cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פדרציית ההוקי קרח הבין-לאומית
בין המלחמות ותחילת המפעלים העולמיים
לויק, שהחזיק בתפקיד 20 שנה, הטביע את חותמו כבר בשנותיו הראשונות כנשיא. באולימפיאדת סנט מוריץ (1928) כבר הצליחה ה-LIHG לארגן טורניר מכובד עם 11 נבחרות, ובקונגרס שנערך שנה לאחר מכן הוחלט שהגיע הזמן לארגן אליפות עולם נפרדת, שנתית, ולא לחכות 4 שנים עד שנבחרות אירופה תיפגשנה עם הנבחרות הצפון אמריקאיות. עוד לפני האליפות הגדילה ה-LIHG את התפשטותה בעולם כשצירפה מדינה אסיאתית ראשונה, יפן. אליפות העולם הראשונה, שהערכה תחת כיפת השמיים ב-1930 בשאמוני, השתבשה כאשר עלו הטמפרטורות באופן פתאומי, והקרח הפשיר. האליפות המשיכה בברלין ובווינה. קנדה, ששלחה כהרגלה קבוצה מאחד המועדונים שלה ולא נבחרת של ממש, נחשבה לרמה בפני עצמה באליפות, וקיבלה כרטיס חופשי ישירות למשחק הגמר, כך שלמעשה שיחקה באליפות משחק אחד בלבד. בגמר הביסה קנדה את גרמניה 6:1 וזכתה באליפות.
הניסיונות של ה-LIHG להמשיך ולהגדיל את המפעלים העולמיים שלה ספגו מכה קשה בתקופת השפל הגדול, כאשר רק שתי נבחרות אירופיות - גרמניה ופולין - הגיעו להתחרות באולימפיאדת לייק פלאסיד (1932) מול הקנדים והאמריקאים. הנבחרות האירופיות העדיפו להתרכז באליפות אירופה של אותה השנה, שבה דווקא השתתף מספר שיא של נבחרות - תשע. זו הייתה הפעם האחרונה שאליפות אירופה התקיימה באופן נפרד. ה-LIHG החליטה לרכז את מאמציה באליפות העולם השנתית שלה.
עם ההתאוששות במצב הכלכלי בעולם חלה גם התאוששות ב-LIHG, שהמשיכה לגדול, ובאליפות העולם 1933 כבר השתתפו 12 נבחרות. זו הייתה האליפות הראשונה שבה לא זכתה קנדה, אחרי שהופתעה על ידי ארצות הברית. באליפות של 1935 ובטורניר האולימפי באולימפיאדת גרמיש פרטנקירכן (1936) כבר השתתף מספר שיא של 15 נבחרות. שנה לאחר מכן צורפה דרום אפריקה לארגון, וב-1938 צורפה גם אוסטרליה. כך הפכה ה-LIHG לארגון עולמי של ממש, שהקיף כבר 5 יבשות.
ב-1939, לפני מלחמת העולם השנייה, היו כבר 25 מדינות חברות ב-LIHG. אולם המלחמה עצרה שוב את כל פעילויות ה-LIHG, והן התחדשו רק ב-1947.
אחרי מלחמת העולם השנייה
מלחמת העולם השנייה, ששינתה את מפת העולם, שינתה גם את הרכב המדינות ב-LIHG. גרמניה ויפן סולקו מהארגון, וחברותן של המדינות הבלטיות, שסופחו לברית המועצות, הושעתה. אוסטריה, שזכתה מחדש בעצמאות, חזרה גם ל-LIHG. אל הארגון צורפה גם דנמרק.
השנים שלאחר המלחמה היו שנים סוערות גם בגיזרת הפוליטיקה של הענף. ב-1946 הוכרה האנגלית כשפה הרשמית השנייה של הארגון, אחרי הצרפתית, ובפרסומים הראשונים באנגלית מופיע לראשונה השם International Ice Hockey Federation או IIHF. אליפות העולם הראשונה אחרי המלחמה, ב-1947, נערכה לראשונה ללא קנדה, שדרשה מידה רבה יותר של השפעה בארגון. באולימפיאדת סנט מוריץ (1948) נוצר קרע בין ה-LIHG לוועד האולימפי הבין-לאומי, בשל ריב בין שתי התאחדויות הוקי בארצות הברית - האחת נתמכת על ידי ה-LIHG והשנייה על ידי הוועד האולימפי הבין-לאומי - ששלחו שתיהן נבחרת למשחקים. טורניר ההוקי קרח האולימפי עמד בסכנה ממשית של ביטול, אבל לבסוף, לבקשת הוועד האולימפי השווייצרי, נכנע הוועד האולימפי הבין-לאומי והנבחרת המוכרת על ידי ה-LIHG השתתפה במשחקים. עם זאת, אף על פי שתוצאותיה של הנבחרת האמריקאית לא בוטלו, מחק אותה הוועד האולימפי הבין-לאומי מרישומיו. כיוון שהנבחרת האמריקאית סיימה רביעית, הדבר לא השפיע על חלוקת המדליות.
אותן שנים עמדו גם בסימן חילופי נשיאים תדירים בארגון. פול לויק עזב אחרי 20 שנה בתפקיד, ובמקומו התמנה פריץ קרנץ, רופא שיניים משווייץ שהיה גם הוא שחקן עבר. בעקבות הסכם שהושג בין המדינות החברות נקבע שהנשיאות תעבור ברוטציה בין נציג אירופי ונציג צפון אמריקאי מדי שלוש שנים, וכך ב-1948 התמנה ל-LIHG נציג צפון אמריקאי ראשון - הקנדי ג'ורג' הארדי.
בהתאם להסכם הרוטציה חזר קרנץ לתפקיד ב-1951 וזכה לקבל אל הארגון את מי שתהפוך למעצמה הגדולה של ההוקי קרח הבין-לאומי - ברית המועצות, ב-1952. עוד אירועים משמעותיים בתקופת נשיאותו השנייה של קרנץ הייתה חזרתה של יפן לארגון, והתקבלותה של מערב גרמניה כחברה. ברית המועצות הוכיחה את כוחה כשזכתה באליפות העולם כבר בפעם הראשונה שהשתתפה בה, ב-1954.
תקופת וולטר בראון
אחד הנשיאים המשפיעים בתולדות ה-IIHF היה וולטר בראון, איש רב פעלים בספורט האמריקאי בכלל ובהוקי קרח בפרט.
בראון שהתמנה לתפקידו ב-1954 היה מאמן נבחרת ארצות הברית שניצחה את קנדה באליפות העולם ב-1933 ולקחה לה לראשונה את התואר העולמי, אולם בספורט האמריקאי הוא מוכר במיוחד כמייסדה של קבוצת ה-NBA בוסטון סלטיקס ומנהל האולם המיתולוגי שלה, בוסטון גארדן. את הקבוצה השנייה ששיחקה בגארדן, קבוצת ה-NHL בוסטון ברואינס, רכש בראון ב-1951, כך שבפועל הוא היה הנשיא הראשון של ה-IIHF שהגיע מרקע של ספורט מקצועני, ומה-NHL בפרט. בראון ביטל רשמית את השם LIHG, ומאז מוכר הארגון באופן בלעדי בשם בו הוא מוכר היום, IIHF.
בראון נאלץ להתמודד עם מציאות פוליטית לא פשוטה שנבעה מתקופה של מתח במלחמה הקרה. הוא חתר לשיתוף פעולה עם הגוש המזרחי, קיבל את מזרח גרמניה לארגון ב-1956 (ובכך החזיר את מספר החברות בארגון ל-25, אותו מספר שהיה לפני מלחמת העולם השנייה) והעניק לברית המועצות בפעם הראשונה את אירוח אליפות העולם ב-1957.
בשל פלישת ברית המועצות להונגריה ב-1956 החרימו רוב מדינות המערב את האליפות, אולם האליפות הייתה בכל זאת הצלחה גדולה ששיקפה את מעמדו העולה של ההוקי קרח בברית המועצות. משחק הגמר שבו שיחקו ברית המועצות ושוודיה הועתק לאצטדיון לנין (כיום אצטדיון לוז'ניקי) ושבר את שיא הצפייה במשחק באליפות העולם, כאשר משך למעלה מ-55000 צופים. השיא הזה נשבר רק ב-2010.
בראון, למרות שאיפותיו, נאלץ להיכנע לתכתיב הרוטציה ופינה את כסאו ב-1957 לבריטי ג'ון אהרני, אולם נשאר פעיל בכיר ב-IIHF עד מותו ב-1964.
צוללת צהובה (סרט)
צוללת צהובה (באנגלית: Yellow Submarine) הוא סרט מצויר מ-1968 המבוסס על שירי להקת הביטלס, בו מככבות דמויותיהן המאוירות של ארבעת חבריה - ג'ון לנון, פול מקרטני, ג'ורג' האריסון ורינגו סטאר. חברי הלהקה מופיעים בסרט בסצנה אחת, מצולמת ולא מאוירת, לקראת סופו. את דמויותיהם המצוירות מדבבים שחקנים אחרים, מלבד בשירים.
פדרציית ההוקי קרח הבין-לאומית
שנות ה-60 ופרישתה של קנדה
המחצית הראשונה של שנות ה-60 עמדה בסימן של משברים פוליטיים שהשפיעו גם על ה-IIHF ומפעליו, אך גם בהמשך התפשטותו של הענף בעולם ובעיקר באסיה.
צוללת צהובה (סרט)
התסריט לסרט נכתב על ידי הסופר אריך סגל וביים אותו ג'ורג' דאנינג.
