cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ריצ'רד השלישי (מחזה)
ריצ'רד ההיסטורי ודמותו במחזה
שייקספיר מתאר את ריצ'רד השלישי, ואת "שלטון הטרור" שלו, בצורה לא מחמיאה. היסטוריונים מודרניים מאמינים כי גרסתו של שייקספיר מעוותת את האמת ההיסטורית. כמובן, המחזות ה"היסטוריים" של שייקספיר לא נועדו לספק תיאור מדויק של העבר, אלא בידור. כמו במחזה מקבת', הרוע של ריצ'רד מוקצן על מנת להעצים את האפקט הדרמטי. בנוסף, שייקספיר המשיך מסורת של סופרים אחרים (כגון רפאל הולינסהד ואדוארד הול) שגם הם הציגו את ריצ'רד כנבל. צורתו החיצונית של ריצ'רד גם היא מוקצנת. ציורים מתקופתו של ריצ'רד מראים אותו כאדם בריא, ולא כגיבן המכוער שמציגים שייקספיר ומקורותיו.
ייתכן שהפיכתו של ריצ'רד לדמות הנבל בתקופה האליזבתנית קשורה למשפחת המלוכה באותה תקופה. אליזבת הראשונה, המלכה בזמנו של שייקספיר, הייתה נכדתו של הנרי השביעי, המלך שהיה בן לבית לנקסטר שהביס את המלך האחרון מבית יורק ושהחל את שושלת טיודור. סביר להניח כי המחזה של שייקספיר מציג את ריצ'רד בצורה שהסבה נחת למשפחת המלוכה.
המקור העיקרי למחזה היה התיעוד של רפאל הולינסהד, אולם סביר להניח ששייקספיר הושפע רבות גם מספרו של תומאס מור, "היסטוריה של המלך ריצ'רד השלישי" שהוצא לאור על ידי ג'ון רסטל לאחר מותו של מור. רסטל, גיסו של מור, איגד שני כתבי-יד, האחד באנגלית והשני בלטינית, לתוך מהדורה אחת. עבודתו של מור אינה היסטורית במובן המודרני. זוהי יצירה ספרותית הכוללת כמות זהה של אמת ודמיון. למור עמדו מקורות רבים, רובם עוינים למשטר הישן. אולם המקור העיקרי של מור, כמו שייקספיר, היה הדמיון: מעל שליש מהנאומים בספרו מומצאים.
"ריצ'רד השלישי" היינו פסגת המחזות של שייקספיר אודות מלחמות השושנים. בהנרי השישי, חלק שני ובהנרי השישי, חלק שלישי החל שייקספיר בעיצוב דמותו האכזרית של ריצ'רד. דמות זו מוקצנת בבירור, שכן היה זה בלתי אפשרי לריצ'רד ההיסטורי לקחת חלק בכל האירועים שיוחסו לו במחזות. למשל, במחזותיו של שייקספיר, ריצ'רד משתתף בקרבות שהתרחשו בזמן שריצ'רד ההיסטורי היה ילד.
מבחינה דרמטית, דמותו של ריצ'רד משתנה בצורה משמעותית תוך כדי המחזה. במחצית הראשונה של המחזה, הקהל נחשף למעין אנטי גיבור הגורם למהומה ונהנה ממעשיו. אולם לאחר הכתרתו למלך, אישיותו משתנה. הוא פועל נגד בקינגהאם הלויאלי, נופל קורבן לפקפוק בעצמו, ורואה צללים ומראות של אבדון בכל מקום.
שיקספיר נוטה לעצב דמויות היסטוריות על פי הצרכים התיאטרלים של המחזה. כך גם במחזה זה. המלכה מרגרט לא שרדה לראות את ריצ'רד עולה לכס המלוכה. הכללתה במחזה נובעת ממניעים דרמטיים בלבד, על מנת לספק התרעה לדמויות האחרות על אישיותו האמיתית של ריצ'רד. כמו כן, היא משמשת את שייקספיר כמקהלה בעודה מספרת לקהל על הטרגדיות שנבעו ממעשיו של ריצ'רד.
באופן מפתיע, שייקספיר משמיט את העובדה שלריצ'רד היה בן שמת בילדותו. עובדה זו הייתה יכולה לשמש כהוכחה נוספת שריצ'רד פעל נגד הרצון האלוהי, וכי מות בנו היינו מעשה תגמול כל הרג ילדיו של אדוארד.
אלמנטים קומים
למרות האלימות הרבה במחזה ודמותו המרושעת של ריצ'רד, שייקספיר מצליח להחדיר למחזה מידה רבה של חומר קומי. מידה רבה של הומור נובעת מההבדל בין מה שהקהל יודע אודות ריצ'רד ובין איך שריצ'רד מנסה להציג את עצמו. למשל, במערכה השלישית סצנה ראשונה, ריצ'רד נאלץ להיות "נחמד" לדוכס יורק הצעיר והלעגן. דוגמאות נוספות הן הצדקתו את מותו של הייסטינגס, ותגובתו להצעה לקבל את כתר המלכות.
ריצ'רד מספק הערות שנונות בעודו מנתח את הקורה סביבו, כפי שהוא מעיר בעודו מתכנן לשאת לאישה את ביתה של המלכה אליזבת':
"Murder her brothers, then marry her; Uncertain way of gain...."
עיבודים קולנועיים
הגרסה הקולנועית המפורסמת ביותר היא זו של לורנס אוליבייה בשנת 1955. הופעתו הייחודית הייתה למקור השראה לקומיקאים רבים, כגון פיטר קוק ופיטר סלרס (ששאף בעצמו לשחק את ריצ'רד).
בשנת 1995 כיכב איאן מקלן בגרסה מקוצרת של המחזה. בסרט זה העלילה מתרחשת באנגליה פשיסטית בשנות ה-30.
בשנת 1996 כיכב אל פצ'ינו בסרט התיעודי "מחפשים את ריצ'רד".
ב-2016 חתם המחזה את סדרת העלאת המחזות ההיסטוריים של שייקספיר בסדרה הכתר החלול בהפקת ה-BBC.
המחזה בישראל
המחזה ריצ'רד השלישי הועלה מספר פעמים על במות ישראל:
את ריצ'רד שיחק שלמה בר-שביט.
לאט
לאט הוא אלבום של הפזמונאי והשחקן הישראלי יוסי בנאי. זהו אלבום האולפן האחרון שהוציא בנאי בחייו. הוא יצא ב-2001, חמש שנים לפני מותו.
הפקה
"לאט" כולל עשרה שירים שהולחנו בידי מספר מוזיקאים עבריים בולטים, ביניהם אחיינו של יוסי, אהוד בנאי, ובנו יובל בנאי. המוזיקאי יונתן בר גיורא שעבד עם בנאי גם על אלבומו הקודם, "פגישה לאין קץ - יוסי בנאי מגיש נתן אלתרמן", הפיק מוזיקלית ועיבד את האלבום הזה.
"העיר הזאת" נכתב על פי קונסטנדינוס קוואפיס ללחן של אהוד בנאי, אשר מלווה את דודו יוסי בקולות רקע. "אהובתי" הוא גרסת כיסוי לשיר של להקת משינה, בעיבוד למיתרים. "ציור של אהבה" הוא דואט עם ריטה, ללחן של יונתן בר גיורא, על פי פרלוד של שופן. "מכתבים ברוח", אחד משני הלחנים שתרם שלום חנוך לאלבום, הוא גם שמו של ספר שהוציא בנאי באותה השנה, וכן שמו של סרט דוקומנטרי בבימויו של רם לוי, המתאר בין השאר את העבודה על האלבום. "למות למען רעיון" הסאטירי, ללחן של יהודה פוליקר נכתב על פי ז'ורז' ברסנס ("למות למען רעיון כן זו ממש מצווה, אבל לאט למות לאט ובשיבה טובה"). עוד באלבום לחנים של ארקדי דוכין (הבלדה "אשה שלי"), אביב גפן (מילים ולחן של "אל תוך האור" ההמנוני, הסוגר את האלבום), לחנים נוספים של שלום חנוך ויונתן בר גיורא ("איך זה קורה" ו"אני גר מול המים") ואחד של אילן וירצברג לטקסט של נתן זך ("אין ענבים בגפן").
השיר צורף כרצועת בונוס לגרסה מחודשת של האלבום המקורי, שיצאה ב-2016.
הפיגוע בקו 189 לעמנואל (2001)
הפיגוע בקו 189 היה פיגוע משולב שהתרחש ב-12 בדצמבר 2001 בכניסה ליישוב עמנואל, וכלל פיגוע תופת ופיגוע ירי לעבר אוטובוס נוסעים. בפיגוע נרצחו עשרה ישראלים ונפצעו עשרות.
הפיגוע
ב־12 בדצמבר עשה אוטובוס קו 189 של חברת דן את דרכו מבני ברק לעמנואל. בכביש המחבר בין רבבה ליישוב, כ־500 מטרים לפני שער הכניסה ליישוב, הציבה חוליה בת שלושה מחבלים שני מטעני צד, והתמקמה על הצוק הסמוך. סמוך לשעה 18:00, כשעצר האוטובוס, הפעילו המחבלים את המטענים כאשר האוטובוס היה סמוך אליהם. האוטובוס, שלא היה ממוגן ירי, נפגע כתוצאה מפיצוץ המטען ומכדורי המתכת והמסמרים ששולבו בו, ונוסעים רבים שהיו בו נפגעו גם הם. מייד לאחר הפיצוץ החלו המחבלים לפתוח בירי לעבר האוטובוס ולעבר מכוניות נוספות שנסעו בכביש, אך נהג האוטובוס המשיך בנסיעה עד לכניסה ליישוב. כתוצאה מהירי התהפכו שלוש מכוניות, בהן ג'יפ של מג"ב, והנוסעים בהן נפגעו. הירי נמשך אף בעת הגעת כוחות ההצלה, והטיפול בפצועים ופינוים היו בחלקם תחת אש. בשלב זה נמלטו שניים מהמחבלים, ומחבל שלישי נשאר במקום והמשיך לירות. בשלב מסוים ירד המחבל אל הכביש וירה ממנו. ג'יפ של שוטרי משמר הגבול דרס אותו ולאחר מכן חיסל אותו באמצעות ירי בראשו וגופו. לאחר חיסולו התגלו על גופו אפוד קרב, רובה M16, אקדח ותחמושת.
נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש גינה בחריפות את הפיגוע. עוד הוסיף ואמר וקבע כי ערפאת טרם ביצע את התחייבויותיו, וטרם עצר את ראשי הארגונים. בנוסף תמך בוש בתגובה ישראלית כמעשה של הגנה עצמית.
אקול
אקול (באנגלית: Acol) היא שיטת הכרזה בברידג' המקובלת בבריטניה. היא משיטות ההכרזה הנפוצות ביותר גם במקומות אחרים בעולם. השיטה נקראת על שם רחוב באותו שם בלונדון ברובע בהאמפסטד בו היה ממוקם מועדון הברידג' בזמן בו החל פיתוח השיטה בתחילת שנות ה-30. אקול היא שיטת הכרזה טבעית, בשונה משיטות הכרזה אחרות בתקופת המצאתה, שאינן שיטות הכרזה טבעיות. התרומה הגדולה של אקול לברידג' המודרני, היא המעבר משיטות הכרזה מסובכות ולא טבעיות, כמו Precision לשיטות הכרזה טבעיות. בעוד בתקופת פיתוח אקול רוב שחקני התחרויות השתמשו בשיטות הכרזה לא טבעיות, היום מרבית שחקני הברידג' הביתי והברידג' התחרותי, משתמשים בשיטות הכרזה טבעיות. ברוב המקרים השימוש הוא באקול או בשיטות הכרזה שזהות או דומות בחלקן לאקול.
היסטוריה
לפי טרנס ריס, המפתחים העיקריים של השיטה היו מוריס האריסון-גריי, ג'ק מרקס וס. ג'. סימון. שחקנים אלה נחשבו לטובי השחקנים בבריטניה באותה תקופה. ג'ק מרקס, בכתבה בקונטרקט ברידג' ג'ורנל בדצמבר 1952, אמר: "... שיטת האקול חוברה על ידי סקיד סימון ועל ידי לפני 20 שנה בערך". הספר הראשון על השיטה נכתב על ידי בן כהן. השיטה התפרסמה בממלכה המאוחדת על ידי איאן מקלאוד באמצעות ספרו "ברידג' כמשחק קל", שהתפרסם בשנת 1952.
יסודות שיטת ההכרזה
שיטת ההכרזה אקול היא שיטת הכרזה טבעית. בשונה משיטת ההכרזה האמריקאית היא אינה שיטה סטנדרטית, כלומר: עשויות להיות אינטרפרטציות שונות של השיטה.
כשלי ערפול
כשלי ערפול הם כשלים לוגיים בהם יש ערפול ביחס למשמעות. פירוש הטיעון באופן אחד יוביל להנחה ראשית שגויה, ואילו פירוש באופן אחר יוביל להנחה משנית שגויה, ואם מנסים לפרש את שתי ההנחות כנכונות, הטיעון בכללו אינו תקף מבחינה פורמלית. דוגמה טיפוסית:
מאחר שמיקום הכשל טמון בפירוש, לא ניתן למיין את הטיעונים הללו כטיעונים שיש בהם כשל בהנחה הראשית או במשנית ולכן הם מהווים קבוצה נפרדת.
קאנון (אלבניה)
הקאנון (באלבנית: Kanun) הוא מערך חוקי התנהגות אלבניים מסורתיים המתחלק ל-13 קבוצות חוקים לפי נושאים: כנסייה, משפחה, נישואים, בית, טובים, בעלות, עבודה, העברת בעלות, הבטחות, נזקים, עבירות על החוק, חוק משפטי, יוצאים מן הכלל. הקאנון הועבר מפה לפה עד המאה ה-19, כאשר Shtjefën Gjeçovi העביר אותו לנוסח כתוב.
הקאנון קבע בפרטי פרטים את ההתנהלות בנקמות דם, איך קובעים מי המטרה, סדר הקדימות בין הגברים של המשפחה יריבה, איך יכול מי שנקבע כמטרה להתחמק וכדומה. בתקופת השלטון הקומוניסטי ניסו לשרש מנהגים אלה. אחרי התפרקות השלטון הקומוניסטי, כשהשלטון והמשטרה נתפסו כלא יעילים, התחילו לשוב למנהגי הקאנון, אך חלק גדול ממנו נשכח.
הבסה (אלבניה) מתייחס לפרק "הבטחות" שבקאנון.
אל-אזהר
אל-אזהר (בערבית: الأزهر الشريف; אל-אזהר הנכבד) היא אקדמיה מוסלמית הנמצאת בקהיר, בירת מצרים. הוא נחשב למוסד הלימוד החשוב ביותר של האסלאם הסוני. אל-אזהר נוסד כמסגד אל-אזהר בשנת 972, זמן קצר לאחר ייסוד קהיר (שנקראה אז "פוסטאט"), בתקופת הח'ליף אל-מעז לדין אללה. המבנה עוצב בידי הגנרל הפאטמי ג'ווהר אס-סקולי, כובש מצרים מטעם הפאטימים. בשנת 988 קיבל המסגד תפקיד נוסף כמוסד ללימודי דת האסלאם. שמו של המוסד נגזר משמה של בת הנביא מוחמד פאטמה א-זהראא', שאליה מייחסים עצמם בני השושלת הפאטמית. בתקופה הסמוכה להקמתו היה המוסד שייך לאסכולה התאולוגית ("מדרסה") האסמאעילית, שהייתה ענף של השיעה. זאת משום שבני השושלת הפאטמית היו שיעים. לאחר נפילת השושלת הפאטמית ועליית השושלות הממלוכיות במצרים, הפך אל-אזהר למוסד סוני, וכך נותר עד היום.
במשך יותר מאלף השנים שעברו מאז ייסודה נחשבת האקדמיה למוסד המוביל בעולם האסלאמי בתחומי השריעה, התאולוגיה האסלאמית והשפה הערבית. כמו כן שימשה האקדמיה מקור חשוב להכשרת אימאמים וקאדים ששימשו בתפקידם בכל רחבי העולם האסלאמי ואף עשו רבות להגדלתו על ידי איסלומן של קהילות חדשות. במשך כל תקופת פעילותו נלחם אל-אזהר בתפוצת האתאיזם, בכתות הסוטות מן האסלאם הסוני האורתודוקסי, במיסיון הנוצרי, בתנועות פוליטיות רפורמיסטיות, באנרכיה וביחסי מין אסורים (כלומר, יחסי מין שלא בין בעל ואישה, כולל יחסים הומוסקסואליים).
אל-אזהר מהווה גורם אסלאמי ממתן בדרך כלל ביחס לארגונים אסלאמיים רדיקליים כמו האחים המוסלמים. לדוגמה, שיח' אל-אזהר לשעבר מוחמד סייד טנטאווי הצהיר כי מבצעיהם של פיגועי 11 בספטמבר ומחבלים מתאבדים בכלל הם "כופרים" שאינם הולכים בדרכו האמיתית של האסלאם. בכנס שהתקיים באינדונזיה ביקש טנטאווי מכל "המאמינים האמיתיים" שלא לתת לתומכים באלימות כזו מקום במסגדים, וכך למנוע את ההתפשטות של אידאולוגיות אלימות. עלי גומעה, המופתי של מצרים לשעבר, הקשור לאל-אזהר, הכריז כי המורדים שחוטפים והורגים אזרחים בעיראק הם אלה שהאסלאם התיר להרוג מכיוון שהם גורמים להרס וחורבן. מצד שני, עבד א-סאבור שאהין, פרופסור חשוב באוניברסיטה, מכחיש כל קשר בין המוסלמים לפיגועים, וטוען כי "יד ציונית מלוכלכת" הייתה מאחוריהם.
מבנה אל-אזהר
אל-אזהר עברה רפורמה בשנת 1961 כדי להתאימה כמוסד אקדמי במאה ה־20 במסגרת הרפורמה חולקה אל-אזהר למספר מוסדות:
דיווח חסר של העובדות
כשל "דיווח חסר של העובדות" אופייני לפסבדו-מדעים. לדוגמה, ספריו של אריך פון דניקן בנויים בעיקרם על שילוב של כשלי דיווח חסר ודיווח יתר של העובדות. גם סיפורי "מעגלי התבואה" ודיווחי העב"מים מבוססים בעיקרם על דיווח חסר של העובדות.
הלגיון הראשון פלביה מרטיס
הלגיון הראשון פלביה מרטיס (בלטינית: Legio I Flavia Martis) היה לגיון רומאי, אשר פעל במהלך המאה הרביעית.
היסטוריה
המידע על הלגיון מועט. ידוע שהוא היה לגיון עצמאי שהוצב בגאליה. השם "פלביה" מעיד על כך שמקימו של הלגיון השתייך לשושלת הקיסרים הפלבאיים. השם "מרטיס" משמעו "מוקדש למרס". אי לכך, מקים הלגיון היה כנראה הקיסר קונסטנטינוס כלורוס, כיוון ששאר קיסרי השושלת היו נוצרים ובוודאי לא היו קוראים ללגיון על שם אל פגאני. ידוע על יחידות בשם "מרטיס" ששרתו בתקופה מאוחרת יותר באזור ארמוריקה ולאורך הריין, אולם אין זה ודאי שהן אכן השתייכו ללגיון זה.
