cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרכז הסחר העולמי
פיגוע בשנת 1993
ב-26 בפברואר 1993, בשעה 12:17 בצהריים, משאית ובה כ-680 קילוגרמים של חומר נפץ פוצצה בתחתיתו של המגדל הצפוני על מנת שהוא ייפול על המגדל הדרומי. הפיגוע בוצע על ידי חבורה אסלאמית קיצונית מארגון הטרור אל - קאעידה שבראשה עמד הטרוריסט רמזי יוסף. בפיגוע נהרגו שישה אנשים ומעל לאלף נפצעו. רמזי יוסף נמלט לפקיסטן לאחר הפיגוע, אך נעצר באיסלאמאבאד בפברואר 1995 ונידון למאסר עולם.
פיגועי 11 בספטמבר
בבוקר 11 בספטמבר 2001 נחטפו בידי תשעה עשר טרוריסטים מארגון אל-קאעידה ארבעה מטוסי נוסעים שהמריאו מנמלי תעופה בארצות הברית, כשעל סיפונם נוסעים רבים. החוטפים השתלטו על תאי הטייס, תוך שהם פוגעים בצוות האוויר - והפנו את המטוסים לעבר יעדים הידועים כסמלי כוח של אמריקה, בהם שני מגדלי מרכז הסחר העולמי.
שני מגדלי התאומים, שעשרות אלפי ליטרים של דלק החלישו את יסודות המתכת שלהם, קרסו זה אחר זה בשעות 10:28 (מרכז הסחר העולמי 1) ו-9:59 (מרכז הסחר העולמי 2). קריסתם של המגדלים הותירה הרס רב באזור. עקב הערכות ראשוניות, שעל פיהן המגדלים לא יקרסו לגמרי, זרמו למקום כבאים וכוחות הצלה רבים שעם קריסת הבניינים נמנו עם הנספים. בפעולת הטרור נהרגו 2,977 בני אדם, בני עשרות אומות. במגדלי התאומים עצמם נהרגו 2,606 קורבנות
בניין מרכז הסחר העולמי 3 (בו שכן מלון מריוט מרכז הסחר העולמי) נפגע קשות בעת קריסת המגדלים אך חלק ממנו נהרס בצורה מבוקרת (לאחר הפיגוע ב-1993 קטע ממנו חוזק). באותו היום, בשעה 17:20, קרס גם בניין מרכז הסחר העולמי 7 עקב שריפות שהחלישו את יסודות המבנה. היה זה גורד השחקים הראשון בהיסטוריה אשר קרס בגלל אש. שלושת הבניינים הנותרים שבמרכז הסחר העולמי ספגו נזקים קשים מאוד ולבסוף נהרסו בצורה מבוקרת. גם בניינים מחוץ למרכז הסחר העולמי ספגו נזקים כבדים מאוד.
מגדל החירות
בניין אחד במרכז הסחר העולמי החדש (באנגלית: One World Trade Center), הידוע גם בשם מגדל החירות, הוא גורד שחקים במנהטן תחתית בניו יורק שנבנה בסמוך לחורבות מגדלי התאומים שנהרסו בפיגועי 11 בספטמבר 2001. גובהו 1,776 רגל (541.3 מטר), כשנת העצמאות של ארצות הברית, והוא הבניין הגבוה בניו יורק (הבא אחריו הוא שדרות פארק 432 ) ובארצות הברית כולה (הבא אחריו הוא מגדל ויליס). הוא נחנך בנובמבר 2014.
הערות שוליים
World Trade Center
אהבה עיקשת
אהבה עיקשת (באנגלית: Enduring Love) הוא רומן מאת הסופר האנגלי איאן מקיואן שיצא לאור בשנת 1997. הספר עוסק באדם הלוקה בתסמונת דה קלרמבו, מצב בו החולה מאמין שמישהו אחר מאוהב בו.
הספר תורגם לעברית בידי עתליה זילבר ויצא לאור בהוצאת עם עובד בשנת 1999.
בשנת 2004 הופק סרט קולנוע "אין סוף לאהבה" על פי הרומן בכיכובם של דניאל קרייג, ריס איוואנס וסמנתה מורטון.
תקציר עלילה
ג'ו רוז ובת-זוגו קלריסה עורכים פיקניק ביום שהיא חוזרת לאנגליה משהות קצרה בארצות הברית. כשג'ו מתכונן לפתוח את בקבוק השמפניה הם שומעים צעקה ורואים ילד בתוך סל של כדור פורח ואיש נגרר בחבלים אחריו. ג'ו יחד עם עוד ארבעה אנשים שמגיעים למקום מתאמצים להוריד את הכדור-פורח, הם נתלים על החבלים שבכדור, אך פרץ רוח פתאומי מעלה את הכדור לשמים. כולם פרט לאחד מרפים מהחבלים וקופצים, רק אחד מהם נשאר תלוי כשהכדור ממשיך ומתרומם עד שהאיש נופל ונהרג.
אחד העדים למקרה הטראגי הוא ג'ד פארי. ג'ו ניגש עם ג'ד לראות אם האיש שנפל עדיין חי וג'ד מציע שהם יתפללו יחד. הפגישה הקצרה במקום האסון גורמת לתוצאות הרסניות. ג'ו משאיר רושם רב על ג'ד הלוקה בתסמונת דה קלרמבו, החולה בתסמונת מאמין שאדם אחר (ג'ו) מאוהב בו. אהבתו של ג'ד היא אובססיבית, ספק דתית ספק ארוטית. ג'ד עוקב אחרי ג'ו בביתו ומחוצה לו, מתקשר אליו ושולח לו מכתבים. האובססיה של ג'ד משבשת את חייו של ג'ו, מאיימת על אהבתה של קלריסה ומביאה אותו לסף של טירוף ורצח.
במהלך ארוחה במסעדה עם קלריסה והסנדק שלה, הם עדים לניסיון רצח בשולחן סמוך. ג'ו מבין שהכדורים נועדו אליו, ושהמתנקשים טעו בזיהוי בגלל הרכב דומה של המסובים (שני גברים ואשה צעירה). לפני שהיורה מצליח לירות באיש למוות, מתערב ג'ד שנמצא במקום, הוא מסיט את הרובה, ומציל את חיי האיש החף מפשע. בחקירת המשטרה ג'ו מתעקש שג'ד הוא העומד מאחורי הניסיון לרצח, אך השוטרים אינם מאמינים לו, כיוון שהוא אינו זוכר במדויק פרטים שהיו בתקרית. לא ננקטים צעדים נגד ג'ד, וג'ו יודע שהוא עדיין מנסה לפגוע לו.
ג'ו קונה אקדח להגנה עצמית, ובדרכו חזרה לביתו הוא מקבל שיחת טלפון מג'ד הנמצא בדירתו יחד עם קלריסה. כשג'ו מגיע לדירה, הוא רואה את ג'ד יושב על הספה לצד קלריסה. ג'ד מבקש שג'ו יסלח לו, ומכוון סכין אל גרונו שלו. ג'ו יורה בג'ד ופוצע אותו, אך אינו מואשם ויוצא פטור מעונש.
נושאים ותימות ברומן
אהבה עיקשת מתעסק בתימות שבהן עוסק מקיואן ברבים מרומניו. הפער שבין הרציונליות המדעית לבין הרגש הדתי, למשל, הוא אחת מהתימות החוזרות הללו. הקשר המנותח לעומקו בין הזוג ג'ו-קלריסה, קשר המתערער בגלל גורמים חיצוניים, כמו גם בגלל חוסר אמון, הוא נושא העולה גם כן ביצירותיו של מקיואן (למשל בכלבים שחורים).
כריס אנדרסון (יזם)
כריס אנדרסון (נולד בשנת 1957) הוא איש עסקים בריטי–אמריקאי, המכהן כיושב ראש TED, ארגון ללא מטרות רווח המספק שיחות מבוססות רעיון ומארח כנס שנתי בוונקובר, קולומביה הבריטית, קנדה. בעבר ייסד את Future Publishing.
ילדותו
אנדרסון נולד להורים בריטים בפקיסטן בשנת 1957. אביו היה "מנתח עיניים ונוצרי אוונגליסטי", וניהל בית חולים נייד באזורים כפריים בפקיסטן, הודו ואפגניסטן. יש לו שתי אחיות, והוא הילד האמצעי.
קריירה
אנדרסון החל בקריירה בעיתונאות, בעבודה בעיתונים וברדיו. הוא הפיק שירות חדשות עולמי בסיישל.
לאחר שחזר בשנת 1984 לבריטניה, אנדרסון נשבה במהפכת המחשבים הביתיים. הוא הפך לעורך בשני מגזיני המחשבים המוקדמים בבריטניה, Personal Computer Games ו־Zzap!64 . שנה לאחר מכן הקים את "עתיד הוצאה לאור" (Future Publishing) בהלוואה בנקאית בסך 25,000 דולר. החברה החדשה התמקדה בתחילה בפרסומי מומחיות במחשבים, אך בסופו של דבר הוא הרחיב אותה לתחומים אחרים כמו רכיבה על אופניים, מוזיקה, משחקי וידאו, טכנולוגיה ועיצוב. היא הכפילה את גודלה מדי שנה במשך שבע שנים.
בשנת 1994 עבר אנדרסון לארצות הברית. שם הוא פיתח את Imagine Media, מפרסם מגזין Business 2.0 ויוצר אתר המשתמשים הפופולרי במשחקי הווידאו IGN. אנדרסון מיזג בסופו של דבר את "Imagine" ו"עתיד", כשהוא לוקח את הציבור המשותף בלונדון בשנת 1999, בשם Future US. בשיאה, פרסמה 150 מגזינים ואתרי אינטרנט והעסיקה 2,000 עובדים.
