cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
איירון מן
שריון
מערכות הנשק שבתוך החליפה התפתחו עם השנים, אך קרני האנרגיה הנורות מכפות ידיו נותרו הנשק העיקרי של איירון מן. בין יתר המערכות נכללים מקרן אנרגיה בחזה השריון, פעימות הקולטות אנרגיה קינטית, גנרטור של פעימה אלקטרומגנטית ומגן אנרגיה. יכולות אחרות כוללות תפעול של שדות אנרגיה, פיצוצים על-קוליים ויצירת הולוגרפיה לצורך הטעיה.
כוחות
לתקופת מה, סטארק ניחן בתפישות על-חושיות כתוצאה מפגיעה אנושה במערכת העצבים שלו ולאחר שהותקנה בגופו מערכת מלאכותית. כמו כן, הוא הזריק למערכת העצבים שלו נגיף טכנו-אורגני לאחר שנפגע בקרב נגד יריב ננוטכנולוגי ("איירון מן: אקסטרמיס"), מה שהציל את חייו וגרם לו להחלים במהירות מכל פציעה, אך גם התיך את השריון לגופו. הדבר איפשר לו להשתמש ביכולתו של השריון כדי לתקן את עצמותיו השבורות, כמו גם לשלוט בה באמצעות מחשבתו בלבד. סטארק מסוגל לשלוט בשכבות החליפה המותכות לתוך עורו ובצורה זו יכול "לזמן" את החליפה בעת הצורך. סטארק מסוגל להתחבר לכל מקור טכנולוגי חיצוני כלוויינים, טלפונים סלולריים ומחשבים מכל רחבי העולם, ובנוסף הוא בעל יכולת חישה נוירופיזיולוגית אותה רכש לאחר שאיבחן את "חוש העכביש" של ספיידרמן.
כישורים
סטארק הוא גאון, ובעל תואר מתקדם בהנדסה. בעזרת פיקחותו הרבה, סטארק הצליח לשמור על עסקיו ולצבור את הונו. יתר על כן, בתקופה שבה סטארק לא יכול היה להשתמש בחליפת איירון מן, הוא ביקש מקפטן אמריקה לאמן אותו באמנויות לחימה, ובכך צבר גם מיומנות פיזית רבה.
אנימציה
דמותו של איירון מן/טוני סטארק הופיעה בסדרות אנימציה רבות, ביניהן "ספיידרמן וחבריו המדהימים" משנת 1981, סדרת אנימציה על שמו משנת 1994 (ובדיבובו של רוברט הייז ובדיבובו לעברית של עמי מנדלמן) וכן בהאוונג'רס: סדרת האנימציה של שנת 2010. בסדרת שנות ה-90 של ספיידרמן איירון-מן דובב על ידי ויקי תבור. בישראל שודרה הסדרה בערוץ הראשון ערוץ 2 ובג'טיקס.
בשנת 2006 הופיע איירון מן בסרט האנימציה "הנוקמים: האיחוד", בסרט ההמשך שלו, "הנוקמים: האיחוד 2", וכן בסרט משלו בשם "איירון מן הבלתי מנוצח" שיצא בינואר 2007, כאשר כל הסרטים הם חלק מסדרת הסרטים "Marvel Animated Features".
לאחרונה, דמותו של טוני סטארק/איירון מן דובבה בידי מיק וינגרט בסדרת האנימציה של אולפני מארוול "מה אם...?".
קולנוע
סרט הלייב אקשן "איירון מן" היה הראשון ב ויצא לאקרנים ב-2 במאי 2008 בהפצת אולפני סרטי פרמאונט. את הסרט ביים ג'ון פאברו ומככבים בו רוברט דאוני ג'וניור כטוני סטארק/איירון מן, גווינת' פאלטרו כוירג'יניה "פפר" פוטס, ג'ף ברידג'ס כאובדיה סטיין, טרנס הווארד כג'יימס "רודי" רודס וג'ון פאברו כהארולד "האפי" הוגאן. במאי 2010 יצא סרט ההמשך "איירון מן 2", כאשר בנוסף לדאוני ג'וניור ופלטרו מככבים גם דון צ'ידל כרודי רודס/וור משין, מיקי רורק כאיבן ואנקו/ויפלאש, סקרלט ג'והנסון כנטשה רומאנוף/האלמנה השחורה וסמואל ל. ג'קסון כניק פיורי, מנהל S.H.I.E.L.D.
דאוני שב לגלם את דמותו של טוני סטארק/איירון מן לצד גיבורי העל קפטן אמריקה, תור, הענק הירוק, הוקאיי והאלמנה השחורה בסרט המסכם את השלב הראשון ביקום הקולנועי, "הנוקמים", שיצא ב-4 במאי 2012 ובוים על ידי ג'וס וידון.
במאי 2013 יצא לאקרנים "איירון מן 3", כאשר שיין בלאק החליף את ג'ון פאברו במלאכת הבימוי. הסרט מבוסס על קשת הסיפור "איירון מן: אקסטרמיס" ומככבים בו בנוסף לדאוני, פאלטרו, צ'ידל ופאברו גם גאי פירס כאלדריץ' קיליאן, ג'יימס באדג' דייל כאריק סאבין, רבקה הול כמיה הנסן ובן קינגסלי בתפקיד מנדרין.
טוני סטארק/איירון מן הופיע גם בסרט "קפטן אמריקה: מלחמת האזרחים", שיצא לאקרנים באפריל 2016. סרט זה, שמקבל השראה מסיפור הקומיקס "מלחמת אזרחים", הציב את איירון מן ואת קפטן אמריקה משני צידי המתרס בעקבות הדרישה לפיקוח ממשלתי על גיבורי-העל. בסרט זה כיכבו לצד דאוני כטוני סטארק/איירון מן וכריס אוונס כסטיב רוג'רס/קפטן אמריקה, גם סקרלט ג'והנסון כאלמנה השחורה, סבסטיאן סטן כג'יימס "באקי" בארנס/חייל החורף, אנתוני מאקי כסאם וילסון/פלקון, דון צ'ידל כג'יימס "רודי" רודס/וור משין, ג'רמי רנר כקלינט בארטון/הוקאיי, צ'דוויק בוזמן כטצ'אלה/הפנתר השחור, פול בטאני כויז'ן, אליזבת אולסן כוונדה מקסימוף/מכשפת השני, פול ראד כסקוט לאנג/אנטמן וטום הולנד כפיטר פארקר/ספיידרמן.
בהמשך, דמותו של טוני סטארק/איירון מן הופיעה בתפקיד אורח ב"ספיידרמן: השיבה הביתה" כמנטור לפיטר פארקר/ספיידרמן, ובסרט "הנוקמים: מלחמת האינסוף" ובהמשכו "הנוקמים: סוף המשחק".
ביבליוגרפיה
הביביליוגרפיה של חוברות איירון מן היא רבה ומסועפת. להלן הסדר הכרונולוגי בו פורסמו החוברות:
אינמורטי
אינמורטי (באיטלקית: Innamorati) הוא מושג מן הקומדיה דל'ארטה, המתאר דמויות של אוהבים צעירים. מקור המונח בשם התואר האיטלקי, "מאוהב".
באפיון דמויות האוהבים משולבים תשוקה, רומנטיקה, יהירות ושירה - ומעט מאוד התנהגות שקולה. במחזה טיפוסי של הקומדיה דל'ארטה, האוהבים עוברים חוויות שונות קשות לפני שהם מתאחדים בסוף המחזה. האוהבים בדרך כלל יהירים, ונראה לעיתים שהם מאוהבים בראש ובראשונה בעצמם (או באידאה של האהבה) מאשר בבני זוגם. הגברים בזוגות בדרך כלל חמושים, ואינם פחדנים (בניגוד לדמות אחרת של קומדיה דל'ארטה, איל קפיטנו); וחלקם גם נכונים לקרב. גם אם בן הזוג הוא בעל דרגת קפיטן, הוא אינו איל קפיטנו מעורר הגיחוך.
פלמיניו סקאלה היה אחד ממעצבי הדמות של האוהב הצעיר פלאביו. איזבלה אנדריני עיצבה את דמותה של האוהבת, שסקאלה קרא אותה על שמה, איזבלה.
זאבת
זאבת אדמנתית מערכתית, או לופוס, בלעז (Lupus, Systemic Lupus Erythematosus, SLE), היא מחלה אוטואימונית כרונית, שעלולה לפגוע בכל מערכות הגוף.
צורה קלה יחסית תכלול פגיעה במפרקים בלבד; צורה בינונית תכלול פגיעה בכלי דם ובלב; צורה חמורה תכלול פגיעה בכליות ו/או במערכת העצבים המרכזית.
שכיחה לרוב אצל לבנים.
תת הקבוצות העיקריות של מחלת הזאבת
מחלת הזאבת נחלקת לחמש תת-קבוצות, הנחלקות לשתי תת-קבוצות בעלות ביטויים עוריים, ולשלוש תת-קבוצות בעלות ביטויים רב-מערכתיים.
מקור השם
השם העברי זאבת הוא תרגום של שם המחלה הלטיני, Lupus, שפירושו זאב. מכיוון שהפריחה האופיינית למחלה דמוית פרפר (Butterfly / Malar rash), ייתכן שהזכירה לרופאים בימי הביניים את הכתמים המעטרים את פניהם של זאבים.
הגורמים המשפיעים על הופעת המחלה
הנזק הרקמתי נגרם בעיקר על ידי נוגדנים ו"קומפלקסים אימוניים" (Immune complexs) שפועלים כנגד הגוף עצמו. זוהו ובודדו למעלה מ-140 נוגדנים שקשורים במחלה. חולים שונים מייצרים נוגדנים שונים ולכן הביטוי הקליני של המחלה רחב. מבחינה אטיולוגית המחלה מולטיפקטוריאלית ובמילים אחרות, עדיין לא ידוע מהו הגורם שמעורר את המחלה. הגנטיקה לבדה לא מספיקה כדי לחלות. כדי לפתח את המחלה נדרש שילוב של הרכב גנטי, הרכב הורמונלי וגורמים סביבתיים.
