cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ועדת דשיין
בשנת 1985, הורה ראש ממשלת קנדה דאז, בריאן מלרוני, לחקור את נוכחותם של פושעי מלחמה נאצים בקנדה, לאחר שחבר פרלמנט טען כי ייתכן והרופא הנאצי הידוע לשמצה, יוזף מנגלה, שוהה במדינה.
הקמת הוועדה גרמה לחילוקי דעות בין הקהילה היהודית בקנדה, לבין הקהילות הבלטיות והאוקראיניות, אשר התנגדו לשימוש בראיות שמקורן בברית המועצות ובמדינות נוספות בהן הונהגה מדיניות מסך הברזל באותה התקופה.
הוועדה הכינה רשימה של 774 פושעי מלחמה נאצים שקיים פוטנציאל כי הם שוהים בקנדה. במסגרת עבודתה, מצאה הוועדה כי 341 מתוכם לא התגוררו או ביקרו בקנדה מעולם; 21 מתוכם הגיעו לקנדה, אולם עזבו למדינה אחרת; 86 מתוכם מתו בקנדה; ו-4 לא אותרו. הוועדה מצאה ראיות לכאורה נגד 20 אנשים. ב-169 מקרים אחרים לא נמצאו ראיות מספיקות, כתוצאה מקושי בקבלת גישה לראיות שנמצאו במדינות בחו"ל וכן כתוצאה מאילוצי זמן.
בסוף שנת 1986, הוועדה הגישה לממשלת קנדה את רשימת שמותיהם של 20 האנשים נגדם נמצאו ראיות לכאורה כי השתתפו בביצוע פשעי מלחמה במסגרת השלטון הנאצי, יחד עם המלצות כיצד לנהוג בעניינו של כל אחד מהם. בנוסף, הוועדה המליצה על שינויים בחוק הפלילי ובחוקי ההגירה וההתאזרחות של קנדה. ביוני 1987, בית הנבחרים העביר חקיקה שאפשרה העמדה לדין של פושעי מלחמה זרים בבתי משפט קנדיים וגירוש של פושעי מלחמה שהתאזרחו במדינה.
החוק הפלילי החדש קבע רף גבוה להוכחת מעורבות בפשעי מלחמה. התביעה הקנדית הגישה כתבי אישום כנגד ארבעה גברים בגין אשמה של השתתפות בפשעי מלחמה בתקופת השואה. כתב אישום אחד הסתיים בזיכוי; שני כתבי אישום בוטלו מאחר שהתביעה התקשתה להשיג ראיות שמקורן בחו"ל; ואילו המשפט הרביעי הושהה עקב בריאותו הלקויה של הנאשם.
במסגרת ההליכים האזרחיים נגד אלו שהואשמו בהיותם פושעי מלחמה, נחלה הממשלה הקנדית הצלחה רבה יותר. מאז שנת 1998, בתי המשפט הקנדיים הרשיעו שישה גברים, כולם ממוצא אוקראיני, בהונאה של הרשויות במסגרת הליך התאזרחותם, וקבעו כי ניתן לשלול מהם את אזרחותם ולגרשם. יחד עם זאת, הממשלה הקנדית טרם שללה את אזרחותו של מי מהמורשעים. שבעה בני אדם נוספים נפטרו בטרם מוצו ההליכים המשפטיים בעניינם.
קלאווה
קלאווה (Claves, "מקלות קובניים") הוא כלי הקשה נפוץ במוזיקה קובנית ובמוזיקה של פוארטו ריקו. הכלי הוא כלי הקשה אידיופוני פשוט המורכב משני מקלות באורך של 20 - 30 סנטימטר עשויים עץ קשה חלק או מחורץ. הנגן מקיש במקלות זה בזה ומשמיע קולות נקישה קצובים. השימוש בכלי נפוץ במקצבי הסון, הרומבה והסלסה. הנגן מחזיק מקל אחד באופן אופקי ומקיש עליו עם המקל השני אותו הוא אוחז בידו השנייה.
הך פטיש
הך פטיש (באנגלית: pound a peg) הוא צעצוע ילדים אשר הפעולה הנדרשת בו היא הכאה באמצעות פטיש, אשר מניבה תוצאה. ייתכן כי מקור שמו של הצעצוע ב"שיר הכביש" מאת נתן אלתרמן, הפותח במילים "הך פטיש".
הצעצוע מומלץ לגילאי שנה עד שלוש. הוא מעודד את השליטה המוטורית בפטיש, המהווה הארכה של היד, ולכן קשה יותר לשלוט בו מאשר ביד עצמה. כמו כן, הצעצוע מהווה אמצעי להוצאת אנרגיה ושחרור תוקפנות (בבחינת שק אגרוף). הפעולה מצריכה גם תיאום בין ידיים ותיאום עין-יד. התנגדות הגלילים להדיפתם לתוך המשטח מעודדת פיתוח של וויסות כח.
כמו כן, מהווה הצעצוע חיקוי של פעולה מעולם המבוגרים - תקיעת מסמר בקיר.
קרחון סמית' (אלסקה)
קרחון סמית' (באנגלית: Smith Glacier) הוא קרחון ארוך במדינת אלסקה שבארצות הברית.
אורכו של הקרחון 10.186 קילומטרים.
הקרחון זורם לכיוון דרום-מזרח, ונשפך אל מפרץ הארווארד (Harvard Arm) של פיורד קולג' (College Fjord), 5.18 קילומטקים, צפונית-מערבית מנקודת קולג' (College Point), ו-94.4 קילומטרים, ממערב לעיר ואלדז.
גובהו של הקרחון 1,567 מטרים מעל פני הים. עומקו (עוביו) של הקרחון 671 מטרים.
מקור השם
הקרחון נקרא על שם מכללת סמית' ( Smith College), שבעיר נורת'המפטון במדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית.
השביתה הכללית בשווייץ 1918
השביתה הכללית בשווייץ ב-1918 התקיימה על אף ששווייץ לא הייתה צד לוחם במלחמת העולם הראשונה, אך המלחמה גרמה נזק כלכלי גם בה. יותר מ-15 אחוזים מהאוכלוסייה סיימה את המלחמה מתחת לקו העוני. הפערים המעמדיים התרחבו, מאחר שהיו כמה מעטים שהרוויחו מהמלחמה. חומרי גלם התמעטו, שיתוף הפעולה הבינלאומי נשבר, והפסקת ייבוא החיטה הביא בשנת 1918 לרעב גדול.
המחאה נגד המצב הכלכלי דוכאה על ידי השלטונות בתקיפות, בין היתר בגלל איום חיצוני. ב-27 ביולי החליטה וועידת הפועלים של שווייץ על הקמת ועד פעולה להכנת שביתה כללית.
ב-5 בנובמבר שלחה הממשלה כוחות צבא לדיכוי הפגנות הפועלים בציריך. ב-8 בנובמבר גירשה הממשלה את הנציגות הסובייטית מברן. יותר ויותר שביתות פרצו בתמיכה בפועלים הנאבקים נגד הצבא בציריך. הוועד שהוקם ביולי נשא ונתן עם הממשלה על הסגת הכוחות הצבאיים מציריך, אך בלחץ הצבא הפסיקה הממשלה את המשא ומתן. הוועד נאלץ לקרוא לשביתה כללית החל מה-11 בנובמבר.
מהלך השביתה
תשע דרישות השביתה היו: בשביתה השתתפו כ-400.000 פועלים. השביתה החזיקה מעמד ארבעה ימים, אך לא התרחבה אל מעבר לשורות הפועלים המאורגנים. ועד השביתה הבין שהקרב נגד הצבא אבוד, לכן הפסיקו את השביתה.
יחסי אירלנד–הוותיקן
יחסי אירלנד–הוותיקן הם היחסים הדיפלומטיים בין הוותיקן לאירלנד. הדת היא נדבך מרכזי ביחסים דו-צדדיים אלה: מרבית האירים מזהים עצמם כקתולים, ואף מצביעים על קשרם לכנסייה הקתולית בטפסי מפקד אוכלוסין. עם זאת, ההשקפות של האירים שונות מה הקתולית הן בנושאים חברתיים והן בסוגיות רוחניות, ולא פעם חלו נסיגות ביחסים בין שתי המדינות אשר התבטאו בקרירות דיפלומטית. הוותיקן מיוצג בידי נונציו אשר עומד בראש נציגות דיפלומטית השוכנת בדבלין.
הרפובליקה האירית
במהלך מלחמת העצמאות האירית (1919–1921) הרפובליקה האירית קיוותה להכרה מהכס הקדוש, שלא הגיעה. תזכיר של השגריר שון או'קלי לאפיפיור בנדיקטוס החמישה עשר במאי 1920 נימק בעד הכרה של הוותיקן ברפובליקה. שליחו של בריטניה באותה תקופה בותיקן היה הרוזן דה סאליס, בעל קרקעות קתולי במחוז לימריק שלא תמך בלאומיות אירית. הוותיקן נמנע מהכרה באירלנד עד שהמלחמה הסתיימה באמנה שנחתמה בסוף 1921 בין מדינת אירלנד החופשית לבריטניה, שאפשרה הכרה בינלאומית במדינה האירית החדשה.
מדינת אירלנד החופשית
במהלך מלחמת האזרחים באירלנד 1922-23, ראש ממשלת אירלנד, ויליאם תומאס קוסגרייב, ביקש מהותיקן לזמן הביתה את שליח השלום מטעמם, מונסיניור לוזיו, כדי שיחדל מ"להסתבך ולסבך באירלנד" ומחה על כך שלוזיו נפגש עם "חלק מהאנשים שנמצאים במרד מזוין נגד הממשלה הזו, בעצם נגד הסדר החברתי והמוסרי." שר החוץ שלו, דזמונד פיצג'רלד, נשלח לותיקן כדי להסביר את נקודת המבט של הממשלה האירית ואת דעתה על מונסיניור לוזיו. כאשר לוזיו חזר לותיקן מסופר שהוא אמר שהגיע לאירלנד לפגוש את 26 הבישופים במדינה, ובמקום זאת "מצא 26 אפיפיורים". זה היה בין השאר מפני שבתחילת היחסים הדיפלומטיים שלאחר מלחמת העצמאות באירלנד, מרבית הבישופים האיריים חשו כי נונציו תפחית את סמכותם.
