cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פלאש: לידה מחדש
רקע
לצורך המיני סדרה, המאייר אית'ן ואן סקייבר עיצב מחדש את תלבושתו של וולי וסט שתיבדל מתלבושתו של בארי אלן כפלאש, שהפך שוב לפלאש העיקרי בסדרת הכותרים שבאה לאחריה (כרך שלישי).
עלילה
שני מדענים נהרגים בידי דמות מסתורית עם חנית בעלת קצה מחודד כסמל ברק. הוא מארגן מחדש מספר מכלים על המדפים, משתמש בחנית שלו ככליא ברק ויוצר מחדש את התאונה שהעניקה לבארי אלן את כוחותיו. הוא נמלט במהירות-על מהמשטרה המגיעה, ומחשבותיו מציעות כי הוא אחראי לשובו של אלן.
בערים קי-סטון וסנטרל סיטי, אייריס וסט-אלן מודיעה כי חגיגה תיערך לשובו של הפלאש. החברים השונים במשפחת פלאש מגיבים באופן שונה לחזרתו: במפקדת חברת הצדק של אמריקה, ג'יי גאריק נזכר כיצד אלן העניק לו השראה לחזור להרפתקאותיו כפלאש. במגדל הטיטנים ממזרח, וולי וסט נזכר באלן בחיבה ובכבוד הרב לו הוא רוחש. במגדל הטיטנים ממערב, בארט אלן שאך זה חזר מהעתיד, רואה את חזרתו של סבו בחשש, ושואף שהדברים יהיו כמקודם. הוא כועס כי בארי היה היחיד שהצליח להימלט מכוח המהירות ולא מקס מרקורי, מורו הרוחני. אייריס, מצידה, מחכה בציפייה שבעלה יחזור הביתה. היא מקבלת שיחה ממפקד המשטרה שמבקש את עזרתו של בארי.
בארי מבקר במוזיאון פלאש ובוחן את כל המוצגים כדי להתעדכן בדברים אשר קרו בהיעדרו. הוא פוגש בהאל ג'ורדן. הוא מודה בפניו כי הוא מתחיל לשכוח את הזמן שהעביר בתוך כוח המהירות, וכי אין זה זמנו לחזור וכוח המהירות מושך אותו חזרה. הוא מודיע לג'ורדן כי לא ישתתף בחגיגות ומתחיל לרוץ. בתשובה לשאלתו של ג'ורדן לאן, בארי עונה "לאן שיזדקקו לי". בפלאשבק מתגלה, כי בילדותו אמו נרצחה ואביו נעצר על הפשע למרות שטען לחפותו. מחשבותיו בזמן ההווה מופרעות כאשר מאיץ-העל סאביטאר מופיע מתוך סמל הברק שבחזהו. כשבארי תופס את סאביטאר, הוא מקבל ממנו סוג מסוים של משוב אנרגטי, והנבל מתפורר לאבק. באותו רגע, כל המאיצים המחוברים לכוח המהירות חווים פרץ אנרגיה מכאיב ופתאומי.
לאחר שגרין לנטרן תוחם את שאריותיו של סאביטאר, בארי ממהר הביתה כדי לדבר עם וסט על הנבל המנוח. הוא רואה ניידת משטרה בחזית ביתו ונזכר ביום בו הכירו, לאחר משפטו של סאם סקאדר, שהיה גם היום בו קיבל את כוחותיו לראשונה. מתברר כי גם לאחר מות אביו בבית הסוהר, בארי מעולם לא הפסיק לחקור את נסיבות מותה של אמו בתקווה להוכיח את חפותו של אביו. הודות לוונדר וומן ולקשריה עם הממשל, העולם החיצוני מאמין כי בארי היה בתוכנית להגנת עדים בזמן היעדרותו. הוא נפגש עם מפקד המשטרה קפטן פריי ולומד אודות ההתקפים אותם חוו שאר המאיצים.
בארי ווולי חוקרים סערת ברקים מסתורית באיווה ומגלים את שאריותיו של פלאש שחור - התגלמותו של המוות בקרב מאיצי השני. הם מותקפים בידי ליידי פלאש, אך כשבארי נוגע בה היא מתפוררת באותו אופן כמו סאביטאר. לאחר מותה, תלבושתו של בארי הופכת לזו של הפלאש השחור. במפקדת חברת הצדק, ג'סי צ'יימברס נזכרת בהוריה, ג'וני קוויק וליברטי בל, ומתנחמת בזרועות בעלה ריק טיילר, כאשר פיצוץ מחריד את המקום וג'וני מופיע ומתחנן בפני בארי אלן שלא יפגע בבתו בטרם נעלם. לאחר אירוע זה, ג'סי מתחילה לדקלם את נוסחתו המתמטית של אביה ללא הרף.
בחזרה באיווה, ליגת הצדק, חבורת הצדק וגיבורי-על נוספים מתכננים לנתק את בארי מכוח המהירות כדי להציל את חייו. הם בונים לו מתקן שיכיל את ההילה השחורה אשר זיהמה את שדה האנרגיה שלו. אייריס נקראת כדי לשמש ככליא ברק שימנע ממנו להיספג חזרה בכוח המהירות. אולם, האנרגיה של בארי מגיעה לעומס יתר ומפוצצת את התא. גרין לנטרן יוצר תא חדש מטבעת הכוח שלו ונושא את בארי הרחק מיתר הפלאשים. כשהוא במרחק בטוח מהם, בארי פורץ את התא ומתחיל לצבור מהירות כדי לחזור לכוח המהירות מתוך כוונה לחוס על חיי משפחתו וחבריו.
בעת כניסתו לכוח המהירות, הוא עד לכל אשר התרחש בחייו במהופך, אך מאבד את זיכרונותיו. כוח מסתורי עוזר לו להשיבם ולהיכנס לכוח המהירות, שם הוא פוגש במקס מרקורי ובג'וני קוויק הלכודים. ג'וני מתחנן בפניו שלא לתת לבתו להיפגע, לפני שגם הוא נהרג בידי האנרגיה של בארי, בדרך בה מתו סאביטאר וליידי פלאש. לפני שהם נמשכים יותר ויותר לתוך אזור אדום בכוח המהירות, מקס אומר לבארי שהוא לא אחראי למותם של המאיצים. לאחר מכן, מופיע הנבל האחראי לכך - הפלאש ההפוך פרופסור זום, שמתגאה בעובדה כי גרם להיפוכה של האנרגיה המפעילה את בארי. עוד הוא מגלה, כי הוא יוחזר לחיים מאוחר יותר הודות לחברו הטוב של בארי, כיוון שגופתו קבורה עדיין בהווה. ת'ון מביס את בארי ומקס ומגלה להם ששדה האנרגיה האדום הוא כוח מהירות שלילי שנוצר בידי האנרגיה הקינטית של הפלאש ההפוך ואשר מרעיל את כוח המהירות הרגיל כמו סרטן. הוא ממשיך לגולל את תוכניתו: ששלח פעימה תת-הכרתית לתוך כוח המהירות כדי למשוך את מה שנותר מתודעתו של בארי, לאחר שזה חזר באירועי המשבר האינסופי לעזור לקיד פלאש להביס את סופרבוי פריים. אותה פעימה גרמה לחזרתו במשבר האחרון. בטרם הוא נעלם, ת'ון מגלה כי הוא היה רוצחם של שני המדענים מתחילת הסיפור. מקס מודיע לבארי, שכשם שת'ון יצר את כוח המהירות השלילי בעזרת האנרגיה הקינטית שלו, בארי עזר ללא יודעין ליצור במשך השנים את כוח המהירות הרגיל.
וסט מחליט להיכנס לכוח המהירות ולהשיב את דודו, חרף אזהרתם של ג'יי ובארט, ואומר שנסיונותיו הקודמים להיכנס לכוח המהירות צלחו מכיוון שלינדה שימשה ככליא הברק שלו, כחיבורו לעולם האמיתי. פרופסור זום מופיע בביתם של וסט ולינדה ומאיים על שלומם של ילדיו, ג'יי ואיירי, בכך שהוא מרעיל את חיבורם לכוח המהירות. לינדה מצליחה לקרוא לעזרתם של ג'יי ובארט, אך ת'ון מצליח להתגבר עליהם. בינתיים בכוח המהירות, וסט מגיע לבארי ולמקס, אשר אינו משוכנע שהוא יכול להימלט מכוח המהירות משום שאין לו כל כליא ברק שמקרקע אותו לעולם האמיתי. בארי משכנעו כי הוא חלק ממשפחתם ומשמש כאב רוחני לבארט, והשלושה נמלטים מכוח המהירות.
חרף איגופו בידי המאיצים, ת'ון נשאר בטוח בעצמו. הוא מתגאה בכך שהיה אחראי לכל טרגדיה שקרתה בחייו של בארי אלן, כולל הירצחה של אמו, וכי כוח המהירות השלילי נותן לו את האפשרות לנוע אחורנית וקדימה בזמן. הוא מתעתד לנוע אחורנית בזמן כדי להרוג את אייריס וסט-אלן לפני שהיא ובארי כלל נפגשו, ובכך למחוק כל זיכרון שלו ממנה. כשבארי רודף אחריו, מצטרף אליו וסט, שאומר לו לדחוף את יכולותיו עד לקצה גבולותיהם כדי לשבור את מחסום הזמן. הם מצליחים זאת, מגיעים לת'ון ומונעים את הירצחה של אייריס. עקב כך, בארי הופך לברק עצמו שגרם להתפרצות כוחותיו. כאשר שני הפלאשים מחזירים את ת'ון חזרה להווה, הם מגלים שגיבורי-העל בנו מכשיר מיוחד שיחזיק את הנבל וינתק אותו מכוח המהירות השלילי. כעת כשהאיום הסתיים, כולם חוגגים את שובו של בארי אלן. במחוז המשטרה, בארי מחליט לסגור את התיק העוסק ברצח אמו ולעסוק בתיקים הפתוחים שנערמו לאחר מותו. הוא מבלה מעט זמן עם אשתו בטרם עושה את דרכו לוושינגטון די. סי. לחגוג את שובו לליגת הצדק.
