cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ניהול על פי ערכים
המודל מהווה שלב התפתחותי למודלים: "ניהול על פי הוראות" ("Managing By Instructions"- MBI) ו"ניהול על פי יעדים" ("Managing By Objectives"- MBO והארגון האירופאי היוקרתי: "Conference Board Top Think Tank“הגדיר את המודל: "...המדובר במודל אשר מהווה נדבך חשוב בהתפתחות המודלים הניהוליים המובילים"... "Coaching By Values" by Dolan (2011), מציב את האתגר בחיבור שבין עולם האימון האישי ("Coaching") לבין עולם הערכים ("Values") כנושא מרכזי אשר באמצעותו: מנהלים, מורים, הורים ולמעשה כל אחד מאיתנו, יוכל להשתמש בכך כמנוף חשוב לניהול טוב יותר של חייו וחיי הצוות איתו הוא פועל.
ארגון לשכת המאמנים הבינלאומית (ICF) פרס את חסותו על המודל והעניק לו הכרה מקצועית.
בשנים האחרונות פועל המודל גם בצה"ל ונעשתה התאמה לעולם: פיקוד על פי ערכים לכשירות ערכית. המודל פועל בעולם החינוך על כל מגזריו ולאחרונה הוספה השפה הערבית לערכת "מה שחשוב...משחק ערכים, וערכים מנוקדים בעברית לעולם גני הילדים. מודל: "ניהוג משפחה על פי ערכים" (גרתי-נברו-לנדאו) פותח על מנת לתת מענה להתנהלות המשפחתית.
בשנת 2015 פדרציית האימון הבינלאומית- ICF הכירה במודל: "Coaching By Values" (אימון על פי ערכים) כמודל להסמכת מאמנים, אנשי חינוך ומנהלים בארגונים בעולם ובישראל.
אנדרו בובל
אנדרו בובל (באנגלית: Andrew Bovell; נולד ב-23 בנובמבר 1962) הוא מחזאי ותסריטאי אוסטרלי פעיל בתחום התיאטרון, הקולנוע והטלוויזיה.
ביוגרפיה
אנדרו בובל נולד בעיר מכרות קלגורלי, באוסטרליה המערבית ועד לא מכבר התגורר באדלייד, בדרום אוסטרליה. אחר כך חי תקופה בניו יורק בארצות הברית. כעת חזר לגור באדלייד הילס בדרום אוסטרליה.
בשנת 1996 יצר את המחזה "Speaking in Tongues" שעובד על ידו לקולנוע בשם "לנטנה" (Lantana) וזכה לפרסום באירופה ובאמריקה. יצירו זו זיכה את בובל בפרס אוגי (Awgie Award). מחזה ותסריט זה פורסם מאוחר יותר בהוצאה לאור Currency Press בקובץ מחזות, שכלל את "After Dinner" (1988),"Holy Day"  (2001), "Scenes from a Separation" (נכתב עם חני רייסון) (1995) ו "?Who's Afraid of the Working Class" נכתב עם פטרישה קורנליוס, מליסה ריווס, כריסטוס ציולקס ואייריני ולה והוא מורכב מחמשה מחזות קצרים המתארים חייהם של אנשים החיים בעוני ובשולי החברה, הנאבקים להישרדות. (1998). Who's Afraid of the Working Class? עובד לקולנוע בסרט "Blessed". מחזהו משנת 2008 -hen the Rain Stops Falling (כשיפסיק הגשם) זכה לפרס לספרות של ראש ממשלת מדינת ויקטוריה ובפרס לספרות של ראש ממשלת מדינת קווינסלנד.
פרסים ואותות כבוד
2008: פרס ראש ממשלת מדינת ויקטוריה על המחזה When the Rain Stops Falling 2008: פרס ראש ממשלת קווינסלנד על המחזה - When the Rain Stops Falling
בולג (דמות)
בולג (באנגלית: bolg) הוא אורק לוחם מעולם הפנטזיה של הסופר טולקין. הוא מופיע לראשונה בספר ההוביט, כבנו של אזוג, מפקד האורקים.
ביוגרפיה
בולג היה מושל אורקי שעלה לשלטון בהרי הערפל לאחר שאביו, אזוג, נהרג במלחמה עם הגמדים. בולג שלט במשך כ-150 שנים, ולאחר שהאורק הגדול מתחת להרים נהרג, בולג הוביל צבא של אורקים כנקמה לקרב על ארבור, הקרב הגדול נקרא קרב חמשת הצבאות בו הוא נהרג על ידי ביאורן במהלך הקרב: "עד מהרה הוא חזר בזעם כפול ומכופל. דבר לא עמד בדרכו, ונדמה ששום כלי נשק אינו מסוגל לפגוע בו. הוא פיזר את המשמר, וגרר את בולג עצמו ומחץ אותו".
בסרטי ההוביט
בסרטים, תפקידו המקורי של בולג הוקטן מאחר שאביו, אזוג, הושאר בחיים, ומילא את התפקיד של פיקוד על צבא האורקים. בסרט ההוביט: מפלתו של סמאוג בולג מקבל מאביו משימה לצוד את חבורתו של תורין צינת-אלון, ובסרט ההוביט: קרב חמשת הצבאות הוא מוביל אחריו יחידה של אורקים כתגבורת לצבאו של אזוג, רודף אחרי טאוריאל והורג את הגמד קילי שבא להגנתה. זמן קצר לאחר מכן, הוא מתעמת עם לגולס ונהרג על ידיו.
רפיח (נפה)
נפת רפיח (בערבית: محافظة رفح) היא אחת מנפות הרשות הפלסטינית. הנפה ממוקמת בדרום רצועת עזה, בגבול שלה עם מצרים. בירת הנפה היא רפיח.
על פי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה נכון לשנת 2007, בנפה חיו כ-173,372 נפשות.
בתוך הנפה ממוקם נמל התעופה הבינלאומי יאסר ערפאת שהופצץ על ידי חיל האוויר הישראלי בשנת 2001.
דאיה סטו
אלוף עולם בבריכת 25 מטר
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה באיסטנבול, טורקיה בדצמבר 2012 זכה סטו בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 3:59.15 דקות, לפני לאסלו צ'ה (4:00.50 דקות) ודוד וראסטו (4:02.87 דקות), שניהם מהונגריה. מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:52.80 דקות, אחרי ראיין לוכטה שקבע שיא עולם חדש של (1:49.63 דקות) ולפני לאסלו צ'ה (1:52.89 דקות).
אלוף עולם
באליפות העולם שנערכה בברצלונה ספרד בשנת 2013 זכה סטו במדליית זהב, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:08.69 דקות, לפני צ'ייס קייליש מארצות הברית (4:09.22 דקות) וטיאגו פריירה מברזיל (4:09.48 דקות).
2014
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בדוחא, קטר בדצמבר 2014 זכה סטו ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא אסיה חדש של 3:56.33 דקות, לפני בן ארצו קוסוקה הגינו (4:01.17 דקות) ודוד וראסטו (4:01.82 דקות), מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:48.92 דקות, אחרי צ'אד לה קלו מדרום אפריקה בשיא אליפות חדש של 1:48.61 דקות ולפני פבל קורז'ניובסקי מפולין (1:50.21 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:51.79 דקות, אחרי קוסוקה הגינו שקבע שיא אסיה חדש של 1:50.47 דקות וראיין לוכטה (1:51.31 דקות).
2015
באליפות העולם שנערכה בקאזאן רוסיה בשנת 2015 הגן סטו על תוארו וזכה במדליית זהב, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:08.50 דקות, לפני דוד וראסטו (4:09.90 דקות) וצ'ייס קייליש (4:10.05 דקות).
2016
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה סטו במדליית ארד, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:09.71 דקות, אחרי קוסוקה הגינו (4:06.05 דקות) וצ'ייס קייליש (4:06.75 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה 1:54.82 דקות.
2017
באליפות העולם שנערכה בבודפשט הונגריה בשנת 2017 הגן סטו בשתי מדליות ארד, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:54.21 דקות, אחרי צ'אד לה קלו (1:53.33 דקות) ולאסלו צ'ה (1:53.72 דקות), בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא אישי חדש של 1:54.03 דקות ועלה ראשון לגמר ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:09.14 דקות, אחרי צ'ייס קייליש שקבע שיא אליפות חדש של 4:05.90 דקות ודוד ורסטו מהונגריה (4:08.38 דקות) ולא הצליח להגן על תוארו. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי של במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:56.97 דקות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 1:56.92 דקות.
2019
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי 2019 זכה סטו ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:56.14 דקות, לפני ז'רמי דפלנש משווייץ (1:56.56 דקות) וצ'ייס קייליש (1:56.78 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:08.95 דקות, לפני ג'יי לית'רלנד מארצות הברית (4:09.22 דקות) ולואיס קליירברט מניו זילנד (4:12.07 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:53.86 דקות, אחרי כרישטוף מילאק מהונגריה שקבע שיא עולם חדש של 1:50.73 דקות ולפני צ'אד לה קלו (1:54.15 דקות).
במסגרת הליגה הבינלאומית בשחייה שנערכה בלאס וגאס ב-20 בדצמבר אותה שנה הוא קבע במשחה ל-400 מטר מעורב אישי שיא עולם חדש של 3:54.81 דקות, שיפור לשיא בן ה-9 שנים של ראיין לוכטה (3:55.50 דקות).
2021
באולימפיאדת טוקיו (2020) סיים סטו במקום תשיעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:10.52 דקות.