TED
בשנת 2001 רכשה הקרן את ועידת TED, שהייתה אז ועידה שנתיות בתחומי הטכנולוגיה, הבידור והעיצוב, שהתקיימה במונטריי, קליפורניה. אנדרסון עזב את "עתיד", על מנת לעבוד במשרה מלאה ב־TED.
הוא הרחיב את כמות הנושאים בכנס, ביניהם מדע, תרבות, אקדמיה, וסוגיות עולמיות מרכזיות. הוא הוסיף תוכנית עמיתים, המונה כיום כ־400 בוגרים. הוא גם הקים את פרס ה־TED, המעניק לזוכים מיליון דולר כדי לתמוך ב"משאלה האחת שלהם שתשנה את העולם".
בשנת 2006, TED ניסתה לפרסם כמה מהשיחות שלה באינטרנט. ההצלחה הוויראלית עודדה את אנדרסון לפתח את הארגון כיוזמה תקשורתית עולמית המוקדשת ל"רעיונות שכדאי להפיץ". ביוני 2015 פרסם הארגון 2,000 שיחות באינטרנט. השיחות ניתנות לצפייה ללא תשלום. באמצעות פרויקט קשור הם תורגמו ליותר ממאה שפות בעזרת אלפי מתנדבים מרחבי העולם. הצפייה גדלה לכמיליארד צפיות בשנה.
המשך אסטרטגיה של "פתיחות רדיקלית", בשנת 2009 הציג אנדרסון את יוזמת TEDx. ארגון TED מספק רישיונות בחינם לארגונים מקומיים שרוצים לארגן אירועים דמויי TED משלהם. הדרישות הן שעל הדוברים להופיע בחינם, והאירועים צריכים להיות ללא מטרות רווח, עם שיחות שפורסמו ל- TED דרך Commons Media. יותר מ־10,000 אירועים כאלה נערכו, שהניבו ארכיון של 100,000 שיחות TEDx.
שלוש שנים לאחר מכן הושקה תוכנית TED-Ed (קיצור של Education – חינוך). התוכנית מציעה סרטונים וכלים חינוכיים בחינם לתלמידים ומורים.
במאי 2016 פרסם אנדרסון ספר שכותרתו "המדריך הרשמי של TED לדיבור בפני קהל" (בשפת המקור: TED Talks: The Official TED Guide to Public Speaking; שיחות TED: המדריך הרשמי של TED לדיבור פומבי) המציע טיפים ועצות לדיבור בציבור. הספר הפך לרב מכר של ניו יורק טיימס. הספר תורגם לעברית בידי ניצן לפידות, ויצא לאור בהוצאת מודן באותה השנה.
באפריל 2018, חשף שדרוג גדול לפרס TED, שכותרתו "הפרויקט הנועז". הוא מבקש לגייס מימון משמעותי לפרויקטים פילנתרופיים נועזים.
חיים אישיים
אנדרסון נשוי ללוסי אוונס. יחד נולדו להם שלוש בנות לפני גירושיהם. הבכורה, זואי, נפטרה בשנת 2010 בגיל 24, מהרעלת פחמן חד-חמצני.
בשנת 2008 התחתן אנדרסון עם ג'קלין נובוגרץ, המייסדת והמנכ"לית של Acumen, ארגון שחלוץ בהשקעה בהשפעה חברתית.
הציור הטופולוגי
הציור הטופולוגי הוא סגנון ציור שראשיתו בזרם האקספרסיוניזם ומציג את המציאות באופן מעוות. מטרת עיוות המציאות באופן קריקטורי היא להעצים רגשית את המציאות. הצייר הישראלי יגאל ורדי שכלל ופיתח את הסגנון, והוסיף לו מאפיינים ייחודיים משלו.
אודות
הטופולוגיה כענף במתמטיקה, מייצגת את המציאות בעיוותים של כיווץ, ניפוח וקריעה של הצורה. בציור הטופולוגי של יגאל ורדי המציאות מיוצגת בצורה פלואידית, כאוטית, היברידית וקולאז'ית. עוד מיוצגת המציאות בציור של ורדי כטרנספורמציה מעגלית של פריעת צורה, שבה מתחולל באופן משלים תהליך מקבילי של הרס ובנייה של המציאות, כשני הפכים משלימים – כאוס כתנאי לסדר. הציור הטופולוגי של ורדי מייצג את המציאות באופן מעוות גם באמצעות מפגש סימולטני של שלושה סגנונות ציור – האימפרסיוניזם, הקוביזם והאקספרסיוניזם, שמייצגים בהתאמה את העין התמימה, העין החושבת והיד המציירת.
השפעות מתולדות האמנות על התפתחות הסגנון
אמנים שונים הביאו לידי ביטוי ביצירתם את העיוות הטופולוגי: בסגנונו הסוריאליסטי, פבלו פיקאסו הציג עיוות מוקצן של המציאות, שהתבסס למעשה על סגנון הקוביזם הסימולטני שלו, שייצג את המציאות מנקודות מבט שונות בצורה בו-זמנית. אמנים נוספים שהביאו לידי ביטוי את העיוות הטופולוגי היו אומברטו בוצ'וני ביצרתו הפוטוריסטית, וכך גם פרנסיס בייקון בסגנון הציור שלו. הציור הביומורפי של ז'ואן מירו, פאול קלה וז'אן ארפ מהדהד גם הוא את המבט הטופולוגי כלפי המציאות, וגם ציוריו של מאוריץ קורנליוס אשר משקפים חשיבה טופולוגית באמצעות הצגת המציאות במעגליות סגורה, על-פי המבנה של רצועת מואביוס ועל בסיס רצף סגור של מטמורפוזה.
סגנון ציוריו האחרונים של סלבדור דאלי כונה "הציור הטופולוגי", והוא הציג ראייה טופולוגית במובהק של המציאות.
הבארוקי והקלאסי: הציור הטופולוגי כארכיטיפ בארוקי
חוקר האמנות היינריך ולפלין ניסה לתאר את תולדות סגנונות האמנות על בסיס מה שהוא כינה "שני אופני ראייה" המייצגים שני ארכיטיפים סגנוניים: הבארוקי והקלאסי. הסגנון הבארוקי מתאפיין בתנועתיות, בקווים עגולים ובצורות מטושטשות ביחס לרקע. לעומת זאת, הסגנון הקלאסי מתאפיין בסטטיות, בקווים ישרים ובקונטיורות ברורות המגדרות את האובייקט מול המציאות. מנקודת מבט טרנס-היסטורית, שמייצגת את תולדות האמנות על בסיס סגנונות ארכיטיפים א-היסטוריים, ניתן לומר שהסגנון הבארוקי הוא טופולוגי במהותו, מכיוון שהוא מייצג את המציאות בעיוות תנועתי, בתהליך של צורה בהתהוות (מורפו-גנזה). הסגנון הארכיטיפי, הטרנס-היסטורי, מתממש בצורות שונות בזמן ובמקום, ומקבל את האפיון הייחודי בכל תקופה ותקופה.
לציור הטופולוגי המיוצג בסגנונו של יגאל ורדי אמנם ישנו מכנה משותף לציור הבארוקי הקלאסי המתבטא בייצוג המציאות בתהליך של התהוות ולא באופן סטטי, אולם הוא שונה ממנו בתווים הייחודיים שלו.
לאונרדו דה וינצ'י: קריקטורות טופולוגיות
סגנונו של לאונרדו דה וינצ'י התאפיין במגמה משלימה בין הצגת המציאות בציור באופן הרמוני, סימטרי ומעודן, כפי שזה בא לידי ביטוי לדוגמה בציור המונה ליזה, לבין ציורי קריקטורות המציגים פנים מעוותות באופן קיצוני. דה וינצ'י חקר את המורפוגנזה של הטבע, את סוד התהוות הצורות, ונתן לכך ביטוי בתרשימים המציגים את היחסים ההדדיים בין הקווים הקמורים לקעורים, המחוללים את תנועת ההתהוות של הצורות. תרשימיו מייצגים באופן ברור חשיבה טופולוגית, אשר הוא נתן לה ביטוי גם במחקריו הכתובים, במקביל לתרשימים של צורות המייצגות תהליך התהוות והתעוותות הדרגתית ממצב מתון למצב קוטבי יותר.
סלבדור דאלי: מציאות מומסת ומעוותת
הצייר היחיד בתולדות האמנות שכינה את יצירתו במונח "ציור טופולוגי" היה סלבדור דאלי, שאת ארבע היצירות האחרונות שיצר בחייו כינה "הציור הטופולוגי, מחווה למתמטיקאי רנה תום". יצירות אלו מסכמות למעשה את דרכו האמנותית שבה הציג את המציאות כ"מומסת" וכמעוותת. דאלי הושפע גם מהתאוריה של רנה תום המכונה "תורת הקטסטרופות" ומציגה "קרע" ברצף הלא-ליניארי של התהוות המציאות, ובמקביל גם מהתאוריה הביולוגית של דרס'י תומפסון על אודות תהליך התהוות הצורות בטבע על פי הגיון מתמטי.
