cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גמר גביע אופ"א 2009
ורדר ברמן
בשמינית הגמר פגשה ברמן את סנט אטיין הצרפתית. במשחק הראשון בבית קבע נאלדו את תוצאת הסיום עם שער בדקה העשרים. בגומלין בחוץ העלה סבסטיאן פרודל את ברמן ליתרון בדקה השישית, ופיסארו הכפיל כעבור עשרים דקות. גם חזרה של סנט אטיין למשחק, כולל שוויון בתוך תוספת הזמן שקבע 2-2, לא הועיל לצרפתים, 3-2 בסיכום לברמן שממשיכה לרבע הגמר.
בשלב רבע הגמר פגשה ברמן ביריבה איטלקית שלישית באותה העונה, אודינזה. המשחק הראשון בבית הסתיים בניצחון משכנע של ברמן, שכבשה ראשונה עם דייגו במחצית הראשונה, נעזרה בצמד שערים מהירים של דייגו שהשלים צמד ושל אלמיידה כדי לקבוע 3-0, אך ספגה מרגליו של פאביו קוואליארלה בדקות הסיום, 3-1 לברמן במשחק הראשון. הגומלין באודינה היה למשחק רב-שערים, כאשר גקהאן אינלר העלה את אודינזה ליתרון לאחר רבע שעה. דייגו איזן כעבור 13 דקות, אך שתי דקות בלבד לאחר מכן החזיר קוואליארלה את היתרון לאודינזה, וקבע 3-1 כעבור שמונה דקות. בתוצאה זו היה המשחק הולך להארכה, אך דייגו דאג להחזיר את ברמן למשחק בדקה השישים, ופחות מרבע שעה אחר כך קבע פיסארו את תוצאת הסיום, 3-3, שהעלה את ברמן עם 6-4 בסיכום שני המפגשים.
בדומה ליריבתה בגמר, שחטאר דונצק, גם ברמן פגשה בבת ארצה בשלב חצי הגמר. ברמן פגשה את המבורג על הזכות לייצג את גרמניה במשחק הגמר, אך הפסידה את המשחק הראשון בבית, 1-0 משער של פיוטר טרוחובסקי לאחר כחצי שעה. במשחק הגומלין ספגה ברמן פעם נוספת, מרגליו של איוויצה אוליץ' לאחר 13 דקות בלבד, והתקרבה להדחה מהמפעל. בדקה ה-29 איזן דייגו את התוצאה, ובדקה ה-66 השלים פיסארו את המהפך, 2-1 לברמן. בדקה ה-83 קבע פרנק באומן 3-1 לברמן, וגם שער מצמק של אוליץ' בדקה ה-87 לא הועיל. 3-2 לברמן בסיום, שנהנתה בפעם השנייה בטורניר מחוק שערי החוץ, ועלתה לגמר גביע אופ"א.
מחצית ראשונה
שחטאר דונצק של המאמן הרומני מירצ'ה לוצ'סקו לא הגיעה כקבוצה הדומיננטית למשחק הגמר. עם זאת, היא רשמה קמפיין אירופי מוצלח והוכיחה יכולת גבוהה בהגנה וכן ביכולת כיבוש השערים. לוצ'סקו נהנה מסגל מלא כמעט לחלוטין למשחק הגמר, כאשר תומאס הובשמן המורחק נותר מחוץ לסגל. כמו כן, החלק הקדמי (שלושת הקשרים ההתקפיים והחלוץ) הורכב כולו מברזילאים, כאשר יחד עם פרננדיניו בקישור עלתה שחטאר עם חמישה ברזילאים בהרכב בסך הכול. לואיס אדריאנו נבחר לפתוח בחוד ההתקפה, כאשר מאחוריו פתחו ז'אדסון כקשר התקפי מרכזי, ומצדיו ויליאן ואילסיניו. מנגד, ברמן של תומאס שאף נחשבה לבעלת הסגל העמוק והאיכותי יותר, אם כי הגיעה במהלכה של עונה בינונית בבונדסליגה (הייתה ממוקמת עשירית ערב משחק הגמר), ולאחר שהפגינה חוסר יציבות גם במהלך העונה האירופית. בנוסף, נאלצה הקבוצה להסתדר ללא מספר שחקני מפתח. דייגו, הקשר ההתקפי שיהיה מהבולטים בשורות הקבוצה, החמיץ את המשחק עקב הרחקה ובמקומו פתח פטר ניימאייר. גם הוגו אלמיידה (כרטיסים צהובים) ופר מרטסאקר (פציעה) נותרו מחוץ לסגל. קלאודיו פיסארו ומרקוס רוזנברג החמיצו את משחק הליגה האחרון של ברמן לפני הגמר עקב פציעות, אך היו כשירים לגמר ועלו בהרכב.
שחטאר פתחה את המשחק היטב עם הזדמנות מצוינת לכיבוש כבר בדקה השישית. ז'אדסון שלח כדור עומק ללואיס אדריאנו, שהכניע את טים ויזה בכדור שטוח אך לא מצא את הרשת.
בדקה ה-25 נפל השער הראשון במשחק. רזבן ראץ שלח כדור מצד שמאל של מחצית המגרש. הכדור קפץ על פני מספר שחקנים ונעצר רק אצל לואיס אדריאנו, שהתחמק משני שחקני הגנה והקפיץ היטב מעל ויזה, 1-0 מרשים לשחטאר. שלוש דקות מאוחר יותר שלח ויליאן את לואיס אדריאנו היטב באגף שמאל. על אף שהיה יכול למסור, במיוחד לכיוונו של אילסיניו הפנוי, ניסה החלוץ לבעוט מתוך הרחבה ושלח את הכדור מעל למשקוף. שלוש דקות נוספות עברו, ושוב אילסיניו נותר פנוי ומאוכזב, הפעם כשוויליאן שלח את הכדור מעל למשקוף.
בדקה ה-35 שילמה שחטאר את מחיר ההחמצות. רוזנברג הוכשל כ-28 מטרים מהשער. הבלם נאלדו סובב את הכדור בעוצמה אך למרכז השער, אנדריי פיאטוב היה צריך לקלוט או להדוף את הכדור, אך בפועל אגרף את הכדור לשערו הוא, שוויון 1-1 מטעות קריטית של שוערה של שחטאר. חוסר הביטחון של פיאטוב לאחר הטעות בשער, כמעט עלתה לשחטאר במהפך מהיר. בדקה הארבעים פרץ קלמנס פריץ היטב באגף ימין והיתל בהגנה האוקראינית, לפני שהגביה לרחבה. הכדור עבר את פיאטוב שפספס אותו, ופיסארו נגח מתוך תיבת החמש החוצה תחת השמירה הצמודה של דאריו סרנה. דקה לאחר מכן, ירה מאריוש לבנדובסקי מחוץ לרחבה כדור עוצמתי ונמוך לפינה, לאחר הסתה של ז'אדסון. ויזה, בזינוק מרשים, הציל את ברמן, והמחצית הראשונה הסתיימה בשוויון 1-1, לאחר משחק קצבי עם מצבי הבקעה ודקות בשליטה לשתי הקבוצות.
מחצית שנייה והארכה
המחצית השנייה הציגה קצב משחק נמוך יחסית לזו הראשונה. שחטאר הייתה דומיננטית יותר במירב הדקות, אך לא הצליחה להציג איום משמעותי על השער של ויזה במשך דקות ארוכות. מן העבר השני, ברמן הייתה קרובה לשער ניצחון בדקה ה-78. מסוט אוזיל, לא מהבולטים בשורות הקבוצה במשחק, שלח כדור חופשי מחצי מגרש לתוך הרחבה. פיסארו נגח היטב לאחור וסחט זינוק מרשים מפיאטוב. ארון הונט לא הצליח להגיע ראשון לכדור החוזר, והתוצאה נותרה על כנה עד לסיום.
שבע דקות מפתיחת ההארכה, השיגה שחטאר את שער הניצחון. דאריו סרנה פרץ היטב מימין, ושלח כדור שטוח למרכז הרחבה, שם חיכה ז'אדסון כשהוא פנוי לחלוטין. הבעיטה השטוחה של ז'אדסון בנגיעה הלכה למרכז השער והטעיתה את ויזה, שהצליח רק להדוף את הכדור שנבעט לעברו אל תוך הרשת. דווקא במשחק טוב של השוער, כשל בהצלת כדור שהיה נוח יחסית, ושחטאר שבה להוביל. עם דקת הסיום של החצי הראשון של ההארכה, היה יכול ויליאן להגדיל את התוצאה, כשהשתלט על מסירה ארוכה של לבנדובסקי והקפיץ מעל ויזה, אך הכדור עלה מעל למשקוף.
בדקה ה-111 הייתה ברמן קרובה לשוויון, כשאלכסנדרוס ציוליס בעט בנגיעה מחוץ לרחבה והכניע את פיאטוב, אך הכדור חמק החוצה. בדקה האחרונה חשבה ברמן כי השיגה שוויון דרמטי, כאשר פיסארו התגבר על לחץ כבד מצד דמיטרו צ'יגרינסקי והכניע את פיאטוב, אך השופט פסל את השער בטענה לעבירה של החלוץ. שחטאר שמרה על היתרון ובסיום, 2-1 לשחטאר שהניפה לראשונה בתולדותיה את גביע אופ"א.
מיכאיל פרונזה
מיכאיל פרונזה (ברוסית: Михаил Васильевич Фрунзе; 21 בינואר (הלוח היוליאני, 2 בפברואר הלוח הגרגוריאני) 1885 - 31 באוקטובר 1925) היה מהפכן, מראשי הצבא האדום במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה וקומיסר עממי לענייני צבא בשנת 1925.
