cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנה סטרשנבאום
ביוגרפיה
היא החלה את הקריירה שלה בגיל ארבע עשרה כשנשרה מבית הספר ונכנסה לתיאטרון הנוער במוסקבה בניהולו של ויאצ'סלב ספסיווצב, שם השתתפה בעיקר בסצנות המוניות כניצבת. בשנת 2004 נכנסה ללימודים במכון GITIS. לאחר פגישה עם ולדימיר נזארוב, סטרשנבאום כיכבה בתפקיד קטן בסרט "גלאי שקר למכירה" (2005). לאחר שמעולם לא סיימה את לימודיה ב-GITIS, בשנת 2006 עזבה סטרשנבאום את המכון והגיעה לעבוד במרכז הדרמה והבימוי בניהולם של אלכסיי קאזאנצב ומיכאיל רושצ'ין.
אנה שיחקה את התפקיד הראשי הראשון שלה בסרטו משנת 2008 של ליאוניד ריבקוב "תגיד ליאו", שזכה באותה שנה בפרס פסטיבל הסרטים הבינלאומי פסיפיק מרידיאן בוולדיווסטוק בקטגוריית "פרס הקהל לסרט הרוסי הטוב ביותר". בקיץ 2010, סטרשנבאום בת ה-21 השתתפה בצילום אירוטי בדהב ונתנה ריאיון למגזין מקסים, שם הושוותה למילה יובוביץ' ונטלי פורטמן. ברם בהמשך, היא התחרטה על הצילום ההוא.
בשנת 2017, אנה לקחה חלק בדיבוב אחת הדמויות במשחק המחשב מבית MOBA, "League of Legends" והפכה לקולה של האלופה אוולין.
חיים אישיים
מאז 2009, אנה סטרשנבאום נשואה לשחקן הרוסי אלכסיי ברדוקוב. לשניים בן - איוואן (שנולד בנובמבר 2011).
העיתונות הרוסית הזכירה גם רומן שהיה לסטרשנבאום עם השחקן ולדימיר יאגליץ', שכמעט הרס את משפחתה. באוגוסט 2017, השחקנית הודיעה על גירושיה מברדוקוב.
היא אחייניתה של השחקנית אירינה סטרשנבאום. אירינה היא בתו של אחיה הגדול של אנה מנישואיהם הקודמים של אביהם.
ג'וליאן ריינד-טאט
ג'וליאן אליסטר ריינד-טאט (באנגלית: Julian Alistair Rhind-Tutt; נולד ב-20 ביולי 1968) הוא שחקן אנגלי. תפקידו הידוע ביותר הוא בדמות ד"ר "מק" מקרטני בסדרת הטלוויזיה הקומית "מחלקה אלטרנטיבית", ששידורי העונה השנייה שלה בערוץ 4 הסתיימו במאי 2006. הוא הופיע במגוון סרטי קולנוע ותוכניות טלוויזיה.
ביוגרפיה
ריינד-טאט נולד בווסט דרייטון שבלונדון, הצעיר במשפחה בת חמישה ילדים. בינו לבין אחיו הגדולים יש פער של עשר שנים. הוא למד בבית הספר ג'ון ליון ברובע הארו שבמידלסקס, שם שיחק בהצגות בהפקת בית הספר. באמצע שנות השמונים של המאה העשרים הופיע בתפקיד הראשי בדמות המלט בהפקה של בית הספר שהוצגה בפסטיבל הפרינג' באדינבורו. אחרי שלמד אנגלית ותיאטרון באוניברסיטת ווריק, נרשם בית הספר למשחק "Central School of Speech and Drama" בלונדון. ב-1992 זכה בפרס "Carleton Hobbs" מטעם "BBC Radio Drama".
קריירה
פריצת הדרך של ריינד-טאט הייתה ב-1994 כשגילם את הדוכס מיורק בסרט הקולנוע "טירופו של המלך ג'ורג'". בהמשך הופיע ברצף של תפקידים קטנים בטלוויזיה ובקולנוע. ב-1999 לוהק לתפקיד גדול יותר בדרמה על מלחמת העולם הראשונה "The Trench" מאת ויליאם בויד לצדם של פול ניקולס ודניאל קרייג.
ריינד-טאט זכה להכרה רחבה יותר כשהחל לככב בסדרה "מחלקה אלטרנטיבית" והופיע בתפקיד המפקח מונטי פיפין בסדרת הפעולה האמריקאית "Keen Eddie". הוא הופיע בווידאו קליפ של השיר "Too Cold" של הראפר רוטס מנובה. ברדיו השתתף ריינד-טאט ביותר מחמישים הפקות.
ב-2008 הופיע ריינד-טאט בדמות המספר בסרט קצר לציון 60 שנה להכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם. ב-2015 שיחק בתפקיד לורד פמברוק בסדרת הטלוויזיה "The Bastard Executioner".
חיים אישיים
ריינד-טאט התחתן עם נטשה זאיץ (Nataša Zajc), מאפרת ומדריכת יוגה סלובנית. לבני הזוג יש בן בשם לוסיין.
איתמר בגליקטר
איתמר בגליקטר (נולד ב-6 באוקטובר 1977) הוא אמן ופסל ישראלי.
ביוגרפיה
איתמר בגליקטר נולד וגדל ברמת השרון. בשנת 2012 התפרסם לאחר שפרסם מודעה בעיתון "הארץ" תחת הכותרת "דרוש מצנט", ובעקבותיה יצר קופות התרמה, שפוזרו בגלריות בתל אביב-יפו תחת השם "אמץ אמן" ובהם הבטחה לתמיכה באמן צעיר. יצירותיו של בגליקטר נמצאות באוספים רבים, ביניהם אוסף מוזיאון ישראל, ירושלים. חי ופועל בהרצליה.
יצירותיו של בגליקטר עוסקות שימוש ביקורתי בהוויה החברתית הישראלית ובשאלות של זיכרון תרבותי קולקטיבי. ביצירותיו הוא עשה שימוש בדיוקנאות של מנהיגים פוליטיים, בכרכי האנציקלופדיה העברית ובדימויים ביוגרפיים.
העימות בין ארצות הברית לאיראן (2019–הווה)
משבר המפרץ הפרסי בשנים 2019–2022, המכונה גם העימות האיראני-אמריקני והמשבר במפרץ הוא התעצמות המתחים הצבאיים בין איראן לארצות הברית באזור המפרץ הפרסי.
ממשל טראמפ
מספר אוניות סוחר במפרץ הפרסי נפגעו בשתי תקריות בחודשים מאי ויוני 2019. מדינות המערב האשימו את איראן, ואילו איראן הכחישה את המעורבות. ביוני 2019 הפילה איראן כלי טיס בלתי מאויש אמריקאי RQ-4A שטס מעל המים האיראניים, מה שהגביר את המתיחות. באותו חודש נתפסה מכלית נפט איראנית על ידי הממלכה המאוחדת במצר גיברלטר בטענה שהיא מעבירה נפט לסוריה, בניגוד לסנקציות של האיחוד האירופי. בהמשך תפסה איראן מכלית נפט בריטית במפרץ הפרסי. איראן והממלכה המאוחדת שחררו מאוחר יותר את המכליות. בינתיים, ארצות הברית הקימה את המבנה לביטחון ימי בין־לאומי (IMSC), שנועד להגדיל את "המעקב והביטחון הכללי בדרכי מים מרכזיות במזרח התיכון", כך לדברי סגן מזכיר ההגנה האמריקני, מייקל מלרוי.
המשבר הסלים בסוף 2019 ובתחילת 2020, כשמיליציות השיעה העיראקיות בארגון אל-חשד א-שעבי בעיראק הרגו קבלן אמריקני בהתקפה על בסיס עיראקי שאירח כוח אדם אמריקני ותקפו את שגרירות ארצות הברית בבגדאד – דבר שהניע את צבא ארצות הברית לפרוס מאות כוחות חדשים במזרח התיכון, ולהודיע שהוא יכוון באופן תקדימי כנגד "שליחיה" של איראן בעיראק. כעבור כמה ימים הרגה ארצות הברית בתקיפה אווירית את קאסם סולימאני, מפקד כוח קודס של משמרות המהפכה, ואת אבו מהדי אל-מוהנדס, מפקד מיליציה עיראקית. כתוצאה מכך התחייב המנהיג העליון של איראן עלי ח'אמנאי לנקום בכוחות האמריקאים. ארצות הברית פרסה כמעט 4,000 חיילים בתגובה למתיחות, וישראל העלתה את רמת הכוננות שלה. ב־5 בינואר 2020, איראן הכריזה על ביטול התחייבויותיה בעסקת הגרעין ועל העשרת אורניום ללא הגבלה והפרלמנט העיראקי קיבל החלטה לגירוש כל הכוחות הזרים משטחה.
ארצות הברית ואיראן כמעט נכנסו לסכסוך גלוי ב־8 בינואר 2020, כאשר משמרות המהפכה ירו טילי קרקע-קרקע נגד שני בסיסים צבאיים עיראקיים ששיכנו חיילים אמריקאים, כנקמה על הריגתו של סולימאני, עימות נדיר ישיר בין איראן לארצות הברית, שהיה האירוע הכי קרוב לסף של מלחמה בין שתי המדינות מזה עשורים. לאחר שאישר שלא היו נפגעים במתקפה, צמצם ממשל טראמפ את המתחים, בכך ששלל תגובה צבאית ישירה אך הודיע על סנקציות חדשות.
ב-11 בינואר 2020 הודתה איראן שמטוס נוסעים אוקראיני, שהתרסק שלושה ימים קודם לכן, זמן קצר לאחר שהמריא מטהראן, הופל בטיל קרקע-אוויר איראני שנורה בטעות מחמת המתיחות שגרם העימות.
