cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יצחק כדורי
מעורבותו בפוליטיקה
הרב כדורי התחבר עם הרב עובדיה יוסף והפך בהדרגה לאחד ממנהיגיה הרוחניים של תנועת ש"ס. במשך השנים התגלעו ויכוחים בין הרב כדורי וחצרו לבין הרב עובדיה יוסף, ובעקבות ויכוחים אלו נפסק הקשר בין הרב כדורי ותנועת ש"ס. נכדו, יוסף כדורי, הקים עקב כך את תנועת "אהבת ישראל". הרשימה התמודדה בבחירות לכנסת ה-16, אך זכתה באלפי קולות בודדים ולא עברה את אחוז החסימה. בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2003 התמודדה "אהבת ישראל" בקריית גת, שם זכתה בשני מושבים, ובבית שאן, שבה לא הצליחה להיכנס למועצה. סמוך לפטירתו, לקראת הבחירות לכנסת ה-17, חזר הרב כדורי לתמוך בתנועת ש"ס.
עלילת דמשק
עלילת דמשק הייתה עלילת דם שהתחוללה בדמשק בשנת 1840 ה'ת"ר וחוללה זעזוע גדול בקרב יהדות העולם. בעקבות היעלמותם של נזיר קתולי ומשרתו המוסלמי הואשמו דמויות מפתח בקהילה היהודית בדמשק בחטיפתם וברציחתם לצורך שימוש בדמם לאפיית מצות. בחקירה אכזרית שנוהלה על ידי מושל סוריה ולובתה על ידי הקונסול הצרפתי מצאו את מותם מספר חשודים. העלילה הופסקה הודות להתערבותם של אישי ציבור יהודיים ומדינאים מן המערב.
רקע
בתחילת המאה ה-19 היו קהילות נוצריות גדולות מאוד במזרח התיכון, והן היו המקור להאשמות ברצח פולחני שהפכו תכופות יותר במחצית הראשונה של המאה. היהודים הואשמו ברצח לצורך קיום פולחן דם עתיק בחלב ב-1810, בביירות ב-1824, באנטקיה ב-1826, בחמה ב-1829, בטריפולי ב-1834 ובירושלים ב-1838. באף אחד מהמקרים הללו לא הרשיעו השלטונות העות'מאנים את הנאשמים.
מלחמות הקרקעות של ניו זילנד
מלחמות הקרקעות של ניו זילנד (באנגלית: New Zealand land wars ולעיתים מכונות Māori Wars - מלחמות המאורים) הוא השם שניתן לסדרה של קרבות בין שבטים מאורים שונים ובין המאורים למתיישבים האירופיים בניו זילנד בין 1845 ל-1872 ונסבו ברובם סביב השליטה על הקרקעות בניו זילנד.
עלילת דמשק
רקע
בשנת 1840 הייתה דמשק כבושה בידי שליט מצרים מוחמד עלי, ידיד הצרפתים, שלחם כנגד הסולטאן העות'מאני שנתמך בידי בריטניה ואוסטריה. הרקע לעלילה היה היעלמותו של נזיר בשם תומאסו, מיסיונר אפוסטולי וכומר במנזר הקאפוצ'יני הצרפתי, יחד עם משרתו המוסלמי, איברהים עמארה, אחרי שתלו מודעה בשוק היהודי בדמשק בא' באדר א' ה'ת"ר (5 בפברואר 1840). ידוע שתומאסו היה מעורב בעסקים מפוקפקים. אבל זה לא מנע מהקהילות הנוצריות בעיר לצאת בהאשמות שתומאסו נרצח על ידי היהודים. קונסול צרפת בדמשק, ראטי מנטון, פתח בחקירה נמרצת נגד נכבדי הקהילה היהודית. החקירה התבססה על ההאשמה שהיהודים זקוקים לדם של נוצרי לצורך טקס סודי בזמן אפיית המצות לפסח. ראש ממשלת צרפת, אדולף טייר, תמך בגלוי בנציגו בדמשק, ובשיחה עם ג'יימס מאיר רוטשילד אמר:.
מלחמות הקרקעות של ניו זילנד
רקע
ההגירה המסיבית אל ניו זילנד בסוף המאה ה-18 ובתחילת המאה ה-19 הביאו לחיזוק משמעותי של הקשרים והחיכוכים בין המאורים למתיישבים החדשים. שבטים מאוריים מסוימים נהנו ממסחר פורה עם המתיישבים, הם סיפקו לערים החדשות את רוב המזון וחומרי הגלם ובתמורה קנו ציוד וטכנולוגיה אירופית כמו ספינות וטחנות קמח. שבטים אלו הצליחו בדרך כלל לשמור על מרבית השטחים והאוטונומיה שלהם בהתאם להסכם ואיטנגי וזכו לרווחה כלכלית ותרבותית. באזורים אחרים הפעילו האירופים על השבטים המאוריים לחץ כבד להעביר לידיהם קרקעות, הן באמצעים כלכליים והן באמצעים צבאיים. שבטים אלו נדחקו לשטחים מצומצמים במיוחד שלא איפשרו להם למשיך ולהתקיים מחקלאות וציד וכן הרגישו מרומים ומושפלים.
עלילת דמשק
השתלשלות החקירה
סַפָּר יהודי בשם שלמה חאלק (כבן 20) נחשד והובא לחקירה, משום שהמודעה שתלה הנזיר על דלת בית הכנסת, הועברה ונמצאה על הקיר ממול למספרה שלו. בעינויים קשים נאלץ להודות באשמה ונקב בשמות שבעה מנכבדי הקהילה שידם הייתה כביכול במעל: הסוחר דוד הררי ושלושת אחיו, יצחק, אהרון ויוסף, דודם יוסף לניאדו (בן 50) ושני רבנים, משה אבואלעפיה (כבן 40, סוחר בעיסוקו, בנו של הרב חיים ניסים אבואלעפיה, ואביו של הרב יצחק אבואלעפיה) ומשה סלוניקלי. אלו נעצרו מיד, חלקם עונו עד מותם, והאחרים הודו. משה אבואלעפיה היה קורבן למעשי אכזריות גדולים ביותר. פעמיים נמנעה ממנו שינה במשך 3 יממות רצופות, פעמיים נגרר בחבל שנקשר לאיבר מינו ופעמיים הולקה בשוט על כפות רגליו. ב-2 במרץ הצהיר שברצונו להתאסלם, ובהתאם לכך, שינה את גרסתו הקודמת וטען שמסר את בקבוק דמו של תומאסו לרב הראשי של דמשק, יעקב ענתיבי (בן 53). אבואלעפיה סיפר שענתבי היה המוח המתכנן של הרצח, והסכים לתרגם פסוקים מהתלמוד שעשויים להסביר את התנהגות היהודים שביצעו את הרצח הפולחני. ענתבי אולץ לקיים ויכוחים עם אבואלעפיה על משמעותם של הפסוקים. בפרוטוקול הרשמי של החקירה יוחדו 18 דפים לתרגומים ולפירושים של התלמוד מאת אבואלעפיה ו-8 דפים נוספים לוויכוח בינו לבין ענתבי על ההלכה היהודית.
בחקירת היעלמו של המשרת, איברהים עמארה, הודה מורד אל-פתאל (כבן 20), משרתו היהודי של דוד הררי, בהשתתפות ברצח והצביע על שאר ה"רוצחים": מאיר ומורד פרחי, אהרון סטמבולי, אסלן פרחי (כבן 20, בנו של רפאל וחתנו של הרב הראשי ענתבי) ויצחק פיצ'וטו (כבן 25, עסק ביבוא). שניים נוספים שהואשמו ברצח המשרת, היו יוסף פרחי (אחיו של רפאל) ויעקב אבואלעפיה (אחיו של משה). נטען שהרצח בוצע בביתו של מאיר פרחי, סוחר כבן 50, אחיו של המדינאי הנכבד חיים פרחי ששימש ראש השרים של מושל עכו אחמד פאשה אל-ג'זאר, שתרם רבות להתיישבות בארץ ישראל בכלל, ולציבור לומדי התורה בפרט, ונרצח כעשרים שנה לפני כן. מאיר פרחי נתפס ב-23 במרץ. מקום מחבואו, בביתה של כובסת מוסלמית, נתגלה בידי אשתו, שנשברה אחרי 300 מלקות שוט שספג בנם הצעיר. פרחי שוחרר לאחר עינויים רבים מחוסר הוכחות. גם הרב ענתבי עבר עינויים קשים, אך הצליח לעמוד בהם מבלי להישבר.
מלחמות הקרקעות של ניו זילנד
רקע
כתוצאה משינויים אלו נחתם בשנת 1840 הסכם ואיטנגי בין נציגי הממשל הבריטי לבין מספר גדול של ראשי שבטים מאורים. ההסכם נועד להסדיר את היחסים בין המאורים למתיישבים, לעגן את זכויותיהם של המאורים על הקרקע ולאפשר מנגנון הוגן לרכישת קרקעות על ידי מתיישבים. אולם ההסכם לא ייושם במלואו ועקב הבדלי תרבויות, שפה וניסוחים לצד הרצון של המתיישבים לרכוש קרקעות נוספות בכל מחיר נמשכו החיכוכים בעניין גם לאחר חתימת ההסכם.
עלילת דמשק
השתלשלות החקירה
הקונסול הצרפתי שחזר את רצח המשרת בדיווח ששלח לשר החוץ מרשל סולט: (פיצ'וטו ואסלן פרחי) "אחזוהו כל אחד באחת מרגליו; הרב אהרון סטמבולי הצמיד אותו לארץ בעזרת הברך שתקע בבטנו; משרתו של הררי אחז בראשו. בעוד אחד מן האחרים מחזיק באגן, לפתו אותו שני אנשים במרכז גופו, ומורד פרחי, הבנקאי העשיר ביותר בעיר, שיסף את גרונו של הקורבן".
