cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אדריכלות כנסיות
בפטיסטריום
מבנה הבפטיסטריום  (לטינית: Baptisterium), המיועד לטקס הטבילה הנוצרי הקתולי, הוא לרוב מבנה נפרד הסמוך אל הבזיליקה. מבנה זה בנוי בדרך כלל בצורה מתומנת, כרמז לשמונה ימים מהלידה לטבילה, ולתחיית ישו ביום השמיני לכניסתו לירושלים. במרכזו של מבנה מרכזני זה, שסגנון בנייתו לקוח ממבני קבורה וזיכרון רומיים, נמצא אגן טבילה מאבן או משיש. על המבנה נשענת בדרך כלל כיפה או גג מתומן. בכנסיות אחרות ממוקם אגן הטבילה בתוך הכנסייה, באחד מאגפיה.
בית המועצה
בית מועצת הקתדרלה או צ'פטר האוס (מאנגלית: Chapter House) הוא מבנה שנפוץ באנגליה בסמוך לכנסיות. מבנה זה הוא היכל עגול, שבו נפגשים הכמרים או הנזירים לישיבות ודיונים שונים. תפקיד מבנה זה הוא למעשה הפרדת המקום בו מתנהלות פגישות מן המקום בו מתפללים ועובדים את האל. מבני בית מועצה התחילו להתפתח בעיקר בצידי כנסיות של מנזרי גברים באנגליה של ימי הביניים.
ארמון הבישוף
לצד קתדרלות רבות שכן מבנה ארמון קטן בו גר הבישוף.
קלויסטר
לצד קתדרלות, בעיקר אלה שהיו חלק ממוסד נזירי, נבנה קלויסטר. זוהי חצר מרובעת המוקפת ב-4 ארקדות (מסדרונות המקורים בקמרונות) ובו חיו הנזירים.
דני טרץ'
דני טרץ' (נולד ב-15 במרץ 1943) הוא מוציא לאור. בעבר היה איש ניהול והפקה בתחום התיאטרון.
ביוגרפיה
נולד בברית המועצות, גדל בפולין ועלה לישראל ב-1961. משנת 1967 ועד 1984 עבד במספר תיאטראות בארץ בתפקידי ניהול, שיווק והפקה. בין היתר שימש כסמנכ"ל בתיאטרון העירוני חיפה, וכמנהל השיווק של פסטיבל ישראל. והתמחה בשיווק מנויים לתיאטרון רפרטוארי.
הפיק את שני הקברטים הסאטיריים של חנוך לוין ("את ואני והמלחמה הבאה" ו-"קטשופ"). וכן שימש שנים רבות כמנהל אישי של לוין. ב-1977 הפיק את סרט הקולנוע פנטסיה על נושא רומנטי שביים אחיו ויטק. בתחילת שנות ה-80 הקים יחד עם עודד קוטלר ונולה צ'לטון את "קבוצת התיאטרון נווה צדק".
ב-1984 פרש מעבודתו בתיאטרון והקים יחד עם מולי מלצר הוצאה לאור חדשה, 'ספרי תל אביב', ששינתה את שמה ב-1994 ל"מפה", בה שימש כמנכ"ל עד 2007. בת זוגו היא הסופרת יעל נאמן. בנו הוא איש חיי הלילה ירון טראקס.
LZ 61
ה-LZ 61 הייתה ספינת אוויר של חיל הים הגרמני בתקופת מלחמת העולם הראשונה. הספינה ביצעה כ-10 פשיטות על אנגליה ו-17 משימות תצפית.
פשיטות על אנגליה
LZ 61 לקחה חלק בכ-10 פשיטות על אנגליה ב-1916: "הספינה הייתה אמורה להתקיף את ליברפול, אבל בגלל תקלה במערכות הניווט היא הפציצה את טיפטון, ברדלי, ודנסבורי ווולסל: בתקיפה זו נהרגו כ-30 אנשים." "הספינה הפילה מספר פצצות בקליטהורפס, מיד אחרי חצות. אחת מהפצצות הרגה כ-31 חיילים מהגדוד ה-3 של מנצ'סטר." "הספינה לקחה חלק במתקפת ספינות האוויר הגדולה ביותר במלחמה, יחד עם עוד 13 ספינות. במהלך התקיפה הצוות חזה בהשמדתה הSL 11, ספינת האוויר הראשונה שנורתה בשטח אנגליה."
השמדתה של LZ 61
ב-27 בנובמבר 1916, הספינה החלה במתקפה האחרונה שלה על אנגליה, בליווי 9 צפלינים אחרים. לאחר שהפציצה מספר כפרים באנגליה, ה-LZ 61 נתקלה בשלושה טייסים של שירות האוויר של הצי המלכותי שהטיסו מטוסי B.E.2. לאחר חילופי אש ספינת האוויר עלתה בלהבות והתרסקה בים, כ-13 קילומטרים מזרחה ללואוסטופט. לא היו ניצולים.
הורולוגיה
הורולוגיה (באנגלית: Horology הקשורה למונח בלטינית horologium שבא מיוונית ὡρολόγιον, "כלי מדידה שמראה את השעה") הוא מדע העוסק במדידת הזמן.
שעוני קיר, שעוני יד, שעונים מכניים, שעוני שמש, שעוני חול, שעוני מים, קוצבי זמן (טיימרים), שעוני נוכחות, כרונומטר ימי ושעונים אטומיים הם כולם דוגמאות לכלי מדידה המשמשים לקביעת הזמן. בשימוש הנוכחי, הורולוגיה מתייחסת בעיקר למדע של מכשירים מכניים לשמירת הזמן, בעוד כרונומטריה היא מונח רחב יותר הכולל מכשירים אלקטרוניים, אשר החליפו במידה רבה את השעונים המכניים בזכות דיוקם הטוב יותר בשמירה על הזמן.
אנשים המתעניינים בהורולוגיה נקראים הורולוגים. מונח זה משמש הן אנשים העוסקים באופן מקצועי עם מנגנון הזמן (שענים) והן חובבי וחוקרי הורולוגיה. להורולוגיה ולהורולוגים יש ארגונים רבים, הן אגודות מקצועיות והן אגודות מדעיות. ארגון ההורולוגיה הגדול ביותר בעולם הוא ה-NAWCC, האיגוד הלאומי של אספני שעונים, שבסיסו בארצות הברית, אך יש לו גם סניפים ושלוחות מקומיות ברחבי העולם.
ספר חנוך
ספרי חנוך הם ספרים חיצוניים המתארים את תולדותיו של חנוך, אחד מבני הדורות הראשונים לאחר אדם ולפני נח, דמות מספר בראשית. הספרים נכתבו במקומות שונים ובתקופות שונות, כשאת חיי חנוך המקראי כנראה שיש לתארך לסביבות שנת 3000 לפנה״ס לפי הכרונולוגיה מקראית.
אוסקר גרדה
ד"ר אוסקר גרדה (בהונגרית: Gerde Oszkár; 8 ביולי 1883 – 8 באוקטובר 1944) היה סייף יהודי-הונגרי שזכה במדליות אולימפיות בסיוף. גרדה נספה בשואה במחנה מאוטהאוזן.
ביוגרפיה וקריירה
גרדה נולד בבודפשט, והשתתף בנבחרות הסיוף של הונגריה במקצוע החרב. באולימפיאדת לונדון בשנת 1908 זכה במדליית הזהב הקבוצתית, כאשר הונגריה הביסה את גרמניה 0-9, את איטליה 5-11 ואת בוהמיה 7-9. לזכייה בתחרות הקבוצתית היו שותפים שלושה סייפים יהודים נוספים: ינה פוקס, דז'ו פולדס ולאיוש ורקנר. בתחרות האישית הוא סיים במקום 11.
באולימפיאדת סטוקהולם בשנת 1912 זכה במדליית זהב קבוצתית נוספת במקצוע החרב לפני אוסטריה והולנד. לזכייה בתחרות הקבוצתית היו שותפים פעם נוספת שלושת הסייפים היהודים פוקס, פולדס וורקנר ולזכייה במדליית כסף עבור אוסטריה היו שותפים שני סייפים יהודים: אוטו הרשמן ואלברט בוגן. בתחרות האישית הוא סיים במקום 23.
לאחר פרישתו מסיוף תחרותי שימש כשופט בתחרויות סיף בינלאומיות.
מותו והנצחתו
עם כיבוש הונגריה בידי הנאצים בשנת 1944, שולח גרדה, כרבים מיהודי הונגריה, להשמדה במחנה ריכוז. גרדה נספה במחנה הריכוז מאוטהאוזן באוקטובר 1944.
בשנת 1989 הונצח גרדה ב"יד לאיש הספורט היהודי" במכון וינגייט.
צוקי ים
צוּקֵי יָם הוא יישוב קהילתי הנמצא בשטחי המועצה האזורית עמק חפר. היישוב שוכן צפונית לעיר נתניה ובצמוד למושב חבצלת השרון, ובו כ-90 בתים.
היסטוריה
בשנת 1997 איחד משרד הפנים את צוקי-ים שמנתה 65 בתי אב עם שכונת עמידר הסמוכה (דרך הזיתים) שמנתה 27 בתי אב. לאחר האיחוד הוכר המקום כישוב עצמאי בשם צוקי-ים.
בשנת 2014 הוצע על ידי המועצה ליצור אשכול יישובים שיכלול את חבצלת השרון, שושנת העמקים וצוקי-ים (אשכול ים חפר) .ואכן היישובים נהנים משתוף פעולה פורה בתחומי פעילות נוער, תרבות ועשיה יומיומית ונעזרים במזכירת יישובים משותפת.
סמוך למושב נמצא גן לאומי אביחיל באתר דיונות חול, עצי חרוב מצוי ואלת המסטיק. אלו הדיונות הדרומיות ביותר במישור החוף בהן שרדה תצורת צומח זו.