E45
כביש אירופי מספר 45 (בשוודית: Europaväg 45, בגרמנית: Europastraße 45, איטלקית: Strada europea E45) הוא כביש בינלאומי השייך לרשת הכבישים E שבאירופה. קצהו הצפוני ממוקם בכפר הלאפי קרסואנדו (בפינית: קַארֶסוּבָנְטוֹ) שאותו חולקות ביניהן פינלנד ושוודיה, היישוב הצפוני ביותר בשוודיה; וקצהו הדרומי הוא העיירה ג'לה שבסיציליה. בדרכו חוצה הכביש חמש מדינות, ועובר בערים:
E45 הוא הכביש האורכי (צפון–דרום) הארוך ביבשת אירופה, והכביש הארוך ביותר בשוודיה. החלק השוודי של הכביש, באורך 1,690 ק"מ, הצטרף למִספּוּר הטראנס-אירופי רק ב-2006, והחלפת השילוט לאורכו הסתיימה כעבור כשנה, ועלתה כ-20 מיליון קרונות. הקטע שבין המבורג ופרדריקסהאוון קיבל את הסימון ב-1992 (עד אז הוא היה E3, דרך שלמעשה הגיעה עד ליסבון). רובו של הכביש בשוודיה הוא כביש רגיל, שרוחבו אינו עולה על שמונה מטרים, והוא חולף בעיקר בשממת-יער שבה כפרים אחדים ומספר ערים קטנות. בדנמרק הכביש הוא כביש מהיר רב-נתיבי, והוא ממשיך כך בחלקו הגדול על פני יתר הארצות (שישה אוטובאנים שונים בגרמניה, שניים באוסטריה וכתריסר אוטוסטרדות באיטליה).
חוז'לה
חוז'לה (בפולנית: Chorzele) היא עיירה במחוז פשאסניש שבפרובינציית מזוביה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
חוז'לה נזכרת לראשונה בשנת 1472, ובשנת 1542 הוענקו לה זכויות עיר. באמצע המאה ה-17 נהרסה העיירה כתוצאה מפלישת האימפריה השוודית. בחלוקת פולין בשנת 1795 נכללה העיירה בשטח פרוסיה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית.
חיבור העיירה למסילת הברזל בסוף המאה ה-19 האיץ את התפתחותה. עם זאת, בשנת 1898 פגעה בה שרפה גדולה, שבלמה התפתחות זאת.
יהודי חוז'לה
תחילת התיישבות היהודים בעיירה הייתה במאה ה-18, ובמחצית השנייה של המאה ה-19 התקיימה במקום קהילה עצמאית, עם נציגות בולטת לחסידים. בשנת 1900 הוקם בעיירה חוג ציוני ראשון. במהלך הכיבוש הגרמני של העיירה במהלך מלחמת העולם הראשונה, נערכו ביהודיה פרעות בידי איכרים מהסביבה. עם כניסת החיילים הפולנים לעיירה, ביצעו אלו מעשי התעללות, ביזה ורצח ביהודיה.
בין מלחמות העולם התגברה הפעילות הציונית בעיירה, לצד פעילות של אגודת ישראל, ונוסד בה בית ספר עברי. בתקופה זו נמנו בעיירה 928 יהודים, קרוב למחצית מתושביה. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים, תוך חרם על עסקי היהודים בעיירה.
בשואה
עוד טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה עברו רבים מיהודי העיירה לוורשה ולערי הסביבה, בעקבות המתיחות בגבול עם גרמניה, ששכן במרחק של קילומטר וחצי מהעיירה.
ב-1 בספטמבר 1939, היום הראשון למלחמת העולם השנייה, נכנסו הגרמנים לעיירה, ומצאו אותה כמעט ריקה מיהודים. בזמן זה בזזו הפולנים המקומיים את בתי היהודים ביישוב. ב-8 בספטמבר רצחו הגרמנים בין 41 ל-85 יהודים מהעיירה בבית הכנסת המקומי. מאות יהודים נוספים מהעיירה נרצחו בפשאסניש.
כ-130 יהודים שנותרו בעיירה הועסקו בידי הגרמנים בעבודות כפייה, ואולצו להרוס בידיהם את בית הכנסת ובית המדרש בעיירה. כמו כן, אולצו יהודי העיירה לענוד טלאי צהוב. יהודים אלו גורשו בהמשך לגטו מקוב מזובייצקי, וגורלם שם היה כגורל יתר יהודי המקום.
מריה ברברה באך
מריה ברברה באך (20 באוקטובר 1684 - נקברה 7 ביולי 1720; בגרמנית: Maria Barbara Bach) הייתה בתו של המלחין יוהאן מיכאל באך ובת דודתו השנייה, כמו גם אשתו הראשונה של יוהאן סבסטיאן באך.
ביוגרפיה
מריה ברברה באך נולדה בגהרן (אנ') שבתורינגיה. ב-17 באוקטובר 1707 היא נישאה למלחין המפורסם, יוהאן סבסטיאן באך בדורנהיים. בהכשרתה ובמקצועה טרם נישואיה הייתה זמרת סופרן.
ביולי 1720 נפטרה לפתע בקתן שבאנהלט, שם עבד באך אצל ליאופולד. באותה עת שהה יוהאן סבסטיאן באך בשליחות אדונו בקרלובי וארי (קרלסבאד). תאריך מותה המדויק אינו ידוע, היא נקברה בעיירה קוטן, ושם מצויה גם מאז שנת 2004 אנדרטה לזכרה.
במהלך חייה ילדה מריה ברברה באך שבעה ילדים, שלושה מהם נפטרו בגיל צעיר:
מכונית קומפקטית
מכונית קומפקטית (באנגלית: Compact car) בצפון אמריקה, או מכונית משפחתית קטנה בבריטניה, היא סיווג של דגמי מכוניות גדולות יותר מאשר מכונית סוב קומפקט אבל קטנה יותר מאשר מכונית בגודל בינוני
הגדרות מידות ל"מכונית קומפקטית"
גודל הרכב הקומפקטי הנוכחי, כפי שהוגדר על ידי הסוכנות האמריקאית להגנת הסביבה (EPA), עבור ארצות הברית ובמודלים בינלאומיים בהתאמה, הוא כ-4,100 מ"מ (161 אינץ') ו-4,450 מ"מ (175 אינץ') עבור hatchbacks, או 4,400 מ"מ (173 אינץ') ו-4,750 מ"מ (187 אינץ') ארוך עבור דגמי קבריולה, מכונית סלון וסטיישן.
תקני המדדים הם מוחלטים, הווה אומר, ששיקול מיוחד לא נעשה עבור: SUV, מיניוואן, רכבי שטח גדולים, סטיישן, והצ'בק.
השוק האמריקאי
,,
למכוניות קומפקטיות בדרך כלל יש בסיס גלגלים בין 100 אינץ' (2,540 מ"מ) ו-109 אינץ' (2,769 מ"מ).
הסוכנות להגנת הסביבה של ארצות הברית (EPA) מגדירה מכונית קומפקטית כמדידה בין 2.8 מטר מעוקב (2.8 מ') ל-3.1 מטר מעוקב של קיבולת משולבת של נוסעים ומטען. גודל כלי רכב מוגדר בארצות הברית על ידי חוקי הסביבה בקוד של התקנות הפדרליים (Title 40—Protection of Environment, Section 600.315-82 Classes )
שיעורי רכב נוסעים מוגדרים על סמך אינדקס נפח פנימי או קיבולת ישיבה, למעט כלי רכב המסווגים כרכב מיוחד, כגון אלה עם שתי עמדות ישיבה בלבד.
בארצות הברית, קטע רכב קומפקטי כיום מחזיקה נתח של 16% מהשוק. קטע זה נשלט על ידי מודלים של רכבים מיובאים.
בשנת 1952, מנהל מחלקת פורד, רוברט מקנמארה, פתח את יחידת מחקר השוק, אשר קיבלה את המשימה לגלות מדוע מכוניות קטנות יותר הופכות פופולריות. בשנת 1954, 64,500 יחידות של מכוניות קטנות, מעל 5 מיליון מכוניות שנמכרו בארצות הברית היו יבוא או מכוניות אמריקאיות קטנות.
המעמד הקומפקטי המודרני הורחב מאוד בין השנים 1958 ו-1960, כאשר סטודיבייקר לארק, שברולט קורווייר, פורד פלקון, פלימות' ואליאנט הובאו לשוק. מודלים אלה גם הולידו טנדרים קומפקטיים אשר היו בגודל דומה של "פולקסווגן סוג 2 מיקרובוס".
בתוך שנים ספורות לאחר מכן, הקומפקטים יצרו מעמד חדש שנקרא "מכונית פוני", שנקראה על שמו של פורד מוסטנג, שנבנה על שלדת הפורד פלקון. באותו זמן, היה הבדל מובהק בגודל בין מודלים קומפקטי בגודל מלא, והגדרה מוקדמת של הקומפקט היה רכב עם אורך כולל של פחות מ-200 אינץ' (5,080 מ"מ), הרבה יותר גדול מאשר עיצובים אירופיים.
השוק האירופי
,
בשנת 2011 היה מספר המכוניות הקומפקטיות השני באירופה לאחר ה-subcompact, עם כ-3 מיליון יחידות שנמכרו בשנה זו.
