cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נחמה טק
ספריה הנודעים
הספר הבא של טק, כאשר האור פילח את החשיכה (1986) הוא חקירה שיטתית של סוגיות אלו בהתבסס על חומר מארכיונים וראיונות עומק אישיים עם מצילים וניצולים. הספר בוחן יהודים שהיו תחת הגנה נוצרית, ואת הרקע והמניעים של חסידי אומות העולם. טק חלקה על התאוריות הקודמות שמאפיינות הצלה בהתנהגות בלתי מוסברת, דפוסי ידידות או השתייכות פוליטית ודתית. במקום זאת, היא מסבירה הצלה אלטרואיסטית על ידי התקיימות של כמה מאפיינים: האינדיבדואליות, העצמאות לפעול לפי אמונה אישית למרות לחצים חיצוניים, מחויבות לסיוע לחסר האונים, התפיסה של הצלה כתגובה הכרחית לנסיבות ולא מעשה גבורה, תכנון של הצלה ומבט אוניברסלי על יהודים כבני אדם נזקקים המסתמכים על סיוע של אחרים.
הספר התנגדות: ביילסקי והפרטיזנים (1993) תורם תרומה חשובה כשהוא מציג יהודים כמצילים וניצולים גם יחד. הספר מציג את סיפורו של טוביה ביילסקי, יהודי בלארוסי שארגן חבורת פרטיזנים שעזרו להציל מעל 1200 חיי אדם. במספר פעולות הרואיות של לוחמי ביילסקי, טק מנסה לתקן את ההשקפה על יהודים כקורבנות פסיביים של רדיפות נאצים ומוכיחה כי אלטרואיזם יהודי, אומץ והתנגדות עזרו להציל גם כן חיי יהודים. על בסיס ספר זה הופק הסרט התנגדות. נחמה טק בתחילה התקשתה לקבל את השינויים שנעשו בהתאמת ספרה לסרט התנגדות. הפרטיזנים של ביילסקי, למשל, מעולם לא באמת יצאו לקרב נגד טנקים גרמנים. עם זאת, לאחר שצפתה בסרט מספר פעמים היא אהבה אותו יותר ויותר, לדבריה. כאשר הגיעה יחד עם בנה, רולנד טק בהקרנה של הסרט בינואר 2011, היא הכחישה שאי פעם לא הייתה מרוצה מהסרט, ושניהם הסכימו כי השינויים הוסיפו לאפקט הדרמה ולא שינו את המסר המרכזי ומהות הסיפור.
פרופ' נחמה טק, מכירה היום בעיוות שנגרם על שפועלם של המצילים היהודים לא זכה לחשיפה. באחד ממאמריה מעלה פרופ' טק תהיות לגבי ההתעלמות מתופעת ההצלה היהודית: “אף שהיו יהודים שהצילו יהודים מתוך הקרבה עצמית, הם לא זכו להכרה כנושא למחקר...” והיא מלינה על עצמה: "למה התעלמתי מהצלת יהודים על ידי יהודים? האם סברתי שיצר הקיום, כדחף בסיסי, יגבור על כל דבר אחר? לאורך ההיסטוריה, יהודים נתפסו כקורבנות ולא כמצילים, לא כגיבורים. האם אני הפנמתי תפישות אלה באופן בלתי מודע? האם אני סברתי שתפקידים של קורבן ומציל אינם מתיישבים"?
ספרה בגוב האריות, (2000) פרשת חייו של אוסוולד רופאייזן. סיפור חייו מתחיל בראשית המלחמה עת ניסה להימלט דרך וילנה. לאחר כיבושה בידי הגרמנים נתפס, נמלט ממאסר ובחיפושיו אחר מסתור, לאחר שהתחזה לפולני, הגיע לעיר מיר שבביילורוסיה. הודות לשליטתו המעולה בשפה הגרמנית מונה לעוזרו של המפקד הגרמני המקומי. תוך שהוא משתלב במערך הפיקוד המקומי, ניצל אוסוולד את מעמדו המיוחד והצליח להציל מאות יהודים של מיר ותושבים ביילורוסים רבים.
ספר נוסף, נשים וגברים בצל השואה, (2003) מתמודד עם הסוגיה המורכבת של מגדר בשואה באמצעות מאות ראיונות בגוף ראשון אשר נמשכו לסירוגין עשר שנים ומתארים את החוויות השונות של נשים וגברים במלחמת העולם השנייה. ספרה "נשים וגברים בצל השואה" מתאר כיצד פיתחו נשים וגברים דרכי התמודדות שונות עם המאורעות ומעלה על נס חמלה, עזרה הדדית וסולידריות, שותפות וחלוקה בנטל כערכים שהיה בהם כדי לחזק את היהודים הנרדפים ולעיתים אף לשפר את סיכוייהם לשרוד בשואה. תוך כדי שמיעת עדויותיהם, למדה נחמה טק כי גברים נראו מושפלים, שבורים בגלל אי-יכולתם לפרנס את משפחותיהם. הנסיבות הנוראיות שעמן נאלצו להתמודד הותירו אותם מדוכאים ואפתיים. אימהות או קרובות משפחה אחרות עוררו ככלל הערצה בחוסר האנוכיות שבו עזרו למשפחותיהן ולאחרים. כשלא עלה בידם של בעלים ואבות למלא את תפקידיהם נענו לאתגר נשים בוגרות וילדיהן המתבגרים, בני שני המינים, ועזרו למשפחותיהם, לחבריהם ולקהילותיהם. בניסיון למלא את החלל שנפער ניסו נשים לחרוג מתפקידי הטיפול והתמיכה ולקבל עליהן כמה מן התפקידים המסורתיים של הגברים. בתיאורים שתיארו את הרחבת תחום חובותיהן שזרו הנשים לעיתים קרובות הצדקה זהירה, מרבית הנשים שקיבלו עליהן לפרנס את משפחתן ראו במאמצים האלה חובה טבעית שכפו עליהן כוחות חיצוניים. רק מעטות מהן האשימו את הגברים. המסורת הציבה את הנשים בעמדה של כפיפות, ועמדה זו תבעה מהן בעבר להתאים את עצמן לציפיות של בני זוגן החזקים יותר. ייתכן כי למעמדה של האישה לפני המלחמה לא הייתה אלא השפעה מוגבלת על כישוריה להתמודד עם מציאות המלחמה משום שלמעמד היה קשר רופף בלבד ללב זהותה כאישה, ואילו מעמדו של גבר היה קשור בקשר סבוך לזהותו הגברית. אין ספק שנשים סבלו כשנשללו מהן הפריווילגיות של מעמדן. אבל הפגיעה בהן הייתה אנושה מהפגיעה שנפגעו הגברים, משום שלא חוו אותה כהתקפה על נשיותן. השתייכותן המעמדית של נשים נקבעה מאז ומעולם בהתאם למעמדם של קרובי משפחתן הגברים – אבות ובעלים.
פרסים
ספריה כאשר אור פלש אל האפלה, בגוב האריות, דמעות כבושות: סיפורה של ילדות אבודה זכו בפרס הצטיינות מטעם הליגה נגד השמצה של בני ברית.
לוריין (אוהיו)
לוריין (באנגלית: Lorain) היא עיר במחוז לוריין אשר בצפון-מזרח מדינת אוהיו שבארצות הברית. העיר שוכנת על גדות ימת אירי, כ-30 קילומטרים מערבית לקליבלנד.
דמוגרפיה וגאוגרפיה
על פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, נכון לשנת 2010 היו בעיר 64,097 תושבים, 25,529 משקי בית ו-16,368 משפחות. 67.9% מהתושבים הם לבנים, 17.6% אפרו-אמריקאים, 0.5% אינדיאנים, 0.4% אסיאתים ו-8.3% מגזע אחר ו-5.4% משני גזעים או יותר.
העיר משתרעת על שטח של כ-62.52 קילומטרים רבועים, מתוכם 61.31 קמ"ר שטחים יבשתיים ו-1.22 קמ"ר שטחי מים.
חלוקה מנהלית של גמביה
מבחינה מנהלית גמביה מחולקת ל-5 מחוזות ועיר בירה והן מחולקות ל-37 נפות מתוכן 2 בעיר הבירה.
כימואינפורמטיקה
כִימוֹאִינְפוֹרְמָטִיקָה (באנגלית: Cheminformatics) עוסקת ביישום של כלים מתחום מדעי המחשב, המתמטיקה, הסטטיסטיקה ותורת המידע כדי לפתור בעיות בכימיה ולעבד מידע כימי רחב היקף. זהו אחד מענפי הכימיה התאורטית המעורב במחקר של אובייקטים של מרחב כימי. כימואינפּורמטיקה מכסה את הייצוג, אחסון, ניהול, ניתוח ושימוש במידע כימי.
יסודות
כימואינפּורמטיקה ממוקמת בצומת של כימיה ומדעי המחשב. בליבה של כימואינפּורמטיקה הוא מושג של מרחב כימי - מכלול של כל האובייקטים הכימיים (תרכובות, תגובות כימיות, זרזים, תערובות, תמיסות, חומרים כימיים וכו'). בכימואינפּורמטיקה חיזוי תכונות של אובייקטים כימיים מתבצעת על ידי העברת ערכי תכונות ידועות של אובייקטים כימיים דומים. ברוב המקרים, ניתן לתאר אובייקטים כימיים באמצעות גרפים מולקולריים, ולכן שיטות של תורת הגרפים נמצאות בשימוש נרחב בכימואינפּורמטיקה. הגישה המסורתית לעיבוד מידע כימי היא לחשב את הווקטורים של מתארים (descriptors) עבור כל אובייקט כימי. זה מאפשר ליישם את השיטות של סטטיסטיקה מתמטית ולמידה חישובית לעיבוד מידע כימי.