ב-9 בפברואר 2020, במהלך סיורים ימיים שגרתיים, כוחות ארצות הברית אסרו ותפסו משלוח נשק מתוצרת איראן על גבי דאווה בים הערבי, שכביכול היה בדרך לספק למורדים החות'ים בתימן. על פי ארצות הברית, המשלוח כלל 358 רכיבי נשק, כולל 150 טילים נגד טנקים של דחלאוויה, שלושה סמ"קים מתוצרת איראן, היקפי נשק הדמיה תרמית ורכיבים נוספים לכלי טיס או שטח בלתי מאוישים, כגון סירות פצצה ונשק מל"טים. ב-10 בפברואר אישר הפנטגון כי יותר ממאה אנשי שירות אמריקאים נפצעו מהתקפות הטילים הבליסטיים של המיליציות האיראניות בעיראק, כאשר 109 אנשים אובחנו עם פגיעות מוח טראומטיות.
ב-11 במרץ, יום הולדתו של קאסם סולימאני, תקפו 15 רקטות קטיושה את מחנה טאג'י בעיראק, והרגו שני חיילים אמריקאים וחייל בריטי אחד מחיל הרפואה של הצבא המלכותי. הפיגוע הותיר 12 חיילים, קבלנים ואנשי קואליציה אמריקאים נוספים (כולל חייל פולני) פצועים, חמישה באורח אנוש. ב-13 במרץ לאחר חצות, לאחר פעולת תגמול קודמת, ארצות הברית השיקה תקיפות אוויריות נגד גדודי חזבאללה בכרבלא ובבאבל ליד שדה התעופה הבינלאומי קרבאלה; לפי הדיווחים, התקיפות הרגו לפחות שלושה חיילים עיראקים, שני שוטרים ואזרח אחד. 11 חיילים עיראקים נפצעו וכן חמישה לוחמי אל-חשד א-שעבי. ב-14 במרץ, לפני השעה 11:00 בבוקר, תקפה רקטה נוספת במחנה טאג'י; יותר מ-24 רקטות בקוטר 107 מ"מ פגעו במתחם הקואליציה ובמתקן ההגנה האווירי העיראקי שם, ופצעו שלושה חיילי קואליציה ושני חיילים עיראקיים. כוחות עיראק מצאו לאחר מכן שבעה משגרי רקטות קטיושה עם 25 רקטות חמושות אך לא שוגרו בקרבת מקום.
ממשל ביידן
ב-15 בפברואר 2021. במהלך מתקפה על הכוחות האמריקאים בארביל נורו רקטות רבות לעבר כורדיסטן העיראקית. התקיפה החלה באזור 21:30 (שעון מקומי), אז נורו כ-14 רקטות מאזור דרום ארביל לעבר הבסיס של כוח המשימה המשותף המשולב - מבצע נחישות טבועה שנמצא בסמוך לנמל התעופה הבינלאומי של ארביל, רקטות אחרות שנורו נפלו באזורי מגורים ובסמוך למתקנים אזרחיים. כ-2 בני אדם נהרגו בתקיפה וכ-13 נוספים נפצעו. בעקבות התקיפה הודיעה נאט"ו כי היא תגדיל את כוחותיה בעיראק מ-500 ל-4,000 אנשים.
שבוע לאחר מכן, ב־25 בפברואר, התקיפו אווירית הכוחות האמריקאים מספר אתרים ששימשו מיליציות פרו-איראניות במזרח סוריה וזאת בתגובה למתקפת הטילים בארביל. למעשה, תקיפה זו הייתה המבצע הצבאי הראשון הפומבי שבוצע תחת ממשלו של נשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן שנכנס לתפקידו כחודש לפני האירוע. קצת יותר משבוע לאחר התקיפה דווח בוול סטריט ג'ורנל כי הייתה אמורה להתבצע תקיפה ביעד נוסף, אך זו בוטלה בהוראת הנשיא ביידן לאחר שאישה ומספר ילדים נראו בחצר של אחד האתרים.
ביוני 2021 פורסם כי ארצות הברית וישראל קיימו סדרת שיחות ביטחוניות על שיתוף פעולה נגד הפעלת ויצירת מזל"טים, טילי שיוט והטילים המדויקים אותם מעבירה איראן למיליציות שיעיות ולארגוני טרור באזור סוריה ועיראק.
עוד באותו החודש הודיעה מחלקת ההגנה האמריקאית כי הצבא האמריקאי תקף אווירית מתקנים מבצעיים ומתקני אחסון נשק מיליציה פרו-איראנית בגבול איראק-סוריה. זאת, בתגובה לתקיפות שבוצעו על ידי כלי טיס בלתי מאוישים של מיליציה פרו-איראנית נגד כוחות אמריקנים ומתקנים של ארצות הברית בעיראק. על פי דיווחים בכלי תקשורת ערביים מהאזור, כי 5 פעילי מיליציות נהרגו בתקיפה.
עונת 2000/2001 ביורוליג
עונת 2000/2001 ביורוליג הייתה חלק של העונה ה-44 של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל, והתחרות הראשונה בשם "היורוליג" המוכר כיום ובנוסף הראשונה שאורגנה על ידי חברת יורוליג בסקטבול.
המשחק הראשון התקיים ב-16 באוקטובר 2000 ותחרות הסתיימה ב-10 במאי 2001. בתחרות השתתפו 24 קבוצות.
העונה הסתיימה בניצחון של קינדר בולוניה, זה היה התואר האירופי השני בתולדות המועדון.
דיאן טומשביץ' (סרביה) מבודוצ'נוסט פודגוריצה נבחר לכדורסלן המצטיין של העונה.
פיצול בכדורסל אירופאי
פיב"א אירופה החלה לארגן תחרות כדורסל כלל אירופאית לקבוצות בשנת 1958.
בשנת 2000 הוקמה חברה חדשה בשם יורוליג בסקטבול שהחלה לארגן תחרות קבוצות אירופאיות בכדורסל. התברר שפיב"א לא רשמה זכויות על השם "יורוליג" ולכן החברה החדשה החלה לארגן תחרות תחת שם זה. הדבר הביא לכך שבעונת 2000/2001 התקיימו שתי תחרויות לקבוצות הבכירות בכדורסל - סופרוליג שאורגנה על ידי פיב"א ו"יורוליג" שנוהלה על ידי החברה החדשה. הקבוצות הבכירות התפצלו בין התחרויות.
בעונת 2001/2002 פיב"א וחברת יורוליג בסקטבול הגיעו להסכמה והפיצול בוטל.
מתכונת התחרות
בתחילת התחרות התקיימו המשחקים בבתים המוקדמים. לאחר מכך, 16 קבוצות עלו לשמינית הגמר ורביעית הגמר בהם נערכו משחקים עד ל-2 ניצחונות בשמינית הגמר ועד-3 ניצחנות ברבע הגמר. גם משחקי חצי הגמר התקיימו עד 3 ניצחונות.
משחקי הגמר נערכו ב-17 באפריל - 10 במאי, כאשר המשחק הראשון נערך בבולוניה.
ישראל בתחרות
הפועל ירושלים הייתה נציגת ישראל בתחרות. היא שיחקה בבית ג' וסיימה אותו במקום החמישי. בעקבות כך, הקבוצה לא התקדמה לשלבים המתקדמים.
יחסי איחוד האמירויות הערביות–צרפת
יחסי איחוד האמירויות הערביות–צרפת (בערבית: العلاقات الإماراتية الفرنسية, בצרפתית: Relations entre les Émirats arabes unis et la France) הם היחסים בין איחוד האמירויות הערביות ובין הרפובליקה הצרפתית אשר מבוססים בעיקר על מסחר בין השתיים. איחוד האמירויות הערביות וצרפת חתמו על ברית הגנה, צרפת היא ספקית הנשק השנייה בגודלה לאיחוד האמירויות הערביות, אחרי ארצות הברית.
בשנת 2008 נוספו פריטים למוזיאון הלובר בפריז בנושא ההיסטוריה של איחוד האמירויות הערביות
איי טואמוטו
איי טואמוטו (בטואמוטית: Tuamotus , בצרפתית: Îles Tuamotu) הם ארכיפלג איים, הגדול מבין שישה ארכיפלגים המרכיבים את פולינזיה הצרפתית, קולקטיב מעבר לים של צרפת במרכז האוקיינוס השקט הדרומי.
היסטוריה
האיים היו מיושבים ככל הנראה לפחות משנת 700 לספירה. המבקר האירופי הראשון באיים היה פרדיננד מגלן בשנת 1521 ובעקבותיו באו אחרים. מיסיונרים הגיעו לאיים בתחילת המאה ה-19. סוחרים הביאו מהאיים לאירופה פנינים שנשלו מהים. ב-1880 כפתה צרפת על שליט האיים המלך פומארה החמישי מטהיטי לוותר על כסאו ותבעה את האיים כטריטוריה שלה במסגרת כלל אי פולינזיה הצרפתית.
האיים זכו לפרסום ב-1947 כאשר הרפסודה קון-טיקי שבנה הנורווגי תור היירדאל והפליגה מפרו שבאמריקה הדרומית והגיעה אל האי רארויה שבארכיפלג. בהמשך התפרסמו האיים בשל הניסויים הגרעיניים שערכה צרפת באיים המבודדים מורורואה ופנגטאופה שבדרומו של הארכיפלג, בין השנים 1966-1996.