מלחמות הקרקעות של ניו זילנד
עימותים צבאיים
החל מאמצע המאה ה-19 החלו להתפתח עימותים אלימים בין המתיישבים החדשים לשבטים המאוריים הנפגעים. העימות הראשון התרחש בשנת 1843 בצפון האי הדרומי בין מתיישבים בנלסון למאורים מוואיראו (Wairau) שפרץ כתוצאה מהשתלטות של מתיישבים פורעי חוק על קרקעות מאוריות. בעימות הקצר נהרגו 22 מתיישבים אירופיים ו-5 מאורים, אך הוא סימן את תחילתה של תקופת קרבות ארוכה בין המאורים למתיישבים.
עלילת דמשק
ההתערבות הבינלאומית
קבוצה של אנשי-עסקים ודיפלומטים אירופיים בדמשק, תמכו בצעדים שנקטו הקונסול רטי-מנטון והמושל הכללי, והאמינו גם הם בתאוריית הרצח הפולחני היהודי. כך למשל, הקונסול האוסטרי קספר מרלאטו הביע את תמיכתו בעלילה, והתזכירים של נתניאל וורי ללורד פונסונבי, השגריר הבריטי לחצר הסולטן, התייחסו לגרסה הרשמית של הפרשה כאל עובדה מוכחת. ב-30 במרץ כתב: "המובאות מהתלמוד, שנגבו מפי העצורים הרבניים, תורגמו, ואלה מאשרות את מעשי התועבה, והסוד...נחשף עתה לעיני הציבור". תזכיריו גם שיקפו את האווירה ששררה בדמשק באותו זמן: "הדעה המקובלת מקדמת דנא בקרב האוכלוסייה הנוצרית ברחבי טורקיה...היא שהיהודים...העלו בחשאי נוצרים לקורבן כדי להקיז את דמם ולהשתמש בו לצורכי פולחן בחגיהם...ועובדה זו הוכחה כאן". סגן הקונסול האמריקני בביירות, ג'ספר שאסו, דיווח אל מזכיר המדינה: "סוד ברברי ביותר המטיל חשד זה זמן רב חשד כבד על העדה היהודית... יצא סוף סוף לאור בעיר דמשק - הסוד בדבר השימוש שנעשה על ידם בדמם של נוצרים באפיית מצות לפסח, סוד שבמשך 1840 השנים האחרונות בוודאי הפיל לדאבון הלב חללים רבים".
השמועה הגיעה אל יהדות העולם, אך תחילה ידה הייתה קצרה מלהושיע. רבים, הן מקרב עם ישראל והן מקרב האומות, עשו רבות למען הצלת החטופים: בהשתדלות משה מונטיפיורי נאות גם הסולטאן העות'מאני, אף שהפרשה לא הייתה בתחומו, לנקוט בפעולה ולהכריז כי חל איסור מוחלט על הפצת עלילת הדם. בין האישים שהשמיעו קולם ברמה נגד עלילת הדם בלט המשורר הגרמני, היהודי המומר היינריך היינה, שהתגורר בפריז, ודיווח על הלכי הרוח האנטישמיים בה. גם ממשלת אנגליה עשתה הרבה להצלת המעונים החפים מפשע. פעולות אלה היוו נקודת מפנה עבור העם היהודי בעת החדשה. הן חיזקו את הקשר בין יהודי המזרח לאחיהם בארצות אירופה. בסופו של דבר, בסיוע הקונסול האוסטרי, הצליחה משפחת רוטשילד להניח ידה על מסמכים שתיעדו את הפרשה, והפיצה אותם בעיתונות הבינלאומית. בדעת הקהל העולמית התחוללה סערה. משלחת יהודים צרפתיים בראשות אדולף כרמייה פעלה אצל שליט מצרים, מוחמד עלי, ודרשה ממנו להתערב. ב-28 באוגוסט הבטיח מוחמד עלי לשחרר את האסירים היהודים. שבעת האסירים שנותרו בחיים שוחררו לבסוף, אחרי חודשים ארוכים של עינויים. מושל דמשק הוצא להורג.
יהודי ארצות הברית היססו לבקש מממשלתם להתערב למען יהודי דמשק. רק בסוף אוגוסט ותחילת ספטמבר, הם החלו להגיב באופן פומבי, עם כינוס פגישת מחאה בשש ערים באמריקה. האספות הפומביות הללו אורגנו רק לאחר העברת מסר לאלכסנדריה מצדו של שר החוץ, ג'ון פורסיית', והבעת האהדה מצד הנשיא, מרטין ואן ביורן, שביקש להפסיק את העינויים. הייתה זו ההשתתפות הראשונה של יהודי אמריקה במאבק יהודי בינלאומי למען יהודים בחוץ לארץ. כעבור עשר שנים, עסק העיתון ניו יורק הראלד בפרשה בעמודו הראשון וטען כי היהודים ביצעו רצח "על פי הוראות התלמוד", ושההאשמות נגדם "בוטלו בגלל התערבויות מפוקפקות של הרוטשילדים".
מלחמות הקרקעות של ניו זילנד
עימותים צבאיים
אזורי והקפי העימותים התרחבו בשנים שלאחר מכן אל רוב חלקי האי הצפוני, ביניהם המערכה על עמק האט (Hut valley campaign) באזור ולינגטון, והמערכה בווהאנגנואי (Wanganui Campaign) בדרום מערב האי הצפוני שהתרחשו בשנים 1846 ו-1847 בהתאמה. כמות ועצמת העימותים פחתה בהדרגה בשנים שלאחר מכן ובין 1848 ל-1859 הייתה תקופה של שקט יחסי, העימותים חזרו ביתר שאת והגיעו לשיא במהלך שנות ה-60 וה-70 של המאה ה-19 באזורי טראנאקי וואיקטו.
עלילת דמשק
אזכור מאוחר לעלילה
בשנת 1983 (תשמ"ג) בשלהי ימי מבצע שלום הגליל ושנה אחרי גמר נסיגת צה"ל מסיני ותחילת הנורמליזציה ביחסים עם מצרים, פרסם שר ההגנה הסורי, מוסטפא טלאס, ספר בשם 'מצות ציון', שבו הוא חוזר על עלילת דמשק, לפיה יהודי דמשק רצחו את הנזיר תומאסו כדי להשתמש בדמו. בשער הספר נראה ציור אנטישמי טיפוסי של יהודי אוכל ילד רצוח, ובהקדמה נכתב שהדברים מקרינים גם על ימינו, ואין לעשות שלום עם היהודים, שלא כמו אנואר סאדאת ש"מכר את נשמתו לשטן".
מלחמות הקרקעות של ניו זילנד
עימותים צבאיים
במרץ 1860, בעקבות חילוקי דעות נוספים על עסקה למכירת קרקעות באזור טראנאקי, החלה מלחמת טראנאקי הראשונה (First Taranaki War), שהייתה למעשה סדרת קרבות בין מאות לוחמים מאורים לכ-4,000 חיילים בריטיים, שרובם הגיעו מאוסטרליה לצורך הקרבות. הקרבות נמשכו שנה, והסתיימו ללא הכרעה ברורה וכאשר שני הצדדים הלוחמים מותשים מהלחימה אך לא מרוצים מתוצאותיה. ביולי 1863 התחדשו הקרבות בפלישה לוואיקטו (Invasion of Waikato), בה נלחמו לראשונה בצורה מאורגנת כוחות תנועת המלך המאורית כנגד חיילי הממשל הבריטי. באפריל 1864, בתום הקרבות, נהדפו כמעט כל המאורים מוואיקטו והכוחות הבריטים כבשו שטחים בהיקף של מעל ל-10,000 קמ"ר. במקביל לפלישה לוואיקטו התחדשו הקרבות באזור טראנאקי, הכוחות המאוריים שנשחקו בשנים שלפני כן לא עמדו בפני הצבא שעמד מולם ותוגבר במשך כל הקרבות בחיילים ובאמצעי לחימה חדשים. בתוך שלוש שנים, בין 1863 ל-1866 כבש הממשל הניו זילנדי כ-4,000 קמ"ר מידי המאורים תוך הרס כמעט מוחלט של כל הכפרים המאוריים בשטחים אלו. הקרבות, שכונות מאוחר יותר בשם מלחמת טראנאקי השנייה (Second Taranaki War) הביאו את אוכלוסיית המאורים בחלקו המערבי של האי הצפוני לשפל חמור הן מבחינת גודל האוכלוסייה והן מבחינת שטחי המחיה.
עלילת דמשק
אזכור מאוחר לעלילה
העלילה מוזכרת בשיר "השר משה מונטיפיורי" (יהורם גאון), בו מסופר שמונטיפיורי סירב לעלות לשמיים עד שיבטל את עלילת הדם. שלא כמו במציאות, השיר טוען שמונטיפיורי היה בן תשעים כשהתרחשה העלילה.
מלחמות הקרקעות של ניו זילנד
עימותים צבאיים
משנת 1865 שכחו הקרבות בהדרגה, והתקופה שבין 1866 ל-1868 הייתה השקטה ביותר במהלך התקופה המכונה מלחמת הקרקעות אך בשנת 1868 פרצו שני עימותים בלתי תלויים במזרח ובמערב האי הצפוני. בדרום טראנאקי התחדשו הקרבות בעקבות מלחמת טראנאקי השנייה, קרבות אלו מכונים מלחמת טיטוקווראהו (Titokowaru's War) על שם המצביא המאורי שהוביל אותם והתנהלו בין 1868 ל-1869. טיטוקווראהו הוביל את המאורים לסדרת ניצחונות בזק בתחילת העימות, וכבש מהממשל הניו זילנדי אדמות רבות שנכבשו בעימותים קודמים, אך לאחר מספר חודשים התהפכו היוצרות והכוחות הקולוניאליים השיבו לעצמם את מרבית השטח. למעשה היו סדרת העימותים המשמעותיים האחרונה בין המאורים לממשל באזור זה. במקביל, פרצו במערב האי הצפוני הוביל המצביא המאורי טה קוטי את המאורים לסדרת קרבות כנגד הממשל הניו זילנדי, סדרת קרבות אלו מכונים מלחמת טה קוטי (Te Kooti's War) ונמשכו משנת 1868 ועד 1872. סדרת קרבות זו היוותה למעשה את סוף תקופת הקרבות ומציינת את סופן של מלחמות הקרקעות של ניו זילנד.
