cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מבחני התכנסות לטורים
מבחן המנה של ד'אלמבר
עם זאת, במקרים רבים נוח יותר להשתמש במבחן המנה מאשר במבחן השורש.
מבחן האינטגרל
יהי N מספר טבעי ו-\ f פונקציה חיובית מונוטונית יורדת המוגדרת בקטע [N,\infty), אזי סכום הסדרה החיובית מתכנס אם ורק אם האינטגרל  הוא סופי. בפרט, אם האינטגרל מתבדר אז גם הטור מתבדר.
מבחן ראבה
מבחן זה הוא עידון של מבחן המנה, והוא עשוי להצליח במקום שמבחן המנה נכשל (למשל, בהוכחת ההתכנסות של הטור ).
מבחן העיבוי של קושי
תהיa_n סדרה חיובית יורדת המתכנסת לאפס. אזי, הטור מתכנס אם ורק אם  מתכנס. בלשון ציורית: די להחליף כל קבוצה של \,2^n איברים ב-\,2^n מופעים של האיבר הראשון (או האחרון) בקבוצה. הטור שיתקבל מתכנס ומתבדר יחד עם הטור המקורי. לעיתים נקרא גם מבחן הדילול.
דוגמאות. נוכיח כי הטור מתבדר. על פי מבחן העיבוי, טור זה מתכנס ומתבדר יחד עם הטור, ולאחר צמצום נקבל את הטור. כעת, באמצעות מבחן ההשוואה עם הטור שידוע כי הוא מתבדר, נסיים את ההוכחה.
טורים כלליים
נאמר על טור שהוא מתכנס בהחלט אם הטור של ערכיהם המוחלטים של איבריו מתכנס. טור מתכנס בהחלט הוא טור מתכנס, ולכן אם נתון טור לא חיובי, ניתן לבדוק האם הוא מתכנס בהחלט תוך שימוש במבחני השוואה לטורים חיוביים (כי הטור של ערכיו המוחלטים הוא טור חיובי), ומכך להסיק על התכנסותו. טור שמתכנס אך אינו מתכנס בהחלט נקרא מתכנס בתנאי. לטורים מסוג זה קיימים מבחני התכנסות נוספים.
קריטריון קושי
קריטריון קושי להתכנסות טורים מתבסס על אפיון התכנסות לפי קושי לסדרות לפיו סדרה מתכנסת אם ורק אם היא סדרת קושי. כיוון שלפי ההגדרה טור מתכנס אם ורק סדרת הסכומים החלקיים שלו (S_n) המוגדרת  מתכנסת, נובע שטור מתכנס אם ורק אם סדרת הסכומים החלקיים שלו היא סדרת קושי. כלומר,  מתכנס אם ורק אם לכל  קיים N טבעי כך שלכל m>n > N מתקיים.
משפט לייבניץ
תהיa_n סדרה חיובית יורדת השואפת לאפס. אזי הטור המתחלף שנוצר על ידה מתכנס.
דוגמאות. נביט בטור ההרמוני המתחלף:. הסדרה \frac{1}{n} היא סדרה חיובית יורדת לאפס, ולכן על פי מבחן לייבניץ, הטור מתכנס.
מבחן דיריכלה
תהיa_n סדרה יורדת ושואפת לאפס ותהי b_n סדרה שעבורה קיים מספר חיובי M כך שלכל N טבעי מתקיים  (סדרת הסכומים החלקיים של הטור b_n חסומה). בתנאים אלה הטור מתכנס.
מבחן דיריכלה מכליל את מבחן לייבניץ מבחינת הוכחת התכנסות הטור (אך ללא הערכת גודל השארית שכלול במשפט לייבניץ) שכן מבחן לייבניץ הוא המקרה הפרטי של מבחן דיריכלה כאשר.
מבחן אבל
תהיa_n סדרה מונוטונית חסומה ויהי  טור מתכנס, אזי בתנאים אלה הטור  מתכנס.
התכנסות של מכפלות אינסופיות
מכפלה אינסופית  מתכנסת או מתבדרת יחד עם הלוגריתם שלה, שהוא הטור. יותר מזה, אם 0<a_n לכל n, אז אי-השוויון מראה שהמכפלה  מתכנסת אם ורק אם הטור  מתכנס.
עובדות אלו מאפשרות להמיר שאלות על התכנסות של מכפלות, בשאלות על התכנסות של טורים.
דב פרומן
דב פרומן (1929 - 21 במרץ 2016) היה עובד סוציאלי ועורך דין, מייסד השירות הלאומי והאגודה להתנדבות.
קורות חיים
לאחר לימודיו במקוה ישראל רצה להמשיך את לימודיו באוניברסיטה שהייתה בזמנו רק בירושלים, על כן יצא משערי היישוב ותפס טרמפ על משאית שהובילה תוצרת לירושלים, כאשר הגיע לירושלים פגש אדם שהיה יחד איתו באחד ממחנות הריכוז, ולאחר חילוף חוויות הביאו לישיבת מרכז הרב. בשנת 1947 החל ללמוד בישיבת מרכז הרב ונקשר לרב צבי יהודה קוק. שמע שיעורים אצל ראש הישיבה הרב יעקב משה חרל"פ ואצל המשגיח הרב יצחק אריאלי. למד חברותא עם הרב אברהם הורביץ גיסו של הרב שלמה זלמן אוירבך. משום שהיה ניצול שואה ללא קרובי משפחה הוא גר אצל הרבנית רייזה רבקה, אשתו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק. לאחר זמן שלמד בישיבה בהמלצת חבריו עבר לישיבת כפר הרא"ה שם למד תקופה קצרה אצל הרב יעקב כלאב. לאחר מספר חודשים עזב הרב כלאב את הישיבה ועבר עם כל תלמידיו למכון הארי פישל בירושלים, שהיה בניהולו של חותנו. לאחר מכן שב לישיבת מרכז הרב יחד עם חבריו הרב בנימין אביעד, לימים רב מועצה אזורית שפיר, הרב דב ליאור, הרב פרופ' מיכאל צבי נהוראי, הרב פרופ' נחום רקובר, הרב צבי כהן, שופט בית המשפט המחוזי בתל אביב ופרופ' אלאלוף שכיהן בעבר כיו"ר המועצה הדתית תל אביב.
בזמן מלחמת העצמאות היה חבר בההגנה ושירת בגדוד טוביה שהיה בזמנו של בחורי ישיבה ובהמשך הועבר לגדוד "חיי"ם", עד סיום מלחמת העצמאות. בשנת 1952 המשיך ללמוד בישיבה ולאחר מכן התגייס לצה"ל והיה קצין סעד חטיבתי ב"גולני". לאחר הצבא הלך ללמוד באוניברסיטה העברית משפטים ועבודה סוציאלית ועבד כמנהל לשכת הרווחה בבית שמש. שירת בתפקיד זה עד שנת 1961. משנת 1961 עבד במשרד הסעד בניהול עד שנת 1969. בשנת 1969 ייסד את השירות הלאומי לבנות ואת האגודה להתנדבות בעם בראשה עמד שנים רבות. הוא התמיד בפעילותו זו בשנים 1970- 1994 תוך שהמשיך ונשא בתפקידים שונים במשרד הסעד. בד בבד משנת 1970 ניהל גם משרד עו"ד עד לפטירתו בשנת 2016.
אב לארבעה. התגורר בירושלים.
האגודה להתנדבות בעם והשירות הלאומי
ב-1971, בעת ששימש פרומן בתפקיד בכיר במשרד הסעד, ביקש ממנו השר מיכאל חזני להכין תוכנית פעולה להקמת ארגון שיגייס בנות לשירות לאומי. פרומן הכין תוכנית מפורטת שעל עקרונותיה הוקמה "האגודה להתנדבות בעם", מייסדת השירות הלאומי בישראל. עקרונות אלה, לתפעול עמותת שירות לאומי, משמשים עד היום את תפעולה של האגודה להתנדבות, ושל עמותות אחרות המפעילות מתנדבות שירות.
בספר היובל של האגודה להתנדבות, על תולדות האגודה והשירות הלאומי, כותב המחבר שלומי רוזנפלד:
אנה פטרסן
אנה פטרסן (בדנית: Anna Petersen; 20 בפברואר 1845 – 6 באוקטובר 1910) הייתה ציירת דנית שפעלה בעיקר במאה ה-19 ועבודתה נשכחה במידה רבה עד סוף המאה ה-20.
ביוגרפיה
פטרסן נולדה בקופנהגן, ולמרות הקשיים שעמדו בפני נשים בדנמרק בתקופתה לפתח קריירה בתחומי האמנות היפה החלה בלימודי ציור. בתחילה התמקדה בציורי דיוקנאות עד שגיבשה את סגנונה הריאליסטי וציירה בעיקר תמונות פשוטות מחיי היומיום.
למרות שנראתה כאמנית מבטיחה, ואף הציגה מעבודותיה במספר תערוכות נחשבות כמו גם בתערוכה העולמית של פריז ב-1889, היא התקשתה למצוא את מקומה בעולם האמנות הדני הגברי של המאה ה-19 ושל ראשית המאה ה-20. עבודותיה יצאו מהאופנה, ואף לא מוזיאון אחד רכש מעבודותיה בשנות חייה האחרונות. במידה רבה נשכחה יצירתה עד סוף המאה ה-20.
היא נפטרה ב-6 באוקטובר 1910 ונקברה בבית הקברות אסיסטנס בקופנהגן.
עבודותיה זכו לעדנה לקראת סוף המאה ה-20, כאשר אוסף הירשפרונג והמוזיאון הלאומי של דנמרק (ה-Statens Museum for Kunst; SMK) רכשו כמה מעבודותיה החשובות ועוררו מחדש את העניין ביצירתה.
