cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קמיל פאליה
השכלה
פאליה קראה את כתביה של סוזן סונטג, ושאפה לחקותה. פאליה פגשה את סונטג לראשונה ב-15 באוקטובר 1969 (יום הקפאת הלחימה בווייטנאם), במהלך ביקור אצל חברה באוניברסיטת פרינסטון. בעיני פאליה, סונטג הייתה רדיקלית שקראה תיגר על הדומיננטיות הגברית. עבודתה הראשונה של פאליה באקדמיה הייתה בשנת 1973 במכללת בנינגטון, ובאותה תקופה הייתה ידועה כפמיניסטית מיליטנטית ולסבית מוצהרת. באותה שנה, פאליה נסעה להרצאה של סונטג בדארטמות', במטרה להביאה לנאום במכללת בנינגטון, אך התקשתה להשיג כסף לשכרה של סונטג; פאליה נעזרה בחבר של סונטג, ריצ'רד טריסטמן, לשכנע אותה לבוא. מכללת בנינגטון הסכימה לשלם לזונטג 700$ (מחיר כפול משנהגו לשלם לנואמים שונים, אלא שסכום זה היווה רק מחצית משכרה הרגיל של סונטג) כדי שתנאם על נושאים עכשוויים. פאליה, בהתלהבות, ארגנה מסע פרסום שדחק בסטודנטים להגיע להרצאתה של סונטג. ביום האירוע, סונטג הגיעה למקום באיחור של מעל לשעה, ולאחר מכן הקריאה את מה שפאליה כינתה סיפור קצר "משעמם ועגום" על "שום דבר" בסגנון של רומן צרפתי חדש.
כתוצאה מהופעתה המאכזבת של סונטג בבנינגטון, גדלה אכזבתה של פאליה ממנה. פאליה אמרה שסונטג נמנעת מעימות עם העולם האקדמי, וטענה שהיא אליטיסטית ומנותקת. פאליה תקפה את סונטג בשנת 1992, לדברי קארל רוליסון וליסה פאדוק, כיוון שזו הייתה דרכה לומר, "אני השלב הבא שלך". כאשר סונטג נשאלה על ידי המגזין הברזילאי IstoÉ לגבי פאליה, היא טענה שפאליה צריכה להקים להקת רוק. בשלב מאוחר יותר סונטג אמרה על פאליה, "אנחנו רגילים לחשוב שנורמן מיילר היה רע, אך היא גורמת לנורמן מיילר להיראות כמו ג'יין אוסטן".
קריירה
פאליה החלה ללמד במכללת בנינגטון בשנת 1972 בין היתר בזכות המלצותיו של הרולד בלום. במהלך עבודתה בבנינגטון פאליה התיידדה עם הפילוסוף ג'יימס פסנדן, שהחל ללמד שם לראשונה במקביל באותו סמסטר.
פאליה פיתחה תאוריה העוסקת בהיסטוריה המינית וסתרה מספר רעיונות שהיו אפנתיים באותה העת בתחום זה באמצעות מחקרה בספרות קלאסית ובעזרת עבודתם המחקרית של ג'יין אלן ריסון, ג'יימס ג'ורג' פרייזר, אריך נוימן ואחרים, ומכאן נבעה ביקורתה על מריה גימבוטאס, קרולין היילברון, קייט מילט ואחרים. בעבודת הדוקטורט שלה מאוניברסיטת ייל, עליה הגנה בשנת 1974, Sexual Personae: The Androgyne in Literature and Art, פאליה פרשה את עמדותיה לגבי מטריארכיה, אנדרוגניות, הומוסקסואליות, סאדו-מזוכיזם ונושאים אחרים.
פאליה כתבה שעימות עם מייסדות החוג ללימודי נשים באוניברסיטת ​ניו יורק סטייט באלבני "כמעט והגיע למהלומות", כאשר הן הכחישו שההורמונים משפיעים על החוויה או ההתנהגות האנושית. מריבות דומות עם פמיניסטיות ואנשי אקדמיה הגיעו לשיאם בשנת 1978, והובילו להתפטרותה מבנינגטון, לאחר מבוי סתום ממושך עם הנהלת המכללה שהסתיימה בהסגר ביניהם.
פאליה סיימה את כתיבת ספרה Sexual Personae בראשית שנות ה-80, אך לא הצליחה להוציאו לאור. היא התפרנסה ממשרות חלקיות בהוראה באוניברסיטת ייל, אוניברסיטת ווסליאן, ומכללות שונות בקונטיקט, ומהרצאות אורח. מאמרה, "The Apollonian Androgyne and the Faerie Queen", פורסם בחורף 1979 בכתב העת האקדמי English Literary Renaissance, ועבודת הדוקטורט שלה צוטטה על ידי ג'יי היליס מילר במאמרו "Wuthering Heights and the Ellipses of Interpretation" באפריל 1980 בכתב העת Journal of Religion in Literature. אך חוץ מזה, לא הייתה התקדמות בקריירה האקדמית שלה. פאליה העלתה על הכתב בשנת 1995 במכתבה ללויד הולמס זיכרון שלה: "הרווחתי מעט כסף נוסף מכתיבת כתבות מקומיות מיוחדות בניו הייבן עבור העיתון האלטרנטיבי The Advocate בראשית שנות ה-80". היא כתבה מאמרים על הפיצריות ההיסטוריות של ניו הייבן ועל בית ישן בתחנת הרכבת התחתית.
דאקס שפרד
דאקס שפרד (באנגלית: Dax Shepard; נולד ב-2 בינואר 1975) הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע, תסריטאי, במאי, עורך סרטים, מדבב ומנחה טלוויזיה אמריקאי.
קמיל פאליה
קריירה
בשנת 1984, פאליה הצטרפה לסגל ההוראה של מכללת פילדלפיה לאמנויות הבמה. מכללה זו התאחדה בשנת 1987 עם מכללת פילדלפיה לאמנות ושתיהן יחד הפכו לאוניברסיטה לאמנות.
פאליה חברה במערכת כתב העת לקלאסיקות ומדעי הרוח Arion וכתבה טור חודשי עבור בין השנים 1995–2001, 2007-2009, ושוב החל מ-2016.
פאליה שיתפה פעולה עם קרל רוליסון וליסה פאדוק בכתבתם Susan Sontag: The Making of an Icon, והעבירה לידיהם מכתבים מפורטים שצוטטו ברשותה. רוליסון ופאדוק גילו כי עורך דינה של סונטג שלח למו"ל שלהם אזהרה כשהבינה שהם חוקרים את חייה ואת הקריירה שלה.
דאקס שפרד
ב-2018, לאחר פיטוריו של דני מסטרסון על ידי נטפליקס מהסדרה "החווה" עקב מחאת מי טו וטענות לאונס, גויס שפרד לסדרה ושימש בתפקיד קבוע בה במשך 25 פרקים עד ביטולה ב-2020. בסדרה שיתף פעולה עם אשטון קוצ'ר, איתו עבד בעבר גם בתוכנית המתיחות של MTV בשם Punk'd.
איתן אורן
ביוגרפיה
אורן נולד, גדל והתחנך בתל אביב. למד בבית הספר היסודי הכרמל ובתיכון בגימנסיה גאולה. בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 החל ללמוד בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב. לפרנסתו שילב לימודיו בנגינה באקורדיון ובהוראת והדרכת מוזיקה במוסדות חינוך במתנ"סים. תקופה מסוימת היה בשליחות כמורה ומדריך בקהילות בחו"ל. באותה תקופה החל בכתיבת שירים (מילים ולחן). אחד משיריו הוא "שיר הצופים" המשמש עד היום כהמנונה של תנועת הצופים ומושר בפי אלפי חניכי התנועה באירועים וטקסים שונים.
קמיל פאליה
קריירה
פאליה משתתפת בכל עשור בסקר של מקצועני סרטים הנערך על ידי Sight & Sound ובו המשתתפים מתבקשים להגיש רשימה מדורגת של עשרת הסרטים הגדולים מכל הזמנים לדעתם. בהתאם לדרוג הסרטים בעשור 2002–2012 פאליה מחשיבה את הסרטים: בן חור, האזרח קיין, לה דולצ'ה ויטה, הסנדק, הסנדק חלק שני, חלף עם הרוח, לורנס איש ערב, מזימות, Orphee, פרסונה, 2001: אודיסאה בחלל, עשרת הדיברות, וורטיגו לטובים ביותר.
דאקס שפרד
לו אח ואחות, השחקנית קרלי האטר.
איתן אורן
ביוגרפיה
אל הטלוויזיה הישראלית הצטרף, אורן במחצית השנייה של שנות ה-70. הוא שימש כתב לענייני חינוך וכתב לענייני משטרה ופלילים, אולם יותר מכל, זכור אורן בזכות כתבות עומק וסרטים תיעודיים בנושאים חברתיים ואנושיים שכתב ערך וביים ואשר שודרו בטלוויזיה הישראלית, וזכו בזמנו לשיעור צפייה גבוה. אורן תיעד בכתבותיו ובסרטיו ובאופן ייחודי ונוגע, ובגובה העיניים סיפורים חברתיים ואנושיים בחברה הישראלית.
קמיל פאליה
פאליה ופמיניזם
הדעות על פאליה חלוקות ולעיתים אף שנויות במחלוקת. ישנן מבקרות פמיניסטיות שתארו את פאליה כ"פמיניסטית אנטי פמיניסטית", ביקורתית כלפי מאפיינים מרכזיים של פמיניזם עכשווי, אך מחזיקה "במגוון מיוחד של הצהרות פמיניסטיות משלה". איליין שוולטר הזכירה את הערצתה של פאליה לסימון דה-בובואר ולספרה המין השני וציטטה את פאליה שטענה כי הספר הוא "העבודה העילאית של הפמיניזם המודרני... הלמידה העמוקה שלו והטענות המאסיביות שאין כדוגמתן", כמו גם לג'רמיין גריר. אך מרתה דאפי טוענת כי פאליה "לא היססה להטיח עלבונות חצופים" על מספר פמיניסטיות וביניהן גריר עצמה, שעל פי פאליה "הפכה תוך שלוש שנים למכונה" כתוצאה מהצלחתה המוקדמת; פאליה תיארה את פעילותה של האקטיביסטית דיאנה פוס כ"פשוט זבל – מזעזע!" שוולטר מתארת את פאליה כ"ייחודית בהפרזתה ובעוינותה הקטלנית כלפי רובן המכריעה של הפעילויות הפמיניסטיות הבולטות, אנשי ציבור, סופרים וחוקרים בני דורה", שוולטר מונה את קרוליין היילברון, ג'ודית באטלר, קרול גיליגן, מרילין פרנץ', זואי ביירד, קימבה ווד, סוזן תומאס, והילרי קלינטון בין מטרות ביקורתה של פאליה.
