cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
האוניברסיטה הטכנית של ברלין
הספרייה
חלק מ-17 הספריות של האוניברסיטה הטכנית של ברלין ושל אוניברסיטת ברלין לאמנויות התמזגו לתוך הספרייה החדשה, אך מספר מחלקות עדיין שומרות על ספריות עצמאיות משלהן. כך, הספרייה בית הספר לכלכלה ולניהול שבה 340,000 כרכים בבניין הראשי של האוניברסיטה והספרייה של המחלקה למתמטיקה שבה 60,000 כרכים.
ג'ון פרשינג
ג'ון ג'וזף "בלאק ג'ק" פֵּרְשִׁינְג (באנגלית: John Joseph "Black Jack" Pershing; 13 בספטמבר 1860 – 15 ביולי 1948) היה קצין בצבא ארצות הברית, שהועלה לדרגה הגבוהה ביותר שאי פעם הייתה קיימת בצבא האמריקני, גנרל הצבאות. מלבדו, רק ג'ורג' וושינגטון ויוליסס ס. גרנט מחזיקים בדרגה עליונה זו, אך להם היא הוענקה לאחר מותם. פרשינג פיקד על חיל המשלוח האמריקני במלחמת העולם הראשונה והעמיד דור שלם של תלמידים, גנרלים שהובילו את הכוחות המזוינים של האומה באירופה בימי מלחמת העולם השנייה ובהם ג'ורג' מרשל, דווייט אייזנהאואר, עומר בראדלי וג'ורג' פטון.
ילדותו
פרשינג נולד בחווה ליד העיירה לקליד, מיזורי. אביו, ג'ון פלטשר פרשינג, היה בעליו של המרכול המקומי בלקליד ועבר עם משפחתו להתגורר בעיירה ב-1861. במלחמת האזרחים האמריקנית עסק פרשינג האב באספקת מזון לצבא האיחוד, אך לא שירת בעצמו ולא השתתף בקרבות.
פרשינג ואחיו למדו בבית ספר קטן בלקליד שבו למדו ילדי העלית של העיירה, מתוקף מעמדו של האב כאיש עסקים נכבד באזור. ב-1878 סיים את לימודיו והחל לעבוד כמורה בעיירה. הוא לימד גם את ילדי השחורים ופיתח סובלנות בין-גזעית בתקופה ובאווירה שהייתה גזענית מאוד בדרך כלל. סובלנות זו באה לידי ביטוי בקריירה הצבאית שלו, עת פיקד על יחידות מעורבות של חיילים.
בין השנים 1880–1882 למד במכללה להוראה בקירקסוויל, מיזורי (כיום אוניברסיטה ציבורית הנקראת על שם הארי טרומן). באביב 1882 הגיש את מועמדותו לאקדמיה הצבאית הלאומית של ארצות הברית. מה שהניע אותו בראש ובראשונה להצטרף ל"וסט פוינט", הייתה ההזדמנות לרכוש השכלה גבוהה טובה יותר משיכול היה להשיג במיזורי הכפרית. הרצון לשרת בצבא היה שיקול משני בהחלטה.
שנותיו בווסט פוינט
פרשינג הושבע כצוער בווסט פוינט בסתיו 1882. במהרה התקדם בסולם הדרגות עד שהגיע לדרגה הגבוהה ביותר שפתוחה לצוער באקדמיה, סרן ראשון. מתוקף תפקידו פיקד על משמר הכבוד של וסט פוינט שליווה את נשיא ארצות הברית לשעבר יוליסס גרנט בדרכו האחרונה.
ראשית הקריירה
פרשינג החל לשרת ב-30 בספטמבר 1886 והוצב בפורט ביארד, ניו מקסיקו במסגרת חיל הפרשים. הצבא האמריקני עסק באותה עת בלוחמה מתמשכת נגד האינדיאנים. פרשינג צוין לשבח על אומץ ליבו במערכה נגד האפאצ'י. בין השנים 1887–1890 הוא הוצב בקליפורניה, אריזונה ודקוטה הצפונית. בתקופה זו הוא גם היה לצלף מצטיין: ב-1891 הוא דורג במקום השני בירי באקדח וחמישי ברובה מבין כל חיילי צבא ארצות הברית.
ב-9 בדצמבר 1890 הגיע לסו סיטי, איווה ונטל חלק קטן בדיכוי המרד האחרון של שבט הסו המקומי (Ghost Dance Campaign, 'מערכת מחול רוחות הרפאים', 29 בדצמבר 1890 עד 15 בינואר 1891), אשר היה המרד האינדיאני הגדול האחרון בתולדות ארצות הברית. שנה לאחר מכן מונה למדריך לטקטיקה צבאית באוניברסיטת נברסקה-לינקולן. הוא המשיך בתפקידו זה עד 1895 אך לא קודם. בגיל 35 עדיין נותר סגן משנה. הוא ניצל את זמנו בנברסקה וסיים את התואר הנכסף במשפטים, ב-1893. בשלב זה של חייו פרשינג שקל שוב להמיר את חיי הצבא בקריירה משפטית.
ב-1 באוקטובר 1895 קודם לדרגת סגן וקיבל פיקוד על יחידה מרגימנט הפרשים העשירי, שבו שירתו חיילים שחורים תחת קצינים לבנים. מבסיסו בפורט אסיניבוין בצפון מונטנה הוא יצא בראש משלחת לדרום ולדרום-מערבה, שאספה והגלתה לקנדה מספר רב של אינדיאנים משבט הקרי. פרשינג, כרוב בני דורו, לא הזדהה עם סבלותיהם של בני השבטים המגורשים מעל אדמתם. אולם, לעומת זאת, הוא היה תומך נלהב של החיילים השחורים בצבא, אשר את תרומתם העריך.
ב-1897 הוא התמנה למדריך בווסט פוינט, שם היה חבר בצוות הטקטי. צוערים שלא אהבו את קשיחותו ואת הדרישות הגבוהות שהעמיד כינו אותו "ניגר ג'ק" (ניגר - כינוי גנאי לכושי), על רקע שירותו הקודם עם השחורים. הכינוי דבק בו ובימי מלחמת העולם רוכך על ידי העיתונאים - ל"בלאק ג'ק" ('ג'ק השחור', וגם משחק קלפים ידוע), כינוי אשר פרשינג עצמו אימץ.
במלחמות עם ספרד והפיליפינים
עם פרוץ מלחמת ארצות הברית–ספרד קיבל פרשינג, ב-26 באוגוסט 1898, דרגה זמנית של רב-סרן ופיקוד על מתנדבים במסגרת הרגימנט. הוא ציון לשבח על אומץ ליבו בקרב גבעת סן חואן בקובה. ב-1918 ושוב ב-1932, קיבל אותות נוספים על ביצועיו בקרב זה.
במרץ 1899, לאחר תקופה בה היה חולה במלריה, התמנה לראש המשרד למכס ולענייני האיים (Office of Customs and Insular Affairs), שתחת סמכותו נפלו השטחים שנכבשו מהספרדים במלחמה - קובה, פוארטו ריקו, הפיליפינים וגואם. אולם אז פרצה מלחמת ארצות הברית–הפיליפינים והוא נשלח למנילה, שם התייצב ב-17 באוגוסט 1899 והושם במחלקת מינדנאו וג'ולו, שם פיקד על המאמצים לדכא את הכוחות המורדים. ב-27 בנובמבר 1900 התמנה לשליש אותה מחלקה, תפקיד בו עשה עד ה-1 במרץ 1901. שוב צוין עוזו לשבח, הפעם על חלקו בקרב על מוצב המורדים במקאג'מבו, על נהר קגאיאן.
עלייתו לדרגת גנרל
ביוני 1903 קיבל פרשינג הוראה לחזור לארצות הברית. בגיל 43 הוא עדיין היה רק סרן בצבא. הנשיא תאודור רוזוולט ביקש מהמטה הכללי של הצבא לקדם אותו לדרגת קולונל, אך מפקדיו של פרשינג לא היו מוכנים לשמוע אפילו על קידום לרב-סרן. רוזוולט כעס, אך לא היה בידו להפוך את ההחלטה, מאחר שהנשיא (כמפקד העליון של הצבא) רשאי לקדם קצינים רק בדרגת הגנרל השונות, ולא מתחת להן.
ב-1904 הוא מונה לסגן ראש המטה של הדיוויזיה הדרום מערבית, שהוצבה באוקלהומה סיטי, אוקלהומה. באוקטובר אותה שנה הוא למד במכללת המלחמה של צבא ארצות הברית, ולאחר מכן נשלח לוושינגטון בלא לקבל משימה או משרה ספציפית. הנשיא רוזוולט, שלא יכול היה כאמור להעלותו בדרגה, החליט במקום זה לבקש מהקונגרס לאשר מינוי דיפלומטי עבורו. ב-1905 הוא קיבל מינוי זה, כנספח הצבאי בטוקיו. באותה שנה הוא נשא לאישה, בטקס בו נכח גם הנשיא, את הלן פרנסיס וורן, בתו של הסנאטור רב ההשפעה פרנסיס וורן מויומינג, יושב ראש הוועדה לענייני צבא של הסנאט. קשר הנישואים סייע רבות לקידום הקריירה הצבאית שלו, אך לפי חליפת המכתבים בין בני הזוג הם נישאו מאהבה, ולא משיקולים פוליטיים. במהלך נישואיו נולדו לו שלוש בנות ובן.
לאחר ששימש משקיף במלחמת רוסיה–יפן שב פרשינג בסוף 1905 לארצות הברית. הנשיא רוזוולט זעזע את הממסד הצבאי כששכנע את הקונגרס לאשר את העלאתו לדרגת בריגדיר-גנרל, דילוג של שלוש דרגות מלאות. מספר קצינים בכירים זעמו על המינוי והמשיכו לאורך השנים להחזיק בדעה שהוא קודם משיקולים פוליטיים ולא בזכות יכולתו.