אטראוס
אטראוס (יוונית: Ατρεύς) הוא דמות מהמיתולוגיה היוונית, בנו של פלופס (שעל שמו קרוי חצי האי פלופונסוס), אחי תיאסטס ואביהם של אגממנון ומנלאוס.
דמותו
אטראוס ותיאסטס היו אחים תאומים, בניהם של פלופס, מלך אולימפיה והיפודאמיה, אשתו. האחים הרגו את אחיהם החורג, כריסיפוס, הבן של פלופס ושל הנימפה אקסיוכה. השניים קנאו בו ואמם, היפודאמיה, חששה שאביהם ידיח אותם ויעדיף את הבן הצעיר, לכן זרקו אותו לתוך באר (קיימות גרסאות נוספות לגבי מותו, אונס ורצח שביצע בו המחנך שלו או התאבדות בגלל האונס). האב הזועם גירש את השלישייה מארצו והם מצאו מקלט במיקנה, שם תלתה האם את עצמה. האחים שאפו להיות שליטי המקום במקום המלך הנעדר אאוריסתאוס.
על פי המסופר, אטראוס הבטיח לארטמיס להקריב לה את הצמר המשובח ביותר. לאחר שמצא את גיזת הזהב הוא לא רצה להקריב אותה, לכן מסר אותה לאשתו, איירופה, כדי שתחביא אותה מפני האלה. איירופה שהתאהבה בתיאסטס, האח של אטראוס, נתנה לו את גיזת הזהב ללא ידיעת בעלה. תיאסטס ואטראוס התחרו על המלוכה במיקנה. תיאסטס אמר לאטראוס שרק מי שיוכל להשיג את גיזת הזהב יהיה ראוי למלוך ואטראוס, שחשב שהגיזה ברשותו (אצל אשתו), הסכים לכך. תיאסטס הציג את גיזת הזהב וזכה בכיסא המלוכה. מאוחר יותר הביא אטראוס אישור מהרמס לכך שהוא זכאי למלוכה ועל כך השיב לו אחיו, שיחזיר לו את המלוכה, כשהשמש תנוע אחורה על מסילתה בשמים. זאוס עשה זאת ואטראוס זכה במלוכה. בהזדמנות זו נודע לאטראוס על בגידת אשתו עם אחיו והוא תכנן את נקמתו. אטראוס הזמין את תיאסטס למשתה התפיסות. אטראוס הרג את בניו של תיאסטס ובישל את בשרם, פרט לידיהם ורגליהם. בארוחה הגיש אטראוס לאחיו את בשר ילדיו (רעיון שאינו חדש במשפחה זו, ראו מה עשה טנטלוס לפלופס) בעזרת ידיהם ורגליהם. תיאסטס ברח, אך חיפש דרך לנקום באחיו. אורקל ניבא לתיאסטס שאם יביא לעולם בן מבתו, פלופיה, בן זה יהרוג את אטראוס. תיאסטס עיבר את בתו ונולד להם בן בשם אייגיסתוס. פלופיה הפקירה את בנה, אך רועה צאן מצא אותו והביא אותו אל אטראוס. אטראוס גידל את אייגיסתוס והתייחס אליו כאל בנו. כשאייגיסתוס בגר, הגיעה תיאסטס, סיפר לאייגיסתוס שהוא אביו וסבו והסית אותו נגד אטראוס. אייגיסתוס הרג את אטראוס ויחד עם אביו/סבו תיאסטס מלך במיקנה והגלה את בניו של אטראוס, אגממנון ומנלאוס, אל ספרטה.
מלך ספרטה, טינדאראוס, השיא לגולים את בנותיו, קליטמנסטרה והלנה. כשמת טנידאראוס, ירש אותו מנלאוס וכמלך ספרטה עזר לאחיו להפיל את אייגיסתוס ותיאסטס ולזכות במלוכה במיקנה. לאחר שאגממנון יצא למלחמת טרויה בגדה בו אשתו, קליטמנסטרה, עם אייגיסתוס. מהמלחמה חזר אגממנון המנצח כשהוא מביא איתו פילגש חדשה, את קסנדרה. קליטמנסטרה ואייגיסתוס, רצחו את אגממנון ואת קסנדרה ואת ילדיהם, התאומים פלופס וטלדאמוס. ילדי אגממנון, אלקטרה ואורסטס שאפו לנקום את מות אביהם. אורסטס, יחד עם חברו פילאדס ובסיוע אחותו, אלקטרה, רצח את אמו, קליטמנסטרה, ואת אייגיסתוס.
בית אטראוס
לפי סיפורי המיתולוגיה היוונית על בית טנטלוס/פלופס/אטראוס (מקובל יותר הביטוי "בית אטראוס" למרות שאינו מייסד השושלת) רובצת קללה למשך 5 דורות. פרט למעשה המזוויע שעשה טנטלוס, קיימת גם הקללה בה קילל מירטילוס את פלופס בשעת מותו וכמובן, המשך הזוועות במאבק שבין אטראוס וצאצאיו ובין אחיו תיאסטס וצאצאיו. הקללה באה לסיומה רק עם המשפט של אורסטס באתונה, בה הוא מזוכה מאשמת רצח אמו.
בסדרת ספרי "חולית" של פרנק הרברט, "בית אטראיידיס" (תורגם גם "בית אטריידיס") נקרא על שם בית אטראוס, והרברט יצר הקבלות בין תולדות משפחת אטראוס במיתולוגיה היוונית לבין תולדות משפחת השלטון בחולית.
חבורה חסרת פיתול
השערות קפלנסקי
השערות קפלנסקי עוסקות באיברים של אלגברת החבורה (מעל שדה) של חבורה חסרת פיתול: השערה (1) גוררת את (2) וזו גוררת את (3), מעל כל שדה ולכל חבורה חסרת פיתול. להשערה (1) נמצאה דוגמה נגדית שבה החבורה כמעט-אבלית, מעל השדה מסדר 2. השערה (2) שקולה לכך שבאלגברת החבורה אין איברים נילפוטנטיים (פרט לאפס).
ראו גם
קט:תורת החבורות
torsion free group
ג'מה ארטרטון
ג'מה כריסטינה ארטרטון (באנגלית: Gemma Christina Arterton; נולדה ב-12 בינואר 1986) היא שחקנית קולנוע בריטית ממוצא יהודי. התפרסמה בתור נערת בונד סטרוברי פילדס בסרט "קוונטום של נחמה". לאחר מכן הופיעה בסרטים ההוליוודים "התנגשות הטיטאנים", "הנסיך הפרסי: חולות הזמן" ו"קוטלי המכשפות".
ביוגרפיה
ארטרטון נולדה בעיירה גרייבסנד שבמחוז קנט, הממלכה המאוחדת למשפחה נוצרית ממוצא אנגלי בעיקרה, אם כי סבתה של אמה הייתה יהודייה-גרמנייה. הוריה הם סאלי-אן (לבית היפ) ובארי ארטרטון. כשנולדה התגלה לה מום הפולידקטיליה וגודלה בידי אמה לצד אחותה הצעירה יותר האנה ג'יין, זאת לאחר שהוריה התגרשו כאשר הייתה בת חמש. החלה להתעניין בתחום המשחק עוד כשהייתה נערה ונרשמה לקורסי תיאטרון בעיירה דארטפורד, התקבלה ל"אקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה" ושם למעשה חשפה את כישוריה לראשונה בפני אנשי מקצוע בממלכה.
קריירת משחק
ארטרטון החלה את קריירת המשחק שלה בגיל 21 עם הופעה בתפקיד משני בקומדיית הנעורים הבריטית "טירוף של קולג'", בתור קלי הופסום ג'ונס.
ב-2008 נבחרה מתוך 1,500 מתמודדות לגלם את דמותה של סוכנת MI6 סטרוברי פילדס בסרט ה-22 במספר בסדרת סרטי "ג'יימס בונד", "קוונטום של נחמה". הופיעה בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC המבוססת על הרומן "טס לבית דרברוויל" מאת תומאס הרדי.
בשנת 2010 הופיעה בחידוש התלת־ממדי לסרט הפולחן "התנגשות הטיטאנים" משנת 1981 שם גילמה את דמותה של איו. שיחקה באחת ההפקות המדוברות ביותר באותה שנה "הנסיך הפרסי: חולות הזמן" המבוססת על משחק הווידאו הקלאסי, בסרט הופיעה בתור הנסיכה טמינה.
לצד הופעותיה בסרטים שוברי קופות, רשמה ארטרטון הופעה פרובוקטיבית למדי בדרמת המתח הבריטית "איפה אליס?", בה מגלמת ארטרטון בת עשירים שנחטפת על ידי שני אסירים משוחררים. סצינות העירום של ארטרטון בסרט הפתיעו את המבקרים בשל האופן הברוטלי, האלים והלא מחמיא במיוחד בו הוצגו בסרט.
ארטרטון הופיעה בתפקיד הראשי בקומדיה של סטיבן פרירס "תמרה דרו" בתור בעלת הטור הלונדונית תמרה דרו.
בשנת 2017 שיחקה בדרמה "שעתם היפה" ("Their Finest"), לצדם של סם קלאפלין וביל ניי ובסרט "תולדות האהבה" (The history of love) המבוסס על ספרה של ניקול קראוס. בשנת 2019 השתתפה בסרט המקורי של נטפליקס "תעלומת רצח" וגילמה את גרייס.
