cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דאגלס באדר
רקע
דאגלס באדר נולד בלונדון בשנת 1910, לפרדריק באדר, מהנדס אזרחי, ולג'סי באדר. הוריו נפגשו בהודו בה בילה באדר את שנות חייו הראשונות. בשנת 1913 חזרה המשפחה לאנגליה. בשנת 1914 גויס האב לשירות במלחמת העולם הראשונה. בשנת 1917 נפצע האב קשה, ובשנת 1922 מת מפצעיו. לאחר מכן נישאה אמו של באדר בשנית לכומר בשם הובס. גיבורי הילדות של באדר היו אלופי הטיס של מלחמת העולם הראשונה. דודתו, אחות אמו, נישאה לטייס קרבי, והוא חלם בעצמו להיות יום אחד טייס. הוא בילה זמן רב בבית דודיו. דודו, סיריל ברג' היה ממייסדי מכללת התעופה המלכותית בקורנוול, ובאדר נהג לבלות שעות בצפייה במטוסים הממריאים.
לאחר שזכה במלגת לימודים בבית הספר סט. אנדריוס באוקספורד שם למד גם גיבור מלחמה בריטי אחר גאי גיבסון, הוא התקבל, בשנת 1928, למכללה של פרחי טיס של חיל האוויר המלכותי בקורנוול, שם הצטיין בספורט, ואף הפך לאלוף אגרוף וקפטן נבחרת הרוגבי.
בשנת 1930 סיים בהצלחה את לימודי הטיס וקיבל דרגת קצונה. שנה לאחר מכן נבחר לטוס ברביעייה האווירונאוטית של חיל האוויר המלכותי, שם הפליא בלהטוטים עוצרי נשימה שזכו לשבחים מפליגים בעיתונות של אותה התקופה. אך לצד היכולת הווירטואוזית שלו כטייס, התבלט באדר כטייס הרפתקן, חסר משמעת וחסר מעצורים, שלא הקפיד על כללי הבטיחות בכל הנוגע לטיסה נמוכה.
התאונה והשיקום
ב-14 בדצמבר 1931, לאחר שכבר צבר 500 שעות טיסה סולו, הוא ביצע במסגרת טיסת ראווה לולאות מתחת לגובה המותר לפי הוראות הבטיחות של 305 מטרים: הוא ירד עם מטוס הבולדוג שלו לגובה של תשעה מטרים בלבד, פגע באחת מכנפיו בקרקע, והתרסק. באורח פלא הוא נותר בחיים, אך רגלו הימנית נכרתה מעל לברך ורגלו השמאלית נכרתה מעט מתחת לברך.
לאחר שהחלים ולמד ללכת בכוחות עצמו, הוא שוחרר מחיל האוויר והפך לפקיד ב"חברת הנפט האסיאתית" (Asiatic Petroleum Company), חברה בבעלות חברת הנפט "של". ב-1935 נשא לאשה את ת'למה אדוארדס, אך רק עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התאפשר לו לשוב אל אהבתו האמיתית - הטיסה. עקשנותו, יחד עם המחסור החמור בטייסים מנוסים, סייעו לו להתגבר על ההתנגדות מצד חיל האוויר המלכותי. לאחר שקיבל אישור רפואי הוא חויל מחדש בנובמבר 1939 וגויס לטייסת הקרב מס' 222. באדר שותף במבצע דינמו לפינוי חיל המשלוח הבריטי מדנקרק, שם רשם לעצמו את הפלת המטוס הגרמני הראשון, מסרשמידט 109.
אגדה מעופפת
באדר פיתח טקטיקת לחימה שעיקרה הזנקתם לאוויר של עשרות מטוסי קרב בעת ובעונה אחת, כדי ליצור עליונות מספרית בזירת הלחימה. השיטה הוכיחה את עצמה ביירוט מטוסי קרב והפצצה גרמניים, בעיקר לאחר שסיימו את משימתם ופנו לחזור אל בסיסיהם בצרפת. בבריטניה העריכו כי הגרמנים דחו את תוכניות הפלישה שלהם לאי הבריטי עקב הצלחת חיל האוויר המלכותי. בקיץ 1941 היה באדר ממוקם חמישי ברשימת אלופי ההפלות של חיל האוויר המלכותי בכל הזמנים. הוא הצליח להפיל עד אז 28 מטוסים גרמניים (לפי ספירתו האישית, הבלתי רשמית), זכה בעיטורים (בהם אות השירות המצוין וצלב התעופה המצוינת) וקודם לתפקיד מפקד כנף.
תקופת השבי
ב-9 באוגוסט 1941 הופל מטוס הספיטפייר שלו בצפון צרפת. תחקירים שנעשו במרוצת השנים מעלים את הסברה שבאדר הופל מ"אש ידידותית" של אחד מטייסיו, אם כי באדר עצמו סבר כי התנגש במטוס אויב.
לאחר שצנח בשלום נלכד על ידי הגרמנים, והוחזק זמן מה בעיירה סנט אומר בצפון מערב צרפת, שם היה קבור אביו. במהלך שהותו בעיירה הופגש עם אלוף הטיס הגרמני אדולף גאלאנד, אשר אף לקח אותו לסיור בתא הטייס של מטוס מסרשמידט 109. באדר ניסה להימלט משביו פעמים רבות, ובכל פעם נתפס. לאחר ששהה במחנות מעבר שונים הועבר למחנה בליבק בו הוחזקו כארבע מאות קצינים בריטים, חלקם טייסים. לאחר מכן הועברו השבויים במחנה למחנה בוארבורג, מכלאה גדולה יותר שהכילה שלושת אלפים שבויים, ולאחר מכן למכלאה בלאמסדרוף, בה הוחזקו עשרים אלף שבויים. בכל אחד מן המקומות גילה אופי סרבני, לא שיתף פעולה עם שוביו, והיה פעיל בארגון בריחות. כתוצאה מכך הועבר לטירת קולדיץ, שהפכה למחנה שבויים בעל דרגת סיווג גבוהה ביותר, שהבריחה ממנו נחשבה לכמעט בלתי אפשרית.
אחרית דבר
באדר שוחרר מהשבי רק עם סיום המלחמה, כאשר אזור קולדיץ נכבש על ידי צבא ארצות הברית. לאחר מספר ימים שב לבריטניה. בספר הטיסות של הטייסת שלו רשם את טיסתו האחרונה משנת 1941 בתוספת ההערה: "טיסה נאה ליד באטון. הפלתי מטוס 109 אחד והתנגשתי עם אחר. שבוי מלחמה. שני מטוסי 109 הושמדו. סך הכול מטוסי אויב מושמדים: 30". עטור תהילה, התכבד בהובלת מטס הניצחון הענק בשמי לונדון. בחודש מרץ 1946 שוחרר מחיל האוויר המלכותי.
באדר שב לעבוד עבור חברת הנפט של כהכרת תודה על כך שקיבלה אותו לשורותיה לאחר התאונה הקשה שעבר בגיל 23, וחידש את התעניינותו במשחק הגולף בו הצליח להגיע להישגים. בתחילת שנות ה-50 כתב הסופר הבריטי פול בריקהיל שהתמחה בכתיבה על נושאי תעופה (בין היתר כתב את הביוגרפיה של גאי גיבסון) ביוגרפיה של באדר שהפכה לרב מכר בבריטניה ובעולם כולו. הסרט "מרקיע שחקים" מבוסס על הספר (באותו השם), שתורגם גם לעברית.
לאחר פרישתו מן הצבא, סירב באדר להצעות בתחום הפוליטיקה, אך לא נמנע מלהביע את קולו בענייני השעה, לרוב לצד הימין השמרני, ולעיתים אף ימינה מכך, כגון הבעת תמיכה במשטרו של איאן סמית' ברודזיה.
לאחר מות אשתו הראשונה תלמה, נישא באדר בשנית לג'ואן מוריי.
בשנת 1976 קיבל אות מסדר האימפריה הבריטית בשל שירותיו והעידוד שנתן לקטועי הגפיים, ועבודתו הציבורית למען הנכים. בתקופה זו לקה בלבו, ועומס העבודה החמיר את מצבו. באדר נפטר מהתקף לב ב-5 בספטמבר 1982 בגיל 72.
רגליו התותבות של באדר מוצגות לראווה במוזיאון ה-RAF בסטאפורד, אך מוזיאון זה אינו פתוח לקהל הרחב.
אחד ההסברים שניתנו לכישורי הטיסה והקרב יוצאי הדופן שלו היה שדווקא נכותו נתנה לו יתרון על פני טייסים אחרים, משום שהוא יכול היה לסבול ביתר קלות את תופעת הג'י המפורסמת, שבה, כתוצאה מהתמרונים האוויריים במהירויות גבוהות, הדם זורם לעיתים מהראש לחלקים שונים בגוף, בעיקר לרגליים, וגורם ל"בלקאאוט". מאחר שבאדר היה קטוע רגליים, התופעה פגעה בו פחות.
קונטקט אימפרוביזציה
היסטוריה
שורשיו של האלתור במגע נטועים בתנועות החברתיות והפוליטיות של תרבות הנגד בשנות השישים של המאה ה-20 בארצות הברית. בין מקורותיו ניתן למנות גם את ניסויי המחול של הדור החדש של הרקדנים, כדוגמת חברי קבוצת ג’דסון בתחילת שנות השישים וקולקטיב גרנד-יוניון, שהביקורות שלהם על פרקטיקות המחול השגורות הושפעו מהאידיאלים של התנועות הפוליטיות החדשות ומהתפתחויות בתיאטרון ובאמנות.