ב-1908 נשלח לזמן קצר לשמש משקיף בבלקנים, כשבסיסו היה בפריז. הוא שב הביתה ונשלח ב-1909 לפיליפינים, שם שירת עד 1912. במהלך שנים אלה פיקד על פורט מקינלי שבמנילה, וכמושל מחוז המורו. במהלך תקופה זו הוא היה לנוצרי אפיסקופלי.
פנצ'ו וייה והמהפכה המקסיקנית
באותן שנים, פקדה את פרשינג טרגדיה אישית: ב-27 באוגוסט 1915, בבית משפחתו בפרסידיו של סן פרנסיסקו פרצה דליקה. הסובבים טעו לחשוב שלא נותר איש בבית ולא נכנסו לחלץ את הלכודים בבית העץ הבוער. ממשפחת פרשינג, שכבר עשתה הכנות אחרונות לקראת מעבר לפורט בליס, שרד רק הבן וורן בן השש. אשתו של פרשינג ושלוש בנותיו ניספו בלהבות. פרשינג התבשר על האסון במברק ועזב את פיקודו רק למשך הזמן שהיה דרוש לדאוג לסידורי הקבורה ולהפקיד את בנו הנותר בידי אחותו מיי. רבים מבני זמנו אמרו על פרשינג שלא שב להיות אותו אדם לאחר מות אשתו ובנותיו, אף שלא החצין את רגשותיו והטיל עצמו כל כולו אל תוך עבודתו. כינוי הגנאי "בלאק ג'ק" קיבל משמעות אחרת לגמרי ונלחש מאז ביראת כבוד.
מלחמת העולם הראשונה
בעקבות כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם ב-1917 מינה הנשיא וילסון את פרשינג למפקדו של חיל המשלוח האמריקני לאירופה. כך נפלה עליו האחריות לארגן, לאמן ולדאוג לאספקה לכוח לא מנוסה שגדל במהלך השנתיים האלו מ-27,000 איש ללמעלה מ-2 מיליון. לזכותו של פרשינג נזקפת יצירת "הצבא הלאומי", שילוב של כוחות מגויסים ואנשי צבא מקצועיים, שלחמו במלחמת העולם הראשונה. זו המלחמה שבה הפך הצבא האמריקני מכוח דליל ואמורפי שרודף אחרי אינדיאנים, או מורדים בפיליפינים ובמקסיקו, לצבא סדיר ומיומן למלחמה אירופית, ובסדר גודל אחר לגמרי.
פרשינג קודם למייג'ור ג'נרל (גנרל עם שני כוכבים) בצבא הלאומי ויחד עם כוחותיו נחת בצרפת והחל להתכונן לקרב. מאבק כוח פרץ בינו לבין מפקדי הצבאות של בריטניה וצרפת. הללו רצו לפזר את הכוחות האמריקאיים תחת פיקודם, ולשם כך ניסו לעיתים לעקוף את פרשינג ולהדבר ישירות עם וילסון ובכירים אחרים. אולם פרשינג לא ויתר והצליח להשאיר את כוחותיו מרוכזים תחת פיקודו. אחד ממפקדי החטיבות תחתיו בעת ההיא היה דאגלס מקארתור. אחד מעוזריו היה ג'ורג' מרשל.
ב-1918 מונה לגנרל מלא (4 כוכבים). הוא לא הסתיר את הבוז שחש למלחמת החפירות שהתחוללה בחזית המערבית זה שלוש שנים. במקום זה הורה לכוחותיו להתנייד ולתקוף, בסיוע ריכוך ארטילרי, את עמדות האויב ישירות. כך, העדיף כי חייליו יתאמנו בירי ברובה, המתאים ללוחמת שדה, במקום בתת מקלע וברימון יד, אשר נהגו בלוחמת חפירות. עם זאת, יש הטוענים כי אילו לחמו האמריקנים בשיטות שהעדיף פרשינג בעיצומה של מלחמת העולם, ולא לקראת סופה כשהגרמנים היו מותשים, היו נוחלים מפח נפש, ואבדותיהם עלולות היו להיות מחרידות. המתקפות האמריקאיות במז-ארגון וסן-מייל החישו את ניצחון בעלות הברית במלחמה. תהילת הקרבות הללו נדבקה בעיקר בפרשינג והוא היה המנהיג האמריקני הפופולרי של המלחמה. אך לא כולם שיבחו אותו: מקארתור ואחרים גינו אותו על שנשאר הרחק בעורף ולא פיקד על הקרב מהחזית עצמה. עם תום המלחמה היו היחסים בין פרשינג למקארתור מתוחים.
פרשינג התנגד בתוקף להסכמי שביתת הנשק שסיימו את המלחמה בנובמבר 1918. הוא הזהיר כי אם לא יכבשו כוחות בעלות הברית את ברלין, לא יפנימו הגרמנים את התבוסה. הוא דרש "כניעה ללא תנאי" (הד לתביעתו הדומה של גרנט במלחמת האזרחים האמריקנית) והתנבא שסיום המלחמה בשביתת נשק יביא למלחמה עולמית נוספת בתוך רבע מאה. תחזית זו התממשה במלואה.
השנים שלאחר המלחמה
ב-1919 הכיר הקונגרס בתרומתו של פרשינג לניצחון והסמיך את הנשיא לקדמו לגנרל הצבאות של ארצות הברית, דרגה חדשה שנוצרה עבורו ושרק הוא החזיק בה (ג'רלד פורד העניק אותה לג'ורג' וושינגטון ב-1976, לכבוד חגיגות המאתיים של ארצות הברית). כמו כן הוסמך פרשינג ליצור סמל מתאים לדרגה. בתחילה סירב והמשיך לעטות את ארבעת הכוכבים הכסופים הסטנדרטיים, אך ככל שיותר קצינים קודמו לדרגת גנרל, הופעל עליו לחץ לשנות את סמל דרגתו, מה שלבסוף הביא אותו לשנות את צבע ארבעת הכוכבים לזהב. בשנת 1919 הוקם במדינת נבדה מחוז חדש והוא נקרא על שמו - מחוז פרשינג.
נראה היה שפרשינג הפופולרי יזכה בנשיאות ארצות הברית ב-1920, אך על אף שדבק בו החיידק הנשיאותי הוא עצמו סירב לצאת למסע בחירות פעיל. לעיתון אמר שהוא (בניגוד לוויליאם שרמן) "לא יסרב לשרת" כנשיא אם ייקרא לכך. כותרות העיתונים בישרו על התבטאותו זו. אך הוא היה רפובליקני ופרנסי המפלגה הרפובליקנית סברו שהוא היה מזוהה מדי עם וודרו וילסון הדמוקרטי ומדיניותו. הם העמידו לבחירה את וורן הרדינג, שהטיף ל"שיבה לנורמליות" לאחר שנות המלחמה וזכה בבחירות.
ב-1921 מונה פרשינג לתפקיד ראש מטה צבא ארצות הברית, תפקיד אותו נשא עד 1924. לאחר מכן פרש משירות פעיל, בגיל 60, אך המשיך להופיע ברשומות ההיררכיה הצבאית כגנרל הצבאות.
בשנות הפרישה שלו נהג לשהות כשישה חודשים בשנה באירופה. ספר זכרונותיו My Experiences in the World War יצא ב-1932 והביא לו פרסום נוסף, ואף את פרס פוליצר להיסטוריה.
ב-1940 קרא פרשינג בגלוי לסייע לבריטניה במלחמת העולם השנייה. לאחר שארצות הברית נכנסה בעצמה למלחמה, הופיעה דמותו על מדליה שחולקה לו ולכל ותיקי המלחמה שהשתתפו בכיבוש האמריקני בגרמניה במלחמת העולם הראשונה.
ב-1944 נוספה דרגה חדשה: גנרל הצבא (5 כוכבים) אולם דרגתו הבכירה יותר של פרשינג נותרה בעינה באופן רשמי. כשנשאל שר המלחמה הנרי סטימסון האם במצב שנוצר פרשינג היה בעצם גנרל עם 6 כוכבים, הוא ענה שלא, מאחר שפרשינג מעולם לא ענד יותר מארבעה כוכבים. בכל זאת נחשב פרשינג עליון בדרגתו לגנרלים שענדו חמישה.
פרשינג זכה לראות בניצחון בעלות הברית במלחמה. בערוב ימיו אושפז באגף מיוחד שהוקם עבורו בבית החולים וולטר ריד בוושינגטון. הוא נישא בחשאי למישלין רסקו, אמנית צרפתייה אותה פגש לראשונה בשנות העשרים, כאשר עיריית פריז שכרה אותה לצייר דיוקן רשמי שלו. נפטר ב-15 ביולי 1948, ונקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון, לאחר הלוויה ממלכתית, לא הרחק מקבריהם של פקודיו מימי מלחמת העולם הראשונה.
על שמו נקראו הטנק פרשינג והטיל פרשינג. ב-1981 הוקמה בוושינגטון אנדרטה לכבודו ולכבוד אנשי חיל המשלוח שהנהיג.
מרקוס זדר
מרקוס תומאס תיאודור זדר (בגרמנית: Markus Thomas Theodor Söder, נולד ב-5 בינואר 1967) הוא פוליטיקאי גרמני, ראש ממשלת מדינת בוואריה מאז ה-16 במרץ 2018, ויושב ראש המפלגה הנוצרית-סוציאלית בבוואריה, מאז ה-19 בינואר 2019. הוא מכהן כחבר בית הנבחרים הבווארי מאז 1994, וכיהן במספר תפקידי שר בממשלת בוואריה בין בשנים 2007 ו-2018.
קטשופרון
קטשופרון (בהונגרית: Kétsoprony) היא עיר בנפת בקשצ'בה שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית.
כמו יישובים רבים באירופה גם בקטשופרון מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 1,542 תושבים ובשנת 2021 רק 1,245 תושבים.
האזור מיושב מסביבות המאה ה-10, הכנסייה הראשית נבנתה בכפר כבר בתקופת ממלכת הונגריה ושם הכפר עצמו מוזכר לראשונה בכתבים משנת 1557. היישוב הוכרז ככפר נפרד ורשמי בשנת 1952.