עלילת דמשק
אזכור מאוחר לעלילה
עלילת דמשק שימשה בסיס לרומן ההיסטורי "מות הנזיר" מאת אלון חילו, שיצא לאור בשנת 2004.
מלחמות הקרקעות של ניו זילנד
תוצאות
במהלך כלל העימותים נהרגו יותר מ-2,000 מאורים וכ-700 מתיישבים אירופיים. עם זאת לא כל המאורים היו מאוחדים במלחמתם נגד המתיישבים החדשים. שבטים מאוריים מסוימים הצטרפו למתיישבים מתוך יריבויות עתיקות בין השבטים ומתוך תקווה שההצטרפות לאירופים תשפר את מעמדם וזכויותיהם. העמידה לצד האירופים אכן השתלמה, ובשנת 1867 הוקצו למאורים ארבעה מושבים בפרלמנט הניו זילנדי.
עלילת דמשק
אזכור מאוחר לעלילה
התסכית 'עלילת דמשק' - לקריין ותזמורת, מאת המלחין נסים חליפה (תמליל מאת אליעוז חפר ענתבי) מבוססת גם כן על העלילה, ומציגה אותה דרך נקודת מבטו של הרב ענתבי וזכרונותיו.
מלחמות הקרקעות של ניו זילנד
תוצאות
מלחמות הקרקעות, הדחיקה לשטחים מוגבלים, וכן מגיפות ותחלואים אחרים שהגיעו עם המתיישבים החדשים, גרמו לתמותה גבוהה ולירידה דרמטית בהיקף האוכלוסייה המאורית בניו זילנד. על פי הערכות שונות קטנה האוכלוסייה המאורית ב-30 עד 50 אחוזים בין סוף המאה ה-18 לסוף המאה ה-19. ההכרה בכך שידם של המתיישבים החדשים על העליונה בעימותים צבאיים הביאה את רוב השבטים המאורים לקבל את המתיישבים החדשים ולשתף איתם פעולה, או לאמץ גישה של התנגדות פאסיבית, וכך לקראת סוף המאה ה-19 מלחמות הקרקעות דעכו.
יחסי דרום אפריקה–הונגריה
יחסי דרום אפריקה–הונגריה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין דרום אפריקה לבין הונגריה.
סקירה כללית
משרד אינטרסים של דרום אפריקה נפתח באפריל 1990 בבודפשט, ואחריו נפתח משרד אינטרסים הונגרי בפרטוריה ומשרד מסחרי הונגרי ביוהנסבורג בנובמבר 1990. יחסים דיפלומטיים מלאים בין המדינות כוננו ביולי 1991. לאחר מכן נפתחה קונסוליה כללית הונגרית בקייפטאון.
במהלך אפריל 1999 ערך הנשיא נלסון מנדלה ביקור ממלכתי בהונגריה בהזמנת הנשיא ארפאד גנץ. זה היה ביקור המדינה האחרון שלו בבירה אירופית לפני שפרש מתפקידו.
יחסים כלכליים
הייצוא העיקרי של דרום אפריקה להונגריה כולל עפרות ברזל, פלדה, פחם, טלפונים ציבוריים, פירות וירקות, תבלינים ופרחים חתוכים. הייצוא העיקרי של הונגריה לדרום אפריקה כולל מכונות, ציוד אלקטרוני ומוצרי בשר (חזיר).
מחוזות דנמרק
מבחינה אדמיניסטרטיבית מחולקת דנמרק ל-5 מחוזות, וכל מחוז מחולק למספר נפות. חלוקה זו נכנסה לתוקף בשנת 2007.
לימודים קלאסיים
לימודים קלאסיים הוא שם התחום העוסק בלימוד השפה, הסִפְרוּת, ההיסטוריה, האָמנוּת, והיבטים אחרים של יוון העתיקה ושל רומא העתיקה, ערש תרבות המערב בעת העתיקה. הלימודים הקלאסיים היוו תמיד נושא מרכזי במדעי הרוח, והעוסקים בהם נקראים לעיתים הומניסטים.
במדינת ישראל פועלות שלוש מחלקות אקדמאיות ללימודים קלאסיים: באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטת בר-אילן ובאוניברסיטה העברית בירושלים. לימודי יסוד בנושאים הללו מתקיימים גם באוניברסיטת חיפה ובאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, אך אין בהן חוג או מחלקה המוקדשים לנושא.
Maple
Maple (מֵייפְל; בעברית: עץ האדר) היא תוכנה המסייעת בפתרון בעיות מתמטיות שונות (לדוגמה חישוב נגזרות ושרטוט גרפים). Maple משלבת שפת תכנות שייחודית לה עם ממשק של מפרש. התוכנה מאפשרת חישובים סימבוליים יחד עם חישובים נומריים.
היסטוריה
הפיתוח של Maple החל באוניברסיטת ווטרלו בשנת 1980. חוקרים באוניברסיטה התעניינו ברכישת מחשבים שיהיו מספיק חזקים על מנת להריץ את התוכנה Macsyma, אך לבסוף הוחלט לפתח תוכנה שתהיה מסוגלת לרוץ על מחשבים חלשים יותר, ותבצע חישובים אלגבריים-סימבוליים, וכן תהיה זמינה לחוקרים ולסטודנטים. גרסאות ראשוניות של התוכנה היו זמינות כבר ב-1980. התוכנה הודגמה לראשונה בכנסים מקצועיים בשנת 1982. עד סוף 1983, יותר מ-50 אוניברסיטאות כבר התקינו עותקים של התוכנה.
בשנת 1989 פותחה הגרסה הראשונה של Maple אשר הכילה ממשק גרפי, גרסה 4.3. תחילה הממשק הגרפי היה זמין רק בגרסאות למקינטוש.
השערת הארדי-ליטלווד השנייה
בתורת המספרים, השערת הארדי-ליטלווד השנייה מתייחסת למספר המספרים הראשוניים בקטעים מסוימים. היא קובעת ש- לכל x, y ≥ 2, כאשר \pi(x) מסמן את פונקציית המספרים הראשוניים. כלומר, מספר הראשוניים בקטע שאורכו y אינו עולה כאשר הקטע זז במעלה ציר המספרים. הוכח שהשערה זו סותרת את השערת הארדי-ליטלווד הראשונה על k-יות של ראשוניים, שממנה נובע שאם קיימות דוגמאות נגדיות להשערה השנייה, אז ערכו של x צריך להיות גדול מאוד ביחס ל-y.
שלטון הצללים
שלטון הצללים היא סדרת טלוויזיה מקורית מסוגת דרמה פוליטית-מתח שנהגתה ב"קודה תקשורת" ונוצרה עבור רשת הכבלים "HOT" על ידי היוצרים רם לנדס, חיים אביחיל ורז יובן. חיים ורז כתבו את הסדרה עם משה קלוגהפט, מנהל קמפיינים בולט. בסדרה מופיעים חברי כנסת רבים בתפקידי אורח קטנים. צילומי הסדרה החלו בתחילת שנת 2017 והסתיימו בסביבות יוני 2017. הסדרה עלתה לשידור ב-1 במאי 2018 והפרק האחרון של העונה הראשונה שודר ב-17 ביולי 2018. העונה הראשונה כוללת 47 פרקים.
תקציר העלילה
דודי גרציאנו, עיתונאי לשעבר, מגלה באמצעות מידע חסוי המועבר אליו ממורן, יועצת בכירה לשר לביטחון פנים, שמותו של אחיו היה למעשה רצח שבוים כתאונה. הוא מחליט להסתנן אל משרדי הכנסת בזהות בדויה כיועצה הפרלמנטרי של חברת הכנסת כוכבה קרסנטי, בעזרתה של מורן, ולגלות מי אחראי לרציחתו של אחיו. עד מהרה, מעורבותו של דודי במשרדי הכנסת מביאה לחשיפת פרשה אפלה שבה מסתבכים כל היועצים הפרלמנטריים האחרים ועתידה להשפיע על עתיד המדינה.
קישורים חיצוניים
ביקורות:
עמיות יהודית
סקירה
כמה מנהיגים יהודיים מודרניים בתפוצות, ובמיוחד יהודים אמריקאים, מצאו את התפיסה המסורתית של היהודים כ"עם בקרב העמים" בעייתית, מהווה אתגר לשילוב ולהזמנת אישומים של נאמנות כפולה. השימוש המשמעותי הראשון של המושג "עמיות" היה על ידי מרדכי קפלן, מייסד שותף של האסכולה הרקונסטרוקציוניסטית של היהדות, אשר חיפש מונח שיאפשר לו לתאר את האופי המורכב של שייכות יהודית. לאחר הקמת מדינת ישראל, הוא דחה את מושג הלאום, שכן הוא התגלה מזוהה יותר מדי עם מדינתיות, והחליף אותו בתפיסת העמיות. ביצירתו "היהדות כציוויליזציה", קפלן ביקש להגדיר את העם היהודי והדת במונחים סוציו-תרבותיים כמו גם דתיים.
