cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ניו סאות' ויילס
כלכלה
התוצר הגולמי של ניו סאות' ויילס הוא 265,966,000,000 דולרים אוסטרליים, שהם תוצר לנפש של 39,950 דולרים אוסטרליים, שיעור ייצור הנמוך במעט משיעור הייצור של הגדולות שבמדינות האיחוד האירופי.
דמוגרפיה
62.9% מאוכלוסיית המדינה מתגוררת במטרופולין של סידני. מטרופולין מרכזית נוספת ושנייה בגודלה היא ניוקאסל.
השכלה
בעיר סידני ממוקמות שבע אוניברסיטאות ציבוריות:
אוניברסיטאות ציבוריות וקמפוסים בערים אחרות במדינה:
אליפות אירופה בכדורסל 1993
יורובאסקט 1993, ובשמה המלא אליפות אירופה בכדורסל  היא אליפות הכדורסל ה-28 לנבחרות לאומיות שאורגנה על ידי פיב"א אירופה. התחרות נערכה בברלין, קארלסרוהה ומינכן, שבגרמניה בתאריכים 22 ביוני 1993 - 4 ביולי 1993. נבחרת גרמניה זכתה בתחרות לראשונה בתולדותיה, לאחר שניצחה בגמר את נבחרת רוסיה.
שלב הבתים הראשון
16 הנבחרות חולקו לארבעה בתים של ארבע נבחרות. שלוש הנבחרות הראשונות מכל בית העפילו לשלב הבא.
הר קופולה (אנטארקטיקה)
הר קופולה (באנגלית: Mount Cupola; מילולית: הר הכיפה) הוא הר בצורת כיפה, המהווה את הגבול הדרומי-מזרחי של הרי רואן בחלקו הצפוני של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 2,500 מטרים מעל פני הים.
הר זה הוא ההר החמישי בגובהו באי אלכסנדר.
גילוי ומיפוי ההר
ההר צולם מן האוויר לראשונה על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם בשנת 1937.
ההר נסקר בשנת 1948 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו בשנת 1960 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
שם זה ניתן להר בשל צורתו (צורת כיפה - משמעו המילה "קופולה" היא "כיפה").
הר קופולה
{{פירושונים|
ניו זילנד
}}
דג ריאות אוסטרלי
דג הריאות האוסטרלי (שם מדעי: Neoceratodus forsteri) הוא מין דג הריאות היחיד ששרד עד היום מהמשפחה בעלי ריאה אחת. שאר דגי הריאות ששרדו שייכים לסדרה אחרת - בעלי שתי ריאות והם חיים באפריקה ואמריקה הדרומית.
אורח חיים
דג הריאות האוסטרלי חי בנהרות מים מתוקים באוסטרליה מתוך העדפה לאזורים עם צמחייה ימית פורייה. כל 40–50 דקות הדג מוציא את אפו מהמים על מנת לנשום מהאוויר האטמוספירי. הנשימה מתבצעת מהנחיריים בלבד. הלסתות באותו זמן סגורות לחלוטין. בזמני יובש הוא מעביר את הזמן בבורות שעדיין נשארו מים בקרקעיתם. אורח חייו פסיבי מאוד, ובמרבית הזמן הוא יושב בקרקעית על הבטן או על הסנפירים. ניזון בעיקר מחסרי חוליות למיניהם.
רבייה
תקופת הרבייה של דג הריאה האוסטרלי היא מאפריל עד נובמבר. זמן השיא מגיע בספטמבר-אוקטובר, עם תחילת הגשמים. את הביצים, שגודלן 6.5-7 מילימטר, מטיל הדג בעיקר על הצמחייה הימית, ומסתלק לאחר ההטלה (בלי להשגיח על הצאצאים כמו חלק מהשוכנים הימיים). הדגיגים, שבוקעים לאחר 10–12 יום, נולדים לא מפותחים - סנפירי החזה מתפתחים לאחר 14 ימים, וסנפיר הגחון רק חודשיים וחצי לאחר הבקיעה.
דג הריאות האוסטרלי והאדם
דג הריאות האוסטרלי נאכל באזור תפוצתו, אוסטרליה. הדג נחשב למעדן, גם בקרב האבוריג'ינים וגם בקרב המתיישבים החדשים. כיום המין נמצא בסכנת הכחדה, ולכן הדיג נאסר והאיסור נאכף.
עז הבר
עז הבר (שם מדעי: Capra aegagrus) הוא מין בסוג יעל שבמשפחת הפריים. עז הבר נחשבת לאבי עז הבית. אורך חייה נע בין 12 ל-20 שנים. עז הבר הוצעה בתור זיהוי לבעלי החיים המקראיים אקו וזמר.
מאפיינים פיזיים ומראה
אורך ממוצע של גוף עז הבר הוא 1.30 מטר וגובהו מטר אחד. צבעה חום-אפור עם כתמים שחורים על הרגליים, החזה והפנים. לזכר קרניים ארוכות וכפופות לאחור שאורכן עד מטר אחד. לנקבה יש קרניים קטנות שאורכן עד 20 סנטימטרים.
התנהגות ומזון
עז הבר היא בעל חיים צמחוני הניזון בעיקר מעלי עצים. היא מרבה לטפס ולדלג על צוקים והרים שמהווים מכשול לאויביה כמו הנמר. בנוסף ליכולתה לטפס על הרים רמים ותלולים היא מטפסת על עצים כדי להגיע לעלים שאינם נגישים עבורה מן הקרקע. עז הבר חיה בעדר המונה בין 5 ל-20 פרטים, המורכב מזכר יחיד ומספר נקבות עם הגדיים שלהן. לאחר שהזכר מזדקן מחליף אותו זכר צעיר וחזק יותר, והזכר הזקן עוזב את העדר וחי בבדידות או מצטרף לעדר זכרים.
עז הבר מתרבה בחודשי האביב. הזכר מרביע את נקבותיו, והן ממליטות בדרך כלל גדי אחד ולפעמים תאומים. גדי העזים נגמל מהנקה בגיל שישה חודשים. בניגוד לעופר השוכב ללא תזוזה מרבית היום גם כאשר אמו הולכת לאכול, גדי עזי הבר עוקב אחר אמו כמעט מיד אחרי שהוא נולד, בדומה לאפרוח. הנקבה מגיעה לבגרות מינית בין גיל שנה וחצי לשנתיים וחצי, ואילו הזכר מגיע לכך בהגיעו לגיל 3.5 שנים עד 4.
טקסונומיה ותפוצה
במין עז הבר קיימים כחמישה תת-מינים: לעז הבר תפוצה רחבה מאוד, החל באירופה וכלה באסיה. עז הבר מוגדר כמין שמצבו פגיע בשל תפוצתו היחסית מועטה, אולם תת-מינים מסוימים מוגדרים כמצויים.
עז הבר בישראל
עז הבר הייתה קיימת בארץ ישראל ונכחדה בזמן לא ידוע, ככל הנראה בגלל ציד, אובדן בתי גידול ותחרות עם העז המבויתת. החל בשנת 1975 הובאו לחי בר כרמל עזי בר כרתיות תמורת עדר של צבאים, במסגרת תוכנית להשבת החיות שנכחדו מן הארץ. במהלך השרפה בכרמל בשנת 1989 נספו בחי-בר חיות רבות שהיו כלואות בכלוביהן, אך זכרי עזי הבר בעלי יכולות הקפיצה קפצו מעל גדרותיהם ובכך ניצל חלק מהעדר. למרות זאת, מכיוון ש-18 פרטים מהעדר נספו, פרויקט ההשבה עוכב במספר שנים. כיום מתגורר העדר בהר הכרמל, מדי שנה בתקופת הייחום אוכלוסיית הזכרים שברחו "קופצת לביקור" בכלוב עזי הבר במטרה להרביע את הנקבות ולאחר מכן חוזרת חזרה לטבע.
זיהוי עז הבר עם בעלי חיים מקראיים
במקרא ישנן מספר חיות שהוזכרו ככשרות ובתוכן נותרו לא מזוהות האקו והזמר. זהר עמר וגיא בוכניק מאוניברסיטת בר-אילן, במאמר משותף עם גיא בר-עוז מאוניברסיטת חיפה הציעו במחקר משנת 2003 לזהות את ה'אַקּוֹ' המקראי עם עז הבר או היעל הנובי. למעשה, מבחינת שיטת הזיהוי הקדומה, חיות אלו זהות. יתרה מזו, מינים אלו קרובים גנטית וניתן להכליא ביניהם בשבייה ולקבל בן כלאיים המכונה יעז. שרידי עז בר נמצאו רק באתר אחד מתקופת הברזל, תל כינרות, אך בשל הדמיון בינם ובין העז המבויתת, נותר ממצא זה לפי שעה בספק. הממצא היחיד המעיד בפסקנות על מינו של פרט הוא הקרניים, והללו נדירות באתרים ארכאולוגים. עם זאת, מין זה היה מצוי בנופי ארץ ישראל. שרידי עז הבר נמצאו באתרים פרהיסטוריים, טרם הופעת עז הבית, והוא נצפה בהרי מדבר סוריה עוד בראשית המאה העשרים.
החוקרים עמר ובר-עוז פרסמו מחקר עדכני יותר בשנת 2011, ולפיו ניתן לזהות את בעל החיים "זמר" (שאחרים מזהים כג'ירף) עם עז הבר, הנמנית בין החיות הכשרות המוזכרות במקרא.
יהודה אריה קלוזנר
יהודה אריה קלוזנר (ה' בסיוון תר"ע, 12 ביוני 1910 – 11 באוקטובר 1970) היה דוקטור לספרות, חוקר הספרות העברית, ספרן, עורך אסופות ומבקר.