פדרציית ההוקי קרח הבין-לאומית
שנות ה-60 ופרישתה של קנדה
ב-1961 חל משבר ראשון כאשר מערב גרמניה לא התייצבה למשחק נגד מזרח גרמניה; באותה תקופה היה נהוג להשמיע את ההמנון הלאומי ולהניף את הדגל של הנבחרת המנצחת בתום כל משחק, ואנשי מערב גרמניה לא רצו לתת כבוד לסמליה של מזרח גרמניה. מזרח גרמניה השיבה באליפות העולם ב-1963 כאשר שחקניה הפנו את גבם לדגל מערב גרמניה.
צוללת צהובה (סרט)
בשנת 1969 הוציאה הלהקה אלבום בשם Yellow Submarine, שהוא פסקול הסרט.
פרטי עלילה
הסיפור מתחיל בפפרלנד, השוכנת כ-18,000 מילים מתחת לים. ביחד עם תושבי פפרלנד שוכנים הרשעונים הכחולים (Blue Meanies). הרשעונים הכחולים תוקפים את תושבי העיר, ומשתקים את כולם, מלבד הסמל פרד פפר (Sgt. Pepper), שמצליח לברוח בצוללת צהובה ויוצא לחפש עזרה.
פדרציית ההוקי קרח הבין-לאומית
שנות ה-60 ופרישתה של קנדה
משבר חמור אף יותר אירע באליפות העולם ב-1962, שנערכה בארצות הברית. בשל הקמת חומת ברלין סירבו האמריקאים להעניק ויזות למשלחת מזרח גרמניה, ובתגובה פרשו כל מדינות מזרח אירופה מהאליפות.
צוללת צהובה (סרט)
פרטי עלילה
פרד מגיע לליברפול ומשכנע ארבעה אנשים בשם רינגו, ג'ורג', ג'ון ופול (הידועים כ"ביטלס"), אשר גרים באחוזה גדולה (שלא מצייתת לחוקי הפיזיקה, ג'ורג' מציין לא פעם "It's all in the mind/זה הכל במחשבה") לבוא איתו בצוללת הצהובה ולנסות להציל את פפרלנד.
פדרציית ההוקי קרח הבין-לאומית
שנות ה-60 ופרישתה של קנדה
עם זאת, המשיכה ה-IIHF להתפשט בעיקר באסיה, כאשר סין, קוריאה הדרומית וקוריאה הצפונית הצטרפו. נציגה אירופית נוספת, בולגריה, הצטרפה גם היא.
צוללת צהובה (סרט)
פרטי עלילה
התחנה הראשונה שבה הם עוברים היא "ים הזמן", שם הזמן הולך אחורה והם הופכים לצעירים בהדרגה, לאחר שג'ון דוחף את המחוגים לכיוון ההפוך הם הופכים לזקנים בהדרגה, בסוף הם חוזרים למצבם הטבעי וממשיכים לים המדע. לאחר מכן הם מגיעים לים המפלצות, שם מפלצת ענקית בעלת הכישרון לשאוב דברים שואבת אותם, את הים ולבסוף את עצמה.
פדרציית ההוקי קרח הבין-לאומית
שנות ה-60 ופרישתה של קנדה
ב-1966 החלה IIHF לראשונה במפעל בין-לאומי למועדונים. על פי המודל בכדורגל ובכדורסל, החלה ה-IIHF לקיים מפעל לקבוצות ממדינות שונות באירופה. המפעל עבר גלגולים שונים במשך השנים, והצלחתו הייתה חלקית בלבד.
אליפות העולם גדלה בהתאם, ולראשונה מוסדו דרגים באליפות כאשר ביניהם יש תנועה של נבחרות בשיטת עליות וירידות. בנוסף, המעמד המתחזק של אליפות העולם שכנע את ה-IIHF לערוך אליפות עולם גם בשנה אולימפית, וב-1968 יושמה ההחלטה בפעם הראשונה.
צוללת צהובה (סרט)
פרטי עלילה
הם עוברים לים החורים שם רינגו לוקח חור ושומר אותו בכיסו ("יש לי חור בכיס", הוא מציין), שם גם אחד מהרשעונים הכחולים חוטף את ג'רמי.
הארבעה מגיעים לפפרלנד ומצילים אותה בעזרת היכולת שלהם לנגן וליצור מוזיקה. לאחר שהארבעה הצילו את העיר, כל הרשעונים הכחולים בורחים מלבד המנהיג ועוזרו מקס. ג'רמי מנצח את מנהיג הרשעונים הכחולים על ידי שינוי עורו, וכך נהיה מנהיג הרשעונים הכחולים נחמד יותר. לבסוף הוא ומקס הצטרפו אל תושבי פפרלנד.
פדרציית ההוקי קרח הבין-לאומית
1975 - 1994: עידן גונתר סבצקי
ב-1975, לאחר מספר ניסיונות, הודח ג'ון אהרני מנשיאות ה-IIHF והוחלף על ידי הגרמני גונתר סבצקי. עידן סבצקי כנשיא, שנמשך כמעט שני עשורים, היה אחד המוצלחים בתולדות ה-IIHF ומפעליה.
צוללת צהובה (סרט)
הרשעונים הכחולים
הרשעונים הכחולים הם כשמם, יצורים כחולים ורשעים. שאיפתם של הרשעונים הכחולים היא לכבוש את העולם ולהפוך את כולו לכחול. הרשעונים הכחולים אינם מוכנים לקבל "כן" כתשובה, ולכן על כל שאלה של כן ולא התשובה תהיה "לא" גם אם היא חיובית. אולם בסוף הסרט הדבר השתנה. שמו של מנהיג הרשעונים הכחולים אינו ידוע אך שמו של עוזרו הוא מקס. בצבא הרשעונים הכחולים יש יצורים שונים ומשונים, ביניהם כפפה גדולה עם חיוך מרושע, "המחטיפים" (אנשים גבוהי-קומה עם תפוחי-עץ עצומים וכבדים) וליצן שמסוגל לגרום לפיצוץ כאשר לוחצים על אפו.
פדרציית ההוקי קרח הבין-לאומית
1975 - 1994: עידן גונתר סבצקי
סבצקי ניגש מיד למשימה אותה ראה כראשונה במעלה עבורו - פתרון המשבר עם קנדה, מולדת הענף, והחזרתה אל מפעלי ה-IIHF. לאחר משא ומתן עם ראשי ההוקי בקנדה ועם ה-NHL הושג הסכם שאיפשר את חזרתה של קנדה. אליפות העולם נפתחה לשחקני NHL, ואליפות העולם השנתית שנערכה בחודשים פברואר-מרץ נדחתה לאפריל ומאי. המועד החדש הותאם לסיום העונה הרגילה ב-NHL, כך ששחקני NHL שקבוצותיהן לא עלו לפלייאוף וסיימו למעשה את העונה יכלו להצטרף לנבחרותיהם באליפות העולם. עם זאת, שיתוף שחקני NHL לא הותר באולימפיאדות בשל חוקי הוועד האולימפי הבין-לאומי.
צוללת צהובה (סרט)
ביקורות ותגובות
הסרט קיבל ביקורות חיוביות באופן כללי ולציון 95% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 37 ביקורות.
פדרציית ההוקי קרח הבין-לאומית
1975 - 1994: עידן גונתר סבצקי
עוד נקבע בהסכם שאליפות העולם תיערך באירופה, וכי בצפון אמריקה יקום מפעל חדש - "גביע קנדה", שינוהל במשותף עם ה-NHL וייערך מדי 4 שנים בהשתתפות קנדה, ארצות הברית, ו-4 הנבחרות האירופיות הטובות ביותר על פי תוצאותיהן באליפות העולם. גביע קנדה נערך לאחר סיום הפלייאוף ב-NHL, וכך כל שחקני ה-NHL יכלו להשתתף בו.
עידן סבצקי סימל בעוד מובנים את היציאה מהסטגנציה שאחזה בארגון בשנותיו האחרונות של אהרני. לאחר הפסקה של 14 שנה בה לא הצטרפו מדינות חדשות ל-IIHF, צירף הארגון לשורותיו את ניו זילנד ב-1977. לאורך שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 חתר סצבקי בהצלחה לצירוף מדינות נוספות לארגון ההולך וגדל, כאשר הונג קונג וטייוואן צורפו ב-1983, ברזיל הצטרפה כנציגה הראשונה של דרום אמריקה ב-1984 ומקסיקו הייתה לנציגה הראשונה של מרכז אמריקה ב-1985, יוון התקבלה ב-1987, הודו ותאילנד צורפו ב-1989 וישראל וטורקיה התקבלו ב-1991.
עם סיום כהונתו של סבצקי ב-1994 מנתה ה-IIHF מספר שיא של 50 מדינות.
1994 - 2021: עידן פאסל
ב-1994 סיים גונתר סבצקי את כהונתו הארוכה והמוצלחת, ואל תפקיד הנשיא נכנס רנה פאסל, יושב ראש התאחדות ההוקי קרח השווייצרית שהיה בעברו שחקן ושופט. כבר בתחילת כהונתו נבחר פאסל גם לחבר בוועד האולימפי הבין-לאומי - הנציג הראשון של ענף ההוקי קרח שזכה לכך.
עוד בתחילת כהונתו של פאסל, החל ה-IIHF לנהל את ענף ההוקי רולר בעולם. ב-1996 התקיימה אליפות עולם ראשונה ברולר הוקי מטעם ה-IIHF במיניאפוליס, ומאז היא נערכת בכל שנה בדומה לאליפות ההוקי קרח. בכך נכנסה ה-IIHF לתחרות מול הפדרציה הבין-לאומית לענפי ספורט הגלגיליות (FIRS) שקיימה מפעלים משלה בענף, עד פירוקה של FIRS ב-2017.