לידתו הרשמית של האלתור במגע הייתה בארצות הברית בשנת 1972 במופע שיצר סטיב פקסטון. התפתחותה של הטכניקה התבצעה כחלק מתהליך שיתופי שכלל קבוצת רקדנים בראשותו של פקסטון בקולג' האמנותי בארצות הברית. חברי הקבוצה העלו מופע שהיה בנוי בעיקרו מרקדנים הבוחנים אינסטינקטים של הישרדות ותגובה דרך אלמנט ההפתעה. הרקדנים ערכו ניסויים ב”תפיסה הדדית ונפילה משותפת”: הצורה התפתחה לפרקטיקה של תנועה בזמן מגע מתמיד באדם אחר, הישענות עליו, הרמה שלו, התאזנות באמצעותו או תמיכה בו. מארצות הברית התנועה התבססה והתפתחה באמצעות תפוצתם של מורים, של תלמידים ושל קבוצות מחול בכל רחבי ארצות הברית, והיא עברה גם לקנדה, לאירופה ולישראל.
עקרונות הקונטקט-אימפרוביזציה
האלתור במגע כולל חקירה של משקל הגוף ביחס לגופים אחרים בשטף התנועה והמגע, המשקל והתנופה דומיננטיים בו יותר מהאסתטיקה החזותית. הוא מבוצע לרוב בדואט, אולם בשונה מריקוד הסלסה או מריקודי זוגות אחרים, שכמעט תמיד מבוצעים בידי גבר ואישה, בני הזוג באלתור במגע יכולים להיות גם בני אותו המין. העבודה בזוגות באלתור במגע אינה מוגדרת כפעולה מגדרית והיא מתכחשת לחובת ההטרוסקסואליות ששולטת במרבית צורות הריקוד.
באלתור במגע קיימת תחושה משותפת של הדדיות בתנועה ובגופים, המומחשת בלקיחה ובנתינה של המשקל בידי בני הזוג ובנפילה ובגלגול של הגופים הנוגעים והשלובים זה בזה. ההתמקדות של הרקדנים פונה פנימה, בניגוד לבלט שבו הכוונה ותשומת הלב של הרקדנים פונות החוצה. בשעה שהבלט כמעט תמיד מבוצע למוזיקה, האלתור במגע מבוצע לרוב בדממה. ההפרדה בין המבצעים לקהל בצורות מחול במה מסורתיות יותר מבוטלת באלתור במגע, כמו גם ההבחנה הקשיחה בין המורה לתלמיד.
האלתור במגע הוא טכניקה ממוקדת-גוף, המכונה גם ספורט-אומנות. עיקר תשומת הלב מופנה לתחושות הפיזיות ולמודעותו של הרקדן. הריקוד מסתמך על פרקטיקות תנועה אחרות: ריקוד חברתי, ספורט ואמנויות לחימה כדוגמת אייקידו. אלתור במגע אינו דורש גוף אידיאלי מוגדר, רקדנים נכים לדוגמה יכולים לבצע אלתור במגע ולהשתמש בכיסאות הגלגלים שלהם כעין הרחבות של גופיהם.
ברוריה אלבק
ביוגרפיה
אביה אריה אלבק המציא את מקרר אמקור 1 ושיטת קירור לפרחים בישראל. הקים את חברת "א.ס.ק. קור" שבנתה את תעשיית הקירור בישראל. "א.ס.ק. קור" הקימה ותכננה את מפעלי הקירור של תנובה, שטראוס, עוף טוב, תפוגן, תפוצ'יפס, החברה המרכזית לייצור משקאות קלים ועוד רבים אחרים. דודה היה אל"ם שמואל אלבק.
אמה (חנה אלבק) הייתה מורה למלאכה ולימים הייתה קבלנית הבניין הראשונה בישראל. ברוריה היא האמצעית בין שלושה אחים. ברוריה אלבק נולדה וגדלה בתל ברוך, תל אביב, למדה בבית הספר העממי אלחריזי. בכיתה ט' פרשה מלימודיה ונסעה לגור ללונדון, אך חזרה לאחר זמן מה ולמדה בתיכון על שם ליידי דייוויס בצפון תל אביב. אלבק לא שירתה בצה"ל לאחר שהתחתנה עם החבר שלה וקיבלה פטור, והתגרשה ממנו לאחר שנתיים.
בוגרת בית הספר לאמנויות הבמה – בית צבי ברמת גן (מחזור כ"ד 1986). בכיתתה למדו ריטה, יגאל שדה וחגית דסברג.
אלבק נשואה ואם לשני ילדים, אחייניתה היא השחקנית לי אלבק.
משחק וקולנוע
בשנים 1987–1989 שיחקה בתיאטרון הבימה. בין השאר בהצגה "גן ריקי", בתפקיד הנשי הראשי של יפעת. החזרות נערכו במשך ארבעה חודשים בהאנגר בקרית שאול, המחזה נכתב תוך כדי אימפרוביזציות בידי דויד גרוסמן והבמאי היה מיכאל גורביץ'. אחר-כך שיחקה בתיאטראות בית ליסין, החאן, באר שבע, והספרייה.
ב-1993 שיחקה בהצגת הנונסנס "לופ", מאת ובבימויו של יוסף אל-דרור. איתה שיחקו דב נבון, קרן מור, עמוס שוב ושרון בר-זיו.
בשנות התשעים שיחקה בטלוויזיה, בין השאר ב"מרחב ירקון" בבימוי חיים בוזגלו בתפקיד דנה, מפקדת תחנת המשטרה, "משפחה וחצי" מאת גלילה רון־פדר-עמית ו"זינזאנה" בבימוי חיים בוזגלו בתפקיד דיטה זינגר, מפקדת הכלא. בקולנוע שיחקה בין השאר ב"עונת הדובדבנים" מאת ובבימויו של חיים בוזגלו (1991), בתפקיד הראשי "ריקוד על החוף" מאת ובבימויו של שמואל בנית (1992), בתפקיד הראשי "קופסה שחורה" בבימויו של יעוד לבנון (1993) ו"מדוזות" מאת אתגר קרת ושירה גפן, בבימויה של גפן (2007).
בשנת 1999 התחילה אלבק ללהק. היא בעיקר מייצאת שחקנים ישראלים לחו"ל ומלהקת פרסומות. בישראל ליהקה שחקנים לפרסומות של חברות שונות. מלהקת שחקנים גם לפרסומות בארצות שונות בעולם.
ליהקה לסרטים הישראלים "הארץ הקדושה" בבימויו של איתן גורלין (2001). ליהקה לסרטי הפעולה האמריקאים "הממלכה", "חקירה מעבר לקווים", "הבוגד", "אל תתעסקו עם הזוהן" ו"מלחמת העולם Z". בטלוויזיה ליהקה בין השאר את הסדרות "פיק אפ", "ראש גדול", "אגדת דשא" ול"מערת הקבורה של ישו", הסרט התיעודי שהפיק ג'יימס קמרון.
עסקים ופילנתרופיה
במקביל לקריירת משחק פעלה כאשת עסקים. בסוף שנות ה-80 הייתה שותפה להקמת עסק לגידול ושיווק דגים בקניה.
אלבק היא חברת הנהלה ציבורית של מכון הערבה. מכון הערבה ללימודי הסביבה, הוא מרכז אקדמי אזורי לפיתוח מנהיגות סביבתית במזרח התיכון, הממוקם בקיבוץ קטורה בערבה הדרומית.
משנת 2010 עובדת באפריקה בתחום אנרגיה סולארית. במהלך השנים 2010–2014 יזמה ברואנדה ביחד עם אן היימן הפילנתרופית שהקימה את כפר היתומים ברואנדה, בניה של תחנת כוח סולארית 8.5 MW בכפר הנוער "אוגוזו שלום" (פירוש השם: המקום בו מתייבשות הדמעות) וגיבוש קונספט לבניה תחנות יחד עם כפרי נוער שחלק מההכנסות התחנה יעזרו לממן את כפרי הנוער.
החלטה 1808 של מועצת הביטחון של האו"ם
החלטה 1808 של מועצת הביטחון של האו"ם היא החלטה שעברה במועצת הביטחון של האו"ם במהלך ישיבה 5,866, ב-15 באפריל 2008. ההחלטה ביקשה לטפל במצב המתמשך והמסלים בגאורגיה, מצב בו קיימות שתי ישויות בתוך גאורגיה המתיימרות להיות מדינות. הן לא מוכרות על ידי האו"ם. ההחלטה התקבלה בעקבות הסלמה בקרבות שבין גאורגיה למחוזות המורדים שבה. המטרה העיקרית של ההחלטה הייתה להרחיב את סמכויות של משלחת המשקיפים של האו"ם בגאורגיה, אשר רובה הייתה מורכבת מכוחות שמירת שלום רוסיים.
הפיגוע המשולב בכניסה לאלון שבות
הפיגוע בכניסה לאלון שבות היה פיגוע ירי שבוצע ב־ז' בכסלו ה'תשע"ו, 19 בנובמבר 2015, בכניסה ליישוב אלון שבות שבגוש עציון. בפיגוע נהרגו 3 אזרחים ונפצעו 7.
הפיגוע
הפיגוע בוצע בצהרי היום, שעות לאחר פיגוע הדקירה בבית הכנסת בתל אביב. המחבל מחמד עבד אל בסד חרוב מן העיירה דיר סאמת ירה לעבר המכונית הראשונה, המשיך בנסיעה וירה לעבר כלי רכב אחרים. לבסוף הוא התנגש במכונית ונורה על ידי כוחות הביטחון ונפצע קשה.
בפיגוע נרצחו יעקב דון, בן 49 תושב אלון שבות, עזרא יחיאל שוורץ, בן 18 תושב בית שמש ועולה חדש מבוסטון ושאדי זוהדי חאטב, ערבי תושב חברון שנהרג בתאונה עם רכב המחבל.
בעקבות הפיגוע
בית המחבל נהרס על ידי כוחות צה"ל ב-23 בפברואר 2016.
חוטין
חוטין (באוקראינית: Хотин) היא עיר במחוז צ'רניביצי במערב אוקראינה, ומרכז מנהלי לאזור חוטינסקי באובלאסט.
