cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רוברט האבמן
בין 1945 ל-1965
לאחר סיום המלחמה מונה האבמן למנהל האדמיניסטרטיבי של מכון וילהלם קייזר בדאהלם ועל שלוחותיו השונות ברחבי העיר. האבמן תכנן לעצב מחדש את מבנה המכון ולהקים אוניברסיטת מחקר, אך בסתיו 1947 עברה האחריות על המכון בדאהלם מפיקוד בעלות הברית לאחריות של המפקד האמריקאי בעיר, ובינואר 1948 הורה האחרון על פיטוריו, פורמלית בשל העובדה שהמכון אינו עומד בכללי הרגולציה והפיקוח על מחקר מדעי, שנקבעו על ידי מועצת הניהול של בעלות הברית. האבמן המשיך בעבודת מחקר במכון עד לסילוקו מהמעבדה בינואר 1950. באותה שנה מונה למנהל המכון לכימיה פיזיקלית באוניברסיטת הומבולדט במזרח ברלין ולפרופסור לכימיה פיזיקלית. ב-1951 הצטרף למפלגת השלטון במזרח גרמניה, מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה (SED), ולפרלמנט, הפולקסקאמר. עם הצטרפותו למפלגה הוכרז האומן כחבר המפלגה הקומוניסטית של גרמניה (KPD) רטרואקטיבית מאז 1932.
ב-1959 זכה האבמן ב על עשייתו בתחום המדעים. הוא היה חבר במועצה המדעית לשימוש שליו באנרגיה אטומית (Wissenschaftlicher Rat für die friedliche Anwendung der Atomenergie). משנת 1950 היה חבר בוועדת השלום הגרמנית (לימים מועצת השלום של מזרח גרמניה) ויחד עם ג'רלד גטינג (Gerald Götting) ביקר את אלברט שווייצר בגבון בינואר 1960.
מחקר שהתפרסם ב-2005, חשף כי ברישומי השטאזי, המשטרה החשאית של גרמניה המזרחית, מוזכר האבמן כמי ששיתף פעולה עם הKGB, השטאזי והמודיעין צבאי, כ"מודיע סודי", תחת שם הקוד "ליץ". הוא סיפק לשטאזי יותר מ-140 פרטי מידע ב-62 פגישות עם המפעיל שלו. ב-19 מהפגישות מסר מידע אישי מפליל. האבמן הוזמן לדווח על מצבי רוח בקהילה המדעית של מזרח גרמניה תוך מתן תשומת לב מיוחדת למדענים ממערב גרמניה. הוא דיווח, בין השאר, על מדענים ממזרח גרמניה שהייתה להם כוונה אפשרית לברוח מהמדינה.
גירוש מה-SED ב-1964 והמשך חייו
בפברואר 1964 העלו גורמים ב-SED האשמות חריפות נגד האבמן בקשר לסדרת ההרצאות הפילוסופיות של האבמן בנושא חופש כללי, חופש מידע ודוגמטיות. ב-6 במרץ 1964 ניהל האבמן שיחה עם עורך הדין קרל היינץ נס מהמבורג על האשמות אלו ועל כוונותיו להעביר סדרת הרצאות, שאותן מכר לכאורה ללא אישור לעיתון המבורגר אקו כראיון. הראיון פורסם ב-11 במרץ 1964, ולאחר מכן הוכחש על ידי האבמן. ב-12 במרץ פרסם הטיימס של לונדון את דבריו של האבמן, כי החופש האינטלקטואלי האפשרי במדינות סוציאליסטיות אחרות חייב להיות אפשרי גם בגרמניה המזרחית.
בסמסטר החורף של שנת 1963 - 1964 אכן הרצה האבמן את ההרצאות האמורות, באוניברסיטת הומבולדט של ברלין. נושא ההרצאות הוגדר "היבטים מדעיים של בעיות פילוסופיות", ובמהלכן ביקר בחופשיות את "ההפרזות של העידן הסטליניסטי". בשל הראיון וההרצאות, כונסה ב-12 במרץ 1964 אספה כללית יוצאת דופן של ארגון המפלגה הקומוניסטית באוניברסיטת הומבולדט במזרח ברלין, ובה הוחלט לגרש את האבמן מהמפלגה מכיוון ש"הניף את דגל המאבק נגד הדוגמטיות מהקו של המרקסיזם-לניניזם", סטה מהקו המפלגתי והיה "אשם בבגידה בעניין כוח הפועלים והאיכרים". באותו יום החליטה מזכירות המדינה להשכלה גבוהה ולמכללות טכניות בגרמניה המזרחית לבטל את תפקיד ההוראה של האבמן. בין הנימוקים, שניתנו למחרת, היה הראיון לעיתון בגרמניה המערבית, שהיווה "...השמצה פומבית של כוחם של העובדים והאיכרים שלנו בראיונות עם נציגי עיתונות מערביים" ובכך ש"[האבמן] ...לא ראה זאת מתחת לכבודו להשתמש בפרסומים במערב גרמניה ולתמוך בכך בתוכניות של המיליטריסטים והמתחדשים המכוונים נגד גרמניה המזרחית..." ובכך "...הפר באופן בוטה את חובותיו הסטטוטוריות של מורה באוניברסיטה...".
ב-1965 נאסר על האבמן לעבוד והוא גורש מהאקדמיה למדעים של גרמניה המזרחית ב-1 באפריל 1966. בשנים הבאות המשיך לפרסם בכלי התקשורת בגרמניה המערבית מספר רב של מאמרים בעיתונות וספרים, שביקרו את מדיניותה של המפלגה הקומוניסטית. בעקבות פרסומים אלו הוגשה נגד האבמן תביעה בשל "פעילויות... המאיימות על ביטחון הציבור והסדר". האבמן סבל משחפת ולכן לא ניתן היה להטיל עליו מאסר, ובמקום זאת נגזר עליו מעצר בית בדירתו בעיר גרונהייד לתקופה בלתי מוגבלת. ביתו ומשפחתו נשמרו מסביב לשעון על ידי השטאזי. לאחר שלוש שנים הוסר מעצר הבית, אך המעקב נמשך. למעלה מ-70 אזרחי גרמניה המזרחית היו ברשימה של שטאזי, ונאסר עליהם להיפגש עם האבמן. נאסר עליו ליצור קשר גם עם דיפלומטים ועיתונאים. גם בגרמניה המערבית נמתחה עליו ביקורת מצד עיתונים מרקסיסטיים שהיו מקורבים ל-SED. בין השאר הואשם האבמן ב"דעות טרוצקיסטיות". ב-1979 נפתחו נגד האבמן גם הליכים פליליים בגין "עבירות מטבע", מהלך שנועד בעיקר למניעת פרסומיו בגרמניה המערבית. המשטר הקומוניסטי השמיץ את האבמן כאילו היה משתף פעולה עם השלטון הנאצי והסגיר את חבריו למחתרת.
בנו, פלוריאן האבמן, נמלט לגרמניה המערבית בשנת 1971.
האבמן נפטר ממחלת השחפת ב-1982. הוא נקבר בבית הקברות בגרונהיידה. כ-250 האבלים בהלווייתו צולמו על ידי השטאזי, כחלק מן המעקב הקבוע אחריו.
ב-28 בנובמבר 1989 הודיעה הוועדה המרכזית של המפלגה הקומוניסטית (Zentrale Parteikontrollkommission, ZPKK) על טיהור שמו של האבמן.
הנצחה ופרסים
ב-18 באפריל 2005 הכיר יד ושם בגיאורג ואנה-ליזה גרוסקורט, פאול רנטש והרברט ריכטר, כחסידי אומות העולם. ב-3 בנובמבר באותה שנה הוכר רוברט האבמן כחסיד אומות העולם.
הפיגוע בצומת הגוש (2005)
הפיגוע בצומת הגוש היה פיגוע ירי מרכב חולף שאירע ב-16 באוקטובר 2005 (י"ג בתשרי ה'תשס"ו) בצומת הגוש אשר בגוש עציון, ובו נרצחו שלושה ישראלים ונפצעו שלושה נוספים.
את הפיגוע ביצעה "חוליית חברון", מספר מחבלים מהעיר חברון שרצחו שישה ישראלים בפיגועים שונים באזור. שלושת חברי החוליה מבצעי הרצח נידונו כל אחד לארבעה מאסרי עולם אולם שוחררו בעסקת שליט.
הרקע לפיגוע
לאחר הפיגוע התבטא מפקד חטיבת עציון ניצן אלון: "לא הייתה התרעה ממוקדת לפיגוע בגוש עציון, אבל פיגוע כזה קל יחסית לעשות וגם הערכנו שפיגוע כזה אפשרי. בגוש עציון שקט יחסית בתקופה האחרונה. אין ספק שכמו שהערכנו שעם סיום ההתנתקות נוצרת העברה של ארגוני הטרור מעזה ליהודה ושומרון, ואולי זה אחד הסימנים".
כשעה לאחר הפיגוע בגוש עציון, אירע פיגוע ירי דומה בצומת היישוב עלי בבנימין. מחבלים ירו מרכב חולף על שני נערים שהלכו לצד הדרך. אחד מהם נפצע באורח בינוני-קשה.
הפיגוע
באחר הצהריים של יום ראשון ה-16 באוקטובר 2005 (י"ג בתשרי ה'תשס"ו), בשעה 16:00 בערך, הגיעה במכונית אל צומת הגוש חוליה מחבלים פלסטינים מחברון – שכיב באהר שכיב אלעויוי, מוחמד אסחאק עלי אלגולאני ומוסא איברהים פהד וזוז – חמושים ברובה AK-47. הרכב בו נסעו חברי החוליה הסתובב בכיכר תנועה על מנת לסקור את השטח, לאחר שהשלים את הסיבוב השני, שב הרכב לכיוון חברון, האט, וממרחק מטרים ספורים פתחו המחבלים באש על אזרחים וחיילים רבים שעמדו בטרמפיאדה לכיוון קריית ארבע ויישובי דרום הר חברון.
