cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בית הכנסת ברסלב בתי מחסה
בית הכנסת ברסלב בשכונת בתי מחסה ברובע היהודי הוא מבנה ראשון בין חומות העיר העתיקה של ירושלים שהיה אי פעם בבעלות חסידי ברסלב. הוא נבנה בשנת 1860 (תרכ"א) על ידי כולל הולנד-דויטשלנד ונקנה מהם בשנת 1947 על ידי מנהיג חסידי ברסלב בארץ ישראל הרב אברהם שטרנהרץ, נינו של הרב נתן שטרנהרץ מברסלב (תלמידו של רבי נחמן מברסלב). ב-1948 ניזוק המבנה קשות מהפגזות הירדנים במלחמת השחרור, ומאז 1967 נגאל, שוקם ושופץ במהלך השנים על ידי הרב משה בורשטיין ונכדו אברהם לייב בורשטיין - ומאז ועד היום משמש המבנה את חסידי ברסלב הוותיקים בירושלים.
תולדות בית הכנסת
מבנה בית הכנסת נבנה בשנת 1860 על ידי כולל הו"ד (הולנד ודייטשלנד) סמוך לחומה הדרומית של העיר העתיקה, בירידה אל הכותל המערבי מכיוון הר ציון - וחלונותיו פונים דרומה אל הכפר סילואן. במהלך התקופה העות'מאנית בארץ ישראל, ולאחריה בתקופת המנדט הבריטי שימש המבנה את תושבי העיר העתיקה ואנשי היישוב הישן.
בשנת 1947 (תש"ז) נרכש המבנה עבור חסידי ברסלב בידי מנהיג החסידים בארץ ישראל הרב אברהם שטרנהרץ, בתום מסע גיוס כספים קשה, כאשר בין היתר נעזר בנדיב שבתי טרביצקי מארצות הברית, שהיה בעברו מתושבי אומן והתקרב לחסידות ברסלב. הרב שטרנהרץ ייעד את בית הכנסת עבור זקני החסידות שהתגוררו בשכונת בתי מחסה באותו הזמן, ביניהם הרב נתן בייטלמכר והרב שלמה וקסלר, שהתקשו להרחיק לכת עד לישיבת המקובלים שער השמים בעיר העתיקה.
ב-8 בספטמבר 1947 (כ"ג אלול תש"ז), יום שני של סליחות, נערכה חנוכת הבית לבית הכנסת. היה זה בית הכנסת הראשון בעיר העתיקה שבעלותו הייתה בידי חסידי ברסלב. בית הכנסת שימש גם כבית מדרש בחלק מהזמן, ובו נמסרו שיעורי תורה מפי הרב שטרנהרץ, והיווה בית כנסת גם לכלל תושבי בתי מחסה.
בתחילה שימשה קומתו השנייה והעליונה של המבנה כבית הכנסת, כאשר בקומה התחתונה התגורר משך תקופה הרב שמואל שפירא, מהמשפיעים הבולטים בדור החמישי של חסידות ברסלב.
כניעת הרובע היהודי בסוף מאי 1948 חיסלה למעשה את הקהילה המגובשת האחרונה של חסידי ברסלב בארץ ישראל, להוציא את קהילת ברסלב בצפת שמנתה פחות מעשרים משפחות. החסידים שגורשו מבתיהם בעיר העתיקה נבלעו בתוך העדה החרדית בירושלים ובבני ברק, והיו מיעוט ביחס ליתר הקהילות והחסידויות ביהדות החרדית.
לאחר מלחמת ששת הימים
עם שחרור העיר העתיקה ביום ה-7 ביוני 1967 החל הרב משה בורשטיין, מן הדמויות הבולטות בחסידות ברסלב של הדור החמישי, לפעול בכל הכלים כדי לקבל בחזרה את בית הכנסת החרב. במסגרת שתדלנותו נעזר גם בחברו הרב צבי אריה רוזנפלד, חסיד ברסלב שהיה בעל קשרים בממשל האמריקאי ומהנוסעים הראשונים לקבר רבי נחמן מברסלב שבברית המועצות לאחר מלחמת העולם השנייה. הרב בורשטיין הצליח במשימתו והשיג בעלות מחודשת, אך קומת בית הכנסת החרבה לא שופצה עוד, ובמקומה עבר בית הכנסת לקומה התחתונה - וכך עד היום הזה.
עם כניסתם המחודשת של חסידי ברסלב למבנה, קבע הרב משה בורשטיין שלט המנציח את קיומו של בית הכנסת הישן, בנוסח הזה:
"בית המדרש 'אור אברהם' דחסידי ברסלב נוסד בירושלים העתיקה תו"ת שנת תרס"ב" (בשנה זו נפתח לראשונה מניין של חסידי ברסלב בירושלים).
בתחילת שנות השבעים לא הסתפק הרב בורשטיין בתחיית התפילות בבית הכנסת, והקים במקום כולל לאברכים למדנים, המתקיים עד היום בראשות בנו דוד בורשטיין.
בית הכנסת כיום
במהלך קיץ 2020 (ה׳תש"פ) חודשו תפילות השבת בידי נכדו של הרב משה בורשטיין, אברהם לייב בורשטיין, ששיפץ את המקום המוזנח לטובת המתפללים ולומדי הכולל הוותיק - והחיה מחדש את רצף הדורות במקום.
את קירות בית הכנסת הפנימיים מעטרים כיום ציורי אמנות של איש הישוב הישן בירושלים, הרב לוי יצחק ב"ק, ציורים שצייר סמוך למותו במיוחד עבור בית הכנסת הזמני של חסידי ברסלב בקטמון בתקופה שהעיר העתיקה הייתה סגורה, והציורים הללו הועברו לבית הכנסת בעיר העתיקה עם איחודה של העיר ותחיית בית הכנסת בשנת 1967 (תשכ"ז).
ענבל שגיב-נקדימון
ענבל שגיב־נקדימון היא מתרגמת מאנגלית לעברית ומרצה ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה בתל אביב לתדי ושושנה שגיב. סבה הוא שמואל שגיב (גומלסקי), שהיה עיתונאי, חוקר ספרות, מתרגם ועורך.
שגיב־נקדימון החלה לתרגם בשנת 1993. היא תרגמה סיפורת, עיון וטקסטים אקדמיים במדעי הרוח והחברה. בין תרגומיה: האוטוביוגרפיות של ברק ומישל אובמה, הביוגרפיה של אלן טיורינג, רומנים היסטוריים כמו "האפיפיורית יוהנה" וספרי נוער כמו "מועדון הבילוש וולס את וונג". במקביל לעבודת התרגום שגיב-נקדימון מרצה על תרגום ומעבירה סדנאות תרגום למבוגרים ולנוער. היא שותפה לניהול "פורום תרגום ועריכה", קבוצה מקוונת להתייעצויות מקצועיות בנושאי תרגום ועריכה.
כחובבת מדע בדיוני ופנטזיה תרגמה ספרות רבה בסוגה זו לעברית, והשתתפה בכנסים הנערכים על ידי האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה.
שגיב-נקדימון התמחתה בתלבושות היסטוריות והרצתה על שחזור אותנטי של תלבושות היסטוריות. היא גם חוקרת את ההיסטוריה של האופנה, בעיקר במאות ה-18 עד ה-20. היא כותבת על הנושא באתר "מה תלבשו למסע בזמן?", מרצה עליו בארץ ובחו"ל, מייעצת על מונחי לבוש בתרגומים ומבצעת תחקיר חזותי עבור כריכות ספרים ותערוכות.
פורפטריים
פורפטריים (שם מדעי: Furipteridae) הם משפחה של עטלפי חרקים מסדרת העטלפים. עטלפים אלו חיים בטבע באמריקה הדרומית וגם באמריקה המרכזית. הם מזוהים בחסרונו של אגודל בכפות ידיהם מכילות הכנפיים וכן בעלי אוזניים רחבות. הראש שעיר והאף קטן. הם חיים במגוון בתי גידול, אך מקננים ושוהים במשך היום במערות. הם ניזונים מציד חרקים לילי, אותם הם קולטים באיכון הד.
מינים
במשפחה זו שני מינים בלבד, כל אחד מהם יחידי בסוגו:
ג'ון ויקרס
ג'ונתן סטיוארט ויקרס (באנגלית: Jonathan Stewart Vickers; 29 באוקטובר 1926 - 10 ביולי 2015), הידוע בשם הבמה שלו "ג'ון ויקרס", היה "טנור גיבור" (heldentenor) קנדי.
חייו
ויקרס נולד בעיר הנסיך אלברט בססקצ'ואן שבקנדה, כשישי בין שמונת הילדים במשפחתו. בשנת 1950 קיבל מלגה ללימודי אופרה בקונסרבטוריון המלכותי למוזיקה בטורונטו. בשנת 1957 הצטרף ויקרס ללהקת בית האופרה המלכותי, קובנט גארדן בלונדון. בשנת 1960 הצטרף למטרופוליטן אופרה. הוא זכה לפרסום בינלאומי הודות לקשת רחבה של תפקידים גרמניים, צרפתיים ואיטלקיים. קולו האדיר, רב-ההיקף של ויקרס והטכניקה היציבה שלו ענו על הדרישות לרבים מתפקידים אלה. גם הנוכחות הבימתית המרשימה שלו ואפיוני הדמויות השקולים והמושקעים שלו זכו להערכה גבוהה.
ב-1968 היה לחבר ב"מסדר של קנדה". ובשנת 1998 קיבל את פרס אמנויות הבמה של המושל הכללי על מפעל חיים באמנות, אות הכבוד הגבוה ביותר של קנדה בתחום אמנויות הבמה.
