cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הר קולמן (אנטארקטיקה)
מקור השם
ההר נקרא על שם הגאולוג פרופסור א. פ. קולמן (A. P. Coleman) מאוניברסיטת טורונטו, בטורונטו שבקנדה.
בית הכנסת לואיס דה טורס
בית הכנסת לואיס דה טורס (באנגלית: Luis de Torres Synagogue) הוא בית הכנסת היחיד באיי בהאמה.
היסטוריה
בית הכנסת קרוי על שם לואיס דה טורס, מתורגמנו של כריסטופר קולומבוס במסע התגליות הראשון שלו, והיהודי הראשון שדרך על אדמת העולם החדש. בית הכנסת ממוקם על "דרך השמש העולה במזרח" (East Sunrise Highway), בין הכנסייה הלותרנית והכנסייה הקתולית "כוכב מרים שעל הים" (באנגלית: Mary Star of the Sea, בלטינית: Stella Maris; כינויה העתיק של מרים). המבנה בעל קומה אחת, צבוע לבן עם מגן דוד בחזיתו, כשמסביבו דקלים, אורנים ומרבדי פרחים. בית הכנסת פעיל בעיקר בחודשי הקיץ, כשהאות לפתיחתו מחדש לאחר הפסקת החורף הוא בסעודת ליל הסדר המשותפת של חברי הקהילה המקומית.
אופי הפעילות של הקהילה היהודית באיי בהאמה בין המאה ה-15 למאה ה-21 אינו ברור, אך נראה כי הייתה קהילה מגוונת (אשכנזים וספרדים), ונכון ל-2019 מונה הקהילה כ-50 חברים.
מוזיקת דאנס אינטליגנטית
מוזיקת דאנס אינטליגנטית (באנגלית: Intelligent Dance Music; בראשי תיבות: IDM) הוא תת-סגנון של מוזיקה אלקטרונית המאופיין על צלילים אשר אינם אופייניים למוזיקה אלקטרונית, מקצבים שבורים ומורכבים וצליל מחוספס וקשה. המוזיקאים המובילים בתחום הם ריצ'רד די ג'יימס הידוע גם בתור אפקס טווין (Aphex Twin), סקוורפושר (Squarepusher), אוטֵקר (Autechre) ומיוזיק (µ-Ziq) וחברת התקליטורים המובילה בתחום היא ווארפ (Warp).
היסטוריה
המושג IDM נבע לראשונה בשנת 1993 ברשימת תפוצת דואר אלקטרוני, שנועדה לדון בחברת התקליטים רפלקס (Rephlex Records), עם השנים המושג הושרש בקרב הקהילה ונעשה פופולרי מסביב לעולם. למעשה, IDM הוא לא ז'אנר מוזיקלי בפני עצמו, אלא מעין מושג כללי למגוון רחב של ז'אנרים – כמו דראם נ' בייס, אמביינט, האוס, היפ הופ ואפילו ג'אז. במהלך שנות התשעים, המושג IDM הצטמצם לסגנון יותר ספציפי של מוזיקה, בעיקר מוזיקה ניסיונית (אקספירמנטלית) שהופקה על ידי חברת התקליטים WARP ועל ידי אומנים כמו Polygon Window, Autech, LFO, B12, Seefeel ו- Black Dog Productions. רוב האומנים מקורם בבריטניה, אך עם לקראת סוף שנות התשעים שוב התרחבה הקהילה ומספר האומנים בזרם ה-IDM הלך וגדל.
השפעת ה-IDM החלה לתת את אותותיה בארצות הברית בתחילת שנות האלפיים, כאשר לייבלים עצמאיים ומסחריים (במיוחד במיאמי ושיקגו) החלו להתמקצע ולעסוק במיוחד בסגנון ה-IDM ומוזיקה אלקטרונית אקספרימנטלית באופן כללי.
מתוך קהילת ה-IDM, פותחה תוכנת שיתוף הקבצים סולסיק.
הרשות לשיקום האסיר
מיפוי הפעילות
הרשות לשיקום האסיר מפעילה שלושה סוגים של מוקדים: פעילותה של הרשות, פרושה לאורך כל הארץ לפי החלוקה למחוזות: צפון, מרכז, נתניה, דרום וירושלים.
מעמד תוכניות השיקום
הרשות אחראית על שיקום אסירים לאחר השחרור, ועד שנתיים מיום השחרור. הרשות מעניקה מענה שיקומי הוליסטי רחב המותאם למגוון אוכלוסיות, בינהן: נשים, נוער וצעירים, שיקום תורני החברה הערבית והחברה הבדואית. ומכוונות לכל סוגי העבירות.
כל תכניות השיקום שנכתבות ברשות מבוססות על שלוש הנחות יסוד:
ועדת שחרורים
כאשר מתקיים דיון בעניינו של אסיר בוועדת השחרורים, קיים משקל לשאלה האם הוכנה עבורו תוכנית שיקום לתקופת השחרור המוקדם. האסיר יכול להציג לוועדה תוכנית שיקום מטעם הרשות לשיקום האסיר (רש"א) ובעקבות כך, לוועדת השחרורים תהיה נטייה לשחרר את האסיר (בכפוף לתנאי התוכנית).
במקרה שהאסיר אכן נמצא מתאים לתוכנית רש"א, תיבנה עבורו תוכנית שיקום באופן פרטני  המותאמת לנסיבותיו ולצרכיו, אשר יכולה לכלול את הפנייתו להוסטל של רש"א, טיפול בקהילה בעיר מגוריו, טיפול פרטני ו/או קבוצתי, תוכנית עבודה ופיקוח תעסוקתי, תכנית הכוללת רכיב של איזוק אלקטרוני ועוד בהתאם לסוג העבירה ומאפייניו הקרימינוגניים של המטופל.
מערכת העצבים המרכזית
מערכת העצבים המרכזית (TA: Pars centralis systemae nervosi; Systema nervosum centrale) היא חלק ממערכת העצבים. המערכת כוללת את המוח ואת חוט השדרה.
מערכת העצבים המרכזית היא מערכת תקשורת בעלת מורכבות עצומה, אשר משלבת בין כל תפקודי הגוף ומתאמת ביניהם. התפקיד העיקרי שלה הוא לעבד את כל המידע שמגיע אליה. לאחר עיבוד המידע היא משדרת הוראות לחלקי הגוף השונים. בדרך זו מערכת העצבים המרכזית מנתחת ומארגנת את המידע המגיע אליה מכל קצוות הגוף, ושולטת בכל הפעולות הרצוניות של האדם וברוב הפעולות האוטומטיות. נוסף לכך המערכת מהווה את הבסיס הביולוגי לתפקודים הקוגניטיביים של האורגניזם ואת הבסיס הביולוגי לחוויה המודעת. מערכת עצבים מרכזית קיימת בכל בעלי החיים שהם בעלי סימטריה דו-צדדית.
התחום הרפואי העוסק בהפרעות ובמחלות של מערכת העצבים המרכזית וההיקפית הוא הנוירולוגיה. פסיכיאטריה עוסקת בהפרעות נפשיות ובהתערבות טיפולית מבוססת ידע פסיכולוגי וביולוגי, ונוירופסיכולוגיה עוסקת בצורת הביטוי של תופעות פסיכולוגיות במערכת העצבים, כאשר אחד מכליה המרכזיים הוא התאמה בין פגיעות מוחיות לבין תפקוד האזורים במצבם התקין.
רקמות תאים
מערכת העצבים המרכזית בנויה משני סוגים עיקריים של רקמות, אשר נראים בעין בלתי מזוינת. רקמות אלו מכונות "חומר אפור" ו"חומר לבן" על שם צבען.
חומר אפור - מורכב בעיקר מגופי תאי עצב והשלוחות הקרובות אליהם.
חומר לבן - מכיל בעיקר את האקסונים של תאי העצב. רוב האקסונים עטופים בשכבה הקרויה מיאלין, אשר מגבירה את הבידוד החשמלי שלהם. ריכוז גבוה של החומר הלבן ניתן למצוא בשכבה החיצונית של חוט השדרה ובכפיס המוח.
מלבד תאי העצב, רקמת מערכת העצבים המרכזית מכילה גם קבוצת תאים הנקראים תאי גלייה. בין היתר נמצא כי תאים אלה מעניקים יציבות לרקמת המוח, מספקים אנרגיה לנוירונים, שומרים על איזון כימי בסביבה הבין-תאית, ומעורבים בתהליכי שיקום פגיעות טראומה. כמו כן, אחד מסוגי התאים הללו הוא אוליגודנדרוציטים, אשר אחראים על ייצור המיאלין סביב האקסונים במערכת העצבים המרכזית, זאת באמצעות ליפוף זרועות מיאלין סביב גוף האקסון.
חוט השדרה
חוט השדרה הוא המשכו הישיר של המוח, ומהווה את נקודת הממשק בין מערכת העצבים ההיקפית למערכת העצבים המרכזית. חוט השדרה מקבל את הקלט החושי מהגוף וכן מקשר בין המוח לאיברי הגוף כשנדרשת הפעלתם. לחוט השדרה תפקיד חשוב בתנועות רפלקסיביות שמאפשרות את איזון הגוף תחת תנאי שיווי משקל משתנים, וכן תנועות שמטרתן למנוע נזק אפשרי לגוף. חתך רוחבי של חוט השדרה חושף מבנה חומר אפור דמוי פרפר, כאשר הפעולות המוטוריות מתאפשרות באמצעות נוירונים היוצאים מהחלק הבטני (ונטרלי) של החוט, ואילו המידע הסנסורי זורם דרך נוירונים המגיעים מגבו של חוט השדרה, דרך צבר נוירונים הנקרא גנגליון השדרה.