ג'ו מנגנלו
ג'וזף מייקל "ג'ו" מנגנלו (באנגלית: Joseph Michael "Joe" Manganiello; נולד ב-28 בדצמבר 1976) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. התפרסם בשל תפקידו כפלאש תומפסון בסרטו של סם ריימי "ספיידרמן", ובשל תפקידו כהלסיד הרבו בסדרה "דם אמיתי", תפקיד אשר זכה עליו בפרס סאטורן.
ביוגרפיה
מנגנלו נולד בפיטסבורג, פנסילבניה שבארצות הברית. יש לו אח צעיר בשם ניקולס. בתיכון היה קפטן קבוצת הפוטבול ושיחק בתפקיד ראשי במחזמר "אוקלהומה!" אשר הועלה בבית ספרו. לאחר מספר פציעות ואף מתיחה בשריר בברך גברה התעניינותו במשחק ובימוי. את לימודיו התיכוניים סיים בשנת 1995, ולאחר מכן שלח בקשה להתקבל למחלקת האמנות של אוניברסיטת קרנגי מלון. בקשתו נדחתה, ולכן החל ללמוד באוניברסיטת פיטסבורג. שנה לאחר מכן שלח בקשה לקרנגי מלון שוב, והתקבל לאוניברסיטה. בשנת 2000 סיים עם תואר במשחק. במהלך לימודיו טייל בין ניו יורק ללוס אנג'לס במטרה להשיג אודישנים שונים וכך יצר לעצמו קשרים בתחום המשחק.
הפרויקט הלאומי לקהילה האתיופית בישראל
הפרויקט הלאומי לקהילה האתיופית בישראל (ENP) הוא חברה לתועלת הציבור, אשר מטרתה לחזק את הקהילה האתיופית בישראל ולהפעיל מאמצים ישירים ומשאבים למען מתן הזדמנויות חינוך לרבות תשומת לב מיוחדת לקשרי הורים-ילדים ונוער, חיזוק שיתוף הפעולה בין ההורים לבתי הספר, שילוב מלא וחינוך לערכים. בנוסף, יצירת הזדמנויות להמשך בנייה וחיזוק הקהילה על ידי פיתוח ועידוד מנהיגות, אחריות ועבודה התנדבותית, וכן לעודד תכנון ויזמה לביצוע כל מיזם או תוכנית שתתרום לפיתוח הקהילה האתיופית בישראל ולרווחתה.
ג'ו מנגנלו
קריירה
לאחר סיום לימודיו עבר ללוס אנג'לס וחתם עם סוכנות כישרונות. שלושה ימים לאחר החתמתו בסוכנות נבחן לסרט "ספיידרמן" על תפקידו של פיטר פארקר, אך לבסוף קיבל את תפקידו של פלאש תומפסון ושיחק בסרט לצדם של טובי מגוויר, קירסטן דנסט, וילם דפו וג'יימס פרנקו. הוא השתתף גם בסרט ההמשך "ספיידרמן 3" בהופעת אורח ללא טקסט. במקביל הופיע בסדרות שונות בתפקידי אורח בסדרות כמו "לאס וגאס". ב-2007 הופיע בסדרה "סקראבס" בתפקיד אורח וגם בסדרה "ER". במקביל הופיע במספר פרקים של הסדרה "איך פגשתי את אמא" של רשת CBS.
הפרויקט הלאומי לקהילה האתיופית בישראל
רקע כללי
בישראל חיים כיום כ-151,800 יוצאי אתיופיה, ומתוכם כ-32,137 ילדים ובני נוער, אולם 35 שנה לאחר גל העלייה הראשון במבצע משה, האוכלוסייה האתיופית עדיין לא השתלבה באופן מלא בחברה הישראלית, ואף סובלת מצורות שונות של אפליה. כמו כן, ההכנסה הממוצעת של יוצאי אתיופיה נמוכה משמעותית מההכנסה הממוצעת של משפחה ישראלית, ובנוסף, גם בתחום החינוך קיים הבדל משמעותי. תלמידי כיתות ה' יוצאי אתיופיה קיבלו את הציון הנמוך ביותר בבחינת המיצ"ב שנערכה ב-2011, עם כ-20 נקודות פחות בעברית, מתמטיקה ואנגלית. יוצאי אתיופיה מהווים את האחוז הנמוך ביותר מבחינת הזכאות לבגרות ביחס למספר התלמידים: 66.2% מהתלמידים ילידי אתיופיה היו זכאים לבגרות ב-2018, לעומת 80.2% אצל התלמידים ילידי ישראל.
ג'ו מנגנלו
קריירה
ב-2008 הצטרף לצוות השחקנים של הסדרה "מגרש ביתי" ושיחק בה במשך שלוש עונות.
הפרויקט הלאומי לקהילה האתיופית בישראל
רקע כללי
על בסיס החלטת ממשלת ישראל ובסיוע של הקהילות היהודיות ברחבי העולם ופעילי בני הקהילה בארץ הוקם בשנת 2004 הפרויקט הלאומי לקהילה האתיופית בישראל, אשר מטרתו להביא לשילוב מלא ומוצלח של עולי אתיופיה בחברה הישראלית.
ג'ו מנגנלו
קריירה
בשנת 2009 שיחק בסרט "מאחורי קווי האויב: קולומביה" והשתתף בסדרה "מדיום". בנוסף הופיע בשלוש הגרסאות של הסדרה "CSI".
הפרויקט הלאומי לקהילה האתיופית בישראל
פעילות הפרויקט
הפרויקט הוקם במטרה לשלב את יוצאי אתיופיה בכל מערכות החיים והחברה בישראל. בעלי התפקידים הם מקור להזדהות ומשמשים דוגמה אישית לבני הנוער ולמבוגרים בני הקהילה.
על פי החלטת הממשלה הוחלט כי הפרויקט הלאומי ימקד את מאמציו בבני הנוער בגילאים 13–18. הוא פועל במסגרת התוכנית "SPACE" – (School Performance and Community Empowerment).
ג'ו מנגנלו
קריירה
בשנת 2010 שיחק בפרסומת של הרשת טאקו בל.
הפרויקט הלאומי לקהילה האתיופית בישראל
פעילות הפרויקט
הפרויקט עוסק בתחומים אלו:
ג'ו מנגנלו
קריירה
בשנת 2012 שיחק בדרמה הרומנטית "למה לצפות כשאתם מצפים" לצד ג'ניפר לופז וקמרון דיאז.
הפרויקט הלאומי לקהילה האתיופית בישראל
פעילות הפרויקט
הפרויקט הלאומי הפעיל בעבר 27 מרכזי נוער ברמה הארצית ביישובים כמו גם בשכונות. בשלוש השנים האחרונות קהל היעד של הפרויקט הלאומי לקהילה האתיופית בישראל הוא 80% בני הקהילה האתיופית ו-20% שאינם מבני הקהילה בכל התוכניות.
ג'ו מנגנלו
קריירה
אתר האינטרנט BuddyTV דירג אותו במקום הרביעי ברשימת הגברים הסקסיים בטלוויזיה לשנת 2010, שנה לאחר מכן עלה בדירוג למקום השני ברשימה. ב-2012 דורג במקום השביעי ובשנת 2013 ירד בדירוג למקום ה-55 ברשימה.
בשנת 2012 שיחק בסרט "מג'יק מייק" של סטיבן סודרברג, בתפקיד ריצ'י. הוא חזר לשחק בתפקיד זה גם בסרט ההמשך, "מג'יק מייק XXL", בשנת 2015.
ב-29 באוגוסט 2016 הוכרז כי מנגנלו צפוי לגלם את דמות הנבל מעולם הקומיקס של DC קומיקס, דת'סטרוק, לאחר שבן אפלק (שגם מגלם את באטמן) שכתב וביים את סרט הסולו החדש של באטמן כחלק מהיקום הקולנועי של DC, פרסם בחשבון הטוויטר שלו סרטון שבו נראה שהוא סיים לצלם סצנה שבה דת'סטרוק מופיע. מספר שעות לאחר מכן שמועה זאת אושרה בידי "פורבס".
בשנת 2019 שיחק בתפקיד הראשי בדרמת הספורט "בתחתית העמדה התשיעית", לצדה של אשתו סופיה ורגרה. מנגנלו לקח חלק גם בהפקת הסרט.
חיים אישיים
מנגנלו אוהד של פיטסבורג סטילרס ואף ביים והפיק סרט תיעודי על הקבוצה תחת השם "DieHardz".
בדצמבר 2014 התארס לשחקנית הקולומביאנית-אמריקאית סופיה ורגרה, והם התחתנו ב-21 בנובמבר 2015. ביולי 2023 הודיע הזוג כי הם מתגרשים.
קיסר
קֵיסָר (בלטינית: Imperator) הוא תואר אצולה שניתן למונרך במדינות או אימפריות שונות ובתקופות שונות. מקור המילה העברית "קיסר" בשמו של יוליוס קיסר (בלטינית Caesar), שהכריז על עצמו כשליט יחיד ברומא העתיקה. יוליוס קיסר עצמו כונה דיקטטור, ורק יורשו אוגוסטוס, שאומץ על ידיו וצירף לשמו את השם "קיסר", נחשב הקיסר הראשון של הקיסרות הרומית. שאר קיסרי רומא אחריו נשאו בתואר זה כאחד מהשמות הקבועים של המשרה, אולם נירון היה האחרון ש"קיסר" היה גם שם משפחתו הרשמי.
תואר תפקידם של הקיסרים במאות הראשונות של הקיסרות היה פרינקפס ("ראשון האזרחים") ולא קיסר. בתקופת הטטררכיה שימש התואר את שני הזוטרים בשליטי האימפריה אשר היו כפופים לשני האוגוסטוסים.