העיר השתייכה בעבר לנסיכות מולדובה (1359–1812), לאזור בסרביה באימפריה הרוסית (1812–1918), לרומניה (1918–1940; 1941–1944) ולברית המועצות (1940–1941 ; 1944–1991).
היסטוריה
על פי מפקד האוכלוסין האוקראיני משנת 2001, בעיר מתגוררים 11,124 תושבים. העיר השתייכה בעבר לנסיכות מולדובה (1359–1812), לאזור בסרביה באימפריה הרוסית (1812–1918), לרומניה (1918–1940; 1941–1944) ולברית המועצות (1940–1941 ; 1944–1991).
היום קיים בחוטין בית קברות יהודי גדול.
מכירת חמץ
מכירת חמץ היא הליך מכירה פורמלי הנהוג בהלכה היהודית, הנועד כדי להתמודד עם איסור חמץ בפסח.
על פי ההלכה, יש לבער את החמץ לפני פסח, ואסור שיהיה אפילו מעט ממנו ברשותו של יהודי. עם זאת, מכירתו לגוי יכולה לפתור את הבעיה, שהרי בכך החמץ אינו עוד ברשותו של היהודי, ועל הגוי לא חל איסור זה.
תחילת ההלכה - מכירת חמץ חד פעמית
מקורה של שיטת המכירה נמצא בתוספתא:
התוספתא מתייחסת למצב שבו נמצא היהודי במצוקה - אין הוא יכול לבער את החמץ שברשותו, כיוון שהוא נמצא בספינה. מתוך כך הותר לו למכור את חמצו לגוי או לתת לו במתנה - ובלבד שיהיה זה במתנה גמורה. כן הותר לו למכור במחיר יקר יותר, תוך רמיזה שייתכן שיקנה את החמץ בחזרה לאחר הפסח. גם כאן לא הותר מעבר לכך.
רב עמרם גאון הבין שאין מדובר דווקא בספינה, אלא בכל מקרה שבו נאלץ היהודי לעשות זאת - אך סייג זאת במפורש בכך שהמכירה תהיה גמורה, ושלא תחזור על עצמה כל שנה (כדי שלא ייראה הדבר כהערמה). כן הגביל את הדברים בכך שעל הגוי לבצע פעולת קניין פיזית בחמץ כדי שיעבור לרשותו.
הרמב"ם הוסיף והדגיש שאם מכר על תנאי הרי שהוא עובר על האיסורים של "בל יראה" ו"בל ימצא".
יש המביאים כאחד מהראשונים שהתירו מכירת חמץ את מהר"ם מרוטנבורג שהובא בשו"ת הרשב"א: "על חומץ שנתחמץ בשמרי שכר, יש למכרו לגוים קודם הפסח, ולומר לו אם תשמרהו עד לאחר הפסח אקנהו ממך אני או יהודי אחר". אך גם כאן אין זו מכירה על תנאי, אלא הודעה לגוי שלאחר הפסח יוכל לקנותו ממנו, ובדומה לשיטה שהובא בתוספתא.
השתלשלות שיטת המכירה
את תחילת השיטה למכור חמץ ולקנותו לאחר הפסח באורח קבע, ניתן לזהות אצל ר' ישראל איסרלין, בן המאה החמש עשרה, בעל שו"ת תרומת הדשן, שכתב: . ה"תרומת הדשן" לא ציין שאין לעשות את המכירה באופן קבוע, וכן התיר מכירה גמורה "בדבר מועט", היינו במחיר סמלי.
מאוחר יותר תמה ר' יוסף קארו על רבנו ירוחם, שאסר מכירה בהערמה: . אם כן ברור מדברי ר' יוסף קארו שמותר למכור בהערמה, ורק שלא תהיה המכירה על תנאי. אך עם כל זאת הדגיש, גם בחיבורו שולחן ערוך, שיש להוציא את החמץ מן הבית בפועל, כדי שהמכירה תהיה גמורה.
עם הזמן, כאשר לא היה אפשרי להוציא את החמץ מן הבית, התירו (ה'בית חדש' וה'מגן אברהם') למכור או להשכיר את החדר בו נמצא החמץ ביחד עם החמץ. ובקשר לתשלום, היות שלעיתים היה מדובר בכמויות אדירות (מפעלי תעשייה), התירו (ה'נודע ביהודה' ועוד) שישלם סכום קטן בהתחלה, ואת השאר יטיל המוכר על הגוי כהלוואה (שישלם לו לאחר הפסח).
רבי שניאור זלמן מלאדי בעל שולחן ערוך הרב, קבע שצריך לעשות במכירה זו 'ערב קבלן' (ערב שהמוכר יכול לפנות אליו ישירות כדי לקבל את כספו, גם אם עוד לא פנה כלל אל הקונה), שאז אין למוכר שום קשר עם הגוי, ורק אז אפשר לזקוף את שאר הסכום כהלוואה.
היתרים נוספים נוספו עם הזמן בספרות האחרונים: התירו להבטיח לגוי שיקנה ממנו אחר הפסח (ולא רק "שמא אקח ממך"). כן התירו למכור באופן כללי את כל החמץ שבבית היהודי, גם בלי לדעת בדיוק מה מוכרים. עוד בוטל הצורך שתהיה אפשרות לגוי להיכנס באופן חופשי למקום שבו נמצא החמץ. ר' ישראל מאיר הכהן מראדין בספרו משנה ברורה, הוסיף וכתב:
לפי כמה מהפוסקים, הגיעו הדברים לכדי מכירה פיקטיבית לחלוטין, כך סובר למשל רבי יאיר חיים בכרך (בשו"ת 'חוות יאיר'), סמך לדבריו הביא מכך ש ש"הקיסר החסיד ירום הודו" פטר את מכירת החמץ ממס מכירות, משום שאין זה אלא טקס דתי.
הסיבות להתפתחות השיטה
נראה כי מה שגרם להתפתחות השיטה הוא המהפכה התעשייתית וריכוז הייצור שהביאה בכנפיה. יהודים רבים החזיקו במבשלות שכר, ונקלעו לחוסר יכולת לבער את כל החמץ עד הפסח. אם בעבר הייתה ברשות אדם כמות לא-גדולה של חמץ שעליו לבער עד הפסח, הרי שכעת עמדו בעלי המפעלים והמבשלות חסרי אונים אל מול כמויות הענק שהיו צריכים להיפטר מהן. ביעור פשוט, או אפילו מכירה רגילה, היו עלולים לגרום להפסדי ענק ולחוסר יכולת לתפקד מבחינה כלכלית. לצורך כך נדחקו הפוסקים, והחלו להקל יותר ויותר.
התנגדות לשיטת המכירה
לאור התרחקותה של השיטה הזו מצורתה המקורית, קמו לה כמה מתנגדים במאות השנים האחרונות. ההתנגדות הייתה לא רק לעצם המכירה, אלא גם לקניית חמץ שנמכר בשיטה זו, שהרי אם המכירה לא הייתה כהלכה, מוגדר החמץ כ"חמץ שעבר עליו הפסח", שאסור בהנאה.
מתנגד חריף למכירת החמץ הוא הגר"א, אשר כתב:
רבי אלכסנדר סנדר שור בספרו בכור שור התנגד גם הוא למכירה אך רק כאשר היא מגיעה לפטור איסורי דאורייתא כמו איסור הנאה מחמץ, או איסור בל יראה בלא ביטול החמץ, אך לאחר ביטול החמץ שהאיסור הוא רק דרבנן המכירה מועילה, טעמו הוא שכיוון שהמכירה היא הערמה ואינה מכירה גמורה, על כן אינה מועילה לאיסורי תורה אלא רק לאיסורי דרבנן.
אודי גל
אודי גל (נולד ב-11 ביוני 1979 בתל אביב) הוא שייט ישראלי אשר התחרה במפרשית מדגם 470. לאורך הקריירה התחרה גל כשותפו של גידי קליגר, כאשר גל שימש כאיש הצוות וקליגר ההגאי.
מכירת חמץ
התנגדות לשיטת המכירה
גם ר' שלמה קלוגר בתשובותיו (ובחרת בחיים, סד) התנגד למכירת החמץ בשיטה הנהוגה. בדורות האחרונים הסכימו כל הפוסקים שאין לשלול לחלוטין את מכירת החמץ לנכרי, אולם יש כאלו המתירים אותה בסייגים שונים, יש האוסרים זאת לאנשים פרטיים, ומתירים אותה רק לבעלי עסקים שברשותם חמץ מרובה. למעשה יש הסומכים עליה ללא חשש ויש הנמנעים ממכירת חמץ ודאי ואף מקפידים שלא לקנות לאחר הפסח חמץ שנאפה לפניו. המקפידים יותר רוכשים רק מוצרים מקמח שנטחן לאחר הפסח (או מקמח יבש המשמש לאפיית מצות), עקב חשש החמצה בקמח מחיטים שנלתתו במים.
אודי גל
קריירה ספורטיבית
גל החל להתאמן כבר בגיל צעיר במסגרת אגודת הפועל תל אביב, והתחרה במפרשיות מדגם 420, המקובל בגילאי נוער, יחד עם קליגר. ב-1996 זכו השניים באליפות אירופה לנוער, ובמקום השני באליפות העולם. הם המשיכו להתחרות יחדיו בדגם 470, וגם בו הגיעו להישגים: אליפות אירופה לנוער ב-1998 ו-1999, מקום שני באליפות העולם לנוער ב-1999 ובמקום הראשון באליפות העולם לנוער בשנת 2000. באותה שנה התמודדו לראשונה גם באליפות העולם לבוגרים, והגיעו למקום השמיני.