ראשית חייו
פרונזה נולד למשפחת חובש צבאי בבישקק (אז בתחומי האימפריה הרוסית, היום בקירגיזיה). אביו היה ממוצא מולדובני ואמו הייתה רוסיה. לאחר סיום הלימודים באלמטי, פרונזה עבר לסנקט פטרבורג והתחיל קורס לימודים בטכניון המקומי. בשנת 1904 הוא התקבל למפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית וכבר בנובמבר אותה שנה נעצר בפעם הראשונה. במהלך אירועי יום ראשון העקוב מדם פרונזה השתתף בהפגנה על כיכר הארמון ונפצע.
פרונזה היה פעיל מאוד במהלך מהפכת 1905. הוא היה מראשי השביתה הכללית באיוואנובו והשתתף בהתקוממות מזוינת בדצמבר 1905 במוסקבה. בשנת 1907 הוא נעצר ונשפט ל-4 שנות עבודות פרך. על ניסיונות לרצוח שוטרים פרונזה נשפט פעמיים לעונש מוות שהומר לעבודות פרך. בשנת 1914 הוא נשלח לגלות ללא מועד שחרור לכפר בסביבת אירקוטסק. בשנת 1915 הוא נמלט לצ'יטה, קיבל זהות חדשה והחל לעבוד במוסד ממשלתי. בשנת 1916 פרונזה תחת זהות בדויה (מיכאילוב) עבר למוסקבה ואחר כך למינסק. באפריל 1916 בהתאם להנחיות המפלגה פרונזה החל לעבוד במשרד העורף של הצבא.
תקופת המהפכה ומלחמת האזרחים
ב-4 במרץ 1917 פרונזה (תחת זהות בדויה) מונה לראש כוחות המיליציה בעיר מינסק. תוך זמן קצר כוחות מזוינים שבראשותו השתלטו על העיר. פרונזה המשיך לפעול במוסדות שונות במינסק עד לאוגוסט 1917.
לקראת סוף שנת 1917 הוא עבר למוסקבה והשתתף בקרבות שעם סיומם הבולשביקים קיבלו שליטה על העיר במהלך אוקטובר 1917. במעמד זה פרונזה זנח את הזהות הבדויה וחזר לזהות המקורית. החל מתחילת 1918 הוא היה בתפקידים שונים בממסד הסובייטי החדש.
בסוף 1918 הוא התקבל לשורות הצבא האדום ובפברואר 1919 ומונה למפקד הארמייה ה-4 שלחמה בחזית המזרחית במלחמת האזרחים ברוסיה. ביולי 1919 הוא כבר היה מפקד החזית והצליח להביא לקריסה מוחלטת של כוחות שהיו בפיקוד של אלכסנדר קולצ'ק. על פעילות זו לפרונזה הוענק עיטור הדגל האדום.
ב-15 באוגוסט 1919 פרונזה הועבר לחזית באסיה המרכזית. פרונזה היה מפקד הצבא האדום באזור והביא לכיבוש מלא של האזור כולל שטח של חאנות בוכרה שלא היה נכלל בתחומי האימפריה הרוסית.
ב-27 בספטמבר 1920 פרונזה הועבר לאזור חצי האי קרים. כשלב מקדים למתקפה על כוחות הצבא הלבן בפיקוד פיוטר וראנגל, פרונזה חתם על הסכם שיתוף פעולה עם נסטור מאכנו. במהלך מבצע פרקופ היחידות של פרונזה ומאכנו הצליחו לפרוץ את קו הביצורים וכבשו את חצי האי קרים. זמן קצר לאחר כיבוש חצי האי קרים, פרונזה פיקד על חיסול יחידות צבאיות של נסטור מאכנו, בעל ברית לשעבר.
לאחר מלחמת האזרחים
בנובמבר 1921 פרונזה היה בראש משלחת סובייטית לטורקיה. פרונזה הצליח להגיע ליחסי אמון עם מוסטפא כמאל אטאטורק ולהביא לכינון יחסים דיפלומטיים בין המדינות.
בינואר 1925 פרונזה מונה לשר ההגנה. זמן קצר לאחר המינוי פרונזה עבר ניתוח ומת במהלכו. על פי רמת הרפואה בשנות ה-20 הניתוח לא נחשב למסוכן. מייד עם מות פרונזה החלו להתפשט שמועות על כך שמותו לא היה מקרי ורופאים פעלו בהתאם להוראת יוסיף סטלין. גרסאות מסוג זה קיימות עד היום אך אין להן הוכחה חד-משמעית.
מיכאיל פרונזה נטמן בבית הקברות של חומת הקרמלין כאחד מראשי המדינה הסובייטית.
בתקופת ברית המועצות ערים, מפעלים ורחובות רבים נקראו על שמו. האקדמיה הצבאית המרכזית של הצבא האדום נקראה על שמו.
משפחתו
מיכאל פרונזה היה נשוי לסופיה (שם נעורים - פופובה) ולהם שני ילדים - בת ובן. סופיה שמה קץ לחייה כעבור שנה לאחר מותו של מיכאל פרונזה. לאחר מותה לקחה אמה על עצמה את הטיפול בילדיהם. בשנת 1931 היא חלתה בחלה קשה ולא יכלה עוד לטפל בהם. ילדי פרונזה אומצו על ידי קלימנט וורושילוב ואשתו (הם היו חשוכי ילדים).
הבת טניה (ילידת 1920) הפכה ברבות השנים למדענית בתחום הכימיה. הבן טימור (1923 - 1942) היה לטייס קרב. נפל בקרב אווירי מעל העיר סטאראיה רוסה. לאחר מותו הוענק לו תואר גיבור ברית המועצות
בנדיקט וונג
בנדיקט וונג (באנגלית: Benedict Wong; נולד ב-3 ביולי 1971) הוא שחקן אנגלי המופיע בקולנוע, בטלוויזיה ובתיאטרון. וונג מוכר בעיקר מהופעתו בתפקיד קובלאי חאן בסדרה "מרקו פולו" של רשת נטפליקס (2014–2016) ובדמות ברוס נג בסרט הקולנוע "להציל את מארק וואטני" (2015).
בסרטי גיבורי העל של היקום הקולנועי של מארוול הוא מגלם את הדמות וונג, כשהופעתו הראשונה הייתה ב-2016 בסרט "דוקטור סטריינג'", ואחר כך בסרטים "הנוקמים: מלחמת האינסוף", "הנוקמים: סוף המשחק", "שאנג-צ'י ואגדת עשר הטבעות", "ספיידרמן: אין דרך הביתה", "דוקטור סטריינג' בממדי הטירוף".
ביוגרפיה
וונג נולד באקלס שבמנצ'סטר רבתי להורים שהיגרו לממלכה המאוחדת מהונג קונג דרך אירלנד. הוא גדל בעיר סלפורד והוא אוהד של מועדון הכדורגל מנצ'סטר יונייטד. וונג למד בבית הספר De La Salle בסלפורד. אחר כך למד שנתיים אמנויות הבמה בקולג' סלפורד סיטי.
ב-1993 הופיע וונג בפעם הראשונה ברדיו ה-BBC במחזה בשם "Kai Mei Sauce" מאת קווין וונג. הוא שיחק בתפקיד ארול ספירס לצדו של שון לוק בקומדיית המצבים "15 Storeys High", ובדמות פרנקלין פו בעונה השנייה של הסדרה הקומית "Look Around You".
בהמשך הופיע וונג בעונה הרביעית של הסדרה הקומית "צוות איי טי" של ערוץ 4, בדמות בשם פריים, שהיה מתחרה בשעשועון "Countdown". עוד הופיע וונג בסרט "שנחאי" בתפקיד ג'וסו קיטה, ובסדרה "Spirit Warriors" של ה-BBC בדמות לי.
ב-2012 שיחק וונג בסרטו של רידלי סקוט "פרומתאוס" בתפקיד טייס הספינה ראבל.
ב-2013 לוהק וונג לתפקיד הראשי במחזה "The Arrest of Ai WeiWei" שהועלה בתיאטרון המפסטד. זמן קצר אחר כך תיאטרון אלמיידה הכריז על צירופו של וונג לצוות שחקני המחזה "Chimerica".
עוד ב-2013 שיחק וונג בתפקיד גנגסטר בשם לאו בדרמה הקומית של ערוץ BBC Two "האנשים הלא נכונים".
ב-2014 גילם וונג את דמותו של קובלאי חאן בסדרה "מרקו פולו" של נטפליקס, שחודשה לעונה שנייה ב-7 בינואר 2015. בשנה לאחר מכן הופיע וונג בסרט מדע בדיוני נוסף של רידלי סקוט "להציל את מארק וואטני" בו גילם את ברוס נג מנהל המעבדה להנעה סילונית.
ב-2016 הופיע וונג בפרק "Hated in the Nation" של סדרת האנתולוגיה "מראה שחורה", בו גילם את הסוכן שון לי מסוכנות הפשע הלאומית. באותה שנה גילם דמות בשם וונג, מכשף מיסטי, בסרט גיבורי העל "דוקטור סטריינג'". הוא חזר לגלם את הדמות בסרטים "הנוקמים: מלחמת האינסוף", "הנוקמים: סוף המשחק", "שאנג-צ'י ואגדת עשר הטבעות","ספיידרמן: אין דרך הביתה",ו "דוקטור סטריינג' בממדי הטירוף".
ב-2017 דיבב וונג את הדמות אלכס יו במשחק הווידאו "Prey" של ארקיין סטודיוס. עוד כיכב בסרט הקצר "2036: Nexus Dawn", פריקוול לסרט "בלייד ראנר 2049" בבימויו של לוק סקוט ובכיכובו של ג'ארד לטו.
ב-2018 הופיע וונג בדמות המדען לומקס בסרט האימה מדע בדיוני "העולם שאחרי: הכחדה".
וונג דיבב את הענק טונג בסרט "ריה והדרקון האחרון" של חברת דיסני, אשר יצא לאור במרץ 2021.
