cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Skynet (סדרת לוויינים)
היסטוריה
בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 רק ארצות הברית וברית המועצות היו בעלי לווייני תקשורת לצורכי צבא. בשנת 1962 משרד ההגנה הבריטי החליט על פיתוח מערכת נפרדת. בשנת 1965 ממשלת ארצות הברית העבירה לבריטניה הצעה להשתתף בתוכנית "Defense Satellite Communications System" שהייתה בפיתוח על ידי Marconi Company. בריטים החליטו לפתח מערכת נפרדת וחוזה הועבר לPhilco Ford שהייתה צריכה לשתף פעולה עם Marconi Company. שיגור הלוויינים היה אמור להתבצע בעזרת משגר אמריקאי. בקרקע נבנו 9 תחנות שהיו יכולים ליצור קשר עם מערכת Defense Satellite Communications System שפותחה על ידי ארצות הברית.
הלוויין הראשון שוגר בשנת 1969. הלקוח העיקרי היה מטה התקשורת הממשלתית. הלווין היה במשקל 122 ק"ג והעביר נתונים ב-2 ערוצי תקשורת.
פיתוח דגם Skynet 3 הוקפא לאור החלטה להתבסס על לוויינים אמריקאים ולווייני נאט"ו. אמנם אירועי מלחמת פוקלנד הוכיחו לממשל הבריטי שיש צורך במערכת עצמאית. שיגור לווין Skynet 4 בוצע בשנת 1988. על הלווין הותקנו 8 משיבים. נכון לשנת 2022 לוויין Skynet 4C נמצא בעבודה. הלוויינים היו במשקל 670 ק"ג.
בשנת 2007 שוגר לראשונה לוויין מסדרה Skynet 5. הלוויינים היו במשקל 4,700 ק"ג ואורך חיים מתוכנן של 15 שנים. על הלווין הותקנו 15 משיבים וציוד נוסף. הלוויין הרביעי והאחרון שוגר בשנת 2012.
בשנת 2018 משרד ההגנה בריטי החל התארגנות למערכת Skynet 6. תכנון וייצור הלוויין במפעלי "איירבוס" החל בסוף 2021. הלוויין הראשון מתוכנן לשיגור בשנת 2025.
נשיות
נשיות הוא מושג המתאר את מכלול דרכי ההתנהגות ותכונות האופי הנחשבים כטיפוסיים, או מתאימים, לאישה. המושג אינו קבוע, והוא תלוי זמן ומקום (בתרבויות שונות יש יחס שונה למהותו של מושג זה). נשיות אינה פיזיולוגית בלבד, אך היא מבוססת על ההבדלים הקיימים בין המין הגברי למין הנשי.
הגישה המסורתית רואה בנשיות זהות הנוצרת תוך כדי ניגוד לזהות הגברית ולגבריות. תרבות שאינה רואה בנשים וגברים שני סוגי אישיות מנוגדים תתקשה להכיל בתוכה את מושג גבריות במובן הרווח בתרבות המערבית המודרנית. להיות גברי או נשי פירושו לקיים מכלול ציפיות חברתיות המתקשרות למין הנתון. בכל הקשר תרבותי ישנם שני תפקידים מגדריים: גברי ונשי. באופן זה מתפרשות הגבריות והנשיות כתפקידים מגדריים, שהם תוצרים של ידע נרכש ותהליכי חיברות שעובר האדם.
ואולם, גישות ביקורתיות וחדשות יותר, מבחינות בקיום של מספר סוגים של נשיות.
לרוב הנשיות נתפסת בחברה כדבר הטבוע בגוף הנקבי, המניע את הנשים לנהוג בצורות מסוימות. כך לדוגמה, קיימות תפיסות לפיהן נשים הן יותר חלשות, רכלניות, מטופחות, תפקידן הוא לטפל בתינוקות וכך הלאה. מחקרים אנתרופולוגיים מצאו כי למגדר יש סטטוס חברתי בדיוק כמו לעושר, לגזע ולמעמד חברתי. יתרה מכך, בתרבויות רבות, הצגת תכונות אופי שאינן "מתאימות" למגדר אליו משתייך האדם, עלולה ליצור בעיה חברתית עבור היחיד. חלק מההתנהגויות עשויות להתקבל כסימן להומוסקסואליות.
אף שבמגוון התרבויות ניתן לראות את הנשיות בצורה שונה, ישנם גם אספקטים משותפים רבים בין תרבויות שונות.
נרכשת או מולדת?
השאלה בדבר המשקל של הגנטיקה ושל תהליכי החיברות בהתפתחות המגדר מוסיפה להיות נתונה במחלוקת. בעוד שתנאים חברתיים ממלאים תפקיד ממשי בהתפתחות הנשיות, ניתן להבחין גם שהיבטים מסוימים בזהות המגדרית קיימים בקרב התרבויות השונות, ומכאן שגם לגנטיקה תפקיד בכך. עם זאת, בחלק מהמחקרים שהתבצעו החל מסוף המאה ה-19 ועד סוף המאה ה-20 נמצא כי כמעט שאין הבדלים פסיכולוגיים בין נשים וגברים. גם ההבדלים שנמצאו היו מזעריים במיוחד ביחס לאמונה הרווחת כי קיימים הבדלי ענק בין המינים.
תכונות אופי
הגבריות והנשיות הן קטגוריות הנתפסות כהפוכות ומשלימות זו את זו, ומקושרות עם שני סוגי מאפיינים, בהתאמה. מאפיינים נשיים כוללים רגישות בין-אישית ויכולת אמפתית גבוהה, התבוננות הוליסטית על מערכת קשרים, עניין ברווחת הזולת, נכונות לסייע, נעימות, חמימות ועדינות. כמו כן כושר ניתוח ניואנסי, יכולות מילוליות, תקשורתיות, שפתיות, מוטוריות וקורדינציות גבוהות. זאת בניגוד למאפיינים גבריים (כלומר, מאפיינים המיוחסים יותר לגברים מלנשים) הכוללים החלטיות, כושר ניתוח טכני, דומיננטיות, תוקפנות, שאפתנות, כוחניות, ביטחון עצמי ותחרותיות. פרט לתכונות אישיות, מאפיינים מגדריים מתבטאים גם במראה החיצוני, בסגנון הלבוש, ועוד, תחומי עניין הנתפסים כנשיים הם בגדים, אופנה ורכילות בעוד שתחומי עניין שנחשבים גבריים הם ספורט, פוליטיקה וכלכלה והדבר מתבטא במדיות מסוימות שנחשבות כמיועדות לקהל יעד נשי, ביניהן טלנובלות, סדרות דרמה, תוכניות אירוח, ראיונות, אופנה ותחרויות יופי. קבוצות מאפיינים אלו הן היבטים של תפקידי מגדר.
האקדמיה הרוסית למדעים
האקדמיה הרוסית למדעים (ברוסית: Российская академия наук) היא מוסד מדעי רוסי בכיר הממומן על ידי ממשלת רוסיה.
מטרת האקדמיה היא לרכז בתוכה את טובי אישי המדע ברוסיה, לטפח ולקדם פעילות מדעית, לייעץ לממשלה הרוסית בפעולות הנוגעות למחקר ולתכנון מדעי בעלי חשיבות לאומית, לקיים מגע עם גופים מקבילים בעולם ולפעול בייצוג המדע הרוסי במוסדות ובכינוסים בינלאומיים, תוך תיאום עם גופי הממשל.
חברות
בהתאם לתקנון קיימות 3 סוגי חברים במוסד - חברי האקדמיה, חברים בהתכתבות וחברים זרים. בהתאם לתקנון חברי האקדמיה וחברים בהתכתבות חייבים להיות בעלי אזרחות רוסית בעת בחירתם. אומנם, חלק גדול של חברים נבחרו עוד בתקופת ברית המועצות ולכן לכאורה לא היו בעלי אזרחות רוסית. הבחירות מתבססות על הישגים מדעיים וחברות באקדמיה נחשבת בעלת חשיבות גדולה.
נכון מאפריל 2023 היו 1,973 חברים לרבות 860 אקדמאים ו־1,113 חברים בהתכתבות. בהתאם לבחירות שנערכו בחורף 2015/2016, באביב 2018 ובאביב 2022, הוענקו 715 מדענים לתואר "פרופסור לאקדמיה".
בין חברי האקדמיה בעבר ובהווה נמנים כ־20 זוכי פרס נובל. הנשיא הנוכחי של המוסד - גנאדי קרסניקוב (משנת מספטמבר 2022).
היסטוריה
האקדמיה נוסדה בצו קיסרי מ־28 בינואר 1724. הרעיון להקמתה ניתן לפיוטר הגדול על ידי גוטפריד לייבניץ. האקדמיה נוסדה בשם "האקדמיה הפטרבורגית למדעים". בשנים 1747–1803 המוסד נקרא בשם "האקדמיה הקיסרית למדעים ואמנות", בשנים 1803–1836 השם היה "האקדמיה הקיסרית למדעים" ומ־1836 ועד ל־1917 - "האקדמיה הקיסרית למדעים של סנקט פטרבורג".
במהלך המאה ה־18 הוזמנו לעבוד באקדמיה מדענים בעלי שם מאירופה: לאונרד אוילר, ניקולה ברנולי, דניאל ברנולי ועוד. האקדמיה ארגנה מספר משלחות מדעיות, המפורסמת הייתה משלחת בראשות ויטוס ברינג.
בדצמבר 1917 ניהל ראש האקדמיה שיחות עם ולדימיר לנין על עתיד המוסד. סוכם שהמוסד ימשיך להתקיים ולקבל תקציב מהמדינה. בשנת 1928 החלה הממשלה הסובייטית להתערב בענייני האקדמיה. עד לסוף 1929 כ־650 חברי האקדמיה מסך 960 חבריה פוטרו. ב־1930 וב־1931 הואשמו רבים מחברי האקדמיה לשעבר בפעילות נגד השלטון ונשפטו.
