cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יצחק יוסף
עמדותיו
בשנת 2020 ביקר בחריפות את הרב אליעזר מלמד על כך שנפגש עם רבה רפורמית.
במהלך כהונתה של ממשלת ישראל השלושים ושש נאבק במתווה הגיור של השר מתן כהנא, וכאות מחאה על פעולותיו של כהנא סירב להיפגש איתו.. לאחר שמינה כהנא את הרב בניהו ברונר כמנהל מערך הגיור, אמר הרב יוסף שאין תוקף לגיורים הנעשים בפיקוחו.
בעקבות תמיכתו העקרונית של הרב חיים דרוקמן במתווה שיאפשר גיור על ידי רבני ערים (בתנאי שיוסכם בידי הרבנות הראשית), ביקר אותו הרב יוסף ואמר: "אני תמה עליו. .. עם כל הכבוד לרב דרוקמן, הוא כמו מרן בתורה? הוא שווה לרב אלישיב?", מאוחר יותר שלח הרב יוסף את תלמידו הרב יצחק לוי להתנצל, להדגיש את הערכתו לרב דרוקמן ולהבהיר שכוונתו הייתה שרבנים בני דורינו אינם יכולים לחלוק על רבני הדורות הקודמים.
הרב יוסף ידוע בהתנגדותו התקיפה לעליה להר הבית בזמן הזה. בשנת 2022 ביקר בחריפות את חבר הכנסת איתמר בן גביר על כך שהוא עולה להר הבית "נגד כל גדולי ישראל האמיתיים", וקרא להתרחק ממנו.
פועלו הספרותי-תורני
סדרת הספרים "ילקוט יוסף" החלה בשנת 1971 כליקוט פסקיו של הרב עובדיה יוסף בחיבורי השו"ת שלו "יחוה דעת", "יביע אומר", "חזון עובדיה" ועוד. לאחר שיצאו כעשרה כרכים החל הרב יוסף לעסוק גם בהלכות שאביו לא התייחס אליהן, כולל בנושאים הנוגעים לחידושים טכנולוגיים, וכן צירף פסקי הלכה עם הערות ומקורות. הוא המשיך להיצמד לשיטת אביו בפסיקת ההלכה והותיר את השם המקורי על כנו. אביו עבר על כרכי הסדרה והעניק להם את הסכמתו. כמו אביו, סגנון הכתיבה בפסיקותיו הוא בעיקר לפי דעת רבי יוסף קארו (מחבר השולחן ערוך) ורוב פסקיו כשיטתו.
בה'תשמ"ח (1988) הוציא לאור את המהדורה הראשונה של הסידור "חזון עובדיה", שבו נכתבו סדרי התפילה והלכות התפילה של אביו. בשנה זו זכה בפרס הרב טולידאנו לספרות תורנית על ספרו איסור והיתר. בשנת ה'תשע"א (2011) יצא לאור מחדש הסידור במהדורה משופרת כולל שינויי נוסחאות. הוא מתנגד לסידורי התפילה על פי נוסח מרוקו וטוען שבמרוקו לא התקיים נוסח תפילה ייחודי.
באמצע העשור הראשון של המאה ה-21 החל לכתוב את סדרת הספרים "עין יצחק", שעוסקת בכללי הפסיקה. כן כתב את "שלחן המערכת", ספר תשובות בהלכה ומאמרים הדומה במתכונתו לספר "שדי חמד" של הרב חיים חזקיהו מדיני. בה'תשע"ו הוציא לאור את קונטרס הספיקות, העוסק בספק דאורייתא לחומרא וספק דרבנן לקולא. בה'תשע"ט הוציא לאור את הספר מעתיקי השמועה, העוסק בכללי השולחן ערוך והרמ"א.
חיים אישיים
היה נשוי במשך תקופה קצרה לבתו של החזן והמוהל רפאל אבוהב, אך התגרש ונישא בשנית לרות, בתו של המקובל הרב רחמים עטיה. לזוג חמישה ילדים. בנו הבכור, עובדיה נשוי לבתו של הרב שלמה משה עמאר, בתו מרגלית נשואה לברוך, בנו של הרב יהודה דרעי ובתו הקטנה הייתה נשואה לבנו של הרב מאיר סייג, רבה של מעלות תרשיחא. מתגורר בשכונת סנהדריה המורחבת בירושלים.
פבריס נואל
פבריס נואל (צרפתית: Fabrice Noël; נולד ב-21 ביולי 1985) הוא כדורגלן מהאיטי.
קריירה
נואל נסע עם קבוצתו למסע משחקים בארצות הברית. יומיים לפני חזרתו, אימו התקשרה אליו וסיפרה לו שרצחו את שני אחיו הגדולים, ולכן אסור לו לחזור לביתו. קבוצתו של נואל חזרה להאיטי והוא קיבל מקלט מדיני בארצות הברית. אמריקאי בעל שורשים מהאיטי אסף אותו לביתו, רשם אותו לתיכון פאלם ביץ', פלורידה, ושכנע אותו להיבחן בקבוצת הכדורגל של התיכון. נואל התקבל לקבוצה והחל לשחק בה.
במקביל ללימודים בתיכון ולמשחקים בקבוצה, נואל ניקה שולחנות במסעדות. בכסף שהרוויח קנה שקי אורז ושעועית, אותם שלח למשפחתו. בשנתיים וחצי בפאלם ביץ' הבקיע 130 שערים. קבוצות הכדורגל של ה-MLS מיהרו להחתימו, אבל החוקים לא איפשרו לו לשחק בליגה, עד שיקבל תעודת בגרות.
בקיץ 2005, לאחר שסיים את לימודיו, החתימה אותו קבוצת קולורדו ראפידס. לאחר חצי שנה בקבוצה, בגיל 19, זכה בתואר רוקי השנה של הקבוצה.
כדורגלן השנה בארצות הברית
תואר הכדורגלן האמריקאי של השנה הוא פרס המוענק מטעם פדרציית הכדורגל של ארצות הברית, בחסות חברת המכוניות שברולט, לכדורגלנים האמריקאים הטובים ביותר של השנה. תואר זה הוא הפרס הוותיק ביותר בכדורגל האמריקאי.
טיסקרצ'ן
טיסקרצ'ן (בהונגרית: Tiszakerecseny) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית טיסקרצ'ן קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-1,017 תושבים בשנת 1991 עד 979 תושבים בשנת 2020.
שם העיר הוזכר לראשונה בתעודות משנת 1324.
יהודי טיסקרצ'ן
יהודים חיו בטיסקרצ'ן בתקופות זמן שונות והקהילה היהודית פעלה במקום עד להירצחם של רוב יהודי הכפר בשואה.
בכפר קיים בית קברות יהודי ובו כ-26 מצבות של יהודי המקום. ולאחר המלחמה הוקמה אנדרטה לזכר נרצחי הכפר בשואה ועליה שמות 28 נרצחי השואה מכפר.
צפרדע חץ זהובה
צפרדע חץ זהובה (שם מדעי: Phyllobates terribilis; משמעות השם המדעי: "מטפס עצים קטלני") היא מין של צפרדע ממשפחת הדנדרובטיים, המכונות גם צפרדעי חץ הרעל על שם רעלם החזק ששימש את האינדיאנים במשיחת חצים מורעלים. צפרדע זו אנדמית לחופי האוקיינוס השקט של קולומביה. צפרדע זו היא המין בעל הרעלן הקטלני ביותר במשפחתה ואחת מהחיות הרעילות הקטלניות ביותר בעולם.
הצפרדע בעלת צבעים זהובים. היא בעלת גוף קטן שאורכו 55 מ"מ בממוצע. רגליה הארוכות עוזרות לה לקפץ ומצוידות בכריות לאחיזה המאפשרות טיפוס על צמחים. יש לה שיניים קטנות בלסתה. הצפרדע פעילה בשעות היום ומבלה רוב זמנה על צמחייה בקרקע היער. בניגוד לרוב הצפרדעים חיה בחבורות של 2–6 פרטים.
מונרכיה העוברת בירושה
מונרכיה העוברת בירושה היא הסגנון הנפוץ ביותר של מונרכיה וצורתן של כמעט כל המונרכיות הקיימות כיום בעולם.
תחת מונרכיה העוברת בירושה מגיעים כל המלכים מאותה משפחה, והכתר עובר ישירות מחבר אחד של המשפחה לחבר אחר במשפחה. לשיטת הירושה יש יתרונות בהיותה יציבה, מתמשכת וצפויה מראש, כמו גם הגורמים הפנימיים המייצבים של חיבת המשפחה והנאמנות המשפחתית.
למשל, כאשר המלך או המלכה במונרכיה העוברת בירושה מת או מתפטר, הכתר עובר בדרך כלל לדור הבא, כלומר, צאצאם, בדרך כלל על פי סדר הבכורה. כשצאצא זה מת קודם לכך, עובר הכתר לצאצאו, או אם אין לו צאצאים, הכתר עובר לאחות, אח, אחיינית, אחיין, בן-דוד, או קרוב משפחה אחר. בדרך כלל נקבע היורש במונרכיות העוברות בירושה באמצעות חוק המגדיר את סדר היורשים, כך שידוע היטב מראש מי יהיה המונרך הבא, גם אם מתרחשים מקרי מוות פתאומיים. סדר היורשים האופייני במונרכיות העוברות בירושה מבוסס על צורה כלשהי של זכות הבכורה, אך קיימות שיטות אחרות כמו העברת הירושה לגברים בלבד על פי גילם (קודם אחיו של המונרך ואחר כך בניו), בחירה (באירלנד כך היו נבחרים ראשי השבטים והמלכים תהליך הקרוי באנגלית tanistry) והסכם רוטציה, שהיו נפוצים יותר בעבר.