עצבי הגולגולת
עצבי הגולגולת הם עצבים שיוצאים מגרעינים בגזע המוח ומעצבבים את שרירי הפנים והשרירים החלקים של הגוף. נהוג להתייחס רק לחלקם כחלק ממערכת העצבים המרכזית, כאשר לרוב ההתייחסות מכלילה את עצב הראייה, עצב הריח והעצב המשולש.
המוח
המוח הוא הרשת העצבית הגדולה והמרכזית של האורגניזם, בו מעובד המידע וממנו ניתנת הפקודה האלקטרו-כימית לכל ההפעלות הרצוניות של הגוף, ולרוב הפעולות האוטונומיות שלו. כמו כן הבסיס הביולוגי של החוויה המודעת נמצא באזורים מסוימים במוח. מבחינה אנטומית נהוג לחלק את המוח לשלוש חלוקות ראשיות אשר מסווגות לפי מרחקם מחוט השדרה והתעלה העצבית: המוח האחורי, המוח האמצעי והמוח הקדמי.
המוח האחורי
המוח האחורי הוא המשכו הישיר של חוט השדרה והתעלה העצבית. מבחינה אנטומית הוא מורכב משלושה חלקים מרכזיים: הפונס, המדולה והמוחון. בעוד השניים הראשונים אחראים על הפעלת תפקודי הגוף הבסיסיים הכוללים נשימה, דופק וכדומה המוחון אחראי על החלקת תנועות מוטוריות, ומעורב בהטמעת תנועות נלמדות לתנועות אוטומטיות.
המוח האמצעי
המוח האמצעי מורכב משני חלקים עיקריים - הטקטום והטגמנטום. הראשון אחראי בין היתר על תנועות אוטומטיות כתגובה לקלט סנסורי, כגון הסבת הראש לכיוון קול נפץ חזק. השני מהווה בסיס חשוב ביצירת תנועות רצוניות וכן לוקח חלק מרכזי במערכת התגמול.
המוח הקדמי
המוח הקדמי הוא הרקמה המוחית שהתפתחה הכי מאוחר מבחינה פילוגנטית. למוח הקדמי שלל תפקידים קוגניטיביים ובכללם התפקודים הקוגניטיביים הגבוהים הכוללים: חשיבה, רגש, קבלת החלטות וזיכרון עבודה. כמו כן חקר הבסיס הביולוגי של החוויה המודעת מתמקד באזור זה. מבחינה אנטומית את המוח הקדמי נהוג לחלק לשתי תתי חלוקות: המוח הגדול, הכולל את המערכת הלימבית, הגרעינים הבזליים וקליפת המוח, ומוח הביניים הכולל את התלמוס, ההיפותלמוס והאפיתלמוס.
מחסום הדם מוח
מחסום הדם-מוח הוא מבנה קרומי המשמש כמחסום סלקטיבי עבור מולקולות בין מערכת הדם לנוזל המוחי השדרתי. מטרתו היא הגנה על רקמות המוח מפני מזהמים או נוגדנים ושמירה על הרכב הנוזל שבו נמצאים הנוירונים.
מבחינה רפואית מחסום זה מונע מתרופות מסוימות להגיע אל המוח דרך מחזור הדם. דבר זה יכול להיות בעייתי משום שאם התרופה לא תוכל להגיע לאזור ההשפעה שלה היא לא תהיה יעילה. מסיבה זו, אם קיים במוח מחסור בחומר מסוים אשר אינו מסוגל לעבור את המחסום, לא תהיה תועלת במתן זריקות או כדורים המכילים חומר זה. באופן דומה לא תהיה השפעה גם לשינוי בתזונה.
התפתחות אבולוציונית
היחידה הקטנה ביותר של מערכת העצבים היא הנוירון. תא זה קולט ומעבד מידע באמצעות העברת אותות אלקטרוכימיים. יחידה זו היא עתיקה מבחינה פילוגנטית וגרסה מקבילה לו המשתמשת באותות אלקטרוכימיים כבר נמצאת אצל אורגניזמים חד-תאיים כגון אמבות. עם התקדמות החץ האבולוציוני החלו היצורים לפתח מערכות יותר ויותר מתקדמות להעברה ושימור מידע מה שנתן להם יתרון הישרדותי. עם הזמן נוצרו יותר ויותר יחידות יסוד קרי נוירונים, בד בבד עם התעצמות ביכולת הנוירונים ליצור קשרים מרובים. אצל חלק מהיצורים המערכת התפזרה בכל הגוף כאשר כל יחידה ויחידה מתפקדת כמערכת בפני עצמה כמו אצל מדוזות, ומתוך פיצול בעץ הפילוגנטי נוצר לחץ אבולוציוני לריכוז צברי נוירונים אשר ניתן לראות כבר אצל תולעים שטוחות. במורד העץ הפילוגנטי ניתן לראות התקדמות של צברי הנוירונים לכיוון ראש האורגניזם תוך יצירת חוט המקשר בינם לבין שאר מערכות הגוף. כמו כן משוער כי איבר הניתן לסיווג כמדולה הופיע לפני כחצי מיליארד שנים, איבר זה היווה תחנת שליטה המרכזת את כל תפקודי החיים הבסיסיים. עם התקדמות האבולוציה התפתחו הסתעפויות רבות כמו התפתחות מערכות לימביות המקושרות לרגש. משערים כי בשלב מאוחר לאחר הימצאות הקורטקס התפתחה גם תחושת המודעות, אך אין עדיין הסבר לתהליך ההתפתחות הזה.
אנטרה ריוס
אנטרה ריוס (בספרדית: Entre Ríos; מילולית: "בין נהרות") היא פרובינציה בחבל מסופוטמיה בצפון-מזרח ארגנטינה. שטחה של הפרובינציה כ-78 אלף קמ"ר, והיא גובלת בצפון בפרובינציית קוריינטס, במערב בסנטה פה, בדרום בפרובינציית בואנוס איירס ובמזרח באורוגוואי.
מקור שמה של הפרובינציה בשני הנהרות הגדולים שהיא שוכנת ביניהם - אורוגוואי ופרנה.
גאוגרפיה
אנטרה ריוס מצויה באזור מישורי ונמוך, ונמצאת כולה בגובה שאינו עולה על 100 מ' מעל פני הים. שתי מערכות של גבעות נמוכות מצויות האחת ממזרח לגואלגואי (קוצ'יז'ה גראנדה) והאחת ממערב לו (קוצ'יז'ה דה מונטייל).
מזג האוויר בפרובינציה סובטרופי, וכמות המשקעים השנתית הממוצעת נאמדת בכ-1,150 מ"מ.
בתחומי הפרובינציה שני פארקים לאומיים. הפארק הלאומי אל פלמאר משתרע על פני 85 קמ"ר במזרח הפרובינציה, לגדות נהר האורוגוואי, ומגן על מערכת אקולוגית של סוואנה, בה חיים, בין היתר, קפיבארות, ניאנדואים, ויסקאצ'ות ושועלים. הפארק השני הוא פרדלטה, שמשתרע על פני כ-25 קמ"ר באזור הדלתה של נהר הפרנה.
היסטוריה
עד הגעתם של הספרדים חיו באזור עמי הגוארני, הצ'רואה והטימבו, שהיו עמי נוודים. ראשוני הספרדים הגיעו ב-1520, כשרודריגס סראנו הפליג במעלה נהר האורוגוואי. התיישבות הקבע הראשונה של הספרדים הייתה בסוף המאה ה-16, לגדות נהר הפרנה בצפון-מערב הפרובינציה של ימינו. ב-16 בדצמבר 1617 הפכה הטריטוריה באופן רשמי לחלק מהשטח המסור לשלטונו של מושל ריו דה לה פלטה, שישב בבואנוס איירס. חרף הסיפוח, האזור נותר מיושב בעיקר בידי מקומיים, והספרדים מיעטו להתיישב בו. בין הערים הראשונות שהוקמו הייתה הבירה פרנה, שהוקמה מול העיר סנטה פה, שבצידו השני של הנהר. רק ב-1783 ניתן לערים אלה מעמד רשמי, עקב חשש מהתפשטות פורטוגלית מכיוון ברזיל.
ב-1810 הביעו עריה של אנטרה ריוס תמיכה במהפכת מאי שנועדה להביא לעצמאות מהספרדים, וסיפקו סיוע צבאי ולוגיסטי לכוחותיו של מנואל בלגראנו שעשו דרכם לפרגוואי. לאחר הפסקת האש שהושגה ב-1811 נתגלעו חילוקי דעות בין אנטרה ריוס לבואנוס איירס, ובקונגרס טוקומן שבו הוכרזה עצמאות ארגנטינה ב-1816 לא נטלו חלק נציגים מטעמה.
ב-29 בספטמבר 1820 הכריז הקאודיו ששלט באנטרה ריוס, פרנסיסקו רמירס, על כינונה של הרפובליקה של אנטרה ריוס, בשטחיהן של אנטרה ריוס וקוריינטס של ימינו. ב-10 ביולי 1821 נרצח רמירס, והרפובליקה חדלה להתקיים.
אנטרה ריוס לא אשררה את חוקת ארגנטינה מ-1826, אך שלחה חיילים לצבא ארגנטינה, שניהל באותה העת את מלחמת ארגנטינה–ברזיל. לקראת אמצע המאה ה-19 החלו תושבים רבים באנטרה ריוס לגלות התנגדות לדומיננטיות של בואנוס איירס, ולשליטתה בכלכלה, ונשמעו קריאות לאפשר מידה רבה יותר של אוטונומיה. ב-1853 הגיעה התסיסה לשיא, כאשר כל הפרובינציות, למעט בואנוס איירס, אישרו חוקה חדשה, וכוננו את הקונפדרציה של ארגנטינה שבירתה פרנה ובראשה מושל אנטרה ריוס, חוסטו חוסה דה אורוקיסה. ב-1860 הצטרפה גם בואנוס איירס לקונפדרציה, והבירה שבה אליה. סנטיאגו דרקי נבחר לנשיא ארגנטינה, ואורוקיסה שב לכהן כמושל אנטרה ריוס. הוא הפסיד בבחירות של 1864, שב לתפקידו ב-1868 ונרצח ב-1870 במהלך הפיכה שהנהיג ריקרדו לופס חורדאן. נשיא ארגנטינה, דומינגו פאוסטינו סרמיינטו, שלח כוחות צבא לפרובינציה, וחורדאן נמלט לברזיל.