הגדרתו של קפלן את היהדות כ"ציוויליזציה דתית מתפתחת" מאירה את הבנתו של מרכזיותו של העם בדת היהודית. תיאור היהדות כציוויליזציה דתית מדגיש את הרעיון שעם ישראל חיפש "לגרום לחוויה הקולקטיבית [שלו] להניב משמעות להעשרת חייו של היהודי האינדיבידואלי ולגדולה הרוחנית של העם היהודי." ההגדרה כציוויליזציה מאפשרת ליהדות לקבל את עקרונות האחדות בגיוון והמשכיות בשינוי. זוהי תזכורת כי היהדות מורכבת מהרבה שלא ניתן להכניס לקטגוריה של הדת בעידן המודרני, "פרדוקסלי ככל שזה נשמע, התחדשותו הרוחנית של עם ישראל דורשת שהדת תחדל להיות עיסוקה היחיד". במובן זה שהקיום קודם למהות והחיים מקבלים עדיפות על פני המחשבה, היהדות קיימת למען העם היהודי ולא העם היהודי קיים למען היהדות. מטרתו של קפלן בפיתוח רעיון העמיות היהודית הייתה ליצור חזון רחב מספיק כדי לכלול את כל מי שהזדהה כיהודי ללא קשר לגישות אינדיבידואליות לזהות זו.
מאז שנת 2000, ארגונים יהודיים גדולים אימצו את מושג העמיות וההתעניינות האינטלקטואלית בנושא גברה. ארגונים גדולים כמו מכון שלום הרטמן, הפדרציות היהודיות בצפון אמריקה, הפדרציה של JFNA ניו יורק, הסוכנות היהודית, משרד החינוך, בית התפוצות, קרן אבי חי, הוועד היהודי האמריקני, מועצת תנועות הנוער וארגונים קטנים אחרים מציגים את העמיות היהודית כעיקרון מרכזי בארגוניהם או יוזמים תוכניות ברמה גבוהה תוך התמקדות מפורשת בה.
הדיון
לצד השימוש במושג העמיות על ידי ארגונים יהודיים, יש צמיחה מקבילה של עניין אינטלקטואלי בנושא מאז שנת 2000. הדיון האינטלקטואלי במושג ה"עמיות היהודית" מכיל נקודות שהן בהסכמה רחבה, לצד נושאים שנויים במחלוקת.
תחומי ההסכמה בקרב אינטלקטואלים יהודים אשר כותבים על מושג העמיות היהודית מצביעים על שלושה עקרונות:
שלושת העקרונות המאחדים של תיאורית העמיות היהודית:
מקדמי מושג העמיות מניחים ששילובם של שלושת העקרונות האלו מציע ערך מוסף לארגונים המבקשים ליצור תוכניות "הבונות את העמיות היהודית" בדרך ברת-קיימא ומדידה.
ישנן כמה גרסאות שונות בקרב אינטלקטואלים שכותבים על עמיות יהודית. המכנה המשותף הוא הרצון למצוא בסיס משותף שעליו נבנים קשרים בין יהודים.
ארבע העמדות המובהקות ביחס לעם היהודי:
עבור חלק מהמבקרים, העמיות היהודית היא עדיין מושג אמורפי ומופשט המציג גישה אידאולוגית אופציונלית כלפי הקולקטיב היהודי. אחרים תוהים אם אין זה בסיס חלש מכדי לבסס את הזהות הקולקטיבית היהודית, מה גם שחזון העם אינו מבוסס על קיום זהות דתית או רוחנית כלשהי.
גרונריט
הרכב
נוסחת המבנה הכימי של הגרונריט היא Fe2+2(Fe2+,Mg)5Si8O22(OH)2. נוסחה זו זהה לנוסחת המינרל הנפוץ יותר אנתופיליט (ליתר דיוק של הפרו-אנתופיליט) שהוא פולימורף אורתורומבי של הגרונריט המונוקליני. יסודות נוספים המצויים בגרונריט בכמויות קטנות כוללים את הסידן, הנתרן הליתיום והמנגן.
הגרונריט נמצא בקצה של קבוצה בת שלושה מינרלים איזומורפיים (כלומר תרכובות דומות בהרכבן) היוצרים ביניהם תמיסה מוצקה, שבהן כמויות משתנות של מגנזיום וברזל, והקרויה קבוצת הקמינגטוניט. גרונריט הוא המינרל העשיר יותר בברזל. בגרונריט היחס בין כמות המגנזיום לסה"כ כמות המגנזיום והברזל במינרל נע בין 0 ל-0.29. המינרל העשיר יותר במגנזיום קרוי מגנזיו-קמינגטוניט, ובו היחס בין כמות המגנזיום לסה"כ כמות המגנזיום והברזל במינרל נע בין 0.7 ל-1, וכאשר היחס בין כמות המגנזיום לסה"כ כמות המגנזיום והברזל, נמצא בין שני קצוות אלו כלומר בין 0.3 ל-0.69, קרוי המינרל קמינגטוניט, והוא הנפוץ מבין השלושה.
תכונות פיזיקליות
המינרל מופיע בדרך כלל כמסה חסרת צורה, כמקבצים סיביים קורנים, או עמודיים. גבישים בודדים נדירים מאוד. לגרונריט יש פצילות מושלמת המצטלבת בזוויות של 56° ו-124° (האופייניות לקבוצת האמפיבול). הקשיות של המינרל בינונית,6-5 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הממוצע 3.45 גרם לסמ"ק. גבישים תאומים נפוצים. צבעו וצורתו דומים מאוד לאלו של המינרלים אנתופיליט וגדריט ונדרשת בדיקה במעבדה בעזרת קריסטלוגרפיה באמצעות קרני רנטגן על מנת להבדיל בין השלושה.
תכונות אופטיות
אופטית המינרל הוא דו-צירי חיובי. מקדמי השבירה של הגרונריט הם: nα=1.663-1.686, nβ=1.68-1.709 ו-nγ=1.696-1.729, המקדמים גדלים ככל שתכולת הברזל גדלה. השקיפות של גבישי הגרונריט נעה משקיפות למחצה ועד אטומה, צבעם בדרך כלל הוא בגוונים של ירוק כהה, חום, חום שחרחר, אפור. בשקף מנוסר הגרונריט חסר צבע עד ירוק או חום חיוור. הברק של הגרונריט הוא זגוגי פנינתי או משיי, והנפיצה שלו חלשה. הגרונריט ניחן בפליאוכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו) בינוני (תלוי בתכולת הברזל). מזווית אחת הוא נראה צהוב חיוור, מזווית שנייה חום-צהוב חיוור, ומזווית שלישית הוא נראה חום חיוור.
גילוי ומקור השם
המינרל נתגלה לראשונה ב-1853 בנקיק סארוונגוד (Sarvengude) שליד הכפר קולוברייר (Collobrières) בקומונה ואר (Var) במחוז האלפים של פרובאנס עילית (Alpes-de-Haute-Provence) שבצרפת. המינרל קרוי על שם הכימאי השוווייצרי צרפתי לואי עמנואל גרונר (Louis Emmanuel Gruner 1883-1809) שהיה הראשון לבצע אנליזה למינרל.
שימושים
המינרל גרונריט, נכרה לשימוש כאזבסט במזרח פרובינציית טרנסוואל שבדרום אפריקה תחת השם המסחרי אמוסיט. מקור השם בחברת הכרייה "מכרות האזבסט של דרום אפריקה" שראשי התיבות של שמה באנגלית (Asbestos Mines of South Africa) הם "אמוסה". לאזבסט יש שימושים תעשייתיים רבים למרות סיכוני הבריאות שהוא גורם (אבק אזבסט הוא חומר מסרטן), והוא מיוצר ממינרלים רבים שלהם צורה סיבית. המינרלים סרפנטין וטרמוליט נחשבים מינים טובים יותר לשימוש כאזבסט, משום שסיביהם גמישים יותר ועמידותם למתחים גדולה יותר, אבל גם לאזבסט מגרונריט יש שימושים.
מקור ותפוצה
גרונריט מצוי בסלעים עשירים בברזל שעברו התמרה בדרגה בינונית עד גבוהה, ובמקרים מסוימים במטאקוורציט של פאצייס צפחות כחולות.
הגרונריט הוא מינרל נפוץ. מקומות בהם ניתן למצוא את המינרל כוללים את נקיק סארוונגוד (Sarvengude) שליד הכפר הצרפתי קולוברייר (שם נמצא המינרל לראשונה); במכרה בוטלק (Botallack), סנט ג'סט בקורנוול שבאנגליה; בסטרומסהולט (Strömshult) בסמוך לטונאברג (Tunaberg) שבשוודיה; גרונריט באיכות של אזבסט נכרה באזור פנגה (Penge) בפרובינציית טרנסוואל שבדרום אפריקה; ובאזור העיר לברדור בחצי העיר לברדור שבפרובינציה ניופאונדלנד ולברדור.
ילדי גן העדן
הסרט מספר על אהבה בלתי ממומשת של פנטומימאי לקורטיזנה (שמגלמת השחקנית ארלטי) בפריז של שנות ה-20 וה-30 של המאה ה-19, שמאוהבים בה גם פושע, אריסטוקרט ושחקן. בעגת התיאטרון הצרפתית, היציע העליון ובו המקומות הזולים ביותר נקרא "גן העדן", ובו ישבו בני המעמד הפשוט שלא הסתירו את דעתם על השחקנים, לפיכך השם "ילדי גן העדן" מרמז הן לשחקנים והן לקהל האנשים הפשוטים ממעמד הפועלים היושבים ביציע העליון. הסרט מתייחס לשניות זו.
מוני מושונוב
מוני (שלמה) מושונוב (נולד ב-18 באוגוסט 1951) הוא שחקן, קומיקאי, במאי, תסריטאי ומנחה טלוויזיה ישראלי, זוכה פרס אופיר ופרס האקדמיה לטלוויזיה.
ביוגרפיה
מושונוב נולד וגדל ברמלה, למשפחה ממוצא בולגרי. את שירותו הצבאי בצה"ל התחיל בלהקת הנח"ל. לאחר זמן קצר הוא עבר ל"צוות הווי סיני". לאחר שירותו הצבאי החל ללמוד משחק בחוג לאמנות התיאטרון, בפקולטה לאמנויות של אוניברסיטת תל אביב.
