיחקו אורי גבריאלי, רונא דוד-טוטו וגל זייד. אחר-כך שבה לשחק בחאן בהצגות "עלילות עקביה", "האזור החופשי", "דון קישוט", "אהבת מוות" של ענת גוב, בבימויו של אלדד זיו "האם הטובה" ועוד.
היא השתתפה בהפקת "רומיאו ויוליה", קופרודוקציה של החאן ותיאטרון אל-קאסבה, בבימוים של ערן בניאל ופואד עווד. בקבוצת בית מונטאגיו שיחקו שחקנים פלסטינים ובקבוצת קאפולט שיחקו שחקנים יהודים. מרגלית גילמה את דמותה של ליידי קפולט, אמה של יוליה, בתפקיד מר קפולט שיחקו לסירוגין אלכס פלג ובוריס אחנוב; אורנה כץ הייתה יוליה; עליזה רוזן האומנת; ח'ליפה נאטור היה רומיאו; בהצגה שיחקו גם מוחמד בכרי ובסאם זועמוט. מרגלית עשתה עם ההצגה סבב הופעות בחו"ל: בפריז שבצרפת, בברגן שבנורווגיה, ובציריך שבשווייץ.
מרגלית שיחקה ב"זהב של שוטים" (1994), סדרת טלוויזיה דרום אפריקאית שעובדה לעברית ושודרה בערוץ המסחרי החדש 2. מרגלית גילמה בה את דמותה של גלי, אחד התפקידים הראשים, זמרת נוירוטית שאמה היא הסוכנת שלה ומנהלת את חייה.
בתיאטרון הפרינג' שיחקה מרגלית במחזה "הטיפול", עבור תפקידה בהצגה זו קיבלה את פרס השחקנית על-שם משה שטרנפלד מטעם תיאטרון הפרינג'.
מרגלית עזבה את עולם הבמה למשך שנתיים ועבדה במשרד פרסום, עם גיחות לפרסומות ותפקידי אורח קטנים.
ב-1998 איילת מרגלית ביימה את ההצגה "פריחת ההדרים" לתיאטרונטו, הצגה שהוזמנה לפסטיבל הצגות יחיד בסופיה, בולגריה. כותב ההצגה ומבצעה היה אחיה אלון מרגלית. אירוע נוסף שמרגלית ביימה היה "בבושקה" - מופע תיאטרלי מוזיקלי על-פי ספרו הראשון של ערן בר-גיל, שהוצג במועדון הבארבי, בהשתתפותם של רונית רולנד ולהקתה, יולי הרגיל, אודי בן-משה, אילן פופקו ועוד
ב-1999 שיחקה מרגלית בסרט הטלוויזיה "איש משטרה", בבימויו של רם לוי. היא גילמה את דמותה של מושבניקית, אישה מוכה (שבעלה - מיכה סלקטר) המעורבת בתעלומת רצח במושב, מכרם ח'ורי שיחק את חוקר המשטרה.
ב-2000 נולדה לה ולבן זוגה בתם מיה.
ב-2003 היא שיחקה בסדרת הטלוויזיה "משחק החיים" בתפקיד נירה ברגר אשתו התככנית של מנהל התיאטרון שאול ברגר (דן תורן). ב-2004 שיחקה איילת מרגלית בטלנובלה החרדית "החצר", בתפקיד הרבנית שיינדל רוטנברג, אשתו של האדמו"ר, הרב עזריאל רוטנברג (עמוס לביא). ב"אהבה בשלכת" מרגלית הייתה בתפקיד בתו של האלמן שלמה אטיאס (יהודה ברקן) המתאהב ונישא לאלמנה (ליא קניג). היא שיחקה בסדרה "אלביס, רוזנטל והאישה המסתורית" (2006), גילמה את דמותה של לאה אבשלום, אמה של אסתי המכוערת (ריקי בליך) ואשתו לשעבר של אלביס (שייקה לוי). בסדרה "סימני שאלה" שיחקה מרגלית את אמה החרדית של שירה (גאלה קוגן), שיצאה בשאלה. מרגלית שיחקה בסדרת המדע הבדיוני לילדים "האי" את דמותה של אסתר עיני, ראש המחתרת, ראש הממשלה, ומנהיגת הקיפרים, אימן של אנה (אפרת בן יעקב) וליבי (אביגיל הררי).