פאסל המשיך את דרכו של סבצקי ועסק רבות ביחסי הגומלין בין ה-IIHF ובין ה-NHL וההוקי קרח הצפון אמריקאי בכלל, ובניסיון ליצור מתווה של חיים בצוותא. הצלחה כבירה רשם לעצמו כאשר לפני אולימפיאדת נאגנו (1998) הסכימה ה-NHL לצאת לפגרה בת שבועיים באמצע העונה, ולשחרר את שחקניה לנבחרותיהם באולימפיאדה. השתתפות שחקני ה-NHL, ובראשם וויין גרצקי, העלתה באחת את מעמדו של ההוקי קרח באולימפיאדה למעמד של ענף ספורט עיקרי במשחקים, בדומה למה שעשתה נבחרת החלומות לכדורסל באולימפיאדת ברצלונה (1992). שחקני ה-NHL השתתפו בכל האולימפיאדות מאז ועד אולימפיאדת סוצ'י (2014).
עם זאת, פאסל היה נחוש להגן על הענף באירופה מפני השפעתו של ה-NHL בכל הנוגע לשוק השחקנים. הוא יצא נגד קבוצות NHL המגייסות שחקנים אירופים כישרוניים אשר לבסוף לא זוכים לזמן משחק, אך חסרים מאוד באירופה, והזהיר מפני כוונות אפשריות של ה-NHL להתרחב לאירופה.
גם בתקופתו של פאסל המשיכה ה-IIHF להתפשט בעולם, כאשר החברה ה-69 בארגון - מרוקו שהתקבלה ב-2010 - הביאה ל-IIHF נציגות ראשונה בצפון אפריקה. החברה האחרונה שהתקבלה ב-2022 - פוארטו ריקו - הביאה את מספר המדינות החברות בארגון למספר השיא הנוכחי, 83.
הצלחה נוספת רשמה ה-IIHF באליפות העולם 2010 שנערכה בגרמניה, כאשר המשחק בין גרמניה וארצות הברית הועבר לפלטינס ארנה בגלזנקירכן (אצטדיונה של קבוצת הכדורגל שאלקה 04) ומשך 77803 צופים, ובכך הפך למשחק ההוקי קרח עם הקהל הגדול ביותר בהיסטוריה, עד ששיאו נשבר ב-11 בדצמבר 2010 על ידי "הצינה הגדולה בבית הגדול" - משחק מכללות בארצות הברית. ב-2015 משכה אליפות העולם שנערכה בצ'כיה את הקהל הגדול ביותר בתולדות אליפות העולם - 11589 צופים בממוצע למשחק.
עם זאת, ב-2017 נחל פאסל אכזבה כאשר ה-NHL נסוגה מההשתתפות באולימפיאדה לאחר חמש אולימפיאדות רצופות בהן השתתפה, והודיעה ששחקניה לא ישתתפו באולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018).
מגמה נוספת בתקופת כהונתו של פאסל, המאפיינת בעיקר את השנים האחרונות, היא של ליגות אירופיות המחליפות את הליגות המקומיות ומאגדות קבוצות ממספר מדינות, כולל קבוצות הנוטשות את הליגה במדינתן ומצטרפות לליגה המבוססת במדינה שכנה. כך, למשל, ליגת ה-KHL המבוססת ברוסיה מאגדת גם קבוצות ממדינות שכנות כגון סין, פינלנד, בלארוס, קזחסטן ולטביה.
בשנים 2020 ו-2021 נאלצה הפדרציה להתמודד עם השלכות מגפת הקורונה. עם התפרצות המגפה ב-2020 בוטלו כל הטורנירים הבין-לאומיים, ובין השאר בוטלה אליפות העולם של הדרג העליון לראשונה מאז מלחמת העולם השנייה. אליפויות העולם בדרגים הנמוכים בוטלו גם ב-2021, והתקיימו בה רק הדרגים העליונים של אליפויות העולם לגברים, לנשים, לנוער עד גיל 18 ולצעירים עד גיל 20.
פאסל היה אמור לסיים את תפקידו ב-2020, אך בשל מגפת הקורונה נדחה הקונגרס של הנהלת הפדרציה שבו היה אמור להיבחר מחליפו, וכהונתו הוארכה עד ספטמבר 2021.
2021 - ההווה: תקופת טרדיף
בהצבעת חברי הנהלת הפדרציה ב-25 בספטמבר 2021, נבחר לוק טרדיף הצרפתי למחליפו של פאסל.
כבר עם תחילת כהונתו נאלץ טרדיף להתמודד עם משבר גדול - הפלישה הרוסית לאוקראינה בפברואר 2022. בדומה לפדרציות ספורט עולמיות אחרות, השעתה פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית את נבחרות רוסיה ובלארוס מאליפות העולם, ואליפות העולם 2023 שעמדה להיערך ברוסיה נלקחה ממנה.
חברות בארגון
המדינות החברות בארגון נחלקות לשלוש דרגות של מעמד:
לאצצ'קה
בשנת 1950 הוקם היישוב לאצצ'קה לאחר מיזוג של שני הכפרים לאצה (Láca) וצ'קה (Cséke), ובשנת 1951 קיבל הכפר המאוחד את שמו הנוכחי.
טבלת אוכלוסיית היהודים בלאצה:
טבלת אוכלוסיית היהודים בצ'קה:
טבח צפצאף
צפצאף היה הכפר הראשון שנכבש במבצע חירם, שמטרתו, על פי צה"ל, הייתה "טיהור הגליל המרכזי והשמדת כוח האויב אשר בו". הכפר הותקף על ידי שתי מחלקות של מכוניות משוריינות, וטנק מחטיבה 7.
ראיות לטבח שבו 52–64 כפריים נהרגו על ידי צה"ל מגיעות ממספר מקורות ממשלתיים ישראליים ומעדויות בעל פה של ערבים. מן הראיות עולה כי 52 גברים נכבלו, נורו למוות ונקברו בבור. מספר נשים נאנסו, בהן נערה בת 14, ואולי אף נהרגו. לפחות שני בירורים פנימיים בוצעו במהלך 9–1948 על ידי צה"ל, אבל הדו"חות שלהם נשארו חסויים. ההיסטוריון בני מוריס מעריך שבטבח נהרגו בידי חיילי חטיבה 7 "בין חמישים לשבעים אזרחים ושבויים".
מקורות ישראליים
היומנים של יוסף נחמני, קצין בכיר ב"הגנה", שהיה גם המנהל של הקרן הקיימת במזרח הגליל מ-1935 עד 1965, מהווים מקור מפתח. נחמני ביקר בצפצאף או בסביבה ב-6 בנובמבר, מלווה בשר הישראלי לענייני מיעוטים בכור-שלום שטרית. שניהם תודרכו על ידי עמנואל פרידמן, נציג של המשרד לענייני מיעוטים, שדיבר על "מעשיהם האכזריים של החיילים שלנו." יומנו של נחמני פורסם על ידי ממשלת ישראל בראשית שנות ה-80. היומן פורסם בעבר, אבל הקטעים שהזכירו את הטבח הושמטו בפרסומים אלו.
מקורות ערביים
הפרטים במקורות הישראליים נתמכים על ידי עדותם של ערבים שמסרו את סיפורם להיסטוריונים. על פי נפז נזאל, שראיין ניצולים במחנה הפליטים עין אל חילווה ב-1973, העדים דיברו על ארבעה מקרי אונס ורצח של כ-70 גברים. התושבים אמרו שכאשר החלה ההתקפה על הכפר, הלוחמים מצבא ההצלה התכוננו להגן עליו, אבל הופתעו על ידי התקפה משלוש חזיתות. אחד מהלוחמים הערביים טען מאוחר יותר: "אנחנו לא ציפינו להתקפה משלוש חזיתות. כאשר אף אחד מהצבאות הערביים לא הצטרפו ללחימה, נסוגנו, יחד עם מתנדבי צבא ההצלה ללבנון. השארנו מאחור את רוב תושבי הכפר, רבים מתים או פצועים."
מנהל חשבונות האבטחה
מנהל חשבונות האבטחה (אנגלית: Security Account Manager או SAM) הוא קובץ במערכות הפעלה מבית מיקרוסופט מגרסת Windows XP והלאה בו נשמרים נתוני האבטחה של המשתמשים והקבוצות.
SAM משמש לאימות זהות בעת התחברות משתמשים מקומיים ומרוחקים אל המערכת ומשתמש באמצעי הצפנה כדי למנוע ממשתמשים לא מאומתים לגשת אל המערכת.
נתוני האבטחה של SAM נמצאים במפתח הרישום  לא ניתן לראות את תוכן הרישום של מפתח זה כיוון שהוא מכיל מידע והרשאות משתמשים.
כל עוד מערכת ההפעלה פועלת, לא ניתן להעביר או להעתיק את קובץ ה-SAM אל מיקום אחר כיוון שזה עלול לגרום לקריסת המערכת.
לאחר שמערכת ההפעלה מתחילה לעבוד מופעלת נעילת קובצי מערכת שתפעל עד לסגירת מערכת ההפעלה או עד להופעת מסך שגיאה כחול.
באמצעות Pwdump ניתן לגשת אל עותק הנתונים השמור בזיכרון ולקבל את הסיסמאות שנמצאות בקובץ ה-SAM.
בעיות אבטחה
במערכות ההפעלה Windows NT 3.51, Windows NT 4.0, Windows 2000, התגלתה פגיעות, כאשר קובץ ה-SAM נמחק מהכונן הקשיח יכל תוקף או כל משתמש אחר להתחבר אל המערכת ללא סיסמה.