דאקס שפרד
בוגר אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
איתן אורן
ביוגרפיה
בספטמבר 1995, חודשים ספורים לפני רצח יצחק רבין, שודרה בטלוויזיה הישראלית כתבה של אורן על טקס השבעה פיקטיבי של חברים חדשים לארגון אי"ל, שבה נראים צעירים עומדים סמוך לקברו של לוחם הלח"י, אליהו חכים בהר הרצל, ובהדרכת והנחיית מנהיגם אבישי רביב נשבעים לארגון אי"ל, כשאקדח צמוד לחזם ומצהירים שאם יהיה צורך יהרגו גם יהודים. שידור הכתבה עורר סערה ומחאה ציבורית נרחבת. בדוח ועדת שמגר הוזכרה הכתבה ונמתח ביקורת על אמינותה וחלקו של איתן בבימויה: "כל העת המשיך (אבישי רביב) בקשרים עם התקשורת כדי להציג את אי"ל כגוף קיים, וזכה לסיוע הטלוויזיה בכך ששידרה את טקס ההשבעה, שלא היה אלא הצגה, כאשר מי שנכח במקום היה חייב להיות ער לכך שמדובר בהצגה". ב-2001 קבע בית המשפט כי אורן הוציא דיבה על העיתונאי נדב העצני בהקשר לאמירותיו על הטקס המבוים וחייב אותו בפיצויים של 40,000 ש"ח, עוד 10,000 ש"ח הוצאות משפט ופרסום התנצלות בעמודי החדשות.
קמיל פאליה
פאליה ופמיניזם
פאליה האשימה את קייט מילט שהתחילה את "הסגנון המדכא, הסטליניסטי, של ביקורת הפמיניסטית ..." פאליה העבירה ביקורת שוב ושוב על פטרישיה איירלנד, נשיאתו לשעבר של ארגון נשים לאומי (NOW), וכינתה אותה "מתחסדת", מודל דוחה לחיקוי עבור נשים בעלת גישה "זחוחה, יהירה", הניחנת ב"תהליכים מחשבתיים מוגבלים עד כאב". פאליה טענה כי תחת הנהגתה של איירלנד, NOW "עשתה נזק, והזיזה לשוליים את תנועת הנשים". פאליה קראה לפילוסופית הפמיניסטית מרתה נוסבאום "דיוות מחשב" כקביעה שאין לה קשר לעולם האמיתי, והאשימה אותה בשאילת רעיונותיה ללא אישור. בנוסף היא טענה, כי "ההכשרה או האינסטינקט של נוסבאום לבחינת המין (sex analysis) מפוקפקים במקרה הטוב".
דאקס שפרד
שפרד היה מכור לסמים ונגמל.
קמיל פאליה
פאליה ופמיניזם
פמיניסטיות רבות בקרו את פאליה; כריסטינה הוף סומרס הגדירה את פאליה כ"מטרה הבולטת ביותר לגינוי פמיניסטי", וציינה כי כתב העת (Women's Review of (Books תיאר את ספרה של פאליה Sexual Personae כיצירה של "קיצוניות מטורפת", "תחליף גרוע לפשיזם שלאחר המלחמה הקרה החדשה", ו"מתקפת נגד של הפטריארכיה על פמיניזם". סומרס סיפרה שכאשר פאליה הופיעה בפורום באוניברסיטת בראון, פמיניסטיות חתמו על עצומה לגנותה ודרשו לחקור את הנהלים להזמנת נואמים לקמפוס.
איתן אורן
ביוגרפיה
נפטר ב-9 בינואר 2019 בגיל 74. הותיר אחריו את רעייתו דליה, ושתי בנותיו. הובא לקבורה בבית עלמין ירקון בתל אביב.
דאקס שפרד
חיים אישיים
בשנת 2007 החל לצאת עם השחקנית והמדבבת קריסטן בל. הזוג התארס ב-2010. הם החליטו לעכב את החתונה שלהם עד שמדינת קליפורניה תאפשר בשטחה נישואים של זוגות מאותו המין. רק באוקטובר 2013, לאחר שנישואין חד-מיניים אושרו במדינה, הם נישאו. בתם הבכורה נולדה ב-2013. ובתם השנייה נולדה ב-2014.
קמיל פאליה
פאליה ופמיניזם
נעמי וולף החליפה לעיתים סדרת התקפות אישיות עם פאליה לאורך תחילת שנות ה-90 במגזין ניו ריפבליק, בהם וולף הכתירה את פאליה כ"פיליס שלפלי (פעילה שמרנית נוצרית) של קהל בעלות הפירסינג בפטמות, המתחזה לחתרנית מינית אך היא למעשה הבת הצייתנית של הפטריארכיה" ותארה אתפאליה כ"חסרת יושרה אינטלקטואלית". בשנת 1991, פאליה קראה לוולף כ"כלומניקית".
גלוריה סטיינם אמרה ש"להגדיר את פאליה כפמיניסטית זה שווה ערך לאמירה שנאצים אינם אנטישמים". פאליה האשימה את סטיינם בכך שהשוותה אותה להיטלר ואת Sexual Personae טרם קריאתו למיין קמפף. פאליה קראה לסטיינם ה"סטלין של הפמיניזם".
קאתה פוליט תיארה את פאליה כאחת מ"שורה אינסופית של מבקרים חברתיים שהופכים לסלבים על ידי תיאור הפמיניזם כבעיה, במקום הסקסיזם". פוליט כתבה שפאליה מהללת "שליטה גברית", ושהיא מצליחה להתבטא באופנים "שאפילו ראש לימבו היה מחוויר לשמעם", משום שהיא אישה.
פאליה ידועה כמי שמכנה קורבנות לאונס בין מכרים (date rape) "טפשות", ועמדתה שאונס הוא אקט מונע מינית (שלא כעמדת פמיניסטיות רבות שמדובר באקט של שליטה וכוח) נתמכת על ידי פסיכולוגים האבולוציוניים.
פאליה וחשיבה צרפתית
פאליה ביקורתית לגבי ההשפעה שיש לסופרים הצרפתים המודרניים על מדעי הרוח. היא טוענת שהאוניברסיטאות משועבדות לפוסט-סטרוקטורליסטים הצרפתים, וכי היא עצמה מעולם לא מצאה אפילו משפט אחד שעניין אותה בכתביהם של ז'אן בודריאר, ז'אק לאקאן, ז'אק דרידה ומישל פוקו. לדעתה, הפוסט סטרוקטורליזם שובר את הקשר בין המילה והדבר, ובכך מסכן את הקאנון המערבי. עם זאת, עמדתה של פאליה לגבי הסופרים הצרפתים איננה שלילית לחלוטין. היא כינתה את "המין השני" של סימון דה בובואר "מבריק" וטענה שזה "הדבר היחיד שבוגר לתואר ראשון במיניות צריך". פאליה הגדירה את עבודתו של ז'אן-פול סארטר, כחלק מתקופה מרוממת בספרות. היא כתבה ביקורות חיוביות על "מיתולוגיות" של רולאנד בארת ועל Masochism: Coldness and Cruelty של ז'יל דלז, אולם מצאה שעבודותיהם המאוחרות של שני הגברים פגומות. על גסטון בשלר, שהשפיע עליה רבות, היא כתבה ש"השיטה הפנומנולוגית הציורית המכובדת אך עם זאת נזילה [שלו] נראית לי אידיאלית לאמנות", והוסיפה כי הוא "הסופר הצרפתי המודרני האחרון שלקחתי ברצינות".
דעות פוליטיות
חלק מדעותיה נתפסות כשמרניות, אך פאליה מגדירה את עצמה כדמוקרטית וליברלית. היא מתנגדת לחוקים נגד זנות, פורנוגרפיה, סמים, והפלות. פאליה העבירה ביקורת על ביל קלינטון על כך שלא התפטר לאחר שערוריית מוניקה לוינסקי, שלטענתה גרמה לכך שאמריקה "הופתעה על ידי ה ב 11/9". במסע הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2000, היא הצביעה למועמד מטעם המפלגה הירוקה ראלף ניידר, "[כי] אני מתעבת את המבנה המתנשא והמושחת של המפלגה הדמוקרטית, אשר בו אשאר רשומה בעקשנות". בבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2004, פאליה תמכה בג'ון קרי, ובשנת 2008, היא תמכה בברק אובמה. בשנת 2012, היא תמכה במועמדת המפלגה הירוקה ג'יל שטיין. בבחירות 2016, פאליה הייתה ביקורתית מאוד כלפי הילרי קלינטון, וקראה לה "שקרנית" ו"רמאית". היא שקלה תמיכה עצמאית בברני סנדרס, אך לבסוף הצביעה שוב עבור שטיין.
Sexual Personae
הספר Sexual Personae: Art and Decadence from Nefertiti to Emily Dickinson נדחה על ידי שבעה בתי הוצאה לאור לפני שהוצאת ייל פרסמה אותו ב-1990, והוא הפך לרב מכר מיידי. בספר, פאליה טוענת שלטבע האנושי יש היבט דיוניסי אינהרנטי, במיוחד בכל הקשור למיניות. התרבות והציוויליזציה נוצרו על ידי גברים ומייצגים ניסיון להכיל כוח זה. הנשים גם הן חזקות, אך ככוחות טבעיים, והנישואים והדת הם אמצעים המכילים כוחות פראיים. טרי טיצ'אאוט כתב בביקורתו על הספר בניו יורק טיימס שהוא פגום, אך "...כל פיסה בו מגרה אינטלקטואלית כמו גם מרגיזה".
