cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טלסקופ החלל הרשל
שיגור וניהול המשימה
ב-14 ביולי 2009, כאשר הרשל היה קרוב ליעדו, נפתח מכסה הטלסקופ. כעבור חמישה ימים הופצו התמונות הראשונות, שבהן נראית קבוצת הגלקסיות סביב M51. ב-21 ביולי 2009, הוכרז על סיום מוצלח של שלב הבדיקות, והתחיל השלב המבצעי של המשימה.
מרכז המדע של הרשל, שיושב במרכז לאסטרונומיית חלל של אס"א בספרד, אחראי על הצד המדעי של המשימה. גוף זה אמון על הממשק בין ניהול הטלסקופ וזמן התצפית וכן שמירת והפצת המידע לבין המשתמשים בקהילה המדעית. כשני שלישים מסך זמן התצפית של הטלסקופ היו זמינים לכלל הקהילה המדעית הבינלאומית. שאר הזמן היה מוקדש לחברי קונסורציום המשימה.
צ'וקה אומונה
צ'וקה הריסון אומונה (באנגלית: Chuka Harrison Umunna; נולד ב-17 באוקטובר 1978) הוא פוליטיקאי בריטי. כיהן כחבר בית הנבחרים הבריטי מטעם מחוז סטריטהאם מלונדון רבתי.
ביוגרפיה
אומונה נולד לבנט ופלישיה אומונה, ברובע למבת' בדרום לונדון. אביו היה ניגרי שהיגר לבריטניה באמצע שנות השישים, החל לעבוד כשוטף כלים ומכוניות והפך לאיש עסקים מצליח. ב-1992, כשהיה בן 13, נהרג אביו של אומונה בתאונת דרכים בניגריה. אמו ממוצא אירי-אנגלי שאביה, סר הלנוס מילמו, שירת כקצין מנהלת המבצעים המיוחדים במלחמת העולם השנייה, היה חוקרו של קים פילבי, תובע במשפטי נירנברג ושופט בבית המשפט העליון.
אומונה סיים בשנת 2001 לימודי תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת מנצ'סטר, במהלך התואר למד שנה באוניברסיטת בורגון בצרפת. ב-2002 סיים תואר שני בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת נוטינגהאם טרנט. בתום לימודיו החל לעבוד כעורך דין בפירמת הרברט-סמית' בלונדון. ב-2006 הצטרף לפירמת רוקמן-לנדאו המתמחה בתחום דיני עבודה.
במקביל לעבודתו היה פעיל במפלגת הלייבור, כתב מאמרי דעה, הופיע כפרשן פוליטי באמצעי התקשורת השונים והיה עמית בכיר בצוות החשיבה קומפאס המזוהה עם המפלגה. ב-2008 נבחר לייצג את המפלגה לקראת הבחירות למושב מחוז סטריטהאם בבית הנבחרים. הוא ניצח בבחירות הכלליות ב-2010 לאחר שזכה בכ-42.8% מקולות המצביעים לעומת 35.8% למועמד המפלגה הליברל-דמוקרטית ו-18.3% למועמד המפלגה השמרנית. בתחילת דרכו הפרלמנטרית הוא כיהן כחבר ועדת הכספים של בית הנבחרים. במאי 2011 מונה לשר צללים לענייני עסקים קטנים ובינוניים, באוקטובר 2011 מונה לשר העסקים והחדשנות בקבינט הצללים של אד מיליבנד. ב-2015 נבחר פעם נוספת לפרלמנט לאחר שזכה ב-53% מקולות המצביעים.
במאי 2015 הכריז על כוונתו להתמודד בבחירות להנהגת מפלגת הלייבור, אך כעבור שלושה ימים נסוג מכך. לאחר בחירתו של ג'רמי קורבין למנהיג הלייבור עזב אומונה את תפקידו בממשלת הצללים של המפלגה.
בפברואר 2019 פרש אומונה ממפלגת הלייבור יחד עם עוד שישה מחברי בית הנבחרים, על רקע משבר אמון במנהיגותו של קורבין, והתגברות האנטישמיות מצד חברי המפלגה. הפורשים הקימו סיעה עצמאית בשם The Independent Group, והוא נבחר לדובר הרשמי של הקבוצה. ביוני 2019 הצטרף למפלגה הליברלית-דמוקרטית, הוא התמודד בבחירות 2019 במחוז לונדון-וסטמינסטר, אך הפסיד למועמד המפלגה השמרנית.
יוזף פרדיננד מבוואריה
יוזף פרדיננד מבוואריה (בגרמנית: Joseph Ferdinand von Bayern; 28 באוקטובר 1692 - 6 בפברואר 1699) היה בנו של מקסימיליאן השני עמנואל, הנסיך הבוחר מבוואריה, אשר היה מועמד לרשת את קרלוס השני, מלך ספרד, אולם מת בצעירותו ולא ירש את הכתר הספרדי.
בצעירותו
הנסיך יוזף פרדיננד נולד בווינה ב-28 באוקטובר 1692, למקסימיליאן השני עמנואל, הנסיך הבוחר מבוואריה ולמריה אנטוניה מאוסטריה, בתם של לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומרגריטה תרסה מספרד. הוא היה נינו של פליפה הרביעי, מלך ספרד ואחיינו הגדול של קרלוס השני, מלך ספרד.
אמו נפטרה זמן קצר אחרי לידתו והוא נשאר באחריות סבו, הקיסר לאופולד הראשון, מאחר שאביו שהה בבריסל, שם כיהן כמושל ארצות השפלה הספרדיות ממרץ 1692. ב-2 במאי 1693 יצא יוזף פרדיננד, מלווה במשרתת לשעבר של אמו, מווינה למינכן, לשם הגיע ב-2 או ב-3 ביוני.
ירושת קרלוס השני
אמו של קרלוס השני, מריאנה מאוסטריה, תמכה במועמדותו של מקסמיליאן עמנואל, הנסיך הבוחר מבוואריה, בעלה של נכדתה מריה אנטוניה, ולאחר מכן במועמדותו של יוזף פרדיננד (שהיה צאצא של המלך ההבסבורגי הראשון בספרד, פליפה הראשון, מלך קסטיליה, בשלושים בדרכים שונות). הטענה הבווארית מצאה תומכים רבים בקרב האצילים שלא היו מרוצים מהקליקה הגרמנית של מריה אנה מנויבורג, אשתו של קרלוס השני. על ערש דווי אילץ הקיסר לאופולד הראשון את בתו, מריה אנטוניה (אמו של יוזף פרדיננד), לוותר על זכויות הירושה שלה כדי להגביל את כוחותיו של התינוק.
כתוצאה מעובדות אלו החלה מלחמה בין המלכה האם והמלכה הרעיה. התקופה שבין השנים 1693 ו-1696 (שנת מותה של המלכה האם) היו שנים של מתיחות פוליטית מתמדת ותככים פוליטיים. החבורה הגרמנית שנוצרה סביב המלכה זכתה לשנאת האצולה. על פי שמועות שהופצו על ידי בית המשפט, הייתה מזימה שנועדה לנעול את המלכה ולהביא את הנסיך יוזף פרדיננד למדריד, כדי שיונח על כס המלכות תחת שלטון המלכה האם ותומכיו הראשיים.
המלכה האם מתה ב-16 במאי 1696. ניצחונה היה צוואה חתומה לאחר מותו, שבה בנה, קרלוס השני, קבע בספטמבר 1696 את אחיינו יוזף פרדיננד מבוואריה ליורש המלוכה. במועצת המדינה מ־13 ביוני 1696, זכה יוזף פרדיננד למועמד המתאים ביותר לרשת את הכס, כעמדת ביניים בין הצרפתים לאוסטרים. בסופו של דבר כתב קרלוס צוואה שבה הכריז על יוזף פרדיננד להיות יורשו.
בחודש ספטמבר של אותה שנה חווה קרלוס השני נסיגה חמורה במצבו, ולכן מועצת המדינה החליטה לאלץ את המלך לחתום על צוואה ביוני. למלך הייתה נסיגה נוספת ב-9 באוקטובר, כך מועצת המדינה התכנסה מחדש. בפגישה זו קיבלה המפלגה הבווארית את הרצון שנדחף, והקרדינל פורטוקאררו אילץ את המלך קרלוס השני לחתום על הצוואה לטובת הנסיך הבוחר מבוואריה: רק האדמירל מקסטיליה, הקונסטבל ושלושה חברים תמכו בארכידוכס קרל.
בתקופת קטינותו של יוזף פרדיננד, מינה העוצר על ידי הצוואה את מועצת המנהלים שתמכה במריאנה מאוסטריה בתקופת ילדותו של קרלוס השני, בראשותו של הקרדינל פורטוקארו, ולממשלת העוצרים הייתה לה סמכויות רחבות מאוד.
ההגנה העיקשת על מינויו של הקרדינל הפרו-בווארי, הפכה למדיניות מרכזית בשנים האחרונות של שלטונו של קרלוס השני. הקרדינל מנע את קרלוס השני מלהיכנע להשפעת אשתו ואף זימן את הפרלמנט לשנות את הברית.
בתחילת 1698 פורטוקאררו הציג בפני המלך דו"ח חדש של מועצת המדינה לטובת הירושה הבווארית. המלך התייעץ עם האפיפיור אינוקנטיוס השנים עשר שהיה גם פרו-בווארי לכאורה, ובנסיבות האלה המלך אישר מחדש את הצוואה שלו.
מריאנה מנויבורג הגיבה נגד הברית בכך שתפסה את קטלוניה, וכוחות גרמניים נשלחו לטולדו ולמדריד, בעוד בן דודה, גאורג, נסיך הסן-דרמשטדט, התכונן לעזוב את ברצלונה עם חייליו. שגריר צרפת במדריד, אנרי ד'ארקור, פגש 6000 חיילים שהגיעו למדריד מוכנים להתערב.