טאוור אייר
טאוור אייר הייתה חברת תעופה אמריקאית אשר מרכז פעילותה היה מנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי שבניו יורק. נתיב הטיסה העיקרי של החברה היה מניו יורק לנמל התעופה בן-גוריון עם עצירה בנמל התעופה של בריסל או נמל התעופה אורלי בפריז. בנוסף, הפעילה טיסות שכר לאתונה, פרנקפורט, רומא וציריך.
היסטוריה
בשנת 1980 פרש איש העסקים הישראלי מוריס נחתומי מעבודה באל על לאחר שהתחיל לעבוד שם בגיל 15 כנער-שליח והיגר לארצות הברית כדי לפתוח את חטיבת הנוסעים בחברת Flying Tiger Line. כשזו נסגרה, נחתומי רכש את המותג "טאוור" של חברת הנסיעות טאוור. בשנת 1983 החלה בהפעלת טיסות שכר בעיקר לנמל התעופה בן-גוריון. יותר מאוחר הוא רכש את השליטה בשלושת רבעים מהמנייה. בשנת 1986 היה לנשיא החברה ובשנת 1989 ליושב ראש ולמנכ"ל.
החברה השיגה רווחים ברוב השנים ואף זכתה במכרז להובלת חיילי צבא ארצות הברית, מה שאיפשר לה לטוס לישראל בתקופת מלחמת המפרץ. בטיסות לישראל הטייסים היו לא ישראלים, אך הדיילים היו ישראלים, מה שאיפשר להכיר את המנטליות של הנוסעים. בנוסף הפעילה החברה טיסות שכר מאינדונזיה ומהודו אל נמל התעופה הבינלאומי המלך עבד אל-עזיז שבערב הסעודית עבור עולי רגל למכה.
בשנת 1999 הציגה הפסד בגלל עליית מחיר הדלק ומספר חודשים לאחר מכן הודיעה על פיטורי 300 עובדים.
החברה התפרקה לאחר הליכים של פשיטת רגל לפי החוק האמריקאי.
בספטמבר 2000 מונה לחברה כונס נכסים וניתנה לו ארכה של 60 ימים להגיע להסדר נושים ותוכנית עבודה בישראל. לאחר שזה נכשל, בדצמבר אותה שנה מינתה השופטת ורדה אלשיך מפרק זמני מקומי.
פול דנו
פול פרנקלין דנו (באנגלית: Paul Franklin Dano, נהגה: פול דיינואו; נולד ב-19 ביוני 1984) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי. ידוע בזכות הופעתו בתור האווי בסרט "הדרך המהירה ללונג איילנד" (2001), בתור דוויין בסרט "מיס סנשיין הקטנה" (2006), בתור תפקיד כפול של פול ואלי סאנדיי בסרט "זה ייגמר בדם" (2007), בתור ג'ון טיביס בסרט "12 שנים של עבדות" (2013), בתור אלכס ג'ונס בסרט "אסירים" (2013), בדמותו של הזמר בריאן וילסון בסרט "אהבה וחסד" (2014); עבורו קיבל מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר. בנוסף, היא גילם את איש החידות בסרט "באטמן" (2022).
דנו ערך את הופעת הבכורה שלו בבימוי עם סרט הדרמה "תמונה משפחתית" (2018 ) המבוסס על הרומן באותו שם מאת ריצ'רד פורד. הוא כתב את התסריט יחד עם בת זוגו זואי קאזאן. בשנת 2018, הוא כיכב במיני סדרה "הבריחה מדנמורה" מבית שואוטיים בתור דייוויד סווט; עבור תפקידו היה דנו מועמד לפרס אמי לשחקן משנה מצטיין במיני-סדרה.
ביוגרפיה
דנו נולד בניו יורק שבארצות הברית, למשפחה נוצרית. הוריו הם גלאדיס (לבית פיפ) ופול א. דנו. הוא גדל בניו יורק ולמד בבית ספר לבנים-בלבד "בראונינג". בהמשך עבר עם משפחתו להתגורר בעיירה וילטון שבקונטיקט. ב-2002 סיים את לימודיו התיכוניים בבית ספר בעיירה.
לאחר מכן חזר לניו יורק כדי ללמוד במכללת יוג'ין לאנג לאמנויות.
קריירה
דנו החל להופיע בגיל צעיר בהצגות מקומיות אשר הובילו להופעת הבכורה שלו בברודוויי בגיל 12 לצד ג'ורג' סי. סקוט במחזה "אופק אבוד".
בשנת 1998, הופיע לראשונה בטלוויזיה בפרק בסדרה "בחור חכם", ובשנת 2000, הופיע לראשונה בקולנוע בסרט "התחלה חדשה".
בשנת 2001, בגיל 17, התפרסם בדרמה העצמאית "הדרך המהירה ללונג איילנד" בו גילם את האווי בליצר נער חכם ורגיש בן 15 הגר בסביבה מוזנחת בלונג איילנד. בשבוע אחד מאבד הוואי את אמו בתאונת דרכים ומפסיד כמעט כל דבר וכל אחד בחייו. להאווי לא נשארו הרבה ברירות אלא לנווט את התבגרותו כראות עיניו ללא שום השגחה. על תפקידו בסרט זכה דנו בפרס אינדפנדנט ספיריט על הופעת הבכורה הטובה ביותר. ב-2002 הופיע בשני פרקים בסדרה "הסופרנוס".
ב-2004 שיחק בקומדיה "איזו מין שכנה" בה גילם את קליץ, חברו של הדמות הראשית מת'יו קידמן (אמיל הירש), בנוסף שיחק בסרט "לקחת חיים" בכיכובה של אנג'לינה ג'ולי.
ב-2006 הופיע בסרט עצמאי מצליח נוסף, "מיס סאנשיין הקטנה" בדמותו של דווין, אחיה הגדול של אוליב, המגולמת על ידי אביגיל ברסלין. הוא מגלם את דווין שחי את חייו לפי תורתו של פרידריך ניטשה ומסרב לדבר עד שיהיה בוגר דיו כדי להתגייס לחיל האוויר האמריקאי ולהיות טייס קרב. בנוסף ב-2006 שיחק גם בסרט "פאסט פוד".
בשנת 2007 סיפק דנו את הופעתו הזכורה ביותר, כנראה, בדרמה התקופתית של פול תומאס אנדרסון "זה יגמר בדם". בסרט גילם דנו את דמותו של הכומר הפנטי איליי סאנדיי וגם את אחיו פול, שמקבל את הדת כחלק מרכזי של החלטות החיים. במהלך הסרט מנסה איליי להוציא רווחים אישיים מאיל הנפט דניאל פליינוויו, המגולם על ידי דניאל דיי-לואיס. על הופעתו בסרט זכה במועמדות לפרס באפט"א.
בשנת 2008, כיכב בקומדיה "ענקי", וב-2009, דיבב את דמותו של העז אלכסנדר ב"ארץ יצורי הפרא". בשנת 2010 השתתף בקומדיית הפעולה "כמו יום ולילה" בתפקידו של ממציא גאון בשם סיימון פק, וב-2011, שיחק בסרט "הפלישה למערב" לצידו של דניאל קרייג.
ב-2012 כיכב בסרטים "בשביל אלן", "להיות פלין" ו"רובי ספרקס" לצידה של הכוכבת/כותבת זואי קאזאן, והשתתף גם בסרט המדע הבדיוני של ריאן ג'ונסון, "לופר".
בשנת 2013 שיחק בסרט "אסירים" בו שיחק בחור פסיכוטי מופנם בשם אלכס ג'ונס הנחשד בחטיפת בתו של גיבור הסרט קלר דובר, המגולם על ידי יו ג'קמן. בנוסף ב-2013, שיחק בסרט "12 שנים של עבדות" בתור שכנו הנגר של בעל העבדים האדיב פורד, עבורו הוא מבצע מגוון עבודות נגרות ומסתכסך עם העבד (גיבור הסרט) סולומון סביב עצותיו של סולומון להתייעלות העבודה. בעקבות סכסוך זה נמכר סולומון לבעל העבדים האכזר אדווין אפס, לאחר שהנגר מנסה לרצוח אותו בתליה. על השתתפותו בסרט זה היה מועמד לפרסים רבים.
ב-2015 שיחק בסרט "אהבה וחסד", בו גילם את בריאן וילסון, מנהיג להקת "הביץ' בויז", בצעירותו, לצידו של ג'ון קיוזק שגילם את וילסון כאדם מבוגר. בנוסף בשנה זו, שיחק בסרט האיטלקי "נעורים" של הבמאי פאולו סורנטינו.
ב-2016 שיחק בתפקיד ראשי בתור פייר באזוחוב, בסדרה "מלחמה ושלום". בנוסף, בשנה זו כיכב בסרט "איש האולר" לצד דניאל רדקליף.
בשנת 2018 יצא לאקרנים סרטו הראשון כבמאי, "תמונה משפחתית", בכיכובם של קארי מאליגן וג'ייק ג'ילנהול. הסרט, אותו כתב דנו בשיתוף עם זואי קאזאן, מבוסס על ספרו של ריצ'רד פורד משנת 1990. בשנה זו גם שיחק בתפקיד הראשי של דייוויד סווט במיני-סדרת הפשע "הבריחה מדנמורה" ברשת Showtime שביים בן סטילר, כאסיר הנמלט מבית הכלא.
מ-27 בדצמבר 2018 עד 17 במרץ 2019 שיחק לצד אית'ן הוק בחידוש של תיאטרון ברודוויי למחזה "המערב האמיתי" שכתב השחקן והמחזאי סם שפרד.
חיים אישיים
משנת 2007 נמצא בזוגיות עם השחקנית זואי קאזאן. לשניים בת משותפת שנולדה באוגוסט 2018. הם מתגוררים בשכונה בוריאום היל, ברוקלין שבניו יורק.