ביוגרפיה
יהודה אריה קלוזנר נולד בקיץ 1910 בעיר אודסה שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (אוקראינה), אחד משני בניו של אלכסנדר זיסקינד קלוזנר (בנם של יהודה לייב קלוזנר וראשה-קיילה בת אלכסנדר זיסקינד ברא"ז, ואחיו של פרופ' יוסף קלוזנר).
בשנת 1921 יצא לעיר וילנה לשם השלמת לימודיו. לאחר שסיים את הגימנסיה העברית בעיר, המשיך בלימודיו באוניברסיטת וילנה. בשנת 1933 עלה לארץ ישראל.
בשנת 1936 הצטרף קלוזנר לצוות בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי (לימים הספרייה הלאומית), עבד בו שנים רבות ובין היתר גם במפעל הביבליוגרפיה העברית. מסוף שנות ה-30 פרסם מאמרים ומחקרי ספרות רבים, שאותם כינס מאוחר יותר בספריו.
בשנת 1942 סיים תואר מוסמך בספרות משווה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנות ה-50 עבר ללונדון להמשך לימודים בבית הספר ללימודי המזרח ואפריקה (SOAS) של אוניברסיטת לונדון, וב-1958 הגיש את עבודת הדוקטור שלו, שעסקה בכתב יד של י"ל פרץ.
חיים אישיים
היה נשוי לפַניה מוסמן, בשנת 1939 נולד בנם עמוס עוז. בשנת 1952 התאבדה פַניה מוסמן. בהמשך נישא ללידה, בתקופת מגוריהם בלונדון נולדו לזוג שני ילדים, מרגניתה ודוד.
קלוזנר נפטר בירושלים בשנת 1970, בגיל 60.
כתביו
ממאמריו:
ארכיון
בשנת 1978 הופקד חלק מן הארכיון של קלוזנר בספרייה הלאומית על ידי אלמנתו (רעייתו השנייה, לידה), ושאר הארכיון הופקד בספריה הלאומית בשנת 1989 על ידי ד"ר דוד קלוזנר (בנו מאשתו השנייה).
עדת הצופים
עדת הצופים או הצופים הדתיים היא חטיבה דתית בת 17 שבטים בתוך תנועת "הצופים העבריים". מטרת "העדה" לאפשר לכל נער ונערה שומר מצוות להשתייך לתנועה בלי קשר למוצאו ולדעותיו הפוליטיות והרוחניות תוך שימת דגש על גשר בין הדתיים לחילוניים. עדת הצופים מחנכת במקביל למטרות תנועת הצופים, אולם את אלה היא יונקת מתורת ישראל והדת היהודית.
היסטוריה והתפתחות "עדת הצופים"
תנועת הצופים בישראל נוסדה בשנת 1919 ובמסגרתה פעלו גדודי צופים דתיים שכונו "צופי ציון". בל"ג בעומר תר“ץ 1930 בתל אביב, ייסד אשר ריבלין, בוגר התנועה, את ארגון הצופים הדתיים הנושא את השם "זרובבל" שנהפך לשבט הצופים הדתי הראשון. עם הזמן קיבל הארגון את שמו המוכר לנו היום "עדת הצופים" או בקיצור "העדה" ו"שבט זרובבל" הפך לשבט "העדה" שהתחיל בצריף בבית הספר תחכמוני ושהתמקם לבסוף בשכונת שפירא בתל אביב, השבט נסגר לבסוף בתחילת שנות ה-2000 ובמקומו הוקם שבט איתן של העובדים הזרים. בשנת 1939 הצטרף הארגון ל"הסתדרות הצופים העבריים".
בתחילת הדרך, הגיעו רוב החניכים מבית הספר "תחכמוני" התל אביבי שריבלין היה ממוריו. לימים, היה רב בית הספר, הרב איסר פרנקל, רב "העדה" ודמות חינוכית פעילה משך שנים רבות. הצופים הדתיים התרחבו מעבר לגבולות המרכז והקימו שבטים בכל רחבי ארץ ישראל. בשנת 1945, הקים עמנואל מנחם מידב, בוגר השבט החיפאי 'משוטטי הכרמל', את שבט "משואות" בירושלים. במלחמת העצמאות נפל מידב בהגנה על הרובע היהודי בירושלים. בשנת 1963 הכיר משרד החינוך ב"עדת הצופים" כתנועת נוער. משמעות ההכרה היא שעל כל בית ספר ממלכתי-דתי לאפשר גיוס תלמידיו ל"עדת הצופים". אולם לא כל מנהלי בתי הספר מיישמים הוראה זו. בשנת 1969 מנתה "עדת הצופים" תשעה שבטים, מהם שלושה בתל אביב, אחד בירושלים, בחיפה, באשדוד, בסלמה ג' ובגבעת אולגה. מאז ועד היום נפתחו ונסגרו שבטים רבים. בשנת 2011 הוקם שבט שוב"ל ביישוב אפרת, והיה לשבט הראשון של הצופים הדתיים בתחומי איו"ש.
בוגרי "העדה" כוונו בעיקר לגרעיני הנח"ל שבמסגרתם הקימו ותיחזקו במהלך השנים יישובים וקיבוצים רבים, כגון הקיבוצים שלוחות ומעלה גלבוע של "הקיבוץ הדתי", שחברי שבט "משואות" היו ממייסדיהם. היישוב אבני איתן ברמת הגולן קרוי על שם שלוש בוגרות של שבט משואות, חברות גרעין אית"ן שנהרגו ממוקש בשדות רמת מגשימים. על בוגרי התנועה נמנים דמויות חשובות במדינה בתחומי התורה, התקשורת, הפוליטיקה, הצבא והחברה (כדוגמת חבר המייסדים של תנועת "במעגלי צדק").
הנהגת העדה
ראש ה"עדה" כיום הוא אלדד וייל, ומרכז ה"עדה" כיום הוא אמיתי צורי.
שבטים
במסגרת העדה פועלים שבעה-עשר שבטים:
בנוסף לשבטים מקיימת העדה גרעין שנת שירות - בגרעין "רעים מקימים", בשבטי "עדה" חדשים.
בשוהם: פעל בעבר "שבט רעות".
בתל אביב: פעלו בעבר "שבט העדה" - שבט הצופים הדתי הראשון בארץ ישראל וחדל לפעול בתחילת שנות ה-2000 "שבט חורב"- בשכונת יד אליהו, שחדל לפעול ב-2022 ו"שבט עדת אביב״ ברמת אביב שחדל לפעול.
עולמה החינוכי והערכי של "עדת הצופים"
"עדת הצופים" נחשבת לחטיבה בתוך תנועת הצופים הישראלית. ערכיה זהים לאלו של תנועת הצופים הכללית. בנוסף למוסר האנושי יונקים חניכי "העדה" את עמדותיהם מתורת ישראל. "עדת הצופים" חרתה על דגלה את הרצון להוות גשר ואחדות בין דתיים לשאינם דתיים. הדגש המיוחד על מטרה זו ב"עדה" הוא שהצופים הדתיים והצופים הלא-דתיים כולם לובשים מדי-חאקי, עוברים את מערכי הפעולות הזהים ואמונים על המחנאות והצופיות המעשית ודווקא מתוך המכנה המשותף הם יוצאים לברור השונה.
כחלק מתפיסתה הפלורליסטית, איפשרה תנועת הצופים ל"עדה" לשמור על צביונה הדתי במסגרת השבטים והמפעלים התנועתיים. כך למשל, הוכנסה האמונה לה' והנאמנות למצוות ב"עשרת דיברות הצופה" ובנוסח "ההבטחה" של "העדה", נשמר סמל "הרימון" של "עדת הצופים", החניכים חייבים להגיע עם חולצה לבנה לפעולות ביום שבת, הבנים עם כיפה והבנות בחצאיות, מתקיימות תפילות וישנו דגש תורני בפעולות. כך נשמר איזון ייחודי של ארגון דתי-הילכתי בתוך תנועת נוער ממלכתית.
תנועת הצופים משתדלת מצידה לספק לחניכי "העדה" את כל המענה הדתי והרוחני שהחניכים הדתיים זקוקים במפעלי התנועה, ו"עדת הצופים" מצידה, מבקשת שלא להיבדל ומופיעה ופעילה בכל הפורומים, הטיולים והמחנות התנועתיים.
בהיותה חלק מתנועת הצופים הכללית, "עדת הצופים" אינה מקבלת כל תמיכה פוליטית והיא תנועה לא מפלגתית. האופי הדתי של "עדת הצופים" הוא אורתודוקסי וחניכיו באים מן החינוך הממלכתי-דתי. במובן זה, "עדת הצופים" היא חלק בלתי נפרד ממסגרות החינוך הבלתי-פורמליות של הציונות הדתית ומכל זרמי המגזר הציוני-דתי מגיעים אליה.
חוקת "עדת הצופים"
עדת הצופים מחנכת במקביל ובלי סתירה למטרות תנועת הצופים, אולם את אלה היא יונקת מתורת ישראל והדת היהודית.
שרון דנון
שרון דנון (נולדה ב-22 בספטמבר 1979) היא שחקנית, במאית ותסריטאית ישראלית.
ביוגרפיה
דנון בוגרת הסטודיו למשחק ניסן נתיב תל אביב (2003-2000), בין חבריה לכיתה היו לוסי דובינצ'יק, רועי אסף, אודי רוטשילד וליאת אזר. במהלך לימודיה זכתה במלגת קרן שרת אמריקה ישראל. הצגת הסיום שלה בסטודיו הייתה "מחזמר", פרי עטם של משה נאור ומעיין בלום, בבימויו של נאור, שהמשיכה ורצה אחר-כך בצוותא. בתום לימודיה שיחקה בהצגה "מיתוס", במסגרת אנסמבל עיתים של רנה ירושלמי, וטסה עם ההצגה לפסטיבלים שונים ברחבי תבל. בהמשך גם למדה במגמת קולנוע בבית הספר לאומנויות "מנשר לאמנות" ולמדה צילום ב"צילום בעם", בית ספר לצילום.
