cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בישוף
מינוי וכהונה
הבישוף, בתורו, הוא זה המוסמך להסמיך לכהונה את הכמרים והדיאקונים. במקרים מסוימים, נדרשת ברכתו לצורך ניהול טקסים מסוימים על–ידי הכמרים. בקתדרלה של הדיוקסיה נשמר עבורו כיסא מיוחד לשימושו הבלעדי, המכונה קתדרה או כס הבישוף. במקרים אחרים, הכיסא אינו מוצב תמידית, אלא מובא למקום רק כאשר הבישוף מבקר בקהילה.
הבישופים ממונים ברצף, בזה אחר זה, ובכנסייה הקתולית, האנגליקנית והאורתודוקסית נטען כי ישנו רצף של כהונה של בישופים מוסמכים מאז ימי השליחים, המכונה ירושה אפוסטולית.
בין המאה ה-4 למאה ה-9, משרות בישופות באירופה המערבית ובעיקר בגאליה עברו בירושה במשפחות גאלו-רומיות. לרוב היה הדוד מוריש את התפקיד לאחד מבני אחת מאחיותיו. כך שמרו משפחות האריסטוקרטיה על יוקרה דתית ועל האפשרות שהבישוף יזכה במעמד של קדוש ויעלה את יוקרת המשפחה.
בולה שהוציא האפיפיור לאו השלושה עשר בשנת 1896 קובעת, כי רצף הירושה האפוסטולית בכנסייה האנגליקנית אינו תקף, משום שזו שינתה את טקסי ההסמכה. למרות זאת, הכנסייה הקתולית מכירה לעיתים בהסמכות שלא בוצעו באישורה או תוך שינוי כללי ההסמכה, אצל בישופים קתולים שחרגו מן הכנסייה או קבוצות הקשורות בהם, כל עוד ההסמכה מבוצעת בהתאם לשאר הכללים. תופעה זו מכונה "אפיסקופי וגנטס". הכרה דומה קיימת גם בתקפות ההסמכה של בעלי התפקידים בכנסיות האורתודוקסיות. בכנסייה האנגליקנית היום, החלה גם הסמכת נשים לכהונה כבישופים, כשהראשונה שהוסמכה היא ברברה קלמנטין הריס, בשנת 1989.
הומינואידים
הומינואידים (שם מדעי: Hominoidea) היא על-משפחה בתת-סדרת קופים צרי-אף מסדרת הפרימטים. הם חיים רק באזורים הטרופיים של אפריקה ושל דרום-מזרח אסיה, למעט האדם שהרחיב את תפוצתו.
בקבוצה מיני פרימטים המתאפיינים בין היתר בהיעדר זנב, במפרק כף יד הפוך ביחס ליתר הפרימטים, דבר המתבטא במנח כף יד שונה בעת הליכה על ארבע ובמוחם הגדול.
המונח הפופולרי קופי אדם (באנגלית: Apes) נמצא בשימוש לא-מדעי אך תכוף – אולם אינו-מקביל לטקסון המדעי "הומינואידים", זאת מכיוון שבמונח "קופי אדם" אין-מכלילים את האדם.
כיום מחלקים את ההומינואידים לשתי משפחות:
1985 באסטרונאוטיקה
אירועים בולטים
במהלך השנה בוצעו 126 שיגורים מהם 100 (79%) על ידי ברית המועצות.
שיגורי לוויינים
שיגורים שנכשלו מסומנים ב אדום. שיגורים מאוישים מסומנים ב ירוק.
דייוויד ביסבל
דויד ביסבל
שפה מסדר ראשון
שפות מסדר ראשון הן המצע לרוב התורות המתמטיות, ובכלל זה תורת הקבוצות האקסיומטית. בעוד שבשפה מסדר ראשון הכמתים חלים על אובייקטים בלבד, קיימות גם שפות מסדר גבוה יותר – שפות מסדר שני, בהן הכמתים יכולים לחול גם על המושגים או הפונקציות.
המבנה של שפה מסדר ראשון
שפה מסדר ראשון \mathcal L מורכבת מפסוקים, שהם רצפים חוקיים של אותיות מתוך האלף-בית של השפה. באלף-בית יש ארבעה סוגים של אותיות:
השפה היא מושג כללי, וכדי ליצור דוגמאות קונקרטיות יש צורך לבנות מודל שירחיב את השפה. לאחר שנבחר מודל לשפה, אפשר יהיה להציב ערכים במשתנים, וכך יקבלו ערכים גם כל הביטויים. כתוצאה מכך הפסוקים יקבלו משמעות לוגית – כלומר, ייקבע האם הם אמיתיים או לא.
דוגמה: להלן כמה דוגמאות לביטויים בשפה המשמשת לתיאור מערכת המספרים השלמים, שבה שתי פונקציות (החיבור והכפל), יחס אחד ('קטן מ-', המסומן ב-'<') ושני קבועים (0 ו-1): מביטויים כאלה אפשר להרכיב פסוקים:
את הפסוק השני אפשר לקרוא: 'לכל מספר יש הפכי ביחס לחיבור'. בפסוק השלישי, איננו אומרים מהו המשתנה p; משתנה כזה נקרא משתנה חופשי, וסביר לצפות שערך האמת של הפסוק יהיה תלוי בערך המספרי שנבחר ל-p. הפסוק הזה אומר 'p ראשוני'. הפסוק הרביעי אומר שהקבוצה אינה חסומה: לכל מספר, יש מספר גדול יותר. לעומת זאת, אי-אפשר לומר בשפה הזו משום ש-5 איננו קבוע של השפה. במקום זה, צריך לומר.
יודגש שהשפה אינה מתייחסת דווקא למספרים - כשבוחרים לה מודל מסוים, כל שנדרש הוא לקבוע קבוצה ברקע, שממנה המשתנים יבחרו את הערכים שלהם, ולצרף את המספר המתאים של פונקציות וקבועים. אם נתאים את סימן היחס '<' ליחס "בהיר יותר", אפשר יהיה לפרש את הפסוק הרביעי כמבטא את המשפט "לכל צבע, יש צבע בהיר ממנו".
הכמתים 'לכל' ו'קיים' מאפשרים למשתנים לעבור על-פני כל האובייקטים במודל. לפעמים רוצים להגביל את הבחירה, כמו למשל באקסיומת המקבילים: "לכל ישר ולכל נקודה שמחוץ לישר, יש ישר אחד ויחיד העובר דרך הנקודה ומקביל לישר הנתון". שפות מסדר שני תוכננו בדיוק למטרה הזו, ובהן אפשר לכמת על-פני סוגים שונים של משתנים, או אפילו על קבוצות או נוסחאות. אבל בדרך כלל אין בזה צורך. כדי לנסח את אקסיומת המקבילים, אפשר להסתפק בשפה שיש בה רק יחס אחד – 'שייך ל-', והיא מתייחסת בו זמנית גם לנקודות וגם לישרים. כך אפשר לנסח את אקסיומת המקבילים: כדי לחסוך בזמן, אפשר להגדיר בשפה הזו מעכשיו המונחים 'קו' ו'נקודה' הם חלק מהשפה, מפני שאפשר להרחיב אותם בחזרה לפסוקים מפורשים.
גם בשפה החשובה ביותר במתמטיקה, זו של תורת הקבוצות האקסיומטית, יש רק יחס אחד, השייכות, המסומן ב-\in. את יחס השוויון מגדירים לפי הכלה. שתי קבוצות שוות אם יש להן אותם איברים:
המחשה מעולם התכנות
ניתן לחשוב על מושג השפה והמודל כעל מקבילים למושג הממשק (Interface) והמחלקה (Class) בשפות תכנות כדוגמת ג'אווה. הממשק מכיל את השיטות (הפעולות) והמשתנים, אך אינו באמת מבצע משהו מתוכם. כאשר מתכנתים בונים מחלקה המממשת אותו, רק אז השיטות והמשתנים מקבלים ערכים, ובכך מאבדים מכלליותם. היחס בין שפה למבנה לשפה הוא זהה.
ינינה מורטקוביץ
ינינה (ז'נטה) מורטקוביץ הורביץ (בפולנית: Janina (Żaneta) Mortkowicz; 20 באוקטובר 1875 – 27 בדצמבר 1960) הייתה סופרת, מתרגמת ומולי"ת יהודיה-פולניה ניצולת השואה.
קורות חיים
נולדה בוורשה למשפחה יהודית, בתם של גוסטב הורוביץ (1844-1882) וג'וליה לבית קליינמן (1845-1912). סבה מצד אביה היה הרב אלעזר הורוויץ, הרב הראשי של הקהילה האורתודוקסית בווינה. היא הייתה אחותם של מקסימיליאן הורביץ (1877-1937) אידאולוג קומוניסטי ושל קמילה קנצביץ' (1879-1952). נישאה למוציא לאור היהודי-פולני יעקב מורטקוביץ, ועבדה איתו בניהול חנות ספרים בוורשה ובניהול הוצאת ספרים.
בשנת 1903 היא החלה את דרכה הספרותית בכתיבת הספר O wychowaniu estetycznem ("על חינוך אסתטי").
לאחר התאבדות בעלה, היא הובילה יחד עם בתה האנה מורטקוביץ'-אוֹלצָ'קובה את הוצאת הספרים שלו. בתקופת השואה, היא ובתה הסתתרו בצד הארי של ורשה. לאחר המלחמה, היא פתחה את החברה שלה שוב והובילה אותה עד 1950.
יאנינה הורביץ נפטרה ב-27 בדצמבר 1960.
זאב הרי הרוקי דרומי
זאב הרי הרוקי דרומי (שם מדעי: Canis lupus youngi), הידוע גם בכינויו: הזאב האפור מהרי הרוקי דרומי, הוא תת-מין של זאב אפור, שנהג לשוטט באזורים ובסביבת נבדה, אריזונה, יוטה וקולורדו. תת-המין נקרא על שם סטנלי פ יאנג (Stanley P. Young). תת-מין זה נכחד בשנת 1935.