עקב הירי הרצחני נהרגו מתת חוה רוזנפלד-אדלר, בת 21, קצינה משוחררת מחיל המודיעין שנישאה לקצין בחיל השריון שלושה חודשים קודם לכן, וכנרת מנדל, בת 23, מורה בבית הספר באלון שבות, בנות-דודים שנפגשו במקרה בצומת בדרכן לביתן ביישוב כרמל. עמן נרצח הנער עז בן-מאיר, תלמיד הישיבה התיכונית בדימונה כבן 15 ממעון. עוד נפצעו בפיגוע שלושה אזרחים וחיילים, אחד במצב קשה, ושניים בינוני.
לאחר הפיגוע
יום לאחר הפיגוע הובאו הנרצחים למנוחות. בנות הדודות מתת רוזנפלד-אדלר וכנרת מנדל נטמנו בירושלים בהר המנוחות. הנער עז בן-מאיר נטמן בבית העלמין בסוסיא.
מיד לאחר האירוע פתח צה"ל בסריקת מרחב הכפרים באזור חברון, במטרה לאתר את המחבלים ואת המכונית ממנה בוצע הירי, הוצבו מחסומים ונסגרו דרכים פלסטיניות הסמוכות לאזור התקרית. בין השאר נחסמו הדרכים לעיירה בית אומר ולמחנה הפליטים אל-ערוב. לאחר הפיגוע התקשר אחד מחברי החוליה אל משרדי רשתות הטלוויזיה של אל-ג'זירה ואל-ערביה וקיבל אחריות לביצועו, בשם ארגון הטרור חמאס.
בהמשך, באופן חריג ולאחר התייעצות שקיים שר הביטחון שאול מופז בערב שלאחר הפיגוע, נאסרה תנועת כלי רכב פלסטיניים פרטיים בכביש 60, ממחסום שמעה בדרום הר חברון ועד צומת תפוח בשומרון. במקביל נחסמו באמצעות סוללות עפר דרכים המתחברות לכביש 60 באזור בית לחם, סמוך למקום הפיגוע בצומת הגוש. כן הודקו ביקורות במחסומים סביב חברון ובית לחם, והופעל כתר חלקי על שתי הערים. כוחות צה"ל תוגברו ממילא באזור, בשל חג הסוכות והגעת אלפי מתפללים יהודים למערת המכפלה.
המצוד אחר החוליה, הלכידה והמשפט
"חוליית חברון" כללה את שכיב באהר שכיב אלעויוי, מוכר בגדים בן 23; מוסא איברהים פהד וזוז, זבן בחנות לכלי כתיבה בן 24; קאסם פריד עא-עזיז ג'אבר בן 21 (אשר פרש ממנה לאחר ניסיון פיגוע שנכשל); לואי עוויוי, בן-דודו של שכיב (פרש מן החוליה לאחר הפיגוע הראשון); ומוחמד אסחאק עלי אלגולאני, פועל בניין בן 24 מהכפר בית כאחיל. חברי החוליה רכשו תחילה רובה AK-47, תחמושת ומכונית אשר שימשה אותם לפיגועים. בהמשך קנו עוד שני תת-מקלעים מסוג קארל גוסטב, וכן החליפו פעמיים את המכונית ששימשה לפיגועים.
באפריל 2005 ניסו המחבלים לתקוף כוח צה"ל בעיר חברון, אולם נשקם לא פעל, החיילים הגיבו בירי והניסיון נכשל. הפיגוע הראשון שביצעו היה ב-24 ביוני 2005, בטרמפיאדה ביציאה מן היישוב בית חגי בדרום הר חברון. בפיגוע נרצחו הנערים אביעד יהודה מנצור ואביחי לוי, ושלושה נוספים נפצעו. בפיגוע נוסף ירו על ג'יפ צבאי מצפון לחברון, אך לא פגעו. במקרה נוסף פצעו קל שני חיילים בקסבה של העיר חברון. עובר אורח פלסטיני שנקלע לחילופי האש נהרג. הפיגוע הבא אירע בצומת גוש עציון, בו רצחו אלעויוי, פהד וזוז, ואלגולאני, שלושה בני אדם. ב-16 בדצמבר 2005 רצחו חברי החוליה בכביש 60 את יוסי שוק, אב לחמישה ותושב בית חגי.
המצוד אחר החוליה נמשך יותר מחצי שנה, ובמהלכו, בדצמבר 2005, אף הוקם צוות חקירה חדש, בשיתוף פעולה בין שב"כ וצה"ל. כוחות הביטחון הניחו כי מדובר בהתארגנות מקומית, של בני משפחה מאזור העיר חברון. פריצת הדרך הושגה 12 בינואר 2006, בעקבות מעצרו של שכיב עוויוי דווקא בידי משטרת מחוז ש"י. במהלך חקירתו נחשפה החוליה כולה. ב-20 בינואר נלכדו שאר חברי החוליה בידי לוחמי יחידת דובדבן, חטיבת הצנחנים ויחידת המסתערבים של משמר הגבול. כן נעצרו סייענים שונים לחוליה.
במרץ 2006 הוגש כתב אישום כנגד שלושת חברי החוליה, אשר נאשמו ברצח שישה יהודים בפיגועים בבית חגי, בגוש עציון ובדרום הר חברון, וכן באשמת מותו של עובר אורח פלסטיני בחברון. במאי 2006 החל משפטם. במרץ 2008 גזר בית המשפט הצבאי במחנה עופר מאסרי עולם על ארבעה מחברי החוליה.
שחרור המחבלים בעסקת שליט
באוקטובר 2011 שוחררו חברי החוליה הרוצחים במסגרת עסקת שליט, לאחר שריצו במאסר פחות משש שנים בלבד. לקראת שחרור הרוצחים בעסקה, הגישה משפחת מנדל תביעת נזיקין כנגד שלושת רוצחי בתה, במטרה לאלץ את מערכת המשפט להותיר את המחבלים בגבולות ישראל.
תגובות בישראל
בעקבות הרצח פעלו משפחות הנרצחים וחבריהן לפעול להנצחתם
תגובות בין-לאומיות
על תגובת צה"ל לפיגועים פרסם משרד החוץ של ארצות הברית הודעה לפיה "על ישראל לנקוט צעדים להקל על מצוקתם היומיומית של הפלשתינאים" ובד בבד הוסיפו כי "לישראל יש את זכות ההגנה העצמית נגד הטרור" וכי הצד הפלסטיני מחויב להילחם בטרור.
תגובות ברשות הפלסטינית
אף על פי שלמעשה לא הייתה החוליה חלק מאף ארגון טרור, הודיע בכיר בגדודי חללי אלאקצא אבו עודאי, שהפיגועים שבוצעו באותו יום הם תגובת הארגון לחיסולו של מוחמד חליל, מפקד פלוגות אל קודס, הזרוע הצבאית של הג'יהאד האיסלאמי ברצועה, וכן לחיסולם של פעילי גדודי אל אקצה בשכם ובג'נין.
יושב ראש הרשות הפלסטינית אבו מאזן לא הגיב לפיגועים. עם זאת, סאיב עריקאת, הממונה על המשא ומתן עם ישראל, פרסם הודעת גינוי לשני הפיגועים שבוצעו באותו יום בגוש עציון ובבנימין, וגינוי לתקרית בה חוסל פעיל הג'יהאד האיסלאמי ליד ג'נין בידי לוחמי צה"ל.
הארמייה הראשונה (סרביה)
היסטוריה
הארמייה גויסה עם תחילת מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, וכמפקדה הראשון מונה פטר בויוביץ'. במהלך הפלישה הראשונה של האימפריה האוסטרו-הונגרית, נשמרה הארמייה הראשונה בעתודה, אולם מרבית כוחותיה נשלחו לתמוך בארמיות ה-2 וה-3 במהלך קרב קר. בעקבות הניצחון הסרבי בקרב זה, חדרה הארמייה הראשונה לתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית ופשטה על סירמיה (Syrmia). בספטמבר היא נאלצה לסגת עקב הפלישה האוסטרו-הונגרית השנייה, והשתתפה בקרב דרינה במהלכו ניצחה את האוסטרים אולם במחיר אבדות כבדות. במהלך הקרב נפצע בויוביץ' ובמקומו מונה למפקד הארמייה ז'יוויין מישיץ'. בפיקודו של מישיץ' השתתפה הארמייה בקרב קולובארה בדצמבר של אותה שנה, שכמו קודמיו הסתיים בניצחון סרבי מוחץ.
בשנת 1915 חל שינוי ניכר במערכה, עקב הצטרפות הקיסרות הגרמנית וממלכת בולגריה למלחמה לצד אוסטריה. על הארמייה הראשונה הוטל להגן על הגבול המערבי של סרביה לאורך הנהר דרינה. הארמייה נאבקה בעיקר כנגד הארמייה האוסטרו-הונגרית השלישית, ופחות כנגד יחידות גרמניות ובולגריות, ולפיכך מצבה היה טוב יותר מאשר שתי הארמיות האחרות של צבא סרביה. בהדרגה גורל המערכה על סרביה הוכרע לטובת מעצמות המרכז. מישיץ' התנגד לתוכנית הנסיגה ותבע לעבור למתקפת נגד, אך ההנהגה הסרבית הכריעה בעדה. מישיץ' ארגן את הכוחות הסרבים הנסוגים וביחד עם המלך פטר הראשון, הובילם לחופי אלבניה, משם לקורפו ובהמשך למפקדת כוחות מדינות ההסכמה בסלוניקי. מישיץ' נפצע במהלך הנסיגה, וכמחליפו מונה מילוש ואסיץ'. הארמייה השתתפה בקרבות החזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה, וב-1918 חזר בויוביץ' לפקד עליה. הארמייה לקחה חלק חשוב במתקפת כוחות מדינות ההסכמה לאורך עמק הווארדאר שהובילה להוצאת בולגריה מהמלחמה, ולאחר מכן הדפה ביעילות מתקפת נגד גרמנית. הארמייה שחררה את בלגרד והתקדמה עד הגבול האוסטרו-הונגרי לפני שנחתמה שביתת הנשק שסיימה את המלחמה, והארמייה פורקה.