מאוחר יותר, שימש התואר קיסר לציון תפקידו של המונרך באימפריה הביזנטית, באימפריה הרומית הקדושה ובמקומות נוספים. כך למשל, נפוליאון בונפרטה (שהקים את הקיסרות הראשונה) ונפוליאון השלישי (שהקים את הקיסרות השנייה) נשאו בתואר זה בצרפת. דוגמאות נוספות כוללות את הקיסרים הגרמניים בשנים 1871–1918, את שליטי האימפריה האוסטרו-הונגרית, ואת שליטי האימפריה הרוסית.
מקור השם קיסר הוא מהמילה הלטינית "קאיסיוּס" – חַתוּך/כַּרוּת. במפרשי התלמוד מובא כי הקיסר הראשון ברומא העתיקה נולד לאחר מות אמו כשביקעו את כרסה ויצא חי (ומכאן מקור השם ניתוח קיסרי), ונקרא קיסר מלשון כרות, ומאז כל קיסרי רומא נקראו בשם זה.
באנגלית, המילה "אמפרור" (Emperor) מקבילה למילה "קיסר" ומציינת את תוארו של שליט אימפריה. על כן זה התואר המיוחס כיום למונרכים שונים ברחבי העולם שעמדו בראש אימפריה. מקור המלה הוא בתואר הצבאי הרומאי "אימפרטור", שהפך לאחד מתואריהם של קיסרי רומא מאז אוגוסטוס. כך למשל, המילה "קיסר" היא התרגום לעברית של התואר שנשאו שליטי סין, יפן, אתיופיה, מונגוליה ופרס בתקופות שונות.
נכון ל, היחיד הנושא את התואר הוא קיסר יפן.
ביזת יצירות אמנות בידי הנאצים
בתקופת הרייך השלישי ערכו סוכני המפלגה הנאצית ביזה של יצירות אמנות מבעליהן. בנוסף ליצירות אמנות הנאצים לקחו תכשיטים וחפצי כסף וזהב אחרים, ספרים עתיקים, חפצי תרבות ודת וקרמיקה.
היסטוריה
ביזת יצירות אמנות בגרמניה הנאצית התרחשה החל מעליית הנאצים לשלטון בינואר שנת 1933 ועד לסוף מלחמת העולם השנייה. בוזזים רבים היו אנשי יחידת קונסטשוץ (גרמנית: Kunstschutz, יחידות הגנת האמנות). רוב הביזה התרחשה בתקופת המלחמה עצמה. פריטים תרבותיים רבי-ערך ומשמעות נגנבו: ציורים, קרמיקה, ספרים ותשמישי קדושה יהודיים. למרות שרוב הפריטים הללו התגלו על ידי בעלות הברית מיד לאחר המלחמה, רבים עדיין חסרים, וקיים מאמץ בינלאומי לאתר אותם, במטרה להחזירם לבעליהם החוקיים. מרתפים ומחסנים ובהם מאות יצירות אמנות מתגלים גם עשרות שנה לאחר הסתרתם.
גנבת יצירות אמנות כחלק מנישול היהודים מרכושם נתכנתה בתקופת גרמניה הנאצית בשם: "אריזציה". הנאצים התמקדו בעיקר בשני סוגים של אמנות אסורה בגרמניה הנאצית: "אמנות מנוונת", כלומר יצירות אמנות מודרנית או שנוצרה על ידי יהודים כגון הגדת וולף, ויצירות אמנות שהיו אהובות ומוערכות על ידי אדולף היטלר, שהיה צייר חובב ובעל יומרות אמנותיות, ונדחה בצעירותו על ידי האקדמיה לאמנות בווינה.
לקראת סוף המלחמה הוקמה על ידי המפקדה העליונה של חיל המשלוח של בעלות הברית (SHAEF) יחידת "אנשי המונומנטים", שתפקידה היה לאתר יצירות גנובות ולשמר ככל האפשר מבנים ארכיטקטוניים במהלך הקרבות. במקביל, ברית המועצות הפעילה יחידות תגמול שנועדו להחרים יצירות אמנות מהגרמנים ולהעבירם לברית המועצות כפיצויים על הסבל שגרמניה הנאצית גרמה לעמי המזרח.
כרימה עבוד
כרימה עבוד (בערבית, كريمة عبود; 13 בנובמבר 1893 – 27 באפריל 1940, בית לחם), ידועה בכינויה "גברת הצילום" (בערבית, ""; באנגלית, "Lady Photographer"), הייתה צלמת ואמנית ערביה-נוצרייה שחיה ועבדה בלבנון ובארץ ישראל בחצי הראשון של המאה העשרים.
ילדות
כרימה עבוד נולדה בבית לחם לברברה באדר וסעאד עבוד, לזוג נולדו שישה ילדים. אביה שהיה כומר פרוטסטנטי ובהמשך הצטרף לכנסייה הלותרנית והמשפחה עברה לבית ג'אלא בעקבות עבודתו של האב, בין השנים 1899–1905, ומשם לבית לחם, שם הוא מונה לכומר לקהילה הלותרנית המקומית. עבוד למדה בבית הספר שמידט, בית הספר הקתולי לבנות, בממילא שבירושלים יחד שתי בנות דודה.
קריירת צילום
ליום הולדתה ה-17 בשנת 1913, עבוד קיבלה מצלמה מאביה. צילומיה הראשונים היו של משפחתה, חברים ובית לחם וסביבותיה. התמונה החתומה הראשונה שלה מתוארכת לאוקטובר 1919.
עבוד למדה ספרות ערבית באוניברסיטה האמריקאית בביירות ולמדה ספרות ערבית. במהלך תקופה זו, היא נסעה לטיול בבעלבכ לצלם אתרים ארכאולוגיים. כסטודנטית היא הקימה אולפן ביתי, לפרנסתה, ובו צילמה נשים וילדים בחתונות וטקסים אחרים. מעבר לכך היא צילמה מבני ציבור בחיפה, נצרת, בית לחם וטבריה.
מותה של אמה ב-1940 טלטל את חייה וכרימה עבוד עזבה את נצרת, תחילה לירושלים ואז לבית לחם. לא ברור איפה הייתה וכיצד מלחמת העצמאות השפיעה על חייה. ידוע שהיא עזבה למקום הולדתו של אביה אל-ח'יאם בלבנון אך חזרה לנצרת ונפטרה שם בשנת 1955. רוב האוסף הצילומים שלה אבד.
סגנון
רונה סלע מתארת את עבודותיה של עבוד כמתעדות את המציאות היומיומית של הקהילה שבה חייה: עבוד צילמה לפרנסתה אנשים ואירועים קהילתיים ואת המקומות שבהם חיה. צילומים אלו הציגו את חיי הקהילה הנוצרית עד שנות הארבעים. בנוסף לתיעוד היומיומי, על פי סלע, עבוד הגדירה את עצמה בראיון שנתנה לעיתון חיפאי בערבית, הכרמל, ב-1924 כצלמת הלאומית היחידה.
אוסף תצלומים
עותקים מקוריים של אוסף התצלומים של עבוד נאספו על ידי ארכיון נצרת. ב-2006 הורחב האוסף לאחר שסוחר עתיקות ישראלי מצא מאות עבודות של עבוד בבית בשכונת קטמון בירושלים. הבית היה בבעלות ערבית עד שנת 1948. מנהל הארכיון בנצרת, אחמד מוראט, רכש את רוב העבודות. אוסף בוקי בועז לצילום ישראלי כולל גלויות שצולמו על ידי כרימה עבוד. ב-18 בנובמבר 2016 הציגה גוגל "דודל" (שרבוט גוגל) מיוחד לציון יום הולדתה ה-123 של כרימה עבוד. הדודל הוצג במספר מדינות ערביות אך לא הוצג בישראל.
יראן גראפמן
יֶראן גראפמן (בשוודית: Göran Graffman; 1 בפברואר 1931, גטבורג – 18 בנובמבר 2014, סטוקהולם) היה שחקן ומפיק שוודי.
ביוגרפיה
ב-1973 הוא הפיק סדרה "Den vita stenen" ("האבן הלבנה"), המבוססת על ספר ילדים שוודי ובו אשתו מוניקה נורקוויסט שיחקה תפקיד מרכזי.
הוא המשיך בהפקה ובימוי סרטים וסדרות טלוויזיה עד לעשור הראשון של המאה ה-21.
לגראפמן נולדו שלושה ילדים שעוסקים גם הם בתחום תיאטרון וקולנוע.
הוא נפטר ב-18 בנובמבר 2014.
הומאיון
מירזא נסיר א-דין בֵּג מוחמד ח'אן הומאיון (בפרסית: نصیر الدین محمد همایون 7 במרץ 1508 - 27 בינואר 1556) היה הקיסר השני של האימפריה המוגולית. שלט בין 26 בדצמבר 1530 – 17 במאי 1540 וחזר לשלוט מה-22 בפברואר 1555 ועד יום מותו.
חייו
לבאבור היו ארבעה בנים: הומאיון, כּאמְראן מירזא, עסכרי מירזא, הינדאל מירזא. כל אחד מהבנים קיבל נתח מהממלכה שהוריש באבור. הומאיון ירש את נחלות אביו בתת-היבשת ההודית וקבע את אגרה בעיר הבירה שלו. כּאמְראן מירזא ירש את הנחלות הצפוניות קאבול ולאהור והפך ליריבו החזק ביותר של הומאיון.
ב-1540 פלש הקצין הלודי לשעבר, שיר שאה סורי בראש כוח פשטוני לנחלותיו של הומאיון וכבש את דלהי. ב-17 במאי 1540 נחל צבאו של הומאיון מפלה בקרב שליד קנוג' (כ-200 ק"מ מזרחית לאגרה).