זאב הרי רוקי דרומי, הוא קרוב של זאב הרי הרוקי צפוני. זאב הרי רוקי דרומי, הוא זאב בגודל בינוני שמשקלו הממוצע כ-40.קילוגרם. זאב זה נחשב כ"זאב השני בגודלו בארצות הברית". צבע פרוותו של תת-המין נטה לגוון שחור, עם אזורים בהירים בשולי הפרווה, וכתמים לבנים קטנים באזורים שונים בפרווה.
אזור המחיה העיקרי של הזאב כלל יערות ויערות מחטניים בפרט, וכן שטחי מרעה הסמוכים להם. כל האזורים כלולים במדינות בהם נהג לשוטט.
פאניק אנסמבל
פאניק אנסמבל (Panic Ensemble) הוא הרכב מוזיקה אלטרנטיבית ישראלי, הפועל בארץ מאז שנת 2005. רפרטואר ההרכב כולל בעיקר שירים מולחנים באנגלית, המשלבים מגוון השפעות מוזיקליות, ביניהן קברט, מוזיקה קלאסית, רוק, רוק מתקדם, מוזיקה יהודית, מוזיקה צוענית ומוזיקת פולק.
תחילת הדרך
ההרכב החל את דרכו בשנת 2005 בתיאטרון קליפה, במסגרת פסטיבל קליפה אדומה, כחלק מהופעתו של המוזיקאי רועי ירקוני. המופע כלל יצירות של הרכבים שונים במסגרתם פעל ירקוני, כמו אבק ו- Thin Lips, לצד יצירות חדשות עליהן עבד באותה תקופה. כך הוצגו במופע מספר שירים חדשים שהלחין ירקוני מתוך ספרות מקצועית בנושא התקפי פאניקה וכן יצירה נוספת בשם "Nighthawks" (נצי לילה), אשר התבססה על אוסף שירים באנגלית באותו שם של המשוררת קרן אלקלעי-גוט. ההרכב, שהיה חסר שם באותו זמן, כלל את המוזיקאים רועי ירקוני - סאמפלר וקלידים, יעל קראוס – שירה, ישי זומר – באס, גליה חי – ויולה, ארז קריאל – גיטרה, דירק קונש – חצוצרה ובוריס מרצינובסקי – אקורדיון. ההופעה הוקלטה ויצאה כדיסק רשת באתר בירדסונג (birdsong).
לאחר ההופעה הראשונה בתיאטרון קליפה, הופיע ההרכב פעמיים בהד מיוזיק קלאב, במופעים משותפים עם רונן שפירא ועם ההרכב Thin Lips, וכן בתיאטרון תמונע במופע משותף עם הזמרת שרית שצקי. מאגר השירים גדל בהתמדה, במיוחד עם הכנסת שירים מולחנים נוספים של אלקלעי-גוט לרפרטואר, מתוך מחזור השירים "Love Soup" (מרק אהבה) של המשוררת. ההרכב החל לצבור קהל מעריצים והמשיך להופיע עם חומרים חדשים, לרוב במועדון לבונטין 7 בתל אביב. בתקופה זו החליף יפתח כדן את ארז קריאל על הגיטרות ולהרכב הצטרפה נעה גולדנסקי על כלי הקשה. ההרכב שהיה עדיין חסר שם בתקופה הזו, נקרא לעיתים "רועי ירקוני" או "רועי ירקוני ואנשי הלילה", והוצהר רשמית כהרכב בשם "פאניק אנסמבל" רק בהופעה הראשונה במועדון אברקסס ב-25 באוגוסט 2007.
בשנת 2006 העלה ההרכב מופע רב תחומי בבימויה של דלית זיו בפסטיבל ישראל, אשר שילב וידאו ארט מאת הצמד דילייט (delight - video art), ריקוד מחול מאת איריס ארז והקראת שירה מאת אלקלעי-גוט. המופע כלל שירים מולחנים ממחזור השירים Love Soup ואת היצירה Nighthawks, והועלה שנית במסגרת קונצרט מוזיקה נובה במוזיאון תל אביב. באותה שנה חבר ההרכב גם לכוראוגרפית והרקדנית רונית זיו, לצורך יצירת מופע משותף בשם "לפרק ולחבר ת'צורה", אשר כלל קטעי מוזיקה ומחול המשולבים זה בזה. ההרכב הופיע לאחר מכן בפסטיבל "במוזה" עם הרקדן עירד מצליח, ובפסטיבלי משוררים, כמו "פסטיבל הרצליה לשירה", "הביאנלה לאומנות בהרצליה", "פסטיבל שער" וערב עם משוררים במרכז סוזן דלל, אך עיקר הפעילות התמקדה בהופעות במועדוני מוזיקה אלטרנטיבית בתל אביב.
במהלך תקופה זו נעשו שינויים נוספים בהרכב, כאשר את הבאסיסט ישי זומר החליף נגן הקונטרבאס יהוא ירון, ואת הגיטריסט יפתח כדן החליף הגיטריסט עומר הרשמן. ההרכב במתכונתו הזו חימם במרץ 2007 את הצמד Faun Fables בסיבוב הופעתם בארץ, ונגני ההרכב אף שמשו כנגני Faun Fables בהופעתה של הלהקה. במסגרת הרכב זה גם גובשו החומרים לצורך הקלטת אלבום הבכורה של ההרכב.
אלבום ראשון
אלבומו הראשון של ההרכב, העונה לשם ההרכב באנגלית, Panic Ensemble, יצא לאור בשנת 2008 בלייבל אירסיי (Earsay) מבית האוזן השלישית, והושק במופע במועדון הבארבי בתל אביב. האלבום כלל שני שירים בנושאי התקפי חרדה, חידוש לשיר "I Saw My Lady Weep" של ג'ון דאולנד, השיר "Spring in Your Heart", שירים מתוך המחרוזת "Love Soup", וכן שיר נוסף של אלקלעי-גוט בשם "Jewish Women" (נשים יהודיות).
האלבום זכה לשבחים והוכר כאלבום מרתק, איכותי ומקורי בנוף המוזיקה הישראלית, ואף זכה לשבחים בחו"ל. ההרכב הוזמן לתוכניתם של לונדון וקירשנבאום בערוץ 10 וביצע בשידור חי את Jewish Women. את הקליפ לשיר Jewish Women יצר נתן ברנד, ולאחריו אומנית האנימציה, מרב שחם, יצרה קליפ לשיר Spring in Your Heart. השיר, אשר הפך לאחד השירים הידועים ביותר של ההרכב, הופיע בפסקול הסדרה צומת דרכים, בפסקול סרטו של דני מנקין "ז'ה טם איי לאב יו טרמינל", ואף היה מועמד בתחרות השירים הבינלאומית - The Independent Music Awards. ב-2011 עלה לאוויר הקליפ לשיר "Obsessions", אשר נוצר על ידי אודי אסולין ואוריה נאה, תלמידי בצלאל, במהלך שנה וחודשיים. אסולין ונאה למדו במגמות שונות (אסולין מהמסלול לאנימציה קלאסית ונאה מהמסלול לאנימציה בשיטת סטופ-מושן), יצרו קליפ מרשים אשר שילב את שתי הטכניקות ביצירת הקליפ.
לאחר השקת האלבום, יצא ההרכב לסיבוב הופעות ברחבי הארץ, והופיע גם בפסטיבל אינדינגב, כאשר מניין הנגנים בהרכב מגיע ל-9, עם הצטרפותו של גיורי פוליטי על תופים. לאחר סיבוב הופעות, פרשה מההרכב נגנית כלי ההקשה נעה גולנדסקי, כשפוליטי מחליף אותה על כלי הקשה, וההרכב שב למנות 8 נגנים. שינויים בהרכב המשיכו כשמעט אחרי פרש גם נגן הקונטרבאס יהוא ירון. את מקומו תופס יונתן לויטל על גיטרה בס, וההרכב במתכונתו הזו החל לעבוד על אלבומו השני.
אלבום שני
האלבום השני, A Different Story, הושלם והושק ביוני, 2012. הוא הופק עצמאית על ידי ירקוני ואבי בללי, סולן להקת נקמת הטרקטור, והופץ על ידי חברת נענע דיסק.
האלבום, אשר זכה גם הוא לשבחים, משקף שינוי סגנוני שההרכב עבר, וכולל שירים קצרים יותר, בהם לתופים ולגיטרה החשמלית מקום מרכזי יותר ביצירה. גם באלבום הזה, מרבית השירים הם פרי עטה של המשוררת קרן אלקלעי-גוט. יוצא דופן הוא השיר "Every Night" (כל לילה), אשר מבוסס על טקסט קצר של אלקלעי-גוט כפזמון של השיר, לו הוסיפו יעל קראוס ונעה גולדנסקי בתים שכתבו. האלבום כולל לחן חדש לשיר "A Charm to Sooth Withdrawal", אשר בוצע בצורת הקראת שירה במסגרת ההרכב Thin Lips. יוצא דופן נוסף באלבום הוא השיר "Sodom", לו אלקלעי-גוט כתבה את המילים לאחר שירקוני כתב את הלחן, באופן הפוך לשיתוף הפעולה ביניהם עד אז, בו ירקוני הלחין טקסטים קיימים של אלקלעי-גוט.
במסגרת העבודה עליו, הקליט ההרכב שלושה דמואים, אשר כללו שירים שלא נכנסו לאלבום השני, ביניהם גרסאות חדשות לשירים ישנים כמו "On This Night", ושירים שלא יצאו כלל במסגרת ההרכב, כמו שירה של קראוס "boo", אשר יצא לבסוף באלבומה האישי.