ב-2006 מרגלית הצטרפה לקבוצת "עניין מטריד", תיאטרון חברתי שהקים אחיה, אלון מרגלית, ביחד עם הקרימינולוגית הקלינית נטע יצחקי-טל. ההצגות בהן היא לוקחת חלק הן: "עניין מטריד" – עוסקת בהטרדה מינית ו"חקירה פרטית" הנוגעת ביחסי הורים-מתבגרים, אלכוהול, סמים, אינטרנט ופגיעה מינית.
בשנים 2011–2012 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "אליפים", בה היא מגלמת את דמותה של חנה, מנהלת כפר הנוער "גנות".
במקביל לעיסוקה במשחק, למדה עיסוי ורפלקסולוגיה במכללת רידמן, היא מוסמכת לטיפול ומטפלת.
העולם (קלף טארוט)
גרסאות שונות של הקלף
בחפיסה של אליסטר קראולי מופיעה אליפסה המחולקת ל-72 שלישיות של ריבועים, המייצגות את ע"ב השמות, המורכבים משלוש אותיות כל אחד.
קלף העולם בחבילת הריידר דומה לקלף הגלגל ברקע הכחול, ארבע הדמויות על גבי עננים בפינות הקלף, והאליפסה במרכז. הדמיון בין הקלפים מקשר את הדמות במרכז הקלף עם יסוד הרוח.
בשחר המוזהב פיתחו את המוטיב מהחבילות הצרפתיות. האישה באמצע הקלף מייצגת את הכלה מחזון יוחנן שבברית החדשה.
בקלף העולם מחבילת ויסקונטי ספורצה, מצוירת ירושלים החדשה המתוארת בברית החדשה.
ג'וניור מוראיס
אלויזיו צ'אבס ריביירו מוראיס ג'וניור נאסימנטו (בפורטוגזית: Aluísio Chaves Ribeiro Moraes Júnior Nascimе́nto באוקראינית: Алуі́зіо Ча́вес Рібе́йро Мора́ес Жу́ніор; נולד ב-4 באפריל 1987 בסנטוס) המוכר יותר כג'וניור מוראיס הוא כדורגלן אוקראיני יליד ברזיל, המשחק בעמדות החלוץ בקבוצת קורינתיאנס מליגת העל הברזילאית. בעבר שיחק בנבחרת אוקראינה.
קריירת מועדונים
ג'וניור מוראיס החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון הכדורגל סנטוס מליגת העל הברזילאית. הוא גדל במחלקת הנוער שלו. בשנת 2006 עבר לקבוצה הבוגרת של המועדון. לאחר שלוש עונות בסנטוס עבר לקבוצת סנטו אנדרה. בשנת 2010 נמכר כרטיס השחקן שלו לקבוצה הרומנית גלוריה ביסטריצה תמורת סכום של 10 אלף יורו. הוא שיחק בשורות הקבוצה עונה אחת, במהלכה הבקיע 18 שערים. הופעתו המוצלחת בליגה הרומנית הביאה לכך שמספר קבוצות צמרת במזרח אירופה התחילו להתעניין בו. בסופו של דבר כרטיס השחקן שלו נמכר לקבוצת צסק"א סופיה הבולגרית. מוראיס שיחק בצסק"א עונה אחת, במהלכה הבקיע 16 שערים, מה שהפך אותו למלך השערים של הליגה הבולגרית באותה עונה. בשנת 2012 חתם על חוזה לשלוש שנים עם הקבוצה האוקראינית מטאלורג דונצק. בשנת 2015 עזב מרלוס את מטאלורג ועבר לקבוצת הצמרת האוקראינית דינמו קייב, גם כן לחוזה לשלוש שנים. עם סיום החוזה בדינמו קייב עבר לקבוצת שחטאר דונצק. במרץ 2022 חזר לאחר 13 שנה לברזיל וחתם בקורינתיאנס לשתי עונות.
קריירה בינלאומית
בשנת 2018 פנתה התאחדות הכדורגל האוקראינית למשרד הפנים של אוקראינה בבקשה להעניק אזרחות אוקראינית לג'וניור מוראיס. הבקשה אושרה ובמרץ 2019 הוא זומן לסגל של נבחרת אוקראינה. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק מול פורטוגל במסגרת מוקדמות יורו 2020. במרץ 2021 פרש מהנבחרת.
רוז'י פוראי
רוז'י פוראי (במקור רוזליה פישר, בהונגרית: Forrai Rózsi; בודפשט, 14 בינואר 1874 – בודפשט, 20 ביוני 1931) הייתה שחקנית יהודייה-הונגרייה, בעלת בית ספר למשחק..