חיים אישיים
בשנת 2008 ניהלה ארטרטון מערכת יחסים עם הפעלולן הספרדי אדוארדו מונוז, אותו פגשה על הסט של הסרט "הנסיך הפרסי: חולות הזמן". הם התגוררו יחד בלונדון, אך נפרדו לאחר שישה חודשים.
בשנת 2010 נישאה לאיש העסקים האיטלקי סטפאנו קאטלי. ב-2013 הם נפרדו, וב-2015 הם התגרשו. בשנת 2014 החלה מערכת יחסים עם עוזר הבמאי הצרפתי פרנקלין אוהנסיאן, ב-2016 השניים נפרדו.
ראובן איל
ראובן איל (נולד ב-1935) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף. שירת כראש להק המודיעין בחיל האוויר.
ביוגרפיה
איל נולד בטרנסילבניה. בתקופת מלחמת העולם השנייה נלקח אביו למחנה עבודה בכפייה והחנות המשפחתית הוחרמה על ידי משמרות הברזל הרומנים. הוא שרד את התקופה יחד עם אמו ואחיו גדול. ב-1947 החל במסע העלייה לארץ ישראל במסגרת עליית הנוער יחד עם אחיו, עד הגעתו לישראל באוקטובר 1948. הוא נקלט בקיבוץ נצר סירני, ב-1949 התאחד עם הוריו ולמד בתיכון בית הכרם.
ב-1953 התגייס לצה"ל ועבר קורס מ"כים. לאחר הקורס הצטרף לקורס טיס אותו סיים ב-1955 במגמת קרב. במלחמת סיני שירת כטייס מוסקיטו. שימש מדריך טיסה ומדריך לימודי קרקע בבית הספר לטיסה. בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 היה חבר בצוות חיל האוויר שנשלח לגאנה להקים את בית הספר לטיסה של חיל האוויר המקומי. בשובו לישראל לאחר כשנתיים עבר הסבה למסוקים. שירת כטייס מסוקים במהלך מלחמת ששת הימים. למד הנדסה אווירונאוטית בטכניון, לאחר הלימודים מונה למפקד בית מלאכה ביחידת האחזקה האווירית 22. שימש ראש מדור במטה חיל האוויר במחלקת אמצעי לחימה, במלחמת יום הכיפורים שימש ראש ענף מחקר נשק אויב. שימש ראש מחלקת מחקר מודיעין בחיל אוויר ומפקד כנף 15 (בסיס שדה דב). בתפקידו האחרון בשירות הקבע שימש ראש להק המודיעין, כולל בתקופת מבצע אופרה, השמדת הכור הגרעיני בעיראק על ידי חיל האוויר.
לאחר שחרורו עסק כיועץ בתחומים ביטחוניים.
רכס גאלאטין
רכס גאלאטין (אנגלית: Gallatin Range) נמצא במדינות מונטנה וויומינג שבארצות הברית, והוא כולל למעלה מ-10 הרים שגובהם הוא מעל 3,048 מטרים (10,000 רגל). הנקודה הגבוהה ביותר ברכס היא פסגת אלקטריק שגובהה 3,343 מטרים. רכס גאלאטין נקרא על שם אלברט גאלאטין, שהיה מזכיר האוצר של ארצות הברית שכיהן בתפקידו למשך הזמן הארוך ביותר, והיה חבר בצוות המשא ומתן בין בריטניה לארצות הברית שבו נקבע הגבול בין אלסקה לקנדה. אורכו של הרכס הוא 120 ק"מ מצפון לדרום, ורוחבו הממוצע הוא 32 ק"מ.
הפסגות הדרומיות של הרכס נמצאות בחלק הצפוני של הפארק הלאומי ילוסטון, אך רוב הרכס נמצא ביער הלאומי גאלאטין. נהר ילוסטון זורם צפונה דרך האגף המזרחי של הרכס. רכס מדיסון מקביל לגאלאטין במערב. הקצה הצפוני של הרכס נמצא ליד העיירה ליבינגסטון שבמונטנה, ומעבר בוזמן מפריד בין גאלאטין לבין הרי ברידג'ר שבמערב. הרכס הוא חלק מהמערכת האקולוגית ילוסטון רבתי ויש בו דובי גריזלי, זאבים ומינים אחרים המצויים בסכנת הכחדה.
ברכס גאלאטין נמצא אחד מהיערות המאובנים הגדולים ביותר מהאאוקן. העצים המאובנים הם מאובנים מינרליים של מה שבעבר היה גזעי עצים. העצים המאובנים שברכס מכוסים בלבה וזרמים פירוקלסטיים מהפעילות הגעשית שהתרחשה לפני כ-50 מיליוני שנים. שירות היערות של ארצות הברית בנה שביל באורך 3.2 ק"מ שבו ניתן לצפות בעצים המאובנים.
קונפרנס ליג
קונפרנס ליג (באנגלית: UEFA Europa Conference League; לעיתים נקראת הליגה האזורית) היא תחרות כדורגל אירופית למועדונים, המנוהלת על ידי אופ"א, התאחדות הכדורגל האירופית. הליגה נחשבת לטורניר כדורגל המועדונים השלישי בחשיבותו באירופה, אחרי ליגת האלופות והליגה האירופית. המועדונים יוכלו להעפיל לתחרות על סמך ביצועיהם בליגות הלאומיות ובתחרויות הגביע.
התחרות יצאה לדרך בעונת 2021/2022, ומשמשת כתוספת לליגה האירופית, אשר בשל קיום הליגה השלישית הופחתו בה מספר הקבוצות ל-32 קבוצות בשלב הבתים, כך שהתחרות החדשה הגדילה את כמות המועדונים המשתתפים בתחרויות אופ"א ב-16 בסך הכל. בטורניר קיים ייצוג גדול יותר באופן יחסי לקבוצות מליגות בעלות דירוג אופ"א נמוך יותר, אך לכל החברות באופ"א יש ייצוג בו.
היסטוריה
בעבר היו דיווחים על כך שאופ"א שוקלת להחזיר את גביע האינטרטוטו, או לייסד ליגה שלישית בחשיבותה באירופה, לפחות מאז 2015, כטורניר שיכול לשמש קבוצות שהודחו מליגת האלופות והליגה האירופית, כך שתוכלנה להמשיך להתמודד במפעלים האירופיים. באמצע 2018 הדיונים על כך התעצמו, כשנודע שהליגה האירופית תעבור שינוי ותפוצל לשתיים, כך שמספר המשתתפות בה, 48, יצומצם, כאשר החלק התחתון בליגה ייצור את הגרעין של הטורניר החדש.
העפלה
שלב הליגה מבוסס על קריטריון שיטת הדירוג האירופית לטורנירים. לכל התאחדות תהיינה הזדמנות לשלוח למוקדמות הטורניר קבוצות באופן הבא:
מבנה הטורניר
הפורמט יכלול שמונה בתים של ארבע קבוצות ואחריו ייערכו שלבי שמינית גמר, רבע הגמר, חצי הגמר וגמר. שלב פלייאוף נוסף ייערך לפני שלב שמינית הגמר וייטלו בו חלק הקבוצות מהמקום השני בשלב הבתים והקבוצות מהמקום השלישי בשלב הבתים של הליגה האירופית. התחרות החדשה תכלול 141 משחקים שיתפרסו על פני יותר מ-15 שבועות.
מנצחת התחרות החדשה תהיה זכאית להשתתף בליגה האירופית בעונה שלאחר מכן. התחרות החדשה תשוחק בימי חמישי.
ישראל בקונפרנס ליג
בעונת 2021/2022, עונתה הראשונה של הקונפרנס ליג, העפילו לשלב הבתים מכבי תל אביב ומכבי חיפה לאחר שהודחה במוקדמות ליגת האלופות, מכבי תל אביב סיימה את שלב הבתים במקום השני והעפילה לשלב הנוקאאוט הראשוני שם הודחה מול פ.ס.וו. איינדהובן. מכבי תל אביב היא גם הקבוצה הראשונה שהבקיעה במפעל זה.
בעונת 2023/24 השתתפו הקבוצות מכבי תל אביב, הפועל באר שבע ובית"ר ירושלים. מכבי תל אביב והפועל באר שבע עלו לשלב הבא ובית"ר ירושלים לא הצליחה בעקבות ההפסד בגומלין מול פאוק 4-1
פרידריך, נסיך הכתר של אנהלט
פרידריך, נסיך הכתר של אנהלט (בגרמנית: Friedrich Prinz von Anhalt; 11 באפריל 1938 – 9 באוקטובר 1963) היה ראש בית אסקניה, משפחה אשר שלטה בדוכסות אנהלט עד 1918.
ביוגרפיה
פרידריך נולד ב-11 באפריל 1938 בטירת באלנשטדט, ליואכים ארנסט, דוכס אנהלט ולאדה שרלוטה פון סטפני-מארוויץ.
בשנת 1947 מת אביו במחנה ה-NKVD המיוחד מס' 2 (לשעבר מחנה הריכוז בוכנוואלד), בהיותו בשבי ברית המועצות, ופרידריך ירש את תאריו. אולם, דודו אויגן, נסיך אנהלט טען שהוא צריך לקבל את ראשות הבית, מכיוון שיואכים ארנסט התחתן בנישואים מורגנטיים.
ב-9 באוקטובר 1963 מת פרידריך במינכן, לאחר שהיה מעורב בתאונת דרכים, ואחיו אדוארד, נסיך אנהלט ירש את תאריו.
מוריס האלבווקס
מוריס האלבווקס (צרפתית: Maurice Halbwachs; בהגייה צרפתית: mɔˈʁis ˈalbvaks; 11 במרץ 1877 – 16 במרץ 1945) היה פילוסוף וסוציולוג צרפתי אשר פיתח את מושג הזיכרון הקולקטיבי.