קריירה
ויקרס למד אצל הבריטון ג'ורג' למברט בקונסרבטוריון המלכותי למוזיקה ושר כזמר מקצועי בקנדה מראשית עד אמצע שנות ה-50'. הקריירה הבינלאומית שלו החלה בתפקיד "ריקרדו" בנשף מסכות של ורדי בקובנט גארדן בשנת 1957. הוא המשיך להופיע שם עד שנות ה-80' והטביע את חותמו על תפקידי "אניאס" ב"הטרויאנים" של ברליוז, "רדמס" באאידה, "דון קרלוס" של ורדי, "שמשון" של הנדל, "פלורסטן" בפידליו של בטהובן, "טריסטן" בטריסטן ואיזולדה של וגנר, "קניו" בליצנים של רוג'רו ליאונקוואלו והתפקיד הראשי ב"פיטר גריימס" של בריטן.
ג'ון ויקרס הופיע בפסטיבל ישראל, ביולי 1972 בשמשון ודלילה של קאמי סן-סנס, בניצוח זובין מהטה וביולי 1977, באופרה פידליו, שוב בניצוח זובין מהטה.
ויקרס היה מתוכנן לשיר בטנהויזר בקובנט גארדן בסוף שנות ה-70', אך ביטל את השתתפותו בטענה, שאיננו יכול להזדהות עם אופי הדמות, וכי האופרה עצמה היא כפירה מעצם היותה. ויקרס שר את נירון ב"הכתרת פופיאה" של מונטוורדי באופרה של פריז ואת אלווארו בכוחו של גורל במטרופוליטן אופרה (1975). תפקידיו כללו גם את דון קרלוס, אנדרה שנייה, "הרולד" ב"סלומה" של ריכרד שטראוס, "יאזון" במדאה (עם מריה קאלאס בתפקיד הראשי), "פוליאונה" בנורמה של בליני ותפקידים נדירים בהשמעה כגון "צ'ליני" בבנוונוטו צ'ליני של ברליוז, ו"סרגיי" ב"ליידי מקבת ממחוז מצנסק" של שוסטקוביץ'.
מבקרים רבים ציינו לשבח את פרשנותו לאותלו של ורדי, שאותו הקליט פעמיים: ב-1960 עם טוליו סראפין וב-1973 עם הרברט פון קאראיין. לוויקרס הייתה גם היסטוריה ארוכה של שיתוף פעולה עם הפסנתרן האמריקאי ריצ'רד וויטאץ'
ויקרס שר גם ב"משכן" האופרה האיטלקית, לה סקאלה במילאנו, ובבתי אופרה חשובים אחרים כמו האופרה הלירית של שיקגו, האופרה של סן פרנסיסקו, האופרה של וינה ובפסטיבל זלצבורג. הוא פרש מן השירה בשנת 1988.
הקלטות
בין הקלטותיו החשובות של ויקרס "טריסטן ואיזולדה" בשנת 1972, בניצוח קאראיין, "הטרויאנים" של ברליוז (בתפקיד אניאס), עם קולין דייוויס, בשנת 1969, והקלטה אגדית ושנויה במחלוקת משנת 1959 של משיח מאת הנדל, עם תומאס ביצ'ם.
>
פוגט
פוגְט (בגרמנית: Vogt, בגרמנית עילית עתיקה: Voigt, Voight, Landvoigt או Fauth) היה תואר שהיה נהוג בשטחי האימפריה הרומית הקדושה, אשר היה מקביל לתואר הלטיני Advocatus. הפוגט היה אדון חילוני אשר תחת חסותו נמצאו נחלות, והוא היה מוסמך להשתמש בכוח כפייה לשמירת הנחלות ולכפיית החלטות בית-הדין במקום.
ויליאם דיואר
ויליאם דיואר (באנגלית: William Duer; 18 במרץ 1743 – 7 במאי 1799) היה משפטן ואיש הון אמריקאי יליד בריטניה. איש ציבור מאנשי המפלגה הפדרליסטית. חבר הקונגרס הקונטיננטלי, ממנסחי חוקת ניו יורק ומחותמי תקנון הקונפדרציה.
ביוגרפיה
דיואר, יליד דבון שבבריטניה הגדולה, בן למשפחה מכובדת ובעלת מטעים באנטיגואה, התחנך במכללת איטון היוקרתית ולאחר שירותו הצבאי בהודו ופטירת אביו, ירש את אחוזותיו של אביו באיי הודו המערבית והיגר לאמריקה.
דיואר נרתע בתחילה מהשתתפות אקטיבית בהתנגדות לממשלה הבריטית, אבל ב-1775 הצטרף לקונגרס פרובינציאלי של ניו יורק, והיה חבר בוועדה שניסחה את חוקת ניו יורק  הראשונה בשנה שלאחר מכן.
דיואר כיהן כחבר בית המחוקקים הראשון של מדינת ניו יורק ואחר כך שירת ב  מטעם המחוז המזרחי מ-9 בספטמבר 1777 עד 30 ביוני 1778.
בשנתיים הבאות, 1778-1779, כיהן כחבר הקונגרס הקונטיננטלי. במהלך כהונתו זו הכיר אנשי מפתח אחדים כמו הנשיא לעתיד ג'ון אדמס ואיש הכספים רוברט מוריס מפילדלפיה שאיתם כיהן בכמה גופים ציבוריים.
במקביל שגשגו עסקיו הפרטיים של דיואר, הוא השיג מספר חוזי אספקה לצבא האמריקאי.
אחרי מלחמת העצמאות האמריקאית, היה דיואר לשחקן מרכזי בשוק ההון המתפתח בניו יורק. הוא נבחר ב-1786 לאספה הכללית של ניו יורק, והיה עוזר מזכיר האוצר הראשון (אלכסנדר המילטון).
דיואר עשה הון רב כספקולנט, הוא נעשה איש החברה הגבוהה של ניו יורק ואירח בביתו שבברודוויי מסיבות פאר שאותן אירחה רעייתו, ליידי קתרין אלכסנדר (1755–1826), בתם השנייה של שרה (לבית ליווינגסטון) אלכסנדר והגנרל ויליאם אלכסנדר, לורד סטירלינג, בעל יחוס סקוטי ומייג'ור גנרל בצבא הקונטיננטלי במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית.
דיואר היה מעורב בספקולציות באיגרות חוב אמריקאיות ושמו נקשר בשערורייה של חברת סאיוטו שהיה בין מייסדיה ושתכננה למכור שטחי אדמה נרחבים וחסרי ערך במערב ארצות הברית, למשקיעים. הוא פשט את הרגל לבסוף בעת הבהלה של 1792, שיש הרואים אותו כאשם בה. בעקבותיו קרס כל שוק ההון המתהווה בוול סטריט, ההפסדים נאמדו ב-3 מיליון דולר ורוששו רבים מהמשקיעים. משבר זה נחשב אחד הזרזים להסדרת המסחר בוול סטריט.
הוא נכלא, ולמרות שחרור קצר שהשיג עבורו אלכסנדר המילטון, שב ונכלא ונפטר בכלא בשנת 1799.
נכדו היה ויליאם דיואר, חבר הקונגרס האמריקאי.
אוון מקמלין
דייוויד אוון מקמלין (באנגלית: David Evan McMullin; נולד ב-2 באפריל 1976) הוא פוליטיקאי אמריקאי, לשעבר המנהל הבכיר של כנס חברי בית הנבחרים הרפובליקאים ולשעבר קצין מבצעים ב-CIA. בין עיסוקיו היו פקיד במפעל ליישוב פליטים בירדן מטעם נציבות האו"ם לפליטים, וכן בנקאי השקעות.
ב-8 באוגוסט 2016 הודיע מקמלין שיתמודד בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 בתור מועמד עצמאי, בתמיכת הארגון טוב יותר עבור אמריקה. מקמלין תיאר את עצמו בתור חלופה שמרנית למועמדים-דאז של שתי המפלגות הפוליטיות הראשיות: המועמדת הדמוקרטית הילרי קלינטון והמועמד הרפובליקני דונלד טראמפ.
נעורים וחינוך
מקמלין נולד בפרובו שביוטה, בנו של מדען מדעי המחשב דייוויד מקמלין ואשתו, לייני בולארד, וגדל בפרברי סיאטל.
בשנת 1994 סיים את לימודיו בבית הספר אובורן באובורן, וושינגטון, ופעל במסגרת הכנסייה של ישוע המשיח של קדושי אחרית הימים בדרום ברזיל. לאחר מכן למד באוניברסיטת בריגהאם יאנג, שם קיבל תואר ראשון במשפט בינלאומי ודיפלומטיה ב-2001. הוא קיבל תואר שני במנהל עסקים מבית הספר וורטון באוניברסיטת פנסילבניה בשנת 2011.
קריירה
ב-2011 החל מקמלין לעבוד בחטיבת ההשקעות בגולדמן זאקס.
ב-2013 הפך מקמלין ליועץ בכיר לביטחון לאומי בוועדת החוץ של הקונגרס ה-113. מקמלין הפך למנהל המדיניות של ועדת הרפובליקנים בבית הנבחרים ב-2015, תחת היו"ר קאתי מקמוריס רוג'רס (רפובליקנית ממדינת וושינגטון). מקמלין התפטר מתפקידו כראש מנהלת המדיניות, זמן קצר לפני ההכרזה על התמודדותו בבחירות לנשיאות ארצות הברית באוגוסט 2016.
החל משנת 2013 היה מקמלין חבר בוועדה הבינלאומית המייעצת למרכז קנדי ללימודים בינלאומיים באוניברסיטת בריגהאם יאנג. מקמלין הוא גם חבר במועצה ליחסי חוץ.
פעילות ציבורית
במרץ 2016 דיבר מקמלין ב-TEDx בבית הספר לעסקים בלונדון. הוא מתח ביקורת על ממשלות המערב שלדבריו אפשרו המשך התרחשותם של רצח המוני ומעשי זוועה המוניים. הוא קרא להגברת תחרות פוליטית באמצעות אקטיביזם עממי ומדיה חברתית שייעודם הוא להניע את המנהיגים.