מרתה דאפי כתבה שלספר יש "מסר תרבותי בדלני" אשר התקבל היטב על ידי מבקרים, אך נדחה על ידי פמיניסטיות רבות. בביקורת על ספר זה, המחברת הפמיניסטית מולי אייבינס האשימה את פאליה בחוסר דיוק היסטורי, דמגוגיה של פמיניזם מהגל השני, אגוצנטריזם, וכתיבה בהכללות גורפות. אנתוני ברג'ס תיאר בסקירתו את הספר כ"ספר משובח ומטריד", ה"מבקש לתקוף את רגשותיו של הקורא, כמו גם את הדעות הקדומות שלו". ג'רמיין גריר כתבה שתובנותיה של פאליה לגבי כתביה של סאפפו הן "חיות ומאוד מוחשיות", אך גם ש"למרבה הצער לא עקביות ואינן תואמות במידה רבה אחת את השנייה".
Sex, Art and American Culture
Sex, Art and American Culture: Essays אשר יצא ב-1992 הוא אוסף של קטעים קצרים, רבים מהם פורסמו בעבר כמאמרי מערכת או כביקורות, וכמה תמלילים של ראיונות. המאמרים כוללים ביקורות על מדונה, אליזבת טיילור, מוזיקת רוק, רוברט מייפלת'ורפ, מינויו של קלרנס תומאס לבית המשפט העליון, אונס, מרלון ברנדו, מילטון קסלר, והאקדמיה. הוא היה ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס לספרים בכריכה רכה.
Vamps and Tramps
Vamps and Tramps: New Essays שיצא בשנת 1994 הוא אוסף של 42 מאמרים קצרים ומאמר אחד ארוך, "No Law in the Arena: a Pagan Theory of Sexuality". הוא מכיל גם אוסף של קריקטורות שנעשו על פאליה מעיתונים. ונדי שטיינר כתבה בניו יורק טיימס שהספר "משעשע, בוטה, הגב' פאליה זורקת נעל אבסורדית לגלגליה הכבדים של האקדמיה". מיצ'יקו קאקוטאני, מבקרת תרבות של הניו יורק טיימס, כתבה: "כתביה על השכלה ... הם משכנעים ביותר, בדיוק כפי שכמה ממאמריה על הסכנות שבהסדרת הפורנוגרפיה וההתנהגות הפוריטנית המבישה של התנועה הנשית מקרינים היגיון... למרבה הצער, לגב' פאליה יש דרך לערער את טענותיה המעניינות יותר בזריקת הצהרות היפרבוליות".
The Birds
בשנת 1998, ובציון השנה ה-35 להוצאת הסרט הציפורים של אלפרד היצ'קוק, מכון הקולנוע הבריטי הזמין את פאליה לכתוב ספר על הסרט. הספר בעל 96 העמודים של פאליה מפרש את הסרט כממשיך "בקו הרומנטיקה הבריטית וצאצא של מצגי הטבע הפראיים ונשות הפאם פאטאל של קולרידג'". פאליה משתמשת במסגרת הפסיכואנליטית לפירוש הסרט כמתאר "שחרור של כוחות פרימיטיביים של מין ותאווה אשר דוכאו אך מעולם לא אולפו במלואם". הספר תורגם לעברית ויצא לאור בשנת 2003 בהוצאת רסלינג.
Break, Blow, Burn
Break, Blow, Burn: Camille Paglia Reads Forty-three of the World's Best Poems משנת 1995 הוא אוסף של 43 קטעי שירה קצרים המלווים במאמר שנכתב על ידי פאליה. האוסף מכוון בעיקר לאלו שלא מכירים מקודם את העבודות. קלייב ג'יימס ציין כי פאליה נוטה להתמקד ביצירות אמריקאיות כהיא עוקבת אחר יצירות משייקספיר וקדימה בזמן, וייטס, בעקבות קולרידג', הוא האירופאי האחרון שנידון. הוא גם הדגיש את יכולתה של פאליה לגלות אהדה ליצירות ולאחד צורות אמנות שונות בניתוח שלה. כריסטופר נילד ציין כי יש לפאליה "כישרון נדיר ללכוד את מצב הרוח והנוף של שיר בתמציתיות, בביטויים דוקרניים של תובנה תיאורית" ושהיא מציגה רגעים של זוהר, אך הוא גם מציין שכמה מהסופרים העכשוויים שהיא בחרה שטוחים לגמרי. הוא גם משבח את נקודת מבטה הפדגוגית כלפי פרשנות בסיסית, והציע שגישתה היא אולי מה שנדרש כדי לרענן את הלימודים במדעי הרוח.
Glittering Images
Glittering Images: A Journey Through Art from Egypt to Star Wars משנת 2012 היא סדרה של מאמרים על יצירות אמנות בולטות מהעת העתיקה ועד לזמנים מודרניים. הסופר ג'ון אדמס מביקורת הספרים של הניו יורק טיימס היה סקפטי לגבי הספר, והאשים אותו בהיותו "מונע על ידי אג'נדה וגדוש בהערות פולמוס צדדיות הפוגעים אנושות בפוטנציאל שלו לשכנע". גארי רוזן מהוול סטריט ג'ורנל, לעומת זאת, שיבח את "המגוון המרשים" של הספר ונגישותו לקוראים.
איתן אורן
מסרטיו
להיות קצין" - סרט תיעודי שהוקרן בערוץ 1 ב-1991. הסרט עוקב אחר מספר צוערים מתחילת קורס קציני חי"ר ועד להצבתם בתפקידי פיקוד בשטח. הסרט מתחיל בשלב המיון הראשוני של הצוערים, וסוקר את פחדיהם. בהמשך עוקב הסרט אחריהם ביציאות הביתה, בדילמות משפחתיות, ובדילמות חברתיות. הסרט הוקרן פעמים רבות בכנסים ובסמינרים וזכה להצלחה רבה. את שיר הנושא של הסרט "בדרך הזאת לבד"-, כתב (מילים ולחן) אורן ומבצעת אותו הזמרת סימה עמיאל.
קמיל פאליה
Free Women, Free Men
Paglia's Free Women, Free Men: Sex, Gender, and Feminism משנת 2017, הוא אוסף מסות משנת 1990 ואילך. דווייט גארנר בניו יורק טיימס כתב שהמסות תוקפות שני נושאים - פמיניזם מודרני, עליו פאליה כותבת "הפך למגירת ירקות כלבויניקית שם חבורות של אחיות לבכי תלותיות יכולות לאחסן את הנוירוזות המעופשות שלהן", וכן אוניברסיטאות אמריקאיות, לגביהן פאליה שואלת, "איך ייתכן שהשמאל האקדמי של היום תמך במקום להתנגד לקודי דיבור בקמפוסים, כמו גם למעקב הגרוטסקי ומישטור יתר על חיי הסטודנטים?"
איתן אורן
מסרטיו
"הן אפשר" - סרט ששודר במסגרת התוכנית "מבט שני" בטלוויזיה הישראלית מלווה אורן את המשורר חיים חפר למקומות שעליהם כתב את השירים המפורסמים ובהם: "הן אפשר", "היו זמנים", "יצאנו אט", "רותי", ,דודו" ועוד. בסרט מספר חפר אודות הרקע לכתיבת השירים ועובר עם הבמאי במקומות עליהם נכתבו השירים. הם מסיירים במצודת כח בנבי-יושע, בחוף קיסריה, בבית הקברות הצבאי בקריית ענבים ובמקומות נוספים. חיים חפר מספר על הקשר שלו לאותם מקומות ואישים, אליהם התחבר במיוחד. בכול נקודה ממתינים לו מגיבורי אותם ימים, יחד עם זמר או זמרת השרים בפניו את השיר המקושר למקום.
לקחי לטרון" סרט תיעודי ששודר בטלוויזיה הישראלית ועסק בקרב בלטרון ב-1948 במלחמת העצמאות, בו נפצע אריק שרון אז מפקד מחלקה בחטיבת אלכסנדרוני. שרון חולץ על ידי אחד הלוחמים, קיבל טיפול רפואי, שרד את הפציעה רק בקושי. הסרט בוחן כיצד עיצב והשפיע קרב כושל זה על אריאל שרון- חייו, דרכו וחשיבתו הצבאית.
נומקס
נומקס (אנגלית: Nomex) הוא שם מסחרי של פולימר מסוג מטה-ארמיד אשר פותח בתחילת שנות השישים של המאה ה-20 על ידי חברת דופונט. המוצר שווק לראשונה בשנת 1967.
מאפיינים
פולימר זה קשור לניילון אבל בעל מאפיינים ארומטים ולכן חומר זה מאופיין בעמידות בטמפרטורות גבוהות. פולימר זה הוא האיזומר מטא, לעומת קבלר שהוא הפארא-ארמיד. מאמץ המתיחה המרבי הוא 340MPa. לחומר עמידות מצוינת לחום, חומרים כימיים שונים וקרינה. החומר מסוגל לעמוד בטמפרטורות של עד 370 מעלות צלזיוס.
ייצור
נומקס מיוצר בתגובת דחיסה מהמונומרים חומצה איזופתלית וm-Phenylenediamine. החומר משווק בצורת חוט המאפשר תפירה חופשית וכיריעות מהן ניתן לחתוך חלקים.
וילפרד סוויני (2011-1926), כימאי DuPont שתגליותיו הובילו לפיתוח הנומקס, זכה במדליית אנטואן לבואזיה מטעם החברה בשנת 2002, בעיקר בגין עבודתו.