בשנים 2004–2012 שיחקה שרון דנון בתיאטרון אורנה פורת בתפקיד הראשי של עדי, בהצגה "העדי של עדי". היא שיחקה במדיטק בתפקיד הראשי של חנה'לה בהצגה "קרישנדו ואני" על פי ספרה של דבורה עומר. היא גם קריינה את הספר בסדרת ספרי שמע שניתן להוריד בתשלום מרשת האינטרנט ובנוסף לכך קריינה את הספרים "בקבוק הבושם של אמא" מאת יונה טפר, "קירות שלא רואים" מאת עפרה גלברט-אבני ו"אילן והדבר שנעלם" מאת מירה סביר.
ב-2005 שיחקה בהצגה "הדוכסית של אמלפי" מאת ג'ון וובסטר, בבימויו של גדי רול, בתיאטרון חיפה. היא גילמה את דמותה של קריולה, אשת סודה והמלווה של הדוכסית של אמלפי (רותי גולדברג-רוזן). בהצגה שיחקו גם יוסף אבו ורדה, ג'וליאנו מר ודורון תבורי.
בין השנים 2006 ל-2013 הייתה דנון שחקנית התיאטרון הקאמרי. היא שיחקה בקומדיה "יתוש בראש", פרי עטו של ז'ורז' פדו, בתפקיד אז'ני, חדרנית בבית מלון והייתה מועמדת על כך לפרס התיאטרון הישראלי לשחקנית המבטיחה לשנת 2006. היא זכתה במלגה ע"ש עדנה פלידל לשחקנים צעירים מטעם הקאמרי ב-2007. בהצגה "היה או לא היה" גילמה את דמותה של בלה, אשתו של אלכסנדר פן. בשנים 2010–2012 שיחקה בהצגה "מעגל הגיר הקווקזי" של ברכט בבימויו של אודי בן-משה.
ב-2004 הייתה לה תוכנית קיץ יומית "סברס" בטלוויזיה החינוכית, ששודרה בחופש הגדול.
בשנים 2005–2006 דנון הנחתה ושיחקה ב"שוונג", תוכנית נוער של מערכונים וראיונות בטלוויזיה החינוכית.
דנון שיחקה במיני-סדרה "חברות הכי טובות" ב-HOT, בתפקיד סופי. הסדרה מספרת על שלוש נשים בצעירותן ובבגרותן. ענת וקסמן שיחקה את סופי בבגרותה. היא שיחקה בתפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה "אדומות", "שירות חדרים", "פרשת השבוע" ו"הבורר".
ב-2013 דנון כתבה וביימה את הסרט הקצר "עקומה מעל גיל שלושים", שהוצג בסינמטק חיפה, במסגרת פסטיבל סרטים קצרים. בסרט היא מביאה את נקודת המבט הצינית שלה על המושג רומנטיקה.
טלוויזיה וקולנוע
טלוויזיה
קולנוע
MRP
Material requirements planning) MRP) היא תוכנה שמטרתה לתכנן את תזמון החומרים ותכנון העבודה בארגון. פלטי המערכת הם המלצות להזמנות רכש והמלצות לפקודות עבודה. המערכת משמשת בעיקר את אנשי תפ"י (תכנון פיקוח ייצור) והרכש.
היסטוריה
בשנות השישים והשבעים של המאה העשרים החלו להתפתח מערכות לתמיכה בקבלת החלטות בתחום האספקה. מערכת מסוג זה פותחה על ידי חברת קונטרול דאטה (ישראל) בתעשייה האווירית. המערכות המקוריות שכונו MRP עסקו בתרגום הדרישה למוצרים סופיים לביקוש פריטים ופקודות עבודה על פי מידע על רמות המלאי הנוכחיות, מידע טכנולוגי על מבנה כל מוצר ועל תהליכי ייצורו וכו'. המערכת היוותה ממשק בין גורמי השיווק, הייצור והרכש, קיבלה מידע מכל הגורמים המעורבים בתהליך וייצרה פקודות עבודה והזמנות רכש, על פי עקרון הדחיפה (Push).
מערכות ה-MRP הראשונות אמנם קבעו את הדרישות לחומרים על סמך תזמון האב לייצור אך לא בדקו האם הקיבולת הדרושה לשימוש במשאבים, כגון פעולות ייצור, הרכבה ושינוע, תהיה זמינה בעת הצורך. יישומים מוקדמים אלו של ה-MRP התמקדו בדרישות לחומרים והניחו שהקיבולת במערכת תמיד תהיה גבוהה מספיק לביצוע כל פקודות העבודה שנוצרו.
MRPII – הוספת שיקולי קיבולת
הבעיה שנוצרה עקב הנחה זו הייתה שבמערכת הכוללת שימוש בסוגים שונים של משאבים (מכונות שונות, ציוד שינוע חומרים, שטח אחסון ועובדים המתמחים בפעילויות שונות) הסבירות שכל המשאבים השונים הדרושים לייצור יהיו תמיד זמינים ובקיבולת מספיקה היא בדרך כלל קטנה וכתוצאה מכך נוצרו לעיתים רבות על ידי מערכות ה-MRP פתרונות שאינם ניתנים ליישום. תיאום בין זמינות המשאבים ודרישות הקיבולת חייב הוספת שיקולי קיבולת למערכות ה-MRP הבסיסיות והביא ליצירת מערכת ה-MRPII. בעוד שבמערכת MRPI הופקו תוכניות עבודה שבהן העומסים על המערכת היו לעיתים גדולים מקיבולת הייצור, מערכות ה-MRPII היו יכולות להתריע על מצבים אלו ולתכנן את פקודות העבודה בהתאם לקיבולת המערכת.
לסיכום, מערכת ה-MRPII אפשרה שליטה ברמה גבוהה בכל הנוגע לייצור, רכש, שיווק וכן שליטה במלאי ויצירת פקודות עבודה בזכות היותה מערכת אחידה לכל התחומים השונים בארגון. תכנון ייצור ורכש במצבים משתנים, ובהם אי ודאות גבוהה איפשר הקטנה של מלאים וניצול אופטימלי של משאבי הייצור והמשאבים האנושיים.
ליו שיאנג
ליו שיאנג (בסינית: 刘翔; נולד ב-13 ביולי 1983 בשאנגחאי שבסין) הוא אתלט סיני. הוא אלוף אולימפי (אתונה 2004), אלוף עולם (אוסקה 2007) ושיאן עולם בריצת 110 מטר משוכות (12.88 שניות). שיאו העולמי נשבר על ידי דאירון רובלס מקובה ב-2008 (12.87 שניות). היה לאתלט הגבר הסיני הראשון שזכה במדליית זהב אולימפית.
שיאנג הוא מהספורטאים המפורסמים בסין, ומבעלי ההכנסה הגבוהה ביותר ביניהם לצד יאו מינג.
קריירה
שיאנג החל את הקריירה שלו בתחרות של התאחדות האתלטיקה הבינלאומית בלוזאן. בשנת 2002 הוא זכה במשחקים האסיאתיים במדליית זהב. בשנת 2004 זכה שיאנג במדליית זהב באולימפיאדה שבאתונה. בשנת 2006 שיאנג שוב זכה במדליית זהב במשחקים האסייתים שהתקיימו בדוחה. ב-31 באוגוסט זכה שיאנג באליפות העולם שהתקיימה באוסקה בתוצאה של 12.95 שניות.
לקראת אולימפיאדת בייג'ינג, סומן שיאנג כמועמד מוביל לזכייה במדליית הזהב בריצת 110 מטר משוכות, אולם לאכזבת האומה הסינית, פרש שיאנג ממקצה המוקדמות בשל מתיחה בשריר רגלו. לאחר הריצה התנצל שיאנג בפני הציבור בסין על שהסב לו אכזבה. המעשה חזר על עצמו באולימפיאדת לונדון (2012) בה פרש ממקצה המוקדמות לאחר שמתח את גיד אכילס במשוכה הראשונה והתרסק לתוכה.
הגיבן מנוטרדאם
הגיבן מנוטרדאם (בצרפתית: Notre-Dame de Paris; "נוטרדאם מפריז"). הוא הרומן הגדול הראשון מאת הסופר הצרפתי ויקטור הוגו בשנת 1831. הספר תורגם לשפות רבות, זכה להצלחה כבירה בעולם ועובד למספר מחזות וסרטים.
במרכז הספר המקורי עומדת הקתדרלה עצמה, והוגו מקדיש עמודים רבים כדי לתאר אותה, ולפרוש את השקפת עולמו האומנותית. לכן הוגו לא אהב את התרגום לאנגלית, שמעמיד בכותרת הספר את הגיבן עצמו, ולא את המבנה.
מבנה הספר
הספר מחולק לאחד עשר ספרים, שכל אחד מהם כולל שניים עד שמונה פרקים, ומספר את סיפורם של קווזימודו, הגיבן המעוות והחירש המצלצל בפעמונים של קתדרלת נוטרדאם, אזמרלדה הצוענייה היפהפייה, פבוס - קצין ומושא אהבתה, פייר גרינגואר - צעיר המאוהב באזמרלדה, והארכידיאקון קלוד פרולו, אפוטרופוסו של קווזימודו, הכרוך גם הוא אחר אזמרלדה, באהבה אסורה ומעוותת. דמות נוספת המניעה את העלילה היא האחות גודול, סגפנית ערירית, אשר בתה נחטפה שנים רבות לפני ההתרחשויות בספר על ידי צוענים ובעקבות כך היא מתעבת צוענים ואת אזמרלדה בפרט.
