cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תא נסתר
תא נסתר הוא תא אחסון שקיומו או גישה אליו אינה נראית ממבט ראשון, ויכול לשמש כמחבוא לחפצים או לאנשים.
תא נסתר שבו אנשים יכולים לשהות נקרא חדר נסתר. לחדרים נסתרים מגיעים לרוב דרך דלת נסתרת, אשר למשל יכולה להיות מוסווה כמדף ספרים או כדלת ברצפה. חדרים נסתרים יכולים לשמש למשל כמקלט, חדר תקשורת, מזווה או מרתף יין.
היסטוריה
במאות ה-16 וה-17, נוצרו חדרים נסתרים בטירות בריטיות כדי להסתיר כמרים קתולים.
במהלך תקופת היובש, היו מרתפים נסתרים, שבהם אחסנו או מכרו אלכוהול.
ב-1978, במהלך חקירתו של הנס אוטו מאייר, נמצא חדר סודי שבו שמר מאייר נשק עבור, לטענתו, לארגון סודי להיערכות חירום תחת שירותי המודיעין של הכוחות המזוינים של נורווגיה, הקשורים לנאט"ו.
אגודת שיח ושיג
שיח ושיג - האגודה הישראלית לתרבות הדיון היא עמותה שהוקמה בשנת 1987 על ידי ד"ר אן קירסון סברסקי. מראשיתה, פעלה האגודה להעצמת נוער ישראלי באמצעות דיבור בציבור ודיבייט. מטרת האגודה היא לקדם את תרבות הדיבור הדיון בחברה הישראלית, ואת הדיבייט בישראל, וכן לקבוע נורמות של הידברות ודו-שיח בכל המגזרים.
רשימת יושבי ראש
אשר וייל היה יו"ר האגודה ב-1995, ולאחריו גיא גורצקי, ד"ר אן סברסקי ויוני כהן-אידוב. מאז 2014 ד"ר סברסקי היא יו"ר האגודה.
האגודה החלה לשלוח נציגים לתחרויות בינלאומיות לאוניברסיטאות ולבתי ספר תיכון החל משנת 1990.
בעקבות תחרות שכזו בגלאזגו (סקוטלנד) בה השתתפה מיכל סגל, הקימה סגל מועדון סטודנטים לדיבייט באוניברסיטת חיפה, ובהמשך באמצעות סטודנטים מובילים באוניברסיטאות נוספות ברחבי ישראל, הוקמו בתחילת שנות ה-90 מועדוני סטודנטים נוספים. כשסגל עברה ללמוד לתואר שני בטכניון, היא הקימה גם שם מועדון סטודנטים לדיבייט, ואת מועדון הסטודנטים באוניברסיטת חיפה החל לנהל אורי זכאי. יובל טל בנה את המערך הניהולי ואת הכללים של מועדוני הסטודנטים, והביא לקיומה של התחרות הארצית הראשונה שנערכה באוניברסיטה העברית.
אורי זכאי המשיך את המהלך והרהיב את הפעילות. היום ישנם מועדוני דיונים בכל האוניברסיטאות וברוב המכללות וליגה פעילה באנגלית ובעברית. בנוסף ישראל זכתה וממשיכה לזכות בתוארי אלוף בכל העולם ואירחה בחיפה את אליפות אירופה לאוניברסיטאות.
ב-1998, אשר וייל, אשר באותה תקופה שימש כיו"ר אגודת שיח ושיג, הביא את אליפות העולם לבתי ספר World Schools Debating Championships לירושלים שנחלה הצלחה רבה.
פעילויות
אגודת שיח ושיג הציעה במהלך השנים פעילויות שונות לקהלים שונים כדי לקדם את יכולת ההבעה והדיבור בציבור בקרב בני נוער: בנוסף, שיח ושיג מארגנת מזה 10 שנים תחרויות בדיבייט ובדיבור בציבור בעברית, באנגלית ובערבית לתלמידי חטיבות ביניים ותיכונים. כמו כן, האגודה מאמנת ושולחת נציגים לתחרויות בין לאומיות הכוללות את: World Schools Debating Championships, European Schools Debating Championships, World Individual Debating and Public Speaking Championships, Asper Cup, IDEA summer debate forum.
טיל (משקע)
טיל (Till), טיל קרחוני (glacial till) או מִרְבַּץ מוֹרֵנָה הוא משקע בלתי ממויין. הוא חלק מהסחופת הקרחונית והוא מושקע על ידי קרחון. הרכבו משתנה בין חרסיות, לתערובת של חרסיות, חול, חצץ ובולדרים. חומרים אלה הם תוצאה של ההסעה הקרחונית. סלע הקרקעית נתון לשחיקה של הקרחון, שימשיך לסחוף את החומר הלאה. הטיל מושקע במורנות השונות, אם בתת-הקרחון, המורנה הצידית או מורנת הקצה. עם הפשרת הקרחון, יוסעו משקעי הטיל (הקלים דים להסחף במי הפשרת הקרח), הלאה. באגמים קרחוניים, יושקעו כוורוות (varves). הטיל עשוי להכיל גם מינרלים בעלי ערך שנסחפו על ידי הקרחון, כמו אבני חן ואף יהלומים (יהלומים נמצאו בטיל קרחוני בצפון אמריקה -בקנדה ובארצות הברית -במדינות וויסקונסין ואינדיאנה).
בית הכנסת של לייפציג
בית הכנסת של לייפציג (בגרמנית: Große Gemeindesynagoge, בית הכנסת הגדול של הקהילה, או Alte Synagoge, בית הכנסת הישן) היה בית הכנסת העתיק והחשוב ביותר בלייפציג, סקסוניה, גרמניה. הוא נבנה בשנים 1854–1855 על ידי האדריכל היהודי-גרמני אוטו זימונזון, שלמד אדריכלות אצל גוטפריד זמפר , שהיה האדריכל של בית הכנסת זמפר בדרזדן. בית הכנסת בנוי בסגנון האדריכלי "התחייה המורית".
בית הכנסת הוזמן על ידי הקהילה היהודית הקטנה בלייפציג וסוחרים יהודים מכל רחבי אירופה שהשתתפו ביריד לייפציג השנתי.
בפנים המבנה קשתות פרסה, ארון קודש בסגנון מחראב ובימה בסגנון של מינבר. מאחר שכל-כך הרבה אנשי עסקים התכנסו בלייפציג עבור ירידים אלו, חשבו כי בית הכנסת ישפיע על ההחלטה לבנות בתי כנסת נוספים בסגנון "התחייה המורית" בערים אחרות.
בית הכנסת נהרס בליל הבדולח על ידי המשטר הנאצי.
לזכר המבנה הוקמה אנדרטת בית הכנסת בלייפציג.
Alanis
Alanis (בעברית: אלניס) הוא אלבום הבכורה של הזמרת אלניס מוריסט, אשר יצא ב-6 באפריל 1991 על ידי "MCA Records Canada", בקנדה בלבד. את האלבום הפיק לזלי האו אשר הפיק גם את אלבומה השני.
רקע והקלטה
ג'ון אלכסנדר מנהלת מחלקת A&R ב-MCA Records שמע קלטת דמו שהקליטה מורטיס ב-1983 כשהייתה בת 9. הוא אמר כי "זה נשמע מבטיח מאוד" ו"הקול שלה היה חזק מאוד, והיה מדהים שהקלטת כללה כמה שירים מקוריים שנכתבו על ידה בגיל הזה." אך הוא החליט שלא להחתים שלא להחתים אותה ב-MCA בטענה שהייתה צעירה מדי. ב-1987 פגשה מוריסט את מנהל הבידור סטפן קלובן אשר הביא לכך כי תקליט גרסת כיסוי לשיר "O Canada" באליפות העולם על החלקה על הקרח. ובכך ב-1988 מורטיס הקליטה את הגרסת כיסוי לשיר ביחד עם שני מוזיקאים נוספים כאשר אחד מהם היה לסלי האו מהצמד "One to One". האו וקלובן אשר התרשמו מהביצוע של מורטיס רצו לרשום אותה לתוכנית הכישרונות "Star Search" אך בסופו של דבר החליטו לנסות להשיג לה חוזה בחברת תקליטים. בינתיים ב-1990 מורטיס כן החליטה להיבחן לתוכנית ואף עברה מספר אודישנים.
אך לפניי זה האו ומוריסט הקליטו שיר בשם "Walk Away" אשר שימש לפרסומת יוקרתית בצרפת. האו שלח את ההקלטה שלהם לג'ון אלכסנדר, מנהל ה-A&R של MCA שהתרשם מהשיר וקבע פגישה עם מוריסט. אלכסנדר התרשם ממוריסט ולמחרת פגש את מוריסט והוריה ואמר להם שהוא מעוניין להחתים אותה אך MCA לא תמכו בהחלטה. לידס לוי הנשיא של חברת הבת MCA Publishing כן האמין במוריסט והחליט להחתים אותה על עסקת פרסום ולסייע במימון עסקת תקליטים עבורה. ובכך MCA Publishing הוציאו אלבום זה ומימנו אותו על ידי Hot Mustard Records שהייתה חברת תקליטים עצמאית שקידמה אמנים חדשים. MCA הסכימו להפיץ את האלבום.
דומניקו גווידי
דומניקו גווידי (באיטלקית: Domenico Guidi; 1625, קרארה – 1701, רומא) היה פסל איטלקי.
גווידי אחיינו של הפסל ג'וליאנו פינלי, יוצא בית המלאכה של ברניני.