שימושים
חילות שריון רבים בעולם משתמשים בסרבלים וכפפות העשויים נומקס. בחיל השריון הישראלי נעשה בעבר שימוש במכנסי וחולצות נומקס, וכיום משתמשים בסרבלים העשויים נומקס. גם לוחמי צוות אוויר בחיל האוויר הישראלי לובשים סרבלי טיסה עשויים נומקס וכפפות נומקס. בנוסף, הנומקס משמש לייצור ביגוד ממוגן למכבי אש.
נהגי מרוץ מכוניות לובשים חליפת מרוץ עשויה נומקס וחומרים אחרים דוחי שריפה כולל כפפות, גרביים, בלקלאווה וקסדה עמידים לאש.
שמעון דניאל
שמעון (שימי) דניאל (נולד ב-1962) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, שירת כקצין הנדסה ראשי. משנת 2008 מכהן כמנכ"ל החברה הממשלתית להגנות ים המלח (חל"י).
חייו
דניאל נולד בבאר שבע, התגייס לצה"ל ב-1982 ושירת בחיל ההנדסה הקרבית, עבר קורס מ"כים וקורס מש"קי הנדסה. לחם במלחמת לבנון הראשונה יחד עם חבריו לקורס, יצא לקורס קצינים ובמהלכו השתתף בכניסת כוחות צה"ל לביירות. במהלך ההשלמה החילית של חיל ההנדסה, מונה למפקד מחלקה בגדוד סדיר של החיל שנלחם בלבנון, לאחר כחודש סיים באופן רשמי את הקורס בהצטיינות. בהמשך שירת כמפקד פלוגה, וכן כמפקד סיירת יעל במשך כשלוש שנים. השתחרר משירות הקבע ובמהלך שירות המילואים מונה לסגן מפקד יחידת מיתר וחזר לשירות הקבע. בהמשך שירותו שירת כראש ענף מפקדים בבית הספר להנדסה צבאית, כמפקד גדוד הנדסה 601, מפקד חטיבה מרחבית אפרים וקצין ההנדסה של פיקוד הצפון בתקופת הנסיגה מלבנון בשנת 2000. בתפקידו הבא שירת כמפקד בית הספר להנדסה צבאית (בהל"צ).
ב-2003 מונה לקצין ההנדסה הראשי, בתקופתו חלה רוויזיה בהכשרות בחיל ההנדסה הקרבית, כולל איחוד מסלולי איתור כוח האדם וההכשרות של הפלוגות השונות ביחידת יהל"ם והגדלת מצבתה וכן הוקמה יחידת סמו"ר להתמודדות עם מנהרות ההברחה של רצועת עזה. בתקופתו נקלטו בחיל דחפורים משוריינים מדגם D9R; הדחפורים החדשים שנרכשו בכמות גדולה נהפכו לדגם העיקרי בשירות מערך הצמ"ה של חיל ההנדסה הקרבית, ועל רבים מהם הותקן מיגון כלוב ב-2006. אירועים משמעותיים בהם השתתף החיל היו האינתיפאדה השנייה (בה נטל חיל ההנדסה הקרבית תפקיד מרכזי בלחימה בטרור הפלסטיני), ביצוע תוכנית ההתנתקות (בה החיל פינה את תשתיות צה"ל ופוצץ את התשתיות שלא ניתן היה לפנות) ומלחמת לבנון השנייה. בשנת כהונתו האחרונה מונה בנוסף גם לראש מטה פיקוד הדרום. באוגוסט 2007 הוחלף על ידי תא"ל משה שלי.
לאחר שחרורו מונה לראש מנהלת ים המלח שהפכה בתקופתו לחברה ממשלתית במטרה לרכז את התכנון והביצוע של ההגנה על מלונות ים המלח ותשתיות החוף מפני הצפה כתוצאה מעליית מפלס המים בחוף המערבי של בריכת מפעלי ים המלח.
דניאל בעל תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון ותואר שני במדעי המדינה, הוא בוגר המכללה לביטחון לאומי והמכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה של צה"ל.
פרזול
{{פירושונים|
ראו גם
}}
יהודה פריד
יהודה פְריד (19 בנובמבר 1929 – 6 בינואר 1990) היה פסיכיאטר והוגה דעות ישראלי, פרופסור חבר בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב ומנהל המרכז לבריאות הנפש רמת חן. היה חלוץ בשיטות מודרניות בטיפול בפגועי נפש וקידם את רעיון בתי החולים הקהילתיים.
ביוגרפיה
פריד נולד בתל אביב. במלחמת העצמאות לחם בחטיבת יפתח של הפלמ"ח ונפצע במערכה ליד קיבוץ דפנה. בשנת 1950 נסע ללמוד רפואה ופסיכולוגיה בשווייץ – למד אצל ז'אן פיאז'ה בז'נבה ואצל הפסיכיאטר הצרפתי אנרי אֶה – וב-1954 חזר לישראל וסיים את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים. במשך כעשור עבד כפסיכיאטר בבית החולים אברבנאל, ולאחר תקופת השתלמות באוקספורד הצטרף לצוות המרכז לבריאות הנפש של קופת חולים כללית ברמת חן והיה מנהל בית חולים יום של המרכז במשך יותר מ-20 שנה.
בשנת 1970 התמנה למרצה לפסיכיאטריה באוניברסיטת תל אביב, ובהמשך הגיע לדרגת פרופסור חבר. היה מן המרצים הפופולריים בחוג לפסיכיאטריה ובחוג להיסטוריה, לפילוסופיה ולסוציולוגיה של המדעים.
יחד עם שלמה גיורא שוהם פיתח את שיטת הטיפול האקזיסטנציאליסטית "התרפיה הפרומיתאית" לטיפול במכורים לסמים. בפתח הדבר לספרו "תרפיה פרומיתאית - טיפול אקסיסטנציאליסטי באמצעות דיאלוג ויצירה", אותו הקדיש פרופ' שוהם לזכרו של פרופ' פריד, נכתב עליו, כי "היה ראש וראשון בקהיליית המטפלים בישראל. עומק השכלתו, אישיותו שופעת החסד ולחימתו עד תום לצדקת דרכו ולאותנטיות של יצירתו העמידוהו כגיבור תרבות עוד בחייו. אנו גאים בזכות שעמדה לנו לקבל השראה ממטפל בן-דמותו של דוקטור רייה בספר "הדבר" של אלבר קאמי, ענק הרוח הפורה והמפרה".
היה נשוי לאביבה. נפטר בפריז בעת שנת שבתון. נטמן בקיבוץ נחשון. הותיר את אשתו, בן ובת.
דוכסות סקסוניה-ויטנברג
דוכסות סקסוניה-ויטנברג, (מגרמנית: Herzogtum Sachsen-Wittenberg) הייתה דוכסות באימפריה הרומית הקדושה במהלך ימי הביניים, שהתפצלה בשנת 1296 מדוכסות סקסוניה, ובשנת 1326 שודרגה לנסיכות הבוחר.
הקמת הדוכסות
לאחר מותו של מגנוס, דוכס סקסוניה ללא ילדים, מונה לותאר זופלינבורג לדוכס סקסוניה. בשנת 1112 ניסה היינריך החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה להדיחו מהשלטון, אך לבסוף גבר עליו לותאר בשנת 1115. לאחר מותו של היינריך החמישי בשנת 1125, נבחר לותאר למלך גרמניה ולקיסר האימפריה הרומית הקדושה.
לאחר מותו של לותאר בשנת 1137, ירש אותו חתנו היינריך העשירי, דוכס בוואריה מבית ולף, אך בשנת 1138 הדיח אותו קונראד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ומסר את הדוכסות לאלברכט "הדב" מבית אסקניה. בנו של היינריך - היינריך הארי לא ויתר על תביעתו לירושתו, ובשנת 1142 השיב קונראד את סקסוניה לידיו.
בשנת 1174 סירב היינריך הארי לסייע פרידריך ברברוסה במלחמתו בלומברדיה, ובעקבות כך הדיחו פרידריך בשנת 1180 מנחלותיו, ומסר את דוכסות סקסוניה המוקטנת לברנהרד הראשון, רוזן אנהלט, בנו של אלברכט "הדב". לאחר מותו של ברנהרד בשנת 1212 עלה לשלטון בנו אלברכט הראשון, דוכס סקסוניה, ולאחר מותו בשנת 1260 ירשו אותו במשותף בניו יוהאן הראשון ואלברכט השני.
לאחר מותו של יוהאן הראשון, ירשו אותו במשותף שלושת בניו; אלברכט השלישי, אריך הראשון, ויוהאן השני, שהמשיכו לשלוט בשיתוף עם דודם עד לשנת 1296. בשנת 1296 חולקה הנחלה בין אלברכט השני לבניו של יוהאן הראשון; אלברכט קיבל את דוכסות סקסוניה-ויטנברג, ואילו בניו של יוהאן קיבלו את דוכסות סקסוניה-לאוונבורג.
דוכסות סקסוניה-ויטנברג
רודולף השתתף בלחימה כנגד לודוויג הרביעי, והיה שותף לתבוסה בקרב מיהלדורף בשנת 1322. בשנת 1346 תמך רודולף בקרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וכהוקרה על פעולותיו שודרגה הדוכסות בשנת 1356 לנסיכות הבוחר מסקסוניה בהסדר של בולת הזהב של 1356.
צבועיים
צבועיים (שם מדעי: Hyaenidae) היא משפחה של יונקים טורפים מתת-הסדרה דמויי חתול שבסדרת הטורפים. משפחת הצבועיים היא המשפחה הקטנה ביותר (בעלת יותר ממין יחיד) במשפחות סדרת הטורפים היונקים.
תיאור
משקלם של הצבועים נע בין 10–80 ק"ג כשהגדול ביותר הוא הצבוע הנקוד, ראשם גדול ורחב. הם בעלי אוזניים גדולות, פרווה גסה, צוואר שרירי ולסתות חזקות. הגדול שבצבועים הוא הצבוע הנקוד והקטן מביניהם הוא צבועון הרעמה.