פרסים
ב-2003 היה וונג מועמד לפרס הקולנוע הבריטי העצמאי לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו גואו יי בסרט "דברים יפים מלוכלכים".
ב-2013 היה וונג מועמד לפרס West End Frame להופעת הדרמה הטובה ביותר על תפקידו בדמות ז'אנג לין במחזה "Chimerica".
וירג'יל גריפית'
וירג'יל גריפית', (יליד 1983) הידוע גם בכינוי Romanpoet, הוא מתכנת אמריקאי, אשר התפרסם בשל יצירת התוכנה WikiScanner, סורק המאפשר לנתח עריכות אנונימיות בוויקיפדיה, ובשל התביעות שהוגשו נגדו על ידי חברת Blackboard Inc בשנת 2003, כאשר איים לפרסם מידע על חולשות בתוכנה שלהם. הוא פרסם מאמרים על חיים מלאכותיים ועל תאוריית המידע המשולב. בפיתוח WikiScanner תיאר גריפית' את משימתו כ"ליצור אסונות יחסי-ציבור קטנים לחברות וארגונים שאני לא אוהב". בשנת 2019 נגזר עליו מאסר של 5 שנים ושלושה חודשים על העברת מידע על מטבעות קריפטו לצפון קוריאה, אשר עלול לסייע לה להתחמק מסנקציות.
ילדותו ונעוריו
גריפית' נולד בברמינגהאם, אלבמה, וגדל בטוסקלוסה הסמוכה. הוא סיים את בית הספר למתמטיקה ומדעים של אלבמה בשנת 2002 ולאחר מכן למד מדעים קוגניטיביים בניו-קולג' באוניברסיטת אלבמה. במהלך לימודיו היה חבר באספת מאלט. הוא עבר לאוניברסיטת אינדיאנה בשנת 2004, אך חזר לאלבמה לסיום הלימודים באוגוסט 2007 וסיים בהצטיינות. בשנת 2007 היה גריפית' סטודנט לתואר שני במערכות מחשוב ומערכות עצביות. הוא שויך למכון סנטה פה כחוקר אורח. בשנת 2014 קיבל גריפית' דוקטורט מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה בהנחיית כריסטוף קוך, כאשר נושא התזה שלו היה חישוביות ומערכות נוירונים.
עבודתו בתחום המחשבים
גריפית' נאם בכנסי ההאקרים Interz0ne, PhreakNIC, וHOPE. בכנס Interz0ne 1 בשנת 2002 הוא פגש את בילי הופמן שהיה אז סטודנט בג'ורג'יה טק, וגילה פירצת אבטחה במערכת כרטיסי הזיהוי המגנטיים של הקמפוס שנודעה בשם "BuzzCard". הוא והופמן המשיכו בשנה שלאחר מכן ללמוד על הפירצה, ותכננו להרצות בכנס Interz0ne 2 באפריל 2003. עם זאת, כמה שעות לפני ההרצאה, הוא והופמן קיבלו צו הפסקה מנהלי מעורכי דין תאגידיים שפעלו מטעם חברת Blackboard Inc. יומיים לאחר מכן, הוגשה גם תביעה בטענה שהם גנבו סודות מסחריים והפרו את הDMCA ואת חוק הריגול הכלכלי. מאוחר יותר הסתיימה התביעה בהסדר טיעון.
בשנת 2008, עיצב גריפית' ביחד עם אהרון שוורץ את שרת הפרוקסי של Tor2web. ב-2016 עמד במרכזה של סערה לאחר שהציע למכור לאינטרפול ולרשויות בסינגפור מידע שאסף על המשתמשים בTor2web, שאמורה הייתה להיות אנונימית. בעקבות הזעם עליו בקהילה הפסיק את פעילותו בתחום.
ב-2013 שימש מנטור לויטליק בוטרין ויועץ לצוות שפיתח את רשת המטבע המבוזר את'ריום. ב-2016 הצטרף לצוות כ"מוביל הפרויקטים המיוחדים", הוביל את "התאחדות האת'ריות התעשייתי" העוסקת בשילוב את'ריום בעולם העסקי, ויצר את "Ethereum Research", אתר מרכזי בקהילת האת'ריום. עם מעצרו ב-2019 הכחישה ההתאחדות את מעורבותה במעשיו, ואף מחקה אותו מרשימת מוביליה, על אף היותו מנכ"ל משותף בה.
פרשת צפון קוריאה
ב-28.11.2019 נעצר גריפית' על העברת מידע טכני לצפון קוריאה במהלך כנס בנושא בלוקצ'יין שהתקיים שם.
גריפית' הגיע לכנס בשנת 2018 על ידי הסתננות בגבול עם סין, לאחר שהרשויות בארצות הברית לא אישרו לו כניסה לצפון קוריאה. בכנס הוא העביר בכנס הרצאה בשם "בלוקצ'יין ושלום", אם כי תמונה מהכנס מציגה דווקא תמונה של גריפית'כשברקע מצגת עם הכיתוב "איך התחמקתי מסנציות ואיך גם אתם יכולים, שימוש באתריום כדי להתחמק מסנקציות ב-2019". על פי הרשויות בארצות הברית, ההרצאה כללה שיטות להימנעות מסנקציות באמצעות חוזים חכמים, כיבוס כספים באמצעות העברות בינלאומיות, התעשרות בלתי חוקית ומימון פרויקטים אסורים. הם גם טענו שבהמשך הכנס החל לתכנן מסחר קריפטו בין שתי הקוריאות וקרא לאזרחי ארצות הברית להשתתף בכנס הבא בסדרה. העדויות בנושא מהכנס עצמו מעטות וסותרות.
גריפית', שרוב זמנו נמצא בסינגפור, נעצר בעת שביקש לוותר על אזרחותו האמריקאית בעת נחיתה בנמל התעופה בלוס אנג'לס. הוא הואשם על ידי ממשלת ארצות הברית בארגון כנס על השימוש בבלוקצ'יין למטרת השתחררות מהמערכת הבנקאית העולמית (SWIFT, שנשלטת לחלוטין בידי ארצות הברית), ולמטרת הקלת הסחר בין שתי הקוריאות. בנובמבר 2019 הופיע גריפית' בפני בית משפט כשהוא מואשם ב"קשירת קשר עם צפון קוריאה במהלך 2018", סעיף שהעונש עליו עלול להגיע ל20 שנות מאסר.
לבסוף, ב-27.9.2021, נידון גריפית' נידון לעונש הנמוך-יחסית של 5 שנים בכלא ולקנס של מאה אלף דולרים, כחלק מעסקת טיעון שהובילה להודאה שלו בהודעות טקסט ובמיילים על שיתוף המידע בשביל לסייע לממשל בצפון קוריאה להתחמק מסנקציות. עורך הדין שלו טען בין יתר כי אובחן בכלא כסובל מהפרעת אישיות נרקיסיסטית ומהפרעה טורדנית-כפייתית, וכי הוא בטיפול פסיכיאטרי, וגריפית' עצמו הביע חרטה על מעשיו וציין כי סביבתו הקרובה הזהירה אותו מנסיעה לצפון קוריאה.
רעידות אדמה באזור הלבנט
להלן רשימה של רעידות האדמה שהתרחשו באזור הלבנט, כולל רעידות אדמה שהמוקד שלהם היה באזור הלבנט או שגרמו נזק משמעותי באזור. הרשימה מתמקדת במיוחד ברעידות האדמה שהיו בעלות השפעה רבה באזורים בהם נמצאים כיום מדינת ישראל, ירדן, לבנון, יהודה ושומרון, סוריה ובמידה מסוימת גם האזורים הסמוכים של דרום אנטוליה, האי קפריסין וחצי האי סיני (אזורים המשתייכים בהתמדה כיום לטורקיה, קפריסין, צפון קפריסין ומצרים).
סכנה סייסמית
בקעת הירדן נוצרה כתוצאה מתנועות טקטוניות בבקע ים המלח הממוקם בין הלוח האפריקאי ממערב והלוח הערבי ממזרח. רמת הגולן וכל עבר הירדן הם חלק מהלוח הערבי, בעוד ששטחי הגליל, יהודה ושומרון, מישור החוף והנגב יחד עם חצי האי סיני הם חלק מהלוח האפריקאי. מצב זה תורם לכך שישנה פעילות סייסמית גבוהה יחסית באזור זה.
רעידות אדמה
האזור חווה רעידות אדמה רבות לאורך ההיסטוריה כאשר רעידות האדמה ההרסניות ביותר בהיסטוריה היו רעידות האדמה שהתרחשו בשנת 31 לפנה"ס, 363 לספירה, 749 לספירה ו-1033 לספירה. רעידת האדמה של 1759, יחד עם רעידת האדמה שאירעה בסוריה בשנת 1202, הם לפי ההערכות רעידות האדמה ההיסטוריות החזקות ביותר שאירעו באזור הלבנט. חלק מרעידות האדמה גרמו להיווצרות של צונאמי - במיוחד רעידת האדמה שאירעו בשנים 92 לפנה"ס, 115, 306, 502, 551, 881, ו-1202.
נבחרת קוסטה ריקה בכדורגל נשים
נבחרת קוסטה ריקה בכדורגל נשים מייצגת את קוסטה ריקה בתחרויות כדורגל נשים בינלאומיות ומנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל של קוסטה ריקה.
משחקה הראשון של הנבחרת נערך באפריל 1991 במסגרת גביע הזהב הראשון, שבו הודחה עוד בשלב הבתים. שבע שנים לאחר מכן, ב-1998, היא כבר סיימה במקום השלישי באליפות והחלה להתבסס כאחת משתי הנבחרות הטובות ביותר במרכז אמריקה, לצידה של גואטמלה.