גורמים גנטיים
המחלה אינה מתפתחת מפגיעה בגן יחיד. נדרשת פגיעה בכמה גנים בו זמנית כדי לגרום למחלה. להרכבים גנטיים מסוימים יש נטייה מוגברת יותר ללקות במחלה, כך ב-HLA-DR2 ,HLA-B8 והבולט שבהם הוא HLA-DR3. ההפרעות הגנטיות גורמות לייצור חלבונים פגומים שמשרים בין השאר גם:
גורמים הורמונליים
הורמוני מין יכולים להשרות את המחלה ובכלל זה:
אבחנה
ה- American Rheumatism Association הגדיר 11 קריטריונים שקיומם של לפחות 4 מהם נדרש לצורך הגדרת אדם כחולה. השימוש העיקרי בקריטריונים אלו הוא לצורכי מחקר. להלן רשימת הקריטריונים (מחולקת לשתי קבוצות):
ביטויי המחלה
מחלת הזאבת מכונה בין השאר "המחלה בעלת אלף הפרצופים" כי היא יכולה להתבטא בצורות שונות בחולים שונים, ובחולה אחד יכולים להיות ביטויים שונים לאורך הזמן. אם המחלה לא מאובחנת ו/או לא מטופלת היטב ובזמן, עלולה להתרחש צבירה של עוד ועוד ביטויי מחלה ככל שעובר הזמן. ומנגד אם תוך שנתיים לא הופיעו תסמינים חדשים, הסיכוי שיופיעו כאלה מאוחר יותר אפסי.
ביטויי שריר ושלד
מופיעים ב-85% מהחולים. ביטויים אלה לא מותירים מוקדי הרס בעצמות (non-erosive) ולא דפורמציות (10% מהסובלים מתסמינים אלה כן מפתחים דפורמציות אך לרוב אלו לא קשות ולא יגבילו את תפקודו של החולה). הביטויים כוללים בדרך כלל:
תופעות עוריות
81% מחולי לופוס יפתחו ביטוי עורי כלשהו. הביטויים העוריים נחלקים ל-3 צורות:
פריחה חריפה
פריחה כרונית (Chronic rashes) Discoid lesions - אלו נגעים דלקתיים מורמים עם צלקות שנוטים להופיע באזורים חשופים לשמש (הפנים, האוזניים, הקרקפת). נגעים ייחודיים אלו מופיעים בכמחצית מן החולים. המראה האופייני של נגע דיסקואידי כזה נראה ככתם אדום ששוליו מורמים ואדומים ובמרכזו רקמה צלקתית בהירה. לרוב הצלקות של פצעים אלו לא ייעלמו גם בתקופות של נסיגת תסמיני המחלה. אם הפצע מופיע באזורים של צמיחת שיער הוא עלול לפגוע בזקיקי השערות ותיווצר קרחת קבועה שלא תחלוף. יש לציין שבחלק מחולי הלופוס יש נשירת שיער ללא "נגעים דיסקואידיים" וזו לרוב כן הפיכה.
תופעות עוריות אחרות
פגיעה כלייתית
הפגיעה המשמעותית ביותר המהווה את גורם התמותה המרכזי בלופוס היא הפגיעה הכלייתית. פגיעה זו תתרחש במחצית מן החולים בזאבת. הערכת הפגיעה בכליה תעשה על ידי דגימות השתן, ריכוזי אוריאה וקראטינין בדם והדמיה. בכל פגיעה כלייתית תבוצע בהכרח ביופסיית כליה ובילדים תבוצע הביופסיה אף ללא עדות לפגיעה כלייתית בבדיקות האמורות. הזנחת הפגיעה הכלייתית עלולה להוליך לאי ספיקת כליות.
צורת הפגיעה בכליה חולקה היסטולוגית על ידי ארגון הבריאות העולמי לדרגות על פיהן מתקבלת ההחלטה אודות צורת הטיפול בחולה:
בחולים הסובלים מפגיעה כלייתית מדרגה III ומעלה מקובל טיפול בסטרואידים ובציקלופוספאמיד או אזאטיופרין.
הפרעות המטולוגיות
הפרעות המטולוגית יופיעו עקב השפעת הנוגדנים הפתולוגיים על מרכיבי הדם. ביטוין כולל: אנמיה המוליטית (תמס דם) ומבחן קומבס חיובי (coombs test). תתרחש גם ירידה בטסיות הדם, אשר שינוי צורתם יוביל להריסתן בטחול ולפגיעה ביצירת כדוריות לבנות במח העצם. נוגדנים כנגד קרדיוליפין וכנגד טסיות הדם עלולים לגרור לקרישתיות יתר ולאוטמים.
מחלת הזאבת בנשים בהריון
כיוון שמחלת הזאבת נפוצה בעיקר בקרב נשים צעירות בגיל הפוריות, יש התייחסות לנושא זה. ככלל אין בעיות פוריות בלופוס. עדיף לא להיכנס להריון כשהמחלה פעילה ובמיוחד לא כשיש מעורבות של הכליות. מומלץ להמתין קודם שהמחלה תירגע. התרופות המותרות לטיפול בלופוס באשה בהיריון כוללות: Corticosteroids, אזתיופרין, Hydroxychloroquine.
התרופות שאסורות לשימוש בהריון כוללות: מטוטרקסט, Cyclophosphamide, מיקופנולאט.
ערכי בדיקות מעבדה
בבדיקות דם לנוגדנים עצמיים (Auto anti-bodies) אופיינית התמונה הבאה:
בבדיקות דם אחרות אופיינית התמונה הבאה:
טיפול
אף על פי שיש "עדויות" לכך שאנשים "הבריאו" באופן ספונטני, ללא התערבות חיצונית. ככל הנראה מדובר במהלך טבעי של-Drug-induced Lupus שהופיעה לאחר חשיפה לחומרים שונים וחלפה לאחר הפסקת השימוש בהם.
כיום אין עדיין טיפול שיכול להביא להחלמה מהמחלה ולכן הטיפול מתמקד בינתיים בהקלה על הסימפטומים שלה. טיפול זה כולל שימוש בתרופות הבאות:
תרופות שמדכאות את מערכת החיסון (אימונוסופרסיביות):
פרוגנוזה
כיוון שהביטוי של מחלת הזאבת מגוון ומאחר ואין חולה לופוס אחד הדומה למשנהו, יש קושי להכליל ולהגדיר פרוגנוזה לגבי התפתחות המחלה וסיכויי ההחלמה. עם זאת, ניתן לומר שברוב המקרים מהלך המחלה מורכב מתקופות של רגיעה ומתקופות של פעילות של המחלה לסירוגין. אין חולה אשר מפתח את כל התסמינים. אם המחלה לא מאובחנת ו/או לא מטופלת היטב ובזמן, עלולה להתרחש צבירה של עוד ועוד ביטויי מחלה ככל שעובר הזמן. ומנגד אם תוך שנתיים לא הופיעו תסמינים חדשים, הסיכוי שיופיעו כאלה מאוחר יותר אפסי.
הסיבות המובילות לנכות ולתמותה כוללות: זיהום, אי ספיקת כליות, אירועים נוירולוגיים וקרדיוואסקולריים וסיבוכים של אוטמים.
אף שהמחלה עשויה להיות קטלנית, הטיפול המודרני בסימפטומים הפחית מאוד את שיעור התמותה, כך שבעולם המערבי:
אביב ברזילי
אביב ברזילי (1926 – 6 בספטמבר 1970) היה קצין בדרגת אלוף-משנה בצה"ל, שכיהן כמפקד בית הספר לקצינים וכמושל רצועת עזה וצפון סיני.
קרב כף סנט וינסנט
קרב כף סנט וינסנט, אחד מהקרבות הימיים החשובים במלחמות צרפת המהפכנית, נערך ב-14 בפברואר 1797 ממערב לכף סנט וינסנט שבדרום-מערב פורטוגל.
אביב ברזילי
קורות חייו
אביב ברזילי נולד בעכו בשנת 1926. בילדותו עבר עם משפחתו למושב גבתון. הוא היה ראש גדוד בתנועת השומר הצעיר, התנדב לארגון ההגנה ובשנת 1944 עבר קורס מ"כים. לאחר הקורס התגייס למשטרת היישובים העבריים, ולאחר מספר חודשים עבר קורס מפקדי מחלקות בג'וערה.
קריירה צבאית
בגיל 19 מונה למפקד פלוגת חי"ש באזור רחובות. בשנת 1946 ניצל מהתנקשות של חיילים בריטיים שזרקו לעברו מטיל ברזל בעת שרכב על אופניים. במלחמת העצמאות היה מפקד פלוגה בגדוד 52 של חטיבת גבעתי, לחם בקרבות בחזית הדרום, פיקד על כיבוש "משלטי השיניים" במתחם משלטי חוליקאת, פיקד על שיירות לירושלים הנצורה ובמהלך המלחמה קודם לסגן מפקד הגדוד ולמפקדו. לאחר המלחמה, נשלח לקורס מג"דים ושימש בתפקידי הדרכה. במלחמת סיני היה סגן מפקד חטיבה 11 שכבשה את רצועת עזה. ברזילי גם שירת כמפקד החטיבות יפתח, קרייתי וחטיבה 8.
קרב כף סנט וינסנט
רקע
ספרד הצטרפה לקואליציה עם צרפת והכריזה מלחמה על בריטניה באוקטובר 1796. הצי הבריטי בים התיכון מצא עצמו בנחיתות מספרית: 15 אוניות קו (אוניות המערכה של אותה תקופה) בריטיות מול 38 אוניות בצי הספרדי-צרפתי המשולב. הבריטים נסוגו מעמדותיהם בים התיכון, תחילה מקורסיקה ולאחר מכן מהאי אלבה, ועיקר הצי הבריטי קבע את בסיסו באוקיינוס האטלנטי מול חופי פורטוגל במוצא הנהר טחו.