שוק הזהב
שוק הזהב הוא שוק בעיר עזה שבו נמכרים מוצרי זהב. השוק נמצא בסמוך למסגד הגדול של עזה, מוגדר עם גג, ומכיל חנויות בהן מוכרים זהב, תכשיטי זהב ומוצרי זהב נוספים.
היסטוריה
השופט העזתי שייח שמס א-דין אל-חימסי הורה לבנות את שוק הזהב בשנת 1476, תחת השלטון הממלוכי בארץ ישראל. השוק היווה במקור חלק משוק מקורה גדול בהרבה מהשוק שקיים כיום, אך מרבית האזור נהרס על ידי הצבא הבריטי במהלכה של מלחמת העולם הראשונה.
כמו עסקים נוספים ברצועת עזה גם שוק הזהב תלוי במנהרות ההברחה ממצרים כדי לחדש את הסחורה שלו. כמו כן, הזהב מוכנס לרצועה על ידי פלסטינים שעוברים במעבר ארז, על פי נתונים הברחת משלוח זהב במנהרות ההברחה לעזה עולה בין 700 ל-1,200 דולרים, תלוי בכמות המוברחת.
גם במאה ה-20 ולאחריה גם במאה ה-21 היה השוק מוקד ביקור פופולרי לגברים ונשים שעמדו להתחתן וחיפשו תכשיטים מזהב.
רעמה (דמות מקראית)
רעמה הוא שם אדם הנזכר בתנ"ך כבנו הרביעי של כוש, בנו של חם בן נח. שמות בניו של רעמה הם שבא ודדן. לרעמה 5 אחים: סבא, חווילה, סבתה, סבתכא ונמרוד.
השם מופיע מאוחר יותר בספר יחזקאל, כשם אחת המדינות שסחרו עם עיר המדינה הפיניקית, צור. שם זה היה מקושר לרממניטאיי שהוזכר על ידי סטראבון בדרום חצי האי ערב ולעיר ערבית הנקראת רגמה שממוקמת בראש המפרץ הפרסי.
לרוב משערים כי מדינת רעמה הייתה ממוקמת באזור תימן; צאצאיו של שבא נכללים לרוב בין הסבאים. צאצאיו של דדן, ככל הנראה ממוקמים באזור במחוז מדינה בערב הסעודית.
האסכולה הוונציאנית (ציור)
האסכולה הוונציאנית (באיטלקית: Scuola veneziana; באנגלית: School of Venice) היא תנועה אמנותית שרווחה בצפון איטליה, ובעיקר בוונציה שבחבל ונטו. בתולדות הציור, המונח "האסכולה הוונציאנית", משמש להגדרת דרך ציור מיוחדת שפיתחו ציירי ונציה. ראשון בהם יאקופו בליני והאחרון טינטורטו שהובילו אל שיטת ציור חדשה הקושרת יופי, עושר, יוקרה ופאר שמימי עם פסיכולוגיה, הומניזם ומסתורין.
האסכולה הוונציאנית התפתחה בוונציה משנת 1400 (יאקופו בליני) בערך עד סביבות 1594 (טינטורטו) בשנת 1612 ביקר בוונציה סימון וואה שהעביר את בשורתה לצרפת. היא הייתה למתודה מיוחדת ואחת המשפיעות ביותר בתולדות הציור. האסכולה הוונציאנית תומכת ברנסאנס האיטלקי הכללי, לא שוברת את התפתחותו אבל מוסיפה עליו תורת אור, צבע ותנועה דרמטית. ייחודה בכך שמאפיינת את הרנסאנס של צפון איטליה ומאגדת בתוכו גם את תורת האור (בציור), גם את תורת הצבעים וכן את תורת התנועה שביסודות הרנסאנס והרנסאנס בשיאו.
רקע כללי
חוקי הפרספקטיבה המהפכניים של האקדם רנסאנס כבר גובשו (מזאצ'ו Masaccio), קו הניצב של ג'ונטה פיזאנו סולסל והיה לספירלה, עקרון חשיבות התכנון והרישום המוקדם (לאונרדו דה וינצ'י (1452–1519), רָפָאֵלו סאנציו (1483–1520)) היה ברור, גם תורת ההקצרה והדיוק האנטומי הנפלאים של אַנְדְרֵאָה מַנְטֶנְיָה מוונציה, היו בהישג יד. עולם הציור היה פתוח למשהו גדול וחדש. בתי הספר לציור של ונציה מילאו חלל זה בהתלהבות והרושם הגדול שיצרו על בני הדור ההוא היה כה גדול עד שבמאה ה-16 נחשבה האסכולה הוונציאניות לחשובה באירופה.
בספרים רבים של תולדות האמנות נקשרת התחלת הבארוק הצרפתי עם הגעתו של ניקולא פּוּסָן לצרפת. פוסן הצליח מאוד באיטליה. לפריז הוזמן לבוא על ידי המלך לואי השלושה עשר בשנת 1640 ושהה בה שנתיים. אלא שפוסן הגיע לצרפת 13 שנים אחרי סימון וואה ושהותו בה גם ערכה זמן קצרצר, וגם כשלה ולא הביאה לו ברכה רבה. למעשה פוסן ברח מפריז עקב כישלונותיו בה. ההערכה אליו בפריז באה רק מאוחר יותר.
האסכולה הוונציאנית הפרה-רפאליטים והאימפרסיוניזם
במהלך המאה ה-19, קמה באנגליה קבוצת ציירים שזכתה לשם "פרה-רפאליטים" (בעקבות השם שלקחה על עצמה: ״האחווה הפרה-רפאיליטית״) ואחד המאפיינים הבולטים של צייריה היה השימוש בתורת האור והצל של האסכולה הוונציאנית. צבע הצל של הזרם האנגלי יוסד על הצבעים המשלימים של האסכולה הוונציאנית. קדמה להם 'תורת הצבעים' של יוהאן וולפגנג פון גֶתה (1749–1832) שהייתה אמורה להיות מדעית יותר ונאמנה יותר למציאות. מאוחר יותר (1855) הופיע הספר על גלגל הצבעים "חוקי הניגוד הסימולטני של הצבעים" מאת הכימאי הצרפתי מישל שוורל.
על תפקיד הצל והאור הרחיב (ג'ון רסקין) בספרו משנת 1843, "ציירים מודרניים", (התפרסם בשם העט "בוגר אוקספורד" הוא בן זמנם של הפרה רפאליטים). הציירים האנגליים יצאו בקריאה מפורשת להכניס צבע אל הצללים בטענה: שכדי שאור המופיע בתמונה יראה אור אמיתי וטבעי הוא חייב להיות מלווה בצללים צבעוניים המשקפים את הצבעים המשלימים של האובייקט המטיל את הצל. תאוריית האור של מישל שוורל משנת 1839 התפרסמה כאמור לעיל, תחת השם "חוקי הניגוד הסימולטני של הצבעים" (De la loi du contraste simultané des couleurs et de l'assortiment des objets colorés) ובו פירט תאוריה של צבע הדנה באופן הקליטה של צבעים על ידי הצופה. התאוריה שניסח שוורול, מבוססת גם על עבודתם של חוקרים קודמים לו, הביאה למעשה את הבשורה הוונציאנית אל הדור הצעיר בצרפת ואחת מתנועות הציור הנודעות של הציור האימפרסיוניזם יצאה לדרך בעזרתה. במקום לערבב צבע מסוים יכלו הציירים הצרפתיים להניח זה לצד זה גוונים שונים ולהשתמש באפקט הפיזיולוגי של הראייה (שוורול) כדי ליצור דימוי מדויק יותר ותואם לתאוריית הצבעים החדשה.
תורת האור של האסכולה הוונציאנית
הטכניקה המיוחדת והמתקדמת של הצללה בוונציה הייתה לאחת הטכניקות החשובות ביותר בתולדות הציור ותגלית גדולה של ציירי הרנסאנס הצפוני. תורת האור של בליני הביאה למספר מהפכות מרשימות בתולדות הציור כמו בקרב הציירים האנגלים שכונתה הפרה-רפאליטים (האחווה הפרה-רפאליטית), האימפרסיוניזם (צרפת), פיקאסו הצעיר, ואפילו אצל וילם דה קונינג הולנד – ארצות הברית, 1904–1997).
תורת האור וההצללה יצרה למעשה שתי גישות יסוד שפיצלו את הרנסאנס באיטליה לשיטה של פירנצה ושל ונציה: הגישה הפלורנטינית (פירנצה) שהשתמשה בהצללה בצבעים כהים המתווספים לאזורים מוצללים ומתערבבים עם מה שמכונה צבע מקומי.