עלילה
הסיפור מתרחש בפריז של 1482 תחת שלטונו של לואי האחד עשר. במרכז העלילה קתדרלת נוטרדאם המצויה בשכונת עוני של פריז (בניגוד למציאות). בכנסייה עובד כומר קתולי, קלוד פרולו, אשר מאמץ תינוק אשר ננטש בשל כיעורו ומכנהו קווזימודו. שמו של קווזימודו הוא מעין "לשון נופל על לשון" - מחד, שמו ניתן לו כיוון שהוא התגלה על ידי פרולו על מפתן הכנסייה בבוקרו של שמיני של פסחא, הנקרא גם "יום ראשון קווזימודו" (על שם תפילה הנאמרת ביום זה, ונפתחת במילים "כתינוקות בני יומם" - "Quasi modo geniti infantes"); ומאידך, פירוש המילה Quasimodo בלטינית הוא "כמעט מוכן" או "עשוי למחצה", ביטוי הרומז על מומו של קווזימודו. התינוק גדל ומשמש כמצלצל הפעמונים של הקתדרלה, ובמקביל הוא הופך לשנוא על כל הבריות בשל מראהו המעוות (גיבן, מעוות ובעל עין אחת), ולחירש בגלל קולות הפעמונים, כשהאדם היחיד שהוא אוהב ומבין הוא הכומר פרולו.
הספר נפתח במחזה מוסר שמעלה המחזאי פייר גרינגואר (המבוסס על דמות היסטורית אמיתית) בפני האצולה. המחזה נכשל ובמקומו מתחוללת מהומה, במהלכה מכתירים את קווזימודו ל"אפיפיור השוטים" בגלל כיעורו. בלילה גרינגואר תועה והולך בעקבות אזמרלדה - צוענייה יפהפייה שרוקדת עם עז ברחבת הקתדרלה, אך היא מותקפת בידי שני אנשים - שהמחזאי מזהה ככומר וכגיבן. גרינגואר אינו מצליח להציל אותה, אך משמר העיר מתערב, מציל את הצוענייה ועוצר את הגיבן. גרינגואר ממשיך לתעות ומגיע אל חצר הקבצנים, מועמד למשפט ונידון למוות בידי מלך החצר. הדרך היחידה שבה הוא יכול להינצל הוא אם אחת הנשים תינשא לו. אזמרלדה בת ה-16 מסכימה להצעה כדי להציל את חייו, אך מבהירה שהנישואין הם רק לצורך הצלת חייו. למעשה היא מתאהבת בקצין המשמר שהציל אותה מידי החוטפים - סרן פבוס דה שאטופר, צעיר הולל שמאורס לבת דודו.
קווזימודו החירש מואשם בניסיון חטיפתה של אזמרלדה, ונגזרים עליו עינויים לעיני העוברים ושבים. לאחר שנסתיימו העינויים הוא מתחנן לעזרה. אזמרלדה חשה לעזרתו והוא מתאהב בה. במקביל אנו מתוודעים לסיפורה של האחות גודול, "השקית" - סגפנית היושבת בקביעות באחד מתאי הכפרה העירוניים - מסתבר שמוצאה מאחד הכפרים הסמוכים לפריז, ובתה נחטפה בידי הצוענים חמש עשרה שנים קודם, ובמקומה השאירו לה ילד מעוות וגיבן - שאותו היא נטשה בכנסייה. מאז היא מתעבת צוענים, ובפרט את אזמרלדה.
הכומר פרולו לומד מגרינגואר (שמכנה את עצמו כעת פילוסוף ועובד כלהטוטן רחוב) על אהבתה של אזמרלדה לסרן פבוס, עוקב אחריו, וכאשר הוא מוצא את אזמרלדה בחיקו של פבוס הוא מתנפל עליו מן המסתור ודוקר אותו. הוא חומק מהמקום, וכשמגיעים אנשי המשמר הם עוצרים את אזמרלדה והעז שלה, ומענים אותה עד שהיא מודה שהיא מכשפה ושניסתה להרוג את הקצין. אזמרלדה נידונת למוות יחד עם העז, המסמלת את השטן, ונכלאת במרתפי הכלא. הכומר פרולו מגיע ומתוודה על אהבתו אליה, ומציע לה שיציל אותה ובתמורה היא תסכים לחיות איתו, אך היא מסרבת ומבהירה שהיא תעדיף למות ולא להיענות לאהבתו. בדרך אל הגרדום מגיע קווזימודו, חוטף את הצוענייה מידי המוציאים להורג ומכניס אותה אל הקתדרלה, המוגנת מפניהם ומשמשת כמקום מקלט המעוגן בחוק עתיק. הגיבן המאוהב באזמרלדה דואג לה לאוכל ובגדים, אך היא נחרדת ממראהו המעוות ולכן הוא שומר ממנה מרחק ומקפיד להשגיח עליה.
כשהכומר מגלה שאזמרלדה מצאה מחסה בקתדרלה, הוא פונה לגרינגואר ומשקר לו שצו ממשלתי עומד להפקיע את זכותה של אזמרלדה למחסה בנוטרדאם, ולהוציא אותה להורג. גרינגואר רותם את כל הקבצנים (וביניהם גם ז'אן פרולו, אחיו הלא יוצלח והנהנתן של הכומר) ליצור מהומה, ובמהלכה להציל את אזמרלדה אחותם. קווזימודו החירש רואה את התהלוכה מתקרבת אל הקתדרלה, אך הוא טועה ומניח שהצועדים רוצים להרוג את אזמרלדה, ולכן הוא מגן על הנוטרדאם באמצעות אבנים ועופרת מותכת, ומביא למותם של רבים מהפושטים. רגע לפני שהקבצנים מצליחים להשתלט סופית על המבנה, מגיעים חיילי העיר בפקודת המלך לואי האחד עשר ומפזרים אותם לכל עבר. קווזימודו ממהר אל תאה של הצוענייה ומוצא אותו ריק.
על גג הנוטרדאם צופה פרולו במותה תוך כדי צחקוק, וקווזימודו מגיח מאחוריו ודוחף אותו אל מותו. לבסוף, הולך קווזימודו לחדר המתים לחבק את גופתה של אזמרלדה, ומת מרעב כשהוא לצדה. בחתימת הספר מסופר כי בפריז, במקום בו מאוחסנות גופותיהם של המוצאים להורג - נמצא שלד של אישה מחובקת על-די שלד של גיבן. בניסיונות שנעשו להפריד בין השלדים, שלד הגיבן מתפורר.
תרגומים לעברית
הספר תורגם מספר פעמים לשפה העברית:
תרגום ראשון לעברית יצא תחת השם "המכשפה מפריס" - בתרגומו של יעקב שטיינברג, הוצאת אמנות 1931. תרגום זה הודפס לאחרונה בשנת 1965.
כמו כן, יצא הספר לאור בתרגומים הבאים:
עיבודים לשירה
בנוסף, תורגם לעברית השיר "Belle" (יָפה) מתוך המחזמר הצרפתי "Notre Dame de Paris" על ידי מקס שפקס לבקובסקי. בעברית נקרא "החטא של אזמרלדה" שבוצע על ידי: אלון שר, לירון רמתי ומאור תיתן - מתוך האלבום "אהבה עולמית"
אמבושיור
אמבושיור תקין מאפשר לנגן להשתמש במלוא המנעד של כלי הנגינה שלו, ולהפיק צלילים עשירים ונקיים, ללא מאמץ או גרימת נזק לשרירים.
אמבושיור של כלי נשיפה ממתכת
כאשר מנגנים בכלי נשיפה ממתכת, הצליל מופק באמצעות רטט השפתיים בפייה. גובה הצליל נשלט בחלקו באמצעות שינוי מידת כיווץ השרירים בתצורת השפתיים. השימוש שעושה הנגן באוויר, הידוק הלחיים ושרירי הלסת, וכן הפעלת הלשון, יכולים להשפיע על אופן הפעולה של האמבושיור.
קיימות גישות שונות בקרב העוסקים בכך לגבי הטכניקה הנחשבת כנכונה. מחקרים שנערכו בשנות ה-40 ואחריהן, מצביעים כי על מנת שיהיה האמבושיור יעיל, על הנגן להשתמש בטכניקת האמבושיור המתאימה ביותר לאנטומיה האישית שלו. הבדלים במבנה השיניים, צורת וגודל השפתיים, צורת הלסת, מידת הפגם במנשך הפה, וגורמים אנטומיים אחרים, ישפיעו על יעילותה או אי-יעילותה של טכניקת אמבושיור מסוימת לנגן מסוים.
אמבושיור של כלי נשיפה מעץ בעלי עלה בודד
בקלרינטים ובסקסופונים הנגינה מתבצעת כשראש הפייה והעלה נמצאים בתוך הפה. קיימות שיטות שונות ומגוונות, ובדרך כלל לכל נגן יש אמבושיור שמתאים לו מבחינת המבנה האישי של השפתיים, הלסתות, הלחיים, שיניים ועוד. רוב הנגנים מנגנים כשהשיניים העליונות צמודות לחלק העליון של הפייה ואילו השפה התחתונה מכסה על השיניים התחתונות וחוצצת בינן לבין העלה. מעטים מנגנים כשגם השפה העליונה מכסה את השיניים העליונות. ישנה חשיבות גבוהה למידת הלחץ אותו הנגן מפעיל על הפייה - לחץ גבוה מונע מהעלה לרטוט. מידת העומק שהפייה מוכנסת לתוך הפה חשובה גם כן - אם הפייה תהיה עמוק מדי בתוך הפה, ישמעו צפצופים (קפיצה לאוברטונים) בעיקר בצלילים נמוכים.
SDDS
SDDS, ראשי תיבות של Sony Dynamic Digital Sound היא שיטת קידוד דיגיטלית לפסקול רב-ערוצי של סרטי קולנוע שפותחה על ידי חברת סוני לשימוש בבתי הקולנוע החדישים שלה.