בנאום בפני בוגרי אוניברסיטת פנסילבניה בוושינגטון במאי 2016 אמר מקמלין כי למרות "הוצאה עצומה" על תוכניות למיגור העוני, "שיעור העוני היום, באמריקה, עדיין זהה לשיעורו באמצע שנות ה-1960," ומתח ביקורת על הממשל הפדרלי בנושא זה. במקום לעזור לאנשים לצאת ממעגל העוני, טען מקמלין, הממשלה יצרה "רשת ביטחון" כדי "להפוך את העוני ליותר נסבל".
המרוץ לנשיאות, 2016
ב-8 באוגוסט 2016 הודיע מקמלין כי יתמודד כמועמד עצמאי לנשיאות ארצות הברית בשנת 2016. הוא טען שיש לו תמיכה מצד מספר תורמים רפובליקאים המתנגדים לדונלד טראמפ. שאיפותיו הנשיאותיות של מקמלין גובו על ידי מספר חברים לשעבר בגוף "טוב יותר עבור אמריקה", ארגון המוקדש להרחבת הנגישות לקלפיות עבור מועמדים עצמאיים. הקמפיין של מקמלין נתמך על ידי מספר חברים בתנועת "לעולם לא טראמפ".
עקב כניסתו המאוחרת למרוץ החמיץ מקמלין מועדי הצבעה במספר מדינות. הוא לא הופיע על פתקי ההצבעה לנשיאות במדינות רבות, בהן פלורידה. מקמלין התמודד עם אתגרים משפטיים כדי לאפשר הכללתו בפתקי הצבעה במדינות שההצבעה בהן כבר החלה בעת שהכריז על מועמדותו. כמו כן חיפש שיתוף פעולה עם מועמדים שאינם חברי המפלגות הגדולות - הרפובליקאים והדמוקרטים - כדי להתמודד בתור מועמד של מפלגות שלישיות במדינות אחרות שבהן כבר החלה ההצבעה. תקוותו של מקמלין הייתה למנוע 270 אלקטורים משני המועמדים המרכזיים. בתסריט כזה, בהתאם לתיקון ה-12 של החוקה, בית הנבחרים היה בוחר את הנשיא החדש מבין שלושת המועמדים שהגיעו ראשונים.
מספר אסטרטגים רפובליקאים בוועידות פעולה פוליטיות המתמחים במועמדים של מפלגות שלישיות הודיעו על תמיכתם במקמלין. הם ארגנו ארגוני תמיכה, מסעות פרסום, הפקת סרטוני תמיכה טלוויזיוניים ואספות בחירות, אך לא תבעו הרשמתו על פתקים בקלפיות במדינות בהן כבר החלה הבחירה.
מקמלין השיג את רישומו בבחירות לנשיאות ב-11 מדינות.
ב-6 באוקטובר הכריז על מינדי פין  בתור שותפתו למירוץ ומועמדתו לתפקיד סגנית הנשיא. פין עבדה בעבר בטוויטר ובתור אסטרטגית עבור הוועידה הלאומית הרפובליקנית וכן עבור הוועדה הסנטורית הרפובליקנית הלאומית
בבחירות הכלליות הגיע מקמילן למקום החמישי עם כחצי מיליון מצביעים ומצביעות (0.42% מהקולות). מסך הקולות ביוטה הגיע למקום השלישי (לאחר טראמפ וקלינטון בהתאמה) עם כ-200,000 מצביעים ומצביעות (21% מהקולות).
סוגיות חברתיות
מקמלין מתנגד להפלות ולמה שהוא מכנה "תרבות המסבסדת הפלה על פי דרישה." באתר שלו קבע כי "האמריקאים יכולים וצריכים לעבוד יחד כדי להפחית תופעות הריונות ולעודד אימוץ, גם אם יש דעות שונות על הזכות להפלה".
מקמלין הצהיר כי למרות העובדה שהוא מאמין ב"נישואים מסורתיים בין גבר ואישה", הוא "מכבד" את החלטת בית המשפט העליון של ארצות הברית ואת פסק דין אוברגפל נגד הודג'ס בנושא נישואים חד-מיניים. הוא הצהיר כי הוא לא היה ממנה מועמד לבית המשפט העליון אם לזה הייתה כוונה לבטל פסק דין זה.
סחר, הגירה, טיפול רפואי
מקמלין בעד סחר חופשי. הוא רוצה לשמור על כלא מפרץ גואנטנמו פתוח. הוא תומך באבטחת הגבול אבל לא בגירוש המוני; הוא תומך ברפורמה של במס שאותה מתכננים הרפובליקאים בבית הנבחרים. מקמלין טוען שיש לתקן את "חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה".
מדיניות חוץ
בראיון אמר מקמלין שהוא מעריץ מנהיגים זרים כגון ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו וראש ממשלת יפן שינזו אבה.
לגבי ביטחון לאומי אמר מקמלין: "אמריקה חופשית חייבת להיות בעלת הצבא והמודיעין החזקים בעולם. אנחנו צריכים לספק ללוחמינו וללוחמותינו את הטכנולוגיה, ההדרכה והתמיכה כדי להביס את האיומים של היום ולהבטיח את האומה בעתיד."
ביטחון לאומי
מקמלין אמר ל"חדשות ABC שהוא האמין שהערותיו של דונלד טראמפ לגבי לחימה בטרור שגויות. "הוא לא מבין שאנחנו למעשה תלויים במוסלמים במלחמה נגד הטרור". לגבי הערותיו של טראמפ לגבי המוסלמים, אמר מקמלין שהדבר "מקטין את הנכונות שלהם לעבוד איתנו, וזה מקשה על היכולת שלנו להרוס את דאעש." מקמלין מתח ביקורת על קרבתו לכאורה של טראמפ עם נשיא רוסיה ולדימיר פוטין. מקמלין האשים את פוטין בקמפיין לערעור אירופה וצפון אמריקה.
ב-2014 סייע מקמלין להביא עריק מהצבא הסורי, צלם שהדליף 55,000 תמונות המתארות הפרות זכויות אדם על ידי המשטר הסורי של בשאר אל-אסד.
קומאמון
קוּמָמוֹן (ביפנית: くまモン) הוא קמע בצורת דוב שנוצר על ידי ממשל מחוז קוממוטו שבאי קיושו, יפן. פירוש שמו הוא "איש הדוב" – "קוּמָה" פירושו דוב, ו"מוֹן" היא מילה בסלנג הקומי שפירושה "איש". השם מתקשר גם למילה "קומאמוטון", שפירושה אדם שנולד בקומאמוטו.
קומאמון היה לפופולרי על ידי יפנים רבים, ובשנת 2011 נבחר לראש רשימת היוּרוּ־קְיַארַה בתחרות היורו-קיארה השנתית, שנערכה באותה שנה בסאיטאמה. כתוצאה מהפופולריות שלו, שעלתה גם כתוצאה מזכייתו בתחרות היורו-קיארה, בובות בדמותו ומוצרים נוספים גרפו 11.8 מיליארד ין יפני במחצית הראשונה של 2012, לעומת 2.5 מיליארד ין שגרפו מוצריו לכל אורך 2011. בנק יפן העריך את הרווח ממכירות מוצרי קומאמון ב-2012 וב-2013 ב-123.2 מיליארד ין.
אחת הסיבות להצלחתו של הקמע היא ויתורם של יוצריו על זכויות היוצרים לשימוש בו, מה שעודד יצרנים להשתמש בו מבלי לשלם תמלוגים. במקום לשלם דמי רישוי למחוז קומאמוטו, על החברות המשתמשות בדוב לפרסום מוצריהם לתמוך בצורה כלשהי במחוז.
רוברט קיאגולאני סנטאמו
רוברט קיאגולאני סנטאמו (באנגלית: Robert Kyagulanyi Ssentamu; נולד ב -12 בפברואר 1982), הידוע בשם הבמה שלו בובי ויין, הוא פוליטיקאי, זמר, שחקן ואיש עסקים אוגנדי.
החל משנת 2017 הוא מכהן כחבר פרלמנט במחוז קיאדונדו. ביוני 2019 הוא הודיע על התמודדותו לבחירות לנשיאות אוגנדה 2021. הוא גם עומד בראשות התנועה "כוח העם, תנועת הכוח שלנו ".
רקע וחינוך
רוברט קיאגולאני סנטאמו נולד בבית החולים נקוזי, שם עבדה אמו המנוחה. הוא גדל בשכונת העוני קמווקיה שנמצאת בחלק הצפון מזרחי של עיר הבירה קמפלה.
סנטאמו למד בבית הספר קיטאנטה היל, שם קיבל את תעודת החינוך של אוגנדה בשנת 1996, לאחר מכן למד בבית הספר העל-יסודי קולולו, שם קיבל את תעודת החינוך המתקדמת של אוגנדה  בשנת 1998. לאחר מכן למד באוניברסיטת מקררי בקמפלה, שם למד מוזיקה, מחול ודרמה, וסיים את לימודי התואר בשנת 2003. בשנת 2016 חזר רוברט לאוניברסיטה כדי ללמוד משפטים. במהלך לימודיו הכיר את המרצה דייוויד לואיס לובונגויה, שהפך מאז למזכיר הראשי של "כוח העם, תנועת הכוח שלנו".
קריירת מוזיקה
סנטאמו החל את קריירת המוזיקה שלו בתחילת שנות האלפיים, וייצר את שם הבמה "בובי ויין". הסינגלים הראשונים שלו "Akagoma","Funtula" ו- "Sunda" (בהשתתפות זיגי די) הביאו לו הצלחה רבה במזרח אפריקה.
בשנת 2016, שירו "קיוואני" הוצג בפסקול הסרט של דיסני, מלכה שחורה.