ב-2015, העפילה קוסטה ריקה בפעם הראשונה בתולדותיה לגביע העולם של פיפ"א, לאחר שסיימה במקום השני בגביע הזהב ששימש כטורניר המוקדמות. בגביע העולם, היא הפסידה במשחק אחד (נגד ברזיל) וסיימה שניים בתיקו (נגד ספרד ונגד קוריאה הדרומית), ועל כן לא הצליחה לעבור את שלב הבתים.
אני פאצ'ן
אני פאצ'ן (1933–2 בפברואר 2002) הייתה מנהיגה, לוחמת חופש ופעילה טיבטית. היא הייתה נזירה טיבטית אשר נודעה בשל מנהיגותה בהתנגדות לכיבוש הסיני בטיבט בשנות ה-1950, ובשל מאסרה ארוך השנים בגין פעולותיה.
תחילת דרכה
פאצ'ן דולמה נולדה ב-1933 בגונג'ו, חאם, שבמזרח טיבט. היא הייתה הילדה היחידה של פומדה גונור, ראש השבט למדהא, משושלת פהומדה צאנג.
בגיל 8, פאצ'ן החלה להתחנך לנזירות על פי פרקטיקת פורבה, ממסורת נאינגמה. בגיל 17, היא גילתה שאביה מתכנן להשיא אותה, והיא ניסתה להימלט, וברחה למנזר בטרומחוג. אך כעבור מספר ימים הסכימה לחזור תמורת הבטחתו של אביה שיבטל את הנישואים. היא עדיין הייתה בהכשרתה הדתית כשסין פלשה לטיבט ב-1950.
פאצ'ן הייתה בסביבות גיל 18 כאשר חתם טנזין גיאטסו, הדלאי לאמה ה-14, על ההסכם עם הרפובליקה העממית של סין, המכונה "הסכם 17 הסעיפים" אשר העניק לסין ריבונות בפועל על טיבט. המתח הגובר בין הטיבטים לסינים הוביל את אביה ללמד אותה שימוש בנשק, ולהתחיל לארגן התנגדות מיליטנטית.
במהלך השנים הבאות, פאצ'ן השתתפה בישיבות של אביה עם ראשי השבטים האחרים. בשנת 1954, פאצ'ן ואמה שהו כשישה חודשים במנזר גיאלסיי רינפוצ'ה, שבמהלכם היא השלימה את הנגונדרו, השלב הראשון של הכשרתה הדתית. אך היא חזרה הביתה לבקשתו של אביה, שרצה ללמד אותה באופן רשמי את חובותיה בתור היורשת של הצ'יף.
המרד
עד סוף שנת 1956, עשרות אלפי חמושים עלו להרים כדי לקיים התנגדות מזוינת. כאשר אביה נפטר ב-1958, היא נטלה לידיה את תפקידה כראשת השבט. ב-1959, היא רכבה בראש 600 לוחמי הלמדהא להרים כדי להצטרף לכוחות הגרילה שחנו שם.
כשהגיעה הידיעה שהסינים עומדים לתקוף, פאצ'ן חזרה ללמדהא כדי להזהיר את משפחתה, ולסייע להם לאסוף את חפצי הערך שלהם ולהימלט. הקבוצה שלהם גדלה לכדי אלפי משפחות מהעיירות דרג', לינגחה שיפה, ומרחאם. כוונתם הייתה להצטרף לכוחות הגרילה צ'ושי גנגדרוק, שהתרכזה בעיר להסה. לאחר שפאצ'ן ופליטי שבטה התאחדו עם הלוחמים שהצטרפו עוד קודם למאבק, פאצ'ן לקחה חלק בחלוקת הפליטים לקבוצות קטנות יותר, גלויות פחות, וארגנה סיורים להגנתם. היא ואנשיה נטלו חלק פעיל בלוחמה נגד הכוחות הסינים. במהלך המסע של הפליטים לאזור המקלט, הקבוצה שלה הסתייעה בידי ה-CIA.
המלחמה ארכה חודשים רבים, בהם הלוחמים והפליטים סבלו מחוסר במזון וקשיים אחרים, כשהם נלחמים בצבא מאורגן שעולה על מספרם בעשרות מונים. לקראת סוף 1959, הביסו הכוחות הסינים את צ'ושי גנגדרוק, ואז השתלטו על אזור רחב. פאצ'ן, אמה וסבתה הסתתרו ביער סמוך, ואז צעדו לעבר הודו כדי למצוא שם מקלט. הן התקדמו בהצלחה במשך 25 ימים, אך לבסוף נלכדו על ידי הצבא הסיני, יחד עם עוד 300 פליטים.
כליאה
לאחר שנלקחו בשבי, פאצ'ן ומשפחתה הוחזקו בבתים נטושים בקרבת מקום, אשר שימשו כבתי מעצר זמניים. במהלך שבוע, פאצ'ן נחקרה ועונתה. זמן קצר לאחר מכן, רבים מהפליטים שוחררו, בעיקר ילדים, נשים וקשישים (כולל אמא שלה, דודתה, סבתא). פאצ'ן הועברה ל'מרכז איסוף", שם הוחזקה במשך חודש. היא הייתה האישה היחידה שנכלאה שם.
אחרי זה, פאצ'ן הועברה למנזר בצ'מדו ששימש ככלא סיני. במשך 10 חודשים, היא נחקרה והוחזקה בתנאים קשים בתא תת-קרקעי, ואז הועברה חלק אחר של המנזר הידוע כדיונג נאנג, שם המשיכו לחקור ולהכות אותה, והחזיקו אותה באזיקי רגליים למשך יותר משנה. היא הוחזקה שם מ-1961 עד 1963.
בשנת 1963, היא הועברה לבית הכלא סילטהוג טהאנג, שנחשב למקום אליו נשלחים אלה שאשמים בפשעים החמורים ביותר. הכלא ממוקם בין נהר המקונג (המכונה זאצ'ו בטיבט) ונהר נגומצ'ו. בכלא זה, מיינו את האסירים על פי מגדר וכן על פי מידת הדבקות שלהם בבודהיזם הטיבטי. פאצ'ן, גם כאשר עונתה למטרה זו, סירבה לוותר על דתה והפרקטיקות שלה. היא הוחזק בבידוד למשך 9 חודשים אחרי שסירבה להוקיע את דתה. אך במקום לוותר, כשהיא לבד בחושך, פאצ'ן השלימה 100,000 סגידות. במהלך כל תקופת השבי שלה, היא המשיכה את הפרקטיקה הבודהיסטית הטיבטית של טונגלן - בקשה לקחת על עצמה את סבלם של אחרים.
כששמעה שאמה חיה ועובדת בקונגפו, ושיש תוכניות לשלוח לשם מספר אסירים, הצליחה פאצ'ן לשכנע את סוהריה לשלוח אותה לשם. היא שהתה שם שנה, ואז הועברה לכלא דראפצ'י, אחד הידועים ביותר לשמצה מבין בתי הכלא הסינים, בשנת 1965. היא הוחזקה שם במשך 11 שנים. בדראפצ'י, האסירים לבשו מדים סינים, ונאסר עליהם לדבר טיבטית, להתפלל, או לקיים כל פולחן טיבטי, דתי או מסורתי.
לאחר פטירתו של מאו דזה-דונג ב-1976, פאצ'ן הועברה שוב, בפעם האחרונה. בעקבות רגיעה ביחסים בין הסינים והטיבטים, אסירים רבים שוחררו, והיא ביניהם. היא שוחררה מן הכלא ב-1981, לאחר כליאה של 21 שנים. היא הייתה בת 48.
שחרור
לאחר שחרורה מן הכלא בינואר 1981, מצאה פאצ'ן שביתה נהרס, ומשפחתה איננה. היא קיימה אז עלייה לרגל, וביקרה במנזרים בסרה, דרפונג, וגנדן, אשר כולם נהרסו במהלך המהפכה התרבותית, בזמן שהייתה כלואה. במהלך השנה הבאה, היא ביקרה במנזרים להוחה, שדרה, דרולמה להגאנג, ודהלחאמפו, ונשארה למשך שמונה חודשים במנזר סאמייה, שם היא למדה פרקטיקות בודהיסטיות חדשות. אז, היא החליטה לחזור ללהסה כדי להמשיך לפעול למען עצמאותה של טיבט.
המשך חייה
במשך שארית חייה, היא המשיכה להשתתף במצעדים ואירועים למען שחרור טיבט בארצות הברית, צרפת, איטליה, שווייץ, ועוד. היא נאמה בפני הקונגרס האמריקאי ובפני ממשלות אחרות, כמו שהייתה גם מדברת עם אנשים ברחוב.
היא פעלה לשימור המסורת הטיבטית, כמו גם לשימור סיפורה "כשאמות, כל מה שיישאר ממני זה הסיפור שלי". היא כתבה בספרה, שכשהוחזקה בבידוד בכלא, היא הרגישה דיכאון כשלא התפללה, וכשלא הרגישה דיכאון היא הרגישה זעם. אך "נזכרתי בדבריו של [הלאמה] גיונסיי רינפוצ'ה, 'אין הבדל בין חבר לאויב. זה חשוב להתייחס לשניהם אותו דבר. האויב שלך הוא המורה שלך'. התחלתי לדמיין, שאבי עומד מימיני, ואמי משמאלי, ומאו דזה-דונג לפניי. אבי כדי להעניק לי כוח ואומץ, אמי כדי להעניק לי רוך ואכפתיות, ומאו דזה-דונג כי לא יכלתי לתאר אדם בעל חטא גדול יותר משלו. הוא הרס במדיניותו אלפי מקדשים, אלפי לאמות אבדו חייהם. עשרות אלפי טיבטים הורעבו, הוכו, ונהרגו. איזה מצבור של חטאי קארמה היו לו, שהובילו אותו לנהוג כך. אך לא הצלחתי להשתחרר מכעסי, ברגע שהפסקתי לדמיין, הוא חזר."
מותה
פאצ'ן נפטרה בדהרמסלה ב-2 בפברואר 2002 בעקבות אי ספיקת לב. היא הייתה בת 69.