אביב ברזילי
קריירה צבאית
הוא סיים תואר ראשון בלשון עברית ולימודי המזרח בשנים 1960–1962. בשנים 1962 עד 1964 כיהן כמפקד בית הספר לקצינים, וביולי 1964 מונה למפקד מחוז ירושלים ושירת בתפקיד עד 1967. במלחמת ששת הימים שימש מפקד מרחב אילת. לאחר המלחמה, בתחילת יולי 1967, מונה למושל רצועת עזה וצפון סיני.
קרב כף סנט וינסנט
רקע
הצי הספרדי, בראשות דון חוזה דה קורדובה, שכלל 27 אוניות, עגן בתחילת שנת 1797 בקרטחנה. ב-1 בפברואר 1797 הפליג הצי לכיוון קדיס, במטרה להצטרף לצי הצרפתי שעגן בברסט. רוח מזרחית חזקה שנשבה בין גיברלטר לקדיס סחפה את הצי הספרדי אל תוך האוקיינוס האטלנטי, רחוק יותר מהמתוכנן. כאשר דעכה הרוח, החל הצי לחזור לאיטו לכיוון קדיס.
אביב ברזילי
לאחר השחרור מהשירות הצבאי
לאחר שחרורו ב-1968, היה מנהל הרשות למען פיתוח ירושלים של ההסתדרות, הוצע כמועמד לראשות עיריית רחובות, קיבל תפקיד במשרד הקליטה, עסק בארגון ועידות בינלאומיות של מנהיגים יהודים, היה ראש מטה מלווה הביטחון וסמנכ"ל מכון וולקני.
קרב כף סנט וינסנט
רקע
השייטת הבריטית שמנתה 10 אוניות קו, בפיקוד האדמירל עתיר הניסיון ג'ון ג'רוויס, הפליגה בינתיים מבסיסה בטחוֹ במטרה ליירט את הצי הספרדי. ב-6 בפברואר הצטרפה לצי תגבורת של חמש אוניות, שנשלחו מהצי הבריטי שבתעלת למאנש.
אביב ברזילי
חיים אישיים
הוא נפטר בגיל 44, והותיר אחריו אישה ושלושה ילדים. בנו, נהרג כמפקד פלוגת סיור בשריון במלחמת יום הכיפורים.
קרב כף סנט וינסנט
רקע
ב-11 בפברואר, בחסות ערפל כבד, עברה הפריגטה הבריטית מינרב, בפיקוד קומודור הוריישו נלסון דרך הצי הספרדי כולו, מבלי שהתגלתה. נלסון הגיע אל הצי הבריטי ב-13 בפברואר, ומסר לג'רוויס, באוניית הדגל שלו ויקטורי, את מיקומו של הצי הספרדי. נלסון לא יכול היה לדעת מה גודלו של הצי הספרדי, בשל הערפל, וג'רוויס, שלא היה מודע ליחסי הכוחות הגרועים, הפליג מיד כדי ליירט את הצי הספרדי. יום לאחר מכן, ב-14 בפברואר, נמסר לג'רוויס שהצי הספרדי נמצא במרחק 35 מייל לכיוון הרוח.
הקרב
בבוקר 14 בפברואר היו שני הציים בעמדות שאיפשרו להם לתקוף את האויב. בשלב זה גילה ג'רוויס את נחיתותו המספרית, כמעט חצי מצי האויב. ואולם, ניתוק מגע היה עלול להיות קשה, ומעבר לכך סבר ג'רוויס שהמצב רק יחמיר אם יצליח הצי הספרדי להצטרף לצי הצרפתי. לכן החליט להמשיך. מסופר, שעל אוניית הדגל ויקטורי עמדו הקפיטנים קאלדר והאלוול וספרו את אוניות האויב שהתגלו לעיניהם. ג'רוויס הגיב בקור הרוח הבריטי הידוע לדיווחים על המספר הגדל והולך של אוניות האויב הנראות, אך משדווח לו על 27 אוניות אויב הגיב: "מספיק, די בדברים אלו; הפור הוטל, וגם אם יש שם חמישים אוניות נעבור דרכן!".
לבריטים היה יתרון שנבע מהיערכותם הטקטית של הספרדים: בעוד שהצי הבריטי כבר היה ערוך בטור (צורת ההיערכות לקרב שהייתה מקובלת אז הייתה היערכות של כל האוניות בטור ארוך אחד, כך שכל אונייה תוכל לתקוף ספינת אויב הנמצאת מולה בטור מקביל), האוניות הספרדיות לא היו ערוכות בטור אלא מקובצות בשני גושים, ומכיוון שכך, היו חלקן במצב שבו לא היו יכולות לירות מחשש שיפגעו בחברותיהן. הבריטים, לעומת זאת, היו ערוכים בטור, כך שכל האוניות היו יכולות לירות אל הספרדים. ג'רוויס רצה לפורר את הצי הספרדי, ולכן הורה לצי הבריטי לעבור בין שתי הקבוצות של צי האויב, ולירות אל שתי הקבוצות באותו זמן. השייטת הבריטית נעה דרומה תוך כדי ירי כבד על שני חלקי הצי הספרדי. הצי הספרדי ניסה להימלט צפונה.
בשלב זה, התמרון הבריטי הצליח, והצי הספרדי התפורר לשני חלקים. שתי הקבוצות של השייטת הספרדית הפליגו צפונה. יתרון הרוח היה בידי הבריטים, ואולם האוניות הספרדיות המשיכו להפליג צפונה, בכיוון המנוגד כמעט לזה של הצי הבריטי. ג'רוויס חשש שהצי הספרדי יצליח להתאחד מחדש ולחמוק לקדיס, ולכן הורה לאוניות הבריטיות לחזור ולפנות צפונה, בטור, ולרדוף אחרי הקבוצה הגדולה יותר של הצי הספרדי. האוניות הבריטיות היו אמורות לפנות בזו אחר זו, ולשמור על מבנה של טור.
נלסון, שהיה כעת בספינתו קפטיין, היה בין האחרונים בטור הבריטי. הוא הבחין בכך שהתמרון שהורה עליו ג'רוויס עלול שלא להצליח; חששו היה שהספרדים יצליחו להתאחד לפני שהבריטים יצליחו לחזור לטווח. נלסון, בצעד יוצא דופן, התעלם מההוראות שקיבל, שבר את מבנה ה-U, ופנה מיד ימינה ומערבה לכיוון הספינות הראשונות של הצי הספרדי. ג'רוויס, שהבחין בתמרון של נלסון והבין את משמעותו, הורה מיד לאונייה נוספת, אקסלנט, לפנות אחריו. באותו שלב החלו ראשונות האוניות הבריטיות בזרוע השמאלית והמערבית של ה-U להגיע לטווח ירי למאסף של האוניות הספרדיות.
ספינתו של נלסון נשאה 74 תותחים; עם השלמת הפנייה לכיוון הצי הספרדי מצא עצמו נלסון תחת אש של לא פחות משש אוניות אויב, ובהן כמה מאוניות הקו הגדולות ביותר בעולם באותה עת, שמהן 3 ספינות עם 112 תותחים, ואוניית המלחמה הגדולה ביותר בעולם באותה עת - סנטיסימה טרינידד, אוניית הדגל של קורדובה, ובה לא פחות מ-130 תותחים. קפטיין נפגעה קשות תוך זמן קצר ולא ניתן היה כמעט לשלוט בה, ולכן גרם לה נלסון להתנגש באונייה הספרדית סאן ניקולס שלה 80 תותחים, ואז הוביל אישית הסתערות של הצוות הבריטי שעלה על האונייה הספרדית. במקביל, תקף קולינגווד, מפקד האקסלנט, את האונייה הספרדית סאן חוסה שלה 112 תותחים. סאן חוסה התנגשה בצידה השני של סאן ניקולס ולא הייתה יכולה להשתחרר; נלסון, במהלך שזכה להערצה רבה בצי הבריטי, הוביל את אנשיו שזה עתה עלו והשתלטו על סאן ניקולס מצד אחד, והמשיך את ההסתערות על סאן חוסה, שגם היא נכנעה.
הספרדים הצליחו לנתק מגע, בסופו של דבר, בשעות הערב. ג'רוויס הגיע לאונייה irresistible שאליה עבר נלסון, בשל הנזק הרב שנגרם לקפטיין, ושם הפגין את תמיכתו בהפרת הפקודה של נלסון. לו הייתה רמת האימונים והמוכנות של הצי הספרדי דומה לזו של הצי הבריטי היה הופך צעדו של נלסון להתאבדות, אך כפי שעלו הדברים בפועל היה זה צעד מבריק.
אחרי הקרב
החדשות על הקרב הגיעו לבריטניה שבועיים לאחר מכן, וגרמו לשמחה רבה; ראשית, זה היה הניצחון הימי הבריטי הראשון מזה כשנתיים, ושנית משום שאיום הפלישה הוסר, זמנית לפחות. ג'רוויס זכה לתואר אצולה, הרוזן (Earl) סט. וינסנט. נלסון זכה לתואר אבירות, וקודם לדרגת אדמירל. קורדובה, לעומת זאת, פוטר מן הצי הספרדי, ונאסר עליו להופיע בחצר המלוכה.
ג'רוויס, שהוכיח שהצי שלו עדיף על הצי הספרדי, הטיל מצור ימי הדוק על קדיס, ונטרל למעשה את פעילות הצי הספרדי עד חתימת חוזה אמיין ב-1802, שעצרה זמנית את המלחמות הנפוליאוניות. ניטרול הצי הספרדי איפשר לג'רוויס לשלוח שייטת בפיקודו של נלסון חזרה לים התיכון, ולאחר קרב הנילוס לשוב ולזכות בשליטה בריטית גם בו.
שי אליאס
שי אליאס (נולד ב-25 בפברואר 1999) הוא כדורגלן ישראלי, המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת הפועל באר שבע מליגת העל ובנבחרת ישראל.