בשנת 1934 הועברו המטה האקדמי ומספר מכוני מחקר מסנקט פטרבורג למוסקבה. בתקופת ברית המועצות בכל רפובליקה הוקמו אקדמיות למדעים והתקיימו 15 אקדמיות למדעים נוספות לאקדמיה למדעים של ברית המועצות. בנוסף לכך הוקמו מחלקות אזוריות. בשנת 1957, ביוזמת מיכאיל לברנטייב, החלה הקמת הסניף הסיבירי בנובוסיבירסק. סניף שבהדרגה התפתח לאחד ממרכזי המדע החשובים של ברית המועצות.
לאחר התפרקות ברית המועצות, ב־2 בדצמבר 1991 פורסם צו נשיאותי המסדיר את פעילות האקדמיה והיא שינתה את שמה לשם הנוכחי.
בסמוך לבניין הנהלת האקדמיה נמצאת האנדרטה לזכר הקוסמונאוט יורי גגארין בכיכר הנושאת את שמו.
החל משנת 1995 מקיימת האקדמיה הרוסית שיתוף פעולה מדעי עם האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ואוניברסיטת אריאל משמשת כנציג האקדמיה הישראלית למדעים במפגשים אלו.
בספטמבר 2013 חתם הנשיא פוטין על צו לביצוע רפורמה משמעותית בארגון האקדמיה, כשבמסגרתה מוזגו לתוכה האקדמיה הרוסית למדעי הרפואה והאקדמיה הרוסית למדעי החקלאות וחלק נכבד מנכסי האקדמיה הועבר לאחריות הסוכנות הפדרלית לארגוני מדע של משרד החינוך הרוסי (FANO).
בספטמבר 2017 אלכסנדר סרגייב נבחר לנשיא האקדמיה (זכה ביותר מ-1000 קולות ומתחרו רוברט ניגמטולין זכה בכ-400 קולות).
מבנה האקדמיה
במבנה הנוכחי האקדמיה כוללת 13 מחלקות מדעיות, 3 מחלקות אזוריות ו־15 מרכזי מחקר. זאת בנוסף לכ־1000 מכוני מחקר בתחומים שונים. בסך כל האקדמיה מעסיקה כ־50 אלף מדענים ומהנדסים (המספר הכולל של המועסקים - כ־125 אלף).
פרסים
האקדמיה מחלקת 32 פרסים ומדליות עבור הישגים בתחומי המדע בתחומים שונים.
מדליית זהב על שם לומונוסוב היא הפרס הגבוה ביותר של האקדמיה. הוא מוענק עבור הישגים במדעי הטבע ומדעי החברה. כל שנה מחולקות שתי מדליות - לאזרח רוסי ולאזרח זר. המדליה מחולקת משנת 1959. על הענקת הפרס סוכם בשנת 1956 עם החלטה להעניק את הפרס פעם ב־3 שנים החל משנת 1959. המדליה הראשונה הוענקה לפיוטר קפיצה. החל משנת 1967 התחילו להעניק את המדליה פעם בשנה לאזרח סובייטי ולאזרח זר.
הגברה סינפטית ארוכת-טווח
בתחילה, התופעה נמצאה ונחקרה בסינפסות של המעביר העצבי גלוטמט בין אזורי מוח קדמיים לבין ההיפוקמפוס. החוקרים בתחום הראו את השפעת החיזוק לאורך זמן ממושך – משעות בודדות ועד שבועות וחודשים. התופעה נחקרה ונמצאה במקומות נוספים, כמו למשל הקשר שבין הנאו-קורטקס לחלקים בחוט השדרה. התופעה נחקרת במגוון רב של בעלי חיים שונים מעכברים ועד קופים, כמו גם בבני אדם.
בבסיס היכולת להגברה ארוכת-טווח עומדת יכולת הגמישות הסינפטית של המוח. גמישות סינפטית מתארת את היכולת של סינפסות כימיות להשתנות. אחת מאפשרויות השינוי היא חיזוק, כפי שקורה בהגברה ארוכת-טווח. התופעה ההפוכה להגברה ארוכת-טווח, דיכוי ארוך-טווח, היא היחלשות הקשר בין שתי סינפסות לאורך זמן. התופעה יכולה להתרחש כאשר הפעלתם של שני נוירונים מסוימים אינה מתרחשת כבעבר.
תופעת ההגברה ארוכת-הטווח התגלתה לראשונה בשנת 1966 בהיפוקמפוס של עכברים. מאז ועד היום נעשו מאות מחקרים בתחום. התחום העיקרי בו נחקרת התופעה הוא תהליכי למידה וזיכרון. ההנחה הרווחת היא שזיכרונות מקודדים על ידי שינויים בחוזק הסינפסה. ההיפוקמפוס הוא אזור קריטי לתהליכי למידה, והגברה ארוכת-טווח באזור זה מצביעה על התרחשות של תהליכי זיכרון. בנוסף, התחום נחקר בהקשרים רחבים דוגמת השפעת לחץ, גיל ומחלות קליניות שונות (כמו אלצהיימר) על האלמנטים השונים הלוקחים חלק בהגברה ארוכת-הטווח.
תאוריות מוקדמות של למידה
בסוף המאה ה-19, מדענים נוכחו כי מספר תאי המוח הבוגר (בערך 100 מיליארד) אינו גדל באופן משמעותי עם הגיל, דבר המעיד על כך שהמנגנון להיווצרות זיכרונות אינו מבוסס על יצירת תאי עצב חדשים. החוקר הספרדי סנטיאגו רמון אי קחאל היה בין הראשונים להציע מנגנון של למידה שלא דורש היווצרות תאי עצב חדשים. ב-1894, קחאל הציע שתהליכי למידה וזיכרון לא בהכרח תלויים בייצור של נוירונים חדשים אלא בחיזוק הקשרים בין הנוירונים הקיימים – חיזוק הסינפסות. הטענה שעלתה הייתה כי אירועים חיצוניים מיוצגים במוח כדפוסים בעלי ממדים של מרחב וזמן במערכת העצבים, כלומר, כדפוסי פעילות עצבית אשר מהווים סוכנים היוצרים שינויים סינפטיים. בשנת 1949 המשיך דונלד הב את הרעיונות של קודמיו. בבסיס רעיונותיו של הב עמדה ההנחה שמערכת העצבים רגישה למציאת סידוריות בזמן, ושסידוריות בזמן מעידות על סיבתיות. טענתו של הב הייתה כי כאשר תא A מפעיל באופן עקבי את תא B, הקשר בין שני התאים בהכרח יתחזק (fire together-wire tighter):אף על פי שהתאוריות האלה של יצירת זיכרון מקובלות ומבוססות כיום, הן היו מרחיקות ראות לזמנן: בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 חוקרי מוח ופסיכולוגים לא היו מצוידים בטכניקות אלקטרופיזיולוגיות הדרושות לגילוי וביסוס המנגנונים הביולוגיים של למידה אצל בעלי חיים. מיומנויות אלה לא הופיעו עד המחצית השנייה של המאה ה-20, בערך באותו זמן כמו גילוי ההגברה הסינפטית.
התגלית
הגברה ארוכת-טווח נצפתה לראשונה על ידי טריה לומו ב-1966, במעבדה של פר אנדרסן, באוסלו, נורווגיה. לומו ערך סדרה של ניסויים פיזיולוגיים על ארנבות מורדמות כדי לחקור את התפקיד של ההיפוקמפוס בזיכרון לטווח קצר הסינפסות הראשונות שזוהו בהקשר של התופעה היו קשרים אקסיטטוריים בין אזורים פרה-פרונטליים לתאים גרעיניים בהיפוקמפוס. גירוי עצבי בתדר גבוה במסלולים סינפטיים אקסיטטוריים בהיפוקמפוס מביא להגברה פתאומית וקבועה ביעילות ההעברה הסינפטית. העברת המידע מתרחשת בתדירות גבוהה (50–100 יחידות מידע המועברות במהירות של 100Hz או יותר) בתהליך שיכול להימשך ימים שלמים בחיות ובבני אדם. טימותי בליס שהצטרף למעבדה של אנדרסן ב-1968, שיתף פעולה עם לומו, ובשנת 1973 פרסמו שניהם את האפיון הראשון של ההגברה לטווח ארוך בהיפוקמפוס של הארנבת. זו הייתה הפעם הראשונה בה תוארה הגברה ארוכת-טווח כתופעה אותה אנחנו מכירים היום. ממחקרם של הב ועד היום, תופעת ההגברה ארוכת-הטווח נחקרה במסלולים עצביים נוספים כמו מסלולים אקסיטטוריים בהיפוקמפוס, באמיגדלה ואזורים נוספים. הראיות ממחקרים אלו מצביעות על כך שתהליך זה מהווה בסיס לתצורות רבות של זיכרון.
מדידה
חקר ההגברה ארוכת-הטווח החל בעיקר במחקרי in vitro – מחקרים אשר לא מתבצעים על אורגניזם חי ומתפקד אלא לאחר מותו. המחקרים הראשונים התבצעו על חלקים מההיפוקמפוס של עכברים לאחר מותם. המדידה הנפוצה ביותר להגברה ארוכת-טווח היא מדידה של הפוטנציאל החשמלי בסינפסה שבין שני אזורים. חוקרים לרוב חותכים פיסות קטנות של האזור הרלוונטי ובוחנים את הפוטנציאל החשמלי בנוירון הפוסט-סינפטי כתוצאה מהפעלה של הנוירון הפרה-סינפטי. עלייה בעוצמת הקשר מצביעה על הגברה ארוכת-טווח.
