cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הלורקס
הלורקס (באנגלית: Dr. Seuss' The Lorax) הוא סרט קומי-מוזיקלי באנימציה ממוחשבת בהפקת אולפני יוניברסל, המבוסס על ספרו רב-המכר של ד"ר סוס באותו השם משנת 1972. הסרט הופץ על ידי אולפני יוניברסל ויצא לאקרנים בארצות הברית ב-2 במרץ 2012.
תקציר העלילה
ההרפתקה עוקבת אחר ילד בן 12 ששמו טד בחיפושו אחר עץ אמיתי שבאמצעותו הוא מתכוון לכבוש את לבה של אודרי, נערת חלומותיו. כדי למצוא את העץ הוא צריך למצוא את אז-לי, שמספר לו כיצד נעלמו כל העצים ומה אפשר לעשות כדי להחזירם. הסרט מותח ביקורת קשה על התנהלות הכלכלה האנושית, אף שהוא קומי וחביב.
ביקורות והכנסות
הסרט זכה לביקורות מעורבות ממבקרי הקולנוע. אתר Rotten Tomatoes המרכז ביקורות קולנוע העניק לסרט דירוג משוקלל של 58%. בסוף השבוע הראשון לצאתו הכניס הסרט 70 מיליון דולר, הפתיחה השלישית בטיבה לחודש מרץ בארצות הברית, והשמינית הטובה ביותר לסרט אנימציה נכון למרץ 2012.
עבר והווה
עבר והווה (באנגלית: Past and Present) הוא טריפטיכון העשוי שלושה ציורי שמן מעשה ידי הצייר הבריטי הוויקטוריאני אוגוסטוס אג משנת 1858.
היצירה הוצגה לראשונה באקדמיה המלכותית בשנת 1858 ללא כותרת, אולם לצדה הוצג ציטוט מתוך יומן דמיוני, כחלק מהיצירה ובו נאמר:
הטריפטיכון מהווה למעשה משל לתוצאות ההרסניות של ניאוף אישה על משפחתה. האמן לא קובע אם יש להאשים את האישה או לרחם עליה, ומשאיר החלטה זו לצופה.
הרקע ההיסטורי ליצירה הוא חוק סיבות הגירושין משנת 1857 (Matrimonial Causes Act 1857) אשר העביר את ההחלטה בנושא גירושין מבתי המשפט הדתיים באנגליה לבתי המשפט האזרחיים, והגדיל את מספר מקרי הגירושין.
היצירה הושפעה מהציור מעשה ידי ויליאם הולמן האנט משנת 1853 - "המצפון המתעורר".
תיאור היצירה
בעת שהוצגה היצירה לראשונה, הוצג הציור הראשון בלוח הזמנים "הגילוי בחדר ההסבה" (שזמנו בעבר) באמצע, כאשר משני צדדיו שני הציורים בזמן הווה. הציור האמצעי הוצג כשהוא גבוה יותר משני הציורים האחרים, בניסיון ליצור מעין "פלשבק".
ג'ון רסקין תיאר את היצירה ב-8 במאי 1858 באופן הבא:
מידות התמונות 63.5 ס"מ על 76.2 ס"מ. התמונות כולן נתרמו לגלריית טייט על ידי סר אלק ולידי מרטין, לזכר ביתם נורה.
היצירות מכונות כיום:
עבר והווה - מס' 1 (ביש מזל)
היצירה הראשונה מתארת חדר הסבה ויקטוריאני של בני מעמד הביניים. ברקע ניתן לראות קמין ומעליו מראה מוזהבת. אם המשפחה שוכבת על השטיח הירוק לפני בעלה, כמתעלפת. לאישה צמידים בצורת נחש מוזהב, הדומים בצורתם לאזיקים.
האב יושב על הכיסא שבידו מכתב המספר על ניאופה של אשתו.
שתי הילדות משחקות ברקע. בית קלפים שהן בנו על גבי רומן מאת אונורה דה בלזק מתמוטט לרצפה.
על השולחן חצי תפוח בו נעוץ סכין. התפוח רקוב ומלא תולעים. על הרצפה מחצית התפוח השנייה.
משני צידי הקמין שתי תמונות - גירוש אדם וחוה מגן עדן (הנושא את הכותרת "הנפילה") ותמונות אונייה טרופה (הנושא את הכותרת "נטישה").
במראה שברקע התמונה ניתן לראות את דלת הבית הפתוחה, דרכה תעזוב האישה את הבית. מזוודה ארוזה ומטריה בשמאל התמונה מציינים את עזיבתה הקרובה של האישה.
עבר והווה, מס' 2 (תפילה)
תמונה זו מציגה אירוע שקרה מספר שנים לאחר עזיבת האם. בחדר שינה חשוך מתפללות שתי בנותיו לאחר מות האב. אחת הבנות ישובה על הכיסא בלבוש אבלות שחור, והשנייה לובשת כתונת לילה כורעת על ברכיה לרגלי אחותה. מבעד לחלון ניתן לראות ירח ועננים.
עבר והווה, מס' 3 (יאוש)
תמונה זו מציגה אירוע המתרחש באותו הזמן בו מתרחשת הסצנה המוצגת בתמונה השנייה. ניתן לראות את הירח מוסתר על ידי אותו ענן. האם שגורשה בשל ניאופה שוכבת מתחת לקשתות אדלפי על גדת נהר התמזה. האישה מחזיקה בידה סחבות, מהן מציצה רגל של פעוט או פעוטה - ייתכן הילד או הילדה שנולדו כתוצאה מהניאוף. לא ברור אם האישה והילד ישנים או מתים.
על הקשתות מוצגות כרזות של שתי הצגות תיאטרון - "קורבנות" מאת טום טיילון ו"המרפא לאהבה" מאת טום פרי - שניהם מחזות העוסקים בנישואים כושלים.
משק הדלק בישראל
משק הדלק בישראל הוא משק הדלק בשטח מדינת ישראל ובשטחים שבשליטתה.
מבנה משק הדלק
שרשרת האספקה של הדלק בישראל מורכבת ממספר קטן של גופים גדולים, האחראים על יבוא, אחסון והפצה של מוצרי אנרגיה.
אחסון
נעשה על ידי חברת תשתיות נפט ואנרגיה (תש"ן) וחברת חברת קו צינור אילת אשקלון (קצא"א) במתקניהם באשקלון, אילת וחיפה.
זיקוק והפצה
הנפט הגולמי עובר תהליכי זיקוק בבתי זיקוק לנפט בחיפה ובאשדוד, מאוחסן ומונפק יחד עם התזקיקים במפעלי תש"ן וקצא"א. הנפט המזוקק משמש להפקת סולר לתחבורה, סולר להסקה, בנזין, ותזקיקים מסחריים נוספים.
צרכנים
על פי דו"ח צריכת מוצרי דלק, בשנת 2020 צרך המשק הישראלי (כולל הרשות הפלשתינאית) 7.6 מיליון טון מוצרי דלק. הצרכנים העיקריים היו סולר לתחבורה (2.5 מיליון טון) ובנזין 95 (2.3 מיליון טון). צרכנים גדולים נוספים הן התעשיות הפטרוכימיות, תעופה אזרחית, אוניות וייצור חשמל. נתוני צריכת הדלק של מערכת הביטחון חסויים.
מיסוי
מחיר הנפט בישראל נקבע על ידי משרד התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים.
מחיר הבנזין לצרכן בתחנות הדלק מורכב מן הרכיבים הבאים:
מחיר הדלק בעולם משפיע אך במעט על מחירי הבנזין בתחנות הדלק בישראל, מכיוון שמרכיב המס שבמחיר הדלק בישראל הוא מן הגבוהים בעולם - מסי הבלו והמע"מ (המועברים למשרד האוצר) מהווים כ-60% ממחיר הדלק בארץ.
מפתח (הנדסה)
מִפְתָּח הוא המרחק בין שני סמכים לאלמנט מבני כלשהו, למשל קורה או גשר. המפתח יכול להיות סגור על ידי קורה מוצקה או על ידי עמוד. המפתח הוא גורם משמעותי במציאת חוזק וגודל חתך הקורה מכיוון שהוא קובע את מומנט הכפיפה והשקיעה המרבית לאורך הקורה. ניתן למצוא את מומנט הכפיפה המרבי M_{max} והשקיעה המרבית בקורה התמוכה על שני סמכים בקצוותיה על ידי הצבה בנוסחאות:
מארק ינאי
מָארֶק ינאי (נולד ב־1946) הוא צייר ישראלי המצייר בסגנון ריאליסטי ומרצה בכיר לציור באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל. יוצר בצבע מים וצבע שמן. עבודתו כאמן וכמורה תרמה רבות להתפתחות ולהתבססות סגנון הציור הריאליסטי בישראל דרך אמנות, עיצוב ואנימציה.
ביוגרפיה
מארק ינאי נולד בגרמניה בשנת 1946. עלה מפולין ב-1957. הוא בוגר האקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, ירושלים בשנת 1970, שם היה תלמידו של יוסף הירש. בשנת 1969 הקים את תיאטרון הבובות "טדי". בין השנים 1973 ל-1974 הוא למד ציור בטכניקות של אולד מאסטרס בריאל, האקדמיה לאמנויות היפות, סן פרננדו במדריד וכן במוזיאון לתולדות האמנות בווינה. משנת 1996 ועד היום, משמש כמרצה בכיר באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, ירושלים.
חיים אישיים
חי ופועל בירושלים, אב לשני ילדים.