במערכת ההפעלה Windows XP הפגיעות תוקנה וכאשר קובץ ה-SAM היה חסר מערכת ההפעלה הציגה שגיאה וכיבתה את המחשב, התיקון שהוציאה מיקרוסופט נחשב לפתרון חלקי מכיוון שניתן היה לטעון קובץ חליפי עם פרטים אחרים בעזרת מערכת הפעלה וירטואלית ובכך לעקוף את תנאי ה-SAM של המשתמש, להחליף סיסמה ולהתחבר אל המחשב עם סיסמה חדשה.
נייר אורז
צמח נייר אורז
סביב שנת 1900 באירופה הופיע חומר דמוי נייר שנודע במקור כנייר אורז, זאת בשל התפיסה המוטעית כי הוא עשוי מאורז. למעשה, הוא היה מורכב מהשעם של עץ קטן (Tetrapanax papyrifer) - צמח נייר האורז.
את נייר האורז צובעים בצבעים שונים והוא משמש עבור הכנת פרחים מלאכותיים. דפיו הלבנים משמשים בסיס עבור ציור בצבעי מים.
נייר אורז אכיל
ניירות אורז אכילים משמשים להכנת ספרינג רולס במטבח הווייטנאמי והסיני בו נייר האורז נקרא באן טראנג (bánh tráng) או באן דה נאם (bánh đa Nem). בהכנת נייר האורז משתמשים בקמח אורז לבן, קמח טפיוקה, מלח ומים. קמח הטפיוקה הופך את נייר האורז לדביק וחלק. בדרך כלל הנייר נמכר כשהוא דק ולאחר יבוש, חתוך לעיגולים שקופים פריכים. על מנת לרכך את הניירות הם נטבלים במים ומשתמשים בהם כמעטפת סביב מאכלים מלוחים או מתוקים.
עלון החינוך היהודי
עלון החינוך היהודי (בהונגרית: Izraelita Tanügyi Értesítő) היה כתב העת הרשמי של "האיגוד הארצי של המורים היהודים" בהונגריה שיצא לאור בין השנים 1875 ו-1944. הוא פורסם בשלושה גליונות נייר בחודש וכלל, בנוסף לפרסומים רשמיים, עבודות פדגוגיות בעלות עניין כללי וסקירות ספרות. באמצעות העלון, ציבור המורים היהודים ועובדי הוראה בהונגריה התוודעו לנושאי חינוך מקומיים וזרים מחו"ל, להתפתחות המדע הפדגוגי ולבעיות החינוך הדתי.
עיתונים וכתבי עת אחרים
היו ניסיונות רבים לייסד בהונגריה עיתונים למגזר היהודי, כתבי עת עלונים ליהדות הונגריה למשל: ועוד. רוב הניסיונות לא צלחו כאמור.
מערכת עלון החינוך היהודי
העלון נערך עד שנת 1879 על ידי אלעזר זליגמן (לימים שינה את שמו לסאנטו), ואחר כך נערך, בחלקו במקביל, בחלקו ברציפות על ידי יונאס ברנה, ז'יגמונד עוזר ועוד. בשנת 1902 דיולה קורנפלד היה העורך האחראי, ואחריו רז'ה בארד, אחר כך ליד בארד ערך את העלון אברהם שטרן. לימים ארמין שיכטנץ, איגנץ פינטר, מיהאי מאלנאי וארנולד סגה ערכו בזה אחר זה. משנת 1929 ועד סגורתו בשנת 1944 ערך אותו ארמין שיכטנץ, נשיא התאחדות המורים היהודים הארצית בהונגריה בעזרת רז'ה בארד.
אליפות וימבלדון 1925
אליפות וימבלדון 1925 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-22 ביוני והסתיימה ב-4 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים.
כמו בשנה הקודמת בוצע דירוג משתתפים. כול מדינה הייתה יכולה לדרג עד ארבעה משחקניה, כך שהם יוצבו בבתים שונים. השנה אליפות צרפת נפתחה לספורטאים זרים ובכך התגבשה מתכונת גראנד סלאם שקיימת עד היום.
באליפות זו ספורטאי צרפת זכו להישג בולט: סוזן לנגלן זכתה בתחרות הנשים, זוגות הנשים והזוגות המעורבים, רנה לקוסט זכה בתחרות הגברים ותחרות זוגות הגברים וז'אן בורוטרה זכה בתחרות זוגות הגברים והזוגות המעורבים.
תחרות הגברים
לתחרות זו נרשמו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. למרות שרוב המתחרים היו בריטים, כמו בשנה שעברה רק אחד מהם הגיע למשחקי רבע-גמר לעומת שלושה טניסאים מצרפת. בגמר תחרות הגברים כמו בשנה הקודמת נפגשו הצרפתים ז'אן בורוטרה ורנה לקוסט, הפעם רנה לקוסט ניצח ב-4 מערכות וזכה בתואר.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. לתחרות נרשמו זוגות טניסאים ממספר מדינות, כמו בתחרות הגברים. זוג אלופי 1924 האמריקאים פרנק הנטר ווינסנט ריצ'רדס לא השתתפו בתחרות. במשחק הגמר נפגשו הזוג האמריקאי ריימונד קייסי וג'ון הנסי עם הזוג הצרפתי רנה לקוסט וז'אן בורוטרה. הצרפתים ניצחו ב-5 מערכות וזכו בתואר.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 39 זוגות. אלופות השנה הקודמת הלן וילס והייזל וייטמן לא השתתפו בתחרות. בגמר סוזן לנגלן (צרפת) ואליזבת ריין (ארצות הברית) שיחקו נגד קטלין ברידג' (בריטניה) ומרי מקלוהם (בריטניה) וניצחו אותן בשתי מערכות. לזוג לנגלן/ריין זו הייתה הזכייה השישית בתואר בתחרות זוגות הנשים.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 52 זוגות. מנצחי אליפות 1924 הזוג בריין גילברט וקיטי מקיין לא השתתפו בתחרות. בגמר התחרות נפגשו אומברטו דה מורפורגו (איטליה) ואליזבת ריין (ארצות הברית) והזוג הצרפתי סוזן לנגלן וז'אן בורוטרה. הצרפתים ניצחו בשתי מערכות וזכו בתואר. לסוזן לנגלן זו הייתה הזכייה השלישית בתואר בתחרות זוגות המעורבים.
טבעונים
טַבָּעוֹנִים (שם מדעי: Amphisbaenia, מכונים גם לטאות תולעת), הם תת-סדרה של קשקשאים הדומים לתולעים.
הטבעונים חסרי גפיים למעט הביפדיים שהם בעלי רגליים קדמיות. אורכם נע בין 10 ס"מ למטר, הגם שרובם אינם ארוכים מ-18 ס"מ. הם בעלי עיניים קטנות לא בולטות והזנב שלהם מעוגל בקצהו כמו הראש, כך שקשה לצופה להבדיל בין הראש לזנב. בנוסף, הם בעלי יכולת לזחול קדימה ואחורה.
הם מצויים בעיקר באפריקה ובאמריקה הדרומית, אך יש מינים גם בפלורידה, מרוקו, חצי האי ערב ובסוקוטרה והביפדיים אנדמיים לאזורים במקסיקו. הטבעונים מתגוררים במחילות שהם חופרים באדמה לחה ומהודקת.
הטבעונים כוללים ארבע משפחות:
אם אשאר (סרט)
אם אשאר (באנגלית: If I Stay) הוא סרט דרמה בבימויו של ר.ג'יי. קטלר, המבוסס על רומן שנכתב על ידי גייל פורמן. הסרט יצא לאקרנים ב-22 באוגוסט 2014.
עלילת הסרט
מיה הול (קלואי גרייס מורץ) חשבה שההחלטה הקשה ביותר בחייה תהיה אם להמשיך את החלומות המוזיקליים שלה או ללכת בדרך שונה כדי לחיות עם אהבת חייה, החבר המרדני שלה, אדם (ג'יימי בלקלי). אבל הכול משתנה כהרף עין, ברגע אחד קצר. תאונת דרכים לקחה את חייהם של אמהּ, אביה ואחיה הקטן של מיה בת ה-16. חייה של מיה נתקעו, כיוון ששקעה בתרדמת בבית החולים ונתפסה בין חיים ומוות (מצב המכונה "לימבו"). מיה חוזרת אל העבר שלה ואף יש לה ניסיון מחוץ לגוף, כאשר היא יכולה לצפות בחברים ובני המשפחה המתאספים בבית החולים. מיה צריכה לקבל החלטה חדשה. הפעם, זה לא רק על העתיד שלה. ההחלטה שתקבל תקבע את גורלה - אם להישאר לחיות אך בדרך חיים קשה יותר משחוותה אי פעם, או לברוח ולמות.
יציאה לאקרנים ופרסום הטריילר
טריילר הסרט פורסם ב-15 באפריל 2014, וטריילר נוסף של הסרט פורסם ב-5 ביוני 2014 ברשת האינטרנט. בינואר 2014 נקבע תאריך יציאת הסרט לאקרנים - 22 באוגוסט 2014.
מייק בויט
מיכאל (מייק) קיפסוגות בויט (באנגלית: Michael (Mike) Kipsugut Boit; 6 בינואר 1949) הוא אתלט עבר קנייתי שזכה במדליית ארד אולימפית (אולימפיאדת מינכן (1972) בריצת 800 מטר ובמדליות זהב במשחקי חבר העמים הבריטי (אדמונטון 1978) בריצת 800 מטר ובאליפות אפריקה באתלטיקה (דקר 1979) בריצת 1500 מטר.