קריירה קולנועית
סנטאמו הוא גם שחקן קולנוע והוא מככב בעיקר בסרטים מקומיים באוגנדה.
קריירה פוליטית
באפריל 2017 הודיע סנטאמו על מועמדותו לפרלמנט בבחירות-משנה למחוז קיאדונדו המזרחי. מסע ההליכה שלו מדלת לדלת משך תשומת לב גם באוגנדה וגם מחוץ לאוגנדה. הוא ניצח בבחירות המשנה בפער גדול וניצח שני מועמדים מנוסים: סיטנדה סבאלו מהמפלגה השלטונית של תנועת ההתנגדות הלאומית (NRM) ואפולו קנטינטי מהפורום לשינוי דמוקרטי (FDC).
בחירות לנשיאות 2021
ב־24 ביולי 2019 הודיע סנטאמו רשמית על התמודדותו לנשיאות בבחירות בשנת 2021. ב־22 ביולי 2020 הודיע כי הצטרף למפלגת הפלטפורמה לאחדות לאומית, ונבחר לנשיאה בפברואר 2021. ב־6 בנובמבר 2020, הוא השיק את הקמפיין שלו בעיר מְבַּרַרַה.
סנטאמו נעצר בגין הפרת הנחיות נגד מגפת נגיף הקורונה. בהפגנות שהתקיימו כנגד המעצר נהרגו לפחות 53 איש ונעצרו כ-350.
עבודה הומניטרית
סנטאמו תמך בכמה פרויקטים מעשיים לשיפור התנאים לאוכלוסייה הענייה באוגנדה. בשנת 2012 הוא החל בקמפיין לקידום ניקיון בבתי חולים, תברואה, ניהול אשפה ושטיפת ידיים למניעת מחלות. סרטון יוטיוב מספטמבר 2012 מראה אותו מצטרף לראש עיריית קמפלה, אריאס לוקוואגו, בניקוי שכונת העוני בה גדל סנטאמו.
באוגוסט 2013 ביקר סנטאמו במחנה הפליטים בבונדיבוגיו, יחד עם נציגי הצלת הילד, האו"ם והצלב האדום, כדי להעביר כספים ואספקה למחנה הפליטים.
בשנת 2014 מונה סנטאמו לשגריר בקמפיין "הצילו את הילדים", והצטרף לצוות של 14 אמנים אוגנדים שהקליטו שיר ווידאו מיוחד על בריאות האם והילד.
חיים אישיים
במהלך לימודיו באוניברסיטת מקררי, פגש סנטאמו את אשתו, ברברה איטונגו, שהייתה אז סטודנטית בבית הספר לבנות בברניאנגי. חתונתם התקיימה באוגוסט 2011. יש להם ארבעה ילדים סנטאמו ומשפחתו מתגוררים בכפר מגרה, במחוז וואקיסו.
ב־10 בפברואר 2015 נפטר אביו של סנטאמו, ג'קסון ולינגטון סנטאמו מסוכרת.
איליאו דאש רולש
אִילְיֵאוּ דַאש רוֹלַש (בפורטוגזית: Ilhéu das Rolas; תרגום: אִיּוֹן התורים) הוא איון במדינת סאו טומה ופרינסיפה שבמפרץ גינאה. האי ממוקם בדרום האי סאו טומה וכ-350 ק"מ מחוף גבון. בצפון האי עובר קו המשווה.
כלכלת האי מצומצמת מאוד ומבוססת רק על תיירות. באי מתגוררים כ-76 תושבים שעוסקים במקצועות התיירות. ניתן להגיע לאי רק דרך הים, מנמלי הים שבאי סאו טומה.
גודל האי כ-3 קמ"ר. צפיפות האוכלוסייה באי היא 66.67 תושבים לקמ"ר.
בלו מאונטיין סטייט
עירוני בלו מאונטיין (באנגלית: Blue Mountain State) היא סדרת קולג' אמריקאית-קנדית. שידוריה החלו ב-11 בינואר 2010 ופסקו ב-30 בנובמבר 2011.
עלילה
הסדרה עוקבת אחר שלושה צעירים הלומדים בקולג' "עירוני בלו מאונטיין" ואחר ההתנסות שלהם בחיי הקולג'. אלכס הוא קוורטרבק מוכשר שמעדיף להיות מחליף וליהנות מכל ההנאות של שחקני הפוטבול בלי להתאמץ, הוא חוגג עם חברו הטוב ביותר סמי, שהופך להיות הקמע של הקבוצה. קרייג לעומת זאת עתיד להיות שחקן מקצועני וחייו כבר תוכננו על ידי חברתו. בעונה השנייה קרייג מוחלף על ידי ריידון רנדל, קוורטרבק חדש. בקבוצה אפשר למצוא את ת'אד, הקפטן המעט-משוגע שיעשה הכל בשביל הצלחת הקבוצה, את הרמון המסומם ועוד.
ב-2016 יצא סרט בכיכובם של הדמויות המקוריות בשם Welcome to Thadland העוסק בבעיות הקבוצה כאשר דיקן המכללה רוצה לסגור את המועדון בו מבלים חברי הקבוצה ולכן הם פונים לת׳אד שנמצא כבר בליגת הפוטבול המקצועית ועם המון כסף כדי שיקנה בחזרה את הבית אך מוכן לעזור רק אם חברי הקבוצה יערכו מסיבה עליה הוא דמיין מגיל 10.
אורחים
בסדרה מתארחות דמויות שבאות, רובן, מעולם הפוטבול. בין השאר מופיעים בסדרה: ביל רומאנובסקי, ביל פרייסלס, בראיין בוסוורת', בומר אסייסון, קרייג קרטון, צ'אק לידל, צ'אד אוצ'וסינקו, קליי טרוויס, דן פטריק וסטייסי קייבליר.
זנדרה שטודר
זנדרה שטודר (בגרמנית: Sandra Studer; נולדה ב-10 בפברואר 1969) היא זמרת שווייצרית. ייצגה את שווייץ באירוויזיון 1991.
ביוגרפיה
שטודר נולדה בציריך לאב שווייצרי ואם ספרדייה. היא למדה מוזיקה ולימודי גרמניה באוניברסיטת ציריך.
היא למדה תקופה נגינה על פסנתר וב-1987 הקליטה לראשונה שיר כזמרת.
ב-1989 עשתה קולות בשיר של הזמר השווייצרי די.ג'י. בּובּו.
היא ייצגה את שווייץ באירוויזיון 1991, בשם סנדרה סימו, עם השיר "Canzone per te" אותו שרה באיטלקית, וסיימה במקום החמישי.
ב-1996 ומ-1999 עד 2002 נתנה פרשנות לאירוויזיון לטלוויזיה השווייצרית. היא גם סיפקה פרשנות לאירוע שיר היובל באירוויזיון.
באירוויזיון 1994 הקריאה את הניקוד של שווייץ.
היא הנחתה מספר פעמים את טקס פרסי שווייץ (SwissAward).
עבדול ג'אפר חאן
עבדול ג'אפר חאן (בפשטו: عبدالغفار خان' בהינדי: ख़ान अब्दुल ग़फ़्फ़ार ख़ान; 6 בפברואר 1890 – 20 בינואר 1988) אשר נודע גם בכינוי באצ'ה חאן (מלך חאן), היה פעיל עצמאות פשטוני נגד השלטון הקולוניאלי הבריטי בהודו. הוא היה מנהיג פוליטי ורוחני הידוע בהתנגדותו הבלתי אלימה ובתמיכתו בפציפיזם. הוא היה מוסלמי אדוק ודוגל באחדות ההינדו - מוסלמית בתת-היבשת ההודית. בשל האידאולוגיות הדומות שלו וידידותו הקרובה עם מהטמה גנדי, זכה חאן לכינוי סרהאדי גנדי (בהינדית: सरहदी गांधी, מואר בשם "גבול גנדי") על ידי מקורבו האמיר צ'אנד בומבוואל. בשנת 1929 ייסד חאן את חודאי חידמטגר, תנועת התנגדות לא-אלימה אנטי-קולוניאלית. ההצלחה והפופולריות של החודאי ח'ידמטגר בקרב העם ההודי גרמו בסופו של דבר לממשלה הקולוניאלית לפתוח בפעולות רבות נגד חאן ותומכיו; החודאי חידמטגר חווה כמה מהדיכוי החמור ביותר של כל תנועת העצמאות ההודית כולה.
ביוגרפיה
געפאר חאן התיידד עם גנדי, חלוץ אי הציות האזרחי ההמוני הלא אלים בהודו. לשניים הייתה הערצה עמוקה זה כלפי זה ועבדו יחד בשיתוף פעולה הדוק עד 1947. תנועת חודאי חידמאטגר (Khudai Khidmatgar) (משרתים של אלוהים) פעלה יחד עם הקונגרס הלאומי ההודי, הארגון הלאומי המוביל הנלחם לעצמאות, שבאצ'ה חאן היה חבר בכיר ומוערך בו. בכמה הזדמנויות כשנדמה היה שהקונגרס לא מסכים עם גנדי בעניין המדיניות, באצ'ה חאן נשאר בעל בריתו האמיץ ביותר. בשנת 1931 הקונגרס הציע לו את נשיאות המפלגה, אך הוא סירב. הוא נשאר חבר בוועד הפועל של הקונגרס במשך שנים רבות, והתפטר רק ב-1939 בגלל חילוקי הדעות שלו עם מדיניות המלחמה של המפלגה. הוא הצטרף מחדש למפלגת הקונגרס כאשר מדיניות המלחמה תוקנה.