הומאיון ואחיו הינדאל נמלטו ללאהור וביקשו מקלט אצל אחיהם כּאמְראן מירזא וכך התאחדו כל ארבעת האחים בלאהור, שם פגש הומאיון בחמידה באנו ביגום, בתו בת ה-14 של אחד ממוריו של אחיו הצעיר הינדאל, והתחתן איתה. כוחותיו של שיר שאה הגיעו לסירהינד שבפנג'אב, וכּאמְראן שנתמך על ידי עסכרי החליט על שיתוף פעולה עם שיר שאה סורי בתמורה להחזרת פנג'אב. לכן ברחו הומאיון ואשתו ההרה דרך מדבר טהאר אל שליט סינד, מחוז לידתו של באבור, שם נולד בנו אכבר. בסינד גייס צבא שהורכב מחיילים סינדהים ובלוצ'ים לצד שרידי נאמניו מהצבא המוגולי, איתם יצא לכבוש את קנדהאר ואחר כך את קאבול. ב-11 ביולי 1543 חצה הומאיון בראש כוחותיו את נהר האינדוס, כּאמְראן מירזא שלח צבא בפיקוד עסכרי מירזא לעצור את צבאו של הומאיון, כוחותיו של עסכרי הגיעו למחנה העורפי של הומאיון, שם מצאו את אכבר בן 14 החודשים והמינקת שלו מאהַם אנגה, ולקחו אותם לחצרו של כּאמְראן. הומאיון נסוג עם אשתו וקומץ מחייליו להראט, משם עבר לקזווין שם פגש את השאה שהתיר לו להמיר את דתו מאסלאם סוני לאסלאם שיעי ולהישאר באיספהאן כאורח של החצר הספווית.
ב-1545 מת שיר שאה סורי ובנו אסלאם שאה סורי ירש את הממלכה. השליט הספווי תהמאספ סייע להומאיון בתמורה להבטחה שהומאיון ימסור לו את קנדהאר.
הומאיון יצא בראש צבא קטן, כבש את קנדהאר מידי אחיו עסכרי ומסר אותה לשאה הספווי. עסכרי יצא לחג' ומת בפאתי דמשק. הומאיון ארגן מחדש את צבאו, זכה לנאמנותם של קציני הצבא של עסכרי ושל אצילים מוגולים אחרים ויצא לכיוון קאבול, בה שלט אחיו כּאמְראן. בנובמבר 1545 הגיעו הומאיון ואשתו לפאתי קאבול, שם זכו להתאחד עם בנם אכבר, אותו לא ראו כשנתיים. בתקופה זו טיפלה בו המינקת שלו, שהפכה לאימו המאמצת. אחרי ניסיון נוסף של כּאמְראן לתפוס את השלטון, שלח אותו הומאיון לחג' וכּאמְראן מת ב-1557 במהלך העלייה לרגל בפאתי מכה.
ב-1554 מת אסלאם שאה סורי, בנו ויורשו בן ה-12, פירוז שאה סורי נרצח ימים מספר לאחר מכן על ידי בן-דודו מוחמד עאדִל שאה שתפס את כס המלוכה והודח על ידי גיסו, מושל אגרה, אבראהים שאה סורי שהודח על ידי סיכַּנדר שאה סורי.
הומאיון ניצל את חולשת ממלכת סורי ותפס מחדש את לאהור בפברואר 1555. סיכּנדר שלח צבא להילחם בצבאו של הומאיון אולם צבא סיכנדר הובס בקרב ליד מצ'יברה. ב-22 ביוני הוביל סיכנדר עצמו כוח צבאי והובס בקרב ליד סירהינד. בכך הוסר החסם האחרון שמנע את כניסת הומאיון לדלהי. ב-23 ביולי 1555 הכתיר עצמו הומאיון מחדש בדלהי.
ב-27 בינואר 1556 מעד הומאיון במדרגות, נחבל בראשו ומת. בנו בן ה-13, אכבר מונה כיורשו והוכתר ב-14 בפברואר 1556.
בן עויזרמן
קורות חיים
בן עויזרמן נולד בלונדון ועלה לארץ כילד עם משפחתו ב-1920. בגיל צעיר חזר ללונדון שם למד קולנוע והמשיך את לימודיו בבית הספר לאמנויות יפות בפריז. הוא חזר לישראל כנציג של חברת פאראמוט ניוז ב-1937. צילם את רוב יומני החדשות שיצאו מארץ ישראל.
בין הקטעים התיעודיים שצילם: הורדת הדגל הבריטי בנמל חיפה עם סיום המנדט הבריטי, פיצוץ מלון המלך דוד, קרב אלטלנה וכניעת העיר עזה במבצע קדש ב-1956.
השתתף בכתיבת התסריט של הסרט בית אבי (1947) ובבימוי הסרט "אף מילה למורגנשטיין" (1963).
סרטו התיעודי הבולט ביותר הוא "בית במדבר" ("The house in the desert") על קיבוץ בית הערבה. סרט באורך של 25 דקות המהווה מסמך היסטורי ייחודי על היאחזותם של צעירים באדמה המלוחה של אזור ים המלח.
ב-6 ביוני 1967, היום השני של מלחמת ששת הימים, יצא לעזה ככתב צבאי למטרת תיעוד. הוא הצטרף לכוח צבאי ונהרג ממטען ממולכד במבואות העיר. נקבר בבית העלמין הדרום (בת ים).
ראובן לביא
ראובן לביא (נולד בשנת 1966) הוא רופא פסיכיאטר, ולשעבר זמר ושחקן, שירת בלהקת הנח"ל.
ביוגרפיה
לביא הוא רופא פסיכיאטר, מומחה בפסיכיאטריה כללית ובפסיכיאטריה של הילד והמתבגר. למד רפואה באוניברסיטת תל אביב. בין השנים 2003–2005 שימש כסגן מנהל מרפאת ילדים ונוער בבית החולים הפסיכיאטרי "נס-ציונה". כיום ד"ר לביא משמש כמנהל הרפואי של מכון "אגם" לטיפול בהפרעות אכילה, במרכז הרפואי שיקומי "רעות" בתל אביב, ובעל קליניקה פרטית.
קריירה מוזיקלית
כשהיה בן 11 שר את "שיר הרכבת" של האחים והאחיות בפסטיבל שירי ילדים השמיני ב-1977.
הלהקה העלתה ביולי 1985 את התוכנית "התחדשות". מתוכנית זו הצליחו במיוחד השירים "התחדשות אחרת", "שרית הספרית" ו"שיר הסלנג".
לביא שימש כסולן בשירי התוכנית "בסיס חדש" ו"התחדשות אחרת".
בתוכנית זו נכלל השיר "דרישת שלום", ששרה הלהקה יחד עם ירדנה ארזי במסגרת השירותרום של שנת 1985. השיר דורג במקום ה־12 במצעד הפזמונים העברי השנתי תשמ"ה (1985), והוא שירו המצליח ביותר של לביא במצעדים. במירוץ לתואר 'להקת השנה' במצעד הפזמונים העברי השנתי של אותה שנה, הגיעה הלהקה למקום השני.
בספטמבר 1987 העלתה להקת הנח"ל המתחדשת, בה לביא היה עדיין חבר, את התוכנית "תל אביב אינה מודאגת". הלהקה הורכבה בחלקה מחברים חדשים, ביניהם: יואב צפיר, אילה אשרוב, אביטל פסטרנק, שי זורניצר, מומי לוי ורוית יוספי. לביא שר כסולן את השיר הבולט של התוכנית, אשר נשא את שמה, ואת השיר "משהו טוב חייב לקרות". להבדיל מהתוכנית הראשונה של הלהקה המתחדשת, לא זכתה תוכנית זו להצלחה, וגם אלבום התוכנית נחל כישלון מסחרי.
בשנת 1988 השתתף במחזמר "סאלח שבתי", בו גילם את זיגי (התפקיד אותו גילם אריק איינשטיין בסרט "סלאח שבתי" בשנת 1964). במחזמר, ביצע לביא כסולן את השירים "תקנה אותי מאבא", "זאת איננה אותה מנגינה" ו- "בודד תהיה".
בשנת 1989 יצא אלבומו היחיד של לביא, "ראובן לביא", אשר הופק מוזיקלית על ידי אילן וירצברג. השיר "כשהוא חוזר הביתה" מתוך האלבום (אשר נכתב על ידי דני רובס, והולחן על ידי יורם צדוק) שזכה להצלחה, דורג במקום ה-39 במצעד השנתי תשמ"ט (1989) של רשת ג'. השיר צעד 14 שבועות במצעד והגיע בשיא למקום ה-7 באוגוסט 1989.
חיים אישיים
לביא נשוי ואב לשלושה. מתגורר בתל אביב. אביו, פרופ' גד לברטוב, היה הוויולן הראשון בתזמורת הקאמרית ומנהל מחלקת כלי קשת באוניברסיטת תל אביב.
עונת 1985 בגביע ליברטדורס
עונת 1985 בגביע ליברטדורס הייתה העונה ה-26 של התחרות הדרום-אמריקאית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי CONMEBOL. המשחק הראשון התקיים ב-3 במרץ 1985 ותחרות הסתיימה ב-24 באוקטובר 1985. בתחרות השתתפו 21 קבוצות מכל מדינות חברי הארגון.
התחרות הסתיימה בניצחון של ארחנטינוס ג'וניורס בפעם היחידה בתולדות המועדון.
מתכונת התחרות
במידה ומספר קבוצות בבית זכו באותו מספר נקודות ההכרעה הייתה על ידי משחק נוסף.
בכל השלבים נערכו משחק בית ומשחק חוץ. על הניצחון הוענקו שתי נקודות.