מוזיאון קיטסאטו שיבסבורו
מוזיאון קיטסאטו שיבסבורו (ביפנית: 北里柴三郎記念館) הוא מוזיאון השוכן בעיר אוֹגוּנִי (Oguni), במחוז קוממוטו שביפן. המוזיאון מנציח את זכרו ופועלו של הרופא והבקטריולוג, מחלוצי הבקטריולוגיה ביפן, הברון פרופסור קיטסאטו שיבסבורו.
מתחם המוזיאון
המוזיאון שוכן במתחם ההיסטורי של משפחת קיטסאטו וכולל את בית הולדתו של קיטסאטו שיבסבורו, ספרייה, בית הארחה, מקדש הנצחה ואת הגנים סביב. בית הולדתו של קיטסאטו הוא בית מגורים יפני בגודל של 50 מ"ר ששימש את המשפחה. בשנת 1885 עזב קיטסאטו את בית משפחתו עת נסע להשלים את לימודי הרפואה באוניברסיטה הקיסרית בטוקיו. זמן קצר אחר כך עזבה משפחתו את אוגוני ועברה גם היא לטוקיו. בשנת 1915, 30 שנה לאחר שעזב את אוגוני יחד עם משפחתו, שב קיטסאטו לבית הולדתו ושנה מאוחר יותר החליט להקים במתחם המשפחתי בית הארחה וספרייה לרווחת ילדי העיר. הספרייה הפרטית שהקים פעלה עד לסוף ימי מלחמת העולם השנייה, נחשבה לגדולה ביותר במחוז קוממוטו, ולאחר מכן נתרמה לעיריית אוגוני. מבנה הספרייה שכן תחילה בסמוך לגדת הנהר לא הרחק מהמתחם, אולם בשנת 1965 הועבר לאתרו הנוכחי בשל החשש מהצפה. בשנת 1987 נערך שיפוץ במקום והמתחם נפתח למבקרים. מתחם המוזיאון עבר שיפוץ פעם נוספת בין השנים 2012–2014 בסיוע אוניברסיטת קיטסאטו אשר אמונה על שמירת מורשת המדען.
בתערוכה המוצגת כיום ניתן להתרשם מספרייתו של קיטסאטו ובה מוצגים, פרט לספריו, מגוון מסמכים, כתבי עת ופרסומים מדעיים וכן תמונות ופרטים מרכושו האישי של המדען. בנוסף לכך במבנה הספרייה מוקרן סרט קצר המספר את קורות חייו, ובמתחם הסובב את הספרייה ניתן להתרשם מבית הולדתו, מבית הארחה, מהגנים וממקדש הנצחה לזכרו.
אוניברסיטת קליפורניה בריברסייד
אוניברסיטת קליפורניה בריברסייד (באנגלית: University of California, Riverside; בראשי תיבות: UCR; בקיצור: UC Riverside) היא אוניברסיטה ציבורית השוכנת בריברסייד, קליפורניה שבארצות הברית, שהוקמה בשנת 1954. באוניברסיטה עובדים למעלה מ-3,600 איש ולומדים כ-25,000 סטודנטים.
היסטוריה
שורשי האוניברסיטה טמונים במכון אגרונומי שהוקם בריברסייד בשנת 1907. אוניברסיטת קליפורניה בריברסייד הוקמה כמכללה למדעים בשנת 1954 לאחר שהצעת חוק בנושא נחתמה על ידי המושל ארל וורן בשנת 1949. בתחילה הוקצו כשני מיליון דולרים להקמת המכון. בשנת 1961 החלו לימודים לתארים מתקדמים. בתקופה זו הפכה המכללה לאוניברסיטה ולמדו בה כ-5,000 סטודנטים.
בשנת 2013 החלה האוניברסיטה ללמד רפואה.
יוסף טרגין
יוסף טרגין (1925 – יוני 1990) היה מורה, קריין ושדרן רדיו ישראלי.
ביוגרפיה
בתוך זמן קצר החל לערוך ולשדר תוכנית מדעית קבועה, ששודרה מדי שבת בבוקר במשך כ-30 שנה. שמה הראשון היה "מה חדש במדע", והוא שונה אחר כך ל"עולם המדע". תחילה היו לו שני שותפים מדענים ממכון ויצמן למדע, ובמשך הזמן היה לעורך הבלעדי. בעקבותיה הוציא את הספר עולם המדע: מבחר משדרים ב"קול ישראל" בהוצאת עם עובד (1967, 199 עמודים). ערך תוכניות נוספות בגלי צה"ל וב"קול ישראל", כגון תוכניות לחגים.
בשנת 1972 קיבל תואר מוסמך בפילוסופיה מאוניברסיטת תל אביב, על עבודה שכותרתה "החירות אצל קאנט". בשנת 1980 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטה זו, על עבודה שכותרתה "על החרות".
נישא לדליה שריר, פסיכולוגית במקצועה, בתה של הסופרת בתיה כהנא.
Ashanti's Christmas
Ashanti's Christmas (בעברית: חג המולד של אשנטי) הוא אלבום חג המולד הראשון של הזמרת אשנטי אשר יצא ב-18 בנובמבר 2003 על ידי דאף ג'אם ו-Murder Inc. האלבום הגיע למקום ה-160 בארצות הברית ולמקום 43 במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ.
רקע
האלבום מכיל ברובו גרסאות כיסוי לשירי חג מולד מקוריים אך הוא מכיל גם מספר שירים מקוריים. על מנת לקדם את האלבום שחררה הזמרת מחרוזת של מספר שירים באלבום להם גם צילמה קליפ אך הקליפ לא שודר בתדירות גבוהה בערוצי הטלוויזיה.
סולנוקי אולאי
היסטוריה
הקבוצה נוסדה בשנת 1959. בסיום עונת 1987/88 העפילה הקבוצה לליגה הבכירה. בעונת 1990/91 החלה הקבוצה להיחשב לקבוצת צמרת קבוצה כשזכתה באליפות הראשונה. בהמשך הגיעה הקבוצה שלוש פעמים (1993, 1994, 1995) לגמר הגביע ובשלושתם הפסידה לאותה היריבה, בי.סי. קורמנד. בשנות האלפיים המשיכה הקבוצה את ההצלחה כשזכתה בגביע ההונגרי בעונת 2001/02 ובהמשך שלוש פעמים בדאבל. בעונת 2011/12 זכתה באליפות לאחר ניצחון בסדרת הגמר מול קבוצת פלקו סומבטהי 1-3. וזכתה בגביע לאחר ניצחון גמר מול קבוצת אטומרומו 75-85. הקבוצה נחשבת לפופולרית ואהודה מאוד בהונגריה ונתמכת מקהל אוהדים חם ורועש. בעונות 2013/14 ו-2014/15 זכתה הקבוצה פעמיים בדאבל.
אירופה
בעונת 1991/92 החלה הקבוצה להשתתף במסגרת אירופאית באליפות אירופה לקבוצות והפסידה לפרטיזן בלגרד (שזכתה באליפות אירופה) בסיבוב השני. הקבוצה המשיכה לטורניר הגביע האירופי והפסידה לבנפיקה ליסבון לפני שלב הבתים. מאז השתתפה הקבוצה בגביע קוראץ' וביורוצ'לנג'. בעונת 2011/12 הגיעה הקבוצה עד לחצי גמר היורוצ'לנג' והפסידה לקבוצת בשיקטש מילנגז, שזכתה לבסוף בגביע. בעונת 2012/13 משתתפת הקבוצה ביורוצ'לנג'. ולראשונה במסגרת הליגה האדריאטית.
הקבוצה מארחת באולם הספורט טיסאליגט המכיל 3,000 מקומות ישיבה.
זיגפריד הנריצי
קריירה מוקדמת
הנריצי נולד ב-10 במאי 1889 בזוֹסְט שבגרמניה. בשנת 1907 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-11 (נסיכות הבוחר מהסן ה-1), עמו לחם במלחמת העולם הראשונה. בקיץ 1918 הועבר הנריצי למטה הכללי, וב-18 באוגוסט 1918 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף הנריצי לרייכסווהר, ובשנת 1920 פרש מהצבא והתגייס למשטרת הביטחון. ב-1 בנובמבר 1933 הועלה הנריצי לדרגת אוברסט לוטננט, וב-15 באוקטובר 1935 הועלה לדרגת אוברסט והצטרף לורמאכט. ב-6 באוקטובר 1936 מונה להנריצי למפקד רגימנט הארטילריה ה-29, ב-10 בנובמבר 1938 מונה למפקד אגד הארטילריה ה-16, וב-1 ביוני 1939 הועלה לדרגת גנרל מיור.
מלחמת העולם השנייה
בפרוץ המלחמה מונה הנריצי למפקד אגד הארטילריה ה-30, ולחם עמו במהלך הפלישה לפולין כחלק מהקורפוס הממונע ה-16 במסגרת הארמייה העשירית. ב-16 במרץ 1941 מונה הנריצי למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-16, וב-1 ביוני 1941 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. במהלך מבצע ברברוסה לחם הנריצי עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-48 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, וב-13 באוקטובר 1941 קיבל על פעולותיו בקרב אומן את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-13 בנובמבר 1942 מונה הנריצי למפקד קורפוס הפאנצר ה-40, שהיה חלק מארמיית הפאנצר הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות דרום, וב-1 בינואר 1943 הועלה לדרגת גנרל חיל השריון. ב-1 באוקטובר 1943 הועבר הנריצי לעתודת המילואים, וב-9 בדצמבר 1943 קיבל על פעולותיו תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 בספטמבר 1944 חזר הנריצי לפקד על קורפוס הפאנצר ה-40, ופיקד עליו במהלך הקרבות בשלזיה עד סוף המלחמה כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית ומהארמייה ה-17, וב-9 במאי 1945 נכנע בראש כוחותיו לכוחות הסובייטיים.