חאן התנגד נחרצות לחלוקת הודו. הואשם כאנטי-מוסלמי על ידי כמה פוליטיקאים, חאן הותקף פיזית ב-1946, מה שהוביל לאשפוזו בפשאוור. ב-21 ביוני 1947, בבאנו, נערכה אספת מנהיגים (ג'ירגה בה השתתפו חאן, מנהיגי תנועת חודאי חידמאטגר, חברי האספה המחוזית, מירזאלי חאן (פאקיר מאיפי) וראשי שבטים נוספים, שבעה שבועות בלבד לפני החלוקה. האספה הכריזה על החלטת באנו, שדרשה לתת לפשטונים להקים מדינה עצמאית בשם פשטוניסטן המרכיבה את כל השטחים הפשטונים של הודו הבריטית, במקום להצטרף להודו או לפקיסטן. עם זאת, הראג' הבריטי סירב להיענות לדרישת החלטה זו.
מפלגת הקונגרס סירבה לפשרות אחרונות כדי למנוע את החלוקה, כמו תוכנית משימת הממשלה והצעתו של גנדי להציע את תפקיד ראש הממשלה לג'ינה. כתוצאה מכך, חאן וחסידיו חשו תחושה של בגידה מצד פקיסטן והודו. המילים האחרונות של באצ'ה חאן לגנדי ולבעלי בריתו לשעבר במפלגת הקונגרס היו: "זרקת אותנו לזאבים."
כאשר נערך משאל העם במחוז הגבול הצפון-מערבי ב-1947 בנוגע להצטרפות לפקיסטן, החרימו באצ'ה חאן, הח'ודאי חידמטגרס, השר הראשי דאז ד"ר חאן סאהיב ומפלגת הקונגרס הלאומי ההודי את משאל העם. היו שטענו שעל חלק מהאוכלוסייה נאסר להצביע.
באצ'ה חאן נשבע את שבועת הנאמנות לאומה החדשה של פקיסטן ב-23 בפברואר 1948 במושב הראשון של האספה המכוננת של פקיסטן.
אנדריי גוסין
אנדריי לאונידוביץ' גוסין (באוקראינית: Андрі́й Леоні́дович Гу́сін ) (29 בנובמבר 1972 - 14 בספטמבר 2014) היה כדורגלן ומאמן כדורגל אוקראיני ששיחק בעמדות הקשר בקבוצות שונות בליגת העל האוקראינית ובליגת העל הרוסית. שיחק במשך 13 שנים בנבחרת אוקראינה. לאחר פרישה ממשחק פעיל אימן קבוצות בליגה הרוסית.
עבדול ג'אפר חאן
ביוגרפיה
הוא הבטיח תמיכה מלאה בממשלה וניסה להתפייס עם מייסד המדינה החדשה מוחמד עלי ג'ינה. פתיחות ראשוניות הובילו לפגישה מוצלחת בקראצ'י, אולם פגישת המשך במטה חודאי חידמטגר מעולם לא התממשה, לכאורה בשל תפקידו של שר ראש ח'יבר-פאחטונקווה, עבדול קאיום חאן קשמירי, שהזהיר את ג'ינה שבאצ'ה חאן זומם את חיסולו.
בעקבות זאת, באצ'ה חאן הקים את מפלגת האופוזיציה הלאומית הראשונה של פקיסטן, ב-8 במאי 1948, מפלגת אזאד פקיסטן. המפלגה התחייבה למלא תפקיד של אופוזיציה בונה ותהיה לא קהילתית בפילוסופיה שלה. עם זאת, החשדות לנאמנותו נמשכו ותחת הממשלה הפקיסטנית החדשה, באצ'ה חאן הוכנס למעצר בית ללא אישום מ-1948 עד 1954. שוחרר מהכלא, הוא נשא שוב נאום על הרצפה של האספה המכוננת, הפעם גינה את הטבח מתומכיו בבברה.
אנדריי גוסין
ביוגרפיה
אנדריי גוסין נולד בעיר זלוטשוב במערב אוקראינה בתקופת ברית המועצות. שני הוריו היו ספורטאים : אביו כדורגלן ואמו עסקה באתלטיקה. למד חינוך גופני בעיר לבוב, בעת לימודיו החל לשחק בקבוצות חובבים.
עבדול ג'אפר חאן
ביוגרפיה
הוא נעצר מספר פעמים בין סוף 1948 וב-1956 בשל התנגדותו לתוכנית היחידה האחת (One Unit Scheme). הממשלה ניסתה בשנת 1958 להתפייס עמו והציעה לו משרד בממשלה, לאחר רצח אחיו, אולם הוא סירב. הוא נשאר בכלא עד 1957 רק כדי להיעצר מחדש ב-1958 עד שמחלה ב-1964 אפשרה את שחרורו.
אנדריי גוסין
קריירת כדורגלן
גוסין החל את הקריירה של כדורגלן מקצועי בשנת 1992, כאשר זומן לשחק בשורות מועדון הכדורגל קרפטי לבוב. לאחר עונה אחת - עבר לקבוצת הצמרת האוקראינית דינמו קייב. גוסין שיחק תחילה במסגרת קבוצת המילואים של דינמו ואף הושאל למשך שנה לקבוצת צסק"א קייב. בשנת 1996 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת שלדינמו במשחק ליגת העל האוקראינית. גוסין שיחק במדי דינמו קייב במשך 9 שנים והיה אחד הקשרים המוצלחים בליגה האוקראינית באותה תקופה.
עבדול ג'אפר חאן
ביוגרפיה
בשנת 1962 זכה באצ'ה חאן בתואר "אסיר השנה של אמנסטי אינטרנשיונל". בהצהרה של אמנסטי לגביו נאמר, "הדוגמה שלו מסמלת את סבלם של למעלה ממיליון אנשים בכל רחבי העולם שהם אסירי מצפון". בספטמבר 1964, הרשויות הפקיסטניות אפשרו לו לצאת לטיפול בבריטניה. במהלך החורף, הרופא המליץ לו לנסוע לארצות הברית. לאחר מכן הוא יצא לגלות לאפגניסטן, הוא חזר מהגלות בדצמבר 1972 לתמיכה עממית, בעקבות הקמת ממשלת מחוז לאומית של מפלגת אוואמי במחוז צפון מערב גבול ובאלוצ'יסטן.
אנדריי גוסין
קריירת כדורגלן
בשנת 2005 עזב את דינמו ועבר לשחק בליגה הרוסית. הוא שיחק שתי עונות בקבוצת קריליה סובייטוב סמרה והיה קפטן של הקבוצה. לאחר מכן עבר לסאטורן ראמנסקו, בה היה מאמן-שחקן. בתום עונה אחת עזב את סאטורן וחתם חוזה לשנתיים בקבוצת חימקי. בפועל לא שיחק בחימקי אפילו משחק ליגה אחד- הוא נאלץ לפרוש מהמשחק הפעיל עקב פציעה.
עבדול ג'אפר חאן
ביוגרפיה
הוא נעצר על ידי ממשלתו של ראש הממשלה זולפיקאר עלי בוטו במולטאן בנובמבר 1973 ותיאר את ממשלת בוטוס כ"הסוג הגרוע ביותר של דיקטטורה".
אנדריי גוסין
נבחרת
בנבחרת הלאומית של אוקראינה שיחק גוסין מאז יוני 1993. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק ידידות מול (במשחקו הראשון הצליח להבקיע שער).
עבדול ג'אפר חאן
ביוגרפיה
ב-1984, תוך שהוא נסוג יותר ויותר מהפוליטיקה, הוא היה מועמד לפרס נובל לשלום. הוא ביקר בהודו והשתתף בחגיגות המאה של הקונגרס הלאומי ההודי ב-1985; הוא זכה בפרס ג'ווהרלל נהרו להבנה בינלאומית ב-1967 ולאחר מכן בבהרט רטנה, הפרס האזרחי הגבוה ביותר בהודו, ב-1987.
אנדריי גוסין
נבחרת
הוא היה בסגל הנבחרת למונדיאל 2006. השתתף בכל מחמשת משחקי הנבחרת בתחרות. בסיום המונדיאל - פרש מהנבחרת.
עבדול ג'אפר חאן
ביוגרפיה
באצ'ה חאן מת בפשוואר במעצר בית בשנת 1988 מסיבוכים של שבץ מוחי ונקבר בביתו בג'לאלבאד, אפגניסטן. למעלה מ-200,000 אבלים השתתפו בהלווייתו, כולל נשיא אפגניסטן מוחמד נג'יבוללה. ראש ממשלת הודו דאז, רג'יב גנדי, נסע לפשאוואר, כדי לחלוק כבוד לבאצ'ה חאן למרות העובדה שהגנרל זיא אל-חק ניסה לעכב את נוכחותו בנימוק של סיבות ביטחוניות. בנוסף, ממשלת הודו הכריזה על תקופת אבל של חמישה ימים לכבודו. למרות שהוא נכלא ונרדף שוב ושוב, עשרות אלפי אבלים השתתפו בהלווייתו, שתוארה על ידי פרשן אחד כשירה של שלום, הנושאת מסר של אהבה מהפשטונים ממזרח לח'יבר לאלה שבמערב, צועדים דרך מעבר ח'ייבר ההיסטורי מפשוואר לג'לאלבאד. צעדה סמלית זו תוכננה על ידי באצ'ה חאן, כדי להדגים בחיוב את חלומו על איחוד פשטוני וכדי לעזור לחלום זה להתקיים לאחר מותו.
אנדריי גוסין
קריירת אימון
בשנת 2010 הצטרף גוסין לצוות המאמנים של קבוצת אנז'י מחצ'קלה מהליגה הרוסית. בהמשך אימן את קבוצת המילואים של דינמו קייב ואת קבוצת קריליה סובייטוב סמרה.
פוטה
{{פירושונים| אישים
ראו גם
}}
גלרוס נורד
העיר הוקמה ב-1 בינואר 2011 כאיחוד של הכפרים לשעבר: בילטן, פליצבך, מוליס, מילהורן, נאפלס, נידררונן, אברורנן ואובסטלדן.