גווידי עבר בשנת 1639 לנאפולי ובשנת 1648 עבר לרומא והשתלב בסטודיו של אלסנדרו אלגארדי עד למותו של אלגארדי שם עבד ביחד עם ארקולה פראטה.
כתומך גדול של אקדמיית צרפת ברומא פיסל עבור ארמון ורסאי לכבודו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת.
זכה בתחרות מטעם ג'ובאני לורנצו ברניני לפסל את פסל המלאך נושא החנית בגשר סנטאנג'לו.
ולנטינה סנרה
ולנטינה סנרה (בספרדית: Valentina Zenere; נולדה ב-15 בינואר 1997) היא שחקנית, זמרת, רקדנית, ודוגמנית ארגנטינאית. היא גילמה את אמבר סמית' בטלנובלה המקסיקנית "סוי לונה", את אליי בטלנובלה "כמעט מלאכים", את מארה בטלנובלה "אליאדוס" ואת איסדורה בסדרה ״אליטה״.
קריירה
סנרה הראתה מגיל צעיר נטייה לכיוון האומנותי, ומשחקת מגיל 6 בתיאטרון וקומדיה מוזיקלית. היא הופיעה בפעם הראשונה בטלוויזיה בפרסומות לברבי. התפקיד הראשון שלה היה ב-2010, בגיל 13, כאשר נבחרה על ידי כריס מורנה לשחק בעונה ה-4 של "כמעט מלאכים", שם היא שיחקה את אליי אינצאוסטי או אליי מוראלס רומרו, הבת של חסמין (מריה אאוחניה סוארס) וטצו (ניקולס ריירה).
ב-2011 היא הופיעה בסדרה "הייחודיים", שם שיחקה את גס'יקה סרונטס.
בשנת 2013 החלה לשחק את מארה אוללה, האחות הקטנה של מאיה (מריאל פרוסקי) בטלנובלה "אליאדוס", תפקיד שהמשיכה לגלם בעונה השנייה של הסדרה ב-2014.
בשנת 2016 החל לשחק בין התפקידים הראשיים בטלנובלה "סוי לונה"" כאמבר סמית' האנטגוניסטית הראשית בסדרה, בכיכובה של קרול סבייה. הסדרה חזרה לעונה שנייה ב-2017, ולעונה שלישית ב-2018.
ב-2019 השתתפה בוידאו קליפ לשיר "La Dive De La Escuala" של הזמר מייקל רונדה, איתו שיחקה ב"סוי לונה".
ב-2020 השתתפה בעונה האחרונה בסדרה של נטפליקס, "Las Chicas Del cables" בתפקיד קמילה.
סנרה לוהקה לעונה החמישית של סדרת הנעורים הספרדית "אליטה" לתפקיד שטרם נחשף, והעונה תעלה לנטפליקס במהלך 2022.
איש הזאב (2010)
הסרט יצא בארצות הברית ב-10 בפברואר 2010 ובישראל הסרט יצא ב-1 באפריל 2010.
עלילה
לורנס טלבוט הוא שחקן תיאטרון. יום אחד, נודע לו שאחיו, בן, נחטף. לורנס חוזר לבית משפחתו שבבלקמור. שם הוא פוגש את אביו המתנכר, סר ג'ון. לאחר שהוא רואה את גופת אחיו, לורנס שומע שמועות שהצוענים אחראים למותו של אחיו. באותו לילה הוא הולך לבקר במחנה הצוענים שבו הוא ננשך על ידי איש זאב. מאילך, לורנס הופך לסירוגין לאיש זאב.
ביקורות והכנסות
הסרט קיבל ביקורות מעורבות ממבקרי הקולנוע. אתר Rotten Tomatoes המרכז ביקורות קולנוע העניק לסרט דירוג של 32%. עם זאת, עיתונאית מ"אנטרטיינמנט ויקלי" היללה את משחקו של בניסיו דל טורו בתור לורנס והיא אף השוותה אותו לדמות בסרט המקורי. בנוסף, ריק בייקר ודייב אלסי זכו בפרס אוסקר בקטגוריית האיפור הטוב ביותר.
בסוף השבוע הראשון לצאתו בהפצה כללית הסרט זכה להכנסות של כ-31.4 מיליון דולר, מה שמיקם אותו כסרט השלישי המכניס באותו שבוע אחרי "יום האהבה" ו"פרסי ג'קסון וגנב הברק". נכון ל-2011 הסרט זכה להיכנסגות של כ-61,979,680 מיליון דולר בארצות הברית וכ-77,810,085 מיליון דולר ברחבי העולם, מה שמסכם את הכנסותיו בכ-139,789,765 מיליון דולר. בנוסף, הסרט זכה להכנסות של למעלה מ-20 מיליון דולר ממכירות מארזי ה-DVD וה-Blu-ray.
אנדרו ליס
אנדרו ליס (באנגלית: Andrew Lees; נולד ב-10 ביוני 1985) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אוסטרלי, המוכר מתפקידו כלוסיאן קאסל בסדרה "המקוריים" ברשת The CW, ובשל השתתפותו בסרטי האימה "הסר חבר: רשת אפלה" ו"אי האשליות".
ביוגרפיה
ליס נולד במלבורן, אוסטרליה. הוא למד במכון לאמנויות הבמה בסידני בשנים 2005–2007.
קריירה
זמן קצר לאחר סיום לימודיו, החל להופיע בטלוויזיה. תפקידיו הראשונים היו כמה הופעות אורח באופרת הסבון הפופולרית "קרוב רחוק". הוא גם הופיע בהופעות אורח בסדרות הטלוויזיה "City Homicide", "H2O", ובמיני- סדרה "הפסיפיק". בשנת 2009 הצטרף ליס לסדרת הטלוויזיה "Rescue: Special Ops" בהפקת ערוץ 9 האוסטרלי, ובה הוא הופיע בתפקיד ראשי.
ליס הופיע בהפקת התיאטרון של המחזה "חלום ליל קיץ" בשנת 2009. בשנת 2011 הוא הופיע בשלישיית פרסומות קצרות של חברת הנסיעות האוסטרלית "STA Travel Australia", שכותרותיהן היו: "Move", "Eat" ו-"Learn".
בשנים 2015-2016 ליס שיחק בתפקיד לוסיין קאסל בסדרת הדרמה העל טבעית "המקוריים".
שדרות רגר
שדרות רגר הן שדרות וציר התנועה הראשי של העיר באר שבע. כביש 406 עובר דרך השדרות. שמן הקודם של השדרות היה "הנשיאים", אך עם פטירתו של ראש עיריית באר שבע יצחק רגר בשנת 1997 שונה השם לזכרו.
השדרות מחברות בין הכניסה הצפונית של באר שבע וצומת אלי כהן בדרום - מפגש השדרות עם כביש 25 הממשיך דרומה לכיוון אילת/מצפה רמון (נקרא 'שדרות דוד חכם' בקטע זה) ומערבה לכיוון אופקים (נקרא 'שדרות דוד טוביהו'), ורחובות הרצל והחלוץ הנכנסים לעיר העתיקה. השדרות עוברות בצפון דרך שכונה ד', דרומה משם הן מפרידות בין שכונה ג' לשכונה ב', ובחלקן הדרומי בין שכונה א' למרכז אזרחי. לאורך השדרות בתי מגורים (בעיקר בחלקן הצפוני), מרכזים מסחריים, גנים ציבוריים ומבני ציבור.
לצידי שדרות רגר כמה אתרים מרכזיים בעיר (מצפון לדרום):
פיגוע ההתאבדות בשדרות רגר
ב-31 באוגוסט 2004 התרחש בנקודת מפגש של קווי האוטובוס 6 ו-12 פיגוע התאבדות כפול. בפיגוע נרצחו 16 אזרחים ישראלים ונפצעו מעל 100. הפיגוע אירע בשעה 14:45. שני מחבלים מתאבדים עלו לאוטובוס ב. כאשר נפגשו האוטובוסים מול רחבת בניין עיריית באר שבע, פוצצו את עצמם המחבלים בהפרש של מספר דקות.
אקס-מן: ימי עבר עתידי
ימי עבר עתידי (באנגלית: Days of Future Past) היא קשת סיפור פופולרית שפורסמה בחוברות הקומיקס The Uncanny X-Men #141-142 מבית מארוול קומיקס בין ינואר לפברואר 1981. את הסיפור כתב כריס קלרמונט ואייר ג'ון ביירן. הסיפור עוסק בעתיד חלופי דיסטופי שבו מוטאנטים נכלאים במחנות ריכוז. קיטי פרייד המבוגרת מעבירה את תודעתה לתוך קיטי פרייד הצעירה מזמן ההווה, ומביאה את חבורת האקס-מן למנוע מרגע גורלי בהיסטוריה לגרום לפאניקה המונית נגד המוטאנטים.
באותה תקופה, הצוות הקריאייטיבי כריס קלרמונט וג'ון ביירן פרסמו גם את קשת הסיפור "אקס-מן: סאגת הפניקס האפלה". שני הסיפורים הללו העלו את פופולריותו של הזיכיון, ועלילתו של "ימי עבר עתידי" עובד מספר פעמים לאורך השנים, בין היתר גם ב"אקס-מן: סדרת האנימציה". הגיליון הראשון של קשת הסיפור נבחר במקום ה-25 ברשימת חוברות הקומיקס הגדולות מכל הזמנים של שנת 2001. מציאות זו נקבעה כארץ-811.