לאחר המלחמה
באוקטובר 1955 שוחרר הנריצי מהשבי. לאחר שחרורו התגורר הנריצי בעיר באד נאויים, עד למותו ב-8 בנובמבר 1964, והוא בן 76 שנים.
יוסף גלילי
יוסף גלילי (1915 – 2011) היה עיתונאי ופוליטיקאי, חבר בתנועת "השומר הצעיר". גלילי נמנה בין מייסדי קיבוץ שמיר. ובמהלך חייו כתב שמונה ספרים וכן כתבות ומאמרים רבים.
ביוגרפיה
יוסף גלילי נולד למשפחה זעיר-בורגנית בעיר בלצי שבבסרביה. בשנת 1936 הוא נפרד ממשפחתו וכחבר בתנועת "השומר הצעיר" עלה ארצה עם חבריו להכשרה לקיבוץ שמיר (גבעת ברגיאת - גבעת העקרבים והנחשים) שהמתין לעלייה לקרקע. כאשר הוא הגיע לקיבוץ עבד כפועל בנמל חיפה ולמד עברית. בזכות היותו סוציאליסט מוצהר נבחר להיות הפוליטיקאי הראשון של קיבוצו ונשלח אל כפר עטה, לימים קריית אתא, ל"ליגה הסוציאליסטית". בתקופה זו הכיר יוסף את שושנה פלדנר, פועלת במפעל אתא, סוציאליסטית ומהפכנית כמוהו, והם נישאו. לזוג נולדו שלושה ילדים. בשנת 1944 נוסד קיבוץ שמיר וגלילי היה האחראי על המטעים והנוי בקיבוץ.
בשנת מיד עם הקמת המדינה, יצא גלילי לשליחות מטעם הסוכנות ו"השומר הצעיר" תחילה לאיטליה ולאחר מכן לצרפת. מטרת השליחות הייתה שיקום תנועת "השומר הצעיר" והעלאת יהודי אירופה לישראל. ב-1949 מונה גלילי למנהל מחלקת העלייה של הסוכנות היהודית במרסיי, משם עלו 200 אלף יהודים בעקבות פעילותו שם. במהלך שהותו בחו"ל הצליח לגייס יהודים ולהעלותם כקבוצה לקיבוץ רוחמה. עם שובו לארץ שימש כמזכיר מפ"ם בלוד ובהרצליה.
בשנת 1957 הוצע לגלילי להיות כתב "על המשמר" באזור הגליל העליון, טבריה ועמק הירדן. גלילי ערך את העלון של הגליל העליון במשך עשר שנים. יותר מאוחר קיבל הצעה לעבוד בתל אביב ככתב "על-המשמר". גלילי היה כתב סוכנות עתי"ם לענייני עלייה, קליטה וחקלאות. הוא כתב את המוספים הכלכליים של "על-המשמר".
כאשר התחילו לבנות את היישוב הצמחוני אמירים, הוגשה תביעת דיבה נגד גלילי עקב פרסום מאמר ביקורת שכתב ב"על המשמר". גלילי זוכה במשפט.
שני אסונות פקדו את גלילי:
כעיתונאי כתב ספרים ואלפי כתבות ומאמרים, ביניהם: "גדוד 21 חטיבת כרמלי; בעקבות לוחמי תש"ח", "אנשים וייחודם", "הקצין עם הגיטרה" - ספר לזכר בנו, עמיר גלילי.
לאחר רצח אשתו הכיר גלילי את סבינה, שותפתו לחיים. המשיך להתגורר בקיבוץ שמיר עד יום מותו. הובא למנוחות בבית העלמין של קיבוצו שמיר, ועל מצבתו נכתב - חי בזמנו.
הצבא הלבן
הצבא הלבן (ידוע גם כהכוחות הלבנים, הגווארדיה הלבנה) היה כינוי לפדרציה של כוחות צבאיים שתמכו בתנועה הלבנה, התנגדו לבולשביקים אחרי מהפכת אוקטובר ולחמו בזמן מלחמת האזרחים ברוסיה (1918–1923) כנגד הצבא האדום.
הגדרתו של הצבא הלבן כצבא במובן המקובל של המילה, שהתקבע בעקבות התעמולה הבולשביקית, שנויה במחלוקת. זאת כיוון שהרכבו כלל קבוצות שונות, בעלות אידאולוגיות שונות, שנלחמו תחת פיקודם של מפקדים שונים. המכנה המשותף היחיד לכולן הייתה ההתנגדות לבולשביקים.
ארגונים חמושים שנכללו תחת השם
להלן רשימת הכוחות הלבנים לפי פריסתם הגאוגרפית והופעתם במלחמת האזרחים:
בצפון
בצפון-מערב
בדרום
במזרח
באסיה התיכונה
פעולות כנגד האדומים
הצבא הלבן לחם בחזיתות שונות, כשהמשפיעות בהן היו: המדינות הבלטיות בצפון-מערב בפיקודו של הגנרל ניקולאי יודניץ'; אזור קזחסטן וחצי-האי קרים בדרום בפיקודו של הגנרל אנטון דניקין וסיביר במזרח, שם פיקד על הכוחות האדמירל אלכסנדר קולצ'ק. קולצ'אק נחשב לראש הצבא הלבן בעיקר מאחר שבעלי בריתו ראו אותו ככזה. בפועל, היו למעשה שלושת הצבאות השונים עצמאיים לחלוטין.
כוחותיהם של הלבנים במהלך מלחמת האזרחים מנו:
אל מול הלבנים, שליטת האדומים באזורים המרכזיים ברוסיה (מוסקבה, פטרוגרד) והתמיכה העממית הגדולה שקיבלו הביאו אותם ליתרון של עשרה לאחד בכמות החיילים. בד בבד נחלש כוחו של הצבא הלבן והדלדלו משאביו. מפקדיו נתפסו או נהרגו וחייליו התפזרו לכל עבר. עד יוני 1920 לא נשארו כוחות הצבא הלבן על אדמת רוסיה האירופאית (עד הרי אוראל), וב-1923 נסתיימה מלחמת האזרחים ברוסיה רשמית בניצחונו של הצבא האדום והבולשביקים עם סיום הלחימה במזרח הרחוק.
קישורים חיצוניים
https://www.globes.co.il/news/article.aspx?did=1001343691
טלוויזיה בכבלים
טלוויזיה בכבלים היא טכנולוגיית תקשורת בה נעשה שימוש בתשתית כבלי תקשורת להעברת אותות אל מכשיר טלוויזיה וממנו.
היסטוריה
בתחילה, הועברו שידורי הטלוויזיה באמצעות גלי רדיו, שלקליטתם נדרשו אנטנות. עם ריבוי ערוצי השידור, נוצר צורך בכמות הולכת וגדלה של אנטנות. טכנולוגיית הטלוויזיה בכבלים ביטלה את הצורך בהתקנת אנטנות ייחודיות ובמקומן הועברו אותות השידור ממרכז קליטה בכבלי תקשורת (לרוב תת-קרקעיים).
בשלביה הראשונים, הייתה הטלוויזיה בכבלים מבוססת על מערך של כבלים קואקסיאליים. בשלב מאוחר יותר פותחה טכנולוגית סיבים וקואקס משולבת - HFC. כיום, השימוש בכבלים מאפשר מגוון רחב של ערוצי טלוויזיה.
עם תחילת שידורי טלוויזיה באינטרנט החלה להתפתח תופעה של Cord-cutting.
שירותים מתקדמים
תשתית מודרנית של טלוויזיה בכבלים מאפשרת שירותים חדישים ובהם אינטרנט בכבלים, ממירים דיגיטליים, טלוויזיה אינטראקטיבית, טלפוניה בכבלים ושידור וידאו דיגיטלי.
טלוויזיה בכבלים בישראל
זיכיונות אזוריים ראשונים לשידור טלוויזיה בכבלים נסיוני ניתנו בשנת 1989 למספר חברות.
ב-1990 החלה הקמת תשתית לשידורי הכבלים ברחבי הארץ. לצורך כך הוקמו 5 חברות כבלים: "ICS" (לימים "עידן"), "מתב", "גוונים", "ערוצי זהב" ו"תבל". בשנת 1998 הצטמצם מספרן של החברות לשלוש לאחר שחברת "מתב" רכשה את "גוונים" ו-"ערוצי זהב" רכשו את "עידן", ובכך הסתכמו לשלוש חברות גדולות: "ערוצי זהב" עם 410 אלף מנויים, "תבל" עם 381 אלף מנויים ו-"מתב" עם 262 אלף מנויים.
בשנת 2003 התאחדו חברות הכבלים הנותרות לכדי תאגיד אחד הנקרא "HOT", אשר אמור היה להתחרות בחברת הלוויין YES, השייכת מאז 2009 לחברת בזק. במקביל לאיחוד חברות הכבלים, אוחדה מועצת הכבלים עם מועצת הלוויין בסוף שנות ה-90 למועצה ציבורית הנקראת "המועצה לשידורי כבלים ושידורי לוויין".
בשנת 2009 החלו שידורי הניסיון של עידן+, מערך השידורים הדיגיטליים מטעם הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, כאשר נקלטו בו 2 ערוצי הטלוויזיה האנלוגיים (ערוץ 1 וערוץ 2), ערוץ 10, ערוץ 33 וערוץ הכנסת. בשנת 2011 נסגרו בהדרגה השידורים האנלוגיים בישראל, לטובת השידורים הדיגיטליים בעידן+. במהלך השנים נוספו גם ערוץ 23, ערוץ 1 ב-HD, ערוץ 20 וערוץ 24. ערוץ 9 וערוץ הלא TV ביצעו שידורי ניסיון בעידן+, אך לא המשיכו הלאה. בנובמבר 2017 נכנס לתוקפו פיצול ערוץ 2, וכן נכנסו לעידן+ הערוצים קשת 12 ורשת 13.