החוף הצמוד ליישוב נחשב לאחד החופים היפים במדינה ואף זכה במענק מידי קרן פורד, בשל פעילותם של התושבים לאימוץ החוף. חוף זה מוצע כיום כשמורת טבע עתידית.
בורחה ואיה
בורחה ואיה בלונגה (באנגלית: Borja Valle Balonga; נולד ב-9 ביולי 1992) הוא כדורגלן ספרדי, המשחק בעמדת הקיצוני באלקורקון.
קריירה
ואיה נולד בעיר פונפרדינה שבספרד, ושיחק בקבוצת פונפראדינה המקומית. ב-9 במאי 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי קבוצת המילואים של המועדון, ששיחקה באותה עת בליגה החמישית.
ב-29 בינואר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבכירה, ששיחקה באותה עונה בליגה השנייה כשעלה כמחליף בהפסד קבוצתו 0–1 לוסקה. ב-12 במרץ 2011 כבש את שער הבכורה שלו, שהיה גם שער ניצחון, בניצחון קבוצתו 2–1 על אלבסטה (כדורגל).
ב-21 במאי 2014 עבר לריאל אוביידו, גם היא מהליגה השלישית. הוא כבש תשעה שערים במהלך העונה וסייע לה לעלות לליגה השנייה.
ב-21 ביוני 2016 חתם לשלוש עונות בדפורטיבו לה קורוניה מהלה ליגה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-26 באוגוסט בתיקו 0–0 עם ריאל בטיס.
ב-18 בינואר 2017 הושאל לאלצ'ה מהליגה השלישית עד לתום העונה.
ב-14 באפריל 2018 כבש את שער הבכורה שלו בלה ליגה, בניצחון קבוצתו 3–2 על אתלטיק בילבאו. בתום העונה ירד עם הקבוצה לליגה השנייה.
NTV
ערוץ NTV (ברוסית: ОАО Телекомпания НТВ, רשמית: חברת הטלוויזיה אן.טה.וה.) הוא אחד מערוצי הטלוויזיה הפרטיים הראשונים ברוסיה שהוקם ב-1993 על ידי האוליגרך ולדימיר גוסינסקי באמצעות חברת ההחזקות מדיה מוסט. כיום נמצא בבעלות גזפרום, באמצעות חברת ההחזקות גזפרום-מדיה ונחשב לערוץ המסחרי הגדול במדינה ועד 2001 נחשב לערוץ הטלוויזיה העצמאי היחיד ברוסיה.
הקמת הערוץ
בחודש יוני 1993, העיתונאים איגור מלאצ'נקו, אולג דוברודייב ויבגני קיסליוב השיקו את תוכניות האקטואליה "איטוגי" (תוצאות ברוסית). בחודש יולי 1993 חברו כמה חברות השקעה שביקשו לרכוש את התוכנית ובהמשך לפתח אותה לכדי ערוץ טלוויזיה עצמאי. 20% מהמניות היו בבעלות חברת הטלוויזיה "איטוגי", 80% הנותרים היו בבעלות "מוסט-בנק".
על פי צו נשיאותי מ-22 בדצמבר 1993, הוחלט כי ב-17 בינואר 1994, יהפוך NTV לערוץ הטלוויזיה הרביעי ברוסיה. בעת עלייתו לאוויר הערוץ שידר רק תוכניות אקטואליה שונות. ב-1994 נוספה תוכנית סאטירית בשם "בובות" (קוקלי), הגרסה הרוסית לחרצופים. בהמשך נוספו תוכניות שסקרו את הנעשה בעולם וקולנוע. כמו כן, נוספו תוכניות בידור רבות נוספות. בנוסף, התמקד הערו בסיקור תחרויות הספורט.
בשנת 1999 נבנה אולפן גדול שנקרא בשם "студия-трансформер" (אולפן שנאי), והחלו להופיע מגוון תוכניות עצמאיות בשנים 1999-2000.
החלפת בעלי הערוץ
בחודש יוני 2000, נעצר ולדימיר גוסינסקי, מי שהיה הבעלים של חברת הטלוויזיה NTV. הוא נעצר בהוראת משרד התובע הכללי כחשוד בהונאה, באמצעות חברת ההחזקות שלו "מדיה-מוסט" - זאת כשהוא שרוי במאבק מסיבי מול חברת גזפרום על השליטה בערוץ NTV.
לאחר זמן מה, גוסינסקי שוחרר ואולץ לעזוב את רוסיה. הוא עבר לספרד וסיפר כי נאלץ למכור את "מדיה מוסט" ל"גזפרום" על פי מחיר שייקבע. מנהלי "מדיה מוסט" סירבו לציית להסכם וב-3 באפריל 2001, גזפרום ניסתה להשתלט על בעלי המניות של ערוץ הטלוויזיה NTV והודיעה על שינוי השדרן הראשי. מספר עיתונאים מובילים מחו על המכירה, אך ללא הועיל, וב-11 במאי 2001, "גזפרום מדיה" הפכה רשמית לבעלים של NTV. במחאה, נטשו עיתונאים בכירים רבים יחד העורך הראשי, יבגני קיסליוב את הערוץ.
שיתוף פעולה בינלאומי
בשנת 2018 הערוץ חתם על הסכם הפצה עם נטפליקס שבמסגרתו יופצו סדרות המקור של הערוץ בפלטפורמות של נטפליקס, כמו הסדרה בנתיב הייסורים. בשנת 2019 נחתם הסכם דומה עם דורי מדיה ועם החטיבה הבינלאומית של שידורי קשת, Keshet International, שתפיץ סדרות כמו בצד השני של המוות, שוברט ואחרות. שיתוף הפעולה עם שידורי קשת אפשר הפקת גרסה רוסית לסדרה "כפולים", שנקראת דגל כוזב. בנוסף, הסדרה א.ל.ג'.י.ר., בהפקת הערוץ, תופץ בפלטפורמת TenTime, המיועדת לעולם הערבי.
Sinc
במתמטיקה, לפונקציית ה-sinc, שמסומנת, יש שתי הגדרות:
בשני המקרים, ערך הפונקציה בנקודת אי-הרציפות הסליקה \ x=0 לעיתים קרובות נקבע כערך הגבול שאליו שואפת הפונקציה, כלומר, ל-1. ראו עוד בנושא: הגבול של sin(x)/x.
המונח המקוצר "sinc" הוא קיצור של שמה המלא של הפונקציה "sine cardinal".
תכונות
לפונקציית ה-sinc המנורמלת יש תכונות שהופכות אותה לאידיאליות ביחס לאינטרפולציות ופונקציות בעלות רוחב פס מוגבל (Bandlimited functions):
תכונות נוספות של פונקציית ה-sinc:
הקשר לפונקציית דלתא של דיראק
אף על פי שהיא אינה התפלגות, פונקציית ה-sinc המנורמלת יכולה לשמש לייצוג פונקציית דלתא של דיראק כך:
תשבץ
תשבץ הוא חידת מילים או מספרים המשתלבים בהצלבה, במאוזן ובמאונך, בתוך תבנית משורטטת של משבצות ריקות, לפי רמזים הניתנים לצד התבנית או בתוכה. בין המילים מפרידים באמצעות משבצות המכילות צבע או צורות שונות. יש גם תשבצים בהם המילים מופרדות באמצעות קווים מעובים. במסורת הבריטית מציבים את המשבצות המפרידות בתבנית סימטרית, אך במסורות אחרות (האמריקנית, היפנית) נהוגות שיטות אחרות.
Sinc
הקשר לפונקציית דלתא של דיראק
זה אינו גבול רגיל, משום שאגף שמאל לא מתכנס. עם זאת, מתקיים:
תשבץ
פתרון תשבצים הוא אתגר ליכולות חשיבה שונות או לאוצר הידע הכללי והלשוני של הפותר. יש המשתמשים בתשבצים ככלי להוראת השפה ומשלבים אותם בספרי לימוד, ויש אף מחקרים המראים שהם יכולים לשמש כרפואה מונעת לשיטיון ולמחלת אלצהיימר.
היסטוריה
אפשר לראות באקרוסטיכון את רעיון היסוד של התשבץ, רעיון שפותח בהמשך.
Sinc
הקשר לפונקציית דלתא של דיראק
בביטוי לעיל, כש-a שואף לאפס, מספר התנודות עבור אורך יחידה של פונקציית ה-sinc שואף לאינסוף. אף על פי כן, הביטוי תמיד מתנודד בתוך מעטפת של, ללא תלות בערך של a, והוא שואף לאפס עבור כל ערך של x השונה מאפס. דבר זה מסבך את התמונה הלא-פורמלית של כשווה לאפס עבור כל x למעט הנקודה x=0, וממחיש את הבעיה שבהתייחסות לפונקציית הדלתא כפונקציה ולא כהתפלגות. פתרון דומה נמצא בתופעת גיבס.
תשבץ
היסטוריה
התשבץ הראשון מיוחס לארתור וין (Arthur Wynne), ופורסם ב-21 בדצמבר 1913 בכתב העת New York World (עדיין ללא משבצות שחורות). אך כבר במאה ה-19 הופיעו משחקי מילים דמויי תשבץ בחוברות ילדים בבריטניה, בצרפת ובאיטליה. בשנת 1924 פרסמה הוצאת הספרים "Simon and Schuster" את קובץ התשבצים הראשון.
לפנים קראו לתשבץ בעברית "חידת שתי וערב"; את השם "תשבץ", המקובל בימינו, נתן לו קדיש סילמן, לשונאי ומשורר.
התשבצאי הפורה ביותר היה רוג'ר סקוויירס (Roger Squires) מבריטניה, שב-14 במאי 2007 פרסם את תשבצו ה-66,666 (התשבץ פורסם בחמשת העיתונים החשובים ביותר בבריטניה).