הוראה
ינאי הוא מרצה בכיר וותיק באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל. השפעתו רבה על יוצרים בתחומי האמנות, העיצוב והאנימציה. הוא מלמד גם בסטודיו הפרטי שלו וכן במפגשי חוץ בהם מציירים את נופי ירושלים. הוראתו של ינאי מתאפיינת בדגש על אימון, מיומנות ועל מלאכה כערך, דרכם ניתן להגיע לפרשנות אישית וביטוי עצמי ביצירה. הוא מלמד ציור מתוך התבוננות בקיים, רישום כיסוד לציור, קו וכתם, קומפוזיציה, ותורת הצבע. ינאי הוא בעל תפיסה אמנותית מסורתית, לפיה נאמנות לחוקים הלא כתובים שעברו ממאה למאה היא אבן היסוד של האמנות.
יצירה
יצירתו של ינאי היא ריאליסטית ומנסה להעניק פרשנות למציאות. נושאי היצירה שלו הם הנוף הירושלמי והסביבה האנושית בה הוא חי. לינאי סידרה ארוכה של ציורי דיוקנאות בצבע מים, המתארת סטודנטים, מרצים, ואנשים בחייו. סדרה זו ידועה בעבודת הכתם הייחודית לו, וביכולתו המיוחדת לביטוי אישיותם דרך כתמים וצבעוניות עזה. גם סדרות ציורי הנוף העוסקות באלמנטים בנאליים ויומיומיים לכאורה, כגון דודי השמש על הגגות, בלוני הגז והכביסה התלויה, באות לשקף דרך נושאי החולין את נשמתה הסבוכה של העיר. ביצירתו מציע ינאי תמונה של רוח הזמן המקומי. ינאי ידוע בשימוש שלו באור כמחולל צורה וחיים, כפי שכתב עליו חוקר האמנות גדעון עפרת: " (בציוריו) אורות מטפוריים. כבישתם והצללתם בתפנים מסמלות פנימיות-נפש, בﬠוד ניצחון הלבן הבוהק והמדהה בנופי-החוץ מסמל יחסי אני-ﬠולם. תמצית הנפש היא החשכה, ואילו תמצית היציאה לָﬠולם היא הלבן הבולﬠ כל. משני הקטבים גם יחד אורב האובדן: מכאן, טביﬠה בחשכת האני, ומשם - הצמתת הגוף באור השורף בחוץ. מארק ינאי שורד בציוריו. הוא שב ויוצא אל הﬠולם כדי לבוראו מתוך האור"
צבע מים
לינאי גוף עבודה ווירטואוזי בצבע מים (אקוורל). הוא מתאפיין בעבודה אינסטינקטיבית ויצרית של כתם רטוב המשאירה מקום לאקראיות של התפשטות המים. הנחת הכתמים מתהווה לכדי דימוי פיגורטיבי. האמן סשה אוקון: "הציור בצבע מים יוצר מספר אינסופי של הפתעות ומצבים בלתי צפויים. ינאי ניחן ביכולת יוצאת מן הכלל 'לשלוט במקריות' – יכולת הנחשבת לחשובה מכולן בעיני היפנים, האמנים הגדולים ביותר של הציור בצבעי מים."
צבע שמן
ציורי השמן של ינאי שונים מאוד בסגנון, בטמפרמנט ובטכניקה מעבודתו בצבע מים. הם ריאליסטים, נבנים לאורך זמן, ומושתתים על טכניקות של אמנות אירופאית מן המאות ה-17 וה-18. הנושאים בציוריו הם פתחי בתים ירושלמים, חללי פנים, דמויות ונופים בירושלים.
איורים לספרים ומגזינים
ינאי שיתף פעולה עם יוצרים רבים מתחומים שונים וכן תרם איורים לעיתונים חשובים ברחבי העולם. בין השאר יצר שער ואיורים לספר "מסע אחר עם עורב שחור ו- Saint Claire" עבור חוה פנחס-כהן, ציורים עבור הסרט "נוזהת אל פואד"- סרט באורך מלא (במאי: ג'אד נאמן, בתפקיד הצייר- השחקן מוחמד בכרי), שער לספרו של פרופ' זאב גריס: "The Book in the Jewish World, 1700-1900" וכן לספרו "הספר כסוכן תרבות". כמו כן הוא תרם מאמרים, הדגמות ואיורים לגליונות שונים של כתב העת "עיניים", שער לספרו של טוביה מנדלסון "גבר גרוש", שער ואיורים לגליונות שונים של "דבר השבוע", איורים לירחון "מוניטין", ושער למגזין האמריקאי "מומנט מגזין".
באודוויין בוטס
באודוויין בוטס (בהולנדית: Boudewijn Boots; נולד ב-1 באפריל 1964) הוא ויצה-אדמירל בצי המלכותי ההולנדי המשמש כסגן ראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) מאז 8 במרץ 2021.
ביוגרפיה
בוטס נולד בווחל ב-1 באפריל 1964. ב-1986 הוא התגייס לצי המלכותי ההולנדי, והוצב על שולת מוקשים. ב-1988, במהלך מלחמת איראן-עיראק, הוא נשלח למפרץ הפרסי כחלק מכוח שמירת שלום הולנדי (מבצע תמנון). בהמשך שרת גם בכוחות שמירת השלום של נאט"ו ביוגוסלביה ובאפגניסטן, בכוח ההולנדי בקוראסאו, ושימש כקצין קישור עם הצי הבריטי בפלימות'. ביוני 2011 קיבל פיקוד על הפריגטה אה"מ אוורצן, ובאפריל 2013 מונה לאחראי על אימוני הצי.
ב-2019 מונה לראש אגף המבצעים במטה הכללי. ב-8 במרץ 2021 מונה בוטס לסגן ראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל), במקום אונו אייכלסהיים שהפך לראש ההגנה. ב-22 בפברואר של אותה שנה הוא הועלה לדרגת ויצה-אדמירל.
אולפני סרם
אולפני סרם (באנגלית: Sarm Studios) הוא אולפן הקלטות עצמאי בלונדון. מיקומו המקורי של האולפן נוסד במקור במזרח לונדון ב-1973, ושם שונה לאולפני סרם איסט (Sarm East Studios) ב-1982, כאשר ג'יל סינקלייר וטרבור הורן רכשו את אולפני בייסינג סטריט  מאיילנד רקורדס ושינו את שמו לאולפני סרם וסט (Sarm West Studios). המיקומים המקוריים של אולפני סרם הוחלפו בסופו של דבר על ידי מתחם כפר המוזיקה סרם (Sarm Music Village).
היסטוריה
האולפנים חולקו בצורה הנוכחית:
אמנים
בין האמנים שהקליטו אלבומים ושירים באולפנים היו מדונה, איירון מיידן, ניק קרשו, פרנקי הולך להוליווד, יס, גרייס ג'ונס, סיל, מארק אלמונד, ג'ורג' מייקל וכריסטינה אגילרה.
קונסנטמיקלוש
קונסנטמיקלוש (בהונגרית: Kunszentmiklós) היא עיר קטנה במחוז באץ'-קישקון שבהונגריה ומרכז נפת קונסנטמיקלוש.
מיקום
העיר ממוקמת בחלק הצפון מערבי של קישקונשאג (Kiskunság) שהוא חבל ארץ שמתחיל דרומית לבודפשט עד צפונית לעיר סגד, ותחום במזרח-מערב בין הנהרות הדנובה והטיסה). העיר נמצאת כ-60 קילומטרים דרומית לבודפשט. היישובים השכנים הם אפאי ובודי מצפון, קונפסר מצפון מזרח, קונאדאץ' מדרום מזרח, סבדסאלאש מדרום ועוד.
בכביש
העיירה מרוחקת מעט מהכבישים הראשיים, מרכזה מושפע משלושה כבישים צדדיים עיקריים בלבד: כביש 5203 בין קישקונלצהאזה - סבדסאלאש - איז'אק בכיוון צפון-דרום, וכביש 5205 בין ארקן לבין טאש בכיוון מזרח-מערב.
ימי הביניים
לעיתים קרובות נמצאו חפצי אמנות מתקופת האבן ומתקופת הברונזה על גדות הלס הנושאות את הענפים לשעבר של הדנובה, אך נמצאו כאן גם חפצי אמנות קלטיים וסרמטיים. חפירת קבר נסיכותי אוורי במכרה החול Kunbábony הייתה משימה ארכאולוגית גדולה של שנות ה-70. ההונגרים הכובשים מצאו מקום לינה גם בגבולות העיר. שמה של סנטמיקלוש סימנה מקום של כנסייה מממלכת הונגריה (1000–1301). רשת צפופה של כפרים נמצאה ונהרסה על ידי צבאות המונגולים בפלישת המונגולית לאירופה דרך המישור ההונגרי הגדול, כך קרה גם לסנטמיקלוש וסביבתה. במאה ה-13 ובמאה ה-14 הגיעו הקומאנים (בהונגרית Kun) בכמה גלים, כבשו את האזור כאזור לא מיושב, והתיישבו בו.
קהילה יהודית
האוכלוסייה היהודית במקום הייתה 633 בשנת 1880. בית הכנסת נבנה בשנת 1898. הטרור הלבן אחרי מלחמת העולם הראשונה פגעה באוכלוסייה היהודית ובמוסדותיה והאוכלוסייה היהודית לפני מלחמת העולם השנייה (מפקד האוכלוסין) הצטמצמה ל-155. בית הקברות הוקם בשנת 1853. הקבורה החסידית האורתודוקסית האחרונה הידועה הייתה לפני מלחמת העולם השנייה. האזור הוא החקלאי, כפרי ושטוח. בית הקברות היהודי הוא נפרד, אך נמצא ליד בתי הקברות האחרים, אין שלט או סימון. הגישה פתוחה ללא חומה, גדר או שער. גודלו של בית הקברות לפני ואחרי מלחמת העולם השנייה היה 4.1 דונם.