תיאטרון
לאחר שנת לימודים, הצטרף לפרויקט של נולה צ'לטון בעין הוד של תיאטרון חיפה. בתיאטרון חיפה שיחק בהצגות תיאטרון רבות, שהבולטות שביניהן היו "ליל העשרים", "גוג ומגוג שואו" (בשיתוף עם צוותא), "שרגא הקטן", "זלמנים", "רגעים", קריזה ו"רומיאו ויוליה", בה הציג את רומיאו.
הופיע גם במספר רב של הצגות תיאטרון, בין היתר בתיאטרון הקאמרי השתתף ב"מותו של סוכן", "המתלבט" ו"אני לא רפופורט"; ב"תיאטרון הבימה" שיחק בין היתר ב"החווה", "תל אביב הקטנה", "הכיסאות" ו"זרים", בתיאטרון בית ליסין שיחק ב"אחרון הפועלים". בשנת 2006 ביים בהבימה את "חתונה מושלמת" ושיחק ב"העז או מי זאת סילביה?" מאת אדוארד אלבי. ב-2007 עלתה בתיאטרון זה ההצגה "39 מדרגות" בהשתתפותו.
בשנת 2009 עלתה בתיאטרון הבימה ההצגה "בגידה" מאת הרולד פינטר בבימויו ובהשתתפותו, לצד אבי קושניר וליליאן ברטו. באותה שנה עלה לאקרנים הסרט "בדרך אל החתולים", בבימויו של חורחה גורביץ', בו שיחק מושונוב בתפקיד הגברי הראשי. באותה שנה שחק במחזה "החדר האחורי" מאת עדנה מזי"א בתיאטרון הקאמרי בשיתוף עם תיאטרון בית לסין לצדה של רעייתו סנדרה שדה.
טלוויזיה
בשנת 1978 נבחר מושונוב, לצד שלמה בראבא, להגיש תוכנית נוער בטלוויזיה בשם "זהו זה!", ששודרה בתחילה בטלוויזיה החינוכית. בתחילה שודרה התוכנית כמגזין לבני-נוער, אך כעבור שנים ספורות שונה אופייה והיא הפכה לתוכנית סאטירה והומור לכל המשפחה. אל בראבא ומושונוב צורפו בהמשך שחקנים שונים, בהם גידי גוב, דבל'ה גליקמן ולאחר כמספר שנים גם אבי קושניר. ב-1993 נמכרה התוכנית "זהו זה!" לזכיינית ערוץ 2 "רשת" וירדה לבסוף מהאוויר בשנת 1998. מבין כל מנחי ושחקני "זהו זה!", מושונוב הוא היחיד שהופיע בתוכנית לאורך כל 21 עונותיה.
ב-1990 השתתף מושונוב לראשונה בהפקות עצמאיות, בתוכנית "מסיבת גן" בתפקיד שלמה השכן החדש של ג'וליאן (ג'וליאן שגרן) וכצחי מדריך הטיולים באחד מפרקי הסדרה "ציפי בלי הפסקה".
במסגרת הצמד "מוני ובראבא" העלה יחד עם שלמה בראבא מספר מופעי בידור, בהם "רואים כפול", "פתאום ביחד", "הביצה והתרנגולת" ועם אמנים נוספים את "ערב חד פעמי" ו"ערב חד פעמי קונבנציונלי". הוא השתתף עם בראבא גם בחמישה מופעי פסטיגל. השירים שביצע הצמד במסגרת מופעים אלה היו "חברים" ב-1983, "עייפים אך מרוצים" ב-1984, "השיר של יומבו וגמבא" ב-1987, "אני והצל שלי" ב-1988 ו"ילד סנדוויץ'" ב-1990. השניים נטלו חלק גם בהנחיית כל הפסטיגלים בהם השתתפו.
בשנת 2002 הנחה את תוכנית הטיולים "מושונוב על המפה" בערוץ 2. בשנת 2004 החל להופיע בתוכנית המערכונים "קצרים" בערוץ 2, וב-2007 הנחה את תוכנית האלתורים קצרת-המועד "טוב שבאת" בערוץ 10 והשתתף בסדרה "להוציא את הכלב" ב"הוט 3". בשנת 2008 השתתף בסרטים האמריקנים "הלילה הוא שלנו" ו"שתי אהבות". כמו כן, הצטרף לצוות השחקנים בעונה השנייה של "בטיפול" ושיחק בסדרה "פאפאדיזי" ב-yes. בשנת 2012 שיחק מושונוב בסדרה של yes "תא גורדין" לצידם של רן דנקר, נטע ריסקין והלנה ירלובה.
בשנת 2014 חזר מושנוב לטלוויזיה החינוכית, לתפקיד בתוכנית הילדים "שרגא בישגדא". באותה שנה החל לשחק בתוכנית "היהודים באים" בערוץ הראשון.
בשנת 2015 עלתה הסדרה "שחקן זר" ששודרה בערוץ 2, בה גילם את תפקידו של מאיר מיוחס. באותה שנה שיחק בתוכנית "אנחנו במפה", ביחד עם שלישיית מה קשור. בנוסף, גילם את נגיד בנק ישראל לשעבר סטנלי פישר בפרסומת מעוררת מחלוקת עבור קרן קלע של אמיר ברמלי ששודרה בפריים-טיים, כולל ב"ברייק הזהב" לפני הכרזת הזוכים בתוכניות ריאלטי.
בשנת 2016 שיחק מושונוב בסדרה של HOT "עקרון ההחלפה" לצידם של ליאור אשכנזי, ליאת הר לב ומוריס כהן.
בשנת 2017 גילם מושונוב בתפקיד משני בסדרה "אלישע", את מוריס אבא של אלישע.
בשנת 2019 שיחק במיני-סדרה של נטפליקס "אלי" לצדם של סשה ברון כהן, נואה אמריך ואלכסנדר סידיג.
משנת 2020 מופיע מושונוב בגרסה המחודשת של תוכנית הבידור המצליחה "זהו זה!", המשודרת בכאן 11.
קולנוע
ב-1975 שיחק בתפקיד משני בסרט הקולנוע "יהיה טוב סלומוניקו".
בשנת 1977 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע, "מסע אלונקות", לצידו של גידי גוב. על תפקודו בסרט, כתב המבקר זאב רב-נוף: "מצוין. איך הוא מסוגל להוציא משהו מהתפקיד הזה, רק אלוהים יודע."
ב-1978 שיחק בסרט "קשר הדבש", "האיש שבא לקחת" (1981), לצד אסי דיין, בסרט הישראלי-אמריקאי של משה מזרחי, "אהבה גנובה" (1986), לצד גילה אלמגור וטום הנקס ובהפקה הישראלית-אמריקאית, "לבנון לנצח" (1987), לצד משה איבגי וכריסטופר ווקן. בשנת 1987, השתתף בקליפ השיר "להמשיך לצעוד" של עפרה חזה.
בשנת 2000 השתתף מושונוב בסרטו של יוסף פיצ'חדזה, "בסמה מוצ'ו", ובשנת 2001 בסרטו של דובר קוסאשווילי, "חתונה מאוחרת". משחקו ב"חתונה מאוחרת" זיכה אותו ב"פרס אופיר". בשנת 2002 שיחק בסרטו של עמוס גיתאי "קדמה" וב-2003 שיחק ב"מתנה משמיים" של דובר קוסאשווילי, לצד רמי הויברגר וליאור אשכנזי. בשנת 2004 שיחק בסרטו של מרק רוזנבאום "לרקוד" לצד אלון אבוטבול וכן בסרט "שנת אפס", עליו היה מועמד לפרס אופיר.
בשנת 2013 יצא לאקרנים הסרט "לצוד פילים", בו שיחק. באותה שנה שיחק בסרטו של רפאל נג'ארי "מעל הגבעה".
בשנת 2015 גילם את עמוס עוז המבוגר בסרטה של נטלי פורטמן "סיפור על אהבה וחושך".
בשנת 2022 שיחק בשני סרטים לצד בנו, מיכאל מושונוב, בקומדיה "חומוס FULL טריילר" ובדרמה "אמריקה".
חיים אישיים
מושונוב נשוי מ-1977 לשחקנית סנדרה שדה, ואב לזמרת האופרה אלמה מושונוב ולשחקן והמוזיקאי מיכאל מושונוב.
מתגורר בתל אביב.
מהיר ועצבני 2
מהיר ועצבני 2 (באנגלית: ) הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 2003 וסרט ההמשך לסרט הראשון בסדרת הסרטים המצליחה מהיר ועצבני. בסרט מככבים פול ווקר, טייריס גיבסון, אווה מנדס, קול האוזר ולודקריס. הסרט יצא לאקרנים ב-3 בינואר 2003 וזכה להצלחה קופתית גדולה כשהכניס 236 מיליון דולר, אך גם לביקורות מעורבות וקיבל 36% מפי מבקרי קולנוע באתר Rotten Tomatoes.
תקציר העלילה
במבוא לסרט השני, אוקונר עוזב את לוס אנג'לס לפני שלמשטרת לוס אנג'לס תהיה הזדמנות לעצור אותו. בשעה שה-FBI מנהל אחריו מצוד ארצי, אוקונר מגיע למקומות כמו אריזונה, ניו מקסיקו וטקסס ומנצח בכל מרוץ רחוב בו הוא משתתף. אולם, הוא נאלץ לנטוש את מכוניתו מאחור כאשר למשטרה נודע דבר מיקומו. הוא תופס טרמפ ומגיע לחניון מכוניות משומשות. אוקונר קונה ניסאן סקייליין משומשת ומשדרג אותה. בעזרתה הוא מנצח במרוצי רחוב נוספים. הוא נוסע מזרחה לאטלנטה, ג'ורג'יה בדרכו למיאמי, פלורידה - נקודת הפתיחה של הסרט השני.