שיטה זו פותחה במטרה למשוך קהל לקולנוע, תוך הבטחת מערכות קול משוכללות שכמותן לא ניתן לבנות בבית (השיטות המתחרות DTS ו-Dolby Digital נמצאות בשימוש ביתי בפורמט ה-DVD). בשיטה זו הפסקול הדיגיטלי נמצא על שני פסים לאורך קצוות סרט הצלולואיד, כך שניתן להדפיס על אותו הסרט שני פסקולים במקביל: אחד בשיטת SDDS ושני בשיטת דולבי דיגיטל, שבו עושים שימוש בבתי קולנוע פחות חדישים. השיטה תומכת במספר ערוצים משתנה, עד שמונה: חמישה רמקולים קדמיים, שניים אחוריים וערוץ סאב וופר. בשיטה זו הגנות מרובות כנגד בעיות בפסקול - המידע השמור מוגן בתיקון שגיאות דיגיטלי, ושני הפסים מגבים זה את זה לחלוטין (על כל אחד שמור מלוא המידע) בהיסט מסוים כך שגם במצב שבו יש נזק פיזי ניכר לסרט, הפסקול עדיין יישמע מושלם.
העבודה על הפורמט התבצעה במקביל לפיתוח DTS ודולבי דיגיטל, והסרט הראשון שבו נעשה שימוש בשיטה היה "אחרון גיבורי הפעולה" שיצא ב-1993. ב-2001 יצא הסרט הראשון שניצל את התמיכה בשמונה ערוצים - "Final Fantasy - The Spirits Within". מאז יצאו יותר מ-1,000 סרטים שעושים שימוש ב-SDDS. השימוש בכל שמונת הערוצים הוא יחסית נדיר (רוב הסרטים מודפסים עם פסקול 5.1 בלבד), ויתרונם מתבטא בעיקר בבתי קולנוע בעלי מסך גדול במיוחד. לכן, אין הרבה בתי קולנוע קטנים שיש בהם מערכת SDDS. נכון ל-1999 היו מערכות כאלה ב-6,750 בתי קולנוע. בישראל בתי הקולנוע "סינמה סיטי" ונגטיב הם היחידים שבהם מותקנת מערכת כזו.
עזרא נאווי
עזרא יצחק נאווי (1951 – 9 בינואר 2021) היה פעיל שמאל רדיקלי ישראלי.
נאווי היה פעיל מרכזי בארגון "תעאיוש" ואחד ממקימיו. הוא הורשע בעבירות שונות, בין היתר בביצוע מעשה סדום בקטין פלסטיני, ובגין התפרעות ותקיפת שוטר. האירוע גרר קמפיין בינלאומי רב-משתתפים לשחרורו.
ביולי 2018 הוגש נגדו כתב אישום בגין שיתוף פעולה עם כוחות הביטחון של הרשות הפלסטינית, בחשד שמסר להם מידע על אודות פלסטינים שמכרו קרקעות ליהודים.
ביוגרפיה
נאווי נולד בירושלים להורים שעלו מעיראק באותה שנה. שירת בצה"ל בהנדסה קרבית.
ב-1997 הורשע בביצוע מעשה סדום, לדבריו בהסכמה, בקטין פלסטיני בן 15 בשנת 1992. עם האנשים שפעלו למענו וביקשו הקלה בעונשו נמנה בן זוגו לשעבר, הסנאטור האירי דייוויד נוריס, שלימים נאלץ עקב כך להסיר מועמדותו לנשיאות אירלנד.
בנוסף הורשע נאווי בשימוש בלתי חוקי בנשק, גידול סמים, החזקת סמים לצריכה עצמית, החזקת כלים לסמים, כניסה לשטח סגור, איומים, הסעת תושב זר, והפרעה לעובד ציבור. בגין עבירות אלו ריצה נאווי פעמיים עונשי מאסר בפועל, בשנת 1997 ובשנת 2006.
נאווי נפטר ממחלת הסרטן ב-9 בינואר 2021.
פעילותו
נאווי החל בפעילותו הפוליטית בשלהי שנות ה-80, עם פרוץ האינתיפאדה הראשונה. ב-2001, לאחר פריצת האינתיפאדה השנייה, היה לפעיל מרכזי של ארגון "תעאיוש" באזור דרום הר חברון, שם פועל הארגון על מנת לסייע לפלסטינים, אשר לטענתו ולטענת ארגוני שמאל אחרים, סובלים מאז סוף שנות ה-90 מהתנכלויות של שלטונות הצבא ומתנחלים מהאזור במטרה לגרש אותם מהאזור.
נאווי ריכז פרויקטים הומניטריים, כגון הקמת מרפאות, שיפוץ בתי ספר, הקמת תשתיות מים, ארגון קייטנות לילדים, וכן סייע באופן חומרי לנזקקים. לצד פעולות אלו, הוא השתתף בפעולות בעלות גוון פוליטי מובהק יותר, כגון ארגון קבוצות מתנדבים, ישראלים ושאינם ישראלים, לעבודה ולשמירה על רכוש פלסטיני, וכן תיווך בין הפלסטינים לרשויות החוק הישראליות, פריצת מערות מגורים שנאטמו בידי צה"ל, השתתפות בפעולות מחאה, ותיעוד של הנעשה בשטח. שליטתו בערבית ובעברית אפשרה לו לתווך בין תושבי המקום לפעילים, וסייעה בהפיכתו לפעיל מרכזי באזור ובארגון.
הסרט התיעודי "האזרח נאווי", משנת 2007, בבימויו של פעיל תעאיוש ניסים מוסק, מתעד את פעולותיו של נאווי בדרום הר חברון.
נאווי נעצר פעמים רבות על ידי כוחות הביטחון. בשנת 2007 נעצר על ידי כוח מג"ב באום אל-ח'יר, כשהתפרע ותקף שוטרים, במהלך הריסת פחונים בלתי חוקיים שנבנו בידי פלסטינים. בעקבות הרשעתו במעשים אלו, ולקראת מתן גזר הדין, נשמעו קולות בקרב השמאל הישראלי נגד ההרשעה ונגד עונש מאסר בפועל. חלק מהאירוע שצולם בווידאו, שודר בטלוויזיה וגרר קמפיין בינלאומי לשחרורו. תומכיו טענו, בין השאר, כי בסרטון שתיעד חלק מהאירוע לא נראה שנאווי תקף, אך על פי התביעה תקף נאווי את השוטרים בתוך המבנה, אירוע שלא נקלט בעדשות המצלמה. בעקבות הקמפיין נשלחו לנציגויות ישראליות ברחבי העולם כ-100 אלף מכתבי תמיכה בנאווי. בתום דיון בעניינו, הוצג לשופטת מכתב תמיכה שעליו חתמו כ-20 אלף איש. עם התומכים בנאווי בעת המשפט נמנו יהודית קרפ, גלית חזן-רוקם ונועם חומסקי. בית המשפט גזר על נאווי חודש מאסר, חצי שנת מאסר על תנאי ל-3 שנים, קנס של 750 ש"ח ופיצויים לשני שוטרים בסך 500 ש"ח לכל אחד. נאווי ערער לבית המשפט המחוזי בירושלים על הכרעת הדין ועל גזר הדין, אך ערעורו נדחה.
ב-11 ביולי 2009 נעצר לאחר שקרא "פושעי מלחמה" לעבר רס"ן עידן מורג וחייליו, שהורו לו להתפנות משטח צבאי סגור סמוך לסוסיא. נאווי הועמד לדין בבית משפט השלום בירושלים והורשע בהעלבת עובד ציבור. בערעור שהגיש לבית המשפט המחוזי בירושלים זוכה נאווי מעבירה זו.
באפריל 2013 נעצר נאווי עם שני פעילי תעאיוש נוספים בדרום הר חברון ונחקר בחשד להפרת הסדר הציבורי. השלושה תבעו את המדינה על חקירת שווא וב-2015 הושגה פשרה שבמסגרתה התנצלה המשטרה, ושולמו להם פיצויים בסך 12,000 ש"ח.
פרשת מסירת המידע לרשות הפלסטינית
בינואר 2016 פרסמה תוכנית התחקירים "עובדה" תחקיר המבוסס על מידע שצילם ארגון "עד כאן" ועריכתו מומנה בסיוע של פורום קהלת, המתעד פנייה של אדם המציג עצמו כסוחר קרקעות המעוניין למכור קרקעות ליהודים דרך נאווי. נאווי נראה בתחקיר מעביר למנגנוני הביטחון הפלסטיניים פרטים על המתווך. נאווי טען בהקלטה, שמנגנוני הביטחון יהרגו את הסוחר והוא מתגאה שנהג כך בעבר עוד שלוש פעמים ושאף נאמר לו שהייתה לו יד במותו של לפחות פלסטיני אחד. אותו אדם, אבו ח'ליל, עונה בידי שירותי הביטחון הפלסטיניים ומת זמן מה לאחר מכן, בנסיבות בלתי ברורות. בתגובתו מסר נאווי: "הוא פנה אלי והציג עצמו כסוחר קרקעות. כיוון שהנחתי שהוא נשלח לבנות נגדי עלילה, ולהכפיש את שמי בקרב האוכלוסייה הפלסטינית, לא נותר לי אלא לדווח על העניין לרשות, לבל אחשב לרוכש קרקעות".
בעקבות התחקיר פתחה משטרת ישראל בחקירה פלילית של הפרשה, וב-11 בינואר עצרה את נאווי בנמל התעופה בן-גוריון כשניסה לצאת מישראל. הוא נותר במעצר במשך כשבועיים. במרץ 2016 המליצה המשטרה להעמיד לדין את נאווי ואת גיא בוטביה, פעיל נוסף בתעאיוש, בגין מגע עם סוכן זר וקשירת קשר לביצוע פשע. במאי 2018 הודיעה הפרקליטות כי החליטה להגיש כתב אישום נגד נאווי, בגין הפרת החוק ליישום הסכמי אוסלו ומסירת מידע לרשות הפלסטינית.