איי טואמוטו ביחד עם איי גמבייה מהווים את מחוז טואמוטו-גמבייה, אחד מחמשת המחוזות המנהליים של פולינזיה הצרפתית. מחוז זה מחולק ל-16 נפות. איי טואמוטו השונים משתייכים לשני מחוזות בחירה במסגרת הבחירות לאספת פולינזיה הדרומית, הפרלמנט של הקולקטיב.
אוכלוסייה
בשנת 2017 התגוררו באיים כ-15,300 נפש. כ-700 תושבים מתגוררים ברדיוס של 400 קילומטר מהאיים מורורואה ופנגטאופה, שבהם נערכו ניסויים גרעיניים.
רוב התושבים דוברים את השפה הטואמוטית, ומקצתם דוברים את השפה המרקיזית. גם צרפתית משמשת באיים כבכל איי פולינזיה הצרפתית.
גאוגרפיה
איי טואמוטו ממוקמים במרכז שטחה של פולינזיה הצרפתית. הם משתרעים בשרשרת מצפון-מערב לדרום-מזרח על פני שטח ים השקול לשטחה של מערב אירופה. הארכיפלג כולל כ-3,100 איים, איונים ואטולים, מהם 78 איים ואטולים גדולים יחסית. שטח האיים הוא 850 קילומטר רבוע. האיים החשובים הם רנגירואה (האטול הגדול ביותר בקבוצה), אנאה, פאקארבה, האו ומאקמו.
באיי טואמוטו מצויות שמונה קבוצות איים:
גאולוגיה
איי טואמוטו הם "איים נמוכים", שנוצרו מחול שנערם על גבי שוניות אלמוגים. האי מקטאה שבארכיפלג הוא אחד משלושת סלעי הזרחה הגדולים שבאוקיינוס השקט. אטול טאיארו הוא דוגמה נדירה לשונית אלמוגים שבה לגונה הסגורה מכל צידיה. ב-1977 הוכרז האטול כשמורה ביוספרית של אונסק"ו.
אקלים
אקלים האיים הוא טרופי וחם. הטמפרטורה בהם במשך רוב ימי השנה היא 26 מעלות צלזיוס. אין בהם מקורות מים כנחלים ואגמים, ועל כן המקור היחיד למי שתייה הוא אגירת מי גשם. ממוצע המשקעים השנתי באיים הוא כ-1,400 מילימטר. הגשם יורד בעצמה אחידה ברוב חודשי השנה, אך הוא מועט יותר בחודשים ספטמבר ונובמבר.
חי וצומח
שוניות האלמוגים באיים הן בית למגוון של בעלי חיים מימיים. באיים יש גם 57 מינים של ציפורים (שמהם עשרה הם אנדמיים לאיים), וכן חרקים ולטאות.
הקרקע החולית באיים איננה מאפשרת קיום של צמחייה מגוונת. באיים נפוץ דקל אגוז הקוקוס, שהוא בסיס לתעשיית הקופרה באיים. במספר איים מגדלים וניל. כמו כן גדלים באיים יאם, טארו (Taro), עץ הלחם ופירות טרופיים שונים. עלי צמח הפדנאנוס (Pandanus) משמשים לקליעת גגות ומזרנים.
כלכלה
החקלאות באיי טואמוטו מיועדת לסיפוק צורכי יושביהם. מקור ההכנסה הגדול ביותר לאיים הוא גידול פנינים שחורות וקופרה. ההכנסות מתיירות הן מעטות בהשוואה להכנסות ממנה המתקבלות בארכיפלג איי החברה השכן. תשתית תיירות קיימת באטולים רנגירואה ומאהיני לשימושם של צוללי נופש.
אימרה קנר
אימרה קנר (בהונגרית: Kner Imre גיומנדרד, 3 בפברואר 1890 – מאוטהאוזן, 12 במאי 1944 בערך) היה טיפוגרף, מדפיס, אמן עיצוב ספרים יהודי-הונגרי, בנו של איזידור קנר. אישיות משכילה ורחבת אופקים מהבולטים בהוצאה לאור ובדפוס הונגרי שנרצח בשואה. הוא היה מחברי חוג יום ראשון בהונגריה.
ביוגרפיה
בנם הבכור במשפחה היהודית של איזידור קנר וקורנליה נטר. הוא סיים את שתי הכיתות הראשונות של בית הספר התיכון בגימנסיה הרפורמית במזטור, ואז המשיך את לימודיו בעיר ארד. בשנת 1902 הפך לחניך בבית הדפוס של אביו בדיומה. משנת 1904, במשך שנה אחת, למד בבית הספר מאזר לאמנות הספרות וטיפוגרפיה בלייפציג, שם רכש ידע טכני מועיל ואת הטעם ששלט אז, האר-נובו הדומיננטי. בשנת 1906 קיבל על עצמו את עיצוב הכריכה של הקטלוג בשם "גיליונות מעופפים" - דוגמאות של הזמנות לנשף עבור בית הדפוס של אביו. ב 1907 הפך למנהל הטכני של דפוס קנר בדיומה. בשנת 1914 ערך טיול במערב אירופה, וחזר עם הרצח של יורש העצר פרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה. במחצית הראשונה של שנת 1915 היה חייל בבקשצ'בה, שם התיידד עם העיתונאי ומתרגם פאל ארניושי.
בשנת 1917 נשא לאישה את אטל קולקה בבודפשט. בשנת 1918, במהפיכת החרציות הוא היה מזכיר המועצה הלאומית בדיומה. לאחר מלחמת העולם הראשונה יצר קנר עם לאיוש קוזמה, אדריכל וגרפיקאי, ועם ההיסטוריון הספרותי ג'רג' קיראי אמנות ספר הונגרית חדשה באמצעות החייאת סגנונות היסטוריים שונים, חידוש הבארוק העממי ובעיקר יישום טיפוגרפיה נאו-קלאסית. בתו ז'וז'ה נולדה בשנת 1921, ובשנת 1923 בנו של מיהאי. בשנת 1925 עבר לגור לבית ברחוב קושוט שלאיוש קוזמה תכנן, שכיום מאכלס את מוזיאון קנר. הוא היה דמות מובילה וחבר במוסדות וחברות רבות. לדוגמה, סגן נשיא התאחדות אמני הספרים והפרסום ההונגרים, וחבר ועדת התערוכות ההונגרית של תערוכת הספרים הבינלאומית הראשונה (של רשות השידור) בלייפציג. הוא התפטר מתפקידיו לאחר אישור החוק היהודי הראשון בשנת 1938.
במסיבת העיתונאים של קונגרס הדפוס בגטבורג בשנת 1923, הוא דורג בין מיטב הטיפוגרפים בעולם וקיבל פרס מפואר ביריד העולמי בשנת 1937 בפריז. ההתכתבויות שלו עם רבים מציירות תמונה על חייו ועבודתו.
קנר נכלא בראשית ימי הכיבוש הגרמני בשנת 1944. נלקח לכלא בודפשט ומשם נשלח לבסוף לשארוואר במערב הונגריה, קרוב לגבול אוסטריה ונמסר לידי הגרמנים. בצעדה למחנה מאוטהאוזן או כבר במחנה עצמו הוא פיגר בצעדה והשומרים הוציאו אותו להורג במקום.
עידן הארט נובו
עקבות ידו של אימרה קנר על מוצרי בית הדפוס קנר מתחילות להופיע באמת בסביבות 1907-1906. אחרי שחזר מלייפציג בנה בניין חדש שהתאים לבית הדפוס שהוא צייד במכונות מודרניות. הספרים כבר עוצבו שם על פי תנאי ההפקה המודרניים. הוא אמר כי טיפוגרף טוב יכול להכין ספר טוב אפילו רק מאותיות. עם זאת עבודותיו אינן מאופיינות בעיטור מופרז. בשנות העשרה של המאה העשרים אימרה קנר הכין עמודי שער רבים לספרים. כזה הוא עמוד השער של הכרך של המשורר ההונגרי-יהודי בלה באלאז'.
עידן הבארוק
חשוב להדגיש את לאיוש קוזמה, שהיה מחברם של רבים מעיטורי הספרים וכיסוי האומנות של קנר. בין היתר, הוא מילא תפקיד חשוב בשלב הבארוק של אמנות הספרים קנר-קוזמה. הניסוי הטיפוגרפי של שנות העשרים נועד ליצור מחדש את הספר ההונגרי היפהפה. בעזרת קוזמה, הספרים שהודפסו באותה תקופה עוטרו בחיתוכי עץ ובקישוטי ספרים בסגנון הבארוק. בשלב זה בוצעו עבודות רבות ושיתופיות. לא למען הקישוט פנו קנר וקוזמה לתקופת הבארוק. בסגנון זה נמצאה אומנות של תרגום טקסטים פונקציונלי, משמעותי, אקספרסיבי, שלפי דעתם היה צריך להתחיל מהֶלֶך המחשבה, מהדגשים ומהמבנה הלוגי של הטקסט. בין העבודות החשובות הראשונות של התקופה היו סדרת "שלוש החוברות הזעירות" שהושלמו בשנת 1920, וכן האלמנך, בשם ה"מונומנטה ליטרארום" (Monumenta Literarum) או "קלאסיקאים של קנר" שעטיפתו תוכננה על ידי לאיוש קוזמה האדריכל וגרפיקאי.
ז'אק-ניקולא בלין
ז'אק-ניקולא בלין (בצרפתית: Jacques Nicolas Bellin; 1703 – 21 במרץ 1772) היה הידרוגרף וגאוגרף צרפתי.