בסרט השני, בריאן אוקונר כעת במנוסה, לאחר שנתן לדומיניק לחמוק מידי המשטרה. הוא מגיע למיאמי כדי לפתוח בחיים חדשים, אך עד מהרה הוא שוב מדרדר לעולם מרוצי הרחוב הבלתי חוקיים. סוכני שירותי המכס עוצרים אותו ומציעים לו עסקה שתסיר את האישומים כנגדו אם יבצע עבודה נוספת כסוכן סמוי. בריאן מסכים ומגייס לעזרה חבר ילדות בשם רומן פירס, פושע לשעבר. השניים מבצעים משלוחי כסף שחור עבור ברון סמים עשיר בשם קרטר ורון, ועובדים יחד עם סוכנת שירותי המכס מוניקה פואנטז כדי להפילו.
לודוויג קיבלר
גנרל לודוויג קיבּלר (בגרמנית: Ludwig Kübler; 2 בספטמבר 1889 – 18 באוגוסט 1947), היה מפקד בכיר ב שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
לאחר המלחמה נשאר קיבלר ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוגוסט 1928 הועלה קיבלר לדרגת מיור, וב-1 ביוני 1931 מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרגלים ה-19 (הבווארי), וב-1 באפריל 1932 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 בנובמבר 1933 מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-7 של הרייכסווהר, וב-1 ביולי 1934 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 באוקטובר 1934 מונה קיבלר לראש מטה הקורפוס ה-7, וב-1 ביוני 1935 מונה למפקד החטיבה ההררית. ב-1 בינואר 1938 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-9 באפריל 1938 מונה למפקד הדיוויזיה ההררית ה-1.
מלחמת העולם השנייה
בפרוץ המלחמה היה קיבלר מפקד הדיוויזיה ההררית ה-1 ופיקד עליה בפלישה לפולין, כעתודת קבוצת ארמיות דרום, וב-27 באוקטובר 1939 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 בדצמבר 1939 הועלה קיבלר לדרגת גנרל לוטננט, ובמהלך המערכה על צרפת לחם קיבלר עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-18 במסגרת הארמייה ה-12, ובשלב השני כחלק מהקורפוס ה-34 במסגרת הארמייה השישית.
ב-19 ביוני 1940 הועלה קיבלר לדרגת גנרל הכוחות ההרריים, וב-25 באוקטובר 1940 מונה למפקד הקורפוס ההררי ה-49. קיבלר היה מיועד להשתתף עם הקורפוס שבפיקודו במבצע פליקס לכיבוש גיברלטר, אך לבסוף המבצע בוטל בעקבות כישלון השיחות בועידת אנדאי. במהלך המערכה בבלקן לחם קיבלר עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה השנייה, ובמהלך מבצע ברברוסה לחם קיבלר עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה ה-17 ובהמשך כחלק מהארמייה ה-11 ומארמיית הפאנצר הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות דרום, והשתתף עמו בקרב אומן, בקרב קייב, ובקרבות באזור רוסטוב על הדון.
ב-19 בדצמבר 1941 מונה קיבלר למפקד הארמייה הרביעית, שהייתה חלק מקבוצת ארמיות מרכז, אך מכיוון שלא עמד בציפיות של היטלר, הוחלף קיבלר ב-20 בינואר 1942 על ידי גוטהרד היינריצי, והועבר לעתודת המילואים.
ב-22 ביולי 1943 מונה קיבלר למפקד כוחות האבטחה בגזרה המרכזית, וב-30 בספטמבר 1943 מונה למפקד האזור המבצעי החוף האדריאטי, שהפך ב-28 בספטמבר 1944 לקורפוס ה-97. זמן קצר לפני סוף המלחמה נפצע קיבלר ונפל בשבי היוגוסלבים.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה נשפט קיבלר ביוגוסלביה על פשעי מלחמה, נמצא אשם ונידון למוות, והוצא להורג בליובליאנה ב-18 באוגוסט 1947.
קרליס בטינס
קרליס בטינס (בצ'כית: Kārlis Bētiņš (Karlis Betins, Karl Behting); 27 באוקטובר 1867 – 28 במרץ 1943, ריגה) היה שחמטאי לטבי ומחבר אטיודים.
קריירה
בטינס חלק מקום 3–5 בתחרות ריגה 1899 (הקונגרס הבלטי), ניצח בתחרות ריגה 1900, חלק מקום ראשון בתחרות טארטו 1901 וחלק מקום 3–4 בתחרות טאלין 1904.
בין השנים 1902–1910 היה עורך משותף עם פאול קרקוביוס בביטאון השחמט הבלטי Baltische Schachblätter.
לאחר מלחמת העולם הראשונה הגיע למקום השלישי, אחרי הרמניס מטיסונס ופריציס אפשניק באליפות לטביה הראשונה שהתקיימה בריגה, בשנת 1924.
בטינס ייצג את לטביה במסגרת אולימפיאדת השחמט 1924 שהתקיימה בפריז בתוצאה +7 -4 =2 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו). נבחרת לטביה הגיעה למקום הרביעי ואילו בתחרות הבודדים חלק מקום 4–7 בבית הניחומים (ניצח: קארל הרומאדקה)
הגמביט הלטבי (1. ה4 ה5 2. פו3 ו5) כונה כך כמחווה לבטינס שניתח אותו בראשית המאה ה-20.
יחסי הונגריה–פינלנד
יחסי הונגריה–פינלנד הם יחסי החוץ של פינלנד והונגריה.
המדיארים והפינים הם עמים פינו-אוגרים, ובעקבות כך חולקות פינלנד והונגריה קשרים תרבותיים.
לפני העצמאות
בסוף המאה ה-19 זיקה לשונית פינית-אוגרית התקבלה באופן נרחב לאחר דיון ציבורי נרחב.
עצמאות
הונגריה הכירה בפינלנד ב-23 באוגוסט 1920, ואילו פינלנד הכירה בהונגריה ב-10 בספטמבר 1920.
מלחמת העולם השנייה
כשפרצה מלחמת החורף בין פינלנד לברית המועצות, הרבה הונגרים חשו אהדה רבה כלפי הפינים ורצו לעזור להם.
ממשלת הונגריה לא תמכה רשמית בפינלנד, אך החלה בסתר לחפש דרכים לעזור לה במלחמה. בנוסף, ארגונים לא ממשלתיים החלו לארגן תמיכה בפינלנד. הונגריה עזרה לפינלנד באמצעות תרומות כספיות, חימוש ומתנדבים צבאיים.
לאחר מלחמת העולם השנייה
היחסים הדיפלומטיים כוננו מחדש ב-20 במאי 1947.
שתי המדינות חברות מלאות באיחוד האירופי.
אגם אופאבין
אגם אופאבין (באנגלית: Opabin Lake) הוא אגם הממוקם בגובה של 2,277 מטרים מעל פני הים בהרי הרוקי הקנדיים בפארק הלאומי יוהו ליד העיר פילד, בפרובינציית קולומביה הבריטית בקנדה.
לאגם אופאבין ניתן להגיע באמצעות שני שבילי טיפוס: שביל אופאבין המזרחי, ושביל אופאבין המערבי, היוצרים יחד מסלול מעגלי שאורכו 6 קילומטרים, המתחיל ומסתיים באגם אוהרה. שני השבילים עולים 250 מטרים, מגובהו של אגם אוהרה לאגם אופאבין. העלייה בשביל המזרחי מתונה, והיא עוברת לצד פלג המוזן במי קרחונים. השביל המערבי תלול יותר, וממנו ניתן לראות את אגם מרי ואת אגם אוהייר. שביל נוסף מקשר את שביל אופאבין המזרחי עם אגם אואסה.
מישור אופאבין
אגם אופאבין הוא האתר המרכזי במישור אופאבין. המישור הוא עמק המצוי דרומית מזרחית לאגם אוהרה. את הרמה חוצים שבילים ונחלים רבים ובו אגמים קטנים רבים. בעמק מצויים בעלי חיים רבים ובהם: מרמיטות, פיקות, סמורים, סנאיי קרקע, וגרגרנים.
מוזיאון דיר א-זור
מוזיאון דיר א-זור (בערבית: متحف دير الزور, בתעתיק מדויק: מתחף דיר אלזור) הוא מוזיאון לארכאולוגיה והיסטוריה של אזור צפון-מזרח סוריה, הידוע בשם ג'זירה או צפון מסופוטמיה. המוזיאון שוכן בעיר דיר א-זור, שהיא עיר הבירה של מחוז דיר א-זור. במאי 2015 דווח כי בעקבות התקרבות כוחות ארגון המדינה האסלאמית לאזור, פינה הצבא הסורי את אוסף המוזיאון ליעד לא ידוע.
היסטוריה
המוזיאון נוסד ב-1974. בתחילה שוכן המוזיאון בגלריה בתוך מרכז קניות. בשנת 1983 עבר המוזיאון למבנה ששימש לפני כן כבית משפט ונבנה ב-1930. בשנת 1996 עבר המוזיאון למבנה הנוכחי, שתוכנן במיוחד כדי לשמש כמוזיאון. בניית המוזיאון נעשתה כשיתוף פעולה סורי-גרמני. בסיס אוסף המוזיאון העת פתיחתו היו 140 פריטים שנתרמו על ידי המוזיאון הלאומי של דמשק ועל ידי המוזיאון הלאומי של חלב.
אוסף ותצוגה
אולמות התצוגה משתרעים על פני שטח של 1,600 מטר מרובע, והם מאורגנים סביב חצר. אוסף המוזיאון כולל כ-25,000 פריטים. חלקם הגדול הוא לוחות בכתב יתדות מהעיר העתיקה מארי שנחפרו בשנת 1933, וכן 550 לוחות בכתב יתדות שנחפרו בתרקה. בנוסף, אוסף המוזיאון כולל ממצאים שנמצאו בחפירות ארכאולוגיות של צוותים בינלאומיים באזור נהר החבור העליון כמו תל שייח' חמד המזוהה עם העיר האשורית "דור-קוטלימו", תל ביידר (Tell Beydar), תל ברק המזוהה עם ממלכת "נגר" העתיקה, תל ליילאן שזוהה עם שובת-אנליל עיר הבירה של שמשי-אדד הראשון ותל מוזאן, שהוא התל של העיר העתיקה אורקש. האזור מדרום מזרח לדיר א-זור בעמק הנהר פרת מיוצג במוזיאון בממצאים מהתקופה הקלאסית של דורה אירופוס, שהיוותה פעם את גבול האימפריה הרומית.