בילטן
האזור סביב לבילטן היה מיושב ככל הנראה בתקופה הרומית. באמצע המאה ה-11, היה חלק ניכר משטחו של הכפר בבעלותו של מנזר שניס וב-1178 אושרה בעלות זו על ידי האפיפיור אלכסנדר השלישי. הקפלה על שם קתרינה הקדושה שבכפר מוזכרת לראשונה בשנת 1345. ב-1405 או ב-1415 הצטרף הכפר למחוז גלרוס. לאחר 1412 לא נדרש יותר מתושבי הכפר לשלם דמי שכירות למנזר, אך הכפר נשאר במידה מסיומת של שליטה של המנזר עד ל-1618. ב-1528 המירו רוב תושבי הכפר את דתם במסגרת הרפורמציה הפרוטסטנטית. ב-1607 נחנכה הכנסייה של הכפר.
החל מהמאה ה-16 ועד המאה ה-18, שימשו שטחי המרעה סביב לכפר לגידול מקנה לצורך מכירתו ליישובים אחרים. כסמל להתעשרותו של הכפר, ב-1608 בנתה משפחה מקומית את בית אלסנר בסגנון הרנסאנס. במאה ה-18 עברו בהדרגה החוואים המקומיים מגידול בקר למכירה לגידול בקר לחלב ולמכירת מוצרי חלב. בסוף המאה ה-18, החל להצטבר סחף בנהר הלינת ונוצרו ביצות לאורך הנהר ליד בילטן. אדמת הביצות גרמה למחלות שנפסקו רק כאשר בשנים 1807 – 1823 בוצע מיזם לתיקון המצב. בין השנים 1887 – 1939 הושגה שליטה על נחל בילטנר, הוא תועל והושם קץ לשיטפונות התכופים.
בית הספר הראשון בבילטן הוקם ב-1839. ב-1853 נפתחה פנימייה לבנים בבית אלסנר והיא פעלה עד 1944. הכפר קושר לרשת הרכבות הצפון-מזרחית של שווייץ (Nordostbahn) ב-1875. עד לאמצע המאה ה-20 נותר בילטן כפר חקלאי. בית המטבחיים של קונץ, שנפתח ב-1958 ונסגר ב-1995, ובית החרושת לייצור חומרי אריזה ובידוד, שנפתח ב-1964, הביאו לכפר מעט תעסוקה במגזר התעשייתי. ב-1973, כאשר נסללה כביש A3 דרך העמק, ניצלו מספר בתי חרושת את ההזדמנות לדרכי תחבורה נוחות ועברו לבילטן. ב-1990, כ-75% מכוח העבודה בכפר הועסק בתעשייה. ב-1976 נבנה בבילטן מכון טיהור שפכים שמשרת את כל עמק גלרוס.
פליצבך
שרידיו של מגדל השמירה הרומי, Vor dem Wald, מימיו של אוגוסטוס קיסר, מעידים שהאזור היה מיושב בתקופה הרומית. המגדל נבנה במאה ה-2 לפנה"ס וננטש בשנת 16 לספירה. מעט ידוע על הכפר בימי הביניים. פליצבך היה חלק מגלרוס בפעם הראשונה לאחר קרב סמפך ב-1386. תושבי הכפר היו בשליטתו של מנזר שניס עד המאה ה-14, כאשר הם היו חלק מכנסיית הרובע של אובסטלדן. ב-1528 הם המירו את דתם לפרוטסטנטיות.
עד המאה ה-17 גידלו איכרי פליצבך גידולים חקלאיים לצריכה עצמית בלבד. במאה ה-18 נטעו רובם פרדסים בחלקות האדמה שלהם. כיום חיים רובם מגידול מקנה. במהלך המאה ה-18 החלו משפחות רבות בכפר לעסוק בתעשיות ביתיות ובייצור בדים לצורך גידול בהכנסתן. ב-1889 נבנה מפעל למשי והוא פעל עד לשנת 1990. תעשיית תיירות קטנה התפתחה במאה ה-19 וב-1926 נפתח אתר התיירות הקטן Lihn des Blauen Kreuzes. לאחר שנסלל הכביש לאורכו של אגם ואלן, צמחה התיירות באופן דרמטי והוקמו שני קווים של רכבל כיסאות. בית הספר של פליצבך נבנה ב-1838 והוא פעיל עד היום.
מוליס
מוליס (Mollis) מוזכר לראשונה במסמך משנת 1288.
הסימן הקדום להתיישבות במוליס הוא מקדש גאלו-רומי שהתגלה במרחק של 100 מטרים מאגם ואלן. המקדש נבנה ככל הנראה בין השנים 50 – 150 לספירה והוא היה בשימוש עד למאה ה-4. במאה ה-8 רכש מנזר סקינגן כמה אחוזות גדולות במוליס. חלקים מהביצורים מימי הביניים נבנו ליד הכפר בגלינגן לאחר קרב נאפלס ב-1388. הקפלה של הכפר נבנתה ב-1280. ב-1319 היא הוסבה להיות כנסייה וב-1444 היא הייתה לכנסיית רובע. פרידולין ברונר, שכיהן ככומר של הכפר בשנים 1523 – 1525 הנהיג את הרפורמציה הפרוטסטנטית במוליס. אף על פי כן, רבים מתושבי הכפר המשיכו להחזיק באמונה הקתולית ועד ל-1529 נותרו האיקונות בכנסייה ונערכו בה מיסות. מרגע שהכפר המיר את דתו לפרוטסטנטיות, עברו המאמינים הקתולים לחסות של כנסיות הרובע של נאפלס או אוברונן. הכנסייה הנוכחית נבנתה ב-1761 על ידי הנס אולריך גרובנמן והכנסייה הקתולית נפתחה ב-1963.
עד המאה ה-15 התבסס הכלכלה המקומית על חקלאות לקיום עצמי ועל מרעה. לאחר מכן, הוחלף משק הצאן בהדרגה במשק בקר שרעה בכרי המרעה האלפיניים והועבר למכירה. במאה ה-18 עברו האיכרים המקומיים לגידול בקר לחלב. במאה ה-16 נבנתה בואלנברג בריכה שהוזנה ממימי מעיין ובשנת 1600 לערך נבנתה בריכה נוספת ברופי. מראשית המאה ה-17 ועד המאה ה-19 היוו הבריכות והמבקרים שביקור בהן מקור הכנסה נוסף לכפר. בין השנים 1714 – 1789 החלו רבים מתושבי מוליס לעסוק בטוויית כותנה, ענף שהעלה את רמת החיים של כל הכפר. מקור נוסף להכנסה הגיע מתושבים רבים של הכפר שפעלו כשכירי חרב, ששמעם יצא למרחוק. בעקבות הפלישה הצרפתית של 1798 והעימותים במהלך תקופת הרפובליקה ההלווטית, נשלחו כוחות צבאיים לעיתים תכופות למוליס והאוכלוסייה סבלה ממוראות הכיבוש.
כרייתה של תעלת אשר בשנים 1807 – 1811 ומפעל ההטייה של נהר הלינת שהסתיים ב-1827, שמו קץ לסכסוך ארוך השנים עם הכפרים השכנים בנוגע לגבולות ביניהם לאורך הנהר.
ב-1862 נבנה במוליס בית ספר. בית הספר התיכון, שפעל בין השנים 1863 – 1872 ושוב לאחר 1883, שימש עד 1973 לתלמידים מהכפרים פליצבך, מולהורן ואובסטלדן. ב-1846 נפתחה במקום פנימייה לבנות. מאוחר יותר הוסב בית ספר זה למעון לילדים ולנוער, אך הוא נסגר ב-1983. ב-1936 נסלל במקום שדה תעופה צבאי שב-2005 הוא הוסב להיות שדה תעופה אזרחי.
מולהורן
מולהורן (Mühlehorn) מוזכר לראשונה במסמך משנת 1551 בשם Mülihorn.
נאפלס
נאפלס (Näfels) מוזכר לראשונה במקור משנת 1240 בשם Nevels. ב-1388 הביסה הקונפדרציה השווייצרית הישנה את בית הבסבורג בקרב נאפלס.
נידררונן
נידררונן (Niederurnen) מוזכר לראשונה במקור מלפני שנת 1045 או בין השנים 1077 – 1101 בשם Niter Urnnen.
אובררונן
אובררונן (Oberurnen) מוזכר לראשונה במקור משנת 1340 בשם Obern Urannen.
אובסטלדן
אובסטלדן (Obstalden) מוזכר לראשונה במקור משנת 1310.
גאוגרפיה ודמוגרפיה
נכון לשנת 2014 מנתה אוכלוסיית גלרוס נורד 17,587 תושבים.
סרג'ו קורבוצ'י
סרג'ו קורבוצ'י (באיטלקית: Sergio Corbucci; 6 בדצמבר 1926 – 1 בדצמבר 1990) היה במאי קולנוע, תסריטאי ומפיק סרטים איטלקי. נודע בעיקר בגלל שני סוגי יצירות שביים: מערבוני ספגטי אלימים (בשנות ה-70) וקומדיות (בשנות ה-70 וה-80).
ביוגרפיה
אחרי ג'נגו, ביים קורבוצ'י מערבוני ספגטי נוספים, שהפכו אותו לאחד הבמאים האיטלקים הפוריים ביותר. אחד המערבונים האלה, שזכה לפרסום רב, היה "השתיקה הגדולה" (The Great Silence), סרט מבהיל ואפל, שמעמת את גיבורו האילם עם רוצח פסיכופת. הסרט נאסר להקרנה במדינות שונות בגלל האלימות הקיצונית המוצגת בו.
סרטים בולטים נוספים היו "נבאחו ג'ו" (1966), בכיכובו של ברט ריינולדס, שבו הגיבור האינדיאני, נלחם בשודדים שהרגו את בני שבטו, ו"הלבן, הצהוב והשחור" (1975) בכיכובם של תומאס מיליאן ואלי וולך.
