cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גביע המדינה בכדורגל נשים 2007/2008
בעונה זו התקיימה ליגת נשים אחת, ובה 12 קבוצות וכולן השתתפו גם בגביע.
לפי תקנון התחרות, בעונה זו נערכו 4 סיבובים כשבסיבוב הראשון לקחו חלק 8 קבוצות ו-4 קבוצות העפילו באופן אוטומטי לרבע הגמר.
שמינית הגמר
הסיבוב הראשון בתחרות היה למעשה שמינית הגמר. בסיבוב זה השתתפו 8 קבוצות.
רבע הגמר
אל 4 העולות משמינית הגמר הצטרפו 4 קבוצות שעלו בהגרלה לשלב זה שהתקיים בין ה-3 ל-4 באפריל 2008.
חצי הגמר
משחקי חצי הגמר התקיימו בהצגה כפולה ב-15 באפריל באצטדיון נס ציונה.
כפיר אפשטיין
ביוגרפיה
כפיר אפשטיין, נולד בפתח תקווה וגדל בתל אביב. בהיותו בן חמש עשרה השתתף בתחרות הכישרונות "קולות וכלי זמר" בטלוויזיה החינוכית. בצה"ל שירת כאפסנאי ואחר-כך כזמר בלהקת מפקדת זרוע היבשה.
בת זוגו ספיר כץ. ב-2017 נולד בנם.
האלבום הראשון
בתום שירותו הצבאי הקים את "האחרונים לדעת" והחל להופיע בתל אביב. במהלך אחת מהופעותיו בבארבי פגש את המפיק המוזיקלי טל פורר (הפיק את האלבום "קצפת" של שלמה ארצי ופסנתרן בהופעותיו) שהציע לו לעבד את אלבומו הראשון בהפקה עצמאית. ההפקה ארכה כשלוש שנים ומלבד פורר (בעיבודים ובפסנתר) השתתפו בו גם דודו טסה בגיטרות ושמוליק דניאל בתופים. אלבום הבכורה, "כפיר אפשטיין", ראה אור בנובמבר 2007. אפשטיין כתב את כל המילים והלחנים והפיץ אותו בחברת הליקון.
מתוך האלבום יצא הסינגל הראשון "יש לך כוח" שנכנס לפלייליסט של גלגלצ שהושמע רבות בתחנות הרדיו. בהמשך אותה שנה יצא הסינגל השני מן האלבום, "אמונה" איתו ובעקבותיו הקליפ שצולם בבית החולים דנה באיכילוב. אמונה הפך לשירו המצליח ביותר של אפשטיין ומזוהה עמו עד היום. השיר נכנס לפלייליסט גלגלצ גם הוא והגיע למקום ה-34 במצעד השנתי. בהמשך, הוציא את הסינגלים "לבד" ואת "הפחד נעלם" (דואט עם כנרת לימוני), שצולמו גם הם לקליפים בבימויו של טל יערי. הסינגל האחרון מן האלבום, "ליפול", נכתב כשיר מחאה בעקבות פיגועי הטרור באותה תקופה.
האלבום השני
ביוני 2011 הוציא אפשטיין את אלבומו השני "יכול להיות שטוב לי", שזכה לביקורות טובות, אך נכשל במכירות. מהאלבום יצאו לתחנות הרדיו הסינגלים "בואי אליי", "אין כבר זמן" שצולם לקליפ, "זה לא נוח" (גרסת כיסוי לשלום חנוך) ו"תצעק". האלבום גם הוא הופק בידי טל פורר. אפשטיין כתב והלחין את כל השירים, פרט ל"זה לא נוח", ו"סימן", שהולחן בשיתוף אורי מסטצ'קין. בקליפ "אין כבר זמן" השתתף כמתופף לני קפלן, בנו של ירמי קפלן. האלבום הופץ בידי חברת "התו השמיני".
ב-2012 הקליט בלעדית ליוטיוב את בלדת הפסנתר "וזהו", שנכתב בעקבות פטירתו הפתאומית של אביו.
כתיבה לאמנים אחרים
ב-2006 כתב והלחין את השיר "אם הוא ילך" לזמר הראל סקעת, השיר, בביצועו של סקעת זכה להצלחה ונכלל באלבומו הראשון. ב-2009 כתב והלחין את השיר "תמימותי" ל"דמויות", אלבומו השני של סקעת. ב-2009 כתב את מילות השיר "סיבה מספיק טובה" לאמיר פיי גוטמן. ב-2012 הלחין (עם אורי מסטצ'קין) למירי מסיקה את השיר "לרקוד לבד" מתוך אלבומה "מלך". את המילים לשיר כתב נעם חורב. בנובמבר 2014 הוציאה גלי עטרי את הסינגל "ילדה קטנה" אותו כתב והלחין לאלבומה האחרון "אהבה למרחקים ארוכים".
כתיבה והלחנה לפסטיגלים והפקות
הלחין את שיר הנושא להפקה "שיר נולד" למילותיו של אמיר פיי גוטמן. אפשטיין כתב והלחין יחד עם טל פורר את "לב אמיץ" לרן דנקר. השיר זכה במקום הראשון ב"פסטיגל גיבורי הממלכה האבודה" (2006) הלחין ביחד עם טל פורר את השיר "כוח מחשבה" ליון תומרקין ב"קונג פו פסטיגל" למילותיו של דורון מדלי (2009) כתב והלחין את השיר "אל תתעסקו איתי" בשיתוף ינון יהל וטל פורר בביצועה של קטלין רייטר ל-spy" פסטיגל" (2012) כתב את השיר "בשקט הכחול", שביצעה לינה מח'ול (ללחן של שלומי שבת) ואת השיר "חם פה" לעוז זהבי ב"אקס פסטיגל" (2013)
הלחין את שירי האלבום "משא הגעגועים", פרויקט הדור השלישי לשואה של ליעד אביאל. מתוך הפרויקט יצאו הסינגלים "בולענים" בביצועו של אפשטיין עצמו, "חיבוק אחד נוסף בביצוע צחי הלוי, "שוכחים" בביצוע מורן מזור ואת "טרנסניסטריה" בביצועה של עדנה גורן. בפרויקט השתתפו גם דוד ד'אור, לירון רמתי ואופירה יוספי.
'''פרויקטים נוספים' במאי 2015 הוציא את הסינגל "קורה", (שנכתב והולחן בשיתוף מסטצ'קין); מאוחר יותר, באותה שנה הוציא את השיר "אין דבר שיחזיר לי את אתמול".
ראש ממשלת אוקראינה
ראש ממשלת אוקראינה הנוכחי, החל מ-4 במרץ 2020 הוא דניס שמיגל.
כפיר אפשטיין
ביוגרפיה
משמש כמלהק מוזיקלי בשלבים המוקדמים של תוכניות המציאות The Voice ישראל בשנים 2011-2019 ובאקס פקטור ישראל, בשנים 2013–2014.
ברברה פלין
ברברה פלין (באנגלית: Barbara Flynn; נולדה ב-5 באוגוסט 1948) היא שחקנית אנגלייה.
ביוגרפיה
פלין נולדה בשם ברברה ג'ו מקמארי בסנט לנרדס און סי בסאסקס. אמה הייתה ג'וי קרופורד הרסט. היא למדה בבית הספר סט מרי בהייסטינגס. אחר כך למדה משחק בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה, וזכתה במדליית זהב ב-1968. בהמשך הופיעה בתיאטרון רפרטוארי.
לראשונה זכתה פלין להכרה בתפקיד פרדה אסטון בסדרת הדרמה "A Family at War" של ITV, על אודות משפחה מהמעמד הבינוני נמוך החיה בליברפול בשנים 1938 ובמהלך מלחמת העולם השנייה. היא גילמה את ג'ודית פיצג'רלד אשתו של אדי פיצג'רלד, גיבור הסדרה "המפצח". בסדרה הקומית "Open All Hours" שיחקה בתפקיד אשת החלב, מושא אהבתו של גרנוויל.
בשנות השמונים של המאה העשרים לוהקה פלין לסדרות דרמה קומית בטלוויזיה הבריטית בהן "טרילוגיית ביידרבק" ו-"A Very Peculiar Practice".
ב-1976 הופיעה פלין בהפקה התיאטרון הרפרטוארי של ברמינגהאם של המחזה "פיתגורס" מאת דני אבס. ב-2016 השתתפה בהפקת בכורה עולמית של המחזה "Elegy" בתיאטרון דונמאר ורהאוס.
חיים אישיים
ב-27 בפברואר 1982 התחתנה עם ג'רמי ג'ורג' טיילור.
קריינות
בנוסף לעבודתה כשחקנית, הייתה פלין קריינית במספר רב של תוכניות תעודה:
בשורות טובות (סרט)
עלילה
לירן (רועי אסף) וטלי (נלי תגר) הם זוג צעיר המתקשה להביא ילד. לירן סובל מתנועתיות זרע נמוכה וטלי נאלצת לעבור טיפולי פוריות. הרצון בילד מציב בפניהם קשיים המעמידים את יחסיהם במבחן, וכל זה סביב הלחץ המשפחתי.
הפקה
הסרט הופק על ידי שמי שינפלד, אביב בן שלוש, משה אדרי, לאון אדרי, לירון אדרי, וחברות ההפקה סרטי יונייטד קינג וקאםבאק סרטים; הוא יצא בתמיכת קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב, קרן גשר לקולנוע רב תרבותי ומפעל הפיס.
קישורים חיצוניים
ביקורות
מיקלה סקרפוני
מיקלה סקרפוני (באיטלקית: Michele Scarponi; 25 בספטמבר 1979 – 22 באפריל 2017) היה רוכב אופני כביש איטלקי בקבוצת אסטנה. סקרפוני הוא מנצח ג'ירו ד'איטליה 2011, לאחר פסילתו של אלברטו קונטאדור. בנוסף לכך, ניצח את מרוץ טירנו - אדריאטיקו בשנת 2009, ואת הוולטה אה קטלוניה בשנת 2011. הוא ניצח בשלושה קטעים ב-ג'ירו ד'איטליה, בשנת 2009 ו-2010. הוא מת ב-22 באפריל 2017, בזמן שרכב על אופניו, ומסחרית פגעה בו.