פבלו פיקאסו: התקופה הסוריאליסטית כציור טופולוגי
מהפכת הקוביזם האנליטי, שהתאפיינה בהצגת המציאות באופן סימולטני מנקודות מבט שונות, באמצעות "שברים פרקטלים"" של הקצעים (facets) ציוריים, הייתה ראשיתה של הצגת המציאות בצורה מעוותת וטופולוגית. כראייה היסטורית, ניתן להיווכח כי פיקאסו, שרקם במוחו (יחד עם בראק) את מהפכת הציור הקוביסטי, ישב לשיחות עם אינטלקטואלים, וביניהם המתמטיקאי מאוריס פרניסט, ודנו על אודות המתמטיקה הטופולוגית של פואנקרה. פיקאסו, שהאזין וספג מידע מתמטי ופיזיקלי בשיחות אלו, המיר אותו לשפה ציורית חדשה, המקבילה לתאוריה המתמטית. כך מאוחר יותר, הציור הטופולוגי בסגנונו הסוריאליסטי בא לידי ביטוי ב"פיסול הקווי" בפסל שיצר לזכרו של אפולינר. בעצם, כך פיקאסו חשב טופולוגית, מבלי שדיווח על כך במוצהר, והביא זאת לידי ביטוי במהפכה הציורית שחולל החל מהקוביזם האנליטי ועד לסגנונו הסוריאליסטי.
אומברטו בוצ'וני: הוספת המימד הרביעי (התנועה) לקוביזם
הכנסת התנועה ליצירה הסטטית בקוביזם האנליטי באה לידי ביטוי בסגנון הפוטוריסטי ובמיוחד אצל אומברטו בוצ'וני כצייר וכפסל. בוצ'וני ביקר בסטודיו של פיקאסו וספג את השפעת רזי הקוביזם האנליטי הסטטי. לאחר מכן, הוא חזר לאיטליה ושם הוסיף את "המימד הרביעי", שהוא התנועה, לקוביזם האנליטי הסטטי של פיקאסו. יצירתו של בוצ'וני, גם בציור וגם בפיסול, היא טופולוגית במהותה, ומבוססת על שדות כוח המצויים בתנועה ומעוותים את קואורדינטות מרחב המציאות. בתחילה, פיקאסו היה זה שהשפיע על בוצ'וני, ולאחר מכן פיקאסו אימץ את "המימד הרביעי" של התנועה שבוצ'וני והפוטוריסטים המציאו, מה שהיווה קטליזטור ללידת סגנונו הסוריאליסטי, שבו הציג את המציאות בעיוותים טופולוגיים קיצוניים ומובהקים.
פרנסיס בייקון: דיוקנאות מעוותות
הציור הטופולוגי בסגנונו הסוריאליסטי של פיקאסו, השפיע במישרין על הצייר האנגלי פרנסיס בייקון. הוא הושפע באופן מודע ומוצהר מפיקאסו, ובעקבותיו גיבש סגנון ציורי המעוות את הדיוקנאות והדמויות בציוריו בעיוותים טופולוגיים הברורים לעין, למרות שברוב הספרות המחקרית על אודות בייקון, לא נמצא הסבר ברור לאותם עיוותים. השפעת האקלים התרבותי על אודות המתמטיקה הלא-אוקלידית שמשנתו של אנרי פואנקרה שררה בתקופת המהפכה הקוביסטית, נתנה את אותותיה מאוחר יותר גם באנגליה אצל האמן בייקון בעקבות נטייתו להטמיע את הקוד האסתטי של פיקאסו בסגנונו.
מאוריץ קורנליס אשר: המציאות כטבעת מוביוס
הצייר מאוריץ קורנליס אשר, צייר את רוב ציוריו בהשפעת התורה הטופולוגית. הוא עשה שימוש בעקרונותיו של המשטח ההיפרבולי הלא-אוקלידי בהשפעת המתמטיקאי הצרפתי אנרי פואנקרה שחקר בצורה מובהקת את רזי הטופולוגיה. אשר הציג ביצירותיו מטמורפוזות שבהן הצורות משתנות בהדרגה לדבר אחר לגמרי, חקר את האינסוף באמצעות סדרה ההולכת וקטנה עד אינסוף, בחן סוגיות בחקר הסימטריה והציג את המציאות כטבעת מביוס משדה הטופולוגיה. במקביל, הוא התבסס על הפיזיקאי רוג'ר פנרוז בהצגת המציאות על בסיס המשולש הבלתי-אפשרי, שגם הוא לקוח משדה הטופולוגיה.
זואן מירו: ביו-מורפיה
הצייר ז'ואן מירו צייר את יצירותיו בסגנון ביו-מורפי בהשפעת אמנות האר נובו ויצירתו הארכיטקטונית של אנטוני גאודי. גישה זאת התאפיינה בניסיון להתחקות אחר התהוות הצורות בטבע (מורפוגנזה), ולא בתיאור סטטי של הצורות הנגלות בפרק זמן קבוע. הגישה הביומורפית מייצגת בצורה מובהקת את העיוות הצורני של המציאות על פי המתודה הטופולוגית, ומירו צייר באופן מובלע ציור טופולוגי.
פאול קלה: מהאמורפי לעבר הצורה
הצייר פאול קלה ייצג בחלק מרישומיו, בשחור לבן, את מה שהוא כינה כניסיון "לקחת את הקו לטיול". קלה צייר את רישומיו מבלי להרים את העט מהנייר, ועל ידי כך יצר התהוות של קו אמורפי, חסר צורה, הבונה במהלך תנועתו (הטופולוגית) את הצורות המעוצבות יותר. תנועת הקו האמורפית מייצגת את מגמתו של קלה לייצג את "המציאות הנסתרת" מאחורי המציאות הנגלית לעין.
זאן ארפ: אנטרופיה ואמנות
הצייר והפסל ז'אן ארפ יצר את עבודותיו בהשפעת חוקי האנטרופיה משדה הפיזיקה, המציגים את המציאות כמתפרקת על פי חוקי התרמודינמיקה. ארפ הציג ביצירותיו את ה"קרע" הנוצר במציאות כאשר מתרחש עיוות קיצוני מעבר לגבולות המתאפשרים בחומר. העיוות הקיצוני הגורם לקרע, הוצג תאורטית על ידי המתמטיקאי רנה תום ב"תורת הקטסטרופות" שלו, אשר הקדימה את תורת הכאוס בהצגת מושג הפרקטל המייצג את אותו שבר מורפולוגי פתאומי. התאוריה של תום השפיעה במישרין על יצירתו הטופולוגית של דאלי כפי שנכתב לעיל.
ההיבט הפסיכולוגי: החשיבה הסימבולית הטופולוגית
זיגמונד פרויד זיהה במערך הקוגניטיבי של האדם שני סוגי חשיבה: חשיבה ראשונית וחשיבה שניונית. החשיבה הראשונית מתאפיינת כחשיבה סימבולית ולא לוגית, ואילו החשיבה השניונית מתאפיינת כחשיבה רציונלית והגיונית. החשיבה השניונית-הרציונלית בוחנת את המציאות על פי קנה-מידה של המתמטיקה האוקלידית, ואילו החשיבה הראשונית, האי-רציונלית, בוחנת את המציאות על בסיס מתמטיקה לא-אוקלידית, כלומר טופולוגית. טענתו של פרויד הייתה כי ישנו קשר התהוותי באופן מעגלי בין החשיבה הראשונית לשניונית ולהפך.
ז'אן פיאז'ה: שלוש גאומטריות הבונות את הסכמה הקוגניטיבית
הוכחה להשערה זאת באה לידי ביטוי במחקרו של ז'אן פיאז'ה על אודות ציורי ילדים. פיאז'ה הציג את שלושת שלבי הציור שעובר הילד במהלך התפתחותו כמייצגים מעבר של שלוש גאומטריות. לטענתו, הילד מתחיל בשרבוט, עובר לציור סכמטי של המציאות, שבו הוא מציג את האובייקטים כפי שהוא זוכר אותם ולא כפי שהוא רואה אותם. בשלב זה, הילד מצייר שולחן כלוח עם ארבע רגליים מוטות לצדדים. לבסוף הילד מגיע לבשלות של הצגת המציאות בציור פרופורציונלי וריאליסטי. לטענת פיאז'ה, שלב השרבוט מייצג את הגאומטריה הטופולוגית שבו אין פנים וחוץ, והמציאות מוצגת כרשת טופולוגית. שלב הסכמה מייצג את הגאומטריה ההיטלית (השולחן עם הרגליים המוטות הצידה), ושלב הציור הריאליסטי מייצג את הגאומטריה האוקלידית. פיאז'ה טען כי המערך הנפשי של כל אחד מכיל בתוכו את שלוש הגאומטריות יחדיו: הטופולוגית, ההיטלית והאוקלידית. לטענתו, על מנת להתבונן במציאות באופן שפוי וריאליסטי (על פי הגאומטריה האוקלידית) אנו נדרשים להתבסס על שכבות תודעה נמוכות יותר במדרג של הגאומטריות - ההיטלית והטופולוגית. בהקבלה לפיאז'ה, כך גם טען זיגמונד פרויד, שהחשיבה השניונית הרציונלית וההגיונית מתקיימת כל עוד החשיבה הראשונית, הלא רציונלית והלא הגיונית, מפעמת מתחתיה ומבנה אותה. הקשר המעגלי הפרדוקסלי בין סיבה למסובב מוצג בתורת המיתוסים של שלמה גיורא שוהם, שהציג את הקשר הדיאדי בין ההיסטוריה על ציר הזמן הדיאכרוני, המעצבת מיתוסים על-זמניים סינכרוניים, וברגע שהמיתוסים מתגבשים כסטרוקטורה, הם משפיעים מחדש על מקורות ההתהוות שבנו אותם.
קורט לוין: עקרונות הטופולוגיה בפסיכולוגיה
הפסיכולוג קורט לוין, שכתב את הספר "עקרונות הטופולוגיה בפסיכולוגיה", הציג את נפש האדם על בסיס תורה פסיכודינמית המושפעת מהתאוריה המתמטית הטופולוגית. לדידו של לוין, נפש האדם פועלת על פי מושג ה"שדה הטופולוגי". בכך הוא ניסה לשנות את החשיבה הפרוידיאנית הטופוגרפית לעבר חשיבה פסיכולוגית חדשה המבוססת על מושג "תורת השדה", שבה מומרת השפעתו של הווקטור הפסיכולוגי המבודד, להצגת תמונת נפש רשתית הבנויה ממרקם של ווקטורים המתפקדים בו-זמנית בתוך "שדה טופולוגי"".