עקב פטירתו של נאווי, הופסק המשפט הפלילי נגדו בינואר 2021.
במרץ 2021 פורסם בעיתון הארץ כי מעבדת זיהוי פלילי קבעה שלפחות אחד המסמכים שפרסם "עד כאן", שהפליל לכאורה את נאווי, היה מזויף.
חיים אישיים
נאווי היה הומוסקסואל מוצהר, שהתגורר בירושלים עם בן זוגו (משנת 1999), פואד מוסא, אסיר ביטחוני משוחרר. נאווי היה שרברב במקצועו, והוא ובן-זוגו היו שותפים בעסק אינסטלציה. לזוג לא היו ילדים.
פגוש את הפוקרס
פגוש את הפוקרס (באנגלית: Meet the Fockers) הוא סרט קולנוע קומי, המהווה המשך לסרט "פגוש את ההורים".
עלילה
הסרט מתאר את המשך תלאותיהם של בני הזוג גרג (בן סטילר) ופאם (טרי פולו) בדרך לחתונה. בהמשך לסרט הראשון שתיאר את המפגש המביך של גרג פוקר (אנגלית: Focker, נהגה בדומה למילה Fucker) עם הוריה של פאם בירנס, מתאר הסרט הזה את מפגש משפחתו של גרג עם משפחתה של פאם, שכצפוי מוביל לאסון אחרי אסון. בסרט משחקים כוכבים רבים וביניהם רוברט דה נירו בתפקיד אביה של פאם, ודסטין הופמן וברברה סטרייסנד בתפקיד הוריו של גרג.
הסרט השלישי בסדרה, בשם "פגוש את הפוקרס הקטנים", יצא לאקרנים ב-2010.
מדרשה תורנית לנשים
מדרשה תורנית לנשים היא מוסד תורני לנשים הכולל לימוד תורה אינטנסיבי במגוון מקצועות היהדות. ברוב המדרשות ניתן דגש על התודעה הדתית של הלומדות, ולכן הציר המרכזי של הלימודים הוא לרוב סביב מחשבת ישראל. בנוסף נלמדים במדרשות תחומים כמו מקרא, הלכה, ובחלק מהמדרשות אף חסידות. הגמרא נלמדת בחלק מהמדרשות, ברמת אינטנסיביות משתנה. בדרך כלל מדובר על לימוד של סוגיות מסוימות (בעיקר באגדה) בלבד, לעיתים תוך תרגום לעברית, אך בחלק מהמדרשות ישנו לימוד מעמיק הכולל לימוד שיטתי של מסכת שלמה.
היקף הלימודים המהווה תוכנית מלאה במדרשות, הוא בדרך כלל לימוד של שנה או שנתיים מלאות, בדרך כלל לפני או אחרי שירות לאומי. היקף כזה מקביל לזה של מכינות קדם צבאיות, בהן גם תוכן הלימודים (הכולל עיסוק מועט בגמרא) דומה. רק מעט מדרשות, דוגמת זו שבמגדל עוז, מקיימות היקף לימודים דומה לזה של ישיבת הסדר, בדרך כלל תוך שילוב של תואר אקדמי או תעודת הוראה. תופעה מקבילה לאברכים בישיבות הלומדים בישיבה שנים רבות, אינה קיימת כיום, ורק המלמדות במדרשות ממשיכות לעסוק בתורה כמרכז חייהם גם בגיל מאוחר.
רקע היסטורי ואידאולוגי
הצורך בהגברת הרקע הלימודי של נשים בנושאים תורניים עלה כבר במזרח אירופה, עוד לפני השואה. במסגרת התעוררות הרצון בקרב בנות והורים מסורתיים ואף חרדים בלימודים תורניים לנשים, חוללה שרה שנירר מהפכה כאשר הקימה את רשת החינוך בית יעקב, שסיפקה לראשונה מסגרת לימוד תיכונית לבנות חרדיות. בנוסף למסגרת זו, הוקמו סמינרים למורות בהן מוענק לתלמידות החרדיות רקע תורני מינימלי המספיק להוראה בבתי הספר החרדיים.
עם התפתחות המודרניזציה וההשכלה, נשים דתיות רכשו השכלה רחבה ומעמיקה בתחומי דעת רבים ונוצר פער גדול בין רמת הידע הכללי שלהן לבין ידיעתן הנמוכה בתחומים תורניים. בשנות השישים והשבעים, בעקבות הקמת ישיבות ההסדר אליהן פנה חלק מהנוער הדתי-לאומי, רכשו הנערים הדתיים השכלה תורנית מעמיקה יותר משל הוריהם, בעוד הנשים נותרו ברמה נמוכה ופער הידיעות התרחב. לאור התפתחויות אלו התגבר מאוד הרצון אצל בנות דתיות ללמוד תורה בצורה מעמיקה, ואף אצל המחנכים הוכר הצורך בלימודים אלו.
לצד התעוררות זו של הרצון ללמוד ולהכיר את המקורות היהודיים, התפתח בזרמים דתיים מודרניים יותר, הרצון ללמוד מתוך גישה פמיניסטית ושוויונית. אצל נשים רבות, באותה תקופה בעיקר אצל עולות מארצות הברית, הגבלת לימוד התורה לגברים נתפסה כאפליה שאין לשאת אותה, והן ביקשו להקים מוסדות תורניים שיקנו לנשים השכלה מקבילה לזו הניתנת בישיבות, כולל לימוד התלמוד.
הקמת המדרשות והתפתחותן
המוסד העל תיכוני הראשון שהעניק לימודים תורניים מעמיקים לנשים הוא המכללה ירושלים, שהחלה את פעילותה בשנת הלימודים ה'תשכ"ה (1964/1965) כמכללה להוראה, אך מטרתה הבסיסית הוגדרה כחינוך התלמידות לחיי תורה ומצוות שלמים. המדרשה הראשונה בארץ שהוקמה כמוסד שתכליתו הבלעדית היא לימוד תורה וכולל שבוע לימודים מלא, היא מדרשת לינדנבאום (בשנים 1977–1986 היא נקראה "ברוריה") שהוקמה בשנת הלימודים ה'תשל"ז (סוף 1976). במקביל נפתחה באותה שנת לימודים המדרשה לבנות באוניברסיטת בר-אילן (בשמה כיום: המכון הגבוה לתורה - המדרשה לנשים), הכוללת לימודים באופי ישיבתי ומקנה ללומדות מלגת לימודים ותחליף לחלק מהשעות האקדמיות.
במהלך שנות השמונים הוקמו כמה מדרשות, ביניהן מכון יהודית ליברמן, מדרשת שובה בעפרה, מדרשת עין הנצי"ב של הקיבוץ הדתי ומת"ן המיועד ללומדות מבוגרות יותר ולבעלות רקע תורני קודם. את פתיחת לימודי תורה שבעל פה לפני נשים ניתן לזקוף לזכות מכון ליברמן, שנסגר עם הקמתה של מדרשה ברוח דומה בעין הנצ"ב. מדרשת נשמת שהוקמה ב-1990, במגמה להקנות לבוגרותיו ידע ברמה של ישיבה, פתחה מסלול יועצות הלכה, המהוות למעשה פוסקות בשאלות של טהרת המשפחה. גם התוכנית להכשרת טוענות רבניות בחסות מדרשת לינדנבאום שהוקמה ב-1991 היוותה חלק מהעלאת רף הלימודים התורניים לנשים, בראשית שנות התשעים.
החל מאמצע שנות התשעים הלימוד במדרשה תורנית הפך למרכזי בציבור הדתי, והוקמו מדרשות חדשות רבות. בין המדרשות הבולטות שהוקמו בתקופה זו - מדרשת הרובע, מדרשת אביב ומגדל עוז. במהלך השנים הלך וגדל מספר המדרשות הכוללות שבוע לימודים מלא והגיע לעשרות, כאשר ברובן קיימת לצד התוכנית מלאה, גם תוכנית חלקית, בת יום או יותר, המיועדת לנשים עובדות, אמהות, בנות שירות לאומי או סטודנטיות. גם המגוון האידאולוגי של המדרשות התרחב עם השנים, וכיום ישנן מצד אחד מדרשות הנותנות דגש על מנהיגות נשית (כמו מת"ן ומדרשת לינדנבאום), מדרשות המדגישות את לימוד הגמרא כטקסט היסודי ביהדות (כמו מדרשת נשמת, מדרשת לינדנבאום ומדרשת מגדל עוז), ומצד שני מדרשות שמרניות המדגישות את לימודי האמונה ותורת הרב קוק (מדרשת הרובע ומדרשת אביב למשל), או את לימודי החסידות (מדרשת שובה, מדרשת טהר ועוד). בשנת ה'תשס"ז הוקמה לראשונה מדרשה המהווה למעשה מכינה קדם צבאית לבנות דתיות בשם צהלי.
שרות צבאי
במספר מדרשות קיימת תוכנית המשלבת שירות צבאי יחד עם הלימודים במדרשה, שכוללת בדרך כלל שנה של לימודים במדרשה ושנתיים של שירות צבאי בחיל החינוך והנוער, בחיל האוויר או בחיל המודיעין. מדרשות אלו הן מדרשת לינדנבאום, מדרשת עין הנצי"ב, מדרשת באר, מדרשת רוני, ובית המדרש מגדל עוז.
לימודים גבוהים
בקבוצה אחרת של מדרשות קיימת תוכנית לימודים רגילה לימים מרוכזים ללימודי קודש. מלבדה, מתקיימות מסגרות לימודים אקדמיות באמצע השבוע. במסלול זה פועלות המדרשות הבאות:
לימודי בגרות
שילוב חדש מציעה "מדרשת קראתיך" בירושלים, המשלבת לימודי מדרשה עם הכנה לבחינת בגרות אקסטרניות.