הגישה הוונציאנית השתמשה בצבעים משלימים למה שמכונה צבע מקומי. צבע מקומי הוא הצבע השולט על מראה של עצם. כשמסתכלים על עצם צבעוני שנחשף לאור מלא, או בהתבוננות בו בעין מצומצמת דרך רטט של הריסים – כשההצללות ה"מעוותות" אותו בייצרן גוונים – נעלמות נחשף צבעו המקומי. ירוק למשל, הוא צבע מקומי של מלפפון ואדום של עגבנייה. הצבעים המקומיים נחלקו בוונציה לצבעי יסוד ולצבעים מנוגדים (מכונים גם משלימים) כך צבע יסוד אדום נוגד ירוק והאדום מטיל צל ירוק. בעוד שבפירנצה צל של עגבנייה אדומה יהיה ערוב של צבע כהה באדום בוונציה הצל יהיה ירוק! ניסיון הציירים של ונציה גילה תופעה מרשימה שהחלה לייצר את ההוד המופלא של עבודותיהם וגם כבש את העולם (טיציאן היה בתקופה ההיא הצייר הנודע באירופה) הסתבר שהצבע המנוגד מבליט ומהווה כלי ליצירת הדגשה מסתורית בציור והבלטה הזו הייתה כאמצעי פיוט של הציירים. צבע יסוד אדום על רקע הצבע המנוגד ירוק יהיה יותר בולט ומובחן מאשר על רקע של צבע אחר. הוונציאנים טענו שבטבע ולאור שמציף אותו שיטת הבלטה והסתרת חפצים ודמויות שנקשרת בצל ובצבע מנוגד לצבעו המקומי של העצם.
חקר הצבעים הוביל למסקנות חדשות שניתן לסכמן כיום כך:
מערבוב של אדום וצהוב מתקבל צבע כתום (בציור משמש לתאר צבע של גוף אדם) הכתום חסר את צבע היסוד השלישי כחול. הכתום, אם כך, משלים אותו אבל גם מנוגד לכחול. המתבונן בעבודת המופת של ג'ובאני בליני "סן סבסטיאן", משנת 1465, יזהה את הצל הכחול על גופו (הכתום) שמתייסר. ג'ובאני בליני – אסכולה וונציאנית. סן סבסטיאן 1465. צהוב ואדום הם צבעי יסוד, מערבובם נוצר צבע גוף אדם, כתום והכתום הוא צבע משלים ומנוגד לכחול, וצבע הצל שהגוף מפיל באסכולה הוונציאנית.
עצם צהוב צויר בוונציה כמטיל צל בגוונים סגלגלים. וחפץ אדום כמטיל צללים ירקרקים. הציור של הצללים נצבע והעניק את אותו זוהר שנחשב עד היום מרהיב ביופיו ונקשר במסתורין שבציורים הוונציאנים.
תורת התנועה של האסכולה הוונציאנית
תורת התנועה של ציירי ונציה (טינטורטו) התפתחה בעיר התעלות ואפשרה לתאר על הבד תנועה דרמטית ואירועים אמוציונליים תוך שימוש בנקודות מגוז מפתיעות, משיחות מכחול גסות, מרושלות לכאורה, אימפרסיוניסטיות, שיוצרות מידיות, ספונטניות ופלסטיות בלתי רגילה, המאפיינת את יצירת הנפח לאירועים שבאו לאחר השגת הידע לתאר גופים תלת־ממדיים וחלל (פרספקטיבה מתמטית, שיטת הקצרה, הבהרת צבע באזור שמתאר את שיא נפחו וצבע מנוגד לשיפוליו) על מרחב דו־ממדי (בד, לוח עץ או קיר).
יצירת מרחב תלת־ממדי במרחב הציור כולו, הייתה למהפכה שהביאה לדרמה הגדולה ולמה שהקנה את הנפח למיזנסצנה המצוירת והביא לאחת מההתפתחויות הגדולות של הרנסאנס הוונציאני ולהתמזגות עם תאוריות התנועה של הרנסאנס (ניקולאוס קופרניקוס (1473–1543), ומאוחר יותר גם גלילאו גליליי (1564–1642) ואייזק ניוטון (1642–1727)) שיאה בעבודותיו מעוררות הסקרנות של טינטורטו (ז'אקופו קומין).
טינטורטו קנה את פרסומו ביצירתו "מרקוס הקדוש משחרר עבד נוצרי" (1548). יצירת מופת בה הצייר ממקם עצמו במרומים. הוא מתבונן על נס העבד ממעוף הציפור, מערבל את חושי המתבונן בסיוע קומפוזיציה מהפכנית שיוצרת נקודת מגוז בעבד השוכב כשראשו אלינו (הקצרה) אלא שלמרחב החלל המצויר – לרחבה בה מתרחש האירוע - נקודת מגוז נוספת בקו האופק, כלומר הצייר נמצא בשתי עמדות צפייה בו זמנית. הזווית שבה הצייר מתבונן על המלאך המרחף שקולה להצבת צופה (בלתי מורגש) נוסף הנמצא על הקרקע ומתבונן אל השמיים כך טינטורטו מודד גדלים בעולם נע במערכות ייחוס שונות שמייצרות מרחב דרמטי, הבנוי על מה שיקרא במאה העשרים תנועה יחסית.
תנופה של צבע, ותנועה של רגשות עזים ונבדלים משתלבת על הבד בעזרת שליטה מלאה בטכניקת ההקצרה, ובפרספקטיבה המדעית, כשטינטורטו נוגע בפרספקטיבה אטמוספירית (שמבוססת על העובדה שגופים מרוחקים נראים בעין מטושטשים ובהירים יותר ולא רק קטנים יותר) ומאחד בווירטואוזיות מספר נקודות התבוננות על אירוע אחד.
דולפין צ'יליאני
דולפין צ'יליאני או דולפין שחור (שם מדעי: Cephalorhynchus eutropia) הוא מין דולפין קטן החי בימים הסמוכים לדרום אמריקה הדרומית ובייחוד לצ'ילה ומכאן שמו.
האסכולה הוונציאנית (ציור)
תורת התנועה של האסכולה הוונציאנית
האסכולה הוונציאנית הגיעה כאן לשיא חדש ולבשלות וכל שנותר לטינטורטו בנוסף להעברת הידע לדור הבא, לעצב את מה שאיינשטיין יכנה כמה מאות שנים מאוחר יותר: תנועה יחסית בציור.
דולפין צ'יליאני
מאפיינים
הדולפין הצ'יליאני קטן, אורכו 1.7 מטר בממוצע. ראשו מעוגל יחסית ומזכיר צורת פוקנה. הסנפיר הגבי וסנפירי החזה קצרים מאוד יחסית לגוף ובהשוואה עם דולפינים אחרים. הבטן, הגרון והסנטר לבנים ושאר הגוף אפור בגוונים שונים, כהים ובהירים.
האסכולה הוונציאנית (ציור)
הציירים המייסדים
הציירים הוונציאנים שתרמו רבות לפתוח האסכולה הוונציאנית הם יאקופו בליני (1400–1470), אנדראה מנטניה (1430–1506), סבסטיאנו דל פיומבו (1485–1547), ג'ורג'ונה (1477–1510), טיציאן (1477 ו-1490–1576) וטינטורטו (1518–1594).
דולפין צ'יליאני
מאפיינים
הדולפין הצ'יליאני חי אך ורק לאורך חופיה הדרומיים של צ'ילה, באזור ארץ האש, בין ולפראיסו לכף הורן. הוא מתקבץ בלהקות שמונות עד 10 פרטים ומדי פעם נראים להקות גדולות יותר. הם דולפינים לא מוכרים ביותר, ומניחים שהרגליהם דומים לאלה של דולפין קומרסון החי באותו אזור. הם צוללים לצוד דגים קטנים ודיונונים, אך מעדיפים מים רדודים לא יותר מ-200 מטר עומק. הם מרגישים בנוח גם עם שפכי נהרות באזור ועם זרמים מהירים.
האסכולה הוונציאנית (ציור)
הציירים המייסדים
רבים מציינים את יאקופו בליני ובנו ג'ובאני בליני כמייסדי האסכולה הוונציאנית גם הצייר אַנְדְרֵאָה מַנְטֶנְיָה שפעל בפאדובה ובוונציה נקשר בבגרותו עם הזרם האמנותי שצמח בוונציה. מנטניה נקשר גם עם התפתחות הרנסאנס בכללותו (תורת ההקצרה) רבים מזהים גם את הצייר פאולו ורונזה (1528–1588) עם האסכולה הוונציאנית. ללא ספק ורונזה צייר בוונציה הגם שקשה לזהות בעבודותיו יסודות "וונציאנים" בעבודותיו בולט היסוד הפלורנטיני שצמח בפירנצה.
דולפין צ'יליאני
מאפיינים
לא ידוע מה מצב האוכלוסייה, אך כנראה שהיא בירידה קלה.
נשות וינדזור העליזות
עלילת המחזה
באופן אנכרוניסטי, המחזה ממקם את סר ג'ון פלסטף, המוכר ממחזות שייקספיר, הנרי הרביעי (חלק ראשון ושני) והנרי החמישי, בשנת 1400 בעידן האליזבתני שהחל רק בשנת 1558, בתקופתו של שייקספיר.
פלסטף מגיע לממלכת וינדזור ללא פרוטה ומחליט להרוויח כסף על ידי כך שיחזר אחר גברת פורד וגברת פייג' הנשואות והעשירות. הוא כותב להן מכתבי אהבה זהים ומצווה על משרתיו, פיסטול ונים, לשלוח אותם. הם מסרבים לפקודתו והוא מפטר אותם. משרתיו מספרים לבעליהן של הנשים על מזימתו המתוכננת של פלסטף. מר פייג' אינו מודאג אך מר פורד הקנאי משכנע את מר ג'סטיס להכיר בינו ובין פלסטף ולהציגו כ'מר ברוק' כך שיוכל לחשוף את כוונותיו של פלסטף.
בינתיים שלושה גברים שונים מנסים לזכות בידה של הבת, העלמה אן פייג'. גברת פייג' מעוניינת שבִתהּ תינשא לרופא צרפתי העונה לשם דוקטור קיוז, ולעומתה פייג' האב מעוניין להשיא את בתו למר סלנדר. אן עצמה מאוהבת במר פנטון, אך אביה דחה אותו כמחזר לביתו כיוון שהוא בזבזן.