בעבר היו הבדלים בשיטות הירושה, בעיקר סביב לשאלה האם הירושה מוגבלת לזכרים בלבד, או האם גם הנקבות ראויות למלוך. מתייחסת למערכות בהן לנקבות אסור למלוך או להעביר את זכויות הירושה לצאצאיהן הזכריים (ראו החוק הסאלי). "אגנאט" מוגדר כסוג מיוחד של קרוב משפחה של אדם כאשר קיים אב קדמון משותף שממנו יש לכל אחד משניהם שושלת רצופה של בנים זכרים בלבד. לעומתה, התייחסה פעם לכל סוג של ירושת ממלכה או ירושה אחרת שבה התאפשר גם לזכרים וגם לנקבות להיות יורשים, אם כי כיום המונח מתייחס במפורש לירושה שווה על פי הבכורה בלא קשר למגדר.
מלוכה נבחרת יכולה לפעול באופן מעשי כמו מונרכיה העוברת בירושה, למשל כאשר הזכות להיבחר מוגבלת לבני משפחה אחת בלבד (ואף מוגבלת יותר אם הדבר מותר על פי חוקי הקדימות בבחירה). דבר זה אירע בעבר, בדרך כלל בצורה איטית, במונרכיות שבמקור היו מונרכיות נבחרות. צורה אחרת של מלוכה העוברת בירושה, על אף שהייתה כביכול נבחרת, היא כאשר המונרך המכהן מביא לבחירה במהלך חייו את יורשו הנבחר (בן, בת, אח, אחות, או קרוב משפחה אחר) כשעדיין יש ביכולתו להפעיל את מלוא השפעתו על מנת לכוון את הבחירה לתוצאה הרצויה מבחינתו.
ברבות ממדינות אירופה של סוף ימי הביניים היו מונרכיות נבחרות באופן רשמי, אבל אותה משפחה אחזה בהגה השלטון כבר במשך מאות בשנים, ואת מצב כלאיים זה ניתן לכנות כמונרכיה פסאודו-נבחרת, העוברת בפועל בירושה, כאשר שיטת הירושה עוברת שינוי בצורה איטית. רובן של המונרכיות הנבחרות מסוג זה הפכו רשמית למונרכיה העוברת בירושה בתחילת העידן המודרני.
כרכום (יישוב)
כרכום (כַּרְכֹּם) הוא יישוב קהילתי ברמת כורזים, סמוך לערוץ הירדן ההררי מצפון לכנרת, בתחום המועצה האזורית מבואות החרמון.
היישוב הוקם בשנת 1986 על ידי תושבים ממושבים באזור, והוא נקרא "כרכום" הוא על שם היישוב הקדום שהתקיים בעבר באותה הנקודה.
בכניסה ליישוב קיימת נקודת תצפית לעבר הכנרת ובקעת בית ציידא בשם "מצפה שגב", המנציחה את זכרו של אחד מבני היישוב. במקום עוברת דרך הירדן ההררי המובילה עד גשר בנות יעקב, דרך שנפרצה ונסללה על ידי הקרן הקיימת לישראל. בעבר, הייתה גישה מהיישוב אל גשר הדודות, שאיננו עוד.
אוכלוסיית היישוב מונה כ-600 נפשות, כאשר מרבית התושבים חילונים. בכרכום פועלים 2 גני ילדים, מעון יום, מרפאה וטיפת חלב, שירותי דואר, מזכירות, בית כנסת, נגריה, מוסך ומגרשי ספורט. מרבית מן הילדים לומדים בבית הספר היסודי ”רמת כורזים” שבמושב אליפלט ובתיכון ”עמק החולה” שבקיבוץ כפר בלום.
אורית קמיר
אורית קמיר (נולדה ב-8 באפריל 1961) היא חוקרת ומרצה למשפט, מגדר ותרבות, פעילה פמיניסטית ועומדת בראש ההנהלה של המרכז הישראלי לכבוד האדם.
ביוגרפיה
בשנת 1996 החלה ללמד באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 2001 החליטה ועדת המינויים של האוניברסיטה להעניק לה קביעות, אך ועדת המינויים העליונה ביטלה את ההחלטה. קמיר הגישה תביעה נגד האוניברסיטה לבית הדין האזורי לעבודה בירושלים על ההחלטה שלא לקדמה. לדברי קמיר נבעה ההחלטה מהתנכלות ואפליה על רקע דעותיה, ובמיוחד על כך שניסחה את החוק למניעת הטרדה מינית וקידמה את חקיקתו. האוניברסיטה נימקה את ההחלטה בעיקר ביחסים רעועים של קמיר עם עמיתיה ותלמידיה. בשנת 2003, בהליך של גישור, הושגה פשרה בין הצדדים, על פיה תחזור קמיר ללמד בדרגת מרצה בכירה למשך שש שנים, אך לא בפקולטה למשפטים. עבודתה באוניברסיטה העברית הסתיימה בשנת 2009.
במשך מספר שנים לימדה גם באוניברסיטת מישיגן. בשנים 2007–2009 הייתה עמיתה במכון הרטמן ליהדות בירושלים, בשנים 2011–2012 הייתה מרצה בכירה במרכז האקדמי פרס, בשנת 2014 שהתה באוניברסיטה האירופית בפירנצה ועוד.
בפברואר 2015 פסק בית הדין האזורי לעבודה בתל אביב, כי פיטוריה של קמיר מהמרכז האקדמי פרס היו שלא כדין, והטיל על המוסד לשלם לה פיצויים בסך חצי מיליון ש"ח.
ביום העצמאות של שנת 2020 הדליקה אורית קמיר משואה בטקס הדלקת משואות אלטרנטיבי.
פעילות ציבורית
בהיותה מנהלת המחלקה המשפטית של שדולת הנשים, השתתפה קמיר בייזום וניסוח של מספר הצעות חוק (כמו החוק למניעת אלימות במשפחה) ובהגשת עתירות לבג"ץ (למשל בדבר זכויותיהן של עולות חדשות). כמתנדבת באגודה לזכויות האזרח הגישה את בג"ץ מיכל אפרת-ארנן, שבו נפסקה זכותן של נשים לשנות את שם משפחתן ללא קשר למעמדן האישי. שימשה כחברת הנהלה בארגון "בצלם", והייתה חברה מייסדת של ארגון "איתך", יחד עם רחל בנזימן ונטע זיו.
ב-1997 ניסחה (במאמר שפורסם בכתב העת "משפטים") את הצעת החוק למניעת הטרדה מינית. לאחר שעובדה בוועדה לקידום מעמד האישה בכנסת בראשות יעל דיין, אושרה הצעת החוק והייתה לחוק למניעת הטרדה מינית.
בשנת 2004 הקימה עם רבקה אלישע את "המרכז הישראלי לכבוד האדם", ונכון ל-2014 היא עומדת בראש הנהלתו.
בשנת 2013 זכתה ביחד עם יפעת ביטון בפרס המשפט, צדק חברתי וזכויות אדם מטעם הקרן החדשה לישראל וקרן דפנה לשנת 2013. הפרס ניתן על:
ג'יילן דורן
ג'יילן מונטז דורן (באנגלית: Jalen Montez Duren; נולד ב-18 בנובמבר 2003) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הסנטר בדטרויט פיסטונס.
אורית קמיר
פעילות ציבורית
בשנת 2015 עברה בקריאה טרומית (אך לא קודמה הלאה) הצעת חוק למניעת התעמרות בעבודה שקמיר הייתה מיוזמיה וממנסחיה. במקרים מעטים שבהם הוגשו תביעות בגין התעמרות, הזכירו בתי דין אזוריים לעבודה את הצעת החוק בפסקי דין שבהם הוענקו פיצויים לעובדים התובעים.
ג'יילן דורן
קריירה
בנערותו שיחק דורן גם בייסבול ופוטבול, בטרם החליט להתמקד רק בכדורסל. הוא החליט לשחק עבור קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת ממפיס,   וב-19 בנובמבר 2021 קלע 19 נקודות, אסף 19 ריבאונדים וחסם חמש זריקות בניצחון 74–62 על מערב קנטאקי. בשנתו היחידה באוניברסיטה העמיד ממוצעים של 12 נקודות, 8.1 ריבאונדים ו-2.1 חסימות למשחק. ב-18 באפריל 2022 הכריז על מועמדותו לדראפט 2022 ב-NBA.
אורית קמיר
פעילות ציבורית
קמיר מתחה ביקורת על מגמות קיצוניות ביישום החוק למניעת הטרדה מינית, והגדירה אותן ביטוי של פוריטניות מוסרנית ביחס למין. לדבריה, ההבחנה בשיח הציבורי בין מידות שונות של חומרת פגיעות מיניות היא קריטית, שכן התגובה החברתית לא פעם אינה פרופורציונלית לחומרת המעשים. היא ביקרה גם את יישומה של תנועת בישראל שהיה קיצוני מדי לדעתה.
ג'יילן דורן
קריירה
בדראפט נבחר דורן בבחירה ה-13 על ידי שארלוט הורנטס, אך הועבר בטרייד לניו יורק ניקס ולאחר מכן לדטרויט פיסטונס. הוא הצטרף לסגל הפיסטונס לליגת הקיץ של ה-NBA, ובהופעת הבכורה שלו בטורניר קלע תשע נקודות בניצחון 81–78 על פורטלנד טרייל בלייזרס. ב-7 ביולי 2022 חתם על חוזה רוקי בקבוצה.