בלין נולד בפריז. הוא היה הידרוגרף (קרטוגרף של מפות ימיות) בשירות ההידרוגפי של צרפת ("Dépot des Cartes et Plans de la Marine", מילולית "משרד המפות והתוכניות של הימייה"), עמית ב"אקדמיה הימית" (Académie de Marine) ובחברה המלכותית של לונדון, וחבר בחבורה האינטלקטואלית המכונה "הפילוסופים" (philosophes). במהלך קריירה בת 50 שנים הוא הכין מספר רב של מפות לפי דרישה ממשרד הימייה (Ministère de la Marine). המפות שהכין של קנדה והטריטוריות הצרפתיות באמריקה הצפונית (צרפת החדשה, אקדיה, לואיזיאנה) היו בעלות ערך במיוחד. הוא מת בוורסאי.
פעילותו כשרטט מפות
ב-1721, בגיל 18, הוא מונה להידרוגרף (הקרטוגרף הראשי) של הצי הצרפתי. באוגוסט 1741 הוא מונה לתפקיד "מהנדס הימייה של משרד המפות והתוכניות של הימייה" (Ingénieur de la Marine of the Depot des cartes et plans de la Marine) ושימש בתפקיד עד מותו ב-1772, והוכרז כהידרוגרף הרשמי של מלך צרפת.
בתקופה בה פעל הכין המשרד מספר רב של תרשימים ומפות, בהם תרשים של חופי הים של צרפת בפורמט גדול של פוליו, ה-"Neptune Francois" שהתפרסם ב-1753. הוא הכין גם כמה אטלסים של האוקיינוסים והימים של העולם, ה-"Atlas Maritime" (אטלס ימי) וה-"Hydrographie Francaise" (הידרוגרפיה צרפתית) שהתפרסם ב-1756. מפות אלו זכו לתהילה וכבוד בכל רחבי אירופה והודפסו שוב ושוב במהלך המאה ה-18, ואפילו במאה שבאה אחריה.
בלין גם פרסם מפות בפורמט קטן יותר כדוגמת ה-"Petit Atlas Maritime" (אטלס ימי זעיר) שהתפרסם ב-1764 בחמישה כרכים שכללו 580 תרשימים מפורטים בקפידה. בלין הציב רף גבוה מאוד של ביצוע ודיוק שהקנה לצרפת תפקיד מוביל בקרטוגרפיה ובגאוגרפיה של אירופה. רבות ממפותיו הועתקו על ידי שרטטי-המפות האחרים של אירופה. הוא גם כתב כמה ספרי גאוגרפיה וספר הדרכה ללימוד גאוגרפיה (Nouvelle méthode pour apprendre la géographie) שיצא לאור ב-1769. הוא גם אייר ספרים של מחברים אחרים דוגמת "מסעות ברחבי העולם" (Voyage autour du monde) ספרו של מגלה הארצות והאדמירל הצרפתי לואי אנטואן דה בוגנוויל שיצא לאור ב-1771.
חברות בקבוצת הפילוסופים
בלין היה אחד מהאנציקלופדיסטים, קבוצה של אינטלקטואלים צרפתיים בני המאה ה-18 שחיברו את האנציקלופדיה הגדולה בעריכת דני דידרו וז'אן לה רון ד'אלמבר. בלין תרם 994 ערכים בתחום הספנות והימייה.
האנציקלופדיסטים היו חלק מחבורה הקרויה "philosophes" (הפילוסופים) שבין חבריה היו המוחות הגדולים של עידן הנאורות, לדוגמה, מונטסקייה, וולטר, ז'אן-ז'אק רוסו והברון ד'אולבאק.
מספריו
בין הספרים שהוציא לאור בחייו כלולים:
כונדריט
כונדריט הוא מטאוריט סלעי (לא מתכתי), שהרכבו או מבנו לא שונה עקב התכה או בידול פלנטרי של גוף הראשוני שממנו נוצר. הוא נוצר כאשר סוגים שונים של גרגרי אבק קטנים שהיו קיימים במערכת השמש המוקדמת הצטברו ליצירת אסטרואידים פרימיטיביים. הכונדריטים הם סוג המטאוריט הנפוץ ביותר שנמצא על פני כדור הארץ. הערכה שהוא מייצגים בין 85.7% ל-86.2% מכלל המטאוריטים המגיעים לכדור הארץ.
חשיבות מחקר הכונדריטים
מחקר הכונדריטים מספק רמזים חשובים להבנת מבנה הענן הראשוני והגיל של מערכת השמש. קיימת בהם סינתזה של תרכובות אורגניות, שהן מקור החיים בכדור הארץ והם מכילים גם מים. אחד המאפיינים שלהם הוא נוכחות של כונדרולות, שהם גרגרים עגולים הנוצרים על ידי מינרלים מוכרים. הכונדרולות המהוות, בדרך כלל, בין 20% ל-80% מנפח הכונדיט. ניתן להבדיל בין כונדריטים לבין מטאוריטים מברזל לפי תכולת הברזל והניקל הנמוכים שלהם. לאחרונה זוהו מטאוריטים אחרים לא-מתכתיים, אכונדריטים, שנוצרו מאוחר יותר.
סנונית (סירה)
סנונית היא סירה מהירה מתוצרת חברת ברטראם מארצות הברית, ששימשה את שייטת 13 של חיל הים הישראלי החל מסוף שנות ה-60 של המאה ה-20.
בשנת 1973 פותחה בשייטת 13 סירת נפץ שכונתה "פצחן", על בסיס גוף "סנונית", ונשאה 270 ק"ג חנ"ם. מפעיל הסירה השיט אותה לעבר מטרתה, וקפץ ממנה זמן קצר לפני פגיעתה במטרה.
פול מיטשל
פול מיטשל השלישי (באנגלית: Paul Mitchell III; 14 בנובמבר 1956 – 15 באוגוסט 2021) היה פוליטיקאי ואיש עסקים אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס העשירי של מדינת מישיגן בשנים 2021-2017. מיטשל, שהיה חבר המפלגה הרפובליקנית ובהמשך עצמאי, סיים את כהונתו בינואר 2021 לאחר שהודיע ביולי 2019 כי אין בכוונתו להתמודד בבחירות 2020.
ביוגרפיה
בבחירות 2014 בארצות הברית התמודד מיטשל לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של מישיגן, אך הפסיד בבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הרפובליקנית לג'ון מולנאר.
ב-2015 עבר מיטשל להתגורר בתחומי מחוז הקונגרס העשירי של מישיגן במטרה להתמודד לבית הנבחרים מטעם אותו המחוז לקראת בחירות 2016, בעקבות החלטתה של חברת בית הנבחרים קנדיס מילר שלא להתמודד לבחירה מחדש. הוא זכה בבחירות המקדימות וגבר על יריביו פיל פבלוב ואלן סנבורן. ביום הבחירות הכלליות גבר על יריבו מהמפלגה הדמוקרטית פרנק אקביטי ונבחר אל הקונגרס ה-115 של ארצות הברית. מיטשל הושבע לתפקידו בראשית ינואר 2017. הוא חבר בוועדת המחקר הרפובליקנית, והצביע בעד "חוק הבריאות האמריקאי" שיזמו הרפובליקנים בקונגרס במטרה להחליף את חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה.
בסמוך להודעת פרישתו מהקונגרס, זמן קצר לאחר שנשיא ארצות הברית דונלד טראמפ פרסם רשומה ברשת החברתית "טוויטר" ב-14 ביולי בו קרא לחברות הקונגרס אילהאן עומאר, רשידה טליב, אייאנה פרסלי ואלכסנדריה אוקסיו-קורטז (הידועות כחברות הסקווד) לשוב לארץ מקורן, התקשר מיטשל למנהיג הרפובליקנים בבית הנבחרים קווין מקארתי וביקש ממנו לדרוש מהנשיא לחדול משימוש ברטוריקה שכזו. ביולי 2019 הודיע ​​מיטשל כי לא יתמודד לתקופת כהונה שלישית בבית הנבחרים, בנימוק כי מאס ב"רטוריקה ועוקצנות" של וושינגטון הבירה בשל רצונו לבלות זמן רב יותר עם משפחתו. במקומו נבחרה אל בית הנבחרים ליסה מקליין.
ב-15 בדצמבר 2020, פחות מחודש ימים לתום כהונתו, הכריז מיטשל על עזיבתו את המפלגה הרפובליקנית בשל חילוקי הדעות שלו עם הנשיא דונלד טראמפ ומאמצי הנשיא לערער על תוצאות הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020. מיטשל הודיע גם כי יבקש ממזכיר בית הנבחרים לשנות את השתייכותו הפוליטית מ"רפובליקני" ל"עצמאי".
נפטר ב-15 באוגוסט 2021 לאחר מאבק במחלת הסרטן.
פרנקה דיטש
פרנקה דִיטש (בגרמנית: Franka Dietzsch; נולדה ב-22 בינואר 1968) היא אתלטית גרמניה, היא 3 פעמים אלופת העולם (סביליה 1999, הלסינקי 2005 ואוסקה 2007), אלופת אירופה (בודפשט 1998) ו-10 פעמים אלופת גרמניה בזריקת דיסקוס.
ביוגרפיה
דיישט נולדה בוולגסט, מקלנבורג-מערב פומרניה.
1986
באליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה באתונה, יוון בשנת 1986 זכתה דיטש במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 60.26 מטר
1992
באולימפיאדת ברצלונה (1992) סיימה דיטש במקום 12 בזריקת דיסקוס בתוצאה של 60.24 מטר. בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 63.60 מטר.
1995
באליפות העולם שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995 סיימה דיטש במקום שביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 61.28 מטר.
1996
באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיימה דיטש במקום 4 בזריקת דיסקוס בתוצאה של 65.48 מטר, 16 ס"מ ממדליית ארד.