כאשר מדובר במחקרי "In-vivo", מחקרים בהם האורגניזם חי, המדידה היא מדידה אלקטרופיזיולוגית של הפוטנציאל הפרה- והפוסט-סינפטי באזורי מוח שונים. המדידה נעשית על ידי אלקטרודות אשר מוחדרות למוחו של בעל החיים ומודדות את הפעילות החשמלית באזורים המבוקשים. במחקרים נוספים המדידה של הגברה ארוכת הטווח נעשתה כשינוי ביכולת הזיכרון. בבעלי חיים מדידת הזיכרון יכולה להיעשות בצורה התנהגותית. לדוגמה, מדידת ההימנעות של חולדות מאזור בו קיבלו שוק חשמלי כמדד לשיפור הזיכרון.
מנגנונים ביולוגיים של הגברה ארוכת-טווח
מבחינה ביולוגית, הגורם המקושר ביותר לתהליכי הגברה ארוכת-טווח הוא רצפטור גלוטמט מסוג NMDA אשר אחראי על העברת סידן לתא. בשונה מרצפטורים אחרים, NMDA דורש שני שלבים על מנת להיפתח ולאפשר לסידן להיכנס לתא. הרצפטור הוא תלוי מתח ותלוי ליגנד. על מנת להפעיל אותו, התא צריך לעבור דה-פולריזציה (על ידי כניסת יוני נתרן דרך רצפטורי AMPA) ובנוסף, על הגלוטמט להיקשר לרצפטור. כששני תהליכים אלו קורים, הרצפטור נפתח ומאפשר כניסת סידן לתא. כניסת הסידן היא קריטית לתהליכי הגברה ארוכת-טווח. נהוג לחלק את ההגברה ארוכת-הטווח לשני שלבים: השלב המוקדם והשלב המאוחר. השלב הראשון קורה ברמה המידית ונשאר לזמן קצר יותר, בעוד שהשלב העוקב מתרחש בפרקי זמן ארוכים יותר ומאפשר את ההגברה לזמן ארוך.
השלב המוקדם
בשלב זה גלוטמט נקשר לרצפטורי AMPA ולרצפטורי NMDA. רצפטור NMDA נשאר סגור עקב חסימת המגנזיום. כניסת יוני נתרן לתא דרך רצפטורי AMPA מאפשרת דה-פולריזציה בתא ושחרור המגנזיום מרצפטורי NMDA. לאחר שחרור המגנזיום יכול הסידן להיכנס ולהתחיל שרשרת של פעולות. יוני הסידן נקשרים לקלמודולין. קלמודולין מפעיל חלבון בשם קלמודולין קינאז - CamKII (קינאז הוא שם לחומר המאפשר זירחון). קשירת הסידן מאפשרת שלושה תהליכים: הראשון – זרחון של רצפטורי AMPA בממברנת התא, המאפשר הגברה של פעילות רצפטורי הAMPA. השני – הסידן מאפשר לחלבונים אחרים לשנע על גבי שלד התא רצפטורי AMPA אל הממברנה (ועל ידי כך להגביר את הרגישות של התא). השלישי – הפעלה מוגברת של התא הפרה-סינפטי על ידי שליחה של רטרוגרידיים לתא הפרה-סינפטי. השינויים בשלב המוקדם נמשכים כשעה ולאחר מכן חוזר התא למצבו הקודם. המנגנון אשר מאפשרת את ההגברה לאורך זמן הוא השלב המאוחר של הגברה ארוכת-טווח.
השלב המאוחר
השלב המאוחר של הגברה ארוכת-טווח מתרחש כשיש חזרה על הגירוי (למשל הגירוי שהופיע בשלב המוקדם מופיע שוב מספר פעמים). שלב זה מאפשר שינויים ארוכי-טווח אשר יכולים להימשך לתקופת זמן ארוכה יותר בעקבות שינויים אשר נובעים מייצור חלבונים חדשים על ידי שעתוק ה-DNA שבגרעין התא. התהליך מתרחש כאשר כמות גדולה של סידן נכנסת לתא עקב הפעלה חוזרת של הסינפסה. הסידן מפעיל ביתר שאת את הקלמודולין. כאשר הקלמודולין עובר סף מסוים מתחילה שרשרת פעולות אשר מביאה להפעלה של גורם השעתוק CREB2. חלבון זה מאפשר שעתוק מוגבר של רצפטורי AMPA, כלומר יצירה של חלבונים חדשים, ושינויים מורפולוגיים במבנה התא, כמו יצירה של ניצני דנדריטים חדשים, הגדלה של ניצנים שכבר קיימים, וגידול ברשתית התוך-פלזמית החלקה. שינויים אלה מאפשרים הגברה ארוכת-טווח לאורך זמן.
הגברה ארוכת-טווח באמיגדלה
תהליך ההגברה ארוכת-הטווח נחקר לרוב בהיפוקמפוס בהקשרים של למידה וזיכרון, אך התהליך מתרחש באזורים נוספים במערכת העצבים המרכזית. אחד המקומות בו ניתן לראות את השפעת התופעה על תהליכי למידה נוספים הוא האמיגדלה, אזור האחראי על תהליכי למידה רגשית וזיכרון רגשי. מחקרים בתחום ההגברה ארוכת-הטווח הראו כי למידת התניות קלאסיות תלויה ביכולת להגברה ארוכת-טווח באמיגדלה. במחקר שהראה את ההשפעה של התופעה על למידה רגשית, אנטגוניסטים לרצפטורי NMDA הקשורים להגברה ארוכת-טווח הובילו לירידה בהגברה הסינפטית של חולדות, ולאחר מכן גם ליכולת פחותה של התניית פחד.
הגברה ארוכת-טווח בזקנה
הידרדרות קוגניטיבית היא תופעה אשר נחקרה על ידי חוקרים רבים לאורך השנים. אחת היכולות שנפגעות עם ההתבגרות היא יכולת הזיכרון. מחקרים בתחום הזיכרון הראו כי הפגיעה שנוצרת עם הגיל אינה נובעת מירידה בכמות הנוירונים או כמות הסינפסות בהיפוקמפוס, אלא מאיכות הסינפסות והיעילות שבה עובר המידע בין הנוירונים השונים. הפגיעה ביעילות התפקוד של הסינפסות נובע מפגיעה בגמישות הסינפטית, היכולת העומדת בבסיס חיזוק ארוך-טווח. מחקרים בתחום הראו כי ישנה ירידה ביכולת ההגברה הסינפטית ארוכת-הטווח בזקנה. מחקר אשר השווה אוכלוסיית עכברים צעירה לאוכלוסיית עכברים מבוגרת הראה כי ישנה ירידה ההתנהגותית ביכולת זו במבחני זיכרון הקשורים לזיכרון ארוך-טווח. ירידה זאת תואמת לממצאים הביולוגיים מההיפוקמפוס של עכברים כפי שנותחו לאחר המבחן ההתנהגותי. עם זאת, מחקרים אשר ניסו לבחון את מעורבותם של חלבונים מסוימים בירידה הקוגניטיבית בזקנה, הראו כי ישנן אפשרויות טיפוליות אשר יכולות לעזור ולשפר את תפקודי הזיכרון והחיזוק ארוך-הטווח אצל עכברים מבוגרים. דוגמה אחת לשיפור כזה התרחש במחקר בו טופלו עכברים בתרופה אשר עזרה לתפקוד חלבון ה-cAMP, אשר הביאה לביצועי זיכרון משופרים. מחקר זה הראה כי יכול להיות שחוסר תפקוד של חלבון זה קשור לחלק מההידרדרות המתרחשת בזקנה.
סוכנות הידיעות העיראקית
סוכנות הידיעות העיראקית (בערבית: وكالة الأنباء العراقية; תעתיק מדויק: וכּאלת אל-אנבּאא' אל-עראקיה) היא סוכנות הידיעות הרשמית בעיראק שהוקמה בשנת 1959 ופועלת עד ימינו. זוהי סוכנות הידיעות הראשונה שהוקמה בעיראק וסוכנות הידיעות השנייה שהוקמה במדינות המזרח התיכון לאחר סוכנות הידיעות המצרית שנוסדה בשנת 1955. הסוכנות נסגרה בצו של המושל האזרחי האמריקני בעיראק לאחר הפלת שלטונו של סדאם חוסיין בשנת 2003, ונפתחה מחדש בשנת 2017.
הקמת הסוכנות וראשית פעילותה
סוכנות הידיעות העיראקית הוקמה במרץ 1959, במהלך תקופת שלטונו של עבד אל-כרים קאסם, ומשרדיה מוקמו בבירה בגדאד. הסוכנות הוקמה כחלק מהשינויים שהתרחשו בעקבות הצלחת מהפכת 14 ביולי 1958 במטרה להדהד את מסריו של המשטר החדש בראשותו של קאסם בדעת הקהל בעיראק ומחוצה לה. עלון החדשות שנשא את שם הסוכנות יצא לאור לראשונה ב-9 בנובמבר 1959. גרעין המקימים של הסוכנות בראשית דרכה כלל את שני העיתונאים שעבדו באותה עת ביומון "אל-בלאד", מוחסן חוסיין וחמיד ראשיד, ואת העיתונאי אחמד קטאן, שכיהן כמנכ"ל הראשון של סוכנות הידיעות. שר ההסברה דאז, ד"ר פייסל א-סאמר, השקיע מאמצים רבים להקמת הסוכנות ולפרסום החוק הנוגע אליה.
הקמת הסוכנות התרחשה במקביל לשינויים הפוליטיים שהתחוללו בעיראק. ניתן למנות שלוש סיבות מרכזיות שהובילו להקמת סוכנות הידיעות העיראקית:
החוק משנת 1959 הנוגע להקמת סוכנות הידיעות העיראקית הגדיר ארבע מטרות עיקריות לפעילות הסוכנות:
בשנים הראשונות לפועלה, הסוכנות נוהלה על-ידי דירקטוריון עצמאי שטיפל בעניינים פיננסיים ומנהליים. הדירקטוריון הורכב משבעה חברים, ובהם המנכ"ל, אחמד קטאן, ונציגים מטעם משרדים ממשלתיים. בתקופת שלטונו של קאסם, הממשלה קיבלה החלטה משמעותית בנוגע לתקשורת העיראקית שלפיה סוכנות הידיעות העיראקית תהיה הגוף שירכז את הפצת כל הידיעות החדשותיות בעיראק. כתוצאה מכך, גופי תקשורת שונים בעיראק, וביניהם שלוש מחלקות שהיו כפופות עד אז לרדיו העיראקי, הוכפפו לסוכנות. לטענת העיתונאי מוחסן חוסיין, שהיה ממקימי הסוכנות, החלטה זו פגעה במידת מה בסוכנות, שכן לא היו לסוכנות ולעיתונאים שעבדו בה מתחרים וכך כל הידיעות שהיא הפיצה פורסמו בעיתונים ושודרו בתחנות הרדיו, ומציאות זו, של העדר תחרות, פגעה במוטיבציה של עיתונאי הסוכנות.
