cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ביל מילר (מוזיקאי)
ביוגרפיה
מילר נולד בשמורת האינדיאנים סטוקברידג'-מנסי, ליד העיר שוואנו שבצפון מדינת וויסקונסין. שמו המוהיקני הוא פוש-יה היאיי שקא ( "שיר הציפור"). הוא החל לנגן בגיטרה בגיל 12 וכיום הוא שולט גם בחליל האינדיאני. בשנת 1973 עבר למילווקי וזכה במלגה לבית ספר לאמנויות; כיום הוא אמן מקצועי שציוריו ורישומיו זכו לשבחים רבים.
בשנת 1984 עבר לנשוויל. הפריצה הגדולה בקריירה שלו אירעה כאשר המוזיקאית הידועה טורי איימוס, לאחר שהאזינה לאלבום שלו 'כבישים אדומים' בעת מסע ההופעות שלה, ביקשה ממנו שייתן את הקטע הפותח במסע ההופעות שלה – 'מתחת לוורוד'. מילר הלך וצבר קהל מעריצים בקרב מוזיקאים אחרים מתחומים מוזיקליים מגוונים. הוא ערך מסעי הופעות עם מוזיקאים שונים דוגמת אדי ודר מלהקת פרל ג'אם, להקת בודינס, ריצ'י הייבנס וארלו גאת'רי ובנוסף חיבר שירים ביחד עם אמנים כמו ננסי גריפית', פיטר רוואן וקים קרנס.
בשנת 2005 זכה מילר בפרס גראמי בקטגוריית האלבום הילידי אמריקני (אינדיאני) הטוב ביותר, עבור אלבומו האינסטרומנטלי 'שירי חלומות הארזים'.
באחד הראיונות אמר:, "אני מעריך אנשים שנאבקים עבור מטרה כלשהי. אני נאבק למען האמת. אם אתה נאבק עבור דבר שאתה מאמין בו, אין לך מושג על כמה אנשים תוכל להשפיע". שיריו תמיד היו רוחניים מאוד ובלטו בעיסוקם באמונה הנוצרית ובלשונו האינדיאנית המקורית; היצירה 'גשם הנשמה' היא דוגמה לדיאלוג אלגנטי זה. הוא חצה גבולות של ז'אנרים בתקליט 'שמע תפילותינו' שיצא בשנת 2000 בהוצאת 'אינטגריטי מיוזיק' כפרויקט מוזיקת תפילה נוצרית. בעוד שכמה מן השירים נכתבו במשותף עם יוצרים מוכרים בז'אנר הזה, מילר הקליט מחדש מספר שירים מוכרים דוגמת 'שבחים' מתוך האלבום 'הדרך האדומה' 'הקשיבו לי' מתוך 'עורב בשלג' אשר, בהקשר חדש, הבהיר את הנקודה שניתן להיות אינדיאני לחלוטין ובו בזמן גם נוצרי בכל מאת האחוזים. השירים הבולטים ביותר באלבום היו מן הסתם גרסת הכיסוי שלו לשיר 'אני מאמין בך' של בוב דילן ופרשנות חדשה שנתן לספיריטואל "Ain't Gonna Let Nobody Turn Me Around".
מילר שיתף פעולה עם מספר מוזיקאים אינדיאנים מוכרים כמו רוברט מיראבאל, קרלוס נקאי וג'ואן שננדואה. הפרויקט שלו עם מיראבאל, "סוויטה אינדיאנית" (Native Suite), היה פרויקט ניסיוני ומסורתי, בהשתתפות חליל וכלי הקשה, בנוסף לשירת pow-wow מוהיקנית. הוא תרם את קולו גם לאלבום 'מוזיקת אור' של תומאס קינקייד משנת 2000 שהשתתפו בו רוב מאת'ס והדיווה הנוצרית האוסטרלית מישל טיומז.
בתחילת 2008 עבד מילר על פרויקט בעיר לה קרוס שבויסקונסין עבור 'בית השואבה' (The Pump House ), מרכז אומנויות אזורי. מילר צייר אחת מן האנפות הרבות בגובה שני מטרים שיוצעו במכירה פומבית ויוצבו ברחבי העיר במחווה לאמנות. בעיר לה קרוס גם התקיימה ב-25 באפריל 2008 הבכורה העולמית לסימפוניה של ביל מילר 'המעוז האחרון', בביצוע התזמורת הסימפונית של לה קרוס בהשתתפות מוזיקאים ורקדנים אינדיאנים, ובניצוחה של איימי מילס. הסימפוניה שחוברה במשותף עם ג'ושוע יודקין וקריסטין וילקינסון, נוצרה בהשראת ביקור שערך מילר בגיל תשע באתר הקרב המפורסם 'ליטל ביגהורן'. היצירה שנקראת 'סימפוניה של תקווה' עוסקת באותו קרב, ובפיוס שעבור ביל מילר, אדם המקדיש עצמו לשורשיו האינדיאנים והנוצרים - חייב להתגשם.
צמח צמריון
צמח צמריון (תר"פ - תשמ"ח; 9 בנובמבר 1919 – 14 ביולי 1988) היה פעיל ציוני, איש חינוך, חוקר המקרא, השואה והתקומה.
ביוגרפיה
נולד בעיירה ראסיין (ליטא), בשנת תר"פ 1919. אביו גדליהו (הכהן) הלפרין היה מורה ואחר כך סוחר בראסיין, שימש בתפקידים מרכזיים לרבות: ראש הקהילה ("עזרה"), חבר מועצת העירייה, ממייסדי הגמנסיון העברי "תרבות" ויו"ר ועד ההורים שלו, יו"ר מועצת הבנק היהודי העממי, פעיל ציוני במסגרת "התאחדות צעירי ציון" ועוד. היה נואם מחונן, ממשכילי ליטא, בן רב ונכדם של רבנים מצד אביו ומצד אמו. אמו הניה הייתה עקרת בית בת ר' אריה-לייב (הכהן) קפלן, עורך דין, מנכבדי קהילות ראסיין ומראשי מוסדותיה הדתיים והציבוריים.
צמח-משה היה הבן הבכור מתוך ארבעת ילדי משפחת הלפרין, אחיו ואחיותיו: ראובן, רחל ומרים. התחנך במשפחה ציונית, שחלמה לעלות לארץ ישראל. קיבל חינוך עממי ותיכוני ב"תרבות" בראסיין, למד בישיבת ראסיין וכן תלמוד מפי מורים פרטיים. בגיל 17 (בשנת 1936) עלה ארצה ללא בני משפחתו, כסנונית ראשונה, כשהוריו תכננו שכל המשפחה תעלה בהמשך בעקבותיו. עם הגיעו לישראל התגורר בחיפה, שבה הייתה לו דודה (אחות אביו – עטרה מאלי) ועבד כפקיד בחברת החשמל. באותה תקופה היה פעיל בחיפה בהגנה ובמועצות נוער של הקק"ל; "כופר הישוב"; האגוד למען תוצרת הארץ; חבל ימי לישראל ומכבי; ראש קן "הנוער הציוני" ונציגו בוועד הציונים הכלליים בחיפה, ובהמשך ראש חוג הנוער המדינתי שליד מפלגת המדינה העברית בחיפה. כמו, כן החל לימודיו בבית הספר למשפט ולכלכלה בתל אביב. לאחר שנת לימודים אחת בשנת 1941 – היה מראשוני המתנדבים לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה ולכן פרש מלימודיו.
שירת בצבא הבריטי במסגרת הבריגדה היהודית. הוא הוצב בחיל התותחנים ושירת באיטליה. במסגרת שירותו היה מזכיר ועד סוללת תותחנים בבריגדה ונציגה בוועד הבריגדה, מזכיר מערכת העיתון "ניב התותחן" ובהמשך עורך "הד הסוללה".
כל בני משפחתו בליטא נספו בשואה.
פעילות פוליטית (לפני קום המדינה)
עם תום המלחמה היה צמריון אחד מעשרת החיילים הבית"רים והרוויזיוניסטים שנשארו לעבוד במחנות הפליטים באירופה עם שארית הפליטה. באותה תקופה היה פעיל פוליטי, משליחי הבריגדה הבלתי לגאליים במחנות הפליטים (בשם משה הלפרין) ערך את ביטאון "אונזער וועלט" (ביידיש: 'עולמנו') מטעם ברית הציונים הרוויזיוניסטים.
בשוב הרוויזיוניסטים להסתדרות הציונית, לאחר איחודם עם המדינתיים, היה צמריון שליח ההנהלה העולמית של ברית הציונים הרוויזיוניסטים (הצה"ר) המאוחדת בשארית הפליטה, ארגן את התנועה באזור הבריטי של גרמניה, היה חבר נשיאות המרכז באזור האמריקני, נציג ההנהלה העולמית בוועידות ארציות שונות באירופה, חבר הנהלת התנועה לאירופה ולצפון אפריקה, ציר לוועידה העולמית של הצה"ר בימי הקונגרס הציוני הכ"ב בבזל.
היה עורך ביטאון התנועה "אונזער וועלט", תעמלן ופולמוסן, נואם להמונים, טיפל זמן מה במחלקת המשק ואחר כך בארגון ובעיקר במחלקת ההסברה של התנועה, חיבר חוברות אידאולוגיות ומצעים לפני בחירות, נחלץ להגנת שם תנועתו וכבודה בשעות בדידות ובימי סבל להמוני חבריה.
היה פעיל בארגון מגביות למען היישוב, חינך לעליה והטיף נגד הגירת הפליטים לארצות הרווחה.
בניגוד לקו הרשמי הנייטריאליסטי של תנועתו, העלה קו פרו אמריקני שהפך בהמשך לקו הרשמי של הצה"ר באירופה. היה מעוזריו הקרובים של מאיר גרוסמן, וסייע למשפחות יהודיות רבות מבין הפליטים ללא הבדל של שיוך מפלגתי, וזאת בזכות קשריו עם האמריקנים שהתלהבו מנאומיו ומן המאמרים שכתב, אותם הם פרסמו בכלי התקשורת שלהם.