ז'אק לאקאן: הנפש היא טופולוגיה
הפסיכולוג ז'אק לאקאן הצעיד את הפסיכולוגיה באופן משמעותי בהבנת נפש האדם על-פי נקודת המבט הטופולוגית. לדידו של לאקאן, נפש האדם בנויה ומתפקדת בצורה טופולוגית. בניגוד למורו פרויד שתיאר את הנפש כבנויה בצורה טופוגרפית, שכבה על שכבה (על פי המודל האוקלידי), טען לאקאן כי נפש האדם בנויה בצורה רשתית, במבנה לא אוקלידי. הוא תיאר את נפש האדם כמורכבת משלושה "משלבים": הממשי, הדמיוני והסימבולי. הוא טען כי שלושת משלבים אלו מתפקדים יחדיו על בסיס מודל טופולוגי המכונה "טבעת בורומאית". הטבעת הבורומאית הטופולוגית מתאפיינת בכך שישנן שלוש טבעות הכרוכות זו בזו באופן הכרחי, ואין טבעת אחת מתקיימת ללא שתי האחרות. לטענתו של לאקאן נפש האדם פועלת באופן פסיכו-דינמי על פי הדינמיקה הלא-ליניארית בין שלושת המשלבים שתוארו לעיל, לעיתים במבנה של סרט מביוס. גישה זאת שוברת את התפיסה ההיררכית-טופוגרפית שהציג פרויד בניסיון להבין את הקשר הסיבתי בין חלקי הנפש השונים.
העין, המוח והיד
"הציור הטופולוגי" שפיתח האמן הישראלי יגאל ורדי בעבודתו האמנותית מבוסס על המודל של שלוש הטבעות הבורומאיות בטופולוגיה. הטענה המוצגת בתאוריה האמנותית של ורדי היא שאת המציאות ניתן לתפוס אך ורק על בסיס דיאלקטיקה משולשת, בו-זמנית, בין העין התמימה, השכל המפרש והיד המציירת. העין מייצגת את האפיסטמולוגיה האמפיריציסטית, השכל מייצג את האפיסטמולוגיה הרציונליסטית והיד מייצגת את האפיסטמולוגיה הפרגמטיסטית.
הציור הטופולוגי של ורדי מייצג את המציאות משלוש נקודות מבט סגנוניות: האימפרסיוניסטי - כלומר האמפירי על פי העין התמימה, הקוביסטי - כלומר הרציונלי על פי השכל המארגן והאקספרסיוניסטי - כלומר הפרגמטי על פי היד המציירת באופן ספונטני וחופשי.
באמצעות שלושת הזרמים שלעיל, מייצג הציור הטופולוגי של ורדי את עולם התופעות הנגלה לעין (באמצעות הסגנון האימפרסיוניסטי), את עולם הממשות הנסתר מן העין (באמצעות הסגנון הקוביסטי) ואת המתווך ביניהם (באמצעות הסגנון האקספרסיוניסטי), ושלושת הסגנונות הללו מייצגים כל פעם מחדש את המציאות הטופולוגית המשתנה ללא הרף.
בצעירותו למד ורדי אצל הציירת-פסלת סיסליה מרקוביץ, שהייתה תלמידתם של הפסל אנטואן בורדל (תלמידו של אוגוסט רודן) והצייר אנדרה לוט. לפי ורדי, הוא החל את דרכו האמנותית בהשפעת הקוביזם הריאליסטי, מבית מדרשו של אנדרה לוט, ואט-אט עבר לשלב אקספרסיוניסטי אשר הוביל אותו להתמקד בתיאור המציאות באופן מעוות על בסיס עקרונות הטופולוגיה. "הציור הטופולוגי" שלו התגבש באופן הדרגתי גם תאורטית וגם פרקטית במהלך שלוש תערוכות מן העבר: "ריאליזם התהוותי" בשנת 2003, "ציורי מיתוס" בשנת 2006, ו"וריאציות על תולדות האמנות" בשנת 2008. תערוכת הריאליזם ההתהוותי מייצגת את גישתו של הצייר פאול קלה בניסיון "לקחת את הקו לטיול", תוך יצירת המעבר מציור אמורפי חסר צורה הבונה אט-אט את הריאליה של המציאות. התנועה האמפורמית היא במובהק ייצוג של "רשת טופולוגית" ריזומית, בשפתם של הפילוסופים ז'יל דלז ופליקס גואטרי, הבונה את המציאות. הרשת הטופולוגית מהווה מבנה עומק סמוי הבונה את מבנה השטח הגלוי.
"ציורי מיתוס" הם שלב אחד נוסף בניסיונו של ורדי לגבש את הסגנון הטופולוגי ביצירתו. בתערוכתו האחרונה שפתח בשנת 2008 בשם "וריאציות על תולדות האמנות", ניסה ורדי להציג את תולדות הציור מבעד לפריזמה סגנונית טופולוגית שאותה הוא פיתח, ובה יצירות של ציירים ואמנום ידועים קיבלו ביטוי סגנוני חדש מבעד למשקפיים הטופולוגיות. כך, ביצירותיו החדשות כיום, ורדי הגיע לשלב שבו הוא מציג את המציאות בעיוות המקסימלי בהד-קולם של פיקאסו ובייקון.
ארם אנדוניאן
ארם אנדוניאן (בארמנית: Արամ Անտոնեան; 1875 – 23 בדצמבר 1951) היה עיתונאי, היסטוריון וסופר ארמני.
ביוגרפיה
אנדוניאן נולד בקונסטנטינופול, שם ערך את העיתונים "Luys" (אור), "Dzaghik" (פרח) ו-"Surhandak" (מבשר). לאחר מכן שירת במחלקת הצנזורה הצבאית של האימפריה העות'מאנית. הוא נעצר בהוראת שר הפנים טלעת פאשה בערבו של ה-24 באפריל 1915 ובכך הצטרף למספר הרב של האינטלקטואלים הארמנים שגורשו מהבירה קונסטנטינופול. אנדוניאן גורש לצ'נקירי, אולם במחצית הדרך הוחזר לאנקרה וגורש שוב למחנות בראס אל-עין ומסקנה (Meskene). אך אנדוניאן שרד במחתרת בעיר חלב שבסוריה. כאשר כוחות בריטיים כבשו את העיר, בכיר טורקי נמוך-דרג, נעים ביי, שיתף פעולה עם ארם אנדוניאן בפרסום זיכרונותיו – תיאור גירושם של הארמנים. "זיכרונות נעים ביי" פורסמו בשנת 1920, ולפעמים מכונים "מברקי אנדוניאן" או "מברקי טלעת פאשה". המברקים מתיימרים להוות הוכחה ישירה שרצח העם הארמני בשנים 1915–1917 היה מדיניות של הממשלה העות'מאנית. הם הוצגו כהוכחה במשפט של סוגומון טהליריאן.
על פי הפרופסור רוברט מלסון, המתמחה ברצח עם, דיווחו של אנדוניאן על הגירושים ורציחות הארמנים שלאחר 1915 הוא מכריע לגבי המחקר של תקופה זו.
בין השנים 1928–1951 ניהל אנדוניאן את ספריית נובאר (Nubarian Library) בפריז, והצליח להחביא ולהציל את רוב האוסף במהלך הכיבוש הגרמני של פריז.
אנדוניאן נפטר בפריז ב-23 בדצמבר 1951.
פטר הרביעי, קיסר בולגריה
פטר הרביעי, או תאודור פטר לבית אסן, (בבולגרית: Петър IV Теодор), היה הצאר הראשון של האימפריה הבולגרית השנייה, לאחר שחרורה מ 167 שנות כיבוש על ידי האימפריה הביזנטית. שנת לידתו ושמות הוריו אינם ידועים ועל מוצאו נתון ויכוח בין מצדדי הנרטיב ההיסטורי הבולגרי, הטוענים שהוא מבולגריה ההיסטורית, לבין מצדדי הנרטיב הרומני הטוענים שהוא מוולאכיה. ההיסטוריון בן התקופה ניקטאס כוניאטס, טוען שפטר ואחיו איוון אסן הראשון, נולדו בחבל מואסיה, שהיה נתון לשליטת האימפריה הביזנטית ומוצא המשפחה הוא קומני. פטר היה הבכור מבין ארבעה אחים ושתי אחיות.
המרד כנגד האימפריה הביזנטית
משנת 1018, מועד נפילת האימפריה הראשונה ובמשך 167 שנים, נתונה הייתה בולגריה לשליטת האימפריה הביזנטית. לאחר סדרת קרבות מול ממלכת הונגריה ודספוטט סרביה, נחלש כוחו של צבאה ברחבי הבלקנים והתרופפה במקביל, השליטה המינהלית במחוזות השונים. כך, בשנת 1185, ניצלו האחים איוון אסן ופטר את המצב וארגנו מרד נרחב בשלטון הביזנטי בסיוע ולאכים וקומנים כשפטר מכריז על עצמו כקיסר הבולגרים, תחת השם פטר הרביעי. השם בו בחר יצר קשר אתנוגרפי לשליט פטר הראשון, מתקופת האימפריה הבולגרית הראשונה, אף על פי שלא היה כל קשר אתני ביניהם. לאחר שנת קרבות, נאלצו הביזנטים להכיר בישות בולגרית עצמאית, כאשר המרד המשיך והתעצם, אף מעבר לנהר הדנובה.