במהלך המאה ה-19 הגיעו לארגנטינה בכלל ולאנטרה ריוס בפרט מהגרים רבים מאירופה. המהגרים שהתיישבו באנטרה ריוס הקימו חוות רבות ופיתחו את החקלאות בה. לאחר המשבר הכלכלי העולמי של 1929 סבל ענף החקלאות מקשיים, וכתוצאה מכך החלה הפרובינציה לעבור תהליכים של עיור ותיעוש.
ב-1969 נחנכה מנהרת ראול אוראנגה - קרלוס סילווסטרה בגניס מתחת לנהר הפרנה, בין פרנה לסנטה פה, וב-1975 הושלמה בניית מסילת הברזל לבואנוס איירס. פרויקטים אלה קירבו את אנטרה ריוס למרכזים הכלכליים של ארגנטינה, ותרמו להאצת התפתחותה. גם הקמת המרקוסור ב-1991 תרמה לפיתוח הפרובינציה, בשל קרבתה למדינות החברות בו, ובראשן אורוגוואי. האידיליה נפגעה במידת מה בעשור הראשון של המאה ה-21, עם החלטתה של ממשלת אורוגוואי להקים שני מפעלי נייר בסמוך לנהר האורוגוואי. תושבים באנטרה ריוס הביעו חשש כי המפעלים יגרמו לזיהום הנהר, והדבר הוביל בהמשך למתיחות דיפלומטית בין שתי המדינות, שכללה אף פנייה לבית הדין הבינלאומי לצדק. בסופו של דבר הוסט מיקומו של אחד המפעלים.
התיישבות יהודית
בשנת 1892 רכשה יק"א, חברת התיישבות היהודים, קרקעות בפרובינציה, והמתיישבים היהודים הראשונים הגיעו באותה שנה. ב-1895 כ-65% מיהודי ארגנטינה (3,880 מתוך 6,085 בסך הכל) ישבו באנטרה ריוס (למשל בבסווילבסו). היקף האדמות בבעלות התיישבויות חקלאיות יהודיות המשיך לעלות עד שנת 1940, אז עמד על שיא של 2,314,754 דונם. עם הזמן, התפתחו קהילות יהודיות בעיירות וערי הפרובינציה. ב-1909 סקר מצא כי בשבע ערים ועיירות ישבו 585 יהודים לעומת 9,948 בהתיישבויות חקלאיות. ב-1940 כבר נמצאו סה"כ של 20,803 יהודים בפרובינציה, מתוכם 9,266 עסקו בחקלאות בהתיישבויות, 4,695 התגוררו בכפרים שכנים, והיתר, 6,842 ישבו בערים וכפרים שונים בפרובינציה. בעקבות ההתיישבות היהודים יש בפרובינציה מקומות בשמות "כרמל", "ברון גינזבורג" ו"אביגדור" (Colonia Avigdor). עם השנים מספר ההתיישבויות היהודיות קטן, ונרשמה הגירה לבואנוס איירס. במפקד שנערך ב-1947 נמצאו 11,876 יהודים בפרובינציה, 4.9% מיהודי ארגנטינה. במפקד 1960 נמצאו רק 9,000. לפי ועד הקהילות מספר היהודים ירד ל-8,000 ב-1968, מתוכם 3,050 בפרנה, בירת הפרובינציה.
דמוגרפיה
בשנת 2010 התגוררו באנטרה ריוס כמיליון ו-160 אלף תושבים. הערים הגדולות ביותר הן:
כלכלה
כלכלתה של אנטרה ריוס היא השישית בגודלה בארגנטינה, והתמ"ג שלה נאמד ב-7.8 מיליארד דולרים בשנת 2006. בממוצע, מדובר ב-6,710 דולרים לנפש, שיעור הנמוך בכרבע מהממוצע הארצי.
15% מהתוצר באנטרה ריוס מקורו בחקלאות. הגידולים הבולטים ביותר הם אורז והדרים. הפרובינציה מספקת כ-60% מהאורז במדינה והיא מגדלת ההדרים השנייה בגודלה. גידולים נוספים כוללים תירס, חיטה ופולי סויה. אנטרה ריוס היא גם המקור ל-37% מהעופות בארגנטינה, ול-25% מהביצים. כמו כן, יש בה כ-4.5 מיליון ראשי בקר, ומדי שנה מייצרים בה כ-250 אלף טונות של מוצרי חלב.
15% נוספים מהתוצר מקורם בתעשייה, שרובה קשורה אף היא לחקלאות: מוצרי מזון ושתייה, דבש ושעם, אך היא כוללת גם תעשיות כימיות ומכונות.
פרידריך פירסט
גנרל פרידריך פירסט (בגרמנית: Friedrich Fürst; 26 במאי 1889 – 10 באפריל 1956), היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
פירסט נולד ב-26 במאי 1889 במינכן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1909 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים הבווארי ה-10 (מלך), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. במהלך המלחמה נפצע פירסט כמה פעמים, ואף הועלה לדרגת אובר לוטננט. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר פירסט ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1931 הועלה פירסט לדרגת מיור, וב-1 באפריל 1934 מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-21. ב-1 ביולי אותה שנה הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 באוקטובר 1936 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 במאי 1937 מונה פירסט למפקד רגימנט הרגלים ה-103, וב-10 בנובמבר 1938 מונה למפקד רגימנט רובאי הפרשים ה-6.
מלחמת העולם השנייה
ב-14 בספטמבר 1939 מונה פירסט למפקד חטיבת הרובאים ה-6, וב-27 באוקטובר אותה שנה הוא מונה למפקד חטיבת הרובאים ה-7 בדיוויזיית הפאנצר ה-7. פירסט לחם עם חטיבתו במהלך המערכה על צרפת, וב-1 באוקטובר 1940 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-6 באוקטובר 1940 מונה פירסט למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-14, ואף לחם עמה במהלך מבצע ברברוסה כחלק מהקורפוס הממונע ה-39 במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית, אך בשל מחלה, הוא נאלץ לוותר על תפקידו ב-9 באוגוסט 1941. לאחר החלמתו מונה פירסט ב-18 באוקטובר 1941 למפקד הדיוויזיה ה-34, וב-20 בספטמבר 1942 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-171. ב-1 באוקטובר 1942 הפכה הדיוויזיה שבפיקודו לדיוויזיית המילואים ה-171, והוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-5 בינואר 1944 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-442, ובין ה-9 ל-26 באוגוסט 1944 הוא כיהן כראש המטה של הדיוויזיה מורביה. ב-30 בספטמבר 1944 מונה פירסט כמפקד פיקוד הכוחות המזוינים ה-, וב-10 באוקטובר 1944 מונה לסגן מפקד הדיוויזיה ה-180. ב-21 בדצמבר 1944 מונה פירסט למפקד המחוז הצבאי ה-11, ובתום המלחמה הוא נלקח בשבי.
לאחר המלחמה
ב-27 בנובמבר 1947 שוחרר פירסט מהשבי, ולאחר שחרורו התגורר ברוהפולדינג עד למותו ב-10 באפריל 1956.
גבולות אושוויץ
מקור הביטוי
הביטוי יוחס באופן מוטעה לשר החוץ ממפלגת העבודה, אבא אבן. אבן לא השתמש בצירוף "גבולות אושוויץ", אך הביטוי מבוסס על פרשנות של דבריו בינואר 1969 לשבועון הגרמני "דר שפיגל", שהתייחסו לדרישה מישראל לסגת לגבולות ערב מלחמת ששת הימים. דבריו נאמרו בניסיון להסביר לעם הגרמני את החשש הרב הקיים במדינת ישראל מפני הנסיגה לגבולות 1967:
ידיעות אחרונות פרסם את הידיעה על דבריו של אבן ב-1969 בכותרת: "מפת ה-4 ביוני מזכירה לנו את אושוויץ". בשנת 1974, מיד אחרי מלחמת יום הכיפורים, התראיין אבן לשבועון "טיים" ואמר: "אילו השתטתה ישראל ונסוגה לגבולות 67, היה עלול להתרחש כאן טבח מכוער יותר מאשר באושוויץ", אך בתחילת 1975 אמר: "בידינו הכוח לקיים מדינה בגבולות 1967 בתוספת תיקונים אסטרטגיים". בשנת 1979 כבר הופיע הביטוי בכתבות במעריב ובדבר עם ייחוס לאבא אבן', והיה בשימוש בעיתונות תוך ייחוס לאבא אבן גם בשנים שלאחר מכן. הביטוי צוטט לאורך השנים על ידי חברי ממשלות ישראל וחברי כנסת מהימין (אביגדור ליברמן, עוזי לנדאו, זאב אלקין), וייחסו אותו לאבא אבן, אף שהוא לא השתמש במונח זה במפורש. בראיון שנתנה סוזי אבן, אלמנתו של אבא אבן, ב-10 ביולי 2010, לתוכנית "רואים עולם" בערוץ 1, סיפרה שאבן תמיד השתומם על ייחוס הביטוי הזה אליו. מנגד, אבא אבן עצמו שחי עד שנת 2002, לא התבטא מעולם בפומבי נגד הייחוס של הביטוי אליו.
תום שגב העריך כי שמעון ויזנטל שהתגייס להפיץ בעולם את המושג "גבולות אושוויץ" כביטוי לקו הירוק, הצטער אולי על כך שלהבנתו אבא אבן הגה את הביטוי ולא הוא עצמו.הביטוי משמש בשם ספרו של הסוציולוג היהודי-צרפתי שמואל טריגנו: "גבולות אושוויץ: נזקי חובת הזיכרון".