1997
באליפות העולם שנערכה באתונה בשנת 1997 פסלה דיטש את כל שלושת הניסיונות שלה כבר בשלב המוקדמות.
אלופת אירופה
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1998 זכתה דיטש במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 67.49 מטר, לפני נטליה סדובה מרוסיה (66.94 מטר) וניקולטה גרסו מרומניה (65.94 מטר).
אלופת עולם
באליפות העולם שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1999 זכתה דיטש במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 68.14 מטר, לפני אנסטסיה קלסידו מיוון (66.05 מטר) וניקולטה גרסו (65.35 מטר).
2000
באולימפיאדת סידני (2000) סיימה דיטש במקום 6 בזריקת דיסקוס בתוצאה של 63.18 מטר.
2001
באליפות העולם שנערכה באדמונטון, קנדה בשנת 2001 סיימה דיטש במקום רביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 65.38 מטר, 12 ס"מ ממדליית ארד ולא הצליחה להגן על תוארה.
2003
באליפות העולם שנערכה בפריז, צרפת בשנת 2003 סיימה דיטש במקום 13 בזריקת דיסקוס בתוצאה של 59.77 מטר.
2004
באולימפיאדת אתונה (2004) סיימה דיטש במקום 26 בזריקת דיסקוס בתוצאה של 58.12 מטר.
2005
באליפות העולם שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 זכתה דיטש במדליית זהב בפעם השנייה בזריקת דיסקוס בתוצאה של 66.56 מטר, לפני נטליה סדובה] (64.33 מטר) וורה פוספיסיולובה-סצ'לובה מצ'כיה (63.19 מטר).
2006
באליפות אירופה שנערכה בגטבורג בשנת 2006 זכתה דיטש במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 64.35 מטר, אחרי דאריה פישצ'לניקובה מרוסיה (65.55 מטר) ולפני ניקולטה גרסו (63.58 מטר).
2007
באליפות העולם שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 זכתה דיטש בגיל 39, במדליית זהב בפעם השלישית והשנייה ברציפות בזריקת דיסקוס בתוצאה של 66.61 מטר, לפני יארליס באריוס מקובה (63.90 מטר) וניקולטה גראסו (63.40 מטר).
סופיאן עלכוש
סופיאן עלכוש (בערבית: سفيان علكوش, בתעתיק מדויק: ספיאן עלכוש; נולד ב-29 ביולי 1998 בנים שבצרפת) הוא כדורגלן מרוקאי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת מץ מהליגה הצרפתית השנייה ובנבחרת מרוקו.
קריירת מועדונים
עלכוש גדל במחלקת הנוער של נים. הוא ערך 115 הופעות ליגה במדי המועדון במסגרת ליגת העל הצרפתית וליגת המשנה הצרפתית, בהן הבקיע שער אחד.
ב-21 ביולי 2021 חתם על חוזה לארבע עונות במץ מליגת העל הצרפתית. ב-15 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-0 לנאנט במסגרת המחזור השני בליגה לעונת 2021/2022.
ב-15 בפברואר 2022 הושאל עלכוש ללוזאן מליגת העל השווייצרית עד לתום עונת. ב-27 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-1 ללוצרן במסגרת המחזור ה-23 בליגה. בסך הכל ערך 11 הופעות ליגה במדי המועדון במהלך תקופת ההשאלה.
קריירה בינלאומית
ב-12 בנובמבר 2021 ערך עלכוש את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מרוקו, בניצחון 3-0 על נבחרת סודאן במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022. הוא היה חלק מסגל נבחרת מרוקו בטורניר גביע אפריקה לאומות 2021 בשנת 2022, אך לא שיחק בטורניר.
פורט רוס (סרט)
פורט רוס או פורט רוס: בחיפוש אחר הרפתקאות (ברוסית: «Форт Росс: В по́исках приключе́ний») הוא סרט עלילתי רוסי משנת 2014 בבימויו של יורי מורוז, המבוסס על הרומן "פורט רוס" מאת דמיטרי פולטייב. בכורת הסרט התקיימה ב-11 ביוני 2014 (ערב יום רוסיה) בבית הקולנוע המוסקבאי "אוקטובר".
עלילה
לנייד של כתב הטלוויזיה המפורסם והאינטלקטואל דמיטרי, מותקנת אפליקציית מסע בזמן. דמיטרי מונחה על ידי העורך הראשי לצלם כתבה על פורט רוס, ביצור רוסי בחופי צפון קליפורניה בראשית המאה ה-19. כשהוא מתכונן לצילומים הוא מוצא בספריה דיוקן מצויר, הדומה לעצמו, עם מכתב משנת 1820.
בנמל התעופה בארצות הברית, פוגשים דמיטרי ועוזרו פימקה את מהנדסת הקול מרגו, רוסי שחי בארצות הברית מזה שנתיים. החבורה מגיעה לפורט רוס, שם ממוקם כעת מוזיאון קטן. המדריך לא יכול לענות על שום שאלה הנוגעת לדיוקן דמיטרי מחזיק, הוא יושב לשולחן בחצר המוזיאון והמפעיל בטעות את האפליקציה בנייד שלו. מכאן הוא עובר בזמן לשנת 1820. כשהוא חוזר ומתאושש, הוא מחליט על טיול שני.
מכיוון שמרגו דוברת אנגלית שוטפת, היא שמעה את תוכניות השודדים לכיבוש פורט רוס. חוליה רוסית לוכדת את ספינת השודדים וההיסטוריה חוזרת על עצמה. בפעם הראשונה דמיטרי נהרג והגופה מובאת על אלונקה. מרגו חוזרת בזמן להזהיר אותו. שודדי הים תוקפים את המצודה, והספינה החטופה מציגה תמיכה במתקפת תותחים. שודדי הים מובסים.
דמיטרי חוזר קדימה בחמש שנים ופונה לרילייב עם מכתבו של סגן זבאלישין. נותרו ימים ספורים בלבד לפני מרד הדקבריסטים. החברה הרוסית-אמריקאית פונה לקיסר בבקשה לפתח את אמריקה ובמקביל להציל ממוות את הקצין רילייב. אך הקיסר עושה בדיוק את ההפך. כך במאה ה-19, רוסיה איבדה את אדמתה בצפון אמריקה.
הפקה
רעיון הסרט עלה אצל הבמאי יורי מורוז עוד בשנת 2008 - כ"תשובתנו לאינדיאנה ג'ונס", בהתחלה מורוז עמד רק להפיק את הסרט , ואז החליט לקחת את כיסא הבימוי לעצמו. בזמן שכתב את התסריט, דמיטרי פולטייב פרסם ספר על בסיס חומר זה. יורי מורוז ציפה למימון הסרט מתקציב המדינה, אך הכסף הזה לא הספיק כדי ליישם תוכנית בהיקף גדול. כדי לעזור לו הגיע השחקן דמיטרי חרטיאן, שגייס 4 מיליון דולר לצילומים.
הסרט צולם ברוסיה, בלארוס, ארצות הברית ומלטה. סמוך למינסק בנו את התפאורה ששימשה כפורט רוס. הסרט כולל כמה תלבושות שנשכרו מהסרט של טום טיקוור, "הבושם".
במקביל לצילומי הסרט העלילתי פולטאייב, מורוז וחרטיאן אספו חומר עבור הפקת הסרט הדוקומנטרי "אמריקה הרוסית".
בסוף הסרט גיבורו של מקסים מטבייב חוזר על המשפט המפורסם של קייל ריס מהסרט "שליחות קטלנית": "העתיד אינו מוגדר. אין גורל מלבד זה שאנו יוצרים בעצמנו."
דניאל דריי
דניאל דריי (נולד ב-12 במרץ 1965) הוא רופא סקסולוג ישראלי, מטפל בתחום הזוגיות והמיניות, מרצה בענייני מיניות ושדרן רדיו.
ביוגרפיה
דניאל דוד דריי נולד ב-12 במרץ 1965 למשפחה יהודית בעיר ליון שבצרפת, הצעיר מבין חמישה ילדים. סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטה ליון בהצטיינות יתרה בשנת 1993, ואז הצטרף למחזור הראשון של לימודים אקדמאיים בסקסולוגיה רפואית באוניברסיטת ליון, וגם אותם סיים בהצטיינות. את לימודי ההמשך בסקסולוגיה רפואית למד באוניברסיטת לאונרד דה וינצ'י (פריז XIII) גם את הלימודים הללו סיים בהצטיינות ב-1998. בנוסף למד אנדרולוגיה (חקר המאפיינים האנטומיים של גברים), ביולוגיה של הפריון באוניברסיטת ופסיכולוגיה רפואית. בין השנים 1993–1999 מילא שורת תפקידים בכירים שונים בבתי חולים בעיר ליון. עסק במחקר בתחום האנדוקרינולוגיה וניהל קליניקה פרקטית לסקסולוגיה וטיפול זוגי.
בשנת 1999 עלה לישראל, ופתח קליניקה פרטית לסקסולוגיה וטיפול זוגי בתל אביב. הוא עבד בבית החולים איכילוב-סוראסקי וכרופא יחידה בצבא עד שנת 2004. דריי חבר באיט"ם (האגודה הישראלית לטיפול מיני), בהיל"ם (החברה הישראלית להפרעות בתפקוד מיני), באגודה הצרפתית לסקסולוגיה ובארגון הצרפתי לרפואת נשים פסיכוסומאטית.