לאחר הצטרפות הצה"ר לתנועת "החירות", לה התנגד במאמרים ובדיונים, פרש למעשה מפעילות פוליטית; כעבור מספר שנים, כשגרוסמן וחבריו הצטרפו לציונים הכלליים, הסתייג גם מצעד זה, ומאז סירב להצטרף למפלגה כלשהי, ומאז עלותו ארצה התנזר מכל פעילות פוליטית.
השכלה
בהמשך ללימודי המשפטים שנקטעו עקב המלחמה, למד צמריון, לאחר המלחמה, בין השנים 1947 ל-1951, בעת היותו פעיל פוליטי, בבית הספר הגבוה לתאולוגיה ולפילוסופיה ברגנסבורג ובאוניברסיטת מינכן, מקצועות עיתונות היסטוריה ותנ"ך. במינכן קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה בהצטיינות יתרה, לאחר שכתב את עבודת המחקר שלו על העיתונות העברית באירופה – "די הבראישה פרסה אין אירופה" (שני כרכים בגרמנית).
עשייה חינוכית
עם עלייתו קיבל צמריון היתר הוראה קבוע מטעם משרד החינוך למקצועות: תנ"ך, תלמוד, היסטוריה וספרות עברית. החל לעבוד במערכת החינוך בטבריה בבית הספר התיכון תחילה כמורה ולאחר מכן כמנהל בית הספר. בטבריה השקיע רבות בחינוך, בין היתר כמנהל תיכון הערב, לימד בקורסים למורים ולגננות, הקים חוגי תנ"ך למבוגרים, הרבה להרצות.
בשנת 1960 עברה המשפחה להתגורר בחיפה, בה קיבל על עצמו את ניהול בית הספר התיכון עירוני א', שהוקם באותה עת, כבית ספר יהודי-ערבי. עובדת היות בית הספר מעורב – היוותה לצמריון אתגר, שמגמתו הייתה לקרב לבבות בין המגזרים, אך בהמשך חש אכזבה נוכח העובדה שלא נוצרו יחסים אמיתיים של אינטגרציה או שיתוף פעולה בין היהודים לערבים. בשנים תשכ"ד – תשמ"ד (1963 – 1984) ניהל את בית המדרש למורים ולגננות ע"ש א.ד. גורדון בחיפה.
צמריון היה נתון בכל מאודו בעשייה החינוכית, בהוראה, במחקר, בכתיבה, בלימוד (כולל הרצאות לעם). היה יו"ר וועד מנהלי הסמינרים למורים בישראל, חבר המועצה הפדגוגית המרכזית של הסתדרות המורים ועורך הרבעון הפדגוגי "החינוך". תוך כדי עבודתו כמנהל וכמורה בסמינר גורדון, הורה גם, בזמנים שונים, לימודי מקרא בסמינר לוינסקי בתל אביב; ניסוח והיסטוריה באוניברסיטת חיפה; לימודי מקרא, היסטוריה ועיתונאות במחלקה ללימודים כלליים בטכניון, וכמו כן ריכז מטעם משרד החינוך והתרבות את החינוך היהודי הציוני בסמינרים הממלכתיים בישראל.
בשנת 1981 זכה בפרס החברה לחקר המקרא על מחקריו במקרא ועל הרצאותיו ופעולותיו להפצת המקרא. בשנת 1983 קיבל את העיטור "יקיר טבריה" כאות הוקרה לפעילותו החינוכית ולמסירותו לעיר, כמו כן קיבל שלוש הרשמות ב"ספר הזהב" של הקרן הקיימת לישראל.
פעילות ציבורית
כאיש רב פעלים בעל עקרונות בחר צמריון לעסוק בפעילות ציבורית (לא פוליטית). בטבריה ייסד את מועצת המורים למען הקק"ל בעמק הירדן ובטבריה. לאחר מכן, בחיפה, היה חבר בוועדת הרפרטואר של אמנות לעם בחיפה, יו"ר ועדת פרס רופין של עיריית חיפה, חבר הנהלת איגוד בתי הספר המוניציפליים בישראל, חבר וועדת התרבות של עיריית חיפה, חבר אגודת שוחרי העברית בישראל, ובשנים 1977–1987, שימש יו"ר הסניף של החברה לחקר המקרא בחיפה.
צמריון שימש כחבר במשלחות של הסתדרות המורים, חבר בוועדות מטעם משרד החינוך, לרבות הוועדה להכשרת מורים בתשכ"ו. הרצה בכנסים אזוריים וארציים מטעם רשויות מוניציפליות, החברה לחקר המקרא, הוועד הפועל של ההסתדרות, מועצות פועלים, התנועה הקיבוצית, "בני ברית". היה חבר בארגון שארית הפליטה ברגן בלזן, חבר בוועדים ובמערכות להוצאות ספרים. בנוסף שימש כחבר בארגון "חברי ההגנה"; יו"ר וועדת השופטים להענקת פרס עיריית חיפה ע"ש ד"ר ארתור רופין לשנת תשכ"ח, חבר ועד מנהלי הסמינרים בישראל, חבר וועדת התקנון למורי הסמינרים (מטעם מרכז המורים) ויו"ר מערכת השנתון להכשרת מורים מטעם משרד החינוך.
תחומי מחקר והגות
תוך כדי עבודתו ופעילותו, ובמקביל להרצאות שנתן באופן קבוע, כתב צמריון מאמרים וספרים רבים בתחומי עיסוקיו הנרחבים: כתב עשרות מאמרים בחקר המקרא, בנושאי חינוך, ציונות, מדיניות, דמוקרטיה ועיתונות. השתתף ככותב מאמרים ופרקים בספרים שונים, וכתב שבעה ספרים בנושאי הוראה, חקר השואה, העיתונות של שארית הפליטה בגרמניה ותקופת ההשכלה באירופה.
נושא חקר השואה בער בעצמותיו ובליבו כנר התמיד, כמי שנותר יחיד מכל בני משפחתו שנספו בשואה בליטא.
בשנים האחרונות לחייו כתב שני ספרי יסוד על תקופת ההשכלה באירופה, שהתבססו על מחקר מקיף ויסודי של תקופה זו ועל מנהיגה משה מנדלסון. כבקי בשפה הגרמנית ובתקופת ההשכלה, חדר בספרו הראשון בנושא זה לנשמת מנדלסון, והצליח להבהיר את הפילוסופיה שלו ואת קשריו עם חכמים יהודים ולא יהודים. ספרו השני שיצא לאור סמוך לפטירתו : "המאסף – כתב העת המודרני הראשון בעברית", מהווה המשך לספר על מנדלסון. כתב עת זה נוסד על ידי תלמידיו של מנדלסון, שרצו ללכת בדרכו, ונתנו ביטוי למשנתו.
כמו כן קובצו מאמריו בקבצים שונים מטעם ברית הצה"ר, ארגון שארית הפליטה של ברגן בלזן, החברה לחקר המקרא, אגודות סופרים, ומאמרים שלו בנושאי מקרא והיסטוריה קובצו בחוברות שהוצאו על ידי מחלקת החינוך של עיריית חיפה ומשרד החינוך והתרבות.
צמריון כתב ביקורות ספרים רבות שפורסמו בעיקר בביטאונים "הד החינוך", "החינוך", "בית מקרא" ו"האומה".
צמריון כתב גם מאמרים אקטואליים בעיתונות היומית בארץ ובתפוצות כמפורט: צמריון נהג לעיתים להשתמש בפסבדונימים, לרבות: אריאלי, בן-גדליהו, גאלופ, דניאל, הר-אל, הליו, ח"ן, ח. נ., ישר, כהנא, מחץ, מרי, נורי, נץ, סאמ בודי, צץ, רוני, ראסיינר וכו'.
צמריון הפקיד את ארכיונו האישי בארכיון לחינוך יהודי באוניברסיטת תל אביב ושם אפשר לעיין בו.
אייר גרינלנד
תולדות החברה
החברה נוסדה על ידי חברת התעופה סקנדינביאן איירליינס וחברת כרייה מקומית והחלה לפעול בנובמבר 1960 תחת השם Greenlandair. בשנת 1962 הפכה לחברה ממשלתית כאשר הבעלות עברה לממשלה המחוזית של גרינלנד ושל דנמרק. בשנת 2000 שונה שמה ל'אייר גרינלנד'. החברה שייכת לממשלת גרינלנד (37.5%), סקנדינביין איירליינס (37.5%) וממשלת דנמרק (25%). נכון להיום מועסקים בחברה כ-570 בני אדם. בשנת 2003 זכתה החברה במכרז להפעלת טיסות לנמל תעופה טול הנמצא דרומית לקאנק. לפני כן חברת SAS (סקנדינביין איירליינס) הפעילו את הטיסות.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברות במותג נכון דצמבר 2022
נחלה (תנועה)
"נחלה – תנועה להתיישבות" או תנועת נחלה היא תנועה שהוקמה בשנת תשס"ה (2005) על ידי הרב משה לוינגר ודניאלה וייס, ממנהיגי גוש אמונים, במטרה ליישב את ארץ ישראל השלמה על ידי הסברה, הקמת מאחזים, עצרות עם ועבודה ציבורית, ורואה את עצמה כתנועת ההמשך של גוש אמונים. בתחילת דרכה התנועה הייתה מורכבת משני חלקים – "נאמני ארץ ישראל" ו-"נוער למען ארץ ישראל", לאחר כמה שנים נקבע השם "נחלה – תנועה להתיישבות". פעילות התנועה מתרכזת בעיקר בשטחי יהודה ושומרון.
רקע
התנועה נוסדה על ידי על ידי הרב משה לוינגר ודניאלה וייס בעקבות פינוי גוש קטיף.