מבנה התשבץ
בתשבץ המקובל הגדרת כל מילה אמורה להיות מנוסחת בצורה מדויקת וחד-משמעית, ולפיה ניתן למצוא את המילה המבוקשת, אלא אם הפותר אינו מכיר את המילה או המושג ואז הוא יכול להיעזר בכלים שונים כגון מילונים ואנציקלופדיות, אולם תמיד קיימת אפשרות לתשובה מתאימה עליה לא חשב מחבר התשבץ. בדרך כלל ההגדרה מנוסחת כשאלה ממנה נגרעו מילות השאלה (מי, מה, איפה וכדומה) והמענה לשאלה היא המילה המבוקשת.
מבנה התשבץ משתנה גם לפי הארץ בה הוא מתפרסם, יש מבנים מקובלים בצפון אמריקה, מבנים אחרים בבריטניה, מבנים מקובלים ביפן וכך הלאה בארצות שונות.
לפעמים (בעיקר בתשבצים המופיעים בביטאונים מקצועיים) מפרסמים תשבץ בנושא ספציפי (למשל תשבץ בנושא "רפואה ובריאות" ב"מכביתון", כתב העת של מכבי שירותי בריאות). במקרה כזה מקובל שרוב ההגדרות עוסקות באותו נושא (שכן כמעט אי אפשר שכולן יהיו באותו נושא).
מספר גדול יחסית של משבצות שחורות בתשבץ מעיד על איכות נמוכה. היחס מחושב על ידי חלוקת סך כל משבצות התשבץ במספר המשבצות השחורות שיש בו. למשל, תשחץ ברוחב של 13 משבצות ובאורך של 18 משבצות מכיל בסך הכול 234 משבצות. אם יש בו 50 משבצות שחורות (או משבצות שבהן מצויות ההגדרות בתשחץ) זה יחס של 4.68=234:50, יחס טוב למדי, אך אם היחס יהיה מספר נמוך בהרבה כמו 3.25=221:68, זה תשבץ באיכות טכנית נמוכה.
סוגי תשבצים
לפי דרך הגשת השאלות, מחלקים את התשבצים לשלוש קבוצות:
תשבצים בישראל
בישראל מתקיימת פעילות ערה בתחום התשבצים:
בתשבצים בשפה העברית לא תמיד ברור מהו הכתיב הנכון לצורך שיבוץ המילים בתשבץ. יש תשבצאים המשתמשים בכתיב חסר, יש המשתמשים בכתיב מלא, ויש המשתמשים בדרך ביניים. בעבר היה מקובל בקרב התשבצאים מתן הגדרות בכתיב חסר, תוך ציון כל הגדרה החורגת מכלל זה, אך כיום יש שינוי במגמה, ורוב התשבצים מבוססים על כתיב ביניים, הדומה לכתיב המקובל בבתי הספר ובעיתונות. יש בין התשבצאים מי שמפרסם את דרך הכתיבה הנהוגה בתשבצים שלו, יש שאינם מפרסמים, ויש אף תשבצאים שאינם עקביים, המשתמשים לעיתים בכתיב חסר ולעיתים בכתיב מלא.
מוסכמה נוספת בכתיבת המילים בתשבצים היא שהגרסה המבוקשת היא הגרסה המילונאית, ללא הטיות. במקרים חורגים מקובל לציין זאת בהבלטה.
דב גולדשטיין
דב גולדשטיין (1931 - 17 באוגוסט 2007) היה עיתונאי וביוגרף. עבד ב"מעריב" מ-1956. נודע ככותב האוטוביוגרפיות של עזר ויצמן, יצחק רבין, רפאל איתן, טדי קולק ושמואל תמיר.
ביוגרפיה
בשנת 1979 כתב עם יצחק רבין את הספר האוטוביוגרפי "פנקס שירות", שבו הגה את הביטוי "חתרן בלתי נלאה", שחולל מהומה באמצעי התקשורת.
דב גולדשטיין נפטר בגיל 76 ממחלת הסרטן. הוא הותיר אחריו רעיה, רותי ושלושה בנים. אחד מבניו הוא העיתונאי ממי גולן.
בית הכנסת אור תורה
בית הכנסת אור תורה הוא בית כנסת בעכו. בית הכנסת הוקם בידי עולים מתוניסיה, והוא מכונה גם "התוניסאי" או "לגריבה", על שם בית הכנסת הגדול באי ג'רבה שבתוניסיה, אף שכיום הוא משמש מתפללים מכל עדות המזרח.
היסטוריה
בית הכנסת הוקם בשנות ה-50 של המאה ה-20 בידי עולים מתוניסיה, במבנה עתיק ששימש עד אז כמתנ"ס. גבאי בית הכנסת ציון בעדאש החליט להוסיף למבנה יצירות פסיפס, כשם שהיה מקובל בבתי הכנסת העתיקים בארץ ישראל. הוא פנה למפעל הפסיפס של קיבוץ אילון, ופסיפס ראשון הוצב בבית הכנסת.
לאורך השנים נוספו עוד ועוד קטעי פסיפס, וכיום קירותיו החיצוניים והפנימיים, תקרתו וחלק מהרצפה מכוסים כולם במאות מיליוני אבני פסיפס צבעוניות. צבעי האבנים טבעיים, ואף אחת מהן לא נצבעה. כולן הובאו ממקומות שונים בארץ ישראל, מרמת הגולן ועד הרי אילת. בנוסף, יש בבית הכנסת 140 חלונות ויטראז'. הפסיפסים והוויטראז'ים עוסקים בתולדות עם ישראל, החל בסיפורי התנ"ך וכלה באירועים מהמאה ה-20, וכן בנופי ארץ ישראל, עריה ועולם החי והצומח שלה. 11 יצירות עוסקות בשואה, וסדרה נוספת של פסיפסים מוקדשת למטבעות ארץ ישראליים לדורותיהם. עד היום מיוצרים רוב הפסיפסים באילון.
בבית הכנסת ארבע קומות. בקומה הראשונה בית מדרש המשמש גם לאירועים וכנסים, בקומה השנייה בית הכנסת עצמו, בקומה השלישית עזרת הנשים ובקומה הרביעית מתחם ובו היצירות העוסקות בשואה.
אלמנט ייחודי נוסף בבית הכנסת הוא הימצאותם של שבעה היכלות (ארונות קודש) שדלתותיהם עשויות כסף. כל היכל מוקדש לנושא אחר: האחד לקהילות ישראל בעולם, השני לצה"ל, השלישי לשואה, הרביעי לעשרת הרוגי מלכות, לעולי הגרדום, לחטיבת כרמלי (ששחררה את עכו במלחמת העצמאות) ולאלי כהן, החמישי לגירוש ספרד, השישי לירושלים והשביעי לבית המקדש. שבעת ההיכלות נועדו לסמל את שבעת הרקיעים. כולם מצופים מבפנים בפסיפס. בית הכנסת הוקם לפני כשישים שנה ועד היום עדיין ממשיכים לתפעל אותו.
גיוזו הברפלד
גיוזו הברפלד (בהונגרית Haberfeld Győző, ידוע גם כגיוזו בקשי (Békési) הברפלד, או גיוזו הלמוש (Halmos) 13 ביוני 1889–1945) היה מתעמל הונגרי ממוצא יהודי שנספה בשואה.
הברפלד היה חלק מקבוצת המתעמלים ההונגרים שזכתה במדליית הכסף הקבוצתית באולימפיאדת סטוקהולם בשנת 1912.
הברפלד נספה במחנה הריכוז מאוטהאוזן במועד לא ידוע בשנת 1945.
אקווטוריה התיכונה
אקווטוריה התיכונה (באנגלית: Central Equatoria) היה אחד מעשרת מחוזות דרום סודאן בשנים 2011 ל-2015. שטחו הכולל היה כ-22,956 קמ"ר, מה שהפך אותו לקטן מבין עשרת המחוזות במדינה. גודל האוכלוסייה בו היה כ-1,103,592 נפש (נכון ל-2008). במקור היה המחוז חלק מחבל אקווטוריה, שפוצל למספר מחוזות. שמו המקורי היה בחר אל ג'באל והוא שונה באופן זמני לפי חקיקה ב-1 באפריל 2005 לאקווטוריה התיכונה. ג'ובה, בירתה של המחוז לשעבר היא גם עיר הבירה של מדינת דרום סודאן.
חלוקה לנפות
מחוז אקווטוריה התיכונה, בדומה לשאר המחוזות, חולק לנפות. בראש כל נפה עמד נציב שמינה נשיא המדינה, סאלווה קיר מאיארדיט. להלן נפות מחוז אקווטוריה התיכונה:
ערים חשובות במחוז לשעבר: ג'ובה, קאג'ו קג'י, ליריה, מנגאלה, רוקון, טאלי, טרקקה, יאי, גמייזה, טומבק, טינדילו, מוני ורג'ונג.
1982 באסטרונאוטיקה
אירועים בולטים
במהלך השנה בוצעו 129 שיגורים, מהם 108 (מעל ל-80%) בוצעו על ידי ברית המועצות.
שיגורי לוויינים
שיגורים שנכשלו מסומנים ב אדום. שיגורים מאוישים מסומנים ב ירוק.
חקר הירח
לא היו שיגורים
ארצות מאדים
ארצות מאדים הן אזורים על מאדים שלהם ניתן השם טרה (בלטינית: Terra), ברבים טראה (בלטינית: Terrae) והם שטחים סלעיים גדולים, שלעיתים קרובות השטחים הללו כוללים תעלות זרימה, מכתשים ו"שטחים כאוטיים". בניגוד לאזורי המישור הנקראים פלניטיה (בלטינית: Planitia; לדוגמה: אמזוניס פלניטיה) ובניגוד לאזורי ה"ימות" הנקראים מארה (בלטינית: Mare; לדוגמה: מארה אריתראיום).
