cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נאות דוד
ישיבת "לנתיבות ישראל"
ישיבת ״לנתיבות ישראל״ (מכונה גם בשם ״חומות״ במלעיל) היא ישיבה גבוהה ציונית, שהוקמה בשנת תש"ס (2000) בראשותו של הרב ישעיהו דורון. לימים התאחדה הישיבה עם ישיבת "חומות ירושלים" בראשות הרב מוטי נחמני, שבהמשך עבר לעמוד בראש כולל בוני ירושלים שייסד.
בישיבה לומדים כ-70 תלמידים, מתוכם כ-45 אברכים.
הישיבה נחשבת לאחת מישיבות הקו והולכת בדרכו של הרב צבי טאו אשר קובע את מקום תפילתו בה. הישיבה שמה דגש על לימוד בעיון של הגמרא לצד לימודי אמונה מעמיקים. בין המלמדים בישיבה לאורך השנים נמנים: הרב אלי בזק, הרב אשר ברקו, הרב יוסי כהן, הרב צבי לבנברג, הרב נתנאל אנקרי, הרב נחמיה טאו, הרב משה ברי והרב יהונתן גואלמן. הישיבה קשורה לישיבת הר שלום במצפה אשתמוע ומספר מרבניה מלמדים בה בקביעות.
באלול תשפ"ב הרב נחמיה טאו הקים את ישיבת עוז וחדווה ועומד בראשותה יחד עם הרב דביר שחר.
איחוד המכס הגרמני
איחוד המכס הגרמני ("צולפריין" בגרמנית: Deutscher Zollverein) היה התאגדות של מדינות גרמניות עצמאיות במאה ה-19 ליצירת שוק משותף ותחום סחר חופשי. איחוד המכס הטיל מכס חיצוני על יבוא אל האיחוד וביטל את כל המכסים הפנימיים בתוכו. ההסכמים להקמת איחוד המכס הגרמני נחתמו במהלך שנת 1833 והאיחוד הופעל רשמית ביום 1.1.1834. איחוד המכס הוקם ופעל בהנהגת פרוסיה. האימפריה האוסטרית (שהפכה ב-1867 להיות האימפריה האוסטרו-הונגרית) לא הצטרפה לאיחוד המכס הגרמני במשך כל שנות קיומו. הצטרפות מדינות לאיחוד המכס נעשתה ללא כפייה. בשנים שלאחר הקמתו התרחב איחוד המכס הגרמני. ב-1867, לאחר ניצחון פרוסיה על אוסטריה, כלל איחוד המכס כמעט את כל המדינות שהתאחדו אחר כך מדינית בתחילת 1871 והקימו את הקיסרות הגרמנית בראשות מלך פרוסיה. שאר המדינות הגרמניות הצטרפו לאיחוד המכס בשנים שלאחר הקמת הקיסרות. איחוד המכס תרם תרומה משמעותית להתפתחות הכלכלית של מדינות גרמניה והיה גורם מסייע לאיחוד המדיני של גרמניה בראשות פרוסיה וללא אוסטרו-הונגריה. איחוד המכס הגרמני היה המקרה הראשון בהיסטוריה (והיחיד עד הקמת האיחוד האירופי הנוכחי) בו מדינות עצמאיות הסכימו להתאחד איחוד כלכלי מלא מבלי להתאחד איחוד מדיני.
רקע
בתום מלחמת שלושים השנה (1618-48) הפכה האימפריה הרומית הקדושה של האומה הגרמנית בראשותו של הקיסר האוסטרי לבית הַבּסבּוּרג לארגון רופף של מאות מדינות גרמניות עצמאיות למעשה. בשנת 1806, לאחר קרב אוסטרליץ, התפטר הקיסר האוסטרי מהתואר קיסר האימפריה הרומית הקדושה והיא בוטלה. לאחר מפלת נפוליאון, אישר קונגרס וינה (1815) את צמצום מספר המדינות הגרמניות, שנעשה עוד קודם לכן ביוזמת נפוליאון, לכארבעים מדינות בלבד. הצמצום הושג על ידי ביטול של מדינות הכנסייה (בראשות בישופים וראשי מנזרים) ושל המדינות הזעירות והסיפוח שלהן על ידי המדינות הבינוניות והגדולות השכנות להן. הוקמה הקונפדרציה הגרמנית הרופפת שכללה את כל ארבעים המדינות הגרמניות העצמאיות בראשותו הנומינלית של הקיסר האוסטרי לבית הַבּסבּוּרג. באימפריה האוסטרית כללו גבולות הקונפדרציה רק את אוסטריה גופא ואת בוהמיה שרוב תושביה לא היו גרמנים. הם לא כללו את ממלכת הונגריה, צפון איטליה ודרום פולין עם מיעוט גרמני זעיר. בממלכת פרוסיה כללו גבולות הקונפדרציה את רוב שטח הממלכה ללא מחוזות פרוסיה המזרחית ופרוסיה המערבית המיושבים ברובם הגדול גרמנים וללא מחוז פוזן הפולני שפרוסיה קִבלה בחלוקות פולין. קונגרס וינה גם הרחיב את מחוזות הריין הפרוסיים ללא קשר יבשתי לשאר מחוזות פרוסיה. מחוזות אלו כללו את חבל הרוּהר – אגן פחם שהפך במאה ה-19 לַאזור התעשייתי הגדול באירופה.
מכסים, מטבעות, מידות ומשקלים בקונפדרציה הגרמנית
המדינות הגרמניות העצמאיות החברות בקונפדרציה הגרמנית שהוקמה ב-1815 כללו חלק מקיסרות אחת (האוסטרית), שש ממלכות (כולל חלק מדנמרק ורוב פרוסיה), כשלושים נסיכויות ודוּכַּסוּיוֹת ועוד ארבע ערים חופשיות. כל מדינה עצמאית ניהלה את הכלכלה ואת מערכת המכס שלה באופן עצמאי. יתר על כן, באֵזוֹרִים שונים במדינות עצמאיות מסוימות התקיימו מערכות מכס מקומיות בלתי תלויות. מכסים שולמו בגבול של כל מדינה וכל אזור מכס על סחורות יבוא ועל סחורות במעבר. בסך הכל התקיימו ברחבי גרמניה כ-830 אֵזורי מכס שונים. סחורות ממזרח פרוסיה למחוזות הריין המערביים של פרוסיה או מהמבורג לאוסטריה היו אמורים לעבור כעשרה אזורי מכס שונים. בדיקה לשם ביקורת של הסחורות במעברי גבול בכניסה למדינה או לאזור מכס וכן תשלומי המכס עיכבו וייקרו את תנועת הסחורות. הם יצרו מחסומים כבדים על הסחר הפנימי בתוך גרמניה. מטבעות, מידות ומשקלים שונים ולא אחידים הגביהו עוד את מחסומי הסחר הפנימי בגרמניה.
איחוד המכס הפרוסי
במאי 1818 הוקם והופעל בפרוסיה איחוד מכס בכל רחבי המדינה. בוטלו כל המכסים על סחר פנימי ובוטלו כל נקודות הביקורת בגבולות של אזורי המכס הפנימיים בתוך הממלכה. נשארו רק נקודות הביקורת על הגבולות החיצוניים של הממלכה ונקבעו מכסים רק על מוצרי יבוא. חוּקֵי המכס ושיעורי המכס היו אחידים בכל רחבי פרוסיה. בהמשך גם נקבעו מטבע, מידות ומשקלים אחידים. איחוד המכס הפרוסי היה מוצלח. הוא פישט וייעל את מערכת המכס וצִמצֵם מאוד את עלויות הגבייה. הוא גם תרם להרחבת הכלכלה הפרוסית. שיעורי המכס שנקבעו היו צנועים ביחס. בממוצע היה שיעור המכס כ-10% על מוצרי צריכה מוגמרים וכן 20% על מוצרי מותרות (למשל תה וסוכר). חומרי גלם היו פטורים תחילה ממכס. בהמשך הוטלו מכסים גם על חומרי גלם, כמו ברזל וחוטי כותנה, כדי להגן על התעשייה המקומית. היצרנים במחוזות הריין הפרוסיים דרשו הגנת מכס גבוהה יותר. למרות זאת הוחלט להטיל מכסים צנועים יחסית כדי שלא לעודד הברחות, כדי למנוע מלחמות סחר ומכס עם מדינות זרות וכדי שלא לייקר מחירי סחורות בפרוסיה. מכסים צנועים התאימו אחר כך גם למדיניות החוץ הפרוסית (ראה להלן). מערכת המכס הפרוסית הייתה פשוטה ויעילה. בשנים 1819-21, שתי מדינות מובלעת קטנות בתוך פרוסיה (נסיכות זוֹנדֶרהָאוּזֶן ודוכסות אנהלט) התרשמו מההצלחה הכלכלית של מערכת המכס הפרוסית והחליטו להצטרף לאיחוד המכס הפרוסי. הן אפילו הזמינו פקידי מכס פרוסיים כדי להפעיל בשטחן את מערכת המכס הפרוסית. בשנת 1828 הצטרפה לאיחוד המכס הפרוסי גם הדוכסות הגדולה של הסן.
