cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אריק גריפין
עונת 15\2014 - טקסס לג'נדס
ביולי 2014, גריפין הצטרף לדאלאס מאבריקס לליגת הקיץ של ה-NBA. ב־18 ביולי הוא חתם עם המאבריקס, אך ויתר מאוחר יותר ב-21 באוקטובר לאחר שהופיע בשני משחקי טרום עונה. ב־3 בנובמבר 2014, הוא נרכש על ידי טקסס לג'נדס מליגת הפיתוח של ה-NBA, קבוצת הבת של המאבריקס. ב־4 בפברואר 2015, הוא נבחר לקבוצת הכוכבים לעתיד למשחק האולסטאר. ב-49 משחקים בטקסס בשנים 15–2014, הוא העמיד ממוצעים של 19.0 נקודות, 6.6 ריבאונדים, 1.9 אסיסטים, 1.3 חטיפות ו-2.4 חסימות למשחק.
עונת 16\2015 - לאונס דה פונס, א-נאסר דובאי
ב־15 באפריל 2015, חזר גריפין ללאונס דה פונסה, וחתם איתם להמשך עונת הליגה בפוארטו ריקו לשנת 2015. ב-14 משחקים בלאונס הוא העמיד ממוצעים של 10.1 נקודות, 3.8 ריבאונדים, 1.3 אסיסטים ו-1.0 חסימות למשחק. ביולי 2015, גריפין הצטרף ללוס אנג'לס קליפרס לליגת הקיץ באורלנדו ולקליבלנד קאבלירס לליגת הקיץ של לאס וגאס. הוא חתם על חוזה עם דטרויט פיסטונס ב-28 בספטמבר 2015, אך ויתר ב-7 באוקטובר. ב־10 בנובמבר 2015 חתם גריפין במועדון הכדורסל א-נאסר דובאי מאיחוד האמירויות הערביות. המשחק האחרון שלו באל-נאסר היה ב-16 באפריל 2016.
עונת 17\2016 - הפועל גלבוע גליל
ב־18 באוגוסט 2016 חתם גריפין בהפועל גלבוע גליל שזה עתה עלתה לליגת העל בכדורסל. ב-18 באפריל 2017, גריפין השתתף במשחק האולסטאר של ליגת העל בכדורסל וזכה בתחרות ההטבעות באותו אירוע. גריפין שיחק 33 משחקים עבור גלבוע גליל, הגיע איתה למקום התשיעי הליגה והעמיד ממוצעים של 14.9 נקודות, 7.1 ריבאונדים, 1.6 אסיסטים, 1.0 חטיפות ו 1.8 חסימות למשחק.
עונת 2017/2018 - סולט לייק סיטי סטארס, הפועל אילת
ב־3 ביולי 2017, גריפין חתם עם פלקנסטרו קאנטו מליגת העל האיטלקית בכדורסל. לפני שהצטרף לקאנטו, שיחק בקבוצת ליגת הקיץ של יוטה ג'אז ביוטה וגם בלאס וגאס. לאחר שהתרשם במהלך ליגת הקיץ, הוא ביטל את הסכמתו לעסקה עם קאנטו וחתם על חוזה דו כיווני עם הג'אז ב־20 ביולי 2017. הוא שיחק 19 משחקים בקבוצת ליגת הפיתוח של הג'אז, הסולט לייק סיטי סטארס, לפני ששוחרר על ידי הג'אז ב-21 בדצמבר 2017. ב־26 בינואר 2018, חזר גריפין לישראל לקדנציה שנייה כשחתם בהפועל אילת להמשך העונה. ב־4 בפברואר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 72–84 להפועל ירושלים, ורשם 13 נקודות ו-8 ריבאונדים כשעלה מהספסל. ב-3 ביוני 2018 רשם גריפין 30 נקודות וקלע 10 מתוך 13 זריקות מהשדה, יחד עם 7 ריבאונדים ו-2 אסיסטים בהפסד הפלייאוף 81–87 להפועל חולון.
עונת 19\2018 - פלקנסטרו רג'אנה, ז'לונה גורה, עירוני נהריה
ב־23 ביולי 2018, חתם גריפין במועדון האיטלקי פלקנסטרו רג'אנה. ב־13 בדצמבר, הוא שוחרר ממנה לאחר שהופיע בשישה משחקים. ב-1 בינואר 2019 חתם גריפין בקבוצה הפולנית ז'לונה גורה להמשך העונה. עם זאת, ב־16 בינואר 2019, גריפין שוחרר מז'לונה לאחר שהופיע בשני משחקים. ב־17 בינואר 2019, חזר גריפין לישראל לקדנציה שלישית, כשחתם עם עירוני נהריה להמשך העונה. יומיים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 93–103 לעירוני נס ציונה, ורשם 17 נקודות, שמונה ריבאונדים ושלוש חסימות כשעלה מהספסל. בסוף העונה ניצלה נהריה מירידה לליגה השנייה.
עונת 20\2019 - אדלייד 36'
ב-24 ביוני 2019 חתם גריפין באדלייד 36' מהליגה האוסטרלית בכדורסל.
עונת 2020/21 - הפועל באר שבע
ב-5 בספטמבר 2020 חתם גריפין בהפועל באר שבע מליגת העל הישראלית בכדורסל, הקדנציה הרביעית שלו בישראל.
האחד עשר של דני אושן
האחד עשר של דני אושן (אנגלית: Ocean's Eleven) הוא סרט קולנוע אמריקני משנת 1960, בבימויו של לואיס מיילסטון, ובכיכובם של "חבורת העכברושים" פרנק סינטרה, דין מרטין, סמי דייוויס ג'וניור, פיטר לופורד וג'ואי בישופ. בסרט הופיע גם אנסמבל של שחקנים כדוגמת שירלי מקליין, אנג'י דיקנסון, סיזר רומרו, הנרי סילבה, ריצ'רד קונטה, נורמן פל ובאדי לסטר.
בשנות ה-2000 נעשתה טרילוגיה של סרטים המבוססת על הסרט, בבימויו של סטיבן סודרברג - אושן 11, אושן 12 ואושן 13, בכיכובם של ג'ורג' קלוני, בראד פיט, מאט דיימון, אנדי גרסיה, אליוט גולד, ברני מק, דון צ'ידל וג'וליה רוברטס בין היתר.
עלילה
חבורה של ותיקי מלחמת העולם השנייה, יוצאי הדיוויזיה המוטסת ה-82, מגויסת על ידי שניים מהם, דני אושן וג'ימי פוסטר, כדי לשדוד חמישה בתי קזינו בסטריפ של לאס וגאס בלילה אחד: סהרה, ריוויירה, דזרט אין, סנדס ופלמינגו.
החבורה מתכננת שוד מורכב ביותר בדייקנות של מבצע צבאי. ג'וש הווארד לוקח עבודה כנהג משאית זבל בעוד האחרים מתצפתים על בתי הקזינו. מטענים ממולכדים מושתלים על מגדל התקשורת וכן מערכות הגיבוי האלקטרוניות בכל קזינו מחווטות מחדש.
בדיוק בחצות של ליל השנה החדשה, המגדל מפוצץ, ולאס וגאס מוחשכת לחלוטין. מערכות הגיבוי פותחות את כלובי הקופות במקום להדליק מחדש את האורות, ואנשי החבורה הנמצאים בפנים חומקים לקופות ומרוקנים אותן. הם אוספים את הכסף לתוך שקי אשפה של בית המלון, חוזרים חזרה לקזינו ומתמזגים עם הקהל. ברגע שהאורות חוזרים לפעול, הגנבים יוצאים ללא הבחנה ומשאית הזבל בה נוהג ג'וש אוספת את השקים. נדמה שהמבצע עבר ללא דופי.
המאפיונר המהולל דיוק סאנטוס מציע להשיב את השלל תמורת מחיר. הוא מבין שאושן נמצא בעיר וכי יש לו קשרים עם פוסטר, בנה של ארוסתו. עד מהרה חלקי הפאזל מתבהרים לו כאשר גופתו של ברגדורף מגיעה לחדר המתים. הוא מתעמת מול הגנבים ודורש מחצית מהשלל. בייאושם, הם מחביאים את הכסף בארון המתים של ברגדורף, להוציא עשרת אלפים דולר שהולכים לאלמנתו. החבורה מתכננת להשיב את השלל לאחר שגופת ברגדורף תישלח לסן פרנסיסקו.
התוכנית משתבשת לאחר שבית העלמין משכנע את האלמנה לערוך את הלוויה בלאס וגאס, בה הגופה נשרפת - יחד עם כל הכסף.
שחקנים
{|
מוסדות כלל חסידיים
מוסדות כלל חסידיים הם קבוצת מוסדות תורניים (ישיבות ותלמודי תורה לבנים, בתי ספר וסמינרים לבנות), המיועדים עבור הציבור החסידי חרדי מחצרות חסידיות קטנות שאין באפשרותן להקים מוסדות משל עצמם.
מקור התופעה
תופעת המוסדות הכלל חסידיים החלה בתחילת שנות התשעים, הורים לבחורי ישיבות מחצרות חסידיות בינוניות וקטנות חיפשו לעצמם מסגרות חינוכיות שאינן משתייכת לקבוצה חסידית מוגדרת (לדוגמה גור, ויז'ניץ וכדומה) או לציבור הליטאי, והקימו ישיבות 'כלל חסידיות'. בין הישיבות הראשונות ניתן למנות את ישיבת טשיבין ישיבת חכמי לובלין (בני ברק), ישיבת חזון נחום וישיבת נזר התורה.
התפתחות התופעה
ברבות השנים, ולאור הצלחת הרעיון, עקב כך שלישיבות אלו היו פחות מחויבויות קהילתיות מצומצמות, החלו להיווסד תלמודי תורה, בתי ספר וסמינרים 'כלל חסידיים' לבנות כמעט בכל ריכוזי היהדות החרדית, ברבים מן המקרים נפתחו המוסדות תחת אותו שם ("תלמוד תורה כלל חסידי" למשל) ללא קשר ניהולי בין המוסדות.