בתעמולה האנטי-ישראלית
בעקבות הסגר על רצועת עזה מתוארת רצועת עזה בתעמולה האנטי-ישראלית כ"מחנה הריכוז הגדול בעולם", ויש המשתמשים בהשוואה המפורשת "עזה = אושוויץ", ואף בביטוי "גבולות אושוויץ".
חמאם
חמאם (בטורקית: Hamam; בערבית: حمّام), או בית מרחץ טורקי, הוא בית מרחץ לח המקובל ברחבי המזרח התיכון וצפון אפריקה. האירופאים למדו אודות החמאם באמצעות מגעיהם עם האימפריה העות'מאנית, ועל כן הוא סווג כ"טורקי" (בטורקית ובערבית החמאם אינו מוגדר כ"טורקי"). בהתייחס לבתי המרחץ באל-אנדלוס מקובל גם המינוח "בית מרחץ מורי", ובעברית ישראלית מדוברת מכונה החמאם לעיתים בכינוי (המכיל כפילות או יתירות) "סאונה לחה".
היסטוריה
החמאם התעצב במזרח התיכון והתפשט במקביל להתפשטות האסלאם ולאחר מכן. מקורו בבית המרחץ הרומי שהמשיך והיה בשימוש גם בתקופת האימפריה הביזנטית. בתי המרחץ הראשונים מסוג זה הופיעו בעבר הירדן בימי הביניים. הם אומצו והותאמו למנהגי הטהרה של האסלאם, המטיף להגיינה ולרחצה, במיוחד לפני התפילה, ומאוחר יותר הפכו למאפיין חיוני בכל עיר עות'מאנית.
הרחצה בחמאם הייתה נפרדת לנשים ולגברים, והוא היה למקום מפגש חברתי, שלעיתים כלל גם בידור או הגשת משקאות ואוכל, ונקשר עם אירועים שונים כמו חתונות, לידה או חגים. עם השנים התפתחו בו מנהגים ייחודיים של רחצה טקסית שחולקה למספר שלבים. הבילוי בחמאם החל בשהיה בחדר הזעה חם, המשיך ברחצה במים ובסבון, והסתיים בהתרגעות בחדר קריר. לעיתים הוא כלל עיסוי, שפשוף העור או הלקאת הגוף בתחילתו. באימפריה העות'מאנית שימש נער צעיר שכונה בטורקית טלאק (Tellak) כבלן בחמאם, ולתפקיד היה גם פן הומוארוטי, ולעיתים אף רומנטי. במאה ה-20 נעלם פן זה מתרבות החמאם, וכיום התפקיד מבוצע בטורקיה על ידי בגירים.
החמאם הובא לבריטניה במאה ה-19 והפך לאופנה פופולרית, שבשיאה פעלו באיים הבריטים מאות בתי מרחץ כאלה. משם הוא התפשט לארצות מערב אירופה האחרות, ואף לאוסטרליה (1859), ארצות הברית (1863), קנדה (1869) ולניו זילנד (1874). עם התפתחות חדרי האמבטיה בבתים פרטיים, נעלם החמאם כמעט לחלוטין בחלק מארצות מוצאו, כמו טורקיה או מצרים, וחשיבותו החברתית פחתה; אך השימוש בו עדיין רווח בארצות המערב כחלק מתרבות הפנאי וטיפוח הגוף. לעיתים השימוש בחמאם כזה משותף לבני שני המינים בו"ז.
המבנה
בדומה לבית המרחץ הרומי, נבנה חמאם אופייני משלושה חלקים שנבדלו זה מזה בטמפרטורה ובייעוד. החדר החם ביותר עטור פעמים רבות בכיפה, ובה קבועים חלונות זכוכית קטנים שאפשרו חדירת מוגבלת של אור. חלונות אלה עוצבו לעיתים קרובות בצורות גאומטריות שונות, כגון כוכבים. במרכז החדר ניצב משטח שיש מוגבה שעליו שוכבים הרוחצים, ובפינותיו הותקנו ברזי מים. המקום שימש כחדר הזעה ועיסוי. החדר החמים שימש לרחצה במים וסבון והחדר הקר להתרגעות. החמאם חולק לאזור לנשים ולאזור לגברים, שבדרך כלל היה גדול ומהודר יותר. במקומות בהם הדבר לא התאפשר נקבעו שעות שונות לשימוש במקום על ידי גברים ועל ידי נשים.
החמאם המודרני בעולם המערבי כולל בדרך כלל רק את החדר החם. משטח השיש, שאיבד את תפקידו והפך לספסל בלבד, עבר ממרכז החדר והוא מותקן בסמוך לקירותיו, בדומה למקובל בסאונה הפינית.
פילוסאים
פילוסאים (שם מדעי: Pilosa) היא סדרת דלשינאים דרום אמריקאים בעלי גוף רך.
הפילוסאים מחולקים לדובי נמלים ולעצלנים. רובם חיים ביערות אמריקה הדרומית, אך חלקם חיים גם ביערות ואזורים צפוניים יותר, וחלקם מסוגלים לחיות באזורים יבשים יותר.
הגדול בבני הסדרה הוא דוב נמלים גדול (Myrmecophaga tridactyla) ששוקל מעל 40 ק"ג. הקטן ביותר הוא דוב נמלים זוטי (Cyclopes didactylus) ששוקל 400 גרם.
מועדון
מועדון הוא התאגדות של קבוצת אנשים שחולקים עניין משותף או מטרה משותפת. קיימים מועדונים לתחביבים, לספורט, לפעילויות חברתיות, פוליטיות או דתיות וכדומה.
היסטוריה
המועדונים הראשונים שהתקיימו בצורה המוכרת כיום, היו באנגליה, ושימשו להתקבצות במרווחי זמן קבועים כדי לסעוד או לשתות יחד. האזכור המוקדם ביותר לכזה מועדון הוא של המשורר האנגלי תומאס הוקלבה (Thomas Hoccleve; 1368–1426) שסיפר על "מושב החברה הטובה", בו היה חבר. ב-1659 כתב ג'ון אוברי (John Aubrey; 1626-1697) על מועדון כזה תוך שימוש במילה מועדון (Club). בתקופה מאוחרת יותר, אחד המועדונים הידועים ביותר היה בלונדון ונקרא על שם רחוב ברד (Bread Street) בו נפגשו חבריו ב"פונדק בת הים" ביום שישי הראשון בכל חודש. ג'ון סלדן, ג'ון דאן, ג'ון פלטצ'ר ופרנסיס בומונט ואולי גם ויליאם שייקספיר ווולטר ראלי. מועדון דומה נוסד בלונדון על ידי בן ג'ונסון ב"פונדק השטן".
עם התרחבות תפוצת בתי הקפה באירופה, באמצע המאה ה-17, החלו גם המועדונים להיות נפוצים יותר. הם התקיימו בעיקר למטרות חוגים ספרותיים, פוליטיים וחוגי דיבייט. המאפיינים של המועדונים ההם היו: אי קיום קשר כספי בין החברים וכל חבר היה אחראי לשלם על ההוצאות הקשורות בו, ומאפיין נוסף היה אי החזקת מבנה לצורך המפגשים, או אף קביעת מקום קבוע, אם כי מועדונים רבים נהגו להיפגש בבית קפה או פונדק מסוימים. מועדונים ובתי קפה אלה הפכו במהרה למקלט לשערוריות שונות וב-1675 הורה צ'ארלס השני, מלך אנגליה על סגירת בתי הקפה ברחבי הממלכה בגלל פגיעתם לשלום ולשלווה ברחבי הממלכה. ההוראה לא התקבלה בעין יפה על ידי הציבור והיא בוטלה לאחר זמן לא רב. בימי שלטונה של אן, מלכת בריטניה היו מועדוני בית הקפה חלק חשוב בחיי החברה של אנגליה.
במאה ה-18 וה-19 התפתחו המועדונים האנגלים לשני כיוונים. סוג אחד הפך למועדון בעל מבנה קבע שירש את תחום הדיור מהפונדק הוותיק. במועדון מסוג זה התגוררו חברים קבועים, שאורח חייהם גרם להם לחיות בערים שונות רוב השנה והם חזרו לעיר המרכזית לתקופה מסוימת. חברי מועדון אלו היו בדרך כלל קציני צבא וצי, עורכי דין, שופטים, חברי פרלמנט ואנשי ממשל שנסעו בין ערי האימפריה הבריטית. אלו התפתחו למועדונים הידועים בשם הכולל "מועדון גברים" (Gentlemen's club) כיוון שהם היו מיועדים לגברים בלבד. המועדון היה מיועד גם למקומיים והעניק לגברים הרווקים תחליף לבית המשפחה, אם מפאת ריחוק ואם כדי להתנתק לזמן מה מהשגרה היומיומית, יתרון שמשך אליו גם גברים נשואים. הפעילות במועדונים אלו כללו מלבד מגורים, בעיקר בסיס לפעילות חברתית כגון עישון משותף, רכילות, קריאת ספרים ועיתונים, משחקי קלפים והחלפת דעות.