התנהגות
הצבועים חיים כפרטים יחידים, פרט לצבוע הנקוד, המוכר במשפחה, שחי בקבוצות (לרוב) כשבראשם עומדת נקבת אלפא, הצבועה השליטה, והיא זו שבוחרת את בן זוגה. משך הריונה הוא כשלושה חודשים ובהמלטה אחת נולדים בין אחד לארבעה גורים. הצאצאים שייוולדו למנהיגת הלהקה ישחקו זה עם זה, אך לא עם שאר גורי הלהקה, בשל "מעמדם".
הצבועים ידועים בכך שהם "מנקים" את סביבתם משיירי פגרים. בשל לסתותיהם החזקות ומיצי הקיבה החזקים שלהם, הם מסוגלים לעכל את שאריות הפגר כגון העצמות והעור. מכאן יצא שמם כאוכלי פגרים, אף שלרוב הם צדים טרף. לעיתים מציקים הצבועים לאריות ולנמרים וגונבים מהם את טרפם, אף על פי שלעיתים תכופות יותר גונב האריה את טרפם שלהם. עם זאת הצבועים חלשים מכדי להתמודד עם אריה זכר והם יעדיפו לגנוב ללביאות, דבר התלוי במספר הפרטים בלהקתם. צבועון הרעמה הוא מין הניזון בעיקר מטרמיטים, בשונה ממרבית מיני הטורפים.
הצבועים הם פעילי לילה
בתרבות
בתרבויות שונות התפתחו אמונות תפלות שליליות בנוגע לצבועים כאוכלי פגרים ובגלל "צחוקם" הקולני, ואלה מובילות לפגיעה ולציד.
הצבועים הגדולים ביותר אף תקפו וטרפו ילדים. במספר ערים באפריקה כמו בהרר, נוהגים המקומיים לתת שאריות ממזונם לצבועים אשר לא פוגעים בהם.
במדרשי חז"ל
רבי אליהו הכהן האיתמרי כתב על הצבוע בספרו מדרש תלפיות: "ספרו הרבה מחוטבי עצים, שדומה קצת לחמור ויש לו זנב גדול, וקולו נעים והולך ובא בפני אדם ומכשכש בזנבו ומצפצף בפיו עד שנראה כמין זמר נעים, ומרוצתו קלה כצבי, ואשר נפתה והולך אחר קולו, גונב את דעתו והוא מרקד בפניו ומשתגע כמו הקוף, עד שמוליכו לחור, וכשור אל הטבח יבא, אין תקנה אלא להראות לו חרב שלופה ולגעור בו בעצים ובאבנים, ובורח מן האש, ואם אירע שהלך פתאום הפתי שלא ידע, ישליכהו לאחד הפחתים ושם יאכלנו ועצמותיו יגרם ממש".
תפוצה
כיום קיימים ארבעה מיני צבועים.
בישראל
בישראל מצוי רק הצבוע המפוספס, אף שנתגלו בה גם מאובנים של הצבוע הנקוד
מיון
בעבר השתייכה משפחת הטורפים הנכחדים האינודונים (Hyaenodontidae) למשפחת הצבועיים אך מסווגת בימינו למשפחה עצמאית בסדרת הקראודונטים. כמו כן, סווגה בה משפחת טורפים דומה מאוד לצבועים - פרקרוקוטיים, אשר נחשבת בימינו למשפחה בפני עצמה.
Take Me to Your Heaven
Take Me to Your Heaven (בעברית: קח אותי לגן עדן שלך) הוא השיר אשר זכה באירוויזיון 1999. את השיר ביצעה שארלוט פרלי אשר ייצגה את שוודיה.
השיר יצא לאור כסינגל ב-21 ביוני 1999, בהפקתו של מיקאל וונדט. במצעד הסינגלים הגיע לשיאו במקום השני בשוודיה, למקום ה-5 בבלגיה, למקום 10 בנורווגיה, למקום 20 בבריטניה ולבמקום ה-23 בהולנד.
ב-24 באפריל 1999 יצא השיר בגרסה השוודית והיה במקום הראשון במצעד המקומי במשך 8 שבועות רצופים, עד 4 בספטמבר 1999.
השיר הוא שיר אופטימי על אהבה, כאשר הזמרת מבקשת ממאהבה לקחת אותה לגן עדן על ידי אהבתה. הקליפ הוסרט בחורף כששארלוט הולכת בשלג.
שארלוט ביצעה את השיר באירוויזיון 1999 שהתקיים בבנייני האומה בישראל, השיר זכה בתחרות לאחר שקיבל 163 נקודות.
רמי סערי
ביוגרפיה
נולד בפתח-תקוה בשנת 1963. כשהיה תינוק, טס עם אימו לבואנוס איירס שבארגנטינה, וכשהיה בן ארבע, שבה המשפחה לישראל.
סערי סיים את לימודיו בבית הספר העממי פיק"א ובתיכון ברנר שבפתח תקווה. הוא קיבל את תעודת הבגרות כשהיה בן שש-עשרה, ועד גיוסו לצה"ל התנדב בקיבוץ מעברות.
שלושה חודשים לאחר שהתגייס לצבא, קיבל פטור משירות מחמת אי-התאמה ונסע לפינלנד בעקבות אהבתו לשפה הפינית, שלמד בעצמו בתקופת התיכון. הוא מוסמך אוניברסיטת הלסינקי בבלשנות שמית ובמדעי השפות והתרבויות האורליות (אורליסטיקה), ודוקטור בבלשנות. עבודת הדוקטורט שלו התמקדה במלטזית וראתה אור בספר "מילות-היחס המלטזיות" (הוצאת כרמל, 2003).
סערי תרגם לעברית עשרות ספרים מאלבנית, מאסטונית, מהונגרית, מטורקית, מיוונית, מספרדית, מפורטוגזית, מפינית ומקטלאנית, ובדרך כלל ליווה את תרגומיו במבוא או באחרית דבר לקוראים העבריים. שימש מתרגם הבית של הוצאת כרמל בין השנים 1998 ו-2008, ובין השנים 2005 ו-2014 ערך את סדרת "צפון" בהוצאת הקיבוץ המאוחד. בין השנים 2003 ו־2006 שימש עורך לאומי של הדפים הישראליים באתר השירה הבינלאומי.
מלבד שירים ותרגומים שראו אור בספרים, אחדים משירי סערי ומתרגומיו פורסמו בכתבי עת (למשל יצירות מאת אני סומרי, דימיטרה כריסטודולו, פרה רובירה, דימיטר פוינאקו וסוטיריס טריוויזאס) ובאתרי אינטרנט (למשל יצירות מאת נסי לרה, סטרטיס פסכליס ופאנוס קיפריסיס). במקביל לעבודתו בכתיבה ובתרגום עסק סערי במשך שנים רבות גם בעריכה ובהוראת שפות.
איתן ישראלי
איתן ישראלי (נולד ב-29 בספטמבר 1934, אביחיל) הוא דיפלומט ישראלי ששימש גם כסמנכ"ל במשרד החקלאות.
ביוגרפיה
איתן ישראלי גדל והתחנך במושב אביחיל, שהוריו היו בין מקימיו. אביו, יהודה, היה ממתנדבי הגדודים העבריים במלחמת העולם הראשונה. אמו, בלהה לבית אוסטרובסקי, הייתה עם הוריה ממקימי כפר סבא. הוא הבן השני שנולד במושב. את לימודיו התיכוניים סיים בבית הספר החקלאי כדורי ומיד לאחר מכן, התגייס לנח"ל, שבועיים לפני שמלאו לו 17. לאחר סיום קורס קצינים (בגיל 17 וחצי - בזמנו הקצין הצעיר ביותר בצה"ל), במאי 1952 מונה לשרת כמפקד מחלקה בקיבוץ כפר גלעדי. בסוף השנה נתמנה לסגן מפקד הפלוגה בדרגת סגן שייסדה את ההיאחזות עין גדי.
לאחר השחרור מהצבא, החל לימודי אגרונומיה, תחילה באוניברסיטה העברית בירושלים ולאחר מכן בשלוחת האוניברסיטה, בפקולטה לחקלאות ברחובות והוסמך (M.Sc) בכלכלה חקלאית. עבודת המאסטר שלו עסקה בגידול עגבניות באדמה מליחה באום ברק - עין בוקק על שפת ים המלח. יהודה אלמוג ראש מועצה אזורית תמר, הסכים להחכיר לישראלי עשרה דונמים ליד עין בוקק להקמת חווה חקלאית וניסויים בגידול ירקות. ישראלי הקים חווה חקלאית לגידול עגבניות וביצע עבודת מחקר לתואר M.Sc. תוצאות המחקר היו שעגבניות חונטות פרחים רק בטמפרטורה של מעל 10 מעלות. כמו כן שניתן לשטוף את האדמה ממליחות היתר ולגדל בה עגבניות. היבול היה שלושה טון לדונם. היה זה יבול בעל ערך כלכלי מובהק שהוכיח שההתיישבות החלוצית בבקעת ים המלח ובערבה תקיים את עצמה מבחינה כלכלית. לאחר 3 שנים הוקם בעין בוקק בית הבראה. השלטונות נתנו להם קדימות בשימוש במים דבר שמנע מישראלי להמשיך בפיתוח החווה.
ב-1959 החל ישראלי את דרכו במשרד החקלאות ככלכלן חקלאי, עוזר לסגן מנהל משרד החקלאות. ב-1962 הוצע לו תפקיד יועץ מטעם ארגון המזון והחקלאות של האו"ם, שליח ודיפלומט של משרד החוץ הישראלי. בשנים 1963–1965 שימש ישראלי כיועץ חקלאי לממשלת וולטה עילית (היום בורקינה פאסו) וסגנו של מנהל הצוות, שמנה 15 יועצים מכל העולם. הוא הקים משק ובי"ס חקלאי, הדריך בשיטות עיבוד קרקע ושימוש בכלים חקלאיים מודרניים והנחיל שיטות התיישבות קואופרטיביות שפותחו בישראל והופצו בעולם. בשנים 1965–1967 התמנה מטעם האו"מ למנהל פרויקט בניגריה. במשך שנתיים היה אחראי על ניהול ופיתוח של 56 "מושבים", על פי מודל ההתיישבות הישראלי.