שיטות וטיפולים
דריי פיתח את שיטת שבעת השלבים לפתרון משולב של בעיית השפיכה המוקדמת שהיא הבעיה המינית השכיחה ביותר אצל גברים בחברות מערביות. דריי מבסס את שיטתו על ניסיונו הן כסקסולוג והן כמטפל זוגי והיא נועדה לסייע לאנשים הסובלים מבעיות מיניות ונמצאים או מבקשים להימצא בקשר זוגי. לאחר מחקר בפציינטים הסובלים גם מבעיות זקפה וגם משפיכה מהירה ולאור תוצאות המחקר, הגיש בקשה לפטנט על פורמולה היוצרת אפקט סינרגטי בין תרופות בתחום של הטיפול בשפיכה מוקדמת ובבעיות זקפה. בנוסף, יחד עם הפיזיותרפיסטית קלודין הטב-בלום, פיתח דריי שיטה של השבת השליטה על שרירי רצפת האגן לטיפול בכאבי חדירה אצל נשים במקרים של וגיניזמוס או וסטיבוליטיס.
דריי פיתח תאוריה של טיפול זוגי חדשה המבוססת על הגדרה של שלושה טיפוסים זוגיים ספציפיים: הנוירוטי, הפסיכוטי והגבולי.
מדיה ותקשורת
מתחילת הקריירה שלו, ראה דריי חשיבות בתקשורת עם הקהל הרחב והפיכת נושא הבריאות המינית למובן ונגיש לכולם. כבר בצרפת השתתף במספר תוכניות רדיו ובטלוויזיה, בין היתר בתוכנית "sex on the t.v." בה היה הרופא המומחה.
בישראל השתתף דריי בתוכנית "סקר הסקס הגדול" ב-YTV בשנת 2003, ובהמשך הצטרף כאורח קבוע של תוכניות בוקר של אודטה בערוץ 10 ושל קארין מגריזו בערוץ 2. דריי זכה לדמות משלו בתוכנית הסטירית "ארץ נהדרת". ב-2005 הנחה בערוץ 2 תוכנית אירוח לילית בשם "רצים לזוגיות". הוא הצטרף לתוכנית הרדיו של איריס קול בתחנה רדיו ללא הפסקה, ובהמשך הנחה תוכנית קבועה ברצועת "המומחים" ברדיו ללא הפסקה עד שנת 2010. משנת 2013 מנחה דריי את "תוכנית האהבה של ד"ר דריי" ברדיו תל אביב.
לאחר שניהל את פורום סקסולוגיה באתר ynet מאז הקמת האתר במשך שנים רבות, דריי הקים, כתב וערך את אתר התוכן הראשון בעברית בתחום הסקסולוגיה הרפואית, אתר "תורת היחסים". בשנת 2019 יצא לאור את ספרו "לאהוב במאה ה-21 המדריך לזוגיות מאושרת", הספר הוא מדריך מקיף לחיי אהבה, זוגיות ומיניות מלידה ועד זיקנה.
פעילות פוליטית וחברתית
בצעירותו בצרפת היה דריי פעיל בתפקידים בכירים בתנועות הנוער הצופים ובהמשך בבית"ר. בתקופת לימודי הרפואה שלו באוניברסיטת קלוד ברנרד שבליון, בהיותו בהנהגה הארצית של ארגון הסטודנטים היהודים בצרפת ואחראי על זיכרון השואה, ניהל את המאבק כנגד המרצה מכחיש השואה ברנרד נוטין עד הדחתו מכל תפקיד אקדמאי. נוטין, שנתמך בין השאר בידי מכחיש השואה רובר פוריסון, פרסם מאמר שבו הכחיש את קיומם של תאי הגזים, ושכלל אמירות גזעניות ואנטישמיות. דריי הוגדר אז בעיתונים ניאו נאציים באירופה אחד מהאישים היהודים שחייבים לפגוע בהם. בתקופת לימודיו היה דריי ממקימי תחנת הרדיו החופשית היהודית הראשונה "רדיו ג'ודאיקה" והנחה בה מספר תוכניות רדיו.
עבירות מס
בינואר 2019 הגישה פרקליטות המדינה כתב אישום נגד דניאל דריי בגין עבירות מס. דריי הורשע בהסדר טיעון בעבירות על, שכללו השמטה של מיליון ש"ח לפחות מהכנסותיו בשנים 2006–2014 באמצעות פנקסי חשבונות כוזבים, ונגזר עליו עונש של מאסר בפועל לתקופה של 6 חודשים, שירוצה בדרך של עבודות שירות, מאסר על תנאי למשך 8 חודשים וקנס בסך 40,000 ש"ח או שני חודשי מאסר תמורתו.
פבריס לאפייר
פבריס לאפייר (באנגלית: Fabrice Lapierre; נולד ב-17 באוקטובר 1983) הוא אתלט אוסטרלי, אלוף העולם באולם (דוחא 2010) וסגן אלוף העולם (בייג'ינג 2015) בקפיצה לרוחק.
ביוגרפיה
לאפייר נולד במאוריציוס. בשנת 2002 סיים שני בתחרות הקפיצה לרוחק באליפות העולם לנוער שנערכה בג'מייקה, בתוצאה של 7.74 מטר. בשנים 2003 עד 2006 למד חקלאות באוניברסיטת טקסס A&M בארצות הברית והתחרה במסגרת נבחרת האוניברסיטה באתלטיקה. הוא זכה באליפות ה-NCAA בקפיצה לרוחק באצטדיון בשנת 2005, סיים שלישי באליפות באולם באותה שנה ושני ב-2006. כמו כן התחרה בקפיצה משולשת ובריצות שליחים.
בשנים לאחר מכן סבל מפציעות חוזרות ונשנות ובאליפות העולם ב-2011 ובאליפות העולם ב-2013 לא הצליח לעבור את שלב המוקדמות.
ב-2015 זכה במדליית כסף באליפות העולם שהתקיימה בבייג'ינג בתוצאה של 8.24 מטר, לאחר המנצח גרג רתרפורד. באליפות העולם באתלטיקה באולם 2016 זכה במדליית כסף בשיא אוסטרלי חדש באולם של 8.25 מטר, לאחר המנצח מרקיז דנדי מארצות הברית (8.26 מטר) ולפני צ'נגז'הו הואנג מסין (8.21 מטר). באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו סיים במקום העשירי. באליפות העולם באתלטיקה 2017 סיים במקום ה-11.
המלכה הרעה (דיסני)
המלכה הרעה (באנגלית: Evil Queen), הידועה גם בתור המלכה המרושעת, המלכה גרימהילד, או סתם המלכה, היא דמות בדיונית המופיעה כנבל הראשי בסרט ההנפשה הראשון באורך מלא של אולפני ההנפשה של וולט דיסני "שלגיה ושבעת הגמדים" (1937) ונותרה דמות נבל בזיכיון המורחב שלהם "שלגיה". היא מבוססת על דמות המלכה הרעה מהאגדה הגרמנית "שלגיה ושבעת הגמדים" משנת 1812.
בסרט, בדומה לסיפור של האחים גרים שעליו הוא מבוסס, המלכה המרושעת היא קרה, סדיסטית, אכזרית ושואבת ביותר, בעלת מראת קסמים ומשתוקקת באופן אובססיבי להישאר "הכי יפה בארץ". היא הופכת לקנאה מזעם על יופייה של בתה החורגת, הנסיכה שלגיה, כמו גם על תשומת הלב של הנסיך מארץ אחרת; אלמנט כזה של משולש אהבה הוא אחד השינויים של דיסני בסיפור. זה מוביל אותה לתכנן את מותה של שלגיה ובסופו של דבר בדרך לפטירתה שלה, שבסרט נגרם בעקיפין על ידי שבעת הגמדים. הגרסה של הסרט לדמות המלכה משתמשת בכוחות הקסם האפלים שלה כדי להפוך את עצמה לאישה זקנה במקום פשוט לקחת תחפושת כמו בסיפורם של גרים; ההופעה הזו שלה מכונה בדרך כלל המכשפה המרושעת או לחלופין המכשפה הזקנה או רק המכשפה בצורתה המחופשת של האם החורגת. המלכה מתה בסרט, אבל ממשיכה לחיות במגוון יצירות דיסני לא קנוניות.
גרסה זו של דמות האגדות התקבלה היטב על ידי מבקרי הקולנוע והציבור, והיא נחשבת לאחד הנבלים האייקוניים והמאיימים ביותר של דיסני. חוץ מזה בסרט, המלכה המרושעת הופיעה רבות באטרקציות ובהפקות של דיסני, כולל לא רק אלה הקשורות ישירות לסיפור על שלגיה, כמו פנטזמיק!, The Kingdom Keepers ו-Kingdom Hearts Birth by Sleep, לפעמים מופיעים בהם לצד מליפיסנט מהיפהפייה הנרדמת. גרסת הסרט למלכה הפכה גם לארכיטיפ פופולרי שהשפיע על מספר אמנים ויצירות שאינן של דיסני.
הדמות של המלכה הרעה הופיעה גם בסדרה האמריקאית "עד עצם היום הזה" את המלכה הרעה גילמה לאנה פרייה במשך 7 עונות.
מרסי קפטר
מרסיה קרוליין קפטר (באנגלית: Marcia Carolyn Kaptur; נולדה ב-17 ביוני 1946) היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס התשיעי של מדינת אוהיו, ברציפות מאז 1983. קפטר היא חברת המפלגה הדמוקרטית.
בהווה היא ממלאת תקופת כהונתה ה-21 בבית הנבחרים, והיא האישה הוותיקה ביותר בבית הנבחרים והוותיקה ביותר מבין משלחת מדינת אוהיו לשני בתי הקונגרס. בכלל, היא הוותיקה מבין נשות הקונגרס ובעלת הכהונה הארוכה ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית אי פעם. מבין 435 חברי בית הנבחרים, קפטר היא הרביעית הכי ותיקה.