בשלב מסוים הייתה חברות במועדון מעין מעמד חברתי וכל גבר שהחשיב את עצמו ג'נטלמן, שאף להתקבל למועדון כזה. כתוצאה מכך, גדל הביקוש לחברות במועדונים ונוצרו תנאי הצטרפות שיש לעמוד בהם כדי להתקבל כחבר. כך נוצרו מעמדות של מועדונים שבסופו של דבר יכל כל אדם למצוא לעצמו מקום באחד מהם, בהתאם למעמדו ולקשריו החברתיים. תופעה זו התרחבה כל כך, עד שיצרה מילה באנגלית כדי לתאר אדם שלא יכול להתקבל לשום מועדון - "Unclubbable", מילה שמשמשת בהוראתה הכללית לתאר אדם שאינו מקובל חברתית. כחלק מתנאי הקבלה של מועדונים מיוחדים או יוקרתיים ניתן למצוא את קריטריון הקבלה של "המועדון הקלדוני" בלונדון שמאפשר רק לאנשים בעלי זיקה ברורה לסקוטלנד להתקבל אליו. מועדון המטיילים בלונדון קבע שרק אנשים שנסעו מחוץ לאיים הבריטיים למרחק 500 מיל בקו ישר, יכולים להצטרף אליו. באוניברסיטאות קיימים מועדונים שחברים בהם רק תלמידים בהווה ובעבר. מועדונים אחרים שרוצים לשמור על רמת החברים בהם, נוהגים לגבות דמי חבר גבוהים או לספק ביוקר את השירותים הקיימים בהם. מועדוני גברים מופיעים רבות בספרות, בעיקר של סופרים אנגלים או כאלו העוסקים באנגלים, כגון מועדון הפיקוויקים, מסביב לעולם בשמונים יום, ספרי ג'יימס בונד וספריו של פ. ג. וודהאוס.
הסוג השני שהתפתח באותה עת, היה מועדון חברתי שבו חברים בעלי עניין או תחביב משותף התכנסו במועדים קבועים, לא תמיד במבנה מיוחד. מועדונים כאלו היו לאתלטיקה, ספורט ובילוי, טיפוס הרים (בעיקר הרי האלפים), שחמט, יאכטות ועוד. מועדונים אחרים מסוג זה היו מועדונים ספרותיים, מוזיקאים ואמנותיים.
מוצץ
מוצץ הוא אביזר דמוי פטמה, כיום בדרך כלל מגומי, פלסטיק, סיליקון או שילוב שלהם, הניתן לתינוק כדי להרגיעו באמצעות הדמיית הנקה.
ממוזער|שמאל|מוצץ
היסטוריה
בשעה שלרוב המוצצים כיום יש אותו מבנה בסיסי (אזור מציצה, מגן פה וידית), הרי מוצץ יכול להיות כל חפץ הניתן לתינוק כדי שימצוץ אותו מטעמי נוחות. הצורה המקובלת הנוכחית של המוצץ הופיעה לראשונה בתחילת המאה ה-20, ויוצרה במשך שנים בצבעי שחור, אדום ולבן (הגומי הלבן באותן שנים היה עשוי מאחוז מסוים של עופרת). במאה ה-16 הורים השתמשו בממתקים בצורת מקלות לבנים בתור מוצצים לילדיהם.
במאה ה-18 הביטוי האנגלי "נולד עם כפית של כסף בפה" (born with a silver spoon in his mouth; שמשמעותו עשיר או מפונק) היה יכול להיות פשוטו כמשמעו, שכן "מוצצי כסף" ניתנו לעיתים קרובות לילדים שנולדו לעושר. חומרים יקרים אחרים, כגון פנינים ואלמוגים, להם יוחסו באותה תקופה סגולות רפואיות, הפכו גם הם למוצצים. תחליפים זולים יותר כללו באותה תקופה "מוצצי סוכר", חתיכות של בד רטוב שנקשרו מסביב לגבישי סוכר.
אובייקט חלופי
ממוזער|תינוקות מוצצים אצבעות כדי להירגע המוצץ משמש כאובייקט חלופי או אובייקט מעבר, כלומר - חפץ שבו נעזרים תינוקות וילדים כדי להתמודד עם התסכולים שהם חווים בחיי היומיום.
בתחילה נצמד הרך הנולד אל אמו כדי למצוא הגנה ונחמה, אך כשהוא גדל הוא מפתח עצמאות ונפרד מאמו, ואין לו תמיד אפשרות להתנחם בזרועותיה; ועל כן - ברגעים שבהם הוא זקוק לנחמה או להרגעה, הוא לעיתים מתכרבל עם חפץ רך ונעים או ימצוץ מוצץ או אצבע כחלופה. ילדים רבים נרגעים ונרדמים עם בובה רכה, שמיכה, סמרטוט ומוצץ, מסיבה זו.
יש הורים הנותנים לילד בקבוק שתייה עם פטמה במקום מוצץ. נוהג זה עלול להיות מזיק ביותר: הילד שותה מעל לרצוי וכך נפגע מנגנון השובע-רעב שלו. תינוק ששותה הרבה מים או מיץ עלול לסבול מחוסר תיאבון ומעלייה מועטה במשקל, כיוון שהשתייה המיותרת באה על חשבון החלב שאותו הוא אמור לצרוך.
בעיות הנגרמות משימוש במוצצים
יש הטוענים כי מוצצים מפריעים להנקה, במיוחד אם הם ניתנים לתינוק בששת השבועות הראשונים לחייו, עקב בלבול פטמות.
בנוסף, תינוקות המשתמשים במוצצים הוכחו כבעלי סיכוי גבוה יותר למחלה זיהומית באוזניים. תינוקות בוגרים יותר יכולים גם לסבול מהתפתחות איטית בדיבור בשל הימצאות המוצץ בפיהם, דבר שמונע תרגול של כישורי השפה שלהם.
מוצצים משפיעים על התפתחות מבנה הלסת, השיניים והפנים, אך ההשפעה פחותה כשהשימוש בהם מדוד ומבוקר וכשהגמילה מוקדמת יחסית. מוצצים רבים מוגדרים כמוצצים אורתודנטיים, אשר מתיימרים לפגוע פחות בהתפתחות הפה; מחקרים עדיין לא גילו הבדלים משמעותיים בין מוצץ רגיל לאורתודנטי.
יש הטובלים מוצצים בחומרים מתוקים כדבש או סירופ, כדי להרגיל את התינוק למוצץ. הדבר מזיק להתפתחות שיני התינוק, והאכלת תינוקות בדבש עלולה לגרום לבוטוליזם.
גמילה ממוצץ
רופאים ממליצים לגמול את הילד ממוצץ לקראת גיל שנה, כדי שלא תיפגענה השיניים הקבועות מהשימוש הקבוע במוצץ, אך ילדים רבים ממשיכים להשתמש במוצץ גם עד גיל 5 או 6. ישנן דרכים שונות להיגמל ממוצץ. אחת מהן היא תלייתו על עץ המוצצים. הילד הנגמל מקיים "טקס פרידה" מכל המוצצים ויכול לבוא "לבקר" אותם בעת הצורך. ניתן לשלב את הפרידה מהמוצץ על העץ בקריאת הספר ״עץ המוצצים״ יש המשתמשים בעץ המוצצים לגמילה מבקבוקים ואף מחפצי מעבר כמו חיתולי בד. עיריות בישראל אמצו את הרעיון מהספר ובערים רבות ניתן למצוא עץ מוצצים.
קישורים חיצוניים
הספר ״עץ המוצצים״
מדליית ברוס
מדליית הזהב על שם קתרין וולף ברוס היא פרס המוענק מדי שנה על ידי האגודה האסטרונומית של האוקיינוס השקט בעבור מפעל חיים והישגים יוצאי דופן באסטרונומיה. המדליה והאסטרואיד "323 ברוסיה" קרויים שניהם על שם קתרין וולף ברוס (1816 – 1900) תורמת ונדבנית אמריקאית שתרמה לבניית טלסקופים רבים.
המדליה הוענקה לראשונה בשנת 1898 לסיימון ניוקומב, ובין זוכיה המפורסמים אנרי פואנקרה (1911), אדווין האבל (1938), סוברהמניאן צ'נדראסקאר (1952), מרטין שוורצשילד (1965), ויליאם אלפרד פוֹלֶר (1979) ויעקב זלדוביץ' (1983).
בדיקת העמסת סוכר
העמסת סוכר היא בדיקה רפואית, שנערכת על מנת לאתר מקרים של סוכרת. במהלך הבדיקה הנבדק שותה תמצית סוכר, המעלה לו את כמות הסוכר בדם במידה ניכרת, ולאחר זמן עורכים לו בדיקת דם על מנת לבדוק עד כמה גופו הצליח להתמודד עם עומס הסוכר. ישנם מספר סוגים של בדיקות העמסות סוכר, אותן עושים בהתאם למצב הנבדק. העמסת סוכר היא בדיקה נפוצה אצל נשים בהריון, על מנת לשלול סוכרת בהריון.
סוגי בדיקות
ישנם מספר סוגים של העמסת סוכר. הסוגים שונים זה מזה בכמות הסוכר אותה הנבדק צורך, כמה זמן עובר מבדיקת דם אחת לשנייה, והאם הבדיקה נערכת בצום. יש הבדלים בין הבדיקה המיועדת לאבחון סוכרת, ולבין הבדיקה שעושים לנשים בהריון.
בדיקת 75 גרם
בדיקה זו היא הבדיקה הסטנדרטית, המיועדת לאתר סוכרת מסוג 2, וכמעט אינה בשימוש לאיתור סוכרת הריון. בבדיקה זו הנערכת בצום, ראשית עושים בדיקת דם, שהתוצאות שלה מושוות לתוצאות אחר כך. הנבדק שותה משקה ממותק המכיל 75 גרם סוכר (גלוקוז), ואז נבדק לאחר שעתיים. במקרה בו התוצאה היא פחות מ-140 מ"ל גלוקוז לדציליטר של דם (מ"ג/ד"ל) התוצאה תקינה. בין 140–199 מ"ג/ד"ל נקראה סבילות נמוכה לגלוקוז (מצב טרום סוכרתי) והיא עלולה להתפתח לסוכרת אם לא תטופל. ותוצאה של מעלה ל-200 מ"ג/ד"ל מעידה על סוכרת ברורה.