תולדותיו
מוריס הלבווקס נולד בריימס, ולמד ב"אקול נורמל סופרייר" בפריז, אחד ממוריו בפילוסופיה היה אנרי ברגסון, שהשפיע עליו מאוד. נסע לגרמניה ב-1904, שם למד באוניברסיטת גטינגן, ועבד בקיטלוג כתבי-יד של לייבניץ. בשנת 1905, חזר לצרפת ופגש את אמיל דורקהיים, והחל להתעניין בסוציולוגיה. בשנת 1909 הוא חזר לגרמניה ולמד מרקסיזם וכלכלה בברלין.
במהלך מלחמת העולם הראשונה עבד במשרד המלחמה. לאחר המלחמה, כיהן כפרופסור לסוציולוגיה ופדגוגיה באוניברסיטת שטרסבורג. היה פרופסור אורח כשנה באוניברסיטת שיקגו, בשנת 1935, התמנה לפרופסור בסוציולוגיה בסורבון; היה שותף למחקרים עם מרסל מוס ושימש עורך ה-Annales de Sociologie, כתב העת, שהיה יורשו של L'Année Sociologique.
הלבוואקס היה ידוע בדעותיו הסוציאליסטיות, בתפיסת עולמו ובביקורתו ההומניסטית על תהליכים חברתיים הקשורים במודרניזציה, וכמו כן, בהתנגדותו ללאומנות ולפאשיזם. לאחר כיבוש צרפת על ידי הנאצים, במלחמת העולם השנייה, הוא נעצר על ידי הגסטפו, וגורש למחנה הריכוז בוכנוואלד בגרמניה, שם נפטר מדיזנטריה בשנת 1945.
משנתו
האלבווקס פיתח את התפיסה כי זיכרון משותף של קבוצה, או חברה, לגבי עברה ההיסטורי עשוי להיות יזום ומתוכנן על ידי אליטות מנהיגות, בעלות משאבים מסוגים שונים. הזיכרון הקולקטיבי הוא במידה רבה תלוי המנהיגות או המנהיגים של חברה מסוימת, ומושפע מכללי המוסדות והמסגרות שלה. התודעה של הפרט לגבי העבר ההיסטורי של החברה אליה הוא משתייך, מוזן בדרך כלל מהזיכרון הקולקטיבי, וללא מודעות מלאה לכך.
אוכלי הלוטוס
אוכלי הלוטוס או הלוטופאגים (יוונית: Λωτοφάγοι; אוכלי הלוטוס) הם דמויות מהמיתולוגיה היוונית. אוכלי הלוטוס היו, לפי המסופר, קבוצה של אנשים שחיו באי ליד חופי צפון אפריקה, ונהגו לאכול מפרחי צמח הלוטוס ומפירותיו.
מזון זה נחשב לסם נרקוטי וממכר, שהשרה על צרכניו תחושה של שינה נעימה. באודיסיאה מסופר כי אודיסיאוס שלח שלושה מאנשיו לסייר באי, לאחר שרוח צפונית סחפה אותם אל חופיו. השלושה פגשו באוכלי הלוטוס וטעמו מפריו ופרחיו. התברר שהצמח הממכר השפיע עליהם עד כדי אובדן הרצון לחזור למולדתם ולמשפחותיהם. אודיסאוס החליט לקחתם בכוח, ותוך שהם ממררים בבכי גרר אותם אל הספינה וקשר אותם אל ספסלי החותרים.
אלפרד טניסון כתב שיר בשם "אוכלי הלוטוס". פרק בשם זה מופיע גם בספרו של ג'יימס ג'ויס "יוליסס" הכתוב במתכונת האודיסיאה. קיימות להקות מוזיקליות בשם זה, וכן שודרה באנגליה בשנות השבעים סדרת טלוויזיה בשם זה. אוכלי הלוטוס הוא גם שמו של אלבום מחווה ללהקת דד קן דאנס.
צמח הלוטוס בתרבות היוונית
. המינוח היווני לוטוס עשוי היה להיות בין היתר בשימוש עבור המינים הבאים:
קו מולוטוב
קו מולוטוב (ברוסית: Линия Молотова) היה מערך מתוכנן של ביצורים שנבנה על ידי ברית המועצות בשנים 1940–1941 לאורך גבולה המערבי, לאחר פלישתה למדינות הבלטיות, מזרח פולין ובסרביה, פלישה שנבעה מהסכם ריבנטרופ מולוטוב, ומכאן כינויו "קו מולוטוב". שם זה לא היה שמו הרשמי של קו הביצורים אך הפך למושג מקובל בעיקר הודות לספרו של ויקטור סובורוב, "בוקע הקרח".
הקו השתרע מהים הבלטי ועד להרי הקרפטים, והורכב מ-13 אזורים מבוצרים באורך של כ-100 ק"מ כל אחד. היה זה חלק ממערך הגנה סובייטי רחב יותר בגבול המערבי שהשתרע מהאוקיינוס הארקטי ועד לים השחור.
כל אחד מהאזורים המבוצרים כלל מערכות של בונקרים שהכילו מקלעים, תותחי נ"ט וארטילריה. הבונקרים נבנו בקבוצות שאפשרו חיפוי הדדי, כשכל קבוצה מהווה "מרכז התגוננות". לכל קבוצת בונקרים הוקצתה יחידה צבאית קבועה, שהורכבה מחיילים תושבי האזור.
הקו במלחמת העולם השנייה
על קו הגבול הישן של ברית המועצות בחזית המערבית הגן קו ביצורים, שנודע בשם קו סטלין. לאחר סיפוח מזרח פולין והמדינות הבלטיות, בשנים 1939–1940 נאלצו הסובייטים לבנות את קו מולוטוב כקו הביצורים החדש מול גרמניה, בבניית קו הביצורים החדש נעשה שימוש בחומרים ובציוד שפורקו מ"קו סטלין".
כאשר פלשה גרמניה הנאצית לברית המועצות במבצע ברברוסה ב-22 ביוני 1941 רוב הקו המתוכנן עדיין לא נבנה וגם רוב המבצרים שכבר נבנו עדיין לא חומשו אורגנו ואוישו בלוחמים, ולכן הקו היווה אך מכשול זניח עבור הכוחות הפולשים. רק ארבעת האזורים הדרומיים שבניית חלקים מהם הושלמה הצליחו לעכב את התקדמות הוורמאכט למספר ימים. כאמור מיד עם תחילת הקמת קו מולוטוב החלו הסובייטים בפירוק קו סטלין לשם העברת ציודו וחימושו לקו מולוטוב - כך שגם קו מולוטוב שהגן על הגבולות החדשים של ברית המועצות (גבולות 1939) וגם קו סטלין שהגן על הגבולות הישנים לא היו בפעולה, דבר שהקל על היטלר בפלישה לברית המועצות. יש הסבורים שהיה זה חלק מהאסטרטגיה הגרמנית בהסכם ריבנטרופ-מולוטוב להזיז את הכוחות הסובייטים מקו סטלין המבוצר כדי לתקוף את ברית המועצות קודם שיוקם קו ביצורים חדש.
תמר מייסנר
תמר מייסנר (נולדה בשנת 1959) היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה התמחתה בסגנון חזה ובסגנון מעורב אישי.
ביוגרפיה
מייסנר היא בתם של רות ואריק מייסנר. התאמנה בקבוצת השחייה של הפועל קריית טבעון בהדרכת יורם שניידר.
המכביה ה-9
בתחרויות השחייה של המכביה ה-9 שנערכו בבריכת "גלי גיל" ברמת גן ביולי 1973 סיימה מייסנר במקום שישי במשחה ל-100 מטר חזה. באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבריכת בת גלים בחיפה בספטמבר אותה שנה היא זכתה בשלוש מדליות, כסף ו-2 ארד. מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:24.2 דקות, אחרי נאוה כגן (1:23.3 דקות) ולפני בת אגודתה נוגה גרנוב (1:26.0 דקות). מדליות ארד, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:06.9 דקות, אחרי כגן (3:00.0 דקות) וגרנוב (3:04.9 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 6:11.8 דקות, אחרי גלינה ויינר (6:02.0 דקות) וענת וייס (6:02.5 דקות).
1974
בתחרות מבחן למשחקי אסיה שנערכה בבריכת השחייה של מכון וינגייט בתחילת אוגוסט 1974 קבעה מייסנר את מינימום ההשתתפות במשחה ל-200 מטר חזה (2:55.2 דקות), לאחר ששחתה שיא אישי חדש של 2:55.0 דקות, 6 עשיריות אחרי נאוה כגן ובכך הבטיחו שתי השחייניות את מקומן במשלחת הישראלית. חודש לאחר מכן, במשחקים עצמם שנערכו בטהראן שבאיראן בתחילת ספטמבר, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:43.84 דקות, במקום שביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:23.72 דקות ובמקום שביעי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:03.49 דקות.
אלופת ישראל
חודש לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבריכת מכון וינגייט זכתה מייסנר ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 מדליות כסף. מדליית זהב במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:53.7 דקות, לפני לילך הראל (6:00.5 דקות) ודניאלה יוסטר מברית מכבים עתיד (6:00.9 דקות). מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:23.9 דקות, אחרי נאוה כגן (1:23.0 דקות) ונוגה גרנוב (1:24.6 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:59.5 דקות, אחרי כגן (2:56.3 דקות) ולפני גרנוב (3:04.4 דקות).