דנו חבר בלהקת Mook, בה הוא משמש כסולן וגיטריסט.
קאנט (עיר)
קאנט (בקירגיזית: Кант) היא עיר בצפון קירגיזסטן הממוקמת כ-20 קילומטרים מהבירה בישקק.
בקרבת מקום ממוקם בסיס חיל אוויר רוסי.
שם
משמעות שמה בשפה המקומית היא סוכר, שכן בשנות ה-30 של המאה הקודמת התקיימו מטעי סוכר באזור (קיים מיתוס שמקור שמה הוא על שם הפילוסוף הגרמני עמנואל קאנט).
היסטוריה
העיר היא מרכז תעשייתי שבמהלך העידן הסובייטי הייתה מיושבת במספר גדול של גרמנים שיושבו מחדש בכפייה שם ב-1941 כאשר הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוטונומית של גרמנים וולגים פורקה.
Zoom Video Communications
Zoom Video Communications (בעברית: זום) היא חברה אמריקאית, המפתחת את התוכנה Zoom לניהול ישיבות והרצאות מרחוק באמצעות ועידות וידאו. המטה הראשי של החברה נמצא בסן חוזה, קליפורניה. התוכנה משלבת יכולות כגון צ'אט, שיתוף מסך ואינטגרציה עם יישומים חיצוניים.
בתקופת מגפת הקורונה הפך השימוש בשירותי החברה לפופולרי במיוחד, בעיקר בזכות השימוש הנרחב שנעשה בכלי שיחות הוועידה על ידי מוסדות לימוד ברחבי העולם.
תולדות החברה
זום נוסדה ב-2011 על ידי אריק יואן, מהנדס בWebex, שנרכשה על ידי סיסקו מערכות, לאחר שפיתחה אף היא מוצר בתחום ועידות הווידאו. יואן הוא בוגר אוניברסיטת סטנפורד במסלול למנהלים.
תוכנת זום יצאה לראשונה בינואר 2013, ועד מאי 2013, נרשמו כמיליון משתמשים למוצר. בשנה הראשונה לאחר יציאת המוצר, זום ייסדה שותפויות עסקיות עם מספר חברות שמייצרות מוצרי שיתוף-פעולה בין עסקים. בעקבות שיתוף הפעולה שלה עם חברת Redbooth (שנקראה אז Teambox), נוסף רכיב וידאו למוצר שיתוף-הפעולה העסקי של Redbooth. זמן קצר לאחר ייסוד שותפות זו, הקימה זום תוכנית שנקראת "Works with Zoom", שהובילה לשיתוף פעולה עם מספר חברות תוכנה וחומרה כמו לוג'יטק, Vaddio ו-InFocus. לקראת סוף השנה, שילבה זום את התוכנה שלה במוצר של חברת InterviewStream, המספקת פתרונות לביצוע ראיון עבודה מרוחק.
ב-11 בדצמבר 2013 הודיעה חברת Centrify כי היא תשלב תמיכה ב-Active Directory, תקני בקרת גישה (access control) במערכת ההפעלה ו-Single Sign On (SSO) במוצר. ב-17 במרץ 2014 הוסיפה זום אופציה המאפשרת למשתמשים להצטרף לפגישות וידאו על ידי חיוג בטלפון למספר ללא-חיוב, יכולת שנוספה בעקבות שיתוף פעולה עם Voxbone. גרסה 3.5 שיצאה בהמשך אותה שנה הוסיפה יכולת שיתוף מסך סמארטפון במכשירי iOS.
ביוני 2014 עלה מספר המשתמשים של זום עד ל-10 מיליון, ובפברואר 2015 עמד מניין המשתמשים במוצר המוביל של זום - Zoom Meetings - על 40 מיליון משתמשים ו-65 אלף חברות מנויות; בחודש זה אף עברה החברה את רף מיליארד דקות השימוש של משתמשים במוצר החברה לניהול ישיבות (לאורך כל שנות המוצר).
ב-4 בפברואר 2015 גייסה זום 30 מיליון דולר בסבב הגיוס השלישי שלה (Series C). באותה שנה, ב-15 בספטמבר, יצרה זום שיתוף פעולה עם Salesforce כדי לשלב ועידות וידאו במוצר ניהול קשרי הלקוחות של Salesforce, כך שאנשי מכירות יוכלו לנהל ועידות וידאו עם המנהלים שלהם מבלי לעזוב את המוצר של Salesforce. זמן קצר לאחר ייסוד שיתוף פעולה זה, ב-3 בנובמבר, מונה דייוויד ברמן - לשעבר נשיא חברת התקשורת RingCentral (שלו גם רקע ב-WebEx, בדומה למייסד זום, אריק יואן) - לנשיא Zoom Video Communications.
בפברואר 2016 פתחה זום משרדים חדשים בדנוור שבקולורדו. לפי יואן, מנכ"ל החברה, הסיבה להתרחבות בדנוור דווקא היא ניצול "הסצנה הטכנולוגית המתרחבת" בקולורדו ומיקומה המרכזי בארצות הברית. בהמשך אותה שנה, הצטרף לחברה כיועץ עסקי באסק אָיִר (Bask Iyer), מנהל מערכות המידע (CIO) של חברת VMware.
בינואר 2017 הפכה זום רשמית לחברת "חד-קרן" (חברת הזנק ששוויה מוערך במיליארד דולר ומעלה) וגייסה השקעה של 100 מיליון דולר בסבב המימון הרביעי מקרן Sequoia Capital בהערכת שווי של מיליארד דולר. זום הודיעה על גיוס זה יחד עם ההוצאה של גרסה 4.0 למוצר. המנכ"ל יואן אמר אז, כי החברה תשים את הכספים בפיקדון, ותשקיע בחלקים במוצר שדורשים פיתוח, במקום לתכנן פרויקט בעזרת כספי הגיוס הללו, מאחר שברבעון האחרון היה לחברה תזרים מזומנים חיובי.
ב-24 באפריל 2017 הודיעה החברה על הוצאת היישום התקשורתי הראשון שלה בתחום הטלרפואי, שמאפשר לרופאים לקיים פגישות עם מטופלים לצורכי ייעוץ רפואי. המוצר, שנקרא Zoom for Telehealth, משתלב עם יישומי בריאות נוספים בתשתיות בתי החולים ומספק "חדר המתנה וירטואלי" למטופלים.
באוגוסט 2017 פרסם ארגון Marketwired מסמך שבו ציין כמה מאבני הדרך של זום בצמיחת החברה, בהם: ניהול מעל ל-20 מיליארד דקות ועידה שנתיות (עלייה מהנתון של זום בשנה הקודמת, שעמד על 6.9 מיליארד דקות), פתיחת משרדים חדשים בסידני שבאוסטרליה ובממלכה המאוחדת, עלייה של 150% בפדיון השנתי ושל 100% בבסיס הלקוחות, ייסוד וביסוס שיתופי פעולה עם Polycom, Crestron וסיסקו, והוספת יכולות חדשות ושיפורים למוצריה כולל ניהול לוח זמנים לחדרים ו-Zoom for Telehealth. כמו כן, דורגה זום במקום ה-18 ברשימת 100 חברות הענן של פורבס ודורגה 4.8 מתוך 5 ב-Gartner Peer Insights.
בספטמבר 2017 זום קיימה את כנס המשתמשים השנתי הראשון שלה, Zoomtopia 2017. בכנס הציגה מספר מוצרים חדשים ושותפויות חדשות, לרבות שיתוף פעולה עם Meta לשילוב זום עם מציאות רבודה, אינטגרציה עם כלי ניהול השיחות Slack והכלי Workplace של פייסבוק, ועל תחילת התקדמות לעבר המרה אוטומטית של דיבור לטקסט (Speech-to-text).
במרץ 2019 זום הגישה בקשה להיסחר כחברה ציבורית בנאסד"ק וב-18 באפריל 2019 הונפקה החברה. במהלך ההנפקה עלה שווי מניותיה ביותר מ-72% ומחיר המניה בהנפקה ראשונה לציבור היה 36 דולר למניה שווי החברה הוערך במעט פחות מ-16 מיליארד דולר לאחר ההנפקה.
בתחילת 2020 ובתגובה להתפשטות וירוס הקורונה, חלה עלייה משמעותית בשימוש בזום כשבתי ספר, מוסדות אקדמיים וחברות אימצו את כלי ניהול שיחות הווידאו של החברה לצורכי עבודה מרחוק, ובסך הכול נרשמה עלייה של 67% במספר המשתמשים היומי מתחילת השנה ועד לאמצע מרץ. החברה הציעה בחינם את שירותיה לבתי ספר יסודיים ולגנים במדינות רבות.
ב-13 במאי 2020 זום רכשה את הסטארטאפ Keybase לו קיימת התמחות בהצפנה בסכום לא ידוע.
ביולי 2021 רכשה החברה את חברת Five9, המספקת שירותי מוקד טלפוני בענן, בעסקת חילופי מניות המוערכנת ב-14.7 מיליארד דולר.
הקתדרלה של אאכן
הקתדרלה של אאכן (גרמנית Aachener Dom) הנקראת גם "הקתדרלה המלכותית" (Kaiserdom) היא מושב בישוף וקתדרלה קיסרית לשעבר בעיר אאכן בגרמניה, בקרבה לגבול עם הולנד ובלגיה. הקתדרלה של אאכן היא הקתדרלה העתיקה ביותר באירופה הצפונית ולקחה במהלך ההיסטוריה שלה תפקיד חשוב כמוקד עלייה לרגל. במשך ההיסטוריה נודעה הקתדרלה גם כמקום הכתרה של קיסרי האימפריה הרומית הקדושה.