יש בו כ-100–500 מצבות, 25%–50% נפלו או שבורות, מתוארכות למאות ה-19–20. צמיחת יתר של צמחייה היא בעיה מתמדת; וניקוז המים הוא בעיה עונתית. ישנם מדורים מיוחדים לכהנים, לילדים ולבעלי הון. השיש, הגרניט, אבן הגיר ואבן החול בצורת שטוחה, מוחלקת וכתובה היטב, או לאבנים שטוחות עם עיטור תבליט מגולף יש כתובות בעברית והונגרית. לחלק מהמצבות יש גדרות מתכת מסביב לקברים. בית הקברות מכיל מצבות זיכרון מיוחדות לקורבנות השואה אך ללא קברי אחים. הבעלים הנוכחיים של בית הקברות שעדיין פעיל הוא הקהילה היהודית הלאומית של הונגריה. הנכסים הסמוכים הם חקלאיים. בוצע שיקום מסוים בבית הקברות.
ג'וש ניבו
ג'ושוע "ג'וש" ניבו (באנגלית: Joshua "Josh" Nebo; נולד ב-17 ביולי 1997) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הפאוור פורוורד והסנטר במכבי תל אביב. בגובה 2.06 מטר
קריירת תיכונים ומכללות
בתחילת דרכו ניבו שיחק פוטבול, ועבר לכדורסל רק בחטיבת הביניים. הוא למד בבית הספר התיכון סיפרס לייקס ושיחק בקבוצת הכדורסל שלו עם דיארון פוקס. בשנתו האחרונה בתיכון הוא עזר לקבוצה להגיע לרבע גמר המדינה. בסוף העונה עבר ניבו לאוניברסיטת סנט פרנסיס.
ניבו גבה בכמעט שמונה סנטימטרים והעלה 22 קילוגרם ממשקלו בשנתיים הראשונות במכללה. בעונתו הראשונה הוא העמיד ממוצעים של 4.9 נקודות ו-5.1 ריבאונדים למשחק. ב-2 בפברואר 2017 קלע שיא קריירה של 24 נקודות ו-11 ריבאונדים הניצחון 78–61 על מכללת סנט פרנסיס ברוקלין. בשנתו השנייה העמיד ניבו ממוצעים של 12 נקודות ו-8.3 ריבאונדים למשחק, ונבחר לחמישייה השלישית ולשחקן ההגנה של כל האזור הצפון מזרחי לאחר שבמהלך העונה רשם 89 חסימות. בתום העונה עבר לאוניברסיטת טקסס A&M.
ב-12 בפברואר 2019 קלע ניבו שיא עונתי של 21 נקודות ו-7 ריבאונדים במהלך הניצחון 81–80 על אוניברסיטת אלבמה. בשנתו השלישית פתח ניבו פעמיים בחמישייה והעמיד ממוצעים של 8.1 נקודות ו-5.3 ריבאונדים למשחק. הוא החמיץ את רוב ההכנות לקראת עונתו האחרונה במכללות בעקבות קרע בשריר הירך. ב-22 בפברואר 2020 הוא קלע שיא עונתי של 21 נקודות הניצחון 87–75 על אוניברסיטת מיסיסיפי. בשנתו האחרונה העמיד ניבו ממוצעים של 12.5 נקודות ו-6.2 ריבאונדים למשחק.
קריירה מקצועית
ב-26 ביולי 2020, לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA 2020, חתם ניבו בהפועל אילת מליגת העל בכדורסל. הוא עזב את הקבוצה במהלך מבצע שומר החומות והקבוצה החתימה במקומו את דרק אוגביידה.
בעונה שלאחר מכן חתם ניבו בז'לגיריס קובנה מליגת העל הליטאית והיורוליג. במפעל היבשתי בעונה זו קלע ניבו 9 נקודות בממוצע למשחק והוריד בממוצע 6.2 ריבאונדים.
ב-1 ביולי 2022 הוחתם על ידי מכבי תל אביב לשנתיים. בעונתו הראשונה בקבוצה פתח ניבו בחמישיית הקבוצה ב-33 מתוך 39 משחקים בהם שיחק והיווה שחקן מרכזי בקבוצה שזכתה באליפות בעונת 2022/2023 בליגת העל בכדורסל.
סמואל טילדן
סמואל ג'ונס טילדן (באנגלית: Samuel Jones Tilden; 9 בפברואר 1814 - 4 באוגוסט 1886) היה פוליטיקאי אמריקני ומושל ניו יורק ה-25 בשנים 1875 ו-1876, והיה מועמדה של המפלגה הדמוקרטית לנשיאות במהלך הבחירות של שנת 1876, בהן זכה לרוב הקולות, אולם לא לניצחון בחבר האלקטורים. הוא תמך ברפורמה פוליטית, היה מאגף "דמוקרטי הבורבון" תומכי העסקים, ונלחם מול השחיתות של הטמאני הול.
נעוריו וקריירה
טילדן נולד בניו לבנון בניו יורק. הוא היה צאצא של נתנאל טילדן, שהיה מתיישב אנגלי שהגיע אל אמריקה ב-1634. אביו ומשפחתו יצרו תרופות מקנאביס.
הוא למד באוניברסיטת ייל, ואז למד משפטים באוניברסיטת המשפטים של ניו יורק. הוא הוסמך לעריכת דין ב-1841, והפך לעורך דין מצליח, כשהוא מייצג את איגודי הרכבות בשנות החמישים. הלקוחות הרבים שלו, יחד עם השקעות נבונות, העשירו אותו. הצלחתו בניהול כספים ובהשקעות גרמה לכך שרבים מחבריו, משפחתו ובעלי בריתו הפוליטיים, כולל מרטין ואן ביורן, שכרו אותו לנהל את ענייניהם הכספיים.
בין 1843 ל-1844 שירת טילדן במועצת התאגידים של ניו יורק.
הוא היה חבר באספת המדינה של ניו יורק ב-1846, והיה ציר לוועידה החוקתית של ניו יורק באותה השנה. ב-1848, בגלל קשריו עם מרטין ואן ביורן, הוא עזר ל"שורפי האסם", פלג מטעם המפלגה הדמוקרטית שהקים את "מפלגת הארץ החופשית". המפלגה בחרה בוואן ביורן כמועמדה לנשיאות, וכך הבטיחה את תבוסתו של המועמד הדמוקרטי, לואיס קאס, והיבחרו של המועמד הוויגי, זאכרי טיילור. לאחר מכן חזר למפלגה הדמוקרטית ולא הצטרף אל המפלגה הרפובליקנית שהתנגדה לעבדות. ב-1855 היה מועמדם של מתנגדי העבדות שביקשו פשרה עם המפלגה הדמוקרטית לתפקיד התובע הכללי של ניו יורק. ב-1859 ניסה להתמודד שוב על מקום במועצת התאגידים של ניו יורק.
לאחר מלחמת האזרחים, הפך טילדן ליושב הראש של הוועידה הדמוקרטית המקומית. למרות שהיו לו יחסים טובים עם ויליאם טוויד, שעבד איתו מקרוב במפלגה, טילדן התעמת עם חבריו של טוויד בניו יורק סיטי שעסקו בשוחד ובשחיתות.
ב-1867 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ניו יורק.
טילדן הוביל את התנועה לרפורמה במפלגה הדמוקרטית, והיה גורם חשוב בקריסת המערך של טוויד בניו יורק. הוא הפך לחבר באספה של ניו יורק ב-1872, והוביל להדחת שופטים שעזרו לטמאני הול. הוא חקר את חשבונות הבנק של נאמני טוויד והשיג נגדם ראיות משפטיות.
ב-1875 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת ייל.
בחירות 1876
במהלך הבחירות ב-1876, זכה טילדן ברוב הקולות מול יריבו הרפובליקני, רתרפורד הייז, והראה שהמפלגה הדמוקרטית היא עדיין מפלגה חשובה גם לאחר מלחמת האזרחים. התוצאות בחבר האלקטורים היו שנויות במחלוקת. מדינות פלורידה, לואיזיאנה וקרוליינה הדרומית לא הסכימו בנוגע לאלקטורים שלהם (בנוסף, אלקטור אחד מאורגון נפסל).
כשהרפובליקנים טענו שניצחו בבחירות, טילדן אכזב את תומכיו כשלא נלחם על כך או נתן הוראות לחבריו. במקום, הוא סקר את ההיסטוריה של ספירת האלקטורים במהלך המאה האחרונה, כדי להוכיח שהייתה זאת סמכות הקונגרס, ולא נשיא הסנאט, לספור את האלקטורים.
חברי הקונגרס ניסו לפתור את המשבר ביצירת ועדה בת חמישה-עשר חברים שתכריע על זהות המנצח. בוועדה היו חמישה סנאטורים, מהסנאט בו שלטו הרפובליקנים (שלושה רפובליקנים, שני דמוקרטים), וחמישה נציגים מבית הנבחרים, בו שלטו הדמוקרטים (שלושה דמוקרטים, שני רפובליקנים). חמשת החברים הנותרים היו מבית המשפט העליון- שני רפובליקנים, שני דמוקרטים, והשופט העצמאי דייוויד דייוויס. אולם דייוויס נבחר לסנאט מטעם מדינת אילינוי, התפטר מבית המשפט וסירב להתמנות לוועדה (באופן אירוני, אחיינו של טילדן היה זה שהניח שמינויו של דייוויס לסנאט יגרום לו לתמוך בדמוקרטים). במקומו, מונה השופט ג'וזף ברדלי, רפובליקני. שמונת הרפובליקנים בוועדה החליטו לתת את כל האלקטורים השנויים במחלוקת להייז. המחלוקת לא הסתיימה, והדמוקרטים איימו לבצע פיליבסטר כדי למנוע את מינויו של הייז. לבסוף, הוסכם על מינויו של הייז. רבים טענו שהפשרה שהושגה, פשרת 1877, דרשה שהייז יבחר בתמורה להסגת כל החיילים ממדינות הדרום, וכך לסיים את תקופת השיקום בדרום. למען האמת, הייז טען עוד במכתב שבו קיבל את מינויו כמועמד הרפובליקני, שעל הדרום ליהנות מ"ממשלה מקומית ראויה" (בתנאי שישמרו על זכויות האזרח של העבדים המשוחררים).