כינוס הפועל ה-10
בתחרויות השחייה של כינוס הפועל ה-10 שנערכו בבת גלים בחיפה במאי 1975 זכתה מייסנר במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:30.9 דקות וסיימה במקום שישי וראשון מבין השחייניות הישראליות במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:39.0 דקות.
בתחרות שנערכה בקיאסו שבשווייץ ביוני אותה שנה זכתה מייסנר במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:20.48 דקות ובמדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי לנוער חדש של 2:37.99 דקות.
אליפות אסיה לנוער
באליפות אסיה לנוער שנערכה בסיאול שבקוריאה הדרומית ביולי אותה שנה זכתה מייסנר בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:20.15 דקות ומדליית ארד לגילאי 15–17 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:56.08 דקות.
באליפות ישראל לנוער שנערכה במכון וינגייט באוגוסט אותה שנה זכתה מייסנר ב-5 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא ישראלי לנערות גיל 16 חדש של 1:06.5 דקות, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:20.8 דקות, במשחה ל-200 מטר חזה בשיא ישראלי לנערות גיל 16 חדש של 2:54.7 דקות, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי לנערות גיל 16 חדש של 2:36.9 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:54.7 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה במכון וינגייט בספטמבר אותה שנה זכתה מייסנר ב-4 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:20.9 דקות, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:53.8 דקות, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:38.7 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:42.7 דקות.
1976
באליפות ישראל בשחייה שנערכה במכון וינגייט באוקטובר 1976 זכתה מייסנר ב-4 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:21.7 דקות, לפני ורד כהן מהפועל רמות השבים (1:25.2 דקות) ויעל גולדשמידט ממכבי חיפה (1:25.3 דקות), במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:55.3 דקות, לפני רות הרשקוביץ מהפועל בת ים (2:57.8 דקות) ויעל גולדשמיט (3:03.1 דקות), במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:38.5 דקות, לפני טובה אברמוב מהפועל בת ים (2:43.0 דקות) ויעל נתנאל מהפועל חצרים (2:45.6 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי לנערות חדש של 5:37.8 דקות, לפני אברמוב (5:41.3 דקות) ודניאלה יוסטר (5:44.0 דקות).
חיים אישיים
אחיה, בני מייסנר, שחקן נבחרת ישראל בכדורמים, נהרג בפעולת צה"ל בקסבה בשכם ב-24 בפברואר 1989
דונלה מדוז
דונלה הגר "דנה" מדוז (באנגלית: Donella Hager "Dana" Meadows; 13 במרץ 1941 – 20 בפברואר 2001) הייתה מדענית סביבתית, סופרת ומורה אמריקאית, שפעלה בתחום הקיימות. דונלה מדוז פעלה לרוב בארצות הברית, אם כי מחקריה השפיעו ברמה הבינלאומית. תחום המחקר שלה היה קיימות ואיכות הסביבה. דונלה מדוז כתבה ספרים ומאמרים ואף זכתה בתואר דוקטור לשם כבוד על פועלה בתחום הקיימות.
קורות חיים
דונלה מדוז נולדה ב-13 במרץ 1941 באלג'ין, אילינוי שבארצות הברית. היא למדה מקצועות מדעיים וקיבלה תואר ראשון בכימיה ממכללת קרלטון ב-1963, ותואר דוקטור בביופיזיקה מאוניברסיטת הרווארד ב-1968. לאחר טיול בסרי לנקה היא הצטרפה לצוות - MIT - Massachusetts Institute of Technology, כעמיתת מחקר בניהולו של ג'יי פורסטר, שהיה מממציאי הזיכרון המגנטי, האנימציה הממוחשבת הראשונה ותורת המידול (system dynamic). דונלה מדוז לימדה במכללת דארטמות' החל משנת 1972, במשך 29 שנים.
Limits to Growth (מגבלות הצמיחה)
בשנת 1972 דונלה מדוז הייתה חלק מצוות MIT שייצר את סימולציית המחשוב הנקראת World3. World3 הינה סימולציה המדמה את הקשרים בין אוכלוסייה, גידול תעשייתי, ייצור מזון, זיהום ומשאבי טבע, מתחדשים ולא מתחדשים. World3 היה הבסיס ל-The Limits to Growth – ספר שכתבו דונלה מדוז, דניס מדוז, יורגן רנדרס וויליאם וו, שדיווח על מחקר של שינויים גלובליים ארוכי טווח באוכלוסייה, בכלכלה ובסביבה. הספר עורר סערה ברחבי העולם ובעקבותיו החל ויכוח על היכולת של כדור הארץ לתמוך בצמיחת האוכלוסייה והכלכלה העולמית.
The Balaton Group (קבוצת בלטון)
קבוצת Balaton היא קבוצה שנוסדה ב-1982 על ידי דונלה ודניס מדוז, המהווה פורום גלובלי רב תחומי למנהיגים והוגים העוסקים בתחום הקיימות. מאז הקמתה, חברי הקבוצה קידמו את המחקר והאסטרטגיה בנושא קיימות באמצעות ספרים, כנסים, מודלים ממוחשבים, תוכניות הדרכה, שיטות תכנון ומשחקים חינוכיים. הם גם הובילו ארגונים רבים המקדמים את תחום הקיימות, כגון: הפאנל הבין-ממשלתי לשינויי אקלים (IPCC), ארגון הנותן הערכות כמותיות להתחממות הגלובלית. חברי הקבוצה נהגו להיפגש כל סתיו באגם Balaton שבהונגריה, ולכן היא נקראת קבוצת Balaton. דונלה מדוז ניהלה את הקבוצה 18 שנים.
Beyond the Limits (מעבר לגבולות)
בשנת 1992, עשרים שנה לאחר פרסום הספר Limits to Growth (מגבלות הצמיחה), דונלה מדוז, דניס מדוז ויורגן רנדרס פרסמו ספר חדש הנקרא Beyond the Limits (מעבר לגבולות). ספר זה בחן את ההשלכות של הגידול המהיר באוכלוסיית העולם בהמשך לדוח שהחל בספר Limits to Growth בשנת 1972. הממצא העיקרי שעלה מהספר הוא שלמרות שהטכנולוגיה בעולם השתפרה, המודעות לשמירה על איכות הסביבה עלתה והמדיניות כלפי נושא זה הוחמרה, עדיין נוצרו זיהום משמעותי ופגיעה בכדור הארץ.
The Center for a New American Dream (המרכז לחלום אמריקאי חדש)
דונלה מדוז ניהלה את המרכז לחלום אמריקאי חדש - ארגון ללא מטרות רווח המתמקד בתרבות הצריכה בחברה האמריקאית, שהמוטו שלו הוא: "פחות דברים, יותר כיף". החברה האמריקאית ידועה כחברה שנוהגת לצרוך מוצרים רבים. מטרת ארגון זה היא להפחית צריכה זו למען איכות הסביבה, קיימות ושיפור איכות החיים. לייצר "חלום אמריקאי חדש" – כלומר חלום שאינו ממוקד בערכים חומריים, כגון כסף ומותרות, אלא בערכים שאינם חומריים, כגון קיימות, קהילה וצדק חברתי.
בשנת 1996 הקימה דונלה מדוז את המכון לקיימות. המכון משלב מחקר רב תחומי על מערכות גלובליות ואקולוגיות עם יישום של חיים המבוססים על קיימות, כולל הקמת כפר אקולוגי וחווה אורגנית בשם Cobb Hill, בורמונט בארצות הברית. בשנת 2011 עשר שנים לאחר מותה, שונה שם המכון, למכון דונלה מדוז, כאות הערכה לפועלה ולתרומתה החשובה בנושא הקיימות ואיכות הסביבה.
דישה
דישה, או דַיש, היא פעולה חקלאית שמטרתה הפרדת המוץ מן הדגן.
בעבר (ובמקומות מסוימים בעולם עדיין) הפרדת מוץ החיטה מגרגרי החיטה נעשתה בעזרת מורג הרתום לבהמה ונגרר במעגלים בגורן על השיבולים. לאחר פעולה זו נדרשת פעולת הזרייה כדי לסלק את המוץ ולהישאר עם הדגן הנקי.
בשנות האלפיים, פעולה זאת נעשית בצורה מכנית באמצעות קומביין תבואות, בעת הקציר.
המלה דיש הפכה למטבע לשון והביטוי "לחזור ולדוש בדבר" נובע מפעולת הדייש המחזורית ולכאורה בלתי נגמרת.
קישורים חיצוניים
Młocarnia
מועצה אזורית מטה יהודה
מועצה אזורית מטה יהודה היא המועצה האזורית היחידה במחוז ירושלים. היא מאגדת בתוכה 64 יישובים (המועצה בעלת מספר היישובים הגדול ביותר בישראל) מושבים, קיבוצים, יישובים קהילתיים, יישובים ערביים ויישוב יהודי ערבי משותף.
שם המועצה נגזר מהתנ"ך. מרבית שטחי המועצה נמצאים בנחלת שבט יהודה. סמל המועצה כולל אריה כסמל שבט יהודה, שתי שיבולים וגלגל חרושת המסמלים את ענפי הפעילות הכלכלית המתנהלים בתחומה.
המועצה האזורית מטה יהודה הוקמה במתכונתה הנוכחית ביוני 1964. בתאריך זה בוצע איחודן של ארבע מועצות אזוריות קטנות יותר (מועצה אזורית אבן העזר, מועצה אזורית גיזו, מועצה אזורית הרי יהודה, מועצה אזורית האלה).
שטח המועצה
שטח תחום השיפוט כ-520,000 דונם, מהמועצות הגדולות בישראל. שטח המועצה משתרע מירושלים במזרח לכיוון השפלה במערב. במרכז מטה יהודה עובר כביש 1.