חיים אישיים וקריירת חובבנים
סקרפוני נולד לג'יאקומו ולפלאביה ב-25 בספטמבר 1979 ביזי שנמצאת במארקה. את ילדותו הוא העביר בפילוטראנו ביחד עם אחותו סילביה ואחיו מרקו. ב-1997, סקרפוני ניצח את אליפות איטליה עד גיל 19. הוא סיים שלישי בגרנד פרי רובלילנד, והשתתף באליפות העולם עד גיל 19, וסיים במקום ה-104.
אקווה סאפונה (2002)
סקרפוני הפך למקצוען בשנת 2002, והשתתף לראשונה בגרנד טור לאחר שנבחר לג'ירו ד'איטליה. הוא סיים במקום ה-18 הכללי, 22:04 דקות אחרי פאולו סבולדלי המנצח.
2003
סקרפוני עבר לקבוצת דומינה האיטלקית, לצד רוכבים בכירים אחרים כמו מריו צ'יפוליני ואחרים. הוא סיים שישי במרוץ קופי אה בארטלי, שביעי במרוץ אמסטל גולד, ורביעי בלייז'–בסטון–לייז'. בג'ירו ד'איטליה, סיים במקום ה-16 הכללי, ובוואלטה אספנייה, סיים במקום ה-13 הכללי.
2004: ניצחון בקורס דה לה פאייה
סקרפוני ניצח את הקטע הרביעי במרוץ קופי אה בארטלי, הוא סיים רביעי בלה פלש ואלון, ושביעי בלייז'–בסטון–לייז'. סקרפוני ניצח במרוץ הצ'כי, קורס דה לה פאייה. הוא סיים שני בטור של אוסטריה, וסיים במקום ה-32 בטור דה פראנס.
2006
סקרפוני סיים שישי בוואלטה קסטיליה לאון. הוא נבחר שוב לג'ירו ד'איטליה, אך פרש לפני הקטע ה-16. הוא הספיק לסיים במקום החמישי בקטע ה-12. הוא התחרה גם בטור דה סוויס, וסיים במקום ה-40.
2008
סקרפוני הצטרף לקבוצת אנדרוני, הוא סיים שביעי במרוץ הג'ירו דל'אמיליה.
2009: ניצחון בטירנו - אדריאטיקו
סקרפוני פתח את עונת 2009 עם מקום חמישי בוואלטה אנדלוסיה. הוא ניצח את מרוץ טירנו - אדריאטיקו, לאחר שהקדים את סטפנו גרזלי שסיים שני ב-25 שניות ואת אנדראס קלודן שסיים שלישי ב1:07 דקות. בג'ירו ד'איטליה, סקרפוני ניצח את הקטע ה-6, לאחר שהקדים את אדוואלד בואסון האגן וכמה רוכבים נוספים ב-32 שניות, ואת הקטע ה-18. אך סקרפוני לא היה חלק מהמאבק בדירוג הכללי, וסיים בפער 1:05:06 שעות מדניס מנצ'וב המנצח. הוא סיים שביעי בדירוג המטפסים, עם 24 נקודות.
2010: רביעי בג'ירו ד'איטליה ושני בטירנו - אדריאטיקו
סקרפוני ניצח את הקטע הרביעי בטירנו - אדריאטיקו, וסיים במקום השני הכללי. הוא ניצח את מרוץ סטימאנה לומברדה, וסיים רביעי בג'ירו דל טרנטינו. הוא סיים רביעי בג'ירו ד'איטליה, 2:50 דקות אחרי איוואן באסו המנצח. בנוסף לכך, סיים רביעי בדירוג המטפסים עם 25 נקודות, ורביעי בדירוג המאיצים עם 110 נקודות. הוא סיים שני בג'ירו די לומברדיה, לאחר שפיליפ ז'ילבר הקדים אותו ב-12 שניות.
2011: ניצחון בג'ירו ד'איטליה
סקרפוני הצטרף לקבוצת למפרה (כיום נקראת יו. איי.אי אמיירטס), וניצח את הקטע החמישי בג'ירו די סרדגנה, וסיים במקום הרביעי הכללי במרוץ זה. הוא סיים במקום השלישי בטירנו - אדריאטיקו, 15 שניות פער מקאדל אוונס המנצח, וניצח את הקטע הרביעי במרוץ. הוא סיים שישי במוניומנט מילאנו - סן רמו, וניצח את הקטע השישי בוולטה אה קטלוניה, לאחר פסילתו של אלברטו קונטאדור, סקרפוני הוכרז כמנצח החדש של הקטע השישי ושל המרוץ כולו, כשהוא מקדים את דן מרטין שסיים שני ב-12 שניות. הוא ניצח את הג'ירו דל טרנטינו, לאחר שהקדים את טיאגו מאצ'אדו שסיים שני בשבע שניות. בג'ירו ד'איטליה, סקרפוני סיים שני בקטע השביעי ושלישי בקטע ה-14 וה-15, וסיים במקום השני הכללי, בפער גדול של 6:10 דקות מאלברטו קונטאדור המנצח, אך תאריו של קונטדור בעונה זו נשללו ממנו, וסקרפוני הוכר כמנצח המרוץ החדש. בנוסף לכך הוא סיים שני בקטגוריית המאיצים, עם 122 נקודות. הוא השתתף גם בוואלטה אספנייה, אך פרש בקטע ה-14.
2012: רביעי בג'ירו ד'איטליה
סקרפוני סיים שביעי בטירנו - אדריאטיקו, 1:16 דקות אחרי וינצ'נצו ניבאלי המנצח. הוא סיים שמיני בוואלטה אל פאייס ואסקו (כיום נקראת הטור של חבל הבסקים), ושמיני בלייז'–בסטון–לייז'. בג'ירו ד'איטליה, הוא הגיע במקום הרביעי הכללי, 2:05 דקות אחרי ריידר הייסדל המנצח. הוא סיים שישי באליפות איטליה, וסיים במקום ה-24 הכללי בטור דה פראנס, בנוסף לכך, סיים שני בקטע ה-10, לאחר שרק תומא ווקלר הצרפתי הצליח להקדים אותו בשלוש שניות.
2013: סגן אלוף איטליה ורביעי בג'ירו ד'איטליה
סקרפוני סיים שלישי בוולטה אה קטלוניה, בפער של 34 שניות מדן מרטין המנצח. הוא סיים חמישי בלייז'–בסטון–לייז', ורביעי בג'ירו ד'איטליה, 6:48 דקות מהמנצח, וינצ'נצו ניבאלי. הוא סיים שני באליפות איטליה, וסיים במקום ה-15 הכללי בוואלטה אספנייה. הוא ניצח את המרוץ החד יומי האיטלקי, ג'יפי קוסטה דגלי.
2014: מסייע לניבאלי לנצח בטור דה פראנס
סקרפוני הצטרף לקבוצה הקזחית אסטנה, וסיים תשיעי בוואלטה אנדלוסיה ובטירנו - אדריאטיקו. הוא סיים שמיני בג'ירו דל טרנטינו, ופרש מהג'ירו ד'איטליה במהלך הקטע ה-16. הוא נבחר לטור דה פראנס והיה פועל של וינצ'נצו ניבאלי, וסייע לו לנצח את המרוץ.
2015: שני בוואלטה של בורגוס
סקרפוני סיים שישי בוואלטה אל פאייס ואסקו, הוא סיים במקום ה-41 בטור דה פראנס. וניצח ביחד עם קבוצתו את קטע נגד השעון הקבוצתי בוואלטה של בורגוס, בסופו של דבר סיים שני, בפער של שתי שניות מריין טארמאיי האסטוני.
2016
סקרפוני סיים במקום ה-16 בג'ירו ד'איטליה ובמקום ה-11 בוואלטה אספנייה.
חיים אישיים
אשתו של סקרפוני היא אנה טומאסי, בניו הם טומאסו וג'יאקומו.
מותו
ב-22 באפריל 2017, יום לאחר סיום הטור של האלפים (בו הגיע במקום הרביעי), סקרפוני התאמן על אופניו לקראת ג'ירו ד'איטליה 2017 (בו אמור היה להיות מוביל אסטנה לאחר שפאביו ארו נפצע), אך מת מפגיעת מסחרית בזמן האימון, קרוב לביתו שבפילוטראנו.
בעקבות מותו, סקרפוני קיבל מחוות שונות, ראשית בטור של קרואטיה, שם עשו דקת שתיקה לזכרו ורכבו עם סרטים שחורים לזכרו. וינצ'נצו ניבאלי, שרכב בעבר באסטנה, ניצח את המרוץ הקדיש לו אותו. גם בלייז'–בסטון–לייז' הרוכבים רכבו עם סרטים שחורים ומחאו כפיים לזכרו. אלחנדרו ולוורדה, שניצח את המרוץ, נתן את הפרס הכספי שלו מהמרוץ למשפחתו של סקרפוני. גם במשחק סרייה א' בין יובנטוס לגנואה נערכה עבור סקרפוני דקת שתיקה. הלווייתו נערכה באצטדיון הכדורגל של פילוטראנו, בהשתתפות 5,000 אבלים.
ב-30 באפריל 2017, אסטנה החליטה לא לשלוח רוכב מחליף במקום סקרפוני לג'ירו ד'איטליה, ולרכוב את המרוץ עם שמונה רוכבים. מארגני המרוץ החליטו, שבקטע ה-16 במרוץ, הרוכב שיחצה ראשון את טיפוס המורטירולו (שהיה חלק מהמסלול בניצחון הראשון של סקרפוני בקטע בג'ירו ד'איטליה ב-2010) יקבל ניקוד כפול בדירוג המטפסים. לאחר שניצח את אליפות העולם בספטמבר, פטר סאגאן הקדיש את ניצחונו לסקרפוני. בינואר 2018, מארגני טירנו - אדריאטיקו הודיעו שהמסלול יכלול קטע סיום בפילוטראנו.