הצלחת המוסדות גרמה לכך שאף חסידים מקבוצות שלהן מוסדות משל עצמן, העדיפו לעיתים את המסגרות הכלל חסידיות.
חרחורין
חרחורין (במונגולית: Хархорин), הנקראת בשפה העתיקה קארקורום, היא עיר חרבה במחוז אובורחאנגאי במונגוליה. העיר שימשה כעיר הבירה של האימפריה המונגולית במשך כ-30 שנה. פירוש שמה העתיק הוא "אבנים שחורות"  או "חומות שחורות".
ג'ינגיס חאן הורה על בניית העיר ב-1220, והיא נבנתה על גדות נהר אורחון בידי אוגדי חאן ב-1235, כשהיא משמשת כמקום מגורים לסוחרים פרסים ובעלי מלאכה סינים. על אף שהייתה רשמית בירת האימפריה, לא הייתה העיר מקום משכנו של החאן שנהג לחיות, כמו שליטים נוודים רבים, במגורים ניידים מחוץ לגבולותיה. קארקורום שימשה יותר כבסיס אספקה ולא כעיר בירה של ממש. בתקופת שלטונו של מונגקה חאן הורחבו גבולות העיר והיא תועדה לראשונה בידי מגלי ארצות אירופאים ב-1246.
בתקופת שלטונו של קובלאי חאן הועברה ה"בירה" לדאדו (כיום: בייג'ינג), וקראקורום הפכה לבירת פרובינציה בלבד. על אף שהייתה בירתה של שושלת יואן הצפונית למשך כמה שנים, נהרסה העיר בעקבות סכסוך בין פלגי המונגולים, וב-1388 נטבחו תושביה בידי פולשים סיניים.
ב-1585 הקים השליט הקאלאקי אבדאי חאן מנזר בודהיסטי בעיר בשם ארדנה זו (במונגולית: "מאה אוצרות"), שנבנה בעיקר מחורבותיה של הבירה המונגולית לשעבר והיה המנזר הבודהיסטי הראשון במונגוליה. הריסות קארקורום העתיקה נתגלו ב-1889 בידי החוקר הרוסי נ"מ יאדינסטב. כיום שואפים חלק מהמונגולים למקם את עיר הבירה בחרחורין ולא במיקומה הנוכחי אולן בטור.
היקש (משפטים)
במשפטים, היקש הוא הסקת מסקנה בנוגע לא' מכוח ב'.
היקש כמקור משפטי בדין הישראלי
לדין הישראלי ארבעה מקורות משפטיים, דהיינו יסודות הכשירים לשמש בסיס לנורמות משפטיות. ארבעה מקורות אלו זכו להכרה בפסיקה, ורוכזו באופן רשמי בחוק יסודות המשפט. חוק זה מתווה את המקומות אליהם על השופט לפנות במענה לשאלה משפטית. מקורות הדין הם החקיקה (ראשית ומשנה), הפסיקה (פסקי בית המשפט העליון כתקדימים מחייבים, הפסקים המחוזיים כמנחים), ההיקש ועקרונות החירות, הצדק, היושר והשלום של המשפט העברי ומורשת ישראל.
ההיקש כמקור המשפטי השלישי מתיר לשופט לפנות למקרים משפטיים אחרים בעלי דמיון עובדתי או לוגי ולחלץ מהם את המדיניות השיפוטית הראויה. שימוש בהיקש מאוחר לשימוש בתקדים. שימוש בתקדים אפשרי כאשר בפסק דין המהווה תקדים מחייב עולה שאלה משפטית זהה לזו המתעוררת בפסק הדין שבו דנים. בהיקש להבדיל מתעוררת שאלה משפטית שונה, אך קווי הדמיון בין פסק זה לפסק שממנו מקישים, מאפשרים להפיק תשובה משפטית ראויה, המשתלבת במדיניות המשפטית הנוהגת.
הקיאס
בדומה למקורות המשפט הישראלי, בהלכה המוסלמית מצוי ההיקש (בערבית: قياس, "קיאס") כמקור לנורמות דתיות לצד הקוראן, אורחות חייו של הנביא מוחמד (הסונה) המתועדות בחדית' והסכמת הכלל (בערבית: إجماع, "אג'מאע").
משקה חריף
משקה חריף הוא משקה המכיל אלכוהול (שהוא השם המקובל בשפת היומיום לאתנול).
לצריכת אלכוהול יש, בין השאר, השפעות קצרות טווח. בשל השפעתו המשכרת של האלכוהול, המשרה על השותה אותו הרגשת שמחה, אופוריה ורוגע, הייתה מאז ומעולם שתיית משקאות חריפים, בעיקר בקבוצה, דרך מקובלת לחגוג, לבלות או להביע שמחה. קיימים משקאות חריפים רבים, המופקים מחומרים שונים. למעשה, כמעט לכל עם או קבוצת עמים יש משקה חריף מסורתי, בעל טעם, ריח ותכונות נוספות המייחדות אותו לעומת שאר המשקאות, וכן תרבות שתייה שהתפתחה סביבו. הנזק הרפואי של האלכוהול גבוה מאוד והוא מהווה את אחד מגורמי התמותה המרכזיים. שתיית אלכוהול קשורה גם לתאונות ולהתנהגות אלימה ועלולה לפגוע באנשים בקרבת השותים.
כינויים בשפות השונות
בעברית מליצית נהוג לכנות את המשקאות הללו הטיפה המרה, ובהוראה זו היא משמשת בכתבי ביאליק (אולם ביאליק השתמש בצירוף גם לציון מרירות ויגון בלבד). לצירוף המטונימי בן שתי המילים מקבילה ביידיש (דער ביטערער טראָפּן), והוראתה "יין שרוף". גם השפה הפולנית קושרת בין המרירות למשקה המשכר (gorzalka הוראתה 'מרירה' והיא משמשת אחד משמות הוודקה). ברוסית – 'גורקי' הוראתה 'מר'; באנגלית bitters (דקדוקית מתייחסים אל המילה בלשון יחיד) הוא סוג של קוקטייל אלכוהולי; בגרמנית Magenbitter ובהולנדית bittertje ("מריר קטן"). באנגלית מדוברת המשקאות הללו מכונים גם the hard stuff וכן firewater; שני הכינויים מתבססים על ריחם וטעמם העזים של המשקאות.
שתיית אלכוהול בעת העתיקה
שתיית משקאות חריפים הייתה מנהג מקובל בקרב עמים רבים עוד בעת העתיקה ועדויות קיימות לשתיית אלכוהול גם בתקופות פרהיסטוריות, לפני המהפכה החקלאית.
שרידים של דגנים שעברו התססה האופיינית לייצור בירה נמצאו בכרמל (מתוארכים כבני 13,000 שנה). החוקרים שיערו שהשרידים מעידים על חשיבות טקסית של האלכוהול בתרבות הנאטופית, ושהמשקה דמוי הבירה שימש לטקסים כגון טקסי קבורה.
העדויות המודקדמות ביותר לצריכת יין נמצאו בגאורגיה (מתוארכים כבני 8,000 שנה), בהרי זגארוס שבאיראן (מתוארכים כבני 7,400 שנה) ובבבל (מתוארכים כבני 5,500 שנה). עדויות לשתיית יין במזרח הקדום מופיעות למכביר במקרא, בציורי קיר ותבליטים מצריים, וכן בשרידי מתקנים שנתגלו בארץ ישראל, ואשר שימשו בייצור יין.
האדם הראשון ששכרותו מתועדת בתנ"ך הוא נח: . ליין היה תפקיד חשוב בחיים הפולחניים במצרים העתיקה. ציורים המתארים ייצור יין נמצאו על קירותיהם של קברי הפרעונים, וברשימת המנחות שהוגשו למת נמצאו כדי יין.
העברים הקדמונים נהגו לשתות יין בעת שמחה, אך גם השתמשו בו בטקסים דתיים: בבית המקדש היה היין ננסך על גבי המזבח בשעת הקרבת הקורבנות. על כן היין מתואר בתנ"ך כמשקה "המשמח אלוהים ואנשים" . על ההשפעה החיובית שיש לאלכוהול על מצב הרוח מעיד ספר תהלים: (תהלים ק"ד ט"ו). עם זאת, על אובדן שיקול הדעת בעקבות שתיית אלכוהול נאמר "נכנס יין – יצא סוד" (תלמוד בבלי עירובין סה, א).
גם היוונים והרומאים אהבו לשתות יין, ואף סגדו לאל מיוחד אשר היה אחראי על משקה זה: דיוניסוס (בגרסה הרומית: בכחוס), אשר פולחנו (חגיגות הדיוניסיה) עורר התלהבות גדולה ואורגיות המוניות ("בכחנליות").
גם השבטים הגרמאנים מפורסמים בשל תרבות השתייה הענפה שלהם: הם שתו בעיקר בירה, וזו הפכה למשקה מקובל בטקסים דתיים. עדות נוספת לשימוש באלכוהול בתרבות השבטים הגרמאנים היא הקוניאק הצרפתי, שהתפתח ממשקה אלכוהולי של השבט האוסטרו-גותי.
ממצאים ארכאולוגיים מעידים כי עמים רבים במקומות שונים בעולם נהגו להכין ולשתות משקה חריף בשם מי דבש, אשר נרקח באמצעות דילול דבש במים או במיצי פירות. עם העמים אשר נהגו לשתות משקה זה נמנים המצרים, היוונים, הרומאים, האינקה, האצטקים - ובראש ובראשונה הויקינגים. את המשקה היה נהוג לשתות במיוחד בחגים ובפסטיבלים מיוחדים. לדבש - ובהקשר לו, למשקה מי הדבש - יוחסו תכונות של עירור תשוקה, ובימים קדומים יוחסו לשותים מן המשקה תכונות כמו חוכמה, אומץ וכוח וכן יכולת פוריות גבוהה.