ג'ליל וייט
ג'ליל אחמד וייט (באנגלית: Jaleel Ahmad White; נולד ב-27 בנובמבר 1976 בקליפורניה שבארצות הברית) הוא שחקן אמריקאי, אשר התפרסם בזכות תפקידו כסטיב ארקל בסדרה "אריזה משפחתית", בין השנים 1989–1998. ידוע גם בשל דיבוב סוניק הקיפוד בסדרות הטלוויזיה הראשונות המבוססות על המשחקים.
ביוגרפיה
בגיל 12, לאחר שהופיע בפרסומת למשחק וידאו, קיבל וייט את דמותו של סטיב ארקל בסדרה "אריזה משפחתית". תחילה, מטרתה של הדמות הייתה כהופעת אורח, אך בעקבות הצלחתה הפך וייט לשחקן הראשי בסדרה. בנוסף, הוא שיחק בסדרה דמויות נוספות של משפחת ארקל, ואף כתב מספר פרקים בהיותו בן 19 בלבד. במהלך שנות שידור התוכנית, הופיע וייט בתפקידי אורח כ"סטיב ארקל" בסדרות: "צער גידול בנות", "אבא חורג, אמא חורגת" ו"מיגו". כאשר בוטלה הסדרה ב-1998, סיפר וייט בראיון כי אינו מעוניין לשחק את דמותו של ארקל יותר. בעקבות הצלחת הדמות היה קשה לוייט לקבל תפקידים אחרים כיוון שדבקה בו ה"תווית" של סטיב ארקל.
ב-1999, וייט חזר למרקע בקומדיית המצבים "בוגרים", הסדרה, ששודרה ברשת UPN (בארץ בערוץ 3), עסקה בבחור צעיר שמתמודד לראשונה עם החיים כאדם בוגר. וייט גם כתב והפיק מספר פרקים. הסדרה לא משכה קהל רב ובוטלה לאחר עונה אחת. <BR> בנוסף באותה שנה דיבב וייט את דמותו של מרטין לותר קינג בסרט האנימציה "Our Friend, Martin". וייט גם דיבב את דמותו של סוניק הקיפוד.
ב-2006 שיחק בסרט "שואפים גבוה".
בשנת 2011 שיחק בסרט הילדים "חופשת הקיץ של ג'ודי מודי" בכיכובה של הת'ר גראהם.
בשנת 2019 גילם את אריק בסדרת הטלוויזיה הקומית של נטפליקס "משפחה אחת".
היבארי מיסורה
היבארי מיסורה (ביפנית: 美空ひばり, מיסורה היבארי; 29 במאי 1937 – 24 ביוני 1989) הייתה שחקנית וזמרת אנקה עטורת פרסים יפנית, שהוכתרה כ"אוצר לאומי חי". אתר מכירות התקליטים הגדול HMV מיקם אותה בין 50 הזמרים הגדולים ביותר בכל הזמנים, והיא הייתה האישה הראשונה ביפן שקיבלה את "פרס הכבוד של העם" (国民栄誉賞), שהוענק בעבור תרומותיה המשמעותיות לתעשיית המוזיקה. היבארי מיסורה היא גם אחת המוזיקאיות המצליחות ביותר בעולם מבחינה מסחרית, ועד מותה היא הקליטה קרוב ל-1,400 שירים ומכרה 68 מיליון תקליטים. הביקוש לתקליטיה גבר לאחר מותה, ועד לשנת 2001 נמכרו יותר מ-80 מיליון מתקליטיה. שירת הברבור שלה, "קְווה נוֹ נַגַרֶה נוֹ יוֹ ני" (川の流れのように), מבוצע לעיתים קרובות על ידי תזמורת ואמנים שונים כהוקרה לזכרה, כולל ביצועים נודעים על ידי שלושת הטנורים, טרזה טנג, מריאצ'י דה טקליטלן (Mariachi Vargas de Tecalitlan) ולהקת שתים עשרה בנות (女子十二樂坊).
הקריירה המוזיקלית
היבארי מיסורה נולדה כ"קאזואה קאטו" (加藤和枝) באיסוגו-קו, יוקוהמה שביוקוהמה שביפן. אביה היה מאסוקיצ'י קאטו (加藤増吉), מוכר דגים, ואמה, קימי קאטו (加藤喜美枝), עקרת בית. המוצא של אבותיה של מיסורה נתון במחלוקת. הועלו טענות שמיסורה היא ממוצא קוריאני, וכי לה ולמשפחתה החזיקו דרכונים קוריאנים. אחרים דוחים טענות אלו וטוענים כי מוצאה יפני ולא קוריאני. מיסורה הפגינה כישרון מוזיקלי מגיל צעיר. לאחר ששרה לאביה במסיבת פרידה במלחמת העולם השנייה, הוא השקיע חלק נכבד מחסכונות המשפחה בקידום הקריירה המוזיקלית של בתו. ב-1945, בהיותה בת שמונה, היא הופיעה לראשונה באולם קונצרטים ביוקוהמה, תחת השם קאזואה מיסורה (美空和枝), שם שהציעה אמה. שנה אחר כך היא הופיעה בשידור ב-NHK, הרדיו הלאומי של יפן, והכישרון שהפגינה בשירתה השאיר רושם על המלחין היפני מאסאו קוגה. הוא התייחס אליה כאל ילדת-פלא עם האומץ, ההבנה, והבגרות הנפשית של מבוגר. בשנתיים אחר-כך, התפרסמה כזמרת מוכשרת וערכה מופעים באולמות נודעים שכל הכרטיסים להם נמכרו. קריירת ההקלטות שלה החלה ב-1949, בגיל שתים עשרה, כששינתה את שם הבמה שלה ל"היבארי מיסורה", והשתתפה בסרט "נודוג'ימן-קיו ג'ידאי" (のど自慢狂時代), שהפך את מיסורה לדמות מוכרת ביפן. מאוחר יותר באותה שנה היא הקליטה את הסינגל הראשון שלה, "קאפה בוגי-ווגי" (河童ブギウギ), עבור Columbia Music Entertainment והוא הפך ללהיט מסחרי ומכר יותר מ-450,000 עותקים. אחר כך היא הקליטה את "קנאשיקי קוצ'יבואה", שהושמע באופן קבוע ברדיו והפך להיט לאומי. כשחקנית, היא השתתפה בכ-160 סרטים מ-1949 עד 1971, וזכתה בפרסים רבים. הופעתה בסרט "טוקיו קידו" מ-1950, שבו גילמה תפקיד של יתומת רחוב, סימלה הן את הקשיים והן את האופטימיות הלאומית ביפן שלאחר מלחמת העולם השנייה. הסינגל השלישי שלה היה מהסרט, והיה להיט נוסף: "ואטאשי וה מאצ'י נו קו".
כזמרת היא התפרסמה בביצועיה לאנקה, צורה סנטימנטלית של מוזיקה יפנית פופולרית, שצצה במהלך העשורים הראשונים של המאה ה-20, והייתה ידועה בשל הופעותיה החיות, ושירתה שהקיפה את רגשות הכאב של אלו הסובלים. למרות שלא הבינה אנגלית היא הקליטה ביצועים מעולים של שירי ג'אז קלאסיים.
במהלך הקריירה המוזיקלית שלה היא הקליטה 1,401 שירים, כשהשיר הנמכר ביותר היה "יאווארה" שנמכר ב-1.8 מיליון עותקים.
בעיותיה הבריאותיות ומותה
מיסורה סבלה מבעיות בריאותיות בשנותיה האחרונות. באפריל 1987 התמוטטה מיסורה לפתע בדרכה להופעה בפוקואוקה. היא הובהלה לבית חולים, שם אובחנה כסובלת מנמק עצם (אוסטאונקרוזיס) שנגרם מדלקת כבד כרונית. הוא אשפזה בבית חולים בפוקואוקה, ולבסוף הראתה סימי החלמה באוגוסט. היא חזרה להקליט שיר חדש באוקטובר, ובאפריל 1988 הופיעה בקונצרט בטוקיו דום. למרות כאב עז ברגליה היא ביצעה במופע 39 שירים.
ניצחון זה על המחלה היה לזמן קצר בלבד. שנים של שתיית משקאות חריפים החלישו את הכבד שלה, ומצבה הידרדר. ב-24 ביוני 1989, היא מתה מדלקת ריאות לאחר שאושפזה בבית החולים בטוקיו. היא הייתה בת 52. על מותה התאבלו רבים ברחבי יפן.
החל ב-1990 משמיעים תחנות הרדיו והטלוויזיה את שירה "קְווה נוֹ נַגַרֶה נוֹ יוֹ ני" (川の流れのように) ביום הולדתה על מנת להפגין כבוד לזכרה. בסקר לאומי שערך ה-NHK ב-1997, נבחר שירה כשיר היפני הגדול בכל הזמנים על ידי יותר מעשרה מיליון איש.
מוזיאון
ב-1994 נפתח "מוזיאון היבארי מיסורה" באראשייאמה בקיוטו. המבקרים בבניין זה עוקבים אחר ההיסטוריה של חייה של היבארי מיסורה באמצעות תצוגות מולטימדיה, פריטים שונים שהיו שייכים לה או קשורים בה. עד סגירת המוזיאון זמנית ב-30 בנובמבר 2006, לרגל שיפוצים, ביקרו במוזיאון מעל ל-5 מיליון איש. עד השלמת השיפוץ הועברו המוצגים העיקריים לאגף תקופת שוֹוָה במוזיאון אדו-טוקיו. "תיאטרון היבארי מיסורה" נפתח ב-26 באפריל 2008, ובין השאר זה המקום היחיד ביפן בו ניתן לרכוש CD של שיר של מיסורה שלא פורסם מעולם.