איחודי מכס וסחר אחרים בגרמניה
בינואר 1828 הוקם בדרום גרמניה איחוד מכס בין ממלכת בוואריה וממלכת וירטמברג. המדינה השלישית בדרום גרמניה, הדוכסות הגדולה של באדן לא הצטרפה לאיחוד המכס הדרום גרמני. בספטמבר 1828 הקימו ממלכת סקסוניה וממלכת הנובר את איחוד הסָחַר של מרכז גרמניה. במסגרת איחוד זה בוטלו כל המכסים הפנימיים בכל תחומי האיחוד. לאיחוד הסחר הזה הצטרפו הדוכסות הגדולה של אולדנבורג ונסיכות הבוחר מהסן וכן כל הנסיכויות הזעירות של תורינגיה. איחוד הסחר המרכז גרמני השֹתרע לכל רוחב גרמניה מהאימפריה האוסטרית ועד הולנד. הוא ניתק את הקשר היבשתי בין איחוד המכס הפרוסי לבין מדינות דרום גרמניה (ממלכות וִירטֶמברג ובוואריה והדוכסות הגדולה של בָּאדן). איחוד הסחר המרכז גרמני גם ניתק את הקשר היבשתי בין מחוזות הריין המערביים של פרוסיה לשאר מחוזות הממלכה. פרוסיה עקפה את איחוד הסחר המרכז גרמני על ידי חתימת חוזה מעבר סחורות עם הולנד. סחורות למדינות דרום גרמניה ולמחוזות הריין הפרוסיים הובלו בשיט ימי לנמלי רוטרדם ואנטוורפן (אז עדיין חלק של ממלכת הולנד) ומשם בשיט נהרות על הריין אל מחוזות הריין הפרוסיים ודרכם אל מדינות דרום גרמניה. בשנת 1829 נחתם חוזה לשת"פ מסחרי בין איחוד המכס הפרוסי ואיחוד המכס הדרום גרמני.
התפוררות איחוד הסחר המרכז גרמני
בשנת 1830 נכנסה נסיכות הבוחר מהסן למיתון וקשיים כלכליים והתפשטה בה אווירת אי שקט מהפכני. כתוצאה מכך פרשה הנסיכות ב-1831 מאיחוד הסחר המרכז גרמני והצטרפה לאיחוד המכס הפרוסי. פרישה והצטרפות זו ניתקו את הקשר היבשתי בין שני חלקי איחוד הסחר המרכז גרמני וחיברו את שני חלקי ממלכת פרוסיה (ושני חלקי איחוד המכס הפרוסי) בקשר יבשתי ישיר פטור ממכס. ממלכת סקסוניה ונסיכויות תורינגיה נאלצו להוביל את סחורות הסחר שלהן דרך נמלי הים, הנהרות והכבישים הפרוסיים (ואחר כך גם מסילות הברזל הפרוסיות). כבר באותה שנה (1831) פרשו מאיחוד הסחר המרכז גרמני גם ממלכת סקסוניה ומובלעות החוץ (בתוך בוואריה) של שתים מנסיכויות תורינגיה והצטרפו לאיחוד המכס הפרוסי.
הקמה והפעלה של איחוד המכס הגרמני - צולפריין (Zollverein)
באביב 1833 נחתם חוזה להקמת איחוד המכס הגרמני שנקרא צולפריין (Zollverein). במסגרת איחוד חדש זה מוזגו איחוד המכס הפרוסי עם איחוד המכס הדרום גרמני. לאיחוד המכס המאוחד הצטרפו גם ממלכת סקסוניה ונסיכויות תורינגיה שפרשו מאיחוד הסחר המרכז גרמני. איחוד המכס הגרמני הופעל ביום 1.1.1834. לפי חוזה איחוד המכס הגרמני בוטלו כל היטלי המכס וגבולות המכס הפנימיים ונקבע תעריף מכס חיצוני משותף ומנגנון גביה משותף. הוסכם כי כל מדינה החברה באיחוד המכס הגרמני תמנֶה מספר פקידים שיעבדו במחלקות המכס של החברות האחרות באיחוד. הכנסות המכס יחולקו בין המדינות החברות ביחס ישר לגודל האוכלוסייה של כל אחת מהן. כדי לקבוע את גודל האוכלוסייה המעודכן נקבע כי יערך ברחבי איחוד המכס מפקד אוכלוסין בדצמבר אחת לשלוש שנים החל משנת 1834. המפקד של שנת 1870 נדחה בשנה בגלל המלחמה עם צרפת. המפקד הבא כבר התקיים לאחר ארבע שנים ב-1875 ואחר כך אחת לחמש שנים עד (כולל) 1915. על פי ההסכם הוקמה מועצת איחוד המכס הגרמני. במועצה השתתפו נציגי ממשלות המדינות החברות באיחוד. החלטות היו צריכות להתקבל פה אחד. לכל מדינה הייתה שמורה זכות ווטו על קבלת כל החלטה חדשה. חובת ההסכמה פה אחד וזכות הווטו סִרבלו, הֵאֵטָו והגבילו מאוד את תהליך קבלת ההחלטות באיחוד המכס הגרמני. על פי הסכם ההקמה היו המדינות החברות באיחוד המכס רשאיות לחתום על הסכמים כלכליים עם מדינות אחרות מחוץ לאיחוד בתנאי שלא סתרו את הסכם ההקמה של איחוד המכס הגרמני ואת החלטות האיחוד.
מידות, משקלות ומטבעות אחידים באיחוד המכס הגרמני וחוזי סחר
זמן קצר לאחר הקמת איחוד המכס נקבעו בו מידות ומשקלות אחידים. ב-30.7.1838 התכנסו נציגי החברות באיחוד לכנס מטבע בדרזדן והסכימו לקבוע שני מטבעות חוקיים בכל רחבי איחוד המכס: התָאלֶר הפרוסי והגילדֶן הבווארי עם יחס המרה קבוע ביניהם: שבעה גילדן עבור ארבעה תאלר. בוועידת המטבע בווינה בשנת 1857 נקבעו גם שערי המרה קבועים עם המטבע האוסטרי. בכך נקבעה למעשה מערכת מטבעות אחידה גם מעבר לתחומי איחוד המכס הגרמני בכל רחבי הקונפדרציה הגרמנית, האימפריה האוסטרית, פרוסיה וליכטנשטיין. בשנת 1865 חתם איחוד המכס הגרמני על הסכם סחר חופשי וביטול מכסים הדדי עם ממלכת שוודיה-נורווגיה (שתי הממלכות היו מאוחדות באותו זמן). ההסכם לא כלל איחוד מכסים על יבוא חיצוני.
שינויים בתקנון איחוד המכס הגרמני
לאחר ניצחון פרוסיה על אוסטריה (1866) יצאה אוסטריה מהקונפדרציה הגרמנית הרופפת והוקמה הקונפדרציה הצפון גרמנית בראשות פרוסיה כאיחוד מדיני (לא רופף) שכלל את כל המדינות בגרמניה שמצפון לנהר מיין ובוואריה. זמן קצר אחר כך שונה תקנון קבלת ההחלטות באיחוד המכס הגרמני. מועצת איחוד המכס כללה עכשיו ייצוג שונה למדינות החברות. לפרוסיה לא ניתן רוב במועצה למרות שפרוסיה כללה כשני שלישים מכל אוכלוסיית ושטח גרמניה. קבלת החלטות הייתה מותנית עכשיו ברוב מיוחס אך לאו דווקא פה אחד. כך בוטלה זכות הווטו של כל מדינה בודדת והתייעל תהליך קבלת ההחלטות באיחוד המכס הגרמני.
השפעות איחוד המכס הגרמני
רוב ההיסטוריונים מסכימים שאיחוד המכס הגרמני איחד את גרמניה איחוד כלכלי עוד לפני האיחוד המדיני שלה. הם מסכימים עוד כי איחוד המכס תרם להתפתחות הכלכלית-תעשייתית ולהקמת מערכת תחבורה (תעלות, מסילות, כבישים ונמלים) יעילה ומסועפת בגרמניה. רבים מהם סבורים שאיחוד המכס חיזק את מעמדה של פרוסיה כמנהיגה הכלכלית של מדינות גרמניה ועודד איחוד מדיני של גרמניה ללא אוסטרו-הונגריה. היסטוריונים אחרים מתנגדים להשקפה זו וטוענים שמדינות גרמניות הצטרפו לאיחוד המכס מסיבות כלכליות אך גם חששו משאיפות ההתפשטות הפרוסיות. הם מצביעים על כך שמדינות רבות החברות באיחוד המכס פעלו כנגד פרוסיה בעת מלחמתה עם האימפריה האוסטרית (1866). יש הטוענים שאיחוד המכס הגרמני שימש דוגמה להקמה ולעיצוב של השוק האירופי המשותף והאיחוד האירופי.
גבריאל
גבריאל (בערבית: جبريل גִ'בְּרִיל, בלטינית: Gabrielus), הוא דמות מלאך בדתות האברהמיות ומשרת כשליח האלוהים.
גבריאל ידוע בחוכמתו הרבה. בשלוש הדתות הוא מתואר כיצור חסר גוף העשוי מאור. הוא שוכן בשמיים וממלא את התפקיד שהאל מטיל עליו, לדוגמה אמירת דברי הלל ושבח לאל, מסירת דברי האל לאדם, והשגחה על בני האדם והתנהלות העולם.
ביהדות
ביהדות גבריאל הוא אחד ממלאכי השרת. במקרא הוא מופיע בספר דניאל, בהתגלות שעבר דניאל. בהמשך ההתגלות מתאר דניאל בפרטים כיצד נתגלה המלאך גבריאל לפניו על יד הנהר הגדול חידקל בבבל.
גבריאל מופיע כאיש לבוש בדים ועליהם חגורת זהב, פניו מבריקות ועיניו כלפידי אש. זרועותיו ומרגלותיו נחושת מבריקה וקולו כקול המון. גופו מתואר כתרשיש: לפי חלק מהפירושים הכוונה לצבע של אבן תרשיש. לפי פירושים אחרים הכוונה שגודלו כעיר תרשיש כלומר ממדי גופו גדולים מאוד.
וכך נכתב בספר דניאל:
על פי המסורת, גבריאל הוא אחד מארבעת המלאכים העומדים לפני כיסא הכבוד ותפקידם להשגיח ולשמור על ארבע כנפות הארץ: מיכאל, גבריאל, אוריאל ורפאל.בנוסף הוא המזמר לפני האל זמירות הלל והודיה, והוא מוסר לבני האדם את מה שאלוהים אומר לו למסור וכמו כן הוא גם משגיח על בני האדם.
במקורות קבליים נזכר שגבריאל הוא המלאך העומד לשמאלו של האל, כלומר המייצג של מידת הדין והגבורה. כך, למשל, הוא מתואר בפיוט "המבדיל בין קדש לחול". בדומה, לבושו הוא מלבוש דין ועשוי כעין "אש-אוכלה" לעומת מיכאל המיצג את החסד ומלבושו כעין "מים-וקרח".