סדרת הגמר
בהתאם לתקנון נערך משחק שלישי שהוכרע בבעיטות עונשין
גטאות בפולין הכבושה
גטאות יהודים בפולין הכבושה בידי גרמניה הוקמו במהלך מלחמת העולם השנייה במאות מוקדים ברחבי פולין הכבושה. מרבית הגטאות נוצרו על ידי גרמניה הנאצית בין אוקטובר 1939 ליולי 1942 במטרה לרכז, לבודד ולהפריד את האוכלוסייה היהודית בפולין, שמנתה כ-3.3 מיליון נפש, לצורך רדיפה, טרור וניצול כוח העבודה, וכן לשם השמדה על ידי הרעבה ועבודה. בעיירות קטנות יותר שימשו לעיתים קרובות גטאות בתור נקודות ריכוז לשם גירוש לעבודת כפייה וגירוש המוני, ואילו במרכזים העירוניים היו הגטאות מוקפים בחומה או בגדר, איי הסגר דמויי כלא, שתוארו על ידי מספר היסטוריונים כמכשירי "רצח איטי ופאסיבי", זרועי גופות ברחובות.
ברוב המקרים, הגטאות הגדולים לא שכנו בשטחיהן של שכונות יהודיות מסורתיות. הם הוקמו באזורים פולניים בעיר, וכדי לשכן בהם יהודים היה צורך להעביר לא-יהודים למקום אחר בעיר. קהילות יהודיות קטנות יותר עם אוכלוסיות מתחת ל-500 חוסלו בגירוש למחנות השמדה עם תחילת פעולתם של אלה, בסוף 1941.
השואה
חיסול הגטאות ברחבי פולין הכבושה היה קשור קשר הדוק לבניית מחנות מוות חשאיים - מתקני השמדה המוניים בהיקף תעשייתי - שנבנו החל מסוף 1941 (חלמנו) למטרת רצח המוני. תוכנית ההשמדה הנאצית הסתייעה במערך הרכבות שאפשר לאס אס להסיע את הקורבנות אל יעדי ההשמדה ובמקביל, לשקר לקורבנותיהם באמירה שהעברת האוכלוסיות ההמונית מיועדת לשם "יישוב מחדש" באזורים בהם יעבדו היהודים למען משק המלחמה הגרמני, תוך קביעה שקרית שבתום המלחמה ובהיפסק הצורך הזמני בהעסקת היהודים, יוחזרו אלה לבתיהם. יהודים נשלחו להשמדתם ברכבות ממאות גטאות בערים הכבושות בפולין. הגדולים שבגטאות אלה היו ורשה, לובלין, קרקוב, ביאליסטוק ולודז' - הגטו האחרון בפולין שרוקן מיושביו באוגוסט 1944. בחלק מהגטאות הגדולים היו ניסיונות התנגדות חמושה, כגון מרד גטו ורשה, מרד גטו ביאליסטוק, מרד בנדין ומרד גטו לחווא, אבל ההתנגדות נכשלה עקב עדיפותו של הכוח הצבאי הגרמני והיהודים נרצחו או גורשו למחנות ההשמדה. עד שחרור מזרח אירופה בידי הצבא האדום, חוסלו כל הגטאות בפולין. רק כ-50,000–120,000 מיהודי פולין שרדו את השואה על אדמת פולין, חלקם בעזרת פולנים חסידי אומות העולם. הגרמנים הקימו לפחות 1000 גטאות באזורים הכבושים בפולין וברית המועצות." הגטאות בגבולות פולין שלפני המלחמה והמלחמה הם אלה שתושביהם היו בני אזרחות פולנית לפני הפלישה, או שהיו להם קשרים היסטוריים חזקים עם פולין. היו גטאות שהתקיימו חודשים ספורים בלבד, ואף פחות מכך. לעיתים - בעיקר במזרח פולין, שנכבשה לאחר יוני 1941 כחלק מפלישת גרמניה לברית המועצות ב"מבצע ברברוסה" - הוקמו גטאות לשם ריכוז יהודים לאחר גל רצח המוני שבו חוסל חלק משמעותי, או אף עיקרי, מיהודי העיר. במקרים אלה התקיים לעיתים הגטו מספר חודשים, או אף חודש אחד בלבד, לפני שחוסלו יהודיו והעיר הוכרזה "ריקה מיהודים".
גטאות קבועים נוצרו רק בערים גדולות או ביישובים עם מסילות ברזל, מכיוון שהיה צורך לספק לגטאות מזון רב (שתמורתו שולמה על ידי היהודים עצמם), מה שלא מנע מחסור ורעב עד מוות ברוב הגטאות. ב-1940 ו-1941 מרבית הגטאות היו חתומים בפני העולם החיצון על ידי חומה או גדר תיל, וכל יהודי שנמצא מחוץ להם עלול היה להיירות. גטו ורשה היה הגטו הגדול ביותר. למעלה מ-400,000 יהודים נדחסו לאזור של 3.4 קמ"ר, ובו היו 7.2 אנשים בחדר בממוצע. גטו לודז' היה השני בגודלו, ועם הקמתו נכלאו בו כ-160,000 אסירים (בסך הכל עברו בו למעלה מ-200,000). במסמכיהם כינו הנאצים את הגטאות Jüdischer Wohnbezirk או Wohngebiet der Juden, כלומר "רובע יהודי". בסוף 1941, רוב יהודי פולין היו בגטאות, אף על פי שהגרמנים ידעו שהמערכת אינה בת קיימא; לרוב האסירים לא היה סיכוי להתקיים מעבודה. מכאן עברו הגרמנים לשילוב של רצח המוני בבורות ירי עם המתה בתאי גזים במחנות השמדה. בוועידת ואנזה ב-20 בינואר 1942 ליד ברלין, נקבעו דרכי ההוצאה לפועל של "הפתרון הסופי" - העברת יושבי הגטאות למחנות ההשמדה, תהליך שהחל עוד לפני ועידת ואנזה.
לאחר השואה
רוב תושבי הגטאות - כ-90% מהם - נרצחו במבצע ריינהרד. רובם היו בעלי אזרחות פולנית לפני הפלישה הנאצית-סובייטית לפולין. אזרחות זו אפשרה ליותר מ-150,000 ניצולי שואה שנרשמו בוועד המרכזי של יהודי פולין לנצל את הסכמי ההשבה בין פולין וברית המועצות כדי להגר באופן חוקי למערב וכך לעזור להקים את מדינת ישראל המתהווה. פולין הייתה המדינה היחידה בגוש המזרחי שהתירה עלייה יהודית חופשית ללא אשרות או אישורי יציאה עם סיום מלחמת העולם השנייה. לעומת זאת, סטלין החזיר בכוח את יהודי ברית המועצות לברית המועצות יחד עם כל האזרחים הסובייטים, כפי שהוסכם בוועידת יאלטה.
משה קליין (רב)
הרב משה קליין (נולד בא' בחשוון ה'תשי"ח, 26 באוקטובר 1957) הוא רב מרכז רפואי הדסה, רב שכונת כפר גנים בפתח תקווה. לשעבר ראש אולפנת צפירה וסגן יו"ר מרכז ישיבות בני עקיבא. ניהל בעבר את אגודת בת עמי לשירות לאומי. ממקימי מערך הגיור.
ביוגרפיה
נולד בפתח תקווה ולמד בבי"ס 'נצח ישראל' בעיר עד כיתה ח'. בהמשך היה שותף בתנועת הנוער בני עקיבא בשבט שובה. לאחר מכן החל בישיבת נתיב מאיר, אך בתום שנה עבר לישיבת נחלים למשך שלוש שנים. לאחר מכן בעצת רבותיו החל ללמוד בישיבת הנגב החרדית, אך לאחר חצי שנה עזב את המקום עם 29 מחבריו לישיבת מרכז הרב, בעיקר בגלל שיחה עם הרב צבי יהודה הכהן קוק והרב אברהם אלקנה כהנא שפירא, "שהאיר לי פנים והייתי כאחד מילדיו, כל חייו ראיתי בו את רבי המובהק" . בעל תואר ראשון במשפטים במכללת שערי משפט ושני באוניברסיטת בר-אילן. כמו כן הוסמך על ידי לשכת עוה"ד לכהן כעו"ד.
פעילותו הציבורית
היה מעורב בהקמת מדרשת עפרה והחל ללמד הוראה במספר מקומות. בגיל עשרים וארבע התמנה לעמוד בראש אולפנת צפירה לאחר הצעה של הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא להצביע דווקא עליו כשהרב משה צבי נריה חיפש ראש אולפנה ל'צפירה'. כיהן שם במשך 19 שנים, כשבחלק מהתקופה היה גם סגן יו"ר מרכז ישיבות בני עקיבא. בתקופה זו האולפנה גדלה מ‑370 בנות ל‑1,376. בהמשך היה מנכ"ל אגודת בת עמי לשירות לאומי לפרק זמן קצוב. בהמשך נקרא על ידי הרב חיים דרוקמן להקים איתו את מערך הגיור, ושימש סגן ראש מערך הגיור במשרד ראש הממשלה בין השנים 2004–2010.
בשנת תשע"ג התמנה לרב המרכזים הרפואיים הדסה, זאת לאחר שזכה לתמיכת חוגים נרחבים חלקם ממפלגת ש"ס ומהציבור הליטאי, ובכך גבר על מועמדים המזוהים עם היהדות החרדית, של ש"ס ושל הליטאים. החליף בתפקידו את הרב יעקב רקובסקי, אשר כיהן כרבה של הדסה במשך למעלה מחמישים שנה. מתוקף תפקידו משמש כחבר בוועדה לבחירת הרבנים הראשים לישראל ובועדה לרפואה והלכה של הרבנות הראשית לישראל מקורב לגדולי ישראל מכל הזרמים והחוגים הסומכים על שיקול דעתו בסוגיות של רפואה, הלכה, אתיקה, מוסר ומשפט. כגון: הרב אהרון לייב שטיינמן והרב חיים קניבסקי, גאב"ד העדה החרדית הרב יצחק טוביה וייס, האדמו"רים מגור ובעלזא ועוד.