אנטיגואה וברבודה במשחקים הפאראלימפיים
אנטיגואה וברבודה השתתפה פעם אחת בלבד במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים לונדון (2012). במשחקי החורף לא נטלה אנטיגואה וברבודה חלק מעולם.
האתלט היחידי אותו שלחה המדינה למשחקים שנערכו בלונדון בשנת 2012 היה האצן ג'מול פילגרים. פילגרים היה ספורטאי בעל שאיפות אולימפיות אולם תאונת דרכים בה היה מעורב בשנת 2009 שאילצה לקטוע את רגלו הימנית מעל הברך גדעה את החלום. ב-15 במרץ 2012 הקימה המדינה ועד פאראלימפי במטרה אחת בלבד - לשלוח את פילגרים להתחרות במשחקים הפאראלימפיים.
ברמן
בְּרֶמֶן (בגרמנית: Bremen) היא אחת משלוש ערי-המדינה בגרמניה, יחד עם ברלין והמבורג, אך בניגוד להן, המדינה ברמן מורכבת מברמן, שהעניקה למדינה את שמה, ומהעיר ברמרהאפן (Bremerhaven), הנמצאת 53 ק"מ צפונית לה. השטח בין שתי הערים שייך למדינת סקסוניה התחתונה. ברמן היא העיר העשירית בגודלה בגרמניה, עם כ-550 אלף תושבים, המתפרסים על שטח גדול יחסית - 325 קמ"ר (העיר החמישית בגודל שטחה בגרמניה). נמלה של ברמן הוא השני בגודלו בגרמניה, אחרי זה של המבורג. כשמינית מתושבי ברמן אינם גרמנים; מתוכם כ-40% הם טורקים. בשנת 2004 הוכרזו בית עיריית ברמן ופסל רולנד שלידו כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה
העיר הוזכרה בכתב לראשונה בשנת 782, כשחיל הצבא של קרל הגדול התקדם לאורך נהר הווזר במטרה לנצר את השבטים ששכנו במקום. חמש שנים לאחר מכן ייסד בה קארל את הבישופות הראשית של צפון אירופה, ובכך הפכה העיר לאחד מהמרכזים הראשיים של העולם הנוצרי. הבישופים ששלטו בברמן היו הכוח המניע מאחורי מעשה ההתנצרות של ארצות סקנדינביה.
במאה ה-12 קרא היינריך הארי, דוכס סקסוניה, תיגר על עוצמתם הרבה של הארכיבישופים. היינריך הפך לשליט בפועל של ברמן, מה שהפחית מכוח הכמורה. ברמן הפכה לעיר מסחר מצליחה שכללה נמל גדול, שאוניותיו חלשו על כל החלק הדרומי של הים הצפוני. השליטה הזו הסתיימה כאשר ברית ערי הנזה, שהייתה בתחילה מצומצמת רק לים הבלטי, החלה להתפשט גם לים הצפוני. בשנים המוקדמות של המאה ה-14 התקיפו אוניות מטעם ברמן את אוניות ערי ברית הנזה. כדי להימנע ממלחמה הוסכם על צירוף ברמן לברית הערים.
ברמן נשארה חברה לא נלהבת בברית הנזה. למרות שברמן דרשה סיוע ועזרה במלחמותיה עם שבטים שונים על פריזיה, היא לא השתתפה במרבית מהמבצעים שנערכו על ידי ברית הנזה בים הבלטי. המאבק הוחרף עוד יותר ב-1425, כשתושבי ברמן שרפו מסמכים הנזאטיים בכיכר העיר. ב-1427 כבר לא הייתה ברמן חברה בברית הנזה; אובדן הכוח הפתאומי הוביל לתביעות טריטוריאליות מצד מדינות שכנות לברמן; המדינה נאלצה למסור שטחים ניכרים.
ב-6 במרץ 1901 ניסו מתנקשים לרצוח את וילהלם השני בברמן.
ראש עיריית ברמן, משמש גם כראש ממשלת המדינה ("נשיא הסנאט" הוא תוארו הרשמי).
חינוך ותרבות
בברמן שתי אוניברסיטאות ושלוש מכללות, בהן לומדים כ-31,000 סטודנטים. אחת האוניברסיטאות היא האוניברסיטה הבינלאומית של ברמן, אשר נוסדה ב-1999; זו ייחודית בגרמניה בכך שהיא נמצאת בידיים פרטיות, ולפיכך דורשת מהלומדים בה תשלום שכר לימוד; כמעט בכל האוניברסיטאות האחרות בגרמניה הלימודים בחינם. הלימודים באוניברסיטה זו מתנהלים באנגלית. בברמן שבעה מוזיאונים.
מבצע פוארטו
מבצע פוארטו (ספרדית: Operación Puerto) הייתה פעולה של רשויות החוק בספרד שהתבצעה ב-23 במאי 2006 וכללה פשיטה על מרפאות שהופעלו על ידי רופא הספורט אופמיאנו פואנטס ומעצרים של פואנטס ושל חשודים אחרים שנחשדו בארגון סימום שיטתי בענפי ספורט שונים. בתחילה, הואשם פואנטס במעורבות בסימום של כ-200 ספורטאים במטרה לשפר את ביצועיהם הספורטיביים. במשפטו שנערך ב-2013 נתברר כי 211 מנות הדם שנתפסו היו שייכות ל-35 ספורטאים.
מאז פרסום המבצע, מיד עם ביצועו, הפכו החקירה ותוצאותיה לאחד הנושאים המשפיעים ביותר בתחום הסמים בספורט בכלל וענף מרוצי האופניים בפרט. על אף שנטען בתחילה כי על לקוחותיו של פואנטס נמנו טניסאים וכדורגלנים מפורסמים, תשומת לבה של התקשורת התמקדה, כמעט באופן בלעדי, רק במספר מצומצם יחסית של רוכבי אופניים שבשמותיהם נקבו החוקרים. נכון למאי 2017, 15 רוכבים הושעו מקבוצותיהם עקב קשירת שמם לפרשה. שלושה רוכבים הודו בשימוש בסמים בעקבות הפרשה ונגד אחד נמצאו הוכחות לכך שהיה מעורב בפרשה. כמו כן, בידי WADA קיימים זיהויים של כל הספורטאים החשודים בפרשה, אך כיוון שתקופת ההתיישנות על העבירות חלפה, אין ביכולת הסוכנות לפרסם את שמותיהם.
המבצע
ב-23 במאי 2006 עצרה ה-Guardia Civil הספרדית (רשות משטרתית-צבאית) את מנהלה הספורטיבי של קבוצת האופניים "ליברטי סגורוס-וירט", מנולו סאיז, את דוקטור אופמיאנו פואנטס ושלושה חשודים נוספים בחשד כי עסקו בסימום ספורטיבי. במקביל, ביצע הכוח הספרדי פשיטות על מספר דירות, כולל דירתו של פואנטס. בחיפושים בדירות נתפסו אלפי מנות של סטרואידים אנבוליים, כ-100 מנות של מוצרי דם ומכשור שנועד לטפל במנות אלו. כמו כן, נתפסו רשימות בהן קושרו מנות הדם הממוספרות לכינויי צופן של הספורטאים להם היו המנות מיועדות.
השפעת המבצע על הטור דה פראנס של 2006
התגובה המיידית לפעולה הייתה הודעתו של הספונסר הראשי של קבוצתו של סאיז, חברת הביטוח ליברטי סגורוס, על פרישתה ממימון הקבוצה עקב הנזק שנגרם לתדמיתה. המממן המשני הצליח לחבור לקבוצה של חברות גדולות מקזחסטן ויצר את קבוצת "אסטנה-וירט". הקבוצה השווייצרית "פונאק" השעתה שניים מרוכביה ששמותיהם הודלפו מן החקירה: סנטיאגו בוטרו וחוזה אנריקה גוטיירז שזכה באופן מפתיע, מספר שבועות לפני כן, במקום השני בג'ירו ד'איטליה. במקביל, ביקש ארגון ASO המארגן את הטור דה פראנס מקבוצת אסטנה-וירט ומהקבוצה הספרדית "קומיונידד ולנסיאנה", ששמם של רבים מרוכביה נקשר בחקירה, לא להופיע למרוץ היוקרתי. היומון הספרדי אל פאיס פרסם פרטים נוספים על החקירה ושמות נוספים של רוכבי אופניים שנחשדו כלקוחותיו של פואנטס. שני השמות המפורסמים ביותר ברשימה היו של יאן אולריך ואיוואן באסו שנחשבו כשני המועמדים המובילים לזכות בטור דה פראנס שאמור היה להתחיל חודש וחצי לאחר פרסום הפרשה. קבוצותיהם של אולריך ובאסו השעו אותם מפעילות ומאוחר יותר אף פיטרו אותם. כמו כן הושעה הספרדי פרנסיסקו מנצבו שסיים רביעי בטור דה פראנס של 2005 לאחר שגם שמו הופיע ברשימות החשודים.
החקירה וההדלפות
בנובמבר 2006 פורסם בעיתון הספרדי אל מונדו כי בבדיקות שנערכו במעבדה בברצלונה נמצא כי בחלק ממנות הדם שנתפסו היו רמות גבוהות של אריתרופויאטין (EPO) והעיתון שיער כי הדבר לא היה מתוכנן על ידי פואנטס, אלא נבע מחוסר שליטת הספורטאים ברמות ה-EPO בדמם. לדעת, כתבי העיתון שיטת פואנטס עבדה כך: הספורטאים ביקרו במרפאתו מספר שבועות לפני אירוע היעד שלהם והפקידו במרפאה מנה מדמם. פואנטס הפריד באמצעות צנטריפוגה את תאי הדם מהפלזמה. תאי הדם הוזרקו לספורטאים לפני אירוע היעד ובכך הגבירו את יכולתם להתאושש ממאמצים קשים. במידה ולאחר העירוי נמצא כי רמת ההמטוקריט (יחס באחוזים בין נפח תאי הדם לבין הנפח של כלל דגימת הדם) בדמם גבוהה בצורה מסוכנת, הם קיבלו עירוי של פלזמה כדי לדלל את דמם.