בהתאם, לעיתים מופיע גבריאל באגדה כשר של פורענות: הוא הופך את סדום, מכה את מחנה סנחריב בשעת מלחמתו עם חזקיהו, תוקע קנה בים, עליו נוצר שרטון וממנו נבנית ממלכת רומי, אויבי עם ישראל.
בתלמוד
בתלמוד מובא שבשעה שנמרוד השליך את אברהם אבינו לכבשן האש, ביקש גבריאל ללכת ולהצילו אך הקב"ה סירב, אך בישרו שיזכה להציל את שלושת בניו, חנניה מישאל ועזריה:
בתלמוד הוא מוזכר כאחד משלושת המלאכים המוזכרים בפרשת וירא, שהגיעו לבקר את אברהם בעת שהיה חולה, לאחר קיום מצוות ברית מילה.
בפיוטו של רבי משה אבן עזרא "אל נורא עלילה" מופיעים גבריאל, מיכאל ואליהו הנביא כמחישי הגאולה:.
חזון גבריאל
חזון גבריאל הוא טקסט אפוקליפטי אבוד הכתוב על אבן גיר שכנראה התגלה ממזרח לים המלח במהלך המאה ה-20. הטקסט מתוארך למאה הראשונה לפני הספירה, והוא נכתב ככל הנראה בעקבות דיכוי של מרד שפרץ אחר מותו של המלך הורדוס. הטקסט כתוב בגוף ראשון, בפי מי שמזהה את עצמו 'אני גבריאל', ככל הנראה גבריאל המלאך.
בנצרות
בנצרות המלאך גבריאל ושאר המלאכים סוגדים ומשרתים את ישו. המלאך גבריאל מוכר כ"מלאך המבשר", כלומר, המלאך שבישר על הולדת ישו לאמו מריה (מרים). בספר הבשורה על פי לוקאס שבברית החדשה מסופר שגבריאל מבשר את מרים "בשורה גדולה", בה הוא מודיע לה שהיא עתידה להוליד בן שיושיע את האנושות מן העוול והרשע.
המקום בו בישר גבריאל למרים על הולדת בנה נמצא על פי מסורת נוצרית בנצרת, במקום בו נמצאת כיום כנסיית הבשורה. בנצרת ישנה גם כנסייה אורתודוקסית יוונית מן המאה ה-18, המכונה "כנסיית גבריאל" על שם אותה התגלות. כמו כן, גבריאל הוא זה שמודיע לזכריה ואלישבע הורי יוחנן המטביל על הולדת בנם.
באסלאם
באסלאם מתואר גבריאל כמלאך ההתגלות של הנביא מוחמד. הוא העביר למוחמד את ההתגלות הקוראנית ואת הבשורה על כך שנולד להיות נביא. שמו בערבית הוא גִ'בְּרִיל (جبريل) או ג'בראא'יל (جبرائيل). בנוסף לכך, הוא ושאר המלאכים אחראים על תיעוד מעשי האדם לקראת יום הדין, על זריחת גרמי השמיים, ירידת הגשמים, והשגחה על עוברים ברחם אימם. הוא הדמות המרכזית בחדית' גבריאל.
בסורת אל-אסראא (סורה 17) ובחדית' מתאר מוחמד כיצד העיר אותו המלאך גבריאל בשעה שנם את שנתו ליד הכעבה. המלאך הורה לו לעלות על חיה פלאית בעלת כנפיים, "קטנה מאתון אך גדולה מחמור", פניה פני אשה, גופה כגוף של סוס וזנבה כעין זנבו של טווס, וכינויה הוא אל-בוראק (הברק). על פי פקודת גבריאל עלה מוחמד על החיה הפלאית והגיע במהירות הבזק למקדש שלמה אשר באלאקסא, שנמצא בירושלים. שם הציע לו גבריאל לשתות יין או חלב, לפי בחירתו, ומוחמד בחר בחלב. אז אמר לו המלאך גבריאל שזו הדרך הנכונה עבורו ועבור חסידיו. לאחר מכן נשא אותו גבריאל השמימה והראה לו את שערי גן עדן, שם הנקודה שבה נפגשים תחילת המציאות עם סופה.
לפי תיאורים איסלמיים, התרבות הדתית היהודית תופסת את גבריאל כאויב האל. כך, האל בקוראן מנחה את הנביא מוחמד לומר "מי שהיה אויב לגבריאל" כשהוא פונה ליהודים (2:97, סורת הפרה, תרגום עדוי).
התרסקות
התרסקות (Crash) הוא סרט דרמה אמריקני משנת 2004 בבימויו של פול האגיס. הסרט זכה בשלושה פרסי אוסקר: לסרט הטוב ביותר, לתסריט המקורי הטוב ביותר ולעריכה הטובה ביותר.
הצלחת הסרט
הסרט הוצג לראשונה בפסטיבל הסרטים בטורונטו בספטמבר 2004, והופץ ברחבי העולם בשנת 2005. תקציב הסרט היה 6.5 מיליון דולר בלבד- סכום אשר כוסה בקלות עם הכנסות של יותר מ-54 מיליון דולר בארצות הברית. מבקר הקולנוע הנודע רוג'ר איברט בחר בהתרסקות כסרט האהוב עליו משנת 2005.
פרסים
הסרט היה מועמד לשישה פרסי אוסקר בטקס האוסקר ה-78, מתוכם זכה בשלושה:
זכיית הסרט בפרס לסרט הטוב ביותר היוותה הפתעה גדולה, לאחר שהר ברוקבק היה מועמד כמעט ודאי לזכייה. "התרסקות" הוצג לראשונה עוד ב-2004, אך הציג בבתי קולנוע בלוס אנג'לס - הקריטריון הטכני לקבלת מועמדות לאוסקר - רק בשנה שלאחר מכן. בעת האוסקר, תחילת 2006, הרי שכבר היה זמין על גבי תקליטורי DVD. כמו כן, הסרט היה מועמד לפרסים מעטים, ולא זכה למעשה באף פרס חשוב אחר (כגון משחק או בימוי) מלבד החשוב ביותר. לעומתו, הר ברוקבק היה מועמד ל-18 פרסים, בעל תקציב גדול יותר ורווחים גדולים יותר, ואף צבר פרסים רבים יותר מטעם איגודים מקצועיים שונים, כגון איגוד הבמאים והמפיקים.
ביקורות
התרסקות קיבל ביקורות מעורבות לאחר צאתו. בעוד שהיו מבקרים אשר שיבחו את התסריט ואת המשחק שבסרט, היו שטענו כי מדובר ב"סרט הגרוע של השנה". אחדים אף אמרו כי זהו "אחד מזוכי האוסקר הגרועים ביותר אי פעם". ביקורות רבות טענו כי הסרט, באופן אירוני, מציג בערות בתיאורו את מגוון הגזעים של הדמויות. בנוסף, היו שטענו כי הסרט לא מציג תיאור מדויק של יחסי הגזעים בלוס אנג'לס, במיוחד בתיאור המשטרה או המתיחות בין הגזעים..
ביקורות נוספות רבות באו לאחר שהסרט זכה בפרס האוסקר, ולא הר ברוקבק. יום לאחר הטקס, מספר עיתונאים הביעו את אי-שביעות רצונם ממה שהייתה, לדעתם, אחת ההפתעות הגדולות ביותר בתולדות האוסקר. עיתונאי ה- MSNBC אריק לונדגרד ביקר את האקדמיה האמריקאית לקולנוע, והצהיר כי "האקדמיה היא בת 78, ומתנהגת כך בדיוק, ואתמול בלילה הם לקחו צעד נוסף לקראת אי-רלוונטיות". לונדגרד הוסיף כי "זהו הזוכה הגרוע ביותר מאז "ההצגה הגדולה בתבל" ב- 1952."
מישל הווארד
מישל ג'אנין הווארד (אנגלית: Michelle Janine Howard; נולדה ב-30 באפריל 1960, בסיס חיל האוויר מארץ', ריברסייד, קליפורניה, ארצות הברית) היא אדמירל אשר כיהנה עד אוקטובר 2017 כמפקדת כוחות הצי האמריקאי באירופה ובאפריקה. סך הכוחות עליהם פיקדה מונה אלפי לוחמים השוהים בשטח ימי נרחב באירופה ובאפריקה. בנוסף שירתה בתפקיד מרכזי בנאט"ו. קודם לכן שירתה כסגנית מפקד המבצעים הימיים (Vice Chief of Naval Operations) שהוא התפקיד השני בבכירותו בצי ארצות הברית. מישל הווארד היא האישה הראשונה שהגיעה לדרגה בכירה זו בארצות הברית.
ביוגרפיה
לאחר פרישתה כיהנה בשנים 2018–2020 כפרופסור אורחת באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון. ב-2019 מונתה לדירקטורית בחברת IBM. ב-2020 הייתה חלק מצוות המעבר הנשיאותי של ג'ו ביידן במסגרת הערכות לכניסה לתפקידו.ב-2021 מונתה ליו"ר מועצת השמות של מחלקת ההגנה שתפקידה לתת שמות מחדש למתקנים המנציחים את קונפדרציית המדינות של אמריקה. ב-2022 מונתה לצוות המבקרים של האקדמיה הימית של ארצות הברית.
ביקור בישראל
ב-10 בינואר 2017 הגיעה הווארד לביקור בחיל הים הישראלי. הביקור היה דוגמה ליחסים החזקים הקיימים בין שני הציים. במהלך הביקור זרוע הים והמשלחת האמריקאית תכננו את שיתופי הפעולה הקרובים בין הכוחות, המשלחת האמריקאית ובראשה האדמירלית ביקרו בבסיס זרוע הים בחיפה ובבסיס הקומנדו הימי. האדמירלית נפגשה עם מפקד זרוע הים, אלוף אלי שרביט, ובכירים נוספים בזרוע.
ביקור המשלחת היה מיוחד בשל דרגתה הבכירה של ראש המשלחת.