בשנת 1000 פתח הקיסר אוטו השלישי את קברו של קרל הגדול. נאמר שהגופה נמצאה במצב שימור מצוין, ישובה על כס משיש ולבושה בגלימות הקיסריות, עם הכתר על ראשה, והבשורה פתוחה על חיקו, ושרביט בידו. תמונה גדולה המתארת את אוטו והאצילים מביטים בקיסר המת צוירה על הקיר הגדול בבית העירייה. ב-1165 פתח הקיסר פרידריך ברברוסה בשנית את הקבר והניח את השרידים בסרקופג משיש פריאני, שנאמר עליו שבו אוגוסטוס נקבר. העצמות שכבו בו עד 1215, אז פרידריך השני העביר אותם לארון קבורה מזהב וכסף.
הקתדרלה קיבלה את מראהה הנוכחי במהלך שינויים שנערכו במשך מילניום. לב קתדרלת אאכן הוא הקפלה הפלטינית, שהייתה באופן מפתיע קטנה ביחס לתוספות מאוחרות יותר אך בזמן בנייתה הייתה הכיפה הגדולה ביותר מצפון לאלפים. הקתדרלה בנויה בסגנון מעורב עם אלמנטים קלאסיים, ביזנטיים וגרמאנים-פרנקים. הקתדרלה שימשה כמקום הכתרת קיסרי האימפריה הרומית הקדושה במשך 600 השנים מ-936 עד 1531 וכ-30 קיסרים הוכתרו בה.
הקפלה הפלטינית
הקפלה הפלטינית היא ליבה של הקתדרלה ומקורה הוא בארמונו המלכותי של קרל הגדול. הארמון התפרש על כל מתחם מרכז העיר של אקס לה שפל והכיל את הקפלה במרכזו. הקפלה הפלטינית החלה להיבנות כאשר קרל הגדול למעשה מניח את אבן הפינה לקפלה המלכותית החדשה. בשנה אשר הבנייה החלה והיא שנת 793 ועד 813 הבנייה על הקפלה המלכותית התמשכה כאשר היא למעשה מסמלת את איחוד מדינות מערב אירופה תחת מונרך מדרג גבוה יותר אחד. מקור ההשפעה לתכנון הקפלה מקורו במזרח האימפריה הרומית הקדושה של אותם הימים. הקפלה על פי האמונה נמצא קברו של קרל הגדול מתחתיה, במרכז המוקד של הרצפה במרכז המעגל. השיש ששימש לציפוי חלל הפנים מקורו בארמון של רוונה אותם הימים. הקפלה עצמה בוססה על בזיליקת סן ויטאלה (שבוססה בעצמה על איה סופיה) נוסף לשיש שמקורו הוא איטלקי כך גם המודל של הקפלה. צורתה היא מתומנת והיא מעוטרת בפסיפס עצום ממדים. בשנת 881 הקפלה נפגעה על ידי תקיפה ויקינגית עד ששוקמה בשנת 983 ו-1165 היא נהפכה למקום עלייה לרגל עקב מעשיו של ברברוסה להעצמת דמותו של קרל בציבור.
הקפלה ידועה בשל כמה מאוצרותיה הייחודיים, בין היתר, גם בשל ממדיה המדויקים של העמודים בה, הזהים באורכם כמעט לחלוטין (שמונה במספר). אוצר נוסף של הקפלה היא הנברשת מתקופתו של פרידריך ברברוסה שנתרמה לקתדרלה בשנת 1165. פארה של הקתדרלה נוסף על חשיבותה הפכו אותה לאחת ממקומות העלייה לרגל החשובים ביותר באירופה של ימי הביניים ומשכו צליינים מכל רחבי האימפריה הרומית הקדושה נוסף על כך.
היא תוכננה על ידי אודו ממץ (Odo of Metz) שעבד על המבנה מתוך הציפייה שישמש בעתיד גם לקברו של קרל הגדול. קשר ייחודי בין מבנה הקפלה הפלטינית קיים גם לסטונהנג' באנגליה של ימנו. הקפלה בנויה על סמך שני מתומן ומעגל כאשר החיצוני שבהם והוא המעגל מתאים ביחס מידותיו למעגל האבנים מאבן הסארסן (Sarsen) והמתומן הפנימי לתבנית הפרסה הבנויה גם מאבן הסראסן.
גגות הקתדרלה ספגו מכה קשה בשרפה הגדולה שפרצה באאכן של שנת 1656. שרפה זו גרמה לעיצוב פנים משמעותי של חלק מהקתדרלה בסגנון הרוקוקו והבארוק. מאפיינים אלו הוסרו במאה ה-19 על מנת להחזיר את הקתדרלה למראה המקורי, כל זאת על פי עקרונות התנועה הרומנטית הגרמנית.
אוצר הקתדרלה
אוצר הקתדרלה חשוב ביותר גם הוא. בין האוצרות החשובים נמנים פרטי אמנות רבים ובהם ה-Pala d'Oro מהתקופה האוטונית ביחד עם תרומות אוטוניות אחרות מהתקופה המקשרות את הקתדרלה גם בעיצוב הפנים שלה אף יותר לקרל הגדול. מבין אוצרות אלה נמנים גם הסרקופגים המוזהבים של קרל הגדול ושל שרידי קודש אחרים הקשורים למריה, אם ישו. כך גם כס המלכות של קרל הגדול חשוב ביותר כאשר עליו הוכתרו 12 מלכות ו-30 מלכים של האימפריה הרומית הקדושה על רצף ההיסטוריה.
חשיבותו של אוצר הקתדרלה ייחודית בקנה מידה עולמי וייחודית באירופה כשהיא נמנת מבין החשובות ביותר בה. נוסף לכך היא פתוחה לקהל הרחב משנת 1995 כאשר כ-100 מוצגים ניתנים לצפייה.
בית המקהלה
בית המקהלה המרהיב זכה לכמה כינויים במהלך שנות קיומו ובהם גם לשם "בית הזכוכית של אאכן". הוא כולל בתוכו חלונות ויטראז' עצומים המתנשאים לגובה של כ-27 מטרים בשטח של כ-1,000 מטר רבוע.
כתבי הפדרליסט
כתבי הפדרליסט (באנגלית: Federalist Papers) הוא קובץ של 85 מאמרים על חוקת ארצות הברית. המאמרים נכתבו בין השנים 1787–1788. את מאמרי הפדרליסט כתבו ג'יימס מדיסון, אלכסנדר המילטון וג'ון ג'יי. המאמרים נכתבו מתוך כוונה להסביר לתושבי ניו יורק את היתרונות בחוקה המוצעת על פני תקנון הקונפדרציה.
רקע
בעקבות מלחמת העצמאות האמריקאית זכו 13 המושבות הבריטיות בעצמאות מהשלטון הבריטי. 13 המושבות התאחדו במסגרת תקנון הקונפדרציה. לאחר שנוצרו בעיות במסגרת הקונפדרציה, כינס הקונגרס את ועידת פילדלפיה שבה ישבו נציגים מכל המושבות במטרה ליצור חוקה לאיחוד. את החוקה היו אמורות לאשר לפחות 9 מדינות. לאחר שנדמה היה שייתכן שמתנגדי החוקה ינצחו וידחו אותה, החליטו מחברי הפדרליסט שכחלק ממסע ההסברה של החוקה יש צורך להסביר לציבור הרחב את המשמעות של החוקה. בעקבות כך פורסמו מאמרי הפדרליסט בעיתונות בניו יורק.
תוכן
מתוך 85 מאמרים, כותביהם של 73 לא מוטלים בספק, אולם לגבי 12 מאמרים לא ברור אם המילטון או מדיסון כתבו אותם, ועד היום הדעות חלוקות בעניין זה.
המאמרים נכתבו תחת שם העט פובליוס לכבודו של פובליוס ולריוס פובליקולה, קונסול רומי שחוקק חוקים התומכים בזכויות אזרח.
כתבי הפדרליסט מסבירים את המוטיבציה ליצור חוקה לארצות הברית, את הכשלים במערכת הנוכחית של הקונפדרציה ואת היתרונות הרבים הגלומים בחוקה. כתבי הפדרליסט נחשבים לפרשנות מרכזית של החוקה האמריקאית, ובית המשפט העליון של ארצות הברית משתמש בו בשאלות חוקתיות.
אחד ההבדלים הבולטים בין החוקה לתקנון הקונפדרציה הוא הוספת סמכויות נרחבות לממשל הפדרלי על חשבון המדינות עצמן. כתבי הפדרליסט מסבירים את החשיבות בשלטון חזק ובעל כוח, ובה בעת את הצורך לאזן בין הכוחות הפדרליים השונים.
גם מתנגדי החוקה החדשה פרסמו מאמרים שזכו לכינוי מסמכי האנטי-פדרליסט, הם הצביעו במיוחד על כך שאין מגילת זכויות אזרח, שהוביל לקבלת מגילת הזכויות של ארצות הברית, עשרת התיקונים הראשונים לחוקה,
ולרי סלוב
ביוגרפיה
ולרי סלוב נולד בוורוצלב (פולין) ותוך זמן קצר המשפחה חזרה לברית המועצות. הוא החל לשחק שחמט בלנינגרד בה גדל. בשנת 1980 הוא ניצח באליפות העולם עד גיל 17. באליפות העולם לנוער בשנת 1980 סיים במקום השני.
בשנת 1987 ניצח באליפות ברית המועצות (יחד עם אלכסנדר בליאבסקי).
במהלך הקריירה ניצח בתחרויות רבות. בשנת 1991 הוא ניצח בתחרות אמסטרדם, כאשר הקדים את אנטולי קרפוב וגארי קספרוב. בשנת 1992 וב-1997 הוא ניצח בתחרות גדולה בויק אן זהה בהולנד.