מואיזה קן
בחודש נובמבר 2016 הפך קן ליליד שנות ה-2000 הראשון שמשחק בסרייה א' ובליגת האלופות.
קריירת מועדונים
ב-19 בנובמבר 2016 ערך קן את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשהחליף את מריו מנדז'וקיץ' בדקה ה-84 בניצחון 0–3 על פסקארה במסגרת המחזור ה-13 בליגה, והפך ליליד שנות ה-2000 הראשון שעורך הופעה בסרייה א'. ב-22 בנובמבר ערך קן את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, כשהחליף את מיראלם פיאניץ' בדקה ה-84 בניצחון 1–3 על סביליה במסגרת המחזור החמישי בשלב הבתים לעונת 2016/2017, והפך ליליד שנות ה-2000 הראשון שעורך הופעה בליגת האלופות.
ב-27 במאי 2017 הבקיע את שערו הראשון בקבוצה במחזור הסיום נגד בולוניה. שערו הביא לניצחון הקבוצה 1–2.
ב־31 באוגוסט 2017 הושאל קן להלאס ורונה לעונה אחת.
בקיץ 2018 חזר לשחק במדי יובנטוס, וב-8 במרץ 2019 כבש את צמד השערים הראשון שלו במדי יובנטוס, בניצחון קבוצתו 1–4 על אודינזה.
ב-4 באוגוסט 2019 חתם בקבוצת הכדורגל אברטון לחמש שנים תמורת 27.5 מיליון אירו. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במחזור הליגה הראשון, ב-10 באוגוסט 2019, בתיקו 0–0 של קבוצתו עם קריסטל פאלאס.
ב-4 באוקטובר 2020 הושאל קן לפריז סן-ז'רמן.
פרנץ גריסבאך
גנרל פרנץ גריסבאך (בגרמנית Franz Griesbach; 21 בדצמבר 1892 – 24 בספטמבר 1984), היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה, ואשר עוטר בעיטור צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות.
קריירה מוקדמת
גריסבאך נולד ב-21 בדצמבר 1892 בבריק, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1914 התגייס גרינסבאך לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-27 (מגדבורג ה-2 - לואי פרדיננד, נסיך פרוסיה). גריסבאך לחם עם יחידתו במהלך מלחמת העולם הראשונה, ואף נפצע 4 פעמים, בין השאר בעקבות מתקפת גז. ב-23 באוגוסט 1916 הועלה גריסבאך לדרגת לוטננט, ועל פעולותיו במלחמה קיבל את עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה.
בשנת 1920 שוחרר גריסבאך מהצבא, והחל לעבוד כמורה בפרובינציית סקסוניה, כמו אחיו גאורג אריך (1902–1943), שגם הוא עבד כמורה. ב-1 במרץ 1939 חזר גריסבאך לצבא, ומונה למפקד פלוגה 6 ברגימנט הרגלים ה-12 בדרגת האופטמן.
מלחמת העולם השנייה
במהלך הפלישה לפולין ובמהלך המערכה על צרפת לחם גרינבאך עם יחידתו כחלק מהדיוויזיה ה-31, וב-1 באוגוסט 1940 הועלה לדרגת מיור ומונה למפקד גדוד התחלופה ה-467. ב-15 בספטמבר 1941 מונה גריסבאך למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרגלים ה-391, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-170, ולחם עמו בגזרה הדרומית של החזית המזרחית. במהלך כיבוש פאודוסיה בחצי האי קרים בתחילת 1942 נפצע גריסבאך, אך אף על פי כן, הוביל את גדודו וכבש את המקום, ועל כך קיבל ב-14 במרץ 1942 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-17 באפריל 1942 הועלה גריסבאך לדרגת אוברסט לוטננט, ומונה למפקד רגימנט הרגלים ה-399, שהיה אף הוא חלק מהדיוויזיה ה-170. גריסבאך הצטיין שוב בקרבות על סבסטופול, ולאחר מכן הועבר עם שאר הדיוויזיה לאזור לנינגרד. ב-1 בדצמבר 1942 הועלה גריסבאך לדרגת אוברסט, ובתחילת 1943 הצליח לבלום מתקפה סובייטית חזקה. ב-17 במאי 1943 קיבל גריסבאך תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-15 בפברואר 1944 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-170. למחרת ב-16 בפברואר 1944 נפצע גריסבאך באורח קשה מפצצת מרגמה, ונשלח לבית חולים, וב-6 במרץ 1944 הוא קיבל תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 באוגוסט 1944 כשהוא עדיין שוכב בבית החולים, הוא הועלה לדרגת גנרל מיור, ובסוף אפריל 1945 הוא נלקח לשבי הרוסי.
לאחר המלחמה
ב-21 באוקטובר 1949 שוחרר גריסבאך מהשבי, ולאחר מכן התגורר בלאגה, שם חי עד למותו ב-24 בספטמבר 1984.
נפות רוסיה
נפה (Район, "ראיון") הוא יחידה מנהלית-טריטוריאלית בפדרציה הרוסית. החל מ-1 בינואר 2010 היו 1,868 נפות מנהליות ברוסיה (לא כולל הערים הפדרליות מוסקבה, סבסטופול וסנט פטרבורג).
בחלק ממחוזות הפדרציה, במקום המונח נפה (ראיון ברוסית) משתמשים באיימאק (אלטאי), קוז'ואון (טייבה), או אולוס (יקוטיה).
מידע כללי
בגבולות הנפות נוצרו עיריות במעמד של מחוזות משנה עירוניים, כמו גם במעמד של מחוזות עירוניים, ומאז 2019 במעמד של נפות מוניציפליות.
הנפה המאוכלסת ביותר היא נפת וסוולוז'סקי המכונה גם מחוז המשנה וסוולוז'סקי שבמחוז לנינגרד ובה אוכלוסייה של 438,607 איש (2020), כמו גם רבעי העיר הפדרלית סנקט פטרבורג פרימורסקי, נייבסקי, קלינין, וויבורג - בהתאמה, 573,024 איש (2020), 536,137 איש (2020), 529,187 איש (2020), 522,746 איש (2020). הנפה המאוכלסת ביותר בדלילות הוא הנפה האלאוטית בקמצ'טקה המונה 676 איש בלבד (2020). הנפה הגדולה ביותר מבחינת שטח הוא נפת טיימייר דולגנו-ננץ שבחבל קרסנויארסק: שטחו 879,900 קמ"ר. הנפות הקטנות ביותר במונחי שטח (ללא ספירת הערים הפדרליות) הם נפת סולובצקי במחוז ארכנגלסק: שטחו הוא 3.47 קמ"ר והנפות קורקינסקי ואמנז'לינסקי במחוז צ'ליאבינסק - 102.76 קמ"ר ו-113.39 קמ"ר בהתאמה. מבחינת שטח, סולובצקי קטן יותר מרבעי מוסקבה ארבאט, סאביולובסקי, מרפינו, ווסטוצ'ני, אלטופייבסקי, בסקודניקובסקי, לומונוסוב - בהתאמה, 2.11, 2.70, 2.97, 3.14, 3.25, 3.30 ו-3.34 קמ"ר. מחוזות קורקינסקי ואמנז'לינסקי קטנים יותר בשטחם מכל מחוזות מוסקבה, מחוזות העיר הפדרלית סבסטופול לנין וגגארין - בהתאמה, 26.0 ו-61.1 קמ"ר, כמעט כל רבעי סנקט פטרבורג, למעט וויבורג, פושקין ורובע הנופש.
באזורים מסוימים לנפה יש מעמד לאומי, בעיקר כאלה שבהן רוב ללאום מסוים בבוריאטיה, קרליה, יקוטיה, אלטאי ובמחוז אומסק.
שתי נפות במחוז קרסנויארסק הן יחידות מינהליות-טריטוריאליות בעלות מעמד מיוחד.
מספר הנפות
המספר הקטן ביותר של נפות הוא 0 (במחוז מוסקבה אין נפות המכונות "ראיון"), 1 (הניינץ), הגדול ביותר הוא 59 (באלטאי), כמו גם 125 נפות בתוך העיר הפדרלית מוסקבה.
מאפיינים וייחוד
באזורים מסוימים בפדרציה הרוסית אין חלוקה מנהלית-טריטוריאלית בין-מחוזית, באחרים, נהפוך הוא, המחוזות מחולקים ליחידות מנהליות-טריטוריאליות פנימיות (למשל, כפרים, מחוזות יישוב, מועצות כפר, יישובים, ערים, יישובים עירוניים ועוד). באזורים מסוימים, סוגים שונים של נפות ומחוזות מתקיימים במקביל.
מהדי עביד
מהדי עביד (בערבית: مهدي عبيد; נולד ב-6 באוגוסט 1992) הוא כדורגלן צרפתי-אלג'יראי, המשחק בעמדת הקשר בח'ור פקאן.
קריירת מועדונים
עביד התחיל את הקריירה שלו בקבוצות מקומיות ובגיל 11 הצטרף למחלקת הנוער של לאנס. בשנת, עביד הצטרף לקבוצת המילואים.
ב-25 במאי 2011, עביד חתם בניוקאסל יונייטד. ב-20 בספטמבר, עביד ערך עביד את הופעת הבכורה שלו במועדון במשחק במסגרת גביע הליגה בכדורגל נגד נוטינגהאם פורסט. ב-21 ביולי 2012, עביד כבש את השער הראשון שלו בקבוצה בתיקו 1–1 נגד פנרבחצ'ה.