המשא ומתן של ממשל אובמה
ב-21 במרץ 2013 נאם נשיא ארצות הברית דאז ברק אובמה בבנייני האומה מול אלפי סטודנטים ישראלים, ואמר בין השאר כי "לפלסטינים מגיעה מדינה משלהם", וכי הוא מחויב לרעיון שתי המדינות. מספר חודשים לאחר מכן החל להתנהל בוושינגטון משא ומתן בין ישראל לרשות הפלסטינית, בהובלת ממשלו של אובמה ומזכיר המדינה ג'ון קרי.
בתגובה החלה תנועת נחלה בקמפיין ציבורי תחת הכותרת "מדינה אחת לעם אחד".
ב-22 ביוני קיימה תנועת נחלה שבת במבשרת אדומים (E-1), שטח אסטרטגי בין מעלה אדומים לירושלים, בקריאה לבנות שכונה גדולה במקום. על פי הערכות רבות, בניה יהודית במקום יכולה לעזור במניעה של הקמת מדינה פליסטינית שבירתה מזרח ירושלים. כ-1,000 איש שהו במקום במהלך השבת. במוצאי השבת הגיעו שרים, ח"כים ואנשי ציבור למקום לעצרת תמיכה.
ב-12 בנובמבר הורה ראש הממשלה דאז בנימין נתניהו להקפיא את המכרז שפרסם משרד השיכון בראשות השר אורי אריאל לבניית שכונה חדשה במבשרת אדומים.
בתנועת נחלה החליטו שהדרך להיאבק בהקמתה של מדינה לפלסטינים ובנסיגה מהשטחים הכבושים היא קריאה לבניה נרחבת בשטח, והחלו להשקיע את כל מאמצים בקידום בניה במבשרת אדומים, ובקריאה לחזור להקים התנחלויות חדשות ביהודה ושומרון. ב-13 בפברואר 2014 קיימה התנועה יחד עם עשרות ארגונים נוספים צעדת המונים ממעלה אדומים אל מבשרת אדומים, בקריאה להפסיק את המשא ומתן עם הרשות הפלסטינית, להקים שכונה במבשרת אדומים ולחזור להקים התנחלויות חדשות. כ-15,000 איש השתתפו בצעדה. בסיום הצעדה התקיימה עצרת בהשתתפות עשרות ח"כים שרים, רבנים ואנשי ציבור מהימין, בניהם: הרב דב ליאור, שר השיכון אורי אריאל, שר החוץ זאב אלקין, שר התחבורה ישראל כ"ץ, שר החקלאות יאיר שמיר, סגן השר הרב אלי בן דהן, סגן שר הביטחון דני דנון, סגנית שר התחבורה ציפי חוטובלי, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, דניאלה וייס מראשי תנועת נחלה, ראש עיריית מעלה אדומים בני כשריאל, ראש מועצת שומרון גרשון מסיקה, ד"ר מיכאל בן ארי, ועוד.
לקראת הצעדה גורם במשרד החינוך איים על תנועת בני עקיבא שלא לשלוח את חניכי התנועה לצעדה, כיוון שמדובר באירוע פוליטי. למרות זאת החליטה התנועה לשלוח את החניכים לצעדה, ובמהלך העצרת שהתקיימה בסיום הצעדה הכריז סמזכ"ל התנועה אמיר סנדלר כי "ארץ ישראל היא לא פוליטיקה, ארץ ישראל היא הלב שלנו".
תוכנית השלום של טראמפ
על רקע הכנתה של תוכנית שלום בין ישראל לרשות הפלסטינית בממשל טראמפ, הקימה תנועת נחלה ב-20 בינואר 2019 מאהל מחאה מול בית ראש הממשלה בירושלים בשם "משמרת לכבודה של ארץ ישראל", בקריאה להדוף כל תוכנית מדינית אמריקאית הכוללת נסיגה משטחי יו"ש, ומנגד לאמץ את "תוכנית ראש ממשלת הליכוד, יצחק שמיר", תוכנית של ממשלת הליכוד בראשות יצחק שמיר להקמת התנחלויות חדשות בשטחי יהודה ושומרון וליישב בהם כ-2 מיליון יהודים . ב-4 בפברואר תנועת נחלה ופעילי המשמרת פרסמו מסמך עליו חתמו עשרות שרים וחברי כנסת מהימין בו הם מתחייבים לפעול למימוש תוכנית שמיר ולביטולה של ההכרזה שתי מדינות לשני עמים, והחלפה באמירה: מדינה אחת לעם אחד . בין החותמים על המסמך: יולי אדלשטיין, יואב גלנט, צחי הנגבי, איילת שקד, יריב לוין, מירי רגב, ישראל כ"ץ, ציפי חוטובלי, בצלאל סמוטריץ', אמיר אוחנה, הרב אלי בן דהן, אופיר אקוניס, גלעד ארדן, גילה גמליאל, איתמר בן גביר, ניר ברקת, יהודה גליק, אורית סטרוק, נפתלי בנט וגדעון סער.
ב-6 במרץ התקיימה צעדת לפידים של כ-500 איש משער יפו לכיוון המשמרת.
ב-2 באפריל יצאו שיירות רכבים ממספר מקומות ברחבי הארץ לעבר מקום המשמרת, שם התקיימה עצרת בהשתתפות מספר ראשי רשויות ביו"ש - ראש מועצת גוש עציון שלמה נאמן, ראש מועצת בית אל שי אלון, ראש מועצת מטה בנימין ישראל גנץ, ראש מועצת קריית ארבע אליהו ליבמן, וראש מועצת שומרון יוסי דגן.
ב-28 בינואר 2020, בכנס בבית הלבן, הציג נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ בהשתתפות ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו את פרטי "תוכנית המאה". לכנס הגיעה משלחת של ראשי המועצות ביהודה ושומרון. פרסום התכנית גרר תגובות שונות בקרב המתנחלים. גדול המתנגדים לתוכנית היה דוד אלחייני, יו"ר מועצת יש"ע וראש מועצת בקעת הירדן, שהודיע כי טראמפ אינו ידיד ישראל, כיוון שהוא מנסה להקים מדינה פלסטינית.
ב-30 ביוני קיימה התנועה יחד עם "גרעין התיישבות ביהודה" וראש מועצת קריית ארבע אליהו ליבמן עצרת ב-"מעלות חלחול", היושבת על ראס אל-הווא, פסגה בגובה 1013 מטר מעל פני הים בסמוך לצומת העוקפים שבין גוש עציון לקריית ארבע, מיקום, שעל פי תוכנית טראמפ ימצא בתוך גבולות המדינה הפלסטינית העתידית. יום לאחר מכן התכוון ראש הממשלה נתניהו להחיל ריבונות על חלקים מיהודה ושומרון כחלק מתוכנית טראמפ. בעצרת השתתפו קרוב ל-1,000 איש. הם קראו לא להחיל את הריבונות, לדחות את התכנית ולאשר הקמת יישוב חדש במקום.
שלושה ימים לאחר מכן, ב-3 ביולי, עלו במהלך הלילה כ-20 משפחות מגרעין יהודה ותנועת נחלה יחד עם עשרות בני נוער והתנחלו בראש מעלות חלחול. . בבוקר למחרת הם פונו על ידי כוחות הביטחון.
בעקבות המשבר הפוליטי בישראל התכנית נדחתה שוב ושוב עד לסיום כהונתו של טראמפ כנשיא ארצות הברית.
עצרת הימין הגדולה בכיכר רבין
לקראת בחירות 2015 קיימה תנועת נחלה עצרת תחת הכותרת "מתאחדים למען ארץ ישראל"
הקופה הלאומית לבניין ארץ ישראל
ב-21 בספטמבר 2015 התקיים אירוע ההשקה של "הקופה הלאומית לבניין ארץ ישראל". באירוע השתתפו שרים, חברי כנסת, ראשי רשויות ועוד אנשי ציבור רבים מהימין, בניהם: ישראל כ"ץ, מיקי זוהר, שרן השכל, אורי אריאל, יואב קיש, הרב אלי בן דהן, יוסי דגן, אבי רואה, מלאכי לוינגר, ודניאלה וייס, יחד עם נציגים מתנועות הנוער בית"ר, בני עקיבא, עזרא ואריאל. את האירוע הנחה איש הימין ד"ר אבשלום קור.
"הקופה הלאומית" הוקמה על ידי תנועת נחלה בהשראת הקופסה הכחולה של קק"ל, שבזכותה נרכשו קרוב למיליון דונם מאדמות ארץ ישראל לטובת הקמתה של מדינת ישראל, ועוד כ-3 מיליון דונם לאחר הקמת המדינה. מטרת הקופה הלאומית היא לאסוף כספים מציבור נרחב בארץ ישראל, ואיתם לרכוש קרקעות מבעליהן הפלסטינים לטובת התיישבות וחקלאות יהודית ביהודה, בשומרון ובבקעת הירדן, ובכך לחזק את "האחיזה היהודית" בשטחי יהודה ושומרון, ואף "לחזק את הקשר" של הציבור היהודי בישראל ובעולם לשטחים אלה. השאיפה היא להצליח לרכוש את כל קרקעות יהודה ושומרון, כך שלא יישארו כלל אדמות ערביות פרטיות. מספר תנועות כמו רגבים, קוממיות ומטות ערים הצטרפו לתנועת נחלה בקריאה להקמת הקופה הלאומית. כדי ליצור קשר לקופסה הכחולה של קק"ל, צבען האחיד של הקופות הוא כחול.
מאז השקת הקופה הלאומית חולקו יותר מ-15,000 קופות בבתי אב שונים ברחבי הארץ, שנאספות אחת לכמה חודשים על ידי אנשי הקופה, ומתבצעות רכישות בכל אזורי יהודה ושומרון.