עלילת הסיפור עובדה לאקס-מן: סדרת האנימציה, שבה שולבו אלמנטים מהסיפור לסיפורו של בישופ, שחוזר בזמן כדי לגלות בגידה בשורות האקס-מן. כמו כן, וולברין והאקס-מן הציגה עלילה דומה, כאשר פרופסור אקס נמצא בתרדמת למשך 20 שנה. כשהוא מתעורר, הוא מגלה שהמוטאנטים בעולמו נכלאו בידי זקיפי הסנטינל. הוא מתקשר עם האקס-מן מהעבר בצורה טלפתית כדי למנוע מהדברים להתרחש. עד לסוף העונה, עתיד זה נמנע, אך למעשה הוחלף בעידן אפוקליפס.
החוברת מהווה בסיס עיקרי לעלילת הסרט "אקס-מן: העתיד שהיה".
עלילה
עלילת הסיפור נעה בין זמן ההווה - שבו האקס-מן נלחמים באחוות המוטאנטים של מיסטיק - לזמן העתיד שבו האקס-מן לא הצליחו למנוע מאחוות המוטאנטים להתנקש בחייו של הסנאטור רוברט קלי. ביקום עתידי זה, זקיפי הסנטינל שולטים בארצות הברית, והמוטאנטים חיים במחנות ריכוז. חברי האקס-מן מזמן ההווה מוזהרים על העתיד לבוא בידי גרסה מבוגרת יותר של קיטי פרייד, חברת קבוצתם, שתודעתה נסעה בזמן והשתלטה על הצעירה כדי להזהירם. היא מצליחה במשימתה וחוזרת לזמנה רק כדי לגלות שהעתיד נותר ללא שינוי.
כחלק מהשלכות הסיפור, רייצ'ל סאמרס נסעה חזרה בזמן כדי להצטרף לקבוצת האקס-מן בזמן ההווה. נמרוד, הסנטינל האולטימטיבי, עקב אחריה והפך ליריבם של האקס-מן ושל מועדון הלפייר בזמן ההווה.
יואב הורוביץ
יואב הורוביץ (נולד ב-11 ביוני 1960) הוא מנהל ישראלי. בעבר היה מנכ"ל משרד ראש הממשלה, ראש סגל ראש ממשלת ישראל, מנכ"ל "אוויס ישראל" ומשנה למנכ"ל יוניברסל מוטורס ישראל.
ביוגרפיה
נולד בישראל לאם מורה ולאב איש צבא, מלוחמי גוש עציון אשר נשבה בידי הלגיון הירדני. עם גיוסו לצה"ל התנדב הורוביץ לסיירת מטכ"ל. לאחר טירונות צנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם ביחידה וכן הכשרה כמפקד כיתה. לאחר השחרור מהצבא עבד כמאבטח באל על. במילואים משרת הורוביץ ביחידת שלדג.
את הקריירה כמנהל החל במחלקת השיווק של "כלל סחר", יבואנית ימאהה. ב-1993 עבר לעבוד כמנהל פעילות האופנועים והטרקטורונים בחברת "מאיר" יבואנית הונדה. בשנים 2000–2003 כיהן כמנכ"ל כלמוטור, יבואנית מיצובישי. לאחר מכן הקים חברה בשם "י. הורוביץ אסטרטגיה עסקית". עד 2000 כיהן כיו"ר איגוד יבואני הרכב הדו גלגלי בלשכת המסחר. בתקופת ההתנתקות היה מנהל מטה המתנגדים לתוכנית רה"מ. ב–2006 כיהן בתפקיד בכיר במטה הבחירות של בנימין נתניהו בהתמודדות בפריימריז של הליכוד. בינואר 2008 מונה למנכ"ל אוויס ישראל, והפסיק את פעילותה של חברתו הפרטית.
ב-2009 עלה שמו כמועמד המוביל לתפקיד יו"ר מועצת הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו. מפברואר 2011 ועד 2014 שימש כחבר הוועד המנהל של רשות השידור. ב-2011 מונה ליו"ר "אוטו איטליה" (יבואנית פרארי ומזראטי) בעקבות רכישתה בידי אוויס. ב-2014 סיים תואר ראשון במשפטים במכללת שערי משפט. בנובמבר 2014 עלה שמו כמועמד מוביל לתפקיד מנכ"ל משרד ראש הממשלה, לאחר התפטרות הראל לוקר. בעקבות המיזוג בין יוניברסל מוטורס ישראל (יבואנית ג'נרל מוטורס) לאוויס, מונה הורוביץ בנובמבר 2014 לתפקיד משנה למנכ"ל יוניברסל מוטורס ישראל. לאחר הבחירות לכנסת העשרים נמנה עם צוות המשא ומתן של הליכוד במסגרת המגעים לקראת הרכבת ממשלת ישראל השלושים וארבע.
במאי 2016 מונה הורוביץ על ידי נתניהו לתפקיד ראש לשכת ראש הממשלה. לאחר פרישתו של אלי גרונר במאי 2018 מונה הורוביץ גם לממלא מקום מנכ"ל משרד ראש הממשלה. ב-11 ביוני 2019 הודיע כי בכוונתו לעזוב את התפקיד.
חיים אישיים
מתגורר בכפר בן נון. הוא נשוי בשנית לגילה ואב לארבעה בנים.
הרולד סימון
הרולד "סמוקי" סימון (באפריקאנס: Harold Simon; 24 באפריל 1920 – 28 בפברואר 2022) היה טייס דרום-אפריקני אשר היה שותף בייסוד חיל האוויר הישראלי.
אינדר
אינדר (באווסטית: Indra; בפהלווי: Indar; בפרסית: اندر) הוא אחד הדיווים הראשיים בדת הזורואסטרית. האטימולוגיה של השם "אינדר" אינה ודאית. ייתכן כי המקור הוא השורש הפרוטו-הודו-אירופי שמשמעותו "להתנפח", "להיות חזק".
הרולד סימון
ביוגרפיה
סימון נולד במדינת אורנג' החופשית, דרום אפריקה, לאב מליטא ולאם מאנגליה ממוצא יהודי. סימון למד חשבונאות ומסחר באוניברסיטת ויטווטרסראנד והתנדב בשנת 1941 לחיל האוויר הדרום אפריקאי, שם שימש כנווט וטייס מפציצים.
אינדר
אינדר מדיח את האנשים ומסיח את דעתם מן המעשים הטובים, בעיקר בנוגע ללבישת המלבושים הראויים (שַבּיג וכּוסְתיג).
באחרית הימים אינדר יילחם נגד ארדוהישת.
הרולד סימון
ביוגרפיה
סימון חזר ליוהנסבורג לאחר מלחמת העולם השנייה, עבד כרואה חשבון והתחתן עם מיירה ויינברג. שלושה שבועות לאחר חתונתם, במאי 1948, השניים עברו לישראל כדי לסייע במלחמת העצמאות ושניהם הצטרפו לחיל האוויר הישראלי הטרי. בשל הסמכתו גויס סימון לתפקידים נווט וטייס מפציצים. ביוני 1948 הפך למפקד המבצעים של חיל האוויר והשתתף ב-24 משימות סיור והפצצה. סימון שהה בישראל לאחר המלחמה והשתחרר מחיל האוויר בשנת 1950 בדרגת רב-סרן.
משנת 1968 נהיה סימון ליו"ר מח"ל העולמי והיה חבר מייסד של הקרן למורשת מנחם בגין בירושלים. הוא קיבל את פרס מפעל חיים של TELFED 2014 על שירותו בישראל. מעורבותו בהקמת מדינת ישראל הוצגה בסרט "מעל ומעבר" (Above and Beyond) משנת 2014.
בשנת 2019 הוענק לו פרס סילבן אדמס בוני ציון, המעניק כבוד למהגרים דוברי אנגלית לישראל שתרמו תרומה חברתית משמעותית.
סימון נפטר ב-28 בפברואר 2022, בגיל 101.
יוסיפ שוטאלו
יוסיפ שוטאלו (בקרואטית: Josip Šutalo; נולד ב-28 בפברואר 2000 בצ'אפלינה שבבוסניה והרצגובינה) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת דינמו זאגרב מליגת העל הקרואטית.
קריירת מועדונים
שוטאלו גדל במחלקות הנוער של נרטבה ודינמו זאגרב.
הוא החלק לשחק בקבוצה הבוגרת של דינמו זאגרב בעונת. ב-18 בינואר 2021 הושאל למשך חצי עונה לאיסטרה 1961 מליגת העל הקרואטית. במשך תקופת ההשאלה ערך 22 הופעות ליגה במדי המועדון. לאחר תקופת ההשאלה חזר לדינמו זאגרב.
קריירה בינלאומית
שוטאלו הוא חלק מסגל נבחרת קרואטיה עד גיל 21.
ב-10 ביוני 2022 ערך שוטאלו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קרואטיה, בניצחון 1-0 על נבחרת דנמרק במסגרת ליגת האומות 2022/2023.
נכלל בסגל נבחרת קרואטיה לטורניר מונדיאל 2022.
דניאל סטבסקי
הרב דניאל דב בעריל הכהן סטבסקי (נולד ב-6 במאי 1959) הוא רב ומורה של קהילה בחסידות ביאלא בבית שמש, מקובל וראש בית הבעל שם טוב.
ביוגרפיה
נולד וגדל באורוגוואי. קרוב משפחתו של אברהם סטבסקי. לאחר מספר שנים עלה ארצה. רב ומורה הוראה של קהילת קודש ביאלא. מלמד בעיקר את תורת הבעל שם טוב.