פרסום הביקור בישראל
Barbara Opall-Rome Training with US and NATO Navies DefenseNews, January 12, 2017.
ניסוי שני הסדקים
ניסוי שני הסדקים (מוכר גם בתור ניסוי יאנג) הוא ניסוי שנועד להבחין האם קרינה מסוג מסוים, מתפשטת כגל או כשטף של חלקיקים. רעיון הניסוי הוא שגלים, בשונה מחלקיקים, מחזקים או מחלישים זה את זה בהתאם למופע בו הם נפגשים.
הניסוי הראשון מסוג זה נערך על ידי הפיזיקאי האנגלי תומאס יאנג בשנת 1801. הניסוי הראה שהאור מתנהג כגל. השלכות הניסוי היו מכריעות; הן הניעו שני שינויים יסודיים בתפיסת המהות הפיזיקלית של האור:
רקע - תפיסת האור טרם הניסוי
עד ביצוע הניסוי, רווחו בקרב הפיזיקאים שתי תפיסות שונות בנוגע למהותו של האור, כשאחת מהן נחשבה לטובה יותר. המודל החלקיקי, אותו קידם הפיזיקאי אייזק ניוטון, גרס שהאור הוא אוסף של חלקיקים. תפיסה שנייה בנוגע לאור הייתה התפיסה שהציג הפיזיקאי כריסטיאן הויגינס בשנת 1690, שייצגה את האור כתופעה גלית. לפי תפיסה זו האור הוא גל תלת־ממדי כדורי, המתפשט בתווך הנקרא אתר. הויגנס אף שיער שמהירות גלי האור היא סופית, כפי שהדגים אולה רמר כבר בשנת 1679. יאנג ביצע את ניסוי פיצול האור על מנת להכריע בין שתי התפיסות הללו, זו החלקיקית וזו הגלית.
הניסוי
הניסוי המקורי בוצע באור ב-1801, על ידי הפיזיקאי תומאס יאנג, במטרה להכריע אם האור הוא גל או חלקיק.
איור המסכם את התוצאות
תוצאות הניסוי מתוארות באיור הבא:
הקרנת אלקטרונים
בתחילת המאה ה-20, האלקטרונים נחשבו לחלקיקים מובהקים, ולכן ציפו שהם יראו התנהגות חלקיקית בניסוי, כלומר: כאשר שני הסדקים פתוחים רוב האלקטרונים יתרכזו מול כל אחד מהסדקים.
בפועל התוצאות היו שונות:
Stranger in Paradise
Stranger in Paradise (בעברית: זר בגן עדן) הוא שיר פופולרי מהמחזמר קיסמט שנכתב ב-1953 על ידי רוברט רייט (Robert Wright) וג'ורג' פורסט (George Forrest). כמו שאר השירים במחזמר, המלודיה של השיר מתבססת על המוזיקה שהלחין אלכסנדר בורודין לאופרה "הנסיך איגור". בפרט המלודיה של שיר זה, הידוע ביותר מהמחזמר, מתבססת על המוזיקה של "Gliding Dance of the Maidens" מהמחולות הפולבצים (הקטע הידוע ביותר מהאופרה).
ניסוי שני הסדקים
מסקנות מהניסוי
המסקנה הבלתי נמנעת מהניסוי היא שלאלקטרון יש תכונות גליות. הניסוי גם מראה שאלקטרונים יכולים לבצע התאבכות ואף מוזר מכך - אלקטרון בודד יכול לבצע התאבכות עם עצמו. כלומר, לאלקטרון יש פונקציית גל (במובן של פונקציה הפותרת את משוואת הגלים ומתארת ישות בעלת תכונות של גל) המתפרשת על פני כל המרחב (ולכן יכולה לבצע התאבכות דרך שני סדקים).
Stranger in Paradise
נושא השיר הוא אדם האוהב אישה יפה, אותה הוא משווה למלאכית ואת החיים עימה לגן עדן, ואת עצמו לזר המבקר בגן העדן שלה. האוהב מבקש ממנה לקבלו ולהפכו לבן בית בגן עדן, כלומר: להיות איתה ביחד. הבית האחרון של השיר מבטא זאת במפורש:
ניסוי שני הסדקים
מסקנות מהניסוי
עוד מסקנה מהניסוי היא שכאשר בודקים תכונות חלקיקיות של האלקטרון, הבדיקה מתגלית כחיובית; וכאשר בודקים תכונות גליות של האלקטרון, הבדיקה מתגלית כחיובית אף היא. כלומר, כמו האור, גם האלקטרון מקיים דואליות גל-חלקיק.
Stranger in Paradise
את השיר ביצעו במקור ריצ'רד קיילי ודורוטה מורו (שכיכבה במחזות "איש למנשה" ו"המלך ואני") במסגרת ההפקה המקורית של המחזמר קיסמט. בסרט מ-1955 המבוסס על המחזמר ביצעו את השיר ויק דמון ואן בליית'. הגרסה הפופולרית ביותר לשיר בוצעה על ידי טוני בנט. הביצוע של טוני בנט הגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים הבריטי (UK Singles Chart) במאי 1955 והיה הלהיט הראשון של בנט. גרסת כיסוי לשיר בוצעה על ידי The Four Aces וטוני מרטין זכתה לפופולריות. גרסאות כיסוי נוספות לשיר שזכו לפופולריות בוצעו על ידי קילי סמית', ריי קוניף, וס מונטגומרי, ג'ורג' שירינג, קרטיס קאונס, אייזק הייז, סאן רע, הסופרימס (באלבומם I Hear A Symphony), שרה ברייטמן ולהקת סנט אטיין.
ניסוי שני הסדקים
מסקנות מהניסוי
השאלה "באיזה מובן האלקטרון הוא גם גל", לא נפתרת על ידי ניסוי זה. אמנם במכניקת הקוונטים האלקטרון זוכה לפונקציית גל כאשר פונקציית הגל בערכה המוחלט בריבוע (אמפליטודה בריבוע) מתארת את ההסתברות למדוד את האלקטרון במקום x (בנקודה מסוימת במרחב), אך יש חילוקי דעות לגבי משמעות פונקציית הגל, כאשר הפירוש ההסתברותי הוא המקובל ביותר, אם כי לא חף מבעיות.
Stranger in Paradise
השיר משמש כמוטיב חוזר בסרט ארוחת בוקר של אלופים (Breakfast of Champions) מ-1999 המבוסס על ספר באותו שם מאת קורט וונגוט.
ניסוי שני הסדקים
וריאציות על הניסוי
במכניקת הקוונטים תופעה זו ידועה בשם אפקט הצופה.
מיקום השיאים (קווי האור) והשקעים (קווי החושך)
השיא הראשון ממוקם מול מרכז הקו המחבר את שני הסדקים ( באיור). את מיקומם של שאר השיאים ניתן לאפיין בעזרת הזווית \theta_n\!. מיקום קווי האור (התאבכות בונה) נתון על ידי: ואילו מיקום קווי החושך (התאבכות הורסת) נתון על ידי: כאשר
בקירוב של התאבכות פראונהופר בו הזוויות המדוברות קטנות (מסך רחוק מאוד) מקבלים ש כאשר \ X_n הוא ההיטל של קרן האור על המסך.
כך לדוגמה, המינימום הראשון נמצא ב-
בנוסף, ייתכנו מצבים בהם יש הפרש מופע בין שני הסדקים, שיכול להיגרם ממספר סיבות, כמו הנחת מקור האור במקום שאינו נמצא על האנך האמצעי. במקרים כאלו, תבנית ההתאבכות תזוז למטה או למעלה.
ההפרדה בין רצועות האור
המרחק x בין פסי האור נתון בקירוב על ידי
\ \lambda\! הוא אורך הגל של האור המוקרן
\ d הוא המרחק בין הסדקים
\ L הוא המרחק בין הסדקים לקיר
נוסחה זו היא מקורבת ונכונה רק בתנאים מסוימים (לרבות קירוב זוויות קטנות).
תבנית ההתאבכות והתמרת פוריה
נגדיר פונקציה המחזירה את עוצמת האור שעוברת דרך נקודה במחסום עבור כל x שהוא המרחק האופקי ממרכז המסך. תבנית ההתאבכות המתקבלת על המסך היא התמרת פורייה הרציפה של אותה הפונקציה כאשר במקום u (התדירות המרחבית) מציבים. כאשר \ \theta\! היא הזווית ממרכז המחסום לנקודה המסוימת במסך ו- \ \lambda הוא אורך הגל. דבר זה נכון עבור כל מחסום שהוא זהה אנכית.
קריסטלוגרפיה
כפי שהוסבר בפיסקה הקודמת מתוך תבנית ההתאבכות ניתן ללמוד על העצם שדרכו עבר האור. במקרה של שני הסדקים מתוך תמונת ההתאבכות ניתן ללמוד על הרוחב של הסדקים והמרחק ביניהם, אך באופן כללי תמונת ההתאבכות נותנת התמרת פוריה של הסדקים דרכם עבר האור. מסיבה זאת נעשה שימוש רחב בהתאבכות על מנת לחקור חומרים, החל מגבישים ועד מולקולות ביולוגיות, ומדע זה נקרא קריסטלוגרפיה.
עין מטע
במרחק של כ-400 מ' מערבית לעין מטע, במורד נחל זנוח מצויה חורבת תנור, שהיא חורבה צלבנית המוקפת שיחי שומר. ממול לחורבה בוקע מעיין נוסף, עין תנור. המעיין בוקע מתוך ניקבה מהתקופה הצלבנית ולה קימרון גותי השמור היטב. סביב עין תנור צומחים עצי תאנה, לימון, חבוש, זית ושיחי פטל.
קורנל סלאטה
קורנל סלאטה (בסלובקית: Kornel Saláta; נולד ב-24 בינואר 1985 בקאמניצה נאד חרונום שבסלובקיה) הוא כדורגלן סלובקי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת קומארנו מהליגה השנייה בסלובקיה.