Chandelier
Chandelier (בעברית: נברשת) הוא הסינגל הראשון של הזמרת האוסטרלית סיה מתוך האלבום השישי שלה, .
השיר זכה לביקורות חיוביות על הכתיבה של סיה והגשת השיר. השיר זכה להצלחה עצומה בעולם והגיע לעשירייה הפותחת ביותר מ-20 מצעדים בעולם, ביניהם גם הבילבורד הוט 100 שם הגיע למקום שמיני בשיאו. בישראל השיר הגיע למקום ראשון במצעד השבועי של "מדיה פורסט", וזכה בתואר "שיר השנה" של גלגלצ. סיה זכתה להיות אחת מאנשי השנה של התחנה באותה שנה.
רקע ויציאה
בשנת 2010, יצא הסינגל "Titanium" של ה-DJ הצרפתי דייוויד גטה, הסינגל זכה להצלחה עצומה וסיה קיבלה פרסום רב בעקבותיו, בעקבות הפרסום, סיה לקחה הפסקה מהקריירה המוזיקלית וכתבה שירים לאמנים רבים, בהם גם ביונסה, ריהאנה וכריסטינה אגילרה.
במאי 2014, סיה הודיעה על הוצאת אלבום האולפן השישי שלה בשם "" ושיחררה את "Chandelier" כסינגל המוביל שלו. השיר תוכנן בהתחלה להיות עם מנגינת פסנתר אך המפיקים של השיר רצו שהשיר יהיה להיט והוסיפו לו אפקטים אלקטרונים.
השיר שוחרר להורדה דיגיטלית ב-"iTunes" ב-17 במרץ 2014.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר יצא ב-6 במאי 2014. בקליפ מככבת הרקדנית הצעירה מאדי זיגלר, ממנה ביקשה סיה להופיע בקליפ דרך טוויטר לאחר שזיגלר הופיעה בתוכנית "DANCE MOMS". הקליפ נוהל על ידי סיה והיה לפי הכוריאוגרפיה של ריאן הפינגטון, לקליפ יש למעלה מ-2 מיליארד צפיות ביוטיוב.
לאורך הסרטון, זיגלר חובשת פאה בלונדינית (בדומה לשיער של סיה) ורוקדת בדירה נטושה "בעוד היא מסתובבת, בועטת, מזנקת, זוחלת, נופלת, מסובבת ומסתירה את עצמה מאחורי חלון וילונות". הביקורות לקליפ היו מהללות והכוריאוגרפיה זכתה לשבחים מכלי התקשורת.
הקליפ קיבל שתי מועמדויות בטקס פרסי ה-"VMA" של MTV בקטגוריה של "קליפ השנה" והכוריאוגרפיה הטובה ביותר שלבסוף זכה בכוריאוגרפיה, ב-5 בדצמבר 2014, פורסם שהוא קיבל גם מועמדות לפרס גראמי בקטגוריית הווידאו קליפ הטוב ביותר.
הקליפ לשיר והשיר זכו לחיקויים ולפרודיות רבות.
התפוצצות לווייתן
המקרה הנודע ביותר של התפוצצות לווייתן התרחש בשנת 2004 בטאיוואן, כאשר לווייתן התפוצץ באזור מאוכלס, באמצע העברתו על גבי משאית לאזור אחר מהמזח שהושאר בו. עובדי הנמל הואשמו לאחר האירוע שלא הזדרזו לפעול ולהעבירו במהירות, לפני שיצטברו בתוכו מספיק גזים שיגרמו להתפוצצותו.
הקלאסיקו הבלארוסי
"הקלאסיקו הבלארוסי" (בבלארוסית: Белорусское классико) הוא כינויה של היריבות בין שני מועדוני הכדורגל הפופולריים ביותר בבלארוס – באטה בוריסוב ודינמו מינסק. שתי הקבוצות מהוות את הכוח המוביל בליגה הבלארוסית, והיריבות ביניהן היא אחת המתוחות ביותר בכדורגל בבלארוס, בעיקר מאז 2005.
רקע
המשחק הראשון בין הקבוצות התקיים ב-4 במאי 1998 במינסק באצטדיון "אורביט". המפגש הסתיים בתוצאה 2–0 לטובת דינמו מינסק.
בתולדות המפגשים הקבוצות נפגשו ב-7 אצטדיונים שונים. "דינמו" אירחה את היריבה באצטדיון אורביט, אצטדיון דינמו, מגרש "דינמו-יוני" ו"אצטדיון טרקטור". באטה אירחה את דינמו מינסק באצטדיון העירוני בבוריסוב, "אצטדיון טורפדו" (ז'ודינו) ובאצטדיון "בוריסוב ארנה".
הקלאסיקו הראשון בבוריסוב ארנה התקיים ב-15 במאי 2014 ובו צפו 11,509 צופים, במה שהיה לשיא בכמות צופים בתולדות המפגשים.
איגור קריושנקו הוא היחיד שהיה מאמן שתי הקבוצות בזמנים שונים.
NGC 247
NGC 247 היא גלקסיה ספירלית בקבוצת הכוכבים לווייתן, הנמצאת במרחק של כ-10.7 מיליון שנות אור ממערכת השמש ושייכת לקבוצת פסל. הגלקסיה נמצאת כ-2.9 מעלות מדרום-דרום-מזרח לכוכב דנב קאיטוס וכ-9 מעלות מצפון-צפון-מערב לכוכב α בפסל, בערך על הקו המחבר את שני הכוכבים. כ-4.5 מעלות מדרום לה נמצאת גלקסיית הפסל שבמרכז הקבוצה.
היסטוריה
לגלקסיה בהירות מדרגה 9.1 והיא התגלתה ב-20 באוקטובר 1784 על ידי האסטרונום ויליאם הרשל, וקיבלה את הציון V.20 בקטלוג הערפיליות שפרסם בשנת 1786, כשהיא מתוארת כפס אור בהיר למדי בכיוון צפון-דרום. בנו, ג'ון הרשל, צפה בה גם כן ורשם אותה כערפילית מספר 57 בקטלוג הערפיליות שפרסם בשנת 1833, בו הוא תיאר אותה כעמומה ביותר, גדולה מאוד, מאורכת ביותר, מתבהרת מעט ובהדרגה בכיוון המרכז וללא כוכבים. הוא הכניס אותה לקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים תחת הציון GC 132 ובשנת 1888 ג'ון דרייר הכניס אותה לקטלוג הכללי החדש תחת הציון NGC 247, כשהיא מתוארת כעמומה, גדולה מאוד ומאורכת ביותר.
תכונות
אורכה הזוויתי של NGC 247 הוא כ-21.5 דקות קשת, כשני שלישים מקוטרו של הירח המלא, שממרחקה שקול לקוטר של כ-67,000 שנות אור, כשני שלישים מקוטרו של שביל החלב. מישור הגלקסיה נטוי ביחס לקו הראייה אליה בזווית של כ-74 מעלות ולכן רוחבה הזוויתי הוא כשליש בלבד מאורכה הזוויתי והיא נראית מאוד צרה וארוכה. בצידה הצפוני של הגלקסיה (ימין בתמונה) יש אזור חשוך כמעט ללא כוכבים או גז בגודל של כ-11,000 שנות אור, ושכמעט לא פולט קרינה. באזור הזה יש מעט כוכבים זקנים שגילם גדול מהגיל הממוצע של כוכבי הגלקסיה ואין בו כלל יצירה של כוכבים חדשים. לא ברור מה התהליך שהביא ליצירת האזור הזה. מסתה של NGC 247 מוערכת בכ- מסות שמש, כ-15% ממסת שביל החלב, כאשר מסת כוכבי הגלקסיה מהווה כ- מסות שמש ומסת הגז החופשי שבה היא כ- מסות שמש. שאר המסה שמהווה יותר מ-90% מהמסה הכוללת היא של חומר אפל שטיבו אינו ידוע. כמות הגז החופשי מאפשרת יצירה של כוכבים חדשים ונראה שבמרכז הגלקסיה יש מעין גרעין שמסתו סביב מיליון מסות שמש ובו אוכלוסייה מגוונת של כוכבים, החל מכוכבים זקנים שגילם מגיע ל-10 מיליארד שנים עם מתכתיות נמוכה מאוד סביב 3% מהמתכתיות של השמש ועד לכוכבים חמים ומסיביים שנוצרו ב-100 מיליון השנים האחרונות ועדיין ממשיכים להיווצר, עם מתכתיות גבוהה משל השמש. בשנת 2014 נצפתה התפרצות חזקה של קרני-X ממרכז הגלקסיה, בעוד שעד אז הגלקסיה נחשבה לחסרת גרעין גלקטי פעיל, ונראה שסיבת ההתפרצות הייתה ספיחת חומר על ידי חור שחור. לא ידוע האם מדובר בחור שחור במערכת זוגית שספח חומר מבן זוגו או בחור שחור על-מסיבי בליבת הגלקסיה שיוצר גרעין גלקטי לא פעיל רוב הזמן עם תקופות פעילות קצרות מדי פעם.
יואל סויסה
יואל סויסה (נולד ב-22 בנובמבר 1969) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ישראלי של מכבי קריית מלאכי מליגה א׳ דרום. סויסה שיחק בעמדת הקשר האחורי.
קריירה
יואל סויסה התחיל בקבוצת הילדים של הפועל קריית מלאכי ובהמשך שיחק בקבוצת הנוער של מכבי תל אביב, איתה זכה בדאבל. סויסה באופיו מאוד אמוציונלי וזכה למכת אגרוף מקיקו רחמינוביץ' מאמן הנוער של הפועל תל אביב במהלך משחק דרבי נוער.
בעונת 1990–1991 הצטרף לעולה החדשה לליגה הארצית מכבי עירוני אשדוד, בה היה שחקן הרכב קבוע בחוליית הקישור והבקיע שערים בדרך כלל בבעיטות חזקות מחוץ לרחבת ה-16. סויסה העפיל עם עירוני אשדוד לליגה הבכירה בעונת 1992–1993 והמשיך עוד שתי עונות בליגה הלאומית כשחקן הרכב.