משפחתו
בן יחיד לניצולי שואה. נשוי למילכה, אשת היי-טק. לזוג ארבעה ילדים ונכדים. בנו הבכור אסף קליין הוא סמנכ"ל טכני של רדיו קול חי. בתו חנה לנדאו היא עו"ד בפרקליטות המדינה.
יעלה מקליס
יעלה מיכל מקליס (נולדה ב-3 ביולי 1959) היא ראש עיריית יהוד-מונוסון.
ביוגרפיה
אחיה, סגן, נהרג ב-1983, במלחמת לבנון הראשונה, בעת ששירת כקש"א של סיירת גולני.
במסגרת עבודתה כעורכת דין יזמה שינויי חקיקה בהתנדבות, כיועצת המשפטית של עמותת "גרנית".
בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו בשנת 2008 נבחרה למועצת העיר יהוד-מונוסון מטעם סיעת "יחד למען קריית הסביונים", ושימשה ראש האופוזיציה במועצת העיר וחברת ועדת התכנון והבנייה בעיר.
בבחירות לרשויות המקומיות בישראל שנערכו באוקטובר 2013, התמודדה לראשות העיר יהוד-מונוסון מטעם סיעת "יחד בראשות יעלה מקליס". בסיבוב הראשון זכתה ב-36% מהקולות, יותר מכל מועמד אחר, אך נדרשה לסיבוב שני, שבו התמודדה מול ראש העיר, יוסי בן-דוד, וניצחה, עם 65.6% מהקולות.
בבחירות לרשויות המקומיות בישראל שנערכו באוקטובר 2018, התמודדה שוב מקליס לראשות עיריית יהוד-מונוסון מטעם סיעת "יחד בראשות יעלה מקליס". בסיבוב הראשון זכתה ב-35% מהקולות, יותר מכל מועמד אחר, אך נדרשה לסיבוב שני, שבו התמודדה שוב מול יוסי בן-דוד, ראש העירייה לשעבר, וניצחה אותו שוב, עם 55.9% מהקולות. לראשונה ביהוד-מונוסון, ראש עיר מכהן ניצח בסיבוב השני.
וולוו F85
וולוו F85, וולוו F84, וולוו F86 (בשוודית: Volvo F84/F85/F86 ) הם 3 סדרות משאיות בינוניות / כבדות מתוצרת וולוו משאיות בבעלות יצרנית הרכב השוודית וולוו אשר יוצרה בין השנים 1965–1979 בשוודיה.
יוצרו 56,000 יחידות.
מינו בן גיגי
מינו (מרים) בן-גיגי-יגר (23 באפריל 1960 - 6 ביוני 2011) הייתה סופרת ישראלית.
ביוגרפיה
מינו בן-גיגי עלתה לישראל עם משפחתה בשלהי 1969. למדה בתיכון דתי לבנות בחיפה, ושירתה בנח"ל. לאחר נישואיה עברה להתגורר בגבעתיים. למדה במדרשה לאמנות ברמת השרון, ולאחר מכן היסטוריה באוניברסיטה העברית. עבדה כדיילת קרקע.
הייתה אם לארבע בנות.
ספרים שחיברה
ספרה אני, שלום בת שמואל יצא לאור בשנת 2003 בידיעות אחרונות - ספרי חמד, בעריכת לילי פרי.
זהו רומן המתרחש על רקע המרד הגדול נגד רומי. שלום בת שמואל, צעירה ירושלמית בת אצולה, שוכלת את בעלה ושני ילדיה התינוקות בזמן נפילת ירושלים. היא בורחת למדבר, שם היא חוברת לסיקריים, מאנשיו של אלעזר בן יאיר, שהיו בדרכם למצדה. היא ניצלת מניסיון התנקשות ומגיעה לעין גדי הריקה. שלום ממשיכה למצדה ונמצאת בה בזמן המצור הרומי.
היא מצליחה להימלט ממצדה יחד עם פליטים נוספים. סילבה, המושל הרומי ומפקד המצור על מצדה, מחלץ אותם מארץ ישראל החרבה ולוקח אותם עמו לרומא, שם הופכת שלום לפילגשו וחיה חיי נוחות ורווחה. בנה אליכין לומד בגימנסיון ומתחתן עם מירתה, פליטת מצדה, עמה גדל. בערוב ימיה, שלום מעלה על הכתב את סיפור חייה. הספר מסתיים לאחר מותה, כשבנה אליכין כותב מכתב ליוסף בן מתתיהו ומצרף אליו את סיפור חייה.
ספרה בראשית הייתה אהבה יצא לאור בשנת 2012 בהוצאת טוטם ספרים. הספר מתאר את ארנו והאמן, זוג נאהבים, הבוראים יחדיו את העולם.
לקריאה נוספת
על "אני, שלום בת שמואל"
על "מכתבים מן הטחנה" לאלפונס דודה
תוכיים נשריים
תוכיים נשריים (שם מדעי: Psittrichasiidae) הם משפחת תוכאים קטנה של תוכים בעלי מקור כפוף המזכיר מקור של עוף דורס. הם נכללים יחד עם משפחות התוכיים והדרראים בתת-סדרת Psittacoidea.
התוכים הללו נמצאים רק באיי מדגסקר שבאוקיינוס ההודי וביערות הגשם של גינאה החדשה. למרות מקורם הכפוף הם אוכלי פירות וזרעים בלבד.
מיון
במשפחה שתי תת-משפחות ובהם סוג יחיד:
אפגניסטן במשחקים האולימפיים לנוער
אפגניסטן משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער האפגנים מדליית ארד יחידה בטאקוונדו. יחד עם זאת, השתתפותה במשחקים היא בעיקר סמלית.
השתתפות במשחקים
המשלחת הראשונה של אפגניסטן למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור. המשלחת כללה שני ספורטאים שהתחרו בשני ענפי ספורט. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג הייתה מצומצמת יותר וכללה ספורטאית אחת. כלל הספורטאים קיבלו את כרטיס הכניסה למשחקים באמצעות הוועדה המשולשת.
מדליות לפי משחקים
width="20px"|
סארוטרוניים
סארוטרוניים (שם מדעי: Sarothruridae) הם משפחה של עופות מסדרת העגוראים  החיה ברחבי אפריקה וכן באי מדגסקר. זו משפחה קטנה בעלת 2 סוגים, בהם 12 מינים. הם מזכירים מאוד את הרליתיים אך קרובים יותר לטמשניים, דמויי הברווז. אלה עופות קטנים בעלי זנב לבן וכנפיים חומות בעלות כתמים שונים. חלק גדול מהם נמצא בסכנת הכחדה.
יהואקאוצרטופס
יהואקאוצרטופס (שם מדעי: Yehuecauhceratops) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים אשר חי באמריקה הצפונית במהלך הקמפן שבקרטיקון העליון לפני 72 מיליון שנה. משמעות שמו היא: "פרצוף מקורנן עתיק", המורכב מהמילה "yehuecauh" שבנאוואטל פירושה: "עתיק" ומהסיומת היוונית: "ceratops" - "פרצוף מקורנן" - סיומת הניתנת לכל בני משפחת הצרטופסיים.
דינוזאור זה התגלה ליד הכפר "La Salada" שבקואווילה, מקסיקו, בערך 23 ק"מ מהפארק הלאומי ביג בנד, וייתכן שנמצאו שרידים שלו גם בטקסס. התצורות כללו 2 ממצאים שכנראה היו קטנים יחסית והשלדים שלהם היו מקוטעים. הדינוזאור סווג לראשונה ב-2017 בידי החוקר ריברה סילבה.
הממצאים החלקיים היו שייכים לפרטים צעירים באורך של 3 מטר בלבד, מאחר שהחוליות שלו החלו להתאחות יחד. במראהו הוא היה דומה מעט לאווצרטופס או לסטירקוזאורוס והיה בעל קרניים קצרות מעל אפו, עטרה קטנה ועצמות רגליים ארוכות וחזקות.
דינוזאור זה חי בנוף של ביצות מלח או מישור הצפה לחופי הים הפנימי המערבי, בו שוטטו יחדיו עדרי הדרוזאוריים כמו הקריטוזאורוס, פכיצפלוזאוריים ודינוזאורים נוספים. נמצאו באזור גם תניני ענק כמו הדיינוסוכוס וגם צרטופסים נוספים כמו האגוחצרטופס והקואווילצרטופס.
טורניקיים
טורניקיים (שם מדעי: Turnicidae) היא משפחת עופות מסדרת החופמאים המזכירים בצורתם חוגלות או שלווים יותר מעופות מים והם אכן אינם חיים ליד מקווי מים. הם חיים בערבות ובתות שונות באירופה, אסיה, אוסטרליה ואפריקה. אלו עופות קטנים, עם צבעי הסוואה דומים לאלו של שלווים, המעדיפים לרוץ בשעת סכנה ולא לעוף.
משפחה זו היא פוליאמורית, כלומר בנויה על ריבוי זכרים לנקבה אחת. אחרי ההזדווגות מטילה הנקבה ביצים, בקן שנמצא על הקרקע, ועוזבת כדי לחפש זיווג חדש. הזכר נשאר לדגור על הביצים ולהשגיח על האפרוחים עד עזבם את הקן.