חיבור קהילות הגולה לבניין יהודה ושומרון
תנועת נחלה פועלת גם מחוץ לגבולות מדינת ישראל, בחיבור קהילות יהודיות ברחבי העולם לארץ ישראל ולהתנחלות ביהודה ושומרון, ברמה ההסברתית וברמה המעשית.
ההסברה כוללת כנסים, מפגשים ושיחות עם קהילות, קבוצות של נוער, מבוגרים וסטודנטים, סיפורים על ההיסטוריה של עם ישראל ביהודה ושומרון, היכרות עם המצב בשטח ושאיפות לעתיד. התנועה מקיימת גם אירועים משפחתיים למשפחות ברחבי העולם סביב הנושא של יהודה ושומרון. בנוסף, מפעם לפעם מתקיימות "משלחות" של עשרות יהודים מרחבי העולם שמגיעים לסיורים ביהודה ושומרון, מבקרים באתרי מורשת שונים תוך הכרה שמרבית סיפורי התנ"ך התרחשו ביהודה ושומרון, רואים בעיניים את המצב בשטח ואת העשייה בפועל. מעבר למטרה הערכית שרואה תנועת נחלה בחיבור יהדות התפוצות למצוות יישוב ארץ ישראל, ההסברה עוזרת גם ביצירת לובי לאומי חזק בעולם למפעל ההתיישבות. ברמה המעשית, "הקופה הלאומית" פועלת גם בחו"ל ואוספת כספים לגאולת קרקעות ביהודה ושומרון, וחלק מהקהילות עושות מפגני תמיכה בנושא התיישבותי מסוים שעל הפרק, או תמיכה בהתיישבות ביהודה ושומרון בכלל.
היציאה למרחבים וגרעיני ההתיישבות
לאחר שנגנזה תוכנית טראמפ עקב מערכות בחירות חוזרות ונשנות בישראל ולאחר מכן תום כהונת טראמפ בארצות הברית ב-2021, בתנועת נחלה החליטו לעסוק ביתר שאת בחיבור תושבי יהודה ושומרון לשטחים שמחוץ ליישובים הקיימים, כדי למנוע הצעה של תוכניות חלוקה נוספות, על פיהן ימסרו המרחבים הפתוחים לטובת הקמת מדינה פלסטינית.
עד כה הוקמו 22 גרעיני משפחות, בהם: "מעלות חלחול" שבין קריית ארבע לגוש עציון, "אורי-עד" שעל יד קדומים, "גופנה" שעל יד נחליאל, "מעלה יהונתן" שעל יד רבבה, "נווה בניה" שעל יד כוכב יעקב, "שיר ציון" שעל יד מצפה יריחו, "עליות אליהו" שעל יד הבסיס הצבאי הנטוש חמאם אל-מליח בבקעת הירדן, ואביתר, שבין צומת תפוח למגדלים. למעט בעליה האחרונה של גרעין אביתר לאחר הפיגוע בצומת תפוח ב-2 במאי 2021 בו נרצח תלמיד ישיבת איתמר, יהודה גואטה הי"ד, הגרעינים פונו מהמקום בימים הראשונים לעליה לקרקע.
במקביל לגרעינים, החלו חברי התנועה להעביר שיחות, הרצאות וחוגי בית ביישובי יהודה ושומרון, ולהקים בהם מטות הסברה.
בנובמבר 2020 החלו להוציא עלון בשם "טובה הארץ - עלון לנוער ארצישראלי", המחולק ביישובי יהודה ושומרון, ובישיבות, אולפנות, תיכונים, סניפי תנועות נוער ובתי כנסת ברחבי הארץ. העלון עוסק בסוגיות אקטואליות ועיוניות בציונות, ארץ ישראל, הקמת יישובים, גאולת קרקעות, חקלאות, וסוגיות נוספות.
מבצע "מקימים יישובים חדשים"
בתמוז תשפ"ב, יולי 2022, תנועת "נחלה" בשיתוף ארגוני ימין נוספים יזמו מבצע בשם מבצע מקימים יישובים חדשים, להקמת יישובים חדשים ביהודה ושומרון, ולשינוי מדיניותה של ממשלת ישראל שככלל, נמנעת מכך מאז הסכמי אוסלו. טרם העלייה לקרקע, גויסו למעלה מ-5,000,000 ש"ח במימון המונים ייעודי שקיימה התנועה לצורך המבצע. המבצע כלל עלייה בכ"ב תמוז תשפ"ב, לשש נקודות, הנמצאות כולן על "אדמות מדינה": "יחי"ש ציון" שעל יד פסגות, "גופנה" שעל יד נחליאל (אין לבלבל עם העיר היהודית העתיקה בשם זה, שעל חורבותיה שוכן כיום הכפר ג'יפנה), "מעלה יהונתן" שעל יד רבבה (על שם יוני נתניהו), נקודה נוספת על יד ברוכין, "גבעה 26" שעל יד קריית ארבע (על גבעה זו שכן מאחז שהקים נתנאל ('נתי') עוזרי, ונהרס על ידי צה"ל בשנת תשס"ב ), ונקודה נוספת על יד קריית ארבע. סך המשתתפים בעלייה בו-זמנית לשש הנקודות יחד, הוערך ב-10,000 איש . נקודות נוספות מיועדות לעלייה לשטח בשלבים הבאים של המבצע.
לרגל המבצע, נכתב והושק השיר "קומי נקודה טובה", שאת מילותיו כתב צור ארליך, וביצעו אותו אהרן רזאל והראל טל.
המבצע זכה לברכתו של איחוד רבני תורת הארץ הטובה ולברכת עשרות רבנים נוספים, וכן לתמיכתם של חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ', איתמר בן גביר ושמחה רוטמן, עדי מינץ ואישי ציבור נוספים  , ומאידך גונה על ידי ארגון שלום עכשיו, שראה בו "פשע מטורף" ו"מבצע מטורלל" וקרא לפעיליו להגיע לשטח למנוע את ההתיישבות. למרות הקריאה, פעילי שלום עכשיו לא הגיעו לנקודות עצמן, והסתפקו בהפגנות סמליות של עשרות משתתפים, במעבר חשמונאים (בסמוך למודיעין עילית) ובנקודות נוספות.
הנקודות פונו למחרת העלייה אליהן, אך במשך זמן-מה נמשכה בהן פעילות הכוללת הפנינג לנוער וילדים, התוועדויות, תפילות ושיעורי תורה, בהשתתפות מאות אנשים.
אביתר
אביתר הוא יישוב שהוקם על ידי תנועת נחלה ליד כפר תפוח במאי 2021 לאחר פיגוע ירי בצומת תפוח בו נהרג יהודה גואטה ז"ל ונפצעו שניים נוספים. היישוב נקרא על שם אביתר בורובסקי שנרצח בפיגוע נוסף בצומת תפוח באפריל 2013, מאז נעשו מספר ניסיונות להקים את היישוב. ביישוב נבנו עשרות מבנים, בהם בית מדרש וגן ילדים, ונסלל כביש אספלט. חברי כנסת רבים ביקרו ביישוב , ראש המועצה האזורית שומרון יוסי דגן העביר אליו את לשכתו , והתקיימו בו מספר אירועים גדולים הקוראים להסדיר את הקמת היישוב.
במרץ 2023, בפגישה עם גורמי ביטחון, החליט ראש הממשלה בנימין נתניהו לדחות את הסדרת היישוב לאחרי תקופת חג הרמדאן המוסלמי מחשש להסלמה ביטחונית, חרף ביקורת התושבים ותנועת נחלה.
קוליסאום ארייאקה
קוליסאום ארייאקה (ביפנית: 有明コロシアム) הוא אצטדיון טניס מקורה הממוקם בשכונת ארייאקה שברובע קוטו שבטוקיו, יפן. האצטדיון מכיל 10,000 כיסאות והוא אחד מהאצטדיוני הטניס היחידים בעולם בעלי גג נפתח.
תחרויות טניס באצטדיון
האצטדיון מארח במהלך השנה מספר תחרויות טניס חשובות. בחודש אוקטובר האצטדיון מארח את אליפות יפן הפתוחה בטניס שמהווה חלק מהסבב העולמי לגברים (ATP) בטניס. הטורניר הוא חלק מסדרת ה-ATP 500, זאת אומרת שהמנצח בו זוכה ב-500 נקודות דירוג. בחודש ספטמבר מארח האצטדיון את אליפות טוראי פאן פסיפיק הפתוחה שמהווה חלק מההסבב העולמי לנשים בטניס. הטורניר הוא חלק מסדרת טורנירי הפרמייר של WTA והזוכה בו מקבלת 470 נקודות דירוג.
האצטדיון יארח את תחרויות הטניס של אולימפיאדת טוקיו (2020).
תחרויות ספורט אחרות באצטדיון
האצטדיון מארח לפעמים גם תחרויות ספורט מענפים אחרים. האצטדיון אירח הרבה קרבות של אמנויות לחימה דוגמת אגרוף, היאבקות ועוד.
האצטדיון גם אירח מספר משחקי כדורסל ואף היווה הבית של קבוצת טוקיו במשחקי ליגעת הכדורסל היפנית העליונה, עוד אירח האצטדיון את משחקי הפלייאוף של ליגת הכדורסל היפנית.
עוד אירח האצטדיון תחרויות כדורעף רבות דוגמת ליגת הכדורעף העולמית והגרנד פרי בכדורעף.
בית הכנסת הנאולוגי בקלוז'
ממוזער|שמאל|250px|בית הכנסת הנאולוגי של [[קלוז'-נאפוקה]] ממוזער|שמאל|250px|בית הכנסת הנאולוגי של קלוז'-נפוקה בית הכנסת הנאולוגי בקלוז', המכונה גם "היכל הזיכרון של המוגלים" (הכוונה היא ליהודים שהוגלו ונספו בשואת יהודי צפון טרנסילבניה) (ברומנית Templul Memorial al Deportaţilor), שוכן ברחוב חוראה מס' 21.