באמצע עונת 1995–1996 הצטרף להפועל אשדוד בליגה הארצית, אך כעבור זמן קצר הצטרף להפועל ירושלים והעפיל עימה מהליגה הארצית לליגה הלאומית. בעונת 1996–1997 חזר לעירוני אשדוד והיה שותף בכיר בחזרתה לליגה הבכירה. לאחר מכן שיחק בסקציה נס ציונה, הפועל אשקלון ומכבי עירוני בת ים. בעונות 2000–2004 שיחק שנתיים במכבי שעריים מהליגה הארצית ושנתיים בהפועל מרמורק, איתה העפיל איתה מליגה ב' ועד לליגה הארצית. בהמשך שיחק במכבי קריית גת ובעירוני רמלה. בעונות 2006–2012 שיחק לסירוגין במכבי קריית מלאכי שהשתתפה בליגה א' דרום ובליגה ב'.
סויסה פרש ממשחק בגיל 43.
קריירת אימון
בעונת 2022/2023 אימן סויסה את מכבי קריית מלאכי והעפיל עימהה לליגה א׳ דרום דרך המקום הראשון בליגה ב׳ דרום ב׳.
ברנארד ברודי
ברנארד ברודי (באנגלית: Bernard Brodie; 20 במאי 1910 – 24 בנובמבר 1978), אסטרטג צבאי יהודי אמריקאי. נחשב לחלוץ בתחום האסטרטגיה בעידן הנשק הגרעיני. ברודי, הידוע כ"קלאוזביץ האמריקני", היה הארכיטקט החלוץ באסטרטגית ה"הרתעה הגרעינית". ברודי ניסה לברר במדויק את תפקידו וערכו של הנשק הגרעיני כבר מיד לאחר שימושו המבצעי הראשוני בעת המתקפה על הערים היפניות הירושימה ונגסאקי.
קורות חיים
ברודי היה הבן השלישי מתוך ארבעת ילדיהם של מקס ואסתר (לבית בלוך) ברודי. במהלך מלחמת העולם השנייה שירת ברודי ביחידות עורפיות של הצי האמריקני. בראשית הקריירה שלו התמקד ברודי בהיסטוריה והאסטרטגיה של הימיה. את ההחלטה לעבור לתחום האסטרטגיה הגרעינית קיבל ברודי בעקבות הטלת הפצצות הגרעיניות על יפן.
הקרב השישי על האיזונצו
הקרב השישי על נהר איזונצו מתוך סדרת קרבות הנהר איזונצו, נערך בין 4 באוגוסט ועד 15 באוגוסט 1916, בין איטליה ואוסטרו-הונגריה.
דסאואר
דסאואר הוא שם משפחה ממקור גרמני, המעיד על כך שנושאו או אבותיו מקורם בעיר דסאו. {{פירושונים|
הקרב השישי על האיזונצו
מהלך הקרב
היה זה הקרב המוצלח ביותר עבור האיטלקים. המתקפה תוכננה היטב ובוצעה היטב. מכוחותיו של המפקד האוסטרי בורביץ' (Boroević) נגרעו קודם לכן חלק ניכר מיחידות העילית שלו ונשלחו לחזית הרוסית. ההתקפה האיטלקית החלה ליד מונפאלקונה, והועברה אחר כך צפונה. כבר לאחר יומיים פרצו האיטלקים את קווי ההגנה האוסטריים ליד פודגורה ומונטה סבוטינו, והם הצליחו לכבוש את מונטה סאן מיכלה, את רמת דוברדו ואת העיר גוריצה. בסך הכל כבשו האיטלקים שטח שאורכו כעשרים קילומטרים ועומקו חמישה קילומטרים.
יחד עם זאת הצליח בורביץ' להסיג את הארמייה החמישית הקיסרית בצורה מסודרת אל קו ההגנה השני. כאן החמיצו האיטלקים את האפשרות להמשיך ולפרוץ בעוצמה ולכפות באופן מלא את הפריצה. הארמייה החמישית יכלה להתחפר שוב, ללא הפרעה, ובכך עצרה את המתקפה האיטלקית. קו החזית החדש נמשך מסלקאנו, סאן מרקו (נקודה 227), הנהר ורטויבריקה, נובה ואס, דבלי (נקודה 144) ודואינו.
דסאואר
ראו גם
}}
זוג שזור
זוג שזור (באנגלית: Twisted Pair) הוא כבל חשמלי המורכב מזוג גידים מוליכים אשר כל אחד מהם מורכב ממוליך פנימי ומשכבת בידוד חיצונית, והם שזורים זה על זה.
כבלי זוג שזור נפוצים להעברת אותות תקשורת חשמליים בתשתיות של מערכות טלפוניה וכחלק מכבלים מורכבים יותר, המכילים בתצורות שונות זוג שזור אחד או יותר (כבל Ethernet, לדוגמה). יתרונותיו של הזוג השזור, בהשוואה לכבלי תקשורת אחרים, הם גודל פיזי קטן, משקל נמוך, פשטות בייצור ובשימוש (חיבור על ידי הדקים לחיצים, נועלי כבל, או הרכבה של סוגי מחברים אחרים), ויכולת טובה להתמודד עם הפרעות באות (ראו גם ).
עמידות להפרעות
השימוש בזוג שזור הוא לרוב בצורה הפרשית (דיפרנציאלית). בצורה זו נשלחים אותם האותות בשני הגידים, אך בקוטביות הפוכה. על מנת לגלות את האות המקורי, המקלט נדרש לבצע חיסור בין האותות שבשני הגידים. מאחר שזוג הגידים הוא שזור, הפרעה אלקטרומגנטית שמגיעה לאחד הגידים, תצטרף במידה דומה גם לגיד ההפוך. חיסור של ההפרעה מאחד הגידים בהפרעה הדומה בכבל ההפוך, ייצור אפקט של ביטול כמעט מוחלט של ההפרעה.
בנוסף, כיוון שכל גיד נושא את אותו האות אך בקוטביות הפוכה, הפליטה האלקטרומגנטית של כל גיד מבטלת את הפליטה מהגיד השני. בסיכומו של דבר הפליטה האלקטרומגנטית הכוללת של הזוג השזור קטנה משמעותית מפליטה של כל גיד בנפרד, זאת בניגוד למצב שבו זוג גידים אינו שזור. כאשר זוג הגידים אינו שזור, אחד הגידים יימצא קרוב יותר למקור הפרעה, ויספוג יותר הפרעה מאשר הגיד השני. במצב זה חיסור בין האותות שבגידים יניב רק ביטול חלקי של ההפרעה הכוללת.
אחד הנתונים המגדירים בצורה טכנית את הזוג השזור הוא קצב השזירה (ובאנגלית Twist Rate). נתון זה מציין את כמות הליפופים של גיד אחד על משנהו, ביחידת אורך אחת של כבל התקשורת. כללית, קצב שזירה גבוה יותר הוא יקר יותר ומקנה עמידות גבוהה יותר מהפרעות ומזליגת אותות.
היסטוריה
מערכות הטלפוניה הראשונות השתמשו בקווי טלגרף. כאשר החלו להיפרס הרכבות הקלות הראשונות, הן פעלו באמצעות קווי חשמל עיליים, שגרמו להשראת הפרעות בקווי הטלפון. בעיות אלו גרמו לתביעות משפטיות ולבסוף להסבת תשתית הטלפון לממשק הפרשי-מאוזן. לשינוי זה הייתה תועלת נוספת, בכך שהקווים החדשים היו בעלי ניחות נמוך יותר, ולכן אפשרו מרחק גדול יותר בין מכשירי הטלפון לבין המרכזיות. כאשר גם מערכות להפצת חשמל נפרסו, היה שימוש משותף באותם העמודים, והם החזיקו גם את קווי הטלפון וגם את קווי החשמל. במצב זה, השימוש בממשק הפרשי-מאוזן לא מנע את ההפרעות, ושוב נוצרה השראה הדדית בין התשתיות השונות. על-מנת לבטל את ההפרעה הגידים של תשתית הטלפון החליפו את מיקומם (ימין-שמאל) אחת לכמה עמודי תשתית. בגלל המסלול הפיזי הדומה בין קווי הטלפון וקווי החשמל, החלפת מקום זו יצרה בקירוב את אותה ההפרעה בשני הגידים של הטלפון, והפרעה זו בוטלה על ידי חיסור האותות בין שני הגידים. גם כיום, במספר אזורים כפריים בעולם, עדיין יש שימוש בשיטת ההחלפה בין כבלי הטלפון.
UTP
Unshielded twisted pair הוא כבל זוגות שזורים בעל שמונה גידים (ארבעה זוגות) ללא סיכוך. UTP הוא הכבל הנפוץ ביותר ברשתות מחשבים כיום בשל מחירו הזול, הקלות שבהתקנתו והביצועים הטובים ביחס לפתרונות אחרים.
FTP
Foiled Twisted Pair הוא למעשה כבל UTP בעל סיכוך חיצוני לכל שמונת הגידים ביחד, שנועד להקטין את הרגישות להפרעות חיצוניות. נקרא גם Screened Unshielded Twisted Pair (בקיצור S/UTP) או Screened Foiled Twisted Pair (בקיצור S/FTP).
S/STP
Screen Shielded Twisted Pair הוא כבל זוגות שזורים בעל שמונה גידים (ארבעה זוגות) כאשר לכל זוג גידים קיים סיכוך ובנוסף הוא מכיל גם סיכוך חיצוני לכל שמונת הגידים, המספק הגנה נוספת מפני הפרעות אלקטרומגנטיות. כבל ה"S/STP" מספק את ההגנה הטובה ביותר נגד הפרעות אלקטרומגנטיות חיצוניות ופנימיות.
יונוס מאלי
יונוס מאלי (בטורקית: Yunus Mallı, נולד ב-24 בפברואר 1992 בקאסל שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני-טורקי המשחק בעמדת הקשר בקסימפאשה ובנבחרת טורקיה.