משפט שאחטי
המשפט
המשפט התקיים במוסקבה, החל ב-18 במאי 1928 ונמשך עד לסוף יוני. ישיבות הוכרזו כמושב מיוחד של בית המשפט העליון ונוהלו בראשות אנדריי וישינסקי. מטעם התביעה השתתפו 6 משפטנים ועל הגנת הנאשמים הופקד צוות של 15 עורכי דין. בין הנאשמים היו 3 אזרחי גרמניה. 23 נאשמים כפרו בכל אשמה ו-10 הכירו באשמה באופן חלקי.
התביעה טענה שארגון בו הנאשמים היו חברים פעל כדלקמן:
עורך דין אלפונס וורמס (ממוצא גרמני) שהיה עורך הדין של אזרחי גרמניה לאחר המשפט איבד את הרישיון, פוטר מעבודה ובשנת 1939 הוצא להורג.
לחוקרי ג.פ.או שעבדו על הכנת התיקים הוענקו עיטורי הדגל האדום של העמל.
השלכות
המשפט קיבל תהודה גדולה. בעקבות המשפט דרש יוסיף סטלין להמשיך במאבק נגד מתנגדי המהפכה שפועלים נגד פיתוח המשק הסובייטי.
ברוד
ברוד (Brod) הוא שם משפחה סלאבי שמשמעותו "מעברה".
גביע המדינה בכדורגל 1973/1974
גביע המדינה בכדורגל 1973/1974 הייתה התחרות ה-36 מאז היווסדה וה-21 לאחר קום מדינת ישראל. המשחקים החלו בספטמבר 1973 והסתיימו ב-12 ביוני 1974.
הפועל חיפה ניצחה במשחק הגמר ובכך זכתה בגביע השלישי שלה.
השלבים המוקדמים
בשלב המוקדם השתתפו קבוצות של ליגה ג'. בסיבוב השישי לתחרות הצטרפו קבוצות של ליגה לאומית.
שלבי הגמר
הקבוצה שאירחה את המשחק הראשון במגרשה הביתי צוינה כראשונה בכל זוג.
הערה:
סלין באקנס
ראשית חייה
באקנס נולד ב־9 באוגוסט 1996 בבריסל ועברה להתגורר בבריטניה בגיל צעיר. היא למדה היסטוריה בבית הספר לכלכלה של לונדון. היא הופיעה בסדרת הטלוויזיה "זואי ורייבן" בזמן שלמדה. טקס יציאתה לחברה נערך בפריז.
קריירה
קריירת המשחק של באקנס החלה כאשר גילמה את אמילי בסרטו של סטיבן ספילברג "סוס מלחמה" משנת 2011, תפקיד בו זכתה לאחר שני אודישנים. הדמות היא מגלמת היא של נערה צרפתייה צעירה, שגרה בחווה עם סבה לאחר שאיבדה את הוריה במלחמה. בשנת 2015 שיחקה באקנס בסרט קצר בשם "אספן הגשם", בתפקיד ונסה קנטוורת'.
בנובמבר 2019 היא הופיעה בסרט מותחן הדרמה "השקרן הטוב" בתפקיד אנליז, לצד הלן מירן. במאי 2019 פורסם כי באקנס תצטרף לצוות הראשי של סדרת האקשן "לוחם". היא גילמה את התפקיד של סופי מרסר בעונה השנייה. בשנת 2021 היא לוהקה לדרמה המשפטית "Showtrail" בהפקת ה-BBC.
אטקוס אטלס
אטקוס אטלס או עש האטלס (שם מדעי: Attacus atlas) הוא עש ממשפחת השבתאיים אנדמי ליערות אסיה. ידוע כאחד מהפרפראים בעלי הכנפיים הגדולות בעולם ומוכר גם בזכות סימני האזהרה בקצה כנפייו הדומים לראשי נחשים. המין תואר לראשונה על ידי קרל לינאוס במהדורה העשירית של Systema Naturae משנת 1758.
עש האטלס הוא אחד הפרפראים הגדולים בעולם, עם מוטת כנפיים בגודל של עד 24 סנטימטרים ושטח של 160 סמ"ר רק העש Thysania agrippina ו-עש הקיסר בעלי מוטת כנפיים גדולה יותר, ושטח הכנפיים קטנות רק מעש הרקולס. כמו ברוב הפרפראים, הנקבות גדולות וכבדות באופן ניכר מזכרים, בעוד שלזכרים יש מחושים רחבים יותר.
אטימולוגיה
עש אטלס נקרא על שם אטלס, הטיטאן של המיתולוגיה היוונית (בשל גודלו). בהונג קונג, הקנטונזית פירושו "עש ראש הנחש", מאחר שהבליטה בקצה הכנף הקדמית הדומה לראש של נחש.
אליה
אַלְיָה היא השומן הרך שבזנבו של הכבש. ייתכן שנקרא כך על שם האיל (בשיכול עיצורים), כיוון שאצלו שומן האליה גדול ובולט משל הכבשה.
משוער כי האליה נוצרה ממוטציה של כבש-הבית בעל זנב ארוך. גזעים של כבשים בעלי אליה נפוצים במזרח התיכון, באפריקה ובאסיה.
מרטון פולפ
מרטון פולפ (בהונגרית: Fülöp Márton; 3 במאי 1983–12 בנובמבר 2015) היה כדורגלן הונגרי ששיחק בעמדת השוער.
קיירת מועדונים
פולפ חתם בטוטנהאם בקיץ 2004 לאחר שהגיע ממ.ט.ק. הונגריה בסכום לא ידוע. בעונת 2004-2005 הוא שיחק בהשאלה בקבוצת צ'סטרפילד 7 משחקים, הוא הוחזר לטוטנהאם להיות מחליפו של ראדק צ'רני בעקבות פציעתו של השוער הראשון פול רובינסון. בעונת 2005-2006, הוא שיחק 13 משחקים בשביל קובנטרי סיטי, מתוכם שמר על שער נקי 5 משחקים. הוא לא ערך הופעה בפרמייר ליג במדי טוטנהאם כיוון שמרבית הזמן הושאל לקבוצות אנגליות שונות. גם לאחר מעברו לסנדרלנד הושאל לשתי קבוצות שונות.
חיים אישיים
בשנת 2013 הודיע פולפ שהוא לוקח הפסקה מכדורגל עקב גידול ממאיר שהוסר מזרועו. ב-12 בנובמבר 2015 נפטר פולפ והוא בן 32.
אגודת אדריכלי הפנים בישראל
אגודת אדריכלי הפנים בישראל (א.א.פ.) היא אגודה מקצועית מוכרת המאגדת את אדריכלי הפנים ומעצבי הפנים בישראל, האגודה נוסדה בשנת 1949 וכיום חברים בה כ-300 חברים. מטרתה המוצהרת של האגודה היא לקדם את מקצוע אדריכלות הפנים בישראל ופעילותה מתמקדת בהעשרת הידע המקצועי של חבריה, העצמת מעמדם הסטטוטורי של המקצוע והעוסקים בו, הגברת המודעות הציבורית לחשיבותם, והרחבת תרומתם לחברה בישראל.
הא.א.פ. חברה בפדרציה הבינלאומית של אדריכלים ומעצבי פנים (International Federation of Interior Architects/Designers – IFI), המונה כ-45,000 חברים מ – 33 מדינות ברחבי העולם, וכן בארגון הגג של עמותת אדריכלים מאוחדים בישראל, המאגד את כל מוסדות וארגוני התכנון בארץ. בנוסף לכך מקיימת האגודה קשרי גומלין עם מוסדות אקדמיים ישראלים העוסקים בתחום אדריכלות הפנים ובהם המסלול האקדמי המכללה למינהל, הטכניון, שנקר, המכון טכנולוגי חולון ובצלאל.
לאגודה מתקבלים בעלי תואר אקדמי באדריכלות ועיצוב פנים ובמקצועות הקשורים לבניין, וכן בעלי רקע והשכלה בעיצוב פנים, המקבילים לתואר ראשון (4- 5 שנות לימוד אקדמיות). המועמדים נדרשים לעבור ועדת קבלה, הפועלת על פי אמות מידה מקצועיות שנקבעו על ידי הפדרציה הבינלאומית, ועליהם להציג תיק עבודות המעיד על מיומנותם המקצועית.
בין חברי האגודה מספר חתני פרס ישראל ובעלי פרסים בינלאומיים יוקרתיים, וכן אנשי מקצוע בעלי שם, האחראים על תכנונם של מבני ציבור מרכזיים בישראל ומחוצה לה, כמו מוזיאון ישראל ומוזיאונים נוספים, משכן הכנסת, בתי מלון ועוד (בין השאר אפשר למנות בחבריה את אוסקר הכט, דורה גד, זאב פרנקל, דוד דה מאיו, הלנה רוט, נחום מרון, צבי בוקפצר ואחרים). כיושבי הראש של האגודה נבחרו מתכננים שונים בתחום עיצוב פנים, אדריכלות והנדסה בנאית. ביניהם האדריכל רמי כנף שעיקר עיסוקו הוא אדריכלות בניין, המעצב עזי הוכברג (מתכנן ביתני מפעל הפיס), המהנדס ד"ר אברהם בן-עזרא בעל משרד להנדסה בנאית, אדריכלות וייעוץ בתחום התכנון ומחברם של עשרות ספרים בתחום התכנון והמשפט, מעצב הפנים גדעון טימור ואחרים. בשנת 1997 זכו חברי האגודה להכרה ונרשמו ברשות ההסמכה כהנדסאים במדור עיצוב ותכנון. הרישום חל על מי שנרשם באותה עת ולא זכה להמשך עקב זניחת ראשי האגודה ופעיליה את הנושא. האגודה היא מוסד ללא כוונת רווח והיא פועלת על פי עקרונות דמוקרטיים. בראש הא.א.פ עומד ועד ארצי, שנבחר אחת לשנתיים ומהווה סמכות עליונה. הוועד כולל, בין השאר, יו"ר, מזכ"ל, גזבר והוא ממנה מתוכו ועדת ביקורת, ועדת קבלת חברים ובית דין כבוד. תפקידי הוועד כוללים: התוויית מדיניות, ניהול שוטף, קיום אספה כללית שנתית, ייזום וארגון כנסים וימי עיון, ומינוי ועדות אד הוק לטיפול בנושאים שונים. ניכרת ביותר השפעתו של יו"ר האגודה וחבר וועדה טרם בחירתו ליו"ר המהנדס אברהם בן עזרא בין השנים 1997-1999 בקידום מעמד החברים ורישומם ברשות ההסמכה כהנדסאים, בהתערבות בית המשפט העליון. [את האגודה ייצג בעתירה עורך הדין רענן הר זהב]. פעילות זו הופסקה עם סיום כהונתו של בן עזרא כיו"ר, ומעמד חברי האגודה נותר מקובע.