בסוף יולי 2006 קיבלו חמישה רוכבים מקבוצת "אסטנה-וורת": חוסבה בלוקי, איזידרו נוזאל, סרז'ו פאוליניו, אלן דייוויס ואלברטו קונטדור, רוכבים שנמנע מהם להשתתף בטור דה פראנס עקב החשדות שהועלו לגביהם במבצע פוארטו, אישור כתוב מאת שלטונות החוק הספרדי כי אין להם כל קשר לממצאים וחקירות במסגרת מבצע פוארטו.
בתחילת אוקטובר 2006 הודיע בית המשפט הספרדי במדריד להתאחדות האופניים הספרדית (RFEC) כי מסמכי החקירה לא יועברו להתאחדות לצורך חקירותיה היא בקשר לחשדות כנגד רוכביה. בהמשך אותו חודש נוקו מאשמה איוואן באסו ויאן אולריך (הראשון בבתי משפט באיטליה ובספרד והשני בבית משפט ספרדי) בטענה כי לא הוכחה מעורבותם בפרשה. שלושה ימים לאחר זיכויו של אולריך הודיעה התאחדות האופניים הספרדית כי הפסיקה את החקירה בקשר לרוכבים ששמם נקשר בפרשה.
במרץ 2007 נסגר תיק החקירה ללא העמדה לדין של איש מהמעורבים בפרשה מאחר שבית המשפט הגיע למסקנה כי בעת התרחשות המבצע לא היה בפעולות שהתבצעו (הסימום הספורטיבי) משום עבירה על חוקי המדינה.
ביולי 2006, טען פואנטס כי על לקוחותיו נמנו גם כדורגלנים וטניסאים ובדיוק שנה אחת לאחר מכן, ביולי 2007, נשא פואנטס הרצאה בפני סטודנטים באוניברסיטה ספרדית וטען כי גם בענפי ספורט אחרים אחוז המשתמשים בסמים דומה לזה שבמרוצי אופניים. לטענתו, הסיבה להבדל בכמות התפיסות של שימוש בסמים בין רוכבי האופניים ובין ספורטאי הענפים האחרים, נעוצה בכמות הביקורות והבדיקות בכל ענף.
במאי 2007 דווח כי במפגש של הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט שנערך במונטריאול, הביע מנכ"ל פיפ"א, ספ בלאטר, עניין בחומר החקירה של מבצע פוארטו, וזאת, לאחר שהעיתון הצרפתי לה מונד הודיע כי יש בידיו מסמכים מתוך חומר החקירה בהם מדובר על "תוכניות להכנות עונתיות" לשחקני מועדוני ברצלונה וריאל מדריד. בשום הזדמנות, לא ננקבו שמות כדורגלנים בהקשר לחקירות ולהדלפות בפרשה.
ב-14 בפברואר 2008 מסר העיתון הספרדי אל פאיס כי בית המשפט הספרדי הורה לפתוח מחדש את תיק החקירה בפרשה. פתיחת החקירה מחדש היא כנראה תוצאה של לחץ שהפעילו גופי ספורט בינלאומיים על שלטונות הספורט בספרד. שיאו של לחץ זה בא לידי ביטוי במספר התבטאויות של בכירים בארגונים הבינלאומיים למלחמה בסימום ספורטיבי בקונגרס עולמי בנושא סמים בספורט שנערך בנובמבר 2007.
ב-28 בינואר 2013 נפתח במדריד משפטם של חמישה נאשמים מרכזיים בפרשה: פואנטס, אחותו, מנולו סאיז, ויסנטה בלדה (Vicente Belda) וחוסה איגנציו לברטה. הם הואשמו בפגיעה בבריאות הספורטאים שהשתמשו בחומרי האמרוץ. בסיום המשפט, ב-30 באפריל 2013, נמצאו פואנטס ולברטה אשמים בפגיעה בבריאות הציבור. פואנטס נדון לשנת מאסר על תנאי ורישיונו כרופא נשלל לארבע שנים. שאר הנאשמים, כולל מנהלי הקבוצות סאיז ובלדה, זוכו במשפט. השופטת לא נענתה לבקשתם של הרשויות הספרדית והבינלאומית למלחמה בסמים בספורט, לנתח את 211 מנות הדם שנתפסו במבצע ושייכות ל-35 ספורטאים.
הודאות רוכבים
באפריל 2007 פרסמה סוכנות הידיעות הגרמנית כי נמצאה התאמה בין דגימות DNA שנלקחו מיאן אולריך ובין מנות דם שנתפסו במבצע. חודש לאחר מכן הודו איוואן באסו ומיקלה סקרפוני במעורבות בפרשה ובסוף יוני הודה בראיון שנתן לדר שפיגל הרוכב הגרמני יירג יקשה במעורבותו בפרשה תוך תיאור מפורט של הדרכים שבהן נעשה הסימום בעבר ולפני התפוצצות הפרשה. מנהלים ספורטיביים של קבוצות האופניים ורופאי ספורט אותם האשים יקשה במעורבות בסימום המאורגן הכחישו את שייחס להם יקשה. בעקבות ההדים שעוררה הפרשה ועלייה מחודשת של נושא הסמים בספורט לסדר היום הציבורי, הודו שני רוכבים בולטים בשימוש בסמים. ביארנה ריס, הרוכב הדני שניתק את שרשרת ניצחונותיו של מיגל אינדוראין וניצח בטור דה פראנס ב-1996, והפך למנהלה הספורטיבי המצליח של אחת מהקבוצות החזקות ביותר בפלוטון המקצועני, הודה שנטל סמים בעת היותו רוכב. הרוכב הגרמני הפעיל, אריק צאבל, שזכה שש פעמים בחולצה הירוקה בטור דה פראנס וארבע פעמים במרוץ מילאנו-סן רמו הודה גם הוא כי בעברו השתמש ב-EPO.
רוכבים בולטים ששמם נקשר לפרשה
בסך הכל פורסמו שמותיהם של 34 רוכבים ששמם נקשר בפרשה. בין הרוכבים ששמם נקשר לפרשה:
A Day in the Life
השיר הוקלט, בהפסקות, בין ה-19 בינואר 1967 וה-23 באפריל 1967. השיר הוא שילוב של שני שירים נפרדים, שנכתבו על ידי ג'ון לנון (בתים 1, 2 ו-4) ופול מקרטני (בית 3). מלבד הביטלס, משתתפת בנגינת השיר תזמורת בת 41 נגנים.
הקלטת השיר
אחרי ההקלטות הראשוניות, המשיכו הביטלס בהקלטת השיר ב-3 בפברואר 1967, כשמקרטני השלים את חלק השירה והוסיף את נגינת הבס ואילו רינגו סטאר ניגן מחדש, בהדרכתו של מקרטני, על התופים.
בהמשך אותו חודש, ב-10 בפברואר 1967, כונסו באולפני ההקלטה 40 נגני תזמורת. על־פי רעיונו של מקרטני, היה על הנגנים לנגן מן התו הנמוך ביותר לתו הגבוה ביותר וממהירות הנגינה הנמוכה ביותר עד לגבוהה ביותר, כדי ליצור קרשנדו באמצעו ובסופו של השיר. בניצוחם של מקרטני וג'ורג' מרטין חזרו הנגנים על הקרשנדו ארבע פעמים, לכל אחד מערוצי ההקלטה.
ההקלטות באו לסיומן ב-22 בפברואר 1967, כאשר ארבעת חברי הלהקה, יחד עם מל אבנס, ניגנו בו זמנית אקורד אחד בפסנתר (מי מז’ור) כסיום לשיר. מאוחר יותר באותו יום הוסיף ג’ורג’ מרטין גם צלילי הרמוניום והכפיל את צלילי הפסנתר המוקלטים.
השיר הוחרם על ידי ה-BBC עוד לפני צאת האלבום בגלל השורה I'd love to turn you on, שלכאורה התייחסה לשימוש בסמים.
הצלחה
נכון לאפריל 2020, סך מצטבר ההשמעות של השיר ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי עומד על כ-62 מיליון.
נגנים נוספים
}}
בית חזון
בית חזון היא שכונה בכפר הרא"ה, שתושביה טוענים למעמד עצמאי כיישוב קהילתי. בית חזון שייכת למועצה אזורית עמק חפר.
תושבים מהמושב הסמוך, אלישיב, טוענים כי אדמות השכונה הן בבעלותם ואף יזמו דיון בוועדת הפנים והגנת הסביבה על כך. המועצה האזורית עמק חפר כופרת בטענותיהם.
מקס Q
בהנדסת אווירונאוטיקה, נקודת הלחץ הדינמי המקסימלי, הנקראת גם maximum Q או max Q, היא נקודת הגובה שבה העומס האווירודינמי על כלי רכב חללי בטיסה אטמוספירית הוא מקסימלי. זהו פקטור חשוב בתכנון המבני והמשימתי של רקטות, טילים, וכלי רכב חלליים אחרים שמטיילים דרך האטמוספירה.
לחץ דינמי, q, מוגדר מתמטית כ:
כאשר \rho היא צפיפות האוויר המקומית, ו־v היא המהירות של כלי הרכב. עבור משימת שיגור טיפוסית מהקרקע אל החלל, הלחץ הדינמי הוא:
לפיכך, על פי משפט רול, יש תמיד נקודה שבה הלחץ הדינמי הוא במקסימום. הנקודה בה זה קורה נקראת max Q.