בדיקת 50 גרם
בדיקה זו מומלצת לנשים בהריון בשבועות 24–28. הבדיקה נערכת ללא צום. הנבדקת שותה משקה ממותק המכיל 50 גרם סוכר, ולאחר שעה בדיוק עושים לה בדיקת דם. זוהי העמסת סוכר חלקית, והיא מצביעה על מקרים בהם התוצאות גבוליות ויש צורך בבדיקה מלאה. תוצאה של פחות מ-130 מ"ג/ד"ל מצביעה על תוצאה תקינה. תוצאה שבין 130–140 מ"ג/ד"ל, היא גבולית, ואילו מעל ל 140 מ"ג/ד"ל היא תוצאה לא תקינה.
כיכר קלישי
הכיכר נמצאת במפגש בין הרובע השמיני, התשיעי, השבעה עשר והשמונה עשר של פריז.
סביב הכיכר מבנים בסגנונות שונות, ובהם חנויות, בתי עסק ובתי קולנוע.
היסטוריה
במרץ 1814, בשלהי האימפריה הצרפתית הראשונה צעדו 800,000 חיילים (בעיקר חיילים רוסיים) בדרכם לכבוש את פריז. הצבא הזר המתקדם חלף את המחסומים שהוצבו בבלוויל ובפאנטין, כבש את גבעת מונמרטר והתקדם לעבר המשמר הלאומי של צרפת שמנה 70,000 חיילים צרפתיים, הגן על רצועה ארוכה בין קלישי לנוילי. מחשש לכיבוש העיר, בון-אדריאן ז'אנו דה מונסי יצר מחסום באתר כיכר קלישי והגן עליו עם 15,000 מתנדבים - מרביתם סטודנטים של האקול פוליטקניק והאקול וטרינייר (בית הספר הפוליטכני ובית הספר לווטרינריה). על אף חוסר הניסיון של המתנדבים, הצליחו הסטודנטים להגן על אזור קלישי ולעמוד בפני הצבא המתקדם עד לשביתת הנשק שהוכרזה ב-30 במרץ 1814.
לציון האירוע מוצב בלב הכיכר פסל בגובה 6 מטרים, מעשה ידי אמדה דובלמאר המוקדש לה דה מונסי.
אין אלו אלא דברי נביאות
אין אלו אלא דברי נְבִיאוּת הוא פתגם המובא בספרות חז"ל מפי תנאים ואמוראים, כלפי דעות שלא נומקו. הראשונים חלוקים בפירוש הביטוי ומשמעותו. בספרות הרבנית המאוחרת הביטוי נפוץ כהבעת קושיה על דעה שאינה מנומקת.
מקורות
במסכת בבא בתרא מובאת ברייתא העוסקת בדיני מכירה:.
במסכת עירובין מסר רבי אידי הלכה בשם רבי יהושע בן לוי, העוסקת בכללי תחום שבת: אם אדם היה בבין השמשות של ערב שבת מחוץ לעיר וקנה שביתה במקומו, מותר לו ללכת רק עד אלפיים אמה ממקומו, גם אם התברר לו בשבת שהן מסתיימות בתוך עיר. אך אם כל העיר היא בשטח אלפיים האמה, נחשבת לו כל העיר כארבע אמות ואינה נכנסת בחשבון תחום השבת, ומותר לו ללכת את כל העיר ואחריה עד סוף אלפיים אמה מלבדה. על הלכה זו של רבי יהושע התבטא רבי אידי:.
משמעות הביטוי
דברי רבי יוחנן במסכת בכורות באו בבירור להביע ביקורת על קביעה הלכתית מתמיהה שנאמרה ללא הסבר או מקור. כלומר, הצירוף "דברי נביאות" בא כלשון גנאי כלפי הלכה שנאמרה ללא טעם, כאילו היא נבואה מן השמים.
אולם, במשמעות הביטוי "אין אלו אלא דברי נביאות" בשתי הופעותיו נחלקו הראשונים. יש המפרשים גם ביטוי זה כאמירה ביקורתית, בדומה לדברי רבי יוחנן, שנועדה להתנגד לדעה ההלכתית שהוצגה ללא טעם או מקור.
פירוש הפוך עולה מדברי רש"י ותוספות במסכת עירובין, ולשיטתם האמירה "אין אלו אלא דברי נביאות" לא נועדה לגנאי אלא לשבח, שלא כדברי רבי יוחנן. לפי רש"י הכוונה היא שמכיוון שרבי יהושע בן לוי אמר חידוש הלכה גדול ללא שנתן טעם לדבריו, מן ההכרח לומר שהוא קיבל את הדברים מרבו, אך לא חידש הלכה זו מעצמו. ר"י הזקן מפרש שכיוון שמדובר בחילוק כה גדול שנאמר ללא טעם וסברא, על כרחנו שהדברים נאמרו ברוח הקודש. ר"י מוכיח את דבריו מן ההקשר בסוגיא במסכת בבא בתרא, העוסק בנבואה של ממש ובכוחם של חכמים העדיף מזה של הנביאים, ולכן מפרש שהביטוי "אין אלו אלא דברי נביאות" מכוון תמיד לשבח, ו"עשו דבריהן כדברי נביאות" מכוון תמיד לגנאי.
שימושים מאוחרים
למרות דברי רש"י ותוספות, בספרות הרבנית לדורותיה התקבל הביטוי דווקא במשמעותו הראשונה, כדברי גנאי או התנגדות לדעה שלא נומקה כל צרכה. במשמעות זו הוא משמש בלשונם של ראשונים ואחרונים רבים.
היפודמוס
הִיפּוֹדָמוׂס (ביוונית:  Ἱππόδαμος ὁ Μιλήσιος, היפודמוס ממילטוס; 498 – 408 לפנה"ס) איש מילטוס היה מתכנן ערים יווני בן המאה החמישית לפנה"ס.
קורות חיים
היפודמוס תכנן את עיר הנמל פיראוס הסמוכה לאתונה ואת המושבה תוריאוי. על שמו של היפודמוס נקרא תכנון ערים אורתוגונלי המכונה "תכנון היפודמי" (רחובות שתי וערב), אף כי אין ביטחון שהוא שהמציא את השיטה אלא השתמש בה עד שזוהתה עם שמו.
תכנון היפודמי מתייחס לחלוקת שטחה של העיר באמצעות רשת רחובות מקבילים החוצים אלה את אלה בזוויות ישרות. תוכנית הערים מילטוס ופריאנה שביוניה הן דוגמאות מובהקות של תכנון היפודמי.
חוח עקוד
החוח שמשמעות שמו הלטיני "גדילן זהב" - הוא בין הקוצים הנפוצים ביותר בשדות חקלאיים, ובשטחים שהיו מעובדים בעבר. יש הסוברים שהוא ה'נעצוץ' המקראי, הן בשל מציאותו בשדות, והן בשל צורתו הדומה במעט לברוש, אשר אמור להחליף אותו, על פי האמור בישעיהו.
הגבעול המרכזי עולה עד 130 ס"מ, הוא בצורת כנפיים וכל חלקי הצמח כולל העלים והפרחים בעלי צורה משוננת המסתיימת בקוצים. גבעולי משנה מסתעפים ממנו. תפרחתו - למעשה כל 'עלה כותרת' הוא פרח נפרד - היא צהובה ומרשימה, וסביבה "קרקפת" - עטרה של עלים ירוקים קוצניים. הפרחים נמצאים בקצהו של הגבעול המרכזי, ושל גבעולי המשנה המסתעפים ממנה. פורח מסוף האביב ועד סוף הקיץ (מאי עד אוגוסט).
הצמח חד ביתי. הזרעים מופצים ברוח באמצעות פלומה לבנה.
על פי פרופ' אבינועם דנין הצמח אכיל וטעים, לאחר שמסירים ממנו את קוציו, ושכבה של לבנוניות הנוטפת ממנו.
על פי הרפואה העממית, חליטה של גבעולי חוח, אמור להרגיע את הקיבה וכן כאבים בדרכי השתן.
זיהוי החוח המקראי
הפסוק, פורש באופן מוטעה בידי האירופאים כשיח הוורד, והחוחים פורשו כ'קוצים' - אותם חלקים חדים ודוקרים בקצותיה של צמחייה קוצנית. עם התחדשות היישוב בארץ ישראל, חוקרי הצמחייה המקראית והתלמודית, הסכימו שהשושנה היא פרח יפה ולא קוצני - אולי שושן צחור בעל שישה עלים, ושהחוחים הם קוצים כלשהם.
על פי המקרא וספרות חז"ל, החוח הוא בעל התכונות הבאות:
חלוץ (אונייה)
חלוץ הייתה ספינת דיג משנת 1925, הראשונה בבעלות חברה עברית ("אגודת הים") שנרשמה בנמל יפו בארץ ישראל כנמל בית. חלוץ הייתה איתות חמישי ביישוב וסימן דרך חשוב בפיתוח ענף הספנות והדיג העברי בארץ ישראל ובהתפתחותו של הצי העברי.
הספינה הייתה מפרשית עם מנוע עזר. היא נקראה על שם האונייה העברית הראשונה משנת 1920 "החלוץ" של החברה לאסדות וספנות חופית בע"מ, ולזכר יוסף טרומפלדור שנפל בתל חי. טרומפלדור היה חברו האישי של בעל החברה והספינה, רב החובל אריה באייבסקי. בזכות פגישה אקראית של השניים בקושטא הגיע באייבסקי לארץ ישראל, התגייר והקים בה משפחה, קבוצה דיג עברית וחברה עברית.
בעיות ארגוניות וקשיי מימון הכריחו את באייבסקי לפזר את קבוצת הדיג ולמכור את הספינה.
זאת'ורה
זאת'ורה או זאתורה: הרפתקאה בחלל (באנגלית: Zathura: A Space Adventure) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוג הרפתקאות ומדע בדיוני משנת 2005. הסרט מבוסס על ספר בעל שם זהה מאת כריס ון אלסברג, ומהווה ספין אוף לסרט ג'ומנג'י משנת 1995.