איוואן פירייב
איוואן פירייב (ברוסית: Иван Пырьев; 17 בנובמבר 1901 - 7 בפברואר 1968), במאי ותסריטאי קולנוע סובייטי.
נשות וינדזור העליזות
עלילת המחזה
כאשר הנשים מקבלות את המכתבים, הן מספרות על כך אחת לשנייה ומגלות שהמכתבים כמעט זהים. "הנשים העליזות" אינן מעוניינות בפלסטף השמן והמזדקן כמחזר; אך לשם השעשוע ולשם נקמה בו בשל הצעותיו המגונות כלפיהן, הן משתפות פעולה עם חיזוריו, וזה מסב מבוכה רבה לפלסטף. 'מר ברוק' (הלא הוא מר פורד) אומר לו כי הוא מאוהב בגברת פורד אבל לא מצליח להרשים אותה כיוון שהיא מוסרנית מידי. הוא מציע לפלסטף לשלם לו על מנת לחזר אחריה באומרו כי ודאי יהיה קל יותר לפתות אותה לאחר שתמעד פעם אחת עם מישהו אחר. פלסטף מאושר מההזדמנות שנפלה בחלקו ומגלה ל'מר ברוק' שכבר ארגן פגישה עם גברת פורד בשעה שבעלה אינו בבית. פלסטף ממהר לצאת לפגישה ופורד פוצח במונולוג על חשדותיו המוצדקים באשתו ועל כך שאין לבטוח בפייג'.
כאשר פלסטף מגיע לפגישה עם גברת פורד, 'הנשים העליזות' דוחפות אותו להתחבא בסל מלא בבגדים מלוכלכים המיועדים לכביסה. כאשר פורד הקנאי מגיע על מנת לתפוס 'על חם' את אשתו, הנשים דואגות לכך שהסל יילקח ותכולתו נשפכת לנהר יחד עם פלסטף השוהה בתוכו. אף על פי שהדבר פוגע בגאוותו, פלסטף מתאושש מכך די מהר. הוא משוכנע שהנשים משחקות אותה קשות להשגה והוא ממשיך בהצעותיו המגונות במחשבה על השכר הנלווה אליהן והאפשרות לסחוט את הנשים.
איוואן פירייב
ביוגרפיה
אוויאן פירייב נולד בכפר קמיין במחוז אלטאי במשפחת איכרים. בשנת 1904 אביו נהרג והוא הועבר למשפחת סבו. בסוף שנת 1915 הוא התגייס לצבא והשתתף בקרבות מלחמת העולם הראשונה. הוא נפצע מספר פעמים וקיבל עיטורים על גבורה בקרב. בשנת 1918 פירייב התגייס לצבא האדום. לאחר סיום מלחמת האזרחים פירייב החל ללמוד משחק בעיר יקטרינבורג. באותה תקופה הוא נפגש עם גריגורי אלכסנדרוב ובשנת 1921 החברים החליטו לעבור למוסקבה. בשנת 1923 פירייב סיים את בית הספר למשחק. הוא שיחק בהצגות שבוימו על ידי סרגיי אייזנשטיין ווסבולוד מיירהולד.
נשות וינדזור העליזות
עלילת המחזה
פלסטף הולך לנסות ולפגוש בהן שוב אך גברת פורד מזהירה את גברת פייג' מהופעתו האפשרית של בעלה הקנאי. הן מנסות לחשוב על דרכים נוספות להחביא אותו מלבד סל כביסה כיוון שהוא מסרב להיכנס אליו בשנית. הן מערימות עליו שוב וגורמות לו להסוות את זהותו על ידי כך שהוא מתחפש לדודה השמנה של המשרתת, גברת פורד הידועה כ'גברת השמנה מברנטפורד'. פורד מנסה לתפוס את אשתו שוב אך מוצא עצמו מכה את 'האישה השמנה' שהוא מתעב, ומשליך אותה מביתו. פלסטף מקונן על ביש מזלו.
לבסוף הנשים מגלות לבעליהן על מעשי הקונדס שעשו לפלסטף ויחד הם חושבים על תחבולה אחרונה על מנת להעמידו על מקומו ולהשפילו בפני כל העיר. הם אומרים לפלסטף להתלבש כמו הרן הצייד (דמותו של רוח רפאים השוכנת ביער וינדזור, על פי המסורת הבריטית) ומצווים עליו לפוגשם ליד עץ אלון זקן ביער וינדזור. מספר ילדים בממלכה, כולל אן ויליאם פייג', מתחפשים לפיות הצובטות וגורמות לכוויות ולפלסטף. מר פייג' גורם לביתו אן ללבוש לבן ואומר לסלנדר לחטוף אותה במהלך המהומה ולהינשא לה. אמה של אן, גברת פייג', ודוקטור קיוז זוממים לעשות את אותו דבר אך הם מעוניינים שאן תלבש ירוק. אן מספרת לפנטון אהובה על התוכניות, ושניהם בעזרתו של שלאו מתכננים להינשא זה לזה. הנשים פוגשות את פלסטף ומיד לאחר מכן ה'פיות' תוקפות אותו. סלנדר קיוז ופנטון חוטפים את כלתם לעתיד במהלך המהומה, ושאר הדמויות חושפות את זהותן האמיתית בפני פלסטף.
איוואן פירייב
ביוגרפיה
בשנת 1925 הוא החל לעבוד כתסריטאי באולפני קולנוע במוסקבה, בשנת 1926 החל לביים קומדיות. הוא זכה בפופולריות רבה עם קומדיות מוזיקליות בהם הציג את החיים של הקולחוז הסובייטי. בכל סרטיו מאותה תקופה בתפקיד מפתח הצטלמה אשתו השנייה - מרינה לדינינה. לאחר מות סטלין על סרטיו של פירייב נמתחה ביקורת רבה עקב כך שאורח החיים שהוצג בסרטים לא היה דומה כלל למציאות הכפר הסובייטי. הקרנת הסרט "הקוזאקים של קובאן" הופסקה כליל. בשנת 1968 החלה הקרנה של הגרסה המחודשת של הסרט ממנה ירדו מספר קטעים הקשורים ליוסיף סטלין. זו הגרסה שמוקרנת עד היום בטלוויזיה הרוסית.
בשנת 1954 הוא התמנה למנהל אולפני הקולנוע מוספילם והמשיך בתפקיד זה עד לשנת 1957. בשנים 1957–1965 הוא היה ראש ארגון הקולנוענים הסובייטי.
נשות וינדזור העליזות
עלילת המחזה
למרות מבוכתו הרבה פלסטף מתמודד עם העניין בגבורה ומסכים כי קיבל את מה שהגיע לו. פורד דורש ממנו בחזרה את התשלום בעבור פיתוי אשתו ולוקח ממנו גם את סוסו כפיצוי. לפתע מופיע סלנד וטוען כי היה קורבן לתרמית כיוון שהכלה אותה חטף על מנת להינשא לה לא הייתה אן אלא ילד קטן בתחפושת. אן ופנטון מגיעים ומתוודים כי הם אוהבים אחד את השני וכי זה עתה נישאו. פנטון נוזף בהוריה על כך שניסו לכפות עליה נישואין עם גברים שאינה אוהבת. הוריה מקבלים את הנישואין ונותנים את ברכתם לזוג הצעיר.
לבסוף כולם עוזבים יחד וגברת פייג' אף מזמינה את פלסטף לבוא עימם: "הבה נחזור הביתה כאחד ונצחק על הכל".
איוואן פירייב
ביוגרפיה
לאחר פטירת יוסיף סטלין, פירייב התרכז בבימוי סרטים על בסיס יצירות של פיודור דוסטויבסקי. הסרט האחרון ("אחים קרמזוב") לא הושלם עקב פטירתו והפרק אחרון הושלם על ידי שחקנים קיריל לברוב ומיכאיל אוליאנוב.
בשנת 1967 הוא התחתן בפעם השלישית עם שחקנית צעירה ממנו ב-37 שנים.
נשות וינדזור העליזות
פרשנות וביקורת
ייתכן ומספר מוטיבים ב"נשות וינדזור העליזות" לקוחים מתוך "איל פקורונה", אוסף סיפורים מאת סר ג'ובני פיורנטינו; אחד מן הסיפורים הללו נכלל ב"ארמון התענוגות" של ויליאם פיינטר. (גם במחזהו של שייקספיר "סוף טוב הכל טוב" נראה כי הוא מסתמך על סיפור של פיינטר).
איוואן פירייב
ביוגרפיה
פירייב נפטר מהתקף לב והוטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
נשות וינדזור העליזות
פרשנות וביקורת
"נשות וינדזור העליזות" נחשב אחד ממחזותיו הפחות מוצלחים של שייקספיר. דמותו של פלסטף גם היא נחשבת לכתובה פחות טוב מאשר בשני מחזות "הנרי הרביעי". קשה להסביר מדוע שייקספיר כתב את המחזה ברשלנות, וייתכן שהמחזה הוזמן לצורך אירוע מיוחד והיה עליו להשלים אותו בחיפזון.
איוואן פירייב
ביוגרפיה
עבור יצירותיו הוא קיבל שש פעמים את פרס סטלין (1941 ,1942 ,1943 ,1946, 1948, 1951), פעמיים עיטור לנין (1938, 1948) וארבע פעמים עיטור הדגל האדום (1944, 1950,1951, 1961). בשנת 1948 הוענק לו תואר אמן העם.
נשות וינדזור העליזות
פרשנות וביקורת
שייקספיר היה המחזאי האהוב ביותר על המלכה אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה, שאהבה את דמותו של פלסטף וביקשה במיוחד מחזה שייסוב סביב דמותו. כך ניתן גם להסביר את נוכחותן של דמויות נשיות רבות במחזה כמחווה למלכה, ואת המהומה הגדולה בסוף המחזה, מעין קומדיית טעויות הסובבת כולה סביב פלסטף.