בית הכנסת נבנה על ידי האדריכל איזידור הגנר ונחנך ב-4 בספטמבר 1887. הוא שימש את הקהילה הנאולוגית בעיר. ב-13 בספטמבר 1927 נגרמו לו נזקים כבדים מידיהם של פורעים לגיונרים. הנזקים שופצו בעזרת סיוע ממשלתי רומני. בתקופת מלחמת העולם השנייה, כאשר המקום היה בשליטת הונגריה והיהודים נשלחו למחנות, ניזוק בית הכנסת מהפצצות שפגעו באזור.
בית הכנסת נקרא תחילה 'בית הכנסת החדש', אך לאחר מלחמת העולם השנייה קיבל את הכינוי "היכל הזיכרון של המוגלים", על שם היהודים שנלקחו למחנות ההשמדה בתקופת שלטון הונגריה בצפון טרנסילבניה, שלטון שהיה שותף בשואת יהודי צפון טרנסילבניה. בית הכנסת שופץ פעם נוספת בשנת 1951.
בין השנים 1891 - 1931 שירת בבית כנסת זה הרב הראשי הנאולוגי של העיר קלוז', ד"ר מתיאש אייסלר, שהיה ידוע גם כמומחה בשפות השמיות והיסטוריון של יהדות טרנסילבניה.
יגואר R קופה
יגואר R קופה (באנגלית: Jaguar R-Coupe) היא מכונית קונספט בתצורת מכונית ספורט בסגנון קופה, 2 דלתות, אשר הוצגה על ידי יצרנית הרכב המהודר יגואר הבריטית בשנת 2001.
דגם ה"יגואר R קופה" הוצג לראשונה בתערוכה הבינלאומית למכוניות בפרנקפורט (International Motor Show Germany) בשנת 2001.
הסכם לכבוד הדדי
הסכם לכבוד הדדי הוא הסכם טרום-נישואים להסדרת יחסי הממון בין בני הזוג ולמניעת סרבנות גט שיצא לאור בישראל בשנת 2001. ההסכם, עליו חותמים בני הזוג לפני הנישואין, כולל סעיפים ממוניים המחייבים את האיש והאישה באופן סימטרי או תוך העדפת האישה. המבוא להסכם מגדיר את מטרתו כדלהלן:
לפי ההלכה, גירושין מתקיימים רק במסירת גט מהבעל לאישה מרצונם החופשי, או בהתקיים עילה המצדיקה אכיפת הגט. בישראל, הנישואים ההלכתיים הם גם הבסיס לרישום האזרחי של מעמדם האישי של יהודים. ההסכם נועד לאפשר לכל אחד מבני הזוג להוביל לסיום הנישואים בתוך זמן סביר לפי שיקול דעתו הבלעדי. לפיכך ההסכם מחייב את הצדדים לתשלום מזונות מוגדלים מבן זוג המסרב להתגרש למשנהו, החל מ-180 ימים לאחר שאחד מבני הזוג שולח הודעה על כוונתו לממש את ההסכם. סעיף נוסף מחייב את דורש הגירושין להשתתף בתהליך שיקום הנישואין במקרה שהנתבע לגירושין דורש זאת.
ההסכם עורר מחלוקת בעולם הרבני. בהסכם תמך ארגון הרבנים בית הלל. ומאידך, התנגדו להסכם דיינים ומורי הוראה אשר טענו שגט שניתן מכוח ההסכם פסול, בהם הרב אוריאל לביא, הרב אברהם דב אוירבך, הרב דוב ליאור, הרב שלמה מחפוד, הרב שלמה אבינר והרב גדליהו אקסלרוד.
מקורות הלכתיים
מאמרים בתקשורת
אדל
ביוגרפיה
אדל נולדה ברובע אנפילד שבצפון לונדון באנגליה. היא בת יחידה לאימה, מעצבת רהיטים אנגלייה, שילדה אותה כשהייתה בת 18 וחצי לאבא וולשי, שמעולם לא היה מעורב בחייה. כבר כשהייתה בת 5, הפתיעה אדל את אימה בכישרון השירה שלה. עד גיל 11 היא למדה בבית ספר יסודי בטוטנהאם, ואף הופיעה בו במהלך מספר טקסים. לאחר מכן עברה עם אימה ואביה החורג להתגורר במערב נורווד שבדרום לונדון. בסביבת מגוריה החדשה ובעזרת חבריה נחשפה אדל לסגנון הרית'ם אנד בלוז ולזמרות כמו איווה קסידי, אטה ג'יימס ואלה פיצג'רלד, שבהמשך השפיעו רבות על המוזיקה שלה. בגיל 14 התקבלה אדל ל"בריט", בית ספר לאומנויות בקרוידון שטיפח בעבר כישרונות כמו איימי ויינהאוס, קייט נאש וליאונה לואיס.
תחילת הקריירה המוזיקלית
כשהייתה נערה, מסרה אדל לחבר טוב שלה עותק של דמו שהקליטה והוא העלה את השיר לאתר מייספייס. הצלחת השיר הביאה עימה הצעה מצד חברת הקלטות שלבסוף אדל נענתה לה בחיוב. מאז ערב חג המולד של שנת 2004, בו עלה עמודה האישי במייספייס, החלה להופיע בברים קטנים באנגליה, כשבסופו של דבר באוקטובר 2007 יצאה למסע הופעות ראשון ברחבי בריטניה.
מסיב
מסיב (בצרפתית: massif) בגאולוגיה הוא שילד צעיר – ליבת יבשת שאינה פרקמברית, כלומר שזמן יצירתה קטן מ-542 מיליון שנה. המסיב הוא קטע מהקרום היבשתי שנוצר בתהליך אורוגנזה ומתנהג כיחידה קשיחה ללא עיוות פנימי. המסיב מהווה את תשתית היבשת, ונוטה להישאר שלם בעת תזוזה של לוחות טקטוניים.
אדל
2009–2007: 19
באוקטובר 2007 הוציאה אדל את הסינגל הראשון שלה, "Hometown Glory", דרך חברת התקליטים Pacemaker Recordings, ותוך זמן קצר חתמה סופית על חוזה הקלטות בחברת התקליטים אקס-אל רקורדינגס. בינואר 2008 הוציאה אדל לאור את הסינגל השני שלה, "Chasing Pavements", שהגיע למקום ה-2 במצעד הסינגלים הבריטי. בהמשך 2008 זכה השיר "Hometown Glory" להופיע מספר פעמים בסדרות אמריקאיות ובריטיות כמו "האנטומיה של גריי", "מגרש ביתי" ו"סקינס", והקליפ שהופק לשיר "Chasing Pavements" היה למשודר ביותר בערוץ VH1 האמריקאי באותה השנה.
ב-28 בינואר 2008 יצא לאור אלבום הבכורה של אדל הנושא את השם 19, כמספר שנות חייה באותה העת. האלבום בגרסתו הרשמית כולל 11 שירים שאדל כתבה והלחינה ובנוסף ביצוע מחודש לשירו של בוב דילן, "Make You Feel My Love", שיצא גם כסינגל הרביעי מתוך האלבום. שירי האלבום עוסקים בקשר רומנטי שניהלה אדל בעבר ומכיל ברובו בלדות בהן היא חושפת את כאבה הנפשי. את סגנון האלבום תיארה אדל במילים "מוזיקת נשמה של לב שבור". האלבום זכה לביקורות טובות מהמבקרים, ששיבחו את יכולות השירה, הכתיבה וההלחנה של היוצרת הצעירה כבר באלבום הבכורה שלה, והיו כאלו שהשוו אותה לאיימי ויינהאוס. ב-28 באפריל 2008, יצא לאור הסינגל השלישי מהאלבום, "Cold Shoulder". ב-2009 זכתה אדל בשני פרסי גראמי, מתוך ארבע מועמדויות, על "Chasing Pavements" ועל פריצתה לעולם המוזיקה.
מסיב
מקור המילה מסיב הוא בצרפתית והיא משמשת לתיאור ריכוז של כמה הרים, היוצרים חלק עצמאי גדול בתוך רכס הרים.
אדל
2014–2010: 21
בפברואר 2009, בתום מסע ההופעות שלה בארצות הברית, החלה אדל לעבוד על אלבומה השני, 21, שוב כמספר שנות חייה באותה העת. האלבום יצא בישראל ב-24 בינואר 2011. שנה זו מייצגת מפנה בקריירה של אדל בה היא הפכה לסנסציה עולמית.
להכנת האלבום קדמה תקופה לא קלה לאדל. היא חוותה פרידה מבן זוגה לאחר שנטען שבגד בה. עקב זאת, היא טענה מאוחר יותר שסבלה מדיכאון. עובדות אלו השפיעו על כתיבת השירים, על תוכנם וכן על האלבום עצמו. השירים באלבום הוגדרו כסגנון מוזיקה שורשית בעלת כיוון קאנטרי וקלאסי. בהשוואה לאלבומה הראשון, האלבום השני מאופיין בסגנון יותר מלודרמטי, השפעה ישירה של התקופה שחוותה אדל בשנתיים שקדמו ליציאת האלבום.
הציפיות מהאלבום היו שישחזר את ההצלחה היחסית של האלבום הראשון. בעשור השני של המאה ה-21, מכירות האלבומים והסינגלים ירדו משמעותית; בעידן בו אפשר לשמוע שירים דרך האינטרנט מבלי לקנות דיסק פיזי או להוריד מוזיקה באופן לא חוקי, הציפיות מהאלבום היו כי ימכור כמה מיליונים ברחבי העולם ולא יטביע את חותמו, דבר שהיה נחשב להצלחה. בפועל, האלבום שבר שיאי מכירות והצלחה חסרי תקדים בהיקפם שהפתיעו את תעשיית המוזיקה העולמית.