אורית קמיר
פעילות ציבורית
ביקורת דומה מתחה קמיר על פסיקות הנוגעות לעבירת ההטרדה המינית בעבודה, אשר הביאו לדעתה לחריגה מלשון החוק האוסר על הטרדה מינית ביחסי העבודה אף למערכות יחסים שנעשו בהסכמה שהתקבלה תוך ניצול יחסי מרות, ולעיתים אף למערכות יחסים רומנטיות שפשוט כללו יחסי מרות כנסיבה. לדבריה החוק נוסח בזהירות על מנת להימנע מלגלוש לפוריטניות מינית, אשר מנוגדת להבנתה לפמיניזם ומחזקת השקפת עולם שמרנית אשר מבנה נשים כמי שזקוקות להגנה מפני יצריהם המיניים של גברים. לשיטתה, פיתוחה של ורדה וירט לבנה הביא ליצירת "איסור, שאינו קיים בחוק, לקיים רומנים במסגרת יחסי מרות בעבודה. התוצאה היא [...] פגיעה לא מוצדקת בעובדים שנתבעו בגין רומנים כאלה".
נשים במשפט בחברה ובתרבות, ובמיוחד בישראל
חלק גדול מכתיבתה האקדמית מנתח את האופנים שבהם החברה, באמצעות התרבות והמשפט, מַבְנָה נשים ונשיות, מייצרת דפוסים וכלים של שליטה בהן, ומכוננת את המציאות ההגמונית של היררכיה מגדרית, בה גברים שולטים בחברה ובמוסדותיה ונשים מוּדָרות ממוקדי הכוח. קמיר מציעה כלים ודרכים לזהות מנגנונים פטריארכליים, כפי שהם באים לידי ביטוי בפרקטיקות חברתיות ותרבותיות, ובעיקר בטקסטים משפטיים: חוקים ופסקי דין. לצד הניתוח, קמיר מציעה דרכים פמיניסטיות לשינוי הסדרים חברתיים ומשפטיים כדי לקדם זכויות נשים ולאפשר מימוש צרכים ושאיפות של נשים. חלק מכתביה כוללים הצעות חוק. כך, המאמר "איזו מין הטרדה", שנכתב בשנת 1997, הכיל את הצעת החוק למניעת הטרדה מינית, שהפכה לחוק למניעת הטרדה מינית. המאמר "יש סקס אחר" שנכתב בשנת 2003 הכיל את הצעת החוק למניעת כפייה מינית, שהונחה על שולחן הכנסת על ידי חברת הכנסת אתי לבני, ולאחר מכן על ידי חברת הכנסת זהבה גלאון. ספרה "פמיניזם, זכויות ומשפט", שנכתב על סמך קורס שהעבירה באוניברסיטה המשודרת, מהווה מבוא ללימודי פמיניזם. קמיר מפתחת באופן שיטתי תפיסה משפטית פמיניסטית ישראלית ייחודית שהיא מכנה "פמיניזם כבוד אדם וחוה". זוהי תפיסה פמיניסטית המושתתת על ערכי הכבוד הסגולי וכבוד המחיה; היא מציעה גם מתודולוגיה שהיא מכנה "ניתוח פמיניסטי רב ממדי". תפיסה פמיניסטית זו מוצגת בהרחבה בספרה "כבוד אדם וחוה: פמיניזם ישראלי, משפטי וחברתי" שיצא בשנת 2007.
כבוד האדם במשפט, בחברה ובתרבות בישראל
חלק חשוב מכתביה של קמיר מוקדש לפיתוח תפיסה ייחודית של ערך כבוד האדם בחברה הישראלית. קמיר מצביעה על כך שהמושג הישראלי "כבוד" מכיל ארבעה ערכים נבדלים ומובחנים זה מזה: "הדרת-כבוד" (honor), "כבוד סגולי" (dignity), "כבוד מחיה" (respect) ו"הילת כבוד" (glory). קמיר טוענת בכתביה כי חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, הקובע את כבוד האדם וחירותו כערכי היסוד של החברה ושיטת המשפט, נועד לקדם את העולם הערכי המושתת על כבודם הסגולי וכבוד מחייתם של כל בני האדם באשר הם. עם זאת לדבריה, החברה הישראלית מורגלת במנטליות של הדרת-כבוד, שטופחה על ידי הציונות המדינית והפכה לחלק בלתי נפרד מן הישראליות. כיוון שהמילה העברית "כבוד" מכילה את כל מושגי הכבוד ללא הבחנה, מתקשה החברה הישראלית לאמץ את השקפת העולם שחוק היסוד ביקש להטמיע, וממשיכה לציית לנורמות הדרת-הכבוד שהיא מורגלת בהן. הספר "שאלה של כבוד: ישראליות וכבוד האדם" מציג בהרחבה את ארבעת מושגי הכבוד הללו, ומחיל אותם לשם ניתוח של התנועה הציונית המדינית, של השפה העברית המדוברת בישראל, של ענייני חקיקה ופסיקה, ושל הפוליטיקה המגדרית הישראלית.
"משפט ותרבות" ובמיוחד "משפט וקולנוע"
חלק ניכר מכתביה של קמיר – במיוחד פרסומיה בארצות הברית - מכיל פיתוח תאורטי של תחום המחקר האינטרדיסציפלינרי החדשני, המשלב שיח משפטי עם ניתוח קולנועי, סוציולוגי, תרבותי וספרותי; זאת בעיקר במטרה להבין לעומק כיצד תעשיית הקולנוע תורמת לעיצובם של הצופים כאנשים שיפוטיים; כיצד היא מנחה ומעודדת אותם לשלב כללים משפטיים עם מוסכמות חברתיות ולהחיל את המכלול על סיפורים בדיוניים שסרטים מציגים בפניהם; כיצד היא "מאמנת" אותם ב"צפייה שיפוטית", ומרגילה אותם להפעיל תפיסה זו גם בחייהם החברתיים. קמיר מראה בכתביה כיצד האימון הקולנועי של הקהל הרחב ב"צפייה שיפוטית" מחזק בקרב קהלי צופים נטיות שיפוטיות תוך כדי חיזוק מוסכמות חברתיות רווחות שלעיתים קרובות הן דעות קדומות בלתי מבוססות. כך, בין השאר, קמיר מראה כיצד סרטים רבים מעודדים את הציבור לשפוט נשים על פי אמות מידה פטריארכליות סקסיסטיות, ולמצוא אותן "אשמות" בהתנהגות מינית "לא צנועה" או "מופקרת". פיתוחים תאורטיים אלה מצויים בעיקר בספרה Framed: Women In Law and Film, ובמאמרים הכוללים ניתוחים משפט-קולנועיים של סרטים.
עמדותיה המדיניות והפוליטיות
קמיר היא חברת מפלגת מרצ. במהלך מערכת הבחירות בשנת 2013 פרסמה מאמר נגד רשימת הליכוד ביתנו וקראה לראשי מפלגות השמאל והמרכז להתחייב
קמיר מתנגדת לסגר הישראלי על רצועת עזה שאותו כינתה "מחפיר". היא טענה שצה"ל מבצע ירי לא מבוקר על מפגינים מעזה.
קמיר תומכת בנתינת מקלט בישראל למסתננים מאפריקה. לדבריה, עמדתם של המתנגדים לקליטתם בישראל. בפוסט שפרסמה טענה שכבת ונכדה לניצולי השואה תוקפים אותה סיוטים פוסט טראומטיים בעקבות כוונת הממשלה לגרש מסתננים מאפריקה למדינות שלישיות.
קמיר התנגדה לחקיקת חוק הלאום וכינתה אותו "מראה המשקפת ומגדילה את כיעור ההתנשאות והבדלנות".
במאמר שעסק במשפטו של אלאור אזריה טענה קמיר כי הפלסטיני שנורה באירוע לאחר שתקף חיילים ונוטרל
Every Breath You Take; Stalking Narratives and the Law
הספר מתחקה אחר ההיסטוריה של העיצוב התרבותי של ההתנהגות המכונה "הטרדה מאיימת" (באנגלית stalking), החל מהתקופה השומרית העתיקה ועד החקיקה האמריקאית של ראשית שנות התשעים של המאה העשרים. "הטרדה מאיימת" היא התנהגות המכילה מעקב ומארב מתמשכים ואינטנסיביים; היא מבוצעת לרוב על ידי גברים על נשים, ויש שהיא מסתיימת באלימות ואף ברצח. הספר מצביע על שני דפוסי סיפור תרבותי של התנהגות זו, המלווים את התרבות המערבית משחר ימיה. הדפוס הסיפורי האחד הוא של דמות נשית העוקבת אחר גברים ואורבת להם. הספר מציע כי לילית מגלמת את "המטרידה מאיימת" הנשית הארכיטיפית, וסיפורי הטרדה מאיימת מסוג זה מקשרים את ההתנהגות הכפייתית עם נשיות מינית, חכמה ואסרטיבית – אך חריגה, שולית ו"סוטה". הדפוס הסיפורי השני הוא של דמות גברית הנצמדת לאישה והופכת ל"צל" שלה. הספר מציע כי דרקולה, הערפד, מבטא היטב את ארכיטיפ "המטריד המאיים" הגברי, שנתפס כמי שאינו חי ואינו מת, והוא "שותה את דמה" של האישה "שלו" כדי להשתתף אתה במנת חייה. הוא הופך לחלק בלתי נפרד מישותה, וכופה עליה זוגיות בתחום הדמדומים שבין החיים והמוות. הספר עוקב אחרי גלגוליהם של שני דפוסי סיפורי ההטרדה המאיימת שנקשרו בדמויות הארכיטיפיות הללו, לילית ודרקולה, וגלגוליהן לאורך ההיסטוריה של התרבות המערבית. דוגמה לסיפור הטרדה מאיימת מודרני השייך לדפוס שנקשר בדמותה של לילית הוא הסרט "חיזור גורלי", שהשפיע על החקיקה האמריקאית האוסרת, מאז ראשית שנות התשעים של המאה העשרים, על הטרדה מאיימת. הספר טוען כי החקיקה האמריקאית אימצה ללא משים שרידים מיתולוגיים הקשורים בסיפורי ההטרדה המאיימת לתקופותיהם, במקום להסתמך על המציאות החברתית והשקפת עולם ערכית. הוא מציע חשיבה משפטית חקיקתית אלטרנטיבית.