פעילות בשנים 2012–2016
ב־2012 עברה סולנית ההרכב, יעל קראוס, להתגורר בניו יורק, ולמעט עבודת האולפן והשקת האלבום, ההרכב לא היה פעיל. בסוף 2012 החל לשתף פעולה עם הזמרת הילה רוח, תחת השם "פאניק אנסמבל והילה רוח". במסגרת שיתוף הפעולה, הלחין ירקוני שירים חדשים לטקסטים של רוח והחלה עבודה על אלבום משותף אשר בסופו של דבר הפך בשנת 2014 לפרויקט חדש בשם The Outer Party Undertaker. שינויים נוספים חלו במצבת כח האדם של ההרכב בשנת 2014, עם עזיבתו של האקורדיוניסט בוריס מרצינובסקי.
ב־2015 הכריזה הלהקה על חזרתה של יעל קראוס לשורותיה והתחלת עבודה על אלבום שלישי. קראוס הגיעה לארץ והלהקה קיימה מופע איחוד בתיאטרון תמונע עם קראוס והנגנים החדשים - נועם אלרון ורן יעקובוביץ, והופעת אורח של נגנית ההרכב המקורי, נועה גולנדסקי. נכון למאי 2016 העבודה על האלבום השלישי בעיצומה והוא צפוי לצאת ב־2017.
ב־2016 חל שינוי נוסף במצבת כל האדם של ההרכב עם עזיבתו של המתופף רן יעקובוביץ' והצטרפותו של המתופף שחר חזיזה.
סוף
סוּף (שם מדעי: Typha) הוא סוג של צמח, ממשפחת הסופיים.
מאפיינים
מיני הסוג הם עשבוניים רב שנתיים, שעליהם הארוכים (עד 2 מטרים) צומחים בשושנה סביב השורשים. התפרחות צומחות על גבי עמודי תפרחת ארוכים - כשני מטרים ויותר אורכם. העמוד ספוגי וחתכו עגול. התפרחות - הזכרית בראש העמוד והנקבית מעט מתחתיה נראות כמברשות ארוכות.
מיני הסוף צומחים על גדות נחלים ומקווי מים מתוקים, בחגורת הצומח הראשונה. שורשיהם מסוגלים לנבוט אף כ-30 ס"מ תחת פני המים, והעלים מצוידים ברקמות אוגרות אוויר - תאים חלולים גדולים מאוד, המסייעים לצמח לנשום תחת המים. רקמה אוגרת אוויר זו נקראת אארנכימה.
בסוג 11 מינים, תפוצתם באזורים הממוזגים בחצי הכדור הצפוני כולל אירופה ואסיה. בארץ מיוצג הסוג על ידי סוף הַקָּרִין, סוף מצוי, סוף רחב עלים
הסוף במקרא
הסוף נזכר 4 פעמים כצמח מים הגדל על שפת היאור שבתוכו הוסתרה תיבת משה (שמות ב ג-ה). הוא גדל בסמוך ל'קנה', ועם התייבשות מי היאור צמחים אלה קמלים:. פעם אחת נזכר בתפילת יונה כצמח הנמצא בים:. כנראה ש"ים סוף" (הנזכר 23 פעמים במקרא) נקרא על שם ה'סוף' שגדל בו או על שפתו.
ל'סוף' אין מסורת זיהוי מוצקה, אך לפי הקשר הפסוקים וכן לפי רוב התרגומים יש להבחין בין ה'סוף' הנזכר בספר יונה כצמח של ים הגדל בים התיכון (יונה א, ג) שמזוהה כאלג"א (אצות) על ידי אחד המפרשים, לבין שאר האזכורים המתייחסים לצמח הגדל בנילוס, שהוא מקווה מים מתוקים. לפי פרופ' זהר עמר מאוניברסיטת בר-אילן, ה'סוף' המקראי הוא כנראה שם קיבוצי לכלל הצמחים היוצרים נוף סבוך במקווי מים מתוקים ומלוחים. הצמח הנקרא בימינו סוף מצוי (Typha domingensis) הוא אפוא רק אחד מהאפשרויות לזיהוי ה"סוף" המקראי.
ארווין
{{פירושונים|
ראו גם
}}
כיכר קטלוניה
כיכר קטלוניה או פלאסה דה קטלוניה (בקטלנית: Plaça de Catalunya; ספרדית Plaza de Cataluña) היא כיכר גדולה במרכז ברצלונה. הכיכר נחשבת גם למרכז העיר וגם למקום בו העיר העתיקה (אל ראבאל והרובע הגותי בסיוטט וליה) נפגשת עם בנייה מהמאה ה-19 של האישמפלה.
חלק מן הרחובות הראשיים של העיר עוברים בכיכר קטלוניה: לה ראמבלה, פסץ' דה גראסיה, ראמבלה דה קטלוניה ועוד. גודל הכיכר הוא כ-50 דונם. הכיכר ידועה בעיקר בשל המזרקות והפסלים שבה, קרבתה לאתרים הפופולריים בעיר, ולהקות היונים המתרכזות במרכזה.
סביב הכיכר חנויות רבות, מסעדות, בתי קפה, מלונות ובנקים. בכיכר יש תחנה של הרכבת התחתית של ברצלונה והיא משמשת כמרכז תיירותי חשוב של העיר ברצלונה, כולל תחנות מידע לתיירים ותחנת יציאה לסיורים ואטרקציות תיירות שונות.
היסטוריה
לאחר שחומות העיר מימי הביניים נהרסו במאה ה-19, פותחו תוכניות שאפתניות לשטחים הציבוריים בעיר תחת השגחתם של מתכנני ערים ידועים. כיכר קטלוניה תוכננה בשנת 1859, אך לא ניתן אישור רשמי מהממשל עד לתערוכה העולמית של ברצלונה (1888).
לנגב
לַנֶּגֶב הייתה אוניית מעפילים, שאורגנה על ידי המוסד לעלייה ב' של "ההגנה".
רכישה והכנה להפלגה
נבנתה לאחר מלחמת העולם הראשונה, כאוניית מפרשים קטנה מעץ עם מנוע, בעלת שני תרנים. בתורן הקדמי מפרשים מלבניים ובתורן האחורי מפרש משולש גדול; תפוסה: 400 טון; מנוע 150 כוח סוס; מהירות 6 קשר; שמה הקודם היה Merica.
647 המעפילים היו ניצולי שואה באו מפולין, הונגריה רומניה: כ-120 נפש מתנועת בית"ר, כ-80 נפש "נוער ציוני" (ציונים כלליים), כ-200 פרטיזנים לשעבר, וקבוצת נוער מאנגליה וארצות הברית, של נוער "החלוץ",וגם קבוצה של חלוצים צעירים ממרוקו מתנועת בח"ד (ברית חלוצים דתיים) ,הם נאספו במחנות בסאן ז'רום וחמישה מחנות נוספים, לכל תנועה בנפרד. המשטרה הצרפתית ידעה על מבצע ההעפלה, נופקו תעודות פליט למעפילים, ואלה נלקחו מהם בצורה מסודרת לפני עלייתם לספינה. המעפילים הובאו אל האונייה במשאיות בשעות אחר הצהרים. הראשונים סירבו להיכנס לאונייה, כי ראו את המעברים הצרים ותנאי המגורים הצפופים, והיה צורך לזרז אותם בשידולים וצעקות. מאחר שהסתדרו בטור, אלה שהיו מאחור דחפו את אלה שהיו בפתח, כי לא ידעו מה מצפה להם. בגלל אי הסדר שהשתרר, ההעמסה נמשכה ארבע שעות. שני המלווים הארץ ישראליים התחלקו ביניהם בתפקידים; האחד עם הצוות הזר של הספינה והשני עם המעפילים והתחלפו ביניהם. המעפילים התארגנו בקבוצות וקיבלו על עצמם תפקידים של ניקיון, מטבח ושמירה.
ההפלגה
הפליגה ב-18 בינואר 1947 מנמל סט בצרפת, בשעה 13:35. נתיב ההפלגה המתוכנן מנמל סט כלל את מפרץ ליון, הים הליגורי, קורסיקה, מצר בוניפציו בין קורסיקה לסרדיניה, האי פונצה מול מפרץ גאאטה, האי איסקיה, קפרי, כף ותיקנו, כף מילאצו בצפון סיציליה, כף רסוקולמו בצפון סיציליה, מצר מסינה, מפרץ טרנטו, לכיוון יוון, מפרץ ארקדיה, כרתים, דרומה לחופי צפון אפריקה, החוף המצרי, חוף ניצנים, קיסריה וחיפה.
בלילה הראשון להפלגה החלו לחדור מים לספינה, והמשאבות התקלקלו. המכונאים תיקנו את המשאבות, ובינתיים שאבו ידנית בדליים. בגלל סערה, שונה הנתיב לכיוון נמל ייר (Hyeres) בצרפת, שם מצאה האונייה מחסה, ומשם שטה למצר בוניפציו. ב-21 בינואר נשבו רוחות חזקות שלא אפשרו התקדמות. ב-24 בינואר התחוללה סערה במפרץ מסינה, והספינה חזרה לצפון סיציליה לתפוס מחסה. ב-25 בינואר עגנו בצפון סיציליה והורידו סירה עם רב המלחים ושני מלחים נוספים כדי לקנות מזון. השלושה ברחו עם הכסף והשאירו את הסירה על החוף. בעזרת דייגים מקומיים הוחזרה הסירה.
ב-27 בינואר שוב עגנה הספינה דרומית למצר מסינה כדי לקנות מצרכים. המזון בספינה היה גרוע ומועט, והקנייה שיפרה את המצב. במקום נכחה המשטרה האיטלקית, ורק באמצעות שכנוע ושוחד הם שחררו את הספינה לאחר 24 שעות.
לפי עדות שניתנה על ידי וילק האופטמן, גבה הקרב שני קורבנות.