במקביל לקריירה הספורטיבית שלו למד בויט לתארים גבוהים באוניברסיטאות בארצות הברית ומכהן במשרת פרופסור באוניברסיטת קנייטה שבניירובי, קניה.
ביוגרפיה
מייק בויט נולד ב-1949 בעיר אלדורת שבמערב קניה. בנעוריו למד בתיכון סנט פטריק בקרבת עיר הולדתו אותו סיים ב-1969. בויט החל להתאמן בריצות בינוניות בתקופת התיכון ובשנתו האחרונה בתיכון זכה באליפות קניה לבתי ספר תיכוניים בריצת 800 מטר. הקריירה הספורטיבית של בויט החלה ב-1972 והסתיימה ב-1990 כשהשתתף בתחרויות ספורטאים בוגרים.
במקביל לקריירה הספורטיבית המשיך בויט בלימודים אקדמאים. עם סיום לימודי התיכון זכה במלגה ללימודי תעודה באוניברסיטת קנייטה שבניירובי, קנייה אותה סיים ב-1972. בויט המשיך את לימודיו באוניברסיטת מערב ניו מקסיקו שבניו מקסיקו שם הוסמך כבוגר תואר ראשון. בויט המשיך את לימודיו באוניברסיטת סטנפורד שם השלים ב-1977 וב-1978 2 תוארי M.A. ב-1986 הוסמך בויט לתואר ד"ר בחינוך מאוניברסיטת אורגון.
ב-2004 היה בויט בין מייסדי ארגון KENSAP לסייע לנוער מערי ספר בקניה לרכוש השכלה גבוהה באוניברסיטאות יוקרתיות.
1972
באולימפיאדת מינכן זכה בויט במדליית ארד בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:46.01 דקות אחרי המנצח דייב ווטל מארצות הברית (1:45.86 דקות) והשני במירוץ יבגני ארז'נוב מברית המועצות (1:45.89 דקות).
כמו כן התחרה בויט בריצת 1500 מטר אותה סיים במקום הרביעי בתוצאה של 3:38.4 דקות.
1974
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו בקריסטצ'רץ', ניו זילנד זכה בויט במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:44.39 דקות אחרי ג'ון קיפקורגט מקניה (1:43.91 דקות) ולפני ג'ון ווקר מניו זילנד (1:44.92 דקות).
1975
בתחרות בציריך, שווייץ קבע בויט את תוצאת השנה כשקבע 1:43.79 דקות.
1977
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בדיסלדורף, מערב-גרמניה זכה בויט במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:44.14 דקות אחרי אלברטו חואנטורנה מקובה (:44.04 דקות) ולפני וילי וולבק ממערב גרמניה (1:45.47 דקות).
1978
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו באדמונטון, קנדה זכה בויט במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:46.39 דקות לפני סימור ניומן מג'מייקה (1:47.30 דקות) ופיטר למשון (Peter Lemashon) מקניה (1:47.57 דקות).
1979
באליפות אפריקה באתלטיקה שנערכה בדקר, סנגל זכה בויט במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:39.9 דקות לפני אבדרהאמן מורסלי (3:40.1 דקות) ומהאדי איידט  (3:40.5 דקות) מאלג'יריה.
1982
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו בבריזבן, אוסטרליה זכה בויט במדליית ארד בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:43.33 דקות אחרי סטיב קראם מאנגליה (3:42.37 דקות וג'ון ווקר מניו זילנד (3:43.11 דקות).
1983
במירוץ בו השתתף קבע בויט שיא עולמי בריצת מייל אולם השיא לא הוכר בגלל השיפוע של מסלול המירוץ.
קודי קא-פאו
קודי קא-פאו (באנגלית: Kody Kapow) היא סדרת הנפשה ממוחשבת אמריקאית לילדים. בישראל משודרת הסדרה בערוץ הופ!.
עלילה
קודי וחבריו בסין לומדים מסבם מאסטר לי אמנויות לחימה של הדרקון הכחול ונלחמים יחד נגד מוגו והקופים שלו.
יומנו של חנון
יֹומנֹו של חנוּן (באנגלית: Diary of a Wimpy Kid) היא סדרת ספרים שנכתבה בידי הסופר והמאייר האמריקאי ג'ף קיני, המתארים את עולמו של תלמיד חטיבת ביניים בשם "גרג הפלי". עד עתה יצאו בסדרה שבעה עשר ספרים ושישה ספרי בונוס. בנוסף, ישנם ארבעה סרטים המבוססים על ארבעה ספרים בסדרה. עד כה תורגמו לעברית שישה עשר מתוך שבעה עשר הספרים שיצאו עד עתה, וששת ספרי הבונוס. אחד הנקרא "יומנו של סרט", ובו מתאר ג'ף קיני את תהליך הפיכתו של הספר "יומנו של חנון" לסרט קולנועי באורך מלא; השני, הנקרא "עשה זאת בעצמך", ובו שאלות וחידונים שאפשר למלא, 17 ספרי קומיקס בצבע מלא, וחצי ספר שבו ניתן לכתוב יומן משלך.
ספר בונוס נוסף שתורגם לעברית הוא "עשה זאת שוב בעצמך", ובו כל מה שיש בספר "עשה זאת בעצמך", בתוספת דפים חדשים של שאלונים וחידות ו-16 דפי קומיקס בצבע נוספים לאלה שנמצאים ב"עשה זאת בעצמך". באפריל 2011 יצאה בחו"ל, ותורגמה לעברית בתאריך 7 במרץ 2013, גרסה משודרגת של "יומנו של סרט", הכוללת תמונות ופרטים הקשורים לספר השני בסדרה – "רודריק שולט". וכפי שיצאו לסרטים הקודמים, גם לסרט השלישי: "קיץ קטלני" יצא ספר המתאר את תהליך ההפקה של הסרט, בעזרת תמונות ותיאורים על יצירת הסרט.
יצירת הסדרה
סדרת הקומיקס "יומנו של חנון" התפרסמה באתר "FunBrain" משנת 2004 וזכתה לקהל קוראים של מיליונים. הספר הראשון בסדרה, "יומנו של חנון" יצא לאור באפריל 2007 בארצות הברית, והתקבל בהתלהבות. הוצאת הספר לאור במקביל לפרסום הסדרה באינטרנט, הייתה מודל לשיווק באינטרנט, כשקיני, מעצב אתרים בהכשרתו, נבחר בשל הצלחה זו להיות אחד מ-"100 האנשים המשפיעים" לשנת 2009 על ידי טיים מגזין. הספר שהה למעלה משנה ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
ז'אטם איי לאב יו טרמינל
ז'אטם איי לאב יו טרמינל הוא סרט רומנטי ישראלי משנת 2010 בבימויו של דני מנקין, עם דני ניב (מוקי) ונרונה קפלן דה מאסדו בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על רומן רומנטי קצר בין בחור ישראלי ותיירת אנגליה הנפגשים במקרה בפראג ומבלים ביחד 24 שעות. שם הסרט לקוח מהשיר "טרמינל לומינלט" של מאיר אריאל והוא מאפיין את הרומן הקצר שהתחיל בטרמינל (שדה תעופה) בנתב"ג והסתיים בטרמינל בפראג.
לילי מנקין המגלמת בקולה את אמו של מוקי, היא במציאות אמו של דני מנקין.
מוקי שר את שיר הנושא "אם לא עכשיו אז מתי" שחיבר ללחנו של פילוני.
תקציר העלילה
תל אביב 2009 בן (מוקי) הוא זמר צעיר המנהל שיחה עם חברתו הילרי הגרה בניו יורק. הילרי רוצה למסד את הקשר שלהם ודורשת מבן להחליט. הוא מתקשה להחליט והשיחה ניתקת אולם לאחר מחשבה נוספת הוא מתקשר אליה ומודיע כי החליט להתחתן אתה והוא יטוס מיד לניו יורק.
בנתב"ג הוא עומד בתור שמתארך בגלל ויכוח בן איש ביטחון לתיירת בריטית. הוא ניגש לראש התור, מדבר עם איש הביטחון שמשחרר את שניהם (סצנה זאת הוצאה בעריכה).
במטוס הם יושבים ביחד, הוא מציג את עצמו בתור בן מתל אביב הטס לניו יורק והיא מציגה את עצמה בתור אמה (נרונה קפלן דה מאסדו), תושבת בריטניה הטסה לסן פרנסיסקו שם היא לומדת באוניברסיטת ברקלי. לשניהם יש טיסת ביניים (קונקשן) בפראג.
בנמל התעופה בפראג מסתבר להם שאיחרו את טיסתם לארצות הברית. אמה מקבלת פיצוי של מלון ל-24 שעות ובן מצטרף אליה ומזמין חדר נפרד.
לאחר שהסתדרו במלון הם יוצאים לטייל בפראג. מטיילים לאורך הנהר ולטבה ומבלים בפארק שעשועים. אמו של בן מתקשרת אליו ודורשת ממנו לבקר את אחותה, הדודה הלנה (הלנה רהקובה - אישה צ'כית ,לא שחקנית). היא מכינה להם ארוחת צהרים ושואלת על היחסים ביניהם. בן לא אוכל ובצאתם מתקשרת אליו שוב אמו ושואלת אם הוא לובש סוודר ומי הבחורה שאתו ודורשת ממנו לחזור לאחותה ולהתנצל. אמה מכריחה את בן לקנות טבעת להילרי.