פמיניזם זכויות ומשפט
הספר נועד לפתוח צוהר אל השקפת העולם הפמיניסטית בכלל ואל הפמיניזם המשפטי בפרט. לאחר הצגת התנועה הפמיניסטית והגישות הפמיניסטיות למשפט, הספר בוחן את מצבן של נשים בחברה ובמשפט בישראל לאור זכויות אדם בסיסיות - הזכויות לחיים, לשוויון, לכבוד, לחירות, למשפחה ולביטחון אישי. דרך פריזמה זו, הוא עוסק בדיני עבודה, משפחה, אלימות מינית, ייצוג בתחום הציבורי ושאר סוגיות הקשורות בחיי נשים. הצגה זו ממצבת את סוגיות "מעמד האישה" כסוגיות של "זכויות אדם". הוא מציע ביקורת המציאות החברתית והמשפטית – כמו גם כיווני מחשבה לתשובות ולפתרונות. הוא פונה למי שמעולם לא קראו פמיניזם – וגם למי שכבר קראו וחשבו, אך לא מנקודות מבט משפטיות של זכויות נשים כזכויות אדם.
שאלה של כבוד: ישראליות וכבוד האדם
הספר מציע נקודת מבט חדשה לבחינת ערכיה של החברה הישראלית, מגמות חברתיות ומשפטיות, הבניה מגדרית, שסעים ועימותים אידאולוגיים ומצבו הקיומי של הפרט בישראל. הספר מציע להשתית נקודת מבט זו על ערך היסוד שקבעה לעצמה החברה הישראלית בחקיקתו של חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו. נקודת המוצא של הספר היא כי המונח הישראלי-עברי "כבוד" הוא מושג סל של משמעויות שבשפה האנגלית מבחינים ביניהן בעזרת המילים glory, respect, honor ו-dignity. הספר טוען כי הציונות המדינית הדגישה סוג אחד, ואילו חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו ניסה לחזק סוג שונה של כבוד; כי המתח המאפיין את היחסים בין שני סוגי הכבוד הללו מתבטא בהקשרים רבים ושונים של המציאות הישראלית; כי התייחסות רצינית לסוגי הכבוד השונים עשויה לסייע בהבנת ביטוייו של מתח זה בהתמודדות עמם. הספר זכה בפרס ע"ש יונתן שפירא מטעם האגודה ללימודי ישראל, על תרומתו לחקר החברה הישראלית.
נראות אשמות: נשים במשפט הקולנוע
הספר יצא ראשית באנגלית, בשם "Women in Law and Film". גרסה עברית מורחבת יצאה בשנת 2014. הספר מגדיר כ"סרטי משפט" את רשומון היפני, "תיבת פנדורה" הגרמני ואנטומיה של רצח האמריקאי, לצד סרטים פמיניסטיים מודרניים כמו "שאלה של שתיקה" ההולנדי, "העלמה והמוות" של רומן פולנסקי, והפסנתר הניו זילנדי, ואף סרט פוסט-מודרני ("עקבים גבוהים" הספרדי של פדרו אלמודובר). מתוך ניתוח של הסרטים הללו הספר מפתח תפיסה תאורטית אינטרדיסציפלינרית של התחום החדש "משפט וקולנוע". בתוך כך הוא מפתח ומציע גם תפיסה פמיניסטית ייחודית ומורכבת, השואבת את חיותה מן הניתוח הטקסטואלי המעמיק של הסרטים.
על ידי החלת הניתוח ה"משפט קולנועי" שהוא מפתח על כתריסר "סרטי המשפט" שנוצרו בתרבויות שונות ובתקופות שונות, הספר מראה כיצד סרטי עלילה המציגים עבירות הקשורות במין מעצבים ומפיצים תורות משפט פופולריות מגוונות, ובו בזמן מעודדים את צופיהם לפתח גישות שיפוטיות כלפי הנשים או הגברים המעורבים ב"עבירות המין", כלומר – הם נוקטים בעמדות בעלות השלכות מגדריות מובהקות (פטריארכליות, פמיניסטיות או אחרות). הספר טוען כי "פעילות חברתית אידאולוגית" זו של סרטי עלילה היא בעלת השלכות משמעותיות על החברה המודרנית, ולכן מחייבת התייחסות רצינית. הספר גם מקשר בין הניתוח הפמיניסטי והתורת-משפטי ובין ההבחנה בין סוגי הכבוד השונים (ובמיוחד הדרת-כבוד וכבוד סגולי) שפותחה בספר "שאלה של כבוד".
כבוד אדם וחוה: פמיניזם ישראלי, משפטי וחברתי
ספר זה, הנשען על הספר "שאלה של כבוד", מציע פמיניזם ישראלי השייך לכאן ולעכשיו: הפמיניזם הישראלי של כבוד האדם, או: פמיניזם כבוד אדם וחוה. זהו הפמיניזם שלטענת הספר מתפתח בישראל, במשפט ובחברה, בדיאלוג קרוב עם חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו ורטוריקת כבוד האדם. הפמיניזם הישראלי של כבוד האדם זוכה בספר לתיאור יסודי ומקיף ולתאורטיזציה (תוך קישור לפמיניזם האנגלו-אמריקאי והבחנה ממנו). רצח נשים (משיקולי כבוד), אונס, הטרדה מינית, הטרדה מאיימת, הזניה מתועדת (פורנוגרפיה) ובחירה בשם משפחה – כולם מנותחים בפרקיו השונים של הספר דרך פריזמת הפמיניזם הישראלי של כבוד האדם. המתודולוגיה הפמיניסטית המוצעת בספר, "ניתוח פמיניסטי רב ממדי", מודגמת על כל אחד מן הנושאים הללו.
זה מטריד אותי: לחיות עם החוק למניעת הטרדה מינית
ספר זה, שנכתב כעשור לאחר חקיקת החוק למניעת הטרדה מינית, נועד לסייע לציבור הישראלי להוציא את החוק מן הכוח אל הפועל. הספר מציג את הוראות החוק בשפה שכל אישה וגבר יכולים להבינה, ומסביר מה מותר, מה אסור, מדוע, וכיצד ניתן לממש זכויות משפטיות. הספר מבהיר מהן חובות המעביד במקום העבודה, ומהו בדיוק תפקידה של האחראית על החוק. הספר מכיל שלושים דוגמאות של הטרדות מיניות עם ניתוח משפטי מלא. חלקו השני של הספר מכיל פרק אחד הממוען לנשים, ומציע כיצד להתגונן מפני הטרדה מינית, ופרק אחד הממוען לגברים ומציע כיצד להימנע מהתנהגויות מטרידות, וכיצד להתגונן מפני תלונות שווא. חלקו השלישי של הספר מכיל הרחבה בסוגיות שונות כמו השוואה בין החוק הישראלי וזה האמריקאי, ותיאור סוגים שונים של הטרדות מיניות. לספר מצורפים נספחים הכוללים את החוק, התקנון, התקנון המצוי, פסקי דין של בית המשפט העליון, רשימה ביבליוגרפית מקיפה, ורשימת כל הארגונים בישראל המסייעים בהתמודדות עם הטרדה מינית.
מאמריה של קמיר צוטטו בעשרות פסקי דין של בתי משפט בישראל.
חיים אלוש
חיים אלוש (נולד ב-1957 בבאר שבע) הוא מייסד התערוכה הבינלאומית לחקלאות וטכנולוגיה אגרומשוב. חיים אלושהוא מנכ"ל ומייסדה של החברה הישראלית "משוב גרופ", העוסקת בכלכלה  ירוקה ובארגון תערוכות וועידות מקומיות ובינלאומיות בתחומי החקלאות, איכות סביבה ועוד. יסד  את העיתונים "משוב חקלאות" ו"גנים ירוקים", את ועידת ישראל לחקלאות  ואת התערוכה הבינלאומיות  קלינטק.
ביוגרפיה
חיבתו של אלוש לתחום החקלאות החלה כשסייע בחופשות הקיץ למשפחת דודתו במושב עזריקם בגידול ירקות. לאחר לימודי התיכון ועד לשירותו הצבאי עבד אלוש במכון לחקר הנגב, ובין השאר סייע לפרופסור דב פסטרנק במחקר גידולי חקלאות במים מליחים.
אלוש החל את דרכו בעיתונות המקומית בדרום הארץ ככתב ספורט ומנהל בין השנים 1987–1981. בספטמבר 1987 ייסד את הירחון משוב חקלאות, ומינה לתפקיד העורך את עמיר רפפורט שהיה אז בן 17. העיתון עסק בתחילה בחקלאות בנגב, ובניגוד לעיתונים החקלאיים באותה תקופה התפרסמו בו גם סיפורים אישיים רבים. לאחר כשנה הפך את העיתון לירחון ארצי.
בראשית 1991 ייסד את "משוב גרופ", חברה המקיימת מדי שנה שתי ועידות ותערוכות בינלאומיות בישראל. בשנת 1992 ייסד את "גנים ירוקים", עיתון לאנשי המקצוע בענף הגינון ופיתוח הנוף.
אלוש נשוי לפנינה ואב לשלוש בנות.
אגרומשוב - התערוכה הבינלאומית לחקלאות וטכנולוגיה
ביולי 1991 התקיימה תערוכת אגרומשוב הראשונה בקיבוץ גלאון. התערוכות הבאות התקיימו בתל יצחק ובגעש. בשנת 1998 הפכה אגרומשוב לתערוכה בינלאומית ומאז היא מתקיימת באקספו תל אביב.
תערוכת קלינטק וועידות מקצועיות
בשנת 1997 ייסד אלוש את תערוכת אקווה ישראל העוסקת בתחום פתרונות המים המתקדמים. ב-2008 הורחבו תחומי התערוכה גם לאנרגיה מתחדשת, מיחזור, בנייה ירוקה, תחבורה ירוקה והתייעלות אנרגטית, והיא נקראת מאז "תערוכת קלינטק".