קריירת מועדונים
את הקריירה המקצוענית שלו התחיל בפ.צ. שטורובו. ב-2005 עבר למועדון מטאדור פוחוב, שם ערך 29 הופעות בהם כבש 4 שערים. בשנת 2006 עבר לארטמדיה ברטיסלאבה, שם שיחק 7 משחקים ולאחר מכן הושאל לדוקלה ב.ב., שם שיחק בשנת 2007 ,ערך בקבוצה 17 משחקים והבקיע 4 שערים. ב-2008 חזר לארטמדיה, כאשר הוא שיחק במועדון 13 משחקים וכבש 2 שערים, יחד עם הקבוצה הוא זכה בתואר אליפות סלובקיה ובגביע הסלובקי. בעונה שלאחר מכן הופיע ב-6 משחקים בשלבי המוקדמות של ליגת האלופות ו-2 משחקים בשלב הראשון של גביע אופ"א מול ספורטינג בראגה. בעונה זו השתתף ב-29 משחקים בליגה, בהם הבקיע 7 שערים והגיע יחד עם קבוצתו לגמר הגביע הסלובקי, אך באותו משחק ארטמדיה הפסידה לקושיצה 3-1.
בינואר 2011 חתם סלאטה ברוסטוב על חוזה ל-4 שנים תמורת מיליון יורו. משחק הבכורה שלו במדי קבוצתו החדשה נערך ב-14 במרץ 2011 מול ספרטק מוסקבה, המשחק הסתיים בתוצאה 0-4 לזכות רוסטוב.
ב-27 ביולי 2013 הושאל לטום טומסק עד סוף העונה.
נבחרת לאומית
לראשונה הופיע במדי נבחרת סלובקיה ב-24 במאי 2008 במשחק מול נבחרת שווייץ. ב-6 ביוני ערך את משחק הבכורה שלו במוקדמות מונדיאל 2010 מול נבחרת סן מרינו.
תקיפת מפעל הנשק בסוריה (2017)
תקיפת מפעל הנשק בסוריה התרחשה ב-7 בספטמבר 2017 במסיאף, סמוך לעיר חמה בסוריה, ובה הותקף מפעל ליצור טילים מדויקים ונשק להשמדה המונית של מרכז סרס. צבא סוריה האשים את חיל האוויר הישראלי בתקיפה, אך ישראל לא הגיבה לפרסומים. בתקיפה נהרגו שני חיילים סורים. לפי צבא סוריה, נגרם נזק רב למפעל. לפי ההערכות, ישראל תקפה את המפעל על מנת למנוע מהנשק המתקדם המיוצר במפעל להגיע לידי איראן או חזבאללה.
התבססות איראנית בסוריה במהלך מלחמת האזרחים
עם המשכות הלחימה במלחמת האזרחים בסוריה, במהלך שנת 2017 ארגון המדינה האסלאמית נחלש משמעותית בכוחו ואיבד שטחים רבים משליטתו. לפי מערכת הביטחון הישראלית, בשטחים בהם הצטמצמה שליטתו ונוכחותו של ארגון המדינה האסלאמית, גברה הנוכחות של ארגון הטרור חזבאללה ושל משמרות המהפכה האסלאמית, שלוחה של איראן. תחת חסות המשטר הסורי, איראן ניסתה לייצר נתיבים יבשתיים ואוויריים לתוך סוריה להעברת סחורה ונשק לארגוני הטרור בחסותה, ואף פעלה להקמת בסיסים צבאיים, שדות תעופה, מפעלי טילים ונמלים.
המתקפה הכימית באידליב
נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, הביע זעזוע מהמתקפה, והורה על תקיפה צבאית נגד צבא סוריה. יומיים לאחר המתקפה תקף צי ארצות הברית את בסיס חיל האוויר הסורי שממנו המריאו המטוסים שביצעו את המתקפה הכימית.
התקיפה
בלילה שבין 6 בספטמבר ל-7 בספטמבר 2017 הותקף מפעל לפיתוח נשק מתקדם בסוריה של מרכז סרס. במפעל יוצרו טילי קרקע קרקע מדויקים ונשק כימי. לפי צבא סוריה, בתקיפה נהרגו שני חיילים סורים. לפי הודעת המורדים, בתקיפה נהרגו מספר מדעני טילים איראנים בנוסף לחיילים הסורים.
תגובות
לא התקבלה תגובה מאיראן או מרוסיה.
M8
ה-M8 היה רק"מ סיור בתצורת 6X6 שיוצר בחברת פורד במהלך מלחמת העולם השנייה. הרכב היה בשימוש חיילים אמריקאים ובריטים באירופה ובמזרח הרחוק עד סיום המלחמה. לרכב היה שימוש נרחב ונכון לשנת 2006 הוא עדיין בשירות במספר מדינות עולם שלישי. בבריטניה, היה ידוע ה-M8 בכינוי גרייהאונד.
פיתוח
ביולי 1941, מחלקת החימוש של הצבא האמריקני התחילה בפיתוח של תותח נ"ט חדש ומהיר, כדי להחליף את משחית הטנקים M6, שהייתה משאית 3/4 טון עם תותח M3 בקוטר 37 מ"מ בארגז המטען. הדרישה הייתה לרכב בתצורת 6X4 החמוש בתותח 37 מ"מ ומכונת ירייה בעלת ציר משותף בצריח. השריון המשופע היה אמור לעמוד בקליעי מכונת ירייה בקוטר 0.5 אינץ' ושריון הצד בקליעים בקוטר 0.3 אינץ'. אבות טיפוס נשלחו לסטודבייקר (T21), פורד (T22) וקרייזלר (T23), כולם דומים בעיצובם. עד אז היה ברור כי תותח 37 המ"מ לא יהיה מספיק כדי לחדור את השריון הקדמי של הטנקים הגרמניים כך שהרכב המשוריין החדש, שנקרא M8 וכונה בצבא הבריטי גרייהאונד, בגלל מהירותו הגבוהה אך שריונו הדק, בדומה לכלב הגרייהאונד, הפך להיות רכב סיור. בעיות בחתימת החוזה ושיפורים מינוריים בעיצוב עיכבו את תחילת ייצורו של הרכב עד למרץ 1943. הייצור הסתיים ביוני 1945. 8,634 יחידות נבנו, לא כולל את גרסת ה-M20.
תיאור
ב-M8 היה מותקן תותח M6 בקוטר 37 מ"מ (עם כוונת טלסקופית M70D) ומקלע כבד בראונינג M1919 בקוטר 0.3 אינץ' (7.62 מ"מ) בצריח פתוח או מקלע M2 בראונינג בקוטר 0.5 אינץ' (12.7 מ"מ) שיכול לשמש גם כנשק נ"מ. הצוות מנה ארבעה חיילים: מפקד, תותחן, נהג, ומפעיל רדיו (שיכול לשמש גם כנהג). הנהג ומפעיל הרדיו ישבו בקדמת הרכב, בעוד שהמפקד והתותחן ישבו בצריח. הרכב נשא כ-80 פגזים בקוטר 37 מ"מ אם כי כלי רכב עם התקן רדיו שני נשאו פחות פגזים, לפעמים רק 16. התחמושת למקלע כללה 1500 כדורים בקוטר 0.3 אינץ' ו-400 כדורים בקוטר 0.5 אינץ'. בנוסף כלל החימוש ברכב 16 רימוני יד, 4 נרות עשן, 6 מוקשים ורובי M1 קרבין לאנשי הצוות.
עובי השריון נע מ-3 מ"מ בתחתית גוף הרכב ועד ל-19 מ"מ בקדמת הרכב ובצריח. ה-M8 הונע באמצעות מנוע בנזין מדגם הרקולס JXD עם שישה צילינדרים והגיע למהירות מרבית של כ-90 קמ"ש על כביש וכ-48 קמ"ש בשטח. עם מכל דלק בנפח 223 ליטר (59 גלון) וצריכת דלק של כ-31 ליטרים ל-100 ק"מ הטווח המרבי של הרכב היה בממוצע 640 ק"מ.
שירות
ה-M8 נלחם לראשונה באיטליה ב-1943. צבא ארצות הברית השתמש ברכב גם בזירה האירופאית וגם במזרח, שם נעשה בו שימוש גם בתפקידו המקורי כמשחית טנקים מכיוון ששריון רוב הטנקים היפנים היה דק משריון הטנקים הגרמנים ותותח 37 המ"מ של ה-M8 הצליח לחדור אותו. כ-1000 יחידות סופקו לבריטניה, צרפת וברזיל במסגרת חוק השאל-החכר. הרכב נחשב מהיר, אמין (אחרי שכמה תקלות תוקנו), חמוש ומשוריין בצורה מספקת למטרות סיור. לעומת זאת יחידות השריון ביקרו את יכולת השטח של הרכב. באיטליה ההררית ובשלג העמוק בחורף הצפון-אירופאי ה-M8 היה מוגבל לכבישים סלולים, עובדה שהגבילה את יכולות הסיור שלו. הרכב היה גם פגיע למוקשים. לעיתים הבריטים הניחו שקי חול על רצפת הרכב כדי לפצות על שריונו הדק. בעיה נוספת הייתה שמפקדים פעמים רבות השתמשו ביחידות הסיור שלהם לתמיכה בקרבות, וה-M8 דק השריון לא היה מתאים למטרות אלו.
צבא ארצות הברית חיפש תחליף ל-M8 כבר ב-1943. שני אבות טיפוס, סטודבייקר T27 ושברולט T28 הושלמו בקיץ 1944. שניהם נבחנו והוכחה עליונותם לעומת הגרייהאונד, אך בשלב כה מתקדם במלחמה הוחלט שלא להתחיל בייצור רכב חדש.
אחרי מלחמת העולם השנייה ה-M8 השתתף במלחמת קוריאה. זמן קצר אחרי מלחמת קוריאה הופסק השימוש ברכב בצבא ארצות הברית. מספר נגמ"שים הגיעו למשטרת ארצות הברית ושירתו שם עד שנות התשעים. צרפת השתמשה ב-M8 עד מלחמת הודו-סין הראשונה. כלי רכב רבים שהיו בשימוש ארצות הברית, בריטניה וצרפת יוצאו לבעלות בריתן של נאט"ו ולמדינות עולם שלישי. כיום, כמה יחידות עדיין בשימוש באפריקה ובדרום אמריקה.