מאיר גוגנהיים
מאיר גוגנהיים (באנגלית ובגרמנית: Meyer Guggenheim; 1 בפברואר 1828, לנגנאו, שווייץ - 15 במרץ 1905, פאלם ביץ', פלורידה) היה יהודי אמריקאי ממוצא שווייצרי שהפך לאחד מעשירי תבל במאה ה-19 ופילנתרופ מהידועים בעולם.
קורות חיים
גוגנהיים נולד בלנגנאו, שווייץ, ב-1828, למשפחה יהודית ותיקה במקום, עם שורשים גרמניים מאזור אלזס. לנגנאו הייתה באותה עת אחת משתי העיירות היחידות בכל שווייץ, בהן הותר ליהודים לגור (העיירה השנייה - אנדינגן, שתיהן בקנטון ארגאו, בעמק הנהר סורב, בצפון שווייץ). אזכור ראשון לשם גוגנהיים בלנגנאו ניתן למצוא כבר משנת 1696. ב-1702 נזכר שמו של יעקב גוגנהיים, סב - סבו של גוגנהיים, בנוגע למשפט שנערך לו בשל קניית כרם בעיירה הסמוכה וואטינגן, ללא קבלת אישור מיוחד לשם כך, כנדרש מיהודי באותה עת. כשנה אחר כך שרף אלמוני את ביתו, ככל הנראה כנקמה על כך.
כשלושים שנה לאחר מכן, ב-1732, מוזכר יעקב גוגנהיים שוב, בתור נציגן של 250 משפחות יהודי עמק הנהר סורב, שנשלח לנאום בפני הממשל בציריך, למנוע גזרה של גירוש שעמדה להיות מוטלת על היהודים. הגירוש נמנע אמנם, אך במקומו הוטלו על היהודים מסים כבדים.
סבו של גוגנהיים, מאיר גוגנהיים, שעל שמו הוא נקרא, נולד אף הוא בלנגנאו ב-1749. אביו של גוגנהיים, שמעון - סיימון (1792, לנגנאו - 1869, פילדלפיה) היה חייט. אימו - שייפלה לבית לוינגר, נפטרה ב-1836; האב גידל את בנו גוגנהיים, בנוסף לחמש בנות, לבדו. בצעירותו עסק גוגנהיים ברוכלות, אחד המקצועות היחידים בהם יכלו יהודים לעסוק בשווייץ של אותה עת.
רוכל שהפך לסוחר
אביו שמעון גוגנהיים האלמן ביקש לשאת את רחל וייל מאיירס, אלמנה עם שבעה ילדים, שהכיר, אולם השלטונות סירבו לאשר את הנישואין. זו, ככל הנראה, הייתה אחת הסיבות שגרמה לשתי המשפחות להגר משווייץ לפילדלפיה, ארצות הברית ב-1847 ושם אכן התחתן האב עם האלמנה. סיבה אחרת הייתה ככל הנראה הפרנסה הדחוקה בשווייץ של אותם הימים. כשהשתקעה המשפחה המורחבת בפילדלפיה המשיך האב בעבודת החייטות ואילו הבן המשיך כרוכל.
במהרה הרחיב גוגנהיים את עיסוקיו והפך מרוכל לסוחר. בעזרת קרובים ממולדתו הוא הוסיף לכך גם עסקי ייבוא של סחורות שונות משווייץ.
ב-1854 נישא גוגנהיים לברברה מאיירס (1834–1900). נולדו להם אחד עשר ילדים, אך רק עשרה שרדו והגיעו לבגרות, שבעה בנים ושלוש בנות.
סוחר שהפך לאיל הון
גוגנהיים שלח את בניו להתחנך באירופה - בפריז ובציריך, וכשחזרו שיתף את כולם בעסקיו ונעזר בהם. בגיל שישים ביצע צעד ראשון ומכריע ליצירת הונו - הוא השתמש בחסכונות המשפחה שנצברו בעשרות שנות מסחר וייבוא, וכן רווחים מסוימים שהרוויח בבורסה, כדי לקנות שני מכרות כסף בקולורדו. צעד זה הניב פירות עצומים והמשפחה הפכה לעשירה. ב-1890 הרחיבה המשפחה את עסקי הכריה גם למקסיקו. מתחרים ויריבים של המשפחה חברו באותה שנה לגורמים רבים אחרים, להטלת מכסים גבוהים על הייבוא, בצעד שכונה "המכסים של מקינלי", על שם הסנאטור מאוהיו דאז ולימים נשיא ארצות הברית ויליאם מקינלי שהציע אותם; אבל גוגנהיים כבר היה באותה עת לאחד האנשים העשירים ביותר בארצות הברית ובעולם כולו.
משפחת גוגנהיים
גוגנהיים נפטר ב-1905 ואת מקומו כראש המשפחה לא ירש הבן הבכור אייזק, אלא בנו השני דניאל גוגנהיים (1856–1930). הבן החמישי של גוגנהיים, בנג'מין, טבע עם הטיטניק ב-1912. בתו של בנג'מין, מרגריט "פגי" גוגנהיים (1898–1979), הייתה נדבנית ידועה בזכות עצמה ותורמת חשובה לאמנות המודרנית. הבן השישי, סולומון רוברט גוגנהיים (1861–1949), ירש את עסקי הפילנתרופיה של המשפחה ואף הקים ב-1937 קרן מיוחדת לשם כך, על שמו.
גל מלכה (שחקנית)
גל מלכה (נולדה ב-16 באפריל 1994) היא שחקנית ישראלית. ידועה כמי שגילמה את חגו בסדרה "המפקדת" מבית כאן 11 ואת חן בסדרה של קשת 12 "גוף שלישי".
על תפקידה כחגו בסדרה "המפקדת" זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 2022.
על תפקידה כחן בסדרה "גוף שלישי" זכתה ב-2023 בפרס השחקנית הראשית הטובה ביותר בתחרות הבינלאומית בפסטיבל הצרפתי "סיריס מניה".
ביוגרפיה
מלכה נולדה וגדלה בכפר אחים, שבמועצה אזורית באר טוביה, ובתיכון למדה במגמת תיאטרון. ב-2012 נפצעה בפיגוע באוטובוס בנמל התעופה בורגס. שלוש שנים לאחר מכן, ב-2015, נהרג אביה, יעקב מלכה, בתאונת דרכים בדרכו לעבודתו.
השלימה את לימודיה בבית ספר למשחק מיסודו של יורם לוינשטיין בתל אביב.
קריירה
בשנת 2021 החלה לשחק בתפקיד החיילת חגית ("חגו") בסדרה "המפקדת", המשודרת בתאגיד השידור הישראלי.
בשנת 2023 כיכבה כחן, אם יחידנית המשמשת פונדקאית, בסדרה "גוף שלישי" בהפקת קשת 12. הופיעה גם כמאיה רוזן בסדרה "גולדה ומאיר" של ערוץ TeenNick. באותה שנה לוהקה לסרט "Pink Lady" של ניר ברגמן.בנוסף שיחקה בעונה השנייה בסדרה ״בעלת החלומות״.
חיים אישיים
ביוני 2021 נישאה לבן רובין. השניים מתגוררים במושב נווה מבטח.
דיק דייל
דיק דייל (באנגלית: Dick Dale; 4 במאי 1937 - 16 במרץ 2019) היה גיטריסט אמריקאי שנחשב לממציא סגנון ה"סרף רוק". הוא היה ידוע כגיטריסט וירטואוז, ודורג במקום ה-74 ברשימת 100 הגיטריסטים הגדולים ביותר בכל הזמנים של מגזין הרולינג סטון.
ביוגרפיה
כילד הוא העריץ את זמר הקאנטרי האנק ויליאמס, ובעקבות כך לימד את עצמו לנגן ביוּקולֶיְלִי.
נפטר ב-16 במרץ 2019.
סגנון נגינה
דייל היה ידוע בסגנון הנגינה הייחודי שלו. הוא נהג לנגן בגיטרה הפוכה, בפריטת טרמולו מהירה ובשימוש רב בסולמות מזרח-תיכוניים.
דייל התפרסם בשימוש בציוד של חברת פנדר, והשתמש במגבר הראשון של 100 וואט שיוצר על ידה. כמו כן עשה שימוש רב באפקט ה-Reverb לגיטרה.
חבל יתיר
חבל יתיר הוא אזור בדרום יהודה, הגובל בצפון-מזרח הנגב מדרום וממזרח, בהר חברון מצפון ובקצה הצפוני של הערבה. בחבל ארץ זה השוכן משני צדי הקו הירוק, מצויים היישובים בית יתיר, ליבנה, הר עמשא, מיתר, טנא עומרים, שמעה, עשהאל, כרמים ומחנה יתיר. כמו כן, שוכן בו יער יתיר, הגדול שביערות בארץ ישראל.
היסטוריה
ישנן עדויות להתיישבות באזור כבר מהתקופה הפלאוליתית. לפי המקרא, בזמן ממלכת ישראל התקיימו במקום ערים של שבט יהודה וכן שכנו במקום ערים של שבט לוי כמו אשתמוע ויתיר. לכאן ברח דוד המלך משאול המלך (מדבר זיף), וכאן פגש את בני העיר אשתמוע שסילקוהו ממנה.
במקום ישנם מספר תילים ארכאולוגיים כגון תל עירא, חורבת יתיר, תל שוקת תל ערד ועוד.
גאוגרפיה ואקלים
האזור היה מאז ומתמיד אזור גידול למספר מינים של בעלי חיים מסוימים בגלל תנאי השטח במקום. חיים בו מספר בעלי חיים הנמצאים בסכנת הכחדה כגון יונת הסלעים, הבז האדום והעיט הזהוב.