דוד קורן (ספורטאי)
דוד קורן הוא שחקן לשעבר בנבחרת ישראל בכדורסל כיסאות גלגלים וחבר משלחת ישראל במשחקים הפאראלימפיים. כיום הוא מנכ"ל עמותת ער"ן.
ביוגרפיה
קורן גדל בקיבוץ העוגן. לאחר שירותו הצבאי עבד בקיבוץ ונפגע מהתפוצצות מוקש ישן, בעקבותיה נאלצו לקטוע את רגלו. לאחר תקופה ממושכת של שיקום חזר לקיבוץ ובמשך שלוש שנים ניהל את מערכת החינוך בקהילה. לאחר מכן שימש מזכיר הקיבוץ ויצא בשליחות לארצות הברית. בשובו לישראל ניהל את קמפוס גבעת חביבה.
מאז תקופת השיקום הרבה לעסוק בספורט נכים והיה חבר נבחרת ישראל בכדורסל כיסאות גלגלים. באולימפיאדת הנכים סיאול (1988) התחרה עם הנבחרת.
בשנים 2005-1998 ניהל את עמותת ער"ן ובשנת 2011 חזר לתפקיד פעם נוספת. קודם חזרתו לתפקיד שימש משנת 2010 מנהל מוקדי מיצוי זכויות גמלאים וניצולי שואה שהוקמו ביוזמת המשרד לאזרחים ותיקים.
קורן חבר הנהלה פעיל בקואליציה הישראלית לטראומה, אגודת הפרקינסון ומנהיגות אזרחית. כיום הוא מנהל נבחרת הנכים של ישראל בכדורסל כיסאות גלגלים.
חינוך מיני (סדרת טלוויזיה)
חינוך מיני (באנגלית: Sex Education) היא סדרת מקור בריטית של נטפליקס מסוגות דרמה קומית ודרמת נעורים, אשר נוצרה על ידי לורי נאן. הסדרה בוימה על ידי בן טיילור וקייט הרון, ונכתבה על ידי לורי נאן, סופי גודהארט, לורה ניל, לורה האנטר ופרדי סיבורן. הסדרה עוסקת בנער בשם אוטיס אשר פותח קליניקה לחינוך מיני בבית הספר התיכון שבו הוא לומד, ומככבים בה אסא באטרפילד, אמה מקי, ג'יליאן אנדרסון, שוטי גטווה, קונור סווינדלס וקדאר ויליאמס-סטירלינג.
תקציר העלילה
הסדרה מתרחשת בעשור השני של המאה ה-21 בעיירה הבדיונית מורדייל שבאנגליה, ובמרכזה אוטיס מילברן, נער בן 16, חסר ביטחון וחסר ניסיון מיני שלא אוהב דברים הקשורים למין, אף על פי שאמו, ד"ר ג'ין מילברן, עוסקת בייעוץ מיני. לאחר שאוטיס עזר לבריון מבית הספר עם חרדות לגבי מין, אוטיס וידידתו המרדנית מייב ויילי, הקימו קליניקה לייעוץ מיני בבית ספר התיכון שבו הם לומדים, כדי ללמד תלמידים אחרים איך להתמודד עם בעיות הקשורות למיניות.
עלילת הסדרה מציגה שלל העדפות מיניות של בני הנוער, בהן הטרוסקסואליות, הומוסקסואליות וא-מיניות, וכן אירועים של אהבה נכזבת, אוננות, מחלות מין, הפלה מלאכותית, הטרדה מינית ותקיפה מינית. בנוסף לבני הנוער, הנמצאים במרכז העלילה, מוצגת גם מיניות של מבוגרים אחדים: ג'ין מילברן ובני זוגה, זוג האמהות הלסביות של ג'קסון, מייקל גרוף שאינו מגלה שום עניין בקשר מיני עם אשתו מורין בעוד היא מעוניינת בקשר כזה, והמורים קולין הנדריקס ומרת סנדס המקיימים קשר זוגי. מוצגים גם היחסים בין בני הנוער להוריהם (אוטיס והוריו, אריק והוריו, אדם גרוף והוריו, ג'קסון ושתי אמהותיו, מייב ואמהּ ועוד) ויחסים בין בני הנוער: חברות, קנאה ושנאה.
יצירת הסדרה
ב-28 בנובמבר 2017 פורסם שנטפליקס תממן את יצירת הסדרה. הסדרה נוצרה על ידי לורי נאן עם בן טיילור. מפיקי הסדרה כללו את ג'יימי קמפבל וג'ואל וילסון באמצעות חברת ההפקה שלהם "Eleven Film". ב-4 בדצמבר 2018 פורסם שבכורת הסדרה תהיה בכל הפלטפורמות של נטפליקס ב-11 בינואר 2019. ב-1 בפברואר 2019 פורסם שנטפליקס חידשה את הסדרה לעונה שנייה, והקרנתה החלה ב-17 בינואר 2020.
ליהוק
ב-17 במאי 2018 פורסם שג'יליאן אנדרסון, אסא באטרפילד, שוטי גטווה, קונור סווינדלס וקדאר ויליאמס-סטירלינג לוהקו לתפקיד ראשי בסדרה. ב-16 ביולי 2018 פורסם שג'יימס פיורפוי לוהק לתפקיד משני בסדרה.
מתאמת אינטימיות
זוהי ההפקה הראשונה של נטפליקס שבה הועסקה מתאמת אינטימיות, איטה אובראיין.
הפצת הסדרה
ב-2 בינואר 2019 פורסם הטריילר הרשמי של הסדרה. ב-11 בינואר 2019 הסדרה שודרה בכל הפלטפורמות של נטפליקס.
אבץ (עיר מקראית)
אֶבֶץ (בסוף פסוק - אָבֶץ) הייתה עיר מקראית בנחלת שבט יששכר, הנזכרת פעם אחת בתנ"ך.
העיר נזכרת בספר יהושע ברשימת ערי בני שבט יששכר:.
חוקר המקרא אבל סבור כי שמה של העיר הקדומה השתמר בשם המעיין עין אלעבוץ שברמת סירין, בדרום מזרח הגליל התחתון. אתר זה נמצא כ-3 ק"מ מזרחית לתל רכש, המזוהה עם אנחרת המקראית, וכ-3 ק"מ דרומית לחורבות עין חדה המקראית.
בתרגום השבעים מובא שם העיר בצורה רבץ (מלשון מרבץ). מסיבה זו סובר ויליאם אולברייט שהשם בנוסח המסורה שובש וזוהי הגרסה המדויקת יותר.
חיים אלתר פנט
הרב חיים אלתר פנט (ג' בטבת תרע"ג, 13 בדצמבר 1912 - י"ב בניסן תשמ"ד, 14 באפריל 1984) היה רבה של באניה שבטרנסילבניה, ולאחר עלותו ארצה כיהן כרבה של שכונת רמת אביב ושייך מוניס בתל אביב.
תולדותיו
נולד בקרלסבורג, בנו של הרב אברהם שמואל פנט, שכיהן כרבה של הקהילה האורתודוקסית בעיר, מצאצאי הרב יחזקאל פנט, בעל "מראה יחזקאל". למד בישיבתו של הרב שלמה צבי שטארסר בדברצן. נישא לבתו של הרב משה אהרן קרויס, רבה של באניה שבטרנסילבניה. לאחר נישואיו כיהן כרב בבאניה לצד חותנו. לאחר מלחמת העולם השנייה שב לבאניה והתמנה כרב העיר.
נישא בשנית לרבקה, בתו של האדמו"ר הרב מאיר שלום רוטנברג, משושלת חסידות קוסון. לאחר המלחמה שהה בצרפת, שם נולד בנו צבי אלימלך.
בשנת תשי"א (1951) עלה לישראל ושימש כרבה של רמת אביב ושייך מוניס הסמוכה. נפטר בשנת 1984, ונקבר בבית הקברות סגולה בפתח תקווה.
העשור הראשון של המאה ה-19
העשור הראשון של המאה ה-19 החל ב־1 בינואר 1800 והסתיים ב־31 בדצמבר 1809.
כלכלה
1801: הבורסה בלונדון - הקמת הבורסה המוסדרת הראשונה בעולם, ותחילתה של הבורסה המודרנית
ראדק צ'רני
ראדק צ'רני (בצ'כית: Radek Černý; נולד ב-18 בפברואר 1974), כדורגלן עבר צ'כי ששיחק בעמדת השוער.