סולטנות ג'והור
סולטנות ג'והור (במלאית: Kesultanan Johor או کسلطانن جوهر) הוקמה על ידי בנו של סולטאן מלאקה מחמוד שאה, אלאודין ריאט שאה השני, ששלט בג'והור בין 1528 ל-1564, וזאת אחרי נפילתה של סולטנות מלאקה ב-1511.
ג'והור הייתה חלק מסולטנות מלאקה עד שבירתה של הסולטנות נכבשה על ידי הפורטוגלים ב-1511. בשיאה, ג'והור שלטה בשטחן של ג'והור, פהנג, טרנגנו ובשטחים נוספים בין נהר קלנג ללינגי וטנג'ואן טואן, מחוז מואר, באטו פהט וסינגפור.
בתקופה הקולוניאלית, החלק היבשתי של הסולטנות נשלט על ידי הבריטים והאיים נשלטו על ידי ההולנדים, ובכך פורקה הסולטנות לג'והור ולריאו. ב-1946 החלק הבריטי הפך רשמית לחלק מהאיחוד המלאי שהצטרף שנתיים מאוחר יותר לפדרציה של מלאיה, וב-1963 לפדרציה של מלזיה. בשנת 1949, החלק ההולנדי הפך לחלק מאינדונזיה.
נפילת מלאקה ועליית ג'והור
ב-1511 מלאקה נכבשה על ידי פורטוגל והסולטאן מחמוד שאה ברח. לאחר מכן הוא ניסה מספר פעמים לכבוש מחדש את הבירה אך ללא הצלחה. התגובה הפורטוגלית לא איחרה לבוא וגרמה לסולטאן לברוח לפהאנג, משם הפליג לבינטאן והקים שם בירה חדשה. בבסיס החדש, הכוחות המלאיים המפורקים התארגנו מחדש, ואף הצליחו להוציא מספר התקפות נגד פורטוגל.
הפשיטות החוזרות ונשנות על מלאקה שכנעו את הפורטוגזים שיש להשמיד את כוחותיו של הסולטאן הגולה. ב-1526 הם הצליחו לכבוש את בינטאן. משם הסולטאן נסוג לקמפאר שבסומטרה ונפטר שנתיים מאוחר יותר. בנו השני של מחמוד שאה, מוצאפר שאה, הקים את פרק.
סולטנות ג'והור הוקמה על ידי הסולטאן אלאודין ריאט שאה השני ב-1528. בהמשך, הוא והיורש שלו נאלצו להתמודד עם התקפות חוזרות הן מצד כוחות פורטוגל והן מצד סולטנות אצ'ה.
המלחמה המשולשת
הסולטאן החדש, אלאודין ריאט שאה השני, הקים בירה חדשה בסמוך לנהר ג'והור, ומשם המשיך לשגר התקפות לשטחם של הפורטוגלים. הוא שיתף פעולה עם אחיו ועם סולטאן פהאנג כדי לכבוש מחדש את מלאקה, שבאותם ימים הוגנה על ידי מבצר א-פמוזה.
במקביל, בחלקו הצפוני של סומטרה סולטנות אצ'ה החלה לצבור כוח והשפעה בסביבת מיצרי מלאקה. לאחר נפילת מלאקה לידיים נוצריות, הסוחרים המוסלמים העדיפו לעבור לאצ'ה או לג'והור, מה שהפך את שתי הסולטנויות ליריבות.
בשעה שג'והור ופורטוגל המשיכו להיאבק זו בזו, ניצלה אצ'ה את המצב והחלה לשגר פשיטות על שני הצדדים במטרה לחזק את שליטתה במיצרים. העלייה בכוחה של הסולטנות משכה את תשומת ליבם של שני הצדדים, ובתגובה פורטוגל וג'והור חתמו על הסכם במטרה למקד את כוחותיהם בסולטנות אצ'ה. ההסכם ארך זמן קצר בלבד, ואחרי היחלשותה של הסולטנות, פורטוגל וג'והור מצאו עצמן שוב בשני צידי המתרס. תחת שלטונו של הסולטאן איסקנדר מודא, אצ'ה תקפה את ג'והור שוב ב-1613 וב-1615.
מלאקה ההולנדית
בתחילת המאה ה-17 הגיעו כוחות הולנד לדרום–מזרח אסיה. באותן השנים ההולנדים היו במלחמה נגד פורטוגל וחברו לסולטנות ג'והור. האדמירל קורנליס מטליף דה יונג חתם על שני הסכמים עם רג'א בונגסו מג'והור במאי 1606. לבסוף, ב-1641 הכוחות המאוחדים של ג'והור והולנד ניצחו את פורטוגל. ההולנדים תקפו מהיבשה ומהים, ואילו כוחות ג'והור מהיבשה בלבד והצליחו לנצח את פורטוגל במלאקה. כשחיל המצב שבמלאקה נכנע, האוכלוסייה בעיר קטנה בצורה משמעותית בגלל רעב ומחלות שהתפשטו בה. בהתאם להסכם, ההולנדים קיבלו את השליטה על מלאקה וסביבתה, והיא הפכה לשטח בשליטתה של חברת הודו המזרחית ההולנדית, והיא נשארה בשליטה הולנדית עד חתימת ההסכם בין אנגליה והולנד ב-1824.
מלחמת ג'והור–ג'מבי
אחרי נפילת השלטון הפורטוגזי במלאקה ב-1641, ועם הירידה בכוחה של סולטנות אצ'ה (כתוצאה מהתחזקותה של הולנד), במהלך שנות שלטונו של הסולטאן עבדול ג'ליל שאה השלישי, ג'והור פעלה לבסס את מעמדה כמעצמה במיצרי מלאקה. ההשפעה של הסולטנות התגברה והתרחבה לאזור מלאקה, פהאנג, קלאנג וארכיפלג ריאו.
בזמן המלחמה המשולשת, סולטנות ג'מבי התחזקה ככוח בסומטרה שיש להתחשב בו. בתחילה, היה ניסיון ליצור ברית בין הסולטנויות שכללה רעיון לנישואין משותפים, אולם הרעיון נגנז. כתוצאה מכך, הברית בין הסולטנויות התפרקה, ובמקומה התפתחה מלחמה של 13 שנים החל מ-1966. המלחמה הפכה לאסון עבור ג'והור, שכן ב-1673 ג'מבי הצליחה לבזוז את עיר הבירה שלה. הסולטאן עצמו נמלט לפהאנג ונפטר כעבור 4 שנים. יורשו, הסולטאן איברהים (1677–1985) הצליח בסיוע אוכלוסיית הבוגים להכניע את ג'מבי ב-1679. על אף הניצחון, הסולטנות יצאה ממנה מוחלשת שכן הבוגים סירבו לחזור לארצם בעוד בני המיננגקבאו החלו גם הם להגביר את השפעתם.
אחרי הפגיעה בבירת ג'והור ב-1673, היא עברה ממקום למקום לעיתים קרובות כדי להימנע מאיום זר, ובסך הכל לאורך שנותיה של הסולטנות העבירו שליטיה את המרכז שלה פעמים רבות כדי להימנע מפירוק הסולטנות.
תור הזהב של ג'והור
במהלך המאה ה-17, עם עליית קרנה של מלאקה הפכה ג'והור לכוח אזורי דומיננטי. בנוסף, פעילות הולנד באזור העבירה סוחרים לארכיפלג ריאו שבשליטת ג'והור, ועד מהרה היקף הסחר שם עקף את מלאקה. חרף התנגדותה של חברת הודו המזרחית ההולנדית למצב, היא נאלצה לקבלו משום שיציבותה של ג'והור הייתה חשובה למסחר באזור.
סולטאן ג'והור הצליח לספק את כל הדרוש לסוחרים. תחת שלטון האליטה בג'והור, הסוחרים היו מוגנים ונהנו משגשוג. עם העלייה באספקת הסחורות השונות והעובדה שהוא נהנה ממחירים משופרים, הארכיפלג פרח. בין היתר הגיעו אליו סוחרים מסיאם, קמבודיה, וייטנאם וכל הארכיפלג המלאי.
בדומה למלאקה בשעתה, כך גם ריאו הפך למרכז ללימודי אסלאם. מלומדים מוסלמים רבים שהגיעו מהודו ומחצי האי ערב התארחו באכסניות ייעודיות, ואילו חסידי הזרם הסופי נחנכו על ידי הטריקים הרבים שהיו בריאו.
ההשפעה של הבוגים והמיננגקבאו
הסולטאן מחמוד שאה השני, האחרון משושלת מלאקה נחשב לאדם לא יציב, והתנהגותו נבלמה פעמים רבות על ידי מקורביו. אולם לאחר שנפטר הבנדהארה (מקביל לראש ממשלה) בסולטנות, מונה מחליף שלא יכול היה עוד לרסן את הסולטאן.
לאחר שנפטר ב-1699 ולא הותיר אחריו יורשים, נוצר משבר חוקתי בסולטנות. לבסוף הוחלט למנות לסולטאן את הבנדהארה עבדול ג'ליל הרביעי, שהיה בן דודו של הסולטאן שנפטר. עם זאת, רבים תחת שלטון הסולטנות חשו שהמינוי לא ראוי.
הבוגים, שמילאו תפקיד חשוב בהבסת ג'מבי שני עשורים קודם לכן, צברו בשנים שעברו השפעה רבה. מלבדם, גם בני המיננגקבאו צברו כוח דומה, לצד המלאים. המיננגקבאו ניצלו את מות הסולטאן כדי להציג יורש משלהם בשם רג'א קאסיל שטען שהוא בנו של מחמוד שאה השני. בפגישותיו עם הבוגים הוא הבטיח להם השפעה רבה אם יסייעו לו להיבחר, וכך אכן הוא נבחר להיות הסולטאן עבדול ג'ליל רחמת שאה. אולם הוא הפר את ההבטחה כשהמליך עצמו ללא ידיעת הבוגים. הסולטאן המודח עבדול ג'ליל הרביעי ברח לפהאנג, שם נרצח בידי מתנקש שנשלח על ידי רג'א קאסיל.