הסרט בבימויו של ג'ון פאברו ובכיכובם של ג'וש האצ'רסון, ג'ונה בובו, דקס שפרד וקריסטן סטיוארט וצולם בלוס אנג'לס ובקולבר סיטי, קליפורניה. הסרט קיבל ביקורות טובות מהמבקרים אך הכניס בקופות רק כ-65 מיליון דולר.
עלילה
האחים וולטר ודני בודווינג לא מסתדרים ביניהם, לאחר שאביהם התגרש מאמם הוא נאלץ לעבוד קשה ואינו פנוי להשגיח עליהם. יום אחד הוא נאלץ לצאת לפגישה ומותיר אותם עם אחותם, ליסה השקועה בשינה במקום בטיפול בהם. וולטר ודני רבים ולאחר שדני מגיע למרתף הוא מוצא משחק לוח הנקרא "זאתורה". הוא קורא לאחיו לראות את המשחק ושם חללית משחק על הלוח ולוחץ על כפתור שגורם לה להתקדם. דבר זה יוצר מטר מטאורים קטלני שהורס את הבית והם רצים לקרוא לאחותם. כשהם מסתכלים מהחלון הם מבינים שהם נשאבו לחלל החיצון והדרך היחידה שלהם להחזיר את הבית לכדור הארץ הוא להמשיך לשחק עד סוף המסלול. וולטר מציב חללית לצד אחיו והשניים מנסים להשיג מספרים בעזרת לחיצה על כפתור המטיל ספרות.
במהלך משחקם אחותם ליסה הופכת לקפואה במצב קריוניקה באמבטיה, רובוט גדול נקרא להשמיד את וולטר המתחמק ממנו וצי חלליות של יצורי-לטאה המכונים "זורגונים" מנסה להשמיד את ביתם. לעזרתם נשלח אסטרונאוט מסתורי אשר נקרא בידי דני לבית ומציל אותם ממתקפת זורגונים בידי שריפת הספה שלהם ושאיבתה לחלל.
האסטרונאוט נשאר לעזור להם ולמנוע משני האחים לריב, אך היחסים מידרדרים כשדני מרמה ומזיז את החללית יותר ממה שקיבל. כשוולטר מחזיר את החללית למקומה הוא נשאב החוצה מהבית ורק בעזרת האסטרונאוט שמשתמש בחליפתו כדי להחזיר אותו הבייתה. כשהוא חוזר וולטר מאשים את דני שכמעט הרג אותו ודני בורח. בתורו של וולטר הוא מקבל כרטיס של מטאור נופל ויכול להביע משאלה, אך האסטרונאוט מזהיר אותו שלא יחשוב על דני. להפתעת האסטרונאוט וולטר רק רצה פוטבול חתום והאסטרונאוט מתוודה בפני שניהם שהיה לו אח שנשאב יחד איתו למשחק והוא ייחל בעת נפילת מטאור שלא ייוולד, מה שקרה. ואולם המשחק נעצר בתורו של אחיו והוא נתקע בחלל 15 שנה.
בינתיים ליסה מתעוררת עצבנית בעת מתקפה נוספת של צי הזורגונים המקשרים את החלליות לביתם. הסלון קורס לחלל והמשחק איתו אך הוא נתפס בידי החללית הקרובה אליהם. דני משתמש במעלית ההזזה כדי להגיע אל המרתף מלמטה ומשם לעבר החללית המלאה בזורגונים ומצליח לתפוס את המשחק לפני שהוא מושלך לתוך כבשן, לאחר שמשחרר כבשים מוזרות מכלובם. הם משתמשים במכשיר קשר אך הוא נהרס בפעולה, אך דני מצליח לחזור אל הבית וולטר מציל אותו מלפיתת זורגון ברגע האחרון. הרובוט שנשלח להרוג את וולטר משנה פניו ומציל אותם.
הארבעה ממשיכים לשחק עד שמגיע עוד מטאור נופל וולטר מביע משאלה שהאסטרונאוט יפגוש את אחיו. האח מופיע ולהפתעת כולם מתברר שהוא מקביל לדני. אז האסטרונאוט מספר שהוא וולטר העתידי, לאחר שנתקע בחלל 15 שנה. דני האמיתי והחדש מופיעים יחד וכשהם נוגעים זה בזה החדש נעלם. אז האסטרונאוט פונה לדני, נוגע בו ומתאחד לתוכו. בזמן זה צי הזורגונים עומד להשמיד את הבית והאחים משחקים כמה שיותר מהר סיבובים כדי להגיע לגמר - "זאתורה", אשר מתברר לבסוף כחור שחור בולעני השואב אותם.
דני עוצם את עיניו תוך כדי שאיבתם ומתברר לו שהם חזרו לבית בכדור הארץ לצד וולטר. הם מראים את המשחק לאביהם ששמח שהשלימו ואמם מגיעה לאסוף אותם. אחותם ליסה אומרת להם להשאיר את הסוד ביניהם.
פרד גרופה
פרד גרופה (אנגלית: Ferde Grofé; 27 במרץ 1892 - 3 באפריל 1972), מעבד מוזיקלי, פסנתרן ומלחין אמריקאי. לעיתים חתם את שמו בצורה Ferdie Grofe.
חייו ועבודתו
נולד בניו יורק כ-Ferdinand Rudolph von Grofé, ממוצא הוגנוטי (פרוטסטנטי-צרפתי). בן למשפחה בת ארבעה דורות של מבצעי מוזיקה קלאסית. אביו היה זמר בריטון ואמו הייתה צ'לנית. לאחר מות אביו ב-1899 לקחה אותו אמו ללייפציג לשם לימודי פסנתר, ויולה והלחנה. ייחודיותו של גרופה הייתה שליטתו בכלי נגינה רבים ושונים, הוא ניגן בנוסף לפסנתר גם בכינור, בריטון (כלי נשיפה), קורנט ועוד. היכרותו האינטימית עם כלי הנגינה הכשירה אותו לעבודה כמתזמר ומעבד.
גרופה חזר לניו יורק והחל לעבוד לפרנסתו בגיל 14, בין היתר עבד כפועל בבית חרושת, כנער מעלית, חלבן, מחלק עיתונים ועוד. במקביל ניגן כפסנתרן בבארים ועם תזמורות ריקודים ועבד גם כיצרן גלילי-נגינה (Piano Rolls, סרטים מנוקבים עבור פסנתר מכני, סוג של תיבת נגינה משולבת בפסנתר המנגן באופן אוטומטי את המוזיקה המנוקבת בסרט). יצירת הסרט התבצעה תוך כדי נגינת יצירה, כך שבמהלך הנגינה קלידי הפסנתר ניקבו את הסרט, ששימש מאוחר יותר להפעלת הפסנתרים המכניים. חלק סרטי הנגינה שהפיק עבור חברת (American Piano Company (Ampico השתמרו ומהווים עדות יחידה לכישרונו בנגינה ולעושר הצליל, בעל אופי תזמורתי, שהפיק מהפסנתר.
בשנת 1920 שכר אותו מנצח התזמורת פול וייטמן "מלך הג'אז" כפסנתרן ומעבד. גרופה שימש כמעבד הראשי של תזמורתו של וייטמן בין השנים 1920 - 1932, בתפקיד זה תיזמר את יצירתו של ג'ורג' גרשווין רפסודיה בכחול, עיבודו הצבעוני והעשיר קנה לו שם בקרב מוזיקאי ג'אז. הוא תזמר את היצירה מספר פעמים להרכבים משתנים ותזמר יצירות נוספות של גרשווין עבור וייטמן כגון הקונצ'רטו בפה מז'ור.
כמעבד ומתזמר ובייחוד בעקבות עבודתו עם וייטמן, פיתח גרופה רגישות לצדדים הלוגיסטיים והכלכליים של התזמורת. שלא כמו מלחין, המתזמר חייב לדעת שמנגן סקסופון, למשל, אפשר לדרוש לנגן בקלרינט, משום שהיצע הסקסופוניסטים בשוק רב יותר ועליהם להילחם יותר על מישרתם. בשנת 1932 כינה אותו הניו יורק טיימס "ראש הממשלה של הג'אז".
בשנות השלושים ניצח על תזמורת בתוכנית רדיו בשם "המופע של פרד גרופה" (The Ferde Grofé Show) וניצח על מספר קונצרטים בקרנגי הול. בשנת 1937 היה מבין נושאי ארונו של ג'ורג' גרשווין וניצח באותה שנה על התזמורת הפילהרמונית של ניו יורק בקונצרט לזכרו שנערך באצטדיון לוינסון (Lewisohn Stadium) בניו יורק בפני 20,223 צופים.
החל מ-1930 ביצע גרופה עיבודים בהוליווד, בין היתר עבור הסרט The King of Jazz אודות פול וייטמן ותזמורתו וכתב מספר פסקולים לסרטים כמו Minstrel Man (1944), Time Out of Mind  (1947), Rocketship X-M  (1950) ו-The Return of Jesse James  (1950).
בשנת 1944 הפך לחבר סגל בבית הספר ג'וליארד שם לימד תזמור אולם ב-1945 עבר להתגורר באופן קבוע בלוס אנג'לס בה התגורר עד מותו.
כל העיר כולה כארבע אמות
כל העיר כולה כארבע אמות הוא כלל בהלכות עירוב תחומין האומר כי דינה של שטח עיר לעניין תחום שבת, מחושב כשטח של ארבע אמות בלבד, מותר ללכת את כל העיר בחופשיות ואין היא עולה לחשבון אלפיים האמה המותרים ללכת לפי כלל תחום שבת, ולכן אם שבת אדם (או הניח עירוב) בבין השמשות לדוגמה במרחק של אלף אמה מהעיר מותר לו ללכת אלף אמה, את כל העיר, ועוד אלף אמות.