הערכה כוללת של מערבוני הספגטי של קורבוצ'י
מערבוני הספגטי של קורבוצ'י היו סרטים אפלים ואלימים, שהדמויות המרכזיות בהן היו הרבה פעמים, אנטי-גיבורים סדיסטיים. סצנות רבות בסרטיו כוללות מעשי הרג ופציעות משונות. הסרט "ג'נגו" קבע רף גבוה חדש לאלימות במערבונים.
שנותיו המאוחרות ומורשתו
בשנות ה-70 וה-80 עבר קורבוצ'י לביים קומדיות. בין כוכבי הקומדיות היה אדריאנו צ'לנטנו. רבות מהקומדיות זכו להצלחה קופתית באיטליה ובארצות אירופאיות נוספות. לעומת זאת, הן לא הופצו כמעט באמריקה.
מבקרי הקולנוע לא התייחסו ברצינות לסרטיו (עד שקוונטין טרנטינו חידש את ההתעניינות בו, ראו בפרק הבא), אך חלק מסרטיו צברו במהלך השנים מעמד של סרטי פולחן.
קורבוצ'י נפטר ברומא בשנת 1990 מהתקף לב.
אחיינו, לאונרדו קורבוצ'י, ממשיך את דרכו כבמאי סרטים בלוס אנג'לס.
התעניינות מחודשת בסרטיו בעקבות קוונטין טרנטינו
הבמאי קוונטין טרנטינו בעקבות ארבעה מסרטיו וראיונות שנתן, הביא להתעניינות מחודשת של מבקרי קולנוע ושל הציבור הרחב בקורבוצ'י.
ריאד מרוקאי
ריאד מרוקאי (בערבית מרוקאית: رياض, תעתיק מדויק: "ריאץ'", פירוש: "גן". נקרא גם: "ראודה" روضة) הוא סוג של חצר פנימית (לעיתים גם ללא גג לצורך כניסת אור ואוורור) עם גינה הכוללת מזרקה, מעיין, או מפל מים, לעיתים יכלול גם בריכת שחיה. זהו פרט באדריכלות המרוקאית המצוי בבתים פרטיים או בארמונות ברחבי מרוקו.
במרוקו ריאד משמש בתור תחליף לסלון או פינת אוכל והוא משמש את האורחים הבאים להתארח. ישנם גם בניינים עם קומות שלהם יש חצר טיפוסית של ריאד המשמשת עבור כל הבניין.
עבור המטיילים או התיירים המבקרים במרוקו גם בתי מלון או בתי הארחה מכונים לפעמים בשם: "ריאד".
היסטוריה
כאשר המוסלמים כבשו את העיר הרומית העתיקה ווליביליס והשתמשו בחלק מחורבותיה לבנייה כגון: "שער מנסור" במקנס היא נתנה את הרעיון של הריאד בתקופת השושלת האידריסית.
לאחר מכן בתקופה מאוחרת בתקופת שושלת המוראביטון כאשר המוסלמים כבשו את ספרד במאה ה-11 נשלחו אמנים מוסלמים, נוצרים ויהודים מספרד למרוקו כדי להתחיל לשפץ ערים הרוסות, האדריכלות האנדלוסית הספרדית (כגון: העיצוב של "ארמון אלהמברה") שהיא כללה חצר פנימית עם גינה ועם מזרקות סיפקה את הרעיון להקמת רעיון מקביל במרוקו של חצרות ריאד.
סין-שר-אישכון
סין-שר-אישכון (סין שַר אִשכֻּן) היה אחד ממלכי אשור האחרונים, הוא מלך בין השנים 612-627 לפנה"ס בתקופת האימפריה האשורית החדשה, והיה המלך האשורי האחרון שבירתו שכנה בעיר נינוה.
עלייתו לשלטון
סין-שר-אישכון היה בנו של אשורבניפל המלך האשורי החזק האחרון, וייתכן והיה גם אחיו של המלך האשורי האחרון אשור-אובליט השני. עיקר המידע עליו מגיע מתעודות בבליות. הוא עלה למלוכה כנראה בשנת 627 לפנה"ס. לאחר מותו של אשורבניפל בשנת 631 לפנה"ס החלה תקופה של מאבקי ירושה שהביאה להתפוררותה של האימפריה. לכס המלוכה עלה בנו אשור-אתיל-אילני שמלך עד שנת 627 לפנה"ס. לאחר מותו עלה לשלטון אחיו סין-שר-אישכון, אבל זמן קצר לאחר מכן בשנת 626 לפנה"ס מרד בו סין-שום-לישיר שהיה רב-סריס בתקופתם של אשורבניפל ואשור-אתיל-אילני. הוא כבש את הערים בבל וניפור ומלך שלושה חודשים בבבל עד שהובס על ידי צבאו של סין-שר-אישכון.
האנרכיה שהשתררה באשור נוצלה על ידי הממלכות שהיו מדינות וסליות של אשור להשתחרר מעולה של אשור ביניהן הכשדים הבבלים, מדי, פרס, הסקיתים וקימרים.
המאבק על בבל
מאבקי השליטה באשור הביאו את בבל שהייתה מדינה ווסלית של אשור במשך כ-200 שנים למרוד באשור. נבופלאסר שהיה ממוצא כשדי עם ששכן בדרום מסופוטמיה עמד בראש מרד. הוא הפך בשנת 626 לפנה"ס למנהיג הכשדי. בהמשך מאבקו הוא יצא למתקפה על העיר ניפור שהייתה המרכז האשורי באזור, כוח אשורי נשלח בחודש תשרי (אוקטובר) 626 לפנה"ס לעיר וכבש אותה בחזרה, ורדף אחרי נבופלאסר עד ארך אך לא הצליח לכבוש אותה. בנוסף יצא נפבופלאסר למערכה גם על בבל. בתמיכת תושבי העיר בבל הוא הצליח לכבוש אותה והביס את חיל המצב ששכן בעיר לאחר דיכוי המרד של סין-שום-לישיר. בשנת 625 לפנה"ס הוכתר נבופלאסר למלך בבל. כוח צבאי אשורי שנשלח לכבוש מחדש את העיר לא הצליח במשימה.
בשנים 625 ו-624 לפנה"ס, המשיך הצבא האשורי במאמצים לדכא את מרידתו של נבופלאסר, מאמציהם התרכזו בעיקר באזור שבצפון בבל. בשנת 625/624 לפנה"ס יצא הצבא האשורי לכבוש את העיר סיפר וכנראה כבש אותה. באוגוסט 624 לפנה"ס ניסה הצבא האשורי לכבוש את הדרך הראשית לניפור כדי לסייע לכוח האשורי ששהה בעיר, אך הוא נכשל. המרד ברחבי האימפריה התרחב. העיר דיר מרדה בו בקיץ 623 לפנה"ס נראה שגם עילם הצליחה להשתחרר מהשלטון האשורי. הכוח האשורי יצא למתקפה כוללת למיגור המרידות השונות, בתחילה זכה הכוח האשורי בהצלחה. הם הצליחו להגן על ניפור בפני התקפה של נבופלאסר והצליחו לכבוש למספר שנים את העיר ארך בדרום מסופוטמיה. בשנת 623 לפנה"ס הוביל סין-שר-אישכון צבא למלחמה כנגד העיר בבל, הוא הצליח להביס את הבבלים והכשדיים, אבל מרד חדש באשור כנראה של מפקד כוחות אשור במערב, הביא להפסקת הלחימה בבל. סין-שר-אישכון וצבאו עלו צפונה לדכא את המרידה בבית. לאחר כשלושה חודשים הצליח לדכא את המרד בתוך אשור.
נבופלאסר ניצל זמן זה לבסס את מעמדו כשליט של רוב ממלכת בבל ולהוציא מידי אשור את המאחזים האחרונים של בממלכת בבל. בשנת 622 לפנה"ס יצא למאבק על ארך ולבסוף בשנת 620 לפנה"ס כבש אותה סופית. בשנת 620 או 619 לפנה"ס כבש מחדש את העיר ניפור והפך לשליטה של כל ממלכת בבל. הכוחות האשוריים נשארו באזור במשך ארבע שנים בניסיונם להדיח אותו משלטון על בבל.
המאבק על נינוה
בשנת 616 לפנה"ס כרת נבופלאסר ברית עם אומחישתר (במקורות היוונים כיכסרס (Cyaxares)) מלך מדי. אומחישתר ניצל גם הוא את המרידות באשור לשחרר את המדים, הפרסים והפרתים מעול אשור. הוא איחד אותם לכוח צבאי חזק. הברית המשותפת כללה גם את הסקיתים והקימרים. כוח צבאי זה עלה צפונה ללב הממלכה האשורית ותקף את הכוחות אשוריים. בשנים שלאחר מכן היו הערים אשור נינוה ונמרוד תחת מצור וסבלו מהרס. המצור על נינוה החל בחודש יוני 612 לפנה"ס והסתיים באוגוסט של אותה שנה. העיר נכבשה ונהרסה.
גורלו הסופי של סין שר אישכון לא ידוע. המידע בנושא המצור המתייחס אליו ניזוק ברשומות הבבליות. סביר להניח שהוא נהרג בשנת 612 לפנה"ס במסגרת המלחמה על הגנת נינוה.
למרות כיבוש הערים הראשיות של אשור, אשור המשיכה להתקיים, המלך שירש את סין-שר-אישכון היה אשור-אובליט השני. הוא העביר את הבירה לעיר חרן. עיר זו נכבשה על ידי בבל בשנת 609 לפנה"ס.
בניין המשרדים של הסנאט ראסל
בניין המשרדים של הסנאט ראסל (באנגלית: Russell Senate Office Building) הוא בניין המשרדים הראשון של הסנאט של ארצות הברית. הבניין ממוקם בוושינגטון די. סי., בירת ארצות הברית.