השוק היפני
הקונספט קבע כי הרכב יוכל לשמור על מהירות מקסימלית מעל 100 קמ"ש (62 מייל לשעה), שוקל מתחת ל-400 ק"ג (צריכת דלק כ-30 ק"מ ל-1ליטר במהירות ממוצעת של 60 קמ"ש על כביש אספלט, ולא דורש תחזוקה או שירות משמעותי לפחות 100,000 ק"מ.
כך הקימו ביפו את ה"מכונית קומפקטית" שנודעה בשם "המכונית הקלה" או את ה"מכונית קיי". על פי התקנות היפאניות, קבוצה זו מוגדרת ככלי רכב באורך של פחות מ-4.7 מטר עם מנועים מתחת 2,000 סמ"ק. מידות פנים ומרחב מטען זמין לא נלקחו בחשבון.
זאת קבוצת הדגם הפופולרית ביותר ביפן בשל הטבות המס שנקבעו על ידי תקנות ממשלת יפן (חוק הרכב של ממשלת יפן של 1951)
ביחד (שיר)
ביחד הוא סינגל של הזמרת הישראלית מארינה מקסימיליאן בדואט עם בעלה, המוזיקאי גיא מנטש. השיר יצא לאור ב-6 בספטמבר 2020, כסינגל מתוך אלבום האולפן השלישי של מקסימיליאן הנושא את שם השיר. מקסימיליאן כתבה את השיר והלחינה אותו לצד מנטש, שהפיק אותו יחד עם חברו לצמד "גיא ויהל" יהל דורון.
הצלחה מסחרית
כשיצא השיר, הוא זכה להצלחה מתונה בלבד, כשהתברג במקום ה-149 בלבד במצעד השבועי של פלטפורמת ספוטיפיי ולא זכה להשמעות רבות ברדיו. עם זאת, חודשיים לאחר צאתו טיפס השיר למקום ה-22 במצעד הספוטיפיי וזכה להשמעות ברדיו, כשבשיאו, הגיע למקום ה-15 במצעד השבועי של חברת מדיה פורסט והשישי במצעד הרשמי של גלגלצ.
במצעד השנתי שערכה תחנת הרדיו גלגלצ בשנת 2021, השיר הגיע למקום ה-14, ובמצעד השנתי של תחנת הרדיו כאן גימל הגיע השיר למקום ה-16. בסיכום השנתי של פלטפורמת הסטרימינג ספוטיפיי לשנת 2022, התברג השיר במקום ה-22. הוא זכה לסך של למעלה מ-9 מיליון השמעות בפלטפורמה.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר פורסם ב-6 בספטמבר 2020, יחד עם צאתו של השיר בערוץ היוטיוב של מקסימיליאן. הוא צולם ובוים על ידי הבמאית והעורכת דריה גלר. לפי מאקו, הקליפ מתאר "זוג מבודד בסוף העולם שמבין שכשהעולם בחוץ משתגע ולהם יש רק אחד את השנייה ליצור עולם בטוח משל עצמם". הקליפ צבר מעל ל-6 מיליון צפיות.
כתיבה אוטומטית
כתיבה אוטומטית או פסיכוגרפיה היא טענה ליכולת העל-חושית המאפשרת לאדם (למשל מדיום) להפיק מילים כתובות ללא מודעות לתהליך הכתיבה עצמו. המילים נובעות כביכול מהתת מודע, או ממקורות רוחניים או על טבעיים.
היסטוריה
כתיבה אוטומטית כטכניקה של תרגול רוחני, דווחה על ידי איפוליט טן בהקדמה למהדורה השלישית של ספרו, "האינטליגנציה" (צרפתית: De l'intelligence), שפורסמה בשנת 1878. לצד "חזיונות את'ריים" או ראיית "הילות מגנטיות", פרננדו פסואה טען להתנסות בכתיבה אוטומטית. הוא אמר שהוא חש "בבעלותו של משהו אחר", כשלפעמים הוא מרגיש תחושה בזרוע ימין שלטענתו הורמה לאוויר ללא רצונו. ג'ורג'י הייד-ליס, אשתו של ויליאם בטלר ייטס, טענה גם היא ליכולתה לכתוב באופן אוטומטי. שרי אורובינדו, כמו גם האמא (מירה אלפסה) התאמנו באופן סדיר בכתיבה אוטומטית.
ויליאם פלטשר בארט כתב ש "מסרים אוטומטיים עשויים להתרחש ולהתקבל, בין אם הכותב מחזיק עפרון על דף הנייר, או באמצעות לוח פלנצ'ט או לוח אואיג'ה". בתחום הספיריטואליזם, נטען שרוחות נוהגות להשתלט על ידו של המתקשר, כדי לכתוב מסרים, אותיות, מכתבים ואפילו ספרים שלמים. כתיבה אוטומטית עשויה להתרחש במצבי טראנס או עירות מוחלטת. ארתור קונאן דויל, בספרו ההתגלות החדשה (1918), כתב שכתיבה אוטומטית מתרחשת כתוצאה מתת המודע של הסופר או באמצעות רוחות חיצוניות הפועלות דרך הסופר. המשורר הסוריאליסטי רובר דסנו, טען שהוא היה בין המוכשרים ביותר בכתיבה אוטומטית. כמה מחוקרי הפאראפסיכולוגיה, למשל, תומסון ג'יי הדסון טענו כי בכתיבה אוטומטית לא מעורבות רוחות וכי תת-המודע של הכותב הוא ההסבר.
ניתוח מדעי
מדענים וספקנים כאחד מחשיבים את תופעת הכתיבה האוטומטית בתור תופעה הנובעת כתוצאה של האפקט האידיאומוטורי.
הפרופסור לפסיכולוגיה תיאודור פלורנוי חקר את הטענה שנטענה על ידי המתקשרת בת המאה ה-19 הלן סמית' (קתרין מולר) אשר התנסתה בכתיבה אוטומטית כדי להעביר מסרים ממאדים. פלורנוי הגיע למסקנה כי אותה "שפת מאדים" של גברת סמית' הייתה בעלת מקבילות חזקות לשפת האם שלה, צרפתית ושכתיבתה האוטומטית היוותה בסך הכל את פרי זכרונן של "רומנסות הפונות לדמיון התת-הכרתי, הנגזרות במידה רבה ממקורות נשכחים שנחשפה אליהם בעבר (למשל, לספרים אשר אותם קראה בהיותה ילדה)". הוא המציא את המונח זכירה חבויה כדי לתאר את התופעה הזו.
הרופא צ'ארלס ארתור מרסייה, אשר כתב בכתב העת הרפואי הבריטי (1894), מתח ביקורת על הפרשנות הספיריטואליסטית של הכתיבה האוטומטית, בסכמו, "אין צורך או מקום לסיוען של רוחות, וקריאה לסיוע כזה, היא לאו דווקא סימן לחשיבה חסרת מדעיות גרידא, אלא לחשיבה לא עניינית ובלתי מסודרת". בשנת 1927, כתב הפסיכיאטר הרולד דירדן שכתיבה אוטומטית היא דרך פסיכולוגית של "הקשה" על התת-מודע, ושאין שום דבר מסתורי הנוגע לכך.
על פי החוקר הסקפטיקן, ג'ו ניקל, "כתיבה אוטומטית מתרחשת כאשר אדם נמצא במצב של תלישות. זהו סוג של אוטומטיזם מוטורי, או פעילות שרירים בלתי מודעת".
הנוירולוג טרנס היינס כתב כי "כתיבה אוטומטית היא דוגמה לצורה מתונה יותר של מצב דיסוציאטיבי".
התנהגות של כתיבה אוטומטית התגלתה בשלושה חולים אשר סבלו מנזק להמיספירה הימנית שלהם.
פונולוגיה אינואיטית
ברוב הדיאלקטים האינואיטים יש 15 עיצורים ושלוש תנועות (עם הבחנה פונמית בין תנועות קצרות וארוכות). למרות שב-אִינוּפִּיַאטוּן ו-קַווִיאַרַק ישנם עיצורים כפופים שנעלמו בכל הדיאלקטים הקנדיים והגרינלנדיים.
תנועות
כמעט לכל הדיאלקטים של אינוקטיטוט יש רק שלוש תנועות בסיסיות עם הבחנה פונמית בין תנועות קצרות וארוכות. ב-אִינוּיִינְגַיוּט (האלפבית הסטנדרטי של נונאווט) תנועות ארוכות נכתבות כתנועה כפולה.
במערב אלסקה, קוויארק ובמידה מסוימת גם ניב מַלִימִיאוּטוּן של אינופיאטון שימרו תנועה נוספת שהייתה קיימת בפרוטו-אינואיטית והיא עדיין קיימת בשפת יופיק, אבל היא הפכה ל-/i/ או בחלק מהמקרים ל-/a/, בכל הדיאלקטים האחרים. לכן, המילה באינוקטיטוט למים - imiq - היא emeq (/əməq/) ב-קאוויאראק.
בכל מקרה, שלוש התנועות שתוארו לעיל השתמרו בכל הניבים של אינוקטיטוט לתנועות של גרינלנדית מערבית יש מגוון רחב מאוד של אלופונים:
עיצורים
בדיאלקטים הנונאווטיים של אינוקטיטוט יש חמישה עשר עיצורים שונים, אם כי בכמה דיאלקטים יש יותר עיצורים.
הטעם
הטעם העיקרי אמור ליפול על ההברה האחרונה של כל מילה.
אינטונציה
באינוקטיטוט, אינטונציה חשובה בהבחנה בין כמה מילים - בעיקר מילות שאלה - אך היא אינה מסומנת בדרך כלל בכתב. באינוקטיטוט יש כמה זוגות מינימליים שבהם רק גובה הצליל מבחין בין שתי מילים שונות. מקרה אחד נפוץ, עם זאת, הוא suva. טון גבוה על ההברה הראשונה ואחריו טון נמוך על ההברה השנייה פירושו "מה אמרת?" טון אמצעי על ההברה הראשונה ואחריו טון עולה על השנייה אומר "מה הוא עשה?"