תיירות
אתרי תיירות בולטים:
אין לי מה להסתיר
"אין לי מה להסתיר" הוא טיעון נפוץ הנאמר בקשר לקונפליקט שבין הזכות לפרטיות לבין תוכניות מעקב ממשלתיות. הטיעון קובע כי תוכניות מעקב ממשלתיות אינן מהוות איום לפרטיות עד שהן חושפות פעילויות בלתי-חוקיות, וכאשר הן חושפות פעילויות שכאלו, לאדם העושה אותן לא קיימת הזכות לשמור עליהן פרטיות. אדם המשתמש בטיעון זה עשוי לומר: "לא אכפת לי מהזכות לפרטיות, כי אין לי מה להסתיר", ולפיכך לא להביע התנגדות למעקב ממשלתי. אמרה מפורסמת נגד הטיעון נשמעה על ידי המדליף האמריקאי אדוארד סנודן באומרו: "הטענה כי לא אכפת לך מהזכות לפרטיות, כי אין לך מה להסתיר, איננה שונה מאשר לומר כי לא אכפת לך מחופש הביטוי כי אין לך מה להגיד."
הביטוי: "אם אין לך מה להסתיר, אין לך ממה לפחד" היה חלק מקמפיין הצבת מצלמות המעקב בבריטניה.
השפעת הטיעון על הגנת הפרטיות
ויסאו אומר שהטיעון: "תועד היטב כאבן חוסמת לפיתוח אסטרטגיות להגנה על פרטיות, וכי הוא מתקשר לאופיו המעורפל והסמלי של המונח 'פרטיות' עצמו." הוא מסביר כי הפרטיות היא מושג מופשט שאנשים דואגים לגביו רק ברגע שהפרטיות שלהם נפגעת. הוא משווה את אובדן הפרטיות לאנשים המודעים כי החור באוזון או ההתחממות הגלובלית הן התפתחויות שליליות אך: "התועלת המיידית של נהיגה לעבודה באמצעות מכונית, או ריסוס ספריי לשיער מכריעה לעיתים את ההפסד הבלתי נראה של זיהום הסביבה."
נגד פרטיות
מארק צוקרברג, מייסד פייסבוק, טען כי: "פרטיות כבר איננה נורמה חברתית".
בשנת 1999 אמר סקוט מקנילי, מנכ"ל חברת "סאן מיקרוסיסטמס": "אין לך פרטיות בכל מקרה, פשוט תשלים עם זה".
אריק שמידט, מנכ"ל חברת גוגל לשעבר, אמר: "אם יש לך משהו שאתה לא רוצה שאף אחד יידע, אולי אתה לא צריך לעשות אותו מלכתחילה, אבל אם אתה באמת צריך סוג כזה של פרטיות, המציאות היא שמנועי החיפוש כולל גוגל שומרים את המידע במשך זמן מה, וזה דבר חשוב, למשל, כי כולנו כפופים בארצות הברית לחוק הפטריוט. ייתכן כי מידע זה יכול להיות זמין לשלטונות". למרות הצהרה זו, בשנת 2005 כל כתבי אתר CNET נחסמו מיצירת קשר עם עובדי חברת גוגל לאחר ש-CNET פרסם מאמר שחשף פרטים אישיים אודות אריק שמידט.
יוהאן הארי, כתב בריטי, אמר שהטענה: "אין לי מה להסתיר" איננה רלוונטית לפרויקט הצבת מצלמות המעקב ברחבי בריטניה משום שהמצלמות מותקנות באזורים ציבוריים וכי הם: "מקומות שבהם אין לך מה להסתיר".
במהלך הדיונים על תוכנית MAINWAY, מנהיג הסיעה הרפובליקנית בסנאט של ארצות הברית טרנט לוט אמר: "ממה אנשים דואגים? מהי הבעיה? האם אתה עושה משהו שאתה לא אמור לעשות?"
בעד פרטיות
ד"ר נעמה כרמי, חברת המועצה הציבורית להגנת הפרטיות, טוענת במאמר: "אסון החברה השקופה", כי ההשלמה עם אובדן הפרטיות היא אחד המאפיינים הבולטים של החברה השקופה: "לאחרונה שומעים יותר ויותר לא רק על זה שבעידן הרשתות החברתיות הפרטיות נעלמת – אלא שטוב שכך. ואם אתם חושבים אחרת – תתרגלו. ברוכים הבאים לחברה השקופה."
פרופ' מיכאל בירנהק מציין כי הפרטיות לא מגנה רק על מידע סודי אלא מהווה את החירות שלא להיות נעקב. "המעקב מגביל את החופש שלנו לנסות, לטעות ולתהות לגבי מי שאנחנו ויוצר קונפורמיזם בהתנהגות ובהחלטות. קשה לאדם לפתח דעות, אם הוא חשוף כל העת ונתון למעקב ולביקורת."
אדוארד סנודן: "כשאתה אומר, 'אין לי מה להסתיר', אתה אומר, 'לא אכפת לי מהזכות הזו'. אתה בעצם מתכוון לומר, 'אין לי את הזכות הזאת, משום שהגעתי לנקודה בה אני צריך להצדיק אותה'. הדרך שבה זכויות עובדות היא שהממשלה צריכה להצדיק את הפגיעה בזכויותך."
משלחת הפליטים באולימפיאדת טוקיו (2020)
משלחת הפליטים באולימפיאדת טוקיו 2020 היא קבוצה של ספורטאים בינלאומיים שהוכרו כפליטים על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי. זו הפעם השנייה שמורכבת משלחת כזו, לאחר משלחת דומה שהוקמה לקראת אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). המשלחת מונה 29 ספורטאים בינלאומיים המתחרים ב-12 ענפי ספורט.
ספורטאים משתתפים
לקראת משחקי טוקיו מועצת המנהלים של הוועד האולימפי הבינלאומי החליטה שלראשונה ייקחו במשלחת הפליטים גם שני אתלטים השוהים בישראל: רץ המרתון תחלואיני מלקה מאריתריאה וג'מאל עבדלמאג'י עיסא מוחמד מסודאן המתחרה ב-5000 מטר. השניים היו חלק מ-29 הספורטאים שנבחרו להשתתף במשלחת הבינלאומית המתחרה תחת הדגל האולימפי. תחלואיני (לואי) מלקה נשא את דגל משלחת הפליטים בטקס הפתיחה של האולימפיאדה, ביחד עם השחיינית יוסרה מרדיני מסוריה השוהה בגרמניה.
הלנה פפאריזו
הלנה פפאריזו (ביוונית: Έλενα Παπαρίζου; נולדה ב-31 בינואר 1982) היא זמרת ופזמונאית יוונייה-שוודית, זוכת תחרות האירוויזיון 2005.
ביוגרפיה
פפאריזו נולדה וגדלה בגטבורג שבשוודיה להורים יוונים, ועל כן דוברת שוודית ואת השפות הרשמיות של מדינות סקנדינביה. היא עברה ליוון בשנות העשרים לחייה, שם הקימה את ההרכב "אנטיק". הרכב זה ייצג את יוון באירוויזיון 2001 שנערך בדנמרק עם השיר "I Would Die for You". השיר הגיע למקום השלישי.
בשנת 2003 התפרקה "אנטיק". בסוף השנה הוציאה פפאריזו סינגל סולו ראשון (Anapantites Klisis) שהצליח מאוד ביוון. באביב 2004 הוציאה את אלבום הסולו הראשון שלה Protereotita. כמה משירי האלבום הפכו להיטים במצעדי יוון. מכירות האלבום התגברו בעקבות זכייתה של פפאריזו באירוויזיון (להלן) והוא הגיע למעמד אלבום פלטינה כפול.
בשנת 2014 השתתפה פפאריזו במלודיפסטיבלן 2014, תחרות הקדם-אירוויזיון השוודית, והתחרתה בה עם השיר Survivor. השיר הגיע לשלב גלגל ההצלה, ומשם עלה לגמר וסיים במקום הרביעי.
הלנה הייתה אמורה לייצג את קפריסין באירוויזיון 2018 עם השיר Fuego וגם הקליטה את הביצוע שלה לשיר, אך החליטה לוותר על ייצוג קפריסין באירוויזיון, והשיר הועבר לזמרת אלני פוריירה.
The Residents
The Residents (בתעתוק לעברית: הרזידנטס, בתרגום חופשי: התושבים) היא להקת אוונגרד וקולקטיב אמנותי מארצות הברית, הפועלת משנת 1969 עד היום, ומוציאה לאור אלבומים מוזיקליים וסרטוני מולטימדיה המתלווים אליהם. הלהקה ידועה בסודיות חבריה (המופיעים תמיד כאשר הם חובשים מסיכות ותלבושות, במקור מסיכות בצורת גלגלי עיניים גדולים, ולובשים חליפות טוקסידו), ובהופעות החיות הסגנוניות שלה.
לא ידועים פרטים רבים על הלהקה, אך ידוע כי חברי הלהקה פועלים מלואיזיאנה, וכי הם החליטו להגר לסן פרנסיסקו בשנות השישים, אך לאחר שהמשאית שלהם נשברה באמצע הדרך, הם החליטו להישאר בלואיזיאנה.
הלהקה התחילה לשתף פעולה עם המוזיקאים פיליפ לית'מן (שהיה גיטריסט בריטי וכינה את עצמו סנייקפינגר), והמלחין הגרמני נ' סנאדה (עד היום לא ידוע מה זהותו האמיתית, אך משערים שהוא אינו אדם אמיתי אלא שם מומצא למוזיקאי האוונגרד קפטן ביפהארט).
רוב אלבומי הלהקה מחולקים לשני סוגים: חלקם הם פרודיה ושכתוב של שירים מפורסמים, וחלקם הם אלבומי קונספט מסובכים. הלהקה ידועה בסגנון הנסיוני שלה, ובווידאו קליפים הסוריאליסטיים והמוזרים שלה.
במאי 2014 הופיעה הלהקה בישראל, בבמועדון בארבי בתל אביב.