המועצה גובלת בירושלים, מבשרת ציון, קריית יערים, אבו גוש, הר אדר, בית שמש, מועצה אזורית מטה בנימין, מועצה אזורית גזר, מועצה אזורית יואב, מועצה אזורית גוש עציון ומועצה אזורית נחל שורק.
יישובי המועצה
ב-14 באפריל 2022, שרת הפנים איילת שקד חתמה על החלטה עקרונית להקים רשות מקומית עצמאית בצור הדסה.
בתחומי המועצה נמצא היישוב גבעות עדן, אשר נמצא בהליכי הקמה מאז 1997.
אוכלוסייה
אוכלוסיית מטה יהודה כוללת בתוכה מגוון רב של תושבים. בדרך כלל בכל יישוב בין 300 לכ-1,000 תושבים (יש חריגים).
כדי לשמור על המורשת שהובאה מארצות המוצא הוחלט להשקיע משאבים רבים בשימור הפולקלור, השירה, הלבוש והאוכל המיוחד לכל עדה ועדה.
למועצה האזורית מטה יהודה קשר עם קהילות יהודיות בדרום אפריקה באמצעות שותפות ביחד של הסוכנות היהודית.
במועצה פועלות שש תנועות נוער.
כדורגלן השנה בברית המועצות
כדורגלן השנה בברית המועצות (ברוסית: Футболист года в СССР) היה פרס שנתי, שחולק בשנים 1964-1991 על ידי השבועון הסובייטי "פוטבול" (ברוסית:Футбол) לכדורגלן המצטיין במהלך בעונה בליגת העל הסובייטית. הענקת התואר נקבעת לפי הצבעת עיתונאי הספורט בברית המועצות.
הענקת הפרס הופסקה עם פירוק ברית המועצות.
לודוויגספורשטאדט-איזרפורשטאדט
לודוויגספורשטאדט-איזרפורשטאדט (בגרמנית: Ludwigsvorstadt-Isarvorstadt) הוא רובע בעיר מינכן.
הרובע משתרע על פני 4.4 קמ"ר. נכון לשנת 2022 הכיל הרובע 51,644 תושבים.
פסטיבל הבירה הנודע אוקטוברפסט, אשר מהווה נדבך חשוב בתרבות הבווארית, נערך מדי שנה באזור זה של מינכן מאמצע ספטמבר עד יום א' הראשון של אוקטובר. הפסטיבל, הנחשב לגדול בעולם מבחינת מספר המשתתפים, נמשך כ-16 ימים והוא.
אתרים בולטים
מוקדי עניין בולטים בתחום הרובע:
אוסקר ורנר
אוסקר וֶרְנֶר (13 בנובמבר 1922 – 23 באוקטובר 1984) היה שחקן קולנוע אוסטרי, המוכר בזכות הופעותיו בסרטיו של פרנסואה טריפו, "ז'יל וג'ים" ו"פרנהייט 451", ובהפקות אירופיות ובינלאומיות רבות בשנות השישים והשבעים של המאה ה-20. בשנת 1965 זכה ורנר בפרס גלובוס הזהב כשחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו בסרט "ספינת השוטים".
ילדות ונעורים
ורנר נולד בווינה בשם "אוסקר יוזף שליסמאייר". הוריו התגרשו בעודו ילד, והוא בילה זמן רב עם סבתו, שסיפרה לו על תיאטרון הבורגתיאטר ונטעה בו את הרצון להיות שחקן. כנער שיחק בתפקידים זוטרים במספר סרטי קולנוע. בגיל 18 הצטרף לתיאטרון הבורגתיאטר, בהדרכת הבמאי לותאר מיתל. הוא היה האדם הצעיר ביותר שהתקבל לתיאטרון כשחקן מן המניין. ב-1941 ערך את הופעת הבכורה בתיאטרון, ואז לקח גם את שם הבמה "אוסקר ורנר".
בדצמבר 1941 גויס לוורמאכט. כפציפיסט ומתנגד לנאציזם החליט להימנע מקידום בצבא, והתנהג כמי שאינו כשיר להיות חייל. הוא קיבל משימות פשוטות בעורף ולא נשלח לחזית. ב-1944 נישא בחשאי לשחקנית אליזבת קלינה, שהייתה חצי יהודיה. לשנים נולדה בת, אלינור. באותו החורף ערק מהוורמאכט, ונמלט עם אשתו ובתו אל אזורי היער שליד וינה, שם נותרו במחבוא עד לסוף המלחמה.
קריירת משחק מוקדמת
לאחר המלחמה שב ורנר אל הבורגתיאטר, ושיחק גם בהפקות של תיאטראות נוספים, לרוב בתפקידי אופי. בשנת 1948 ערך את הופעת הבכורה כשחקן ראשי בסרט קולנוע, בסרט "Der Engel mit der Posaune" (המלאך עם השופר) של הבמאי קרל הרטל. ב-1949 הופיע בתפקיד נוסף, בו משך תשומת לב, קרל, אחיינו של בטהובן בסרט "ארואיקה". הסרט זכה בהצלחה בינלאומית, והשתתף בתחרות הרשמית במסגרת פסטיבל קאן.
בשנת 1950 נסע ורנר לבריטניה על מנת לשחק בהפקה דוברת אנגלית של "המלאך עם השופר", שביים אנתוני בושל. בשנה זו גם התגרש. לאחר מכן הופיע במספר סרטים דוברי גרמנית, בטרם ניסה את מזלו בהוליווד בתפקיד ראשי בהפקה של אולפני פוקס המאה ה-20, "הכרעה לפני השחר" (Decision Before Dawn). הסרט היה סרט מלחמה שסיפר את סיפורם של שבויי מלחמה אנטי-נאצים המוצנחים בגרמניה, מולדתם, על מנת ללחום בנאצים. הסרט זכה להצלחה מסוימת, ואף היה מועמד לפרס אוסקר כסרט הטוב ביותר, אך ציפיותיו של ורנר להפוך לכוכב קולנוע בהוליווד לא התממשו. האולפן סירב להעניק לו תפקידים שהתאימו לו, והוא החליט לשוב לאירופה ולהקדיש עצמו לתיאטרון.
הוא התיישב בבית שבנה בעיירה טריאזן בליכטנשטיין. הוא היה לכוכב תיאטרון, ושיחק תפקידים ראשיים בהצגות כהמלט, מות דנטון, ו"בקט". ב-1954 נישא לאן פאואר, בתה של השחקנית הצרפתייה אנאבלה, ובתו המאומצת של הכוכב ההוליוודי טיירון פאואר.
בשנת 1955 הופיע בארבעה סרטים - ביוגרפיה של מוצרט בה שיחק את התפקיד הראשי, הסרט לולה מונטז בבימויו של מקס אופולס, סרט ריגול בשם "ספיונז'" בו שיחק את תפקידו של הקולונל אלפרד רדל ודרמה היסטורית בשם "Der letzte Akt" (הפעולה האחרונה, נקרא בעברית "היטלר: הימים האחרונים") בו שיחק קצין נאצי המנסה להתנגד לפקודתו של היטלר להציף את מנהרות הרכבת התחתית בברלין, בימי הקרב על ברלין. בשנת 1958 ניסה את ידו בבימוי סרט טלוויזיה בשם "Ein gewisser Judas" שעסק בחיי יהודה איש קריות ובו שיחק את יהודה איש קריות. את הסרט ביים תחת שם הבמה "ארסמוס נותנגל".
קריירת משחק מאוחרת
בשנת 1962 שיחק את תפקידו של ז'יל, הצלע הגברית האוסטרית במשולש האהבים בסרט ז'יל וג'ים שביים פרנסואה טריפו, כשלצידו ז'אן מורו כקתרין, ואנרי סר כג'ים. זהו אחד מתפקידיו החשובים והידועים ביותר. הסרט נחשב לאחד הסרטים החשובים והמשפיעים על הגל החדש בקולנוע הצרפתי. תפקיד זה, בו זכה לביקורות משבחות על משחקו, השיב אותו לאור הזרקורים הבינלאומי ולמעמד של כוכב קולנוע.
בשנת 1965 שיחק את תפקיד ד"ר שומאן, הרופא המהורהר בסרט "ספינת השוטים". על המשחק בתפקיד זה זכה בפרס המבקרים בניו יורק כשחקן הטוב ביותר, והיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה ופרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר. באותה שנה שיחק את רב המרגלים היהודי המזרח גרמני פידלר בסרט המרגל שחזר מן הכפור, ועל כך זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע. ב-1966 שב לשחק בבימויו של טריפו בסרט פרנהייט 451, על פי ספרו של ריי ברדבורי. בסרט שיחק את התפקיד הראשי, הכבאי גאי מונטג. גם תפקיד זה נחשב לאחד מתפקידיו הטובים והזכורים ביותר, והסרט הפך לקלאסיקה ולסרט פולחן. בשנת 1968 התגרש מפאואר.
בתחילת שנות השבעים שב אל במת התיאטרון, ובילה את זמנו בטיולים בעולם, בין היתר בישראל, איטליה, מלטה, צרפת וארצות הברית. הוא הופיע בפרק בסדרת הטלוויזיה קולומבו בשנת 1975. בשנת 1976 הופיע בפעם האחרונה על מסך הקולנוע, בסרט מסע הארורים, בתפקיד פרופסור אגון קרייזלר. על הופעתו זו זכה במועמדות נוספת לפרס גלובוס הזהב.