מקימי הסוכנות נתקלו במספר אתגרים כבר מראשית פעולתה של הסוכנות, ובהם חוסר בקיאות בנוגע לצורת עבודתן של סוכנויות ידיעות וקשיים להחליט אילו עיתונאים יעבדו בה. בראשית פעילותה, העסיקה הסוכנות עיתונאים צעירים שעברו הכשרה ייעודית. כך ביססה הסוכנות שיטת עבודה עיתונאית מודרנית ונמנעה מלאמץ מנהגי עבודה מסורתיים שרווחו באותה תקופה בעולם העיתונות. הדרג המנהלי בסוכנות שם דגש על ההיבטים המקצועיים, ולכן המועמדים לעבוד בסוכנות עברו ראיונות ומבחנים בשפה הערבית, בכתיבה עיתונאית וביחסי ציבור.
העיתונאי מוחסן חוסיין סיפר במהלך הרצאה שערך ביולי 1992 כי בראשית ימיה של הסוכנות, העיתונאים נדרשו לערוך סיורים יומיים למקומות שונים, ובהם משרדים ממשלתיים, ארגונים רשמיים ועוד, וכן לסקר פעילויות שונות שהתקיימו בתוך עיראק. כמו כן, נדרשו העובדים להאזין להצהרות מטעם גורמים ממשלתיים ששודרו בתחנות רדיו זרות. לאחר ביצוע המשימות הללו, העיתונאים נדרשו לשוב למשרד בשעות הצהריים כדי לערוך, להדפיס ולשכפל מסמך באורך של שניים-שלושה עמודים שכלל את הידיעות החדשותיות החשובות, ולבסוף להעביר אותו לתחנות הרדיו ולעיתונים המקומיים שהפיצו אותו ביום המחרת. תהליך איסוף המידע התפתח כאשר לסוכנות הייתה רשת של כתבים ונציגים המחולקת למדורים. כך הסוכנות השיגה מקורות רבים יותר והצליחה להפיץ ידיעות רבות יותר. לאורך השנים הוסיפו עבודת הסוכנות והציוד שבו השתמשה להתפתח ולהשתכלל.
פעילות הסוכנות בתקופת שלטונו של סדאם חוסיין
התקשורת העיראקית תחת שלטון מפלגת הבעת' בהנהגת סדאם חוסיין הייתה מוגבלת מאוד ונשלטה באופן הדוק על-ידי המדינה. סוכנות הידיעות העיראקית הייתה רשת החדשות הבלעדית שפעלה באותה עת ותפקדה כשופר של המשטר של סדאם וככלי תעמולה בידיו. כל יתר כלי התקשורת היו בבעלות המדינה או תחת פיקוח הדוק של הממשלה. כך נוצר מצב שבו בתקופת שלטונו של סדאם לסוכנות הידיעות העיראקית היה מונופול על זרימת המידע בעיראק שניתן לה באישור מפלגת הבעת'. במהלך שנים אלו מיעטה הסוכנות לדווח חדשות שליליות על המשטר או על מצבה של המדינה העיראקית ושל אזרחיהה. תחת זאת, התמקדה הסוכנות בפרסומים שהציגו את סדאם חוסיין ואת מפלגת הבעת' באור חיובי. באותה עת הסוכנות לא העבירה רק דיווחי חדשות על פעולות המשטר, אלא גם פרסמה פרשנויות ופרטי רקע בהתאם לסדר היום הפוליטי של המשטר.
פעילות הסוכנות בימינו
סוכנות הידיעות העיראקית פועלת כיום במדינה לצד סוכנויות עצמאיות אחרות וכלי תקשורת אחרים, ממשלתיים ופרטיים. הסוכנות מפעילה אתר חדשות ומפיצה דיווחים למאות אלפי עוקבים ברשתות החברתיות הבולטות, ובהן פייסבוק, טלגרם, טוויטר ואינסטגרם. הסוכנות מדווחת על נושאים עיראקיים פנימיים, כמו גם על סוגיות אזוריות ובינלאומיות בתחומים שונים ובהם, ביטחון, פוליטיקה ויחסי חוץ, כלכלה, תרבות וספורט. יו"ר הסוכנות מאז פתיחתה מחדש בשנת 2017 הוא סתאר אל-ערדאווי.
Fook Lam Moon
פוק לאם מון (באנגלית: Fook Lam Moon; באותיות סיניות: 福臨門) היא רשת מסעדות סיניות.
היסטוריה
סניפים נוספים של פוק לאם מון מצויים בקאולון, שלושה סניפים ביפן (אוסקה, טוקיו ומרונואוצ'י (Marunouchi)) וסניף בשאנגחאי.
תבשילים ידועים
המאכלים הידועים שמגישה המסעדה הם סנפירי כריש, רכיכות מטוגנות עם רגלי אווז או ברווז, תרנגולת פריכה בטיגון עמוק, חזירון צלוי, צדפה ממולאת בשר סרטן אפוי ובצל ומבחר מרקים שהוכנו ברתיחה כפולה.
גרטה ליבוביץ
גרֶטה לאה ליבוביץ (27 באפריל 1907–2001) הייתה מתמטיקאית, מורה, עורכת ומתרגמת. רעיית הפילוסוף והמדען ישעיהו ליבוביץ.
ביוגרפיה
גרטה ליבוביץ נולדה בקמפן, על גבול הולנד, בת לאמיל וזלמה (בת שבע) וינטר. בשנת 1928, בגיל 21, הכירה בקלן את בעלה ישעיהו ליבוביץ. השניים היו פעילים ב"צעירי מזרחי" ונבחרו להנהלתה ב-1930. ליבוביץ פרסמה מספר מאמרים ונראה שהשפיעה בעמדותיה על בעלה. בין פעולותיהם, הבחנה בין האורתודוקסים האנטי ציוניים לבין האורתודוקסים החלוצים נאמני "תורה ועבודה" והכנת מצע חינוכי ל"ברית הנוער": "...על התנועה לחנך ילדים ובני נוער למען יהיו לחלוצים של מפעלינו בארץ ישראל".
בני הזוג שהו בקלן עד סוף שנת 1931 ולאחר מכן עברו להיידלברג. גרטה כתבה דוקטורט בהיסטוריה של המתמטיקה בשנת 1933 באוניברסיטת היידלברג בהדרכת קרל בופ (תלמידו של מוריץ קנטור). נושא הדיסרטציה "Die Visierkunst im Mittelalter" (תורת אמידת הנפחים בימי הביניים). לאחר שהגסטאפו חיפש אחר ישעיהו בבית אמה של גרטה בבון, החליטו השניים לעבור לבזל, שם השלים ישעיהו ליבוביץ דוקטורט ברפואה באוניברסיטת בזל. בשנת 1934 הגרו לפלשתינה (א"י).
בישראל, גרטה ליבוביץ לימדה בסמינר למורים בירושלים פיזיקה וכימיה. היא שימשה כמזכירה המדעית של האנציקלופדיה העברית בתקופה בה שימש בעלה העורך הראשי וגם כתבה ערכים במדע. כמו כן שימשה כעורכת ומגיהה של חלק מכתבי בעלה, ובנוסף עסקה בתרגום מהשפה הגרמנית.
הזוג התגורר שנים ארוכות סמוך לשכונת רחביה בירושלים ונולדו להם שישה ילדים: ישעיהו נפטר בשנת 1994. גרטה נפטרה שבע שנים אחריו בשנת 2001.
ארתורס סיט
ארתורס סיט (מאנגלית: Arthur's Seat – מושבו של ארתור) הוא פקק געשי, שריד להר געש כבוי המצוי בפארק הולירוד במרכז אדינבורו, סקוטלנד. שריד זה הוא הנקודה הגבוהה ביותר בפארק ומהווה חלק ממתחם געשי שנוצר בקרבון לפני כ-340 מיליון שנים, הכולל הרי געש, שפכי לבה ומחדרים פלוטוניים.
מקור השם
אף שלמקום אין שם מסורתי בשפה הגאלית סקוטית, רבים סבורים כי הוא נובע משמו של המלך ארתור האגדי. עם זאת, קיימת טענה כי השם הוא שיבוש של Àrd-thir Suidhe – "גובה החצים", שהפך ל-Archer's Seat – "מושב הקַשָּׁת", ואחר כך ל-Arthur's Seat – מושבו של ארתור. במקום אחר נטען כי מקור השם הוא Àrd-thir Suidhe, שפירושו "מקום גבוה": Ard – גבוה, thir או tir – אדמה, suidhe – מקום.
מאפיינים
ארתורס סיט הוא פקק געשי – סלע שנקרש ממאגמה בזלתית בתום הפעילות הגעשית. אף שפסגתו מתנשאת לגובה של כ-250 מעל העיר אדינבורו, הוא נוח לטיפוס ומהווה אתר תיירות פופולרי ונקודת תצפית פנורמית על העיר וסביבתה. הפסגה מכונה "ראש הארי" (Lion's Head), מאחר שמכיוון מצפון נראה המתחם כולו כאריה שרוע.
פקק געשי זה נמצא כ-1.6 ק"מ מזרחית לטירת אדינבורו, הבנויה מעל פקק געשי אחר – "צוק הטירה".