עם תבוסתו, אמר טילדן שכעת יוכל לפרוש אל חייו הפרטיים בידיעה שנבחר למשרה הרמה ביותר בעולם, ללא האחריות שבתוכה.
מכתבים מוצפנים
טילדן נחשב למועמד מוביל בקרב הדמוקרטים במהלך הבחירות ב-1880. אולם באוקטובר 1878, הניו יורק טריביון הרפובליקני טען שהשיג ופענח מכתבים "מוצפנים" של אנשי טילדן במהלך הבחירות, שהציעו שוחד לסופרי קולות במדינות: 50,000 דולר לפלורידה, 80,000 דולר לקרוליינה הדרומית, ו-5,000 דולר לאלקטור מאורגון.
טילדן הכחיש את קיום המכתבים, והופיע מול ועדה בקונגרס בניו יורק סיטי כדי לנקות את עצמו מאשמה. הוא נוקה מכל אשמה. יריביו הפוליטיים החליטו לנצל זאת, ופגעו במוניטין הכנה שלו, וכך מנעו ממנו לרוץ שוב.
טילדן נחשב למועמד פוטנציאלי גם במהלך הבחירות ב-1884, אולם בעיות בריאותיות מנעו ממנו לרוץ.
סוף חייו
טילדן פרש בתחילת שנות השמונים, וחי באחוזתו ביונקרס. הוא מת כרווק באחוזתו ב-4 באוגוסט 1886. הוא נקבר בבית הקברות בניו לבנון. על מצבתו חקוקות המילים "אני עדיין סומך על העם", בהתייחסות לבחירות בהן הפסיד.
הונו נתרם ליצירת ספרייה ציבורית בניו יורק סיטי, אולם קרוביו הצליחו להשיג את רוב הונו. לבסוף קרובי משפחתו החליטו להקים את הספרייה, שנושאת את שמו.
ביתו, שהיה בבעלותו מ-1860, הפך למוזיאון לאומי לאומנות.
ציצנית ססגונית
מאפיינים
אורך הציצנית 19-23 ס"מ, מוטת כנפיה 23-25 ס"מ ומשקלה 55 גרם. הציצנית בעלת גוף ורוד, כנפיים אפורות בחלק הקדמי ושחורות עם גוני אדום וצהוב על גבי לבן בחלק מהנוצות והזנב דומה לכנפיים. הראש אדמדם עם מסיכה שחורה על העיניים, פס שחור לאורך הסנטר ומקור קצר שחור. מאחורי העין נמשך פס אדום עד לאחורי הציצה שעל ראשה.
הציצנית חיה ביערות הצפוניים וכן ביערות נשירים וגם בהרים גבוהים עד לגובה קו העצים. הציצנית ניזונה בעיקר מפירות יער קטנים כמו פטל, אוכמנית ופירות של יצהרוניים ומגוונת את הפירות ביתושים וכינים. כשהתנאים טובים אלפים יתקבצו יחדיו. לפעמים אנשים מאכילים אותם ואז הם מתרגלות לאנשים.
הציצנית יכולה להיטרף בעיקר על ידי עופות דורסים שונים כמו נץ מצוי, נץ גדול, בז נודד ועוד.
ג'ובל
ג'ובל (בשוודית: Jubël) הוא צמד מוזיקלי שוודי, שמורכב מסבסטיאן אתאס וויקטור פסטרם, החתומים בחברת התקליטים וורנר מיוזיק גרופ.
היסטוריה
פריצת הדרך של הצמד היה ב-2018, לאחר שהוציאו רמיקס, בשיתוף ניימי, לשיר "Dancing in the Moonlight", שהוקלט במקור ב-1970 על ידי הלהקה Boffalongo. הוצאה מחודשת של השיר ב-2020 גרם לשיר להופיע במצעד הסינגלים הבריטי, שבשיאו הגיע למקום ה-11, ובמצעדי ה-ARIA, שבשיאו הגיע למקום ה-23. השיר הופיע בעונה השישית של תוכנית הריאליטי הבריטית, Love Island.
ב-2019, הצמד הוציא את אלבום האולפן הראשון שלו, Strawtown. ב-27 במרץ 2020, הצמד הוציא את המיני-אלבום הראשון שלו, Strawtown EP.
ב-2019, הצמד הוציא גרסת רמיקס לסינגל "On the Beach" של הזמר-יוצר הבריטי כריס ריאה. השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-16 בפינלנד.
ב-2020, הצמד הוציא את הסינגל "Someone". השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-17 בשוודיה.
הצמד הופיע בפסטיבל לולהפלוזה בסטוקהולם.
ב-4 ביוני 2021, הצמד הוציא את המיני-אלבום השני שלו, 6115 Orange St.
הקיסר הקטן
הקיסר הקטן (באנגלית: Little Caesar) הוא סרט פשע של האחים וורנר משנת 1931. הסרט מספר את סיפורו של פרחח שעולה בדרגות הפשע המאורגן ומגיע לראש סולם הדרגות.
עלילה
ג'ו מנסה להתרחק מהכנופיה ופעולותיה, אבל ריקו מאלץ אותו להשתתף בשוד של המועדון בו הוא עובד. על אף ההוראות של מנהיג העולם התחתון "ביג בוי" (סידני בלקמר) להימנע משפיכות דמים, ריקו יורה למוות בנציב הפשע אלוין מקלור בזמן השוד, כאשר ג'ו הוא עד.
ריקו מאשים את סאם בהיותו רך מדי ומשתלט על הכנופיה. מנהיג הכנופיה היריבה "ארני הקטן" סטורץ' (מארוסי בלק) מנסה לגרום למותו של ריקו, אך נכשל. ריקו ופמלייתו מאלצים את ארני לעבור לדטרויט. לבסוף ריקו מקבל שליטה על כל הפשע המאורגן בצפון שיקגו.
ריקו מתחיל לדאוג שג'ו יודע עליו יותר מדי. הוא מפציר בו לשכוח את אולגה ולחזור לחיי הפשע. ריקו מאיים להרוג את ג'ו ואולגה אם לא יעשו כדבריו, אבל ג'ו מסרב. אולגה מתקשרת לשוטר פלרטי (תומאס ג'קסון) ומספרת שג'ו מוכן לדבר, רגע לפני שריקו ושכיר החרב שלו אוטרו מגיעים. ריקו מופתע לגלות שהוא לא מצליח להרוג את ג'ו, וכשאוטרו מנסה לעשות זאת בעצמו ריקו פורק אותו מנשקו, אבל לא לפני שג'ו נפצע. למשמע הירייה, פלרטי (השוטר) ושוטר נוסף רודפים אחרי אוטרו והורגים אותו. פלרטי משתמש במידע שאולגה נתנה לו ומשמיד את ארגון הפשע של ריקו.
פרסי הקהל לקולנוע "אפריקה מג'יק" 2015
טקס פרסי הקהל לקולנוע "אפריקה מג'יק" 2015 (באנגלית: 2015 Africa Magic Viewers Choice Awards (AMVCA)) נערך ב-7 במרץ 2015 במלון אקו, בוויקטוריה איילנד, שבלאגוס, ניגריה. מנחי האירוע היו וימבאי מוטינהירי ואיי קיי אוסקיאודווה. קטגוריה חדשה, "הסרט הטוב ביותר בשפה ילידית (איגבו)", נוספה בפרסי 2015.
מויסיי דוידוביץ' שאחנוביץ'
מויסי דוידוביץ' שחנוביץ' (ברוסית: Моисей Давидович Шахнович; 15 במאי 1918 – 19 באוקטובר 1982) היה יהודי סובייטי שהשתתף במלחמת העולם השנייה ועל פועלו בה כמפקד הסוללה של רגימנט התותחנים 321 של אוגדת סיור מס' 91 של הארמייה ה-51, החזית הדרומית קיבל עיטור גיבור ברית המועצות, קפטן.
ביוגרפיה
נולד ב-15 במאי 1918 בעיר סטרוקונסטנטינוב (כיום במחוז חמלניצקי שבאוקראינה), במשפחת פועל. בשנת 1937 סיים את לימודיו במכללה להנדסת מכונות של דנייפרופטרובסק. עבד כמהנדס חום במפעל הסוכר של סטרוקונסטנטינוב.
בצבא האדום מאז 1938. בשנת 1941 סיים את לימודיו בבית הספר הצבאי ליחידות חי"ר בבאקו.
גויס לחזית בנובמבר 1941. לחם על הדון, למרגלות הרי קווקז ובסטלינגרד. לקח חלק בשחרור הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית. נפצע ארבע פעמים במהלך המלחמה.
הצטיין בקרבות רחוב על העיר מליטופול בתאריכים 12 – 23 באוקטובר 1943. הסוללה שלו השמידה 2 טנקים, 4 כלי רכב, דיכאה את האש של כמה סוללות והדפה מספר התקפות נגד. הוא אישית חיסל מפעיל תת-מקלע עם את חפירה.
ב-1946 שוחרר משירות פעיל. בוגר המכון לכלכלה לאומית במוסקבה בשנת 1958. עבד כמנהל חנות אוכל בעיר באקו.
נפטר ב-19 באוקטובר 1982. נקבר בבאקו בבית העלמין היהודי.
ארתור גרין
הרב אברהם יצחק [שם לועזי: ארתור "ארט"] גרין (באנגלית: Arthur "Art" Green; נולד ב-21 במרץ 1941) הוא פרופסור למדעי היהדות, חוקר מיסטיקה יהודית ונאו-חסידות, מייסד ודיקן של בית המדרש לרבנים בבוסטון.