לחיזוק התודעה היהודית
קיימות גם מדרשות המיועדות לעולות חדשות ובעלות תשובה. רובן של מדרשות אלה נושא אופי חרדי, אך קיימות גם מסגרות בעלות אופי דתי לאומי, כגון מדרשת טהר הלב לבעלות תשובה ביד בנימין, מבית מדרשת טהר וכן מכון אורה.
מיפוי המדרשות
המדרשות לבנות משתייכות רובן ככולן לאחד הזרמים בציונות הדתית. לא רק ההשקפה וההשתיכות המגזרית של המורים, המורות והתלמידות, אלא בעיקר מכיוון עידוד לימוד תורני לנשים הוא אחד המאפיינים של הציונות הדתית כיום.
כמו הישיבות, מתחלקות המדרשות בין הזרמים השונים שבתוך הציונות הדתית. יש מהן הקרובות לחוגי ישיבת מרכז הרב או לישיבת הר המור ויש הקרובות יותר לישיבת הר עציון. מדרשות רבות הן עצמאיות. בשנת תשע"א (2011) היו יותר מ-25 מדרשות ברחבי הארץ ובהן מאות תלמידות.
צ'יצ'ן איצה
צ'יצ'ן איצה (בשפת המאיה יוקאטקו chich'en itza; מילולית: "בפי באר המים של איצה") היא עיר שנבנתה על ידי תרבות המאיה בתקופה הקדם-קולומביאנית. כיום זהו אתר ארכאולוגי הממוקם בצפון מרכז חצי האי יוקטן, באזור מקסיקו של ימינו.
צ'יצ'ן איצה הייתה מרכז פעילות אזורי חשוב בצפון אזור ארצות השפלה של מקסיקו החל מהתקופה הקדם-קלאסית של דרום אמריקה ועד לראשית התקופה הקדם-קלאסית המוקדמת. באתר יש מגוון סגנונות אדריכליים, המשתייכים לסגנונות "מקסיקניים" שנראו במרכז מקסיקו ולסגנונות של בני הפוק מאיה שנמצאו בצפון ארצות השפלה של מקסיקו.
מידע ארכאולוגי, כגון עדות על שרפה של מספר מבנים ומתחמים חשובים, רומז על כך שצ'יצ'ן איצה נחרבה באופן אלים כנראה כתוצאה מפלישה. בעקבות חורבן צ'יצ'ן איצה, ההגמוניה האזורית ביוקטן עברה למקום שנקרא מאיאפאן.
לפי התאחדות האנתרופולוגים האמריקנית, השרידים של צ'יצ'ן איצה (כגון הפירמידה שבתמונה) הם רכוש פדרלי, והנאמנות על האתר נמצאת בידי המוסד הלאומי להיסטוריה ולאנתרופולוגיה של מקסיקו. אולם הקרקע שעליה נמצאים השרידים היא רכושה הפרטי של משפחת בארבאצ'אנו.
צ'יצן איצה הוא אתר תיירותי המביא מספר רב של תיירים למקסיקו. ביולי 2007 נבחרה פירמידת אל קסטיליו שבאתר לאחד משבעת פלאי עולם החדשים.
הטורף (זיכיון)
הטורף (באנגלית: Predator) הוא זיכיון סרטי קולנוע מסוגת המדע בדיוני-אימה, שהחל בשנת 1987 עם צאת הסרט "הטורף" והוביל ליציאת סרט המשך, סדרת נובלות גרפיות, חוברות קומיקס ומשחקי מחשב. לזיכיון לעיתים משויכים אף שני סרטי "הנוסע השמיני נגד הטורף", שנעשו בשנת 2004 ו-2007. הזיכיון מתמקד במלחמתם של בני אדם (יחידים, ובסרטים מאוחרים יותר כקבוצה) נגד ישות חוצנית מאיימת, שהגיעה לכדור הארץ למטרת ציד בני אדם כתחביב ואיסוף גולגולותיהם. שני סרטים בסדרה, הנקראים סרטי "Alien vs. Predator", הציבו את בני האדם בחזית אחת הן מול "הטורף" והן מול "הנוסע השמיני" וזאת בעקבות נובלה גרפית בעלת אותו שם.
בעוד שני הסרטים הראשונים סווגו כעיקר כסרטי פעולה עם מספר אלמנטים של אימה, בשני סרטי ההמשך ניכרים אלמנטים בולטים יותר של אימה. ביטוי לכך ניתן לראות בעובדה כי הסרט "הנוסע השמיני נגד הטורף 2" סווג בארצות הברית בדירוג R, לצפייה מעל גיל 18.
הטורף (1987)
בסרט הראשון (Predator) צוות כוחות מיוחדים בראשותו של מייג'ור אלן (דאץ') שייפר (ארנולד שוורצנגר) נשלחת לג'ונגלים של גואטמלה על מנת לחלץ בכיר ממשלתי שמסוקו הופל. מה שאינם יודעים הוא שחייזר לוחמני וחסר רחמים אורב להם. בדומה לעלילה ב"הנוסע השמיני", החייזר מחסל את כל אנשי החוליה בזה אחר זה, עד אשר דאץ', יחד עם שבויה של הכוח המיוחד ששמה אנה, מגלים כי ראיית החייזר מבוססת על חום. הם טומנים לו מלכודת מוות ומצליחים להימלט לפני שהטורף מפוצץ את עצמו בהשמדה עצמית סמי גרעינית.
הטורף 2 (1990)
הסרט השני (Predator 2) מתרחש בלוס אנג'לס של שנת 1997. כנופיות של ברוני סמים קולומביאנים וג'מייקנים מנהלות ביניהן מלחמות טרור עירוני כאשר המשטרה מנסה להשליט סדר. בכדור הארץ נוחת החייזר הטורף, שמסתבר כי הוא אחד מני רבים, ובדומה לסרט הראשון, הוא מחסל קורבנות משתי הקבוצות היריבות. העלילה מתמקדת בדמותו של הבלש מייק האריגן (אותה מגלם דני גלובר) אשר מנסה לפענח את פשר הרציחות האקראיות ובסופו של דבר מגלה כי "שחקן" חדש הגיע לעיר. מייק פוגש בחייזר פנים מול פנים ומתעמת עמו בהצלחה בחלליתו.
הנוסע השמיני נגד הטורף (2004)
הסרט השלישי (Alien vs. Predator), שיצא בשנת 2004, הוא קרוס אובר עם הנוסע השמיני. הסרט הוא סרט המשך לסרטי הטורף וסרט פריקוול לסרטי נוסע השמיני. ספינת חלל של גזע הטורפים נוחתת בכדור הארץ ומושכת קבוצת חוקרים בראשותו של צ'ארלס בישופ ויילנד (מגולם על ידי לאנס הנריקסן) אל עבר פירמידה שקבורה בשטח אנטארקטיקה. עד מהרה מגלה החבורה כי המקום הוא שטח אימונים לגזע הטורפים, שמאכלס בתוכו "חדר מזבח" המשמש כחממה לגידול ביצים של הגזע החייזרי הידוע כנוסע השמיני. בסוף הסרט מצליח היצור החייזרי להרוג את אחד הטורפים וכששאר הטורפים לקחו אותו לספינה בקע מגופו היצור החייזרי.
הנוסע השמיני נגד הטורף 2 (2007)
הסרט הרביעי (Alien vs. Predator: Requiem), שיצא בשנת 2007, ממשיך את עלילת קודמו. השלווה מופרת בעיירה שכוחת אל כאשר ספינת הטורפים מתרסקת ביערות, וה"זינומורף" שבוקע מתוך הטורף, גדל במהירות לכדי יצור כלאים שבין הטורף לנוסע השמיני. מספר התושבים בעיירה הולך וקטן, וקבוצת צעירים נאלצת להתגונן מפני הטורף, שמוצא דרך לגדל קבוצה חדשה של יצורים חייזרים. הסרט היה כישלון בקופות ואצל המבקרים שאומרים שהסרט היה "אכזרי ורע מדי". בחלק מהמדינות הסרט לא הוקרן בקולנוע, כולל ישראל.
הטורפים (2010)
סרט נוסף שיצא בשנת 2010, המתמקד במאבק חיילים כנגד מספר "טורפים". הסרט, בהפקת רוברט רודריגז ובבימויו של נמרוד אנטל, מציג יצורים חוץ ארציים מסוכנים נוספים מלבד גזע הטורף. בתחילת הסרט, מוצנחת קבוצה של אנשים לג'ונגל. כשהם מתעוררים הם מגלים שכל אחד מהם הוא לוחם מיומן, אחד מהם היה מהכוחות המיוחדים הרוסיים, אחת הייתה לוחמת מיומנת ישראלית, אחד מהמאפייה הסינית וכן הלאה, פרט לאחד שהציג את עצמו כרופא, ולכן הוא "לא שייך". עם הזמן מתברר שהם על שמורת ציד של הטורפים בכוכב שאינו כדור הארץ. הם נאבקים על הכלבים של הטורפים, ומגלים כי יש שני גזעים של הטורפים, וכי הגזע החזק צד את הגזע החלש יותר, שהוא זה שהוצג בסרטים הקודמים. עם הזמן נהרגים רוב האנשים חוץ מ-3, ואחד מהם הוא הרופא. הרופא והחיילת הישראלית נופלים למלכודת, שם מתברר כי ה"רופא" הוא רוצח שכיר, שמחזיק בידיו רעלים שונים, ואינו רוצה לעזוב את הכוכב כי הוא מרגיש שייך. השניים הנותרים ממלכדים אותו, וכשאחד הטורפים מנסה להפוך אותו, הוא מתפוצץ. הסרט נגמר בכך שרואים עוד חבורה של אנשים מוצנחת לכוכב, ושני השורדים היחידים מחפשים דרך לצאת מהכוכב.
הטורף (2018)
בשנת 2018, יצא הסרט ה-4 בסדרה, הטורף.