האוסף מאורגן סביב ארבעה נושאים כרונולוגיים: פרהיסטוריה, סוריה העתיקה (מסוף האלף ה-4 לפנה"ס ועד האלף ה-1 לפנה"ס), התקופה הקלאסית והתקופה האסלאמית. נושא נוסף הוא אתנוגרפיה. התצוגה כוללת מספר שחזורים בגודל טבעי של מבנים מתקופות שונות. בהם בית מאתר בוקראס (Bouqras) המתוארך לתקופה הנאוליתית קדם-קרמית ב בעמק הפרת, שער עיר מתקופת הברונזה הקדומה מתל בדרי (Tell Bderi) בעמק נהר החבור, החזית הדרומית עם ציורי קיר מ"חצר התמרים" מארמונו של זמרי-לים, שהיה מלך מארי במאה ה-18 לפנה"ס, והשער האסלאמי מקסר אל-חייר א-שרקי.
מרטין מרקז
מרטין ג'וזף מרקז (באנגלית: Martin Joseph Marquez; נולד ב-8 באוקטובר 1964) הוא שחקן בריטי.
מרקז ידוע בעיקר מהופעותיו בתפקיד ג'ינו פרימירולה, הברמן הראשי, בסדרת הדרמה קומית הבריטית "מלון בבילון". בין השנים 1993 ל-1995 גילם את דני פירס בסדרה "The Bill". ב-2002 שיחק בתפקיד ניל אופרת הסבון "איסטאנדרס". עוד הופיע מרקז בסדרה "דוק מרטין" לצדו של אחיו ג'ון מרקז, בתוכנית "המופע של קתרין טייט", בסדרה "Murder Most Horrid", וב-"Plastic Man".
ביוגרפיה
מרקז נולד בקובנטרי שבווריקשייר לאב ספרדי ולאם אנגלייה. אביו עבד כמלצר במלון ריץ בקוסטה בראווה, ובהמשך כשהמשפחה עברה לבינלי וודס הוא פתח מסעדת פיש אנד צ'יפס. מרטין למד בבית הספר המלך הנרי השמיני בקובנטרי. הוא עבד כמאמן אישי וכברמן לפני שפתח בקריירת המשחק.
נמטונה
נמטונה (Nemetona) היא אלה במיתולוגיה הקלטית. פולחנה היה נפוץ בגאליה ובבריטניה הרומית.
מרטין מרקז
ביוגרפיה
הופעתו הראשונה של מרקז בטלוויזיה הייתה בסדרה המשטרתית "The Bill" בה גילם את דמותו של סמל בילוש דני פירס. היא שיחק בתפקידים קטנים בסדרות כגון "דוק מרטין", "המופע של קתרין טייט", "אליזבת הראשונה", "The Business", "איסטאנדרס" ו-"Bedtime". מ-2006 עד 2009 שיחק מרקז בתפקיד הברמן הראשי בסדרת הטלוויזיה "מלון בבילון". ב-2013 הופיע בסדרה הקומית של רשת ITV "החבר'ה מהלשכה" בתפקיד המאבטח פול.
נמטונה
כתובות לכבוד נמטונה התגלו בטריר (במערב גרמניה של היום) ובבאת' (באנגליה של היום).
מרטין מרקז
ביוגרפיה
מרקז מוכר גם מהופעותיו בתיאטרון, בין השאר שיחק בהפקה מחודשת של טרוור נאן למחזה "Anything Goes" משנת 2009 בה שיחק בתפקיד מונפייס מרטין, ובמחזה "Insignificance" מאת טרי ג'ונסון. הוא הופיע בצמד הקומי "האחים מרקז" יחד עם אחיו ג'ון מרקז. שני האחים גילמו אחים בפרק בסדרה "דוק מרטין". בנובמבר 2010 החל מרקז להופיע בתפקיד אביו של בילי במחזמר "בילי אליוט" בתיאטרון ויקטוריה פאלאס בווסט אנד שבלונדון.
נמטונה
בתרבות הקלטית חלק מהפולחן התבצע ביערות. משמעות שמה היא "פולחן" וזה מלמד שהיא הייתה האלה שלה הוקדשו היערות הקדושים ושתפקידה היה לשמור על היערות ועל האתרים הקדושים.
מרטין מרקז
ביוגרפיה
באוקטובר 2013 החל להופיע בתפקיד קפטן דאנה הולמס במחזמר על פי הרומן "מעתה ועד עולם".
נמטונה
נמטונה היא זוגתו של מרס לוקטיוס. כך נכתב באחת הכתובות שנמצאו בבאת'.
סילייה קארינה מוטקה
סילייה קארינה מוטקה (בנורווגית: Silje Karine Muotka, בסאמית: Elle-Rávnná Eli Silje Karine ; נולדה ב-12 באפריל 1975) היא פוליטיקאית נורווגית סאמית, ילידת צ'ירקנס, שמכהנת מאז 21 אוקטובר 2021 כ. היא מתגוררת ב ומייצגת את מפלגת (NSR).
השכלה וקריירה
למוטקה תואר ראשון במשפטים ולימודי תרבות מ, ותואר שני בניהול ואדמיניסטרציה מ. היא מתגוררת באלטה ומשמשת מנהלת פרויקטים באוניברסיטת טרומסה.
עשיה פוליטית
מוטקה הייתה מעורבת בסוגיות בפוליטיקה הסאמית מאז נעוריה והחזיקה בתפקידים שונים בארגונים סאמים מאז שנות ה-90. היא נבחרה לראשונה לפרלמנט הסאמי בשנת 2009, כנציגה מן המחוז הצפוני, ומאז נבחרה שוב בשנים 2013, 2017 ו-2021.
מוטקה הייתה חברת (הרשות המבצעת של הפרלמנט הסאמי) בשנים 2013–2016, 2017-2021. בפעם הראשונה שהצטרפה למועצה המושלת, בתור השרה לענייני תזונה וחינוך בין השאר, החליפה אותה בפרלמנט הסאמי אינגר אלין אוטסי שהייתה סגניתה. בבחירות 2017 לפרלמנט הסאמי, זכתה מפלגת NSR לשני נציגים מהמחוז הצפוני: מוטקה ועורך הדין נילס מיקלסן אוטסי. מפלגת NSR נכנסה למועצה המושלת בקואליציה עם מפלגת Muohtačálmmit, ומוטקה הפכה לשרה לענייני תזונה, קרקע, סביבה ומדיניות אזורית.
פילוסופיה של המתמטיקה
הפילוסופיה של המתמטיקה היא ענף של הפילוסופיה העוסק בהנחות היסוד של המתמטיקה ובמשמעותה של המתמטיקה. הפילוסופיה של המתמטיקה מנסה לתת תשובות לשאלות כגון:
היחס לפילוסופיה הכללית
כמה פילוסופים של המתמטיקה רואים את תפקידם כתיאור של המצב של המתמטיקה כפי שהיא, כפירוש ולא כביקורת. אך לביקורת יכולה להיות השפעה ממשית על המחקר המתמטי, ולפיכך הפילוסופיה של המתמטיקה יכולה להיות משמעותית ביותר עבור מתמטיקאים בפועל, במיוחד בתחומים חדשים שבהם עדיין אין בדיקה טובה של ההוכחות המתמטיות על ידי חוקרים רבים, ולכן ייתכן כי ימצאו טעויות. ניתן למצוא טעויות כאלה רק אם יודעים היכן לחפש אותן, ואיפה הגיוני שיעלו. נושא זה הוא אחד מהתפקידים החשובים של הפילוסופיה של המתמטיקה.
סילייה קארינה מוטקה
חיים אישיים
מוטקה נשואה ויש לה בת ובן.
פילוסופיה של המתמטיקה
היחס לפילוסופיה הכללית
בעשורים האחרונים, יש שניסו לקשר בין המתמטיקה לבין עניינים פילוסופיים אחרים, כגון אפיסטמולוגיה ואתיקה. עניינים אלה נדונים בסוף הערך.
התפתחות המתמטיקה: תגלית או המצאה?
השאלה האם התפתחות המתמטיקה, כפי שהיא מתבטאת בהעלאת השערה חדשה או במציאת הוכחה חדשה, היא בגדר תגלית או בגדר המצאה, העסיקה את המתמטיקאים בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, אם כי שורשיה מגיעים עד לאריסטו ואפלטון.
מצד אחד מתקיימת הגישה לפיה כל העצמים המתמטיים (משפטים, הוכחות וכדומה), אלה הידועים לנו וגם אלה שאינם ידועים לנו, קיימים ב"חלל וירטואלי" כלשהו, וכל שנותר הוא לגלות אותם. בהתאם לגישה זו, ניסוח משפט חדש הוא בגדר תגלית, וכך גם ביחס להוכחתו. בהתאם לכך, התפתחותה של המתמטיקה אינה אלא התפתחות הידע האנושי אודות המתמטיקה. עם המתמטיקאים הבולטים שהחזיקו בדעה זו נמנים קנטור והארדי, והלוגיקן קורט גדל. ז'אק אדמר, מחשובי המתמטיקאים בצרפת, אמר: "אף שהאמת עדיין אינה ידועה לנו, היא קיימת מלכתחילה, וכופה עלינו את הדרך שעלינו ללכת בה". גישה זו ידועה בשם פלאטוניזם, על שם "ספירת האידאות" של אפלטון.