ב-31 בינואר 2013, עביד הושאל לסט. ג'ונסטון מליגת העל הסקוטית עד לסיום העונה.
ב-30 ביולי 2013, עביד הושאל לפנאתיניקוס מליגת העל היוונית. בעונתו היחידה בפנאתינאיקוס, כבש 9 שערים והיה מלך שערי הליגה של הקבוצה. בסיום העונה, חזר לניוקאסל.
ב-30 באוגוסט 2016, עביד חזר לצרפת וחתם בדיז'ון.
ביולי, עביד חתם לשלוש שנים בנאנט מליגה 1.
בינואר, עביד חתם בא-נאסר מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות תמורת 1.35 מיליון פאונד.
ב-22 בספטמבר 2022 חתם בח'ור פקאן מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות.
קריירה בינלאומית
בצעירותו, עביד שיחק בנבחרות הצעירות של צרפת, אולם כאשר הגיע לגיל 19, החליט לייצג את אלג'יריה, מולדת הוריו והצטרף לנבחרת הצעירה של אלג'יריה.
בנובמבר, זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת לקראת המשחקים נגד ו, אך שוחרר מהסגל עקב פציעה בבוהן. ביוני, ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק נגד. ב-22 במרץ 2019, כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד.
עביד נכלל בסגל הנבחרת לקראת גביע אפריקה לאומות 2017 וגביע אפריקה לאומות 2019.
הישרדות: בורנאו
הישרדות בורנאו (באנגלית: Survivor: Borneo) היא העונה הראשונה של תוכנית המציאות האמריקאית "הישרדות". העונה עלתה לשידור ב-31 במאי 2000 ברשת השידור האמריקאית CBS, והסתיימה ב-23 באוגוסט 2000. עונה זו צולמה בין ה-13 במרץ ל-20 באפריל 2000 באי פולאו טיגה במלזיה. העונה הונחתה על ידי ג'ף פרובסט, מורכבת מ-39 ימים של משחק עם 16 משתתפים.
מאפייני העונה
16 מתמודדים הופרדו עם תחילת המשחק לשני שבטים, טאגי ופאגונג, אשר יצגו את שמות החופים שלהם. כאשר נשארו עשרה מתמודדים במשחק, המתמודדים התאחדו לשבט אחד, ראטאנה. בעוד שהשמות טאגי ופאגונג נבחרו על ידי המפיקים, השם ראטנה נבחר על ידי המתמודדים ג'נה לואיס ושון קרניף, בגלל עץ הקש שבשבטם. לאחר 39 ימים של תחרות, מאמן הארגוני ריצ'רד האץ' זכה בתואר "השורד האחרון" לאחר שניצח את מדריכת הרפטינג קלי וויגלסוורת' בהצבעה של 3–4 מחברי המושבעים.
ב-23 באוגוסט 2000, הגמר של הישרדות: בורנאו קיבל את הרייטינג הכי גבוה מכל פרק של הישרדות עד היום עם ממוצע של 51.7 מיליון צופים, בעוד שדווח כי 125 מיליון צופים צפו לפחות חלק מפרק הגמר. ב-2006, דווח כי האץ' נכשל בלהצהיר על זכייתו במיליון דולר שבהם זכה בתוכנית, בין היתר, בדוח המס שלו ונידן ל-51 חודשי מאסר.
הפקה
מעל 6,000 אנשים הגישו בקשה להשתתף בתוכנית; 800 רואיינו ב-16 ערים. 48 אנשים נבחרו, ולאחר בדיקת רקע והערכות פסיכולוגיות מטעם ההפקה, 16 המתמודדים האחרונים עם שני מתמודדים חלופיים נבחרו.
בעוד שהשורדים חיכו לתחילת המשחק, הצוות של הישרדות הכין את האי למשימות פרסים וחסינויות, בעודם מסירים חפצים מסוכנים ואיתור חיות מסוכנות במקומות ספציפיים ובניית מועצת השבט. הצלמים ושאר חברי הצוות נשלחו לאי שלושה שבועות מראש לבדיקות. בצד הנגדי של האי מהשבטים, הוקמו מטות בשביל חברי הצוות אשר יוכלו לחיות בהם. מתקנים אלו כללו נגררים מסורתיים עם מים זורמים, טלוויזיות וקו טלפון.
ב-7 במרץ 2000, המתמודדים עלו לטיסה ללוס אנג'לס ומשם לעיר קוטה קינבאלו במלזיה בבורנאו. משם נלקחו המתמודדים לאי על ספינה. על המתמודדים נאסר לדבר עם אחד השני עד התקרבות הספינה שעליה היו אל האי. שני השבטים חלקו את אותו האי טיגה, אשר ביניהם מפריד 32 ק"מ של יער. המתמודדים היו מוקפים בחיות בר כמו פיתונים, קופים וקרייטים. הצילומים החלו ב-13 במרץ 2000 והסתיימו ב-20 באפריל 2000. מועצת השבט נבנתה 200 מטר מהם.
מתמודדים
בתוכנית השתתפו 16 מתמודדים אשר חולקו לשני שבטים, טאגי ופאגונג. כאשר ששת המתמודדים הראשונים הודחו, השבטים התאחדו לשבט אחד, ראטאנה. שבעת המתמודדים האחרונים שהודחו נהפכו לחברי מושבעים אשר החליטו מי יזכה בתואר "השורד האחרון" ובמיליון דולר.
הופעות עתידיות
רודי בוש, ריצ'רד האץ', סוזן הוק וג'נה לואיס חזרו להישרדות אל "הישרדות: אולסטארס". ג'רביס פטרסון חזר אל "הישרדות: דם נגד מים" עם אחייניתו, מאריסה. קלי וויגלסוורת' חזרה אל "הישרדות: קמבודיה".
מחוץ להישרדות, הליהוק של בורנאו ערכו הופעות רבות בתוכניות טלוויזיה וסרטים. רמונה גריי, ריצ'רד האץ', סוזן הוק, גרטשן קורדי וג'ואל קלאג השתתפו במשדר מיוחד של החוליה החלשה אשר שודרה ב-NBC. סוזן הוק וג'רביס פטרסון הופיעו בעונה השנייה של "האח הגדול". קולין האסקל הופיעה בתפקיד ראשי ב-2001 בסרט "החיה" עם השחקן רוב שניידר. ריצ'רד האץ' השתתף בעונה האחת עשרה של "המתמחה" (הידועה כעונה הרביעית של המתמחה הסלבריטאי). האץ' בנוסף התמודד בעונה השבע עשרה של "לרדת בגדול".
סיכום עונה
המתמודדים חולקו לשני שבטים, טאגי ופאגונג. השבטים סודרו בצורה שווה באתגרים אך שונה במבנה הארגוני. פאגונג נשלט על ידי חברי השבט הצעירים וחסרי הדאגות, בעוד שארבעת מתמודדי טאגי—סו, קלי, רודי וריצ'רד—הקימו ברית, החליטו להצביע יחדיו כדי להבטיח את ביטחונם. כאשר נשארו עשרה מתמודדים במשחק—חמישה מכל שבט—השבטים התאחדו לאחד, ראטאנה. אסטרטגיית הבריחת הוכחה כמוצלחת, והרבעיה לקחו יתרון על חברי השבט אשר לקו בחוסר אסטרטגיית הצבעות כדי לצבור שליטה. בברית היו מחלוקות שקלי נחשבה כלא אמינה, אך היא זכתה בארבע חסינויות אישיות ברצף ובכך הייתה חסינה מהדחה.
כאשר נשארו רבעיית הברית כאחרונים במשחק, ההצבע הראשונה הסתיימה בתיקו; חברי הברית הקרובים רודי וריצ'רד ההצביעו לסוזן בעוד שסוזן וקלי הצביעו לריצ'רד. בהצבעה חוזרת, קלי החליטה להחליף את הקול שלה וסוזן הודחה. סוזן כעסה על קלי שהחליפה את הקול שלה והצהירה את תמיכתה בריצ'רד. התעוזה ומנהיגות האסטרטגית של ריצ'רד הוערכו יותר מהביצועים המרשימים של קלי במשימות, וחברי המושבעים העניקו לו את הניצחון בהצבעה של 3–4.
לובל
{{פירושונים|
Concrete Rose
Concrete Rose (בעברית: ורד בטון) הוא אלבומה השלישי של הזמרת אשנטי אשר יצא ב-14 בדצמבר 2004 על ידי The Inc. Records ודאף ג'אם. על האלבום עבדה הזמרת עם המפיק צ'ינק סנטנה איתו עבדה גם על אלבומה הקודם, לצד המפיקים מלקולם פליטה, ג'ימי קנדריקס ודמטריוס מקגי.
בנוסף אירוו גוטי אשר עבד איתה גם על אלבומיה הקודמים שימש כמפיק בפועל לצד אשנטי עצמה ו-7 Aurelius איתו עבדה גם על אלבום הבכורה שלה.
רקע
מתוך האלבום יצאו שני סינגלים: "Only U", אשר זכה להצלחה רבה כאשר הגיע למקום ה-4 באירופה, למקום ה-13 בארצות הברית ולמקום ה-2 בבריטניה ואף זכה לביקורות חיוביות. הסינגל השני מהאלבום היה השיר "Don't Let Them" אך הוא לא זכה להצלחה בדומה לסינגל הקודם.
הצלחה
האלבום הגיע למקום ה-7 בארצות הברית ומכר 254 אלף עותקים בשבוע הראשון ליציאתו ובכך הזמרת החזיקה ב-3 אלבומים רצופים שמכרו מעל רבע מיליון עותקים בשבוע הפתיחה שלהם במדינה. בנוסף האלבום הגיע למקום הראשון במצעד אלבומי ה-R&B וההיפ-הופ האמריקאי מה שהפך לאלבומה השלישי של הזמרת לעשות זאת.