הפוליס
הפּוֹליס (באנגלית: The Police, "המשטרה") הייתה להקת רוק בריטית שהושפעה רבות מסגנונות הסקא, הרגאיי והפאנק – סגנון שהיה חדשני ומשפיע ביותר בתחילת דרכה כלהקה. היא מנתה שלושה חברים: סטינג (מילים, לחן, שירה, גיטרה בס וכלי נגינה נוספים), אנדי סאמרס (מילים, גיטרה) וסטיוארט קופלנד (תופים וכלי הקשה). הלהקה פעלה מסוף שנות ה-70 ועד לאמצע שנות ה-80 ובתקופה זו הייתה אחת מהלהקות האהודות בעולם. נכון לשנת 2014, הלהקה מכרה יותר מ-100 מיליון תקליטים ברחבי העולם.
ראדק צ'רני
קריירה
צ'רני גדל המחלקת הנוער של סלביה פראג. על מנת לצבור דקות משחק כשוער צעיר עבר צ'רני בשנת 1993 לצ'סקה בודייוביצה שם שיחק עד לשנת 1995, עת עבר לאוניון צ'ב שם שיחק עונה אחת. בשנת 1996 חזר לקבוצת נעוריו, סלביה פארג, שם ביסס את מעמדו כשוער הראשי של הקבוצה. בשנת 2005 הושאל צ'רני לטוטנהאם שם שיחק עד לשנת 2008, אולם לא זכה לדקות משחק רבות במהלך תקופתו בקבוצה. בין 2008 ו-2013 שיחק בקבוצת קווינס פארק ריינג'רס. בשנת 2013 חזר לקדנציה נוספת בסלביה פראג עד לפרישתו ממשחק פעיל בשנת 2014.
לזכותו של צ'רני 3 הופעות במדי נבחרת צ'כיה.
הפוליס
1977: ההתחלה
ב 12 בינואר 1977 סטינג עבר ללונדון וחבר לקופלנד שלהקתו התפצלה בינתיים. השניים הקימו את להקת פוליס וצירפו את הגיטריסט הנרי פדובני. הם הקליטו את הסינגל הראשון של להקת פוליס ב-12 בפברואר 1977, שנקרא Fall Out (נשורת). תקציב ההפקה היה 150 פאונד שהם לוו מחבר של קופלנד. סטינג עדיין לא היה בטוח בנוגע להצלחת הלהקה, ובאותו חודש הוא עדיין שר עם להקתו הקודמת, אך זו הייתה שירת הברבור של Last Exit.
אחיו של קופלנד סידר לסטינג ולו לנגן בהופעה של Cherry Vanilla בעבור 15 פאונד ללילה. הם הופיעו עם הלהקה בווילס, אנגליה, הולנד וצרפת, אך לא זכו לאהדה. סטינג איבד אמון בלהקה, אך קופלנד, לעומתו, לא נשבר ושכנע את סטינג להדפיס 2000 עותקים של הסינגל Fall Out. השניים עברו בעצמם בין חנויות התקליטים כדי למכור אותם; את הפרסומות הדביקו בעצמם על לוחות המודעות.
ב-29 במאי באותה שנה הזמין מייק הוולט את סטינג לנגן עם להקתו, סטרונציום 90 (על שם האיזוטופ הרדיואקטיבי) בפריז, וצירף להזמנה גם הזמנה עבור קופלנד על מנת שיחליף את המתופף (כריס קאטלר) שלא היה פנוי. סטינג וקופלנד פגשו את הגיטריסט המוביל של הלהקה, אנדי סאמרס. לאחר הפגישה ביניהם רצו קופלנד וסטינג שסאמרס יצטרף לפוליס, או כפי שקופלנד אמר "מייק רצה לגנוב את הלהקה שלי, אז אני אגנוב את שלו". סאמרס עצמו רצה להצטרף אך לא רצה שאיש יפגע מהמהלך. לאחר דין ודברים הוקמה פוליס בהרכב המוכר שלה.
צ'אק שולדינר
צ'ארלס מייקל (צ'אק) שולדינר (אנגלית: Charles Michael "Chuck" Schuldiner; 13 במאי 1967, לונג איילנד, ניו יורק - 13 בדצמבר 2001) - היה מוזיקאי מטאל יהודי אמריקאי, מייסד ז'אנר הדת' מטאל, ונחשב לאחד המוזיקאים המשפיעים ביותר בתחום מאז ומעולם.
הפוליס
הקו הקשה, שנים 1977-1978
השלישייה הופיעה לראשונה ב-18 באוגוסט 1977 בברמינגהאם ולאחר מכן עברה לסבב הופעות באירופה, שכלל את רוטרדם ופריז אך ללא הופעות של ממש, לאחר שהסתבר כי ההזמנות שדווח עליהן לא בוצעו בפועל. במהלך סיבוב ההופעות הכושל, סטינג ראה בפעם הראשונה את רובע החלונות האדומים וכתב את השיר רוקסן, שלימים הפך לאחד הלהיטים הגדולים של הלהקה.
צ'אק שולדינר
נעורים
שולדינר החל לנגן גיטרה בגיל 9, לאחר שקיבל מהוריו גיטרה של אחיו פרנק, שנהרג בתאונת אופנוע. שולדינר ניגן זמן מה עם מורה, אולם זנח את הרעיון. כשהוריו קנו לו גיטרה חשמלית, התלהב שולדינר וחזר לנגן. בנעוריו הוא נהג לנגן שעתיים ביום, ובימי שבת נהג לנגן כל היום. בתור ילד שולינדר חווה אנטישמיות רבה מבריונים בבית הספר התיכון - מה שהיה העלה להקמת הלהקה.
בן פטורי
בן פטורי (מופיע גם בצורות הכתיב בן פטורא ובן פתורא) היה תנא בדור השלישי.
מאמריו
לבן פטורי דרשה מפורסמת-"שניים הולכים במדבר וביד אחד מהם קיתון של מים, אם שותהו אחד מגיע ליישוב, ואם שותים אותו שניים- שניהם מתים; דרש בן פטורי: מוטב שישתו שניהם וימותו, ואל יראה אחד במיתתו של חבירו." (ספרא בהר פרשה ה).
ועוד- "ר' יהודה אומר משום בן פטורי:הרי הוא אומר-'חי אל הסיר משפטי' ללמדך שאין אדם נודר בחיי מלך אלא אם כן אוהב את המלך". (תוספתא סוטה ו, א).
צ'אק שולדינר
נעורים
בשנת 1983 ייסד יחד עם שני חבריו ריק רוז וברני לי את להקת מנטאס, מתוך מטרה ליצור את המוזיקה הכבדה ביותר אי פעם. הלהקה התפרקה. בשנת 1986 עבר לנגן עם הלהקה הקנדית Slaughter, בתפקיד גיטריסט.
זמן מה לאחר התפרקותה של מנטאס הקים שולדינר את להקת דת' משרידיה והחל לעבוד על הקלטת האלבום הראשון.
עם להקת דת'
בשנת 1987 יצא אלבומה הראשון של הלהקה, Scream Bloody Gore. האלבום נחשב לפורץ דרך, והיה חדשני בזכות היותו כבד וברוטלי. המוזיקה הייתה אלימה ופרועה, והמילים עסקו במחוות לסרטי אימה פופולרים. בשנת 1988 יצא אלבומה השני של הלהקה, Leprosy. באותה תקופה החלה הלהקה לצבור תאוצה כשיותר ויותר להקות מתחילות לחקות אותה.
ההפתעה הגדולה החלה בשנת 1990, כשיצא האלבום Spiritual Healing. שולדינר אסף לצידו את ביל אנדרוס על התופים, אגדת הגיטרה ג'יימס מרפי ואת הבסיסט טרי בטלר. האלבום הציג מוזיקה הרבה יותר מתוחכמת, ושולדינר מתח באלבום ביקורת חברתית נוקבת. דבר שהתבטא בכך שנראה נשיא ארצות הברית לשעבר ריצ'רד ניקסון על עטיפת האלבום שהוא לבוש בחליפה יוקרתית לועג ומציק לנכה כאשר המון מסביבו מריעים לו. החל משנת 1990 החל שולדינר בהדרגה לשנות את סגנון הלהקה, מלהקה ברוטלית ופרועה ללהקה אינטליגנטית, המותחת ביקורת על החברה. נושאי השירים השתנו, ובאלבומים שאחרי שנת 1990 המוזיקה עסקה בנושאים אישיים יותר.
הפוליס
הקו הקשה, שנים 1977-1978
הביקורות קטלו את הלהקה והשלישייה חזרה לבצע עבודות מזדמנות במקומות שונים. אחת מהן הוכחה כמשמעותית במיוחד, כאשר סטינג, דרך קשריה של אשתו השחקנית, השיג לשלישייה הופעה בפרסומת למסטיק, שם הם נדרשו לצבוע את שיערם לבלונד, דבר שיהפוך לסימן ההיכר של הלהקה.
השינוי הגיע כאשר קופלנד קיבל מאחיו הגדול 1500 פאונד, אשר הושקעו בלהקה. בין החודשים ינואר 1978 ויולי 1978 הקליטה הלהקה, בהפסקות רבות, את אלבומה הראשון בסטודיו הלא-מוכר אז של נייג'ל גריי. כשמיילס קופלנד הגיע לביקור באחת הפעמים הוא שמע הקלטה ראשונית של השיר רוקסן, ומיד הבין שמדובר בלהיט פוטנציאלי. הוא מכר את ההקלטה לחברת A&M והחתים את הלהקה כחימום ללהקה האמריקאית ההיפית ספיריט, השונה לחלוטין בסגנונה, אך השלישייה הייתה זקוקה נואשות לחשיפה ולכסף.
רוקסן עלה לשידור באפריל 1978, אך זכה להשמעות מועטות ולא הגיע למצעדים בשל הנושא השנוי במחלוקת שבו הוא עוסק. עם זאת הוא זכה לביקורות משבחות. סטינג המשיך לעבוד על הסגנון החדש (שילוב של רוק ורגאיי), כפי שבא לידי ביטוי ברוקסן ויצר את Can't Stand Losing You, שיצא גם הוא ב- A&M, ונכשל בדומה לרוקסן. לבסוף יצא אלבומם הראשון, Outlandos D'Amour (במעין שפה בינלאומית "גנבי האהבה") בנובמבר 1978, בעבור 10,000 לירות שטרלינג על חשבון זכויות עתידיות.
