cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רמון פואנקרה
ראשות ממשלה שלישית
המשבר הפיננסי החזיר את פואנקרה לשלטון בשנת 1926, והוא שוב התמנה לראש הממשלה ושר האוצר עד פרישתו בשנת 1929. כראש ממשלה הוא נקט מספר מדיניות לייצוב פרנק, המכונה רטרואקטיבית "חוק הייצוב של פואנקרה". הפופולריות שלו כראש ממשלה עלתה במידה ניכרת לאחר שובו לתקן הזהב, עד כדי כך שמפלגתו זכתה בבחירות הכלליות באפריל 1928. כבר בשנת 1915, הציג רמון פואנקרה חוק דה-נטורליזציה שנוי במחלוקת, אשר הוחל על אזרחים צרפתים אשר במקורם "ממוצא אויב" שהמשיכו לשמור על לאומיותם המקורית. באמצעות חוק אחר שהתקבל בשנת 1927, הממשלה יכולה הייתה להתנכל לכל אזרח חדש שביצע מעשים בניגוד ל"אינטרס הלאומי" הצרפתי.
התפטרות ומוות
בגלל מצבו הבריאותי הלקוי, התפטר פואנקרה מראשות הממשלה ביולי 1929, וסירב לכהן כהונה נוספת כראש ממשלה. הוא נפטר בפריז ב-15 באוקטובר 1934, בגיל 74.
בן דודו היה המתמטיקאי והפיזיקאי המפורסם אנרי פואנקרה.
נל האמפריז
מרי אלן "נל" המפריז (באנגלית: Mary Ellen "Nell" Humphreys, לבית ריילי; 28 באפריל 1871 – 2 בדצמבר 1939) הייתה מהפכנית אירית, מנהיגה בקומן נה מאן וחברת מועצת העיר דבלין, שהייתה פעילה בתקופת 1916–1923.
ביוגרפיה
האמפריז נולדה בבאלילונגפורד, במחוז קרי, לריצ'רד ריילי ואלן מנגאן. היא הייתה אחותו של מנהיג מרידת חג הפסחא של 1916 מייקל אוריילי, שהיה מכונה "ה-אוריילי", ושל הפעילה הרפובליקנית אנו אוריילי. היא נישאה לד"ר דייוויד האמפריז מלימריק בשנת 1895. בניה היו דיק האמפריז, חבר במתנדבים האירים, אשר השתתף במרידת הפסחא, ואמט, אשר גם הוא נעצר במהלך מלחמת העצמאות האירית. בתה, שילה האמפריז, הייתה מנהיגה של קומאן נא מאן ופעילה רפובליקנית.
בעקבות מותו של אחיה בקרב, כשהוא כיסה על הנסיגה ממטה המרידה בבית הדואר המרכזי, נעצרה האמפריז ונכלאה קודם בכלא קילמיינהאם ואחר כך בכלא מאונטג'וי, בהתחלה, היא הייתה בכליאת יום, והרשו לה לשוב לביתה כל ערב, אך לאחר זמן קצר נשארה בכלא. על פי בתה, שילה, היא לא הייתה אז פעילה פוליטית, היא הייתה אלמנה בת 45 שרצתה לטפל בילדיה ובגינתה. למעשה, מעורבותה היחידה בהתקוממות של 1916 הייתה כשהלכה לבית הדואר כדי לנסות ולשכנע את בנה, דיק, בן ה-19, לשוב הביתה. הוא סירב, אך כשפטריק פירס התערב לטובת אמו, הוא נענה לה. עם זאת, הוא בכל זאת נעצר ונכלא לאחר כניעת המורדים. אירועי התקופה עוררו אותה לרדיקליות ולמעורבות גדולה יותר. במכתב לאחותה מהכלא, היא כתבה ""אנחנו מנודים על ידי כמעט כל מכרינו... אך לא אכפת לי מזה. זוהי תקופה נהדרת לחיות בה... תאמרי שאני הרואית ואבסורדית, אבל זה מה שאני מרגישה". היא הפכה את האירית לשפה המדוברת בביתה, הצטרפה לשין פיין, ולסניף ראנלה של קומן נה מאן בשנת 1919 ופעלה למען עצמאות אירלנד, ולמען שוויון עבור נשים כפי שהובטח בחוקה האירית שהייתה בבסיס הצהרת העצמאות שהובילה להתקוממות באותה השנה. היא נבחרה למועצת העיר דבלין בשנת 1920. במהלך מלחמת העצמאות, פשטו על ביתה לפחות פעם אחת, עצרו את בנה וחברים רפובליקנים אחרים. במהלך מלחמת האזרחים היא נעצרה וישבה בכלא מנובמבר 1922 עד יולי 1923, ונטלה חלק בשביתות הרעב של האסירים הרפובליקנים, ובפעולות אחרות, כמו הקמת בריקדות בתאים. היא הושמה על כך בבידוד. חלק מהזמן הייתה כלואה יחד עם בתה, שילה, ואחותה, אנו.