קריירת מועדונים
אליאס גדל בהרצליה ובילדותו עסק בג'ודו, ובגיל שמונה החל לשחק כדורגל והצטרף למחלקת הנוער של הפועל תל אביב. כשהיה בן 14 עבר למחלקת הנוער של הפועל ניר רמת השרון, אך כעבור חצי שנה חזר להפועל תל אביב. ב-25 בדצמבר 2016, בטרם הגיע לגיל 18, ערך אליאס את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של הפועל תל אביב, כשנכנס כמחליף במשחק חוץ מול הפועל באר שבע בליגת העל שהסתיים בתיקו 1–1. ב-12 בינואר 2017 פתח לראשונה בהרכב הקבוצה, בהפסד החוץ 1–2 לעירוני קריית שמונה, לאחר שהקבוצה נכנסה להליך של פירוק ושחקנים רבים נעדרו. בסך הכול שותף אליאס בתשעה משחקי ליגה בעונת 2016/2017, ובסופה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית.
בעונת 2017/2018 המשיך אליאס לשחק בקבוצת הנוער של הפועל תל אביב, ובמקביל שותף בשמונה משחקים בליגה הלאומית והעפיל עם הקבוצה בחזרה לליגת העל. בעונת 2018/2019 הפך אליאס לשחקן סגל קבוע בקבוצה וערך 21 הופעות בליגת העל, מתוכן פתח בהרכב ב-13 משחקים.
את עונת 2019/2020 פתח אליאס בהפועל תל אביב, אך ב-18 בספטמבר 2019 הושאל עד תום העונה לסקציה נס ציונה, העולה החדשה לליגת העל. ב-5 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשנכנס כמחליף בהפסד 0–3 למכבי חיפה. בסך הכל ערך אליאס 16 הופעות בליגת העל במדי נס ציונה, ובתום העונה חזר להפועל תל אביב.
נבחרות ישראל
בעבר, רשם הופעה אחת במדי נבחרת נוער ב' של ישראל עד גיל 18, שתי הופעות במדי נבחרת הנוער עד גיל 19, ולזכותו גם שער אחד מתוך שש הופעות במדי הנבחרת הצעירה עד גיל 21.
ב-25 בספטמבר 2022 זומן לראשונה לסגל נבחרת ישראל הבוגרת על ידי המאמן הלאומי אלון חזן, וב-27 בספטמבר 2022, ערך את הופעה הבכורה בהפסד במשחק הידידות בחוץ 1–2 למלטה.
חיים אישיים
אליאס הוא בעל דרכון פורטוגלי.
תארים
הפועל באר שבע
אגי משעול
אגי משעול (נולדה ב-20 באוקטובר 1946) היא משוררת ישראלית.
ביוגרפיה
משעול נולדה בעיר צ'כו סילבאניי (בהונגרית סילאג'-צ'ה) בטרנסילבניה שברומניה, בשם אגנס (אגי) להורים יהודים דוברי הונגרית, ניצולי שואה. עלתה ארצה בגיל 4 עם הוריה. המשפחה התיישבה בגדרה. כבר בהיותה תלמידת תיכון החלה לכתוב.
היא למדה ספרות, תחילה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ואחר כך באוניברסיטה העברית בירושלים, שבה קיבלה תואר שני בספרות עברית.
במהלך שנות ה-70 הוציאה שלושה קובצי שירה שלא זכו כמעט לתגובה ביקורתית ולהכרה. חדירתה למרכז השירה העברית החלה רק בשנת 1986, כאשר פרסם חוקר הספרות, המתרגם והעורך דוד ויינפלד, שהיה עורך סדרת השירה בהוצאת "כתר", את קובץ שיריה "יומן מטע". למחייתה, לימדה משעול ספרות בתיכון האזורי "באר טוביה".
בשנות ה-90 זכתה משעול לפופולריות הולכת וגוברת גם בקרב מבקרים וגם אצל קוראים מן השורה, ובשנת 1995 אף זכתה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים. כן זכתה בפרס הראשון על שם יהודה עמיחי, ובפרס עיריית חולון. בשנת 2002 שיתפה פעולה עם האמנית הפלסטית איריס איריסיה קובליו בספר "מחברת החלומות", ששילב שירים קצרים ועבודות פלסטיות הנוגעות בנושא החלום.
בשנת 2002 הצטרפה לצוות המרצים במכללת עלמא לתרבות עברית, והמשיכה ללמד במכללה שנת 2008. בשנת 2004 הועלה לראשונה, במסגרת פסטיבל ישראל, המופע "ינשופות" - תיאטרון תנועה מוזיקלי המבוסס על שיריה (בימוי: נועה לב, מוזיקה: מיקה דני). בשנת 2006 ראה אור בהוצאת Graywolf בארצות הברית הספר "Look There", המכיל מבחר משיריה בתרגומה של ליסה כץ. בשנה זו אף שימשה, יחד עם פרופ' אריאל הירשפלד, כמנהלת אומנותית לפסטיבל השירה הבינלאומי במשכנות שאננים בירושלים. בשנת 2007 עלה במסגרת פסטיבל ישראל מופע ובו ביצעו קורין אלאל, אפרת גוש ורונית רולנד לחנים חדשים מאת המוזיקאית אלונה טוראל לשיריה של משעול.
לימדה במסלול לכתיבה של אוניברסיטת תל אביב, וכן באוניברסיטת בן-גוריון ובאוניברסיטה העברית. ניהלה בשנים 2011 עד 2014 את בית-הספר לשירה של "הליקון", ומנחה סדנאות כתיבה במסגרות שונות. השתתפה בפסטיבלים רבים לשירה בארץ ובעולם.
אחדים משיריה של משעול הולחנו, בעיקר על ידי קורין אלאל, שבאלבומה "פשוט כל כך" משנת 2008 כלולים חמישה שירים שכתבה משעול. אלאל גם הלחינה את שירה של משעול "נשימה" לזמרת רוני אלטר. שיר נוסף של משעול שזכה ללחן הוא "הצריף", שהלחינה ושרה יהודית רביץ.
ב-2018 הועבר ארכיונה האישי של משעול לספרייה הלאומית בירושלים, ובו כתבי היד שלה, טיוטות, תצלומים, יומנים אישיים, יומני חלום ומכתבים שקיבלה מאנשי רוח ומבקרים.
מונתה לסופר אורח לשנת 2020–2021 במכון הישראלי ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית ירושלים.
חיים אישיים
מתגוררת בכפר מרדכי עם בעלה גיורא העוסק בחקלאות. בתה היא הזמרת-יוצרת מאיה משעול, ובנה אורי משעול הוא יזם בתחום ההי-טק והחינוך ומוזיקאי.
טבעונות וזכויות בעלי חיים
משעול היא טבעונית ותומכת בפעילות לזכויות בעלי חיים, וברבים משיריה היא עוסקת בנושא זה. בין השאר ניתן למצוא בשיריה מחאה נגד תעשיית הבשר על ניסויים בבעלי חיים ועל נטישת כלבים. השיר "אפרוח" מורכב כולו מטקסט מתוך התקנות שקבע משרד החקלאות לחוק צער בעלי חיים, המורות כיצד יש לגרוס אפרוחים כאשר אין להם ערך כלכלי לתעשיות הבשר או הביצים.
ניתוח וביקורת
בשנת 2003 הוציאה משעול אוסף משיריה עד כה, הכולל מסה מקיפה מאת חוקר הספרות דן מירון. במאמר, שכותרתו "הסיבילה הקומית", ניתח מירון את עולמה השירי של משעול החל מספריה הראשונים, וקבע בין השאר כי. עם זאת, במעמדה המרכזי של משעול בשירה העברית הטילו ספק מספר מבקרים, בהם יצחק לאור וגבריאל מוקד, המגדיר אותה כ"משוררת מן השורה השנייה".
רבי תנחומא
רבי תנחומא בר אבא היה אמורא מארץ ישראל בדור השישי, מגדולי בעלי האגדה והמדרש. חי במחצית השנייה של המאה הרביעית לספירה. תלמידו של רב הונא השני. חי בעיירה נווה המצויה כיום בחלקו הסורי של הגולן.
שמו של רבי תנחומא נודע בעיקר בשל עיסוקו בתחום האגדה והמדרש. מדרש תנחומא, המיוחס לו, מהווה כינוס של יצירתו בתחומים הללו.
בתלמוד הירושלמי מכונה רבי תנחומא 'איסכוליסטיקא', שמשמעו ביוונית - מלומד. יש אזכורים לוויכוחים שלו עם 'מלך' (כנראה שליט מקומי נוצרי) שהציע לאחד את עם ישראל עם הנוצרים. לפי המסופר בתלמוד הבבלי תשובתו של רבי תנחומא למלך כמעט ועלתה לו בחייו. ישנן עדויות לוויכוחים של רבי תנחומא עם חכמי הנצרות.
באנטיוכיה, התווכח רבי תנחומא עם חכמים שהאמינו בדואליזם.
במדרש מסופר, שבימיו של רבי תנחומא הייתה עצירת גשמים. אנשי עירו באו לפניו וביקשו ממנו שיגזור תענית ציבור, כדי שתפילתם ותעניתם של כל אנשי העיר תגרום לירידת הגשמים. רבי תנחומא גזר שתי תעניות, ולא ירדו גשמים. בפעם השלישית קם ודרש בציבור, שכל אחד ילך ויקיים מצוות צדקה ככל יכולתו, כדי לזכות את ישראל שיהיו ראויים לגשם. קם אחד האנשים משומעי לקחו של רבי תנחומא, לקח מביתו כסף, ויצא לשוק. בדרך פגשה אותו גרושתו, ניגשה אליו ואמרה לו: תזכה בי היום במצוות צדקה, כיוון שמיום שיצאתי מביתך לא ראיתי טוב. ראה אותו אדם שגרושתו נמצאת במצב קשה מאוד, שלא היו לה בגדים כראוי והייתה שרויה בצרה גדולה, התמלא עליה ברחמים ונתן לה סכום כסף ממה שהיה בידו, והלך לו. באותה שעה שדיבר עם גרושתו בשוק, עמד אדם אחד וצפה בהם. בא לפני רבי תנחומא ואמר לו: כיצד אתה יושב כאן בבית המדרש כאשר נעשית עבירה? רבי תנחומא התעניין במה מדובר, והצופה סיפר לו שראה את אותו אדם מדבר עם גרושתו בשוק ונותן לה מעות. קרא רבי תנחומא לאותו אדם ואמר לו: "אינך יודע שהעולם בצער? בני האדם נמצאים בצער, הבהמות נמצאות בצער... ואתה הולך לגרושתך ונותן לה כסף? אינך יודע שלא נכון להתנהג כך?" בתגובה לדבריו, טען אותו אדם שרבי תנחומא בעצמו דרש את הפסוק "ומבשרך לא תתעלם" על גרושתו, ורבי תנחומא בעצמו אמר שכל אחד ילך ויקיים מצוות צדקה ככל יכולתו!