ביוגרפיה
קפטר נולדה ביוני 1946 בטולידו שבאוהיו, בתם של אנסטסיה דלורס (לבית רוגובסקי) וסטיבן ג'ייקוב קפטר, זוג אמריקאים ממוצא פולני. אמה הייתה פעילת זכויות עובדים בענף הרכב ובבעלות משפחתה הייתה מכולת. קפטר החלה להתנדב במפלגה הדמוקרטית של אוהיו כבר בגיל 13. ב-1964 סיימה את לימודיה באקדמיית סנט אורסולה, והייתה לראשונה מבני משפחתה ללמוד בקולג'. היא קיבלה תואר ראשון מאוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון ב-1968 ותואר שני בתכנון ערים ואזורים מאוניברסיטת מישיגן ב-1974. ב-1981 השלימה לימודי דוקטורט במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
קפטר התנגדה לחוק החירום לייצוב כלכלת ארצות הברית לשנת 2008, ובאופן עקבי היא תומכת בהצעות חוק להרחבת ההוצאות הכספיות של הכוחות המזוינים של ארצות הברית. היא הייתה מהתומכים הראשונים של האביב הערבי, ונתנה את חסותה להחלטה של בית הנבחרים שבירכה ושיבחה את אזרחי מצרים על המהפכה שלהם נגד נשיא מצרים חוסני מובארכ. היא הייתה תומכת בחירויות אזרחיות בתקופתה בבית, והצביעה נגד מספר הרחבות של חוק הפטריוט. קפטר הוקיעה את האלימות של ארגון הטרור חמאס בעת מבצע עמוד ענן ועמדה על זכותה של מדינת ישראל להגנה עצמית. במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 תמכה ראשית במתמודד ברני סנדרס, ואף הציגה אותו במהלך עצרת בחירות בטולידו. עם זאת, אחרי שמזכירת המדינה של ארצות הברית לשעבר הילרי קלינטון זכתה במועמדות המפלגה הדמוקרטית, הביעה בה קפטר את תמיכתה.
ב-10 במרץ 2020 הודיעה קפטר על תמיכתה במועמדותו של ג'ו ביידן לנשיאות ארצות הברית.
ז'וזפ מריה ברוקאל
ז'וזפ מריה ברוקאל (בספרדית: Josep Maria Berrocal; נולד ב-30 במאי 1970) הוא מאמן כדורסל ספרדי המשמש כעוזר מאמן מכבי תל אביב מליגת העל בכדורסל והיורוליג.
קריירה
ברוקאל עשה את צעדיו הראשונים כמאמן בקבוצות הנוער של חובנטוד בדאלונה, לפני שהצטרף לברצלונה מ-1997 עד 2010. באותן 13 עונות בברצלונה הוא בילה חמש עונות במחלקת הנוער עד שעשה את קפיצת המדרגה לקבוצה הראשונה של ברצלונה, שם עבד שמונה שנים כעוזר מאמן, וזכה בשני תוארי יורוליג, שלוש אליפויות ספרד, שלושה גביעי המלך, שני תוארי סופרקופה ושתי אליפויות קטלוניה. בנוסף, בעונת 2006/07 שילב את עבודתו בקבוצה הראשונה עם זו של המאמן הראשי בקבוצת הנוער של ברצלונה, והצליח לזכות באליפות ספרד. בברצלונה הוא שימש כעוזר לסבטיסלב פשיץ', דושקו איבאנוביץ' וצ'אבי פסקואל.
בעונת 2010/11 הוא חתם כמאמן ראשי בבודיוולניק קייב מהסופרליגה האוקראינית, איתה זכה באליפות והשיג את הקמפיין האירופי הטוב ביותר בתולדות המועדון, כשהגיע לרבע גמר עונת 2010/2011 ביורוקאפ והודח על ידי קחאסול סביליה).
בעונת 2011/12 חתם ברוקאל במנורקה. הוא הצליח להעלות את המועדון הבלארי לליגת העל הספרדית, אך הקבוצה ויתרה על העלייה מסיבות כלכליות.
באוקטובר 2012, הוא עזב את אליקנטה, איתה פתח את העונה, וחזר לאוקראינה כדי לחתום בבי. סי. דונצק. לאחר שלושה חודשים הוא עזב את הקבוצה.
בקיץ 2014 חתם ברוקאל בפנאתיניאקוס כעוזרו של דושקו איבאנוביץ'.
ב-2016, הוא חתם בברצלונה כעוזר לגאורגיס ברצוקאס.
ב-2017 חתם ברוקאל כמאמן ראשי באסקישהיר שעלתה לליגת העל הטורקית. הוא נבחר כמאמן למשחק האולסטאר של הליגה, אך בסיום העונה המועדון התפרק עקב בעיות כלכליות.
בקיץ 2018, הוא חתם כמאמן הראשי של אסטודיאנטס מדריד, הפעם הראשונה בה אימן בליגת ה-ACB. לאחר הניצחון בדרבי מול ריאל מדריד הצליחה הקבוצה הצליחה להעפיל לגביע המלך.
בנובמבר 2020, הוא נכנס לתפקיד המאמן הראשי של אל מוחארק הבחריינית.
ב-18 ביולי 2021, הוא חתם כמאמן פראט מליגת ה-LEB Oro.
המדינה החופשית פרוסיה
המדינה החופשית פרוסיה הייתה המדינה הגדולה ביותר ברפובליקת ויימאר, והיוותה כ-62% משטח גרמניה. המדינה התנהלה בצורה דמוקרטית עד לשנת 1933, שאז השתלטו עליה הנאצים. בתקופת גרמניה הנאצית עמד בראש המדינה הרמן גרינג, שעמד בראשה עד 1945. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה הוחלט על פירוק פרוסיה, ושילוב שטחיה במדינות גרמניה השונות.
רפובליקת ויימאר
לאחר תבוסת הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה, התפטר וילהלם השני, קיסר גרמניה מתפקידו, ובעקבותיו כל שאר המלכים והנסיכים הגרמניים התפטרו אף הם מתפקידם. בחוזה ורסאי איבדה גרמניה חלק מנחלותיה, וכמעט כל השטחים שנאלצה למסור השתייכו לפרוסיה; אויפן ומלמדי לבלגיה, צפון שלזוויג - לדנמרק, אזור ממל לליטא, שטח קטן לצ'כוסלובקיה, רוב חלקי הפרובינציות של פרוסיה המערבית ופוזן - לפולין, ואת חבל הסאר שנמסר לפיקוחו של חבר הלאומים. על אף אובדן השטחים הייתה פרוסיה המדינה הגדולה ביותר בגרמניה, הן מבחינת שטח והן מבחינת מספר התושבים.
פרוסיה הפכה למדינה דמוקרטית, ובמהלך השנים 1919–1932 נשלטה על ידי קואליציה של המפלגות הסוציאל-דמוקרטים, המרכז וההדמוקרטים, ובין 1921–1925 אף מפלגת העם הגרמנית, אולם בפרוסיה המזרחית התחזק עם הזמן כוחה של המפלגה הנאצית. בין השנים 1920–1932 עמד בראש ממשלת פרוסיה אוטו בראון, אשר היה מנהיג מוכשר מאוד, והעביר כמה רפורמות חשובות מאוד בניהול המדינה.
בשנת 1932 הדיח פרנץ פון פאפן את הממשלה הפרוסית, ומינה את עצמו לנציב הרייך בפרוסיה, בטענה שהממשלה הפרוסית איבדה את כוחה לשמור על הסדר הציבורי, עקב קרב יריות שהתרחש באלטונה בין קומוניסטים לחברי אס אה.
גרמניה הנאצית
ב-30 בינואר 1933 מונה אדולף היטלר לקנצלר גרמניה, והרמן גרינג מונה לשר הפנים בממשלת פרוסיה. 4 שבועות לאחר מכן הוצת ונשרף בנין הרייכסטאג, ובעקבות כך חוזק מעמדה של המפלגה הנאצית, עקב טענתם שההצתה בוצעה על ידי הקומוניסטים הגרמנים. באפריל 1933 ביקר פון פאפן בותיקן, ובהיעדרותו ניצל היטלר את ההזדמנות, ומינה את גרינג לראש ממשלת פרוסיה.
לרשות הנאצים עמדו, מראשית הדרך, אמצעי השלטון של ממשלת המחוז הפרוסית, בראש ובראשונה כוחות המשטרה. כבר מאמצע שנת 1933 נשלטו כל המדינות הגרמניות האחרות באופן מרוכז מברלין באמצעות נציבים, צעד שהוסדר באופן פורמלי בשנת 1935 כאשר בוטלה עצמאותן של מדינות-המחוז מכוח "חוק נציבי הרייך" (Reichsstatthaltergesetz).
בשנת 1937 סופחו חלק משטחי פרובינציית שלזוויג-הולשטיין להמבורג, ואילו ליבק סופחה לשלזוויג-הולשטיין. בשנת 1939 נערכו שינויים נוספים בתחומי המדינות השונות בפרוסיה, ובשנת 1942 נערכו שוב שינויים בפרובינציות השונות. במהלך מלחמת העולם השנייה סופחו לגרמניה שטחים נרחבים בפולין, ומתוכם שטחים נרחבים שהשתייכו לפרוסיה קודם מלחמת העולם הראשונה, אולם השטחים הללו לא צורפו לפרוסיה, אלא אורגנו כגאו נפרד - ורתגאו.