בנו של עבדול ג'ליל, רג'א סולימאן, ניצל את הפרת ההבטחה וביקש מדאנג פראני, מנהיג הבוגים שיסייעו לו לעלות לשלטון, וב-1722 הוא הצליח להדיח את הסולטאן המכהן ולהתמנות לסולטאן החדש, אולם הוא היה שליט בובה, ואחיו של דאנג פראני היה השליט בפועל.
השלטון בג'והור
סולטנות ג'והור המשיכה את שיטת הממשל של מלאקה, ולפיה הסמכות העליונה הייתה בידיו של הסולטאן, שנעזר בגוף שנקרא המג'לס (מועצת העשירים) שמטרתה הייתה לייעץ לו. האימפריה עצמה הייתה מבוזרת, וחולקה לחמישה חלקים, ביניהם חלק אחד שבשליטה ישירה של הסולטאן.
גודל האימפריה
בשעה שבה הסולטנות החליפה את מלאקה, השטח שנשלט על ידיה כלל את דרום חצי האי המלאי, חלקים מדרום–מזרח סומטרה ואיי ריאו. שטחים אלה כללו את מדינות פהאנג, מואר, יבשת ג'והור ואיי ריאו, שכולן היו ואסליות של הסולטנות. המרכז האדמיניסטרטיבי של האימפריה נע ממקום למקום, ובמשך זמן רב היה בג'והור בטרם עבר ללינגה ולריאו. מאוחר יותר הוא עבר למקום הידוע כיום בשם ג'והור בהרו.
סינגפור והבריטים
בשנת 1818 מונה סר סטמפורד ראפלס למושל הבריטי במערב סומטרה. הוא היה משוכנע שעל הבריטים לבסס בסיס חדש בדרום–מזרח אסיה כדי להתחרות בהולנדים. למרות שרבים בחברת הודו המזרחית הבריטית התנגדו לרעיון, ראפלס הצליח לשכנע את המושל הכללי של הודו הבריטית, לורד הייסטינגס להוציא משלחת שתחפש בסיס חדש.
כשהמשלחת של ראפלס הגיעה לסינגפור ב-29 בינואר 1819, התגלה בפניהם יישוב מלאי קטן בשפך נהר סינגפור ובראשו עמד טמנגונג עבדול רחמן, שהיה לשליט סינגפור בגלל שאחיו, חוסיין, שהה בפהאנג. למרות שהאזור נשלט רשמית על ידי הסולטנות, המצב הפוליטי שם היה בעייתי. סולטאן ג'והור, בהיותו תחת השפעת הבוגים וההולנדים, סירב להסכים להקמת בסיס בריטי באזור.
בתגובה, הבריטים דרשו מבנדהארה עלי להכיר בחוסיין כשליט, אולם הוא הודיע שאין לו קשר לאירועים בסינגפור וכי נאמנותו נתונה רק לשליט ג'והור שבלינגה.
מעורבות זרה
רג'א טמנגונג דנג איברהים חתם על הסכם עם פהאנג ב-1861. ההסכם הכיר בגבולותיה של ג'והור, בשושלת טמנגונג ובזכות צאצאיה לשלוט בסולטנות וכן דן בהכרה והגנה הדדית בין שני הצדדים. עם החתימה על ההסכם, הפכו שרידי האימפריה שנשארה לשתי מדינות נפרדות: ג'והור ופהאנג.
אובדן האימפריה
הבריטים, שהיו מודאגים מההתפתחויות, כפו על ג'והור ליישם את הסכם 1855, בו נקבע שעלי יוותר על "כל ג'והור" בתמורה להכרה בו כסולטאן. בכך חוזק מעמדו של טמנגונג איברהים. גם ההולנדים היו מודאגים מהעובדה שהסולטאן לא יציית להם או לבריטים. ב-1857, במהלך ביקור בסינגפור, הודח הסולטאן האחרון של ג'והור על ידי הבוגים.
ההתפרקות
לאחר הדחתו של הסולטאן לשעבר של ריאו–ג'והור, בחרו האצילים הבוגים בסולימאן בדרול שאה לשמש כסולטאן ממלכת ריאו–לינגה ה"חדשה" שנבנתה על שרידי ריאו שנשלטה על ידי ג'והור. הסולטאן החדש חתם על הסכם עם ההולנדים, בו הכיר בעליונותה של הולנד. בכך, פירק את הסולטנות לשניים וויתר על חלק מהריבונות שלו לטובת ההולנדים. הגבול שנקבע בהסכם מוכר כיום כגבול מלזיה ואינדונזיה.
העידן המודרני
בשנת 1855 בחר טמנגונג איברהים את טנג'ונג פוטרי, כפר דייגים קטן שהפך ברבות הימים לג'והור בהרו, לשמש כמרכז המנהלי של ג'והור.
בשנת 1885 ביקר הסולטאן אבו באכר בלונדון במטרה לזכות בהכרה מבריטניה בעצמאותה של ג'והור ובשלטונו. הוא התקבל בחום על ידי הממלכה ונחתם בין המדינות הסכם ידידות. לאחר מכן הוא הוכתר באופן רשמי לסולטאן ג'והור. הסולטנות המודרנית של ג'והור שלטה רק על ג'והור גופא, כשיתר מרכיביה, ביניהם סינגפור, ריאו ופהאנג פוצלו ממנה.
אבו באכר זכה לכינוי "אבי ג'והור המודרנית" בשל המודרניזציה שעברה הסולטנות במהלך שלטונו. הוא הציג חוקה חדשה, פיתח מערכת ממשל יעילה והעביר רשמית את הבירה לג'והור בהרו, שנהנתה מפריחה. בנוסף, הביקוש הגובר לפלפל שחור ולמוצרים נוספים הוביל לפיתוח החקלאות ולזרם הגירה מסין, ויצר את הבסיס הכלכלי המודרני של ג'והור.
ב-1914 נאלץ הסולטאן איברהים, יורשו של אבו באכר, לקבל אליו יועץ בריטי, ובכך הפכה הסולטנות למדינת חסות כחלק מכלל מדינות מלאיה.
מאז מלחמת העולם השנייה
במהלך שנות שלטונו של הסולטאן איברהים, עברה הסולטנות מספר גלגולים. תחילה היא הייתה פרוטקטורט בריטי, עברה דרך כיבוש יפני במהלך מלחמת העולם השנייה וכלה בהצטרפותה כמדינה לאיחוד המלאי ולבסוף בפדרציית מלאיה.
מחניודה
מחניודה היא מסעדה הנמצאת ברחוב בית יעקב 10 בירושלים, בצמוד לשוק מחנה יהודה. האוכל במסעדה מבוסס על מטבח ישראלי עכשווי, המקבל השראה מהיצע השוק בהתאם לעונות השנה. המסעדה היא חלק מקבוצת מחניודה שמפעילה מספר מסעדות נוספות בירושלים, טבריה, פריז ולונדון.
הקמה
המסעדה נפתחה ביולי 2009 על ידי שלושת השפים אסף גרניט, יוסי אלעד ואורי נבון. בספטמבר 2016 השף יוסי אלעד פרש מהשותפות, ומכר את חלקו בקבוצה, שבע שנים אחרי שהקימו יחד את מסעדת מחניודה. מנות הדגל של המסעדה כוללות סשימי אורי סטייל, שיקשוקית ופולנטה.
ביולי 2010 פתחה קבוצת מחניודה את הבר "יודל'ה", מצדו השני של הרחוב, ושם מוגש אוכל בסגנון מטבח ירושלמי חדש.
בפברואר 2012 היא הוכרזה כמסעדת השנה של אתר וואלה, המסעדה היצירתית ביותר והמסעדה הטובה בירושלים.
ב-2013 זכתה המסעדה בתעודת מצוינות מאתר התיירות TripAdvisor ונכנסה לרשימת 10 המסעדות הטובות במזרח התיכון.
ב-2014 נבחרה מחניודה לאחת מ­-100 המסעדות ששוות "עליה לרגל" באפריקה ובמזרח התיכון על ידי מגזין Food & Wine.
בנובמבר 2016 זכתה מסעדה מחניודה ב-2 פרסים שונים מטעם טיים אאוט ישראל: המסעדה "הטובה ביותר מחוץ לתל אביב" ו"חביבת הקהל".
תוכנית קסטלו
תוכנית קסטלו (באנגלית: Castello Plan) המכונה באופן רשמי "תמונה של העיר אמסטרדם בהולנד החדשה" (בהולנדית: Afbeeldinge van de Stadt Amsterdam in Nieuw Neederlandt) - היא מפת עיר מוקדמת של מה שהוא כיום הרובע הפיננסי של מנהטן תחתית ממקור של שנת 1660. היא נוצרה על ידי הקרטוגרף, ז'ק קורטליו, (בערך 1625–1693), מודד בעיר שנקראה אז ניו אמסטרדם - שמה שונה מאוחר יותר על ידי פרובינציית ניו יורק לעיר ניו יורק. המפה שנמצאת כיום בספרייה הציבורית של ניו יורק היא עותק שנוצר בסביבות 1665 עד 1670 על ידי שרטט לא ידוע מחיבור אבוד של קורטליו.