פלקסוגרפיה
שיטת דפוס זו היא תוצר של התפתחות דפוס הבלט, שיטה זו הותאמה למעשה לצורך בהדפסת מוצרים אשר אין אפשרות להדפיסם בעזרת שיטות אחרות בגלל עדינות החומרים אותם מדפיסים, בגלל הלחץ הרב שמופעל בזמן ההדפסה על המוצר המודפס. ההדפסה עצמה נעשית על ידי גלופה פולימרית, על בסיס חותמת משרד פשוטה. שיטת דפוס הפלקסוגרפיה היא שיטת הדפסה על עיקרון ההדפסה הישירה, בה מודפס שטח ההדפסה בצורה ישירה מגלופה. המושג פלקסוגרפיה נגזר מתכונת גמישות גלופת הפולימר.
היסטוריה
שיטת הדפסה זו קיימת כמאה שנה, תחילתה הייתה למעשה עם התגלות הצורך באוטומציה מכנית בעת הדפסות שהתבצעו בעזרת חותמות גומי.
הצורך ההולך וגובר בשיטה אוטומטית שתקל במידת הצורך על הדפסת כמויות גדולות. בתחילה בנו מתקן מכני עם גליל שהסתובב עליו הולבשו, בדרך כלל, חותמות שמזוהות עם מוצר או חברה מסוימים. כיום השיטה השתכללה גם בסוגי הגלופה וגם באיכויות הצבע. בעבר השיטה נחשבה לשיטה פחות איכותית בגלל איכות הגומי בעיקר. הגומי היה עשוי משרף, עובדה זו הקשתה על יכולות העיצוב בגומי. בשלב היציקה התהוו בועות קטנות אשר בשלב ההדפסה באו לידי ביטוי בחורים בהדפסה ובאיכות ירודה של הדפסה, כיום איכות ההדפסה בפלקסוגרפיה השתנתה, זאת בזכות המעבר מגלופה עשויה גומי אל פולימר מידעני מתקדם ומיציקה של תבנית אל יצור גלופה על ידי קרן לייזר ממוחשבת. בנוסף יצרו צבעים באיכות משתנה ובעלי תכונות משתנות ומתקדמות לצרכים השונים של עולם הדפוס.
תהליך ההדפסה
בעבר השתמשו בדפוס הפלקסוגרפיה בגלופת גומי, אותה היו יוצרים על ידי מיצוק הגומי אל תבנית מחומר פלסטי מוקצף בצורת הדמות המבוקשת, דרגת קשיותו הייתה נבחרת לפי סוג ההדפסה המבוקש. לאחר שהגומי מתיבש משחררים את גלופת הגומי הקשה מהתבנית. בעשור האחרון עם התפתחות טכנולוגיית הלייזר, השימוש בגלופת גומי כמעט ופסק וכעת תפס את מקומה של גלופת הגומי, גלופת הפולימר, גלופת הפולימר אשר דרגת קשיותו נבחרת לפי סוג העבודה נצרבת בפולימר על ידי קרן לייזר אשר רמת דיוקה ואיכותה עולה בעשרות מונים על גלופת הגומי שבה לעיתים היו נוצרות בועיות שהיו פוגעות באיכות ההדפסה. גלופת הגומי\הפולימר מודבקת על גליל הדפסה מסתובב, בעזרת מיכון אוטומטי הגלופה מקבלת צבע מגליל האנילוקס (שאריות צבע מנוגבות על ידי ה"ד"ר בלייד"). לאחר שהגלופה קיבלה צבע, הגליל ממשיך את תנועתו הסיבובית ומבצע הדפסה על המשטח המבוקש.
ישנם שני סוגי צבע עיקריים בדפוס הפלקסוגרפיה. לפי החומר ממנו עשוי משטח ההדפסה, בוחרים את סוג הצבע בו ישתמשו. הצבע הנבחר משפיע על גורמים שונים בתהליך ההדפסה, כמו סוג הפולימר, למשל. סוגי הפלקסו הם:
מאג רפא"ל
מאג רפא"ל הוא השם שניתן בצה"ל לעמדת הנשק OWS (ראשי תיבות של Overhead Weapon Station) המיוצרת על ידי רפאל וחמושה במקלע מאג 7.62 מ"מ מתוצרת FN Herstal הבלגית. הייחוד במערכת מאג רפא"ל היא שהשליטה במקלע נעשית מתוך הכלי הממוגן, ובכך המקלען לא נאלץ לחשוף את עצמו לאש אויב. המערכת כוללת חצובה עם אמצעים המתפעלים את המקלע, כוונות יום-לילה ועמדת שליטה והפעלה בתוך הכלי.
מאג רפא"ל מותקן על נגמ"שים של צה"ל, בהם האכזרית והפומ"ה. גרסאות יותר גדולות של העמדה מותקנות על נגמ"שי אוטוקאר.
צנהג'ה
כחלק מגל ההתאסלמות, הפכו בני הצנהג'ה למוסלמים סונים אולם לא היו אדוקים בדתם ושימרו על חלק מהמנהגים הישנים. בתחילת המאה ה-11 השתלטה קבוצה מתוך הצנהג'ה, אנשי המורביטון האדוקים יותר בדתם על הנהגת קונפדרציית השבטים הצנהג'יים.
בהנהגת המורביטון השתלטו שבטי הצנהג'ה על רוב שטחה של מרוקו בגבולתיה היום וחלקים ממדינות נוספות.
במחצית המאה ה-11 יצאו אנשי הצנהג'ה לעזרת השושלת העבדית בספרד, סייעו בניצחונות על הכוחות הנוצריים והשתלטו על מחוז סביליה.
ספרטק לנינגרד (כדורגל)
מועדון הכדורגל ספרטק לנינגרד (ברוסית: Футбольный Клуб Спартак Ленинград) היה מועדון כדורגל מקצועני סובייטי מהעיר לנינגרד שהתקיים בשנים 1931–1967 והשתתף בליגה הסובייטית השנייה.
המועדון העפיל לליגת העל הסובייטית בכדורגל בעונת 1938 שבסיומה נשר חזרה לליגת המשנה הסובייטית לאחר שסיים במקום 20 האחרון והעפיל גם בעונת 1941 אך בשל פרוץ מלחמת המולדת הגדולה אותה עונה, הליגה לא שוחקה במלואה ועם חידוש האליפות בעונת 1945 המועדון החל להתמודד בליגת המשנה הסובייטית.
ב-1967 המועדון פורק בשל קשיים פיננסיים והוקם מחדש אך פורק סופית ב-1969.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה כחלק מאגודת ספרטק בשנת 1931 בשם פרומקואופרציה (Промкооперация).
בשנת 1967 הקבוצה הוקמה מחדש בשם "בולשביק" (שבאמצע עונת הבכורה הפכה ל"נייבה") שפורקה באופן סופי בשנת 1969.
מקסימיליאן הורביץ
מקסימיליאן הנריק הורביץ (Maksymilian Horwitz; 6 בספטמבר או 27 באוגוסט 1877, ורשה – 20 בספטמבר 1937, מוסקבה) היה פעיל קומוניסטי יהודי-פולני ובינלאומי, ועיתונאי.
ביוגרפיה
בשנת 1898 הוא סיים את הפקולטה לפיזיקה ומתמטיקה גנט שבבלגיה וקיבל תואר דוקטור. באותו זמן היה פעיל בתנועת הפועלים בבלגיה. מ-1898 חזר לוורשה, היה פעיל במפלגה הסוציאליסטית הפולנית והיה ממנסחי המצע שלה. באוקטובר 1903 השתתף בכינוס יהודי מטעם המפלגה הסוציאליסטית בגרודנו ושם הוחלט על מאבק בציונות. בשנים 1905–1906 הוא נכלא בביתן העשירי של מצודת ורשה, גורש לסיביר ומשם נמלט לשווייץ. היה פעיל בארגונים ומפלגות שונות של השמאל הסוציאליסטי והקומוניסטי בפולין. בשנת 1905 נעצר ונכלא שוב ונמלט שוב מהכלא. בשנת 1922 היה לחבר הוועד הפועל של הקומינטרן. לאחר 1926 סולק מפעילות בקומינטרן בפולין ומאז שהה באופן קבוע בברית המועצות. שם היה חבר במפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. לאחר הקונגרס השביעי של האינטרנציונל הקומוניסטי (1935) בשנים 1935–1937, הוא היה המזכיר הפוליטי של העיתון "Komunisticzeskij Internacjonał" וחבר ועדת הביקורת הבינלאומית של הקומינטרן.
ב -21 ביוני 1937 במוסקבה נעצר על ידי הנ.ק.ו.ד. כחלק מהטיהורים הגדולים ב-20 בספטמבר 1937, הורשע על ידי בית הדין המיוחד של ברית המועצות על בגידה של המולדת ובחברות בארגון טרור נגד המהפכה. הוא הוצא להורג ביריה עוד באותו יום. גופתו נשרפה בקרמטוריום בבית העלמין בדונסקי.
שמו טוהר על ידי הסובייט העליון של ברית המועצות בתאריך 29 באפריל 1955.
אשתו, סטפניה הורוביץ-וולקה (לבית הרינג, 1881-1937?), הייתה גם פעילה בתנועת הפועלים ונפלה גם קרבן לטיהורים הגדולים.
בנם, סטניסלב ביילסקי-ולצקי (Stanisław Bielski-Walecki), מהנדס טיס, מ-1926 בברית המועצות, שב לפולין ב-1947, והיה אלוף-משנה בצבא הפולני.
סטארה זאגורה (מחוז)
מחוז (אובלסט) סטארה זאגורה (בבולגרית: Област Стара Загора) הוא אחד מ-28 מחוזות בולגריה. המחוז שוכן בדרום מרכז בולגריה, מצויות בו 12 רשויות מקומיות ועיר בירתו היא סטארה זאגורה.