בשנת 2010 יזם את ועידת ישראל לחקלאות עם מחקר ופיתוח צפון והתאחדות חקלאי ישראל. הוועידה הראשונה התקיימה במעמד נשיא המדינה שמעון פרס בכפר בלום. הוועידה מתקיימת מדי שנה. בשנים האחרונות היא מתקיימת במשך מספר ימים בירושלים.
בשנת 2014 יזם את ועידת ישראל לגינון ופיתוח הנוף.
קתדרלת הבשורה
קתדרלת הבשורה (ברוסית: Благовещенский собор; בתעתיק: "בלאגובשצ'נסקי סובור") היא קתדרלה במערב כיכר הקתדרלות שבמרכז הקרמלין, במוסקבה, בירת רוסיה. הכנסייה מוקדשת לבשורה (על פי הנצרות, ההודעה שהביא המלאך גבריאל למרים מאת האל, ובה נמסר לה כי היא הרה וכי תלד את ישו).
היסטוריה
קתדרלת הבשורה הוקמה על מנת לשמש כקתדרלה הראשית עבור הצאר. אב הכנסייה היה הכומר המוודה של משפחת הצאר מאז הקמת הכנסייה עד העברת הבירה לסנקט פטרבורג, ובעת שבני משפחת הצאר שהו במוסקבה. הכנסייה הוקמה בכיכר הקתדרלות בין השנים 1484–1489, באתר בו ניצבה קודם לכן כנסייה עתיקה שנבנתה בשנת 1416, שאף היא ניצבה במקום של כנסייה קדומה יותר, שנבנתה בראשית המאה ה-14.
במהלך המאה ה-16 עוטרו כניסות המבנה מכיוון צפון ומכיוון מערב בשערי אבן לבנים, בסגנון הרנסאנס האיטלקי. דלתות הברונזה שהוצבו עוטרו בזהב.
רצפת הקתדרלה עוטרה במאה ה-16 באבני ישפה שהובאו מרוסטוב, וקירות הקתדרלה עוטרו בציורי קיר במהלך המאות ה-15 - ה-17. האיקונוסטזיס כולל איקונות מהמאות ה-14 - ה-17 מעשה ידי אנדרי רובליוב, תאופנוס היווני ופרוקור.
שכונת אפרים (רחובות)
שכונת אפרים היא שכונה בצפון מערב רחובות הקרויה על שם אפרים פישל רוטנשטרייך.
היסטוריה
השכונה הוקמה כשכונה חקלאית על ידי ארגון העובדים של הציונים הכלליים בשותפות עם התאחדות התימנים, על אדמה של הקרן הקיימת. בעת הקמתה, נבנו בשכונה 37 בתים בני שני חדרים, מטבח, מרפסת ושירותים. לצד כל בית היה שטח של דונם וחצי למשק עזר. להקמת השכונה סייעו קרן היסוד ובנק המשכנתאות והבנייה בוצעה על ידי ארגון הקבלנים ברחובות. השכונה נחנכה ב-15 ביולי 1940, בטקס לזכרו של אפרים פישל רוטנשטרייך, שעל שמו נקראה השכונה. המתיישבים שכללו 18 מהתאחדות התימנים, 8 ממשפחות עליית סיטקוב מגליציה ו-11 מארגון הציונים הכלליים, נכנסו לבתים בסביבות מרץ 1941. בהצופה נכתב שכולם "פועלים חקלאיים ושומרי דת". עד הקמת המדינה הייתה השכונה מבודדת ואירעו מקרים של ירי על השכונה מצד ערביי זרנוגה.
בינואר 1949 החליטה מועצת עיריית רחובות על הכללת השכונה בעיר רחובות והמהלך אושר סופית על ידי משרד הפנים בספטמבר 1949. ממערב לשכונה הקומה מעברה א' של רחובות, ומצידה השני, בינה לבין כפר מרמורק וגבתון הוקמה שכונת הוותיקים. באמצע שנות ה-50 זוהתה השכונה כשכונה אשכנזית, ועלו תלונות כלפיה על התבדלות מתושבי המעברה. במחצית השנייה של שנות ה-50 הוקם בשכונה בית ספר דתי בשיתוף עם משרד החינוך אך בניגוד לעמדת העירייה.
השכונה מתאפיינת גם היום ברוב שטחה בבתים צמודי-קרקע השומרים על אופיה הכפרי, אך תכנית מדיניות העירייה מ-2023 קובעת בנייה בגובה של עד תשע קומות בצפון השכונה לאורך רחוב דרך הים.
סן סקונדו (אי)
סן סקונדו (באיטלקית: San Secondo) הוא אי קטן ובלתי מיושב בלגונת ונציה שבאיטליה.
היסטוריה
בשנת 1034 בנתה באי משפחת באפו כנסייה ומנזר עבור נזירות בנידיקטיניות. במנזר הופקדו שרידים של ארזמוס הקדוש.
בשנת 1237 הועברו אל המנזר שרידיו של סקונדוס הקדוש מאסטי, ובהתאם שונה שם האי.
בשנת 1533 הוחלפו הנזירים באי במנזירים מהמסדר הדומיניקני, ובשנת 1566 האי הפך לבית חולים למצורעים.
בשנת 1569 בעקבות שרפה שפרצה בארסנאלה, הועברו אל האי מחסני אבק השרפה של הרפובליקה של ונציה.
בשנת 1806, לאחר שנפוליאון בונפרטה כבש את ונציה, גורשו הנזירים מהאי, מבני המנזר נהרסו ועל האי הוקם מחנה צבא.
כיום האי נטוש.
קונור ויקהאם
קונור ניל ראלף ויקהאם (באנגלית: Connor Neil Ralph Wickham; נולד ב-31 במרץ 1993) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בקבוצה פורסט גרין רוברס מההליגה השלישית באנגליה בעמדת החלוץ.
הוא שיחק כדורגל נערים ברדינג לפני שעבר לאיפסוויץ' טאון ב-2006.
הופעתו הראשונה בקבוצת הבוגרים של המועדון הייתה ב-9 באפריל של אותה שנה. בנוסף, שיחק ויקהאם ברמות שונות של כדורגל בינלאומי, והבקיע את שער הניצחון של אנגליה בגמר אליפות אירופה לנבחרות עד גיל 17 שהתקיימה בליכטנשטיין בשנת 2010.
צפרדע חץ אנתוני
צפרדע חץ אנתוני (שם מדעי: Epipedobates anthonyi) היא מין של צפרדע ממשפחת הדנדרובטיים המכונים גם צפרדעי חץ הרעל על שם ארסם החזק ששימש את האינדיאנים במשיכת חצי רעילים.
מאפיינים
אורכה 19-26 מ"מ ולה עיניים גדולות, ראש קטן וגפיים חזקות. גופה אדום עם כמה פסים אנכיים ירוקים-לבנים ועוד פס אנכי באמצע. היא משוטטת בפסולת העלים של היער ומחפשת חרקים קטנים למאכל ופעילה ביום בעיקר. ארסית ביותר עם מעט מאד טורפים מעטים ביותר עקב כך.
כרוב צפרדעי החץ הם מתרבה בלהקות טריטוריאליות לקרקע היער. הזכר שומר על הביצים לאחר ההזדווגות ומטמין אותם מתחת לעלים עד שהראשנים בוקעים ואחרי הבקיעה הוא מעביר אותם למחסה ולאזורים לחים בהם יוכלו להתפתח.
צפרדע חץ שחורה-ירוקה
תיאור
צבעיה של הצפרדע מהווים אות אזהרה לטורפיה בדבר היותה רעילה ביותר. הצפרדע ניזונה מקרדיות, חיפושיות ונמלים ארסיות ומשתמשת ברעל הקטלני שלהן על מנת להפוך לרעילה. בשבי צפרדע זו מאבדת את רעילותה.
אורכה של הצפרדע ממוצע למשפחתה ומגיע ל-25–42 מ"מ. גוון עורה ירוק כהה עם כתמים כהים הנפרשים לאורך הגוף. הבולט ביניהם הוא הכתם שמתחיל מהעורף עד לקצה עמוד השדרה ומתלכד עם כתמים באזורי אגן הירכיים. למרות שמה, הצפרדע מופיעה לעיתים בצבעים נוספים כגון ירוק מתכתי, ירוק ברקת, טורקיז, צהוב חיוור, ואף כחול. הכתמים עשויים להיות חומים או שחורים ואף להופיע בדוגמת חברבורות כמו שיש לצפרדע Oophaga sylvaticus.
הצפרדע בעלת אצבעות ארוכות עם כריות הדבקה, המאפשרות לטפס במעלה העצים. היא חיה על העצים וישנה בחורים בעץ.
צפרדעים ממין זה מתרבות על קרקע היער, שומרות על ראשניהן בתוך צמחים מטפסים הגדלים במקווי מים ומגינות עליהם מטורפים ומטפילים. הראשנים ניזונים מאצות וחסרי חוליות קטנים החיים בתוך הצמחים.
The Loco-Motion
"The Loco-Motion" (הלוקו-מושן) הוא שיר פופ משנת 1962 שנכתב על ידי הפזמונאים האמריקנים ג'רי גופין וקרול קינג ושבוצע במקור על ידי הזמרת ליטל אווה (Little Eva).
השיר דורג במקום ה-359 ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים של המגזין רולינג סטון.
היסטוריה
השיר נכתב במקור על ידי בני הזוג קרול קינג וג'רי גופין. באותה העת אווה בויד בת ב-17 (אשר בהמשך הייתה הזמרת שביצעה את הביצוע המקורי של השיר תחת שם הבמה "Little Eva"), עבדה כחדרנית וכבייביסיטר לבתם של קינג וגופין. לאחר שהם כתבו את השיר, קינג וגופין החליטו להביא את בויד לאולפן על מנת להקליט את גרסת הדמו של השיר, כאשר הם קיוו בתחילה כי הזמרת די די שארפ תסכים לבצע את השיר.