בסביבות 1667, הקרטוגרף ג'ואן בלאו (1596–1673) קשר את התוכנית הקיימת לאטלס, יחד עם תיאורים נוספים בעבודת יד של ניו אמסטרדם. הוא מכר את האטלס לקוזימו השלישי דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה. העסקה הזו התרחשה, ככל הנראה, באמסטרדם, הולנד, מכיוון שטרם הוכח שבלאו דרך אי פעם בהולנד החדשה.
התוכנית נשארה באיטליה, שם בשנת 1900 היא התגלתה בוילה די קסטלו ליד פירנצה. היא הודפסה ב-1916 וקיבלה באותה תקופה את השם "תוכנית קסטלו".
היא מכוסה בהרחבה בכרך 2 של הסקר בן ששת הכרכים של אייזק ניוטון פלפס סטוקס, האיקונוגרפיה של האי מנהטן (1915–1928).
מונומנט תוכנית קסטלו ניצב בכיכר פיטר מינויט במנהטן תחתית. ברחוב Cortelyou של ימינו בשכונת דיטמס פארק בברוקלין, יש טברנה על שם The Castello Plan.
בלה הראשון, מלך הונגריה
בלה הראשון, מלך הונגריה שכונה גם בלה האלוף (בהונגרית: I. Béla magyar király; דבן (כיום חלק מברטיסלבה) 1016 –אזור דבן, 11 בספטמבר 1063) היה מלך הונגריה מבית ארפאד בין השנים 1060 לבין 1063. אביו היה הנסיך ואזול, שעיוור אותו אישטוואן הראשון, מלך הונגריה ואת בניו הגלה. אמו הייתה אישה מהקלאן טאטון. מוצאו של בלה היה מהענף הצעיר ביותר של בית ארפאד. שם ההטבלה לנצרות שלו היה אדלברט. הוא עזב את הונגריה ב-1031 עם אחיו, לוונטה ואנדראש, כשאביהם, ואזול, הוצא להורג. בלה התיישב בפולין והתחתן עם "פִּיאַסט רִיכֵּזָה" ממוצא פולני, בתו של מלך פולין מיאסקו השני.
סיכום תמציתי
בינתיים, הוא חזר הביתה בהזמנת אחיו אנדראש שהפך לאנדראש הראשון, מלך הונגריה. אנדראש הפקיד בידי בלה את הניהול של מה שנקרא הדוקאטוס כלומר ה"דוכסות" שכיסה שליש משטחה של ממלכת הונגריה. מערכת היחסים בין שני האחים נעשתה מתוחה כאשר בנו של אנדראש עצמו, שאלאמון, מלך הונגריה, הפך למלך. אנדראש הזמין את בלה לטירת וארקון בסוף 1059 ואילץ אותו לאשר בפומבי את זכותו של שאלאמון לכתר ההונגרי. בעזרת קרוביו הפולנים, מרד בלה באחיו ושלל ממנו את כס המלכות ב-1060. בלה הכניס רפורמה מוניטרית ודיכא את ההתקוממות האחרונה שמטרתה הייתה להחזיר את הפגאניות בהונגריה. בלה נפצע אנושות כאשר כסאו התמוטט בעת שישב עליו בשנת 1063. מבין ילדיו, גזה (גזה הראשון, מלך הונגריה) ולאסלו (לאסלו הראשון, מלך הונגריה) עלו מאוחר יותר לכס המלוכה.
מוצא וגלות
בלה הראשון היה נכדו של הנסיך ההונגרי מיהאי, אחיו הצעיר של גזה, שליט הונגריה. אביו היה כנראה ואזול, אף על פי שמספר כרוניקות של אותה העת מזהות את אחיו של ואזול, את לאסלו סאר, כאביהם של בלה ואחיו. הסיבות לכך עשויות להיות האירועים הפוליטיים של אותה תקופה (ואזול התקומם נגד אישטוואן הראשון, ולכן לא ראו בעין יפה שצאצאיו יירשו את כס המלוכה).
שנת לידתו של בלה אינה ידועה. התיעוד ההיסטורי מזכיר אותו לראשונה כאשר ברח לחו"ל עם אחיו, אנדרה (או אנדראש) ולוונטה. הסיבות והנסיבות לבריחתו ידועות. על פי הכרוניקה, הם ברחו בגלל הענשת אביהם (ואזול) בעיוורון. על פי דברי הימים ההונגרי, הנסיך פטר, לימים פטר, מלך הונגריה, רצה לפתוח לעצמו את הדרך לכס המלכות ההונגרי והוא חתר להריגתם של שלושת הנסיכים. בשנים האחרונות לחייו של המלך אישטוואן הראשון, הוא לא יכול היה כבר להגן על אחייניו ולכן הציע להפ לברוח ולחכות לזמנים טובים יותר בחו"ל.
הנסיכים נמלטו לממלכת בוהמיה, שם התקבלו בברכה בחצרו של הנסיך אולריק (אולריק: בערך 975 – 11 בנובמבר 1034) נסיך בוהמיה מ-1012 עד 1033 או עד 1034). שם הם פגשו את הנסיך הפולני מיאסקו שהסתתר מרודפיו והאחים ליוו אותו בחזרה לפולין לאחר שהחזיר לעצמו את השלטון בארצו. בלה עשה שירות ניכר לנסיך. במלחמה נגד הפומרנים, הוא הנהיג את צבאות פולין וזכה בניצחון מזהיר. כפרס זכה בידה של בתו של הנסיך הפולני, ריכזה.
חזרה להונגריה
במהלך שהותו של גזה בפולין, קמו ההונגרים נגד המלך פטר בפעם השנייה, ובשנת 1046 הם הזמינו את אחיו של בלה, אנדרה (אנדראש) לכס המלוכה. אנדרה קרא לבלה בחזרה, מסר לו שליש מהמדינה, ובלי בן משלו, פתח את הסיכויים של בלה לרשת אותו. בלה הצטיין במלחמותיו נגד היינריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. ניצחון על הצבאות הגרמניים ושמירה על עצמאות המדינה נזקפה לזכותו. בינתיים נולד בן לאנדראש, שאלאמון. בלה לא התנגד לכך שאביו יכתיר את שאלאמון בגיל שבע.
שלטונו
על פי הכרוניקה המאוירת, השיר "Esto dominus fratrum Tuorum" הושמע בהכתרתו של בלה בסקשפהרוואר לפני כן, אויביו שכנעו את אנדראש שמלך באותה עת כי בלה כמה לכתר. בלה, שלא הרגיש בטוח, נמלט לפולין, שם ביקש עזרה מגיסו בולסלב. בשנת 1060 פרץ בלה להונגריה עם צבאו של בולסלב. אנדראש נפל בקרב ובלה הלך משדה הקרב ישר לסקשפהרוואר, שם ב-6 בדצמבר 1060 נבחר למלך והוכתר.
זמן קצר לאחר הכתרתו, בשנת 1061, הוא קיים פרלמנט בסקשפהרוואר, אליו הזמין שני זקנים מכל כפר כדי לתת לגיטימציה לשלטונו. חלק מהנציגים שחנו מחוץ לחומות העיר דרשו את השבת הדת הפגאנית. זמן קצר לאחר מכן, בהנהגתו של יאנוש, בנו של ראש הקלאן ואטה (שהוביל את המרד הפגאני שנקרא על שמו בשנת 1046) הגיעו מורדים עד הטירה שממנה נמלטו חסידי המלך לעיר. המלך ביקש שלושה ימים לחשוב. בינתיים זימן את צבאות המחוזות הסמוכים לעיר וריסק את ההמון שכבר חיכה בקוצר רוח למילוי דרישותיו. זה היה המרד הגלוי האחרון של הפגאניות בהונגריה.
לאחר שמנע את הסכנה של החזרה לפגניות, עשה בלה רבות למען התפתחות הנצרות והתרבות הלאומית; בפרט להסדרת התעשייה, המסחר והפיננסים, ולהגדלת רווחת הציבור. המלך כינס פרלמנט בדמש בגלל המתקפה הגרמנית שהייתה צפויה. לפי הכרוניקה המאוירת, המלך נפל מכסאו שהתמוטט ונפצע באורח קשה. השליט הפצוע הועבר אחרי חייליו שצעדו מערבה, אך מת מפציעתו סביב דבן. הוא נקבר במנזר סקסארד, אותו ייסד.
משפחתו
אשתו של בלה, הנסיכה הפולנייה, ריכזה (או ריקסה בשמות אחרים). ריכזה הייתה משושלת פיאסט. מנישואיהם (אי שם בסביבות שנת 1033) נולדו שבעה ילדים, שלושה בנים וארבע בנות. בנם הבכור היה גזה הראשון, מלך הונגריה, שלימים התייחסו אליו רק בתואר "מגנוס".
איהלופיים
איהלופיים (שם מדעי: Euhelopodidae) היא משפחה של דינוזאורים זאורופודים בני קבוצת המקרונריה שהתקיימו בתור הקרטיקון במזרח אסיה לפני 152 עד 100 מיליון שנה מזמננו, והם נכחדו עם תחילת הקרטיקון העליון. המשפחה תוארה לראשונה ב-1956 בידי החוקר אלפרד רומר, והם ידועים ממספר מאובנים לאורך סין.
משפחה זו דומה לבני קבוצת הטיטאנוזאורים, אך הייתה קדומה יותר, קרובה גם לברכיוזאוריים ולקמרזאוריים. הם היו קטנים יותר מהטיטאנוזאורים ולא עלו על 40 טון. בדומה לטיטאנוזאורים הם היו בעלי חוטם רחב דמוי-אליפסה והנחיריים בלטו מחלקו העליון. הם היו אוכלי צמחים בעלי שיניים קהות רחבות ששימשו לטחינת עלים, אך היו חלשות מאוד.