העלאת המחזה בישראל
בשנת 1960 הועלה המחזה בתיאטרון הקאמרי (נוסח עברי: נתן אלתרמן, בימוי משה הלוי, תפאורה ג'ניה ברגר) בשנת 2014 עלתה הפקה של המחזה בתיאטרון החאן, בשם "הנשים העליזות מווינדזור" (נוסח עברי: נסים אלוני, עיבוד ובימוי: אודי בן-משה).
אלטה ויסטה (פירושונים)
אלטה ויסטה (Alta Vista) – בספרדית ובפורטוגזית "תצפית מלמעלה"
נירה שפק
נירה שפק (נולדה ב-20 ביולי 1966, ג' באב ה'תשכ"ו) היא פוליטיקאית ישראלית ואלוף-משנה במילואים, חברת כנסת לשעבר מטעם מפלגת "יש עתיד" בכנסת ה-24 ויו"ר ועדת המשנה למוכנות העורף.
ביוגרפיה
נולדה כנירה צעידי ברחובות לאילנה ונפתלי. למדה בתיכון דה שליט שבעיר, והייתה חניכה בתנועת הצופים, מדריכה בתנועת הנוער העובד והלומד וחברה בגרעין נח"ל.
בשנת 1984 התגייסה לצה"ל, במסלול פיקוד והדרכה. בהמשך הייתה ראש לשכת מפקדי הנח"ל יורם גלבוע ובן ציון ויינר, וכן קצינת אגף מבצעים של בסיס מודיעין וסיור, תפקיד עבורו העתיקה את מגוריה לקיבוץ עין השלושה שבעוטף עזה. היא הייתה האישה הראשונה בתפקידים אלה ובראש ענף ההכְשָׁרות של זרוע היבשה, קצינת אגף מבצעים של בסיס האימונים של זרוע היבשה ומראשונות מסיימות מסלול פיקוד ומטה.
שפק היא בעלת תואר ראשון במדעי החברה במגמות כלכלה ולוגיסטיקה מאוניברסיטת בר-אילן, ותואר שני במינהל ומדיניות ציבורית מאוניברסיטת בן-גוריון.
לאחר שחרורה מצה"ל בנובמבר 2010, עבדה במשרד הביטחון, ובשירות המילואים הייתה מפקדת נפה (חטיבה) במפקדת העורף של אוגדת עזה והגיעה לדרגת אל"ם.
עם פרישתה מהמערכת הצבאית, מונתה למנכ"לית חברת "גרין נגב מערבי" ובשנת 2013, מונתה ליועצת בכירה למנכ"ל המשרד להגנת העורף.
פעילות ציבורית
מאז 2014 שפק חברת מפלגת "יש עתיד" וראש התנועה ב. בבחירות המקומיות של 2018 היא התמודדה לראשות מועצה אזורית שער הנגב, אך הפסידה לאופיר ליבשטיין.
הכנסת ה-24
בבחירות לכנסת ה-24 הוצבה במקום ה-17 ברשימת "יש עתיד" לכנסת ונבחרה לראשונה לכנסת. בכנסת זו, כיהנה שפק כחברה בוועדות החוץ והביטחון, הכספים וביקורת המדינה. ב-12 בספטמבר 2021 נבחרה לכהן כיו"ר ועדת המשנה למוכנות העורף של הכנסת. היא עמדה בראש השדולה למען חיזוק עוטף עזה, השדולה למען השבויים והנעדרים, השדולה לקידום וחיזוק הפריפריה, השדולה לבחינת קידום נשים במגזר הציבורי והשדולה לקידום ענף המסעדנות בישראל. במאי 2022 קיבלה את אות אבירת איכות השלטון של התנועה לאיכות השלטון.
שפק לא התמודדה בבחירות לכנסת העשרים וחמש לאחר שהצהירה כי בכוונתה להתמודד, מטעם "יש עתיד", בבחירות לראשות מועצה אזורית שער הנגב.
חקיקה
חוק סיוע לשדרות וליישובי הנגב המערבי (הוראת שעה) (תיקון מס' 7), התשפ"ב-2022 שמטרתו להאריך את הטבות המס לתושבי עוטף עזה בארבע שנים נוספות.
חוק הגנה על עובדים (חשיפת עבירות ופגיעה בטוהר המידות או במינהל התקין) (תיקון מס' 4), התשפ"ב-2022 שמטרתו לקבוע כי היפוך נטל ההוכחה כאמור יחול אם טרם חלפו שנתיים ממועד הגשת התלונה ועד למועד הפגיעה בעובד ולקבוע כי תקופת ההתיישנות של תובענות לפי חוק הגנה על עובדים תהיה שלוש שנים, וכי תקופת בירור עניינו של עובד שחשף שחיתות, הפרת חיקוק או פגיעה במינהל תקין בגוף מבוקר אצל נציב תלונות הציבור, שאינה עולה על שנתיים, לא תבוא במניין תקופת ההתיישנות.
נשואה לזהר ומתגוררת בכפר עזה. היא אם לשלושה וסבתא.
נוקיה C6
נוקיה c6 (באנגלית: Nokia c6) הוא טלפון סלולרי שיוצר על ידי נוקיה. הטלפון הושק לראשונה ב-2010.
ויולטה (תוכנית טלוויזיה)
ויולטה היא סדרת טלוויזיה שעלתה לראשונה בארגנטינה בערוץ דיסני ב-14 במאי 2012. הסדרה היא הפקה משותפת בין ערוץ דיסני של אמריקה הלטינית וערוץ דיסני האירופאי, המזרח התיכון, אפריקה ופולקה הפקות. בסדרה מככבים שחקנים רבים מארצות שונות, יחד עם מרטינה סטואסל בתפקיד הראשי. הסדרה העולתה לראשונה בישראל בערוץ דיסני ישראל ב-3 בספטמבר 2012. ב-3 ביוני 2015 שודר הפרק האחרון של ויולטה בישראל.
לאחר ההצלחה שהושגה באמריקה הלטינית, איטליה, ספרד, צרפת וישראל, עם מעריצים מכל העולם, זכייה בפלטינה מרובעת ו"פריצה" גדולה באינטרנט, התוכנית שודרה בשאר אירופה, כולל רוסיה, מרכז אירופה ומזרחה, המזרח התיכון ואפריקה. הטלנובלה זכתה בשנת 2012 בטקס חלוקת פרסים "בחירת הילדים בניקלודיאון" באמריקה הלטינית.
הצילומים לעונה השנייה של ויולטה החלו ב-1 בנובמבר 2012 ופרק הבכורה שודר ב-29 באפריל 2013. העונה השנייה כללה 80 פרקים, אותו מספר פרקים כמו בעונה הראשונה. בחודש אוגוסט 2013, המפיק אדריאן סואר אישר בראיון שהתחילו עם הצילומים לעונה השלישית. ב-28 ביולי 2014 העונה השלישית והאחרונה עלתה לשידור, עם אותו מספר של פרקים משתי העונות הקודמות לה. בנוסף ב-2016 יצא הסרט "טיני: השינוי הגדול של ויולטה".
עונה ראשונה
ויולטה היא נערה שאינה מודעת לכישרון השירה המאוד-ייחודי שלה, אותו ירשה מאמה (מריה) - זמרת מפורסמת שנהרגה בתאונה טראגית עוד כשויולטה הייתה בת 5. חרמאן, אביה, הוא אדם מאוד מצליח שאוהב אותה מאוד עד כדי כך שלפעמים הוא מתנהג אליה בקשיחות יתר ומגונן עליה בצורה מוגזמת. בשל הרצון להגן על ביתו, הוא מחליט להסתיר בפניה את עברה וגורלה של אימה, וזאת משום שהוא דואג שהיא לא תלך בדרכה ותהיה זמרת.
לאחר מות האם, עברו השניים למדריד, שם חרמאן גידל את ויולטה בעצמו, כמעט ללא קשר עם ילדים בני גילה. הוא היה מודע לכך שויולטה מאוד מוכשרת מוזיקלית ולכן הוא עודד אותה ללמוד נגינה בפסנתר, בעודו מרחיק אותה משירה ריקוד ונגינה.
הכל משתנה כשהם חוזרים לארץ מולדתם ארגנטינה: שם, בבואנוס איירס, לאחר שמורה הפרטית של ויולטה מתפטרת, חרמאן מביא מורה חדשה בשם אנג'י שמתחזה למורה פרטית אבל בעצם היא דודתה הנשכחת של ויולטה, אנחלס, אחותה של מריה.
ויולטה החליטה ללמוד את שיעורי הפסנתר שלה ב"סטודיו 21", היא מיד מתאהבת במקום ומתחילה ללמוד בסטודיו שיעורי מוזיקה ריקוד ופיתוח קול כמו כולם אבל בלי שאביה ידע. בבית הספר הזה, היא פוגשת אנשים רבים שייכנסו לחייה ובהם פרנצ'סקה, קמילה ומקסי – שנהיים החברים הטובים ביותר שלה, את תומאס וליאון - שני נערים עם אישיות שונה אחד מהשני, אשר ייאבקו על ליבה, אבל לא הכול ורוד כי בת זוגו הגאוותנית והזמנית של ליאון, לודמילה- ילדה גאוותנית שחושבת את עצמה עושה הכל כדי לזכות בתשומת הלב שויולטה מושכת ממנה, גם מה שכרוך במירור חייה. ליאון ותומס הם סיפור מיוחד שהיא עוברת, היא מכירה את תומאס בימיה הראשונים, מתאהבת בו ולא מפסיקה לחשוב עליו אך לאחר כמה זמן שמכירה את ליאון היא מבינה שמה שפוגע בה כמו תומאס צריך להתרחק כמו מאש ומתקרבת לליאון ואף מתאהבת גם בו.. בסופו של דבר היא מחליטה לא להיות עם אף אחד מהם, אביה מחליט לקבל את התשוקה שלה למוזיקה והיא חיה חיים שלווים.