ארצות הברית
גם כיום נחשבת שתיית אלכוהול לבילוי מקובל מאוד ברחבי העולם המערבי. ברוב מדינות המערב, משקאות חריפים הם מצרך זמין ביותר, שאפשר לקנות בכל חנות מזון או קיוסק. המשקאות החריפים הם גם מצרך קבוע במסעדות, בבתי מלון ובמועדוני לילה.
משקאות אלכוהוליים מוגשים בפאבים, אשר מהווים גלגול מודרני של הפונדקים אשר היו נהוגים בתחילת העת החדשה באנגליה ובארצות הברית. נוסף על המשקאות החריפים המסורתיים (בירה, וודקה, טקילה), מוגשים בפאבים בעיקר קוקטיילים- ערבובים שונים של משקאות חריפים ולא חריפים.
אף-על-פי-כן, בניגוד לרוב העולם המערבי בכלל ולאירופה בפרט, בארצות הברית נחשבת שתייה מופרזת של אלכוהול - ואפילו שתיית אלכוהול בכלל - למידה מגונה, בייחוד בקרב החוגים הדתיים-השמרניים של המדינה.
אירופה
תרבות השתייה האירופאית היא מגוונת ביותר, וכוללת משקאות רבים בנוסף לוודקה ולבירה. בספרד נפוץ מנהג הבוטיון, במסגרתו בני-נוער מתאספים בפארקים או ברחובות בערים השונות וצורכים משקאות חריפים כגון בירה, יין, רום, סנגריה, טינטו דה וראנו, וודקה, ויסקי,ג'ין ועוד.
בקרב העמים הסלאבים תרבות השתייה והפולקלור הסובב אותה מפותחים מאוד, עד כי נוצרו סביב שתיית המשקאות החריפים כללים ומנהגים העוברים מדור לדור. הפופולריות הרבה של המשקאות הולידה את סטריאוטיפ "הרוסי השיכור". צריכת האלכוהול ברוסיה עומדת כיום על 15 ליטרים לאדם לשנה - כמעט פי שלושה מהצריכה ב-1990 (5.4 ליטרים). תוחלת החיים ברוסיה נמוכה יחסית, בעיקר אצל גברים, והיא אף ירדה במידה משמעותית מאז 1990. צריכת האלכוהול הגבוהה היא בין הסיבות העיקריות לתופעה זו.
וודקה
בתרבות הסלאבית הוודקה היא מרכיב הכרחי כמעט בכל מפגש חברתי, ובמיוחד באירועים חגיגיים. אירועים אשר נהוג בהם במיוחד לשתות וודקה בצוותא הם ימי הולדת וראש השנה האזרחית (31 בדצמבר). לרוב מתרחשת החגיגה סביב סעודה גדולה, אשר במהלכה שותים משקאות חריפים וודקה ביניהם.
כל סועד מחזיק את כוסית הוודקה ביד אחת ובידו השנייה אוחז כוס מיץ או משקה לא-אלכוהולי אחר, אשר נועד לרכך את טעמה העז של הוודקה. המשקה אשר משמש בתפקיד זה נקרא "זפיבון" (запивон). לא נהוג בדרך כלל לערבב את הוודקה והזפיבון בכוס אחת. יש המעדיפים מלפפון חמוץ או דג מלוח, אשר ירככו את טעם הוודקה במקום משקה. מאכל המשמש בתפקיד זה נקרא "זקוסון" (закусон). טקס הרמת הכוסית נקרא "טוסט" (тост). לפני הלגימה מודיע אחד הנוכחים לכבוד מה שותים. על פי רוב יוכרזו איחולים הדדיים, כגון בריאות, הצלחה וכדומה. אם ההתכנסות החגיגית היא לכבוד אחד הנוכחים, כגון חתן יום הולדת, יוקדש הטוסט הראשון לו. נהוג לשתות גם לכבוד קרובי משפחה וחברים שאינם נוכחים באירוע. לאחר אמירת הטוסט מרימים כוסית ושותים את כוסית הוודקה, ומיד לאחר מכן לוגמים מהזפיבון או נוגסים בזקוסון. אם אחד הנוכחים אינו שותה מסיבה מסוימת, המנהג הוא שעליו לגעת עם כוסית הוודקה במצחו, ובכך להשתתף באופן סמלי בשתייה החגיגית. מנהג זה מקורו בקווקז, אך הוא אומץ גם על ידי שאר עמי מזרח אירופה.
יש הנוהגים לערבב וודקה עם בירה. ערבוב זה נקרא "יורש" (ёрш), והוא נחשב לבעל השפעה משכרת במיוחד, עד כי נהוג לומר ברוסית "וודקה בלי בירה – כסף לרוח" (водка без пива - деньги на ветер). אם אדם חש חמרמורת בעת שהתעורר לאחר לילה בו השתכר, נהוג לתת לו לשתות כוס בירה כדי שההרגשה הרעה תחלוף; אם חש האדם ברע בצורה קיצונית, נהוג אף לתת לו לשתות כוס וודקה. רבים מאמינים כי שיטה זו אכן עוזרת לדכא את החמרמורת, אך יעילותו של מנהג זה לא הוכחה מדעית.
מנהג סלאבי נוסף הקשור בוודקה הוא שתיית כוסית על קברו של המת, כדי לחלוק לו כבוד.
ישראל
דוח של ארגון הבריאות העולמי מראה שנכון לשנת 2016, ישראלים מעל גיל 15 שתו בממוצע 3.8 ליטרים של משקאות אלכוהוליים בשנה, בהשוואה ל-6.4 ליטרים בממוצע בעולם. בישראל, הפער בין הגברים לנשים היה גדול, עם 6.4 ליטרים לשנה לגברים ו-1.4 ליטרים בשנה לנשים. עיקר צריכת האלכוהול בישראל הייתה של בירה (54%). יין היווה רק 5% מהצריכה. הגיל הממוצע של ישראלים השותים אלכוהול הוא 41, וזה של השותים כמויות גדולות בזמן קצר (binge drinking) הוא 18.4. מוערך ש-6% מהישראלים סובלים מהפרעות הקשורות בצריכת אלכוהול, ו-3% מכורים לאלכוהול. 2.5% ממקרי המוות בישראל קשורים לצריכת אלכוהול.
במסגרת עבודת תיזה נדגמו 213 ישראלים בגילאי 18–35 במדגם נוחות. במחקר נמצא שגברים, רווקים, חילוניים ובעלי השכלה נמוכה נמצאים בסיכון מוגבר לשתייה מופרזת.
שתיית אלכוהול בדתות השונות
היחס אל שתיית משקאות חריפים משתנה מדת לדת:
יהדות
בדת היהודית, היין נחשב למשקה חגיגי, ושתייתו נהוגה לשם ציונם של ימים קדושים ולשם חגיגת אירועים משמחים. היין הוא המשקה היחידי אשר זכה לברכות הנהנין מיוחדת משלו: "ברוך אתה ה' אלהינו מלך העולם, בורא פרי הגפן". ברכה זו יש לומר לפני שתיית היין. ואם מביאים יין משובח יותר מן הקודם מוסיפים ומברכים: "ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם הטוב והמיטיב".
בפלגים מסוימים בתנועת החסידות (כגון בחסידות חב"ד) יש למשקה האלכוהולי ערך מוסף. קבוצות החסידים מתאספות, בתאריכים שיש להם חשיבות מיוחדת בשנה, דוגמת ימי שמחה או ייחוד דתי אחר, ומדברים בדברי תורה, שרים ניגונים ושותים משקה חריף (בדרך כלל יי"ש), והשתייה מכונה "לחיים". אירועים אלה נקראים "התוועדויות". בהתוועדויות אלה תפקידו של האלכוהול הוא לתת אפשרות להידברות פתוחה וישירה של "דברי אמת" בין החסידים, בנושאים בעלי משמעות רוחנית ודתית, וכן לאפשר לחסידים להגיע למה שנקרא אצלם התעלות רוחנית. מנהיגה הרוחני האחרון של תנועת חב"ד, רבי מנחם מנדל שניאורסון, הורה להגביל את כמות השתייה, זאת לפי הבנתו את האלכוהול כאמצעי להתעלות ולא כהנאה סתמית. תקנה זאת מכונה בפי חסידי חב"ד "תקנת המשקה".
בחודש אדר תשע"ט פורסמה קריאת הרבנים למעט במשקאות משכרים בימי הפורים ובשמחות משפחתיות בגלל נזקים בריאותיים ואסונות הנגרמים כתוצאה מריבוי שתייה משכרת.
נצרות
בנצרות תופעת ההשתכרות נחשבת למגונה, אם כי איננה אסורה במפורש. במדינות נוצריות רבות קנתה לה ההשתכרות דריסת רגל כחלק מן התרבות; כמו כן, מצאו מנזרים רבים את פרנסתם בייצור ומכירה של משקאות חריפים.
שתייה טקסית של יין היא חלק מטקס המיסה, המקובל כמעט בכל הזרמים הנוצריים. הטקס מבוסס על דבר ישו לתלמידיו בסעודה האחרונה (מתי כ"ו 26): "אכלו את הלחם כי זה בשרי, שתו את היין כי זהו דמי, דם הברית החדשה הנשפך בעד רבים לסליחת חטאים". הנוצרים מאמינים כי במהלך המיסה עובר היין טרנסובסטנציאציה, והופך להיות דמו של ישו. את יין המיסה יש להכין במיוחד לשם הטקס, ואין רשות להשתמש בו למטרות אחרות.
אסלאם
באסלאם חל איסור מוחלט על שתיית משקאות חריפים. הציווי על איסור שתיית האלכוהול נקרא: "חַרָאם" (תרגום לעברית: "חטא"), ומקורו הוא במשפט המוסלמי - ה"פִיקָה" - אשר מקביל ל"הלכה" היהודית.