רוברט הולמס (מושל אורגון)
רוברט דניסון הולמס (באנגלית: Robert Denison Holmes; ) היה עיתונאי ופוליטיקאי אמריקאי מאורגון, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אורגון ה-28 בשנים 1957–1959. הוא נולד במדינת ניו יורק ועבד בעיתונים ובתחנות רדיו טרם כניסתו לפוליטיקה. על אף שהיה רפובליקני בראשית הקריירה שלו, הוא נבחר מטעם הדמוקרטים לסנאט המדינתי של אורגון ולאחר מכן כמושל.
ראשית חייו
רוברט הולמס נולד בעיירה קניסטיאו שבמדינת ניו יורק למשפחה של שישה ילדים. הוריו היו ג'ורג' הולמס, ברוקר, ואיימי (לבית קרארי) הולמס. ב-1925 הוא סיים את לימודיו התיכוניים בעיר רוצ'סטר, ולאחר סיום לימודיו עברה המשפחה לאורגון והתיישבה בפורטלנד.
הולמס עבד לזמן קצר בכמה עיתונים בפורטלנד, וב-1928 החל ללמוד באוניברסיטת אורגון. ב-1932 הוא סיים את לימודיו ולאחר מכן שב לעסקי העיתונות ועבד בעיתונים The Oregon Journal ו-The Oregonian, שניהם בפורטלנד. ב-1937 עבר הולמס לעיר החוף אסטוריה, שם הוא היה מעורב בעסקי הפרסום ובשידורי רדיו, ובשנים 1943–1957 הוא היה המנהל הכללי של תחנת הרדיו המקומית KAST.
קריירה פוליטית
מלכתחילה היה הולמס רפובליקני בהשקפותיו, והוא החל את הקריירה הפוליטית שלו במחוז קלאטסופ. בתחילה הוא שימש כחבר במועצת החינוך של העיר גירהארט שמדרום לאסטוריה, ולאחר מכן כחבר במועצת החינוך של כל בתי הספר הכפריים של המחוז. לאחר שהיה לדמוקרט, נבחר הולמס ב-1948 לסנאט של אורגון, וב-1952 נבחר לכהונה נוספת. הוא היה הסנאטור הדמוקרטי הראשון מטעם המחוז שלו מזה 64 שנים. הקריירה שלו כמחוקק עמדה בסימן של פעולות ההדיפה שלו כנגד צעדי חקיקה שאיימו על תעשיית הדיג, ובעיצומה של תקופת המקארתיזם הוא התנגד לשבועת האמונים המיוחדת שנאלצו המורים לשאת. הולמס גם תמך בהעברת חקיקה לזכויות האזרח, כמו חוק העסקה הוגנת והוצאה מחוץ לחוק של אפליה במקומות ציבוריים. ב-1953 הוא מונה על ידי המושל פול פטרסון כיושב ראש ועדת החינוך.
בנובמבר 1956 נבחר הולמס כמושל אורגון לאחר שהביס בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית את לו וואלס, ובבחירות הכלליות את אלמו סמית' הרפובליקני, שכנשיא הסנאט המדינתי הושבע כמושל במקומו של פטרסון שנפטר בעת כהונתו. הולמס היה מושל אורגון הראשון מטעם הדמוקרטים מזה 18 שנה, והדמוקרט הראשון מזה 22 שנה שנבחר למשרת המושל בבחירות.
בעת כהונתו כמושל שאף הולמס להפוך את ממשלת המדינה ליעילה יותר ולכזאת שתגיב לצורכי המדינה. הוא תמך בהרחבת כוחו של הציבור ובביטול עונש המוות. במהלך כהונתו כמושל הוא המתיק את כל עונשי המוות שהוטלו. הולמס גם פעל לרפורמה במערכת החינוך, בתוכניות הרווחה ובקיצוץ המיסים ב-16 אחוזים. בבחירות של 1958 הוא נוצח על ידי מזכיר המדינה של אורגון, מארק הטפילד, כוכב עולה במפלגה הרפובליקנית באורגון.
חיים אישים ושנותיו האחרונות
ב-1934 נשא הולמס לאישה את מרי הוי, ולשניים נולדו שני בנים. לאחר תום כהונתו כמושל, הנחה הולמס תוכנית על נושאים ציבוריים בתחנת הטלוויזיה KOIN שבפורטלנד, ובשנים 1969–1974 הוא היה חבר במועצה לחינוך גבוה של אורגון. בשנים 1961–1962 היה הולמס חבר בוועדה שנועדה להציע שינויים בחוקת אורגון.
רוברט הולמס נפטר באסטוריה ב-6 ביוני 1976 כתוצאה ממחלת הסרטן. הוא נטמן בבית הקברות וילהלמס שבפורטלנד.
חואן ספורסה
קריירת מועדונים
ספורסה גדל במחלקות הנוער של סנטה טרסיטה, אוניון דה אלברס, סרמיינטו, פונדסיון מסי וניואל'ס אולד בויס. בשנת 2020 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של ניואל'ס אולד בויס במסגרת ליגת העל הארגנטינאית.
איילת אוחיון
איילת אוחיון (נולדה ב-20 באוקטובר 1974) היא סייפת-עבר ישראלית שהתמחתה ברומח. היא ייצגה את ישראל בשלוש אולימפיאדות (אטלנטה 1996, סידני 2000 ואתונה 2004).
ביוגרפיה
אוחיון נולדה וגדלה בעכו, היא החלה להתאמן בסיף בגיל 6. התאמנה בהדרכתו של חיים חתואל.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיימה אוחיון במקום 26 בתחרות רומח אישי לאחר ניצחון בקרב הראשון על כרמן רודריגס מגואטמלה 2:15 והפסד בקרב השני ללסבינה באו מגרמניה 15:10. היא סיימה במקום 9 בתחרות רומח קבוצתי ביחד עם לידיה חטואל-צוקרמן ולילך פריסקי לאחר הפסד לסין 45:29 וניצחון על ארצות הברית 39:45.
באולימפיאדת סידני (2000) סיימה אוחיון במקום 15 בתחרות רומח אישי לאחר ניצחון בקרב הראשון על אדלין וולים מצרפת 12:15 והפסד בקרב השני לדיאנה ביאנשדי מצרפת 15:12.
באולימפיאדת אתונה (2004) התמודדה אוחיון כשהיא בשלבי הריון ראשונים וסיימה במקום 19 בתחרות רומח אישי לאחר הפסד בקרב הראשון לסימון באואר מגרמניה 10:5 בשלב 32.
מדד מיקום
בסטטיסטיקה, מדד מיקום הוא ערך מייצג של התפלגות (נקרא גם ערך מרכזי). אף על פי שהמושג אינו מוגדר פורמלית, הממוצע החשבוני, החציון והשכיח הם הדוגמאות הנפוצות ביותר למדדי מיקום. בסטטיסטיקה תאורית בוחרים את מדד המיקום בהתאם לסוג המשתנה. משתנה איכותי ניתן לתיאור בעזרת השכיח; משתנה אורדינאלי ניתן לתיאור גם בעזרת החציון; ומשתנה בסולם מדידה שבו אפשר להשוות הפרשים - ניתן לתיאור גם בעזרת ממוצע.
מדד מיקום יכול להיות מחושב עבור קבוצה סופית של ערכים (תצפיות במדגם) או עבור פונקציית התפלגות נתונה, כגון ההתפלגות הנורמלית הסטנדרטית. בדרך כלל כהשלמה למדדי מיקום יוצגו גם מדדי פיזור שונים, דוגמת שונות וטווח בין רבעוני.
מדדי מיקום ופונקציות הפסד
הממוצע, החציון והשכיח מתקבלים באופן טבעי כאשר מסתכלים על בעיה של מזעור פונקציית הפסד עבור אוסף נתון של תצפיות:
הממוצע יתקבל בתור הערך שממזער פונקציית הפסד ריבועית: כאשר  הן התצפיות.
השכיח הוא הממזער של פונקציית ההפסד הבאה: כאשר.
פונקציות אלו הן חלק ממשפחה של פונקציות הפסד (נורמות) בשם פונקציות \ell_p.
הפוני הקטן שלי: דור חדש
הפוני הקטן שלי: דור חדש (באנגלית: My Little Pony: A New Generation) הוא סרט פנטזיה קומי אמריקאי-אירי-קנדי בהנפשה ממוחשבת, שבוים על ידי רוברט קולן וחוסה אוצ'ה, והופק על ידי ססיל קראמר ופיטר לואיס. הסרט מבוסס על זיכיון הצעצועים "הפוני הקטן שלי" של חברת הסברו, ופותח את הדור החמישי שלו, בזמן שהוא גם משמש המשך ישיר לדור הרביעי של הזיכיון, הכולל בין היתר את סדרת האנימציה "הפוני הקטן שלי: חברות היא קסם" משנת 2010. הסרט הופק על ידי חברת אנטרטיינמנט ואן, וההנפשה בו נעשתה על ידי חברת Boulder Media.
במקור הסרט היה אמור לעלות לאקרנים בידי סרטי פרמאונט, אולם עלה לנטפליקס ב-24 בספטמבר 2021.
תקציר העלילה
הסרט מתרחש שנים לאחר אירועי "הפוני הקטן שלי: חברות היא קסם". הסרט מתרכז בסאני צופת-כוכב, פונית אדמה אקטיבית ומלאת שמחה אשר עדיין רואה תקווה באקווסטריה שם הלימודים של קרן קסם נצנוץ על חברות והרמוניה יחליפו את הפחד וחוסר האמונה, ושם כל שלושת סוגי הפונים חיים בנפרד זה מזה. לפתע היא פוגשת חדת קרן בשם איזי, יחד הן יוצאות להרפתקה לעולמות חדשים, מכירות חברים חדשים וגוברות על הפחדים שלהן. בעקבות הסרט יצאה סדרה משלה בשם "הפוני הקטן שלי: ספרו את הסיפור".