המדרש מספר, שבזכות מעשה זה הצליח רבי תנחומא לגרום לירידת הגשמים, וכך לשונו:
היהודי הנצחי (מחזה)
היהודי הנצחי (ביידי: דער אייביגער איד) הוא מחזה יידי שפרסם דוד פינסקי ב-1906. המחזה הועלה בתיאטרון "הבימה" בשנת 1906 וכן במוסקבה תורגם לעברית והועלה בשנת 1919, לפני עליית התיאטרון לארץ ישראל.
עלילה
המחזה הוא טרגדיה משיחית המתחוללת בתקופת חורבן בית המקדש השני. העלילה מתקיימת ב"בירת ארבע" עיר הנמצאת במרחק מספר ימי הליכה מירושלים. תקופת המחזה היא מעט אחרי המצור הרומאי על ירושלים במהלך המרד הגדול. בתקופת השמועות שירושלים נכבשה על ידי השלטון הרומי, מגיע זר לעיר ומספר סיפור מוזר על מסעו למצוא ילד שנולד באותה השעה בה בית המקדש חרב, מכיוון שהוא נועד להיות המשיח. זקני העיר מסרבים להאמין לסיפורו: למעשה, הם אינם מוכנים להאמין שירושלים באמת נכבשה. הזר כמעט נסקל למוות על ידי תושבי העיר, אך הוא מצליח לברוח. בנקודה זו, מגיעה אישה צעירה ומספרת כי היא ברחה מההרס והטבח שמתחוללים בירושלים. שליחים אחרים מגיעים עם דיווחים שגם אחרים נמלטו מהרומאים. האישה מקוננת על כך שתינוקה מקולל מכיוון שהוא נולד באותה השעה שבית המקדש נחרב. זקני העיירה כעת משוכנעים בסיפורו של הזר ומסעו למצוא את הילד. באופן טרגי, ברגע זה, משרת זועק כי הילד נעלם בסופה. ובזמן שתושבי העיר עסוקים בלהביע את תדהמתם לנוכח אירועים אלה, הזר יוצא כדי להמשיך בחיפושיו אחר המשיח.
בתקופת השואה
חברי אגודת "הברית העברית" בגטו וילנה ביקשו להעלות את המחזה בגטו. בין חברי האגודה היו רבים מאנשי המחתרת, ביניהם מרדכי טננבוים-תמרוף, אבא קובנר ומארק דבורז'צקי. מכיוון שהטקסט השלם לא נמצא, הועלה שחזור של המחזה בימיו האחרונים של הגטו, ביוני 1943. את ההצגה ליוותה תזמורת ומקהלה, והתלבושות נתפרו מציציות וטליתות, כך שהעניקו לשחקנים מראה המזכיר יהודים בתקופת בית שני.
בהתאם לעקרונות "הברית העברית", לפיהם "עד ליומו האחרון של הגטו צריכה להישמע בו המלה העברית", הועלה המחזה בשפה העברית. השחקנים במחזה היו חברי תנועות הנוער שבתום יום עבודה עשו חזרות. בין השחקנים הייתה מרים גניאנסקי שנהרגה מאוחר יותר כפרטיזנית. כותבי יומנים מגטו וילנה מזכירים את המחזה ברשימותיהם, ביניהם זליג קלמנוביץ' והרמן קרוק.
מעדותו של מארק דבורז'צקי במשפט אייכמן:
The Boy Is Mine (אלבום)
The Boy Is Mine (בעברית: הבחור הזה שלי) הוא אלבומה השני של הזמרת מוניקה אשר יצא על ידי אריסטה רקורדס ב-14 ביולי 1998 בארצות הברית. באלבום זה מוניקה הייתה יותר מעורבת ביצירת האלבום בניגוד לאלבומה הקודם דבר אשר לטענה היה נראה כמו "התקדמות טבעית". מבחינה מוזיקלית מוניקה עבדה על האלבום עם מפיקים מתחום ה-R&B, גוספל וההיפ-הופ כמו דאלס אוסטין, קולין וולף ודארלי סימונס לצד מפיקים מז'אנרים אחרים כמו דייוויד פסוטר, רדוני ג'רקינס ודיאן וורן.
האלבום קיבל ביקורות חיוביות מהמבקרים ואף זכה להצלחה מסחרית. הוא הגיע למקום ה-8 בארצות הברית ונהיה לאלבום הראשון שלה להיכנס לעשירייה הפותחת במדינה. במצעד אלבומי ה-R&B האמריקאי זכה גם להצלחה כאשר הוא הגיע למקום השני. הצלחתו בארצות הברית הובילה אותו בסופו של דבר למכור 3 מיליון אלבומים במדינה ובכך להגיע למעמד פלטינה משולשת נכון לנובמבר 2014. בניגוד לאלבומה הקודם אלבום זה גם זכה להצלחה מחוץ לארצות הברית כאשר הגיע ל-20 העליונים במדינות כמו צרפת, יפן והולנד ונכון להיום הוא נחשב לאלבום המצליח ביותר שלה.
מתוך האלבום יצאו 5 סינגלים: הראשון היה שיר הנושא בשיתוף עם הזמרת ברנדי נורווד. השיר זכה להצלחה אדירה כאשר הגיע למקום הראשון בארצות הברית שם שהה 13 שבועות מה שהפך אותו לבין השירים ששהו הכי הרבה זמן אי פעם בפסגת המצעד ולדואט הנשי ששהה הכי הרבה זמן אי פעם בפסגת המצעד. בנוסף הוא הפך לשיר הנמכר ביותר באותה שנה במדינה ואף בסוף העשור הוכתר כשיר ה-8 המצליח ביותר באותו עשור במדינה ולימים נכנס לרשימת 100 השירים הכי מצליחים בהיסטוריית המדינה. בנוסף הוא גם הגיע למקום השני במצעד האירופאי הכללי ולמקום הראשון במדינות כמו ניו זילנד וקנדה ולמקום ה-3 באוסטרליה. "The First Night" יצא כסינגל השני מהאלבום ולאחריו השיר "Angel of Mine" כסינגל השלישי מהאלבום ושניהם המשיכו את קו ההצלחה של שיר הנושא והגיעו גם הם למקום הראשון בארצות הברית ובכך האלבום הצליח להכניס 3 שירים למקום הראשון במדינה. הסינגלים האחרונים מהאלבום היו השירים "Street Symphony" ו-"Inside" אך הם לא הצליחו לשחזר את הצלחת השירים הקודמים.
רוברט סטורואה
רוברט סטוּרוּאָה (בגאורגית: რობერტ სტურუა; נולד ב-31 ביולי 1938) הוא במאי תיאטרון גאורגי שזכה לתהילה בינלאומית בזכות האינטפרטציות המקוריות שלו ליצירותיהם של ברכט, שייקספיר וצ'כוב. הוא מכהן כמנהל תיאטרון רוסתוולי בטביליסי גאורגיה והוא מביים הפקות בכל רחבי העולם: באנגליה, בגרמניה, בפינלנד, בארגנטינה, ביוון, בטורקיה ובישראל.
בישראל הועלו ההצגות "מעגל הגיר הקווקזי" של ברכט ו"ריצ'רד השלישי" של שייקספיר, בבימויו בפסטיבל ישראל. וכן הוא ביים בקאמרי את ההצגה "פעורי פה" של חנוך לוין.
ביוגרפיה
סטורואה היה תלמידו של מיכאיל טומאנישווילי במכון לתיאטרון של טביליסי על שם שותא רוסתוולי. הוא סיים את חוק לימודיו בשנת 1961, והחל בקריירה שלו בתיאטרון שותא רוסתוולי, ובשנת 1979 התמנה לתפקיד מנכ"ל התיאטרון, ובשנת 1982 הוא התמנה לתפקיד המנהל האמנותי הראשי.
יצירתו
בשנות ה-90 של המאה ה-20 השתנה כיוון עבודתו לתוך עולמו הפנימי. עבודותיו כללו את "החיים הם חלום" של פדרו קלדרון (Pedro Calderón) (1992), "הנפש הטובה מסצ'ואן" של ברכט (1993), "הבשורה על פי יעקב" המבוסס על ספר אלפבית של יעקב גוגבשווילי (1995), "למרה" של גריגול רובכידזה (1996). בשנות ה-2000 קיבלה עבודתו של סטורואה גוון פילוסופי יותר בהרהורים על הנצח והאיזון הנכון בין החיים והמוות. השפה המטפורית של עבודותיו האחרונות היא פואטית יותר וכוללות את פנטזיה "סטיקס" על פי הסימפוניה לתזמורת של גיה ק'אנצ'לי (2002), שתי גרסאות חדשות של המלט בטביליסי (2001, 2006) ומחכים לגודו של סמואל בקט (2002).
בגטלה ללא טונאליות
בגטלה ללא טונליות (בצרפתית: Bagatelle sans tonalité) S.216a ברשימת סירל, היא יצירה לפסנתר סולו שחיבר פרנץ ליסט בשנת 1885.