הלהקה יצאה לסיבוב הופעות בארצות הברית, שמטרתו הייתה ליצור כיסי אהדה בקהל של תלמידי מכללות והאזנה בתחנות הרדיו המקומיות. מיילס קופלנד הגדיר זאת במטאפורה מתחום הגרעין כיצירת מסה קריטית. ב-20 באוקטובר 1978 טסו השלושה לניו יורק. בחודש שלאחר מכן הם נסעו מאות קילומטרים ביום, ביצעו 23 הופעות ב-27 ימים, ב-200 דולר להופעה, חולקים בנהיגה עם קים טרנר, שהפך למפיק-שותף של מיילס קופלנד. מסע ההופעות לא הניב את התוצאות שלהן קיוו, אך עם זאת סייע להפוך את השלושה, שכל אחד מהם בעל אגו וכולם בעלי רקע שונה, לחבורה מלוכדת.
האלבומים הראשונים 1979-1980
בפברואר 1979 חזרה הלהקה להקליט את אלבומה השני באולפן של נייג'ל גריי. סטינג כתב שלושה להיטים לעתיד Message in a Bottle, Walking on the Moon ו- The Bed's Too Big Without You, אבל לא היה ללהקה חומר נוסף. הם השלימו את האלבום באמצעות טיוטות של סטינג וקופלנד וקראו לאלבום "Reggatta De Blanc" (בתרגום חופשי משפה בינלאומית מומצאת - רגאיי לבן). האלבום יצא לאור באוקטובר באותה שנה והמבקרים היללו את איכות השירים של סטינג, אם כי ביקרו קשות את השירים הציניים של קופלנד. בעקבות ההשמעות ברדיו, הגיע רוקסן למקום 32 בארצות הברית, ו-A&M הוציאו אותו מחדש באנגליה, שם הגיע השיר למקום 12, ואיפשר לאלבום Outlandos להגיע למקום שישי ברשימת המכירות באנגליה ו-23 בארצות הברית.
מכאן הייתה הדרך להצלחה סלולה, גם אם דרשה עבודה קשה. הלהקה יצאה למסע הופעות עולמי שנמשך שנה שלמה, עם הופעות שהחלו ב-2000 מושבים והגיעו ל-20,000 צופים בפסטיבל רדינג. בעקבות ההצלחה יצא בספטמבר Can't Stand Losing You מחדש והגיע למקום ה-2 במצעד הבריטי. Message in a Bottle, השיר הראשון מהאלבום Reggatta שיצא לאור כסינגל, הגיע בספטמבר 1979 למקום הראשון באנגליה, והאלבום עצמו היה במקום הראשון במשך ארבעה שבועות במצעד האלבומים. בדצמבר של אותה שנה Walking on the Moon הגיע למקום ראשון.
על אף ההצלחה באנגליה, הלהקה לא הצליחה לבסס את עצמה בשוק האמריקאי. מיילס קופלנד הבין שאין טעם להתעקש על השוק האמריקאי, והחליט להוציא את הלהקה למסע עולמי שאפתני: 37 ערים ב-19 מדינות. המסע החל בינואר 1980 בגרמניה, עבר לבאפלו במדינת ניו יורק בארצות הברית ומשם להונג קונג, ניו זילנד, הודו ומצרים. שתי המדינות האחרונות היו חדשות על מפת להקות הרוק, והופעות בהן היו חלוציות וזכו לתקשורת אוהדת באירופה.
סיום מסע ההופעות עבר בחזרה דרך יוון, איטליה, ספרד, גרמניה ולבסוף הופעה בעיר הולדתו של סטינג, ניוקאסל, שם 40,000 מעריצים התחרו על 4,000 מקומות באולם העירוני. לאחר מסע ההופעות היה על הלהקה לכתוב שירים חדשים כדי להקליט את האלבום הבא: Zenyatta Mondatta. סטינג פרש לביתו החדש בבוסום, הולנד והחל לכתוב שירים חדשים שלא התרכזו יותר ב"אני" אלא ב-"עולם". הוא הסביר את השינוי בכך שעד אז הוא לא ראה את העולם והמסע הוא שהרחיב את אופקיו והשפיע על שיריו.
הקלטת האלבום הייתה מלחיצה לאור הצלחת הלהקה. הם הקליטו את האלבום באולפן משוכלל בעיר הילברסום, הולנד עם נייג'ל גריי הנאמן. אבל הלחץ, המחסור בשירים, סשנים לא מוצלחים של הקלטות ועייפות של חברי הלהקה גרמו לכך שזמן ההקלטות, שנקבע לחודש ביולי 1980, לא הספיק. הלהקה סיימה את הקלטת האלבום בארבע בבוקר ביום בו הם החלו את מסע ההופעות העולמי החדש שלהם, הלכו לנוח והמשיכו מיד להופעה הראשונה שלהם בבלגיה. כל אלה, ובנוסף ריב בין גריי למיילס קופלנד על כסף, גרם לכך שגריי עזב הלהקה.
תהילה חובקת עולם 1980-1982
עם יציאת האלבום Zenyatta Mondatta יצאה הלהקה למסע הופעות עולמי נוסף, כשהם עוצרים רק לחגוג את הצלחת האלבום באנגליה (מקום ראשון לאורך ארבעה שבועות בסתיו 1980), ובארצות הברית (מקום ב-20 העליונים במשך שישה חודשים, עם דירוג מרבי של מקום 5 ומכירות של אלבום פלטינה). גם הסינגלים הבולטים: Don't Stand So Close to Me ו- De Do Do Do, De Da Da Da זכו להצלחה ניכרת, כולל בארצות הברית, לראשונה מאז רוקסן.
מיילס קופלנד שלח אותם שוב למסע הופעות גרנדיוזי, שהחל בארגנטינה בדצמבר 1980, ולאחר מכן חזרה לאנגליה לקראת חג-המולד. בינואר 1981 הלהקה מילאה את המדיסון סקוור גארדן בניו יורק. משם הם יצאו ליפן ואוסטרליה. אבל החברים החלו להישבר, ובפברואר 1981 הם ביטלו מספר הופעות באירופה, עם שמועות על מתחים בנישואים של סטינג ושל סאמרס.
עם זאת, הלהקה החליטה להמשיך ולפעול בקצב חריג, על אף שלא הופעל עליהם לחץ מחברת ההקלטות A&M. ב-15 ביוני הם החלו בהקלטת האלבום הרביעי במונטסראט שבאיים הקריביים, באולפן ההקלטות המפורסם AIR ששירת גם את הביטלס. במקום נייג'ל גריי הם מינו את יו פדהאם, מפיק צעיר אך מנוסה, שהצליח כמפיק שותף של פיל קולינס.
הפעם האלבום הוקלט בקלות יחסית, וכלל שירים רבים שסטינג כתב במהלך השנה, בשילוב של קלידים שניגנו כל חברי הלהקה בשירים שונים, וסקסופון שסטינג החל ללמוד כמה חודשים לפני כן. שם האלבום - Ghost in the Machine - הוא מושג שטבע הפילוסוף ארתור קסטלר ואשר תיאר את הפליאה וההתלהבות מכך שהטכנולוגיה באולפן מסייעת ליצור מוזיקה טובה. הצלחת האלבום והשירים הבולטים בו לא הפתיעה איש, עם Invisible Sun במקום שני באנגליה (לא יצא בארצות הברית), Ghost in the Machine במקום ראשון, Every Little thing She Does is Magic במקום ראשון באנגליה ושלישי בארצות הברית, כשהאלבום עצמו שמר על המקום השני במשך שישה שבועות. מסע ההופעות היה פחות אינטנסיבי, עם הופעות גדולות יותר ומועטות יותר ביחס לעבר, והחבורה המגובשת אפשרה לכל חבר למצוא את עצמו מחדש.
חברי הלהקה פנו כל אחד לנתיב עצמאי: סטינג פצח בקריירת משחק ככוכב הסרט Brimstone and Treacle, קופלנד כתב את המוזיקה לסרט של פרנסיס פורד קופלה Rumble Fish ולבלט "המלך ליר" שבוצע על ידי הבלט של סן פרנסיסקו, וסאמרס הקליט אלבום עם חבר נעוריו, רוברט פריפ, שהגיע למקום השישים במצעד האמריקאי.
תחילת דיבורים על גיבוש מחדש והקלטת האלבום הבא התרחשה בתקופה רעה לסטינג: הוא תבע את חברת Virgin על הפרת החוזה שלו אצלם מימיו ב-Last Exit, ובנוסף הוא נפרד מאשתו הראשונה פרנסיס, בפרידה שעירבה גם את הילדים ואת טרודי סטיילר, בת זוגו החדשה. סטינג עזב לאחוזה ששימשה את איאן פלמינג בכתיבת סדרת ספרי המתח והפעולה ג'יימס בונד בג'מייקה ושם תרגם את התקופה הרעה שעברה עליו לרצף השירים שמרכיב את האלבום החמישי - Synchronicity. הלהקה חזרה בסוף 1982 להקלטות באולפן במונטסראט ושם, לאחר ויכוחים קשים בנוגע לבחירת השירים, יצרו את האלבום שנחשב לטוב ביותר של הלהקה. הוויכוחים במהלך הקלטת האלבום זרעו את זרעי הפירוד בעתיד.
הסוף ואחריו
האלבום החדש היה שונה מקודמיו, בין היתר בשל להקות חיקוי רבות שצצו במהלך השנים. סטינג הקליט את השיר Synchronicity כמעט לבדו, בהתבסס על מושג מהפסיכותרפיה של יונג. האלבום כלל את להיטה הגדול והמזוהה ביותר עם הלהקה: Every Breath You Take. השיר היה חלק מהתרפיה של סטינג מהשנה הקשה שעברה עליו, ומתאר את הצורך האובססיבי להמשיך לעקוב אחרי האישה שנפרדה ממנו.