הם ממשיכים בטיול בפראג ומבלים במועדון לילה. יחסיהם מתהדקים והם חושבים אם כדאי להם להישאר בפראג. בשעה מאוחרת בלילה הם חוזרים למלון ואמה מזמינה אותו לחדרה לרגל יום ההולדת שלה. הם שוכבים על המיטה, בן מנגן ושר את "אם לא עכשיו, מתי" ומפנטז על קשר מיני (סצנה שהוצאה בעריכה) אך הם נרדמים מעייפות ללא מגע מיני.
למחרת בבוקר הם נוסעים לנמל התעופה, מתחבקים ונפרדים.
ריאל מדריד (כדורגל נשים)
קבוצת הנשים של מועדון הכדורגל ריאל מדריד (בספרדית: Real Madrid Club de Fútbol), הידועה גם בשם ריאל מדריד נשים (בספרדית: Real Madrid Femenino), היא קבוצת כדורגל נשים ספרדית מהעיר מדריד, המשחקת בליגת העל הספרדית. הקבוצה נוסדה במקור בשנת 2014 בשם מועדון ספורט טאקון (בספרדית: Club Deportivo Tacón), ובקיצור טאקון (בספרדית: CD Tacón), ובשנת 2019 נרכשה על ידי ריאל מדריד במטרה להפוך אותה לקבוצת כדורגל הנשים הרשמית של המועדון.
2014–2019: השנים הראשונות כ"טאקון"
המועדון נוסד ב-12 בספטמבר 2014, במטרה להיות קבוצת כדורגל נשים מקצועית לחלוטין. השם טאקון (המתורגם לעקב) הוא ראשי תיבות של: Trabajo (עבודה) Atrevimiento (תעוזה / אומץ) Conocimiento (ידע / חכמה) Organización (ארגון / מועדון) Notoriedad (נראות / מוניטין).
בעונת התחרות הראשונה בתולדותיו, עונת 2015/2016, המועדון רשם רק קבוצה אחת שהייתה קבוצת נוער מתחת לגיל 14. ב-24 ביוני 2016, טאקון הודיעה על מיזוג עם קאניאס כדי לשלב את השחקניות הבוגרות והשחקניות מתחת לגיל 19 שלהם לתוך מועדון טאקון.
עונת 2016/2017 הייתה העונה הראשונה בה הייתה למועדון קבוצת בוגרות שהתחרתה בליגה השנייה. לאחר שלוש עונות בלבד בסגונדה דיוויסיון, ב-19 במאי 2019, טאקון השיגה את העלייה הראשונה אי פעם לפרימרה דיוויסיון.
ב-25 ביוני 2019 הודיע דירקטוריון ריאל מדריד על הצעה לשלב את טאקון כמחלקת כדורגל הנשים של ריאל מדריד שתוצג ל"סוסיוס" (חברי המועדון) שלהם. כחלק מההסכם, טאקון תשחק את משחקי עונת 2019/2020 שלהם בסיאודד ריאל מדריד (מתקן האימונים של המועדון) במהלך זמן המעבר, כאשר המיזוג יושלם רשמית ב-1 ביולי 2020. ב-15 בספטמבר 2019 אישרה האספה הכללית שלא מן המניין של ריאל מדריד את קליטת טאקון לתוך המועדון. המיזוג סימן סיום מוצלח למסע בו החלה אנה רוסל, "סוסיו" (חברת מועדון) בריאל מדריד, עשור קודם לכן; כשסיפורה נושא קווי דמיון עם התפקיד שלולה רומרו מילאה בתקופת ההקמה מחדש של מחלקת כדורגל הנשים של אתלטיקו מדריד.
2019–2020: שנת מעבר
לאחר עליית הליגה, המועדון המשיך לאבד רוב גדול משחקניות הסגל בקיץ 2019. הקשרית הארגנטינאית רות בראבו עברה לראיו ואיקאנו, בעוד שאחרות כמו ליקסי, מרבל אוקויה ויאמילה באדל לא חידשו את חוזיהן עם המועדון. כדי להתחזק לעונה הקרובה, המועדון החתים את צמד השוודיות קוסוברה אסלאני וסופיה יקובסון; הקשרית הצרפתייה אורלי קסי מאתלטיקו מדריד, אאינואה קאמפו מהיריבה מדריד, החלוצה האנגלייה צ'יומה אובוגאגו, השוערת הספרדייה אנה ואייס, המגנה הניגרית אוסינאצ'י אוהלה, כמו גם צמד הברזילאיות דאיאנה לימיירה ותאיסה מורנו, שהייתה מועמדת לקשרית הטובה ביותר בשנה הבודדת ששיחקה במילאן. ההחתמה האחרונה של הקיץ הייתה המגנה הגרמנייה באבט פטר מוולפסבורג.
למרות שפע הכישרון והניסיון שעמדו לרשותה, טאקון התחילה את העונה באופן רעוע, כשהתבוסות הקשות מול ברצלונה, במשחק הבכורה שלה בליגת העל, ומול לוגרוניו בלטו במיוחד. אחרי רצף שלילי עם ניצחון אחד בלבד בתשעה משחקים, הקבוצה החלה להשיג יציבות בנובמבר 2019, כשהייתה ברצף של חמישה משחקים ללא הפסד.
המסגד הגדול של סאמרא
המסגד הגדול של סאמרא (ערבית: جامع سامراء الكبير, "מסג'ד סאמראא אלכביר") בעיר סאמרא שבעיראק הוא מסגד שנבנה בין השנים 849 ל-852 בידי הח'ליף העבאסי אל-מתוכל הראשון, עת הייתה סאמרא בירתה של הח'ליפות העבאסית. לאחר התקופה העבאסית המסגד ננטש ונחרב. במאה העשרים הוא נחפר ויסודותיו שוחזרו חלקית.
ריאל מדריד (כדורגל נשים)
2019–2020: שנת מעבר
בעקבות ההתעניינות הגוברת בכדורגל הנשים - במיוחד בארצות הברית לאחר זכיית נבחרתה בגביע העולם בשנת 2019 - חברת הפקות הסרטים והטלוויזיה מלוס אנג'לס "EXILE Content", וחברת המדיה הספרדית "ניוטרל" הודיעו שהן תצורנה סדרה תיעודית על הקמת קבוצת כדורגל הנשים הראשונה בהיסטוריה בריאל מדריד.
2020–הווה: ריאל מדריד
ב-1 ביולי 2020, פרסמה ריאל מדריד הודעה רשמית המאשרת את השלמת המיזוג, ובכך מסמלת את קליטתה המלאה של טאקון, שתפעל כ"ריאל מדריד" מאותו מועד ואילך.
המסגד הגדול של סאמרא
המבנה
לאומנות ולסגנון של המסגד הגדול של סאמרא היו השפעות ניכרות על האמנות המוסלמית בת התקופה. הוא שימש אב-טיפוס למסגד אבן טולון בקהיר. במיוחד נכון הדבר לעיטורי הסטוקו (טיח מגולף) בעלי הדגמים הגאומטריים והצמחיים מטיפוס המכונה בספרות המחקר סאמרא A, B & C.
סידני גוטיירס
סידני גוטיירס (באנגלית: Sidney McNeill Gutierrez; נולד ב-27 ביוני 1951, אלבקרקי) הוא טייס קרב ואסטרונאוט לשעבר בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.
ריאל מדריד (כדורגל נשים)
אצטדיון ביתי
שמועות לא רשמיות לאחר האספה הכללית שלא מן המניין ב-15 בספטמבר הצביעו על כך שקבוצת הנשים צפויה לעבור לאצטדיון אלפרדו די סטפנו בתחילת עונת 2020/2021. עם זאת, מאמר של אל מונדו דפורטיבו דיווח כי עם סיום תהליך המיזוג ב-1 ביולי 2020, קבוצת הנשים תמשיך לשחק ב"מגרש 11" לעומת אצטדיון אלפרדו די סטפנו, כאשר המשחקים עדיין יהיו מוגבלים לחברי מועדון ולמספר של אוהדי הקבוצות המתארחות.
המסגד הגדול של סאמרא
המינרט החלזוני
המינארט החלזוני של המסגד הוא מבנה גדול בנוי אבני חול מטוייחות בסגנון חרוטי של זיגוראת, הניצב בצידו הצפון-צפון-מזרחי של המסגד. המינארט מכונה ה-"מַלֲוִיַה" (מילולית: קונכיית חילזון), אורך כל אחת מצלעות בסיסו הרבוע הוא 32 מטר, ומעליו חמש קומות עגולות בגובה כולל של 52 מטרים. מסביב למינארט משתפלים מעלות גליליים ובהם גרמי מדרגות המעפילים אל ראשו. בראש המינארט חדר קטן וחרוטי שקוטרו כ-6 מטרים. מצידו החיצוני מעוטר המינרט ב-8 קשתות וביניהן נישות. המינארט היה מחובר למסגד הגדול באמצעות גשרון, והוא היווה סממן בולט מאוד בנוף המישורי של עמק החידקל שבסאמרא ובסביבותיה.
סידני גוטיירס
קורות חיים
סידני גוטיירס נולד בעיר אלבקרקי שבמדינת ניו מקסיקו. בשנת 1973 הוא סיים לימודי תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה באקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית. בהמשך הוא עשה תואר שני במנהל באוניברסיטת ובסטר. גוטיירס השתתף בתחרויות צניחה רבות.