עונה שנייה
לאחר חזרתו של תומאס לספרד, ויולטה מתקרבת לליאון והם נהיים זוג, אבל דייגו, דמות שמצטרפת בעונה זו, עושה הכל כדי להפריד ביניהם, בגלל הסכם עם לודמילה שאם יגרום לה להתאהב בו וישבור את ליבה ורק אחרי שתצא מהסטודיו היא תגלה לו מי זה אביו. ליאון מגלה את התוכנית של דייגו ולודמילה, אבל אף אחד לא מאמין לו.
חרמאן ממשיך להגן על ויולטה, אבל עכשיו יותר בסובלנות.
האחים ג'ייד ומאטי שוכרים שחקנית בשם אזמרלדה כדי להפריד בין אנג'י לחרמאן. מלבד לגרום לחרמאן להתאהב, אזמרלדה מצליחה לגנוב לחרמאן את כל כספו.
בינתיים מתפתח רומן לא צפוי בין מקסי לנטי שלודמילה מנסה לעצור בכל כוחה.
פדריקו מגיע בפעם השנייה לסטודיו מאיטליה ומתאהב בלודמילה, גם לודמילה מתאהבת בו אבל היא לא נותנת לו להתקרב אליה, בסופו של דבר הם נהפכים לזוג.
לאחר כמה מהסכסוכים מהמזימה שאותה רקמו לודמילה ודייגו הם הצליחו לגרום לליאון ויולטה להיפרד ולגרום לדייגו ויולטה להפוך להיות זוג. ובדיוק באותו הזמן, ליאון ניהיה בן הזוג של לרה- המכונאית שלו במוטוקרוס (תחרויות האופנועים) בו הוא מתאמן.
לאחר כמה זמן מתקיימת תחרות ריקוד בסטודיו בחסות "יו-מיקס" והזוכים נוסעים למדריד. המנצחים בתחרות היו ליאון ויולטה ודייגו ופרנצ'סקה. בעודם מופיעים מזימתם של לודמילה ודייגו התגלתה ומיד לאחר מכן ליאון ויולטה חוזרים להיות יחד.
עונה שלישית
עם סיום מסע ההופעות העולמי המצליח של ויולטה וחבריה באירופה עם "Ymix", התלמידים חוזרים לבואנוס איירס לשנת הלימודים האחרונה שלהם.
ויולטה וליאון מתחילים את העונה יחד אבל כמו בכל עונה, תמיד יש ביניהם בעיות והפעם יש ביניהם 2: ג'רי ואלכס, שתי דמויות שמסתירות מאחוריהן סודות גדולים, ויולטה משוכנעת שקורה משהו בין ג'רי לליאון ומנסה לברר את זה בכל מחיר, היא מתחפשת לנערה בשם רוקסי ומשכנעת את פרנצ'סקה להתחפש גם היא לפאוסטה, ליאון מתאהב ברוקסי (ויולטה בתחפושת), ובאופן מפתיע אנדרס מתאהב בפאוסטה (פרנצ'סקה בתחפושת) לאון מגלה זאת וכועס על ויולטה, בסוף העונה הם חוזרים להיות ביחד.
מרקו מסתיר מפרנצ'סקה סוד, שגורם לה להתקרב לדייגו, היא מגלה שלמרקו יש אודישן לבית ספר למוזיקה יוקרתי בלונדון, ולאחר כמה פרקים הוא מתקבל ועוזב ללונדון, לפני שהוא עוזב הוא מגלה שיש סיפור אהבה בין דייגו לפרנצ'סקה והם נפרדים, אבל פרנצ'סקה מפחדת לספר על כך לויולטה בגלל מה שדייגו עשה לה בעונה הקודמת, כשהיא מגלה זאת היא כועסת עליהם אך בסוף הם משלימים.
לאנדרס יש בלוג אהבה, שם הוא מספר על סיפורי האהבה של חבריו לסטודיו, בעילום שם אבל מיד אפשר לדעת על מי הוא מדבר, וכולם כועסים עליו.
הסיפור בין מקסי לנטי מסתבך כאשר מופיעות שתי דמויות נוספות: מתילדה (מתאהבת במקסי) ופליפה (מתאהב בנטי), לודמילה משתמשת בפליפה כדי לגרום לפדריקו לקנא, מה שעובד די טוב.
חארמן מתאהב באופן מפתיע באמא של לודמילה (פריסילה) בגלל היריבות ביניהן ויולטה ולודמילה מנסות לעצור את זה בכל מחיר, אבל לאט לאט הן נהיות חברות טובות, ואחיות, אבל לבסוף מסתבר שפריסילה היא זאת שגורמת לרוע של לודמילה ופריסילה מאשימה את לודמילה שדחפה את ויולטה במדרגות (פריסילה עשתה את זה וגרמה לכולם להאמין בכך) אבל שהאמת יוצאת לאור, חארמן נפרד מפריסילה אבל בגלל הקשר שנקרם בינו לבין לודמילה הוא משאיר אותה איתו ועם ויולטה בביתם. ג’ייד מתחנת עם ניקולס בעונה זאת, וחרמאן ואנג'י מתחתנים בפרק האחרון.
מוזיקה
שיר הפתיחה של כל העונות בסדרה הוא "בעולם שלי" ששרה מרטינה סטואסל, אבל עם השקת הסדרה בינלאומית, גרסאות אחרות צמחו, כמו הגרסה הצרפתית, יחד עם קליפ, השרה אותו סינתיה בשם "Dans mon monde" אבל שיר זה אינו משמש כפתיח הסדרה; בברזיל השיר הפותח את הסדרה המבוצע על ידי מאיירה ארדויני ונקרא "Pelo mundo".
באיטליה הוקלטה גרסה בשם "Mondo mio Nel" שיצאה יחד עם קליפ, וביצעה אותו גם כן, מרטינה סטואסל, אך לא נהפך שיר זה לפתיח הסדרה; ברוסיה שתי גרסאות לפתיח הסדרה: "Вижу мир свой" ו- "Я лечу к тебе"; בבריטניה הגרסה המשמשת לפתיחת התוכנית מבוצעת על ידי מרטינה סטואסל ונקראת "In my own world", קיימת גרסה נוספת המבוצעת על ידי מגי מקלור.
יצאו גם גרסאות סקנדינביות: בשוודיה "I min värld" שבוצעה על ידי לינאה קלסטרום; בנורווגיה נקראה הגרסה "I min verden" ובוצעה על ידי סלין, בדנמרק "Verden ligger åben nu", בביצועה של קלרה רוגרד. שלוש גרסאות אלה בוצעו על מנת לקדם את הסדרה בארצות אלו. בנוסף, הן משמשות כפתיח לסדרה.
מגזינים
ב-10 באוקטובר 2012 יצא באיטליה המגזין הרשמי של הסדרה ויולטה באיטלקית. המגזין חובר על ידי ורוניקה די ליסי ומציג ראיונות, תמונות שלא פורסמו מהסדרה, ואפילו משחקים, כרזות וכותרות לקהל הנשי. בארגנטינה פורסם אותו מגזין אך בספרדית. בצ'ילה הוא יצא ב-21 בדצמבר 2012. כמו כן, גם בספרד יצא מגזין זה על אופרת הסבון "ויולטה".
אמה צ'מברלין
אמה פרנסס צ'מברלין (באנגלית: Emma Frances Chamberlain; נולדה ב-22 במאי 2001) היא יוטיוברית, אושיית רשת ומגישת פודקאסט אמריקאית.
ביוגרפיה
צ'מברלין נולדה למייקל וסופיה צ'מברלין בסן מטאו (עיר, קליפורניה), קליפורניה, וגדלה במחוז סן מטאו. היא בת יחידה, והוריה התגרשו כשהייתה בת חמש.
היא למדה במכינה קתולית לבנות והייתה בקבוצות העידוד והריצה. היא עזבה את התיכון במהלך הסמסטר הראשון של כיתה י"א וסיימה את לימודיה באופן עצמאי.
צ'מברלין פתחה את עמוד היוטיוב שלה בשנת 2016 והעלתה את הסרטון הראשון שלה לערוץ בחודש יוני 2017. עד סוף חודש אוגוסט של אותה השנה היא צברה מעל ל-150,00 רשומים לערוץ שלה. במהלך השנים שיתפה פעולה עם יוטיוברים שונים - ביניהם ג'יימס צ'ארלס. כמו כן, ביצעה שיתופי פעולה עם חברות כמו לואי ויטון, ווג, קלווין קליין, קוסמופוליטן וטארגט.
במרץ 2018 הוציאה קו אופנה משלה בהפצת חברת Dote.
בשנת 2019 היא נכללה ברשימות "25 האנשים המשפיעים ביותר ברשת" ו-"טיים 100 נקסט" של מגזין טיים. באותה השנה השיקה את הפודקאסט "Anything Goes".
מייק ג'יימס (1990)
מייקל פרי "מייק" ג'יימס (באנגלית: Michael Perry "Mike" James; נולד ב-18 באוגוסט 1990) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הרכז בקבוצת מונקו.
קריירת מכללות
ג'יימס נולד וגדל בפורטלנד שבאורגון. בשנת 2008 החל ללמוד במכללת מזרח אריזונה מ, ובשתי עונותיו בקבוצת הכדורסל שלה קלע כ-23 נקודות בממוצע למשחק. בשנת 2010 עבר לאוניברסיטת למאר אשר בבומונט, טקסס, המשתתפת בליגת המכללות הבכירה. בעונת 2011/2012 קלע 17.1 נקודות בממוצע למשחק, והוביל את למאר להעפלתה הראשונה לטורניר אליפות המכללות מזה 12 שנים. במשחק הראשון של הטורניר הודחה הקבוצה על ידי אוניברסיטת ורמונט, בתוצאה 59–71.