מפעילות בעבר ובהווה של ה-M8 כוללות את: אלג'יריה, אוסטריה, בלגיה, בנין, ברזיל, בריטניה, בורקינה פאסו, קמרון, קולומביה, קפריסין, אל סלוודור, אתיופיה, צרפת, גרמניה, גואטמלה, האיטי, איראן, איטליה, ג'מייקה, מדגסקר, מקסיקו, מרוקו, ניז'ר, נורווגיה, פרגוואי, פרו, פורטוגל, ערב הסעודית, סנגל, קוריאה הדרומית, דרום וייטנאם, טאיוואן, תאילנד, טוגו, תוניסיה, טורקיה, ארצות הברית, ונצואלה, יוגוסלביה וזאיר.
ימים של אהבה
ימים של אהבה הוא סרט קולנוע ישראלי שיצא לאקרנים ב-2005, אשר מבוסס על הסרט "כוכב נולד". הסרט בוים, נכתב והופק על ידי מנחם גולן ובו כיכבו מאיה בוסקילה, ניר לוי ומורן אטיאס.
עלילה
מרגלית דהאן (מאיה בוסקילה) היא בחורה פשוטה מאשדוד, מלצרית במסעדה של אביה יוסף (יוסף שילוח) עם חלום להצליח בתחום השירה. הכול משתנה בערב אחרי ההופעה של הזמר המצליח דודו בן דוד (ניר לוי) בעיר המגורים של מרגלית, דוד מגיע לפאב בו מרגלית נוהגת לשיר. דודו מגלה אצל מרגלית פוטנציאל אדיר ומבטיח לה להפוך אותה לכוכבת גדולה. הבוקר שבא אחרי היה הפעם שונה, במקום ללכת לעבודה מרגלית נוסעת עם דודו להופעתו בבית שאן, הוא מעלה אותה לבמה לשיר - והקהל אוהב אותה. במהרה הם מתאהבים ומתחתנים בקפריסין, אבל אביה של מרגלית רוצה לעשות לה חתונה יהודית בסגנון מרוקאי אצלו במסעדה. הקריירה המוזיקלית של מרגלית עולה בניגוד לקריירה של דודו, השוקעת עמו כתוצאה משימוש בסמים ובאלכוהול. בעקבות הסמים והאלכוהול נקלעים יחסי הזוג הטרי למשבר. בסוף העלילה לאחר שדודו בגד במרגלית, והיא חוזרת לבית אביה, דודו עולה על אופנוע כשהוא בהשפעת סמים, הוא מאבד את השליטה עושה תאונה קטלנית ונקטף כשאשתו נושאת את בנם בבטנה.
ביקורות
הסרט זכה לביקורות שליליות מצד מבקרי הקולנוע, אך זכה להצלחה כספית מסוימת. בתוכנית ארץ נהדרת הוצג בשנת 2005 מערכון הלועג לסרט ולבמאי, מנחם גולן, שהוצג כרודף בצע המחפש רק הצלחה כלכלית וחוסך בכל דרך אפשרית, כולל שימוש בקטעים מסרטים אחרים שצילם וצילום סצנות בחוף בתוך חדר מדרגות.
את (כלי)
אֵת הוא כלי עבודה ידני המשמש בחקלאות, בבניין ובעבודות אחרות. תפקידו של האת לעזור בחפירה באדמה ובהעברת אדמה או כל חומר אחר מהקרקע.
סוגי אתים
ישנם שני סוגי אתים:
.zm
היא הסיומת הלאומית (ccTLDs - Country Code Top Level Domains) של שמות המתחם (domain name) של אתרי אינטרנט הרשומים בזמביה. החל משנת 1994.
תתי-סיומות
סיומת האינטרנט מחולקת לתת-סיומות הבאות שניתן לרשום רק תחתן: ההנחות לעיל מבוססות על מוסכמות סטנדרטיות ולא על נהלים כתובים כיוון שאין כל תיעוד מקוון לכך, רוב הרשויות יבחרו בסיומות .co.zm או .org.zm.
רישום
הסיומות .com.zm, .edu.zm ו- .net.zm מנוהלות בידי CopperNET Solutions, בעוד ששאר הסיומות של .zm מנוהלות בידי "ZAMNET".
מושיק אביב
מושיק (משה) אביב (נולד ב-1 ביוני 1971) הוא מנהלו של מרכז ההסברה וראש המטה לטקסים ולאירועים ממלכתיים של מדינת ישראל. אביב ממונה על הפקת כלל הטקסים, הלוויות, האזכרות והאירועים הממלכתיים במדינת ישראל ובכלל זאת על טקסי יום העצמאות, טקס יום הזיכרון לנפגעי פעולות האיבה, טקסי זיכרון נוספים ועל הפעלת נוהל חבצלת. החל משנת 2015 הוא משמש גם כיושב ראש הוועדה הציבורית הבוחרת את מדליקי המשואות בטקס הפתיחה של יום העצמאות.
ביוגרפיה
אביב נולד בלוד, התגייס למסלול פיקוד בגדנ"ע ובמשך כעשרים וחמש שנות שירות שירת בתפקידים שונים בפיקוד הנח"ל, במערך ההכנה לצה"ל ובחיל החינוך והנוער. בין היתר פיקד על בסיס הגדנ"ע בשדה בוקר ועמד בראש מדור הכנה לצה"ל באגף כח האדם.
בין השנים 2008–2012 פיקד על ענף תרבות והיה אחראי לחידוש והרחבת פעולתן של הלהקות הצבאיות. בתקופת כהונתו צמצם צה"ל באופן דרסטי את מיקור החוץ וההזמנה של אומנים אזרחיים להופעה בצבא ואלו הוחלפו בהופעות של הלהקות שמספרן הורחב וסגנון השירים אותו הן מבצעות גוון. בשנת 2010 הוציא הענף בראשותו אלבום חדש ובו יצירה מקורית של הלהקות - את הבית. בנוסף ערך והוציא לאור את שירון צה"ל שריכז את השירים המרכזיים שבוצעו על ידי הלהקות לאורך שנות קיומן. אביב שם בתפקידו את הדגש גם על נושא העברית בצה"ל ופעל ליצירת שיתופי פעולה בתחום.
בין השנים 2013–2015 פיקד על המדרשה הצבאית לחינוך בהר גילה (מדרשת חינוך ירושלים).
בשנת 2015 פרש משירותו הצבאי בדרגת סגן אלוף ומונה למנהל מרכז ההסברה לאחר תקופה ארוכה בה מולא התפקיד בידי ממלאי מקום. במסגרת תפקידו היה אחראי על הפקת הלוויה הממלכתית של שמעון פרס, אירועי היובל למלחמת ששת הימים ואיחוד ירושלים, האירוע לציון 40 שנה למבצע יונתן באנטבה ואירוע ההוקרה לכבאים ולכוחות הביטחון לאחר גל השרפות בישראל (2016). החל מיום העצמאות השישים ושבע עומד אביב בראש הוועדה הציבורית הבוחרת את מדליקי המשואות בטקס הפתיחה של יום העצמאות. בשנת 2017 מונה לראש מטה חגיגות שנת ה-70 למדינת ישראל ובמסגרת זו היה אחראי להפקתם של מספר רב של אירועים, ביניהם ציון האירוע בכיכר טיימס בניו יורק, "מצעד האור הישראלי" בתל אביב, ישיבת ממשלה חגיגית בבית העצמאות מופע ההצדעה "הפסקול של המדינה" שנערך בבאר שבע ופארק התנ"ך שהוקם בקצרין. בשנת 2019 הביא לשינוי במסגרתו מצולמים ומשודרים הטקסים הממלכתיים באמצעי התקשורת ובשידור חי בפייסבוק.
אביב הוא בוגר תואר ראשון במנהל עסקים ותואר שני בחינוך ומנהל חינוכי. הוא בוגר מכון מנדל למנהיגות, מכון גישות ומכון קולות. בין השנים 2018–2019 היה עמית של המכון למנהיגות של גשר מפעלים חינוכיים. בנוסף היה שותף ליוזמת 929 - תנ"ך ביחד ופרסם לאורך השנים פרשנויות שונות לפרקי התנ"ך במסגרת זו.
האצטדיון העירוני נתיבות
האצטדיון העירוני נתיבות הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בנתיבות.
האצטדיון הוקם בשנת 1995 ומכיל 3,250 מקומות ישיבה ועוד 200 מקומות עמידה. משמש כיום כמגרשה הביתי של קבוצת הכדורגל מכבי עירוני נתיבות.
האצטדיון כולל מקלחות, חדרי הלבשה גדולים ומרווחים, חדר כביסה, חדר שופטים, מחסנים ומשרדים.
דן סמית'
דניאל קמפבל "דן" סמית' (באנגלית: Daniel Campbell "Dan" Smith; נולד ב-14 ביולי 1986) הוא זמר ופזמונאי בריטי, בנוסף להיותו סולן, מפיק והמייסד של הלהקה באסטיל.
ילדות ונעורים
דניאל סמית' גדל בדרום לונדון ולמד בבית הספר קינג'ס קולג' שבווימבלדון. סמית' המשיך את לימודיו באוניברסיטת לידס, בה למד ספרות אנגלית.
קריירת הסולו
בעודו בן 15, החל סמית' לכתוב שירים על הפסנתר ובמחשב הנייד שבחדרו, ושמר זאת בסוד ממשפחתו וחבריו, עד שאחד מחבריו גילה על כך ורשם אותו לתחרות מקומית. סמית' לא זכה להצלחה רבה, אך עדיין המשיך בכתיבת השירים. בסיום לימודיו באוניברסיטה חזר ללונדון על מנת להמשיך בקריירת הסולו שלו.
בעקבות עלון שקיבל בדואר, הוא התקשר לכריס "וודי" ווד אשר חיפש תלמידים לנגינה בתופים. הוא נפגש איתו בתקווה לחבור לאחד מתלמידיו בהקמת להקה, אך ווד הציע את עצמו כמתופף בלהקתו של סמית'.