בעקבות ההסכמים הלטראניים 1929 בין ממלכת איטליה לותיקן, מדינות רבות, וביניהן מדינת אירלנד החופשית, החליפו לראשונה שגרירים עם הוותיקן. פיאנה פאיל נזפה בממשלה על כך שלא התייעצו עם הבישופים האיריים בנוגע לפני החלת היחסים הדיפלומטים. איימון דה ואלירה, יחד עם אנשי דת בכירים רבים אחרים, האמין כי הוותיקן הוא פרו-בריטי ולכן התנגד ליחסים דיפלומטיים עם הוותיקן. עם זאת, הנונציו הראשון, פשאל רובינסון, שמונה בינואר 1930, הסתבר כבחירה פופולרית גם בקרב הכנסייה וגם כלפי המדינה. ג'וזף וולשה הפך לשגריר האירי הראשון בכס הקדוש בשנת 1946. באותה תקופה אמר לו ג'ובאני בטיסטה מונטיני, בעתיד האפיפיור פאולוס השישי, כי "אתה המדינה הקתולית ביותר בעולם." וולשה אמר כי הוא מאמין שהיחסים של אירלנד עם הוותיקן הם בעלי "אופי מיוחד מאוד".
מערכת היחסים התגבשה על ידי הקונגרס האוכריסטי בשנת 1932 בדבלין, והפרוטוקול הדיפלומטי האירי התייחס אל הנונציו באופן רשמי כאל "הדיקן", או בכיר בקורפוס הדיפלומטי. בשנת 1948 מדינת אירלנד החופשית הפכה לרפובליקה האירית. בשנת 1951 השפעתה של הכנסייה הייתה כה גבוהה, עד שהטישך, ג'ון קוסטלו, אמר כי: "אני אירי במקום השני, מאחר שלפני הכל אני קתולי, ואני מקבל ללא כל נימוק את הוראת ההיררכיה והכנסייה אליה אני שייך."
במהלך שנות השבעים הביטה הוותיקן בדאגה על ההתפתחויות בצפון אירלנד, וב-19 בדצמבר 1974 הביע האפיפיור פאולוס השישי את תקוותו בפני שגריר אירלנד בוותיקן לפתרון של שלום באזור, אך מבלי להביע דעה בשאלה האם האשור צריך להיות חלק מהרפובליקה של אירלנד או מהממלכה המאוחדת.
התעללות בילדים
ועדת החקירה בנושא התעללות בילדים בשנת 2009 הייתה אחת ממספר צעדים בהם נקטה ממשלת אירלנד במטרה לחקור את ההיקף וההשפעות של שערוריית ההתעללות המינית הקתולית באירלנד.
לאחר הניצחון בבחירות, ממשלת פינה גייל בראשות אנדה קני נקטה צעדים חריפים יותר נגד הכנסייה באירלנד. בשיחה עם הדאל בעקבות פרסום דו"ח קלוין, שהראה כי אנשי דת איריים שיתפו פעולה כדי להסתיר את היקף ההתעללות המינית בילדים לאחר שהוותיקן הטיל ספק בהנחיות להגנת ילדים, שאומצו על ידי הבישופים האירים, הוא אמר "מערכת היחסים ההיסטורית בין הכנסייה למדינה באירלנד לא לחזור למה שהייתה. אונס ועינויים של ילדים הודחקו או 'הוסדרו' כדי לקיים ולשמור על המוסד, כוחו, מעמדו והמוניטין שלו." מר קני אמר. דו"ח קלון "חשף את התפקוד הלקוי, הניתוק, האליטיזם והנרקיסיזם" שבוותיקן.ב-25 ביולי 2011 הוחזר הארכיבישוף הנונציו לנצ'ה לוותיקן "להתייעצויות" כאות ל"הפתעה ואכזבה מתגובות מוגזמות מסוימות". חלק מתקשורת חסויה שנכתבה על ידי דיפלומט אמריקני שעבד בוותיקן פורסם במסגרת ויקיליקס, ונחשפו קשיים ביחסים בין הוותיקן לרפובליקה האירית במהלך חקירת ההתעללות המינית בכנסייה הקתולית.
כאשר אירלנד סגרה מאוחר יותר את שגרירותה לותיקן, "המהלך התפרש בחוגים הדיפלומטיים של הוותיקן כעלבון על ידי אירלנד" בעקבות תפיסתה כי הוותיקן מנסה לחפות ולהפריע לדיווח על התעללות בילדים של אנשי דת.
נישואים חד מיניים
משאל העם לשוויון הנישואין האירי נערך ב־22 במאי 2015, והצעד עבר בקלות למרות התנגדות הוותיקן. עם ספירת קולות מכל 43 מחוזות הבחירה של אירלנד, תוצאה של 62.07% בעד הבטיחה את מעבר משאל העם. תגובת הוותיקן לידיעה על תגובתה הנלהבת של אירלנד לנישואים חד מיניים הייתה מהירה ושלילית. הקרדינל פייטרו פרולין, מזכיר המדינה של הוותיקן, כינה את מעבר המשאל "תבוסה לאנושות".
ביקורים מדיניים
בכירים אירים ביקרו בוותיקן, כולל בשנת 2007 נשיאת אירלנד מארי מקאליס, השרה לענייני חוץ דרמוט אהרן, ושרת החינוך והמדע מרי הנאפין.
רוקו אוקיץ'
רוקו-לני אוקיץ' (Roko-Leni Ukic; נולד ב-5 בדצמבר 1984) הוא כדורסלן קרואטי, המשחק בקבוצת שארקס דאנטיב מליגת העל הצרפתית ובנבחרת קרואטיה. אוקיץ' משחק לרוב בעמדת הרכז, אך יכול לתפקד גם כקלע. בעבר אוקיץ' שיחק גם בליגת ה-NBA.
קריירה
אוקיץ' נולד וגדל בספליט שבקרואטיה, והחל את הקריירה שלו במועדון הכדורסל המקומי, ק.ק ספליט, בשנת 1992. הוא שיחק במדי קבוצת הקדטים של המועדון, וזכה עמה פעמיים באליפות קרואטיה לקדטים. בשנת 2000 ערך אוקיץ' את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ספליט, בהיותו בן 16. הוא שיחק בספליט במשך חמש עונות בהן היה מהשחקנים הבכירים בקבוצה, והשיג ממוצעים של 18.5 נקודות ו-4.3 אסיסטים ב-35.2 דקות למשחק. הוא זכה עם הקבוצה בגביע הקרואטי ב-2004 ונבחר פעמיים למשחק האולסטאר הקרואטי.
בדראפט ה-NBA של 2005 נבחר אוקיץ' במקום ה-41 על ידי טורונטו ראפטורס. מאחר שלא רצה להיות שחקן ספסל ב-NBA ולקבל דקות משחק מועטות, החליט אוקיץ' לעבור לטאו ויטוריה מהליגה הספרדית בעונת. הוא זכה עם טאו בגביע המלך הספרדי והעפיל עמה לסדרת גמר הפלייאוף של הליגה הספרדית, שם הפסידה הקבוצה לאוניקאחה מלאגה. במדי טאו הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ביורוליג.
לאחר עונה אחת בטאו, עבר אוקיץ' בעונת לברצלונה, שבה פתח בקביעות בחמישייה בעמדת הרכז. הוא סייע לברצלונה לזכות בגביע המלך בעונה זו, וכן רשם העפלה שנייה ברציפות לסדרת הגמר בליגה, שהסתיים בהפסד לריאל מדריד. ביורוליג הוא קלע בעונה זו 5.1 נקודות בממוצע למשחק. בעונת הוא שיחק בלוטומטיקה רומא האיטלקית תחת מאמנו בנבחרת קרואטיה, יסמין רפשה.
נבחרת לאומית
בצעירותו שיחק אוקיץ' בנבחרת הנוער של קרואטיה. הוא זכה עמה במדליית זהב באליפות אירופה לנוער ב-2002, והשתתף באליפות העולם לנוער ב-2003.
אוקיץ' שיחק לראשונה עבור הנבחרת הלאומית של קרואטיה באליפות אירופה בשנת 2005. במשחקים הראשונים בטורניר הוא מיעט מאוד לשחק, אך במשחקים האחרונים, שהיו חסרי חשיבות עבור קרואטיה, הוא קיבל דקות משחק רבות יותר וקלע נקודות רבות עבור קבוצתו. הוא סיים את הטורניר עם ממוצעים של 7.2 נקודות ו-1.7 אסיסטים למשחק.
אוקיץ' השתתף עם נבחרת קרואטיה גם באליפות אירופה ב-2007. הפעם היה אוקיץ' שחקן קבוע וחשוב יותר בסגל הנבחרת, וסייע לה להעפיל לרבע גמר האליפות ולסיים אותה במקום השישי, שהקנה לה השתתפות בטורניר הקדם-אולימפי. הוא השיג באליפות אירופה זו ממוצעים של 6.4 נקודות ו-1.9 אסיסטים, ב-16.7 דקות למשחק. באליפות אירופה 2009, הפעם כשחקן חמישייה קבוע, הוא סיים עמה שוב במקום השישי ובכך העפיל עמה לאליפות העולם.
בני האלמוות
בני האלמוות היא סדרה הכוללת שישה ספרים, מאת אליסון נואל מסוגת הפנטזיה.
טרנטולה ברכי אש מקסיקנית
טרנטולה ברכי אש מקסיקנית (שם מדעי: Brachypelma auratum) היא מין של טרנטולה ממשפחת ברכיפלמה האנדמית למדינות גררו ומיצ'ואקאן במקסיקו. טרנטולה זו זהה כמעט במראה לטרנטולה אדומת ברכיים מקסיקנית, אם כי היא כהה ממנה במעט וצבעי ברכיה עזים יותר. עקב הדמיון העז בין שני המינים רק בשנת 1992 הוגדרה ברכי האש כמין נפרד.