פונוטקטיקה
באינוקטיטוט, הברה לא יכולה להכיל יותר מעיצור אחד בתחילת ההברה או בזנב ההברה. לכן צרורות עיצורים כמו /st/ או /pl/ שעשויים להיווצר מחיבור מורפמות, נמחקים. יש גם כמה הגבלות על העיצורים הסופיים, רק סותמים אטומים (/p t k q/) יכולים להופיע בסוף מילה
ריכוך עיצורים בקוויאראק
פונמות רבות בדיאלקט של קאוויאראק עברו תהליך של ריכוך עיצורים, אם כי בשינויים מסוימים בין כפרים שונים. כתוצאה מכך, עיצורים סותמים רבים הפכו לעיצורים חוככים, ועיצורים חוככים רבים הפכו לחצאי תנועות או נעלמו לחלוטין. לדוגמה, המילה בשר - niqi ברוב הניבים - הופכת ל-nigi בקוויארק - הסותם /q/ הפך לחוכך /ɣ/.
חנכוך באינופיאטון
העיצור ההיסטורי הרביעי של אינוקטיטוט - השווא /ə/ - משפיע על ההגייה של עיצורים מכתשיים שבאים אחריו איפה שתנועת /i/ הייתה קיימת בפרוטו-אינואיטית העיצור הבא אחריו מחונכך באינופיאטון מודרנית. כך למשל /t/ הופך ל-/tʃ/ מאוית ch כעיצור בודד ו-tch כעיצור מוכפל לאחר /i/
משה לוי (ספורטאי)
ביוגרפיה
לוי נולד בישראל וחלה בשיתוק ילדים בגיל שנה וחצי. בשנת 1962 החל להתאמן במרכז הספורט לנכים ולעסוק בשחייה ובכדורסל. באותה שנה הוא השתתף לראשונה בצליחת הכנרת, בה השתתף במשך 13 שנים.
לאורך השנים השתתף לוי בתחרויות בינלאומיות בתחומי הספורט בהם הוא עוסק, בהן שבע אולימפיאדות נכים, וזכה להישגים.
באולימפיאדת הנכים תל אביב (1968) התחרה במשחה 50 מטר בסגנון חזה וזכה במדליית זהב (43.9 שניות).
באולימפיאדת הנכים טורונטו (1976) התחרה בחמישה משחים אישיים וזכה מתוכם בשלוש מדליות: זהב במשחה 50 מטר בסגנון גב (שיא עולם של 42.12 שניות), כסף במשחה 25 מטר בסגנון פרפר (21.11 שניות) וארד במשחה 3X25 בסגנון מעורב (1:13.19 דקות). בנוסף התחרה בארבעה משחי שליחים, בשלושה מתוכם זכה במדליות זהב, והיה חבר בנבחרת הכדורסל בכיסאות גלגלים זכתה במדליית כסף.
באולימפיאדת הנכים ארנהם (1980) התחרה עם נבחרת הכדורסל והיה שותף לזכייה במדליית זהב. היה חבר בנבחרת הכדורסל פעמים נוספות והשתתף באולימפיאדה האחרונה ב-1992.
בשנים האחרונות הוא חבר עמותת קסם לקידום ספורט נכים הישגי וחבר בנבחרת הכדורסל של העמותה. בין השנים 2003 ל-2004 שימש לוי כמאמן הנבחרת.
נשוי לפסיכולוגית וספורטאית ספורט נכים חמדה לוי.
ביחד (אלבום)
האלבום זכה לאהדה ממבקרי המוזיקה והקהל, כשבשיאו הגיע למקום ה-19 במצעד האלבומים השבועי של פלטפורמת ספוטיפיי.
יחסי אוסטרליה–ארגנטינה
יחסי אוסטרליה–ארגנטינה הם הדו-צדדיים בין ארגנטינה לאוסטרליה. שתי המדינות הן חברות בקבוצת קיירנס, הפורום לשיתוף פעולה בין מזרח אסיה – אמריקה הלטינית, G-20 וארגון הסחר העולמי.
היסטוריה
ארגנטינה ואוסטרליה כוננו יחסים דיפלומטיים זמן קצר לאחר מלחמת העולם השנייה. בדצמבר 1959 הסכימו שתי המדינות בממשלה לפתוח משלחות דיפלומטיות קבועות. בשנת 1962 פתחה ארגנטינה נציגות דיפלומטית בסידני. בשנת 1963 שדרגה ארגנטינה את לשכתה הדיפלומטית לשגרירות והעבירה אותה לקנברה. בשנת 1964 הציג השגריר האוסטרלי הראשון את אמנתו בבואנוס איירס.
במהלך מלחמת פוקלנד בין ארגנטינה לבריטניה (אפריל - יוני 1982) אוסטרליה התייצבה עם בריטניה והטילה סנקציות נגד וסירבה לכל היבוא מארגנטינה. היחסים בין ארגנטינה לאוסטרליה חזרו אט אט לשגרה לאחר המלחמה. בשנת 1998 הפך הנשיא קרלוס מנם לראש המדינה הארגנטינאי הראשון שביקר באוסטרליה. סקוט מוריסון היה ראש הממשלה האוסטרלי הראשון שביקר בארגנטינה במהלך פסגת ה-G20 בבואנוס איירס בשנת 2018.
ביקורים רשמיים
ביקורים רמי דרג מארגנטינה באוסטרליה
ביקורים רמי דרג מאוסטרליה לארגנטינה
הסכמים דו צדדיים
שתי המדינות חתמו על מספר הסכמים דו צדדיים, כמו חוזה הסגרה (1990); הסכם בנושא סיוע הדדי בעניינים פליליים (1993); הסכם הגנת השקעות (1997); הסכם סחר מינרלים והשקעה (1998); הסכם למניעת מיסוי כפול (2000); הסכם מדע וטכנולוגיה (2003); הסכם על שירותי אוויר (2005); הסכם על אשרות עבודה וחופשה (2011); הסכם לשיתוף פעולה בשימושים של שלום של אנרגיה גרעינית (2005) ומזכר הבנות הסכם בנושא חינוך, הכשרה ומחקר (2017).
תיירות
בשנת 2016, 52,996 אזרחים אוסטרלים ביקרו בארגנטינה לצורך תיירות. באותה תקופה, 18,775 אזרחים ארגנטינאים ביקרו באוסטרליה.
נציגויות דיפלומטיות
אוסטרליה מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירס בלבד. מאידך, ארגנטינה מחזיקה באוסטרליה שגרירות בקנברה וקונסוליה כללית בסידיני.
פסטרנק
פַּסְטֶרְנָק (נכתב לעיתים: פסתרנק. ברוסית: Пастернак) הוא שם משפחה שפירושו "גזר לבן".
פונטיפקס מקסימוס
פונטיפקס מקסימוס (בלטינית: Pontifex Maximus, "פונטיפקס הגדול"), היה הכוהן העליון של הדת ברומא העתיקה. הפונטיפקס מקסימוס עמד בראש קולגיום הפונטיפקס (בלטינית: Pontifex או Pontifices), שהיה אחד מארבעת הקוֹלֵּגיא (collegia) הגדולים של הכהונה ברומא, והופקד על ניהול חיי הפולחן והדת של המדינה.
לפי המסורת הרומאית, נוסדה המשרה בימיו של המלך השני של רומא, נומה פומפיליוס. כבר מראשית ימי הרפובליקה (סוף המאה ה-6 לפנה"ס), הופקד קולגיום הפונטיפיקס על החוק הדתי, שהשפיע במידה ניכרת על החוק האזרחי. הכהונה במשרת הפונטיפקס מקסימוס, בשונה משאר המשרות בקולגיום הפונטיפיקס, נשמרה לבני המעמד הפטריקי עד 254 לפנה"ס. במהלך כהונתו של אוגוסטוס קיסר מוזגה משרת הפונטיפקס מקסימוס לתוך האימפריום הקיסרי, והפכה לאחד מתאריו של הקיסר הרומאי, העובר בירושה. לימים הפך התואר פונטיפקס מקסימוס לאחד מתאריו הלא-רשמיים של הארכיבישוף של רומא, הלא הוא האפיפיור.
אטימולוגיה
המשמעות המקובלת של המילה 'פונטיפקס' בלטינית היא 'סולל דרכים' או 'בנאי גשרים'. לפי קווינטוס מוקיוס סקאיוולה (קונסול בשנת 95 לפנ' ופונטיפקס מקסימוס משנת 89), נגזרת המילה 'פונטיפקס' מ-posse facere, ומשמעותו ״מי שיכול לעשׂות״. על כל פנים, שימש המושג לתיאור הקולגיום הדתי הבכיר שמקורו עוד בתקופת המלוכה, ומראשית התקופה הרפובליקנית הופקד על הפיקוח הכללי של חיי הדת במדינה הרומאית, ולמעשה היה אחראי על כל ענייני הדת ברומא שלא הוגדרו במפורש תחת קולגיום אחר.
רקע כללי
מקור היווצרותו של קולגיום הפונטיפיקס אינו ברור. האגדות של ראשית ימי המונרכיה מספרות כי נומה מרקיוס היה הראשון שכיהן כפונטיפקס מקסימוס, לאחר שמונה על ידי המלך נומה פומפיליוס. לפי מקורות רומאים קדמונים היה הפונטיפקס מקסימוס איש הדת החמישי במעלה בראשית ימיה של העיר. לא ידוע מתי הוכפפו משרות כהונה רומאיות דוגמת ״מלך הקדשים״ (rex sacrorum) והכהנים הפלאמינים תחת קולגיום הפונטיפקס, אולם הן נחשבו לבכירות יותר מן הפונטיפקס מקסימוס בתקופת המלוכה. גישה מסוימת גורסת כי ברומא המלוכנית היה למלך תפקיד דתי מרכזי, לצד כוהן ה'רקס סקרורום', הפונטיפקס מקסימוס ואנשי כהונה נוספים. לאחר הקמת הרפובליקה חולקו סמכויותיו הדתיות של המלך בין הקונסולים ובין הפונטיפקס מקסימוס, ולכן מבטלת גישה זו את מעמד הבכורה של כוהן ה'רקס סקרורום' על פני הפונטיפקס מקסימוס. ככל הנוגע לתקופת המלוכה ברומא, הדברים נותרים בחלקם הגדול בגדר השערה בלבד.