ביוגרפיה
גרין גדל בניוארק, ניו ג'רזי במשפחה עם אב שהוא מתאר כ"אתאיסט מיליטנטי" ואמא ממשפחה מסורתית שרצתה שבנה יקבל חינוך יהודי. גרין נשלח להיברו סקול ליברלי של הרב יואכים פרינץ, בתור נער הוא היה ב'קמפ רמה', שם הוא למד אצל הרב דוד וייס הלבני. בשנת 1959 התחיל ללמוד באוניברסיטת ברנדייס לימודי יהדות (בין השאר אצל אלכסנדר אלטמן) ולהתקרב לדת. בשנת 1967 הוסמך כרב קונסרבטיבי בבית המדרש לרבנים באמריקה. בזמן לימודיו הכיר את הרב זלמן שכטר שהפך להיות חברו והמנטור שלו.
בשנת 1968 ייסד את גרין חבורת שלום, קבוצה נסיונית לחיי קהילה יהודיים מה שהפך עם הזמן לאב טיפוס של "החבורות" ביהדות ארצות הברית שהלכה והתפשטה.
בין השנים 1973-1984 לימד גרין בחוג ללימודי דת באוניברסיטת פנסילבניה. בשנת 1984 הוא הפך לדיקן, ולאחר מכן לנשיא, מכללת הרבנות לשחזור בפילדלפיה. בשנת 1993 מונה לפרופסור למחשבת ישראל בברנדייס לפיליפ וו. לון. בשנת 2003 הוא הוזמן להקים בית מדרש לרבנים חדש, בלתי תלוי בזרם ספציפי, בהיברו קולג'.
גרין פרסם גם עבודות אקדמיות על ההיסטוריה האינטלקטואלית של מיסטיקה יהודית וחסידות, וכן כתבים מסוג תאולוגי אישי יותר. יהדות רדיקלית, היא יצירתו התאולוגית החשובה ביותר, פורסמה על ידי הוצאת אוניברסיטת ייל בשנת 2010, בהתבסס על סדרת הרצאות שהעביר באוניברסיטת ייל בסתיו 2006 ותורגם בהמשך לעברית בהוצאת משכל, ידיעות אחרונות.
גרין ידוע גם כמתרגם ופרשן של מקורות חסידיים והוא דמות מפתח בביטוי גישה נאו-חסידית ליהדות.
יצירותיו של גרין תורגמו לשבע שפות, כולל עברית. הגרסה העברית בעל הייסורים - בעל הייסורים הייתה רב מכר רב השפעה בישראל, שם מבקר גרין ומרצה לעיתים קרובות.
גרין היה דיקן בית המדרש לרבנים ליהדות מתחדשת (1987-1993) ובשנת 2003 ייסד בעיר בוסטון את בית המדרש לרבנים על יד המכללה העברית (Hebrew College), וכיום הוא רקטור המוסד.
ספריו
ספריו שיצאו לאור בעברית:
ספריו באנגלית:
קיכלי אפור
קיכלי אפור (שם מדעי: Turdus pilaris) הוא מין של ציפור שיר ממשפחת הקיכליים המצוי ברחבי אירופה ואסיה, כולל בישראל.
אורכו של הקיכלי 22-28 ס"מ והוא בעל גוף אפור עם כנפיים אדמדמות ומעט אפורות, בטן צהובה מנומרת בשחור, זנב, עורף וכיפת ראש אפורים, לחי וסנטר צהובים ומקור צהוב גדול. אזור השת לבן והרגליים כהות.
קיכליים אלה חיים ביערות מחט, יערות פתוחים, ביצות ושדות וחיים בקבוצות קטנות של ציפורים הנשארות בקרבה אחת לשנייה כדי לגלות טורפים. כשקיכלי מזהה טורף או שודד ביצים הוא משמיע קריאת אזהרה, הגורמת לאחרים לתקוף את הפולש או לברוח. ואז האחרים בורחים או תוקפים את הפולש.
הם ניזונים מחסרי חוליות גדולים המצויים ביער או באדמה. במקורם הגדול הם יכולים להוציא שלשולים מהאדמה וכן חלזונות, רכיכות דומות, עכבישים, זבובים, חיפושיות, זחלים שונים וחגבים. הם ניזונים גם מזרעים של כמה עצים ופרחים.
מרישקה הרגיטאי
ביוגרפיה
הרגיטאי נולדה בלוס אנג'לס. היא בתה של השחקנית זוכת פרס גלובוס הזהב ג'יין מנספילד ושל הספורטאי, זוכה אליפות היקום, השחקן מיקי הרגיטאי.
שמה האמצעי מגדולנה הוא על שם מרים המגדלית ושם משפחתה הרגיטאי נובע משמו של אזור הרגיטה שבמרכז רומניה.
מינכן 1860
מינכן 1860 (גרמנית: TSV 1860 München) הוא מועדון כדורגל גרמני מהעיר מינכן שבבוואריה. המועדון משחק נכון לעונת 2022/23 בליגה הגרמנית השלישית. המועדון הוא אחד מהמועדונים אשר ייסדו את הבונדסליגה בשנת 1963, והוא שיחק במסגרת הליגה העליונה 20 עונות.
מרישקה הרגיטאי
ביוגרפיה
הוריה התגרשו "גירושים מקסיקניים" לפני שנולדה וכשהייתה בת שנה הם הפכו לפורמליים.
כאשר הייתה בת שלוש, נהרגה אמה בתאונת דרכים קטלנית על קטע הדרך שבין ניו אורלינס למיסיסיפי. הרגיטאי, שישבה במושב האחורי ביחד עם שני אחיה, נחבלה פצעים קלים ושרדה יחד איתם את התאונה. לאחר מות אמה גדלה עם אביה ועם אשתו השלישית. הרגיטאי למדה בתיכון הקתולי לבנות "תיכון מארימאונט" ולאחר מכן למדה ב"אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס". באוניברסיטה למדה ב"בית ספר לתיאטרון, קולנוע וטלוויזיה", וכשסיימה החלה את הקריירה המקצועית שלה בתור שחקנית.
מינכן 1860
היסטוריה
בשנת 1911 אימצה הקבוצה את סמל האריה, ובשנת 1919 שינתה את שמה למינכן 1860. החל מאמצע שנות העשרים שיחקה הקבוצה בליגות הבכירות. בשנת 1963, לאחר שזכתה באליפות האוברליגה סוד (הליגה הבכירה של דרום גרמניה בין השנים 1945 - 1963), קיבלה הקבוצה כרטיס כניסה לליגה הבכירה החדשה בגרמניה, הבונדסליגה. יריבתה העירונית, באיירן מינכן, נאלצה לחכות שנתיים נוספות טרם זכתה לשחק בבונדסליגה מכיוון שבהתאחדות הגרמנית לכדורגל לא רצו שיופיעו בליגה שתי קבוצות מאותה העיר. הקבוצה המשיכה ביכולתה הטובה, וזכתה בגביע הגרמני בשנת 1964, העפילה עד לגמר גביע אירופה למחזיקות גביע בשנת 1965, בו הפסידה לוסטהאם יונייטד, וזכתה באליפות הבונדסליגה בשנת 1966.
גל ישראלי
גל ישראלי (נולד ב-20 בדצמבר 1980, י"ג בטבת ה'תשמ"א) הוא שחקן ויוצר ישראלי.
מינכן 1860
היסטוריה
בשנת 1970 נשרה הקבוצה לליגת המשנה, וחזרה לליגה העליונה רק לאחר 7 שנים. בשנת 1982, בעקבות משבר כלכלי, הורדה הקבוצה עד לליגות החובבנים. הקבוצה הצליחה לחזור לבונדסליגה בשנת 1994, אך נאבקה בתחתית הליגה. בשנת 2000 זכתה הקבוצה בכרטיס לסיבוב המוקדמות השלישי של ליגת האלופות לאחר שסיימה במקום הרביעי בליגה. בליגת האלופות לא הצליחה הקבוצה לעבור את הסיבוב השלישי, והודחה מול קבוצת לידס יונייטד. ההדחה שלחה את הקבוצה לסיבוב השלישי של גביע אופ"א בו הודחה נגד פארמה.
מרישקה הרגיטאי
ביוגרפיה
בשנת 1982 זכתה בתואר "מיס בברלי הילס", לאחר מכן התמודדה על תואר "מיס קליפורניה" והגיעה למקום הרביעי.
גל ישראלי
ביוגרפיה
למד בסטודיו לאומנויות התיאטרון בהנהלת יורם לווינשטיין (2006-2005) בבית הספר לביטוי בימתי "הדרך" (2010-2007) בניהולו של אייל כהן, שם גם למד משחק מול מצלמה עם רותי דייכס. במסגרת לימודיו השתתף בהצגות "אורזי מזוודות" בתפקיד אלחנן בבימויו של איל כהן, "מלכת השלג" בתפקיד סמי השודד בבימויו של עידן עמית עם שירים שהלחין בן זיידמן, "גן ריקי", בתפקיד נועם בבימויו של רועי נווה.
מרישקה הרגיטאי
קריירת משחק
הרגיטאי החלה את הקריירה שלה עם תפקיד באופרת הסבון הקלאסית "פלקון קרסט" בתור קארלי פיקס. שיחקה גם בסדרת הדרמה של CBS "טקילה ובונטי" (1992) שלאחר 12 פרקים ירדה מהאוויר. שיחקה לאחר מכן בתפקיד קטן בסרט האימה "גוליס". ב-1995 הופיעה בדרמה "לעזוב את לאס ווגאס" בתור הפרוצה אותה מביא בן סנדרסון (ניקולס קייג') אל הבית של שרה (אליזבת שו). ב-1996 התארחה בסיטקום "הרווק" ברשת NBC.