שיבוטה
השיבוטה יכולה להגיע למשקל 50 ק"ג כאשר היא מוצאת מספיק מזון.
השיבוטה כדג מאכל
בסעודות ראש הגולה, שהכילו אוכל יוקרתי, נמנים בימי חול מטעמי בשר בהמה ובשר גדיים, וכן דגים: שיבוטי וכוורי.
אבישג השונמית
אֲבִישַׁג הַשּׁוּנַמִּית הייתה המשרתת האישית של דוד המלך בסוף ימיו.
שיבוטה
גלות בבל
לפי המדרש, הדג גלה לבבל לאחר החורבן, ויתגלה עם בוא הגאולה:
אבישג השונמית
במקרא
בספר מלכים מסופר שכאשר דוד הזקין, ניסו עבדי דוד לחממו על ידי בגדים, אך ללא הצלחה, בעקבות כך הציעו עבדי דוד, לחפש משרתת שתשכב לצידו, ועל ידי כך יתחמם. לדעת הרד"ק הדבר אירע כשדוד היה בן 70 שנה. לדעת חז"ל הטעם שהבגדים לא חיממו את דוד, נגרם מכך שדוד ביזה את הבגדים בעת מלחמתו עם שאול כאשר קרע את כנף מעילו:
שיבוטה
השיבוטה כתחליף חזיר
לפי התלמוד הבבלי, למוח השיבוטה טעם של חזיר. ילתא, אשתו של רב נחמן, בתו של ריש גלותא, שהייתה ידועה בחריפותה ובלמדנותה, הציגה בפני בעלה עיקרון לפיו התורה מתירה בפירוש דברים הדומים ומזכירים בטעמם וכדומה, דברים כאלו האסורים על פיה. ושואלת אותו מהו הדבר המותר אשר מאפשר לדעת טעמו של בשר בחלב. תשובתו של רב נחמן הייתה עטינים של פרה.
אבישג השונמית
במקרא
לאחר חיפושים נמצאה אבישג, שאכן הובאה לפני דוד, אך על אף ששכבה בחיקו, נמנע דוד מלקיים עמה יחסי אישות, וכפי המתואר בנביא:
שיבוטה
השיבוטה כתחליף חזיר
במדרש תנחומא, שמיני, י"ב, מצוי קטע דומה, אלא שאינו מיוחס לילתא:
אבישג השונמית
במקרא
אבישג הובאה לדוד על ידי יועציו כדי לפתור את בעיית הצינה שאחזה בו. לפי, דוד לא קיים יחסי אישות עם אבישג:
שיבוטה
זיהוי עם דגים בני ימינו
קיימת מחלוקת על זיהויו של הדג. לפני כמה עשרות שנים כונה דג הקרפיון, שמקורו בסין, בשם שיבוטה. לפי השף ישראל אהרוני, דג השיבוטה הנזכר במתכונים הוא ההאליבוט, דג ים. לפי אברהם קורמן, כיום מזוהה השיבוטה עם דג משה רבנו.
אבישג השונמית
במקרא
לאחר מותו של דוד ולאחר סכסוך הירושה בין שלמה לאדוניהו שהוכרע בניצחונו של שלמה, הייתה אבישג העילה להריגתו של אדוניהו בפקודת שלמה, כאשר אדניהו שולח את בת שבע אמ של שלמה לבקש משלמה שיתן לו את אבישג לאישה. בת שבע עושה כדבריו, ושלמה בתגובה עונה, אם את מבקשת עבורו את אבישג, בקשי עבורו כבר את המלוכה. בעקבות כך נשבע שלמה להרוג את אדניהו באותו היום:
שיבוטה
זיהוי עם דגים בני ימינו
ד"ר זהר עמר וד"ר ארי זיבוטפסקי מאוניברסיטת בר-אילן, אשר חוקרים את זיהויין של חיות המוזכרות במקרא, מזהים את השיבוטה עם שאבוט (ערבית), דג נהרות החי בנהרות הפרת והחידקל, וכן בנהר כהרון שבאיראן. דג השאבוט הוא דג כשר שיש הטוענים כי טעמו כטעם חזיר. משקלו עד 60 ק"ג.
אבישג השונמית
במקרא
המהרש"א במסכת סנהדרין מסביר את הסיבה לחיוב המיתה של אדוניהו, על ידי שלמה המלך, על פי דברי המשנה,האוברת להדיוט להשתמש בשרביטו של מלך, אלא בידי המלך עצמו. ומאחר ושלמה הוכתר למלוכה אחרי דוד אביו, מותר רק לו להשתמש בשרביט המלך (משמע, גם באבישג). אך אדוניהו, שנחשב הדיוט, נאסר להשתמש בשרביטו של המלך ולכן עצם זה שהוא מבקש את אבישג לאישה, מעיד שהוא מחשיב את עצמו למלך ובכך, הוא למעשה מורד במלכות שלמה, ודינו מיתה כדין מורד במלכות.
שיבוטה
השיבוטה כעז ים
וע"פ תוס' כתב הפרי חדש (יו"ד סי' פ"ג סק"ד): "חמרא דימא שרי, תורא דימא אסור, וכן עז המים, שהיא בהמה גדולה הנמצאת בים שריא, היא הנקראת שיבוטא". וכן הפרי מגדים (יו"ד סי' פ"ג שפתי דעת סק"ג, ומשבצות זהב סק"ב) מתייחס לשיבוטא כאל עז ים.
אבישג השונמית
בתלמוד
במסכת סנהדרין מובא שאבישג ביקשה מדוד שישא אותה לאישה, אך דוד סירב משום שכבר היו לו 18 נשים. אבישג בתגובה לכך טענה שזהו רק תירוץ והסיבה האמיתית היא שהוא זקן ואין בכוחו לקיים יחסי אישות. בעקבות דבריה, קרא דוד לבת שבע ובא עליה 13 ביאות.
שיבוטה
השיבוטה כעז ים
מה שכתב הפר"ח "שהיא 'בהמה גדולה' הנמצאת בים - שריא", היום יודעים שאין מציאות כזו קיימת - בע '' ח ימיי עם רגליים וכו' עם סימני טהרה. הערוך (ערך שבט) כתב רק: "פירוש שיבוטא - דג גדול כענין בהמה גדולה בים". - 'דג גדול כענין' וכו', ולא בהמה ממש. הרמב"ם (הל' כלאים ט, ח) כתב: "אסור להנהיג בהמה מן היבשה עם 'חיה שבים' כגון עז עם שבוט". - 'חיה שבים', כוונתו רק לדג גדול, וכמש"כ בהל' מאכלות אסורות (ב, יב): "והבריות הגדולות ביתר - שהן חיות הים". והסיבה שכינו אותו בשם 'עז הים', כתב הערוך השלחן (יו"ד סי' פג סעיף ח), שהוא בגלל איזה דמיון שיש לו לעז. והוא בגלל שיש להשבוט בינים נוטים למטה מתחת לפיו, כעין זקן קטן, כמו שיש לעיזים. 'בינים' אלה מכנה אותו רב אשי בשם 'קרניים', ובהם בוחש השבוט בקרקע הים לאתר את המזון. וכמ '' ש בב"ב (עד.): "אמר רב אשי ההוא עיזא דימא הוא, דבחישא ואית לה קרני", ושם ברשב"ם: "דבחישא - חופרת בים בקרניה לבקש אחר מזונותיה".
אבישג השונמית
בתלמוד
בתלמוד הבבלי במסכת סנהדרין מתואר היתר מיוחד של חכמים לדוד להתייחד עם אבישג אף שלא הייתה נשואה לו. הגמרא מספרת שחכמים העדיפו לתת לדוד להתייחד עם אבישג מאשר לומר לו לגרש אחת מנשותיו כדי שיוכל להתחתן עם אבישג ויותר לו להתייחד עמה. האמוראים לומדים מהעדפה זו את חומרת הגירושין.
בתלמוד במסכת סנהדרין מסופר שאבישג, למרות שהנביא מעיד עליה ש"הנערה יפה עד מאד" אך לא הגיעה אפילו לחצי מיופיה של שרה.
JewishGen
JewishGen הוא ארגון ללא כוונת רווח שנוסד בשנת 1987 בתור מקור לגנאלוגיה יהודית ברחבי העולם. המרכז מספק מידע גנאלוגי לכל תחום לחובבים וגם לאנשי מקצוע וכן גם את הכלים הנדרשים כדי לחקור היסטוריה יהודית ומשפחתית. הארגון נוסד בשנת 1987 על ידי סוזן א. קינג ביוסטון, טקסס, בתור מערכת לוח מודעות, בתחילה עם 150 משתמשים המעוניינים לקבל מידע על גנאלוגיה יהודית. ב-1995 הקים הארגון אתר באינטרנט. בשנת 2003 נספח JewishGen למוזיאון המורשת היהודית בעיר ניו יורק, וב-2008 העביר את המטה שלו למשרדים הראשיים של המוזיאון. שיתוף הפעולה שנוצר עם ארגון הרחיב את מאגרי המידע שלו. GewishGen מסונף לאיגוד הבין-לאומי של חברות לגנאלוגיה יהודית.
אתר האינטרנט של JewishGen נועד לספק ממשק קל ונוח ומוצע כשירות לציבור ללא תשלום. למעלה מ-1,000 מתנדבים פעילים בכל רחבי העולם ותורמים לאוסף הולך וגדל של מסדי נתונים, משאבים וכלי חיפוש.
פליישר
פליישר (Fleischer, Fleisher) הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית ומשמעותו קצב. {{פירושונים|
ראו גם
}}
גני איילנד
גני איילנד או גני האי (באנגלית: Island Gardens) הוא פארק ציבורי הממוקם בקצהו הדרומי של אייל אוף דוגס שברובע טאוור המלטס שבלונדון, על הגדה הצפונית של נהר התמזה.
היסטוריה
הפארק נפתח לציבור ב-3 באוגוסט 1895 ביוזמתו של הפוליטיקאי המקומי ויל קרוקס.