רבים מתקוממים נגד גישה זו, משום שברור שלא דומה "גילוי" ההוכחה למשפט האחרון של פרמה לגילוי אי באוקיינוס או גילוי צמח שלא היה מוכר קודם לכן. ההוכחה למשפט האחרון של פרמה כרוכה בעבודת יצירה רבה מאוד, ולטעון שהיא הייתה קיימת ורק היה צריך לגלות אותה אינו רחוק מלטעון ששיר חדש אינו יצירה של המשורר אלא גילוי של השיר ב"ים כל המחרוזות המילוליות". בהתאם לגישה זו, המתמטיקה כולה היא יצירה של המוח האנושי, ואינה קיימת בלעדיו. ביטוי נחרץ לגישה זו נתן המתמטיקאי הגרמני לאופולד קרונקר, באומרו: "אלוהים ברא את המספרים הטבעיים, כל היתר הוא מעשה ידי אדם". עם המתמטיקאים הבולטים שהחזיקו בדעה זו נמנים גם ריכרד דדקינד וקארל ויירשטראס. הפילוסוף לודוויג ויטגנשטיין החזיק בדעה שהמתמטיקאי הוא ממציא, ולא מגלה. אך הוא ממציא כלים שפתיים שעשוים להקל על הבנת המציאות, אך בזאת אינו ממציא דבר חדש (הלוגיקה היא טאוטולוגיה – מתוך מאמר לוגי פילוסופי).
מדוע המתמטיקה עובדת?
בפילוסופיה של המתמטיקה יש כמה אסכולות, שמתמקדות בשאלות מטאפיזיות, כלומר: "מדוע המתמטיקה פועלת?", ובשאלה קשורה אך שונה מבחינה לוגית, "מדוע המתמטיקה מסבירה בצורה כל כך טובה את העולם הפיזי כפי שאנו רואים אותו?"
פתרון חלקי לבעיה זו הציג הפילוסוף עמנואל קאנט. על פי קאנט טענות המתמטיקה הם "סינתטי א-פריורי", כלומר: טענות אינפורמטיביות שאינן תלויות בניסיון (ואף קודמות לכל ניסיון). טענות אלה אינן מוסרות מידע לגבי העולם כשלעצמו, אבל הן כן מוסרות מידע על העולם כפי שהוא נתפש בניסיוננו, כלומר – העולם דרך משקפי "התבונה הטהורה". המתמטיקה איננה חוקי העולם אלא חוקי ההיגיון או חוקי התבונה שדרכם תופש השכל האנושי את העולם הסובב אותנו ומארגן את צבר התחושות שהוא קולט לכלל ניסיון או מציאות עקביים.
יסודות המתמטיקה ומקור הוודאות שלה
שלוש אסכולות — אינטואיציוניזם, לוגיציזם ופורמליזם — התפתחו בתחילת המאה ה-20 כתגובה להבנה המחלחלת יותר ויותר, כי המתמטיקה (כפי שהייתה אז), והאנליזה בעיקר, אינה עומדת בקריטריונים של החומרה הלוגית והוודאות, שהייתה אמורה לעמוד בהם. כל אסכולה מתייחסת לנושאים שעלו באותו זמן, כשהיא מנסה לפתור אותם או לטעון שהמתמטיקה אינה זכאית למעמד שלה כתחום המכיל את הידע הוודאי ביותר שנוכל להשיג.
עם דעיכתה של הוודאות המתמטית, שאלת היסודות המקוריים של המתמטיקה ("איזה ענף במתמטיקה הוא זה הבסיסי, שממנו כל שאר הענפים צומחים?") נוסחה מחדש כחקירה פתוחה של יסודות המתמטיקה עם היסמכות על מושגי יסוד מסוימים כגון סדר, וכך עלה התחום מטא-מתמטיקה, שאפשר להגדירו פשוט כ"מתמטיקה שמועילה במחקר מטאפיזי על המתמטיקה".
נתייחס לאסכולות האלה בנפרד:
ריאליזם מתמטי, או פלאטוניזם
ריאליזם מתמטי טוען כי ישויות מתמטיות קיימות באופן עצמאי, גם מחוץ למוח האנושי. לפיכך, בני אדם אינם ממציאים את המתמטיקה, אלא מגלים אותה, וכל שאר הישויות האינטליגנטיות ביקום כנראה היו עושות דבר דומה. משתמשים במושג "פלאטוניזם", מכיוון שדעה כזו מקבילה לאמונתו של אפלטון ב"רעיונות שמימיים", מציאות בלתי משתנה אולטימטיבית, שהעולם היומיומי הוא רק קירוב לא מושלם שלה. דעותיו של אפלטון כנראה מגיעות מפיתגורס וחברי האסכולה שלו, "הפיתגוראים", שהאמינו כי העולם בנוי באופן ממשי ממספרים. לרעיון זה עשויים להיות מקורות קדומים יותר שאינם ידועים לנו.
מתמטיקאים חשובים רבים הם ריאליסטיים; הם רואים את עצמם כמגלים. כדוגמה אפשר לציין את פאול ארדש וקורט גדל. יש שנתנו הסברים פסיכולוגיים להעדפה הזו: כנראה שקשה מאוד לעסוק ולחקור משהו למשך תקופה ארוכה, אם אינך מאמין שהוא קיים. גדל האמין במציאות מתמטית אובייקטיבית, שניתן מבחינה עקרונית לחוש בה, בדומה לחישה רגילה. ישנם עקרונות מסוימים (לדוגמה, עבור כל שני דברים מתמטיים, יש אוסף של דברים שמורכבים בדיוק משני הדברים האלה) שאפשר לראות שהם אמת בצורה ישירה, אך יש השערות מסוימות, כמו "השערת הרצף", שייתכן שלא ניתן להחליט אם הן נכונות או לא. גדל הציע מתודולוגיה אמפירית למחצה שבעזרתה ניתן יהיה למצוא מספיק ראיות כדי להניח השערות כגון אלה.
הבעיה הגדולה ביותר של הריאליזם המתמטי היא זו: היכן ואיך הישויות המתמטיות האלה קיימות? האם יש עולם, נפרד לחלוטין מהעולם הפיזי שלנו, שבו קיימות הישויות המתמטיות? איך אפשר להגיע לעולם הזה ולגלות את האמת על הישויות האלה? ישנה ביקורת רבה על התשובות של אפלטון וגדל לשאלות אלו.
טענה חשובה בעד הריאליזם המתמטי, שנוסחה בידי וילארד ואן אורמאן קוויין והילרי פטנאם, היא "טענת ההכרחיות": המתמטיקה הכרחית עבור כל המדעים האמפיריים, ואם רוצים להאמין בתופעות המתוארות על ידי כל המדעים, יש להאמין גם במציאות של הישויות הנצרכות עבור התיאור הזה. בהתאם לפילוסופיה הכללית של קוויין ופטנאם, טענה זו היא נטורליסטית. היא טוענת לקיומן של הישויות המתמטיות כהסבר הטוב ביותר למה שאנו חווים, וכך הם מרוקנים את המתמטיקה, במידה מסוימת, מהמעמד האפיסטמי שלה.
רוב צורות הלוגיציזם (ראו להלן) הן צורות שונות של ריאליזם מתמטי. אינטואיציזם היא הדוגמה הקלאסית לפילוסופיה אנטי-ריאליסטית של המתמטיקה.
פורמליזם
הפורמליזם טוען כי אפשר לראות אמירות מתמטיות כאמירות על התוצאות של חוקי מניפולציה של מחרוזות (רצף של סימנים). לדוגמה, ב"משחק" של הגאומטריה האוקלידית (שאפשר להבין אותה כמורכבת ממחרוזות מסוימות הקרויות "אקסיומות" ומכמה חוקים המייצרים מהמחרוזות הראשונות מחרוזות נוספות), אפשר להוכיח כי משפט פיתגורס מתקיים (כלומר, אפשר ליצור את המחרוזת המקבילה למשפט פיתגורס).
לפי כמה מהגרסאות של הפורמליזם, הנושא של המתמטיקה הוא בעצם רק הסימנים הרשומים עצמם. כל משחק שווה למשחק אחר, ואפשר רק לשחק את המשחקים, אך אי אפשר להוכיח דבר לגביהם. עם זאת, עמדה זו אינה פותרת את הבעיות האפיסטמיות (מהם סמלים? האם הם קיימים בעולם לא משתנה ונצחי?), אינה מסבירה את התועלת שבמתמטיקה, ועושה את המתמטיקה לפעילות חסרת ערך לחלוטין. גרסה זו של הפורמליזם אינה מקובלת ביותר.
גרסה שנייה של הפורמליזם ידועה כדדוקטיביזם. בדדוקטיביזם, משפט פיתגורס אינו אמת מוחלטת, אלא אמת יחסית: אם מייחסים משמעות למחרוזות כך שחוקי המשחק נעשים לאמיתיים (כלומר, אקסיומות הן אמירות נכונות, והחוקים שאיתם פועלים גם הם אמיתיים), אז יש לקבל את המשפט, או ליתר דיוק, הפירוש שניתן למשפט זה הוא כנראה אמת. ניתן לומר את אותו הדבר לגבי כל אמירה מתמטית. לפי גישה זו, הפורמליזם אינו טוען שהמתמטיקה היא רק משחק סמלים חסר משמעות. בדרך כלל אכן מקווים שיש פירוש כלשהו שבו חוקי המשחק הם אכן אמיתיים. שיטה זו מאפשרת למתמטיקאי להמשיך בעבודתו, ולהשאיר את הבעיות האלה לפילוסוף או למדען. פורמליסטים רבים טוענים כי למעשה המערכות האקסיומטיות שאותן יחקרו יהיו אלה שיועילו ביותר למדע או לתחומים מתמטיים אחרים.
הילברט היה במקור דדוקטיביסט, אך כפי שאפשר לראות מההסבר שלנו, הוא חשב כי שיטות מטא-מתמטיות מסוימות מביאות לתוצאות משמעותיות, והוא היה ריאליסט ביחס למספרים הטבעיים. מאוחר יותר היה בדעה כי אין מטא-מתמטיקה משמעותית כלשהי, ולא משנה באיזה פירוש.