הסינגל הראשון שיצא מתוך האלבום היה השיר "Rolling in the Deep". הסינגל זכה בתחילה להצלחה פושרת ודורג במקום ה-2 במצעד הסינגלים הבריטי. בשאר המדינות לא התבלט הסינגל בתחילה במצעדים. בינואר 2011 יצא האלבום עצמו בבריטניה ובאירופה והתמקם במקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי. מבקרי מוזיקה לא התרשמו מהאלבום וטענו שחוץ מהסינגל הראשון בו, הרי שאלבום זה נופל מאלבומה הקודם של אדל. אולם, מכירות האלבום החלו להפתיע כאשר האלבום נשאר שבועות רבים בפסגת המצעד הבריטי. ההצלחה של אדל התעצמה לאחר שהופיעה בטקס פרסי המוזיקה הבריטית ב-15 בפברואר. כחודש לפני ההופעה, יצא הסינגל השני מתוך האלבום, "Someone like You", ב-24 בינואר 2011. אדל ביצעה לראשונה את השיר בטקס זה. ההופעה של אדל הייתה עוצמתית ותפסה את תשומת לב הקהל והצופים. מספר ימים לאחר הטקס, התברג הסינגל במקום הראשון במצעד הבריטי, הראשון של אדל שעשה זאת. מכאן ואילך, החל האלבום לשבור שיאי מכירות בבריטניה בפרט ובכל העולם בכלל. ב-22 בפברואר, יצא האלבום בצפון אמריקה. האלבום הפתיע והגיע למקום הראשון במצעד האלבומים האמריקאי בילבורד 200 לאחר שמכר כ-300,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו; הישג מרשים עבור זמרת בעלת הצלחה בינונית ולא כה בולטת עד אז מבחינת מכירות ופופולריות.
הסינגל הראשון מהאלבום המשיך לצבור תאוצה בצפון אמריקה ובעולם, וביולי 2011 היה לסינגל הראשון של אדל להגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים האמריקאי בילבורד הוט 100. לאחריו הגיע למקום הראשון בבילבורד הוט 100 גם הסינגל השני. האלבום עצמו החל לשבור שיאים כאשר שהה במקום הראשון בבילבורד 200 במשך 23 שבועות לא רצופים והפך את אדל לזמרת הראשונה להגיע להישג זה. גם בשאר העולם, שהה האלבום במקומות הראשונים לאורך 2011–2012. מזמרת עם הצלחה יחסית לתקופתה, הפכה לזמרת המצליחה באותה עת עם שיא במכירות ששיפרו את השפל בה הייתה מצויה תעשיית המוזיקה העולמית מבחינת היקף המכירות. שני הסינגלים הראשונים מהאלבום זכו להצלחה רבה וזיכו את אדל בפרסי גראמי. ב-4 ביולי 2011 יצא לאור הסינגל השלישי מן האלבום, "Set Fire to the Rain". הסינגל הרביעי מן האלבום, "Rumour Has It", יצא ב-5 בנובמבר 2011.ב-2011 ביטלה אדל מספר הופעות בעקבות דלקת גרון שהתפתחה לפוליפ שפיר. לבסוף עברה אדל ניתוח במיתרי הקול שהגביל את יכולות השירה שלה באופן זמני, כך שעד סוף שנת 2011 היא לא יכלה להופיע. בדצמבר 2011 הפך 21 לאלבום הנמכר ביותר בבריטניה במאה ה-21.
בישראל נבחרה אדל לזמרת השנה הן במצעד השנתי של גלגלצ וגולשי וואלה! לשנת 2011 והן במצעד המקביל של ynet והרדיו האזורי. השיר "Someone like You" נבחר לשיר השנה בשני המצעדים. במצעד של ynet והרדיו האזורי כבשה אדל את כל שלושת המקומות הראשונים.
בשנת 2012, לאחר שהתאוששה מהניתוח שעברה במיתרי הקול, קולה של אדל חזר להישמע כפי שנשמע טרם הניתוח, והיא זכתה בשישה פרסי גראמי. מרבית הפרסים נוגעים לסגנון המוזיקה שלה. כמה מן הזכיות הגדולות היו "אלבום השנה", "אלבום הפופ של השנה", "הקלטת השנה", "שיר השנה" ("Rolling in the Deep"), ו"הופעת הפופ-סולו הטובה של השנה" ("Someone like You"). הופעתה בטקס גראמי וזכיותיה, האיצו את מכירת אלבומה שהמשיך לשבור שיאים בשנה זו. הסינגל השלישי מהאלבום, היה לסינגל השלישי מהאלבום לכבוש את המקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100, במקביל להצלחה במכירות האלבום. נכון לפברואר 2016, האלבום 21, הוא האלבום הנמכר ביותר בעולם בשנים 2011–2012, כאשר מכר למעלה מ-31 מיליון עותקים, מה שהופך אותו לאחד האלבומים הנמכרים בהיסטוריה. בבריטניה הוא האלבום הרביעי הנמכר בכל הזמנים (למעלה מ-4 מיליון מכירות). מומחים ובכירים בתעשיית המוזיקה, ניסו להסביר את ההצלחה הלא צפויה והנדירה של אדל בכך שסגנונה ושיריה הצליחו להתחבר לקהלים שונים באוכלוסייה ובכך תרמו לכמות המאסיבית במכירות. בסוף 2015, הודיע מגזין בילבורד כי 21 הוא האלבום המצליח ביותר בכל הזמנים מבחינת הישגים ושהייה במצעד האמריקאי.
באותה השנה, הוציאה את שיר הנושא לסרט ה-23 בסדרת סרטי ג'יימס בונד שנשא גם את שם הסרט, "Skyfall". השיר זכה להצלחה רבה והגביר את ההייפ סביב הזמרת באותה התקופה. השיר זכה לשבחים ממבקרים ולבסוף זיכה את אדל בפרס גלובוס הזהב ובפרס אוסקר בקטגוריית השיר המקורי הטוב ביותר. בישראל נבחרה אדל לזמרת השנה במצעד השנתי של גלגלצ וגולשי וואלה! לשנת 2012, שנה שנייה ברציפות. בטקס פרסי גראמי 2014 שנערך בלוס אנג'לס, זכה השיר "Skyfall" בפרס גראמי עבור השיר הטוב ביותר שנכתב עבור מדיה חזותית. זוהי הזכייה העשירית של אדל בפרס גראמי.
2015–2017: 25
ב-3 באפריל 2012, אישרה אדל כי אלבומה השלישי יצא לכל הפחות בעוד שנתיים, וציינה: "אני צריכה לקחת זמן ולחיות קצת. היו שנתיים טובות בין האלבום הראשון שלי לשני, לכן זה יהיה דומה גם בפעם הזאת". בנוסף ציינה כי גם באלבום הבא היא תכתוב בעצמה את השירים. ביום הולדתה ה-26, פרסמה אדל הודעה בעמוד הטוויטר שלה, בה כתבה: "ביי ביי 25... נתראה שוב השנה". הודעה זה פורשה כרמיזה על אלבומה השלישי, שייקרא "25". לאחר ההצלחה הפנומנלית של אלבומה השני, גברה הציפייה לאלבום הבא של אדל, אולם יציאת האלבום התעכבה ונדחתה. ב-22 באוקטובר 2015, פרסמה בעמוד האינסטגרם שלה כי אלבומה החדש שייקרא "25" ייצא ב-20 בנובמבר 2015.
לאחר כמעט 4 שנים מחוץ לאור הזרקורים, ב-23 באוקטובר 2015, הוציאה אדל בלי התראה מוקדמת את הסינגל הראשון מהאלבום, "Hello", ואיתו גם את הווידאו קליפ לשיר באורך 6 דקות אותו ביים וערך קסבייה דולן ומככב לצידה טריסטן וילדס. הקליפ שבר את שיא הצפיות ביוטיוב לאחר שצבר 27 מיליון צפיות בתוך יממה, ובכך עקפה את השיא הקודם שהחזיקה טיילור סוויפט (20.3 מיליון צפיות), השיא נשבר בשלישית על ידי סוויפט בשנת 2017, עם שירה "Look What You Made Me Do". השיר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 ושהה בו כעשרה שבועות. ב-17 בנובמבר, שלושה ימים לפני צאת האלבום, יצא הסינגל השני, "When We Were Young".
בטקס גראמי של 2016, הופיעה אדל עם השיר "All I Ask" מתוך האלבום. הופעה זו עלתה לכותרות עקב נפילת המיקרופון במהלך ההופעה, דבר שבלבל את אדל ואף גרם לה לזייף בשידור חי. לאחר הוצאת האלבום, יצאה אדל ב-2016 לסיבוב הופעות ברחבי העולם. באפריל 2016, התפרסם כי אדל היא הזמרת השנייה הכי עשירה בבריטניה.
בטקס גראמי שנערך בפברואר 2017, זכתה אדל בחמשת פרסי גראמי להם הייתה מועמדת: שיר השנה, תקליט השנה והופעת הפופ סולו הטובה ביותר - על שירה "Hello", ואלבום השנה ואלבום הפופ הווקאלי הטוב ביותר - על אלבומה 25. במהלך נאומי הזכייה של אדל לאחר זכייתה בשיר השנה ואלבום השנה, אדל הביעה פרגון, הערכה והערצה רבה לביונסה ולאלבומה Lemonade (שהועמד גם הוא לאלבום השנה), ושברה את פסל גראמי בו זכתה וחלקה אותו עמה. בטקס זה אדל שרה למעט השיר "Hello" גם את השיר "Fast Love", כמחווה לג'ורג' מייקל שהלך לעולמו מוקדם יותר באותה השנה. במהלך הביצוע, היו תקלות טכניות, מה שהוביל לכך שהיא הפסיקה לשיר, התנצלה וביקשה לשיר מההתחלה, כל זאת לעיני הקהל שתמך בה והתרגש יחד איתה. באותו ערב שברה אדל את שיאה של הזמרת האמריקאית טיילור סוויפט בכך שזכתה גם כן היא בשני פרסי גראמי על אלבום השנה ובכך טיילור והיא היחידות מהבנות שמחזיקות בשני אלבומים שזכו בתואר הזה. בנובמבר באותה שנה יצא הסינגל האחרון מ-25, "Water Under the Bridge". הסינגל זכה להצלחה רבה בעולם ונכנס למצעדים רבים, ובמצעד השבועי של גלגלצ הצליח הסינגל להגיע לצמרת המצעד.