חברי קולגיום הפונטיפקס בתקופת הרפובליקה כללו את בעלי התפקידים המקוריים שמספרם (שלושה, ארבעה או חמישה) אינו ידוע בוודאות, ואשר בראשם עמד הפונטיפקס מקסימוס. נוסף על אלה נכללו בקולגיום הפונטיפקס ה'רקס סקרורום' והכהנים הפלאמינים. בשלהי הרפובליקה נוספו לקולגיום הפונטיפיקס כהנים זוטרים (pontifices minores), וכן כהנות הפולחן הווסטאלי. הכהונה במשרות הפונטיפקס הייתה לכל החיים, וחברים חדשים צורפו על ידי הקיימים.
בחירתו של הפונטיפקס מקסימוס השתנתה לאורך השנים. בראשית בחרו חברו קולגיום הפונטיפקס מי מביניהם יעמוד בראש. החל מן המאה ה-3 לפנה"ס החל הפונטיפקס מקסימוס להיבחר בתהליך בחירה ייחודי בו נטלו חלק רק 17 מתוך 35 השבטים. סמלו הבלעדי של קולגיום הפונטיפיקס היה ה-secespita, סכין הקורבן בעל להב הברזל, ששימש בידי הכהנים ברומא במסגרת טקס הקרבת הקורבנות.
מאפייניו ותפקידיו של הפונטיפקס מקסימוס
הדת הרומית הייתה דת פוליתאיסטית שהושפעה מן המרחב האפניני והים תיכוני, ומיזגה לתוכה בשלב יותר מאוחר של הרפובליקה את הפולחן היווני. הפנתיאון היווני-רומי והמיתולוגיה היוונית, עמדו בלב חיי הדת ברומא העתיקה, עד הפיכתה של הנצרות לדת השלטת באימפריה במאה ה-4 לספירה. תפקידו המרכזי של קולגיום הפונטיפקס היה לשמור על ה-PAX DEORUM, כלומר להבטיח את פיוס האלים והשלום השמימי. ההקפדה על קיום הפולחן כהלכה נדרשה על מנת שלא לעורר את זעמם של האלים.
בתקופת הרפובליקה שימש הפונטיפקס מקסימוס כדובר של קולגיום הפונטיפקס בפני הציבור והסנאט. ייתכן שהיותו הכוהן הבולט והמשפיע ביותר מבין כהני הדת קשורה בעובדת היבחרותו בידי הציבור. חרף זאת, הוא עדיין יכול היה להיות מודח מתפקידו על ידי עמיתיו לקולגיום. בתקופת הרפובליקה לא ניתן לראות הפרדה ברורה בין פעילותו של הפונטיפקס מקסימוס ובין פעילות שאר חברי קולגיום הפונטיפקס. הפיכתו ל"כוהן גדול" התחוללה למעשה רק בתקופת האימפריה הרומית, לאחר שאוגוסטוס איחד את משרות הכהונה ברומא לתוך משרת הפונטיפקס מקסימוס.
בהיותו מופקד על קולגיום הפונטיפקס, לפונטיפקס מקסימוס הייתה השפעה רחבה על תחומים שונים ברומא; הפונטיפקס הופקד על מעמדו של החוק הקדוש, או הלכות הדת, ותרם באופן מובהק לקביעת החוק האזרחי - שחלק מנוסחיו הועתקו ישירות מן החוק הדתי. עד 280 לפנה"ס הייתה לחברי קולגיום הפונטיפקס השפעה מכרעת על החוק האזרחי מפני ששלטו על הגישה לתשובות שבכתבי הקודש. הפונטיפקס זכה למונופול על ידיעת שפות הפולחן ופרשנות ניסים, להם נודע תפקיד מרכזי בתהליך קבלת ההחלטות הפוליטיות והאזרחיות. הפונטיפקס מקסימוס ארגן את זמן הקודש והחול על ידי קביעת מחזור לוח השנה הדתי, וריכז תחת ידיו את רישום האירועים היומי שנודע כ-ANNALES MAXIMI. בכך הייתה לו השפעה רבה על עיצוב ההיסטוריה הרומאית והשימוש בה למטרות פוליטיות.
השינויים במשרת פונטיפקס מקסימוס לאורך השנים
הקשר ההדוק בין הפונטיפקס ובין המעמד הפטריקי החל בתפקיד הדתי שנטלו האליטות מקרב העמים האיטלקים בראשיתה של הדת הציבורית ברומא. לאחר נפילת המלוכה חולקו כאמור סמכויותיו הדתיות של המלך בין הקונסולים ובין הפונטיפקס מקסימוס, אולם הבלעדיות שנשמרה לפטריקים בתוך קולגיום הפונטיפקס החלה להסדק; החברות בקולגיום הפונטיפקס, והכהונה במשרת הפונטיפקס מקסימוס בפרט, נשמרו לאליטה הפטריקו-פלבאית, שהחלה להתגבש ב-367 לפנה"ס, והוגדרה לפי המשפחות שזכו לכהן בקונסולאט - מעמד ה"נוביליטאס". ב-304 לפנה"ס התאפשרה כניסת פלבאים לקולגיום. בדומה למשרות אחרות ברפובליקה, שהחלו לקבל אליהן פלבאים באופן הדרגתי, גם משרת הפונטיפקס מקסימוס לא נותרה מעוזם הבלעדי של הפטריקים, וב-254 לפנה"ס כיהן לראשונה פלבאי כפונטיפקס מקסימוס. ב-104 לפנה"ס בוטל למעשה העיקרון של צירוף חברים לקולגיום הפונטיפקס בידי חברי הקולגיום, והבחירות לקולגיום הפכו לבחירות של כלל האליטה הרומאית.
ב-44 לפנה"ס הכריז הסנאט כי תואר הפונטיפקס מקסימוס יעבור מעתה והלאה בירושה במשפחתו של יוליוס קיסר. למרות זאת, לאחר רצח קיסר נתמנה למשׂרה הטריאומוויר מרקוס איימיליוס לפידוס, שהחזיק בה עד אחרית חייו. ב-12 לפנה"ס, כחלק מביסוס שלטונו, צירף אוגוסטוס את התואר פונטיפקס מקסימוס לאימפריום הקיסרי, איחד את שאר משרות הכהונה בתוכו, ונטל על עצמו את התפקיד. בכך הפך אוגוסטוס את הפונטיפקס מקסימוס לכוהן הגדול העומד בראש הדת במדינה, להלכה ולמעשה. בתקופת הקיסרות הפכה הכהונה בקולגיום הפונטיפקס לפריבילגיה שניתנה מטעם הקיסר.
יש הסוברים כי התואר פונטיפקס מקסימוס הוסר בימיו של הקיסר גרטיאנוס (מאה רביעית לספירה), אולם הדבר לא אושש מעולם. עוד בטרם נפילתה הרשמית של הקיסרות המערבית, נמצא כי האפיפיור ליאו הראשון כינה עצמו בשם פונטיפקס מקסימוס. במאה ה-15, עם ההתעניינות הגוברת בעולם הרומי והניסיון לשלב מרכיבים וסמלים מתוכו במסגרת הרנסאנס, כינו עצמם האפיפיורים בתואר פונטיפקס מקסימוס. אף כי לא הפך לאחד מתאריו הרשמיים של האפיפיור, הוסיף תואר הפונטיפקס מקסימוס לעטר חותמות אפיפיוריות על בניינים, מטבעות ומדליות. הוא סימל את הקשר העתיק לרפוליקה של רומא, וככזה הייתה לו משמעות ייחודית כסמל שלטוני-דתי.
Happy (שיר)
"Happy" (בתרגום חופשי: שמח) הוא שיר של הזמר והמפיק האמריקאי פארל ויליאמס, מתוך פסקול הסרט "גנוב על המיניונים". השיר יצא גם כסינגל הראשי מאלבומו השני של ויליאמס, G I R L. השיר דורג בראש מצעדי הפזמונים של מספר מדינות ברחבי העולם והיה מועמד בטקס פרסי אוסקר ה-86 בקטגוריית השיר המקורי הטוב ביותר בפסקול לסרט.
"Happy" נכתב, הופק ומבוצע על ידי ויליאמס, עם קולות רקע של רעה דומט, טרוון הנדרסון, אשלי לי, שמיקה הייטאוור, ג'סמין מוריי וטרנס רול.
השיר יצא ב-21 בנובמבר 2013, ושלושה ימים לאחר מכן יצא גם הווידאו קליפ לשיר, שאורכו 24 שעות. בקליפ משתתפים מספר ידוענים בהם מג'יק ג'ונסון, סטיב קארל, ג'ימי קימל, ג'יימי פוקס, סטיב מרטין, ג'אנל מונה, טיילר, דה קריאייטור, ארל סווטשירט ומירנדה קוסגרוב.
השיר יצא לאור מחדש ב-16 בדצמבר 2013, על ידי קולומביה רקורדס. הוא דורג במקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 בארצות הברית ובראש המצעדים של אוסטרליה, צרפת, גרמניה, אירלנד, ניו זילנד, הולנד ובריטניה. בנוסף, הגיע למקום השני באוסטריה, איטליה וספרד.