באליפות העולם בשחמט 1990 הוא העפיל לשלב הפלייאוף והודח על ידי יאן טימן. באליפות העולם 1996 הוא עבר את אלכסנדר חליפמן ויאן טימן, אך בחצי הגמר הפסיד לגטה קמסקי. הוא הוזמן לאליפות העולם בשחמט 1998, דורג במקום ה-10 אך לא השתתף בה. באליפות העולם בשחמט 1999, דורג במקום ה-18 והודח בסיבוב השני.
כעוזר הוא שיתף פעולה עם אנטולי קרפוב ואלכסיי שירוב בדו-קרבות שונים.
בשנת 1992 הוא עבר להתגורר בספרד, אך המשיך להיות אזרח רוסי. באותה תקופה הוא רב עם גארי קספרוב, וכתוצאה מכך הפסיקו מארגנים להזמין אותו לתחרויות חשובות, ובין השאר, הוא לא הוזמן לאליפות העולם בשחמט 1995.
בשנת 2000 הוא הפסיק להיות פעיל בתחום. מפעם לפעם הוא מרצה בתחום השחמט תוך הטחת ביקורת קשה על ההתנהגות של פיד"ה, אנטולי קרפוב וגארי קספרוב.
סלוב הוא בוגר הפקולטה לכלכלה באוניברסיטת סנקט פטרבורג.
אופוס סקטילה
אופוס סקטילה (מלטינית: opus, אופוס - עבודה; sectile, סקטילֶה - חתוך, מחולק) היא שיטת ריצוף בה נעשה שימוש בלוחות אבן צבעוניים בעלי צורות גאומטריות משתנות. לוחות אלו הוטבעו במערך הריצוף השלם לעיתים קרובות תוך כדי בניית מערכי דגמים. הרצפות נושאות בדרך-כלל דגמים בעלי מאפיינים קבועים החוזרים על עצמם. שיטה זו מופיעה בכתובים לראשונה בספרו של מרקוס ויטרוביוס פוליו "על אודות האדריכלות", שם הוא מצביע על טכניקה זו לצד שיטות ריצוף מקובלות אחרות. טכניקה זו נכנסה לשימוש כבר במאה הרביעית לפנה"ס בעולם היווני, בעיקר במסגרת דגמים פשוטים מאוד של משבצות. בעולם ההלניסטי הפכו הדגמים למורכבים יותר עם הופעתם של דגמים גאומטריים ואף תיאורים פיגורטיביים, אלו נחתכו באופן ישיר והוטבעו במערך הכולל, לעיתים בשילוב עם ריצוף פסיפס פשוט.
שיטת ריצוף זו נחשבה ליוקרתית ביותר ועמדה בראש היררכיית הרצפות שנהגו בעת העתיקה.
בתקופה הרומית נעשה שימוש באופוס סקטילה בעיקר בבתי עשירים; בתקופה הביזנטית החלו לשמש לעיתים קרובות כעיטורי קירות של כנסיות.הדוגמאות הקדומות ביותר מופיעות באיטליה בתקופה ההלניסטית, ומצביעות על שימוש באבני גיר צבעוניות כחומר הגלם שממנו עשויות היו הרצפות. בעולם הרומי נפוץ השימוש בשיש כחומר גלם, לצד האבנים האחרות, החל מן המאה הראשונה לפנה"ס. הלוחות יוצרו בטכניקה מעורבת. הלוחות הפשוטים יוצרו בניסור. פלטות האבן נוסרו לעיתים כשצידן התחתון מחודד, כדי להקנות אחיזה טובה בטיח שאליו הן הוצמדו, בעוד הצד העליון היה חלק לגמרי. הלוחות הונחו על גבי טיח לח, שהתקשה לאחר ההנחה ויצר אחיזה טובה של הלוח המוצמד. הטיח היה מורכב מתערובת של סיד ואפר, שיצרה אפקט התקשות של בטון. על מנת למנוע תזוזה או שבירה של הלוחות ושמירה על מפלס אחיד, נהגו להצמיד את הלוחות אחד לשני ולהניח אבנים בנקודות החיבור הרגישות. האבנים שהוצמדו לטיח הפכו לחלק ממכלול התשתית שתמך ואחז בלוחות.
אופוס סקטילה בארץ־ישראל בתקופה ההרודיאנית
עיקר האינפורמציה על צורת הרצפות ושיטת הנחת הריצוף שנהגו בתחומי ארץ ישראל מקורה בארמון השלישי של הורדוס ביריחו, במצדה, בהרודיון ובמבצר קיפרוס.
פאולין דונסיל-ווט טוענת במחקרה כי כל רצפות האופוס סקטילה שנמצאו בשימוש באתרים ההרודיאניים בארץ נעשו מאבנים מקומיות, וזאת בניגוד להבחנתו של אהוד נצר, שטוען כי נעשה שימוש באבנים מקומיות לצד שיש מיובא. טענתה של דונסיל-ווט היא כי למעט האבנים השחורות, כל שאר האבנים הבהירות מקורן ממחצבי אבן-גיר הסמוכים לאזור בית לחם. החוקרת מבחינה בכמה גוונים של אבני הגיר – ורוד בהיר או ורוד כהה, אדום-כתום, צהוב-חזק, צהוב-חלש. לאבנים אלו נלוו עורקים בצבעים שונים - בדרך כלל אדום-ארגמן; עורקים אלו הם שהקנו להם את המראה דמוי השיש. אבני הדולומיט הלבנות, הדומות בצבען לבהט, הן לטענתה אבנים הנפוצות במרחב הרי יהודה. זיהוי האבנים השחורות הביא למסקנה כי מדובר בשני סוגי אבנים: אבן ביטומנית וצפחה, הבאות שתיהן ממחצבים הסמוכים לים המלח. האבנים האפורות גם הן סוג של אבנים ביטומניות.לעומת זאת, על פי מסקנתו של נצר אפשר להצביע על מספר סוגי אבנים בהן נעשה שימוש לייצור הרצפות, ביניהן גם אבנים מיובאות. זיהויין של האבנים המיובאות נעשה על ידי חוקרים מן האוניברסיטה העברית:
צבע האבנים ואיכותן הם שהיוו את השיקול בבחירת חומר הגלם המתאים ביותר. בעולם הרומי מוכר שימוש בשיש בצבעים שונים. הנהייה אחר מרקמי הצבע המיוחדים מוצאת ביטויה באזורים השונים מהם הובאו חומרי הגלם לייצור הרצפות. הדוגמאות המוצגות כאן הן רק חלק קטן ממגוון עשיר של סוגי אבנים בהן נעשה שימוש.שימוש נרחב ברצפות אלו נעשה בבתי מרחץ. יתרונן היה בכושר עמידתן בתנאי לחות ורטיבות, ומכאן תפוצת השימוש הנרחבת דווקא במבנים מסוג זה. רוב הדוגמאות בארץ מגיעות מבתי מרחץ כדוגמת מצדה, קיפרוס, הרודיון, מכור וככל הנראה גם קליהרי (בעבר הירדן). הדוגמאות מיריחו וירושלים הן דוגמה לשימוש במרצפות אופוס סקטילה במבני כינוס והתוועדות. בהקשר לירושלים מציין יוסף בן מתתיהו שימוש באבני ריצוף צבעוניות:
בתארו את ארמונו של הורדוס שהיה בסמוך למגדלי המצודה במערב העיר, מדגיש יוסף בן מתתיהו את פארן של אבני הריצוף:
"מי יוכל לתאר את מרצפת הבניינים האלה, אבנים מאבנים שונות ויקרות, אשר הובאו מכל הארצות למכביר."
"וכל הככר מתחת לרקיע היה ריצוף אבני צבעונים, אבנים מאבנים שונות."
תיאור זה עשוי בהחלט לשקף שימוש ברצפות אבן צבעוניות בטכניקת ה'אופוס סקטילה'. בפרויקט סינון העפר מהר הבית נמצאו שברי אריחי ריצוף רבים מסוג 'אופוס סקטילה', שבאמצעות השוואה לדגמים שנעשה בהם שימוש באתרים אחרים שנבנו בידי הורדוס, יחד עם אפשרויות הריצוף הגאומטריות שוחזרו הדגמים לפיהם הם היו מונחים ברחבת הר הבית.
אליס לא גרה כאן יותר
אליס לא גרה כאן יותר (באנגלית: Alice Doesn't Live Here Anymore), הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1974. את הסרט ביים מרטין סקורסזה והוא נכתב על ידי רוברט גטשל. בסרט מככבת אלן בורסטין כאלמנה אשר מטיילת עם בנה הצעיר לאורך דרום-מערב ארצות הברית בחיפוש אחר חיים טובים יותר. את בנה מגלם אלפרד לותר ה-3 וקריס קריסטופרסון מגלם את דייוויד, חקלאי שהיא פוגשת במהלך דרכה. החיפוש אחר האושר מביא אותה ואת בנה להתמודדויות מורכבות.
סקורסזה, למרות היותו יוצר דרמות ודמויות גבריות, העמיד הפעם, באופן נדיר, דמות נשית במרכז העלילה. זהו סרטו הרביעי.
עלילה
כאשר בעלה של עקרת הבית אליס הייאט, נהג משאית בסוקורו, ניו מקסיקו, נהרג בתאונה, היא מחליטה למכור את רכושה, לארוז את מה שנותר ולקחת את בנה טומי למונטריי, קליפורניה, בתקווה להחיות את קריירת השירה שלה אותה נטשה כשהתחתנה.
הם מתאכסנים זמנית בפיניקס, אריזונה, שם אליס מוצאת עבודה כזמרת בבר מוזנח. היא פוגשת את בן (הרווי קייטל), בחור צעיר אשר מפתה אותה להיכנס איתו למערכת יחסים מינית בעיקרה. הקשר ביניהם מגיע לסופו כשאשתו של בן מחליטה להתעמת עם אליס. בן, חסר רחמים, מכה את אשתו מאחר שהפריעה לו ברומן שלו. אליס חוששת לביטחונה ולביטחון בנה ולכן היא עוזבת את העיר במהירות.