בשנת 2018 פורסם רשמית כי המפיק והמלחין העיקרי של הלהקה היה הארדי פוקס, שנמנה עם מייסדיה, ועזב אותה ב-2015. החשיפה ארעה לאחר מותו של פוקס (2018-1945).
מלחמת שני הפדרואים
רקע כללי
בתחילת המאה ה-14 סבלה קסטיליה מתסיסה שנגרמה על ידי מלחמת האזרחים, שבה לחמו הכוחות המקומיים ובעלות בריתה של המלך השולט, פדרו הראשון, מלך קסטיליה, ואחיו למחצה אנריקה מטראסטמארה על הזכות לכתר.
פדרו מקסטיליה ביקש לתבוע את ממלכת ולנסיה, שכללה חלקים ממורסיה, אלש, אליקנטה ואוריהולה. פדרו מאראגון רצה לשלוט בים התיכון בניגוד לקסטיליה ובת בריתה של קסטיליה, ג'נובה.
תקרית ימית בין שתי המעצמות כבר גרמה למתיחות: גליאות קטלאניות, חמושות על ידי מוסן פרנצ'סק דה פרלוס, שברשותו היו מכתבים מהמלך האראגוני, סייעו לצרפת נגד אנגליה, והצליחו גם ללכוד שתי ספינות גנואיות ב-Sanlúcar de Barrameda. ג'נובה הייתה בעלת ברית של קסטיליה. פדרו מקסטיליה, שהוביל את הצי הקסטיליאני, השיג את פרלוס בטבירה אך לא הצליח ללכוד אותו.
1356–1363
המלחמה נמשכה מ-1356 עד 1375, והתארכה מכיוון שפדרו מקסטיליה איבד את כסאו לאנריקה מטראסטמארה. המלחמה התרחשה בעיקר על הגבול בין קסטיליה ואראגון, כלומר עיירות גבול אראגוניות כמו טרואל, שנפלו בידי הקסטיליאנים.
ב-1357 חדרה קסטיליה לאראגון וכבשה את טראזונה ב-9 במרץ; ב-8 במאי הם ארגנו הפסקת אש זמנית.
בתחילת 1361, כבשו הקסטיליאנים את מבצרי ורדחו, טוריחוס, אלהמה ומקומות נוספים. עם זאת, במהלך השלום של טרר (המכונה לפעמים שלום דזה) נוהל משא ומתן ב-18 במאי 1361, שבו כל המקומות והטירות שנכבשו הוחזרו לאדוניהם המקוריים. ברנרדו דה קבררה, שגריר המלך האראגוני, ניהל משא ומתן על השלום. פדרו הרביעי חיתן את בתו קונסטנס לפדריקו השלישי, מלך סיציליה.
ביוני 1362 נפגש פדרו מקסטיליה עם שארל השני, מלך נווארה בסוריה, והובטחה עזרה הדדית. פדרו גם כרת ברית עם אדוארד השלישי, מלך אנגליה ובנו של אדוארד, אדוארד, הנסיך השחור.
עם סיום המשא ומתן הזה, פלש המלך הקסטיליאני לשטח אראגוני מבלי להכריז מלחמה רשמית, והסכסוך החל שוב. המלך האראגוני היה בפרפיניאן ללא חיילים, ובכך נתפס לא מוגן. הקסטיליאנים כבשו את הטירות של אריסה, אטצ'ה, טרר, מורוס, צ'טינה ואלחמה. פדרו מקסטיליה לא היה מסוגל לכבוש את קלטיוד, למרות שהוא תקף אותה בכל סוגי מכונות המצור. בלי להמשיך את כיבושיו, הוא חזר לסביליה.
ב-1363 המשיכה קסטיליה במלחמה נגד אראגון, ושוב כבשה את טרזונה. פדרו מקסטיליה קיבל תגבורת מפורטוגל ונווארה. בינתיים, המלך האראגוני ניהל משא ומתן על הסכם עם צרפת ועל הסכם סודי עם אנריקה מטראסטמארה. פדרו מקסטיליה כבש לאחר מכן את קרינה, טרואל, סגורבה, מורברה, אלמנרה, שיווה ובוניול.
הנונציו האפיפיורי ז'אן דה לה גראנז' תיווך את שלום מורברה (2 ביולי 1363) בין שני המלכים. עם זאת, השלום לא אושרר, ופעולות האיבה נמשכו. הקסטיליאנים חדרו לממלכת ולנסיה בשנת 1363, וכבשו את אליקנטה, קאודה, אלדה, גנדיה ומקומות נוספים.
1363–1369
מ-1365 עד 1369 היה פדרו מקסטיליה עסוק בשמירה על מעמדו על כס המלכות הקסטיליאני נגד אנריקה מטראסטמארה.
מלחמת האזרחים בקסטיליה החלה בשנת 1366 ופדרו מקסטיליה הודח במהלכה. הוא הותקף על ידי אחיו הלא חוקי אנריקה מטראסטמארה בראש שורה של חיילים שכירים, כולל ברטראן דו גסלין ואיג קלבלי. פדרו נטש את הממלכה מבלי להעז להיכנס לקרב, לאחר שנסוג מספר פעמים (תחילה מבורגוס, אחר כך מטולדו, ולבסוף מסביליה) מול הצבאות המתקרבים. פדרו ברח עם אוצרו לפורטוגל, שם התקבל במורת רוח על ידי דודו, פדרו הראשון, מלך פורטוגל, ומשם לגליסיה, בצפון ספרד, שם הורה לרצוח את סוארו, הארכיבישוף של סנטיאגו, והדיקאן, פראלווארס. גם הארכיבישוף וגם הדיקן היו תומכיו של אנריקה.
פדרו מקסטיליה הודח בשנת 1369, ונהרג על ידי אנריקה.
הפלישה לוולנסיה
ממלכת גרנדה תמכה בפדרו מקסטיליה במלחמת שני הפדרואים. כוחות קסטיליה ובני בריתם המורים פלשו לדרום ולנסיה, שסבלה מהרס ברמה נמוכה וחוסר יציבות פוליטית. הקסטיליאנים הטילו מצור על אוריהואלה ללא הצלחה בשנת 1364.
סיום המלחמה
המלחמה הסתיימה לבסוף בשלום אלמסאן, ב-1375, ולא הותירה מנצח ברור. קסטיליה קיבלה בחזרה קומרקות שעברו תחת השלטון האראגוני, כמו הלורדות של מולינה. נישואים נכרתו בין לאונור מאראגון, בתו של פדרו הרביעי, מלך אראגון, וחואן הראשון, מלך קסטיליה, יורשו של אנריקה השני, מלך קסטיליה.
על סבלות המלחמה נוספו המוות השחור ואסונות טבע אחרים, כמו בצורת ומגפת ארבה. אירועים אלו הרסו את כלכלת אראגון, והובילו לצניחה באוכלוסיית המדינה. הקתדרלה של טראזונה נהרסה במהלך המלחמה ונבנתה מחדש רק הרבה מאוחר יותר.
עם זאת, מאמינים שהמלחמה הובילה להקמת כוחות אדמיניסטרטיביים וצבאיים שיביאו בסופו של דבר לאיחוד קסטיליה ואראגון במאה הבאה.
פיג'ו סוג 56
פיג'ו סוג 56 (בצרפתית: Peugeot Type 56) היא מכונית בתצורה פתוחה (קבריולה) מסוג "Tonneau", בעלת 4 מושבים, מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית פיג'ו אשר יוצרה בין השנים 1903–1904.
בנוסף, יוצרה לדגם "פיג'ו סוג 56" תצורה סגורה בחלקה (המושבים הקדמיים ללא דלתות).
סך הכול יוצרו 16 יחידות.
מיקולה מורשקו
מיקולה מוראשקו (באוקראינית: Микола Мурашко; 20 במאי 1844 – 22 בספטמבר 1909) היה צייר, מורה לאמנות, מבקר אמנות והיסטוריון אמנות, שהיה שייך למקדמי התנועה הרוסית של הנודדים; הוא היה תלמיד ויורשו של הצייר אדריאן פראכוב באקדמיה לאמנויות בסנט פטרבורג, המייסד והמנהל הראשון של בית הספר הפרטי לציור בקייב.
מוראשקו היה אחד מחבריו הטובים ביותר של הצייר האוקראיני איליה רפין. אחיינו אולכסנדר מורשקו היה אמן ואחד החברים הראשונים באקדמיה הלאומית לאמנויות של אוקראינה.
ביוגרפיה
אביו היה אמן אייקונים ממוצא אוקראיני. מגיל צעיר גילה עניין באמנות; העתקת תמונות מתוך ספרים. בשנת 1858 עברה המשפחה לקייב. חמש שנים לאחר מכן המליץ ​​לו איבן סושנקו, מורה בגימנסיה, להמשיך להכשרה באמנות. באותה שנה, הוא החל ללמוד באקדמיה האימפריאלית לאמנויות בסנט פטרסבורג.
מחלה מנעה ממנו לסיים את מסלול לימודיו והוא השתקע בוורונז', אך המשיך לשלוח עבודות לאקדמיה. על בסיס זה, הוא הוסמך כמורה לאמנות והחל את דרכו בבית ספר יסודי מקומי בשנת 1868. בשנת 1879, האקדמיה נתנה לו תואר "אמן, תואר שלישי".
במהלך השנים לימד במספר בתי ספר ברמות שונות. מ-1875 עד 1901, הוא הפעיל בית ספר משלו לציור בקייב שנתמך על ידי אמנים ידועים רבים; במיוחד איליה רפין. בין אלה שלימדו בבית הספר היו ולנטין סרוב, חריטון פלטונוב, איוואן סלזניוב, קונסטנטין קריז'יצקי, מיקולה פימוננקו וסרגיי קוסטנקו. ביוזמתו, בקייב הוצגה תערוכת אמנות שנתית, החל מ-1877.