רקע גאולוגי והיווצרות
בסוף הדבון נמצאה סקוטלנד סמוך לקו המשווה, בקרקעיתו של ים רדוד. בסביבה זו הושקעו בה שכבות אבן גיר ואבן חול מכילות פחם.
הגעשיות הפעילה נמשכה פחות מ-10 מיליון שנים, וכאשר החלה לדעוך נדחפה המאגמה אל בין השכבות העמוקות והותירה בהם סילים. מאגמה שנותרה בצינור ההזנה התגבשה לסלע, והלוע התמלא באגלומרט – הצטברות של טיפות געשיות בגדלים שונים.
תהליכים טקטוניים המשיכו לקמט את האזור והיטו את שכבות הסלע ב-20 מעלות כלפי מזרח. בסוף הקרבון הוצף האזור, והרבדה נוספת של סלעי משקע כיסתה את שרידי הגעשיות.
ברביעון חלה סחיפה נרחבת של סלעי המשקע באזור, בעיקר בשל תנועתם של קרחונים בעידן הקרח האחרון. סחיפה זו פעלה על השכבות העליונות ויצרה בפארק הולירוד מבנים של צוק וזנב – חשיפת צד אחד של המסלע המגמטי הקשה ושמיטת הסלעים הרכים שנסחפו בצדו האחר. הסחיפה חשפה את המחדרים הפלוטוניים והדגישה את נטיית המסלע כלפי מזרח. גם סלעים רכים בארתורס סיט – בעיקר אלה שנוצרו מאפר געשי – נסחפו, ונותרה פחות ממחצית גודלו המקורי.
היסטוריה
בשיפולים המזרחיים של הגבעה נמצאו שרידים של ביצורי-עפר מתקופת האבן.
ב-1836 התגלו במערה קטנה מתחת לפסגה 17 ארונות קבורה מיניאטוריים מעץ, ובכולם דמויות מגולפות שנוכחותם לא הובהרה מעולם. ההסברים שהוצעו כללו בין היתר קשר למעשי כישוף. הסבר אחר קושר אותם ל-17 הקורבנות בסדרת רציחות, שהתרחשה באדינבורו בשנים 1827-1828. שני הרוצחים – ויליאם בורק (William Burke) וויליאם הר (William Hare) – מכרו את הגופות לרוברט נוקס – מרצה לאנטומיה.
בקרב חברי התנועה המורמונית בארצות הברית יש להר כינוי נוסף, זכר לאירוע בהיסטוריה של התנועה. ב-1840, טיפס אורסון פרט (Orson Pratt ; 1881-1811), אחד החברים המקוריים ב"קוורום של שנים עשר השליחים" ששימש אז כמיסיונר מטעם התנועה המורמונית לסקוטלנד, על ההר והתפלל שיצליח להמיר למורמוניות לפחות 200 נפשות. מכיוון שהוא זכה להצלחה בקרב התושבים החלו המורמונים לכנות את ההר "גבעת פרט" (Pratt's Hill).
בספרות
רוברט לואיס סטיבנסון, הסופר יליד אדינבורו, כתב ב-1879 את "Edinburgh, Picturesque Notes" – רשימות מאוירות על עיר הולדתו – 10 שנים לפני שעזב אותה לשארית חייו. ארתורס סיט וסלעי פארק הולירוד מוזכרים ברשימות אלה כמה פעמים:
יחסי בנגלדש–סין
יחסי בנגלדש–סין הם היחסים הבילטרליים של הרפובליקה העממית של בנגלדש והרפובליקה העממית של סין. שתי המדינות חברות בפורום BCIM (פורום בנגלדש-סין-הודו-מיאנמר לשיתוף פעולה אזורי). על פי ייעודי ממשלת סין, בנגלדש וסין הן "שותפות אסטרטגיות לשיתוף פעולה".
היסטוריה
בשנת 1971, במהלך מלחמת העצמאות של בנגלדש, תמכה סין בפקיסטן נגד כוחות הגרילה הבנגלדשיים של מוטי בהיני. פעולותיהם של הבדלנים הבנגליים סתרו את האינטרסים האסטרטגיים של PRC באזור, מכיוון שבעלת בריתה הקרובה פקיסטן שימשה כמתווכת ביחסים הדיפלומטיים בין סין לארצות הברית. בשנים הראשונות לאחר קבלת העצמאות, בנגלדש הייתה מיודדת עם הודו וברית המועצות, אשר היו יריבות של סין. בשנת 1972, סין השתמשה בווטו שלה כחברה קבועה במועצת הביטחון של האו"ם כדי לחסום את הצטרפותה של בנגלדש לאו"ם. עם זאת, עד 1974 החלו סין ובנגלדש לעבוד על כינון יחסים רשמיים.
באוגוסט 1975, לאחר רצח שייח' מוג'יבור רחמן, המשטר הצבאי ששלט בבנגלדש החל להתרחק מהודו וברית המועצות. בינואר 1976 כוננו יחסים דיפלומטיים עם סין. חוסר שביעות הרצון הציבורי בקרב בנגלים מפעולותיה החד-צדדיות של הודו להקמת סכר פאראקה על הגנגס דחף את המשטר החדש בבנגלדש להסתכל לעבר סין לאזן בין העמדות האסטרטגיות של המדינה באזור. בשנת 1977, נשיא בנגלדש זיאור רחמן ערך ביקור רשמי ב- PRC. הממשלות הבאות בבנגלדש נקטו גם מדיניות של כינון קשרים הדוקים עם סין. באמצע שנות השמונים, סין יצרה קשרי סחר ותרבות הדוקים עם בנגלדש, וסיפקה לה סיוע וציוד צבאי.
ביולי 1987 התקבל נשיא בנגלדש מוחמד חוסיין ארשאד בבייג'ינג בקול תרועה רמה. ב-4 באוקטובר 2000 הוציא משרד הדואר והתקשורת בבנגלדש בול דואר לציון 25 שנה לכינון היחסים הדיפלומטיים בין בנגלדש לסין. עד אז, סין העניקה סיוע כלכלי לבנגלדש בסך של 217 מיליון דולר, והסחר הבילטרלי הגיע לרמה של 715 מיליון דולר.
בשנת 2002, ראש ממשלת סין, ון ג'יאבאו, ערך ביקור רשמי בבנגלדש, ושתי המדינות הכריזו על שנת 2005 כ"שנת הידידות בנגלדש-סינית". שתי המדינות חתמו על 9 הסכמים דו-צדדיים שונים להגברת רמת הסחר. בהזמנת בנגלדש נכללה סין כמשקיפה באגודה לשיתוף פעולה אזורי בדרום אסיה. לאחר הציקלון 'סידר' שפקד את בנגלדש בשנת 2007, תרמה סין מיליון דולר לסעד ושיקום האזורים שנפגעו בבנגלדש.
יחסים כלכליים
בנגלדש היא שותפת הסחר השלישית בגודלה של סין בדרום אסיה. עם זאת, בייג'ינג שולטת ביחסים כלכליים אלה, בהיותה אחת השותפות המסחריות הגדולות ביותר של בנגלדש.
בשנת 2006 הגיע הסחר הדו-צדדי לרמה של 3,190,000,000 דולר, המשקף גידול של 28.5% בין השנים 2005–2006. סין הגדילה את הסיוע הכלכלי שלה לבנגלדש כדי לטפל בחוסר איזון בסחר, שכן היצוא של בנגלדש לסין בשנת 2006 הסתכם בכ-98.8 מיליון דולר בלבד. בחסות הסכם הסחר החופשי באסיה ופסיפיק (AFTA), הסירה סין את העמלות בגין 84 סוגי סחורות שיובאו מבנגלדש, וכן יזמה עבודה להפחתת המכסים על סחר ביוטה וטקסטיל שהם פריט הייצוא העיקרי של בנגלדש.
סין הציעה גם להקים תחנת כוח גרעינית בבנגלדש כדי לסייע במענה לצורכי האנרגיה הגוברים במדינה, ומבקשת לקדם את פיתוח ייצור הגז הטבעי בבנגלדש. יבוא סין מבנגלדש: עור, בדי כותנה, דגים וכו'. הייצוא של סין לבנגלדש: טקסטיל, מכונות ומוצרי אלקטרוניקה, מלט, דשנים, צמיגים, משי, תירס וכו'.
Applause
Applause (בעברית: מחיאת כפיים) הוא הסינגל המוביל של הזמרת האמריקאית ליידי גאגא מתוך אלבום האולפן השלישי שלה Artpop. הוא יצא לאור דרך חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס ב-12 באוגוסט 2013, ונכתב על ידי גאגא, דיג'י ויאט שאדו, ניק מונסון, די ג'יי סנייק, ודינו זיס. השיר מושפע ממחיאות הכפיים של המעריצים של גאגא שגרמו לה להמשיך את סבב ההופעות "Born This Way Ball" למרות כאבה העז ביריכה. זהו שיר סינת'פופ ויורודאנס שמדבר על כיצד גאגא פונה אל מעריציה ובשביל מה היא חיה בהופעותיה.
השיר קיבל ביקורות חיוביות ממבקרי מוזיקה, שהרגישו שהוא קליט וחביב בהשוואה לחומר שהופיע באלבום הבכורה שלה, The Fame. השיר השיג הצלחה רבה, בכך שכבש את מצעדי המדינות, הונגריה, לבנון, דרום קוריאה, ספרד, יוון, ונכנס לעשרת המובילים בבלגיה, צרפת, פינלנד, קנדה, גרמניה, ישראל, אירלנד, יפן, ארצות הברית, בריטניה ועוד. בנוסף, במצעדי הפופ ושירי הדאנס של בילבורד הגיע למקום הראשון. ברחבי העולם מכר מעל 5 מיליון עותקים וקיבל תוארי פלטינה כפולים ואף משולשים במדינות כגון, אוסטרליה, קנדה, שוודיה, ספרד, איטליה, ועוד.