מלחמת ששת הימים ולאחריה
עם פרוץ מלחמת ששת הימים, גויס כקצין מבצעים חטיבתי בחטיבה 5 של חיילי חי"ר במילואים אשר נלחמה בגזרת השומרון. עם שוך הקרבות קיבלה החטיבה שליטה על כל השומרון - צפון הגדה. מיד התעוררו בעיות כלכליות קיומיות בעיקר בצד החקלאי של גידול ושיווק תוצרת חקלאית וכן מזון לאוכלוסייה. לאור עבודתו של ישראלי, כמומחה באו"ם ובמשרד החקלאות, ישראלי הציע למח"ט, מפקד עוצבת השרון אל"ם זאב שחם (זוניק) למנות אותו בנוסף לתפקידו כקצין מבצעים גם כקצין חקלאות בשומרון. מהר מאוד מצב זה התפתח לאחריות כ"קצין מטה לחקלאות ראשי" על כל הגדה המערבית. בעיתונות של התקופה הוא זכה לכינוי "שר החקלאות של הגדה המערבית".
מדיניות ממשלת ישראל לאחר הכיבוש שהוביל משה דיין שר הביטחון הייתה לפעול להחזרת האוכלוסייה לשגרה. היו מספר נושאים דחופים, ביניהם אספקת מים לאוכלוסייה ולחקלאות, ומזון לבעלי החיים. בעיקר שיווק תוצרת חקלאית שגודלה עבור ירדן ומדינות המפרץ, עליה הייתה מבוססת כלכלת האזור. עם פרוץ מלחמת ששת הימים ישראל פוצצה את גשרי המעבר בין הגדה לירדן והתקיים מצב מלחמה בין ישראל לירדן, מה שמנע שיווק התוצרת לירדן. יחד עם אבו האשם (סולימאן צאלח), ממנהיגי החקלאים בגדה באותה תקופה, ובעל קרקעות בבקעת הירדן, פעל אז ישראלי, לשיווק התוצרת של הגדה לירדן. הפעולות הצליחו למרות מצב המלחמה בין ישראל לירדן. במקביל החל משרד החקלאות להיכנס לשגרה בשומרון. נפתחו משרדים בערים הראשיות, הופעלו תחנות ממשלתיות למחקר והדגמה, ונפתחו והופעלו משרדי שירות הווטרינריה, היעור, וסקר השווקים. לקראת החורף, עם עליית מפלס הירדן, בדיון אצל משה דיין בהשתתפות ישראלי, סוכם שיש לחדש את הגשרים שהופצצו ביוני 1967. נושא הגשרים הפתוחים היה אינטרס מדיני הן לירדנים והן לישראל. לירדנים היה אינטרס עליון לשמור על הקשר עם אזרחיהם ממערב לירדן והם הציעו להקים מחדש את גשר אלנבי וגשר אדם, וממשלת ישראל אישרה זאת. גשרים אלו נודעו מאז כ"מדיניות הגשרים הפתוחים". פועלו זה הוזכר בספרים "קללת הברכה" מאת שבתאי טבת ו-"The High Road and the Low" מאת דן סגרה (Segre).
ישראלי פרש מצה"ל בדרגת סגן-אלוף במילואים. בין תפקידיו שירת כקצין אג"ם בחטיבת שריון במלחמת יום כיפור בסיני. בינואר 1974 התלוננו גורמים חקלאיים על שלא משחררים את ישראלי משירות בטענה שהיעדרו מעכב יוזמות חקלאיות רבות. במלחמת לבנון הראשונה, שימש ישראלי כקצין ממשל צבאי בתפקיד "ראש המטה האזרחי לדרום לבנון" בפיקוד של תת-אלוף דוד מימון.
באוגוסט 1970, התמנה לתפקיד סמנכ"ל במשרד החקלאות. הוא היה אחראי על נושא היצור והשיווק של תוצרת חקלאית בישראל. בין היתר שימש כיו"ר מועצות היצור והשיווק, יו"ר מועצת הלול, הירקות, הפרחים, החלב והבקר לבשר. ביוני 1971 יצא לחודש לייעץ למחלקת החקלאות של ארצות הברית, על דרכים לקדם חקלאים נחשלים בדרום.
בין השנים 1975–1978 כיהן איתן ישראלי כציר כלכלי-חקלאי בשגרירות ישראל בוושינגטון המופקד על תיאום סיוע חקלאי ביבשת אמריקה. בתפקיד זה, הקים את המשרד של חברת אגרקסקו בניו-יורק, על מנת לייצא תוצרת חקלאית ישראלית לארצות הברית וקנדה. ישראלי יזם גם את ארגון שוחרי החקלאות הישראלית בארצות הברית ואת קרן "BARD" לשיתוף פעולה במחקר חקלאי בין ישראל לארצות הברית שפועלת גם בעשור השני של המאה ה-21.
בשנים 1978–1983 ניהל ישראלי את "החברה לפיתוח כלכלי", שהקים בשותפות עם יוני ויואב הורוביץ. החברה פיתחה חוות חקלאיות בארצות הברית ודרום אמריקה, בין היתר בפוארטו ריקו, קוסטה ריקה ובקליפורניה. בשנים שלאחר מכן המשיך ישראלי בעסקיו הפרטיים לפיתוח חקלאי מחוץ לישראל. בשנת 1984 דווח על פעילות שלו בסין. החל מ-1988 התמקד ביצוא ידע חקלאי במסגרת חברת "גיו אינטרנשיונל". הוא הקים מערכת מחקר של יצירת זני תות שדה חדשים. זנים אלו משווקים בישראל ובעולם.
בינואר 1998, לאחר חידוש היחסים הדיפלומטים בין ישראל לבורקינה פאסו, מונה ישראלי כקונסול כבוד של בורקינה פאסו בישראל. מינוי זה בא בעקבות שירותו כמומחה חקלאי מטעם האו"ם במדינה זו בשנות ה-60, וכן שנים של סיוע למדינה האפריקאית בהתנדבות. ישראלי פעל להסכם ערים תאומות עם מועצה אזורית עמק חפר, על מנת לסייע לבורקינה-פאסו באמצעות ידע ישראלי בנושאים של השקיה, טיוב מים, ושמירה על קרקעות מפני סחף. בשירותו כקונסול, תרם ישראלי לחיזוק קשרי החוץ של ישראל עם בורקינה-פאסו, כולל הצבעות חיוביות של מדינה זו באו"ם (למרות רוב מוסלמי מוחלט במדינה זו). מכיוון שלבורקינה פאסו אין שגרירות בישראל, הקונסוליה שישראלי עומד בראשה מתפקדת כשגרירות לכל דבר: החל מהנפקת ויזות, טיפול בעובדים זרים, תיאומים דיפלומטיים עם משרד החוץ בירושלים ובואגאדוגו, בירת בורקינה-פאסו, פיתוח קשרי חוץ וקשרי מסחר.
לישראלי ארבעה ילדים מאשתו הראשונה שושנה, לה נישא ב-1959, וממנה התאלמן בשנת 2016. ישראלי מתגורר באביחיל.
קני אדלקה
קני אדלקה (נולד ב-10 בפברואר 1983) הוא כדורסלן אמריקאי ממוצא ניגרי המשחק בעמדת הפאוור פורוורד בקבוצת טרוביל מצרפת.
חיים מוקדמים
אדלקה, יליד לאגוס, ניגריה, שיחק כדורסל בתיכון פול רוברטסון. הוא נרשם לאוניברסיטת הופסטרה ושיחק בה במשך שלוש שנים מוצלחות. במהלך העונה הרביעית והאחרונה שלו בהופסטרה החליט לעבור לאוניברסיטת הארטפורד הקטנה שבה הפך לשחקן מרכזי.
קריירה מקצוענית
הוא נרשם לדראפט ה-NBA לשנת 2006, אך לא נבחר למרות שהיה המצטיין במחנה הקדם-דראפט בפורטסמות', ולמרות שנבחר לשחקן המצטיין של טורניר הקדם-דראפט באורלנדו. לאחר מכן, אדלקה נרשם לדראפט ה-CBA שבו נבחר כבחירה השנייה על ידי קבוצת הבאטל דרדווילז. עובדה זו הרשימה את ראשי הניו יורק ניקס שהחתימו אותו כשחקן חופשי לתקופת ניסיון, אך הוא שוחרר מהקבוצה במהרה ומצא את עצמו משחק במשך שני משחקים יחד עם קבוצת הסיאטל סופרסוניקס במשחקי ההכנה לעונת 2006–2007.
הוא שוחרר מהקבוצה, וחתם על חוזה בהפועל גליל עליון לאחר ששמע כי השחקן נואל פליקס, ששיחק איתו בסיאטל, עבר לשחק בישראל. בהפועל גליל עליון היה לאדלקה ממוצע נקודות של 15.8 נקודות למשחק והיה לריבאונדר המוביל בליגה הישראלית עם 9.3 כדורים חוזרים למשחק. במסגרת העונה גם שיחק במפעל היורוקאפ של פיב"א.
בסיום עונת 2007, ניסה את מזלו בליגת הקיץ של ה-NBA, ונבחן שוב במדי הסיאטל סופרסוניקס.
בעונת 2007/2008 הוא שיחק בטורקיה בקבוצת באנוויט, שגם שיחקה במפעל היורוקאפ, וסיים את העונה במקום שני בליגה הטורקית בריבאונדים. הוא גם שיחק במשחק האולסטאר של הליגה הטורקית.
בקיץ 2008 שיחק במדי הסן אנטוניו ספרס בליגת הקיץ של ה-NBA, אך לא הצליח להשיג חוזה בקבוצה זו.