מכירת חמץ
התנגדות לשיטת המכירה
אף על פי כן, יש מהפוסקים שתיארו את המכירה כמנהג רווח והתנגדו לניסיון לערער אחריה, כפי שכתב הרב אהרון וולקין:
אודי גל
קריירה ספורטיבית
בעשור הראשון של המאה ה-21, המשיכו להתבלט בתחרויות השונות. בשנת 2001 זכו במדליית הכסף באליפות אירופה שנערכה באירלנד. שנה לאחר מכן זכו במקום הרביעי באליפות העולם בקליארי, ובאליפות אירופה הגיעו למקום השמיני. בשנת 2003 זכו במקום החמישי באליפות העולם בקדיס, אך הגיעו רק למקום ה-33 באליפות אירופה.
מכירת חמץ
מכירת חמץ בימינו
בימינו המפעלים הגדולים מוכרים את כלל החמץ שלהם לפסח, ואף מדינת ישראל מוכרת את החמץ, בטקס החוזר בכל שנה, כאשר הרב הראשי לישראל, שהוסמך למשימה זו על ידי שר האוצר, חותם על כתב המוכר את חמצהּ של המדינה לגוי. המכירה נהוגה כמעט בכל הציבור, גם אצל אנשים שאין להם חמץ ידוע, כדי לצאת מידי ספק, או כדי לפטור בית או חדר שלא יעשה בו שימוש בפסח, מחובת בדיקת חמץ. חלק מהמכירות כוללות מניות שברשות המוכרים, בשביל למנוע בעלות משותפת שלהם בחמץ שברשות החברות, ומאחר שאת חלקם בחמץ בלבד הם אינו רשאים, כבעלי מניות, למכור.
אודי גל
קריירה ספורטיבית
באולימפיאדת אתונה סיימו במקום ה-13, המאכזב מבחינתם, אך לאחר מכן שבו והגיעו להישגים בזירה הבינלאומית: מדליית כסף באליפות אירופה ב-2005, מדליות ארד באליפויות העולם שנערכו ב-2006 וב-2008, ומקום רביעי בזו שנערכה ב-2007. באולימפיאדת בייג'ינג שוב השיגו תוצאה מאכזבת, כשסיימו במקום ה-14 בתחרות שנערכה בעיר צ'ינגדאו.
מכירת חמץ
מכירת חמץ בימינו
ככלל, מקובל שבעלי החמץ חותמים על שטר הרשאה סטנדרטי המסמיך את הרב למכור את כלל החמץ שברשותם ובנוסף מפרטים את מקום החמץ. המנהג הוא לתקף את השליחות באמצעות קנין סודר. מנהג זה מחייב פגישה עם הרב על מנת שיקנה את הסודר לבעל החמץ, או לכל הפחות הגעה למקום בו השאיר את הסודר, הגבהתו וחתימה על שטר המכירה. על מנת להנגיש את המכירה לאנשים שאינם יכולים לפגוש במסדר המכירה או אינם מעוניינים בכך, מוחתמים אנשים על שטרי הרשאה גם באמצעות האינטרנט. הרשאות אלו אינן מאפשרות ביצוע קניין באמצעים המסורתיים, ונסמכים על עיקר הדין לפיו מינוי שליח אינו מחייב קניין, או לחלופין על כך שבימינו עסקאות באינטרנט תקפות מדין 'קניין הסוחרים'. בכל מקרה, הקניין במכירת החמץ לגוי מתבצע באופן מחמיר בשטר ובמתן מעות.
אודי גל
קריירה ספורטיבית
בשנת 2009 החליט גל על פרישה בשל הירידה בתגמול הכספי שקיבל מהוועד האולימפי בישראל. שותפו של גל, גידי קליגר, החל להתחרות ביחד עם בן-זוג חדש. מאז פרישתו עובד גל כמאמן שיט. בשנת 2013 מונה למאמן נבחרת השיט של סין.
מכירת חמץ
מכירת חמץ בימינו
הרב יוסף אפרתי כתב, בהתאם לדעת הרב יוסף שלום אלישיב, שאין לסמוך על מכירת חמץ שביצע חילוני כי לא הייתה לו כוונה אמיתית למכור את החמץ, אלא אם שטר המכירה הקנה לה תוקף גם לפי חוקי המדינה. מנגד, לדעת הרב משה פיינשטיין, המכירה מועילה גם כשבוצעה על ידי חילוני.
אודי גל
קריירה ספורטיבית
בינואר 2016 מונה למאמנם של הצוות הישראלי אייל לוין ודן פרויליך, שבהמשך הבטיחו את השתתפותם באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). במהלך המשחקים האולימפיים חשף גל תקרית בין המשלחת הישראלית לבין המשלחת הלבנונית שסירבה לאפשר לישראלים לעלות על האוטובוס שהיה מיועד להביאם אל טקס הפתיחה של המשחקים.
מכירת חמץ
מכירת חמץ בימינו
בפסח של שנת תשס"ו אירע מקרה חריג, כאשר בהנחיית הרב הראשי לצה"ל אביחי רונצקי, נמכרו לגוי יחד עם החמץ הצה"לי גם כמה מאות כלבים המצויים בשירות צה"ל. זאת לאחר שברגע האחרון התברר כי בניגוד למה שסברו תחילה, האוכל אותו הם צורכים מכיל חמץ ואסור בהנאה ליהודים בפסח (וממילא כלול במכירה).
אודי גל
שימוש בתרופה אסורה
ביוני 2008, מספר שבועות לפני אולימפיאדת בייג'ינג, התגלו אצל גל עקבות של סטרואיד אנאבולי בשתי בדיקות שתן, במסגרת בדיקות שגרתיות לגילוי סמים אסורים לשימוש בספורט. לדבריו, מדובר בשאריות של התרופה פינסטריד נגד התקרחות.
מכירת חמץ
קישורים חיצוניים
מכירת חמץ מאמרים על מכירת חמץ
אודי גל
שימוש בתרופה אסורה
בעבר הושעו מספר ספורטאים על שימוש בתרופה זו, שאסורה לספורטאים, כי השימוש בה יכול לשמש גם כהסוואה לשימוש בסטרואידים אנאבוליים. בסופו של דבר החליט איגוד השיט להסתפק בנזיפה בגל, ולאחר שאיגוד השיט הבינלאומי אישר את ההחלטה, הוא השתתף בכל זאת באולימפיאדה.
חייו האישיים
גל למד בתיכון עירוני ה' בתל אביב, והוא בעל תואר ראשון בפסיכולוגיה מהמרכז הבינתחומי הרצליה. הוא שירת במעמד של ספורטאי מצטיין בחיל הים, ושימש כיושב ראש ועד הספורטאים האולימפיים.
מבחן גריינג'ר
מבחן גריינג'ר הוא מבחן סטטיסטי הבודק את כוחה של סדרה עתית אחת בניבוי סדרה עתית אחרת. מבחן זה עושה שימוש ברגרסיה ליניארית עם משתנים בפיגור ובמבחני מובהקות שונים כגון מבחן F, קריטריון האינפורמציה של Akaike וקריטריון בייס. המבחן בודק את ההשערה כי תוספת של ערכים בפיגור של משתנה מסביר X למשוואה המכילה ערכים בפיגור של משתנה מוסבר Y, תגדיל את כוח ההסבר של המודל. במקרה שהשערה זו מתקבלת, נהוג לומר כי "X גריינג'ר-מסביר את Y".
המבחן פותח על ידי החוקר קלייב גריינג'ר בשנת 1969, והפך לרווח בעיקר בתחומי הכלכלה. עם השנים הפך המבחן לשימושי ומקובל גם בתחומי המדעים המדויקים כגון מדעי המוח, הנדסה ומדעי המחשב.
קשר סיבתי חד כיווני פשוט
תהיה Y_t סדרה עתית סטאציונריות בה מתקיים קשר אוטו-רגרסיבי פשוט:, עבור K_y כלשהו, ותהיה X_t סדרה עתית סטציונרית נוספת.
עבור U ,מרחב האינפורמציה שנצברה עבור כלל המשתנים במודל עד לתקופה t, ומרחבי האינפורמציה של הסדרות X_t ו- Y_t, נסמן את שני תתי-המרחבים הבאים: נאמר כי X גריינג'ר-מסביר את Y אם ורק אם:.
כלומר, שימוש בכלל האינפורמציה במרחב U עדיף על שימוש בכלל האינפורמציה אותו המרחב, למעט האינפורמציה אודות X.
מבחינת משוואות האמידה, נאמר כי המשוואה: בעלת כוח הסבר רב יותר מן המשוואה:.
קשר סיבתי מיידי
ההבדל העיקרי בין קשר סיבתי פשוט לקשר סיבתי מיידי, הוא בבחינת כוח ההסבר של ערך הסדרה X_t בנקודת הזמן בה אומדים את Y_t. על כן, נאמר כי X גריינג'ר-מסביר באופן מיידי את Y אם ורק אם:.
מבחינת משוואות האמידה, נאמר כי המשוואה: בעלת כוח הסבר רב יותר מן המשוואה:.
קשר סיבתי בפיגור
עבור הסדרה X_t נגדיר את הסדרה, כאשר:.
נאמר כי X גריינג'ר-מסביר בפיגור m את Y, אם ורק אם m הוא המספר הטבעי הקטן ביותר עבורו:.
כלומר, שימוש בערכים: לא תורם לכח ההסבר של X את Y.
מבחינת משוואת האמידה, נאמר כי המשוואה: בעלת כוח הסבר רב יותר מהמשוואה:, וגם מן המשוואה:.