בסופו של דבר האלבום מכר מיליון עותקים במדינה ובכך הגיע למעמד פלטינה. מחוץ לארצות הברית האלבום זכה להצלחה פחותה כאשר לא הצליח להיכנס לעשרים העליונים באף מדינה אחרת והגיע למעמד זהב רק ביפן ובריטניה. האלבום ספג ביקורות מעורבות כאשר רבים מהמבקרים כינו אותו כ"לא מקורי".
בעיות משפטיות
בתקופה בה יצא האלבום The Inc. Records עמדו בפני בעיות משפטיות מה שפגע בקידום האלבום. ראש חברת התקליטים אירוו גוטי נעצר בחשד להלבנת הון חודש בלבד לאחר צאת האלבום. כתוצאה מכך דאף ג'אם ניתקה את פעילותה מהם מה שפגע את הקידום של הסינגל השני מהאלבום ולאחריו לא יצאו סינגלים נוספים.
גלעד עברון
גלעד עברון (2 באפריל 1955 - 25 באוקטובר 2016) היה מחזאי, תסריטאי וסופר ישראלי.
ביוגרפיה
צעירותו
בשנים 1976–1979 למד אמנות פלסטית במחלקה לאמנות באקדמיה "בצלאל". ב-1978 היה עברון אחד ממקימי ה"סדנה לאמנות" ביבנה. עברון היה מורה והיה פעיל בהתארגנויות פוליטיות של השמאל כתנועת "יש גבול".
פעילות כתסריטאי
ב-1985 הופק תסריטו הראשון, "לחם", דרמה טלוויזיונית שכתב ביחד עם מאיר דורון ובוימה על ידי רם לוי.
הסרט הוקרן בערוץ הראשון וזכה להצלחה רבה ושבחים מן הביקורת, ואף זכה בפרס איטליה הבינלאומי לדרמת הטלוויזיה הלא-תיעודית. בעקבות הצלחת "לחם" בשנים 1985–1995 עברון כתב תסריטים נוספים לטלוויזיה הישראלית, ביניהם דרמת הטלוויזיה "הורים ובנים" והמיני-סדרה "מר מאני" על-פי ספרו של א.ב. יהושע.
ב-1995 השתתף בכתיבת התסריט לסרט זכרון דברים ביחד עם עמוס גיתאי.
ב-1988 עלתה בתיאטרון הקאמרי הצגתו הראשונה, "גשם", בבימוי רמי דנון, ששיחק ב"לחם". בהצגה זו עברון שיתף פעולה לראשונה עם השחקן יגאל נאור, שכיכב לאחר מכן במחזות נוספים שכתב.
ב-1992 עלה מחזהו השני "יהוא", בבימויו של חנן שניר, אשר זכה להצלחה רבה וזיכה את ההצגה בפרס אקו"ם. המחזה מתייחס להתרחשויות המתוארות כביכול בתנ"ך, שבמרכזם יהוא, קצין בצבא ישראל, המובא למשפט כפושע מלחמה לאחר שרצח תושבי כפרים כבושים. עזגד מפקד הצבא תובע מזיף ראש השרים להוציא להורג את יהוא. אבל דמותו הפראית והכריזמטית של יהוא מפתה את זיף ובמקום לחתום על גזר הדין, הוא בוחר ל"תרבת" את הקצין הפרוע וללמד אותו התנהגות נאותה וסגנון של בן תרבות. המחזה הוא אלגוריה ל ב. המחזה עלה לראשונה תיאטרון "הבימה" ב-1992, ושוב ב-2015. כתבה של רם לוי במגזין חדשות "יומן" על המחזה נפסלה לשידור, על ידי מנהל הטלוויזיה אריה מקל, בשל ההשוואה שערכו עברון והבמאי חנן שניר במהלכה, בין הסיפור התנ״כי למצב בישראל.
בשנים 1996–1998 היה עברון מחזאי הבית של תיאטרון הבימה, אשר באותו זמן העלה את הצגתו "הר לא זז", שעלה שוב בבית ליסין ב-2016.
מאז 1997 מחזות של עברון הופקו בתיאטרונים ופסטיבלים שונים ברחבי הארץ, בצרפת ובגרמניה. ב-2012 זכה בפרס המחזאי בטקס פרס התיאטרון הישראלי על מחזהו "יוליסס על בקבוקים". ההצגה בהפקת תיאטרון חיפה ובבימוי אופירה הניג, זכתה גם בפרס התיאטרון הישראלי כהצגה המקורית של השנה, ובפרס המחזאות ע"ש נסים אלוני.
פעילות כסופר
ב-2003 פרסם עברון את ספרו הראשון, אוסף סיפורים קצרים בשם "מראה מקום", בהוצאת עם עובד. מתוכו סיפור "הבז", תורגם לאנגלית ופורסם בכתב העת האנגלי "גרנטה".
חיים אישיים
גלעד עברון היה נשוי לד"ר נורית כהן-עברון, מרצה לחינוך לאמנות (בתה של הציירת רות שלוס). הם התגוררו יחדיו ביפו, ולהם שלושה ילדים. עברון נפטר בשנת 2016 מהתקף לב בגיל 61. לבקשת המשפחה נטמן בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא.
ניר רחמין
ניר רחמין (נולד ב-11 ביוני 1980) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת השוער, ומזוהה עם הפועל תל אביב שם בילה את רוב הקריירה שלו.
גלעד עברון
על יצירותיו
יצירותיו של עברון מעלות לעיתים קרובות ביקורת חברתית ופוליטית אודות המציאות הישראלית, בין עם על ידי עימות ישיר עימה ("לחם", "הבז", "יוליסס על בקבוקים") או על ידי יצירת מציאות אלטרנטיבית ("יהוא", "הר לא זז", "הטענה של דון קיחוטה"). לעיתים קרובות, במרכז העלילה נמצאת דמות אשר מנוכרת לחברה בה היא נמצאת, ועליה להכריע בדילמה מוסרית אישית אשר נוצרת בעקבות הנסיבות הפוליטיות של החברה בה היא נמצאת.
ניר רחמין
קריירה
רחמין גדל בקבוצת הנוער של הפועל תל אביב ולאחר שעלה לבוגרים והיה חלק מהסגל החל משנת 1998, היה שוער מחליף של שביט אלימלך שהיה השוער הבכיר בין השניים לאורך שש עונות. אומנם רחמין לא הרבה לשחק, ובכל שנותיו בקבוצה שיחק בכ-15 משחקי ליגה בלבד, אך היה שותף משמעותי יחסית במסע האירופי של הפועל תל אביב בגביע אופ"א בעונת 2001/2002 שזכה לכינוי "המסע המופלא", כאשר רחמין החליף את אלימלך שנפצע במשחק מול גזיאנטפספור ועזר לקבוצה לעלות לשלב הבא מול קבוצת צ'לסי האנגלית. בנוסף רחמין גם פתח במשחק הגומלין של הקבוצה נגד פארמה האיטלקית שנערך באיטליה, וזאת לאחר שאלימלך צבר 3 כרטיסים צהובים, ובמשחק זה הפגין רחמין יכולת מרשימה שסייעה לקבוצה לעלות לשלב הבא. בעונת 2002/2003 התחיל את העונה רחמין כשוער הראשון ואף הוריד את אלימלך לספסל, אך נפצע בתחילת המשחק במחזור השלישי של העונה נגד מכבי נתניה, והפסיד בכך את הזדמנות להיות השוער הראשון בהפועל תל אביב. בעונת 2006/2007 עבר להכח עמידר רמת גן והפגין יכולת טובה בשני המחזורים הראשונים של העונה, אך במחזור השלישי נפצע בברכו בפעם השלישית בקריירה, פציעה שסיימה לו שוב את העונה, ולמעשה סיימה לו את הקריירה בתור כדורגלן פעיל, בגיל 26 בלבד, כיוון שמפציעה זו לא הצליח להתאושש.
רחמין אף שיחק בנבחרת הצעירה של ישראל 7 משחקים בשנים 2000–2001.
גלעד עברון
על יצירותיו
במובן זה, ניכר כי דמויותיו של עברון נוטות להיות במקביל דמויות מורכבות ואינדיבידואליות מצד אחד, ודמויות אלגוריות שמהן ניתן להשליך אודות המצב האקטואלי של החברה.
תמה מרכזית נוספת במחזותיו של עברון היא השיח על השפה התיאטרונית עצמה. לדברי עברון:
מבחינה אמנותית, הרקע של עברון באמנות פלסטית השפיע עליו כך שעולם הדימויים הוויזואליים והאסתטיקה החזותית מהווים מרכיב מרכזי בהצגותיו כבר במחזה עצמו, עוד לפני תהליך הבימוי.
הסנאט של וושינגטון
הסנאט המדינתי של וושינגטון (באנגלית: Washington State Senate) הוא הבית העליון של בית המחוקקים במדינת וושינגטון. בסנאט ישנם 49 חברים, המייצגים כל אחד מחוז בחירה עם אוכלוסייה של כמעט 160 אלף תושבים. הסנאט הממלכתי מתכנס בקפיטול מדינת וושינגטון השוכן בבירת המדינה, אולימפיה.
כמו בבית הנבחרים המדינתי התחתון, חברי הסנאט מכהנים ללא הגבלות כהונה, אם כי סנאטורים ממלאים תקופות כהונה בנות ארבע שנים. הסנאטורים נבחרים מאותם מחוזות בחירה של חברי בית הנבחרים המדינתי, כאשר כל מחוז בוחר סנאטור אחד ושני נציגים לבית הנבחרים. הכהונות מסודרות לסירוגין כך שמחצית הסנאט עומד לבחירה מחדש אחת לשנתיים.