שחר (גשושית)
שחר (באנגלית: Dawn) היא גשושית שנשלחה על ידי נאס"א לחקור את שני הגופים הגדולים ביותר בחגורת האסטרואידים - וסטה וקרס. המשימה מנוהלת עבור נאס"א על ידי המעבדה להנעה סילונית והמכון הטכנולוגי של קליפורניה כחלק מתוכנית דיסקברי. הגשושית שוגרה ב-27 בספטמבר 2007, וחקרה את וסטה בין ה-16 ביולי 2011 ל-9 בספטמבר 2012. הגשושית הגיעה אל קרס ב-6 במרץ 2015. שחר הוא הכלי הראשון שחקר את שני העצמים האלו.
מנוע היונים החדשני של הגשושית הפך אותה לחללית הראשונה שהקיפה שני גופים חיצוניים (שלושה כולל השמש). כל המשימות הקודמות שנשלחו לחקור מספר גרמי שמיים (כגון תוכנית וויאג'ר) השתמשו במנועים קונבנציונליים, והיו מסוגלים לבצע יעפים בלבד.
מידות ומכשור
כשהלוחות הסולאריים מכונסים (בשיגור), אורך הגשושית הוא 2.36 מטרים. כשהלוחות פרושים לגמרי אורכה 19.7 מטרים.
מערכת ההנעה של הגשושית מורכבת משלושה מנועים יוניים בעלי מתקף סגולי של 3,100 שניות ודחף מקסימלי של 91mN. המנועים משתמשים בגז קסנון. הגשושית שוגרה לחלל עם 425 ק"ג דלק, מתוכם 275 ק"ג הוקצו להתקרבות לאסטרואיד וסטה, ועוד 110 ק"ג לכניסה למסלול סביב קרס. משיקולי יתירות, בכל פעם מפעילים רק מנוע אחד. סה"כ משך הפעלות המנועים יהיה 2,100 ימים - זמן ששובר את השיא הקודם (671 ימים) שנקבע על ידי מנועי הגשושית חלל עמוק 1 (אנ').
המכשור שהגשושית נושאת כולל:
בנוסף למכשירים אלו נשלח על גבי הגשושית שבב המכיל את שמותיהם של 360,000 חובבי חלל. השמות נאספו דרך האינטרנט כחלק ממאמץ למשוך לפרויקט עניין לתשומת לב.
מהלך המשימה
שחר שוגרה ב־27 בספטמבר 2007 מ־LC-17B בנמל החלל קייפ קנוורל על משגר דלתא 2. השיגור תוכנן להתבצע שלושה חודשים לפני כן, ב־20 ביוני, אבל החללית סבלה ממספר בעיות שגרמו לדחיית השיגור. משגר הדלתא 2 הביא את הגשושית למהירות של 11.46 ק"מ לשנייה אז הופעל מנוע היונים של הגשושית. לאחר בדיקת מנוע היונים שארכה 11 יום, ב־17 בדצמבר 2007 הוכנסה הגשושית למסלול שיוט. ב־31 באוקטובר 2008 השלימה "שחר" תמרון שגרם לה לבצע יעף על פני מאדים ב־2009, ולהשתמש בו כמקלעת כבידתית. ב־20 בנובמבר 2008 ביצעה הגשושית את תיקון המסלול הראשון שלה (TCM1) בהפעילה את מנוע מספר 1 למשך 11 דקות. בעקבות ההתקבצות הסולארית של הגשושית התברר כי תיקון מסלול שתוכנן לינואר 2009 אינו נדרש.
הגשושית חלפה בקרבה מרבית אל מאדים ב־17 בפברואר 2009 תוך שימוש בכוח המשיכה של מאדים לצורך מקלעת כבידתית. באותו יום הכניסה הגשושית את עצמה ל"מצב־בטוח" (Safe Mode) בגלל כשל במחשב הגשושית, אך חזרה לתפקוד רגיל יומיים לאחר מכן.
ב־3 במאי 2011 צילמה הגשושית לראשונה את וסטה, ממרחק של 1.2 מיליון ק"מ, והחלה בשלב ההתקרבות. ב־12 ביוני 2011 הואטה מהירות הגשושית כהכנה לכניסתה למסלול סביב וסטה. הגשושית תוכננה להיכנס למסלול סביב וסטה ב־16 ביולי, לאחר הפעלת המנוע שלה. כיוון שבעת הפעלת המנוע הייתה אנטנת הגשושית מכוונת לכיוון הנגדי לכדור הארץ, לא יכלו המדענים והטכנאים בכדור הארץ לדעת אם התמרון הושלם בהצלחה. ב־17 ביולי קיבלה נאס"א אותות מהגשושית (שהחזירה את האנטנה לכיוון כדור הארץ) כי היא נכנסה בהצלחה למסלול סביב וסטה.
ב־13 בדצמבר 2011 נכנסה הגשושית למסלולה הנמוך ביותר סביב וסטה, בגובה של 210 ק"מ מפניו, והחלה בשלב המיפוי. ב־9 בספטמבר 2012 קיבלה נאס"א אותות מהגשושית המעידים על יציאתה משדה הכבידה של וסטה.
ב־6 במרץ 2015 נכנסה למסלול סביב קרס והפכה למשימה הראשונה סביב כוכב לכת ננסי. בשלב הראשון ביצעה סריקה במשך 15 יום במסלול קוטבי בגובה 13,500 ק"מ. לאחר מכן, החלה לרדת למסלול בגובה 4,430 ק"מ אשר אפשר צילום במצלמות באור הנראה והאינפרה אדום (VIR). לאחר ביצוע שלב זה הנמיכה לגובה 1,480 ק"מ בו צילמה ברזולוציה גבוהה יותר ואף בצילום סטריאוסקופי כדי לקבל תמונה תלת־ממדית של פני השטח של קרס.
ציוני דרך:
ב-1 בנובמבר 2018 נותק הקשר עם המשימה ומנהליה הגיעו למסקנה כי זו סיימה את מלאי דלק ההידראזין והמשימה הסתיימה לפיכך.
לאחר סיום משימתה ממשיכה הגשושית שחר להקיף ללא הגבלה את קרס כלוויין נצחי שלו, עקב מסלולה היציב סביבו.
תצלומים מווסטה
לפני הכניסה למסלול
יוהאן יאקוב שודט
יוהאן יאקוב שוּדט (בגרמנית: Johann Jacob Schudt; תאריך ושנת לידה משוערים: 14 בינואר 1664, פרנקפורט - 14 בפברואר 1772 (לפי ההשערה בגיל 108), שם) היה סופר אנטישמי גרמני, הוגה דעות נוצרי, חוקר המזרח ותולדות היהודים, ומנהל הגימנסיה בפרנקפורט.
חייו ופרסומיו
שודט נולד ומת בפרנקפורט. למד לימודי דת ונצרות בוויטנבורג, ולאחר מכן למד לימודי המזרח בהמבורג בהוראת עזרא עצרדי. חזר לעירו והיה מורה, ואחר כך מנהל הגימנזיום בפרנקפורט החל משנת 1717. במשך השנים כתב ספרים בעיקר בנושא העת העתיקה וכן על תולדות היהודים.
מראשוני ספריו היה Judæus Christicida ("יהודי העולם הנוצרי"), ספר המצדיק ומסביר את עונשם הארצי והרוחני של היהודים בעולם, כעונש על צליבת ישו.
בשנת 1700 פרסם את Compendium Historia Judaiae ("קיצור תולדות היהודים").
יוהאן היה מיודד לכאורה עם יהודי פרנקפורט. בשנת 1712 פרסם הקדמה לפירוש רבי דוד קמחי על תהלים במהדורת תרגום גרמני של גרונהוט, וב-1716 הוציא לאור את הצגת הפורים ליהודי פראג ופרנקפורט עם תרגום לגרמנית שירית. מאוחר יותר התבררה דעתו שהצגות הפורים והתנהגות היהודים בחג זה מוכיחים את נחיתותם התרבותית לעומת זו של הנוצרים הלותרנים.
שודט תרם גם לספר "אוצר הידיעות" של לואיג'י אוגוליני במאמר על כלי הנגינה במקדש.
לה ריוחה (פירושונים)
Rioja Rioja
ירושלים המאוחדת
ירושלים המאוחדת הוא תיאור של מצב גאו-פוליטי היסטורי של ירושלים, עיר הבירה של מדינת ישראל. ירושלים אוחדה בעקבות מלחמת ששת הימים, אז כבש צה"ל את מזרח ירושלים והעיר העתיקה, אשר נכבשו על ידי הירדנים במהלך מלחמת העצמאות. זמן קצר לאחר מכן החילה מדינת ישראל את ריבונותה על מזרח העיר לפי החלטת הממשלה בהתאם לסעיף 11ב של פקודת סדרי השלטון והמשפט, והכריזה על איחוד ירושלים. גבולותיה העירוניים של העיר המאוחדת משתרעים ממערב העיר (שהיווה חלק ממדינת ישראל מאז הקמתה בשנת 1948) ועד למזרחה, אשר היה במשך 19 שנה, ממלחמת העצמאות עד מלחמת ששת הימים, תחת הכיבוש הירדני.
ב-30 ביולי 1980 עבר בכנסת חוק יסוד: ירושלים בירת ישראל, המדגיש כי "ירושלים השלמה והמאוחדת היא בירת ישראל" וקובע שהיא "מקום מושבם של נשיא המדינה, הכנסת, הממשלה ובית המשפט העליון". ב-19 ביולי 2018 עבר חוק יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי, המכיל הצהרה זהה.