הפוליטיקה הרפובליקנית של נל עמדה בסתירה לפוליטיקה המרכזית יותר של משפחת בעלה, ההאמפריז מלימריק, שהיו בעד מדינת אירלנד החופשית, וילדיה גדלו עם קרובי משפחתה מצד אוריילי. היא עמדה בניגוד מוחלט לפוליטיקה הפרו-בריטית (בעד איחוד אירלנד תחת שלטון בריטי) של סביבתה האמידה בדרום דבלין.
זמן קצר לפני מותה ב-1939 היא הזמינה חלון ויטראז' של הארי קלארק עבור כלא מאונטג'וי, שם הייתה אסירה פוליטית החלון נמצא שם עדיין, בבית התפילה. החלון הוקדש לנשות קומן נה מאן.
אוסיריס
אוסיר (במצרית עתיקה: wsjr, בפיניקית: 𐤀𐤎𐤓, אסר), הידוע גם בשמו היווני אוסיריס (ביוונית: Ὄσιρις) הוא אל המוות במיתולוגיה המצרית. אוסיריס מוכר גם כאל המתים והדואת. בפניו נשפטו המתים אשר באו בשערי הדואת. נולד בעיר בוסיריס שבמצרים.
אוסיריס הוא אחד מצאצאיו של רע (אל השמש). אוסיריס היה בנו של גב (אל האדמה) ונות (אלת השמים), והיו לו שלושה אחים: אח - סת, ושתי אחיות - איזיס ונפתיס. אוסיריס התחתן עם אחותו איזיס, ויחד הביאו לעולם את התרבות. הוא לימד את בני האדם לעבד את האדמה ולייצר לחם, יין ושיכר. אוסיריס ביסס את המאע'ת (הסדר הקוסמי) ברחבי הארץ וירש את השלטון על הארץ לאחר שהוכיח כי הוא ראוי לכך כצאצאו של אל השמש, בורא העולם רע. הוא ארגן את הארץ ותירבת אותה, שלט בכל מקורותיה של מצרים והביא לה שפע ושגשוג. מימי הנון (המים הקמאיים) היו נתונים לפיקוחו והוא השתית חקלאות המנצלת את גאות ושפל היאור. הצמחייה לבלבה ובעלי החיים התרבו. אוסיריס אף ניהל את מערכות הכוכבים בשמים, וכל האלים רחשו לו כבוד.
בטקס הדתי של הפולחן המצרי היה נהוג להכין פסלוני בוץ בדמותו של אוסיריס, בהם היו נעוצים זרעים; את הפסלים השליכו לנילוס, וכשהזרעים החלו לנבוט היה זה סימן לתחייתו של האל.
בשל תחייתו נחשב האל גם לאל הבריאות.
אוסיריס נחשב המקביל לאדוניס במיתולוגיה היוונית ולתמוז במיתולוגיה המסופוטמית. אוסיריס יושב בבית המשפט בעולם הבא ליד אנוביס ומאזני הצדק עליהם שוקלים את לב האדם מול נוצה. אם הלב כבד יותר, או אוסיריס, אנוביס ושרי המשפט מחליטים שהמת אשם, אוסיריס נותן לאמות הטורף אישור לאכול את לב האדם וכך האדם יפסיק להתקיים. אם האדם מצליח במשפט, הוא ממשיך לעולם הבא.