ג'יימס סיילאס
ג'יימס אדוארד סיילאס (באנגלית: James Edward Silas; נולד ב-11 בפברואר 1949) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגות ה-ABA וה-NBA בין השנים 1972–1982. ממוצעיו הכוללים בשתי הליגות הם 16.1 נקודות, 3.8 אסיסטים ו-3.0 ריבאונדים למשחק.
בגטלה ללא טונאליות
הגם שהיצירה מבטאת חריגה מהטונליות היא נחשבת על פי רוב לחיזוי הכיוון של אמנות המוזיקה ולא כחלק מהתנועה האטונלית. על פי מספר מבקרי מוזיקה, ראוי לראות בבגטלה את הואלס החמישי בסדרת "ואלס מפיסטו".
ג'יימס סיילאס
בפברואר 1984 הופרשה גופייתו, עם המספר "13", על ידי סן אנטוניו ספרס. בשנת 1997 נבחר לקבוצת כל הזמנים של ה-ABA, כאחד מ-30 השחקנים הגדולים בתולדות הליגה.
קריירת מכללות
סיילאס נולד וגדל בעיר טלולה שבלואיזיאנה, ובין השנים 1968–1972 למד באוניברסיטת סטיבן אוסטין אשר בנקודוצ'ס, טקסס. בעונתו הרביעית והאחרונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 30.7 נקודות בממוצע למשחק, והוביל את הקבוצה למאזן ניצחונות 29–1.
קריירת משחק
סיילאס נלקח בבחירה ה-70 של דראפט ה-NBA 1972 על ידי יוסטון רוקטס, אך שוחרר ממנה לפני פתיחת העונה וחתם על חוזה בדאלאס צ'אפרלס מליגת ה-ABA. בעונתו הראשונה בדאלאס קלע 13.7 נקודות בממוצע למשחק, ונבחר לחמישיית הרוקיז של העונה. בקיץ 1973 עבר המועדון לסן אנטוניו, ושינה את שמו לסן אנטוניו ספרס. בעונת 1974/1975 השתתף סיילאס במשחק האולסטאר של ה-ABA ונבחר לחמישייה השנייה של העונה לאחר שרשם ממוצעים של 19.3 נקודות ו-4.9 אסיסטים למשחק. בעונה העוקבת השתתף בשנית במשחק האולסטאר ונבחר לחמישיית העונה הראשונה, לאחר שקלע 23.8 נקודות ומסר 5.4 אסיסטים בממוצע למשחק.
בשנת 1976 עברו הספרס לשחק בליגת ה-NBA. בשתי העונות הבאות מיעט סיילאס לשחק, בשל פציעה בברכו, ותרם כ-6 נקודות בממוצע למשחק בלבד. בעונת חזר לכשירות מלאה, וסייע לסן אנטוניו להעפיל לגמר האזור המזרחי עם ממוצע של 16.0 נקודות למשחק. בשתי עונותיו האחרונות בקבוצה המשיך להציג יכולת גבוהה, כשקלע 17.7 נקודות וחילק 4.2 אסיסטים בממוצע למשחק.
ביוני 1981, לאחר 9 עונות עם הצ'אפרלס/ספרס, נשלח סיילאס בטרייד לקליבלנד קאבלירס בתמורה לבחירת דראפט עתידית. בעונתו היחידה בקליבלנד קלע ממוצע של 11.2 נקודות למשחק, בטרם פרש ממשחק.
חדשות (תקשורת)
חדשות הן רכיב ענייני השעה של מערכות התקשורת המופצת והמשודרת: בעיתונות הכתובה, ברדיו, בטלוויזיה ובמרשתת. בעבר חדשות הופצו "מפה לפה" - מפי השמועה, ובעידן האינטרנט לעיתים בתפוצה בינאישית, דרך דואר אלקטרוני או פרסום ברשתות חברתיות.
תולדות המושג
בממלכות קדומות, הייתה הפצת כרוזים, ומהם נודע לעמים השונים על חוקים וכן על אירועים שונים. כמו כן סיפורי תולדות הזמן הונחלו בכתב ובעיקר על פה. על שימוש בהפצת חדשות בכתב, ידוע כבר בממלכה המצרית בידי פרעונים עוד משנת 2400 לפנה"ס.
בממלכה הפרסית, עוד מימי כורש הראשון, הכרזות המלוכה נקראו פצ'גן, ונשלחו באמצעות שליחים רכובים "חצ'רנים", בדרכים שנוצרו במיוחד לשם כך. בממלכה הרומית לפחות מימי יוליוס קיסר, הועברו רשומות יומיות (אקטא דיורנא) שנחקקו באבן או בלוח מתכת, ונתלו במקום בולט בכל ערי הממלכה.
בימי הביניים באירופה החלה תנועת סחר נרחבת ביבשת, וב-1556 ידוע דפי הכרזה קבועים שיצאו לאור בידי ממשלת ונציה בשם נוטיצי סקריטה (דף חדשות), אשר עלה מטבע 'גאזט' ונציאני אחד. בהמשך עיתונים רבים נקראו גאזט על שם מטבע זו. באותה עת, נמצא בממלכת סין תחת שושלת מינג אזכור להפצת הודעות פרטית בשנת 1582 בפקינג. אולם העיתון הראשון בעולם נחשב העיתון הגרמני Relation aller Fürnemmen und gedenckwürdigen Historien - קורות העיתים המיוחדים והחשובים, בידי יוהאן קארלוס, בעיר העצמאית שטרסבורג, בממלכה הרומית, החל משנת 1605 כפי שהוכח בשנת 2005 לאחר ויכוחים רבים. עיתונים אחרים החרו החזיקו אחריו. עיתונים אלו הודפסו כספרים, אחת לשבוע. רק בשנת 1618 החלו להופיע עיתונים בתבנית של דף בודד או דפים אחדים, והראשון מביניהם Courante uyt Italien, Duytslandt, &c ההולנדי, באמסטרדם.
סוכנות החדשות העתיקה ביותר היא AFP (אגנס פרנס פְּרֶס - סוכנות החדשות של צרפת) שנוסדה בשנת 1835 בידי המתרגם שארל לואי הבס.
בעת החדשה החדשות הובאו בידי עיתונאי ל'חדר החדשות' או שהם נמסרו בהודעה טלפונית, שם שודרו בשירות טלגרפי או נערכו ונמסרו לסדר הדפוס, יחד עם סיפורי חדשות אחרים. עם התפתחות שידורי הטלוויזיה במאה ה־20 הפכו מהדורות החדשות המרכזיות בטלוויזיה לפורמט נפוץ לצריכת חדשות.
ברבות השנים, חלו שינויים באופיים של שידורי החדשות. אם בעבר מגיש החדשות היה בדרך כלל גבר, או זוג מגישים של גבר ואישה, ניתן לראות בחלוף השנים יותר ויותר נושאות בתפקיד זה באופן יחידני.
אופן צריכת החדשות משתנה בעשורים הראשונים של המאה ה־21, עם עלייתם של מדיומים מקוונים דוגמת אתרי חדשות, יישומוני חדשות השולחים התראות עדכונים, רשתות חברתיות ועוד.
חדשות מקיימות וסביבתנות החדשות
לאור עידן המידע והנגישות למידע ולפרשנות בערוצים רבים ובכמות עצומה, הציע פרופ' מיכאל שודסון, מבית הספר לעיתונות באוניברסיטת קולומביה לחשוב מחדש על כל הידוע לנו בעניין עיתונות. עיתונאי יכול להיות כל אדם בעל מחשב ומקלדת (הדברים נכתבו לפני הפצת הטלפונים החכמים) בכל מקום, ובכל רגע נתון, והוא עצמאי וחופשי יותר, ופחות תלוי בממסד. האם המדווח חייב להיות עיתונאי מומחה? האם כל אחד יכול לעסוק בעיתונאות? לדעת שודסון, שאלות אלו מגדירות מחדש את מושג החדשות בפרט והעיתונאות בכלל. הוא זיהה שישה תחומים בהן השתנתה "סביבת החדשות":
לדבריו, שינויים אלו, שלא ניתן להתעלם מהם, מובילים לסוג חדש של עיתונאות, שיש בה חסרונות ויתרונות, אך יש להכיר בקיומה, כעתיד.
השפעת צריכת חדשות על האדם
תפיסה מקובלת היא שחשוב לצרוך חדשות באופן קבוע. עם זאת, יותר ממחצית האמריקאים שנשאלו בנושא, טענו שחדשות גורמות להם לתחושת לחץ, ורבים גם ציינו תחושות חרדה, עייפות או אובדן שינה כתוצאה מכך.
מחקר משנת 2011 של גרהאם דייווי וונדי ג'ונסון הראה שחשיפה של כ-15 דקות לחדשות שליליות משפיעה לרעה על מצב הרוח ומגבירה בקרב הנבדקים דאגות אישיות גם בנושאים שאינם קשורים ישירות לתכנים שנצפו. מחקר נוסף הראה שלקח זמן ממושך להשפעות שליליות כאלו לחלוף ללא סיוע של טכניקות בפסיכולוגיה דוגמת תרגילי הרפיה. למרות ההשפעות השליליות על מצב הרוח, צרכני תוכן רבים נוהגים לחזור ולצרוך חדשות באופן קבוע. גרהאם דייווי וחוקרים אחרים משייכים חזרתיות זו להטיה קוגניטיבית בשם הטיה שלילית, שהיא נטייה טבעית של מוח האדם לחפש איומים.
בישראל
בעשורים הראשונים לקיומה של ישראל, רבים צרכו חדשות באמצעות עיתונים ורדיו, ובהדרגה המדיום המרכזי לצריכת חדשות עבר למהדורות החדשות בטלוויזיה.