הווידאו קליפ לשיר בבימויו של צמד צילום האופנה אינז וינודה שוחרר ב-19 אוגוסט 2013, ושודר על ידי חברת ג'מבוטרון ברחבי כיכר טיימס כהופעת בכורה. הקליפ זכה לביקורות חיוביות ממבקרים, שראו בו פרופיל של גאגא עצמה, וציינו הפניות לקולנוע האקספרסיוניסטי הגרמני. כדי לקדם את השיר, גאגא פתחה את טקס פרסי ה-VMA של שנת 2013, הופיעה עימו בתוכניות סאטרדיי נייט לייב, בוקר טוב אמריקה, בפסטיבלים, ג'ינגל בל, ומוזיקת אפל, וגם הכלילה אותו בסבבי ההופעות "ArtRave: The Artpop Ball" בשנת 2014, "Joanne World Tour" בין השנים 2017–2018 ובסבב ההופעות הקבוע בלאס וגאס, "Lady Gaga Enigma" בין 2018–2020.
רקע וכתיבה
פיתוחו של Artpop החל זמן קצר לאחר צאתו של Born This Way ובשנה שלאחר מכן, מושגי האלבום החלו להתפתח כאשר גאגא שיתפה פעולה עם המפיקים פרננדו גאריביי ודי ג'יי וייט שאדו. מפגשי הקלטה ראשוניים של Artpop חפפו לסבב "Born This Way Ball" שבהם עד חמישים שירים נכתבו עבורו. גאגא אמרה כי בכוונתה להנדס את האלבום כדי לשקף הרגשת "לילה במועדון".
ניתוח בירכה בפברואר 2013 גרם לגאגא להפסקה של חצי שנה מעבודתה על האלבום החדש, במהלכה למדה ספרות ומוזיקה עם צוות היצירה שלה, "Haus of Gaga". היא גם איפשרה לה לבדוק ולשפר את הכיוון המוזיקלי שלה, שתיארה כ-"תהליך מבט מוקפד". "Applause" נכתב והופק על ידי גאגא ודי ג'יי וייט שאדו, יחד עם ניק מונסון ודינו זיסיס בזמן שהייתה בדרכה לאחת מהופעותיה בסבב, "Born This Way Ball" בשנת 2012. כותבי שירים אחרים שעבדו על השיר כללו את מרטין ברסו, ניקולה מרסייה, ג'וליין אריאס. ויליאם גריגאהסין. בשיחה עם רדיו "Sirius XM", הסבירה גאגא את ההשראה מאחורי כתיבת השיר של "Applause":
הקלטה והרכב
הפעלות הקלטה לשיר התקיימו באולפני "Record Plant", הוליווד, קליפורניה, ובסטודיו "Platinum Sound Recording", ניו יורק על ידי דייב ראסל, כאשר בנימין רייס ואנדרו רוברטסון עבדו כעוזרים. ראסל עשה גם את מיקס השיר באולפני "Record Plant" ו-"Heard It!". מיקס נוסף בוצע על ידי ביל מלינה, בסיוע רייס וגאזי הוראני. ריק פרל ביצע את התכנות הנוסף וג'ין גרימלדי השלים את מאסטרינג הקלטת השמע באולפני "Oasis Mastering" בברבנק, קליפורניה.
ל-"Applause" קיים קצב של 140 פעימות לדקה, הוא מורכב במפתח של ז' מינור בעקבות התקדמות האקורדים של Gm – F – E ♭ –Cm – F – Gm כאשר השירה של גאגא נפרשת בין F3 ל-A5. השיר מוגדר כשיר אלקטרופופ, דאנס-פופ ויורודאנס. והוא צוטט כזה שמחזיר את גאגא לשורשי הקריירה שלה על ידי שיקוף צלילי אלבום הבכורה שלה. אוון סוודי מהמגזין PopMatters תיאר אותו כ-"קרוב יותר ל-"Just Dance" בסטייל על כל להיטיה בעידן Born This Way, אבל בצורה הרבה יותר אגרסיבית, כשהוא נותן מענה לחנק והדרגתי של רדיו הפופ". ארין קולחאן ממגזין הרולינג סטון אמר כי "Applause" הוא נסיגה לאחור של גאגא לתקופת "LoveGame".
הפקת השיר מתרכזת בעיקר במקצבים של "Hi-nrg", ו-"סינתיסייזרים מגמגמים". רובי דוו מהאתר Idolator ציין כי " המקהלה עמוסת כף היד בשיר מתנפחת ומתמרמת באותה טירוף פופ שהפך את "Paparazzi" לכזה תענוג". מייקל קראג מעיתון הגרדיאן תיאר את הרכב השיר כ-"מחנה מבריק - כל הסינת'ים סוערים ומקצבי שיפוט" והשווה אותו ל"שיר גלאם-רוק מגוחך שנתן מהפך טכנו". מקהלת השיר צוינה כי היא מכילה "תערובת מוצקה של פופ מושפע מדאנס אלקטרוני, אופוריית ק-פופ-לייט גליצ'ית ורק נצנוץ של אותה שמחה מקורית של The Fame". וכוללת את גאגא שר את השורות "תן לי הדבר שאני אוהבת (תדליק את האורות) / הרם את הידיים שלך ותגע בהם (תעשה את זה ממש חזק)". האקרובטיקה הקולית שלה במהלך פסוקי השיר הושוותה לאלה של דייוויד בואי, אנני לנוקס וגרייס ג'ונס.
מבחינה מילולית, "Applause" נוגעות לאופן שבו גאגא תלויה באהדת המעריצים שלה, וב-"מה זה אומר לחיות את חייך כקנבס", תוך כדי שהיא משמשת גם כ-"נשיקה למבקרים" שלה. בראדלי שטרן מ-"MuuMuse" סבר כי "בניגוד ל-"Born This Way"' משנת 2011, "Applause" חוגג שום דבר מלבד את "אמא מפלצת" עצמה". לדברי גאגא, מילות השיר מדגישות את ההבדל בין אמן לסלבריטאי. היא פירטה, "אני חיה בשביל מחיאות הכפיים אבל אני לא חיה בשביל תשומת הלב באופן שאנשים פשוט אוהבים אותך כי את מפורסמת. אני חיה עבור זה שלהופיע באמת עבור אנשים ואז לשמוע את מחיאת הכפיים שלהם עבורך כי הם פשוט אהבו את הביצועים שלך".
עבודת אומנות והוצאה
ב-10 באוגוסט 2013, שני קטעי השיר דלפו ברשת. גאגא דחקה במעריצים בבקשה "להעיף אותם ככל האפשר" וסיפקה הוראות כיצד לדווח על מידע בנוגע להפצה בלתי מורשת של שירה לחברת האם של הלייבל שלה, "Universal Music Group". בתגובה, מעריצים דיווחו על אתרים שנראו מפיצים או מקושרים לקטעי הסינגל, כאשר קרוב ל-2,500 אנשים שלחו קישור יחיד לדף ההסרה של יוניברסל. עם זאת, למרות מאמצים אלה, השיר הודלף במקומות רבים ולכן גאגא הוציאה אותו מוקדם מהצפוי באותו שבוע לתחנות רדיו שונות ברחבי אמריקה. הסינגל הפך לזמין ברוב המדינות לפני חצות (EST) בחנות אייטונס, יחד עם הזמנה מראש של Artpop. למחרת נראתה גאגא בתחפושת גותית עם צבע פנים כמו ליצן בדומה לכריכת הסינגל באירועי קידום מכירות שונים. הפינגטון פוסט השווה את הסטיילינג שלהלמרילין מנסון באומרו: "כששערה השחור חלקלק לאחור, פנים מלאות אבקה לבנה והבלייזר השחור והחולצה שלה, גאגא הייתה יכולה לטעון בקלות כי היא מנסון אלמלא העקבים הגבוהים שלה". גאגא גם הציגה לראשונה קליפ קצר של "Applause" שציטט עיתונות קשה שתקפה את אמינותה כאמנית. בסרטון נראתה גאגא יושבת עירומה בחדר לבן ולובשת מצחייה שקופה. צליל של קהל שואג ומצחקק נשמע ברקע. ציטוטים ישירים של מבקרים הופיעו בתחתית הסרטון, שכללו את המשפטים "ליידי גאגא נגמרה" ו-"אל תקנו את הסינגל החדש של ליידי גאגא "Applause". הקליפ התפרש כניסיון ל-"פסיכולוגיה הפוכה".
בשל קרבת תאריך הדלפת הסינגל ליציאתו של השיר "Roar" של זמרת הפופ קייטי פרי, "Applause" הושוו אליו בלהט, בנוסף לשמועות שהפיצו על סכסוך בין השתיים. גאגא קיבלה עיתונות שלילית לאחר שהתפרסמה ידיעה על ניסיונה לכאורה להגדיל באופן מלאכותי את המיקום של הסינגל במצעד הבילבורד הוט 100, עליו דווח ממספר מקורות כניסיון לנצח את מכירותיו של "Roar". היא ספגה ביקורת על כך שהיא קראה בטוויטר למעריציה ועודדה אותם לרכוש עותקים רבים מהסינגל, כאשר הסיכוי לפגוש אותה בלונדון הוצע כתמריץ. בעקבות זאת, גאגא הצהירה כי היא תגמל את המעריצים שלה עבור רעיונותיהם היצירתיים ביותר, ולא עבור רכישות גבוהות מ-"Applause".
ביקורת
בביקורת מעורבת כינה אוואן סוודי ממגזין PopMatters את השיר כ-"גנרי" וכי "לולא מילות השיר המופלאות שלה ושורת הסינטה המובילה,"Applause" לא יבלט כל כך ברדיו, מה שהופך אותו לשווה בחירה עמוקה יותר כסינגל מוביל מהאלבום". מרק הוגאן ממגזין ספין מתח ביקורת על "יסודות הריקודים הבוטים" ש-"קצת מאחורי הזמנים ברגע פופ שבו המועמדים הגדולים ביותר לשיר הקיץ חזרו לאחור. לקראת גיטרות המוטלות בשנות ה-70". ביקורת מעורבת נוספת הגיעה מהארי הוקרופט מהאתר Contactmusic.com, שכתב כי הוא "לא יכול לתת עבורו יותר ממחיאות כפיים מנומסות".