על מנת שתוכל לחסוך כסף נאלצת אליס לעבוד בטוסון כמלצרית בדיינר. היא מתיידדת עם הצוות - פלו, מלצרית קשוחה ועצמאית, וורה הביישנית וחסרת היכולת. אליס פוגשת את דייוויד, חקלאי גרוש מקומי אשר מבין כי הדרך לליבה של אליס עוברת דרך טומי בנה.
אליס שעדיין פגועה רגשית ממערכת היחסים הקשה שהייתה לה עם בעלה ומסיום הקשר עם בן, מהססת להיכנס למערכת יחסים נוספת. למרות זאת, היא מוצאת כי דייוויד משפיע לטובה על טומי שבינתיים התחבר עם אודרי (ג'ודי פוסטר). אודרי היא טומבוי חכמולוגית ועצמאית הגונבת מחנויות. היא נאלצת לדאוג לעצמה מאחר שאימה עובדת כזונה. השפעתה על טומי שלילית.
אליס ודייוויד מתאהבים אך מערכת היחסים שלהם מתערערת כאשר אליס מתנגדת לדרך בה הוא מחנך את טומי. השניים מתפייסים ודייוויד מציע למכור את החווה שלו ולעבור למונטריי על מנת שאליס תוכל לנסות להגשים את חלום ילדותה. בסופו של דבר אליס מחליטה להישאר בטוסון מאחר שהיא מבינה כי את חלומה להיות זמרת ניתן להגשים בכל מקום.
הפקה
בשנים אלו, לא היו הרבה סרטים שבמרכז סיפורם עמדה אישה. אלן בורסטין הייתה באמצע צילומי הסרט "מגרש השדים" כשהאחים וורנר פנו אליה והביעו עניין רב לעבוד איתה על פרויקט נוסף. בורסטין חשבה כי תוכל לעשות סוף סוף סרט שונה שמסופר מנקודת המבט הנשית שהייתה קרובה לליבה. כשבורסטין קראה את התסריט היא אהבה אותו מאוד ושלחה אותו לאחים וורנר אשר הסכימו להפיקו. בורסטין חיפשה במאי צעיר ומרענן שיביים את הסרט. לאחר התייעצות עם פרנסיס פורד קופולה בחרה בורסטין במרטין סקורסזה. סרט זה היה סרט האולפנים הגדול הראשון שלו. הסרט צולם באמאדו (אריזונה), טוסון ופיניקס. הדיינר של מל עוד קיים בפיניקס.
דמויות
מרטין סקורסזה מופיע בהופעת קמע כלקוח המזנון של מל. לורה דרן, בתה של דיאן לאד, מופיעה בתור ילדה האוכלת גלידה.
ינון יהל
ינון יהל (נולד ב-26 באוגוסט 1978) הוא מפיק מוזיקלי, רמיקסר ו-DJ ישראלי. הפיק את השיר Golden Boy שזכה בתואר "שיר השנה" בשנת 2015 ואת השיר "אף אחד" אותו שרה הזמרת עדן בן זקן שזכה בפרס "שיר השנה" בשנת 2017. המוזיקה שעיבד והפיק הגיעה לצמרת המצעדים הבינלאומיים והפקותיו זכו לעשרות מיליוני הורדות וסטרימינג.
קריירה
ינון החל את דרכו המוזיקלית בגיל 14 כנגן קלידים בלהקת הנוער הישראלית "אמן" (Eman). לאחר הצלחת הלהקה, ינון מיקד את עבודתו בסצנת המוזיקה האלקטרונית והחל להופיע במועדוני ריקודים.
בשנת 2002 הכיר ינון את מאיה סימנטוב, המוכרת בשם הבמה ״מאיה". לשיתוף הפעולה הצטרף גם הדי ג׳יי עופר ניסים ומאז הם עובדים יחד. בשנת 2005 יצא לאור אלבומו הראשון "First Time" שזכה להצלחה בינלאומית. בתקופה קצרה, שלושת הסינגלים מהאלבום הגיעו למקומות גבוהים במצעד הלהיטים האמריקאי של בילבורד בקטגוריית מוזיקת דאנס ומועדונים. השיר "First Time" זכה למקום בעשרת המובילים במצעד, בעוד שהשירים "That's The Way I Like It" ו-"Searching" הגיעו למקום במצעד בין עשרים השירים המובילים. השלישייה הוציאה בהמשך אלבומים נוספים שזכו להצלחה רבה: 'Searching' ,'Forever Tel Aviv', 'Happy People: Summer Edition', 'Happy People: Winter Edition', 'Pride All Over', והאלבום 'Over You׳.
בשנת 2006 הפיק מספר רמיקסים רשמיים בשיתוף עם עופר ניסים: ׳Wonder Of It All׳ של הזמרת קריסטין W, 'Love You All Over' של הזמרת דבורה קופר, 'I Want More' של Amuka's ו - 'Easy As Life' של דבורה קוקס, כאשר האחרון זכה להצלחה נרחבת במצעדי התקליטים בקנדה ובמקסיקו. השניים גם הפיקו רמיקס לשיריה של הזמרת ביונסה, ׳One Night Only׳, ו-׳Déjà Vu׳ ולשירים ׳Home׳ ו- ׳Fascinated׳ של הזמרת סוזאן פאלמר שהגיע לעשרת השירים המבוקשים ביותר במצעדים בארצות הברית. בשנת 2008 ינון שחרר את הסינגל הראשון תחת שמו, "Shine" אותו כתב בשיתוף פעולה עם הזמר הקנדי ג'סי לאבל. הסינגל זכה להצלחה רבה ובמקסיקו הגיע למקום הראשון בתחנות הרדיו המקומיות.
בשלהי 2008, הפיק יחד עם מרקוס וסט, הידוע בשם הבמה שלו. השניים הפיקו את המוזיקה בתוכנית Making The Band 4 של האמן פי דידי ששודרה ברשת MTV. במהלך התוכנית, השניים עבדו עם אמני R&B מובילים ובהם Danity Kane, הרכב מוזיקלי נשי ו-Donnie Klang, שזכו בתוכנית. בשיתוף פעולה עם Klang ואמן ה-R&B ג'ייסון דרולו, ינון ו-Channel 7 כתבו והפיקו את השיר Dr.Love שמאוחר יותר הופיע בפסקול הסרט Aliens in Attic. במהלך תקופה זו ינון הפיק רמיקסים וכמן כן הפיק שירים גם עבור מדונה, ג'ניפר לופז, קייסי ופי דידי.
ינון עבד עם אמנים ומפיקים מוזיקליים כגון: David Cabera, המנהל המוזיקלי של ריקי מרטין ועם Jim Beanz. באותה שנה, פי דידי וינון כתבו והפיקו שירים לאלבומה של האמנית אשנטי בשם "The Decleration". אלבום זה הגיע למקום השישי בטבלת המצעדים בארצות הברית. האלבום קיבל ביקורות מעורבות אך השיר המרכזי שבו הוכרז על ידי חלק מהמבקרים כ-"יהלום באלבום".
בשנת 2010 יהל הפיק את הרמיקס הרשמי לשירה של כריסטינה אגילרה, "You Lost me" שתוך זמן קצר הוביל במצעד הלהיטים האמריקאי. כמו כן, עבד עם "White is Pure 9" על מופעי "Montreal's 2010 White Party", בו הופיעו בשנים האחרונות כמה מהאמנים הפופולריים ביותר בעולם המוזיקה האלקטרונית כגון ארמין ואן ביורן, Above and Beyond, Peter Rauhofer, Deep Dish, טייסטו ודייוויד גטה.
בשנת 2012, הפיק לחברת המשקאות טמפו שיר עבור פרסומת למשקה התה הקר "Jump". השיר, שנקרא על שם המשקה נוגן ברשת של MTV והיה מועמד בתחרות שיר השנה מטעם תחנת הרדיו המובילה בהוואי. בשנת 2014 ינון הפיק שני שירים עם האמנית הברזילאית לורנה סימפסון. השיר ׳This Moment׳ היה מועמד ל״שיר השנה" באתר האינטרנט הברזילאי "DNA da Balada". השיר השני, "Worth the Pain" הגיע למקום ראשון במצעד השירים האלקטרוניים "ITUNES ברזיל". באותה שנה, הרמיקס הרשמי של ינון לשיר "Free People", שיתוף פעולה של Tony Moran ו - Martha Wash, הגיע למקום ראשון במצעד הלהיטים האמריקאי בקטגוריית מוזיקת דאנס ומועדונים. ינון הוזמן פעם נוספת, עם עופר ניסים ומאיה סימנטוב, לשתף פעולה בשיר "Everybody Needs A Man".
בשנת 2014, הפיק את השיר ׳מהפכה של שמחה׳, שיתוף פעולה של ליאור נרקיס ועומר אדם. השיר זכה ללמעלה משלושים מיליון צפיות. בנוסף כתב והפיק עבור "Supergroup Project" את השיר ׳Love Song For You׳ שביצעו איזי, האולטראס, ענבל ביבי ונאור אורמיה. באות השנה חיבר גם את השיר ׳Thanks׳ שהגיע ללמעלה ממיליון וחצי צפיות ואת השיר נמס ממך שהגיע ללמעלה משלוש מיליון צפיות.