הפארק ידוע בשל הנוף הנשקף ממנו אל מעבר לנהר - לגדה הדרומית של התמזה - בה מצוי אזור גריניץ' ובייחוד בית החולים גריניץ', הקאטי סארק והמוזיאון הימי הלאומי הבריטי.
בקצהו הדרומי של הפארק נמצאת הכניסה הצפונית למנהרת הולכי הרגל גריניץ'.
תחבורה
בפארק נמצאת תחנה של הרכבת הקלה של דוקלנדס שנפתחה בשנת 1987. בעת פתיחת התחנה הייתה התחנה מעל פני הקרקע (תחנה מוגבהת) אולם זו נהרסה לאחר שנבנתה תחנה תת-קרקעית.
הר פוקאטרה
הר פּוֹקָאטֶרָה (באנגלית: Mount Pocaterra) הוא הר ברכס אלק שבהרי הרוקי הקנדיים, בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
גאוגרפיה
גובהו של ההר 2,941 מטרים מעל פני הים. ההר ממוקם 1.5 קילומטרים צפונית להר טיירוויט. להר פסגה כפולה, כאשר הפסגה הצפונית גבוהה מהפסגה הדרומית.
חנקן הנמלים
חנקן הנמלים (שם מדעי: Thamnophilus doliatus) הוא מין של ציפור שיר טרופית ממשפחת ציפורי נמלים החי במקסיקו, אמריקה המרכזית, טרינידד וטובגו ובאמריקה הדרומית ממזרח להרי האנדים לאורך פרגוואי, בוליביה וארגנטינה. אין קשר בינו למשפחת החנקניים.
אורכו של החנקן 16.5 ס"מ ומשקלו 25 גרם. הוא בעל נוצות לבנות המנומרות בנקודות שחורות והציצה של ראשו שחורה.
החנקן פעיל ביום ביערות הגשם הטרופיים בין הענפים הבינונים. הוא ניזון מחרקים ומפרוקי-רגליים שונים אותם הוא חוטף מהענף, לעיתים בצמוד לכמה ציפורים נוספות. הוא ניזון כמו קרובי משפחתו גם מנמלים.
גני מגדל ויקטוריה
גני מגדל ויקטוריה (באנגלית: Victoria Tower Gardens) הם פארק ציבורי על גדתו הצפונית של נהר התמזה, דרומית למגדל ויקטוריה (המגדל הדרום מערבי של ארמון וסטמינסטר) שעל שמו קרויים הגנים. הפארק משתרע בין אזור מילבנק לנהר התמזה ובין ארמון וסטמינסטר לגשר למבת'.
היסטוריה
הפארק נבנה בשנת 1870 על ידי ג'וזף בזלגייט כחלק מהפרויקט של בניית רציפי התמזה והסדרת מערכת הביוב של לונדון.
בפארק הוצבו פסלים רבים ובהם:
סדר טהרות
סֵדֶר טְהָרוֹת (או טָהֳרוֹת) הוא הסדר השישי מבין ששת סדרי משנה, ועוסק בענייני טומאה וטהרה.
בתלמוד נדרש הפסוק "וְהָיָה אֱמוּנַת עִתֶּיךָ חֹסֶן יְשׁוּעֹת חָכְמַת וָדָעַת..." על שישה סדרי משנה. המילה הרומזת לסדר טהרות היא "וָדָעַת", כנראה כיוון שההלכות שבו מורכבות ומחכימות יותר מהלכות אחרות - ואף יותר מסדר קודשים.
רשימת המסכתות
הסדר כולל את שתים עשרה המסכתות הבאות:
סוגיות טהרה בתנ"ך ובחז"ל
בתורה מרוכזות הלכות טומאה וטהרה בעיקר בספר ויקרא, בפרשיות שמיני - תזריע - מצורע, וכן בספר במדבר, בפרשת חוקת.
במשנה הוקדש לכך סדר טהרות כולו, ומלבדו פזורות הלכות טומאה וטהרה במסכתות רבות, בעיקר במסכתות פסחים, חגיגה, עדויות וחולין. לסדר טהרות כולו קיימת גם תוספתא.
במדרשי ההלכה מוסבר הקשר בין פסוקי התורה שבכתב לבין הלכות הטהרה בתורה שבעל פה, בספרא לפרשיות הנ"ל בספר ויקרא ובספרי וספרי זוטא לפרשת חוקת.
סדר טהרות בתלמוד
אין תלמוד בבלי לסדר טהרות, מלבד למסכת נידה, מפני שהיא עוסקת רבות בנושאי טהרת המשפחה, שאקטואליים בכל זמן ומקום. עם זאת, סוגיות רבות בתלמוד עוסקות בהלכות טומאה וטהרה, בפרט במסכתות פסחים חגיגה וחולין, ובמידה ידועה גם במסכת שבת. מבין הסוגיות התלמודיות בנושא טהרות מפורסמות סוגיה ארוכה ומורכבת בשם "סוגיית רבי חנינא סגן הכהנים" (פסחים דפים יד-כ), וסוגיות רבות בפרק התשיעי במסכת חולין העוסקות בעוקצין. התלמוד מציין את הקושי המיוחד בלימוד הלכות הטומאה והטהרה, ואף מספר על חכמים מבין האמוראים שלא היו בקיאים בהם, והתקשו בהבנת משניות בסדר טהרות (דבר חריג ביותר בהשוואה לשאר סדרי המשנה).
התלמוד הירושלמי בסדר טהרות, כפי שהוא מצוי בידינו, כולל שלושה פרקים בלבד מתוך מסכת נידה, וכנראה יתר שבעת הפרקים אבדו.
סדר טהרות בספרות הראשונים
בימי הביניים נכתבו חיבורים מועטים בלבד שמוקדשים לנושאי טהרה (מלבד טהרת המשפחה). הבולטים מבין אלה הם פירושיהם של רבי שמשון משאנץ, המהר"ם מרוטנבורג ורבנו אשר למשניות בסדר טהרות.
הרמב"ם
יחיד ומיוחד היה הרמב"ם, שבמסגרת הקודקס ההלכתי המקיף משנה תורה כלל גם את "ספר טהרה" המסכם את הלכות טומאה וטהרה, בשמונה חטיבות נפרדות: הלכות טומאת מת, הלכות פרה אדומה, הלכות טומאת צרעת, הלכות מטמאי משכב ומושב, הלכות שאר אבות הטומאות, הלכות טומאת אוכלין, הלכות כלים, והלכות מקוואות. לרוב החטיבות הללו יש מקבילות מסודרות במשנה, כגון מסכת כלים אהלות ופרה; הלכות מטמאי משכב ומושב כוללות את מסכת נידה ומסכת זבים; הלכות טומאת אוכלין מקבילות למסכתות טהרות, מכשירין, עוקצין; הלכות שאר אבות הטומאות רוכזו מכל רחבי סדר טהרות.
בנוסף כתב הרמב"ם פירוש למשנה כולה, כולל סדר טהרות. בפירושו למשנה כתב הרמב"ם הקדמה מיוחדת לסדר טהרות, המשמשת מבוא מקיף לנושא זה. הרמב"ם עצמו כתב אודות הקושי הרב בלימוד נושאים אלה, ועל חשיבותה ונחיצותה של הקדמה זו:
הרמב"ם אף כותב, שלא הייתה בידו משנה סדורה מרבותיו בנושאים אלה, והוא טרח על איסוף החומר וגיבוש הכללים מתוך מקורות חז"ל באופן עצמאי:
סדר טהרות בספרות האחרונים
בספרות האחרונים נכתבו ספרים בודדים המקיפים בצורה שיטתית את סוגיותיו של סדר טהרות. הרב יהודה ליב אדל כתב את ספרו "מים טהורים" על משניות סדר טהרות, ואת ספרו "מי נפתוח" על הקדמת הרמב"ם לפירוש המשנה לסדר טהרות, המהווה מבוא לסוגיות סדר זה.
רבי גרשון העניך ליינר, האדמו"ר מראדזין, כתב ספר בשם "סדרי טהרות", בו ליקט את סוגיות התלמוד ומדרשי ההלכה על מסכתות כלים ואהלות שבמשנה, ובכך יצר מעין מסכת בתלמוד על משניות אלו, בתוספת ליקוט מפירוש רש"י והרחבות משלו בדומה לתוספות. בעקבות ביקורת על הניסיון לחקות את התלמוד הבבלי, לאחר שיצא לאור הכרך על מסכת כלים, הוסיף הרבי מראדזין בכרך על מסכת אהלות בכל עמוד את הכיתוב: "מלוקט מדברי התנאים ואמוראים ז"ל".
כהמשך למגמה זו, כתב הרב שלמה גורן ספר בשם "שערי טהרה", על מסכת מקוואות. גם הוא מנסה ליצור תלמוד למסכת זו, באמצעות ליקוט המקורות התנאיים והאמוראיים.
ספר "ערוך השולחן העתיד", של רבי יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, נכתב במקביל לספר טהרה של הרמב"ם, ובו מביא המחבר את דעותיהם של ראשונים אחרים מלבד הרמב"ם, ואת הכרעותיו וחידושיו.
נטורי קרתא
נְטוּרֵי קַרְתָּא (מארמית: שומרי העיר) היא תת-קבוצה חרדית בישראל, המוכרת בהתנגדותה למדינת ישראל ולציונות. חברי הקבוצה מאמינים שקיומה של מדינה יהודית טרם בוא המשיח איננו לגיטימי, והם רואים בהקמת המדינה ובקיומה "התגרות באומות" הגורמת לשפיכות דמים, במלחמות ובפיגועים. הקבוצה קרובה בהשקפתה לעדה החרדית, אך נחשבת קיצונית ממנה. הקבוצה בישראל היא פרושית (ליטאית) לעומת אלה שמחוץ לארץ, שהן חסידיות ברובן.
סדר טהרות
לימוד הסדר בימינו
בימינו נמשכת המגמה המסורתית, לפיה הלכות טומאה וטהרה אינן נלמדות בדרך כלל בישיבות. גם הלומדים בעיון את מסכת פסחים, למשל, מדלגים בדרך כלל על סוגיית "רבי חנינא סגן הכהנים", והדבר בולט בספריהם של רוב ראשי הישיבות על מסכת זו. עם זאת, ניכרת פריחה יחסית בעיסוק בהלכות טומאה וטהרה בהשוואה לדורות קודמים, והוקמו אף כוללים שזהו הנושא המרכזי בלימודיהם.