קשרים דו-כיווניים
מבחן גריינג'ר מתיר גם הרחבה של המודל, לבדיקה של קשרים דו-כיוונים של הסדרות X_t ו- Y_t זו על זו. לשם כך נניח כעת כי עבור שתי הסדרות העתיות, X_t,Y_t, קיים מודל אוטו-רגרסיבי מובהק. דהיינו, קיים צמד מודלים, בעלי כח הסבר מתקבל על הדעת, מן הצורה:
היזון חוזר
תחת אותן ההגדרות ואותם הסימונים, נאמר כי קיים היזון חוזר בין X ל- Y אם ורק אם מתקיימים יחדיו שני התנאים הבאים:
במצב זה, מתקיים קשר סיבתי חד כיווני פשוט עבור שתי הסדרות, כמסבירות זו של זו. אם כך, זוג משוואות האמידה:
יהיה בעל כוח הסבר רב יותר מזוג המשוואות:
מגבלות
מבחן גריינג'ר מהווה כלי אנליטי חזק בתחומים רבים, אך אינו חסין (robust) דיו כדי לכמת את כלל הקשרים הסיבתיים בין סדרות עתיות. מגבלותיו העיקריות הן:
דוגמה ליישום מבחן גרייג'ר
חיזוי צמיחת תוצר במשק כלכלי.
כלכלן מעוניין לבצע חיזוי של צמיחת התוצר השנתית במשק, בשימוש במודל אוטו-רגרסיבי. הכלכלן מסתמך הפרדיגמה הפשוטה לפיה תוצר המשק הוא סך ערכי הסחורות והשירותים שייצר המשק בשנה נקובה, ועל כן מקור הכנסה זה למשק משמש לצריכה פרטית, לצריכה ממשלתית ולהשקעה. מכיוון שהשקעה גוררת (בין היתר) גם תפוקת ייצור גבוהה יותר, הכלכלן מניח כי הקשר בין צמיחת התוצר בשנה נתונה לשנים הקודמות הוא קשר חיובי. על כן, המודל האוטורגרסיבי הפשוט לחיזוי צמיחת התוצר הוא:
כאשר Y הוא שיעור צמיחת התוצר השנתי, עבור N שנים.
הכלכלן כורה את נתוני צמיחת התוצר של המשק ב-20 השנים האחרונות ומגיע למשוואת האמידה הבאה:
דהיינו, המודל האוטורגרסיבי בעל כוח ההסבר הרב ביותר הוא זה המשתמש בנתוני צמיחת התוצר של השנתיים החולפות.
בהמשך, משער הכלכלן כי שיעור המועסקים בכח העבודה במשק יכול גם הוא לתרום ליכולת ניבוי צמיחת התוצר במשק, שכן שיעור מועסקים גבוה יותר מצביע (בין היתר) על הכנסה פנויה גבוהה יותר, ועל ביקוש גבוה יותר למוצרים- ביקוש המקבל מענה דרך תהליכי הייצור במשק. על כן, מודל עם משתנים בפיגור לחיזוי צמיחת התוצר הוא כעת:
כאשר X הוא שיעור המועסקים השנתי במשך, עבור M שנים.
מכיוון שהכלכלן מעוניין לבדוק את כוחה של סדרת נתוני התעסוקה בניבוי צמיחת התוצר, המודל מצטמצם לכדי המודל הבא:
הכלכלן כורה את נתוני התעסוקה של המשק ב-20 השנים האחרונות ומגיע למשוואת האמידה הבאה:
דהיינו, מתוך כלל המודלים בהם נעשה שימוש בשני ערכים בפיגור של משתנה צמיחת התוצר, המודל בעל כוח ההסבר הרב ביותר הוא זה המשתמש בנתוני צמיחת התוצר בשנה החולפת.
עובדה זו כשלעצמה אינה מספיקה כדי לקבוע כי שיעור התעסוקה גריינג'ר מסביר את צמיחת התוצר, ועל כן על הכלכלן להשוות בין השונות המוסברת של משוואות האמידה כדי להכריע. במקרה בו השונות המוסברת במודל המשלב את שיעור התעסוקה גבוהה מזו של המודל האוטורגרסיבי הפשוט, יוכל הכלכלן להסיק כי אכן שיעור התעסוקה גריינג'ר מסביר את צמיחת התוצר.
מארוסי
מארוסי אתונה (ביוונית: Μαρούσι K.A.E) היא קבוצת כדורסל יוונית מהפרוור מארוסי בצפון העיר אתונה, המתמודדת בליגה היוונית השנייה.
אולמות ביתיים
המגרש הביתי של מארוסי בליגה היוונית הוא אולם הכדורסל של אגיוס תומאס, אולם המכיל 2,500 מקומות בלבד. את משחקיה באירופה מארוסי מארחת בהיכל האולימפי של אתונה המכיל 19,250 מקומות. כמו כן, לעיתים מארוסי מארחת את משחקיה באירופה בהיכל השלום והאחווה.
המוזיאון לתרבויות אנטוליה
המוזיאון לתרבויות אנטוליה (טורקית Anadolu Medeniyetleri Müzesi) באנקרה בירת טורקיה, הוא מוזיאון ארכאולוגי והיסטורי הממוקם בסמוך לטירת אנקרה (Ankara Kalesi) ברובע אטפזרה (Atpazarı) בעיר. את הרעיון להקמת המוזיאון הגה מוסטפא כמאל אשר חיפש את שורשיה של האומה הטורקית המודרנית בתרבויות העתיקות של אנטוליה, ובמיוחד בזו של החתים. המוזיאון ממוקם ב"באזאר מחמוט פאשה" (Mahmut Paşa Bazaar) המקורה, שנבנה על ידי מחמוט פאשה, אחד משריו של הסולטאן מהמט השני, בין השנים 1464–1471. המוזיאון נחשב לאחד מהעשירים בעולם.
דברי ימי המוזיאון
המוזיאון הראשון באנקרה הוקם בטירת אנקרה בשנת 1921 והציג בעיקר מוצגים מהתקופה הרומית וביזנטית; וזו הסיבה לשנה המתנוססת על לוגו המוזיאון. כאשר מוסטפא כמאל המליץ על הקמתו של מוזיאון חתי, נדרש ממבנה גדול יותר ובזאר מחמוט פאשה אותר למטרה זו.
מבנה הבזאר כלל 102 חנויות ועשר כיפות התנוססו על גגו. העובדה שהיה נטוש מאז 1881 הצריכה שיפוץ מקיף אשר נמשך מ-1938 עד 1968. עם זאת, כבר ב-1943 נפתח חלקו האמצעי לציבור וב-1948 הועברו יתר המוצגים מהטירה אל חאן קורשונלו (Kurşunlu Han) הסמוך. בזמן השיפוצים התגלו בחאן קורשונלו מטבעות מתקופת הסולטאן מורט השני. ב-1968 הסתיימו כל עבודות השיפוץ וכל המוצגים הועברו אל הבזאר בעוד שהמעבדות ואולמות המלאכה, ההנהלה, הספרייה ואולם הכנסים נותרו בחאן קורשונלו. ב-1997 זכה המוזיאון בתואר "מוזיאון השנה האירופי".
תקופת האבן
המוצגים מתקופת האבן הקדומה כוללים ממצאים ממערת קראין שבאזור אנטליה, בעוד שתקופת האבן החדשה כוללת ממצאים רבים מצ'טלהויוק הסמוך לקוניה, והמתוארכים ל-7500 לפנה"ס לערך. בין אלה שחזור בית מן היישוב, ציור קיר של שור הבר ותיאור נוף הנחשב למפה או לתיאור הנוף העתיק ביותר שנתגלה עד כה. עוד מוצגים פסלונים של האלה האם. ממצאים נוספים מתקופה זו הם מהג'ילר (Hacilar) ומתוארכים לסביבות שנת 7040 לפנה"ס.
תקופת הנחושת
תקופת הנחושת (5500 לפנה"ס עד 3000 לפנה"ס) מיוצגת גם היא על ידי ממצאים מהג'ילר ומאתר צ'אן חסן שבמישור קוניה, ובין אלה פסלונים של האלה האם וכלים שונים המעוטרים בצבעי חום ואדום והדומים לדוגמאות אריגה.
תקופת הברונזה
הממצאים מתקופה זו הם בעיקר מהממלכה החתית הקדומה ומהאימפריה החתית שהתפוררה לקראת סוף האלף השני לפנה"ס. האוסף כולל גם ממצאים שנמצאו בקברי מלכים באלג'הויוק מתקופת הברונזה הקדומה. הממצא המפורסם ביותר מתקופה זו הוא פסל של שלושה איילים, זכר ושתי נקבות משני צידיו, שהעתקו המוגדל ניצב בכיכר סהייה (Sıhhiye) במרכז אנקרה. פסלוני האלה האם מתקופה זו סכמטיים יותר ונדמים לכינורות. ממצאים רבים הובאו מהבירה החתית חתושש ובין אלה לוחות חומר מארכיון המלכים בעיר, המתעדים פעילות מסחרית, דתית וטקסית. ממצאים נוספים הם מערים חתיות אחרות באגן נהר הקיזילאירמאק.
תקופת הברזל
תקופת הברזל מיוצגת על ידי ממצאים מכל רחבי אסיה הקטנה - מכרכמיש ואוררטו במזרחה, דרך פריגיה במרכזה ועד לידיה במערבה. ממצאים פריגים הובאו בעיקר מבירתה גורדיון שעל נהר הסקריה, ובמוזיאון קיים שחזור של קבר המלך מידאס וכן פסלוני ברזל של האלה האם הפריגית "קיבלה" (Cybele, Κυβέλη). תרבות אוררטו תרמה כדים מעוטרים בכתב יתדות אוררטי וכן עבודות מתכת ושנהב בהן ניכרת השפעה אשורית. רוב הממצאים האוררטים הם מבירתה טושפה, כיום העיר ואן שלחוף ימת ואן במזרח טורקיה. במוזיאון אוספים גם מתקופות מאוחרות יותר ועד ימינו המוצגים בקומתו השנייה שבה שני אולמות תצוגה בלבד.
גלוריה אולרד
גלוריה רייצ'ל אולרד (באנגלית: Gloria Rachel Allred; נולדה ב-3 ביולי 1941) היא עורכת דין פמיניסטית יהודיה-אמריקאית לזכויות נשים, אשר ידועה בשל התביעות השנויות במחלוקת ובעלות עניין רב לציבור, במיוחד כאלה המערבות זכויות נשים.