אמריקה הצפונית
בארצות הברית, "Applause" מכר מעל 400,000 עותקים בשבועו הראשון לצאתו. בסוף השבוע, בילבורד הודיע כי מכירותיו השבועיות של הסינגל ירדו מ-400,000 עותקים ל-200,000 בין 225,000. בשבוע לצאתו, "Applause" לא נכנס אל תוך מצעד הבילבורד הוט 100, אך הצליח לכבוש את מצעד שירי הדאנס\אלקטרונים של בילבורד ונכנס אל תוך המקום ה-20 במצעד שירי הפופ שגם הפך להופעת הבכורה הגדולה ביותר במצעד לזמרת בשנת 2013. בשבוע הבא, השיר נכנס למקום השישי במצעד הבילבורד הוט 100. בעקבות כך השיר גם נכנס לתוך מצעד השירים הדיגיטליים למקום ה-3, למצעד שירי הזרמות המדיה במקום ה-9, ולמצעד שירי הרדיו למקום ה-40. בשבוע השני של השיר במצעד הבילבורד הוט 100 עלה למקום הרביעי, תוך כדי שהוא מגיע למקום השלישי במצעד שירי הזרמות המדיה (עקב שחרורו של הווידאו קליפ), ומקום 35 במצעד שירי רדיו (עלייה של חמש מקומות). במצעד השירים הדיגיטליים השיר נפל למקום החמישי עם מכירות של כ-163,000 הורדות דיגיטליות. בשבועו השישי "Applause" מכר כ-160,000 עותקים ועבר את רף המיליון עותקים בארצות הברית ובכך הפך לשיר ה-11 של גאגא לעשות זאת באותה התקופה. באותו השבוע, הוא עלה למיקום התשיעי במצעד הרדיו והפך לשירה העשירי שנכנס לעשרת המובילים במצעד. הוא הצליח להחזיק כ-14 שבועות בתוך העשירייה המובילה בבילבורד הוט 100 ונכון לאפריל 2016 הוא מכר כ-2,640,000 עותקים בארצות הברית, והוסמך כתואר פלטינה משולשת על ידי "איגוד תעשיית ההקלטות של אמריקה" (RIAA).
אירופה
על פי חברת המצעדים הרשמית, "Applause" מכר מעל 10,000 עותקים תוך מספר שעות ביציאתו בממלכה המאוחדת. הוא הופיע לראשונה במקום החמישי במצעד הסינגלים הבריטי, והפך אותו למיקום הגבוה ביותר שלה מאז "Born This Way" משנת 2011. סך הכול, "Applause" מכר 38,042 עותקים בסוף השבוע הראשון במדינה, וירד למקום התשיעי במצעד הרשמי בשבועו השני. הוא היה נוכח בסך הכל 20 שבועות בטופ 100 המובילים. איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי (BPI) הסמיך אותו כתואר זהב, ונכון לאפריל 2021 מכר כ-530,000 עותקים במדינה. "Applause" הוסמך לתואר זהב בשווקים בינלאומיים אחרים בנוסף, כולל בגרמניה, יפן, איטליה, ניו זילנד ושוודיה.
וידאו קליפ
הקליפ לשיר יצא לאור ב-19 באוגוסט ושודר לראשונה בטיימס סקוור לאחר ריאיון עם גאגא בתוכנית "בוקר טוב אמריקה".
בקליפ גאגא מופיעה בקרקס, ובו האלמנטים של ה"קסם" המופיע בקליפ, כובע הקסמים והמטה, הקדרה ועוד. אפקט השחור לבן בקליפ מסמל שהקרקס המוצג בקליפ לא נועד רק לילדים, אלא גם לבוגרים יותר ולא רק למעריציה. בקליפ מופיעה 'מחווה' לגאגא כאשר הייתה בגיל 18–21, לפני פריצתה. הנפת הרגל באה לסמן שהיא הצליחה להתגבר על הרגל השבורה של משנת 2011 שבגללה עצרה את מסע ההופעות The Born This Way Ball Tour ועכשיו היא מוכנה לחזור טובה מתמיד.
בנוסף לכך, נחשב הקליפ לאחד מהווידאו קליפים היקרים ביותר בכל הזמנים.
WAP (שיר)
WAP (ראשי תיבות: Wet-Ass Pussy, מצונזר: Wet and Gushy) הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפרית האמריקאית קארדי בי בשיתוף הראפרית האמריקאית מייגן די סטליון. השיר יצא לאור ב-7 באוגוסט 2020, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס, כסינגל מתוך אלבום עתידי.
השיר מכיל בתוכו קטעים משירו של פרנק סקי משנת 1993, "Whores in This House". סקי שיתף את מעורבותו בשיר בעמוד הטוויטר שלו יום לפני יציאתו של הסינגל.
רקע וכתיבה
באוקטובר 2019, הודיעה בי על שם אלבום האולפן השני הקרוב שלה, "Tiger Woods". עם זאת, בהמשך חזרה בה ואמרה שהיא מתבדחת. ב-8 באפריל 2020, היא חשפה שהאלבום יצא בשנת 2020. ב-23 במאי, במהלך לייב בעמוד האינסטגרם שלה, אישרה בי כי סינגל חדש מגיע "מאוד מאוד בקרוב". לאחר פניות המעריצים לגבי המוזיקה חדשה שלה בחודש יוני 2020, בי השיבה כי היא "מגיעה בקרוב עם המוזיקה". ב-3 באוגוסט 2020 הכריזה בי על צאת השיר, ובו זמנית פרסמה את עטיפת הסינגל ברשתות החברתיות. מספר ימים לאחר מכן ב-6 באוגוסט, הודיעה בי דרך עמוד האינסטגרם שלה כי וידאו קליפ לשיר יצא ב-7 באוגוסט, אך הווידאו קליפ יצא בגרסה המצונזרת של השיר.
זהו הסינגל הראשון של בי שיצא מאז הסינגל האחרון שלה בשנת 2019, והראשון של סטליון מאז אירוע הירי המתוקשר, בו הייתה מעורבת עם טורי ליינז, שבמהלכו סטליון ספגה פציעות מכדור ברגלה.
ביקורת
רניה אניפטוס ממגזין בילבורד התייחסה לשיר כ"twerk-ready, scorching banger". מגזין USA Today העניק לשיר את המקום הרביעי ברשימה ״10 הלהיטים הטובים ביותר לשנת 2020״.
רשימות סוף שנה
"WAP" נחשב בעיני מבקרים רבים לאחד השירים הטובים ביותר בשנת 2020. צוות הרולינג סטון דירגו את השיתופי הפעולה הפופ הטובים ביותר לשנת 2020, באומרם כי אחרי שנה שהייתה מסומנת בעיקר על ידי בידוד, הסגר עצמי ותחושות בדידות עקב מגפת הקורונה שהחלה בתחילת שנה שעברה, "מצאנו דרכים לשתף פעולה שהביאו לנו כמה ויברציות נהדרות ומצבי רוח לגיטימיים שיעבירו אותנו דרך 2020 ....  אבל הדבר הכי חשוב הוא שגם למרות מגפת הקורונה והסגר המוזיקה הוכיחה שאנשים מכל מרחקי העולם יכולים למצוא שותפויות יצירתיות". השיר "WAP" נכלל בדירוגם ונאמר כי "קארדי בי ומייגן מתאחדות במאמץ המשותף הראשון שלהן לתת לנו בדיוק את מה שמגיע לנו [...] השיר זוכה על החוצפה שלו לעצב דגימה של קלאסיקת מועדוני הניינטיז".
וידאו קליפ
ביממה אחת הקליפ צבר למעלה מ-26 מיליון צפיות, ובכך שבר את השיא עבור שיתוף פעולה נשי ביוטיוב.
דניאלה בוס
דניאלה בוס היא זמרת-יוצרת, פזמונאית, גיטריסטית ומפיקה מוזיקלית ישראלית.
ביוגרפיה
דניאלה בוס גדלה ולמדה בכפר סבא. היא בוגרת רימון בית ספר למוסיקה ומכללת BPM. בוס החלה את דרכה כגיטריסטית מלווה לצד אומנים ולהקות כדוגמת אתי אנקרי וקרולינה. בשנת 2007 השתתפה בהקלטת אלבום הבכורה של להקת הבנות נחמה כנגנית אורחת בקבקיניו.
בשנת 2012 זכתה בפרס אקו"ם לתמיכה בהפקת אלבום בשווי כ-20,000 שקלים, מנימוקי השופטים היו כי "בעולם בו אנו חיים בו השירה הנשית שנויה במחלוקת בחוגים מסוימים מצליחה דניאלה בוס לרגש ולעניין בשירים מוזיקליים מאוד, בהפקה אוורירית ומלאת מקום לפרשנות ובטקסטים נשיים מלאי עוצמה ופגיעות." בשנת 2013 הוציאה את אלבום הבכורה שלה, שהופק בעזרת הפרס שקיבלה בוס. האלבום כולל שירים מקוריים שכתבה בוס בעברית ובאנגלית. האלבום זכה לשבחים ממבקרי המוזיקה והסינגלים מתוכו זכו להצלחה רבה והושמעו פעמים רבות בתחנות הרדיו בישראל.
בשנת 2017 הפיקה מוזיקלית את אלבומו של הפזמונאי ברק פלדמן, "שקוף". את שירי האלבום ביצעו אמנים שונים, בהם אלון עדר, סיון טלמור, ליאורה יצחק ושילה פרבר.
טריגונים עגולים
טריגונים עגולים (שם מדעי: Urolophidae) היא משפחת דגי סחוס שטוחים מסדרת הטחנאים. הם חיים במימי האזור האינדו-פסיפי ובעיקר סמוך לחופי אוסטרליה.