היסטוריה
התיישבות מאורגנת בשטח המחוז מתוארכת למאה ה-5 לפני הספירה, עידן הממלכה התראקית. בשטח המחוז סמוך לעיר קאזאנלק, נתגלה קבר תראקי עתיק אשר הוכרז כאתר מורשת עולמית. מהמאה ה-1 ועד ה-7 נכללו שטחי המחוז בפרובינציה של האימפריה הרומית המערבית ולאחר מכן המזרחית. בהמשך נשלט השטח על ידי האימפריה הבולגרית הראשונה והשנייה. ב-1372 נכבש האזור על ידי מוראט הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית. ב-1877 איבדו העות'מאנים את השליטה באזור עת הובסו במלחמה העות'מאנית-רוסית (1877-1878). לאחר המלחמה נכללו שטחי המחוז במסגרת נסיכות בולגריה, מתוקף סיכומי קונגרס ברלין.
כלכלה
מרבית התוצר המקומי הגולמי מגיע ממגזר התעשייה ולאחריו מגזרי החקלאות והשירותים. נכון ל-2004, עמדו נתוני האבטלה במחוז על 9 אחוזים מכלל כוח העבודה ובעיר סטארה זאגורה עצמה על 3.5 אחוזים, נתונים הנמוכים משיעור האבטלה הממוצע בבולגריה שעומד על 11.9 אחוזים. בשנה זו עמד ההיקף ההשקעות הזרות במחוז, בעיקר בתשתיות ובתעשיות אנרגיה על 838 מיליון אירו, נתון המהווה כ 40% מכלל ההשקעות הזרות בבולגריה.
במחוז, מפעיל קונצרן "מזרח המריצה", מתחם הממוקם כ-40 קילומטרים מזרחית לעיר סטארה זאגורה וכולל מפעלים ושתי תחנות כוח תרמו-דינאמיות, המייצרות חשמל משריפת פחם, בהספק כולל של 1,450 מגה ואט, כל אחת. נכון ל-2007 מספק הקומפלקס כולו, 30 אחוזים מתצרוכת החשמל של בולגריה.
באזור קיימת מבשלת בירה גדולה, המייצרת בירה מקומית ומותגים ברישיון וכן יקב בבעלות צרפתית, המייצר יין בעיקר לייצוא. במחוז קיימת תשתית נרחבת של מפעלי ייצור ועיבוד מזון וכן מפעלי רהיטים. תשתית החקלאות המחוזית מתבססת על גידולי חיטה, ירקות וענבים וכן צאן ובקר.
המחוז הוא אחד מצמתי התחבורה החשובים של דרום בולגריה ודרכו עוברות מסילות הרכבת מסופיה לאיסטנבול ומסופיה לבורגס ובסמוך לעיר סטארה זאגורה ממוקם נמל תעופה.
זמר שלוש התשובות
זֶמֶר שְלוש התשובות הוא שיר שכתב נתן אלתרמן, הלחין אריה לבנון ובוצע לראשונה במסגרת המופע המוזיקלי "צץ וצצה" על ידי הזמרת רבקה זהר בשלהי שנות ה-60.
השיר נכתב ב-1969 עבור מופע מוזיקלי משירי אלתרמן שנקרא "צץ וצצה". הוא כתב אותו במיוחד עבור רבקה זהר, לאחר שהגיע לאחת החזרות והתרשם ממנה. השיר זכה לפופולריות רבה. הוא פורסם בכרך ב' של קובץ שיריו "פזמונים ושירי זמר" (הקיבוץ המאוחד, תשל"ט 1979, במדור "ועוד פזמוני צץ וצצה") בשם "אם תלכי אחרי".
רקע ומשמעות
השיר מציג אישה כנועה המבטלת עצמה בפני בן זוגה בשם האהבה. בכל אחד מבתי השיר מציג הגבר שאלה קשה לבת זוגו, שלוש במספר, וזו דבקה באהבתה ומשיבה בפזמון חוזר "כל אשר תבקש ותשאל אעשה ואוסיף לשמוח. יהיה טוב אהובי, יהיה קל. לעולם לא יחסר לי כוח" ובשלוש תשובות בהתאם לשאלה: תחילה, מציב לה בן הזוג עובדה, לפיה אם תבחר להישאר לצדו תיאלץ לחיות חיים דלים ועלובים, אך היא משיבה כי תראה בסחבות אותן תלבש בגד קטיפה, ותראה עצמה כמלכה גם אם תקרצף רצפות כל חייה.
בהמשך, שואל בן הזוג מה תעשה האישה אם יבגוד בה וישאיר אותה לבדה בלילות עד שובו, וזו עונה כי לא תבכה כל עוד תדע שיחזור לחיקה. לבסוף, שואל מה יהיה אם ישליך אותה לרחוב ויאמר לה לשכוח אותו; האישה משיבה כי תסכים ללכת ולא לחזור, אך בשונה מתשובותיה הקודמות, טוענת כי חלק אחד בבקשתו של בן הזוג לא תוכל לקיים והוא לשכוח אותו.
ביקורת
השיר עורר ביקורת, ועל אף שהתקבע כנכס צאן ברזל, נטען כי זהו טקסט שוביניסטי המציג את האישה כתלותית וחסרת ערך המשלימה עם גחמותיו של בן זוגה ועם כל תנאי שיציב לה.
יחד עם זאת, ניתן כמובן לפרש את השיר כאלגוריה, לדוגמה ליחסיו של האדם עם עצמו. בן הזוג הוא האושר, הגשמה העצמית והחיבור הפנימי אליהם שואף האדם. תמורת הגשמתם הוא יהיה נכון לשלם מחירים משמעותיים, הוא חושש שהם יבגדו בו והוא יצפה לשובם והם תמיד נמצאים במודעותו ואף אם יעזבו אותו לעולם לא יוכל לשכוח אותם ולשאוף להתאחד עמם.
גרסאות כיסוי
"זמר שלוש התשובות" חודש במסגרת הפרויקט "עבודה עברית" על ידי זהבה בן, וזכה לעשרות גרסאות כיסוי במרוצת השנים, ביניהן של אביבה אבידן ושילה פרבר. הזמר עומר אדם ביצע לרגל יום האישה הבין-לאומי 2015 גרסה שבה התהפכו התפקידים בשיר והגבר הוא הצד הכנוע והתלותי בקשר. המטרה הייתה להציג את השיר בצורה שתוביל לשוויון בין המינים והוא הוגדר כשיר תשובה.
גרסתה של דנה אינטרנשיונל
בשנת 1998, לאחר זכייתה של הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל באירוויזיון 1998 הופץ אלבום אוסף בשם, דיווה – האוסף. האלבום כלל את גרסתה ל"זמר שלוש התשובות" שהוקלטה כבר בשנת 1996 לרגל תחרות "מלכת היופי". אותה הגרסה נוגנה ברדיו לעיתים קרובות אף על פי שמעולם לא הופצה כסינגל רשמי מאף אלבום של אינטרנשיונל. הופעתה בתחרות פורסמה ביוטיוב באפריל 2023.
בנוסף להופעה בתחרות, הופיעה אינטרנשיונל עם "זמר שלוש התשובות" בערוץ הראשון.
סרט מתיחות
סדרות מתיחות בטלוויזיה זכו להצלחה גם במקומות אחרים בעולם, כמו "Naked and funny" באוקראינה או "Punk'd" בארצות הברית.
פילודנדרון מטפס
פילודנדרון מטפס (שם מדעי: Philodendron hederaceum, מכונה גם פילודנדרון עלה-לב) הוא מין צמח ממשפחת הלופיים, ירוק עד, שמוצאו באמריקה הטרופית. לעליו של הפילודנדרון המטפס צורה של לב, וקוטרם יכול להגיע עד ל-12.5 סנטימטר. בטבע פורח הפילודנדרון המטפס, במשך כל השנה. הפרחים לא בולטים במיוחד והם בעלי מתחל ירוק. כצמח נוי הוא בדרך כלל אינו מצמיח פרחים. הפילודנדרון המטפס מתרבה באמצעות ייחורים. הפילנדרון נאחז בעץ וקושר את עצמו לעץ.
תורה (לוגיקה מתמטית)
בלוגיקה מתמטית, תורה היא מערכת הכוללת שפה מסדר ראשון וקבוצה של אקסיומות. כל פסוק שאין לו משתנים חופשיים יכול לשמש כאקסיומה. כמו לשפה מסדר ראשון, לתורה אין "משמעות" - זוהי מערכת צורנית בלבד, המטפלת בפסוקים לפי כללים לוגיים קבועים. את הפירוש יוצקים בתורה רק כאשר בוחרים לה מודל.
בדרך כלל כוללים ברשימת האקסיומות גם את כל הטאוטולוגיות, שבהן מותר להציב כל פסוק.
דוגמאות
דוגמה. נבנה שפה מסדר ראשון עם שני יחסים, האחד אונארי (כלומר, בעל מקום אחד) שנסמן ב-P, והשני בינארי, שאותו נסמן ב-A. הפסוק אינו יכול לשמש כאקסיומה, משום שיש לו משתנה חופשי (x). הפסוק יכול לשמש אקסיומה, משום שאין לו משתנים חופשיים. גם היא אקסיומה אפשרית.
כמודל לתורה זו, אפשר לחשוב על קבוצת האנשים והצלחות במסעדה, כאשר היחס P מתקיים רק עבור הצלחות, והיחס A(x,y) פירושו ש-x,y מצויים באותו שולחן. במקרה זה, האקסיומה הראשונה אומרת שכל סועד יושב בשולחן עליו יש צלחת, והאקסיומה השנייה אומרת שכל סועד יושב בשולחן משלו (אם x ו-y סועדים היושבים יחד, אפשר לבחור z=x ולהסיק ש- x הוא צלחת).