קיסר בולגריה
לאחר שהוכרו כשליטי ישות עצמאית, החלו פטר ואחיו איוון, לשחק במגרש המשחקים הפוליטי של אירופה בעת ההיא. במהלך מסע הצלב השלישי, הציעו את עזרתם הצבאית לקיסר פרידריך ברברוסה מנהיג הצלבנים, אשר יחסיו עם הקיסר הביזנטי לא היו מן המשופרים, בשל חבירתו של האחרון לסלג'וקים ולמוסלמים. בקיץ שנת 1190, לאחר מותו של פרידריך ברברוסה וקריסת המחנה הצלבני הגרמני, הצליח איסאאקיוס אנגלוס השני, הקיסר הביזנטי לחדור ללב השטח הבולגרי ולצור על עיר הבירה טרנובו, אך נאלץ לסגת מפני תגבורת מאסיבית של מיליציות קומניות ובדרכו לקונסטנטינופול, נפל למארב שטמן לו צבאו של איוון אסן. הקיסר נחלץ בעור שיניו, אך צבאו הוכה קשות ושלל ורכוש רב נפלו בידי הבולגרים.
אחריתו
אחיו של פטר, איוון זכה בתהילת הניצחונות הצבאיים כנגד הביזנטים ובלחץ אהדת ההמונים אליו, מינה אותו פטר לקיסר משותף בשנת 1189. איוון אסן מלך מטרנובו והיה המפקד הצבאי העליון בהמשך המאבקים כנגד הביזנטים, בעוד שפטר פרש מבלי לוותר על הכתר, לעיר פרסלב. בשנת 1196, לאחר רציחתו של אחיו, בידי בן דודם איבאנקו, אשר פעל כשכיר חרב של הביזנטים והכריז על עצמו כקיסר, הוביל פטר את הצבא הבולגרי אל עבר טרנובו וצר עליה. איבאנקו נמלט אל פטרוניו הביזנטים ופטר חזר למעמדו כצאר. כהונתו הייתה קצרה ובשנת 1197, נרצח אף הוא בידי גורמי אופוזיציה, מקרב משפחות האצולה ולכס השלטון עלה אחיו הצעיר קאלויאן.
נשיקות הרשי
לממתק שוקולד זה צורה ייחודית דמוית דמעה הפוגעת במשטח (חלקה התחתון של הדמעה שטוח, ומאפשר העמדת הממתקים). הממתק עטוף בנייר כסף וקשור בסרט נייר.
נשיקות הרשי הם אחד ממותגי הממתקים הפופולריים ביותר בארצות הברית. בשנת 1989 היו הנשיקות מותג השוקולד החמישי הנמכר ביותר בארצות הברית, והממתק נמכר בשווי כולל של 400 מיליוני דולרים בשנה.
כיום, כ-80 מיליון נשיקות מיוצרות במפעל הרשי מדי יום.
היסטוריה
נשיקות הרשי הומצאו בשנת 1907. לא ידוע כיצד קיבל הממתק את שמו. אגדה אורבנית מספרת כי מקור השם בקול שנשמע מהמכונות שייצרו את הממתק, שהזכיר לעובדים קול נשיקה.
בשנות הייצור הראשונות כל נשיקה ונשיקה נעטפה ידנית על ידי עובדי המפעל. מכונה המאפשרת עטיפת הנשיקות באופן אוטומטי הומצאה בשנת 1921. בתקופה זו נוספה פתקית הנייר לכל נשיקה, כחלק מאמצעי מניעת זיופי המוצר (הפיתקית מוגנת כסימן מסחר שמספרו 186,828).
ייצור הנשיקות נמשך באופן רציף מאז שנת 1907 ועד היום, למעט בין השנים 1942–1949 בהן החילה מועצת הייצור המלחמתית קיצוב במוצרים בשל מלחמת העולם השנייה שמנע את ייצור המוצר בהיעדר אלומיניום לייצור נייר הכסף העוטף את הממתק.
בשנת 2001 נרשם הסימן המסחרי KISSES (מספר רישום 2,416,701)
טעמי המוצר
המוצר המקורי היה עשוי שוקולד חלב בלבד. עם השנים נוספו טעמים שונים, שחלקם זמינים רק באזורים מסוימים ברחבי העולם.
סוגי עטיפות
העטיפה המקורית של הנשיקות הייתה נייר בצבע כסף. בשנת 1962 הופיעו לראשונה עטיפות בצבעים נוספים: אדום, ירוק וכסף - צבעי חג המולד - במהדורה מיוחדת לתקופת החגים. בשנת 1968 נעטפו הנשיקות בצבעים כחול פסטלי, ורוד וירוק לרגל חג הפסחא. בשנת 1986 לרגל יום ולנטיין יצאה מהדורה בעטיפות אדומות. בשנת 1991 הופיעו עטיפות בצבעי סתיו (כתום וחום).
המדורה מיוחדת לרגל יום העצמאות של ארצות הברית כללה עטיפה מוכספת עם פסים אדומים וכוכבים כחולים. כמו כן מהדורה מיוחד לתמיכה במלחמה בסרטן השד יצאה ובה העטיפה הייתה בצבע ורוד.
סרט הנייר
סרט הנייר נוסף לעטיפה בשנת 1929 על מנת למנוע זיופי הנשיקה. על סרט זה מופיע סימן המסחר הרשום: "נשיקות" - "Kisses®".
בחגים מופיעים על הסרטים כיתובים מיוחדים כגון:
בית לוחמי הגטאות
מבנים
בית לוחמי הגיטאות כולל:
שנים ראשונות
קיבוץ לוחמי הגטאות, שהוקם בידי ניצולי השואה, שחלקם יוצאי המחתרות בגטאות ויוצאי יחידות פרטיזנים, ראה עצמו מחויב להנצחת לוחמי הגטאות. את חגיגת העלייה הקרקע הם החליטו לקיים ביום הזיכרון למרד גטו ורשה, באפריל 1949. ביום זה הם הצהירו על תוכניתם להקים את "בתי יצחק קצנלסון" שיכללו מוסדות חינוך, הוצאת ספרים וארכיון להנצחת המשורר. לאחר שנה, קיים הקיבוץ שוב טקס זיכרון בו הונח אבן פינה ונחנך בית יצחק קצנלסון, שמטרתו לשמש "מקלט למורשת השואה והמרד", ויועד להיות בעיקרו ארכיון. הארכיון, שכלל שלושה חדרים: חדר שהציג ספרים על השואה, חדר על יצחק קצנלסון וחדר עם פריטים מימי השואה, נפתח אז לקהל באופן יום יומי ומשך אליו מתעניינים וחוקרים ובכך היה המוסד הראשון בישראל שיוחד לחקר השואה. בסוף אפריל 1950, קיים "בית לוחמי הגיטאות", למשך שבוע, תערוכה של ימי השואה והמרד. במשך שנת 1950 התפתח המקום, הצטרפו אליו ההיסטוריונים נחמן בלומנטל, יוסף קרמיש וי. שנער ונאסף חומר רב. שישה מחברי הקיבוץ, בהם יצחק צוקרמן, עבדו בבית. ביום הזיכרון למרד באפריל 1951 שוב נפתחה התערוכה לקהל הרחב והפעם היא לא נסגרה אלא הושארה כתערוכה מתמדת ובכך היה בית לוחמי הגיטאות למעשה למוזיאון השואה הראשון בעולם. באוגוסט 1951 הוצג בבית לוחמי הגיטאות תערוכה של יצירותיה של אסתר לוריא. בתחילת 1952 הציג בית לוחמי הגיטאות תערוכה במוזיאון העירוני בחיפה. באפריל עברה התערוכה לבית ספר שבח בתל אביב ולאחר מכן עברה לגבעת ברנר. בתחילת 1953 נסגרה התערוכה לצורך הרחבתו, והיא נפתחה מחדש עם התצוגה המורחבת לקראת יום הזיכרון לשואה ולגבורה, כאשר היא מדביקה לעצמה את התואר "מוזיאון". בשנת 1953 הוקמה אגודת שוחרי בית לוחמי הגיטאות.
המוזיאון קרוי על שם המשורר והמחנך יצחק קצנלסון שעסק בחינוך בגטו ורשה ונספה באושוויץ.
אופיו
במקום אגף חדש בעל תערוכות מרשימות הכוללות אולם יזכור, בית עדות ותצפית נוף מרשימה של 360 מעלות על אזור הגליל המערבי כולו.
בצד המוזיאון מתקיימת פעילות חינוכית עשירה בנושא השואה ועיצוב זיכרון השואה הכוללת מרכז הדרכה לקבוצות, מרכז לימודי ע"ש צביה ויצחק צוקרמן המפעיל סמינרים של עד שלושה ימים, מרכז לחינוך הומניסטי, מחלקת חו"ל, ארכיון המאגד כשני מיליון מסמכים, קלטות של עדויות, צילומים, מוצגים, אוסף אמנות עשיר ע"ש "מרים נוביץ'", שהוא השני בגודלו בעולם ; ספרייה וחדר עיון, מחלקת הוצאה לאור המוציאה ספרים בנושאי השואה ואת כתב העת דפים לחקר השואה. במהלך השנים השתתף בית לוחמי הגיטאות בהכנת תערוכות שהוצגו ברחבי ישראל ובעולם.
בית לוחמי הגטאות מפעיל בשיתוף עם צה"ל את פרויקט "פרח לניצול", במסגרתו מבקרים חיילי צה"ל את ניצולי השואה ברחבי ישראל.
בניין בית לוחמי הגטאות תוכנן על ידי האדריכל שמואל ביקלס בין השנים 1953–1959, ובשנת 2005 ביצע באתר משרד האדריכלים "אפרת-קובלסקי", הרחבה למוזיאון, על בסיס רעיונות עתידיים שהגה בזמנו ביקלס.