שינויים במבנה העיר במאה ה-20
בימי המאורעות בשנות ה-20 וה-30, נתדלדל מאוד היישוב היהודי בעיר העתיקה ובמזרחה של ירושלים, מלבד אלה שנותרו והתרכזו ברובע היהודי. במלחמת העצמאות, במהלך המצור והקרבות על ירושלים, נותק הרובע היהודי ממערב העיר וגישה אליו הצריכה מעבר דרך שכונות ערביות עוינות. מגיני העיר העתיקה המשיכו להילחם עד שאזל המזון ולא נותרה תחמושת, אך עקב הימצאות משפחות עם נשים וילדים ברובע היהודי, הוחלט על כניעה ללגיון הירדני. לוחמי הרובע ותושביו הלכו בשבי, והעיר העתיקה נפלה בידי הלגיון הירדני.
במשך 19 שנה נותרה העיר העתיקה ריקה מיהודים תחת שלטון ירדן, עד שנכבשה במהלך מלחמת ששת הימים. הגבול בין ישראל לירדן חצה את העיר באמצעה והיא חולקה למזרח ומערב. גבול זה נקרא בשם הקו העירוני, שהוא למעשה קטע בן כ-7 קילומטרים מהקו הירוק אשר היווה קו גבול זמני לפי הסכם שביתת הנשק. ממזרח לקו העירוני הייתה ירושלים הירדנית, הידועה בכינוי "מזרח ירושלים", וממערב הייתה ירושלים הישראלית, עיר הבירה של מדינת ישראל באותם ימים.
עם סיום מלחמת ששת הימים, עבר מזרח העיר לשליטה ישראלית. ראש הממשלה, לוי אשכול, הכריז על איחוד ירושלים, והכנסת העבירה תיקון לפקודת סדרי השלטון והמשפט, המוסיף את סעיף 11ב של "פקודת סדרי השלטון והמשפט", שנוסחו: "המשפט, השיפוט והמנהל של המדינה יחולו בכל שטח של ארץ-ישראל שהממשלה קבעה בצו". הממשלה השתמשה בסמכותה זו על מנת לאחד את ירושלים. במסגרת האיחוד בוצע איחוד מוניציפלי ופוזרה מועצת העיר הירדנית. ב-29 ביוני 1967, הוקמה רשות מוניציפלית אחת לירושלים המאוחדת, וראש העיר טדי קולק, שהיה ראש העיר של מערב העיר מ-1966, היה לראש העיר המאוחדת.
בעקבות הסיפוח גדל מספר התושבים בירושלים הנמצאים בשליטה ישראלית פי אחד וחצי.
תהליך האיחוד לאחר ששת הימים
עקרונות שונים הנחו את ישראל באיחוד העיר:
קביעת גבולות
עם סיום המלחמה, מינה שר הביטחון משה דיין ועדה של שלושה אלופים (חיים הרצוג, רחבעם זאבי ושלמה להט) על מנת לקבוע את גבולות ירושלים. ממצאי הוועדה של האלופים הוגשו לקראת סוף יוני 1967 ואל ירושלים המערבית הצטרפה ירושלים המזרחית יחד עם עוד אזורים אשר שוחררו מהכיבוש הירדני. במסגרת האיחוד נוספו לירושלים 70,000 דונם, מתוכם כ-6,000 דונמים אשר היוו את מזרח העיר, והיתר פרוורי העיר יחד עם אזורים לא מיושבים אשר מאוחר יותר נבנו עליהם שכונות יהודיות כמו שכונות הטבעת ושכונות הבריח.
אתרי דת
בנוגע לאתרים המקודשים לדתות השונות בעיר העתיקה, בחרה ישראל לקיים סטטוס קוו. אתרים אלו נקראו ה"אגן ההיסטורי" ומשתרעים על כ-1,500 דונם. ממשלת ישראל העניקה לנוצרים ריבונות דה פקטו בכנסיית הקבר ובחלקים אחרים של הרובע הנוצרי, ואילו את הר הבית, המקום הקדוש ביותר לעם היהודי, הותירה ממשלת ישראל בידי המוסלמים, וליהודים אפשרה רק לבקר בו ובלבד שלא יקיימו בו פעילות דתית כלשהי. מדינת ישראל כבשה את הכותל המערבי, והאחריות אליו הועברה לידי הרבנות הצבאית ומאוחר יותר לידי הרבנות הראשית.
מעמדם של תושבי מזרח העיר
במזרח ירושלים מתגוררים 60% מאוכלוסיית העיר: כ-443,800 תושבים. מתוכם ישנו רוב ערבי של כ-55%. לאחר מלחמת ששת הימים הוצעה אזרחות ישראלית לתושביה תמורת וויתור על הדרכון הירדני בו החזיקו רוב התושבים. תושבי מזרח העיר העדיפו לקבל מעמד של תושבי קבע הן מתוך התנגדות עקרונית והן בעקבות העובדה שהחזקת דרכון ישראלי משמעותה איסור כניסה לכל מדינות ערב.
הקמת שכונות חדשות
במשך שנים רבות ישראל נמנעה מיישוב יהודי בתוך שכונות ערביות מתוך תפיסה שהדבר עלול להוביל לחיכוכים מיותרים. אולם, מאז שנות ה-90 השתנתה מגמה זו וגופי השלטון העירוניים והממשלתיים מסייעים להתיישבות מסוג זה. יש הטוענים שאחד הגורמים המשמעותיים שהובילו לשינוי המגמה הקודמת הייתה האפשרות שירושלים תחולק בעקבות תהליך השלום של שנות ה-90.
פערים בין חלקי העיר
אף על פי שהשליטה הישראלית חלה הן על מזרח העיר והן על מערבה ועיריית ירושלים מחויבת לשני חלקי העיר, קיימים פערים משמעותיים ביניהם בנושאי תעסוקה, חינוך, תשתיות ועוד.
בנייה ותשתיות
על פי חוקי מדינת ישראל, מערב ירושלים ומזרחה שייכים שניהם לעיר אחת ועל שניהם חלים חוקי המדינה, ולכן אין להבדיל ביניהם. לפיכך, ועדות התכנון אמורות לדון בכל תוכנית המובאת להן ללא הבחנה בזהותו של המגיש, יהודי או ערבי, וללא הבחנה בין מזרח העיר למערבה. למרות זאת, עולות טענות על אפליה בין יהודים לערבים, לטובה או לרעה, במזרח ירושלים. ישנם גורמים הטוענים כי קיימת מדיניות אפרטהייד אנטי יהודית במזרח ירושלים וכי אישורי הבנייה ניתנים רק לערבים.
ישנם פערים משמעותיים בין התשתית במזרח העיר לבין מערבה: 50% משטחי ירושלים הם בלי רשת מים וניקוז. בנוסף, ל-50% אין תוכניות מתאר מתואמות, מפורטות ומאושרות, דבר הגורם לקושי בתכנון מערכות כבישים ותשתיות. למעשה, באופן עקבי הקצתה עיריית ירושלים בממוצע פחות מ-10% מתקציבה העירוני לשכונות הערביות, אף על פי שמתגוררת בהן שליש מהאוכלוסייה.
עם זאת, מערכות התשתית של מים, חשמל, ביוב וטלפון משותפות לכל חלקי העיר, וכבישים עורקיים ומשניים חוצים את העיר לאורכה ולרוחבה ומקשרים בין כל חלקיה. לצד חברת התחבורה הערבית של מזרח העיר, קווי אגד בכל חלקי העיר והרכבת הקלה משרתים את כלל תושבי העיר בהם גם רבבות ערבים. תוצאות סקר שערך האיחוד האירופי בשכונות הערביות על אודות שביעות הרצון מהרכבת הקלה, החמיאו לפרויקט.
תעסוקה
אף על פי שלכוח העבודה הערבי ישנה גישה חופשית לשוק התעסוקה היהודי בירושלים, הרי שבעיר מתקיימים בפועל שני שוקי תעסוקה סקטוריאליים בשני חלקי העיר. מבחינת אבטלה ישנו פער של 3% באחוזי האבטלה בין מזרח ירושלים למערבהּ, כשהפער הוא לטובת מערב ירושלים. בנוסף, 70% מתושבי מזרח העיר חיים מתחת לקו העוני, בשעה שבציבור היהודי בירושלים כ-22.7% חיים מתחת לקו זה. אולם, למרות טענות שונות על אפליה לאומית המובילה לעוני רב בציבור הערבי-ישראלי הרי שהעדפות דתיות ותרבותיות שונות בקרב הציבור המוסלמי המובילות לריבוי ילדים, הימנעות יציאת האישה לעבודה ויחס תלות (היחס בין המפרנסים באוכלוסייה לתלויים בהם כלכלית) גבוה הם גורמים מרכזיים לתחולת העוני הגבוהה בקרב ערביי-ישראל ובכללם גם תושבי מזרח ירושלים.
עוטף ירושלים
עוטף ירושלים הוא קטע בגדר ההפרדה באזור ירושלים, שמשאיר אזורים מסוימים בעלי אוכלוסייה פלסטינית מופרדים מהעיר. גם האזורים שנמצאים מעבר לעוטף ירושלים שייכים לעיריית ירושלים, זכאים לשירותיה ותושביהם משלמים ארנונה.
ההחלטה על בניית גדר ההפרדה התקבלה בתחילת הקדנציה של אריאל שרון כראש הממשלה, שנתיים לאחר פרוץ האינתיפאדה השנייה, בשנת 2000. בניית הגדר הייתה חלק מהמאבק בטרור הבא מהגדה המערבית ותפקידה הוא למנוע ולעכב כניסה בלתי מבוקרת של פלסטינים תושבי הגדה המערבית לתוך תחומי ישראל.