כדוגמה נוספת, תורת החבורות עוסקת במבנים אלגבריים הקרויים חבורות. מבנים אלה הם מודלים לתורה, שהשפה שלה כוללת פונקציה בינארית אחת * וקבוע אחד, שסימנו 1, ואת הסימן של יחס השוויון, =. האקסיומות המגדירות חבורה הן:
דוגמה מפורסמת לתורה לוגית היא אריתמטיקת פאנו, שהיא תורה המתוכננת לדיון במספרים טבעיים. בשפה שלה יש רק קבוע אחד (0), פונקציה אונארית אחת (פונקציית העוקב), יחס השוויון, וכמה סכימות פשוטות לגזירה של אקסיומות. במאמץ-מה אפשר להגדיר בשפה הזו חיבור וכפל, ואז ניתן לנסח בה חלק משמעותי של הטענות באריתמטיקה. תורה כזו, או חזקה ממנה, נקראת תורה אריתמטית.
דוגמה חשובה אחרת, אולי החשובה ביותר, היא זו של תורת הקבוצות האקסיומטית: בשפה יש רק יחס בינארי אחד (\in) ששמו 'שייכות', ומספר לא גדול של סכימות לגזירת אקסיומות. מערכת האקסיומות היסודית היא מערכת צרמלו-פרנקל, ואותה מסמנים ב-ZF. כאשר מוסיפים לה את אקסיומת הבחירה שהיא: מתקבלת המערכת ZFC (האות C מגיעה מהמלה האנגלית choice). כדי לקבל כאן פסוק חוקי, צריך לפרוש את המושג "פונקציה מ-x" לביטוי המכיל רק את היחס "שייך"; זהו תרגיל קל יחסית.
תכונות של תורה
תורה אפקטיבית היא כזו שבה קיים אלגוריתם המכריע האם נוסחה מסוימת היא אקסיומה, או איננה אקסיומה.
תורה שבה לא ניתן להוכיח אף פסוק מן הצורה נקראת תורה עקבית. בתורה שאיננה עקבית אפשר להוכיח כל פסוק, ולכן קשה למצוא בכאלה עניין רב. תורה שבה, לכל פסוק נטול משתנים חופשיים, אפשר להוכיח את הפסוק או את שלילתו, נקראת תורה שלמה. תורה שיש לה מודל יחיד (עד כדי איזומורפיזם) מעוצמה \kappa היא \kappa-קטגורית. תורה שאין לה מודלים סופיים והיא \kappa-קטגורית (לאיזשהי עוצמה אינסופית הגדולה או שווה לעוצמת השפה) היא שלמה. תורה היא אריתמטית אם יש לה מודל שמכיל מודל שאיזומורפי לאריתמטיקה החלשה (קבוצת הטבעיים יחד עם 4 פעולות חשבון, פונקציה אונרית "עוקב של" והיחסים = ו-<. לאריתמטיקה החלשה 7 אקסיומות שהן אקסיומות פיאנו למעט אקסיומת האינדוקציה שהיא מסדר שני).
משפטי אי השלמות של גדל קובעים שתורה אריתמטית, אפקטיבית ועקבית לא יכולה להיות שלמה (משפט גדל הראשון). במשפט השני הראה שלא ניתן להוכיח את עקביותה של תורה כזו בעזרת האקסיומות שלה.
בהינתן מבנה מתמטי בשפה מסדר ראשון L, התורה השלמה של M בשפה זו היא אוסף כל הנוסחאות המסתפקות על ידי המודל M; תורה זו מסומנת. זו תמיד תורה שלמה, וכל מודל שלה שקול אלמנטרית ל-M; אם M אינסופי, ייתכנו מודלים של שאינם איזומורפיים ל-M. למשל, קיימים מודלים של התורה השלמה של המספרים הטבעיים (בשפת אריתמטיקת פאנו) שאינם איזומורפיים להם - המודלים הלא סטנדרטיים של האריתמטיקה.
קופים רחבי-אף
קבוצה זו כוללת את כל קופי העולם החדש. כולם בעלי זנב ואצל חלקם הוא משמש מעין "זרוע" נוספת בשל כושר לפיתתו. היא קרויה "רחבי אף" כי הנחיריים מרוחקים זה מזה ונפתחים לצדדים.
החוקרים מניחים שהגעתם לאמריקה הדרומית והיפרדותם מקופי העולם הישן הייתה אירוע אחד, שהתרחש לאחר ניתוקה של אמריקה הדרומית מאפריקה באאוקן לפני כ-45 מיליון שנה. מכיוון שבתקופה זו אמריקה הדרומית הייתה מנותקת הן מאפריקה והן מאמריקה הצפונית, נראה שראשוני סדרה זו הגיעו ליבשת על גבי רפסודות טבעיות. כיום הם מצויים רק באמריקה הדרומית ובמרכזה, אך מאובנים שלהם נמצאו גם באיים האנטיליים.
עיצורים שפתיים
עיצורים שְׂפָתיים הם עיצורים המופקים אגב שימוש בשפתיים בלבד או בשפתיים בשילוב אמצעי הגייה אחר. העיצורים השפתיים מתחלקים לארבע/חמש קבוצות: דו־שפתיים, לשוניים־שפתיים, שפתיים־שיניים, שיניים־שפתיים ווילוניים משופתתים.
בטבלה מופיעים עיצורים נפוצים, נדירים ואף תאורטיים (שאינם קיימים למעשה באף שפה). כאשר מופיעים בטבלה שני עיצורים באותה משבצת, הימני קולי והשמאלי אטום.
וילוניים משופתתים
עיצורים וילוניים משופתתים הם עיצורים המופקים בשני בסיסי חיתוך, בווילון ובשפתיים.
שיניים־שפתיים
עיצורים שיניים־שפתיים הם עיצורים המופקים בבסיס החיתוך הנוצר במפגש בין השפה העליונה לבין השיניים התחתונות.
שפתיים־שיניים
עיצורים שפתיים־שיניים הם עיצורים המופקים בבסיס החיתוך הנוצר במפגש בין השפה התחתונה לבין השיניים העליונות.
לשוניים־שפתיים
עיצורים לשוניים־שפתיים הם עיצורים המופקים בבסיס החיתוך הנוצר במפגש בין קצה הלשון והשפה העליונה. אלו נדירים מאוד, וקיימים בכמה שפות אוקיאניות.
דו־שפתיים
עיצורים דו־שפתיים הם עיצורים המופקים בבסיס החיתוך הנוצר במפגש בין שתי השפות.
ראס אל-ח'ימה
ראס אל-ח'ימה (בערבית: رأس الخيمة - "קודקוד האוהל") היא אמירות באיחוד האמירויות הערביות. שטחה כ-2,486 קמ"ר והיא שוכנת בחלקו הצפוני של חצי האי ערב וגובלת מצפון במחוז מוסנדם שבעומאן.
שמה של בירת האמירות זהה לשם האמירות כולה ונכון לשנת 2018 היו בה (אמירות) כ-386,400 תושבים, מהם כ-31% אזרחים. בעיר ראס אל-ח'ימה שני אזורים עיקריים שביניהם מפריד ערוץ נחל, מצידו האחד העיר העתיקה ראס אל-ח'ימה ומצידו השני א-נח'יל. בעיר שדה תעופה בינלאומי.
היסטוריה
העיר ראס אל-ח'ימה הייתה ידועה בשם ג'ולפר ובה ישב שבט עזד בין המאות ה-8' וה-9' לספירה, בבתי עץ.
בתחילת המאה ה-18' התבסס שבט קואסים בראס אל-ח'ימה. ב-18 בדצמבר 1819 כבשו הבריטים את המקום ובשנת 1822 חתם השייח' סולטאן בן-סאקר אל-קאסמי על הסכם ימי כללי עם בריטניה ובו ניתן למקום מעמד של מדינת חסות, כדי למנוע את השתלטות האימפריה העות'מאנית על המקום. בדומה לאמירויות השכנות: עג'מאן, דובאי, אום אל-קיוין ושארג'ה, מיקומה של ראס אל-ח'ימה על הדרך הימית המובילה להודו הוא שהעניק לה מעמד של כבוד כנסיכות בשליטה בריטית.
בשנת 1869 קיבלה ראס אל-ח'ימה עצמאות מוחלטת משכנתה שארג'ה, אולם בין ספטמבר 1900 ל-7 ביולי 1921 היא שבה והייתה לחלק מאמירות שארג'ה ושליטה של האחרונה שלט גם בראס אל-ח'ימה.
ב-11 בפברואר 1972 הודיע שליטה, השייח' סאקר בן מוחמד אל-קאסמי (שליט האמירות בשנים 1948–2010), על הצטרפותה של האמירות לאיחוד האמירויות הערביות.
חינוך
בראס אל-ח'ימה מספר גדול של בתי ספר ממלכתיים (יסודיים ותיכוניים). שפת ההוראה העיקרית היא ערבית. בעיר קיימים מספר בתי ספר המיועדים לילדי העובדים הזרים באמירות, וההוראה בהם היא באנגלית.
באמירות מספר אוניברסיטאות וקמפוסים של אוניברסיטאות זרות, בהן אוניברסיטת ראס אל-ח'ימה למדעי הרפואה והבריאות, המוסד האקדמי היחיד באיחוד האמירויות המציע תוכניות לתואר ראשון ברפואה, בסיעוד וברוקחות.
תורת הגזע
תורת הגזע היא תאוריה פסאודו-מדעית המקטלגת את המין האנושי לגזעים המקיימים סדר היררכי, כך שחלק מהגזעים עליונים ביחס לאחרים.