בית עיטאב
בית עיטאב (בערבית: بيت عطاب) היה כפר ערבי בהרי ירושלים במבואות הדרומיים-מערביים של העיר ירושלים, כ-15 קילומטרים מערבית לבית לחם (כ-2 ק"מ מערבית למושב בר גיורא). הכפר שכן על שרידי מבצר צלבני מימי הביניים. תושבי הכפר עזבו אותו במלחמת העצמאות, ולא הורשו לחזור לאחריה. כיום ישנם במקום אתר ארכאולוגי וגן לאומי בית עיטאב.
קני אדלקה
קריירה מקצוענית
בעונת 2008/2009 חתם במדי אקדמיק סופיה, שהשתתפה גם היא ביורוקאפ, אך עזב בדצמבר. בינואר 2009 חתם באלבה ברלין, אך העסקה לא יצאה לפועל והוא הצטרף אל גלאטסראיי.
בעונת 2009/2010 פתח במדי נאפולי מליגת העל האיטלקית בכדורסל עד לתום העונה ועזב באוקטובר 2010 לטובת חוזה בקבוצת שאנשי זונגיו מסין.
בית עיטאב
על הגבעה הנישאת לרום של 665 מטר, שכן ככל הנראה מבצר צלבני או חווה מבוצרת. לגבעה זו הייתה חשיבות אסטרטגית רבה, שכן היא חלשה על דרך רומית קדומה שעלתה מעמק האלה להרי ירושלים (בתוואי של כביש 375).
קני אדלקה
קריירה מקצוענית
בעונת 2010/2011 שיחק במדי בי.סי. דניפרו מליגת העל האוקראינית בכדורסל שבה שיחק גם במסגרת הליגה המאוחדת של VTB. באוקטובר 2010 עזב את הקבוצה, ובפברואר 2011 הצטרף לאוניברסיטת הסטפה מהליגה הטורקית השנייה בכדורסל, איתה הגיע בסיום העונה למקום השני בסדרת הגמר.
בעונת 2011/2012 חתם במדי גיפוסקואה באסקט (שנקראה אז: "לאגון ארו BC") מליגת העל הספרדית בכדורסל. אולם עזב את הקבוצה בדצמבר, וסיים את העונה במדי צ'רקסקי מנקיז מהליגה האוקראינית.
בית עיטאב
במאה ה-19 התיישבו בכפר בני חמולת אבו לחאם. בתי הכפר שילבו ביסודותיהם את שרידי המבצר העתיק.
קני אדלקה
קריירה מקצוענית
בעונת 2012/2013 שיחק במדי חינאן ג'יואן מסין אולם עזב והצטרף ב-11 בינואר 2013 לספרינגפילד ארמור מליגת הפיתוח של ה-NBA.
בית עיטאב
הכפר היה שייך לנפת ירושלים שבמחוז ירושלים. על פי מפקד האוכלוסין של שנת 1931 אוכלוסיית הכפר מנתה 606 איש והיו בה 187 בתים נושבים..
קני אדלקה
קריירה מקצוענית
בקיץ 2013 שיחק בפוארטו ריקו במדי מטרוס דה סנטיאגו. בעונת 2013/2014 שיחק במדי וסטלספור מהליגה הטורקית השנייה, אולם המועדון נסגר בסיום העונה.
בית עיטאב
על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל הוערכו שטחי אדמותיו ב-8,757 דונם ובשנת 1945 הוערכה כמות האוכלוסייה ב-540 נפשות. במלחמת העצמאות במהלך מבצע ההר ב-21 באוקטובר 1948 נכבש הכפר על ידי חטיבת הראל ותושביו עזבו.
קני אדלקה
קריירה מקצוענית
בעונת 2014/2015 שיחק במדי קלוב אתלטיקו גואס מאורוגוואי.
ב-27 בינואר 2015 חתם בטרוטמונדוס דה קאראבובו מהליגה הונצואלית והיה לשחקן האפריקאי הרביעי בתולדות המועדון. ב-14 במאי 2015 חתם באתנייסס דה מאנאטי מפוארטו ריקו לעונת 2015/2016.
בית עיטאב
בתקופה הצלבנית
בשנת 1161 נכלא גות'מן בידי המוסלמים ואשתו נאלצה למכור את הנכס למען גיוס כספי ערבות. בשטר הנכס של אשתו נכתב שם המקום בתור "בית' עיטאפ". ככל הנראה שטר הנכס מהווה העדות היחידה מהמקום.
קני אדלקה
קריירה מקצוענית
בפברואר 2016 חתם במדי פיניקס פיול מאסטרס מהליגה הפיליפינית אך שוחרר ב-27 בפברואר 2016 והוחלף בקווין פינקני.
בית עיטאב
עדות אדוארד רובינסון
בשנת 1838 חוקר בריטי בשם אדוארד רובינסון ביקר בכפר, את הכפר הוא תיאר מורכב מבתי אבן עם "הריסות מגדל" במרכזו (הריסות המגדל הללו עשויות להיות אחוזתו של האביר יוהנס גות'מן). לפי הערכות רובינסון היו בכפר כ-600-700 תושבים, הוא מוסיף כי בית עיטאב היה מרכז המחוז ארקוב.
קני אדלקה
קריירה מקצוענית
בעונת 2016/2017 שיחק 19 משחקים במדי פיינל גנצליק מהליגה הטורקית הראשונה אולם עזב אותה ב-2017 והצטרף למדי חקמה הלבנונית.
בית עיטאב
עדות אדוארד רובינסון
במסעו שם אחראי הכפר אותו תיאר רובינסון בתור "אדם יפה תואר" משבט הלח'ם, אותו אחראי שפגש רובינסון הזמין אותו לישיבת מועצת הכפר מתחת לעץ התאנה במרכז הכפר אך הסיירים נאלצו למהר לעבור בעוד מקומות לפני רדת החשיכה.
קני אדלקה
קריירה מקצוענית
ב-2017 חתם במדי פוארזה רגייה המקסיקנית, אך עזב אותה והצטרף בינואר 2018 למדי CD אספניול דה טאלקה מצ'ילה.
בעונת 2018/2019 חתם בקבוצת טרוביל מצרפת.
בית עיטאב
סכסוכי שבטי קייס וימן במקום -
ב־3 בינואר 1855 התנהל קרב בין שבטי קייס וימן במקום ובו נהרג השיח מוחמד עטאללה ביחד עם עוד 21 אבדות מהצד של הפלג הימני. לפי עדי ראייה מהקונסוליה הבריטית גופותיהם של הימנים בותרו לאחר מותם.
בפברואר 1855 משפחת אבו גוש עזרה לעטאללה וכבשה את בית עיטאב מידי הקייסים תוך כדי שהם כולאים את עוטאם אל לח'ם בביתו. ג'יימס פין הצליח לגרום להפסקת אש בין הפלגים למשך 3 שנים שבהן נשמר שקט יחסי עד המושל העותמאני (ת'וריה פאשה) על אזור ירושלים הידק את אחיזתו ולאט לאט גרם למרד של השייחים בשנים בשנת 1858 - 1859. כשהיה השיח אל לח'ם בן 90 הוא ועטאללה גורשו לקפריסין על ידי פאשה כשמשפחתו נשארה ברמלה.
סיירים נוספים בתקופה העותמאנים -
כשהגיע הסייר הצרפתי ויקטור גוארין הוא מצא בבית השיח מעין מצודה עתיקה שנראתה בעיניו "יותר עתיקה מהצלבנים" אנשי הכפר טענו שזהו מעבר תת-קרקעי למעיין בתחתית הגבעה (כנראה עין חוד).
הם סיפרו לו על הכפר אישוע ושהוא אשתאול המקראית ושבין הכפר אישוע לכפר סורע'ה נמצא קבר שמשון.
סוקין השווייצרי מצא רשימה עותמאנית המתוארכת ל-1870 שבה נכתב שאוכלוסיית הכפר מונה 241 גברים.
בתקופת המנדט הבריטי
במהלך מפקד האוכלוסין הבריטי שכנו בבית עיטאב 504 תושבים - כולם מוסלמים. עד למפקד האוכלוסין בשנת 1932 מספר התושבים גדל ל-606 תושבים מוסלמים בכ-187 בתים.
במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 תיעד יצחק בן-צבי מסורת מקומית שצוטטה על ידי חכם בג'איו ומר קשטל, מזקני הקהילה היהודית בחברון, לפיה משפחת אל-לח'ם, הנחשבת ל"נכבדה במשפחות הכפר הקטן ההוא", הנה ממוצא יהודי. לדברי בן-צבי, במהלך מלחמות קייס-ימן, משפחה זו הובילה את הפלג הימני המקומי.
תחילה בית עיטאב היווה תת-מחוז למחוז רמלה אך בעקבות שינוי גבולות המחוזות הבריטים הוסב לתת מחוז תחת מחוז ירושלים.
תקופת השלטון הישראלי
תושבי הכפר ברחו בין התאריכים 19 ל-24 באוקטובר 1948 אחרי שחטיבת הראל כבשה את הכפר במבצע ההר כחלק ממבצע יואב. רוב תושבי הכפר ברחו לבית לחם וחברון.
לפי עדות חיילים, חטיבת הראל הגיעה לכפר בלילה, מצאה את הכפר נטוש והשמידה את השרידים. לפי טענה אחרת המקום הושמד בשנות השבעים.
בשנת 1950 הוקם בצד הצפוני של הכפר המושב נס הרים.
בשנת 2002 המקום הוכרז בתור שמורת טבע.
כלכלת איי קיימן
הריחוק של איי קיימן ממקומות יישוב אחרים וחוסר באוצרות טבע לא אפשרה פעילות כלכלית של ממש פרט לגידול צבי ים לצורך אספקתם לספינות מפרש חולפות. אך אוכלוסיית צבי הים התמעט עד סוף המאה ה-18. היישוב המוקדם התקיים על חקלאות אבל היא לא התפתחה בשל המחסור באדמה מתאימה. דיג, בניית אוניות וייצור כותנה האיצו את ההתפתחות הכלכלית.