באסטיל
שם הלהקה מגיע מיום הבסטיליה, שנחגג ב-14 ביולי, התאריך בו נולד סמית'.
לאחר שניגנו ביחד כמעט שנה, צירפו אליהם סמית' וווד את ויל פרקוארסון, אותו פגש סמית' באחת מהופעותיו. לאחר מכן, קייל סימונס הצטרף לבאסטיל. סמית' לא ראה את עצמו כזמר סולו מפני שראה בכך לחץ גדול מדי, והעדיף להיות חלק מלהקה.
הופעתה הראשונה של באסטיל נערכה בתחילת 2011. יחד עם חברי להקתו זכה סמית' בפרס Brit Awards כפריצת הדרך הבריטית של שנת 2014, בנוסף לאלבום הבכורה שלהם שהגיע למקום הראשון ברשימת האלבומים של הממלכה המאוחדת.
רכבת החופש של לייקה
רכבת החופש של לייקה הייתה פעולת חילוץ שבה מאות יהודים הוברחו מחוץ לגרמניה הנאצית לפני השואה על ידי ארנסט לייץ ה-2, מנכ"ל חברת לייקה ובתו אלסי קואהן-לייץ.
משימת החילוץ
על מנת לעזור לעובדיו היהודים, לייץ הקים בחשאיות את "רכבת החופש של לייקה", דרך חשאית שאיפשרה ליהודים לעזוב את גרמניה, תחת זהות של עובדי לייקה שהוקצו לעבוד מחוץ לגרמניה. עובדים, סוחרים, בני משפחה ואפילו חברים של בני משפחה "הוקצו" למשרדי המכירות של לייץ בצרפת, בריטניה, הונג קונג וארצות הברית. פעולותיו של לייץ הוגברו אחרי ליל הבדולח בנובמבר 1938, שבמהלכו נשרפו חנויות יהודיות ברחבי גרמניה.
"עובדים" יהודים שהגיעו לנמל ניו יורק הלכו למשרד לייץ במנהטן, שם עזרו להם למצוא עבודה. כל יהודי שהגיע קיבל מצלמת לייקה. הפליטים קיבלו מלגה עד שהם יכלו לעבוד. דרך נתיב בריחה זה הגיעו מעצבים, אנשי מכירות, משווקים וכותבים. "רכבת החופש של לייקה" הגיעה לשיאה ב-1938 ובתחילת 1939. ה"רכבת" הביאה קבוצה של מהגרים לניו יורק פעם בכמה שבועות עד הפלישה לפולין ב-1 בספטמבר 1939, היום בו גרמניה סגרה את גבולותיה.
אלסי קואהן-לייץ, בתו של לייץ, נכלאה על ידי הגסטפו לאחר שנתפסה בגבול מסייעת לאישה יהודייה לחצות את הגבול לשווייץ. היא שוחררה לאחר חקירה.
פרסים והנצחה
אחרי המלחמה קיבלה אלסי מספר תוארי כבוד, בהם תואר מאקדמיית מדעי הרוח בצרפת ב-1965 ומדליית אריסטיד בריאן מהאקדמיה האירופאית בשנות ה-70 ופרס "האומץ לעזור" מהליגה נגד השמצה. לדברי נורמן ליפטון, כותב ועורך עצמאי, המשפחה לא רצתה פרסום על הפעולות ההרואיות שלה. רק אחרי שבן המשפחה האחרון נפטר פורסם סיפורה של רכבת החופש.
דני פינטאורו
דני פינטאורו (באנגלית: Danny Pintauro; נולד דניאל ג'ון פינטאורו ב-6 בינואר 1976 במילטאון, ניו ג'רזי) הוא שחקן אמריקאי שנודע בעיקר בזכות תפקידו כג'ונתן באוור בסיטקום האמריקאי הפופולרי "מי הבוס?" והשתתפותו בסרט הקולנוע "קוג'ו" משנת 1983 (המבוסס על ספרו של סטיבן קינג "קוג'ו").
קריירה
הופעותיו הראשונות של פינטאורו היו באופרת הסבון "As the World Turns", בתפקיד פול ריאן המקורי, ובסרט הקולנוע "קוג'ו", המבוסס על ספרו של סטיבן קינג "קוג'ו". הוא התפרסם לראשונה בעקבות השתתפותו בסדרת הטלוויזיה "מי הבוס?". לאחר סיום הסדרה, הופעותיו הלכו והתמעטו. הוא המשיך והופיע בהפקות תיאטרון, כגון "The Velocity of Gary" ו-"Mommie Queerest".
כמו כן, הוא עבד כנציג מכירות של חברת טאפרוור, ונכון לשנת 2013, הוא מנהל מסעדה בלאס וגאס.
חיים אישיים
פינטאורו נולד במילטאון, ניו ג'רזי, בנם של מרגרט ל' סילקוקס וג'ון ג'יי פינטאורו, מנהל. בשנת 1994 הוא לקח פסק זמן מקריירת המשחק שלו, ולמד בקולג' מחוז מידלסקס שבאדיסון, ניו ג'רזי, ולאחר המשיך ללמוד אנגלית ותיאטרון באוניברסיטת סטנפורד. הוא סיים את לימודיו בשנת 2001.
בשנת 1997 פינטאורו יצא מהארון, בריאיון עבור הצהובון "נשיונל אינקוויירר". באפריל 2013 התארס לבן-זוגו, ויל טאבארז, והשניים נישאו באפריל 2014.
בשנת 2015, פינטאורו חשף בריאיון עם אופרה וינפרי שהוא נשא HIV מאז 2003.
רמון סבינק
רמון סבינק (בצרפתית: Raymond Savignac, לעיתים מקוצר כ-Savignac) (נולד ב-6 בנובמבר 1907 בפריז והלך לעולמו ב-31 באוקטובר 2002 בגיל 94 בטרוביל (נורמנדי) הוא מעצב גרפי צרפתי, הידוע בשל הפוסטרים המסחריים אותם עיצב. עבודתו מאופיינת בפשטות הומוריסטית.
סבינק הוא אוטודידקט, החל לעצב פוסטרים בהדרכתו של קסנדרה. הוא זכה לפרסום עבור פוסטר יופלה. פוסטר ידוע אחר שלו הוא "La Guerre des boutons" (מלחמת הבוטונס).
ב-1949 הוצגה עבודתו של סבינק לצד מעצב הפוסטרים ברנר וילמן בגלריה לאמנות יפה בפריז.
תצוגת קבע של עבודתו מוצגת במוזיאון מונטבלו בטרוביל, שם התגורר בשנותיו האחרונות. על שמו נקרא חוף ים. רבים מהפוסטרים שלו מתארים את נורמנדי ומוצגים בה. בסביבותיה של העיר מוצגים גם ציורי הקיר שלו.
מוריץ פורגס
מוריץ פורגס (בצ'כית: Moritz Porges; מרץ 1857 – ינואר 1909) היה שחמטאי יהודי-צ'כי.
פורגס חלק מקום 4-7 בתחרות וינה בשנת 1882 (ניצח: וינסנז חרובי). בשנת 1892 חלק מקום שני עם גיולה מקובץ בתחרות דרזדן (ניצח: זיגברט טאראש). בשנת 1896 חלק מקום 16-17 בתחרות נירנברג (ניצח: עמנואל לסקר). בשנת 1902 הגיע למקום השלישי בתחרות קרלסבד, אחרי דוד ינובסקי וטיץ'.
משחקי מופת
לבן: מוריץ פורגס שחור: עמנואל לסקר נירנברג 1896
אחת הסיבות שלסקר היה יריב שכה קשה לנצחו היא כי הוא השתמש במשחקיו ברעיונות שהתגלו שנים רבות אחר כך על ידי אהרון נימצוביץ' וחברי ההיפרמודרניזם. במשחק זה לסקר מדגים מדוע עמדה מכווצת ומוגבלת איננה בהכרח רעה. מה שקובע בעמדה היא כמות האנרגיה שטמונה בה והאפשרות להוציא את האנרגיה החוצה. בסופו של דבר לסקר משחרר את כל האנרגיה בתוך 10 מסעים שכל אחד מהם מהווה איום על יריבו.
אטלס C
האטלס C שנקרא גם SM-65C Atlas היה אב הטיפוס של טיל האטלס. הוא טס לראשונה ב-24 בדצמבר 1958, אז שוגר למרחק 6500 קילומטר. האטלס C היה אב הטיפוס האחרון בפרויקט אטלס. אחריו נבנה האטלס D שהיה טיל האטלס המבצעי הראשון. הטיל תוכנן במקור להיות שלבו הראשון של הטיל אטלס-אייבל אבל תוכנית זו לא יצאה לפועל בשל פיצוץ שאירע בעת בדיקה ב-24 בספטמבר 1959.
שישה שיגורים בוצעו, כולם למסלול תת-לווייני בתור טילים בליסטיים בין-יבשתיים. שלושה שיגורים הצליחו ושלושה נכשלו.
מוקדי
{{פירושונים|
ראו גם
}}
יואב מזא"ה
יואב מזא"ה (נולד ב-1973) הוא עו"ד ומרצה בכיר בפקולטה למשפטים הקריה האקדמית אונו המתמחה בדיני משפחה ובקניין רוחני.
ביוגרפיה
מזא"ה הוא בנו של האסטרופיזיקאי צבי מזא"ה. מזא"ה השלים תואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים (1999) ותואר שני ושלישי באוניברסיטת אוקספורד (2001 ו-2004 בהתאמה). חיבוריו לתארים אלו עסקו בדרישת המקוריות בדיני זכויות יוצרים.
מזא"ה שימש עמית בארגון העולמי לקניין רוחני (World Intellectual Property Organization), עמית מחקר במכון למחקר בקניין רוחני של אוניברסיטת אוקספורד ועורך כתב העת Oxford University Commonwealth Law Journal. בהיותו באוקספורד כתב דו"ח לממשלת בריטניה בנוגע לצורכי המחקר בקניין רוחני. הדו"ח הוביל לפיתוח מחקר בתחומים האמפיריים של הקניין הרוחני.