רבים מגיעים אליו על מנת להתייעץ, לקבל ברכה או לעשות תיקונים רוחניים. בין תלמידיו נמנים דניאל אהביאל וסיני תור.
נשוי ומתגורר ברמת בית שמש. לפני כן התגורר בירושלים.
גבעת דראגור
גבעת דראגור או גבעת דרגור או גבעת דרייגור (באנגלית: Dragor Hill; בבולגרית: хълм Драгор) היא גבעה בחצי האי טריניטי, שבצפון חצי האי האנטארקטי, באנטארקטיקה.
גבעת דראגור ממוקמת ממזרח לקרחון וייטקלאוד.
גבעת דראגור ממוקמת 7.85 קילומטרים דרומית-מזרחית לנקודת ניקיופ;
גבעת דראגור ממוקמת 2.85 קילומטרים מדרום לנקודת אלמונד;
גבעת דראגור ממוקמת 1.85 קילומטרים מערבית - צפון-מערבית מגבעת בורובאן;
מיפוי הגבעה
אזור הגבעה מופה על ידי סוקרים גרמנים ובריטיים בשנת 1996.
מקור השם
הגבעה נקראת על שם הכפר דראגור שבדרום בולגריה.
מולי אבישר
שמואל (מולי) אבישר (נולד ב-13 במאי 1947) הוא כדורסלן עבר ישראלי בגובה 1.99 מטרים, ששיחק בעמדת פאוור פורוורד והסנטר במספר קבוצות ובנבחרת ישראל.
ביוגרפיה
אבישר נולד בארצות הברית, נחשב לריבאונדר מצטיין וקלע טוב מחצי מרחק.
בנערותו שיחק בקבוצת הכדורסל של הפועל חיפה, ונחשב ככוכב בנבחרת העתודה.
בעונת 1963/1964, בגיל 17 בלבד, ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת של הפועל חיפה, במדיה שיחק במשך 6 עונות וקלע בהן 2,006 נקודות. בעונות 1967/1968 ו- 1968/1969 נבחר לחמישיית העונה.
בסיום עונת הכדורסל 1969/1970 עבר למכללת לונג איילנד בארצות הברית, והיה לאחד מהכדורסלנים הישראלים הראשונים שעשו זאת.
בעונת 1971/1972 חזר לישראל וחתם בקבוצת מכבי תל אביב, במדיה שיחק 4 עונות וקלע 1,151 נקודות. בשנים אלו היה שותף ל-4 אליפויות ו-3 גביעי מדינה.
בעונת 1975/1976 עבר להפועל תל אביב, במדיה שיחק 3 עונות וקלע 496 נקודות.
בעונת 1977/1978 עבר לבית"ר תל אביב, למשך שלוש עונות נוספות, אשר קלע בהן 787 נקודות.
בסיום עונת 1979/1980 פרש מכדורסל.
השתתף ב-84 משחקים, בהם קלע בסה"כ 870 נקודות, בממוצע של 10.4 למשחק.
כן השתתף בשלוש אליפויות אירופה. היה חלק מהנבחרת ישראל שזכתה במדליית הזהב בטורניר הכדורסל שנערך במשחקי אסיה שנערכו בטהראן שבאיראן בשנת 1974, תחת המאמן אברהם חמו.
רכבות כלבים
רַכָּבוּת כְּלָבִים היא אחד הסוגים של פעילות ספורטיבית עם כלבים. רַכָּבוּת כלבים היא ספורט שבו הכלב רץ כשהוא רתום ברתמה ומושך אחריו כלי רכב עליו יושב או עומד הרכב.
רַכָּבוּת כלבים אינה דורשת ציוד יקר ואינה דורשת יותר מכלב אחד.
היסטוריה
החל משנות התשעים של המאה העשרים, מתוך רצון לעבוד עם כלבים בעבודת מזחלות גם במקומות בהם אין שלג ולהמשיך באימוני הכושר גם בחודשי הקיץ, חידש הספורט את פניו והפך פופולרי בארצות הברית ובאירופה. נוספו כלי רכב נוספים במיטב הטכנולוגיה המודרנית, בין היתר כלי רכב שתוכננו ונבנו במיוחד עבור כלבים, תוך התחשבות במבנה האנטומי שלהם וביכולותיהם הגופניות. ראשית היו אלה כלי רכב המתאימים לקבוצה של כלבים – עגלות שהיו תחליף "קיצי" למזחלות השלג, ולאחר מכן כלי רכב שהותאמו לתנאים עירוניים, למספר קטן של כלבים ואף לכלבים בודדים.
היתרונות ברכבות הכלבים
אי אפשר להגזים בתרומתה של פעילות ספורטיבית לכלב, כלומר פעילות גופנית שיש בה מאמץ מבוקר, שנעשית לאורך זמן ומתאימה ליכולותיו האמתיות. כושר גופני, בריאות, אריכות ימים, איכות חיים, הנאה – את כל אלה יפיק כל כלב מפעילות גופנית קבועה.
חשוב להדגיש: הכלב מפיק מספורט זה לא רק תועלת גופנית אלא גם תועלת מנטלית רבה. כאשר נותנים לכלב אפשרות לרוץ "לפני המחנה", כלומר ראשון, ולמשוך אחריו את בעליו, הוא מקבל משמעות נוספת לקיומו, לא פחות מכך. הכלב הופך למנהיג בעיני עצמו, מקבל על עצמו אחריות ונהנה מהחופש לקבל החלטות לבדו. הבדל עצום קיים בין כלב שרץ ליד האופניים, מוחזק ברצועה, מוגבל במהירותו על מנת להתאימה למהירות רוכב האופניים, אינו יכול לקבל החלטות לגבי כיוון הריצה ונאלץ להשלים עם החלטות בעליו הרוכב לצידו, לבין כלב שרץ לפנים, מושך אחריו את בעליו בקצב שלו עצמו, מחליט על כיוון הריצה (או לפחות כך הוא חושב...) קובע את המהירות ומשך הריצה, ונהנה מחופש מוחלט להביא את יכולותיו הגופניות לידי ביטוי. כלב כזה מקבל משמעות לחיים והופך לכלב מאוזן, רגוע ושקט.
כלבים הסובלים מבעיות יציבות, חולשה בשרירי הרגליים, או היפ-דיספלזיה מינורית (מחלת אגן תורשתית) יוכלו להפיק תועלת עצומה מאימונים מסודרים, קבועים ומתוכננים היטב. חיזוק השרירים באופן הדרגתי ותחת בקרה ישפר את יכולותיהם, יאפשר להם להתמודד יותר טוב עם מגבלות התנועה ויכול להפחית כאבים בצורה ניכרת. לעיתים, שרירים חזקים באזור מפרק הירך יכולים לחפות על בעיות שלד ולהחזיק את עצמות הירך במקומן, גם במקרים בהם עצמות האגן אינן בנויות לכך.
הכלבים
אפשר לרכוב עם כלב בודד, אפשר לרתום יחד שני כלבים או יותר. באופן כללי אפשר לומר שכל כלב יכול למשוך אחריו עד פי שלושה ממשקל גופו. החישוב כמה יכולים למשוך שני כלבים פשוט ונעשה לפי משקלם יחד. רכבות הכלבים מתאימה לכל כלב ממשקל של 15 ק"ג ומעלה, בתנאי שהוא בריא.
כלי הרכב
כלי הרכב המיועדים לעבודת רַכָּבוּת מתחלקים לקבוצות, בהתאם למספר הגלגלים שלהם: שני גלגלים (אופניים, קורקינט ודופנית), שלושה גלגלים (עגלות אימון לכלבי מזחלות, כבדות וקלות) וארבעה גלגלים (כדוגמת העגלות תוצרת חברת Sacco ועגלות כבדות אחרות). אפשר כמובן להשתמש ברַכָּבוּת כלבים גם בסקייטבורד, רולר בליידס או כל כלי רכב שהוא, אך אלו אינם בטיחותיים מספיק לכלב או לרכב, ובוודאי אינם נוחים או זמינים לכל אחד.
ברכיבה על אופניים קורקינט ועגלות בעלות שלושה גלגלים יכול הרכב לעזור לכלב באמצעות סיבוב הדוושות או בעיטה בקרקע, ולשלוט בכיוון הנסיעה באמצעות סיבוב הכידון. הדופנית ועגלת הסאקו לעומתם מהווים אתגר גדול יותר – לא ניתן לעזור לכלב, ולא ניתן לשלוט בהן אלא באמצעות הכלב המושך, במתן פקודות "ימינה" ו"שמאלה".
האימון
כלב בריא יכול למשוך בקלות משא השוקל פי שניים או אף פי שלושה ממשקל גופו אחרי שהגיע לבגרות גופנית, בדרך כלל סביב גיל שנה עד שנה וחצי. אין זה אומר שיש צורך לחכות שהכלב יגיע לגיל זה לפני תחילת האימונים, נהפוך הוא. אפשר ורצוי מאוד להתחיל באימון כבר בגיל עשרה שבועות.
המטרה ברכבות כלבים אינה ריצה במהירות מטורפת כדי להגיע ראשונים לקו הסיום. המטרה היא ריצה קלה של הכלב, בקצב אחיד עד כמה שאפשר, בטיפוף - תנועת טרוט - חופשית וזורמת ולאורך זמן. באופן כזה יוכל הכלב להתמיד בריצה למרחקים מפתיעים מאוד.