בתחילה שודרו מהדורות חדשות ברדיו מספר פעמים ביום, ועם הזמן עלה מספר המהדורות עד לשידורן אחת לשעה, ובערוצים מסוימים גם כל חצי שעה. בטלוויזיה החדשות שודרו בשעת הערב, תחילה בערוץ היחיד בתוכנית שנקראה מבט לחדשות, שהייתה המהדורה המרכזית הראשונה בישראל. כיום חדשות ומבזקי חדשות מגיעים דרך המרשתת, בשפות רבות ובתבניות רבות. כיום יש גם ערוצים רבים, ברדיו, בטלוויזיה במרשתת ואף בעיתונות מודפסת, מקומית, כלל ארצית וגם עולמית, ביניהם המוקדשים לחדשות בלבד או כמעט רק להן, בעוד אחרים מתעלמים מן החדשות לחלוטין. לאורך השנים התקיימו תוכניות הלועגות למהדורות החדשות, או מחקות אותן. ישנם רשתות חברתיות ואתרי ויקי עם עריכה פתוחה, וכן רשימות מרשתת המוקדשים לחדשות.
אופי החדשות ואופן הצגתן השתנה עם השנים, והרצינות האופפת אותן הלכה ונשחקה.
בישראל של ראשית המאה ה־21 הולך ופוחת בהדרגה שיעור הצפייה וההאזנה למהדורות החדשות בטלוויזיה וברדיו.
על פי חוקר התקשורת עקיבא כהן יש לתופעה זו שלושה גורמים מרכזיים. ראשית, מתחזקים התחליפים למהדורות החדשות במדיומים אחרים, דוגמת יישומוני חדשות או פיד ברשתות חברתיות. סיבה משלימה היא שמהדורות החדשות המרכזיות משובצות באופן מסורתי בשעות הפריים טיים בערב, ועד לשעה זו גם הציבור המתעניין בחדשות כבר התעדכן בחדשות המרכזיות לאורך היום במדיומים המיידיים.
סיבה נוספת שמציע כהן קשורה לעומס המידע, קצב מהיר ובחירות סגנוניות של הגשת המידע במאה ה־21, שיוצרים עבור הצופים קושי לעבד את המידע באופן יעיל, ודורשות ממנו מאמץ מנטלי מתמשך.
הדרקון: סיפורו של ברוס לי
הדרקון: סיפורו של ברוס לי (באנגלית: Dragon: The Bruce Lee Story) הוא סרט ביוגרפי בדוי למחצה המגולל את סיפורו של השחקן והמומחה לאמנויות הלחימה ברוס לי, בכיכובם של ג'ייסון סקוט לי (אין קרבה ביניהם) כברוס לי, לורן הולי (כלינדה אמרי) ורוברט וגנר. הסרט בוים בידי רוב כהן ונכתב בידי כהן, אדוארד חמרה, וג'ון ראפו.
עלילה
הסרט נפתח בחלום בלהות שחולם אביו של ברוס לי. האב רואה שד בשריון ימי-ביניימי שרודף את ברוס לי הצעיר. ברוס לי נראה כילד מקבל הדרכה מידיו של מורהו ייפ-מן באמנויות הלחימה הסינית ווין צ'ון בהונג קונג והוא נראה בקטע מהיר מתאמן תוך כדי שהוא מתבגר בגיל.
ברוס לי מגיע למסיבה שם קבוצת מלחים בריטים שתויים מטרידים נערה סינית. ברוס נלחם בהם ומנצח אותם למרות שהם עולים עליו במספרם. הוא עוזב את המקום עם האשה כשנשמעות סירנות המשטרה. כשברוס שב הביתה, אביו אומר שהמשטרה מחפשת אחריו. אחד מהמלחים הוא אחיינו של פוליטיקאי רב-עוצמה בהונג קונג. אביו אומר לברוס שהוא חייב לעזוב את הונג קונג בגלל התקרית וגם כי השד בא לתפוש אותו. הוא מציע שברוס יסע לאמריקה. כשברוס מפקפק בכך, אביו מסביר לו שברוס נולד בסן פרנסיסקו כשאביו ערך שם סיור הופעות ביחד עם האופרה הקנטונזית של הונג קונג. ברוס רואה את תעודת הלידה שלו בפעם הראשונה. לברוס לא צפויות בעיות להיכנס לארצות הברית מכיוון שהוא אזרח אמריקני. אביו נותן לו כסף רב, כסף אותו חסך לימים כאלה. האב מבקש מברוס להצליח, להיות סיפור הצלחה גדול כל כך ששמו ילך לפניו עד להונג קונג.
כשברוס מגיע לארצות הברית הוא מתחיל לעבוד כשוטף כלים במסעדה סינית. הוא חי בדירה קטנה וקורא ספרים של ארנסט המינגוויי וסופרים נוספים. אחת מהעובדות במקום מתחילה איתו והם מבלים את הלילה בדירתו. כשהשניים מפלרטטים במסעדה למחרת, הטבח הזקן מקנא ותוקף את ברוס עם קוצץ בשר. ברוס בועט בו לכיריים וחולצת האיש עולה בלהבות. העובדים האחרים מכבים את השריפה וזורקים את ברוס לסמטה האחורית. אחדים מהם יוצאים אחרי ברוס כדי להרביץ לו, חמושים בקוצצי בשר. ברוס מתגונן ומצליח להדוף אותם עד שבעלת המסעדה (אותה משחקת ננסי קוואן) מגיעה ואומרת לכולם להיכנס פנימה. ברוס מאבד את עבודתו אבל הבעלים מעניקה לו הלוואה לכל מטרה ומשכנעת אותו להשתמש בכסף כדי להשקיע בו בהשכלתו למען עתידו.
ברוס לי נרשם ללימודים באוניברסיטה ובהיותו במכון הכושר הוא זוכה להערות גזעניות מעמיתיו הסטודנטים שחושבים שהוא קוריאני, זאת על רקע מלחמת קוריאה שהתחוללה באותה עת. ברוס נלחם אתם ומביס אותם וכמה מהם מבקשים ממנו ללמד אותם את סגנון הלחימה שלו. בשיעורים אלה פוגש ברוס אשה ושמה לינדה אמרי (לורן הולי) שמצטרפת לכתה, ובהמשך השניים מתחילים לצאת. לינדה מציעה שברוס יפתח בית ספר לאמנויות לחימה. אחרי שברוס פותח את בית הספר צופים בקטע מחלום שבו שד מוצא את ברוס ותוקף אותו. לאחר שבית הספר זוכה להצלחה, כמה אמני אמנויות לחימה סיניים רבים עם ברוס לי בטענה שאסור לו ללמד לא-סיניים את אמנויות הלחימה הסיניות וכשלא הסכים עמם הם מציעים ליישב זאת בקרב. הוא נלחם נגד ג'וני סאן וזוכה בקרב, אבל כשהקרב מסתיים וברוס מסתובב סאן בועט בו בגב ומשתק אותו. כשהוא נכה ומשתקם בבית החולים כותב ברוס לי ביחד עם לינדה את הספר "הטאו של ג'יט קון דו" (The Tao of Jeet Kune Do) לינדה גם מבשרת לו שהיא בהריון. וקוראת לילד ברנדון.
אחרי שברוס לי משתקם ושב ללכת הוא משתתף בתצוגת אמנויות לחימה של אד פרקר ומציג את אמנות הלחימה שלו והוא אומר שינצח כל אדם מהקהל שיסכים להילחם עמו תוך שישים שניות, לפתע ג'וני סאן מגיח מהקהל ונענה לאתגר. בתחילה סאן גובר עליו, אבל בסיום ברוס מעיף אותו מעל החבלים. בתום הקרב ברוס פוגש את ביל קריגר והם הוגים את הרעיון של תוכנית הטלוויזיה "הצרעה הירוקה" (Green Hornet). ברוס וביל עובדים יחדיו ומתכננים ליצור סדרת קונג פו. במסיבה לכבוד הסדרה, מבשרת לינדה לברוס שהיא בהריון עם ילדם השני שאנון ומייד אחר-כך מודיעים על ביטולה של הסדרה "הצרעה הירוקה". הסדרה "קונג פו" משודרת בטלוויזיה, אבל בכיכובו של דייוויד קאראדין, שחקן לבן במקום ברוס לי (קריגר בגד בלי בשל צבע עורו).
ברוס לי מתחיל לעבוד על הסרט הראשון בכיכובו "הבוס הגדול". בעת צילומי סצנת הסיום, הנערכת במפעל קרח, הוא מתכונן לצילומי קרבות עם השחקנים, במקום זאת מגיע למקום רכב מסחרי ומתוכו יוצא אחיו של ג'וני סאן שבא לנקום את התבוסה של אחיו, אחרי קרב אכזרי, ברוס מצליח לגבור עליו.
ביל קריגר מופיע בחדר העריכה ומציע לברוס לי לככב בסרט הוליוודי עתיר תקציב. אחרי כן בביתם, לינדה אומרת לברוס שהיא שבה לאמריקה עם ברנדון ושאנון, ברוס מתרגז כי הוא זכה ליחס לא הוגן מידי הציבור האמריקני בהשוואה לילידי הארץ. באי-רצון הוא שב לאמריקה לנסות שוב את מזלו.
ביום ה-32 של צילומי הסרט "הדרקון" ברוס נקלע בדמיונו לקרב עם השד ולבסוף מנצח אותו. בסיום הסרט אנו רואים את צילומי קטעי הסיום של הסרט "הדרקון", עם דיבוב של אשתו לינדה המודיעה לנו על מותו לפני שהסרט יצא לבתי הקולנוע.
מוזיקה
הפסקול של רנדי אדלמן, המושמע בקדימוני הסרט, ידוע מאוד, במיוחד נעימת האהבה "ברוס ולינדה". שיר אחר, שלא ניתן עליו מזכה הוא "Green Onions" בקטע הקרב במסעדה.
ההפקה
השחקנים הראשיים, ג'ייסון סקוט לי ולורן הולי, התאמנו לקראת הסרט במשך חודשים בג'יט קון דו, אמנות הלחימה שהמציא ברוס לי, תחת הדרכתו של תלמידו לשעבר של לי שנהפך למדריך, ג'רי פוטיט. ג'ייסון סקוט לי המשיך להתאמן בג'יט קון דו בהדרכתו של פוטיט מאז 1993. פוטיט גם מגלם את עצמו בסרט. ניתן לראות אותו ברקע רבות מהסצינות.