במקביל, נכתבים עשרות ספרים הדנים בהלכות טומאה וטהרה, הן בפרשנות המשנה והתלמוד והן בריכוז פסקי ההלכה. ראויים לציון מיוחד שני חלקי הספר "שערי דעת", מאת הרב שלמה פלדמן, המסכמים באופן בהיר ומסודר את הלכות טומאה וטהרה לכל כלליהן ופרטיהן. הדבר ניכר גם באנציקלופדיה התלמודית בערכים הנוגעים לטומאה וטהרה (בעיקר בכרכים יט-כ). מכון המקדש החל להוציא לאור סדרת ספרים בשם "שערי היכל", על מסכתות העוסקות בקדשים וטהרות (לעת עתה יצאו לאור מסכתות יומא, זבחים, פסחים ועוד, מסכתות נוספות נמצאות בהכנה), ובהן סיכומים מפורטים על ענייני הטהרה שבמסכתות אלו. כמו כן הוציא המכון סדרת ספרים חדשה בשם "טהרת ישראל", העוסקת בענייני חיי הטהרה בזמן המקדש השלישי.
נטורי קרתא
מקור השם
השם "נטורי קרתא" לקוח מתוך מדרש:
סדר טהרות
מיקום סדר טהרות
סדר טהרות הוא האחרון בששת סדרי המשנה והוא ממוקם אחרי סדר קדשים. הסיבה לכך היא, שכך מסודר ספר ויקרא- קודם דיני הקורבנות (סדר קדשים), ולאחר מכן הלכות טומאה וטהרה (סדר טהרות).
נטורי קרתא
מקור השם
הכוונה שעומדת מאחורי הכינוי היא, שלא המדינה היא המגינה על היהודים אלא דווקא לומדי ומקיימי התורה. את השם הגה הרב אליהו פרוש גליקמן מעסקני ירושלים בתקופת קום המדינה.
ישראל
ראשיתה של נטורי קרתא בשנת 1935, כאשר פרשו הרב עמרם בלוי (מבני כולל שומרי החומות - כולל הונגריה), הרב אהרן קצנלנבוגן (מבני כולל ליטא) ואחרים מאגודת ישראל, בשל מתינותה לדעתם. הם הקימו קבוצה בשם "חברת החיים". בשנת 1938 פרסמה הקבוצה כרוז נגד כופר היישוב שעליו חתמה בשם "נטורי קרתא" ומאז דבק בהם כינוי זה.
בשנת תש"ה העדה החרדית פרשה מאגודת ישראל, ודגלה אף היא בהתבדלות ובקיצוניות. עם זאת נטורי קרתא נשארו כקבוצה עצמאית, קיצונית יותר. בהמשך היו מספר חיכוכים בין אנשי נטורי קרתא לעדה החרדית, בין היתר בשל נישואיו של הרב בלוי עם הגיורת רות בן דוד. מהדמויות הבולטות בקבוצה היה לייבל'ה וייספיש.
הפיצול הראשון והעיקרי בקבוצה היה בשנות ה-60, כאשר פלג בלוי בראשות הרב אורי בלוי, בנו של רבי עמרם, התקרב חזרה לעדה החרדית ואחיו הרב אלימלך אף שימש כעורך ביטאון העדה עד פטירתו. פלג זה אינו מכונה יותר בשם "נטורי קרתא". לעומת זה פלג "תורה ויראה" (המכונה על שם ישיבת "תורה ויראה" בה מרוכזים אנשיו) בראשות הרב חיים קצנלנבוגן חתנו של רבי עמרם בלוי התחזק בשלילתו את המדינה והוא כיום הפלג המרכזי בתנועה. עם פלג זה נמנה בעבר גיסו, משה הירש שהיה ידוע בקשריו הטובים עם יאסר ערפאת. הירש, שפעילותו שנויה במחלוקת פנימית בתוך נטורי קרתא, מונה על ידי ערפאת ל"שר לענייני יהודים" ברשות הפלסטינית וכחבר המועצה הלאומית הפלסטינית.
לאחר פטירת הרב חיים קצנלנבוגן עמדו בראש הפלג גיסו הרב אברהם יעקב עפשטיין ובנו הרב זעליג ראובן קצנלנבוגן, העומד אף בהנהלת ישיבת "תורה ויראה" ומוסדותיה. לאחרונה התקרב הפלג יותר לחוגי העדה החרדית. הפלג מוציא לאור ירחון השקפה בשם "החומה", שעורכו הוא הרב אברהם יעקב עפשטיין, ביטאון אקטואליה דו שבועי בשם "האמונה" וביטאון תורני שנתי בשם "העמק". לפלג זה ישנם מוסדות לכל טווח הגילאים, מן "תלמוד תורה" לילדים הנמצאת במרכז שכונת מאה שערים בירושלים, וכן "ישיבה קטנה" לבחורים צעירים בני 13 עד 16 הנקראת בשם "תפארת הגר"א" ונמצאת בסמיכות לשכונת מאה שערים, ו"ישיבה גדולה" לבחורים בוגרים יותר בשם "בית הלוי" ואשר בניגוד לשאר המוסדות נמצאת בעיר בית שמש. כן קיימים במוסד כוללים לאברכים נשואים במשך כל שעות היום. בנוסף לכך קיים בעיר בית שמש תלמוד תורה נוסף השייך לזעליג ראובן קצנלנבוגן, אך אינו מזוהה רשמית כשייך למוסדות "תורה ויראה" והוא נקרא בשם "רמ"א".
הפיצול השני התרחש בראשית המאה ה-21, כאשר פלג קיצוני המשתכן כיום בבית הכנסת אוהל שרה, התפלג מ"תורה ויראה". היה זה, בין היתר, בשל מחאתו של הרב ירחמיאל ישראל יצחק דומב, ממנהיגי "תורה ויראה", על הזדהותם של אנשי נטורי קרתא המתגוררים מחוץ לישראל ואנשי משה הירש עם יאסר ערפאת וארגוני הטרור הפלסטינים. פלג זה עמד תחת הנהגתם של הרב שמעון אליהו קרישבסקי (תרפ"ח, 1928 - י"ח באב תשע"ב, 6 באוגוסט 2012), לשעבר ראש הכולל ב"תורה ויראה", והרב ראובן מרצבך, מראשי הכולל. לפלג זה יש ביטאון חודשי בשם "שורא דקרתא", המתחרה ב"החומה" של תורה ויראה. כמו כן מוציאים אנשים מפלג זה את העלונים השבועיים "האמת", "משמרת היהדות" ו"לידע ולהודיע". הדמויות התורניות המזוהות אתם הן רבי חנינא לייטנר מארצות הברית (נפטר י"ז בחשוון תשס"ח) ורבי משה בער בעק ממונסי שבארצות הברית (נפטר מקורונה ד' באייר תשפ"א). פלג זה לאחר פרישתו פתח אף הוא מוסדות בדומה ל"תורה ויראה", תלמוד תורה "חומת יהושע", ישיבה לצעירים "משמרת ירושלים - מתיבתא דר' אהרן", וכן ישיבה לבוגרים. בשל מתיחויות בין החברים בו באמצע שנת 2009 פרשו רוב הבחורים הבוגרים לישיבה חדשה.
בעולם
לנטורי קרתא ישנו מרכז גם במונסי, בראשות הרב משה בער בעק שעזב את ישראל בגלל התנגדותו לציונות. קבוצה נוספת קיימת בבריטניה. קבוצות אלה מקיימות קשרים עם איראן ונשיאה לשעבר מחמוד אחמדינז'אד ומרבות להשתתף בהפגנות פרו-פלסטיניות נגד מדינת ישראל.
יחס לציונות ולמדינת ישראל
אנשי נטורי קרתא שותפים לפרשנות של הרב חיים אלעזר שפירא, הרב יואל טייטלבוים ואחרים, לפיה ישנו איסור חמור להקים מדינה יהודית, גם אם תהיה מדינת הלכה, לפני בוא המשיח. חלקם מגדירים את עצמם כאזרחי פלסטין ולא כאזרחי מדינת ישראל.
הביסוס ההלכתי לגישתם הוא שלוש השבועות (למעשה שש) המצוינות בגמרא וכוללות בין היתר:
ההבדל בין אנשי "תורה ויראה" לאנשי "אוהל שרה", הם, שאנשי תורה ויראה מתנגדים לפגישות עם שונאי ישראל, בעוד אנשי אוהל שרה אינם מתנגדים ואף חלקם תומכים בזאת. עוד הבדל הוא, שאנשי תורה ויראה מעדיפים את ההתנגדות הרעיונית, לעומת אנשי אוהל שרה שיותר דומיננטיים בהפגנות, הפצת עלונים, פאשקוילים ומודעות רחוב. כמו כן בקהילת תורה ויראה לא מרשים לבחורים להשתתף בהפגנות.
שני הזרמים טוענים שהעדה החרדית אינה עקבית בעמדתה, ובדברים רבים פועלת נגד הרוח הרשמית, למשל כיבוד פוליטיקאים ציונים, מתן כשרות למפעלים המזוהים עם המפעל הציוני וכדומה.
נושאים בהם אין אחידות דעה או התנהגות בקרב אנשי העדה החרדית ונטורי קרתא (חלק מהם אינדיבידואלים ואינם קשורים לקהילה).
לקבוצה שיר המושר בהזדמנויות ובאירועים שונים ומזוהה אתם, אך גם עם קבוצות חרדיות אנטי ציוניות נוספות. לשיר מספר נוסחאות. המפורסם שבהם:
אנשי הקבוצה משתלחים גם בחברי הכנסת החרדיים ובמנהיגיהם הרוחניים בשל השתתפותם בבחירות לכנסת ונימוקים נוספים. בין היתר השמיצו את הרב אהרן יהודה לייב שטיינמן בגלל תמיכתו בחוק טל ובנח"ל החרדי. ראש עיריית ירושלים החרדי אורי לופוליאנסקי הותקף בצאתו מבית הרב אלישיב, בשל תפקידו הרשמי במדינה. אנשי הקבוצה קראו לרב אלישיב "קוקניק" (תלמיד של הרב קוק) ואף זרקו לעברו אבנים, עקב הסכמתו להעתקת קברים בכביש פסגת זאב.