יד לילד
מוזיאון "יד לילד" מותאם במיוחד לביקורם של ילדים ונוער מגילאי 10 ומעלה. את הקמת האתר הייחודי הגה יצחק צוקרמן, לאחר שילד בגטו ורשה ביקש ממנו שישיג לו מורה לכינור. צוקרמן פגש ברבות הימים את המורה, שלא ידע לספר לו על גורל הילד, שהיה לדבריו כישרוני במיוחד בנגינה. בצוקרמן גמלה ההחלטה להקים מוזיאון לזכרם של מיליון וחצי הילדים שנספו בשואה, לספר את סיפורם ולהעיד על כישרונותיהם. לאחר פטירתו יזם וקידם את הקמת האגף זאב איבינסקי על פי צוואתו.
"יד לילד" בנוי במבנה מעוגל, בתפיסה של התחלה וסיום, על מנת לא לשכוח את חיי הילדים שהיו. חלק מהבניין בנוי מתחת לאדמה וחלק מעל, הבניין אותו רואים על פני האדמה בנוי כגזע עץ כרות המסמל את חייהם של הילדים בשואה, שנלקחו מהם ביחד עם חלומותיהם ושאיפותיהם. על תכנון המבנה זכה רם כרמי בפרס רכטר לשנת 1999.
מוצגים בו באמצעים אורקוליים, סיפורים אמיתיים של ילדים שהיו בשואה, המובאים מנקודת המבט של אותם ילדים מאז, או מפי מבוגרים המספרים כיצד שרדו את השואה כילדים, על מנת לקרב את הילדים והנוער של ימינו אליהם. כמו כן מוצגת בו המחשה של חיי המחנות המותאמת לילדים. אחד החדרים במבנה מוקדש לפועלו של המחנך יאנוש קורצ'אק.
המוזיאון מפעיל תוכניות חינוכיות מגוונות במרכזן סיפורו של הילד היהודי בשואה, מלווה בסדנת אומנות\יצירה לצורך עיבוד החוויה. כחלק מהעשייה מוצגת הצגת היחיד "ריקוד השמחה והעצב", על פי סיפרה של לאה פריד.
הוצאה לאור
בקיץ 1951 הוציא בית לוחמי הגיטאות את הגיליון הראשון של הדפים לחקר השואה והמרד. החל משנת 1953 הוציא בית לוחמי הגיטאות ספרים על השואה, בשיתוף עם הוצאת הקיבוץ המאוחד.
שלי-אן פרייזר-פרייס
שלי-אן פרייזר-פרייס (באנגלית: Shelly-Ann Fraser-Pryce, נולדה ב-27 בדצמבר 1986) היא אתלטית ג'מייקנית. אלופה אולימפית פעמיים ברציפות (בייג'ינג 2008 ולונדון 2012), ו-5 פעמים אלופת העולם (ברלין 2009, מוסקבה 2013, בייג'ינג 2015, דוחה 2019, ויוג'ין 2022) בריצת 100 מטר.
ביוגרפיה
פרייזר נולדה וגדלה בקינגסטון, ג'מייקה.
2008
לפני אולימפיאדת בייג'ינג (2008) התאמנה פרייזר עם האצן אסאפה פאוול. במשחקים עצמם היא זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר בשיא אישי חדש של 10.78 שניות, שיפור של 59 מאיות משיאה האישי, לפני בנות ארצה שרון סימפסון וקרון סטיוארט שזכו במדליית כסף כל אחת (10.98 שניות) ובכך הפכה לאלופה האולימפית הג'מייקנית הראשונה בריצת 100 מטר ובעלת התוצאה השנייה בטיבה של אצנית ג'מייקנית אי פעם. בריצת שליחות 4x100 מטר, הייתה נבחרת הנשים מג'מייקה מועמדת לניצחון, לאחר שבסיבוב הראשון קבעה הנבחרת תוצאה של 42.24 שניות, שהייתה הטובה ביותר מבין כל 16 הנבחרות המשתתפות. אולם בריצת הגמר פסלה הנבחרת בהעברת המקל וסיימה ללא תוצאה.
בסיום השנה זכתה פרייזר במדליית זהב גם בגמר האתלטיקה העולמי בתוצאה של 10.94 שניות.
2009
במהלך שנת 2009 המשיכה פרייזר להתאמן עם פאוול לקראת אליפות העולם באתלטיקה. בתחרות הגולדן ליג ברומא סיימה פרייזר במקום השני בריצת 100 מטר אחרי קרון סטיוארט בתוצאה של 10.91 שניות. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין שבגרמניה זכתה פרייזר בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר, בשיא ג'מייקני חדש, תוצאת השנה בעולם ובתוצאה השלישית בטיבה בכל הזמנים של 10.73 שניות, לפני קרון סטיוארט (10.75 שניות) וכרמליטה ג'טר מארצות הברית (10.90 שניות) ובכך הייתה לאישה הראשונה שמחזיקה בתואר האלופה האולימפית והאלופה העולמית בו זמנית ובריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.06 שניות, לפני איי הבהאמה (42.29 שניות) וגרמניה (42.87 שניות).
בגמר האתלטיקה העולמי שנערך ב-13 בספטמבר באותה השנה בסלוניקי שביוון, זכתה פרייזר במדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.89 שניות.
השעיה בשל אימרוץ
ב-22 בפברואר מונתה לשגרירה של רצון טוב של ג'מייקה מטעם יוניצ"ף. ב-23 במאי, לאחר תחרות בגראנד פרי של שאנגחאי מסבב ליגת היהלום, נכשלה בבדיקת סמים לאחר שלטענתה השתמשה בתרופות לכאב שיניים. באוקטובר 2010 הושעתה לחצי שנה מהמסלול.
2011
באליפות העולם שנערכה בטגו שבקוריאה הדרומית בשנת 2011 זכתה פרייזר במדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 41.70 שניות, אחרי ארצות הברית (41.56 שניות) ולפני אוקראינה (42.51 שניות). בריצת 100 מטר היא סיימה במקום רביעי בתוצאה של 10.99 שניות.
2012
במבחנים הג'מייקנים לאולימפיאדת לונדון (2012) שנערכו בקינגסטון ביוני 2012 ניצחה פרייזר בריצת 100 מטר, בתוצאת השנה בעולם ובשיא אישי חדש של 10.70 שניות. במשחקים עצמם היא זכתה ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב בריצת 100 מטר, בפעם השנייה ברציפות בתוצאה של 10.75 שניות, לפני כרמליטה ג'טר מארצות הברית (10.78 שניות) ובת ארצה ורוניקה קמפבל-בראון (10.81 שניות). מדליות כסף בריצת 200 מטר בשיא אישי חדש של 22.09 שניות, אחרי אליסון פליקס מארצות הברית (21.88 שניות) ולפני כרמליטה ג'טר (22.14 שניות) ובריצת שליחות 4x100 מטר בשיא לאומי חדש של 41.41 שניות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 40.82 שניות ולפני אוקראינה (42.04 שניות).
2013
באליפות העולם שנערכה במוסקבה שברוסיה באוגוסט 2013 זכתה פרייזר פרייס ב-3 מדליות זהב, לראשונה בתולדות התחרות ובכך הייתה לאתלטית המצטיינת באליפות: בפעם השנייה בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.71 שניות לפני מיוריאל אהורה מחוף השנהב (10.93 שניות) וכרמליטה ג'טר (10.94 שניות), בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.17 שניות, לפני מיוריאל אהורה (22.32 שניות) ובלסינג אוקגבארה מניגריה (22.32 שניות) ובריצת שליחות 4x100 מטר בשיא אליפות חדש של 41.29 שניות, לפני ארצות הברית (42.75 שניות) ובריטניה (42.87 שניות).
אליפות העולם באתלטיקה
באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג, סין באוגוסט 2015 זכתה פרייזר פרייס ב-2 מדליות זהב. בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.76 שניות לפני דפנה סחיפרס מהולנד שקבעה שיא לאומי חדש של 10.81 שניות וטורי בואי מארצות הברית (10.86 שניות) ובריצת שליחות 100×4 מטר זכתה עם ורוניקה קמפבל-בראון, נטשה מוריסון ואליין תומפסון בשיא אליפות חדש של 41.07 שניות, לפני ארצות הברית (41.68 שניות) וטרינידד וטובגו שקבעה שיא לאומי חדש של 42.03 שניות.
2016
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה פרייזר פרייס בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 41.36 שניות, אחרי ארצות הברית (41.01 שניות) ולפני בריטניה (41.77 שניות). מדליית ארד בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.86 שניות, אחרי אליין תומפסון (10.71 שניות) וטורי בואי (10.83 שניות) ולא הצליחה להגן על תוארה.
4 פעמים אלופת העולם בריצת 100 מטר
באליפות העולם שנערכה בדוחה בספטמבר 2019 זכתה פרייזר-פרייס בפעם הרביעית במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאת השנה בעולם של 10.71 שניות, לפני דינה אשר-סמית' מבריטניה (10.83 שניות) ומארי-ז'וזה טה לו מחוף השנהב (10.90 שניות).
חייה האישיים
בינואר 2011 נישאה לג'ייסון פרייס וב-7 באוגוסט 2017 נולד בנם, ציון פרייס.
לינה אסקו
לינה אסקו (באנגלית: Lina Esco; נולדה ב־14 במאי 1985) היא שחקנית, מפיקה, במאית ופעילה אמריקאית. היא זכתה להכרה ב-2007 על גילום הבת של ג'ימי סמיטס בדרמת הטלוויזיה של ה-CBS, "קיין". אסקו גם הופיעה בסרטים, כולל "לונדון" Kingshighway LOL וחופש הפטמה. היא ידועה גם בזכות גילום קצינת הימ"מ כריסטינה "כריס" אלונסו בסדרת הטלוויזיה "S.W.A.T." בנוסף היא שיחקה בפרסומות שונות, בקליפים, והופיעה במגזינים ובפרסומות.