בעבר ניסו לשייך את הטורניקיים לעגורים קטנים או לחובות קטנות ולאחר מכן לתרנגולאים. לבסוף נמצא, כי מבחינת הדנ"א הם קרובים ביותר לסדרת החופמאים, לה הם משויכים כעת.
מיון
במשפחה שני סוגים:
סן מרינו במשחקים האולימפיים לנוער
סן מרינו השתתפה בכל המשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). סן מרינו אף פעם לא זכתה במדליה במשחקים האולימפיים לנוער והשתתפותה במשחקים היא בעיקר סמלית.
משחקי הקיץ
המשלחת הראשונה של סן מרינו למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור. המשלחת כללה ארבעה ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפי ספורט. המשלחת לא הגיעה להישגים משמעותיים במהלכם. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג הייתה יותר מצומצמת ומנתה שלושה ספורטאים שהתחרו בשני ענפים. המשלחת לא הצליחה להגיע להישגים משמעותיים גם במהלך המשחקים הללו. מרבית ספורטאי הנוער של סן מרינו קיבלו את כרטיס הכניסה למשחקים באמצעות הוועדה המשולשת.
משחקי החורף
המשלחת הראשונה של סן מרינו למשחקי החורף האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער אינסברוק ומנתה ספורטאי אחד שהתחרה בענף סקי אלפיני. המשלחת לאולימפיאדת הנוער לילהאמר גם מנתה ספורטאי אחד שהתחרה בענף סקי אלפיני והגיע להישגים יותר טובים מקודמו.
מרכוס שטיינר
מרכוס שטיינר (Markus Steiner; נולד בשנת 1865 בברטיסלאבה, נפטר בשנות ה-40 בברית המועצות), רב העיר ביילסקו-ביאלה בין השנים 1896–1939 ופרופסור לפילוסופיה באותה עיר.
ביוגרפיה
שטיינר נולד בברטיסלאבה למשפחה יהודית. בשנת 1882 החל ללמוד בבית המדרש לרבנים בבודפשט, ובמקביל למד פילוסופיה באוניברסיטת בודפשט. בשנת 1895 הוסמך לרבנות, ושנה לאחר מכן מונה לרב הראשי של ביילסקו-ביאלה. היה חבר במספר ארגונים דתיים וחברתיים, ובין היתר בחברה קדישא, בבני ברית ובצלב האדום.
בתחילת מלחמת העולם השנייה נמלט ללבוב, שם נעצר והוגלה לסיביר, שם נפטר. הוא היה הרב האחרון של ביילסקו-ביאלה.
בשנת 2001 מימנה הקהילה היהודית בביילסקו-ביאלה שלט לזכרו של שטיינר, הממוקם באולם המרכזי של בית הקברות היהודי בביילסקו-ביאלה.
Racket
Racket (בעברית: ראָקֵט) היא שפת תכנות, שמבוססת על ניב Scheme של Lisp.
שפת Racket נוצרה בתור פלטפורמה לתכנון ומימוש שפות תכנות. בנוסף לשפת הבסיס Racket, המונח Racket מתייחס גם למשפחת שפות התכנות שנוצרו בRacket וסט הכלים שתומך בפיתוח Racket ובפיתוח בעזרת Racket. משתמשים בRacket גם עבור תסרוט (Scripting), לימוד מדעי המחשב ומחקר.
פלטפורמת Racket מספקת מימוש של שפת Racket (כולל מערכת זמן ריצה, ספריות ומהדר JIT) יחד עם סביבת הפיתוח המשולבת DrRacket שנכתבה ב-Racket .Racket משמש, לתוכנית ProgramByDesign, שמטרתה להפוך את מדעי המחשב ל״חלק חיוני מתוכנית הלימודים לאמנויות ליברליות״.
הפצת הפלטפורמה היא תוכנה חופשית וקוד פתוח המופצת תחת הרישיון הציבורי הכללי המוקטן של גנו (LGPL). תוספים וחבילות שנכתבו על ידי הקהילה מועלים לפעמים למערכת ניהול החבילות של Racket.
דוגמאות קוד
להלן תוכנית שלום עולם טריוויאלית:
הרצת תוכנית זו מפיקה את הפלט:
להלן תוכנית קצת פחות טריוויאלית: תוכנית זו, שנלקחה מאתר Racket, מציירת משולש שרפינסקי, מקונן לעומק 8.
התפייסות
התפייסות הוא שיר ילדים מאת המשוררת והסופרת שלומית כהן-אסיף. השיר התפרסם לראשונה בשנת 1982 בספר "אחרי שלבשתי פיג'מה" עם איוריה של אורה איתן, בהוצאת שוקן לילדים. השיר פורסם גם בספר "נשיקה בכיס ועוד נשיקה: דברים למי שאוהבים" עם איוריה של הילה חבקין בהוצאת הקיבוץ המאוחד, 2017.
מבנה השיר ותכניו
השיר בנוי מבית אחד. בשיר ישנן שורות ארוכות ושורות קצרות.
השיר מתאר את מצוקתו של הדובר בגלל הריב שנוצר בינו לבין חברו. הדובר רוצה להתפייס אך אינו יודע איך לעשות זאת. הוא מתלבט ומהסס, הוא נבוך ולחוץ אך יודע כי הוא רוצה להתפייס. מצד אחד בולט רצונו העז של הדובר בשיר להתפייס אך מצד שני, בכל ניסיונותיו (האם לטלפן, האם לכתוב מכתב, מתהלך בחדר) מורגשת הססנות. השורות הארוכות בשיר מבטאות את הרצון של הדובר להתפייס והשורות הקצרות מבטאות הססנות, בושה, לחץ והתלבטות.
שימושים חינוכיים
השיר נלמד במערכת החינוך היסודית והגיל הרך, בנושא חברות, סכסוך בין חברים, התפייסות ובקשת סליחה. נושאים אלה משותפים לרוב הילדים ומעסיקים אותם בחיי היום יום.
ביצועים
השיר זכה למספר ביצועים, המוכר ביותר הוא של הזמר אריק איינשטיין, בלחנו של יוני רכטר. השיר הופיע באלבום שירי ילדים של אריק איינשטיין ויוני רכטר - "הייתי פעם ילד", בשנת 1989. ביצוע אחר של השיר הוא של השחקן רמי ברוך.
קישורים חיצוניים
מערכי שיעור על בסיס השיר
אדם מברמן
אדם מברמן (בגרמנית: Adam von Bremen, בלטינית: Adamus Bremensis) היה כרוניקן גרמני, שפעל בימי הביניים. הוא חי ופעל במחצית השנייה של המאה ה-11. הוא ידוע בעיקר בשל הכרוניקה שלו, מעשי הבישופים של כנסיית המבורג (Gesta Hammaburgensis ecclesiae pontificum).
מעט ידוע על חייו של אדם מברמן מעבר לרמזים שנכתבו בכרוניקות שלו. מקובל לחשוב שהוא הגיע ממייסן שבסקסוניה. תאריכי לידתו ומותו לא ברורים, אך ככל הנראה הוא נולד לפני 1050 ומת ב-12 באוקטובר בשנה לא ידועה, ככל הנראה 1081 ולכל המאוחר 1085. מהכרוניקות שלו נראה שהייתה לו הכרות עם מספר כותבים נוספים. תואר הכבוד "מגיסטר אדם" (Magister Adam) מעיד שהוא עבר את כל שלבי ההשכלה הגבוהה. ככל הנראה הוא רכש את השכלתו בבית הספר של הקתדרלה של מגדבורג.
מעמדו והפעילות המיסיונרית של כנסיית ברמן אפשרו לו לקבץ מידע על ההיסטוריה והגאוגרפיה של צפון גרמניה. שהותו בחצרו של סוון השני, מלך דנמרק נתנה לו את ההזדמנות למצוא מידע אודות ההיסטוריה והגאוגרפיה של דנמרק ושל ארצות סקנדינביות אחרות.
יחסי אינדונזיה–עומאן
יחסי אינדונזיה–עומאן הם היחסים הדיפלומטיים שבין אינדונזיה לבין עומאן. לאינדונזיה יש שגרירות רשמית במסקט, ולעומאן יש שגרירות רשמית בג'קרטה. שתי המדינות הן מדינות בעלות רוב מוסלמי, ושתיהן חברות בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי ובמדינות הבלתי-מזדהות.
היסטוריה
המגעים הראשונים בין תושבי אזור דרום חצי האי ערב לבין תושבי הארכיפלג המלאי החלו במאה ה-13 כאשר העומאנים והתימנים של היום סחרו עם האנשים שהתגוררו באזור אינדונזיה באותה התקופה. העומאנים הגיעו לאינדונזיה דרך האוקיינוס ההודי והפיצו בה את האסלאם תוך כדי הסחר.
היחסים בין שתי המדינות העצמאיות כוננו רשמית בפעם הראשונה בשנת 1978. עומאן השתכנעה באותה תקופה כי יש לפתח קשרים ויחסים דיפלומטיים עם אזור המזרח הרחוק, הודו, הארכיפלג המלאי ועם הרפובליקה העממית של סין. היחסים בין עומאן לאינדונזיה אמנם נוסדו בשנת 1978, אך השגרירויות של שתי המדינות נפתחו רק בשנת 2011.
בין 17 ביוני ל-18 ביוני בשנת 2000, ביקר נשיא אינדונזיה עבד א-רחמן וחיד בעומאן.