במשנה
אף רבי עקיבא מודה, שלמרות שכאשר מניחים את העירוב בעיר, לפי שיטתו תחום שבת הוא אלפים אמה ממקום העירוב ולא מהשטח שבו הונח העירוב, אם העירוב נעשה על ידי שביתה במקום (שהייה במקום בערב שבת בין השמשות) ולא על ידי פת, נחשב כל המקום כארבע אמות וניתן להלך ארבע אמות מחוץ למחיצותיו החיצוניות. הרשב"א מביא בהקשר זה מחלוקת בין רבי יהודה לרבי מאיר האם עיקר עירוב תחומין שתיקנו חז"ל הוא ברגל (שביתה במקום) או בהנחת פת, ומסביר כי כלל זה תקף לפי שיטת רבי יהודה שאומר שעיקר עירוב ברגל ולכן לשביתה במקום ישנה חשיבות הלכתית גדולה יותר מאשר הנחת פת במקום.
מחלוקת האמוראים
להלכה נחלקו הפוסקים הרשב"א כותב בשם הראב"ד שההלכה היא כשמואל שהוא היה רבו של רבי אלעזר וגם פשטות לשון המשנה היא כדבריו, וכן פוסק הרשב"א עצמו, אך הוא מביא אחרים הפוסקים כשיטת רבי אלעזר וזאת על פי הכלל "הלכה כדברי המיקל בעירוב", וכן נפסק ברמב"ם, בסמ"ג, ובטור והשולחן ערוך.
היו שניסו לערער על ההלכה במעט לכל הפחות לחומרא ולהחמיר מספק כמו רבי עקיבא, כך למשל כאשר מר יהודה ראה את בני העיר מברכתא כאשר הם מכניסים את עירובם בבית כנסת שהיה מחוץ לעיר מברכתא, הוא אמר להם שכדאי להעמיק את העירוב בסוף בית המדרש כדי ששיעור אלפים האמה יגדל ממקום העירוב, אך רבא שהה במקום ומחה בתוקף על דבריו של מר יהודה, באמרו לו בחריפות "חולק על דברי חכמים אתה! אין אנו פוסקים כרבי עקיבא ואף אין חוששים לדבריו!", את פסקו ביסס על הכלל הידוע.
דימות מוחי
דימות מוחי הוא תחום המשתמש בכלים ובטכנולוגיות ליצירת דימות של המבנה, התפקוד והרכבו הכימי של המוח, זאת לצורך אבחון מחלות או לצורכי מחקר. תמונות המתקבלות מסריקות של דימות מוחי משקפות מאפיינים שונים של המוח ופעילותו. זהו תחום חדש יחסית, ונעשה בו שימוש ברפואה ובתחומים השונים של מדעי המוח.
ישנן מספר שיטות לסריקת מוח, שעם הנפוצות שבהן נמנות הבאות:
היסטוריה של הדימות
בשנת 1918 הנוירוכירורג האמריקאי וולטר דנדי (באנגלית: Walter Edward Dandy) הציג את טכניקת הוונטריקולוגרפיה (ventriculography) - יצירת תמונות רנטגן של חדרי המוח על ידי הזרקה של אוויר מסונן ישירות לתוך אחד מחדרי המוח הצדיים או שניהם. דנדי גם ציין כי אוויר שנכנס לתוך החלל התת-עכבישי של חוט השדרה בהליך של ניקור מותני יכול גם הוא להיכנס לחדרי המוח, וניתן להשתמש בכך כדי להראות את חללי נוזל המוח והשדרה סביב הבסיס של המוח ועל פני השטח שלו. טכניקה זו נקראת pneumoencephalography.
בשנת 1927 אנטוניו אגש מוניש הציג אנגיוגרפיה מוחית, שבעזרתה כלי דם נורמליים ולא נורמליים בתוך ומסביב למוח ניתנים לדימות בדיוק רב.
בשנות ה-1970 המוקדמות, אלן קורמאק (באנגלית: Allan MacLeod Cormack) וגודפרי נ. האונספילד הציגו את הטומוגרפיה הממוחשבת (CAT או CT), ואז תמונות אנטומיות יותר ויותר מפורטות של המוח הפכו להיות זמינות למטרות אבחון ומחקר. קורמאק והאונספילד זכו בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1979 על עבודתם. זמן קצר לאחר כניסתה של CAT בראשית שנות ה-1980, הפיתוח של ליגנדים רדיואקטיביים אפשר טומוגרפיית פליטת פוטון בודד (SPECT) וטומוגרפיית פליטת פוזיטרונים (PET) במוח.
פחות או יותר במקביל, דימות תהודה מגנטית (סריקת MRI או MR) פותח על ידי חוקרים ובהם פיטר מנספילד ופול לוטרבור, שזכו בפרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה בשנת 2003. בתחילת שנות ה-80 MRI נכנס לשימוש קליני, ובמהלך שנות ה-80 נפרצה דרך של חידודים טכניים ויישומי MR לצורכי אבחון. אחרי זמן קצר, מדענים גילו שהשינויים הגדולים בזרימת הדם שנמדדים על ידי PET ניתנים לדימות גם בסוג הנכון של MRI, וכך נולד דימות תהודה מגנטית תפקודי (fMRI). מאז שנות ה-90, ה-fMRI השתלט על תחום מיפוי המוח, וזאת משום שהוא לא מאוד פולשני, יחסית זמין, ואינו כרוך בחשיפה לקרינה.
בתחילת שנות ה-2000, תחום הדימות הגיע לשלב שבו ניתן גם לפתח יישומים מעשיים המתבססים על דימות תפקודי של המוח. אזור היישום העיקרי הוא צורות בסיסיות של ממשק מוח-מחשב.
גונדור
גונדור היא ממלכה דמיונית המתוארת בלגנדריום של ג'ון רונלד רעואל טולקין.
דימות מוחי
אינדיקציות
דימות מוחי בא אחרי בדיקה נוירולוגית, שבה רופא מצא סיבה לחקור מטופל, שאולי סובל מהפרעה נוירולוגית.
גונדור
גונדור נמצאת בדרום הארץ התיכונה וגובלת במורדור במזרח וברוהאן בצפון. בירת הממלכה הייתה אוסגיליאת ולאחר מכן הייתה זאת העיר מינאס טירית ("העיר הלבנה") שנמצאת בלב מישור פלנור. גונדור היא אחת מממלכות בני האדם החזקות ביותר, ויחד עם בני הלילית הובילה את המאבק בסאורון בשנת 3,434 לעידן השני. איסילדור, מלכה של גונדור, הוא זה שהצליח להביס את סאורון, כאשר כרת את הטבעת מידו באמצעות החרב נארסיל שנשברה.
דימות מוחי
אינדיקציות
אחת הבעיות הנוירולוגיות השכיחות יותר שאדם עלול לסבול ממנה היא התעלפות. במקרים של התעלפות פשוטה אצל מטופל בעל היסטוריה שאינה מציעה סימפטומים נוירולוגיים אחרים, האבחון יכלול בדיקה נוירולוגית בלי דימות מוחי כלשהו, כי הסבירות למציאת גורם במערכת העצבים המרכזית היא נמוכה מאוד.
גונדור
לאחר מותו של איסילדור מלכו צאצאי אנריון אחיו על גונדור. בשנת 2,050 לעידן השלישי קרא אדון הנאזגול תיגר על המלך גונדור. בפעם הזו המלך החליט להיענות לאתגר ויצא למינאס מורגול בלווית מספר שומרי ראש. עקבותיו לא נודעו מאז. מאחר שהוא לא השאיר יורשים, מונו עוצרים על גונדור להחזיק את הממלכה עד אשר תחודש שושלת המלכים וייוולד יורש ראוי. העוצרים הצליחו לייצב את מצבה של גונדור, עד אשר סאורון התעורר בשנית בעידן השלישי.
בתקופת העידן השלישי, כאשר פרודו בגינס נשלח להשמיד את הטבעת בהר האבדון שבמורדור, בגונדור שולט העוצר דנתור בן אקת'ליון. לדנתור שני בנים, בורומיר ופאראמיר. דנתור שלח את בורומיר למועצה בריבנדל על מנת להשיג את הטבעת האחת, שלדעתו תאפשר לגונדור להביס את סאורון ולחדש את תהילת ימי קדם. בהיעדרו של בורומיר, האביר הנערץ על העם והאהוב על אביו, מתמנה פאראמיר למפקד הצבא. במהלך המסע עם אחוות הטבעת, מגלה בורומיר שישנו נצר לשושלת המלכים של נומנור והוא אראגורן בן אראתורן, סייר מבני הדונאדין שבצפון.
אחרי מלחמת הטבעת והשמדתה הסופית בהר האבדון, מוכתר ארגורן למלכה הרשמי של גונדור, יחד עם מלכתו: עלמת העלפים ארוון (בתו של אלרונד). בעזרתו של גימלי בן גלואין, המגייס את אשפי הבנייה של הגמדים, ארגורן מצליח לשקם את העיר הלבנה ואת מבצרי וערי גונדור ברחבי הממלכה.
אולם הספורט של אוניברסיטת בייג'ינג לטכנולוגיה
אולם הספורט של המכון לטכנולוגיה של בייג'ינג הוא אולם ספורט הממוקם בקמפוס האוניברסיטה לטכנולוגיה של בייג'ינג ברובע צ'אויאנג של העיר בייג'ינג, בירת הרפובליקה העממית של סין.
האצטדיון נבנה במיוחד על מנת לארח את תחרויות הבדמינטון וההתעמלות האמנותית של המשחקים האולימפיים שנערכו בבייג'ינג בשנת 2008.
שטחו של המבנה 24,383 מ"ר ובו מקומות ישיבה ל-7,500 צופים (5,767 קבועים; 1,741 זמניים). גובהו של האולם המרכזי - 25.9 מטרים. כמו כן במבנה מגרש חימום שגובהו 15.5 מטרים. גובהו הכולל של המבנה - 4 קומות מעל הקרקע, וקומה אחת מתחתיה.