ביוגרפיה
אסקו נולדה ב-1985 במיאמי, פלורידה, ארצות הברית למשפחה ממוצא קולומביאני.
משחק
בשנת 2001, היא הופיעה בקליפ "Jealous" של שינייד או'קונור. היא הופיעה לזמן קצר בקליפ של מובי ל-"Southside" בהשתתפות גוון סטפאני. היא הופיעה בסדרת פרסומות של המותג אקס, אחת מהן יחד עם עם ניק לאצ'י עבור מסע הפרסום "קליקס" ב-2007. אסקו הופיעה גם בקליפ של האלוס "אמלגרם" ב-2010.
אסקו לוהקה לתפקיד הטלוויזיה הראשון שלה בשנת 2006, בתור אנג'י ווטסון בסדרה "CSI: ניו יורק".
במרץ, 2007 אסקו הצטרף לקאסט של הדרמה "Cane" של CBS. היא הופיעה ב-13 פרקים בסדרה בדמותה של קייטי וגה.
בשנת 2009 היא התארחה בפרק בסדרה "גדולה מהחיים" שם גילמה דוגמנית הלבשה תחתונה שפוטרה בגלל שפרסמה את סיפור ההישרדות שלה מסרטן השד.
בקולנוע הופעת הבכורה של אסקו הייתה ב-2005 בסרט "לונדון" לצדם של כריס אוונס וג'סיקה בייל.
ב-2015 שיחקה בסרט "אסטרטגיית יציאה" עם אית'ן הוק בבימוי אנטואן פוקואה.
ב-2016 הופיעה בסרט קצר בשם "Fairy Dust" עם הזמרת טובה לו. בסרט בן ה-30 דקות היא משחקת את לורנה, בחורה במערכת יחסים לסבית עם לו.
אסקו החלה לשחק בסדרה "S.W.A.T", בכיכובו של שמאר מור, מאז העונה הראשונה שלה ב-2017 בתור הקצינה השלישית כריסטינה "כריס" אלונסו. בסדרה היא ביסקסואלית מוצהרת, היא נכנסת למערכת יחסים פוליאמורית בעונה השנייה, אבל מנתקת אותה מאוחר יותר. בסוף העונה החמישית, לאחר שסוף סוף התחילה מערכת יחסים עם סטריט, היא עוזבת את "SWAT" ואת "LAPD" לגמרי כדי לקחת על עצמה את חובת העזרה והשיכון לנערות מהגרים בלתי חוקיים שמבקשות מקלט בארצות הברית. לאחר סיום העונה החמישית ב-2022, אסקו אישרה שהיא עוזבת את הסדרה כדי להמשיך בפרויקטים אחרים.
דוגמנות
ב-2011, הציגה בקמפיין קולקציית התכשיטים של לואי ויטון לאביב/קיץ 2011. הקמפיין כלל שש עשרה בנות "It" מרחבי העולם.
ב-16 במאי 2011, אסקו הופיעה במסע הפרסום של Ketel One "רבותי, זו וודקה". בבימויו של המועמד לפרס האוסקר, דייוויד או. ראסל.
ב-2013 הופיעה בפרסומת טלוויזיה של בגדי נשים ב-NFL.
בשנת 2017, אסקו הופיעה בפרסומת של חטיף חצות של רשת Audience במסך מלא (What's Underneath), שם האורחים מסירים את בגדיהם במצלמה תוך שהם מדברים על חייהם.
הפקה ובימוי
באפריל 2010, הפיקה אסקו את "החבר שלי הוא...", עבור הסרטון היא שיתפה פעולה עם מספר מפורסמים כדי להביא למודעות על ההרג השנתי של דולפינים בטאיג'י, יפן. הסרטון נעשה לקראת יציאת הסרט התיעודי "The Cove" זוכה פרס האוסקר אשר עוסק בהרג דולפינים. סרטון נוסף שביימה עבור הסרט היה "Kids Speak Out Against Dolphin Captivity" – ילדים מדברים נגד החזקת דולפינים בשבי.
אקטיביזם ופילנתרופיה
אסקו תמכה בקרנות וארגונים רבים לאורך הקריירה שלה. היא מעורבת מאוד בשני ארגונים. פרויקט דולפינים, שזכה לתמיכה רבה מסלבריטאים רבים, הוא ארגון בראשות ריצ'רד או'בארי ומטרתו למנוע שחיטת דולפינים והחזקתם בשבי. ב-9 בספטמבר 2009, אסקו ערכה הקרנה פרטית של The Cove בניו יורק, לצד ראסל סימונס ופישר סטיבנס שאירחו את האירוע כדי להביא למודעות לסרט.
אסקו ידועה בעיקר בזכות מעורבותה בזכויות נשים ובכך שהייתה היוזמת מאחורי הקמפיין "שחררו את הפטמה". הארגון שהקימה נועד לקדם שוויון מיני והוא משך תשומת לב ממספר סלבריטאים, כולל קורטני לאב ומיילי סיירוס, שיש לה שיר בפסקול של הסרט וממשיכה לתמוך מאוד בארגון.
אסקו התבטאה רבות נגד הטרדה מינית, כולל וידוי איך הוטרדה מינית על ידי הארווי ויינסטין, וקוראת בפומבי למדינות ארצות הברית להעביר את תיקון שוויון הזכויות שיעגן שוויון מגדרי בחוקת ארצות הברית.
לילות לבנים
קישורים חיצוניים
ממוזער|250px|[[רציף האדמירליות על גדת נהר הנייבה בסנקט פטרבורג, בשעה 23:15, באור יום מלא. המונים ממתינים למשט מפרשי הארגמן כחלק מפסטיבל הלילות הלבנים.]]
הומיאומורפיזם
הומיאומורפיזם (נקרא גם שקילות טופולוגית) הוא פונקציה חד-חד-ערכית ועל בין שני מרחבים טופולוגיים השומרת על הטופולוגיה. באופן אינטואיטיבי יותר, זוהי פונקציה שרק מעקמת/מותחת/מעוותת את המרחב באופן רציף אך לא יוצרת בו קרעים או חורים.
הגדרה פורמלית של רציפות בטופולוגיה
יהיו ו- מרחבים טופולוגיים.
נאמר שהעתקה היא רציפה אם המקור של כל קבוצה פתוחה הוא בעצמו קבוצה פתוחה. בניסוח פורמלי: לכל הקבוצה היא קבוצה פתוחה ב-X, כלומר:.
הגדרה זו היא הכללה של מושג הרציפות ממרחבים מטריים.
משפט
התכונות הבאות לגבי העתקה בין שני מרחבים טופולוגיים הן שקולות:
הגדרה פורמלית
יהיו ו- מרחבים טופולוגיים.
נאמר שהעתקה f: X \to Y היא הומיאומורפיזם אם:
נשים לב שגם ההעתקה ההפוכה f^{-1} היא הומיאומורפיזם בין הטופולוגיות.
מרחבים X ו-Y שקיים ביניהם הומיאומורפיזם נקראים הומיאומורפיים (או שקולים טופולוגית).
תכונה טופולוגית הנשמרת תחת הומיאומורפיזם נקראת שמורה טופולוגית. דוגמה לשמורה טופולוגית היא קומפקטיות.
משפט
כדי להראות ש-f חח"ע ועל היא הומיאומורפיזם מספיק להראות ש: או ש:
משמעות ושימושיים
הומיאומורפיזם בין שני מרחבים טופולוגיים אומר שמבחינה טופולוגית הם זהים, עד כדי מתן שמות שונים לאיברי כל מרחב. ההומיאמורפיות של הפונקציה מספקת גם התאמה חח"ע ועל בין הטופולוגיות של כל מרחב ומערכת הסביבות של כל נקודה. מקובל לכנות תכונה הנשמרת תחת הומיאומורפיזם בשם "תכונה טופולוגית" או "אינווריאנט טופולוגי". דוגמאות לתכונות טופולוגיות בסיסיות הן קשירות, קשירות מסילתית, האוסדורפיות וקומפקטיות.
נשיא סרי לנקה
עד 1972 עמד בראשה של סרי לנקה המושל הכללי, וחוקת סרי לנקה שנחקקה באותה שנה יצרה משרה זו. בשנים הראשונות היו לנשיא בעיקר סמכויות ותפקידים סמליים, ועיקר הכוח ניתן לראש ממשלת סרי לנקה. ב-1978 תוקנה החוקה, ושיטת הממשל בסרי לנקה, שהייתה מבוססת על המודל הבריטי, שונתה למודל דומה יותר לשיטה הנהוגה בצרפת. במהלך מערכת הבחירות של 1994 הבטיחה צ'נדריקה קומרטונגה כי תשיב את שיטת הממשל הישנה, אך בסופו של דבר השיטה לא השתנתה.
הנשיא נבחר בבחירות ישירות, והוא אינו שואב את כוחו מהפרלמנט. הוא עומד בראש הצבא והממשלה, והוא ממנה תחתיו את ראש הממשלה. בסמכותו של הנשיא גם לפזר את הפרלמנט. על אף הדמיון לשיטה הצרפתית, בפועל, נשיא סרי לנקה דומיננטי ממקבילו הצרפתי. באופן מסורתי, עוסק נשיא צרפת בעיקר במדיניות חוץ וביטחון. נשיא סרי לנקה, לעומתו, מעורב בכל תחומי הפעולה של ממשלתו, ובסמכותו אף להחזיק במשרד ממשלתי. כן נהנה הנשיא מחסינות. הדחת הנשיא בידי הפרלמנט טעונה רוב של שני שלישים מחבריו.