בשל העובדה שה"פיקה" הוא פרשנות של דרך אללה כתוצר מחשבה של מלומדים, ה"חראם" עשוי להיתפס בעיני מוסלמים מסוימים כמצווה לא קדושה (שהרי לא הורתה על ידי הבורא), ויכולה להיות אי הסכמה לגביו בקרב זרמים מסוימים (לדוגמה, בסופיזם). ואכיפתו של האיסור השתנתה במהלך ההיסטוריה.
תגובה קצרת טווח לשתיית אלכוהול
המבדיל משקאות המכילים אלכוהול משאר המשקאות הוא שהם משכרים - כלומר, גורמים לשינויים במצב הרוח וההתנהגות של האדם. החומר הפעיל במשקאות אלכוהוליים, האתנול, נספג במערכת העיכול ומשם מגיע לדם. דרך הדם מגיע האתנול לכל איברי הגוף כולל למוח ומשפיע על תפקודם. בניגוד לרוב הסמים הפסיכואקטיביים, האתנול מתערב במספר מערכות של מוליכים עצביים, ולכן יש לו מספר השפעות. בין השאר, האתנול מגביר את הפעילות של מערכת ה-GABA ומאט את הפעילות של מערכת הגלוטמט. יחד, שתי פעולות אלה גורמות לדיכוי של מערכת העצבים. לכן, במינונים נמוכים, משקאות אלכוהוליים גורמים לרוגע, קלות ראש, עלייה בביטחון העצמי והסרת מחסומים התנהגותיים. האלכוהול עלול גם ליצור תחושה של סחרחורת או ורטיגו. שתייה רבה עלולה לגרום לאיבוד שליטה עצמית ושיקול הדעת, לאיבוד שיווי המשקל ולהרגשה רעה הכוללת סחרחורות, כאבי ראש, בחילות והקאות.
כדי להימנע מהנגאובר, מומלץ להגביל את השתייה, לאכול אוכל שומני לפני השתייה שיעכב את ספיגת האלכוהול, ולשתות מים בזמן שתיית האלכוהול ולפני השינה.
קיימים כמה מיתוסים נפוצים בקשר להנגאובר אשר אינם נכונים. קפה או מקלחת לא יכולים למנוע או לרפא הנגאובר. סדר המשקאות לא משפיע על הסיכוי לסבול מהנגאובר, רק כמות האלכוהול. שתיית משקה אלכוהולי בבוקר שלאחר ליל השתייה לא ימנע את ההנגאובר. אף על פי שהוא יכול לספק מזור זמני, הוא עלול להחמיר בהמשך את הסימפטומים. גם שתיית משקאות איזוטוניים לא נמצאה כמסייעת להנגאובר. יש אנשים הלוקחים פרצטמול (אקמול) לפני השינה, בתקווה למנוע את הכאב שבהנגאובר. הרגל זה הוא מסוכן שכן השילוב של אלכוהול ופרצטמול מסוכן לכבד.
שתייה של כמות אלכוהול מופרזת עלולה להוביל גם להרעלת אלכוהול, מצב חירום רפואי שנגרם מריכוז אלכוהול גבוה בדם.
נזקי האלכוהול למשתמשים
לצד אופייה המשחרר, יש לשתיית משקאות חריפים חסרונות לא מבוטלים בתחום החברתי, בתחום הנפשי ובתחום הבריאותי. שתייה מרובה של אלכוהול, בפעם אחת או לאורך זמן, עלולה לגרום לנזקים פיזיולוגיים רבים. בארצות הברית, מוערך ששימוש מוגזם באלכוהול גובה את חייהם של קרוב ל-100,000 איש ואשה בכל שנה, ואחראית למותם של כ-10% מהמבוגרים בגיל 20-64. בישראל, 2.5% ממקרי המוות בישראל קשורים לצריכת אלכוהול. התמותה העולמית הנגרמת כתוצאה מצריכת אלכוהול גבוהה מזו הנגרמת ממחלות כמו שחפת, איידס וסוכרת. 28.7% ממקרי המוות הללו נגרמו בשל פציעה, 21.3% בשל מחלות במערכת העיכול, 19% בשל מחלות לב וכלי דם, 12.9% בשל מחלות זיהומיות ו-12.6% בשל סרטן.
מערכת העצבים
האלכוהול גורם להתרחבות העורקים ולשרשרת תגובות כימיות, כשהוא הופך לחומצות שומן אשר מכסות את פני סיבי העצב, חוסמות את קצותיהם ומעכבות הפרשת נוירוטרנסמיטרים לתוך ומתוך המרווחים (סינפסות) שבין הנוירונים (תאי העצב). חומצות השומן שנוצרות על ידי האלכוהול גורמות לנזק בעיקר לקליפת המוח. האלכוהול פוגע בסינפסות הקשורות לזיכרון, לדיבור ולמצב הרוח.
על פי מחקר באוקספורד כל כמות של אלכוהול פוגעת במוח. יש לאלכוהול גם נטייה להקצין את מצב הרוח בו היה נתון האדם לפני ששתה. מטבע הדברים, נטייה זו עשויה להיות מזיקה אם אדם שותה כאשר הוא נתון במצב רוח רע. שתיית אלכוהול קשורה גם בעלייה בסיכון להתאבדות. צריכת אלכוהול גבוהה עלולה להוביל לאלכוהוליזם (התמכרות לאלכוהול). אלכוהוליזם מתבטא בחוסר היכולת להפסיק לשתות, בצורך לשתות כמויות הולכות וגדלות כדי להשיג את אותה ההשפעה (סבילות), במחשבות תמידיות על אלכוהול ובהופעת תסמיני גמילה (קריז) כאשר מפסיקים לשתות. ישנם גם מצבים קלים יותר שאינם מוגדרים כאלכוהוליזם, אך יכולים להוביל אליה. בעיית שתייה נוצרת כאשר שותים בכמות מוגזמת, גם אם לא נוצרה התמכרות. שתייה מופרזת (binge drinking) היא שתייה של כמות גדולה מאוד של אלכוהול בבת אחת: בגברים מעל חמש מנות אלכוהול, ובנשים מעל ארבע.
האלכוהול מאפשר להשיג הנאה מהירה או אמצעי הגנה יעילים מפני מצבי מתח, תסכול וחרדה. שתייה מרובה עלולה להביא להתמכרות באופן הבא: לאחר השתייה הדימוי העצמי עשוי להפוך לחיובי, אלא שלאחר כמה שעות עשויה להגיע חמרמורת וההתפכחות, כשהדימוי הנמוך והבעיות הקיומיות חוזרים ביתר שאת. הכאב והתסכול המחודשים מחזקים את הצורך במשקה וחוזר חלילה. כך קורה שהשימוש באלכוהול, שנועד להסיח את הדעת מפני מתח, חרדה, חוסר ביטחון ותחושות אשמה, גורם ומחזק אותם עד שנוצרת מעין מחזוריות של תחושות רעות הגורמות לשתיית אלכוהול אשר גורמת לתחושות רעות וחוזר חלילה, עד שהאדם מתמכר לאלכוהול והופך לאלכוהוליסט.
קיימת השפעת אלכוהול על זיכרון לטווח קצר וגם לטווח ארוך.
מערכת החיסון
צריכה כרונית של אלכוהול עלולה גם לפגוע בתפקוד החיסוני. אנשים הצוררכים אלכוהול באופן קבוע נמצאים בסיכון מוגבר לדלקת ריאות ושחפת. גם השתכרות חד-פעמית עלולה לפגוע בתגובה החיסונית של הגוף למחלות, עד 24 שעות לאחר ההשתכרות.
בקרב הקהילה המדעית ישנו קונצנזוס לגבי הקשר בין שתיית אלכוהול לסיכון מוגבר למחלת הסרטן. מחקרים שנעשו הראו שצריכה של כ-3.5 מנות אלכוהול סטנדרטיות (14 גרם אלכוהול למנה) ביום, מעלה את הסיכון לחלות בסרטן בחלל הפה, הגרון ומיתרי הקול פי 2–3. זאת בהשוואה לאנשים שאינם צורכים אלכוהול. כמו כן נמצא ששתייה יומיומית של משקאות אלכוהוליים מגבירה את הסיכון לחלות בסרטן הכבד כבר בכמויות המוגדרות נמוכות, ויכולה להגביר את הסיכון עד פי 3.6 בצריכה כבדה.
מערכת הרבייה
כאשר אשה הרה צורכת אלכוהול, הוא עובר לדם שלה ומשם דרך השליה אל העובר. האלכוהול הוא טרטוגן - חומר הפוגע בהתפתחות העובר. הוא עלול לפגוע בגדילת התינוק, במערכת העצבים שלו, במראה הפנים ובאיברים נוספים. הפגיעה העצבית עלולה ליצור בעיות כמו מוגבלות שכלית, בעיות התפתחות, הפרעת קשב וריכוז, הפרעות התנהגות והפרעות רגשיות. מסיבות אלו, משרד הבריאות ממליץ לנשים בהריון לא לשתות אלכוהול בשום כמות, אף לא קטנה .האלכוהול גם פוגע בהעברת חומצה פולית מהאם לעובר, החיונית להתפתחותו התקינה. מעבר לפגיעה בעובר, צריכת אלכוהול בזמן ההריון מגבירה את הסיכון להפלה ואף למוות של העובר.
מערכת הלב וכלי הדם
השפעת האלכוהול עלולה להיות מסוכנת במיוחד אם הוא נצרך בעת מזג אוויר קר. שתיית משקאות חריפים אמנם גורמת בתחילה להרגשת חמימות, אך אין זו אלא אשליה מסוכנת. התרחבות העורקים הנגרמת כתוצאה מצריכת האלכוהול מגדילה את פני השטח דרכם נפלט חום מהגוף, ובכך למעשה מקררת את הגוף. מדי חורף מתים מקור בארצות מזרח אירופה, בהן שתיית האלכוהול מקובלת במיוחד למרות החורף הקשה, אנשים שהשתכרו יתר על המידה במזג האוויר הקר. כך למשל, בשנת 2006 12% ממקרי המוות היו קשורים באלכוהול. תופעה זו נפוצה במיוחד בקרב חסרי בית אלכוהוליסטים, כיוון שהם שותים מחוץ למקום סגור ועל כן חשופים יותר לפגעי מזג האוויר.