בדומה לבתים העליונים האחרים של מדינות והטריטוריות של ארצות הברית כמו גם בדומה לסנאט האמריקאי, גם הסנאט המדינתי בוושינגטון יכול לאשר או לדחות מינויים ממשלתיים לקבינט של וושינגטון או לסוכנויות ממשל אחרות.
חוקת וושינגטון מאפשרת לשני בתי בית המחוקקים של המדינה להגות כללי נוהל משלהם (סעיף 9 לפרק השני) ולבחור את מנהליהם (סעיף 10 לפרק השני), בתנאי שסגן המושל עומד בראש כל בית ובעל זכות שבירת שוויון. עם זאת, הסנאט רשאי לבחור "נשיא זמני" (בדומה לתפקיד הנשיא הזמני של הסנאט של ארצות הברית) בהיעדרו של סגן המושל. המערכת הדו-מפלגתית בארצות הברית ייצרה כללי סנאט מדורניים לפיהם הנשיא הזמני הוא החבר הוותיק מסיעת הרוב, אשר נבחר על ידי כלל המליאה.
נשיא הסנאט להלכה הוא סגן המושל המכהן דני הק. הנשיאה הזמנית הנוכחית היא קארן קייזר. מנהיג הרוב הוא הדמוקרט אנדי ביליג, ומנהיג המיעוט הוא ג'ון בראון מהמפלגה הרפובליקנית.
חנן הגנן וחברים
עלילה
הסדרה עוקבת אחר דמותו של חנן הגנן ולצידו דחלילה, אשר בכל פרק מציגים לצופים סיפור או שיר של הסופרת רינת הופר באמצעות עיבוד מוזיקלי מקורי וסגנונות ויזואליים מגוונים, ביניהם הנפשה קלאסית, אנימציית סטופ-מושן, לייב ופלסטלינה.
בית גרמו
בית גרמו הייתה משפחה שהייתה אחראית על אפיית לחם הפנים בתקופת בית המקדש השני.
בספרות חז"ל נמתחה עליה ביקורת על ידי החכמים מפני שלא רצו ללמד את סודות המקצוע.
ניסיון הדחתם והחזרתם לתפקידם כאופי לחם הפנים
בית גרמו נזכרו לגנאי במשנה מפני שלא רצו ללמד את סודות המקצוע שלהם. בתוספתא נזכרו לשבח שהיו נזהרים שלא לאכול לחם לבן כדי שלא יחשדו אותם שהם אוכלים מלחם הפנים.
בתוספתא תואר שהיה ניסיון להחליפם במומחים אלכסנדרוניים, אבל מומחי האפייה שהובאו מאלכסנדריה לא הצליחו להגיע לרמת האומנות של בית גרמו, ולכן נאלצו להחזיר את בית גרמו לתפקידם שלא רצו לחזור עד שהכפילו את משכורתם:
יפעת נבו
יפעת נבו (נולדה ב-21 בנובמבר 1940) היא חוקרת תרבות ותיאטרון, סופרת, משוררת, ועיתונאית ישראלית.
ביוגרפיה
יפעת נבו נולדה בשנת 1940 בבוקרשט בירת רומניה, בת יחידה להוריה. במלחמת העולם השנייה נאסר אביה ועונה בבתי הסוהר הרומניים על ידי הפשיסטים הרומנים באשמת קומוניזם. בהיותה בת שנה וחצי הכניסה אותה אמה לבית יתומים נוצרי, שם שהתה עד גמר המלחמה. זמן קצר לאחר תום המלחמה, בזכות התפקיד הבכיר של אביה בממשל המוניציפלי הרומני בבוקרשט, נחשפה להצגות האופרה ומופעי הבלט של האופרה הלאומית - והוקסמה; לאחר מבחן קצר, בת פחות מארבע, התקבלה כתלמידה מן המניין לכיתתה של פנסקו-ליצ'יו, הפרימה בלרינה דאז של רומניה.
ב-1946 המשפחה ברחה מרומניה, עברה רגלית את הגבול להונגריה ומשם, מוגנים על ידי "הג'וינט", הגיעו לווינה. בנובמבר 1948 עלתה המשפחה לישראל בשמות בדויים ובחסות תעודות מזויפות.
נבו גדלה בילדותה בעכו, למדה בבית הספר הממלכתי א', שם כיהנה, בהיותה בכיתות ז' ו-ח', כיו"ר מועצת התלמידים. בתפקידה זה הקימה את עיתון בית הספר שבו גם כתבה, ויזמה את שינוי שמו של בית הספר ל"התומר", הנושא שם זה עד היום.
בתיכון למדה במגמה פיזיקלית-מתמטית בקריית חיים. בתקופת התיכון החלה בפעילות אינטנסיווית בגדנ"ע אוויר, שם השתתפה בקורסי דאייה (בגיל 16) וטיס (בגיל 17) ובסופם קיבלה את כנפי הדאייה והטיס של גדנ"ע אוויר. את שירותה הצבאי עשתה בחיל האוויר. ב-1959 נישאה לחבר קיבוץ. כעבור שנה עברה ללמוד בסמינר הקיבוצים אורנים. לאחר סיום הלימודים שבה כמחנכת כתה ו', לבית הספר "התומר" בו למדה כילדה. היא הנהיגה שיטת הוראה-חינוך דיפרנציאלית בה העיקרון היה להנחות את התלמיד ללכת בעקבות סקרנותו. למרות ההצלחה בקרב הילדים והוריהם, הנהלת בית הספר לא ראתה את גישתה בחיוב, והיא החליטה לנטוש את מערכת החינוך.
ב-1964 יצא לאור ספר שיריה "לך הים" בהוצאת מחברות לספרות, בעריכתו של ישראל זמורה, שכתב בעטיפה האחורית של הספר: "שירים שאינם שירים על הים, לא שירי התבוננות בים אלא, בפירוש שירי-ים, כלומר: כך שר הים מנפשה של משוררת, שחיה אותו ובו, יומם ולילה, עד שהמנטליות שלה הפכה להיות מנטליות ימית. שיריה הם אפוא, במהותם המיוחדת, המתמדת, חידוש בשירה העברית".
ב-1967, בתום מלחמת ששת הימים, התגרשה. ב-1968 החלה בלימודיה האקדמיים באוניברסיטת תל אביב בחוגים לפילוסופיה ותיאטרון וקיבלה תואר ראשון בהם. באותה שנה החלה לכתוב בעיתון "דבר", בראיונות עם סופרים ומשוררים, במוסף לספרות. בד בבד החלה לכתוב, כפרילנסרית, גם בעיתון "מעריב", במוסף ערב-ערב, בתחילה בתחומי התיאטרון, הבלט והמוזיקה, ובהמשך גם בנושאי חינוך ורווחה. בעקבות תחקיר שערכה על הפרלמנטים לנוער הופסקה עבודתה ב"מעריב".
היא שבה לעבודה עיתונאית ב-1977, בעיתון "הארץ", שם כיסתה את תחומי הבריאות, בתי המשפט והחינוך. במשך כשנתיים וחצי ערכה את מוסף התחבורה בעיתון, ואחר כך ערכה תחקירי צרכנות במשך ארבע שנים. בתקופת עבודתה בעיתון "הארץ" רשמה לזכותה שלושה הישגים מקצועיים-ציבוריים בולטים: ב-1995, בהיותה גמלאית ואם חד הורית לאיתי נבו בן ה-13, שבה לאקדמיה ללימודי תואר שני בתיאטרון. בעקבות הישגיה כתלמידת מחקר הועברה למסלול הישיר לדוקטורט. היא קיבלה את תואר הדוקטור ביוני 2005 בציון 100, כשנושא המחקר, בהנחיית פרופ' אהובה בלקין, היה "דמות האישה כאישיות אוטונומית בחמישים שנות דרמה ישראלית".
עבודת הדוקטור עובדה לספר, שיצא לאור בהוצאת אוריון ב-2013 בכותרת "בטנגו עם אלוהים – דמות האישה כאישיות אוטונומית אי-אז ועכשיו". בהוצאת אוריון ראו אור גם ספרה "השמים של ליאולה" (2014) וקובץ מאמריה "קליידוסקופ תיאטרוני" (2015).
בשנת 2011 הביעה תמיכה בשלי יחימוביץ' בחתירתה לתפקיד יושב ראש מפלגת העבודה.
מתגוררת ביישוב צור יצחק. נישאה לד"ר יוסף ברקן, קלימטולוג, שנפטר ב-7.6.2019.
צ'ארלס פריצ'רד
צ'ארלס פריצ'רד (באנגלית: Charles Pritchard; 29 בפברואר 1808, אלברבורי - 20 במאי 1893) היה אסטרונום בריטי, מומחה לפוטומטריה ופרופסור באוניברסיטת אוקספורד.
ביוגרפיה
צ'ארלס פריצ'רד נולד בעיירה אלברבורי שבאנגליה. בשנת 1830 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת קיימברידג'. בשנת החל 1832 בביתי הספר שונים. בשנים 1834–1862 הוא היה מנהל בית ספר שהקים בדרום לונדון. בשנת 1862 הוא פרש מעבודה ועבר לאי וייט. באותה תקופה הוא היה יכול הגדיל את הזמן שהקדיש לאסטרונומיה. בשנת 1862 צ'ארלס פריצ'רד מונה למזכיר החברה המלכותית לאסטרונומיה ובשנת 1866 מונה לנשיא החברה.