במילים אחרות, בגובה מתחת ל־max Q, ההשפעה של תאוצת כלי הרכב מתגברת על הירידה בצפיפות האוויר כך שנוצר יותר לחץ דינמי (אנרגיה קינטית מתנגדת) הפועל על כלי הרכב. בגובה מעל max Q, ההפך הוא הנכון. הלחץ הדינמי שפועל נגד כלי הרכב יורד כשצפיפות האוויר יורדת, ובסופו של דבר מגיע ל־0 כאשר צפיפות האוויר הופכת לאפס.
במהלך משימת אפולו טיפוסית, ה־max Q מתרחש בגובה של בין 13 ל־14 קילומטר (43,000-46,000 רגל).
נקודת ה־max Q היא נקודת מפתח במהלך שיגור רקטה, שכן זו הנקודה בה השילדה חווה עומס מכני מקסימלי.
היכל הספורט בית מכבי
היכל הספורט בית מכבי הוא היכל הספורט העירוני של העיר ראשון לציון, שנפתח בשנת 2008. ההיכל נמצא ברחוב גולדה מאיר, בסמוך לתחנה המרכזית החדשה של ראשון לציון.
היסטוריה
ההיכל נבנה בשנת 2008 במטרה ליצור "בית" לקבוצות מכבי ראשון לציון בכדוריד ובכדורסל ומכאן שמו - בית מכבי. האולם נחנך ב-5 באוקטובר 2008 כשקבוצת הכדורסל מכבי ראשון לציון הפסידה במשחק אימון לאחת הקבוצות הבכירות באירופה, אולימפיאקוס פיראוס.
האולם משמש לאירועים רבים נוספים, הן של האגודה והן של העירייה. כמו כן, אירח האולם את משחקי רבע הגמר, חצי הגמר והגמר של גביע המדינה בכדורסל נשים לעונת 2009. המתחם מכיל חדרי כושר, חדרי הלבשה ומלתחות ואת משרדי ההנהלה של הקבוצות.
ב-2011 נחשפה תוכנית להקים לצידו של האולם, היכל ספורט חדש עם כ-5,000 מקומות ישיבה והפיכת האולם הקיים לאולם משני של היכל הספורט. האולם החדש נועד לעלות כ-150 מיליון שקל. בהמשך הוחלט על ידי עיריית ראשון לציון לקדם הקמת היכל ספורט שכזה במיקום שונה בעיר הקרוב לאצטדיון הכדורגל העירוני.
האולם אירח את גמרי גביע ווינר בכדורסל ב-2013 ו-2018 ואירח חלק ממשחקי טורניר גביע וינר גם ב-2014.
מאז שנפתח ב-2008 שימש האולם גם לאירוח משחקי נבחרת ישראל בכדוריד ואף אירח משחקים של נבחרת ישראל בכדורסל נשים עד לחנוכת היכל קבוצת שלמה במתחם הדרייב אין בתל אביב בשנת 2014.
בקיץ 2016 שופץ הפרקט.
יחסי ארצות הברית–גינאה ביסאו
יחסי ארצות הברית–גינאה ביסאו הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין רפובליקת גינאה ביסאו.
היסטוריה
שגרירות ארצות הברית השעתה את פעילותה בביסאו ב-14 ביוני 1998, בעיצומו של עימות אלים בין הכוחות הנאמנים לנשיא ויירה, לבין המשטר הצבאי. לפני ואחרי סגירת השגרירות, ארצות הברית וגינאה-ביסאו נהנו מיחסים דו-צדדיים מצוינים.
ארצות הברית הכירה בעצמאותה של גינאה ביסאו ב-10 בספטמבר 1974. שגריר גינאה ביסאו לארצות הברית ולאומות המאוחדות היה אחד הראשונים ששלחה האומה לחו"ל. ארצות הברית פתחה את שגרירותה בביסאו ב -1976, והשגריר האמריקני הראשון הציג אישוריו מאוחר יותר באותה שנה.
הסיוע האמריקני החל ב-1975 עם מענק של 1 מיליון דולר לנציבות האו"ם לפליטים. מזון חירום היה מרכיב מרכזי בסיוע ארצות הברית לגינאה ביסאו בשנים הראשונות שלאחר העצמאות. מאז 1975, ארצות הברית סיפקה למדינה סיוע בפן הכלכלי בהיקף של כ-65 מיליון דולר.
מאז מלחמת 1998, ארצות הברית סיפקה למעלה מ-800 אלף דולר להסרת פסולת הומניטרית לארגון לא ממשלתי שהוציא מעל ל-2,500 מוקשים ו-11,000 תחמושות שלא התפוצצה מהעיר ביסאו; 1.6 מיליון דולר לסיוע במזון; וכמעט 3 מיליון דולר בסיוע לפליטים, שיפור תעשיית הקשיו וקידום הדמוקרטיה.
ארצות הברית וגינאה-ביסאו חתמו על הסכם בינלאומי בתחום החינוך וההכשרה (IMET) ב-1986, ובמהלך שנת 1998, ארצות הברית סיפקה מתקני הוראה באנגלית וכן ציוד תקשורת וניווט לתמיכה בתוכנית המעקב החופית של חיל הים. תוכנית הסיוע ההומניטארי של הפיקוד האירופאי סייעה ב -390 אלף דולר לבניית בתי ספר, מרכזי בריאות וגשרים.
חיל השלום נסוג מגינאה ביסאו ב-1998 בתחילת מלחמת האזרחים.
באוגוסט 2004 בוטלו סנקציות לפי סעיף 508 של חוק ההקצאות לעסקים זרים, שהוטלו כתוצאה מההפיכה הצבאית של ספטמבר 2003, וביסאו שוב הפכה להיות זכאית ל-IMET ולסיוע ישיר אחר.
במרץ 2007 חתמו ארצות הברית וברזיל על מזכר הבנות משולש עם גינאה ביסאו, המדגיש פרויקט התחזקות פרלמנטרית שיושם לראשונה ב-2005.
שגרירת ארצות הברית לגינאה ביסאו, מרסיה ברניקט, יושבת בדקר, בירת סנגל. בנוסף, סגן ראש המשלחת הוא ג'יי ט. סמית'.
כיום אין בביסאו שגרירות אמריקנית. שגריר ארצות הברית בסנגל, המתגורר בדקר, מוכר כשגריר ארצות הברית בגינאה-ביסאו. העובדים המקומיים משרתים את משרד הקישור של ארצות הברית בביסאו, ודיפלומטים אמריקאים מהשגרירות בדקר נוסעים לעיתים קרובות לביסאו כדי לנהל יחסים דיפלומטיים נורמליים.
מנרה (אי)
האי מנרה (באנגלית: Manra Island), המכונה גם האי סידני (Sydney Island) הוא אי במרכז האוקיינוס השקט המהווה חלק מאיי פניקס שבקיריבטי.
היסטוריה
האי התגלה בשנת 1832 על ידי רב החובל אמט, אשר קרא לאי בשם "סידני". האי היה אחד מהאיים שישובם תוכנן על ידי בריטניה במסגרת תוכנית יישוב איי פניקס. בשנת 1938 הוכרז האי כשמורת טבע לציפורים ובשנת 1975 הוכרז כשמורת טבע לבעלי חיים.
הפילהרמונית של מינכן
הפילהרמונית של מינכן (בגרמנית: Münchner Philharmoniker) היא אחת משלוש תזמורות גדולות במינכן, לצד תזמורת רדיו בוואריה ותזמורת האופרה הממלכתית של בוואריה.
תולדות התזמורת
את התזמורת ייסד במינכן בשנת 1893 פראנץ קאים, בנו של יצרן פסנתרים, וקרא לה תזמורת קאים. בשנת 1895 התיישבה התזמורת מושב של קבע בטונהאלה (אולם הקונצרטים) העירוני. תוך זמן קצר החלה למשוך אליה מנצחים ידועי שם: גוסטב מאהלר ניצח על הקבוצה בפעם הראשונה בשנת 1897 והיא ניגנה בניצוחו בביצועי בכורה את הסימפוניות הסימפוניה הרביעית והשמינית שלו. ברונו ולטר ניצח על התזמורת בנגינת השיר על הארץ של מהלר בביצוע בכורה, לאחר מות המלחין. פליקס ויינגרטנר היה מנהלה המוזיקלי משנת 1898 עד 1905 ווילהלם פורטוונגלר הצעיר הטביע את חותמו בניצוח הבכורה שלו על תזמורת מינכן בשנת 1906. תלמידו של ברוקנר, פרדיננד לווה, יצר מסורת של ביצועי ברוקנר, הנמשכת עד עצם היום הזה.
במשך כל שנותיה נוהלה התזמורת (שנודעה משנת 1910 בשם Munich Konzertverein Orchestra) במימון פרטי, אבל בשנות מלחמת העולם הראשונה הצטמצם תקציבה מאוד והנגנים גויסו לשירות צבאי, נסיבות שאילצו את התזמורת להיסגר. אחרי המלחמה לקחה עיריית מינכן את התזמורת תחת חסותה והפעילה אותה מחדש בהנהגתו של המלחין הנס פפיצנר, אשר הוחלף עד מהרה על ידי חלוץ ברוקנר, זיגמונד פון האוזגר. בשנת 1928 ניתן לתזמורת שמה הנוכחי.
בעת המלחמה נהרס אולם הקונצרטים והתזמורת, שנותרה חסרת בית, נסגרה שוב לתקופת מה. אחרי המלחמה חזרה לאיתנה בניהולם הסולידי של הנס רוזבאוד ורודולף קמפה. בשנת 1979 לקח את התזמורת לידיו המאסטרו סרג'יו צ'ליבידאקה והעלה אותה לרמה עולמית מן הגבוהות ביותר. המנצח הרומני, שנודע בתובענותו כלפי הנגנים, יצר צליל ייחודי לתזמורת אך סירב להקליט עמה. במשך התקופה הזאת הייתה התזמורת מושא לפרסומת מביכה ולתביעות משפטיות עקב יחסה המפלה כלפי נגנית טרומבון.