חבירה למתנגדי מדינת ישראל
בסוף שנת 2005, נסעו כמה מאנשי נטורי קרתא לוועידה להכחשת השואה בטהראן, ונפגשה עם נשיא איראן אחמדינז'אד. נסיעה זאת נחשבה חציית קו אדום גם בעיני חלק מתומכיהם, שסברו שצעד כזה מזיק לתדמיתה של העדה החרדית כולה: רבי יקותיאל יהודה טייטלבוים מסאטמר יצא במודעה נגד "המתפרצים בלבוש קנאות ועושים מעשי טירוף ללכת שלובי זרוע עם הערבים" ורבני בית הדין של העדה החרדית הגדירו את ההשתתפות בכנס כ"חילול השם נורא". גם הרב ירחמיאל ישראל יצחק דומב, מהבולטים שבמנהיגי נטורי קרתא בלונדון, יצא בגילוי דעת פומבי שבו כתב כי הנפגשים אינם חלק מנטורי קרתא אלא "בודדים מטורפים".
עם זאת, נמשכים מפגשים של אנשי נטורי קרתא עם מנהיגים ערבים. באוגוסט 2011 ביקרו אנשי הקבוצה את השייח ראאד סלאח כששהה בלונדון.
בשנת 2023 נכנסו מספר חברים בארגון למחנה הפליטים ג'נין לביקור הזדהות עם מספר מחבלים שהשתחררו מן הכלא הישראלי כמה ימים קודם. החברים נעצרו על ידי המשטרה לחקירה יום לאחר מכן.
וילהלם פון לב
וילהלם ריטר פון לֶבּ (Wilhelm Ritter von Leeb; 5 בספטמבר 1876 – 29 באפריל 1956) היה גנרל-פלדמרשל בצבא הגרמני במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
לב נולד ב-5 בספטמבר 1876 בלנדסברג אם לך, בוואריה, ובשנת 1895 נכנס לאקדמיה הצבאית והוכשר כקצין ארטילריה ברגימנט ארטילריית השדה הבווארי ה-4 (קניג). בשנת 1900 שירת בהתנדבות בתפקיד זה בסין במרד הבוקסרים. בתחילת מלחמת העולם הראשונה שירת כקצין מטה בקורפוס הבווארי ה-1, ובמרץ 1915 הועבר למטה הדיוויזיה הבווארית ה-11, עמה לחם במהלך מתקפת גורליצה-טרנוב. על פעולותיו במהלך המערכה קיבל לב את תואר האצולה ריטר, ושמו שונה ל"פון לב". ב-19 במאי 1916 הועלה לדרגת מיור, ובמאי 1917 הועבר למטה קבוצת הארמיות רופרכט, בה שירת עד סוף המלחמה.
לאחר המלחמה נשאר פון לב ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1920 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, ומקיץ 1921 הועסק כראש המטה במחלקה השנייה של הרייכסווהר בשטטין. בסתיו 1923 התמנה לראש מטה הדיוויזיה ה-7 של הרייכסווהר במינכן, והיה בכוח הצבאי שדיכא ב-1923 את הפוטש במרתף הבירה של היטלר. בשנת 1924 התמנה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הארטילריה ה-7 (בוואריה). ב-1 בפברואר 1925 הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 בפברואר 1926 מונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-7 (בוואריה). ב-1 בפברואר 1928 מונה למפקד אגד הארטילריה ה-5 בשטוטגרט, וב-1 בפברואר 1929 הועלה לדרגת גנרל מיור. לאחר מכן מונה במקביל למנהיג אגד הארטילריה ה-7, וב-1 בדצמבר 1929 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-1 בפברואר 1930 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-7 (הבווארית), ובמקביל מונה למפקד המחוז הצבאי השביעי, וב-1 באוקטובר 1933 מונה למפקד פיקוד הקבוצה השנייה בקאסל, וב-1 באפריל 1934 הועלה לדרגת גנרל חיל התותחנים.
היטלר לא חיבב את פון לב בגלל היותו קתולי מאמין וחוסר התלהבותו מהנאציזם, אבל העריך אותו מבחינה מקצועית, ובתחילת 1938 נאלץ פון לב לפרוש מהצבא. בסתיו 1938 גויס פון לב מחדש, ומונה למפקד הארמייה ה-12, עמה נטל חלק בכיבוש חבל הסודטים, ובמרץ 1939 לקח חלק בהשתלטות הגרמנית על צ'כיה.
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה מונה פון לב למפקד קבוצת ארמיות C והיה מפקד החזית המערבית בעת כיבוש פולין. כוחותיו המשיכו להיות במגננה גם במאי 1940 בתחילת המערכה על צרפת, אולם בהמשך הוא הצליח לפרוץ דרך קו מאז'ינו. על ניצחונותיו בצרפת קיבל פון לב את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל וב-19 ביולי 1940 הועלה לדרגת גנרל-פלדמרשל.
ערב מבצע ברברוסה קיבל פון לב את הפיקוד על קבוצת ארמיות צפון שכלל את ארמיית הפאנצר הרביעית (בשלב זה נקראה קבוצת הפאנצר הרביעית) של אריך הפנר והוטל עליו להתקדם לעבר לנינגרד ולכבוש אותה ואת כל האזור הבאלטי. בתחילה התקדמה המתקפה לפי התוכנית. החזית הרוסית התמוטטה ובתחילת ספטמבר הגיעו הגרמנים לפאתי לנינגרד. מפקד חזית לנינגרד בצבא הרוסי, וורושילוב, האמין שהכל אבוד והביע רצונו לצאת לקו הראשון בתקווה שייהרג. במקומו קיבל גנרל גאורגי ז'וקוב את הפיקוד על החזית ב 10 בספטמבר 1941, ותוך שלושה ימים הצליח לארגן את הגנת העיר ולמנוע את נפילתה. התנופה הגרמנית נעצרה והיטלר כינה את פון לב "סנילי וקתולי שאוהב יותר להתפלל מאשר להילחם". בינואר 1942 ביקש פון לב להשתחרר מפיקוד על החזית והיטלר קיבל את בקשתו ולא הטיל עליו כל תפקיד עד סיום המלחמה. רשמית נמסר שפון לב פרש מסיבות בריאותיות.
ב-1945 נעצר פון לב ונשפט במשפטי נירנברג לשלוש שנות מאסר. הוא שוחרר ב-1948 ובילה את שארית חייו עם משפחתו עד למותו בשנת 1956.
אידאולוגיה
פון לב ממעט להציג את עמדותיו ביומנו. בכל זאת, בשיחה שתועדה ביומנו, הוא מתייחס לרצח אלפי יהודים בקובנה ואומר שאין לו כל שליטה על העניין ועדיף שיתרחק מעיסוק בנושא. על פי עדות במהלך משפטי נירנברג, הוא אמר בשיחת טלפון עם היטלר שחיילים גרמנים אינם יורים בנשים וילדים. הוא מחה בפני ולטר פון בראוכיטש על ההוראה לחסל קומיסרים קומוניסטים שייפלו בשבי, אולם בכל זאת הארמיות שלו לקחו חלק פעיל במאבק האידאולוגי של היטלר ובחיסול קומיסרים.
אינדפנדיינטה
המועדון ידוע בעיקר בזכות קבוצת הכדורגל שלה המשחקת בליגת העל הארגנטינאית ונחשבת לאחת מחמשת המועדונים הגדולים במדינה. בנוסף מכונה מלך הגביעים (Rey de Copas) וזה בשל זכיותיה בגביעים בינלאומיים רבים וביניהם שבע זכיות בגביע הליברטדורס כולל רצף מרשים של ארבע זכיות בין השנים 1972 ל-1975.
אינדפנדיינטה מחזיקה ב-16 זכיות בגביעים בינלאומיים המוכרים על ידי פיפ"א ו-CONMEBOL הכוללות בין היתר 2 גביעים ביניבשתיים (לאחר ניצחונות על יובנטוס וליברפול), והיא השלישית בעולם בהישג זה (יחד עם בוקה ג'וניורס) כשמעליהן רק קבוצת מילאן עם 18 זכיות וריאל מדריד עם 17 זכיות.
הקמה
בשנת 1904, עובדי חנות הממוקמת במונסראט ייסדו את מועדון הכדורגל "מאיפו" (FC Maipu). העובדים הצעירים הורשו לצפות במשחקים אך לא לשחק, ולכן החליטו להתאגד עם העובדים הוותיקים מקבוצת FC מאיפו ולהקים קבוצה מאוחדת בשם אינדפנדיינטה ("עצמאי" בספרדית).
השנים הראשונות
אינדפנדיינטה שיחקה את המשחק הראשון ב-15 בינואר 1905, נגד מועדון הכדורגל אטלנטה, במגרשה של אטלנטה. המשחק הסתיים בתוצאה 1-0 לטובת המארחת. משחקה הבא של הקבוצה, שהתקיים בחצר המפעל היה מול קבוצת מאיפו באנפילד. המשחק הסתיים בתוצאה תיקו 0-0. הניצחון הראשון של הקבוצה הגיע ימים ספורים לאחר מכן ב-7 במאי 1905 נגד קבוצת אלביון ב.
התאחדות הכדורגל הארגנטינאית באותן שנים לא אפשרה לקבוצה החדשה להשתתף בליגה הבכירה, לכן היא שיחקה בליגות המשנה. באחד המשחקים ספגה תבוסה גדולה של 21-0 ממועדון הכדורגל אטלנטה. אך הקבוצה המשיכה בפעילותה והחליטה לארגן את "הקלאסיקו של אבז'אנדה" נגד ראסינג קלוב, אף על פי שראסינג הייתה בליגה הראשונה ונחשבה לקבוצה מקצוענית לכל דבר, דווקא הקבוצה הצעירה של אינדפנדיינטה יצאה עם ידה על העליונה וגברה עליה בתוצאה 2-3.