ביוגרפיה
גלוריה רייצ'ל נולדה למשפחה יהודית ממעמד הביניים מפילדלפיה ב-3 ביולי 1941. אביה, מוריס, היה איש מכירות. אמה סטלה, ילידת בריטניה, הייתה עקרת בית. לאחר שסיימה את לימודיה בתיכון פילדלפיה לבנות, החלה את לימודיה באוניברסיטת פנסילבניה, שם הכירה את בעלה הראשון פייתון בריי. הם הביאו לעולם את בתם היחידה ליסה בלום, וכמעט מייד לאחר מכן התגרשו. בלום היא גם פרקליטה וידועה בעיקר כמנחת טלוויזיה לשעבר.
גלוריה בלום עברה חזרה לבית הוריה והמשיכה את לימודיה. בשנת 1963 היא סיימה בהצטיינות תואר ראשון באנגלית. למרות התנגדויות נוקשות מהמרצה שלה, היא כתבה את התזה שלה על מחברים כהי עור. היא התנסתה במגוון משרות לפני שהחליטה להפוך למורה והתקבלה לתפקיד בתיכון בנג'מין פרנקלין. היא התחילה ללמוד לתואר שני באוניברסיטת ניו יורק, שם התחילה להתעניין בתנועת זכויות אזרח. ב-1966 היא עברה ללוס אנג'לס, קליפורניה. היא עבדה בהסתדרות המורים העירונית, והורתה בתיכון ג'ורדן ובתיכון פרמונט.
באוטוביוגרפיה שלה היא תיארה כיצד בזמן חופשה באקפולקו היא נאנסה לאחר איומי אקדח. כשגילתה שהיא בהיריון היא רצתה לעשות הפלה. בה בעת הפלה הייתה מחוץ לחוק, ולכן היא עשתה הפלה באופן לא חוקי ולא ממסדי. לאחר שעברה את ההליך היא התחילה לדמם ונדבקה בזיהום. היא החלימה רק לאחר שאושפזה בבית חולים. היא לא דיווחה על האונס מפני שלא חשבה שיאמינו לה.
בשנת 1968 היא נישאה לוויליאם אולרד. היא נטלה חלק באוניברסיטה הדרום מערבית למשפט, ובהמשך הועברה לאוניברסיטת לויולה למשפט בלוס אנג'לס. אולרד התקבלה ללשכת עורכי הדין של קליפורניה ב-1975. בשנת 1987 התגרשה אולרד והשאירה את שם הנישואין של בעלה.
חוק
במהלך הקריירה המשפטית שלה שנמשכה כ-4 עשורים, ייצגה אולרד מגוון רחב של לקוחות בתביעות זכויות אדם שכללו הטרדה מינית, זכויות נשים, הפרת זכויות העובד והפליית תעסוקה. מגזין הניו רפובליק כינה אותה "המומחית במסיבות עיתונאים מאז ומתמיד". בד היא ייצגה תביעות עם עניין רב לציבור, תוך שימוש במסיבות עיתונאים והופעות בטלוויזיה על מנת להגביר את ההשפעה. אולרד ייצגה לקוחות רבים בתביעות נגד ידוענים, כמו מתופף להקת מוטלי קרו, ארנולד שוורצנגר, הרמן קיין, דוויד בורינז, סקוט לי כהן, אנטוני ווינר, סשה ברון כהן ואיסי מורלס.
שנות ה-70 וה-80
בינואר 1976 הקימה אולרד את משרד עורכי הדין אולרד, מרוקו וגולדברג עם עמיתיה ללימודיה בלויולה מייקל מרוקו ונייתן גולדברג.
ב-1985, אולרד, ביחד עם קטרין מקינון, הוציאה אולרד גרסה של צו זכויות האזרח האנטי פורנוגרפיות למחוז לוס אנג'לס. החקיקה נכשלה בדירקטוריון המפתחים. ב-1987 יצאה אולרד נגד מועדון הנזירים של בוורלי הילס אשר היה מיועד לגברים בלבד, בגלל מדיניות אפליית קבלת החברים בה. מועדון הנזירים לבסוף איפשר לאולרד ול-5 נשים נוספות להשתמש במתקני הרפואה שלו, זאת לאחר שאולרד הציגה כישורי שימוש אפקטיבי בתקשורת כרצונה.
שנות ה-90
בשנת 1992 כתבה אולרד מכתב לוועדת האתיקה של הסנאט, בבקשה לחקור את פעולות סנאטור מדינות אורגון בוב פקווד, אשר היה נושא של כתבה שתיארה את עברו בהטרדות מיניות. היא המשיכה ללחוץ על הוועדה ודרשה מפקווד להוציא לאור את יומניו. לבסוף הצביעה הוועדה בעד סילוקו והוא התפטר מתפקידו.
בשנת 1995, ייצגה אולרד את קטרינה יאו בפרשת יאו נגד תנועת הצופים של אמריקה, תביעה על מנת לקבוע האם לארגון הצופים היה את הזכות לא לכלול בנות מחברות בארגון. באותה שנה היא ייצגה את המשפחה של ניקול בראון סימפסון במהלך משפט הרצח של או. ג'יי. סימפסון. בשנת 1997 היא ייצגה את הדוגמנית קלי פישר כשהיא תבעה את דודי פייד בטענה לביטול האירוסין לטובת רומן מתוקשר עם דיאנה, נסיכת ווילס. התביעה נמשכה מעט לאחר שדיאנה ופרייד מתו.
בשנת 1997 ייצגה אולרד את הנטר טיילו, שחקנית מרלוס פלייס כאשר המפיק ארון ספלינג פיטר אותה כי הייתה בהיריון. השופט פסק לטובתה פיצויים בסך 4.8 מיליון דולר. התיק היה חשוב בביסוס זכויות של שחקניות להמשיך לעבוד אם נכנסות להיריון.
שנות ה-2000
לאחר שזמר הפופ מייקל ג'קסון החזיק את בנו מעל מרפסת מלון בברלין ב-2002, אולרד כתבה מכתב לשירותי רווחת הילד בקליפורניה, בבקשה לחקור את בטיחות ילדו של ג'קסון, ודיברה עם ה-CNN על הנושא. היא גם ייצגה למשך זמן קצר ב-1993 ילד אשר האשים את מייקל ג'קסון בהתעללות מינית. מאוחר יותר ב-2002, אולרד ייצגה את המשפחה של גוון אראוג'ו, טרנסג'נדר בגיל העשרה שהוכתה למוות באופן אכזרי כאשר נודע שהיא נולדה כגבר.
בשנת 2004, אולרד ייצגה את אמבר פריי כאשר פריי היה עד בתיק הפלילי נגד סקוט פטרסון. ב-24 בפברואר 2004, אולרד ומשרד עורכי הדין שלה; אולרד, מרוקו וגולדברג הגישו את התביעה הראשונה בקליפורניה נגד השלילה של נישואין לזוגות מאותו מגדר. היא לקחה את המקרה של רובין טיילר ודיאנה אולסון ללא עלות. התיק עבר לטיפולו של בית המשפט העליון של קליפורניה, כאשר ב-15 במאי 2008 נפסקה לטובתה החלטה אשר נותנת את הזכות לזוגות חד מיניים להתחתן בקליפורניה. היא ייצגה 3 עובדים לשעבר ברשת חנויות אלקטרוניקה בתביעה נגד אותה הרשת, זאת לאחר שרשת החנויות פיטרה 3,400 עובדים שלה בכל העולם באפריל 2007.
במרץ 2008, אולרד ייצגה לקוחה בתלונה נגד רשות התעבורה האמריקנית, זאת לאחר שנאמר ללקוחה להוריד את עגילי הפטמות שלה בעזרת צבתות, בנמל התעופה בלובוק, טקסס. באפריל 2008 דווח שהיא נשכרה על ידי משפחתה של צעירה אשר הוכתה וצולמה על ידי 8 מתבגרים מפלורידה. היא גם הופיעה בתוכנית בוקר אמריקאית מפורסמת בשם טודיי עם ג'סיקה גיבסון אשר הגישה תביעת נגד בטענת התעללות מינית נגד רוב לוב.
במאי 2009, אולרד הגישה תביעה בטענה שנדיה סולמן ניצלה את ילדיה. אולרד הגישה בקשה לאפוטרופוס מטעם בית המשפט בטענה שאם הילדים לא חושבת על טובת הילדים. בדצמבר באותה שנה, אולרד נשכרה על ידי רייצ'ל יוצ'יטל לאחר שמקורות בתקשורת טענו שהיא מנהלת רומן עם הטניסאי הנשוי טייגר וודס. אולרד ייצגה גם את ג'וסלין ג'יימס, שחקנית פורנו, ולכאורה שפחתו של טייגר וודס.
שנות העשרה במאה ה-21
ב-14 במאי 2010, במהלך מסיבת עיתונאים שנערכה במשרדה של אולרד, השחקנית האנגלית שרלוט לואיס, טענה שהמפיק רומן פולנסקי התעללה בה מינית בדירתו בפריז כאשר הייתה בת 16. ביוני 2010 היא נשכרה על ידי דברלי לורנזנה, עובדת בנק לשעבר אשר עוררה עניין ציבורי רב לאחר שטענה שפוטרה עקב היותה מושכת מדי. באוגוסט 2010, אולרד ייצגה את ג'ודי פישר, אשר טענותיה להטרדה מינית חשפו אי-סדרים בחשבונות אשר הובילו להתפטרותו של מנכ"ל HP, מארק הרד.
ב-2010, במהלך מרוץ לממשלה בקליפורניה, אולרד הפכה באופן רשמי לעורכת הדין של ניקי דיאז, עובד לשעבר של המועמד הרפובליקני מג וויטמן. אולרד טענה שוויטמן העסיק את דיאז במשך שנים, בידיעה שדיאז הוא מהגר לא מתועד.