מקור המונח
על אף שהנחות מסוג זה רווחו בתרבויות שונות, בדתות שונות ובזמנים ומקומות שונים, את הביטוי "תורת הגזע" נהוג לייחס למסורת של חשיבה ומחקר שהתחילו באירופה ובארצות הברית במהלך המאה ה-19, והגיעו לשיאם בגרמניה הנאצית. מסורת זו, שהתיימרה להיות דיסציפלינה מדעית, הייתה למעשה אוסף אקלקטי של הגיגים, ששאבו ממקורות שונים, דרוויניזם (שפורש בהתאם להשקפתם), דרוויניזם חברתי, רעיונות אאוגניים, תורות פסבדו מדעיות שונות כתורת הפרנולוגיה, פיזיונומיה ותורתו של צ'זארה לומברוזו, ראייה היסטורית מעוותת, רעיונות פילוסופיים של רומנטיקה, ניהיליזם, פרשנות מעוותת לתורת פרידריך וילהלם ניטשה ואנטישמיות לשמה. כל אלו אוחדו לתאוריה שאמורה הייתה להיות מדעית, ומתבססת על מדידות מדויקות המסוגלות להבחין בין הגזעים ותת הגזעים השונים לפי מאפיינים כצבע העור, צורת ומידת הגולגולת, צבע העיניים והשיער, וכיוצא בזה.
התפתחות הרעיון מבחינה מדעית
חלוקה או סיווג של בני אדם שונים לקבוצות על פי מאפיינים מסוימים הייתה מאז ומתמיד. עם זאת הייחוס הראשון למושג "גזע" אינו ידוע אך מיוחס למספר מדענים ופילוסופים מסוף המאה ה-17 שניסו לארגן את המידע אודות המראה האנושי של קבוצות שונות בעולם כאופן מסודר. כך למשל פרנסואה ברנייה (François Bernier) סביר להניח היה המחבר של חיבור אנונימי שמתוארך לשנת 1684. חיבור זה (אשר האקדמיה סוברת כיום כי הוא היה הכותב שלו) מתאר סוגים שונים של קבוצות בני האדם בעולם, כארבע או חמש במספר. בכל מקרה מחבר המאמר לא קבע בשטח שמות מדעיים לגזעים השונים אך ניתן לשייך אותם לקבוצות אוכלוסין שונות בעולם (סביר להניח שלאירופאים, אוריינטלים, אפריקנים ולאפים (סאמים). נוסף לשני גזעים נוספים והם הגזע האינדיאני וקויקוי. הרשימה עצמה בעלת חשיבות פחותה יותר לעומת רשימות אחרות הבאות בתור אך היא ידועה בגלל השימוש בפעם הראשונה במונח "גזע". עם זאת, בתקופתו של ברניאר ההבדל המינוחי בין גזע אדם לבין מין של חיה בטבע היה מאוד קרוב. הרעיון היה פשוט חלוקה של האדם על פי חלוקת המינים בטבע. נוסף על כך אפשר לזהות כי באותה התקופה אף הוגים כמו גוטפריד וילהלם לייבניץ, אשר הגיב למאמר הנידון, תפס כי החלוקה אפשרית של בני אדם לגזעים אך לא בהכרח משליכה על אופיים על צורת התנהגותם (טמפרמנט). הוא אף טען שלמרות השוני בין קבוצות האוכלוסין אשר הוא רואה אין סיבה שלא ישתייכו לגזע אחד כולם. אפשר לראות זאת בתגובתו הכתובה על המאמר:
לאחר מלחמת העולם הראשונה
מאז סיום מלחמת העולם הראשונה ב-1918, החלו תנועות לאומניות לקום בקולוניות שמעבר לים. כך למשל, בסין קמה תנועת הארבעה במאי, וכך בתוניסיה קמה מפלגת הדסטור (Destour Party), תנועות אלה שאפו לעצמאות. אפשר לראות זאת גם בקונגרס הפאן-אפריקאי הראשון שהיה בפריז אותה התקופה. באינדונזיה היה שיא בשאיפות הלאומניות כאשר ב-1919 הכילה התנועה לעצמאות לאינדונזיה 2.5 מיליון איש אשר תומכים בעצמאות מהולנד. קיימת טענה כי אף בתקופה זאת הייתה החלוקה לגזעים משמעותית בחברה, כאשר מעט היו המצביעים אשר תמכו בהצעתה של האימפריה היפנית בזמן חוזה ורסאי להכניס קטע המדבר על שוויון בין גזעי האדם באמנת חבר הלאומים.
תורת הגזע שלפני העת המודרנית
תורת הגזע במובנה הכללי מבוססת על כך שיש הבדל בין בני אדם, בין אחד לשני, על סמך מאפיינים כלשהם. המאפיינים יכולים להיות מראה (דוגמת צבע עור או צבע עיניים) או למשל כל דבר שלא ניתן לראות אך עדיין להסיק על האדם האחר (דוגמת שפה או אינטליגנציה). ידוע כי אף בתרבויות קדומות ביותר, דוגמת מצרים העתיקה, הייתה ההפרדה הגזעית קיימת.
ביוון העתיקה
אריסטו עם זאת הבדיל בין בני אדם על פי שפתם ונוצרו תכונותיהם על פי מיקומם הגאוגרפי. כך למשל הסביר אריסטו כי בני הצפון, בגלל מיקומם הגאוגרפי בו הם חיים, נתונים לרוח נפשית חזקה מאוד אשר טמונה בתוכם. עם זאת האמין אריסטו כי רוח זאת לא הייתה מלווה באינטליגנציה גבוהה מפני שעל פיו היא קושרה למקומות חמים. כך למשל לתושבי הדרום, שבהם נכללו גם האסייתים קושרה אינטליגנציה גבוהה, בגלל חום האקלים בהם הם חיים אך היו בעלי מחסור ברוח הנפשית החזקה שהייתה לבני הצפון לסירוגין. אריסטו האמין כי בגלל היעדר רוח נפשית זאת האסייתים הם אומנם משכילים אך עם זאת נתונים לעבדות ולהכנעה עקב היותם חסרי אותה רוח. על פי זאת האמין אריסטו כי היוונים, אשר חיים במרכז העולם על פי תפישתם בתקופה זו, מקבלים גם את האינטליגנציה מהדרום אבל גם את הרוח הנפשית העוצמתית מהצפון.
יוהאן פרידריך בלומבאך ותורת הגזע
אנתרופולוג חשוב של אותה התקופה היה בלומבאך אשר הציע קיום של גזע חדש והוא הגזע המלאי (Malay). הוא אף טען כי צבע העור נובע מהאקלים ובכך הסביר מדוע בני אדם לבנים מקורם בדרך כלל בארצות קרות ומדוע בני אדם בעלי צבע עור שחור בדרך כלל מקורם במדינות עם אקלים חם הרבה יותר. הוא אף הציג כי בדרך כלל אף אברי המין של בני אדם לבנים נוטים להיות בעלי עור כהה יותר בשאר ליחס הגוף. הוא אף הציג בחיבוריו כי בחורף בדרך כלל צבע העור נהיה לבהיר יותר ובקיץ, בעד חשיפה לשמש הוא נהיה לכהה יותר. הוא גם נטה לקשר לקבוצות אוכלוסין שונות ייחוד כלשהו שבהן הן מתאפיינות. כך למשל הוא ראה בשווייצרים בעלי הבעת פנים ספציפית בעוד שבטורקים ראה גבריים ואף רציניים. באנשי הצפון ראה בעלי מראה תמים וביהודים אמר כי הם בעלי סוג עיניים ייחודי אשר לא חש חיבה כלל אליו. הוא סיווג בשנת 1781 גם הלאפים כאירופאים (באותה שנה גם הגדיר את הגזע המלאי אך עדיין לא את האירופאים כקווקאזיים אשר אותם הגדיר בשנת 1795). הוא ראה בצבע העור הלבן כיפה ביותר מכולם. עם זאת תחילה הוא הציג בכתביו רק ארבעה גזעים ובשנת 1781 הוסיף בכתב חדש את הגזע המלאי שהיווה את הגזע החמישי.
ויליאם אדוארד בורגהרד דו בויז ותורת הגזע
דו בויז נחשף רבות למצב החברתי בקשר למושג הגזע בחברתו של אותם הימים. הוא היה חשוף לכך שבאותו הזמן תפישה אירופאית נפוצה הייתה כי הניאגרואיד (Negro) הוא לגזע נחות יותר מאשר הגזע הלבן. תפישה זאת הייתה נפוצה אותם הימים וקישרה תכונות מנטליות למראה חיצוני, במיוחד בהקשר של קיבולת המוח, משקל המוח והמדד הצפאלי. הוא גם היה חשוף למוצאו שלו שהיה לאפרו-אמריקאי ולכן היו טענות אלו רלוונטיות במיוחד גם לגביו. דה בויז טען כי לפחות בשלב הנוכחי (של המדע באותה התקופה) אין יכולת לדעת אם יש השפעה למראה או למוצא בהקשרים מנטליים. עם זאת דעות אלה שהחזיק דה בויז היו זמניות בלבד מפני שבשלב מאוחר יותר בחייו הוא אכן קישר בין היסטוריה של קבוצות אוכלוסין לבין מאפייניהם הפיזיים. כך למשל הוא טען כי יש קשר בין האפרו-אמריקאים של ימיו לבין האפריקנים המקומיים כששתי קבוצות אלו נמצאות מבחינה היסטורית תחת דיכוי. הוא אף טען בספרו "החשכה של השחר" כי יש קשר היסטורי לא רק אצל האפריקנים אבל גם אצל קבוצות נוספות כמו האסייתים. הוא אף מבדיל בין שתי קבוצות, הילדים האפריקאיים והילדים האסייתים על סמך מאפיינים פיזיים. השינוי שהיה לה דה בויז עבר ממצב התחלתי בו הוא האמין כי אין אפשרות או אמיתות למדע המתבסס על הפרדה גזעית של בני האדם לגישה שעל פיה אין באמת מספיק ידע למדע כדי לענות על התשובה ומכך ייתכן שכן וייתכן שלא. בהתחלה נוסף לכל הוא סבר כי ההבדל בין האירופאים לבין האפריקנים הוא הבדל תרבותי ולא גזעי בעוד שמאוחר יותר השקפת עולם זו השתנתה (כך למשל הוא טען בפרק הראשון של החשכה של השחר כי לבני אפריקה יש תרומה לאנושות, זאת על סמך הבדלה תרבותית בין הקבוצות בעוד בהמשך יתייחס יותר אל מאפיינים פיזיים לאותה הקבוצה).