המצבה שברוס (ג'ייסון סקוט לי) שאותה מאלץ השד את לי לראות בחלום הבלהות לקראת סיום הסרט היא על קברו האמיתי של ברוס לי. התמונה שלה שונה מזו הקיימת במציאות, אבל תאריך הלידה, תאריך המוות והכתובת על המצבה הן זהות.
תפקיד ברוס לי בסרט הוצע לראשונה לבנו במציאות, ברנדון לי, שסירב לכך. ברנדון לי מת בתאונה כשצילם את הסרט "העורב" במרץ 1993, פחות מחודשיים לפני שהסרט יצא לבתי הקולנוע. הסרט "דרקון" מוקדש לזכרו בסיום הקרדיטים. את ברנדון הילד משחק בסרט יאן מ. פרקר.
לשאנון לי, בתו של ברוס לי, יש הופעת אורח בסרט כזמרת בסצנת המסיבה (שרה את "קליפורניה החולמת"), כשברקע אנחנו רואים את לינדה מספרת לברוס שהיא בהריון בפעם השנייה ומדובר בבתם שאנון.
ואן ויליאמס, שכיכב לצידו של ברוס לי בסדרת הטלוויזיה משנות השישים "הצרעה הירוקה" מגלם בסרט "דרקון" את דמותו של במאי הסדרה. אולם בניגוד למה שמתואר בסרט, הרי שבמציאות ויליאמס לחץ על האולפנים על כך שברוס לי יקבל זמן מסך זהה לשלו, אבל מאמציו עלו בתוהו.
הסרט מבוסס על הספר "ברוס לי: האיש שרק אני הכרתי" (Bruce Lee: The Man Only I Knew) אותו כתבה לינדה לי קולדוול, אלמנתו של ברוס לי.
וונג ג'ק מן לא בעט בגבו של ברוס לי כשברוס התרחק מהזירה בסיום הקרב, כפי שנראה בסרט. הקרב אכן התרחש, אבל היה זה בבית ספרו של לי, ולא במקדש הנראה בסרט. ברוס ניצח בקרב, אבל סגנון הלחימה שלו היה מוגבל מאוד באותה עת. הקרב, בו לי ניצח, אבל בקושי, היה הסיבה לכך שלי פיתח את סגנונו שלו, ג'יט קוון דו. לי אכן פצע את גבו מאוחר יותר בשל אימוני משקולות.
במציאות לא נערך קרב חוזר בין לי לוונג ג'ק מן או קרב נגד אחיו של וונג ג'ק מן בעת צילומי "הבוס הגדול". אולם, אכן נערך קרב בין ברוס לי האמיתי לבין מתאגרף תאילנדי בעת צילומי הבוס הגדול.
קבלת הסרט
הסרט גרף הכנסות של $35,113,743 בארצות הברית, ובנוסף לכך $28,400,000 ברחבי תבל. הכנסותיו הכוללות של הסרט בכל העולם היו $63,513,743.
לימור גולדשטיין
לימור גולדשטיין (נולדה ב-29 בדצמבר 1967) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה
גולדשטיין נולדה וגדלה בתל אביב. בגיל 12 עברה עם משפחתה לרמת השרון, אמה עורכת דין ואביה איש עסקים והיא הבכורה מבין שלושה ילדים. בצבא שירתה ככתבת בבטאון חיל האוויר. לאחר שחרורה עבדה תקופה קצרה ככתבת במקומון "העיר".
בוגרת החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב. חודש לפני סיום לימודיה לוהקה להצגה "על עכברים ואנשים" על פי ספרו של ג'ון סטיינבק, בתיאטרון הבימה. שם שיחקה עונה שלמה ובסיומה עברה לתיאטרון חיפה, בו עבדה במשך כ-4 עונות. לאחר מכן עברה לתיאטרון הקאמרי, שם כיכבה במספר הצגות כמו: מרתה ב"המורדים", ויולה ב"הלילה השנים עשר", קלאופטרה ב"הורדוס" ואדריאנה ב"קומדיה דל ארטה". בהמשך שיחקה ב"ליזיסטרטה" (בו הכירה את בעלה), "פרק ב'", "אחורי הקלעים" וב"הדבר האמיתי". ביולי 2006 השתתפה ב"יתוש בראש", בו שיחקה לצד שמואל וילוז'ני, ובבימויו של עמרי ניצן. בשנת 2008 שיחקה בתיאטרון הקאמרי בתפקיד ראשי את אלה, במחזה "תרה" על פי הסיפור של צרויה שלו בעיבוד למחזה של פנינה גרי ודורית גרי, ובבימוי של דדי ברון, לצד גיל פרנק, רבקה מיכאלי, אוהד שחר ונסים זוהר.
בשנת 2009 שיחקה במחזה של ענת גוב "משפחה חמה" בבימוי של עדנה מזי"א בתיאטרון הקאמרי, לסירוגין עם שרה פון שוורצה שיחקה שם את המלכה גרטרוד ב"המלט" בבימויו של עמרי ניצן, לצד איתי טיראן וגיל פרנק. שיחקה בהצגה "האריסטוקרטים" בתיאטרון הקאמרי, שעלתה בדצמבר 2010.
בשנת 2009, בעקבות פציעתה של הלנה ירלובה, החליפה אותה גולדשטיין בתפקיד חנה רובינא בהצגה "היה או לא היה".
ב-2011 הנחתה גולדשטיין את טקס הדלקת המשואות ביום העצמאות.
בשנת 2015 שיחקה במחזה מאת ריי קוני "נשוי במנוסה" בבימוי של אלון אופיר בתיאטרון הקאמרי, לצד שמואל וילוז'ני ונדב אסולין. ב-2016 השתתפה בהצגה "ארוחת טעימות" מאת שלמה מושקוביץ לצד מוטי כץ ונעמה שטרית. בשנת 2017 שיחקה במחזה "פילומנה" מאת אדוארדו דה פיליפו בבימוי של רוני פינקוביץ' בתיאטרון הבימה, לצד נתן דטנר, רבקה גור ורוברט הניג, וכן במחזה "הים הכחול העמוק" מאת טרנס ראטיגן בתיאטרון בית לסין. ב-2023 החלה לשחק במחזה "הורים איומים" מאת ז'אן קוקטו בבימוי גדי רול בתיאטרון בית ליסין.
גולדשטיין נשואה לאיש העסקים רון אבידן, מנכ"ל חברת "אזורים" והיא אם לשני בנים. מנהלת אורח חיים צמחוני מגיל שש ומתגוררת בתל אביב.
בטלוויזיה
ב-1991 השתתפה בסרט הטלוויזיה "רצח בשבת בבוקר". השתתפה בסדרה הקומית "ייסורי אפרים" (1995) לצד דבל'ה גליקמן, ובהמשך בפרק אחד בסדרה הקומית "זבנג" (1998) על פי הקומיקס של אורי פינק, בשנים עשר פרקיה של שתי עונות הסדרה של הערוץ הראשון "האישה באפור" (1999–2000). הנחתה את התוכנית "משהו מהסרטים" ששודרה בערוץ הראשון, כיכבה בדרמת הטלוויזיה הרפואית "טיפול נמרץ" (2002–2003), שם שיחקה לצד יוסי גרבר, אסתי זקהיים ואלון אופיר. השתתפה בארבע העונות הראשונות של "ראש גדול" המשודרת בערוץ הילדים של "יס". בשנת 2008 השתתפה בסדרת ההמשך של "משפחה וחצי" - "עוד משפחה וחצי" לצד נתן דטנר. ב-2010 השתתפה בעונה השנייה של סדרת הילדים והנוער הדרמה המותחנית "דאוס" המשודרת ביס ובעונה השנייה של "רוקדים עם כוכבים" המשודרת בערוץ 2, והודחה בשלב השישי. בשנת 2013 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "הבורר" בתור עמליה, אמו של נדב. ב-2017 חזרה לשחק את נורית בעונה השישית של "ראש גדול" ושיחקה בסדרה "שבאבניקים" בתפקיד ג'ני גוטליב. ב-2018 שיחקה בסדרה "סטוקהולם" בתפקיד ג'ודי אדלמן.
בקולנוע
סרטה הראשון היה הדרמה "ערב בלי נעמה" (1992) לצד דפנה ארמוני. אחרי כן שיחקה בסרטים "מנת יתר" (1993) על פי תסריט של אסי דיין, "אינג'יל" (2001) שביים ארנון צדוק, "צעד קטן" (2003) לצד אבי נשר וחלי גולדנברג, בסרטו של אורי ברבש, המבוסס על רומן מאת דוסטויבסקי, "מלח הארץ" (2006), ובשנת 2000 שיחקה לצדו של אנטוניו בנדרס בסרט האמריקאי "חוקר העצמות" שצולם בישראל, והשתתפה בסרט "הדקדוק הפנימי" על פי ספרו של דויד גרוסמן, בשנת 2007 השתתפה בסרט "תהילים" של רפאל נג'ארי. בשנת 2012 השתתפה בסרט "נמס בגשם" לצד חן יאני בבימויו של דורון ערן.
הידרוניום
הידרוניום (באנגלית: Hydronium) הוא השם המקובל לקטיון +H3O, הנוצר מפרוטונציה של מים. זהו הסוג הפשוט ביותר של יון אוקסוניום.
שם
לפי מונחון IUPAC יש לכנות את יון ההידרוניום בשם "אוקסוניום", או, כדי לזהותו באופן חד-משמעי, "הידרוקסוניום". יון אוקסוניום הוא כל יון הכולל קטיון חמצן תלת-ערכי. לדוגמה, קבוצת הידרוקסיד שעברה פרוטונציה (נוסף לה פרוטון) היא יון אוקסוניום, אך אינה הידרוניום.