ב-8 באוקטובר 2011, אולרד זכתה באישור מבית המשפט כדי לייצג תשע מלצריות לשעבר בגיל המעבר, אשר פוטרו מעבודתן בקזינו באטלנטיק סיטי בטענה שהן לא נראו טוב מספיק. בקזינו ביקשו לדחות את אולרד מהתביעה נגד האפליה, וטענה בעיתוני בית המשפט כי התנועות ה"מתנפנפות" שלה לא יוסיפו דבר למקרה.
ב-9 במרץ 2012, אולרד נקרתה לחקירה, בנוגע להאם צריך להעמיד לדין את שדר הרדיו רוש לימבו בפלורידה, עקב חוק מהמאה ה-19 נגד "גינוי אישה והאשמתה בחוסר צניעות",עקב דברי גנאי שאמר בנוגע לסנדאה פלוק, אשר תמכה בפני בית הדמוקרטים בנוגע לזכות לעשות הפלה. אולרד הגיבה כך: "מר לימבו מיקד את ההתקפה שלו על סטודנטית צעירה למשפטים, שפשוט הפעילה את זכותה להעיד בפני הקונגרס על נושא חשוב מאוד למיליוני נשים אמריקאיות והוא השמיץ אותה. ... הוא צריך להתמודד עם ההשלכות של התנהגותו בכל דרך שהיא בעלת משמעות ". אולרד לא ייצגה את פלוק ולא היה לה קשר איתה בזמן דבריה, ולא הגיבה לפרקליטות המדינה לבקשת תגובה.
עוד ב-2012, אולרד לקחה את המקרה של ג'נה טלקובה, אישה טרנסג'נדרית קנדית, אשר ערערה על החלטה של תחרות "מיס יוניברס קנדה" לא לתת לה להשתתף בתחרות בגלל מינה. הם שינו את החלטת לבסוף, לפני שהתיק עבר להחלטת בית משפט. ביוני 2012 אולרד אישרה שהיא מייצגת את החברה לשעבר של רודי יוג'ין, אשר נחשב לקניבל של תקרית הקניבליזם ב-2012 של מיאמי, זאת כאשר יוג'ין מת באותו הזמן.
ב-4 באוקטובר 2013, אולרד קיבלה את התיק של אדווין מיסז, אופנוען אשר נפצע באופן קשה מדריסה על ידי אלקסיאן ליאן במהלך הופעת תעלולים לאחר שנכנס איתו לעימות. ליאן דרס את מיסז עם הג'יפ שלו בעוד שליאן היה מוקף ומאוים על ידי מיסז וחבורת האופנוענים שלו בכביש המהיר במנהטן. מאוחר יותר חבריו של מיסז תקפו את ליאן בפעולת נקם. אולרד סיפרה לתקשורת שמיסז, שסבל מפציעות בעמוד השדרה ושתי רגליים שבורות, היה קרבן תמים אשר ניסה להרגיע את הרוחות.
אולרד מייצגת לכל הפחות 28 נשים אשר האשימו את ביל קוסבי בתקיפה מינית, הטרדה מינית, או התנהגות מינית בלתי הולמת. בנוסף לכך, היא מייצגת שלוש נשים אשר האשימו את דונלד טראמפ בהתנהגות מינית בלתי הולמת - טענות אשר טראמפ הכחיש, ועלו לשיח הציבורי לראשונה במסע הבחירות לנשיאות בבחירות 2016.
ב-2017, קייל האנטר, לקוח לשעבר של אולרד, הגיש תלונה רשמית, הן ללשכת עורכי הדין של קליפורניה והן ללשכת עורכי הדין של וושינגטון הבירה, אשר טען לניגוד אינטרסים מפני שאולרד הייתה במשא ומתן עם CBS באותו זמן שייצגה אותו נגדם, עבור אפליה תעסוקתית. אולרד הכחישה כל מעשה פסול וטענה כי סיבת החקירה היא ניסיון סחיטה כושל.
ב-11 בנובמבר בשנת 2017, אולרד ערכה מסיבת עיתונאים המייצגת את הלקוח בוורלי יאנג נלסון, ושחררה הצהרה הטוענת לתקיפה מינית אשר בוצעה על ידי רוי מור, כאשר הייתה בת 16.
בידור
אולרד שידרה בשתפות עם מארק את תוכנית האירוח ברדיו בערוץ KABC בלוס אנגלס למשך 14 שנים. בנוסף, היא הייתה חברת פאנל בהפקה המחודשת של השעשועון "לספר את האמת". במרץ 2000, נעשתה פרודיה על אולרד בתוכנית הטלוויזיה המצוירת "איש משפחה", עם דמות בשם גלוריה קופסת-מתכת בקול של קנדיס ברגן. אולרד הופיעה בדמות עצמה בסרט "מרוץ עכברים" ב-2001. ב-21 במאי 2001, נעשתה עליה שוב פרודיה בתוכנית המצוירת "משפחת סימפסון", כאשר תוארה כעורכת דין עבור אחת הדמויות. ב-27 ביוני 2001 נעשתה עליה פרודיה בפעם השלישית בתוכנית "סאות'פארק".
חייה האישיים
גלוריה התגרשה מבעלה ויליאם אולרד (1968–1987). בתה ליסה בלום היא ילדתה היחידה מנישואיה הראשונים. למרות היותה יהודייה, היא אינה מחשיבה את עצמה דתייה במיוחד.
ביקורות
הצהרותיה והתנהגותה של אולרד בפומבי הובילו לביקורת. העיתונאית טריסיה רומנו מטעם העיתון "דיילי ביסט" ("The Daily Beast") כינתה אותה כרודפת פרסום.
בתרבות פופולרית
בשנת 2018 נטפליקס הוציאה לאור סרט תיעודי על חייה ועבודתה של אולרד בשם "המעקב אחרי אולרד".
הוצאות לאור
בשנת 2006 אולרד הוציאה לאור עם דבורה קולפילד רייבק את הספר :"Fight Back and Win: My Thirty-Year Fight Against Injustice and How You Can Win Your Own Battles"
יבלה
יֵבְלֵה (שוודית: Gävle; שם קדום - יֵפְלֵה) היא עיר לחופה המזרחי של שוודיה. בשנת 2008 חיו בשטח שיפוטה המוניציפלי 93,510 תושבים ובעיר עצמה מתגוררים מעט פחות מ-69,000 נפש. יבלה יושבת בדרומו של מחוז יבלבורג (בהגייה שוודית יבלבורי, Gävleborg), בקצהו המערבי של מפרץ המחבר אותה אל הים הבלטי, 174 קילומטרים צפונית לבירה סטוקהולם. היא ממוקמת בערך באותו קו רוחב כמו הלסינקי, ואותו קו אורך עם קייפטאון. את העיר חוצה נחל, גָּאבְלֵאוֹן, הנשפך דרכה למפרץ.
היסטוריה
יבלה קיימת כעיר מאז אמצע המאה ה-15. היא שימשה כנמל-מוצא צפוני עבור אזור המכרות של ברגסלאגן, ומסחר הדיג שלה נהנה לאורך תקופה ממונופול מלכותי שהשתרע לאורך חלק ניכר מקו החוף הארוך של נורלנד. כערים אחרות לאורך החוף הנורלנדי, סבלה העיר בחלקה הראשון של המאה ה-18 מנחת זרועם של הפולשים הרוסים שזרעו בה הרס. שרפות פקדו את העיר גם בהמשך, עד לסוף-אמצע המאה ה-19, אז הונחה התוכנית לעיר המודרנית, של ימינו, שעשויה שדרות רחבות, מדרחובות ושפע ירק.
כלכלה
בעיר תעשייה טכנולוגית מתקדמת. חברות כלכליות גדולות שפועלות בה מונות את קוֹרְשְׁנֵס (נייר ועץ) ואריקסון (מערכות רדיו). שני מותגי מזון עולמיים שמגיעים מיבלה ומזוהים איתה מאוד הם יֵבוֹלְיָה - יצרנית הקפה הגדולה בסקנדינביה, מתאגיד קראפט; ומכוניות-הגומי הפופולריות של חברת אֹהְלְגְרֵנְס. המגזר הציבורי חזק למדי ביבלה, והעירייה (Gävle Kommun) היא המעסיק הגדול ביותר.
הרכבת המהירה "X2000" מגיעה מסטוקהולם ליבלה בתוך 80 דקות, כמו כן לעיר יש נמל, שמוגן מקפיאה ומיקומו בין שני הנמלים הגדולים של החוף המזרחי של שוודיה, סטוקהולם וסונדסוואל, נחשב אסטרטגי.
תרבות
מוזיאון הרכבת השוודי, שמשכנו בעיר, מציג היסטוריית תחבורת רכבות של 150 שנה, ומתהדר בתצוגת קטרים מהמרשימות בעולם. בספרייה העירונית של יבלה מבקרים חצי מיליון איש בשנה. התזמורת הסימפונית העירונית נוסדה ב-1912, ובין השנים 1984 ו-1990 ניצח עליה הישראלי דורון סלומון.
פארק פוּרוּוִיק - שהוא גן חיות ופארק שעשועים גדול הממוקם מעט מזרחית לעיר, הוא מהאטרקציות הבולטות שלה. בפארק ניצב דגם של אורנוס, כחלק ממודל מערכת השמש בשוודיה.
קבוצת הכדורגל, יפלה אי-אף, משחקת בליגת העל השוודית.
אקלים
האקלים ביבלה מתון. הטמפרטורות הגבוהות ביותר נמדדות בחודש יולי, עם ממוצע של 15.4 מעלות צלזיוס, והנמוכות ביותר בפברואר, עם 5.4– מעלות.
Help Musicians UK
Help Musicians UK (בעברית: עזרו למוזיקאים בריטניה) (לשעבר Musicians Benevolent Fund, "קרן נדיבה למוזיקאים") היא עמותה בריטית המציעה עזרה למוזיקאים לאורך הקריירה שלהם.