עם תום תקופת הרייך השלישי בשנת 1945, חלוקתה של גרמניה לאזורי כיבוש ואובדן כל השטחים שממזרח לנהרות אודר ונייסה חדלה למעשה פרוסיה להתקיים. כוחות הברית הכריזו בחוק מספר 46 מיום 25 בפברואר 1947 על סופה של המדינה הפרוסית, בשל היותה "ערש המיליטריזם הגרמני" ואחראית לשתי מלחמות העולם. השקפה זו מתעלמת מהעובדה כי הנאציונל-סוציאליזם, לכל הפחות, מקורו אינו בפרוסיה כי אם בבוואריה, וכי לפרוסיה הייתה מסורת ארוכה של מדינת חוק, וכי בתקופת רפובליקת ויימאר, עד לפיזור הממשלה בידי פאפן, הייתה דווקא למעוזה הבולט של הדמוקרטיה הגרמנית.
חלוקת פרוסיה
רוב שטחה ההיסטורי של פרוסיה לא נותר ברשותה לאחר מלחמת העולם השנייה. קו הגבול החדש שנקבע היה קו אודר-נייסה, וכל השטחים שממזרח לנהרות אודר ונייסה סופחו בידי פולין וברית המועצות. הרוב המכריע של האוכלוסייה הגרמנית בשטחים אלו (כ-10 מיליון תושבים) נמלט או גורש. השטחים של פרוסיה שנותרו בידי גרמניה חולקו בין מדינות המחוז החדשות, בעיקר ברנדנבורג וסקסוניה-אנהלט (שבוטלו בגרמניה המזרחית בשנת 1952 והוקמו שוב עם איחוד גרמניה).
מחוזות פרוסיה
בחוזה ורסאי איבדה גרמניה חלק מנחלותיה, וכמעט כל השטחים שנאלצה למסור השתייכו לפרוסיה; אויפן ומלמדי לבלגיה, צפון שלזוויג - לדנמרק, אזור ממל לליטא, שטח קטן לצ'כוסלובקיה, רוב חלקי הפרובינציות של פרוסיה המערבית ופוזן - לפולין, ואת חבל הסאר שנמסר לפיקוחו של חבר הלאומים, ואילו שאר המדינה אורגנה ב-14 פרובינציות:
בשנת 1938 אוחדו הפרובינציות השלזיות ליצירת פרובינציית שלזיה מחדש, אך בשנת 1941 פורקו שוב.
מרטינה הלמן
מרטינה הלגה אופיץ-הלמן (בגרמנית: Martina Helga Opitz-Hellmann; נולדה ב-12 בדצמבר 1960) היא אתלטית מזרח גרמניה בעבר, היא אלופה אולימפית (סיאול 1988) ופעמיים ברציפות אלופת העולם (הלסינקי 1983 ורומא 1987) בזריקת דיסקוס. בעלת התוצאה העשירית בטיבה בכל הזמנים במקצוע זה.
ביוגרפיה
הלמן נולדה בלייפציג, סקסוניה. היא החלה להתאמן בזריקת דיסקוס בגיל 16.
אלופת עולם
באליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1983 זכתה הלמן במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 68.94 מטר, לפני גלינה מורשובה מברית המועצות (67.44 מטר) ומריה פטקובה מבולגריה (66.44 מטר).
1984
הלמן החמיצה את אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) בשל החרם שמדינתה הייתה שותפה לו ובכך נמנע ממנה לזכות במדליית זהב אולימפית. שבועיים לפני המשחקים, היא קבעה בתחרות שנערכה בעיר מגוריה ב-13 ביולי תוצאה של 72.32 מטר.
1986
באליפות אירופה שנערכה בשטוטגרט, גרמניה בשנת 1986 זכתה הלמן במדליית ארד בזריקת דיסקוס בתוצאה של 68.26 מטר, אחרי דיאנה גנסקי בת ארצה (71.36 מטר) וצבטנקה חריסטובה מבולגריה (69.52 מטר).
1987
בתחרות שנערכה בפוטסדאם, ברנדנבורג ב-20 באוגוסט קבעה הלמן בזריקת דיסקוס שיא אישי חדש של 72.92 מטר, שבוע לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1987 היא זכתה במדליית זהב בשיא אליפות חדש של 71.62 מטר (הנוכחי 2015), לפני דיאנה גנסקי (70.12 מטר) וצבטנקה חריסטובה (68.82 מטר) ובכך הגנה על תוארה.
1988
באולימפיאדת סיאול (1988) זכתה הלמן במדליית זהב בזריקת דיסקוס בשיא אולימפי חדש של 72.30 מטר (הנוכחי 2015), לפני דיאנה גנסקי (71.88 מטר) וצבטנקה חריסטובה (69.74 מטר). כבר בזריקה הראשונה היא קבעה שיא אולימפי חדש של 71.84 מטר.
1990
באליפות אירופה שנערכה בספליט, באותה העת יוגוסלביה בשנת 1990 זכתה הלמן במדליית ארד בזריקת דיסקוס בתוצאה של 66.66 מטר, אחרי אילקה וילודה בת ארצה (68.46 מטר) ואולגה בורובה מברית המועצות (66.72 מטר).
1991
באליפות העולם שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1991 סיימה הלמן במקום רביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 67.14 מטר ולא הצליחה להגן על תוארה.
1992
באולימפיאדת ברצלונה (1992) סיימה הלמן במקום 14 בזריקת דיסקוס בתוצאה של 60.52 מטר, ולא הצליחה להגן על תוארה.
זלמו בייטי
זלמוֹ בֵייטי הבן (באנגלית: .Zelmo Beaty Jr; 25 באוקטובר 1939 – 27 באוגוסט 2013) היה כדורסלן אמריקאי ששיחק בליגות ה-NBA וה-ABA בין השנים 1962–1975. ממוצעיו לאורך הקריירה בשתי הליגות הם 17.1 נקודות, 10.9 ריבאונדים ו-1.5 אסיסטים למשחק. בשנת 2016 הוצג כחבר בהיכל התהילה של הכדורסל, יחד עם שחקני העבר שאקיל אוניל, אלן אייברסון ויאו מינג.
בשנות השיא שלו נחשב בייטי לאחד משחקני הפנים היעילים ב-NBA הודות לקליעתו הטובה מחצי מרחק וסגנון משחקו האגרסיבי והקשוח, אשר חיפו על יכולותיו הפיזיות הבינוניות וקומתו הנמוכה יחסית לסנטר (2.06 מטרים).
נעורים ומכללות
בייטי נולד בהיליסטר, טקסס, ולמד בעיר וודויל הסמוכה. בין השנים 1958–1962 למד באוניברסיטת פריירי ויו A&M הטקסנית, ובארבע עונותיו כשחקן קבוצת האוניברסיטה רשם ממוצעים של כ-25 נקודות ו-20 ריבאונדים למשחק. בשנים 1960 ו-1962 נבחר לחמישייה המצטיינת של, ובעונת 1962 אף הוביל את קבוצתו לאליפות ה-NAIA ונבחר ל-MVP של הטורניר.
קריירת משחק
בדראפט ה-NBA לשנת 1962 נבחר בייטי בבחירה השלישית על ידי סנט לואיס הוקס. בעונת הרוקי שלו רשם בייטי ממוצעים של 10.2 נקודות ו-8.3 ריבאונדים למשחק, ונבחר לחמישיית הרוקיז של העונה. במהרה הפך בייטי לסנטר הפותח של ההוקס, והרכיב לצד לני וילקינס, ריצ'י גארין, קליף הייגן ובוב פטיט חמישייה מוכשרת ומגוונת אשר כל חבריה הוצגו לאחר פרישתם בהיכל התהילה של הכדורסל. בכל 7 עונותיו במדי ההוקס הגיעה הקבוצה לשלבי חצי גמר או גמר האזור המערבי, ולאורך תקופה זו קלע 17.4 נקודות והוריד 11.2 ריבאונדים בממוצע למשחק. בעונות ו- נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA.
בשנת 1970 עבר בייטי לליגת ה-ABA כשחתם בקבוצת יוטה סטארס, אותה אימן ביל שרמן. בעונתו הראשונה בקבוצה הוביל את הסטארס לזכייה באליפות ה-ABA, ונבחר ל-MVP של הפלייאוף לאחר שקלע 28.4 נקודות בממוצע למשחק בסדרת הגמר, מול קנטקי קולונלס של דן איסל ולואי דמפיר. באותה עונה קלע 22.9 נקודות למשחק ב-55.5% קליעה מהשדה (ראשון בליגה) והוסיף 15.7 ריבאונדים למשחק (שלישי בליגה). במהלך 4 עונותיו ביוטה השתתף שלוש פעמים במשחק האולסטאר של ה-ABA ונבחר פעמיים לחמישייה השנייה של העונה. בשנת 1997 נבחר בייטי כאחד מ-30 חברי קבוצת כל הזמנים של ה-ABA, שהורכבה לרגל חגיגות 30 שנה להקמת ה-ABA.
בסיום עונת 1973/1974 חזר בייטי ל-NBA, כשהצטרף ללוס אנג'לס לייקרס בעקבות מאמנו הקודם ביל שרמן. בעונתו היחידה בקבוצה,, רשמו הלייקרס מאזן ניצחונות שלילי 30–52 (36.6%), אשר היה המאזן הגרוע ביותר של המועדון מאז עונת , ובדיעבד גם הגרוע ביותר עד עונת. בסיום אותה עונה פרש בייטי ממשחק, בגיל 35.
בעונת 1975/1976 אימן את קבוצת וירג'יניה סקוויירס מליגת ה-ABA לתקופה של 42 משחקים, מתוכם ניצחה הקבוצה תשעה משחקים בלבד. בסיום אותה עונה התפרקה הקבוצה, ומאז לא חזר בייטי לאמן.