כלב בגודל בינוני ומעלה, בריא ובכושר מצוין, ביום קריר ובמסלול מישורי, יכול ללא שום בעיה לרוץ ריצה קלה כשהוא מושך רוכב מבוגר היושב מאחוריו על אופניים למרחק של עשרים קילומטר ויותר. כלבים גדולים וחזקים במיוחד, ובכושר מלא, יכולים להגיע אף למרחקים של עשרים וחמישה או שלושים קילומטר.
כיבוש המדינות הבלטיות
כיבוש המדינות הבלטיות הוא מונח המתייחס לכיבוש ולהכללה בברית המועצות של לטביה, אסטוניה, ליטא וחבל ארץ מפינלנד שבוצע במהלך קיץ 1940 בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב. המדינות זכו לעצמאות מחודשת לאחר התפרקות ברית המועצות.
רקע
לאחר מלחמת העולם הראשונה במדינות הללו הורגשה השפעה אנגלית-צרפתית, אך החל משנות ה-30 החלה עליה של השפעה גרמנית. מסיבות היסטוריות בשטחים אלו התגוררה אוכלוסייה גרמנית משמעותית.
בהסכם ריבנטרופ–מולוטוב נקבע שפינלנד, אסטוניה ולטביה יוכפפו להשפעה סובייטית ביחד עם החלק המזרחי של פולין. לעומת זאת, ליטא וחלק המערבי של פולין יהיו תחת שליטה גרמנית. כבר במהלך מרץ 1939 גרמנים פלשו לאזור קליפדה וכבשו אותו.
אירועי 1939
ב-1 בספטמבר 1939 גרמניה הנאצית פלשה לפולין וב-17 בספטמבר החלה פלישת ברית המועצות לפולין.
ב-15 בספטמבר צוללת פולנית נכנסה לנמל טאלין. בעקבות דרישה גרמנית, שלטונות אסטוניה החלו בפירוק הצוללת מנשקה. ב-18 בספטמבר הצוללת נמלטה מהנמל. ב-19 בספטמבר ויאצ'סלב מולוטוב הודיע ששלטונות אסטוניה עזרו לצוללת להימלט והיא מהווה עתה איום על צי הסוחר הסובייטי. מעשית, הסובייטים החלו במצור על נמלי אסטוניה. ב-24 בספטמבר 1939 שר החוץ האסטוני הגיע למוסקבה במטרה להסדיר את הנושא.
ב-28 בספטמבר נחתם הסכם עזרה הדדי בין אסטוניה לבין ברית המועצות, לפיו כוח צבאי סובייטי שכלל 25 אלף חיילים הוצב בשטח אסטוניה.
ב-5 באוקטובר נחתם הסכם דומה עם לטביה, לפי הסכם זה כוח צבאי סובייטי בהיקף של 25 אלף חיילים הוצב במדינה והצי הסובייטי הציב של ספינותיו בונטספילס ולייפאיה.
ב-10 באוקטובר נחתם הסכם עם ליטא. לפי ההסכם אזור וילנה עבר לליטא ובשטח המדינה הוצב כוח סובייטי בהיקף של 20 אלף חיילים.
עד סוף 1939 כל הכוחות הוצבו בשטח מדינות הבלטיות. היקף הכוחות של הצבא האדום שהוצב במדינות הבלטיות היה דומה לכוח הצבאי של המדינות הללו.
אירועי 1940
שלושה חודשים לאחר חתימת ההסכם, ב-30 בנובמבר 1939, החלה המלחמה על פינלנד. לאחר שלושה וחצי חודשי לחימה הסובייטים ניצחו ובהסכם השלום ויתרה פינלנד ונתנה לסובייטים את חבל קרליה (כעשירית משטח פינלנד) וכן חמישית מהיכולת התעשייתית שלה וב-31 במרץ 1940 הוקמה הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקרלו-פינית.
ב-4 ביוני 1940, הצבא האדום במסווה של תרגיל צבאי החל בהתקרבות לגבול בין ברית המועצות לבין המדינות הבלטיות.
ב-14-16 ביוני ממשלות אסטוניה, ליטא ולטביה קיבלו מהממשל הסובייטי אולטימטום בו הם הואשמו בהפרה סדרתית של ההסכמים, הן נדרשו לתת אפשרות להכניס לשטחיהן יחידות צבאיות נוספות ולפעול להקמת ממשלה שתפעל לפי ההסכמים. נשיא ליטא אנטאנס סמטונה דרש לארגן התנגדות צבאית לכוח הפולש אך לא קיבל תמיכה מהממשלה. ראשי ממשלת לטביה ואסטוניה הסכימו לשתף פעולה עם הסובייטים. בכל המדינות הוקמו ממשלות חדשות ובראשן הועמדו פוליטיקאים בעלי דעות ידידותיות לברית המועצות.
ב-25 בספטמבר, פנה מולוטוב, ראש ממשלת ברית המועצות ושר החוץ שלה, לשר החוץ של אסטוניה ודרש לאפשר כניסה של כוחות סובייטיים למדינה ל"שיפור ההגנה על הים הבלטי" - משימה שלטענת הסובייטים לא יכלה אסטוניה למלא בכוחות עצמה. לאחר שלושה ימים רצופי לחצים ואיומים, ב-28 בספטמבר, אישרה ממשלת אסטוניה לכוחות סובייטיים להיכנס לתחומה, וב-18 באוקטובר נכנסו למדינה דיוויזיית חי"ר, בריגדת שריון ומטוסים של הצבא האדום. זמן קצר לאחר מכן איבדה אסטוניה את עצמאותה והפכה לרפובליקה עממית (קומוניסטית) במסגרת ברית המועצות. בטקטיקות דומות סיפחו הסובייטים גם את לטביה ואת ליטא.
הממשלות החדשות הרשו פעילות המפלגות הקומוניסטיות ובמקביל אסרו על השתתפות כל המפלגות האחרות בבחירות הקרובות. ב-14 ביולי התקיימו בחירות שבהתאם לתוצאות, מעל ל-90% מקולות הבוחרים היו בעד המפלגות הקומוניסטיות (שהיו היחידות שהשתתפו בבחירות).
במהלך 21-22 ביולי הפרלמנטים של ליטא, לטביה ואסטוניה הכריזו על הקמת רפובליקות סובייטיות והועברה בקשה אל הסובייט העליון לכלול את הרפובליקות בברית המועצות. ב-6 באוגוסט 1940 בקשה זו התקבלה בחיוב והרפובליקות שולבו בברית המועצות. גרמניה הנאצית הייתה בין המדינות הבודדות שהכירו בסיפוח באופן מיידי.
מדינות המערב לא הכירו בסיפוח באופן רשמי אך הכירו בו דה פקטו. בחלק מהמדינות המשיכו להתקיים נציגויות דיפלומטיות ולאחר סיום מלחמת העולם השנייה הוקמה ממשלת הגולה האסטונית.
השלכות הכיבוש והסיפוח
במהלך קיץ 1941 השטח נכבש על ידי הצבא הגרמני. על בסיס האוכלוסייה המקומית הוקמו יחידות צבאיות ששולבו בצבא הגרמני והשתתפו בקרבות, שמירה על הסדר הציבורי ובהריגת יהודים. מעל ל-90% מהיהודים שהתגוררו בשטח המדינות הבלטיות נהרגו במהלך המלחמה.
במהלך 1949 הסובייטים גרשו לסיביר עוד כ-100 תושבים. לאחר פטירת יוסיף סטלין רוב המגורשים קיבלו רשות לחזור למולדת. עד למחצית שנות ה-50 ביערות הסתתרו פעילים לאומנים שלחמו נגד השלטון הסובייטי ("אחים של יערות").
במהלך השלטון הסובייטי רוסים רבים עברו להתגורר ברפובליקות הבלטיות שנחשבו לאזור בעל איכות חיים גבוהה. כתוצאה מכך אחוז הרוסים באוכלוסיית האזור גדל.
עם תחילת הפרסטרויקה לאומנים בלטיים החלו בהפגנות המוניות למען ניתוק מברית המועצות. לאחר בחירות חופשיות שנערכו בשנת 1990, הרוב בפרלמנט של הרפובליקות היה בידי התנועות שדרשו עצמאות מחודשת. מעשית, המדינות הכריזו על יציאה מברית המועצות עוד לפני התפרקותה ומדינות רבות בעולם הכירו בממשלות החדשות. ב-6 בספטמבר 1991 גם השלטון הסובייטי הכיר בכך שהמדינות הבלטיות חזרו להיות מדינות עצמאיות.
ב-16 בספטמבר 2008 סנאט ארצות הברית קרא לרוסיה להכיר בכך שהסיפוח והכיבוש היו צעד לא חוקי.
בשנת 2005 הפרלמנט האירופי גינה את הסיפוח והגדיר אותו כ"כיבוש".
הממשל הרוסי הנוכחי מגדיר את האירוע כסיפוח שתאם את הפוליטיקה של אותם הזמנים ויש להתייחס לנושא תוך ראייה רחבה של הנושא על רקע אירועי מלחמת העולם השנייה.
שלטונות המדינות הבלטיות מגדירים את התקופה ככיבוש. בבירות המדינות הוקמו מוזיאונים ולוחמים נגד הכיבוש נחשבים לגיבורי האומה, אף על פי שבחלקם פעלו גם במסגרת הצבא הגרמני.
Desjardins Group
קבוצת דז'ארדינס (באנגלית: Mouvement Desjardins) היא חברה קנדית המספקת פתרונות אשראי, עמילות בורסה, שירותי ביטוח והשקעות.
נכון לשנת 2017 מעסיקה החברה כ-47,655 עובדים, מספקת שירותים לכ-7,000,000 לקוחות ומפעילה כ-1032 נקודות שירות.