בשנת 1870 פריצ'רד מונה לפרופסור לאסטרונומיה באוניברסיטת אוקספורד. לאחר חזרתו לאוקספורד הוא השלים את לימודיו וקיבל תואר שני ותואר שלישי. הוא קידם רכישת טלסקופ חדש ובתרומת וורן דה לה רו הקים מצפה כוכבים חדש. החל משנת 1882 הוא הקדיש את רוב מחקריו לצילום כוכבים. מחקריו פורסמו בשנת 1885 ובשנת 1886 במשותף עם אדוארד צ'ארלס פיקרינג הוא קיבל מדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה. בהמשך הוא התרכז בחקר 61 בברבור באמצעות ניתוח צילומים. מחקריו פורסמו במספר כרכים והוכיחו יכולת לבצע מחקרים מעמיקים משולבים חישובים תוך שימוש בצילומים בלבד.
בשנת 1879 פריצ'רד כתב הקדמה לספר אסטרונומיה פופולרי לילידם מאת אגנס ג'יברן.
הוא נבחר לחברה המלכותית בשנת 1840 ובשנת 1892 קיבל מדליית זהב של החברה על מחקריו.
נתי לוי וחברים שרים לרבנו
נתי לוי וחברים שרים לרבנו הוא אלבומו ה-12 של הזמר נתי לוי אשר יצא לאור בשנת 2008.
אלבום זה הוא אלבום מיוחד ומכיל שירים על רבי נחמן מברסלב וקברו באומן. האלבום הכיל 10 שירים, בהם שר לוי 3 שירים ושאר השירים בוצעו על ידי זמרים כמו: גד אלבז, מידד טסה, אמיר אליהו, אבי בן ישראל ואיציק קלה.
הקריעה הגדולה
הקריעה הגדולה היא תאוריה בנוגע לגורלו של היקום. על פי התאוריה, כלל החומר ביקום, החל מגלקסיות וכוכבים וכלה באטומים וחלקיקים תת-אטומיים, נמצא בתהליך של קריעה, עקב התפשטות היקום המואצת, ככל הנראה, כתוצאה מהשפעת האנרגיה האפלה.
תהליך הקריעה המתמשך, יוביל בסופו של דבר, על פי התאוריה, למצב בו קצב ההתרחקות של החלקיקים ומהירותם תהיה כה גדולה, גדולה אף ממהירות האור, כך שכוח המשיכה לא יוכל להמשיך ולהחזיק את החומר ביחד. תחילה גלקסיות יתפרקו, בהמשך כוכבים יתפרקו למרכיביהם ולבסוף, האטומים לא יוכלו להישאר במבנה ולא יוכלו לתפקד יותר כאבני בניין בחומרים השונים. התהליך ימשיך עד שכל חלקיק, ולו הקטן ביותר, יתפרק וכך כל מרכיבי היסוד ינועו במרחב, במהירות הגדולה ממהירות האור, בלי יכולת להתחבר ולהרכיב כל חומר או חלקיק שהוא, ובכך יגיע היקום לקיצו.
עליאא בנת אחמד אאל ת'אני
עליאא בנת אחמד בן סיף אאל ת'אני (בערבית: علياء بنت أحمد بن سيف آل ثاني) היא דיפלומטית קטרית המשמשת כיום כשגרירת קטר באו"ם.
ביוגרפיה
עליאא היא בתו של אחמד בן סיף אאל ת'אני, דיפלומט ופוליטיקאי קטרי לשעבר, שהיה בין היתר שגריר קטר בנורווגיה ובשוודיה וכן שימש כשר בקטר. היא קיבלה תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת קטר ותואר שני ביחסים בינלאומיים ודיפלומטיה מבית הספר ללימודי המזרח ואפריקה (SOAS) באוניברסיטת לונדון בשנת 2006.
מיוני 2004 ועד מרץ 2007 עמדה בראש מחלקת זכויות הילד של המועצה העליונה לענייני משפחה בקטר. לאחר מכן ועד מאי 2009 שימשה כיועצת לענייני האו"ם, וממאי 2010 ועד יולי 2011 הייתה סגנית שגריר קטר לאו"ם. ב-24 באוקטובר 2013 מונתה לשגרירת קטר באו"ם.
ג'יל פרנט
ג'יל פרנט (באנגלית - Jill Farrant; נולדה ב-1961) היא פרופסור לביולוגיה מולקולרית ותאית באוניברסיטת קייפטאון (UCT), שבדרום אפריקה, המתמחה בצמחי תחייה - צמחים שחוזרים לחיים לאחר שהם מתייבשים.
ביוגרפיה
פרנט נולדה ב-1961 בחווה פרטית בדרום אפריקה (כיום נקראת קולמפין). בילדותה הורשתה לחקור את החווה הפרטית, מה שהוביל לאהבתה לטבע.
כבר בגיל 9, החלה פרנט להתעניין בצמחי תחייה. היא שיחקה בנחל כשכל הצמחייה מסביב הייתה יבשה וכמה ימים לאחר מכן, לאחר שירד קצת גשם היא חזרה לאותו המקום ושמה לב שכל הצמחים שהיו יבשים פתאום "חזרו לחיים".
ביומנה כתבה על שיחה עם אביה בה סיפרה לו על התופעה שגילתה, אך הוא לא האמין לה.
בשנות לימודיה באוניברסיטה התמכרה פרנט לאלכוהול. היא פיתחה מערכת תגמולים עצמית - ככל שלמדה יותר טוב, כך הרשתה לעצמה לשתות יותר. בהמשך חייה עברה גמילה מאלכוהול.
פרנט כמעט מתה שלוש פעמים: פעם אחת בגלל אבנים בכליות, פעם בגלל אירוע שנגרם כתוצאה מאלכוהול ופעם אחרת היא החליקה על משטח רטוב בחדר האמבטיה, נפגעה בראשה בחומרה וגרמה לדימום מוח תת-עורי מה שסופו של דבר הותיר אותה ללא חושי הטעם והריח.
פרנט פרסמה למעלה מ-110 מאמרים בכתבי העת הנחשבים ביותר בעולם וכתבה או השתתפה בכתיבת 14 ספרים, ביצעה עריכות אקדמאיות וביקורת עמיתים (Peer Reviews) רבות.
פרנט יושבת בחבר המושבעים של וועדות בינלאומיות והיא בעצמה משמשת כנשיאת חבר השופטים של תוכנית "נשים אפריקאיות-ערביות למען מדע בלוריאל-אונסק"ו".
מחקר
המחקר של פרנט עוסק ביישום גנטי של תכונות האופייניות לצמחי תחייה על צמחים רגילים תוך כדי שימוש בהנדסה גנטית
כיום, האיום העיקרי לחקלאות הוא בצורת. כתוצאה מההתחממות הגלובלית, צפויות להיות יותר בצורות שיקשו על אספקת המזון לכלל האוכלוסייה הגדלה ובעיקר לאפריקה.
בדרך כלל, צמחים מתים כשהם מאבדים כ-60% מהמים בהם. כשפרנט ראתה והוכיחה בפעם הראשונה שיש צמחי תחייה שיכולים לאבד את כל המים שלהם, ועדיין להישאר בחיים, היא הופתעה ואף נלחצה מהמחזה ה"לא טבעי" שראתה. לדבריה: "כל הדברים בעולם מורכבים בעיקר ממים, כל פעולות החיים קורות במים, ואיבוד מים גורם למוות תמיד- חוץ מבצמחי תחייה".
כשפרנט החלה להרצות בנושא בוטניקה באוניברסיטת קייפ-טאון ב-1993, היא חקרה זרעים ששורדים יובש וקיפאון וכעבור שנים אחדות, השתמשה פרנט במסקנות המחקר שקיימה על הזרעים לצורך הבנת צמחי התחייה.
כיום מוכרים רק 135 זנים של צמחי תחייה. בעבודתה, פרנט בודקת האם יש מכנה משותף בין כל הצמחים הללו, מכנה משותף זה, יאפשר להצביע על הקשר הגנטי בין הצמחים ובעתיד ליישם אותו במינים נפוצים כמו אורז או תירס וכך לגרום להם להמשיך לחיות גם בתנאים של יובש ולעיתים רחוקות גם קיפאון.
פרסים
במהלך חייה זכתה פרנט בפרסים רבים:
קישורים חיצוניים
הרצאת טד - ג'יל פרנט - How we can make crops survive without water
איליושין Il-18
איליושין Il-18 (ברוסית: Ил-18, קוד דיווח נאט"ו: Coot) היה מטוס נוסעים עם 4 מנועים לטווח בינוני מתוצרת ברית המועצות. למטוס דגמים אחדים בשם זה וכן דגם אלינט בשם Il-20M.
היסטוריית ייצור ושימוש
לקראת מחצית שנות ה-50 היה ברור שמטוסי נוסעים על בסיס מנועי בוכנה כבר לא עונים לדרישות ונדרש פיתוח מטוס נוסעים מתקדם. ב-25 במאי 1956 משרד תכנון איליושין קיבל הנחיית הממשלה על תחילת העבודות. ביוני 1957 ראשי הממשל בראשות ניקיטה חרושצ'וב ראו את המטוס החדש. הטיסה הראשונה התקיימה ב-4 ביולי 1957. הדגם היה מיועד ל-75 נוסעים, אך במהלך הייצור הסדרתי הותאם המטוס ל-89 נוסעים. ב-20 באפריל 1959 התקיימו טיסות סדירות ראשונות.
במרוצת השנים תוכננו דגמים שונים, כולל דגמים לצרכים צבאיים. המטוס היה תחרותי לעומת מטוסים של יצרנים אחרים ולכן היה ניתן למכור אותו גם לחברות מחוץ לגבולות ברית המועצות. בסך הכל נמכרו כ-100 יחידות ל-17 חברות זרות. כלל הייצור התרכז במפעל ליד מוסקבה והייצור נמשך עד לשנת 1978. בתקופה זו נבנו 564 מטוסי נוסעים וכ-50 לצרכים אחרים, כולל צבאיים.