קריירת מועדונים
מאלי נולד בקאסל שבגרמניה להורים טורקים. בראשית דרכו שיחק בקבוצת הנוער של בבורוסיה מנשנגלדבך בשנת 2007. בשנת 2010 שיחק מספר משחקים בקבוצת המילואים של המועדון, אך לא קיבל את ההזדמנות בקבוצה הבכירה, ולפני עונת 2011/12 חתם במיינץ 05 מהבונדסליגה. בשתי העונות הראשונות שלו במיינץ, מאלי שיחק בקבוצה הבכירה ובקבוצת המילואים במקביל, והחל מעונת 2013/14 מאלי הוא שחקן קבוע בקבוצה הבכירה. בעונה זו מאלי הבקיע עבור מיינץ חמישה שערי ליגה ב-23 הופעות, וסיים עם הקבוצה במקום השביעי בבונדסליגה. בעונת 2014/15 הבקיע שישה שערים ופתח בכל המשחקים, וסיים עם מיינץ במקום ה-11. בעונת 2015/16 רשם מאלי עונת שיא אישית, כאשר הבקיע 11 שערי ליגה ובישל ארבעה, לרבות שלושער בניצחון 1–3 על הופנהיים וצמד בניצחון 1–3 על באייר לברקוזן. מאלי הוביל את מיינץ בעונה זו למקום השישי בבונדסליגה, כשהוא משתף פעולה בקישור עם יוליאן באומגרטלינגר, חאירו סמפריו, כריסטיאן קלמנס ודני לצה.
בינואר 2017, לאחר שפתח היטב את העונה במיינץ, חתם מאלי בוולפסבורג לארבע שנים וחצי, תמורת דמי העברה של 12.5 מיליון אירו. המשך עונת 2016/17 היה מוצלח פחות עבור מאלי, שהבקיע שער אחד עד לתום העונה, וניצל עם הקבוצה מירידה רק לאחר צמד משחקי מבחן מול איינטרכט בראונשווייג, לאחר שוולפסבורג סיימה את העונה במקום ה-16. גם בעונת 2017/18 סיימו וולפסבורג ומאלי במקום ה-16 ונאלצו לשחק במשחקי מבחן, והפעם מול הולשטיין קיל. וולפסבורג ניצחה בשני המשחקים, בתוצאות 1–3 ו-0–1, כשמאלי מבקיע את השער השלישי לוולפסבורג במשחק הראשון. מאלי הבקיע בסך הכל חמישה שערים בעונה זו. בעונת 2018/19, בה וולפסבורג דורגה בחלק העליון של הטבלה, מאלי ערך 21 הופעות והבקיע שער אחד. בעונת 2019/20 איבד מאלי את מקומו בהרכב ולא ערך אפילו הופעה אחת במדי וולפסבורג, ובפגרת החורף של עונה זו הושאל לאוניון ברלין מהבונדסליגה עד תום העונה. בהופעת הבכורה שלו באוניון ברלין, הפסיד מאלי עם קבוצתו בתוצאה 1–3 לר.ב. לייפציג.
קריירה בינלאומית
בעבר, שיחק מאלי בכל הנבחרות הצעירות של גרמניה, ולזכותו 11 הופעות ושער אחד במדי נבחרת גרמניה עד גיל 21.
לאחר מכן בחר מאלי לשחק בנבחרת טורקיה הבוגרת, ואת הופעות הבכורה שלו ערך במשחקי ידידות של טורקיה מול נבחרת קטר ונבחרת יוון. מאלי זומן לסגל הטורקי ליורו 2016, וערך הופעה אחת בהפסד 0–3 לנבחרת ספרד, כאשר החליף בדקה ה-70 את סלצ'וק אינאן. טורקיה הודחה מהטורניר בתום שלב הבתים.
לאון בורז'ואה
לאון ויקטור אוגוסט בּוּרז'וּאָה (בצרפתית: Léon Bourgeois; ) היה מדינאי צרפתי. היה ראש ממשלת צרפת ה-64 (1 בנובמבר 1895 – 29 באפריל 1896 - כחצי שנה במהלך הרפובליקה הצרפתית השלישית), שר מדינה (כלומר שר בלי תיק) ויושב ראש הפרלמנט. על פועלו כיושב ראש מועצת חבר הלאומים, זכה בפרס נובל לשלום בשנת 1920. בורז'ואה ו-8 מחברי ממשלתו היו בונים חופשיים.
ביוגרפיה
לאון בורז'ואה נולד בפריז. דעותיו היו סוציאל-רדיקליות והוא נחשב מחשובי האידאולוגים הרדיקלים השמאלנים בצרפת. שירת כשר במספר ממשלות. כשר המשפטים תחת אלכסנדר ריבו, היה מעורב בשערוריית פנמה.
הקים את ממשלתו בנובמבר 1895, אך חצי שנה מאוחר יותר, באפריל 1896, היא נפלה. בין שרי ממשלתו, היה גם פול דומר (כשר אוצר), מי שהיה לימים נשיא צרפת.
בורז'ואה המשיך בתפקידים מיניסטריאליים, וב-1899 ייצג את צרפת בניסוח אמנת האג. לאחר מלחמת העולם הראשונה השתתף בועידת השלום בפריז (1919) ומונה כנשיא מועצת חבר הלאומים. על פועלו זה זכה בפרס נובל לשלום בשנת 1920.
ב-1899 הביע תמיכה בציונות.
בניין קומקאסט
בניין קומקאסט (באנגלית: Comcast Building; לשעבר בניין ג'י אי, באנגלית: GE Building) הוא גורד שחקים השוכן ברוקפלר פלאזה 30, מרכז רוקפלר, מנהטן, ניו יורק, ארצות הברית. הבניין מתנשא לגובה של 259 מטרים והוא בעל 69 קומות מעל מפלס הרחוב וקומת מרתף אחת. הוא תוכנן על ידי האדריכל ריימונד הוד בסגנון אר דקו, ונבנה בין השנים 1931–1933 ביוזמת משפחת רוקפלר.
הבניין נקרא במקור "אר סי איי" (RCA) אך שמו שונה רשמית בשנת 1988, לאחר שחברת ג'נרל אלקטריק (ג'י אי) רכשה אותו. בשנת 2015 רכש אותו תאגיד התקשורת קומקאסט (אבי חברת NBCUniversal, הכוללת רשתות טלוויזיה ותקשורת רבות, שהידועות שבהן הן NBC, NBC News ו-MSNBC), והחליף את השלט GE בחזית ל-Comcast Building. כעת מוכר גם בשם "בניין קומקאסט".
בשנת 2014 הושלם בו שיפוץ פנימי כללי בעלות של 170 מיליון דולר אמריקאי.
היסטוריה
בשנת 1933 הסתיימה בנייתו של בניין RCA כחלק מהקמת מרכז רוקפלר. האדריכל ריימונד הוד הוביל את צוות האדריכלים שנשכרו על ידי משפחת רוקפלר - יוזמת הקמת המתחם. שמו של הבניין נגזר משם השוכר העיקרי בו דאז, תאגיד הרדיו של אמריקה (Radio Corporation of America, בקיצור RCA), שנוסד בשנת 1919 על ידי חברת ג'נרל אלקטריק. הבניין היה הראשון בו תוכנן פיר מעליות מרכזי ובו מרוכזות רוב המעליות שמשרתות את הבניין. במהלך הבנייה צולמה "ארוחת צהריים על גורד שחקים" בידי הצלם, צ'ארלס קלייד איבטס (Charles Clyde Ebbets). בתצלום נראים פועלים הסועדים ארוחת צהריים על אחת הקורות בקומה ה-69, כשברקע נופה של העיר ניו יורק. חברת השידור הלאומית (National Broadcasting Company או בקיצור NBC), גם היא בבעלות ג'נרל אלקטריק, שכרה שטחים בבניין גם כן.
משרדה של משפחת רוקפלר היה בחדר 5600 בקומה ה-56. משרד זה כיום שייך ל-Rockefeller Family & Associates והוא משתרע מהקומה ה-54 עד הקומה ה-56 בבניין. בקומת המרתף בבניין ישנה כספת השייכת לג'ון ד. רוקפלר והגישה אליה מתבצעת דרך מעלית פרטית ממשרדו.
מכתובתו הרשמית של הבניין נגזר שמה של קומדיית המצבים, "רוק 30", שעלילתה עוקבת אחר השחקנים ואנשי הצוות של תוכנית טלוויזיה בדיונית והיא מתרחשת בעיקרה בבניין.
תיאור הבניין
זהו אחד מגורדי השחקים המפורסמים והידועים בעיר ניו יורק, וחזיתו, הבנויה בסגנון אר דקו, נחשבת יצירת אמנות. בניגוד לרוב בנייני האר דקו שנבנו בשנות ה-30, אין למבנה צריח בקצהו. האפריז הבנוי מעל הכניסה הראשית לבניין נוצר בידי הפסל, לי לאורי (Lee Lawrie), ומסמל את החוכמה. באפריז כתוב הפסוק התנ"כי "וְהָיָה אֱמוּנַת עִתֶּיךָ חֹסֶן יְשׁוּעֹת חָכְמַת וָדָעַת יִרְאַת יְהוָה הִיא אוֹצָרוֹ" מ.
אלכסנדר פופוב (כדורגלן)
אלכסנדר (וראבצ'ו) פופוב (בבולגרית: Александър (Врабчо) Попов; 1 באוקטובר 1920, סופיה, ממלכת בולגריה – ?) היה כדורגלן ומאמן כדורגל בולגרי, ששיחק בעמדת הקשר ומזוהה עם קבוצות סלביה סופיה ולוקומוטיב סופיה. פופוב אימן בישראל את קבוצות מכבי יפו, מכבי פתח תקווה ובית"ר באר שבע.
בניין קומקאסט
תיאור הבניין
בקומתו התחתונה של הבניין מצוי מרכז קניות. בקומה ה-65 ישנה מסעדה, הידועה בשם "חדר ריינבו". העיצוב הפנימי של המסעדה הוא בעל מעמד שימור מטעם ועדת העיר ניו יורק מאז שנת 2012.