טרף (2022)
פריקוול המתרחש במאה ה-18, כשאינדיאנים משבט קומאנצ'י נתקלים לראשונה בבן לגזע הטורפים שהגיע לכדור הארץ במטרה לצוד את החיה החזקה ביותר.
מאפייני הטורף
"הטורף" הוא בעל מבנה גוף דומה לאנושי אך פניו, למרות שגם בהן שתי עיניים ופה, אינן אנושיות כלל ומכוסות רוב הזמן במסיכת מתכת. בנוסף לכך, כפי שניתן לראות בסצנות בהן הוא נפצע, צבע דמו ירוק זוהר. לטורף טכנולוגיה מתקדמת כגון הסוואה אקטיבית, נשקי אנרגיה ונראה שהוא עוטה על גופו מעיין שריון. הטורף אינו רואה בצורה דומה לבני אדם אלא באמצעות הדמאה תרמית ושיטות אחרות. את דמות הטורף עיצב אמן הפעלולים והאיפור - סטן וינסטון, לאחר שארנולד שוורצנגר המליץ עליו בעקבות עיצוביו המכניים לסרט שליחות קטלנית. תפקיד הטורף הוצע לז'אן-קלוד ואן דאם, לצורך השראת המראה הזריז והאתלטי של הישות החייזרית, אולם בסופו של דבר הוחלט להציג את דמותו של הטורף ככבדה ומאיימת, ונבחר קווין פיטר הול (הביגפוט מ"הארי והאנדרסונים").
נבחרת קוסטה ריקה בכדורגל
נבחרת קוסטה ריקה בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של קוסטה ריקה. מנוהלת על ידי פדרציית הכדורגל של קוסטה ריקה.
כינויה של הנבחרת הוא "לוס טיקוס" (בספרדית: Los Ticos). תושבי מרכז אמריקה מכנים את תושבי קוסטה ריקה "Ticos". הכינוי דבק בהם כיוון שבתרבות המקומית נוהגים לסיים מילים רבות בסיומת Tico.
לזכותה של נבחרת קוסטה ריקה חמש הופעות בגביע העולם בכדורגל. הראשונה במונדיאל 1990 בה הפתיעה הנבחרת האלמונית, כשסיימה במקום השני בשלב הבתים, לאחר ניצחונות על נבחרות שוודיה וסקוטלנד והפסד לברזיל. קוסטה ריקה נעצרה בשלב שמינית הגמר לאחר שהפסידה לצ'כוסלובקיה בתוצאה 4:1.
ההופעה השנייה של הנבחרת הייתה במונדיאל 2002. קוסטה ריקה הוגרלה לבית יחד עם נבחרת ברזיל שזכתה בתואר, וטורקיה שסיימה במקום השלישי. קוסטה ריקה ניצחה את סין, סיימה בתיקו עם טורקיה והפסידה לברזיל. היא הפסידה את העלייה לשלב שמינית הגמר לאחר שסיימה את שלב הבתים עם מספר נקודות זהה לזה של טורקיה, אך עם הפרש שערים פחות טוב.
קוסטה ריקה העפילה למונדיאל בפעם השלישית ב-2006. היא הופיעה במשחק הפתיחה בו הפסידה לגרמניה המארחת 2:4. במשחק השני הפסידה נבחרת קוסטה ריקה לנבחרת אקוודור 0:3 ובכך איבדה סיכוי להעפיל לשמינית הגמר.
בהופעתה הרביעית במונדיאל 2014 שובצה נבחרת קוסטה ריקה עם אנגליה, איטליה ואורוגוואי בבית שכונה "בית המוות". לאחר שני מחזורים קוסטה ריקה הבטיחה את מקומה בשמינית הגמר לאחר ניצחונות 3:1 על אורוגוואי ו-1:0 על איטליה. במשחק השלישי סיימה בתיקו 0:0 מול אנגליה והעפילה מהמקום הראשון. בשמינית הגמר פגשה קוסטה ריקה את נבחרת יוון. לאחר 1:1 בתום 120 דקות, קוסטה ריקה ניצחה בבעיטות הכרעה 5:3 והעפילה לרבע הגמר מול נבחרת הולנד. המשחק נגמר בתיקו מאופס ובבעיטות ההכרעה הולנד ניצחה 3:4.
בהופעתה החמישית במונדיאל 2018 קוסטה ריקה הפסידה בשלב הבתים לסרביה וברזיל ובכך איבדה סיכוי להעפיל לשמינית הגמר. במשחקה האחרון סיימה בתיקו 2-2 עם שווייץ.
בהופעתה השישית במונדיאל 2022, קוסטה ריקה פתחה את משחקיה בתבוסה 7-0 לספרד, תוצאה המהווה את הפסדה הגדול ביותר במסגרת המונדיאל ותוצאה זהה לתבוסתה הגדולה בכל הזמנים. בהמשך גברה קוסטה ריקה על יפן 0-1 ואף הייתה קרובה להפתיע את גרמניה ולהעפיל לשמינית הגמר, אולם היא איבדה יתרון 1-2, הפסידה 4-2 וסיימה אחרונה בבית.
ההישג הטוב ביותר של נבחרת קוסטה ריקה בגביע הזהב של CONCACAF היה בשנת 2002, כשסיימה במקום השני, לאחר שהפסידה במשחק הגמר לנבחרת ארצות הברית בתוצאה 2:0. בשנים האחרונות מוזמנת קוסטה ריקה להשתתף בטורניר הקופה אמריקה. עד כה השתתפה הנבחרת חמש פעמים בטורניר, והצליחה להעפיל פעמיים לשלב רבע הגמר.
קוסטה ריקה היא שיאנית הזכיות בקופה סנטרואמריקנה (לשעבר גביע UNCAF לאומות), עם 8 תארים.
סגל הנבחרת
סגל הנבחרת לקראת משחקי מונדיאל 2022
הנתונים מעודכנים ל-9 בנובמבר 2022
שיאי שחקנים
נכון ל-29 במרץ 2023.
איתי לוקץ'
איתי לוקץ' (נולד ב-2 במרץ 1985) הוא זמר, שחקן, קומיקאי ועיתונאי ישראלי, שזכה לפרסום בזכות סאטירות YouTube שונות שהוציא ודמותו הייחודית.
ביוגרפיה
לוקץ' נולד וגדל בצהלה שבתל אביב. הוא החל את דרכו כראפר עצמאי, ובשנת 2004 הצטרף לקולקטיב ההיפ הופ פי.אר. טרופרז, ובו בין היתר היו חברים גם נועה פארן, אורטגה, פלד ואנטון אוסטרובסקי.
בשנת 2006 השתתף באלבומם של הדג נחש, "בעזרת הג'אם", בשיר "להביא את המכה".
בשנת 2008, בעקבות פירוק הפי.אר. טרופרז, הוציא את אלבום הבכורה שלו "לא דובים ולא יער", אותו הפיק מקדדי ג'י, יוצא להקת פרברים רפיוג'יז. את עטיפת האלבום אייר אמן הקומיקס גבריאל בן משה. לשיר "שיר נפלאפי" מהאלבום, הוכן קליפ אנימציה על ידי אסף בילט. האלבום הופץ על ידי חברת היי פייבר הפקות באמצעות היי פידליטי בישראל, וחברת The Orchard ברחבי העולם.
בשנים 2006–2009 השתתף לוקץ' בפרסומות, ובשנת 2008, עם השקת אתר MTV ישראל, קיבל תוכנית אינטרנטית בשם "לוקץ' הולך לאכול", בה הגיש ביקורות מסעדות.
בסוף 2009 פרסם ביוטיוב קליפ פרודיה לשיר "גדלתי כבר בר מצווה". הפרודיה זכתה לכמיליון צפיות ובעקבות הצלחתה החל לוקץ' להוציא קליפים פרודיים נוספים.
ביולי 2011 הוציא אלבום שני בשם "פלטינה" בהפקתו של אורי שוחט. לוקץ' מנה את דה לונלי איילנד, טי-פיין וליל ויין כגורמים שהשפיעו עליו ביצירתו של אלבום זה. בשנת 2011 הוציא את השיר "אצלנו בשכונה".
בשנים 2012–2013 השתתף לוקץ' בסדרת הקומדיה "האוניברסיטה" ששודרה בערוץ HOT Comedy Central. ביוני אותה שנה הוציא קליפ בכיכובו ובכיכובה של ירדן מרחבי ל"שיר השמנה", אשר זכה בשיתופים רבים ופרסום רב, ובנובמבר הוציא קליפ בכיכובו ובכיכוב תומר אופנר עבור שירו "אחותך עושה לי את זה".
ב-28 ביוני 2017 הוציא את השיר "שתה את התה" מתוך האלבום "גל גדות" שיצא באותה שנה. ב-2018 השתתף בתוכנית המציאות "משחקי השף" אך לא עבר את שלב המיון הראשון.
באותה שנה התארח בשיר "תרקדי" של עומרי 69 סגל לצד רון נשר, בומרנג, דנידין, ג'הבי ואקסום.
ב-17 במאי 2018 הוציא שיר על השף אסף גרניט.
באותה שנה הקליט גרסה עברית בשם "בית הפנקייק" ללהיט This Is America. גלגלצ, שהביצוע הוקלט לכבוד המצעד השנתי שלה, ספגה ביקורת על שיתוף הפעולה עם שיר המהווה פרסומת למסעדה.
ביולי 2020 השתתף בסרט של כאן 11, "עלייתו ונפילתו של שם טוב האבי", בתור אסיר נאצי. באותה השנה הוציא יחד עם טל טירנגל אלבום משותף בשם "מיסטר לוקא ודוקטור טל".
בשנת 2021 התארח בשיר של רון נשר "אראלה ממפעל הפיס".
חיים אישיים
בשנת 2019 נישא לזמרת הילה חלואני. במאי 2022 השניים נפרדו.