היסטוריה
היא הוקמה בשנת 1921 על ידי הפסנתרן האנגלי ויקטור ביגל בשם Gervase Elwes Memorial Fund (קרן הזיכרון של ג'רוויס אלווס), לאחר מותו של הטנור האנגלי ג'רוויס אלווס. בשנת 1926 שמה שונה ל-Musicians Benevolent Fund והיא הפכה לארגון צדקה רשום. אדוארד אלגר היה נשיא הקרן, עד מותו בשנת 1934.
בשנת 2017 העמותה השיקה את שירות Music Minds Matter, בהובלתו של ג'ורג' מסגרייב. זהו קו הסיוע הראשון בנושא בריאות הנפש עבור מוזיקאים שפעיל 24/7.
מטרה
העמותה תומכת במוזיקאים המתמודדים עם מחלה, פציעה או תאונה וסייעה לאלפי מוזיקאים להתבסס בתעשיית המוזיקה, לעבור משברים, להתמודד עם קשיים ארוכי טווח וליהנות מפרישתם. היא מעניקה מענקים כספיים עבור תשלום בשביל טיפול רפואי, טיפולי מומחים ועלויות מחיה, ומספקת עזרה אחד על אחד לאנשים במצבי מצוקה. בנוסף היא מציעה מתן תשלומים קבועים וביקורים חברתיים למוזיקאים בדימוס.
העמותה תומכת גם במוזיקאים מתפתחים ובוגרים. תוכנית היצירה של העמותה מסייעת בהשגת קריירה למוזיקאי על ידי מתן תמיכה ואפשרויות כלכליות ממוקדות עבור אנשים הזקוקים להן. התוכנית מציעה פרסי מימון למוזיקאים לתארים מתקדמים העוסקים בהכשרה מתקדמת, ומסייעת גם בעלויות הטיפול לטווח הקצר עבור סטודנטים למוזיקה הסובלים מבעיות בריאות.
מבין פרסי העמותה, הם מנהלים את פרס פיטר ויטינגהאם (שהושק בשנת 1989), פרס בשווי 5,000 ליש"ט המוענק לנגן או הרכב ג'אז מתפתח עבור ביצוע פרויקט יצירתי לבחירתם, שיסייע בהתפתחותם המקצועית.
מדי שנה מתקיים אירוע תמיכה בקרן בלונדון בסביבות יום סנט ססיליה. בשנת 2014 הוציאה העמותה 3.3 מיליון ליש"ט עבור תמיכה במעל 5,000 מוזיקאים.
מיכאל טוכפלד
מיכאל טוכפלד (נולד ב-1952) הוא עיתונאי ושדרן רדיו וטלוויזיה.
ביוגרפיה
טוכפלד לימד אנגלית ותקשורת בישיבת בני עקיבא נחלים. את דרכו העיתונאית החל בתוכנית "יומן מורשת" ברשת א' של קול ישראל. בהמשך עבד במשך כשבע-עשרה שנים ברשת ב של קול ישראל כמגיש, עורך, כתב בכנסת וכתב לענייני משפט ודתות. במקביל היה בעל טור פרשנות פוליטית בעיתון מקור ראשון ובעל טור ראיונות פוליטי קבוע.
מאז הקמתו של ערוץ הכנסת ב-2004 ועד 2009 שימש בו כמגיש תוכניות ומשדרי חדשות, בעיקר אולפן פתוח ששודרה מדי יום חול בשעה 14:00 וכן את המהדורה המרכזית. בשנת 2011 עמד בראש מחלקת החדשות ברדיו קול חי במשך שבעה חודשים. הגיש תוכנית שבועית ברדיו גלי ישראל והיום הוא כתב ופרשן ב מקור ראשון.
בשנת 2022 יצא לאור הרומן הראשון של טוכפלד- "תיקון" בהוצאת ידיעות ספרים.
טוכפלד מתגורר בפתח תקווה, נשוי לדבורה ואב לארבעה: מתי טוכפלד, הכתב הפוליטי של ישראל היום; הרב איתי טוכפלד, ר"מ עתודאים במרכז האקדמי לב ירושלים; אריאל טוכפלד, מהנדס תעשייה וניהול ויהונתן טוכפלד, מבעלי משרד הפרסום הדיגיטלי "42".
צבי גראנט
צבי גראנט (שם מדעי: Nanger granti) הוא מין של אנטילופת-צבי גדולה מהסוג צבי דק-צוואר החי במזרח אפריקה ותואר לראשונה בשנת 1872. בעבר סווג בסוג צבי (Gazella) תחת השם המדעי "Gazella granti", אולם כיום הוא משויך לסוג החדש הנקרא צבי דק-צוואר יחד עם צבי סומרינג וצבי יחמורי הקרובים אליו מבחינה גנטית ודומים לו בגודל ובמבנה גוף.
צבי גראנט הוא המין הבינוני בסוג - גדול מצבי הסומרינג וקטן מהצבי היחמורי, ומבחינה חיצונית צבי סומרינג דומה לו מאוד בשל צבעי פרוותו. במשקל הגוף, צבי גראנט הוא הכבד ביותר מבין כל מיני תת-משפחת הצבאיים, והוא שוקל אף יותר מסוגים כדוגמת צבי ג'ירפי, צבי קלארק, צבי יעלי, דלגן ואנטילופה הודית; בגובה הכתפיים לעומת זאת, הוא השלישי בגודלו לאחר הצבי היחמורי (שגדול ממנו ב-25 ס"מ) והצבי הג'ירפי (שגדול ממנו ב-10 ס"מ).
על פי IUCN צבי גראנט מחולק לשלושה תת-מינים: ההבדל בין תת-המינים הוא בעיקר במבנה הקרניים ובצבע הפרווה.
תיאור
את צבאי גראנט ניתן לזהות בקלות בשל הקרניים הגדולות והארוכות - דמויות הנבל שלהם, שהן הקרניים הגדולות ביותר מכל מיני הצבאים. מבנה הקרן הנפוץ של הזכר הוא למעשה גרסה מוגדלת של קרניי הצבי היחמורי או הסומרינג - הקרן צומחת לכיוון מעלה ואחורה, מתעקלת החוצה ופנימה ובסופה חוד מעוקל המזכיר צבתות סרטן. מלבד המבנה העיקרי ניתן לראות אצל הזכרים צורות שונות של הקרן המשמשות לעיתים כזיהוי בין תת-מינים. הצורות הנוספות והנפוצות הן: צמיחה לכיוון מעלה עם עיקול החוצה ופנימה כקרני הדלגן, צמיחה מעוקלת לאחור, הממשיכה ישר עד הסוף ונראית כקרני ראם הכפופות בתחילתם, או צמיחה ספירלית רגילה כקרני צבי תומסון. בקרניים טבעות בולטות לכל אורכן, ובקרן ממוצעת של זכר יש כ-20 עד 30 טבעות. הדו צורתיות זוויגית (הבדל בין הזכר לנקבה) נראה בעיקר בקרניים; קרני הנקבות הן בעלות מבנה של קרני דלגן, קטנות כמעט פי-2 משל הזכרים, דקות מאוד בהשוואה לזכרים, והטבעות שעליהן קטנות יותר ופחות בולטות. צבע קרני הזכר הוא בדרך כלל שחור-כחלחל ושל הנקבות חום-אפרפר.
הפרווה הבהירה של צבי גראנט, קצרה בדומה לשאר הצבאים האפריקנים והיא מורכבת משערות דלילות. צבע הפרווה הכללי הוא חום בז'-צהבהב או כתמתם בהיר, והוא נוטה להיות בהיר (חולי) באזור הראש והצוואר, וכהה יותר (אדמדם בהיר) באזור האחורי של הגב. בדומה לצבי היחמורי והסומרינג הצבע הלבן שולט בכמה מקומות כדוגמת הסינר הלבן שמקיף את הגרון והשפתיים, הבטן וצדדי המותניים, החזה והצדדים הפנימיים של הרגליים, ובעיקר הכתם הלבן בעכוז שמתפשט גם לצדדים. משני צדדי הכתם הלבן יש פסים שחורים בינוניים, שלעיתים נמשכים עד סוף הרגליים. הכתם השחור במותניים שאופייני למרבית הצבאים נעדר בדרך כלל אצל זכרי צבי הגראנט, ורק לעיתים יהיה במקומו פס כהה דהוי. אצל הנקבות הפס השחור נפוץ יותר ודוהה עם הגיל, אך הוא אינו נמצא במיקום הרגיל כשל צבאים אחרים אלא מעט יותר למעלה. לשני המינים יש פס בהיר מאוד בצבע חולי באמצע המותניים, והוא גדול ובולט בעיקר אצל הזכרים.
גופו של צבי גראנט עבה וארוך, והוא גדול משמעותית אצל הזכרים מאשר אצל הנקבות; הן לזכר והן לנקבה צוואר ארוך ועבה אף יותר משל צבי פרסי, אולם כרגיל צוואר הזכר עבה יותר משל הנקבה והוא משחק תפקיד חשוב בעונת הרבייה. העיניים של צבי גראנט גדולות ושחורות, והאף שלו מחורץ וגדול באופן משמעותי משל צבאים אחרים. הרגליים של צבי זה ארוכות וחזקות, ומסתיימות בפרסות גדולות ואפורות. האוזניים הלבנות של צבי הגראנט דקות וארוכות, והזנב אף הוא דק וארוך ומסתיים בציצת שיער שחורה בניגוד לצבע הלבן בשאר הזנב.
מידות גופו של צבי גראנט הן: גובה הכתפיים: 92-85 ס"מ. אורך הראש והגוף: 166-140 ס"מ. אורך הזנב: 28-20. אורך קרני הזכר: 80-50 ס"מ. אורך קרני הנקבה: 43-30 ס"מ. משקל הזכר: 85-60 ק"ג. משקל הנקבה: 67-38 ק"ג.