אלכסנדר פופוב (כדורגלן)
קריירת משחק
סאשה פופוב נולד ב-1920 בסופיה. בגיל 17, במהלך עונת 1937/1938 בליגה הלאומית הבולגרית עלה לקבוצה הבוגרת של סלביה סופיה, הוצב בתפקיד קשר, וסיים עם קבוצתו במקום החמישי בליגה, אשר מנתה עשר קבוצות. בעונת 1938/1939 בליגה הלאומית הבולגרית זכה עם קבוצתו ב"גביע המלך"–אליפות בולגריה, כך גם בעונת 1940/1941 ובעונת 1942/1943. הוא שיחק בקבוצה עד 1946 וצבר 106 הופעות בהם כבש 42 שערים. ב-1946 עבר לשחק בקבוצת לוקומוטיב סופיה וב-1948 זכה עמה בגביע בולגריה. בסך הכל הופיע ב-16 משחקים ובהם כבש שלושה שערים. בהמשך, שב לעונה אחת לקבוצת סלביה סופיה, ובסיומה פרש ממשחק פעיל.
בניין קומקאסט
מסעדת חדר ריינבו (Rainbow Room)
המסעדה מופעלת בידי משפחת קפריאני (Cipriani family). עם פתיחתה בשנת 1934, הייתה למסעדה הראשונה השוכנת בגורד שחקים והמסעדה הגבוהה ביותר בארצות הברית במשך עשרות שנים. במהלך המשבר הכלכלי של 2008 נפגעה פעילותה העסקית, וב-2009 נסגרה. בשנת 2012 הוכרז העיצוב הפנימי של המסעדה כבעל מעמד לשימור מטעם ועדת העיר ניו יורק. ב-17 בספטמבר 2013 פורסם שהמסעדה תשוב לפעילות מלאה במתכונת מחודשת בסוף שנת 2014. לבסוף נפתחה ב-5 באוקטובר 2014.
מולנר
מולנר (Mollner, Molnár, Mulner) הוא שם משפחה.
בניין קומקאסט
קומת התצפית
קומת התצפית, המכונה "ראש הסלע" ("Top of the Rock"), שופצה בין השנים 1986–2005 בעלות של 75 מיליון דולרים, ונפתחה שנית לציבור ב-1 בנובמבר 2005.
אלכסנדר פופוב (כדורגלן)
קריירת אימון
פופוב החל את קריירת האימון שלו ב-1952 כמאמן בלוקומוטיב סופיה. הוא הציב את הקבוצה במערך חדשני של 4–2–4. עם זאת הקבוצה לא זכתה להצלחה ובמהלך העונה, פוטר מתפקידו. בין השנים 1955–1956 אימן את הנבחרת הצעירה של בולגריה. באוגוסט 1956 מונה שוב למאמן לוקומוטיב סופיה ושנה מאוחר יותר הוביל אותה לסגנות אליפות בולגריה, כאשר סיימה עם נקודת ליגה אחת פחות מהאלופה צסק"א סופיה. בהמשך אימן את קבוצות מיניור פרניק מהעיר פרניק, ודונאב רוסה מהעיר רוסה.
בניין קומקאסט
אולפני NBC
הבניין משמש כמטה המשרדים והאולפנים הראשי של רשת הטלוויזיה NBC ובו מצולמת התוכנית "סטרדיי נייט לייב". עד שנת 1972 צולמה בו גם "The Tonight Show".
אלכסנדר פופוב (כדורגלן)
קריירת אימון
בעונת 1963/1964 בליגה הלאומית אומנה מכבי יפו על ידי פניוט ולב וסיימה כסגנית אלופת ישראל. לאחר עונת הסגנות הדרדר מצבה הכלכלי של אגודת מכבי יפו. עוזרו של ולב פרסיאדו אביגדור פוטר בשל חוסר יכולת לממן את משכורתו. בכך נותר ולב ללא מתורגמן שיסייע לו, ובהדרגה נוצר קרע בינו לבין חלק משחקני הקבוצה שלא ידעו בולגרית. בנוסף, צברה הקבוצה חובות כבדים כלפיו בשל אי תשלום ועיכוב בתשלום משכורותיו. הנושא הוביל לעימות בין ולב להנהלת הקבוצה, ובמרץ 1965 הודח מאימון הקבוצה הבוגרת והוטל עליו לאמן את קבוצת הנוער. ולב סירב לאמן את קבוצת הנוער ועזב את הקבוצה. במקומו מונה חברו אלכסנדר פופוב, אשר הגיע לישראל באשרת תייר. מינויו של פופוב הוביל לסכסוך אישי בין ולב לפופוב. עונת 1964/1965 בליגה הלאומית הייתה לא מוצלחת מבחינת מכבי יפו והיא הסתבכה במאבקי התחתית, לצד קרע פנימי בתוך הקבוצה ובהנהלתה. בראשית יוני 1965, לקראת המשחק האחרון של העונה מול הפועל ירושלים החליט פופוב "לזעזע" את הקבוצה וניפה מההרכב את ציון דגמי, איינשטיין קליש, בובי קלמי ואפרים פיטל. הניפוי הוביל למרד שחקנים בקבוצה והם סירבו להתייצב למשחק. פופוב נאלץ לעלות עם הרכב הנוער של מכבי יפו, הקבוצה הובסה 1–5, ובסיום העונה פוטר מתפקידו.
בניין קומקאסט
הערות שוליים
לקריאה נוספת
אלכסנדר פופוב (כדורגלן)
קריירת אימון
בקיץ 1965 מונה למאמן מכבי פתח תקווה במקום ישראל בן דרור שכיהן כמאמן זמני. פופוב אימן את הקבוצה במהלך עונת 1965/1966 בליגה הלאומית וירד עימה לליגה א' שהייתה השנייה בישראל, וזאת לראשונה בתולדות הקבוצה. פופוב סיים את תפקידו בקבוצה, והחל לחזר אחרי קבוצות בכדי שישכרו את שירותיו ובכלל זה פנה להפועל אשקלון. בעונת 1966/1968 בליגה א' עבר לאמן את קבוצת בית"ר באר שבע. לאחר מלחמת ששת הימים ניתקו מדינות הגוש המזרחי ובכללן בולגריה את היחסים הדיפלומטיים עם ישראל. המאמנים מהגוש המזרחי אשר אימנו בישראל נקראו לשוב למדינתם. אחד מחברי הנהלת מכבי יפו משה "מוניו" קונורטי, כיהן עד לעלייתו לישראל ב-1948 כמנהל הטכני של סלביה סופיה, הכיר את פופוב, היה מיודד עמו ובעל קשרים עם רשויות הספורט בבולגריה. בזכות קשרים אלו קיבל פופוב אישור להמשיך ולאמן בישראל ובכך נותר המאמן היחיד מהגוש המזרחי שהמשיך לאמן בישראל לאחר מלחמת ששת הימים. בקיץ 1967 פיטרה הנהלת מכבי יפו את מאמנה יצחק שניאור אשר אימן בקדנצייה השנייה שלו בקבוצה, וסאשה פופוב נקרא לאמן את יפו. לצידו כעוזר מאמן מונה פרסיאדו אביגדור. יפו הפגינה יכולת חלשה, לפופוב ולאביגדור היו חילוקי דעות נוקבים על דרכה של הקבוצה, ואביגדור טען בפני הנהלת הקבוצה שפופוב לא מתאים לתפקידו. הנהלת יפו פיטרה את אביגדור וחלק מחברי ההנהלה התפטרו בעקבות כך. בנובמבר 1967 התפטר פופוב מתפקידו ובמקומו מונה כמאמן-שחקן זמני צ'וצ'קו לוי. לקראת עונת 1968/1969 בליגה א' מונה פופוב שוב כמאמנה של בית"ר באר שבע במקומו של קרלוס בוסטמנטו. באר שבע הפגינה יכולת פושרת, הסתבכה במאבקי התחתית ב"בית דרום" של ליגה א', אך הצליחה להישאר בליגה. בסיום העונה עזב פופוב את ישראל ללא הודעה מוקדמת, וניתק את קשריו עם הקבוצה.
מוסא ביחי עבדי
מוסא ביחי עבדי (בסומלית: Muuse Biixi Cabdi; בערבית: موسى بيحي عبدي; ) הוא פוליטיקאי ואיש צבא לשעבר מסומלילנד, שמכהן החל מדצמבר 2017 כנשיא סומלילנד. במהלך שנות ה-70 הוא שירת כטייס בחיל האוויר של סומליה בתקופת ממשלו של סיאד בארה. ב-2010 הוא מונה כיושב ראש של מפלגת קולמיי ברפובליקת סומלילנד. בנובמבר 2015 נבחר עבדי כמועמד המפלגה לנשיאות סומלילנד במהלך הוועידה המרכזית החמישית שלה.
ב-21 בנובמבר 2017 הוכרז עבדי כמנצח בבחירות הכלליות לנשיאות סומלילנד, וב-13 בדצמבר אותה שנה הוא הושבע כנשיא.
ראשית חייו
מוסא ביחי עבדי נולד באחד מפרברי הרגייסה, אז חלק מסומלילנד הבריטית. ב-1970 הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון.
קריירה צבאית
ב-1970 התגייס עבדי לחיל האוויר של סומליה ועד 1973 קיבל הכשרה לקצונה בברית המועצות, שם הוא סיים לימודים לתואר בוגר אוניברסיטה באקדמיה לטיס בדושנבה (כיום בירת טג'יקיסטן). עם השלמת הכשרתו הוא הוצב בבסיסי חיל האוויר הסומלי בבלדוגל ובידואה וכן בבסיס הראשי של החיל במוגדישו. החל מ-1973 הוא שירת בתפקידים בכירים, כולל ראש מחלקת ההדרכה של חיל האוויר הסומלי וכנספח צבאי בשגרירות סומליה בוושינגטון.