דיני משפחה
גישתו של מזא"ה היא כי בדיני משפחה בישראל מתקיימת תנועת מטוטלת. לפני עשרות שנים הפלה הדין לרעה את הנשים ופגע בהן, ועם השנים תוקנה האפליה כנגד נשים בעקבות מאבק צודק של ארגוני נשים, חקיקה שוויונית ופסיקה מתקדמת. אך במקום שהדין ייעצר במקום מאוזן, המשיכה מגמה זו, עד שנוצרה אפליה הפוכה כנגד גברים, במיוחד בעניינים הבאים בדיני משפחה כמו סנקציות מופחתות על סרבנות גט נשית, חזקת הגיל הרך, מזונות ילדים, אך גם טיפול סלחני באמהות הפוגעות בילדיהן, ועוד.
בשיח הפוליטי-ציבורי בעניין דיני משפחה, מזא"ה הוא בר הפלוגתא העיקרי של פרופ' רות הלפרין קדרי וד"ר דפנה הקר אשר טוענות מנגד בעד שימור חזקת הגיל הרך, כמו גם דיני המזונות המבוססים על ההלכה. לעומתן, טוען מזא"ה כי העדפת יתר של נשים פוגעת בראש ובראשונה בילדים, אך בסופו של דבר גם בנשים עצמן.
מזא"ה הופיע בפני ועדת שניט (שעסקה במשמורת) וועדת שיפמן (שעסקה במזונות ילדים). ועדת שניט אימצה את המלצתו לבטל כליל את מושג המשמורת. ועדת שיפמן אימצה את המלצתו ליצור מודל שוויוני וא-מגדרי למזונות (המתחשב בהיקף זמני השהות של הילדים עם כל אחד מההורים והיקף הכנסותיהם של ההורים).
מזא"ה יצא כנגד הקלה באכיפת הדין כלפי אמהות מתעללות, באמרו:
על ארגוני הגברים ומתקפתם על ארגוני הנשים, אמר מזא"ה:.
מזא"ה מתח ביקורת חריפה על בחירתה של יעל וילנר לשופטת בבית המשפט העליון, וטען שפסיקתה היא "אנטי-גברית".
פסיקת בתי משפט
בכמה פסקי דין יושמה גישתו של מזא"ה הגורסת כי מושג המשמורת מיותר, תוך שהם קובעים כי איש מההורים לא יהיה משמורן.
שופטים קבעו בפסקי דין כי כאשר הילדים נמצאים באופן נרחב אצל שני ההורים, וכאשר לשני ההורים הכנסה סבירה, אין צורך בכל תשלום מזונות, וכי כל אחד מההורים יישא בעלויות הילדים בעת שהילדים נמצאים אצלו.
פסקי דין נוספים של בית משפט למשפחה יישמו את עמדתו של מזא"ה ביחס להפרות הסדרי ראייה, תוך שקבעו כי הורה שמונע מההורה האחר לראות את הילדים, ייקנס בגין כל מפגש שלא יתקיים.
עם זאת, השופט ניצן סילמן חולק על טענת ד"ר מזא"ה כי הורה לא משמורן לא יפצה את ההורה המשמורן עבור הפרת זמני שהות.
קישורים חיצוניים
מאמרי דעה:
ויטוריו קורינלדי
ויטוריו קורינלדי (נולד ב-1931) הוא אדריכל ישראלי שפעל רבות בתחום התכנון בקיבוצים.
קורינלדי נולד במילאנו שבאיטליה בשנת 1931. אביו היה מנהל סניף מילאנו של חברת הביטוח ג'נרלי. עם עליית הפאשיסטים לשלטון וחקיקת "חוקי הגזע" האנטישמים, עזב עם משפחתו לברזיל ב-1939. את לימודי האדריכלות השלים באוניברסיטת סאו פאולו ובשנת 1955 עלה לישראל והצטרף לקיבוץ ברור חיל בו היה חבר עד לשנת 1995. באותה שנה החליט הקיבוץ לעבור תהליך הפרטה, וקורינלדי בחר לעזוב את הקיבוץ ולעבור להתגורר בתל אביב. בשנת 1958 הצטרף למחלקת התכנון של איחוד הקבוצות והקיבוצים, שלאחר מכן התאחדה עם מחלקת התכנון של הקיבוץ המאוחד למחלקה לתכנון של התק"מ. במחלקה עבד לצד אדריכלים כמו חנן הברון, נעמי יודקובסקי, ארנונה אקסלרוד ורחל ניסים. במסגרת זו פעל כאדריכל עד לפרישתו בשנת 1998. קורינלדי גם עמד בראש המחלקה בתפקיד אדריכל ראשי בין השנים 1975-1985. הפרויקט הראשון שתכנן במסגרת התנועה היה בית חינוך שער הנגב, מוסד אותו ליווה כמתכנן שנים רבות.
לקריאה נוספת
ויטוריו קורינלדי: צחוק הגורל, הוצאה עצמית, 2019
יחסי הולנד–צ'כיה
יחסי הולנד–צ'כיה הם יחסי החוץ בין צ'כיה והולנד.
ראשית היחסים
שתי המדינות היו חלק מממלכת הבסבורג במשך כ-300 שנה. תחייה מסוימת, במיוחד בתחומי התרבות, התרחשה תחת שלטונו של רודולף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה במהלך המאה ה-17, כאשר הולנד חוותה את תור הזהב שלה. במהלך מלחמת שלושים השנים לחמו ההולנדים לצד הבוהמים במרד נגד השלטון ההבסבורגי הקתולי.
יוחנן עמוס קומניוס היה מורה וסופר צ'כי, הוגה דעות בתחום החינוך, כיהן כבישוף פרוטסטנטי, אשר בסוף ימיו התגורר ב אמסטרדם. חשיבותו נודעת בעיקר בהיותו המחנך הראשון באירופה של הרנסאנס שזנח מטעמים עקרוניים את השימוש הבלעדי בלטינית בספרי הלימוד המקצועיים וראשית השימוש בלשון המקומית והמדוברת.
צ'כוסלובקיה
היחסים הדיפלומטיים בין הולנד לצ'כוסלובקיה כוננו ב-13 בנובמבר 1919 זמן קצר לאחר לידתה של צ'כוסלובקיה העצמאית. לפני מלחמת העולם השנייה היחסים בין שתי הדמוקרטיות האירופיות - צ'כוסלובקיה והולנד - היו מעולים, אם כי שונים למדי מבחינת יעדי מדיניות החוץ. היחסים הדיפלומטיים נותקו במהלך מלחמת העולם השנייה. במהלך המלחמה, צ'כים וסלובקים רבים שנמלטו ממולדתם הכבושה לבריטניה נלחמו נגד הנאציזם כאנשי צוות של חיל האוויר הבריטי. רבים הופלו ממש מעל שטח הולנד ו-45 מהם קבורים בבתי קברות מלחמה בהולנד. זמן קצר לאחר שיקומם בשנת 1948, שתי המדינות עברו לכיוונים שונים לחלוטין. בעוד הולנד הפכה לחברה מייסדת בנאט"ו והקהילה האירופית, צ'כוסלובקיה, לאחר הפוטש הקומוניסטי בשנת 1948, נהייתה תלויה בברית המועצות והייתה חלק מהגוש המזרחי.
במהלך 41 השנים עד למהפכה הדמוקרטית בשנת 1989, לא פרחו היחסים ההדדיים, כתוצאה מהשפעת המלחמה הקרה ומסך הברזל.
הולנד "גילתה" מחדש את צ'כוסלובקיה בשנת 1990 לאחר מהפכת הקטיפה. חלק גדול בשינוי זה מילא הנשיא הפוסט-קומוניסטי הראשון של צ'כוסלובקיה ואצלב האוול שעשה עבודה טובה בחיבור צ'כוסלובקיה, ואחר כך גם הרפובליקה הצ'כית, לאירופה ולעולם. לאחר פירוק צ'כוסלובקיה כוננה צ'כיה יחסים דיפלומטיים עם הולנד ברמת השגרירות.
היחסים כיום
כיום, הולנד וצ'כיה חברות בנאט"ו וב. שתי המדינות חולקות את אותם ערכים והן מגינות באופן מסורתי על דמוקרטיה וזכויות אדם. מרכיב חשוב ביחסים הדו צדדיים הוא ללא ספק כלכלה ומסחר. הולנד מדורגת במקום הרביעי בהיקף ההשקעות הזרות בצ'כיה. הייצוא הצ'כי העיקרי הוא מכונות ומכוניות. פיליפס הייתה בין תאגידי ההון הזרים הראשונים שהגיעו אחרי 1989 לצ'כיה.
יחסי תרבות
התרבות הצ'כית מועברת על ידי המרכז הצ'כי הממוקם ברוטרדם ומארגן תערוכות, קונצרטים, ערבי ספרות וסרטים.
ג'רמיה אזו
ג'רמיה אזו (באנגלית: Jeremiah Azu; נולד ב-15 במאי 2001) הוא אתלט ולשי המייצג את הממלכה המאוחדת, זוכה מדליית ארד באליפות אירופה (מינכן 2022) בריצת 100 מטר.
ביוגרפיה
אזו נולד ברוטרדם שבהולנד.
מדליית ארד באליפות אירופה
באליפות אירופה שנערכה בחודש אוגוסט 2022 במינכן שבגרמניה זכה אזו במדליית ארד בריצת 100 מטר עם שיא אישי חדש של 10.13 שניות, אחרי מרסל ג'ייקובס מאיטליה (9.95 שניות) וז'ארנל יוז מהממלכה המאוחדת (9.99 שניות).
תומר דבורה
תומר דבורה הוא ספר מוסר קבלי, שכתב המקובל רבי משה קורדובירו (הרמ"ק) בתחילת תקופת האחרונים (אמצע המאה ה-16) בצפת.
לספר שני חלקים: הראשון מיוסד על שלוש עשרה מידות הרחמים, והחלק השני מיוסד על עשר הספירות.