סחר
ב-2013 עמד הייצוא מעומאן לאינדונזיה על 462.3 מיליון דולרים אמריקניים, ואילו הייבוא לעומאן מאינדונזיה (למעט חומרי אנרגיה) – על 193.92 מיליון. ייבוא זה כלל עץ, נייר, רהיטים, מכשירים חשמליים, טקסטיל ומזון כאשר הייצוא מעומאן לאינדונזיה כלל בעיקר דלקים פוסיליים, עזרי כרייה, כימיקלים, ומינרלים.
ליאור שלו
ליאור שלו (נולד ב-1959) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, שכיהן כמפקד גדוד 50 בחטיבת הנח"ל, מפקד החטיבה הדרומית ברצועת עזה ומפקד חטיבת גבעתי.
ביוגרפיה
שלו נולד וגדל בקריית ביאליק. בצעירותו שיחק בקבוצת הכדורגל מכבי חיפה. התגייס לצה"ל בשנת 1977 והחל קורס טיס, אך נשר ממנו לאחר שנה, התנדב לצנחנים, ושובץ בגדוד הנח"ל המוצנח. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום קורס הקצינים שב לצנחנים כמפקד מחלקה בגדוד. במלחמת לבנון הראשונה שימש כמפקד פלוגה ב' בגדוד. בהמשך שימש כסמג"ד ובשנת 1990 מונה למפקד גדוד 50 שעבר אז מחטיבת הצנחנים לחטיבת הנח"ל. לאחר מכן מונה למפקד גדוד בביסלמ"ח. באוגוסט 1992 נהרג חניך בקורס,, לאחר שנפל לבאר במהלך אימון ניווטים בנגב. שלו הורשע בבית דין צבאי בגרימת מוות ברשלנות, נידון לשלושה חודשי מאסר על תנאי ולעיכוב דרגה בן שנתיים.
לאחר מכן שימש כקצין המבצעים של פיקוד הצפון. בשנים 1996–1998 שימש כמפקד החטיבה הדרומית ברצועת עזה. בתפקידו הבא שימש סגן מפקד אוגדת עזה בשנים 1998–1999, ולאחר מכן מונה למפקד חטיבת גבעתי ועמד בראשה בשנים 1999–2001 כולל לחימה בדרום לבנון והנסיגה ממנה בשנת 2000. במקביל שימש מח"ט מרכזית באוגדת עזה במשך תשעה חודשים בקירוב, לאחר מכן פיקד על לוחמי החטיבה במבצעים מורכבים נגד תשתיות הטרור הפלסטיני ברצועת עזה במהלך האינתיפאדה השנייה.
שלו נשוי ואב לשלושה ילדים. מתגורר ביישוב יובלים.
פרס ירושלים לאחדות ישראל
פרס ירושלים לאחדות ישראל הוא פרס ישראלי לזכרם של שלשת הנערים שנחטפו ונרצחו ביוני 2014. הפרס החל את דרכו בשנת 2014, ביוזמת ראש עיריית ירושלים ניר ברקת ומשפחות שלושת הנערים כחלק מיום האחדות. הם ראו באחדות העם היהודי והחברה בישראל במהלך 18 ימי החיפושים אחר החטופים אחדות שחייבת להמשיך. בכל שנה זוכים בפרס אישים, גופים וארגונים, שתרמו לאחדות העם בישראל ובתפוצות.
ועדת הפרס
בוועדה לבחירת הזוכים בפרס חברים אישי ציבור מישראל ומהתפוצות (נכון לשנת 2018):
עונת 2015/2016 ביורופקאפ
התחרות החליפה את היורוצ'לנג' במטרה לתפוס את מקומו של היורוקאפ (שאורגן על ידי יורוליג בסקטבול), כתחרות השנייה בחשיבותה באירופה.
פורמט
בעונה הרגילה השתתפו 56 קבוצות מחולקות ל-14 בתים של ארבע קבוצות. בשלב 32 האחרונות, הקבוצות הראשונה והשנייה בכל בית מהעונה הסדירה, ועוד 4 הסגניות הטובות ביותר, משחקות בבתים של ארבע קבוצות. אחרי שמינית הגמר משוחק רבע הגמר, ולאחריו הפיינל פור.
קבוצות
המועד האחרון להרשמה לתחרות היה ב-30 ביולי. הקבוצות הוכרזו רשמית ב-3 באוגוסט.
בסוגריים: המיקום של הקבוצה בליגה המקומית בעונה שעברה.
הגרלה
הגרלת הבתים נערכה ב-4 באוגוסט 2015 במינכן, גרמניה. המיקומים הוכנו על בסיס השתתפות ותוצאות המועדונים בתחרויות האירופיות בעונות הקודמות וכן דירוג המועדונים בליגות המקומיות שלהם בעונה שעברה.
עונה סדירה
העונה הסדירה נערכה בין 21 באוקטובר ל-2 בדצמבר 2015. שתי הקבוצות הראשונות בכל בית וארבע הקבוצות הטובות ביותר במקום השלישי מכל הבתים (שתי קבוצות מכל חטיבה) עלו לשמינית הגמר.
אם קבוצות באותו בית סיימו עם אותו מספר נקודות בתום העונה הסדירה, שוברי שוויון יוחלו בסדר הבא:
32 האחרונות
שלב 32 האחרונות נערך בין 16 בדצמבר 2015 ל-3 בפברואר 2016. שתי הקבוצות המובילות בכל בית עלו לשמינית הגמר.
שמינית הגמר
משחק 1 נערך ב-17 בפברואר, משחק 2 ב-24 בפברואר ומשחק 3, במידת הצורך, ב-2 במרץ.
המנצחת בכל סדרה העפילה לרבע הגמר, בעוד שמונה הקבוצות האחרות הודחו.
רבע גמר
משחק 1 נערך ב-16 במרץ, משחק 2 שוחק ב-23 במרץ ומשחק 3 שוחק, במידת הצורך, ב-30 במרץ. לקבוצות עם מאזן טוב יותר בשמינית הגמר היה יתרון הביתיות.
המנצחת בכל סדרה העפילה לפיינל פור, בעוד שארבע הקבוצות האחרות הודחו.
מבצע ברדס 20
רקע ומודיעין למבצע
לאחר סילוק המחבלים הפלסטינים מירדן התבסס הפת"ח בלבנון. ב-1 בינואר 1971 נתפסו חמישה מחבלים שיצאו בסירת גומי מלבנון והצליחו להגיע לחוף אכזיב. בחקירה התברר שכוונתם לחטוף אזרח ישראלי. ושהפעילות הימית מתרכזת באזור העיירה 'סרפנד' 12 ק"מ מדרום לצידון. מהמידע שנאסף עלה כי 24 מחבלים המיועדים לעבור קורס צלילה וחבלה ימית נמצאים בשני מבנים חד קומתיים על חוף הים בין בתי דייגים אחרים. מידע נוסף שהתקבל העלה שמפקד הגזרה המכונה 'אבו יוסוף' מתגורר לא רחוק צפונה משם.
היה קיים מידע על בסיסי אימונים של מחבלים שאינם בתחום הימי כשמונה ק"מ דרומה בגבעות בין הפרדסים. הוחלט לתקוף בו זמנית את שני המקומות. המועד הראשון שנקבע היה 8 בינואר אך הוא נדחה עקב ביקורו של המתווך מטעם האו"ם גונאר יארינג בישראל.
עונת 2015/2016 ביורופקאפ
פיינל פור
חצאי הגמר התקיימו ב-29 באפריל 2016, והגמר והמשחק על המקום השלישי התקיימו ב-1 במאי.
מבצע ברדס 20
רקע ומודיעין למבצע
למתכננים הוטלו מגבלות רבות. הצורך לשמור על הפתעה מלאה. הפעלת כוחות רבים בתיאום כדי לפתוח באש באותה דקה. בבית מגורים של 'אבו יוסוף' גרה משפחתו ואזרחים נוספים. נתנה הנחיה לודא שלא יפגעו בו אזרחים. השאיפה הייתה למנוע נפגעים מכוחותינו כדי לא לתת שמץ הצלחה למחבלים.
כוחות ומשימות
הביצוע הוטל על חטיבת הצנחנים 35 בפיקודו של אל"ם חיים נדל. משימת ההישט הטלה על שייטת ספינות הטילים בפיקודו של אל"ם הדר קמחי. חפ"ק המבצע הוקם במפקדת חיל הים בסטלה מאריס ובו נמצאו הרמטכ"ל חיים בר-לב, מפקד חיל הים אלוף אברהם בוצר וקצין חיר וצנחנים ראשי תא"ל רפאל איתן עם נציג מחיל האוויר.
כח א' פשיטה ימית
כח א' – גדוד 50 – 48 לוחמים ביניהם 6 שייטים מיחידה 707, ארבעה חבלנים, חוקר שבויים ורופא, בפיקוד עמוס ירון. ינחת מדרום ליעדים ינוע תוך כדי איתור משטח לנחיתת מסוק, יתקוף את בסיס המחבלים בשני בתים במרחק 200 מטר ביניהם 'כלנית' המערבי ו'דליה' מזרחי ויפוצץ אותם. בגמר יתפנה במסוק. או לחלופין בדרך הים בסירות גומי חזרה לספינות הטילים.
כח משנה שייטת 13 – 12 לוחמים וחוקר שבויים בפיקוד סרן חנינא עמישב יגיע בשחיה לחוף 'מנדרינה' מצפון לכח העיקרי. יתקוף ויפוצץ את ביתו של מפקד הגזרה מטעם הפת"ח 'אבו יוסוף' שזכה במבצע לכינוי 'נרקיס' לאחר שיבדוק שלא ימצאו בו אזרחים שאינם מעורבים. הכח יושט בספינה אח"י מבטח ויאסף אליה. ככח משני עליו לתאם את פעילותו שלא להקדים את הכח העיקרי.