מערכות נוספות
שתייה כבדה פוגעת בכבד ועלולה לגרום לבעיות כמו כבד שומני, דלקת בכבד, פיברוזיס וצירוזיס. הלבלב מתחיל לייצר חומרים רעילים שעלולים להוביל לדלקת מסוכנת של הלבלב. אלכוהול עלול גם להוביל להשמנה. צריכת אלכוהול עלולה להזיק לבריאות העצם, חושפת אותה לשברים ומעכבת איחוי העצם לאחר שבר. שתיית אלכוהול פוגעת גם בכליות על ידי עומס היתר שנוצר עליהן בשל אחוז השתנן הגבוה שבבירה. שתיית אלכוהול עם רמה גבוהה מעל התקן של מתנול, שנמצאת בעיקר במשקאות מזויפים ומתוצרת עצמית, עלולה לגרום לעיוורון ואף למוות.
נזקים חברתיים
מעבר לפגיעה הפיזית והרגשית בסובבים אותם, אנשים הצורכים אלכוהול מכבידים על מערכת הבריאות והרווחה במידה רבה. בשנת 2010 הוערך הנזק הכלכלי של שתייה מוגזמת בארצות הברית ב-249 מיליארד דולר, או שני דולר לכל משקה.
השפעת שתייה מתונה
בעבר, נהוג היה להאמין ששתיית יין אדום מועילה לבריאות, רעיון שנקשר למושג הפרדוקס הצרפתי. אך הביסוס לטענה זו טרם הוכרע.
מבין המשקאות האלכוהוליים, יין ובירה נחשבים לבריאים יותר. יין אדום ולבן נחשבים למועילים בשל נוכחות של נוגדי חמצון. בירה נחשבת לבריאה בשל היותה עשירה בוויטמינים מקבוצה B, במינרלים ובנוגדי חמצון.
הגבלות בחוק
באנגליה, החל מהמאה ה-16 החלה הממשלה לאכוף חוקים שונים לגבי שתיית אלכוהול. הפעם הראשונה בה ניסתה המדינה להשתמש במלוא כוחה כדי להוציא משקאות אלכוהוליים מהשוק הייתה בעת שיגעון הג'ין, בשנים 1720–1757. הפופולריות הגוברת של הג'ין נתפסה כאיום על המוסר במדינה, ובתגובה חוקקו חוקים שהתנו מכירת ג'ין בדמי רישיון ותשלום מיסים כבדים.
בשל הנזקים הרבים הכרוכים בשתייה מופרזת, מוטלות הגבלות על מכירתם של משקאות חריפים במדינות רבות. בתחילת המאה ה-20 נאסרה מכירתם כליל של משקאות חריפים בארצות הברית, שכן שתייתם נתפסה כייבוא זר ובלתי רצוי שהובא על ידי המהגרים השונים ממדינות מוצאם (למשל גרמניה), ואשר מנוגד לרוח הדת הנוצרית. תקופה זו ידועה בכינוי תקופת היובש.
כיום, ברוב מדינות המערב, משקאות חריפים הם מוצר זמין ביותר, אך מכירתם מותרת רק למי שנחשב בגיר על פי חוק. במדינות מסוימות ישנן הגבלות גם על בגירים צעירים - בבריטניה לקוחות הנראים בעיני המוכר מתחת לגיל 25 נדרשים להציג תעודה מזהה לפני רכישת משקה חריף (תקנה הנקראת Challenge 25). תקנה זו החליפה תקנה קודמת לה על-פיה נדרשו להציג תעודה לקוחות שנראו מתחת לגיל 21 (Challenge 21). כיום בחלק מהחנויות נדרשים להציג תעודה מזהה לקוחות הנראים למוכר מתחת לגיל 30 (Challenge 30). בישראל מותר למכור משקה משכר רק למי שמלאו לו 18 שנה. הגבלה נוספת הקשורה במשקאות משכרים היא איסור נהיגה בהשפעת אלכוהול, וזאת בשל הירידה בריכוז, אשר עלולה להיות קטלנית בזמן הנהיגה.
במרץ 2010 אושר בכנסת חוק המאבק בתופעת השכרות, לפיו אדם שמחזיק במשקה משכר בכלי קיבול שאינו סגור, במקום ציבורי או ברכב הנמצא במקום ציבורי, בין השעות 21:00 ל-6:00, "חזקה כי בכוונתו לשתות את המשקה המשכר וכי שתייתו עלולה להביא להפרת הסדר הציבורי או לפגיעה בשלום הציבור או ביטחונו, אלא אם כן הוכח אחרת להנחת דעתו של השוטר". ב-29 באפריל 2013 אישרה מליאת הכנסת את הפיכתו של החוק מהוראת שעה לחוק.
במדינות מסוימות חל גם איסור על צריכת אלכוהול בשטחים ציבוריים כגון פארקים, ואף על עצם הימצאותו של בקבוק משקה פתוח ברכב.
ברוב מדינות האסלאם ייצורם, מכירתם וצריכתם של משקאות חריפים אסורים באופן מוחלט, מטעמים דתיים. באיראן, למשל, אסור לייבא משקאות חריפים, ורק ליהודים מותר לייצר ולצרוך משקאות משכרים. זאת, מתוך התחשבות ביהודים, אשר דתם מחייבת אותם לשתות יין בטקסים דתיים.
כהל מפוגל
רעילות של כהל מפוגל (הוספת מתנול - אלכוהול עץ חסר צבע ורעיל לאתנול) מכוונת על מנת למנוע שימוש אלכוהוליסטי בחומר.
בישראל
בעוד שההגדרה "מנת אלכוהול" היא ההגדרה הנכונה והמדויקת, הביטוי "מנת משקה" נפוץ ומוכר יותר בקרב הציבור בישראל, הגם שמינוח זה קשור בכלל להיבט המסחרי בתחום המוזגנות והמשקאות החריפים, וידוע בתחום המקצועי כ"י.מ.ס." (יחידת משקה סטנדרטית). בין השאר, בגלל עמימות זו, אין תקן יחיד ומדויק לגבי אמת מידה זו, והערכים המובאים כאן הם ערכים מקורבים (האחוזים מייצגים את ריכוז האלכוהול במשקה):
כל משקה כזה מהווה מנת משקה (מנת אלכוהול) אחת. לפי ההגדרה, לכבד בגוף האדם לוקחות 45 דקות לפרק ולנטרל את כל מטען האלכוהול שבמשקה.
החוק בישראל מתיר לנהוג עם רמת אלכוהול מקסימלית בדם של עד 50 מ"ג אלכוהול ל-100 מ"ל דם (ריכוז של 0.05%). רוב האנשים (תלוי במשקלם), יוכלו לצרוך מנת משקה בודדת ועדיין להישאר בטווח החוקי לנהיגה.
משקה אלכוהולי בישראל נחשב לכל משקה עם מעל 2% אלכוהול.
הערות שוליים
Getränk
פומפיאן
פומפיאן או פומפיאני (בליטאית: Pumpėnai, פומפנאי; בפולנית: Pompiany) היא עיירה במחוז פוניבז' שבליטא, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
בשנת 1638 נבנתה ביישוב כנסייה ראשונה, ובשנת 1792 הוענקו ליישוב זכויות עיר. בשנת 1827 הוקם ביישוב מנזר.
יהודי פומפיאן
ב-27 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ומספר ימים לאחר מכן החלו השוטרים הליטאים לחטוף את יהודי העיירה לעבודות כפייה, תוך שוד רכושם והתעללות בהם.
ב-15 ביולי 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו בן שישה בתים, שהוקף בגדר תיל, בו שררו תנאי רעב. ב-26 באוגוסט 1941 רצחו הליטאים את יהודי הגטו בבורות ירי ביער פיוסט (Pajuoste) ובסמוך לכפר ז'דייק (Žadeikiai). בשעת האקציה עינו הליטאים למוות את רב הקהילה, מאיר יצחק חייט.
טיעון היסקי
טיעון היסקי הוא טיעון שבו המסקנה נובעת מההנחות בזכות משמעות מוסכמת של המלים הסינקטגורמטיות (כמו "או", "אינו", "אם ורק אם", "כל", וכדומה) המשמשות בטיעון. לדוגמה, טיעון בצורת "כל א' הוא ב', וכל ב' הוא ג', לכן כל א' הוא ג'" הוא טיעון תקף בגלל ההסכמה על המשמעות של "כל" ו"הוא". מכיוון שטיעונים היסקיים מתבססים על משמעות המלים, המסקנה מטיעון היסקי תקף נובעת בהגדרה מההנחות. למעשה, ההנחות דורשות נכונות המסקנה. משום כך, היסק אינו מציע לנו מידע חדש על העולם, אך הוא הכלי החזק ביותר של שימוש בהגיון להפקת תובנות חדשות ביחס לידוע לנו.