ביוני 1983, מיד לאחר שסטינג צילם את חלקו בסרט חולית, שני השירים הביאו את הלהקה לשיא, לאחר עבודה קשה לאורך שנים. שני השירים הגיעו למקומות הראשונים במצעדים באותו זמן במדינות רבות, ובארצות הברית הם החזיקו מעמד במקום הראשון לאורך 8 שבועות ו-17 שבועות, מה גם שמייקל ג'קסון הוציא באותה שנה את אלבומו המצליח Thriller. מגזין המוזיקה הנודע רולינג סטון הגדיר את הלהקה כ"אהובה ביותר בימינו" באותה שנה.
במסע העולמי שליווה את האלבום, ההופעות היו גדולות מאי-פעם, ויחד עם זאת החברים ניצלו את היכולות שרכשו לאורך השנים כדי ליצור הופעה ספונטנית. ההופעה באצטדיון Shea Stadium בניו יורק בפני 70,000 צופים הזכירה לרבים את הביטלס. הופעה נוספת שזכתה להצלחה ענקית הייתה הופעה באטלנטה ג'ורג'יה בארנה "אומני" (The Umni). הופעה זו תועדה בווידאו (ומאוחר יותר יצאה ב- DVD) והופצה כמזכרת למעריצי הלהקה תחת השם The Police Synchronicity Concert -Tour 1983. מיד בתום הסיבוב ההרגשה הייתה שזו תחילת הסוף.
ב-1984 החלו חברי הלהקה להקליט אלבום הופעות שלא יצא לפועל. לקראת תום השנה ניסו להקליט אלבום אולפן במונטסראט, שגם הוא בוטל. ב-1985 ניסו שוב להקליט אלבום חדש, שישי במספר, אבל בסופו של דבר הוציאו רק ביצוע חדש ללהיט הוותיק Don't Stand So Close to Me. כל אחד מחברי הלהקה המשיך בקריירת סולו: סאמרס הקליט אלבום שני עם רוברט פריפ; סטינג הופיע בשני סרטים; וקופלנד הקליט אלבום בקמרון ובקונגו. אבל ללא ספק הטריגר העיקרי לפירוק הלהקה היה אלבום היחיד המוצלח מאוד של סטינג The Dream of the Blue Turtles, שיצא ב-1985 והגיע למקום שלישי באנגליה ושני בארצות הברית. סטינג גם שר בנפרד מהלהקה במופע Live Aid ב-13 ביולי 1985.
איחוד מחדש
מפירוק הלהקה ועד שנת 2006, האירועים המרכזיים בחיי הלהקה היו:
במהלך השנים היו שמועות לגבי איחוד מחדש של הלהקה, הוצאת אלבומים חדשים או מסעי הופעות. הלהקה התאחדה מחדש ב-2007 לצורך הופעה בטקס פרסי גראמי השנתי ה-49. הופעה זו הייתה הראשונה מזה 20 שנה, למעט אותן הופעות באירועים מיוחדים, שהוזכרו קודם לכן. בטקס גראמי הופיעה השלישייה וביצעה את הלהיט "Roxanne" כשסטינג מכריז: "Hello. We are the Police and we're back".
בעקבות ההופעה יצאה הלהקה לסיבוב הופעות עולמי בשנים 2007–2008. מסע זה, הראשון מזה 23 שנים, החל בהופעה בעיר ונקובר בקנדה בה הלהקה ביצעה חזרות.
מסע ההופעות לאחר האיחוד נמשך כשנה, סבב בכל חלקי העולם ונחשב למוצלח מבחינת היקפי מכירות הכרטיסים, אולם לא זכה לביקורות חיוביות. במהלך הסבב הודיע סטינג כי לאחר סיום מסע ההופעות הלהקה תתפרק שוב. "לא יהיה אלבום חדש, לא יהיה עוד מסע הופעות גדול, לאחר סיום המסע הנוכחי זה הסוף של פוליס". ההופעה האחרונה בסבב זה, וככל הנראה ההופעה האחרונה בכלל של הלהקה, התקיימה בתאריך ה-7 באוגוסט 2008, בניו יורק. מסע ההופעות הכניס 350 מיליון דולר ממכירות כרטיסים, ועוד עשרות מיליונים ממכירת דיסקים, חולצות ומוצרים אחרים.
ג'ו אשמן
ג'ו אשמן (נולד ב -17 באוגוסט 1994) הוא שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע אנגלי, הידוע בתפקידו בסדרת הטלוויזיה של נטפליקס "זואי ורייבן".
ביוגרפיה
אשמן נולד באדלסבורו, בקינגהאמשייר בשנת 1996.
קריירה
בשנת 2014 ערך את הופעת הבכורה המקצועית שלו בפרק של הדרמה הרפואית של BBC, "נפגעים". לאחר מכן הופיע בסרטים קצרים עצמאיים. בשנת 2018 לוהק אשמן לתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה נטפליקס "זואי ורייבן" בתפקיד קאלום. מפברואר עד מרץ 2020 הוא הופיע בארבעה פרקים של אופרת הסבון של "רופאים" של ערוץ הטלוויזיה BBC בתפקיד חיימה מלינסון. מאוחר יותר באותה שנה, הופיע בסדרת הטלוויזיה "Get Even".
הירייה שנשמעה ברחבי העולם
הירייה שנשמעה ברחבי העולם (באנגלית: Shot heard 'round the world) הוא ביטוי המתייחס במקור להתנגשות כוחות שלוש עשרה המושבות בכוחות האימפריה הבריטית בקרבות לקסינגטון וקונקורד שנערכו במסצ'וסטס ב-19 באפריל 1775, אירוע שהוביל למלחמת העצמאות של ארצות הברית. לימים הביטוי עבר להתייחס גם לירייה של הרצח בסרייבו, בעקבותיו פרצה מלחמת העולם הראשונה ובאופן כללי לרגע שהוביל לאירוע מכונן כלשהו.
מקורו של הביטוי בבית הראשון של "פיוט קונקורד", שיר שחובר ב-1837 על אותו קרב מפורסם על–ידי ראלף ולדו אמרסון. הבית המלא הוא:
אמרסון השתמש במכוון בהגזמה בביטוי "הירייה שנשמעה ברחבי העולם". משמעות ההגזמה היא שכביכול לאירוע שולי בהיסטוריה העולמית, ירייה בודדת, הייתה חשיבות גדולה בעולם כולו ולכן הירייה נשמעה בכל רחבי תבל.
בתרבות פופולרית, הביטוי מתקשר למסתורין מאחורי המעשה עצמו של יריית המוסקט הראשונה. כיום לא ידוע אם הירייה הראשונה נורתה מצד מיליציה פטריוטית או דווקא מצד הצבא הבריטי.
לימודי מוכפפות
לימודי מוכפפות (באנגלית: Subaltern Studies) היא אסכולה ביקורתית פוסט קולוניאלית של ההיסטוריה ההודית ושל החולקים את אותן התובנות המתודולוגיות ומיישמים אותם בחלקי עולם אחרים. חברי האסכולה מעמידים את ה"מוכפף" (subaltern) במוקד חקירתם ההיסטורית ומבקשים לדובב אותו ולשחזר את נקודת מבטו שלו. בעשותם כן הם מבקשים להפוך את המוכפף מאובייקט לחקירה היסטורית גרידא לסובייקט בעל רצונות והיסטוריה משל עצמו.
מושג המוכפף חיוני להבנת טיעוני האסכולה. בספרו "היבטים יסודיים בהתקוממות איכרים בהודו הקולוניאלית" (Elementary Aspects of Peasant Insurgency in Colonial India) הגדיר רנאג'יט גוהא (Ranajit Guha) את המוכפף כ"הבדל הדמוגרפי בין כלל האוכלוסייה ההודית וכל אלו אותם אנו מתארים כ'אליטה'". הגדרה זו של המוכפף כקטגוריה חברתית הכורכת יחדיו את כל מי שאינם משתייכים לאליטה, שאלו חברי האסכולה מכתביו של הוגה הדעות האיטלקי הסוציאליסטי אנטוניו גראמשי. עם התפתחות האסכולה השתנתה הגדרת המוכפף והפכה להגדרת יחסי מוכפפות, המציינים מערכת יחסים בלתי שוויונית, ולא קטגוריה חברתית מובחנת.
לימודי מוכפפות הוא גם שמה של סדרת פרסומים, מעל דפיה פרשו חברי האסכולה את משנתם.
ראשית האסכולה
בעקבות משברים כלכליים ופוליטיים הכריזה ראש ממשלת הודו אינדירה גנדי על מצב חירום בשנת 1975. במסגרת מצב חירום זה, אשר נמשך כשנתיים, הושעו זכויות אזרח רבות וכתוצאה מכך נסדק האמון באתוס הדמוקרטיה ההודית בקרב רבים. על רקע זה התקבצה לה יחדיו קבוצת חוקרים הודים צעירים בת תשעה חברים, רובם היסטוריונים, שמקום מושבם היה באוניברסיטאות שונות בהודו ובבריטניה הגדולה, אשר חברו במרוצת שנות ה-70 של המאה ה-20 לרנאג'יט גוהא, שהיה כבר איש אקדמיה ותיק, ויחדיו החלו לבחון בצורה ביקורתית את אופן כתיבת ההיסטוריה ההודית.
ביקורת היסטוריוגרפית
חברי האסכולה יצאו כנגד מה שכינו ההיסטוריוגרפיה הקולוניאלית, היסטוריוגרפיה הלאומית, וההיסטוריוגרפיה המרקסיסטית בטענה שכל השלוש מנכסות לעצמן את פעולות האיכר לצורכיהן הן. הביקורת מתחילה מביקורת המקורות הראשוניים עצמם, שכן קולם של המוכפפים נעדר מהארכיונים הקולוניאליים, ששימרו את נקודת המבט של המדינה הקולוניאלית, של יודעי קרוא וכתוב, ושל בעלי העוצמה בלבד. על בסיס מקורות מוטים אלו נכתבה ההיסטוריה ההודית מנקודת מבטה של האליטה הקולוניאלית בלבד כסיפורה של חברה שסועה ומפולגת שאחדותה נוצרה ונשמרת בזכות הפרויקט הקולוניאלי לבדו.