הופעתם של אמצעי תחבורה ותקשורת מודרניים בשנות ה-50 של המאה ה-20 הובילה לעלייתם של מה שנחשב כיום כ"שני היסודות" הכלכליים של איי קיימן: בנקאות בינלאומית ותיירות. מחלקת ההשקעה של איי קיימן היא סוכנות ממשלתית שנוצרה כדי לקדם השקעה ופיתוח כלכלי באיי קיימן.
הבום בתחום הכלכלה הבינלאומית יכול להתקשר לכך שבמושבת הכתר אין מס ישיר. אגדה פופולרית טוענת שאנגליה העניקה לאיי קיימן פטור ממיסים משום שתושבי האיים הצילו את רוב קורבנות טביעת עשר הספינות, שבה 10 ספינות בריטיות עלו על שרטון ליד חופי גרנד קיימן ב-1794. בין אם אגדה זו נכונה או לא, הסטטוס הפטור ממסים של איי קיימן משך בנקים וחברות רבות למושבה. יותר מ-40,000 חברות רשומות באיי קיימן, נכון לשנת 2000, מתוכם כמעט 600 בנקים וקרנות נאמנות, עם נכסים העולים על 500 מיליארד דולרים. תאגידים גדולים המבוססים באיי קיימן כוללים את סיגייט טכנולוגיות, SMIC, גרמין וטרנסאושן. בורסת איי קיימן נפתחה ב-1997.
תיירות היא גם מקור הכנסה עיקרי, ואחראית לכ-70% מהתמ"ג וכ-75% מהרווח במטבע זר. תרבות התיירות מכוונת בעיקר לשוק היוקרה, ולנופשים מצפון אמריקה. חופים בתוליים, קניות ללא מס, צלילה ודיג במים עמוקים מושכים לאיים כמעט מיליון מבקרים בשנה. בגלל תעשיית התיירות המפותחת, אזרחים רבים עובדים בתחום זה.
הפצת תעמולה תבוסנית
הפצת תעמולה תבוסנית היא פשע המוגדר ב לחוק העונשין בזו הלשון: "מי שהפיץ בשעת לחימה, ובכוונה לגרום בהלה בציבור, ידיעות שיש בהן כדי לערער את רוח חיילי ישראל ותושביה בעמידתם בפני האויב, דינו - מאסר חמש שנים; התכוון לפגוע בביטחון המדינה, דינו - מאסר עשר שנים." העבירה היא אחת מהעבירות הנכללות ב"סימן ב: בגידה".
העבירה נוספה לחוקי מדינת ישראל בשנת 1957, במסגרת חוק לתיקון דיני העונשין (ביטחון המדינה), התשי"ז-1957. החוק קבע שגם מי שעבר עבירה זו בחוץ ­לארץ, יתן עליה את הדין בישראל, אלא אם בשעת העבירה לא היה אזרח ישראל, תושב ישראל או חייב בנאמנות למדינת ישראל. בשנת 1967 שונה שם החוק לחוק דיני העונשין (ביטחון המדינה, יחסי חוץ וסודות רשמיים), תשי"ז­-1957. בשנת 1977 שולבו הוראותיו של חוק זה בחוק העונשין.
צסק"א מוסקבה (כדוריד, 2017)
מועדון הכדוריד צסק"א מוסקבה (ברוסית: Гандбольный Клуб «ЦСКА» Москва) הוא מועדון כדוריד רוסי מקצועני מהעיר מוסקבה, המתמודד באליפות רוסיה בכדוריד מעונת 2017/2018.
ספרטק
הקבוצה הוקמה בשנת 2017 ביוזמת דמיטרי רוגוזין ובחסות פדרציית הכדוריד של מוסקבה כמועדון "ספרטק". בעונת הבכורה שלה בליגה, 2017/18, הקבוצה סיימה את העונה הסדירה במקום השני והעפילה לגמר פלייאוף הליגה. באותה עונה העפילה עד לגמר הגביע, אך הפסידה לדובים מצ'כוב. היא השתתפה לראשונה בעונת 2018/2019 בגביע פדרציית הכדוריד האירופית אך הפסידה במשחק הבכורה לברן, כבר בסיבוב המוקדמות השני. בזירה הלאומית, ספרטק שוב הפסידה לדובים מצ'כוב בגמר הגביע אבל לראשונה סיימה את העונה הסדירה בראשות הטבלה והעפילה עד לגמר הטורניר, בו התמודדה שוב נגד הדובים מצ'כוב אך הפסידה שוב ולא הצליחה לזכות בתואר לאומי ראשון.
צסק"א
ב-17 במרץ 2020 שינתה את שמה לצסק"א והחל לפעול בחסות אגודת צסק"א מוסקבה. עונת 2019/2020 העפילה בפעם השנייה ברציפות לגמר הגביע, אך שוב הפסידה לדובים מצ'כוב. בעונת 2020/2021 הודחה משלב שמינית גמר הליגה האירופית בכדוריד.
בעונת 2021/2022 הוגרלה להשתתף בסיבוב הראשון של הליגה האירופית בכדוריד מול מכבי ראשון לציון הישראלית.
אלקטרופורציה
אלקטרופורציה היא שיטה פיזיקלית להכנסת חומרים לתוך תאים. שיטה זו היא עליה חדה במוליכות החשמלית וכן עלייה בחדירות קרום התא. התופעות הנ"ל נגרמות בעקבות שדה חשמלי חיצוני, הגורם ליצירת נקבוביות בקרום התא שדרכן יכול חומר (דוגמת: DNA או חומר המשנה את תפקוד התא). בשיטה זו משתמשים לרוב בתחום ההנדסה הגנטית.
הנקבוביות מתהוות כשהמתח החשמלי לאורך קרום התא מגיע לנקודת השיא מבלי לגרום לפירוקו של הקרום. במידה ומשך הזמן וחוזק השדה החשמלי נבחרו היטב; הנקבוביות יסגרו לאחר פרק זמן קצר, שבמהלכו יוכלו חומרים מחוץ לתא אפשרות להיכנס לתוכו. למרות זאת, חשיפה מוגזמת של תאים חיים לשדות חשמליים יכולה לגרום לאפופטוזה ו\או נקרוזה – תהליכים שיביאו למות התא.
קוראים לי ארל
קוראים לי ארל (באנגלית: My Name Is Earl) היא קומדיית מצבים אמריקאית זוכת פרס אמי, שנוצרה על ידי גרג גרסיה. הסדרה שודרה בארצות הברית ברשת NBC במשך ארבע עונות, בשנים 2009-2005.
עלילה
ארל היקי, המגולם על ידי ג'ייסון לי, הוא נוכל בריון שזוכה ב-100,000 דולר בהגרלת הלוטו ומיד לאחר מכן נפגע ממכונית, מאבד את הכרתו וגם את כרטיס הלוטו. בזמן שהוא שוכב בבית החולים, מפתח ארל אמונה בקארמה. ארל מחליט לשנות את חייו מקצה לקצה ומכין רשימה של כל הדברים הרעים שאי פעם עשה. כאשר כרטיס הלוטו מגיע חזרה לידיו של ארל הוא רואה זאת כאות ומחליט לעשות מעשים טובים כדי לכפר על כל המעשים הרעים שעשה בעברו, ובכך למחוק אחד אחר השני את כל הדברים הרעים אותם כתב ברשימתו.
בין שחקני הסדרה נמנים גם השחקנים ג'יימי פרסלי כג'וי - גרושתו של ארל, אית'ן סופלי כרנדי - אחיו רפה השכל התמים של ארל (שמשמש כסיידקיק של ארל), נדין ולסקז כקטלינה - העוזרת במלון שארל ורנדי מתגוררים בו וחשפנית לעת מצוא, ואדי סטיפלס - כדרנל "איש הסרטנים" טרנר, בעלה החדש של ג'וי (שילדה לו ילד שחור בזמן שהייתה נשואה לארל הלבן) והטבח (בין השאר של הסרטנים האהובים על ארל) בבר שכולם מסתובבים בו.
רחובות בנגב
רחובות הייתה עיר נבטית עתיקה, על דרך הבשמים, באזור הנגב ליד נחל שונרה וחולות שונרה. בסמוך לאתר הוקם מחנה של צה"ל בשם "מחנה הר קרן".
בפי הבדואים החיים באזור נקרא המקום "ח'ירבת רוחייבה".
במהלך השנים התבצעו במקום חפירות ארכאולוגיות שחשפו מספר כנסיות מימי הביזנטים אך טרם נסתיימו.
יוסף הקדוש (פירושונים)
הערות שוליים
}}
לורי אנדרסון
ביוגרפיה
אנדרסון נולדה באילינוי. ב-1972 קיבלה תואר שני בפיסול מאוניברסיטת קולומביה. היא העלתה את המיצג האמנותי הראשון שלה ב-1969. במהלך שנות ה-70 הופיעה בניו יורק. עיקר פרסומה החל בשנת 1981, עם יציאת הסינגל "O Superman", שהגיע למקום השני במצעדי המוזיקה הבריטיים. מאז הקליטה מספר אלבומי מוזיקה בעקבות הופעותיה. ב-1986 ביימה וכיכבה בסרט "Home of the Brave", בו צולמו קטעים מהופעותיה. אנדרסון יצרה בעצמה מספר כלים מוזיקליים ייחודיים (כגון כינור קטן), שמשמשים אותה במופעים ובהקלטות אלבומי המוזיקה שלה.
ב-2017 זכתה בפרס וולף לאמנויות.
אנדרסון הייתה בת זוגו של הזמר לו ריד מאז שנות ה-90, וב-2008 הם נישאו. ריד לעיתים השתתף בהופעותיה כזמר ונגן אורח. בנובמבר 2008 הופיעו אנדרסון וריד במסגרת המופע של אנדרסון, "Homeland", בהיכל התרבות בתל אביב. ביוני 2011 הופיעה אנדרסון פעם נוספת בהיכל התרבות.
בשנת 2018 השתתפה בסרט הדוקומנטרי של נטפליקס "פמיניסטיות: מה הן חשבו?".