ספר טוביה
סֵפֶר טוֹבִיָה (ביוונית: Τωβίθ או Τωβίτ, טובית) הוא חיבור יהודי מתקופת בית שני, שהשתמר במסורות נוצריות ונכלל במסגרת הספרים החיצוניים. קטעים ממנו הלכו ונתגלו במאה השנים האחרונות בכתבי נוצרים גנוזים ובמגילות מדבר יהודה. כיום מקובל במחקר, שהחיבור נכתב במקור ככל הנראה בארמית או אולי בעברית, ושתוכנו שונה באופן מהותי מזה שהיה ידוע לאורך ימי הביניים.
ריאל מדריד (כדורגל נשים)
סגל הקבוצה
נכון ל-19 ביולי 2020
ספר טוביה
תוכן
הספר עוסק בגמילות חסדים, והוא רצוף במעשי נסים ובתפילות של גיבוריו.
הספר מגולל את קורותיהם של אב בשם טובי, ושל בנו - טוביה, בני גלות ישראל החיים באשור. טובי האב, שיצא מעירו לעזור לאנשים, לגמול חסד עם המתים ולקבור אותם. לכן נאלץ לישון מחוץ לחומות, והתעוור בגלל צואת ציפור חמה שנפלה על פניו, בעת תרדמתו בצלו של עץ. המספר מדגיש כי טובי הועמד למבחן האל בדומה לאיוב. לאחר זמן מה, נשלח בנו טוביה להשיב פיקדון שהיה לאב בידיו של אדם בעיר אקבטנה שבארץ מדי. המלאך רפאל, כך יתברר בסוף הספר, הוא העלם האנושי שמגיע "במקרה" לבית טובי ונבחר ללוות את טוביה במשימתו. במסעו הארוך הוא מגיע לעיר בשם "רגא", שם הוא פוגש קרובת משפחה, בשם שרה, ונושא אותה לאישה. על אף שכל הגברים שנשאו את שרה לפניו, מתו בליל-הכלולות, ניצל טוביה בזכות תפילתם המשותפת. המלאך רפאל הוא מי שמעניק לטוביה את הידע כיצד למנוע את מותו, כפי שקרה לשרה עם שבעת בעליה הקודמים. עם חזרתו מן המסע, הוא אף מצליח לרפא את אביו מן העיוורון, בזכות עצותיו של המלאך. הספר מסתיים בחזון נבואי של האב על חורבנה של נינוה ועל בניין ירושלים.
מקבילות
בספר (פרק א, 21) מוזכר אחיקר בן חננאל שהיה מנהל החשבונות של הממלכה. ביב שבמצרים נמצא ספר משלי אחיקר.
המסגד הגדול של סאמרא
המינרט החלזוני
לאחר כיבוש עיראק, בשנת 2005 נפגע המינארט מהפגזה אמריקאית נגד חמושים עיראקיים שהשתמשו בו כעמדת תצפית.
ספר טוביה
מקבילות
בסוף הסיפור (פרק יג, 18-13) טובי האב שר מזמור לירושלים, תיאור זה מרחיב את, ותואם למזמור בספר החיצוני ברוך בן נריה ה (כהנא א' עמ' שסא'), מגילת ירושלים החדשה (בארמית) א (קטע 1 ו-14), מגילת קומראן מזמור אהבה לירושלים (88Q4), ול. לדברי טובי, נבואות הנביאים על ירושלים לא מכוונות על בית המקדש השני, אלא על מקדש אחר (כנראה שלישי) באחרית הימים. אמירה זו רווחות במגילות קומראן נוספות: מגילת המקדש כט 7 – ל 5; פשר 4Q174 האסכטולוגי, ספר היובלים א 17, 27. אמנם גם חז"ל ציינו זאת במדרשיהם, אך זאת כבר לאחר חורבן בית שני.
ראוי לציין שספר זה הוא, כנראה, הראשון בספרות היהודית שמציג את "העיקרון של הלל", שנודע באמרה "מה ששנוא עליך, לחברך- אל תעשה". בספר טוביה כתוב:.
מחקר
אין בספר כל רמז על מחברו, מקומו או זמנו. מספר פרטים בו אינם מתאימים למה שידוע לנו ממקורות אחרים או למציאות הגאוגרפית של המקומות הנזכרים בו, מה שמוכיח כי הספר נכתב זמן רב אחרי התקופה לה מייחס המחבר את המאורעות המסופרים. הוא מתוארך לתקופת בית שני, כנראה לפני מרד החשמונאים, בסוף המאה ה-3 לפנה"ס או במחצית הראשונה של המאה ה-2 לפנה"ס.
נוסחים
מאז ימי הביניים השתמר נוסח מקוצר ביוונית עם עלילה תמימה, אך החל מהמאה ה-19 התגלו נוסחים חדשים ותעודות המעידים על תכנו הייחודי, על היותו קדום, ועל שפת המקור בו נכתב. החשובות בתעודות אלו הם: פפירוס אוקסירינכוס, שנתגלה במצרים, תעודות האי יב ומגילות מדבר יהודה שם נמצאו נוסחים קדומים בארמית וקטע אחד בעברית. הדעה הרווחת במחקר כיום היא שהמקור נכתב בארמית לפי ביטויים לשוניים הנמצאים בו. אך יש דעות שהספר נכתב בעברית, ונותר עוד מקום למחקר לשוני בקטעים בשתי הלשונות.
הוא השתמר בשפות שונות ובנוסחים שונים, שביניהם הבדלים רבים. ביוונית ישנם שלושה נוסחים כמעט שלמים וקטעים מנוסח רביעי:
בלטינית הגיעו לידינו שני נוסחים עיקריים:
את פענוח ארבעה קטעים ממגילות מדבר יהודה בארמית המכילים את ספר טוביה, וקטע אחד בעברית, פורסם לראשונה החוקר הישועי ג'וזף פיצמאייר בשנת תשנ"ה (1995). בשנת תשס"ו (2006) פורסם על קטע חמישי בארמית. היו דעות שהנוסח שהשתמר ביוונית הם שרידים של נוסח הקדום לזה שבמגילות מדבר יהודה.
סידני גוטיירס
קורות חיים
לאחר סיום הלימודים גוטיירס סיים קורס טיס. עד לשנת 1977 הוא היה מדריך במטוס "T-38 טאלון". בשנת 1978 הוא הועבר ליחידת מבצעית והיה טייס מקדונל דאגלס F-15 איגל. בשנת 1981 גוטיירס סיים קורס טיסי ניסוי. הוא היה מעורב בבדיקות של מטוס ג'נרל דיינמיקס F-16 פייטינג פלקון. בסך הכל הוא ביצע כ-4500 שעות טיסה בכ-30 סוגי כליי טייס.
שירות בתחום החלל
בשנת 1984 גוטיירס נבחר ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א. הוא היה בצוות קרקע של מספר משימות. בשנת 1991 הוא השתתף במשימת STS-40 כטייס של מעבורת החלל אטלנטיס (בריאן או'קונור היה מפקד צוות). המשימה פעלה לפי תוכנית שכללה בעיקר ניסויים בתחום ביולוגיה. במשימת STS-59 בשנת 1994 הוא היה מפקד צוות של מעבורת החלל אנדוור. צוות פעל לפי תוכנית שכללה בעיקר בחקר כדור הארץ.
לאחר פרישה מנאס"א
בשנת 1994 גוטיירס פרש מנאס"א, חזר לעיר בה נולד והצטרף לצוות של Sandia National Laboratories שהיא מעבדה לאומית למחקרים בתחומים שונים. הוא כיהן במעבדה בתפקידים ניהוליים שונים. בשנת 2015 הוא פרש מ-SNL ומונה ליושב ראש של Rocket Crafters.
נג'רוזוואג'
נג'רוזוואג' (בהונגרית: Nagyrozvágy) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
מוות על הנילוס (סרט, 1978)
מוות על הנילוס (באנגלית: Death on the Nile) הוא סרט בלשי בריטי עתיר כוכבים משנת 1978 בבימויו של ג'ון גילרמין ובהפקתם של ג'ון ברבורן וריצ'רד ב. גודווין, המבוסס על ספר באותו השם משנת 1937 מאת אגתה כריסטי.
פיטר יוסטינוב משחק בסרט בתפקיד הבלש הבלגי המפורסם הרקול פוארו, גיבור ספריה של כריסטי. הוא שיחק בתפקיד פוארו בעוד חמש הפקות קולנוע וטלוויזיה.
רוב הצילומים נעשו במצרים, באתרי צילום בקהיר, לוקסור, אסואן, הפירמידות במצרים, ובמקדשי אבו סימבל וכרנך. שאר הצילומים נעשו באנגליה.
השיט על הנילוס נערך באוניית המשוטה "כרנך". תבנית העלילה היא כמו ברוב ספריה של כריסטי: חבורה אנשים זרים לכאורה מתכנסת במקום אחד שבמקרה נמצא בו גם הרקול פוארו. מבוצע רצח ופוארו נוטל עליו לחקור אותו. תוך זמן קצר הוא מגלה שיש קשר בין האנשים והנרצח ולבסוף הוא מכנס את כולם בחדר ומגלה להם מי רצח.
הסרט זכה בפרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר וכן בפרס באפט"א לקולנוע באותה קטגוריה. אנג'לה לנסבורי זכתה בפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר ב-National Board of Review.
ב-2004 הופק סרט טלוויזיה בריטי בשם זה עם דייוויד סושה בתפקיד פוארו. ב-2022 יצא לאקרנים סרט קולנוע באותו שם בבימויו של קנת בראנה, שגם גילם בו את דמותו של הרקול פוארו, ולצידו משחקת בין היתר גל גדות.