גמר גביע המדינה בכדורגל 2015
גמר גביע המדינה בכדורגל 2015 התקיים באצטדיון סמי עופר בחיפה ב-20 במאי 2015, ובו נקבע כי מחזיקת גביע המדינה בכדורגל 2014/2015 היא מכבי תל אביב, שניצחה במשחק את הפועל באר שבע בתוצאה 2–6. הייתה זו המהדורה ה-76 של גביע המדינה, וה-62 מאז קום המדינה.
אוסקר ורנר
קריירת משחק מאוחרת
ורנר היה אלכוהוליסט, והדבר השפיע על מצב בריאותו. בשנת 1983 הופיע בפעם האחרונה על במת התיאטרון. באוקטובר 1984 היה אמור להופיע בקריאה פומבית במרבורג אך ביטל את הופעתו בשל כך שחש ברע, ולאחר מכן נמצא מת בחדרו, כפי הנראה מהתקף לב. הוא מת יומיים לאחר מותו של פרנסואה טריפו. לבקשתו, נטמן במולדתו המאמצת, ליכטנשטיין.
גמר גביע המדינה בכדורגל 2015
מכבי תל אביב, שיאנית הזכיות בגביע המדינה, זכתה בתואר בפעם ה-23 בתולדותיה (17 מאז קום המדינה), בהופעתה ה-34 בגמר הגביע וה-25 מאז קום המדינה. מכבי שבה למעמד הגמר לראשונה מזה עשור, אז גברה בדו-קרב בעיטות עונשין על מכבי הרצליה (2-2 בתום הזמן החוקי) ב-2005. בעשר השנים מאז זכייתה הקודמת בגביע המדינה, לא הצליחה מכבי לצלוח את שלב שמינית הגמר. מנגד, הפועל באר שבע העפילה לגמר הרביעי בתולדותיה, והראשון מאז 2003, אז נוצחה בבעיטות הכרעה על ידי הפועל רמת-גן לאחר שוויון 1-1 בתום הזמן החוקי. מאזנה ערב המשחק עמד על ניצחון בודד ושני הפסדים במעמד גמר הגביע.
שתי הקבוצות נפגשו במעמד הגמר פעם אחת קודם לכן, לאחר שב-1997 גברה באר שבע 0–1 על מכבי תל אביב וזכתה בגביע הראשון, והיחיד עד אז, בתולדותיה. בעקבות ניצחונה של מכבי במשחק, השלימה הקבוצה זכייה היסטורית בטרבל הישראלי, והייתה הראשונה בהיסטוריה שעושה זאת. טרם משחק הגמר הבטיחה מכבי את זכייתה באליפות המדינה ובגביע הטוטו.
משחק הגמר רווי השערים נפתח בשער של ראדה פריצה השוודי בדקה ה-21, שקבע 0–1 למכבי תל אביב. יואב זיו הכפיל את יתרונה של מכבי בדקה ה-28, ושש דקות אחר כך צימק אובידיו הובאן הרומני את התוצאה, וקבע את תוצאת הסיום של המחצית, 2-1 למכבי. המחצית השנייה נפתחה עם שער נוסף של פריצה בדקה ה-47 בנגיחה, וחמש דקות לאחר מכן השלים השוודי שלושער וקבע 1–4 למכבי תל אביב. בדקה ה-57 החזיר מאור בוזגלו את באר שבע למשחק, אך דקה בלבד לאחר מכן קבע ערן זהבי 5-2 למכבי תל אביב. הקצב המהיר נמשך, וכעבור ארבע דקות קבע מהראן ראדי את תוצאת המשחק, 6-2 היסטורי למכבי תל אביב. מאור בוזגלו הורחק בכרטיס אדום ישיר בדקה האחרונה של ההתמודדות.
ניצחונה של מכבי הפך אותה לדאבליסטית הראשונה מאז הפועל תל אביב בעונת 2009/2010. היה זה משחק הגמר הפורה ביותר מאז קום המדינה, עם שמונה שערים. בכך, נופץ השיא בן 56 השנים שהושג ב-1959, אז גברה מכבי תל אביב 3–4 על הפועל פתח תקווה. כמו כן, היה זה משחק הגמר הראשון מזה 61 שנים שמוכרע בהפרש של ארבעה שערים, מאז גברה מכבי תל אביב 0–4 על מכבי נתניה ב-1954. בנוסף, מכבי הייתה לקבוצה הראשונה מאז קום המדינה שכובשת שישה שערים בגמר הגביע, וביחד עם הזכייה בגביע הטוטו באותה עונה הפכה גם לקבוצה הראשונה בישראל - והיחידה עד כה - שזוכה בטרבל.
מכבי תל אביב
מכבי תל אביב פתחה את משחקיה בגביע בסיבוב ח', עם יתר קבוצות ליגת העל. היא הוגרלה למפגש חוץ מול בית"ר תל אביב רמלה מהליגה הלאומית באצטדיון טוטו רמלה. מכבי עלתה בהרכב חסר, אך כבר בדקה השלישית עלתה ליתרון, לאחר שברק יצחקי, שחזר לשחק לאחר פציעה של כשנה, כבש מקרוב מבישול של גאל מרגוליס. בדקה ה-25 הפתיעה המארחת ואיזנה את התוצאה. קרלוס גרסיה הכשיל ברחבה את מתן לוטטי, ואבי אבינו איזן בפנדל. ארבע דקות אחר כך חזרה מכבי להוביל, לאחר שדור פרץ בעט כדור שנהדף על ידי השוער, וברק בדש כבש בכדור החוזר. בדקה ה-52 השלים יצחקי צמד משער נאה בבעיטה מהאוויר מהגבהה של דן איינבינדר. בן רייכרט קבע את תוצאת המשחק עם שער בדקה ה-72, 4-1 בסיום למכבי תל אביב.
בשמינית הגמר אירחה מכבי תל אביב את הפועל אשקלון, מוליכת ליגה א' דרום (הליגה השלישית) באותו הזמן, באצטדיון בלומפילד. מאמן מכבי, פאקו אייסטאראן, בחר פעם נוספת לעלות בהרכב משני, וכמעט ושילם על כך בתוצאה מפתיעה. המשחק הוכרע משער של יצחקי, שהעלה את מאזנו בגביע לשלושה כיבושים, בדקה ה-84 לאחר הגבהה מדויקת של מהראן ראדי. הניצחון הבטיח למכבי העפלה לרבע גמר הגביע לראשונה מזה עשור.
ברבע הגמר הוגרלה מכבי למפגש כפול ומסקרן מול מחזיקת הגביע המכהנת ואחת מקבוצות הצמרת הבולטות בליגה באותה העונה, עירוני קריית שמונה. המשחק הראשון באצטדיון עירוני קריית שמונה נדחה בשבועיים עקב הצפה, ובמועדו החדש, העלה ערן זהבי את האורחת ליתרון על סף ההפסקה, עם פעולה נאה ובעיטה מדויקת לפינה לאחר מסירה של בדש. במחצית השנייה שיחקה קריית שמונה משחק התקפי, והשיגה את השוויון שלוש דקות בתוך תוספת הזמן משער של שמעון אבו חצירא. בסיום, שוויון 1-1. הגומלין נערך בבלומפילד, ובו עלתה מכבי ליתרון משער של בדש בדקה ה-26, בכדור חוזר לבעיטה חלשה של ראדי. ארבע דקות בלבד עברו, וזהבי הכפיל את התוצאה מבישול של דור מיכה. בדקה ה-69 קבעה מכבי את תוצאת המשחק בפנדל של ערן זהבי, לאחר הכשלה של השוער גיא חיימוב על טל בן-חיים בתוך הרחבה. 3-0 מרשים למכבי בסיום, ועם 1–4 בסיכום שני המפגשים, עלתה מכבי לחצי הגמר.
חצי הגמר התקיים באצטדיון טדי בירושלים, והפגיש בין מכבי תל אביב למכבי אחי נצרת מהלאומית. כבר לאחר שתי דקות עלתה מכבי ליתרון מרגליו של ערן זהבי, מבישול של ניקולה מיטרוביץ'. לאחר השער הצליחה אחי נצרת להוות יריב שקול למכבי, אך לא הגיעה להזדמנויות ממשיות בחלק הקדמי. לקראת סיום ההתמודדות, הצליחה מכבי להגדיל את התוצאה, תחילה משער של ראדה פריצה בדקה ה-82, לאחר בישול נאה ושני במשחק של מיטרוביץ'. בדקה ה-89 קבע מיטרוביץ', המצטיין במגרש, את תוצאת המשחק, לאחר שהקפיץ מעל השוער מכ-25 מטרים. בסיום, 3-0 למכבי תל אביב, בדרכה לגמר הראשון מזה עשור.
הפועל באר שבע
הפועל באר שבע החלה את דרכה במפעל בסיבוב ח', במפגש חוץ מול מכבי הרצליה מהלאומית באצטדיון עירוני הרצליה. באר שבע הפגינה יכולת פושרת, אך הצליחה להכריע את המשחק משער בודד בדקה השבעים, לאחר הגבהת כדור חופשי של מאור בוזגלו, ממנה כבש מקרוב ויליאם סוארס. שמונה דקות לאחר מכן, הורחק ברק לביא מהרצליה בכרטיס צהוב שני.