השנים הראשונות
לאחר שלא נבחר על ידי אף קבוצה בדראפט ה-NBA 2012, חתם ג'יימס על חוזה בקבוצת ק.ק. זאגרב הקרואטית. לאחר כחצי עונה עזב את זאגרב והצטרף להפועל גליל עליון מהליגה הלאומית בישראל. ב-13 משחקיו עד לסיום עונת 2012/2013 קלע 22.8 נקודות והוריד 5.2 ריבאונדים בממוצע למשחק. בעונת 2013/2014 שיחק בקבוצת "פאפוני אומניה" מהליגה השלישית באיטליה.
בקיץ 2014 חתם ג'יימס על חוזה בקולוסוס רודוס מליגת העל היוונית.
לבורל ויטוריה
בדצמבר 2014, לאחר כחודשיים בקולוסוס, עזב את יוון וחתם בלבורל ויטוריה מליגת העל הספרדית והיורוליג. בעונת היה אחד השחקנים הבולטים של הקבוצה, כשקלע 10.0 נקודות ומסר 2.7 אסיסטים בממוצע למשחק, והעפיל עמה לשלב פיינל פור היורוליג. במשחק חצי הגמר הפסידה ויטוריה מול פנרבחצ'ה בתוצאה 77–88, ובמשחק על המקום השלישי הפסידה מול לוקומוטיב קובאן בתוצאה 75–85.
פנאתינאיקוס
ביולי 2016 הצטרף לפנאתינאיקוס היוונית, אותה אימן צ'אבי פסקואל. באותה עונה גברה פנאתינאיקוס על אולימפיאקוס בסדרת גמר הליגה היוונית (3–2) בדרך לזכייה באליפות, וכן זכתה בגביע היווני לאחר שניצחה את אריס סלוניקי בתוצאה 68–59. לאורך סדרת רבע גמר היורוליג מול פנרבחצ'ה הציג ג'יימס יכולת טובה עם ממוצע של 14.7 נקודות למשחק, אך קבוצתו הפסידה בכל שלושת המשחקים.
פיניקס סאנס
לקראת עונת חתם ג'יימס על חוזה כפול בפיניקס סאנס מליגת ה-NBA ובקבוצת הבת שלה מליגת הפיתוח – נורת'רן אריזונה סאנס. בכל ארבעת משחקיו הראשונים ב-NBA קלע לפחות 10 נקודות, ובמשחקו השביעי הצטיין עם 24 נקודות מול ברוקלין נטס. ב-26 בנובמבר 2017 שיפר את שיאו האישי כשקלע 26 נקודות במשחק מול מינסוטה טימברוולבס. כשבועיים לאחר מכן המירו הסאנס את חוזהו לחוזה NBA סטנדרטי, אך ב-23 בדצמבר שוחרר מהקבוצה לטובת החתמתו של הרכז אייזיאה קיינן. ב-32 משחקיו בפיניקס רשם ג'יימס ממוצעים של 10.4 נקודות, 3.8 אסיסטים ו-2.8 ריבאונדים למשחק.
ניו אורלינס פליקנס
בינואר 2018 חתם על חוזה בניו אורלינס פליקנס, אך שוחרר מהקבוצה לאחר 4 משחקים בלבד.
החזרה לפנאתינאיקוס
לאחר שחרורו מהפליקנס חזר לשחק עבור פנאתינאיקוס עד לסיום עונת. ג'יימס זכה עם הקבוצה באליפות נוספת של הליגה היוונית, והודח עמה בשלב רבע גמר היורוליג מול ריאל מדריד (1–3).
צסק"א מוסקבה
באוגוסט 2019 חתם ג'יימס על חוזה בצסק"א מוסקבה, אלופת היורוליג בעונה הקודמת.
ברוקלין נטס
באפריל 2021 שוחרר ג'יימס מצסק"א, וחתם על חוזה ל-10 ימים בקבוצת ברוקלין נטס. בהמשך חתם בקבוצה על חוזה עד לסיום עונת.
LHS 2090
LHS 2090 הוא כוכב ננס אדום, בעל סיווג ספקטרלי של M6.5V, הוא נמצא בקבוצת הכוכבים סרטן ומרחקו מכדור הארץ הוא 20.8 שנות אור.
מוחמד בן ראשד אאל מכתום
מוחמד בן ראשד אאל מכּתום (בערבית: محمد بن راشد آل مكتوم; נולד ב-15 ביולי 1949), הידוע כשייח' מוחמד, הוא המונרך (אמיר) של דובאי, ראש ממשלת איחוד האמירויות הערביות וסגן נשיא איחוד האמירויות הערביות.
ביוגרפיה
מוחמד הוא השלישי מארבעת בניו של ראשד בן סעיד אאל מכתום. הוא נשוי לשש נשים מהן יש לו 23 ילדים, 9 בנים ו-14 בנות. אחת מבנותיו, לטיפה בינת-מוחמד אל-מכתום השנייה, התפרסמה כשניסתה להימלט ללא הצלחה מדובאי יחד עם אחותה שמסה, והשתיים טענו שאביהן נהג באלימות כלפיהן. באמצע 2019, פורסם שגם אשתו השנייה, האיה, בתו של חוסיין, מלך ירדן, ואחותו למחצה של עבדאללה השני, מלך ירדן - לה נישא ב-10 באפריל 2004 - נמלטה מדובאי לאירופה עם שני ילדיהם, לאחר סכסוך ביניהם וטענות לאלימות מצידו.
הונו מוערך ביותר מ-15 מיליארד דולר.
פעילות
בתור מנהיגה של דובאי הוא אחראי בשנים האחרונות לבנייה מאסיבית ולפיתוח אינטנסיבי של דובאי ההופכת תחת הנהגתו ל"עיר גלובלית". בשנת 2012 פרסם את ספרו "חזוני" שבו הכריז על רצונו להפוך את דובאי "למרכז עולמי של המצוינות והיצירתיות, לעיר הראשונה בעולם בתחום המסחר, הפיננסים, ההשקעות והתיירות". תחת שלטונו נבנה בדובאי הקניון הגדול בעולם - קניון האמירויות, ובעקבותיו קניון גדול עוד יותר - "קניון דובאי". בסמוך לקניון מתנשא המגדל הגבוה בעולם בורג' ח'ליפה, שנבנה גם כן בימי שלטונו. בצו של האמיר נוסדה ב-2006 חברת ההשקעות דובאי וורלד.
מבצע מאסטרדום
רקע
לקראת סופה של מלחמת העולם השנייה, בעוד האימפריה היפנית אחזה בשטחי הודו-סין, אשר קודם לכן היו חלק מהאימפריה הקולוניאלית הצרפתית.
במרץ 1945, באו דאי, קיסר וייטנאם, בתמיכת הו צ'י מין, מנהיג ארגון העצמאות הוייט מין, הכריז על הקמת הקיסרות הווייטנאמית ועצמאות ווייטנאם. האימפריה היפנית לחמה בווייטנאמים דורשי העצמאות אך לא יחלה להביסם בעודה בתוך מלחמת עולם מנהלת יותר מ-4 חזיתות. לבסוף יפן נכנעה לאחר הטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי, מבצע סערת אוגוסט, הפצצות נוראיות על טוקיו ועוד.
כאשר האימפריה היפנית נכנעה הסתיימה מלחמת העולם השנייה, הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית, כעת תחת שארל דה גול דרשה להשיב את המושבות האסייתיות שלה. בעוד השטחים של קמבודיה ולאוס סופחו מחדש בצורה סדירה, וייטנאם, אשר כעת הייתה יותר מחצי שנה עצמאית דה פקטו נלחמה על עצמאות זאת. למאבק המלחמה להשבת וייטנאם תמכה האימפריה הבריטית בצרפת.
המלחמה
בספטמבר 1945, זמן קצר אחרי כניעת יפן, נחתה בסייגון חטיבה של 20,000 חיילים בריטים והודים. לכוח החטיבה היו שלושה משימות:
באופן אידיאלי, צרפת הייתה מובילה את המשימה, אך מכיוון שמערב אירופה עדיין הוסדרה משנות הכיבוש של גרמניה הנאצית, פריז לא הייתה במצב לפתוח במבצע כזה והממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית רק הוסדרה. במקום זאת, מנהיגי צרפת פנו לבריטניה כדי לקיים את קו האש.
הגנרל דאגלס גראסיי, המפקד הבריטי של כוחות היבשה של בעלות הברית בהודו-סין, הושם לפקד על המערכה. המשימה שאליה נשלח לאחר המערכה על בורמה, תחת שם הקוד מבצע "מאסטרדום", תהפוך במהרה לאלימה והפכה לאחת הערות השוליים הידועות ביותר למלחמת העולם השנייה.
פעולות פתיח
כאשר כוח הייצוב של צבא הודו הבריטית הגיע לסייגון ב-13 בספטמבר, נאמר כי העיר הייתה הכל חוץ מיציבה. התפרעות וביזה השתוללו ברחובות. גרוע מכך, גרילות קומוניסטיות, אשר כונו ה"וייט מין", צעדו מיד לאחר תבוסת יפן והחלו לשחוט את כל מי שנחשב בעיניהם כאנטי-מהפכנים, משתפי פעולה או פרו-אימפריאליסטים. כדי להחמיר את המצב, הכוחות היפניים בכל האזור סירבו להניח את נשקם בהתאם לכניעת טוקיו והמשיכו לכבוש מחדש את מעוזיהם ממהלך המלחמה. הכובשים לשעבר, מוקפים באוכלוסייה עוינת וללא דרך להגיע הביתה, נותרו ערניים כל העת למעשי תגמול.