עידן חובבני
בשנת 1909 הקבוצה זכתה בתואר הראשון שלה, גביע בורליץ, כשהיא עדיין בליגה השנייה. ב-9 ביולי 1911 עברה הקבוצה למגרשה בפעם השישית בהיסטוריה הקצרה (רוב האצטדיונים היו למעשה חצרות של מפעלים). באותו משחק גברה הקבוצה על מועדון הכדורגל אסטודינדיל פורטניו בתוצאה 0-1 ולעלתה לראשונה לליגה הבכירה בארגנטינה. בעידן החובבני, אינדפנדיינטה זכתה בשתי אליפויות, בשנת 1922 (הגביע הרשמי הראשון שלה בליגה) ובשנת 1926 (שבו סיימה הקבוצה עם מאזן של ניצחונות בלבד). שחקנים בולטים באותן השנים היו זליו קאנאבארי ומנואל סיאונה שנחשבים לפורצי הדרך במועדון עד היום. באותה עונה מושלמת קיבלה הקבוצה את הכינוי Los Diablos Rojo כאשר עיתונאי מהעיתון הפופולרי Crítica הגדיר את החלק ההתקפי של אינדפנדיינטה "משהו מעולם אחר, שמשחק כמו דיבוק ויכריע אותך בכל מקרה".
העידן המקצועני
בשנת 1937, השחקן ויסנטה "אל קאפוטה" דה לה-מאטה, שנבחר לאחד מהשחקנים הגדולים בהיסטוריה של הקבוצה, הגיע למועדון ואיתו זכה בתארים הראשונים שלו בעידן המקצועני, שתי אליפויות בשנים 1938 ו-1939. בחוד ההתקפה של הקבוצה היה את השחקן הפראגוואני, ארסניו אריקו שעם ממוצע של 40 שערים לעונה ו-295 בכל הזמנים, נחשב לשיאן הכיבושים של הליגה הארגנטינאית עד היום. אריקו סיים כמלך השערים בשנים 1937, 1938 ו-1939.
שנות ה-40
בשנים אלו ויסנטה דה לה מאטה שהיה לכוכב הקבוצה הוביל אותה ביחד עם סלסטינו מרטינס, קרלוס קאסונוטו וארנסטו חריליו הובילו את הקבוצה לניצחונות מרשימים כמו 1-8 על אסטודיאנטס, 1-7 על בוקה ג'וניורס ו0-7 על ראסינג קלוב שגם היום היא נחשבת לתוצאה היסטורית במשחקי הדרבי של אבז'אנדה.
שנות ה-50
בשנת 1953 הקבוצה יצאה למספר משחקי ראווה באירופה שהבולט מהם הוא ניצחון 0-6 על קבוצת ריאל מדריד. למרות ההצלחה בתקופה זו אלו הקבוצה לא הצליחה לזכות בתואר משמעותי בשנים אלו.
שנות ה-60
אינדפנדיינטה החלה את שנות השישים עם זכייה באליפות, וזכתה שוב באליפות בשנת 1963. באותה עת, היו לקבוצה מעל 4,500 חברי מועדון, כמות שנחשבה לגדולה באותן שנים. שנת השיא של הקבוצה הייתה בשנת 1964, אז הפכה אינדפנדיינטה לקבוצה הארגנטינאית הראשונה שזוכה בתואר גביע ליברטדורס. אינדפנדיינטה שמרה על תוארה גם בשנת 1965. בשנת 1967, זכתה הקבוצה באליפות הליגה. הקבוצה הייתה מבין הקבוצות האחרונות שהשתמשו במערך של 5-3-2 (שני שחקני הגנה, שלושה קשרים וחמישה חלוצים).
שנות ה-70
שנות ה-70 היו המוצלחות מבחינת הקבוצה, היא זכתה בתארים רבים ביניהם תואר האליפות מטרופוליטנו בשנים 1970 ו-1971, גביע ליברטדורס בשנים 1972, 1973, 1974 ו-1975, הגביע הביניבשתי בשנת 1973 עם ניצחון על יובנטוס וגביע אינטראמריקנה בשנים 1973, 1974 ו-1976. ריקרדו בוצ'יני, שהתפרסם בזכות יכולת המסירה שלו (מסירותיו זכו לכינוי "מסירות בוצ'יניות"), היה כוכב הקבוצה בשנים אלו. הוא שיתף פעולה עם דניאל ברטוני והשניים הרכיבו צמד ההתקפה שנחשב לאחד הטובים בעולם.
למרות הישגיה המרשימים של הקבוצה בעת ששיחקו בה, המשחק הזכור ביותר מאותה תקופה היה בגמר של אליפות הנסיונל בשנת 1978 מול קבוצת טאז'רס דה קורדובה. המשחק הראשון נערך ב-25 בינואר נערך באצטדיונה של אינדפנדיינטה והסתיים בתיקו 1:1. במשחק הגומלין בקורדובה הצליחה טאז'רס לעלות ליתרון 1:2 כשנותרו 15 דקות לסיום. בעקבות השער, התפתח ויכוח בין שחקני הקבוצה לשופט המשחק בסיומו הרחיק השופט שלושה שחקנים. למרות שנותרה עם 8 שחקנים בלבד ונותרו דקות אחדות לסיום המשחק, הצליחה אנדפנדיינטה להשיג את השוויון בזכות שער של בוצ'יני מבישול של ברטוני. בסיום חגגה הקבוצה את הזכייה בתואר הודות לחוק שערי החוץ.
שנות ה-80
בשנת 1983 זכתה הקבוצה פעם נוספת בתואר אליפות המטרופוליטנו. בשנת 1984 השיגה הקבוצה את אחד מניצחונותיה המפורסמים ביותר לאחר שגברה בגמר הגביע הביניבשתי על קבוצת ליברפול, אז אלופת אירופה והקבוצה החזקה באירופה בתוצאה 0:1. התואר החשוב האחרון של הקבוצה בשנים אלו היה אליפות ארגנטינה בעונת 1988/1989.
שנות ה-90
עם פרישתו של כוכב הקבוצה ריקרדו בוצ'יני, החלה דעיכתה של הקבוצה. הקבוצה לא הצליחה לזכות באף תואר משמעותי עד שנת 1994 אז זכתה באליפות הקלאוסורה, גביע הסופרקופה סודאמריקנה בשנים 1994 ו-1995 והרקופה סודאמריקנה גם כן ב-1995. זכייתה בתואר הרקופה ב-1995 הייתה התואר ה-15 של הקבוצה בזירה הבינלאומית ובכך השוותה שיא שהיה שייך למילאן, ריאל מדריד ובוקה ג'וניורס.
שנות ה-2000
לאחר שבע שנים בהן לא הצליחה לזכות באליפות, הצליחה הקבוצה בהנהגתו של אמריקו גאז'גו לזכות פעם נוספת בתואר האפרטורה של שנת 2002. הקבוצה הציגה שחקנים צעירים רבים כדוגמת דניאל מונטנגרו, גבריאל מיליטו, לוקאס מולינה, פדריקו אינסואה ואנדרס סילברה. למרות הזכייה בתואר סבלה הקבוצה ממשבר ואף עמד בפני פירוק בשל חובות ענק שהסתכמו ב-50 מיליון דולר. הקבוצה ניצלה ב-ינואר 2006 הודות לקביעת בית המשפט הארגנטינאי שהקטין את חובתיה של הקבוצה. עם העברתו של הכוכב הצעיר סרחיו אגוארו לאתלטיקו מדריד תמורת 23 מיליון אירו, ההעברה הגדולה בהיסטוריית הכדורגל הארגנטינאי, קיוותה הקבוצה להתאושש. בשנת 2010 זכתה הקבוצה בגביע בינלאומי נוסף, גביע סודאמריקנה.
האצטדיון
עד עונת 2005 שיחקה הקבוצה באצטדיון הדובלה ויסרה המיושן שנחנך ב-4 במרץ 1928, במשחק נגד קבוצת פניארול מאורוגוואי והיה לאצטדיון הראשון בדרום אמריקה העשוי מבטון. ב-28 באוקטובר 2009, נחנך האצטדיון החדש של הקבוצה הליברטדורס דה אמריקה (בספרדית: Estadio Libertadores de América) על חורבות הדובלה ויסרה במשחק מול קולון שאותו ניצחה אינדפנדיינטה 2-3.
הדרבי של אבז'אנדה
יריבתה המושבעת של אינדפנדיינטה היא השכנה מאבז'אנדה ראסינג קלוב. המרחק בין אצטדיונה של ראסינג לאצטדיונה של אינדפנדיינטה הוא כ-100 מטרים בלבד. באחד המשחקים המפורסמים ביותר, דרש דייגו מיליטו, אז שחקן ראסינג, את הרחקתו של אחיו גאבי במשחק בו צפתה אימם של השניים.
מייצרת המדים ונותנת החסות
* independiente.com הופיעה כספונסר של החולצה כדי לקדם את האתר החדש של הקבוצה
סגל נוכחי
נכון ל-19 בפברואר 2022
ליאופולד ולוב
ניית'ן פרוידנטל ליאופולד, הבן (אנגלית: Nathan Freudenthal Leopold Jr.; 19 בנובמבר 1904 - 30 באוגוסט 1971) וריצ'רד א' לוב (Richard Albert Loeb; 11 ביוני 1905 - 28 בינואר 1936) המוכרים כליאופולד ולוב (Leopold and Loeb), היו צמד רוצחים אמריקאים ממוצא יהודי. סטודנטים מצטיינים מאוניברסיטת שיקגו, התפרסמו בכך שבנסותם לבצע פשע מושלם הם רצחו בצוותא את בובי פרנקס בן ה-14, בן דודו ושכנו של לוב אותו הכירו שניהם, ב-1924.
השניים נתפסו והורשעו ברצח לאחר משפט סנסציוני שבו זכו להגנת גדול פרקליטי התקופה, עוה"ד קלרנס דרו, ונדונו למאסר עולם ועוד 99 שנים. למשפט הייתה חשיבות תקדימית בהתפתחות הפסיקה בנושא גזירת עונש מוות בארצות הברית.