מינכן 1860
היסטוריה
בסיום עונת נשרה הקבוצה לליגת המשנה, ומאז לא הצליחה לחזור לקדמת הבמה הגרמנית. בשנת 2011 רכש המיליארדר הירדני חסן איסמעיק מניות רבות בניהול הקבוצה, וכיסה את חובותיה, כשהוא מצהיר שהקבוצה תיאבק על תארים אירופיים. למרות זאת, בתום עונת 2016/17 סיימה מינכן 1860 במקום ה-16 בבונדסליגה השנייה, ונאלצה להתמודד במבחני הישרדות מול יאן רגנסבורג שסיימה שלישית בליגה הגרמנית השלישית. המשחק הראשון ברגנסבורג הסתיים בתיקו 1-1. במשחק הגומלין באליאנץ ארנה הפסידה מינכן 1860 בתוצאה 2-0 לעיני 62 אלף צופים, ונשרה לליגה הגרמנית השלישית, לראשונה מזה 24 שנים. שבוע לאחר ירידת הליגה, לא העביר איסמעיק את הערבויות הדרושות לפתיחת העונה בליגה השלישית, והמועדון הורד ליגה נוספת על ידי התאחדות הכדורגל הגרמנית. בעונת 2017/18 העפיל המועדון לליגה הגרמנית השלישית אחרי ניצחון בפליאוף על זארבריקן.
גל ישראלי
קריירה
בין השנים 2009–2012 היה חבר באנסמבל "פלופנבאך וצופנהיים", אשר במסגרתו שיחק והיה שותף ליצירת הצגת הסאטירה "פלובנבאך וצופנהיים - עושים שלום", שהשתתפה בפסטיבל הבינלאומי לתיאטרון רחוב בבת ים, ובהמשך אף זכתה בפרס ההצגה הטובה ביותר בפסטיבל לשנת 2009.
מינכן 1860
היסטוריה
בשנת 2017 עזב המועדון את האליאנץ ארנה, וחזר לאצטדיונו הישן, הגרונוואלדר.
מרישקה הרגיטאי
חוק וסדר: מדור מיוחד
החל משנת 1999 מופיעה בתפקיד הראשי כבלשית אוליביה בנסון. על התפקיד הנשי הראשי בסדרה של הבלשית אוליביה בנסון התחרתה הרגיטאי עם השחקניות רייקו איילסוורת' וסמתנה מת'יס. באודישן הקובע שעשתה ביחד עם השחקן כריסטופר מלוני שהתחרה גם הוא על התפקיד הראשי הצליחה להרשים את המלהקים וזכתה יחד עמו בתפקיד. הרגיטאי זכתה לפרסום והערכה רבה בזכות הופעתה ב 20 עונות הסדרה שהתבטאו בזכיות בפרס אמי ובפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה בשנת 2006.
גל ישראלי
קריירה
השתתף בהצגות ילדים בנושא איכות הסביבה של חברת "הדוב הירוק" בשנים 2011–2014.
מרישקה הרגיטאי
חוק וסדר: מדור מיוחד
אביה של הרגיטאי, מפתח הגוף מיקי הרגיטאי הופיע בתפקיד אורח קצרצר באחד הפרקים של "חוק וסדר:מדור מיוחד" בתור עד ראייה לפשע.
גל ישראלי
קריירה
בשנת 2011 שיחק בסרט "הדילרים" בתפקיד ולדרמה, בימויו של עודד דווידוף.
מרישקה הרגיטאי
חיים אישיים
הרגיטאי נישאה בשנת 2004 לשחקן ולתסריטאי פיטר הרמן (שגילם את עו"ד לנגרן) אותו הכירה על סט הסדרה "חוק וסדר: מדור מיוחד", את בנם (אוגוסט) של הזוג ילדה הרגיטאי בניתוח קיסרי ב-28 ביוני 2006. למרישה ולבן זוגה שני ילדים מאומצים נוספים.
גל ישראלי
קריירה
בשנת 2012 שיחק בהצגת הילדים "מנגינה כחולה עם תלתלים", עיבוד בימתי לספרו של אלדד כהן בבימויה של ירדן בר כוכבא וכן שיחק בסדרת הילדים "תעלומות מהאגדות" בערוץ "לוגי".
בשנת 2014 הצטרף לאנסמבל השחקנים של תיאטרון "קרוב" (כיום "תיאטרון ניקו ניתאי") מיסודו של הבמאי והשחקן ניקו ניתאי, מאז שיחק בתיאטרון בהצגות "המלך ליר" של שייקספיר, "אי הבנה" מאת אלבר קאמי, "לעוף אל החופש" קומדיה סוריאליסטית מאת כריסטו בויצ'ב, "מכתב אבוד" מאת יון לוקה קאראג'אלה, "חדשות אחרונות" מאת מיכאל סבסטיאן, "להיות או לא" ("קמבלצ'ה") מאת חורחה מריו חרסקוביסי בבימויה של דליה ריבר.
מרישקה הרגיטאי
חיים אישיים
ב-14 בספטמבר אותה שנה הלך אביה של הרגיטאי לעולמו לאחר שחלה במיאלומה נפוצה.
גל ישראלי
קריירה
בשנת 2015, שיחק בסדרה "אטלנטיקה" בבימויו של עודד דוידוף.
מרישקה הרגיטאי
חיים אישיים
בסוף 2008 החלה לסבול מחזה אוויר בעת צילומי הסדרה, עקב כך עברה ניתוח וחזרה לעבוד מיד לאחר תקופת ההחלמה. ב-2009 הובהלה הרגיטאי בפעם השנייה לבית החולים לאחר שחשה כאבים בחזה, אף על פי שנאלצה לעבור ניתוח נוסף החמיצה הרגיטאי רק יום צילומים אחד בעונה העשירית של הסדרה.
גל ישראלי
קריירה
בשנת 2017, שיחק בסדרה "מד"א דרום" בבימוי אופיר לובל, וכן באותה שנה השתתף בהצגה "נצורות" מאת רועי יבין בבימויה של דליה ריבר, הצגה עצמאית שהופקה בעזרת מימון המונים ("הדסטארט") ועלתה בתיאטרון נוצר,
מרישקה הרגיטאי
חיים אישיים
בעקבות תפקידה בסדרה "חוק וסדר:מדור מיוחד", הקימה הרגיטאי קרן תמיכה לנפגעי אונס ותקיפה מינית.
גל ישראלי
קריירה
בשנת 2018, שיחק בהצגה "הרופא המאהב" שעלתה בתיאטרון "צוותא", בבימויה של פטריסיה קוזמן והשתתף בפרויקט "המחזאים".
בשנת 2019, הצטרף לאנסמבל השחקנים של תיאטרון "מיקרו" ומאז משחק בהצגות "הלידה" ו"המאהבת של מר עכבר" מאת המחזאי רועי מליח-רשף, בבימויו של יפים ריננברג.
באותה שנה, שיחק במיני-סדרה הישראלית-צרפתית "דיבוקים" שנוצרה על-ידי התסריטאי שחר מגן ושודרה בישראל ובצרפת.
בשנת 2020, שיחק בסדרת המערכונים הקומיים "שקופים" בבימויו של אלי בן דוד. משנת 2021 משחק בהצגה "עד ראייה" (מחזה מאת יהושע סובול) שעלתה בתיאטרון "הסימטה" בבימויו של אביב זמר.
משנת 2022, משחק בתיאטרון חיפה בהצגה "צניחה חופשית", לצד ציפי שביט ולאורה ריבלין, בבימויו של משה נאור. באותה שנה שיחק במחזמר לקהל החרדי "חבורת תרי"ג" אשר עלה בבנייני האומה, בבימויו של קלוד דדיה.
שיחק בתפקידי אורח בסדרות כגון "מתלהבת", "נישואים פלוס", "פצועים בראש" ועוד, וכן שיחק מגוון תפקידים בפרסומות, סרטי תדמית וסרטי סטודנטים. כמו כן, שימש ככרוז במשחקי כדורסל של קבוצת עירוני רמת גן.
חיים אישיים
נמצא בזוגיות עם הראל, חוקרת משטרה, בשנת 2021, נולד בנם הבכור.
האגדות של אולפני מארוול
האגדות של אולפני מארוול או אולפני מארוול: אגדות (באנגלית: Marvel Studios: Legends) היא סדרה תיעודית אמריקאית שנוצרה עבור שירות הסטרימינג דיסני+, המבוססת על דמויות של מארוול קומיקס המופיעות ביקום הקולנועי של מארוול (MCU). כל פרק מציג דמות או חפץ בודד עם קטעים מסרטי MCU בעבר, המדגישים את הרגעים הבולטים שלהם מה-MCU.
הסדרה הוכרזה לראשונה בדצמבר 2020. בכורת הסדרה הייתה ב-8 בינואר 2021, עם פרקים שלאחר מכן יצאו זמן קצר לפני הצגת הבכורה של סדרת דיסני+ או היציאה הראשונית של סרט. הסדרה קיבלה תגובות חיוביות על כך שהיא מועילה לצופים מזדמנים של הזיכיון, לצד ביקורת שלילית על היותה סדרת קליפים ללא קטעים חדשים או אלמנטים דוקומנטריים.
תקציר
הסדרה בוחנת גיבורים בודדים, נבלים, רגעים וחפצים מהיקום הקולנועי של מארוול וכיצד הם מתחברים, בציפייה לסיפורים הקרובים שיציגו אותם בסדרות ובסרטים של דיסני+ בשלב 4.
האגם הרותח
האגם הרותח (באנגלית: Boiling Lake) הוא פומרולה הממוקמת בפארק הלאומי מורן טרואה פיטון, דומיניקה. האגם, אשר ממוקם כ- מזרחית לבירת דומיניקה, רוזו, מלא במים כחולים-אפורים מבעבעים שבדרך כלל עטופים בענן אדים. האגם נחשב כמעיין החם השני בגודלו בעולם, אחרי אגם מחבת הטיגון בניו זילנד.
אין דרך ישירה לאגם, והטיול בין האגם לכביש הקרוב ביותר אורך כ-.