בהיסק, ההנחה הראשית בטיעון היא כלל או הצהרה כללית, וההנחה המינורית היא מקרה – מקרה או דוגמה המונחת על פי הכלל. המסקנה היא תוצאה. היסק נע תמיד מהכלל, למקרה ומשם לתוצאה:
דאצ'יאן צ'ולוש
דאצ'יאן ז'וליין צ'וֹלֹוש (ברומנית: Dacian Julien Cioloş; נולד ב-27 ביולי 1969 בזלאו, מחוז סלאז') הוא אגרונום ופוליטיקאי רומני, שנבחר ב-17 בנובמבר 2015 כראש ממשלת רומניה, בעקבות התפטרות קודמו ויקטור פונטה אחרי האסון במועדון "קולקטיב" בבוקרשט. לפי הצעת הנשיא קלאוס יוהאניס, הוא עמד בראש ממשלת טכנוקרטים ראשונה בתולדות רומניה, שכהונתה הסתיימה ב-4 בינואר 2017. ממשלתו הוקמה בתמיכת המפלגות היריבות של הליברלים והסוציאל-דמוקרטים. צ'ולוש כיהן בשנים 2007–2008 כשר החקלאות של רומניה בממשלת פופסקו טריצ'אנו ובשנים 2010–2014 כנציב החקלאות והפיתוח הכפרי של האיחוד האירופי. צ'ולוש ייסד את מפלגת החופש, האחדות והסולידריות. במאי 2019 הוא נבחר כחבר בפרלמנט האירופי ובהמשך כמנהיג הסיעה הפוליטית Renew Europe "לחדש את אירופה". החל מינואר 2019 הוא יושב ראש מפלגת החירות, האחדות והסולידריות (PLUS), בשנים 2021-2019 במסגרת הגוש הפוליטי USR PLUS. באוקטובר 2021–פברואר 2022 עמד בראש המפלגה המאוחדת שקמה מתוך הגוש - הברית הצילו את רומניה USR.
ילדותו ושנות לימודיו
יליד זאלאו, בצפון-מערב טרנסילבניה, דצ'יאן ז'וליין צ'ולוש בילה חלק גדול מילדותו אצל סבו מצד אמו בכפר פריצ'יי, שם אהב, בין היתר, לעזור בגידולי הבצל, גאוות החקלאות המקומית, והתרד. שמו האמצעי, ז'וליין, נבחר על ידי אמו אחרי שקראה את הרומן "האדום והשחור" מאת סטנדל, שהגבור הראשי שלו הוא ז'וליין סורל. הוא למד בתיכון החקלאי (בימינו התיכון "יואן אוסיאן") בעיר שימלאו סילבאניי. המשיך אחר כך בשנים 1889–1994 בפקולטה להורטיקולטורה של האוניברסיטה למדעי חקלאות ולרפואה וטרינרית בקלוז'. סיים עם דיפלומה לאגרונום (מהנדס אגרונום) בתחום ההורטיקולטורה. בשנים 1995–1996 למד עם מלגה מטעם ממשלת צרפת באקול נסיונל סופרייר אגרונומיק (בית הספר האגרונומי הגבוה) בעיר רן בצרפת. סיים שם עם תואר שני ודיפלומה ללימודי עומק (DEA) ואחר כך עשה דוקטורט בבית הספר האגרונומי הגבוה במונפלייה בשנים 2000–2005.
קריירה מקצועית
במהלך השנים 1991–1996 התמחה צ'ולוש בחקלאות אורגנית, בסך הכל 13 חדשים בחוות חקלאיות בחבל ברטאן. בשנים 1997–1999 עבד כסטז'ר בוועדה האירופית, בהכנת תוכנית SAPARD לסיוע חקלאי. במרץ 1998-אוקטובר 1999 היה מנהל תוכנית הפיתוח הכפרי של מחוז ארג'ש. בהמשך ניהל בשנים 1999–2001 תוכניות שיתוף פעולה צרפתיות-רומנית במסגרת המרכז הבינלאומי לשיתוף פעולה בתחום הפיתוח החקלאי CICDA
בינואר 2002-ינואר 2003 כיהן צ'ולוש כשליח הוועדה האירופית ברומניה בתחום החקלאות והפיתוח הכפרי. בינואר 2005 הצטרף שוב למשרד החקלאות של ארצו כיועץ השר ואחר כך היה נציג ממשלת רומניה במועצת אירופה.
קריירה פוליטית
בשנת 2019 הוא נבחר לפרלמנט האירופי ומונה לראש סיעת Renew Europe.
ראש ממשלה
ב-10 בנובמבר 2015, חמישה ימים אחרי התפטרות ראש הממשלה ויקטור פונטה, החליט הנשיא קלאוס יוהאניס למנות את צ'ולוש כראש ממשלה. הוא נימק זאת בכך שרומניה זקוקה "לראש ממשלה עצמאי או טרכנוקרט, כפי שאומרים, איש בעל יושרה, שלא היה מעורב בשערוריות והוכיח כי הוא מסוגל לנהל מצבים מסובכים".
חיים פרטיים
דאצ'יאן צ'ולוש נשוי משנת 2000 לאשה צרפתייה, ואלרי צ'ולוש-וילמן, גם אגרונומית במקצועה. חתונתם התקיימה בעיר הולדתו, זלאו. הוא מדבר פרט לרומנית, אנגלית וצרפתית.
התמדה (לימוד תורה)
התמדה או שקידה בלימוד תורה, היא הקדשת מלוא הזמן ללימוד בלא לבזבז את הזמן על דברים אחרים. ביהדות, נחשבת ההתמדה בלימוד התורה למעלה גדולה, בעיקר עבור גברים המחויבים במצוות תלמוד תורה. הגיוגרפיות יהודיות רבות מייחסות את תכונת ההתמדה לדמויות מופת רבניות.
למרות שהתמדה ושקידה דומים במשמעותם הכללית, יש הבדל: התמדה מציין את כמות ורצף השעות המוקדשות ללימוד, ושקידה מציין את הריכוז המוחלט וההירתמות המלאה בלימוד.
כשלי היסק
כשלי היסק (דדוקציה) היא קבוצה של כשלים לוגיים בהם יש שגיאה בטיעון היסקי. שגיאה זו יכולה לנבוע מכך שישנה שגיאה במבנה הטיעון, או במילים הסינקטגורמטיות (למשל "או", "כל", "אם ורק אם") המשמשות בו.
התמדה (לימוד תורה)
במקרא
שני כתובים עיקריים בתנ"ך עוסקים במעלת העיסוק התמידי בשינון התורה והמצוות, ועליהם מסתמכים רבים מהמקורות המאוחרים יותר העוסקים במעלת ההתמדה בלימוד תורה:
כשלי היסק
ישנם שני סוגים של כשלי היסק:
התמדה (לימוד תורה)
במקרא
שני כתובים אלו הם המקור לקטע שנאמר בנוסח התפילה היהודית מידי ערב, בברכות קריאת שמע של ערבית:
במאמרי חז"ל
מאמרי חז"ל רבים משבחים את הניצול המרבי של הזמן ללימוד תורה, ומגנים את בזבוז הזמן על דברים אחרים. למשל, נאמר שהתורה נקנית "במיעוט שינה, במיעוט שיחה, במיעוט תענוג, ובמיעוט שחוק", ומוזכרים לגנאי מי ש"שח שיחת חולין", מי ש"מפסיק ממשנתו ואומר מה נאה אילן זה", מי ש"פוסק מדברי תורה ועוסק בדברי שיחה" ומי שבטל מן התורה בשינה של שחרית, ביין של צהריים, בישיבה עם בטלנים בשוק ואפילו בשיחה עם משפחתו בביתו.
בספרות הראשונים והאחרונים
הרמב"ם במשנה תורה תיאר כיצד ניצול מרבי של הזמן ללימוד התורה הוא תנאי הכרחי להשגת מדרגה גבוהה בידיעת התורה. לדבריו, יש להקדיש זמן מינימלי ביותר לצורכי פרנסה, אכילה ושינה, ואת כל שאר הזמן להקדיש ללימוד:
המהר"ל התייחס להתמדה בלימוד התורה, והסביר בצורה פילוסופית שהקדשת מלוא הזמן ללימוד היא הכרחית כדי להורות על כך שהתורה היא מציאות רוחנית שאינה תלויה בזמן:
רבי ישראל מאיר הכהן, ה"חפץ חיים", כתב חיבור בשם "תורת הבית", המתריע על כך שכל אדם חייב להקדיש את מלוא הזמן שבו הוא פנוי מעסקיו כדי ללמוד תורה:
ההתמדה בישיבות
בעולם הישיבות, הועלתה על נס מעלת ההתמדה בלימוד. לצד ההערכה בישיבות לדמות העילוי בעל החריפות השכלית, ישנה הערכה רבה גם לדמות הלומד החרוץ הנקרא "שקדן" או "מתמיד", לרוב בהגייה מלעילית. בישיבות, חוסר התמדה בלימוד תורה נקראת "בטלנות", ובהתאם נקרא הטיפוס המנוגד למתמיד – "בטלן". הבטלנות נחשבת בישיבות לחטא של ביטול תורה. בנוסף, משתמשים במונח היידישאי "שְטַיְגֶען" (התקדמות, התעלות) לתיאור לימוד בלהט והתמדה, ובמונח "שְלֶעפְּט זיך" (נהגה:שְלֶעפְּצַאך, נסחב) לתיאור המצב ההפוך.
בשיחות מוסר רבות שניתנות בישיבות על ידי ראשי הישיבה והמשגיחים מודגשת חשיבות ההתמדה. חלקם עוסקים בהוראות מעשיות ללימוד בהתמדה. למשל, הרב דוד אברהמי, מחבר ספר המוסר "בנין עולם", שהיה משגיח בישיבה ליטאית, העיר על אלו שמסתכלים בסקרנות בכל פעם שנפתחת דלת בית המדרש לראות מי נכנס, וערך חשבון שבכל שנייה מבוזבזת ניתן ללמוד שלוש מילים. הרב משה צוריאל כתב "עצות להצלחה בלימוד", ובהן הוא מונה "התמדה בלימוד, ללא הפסקות" ומספר שהרב קוק היה מתנגד שיפסיקו בישיבה את הלימוד כדי לומר פרקי תהלים לרפואת חולה, וכן היה מתנגד ליציאתם של תלמידים להפגנות פוליטיות.