כנגד ההיסטוריוגרפיה הקולוניאלית התפתחה בהודו ההיסטוריוגרפיה הלאומית. זו האחרונה טענה כי האומה ההודית התקיימה זמן רב לפני תחילת הפרויקט הקולוניאלי, שלא היה אלא הפרעה בכיוונה הטבעי של ההיסטוריה ההודית, ושהמדינה ההודית המודרנית אינה אלא הגשמת יעודה משכבר הימים של האומה ההודית. כנגד ההיסטוריוגרפיה הלאומית טענו חברי אסכולת לימודי המוכפפות, ראשית, כי כתיבת ההיסטוריה ההודית הלאומית מנקודת מבטה של מפלגת הקונגרס הלאומי שוללת מהאיכרים כל היסטוריה משלהם, שכן כל פעולותיהם אינן אלא מבשרות את תנועת העצמאות ההודית בלבד; שנית, כי האומה ההודית המודרנית היא תוצר של תהליך היסטורי, ולא התקיימה משחר ההיסטוריה; ושלישית, כי בעוד שההיסטוריוגרפיה הלאומית מעלה על נס את המודרניזציה והדמוקרטיה כיציר כפיה של האליטה, הרי שבו בזמן נשמרו דגמים של כפיפות ושיעבוד של המוכפפים בידי האליטה.
כנגד המרקסיסטים אימצו חברי האסכולה את ביקורת אנשי תאוריית התלות שטענו במהלך שנות ה-70 כי האירופוצנטריות של התאוריה המרקסיסטית כופה דגמים שפותחו על בסיס הניסיון האירופי על אזורים בהם המציאות הכלכלית והחברתית שונה בתכלית. בכל פעם שהמרקסיסטים האירופאיים נתקלו בסתירה בין התאוריה האירופית למציאות ההודית הם פתרו אותה בתיוג החברה ההודית כ"טרום קפיטליסטית". כך, למשל, בהיעדר מוסדות מפלגתיים ודוקטרינה מעמדית ומהפכנית סדורה, פרשו היסטוריונים מרקסיסטיים את פעולות האיכרים בתקופה שקדמה להקמת המפלגה הקומוניסטית ההודית כפעולות של אנשים הנמצאים בשלב טרום מעמדי. עבורם לא הייתה לאיכרים אלא תודעה ראקציונרית ומפגרת, והם לא קראו נכונה את המציאות הקולוניאלית על מנת לעמוד על תודעתם המעמדית. מכאן השתמע שרק הקמת המפלגה הקומוניסטית העניקה לפעולות האיכרים משמעות מהפכנית ושללה מהם כל יוזמה משלהם. עבור חברי אסכולת לימודי המוכפפות האיכרים קראו היטב את המציאות בה חיו, ולפעולותיהם היה היגיון משלהם, אותו יש לחשוף ללא הטיות אנכרוניסטיות כאלו או אחרות.
הביקורת המשותפת לשלוש הפרשנויות הקיימות על ההיסטוריה ההודית הייתה כי כל השלוש הן אליטיסטיות, שכן הן מתארות את ההיסטוריה ההודית לפי היוזמה והפעולה של האליטה בלבד, הודית או בריטית כאחד. אסכולת לימודי המוכפפות נרתמה לנטרול ההטיה האליטיסטית של המקורות, ושל כתיבת ההיסטוריה בעקבותיהם, ולחשיפת האינטרסים הסובייקטיביים של כל מי שלא השתייכו לאותה אליטה, ואשר נקודת מבטם לא זכתה, עד לאותו הרגע, לייצוג כלשהו בהיסטוריוגרפיה.
ביקורת על לימודי המוכפפות
כנגד לימודי המוכפפות, בעיקר במהלך העשור הראשון לקיומה של האסכולה, נשמעה ביקורת בנוגע לאי הכללת סוגיית המגדר במחקרם. ביקורת נוספת הצביעה על כך שהניסיון של הפרויקט להכיר במוכפף כסובייקט בעל היסטוריה משלו אינו עולה בקנה אחד עם ביקורות על עצם קיומו של הסובייקט, וכתוצאה מכך על עצם יכולתו "לדבר". ביקורת מכיוון אחר טענה כי למעשה לא ניתן להצביע על "אסכולה" של לימודי מוכפפות, שכן חברי הקבוצה המייסדת, ואחרים שהצטרפו מאוחר יותר, מעולם לא חלקו תפיסה אחידה, מפורטת ומפורשת של משנתם, אלא רק פעלו כיחידים למען מטרה משותפת, אך בדרכים שונות.
מיקי זוהר
מכלוף (מיקי) זוהר (נולד ב-28 במרץ 1980) הוא שר התרבות והספורט מטעם הליכוד ויו"ר עמית של הליכוד העולמי. בעברו כיהן כחבר מועצה וסגן ראש עיריית קריית גת במשך שבע שנים.
ביוגרפיה
זוהר נולד בקריית גת לאלי, יליד מרוקו, ולדינה, ילידת תוניסיה. שמו הרשמי הוא מכלוף, על שם סבו. בהיותו בן חמש נהרג אביו בתאונת דרכים. למד בבית הספר היסודי-דתי משואה בקריית גת, ובנעוריו גר באשקלון, שם למד בחטיבה ובתיכון אורט ישראל. שירת בצה"ל כמפקד טירונים בבסיס ניצנים.
עסק שנים בתחום הנדל"ן והיה פעיל חברתי בקרית גת. בעל תואר ראשון במשפטים מהמרכז האקדמי למשפט ולעסקים ברמת-גן ותואר שני במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן.
שברולט סדרה AC אינטרנשיונל
שברולט סדרה AC אינטרנשיונל (באנגלית: Chevrolet Series AC International) היא מכונית אשר יוצרה ב-10 צורות גוף שונות, כולל מכונית משפחתית, מתוצרת חטיבת המכוניות שברולט בחברת ג'נרל מוטורס האמריקאית אשר יוצרה בשנת 1929 בארצות הברית, יפן, דרום אפריקה, ארגנטינה ובלגיה.
נתונים
==תצורות==
מיקי זוהר
פעילות ציבורית
בשנים 2004–2014 שימש יו"ר קבוצת הכדורסל מכבי קריית גת שעלתה לליגת העל בעונת.
בשנת 2013 נבחר ליו"ר סניף הליכוד בעירו, ובשנת 2014 נבחר לחבר במזכירות הליכוד מטעם הדרום. זוהר ניצח בפריימריז ב"ליכוד" לקראת הבחירות המוניציפליות (2013) בקריית גת. הרשימה בראשותו קיבלה שני מנדטים במועצת העיר. שימש סגן ראש עיריית קריית גת, יו"ר החברה הכלכלית והממונה על הספורט ודירקטור בחברת י.ש. גת.
אסלאם השלישי גיראי
ביוגרפיה
אסלאם היה בנו של הח'אן סלימאת הראשון. באוגוסט 1629 השתתף בפשיטה גדולה על שטחי האיחוד הפולני-ליטאי, בפיקוד יורש-העצר דוולט. הצבא ניגף באוקטובר, כשחצה את הדנייסטר. אסלאם בילה חמש שנים בשבי, בטירת ראווה שבמחוז לודז'. בקיץ 1637 מינה אותו אחיו הח'אן בהדיר ליורש העצר, והוא נטל חלק במשא ומתן על חידוש השלום עם פולין-ליטא. ההסכמות קרסו ב-1639, בגלל פשיטות קוזאקים שהטטרים האשימו את המלך ולדיסלב הרביעי בהימנעות מדיכויין. בינואר-פברואר 1640 עמד הנסיך בראש משלחת עונשין שפלשה עמוק לאוקראינה וחמקה מצבא הכתר. באוקטובר נרגעו שוב היחסים בין הממלכות.
באוקטובר 1641 מת בהדיר ממגפה, בעת שצר על אזוב. השער הנשגב מינה את אחיו הצעיר מחמט הרביעי ליורש, והלה סילק את אסלאם ושלח אותו לגלות ברודוס. מרמור כלפי מחמט מצד המירזות (נסיכים) הוביל להדחתו בקיץ 1644. מזימותיו של האגא סאפר עאזי, שתמך באח המנושל, ואהדה מצד איש הדת רב-ההשפעה צ'ינג'י הוג'ה הביאו לקריאתו חזרה לבירה בחצ'יסראי. הוא הוכתר לח'אן ברביע א-ת'אני, 1054 להיג'רה (יוני 1644), ומינה את עאזי לווזיר כתגמול. השליט חידש את השלום עם מוסקובי בדצמבר, אך תוקף השבועה האישית פג עם מות הצאר מיכאיל הראשון. הח'אן היה נתון בלחץ כבד מצד המירזות להניח להם לערוך פשיטות מעבר לגבול; באותה שנה כמעט והתחוללה מלחמת אזרחים וספר עאזי הודח לזמן מה. הח'אן אישר למירזות לפשוט על מוסקובי, בהסכמת השולטן שזעם על התפרעות הקוזאקים של הדון בחסותה. בקיץ 1645, עם פריצת המלחמה נגד הרפובליקה של ונציה בכרתים, אסרו עליו העות'מאנים לתקוף מחשש לפתיחת חזית שנייה.
מיקי זוהר
במישור הארצי
בבחירות המקדימות לכנסת ה-20 התמודד על תפקיד נציג מחוז הנגב, מקום 22 ברשימה, זכה בו ונכנס לכנסת. נגדו התמודד אז מישל בוסקילה, לימים חבר כנסת מטעם מפלגת תקווה חדשה.