עוטף ירושלים הוא למעשה חלק בגדר בן 202 ק"מ שרובו חומת בטון. תוואי גדר ההפרדה הותיר מחוצה לו מספר שכונות ירושלמיות בעלות אוכלוסייה ערבית כמו כפר עקב או חלק מאל-ולג'ה. תושבים אשר נמצאים בצד הפלסטיני של הגדר צריכים לעבור מחסומים כדי להיכנס לירושלים. ישנם 13 מחסומים פעילים, אולם פלסטינים בעלי תעודות זהות של הגדה המערבית רשאים לחצות בשלושה מחסומים בלבד: קלנדיה שבצפון, בית לחם שבדרום ומעבר הזיתים שבמזרח.
אף על פי שמטרת הגדר הרשמית היא ביטחונית הרי שגורמים שונים טוענים ששיקולים נוספים כמו התרחבות טריטוריאלית ושיקולים דמוגרפיים היו קווים מנחים בשרטוט התוואי. ראש עיריית ירושלים לשעבר אהוד אולמרט התבטא בנושא זה כי השארת מחנה הפליטים שועפאט ואזור כפר עקב, מעברה השני של הגדר, נועדה לשפר את המאזן הדמוגרפי בעיר. גדר ההפרדה הוכיחה את יעילותה לאחר סיום בנייתה בירושלים, ובאזוריה האחרים. באזור השומרון, לדוגמה, צנח מספר הפיגועים והנפגעים ביותר מ-80%. צניחה ניכרת חלה גם בירושלים.
עיריית ירושלים מצידה טוענת שקשיים ביטחוניים הם שמקשים על העירייה להעניק שירותים עירוניים לאזורים אלו. על פי ראש מנהל התפעול של ירושלים ארז לזובר, חוסר משאבים לליווי נציגי העירייה לא מאפשר נוכחות שוטפת של גורמי אכיפה מה שמקשה על האכיפה. מתוך מטרה לפתור בעיה ביטחונית זו הפריטה עיריית ירושלים את שירותי הניקיון עקב חששם של עובדי העירייה לעבוד בשכונות הערביות שמעבר לגדר ההפרדה. בתגובה להאשמות כי היא אינה מספקת שירותים בסיסיים הגיבה העירייה כי "העירייה מספקת שירות לשכונות עוטף ירושלים בתחומי הניקיון, התשתיות, החינוך והתברואה כבכל שכונות העיר" וכי נבחן תהליך שיאפשר מענה שוטף יעיל יותר באמצעות המנהל הקהילתי עוטף ירושלים.
יחסי יהודים-ערבים בעיר
מרבית היהודים והערבים בירושלים חיים בשכונות הומוגניות, יהודיות וערביות בהתאמה. עם זאת, גידול האוכלוסייה מוביל להתרחבות השכונות, דבר שלעיתים גורם להיווצרות "שכנות גאוגרפית" חדשה בין שכונה יהודית לשכונה הערבית. בשנת 2017 התגוררו כ-2,500 יהודים באזורים שבהם התיישבות ערבית צפופה, ובמקביל כ-3,500 ערבים התגוררו באזורים צפופי אוכלוסייה יהודית. בשכונה עיר דוד-סילואן, לצד פיגועים ואירועים אלימים, התפתחו לאורך השנים יחסי שכנות בין יהודים לערבים.
קיימות נקודות ממשק בין יהודים וערבים בירושלים: בבתי החולים ובבתי המרקחת בירושלים עובדים יחד רופאים ואחיות יהודים וערבים שמטפלים בחולים יהודים וערבים. גם בתחומי הבנקאות, המסחר והתעסוקה, במרכזי הבילוי וההסעדה, בבתי קפה, בקניונים ואף בגני שעשועים באזורי התפר קיימת מציאות של "ערבוב" בין יהודים לערבים. בעיר העתיקה קיים שיתוף פעולה בין סוחרים וגורמים תיירותיים יהודים וערבים. קבלנים יהודים רוכשים ציוד וחומרי בניין בשכונות ערביות, ויהודים ירושלמים מגיעים לשכונות הערביות לקבלת שירותי מוסך ולקניות במרכז המסחרי ברחוב צלאח א-דין. ערבים מהווים 66% מהפועלים בענף הבנייה ברחבי העיר, 52% מהמועסקים בענף התחבורה, 38% מהמועסקים בשירותי אירוח והסעדה, 32% בענף התעשייה, וכ-20% בענפי הבריאות והרווחה. לפי החוקר מריק שטרן ממכון ירושלים למחקרי מדיניות, שיעורם הגבוה של עובדים ערבים בענפי תעסוקה שונים ברחבי ירושלים, הפך אותם לכוח עבודה מכריע בגודלו ובחשיבותו למערכת הכלכלית של ירושלים.
לפי נדב שרגאי: "חמאס וגורמים קיצוניים אחרים רואים גם במרקמי החיים המשותפים בין יהודים לבין ערבים בירושלים איום קיומי כמעט על עתידו של "המאבק". הנורמליות וגילויי השכנות שהתקבעו בירושלים לאורך חמישים שנה הפכו גם הם לאויב שיש להילחם בו ולפגוע בו". לכן הרכבת הקלה, בהיותה סמל לשירות משותף עבור יהודים וערבים, הפכה מטרה מרכזית לאלימות בתקופת "האינתיפאדה הירושלמית" (ב-2014).
העמדה הישראלית
מיד אחרי מלחמת ששת הימים הוסיפה הכנסת סעיף לפקודת סדרי השלטון והמשפט (סעיף 11ב), המסמיך את ממשלת ישראל להחיל בצו את החוק הישראלי על שטחים בתחומי ארץ ישראל (בגבולות המנדט הבריטי). הממשלה החליטה להחיל את החוק הישראלי גם על השטח המכונה מזרח ירושלים, כלומר - על שטח עיריית ירושלים הירדנית, ובנוסף על כפרים, עיירות ושטחים פתוחים שנמצאו מעבר לקו הירוק, מצפון, ממזרח ומדרום לירושלים. ישראל רואה בירושלים המאוחדת את "בירת הנצח של מדינת ישראל ושל העם היהודי". במילים אלה הגדירו בכירים ישראלים את ירושלים מספר רב של פעמים (כך, למשל, הגדיר יצחק רבין את מעמדה של ירושלים בנאום שנשא לרגל חתימת "הצהרת העקרונות" של הסכמי אוסלו בספטמבר 1993). משרד החוץ מחזק טענה זו באומרו: "יהודים ישבו בירושלים ברציפות משנת 1004 לפנה"ס, אז דוד המלך הכתיר את ירושלים כבירת ממלכתו. לעם היהודי יש קשר רוחני איתן לירושלים."
ב-10 ביולי 1980 עבר בכנסת חוק יסוד: ירושלים בירת ישראל. חוק זה קבע כי ירושלים השלמה והמאוחדת היא בירת ישראל ומקום מושבם של הנשיא, הכנסת, הממשלה ובית המשפט העליון. על פי חוק היסוד יוענק לירושלים מענק מיוחד הנקרא מענק הבירה שיועבר לפיתוח העיר, תשתיותיה, רווחת תושביה ושמירת צביון העיר.
העמדה הפלסטינית
עם איחוד ירושלים פוזרה מועצת העיר הירדנית והוצע לתושבים להשתלב במועצת עיריית ירושלים המורחבת, אולם הם הצהירו כי הם רואים בשלטון הישראלי שלטון כיבוש כמו בכל שאר השטחים שנכבשו לאחר 1967. במזכר מטעם ההנהגה המוסלמית נאמר כי "אין אנו מכירים באיחוד ירושלים". באותה שנה, שלושה מנהיגים ערבים שהכריזו על אי הכרה באיחוד ירושלים הורשעו בעוון הסתה ופעילות חתרנית. השלושה גורשו מירושלים.
בהצהרת העצמאות של אש"ף מ-1988 מוגדרת ירושלים כבירת פלסטין. הבסיס להצהרה זו היא החלטה 181 של העצרת הכללית של האו"ם. תביעותיהם של אש"ף והרשות הפלסטינית מישראל בנוגע לירושלים מכוונות אל ירושלים המזרחית, אולם התבטאויות שונות של גורמים פוליטיים פלסטינים עשויות לרמז על דרישות גם בנוגע לירושלים המערבית. כך לדוגמה על פי פייצל אל חוסייני, 70% מן הקרקעות בירושלים המערבית שייכות לפלסטינים.
מבחינת הפלסטינים, הבנייה היהודית במזרח ירושלים היא עוד הוכחה כי ישראל אינה מעוניינת להגיע להסדר קבע הכולל, שאחת מדרישותיו, מבחינתם, הוא חלוקת ירושלים.
למרות כל זאת, בסקר שנערך בקרב תושבי מזרח ירושלים נקבע כי במקרה שירושלים תחולק כחלק מהסכם שלום בין פלסטינים יעדיפו רוב תושבי 19 השכונות הערביות בירושלים להעתיק את מקום מגוריהם לתחומי ישראל. הסיבות לכך הן: תעודת זהות ישראלית מעניקה חופש תנועה ברחבי מדינת ישראל ואפשרויות להכנסה גבוהה יותר.
פרופסור דורי גולד מציין כי בקרב תנועות פלסטיניות רדיקליות, קיימת אמונה ששלטון איסלאמי בירושלים מבשר את תחילת "קץ הימים" בו ילחמו המוסלמים ביהודים ובנוצרים וישמידו אותם.
העמדה הבינלאומית
ממשלת ישראל החילה את הריבונות הישראלית על מזרח ירושלים מיד בתום מלחמת ששת הימים. מתוך ידיעה שייתכן והקהילה הבילאומית תתנגד נעשה הסיפוח בצורה מהירה על מנת לקבוע עובדות בשטח. כך לדוגמה התבטא בן-גוריון: "איני מזלזל במעשי הגויים, אך איני מחשיב את דבריהם. אם ניצור עובדות בירושלים, אינני מאמין שיבוא כוח זר להוציאנו משם". בהלך רוח זה התנהל התהליך של החלת הריבונות על מזרח העיר.