פשעם של ליאופולד ולוב הסעיר את בני התקופה, והיום עודנו מצוטט בתרבות הפופולרית, וזוכה לאזכורים תכופים. כפי הנראה, המניע לפשע היה רצונם של השניים לאשר את אמונתם כי הודות למנת המשכל הגבוהה שלהם יוכלו לבצע פשע מושלם ולחמוק מעונש. מערכת היחסים בין השניים שכללה, כנראה, גם אלמנטים הומוסקסואליים, הייתה נושא למספר ספרים וסרטי קולנוע שזכו להצלחה.
הרקע ומניעי הרצח
ליאופולד, שהיה בן 19 בזמן הרצח, ולוב, שהיה בן 18, האמינו כי כל אחד מהם הוא "על-אדם" במובן הניטשיאני של המושג, וכי בידם לבצע "פשע מושלם" של חטיפה ורציחה, מבלי להיתפס, אך ורק בזכות עליונותם השכלית.
השניים אכן היו אינטליגנטים בצורה יוצאת מגדר הרגיל: ליאופולד הספיק לסיים חוק לימודיו בקולג' ולמד משפטים באוניברסיטת שיקגו; הוא דיבר חמש עשרה שפות, והיה מומחה באורניתולוגיה. לוב היה הבוגר הצעיר ביותר עד אז של אוניברסיטת מישיגן. ליאופולד תכנן לעבור לבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד, לאחר טיול באירופה. לוב תכנן ללמוד משפטים באוניברסיטת שיקגו אחרי השלמת מספר קורסים שחסרו לו לשם כך.
ליאופולד ולוב חיו שניהם בשכונה היהודית העשירה קנווד בשיקגו. אביו של לוב, אלברט, היה עורך דין אמיד שכיהן כסגן נשיא רשת 'סירס ורובק'. משפחתו של ליאופולד גרה במרחק שני בתים ממשפחתו של לוב.
השניים חברו יחדיו ותכננו את הרצח לפרטיו במשך חודשים, כשהם מחזקים עצמם בביצוע פשעים קטנים, כגנבות פעוטות, מבלי שייתפסו.
לוח הזמנים
ביום רביעי, 21 במאי 1924, ביצעו השניים את מזימתם. הם פיתו את הנער בובי פרנקס בן ה-14, אותו הכירו משכונתם, להיכנס עמם לרכב ששכרו. לוב היה הראשון שהכה בראשו של פרנקס בחפץ קהה, ואז השניים חנקו אותו למוות. אחרי הסתרת הגופה בצינור מתחת למעבר פסי רכבת מחוץ לשיקגו, צרבו את הגופה בחומצה כדי להקשות על זיהויה ואז פנו למשפחה בדרישת כופר בסך 10,000 דולר.
במקום הרצח נמצאו משקפיים עם ציר מיוחד, ואלו זוהו כשייכים לליאופולד; מכתב הכופר נדפס במכונת הכתיבה של ליאופולד. במהלך חקירתם על ידי המשטרה נשברו השניים והודו במעשה, אך כל אחד מהם האשים את חברו בביצוע הרצח עצמו.
השניים סיפרו לימים כי סברו שהרצח יתגלה רק זמן רב לאחר תשלום הכופר, אך נראה כי תשלום הכופר לא היה הסיבה לרצח. שניהם באו ממשפחות עשירות שדאגו לכל מבוקשם. הם הודו כי נמשכו למעשה בשל הריגוש שציפו לחוות.
התגובה הציבורית
הציבור הגיב בזעם על מעשה הרצח. העובדה ששני הרוצחים היו יהודים הובילה לחשש ממהומות אנטישמיות. הסופר מאיר לוין צוטט אז כאומר ש"רווח לנו שגם הקורבן היה יהודי". שיקגו באותה עת הייתה עיר שרוב תושביה היו מהגרים או בני מהגרים, ובה פוליטיקה, שכונות ומוסדות נשאו לרוב חותם אתני. איש משני הרוצחים לא היה אדוק בדתו, ואמו של לוב הייתה קתולית - אך הרוצחים סווגו כ"יהודים".
הרצח, והמשפט שבא בעקבותיו, קיבלו סיקור ופרסום עולמי. שני הרוצחים הודו בפני העיתונות כי קיימו מערכת יחסים מינית הומוסקסואלית ביניהם, והדבר הגביר את העניין הציבורי ברצח במידה רבה, לאור ההתייחסות להומוסקסואליות באותם ימים כסטייה מינית.
המשפט
המשפט הפך לאירוע תקשורתי, וכונה בידי העיתונות "משפט המאה" (אחד מכמה משפטים שנשאו תואר זה במהלך המאה ה-20). משפחתו של לוב שכרה את פרקליט ההגנה המפורסם ביותר בארצות הברית, קלרנס דארו, שהיה לוחם ידוע נגד הטלת עונש מוות. בעוד שהציפייה הכללית הייתה כי השניים יטענו לחפותם בטענה של אי שפיות, דארו שכנעם להודות באשמה, ובדרך זו להימנע ממשפט בפני מושבעים שעלול היה להביא לפסיקת עונש מוות, בשל האווירה הציבורית המוטה נגדם. דארו הטיל יהבו על טיעון בפני שופט יחיד, ג'ון פ. קאוורלי.
המאסר בכלא ולאחריו
ב-1958, בתום שלושים ושלוש שנות מאסר, זכה ליאופולד לשחרור מוקדם עקב התנהגות טובה בכלא. באותה שנה כתב את ספרו "מאסר עולם + 99 שנים". כדי להימנע מתשומת לב ציבורית הוא עבר לפוארטו ריקו, שם נשא לאישה בעלת חנות פרחים מקומית. ליאופולד מת מהתקף לב ב-1971.
הר בישוף (רכס אלק)
הר בישופ (באנגלית: Mount Bishop) הוא הר ברכס אלק שבהרי הרוקי הקנדיים, על קו פרשת המים של אמריקה. ההר ממוקם בפרובינציית אלברטה שבקנדה, בסמוך לגבול בין אלברטה לבין פרובינציית קולומביה הבריטית.
גאוגרפיה
גובהו של ההר 2,850 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו בשנת 1912 והוא נקרא על שם קולונל בילי בישוף, טייס קרב קנדי, לו הוענק צלב ויקטוריה במהלך מלחמת העולם הראשונה.
פנטזיה (מוזיקה)
פנטזיה היא יצירה מוזיקלית ששורשיה נעוצים באמנות האלתור. מסיבה זו, רק לעיתים נדירות עוקבת הפנטזיה אחרי כללי הכתיבה המקובלים של איזו שהיא צורה מוזיקלית מחמירה (כפי שאפשר לראות באימפרומפטי).
בתקופת הבארוק ובתקופה הקלאסית, פנטזיה טיפוסית הייתה יצירה לכלי מקלדת, עם קטעי סירוגין של תרוצות מהירות ומרקם פוגלי. דוגמאות לפנטזיות מתקופת הבארוק הן הפנטזיה ופוגה כרומאטית, רי"ב 903, לצ'מבלו; פנטזיה ופוגה בסול מינור, רי"ב 542 לעוגב; ופנטזיה ופוגה בדו מינור, רי"ב 537 לעוגב, כולן יצירותיו של יוהאן סבסטיאן באך. דוגמה מן התקופה הקלאסית היא הפנטזיה ברה מינור, ק. 397 לפסנתר של מוצרט. דוגמה מהתקופה הרומנטית היא הפנטזיה לפסנתר בארבע ידיים, ד. 940 של שוברט ומאוחר יותר "פנטזיה קונטרפונטיסטיקה" של בוזוני או הפנטזיה על אוסטינאטו של ג'ון קוריליאנו.
בתקופות הרנסאנס והבארוק המוקדם (ובייחוד בתקופת טיודור הבריטית) התייחד המונח פנטזיה ליצירות שנכתבו על פי רוב - אם כי לא תמיד - לוויולים, בכתיבה שהתחלפה, במקרה זה, לסירוגין בין קטעי פוגה מהירים לקטעים איטיים יותר ומדי פעם הרמוניות מתנגשות. על פי מילון אוקספורד המרוכז למוזיקה, הפנטזיה האינסטרומנטלית הייתה קרובה היסטורית וצורנית למוטט. הפנטזיות של הנרי פרסל הן המייצגות הבארוקיות האחרונות לזן הזה, אף כי וולטר וילסון קובט ניסה, בעשורים הראשונים של המאה ה-20, לשחזר משהו מסגנון זה באמצעות תחרות, שלה חבות יצירות כמו שלישיית הפנטזיה של ג'ון איירלנד ופרנק ברידג', רביעיית הפנטזיה של בנג'מין בריטן (לאבוב וכלי מיתר) ויצירות נוספות את קיומן.
בתקופה הרומנטית השפיעו שתי מגמות מנוגדות במידה רבה על הפנטזיה: האחת הייתה דעיכת האלתור הצורני כמבחן לטכניקת הלחנה; השנייה הייתה תנועתם של מלחינים לעבר צורות חופשיות יותר. הפנטזיה בפה מינור אופוס 49 של שופן משלבת מרקמי מקלדת שונים של ה"סטיל בריליאנט" עם המופת הקלאסי של הסונאטה, והתוצאה היא יצירה שצורתה חורגת מן המוסכמות אך מתוחכמת. "קטעי פנטזיה" הרבים של שומאן הן יצירות אופי קטנות יותר, הנושאות במקרים רבים שמות תיאוריים.
ציפורה שפירא
צפורה שפירא (נולדה ב־17 במרץ 1938, י"ד באדר תרצ"ח) היא בלשנית עברית, בעלת תואר דוקטור בלשון עברית משמשת יועצת לשון, מדריכה ומרצה בדיבור נכון ובהגייה מדויקת. הייתה יועצת לשון של קול ישראל בתל אביב יותר מ-20 שנה ומורה ומרצה לעריכה ולדיבור בציבור באוניברסיטת בר-אילן ובמכללות שונות.