אחד משיריו המפורסמים של חיים נחמן ביאליק נקרא "המתמיד", ועוסק בגעגועיו לעולם הישיבה. השיר מספר על נער שמוערך בישיבה כבעל "שני כתרים" ב"סולם התורה הרם" – גם "עילוי" וגם "מתמיד":
ו' בכסלו
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצוה של ילד שנולד בו' כסלו היא תמיד פרשת ויצא.
כמעט קיץ שגרתי
כמעט קיץ שגרתי (באיטלקית: Croce e delizia; באנגלית: An Almost Ordinary Summer) הוא סרט קולנוע איטלקי משנת 2019 בבימויו של סימון גודאנו.
בסרט מככבים אלסנדרו גאסמן, יסמין טרינקה, פבריציו בנטיבוגליו ופיליפו סקיציטאנו.
תקציר העלילה
משפחתו של טוני קסטלביצ'יו (פבריציו בנטיבוגליו) ומשפחתו של קרלו פטינה (אלסנדרו גאסמן) הן שתי משפחות מנוגדות, שונות במעמדן החברתי ובמנטליות, המבלות יחד את חופשת הקיץ שלהן בבית נופש על חוף הים. חופשתן השלווה משתבשת, כאשר טוני וקרלו מפתיעים אותן ומודיעים שהם מאוהבים ומתכוונים להתחתן בעוד 3 שבועות. פנלופה (יסמין טרינקה), בתו של טוני, וסנדרו (פיליפו סקיציטאנו), מחליטים לשתף פעולה, על מנת לעשות הכל כדי לסכסך בין שתי המשפחות ולהביא לביטול החתונה.
הפקה
צילומי הסרט החלו בנובמבר 2018. הסרט צולם ברומא, בפורמיה ובגאאטה.
הפצה
באיטליה, הסרט יצא להפצה בבתי הקולנוע ב-28 בפברואר 2019.
אמריקה (סרט)
אמריקה הוא סרט דרמה רומנטית ישראלי משנת 2022, שנכתב ובוים על ידי אופיר ראול גרייצר. הסרט עוקב אחר מאמן שחייה שחוזר לישראל מארצות הברית לאחר מות אביו, ואחר ארוסתו של חבר ילדות, בעלת חנות פרחים. בסרט מככבים אושרת אינגדשט, מיכאל מושונוב ועופרי ביטרמן בתפקידים הראשיים.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל קרלובי וארי כחלק מהתחרות הרשמית ב-5 ביולי 2022, כמו סרטו הקודם של גרייצר "האופה מברלין". הוא השתתף גם בפסטיבל הקולנוע ירושלים ביולי 2022, שם זכתה אינגדשט בפרס ענת פרחי לשחקנית.
פרק ראשון - המעיין הנסתר
איליי קרוס (מיכאל מושונוב) הוא מאמן שחייה בן 30 שחי בשיקגו, ארצות הברית. בוקר אחד הוא מקבל שיחת טלפון מעורך דינו של אביו ונודע לו שאביו, יהודה, הלך לעולמו לפני חודש. איליי הוא למעשה אלי, ישראלי שעזב את הארץ לפני כעשור ושב אליה למכור את הבית הישן של אביו. אלי מגיע לתל אביב ופוגש בשכן מהבית ממול, מוטי (מוני מושונוב). מוטי מספר לאלי שיותם (עופרי ביטרמן), בנו, התארס זה עתה ומעודד את אלי לפגוש בו. אלי נכנס לבית אביו הישן, הקירות עמוסים אקדחים ישנים ותעודות הוקרה שקיבל האב כשוטר.
אלי מגיע לחנות הפרחים של יותם, חבר ילדותו, ופוגש את איריס (אושרת אינגדשט) ארוסתו. יותם מזמין את אלי לארוחה בביתם. בסוף הארוחה, יותם מספר לאלי שאיריס מגיעה מבית דתי, היא עזבה אותו בגיל 15 ומאז מנותקת ממשפחתה. אלי מזמין את יותם להצטרף אליו לטיול במעיין הנסתר, שבו היו מטיילים בעבר. יותם מסתייג תחילה בשל סידורי חתונה אך למחרת בבוקר הם נוסעים יחדיו. במעיין, יותם ואלי שוחים יחד. אלי נרדם על סלע בקרבת מקום בעוד יותם מצלם את המעיין, מועד ונופל אל המים. אלי מתעורר ומוצא את יותם מדמם בתוך המים, כורך את חולצתו סביב ראשו החבול ונושא אותו על כתפיו.
יותם מאושפז ברמב"ם בחיפה, הוא נתון בקומה. לצד מיטתו נמצאים איריס, מוטי ואורנה, אמו. שוטר מזהיר את אלי שעדיף לו לא להתקרב למשפחה. בכל זאת, הוא מנסה לבקר את יותם ונענה בדחייה. גם איריס דוחה את ניסיונותיו להתנצל בפניה. היא מבקרת את יותם ומנסה לגרום לו להגיב לריחות שונים, ביניהם ריח המרווה שאהב לשים בתה, אך ללא תגובה. בהחלטת הרופאים ולאחר שאינו מתעורר או מגיב, יותם מועבר למוסד שיקומי בצפון.
פרק שני - הכד הישן
לאחר עשרה חודשים, אלי מגיע לבקש מאיריס עזרה בעיצוב הגינה בחצר הבית הישן של אביו. היא מסכימה ומגיעה לעבוד בשבתות אצלו בגינה. באחד הימים, כשאינו נמצא, היא מגלה את דרכונו האמריקאי במגירה ומביטה בחדרים הסגורים של הבית. שם היא רואה את האקדחים של האב המנוח לצד תעודות ההוקרה. איריס מחפשת מידע על אלי ואביו ומגלה פרשה משנת 1998 בה אשתו של שוטר התאבדה. כאשר איריס חופרת באדמת הגינה היא מוצאת כד ישן, שאלי מעניק לה שתשמור. הם אוכלים ביחד ואלי מספר לה שמצא עבודה כמדריך שחייה לילדים בבריכה מקומית. הוא מציע לאיריס לבוא ולשחות. היא מגיעה וצופה בו מדריך ילדים להתמודד עם פחדם מהמים.
לאחר שסיימה את עבודתה על הגינה, נפרדים אלי ואיריס לשלום אך היא חוזרת, אלי מתנצל בבכי על שקרה והם מתנשקים ושוכבים. לאחר מכן, היא מספרת לו שלאחר זמן מה הפסיקה לבקר את יותם במוסד השיקומי ונראה שהדבר מקובל על הוריו, שמעולם לא קיבלו אותה. לאחר מכן, הם יושבים בבר ואלי נתקל במושיקו (אור בוטבול), דמות מעברו שמציעה לו הצעות כלכליות שקשורות למראהו. אלי מסלק אותו בכעס. הם מטיילים ברחוב ואוחזים ידיים.
לאחר שלושה חודשים, אלי ואיריס נוסעים למקום בו טייל עם יותם ביום שבו נפל. הם נכנסים למערה ואיריס מקבלת טלפון ממוטי שמבשר לה שיותם התעורר. איריס מגיעה לבקר את יותם שאינו מדבר אך עיניו פקוחות. היא מציגה בפניו תמונות מדירתם והוא מזהה את העיר המוצגת באחת מהן כשהוא מדבר לראשונה ואומר "יפו". למראה תמונה אחרת, יותם מברר היכן אלי. איריס מנסה להשיג את אלי אך הוא אינו עונה לה יותר. יום אחד, מגיע אלי לחנות של איריס, מספר לה שהוא עוזב בחזרה לארצות הברית ומבקש ממנה לא ליצור איתו קשר יותר.
פרק שלישי - בעצת האחיות הטובות
לאחר שישה חודשים, יותם שב לדבר ומתנייד עם כיסא גלגלים. יותם אומר לאיריס שזה בסדר אם היה לה מישהו אחר או שיש לה כעת היא מכחישה בפניו. אורנה מספרת לאיריס כי אלי היה ילד מוכה על ידי אביו שבשל מעמדו במשטרה לא נעצר. כשהיה בן 9 מצא אלי את גופת אימו שהתאבדה והחל להתחבר עם יותם. מוטי היה זה שעודד את אלי לשחות, כך הוא ויותם בילו את זמנם. עם התגברות האלימות של אביו, ברח אלי מביתו לתחנה המרכזית בתל אביב שם צרך סמים ועשה דברים נוראיים, לדברי אורנה, כדי להשיג כסף. אחרי שחסך מספיק כסף הוא טס לארצות הברית.
יותם מנסה לאמץ את זכרונו ולזכור פרטים מעברו אך הוא אינו מצליח. לאחר שהתקדם מספיק בשיקומו, הרופאות ד"ר מרגריטה (אוולין שפיר) וד"ר רובה (רובא בלאל-עספור) משחררות את יותם לגור עם איריס. ביתם משופץ כדי להנגישו. אלי מגיע לארץ ומבקר את איריס ואלי. אלי והוא יושבים לצד הים, יותם מספר לאלי שהוא רוצה לשחות ואלי מכניס אותו אל המים ביחד איתו.
פרק אחרון - על גדת אגם שיקגו
לאחר שנה, יותם הולך בכוחות עצמו באמצעות מקל. כשהוא תולה את הכביסה, מתגלה חולצה של בריכת השחייה שאלי עבד בה בשיקגו. יותם אומר לאיריס שהוא שמח שהכירה את אלי והוא שמח על כל מה שקרה. איריס בהריון.
באחד הערבים, יותם מבשל כשהוא מקבל טלפון שקרתה לאלי תקרית. הוא ואיריס צופים בכתבה משיקגו המדווחת שאלי טבע כשהציל ילד קטן באגם בשיקגו. באחד הבקרים, יותם נוסע ואיריס מכינה תה עם מרווה שגידלה בכד שאלי העניק לה. יותם מגיע למעיין בו טייל עם אלי, עוצם את עיניו ומחייך.
הפקה
גרייצר הגה את הסרט בשיקגו כשביקר בארצות הברית בפעם הראשונה כשהאופה מברלין הוצג שם בפסטיבל. לפי גרייצר, שם הסרט אמריקה מסמל "מקום של געגוע" ו"חלום רחוק" שהיה לו כילד שגדל בישראל בשנות ה-80.