פט ריילי
פטריק ג'יימס "פט" ריילי (אנגלית: Patrick James "Pat" Riley; נולד ב-20 במרץ 1945 ברומא, מדינת ניו יורק, ארצות הברית), הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל אמריקאי לשעבר בליגת ה-NBA, המשמש כיום כנשיא קבוצת מיאמי היט. נחשב לאחד המאמנים הטובים ביותר בליגת ה-NBA בכל הזמנים. הוביל את קבוצותיו ל-5 אליפויות NBA.
פט ריילי זכה בארבע אליפויות עם מג'יק ג'ונסון וכרים עבדול-ג'באר ב"שואו טיים" לייקרס, והוביל את הניו יורק ניקס בעונת 1993/1994, ללא אף כוכב-על עד לגמר ה-NBA נגד יוסטון רוקטס וכוכבה האקים אולאג'ואן. ב- הוביל את קבוצת מיאמי היט לאליפות ה-NBA, שנה אחת בלבד לאחר שחזר לאמן בפעם הראשונה מאז 2003.
ריילי זכה 3 פעמים בתואר "מאמן השנה" - פעם אחת עם כל קבוצה שאימן (לוס אנג'לס לייקרס - 1990, ניו יורק - 1993, מיאמי - 1997). בסך הכל במהלך קריירת האימון שלו ניהל ריילי 1,904 משחקים בעונה הרגילה של ה-NBA, ומאזנו כולל 1,210 ניצחונות מול 694 הפסדים (63.6%), נתון שמעמיד אותו במקום השני בכל הזמנים, אחרי לני וילקינס. בפלייאוף ניהל 282 משחקים, ומאזנו כולל 171 ניצחונות מול 111 הפסדים (60.6%). באפריל 2008 נבחר להיכל התהילה של הכדורסל.
אלדו אוסולה
אלדו אוסולה (באיטלקית: Aldo Ossola; נולד ב-13 במרץ 1945) הוא כדורסלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת הרכז. אוסולה נבחר ב-2008 ל-50 התורמים הגדולים ליורוליג ולהיכל התהילה של הכדורסל האיטלקי.
קריירת מועדונים
אוסולה זכה עם איניס וארזה בחמשת גביעי אירופה לאלופות (לימים יורוליג) של המועדון, ב-,, , ו-. הוא גם שיחק בעשרה גמרים רצופים (1970–1979), שיא שכמעט בלתי אפשרי לשבור. בגמר עונת הפסיד אוסולה עם קבוצתו למכבי תל אביב 77–78, ומכבי זכתה בגביע אירופה הראשון שלה.
הוא זכה עם וארזה גם בשני גביעים בין-יבשתיים (1970 ו-1973), גביע ספורטה, 7 אליפויות הליגה האיטלקית ו-4 גביעי איטליה.
בנבחרת איטליה
אוסולה היה חבר בנבחרת איטליה בכדורסל, ושיחק במדיה באליפות אירופה בכדורסל 1969.
יולנדה ביקמן
יולנדה אלזה מריה ביקמן (באנגלית: Yolande Beekman; 7 בינואר 1911 – 13 בספטמבר 1944) הייתה גיבורת מלחמה בריטית במהלך מלחמת העולם השנייה, אשר שירתה בחיל העזר האווירי לנשים ובמנהלת המבצעים המיוחדים.
ביקמן הייתה חברה ברשת "מוזיקאי" של אגף F (אגף צרפת) במנהלת המבצעים המיוחדים בצרפת הכבושה במהלך מלחמת העולם השנייה, בו היא פעלה כמפעילת אלחוט עד מעצרה על ידי הגסטפו. לאחר מכן הוצאה להורג במחנה הריכוז דכאו.
ראשית דרכה
נולדה בפריז בשם יולנדה אלזה מריה אוטרנהרר לאם אנגליה ואב שווייצרי. יולנדה גדלה בעודה דוברת צרפתית אנגלית וגרמנית באופן שוטף. הייתה לה אישיות עדינה והיא אהבה לצייר, ולכן צפו לה עתיד של מעצבת או ציירת. יולנדה החלה את לימודיה באנגליה אך סיימה אותם בשווייץ.
חיל האוויר הבריטי ומנהלת המבצעים המיוחדים
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הצטרפה יולנדה לחיל האוויר הבריטי, שם עברה הכשרה כמפעילת אלחוט. עקב יכולותיה כמפעילת אלחוט וכישורי השפה שלה היא גויסה על ידי מנהלת המבצעים המיוחדים לצורך עבודה בצרפת הכבושה ב-15 בפברואר 1943. היא התאמנה עם נור אינייאט חאן ויון קורמאו.
פעילות בצרפת הכבושה
בצרפת, הפעילה ביקמן רשת אלחוטית עבור גוסטב ביילר הקנדי אשר היה האחראי על רשת "מוזיקאי" ב-סנט-קוונטין, מחלקת אן תוך שימוש בשמות צופנים "מרייט" ו"קילט" (שמות קוד אלחוטיים), ובזהות בדויה "איבון". היא הפכה לסוכנת יעילה ומוערכת, אשר בנוסף לשידורי הרדיו החשובים ללונדון, לקחה פיקוד על הפצה של חומרים שהוצנחו על ידי מטוסים של בעלות הברית.
מגוריה הראשונים של ביקמן היו עם מורה בבית ספר וחברה ותיקה בתנועת ההתנגדות בשם מלי לפטוורי, אך זו יכלה להיות שהות זמנית בלבד. בתחילת אוקטובר היא עברה להתגורר עם רוקחת בשם קמיל בורי, לאחר מכן הציעה לה שותפה לעבודה של קמיל בשם אודט גובאו להשתמש בעליית הגג שלה כדירת מסתור לשידור.
לפי הנחיותיה מלונדון, שידרה ביקמן בלוח זמנים קבוע מראש, ושלחה הודעות בזמנים ותדרים קבועים שלוש פעמים בשבוע. זה היה המנהג הקבוע של סוכני מחלקת המבצעים המיוחדים בצרפת, אך רובם ניסו להקים מספר סטי רדיו בדירות מסתור שונות על מנת להימנע מגילוי (אמצעי בטיחות כמו לוחות זמנים גמישים הוכנסו לשימוש רק לאחר שליחתה של ביקמן לצרפת), ולעומתם ביקמן השתמשה רק בדירת מסתור אחת בכל עת. הפעלת סט רדיו יחיד בדירת מסתור יחידה העלתה באופן משמעותי את הסיכוי לגילוי על ידי צוותי איתור וחיפוש גרמניים אשר שוטטו ברחבות הערים הגדולות ברחבי המדינה. לא ידוע מדוע בחרה ביקמן להשתמש בדירת מסתור אחת בלבד, ייתכן עקב חוסר הצלחה במציאת דירת מסתור נוספת באזור שהיה מאוכלס באופן כבד או עקב בעיות טכניות עם סטי הרדיו הזמינים.
גישתה חסרת המורא של ביקמן הוכיחה את עצמה כבעלת ערך רב לרשת, אך עבודתה נהייתה מסוכנת מיום ליום. יכולות יירוט התדרים של צוותי החיפוש הגרמניים נהיו יעילות בתקופה זו וזמני השידור העקביים שלה הקלו על צוותי החיפוש לצמצם בהדרגה את שטח החיפוש עד למקור. ביקמן וביילר בילו את ערב חג המולד בביתה של בורי שם האזינו לתשדירי ה-BBC וניסו כמיטב יכולתם להיות חגיגיים. ביום למחרת היא יצרה קשר כהרגלה עם לונדון, אך בשבוע שלאחר מכן ניידת יירוט תדרים נראתה חולפת על פני הבית, סימן שרשת החיפוש נסגרת עליהם. ביקמן בתגובה העבירה את סט השידור שלה אל ביתה של בורי בו היא עדיין התגוררה, אך ב-12 בינואר הבחינה בורי באדם בלבוש חשוד הולך ברחוב בעודו נראה כמדבר לאוזניות. תשדיריה של ביקמן אוכנו אל הבלוק שבו התגוררה.
ביקמן ארזה מיד ועברה לדירת מסתור מבודדת בקצה הצפון-מזרחי של העיר בבית קפה מולין בורלה אשר נמצא בצדה הצפוני של התעלה. היא הסתמכה על בעלי בית הקפה שיסתירו אותה למשך הלילה.
זמן בכלא
ביקמן הופרדה מביילר (אשר לאחר מכן הוצא להורג) ונשלחה אל בית הכלא פרן, מספר קילומטרים מחוץ לפריז, שם נחקרה ועונתה באופן תדיר. במאי 1944 היא הועברה ביחד עם מספר סוכנים נוספים של מנהלת המבצעים המיוחדת שנשבו לקרלסרוהה, כלא אזרחי בגרמניה, שם פגשה בעצירה בשם הדוויג מילר (אחות שנעצרה על ידי הגסטאפו ב-1944). מילר אמרה לאחר המלחמה כי ביקמן "לא עיצבה את תאה הרבה כיוון שהיא סבלה הרבה מהרגליים שלה". ביקמן הוחזקה בקרלסרוהה עד ספטמבר 1944, וחלקה תא עם אליס יונה (מעדי יהוה), אנני אהגן (נעצרה על סחר בשוק השחור) וקלרה פרנק (נעצרה על ששחטה פרה בחווה המשפחתית ללא אישור). בעודה בכלא ביקמן נהגה לצייר על ידי דקירת אצבעה במחט וציור בדמה על גבי נייר טואלט כיוון שלא הייתה לה גישה לעפרונות או נייר.