היסטוריה
מעת לעת נרשמו תנודות במפלס פני האגם. בשנות ה-70 של המאה ה-19, האגם היה עמוק. לאחר התפרצות פריאטית ב-1880, האגם נעלם ויצר מזרקה של מים חמים. התפרצות פריאטית נוספת שהתרחשה בתחילת המאה ה-21, הורידה את מפלס האגם בכ-10 מטרים (33 רגל) מדצמבר 2004 ועד אפריל 2005, אם כי מאוחר יותר מפלס האגם התמלא מחדש ביום אחד בלבד.
מייסרה מסרי
ביוגרפיה
מסרי נולד בעכו. למד תיאטרון בבית-הספר למשחק "בית צבי" ושם סיים את לימודיו בשנת 1993. ידוע גם כחבר, מייסד ומנהל הרכב צוות בידור - "פתאפית אל סוכר". שהוקם בשנות השמונים בעיר עכו בצפון, עם מספר חובבנים צעירים, כגון האמנים: אוסאמה מסרי, איברהים וחליל קדורה.
מסרי שיחק וביים הצגות רבות למגזר הערבי, וביניהם שיחק ב:"מנהרת הזמן" (1988), "סיפורי ג'וחא" (1989), "נשוי לשתיים" (1990), "האוטובוס" (1992), "הדיוואן" (1993), "בין החומות" (1995), "חלום ערבי" (1996).
בשנת 1997 התחיל לעבוד במרכז לתיאטרון שבעיר עכו ושיחק בהצגות: "וגר זאב עם כבש" 1999, עכו 2000 - "בראי הזמן", "ליל הכללות" 2001, "בבל" 2005, "יאמה כאן" 2007, ו"חומוס ציפס סלט" (2008).
בשנת 2000–2001 שיחק בסדרת הטלוויזיה: "משפחה דה לוקס" ששודרה בערוץ הראשון, לצד: בסאם זועמוט, נסרין פאעור, וענת חדיד.
בשנת 2002 ביים מסרי הצגת יחיד בשם " רוק אריות ". בשנת 2004 שיחק בהצגת הילדים: "פינוקיו" בשפה הערבית שאותה גם עיבד.
בשנת 2003 הנחה מסרי את תוכנית הטיולים והפנאי "שמן וזעתר" ששודרה בערוץ 33 ומשודרת כיום בשידורים חוזרים. בשנה זו שיחק מסרי גם בסרט הקולנוע: "הכלה הסורית" בתפקיד פאדי.
בשנת 2007 שיחק מסרי בהצגה לילדים, שנכתבה על ידי אחיו האומן אוסאמה מסרי, מחזה בשם "הילד הרע", חלק מהשירים והלחנים במחזה זה נכתבו על ידי האמן פיראס רובי, מסרי הדגיש את רצון צוות המרכז לייצג את התיאטרון בעכו.
בשנת 2008 שיחק בהצגה "חומוס ציפס סלט" שהועלתה ב"פסטיבל עכו 2008". ובה שולבו משחק, מחול, סאטירה, דרמה וביקורת חברתית העוסקת בבעיית הסכסוך הישראלי-ערבי בארץ ישראל.
בשנת 2009 השתתף במופע תיאטרון ומחול בשם: "חוויה מתקנת", שנכתבה על- ידי: יואב ברתל ואביגיל רובין המתייחסת למהומות אשר התרחשו בעיר עכו בשנת 2008. במחזה זה שיחק מסרי את דמותו של מטיף דת מוסלמי.
בשנת 2011 שימש כשופט מוזיקלי בתחרות שירה למגזר הערבי בשם "הערביזיון", אשר שודרה בערוץ 33, ובערוץ הראשון.
בשנת 2013 השתתף בהצגה הקומית "אנשים שונים" בערבית "ناس جناس" בימוי: נביל עזר, הפקה: המרכז לתיאטרון של עכו
בשנת 2014 השתתף בהצגה קומית "השכן" בערבית ,جار وجار" בימוי: נביל עזר, במרכז לתיאטרון עכו.
בשנת 2015 השתתף בסדרת טלוויזיה "סלמה", בתפקיד מסייפר עוזרו של השח'. ששודרה בערוץ הראשון בבימויו של כמיל שריף, כתיבת תסריט: דיתה גרי.
בשנת 2016 שיחק ההצגה בשם "נשים חזקות" שהוצגה בתיאטרון עכו. באותה שנה ביים וניהל בשיתוף עם סמדר יערון להקת נוער צעיר בשם "הילא". אשר הופיעה במספר מקומות בארץ במחזה בשם "הילא הדור הבא".
בשנת 2018 השתתף בסרט עכו חלומות בתפקיד סמיר. באותה שנה השתתף עם סמדר יערון בהצגה "הערבי האחרון" בתפקיד הערבי האחרון.
אסטוניה באירוויזיון 2022
אסטוניה השתתפה באירוויזיון 2022, שהתקיים בעיר טורינו שבאיטליה, עם השיר "Hope" מאת סטפן. זו תהיה השתתפותה ה-27 של המדינה בתחרות הזמר של האירוויזיון. על מנת לבחור את הנציג והשיר האסטוני לתחרות, רשות השידור האסטונית Eesti Rahvusringhääling (ERR) ארגנה את אירועי הקדם הארצי, "אסטי לאול 2022".
רקע
קדם לאירוויזיון 2022, אסטוניה השתתפה עשרים ושש פעמים בתחרות מאז מועד הצטרפותה ב-1994. היא אף ניצחה באירוויזיון 2001 עם השיר "Everybody" בביצועם של טאנל פדאר, דייב בנטון והצמד 2XL. בשנת 2015 הגיעה הנציגים האסטונים אלינה בורן וסטיג רסטה למקום השביעי, עם השיר "Goodbye to Yesterday" ("להתראות לאתמול"). בשנת 2021, כשרשות השידור הממלכתית שלחה את אוקו סוביסטה עם השיר "The Lucky One", אסטוניה כשלה בניסיון להעפיל לגמר, והגיעה למקום ה-13 בחצי הגמר.
לפני האירוויזיון
Eesti Laul 2022 הייתה המהדורה ה-14 של הקדם הלאומי. התחרות כללה 40 אומנים שיתחרו בארבעה רבעי גמר ושני חצאי גמר. בסופם של שני השלבים נשארו בתחרות עשרה מתמודדים. הגמר התקיים ב-12 בפברואר 2022. כל ערבי התחרות ישודרו בשידור חי בערוצים ETV ו-ETV+, שכללו פרשנות בשפה הרוסית, ובאתר הרשמי של רשות השידור, err.ee.
המשתתפים
ב-2 בספטמבר 2021 פתחה רשות השידור את תקופת הגשת השירים, שעתידה להיסגר ב-20 באוקטובר. כל אמן או כותב שירים היה יכול לשלוח עד חמישה שירים לתחרות. כדי לשלוח שיר לתחרות חויבו כותבי השירים לשלם 50 אירו עבור שיר בשפה האסטונית, ו-100 אירו עבור שיר בשפה אחרת. 202 שירים הוגשו לוועדה שהואמנה על ניפוי השירים, מתוכם 84 באסטונית, והשאר בשפות נוספות דוגמת אנגלית, צרפתית, ספרדית, איטלקית ושפה מתוכננת. הוועדה בחרה 40 שירים שיתחרו בקדם.
בין האומנים המתחרים ניתן למנות את אוולין סמואל, שייצגה את אסטוניה באירוויזיון 1999; סהלין, שהגיעה למקום השלישי באירוויזיון 2002 ואלינה נצ'אייבה נציגת אסטוניה לאירוויזיון 2018.
רבע גמר 2
רבע הגמר השני התקיים באולפני ERR ב-27 בנובמבר 2021, בהנחיית אוקו סוביסטה וטניה מיכאילובה-סאר. עשרה שירים, שנחשפו ב-22 בנובמבר, התחרו על שלושת המקומות הראשונים בחצי הגמר, כשהתוצאה נקבעה על ידי הצבעות הקהל גרידא. שני המקומות שנותרו יקבעו על ידי חבר השיפוט של רשות השידור.
רבע גמר 3
רבע הגמר השלישי התקיים באולפני ERR ב-4 בדצמבר 2021, בהנחיית אוט לפלנד ולאורה פלדברה. עשרה שירים, שנחשפו ב-29 בנובמבר, התחרו על שלושת המקומות הראשונים בחצי הגמר, כשהתוצאה נקבעה על ידי הצבעות הקהל גרידא. שני המקומות שנותרו יקבעו על ידי חבר השיפוט של רשות השידור.
רבע גמר 4
רבע הגמר הרביעי התקיים באולפני ERR ב-11 בדצמבר 2021, בהנחיית גטר יאני ויורי פוטסמן. עשרה שירים, שנחשפו ב-6 בדצמבר, התחרו על שלושת המקומות הראשונים בחצי הגמר, כשהתוצאה נקבעה על ידי הצבעות הקהל גרידא. שני המקומות שנותרו יקבעו על ידי חבר השיפוט של רשות השידור.
חצי גמר 1
חצי הגמר הראשון התקיים באולם "Saku Suurhall" ב-3 בפברואר 2022, והורכב משני סיבובים. מתוך עשרה שירים שיתחרו בשלב זה, רק חמישה העפילו לגמר. ארבעת השירים הראשונים נקבעו על ידי שילוב של הצבעות השופטים והקהל, בעוד שהשיר החמישי והאחרון העפיל לשלב הגמר באמצעות הצבעת הקהל בלבד. ב-2 בפברואר המתמודדות אליסה ומרילין מאלק נמצאו חיוביות לנגיף הקורונה. הופעתן הוקלטה מראש והוקרנה בערב חצי הגמר. חבר השופטים בשלב זה היו אלאר קוטקס, אינגר, רולף רוסלאו, טניה מיכאילובה-סאר, קאדרי טלי, וילמדרילם, מרגוס קמלאט, מרי-ליס מאניק, אלינה בורן, מייקל מטיסן ומריס ירווה.