תקציר העלילה
לינט רידג'ווי (לואיס צ'ילס) היא יורשת עשירה. היא נפגשת בבית האחוזה שלה עם חברתה ג'קלין ("ג'קי") בלפור (מיה פארו) המציגה בפניה את ארוסה סימון דויל (סימון מק'קורקינדייל). לינט מתאהבת בסימון ותוך זמן קצר הם נישאים למגינת ליבה של ג'קי. הזוג הצעיר יוצא לירח דבש במצרים הכולל סיור בעתיקות המפורסמות שלה ושייט על הנילוס.
קבוצת תיירים מטיילת עם הזוג בארמונות אבו סימבל וכרנך ולאחר מכן עולים כולם לספינת הנהר "כרנך" לשייט על הנילוס. בקבוצה נמצאים הבלש הרקול פוארו (פיטר יוסטינוב) וידידו, קולונל רייס (דייוויד ניבן). גם ג'קי מצטרפת לקבוצה ומטרידה את הזוג הצעיר דויל. באחד הפעמים היא רבה עם סימון ויורה בו ברגלו. למחרת נמצאת לינט ירויה בראשה ופוארו ורייס מתחילים לחקור את הרצח.
בהמשך נרצחות גם לואיז וסלומה ופוארו מניח שהרציחות הן בגלל שהן ראו את הרוצח.
סימון וג'קי מכחישים כל קשר לרציחות אך פוארו לא נסוג מקביעתו.
פוארו מציע לסימון לערוך לו מבחן שיראה אם יש סימני אבק שרפה על אצבעותיו. סימון נשבר ומתחיל להתוודות אבל ג'קי נגשת אליו, מחבקת אותו ויורה בראשו ולאחר מכן בראשה.
פרויקט 315
פרויקט 315 – אזרחים בשירות האמת הוא פרויקט התנדבותי שנועד לבדוק את 315 המקרים המופיעים בנספח א' לכתב האישום בתיק 4000, והאם אכן טענות התביעה נכונות. בהמשך הרחיב הפרויקט את הנושאים שבהם הוא עוסק גם לסוגיות נוספות הקשורות לתיק 4000 ולתיקים האחרים במשפט, וכן לתיק הצוללות.
הפרויקט נוסד בשנת 2021 ביוזמת איש הפרסום פעיל הליכוד גיא לוי. לוי, ושאר מובילי הפרויקט, תומכים בנתניהו.
רקע
ב־3 בינואר 2021 הגישה הפרקליטות כתב אישום מתוקן ובו נספח שהכיל 315 מקרים שנועדו להוכיח את המתת. כ־230 מהמקרים שפורטו בנספח היו דרישות לשינוי סיקור תקשורתי, ובכ־150 מתוכן הובאו אינדיקציות למעורבותו של ראש הממשלה.
הפרויקט
פילוח 315 הסעיפים (לפי חברי הפרויקט)
לאחר פרסום הנספח לכתב האישום, גיא לוי עבר על סעיפיו ומצא שאחד מהם תיאר דרישה לפרסום מחמיא של כתבה שעסקה בנושא שסוקר גם בכלי תקשורת רבים אחרים. לוי סבר שהפרסום אינו חריג ושהיה שלילי, ולכן אינו מהווה מתת אסורה. בעקבות המקרה החליט לוי לבדוק את שאר המקרים המתוארים בנספח. לשם כך חבר אל מושיק קוברסקי, ד"ר עדי סבו ומשה מלל, שניהלו יחד צוות ובו כ־100 מתנדבים שבחן את 315 הסעיפים.
בדיקת סעיפי הנספח
לצורך בדיקת הסעיפים, נעזרו חברי הפרויקט באתרים שתיעדו את גרסאותיו השונות של אתר וואלה במועדים שונים בעבר.
לפי חברי הפרויקט:
חברי הפרויקט העבירו את תוצאות הבדיקה לצוות ההגנה בתיק 4000, שהשתמש בחלק מהן במהלך החקירות הנגדיות של עדי התביעה, ופרסמו את מסקנותיהם תוך האשמות כלפי התנהלות הפרקליטות.
פעולות נוספות
בינואר 2022, כתב והלחין הזמן והיוצר אריאל זילבר את השיר ”בנימין ידיד ה׳” שבו תיאר את פרויקט 315. השיר הוקלט כקליפ בהשתתפות חברי הפרויקט, ופורסם בדף הבית של הפרויקט.
בהמשך החודש, הציב לוי שלט חוצות בכניסה לעיר רמת גן עליו הופיעה דמותו של בנימין נתניהו עם הכיתוב:. הצבת השלט בוצעה לאור משא ומתן להסדר טיעון שהתקיים בין נתניהו והיועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט.
אייל לשם
אייל לשם הוא רופא ישראלי, פרופסור לרפואה פנימית ומחלות זיהומיות בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב. מנהל את המכון לרפואת מטיילים ומחלות טרופיות בבית החולים תל השומר (משנת 2019).
ביוגרפיה
לשם הוא בוגר בהצטיינות של בית הספר לרפואה של הטכניון משנת 2000, ובעל התמחות ברפואה פנימית והתמחות-על מחלות זיהומיות בבבית החולים תל השומר. ב-2006, עבר השתלמות קלינית במרכז רפואי CIWEC בקטמנדו. בשנים 2012–2015, עבר השתלמות בהמרכזים לבקרת מחלות ומניעתן (CDC) באטלנטה. בשנת 2019, קיבל תעודה ברפואה טרופית והיגיינה מאוניברסיטת גלאזגו בסקוטלנד.
פרויקט 315
תגובות שחלקו על ממצאי הפרויקט
במקרים מסוימים טענו אנשי הפרויקט שסעיף לפיו כתבה הועלתה לאתר וואלה בעקבות דרישה הינו שקרי, מאחר שהכתבה לא עלתה לוואלה. בראיון בתוכנית ינון מגל ובן כספית, ביקש בן כספית הבהרה מגיא לוי לגבי סעיף כזה, לאור העובדה שהסעיף ציין כי הדרישה נגנזה. גיא לוי השיב: "הכתבה לא עלתה, איך זה יושב בכתב אישום של הענות חריגה?".
בתגובה לשאלה מדוע אם כך נכללו בכתב האישום מקרים שבהם הבקשה לא נענתה באתר וואלה, פרסם בתקשורת עורך הדין שחר בן מאיר מאמר תגובה לפיו אנשי הפרויקט פירשו לא נכון את הביטוי "היענות חריגה" בכתב האישום. לפי טענה זו, בכתב האישום נאמר במפורש שההיענות החריגה לנתניהו הייתה של בני הזוג אלוביץ', ולאו דווקא של אתר וואלה, ולכן אותם מקרים שבהם הדרישה לא נענתה בסופו של דבר באתר וואלה, עדיין יכולים להחשב כהיענות חריגה של אלוביץ'. ההיענות של אלוביץ', לפי דעה זו, מתבטאת בעצם הפנייה שלו לאנשי וואלה ובהפעלת הלחץ שלו עליהם, והדבר נכון גם לגבי מקרים שבהם אנשי וואלה הצליחו לחמוק ממילוי הדרישה של אלוביץ'. בן מאיר אף טען שמקרים בהם הועלתה דרישה לסיקור אירועים שסוקרו גם בכלי תקשורת אחרים, יכולים גם הם להחשב כהיענות חריגה. לפי דעה זו, החריגות עשויה להיות בעצם המעורבות האישית של אלוביץ' כבעל האתר בטיפול בדרישה, ובהיקפה של המעורבות הזו, גם בלי קשר לכך שגם כלי תקשורת אחרים פרסמו את אותה הידיעה.
טענה ביקורתית נוספת שעלתה בתקשורת נוגעת למקרים מסוימים, בהם טענו אנשי הפרויקט שסעיפים לפיהם כתבה הוסרה בעקבות דרישה שגויים, מאחר שהכתבה עדיין קיימת באתר. לפי טענה זו אנשי הפרויקט ביססו את דבריהם על פרשנות שגויה, או לא הכרחית, של משמעות המושג "הסרת כתבה" באתר חדשות.
אייל לשם
ביוגרפיה
פרופ' לשם הוא פרופסור חבר קליני בחוג לרפואה פנימית בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב, חיבר מעל 100 מאמרים מדעיים והשתתף בכתיבת ספרי רפואה. חבר באיגוד הישראלי למחלות זיהומיות, האיגוד הישראלי לפרזיטולוגיה, פרוטוזואולוגיה ומחלות טרופיות ובאיגוד הבינלאומי לרפואת מטיילים.
בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל, בשל התמחותו במחלות טרופיות וזיהומים ויראליים, הרבה להתראיין בכלי התקשורת.
פרויקט 315
תגובות שתמכו בממצאי הפרויקט
להלן דוגמאות למאמרים שתמכו בפרויקט והתפרסמו בתקשורת: המשפטנית פרופסור אמריטה טליה איינהורן פרסמה לתקשורת מאמר תמיכה לפרויקט בערוץ 14 שבו טענה כי ממצאי הפרויקט מחזקים את הטענה שמשפט נתניהו הוא ניסיון להפיכה משפטית ומאמר נוסף באתר מידה, שטען שהפרויקט תרם לסיכול הניסיון להשגת הסדר טיעון, שהייתה לדבריה נוחה לפרקליטות וכן כי הפרויקט הוכיח כי כתב האישום נתפר מסיפורי בדים.
העיתונאי מאיר עוזיאל תיאר את הפרויקט בעיתון מעריב, כחושף "אי דיוקים שקל לכל אחד לבדוק" ואת מתנדבי הפרויקט כ"ישראלים טובים החושבים שצריך מינימום צדק בחיינו".
מעבר להרים
{{פירושונים|
ראו גם
}}