בתקופה הנאצית
תורת הגזע זכתה לגיבוש, פיתוח וקידום עם עלייתה של המפלגה הנאצית והפכה לבסיסה של תאוריות הגזע הנאציות. את הביסוס התאורטי העניקו לתורה אדולף היטלר, בספרו מיין קאמפף ו"האידאולוג" של המפלגה הנאצית אלפרד רוזנברג, בספרו "המיתוס של המאה ה-20". על אף ששניהם לא היו אנשי מדע, כי אם "הוגים", ושספריהם היו רחוקים מליצור בסיס תאורטי מגובש, נוצרה דרך חשיבה שניתן לזהותה עם עקרונות מסוימים, המזוהים עם המונח "תורת הגזע". על פי הגותם, בני האדם נמצאים במצב של מלחמת תמיד בין הגזעים השונים, מאבק שבסופו ינצח הגזע החזק והמשובח בעוד שהגזעים הנחותים יושמדו וייעלמו מהעולם (מה שנקרא "תהליך הברירה הטבעית"). הנאציזם חילק את הגזעים השונים על פי פירמידה: הגזע הארי נחשב לגזע העליון ביותר מכיוון שהוא גזע יוצר תרבות, גזע שמסוגל לייצר תרבות יש מאין ולקיים אותה. מתחת לגזע הגרמני-נורדי קיים תת-אדם שמתחלק לשני סוגים: כמו כן המפלגה הנאצית סיננה את הגזעים לקטגוריות של:
לצד החלוקה לגזעים, הנאצים ראו קבוצות שונות באוכלוסייה, לרבות באוכלוסייה הארית, כפוגעות בטוהר הגזע או מחלישות את החברה: אנשים נכים, חולים במחלות פסיכיאטריות, בעלי מוגבלות שכלית, ואנשים שהוגדרו כאנטי-סוציאליים מכוח התנהגותם, למשל הומוסקסואלים.
בהשראת האאוגניקה, המשטר הנאצי פעל במספר אופנים על מנת למנוע השפעות שליליות של קבוצות אלו על האוכלוסייה הארית הכללית:
הנאציזם חתר לשמירה על טוהר הגזע. על פי תורת הגזע, הדם הוא האדם. הגזעים הם חלק מתבנית ביולוגית מוגדרת ומתוכננת: תכונות שכליות, רוחניות וגופניות עוברות בתורשה דרך הדם ולא ניתנות לשינוי. לכן הגזע הארי, שהוא הגזע העליון, חייב לשמור על טוהר הדם כדי שלא יזדהם על ידי דמם של גזעים נחותים, כמו היהודים, שכל מטרתם היא לפגוע בטוהר הדם של הגזע הארי. מיזוג בין דם לדם יוביל לניוון ולהרס של הגזע העליון, ולכן יש לעשות כל מאמץ כדי למנוע מיזוג בין גזעים – כדי שהדם הארי לא יזדהם בדם של גזעים נחותים יותר.
יישום בפועל
עם יישומה של התורה בגרמניה הנאצית קיבלה התורה מעין בסיס מדעי. אנשי מדע באוניברסיטאות עסקו בה, וביססו את מאפייניו הפיזיונומיים של כל גזע, כך שניתן היה, כביכול, להבחין בין הגזעים השונים על פי מדידות ובדיקות. כיום נראה כי לתורה אין כל בסיס מדעי, כי אין "גזע" עליון על "גזע" אחר, והמושג "גזע" עצמו שנוי במחלוקת.
תורת הגזע קיבלה ביטוי מעשי בחוקי נירנברג ובחוקי הגזע באיטליה. יישומה המלא של התאוריה במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה הביא לתוצאות איומות. השמדת היהודים בשואה, ועמם גם הצוענים, כיבוש ושיעבוד שטחים נרחבים במזרח אירופה, שיעבוד תושביהם הסלאבים, ורצח רבים מהם. אירועים אלו הובילו להכרה בינלאומית כללית כי תורת הגזע היא שקרית ומזיקה, וכיום היא נמצאת מחוץ לקונצנזוס המדעי, ומחוץ לתורות המקובלות אף בתחומים כמדע המדינה, היסטוריה או פילוסופיה. עם זאת, ישנם רבים, במיוחד בקרב הנאו-נאצים ותנועות לאומיות קיצוניות אחרות באירופה ובארצות הברית הדוגלים בתורה זו או במרכיבים חשובים שלה גם כיום.
אדוארד הרביעי, מלך אנגליה
אדוארד הרביעי, מלך אנגליה (באנגלית: Edward IV of England; 28 באפריל 1442 – 9 באפריל 1483) היה מלך אנגליה משנת 1461 ועד מותו, למעט תקופה בת מספר חודשים במהלך השנים 1470–1471 במהלכן ישב הנרי השישי על הכס. אדוארד, שנמנה עם בית יורק, היה דמות מפתח במאבק הדמים בין בית יורק ובין בית לנקסטר המכונה "מלחמות השושנים". בימי חייו נראה כי בית יורק הוא שיצא מן המאבק כשידו על העליונה, אך אחיו, ריצ'רד השלישי, הביא לאבדן כל שהשיג אדוארד בימי חייו לאחר שעלה על כס המלוכה.
ילדות ונעורים
על כס המלוכה ישב הנרי השישי, ראשו של בית לנקסטר אשר היה לוקה בנפשו, ולמעשה היה שליט בובה, הנשלט על ידי עוזריו ואשתו. תביעת שושלתו, בית לנקסטר, לכס המלוכה האנגלי, לא הייתה מבוססת על העברה סדירה של המלוכה מאב לבן, כי אם על תפיסה בכח הזרוע של השלטון על ידי סבו, הנרי הרביעי, שהשיג את הכתר לאחר שהדיח את ריצ'רד השני. על רקע זה, של שתי שושלות המתחרות זו בזו על הכתר, כשלשתיהן טענות טובות, הייתה אנגליה עתידה לסבול את אחת מהקזות הדם הגדולות בתולדותיה, המכונה "מלחמת השושנים".
ב-1460, לאחר שהמלחמה, אשר רחשה במשך שנים מתחת לפני השטח, הפכה לסכסוך דמים גלוי, יצאו הצדדים לקרב וייקפילד. ב-30 בדצמבר 1460 הובס בית יורק. בקרב נהרגו אביו של אדוארד ואחד מאחיו, אדמונד, רוזן ראטלנד, וראשיהם הוקעו על חומת העיר יורק למען יראו וייראו. על ראשו של דוכס יורק הוצב כתר עשוי נייר, כאות לעג על יומרתו לשאת את הכתר האנגלי. לאחר מות אביו, הפך אדוארד בן השמונה-עשרה לראש בית יורק.
רוחה של התקופה הייתה רוח אכזרית ומלאת נקם. קרב וייקפילד היה אירוע מפתח בתולדות המלחמה. הקרב הפך עתה מסכסוך על רקע ענייני סביב השאלה זכותו של מי טובה יותר לכתר, לנקמת דמים בין שתי שושלות יריבות. החמלה המעטה שהייתה עד אז כלפי המעורבים בסכסוך, פינתה את מקומה לנחישות ולצמאון לדם. האציל האנגלי האופייני לתקופה זו היה צעיר (שכן עד מהרה נכרת הדור שפתח במלחמה מלכתחילה), צמא נקם, נחוש ואכזר. באדוארד נמצאו כל התכונות הללו, וכן תכונת המנהיגות הטבעית, בצירוף כישרון צבאי.
עלייתו של אדוארד לכס המלוכה
בתמיכת שאר בשרו מצד אמו, ריצ'רד נוויל, הרוזן מווריק (שיכונה לימים "ממליך המלכים") קיבל אדוארד את הנהגת בית יורק, איחד את השורות, והוביל את חייליו לשורת קרבות כנגד בית לנקסטר. בשלב זה הנהיגה את בית לנקסטר מרגרט מאנז'ו, אשתו של הנרי השישי. הנרי עצמו היה רפה שכל, ונתון לתקופות ארוכות בהן לא יכול היה לזהות את הסובבים אותו. מרגרט הובילה את חייליה אל הצפון, שכן הצפון נראה כנאמן לבית לנקסטר, ושם יכלה לאחד את צבאה אל מול הסכנה שייצג אדוארד. משהייתה מרגרט וצבאה רחוקה מן העיר לונדון ניצל אדוארד את ההזדמנות, ונכנס ללונדון כמנצח. ב-4 במרץ 1461 הכריז על עצמו אדוארד כמלך אנגליה בכנסיית וסטמינסטר. כן הכריז כי המלך הקודם, הנרי השישי, הוא בוגד ודינו מיתה.
מצב זה בו מכהנים שני מלכים לא יכול היה להמשך זמן רב. אדוארד וצבאו עלו צפונה על מנת להכרית את בית לנקסטר אחת ולתמיד. ב-29 במרץ 1461 הנחילו אדוארד וצבאו תבוסה למרגרט וצבאה, בקרב טאוטון, שהיה אחד הקרבות העקובים מדם בהיסטוריה הצבאית האנגלית, כמו גם אחד הניצחונות המכריעים שידע הצבא האנגלי. מרגרט ובנה נמלטו לסקוטלנד ומשם לצרפת. המלך הנרי נתפס, והושם במעצר במצודת לונדון. כס המלוכה הוחזק בידי בית יורק, ובידי אדוארד העומד בראשו.
תקופת המלוכה הראשונה של אדוארד
אדוארד היה גבוה, חזק ונאה למראה. הוא נהנה מפופולריות רבה. בימים הראשונים של שלטונו התמודד עם מתקפות של בית לנקסטר, אך בסיועו של הרוזן מווריק, נהדפו מתקפות אלו, עד שבמאי 1464 נותרה בכל הממלכה האנגלית רק טירה אחת בה החזיקו בני לנקסטר.