חצי גמר 2
חצי הגמר השני התקיים באולם "Saku Suurhall" ב-5 בפברואר 2022, והורכב משני סיבובים. מתוך עשרה שירים שיתחרו בשלב זה, רק חמישה העפילו לגמר. ארבעת השירים הראשונים נקבעו על ידי שילוב של הצבעות השופטים והקהל, בעוד שהשיר החמישי והאחרון העפיל לשלב הגמר באמצעות הצבעת הקהל בלבד. ב-4 בפברואר המתמודדות מינימל וינד ואליזבת טיפאני נמצאו חיוביות לנגיף הקורונה. הופעתן הוקלטה מראש והוקרנה בערב חצי הגמר.
הגמר
הגמר התקיים באולם "Saku Suurhall" ב-12 בפברואר 2022, והורכב משני סבבים. מתוך עשרת השירים המשתתפים, שלושה עלו לתלת-קרב שהתקיים בהמשך הערב. שלושת העולים נקבעו באמצעות שילוב של הצבעות השופטים והקהל, ואילו הזוכה בקדם הוכרע בהצבעת הקהל בלבד. חבר השופטים בשלב זה היו ג'ונתן פרקינס (ארצות הברית), מר לורדי (סולן להקת לורדי, הזוכה הפינית באירוויזיון 2006), אודריוס גירז'אדאס (ליטא), פר סונדינג (שוודיה), אמילי גריגס (אוסטרליה), נטלי הורלר (חברה בלהקת קסקדה, נציגי גרמניה באירוויזיון 2013), לורינץ בובנו (הונגריה), מרטין סאטון (הממלכה המאוחדת), רטה קגנולה (איטליה), סקרלט קיז (ארצות הברית) ולוטה פיורבאק (שוודיה, הכוריאוגרף הראשי של מלודיפסטיבלן).
באירוויזיון
המהדורה ה-66 של האירוויזיון התקיימה בטורינו, איטליה והורכבה משני חצאי גמר ב-10 במאי וב-12 במאי 2022, ומגמר ב-14 במאי 2022. על פי כללי האירוויזיון, כל מדינה משתתפת, למעט המדינה המארחת וחמש המדינות הגדולות (גרמניה, צרפת, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת), נדרשת להיות אחת מעשר המדינות שיעפילו מאחד משני חצאי הגמר לגמר. ב-26 בינואר 2022 נקבע בהגרלת חצאי הגמר כי אסטוניה תופיע בחלק השני של חצי הגמר השני.
לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות 2022, סדר השירים לחצי הגמר הוחלט על ידי מפיקי התוכניות ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. אסטוניה הופיעה כמדינה ה-12, אחרי מקדוניה הצפונית ולפני רומניה. ב-12 במאי 2022 ביצע סטפן את "Hope" על בימת חצי הגמר השני של אירוויזיון 2022. עם הקראת התוצאות של שלב זה הוא נמנה בין האמנים שהעפילו לגמר. ב-13 במאי פורסם סדר ההופעות של הגמר, שנקבע פעם נוספת על ידי מפיקי התחרות. אסטוניה הופיעה אחרונה, אחרי סרביה. ב-14 במאי הופיע סטפן בגמר התחרות. עם תום הקראת התוצאות הוא דורג במקום ה-13 עם 141 נקודות (43 מהשופטים ו-98 מהקהל).
פילוג הצבעות השופטים
האנשים הבאים כיהנו בחבר השיפוט של אסטוניה:
משה שפריר
משה שפריר (13 באוקטובר 1935 - 12 ביוני 2018) היהמשורר וחוקר, גאולוג ומרצה ישראלי. במשך שנים רבות עבד שפריר באיתור מקורות מי תהום עמוקים, מחצבים ומלכודות נפט וגז תת-קרקעיים במרחבי ישראל. שפריר נשוי ואב לשלושה.
ביוגרפיה
שפריר נולד בתל אביב וגדל בּשכונת בּורוכוב, בגבעתיים; היה חניך תנועת הנוער העובד והלומד ולמד בבית הספר התיכון ע"ש קלעי. הוא שירת בּנח"ל וּבחטיבת "גבעתי", ובעקבות קריאתו של דוד בן-גוריון לנוער להתיישב בנגב, הוא היה לחבר בּקיבוץ שדה בוקר. הוא החל לפרסם את שיריו כשהיה סטודנט לגאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. החל משנת 1958, שיריו פורסמו במוספים לספרות של מרבית העיתונים וכתבי-העת של אז. בשנת 1967 יצא לאור ספר שיריו הראשון "גשם מאוחר", ועד כה ראו-אור עוד 10 ספרי-שירה שלו, "אסיף היובל", כולל מבחר משיריו שראו-אור במרוצת יובל השנים 1958–2008. ספרו האחרון הוא "פשר - שירי מקרא והגות". ספריו זכו לביקורות חיוביות.
שפריר כתב מאמרי-ביקורת ספרותית ב"מעריב" וב"מאזנים"; כן כתב מאמרים מדעיים בנושאי גאולוגיה, שהופיעו בכתבי-עת מקצועיים.
שפריר היה חבר באגודת הסופרים העברים מאז 1972, והוא שימש בתפקיד סגן יו"ר הוועד המרכזי של האגודה.
שפריר היה נשוי ואב לשלושה.
בלאק היפי
בלאק היפי (באנגלית: Black Hippy) הוא סופרגרופ היפ הופ אמריקאית מדרום לוס אנג'לס שבקליפורניה. ההרכב נווסד בשנת 2008. הקבוצה מורכבת מהראפרים של החוף המערבי: אב-סול, ג'יי רוק, קנדריק לאמאר וסקולבוי קיו. בלאק היפי נבנה לאחר שכל חבריו חתמו בחברת תקליטי האינדי טופ דואוג אנטרטיינמנט.
The Wrong Place
The Wrong Place (בעברית: המקום הלא נכון) הוא שיר שהוקלט על ידי הלהקה הבלגית הוברפוניק. השיר ייצג את בלגיה באירוויזיון 2021. השיר יצא לאור ב-4 במרץ 2021.
רקע
ב-1 באוקטובר 2019, רשות השידור הבלגית הכריזה כי הוברפוניק נבחרו לייצג את בלגיה באירוויזיון 2020 עם השיר "Release Me". ב-18 במרץ 2020, תחרות האירוויזיון לשנת 2020 בוטלה עקב מגפת הקורונה. ב-20 במרץ, רשות השידור הבלגית אישרה כי הוברפוניק ימשיכו וייצגו את בלגיה גם באירוויזיון 2021.
באירוויזיון
ב-18 במאי 2021, ביצעה הלהקה את השיר בחצי הגמר של התחרות. בתום ההצבעות, הגיעה למקום התשיעי עם 117 נקודות. ב-22 במאי, בגמר התחרות, הגיעה הלהקה למקום ה-19 עם 74 נקודות.
מוזיאוני דיטסונג
מוזיאוני דיטסונג של דרום אפריקה (באנגלית: Ditsong Museums of South Africa) הוא ארגון של ממשלת דרום אפריקה המאגד שמונה מוזיאונים לאומיים בפרובינציית חאוטנג, רובם בפרטוריה או בסמוך אליה ומיעוטם ביוהנסבורג.
מוזיאוני דיטסונג מציגים מגוון עשיר של אוספים, פריטים ותצוגות אודות בוטניקה, זואולוגיה, פלאונטולוגיה, היסטוריה בכלל והיסטוריה צבאית בפרט, תרבות, גאולוגיה, אנתרופולוגיה וארכאולוגיה. המוזיאונים נועדו להציג לציבור הרחב את המורשת והעולם המדעי והתרבותי של דרום אפריקה בכלל ושל העולם הפרט. בנוסף לכך המוזיאונים עוסקים גם במחקר ובחינוך וחלקם מהווים אתרי תיירות בולטים.
פרומתאוס הכבול
פרומתאוס הכבול או פרומתאוס האסיר (ביוונית: Προμηθεύς Δεσμώτης) היא טרגדיה יוונית המיוחסת לאייסכילוס. על-אף שלא ידועה לנו שנת כתיבתה המדויקת, חוקרים מעריכים כי חוברה סביב שנת 466/7 לפני הספירה הנוצרית.
הטרגדיה עוסקת במיתוס של פרומתאוס, ידיד בני האדם, שנענש על ידי זאוס על שום שנתן להם את האש.
הטרגדיה מיוחסת לאייסכילוס, אולם יש חוקרים מודרניים שבדקו את סגנונה האמנותי והלשוני והגיעו למסקנה שזיהוי זה הוא מוטעה, ולא אייסכילוס היה כותבה אלא מחבר אלמוני כלשהו.
עלילה
העלילה נפתחת כאשר פרומתאוס נכבל לסלע על ידי הפייסטוס בעוד משרתיו של זאוס, כח ועזוז, משגיחים על המעשה. עונשו של פרומתאוס בא עליו בשל עזרתו לבני האדם, במיוחד נתינת האש. מכאן המחזה מורכב משיחות של פרומתאוס עם דמויות שונות הבאות לבקרו במאסרו.
הסצנה הבאה מורכבת משיחותיו עם האוקיינידות (שמשמשות כמקהלה) ואביהם אוקיינוס. בדיאלוג מדגיש פרומתאוס את עזרתו התמידית לבני האדם, שבלעדיה לא היו יכולים לבנות את תרבותם.
בסצנה הבאה מופיעה איו, שעליה נגזרו נדודים כתוצאה מתשוקתו של זאוס אליה. פרומתאוס מספר לה את עתידה, וכי היא עתידה ללדת בן, הרקלס, שיהיה זה שישחררו ממאסרו. כמו כן הוא מנבא את נפילתו של זאוס משלטונו באולימפוס.