נדב סדקה
נדב סדקה (באנגלית: Nadav Sadaka, נולד ב-31 במרץ 1981, בחיפה) הוא שחקן ומחזאי בתחום התיאטרון, בו הוא יוצר ומופיע. בנוסף, הוא כותב שירה, תוכן, הרצאות, וביקורות בעיתונות הספורט, בדגש על כדורסל.
מוסא ביחי עבדי
קריירה צבאית
בשנים 1981–1985 קיבל עבדי הכשרה צבאית נוספת בארצות הברית כולל בבסיס חיל האוויר רייט-פטרסון ליד דייטון, אוהיו בשנים 1981–1982 ובבסיס פורט לי בווירג'יניה בשנים 1983–1985.
נדב סדקה
ביוגרפיה
נדב נולד בחיפה, וגדל בכפר הנוער רמת הדסה בקריית טבעון, עם הוריו סופי ויוסף סדקה וחמשת ילדיהם. בכפר, אביו עבד כמדריך נוער.
מוסא ביחי עבדי
קריירה צבאית
ב-1985 ערק עבדי מהכוחות המזוינים של סומליה והצטרף לתנועת המורדים הלאומית (SNM) שבסופו של דבר הצליחה להפיל את משטר הרודנות הסומלי במהלך ב-1991.
נדב סדקה
ביוגרפיה
בהגיעו לגיל מצוות ובעקבות תהליך הלימוד שלו לקראת העלייה לתורה, הוריו החלו להתחזק ותוך זמן קצר חזרו בתשובה. תהליך אשר השפיע רבות על שנותיו כנער.
את הכתיבה, נדב סדקה החל בגיל 9. הוא כתב על הילדות המורכבת שלו, בבית קשה יום, כנער לחוזרים בתשובה ובהמשך בגיל העשרה כתב על הנערות ושירי אהבה שונים.
מוסא ביחי עבדי
קריירה צבאית
בשנים 1985–1988 לקח עבדי חלק פעיל במלחמת גרילה שנוהלה על ידי ה-SNM במלחמת העצמאות נגד משטרו של סיאד בארה. עד 1990 הוא שירת כמפקד בכוחות המורדים לפני שפנה לפוליטיקה.
נדב סדקה
ביוגרפיה
את מרבית שנותיו כנער, בילה בטיולים ברחבי הארץ, וזאת כחלק ממסע החיפוש העצמי והמרד על חזרתם של הוריו בתשובה, תהליך שהוא סירב להשלים אתו. סדקה למד במגמת תיאטרון בבית ספר אורט גרינברג, יחד עם חברו, לימים המחזאי עודד ליפשיץ. בשנים אלה נוצר הקשר העמוק שלו לתחום התיאטרון, הכתיבה, ההמחזה והמשחק.
מוסא ביחי עבדי
קריירה פוליטית
לאחר הכרזת העצמאות של סומלילנד ב-1991 לקח עבדי חלק משמעותי בתהליך הפיוס של השבטים של סומלילנד. ב-1993 הוא מונה כשר הפנים והביטחון הלאומי בממשלתו של הנשיא המנוח מוחמד חאג' איברהים איגל וכיהן בתפקיד עד 1995.
נדב סדקה
ביוגרפיה
בשנת 1999 סדקה התגייס לצה"ל לסיירת דוכיפת. עם סיום המסלול כלוחם, עבר לפקד בפנימייה הצבאית בבית הספר הריאלי עקב מצבו המשפחתי. במסגרת תפקיד זה, נבחר סדקה כמצטיין אלוף (מפקדת זרוע היבשה-מז"י). כלוחם במילואים, לחם במלחמת לבנון השנייה אירוע אשר השפיע רבות על המשך יצירתו של סדקה, דבר זה בא לידי ביטוי במחזה "כיתת יורים" אותו כתב סדקה, ובהמשך בהצגה "כתמים", בה שיחק.
בשנת 2012 נישא לתאיר, הנדסאית אדריכלות ומעצבת פנים ולזוג שתי בנות.
מוסא ביחי עבדי
חיים אישיים
עבדי נשוי לשתי נשים, שמהן נולדו לו שלושה בנים וארבע בנות.
נדב סדקה
סרטי סטודנטים
סרטי סטודנטים בהם השתתף נדב סדקה:
לוריס איטי בורנאי
לוריס איטי בורנאי (שם מדעי: Nycticebus borneanus) הוא מין של פרימט מהסוג לוריס איטי החי רק במרכז ודרום האי בורנאו שבאינדונזיה ואחד מ4 מינים מהסוג שחיים באי בורנאו לצד המינים Nycticebus bancanus, לוריס איטי קיאן (Nycticebus kayan) ולוריס איטי פיליפיני (Nycticebus menagensis) שנחשבו בעבר לתת-מינים שלו אך הופרדו למינים עצמאיים.
מאפיינים
אורכו של הלוריס האיטי עד 26 סנטימטרים והוא בעל פרווה בצבע צהוב, ראש גדול, פנים רחבות ושטוחות עם עיניים גדולות ואוזניים קצרות. כמו שאר מיני הסוג לוריס איטי הוא חי ביערות הגשם של מרכז ודרום האי בורנאו וניזון בעיקר מחרקים אותם הוא הורג בעזרת הארס שלו בדומה לשאר המינים בסוגו. בנוסף לחרקים הלוריס האיטי ניזון גם משרף, צוף פרחים ופירות. הטורפים של הלוריס האיטי הם עופות דורסים, פיתוניים, חתוליים וגחניים. לפני שלוריס זה הוגדר כמין עצמאי הוא היה תת-מין של המינים לוריס איטי בנגלי (Nycticebus bengalensis) ולוריס איטי סונדלי (Nycticebus coucang). לא ידוע הרבה על מין זה אך החוקרים מעריכים שהוא נמצא בסכנת הכחדה עקב בירוא יערות נרחב באי וציד.
ישי מנוחין
ישי שמואל מנוחין (נולד ברחובות ב-7 באפריל 1958) הוא פעיל זכויות אדם, מרצה, פעיל שמאל רדיקלי והוגה פוליטי ישראלי, היה מנכ"ל הוועד הציבורי נגד עינויים בישראל, יו"ר הסניף הישראלי של אמנסטי אינטרנשיונל ופעיל בתנועת יש גבול. מנוחין מנהל את התוכנית בישראל של מזון - תגובה יהודית לרעב. היה מועמד ברשימת מפלגת חד"ש בבחירות לכנסת שנערכו בשנת 2006.
אלמגור
אַלְמָגוֹר הוא מושב במדרונות רמת כורזים מצפון לכנרת, בתחום המועצה האזורית עמק הירדן, בה הוא מהווה כיישוב הצפוני ביותר. שם היישוב נבחר על מנת לציין את הגבורה של המתיישבים (אל = בלי מגור = פחד).
ישי מנוחין
ביוגרפיה
נולד ברחובות כבן הבכור מבין חמישה ילדים לנזר מנוחין, יליד ארגנטינה, ולרחל לבית פייקס, ילידת הארץ. אחיה של אמו הוא סגן-אלוף, שנהרג במלחמת ששת הימים, ובן דודו הוא שנהרג במלחמת יום הכיפורים. בנוסף מצד אמו הוא צאצא של בתיה מקוב, ממקימות רחובות, ושל בנה יהונתן מפרשת מקוב, כמו גם של פייבל כהנוב, מראשוני העלייה הראשונה ונכדו של הרב משה נחמיה כהניו.
אלמגור
היסטוריה
המושב עלה על הקרקע בדצמבר 1961 כהיאחזות נח"ל, כחלק מתוכנית לחיזוק ההתיישבות בחבל "כורזים", מול קו הגבול עם סוריה. עם הקמתו צורף למועצה אזורית עמק הירדן. כבר בעת הכשרת הקרקע של היישוב, נפגע טקרטור שעלה על מוקש סורי, ושוב נפגע טקרטור כעבור שלושה חודשים. מול המושב היה ממוקם מוצב סורי בשם "גבעה 62" שהיה מפעיל מדי פעם אש תותחים ומרגמות נגד היאחזות. בתגובה לאש היו מחזירים כוחות צה"ל אש דומה לעבר המוצב התוקף.
ישי מנוחין
ביוגרפיה
מנוחין שירת בצה"ל בחטיבת הצנחנים והגיע במהלך שירותו הצבאי לדרגת רב-סרן. בעת מלחמת לבנון הראשונה סירב להתייצב לשירות מילואים במלחמה אותה הגדיר כמלחמת ברירה אנטי-דמוקרטית, ונידון ל-35 ימי מחבוש בכלא 6. בשנים שחלפו מאז עוסק מנוחין בחינוך ציבורי למחויבות לדמוקרטיה, בארגון פעילות נגד הנוכחות הישראלית בשטחים המהווה לתפישתו כיבוש ודיכוי של האוכלוסייה הפלסטינית, בארגון הפגנות מול בתי כלא שבהם כלואים סרבני שרות, בתמיכה כלכלית באסירים, ובגיוס תמיכה בינלאומית בסרבנים. מנוחין שימש משנת 1982 ועד 2007 כדובר תנועת יש גבול.
אלמגור
היסטוריה
ב-19 באוגוסט 1963 שני חברי ההיאחזות בני 19, אבי רייף ואבינועם אבינשטיין, נהרגו מאש של חוליה סורית שהסתננה מעבר לגבול.
ישי מנוחין
ביוגרפיה
משנת 1994 עד 1998 מנוחין ריכז את פעולתה של "הקואליציה לחופש המידע", קואליציה של עשרות ארגוני חברה אזרחית שיזמו, ניסחו ונאבקו יחדיו לשם חקיקת חוק חופש מידע בישראל. פעולות ארגוני הקואליציה הובילו לכך שבשנת 1998 נחקק החוק אותו יזמו, חוק חופש המידע. חוק זה הגדיר מחדש את המידע הציבורי, כרכוש הכלל שנמצא בידי מוסדות השלטון כנאמנים, ושינה באופן מהותי את מערכת היחסים שבין מוסדות השלטון והאזרחים.