הבניין ממוקם מצפון לבניין הקפיטול, בין הרחובות שדרות החוקה, רחוב פירסט (First Street), שדרת דלוור (Delaware Avenue), ורחוב C צפון מערב (C Street N.E), שברובע צפון מזרח.
הבניין, המעוצב בסגנון בוז-אר, נבנה בין השנים 1903 עד 1908 ונפתח ב-5 במרץ 1909.
הבניין נקרא בשנת 1972 על שמו של הסנאטור ריצ'רד ראסל הבן (.Richard Russell Jr) ממדינת ג'ורג'יה.
היסטוריה
בניין זה היה בניין המשרדים הראשון של קונגרס ארצות הברית, שנבנה על מנת להקל על הצפיפות הרבה שבבניין הקפיטול.
בשל הצפיפות נאלץ הקונגרס לשכור משרדים, או לנצל את חדרי הוועדות עבור חדרי משרדים עבור חדרי הקונגרס.
באפריל 1904, נשכר משרד האדריכלים הידוע קארייר והייסטינגס, מניו יורק. ג'ון קארייר (John Carrère) עמד בראש הפרויקט של בניית מבנה עבור הסנאט (בניין ראסל) ואילו שותפו, תומאס הייסטנגס (Thomas Hastings) פיקח על בניית בניין תאום, כמעט זהה בצורתו (שנקרא כיום בניין קנון) עבור בית הנבחרים של ארצות הברית.
אבן הפינה של המבנה הונחה ב-31 ביולי 1906.
שני הבניינים נבנו בסגנון בוז-אר, הצנוע למול הפאר של בניין הקפיטול הנאו-קלאסי.
לשני המבנים בסיס צנוע, ומעליו אכסדרת עמודים, שעליה אנטבלטורה (נדבך עליון). האכסדרה הפונה לבניין הקפיטול כוללת 34 עמודים מהסדר הדורי, ובצידם של הבניינים פילסטרים. שני הבניינים חופו באבני שיש ואבני גיר; הבסיס של בניין ראסל מחופה אבן גרניט אפורה.
שני המבנים קושרו על בניין הקפיטול במעברים תת-קרקעיים.
המבנים כללו: מערכת אוורור, חימום באמצעות קיטור, תאי שירותים פרטיים, וכיורים עם מים זורמים חמים וקרים, וכן ברזי מי קרח. כמו כן במבנים הותקנו מערכות טלפון וחשמל. כל אלה חדשניים מאוד באותה עת.
האגף הראשון של המבנה כלל 98 חדרי סוויטות משרדים (היינו 92 חדרי סנאטורים - חדר לכל אחד מהסנאטורים של 46 מדינות ארצות הברית דאז; כל סוויטה כללה חדר עבור הסנאטור וחדר קטן עבור עוזר אחד של כל סנאטור) ושמונה חדרי וועידות, האגף השני (אגף רחוב פירסט) שבנייתו הושלמה בשנת 1933, הוסיף שני חדרי וועדות ו-28 סוויטות משרדים נוספות. כמו כן במבנה היה קפיטריה וחדר כושר.
במבנה רוטונדה מפוארת, בה שמונה עמודים קורינתיים תומכים בכיפה, ובה אוקולוס המאיר את הרוטונדה באור השמש. שני גרמי מדרגות תיאומים מובילים מהרוטונדה אל חדר ישיבות מרשים, המעוטר בעמודים קורינטיים, ובתיקרה מעוטרת. בשנת 2009 אולם זה (אשר קודם קראו לו אולם הישבות ראסל) ניתן השם "אולם הוועידות קנדי" ("Kennedy Caucus Room") על שמם של הסנטורים ג'ון קנדי, רוברט קנדי, וטד קנדי. באולם זה נערכו דיוני בנושאים בעלי חשיבות לאומית - כגון דיונים בנושא טביעתה של הטיטניק בשנת 1912, שימועים בפרשת ווטרגייט בשנת 1974, ודיונים בעניין פרשת איראן-קונטראס.
השימוש בבניין החל בשנת 1909. הגידול במספר המשרדים הנדרש, הביא לבניית אגף נוסף (וצורת ה-U המקורית של המבנה הפכה למרובע) ולהקמת תחנת הכוח של הקפיטול. בנייתו של אגף זה הושלמה בשנת 1933.
שם המבנה
לאחר הקמתו נקרא המבנה "בניין המשרדים של הסנאט" (the Senate Office Building).
כאשר נשלמה בניית בניין המשרדים של הסנאט דירקסן, נקרא בניין ראסל בשם "בניין המשרדים הישן של הסנאט" ואילו בניין דירקסן נקרא בשם "בניין המשרדים החדש של הסנאט".
מנהיג המיעוט בסנאט צ'אק שומר, הודיע ב-25 באוגוסט 2018, שהוא יציע חקיקה המשנה את שמו של המבנה והוא יקרא על שמו של סנטור ג'ון מקיין ממדינת אריזונה, אשר נפטר ממחלת סרטן המוח, מוקדם יותר באותו יום.
אוח בלקיסטון
אוח בלקיסטון (שם מדעי: Bubo blakistoni) הוא מין של דורס לילה ממשפחת הינשופיים והוא אחד מדורסי הלילה הגדולים ביותר בעולם, קטן מעט מהאוח המצוי שהוא הגדול ביותר. אוח זה מצוי באזורים הקרים ברחבי רוסיה ובאזורים נוספים בצפון אסיה.
מאפיינים
משקלם של הזכרים מגיע ל-2.95-3.6 ק"ג. נקבות יכולות להגיע למשקל 4.6 ק"ג. מוטת הכנפיים הממוצעת 178-190 ס"מ. אורכם 60-72 ס"מ. צבעו של הינשוף חום ורדרד עם פנים אפורות כהות, מקור אפור ועיניים צהובות. כמו רוב בני הסוג אוח יש לו ציצות דמויות אוזניים מצידי הראש.
האוח צד בלילות בקרבה לאגמים ונהרות או גדות יער. המזון העיקר שלו הוא דגים כמו סלמון או טרוטה. הוא יצוד גם דו-חיים, סרטני מים מתוקים, מכרסמים שונים, עופות ועטלפים. לאוח ישנם טפרים גדולים בעלי קרסים העוזרים לתפוס דגים חלקלקים. הוא צד את טרפו ממעקב מהעצים ועף אליו בדממה עד שהוא שולה אותו מהמים.
אוח זה הוא מונוגומי ומתקשר לבן זוג לכל החיים.
ניק קרול
ניקולס (ניק) קרול (באנגלית: Nicholas Kroll; נולד ב-5 ביוני 1978) הוא שחקן, מדבב, קומיקאי, סטנדאפיסט, תסריטאי ומפיק טלוויזיה יהודי-אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בשל תפקידו של רודני רוקסין בסדרה הקומית "הליגה" של ערוץ FX, וביצירה ובכיכובו שלו בסדרות "קרול שואו" של קומדי סנטרל ו-"פה גדול" של נטפליקס.
ביוגרפיה
קרול נולד וגדל ריי, מדינת ניו יורק. בן הזקונים של לין וג'ולס קרול ; אביו הוא איש עסקים שהקים חברת בילוש וייעוץ סיכונים. לקרול אח הגדול ממנו, ג'רמי, ועוד שתי אחיות גדולות, ונסה ודנה. גדל במשפחה יהודית קונסרבטיבית.
למד באוניברסיטת ג'ורג'טאון, וסיים את לימודיו שם בשנת 2001. לפי דבריו, הנושא המרכזי שלמד היה היסטוריה, לצד מעט לימודי ספרדית ואמנות, וככל שהזמן עבר, מצא את עצמו נמשך יותר יותר ללימודיו תקשורת.
קריירה
בראשית הקריירה שלו, כתב קטעים עבור תוכניות טלוויזיה שונות כגון: "המופע של שאפל" בכיכובו של דייב שאפל ששודר בקומדי סנטרל, וסדרת המערכונים "ענק אנושי" בכיכובו של עזיז אנסרי ששודר ב־MTV.
Settling Down
Settling Down (בעברית: לְהִרָגַע) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מירנדה למברט, מתוך אלבום האולפן השביעי שלה, Wildcard. השיר יצא לאור ב-21 בספטמבר 2020, על ידי חברת התקליטים RCA נאשוויל, כסינגל השלישי מתוך האלבום.
ניק קרול
קריירה
בשנת 2008 החל לדבב בסדרת האנימציה למבוגרים "החיים והזמנים של טים" ברשת HBO, למשך 3 עונות עד 2012. בשנת 2009 החל לגלם את דמותו של רודני רוקסין בסיטקום "הליגה", למשך 7 עונות ברשת FX Networks, עד לשידור הפרק האחרון ב-9 בדצמבר 2015.
Settling Down
השיר הגיע למקום הרביעי במצעד השירים מתחת להוט 100.
ניק קרול
קריירה
בשנת 2010 שיחק במספר סרטים ביניהם: "אידיוט מושלם", "תביא אותו כמו גבר", "דייט לילי" ו-"פגוש את הפוקרס הקטנים". בשנת 2011 שיחק בקומדיה "אורגיה טובה בסגנון הישן" לצד ג'ייסון סודייקיס. ושיחק בתפקיד אורח בסדרות "פורטלנדיה", "קומיוניטי", "מחלקת גנים ונוף", ודיבב ב-4 פרקים בסדרה "אבא אמריקאי".
Settling Down
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי מירנדה למברט, לוק דיק ונטלי המבי והופק על ידי ג'יי ג'ויס, שהפיק עבורה גם את הסינגל הקודם שלה "Bluebird". למברט חיברה את מילות השיר תוך כדי שיחה עם נהג האוטובוס שלה, בעת שדיברה איתו על יחסיה עם ברנדן מקלופלין. המטרה של כתיבת השיר הייתה לבטא את מערכת היחסים ביניהם.