לבסוף, לאחר שהמפיק דון קירשנר התרשם מגרסת הדמו בביצועה של בויד הוחלט כי היא תבצע את השיר תחת שם הבמה "ליטל אווה". השיר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד האמריקני במהלך שנת 1962, מכר מעל למיליון עותקים, וזכה באלבום זהב.
גרסאות כיסוי
לאורך השנים הוקלטו גרסאות כיסוי רבות לשיר, כאשר בין המבצעים הבולטים ביותר היו הלהקה The Chiffons, רינגו סטאר, הלהקה אמרסון, לייק ופאלמר והלהקה אטומיק קיטן.
עלילה לא ליניארית
עלילה לא ליניארית, במהותה, היא עלילה של יצירה נרטיבית שאינה מוצגת בסדר כרונולוגי, אלא מוצג בה שלב מתקדם של העלילה קודם לשלבים מוקדמים ממנו, בניגוד לעלילה ליניארית, בה סדר האירועים בעלילה מוצג בסדר כרונולוגי.
בקולנוע, סרט לא ליניארי יכול לכלול סיפור מסגרת ונושא מרכזי מקשר, אך נעשים בו דילוגי זמן רבים, במטרה לספק רקע והקשר או לאפיין קווי עלילה בצורה שלא הייתה מתאפשרת בתיאור רציף של המתרחש. סיפור המסגרת והנושא המרכזי הם אלו שיאפשרו בדרך כלל לצופה לקשר בין הפרטים ולהגיע לידי הבנה של הרעיון או המסר המרכזי בסרט.
תיאור כללי
ישנו הבדל מהותי בין עלילה לא ליניארית בספרים לעומת סרטים ומחזות. בספרות המדובר באמצעי נפוץ הרבה יותר, ופעמים רבות עוצר הסופר את הבאת העלילה כסדרה, לשם הצגת חומר רקע הדרוש להבנת יתרת הסיפור או להצגת מניעיה של דמות ועלילותיה בעבר שלהן השלכות על ההווה. המדיום הספרותי מאפשר לסופר לקשר בין הפרטים ולהסביר לקורא את משמעותם בעלילה. לעומת זאת, בקולנוע ובתיאטרון קל יותר לצופה להבין את העלילה כאשר זו נשטחת לפניו בסדר כרונולוגי ולא בדילוגי זמנים, וכאשר ישנה התפתחות ברורה של העלילה במובני סיבה ותוצאה, עד לשיא העלילה.
מאחר שבסרט קולנוע קל יותר לצופה להבין את הפרטים כשהם מוצגים בסדר רציף, תסריט המציג את סדר ההתרחשות באופן ליניארי וברור הוא בגדר מוסכמה קולנועית. אף על פי כן, ישנם סרטים השוברים מוסכמה זו ומציגים את עלילתם במבנה ספרותי יותר. סרט כזה בוחן דמויות, אירועים או מצבים על ידי סידור מחדש של ציר הזמן, מטעמים דרמטיים או נושאיים, באופן שמותיר רושם רב יותר מזה שהיה נוצר בהצגה ליניארית של הפרטים.
בקולנוע
על אף שפעמים רבות כשיוצא לאקרנים סרט בעל עלילה לא ליניארית הוא נחשב לקיצוני וחדשני, סרטים כאלו נוצרו כבר בראשית תולדות הקולנוע. דוגמאות מוקדמות לכך הם "אי-סובלנות" של ד.וו גריפית' (1916), שהציג ארבעה סיפורים המתרחשים בתקופות שונות אך משתלבים יחד לקראת סופו, "האזרח קיין" (1941), שנחשב לאחד הסרטים הבולטים בתחום, ו"הכוח והתהילה" (1933), שנחשב מקור השראה חשוב ל"אזרח קיין".
סרט במבנה עלילה לא רציף ישים דגש בדרך כלל על אפיון הדמויות וטבען, תוך ניצול יתרונות מבנה עלילה זה לעומת מבנה העלילה הקונבנציונלי, שמוגבל על ידי תיאור רציף של התרחשויות ועל ידי עלילה מוכוונת־מטרה. כך, תתאר לעיתים העלילה את מהלך חייה הכולל של הדמות (למשל ב"אזרח קיין"); או שהמטרה שמנסה להשיג הדמות הראשית היא שאיפה כלשהי בלתי גשמית, ועל כן כזו שקשה לתרגמה לרצף פעולות מעשיות שיקדמו את העלילה, אך כזו שיכולה לשמש בסיס רעיוני איתן, שסביבו תיבנה האחידות הנושאית. אולם לא תמיד משמש אפיון הדמויות ככלי המרכזי להנעת העלילה בידי יוצר הסרטים הלא רציפים, וכך למשל סרטיו של קוונטין טרנטינו "כלבי אשמורת" ו"ספרות זולה", הנושאים אופי עלילתי לא ליניארי, מבכרים תיאור התרחשויות ואירועים וכן התפתחויות לא צפויות ("טוויסטים" בעלילה) ככלי להנעת העלילה ולפתרון מצבים סבוכים המתוארים בה.
אולם הצגת העלילה באופן לא ליניארי, אין פשרה כי קהל הצופים יבין את הסרט באופן שונה. בסרטים מסוג זה על הצופה לקשר בין הפרטים השונים, להבין מהם את קשרי הסיבה והתוצאה בין ההתרחשויות וכך לקבל תמונה ברורה באשר למשמעות שניסה הסרט להעביר. לעיתים סרטים אלו כושלים בהיבט זה, לדוגמה הסרט "חיים בצל הסיוט" (1990) בכיכובו של טים רובינס, שאופן הצגת העלילה בו הביא את מרבית הצופים להיכשל בניסיון להבינו, כשלא הצליחו לקשר בין הפרטים השונים שתוארו בו ולהגיע להבנה ברורה של הסיפור.
אליפות ברית המועצות בשחמט
אליפות ברית המועצות בשחמט הייתה תחרות שחמט שנערכת מ-1920 עד ל-1991, אחת לשנה-שנתיים. בין האלופים היו 8 אלופי העולם בשחמט ו-4 סגני אלופי העולם. במספר האליפויות הרב ביותר זכו מיכאל בוטביניק ומיכאל טל, 6 פעמים כל אחד.
עלילה לא ליניארית
הנושא המרכזי
מרכיב בסיסי בסרטים לא רציפים הוא האחידות הדרמטית, כלומר השילוב בין התפתחות העלילה והתרחשויותיה ובין הנושאים המרכזיים שלה. במרבית הסרטים העלילה היא מוכוונת־מטרה ומוכוונת־התרחשות – המטרה שמנסה הדמות הראשית להשיג ופעולותיה למען השגתה משמשות כבסיס אחיד לעלילה, ומשמעות הסיפור ניתנת בדמות השינויים שהיא עוברת בדרכה לכך. בסרטים לא רציפים, על אף שלהתרחשות יש תפקיד חשוב בעיצוב העלילה, השתלשלות המאורעות לא נקבעת אך ורק כתולדות של ניסיון להגשים מטרה כלשהי אחת ויחידה. לעומת זאת, הנושא המרכזי הוא שמכתיב את מבנה העלילה ומגדיר מה היא תתאר.
הנושא המרכזי תופס תפקיד חשוב בהכוונת העלילה וכן בהאחדה הנושאית של ההתרחשויות. ככל שמבנה העלילה פוסח בין הזמנים במידה רבה יותר, כך נדרש שההתרחשויות יהיו בעלות מכנה משותף איתן יותר, בדמות הנושא המרכזי. קישור בין פרטי העלילה השונים ילמד בסופו של דבר מהו נושאו המרכזי של הסרט או מסרו הכללי. הסרט עצמו אמנם מחולק לרצפי סצנות בעלות מכנה משותף (sequences), שמושתתים על אותם עקרונות כמו סרטים רציפים, קרי פיתוח העלילה על־בסיס יסוד מוביל ומניע כלשהו, דרך קונפליקט, עד שהעניין המתואר מגיע לשיא; אך חלקי העלילה הללו אינם מנותקים אחד מהשני, והנושא או הקונפליקט המרכזי הוא שממקד את העלילה ומחבר חלקים אלו יחדיו.
אליפות ברית המועצות בשחמט
על פי הרוב האליפות נערכה בשיטת ליגה, רק פעמיים היא נערכה לפי השיטה השווייצרית.
עלילה לא ליניארית
עלילת מסגרת
בסרטים לא רציפים ישנה עלילת מסגרת כלשהי, שמשמשת כנקודת ייחוס לשאר ההתרחשויות וכבסיס להקשר שבו יסופרו הפרטים. בכל פעם שהסרט מדלג בין הזמנים, הצופים נעזרים בעלילת המסגרת כדי להבין היכן עומד האירוע הנוכחי שמתואר ביחס לשאר העלילה וכיצד הוא מקדם אותה. כך הוא מאפשר לצופים להתמקד בתחום זמן מסוים ובהתרחשות מסוימת, כמו שהיו עושים בסרט רציף בעל עלילה מוכוונת־מטרה. לעלילת המסגרת תפקיד מהותי אף יותר והיא מעוררת עניין במידה רבה יותר, כאשר ישנם מכשולים וקשיים כלשהם עמם צריכה הדמות הראשית להתמודד על מנת להשיג את המטרה שמכוונת את עלילת המסגרת.