2018–הווה: 30
על פי הדיווחים אדל עבדה על אלבום האולפנים הרביעי שלה עד 2018. ב-5 במאי 2019, תאריך יום הולדתה ה-31 של אדל, פרסמה אדל תמונות בשחור-לבן שלה עצמה חוגגת את יום הולדתה יחד עם הודעה בחשבון האינסטגרם שלה המשקף את השנה הקודמת. ההודעה הסתיימה ב-"30 יהיה תקליטור בס תופים כדי להרגיש אתכם". ב-15 בפברואר 2020, הודיעה אדל בחתונת חברתה כי אלבום האולפן הרביעי שלה ייצא עד ספטמבר 2020. עם זאת, מאוחר יותר היא אישרה שהפקת האלבום וצאתו התעכבו בשל התפרצות מגפת הקורונה.
ב-24 באוקטובר 2020, הופיעה אדל לראשונה בטלוויזיה מזה כמעט ארבע שנים בהנחיית פרק ה"סאטרדיי נייט לייב", עם האורחת המוזיקלית.
ב-1 באוקטובר 2021, החלו להופיע הקרנות ושלטי חוצות של המספר "30" הופיעו על ציוני דרך ובניינים משמעותיים בערים שונות ברחבי העולם, מה שעורר ספקולציות כי אדל אחראית, וש-"30" יהיה הכותרת של אלבומה הרביעי. זמן קצר לאחר מכן, האתר וחשבונות המדיה החברתית של אדל תאמו את האסתטיקה של ההקרנות ושלטי החוצות, מה שרומז שהאלבום החדש שלה יזכה לשם 30, אשר אושר לאחר מכן. ב-5 באוקטובר 2021, אדל הכריזה על הסינגל שלה "Easy on Me", ליציאתו ב-15 באוקטובר. תאריך יציאתו של האלבום הוכרז זמן קצר לאחר מכן ב-19 בנובמבר 2021. ב-7 באוקטובר, הוכרזה כי אדל תככב על השער של נובמבר במגזין ווג וגם ב"ווג הבריטי", האדם הראשון שכיסה בו-זמנית את שני הפרסומים בו-זמנית. ב-15 באוקטובר, אדל הוציאה את "Easy on Me", וזכה לביקורות חיובית, ושבר את שיא כל הזמנים הזמנים לצבירת השמעות בספוטיפיי ובאמזון מיוזיק. השיר הופיע לראשונה במקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי, המקום השלישי של אדל בבריטניה, והיה עם המכירות הגבוהות ביותר בשבוע הראשון לסינגל מאז ינואר 2017. כשהיא מגיעה לפסגת בילבורד הוט 100, זה הסינגל החמישי שלה בארצות הברית. 30 הוא האלבום הראשון שלה ששווק ברחבי העולם על ידי קולומביה רקורדס במקום להיות מפוצל בין אקס-אל רקורדינגס ושותפי ההפצה האזוריים של Beggars Group ברוב העולם וקולומביה בצפון אמריקה. ב-30 בנובמבר 2021, אדל הכריזה על מופע קבוע בלאס וגאס בתיאטרון הקולוסיאום במלון "Caesars Palace", שיפעל מ-21 בינואר 2022 עד 16 באפריל 2022. היא זכתה בפרס אשת השנה במצעד הפזמונים הבינלאומי השנתי של mako וגלגלצ.
ב-29 בנובמבר, יצא הסינגל השני מהאלבום "Oh My God". ב-12 בינואר 2022, יצא הווידאו קליפ הרשמי.
בשנת 2022 נכללה פעם נוספת ברשימת טיים 100.
חיים אישיים
אדל החלה לצאת עם יזם הצדקה סיימון קונצקי באמצע 2011. בנם אנג'לו ג'יימס נולד ב-19 באוקטובר 2012. בנושא הפיכתה להורה, אדל אמרה שהיא "הרגישה שאני באמת חיה. הייתה לי מטרה, במקום שבו קודם לא הייתה לי". אדל וקונצקי הגישו תיק פרטיות נגד סוכנות צילום בבריטניה שפרסמה תמונות פפראצי פולשניות של בנם שצולמו במהלך טיולים משפחתיים ב-2013. עורכי דין העובדים מטעמם קיבלו פיצויים מהחברה ביולי 2014. אדל גם סיפרה על שסבלה מדיכאון לאחר לידה, חרדה והתקפי פאניקה.
בתחילת 2017, הצהובונים החלו לשער כי אדל וקונצקי נישאו בסתר כאשר הם נצפו עונדים טבעות תואמות על הקמיצה שלהם. במהלך נאום הקבלה שלה בטקס פרסי הגראמי השנתי ה-59 לאלבום השנה, נראה שאדל אישרה את הדיווחים הללו כשהיא התייחסה לקונצקי כ"בעלי" כשהודתה לו. היא חזרה על כך במרץ 2017, ואמרה לקהל בהופעה בבריסביין, אוסטרליה, "אני נשואה עכשיו". עם זאת, בראיון ב-2021 לווג הבריטי, היא חשפה שהם למעשה נישאו ב-2018, ונפרדו באותה שנה. במהלך תקופה זו, אדל הפכה לאם בבית. באפריל 2019, נציגיה של אדל אישרו את הפרידה באמצעות סוכנות ידיעות "Associated Press", ואישרו שהיא וקונצקי ימשיכו לגדל את בנם יחד. ב-13 בספטמבר 2019, דווח כי אדל הגישה בקשה לגירושין מקונצקי בארצות הברית. גירושיהם הסתיימו ב-4 במרץ 2021.
בשנת 2021, החלה לצאת אדל עם סוכן הספורט האמריקאי ריץ' פול.
העורלה הקדושה
העורלה הקדושה (לטינית præputium או prepucium), הוא אחד מהשרידים המיוחסים לישו, תוצר של המילה של ישו. לאורך ההיסטוריה, מספר כנסיות באירופה טענו שהן מחזיקות בעורלה של ישו, לפעמים במקביל. לעורלה הקדושה יוחסו כוחות פלאיים שונים.
היסטוריה
בהלכה היהודית על כל תינוק זכר לעבור ברית מילה ביום השמיני ללידתו; חג מילת ישו, עדיין נחגג על ידי כנסיות רבות ברחבי העולם וחל בהתאם ב-1 בינואר. בבשורה על פי לוקאס (2:21) נכתב: "כעבור שמונה ימים, בטקס ברית־המילה, ניתן לתינוק השם ”ישוע“ – השם שנתן לו המלאך עוד לפני הריונה של מרים". האזכור הראשון לשרידי העורלה הכרותה של ישו מופיעה בפרק השני של בשורת הינקות הערבית האפוקריפית המכילה את הסיפור הבא:
שרידי עורלת ישו החלו להופיע באירופה במהלך ימי הביניים. התצפית המתועדת המוקדמת ביותר הייתה ב-25 בדצמבר 800, כאשר קרל הגדול נתן אותה לאפיפיור ליאו השלישי כשהוכתר כקיסר. קרל הגדול טען שהשריד הובא אליו על ידי מלאך בזמן שהתפלל בקבר הקדוש, אם כי על פי דיווח אחר, שזו הייתה מתנת חתונה מהקיסרית הביזנטית איירין. האותנטיות שלו נחשבה מאוחר יותר למאושרת על ידי חזון של ברידג'ט הקדושה משוודיה, שאישרה שהוא נמצא אי שם ברומא. הספר Descriptio laternansis Ecclesia, שנכתב קצת לפני שנת 1100, מתאר שלושה ארונות עץ ברוש שהוזמנו על ידי ליאו השלישי והונחו מתחת למזבח בקפלה של סנט לורנס. אחד הארונות הכיל צלב משובץ בו היו העורלה והטבור של ישו.
דייוויד פארלי מספר כיצד העורלה נבזזה במהלך ביזת רומא ב-1527. מאוחר יותר באותה שנה, החייל הגרמני שגנב אותו נתפס בכפר קלקטה, צפונית לרומא. הכנסייה אישרה את האותנטיות של השריד בקלקטה ומאז הפך למוקד עליה לרגל. השריד הוצג ברחובות הכפר בחג ברית המילה. בשנת 1983 דווח כי התיק שכלל גם השריד נגנב. ב-22 בדצמבר 2013 ערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק שידר סרט תיעודי בכיכובו של פארלי בשם "החיפוש אחר העורלה הקדושה".
פרשת קאדי
פרשת קאדי הייתה הליך משפטי שעסק ביחס בין החלטה 1373 של מועצת הביטחון של האו"ם, לפיה יש לפעול להקפאת כספים או מקורות מימון אחרים של בני אדם המעורבים בביצוע פעולות טרור, בתכנונן או בסיוע לביצוען אל מול חובת מדינות האיחוד האירופי להגן על זכויות אדם מכוח מגילת זכויות האדם האירופית. כמו כן נשאלה השאלה אודות מהו האופן הראוי ללוחמה בטרור, תוך שמירה על עקרונות שלטון החוק ועל דיני זכויות אדם בינלאומיים. קאדי, איש עסקים סעודי ערער על החלטת מועצת הביטחון להקפיא את רכושו ללא כל הודעה מוקדמת לפי החלטה 1373. בית הדין של האיחוד האירופי הדגיש בהחלטתו את חשיבות האיזון הראוי בין קיומו של שלום עולמי וביטחון עולמי לבין ההגנה על זכויות וחירויות הפרט, שכן האיזון משקף את הערכים אותם האו"ם שואף להגשים. בית הדין קבע כי הכללת קאדי ברשימה התבססה על נתונים כלליים מדי, ללא בסיס ראייתי מספק בשילוב עם פגיעה בזכויות היסוד של הנאשם. ולפיכך, אשרר בית הדין את ביטול הכללתו של קאדי ברשימת בני האדם תומכי ארגוני הטרור.