בשמינית הגמר התארחה באר שבע אצל הפועל רעננה מליגת העל באצטדיון נתניה. האירוע המשמעותי ביותר במחצית הראשונה היה דווקא אירוע משמעתי, כאשר בשלהי המחצית הראשונה התעמתו ביניהם שני שחקני באר שבע, אליניב ברדה וג'ון אוגו, שהוחלפו בעקבות העימות על ידי המאמן אלישע לוי במחצית המשחק. בסיום הזמן החוקי של ההתמודדות נותרה התוצאה שוויון 0-0, והמשחק עבר להכרעה בהארכה. בדקה ה-116, ארבע דקות בלבד לפני תום ההארכה, הצליח סיראז' נסאר, שנכנס כמחליף בדקה המאה, לכבוש את שער הניצחון בבעיטה מדויקת לפינה השמאלית, ולהעלות את באר שבע לרבע הגמר.
ברבע הגמר פגשה באר שבע לצמד משחקים את מכבי יבנה מהלאומית. את המשחק הראשון אירחה יבנה באצטדיון עירוני נס ציונה, ושמרה על שערה במחצית הראשונה שהסתיימה בשוויון 0-0. במחצית השנייה עלתה באר שבע ליתרון ראשון כבר בדקה החמישים, לאחר כדור קרן של בוזגלו, אותו המשיך אוגו בנגיחה, ושלומי ארבייטמן דחק מקרוב לרשת. בדקה ה-74, בנגיעתו הראשונה בכדור, כבש המחליף נסאר מבישול של מאור מליקסון את שערה השני של באר שבע. מליקסון עצמו קבע את תוצאת המשחק חמש דקות לאחר מכן, מבישול של רועי גורדנה. 3-0 לבאר שבע, שמשיגה מקדמה משמעותית לגומלין. בגומלין באצטדיון וסרמיל עלתה באר שבע בהרכב חסר, אך עלתה ראשונה ליתרון עם שער של דובב גבאי. בתוך תוספת הזמן קבע דניאל גרץ שוויון 1-1 בפעולה אישית, וקבע את תוצאת הסיום. עם 1–4 בסיכום שני המפגשים, העפילה באר שבע לחצי הגמר.
מחצית ראשונה
מכבי תל אביב הגיעה למשחק שלושה ימים לאחר שגברה 1–2 על עירוני קריית שמונה וזכתה באליפות המדינה, שהייתה התואר השני שלה באותה העונה (אחרי גביע הטוטו). המאמן פאקו אייסטאראן סבל מסגל חסר מאוד, במיוחד בקו האחורי, כאשר נאלץ להסתדר ללא שרן ייני, איתן טיבי וקרלוס גרסיה הפצועים, וללא דור פרץ שנעדר עקב צבירת כרטיסים צהובים. גם נוסא איגיבור המוצהב נעדר מהסגל למפגש, ופאקו עלה עם קו אחורי מאולתר. גל אלברמן, שפתח כקפטן, הוסט מעמדתו הרגילה כקשר אל מרכז ההגנה, שם שיחק לצדו של עמרי בן הרוש, שבעצמו הוסט מעמדת המגן השמאלי. טל בן-חיים פתח על הספסל, כאשר בחלק הקדמי פתחו הצהובים עם ראדה פריצה במרכז ההתקפה, ומאחוריו ערן זהבי ודור מיכה. מנגד, אלישע לוי פתח אליניב ברדה, קפטן הקבוצה, בהרכב הפותח, לאחר שהצליח לחזור לאימונים מלאים במהלך אותו השבוע. מאור מליקסון לא היה כשיר במאת האחוזים ופתח על הספסל, כאשר באר שבע עלתה במערך התקפי שכלל לצדו של ברדה גם את שלומי ארבייטמן ואת דובב גבאי.
מכבי הגיעה להזדמנות ראשונה בדקה השביעית, לאחר שכדור מאגף ימין מצא, לאחר ערבוביה ברחבת באר שבע, את דן איינבינדר, שמתוך הרחבה בעט לא מדויק והחמיץ את המסגרת. מן העבר השני, באר שבע ניסתה לבחון את הגנת מכבי עם כדורים שנשלחו לתוך הרחבה אך לא הצליחה להגיע למצבי הבקעה.
בדקה ה-21 עלתה מכבי ליתרון ראשון במשחק. מיכה שלח מאגף ימין כדור עומר לעברו של פריצה, שהתגבר על השומר שלו ויליאם סוארס. האחרון ניסה לשלוח רגל והרחיק לעברו של השוער אוסטין אג'ידה, שהדף לרגליו של פריצה, האחרון נותר מול השער וגלגל אל הרשת החשופה, 1-0 למכבי תל אביב. באר שבע ניסתה להגיב מן העבר השני, כאשר גבאי הגביה לרחבה וארבייטמן הגיע ראשון ובנגיעה מהאוויר החמיץ את המסגרת.
בדקה ה-28 הכפילה מכבי את התוצאה. זהבי שלח שמאלה ליואב זיו, שנבלם על ידי בן ביטון. הכדור הגיע לפריצה, שעל סף הצד השמאלי של תיבת החמש לא הצליח לייצר בעיטה מלאה ורק גלגל לכיוונו של אג'ידה. השוער הדף חזרה לרגליו של פריצה, שהקפיץ למרכז הרחבה, הכדור פגע בברכו של זיו והתגלגל אל הרשת החשופה, 2-0 למכבי תל אביב.
מחצית שנייה
המחצית השנייה נפתחה בקצב מסחרר מצדה של האלופה. כבר בדקה ה-47 עלתה מכבי ליתרון 1–3, לאחר שמהראן ראדי הגביה קרן מאגף ימין, ופריצה שהגיע מאחורה עלה גבוה מעל סוארס ונגח היטב לפינה. חמש דקות עברו, ופריצה השלים שלושער היסטורי וראשון שלו במדי מכבי. זהבי שלח את הכדור ימינה לעברו של מיכה, הקשר הקפיץ כדור עומק למרכז הרחבה אליו הגיע פריצה, ששבר את מלכודת הנבדל, ובנגיעה הקפיץ לפינה הרחוקה של אג'ידה, 4-1 למכבי תל אביב לאחר 52 דקות בגמר הגביע.
הקצב המהיר נמשך, ובדקה ה-57 הצליחה באר שבע לצמק את התוצאה. אופיר דוידזאדה שלח כדור מאגף שמאל אל תוך הרחבה, הגנת מכבי הרחיקה את הכדור, דובב גבאי הגיע אליו ראשון ובנגיעה הוריד אל מחוץ הרחבה, ומאור בוזגלו שלח את הכדור הקופץ בנגיעה מ-17 מטרים לחיבורים הרחוקים. שער נאה של בוזגלו, 4-2 למכבי תל אביב.
דקה עברה, ומכבי הגיבה עם שער נוסף. הגנת באר שבע התקשתה להסתדר עם כדור ארוך שנשלח מחצי המגרש של מכבי, הכדור הגיע לפריצה, שעצר ומצא במסירה שטוחה את זהבי. האחרון חדר לרחבה, ומול אג'ידה היוצא גלגל אל הרשת. 5-2 למכבי תל אביב, 58 דקות מהפתיחה. פריצה העלה את מאזנו לשלושה שערים ושני בישולים במשחק הגמר.
בדקה ה-62 נכבש השער החמישי במחצית השנייה, שער שקבע את תוצאת המשחק. ראדי קיבל כדור ממיכה בצד ימין, חתך לכיוון המרכז וברגל שמאל שלח בעיטה חזקה ומדויקת לפינה הקרובה. אג'ידה הגיב באיחור והכדור נעצר רק ברשת, 6-2 למכבי תל אביב.
בדקה השמונים התקרבה מכבי לשער שביעי. זהבי פרץ מימין והעביר למרכז הרחבה, ברק בדש המחליף נותר פנוי, הגיע ראשון ומחמישה מטרים בעט בנגיעה למרכז השער, אג'ידה הגיב היטב והדף. בדקה ה-87 שוב מצב טוב לשחקן מחליף, הפעם טל בן חיים, שנשלח לרחבה ונותר באחד-על-אחד מול אג'ידה, אך תחת לחץ המגן שמאחוריו גלגל כדור חלש שאג'ידה הצליח להדוף.
בדקה האחרונה של המשחק, נשארה באר שבע בעשרה שחקנים, לאחר שבוזגלו הורחק בכרטיס אדום בעקבות גלישה מאוחרת מאחור על בן הרוש.
בסיום, 6-2 למכבי תל אביב, שמחזירה לעצמה את הגביע לאחר עשור, והופכת לטרבליסטית הראשונה בתולדות הכדורגל הישראלי.
הפיגועים במוסקבה (2010)
פקידים רוסיים כינו את האירועים "הפיגועים הקטלניים והמתוחכמים ביותר בבירה הרוסית בשש השנים האחרונות" (ההתייחסות היא לפיגועים במוסקבה ב-2004). הוערך כי כ-500,000 נוסעים עברו ברכבת התחתית של מוסקבה באותו זמן.
חקירה ראשונית העלתה כי מבצעות הפיגועים היו שייכות לארגון הצ'צ'ני האיסלמי אמירות הקווקז. ב-31 במרץ לקח המנהיג הצ'צ'ני דוקה אומרוב אחריות על הפיגוע בווידאו שפרסם באינטרנט. הוא אף ציין כי הפיגועים ימשיכו עד שרוסיה תתן עצמאות למדינה איסלאמית באזור צפון הקווקז, זאת במסגרת הסכסוך בצפון הקווקז.
האיש שהסיע את המחבלות למוסקבה נעצר ביולי 2010. הוועדה למניעת טרור של רוסיה אישרה באוגוסט 2010 שמגומדלי ווגבוב, יחד עם ארבעה מיליטנטים, נהרגו במבצע בדגסטן. הוא נחשב למיליטנט שמאחורי הפיגועים, מקושר לאומרוב ובעלה של מרים שריפובה, אחת משתי המחבלות.