אחרי מות צ'ליבידאקה היו המנהלים המוזיקליים ג'יימס לוויין וכריסטיאן תילמן. מאז 1985 שוכנת התזמורת במרכז התרבות גאסטייג. במהלך תולדותיה הופיעה התזמורת הפילהרמונית של מינכן בביצועי בכורה של יצירות מאת גינתר ביאלאס, אנטון ברוקנר, האראלד גנצמר, לואיג'י נונו, גוסטב מאהלר ואחרים.
גישה ישירה לזיכרון
גישה ישירה לזיכרון (באנגלית: Direct memory access, בקיצור DMA) היא תכונה של מערכות מחשב ומיקרו-מעבדים, המאפשרת לתת-מערכות מסוימות של המחשב לבצע קריאה או כתיבה מהזיכרון, באופן עצמאי ובלתי תלוי במעבד. ללא תכונה זו, כל העברת נתונים בין חלקים שונים של המחשב דורשת את תיווכו של המעבד. לדוגמה, DMA מאפשר טעינה של נתונים מהכונן הקשיח ישירות לזיכרון המחשב, מבלי שהמעבד יטען כל נתון מהכונן הקשיח, ויעביר אותו אל הזיכרון.
נהוג ליישם גישה ישירה במרכיבים כגון:
היתרון בשיטת הגישה הישירה הוא החיסכון בפעולות מעבד לטובת העברת נתונים. במקום להתעסק בהעברת נתונים, פעולה שלרוב אינה דורשת עיבוד או התייחסות לתוכן הנתונים, המעבד פנוי לטפל בפעולות עיבוד אחרות, ואפילו בתוכנות אחרות שרצות במחשב באותו הזמן. החיסרון בשיטת הגישה הישירה הוא שאין בקרה מרכזית ובלעדית על הזיכרון - דבר שמגדיל משמעותית את הסיכויים למקרים של השחתת זיכרון.
מועדון ווינX: סוד הממלכה האבודה
מועדון ווינX: סוד הממלכה האבודה (באיטלקית: Winx Club - Il segreto del regno perduto) הוא סרט קולנוע איטלקי באורך מלא בהנפשה ממוחשבת, מסוגת פעולה, הרפתקאות, רומנטיקה ופנטזיה, שמבוסס על סדרת ההנפשה "מועדון ווינX" ששודרה לראשונה בשנת 2004 וזכתה להצלחה רבה ברחבי העולם. הסרט נוצר, נכתב, הופק ובוים על ידי איג'יניו סטראפי, יוצר סדרת ההנפשה, יחד עם כתיבתו של שון מולינו שלקח חלק בכתיבת הסדרה. חברת ההפקה של הסרט היא Rainbow S.p.A, שהקימה במיוחד להפקתו את החברה "Rainbow CGI" שעוסקת בהנפשה ממוחשבת. כמו כן לקחו חלק בהפקת הסרט Rai Fiction שהשקיעה 2.5 מיליון יורו להפקתו, Brain Zoo Studios האמריקאית ו-GDC International Limited הסינית.
הסרט מתרחש לאחר אירועי שלוש העונות הראשונות של הסדרה, כאשר קו העלילה העיקרי בהן היה החיפוש של בלום, אחת מצוות הווינX הכולל נערות פיות, אחר הממלכה האבודה שלה והוריה הביולוגים שנעלמו. הסרט, שמציג לראשונה את הדמויות בהנפשה ממוחשבת שבסדרה הן בהנפשה מסורתית, עוקב אחר בנות הווינX, שיחד עם לוחמים המכונים "המומחים" וחברים נוספים, יוצאות להרפתקה שבסופה הן מוצאות את ספארקס, הממלכה האבודה של בלום שבסדרה נקראה דומינו, ואת הוריה הביולוגים, המלך אוריטל והמלכה מריון. הסרט כולל אלמנטים של סיום מפני שהוא היה אמור לשמש כסיום הסדרה, אך עקב הצלחתה הוחלט להפיק לה עונות נוספות. מוטיב הסרט הוא שלכל אחד יש משהו שמייחד אותו ומעצב את אישיותו.
העבודה על הסרט נמשכה כשלוש שנים וכללה קשיים רבים, מכיוון שזו הייתה הפעם הראשונה שהחברה התעסקה בהנפשה ממוחשבת. במאי 2007 הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הקולנוע בקאן למפיצים בינלאומיים, שם הוא קיבל תאריך הקרנת בכורה. ב-30 בנובמבר 2007 הסרט, שאורכו כ-85 דקות, הוקרן לראשונה בבתי הקולנוע באיטליה בהפצת 01 Distribution, שם רוב הביקורות שקיבל מהמבקרים היו שליליות. בהמשך הסרט הופץ ברחבי העולם והוקרן בכ-21 מדינות שונות, ביניהן ישראל, שם הסרט הוקרן לראשונה בדיבוב עברי ב-17 ביולי 2008 בהפצת סרטי שפירא. בנוסף להפצת הסרט בבתי הקולנוע, הוא הופץ לצפייה ביתית ב-DVD ושודר ברשתות הטלוויזיה. הסרט הרוויח ממכירות הכרטיסים ברחבי העולם כ-16,688,332 דולר, מתקציב של 25 מיליון אירו. בשנת 2008 הסרט היה מועמד לפרס דוד דה דונטלו בקטגוריית האפקטים הוויזואליים הטובים ביותר, כאשר הוא הפסיד לסרט הלייב אקשן "The Girl by the Lake".
תקופה קצרה לפני הקרנת הבכורה של הסרט, הופץ הפסקול שלו בדיסק באיטליה ב-16 בנובמבר 2007. הפסקול כולל כ-7 שירים ואורכו כ-25 דקות, כאשר ששת השירים הראשונים שבו נכתבו ובוצעו על ידי אליסה רוסלי, והשיר השביעי שבו נכתב ובוצע על ידי נטלי אימברוליה. בדיבוב העברי רק שלושה שירים בוצעו בעברית בביצוע אסתר אתי קסטרו, כאשר שאר השירים הושמעו בשפת המקור. לסרט, שהסתיים בסוף פתוח, הופק סרט המשך שהוקרן לראשונה בשנת 2010 בשם "מועדון ווינX: הרפתקה קסומה" ואחריו הופק הסרט "מועדון ווינX: במעמקי הים הקסום" שהוקרן לראשונה בשנת 2014.
רקע
מועדון ווינX היא סדרת הנפשה מסורתית איטלקית המשלבת אלמנטים מהסוגה היפנית "מאהו שוג'ו". הסדרה מתרחשת ביקום בדיוני המרוכב ממספר עולמות וכולל בתוכו פיות, מכשפות, לוחמים, פיקסים, ענקים, טרולים, מפלצות ויצורים נוספים. חלק מפרקי הסדרה מתרחשים גם בעיר דמיונית בשם גרדניה שנמצאת בכדור הארץ. הסדרה עוקבת אחר שישה נערות שמכנות את עצמן "ווינX" - בלום הפיה של אש הדרקון, פלורה הפיה של הטבע, סטלה הפיה של השמש הזורחת, ליילה, טקנה הפיה של הטכנולוגיה ומוזה הפיה של המוזיקה. הנערות לומדות באלפיה, בית ספר לפיות, מצילות את היקום הקסום ומשיגות כוחות חדשים. בעונה השלישית הן השיגו את הכוחות המכושפים לאחר שכל אחת מהן הגנה על הכוכב שלה ועל האנשים שבו, מלבד בלום שהשיגה את הכוח בצורה שונה מפני שהממלכה שלה ותושביה, ביניהם הוריה הביולוגים, נעלמו. מפני שבלום השיגה את הכוח בצורה שונה, היא לא נחשבת לפיה מכושפת מושלמת, דבר שמונע ממנה לעשות את כל הכישופים - כמו כישוף המיני ווינX שמאפשר להתכווץ. לנערות יש בני זוג לוחמים המכונים המומחים, אשר לומדים בבית ספר המזרקה האדומה. בסיום העונה השלישית יש שישה מומחים, כאשר בעונה הזאת הצטרף חבר חדש לצוות - נאבו, בן הזוג של ליילה שלא נראה עם הדמויות במהלך הסרט, מלבד בסופו בו הוא נראה רוקד עם ליילה בנשף לכבוד הולדת ממלכת ספארקס מחדש. המומחים בסרט כוללים את סקאי הנסיך של ארקליון (שבמהלך הסרט מוכתר למלך) ובן הזוג של בלום, היליה בן הזוג של פלורה, ברנדון בן הזוג של סטלה, טימי בן הזוג של טקנה וריבן בן הזוג של מוזה.
במהלך שלוש העונות הראשונות של הסדרה, בלום מנסה למצוא את הוריה הביולוגים ולהציל את ממלכתה ובכל עונה היא מגלה פרטים נוספים. במהלך העונה השלישית בלום מגלה שהוריה לקחו חלק בקבוצת קוסמים המכונים "מסדר האור" שנלחמו נגד שלוש המכשפות הקדומות. בקרב הסופי הוריה הביולוגים של בלום ושליטי ממלכת ספארקס (בסדרה נקראת דומינו), אוריטל ומריון, נעלמו יחד עם המכשפות הקדומות. בסצנת הסיום של העונה השלישית של הסדרה, שעלילת הסרט מתרחשת אחריה, פרגונדה, המנהלת של בית הספר לפיות, מדברת עם בלום ואומרת לה שהכוחות המכושפים שלה לא מושלמים ושהיא חושבת שבלום מוכנה למצוא את הוריה, כאשר בלום מסכימה איתה. בסרט רואים כיצד בלום וחבריה יוצאים לחיפוש אחר הוריה הביולוגים ולהצלת ממלכת ספארקס, כאשר הוא מציג לראשונה את הדמויות בהנפשה ממוחשבת.