למשל, בסרט "האזרח קיין" עלילת המסגרת מתארת את העיתונאי תומפסון בניסיונותיו להבין מהי משמעות המילה "רוזבאד" שאמר קיין בטרם מת, וזוהי גם המטרה שמכוונת את העלילה ומערימה על תומפסון קשיים המניעים את העלילה. בסרט "רשומון" (1950) עלילת המסגרת מתארת שלושה אנשים שיושבים תחת שער רשומון בגשם השוטף, בניסיון לפענח את נסיבותיו של אירוע רצח ואונס. העדויות הסותרות שמתקבלות באשר למקרה מקשות על הפענוח. בסרט "הרומן שלי עם אנני" (1977) סיפור המסגרת מציג את הדמות הראשית אלבי מדברת אל המצלמה, כבמעין קטע סטנד-אפ על מערכות יחסים, וניסיונו להשיב את אנני – עמה ניהל מערכת יחסים שהביאה אושר לו אך לא לה – הוא שמניע את העלילה. בסיפור המסגרת של "כלבי אשמורת" משתכנים במחסן אלה מהפושעים ששרדו באירוע השוד, ומנסים להבין מה השתבש. עליהם להתמודד עם פחדיהם והתנהגות חבריהם, וכן עם הפציעה החמורה של אחד מהם (מר אורנג'), שמסבכים את העלילה.
Virtual Network Computing
Virtual Network Computing (בראשי תיבות VNC) הוא פרוטוקול תקשורת המאפשר שליטה מרחוק על מערכת מחשב. הוא משדר את הלחיצות על המקלדת וההקלקות על העכבר ממחשב אחד לאחר, ומציג את המסך של המחשב המרוחק, כל זאת דרך רשת תקשורת, כגון האינטרנט.
VNC אינו תלוי בפלטפורמה מסוימת: לקוח VNC בכל מערכת הפעלה יכול להתחבר לשרת VNC בכל מערכת הפעלה אחרת. ישנם לקוחות ושרתים עבור כמעט כל מערכות ההפעלה ואף עבור שפת התכנות Java. מספר לקוחות יכולים להתחבר לאותו שרת VNC בו זמנית. שימושים נפוצים עבור טכנולוגיה זו כוללים תמיכה טכנית מרחוק וגישה לקבצים מהמחשבים שבמקום העבודה דרך המחשב הביתי.
VNC פותח במקור על ידי חברת AT&T. קוד המקור המקורי של VNC הוא קוד פתוח ברישיון GPL, כמו גם רבות מתוכנות ה-VNC הקיימות כיום.
היסטוריה
VNC נוצר במעבדת המחקר של אוליבטי ואורקל, בבעלותן של שתי החברות. ב-1999, AT&T קיבלה לידיה את המעבדה וב-2002 סגרה את מחלקת המחקר בה.
מקור השם נובע ממחשב רשת ATM מסוג לקוח דל שנקרא "Videotile", והיה בעצם מסך LCD עם אמצעי קלט של עט וחיבור ATM מהיר אל הרשת. VNC היה בעצם גרסת תוכנה בלבד של המחשב הנ"ל.
עקרון פעולה
ל-VNC יש שני חלקים: לקוח ושרת. השרת הוא תוכנה על המחשב שמשתף את המסך שלו, והלקוח הוא תוכנה שמסתכלת ומנהלת אינטראקציה עם השרת.
בברירת מחדל, VNC משתמש בפורטים 5900 עד 5906, כאשר כל אחד מהם מציג את מסך ה-X התואם (פורטים 6000 עד 6006, למסכים 0: עד 6:). לקוח Java זמין בהרבה יישומים כגון RealVNC בפורטים 5800 עד 5806, באותו הדפוס. פורטים אלה ניתנים לשינוי.
אבטחה ב-VNC
בברירת המחדל, VNC אינו פרוטוקול מאובטח. אף על פי שסיסמאות אינן נשלחות כטקסט רגיל ("plain-text") (כמו ב-telnet לדוגמה), התקפות כוחניות יכולות להצליח אם גם מפתח ההצפנה וגם הסיסמה המוצפנת התגלו על ידי "רחרוח" (sniffing) ברשת. מסיבה זאת, עדיף שסיסמאות תהיינה בעלות 8 תווים לפחות.
למרות זאת, את VNC ניתן למנהר (tunneling) דרך חיבור SSH או VPN, מה שיוסיף שכבת אבטחה נוספת עם הצפנה חזקה, אך פתרון זה אינו תמיד ישים. לדוגמה, תיעול דרך SSH יכול להיות קשה במחשבים המריצים את מערכת ההפעלה Windows.
טיגריס כספי
טיגריס כספי (שם מדעי: Panthera tigris virgata; קרוי גם טיגריס פרסי או טיגריס טוראן), הוא תת-מין נכחד של טיגריס שחי במרכז אסיה ונכחד מן העולם כנראה בין 1950 ל-1970. הוא תואר לראשונה בשנת 1815 על ידי הזואולוג הגרמני יוהאן קרל אייליגר. תת-מין זה היה השני בגודלו בתת-המינים של הטיגריס לאחר טיגריס סיבירי, ומחקרים מוכיחים קרבה גנטית רבה בין השניים, כשיש אף טענות שהטיגריס הכספי הוא למעשה אוכלוסייה מערבית של טיגריס סיבירי. הטיגריס הכספי היה נפוץ ממערב סין עד טורקיה, ובעיקר סביב הים הכספי שנתן לו את שמו. הגורמים העיקריים להכחדתו היו ציד ואובדן בית גידול נרחב למטרות חקלאות. על אף שהוחזק בתקופות מסוימות בשבי, לא נותרה שום אוכלוסייה שבויה בעת הכחדתו. מספר עורות ופוחלצים של תת-מין זה נמצאים במספר מוזאונים ברחבי העולם.
Virtual Network Computing
אבטחה ב-VNC
UltraVNC תומכת בשימוש בתוסף הצפנה מבוסס קוד פתוח אשר מצפין את כל שיחות ה-VNC, כולל הזדהות הסיסמה והעברת המידע. הוא גם מאפשר שההזדהות תתבצע בהסתמכות על NTLM ועל חשבונות משתמש של Active directory.
טיגריס כספי
מבנה ומידות גוף
מבנה הגוף של הטיגריס הכספי היה בדרך כלל פחות מסיבי מזה של הטיגריס הסיבירי, וגודלו הממוצע היה נמוך ממנו במקצת. עם זאת מבנה הגוף עדיין היה גדול, מוצק וכבד משל תת-המינים האחרים. באזור הגאוגרפי טורקסטן, תועדו זכרי טיגריסים כספיים עם אורך גוף של 200 ס"מ (2 מטר), אם כי נרשמו גם דיווחים על אורך גוף של 270 ס"מ, מה שכנראה מהווה את הגודל המקסימלי שלהם. הנקבות היו קטנות יותר מהזכרים - בדרך כלל עם אורך גוף שנע בין 160 ל-180 ס"מ. המשקל המרבי הידוע של תת-מין זה היה 240 ק"ג. אורך הגולגולת המרבי של הזכרים היה 297–365 מילימטר, ושל הנקבות 195–255 מילימטר. אף על פי שהטיגריסים הכספיים מעולם לא הגיעו לגודלם של הטיגריסים הסיבירים, ישנם דיווחים על פרטים גדולים מאוד יחסית לגודל הממוצע של תת-מין זה. בינואר 1954 למשל, נורה טיגריס באזור טורקסטן ליד סומבר בקופט-דאג, ואורך גולגולתו היה 385 מילימטר - הרבה יותר מהאורך המקסימלי של תת-המין הכספי, ועולה במעט על אורך הגולגולת של רוב הטיגריסים הסיבירים. גובה הכתפיים היה כנראה בסביבות 1.30 מטר ולמעלה מזה. הרגליים הקדמיות של הטיגריס הכספי בלטו בכך שהן היו עבות ומסיביות בצורה יוצאת דופן. הכפות של הרגליים הקדמיות היו גדולות ועבות, והטפרים היו גדולים במיוחד אצל תת-מין זה. האוזניים היו קצרות וקטנות יחסית, והזנב היה ארוך ועבה בדומה לתת-מינים רבים.
Virtual Network Computing
אבטחה ב-VNC
RealVNC מאפשרת הצפנה בעוצמה חזקה כחלק מהחבילה המסחרית שלה.
טיגריס כספי
מראה חיצוני
לטיגריס הכספי הייתה פרווה בעלת צבע רקע מגוון של גוני כתום, זהוב וצהבהב, אם כי לרוב היא הייתה יותר בהירה ואחידה בצבעה משל טיגריסים במזרח הרחוק. הפרווה הייתה לבנבנה במותניים, בלחיים, בלוע, בצדדים הפנימיים של הרגליים וסביב העיניים. בניגוד לתת-מינים אחרים שאצלם נפוץ שהפס מתחלק למעין אליפסה עם פרווה בהירה במרכז, אצל תת-המין הכספי האליפסות היו צרות יותר ובעלות צבע כהה לרוב. הפסים היו צרים וברורים יותר על הפרווה מאשר אצל הטיגריס הסיבירי; עם זאת הוא די דמה לאחרון בכך שצבע הפסים שלו לא היה שחור אלא גוונים של חום או קינמון. דפוסי פסים שחורים לגמרי היו מצויים רק בראש, בצוואר, אמצע הגב וקצה הזנב. דפוס הפסים שבזנב היה עבה יותר ופחות מפותח משל טיגריסים אחרים, ודמה יותר לזנבם של הברדלסים עם פסים שחורים ולבנים לסירוגין. אף על פי שהיה הבדל משמעותי בין פרוות החורף לפרוות הקיץ, זה לא היה באותה מידה כאצל הטיגריסים במזרח הרחוק הרוסי: פרוות החורף הייתה חיוורת ועבה יותר עם דפוסי פסים פחות מפותחים, ואילו פרוות הקיץ דמתה מאוד באורך ובצפיפות השיער לפרוות הטיגריסים הבנגלים, אם כי נבדלה מהם בפסים צרים וארוכים הצמודים יותר אחד לשני. על פי תיאורים תת-מין זה זוהה בקלות בחורף בשל השערות הארוכות שהיו לו על הגחון, והרעמה הקצרה שהייתה לו על העורף, והוא גם התאפיין ברעמה ארוכה בצדדי הלחיים. מהתמונות הבודדות של המין ניתן לראות שהוא גם בעל רעמה ארוכה דמוית זקן באזור הסנטר.