בין השנים 2012–2014 ינון ניגן בלהקה שהופיעה בגרסה הישראלית לתוכנית המצליחה "The Voice". בין השנים 2011–2015 ינון הפיק מוזיקלית וחיבר שירים עבור מופע הילדים הגדול בישראל, הפסטיגל, בו מופיעים אמנים מובילים מתחום הבידור עבור ילדים. בשנת 2016 ינון ועופר ניסים יצרו את הרמיקס הרשמי לשיריהם של הפט שופ בויז ובינם: ׳Say It To Me׳ ו - ׳The Pop Kids׳ שהופיעו באלבומם ׳Super׳. באותו הקיץ, ינון יצר את הרמיקס הרשמי לשיר "Tell Me We're OK" של DJ Hardwerk בשיתוף פעולה עם הזמר הידוע אייקון.
ב-29 באפריל 2016 חיבר את סינגל הבכורה "This Ain't About You" לזמרת הערבית-ישראלית לינא מח'ול. השיר הגיע לעשרת המקומות הראשונים במצעד המועדונים והפופ באנגליה. באוגוסט 2016 ינון הפיק את מופע החימום של מארינה מקסימיליאן להופעתה של הזמרת סיה. הופעה זו התקיימה בפארק הירקון בתל אביב מול קהל של עשרות אלפי אנשים.
באירועי הגאווה לשנת 2018 בישראל, ינון עיבד והפיק מוזיקלית שלושה שירים, איתם הופיע באירוע המרכזי של אירועי הגאווה בפארק צ׳ארלס קלור שבתל אביב. ההופעה כללה עיבוד והפקה מוזיקלית לשיר ׳אתי׳ בביצועה של דיקלה; עיבוד, הפקה מוזיקלית ולחן לשיר ׳טוקור׳ בביצועו של מוטי טקה בשיתוף עם עיריית תל אביב; עיבוד והפקה מוזיקלית לשיר ׳לוקה׳ בביצועה של אגם בוחבוט. ביוני 2018 שיתף פעולה עם המפיק המוזיקלי Guena LG בשיר I Am Free לזמרת ניקול סלאק ג׳ונס. הרמיקס לשיר הגיע למצעד האלקטרו הרשמי של צרפת. באותה השנה, ינון פעל מפיק בפרויקט "אם ננעלו" עם הראל סקעת, בקאבר לעופרה חזה. במהלך השנה יצר רמיקסים רשמיים לדיקלה, ניקול סלאק ג'ונס, וכן עיבודים מוזיקליים למופע של עברי לידר ותומר מייזנר. באותה השנה ינון הפיק את שיר הנושא של הסרט "הנשף" בביצוע של עברי לידר, סרט אשר זכה בפרס אופיר, פסטיבל הסרטים בטרייבקה ובמיאמי.
במקביל לפעילותו, המשיך ללוות פסטיבלים ומסיבות ברחבי העולם, והפיק את שיר הנושא של מסיבת Hell & Heaven בברזיל.
בשנת 2019 ינון המשיך לעבוד עם אמנים בארץ, ביניהם נטע ברזילי, עדן בן זקן, שירי מימון, עומר אדם, רן דנקר ונוספים, תוך כדי שהופיע בפסטיבלים ומסיבות ברחבי העולם. בין היתר הפיק את "המנון המאה" לציון מאה שנים לתנועת הצופים העבריים בישראל, בה היה גם חניך בצעירותו. בשנת 2020 הפיק יהל עבור עדן אלנה את השיר "Feker Libi" שנבחר לייצג את ישראל באירוויזיון, שנדחה באותה שנה בשל מגפת הקורונה. באותה שנה הפיק את שיר הנושא של תוכנית הריאליטי "הבנים והבנות". עוד באותה שנה הפיק יהל קמפיין נגד אלימות בהשתתפות אנה זק. סינגל נוסף בהפקתו של יהל הוא "מה אתה רוצה?" של אלה לי שנכתב והולחן על-ידי איתי שמעוני, וזכה להצלחה והגיע למקום ה-2 במצעד השבועי של גלגלצ.
בשנת 2021 הפיק עבור שירי מימון את השיר "טיפה" שנכתב והולחן על-ידי מימון ואיתי שמעוני, עבור רוני דלומי את השיר "זה בא אליי" שנכתב והולחן על-ידי דלומי, איתי שמעוני וצליל קליפי, עבור מאור אדרי ושפיטה את הסינגל "חליק" שנכתב על-ידי אדרי וצליל קליפי והולחן על-ידי השניים בשיתופו של ינון יהל, עבור עדן בן זקן את השיר "יום הפוך" שהלחין יהל יחד עם צליל קליפי שגם כתבה אותו, עבור נרקיס את הסינגל הראשון מאלבומה השלישי, "הולכת איתך" שנכתב והולחן על-ידי קליפי, עבור ג'טפייר ועמית שאולי (זוכת The Voice ישראל) את השיר "Say What You Want" שנכתב והולחן על-ידי שי פינטו ומאי ספדיה, עבור קווין רובין וספיר סבן את השיר "שופוני" שנכתב והולחן על-ידי יהל, יוני חרל"פ ואיתי שמעוני, עבור שחר טבוך את השיר "פחדן" שנכתב והולחן על-ידי טבוך ולי בירן, עבור הראל סקעת את השיר "בא לי" שנכתב על-ידי שחר הדר והולחן על-ידי עמרי קסטן ולירון בן שמעון, עבור עדן אלנה את השיר "לקום" שנכתב והולחן על-ידי איתי שמעון, עבור נוי פדלון את השיר "צ'ייסר" שנכתב על-ידי פדלון ורון ביטון והולחן על-ידה בשיתוף יהל, עבור נסרין קדרי את השיר "ג'ינס או טייץ" שנכתב והולחן על-ידי אבי אוחיון וצליל קליפי, עבור דודי בר דוד את השיר "עושה מסיבות" שנכתב והולחן על-ידי בר דוד ואבי אוחיון, עבור שרי גבעתי את השיר "לראות כוכבים", ועבור סוזן פאלמר את השיר "Heaven In You". ב-5 בנובמבר 2021 עלתה פרסומת לחברת מחסני תאורה בהפקתו המוזיקלית של יהל עבור משרד הפרסום אברהם.
ב-2022 הפיק עבור שחר טבוך את השיר "מישבאלי" שכתב והלחין טבוך יחד עם לי בירן, עבור מוקי את השיר "עניבות" שכתב והלחין מוקי יחד עם צליל קליפי ומאור יצחקי , עבור ענבל ביבי את השיר "Marionette" שנכתב והולחן על-ידי צליל קליפי, מאי כהן וטל פורר , עבור עמית שאולי את השיר "מה איתי" שנכתב והולחן על-ידי מאי ספדיה ושי פינטו ועבור עידן ארי את השיר "אחרי הכול" שנכתב והולחן על-ידי שי פינטו.
אופרה (דפדפן)
דפדפן האינטרנט זמין להורדה במערכות הפעלה שונות כגון: חלונות, מקינטוש, לינוקס, FreeBSD, סולאריס ועוד.
היסטוריה
גון סטפנסון, ון טצ'נר וגייר יבארסקי מחברת הטלפונים הנורווגית טלנור, פיתחו את הדפדפן ב-1994 לשימוש ברשת מקומית של החברה. בסוף 1995 השניים הקימו את Opera Software, לאחר שטלנור אפשרה להם להמשיך בפיתוח הדפדפן. בתחילה הדפדפן נקרא MultiTorg Opera. הוא היה הדפדפן הראשון בעל סרגל צד ובעל ממשק לשוניות.
החברה התמקדה במהירות הצגת הדפים ושימוש נכון במשאבי המערכת. בנוסף, ניתן דגש על נגישות על מנת שמשתמשים בעלי מוגבלויות עדיין יוכלו לעבוד ברשת.
אופרה 6.0 תמכה ברוב הסטנדרטים של ה-W3C ו-CSS בנוסף, בתוספים של נטסקייפ וכן תקנים אחרים כגון WAP ו-WML עבור מכשירים אלחוטיים. מצד שני, התמיכה ב-ECMAScript יחד עם HTML DOM, הייתה עדיין חלקית מדי, במיוחד כאשר הדבר נגע לדפים דינמיים.
ב-20 באפריל 2006 אופרה הוציאה את גרסה 8.50 בחינם וללא פרסומות לאחר שנים שבהן הגרסה החינמית הציגה פרסומות בראש הדפדפן.
בשנת 2016, החברה שינתה בעלות כאשר קבוצת משקיעים סיניים רכשה את דפדפן האינטרנט, עסקי הצרכנים ואת המותג Opera Software ASA. ב-18 ביולי 2016 חברת אופרה הודיעה שהיא מכרה את אפליקציות הדפדפן ומרכיביו ואת המותג Opera ל-Golden Brick Capital Private Equity Fund I Limited Partnership, קונסורציום של משקיעים סיניים.
תכונות
לאופרה ישנן תכונות נוספות: אופרה מייל (בעבר נקרא M2) - מודול דוא"ל אשר תומך בחשבונות מסוג POP, SMTP וב-IMAP. אופרה מייל מסוגלת גם להציג חדשות מסוג RSS ו-ATOM על ידי שימוש בקורא RSS פנימי. לאופרה מייל ישנה גם תמיכה בפרוטוקול הצ'אט IRC.
החל מגרסה 9 באופרה קיימת גם תמיכה בווידג'טים והורדה ישירה בביטורנט ללא צורך בתוכנות חיצוניות.
אפשרויות חיפוש
אופרה מאפשרת חיפוש מידע ממקורות שונים, כגון: גוגל, אמזון, ebay ועוד. ניתן גם בנוסף לבצע חיפוש או תרגום של מילה או משפט ישירות מהעמוד על ידי סימון הטקסט ובחירת הפקודה המתאימה בתפריט הלחצן הימני בעכבר.
כרטיסיות-Speed Dial
אופרה בגרסה 9.2 מאפשרת להגדיר מספר אתרים מועדפים בחיוג מהיר Speed Dial. עם פתיחת לשונית חדשה ניתן לבחור אחד מהאתרים שהוגדרו בחיוג מהיר במקום להקליד את כתובתו.