מטה החברה הראשי נמצא בעיר קוויבק, קנדה.
היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 1900 על ידי אלפונס דז'ארדינס (Alphonse Desjardins) במטרה לספק שירותים פיננסיים ופתרונות אשראי המותאמים לשוק בצפון אמריקה.
בשנת 2010, רכשה את בנק ווסט (Bank West), תמורת כ-439 מיליון דולר.
בשנת 2011, הודיעה הנהלת דז'ארדינס על מיזוג עם חברת האשראי מרידיאן קרדיט יוניון (Meridian Credit Union).
בשנת 2014, רכשה את חברת הביטוח האמריקאית סטייט פארם (State Farm).
בתאריך 3 בינואר 2017, הודיעה דז'ארדינס על רכישת חברת הביטוח ווסטרן ביטוח ופיננסים (Western Financial Insurance), תמורת כ-443 מיליון דולר.
בשנת 2018, החברה מיתגה את חברת סטייט פארם מחדש כדז'ארדינס ביטוח (Desjardins Insurance) וכמו כן, החליפה את הלוגו והמיתוג שלה.
אירועי אבטחת מידע
בחודש יוני 2019, הודיעה החברה על התקפת הסייבר שבוצעה כנגד דז'ארדינס, אשר בעקבותיה דלפו פרטיהם של כ-4.3 מיליון לקוחות פרטיים וכ-173,000 לקוחות עסקיים.
מבנה החברה
החברה מחזיקה בשלוש חברות בת שונות שפועלות בחמישה שווקים שונים:
שלום בן-משה
שלום בן-משה (נולד ב-1950) הוא תת-אלוף במילואים וראש עיריית ראש העין.
בן-משה שימש קצין החינוך הראשי וקצין המשטרה הצבאית הראשי (הקַמצָ"ר). בבחירות לרשויות המקומיות באוקטובר 2013, נבחר לכהן כראש עיריית ראש העין.
קורות חייו
שלום בן משה נולד בראש העין, בנו של זכריה משה, ראש המועצה הראשון של ראש העין. בעל תואר ראשון בהיסטוריה מאוניברסיטת תל אביב, תעודת הוראה ממכללת בית ברל ובעל תואר שני במדעי החברה מאוניברסיטת חיפה.
שירותו הצבאי
בן משה התגייס לצהל באוגוסט 1966, החל את דרכו בפלוגת ההכנה למ"כים של בה"ד 4 בצריפין. הוא עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בתום הקורס הוצב בחטיבת גולני, שם התקדם במעלה הדרגות והתפקידים. כמפקד פלוגה א' בגדוד 13 (גדעון) לחם במלחמת ההתשה, ובין היתר ירה והפיל מטוס מצרי באמצעות מקלע. בעבור פעולה זו הוענק לפלוגה בפיקודו צל"ש מאת מפקד חיל האוויר, מוטי הוד. בשנת 1970 לקח חלק במרדף אחר חוליית מחבלים שחדרה לרמת הגולן סמוך לחושנייה שבסופו הרג הכוח את המחבלים ושבה אחד מהם.
בעת ששימש כסמג"ד השתתף גם במבצע יונתן. בהמשך שירותו שימש כמפקד גדוד 51 בגולני, ב-1981 מונה למפקד חטיבת החרמון, במלחמת לבנון הראשונה שימש סגן מפקד עוצבת הגליל וב-1987 מונה לסגן מפקד יק"ל. התקדם בתפקידי הפיקוד ובשנים 1991–1989 שימש כקצין משטרה צבאית ראשי. בשנים 1995–1991 שימש כקצין חינוך ראשי. בשנים אלו היה בין היתר חבר בצוות אשר ניסח את הקוד האתי הראשון של צה"ל.
לאחר שחרורו מצה"ל שימש בן-משה כמנהל האגף להכשרה מקצועית במשרד התמ"ת.
ראש עיריית ראש העין
בבחירות אשר נערכו ב-22 באוקטובר 2013 נבחר שלום בן משה לראשות עיריית ראש העין לאחר קבלת תמיכתם של 56% מכלל המצביעים.
ראש ממשלת ישראל החלופי
התפקיד מוגדר בחוק יסוד: הממשלה, ואויש מ-17 במאי 2020 עד 8 בנובמבר 2022, על ידי בני גנץ, יאיר לפיד ונפתלי בנט, שבמקביל לתפקיד זה כיהנו בתפקידי שרים. את ראש הממשלה החלופי שירת משרד ראש הממשלה החלופי.
מינוי ופקיעת כהונת ראש הממשלה החלופי
ראש הממשלה החלופי מתמנה באמון הכנסת. משקיבל את אמון הכנסת יצהיר ראש הממשלה החלופי אמונים בזו הלשון:
פקיעת כהונת ראש הממשלה החלופי
במקרה וראש הממשלה החלופי חדל מלכהן בתפקידו לפני מועד החילופים:
מעמד וסמכויות בחוק
התפקיד מוגדר בחוק יסוד: הממשלה:
היסטוריה חקיקתית
באביב 2020, החליטו הליכוד וכחול לבן להקים ממשלת אחדות לאומית עקב המשבר הפוליטי בישראל ומגפת הקורונה בישראל. בהסכם קואליציוני בין הליכוד לכחול לבן הוחלט על רוטציה בתפקיד ראש ממשלת ישראל והוחלט לעגן זאת בחקיקה.
לצורך מימוש ההסכם נדרש תיקון נרחב בחוק יסוד: הממשלה. לכנסת הוגשה הצעת חוק בעניין הזה ועליה חתומים: איתן גינזבורג, מיקי זוהר, אבי ניסנקורן, יעקב אשר, יואב בן צור, איציק שמולי, אורלי לוי-אבקסיס וצבי האוזר, זאת בנוסף לתיקונים שנדרשו בחוק יסוד: הכנסת ובחוק הממשלה. ב-7 במאי 2020 אושרו הצעות החוק.
חילופים שאינם במועד החילופים
חוק יסוד: הממשלה קובע מספר מקרים בהם ראש הממשלה החלופי יכהן כראש הממשלה שלא במועד חילופים:
חילופים טרם מועד החילופים
ראש הממשלה החלופי יחל לכהן כראש הממשלה למשך התקופה בה אמור היה לכהן כראש הממשלה כתוצאה מאחת הסיבות הבאות:
בסוף התקופה יחולו ההוראות הבאות:
חילופים לאחר מועד החילופים
חדל ראש הממשלה מלכהן בתפקידו מכל סיבה שהיא, ראש הממשלה החלופי יכהן כראש הממשלה במקומו.
פסו אורוגוואי
פסו אורוגוואי (בספרדית: Peso uruguayo) הוא שמו של המטבע של אורוגוואי מאז יישוב אורוגוואי על ידי האירופאים.
המטבע הנוכחי, הפסו האורוגוואי, אומץ ב-1993 והוא מחולק ל-100 סנטסימוס, אף על פי שהסנטסימוס אינם בשימוש בפועל כעת.
ההתמודדות עם אינפלציה גוברת
אורוגוואי השיגה יציבות מוניטרית ב-1896, על בסיס תקן הזהב. מצב עניינים נוח זה הסתיים לאחר מלחמת העולם הראשונה. תקופה זו התאפיינה כלא רגועה, עקב קשיים כלכליים, בפרט לאחר מלחמת העולם השנייה, מצב שיצר אינפלציה, שהוחמרה לאחר 1964 ונמשכה בשנות ה-70.
הפסו moneda nacional הוחלף ב-1 ביולי 1975 בפסו הנואבו (פסו חדש; ISO 4217 – קוד UYP) בשיעור של פסו חדש אחד עבור 1,000 פסו ישנים. הפזו הנואבו חולק גם הוא ל-100 סנטיסמוס.
לאחר אינפלציה נוספת, הפסו אורוגוואי (ISO 4217 - קוד UYU) החליף את הפסו הנואבו ב-1 במרץ 1993, שוב בשיעור של 1 חדש ל-1,000 ישן. הליך זה תקף גם היום.
תושבי אורוגוואי התרגלו לפיחות המתמיד של המטבע שלהם. והם מתייחסים לתקופות של התחזקות אמיתית של המטבע כ-atraso cambiario, שפירושו המילולי הוא ש"שער החליפין מאחר" לקראת פיחות עתידי. כתוצאה מחוסר היציבות של המטבע המקומי, המחירים של רוב הפריטים הגדולים (נדל"ן, מכוניות ואפילו משכורות של בכירים) נקובים בדולר ארצות הברית.
בתקופת השלטון הצבאי, בוצע פיחות זוחל של הפסו מול הדולר. טבלה של ערכו העתידי של הדולר (שנקראה הטבליטה ( tablita)) פורסמה מדי יום על ידי הממשלה.
בשנת 1982, המטבע פוחת בפתאומיות ("הטבליטה נשברה"), והביא לפשיטת רגל של אלפי חברות ויחידים. בשנות ה-90 הוכנס מנגנון חדש למתן יכולת חיזוי, הפעם בצורת טווח ניוד, עם שוליים עליונים ותחתונים, שבו הממשלה תתערב.
בשנת 2002, לאחר משבר בנקאי וכתוצאה מגירעון תקציבי עצום, המטבע שוב הורשה לצוף, וכתוצאה מכך איבד כמעט 50% מערכו תוך שבועיים, ושוב הוביל לפשיטת רגל אלפי חברות ויחידים שהחזיקו בחובות. נקוב בדולרים.