Virtual Network Computing
אבטחה ב-VNC
Workspot שחררה טלאים להצפנת AES עבור VNC.
אף על פי שחלק מהאנשים מאמינים ש-VNC מאפשרת לפרוץ בקלות לתוך מערכת, בדרך כלל המשתמש יצטרך לאפשר באופן מפורש גישה מרחוק לפורטים הנמצאים בשימוש על ידי VNC כדי שאפשר יהיה לפרוץ אליו. במילים אחרות, מערכת המריצה VNC ברשת, תהיה נגישה בתוך הרשת אלא אם כן המשתמש מציין אחרת (למשל בהגדרות הנתבים של החברה). כל זאת בהנחה שבברירת מחדל קונפיגורציית הרשת היא "לפתוח מה שצריך" ולא "לסגור רק את מה שנראה מסוכן".
טיגריס כספי
תפוצה ובית גידול
הטיגריס הכספי היה נפוץ במרכז אסיה. תפוצתו המדינית השתרעה על צפון מזרח טורקיה, דרום גאורגיה, מרבית ארמניה, דרום ומרכז אזרבייג'ן, מרבית האזור הצפוני של איראן, מערב ומזרח טורקמניסטן, צפון מרכז ומערב אפגניסטן, מרכז ודרום מזרח אוזבקיסטן, מערב טג'יקיסטן, חלקים גדולים מקירגיזסטן, מזרח, דרום מרכז ודרום מערב קזחסטן ומערב סין העממית. בתקופה מוקדמת יותר הטיגריס הכספי היה נפוץ גם בצפון עיראק ואולי גם במערב מונגוליה ודרום מרכז רוסיה.
התפוצה הגאוגרפית של טיגריס זה השתרעה החל מחופי הים השחור לאורך הרי הפונטוס, רמת אנטוליה, האזורים הדרומיים של הרי הקווקז הקטן, סביב האזור הדרומי והמערבי של בקעת הים הכספי כולל הרי אלבורז ואזור ח'וראסאן, המשיכה לרמת אוסט-אורט ומדבר קיזילקום באזור טראנסאוקסאניה ובטורקסטן, החופים הדרומיים של ימת אראל וימת בלחש באזור ח'ווארזם, הרי הינדו-כוש והרי פמיר סמוך לחבל קשמיר, והסתיימה ברכס טיין שאן, הרי קונלון ומדבר החול טקלה מקאן סמוך לרמה הטיבטית.
בית הגידול של הטיגריס הכספי היה יערות דלילים, יערות הררים ומנגרובים, ובעיקר סבך של שיחים, קנים צפופים ועשבי "טוג'אי", לאורך נתיבי מים ואגני ניקוז של נהרות שהיו נמצאים לרוב בתוך סביבה מדברית כדוגמת נהר אמו דריה וסיר דריה. הוא היה מצוי בגבהים של 3,000 מטר ומעלה באזורים מסוימים. התפוצה המקוטעת שלו נבעה מהצורך בקרבה למקורות מים וסבך באזורי המדבר, וכנראה גם בשל כך שהפרסתנים המהווים את טרפו העיקרי היו מוגבלים לאזורים אלה. הטמפרטורות בתחומי המחייה שלו היו עד מינוס 10 בחורף עד 36 מעלות בקיץ, וכמות המשקעים הממוצעת נעה בין 89 מילימטר בלבד באזורים המדבריים, עד ליותר מ-2,000 מילימטר באזורים הררים במערב.
אקולוגיה
לא ידוע הרבה על האקולוגיה של תת-המין או על גודל השטח שכל פרט היה תופס. הטיגריסים הכספיים נאלצו לשוטט באופן נרחב על פני אזורי מרעה ושפת הנהרות בעקבות עדרי הפרסתנים שהיו הטרף העיקרי שלהם. מסיבה זאת הם זכו לכינוי "נמר הדרכים" או "הנמר הנודד" על ידי הקזחים. באופן כללי פריט המזון העיקרי היה חזיר בר שהיה מצוי בכמויות גדולות באזורי הנהרות, ולאחר מכן אייל בוכארי (תת-מין של אייל אדום) ואייל סיבירי - בייחוד באזור המרכזי של התפוצה. בעלי חיים אחרים שהיו נטרפים על ידם בצורה פחותה יותר הם אייל כספי (תת-מין נוסף של אייל אדום) בבקעת הים הכספי, צבי הזפק, פרא וכבש אוריאל - בעיקר באיראן, תנים, חתולי ביצות ומכרסמים באזור נהר אמו דריה, סאיגות, קיאנגים, סוסי פרז'וואלסקי, כבשים ארגאלים ויעלים סיבירים באזור ימת אראל ובהרי פמיר. ייתכן כי הטיגריס היה תוקף לעיתים רחוקות גם ביזון אירופאי בתקופה שעדיין היה נפוץ באזור. הטיגריסים גם תפסו דגים באזורים מוצפים, נהרות ותעלות השקיה. בחורף בעקבות חוסר מזון הם נהגו לתקוף כלבים ובעלי חיים מבויתים אחרים שאיבדו את דרכם. הטיגריסים הכספיים שתו מים בעיקר מנהרות ונחלים, ובעונות מסוימות גם מהאגמים הגדולים כאשר מימיהם היו פחות מלוחים.
הכחדה
גורם ההכחדה העיקרי של הטיגריס הכספי במרכז אסיה הייתה הממשלה הרוסית אשר גרמה לכך במהלך התוכניות להפיכת שטחים עצומים בטורקסטן לאזורי חקלאות בתחילת המאה ה-20. החקלאיים ואנשי הצבא הרוסי שזרמו למקום בכמויות גדולות השמידו את מרבית האוכלוסיות של הטיגריסים בכל השטחים הפוריים של הרפובליקות המרכז-אסייתיות, בעיקר על ידי בירוא יערות וייבוש ביצות ונטיעה של גידולים חקלאיים במקומם כדוגמת כותנה ואורז. ציד שיטתי התבצע גם הוא במכוון מכיוון שהטיגריס נתפס כאיום על החקלאים, ומרביתו נעשה בעיקר על ידי אנשי הצבא שהותקפו לא פעם על ידי הטיגריס כאשר רכבו עם סוסיהם; עד מלחמת העולם הראשונה, לפחות 100 טיגריסים נהרגו מדי שנה ביערות והסבכים שסביב הנהרות בטורקסטן, ופרוותם נמכרה במחירים גבוהים. כתוצאה מכריתת היערות והציד, הטיגריס הכספי שהיה בין החיות הגדולות באזור נדחק יותר ויותר לאזורי יער מרוחקים, ולאחר שגם אלה נכרתו הוא נדחק רחוק יותר לאזורי ההרים, עד ששם הושמד בהדרגה על ידי ציידים ומקומיים. במקביל התרחשה גם ירידה גדולה באוכלוסיות הטרף של הטיגריס, הן על ידי אובדן בית גידול והן על ידי ציד והתפרצות מחלות. ציד פרוע התרחש גם בכל מדינות האזור בעיקר לפרווה היקרה שמחירה עלה משנה לשנה.
אף על פי שהתאריך הרשמי של ההכחדה של תת-המין הוא שנת 1950, מהדיווחים דלעיל עולה כי הוא שרד לפחות עד 1970 או עד 1997. חשוב לציין שלטענת מספר חוקרים, הדיווחים על טיגריס כספי בשנות ה-90 מהווים למעשה בלבול עם נמר פרסי. ישנה אפשרות קלושה ביותר כי הטיגריס הכספי קיים עד היום באזורים נידחים.
שימור ומחקר
בשנת 1938, הממשלה הרוסית הקימה בטג'יקיסטן אזור מוגן ראשון לתת-המין הכספי בשם "טיגרואוויה-בלקה" שפירושו "טיגריס בערוץ בלקה היבש"; השם ניתן לשמורה בעקבות שני קציני צבא רוסים שהותקפו על ידי טיגריס לאחר שרכבו על סוסיהם בערוץ יבש של נהר באזור הנקרא בלקה. שמורה זאת הייתה המעוז האחרון של הטיגריס בברית המועצות, והיא הייתה סמוכה לגבול האפגני. הפרט האחרון נצפה שם בשנת 1958. מאז 1947 הטיגריס היה מוגן בחוק באופן רשמי בברית המועצות, ובאיראן משנת 1957, כשקנסות כבדים ניתנו לציידים לא חוקיים, אם כי ההגנה באה באיחור רב מידי. הטיגריס הכספי סווג על ידי IUCN כבעל חיים "נכחד" (EX) החל משנת 2003.
פילוגנטיקה
בתחילת המאה ה-21, חוקרים מאוניברסיטת אוקספורד בבריטניה ומהמכון הלאומי לסרטן בארצות הברית אספו מהמוזאונים ברחבי אירואסיה דגימות של רקמות מ-23 טיגריסים כספיים למטרות מחקר; לאחר הערכה מחדש של הפילוגנטיקה בין תת-המינים של הטיגריס הם גילו דמיון מדהים בין הגנטיקה של הטיגריס הכספי לזו של הטיגריס הסיבירי, מה שמצביע על כך שייתכן ובעבר הם היו שייכים לתת-מין אחד שתפוצתו הייתה החל מאנטוליה עד לסיביר. התפוצה התפצלה כנראה לשתי קבוצות נפרדות ומבודדות במזרח הרחוק הרוסי ובמרכז אסיה בעקבות התפשטות של התיישבות ומסחר של בני האדם - בסביבות ה-1900, כך שאם זה נכון הבידוד בין תת-מינים אלו התרחש רק במאה השנים האחרונות.