דמויות ומדבבים
הדיבוב העברי בוים על ידי שמעון לייבין, ותורגם על ידי גיא ברקאי. הדיבוב נעשה באולפני וידאופילם אינטרנשיונל.
הרפתקאותיו של טינטין (סדרת אנימציה)
הרפתקאותיו של טינטין (באנגלית: The Adventures of Tintin) היא סדרת אנימציה צרפתית, בלגית וקנדית המבוססת על סדרת הקומיקס אודות הרפתקאותיו של טינטין מאת הקריקטוריסט הבלגי ארז'ה. הסדרה, שבה 39 פרקים, שודרה בשנים 1991–1992.
בישראל הסדרה שודרה באמצע שנות התשעים בדיבוב לעברית בערוץ 2 ובשידורים חוזרים במהלך השנים. ב-2017, הסדרה משודרת בדיבוב מחדש ב-KidZ.
תקציר העלילה
גיבור הסדרה הוא העיתונאי הבלגי הצעיר טינטין אליו מתלווה כלבו הנאמן "שלגי". טינטין עובר הרפתקאות רבות, במהלכן הוא עוצר פושעים ומנסה ליצור עולם טוב יותר. במהלך הרפתקאותיו מתלוות אליו דמויות רבות שהופכות לדמויות מפתח בעלילה, כמו חברו הטוב קפטן האדוק, פרופסור קאלקולוס, צמד הבלשים תומפסון ותומסון או הזמרת ביאנקה קסטאפיורה.
הבדלים בין הסדרה לסדרת ספרי הקומיקס
בעת הפקת סדרת האנימציה, אספקטים מסוימים בסיפורים המקוריים שונו או הוסרו לחלוטין כאשר נוצר העיבוד המחודש. אף על פי כן, העיבוד הטלוויזיוני של שנות ה-90 היה הרבה יותר נאמן למקור מאשר העיבוד הטלוויזיוני שהופק בין השנים 1959 ל-1963.
הבדלים ספציפיים בין כל ספר בסדרת הקומיקס לסדרת הטלוויזיה:
ספרי קומיקס בסדרה שלא זכו לעיבודים טלוויזיוניים בסדרת האנימציה
שלושה מהספרים בסדרת הקומיקס לא זכו לעיבודים טלוויזיוניים בסדרת האנימציה - אלה היו טינטין בארץ הסובייטים (בשל התיאור הבלתי מחמיא לרוסים) וטינטין בקונגו (משום שבעלילת ספר הקומיקס נכלל מקרה של התעללות בבעלי חיים, ומוצגים יחסים קולוניאליסטים גזענים כלפי הקונגולים) והספר ה-24 שנותר לא גמור בעת מותו של היוצר ארז'ה - טינטין ואלף ארט.
All That I Am
All That I Am הוא אלבום האולפן ה-20 של להקת סנטנה. האלבום יצא לשווקים באירופה ב-31 באוקטובר 2005, וכעבור יום בארצות הברית. בדומה לאלבומיה הקודמים, גם אלבום זה כלל שיתופי פעולה עם אמנים אחרים.
אלבום זה דורג בשנים 2005 ו-2006, במקום השני במצעדי הבילבורד 200. הלהיטים שבלטו באלבום הם: "I'm Feeling You" ו-"Just Feel Better".
אלבום זה הוגדר כאלבום זהב, לאחר שנמכרו ממנו יותר מ-500,00 עותקים.
דיפלודוקימורפה
דיפלודוקימורפה (שם מדעי: Diplodocimorpha) היא קבוצת דינוזאורים צמחוניים בני אינפרא-סדרת הזאורופודים שהתקיימו מהיורה התחתון עד הקרטיקון העליון לפני 175 עד 93 מיליון שנה מזמננו. קבוצה זו כוללת את מרבית בני קבוצת דמויי-דיפלודוקיים, למעט את ההפלוקנטוזאורוס שהוא בעל אב קדמון משותף קדום יותר.
הקבוצה הוגדרה ב-1995 בידי החוקרים קלבו וסלגדו (Calvo & Salgado) והיא כוללת שלוש משפחות: רבאצ'יזאוריים, דיקראוזאוריים ודיפלודוקיים - שתי האחרונות שייכות גם לקבוצה פלגליקאודטה, אשר תוארה בעת האחרונה על סמך דמיון גדול בין שתיהם.
מינים אלה שגשגו הן ביורה והן בקרטיקון וחלקם היו מינים ענקיים, בעוד אחרים כמו האמרגזאורוס היו צנועים יותר בגודלם ובעלי רצועת "מוטות", שנוצרו מהחוליות הארוכות שלהם, לאורך הגב והצוואר. ייתכן שאף היה להם מפרש לאורכו.
המלחמות הקרליסטיות
המלחמות הקרליסטיות (בספרדית: guerras carlistas, בבסקית: karlistadak) היו סדרה של מלחמות אזרחים שהתרחשו בספרד במהלך המאה ה-19. המתמודדים נלחמו על תביעות לכס המלכות, אם כי היו גם כמה הבדלים פוליטיים. מספר פעמים במהלך התקופה שבין 1833 ל-1876 התגייסו הקרליסטים - חסידיו של דון קרלוס (1788–1855), אינפנטה, וצאצאיו - לקול זעקת "אלוהים, ארץ ומלך" ונלחמו למען ספרד. מסורת (לגיטימיות וקתוליות) נגד הליברליזם, ומאוחר יותר הרפובליקניות, של ממשלות ספרד של היום. למלחמות הקרליסטיות היה מרכיב אזורי חזק (אזור הבאסקים, קטלוניה וכו'), בהתחשב בכך שהסדר החדש הטיל ספק בהסדרי החוק והמנהגים הספציפיים לאזור שנשמרו במשך מאות שנים.
כאשר פרננדו השביעי, מלך ספרד מת בשנת 1833, אלמנתו, המלכה מריה כריסטינה, הפכה לעוצרת בשם בתם בת השנתיים המלכה איזבלה השנייה. המדינה התפצלה לשני פלגים הידועים ככריסטינוס (או איזבלינוס) והקרליסטים. הכריסטינוס תמכו במלכה מריה כריסטינה ובממשלתה, והיו מפלגת הליברלים. הקרליסטים לחמו עבור האינפנטה קרלוס, רוזן מולינה, הטוען לכס המלכות ואחיו של פרננדו השביעי המנוח. קרלוס הכחיש את תוקפו של הסנקציה הפרגמטית משנת 1830 שביטלה את החוק הסאלי למחצה (הוא נולד לפני 1830). הקרליסטים רצו חזרה למונרכיה אוטוקרטית.
בעוד שחלק מההיסטוריונים סופרים שלוש מלחמות, מחברים אחרים ושימוש פופולרי מתייחסים לקיומן של שתי התקשרויות מרכזיות, המלחמה הקרליסטית הראשונה והשנייה, המתייחסות לאירועי 1846–1849 כאל אפיזודה משנית.
הקרליסטים כללו בעיקר מאלמנטים כפריים ומסורתיים, והצליחו יותר בתחילה בשל השימוש שלהם בטקטיקות לוחמת גרילה. עם זאת, הם הובסו בסופו של דבר על ידי הכוחות הליברלים בראשות הגנרל באלדומרו אספרטרו.
ישראל שפירא (בלאז'וב)
תולדותיו
בנם של רבי יהושע שפירא מריבטיטש והרבנית ציפורה. כיהן ברבנות בפרוכניק שבגליציה. נישא לפערל' בתו של רבי שלום דוד אונגר מדז'בנה. לאחר פטירת אביו ויתר לאחיו הרב אלעזר על רבנות ריבטיטש, והוא כיהן ברבנות ואדמו"רות באיסטריק. בשנת תרפ"ג השתתף בכנסייה הגדולה של אגודת ישראל בווינה.
במהלך השואה היה הרב שפירא במחנה ברגן-בלזן. אשתו נרצחה בשואה. הוא היגר לאחר המלחמה לבריסל, ומשם לארצות הברית. הוא התגורר בויליאמסבורג ובהמשך בבורו פארק, שבה הקים את בית מדרשו. נישא בשנית לברוניא בת הרב משה מנחם מלכיור, אלמנת הרב ישראל אברהם קושיצקי, מקורבו של הרב שלמה חנוך רבינוביץ, האדמו"ר מרדומסק.
נפטר קרוב לגיל 100, ונקבר בהר הזיתים.
לאחר פטירתו הוציאו לאור נכדיו החורגים את הספרים "שופרא דישראל", מדברי תורתו ואת קונטרס "לעד בבני ישראל" מתולדות חייו.
בנו החורג, הרב צבי יהודה שפירא, מילא את מקומו באדמו"רות ובנשיאות כולל גליציה.
רנן הרטמן
רנן הרטמן (נולד ב-9 באוקטובר 1969) הוא מקים הקריה האקדמית אונו והמנהל הכללי שלה.
ביוגרפיה
רנן הרטמן נולד בקנדה, בנו הצעיר של פרופ' דוד הרטמן וברברה הרטמן. לרנן הרטמן ארבעה אחים: הרב ד"ר דניאל הרטמן, נשיא מכון שלום הרטמן, פרופ' טובה הרטמן, דבורה כץ ופרופ' עדינה מאיר הרטמן, ראש החוג לריפוי בעיסוק ב.
בשנת 1971 עלה הרטמן עם משפחתו לישראל והיא התיישבה בירושלים. שירת כקצין בחיל השריון. בגיל 25 קיבל תואר בוגר במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 1995, בהיותו בן 26, הקים הרטמן את הקריה האקדמית אונו, המכללה הלא מתוקצבת הגדולה ביותר בישראל, שבה לומדים כיום למעלה מ-15 אלף סטודנטים בחמישה קמפוסים (חיפה, ירושלים, אור יהודה, קריית אונו ונתניה), בתחומי המשפט, מנהל עסקים מקצועות בריאות, חינוך מדעי הרוח, ספורטתרפיה ומוזיקה. מאז הקמתה הוא משמש כמנכ"ל המכללה.