בשנת 2004 התפתחה תופעה חדשה, שלא הייתה מוכרת לרוב תושבי אורוגוואי: המטבע התחזק במונחים נומינליים מול הדולר האמריקאי, וערכו השתנה מ-30 פסו לדולר ל-24 פסו לדולר. עד 2008 הגיע שווי הפסו ל-19 פסו לדולר האמריקאי, ובכך החזיר יותר ממחצית מההפסד שלו במהלך המשבר. השערוך הזה הביא למחאות מצד המגזר התעשייתי, שחש כי הוא איבד את התחרותיות, אך עד יולי 2020, הפסו התנפח בשוויו ליותר מ-40 פסו לדולר.
הממשלה מקווה שמטבע צף יביא לניתוק הכלכלה מהדולר האמריקאי. נראה כי אורוגוואי לא מצאה עדיין מנגנון המספק לשער החליפין רמה מסוימת של חיזוי, ובו בזמן מאפשר למדינה להתאים את המחירים שלה כך שהיצוא שלה יישאר תחרותי.
מטבעות
בשנת 1994, הוצגו מטבעות בערכים 10, 20 ו-50 סנטסימוס עשויים מפלדת אל חלד ומטבעות של 1 ו-2 פסו אורוגוואי עשויים מפליז.
ביולי 2010, הוצאו מהמחזור כל מטבעות הסנטסימוס עקב שימוש נמוך בהם.
בינואר 2011 הוצגו מטבעות חדשים של 1, 2, 5 ו-10 פסו.
שטרי כסף
בשנים 1995–1996, שטרות בערכים של, 5, 10, 20, 50, 100, 200, 500 פסו אורוגוואי (כל השטרות היו הגרסאות המעודכנות של שטרי 5,000, 10,000, 20,000, 50,000, 100,000, 200,000 ו-500,000 פסו הנואבוו בהתאמה. כמו כן הוצג באותו זמן שטר חדש של 5,000 פסו אורוגוואי.
בשנת 1999 הוצגו שטרות חדשים של 5 ו-10 פסו אורוגוואי. שטרות אלו הוחלפו בשנת 2003 למטבעות.
בשנת 2003 הוצגו שטרות חדשים של 2,000 פסו אורוגוואי
סדרה חדשה של כלל השטרות הוצגה בשנים 2014–2015, זהה לשטרות הקודמים, אך ללא המילה האנכית "URUGUAY" בצד שמאל.
השטרות במחזור הם:
המטבע הדיגיטלי של הבנק המרכזי
אורוגוואי יחד עם שוודיה, בולטות בשלב המתקדם של עבודתן להפעלת מטבע דיגיטלי בהנפקת בנק מרכזי ( CBDC ). זהו מטבע אשר מונפק על ידי הבנק מרכזי ובאורוגוואי הוא נקרא e-peso, וככזה משקף את התחייבות הבנק המרכזי למחזיק המטבע. המטבע הדיגיטלי בעל מאפיינים זהים למטבע פיאט רגיל (מטבע של אמון שאינו מגובה בסחורה), עם מספר סידורי וכמות נשלטת ומדויקת בשוק, רק שהייצוג של המטבע הוא דיגיטלי ואחזקתו אפשרית באמצעות ארנק דיגיטלי.
מדינות נוספות המשתמשות בפסו
הפסו היה מטבע ששימש בהיסטוריה את ספרד הקולוניאלית, ועל כן גם את הקולוניות שלה. מסיבה זו, גם כיום זהו שמו של המטבע במדינות רבות:
נדיליקו לברוביץ'
נדיליקו לברוביץ' (בקרואטית: Nediljko Labrović; נולד ב-10 באוקטובר 1999 בספליט שבקרואטיה) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בעמדת השוער בקבוצת רייקה מליגת העל הקרואטית.
קריירת מועדונים
לברוביץ' גדל במחלקות הנוער של גלביצה, היידוק ספליט, יונאק סין ואדריאטיק ספליט. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו ביונאק סין מהליגה הקרואטית השלישית.
ב-10 ביולי 2018 חתם בשיבניק מהליגה הקרואטית השנייה. בתום עונת העפיל עם המועדון לליגת העל הקרואטית.
גאבור טולנאי
גאבור טולנאי (בהונגרית: Tolnai Gábor; קונסנטמיקלוש, 29 בדצמבר 1910 – בודפשט, 17 בפברואר 1990) היה היסטוריון ספרותי, מסאי, יהודי-הונגרי, פרופסור באוניברסיטה, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים.
ביוגרפיה
גאבור טולנאי נולד במשפחה יהודית כבנם של בלה טולנאי (1879–1962), סוחר, ושל אירן שוורץ (1890–1963) הוא סיים את בחינות הבגרות בגימנסיה הקלוויניסטית בבודפשט ולאחר מכן את לימודיו באוניברסיטת פרנץ יוזף בעיר סגד (שמה היום אוניברסיטת סגד) עם תואר בהוראה הונגרית-גרמנית ותואר דוקטור במדעי הרוח; הוא היה תלמידם של שאנדור שיק ושל גדעון מסוי. הוא סיים את לימודיו ב-1933 כמורה כאמור, וכדוקטור במדעי הרוח. הוא היה אחד מהחברים המייסדים של המכללה לאמנות נוער סגד. בין השנים 1934–1943 היה מתמחה בספרייה הלאומית על שם סצ'ני ולאחר מכן, ככל הנראה, גויס לשירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). שרד את השואה ומ-1946 עד 1948 היה מנכ"ל הספרייה. בין השנים 1945–1947 עמד בראש לשכת נשיא המוזיאון הלאומי של הונגריה. ב-1946 קיבל הסמכה כפרופסור חבר באוניברסיטת פטר פאזמאני בבודפשט (שמה כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד) בתחום חיי הספרות ההונגרית בטרנסילבניה בפקולטה למדעי הרוח . ב-1948 הפך לחבר נספח של האקדמיה ההונגרית למדעים, וב-1962 לחבר מלא מן המניין. בשנים 1948–1949 עמד בראש המחלקה לאוניברסיטאות ולמדע במשרד הדתות והחינוך הציבורי. בשנים 1949–1950 היה שגריר הונגריה ברומא ובשנים 1953–1980 היה ראש המחלקה לתולדות הספרות ההונגרית הישנה באוניברסיטת אטווש לורנד כפרופסור מן המניין.
הוא ערך את סדרת הספרים ששמה "מאות של הונגריה", "זיכרונות פרוזה הונגריים עתיקים", "מלומדים הונגרים מהעבר" בשנים 1953–1959 ערך את כתב העת להיסטוריה של הספרות "פרסומים בתולדות הספרות", ובשנים 1957–1962 ערך את כתב העת "בן זמנינו". משנת 1965 ערך את כתב העת לתולדות הספרות בלועזית של האקדמיה ההונגרית למדעים, Acta Litteraria Academiae Scientiarum Hungaricae. בשנים 1952–1973 כיהן כמזכיר ולאחר מכן כנשיא של ועדת ההסמכה המדעית של האקדמיה ההונגרית למדעים.
כתביו
בשפת המקור:
ג'ון מקיו
ג'ון מייקל מקיו (באנגלית: John Michael McHugh; נולד ב-29 בספטמבר 1948) הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמזכיר הצבא ה-21 של ארצות הברית והיה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת ניו יורק.
ראשית חייו
ג'ון מקיו נולד בווטרטאון, ניו יורק. ב-1966 הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון המקומי והחל ללמוד באוניברסיטת סירקיוז. ב-1970 הוא סיים את לימודיו בקולג' יוטיקה וקיבל תואר ראשון במדע המדינה. ב-1977 הוא קיבל תואר שני במינהל ציבורי מבית הספר ליחסי ציבור על שם נלסון רוקפלר של אוניברסיטת המדינה של ניו יורק שבאולבני.
אף על פי שבמהלך מלחמת וייטנאם הוא היה בגיל הגיוס, לא שירת מקיו שירות צבאי. בין השנים 1971–1977 הוא היה עוזרו של מנהל עיריית ווטרטאון. לאחר מכן ועד 1984 הוא שימש כעוזרו של סנאטור מדינת ניו יורק, ה. דאגלס ברקלי, ואז נבחר כמחליפו של ברקלי. מקיו היו חבר הסנאט של ניו יורק מ-1985 ועד 1992.
קריירה בקונגרס
ב-1992 התמודד מקיו בהצלחה על מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית כדי להחליף את חבר הקונגרס דייוויד אובריאן מרטין שייצג את מחוז הבחירה ה-24 של מדינת ניו יורק (בשנת 2000 שונה מספרו של המחוז למחוז ה-23 בעקבות חלוקה מחדש של מחוזות הבחירה של המדינה לאחר מפקד האוכלוסין שנערך באותה שנה). חלק זה של אפסטייט ניו יורק היה באופן היסטורי בעל נטייה חזקה לרפובליקנים בדפוסי ההצבעה לקונגרס, אף על פי שבשנים האחרונות הוא היה תחרותי יותר בבחירות לנשיאות. המחוז (והמחוזות שהתקיימו בעבר בשטחו) היה בידיים רפובליקניות ברציפות מאז 1871 וחלקים מסוימים ממנו יוצגו על ידי דמוקרטים מאז 1851. מקיו נבחר מחדש שמונה פעמים ללא מתחרים של ממש וב-2002 הוא נבחר מבלי שהוצב מולו מועמד מתחרה.