אלמגור
היסטוריה
ב-16 במרץ 1965 נהרג חבר ההיאחזות שמואל לוי מפגז מתותח ללא רתע שפגע בטרקטור בו נהג טרקטור, בסמוך לגבול ישראל-סוריה.
ישי מנוחין
ביוגרפיה
מאז תחילת האינתיפאדה השנייה, החל מנוחין לפעול נגד הפרות של זכויות אדם, לתפישתו, בשטחים. בין היתר, אספה תנועת "יש גבול" ראיות לכאורה נגד פוליטיקאים וקציני צה"ל שלקחו חלק בתכנון הריגתו של סאלח שחאדה בעזה ביולי 2002, שבוצע באמצעות הפצצת ביתו, פעולה בה נהרגו 15 אזרחים ועשרות נפצעו. מטרת איסוף הראיות הייתה להביא לחקירת הפגיעה באזרחים, ואם תתברר אי-חוקיות הפעולה, להביא להעמדתם לדין בלקיחת חלק בתכנון וביצוע פשעי מלחמה בבתי משפט בארץ. כישלון המאבק המשפטי בארץ הביא ארגוני זכויות אדם בעולם, ובעיקר ארגונים פלסטיניים, לטעון כי במדינת ישראל לא ניתן לחקור ולשפוט מי שנחשבים לדעתם כפושעי מלחמה, ולהגשת תביעה וצו מעצר בבריטניה נגד האלוף במילואים דורון אלמוג, ששימש כאלוף פיקוד הדרום בעת הריגתו של שחאדה. כך גם הוגשו תביעות דומות נגד הרמטכ"ל לשעבר משה יעלון, וראש השב"כ לשעבר אבי דיכטר.
אלמגור
היסטוריה
במרץ 1964 נבחרה קבוצה של 12 חברי היאחזות שישמשו כגרעין לאזרוח הנקודה והפיכתה למושב עובדים. ההיאחזות אוזרחה ב-14 בספטמבר 1965. בפברואר 1966 חובר המושב לרשת החשמל הארצית, אך עדיין לא קיבל שירותי דואר. בנוסף המשיך לסבול מתקריות לאורך הגבול הסורי.
בשנותיו הראשונות סבל המושב ממצוקת קרקעות ראויות לעיבוד. מינהל מקרקעי ישראל הקצה לו קרקע חקלאית נוספת בעמק הירדן, אך הוא נקלע לסכסוך על שטח ההקצאה עם יישובים האחרים בסביבה. בנוסף, הקרן הקיימת הכשירה עבור המושב קרקעות נוספות בסמוך לו.
ישי מנוחין
ביוגרפיה
בין השנים 2004 ל-2007 מנוחין יזם וקידם את פרויקט הסחר ההוגן שאוקספם בריטניה הביאו לארץ. פרויקט זה היה הקמפיין המאורגן הראשון לקידום סחר הוגן בישראל.
אלמגור
היסטוריה
בתחילת 1968 המחלקה להתיישבות של הסוכנות היהודית סיפקה למושב סיוע כספי לקליטת 40 משפחות נוספות ופיתוח חקלאות ליצוא.
ישי מנוחין
ביוגרפיה
בין השנים 2011 ל-2016 מנוחין היה ראש הדירקטוריון בישראל של ארגון אמנסטי אינטרנשיונל.
מאז שנת 2016 מנוחין מנהל את התוכנית בישראל של MAZON - A Jewish Response To Hunger. כמו כן, מאז שנת 2005 משמש מנוחין כעורך הראשי של הוצאת ספרי נובמבר.
אלמגור
היסטוריה
בשנות ה-80 נקלע המושב לחובות כספיים. זאת עקב ירידה במחירי הירקות והפירות, זינוק באינפלציה ומגבלה על מכסות הייצור. חלק גדול מהחובות נמקחו אחר כך בהסדר חובות המושבים.
ישי מנוחין
ביוגרפיה
מנוחין לימד מחשבה מדינית במחלקה למדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים וכיום מלמד במחלקה לעבודה סוציאלית באוניברסיטת בן-גוריון.
אלמגור
היסטוריה
בתחילת שנות ה-90 החליט המושב והסוכנות היהודית להכפיל את מספר בתי האב במושב, ולאפשר לכל בית אב לקלוט "בן חוזר".
ישי מנוחין
ביוגרפיה
מנוחין קיבל פרס על שם אוסקר רומרו בשנת 2003 על מחויבותו לאמת ולצדק ופרס על שם ישעיהו ליבוביץ בשנת 2020 על פעילותו לשינוי חברתי.
מנוחין הוא חתן פרס ליבוביץ של תנועת יש גבול לשנת 2021, יחד עם יונתן פולק.
אלמגור
היסטוריה
במאי 2004, אושרה הרחבה של המושב ב-43 בתים נוספים, על מגרשים בני חצי דונם.
כלכלה
רוב המשפחות במושב מעבדות משק חקלאי. בין הגידולים: פרחים, מנגו, ליצ'י ובננות. כמה משפחות מפעילות צימרים. בעבר עסק אחד מחברי המושב בגידול חזירים.
אנדרטאות
בשנת 1951 (כעשור לפני הקמת ההיאחזות) נערך באזור קרב תל מוטילה. לזכר זה והנופלים בו הוקמה אנדרטה הנמצאת בדרום היישוב ומשקיפה לאזור שפך הירדן, צפון הכנרת והגולן. אנדרטה נוספת, הממוקמת בכניסה המערבית של היישוב, הוקמה על ידי הפסל מרדכי כפרי לזכר בני המושב וחמישה עובדי קק"ל שנפלו מאש סורית.
קארל רובי
ביוגרפיה
רובי נולד בדרבי שבפנסילבניה. הוא למד משפטים ושחה באוניברסיטת מישיגן.
שיאן עולם
בתחרות שנערכה בלוס אנג'לס ב-19 באוגוסט 1961 קבע רובי במשחה ל-200 מטר פרפר שיא עולם חדש של 2:12.6 דקות, שיפור לשיא העולם בן השנה של בן ארצו מייק טרוי (2:12.8 דקות). שיא זה החזיק מעמד 6 חודשים ונשבר על ידי יריבו קווין ברי מאוסטרליה (2:12.5 דקות). שישה חודשים לאחר מכן, הוא החזיר לעצמו את השיא העולמי לאחר ששיפר אותו פעמיים באותו היום וקבע לבסוף תוצאה של 2:10.8 דקות. חודשיים לאחר מכן, נשבר שיאו שוב על ידי קויין ברי (2:09.7 דקות) ושלושה חדשים לאחר מכן ברי שיפר את השיא שוב (2:08.4 דקות). חודשיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בטוקיו, יפן ב-18 במרץ 1963 רובי החזיר לעצמו את שיא העולם בתוצאה של 2:08.2 דקות.
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בסאו פאולו ברזיל בסוף אפריל אותה שנה זכה רובי במדליית זהב, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:11.3 דקות.
באוניברסיאדה שנערכה בבודפשט הונגריה בשנת 1965 זכה רובי בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:09.3 דקות ומדליית כסף, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:55.3 דקות.
באוניברסיאדה שנערכה בטוקיו יפן בשנת 1967 זכה רובי ב-3 מדליות, זהב ו-2 כסף. מדליית זהב, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:56.5 דקות ומדליות כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.0 שניות ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:06.9 דקות.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה רובי במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:08.7 דקות, לפני מרטין וודרוף מבריטניה (2:09.0 דקות) ובן ארצו ג'ון פריס (הברית	2:09.3 דקות). נוסף לכך, הוא השתתף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, אך למרות שהרביעייה האמריקאית זכתה במדליית זהב, אותה עת שחיינים ששחו בשלבי המוקדמות לא זכו במדליות.
ב-30 בנובמבר 2011 נפטר רובי בסרסוטה, פלורידה.
הקרב השביעי על האיזונצו
הקרב השביעי על נהר איזונצו נערך מ-14 בספטמבר עד 18 בספטמבר 1916, בין איטליה לאוסטרו-הונגריה.
לתה
נהר לתה (ביוונית: λήθη) הוא נהר במיתולוגיה היוונית, אחד מחמשת נהרות השאול שנמצאים בעולם התחתון בממלכתו של האדס. ידוע גם בתור נהר השכחה.
הנהר זרם סביב המערה של היפנוס ודרך השאול, כל מי ששתה מהמים של הנהר שכח את כל זכרונותיו. לתה היה גם שמו של הרוח היוונית של השכחה, שאיתה הנהר היה מזוהה לעיתים קרובות.
ביוונית עתיקה, המילה לתה (λήθη) אומרת פשוטו כמשמעו "שכחה" או "העלמה".
מיתולוגיה
הנהר הוא אחד מחמשת נהרות השאול; ארבעת האחרים הם אכרון (נהר הכאב), קוקיטוס (נהר הקינה), פלגתון (נהר האש), וסטיקס (נהר השנאה, הנהר שמפריד בין הארץ לעולם התחתון). רוחות הרפאים של המתים היו מחויבות לשתות מהמים של נהר לתה כדי לשכוח את חיי התמותה שלהן.
לתה היה גם שמה של ההתגלמות של השכחה, שאיתה הנהר היה מזוהה לעיתים קרובות. בסדרת הספרים גיבורי האולימפוס מוזכר נהר לתה, הוא הנהר שהביא לכך שיפטוס הטיטאן יאבד את זכרנו ויהפוך לבוב, שעובד בתור מנקה בארמון האדס.
האלה האם
האלה האם היא אלה המופיעה בשני ייצוגים עיקריים. האחד הוא 'האם הראשונית', 'הרחם הקדמונית', רחם של ים עמוק, תהום ואפלה – לפי הפסוק בספר בראשית "והארץ הייתה תוהו ובוהו". והיצוג השני הוא האם הראשונית, אמא אדמה, אם כל חי אלת האדמה, האם הגדולה. קיימת התייחסות אל רחם אמא-אדמה. בתרבויות קדומות הוחזרו המתים אל רחם אמא-אדמה קבורים בתנוחה עוברית וצבועים באוכרה אדומה המדמה ככל הנראה את דם הלידה.