הרטמן יזם הקמת קמפוס ראשון בישראל למגזר החרדי באור יהודה ובירושלים, בו למדו למעלה מ-3,000 בוגרים. הקמפוס החרדי זכה ב"אות גלובס".
בשנת 2014 נחקר באזהרה ברשות המסים, בחשד לרישום כוזב של העסקת עובדת במכללה. בעקבות זאת הוטל עליו תשלום כופר בסך 55,000 ש"ח, בנימוק ש"סייע לאחר ללא הצדק סביר לקבל שכר כוזב בשנים 2010 – 2012 בסך של כ-550,000 ש"ח".
אלי בין
רב-מגן אלי בין (נולד ב-12 בנובמבר 1963) הוא מנכ"ל מגן דוד אדום מאז שנת 2005.
ביוגרפיה
בין הצטרף למגן דוד אדום בשנות ה-80, והחל את דרכו בה בתפקיד נהג אמבולנס בתחנת עפולה. בהמשך מונה לרכז המתנדבים בתחנה. לאחר מכן הצטרף לארגון העובדים של מגן דוד אדום. לאחר תפקיד רכז המתנדבים בתחנת עפולה, מונה לממלא מקום מנהל מרחב העמקים.
בשנת 1994 מונה לתפקיד ממלא מקום וסגן מנהל מד"א אזור גלבוע, ובתפקיד זה פיקד על מספר אירועים רבי-נפגעים.
במשך שבע שנים כיהן בתפקיד עוזר מנכ"ל מד"א, במקביל לתפקידו כיו"ר ארגון העובדים, ולאחר מכן מונה בשנת 2005 למנכ"ל מד"א.
בפברואר 2006 פרסם מבקר המדינה מיכה לינדנשטראוס דו"ח ביקורת שעניינו מינויים במגן דוד אדום. במסגרת דו"ח זה ביקר את שינוי הקריטריונים למינוי מנכ"ל מד"א, שהגדירו כישורים נמוכים מאלו הקבועים בחוק החברות הממשלתיות. לדברי המבקר, השינוי סלל את הדרך לבחירתו של בין על אף שלא היה בעל השכלה מספקת, וכמו כן טען שבין פעל בניגוד עניינים וביקר את העובדה שהיה בעל זיקה פוליטית בעת הגשת מועמדותו (חבר מרכז הליכוד).
בעקבות הגשת דו"ח מבקר המדינה נערך במד"א תהליך בחירה מחודש, שבו נבחר בין מחדש על ידי הוועד הפועל של מד"א.
ב-2010 נעצר בין על ידי משטרת ישראל ורשות המיסים בחשד לעבירות מיסוי. ב-2016 נסגרה חקירת רשות המיסים מחוסר אשמה.
במסגרת תפקידו הוביל, בין השאר, הסכם לשיתוף פעולה בין מגן דוד אדום לשירותי החירום וההצלה של אינדונזיה.
במהלך ראיון באוקטובר 2015 סיפר בין כי הנחה את צוותי מד"א "שלא להבחין בין פצועים בזירות הפיגועים, ולטפל תחילה בפצוע שמצבו קשה יותר - גם אם הוא המחבל". בהמשך הסביר כי מד"א "איננו רשות שופטת. אנחנו ארגון מציל חיים, ומטפלים בכולם בצורה שווה, ללא הבדל גזע, דת ומין. כל אנשינו חונכו כך".
אקואי
אקואי (בצרפתית: Écouis) היא קומונה של מחוז אר בצפון צרפת ובה כ-760 תושבים.
היסטוריה
במקור נקראה אקואי "ריטומאגוס" (Ritumagos). הייתה זו תחנה על הדרך הרומית העוברת מגרביל (Graville) לטרואה, המוזכרת באיטינראריום אנטונינוס (נתחבר סביב שנת 300 לספירה) ובמפת פויטינגר.
בשנת 1141, אלפרד, אדון גמאש (Gamaches-en-Vexin), נתן את כנסיית סנט-אובן (Saint-Aubin) למנזר בק (Abbaye Notre-Dame du Bec). בשנת 1307, המלך פיליפ היפה הציע את השלטון על אקואי לאנגרה דה מריני (Enguerrand de Marigny) שייסד הוספיס וכנסייה שהתקיימה עד המהפכה הצרפתית.
בשנת 1800 איבדה אקואי את מעמדה כבירת הקנטון. בשנת 1843 סופחה אליה העיירה וילרס (Villerest).
לאחר מלחמת העולם השנייה פעל בעיר בית יתומים לילדים יהודים ניצולי השואה.
שימושי קרקע
שימוש הקרקע של העירייה, כפי שעולה ממאגר המידע האירופי של שימוש בקרקע (CLC), כולל בעיקר קרקע חקלאית (80.8% ב-2018), למרות ירידה בהשוואה ל-1990 (83.2%). החלוקה המפורטת בשנת 2018 היא כדלקמן: אדמות עיבוד (78.9%), יערות (13.6%), שטחים עירוניים (5.6%), שטחי דשא (1.9%).
פלגליקאודטה
פלגליקאודטה (שם מדעי: Flagellicaudata; משמעות שמם: "בעלי שוט זנב") היא קבוצת דינוזאורים צמחוניים בני אינפרא-סדרת הזאורופודים והקבוצה דמויי-דיפלודוקיים, הכוללת את הדינוזאורים הקרובים ביותר למשפחת הדיפלודוקיים והדיקראוזאוריים, לאחר שהופרדו מהקבוצה דיפלודוקימורפה. קבוצה זו הוגדרה ב-2004 בידי האריס ודודסון.
בעבר הייתה גם משפחת הרבאצ'יזאוריים קשורה לקבוצה זו, אך מספר הבדלים במבנה השלד שלהם הפרידו ביניהם, בין השאר הפה המוזר הרחב והשטוח וגודלם הקטן. למינים אלה היו זנבות ארוכים, חוליות גבוהות על גבם וצווארם וראשים קטנים בעלי לסתות מוארכות עם שיניים חרוטיות. מבנה הצוואר היה מותאם בעיקר לאכילה של צמחייה קרקעית ופחות לתזונה מעלי עצים, אם כי עדיין הם ניזונו מעצים נמוכים מספיק.
משפחות
הקבוצה כוללת רק 2 משפחות:
ארז צדוק
ארז צדוק (נולד ב-19 ביוני 1968) הוא עיתונאי כלכלי לשעבר בערוץ 14 והמנכ"ל של קרן ההשקעות "אביב ניהול קרנות".
ביוגרפיה
נולד בחולון, למד במדרשיית נועם, ולאחר מכן למד מנהל עסקים וראיית חשבון, ותואר שני במנהל עסקים במכללה למנהל.
בשנת 2001 הצטרף לבית ההשקעות נשואה זנקס כמנהל תחום השקעות גלובליות וכנציג חברת Invesco בישראל. בשנת 2003 החל לשמש כמרצה במכללה למינהל. בשנת 2004 הקים את בית ההשקעות והפמילי אופיס "גרין בול", אשר נמכר בהמשך ל"סיגמא בית השקעות". בשנת 2012 הקים את בית ההשקעות אביב ניהול קרנות, במסגרתו הוקמה קרן ההשקעות אביב ערכית, המשקיעה בחברות הוגנות בלבד. חברות הוגנות מוגדרות על ידי הקרן כהוגנות לעובדיהן, לספקים וללקוחות שלהן, מקיימות ממשל תאגידי תקין, שומרות על הסביבה, וחברות ששכר המנהלים בהן הוגן ותואם לביצועיהן. מדיניות השקעה זו נובעת מתוך תפיסה שחברות המתקיימות בהוגנות מציגות שיעורי תשואה גבוהים יותר בסיכון נמוך יותר. בשנת 2014, העניק בנק מזרחי טפחות לשר המדע והטכנולוגיה יעקב פרי בונוס, על עבודתו בבנק בשנת 2012. צדוק יצא כנגד המהלך, והודיע במחאה שיסגור את חשבונו בבנק המזרחי. בשנת 2016 החל להגיש תוכנית רדיו שבועית העוסקת בכלכלה בגלי ישראל.
צדוק תומך בעקרונות השוק החופשי, ולצד זאת תומך בהוגנות של תאגידים. הוא מתנגד לפערי שכר לא ראויים, והביע התנגדותו למתווה הגז. במסגרת התנגדותו למתווה הגז הקדיש טורים רבים ב"דה-מרקר" נגד המתווה, התראיין נגדו באמצעי התקשורת, ואף נאם בהפגנה בתל אביב נגד המתווה. כמתנחל וכאדם המזוהה עם הימין, פעילותו נגד המתווה היוותה שבירת התבנית של שיוך פוליטי שמאלי בלבד המתנגד למתווה.
בינואר 2017 הודיע כי יתמודד על מקום ברשימת הבית היהודי בבחירות לכנסת ה-21. לאחר פרישת יו"ר המפלגה נפתלי בנט לטובת הימין החדש בדצמבר 2018 הודיע צדוק על התמודדותו לתפקיד יו"ר המפלגה. הוועדה המסדרת המליצה על הרב רפי פרץ לראשות המפלגה, וצדוק נבחר למקום העשירי ברשימתה. לאחר הקמת איחוד מפלגות הימין הוצב במקום ה-21 ברשימה המשותפת. צדוק לא התמודד בבחירות לכנסת ה-22 (ספטמבר 2019). באוקטובר 2019 עזב צדוק את הבית היהודי וכעבור זמן קצר התפקד למפלגת הליכוד.