ב-2004 ושוב ב-2006 הביס מקיו את יריבו הדמוקרטי, דר' רוברט ג'. ג'ונסון. במהלך מסע הבחירות מצא ג'ונסון את שמו ברשימת האנשים המנועים לטוס ולא היה מסוגל להתנייד בטיסות. באותה עת שיער ג'ונסון שהוא הוסף לרשימה בשל השקפותיו האנטי-מלחמתיות ויריבותו מול מקיו. משרדו של מקיו הכחיש כל קשר לעניין. תחקיר מאוחר יותר של רשת CBS העלה שהשם "רוברט ג'ונסון" הופיע ברשימה בשל שימוש שנעשה בו כשם מזויף של אדם שהורשע במזימה להנחת פצצה בטורונטו. אנשים נוספים ששמם רוברט ג'ונסון הושפעו גם הם מהכללה זו.
בבחירות של 2006 היה מקיו היחידי מכל נציגי הרפובליקנים המכהנים של מדינת ניו יורק בבית הנבחרים שניצח ביותר מ-60% מקולות הבוחרים. שאר שבעת הנציגים הרפובליקנים הובסו או הצליחו לגרוף פחות מ-60% מקולות הבוחרים. ב-2008 ניצח מקיו את יריבו הדמוקרטי מייק אוט כאשר גרף 65.3% מקולות הבוחרים. כמו רוב הרפובליקנים מניו יורק, מקיו משתייך לאגף המתון של המפלגה. הוא היה אחד משמונת חברי בית הנבחרים הרפובליקנים שהצביעו בעד חוק האנרגיה הירוקה ביוני 2009, חוק שעבר ברוב של שמונה קולות בלבד.
מזכיר הצבא
ב-2 ביוני 2009 מינה הנשיא ברק אובמה את מק'יו כמזכיר הצבא של ארצות הברית. המינוי אושר על ידי הסנאט ב-16 בספטמבר אותה שנה. ב-21 בספטמבר הוא הושבע לתפקידו בטקס שנערך בפנטגון. מקיו, רפובליקני שמונה על ידי נשיא דמוקרטי, החליף את פט גרין, שהיה דמוקרט שמונה על ידי נשיא רפובליקני. מקיו מעולם לא שירת שירות צבאי, אך כשמינה אותו, רמז הנשיא אובמה על כך שניסיונו הרחב של מקיו בוועדת הכוחות המזוינים נתן לו הכנה לתפקיד האזרחי הבכיר ביותר בשרשרת הפיקוד של הצבא.
במרץ 2010 אמר מקיו שהוא לא יכפה על חיילים שאמרו לו בשיחות אישיות שהם להט"בים לפרוש מהשירות. הוא אמר שהוא שוחח עם חיילים שיצאו מהארון כחלק גיבוש השקפת העולם של הכוחות המזוינים לקראת ביטול חוק אל תשאל, אל תספר השנוי במחלוקת. באותה עת, על פי חוק זה, חייל שחשף את נטיתו המינית נאלץ לפרוש מן השירות.
במאי אותה שנה הוענק למקיו תואר דוקטור לשם כבוד על ידי מועצת הנאמנים של אוניברסיטת המדינה של ניו יורק. כאשר פורסם דבר הענקת התואר בציבור, ארגנו חברי תא הסטודנטים הלהט"בים של האוניברסיטה משמרת מחאה בקמפוס שהייתה אמורה להתקיים במהלך הטקס, זאת על רקע ההצבעות של מקיו בסוגיות להט"ביות בעבר. לאחר שבועות של וויכוחים שהתקיימו בקמפוס האוניברסיטה, שכללו החלטת גינוי של סנאט אגודת הסטודנטים נגד חוק "אל תשאל, אל תספר", החליט מקיו לבטל את השתתפותו בטקס, בציינו, "ברור שנוכחותי בטקס עלולה בהחלט להיות בעל השפעה הרסנית".
במרץ 2015 ביטל מקיו כלל שאפשר לטמון את אפרן של טייסות שירות חיל האוויר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון, בציינו שהן לא זכאיות לכך, שכן במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר הן היו פעילות, הן הוגדרו כאזרחיות. זאת על אף הסיכונים שהן נטלו על עצמן בשירות (38 מהן נהרגו במהלך שירותן). לאחר שמקיו סיים את כהונתו כמזכיר הצבא, העביר הקונגרס חקיקה שהפכה את מדיניותו. החקיקה הועברה ב-12 במאי 2016 וב-20 במאי אותה שנה חתם עליה הנשיא אובמה כחוק.
ביולי 2015 הביע מקיו את רצונו לסיים את תפקידו כמזכיר הצבא ב-1 בנובמבר אותה שנה. בספטמבר הציג הנשיא אובמה את אריק פנינג כמועמד להחליף את מקיו. ב-23 באוקטובר ערך הצבא טקס פרידה ממקיו, שבראשו עמד מזכיר ההגנה אשטון קרטר. במהלך הטקס הוענקה למקיו מדליית מחלקת ההגנה לשירות ציבורי מצטיין, וב-31 באוקטובר הוא סיים את כהונתו.
אבישי עברי
ביוגרפיה
נולד בירושלים בשם אבישי טאוסיג וגדל בכפר אדומים. בוגר תיכון הימלפרב ומכינה קדם-צבאית עצם. שירת בצה"ל במסגרת ישיבת ההסדר "מדברה כעדן" במצפה רמון. בין השנים 2003–2006 למד לתואר ראשון באוניברסיטה העברית.
החל את עבודתו העיתונאית בשנת 2003 במקומון "כל העיר" של רשת שוקן ובביטאון "נקודה". בשנת 2008 הצטרף לאתר הביקורת והסאטירה "לאטמה" ושימש שם כמבקר תקשורת, מגיש הפינה "משפט עברי". ערך והגיש את תוכנית האקטואליה "לא סותם את הפה" עם אראל סג"ל ברדיו "גלי ישראל" עד שנת 2014.
במהלך 2014 הצטרף לבלוג הפוליטי העצמאי - ה"פלוג" של העיתונאית טל שניידר אך פרש בהמשך השנה. שימש ככותב בסדרת הסאטירה "הכל שפיט" בערוץ 1. הגיש את הפינה "אז מה היה לנו שם?" בערוץ הכנסת.
פרסם טורים אישיים ב"העין השביעית", ב"מעריב", ב"וואלה!", ב"מידה" וב"מקור ראשון". בשנת 2016 עבד כעורך הראשי הראשון של אתר החדשות של ערוץ 20.
בשנת 2017 החל לשמש כעורך ומגיש בחטיבת הדיגיטל של תאגיד השידור הישראלי "כאן". בין השאר יצר סרטוני דעה פובליציסטים וחברתיים.
בינואר 2019, לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת, התפטר מהתאגיד כדי לעבוד בקמפיין הבחירות של הליכוד. במסגרת זו הופיע בפברואר 2019 ב"סרטון הקברים" שבו תקף את בני גנץ, בין השאר על רקע תמונת קברים בבית קברות צבאי (חלקת חללי הל"ה בהר הרצל). בעקבות השימוש בתמונת קברי חללים הושעה לימים אחדים מתפקידו בקמפיין. ב־1 במרץ 2019 פרסם התנצלות בפני המשפחות השכולות, וכתב בה: "כל מי ששותף לכאב הזה הוא אחי". ב-12 במרץ פוטר מקמפיין הליכוד.
ביוני 2019 שב עברי לעבוד כפרילנסר בחטיבת הדיגיטל של תאגיד השידור "כאן".
ב-2022, לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש, היה עברי אחד ממייסדי מפלגת "יש כיוון" בראשות עמוס דב סילבר. בהמשך הוצב במקום החמישי ברשימת המפלגה לכנסת. בבחירות עצמן זכתה הרשימה ב-0.03% מהקולות ולא נכנסה לכנסת.
חיים אישיים
תושב ירושלים. נשוי מאז 2021 לענבר וייס, מהנדסת העיר בית שמש. אב לחמישה, ארבעה מהם מנישואיו הקודמים. אחיו הוא שוקי טאוסיג, עורך אתר "העין השביעית".
ואאיל רונים
וָאאִיל סעיד עבאס רונים (בערבית: وائل سعيد عباس غنيم, תעתיק מדויק: ואאל ע'נים; נולד ב-23 בדצמבר 1980) הוא מהנדס תוכנה, אקטיביסט אינטרנטי וראש חטיבת השיווק של גוגל במזרח התיכון וצפון אפריקה. הוא הפך לדמות מוכרת בינלאומית, לאחר שזוהה כאחד מהאנשים שהציתו את ההפגנות ומהומות המחאה רחבות ההיקף, שהובילו להפיכה במצרים בשנת 2011, מעצרו עקב כך, וכן ריאיון רגשני שהעניק לאחר מכן.
תחילת דרכו
רונים נולד בקהיר שבמצרים, למשפחה מהמעמד הבינוני וגדל באיחוד האמירויות הערביות. הוא סיים את התואר הראשון בהנדסת מחשבים באוניברסיטת קהיר ב-2004, ואת התואר השני בשיווק ופיננסים קיבל מאת האוניברסיטה האמריקאית בקהיר. עד שנת 2008 עסק בשיווק והקמת אתרי אינטרנט בעולם הערבי, וב-2008 מונה למנהל השיווק האזורי של גוגל במזרח התיכון וצפון אפריקה, בסניף המצרי של החברה. ב-2010 התמנה לכהן באותו התפקיד אך בסניף איחוד האמירויות הערביות, באזור התעשייה בדובאי.