רקע
מר קאדי, איש עסקים סעודי בעל נכסים בשוודיה, גילה כי רכושו הוקפא ללא כל הודעה מוקדמת. רכושו הוקפא לאור החלטת 1373 של מועצת הביטחון בדבר הקפאת כספים ונכסים של בני אדם המעורבים בביצוע, תכנון או סיוע לארגוני טרור. הקפאת נכסיו בוצעה על ידי הוספת שמו לרשימת הסנקציות של מועצת הביטחון בשל היותו חשוד בקשרים עם אוסאמה בן לאדן וכתומך ארגון אל-קאעידה. האיחוד האירופי יישם את הסנקציה על ידי רגולציה פנימית אשר הביאה לידי הקפאת כל נכסיו המצויים בתחומי האיחוד האירופי.
בעתירתו בבית המשפט של האיחוד האירופי, טען קאדי כי מעולם לא היה מעורב בפעילות טרור או בתמיכה כלכלית הקשורה לארגון טרור, ומכאן שיישום החלטת מועצת הביטחון בדבר הקפאת רכושו לאור השתייכותו לכאורה לארגון אל-קאעידה אינה נכונה. בנוסף, טען קאדי שהחלטה זו פוגעת בזכויותיו הבסיסיות כגון הזכות לקניין המעוגנת בסעיף 1 של הפרוטוקול לאמנה האירופית לזכויות אדם, שכן נכסיו נלקחו ממנו מבלי שניתנה לו האפשרות להתנגד ולמנוע זאת, דבר אשר פוגע אף בזכותו להליך הוגן לפי פסיקת בתי המשפט האירופיים. נציגי האיחוד האירופי ניסו להתמודד עם כך בטענה כי הם מחויבים לאכוף את המשפט הבינלאומי ואף לקיים את החלטות מועצת הביטחון שנתקבלו במסגרת פרק 7 של מגילת האו"ם.
בפרשת קאדי אם כן עלו השאלות האם אימוץ החלטות מועצת הביטחון מהווה היעדר ביקורת שיפוטית? האם ראוי יותר לאמץ גישה פלורליסטית שלא מייחסת חשיבות עליונה להחלטותיה? - מכאן נבע הצורך לאזן ולהכריע במתח בין הוראות מועצת הביטחון לבין המשפט האירופי או המדינתי.
הכרעת Court of First Instance:
בית הדין בערכאה הראשונה, The Court of First Instance, דחה את טענותיו של קאדי וקבע כי הפעלת ביקורת שיפוטית על הרגולציה של האיחוד האירופי תהווה ביקורת שיפוטית על ההחלטה של מועצת הביטחון. לבית הדין אין יכולת לבצע ביקורת שיפוטית על החלטות של מועצת הביטחון אלא במקרה של הפרת נורמות שלא ניתן להתנות עליהן, ומכיוון שלא הייתה הפרה כזו במקרה זה נמנע בית המשפט מלהתערב בהחלטת מועצת הביטחון. על החלטה זו ערער קאדי והסוגיה נידונה בשנית בשנת 2008.
הכרעת ערכאת הערעור – Council and Commission:
ערכאת הערעור קבעה כי במקרה של קאדי נדרשו הרשויות המוסמכות לכך מטעם האיחוד האירופי להביא לידיעתו של קאדי את ההנמקות והבסיס להכללתו ברשימה, ולאפשר לו לטעון כנגד ההחלטה וזאת על מנת לשמור על זכויות היסוד שלו. עוד נקבע כי העברת המידע וזכות הטיעון צריכות להיעשות לפני קבלת ההחלטה או מהר ככל האפשר לאחריה. לפיכך, החליט בית הדין להסיר את שמו של קאדי מרשימת הסנקציות של תומכי ארגוני הטרור.
מסיב וינסון
מסיב וינסון (באנגלית: Vinson Massif) הוא מסיב ברכס סנטינל שבאנטארקטיקה. הר וינסון, ההר הגבוה ביותר ביבשת, מצוי בתחומו, ומתנשא לגובה 4,892 מטר. הוא ממוקם כ-1,200 קילומטר מהקוטב הדרומי. בסיסו הוא גוש סלע גדול באורך כ-21 ק"מ ורוחב 13 ק"מ. הוא מתנשא מעל מדף הקרח רון-פילכנר סמוך לבסיסו של חצי האי האנטארקטי. בקצהו הדרומי של המסיב מתנשאת פסגה גבוהה נוספת, הר קראדרוק (4,650 מטר).
היסטוריה
התגלה לראשונה על ידי מטוס של הצי האמריקאי ב-1958. ב-1961 קיבל מסיב וינסון את שמו מן הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים (US-ACAN), על שם קרל וינסון, חבר בקונגרס האמריקאי ממדינת ג'ורג'יה, כאות הוקרה על תמיכתו בחקר אנטארקטיקה. ב-1 בנובמבר 2006, קבעה הוועדה שהר וינסון ומסיב וינסון הם ישויות נפרדות.
פרשת קאדי
הכרעת ערכאת הערעור – Council and Commission:
לאחר הכרעת ערכאת הערעור בפסק הדין כנגד קאדי, החלה מועצת הביטחון לפרסם את הסיבות המרכזיות להכללת אדם ברשימת הסנקציות, ונציבות קבילות מיוחדת הוקמה על מנת לסייע לוועדה הרלוונטית בבחינת הבקשות להסרת שמות מרשימת הסנקציות של תומכי ארגוני הטרור.
מסיב וינסון
היסטוריה
ב-1963 התחילו שתי קבוצות ממועדון הטיפוס האלפיני האמריקאי להפעיל לחץ על המועצה הלאומית למדע לממן משלחת טיפוס על ההר. הר וינסון היא הפסגה הגבוהה ביותר באנטארקטיקה, 4,892 מ' גובהה. היא נמצאת בחלקה הצפוני של הרמה שבשיאו של מסיב וינסון, בחלקו הדרומי של קו הגובה העיקרי של רכס סנטינל, כ-2 ק"מ צפונית לפסגת הוליסטר. ב-1966 אוחדו שתי המשלחות ובראש המשלחת המאוחדת עמד ניקולאס קלינץ'. בדצמבר של אותה שנה, העביר חיל הים את המשלחת מהעיר קרייסטצ'רץ' בניו זילנד לבסיס צבאי אמריקאי באנטארקטיקה. משם עברו במטוס סקי (הרקולס C-130) אל רכס הרי הסנטינל. כל חברי המשלחת הצליחו להגיע לפסגה. הקבוצה הראשונה, שמנתה ארבעה מטפסים, עמדה על ראש ההר ב-18 בדצמבר 1966. עוד 4 הגיעו ב-19 ושלושת האחרונים ב-20 לחודש. משלחת מ-2001 הייתה הראשונה לטפס בנתיב המזרחי, וגם ערכה מדידות GPS של גובה הפסגה.  נכון ל-2010, ניסו 1,400 מטפסי הרים להגיע אל פסגת הר וינסון.
פרשת קאדי
הכרעת בית הדין האירופי לצדק:
לאור התמצית שפרסמה מועצת הביטחון בעניינו של קאדי וכוונת הוועדה בעקבות התצהיר להקפיא בשנית את נכסיו, ניתנה לו האפשרות להגיב על כך בפני בית הדין האירופי לצדק. בית הדין ביקר את הפגיעה בחובת ההנמקה וזכות הטיעון של קאדי וקבע כי הוא מחויב לבצע ביקורת שיפוטית ביחס להחלטת מועצת הביטחון, וזאת במטרה להגן על זכויות היסוד של קאדי אשר ביניהן זכות הטיעון וזכות הגישה לנתונים הנוגעים להכללתו של אדם ברשימת בני האדם תומכי ארגוני הטרור. בית המשפט קבע שבהליכים הנוגעים להחלטה להכליל או להותיר אדם ברשימה, זכותו להגנה שיפוטית מחייבת את רשויות האיחוד המוסמכות לכך להעביר לאותו אדם הנוגע בדבר את הראיות ששימשו את הרשות כבסיס להחלטתה. זאת על מנת שאותו אדם יוכל להגן על זכויותיו וכדי לאפשר לו זכות טיעון לפני אימוץ ההחלטה, לא כפי שנעשה בפרשת קאדי.
מסיב וינסון
היסטוריה
הטיפוס על הר וינסון אינו קשה במיוחד מבחינה טכנית, מעבר לסכנות הרגילות של מסע רגלי באנטארקטיקה.
פרשת קאדי
הכרעת בית הדין האירופי לצדק:
בהחלטתו, בית הדין הדגיש את חשיבות האיזון הראוי בין קיומו של שלום עולמי וביטחון עולמי לבין ההגנה על זכויות וחירויות הפרט, שכן האיזון משקף את הערכים אותם האו"ם שואף להגשים. לבסוף, בית הדין קבע כי הכללת קאדי ברשימה התבססה על נתונים כלליים מדי, ללא בסיס ראייתי מספק בשילוב עם פגיעה בזכויות היסוד של הנאשם. לפיכך, אשרר בית הדין את ביטול הכללתו של קאדי ברשימת בני האדם תומכי ארגוני הטרור, בהתאם להכרעה בערכאת הערעור בשנת 2008.