בשנת 2020 הצטרף כמשקיע למפעל "אדוה" לייצור סבון ומוצרי קוסמטיקה מחומרים טבעיים. זהו מפעל חברתי המעסיק אנשים בעלי צרכים מיוחדים, אותו הקים שלמה קשת בכוכב השחר.
צדוק נשוי ואב לחמישה. הוא מתגורר באלקנה.
ספריו
צדוק הוציא ארבעה רומנים, ושני ספרים מקצועיים בתחום ההשקעות:
סיפורת:
ספרי עיון:
לה קוקרצ'ה
"לה קוקרצ'ה" (בספרדית: "La Cucaracha") הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל. הוא יצא לאור ב-5 במרץ 2023 על ידי חברת התקליטים דנה מיוזיק, כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן. את השיר כתבו, הלחינו והפיקו לידור סעדיה וחן אהרוני.
רקע
"לה קוקרצ'ה" הושמע לראשונה ב-15 באוקטובר 2022 במסיבת להט"ב שנערכה במועדון הפוראבר בנמל תל אביב. בחלק מהערב עלה להופיע הדי ג'יי שגיא קריב, ובין השירים שהשמיע נמנתה סקיצה של השיר. ב-13 בנובמבר עלה לסאונדקלאוד הרמיקס שלו, שכלל גם את גרסת הדמו. אולם לאחר כמה שעות הוא הוסר מהאתר.
ב-15 בפברואר 2023, כחודש לפני פרסום השיר, התראיינה אינטרנשיונל למאקו וסיפרה כי הוא מתאר בחורה שמחפשת גברים אמיתיים, ולא "לה קוקרצ'ות". בנוסף חשפה שהוא מבוסס על סגנון דאנס, וכי תאריך יציאתו ננעץ ל-1 במרץ. אולם ביום ההשקה המיועד התקיימו הפגנות נרחבות נגד הרפורמה המשפטית במוקדים שונים ברחבי מדינת ישראל, ובעיקר בתל אביב-יפו. אינטרנשיונל פרסמה בדף הפייסבוק שלה שיציאת השיר תידחה.
לבסוף הועלה "לה קוקרצ'ה" לפלטפורמות הזרמת המוזיקה השונות, דוגמת ספוטיפיי ואפל מיוזיק, ב-5 במרץ.
אברהם הרופא פורטלאונה
ביוגרפיה
פורטלאונה (=שער אריה) נולד לדוד, בראש חודש ניסן שנת ה'ש"ב (1542) במנטובה שבאיטליה למשפחה מיוחסת ועשירה, שהיו בה ארבעה דורות של רופאים.
בצעירותו למד תורה אצל אביו, כמקובל באותם הימים, ואצל מורים פרטיים, ביניהם: רבי מאיר בן רבי אפרים מפדובה ורבי יהוסף בן רבי יצחק זרקא. בהמשך החל ללמוד משניות נ"ך עם פירושים, ורמב"ם אצל רבי יהוסף סיני. בהמשך למד פוסקים וגמרא בישיבת בולוניה אצל רבי יעקב מפאנו.
בשנת ה'שי"ד (1554) לאחר גזירת שריפת התלמוד חזר למנטובה, ולמד בישיבה אצל רבי יהודה פרובינצאלו, ואצל רבי אברהם פרובינצאלו, שהפך לרבו המובהק. וכך הוא מספר על לימודו אצלו: . בשלב מסוים, עבר, יחד עם הרב פרובינצאלו, לאוניברסיטת פאביה ללמוד רפואה, תוך שהוא ממשיך במקביל ללמוד תורה מהרב פרובינצאלו. בראש חודש ניסן ה'שכ"ו קיבל תואר דוקטור לרפואה, ובי"ט אלול באותה שנה התקבל כחבר באיגוד הרופאים של מנטובה. באותה תקופה, חלה אביו, שהיה רופא החצר של הדוכס של מטובה, ופורטלאונה החליף אותו. כמו כן, הוא למד מאביו למול, והיה למוהל במנטובה.
כחלק מעבודתו כרופא החצר, כתב כמה ספרי רפואה. אחד מהם, שעסק בשאלת סגולתיו הרפואיות של הזהב נכתב לבקשתו של הדוכס.
מחלתו וחיבור הספר
בשנת ה'שס"ה נפל למשכב, ובעשותו חשבון נפש הגיע למסקנה שמחלתו הייתה עונש על כך שבעקבות עבודתו כרופא מיעט לעסוק בתורה, ועקבות כך החליט, לאחר שהחלים ממחלתו, לכתוב את הספר "שלטי הגיבורים". הספר נכתב בין ניסן לאלול בשנת ה'שס"ו.
ספרו "שלטי הגיבורים"
בהמשך הספר באים "שלושה מגינים". ב"מגן הראשון" מתאר המחבר את סדר הבוקר של כל יום, שבתות וימים טובים ואחר כך את סדר ה"מעמדות". ב"מגן השני" הוא מעורר את בניו בדבר חשיבות תפילת המנחה, ועורך סדר תחינה וקטעי לימוד הנוגעים לתמיד של בין הערביים. ב"מגן השלישי" הוא ממריץ את בניו לקבוע עיתים לתורה בלילות. הספר מסתיים ב"מאמר על לשוננו הקדוש" וב"חתימת הספר".
בשנת תש"ע (2010), ההדיר כולל "בית הבחירה", שבכרמי צור, בשיתוף מכון שלמה אומן שע"י ישיבת שעלבים ומכון ירושלים, מהדורה מתוקנת מוערת ומפוארת של הספר.
2002 בארצות הברית
2002 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 226 שנה מיום היווסדה.
הזאע אל-מנסורי
הזאע אל-מנסורי (בערבית: هَزَّاع عَلِي عَبْدان خَلْفَان ٱلْمَنْصُوْرِي; תעתיק מדויק: הזאע עלי עבדאן ח'לפאן אלמנצורי; נולד ב-13 בדצמבר 1983) הוא אסטרונאוט אמירתי והאדם הראשון מאיחוד האמירויות הערביות בחלל. בעבר, הוא היה טייס הקרב F-16 הצעיר ביותר באיחוד האמירויות. ב-25 בספטמבר 2019, הוא שוגר על סיפון החללית Soyuz MS-15 לתחנת החלל הבין-לאומית,(ISS) שם שהה שמונה ימים. הוא נחת בשלום בקזחסטן, ב-3 באוקטובר 2019 על סיפונה של Soyuz MS-12 בהשלימו את משימת החלל הראשונה של איחוד האמירויות הערביות.
אל-מנסורי, יליד אבו דאבי, סיים ב-2004 תואר ראשון בתעופה במכללת ח'ליפה בן זאיד אייר. לפני שהפך לאסטרונאוט, הוא היה רב-סרן בחיל האוויר של איחוד האמירויות הערביות, וטייס F-16 "בז מדברי". הוא נבחר על ידי מרכז החלל מוחמד בן ראשיד יחד עם סולטאן א-ניאדי להפוך לאחד משני האסטרונאוטים הראשונים במדינה ב-3 בספטמבר 2018 ועבר הכשרה במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים ברוסיה.
ביוגרפיה והשכלה
אל-מנסורי נולד ב-13 בדצמבר 1983 בפרבר אל-וואת'בה באבו דאבי. בילדותו אהב לחקור ולצפות בכוכבים ובמטאורים בלילות אפלים במדבר ליווה, שם בילה את רוב ילדותו. הוא חלם להיות טייס ואהב לקרוא על מטוסים ומסעות בחלל.
לאחר שסיים את לימודיו בתיכון א-סדיק בליווה, אזור אל-דאפרה, אל-מנסורי למד במכללת ח'ליפה בן זאיד אייר, וסיים את לימודיו ב-2004 עם תואר ראשון בתעופה.
חיים אישיים
אל-מנסורי התחתן ביולי 2007 ויש לו ארבעה ילדים: מריאם, עלי, עבדאללה ומנצור. הוא לקח איתו לחלל דגל של איחוד האמירויות הערביות ותמונה של משפחתו.
האישי הוא הפוליטי
האישי הוא פוליטי או הפרטי הוא פוליטי היא טענה פוליטית שהפכה למטבע לשון נפוץ. "האישי הוא הפוליטי" מדגיש את ההשפעה של מבנים חברתיים והפוליטיים על הניסיון האישי. מצבים שנחשבו כמצבים אישים, למשל יחסים בין בני זוג, או ההחלטה אם ללדת או להפיל, מושפעים ונקבעים על בסיס נורמות פוליטיות וחברתיות. נושאים שנחשבו כפרטיים ולכן לא מתאימים לדיון בעולם הציבורי, כמו אלימות במשפחה, אמצעי מניעה, אונס וכדומה – הם נושאים שהתנועה הפמיניסטית דורשת שיתקיים בגינם דיון ציבורי והכרעות בתחום הפוליטי.
הזאע אל-מנסורי
קריירה צבאית
לאחר סיום לימודיו במכללת אייר ח'ליפה בן זאיד, אל-מנסורי הצטרף לכוחות המזוינים של איחוד האמירויות הערביות והפך לטייס קרב. הוא הגיע לדרגת רב-סרן בחיל האוויר של איחוד האמירויות הערביות. הוא סיים בהצלחה אימונים על F-16 באריזונה, ארצות הברית והפך לטייס ה-F-16 הצעיר ביותר בארצו. הוא עבר קורסי הכשרה מתקדמים בהישרדות מים, קורס GYRO LAP עד 9G, ותרגיל RED Flag. בשנת 2016, הוא נבחר להיות טייס בתצוגה - אווירית. בשנת 2017, הוא השתתף במופע תצוגת-האוויר של דובאי 2017 והשתתף במופעים שונים במספר ערים באיחוד האמירויות לציון יום העצמאות של איחוד האמירויות הערביות.