הסרט צולם בשנת 2020 בתל אביב ובברלין. בעלו של גרייצר, דניאל קוסוב, מעצב הפקות ובעל חנות פרחים, עיצב את חנות הפרחים שבסרט.
קבלה
ניל יאנג מ"סקרין אינטרנשיונל" כתב, "בעוד שרגשות מכמירי לב לא נמנעים לחלוטין ... הסרט מטפל בטקט וברגישות מספקת כדי להגביר ולא להוזיל את ההשפעה הכוללת של הסיפור." יאנג מצא ששם הסרט אינו מתיישב עם "האווירה הידידותית והישירה של הסרט". גיא לודג' מוראייטי כתב שהסרט "משלב סיפורים מלודרמטיים בוטים עם מבט רך ומחפש על זהות מסוכסכת", והוסיף, "אם הסרט לא תמיד אמין מבחינה נרטיבית, הוא מורגש בכנות עד הסוף".
לוז (טיל)
לוז הוא טיל מונחה מתוצרת רפא"ל, והוא הטיל הראשון אי־פעם שפותח ויוצר בישראל. פיתוחו החל בשנת 1954 תחת הכינוי ג־25, בשנת 1963 הופסק פיתוחו על ידי רפא"ל. פיתוח הטיל הגיע לרמת יכולות גבוהה לזמנו אולם הלוז לא הוכנס לפעילות מבצעית מעולם. התעשייה האווירית לישראל המשיכה את פיתוחו עד שנת 1968 תחת השם גבריאל שזכה להצלחה רבה במלחמת יום הכיפורים והשתתף בקרב טילי ים־ים הראשון בהיסטוריה, קרב לטקיה.
מאפיינים
אורכו של הטיל היה כ־3 מטר והיו לו 4 כנפיים בזנבו ו־4 כנפיים נוספות באמצעו, גדולות יותר, ששימשו להיגוי בציר אופקי ואנכי. טווח הטיל היה כ־10 ק"מ ובהמשך הפיתוח הגיע לכ־20 ק"מ. הראש הקרבי של הטיל שקל 180 ק"ג חומר נפץ.
הטיל היה מנוהג אלחוט באמצעות ג'ויסטיק על ידי כוון־נתב שנהג את הטיל בשיטה הנקראת שליטה ידנית בקו ראייה והיה חייב להיות בקשר עין רציף באמצעים אופטיים עם הטיל והמטרה. באחורי הטיל היו נותבים שסייעו לכוון־נתב לראות את הטיל ומסלולו ממרחק (בדומה לעקרון הקליע נותב). הכוון־־נתב היה חייב להיות מוכשר ומיומן ביותר ומידת הצלחת פגיעת הטיל הייתה תלויה רבות בכישוריו. בגרסתו הראשונית היה הטיל מונע באמצעות דלק נוזלי ובהמשך הוסב לדלק מוצק. לטיל היה מחובר מאיץ שהגביר את מהירותו של הטיל ולאחר מכן הטיל היה דואה לכיוון המטרה בניהוג הכוון־נתב. בגרסאות המתקדמות יותר פותח מנוע חדש ששמר על מהירות קבועה לטיל.
לטיל הלוז היו מאפייני טיל שיוט שידע לטוס עד כמטר מפני הים (סוג טילים זה מכונה לוחך ים) ולפגוע נמוך ככל האפשר באניית הקרב כדי לגרום למים לחדור אליה ולהטביעה.
הצורך בטיל מונחה
בחוליה לחבלה ימית שפעלה בשנים שלפני הקמת המדינה, עסק עוזי שרון בפיתוח טורפדו מונחה בשם "כריש", שהיה הנשק המונחה הראשון בישראל. טורפדו מבצעיים יוצרו וכמעט נעשה בהם שימוש מבצעי כנגד הבריטים, לאחר תפיסת האקסודוס, אך הפעולה נמנעה בהוראת בן-גוריון.
במלחמת העצמאות רכש חיל הים סירות נפץ. על סירת הנפץ היה חצי טון חומר נפץ. השימוש בסירות אלו היה כאשר אנשי הקומנדו הימי היו נוהגים את הסירה השועטת במהירות מרבית לעבר אוניית האויב וכ־200 עד 100 מטר מהמטרה, ונוטשים אותה באמצעות כסא מפלט אל המים לפני שסירת הנפץ מתנגשת באוניית המטרה ומתפוצצת עמה בעוצמה רבה. שיטת פעולה זו דרשה אומץ רב מהלוחם שהיה צריך לנטוש קרוב ככל האפשר למטרה כדי למנוע מהסירה להחטיא את מטרתה, ובזמן שהאונייה משיבה בירי כבד לעברו. כך טובעה האונייה האמיר פארוק ב־22 באוקטובר 1948. מפקד הקומנדו, יוחאי בן־נון, ישב בעצמו בסירת נפץ שכזו שפגעה בשולת המוקשים שאבטחה את האמיר פארוק באותו היום, וכמעט וקיפח את חייו בפעולה.
מפתחי הטיל
טיל הלוז פותח על ידי האגף למחקר ותיכוּן (אמ"ת) שלימים יקרא רפא"ל. גלגולה הקודם של אמ"ת היה חיל המדע (חמ"ד). מפתחם של טיל הלוז באמ"ת היו מנהל הפיתוח ד"ר משה (מויה) אפשטיין שלימים יהיה מתכנן הטילים הראשי ברפא"ל, ובין היתר מתכנן טילי הגיל והתמוז, ד"ר יונתן מס יוזם רעיון תוכנית הלוויין הישראלי הראשון וטיל נגד טילים שהוביל לפיתוח החץ ושימש כראש תחום פיקוד וניהוג וככוון־נתב הראשון בטיל הלוז, וד"ר אנזלם ירון שפיתח את טיל שביט 2. השלושה קיבלו בשנת 1960 את פרס ביטחון ישראל על פיתוח טיל הלוז. גם עוזי שרון לקח חלק בפיתוח.
חשאיות הפיתוח
אמ"ת עסקה בפיתוח הטיל המנוהג מאז שנת 1954 תחת מעטה כבד של חשאיות ובסיווג סודיות הגבוה ביותר שהקשה במידה רבה על התנהלות הניסויים. הניסויים עצמם התנהלו במכתש הגדול בנגב והצריכו את פירוקו של הטיל והובלת חלקיו בארגזי עץ והרכבתם מחדש בשטח, והניסויים בגרסה הימית הצריכו התקנות על המשחתות במקום מוסתר בנמל ופינוי כל כלי ימי על פני שטח של 40 ק"מ בים בזמן הניסוי כשספינות חיל הים (שבעצמם לא ידעו על מהות הניסוי) אבטחו את השטח לבל יתגלה פיתוח הטיל. לניסויים הומצא שם הכיסוי רקס"ר, ראשי תיבות של רקטות סינוור (האויב), כדי לתרץ את הפקודה לצוות הספינה לרדת לבטן האונייה האטום שם לא יכלו לצפות בניסוי המתרחש על הסיפון. לאחר הניסויים היו אוספים את שברי הטילים והאלקטרוניקה לבל יתגלה הפיתוח.
הישג תעמולתי באמצעות הלוז
באותם ימים החלו שתי המעצמות במרוץ לחלל. נשיא מצרים, גמאל עבד אל נאצר, הסתייע במדענים נאצים שמצאו מקלט בארצו בשנות ה־50 לצורך פיתוח טיל בליסטי ארוך טווח. נאצר התכוון לשגר את הטיל בפומבי לצורכי תעמולה לציון יום המהפכה ב־1961, אולם הבין שהפיתוח מתעכב. נאצר, שרצה בהישג התעמולתי כלפי עמו וכאמצעי פסיכולוגי נגד ישראל רכש בהיחבא רקטות מטאורולוגיות מארצות הברית לצורך שיגור הראווה ולהציגו כפיתוח מצרי. המוסד יידע את ראש הממשלה בן-גוריון על כך, וזה הורה לרפא"ל לפתח במהרה רקטה שתגנוב את ההצגה למצרים. רפא"ל נרתמה למשימה ותוך שבועות בנתה רקטה מאולתרת שתתחזה לטיל המשוגר לחלל והוענק לה השם שביט 2. ירון אנזלם מרפא"ל (ממפתחי הלוז) הלביש על טיל הלוז צינור נוסף, פחות עבה, של רקטה אחרת עם קונוס בחיבור שגרם לו להראות דו־שלבי. צלם של רפא"ל צילם את הרקטה טרם שיגורה כשברקע בן-גוריון ואחרים בזווית מתוחכמת שהעניקה לה אשליה כאילו היה גובהה 10 מטרים כשבפועל הייתה רק כ־3.7 מטרים. הרקטה שוגרה ביולי 1961 כאשר השלב השני של הטיל לא עבד והתפוצץ באוויר אולם ישראל פרסמה צילום של המראת הרקטה בלבד והצהרות כוזבות על הצלחתו של שיגור הטיל הישראלי הראשון לחלל שגרמו לתגובות רבות בעולם על יכולתה של ישראל. צילומים נוספים מהשיגור וסרטון שנפסק לפני הפיצוץ התפרסמו רק לאחר כ־50 שנה יחד עם הסוד הכמוס. היו שטענו כי התעמולה האמיתית של בן-גוריון הייתה מופנית גם כלפי אזרחי ישראל מאחר שהשיגור היה בעיצומו של מסע בחירות.
למרבה האירוניה, השביט 2 שהתחזה לטיל הישראלי הראשון נבנה על בסיס הטיל האמיתי הראשון בישראל שעצם קיומו נשמר בסוד גמור, והשיג תוצאה תעמולתית מוצלחת מאוד. ישראל החלה את פעילותה האמיתית בחלל רק בראשית שנות ה־80.