הוא צייר נופים שונים, רבים מהם נרכשו עבור המוזיאון באקדמיה. הוא גם צייר כמה דיוקנאות ואייר את המהדורה הראשונה של סיפוריו של הנס כריסטיאן אנדרסן ברוסיה הקיסרית.
ההוראה, לעומת זאת, תמיד הייתה בראש סדר העדיפויות שלו ותלמידיו קיבלו תשומת לב אישית. בנוסף, הוא ערך מסעות רבים לוינה, פריז, רומא ומרכזי אמנות בולטים אחרים כדי ללמוד את שיטות ההוראה העדכניות ביותר וכתב מאמרים עבור מגוון כתבי עת מקומיים וארציים.
לאחר סגירת בית הספר הוא פרש לכפר בוקה והחל לכתוב "זכרונותיו של מאסטר זקן". שני חלקים יצאו לאור, אך הספר מעולם לא הסתיים, עקב מחלתו.
שועל הפמפס
שועל הפמפס (שם מדעי: Lycalopex gymnocercus) הוא מין בסוג שועל דרום אמריקני הנפוץ בטבע בערבות הפמפס.
תת-מינים
לשועל הפמפס שלושה תת-מינים:
מאפיינים
שועל הפמפס מצוי בדרום אמריקה בארגנטינה צפונה מריו נגרו, באורוגוואי, בפרגוואי בדרום ברזיל ובמזרח בוליביה.
שועל הפמפס הוא אוכל כל אולם רוב מזונו מורכב מבשר. כ־75% ממזונו מורכב ממכרסמים, ארנבים וציפורים. הוא ניזון גם מצפרדעים ולטאות ולפעמים גם מפירות ומקנה־סוכר. הוא גם ניזון מעופות מבויתים ומשיירים.
צבע גבם של שועלי הפמפס הוא אפור מנומר וחלקיהם התחתונים בצבע אפור חיוור. ראשם, צווארם ואוזניהם אדמדמים. אוזניהם גדולות וזנבם ארוך ועבה. אורך גופם כולל הראש הוא 62 ס"מ ואורך זנבם 34 ס"מ. משקלו של שועל הפמפס 4.2-6.5 ק"ג, הזכרים בדרך כלל כבדים מהנקבות.
תקופת ההזדווגות היא מיולי עד אוקטובר. ההיריון נמשך 55-60 יום ובסופו נולדים 3-5 גורים בממוצע. הגורים נולדים כמעט שחורים אך הם הופכים לבהירים יותר באופן הדרגתי כאשר הם גדלים. שני ההורים דואגים לגוריהם. הנקבה מניקה את גוריה במאורה והזכר דואג להביא מזון לנקבה ולגורים עד שהגורים מגיעים לגיל שלושה חודשים בערך אז מתחילים הם לצוד ביחד עם הוריהם. אורך חייו של שועל הפמפס הוא כ־13.6 שנים בשבי.
שועלי הפמפס הם בדרך כלל בודדים למעט בעונת ההזדווגות ובתקופה בה הם דואגים לגורים. הם מתחזים למתים כאשר אדם מתקרב אליהם. כאשר הם נבהלים, הם נשכבים על הרצפה, לא זזים, וסוגרים את עיניהם - הם נשארים במצב זה עד שהסכנה הנראית לעין חולפת- תופעה המוכרת כחרגון. שועלי הפמפס פעילים בעיקר בלילה, אך הם פעילים גם ביום באזורים שבהם אוכלוסיית האדם קטנה.
מין זה ניצוד בשל פרוותו באורוגוואי, בפרגוואי ובארגנטינה. הוא נלכד בדרך כלל באמצעות מלכודות שתופסות את רגליו. בברזיל זוכה שועל הפמפס להגנה מלאה ואין ביקוש לפרוותו. המין זוכה להגנה גם בפרגוואי ובאורוגוואי אך צייד מבוקר נמשך שם.
קרחון רוז ואלי
קרחון רוז ואלי (באנגלית: Rose Valley Glacier ; בבולגרית: ледник Розова долина; מילולית "קרחון עמק הוורדים") הוא קרחון בחצי האי וארנה במזרח האי ליווינגסטון באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
הקרחון ממוקם צפונית - מזרחית לשדה השלג סדינני;
הקרחון ממוקם צפונית - מערבית לקרחון דבלט; ומצפון לקרחון פנגה.
אורכו של הקרחון 5.2 קילומטרים בכיוון דרום-מזרח - דרום-מערב.
רוחבו של הקרחון 3.7 קילומטרים בכיוון דרום-מערב - צפון-מזרח.
הקרחון מנקז את המורדות הצפון-מזרחיים של רמת וידין.
הקרחון נשפך למפרצון ליסטר ולמצר מקפארליין, בין נקודת פומורי לבין נקודת אינוט.
היסטוריה
הקרחון התגלה במסגרת הסקר הטופוגרפי הבולגרי Tangra 2004/05.
הקרחון מופה על ידי סוקרים בולגריים בשנת 2005 ובשנת 2009.
הקרחון נקרא על שם עמק השושנים שבמרכז בולגריה.
הבנק המרכזי של אזרבייג'ן
הבנק הלאומי של אזרבייג'ן (באזרית: Azərbaycan Mərkəzi Bankı; באנגלית: Central Bank of Azerbaijan; ראשי תיבות: CBA) הוא הבנק המרכזי של אזרבייג'ן שנוסד ב-11 בפברואר 1992. נגיד הבנק הנוכחי הוא אלמן רוסטאמוב.
הבנק המרכזי של הרפובליקה של אזרבייג'ן פועל כרזרבה בנקאית באזרבייג'ן. החברה משמשת כחברת הנפקה החוקרת את מדיניות המדינה בתחום האשראי, מחזורי הכספים, ההסדרים השונים ויחסי המט"ח, וכן מסדירה את הפעילות הכוללת של המערכת הבנקאית. היא קובעת ומבצעת אמות מידה למדיניות המוניטרית ולשערי החליפין; הבנק מספק יציבות פיננסית, שירותי ניהול מזומנים, נושאי מטבע לאומי, שטרות בנק, מטבעות, מטבעות ההנצחה, כמו הוא גם מקבל ומחליף שטרות כסף פגומים, ומנהל מגוון של רפורמות ביצירת ופיתוח של מערכת התשלומים הלאומית. החברה הייתה ידועה בעבר בשם הבנק הלאומי של הרפובליקה של אזרבייג'ן ושינתה את שמה לבנק המרכזי של הרפובליקה של אזרבייג'ן במרץ 2009, ובסיסו הוא בבאקו. קיימים סניפים אזוריים בחחמ"ז, גאנג'ה, בילאסובאר, יבלך ונחצ'יבאן.
2005 בקולנוע
אירועים
בנובמבר יצא הסרט הרביעי של סדרת סרטי הארי פוטר- "הארי פוטר וגביע האש" שהגיע למעמד לסרט שובר הקופות לשנה זו עם $85,870,215 בבריטניה ו- $290,013,036 בארצות הברית.
שועל ערבות פרואני
שועל ערבות פרואני (שם מדעי: Lycalopex sechurae, בעבר Pseudalopex sechurae), מין בסוג שועל דרום אמריקני. שועל זה נפוץ בדרום אמריקה והוא הקטן שבשועלים ביבשת זו. הוא נפוץ בדרום אקוודור ובצפון פרו. צבע פרוותו הוא אפור לבן ובחלקיו התחתונים צבעו חיוור יותר. אורך גופו וראשו 53-59 סנטימטרים, אורך זנבו 25 סנטימטרים ומשקלו 3 קילוגרם. נקרא לעיתים בטעות "שועל ערבות ארגנטינאי".
High Infidelity
High Infidelity (בעברית: בגידה גבוהה) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט. את השיר הוציאה לאור ב-21 באוקטובר 2022 חברת התקליטים ריפבליק רקורדס, כרצועה הרביעית מתוך מהדורת 3am של אלבום האולפן העשירי של סוויפט, Midnights. נכתב והופק על ידי סוויפט וארון דסנר. הוא זכה להצלחה בין-לאומית מבלי שיצא כסינגל, לאחר שלא נשלח לשום פורמט של רדיו הלהיטים העכשוויים.
רקע
ב-28 באוגוסט 2022, בעת נאום זכייתה בפרס קליפ השנה עבור All Too Well: The Short Film בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2022, הכריזה סוויפט על אלבום האולפן העשירי שלה וסיפרה כי עתיד לצאת ב-21 באוקטובר. כשעה מאוחר יותר חשפה סוויפט ברשתות החברתיות את שמו של האלבום, Midnights, ואת עטיפתו.
ניתוח השיר
בשיר "High Infidelity" מעלה סוויפט את נושא הבגידה ועצירת מערכת יחסים חסרת אהבה ותשוקה. אחת השורות שזכו לפרשנויות רבות בשיר היא "" ("האם אתה באמת רוצה לדעת היכן הייתי ב-29 באפריל?"). על-אף שהשנה אינה ידועה, מעריציה התחילו לסקור את התאריך בהקשר לחייה הרומנטיים של סוויפט. על פי הם, בשורה הזו היא התכוונה לזוגיות שלה עם קלווין האריס, שהופסקה במחצית שנת 2016.
ב-29 באפריל 2016 הוציא האריס את השיר "This Is What You Came For" בהשתתפות הזמרת ריהאנה. מילותיו חוברו על ידי נילס סיוברג. לימים נודע באמצעות ציוץ של האריס בחשבון הטוויטר שלו כי נילס סיוברג הוא שם העט של סוויפט. כמה ימים לאחר מכן נראתה בניו יורק, כדי להתכונן לטקס נשף המט גאלה, שם הייתה אמורה להופיע. ב-2 במאי נצפתה רוקדת ומבלה עם טום הידלסטון, איתו תמשיך למערכת יחסים רומנטית באותו הקיץ.