בני משפחה זו חיים במים רדודים וטרופיים לאורך החופים אך גם במים עמוקים. הם מצויים בצמוד לקרקעית הים ובה הם מסתתרים בחולות ובבוץ מסכנות.
אורכם הממוצע 15-80 סנטימטר והם בעלי סנפירי חזה רחבים הנפרשים לצורה דמוית יהלום. חוטמם מופנה מעלה והם בעלי עיניים גדולות, סנפירי שת קטנים ומעולים וזנב קצר מאוד. בדרך כלל הם בעלי צבעים עמומים המסייעים להם בהסוואה. הם משריצים צאצאים חיים לתוך הים. לחלק מהמינים אחד או שני דרבנות ארסיים בקצה גבם, אותם הם מפנים לאויב שמתקרב.
בטאים אלה הם טורפים של חסרי חוליות שונים ושל דגי גרם קטנים. טריגונים אלה נאכלים לעיתים נדירות אך נמצאים לעיתים בתוך רשתות גדולות.
אנתוני לופש
אנתוני לופש (בפורטוגזית: Anthony Lopes, נולד ב-1 באוקטובר 1990) הוא כדורגלן פורטוגלי המשחק בעמדת השוער בקבוצת ליון מליגת העל הצרפתית ובנבחרת פורטוגל.
קריירת מועדונים
בעקבות פציעתו של רמי ורקוט קיבל לופש את אפודת השוער הראשון ונשאר בתפקיד זה גם לאחר החלמתו של ורקוט, שעזב מאוחר יותר את הקבוצה.
מועדונים
אולימפיק ליון
הגביע הצרפתי: 2011/2012
נבחרת פורטוגל
יורו: 2016
ליגת האומות: 2019
פריאוזרסק
פריאוזרסק (ברוסית: Приозе́рск; נודעה לפני 1940 בפינית: Käkisalmi, קקיסלמי; בשוודית: Kexholm, שֶקּסְהולם) היא עיירה והמרכז הניהולי של מחוז המשנה פריאוזרסקי במחוז לנינגרד, רוסיה, השוכן לחופו הצפון-מערבי של אגם לדוגה, בשפך של נהר הוואוקסי, במצר הקרלי. אוכלוסייה: 18,229 (על פי מפקד 2019).
היסטוריה
נקודת הציון העיקרית של פריאוזרסק היא מצודת קורלה, ששימשה כמרכז ההיסטורי של הקרלים והמאחז הצפון-המערבי של הרוסים או המאחז המזרחי של השוודים.
מתקופת ימי הביניים הייתה פריאוזרסק ידועה בשם קורלה לרוסים וקקיסלמי לקרלים ולפינים. העיירה הייתה חלק מחבל וודסקאיה פיאטינה של רפובליקת נובגורוד. מסמכי מיסוי של נובגורוד משנת 1500 תיעדו 183 בתים בקורלה, מה שמצביע על אוכלוסייה מוערכת בין 1,500–2,000 איש. השוודים כבשו את קורלה פעמיים: בשנת 1578 למשך שבע עשרה שנה ובשנת 1611 למשך מאה שנה. באימפריה השוודית נקרא המבצר קקסהולם (Kexholm) וכל האזור נודע כמחוז קקסהולם. רוסיה כבשה חזרה את האזור באופן סופי במלחמת הצפון הגדולה; שמה של העיירה השוודית נשמר, עם זאת, כקקסגולם (Кексгольм). לרוע המזל, מלחמות ושריפות הרסניות בשנים 1300, 1580, 1634 ו-1679 גבו את מחירם מהאוכלוסייה האזרחית. כתוצאה מכך, כאשר העיר קיבלה את בית המשפט הראשון שלה בשנת 1800, האוכלוסייה הייתה רק 400. בשנת 1812, כאשר הוקמה הדוכסות הגדולה של פינלנד שלוש שנים קודם לכן בתוך האימפריה הרוסית, הצאר אלכסנדר שילב את העיר בממלכת פינלנד (נפת ויבורג) ויצר חבל אוטונומי. קקסגולם הייתה לעיר הקטנה ביותר בנפת ויבורג. בשנת 1918 הפכה פינלנד לעצמאית והעיר שינתה שמה לקקיסלמי. הצמיחה של העיר הועצמה על ידי הקמת תחנת הרכבת פטרבורג – הייטולה בשנת 1917 ובאמצעות הקמת שתי טחנות מסור גדולות וטחנת עיבוד עצים גדולה של חברת Ab Waldhof Oy בשנת 1929. בשנת 1939 התגוררו בעיירה 507 איש. האוכלוסייה הורכבה מאורתודוקסים (946 נפשות), שוודים, רוסים או גרמנים וסך האוכלוסייה היה 11,129 בשנת 1939.
מלחמת החורף בנובמבר 1939 החל במתקפה סובייטית. בסופו של דבר, לאחר לחימה קשה, נאלצה פינלנד לוותר על קקיסלמי ועל כל קרליה הפינית לברית המועצות על פי תנאי הסכם מוסקבה משנת 1940. במהלך מלחמת ההמשך בשנים 1941–1944, פינלנד החזירה את קקסגולם ושטחים אחרים. האוכלוסייה חזרה לבנות את העיר מחדש, אך שוב פונתה עם סיום מלחמת העולם השנייה.
מחוז קקסגולם עם המרכז המינהלי בקקסגולם הוקם כחלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקרלו-פינית במרץ 1940. בנובמבר 1944, מחוז קקסגולם הועבר מהרפובליקה הסוציאליסטית הסובייטית הקרלו-פינלנד למחוז לנינגרד.
באוקטובר 1948, שמו של קקסגולם שונה לפריאוזרסק כחלק מהקמפיין לשינוי שמות היישובים באזורים שסופחו מפינלנד לאחר מלחמת העולם השנייה. פריאוזרסק יושבה בעיקר על ידי מהגרים רוסים, בלארוסים ואוקראינים, שהיוו מאז את רוב האוכלוסייה המקומית.
תעשייה
המפעל התעשייתי העיקרי בפריאוזרסק הוא מפעל הנייר לשעבר שהפך למפעל לייצור רהיטים.
תחבורה
תחנת הרכבת פריאוזרסק ממוקמת על מסילת הברזל המחברת את העיר סנקט פטרבורג - עם העיר הייטולה (Hiitola) בפינלנד. יש שירות רכבת פרברית לתחנת פינלנד בסנקט פטרבורג.
העיירה מחוברת על ידי כבישים עם סנקט פטרבורג, ויבורג, וסורטאוולה (Sortavala) בפינלנד.
תרבות ובילוי
כמה שרידים מהתרבות הרוסית שלפני 1917, בעיקר מבצר קורלה, שרדו. הסוללות ומגדלי המצודה ממוקמים על גדת נהר הוואוקסי, עדיין נראים כשנוסעים לעיירה מכיוון סנקט פטרבורג. ישנו מוזיאון קטן. חלק גדול משרידי הנוכחות הפינית נהרס. פריאוזרסק מכילה שלושים ושלוש אנדרטאות למורשת תרבותית בעלות משמעות פדרלית. הרוב הגדול של אנדרטאות אלה שייכים למבצר קורלה.
ג'ואנה ביילי
ג'ואנה ביילי (באנגלית: Joanna Baillie; 11 בספטמבר 1762 - 23 בפברואר 1851) הייתה מחזאית ומשוררת בריטית ממוצא סקוטי. בין יצירותיה הידועות ניתן למנות את "מחזות על התשוקה" (בשלושה כרכים, 1790-1812) ו"פסוקים חולפים" (1840).
ביוגרפיה
ג'ואנה ביילי נולדה בבות'וול שליד גלאזגו, סקוטלנד, לדורותיאה האנטר וד"ר ג'יימס ביילי, נצר לשושלת של הפטריוט הסקוטי וויליאם וואלאס. היו לה 3 אחים גדולים: ויליאם, שנפטר מספר שעות אחר לידתו; אגנס; ומת'יו, שגדל להיות רופא בעל שם והיה הראשון שתיאר היפוך יציאת כלי הדם הגדולים של הלב. כשהייתה בת 10, החלה ביילי את לימודיה בבית הספר המילטון היוקרתי, שם רכשה אוריינות בקריאה וכתיבה, וגילתה כישרון רב בציור, מתמטיקה וספרות. 4 שנים לאחר מכן, אביה מונה כפרופסור לתאולוגיה באוניברסיטת גלאזגו, והמשפחה עברה בעקבותיו לעיר.
שנתיים לאחר המינוי נפטר אביה. כשביילי הייתה בת 21 נפטר גם דודה מצד אמה, ד"ר ג'ון האנטר. כך, כאשר עבר אחיה מת'יו לאוקספורד לצורך לימודי רפואה, הוא קיבל את הדירה שהייתה בבעלות דודו המנוח. מת'יו הזמין את אמו ואחיותיו להתגורר בביתו: מאז ואילך חיה ביילי בסביבת לונדון - אזור אינטלקטואלי בו תישאר למשך כל 68 שנות חייה הבאות. דרך דודתה אן האנטר, שהייתה משוררת ואירחה בביתה סלון ספרותי, היא הכירה בלונדון נשים משכילות ממעגל הבלוסטוקינג, כגון פרנסס ברני, אליזבת קרטר ואליזבת מונטגיו.
בגרות ויצירה
ביילי כתבה את ספרה הראשון ב-1790, כשהייתה באנגליה. הפרסום היה אוסף פתגמים ופסוקים קצרים, אך הוא לא זכה כלל למכירות. באחר-צהריים אחד, כשסרגה ביילי לצד אימה עלה בדעתה להפוך את אוסף הפתגמים למחזה. זה היה המחזה הראשון שכתבה ביילי, הנקרא "ארנולד" (Arnold). אף על פי כן, ביילי לא הייתה שבעת רצון מהתוצר הסופי, והיא השמידה את המחזה.