הולדתו של אוסיריס
בראשית התקיים האל רע העוצמתי עם אשתו נות. למרות שנות הייתה נשואה לאל רע, היא הייתה מאוהבת באל גב. כשלרע נודע הדבר הוא רתח מזעם. עקב כך רע ציווה על נות את האפשרות להביא ילדים אך ורק ב-360 הימים בשנה (באותה התקופה היו קיימים רק 360 ימים בשנה ולא 365). דבר זה העציב את נות והיא החליטה לקרוא לתחות לעזרה. תחות בתורו הגה רעיון - הוא לקח את האור של הירח, שאשתו סילני הייתה ממונה עליו ושהתחרתה באור השמש באותה התקופה (בזמן זה אור השמש והירח היו כמעט כשווים) והמיר אותו לעוד 5 ימים נוספים בשנה, כך שהשנה גדלה מ-360 ימים ל-365 ואור הירח נחלש. מהלך זה הבטיח לנות 5 ימים נוספים שבהם היא תוכל להביא ילדים לעולם תוך כדי ציות לחוק שהכתיב רע. ביום הראשון ילדה נות את אוסיריס, ביום השני נולד סת, ביום השלישי נולדה ואיסיס ונתפתיס ביום הרביעי. בעת הולדתו של אוסריס נשמע קול עוצמתי בכל העולם שקרא "אדון הארץ נולד!".
שמו של אוסיריס
השם המצרי העתיק המקובל היה אוסֶר (Asir, לפעמים מתורגם כ-Wsir או Asar), בעוד שהשם "אוסיריס" הוא השם היווני המקובל לאוסר. מקור שמו בהירוגליפים מורכב מהמילה "כתר ו"עין". פירוש אפשרי להלחם ההירוגליפי - "הוא רואה את הכתר". פירוש אפשרי להירוגליף השני מקושר לפירוש "העין של גן העדן" (שהוא בעצמו כינויי של האל רע).
על פי ספר המתים המצרי
לפי הגרסה הראשונה שמופיעה בספר המתים, ביום אחד מתוך החודש הראשון של עונת ההצפה, המלך (בתקופה זאת עדיין לא התקיים התואר "פרעה") אוסיריס של מצרים העליונה והתחתונה (היה המלך הראשון של שתיהן) הגיע אל מחוז אבידוס שבמצרים. שמועות היו במצרים על ביקורו באבידוס, ואחדות מהן הגיעו אל סת. סת החליט לחפש את אוסריס ומצא אותו מתחת לעץ והחליט לתקוף אותו. סת הרג את אוסיריס וטמן את גופתו במימי הנילוס. המים הקמעים, ה"נון" העלו את מפלסם והקיפו את גופתו של אוסריס מכל עבר והוא התחיל להיסחף בנהר. איסיס לא הצליחה למצוא את בעלה, דבר שהעציב אותה עד מאוד. את אוסיריס החליף סת בשלטון, ביחד עם אשתו נפתיס. נפתיס הייתה נאמנה לאיסיס, ולא שכחה לבכות על היעלמותו של אוסריס במקביל. איסיס העוצמתית החליטה להשתמש בכוחותיה הגדולים כדי למצוא את אוסיריס, לגרום לו לקום לתחייה ולהרות ממנו כדי ללדת בן (העתיד לבוא בשם הורוס או חור במצרית עתיקה) שינקום את נקמת אביו. נפתיס יצאה לעזור לאיסיס לחפש את גופתו של אוסיריס. בסופו של דבר, איסיס ונפתיס מצאו את גופתו של אוסיריס ליד העיר אבידוס. איסיס, כיאה לאלי מצרים העוצמתיים במיוחד, החליפה את צורתה לצורת נץ. איסיס פרשה את כנפיה כשמתחתיהן אוסיריס והחייתה אותו, על ידי יצירה של רוח חיים קדושה שהכניסה את איסיס להריון. אוסיריס ירד לעולם המתים, ונהפך לאדון המושל במקומו החדש על אדמות. כך גם נגמרה תקופת שלטונו של אוסיריס במצרים העתיקה.
על פי כתבי פלוטרכוס
בחלק השלישי של הסיפור מסופר כי סת, ביחד עם הכלבים וחזירי הבר שהיו תחת חסותו, הלכו לשוטט במצרים בלילה. יש הקבלה מאוד גדולה בין האופי המייצג כאוס של סת לבין תיאור הלילה במיתולוגיה המצרית, לפיה החשכה טמנה בתוכה פחדים וסכנות. סת הבחין בתיבה וכעס על כך שבכלל מצא אותה. הוא לקח את גופת אוסיריס שנמצאה בתוך התיבה וחתך אותה ל-14 חלקים שונים, אותם פיזר בכל מצרים לאורך נהר הנילוס. לפי המיתולוגיה המצרית לא ניתן להרוג אל ולכן יש סתירה כביכול בין מעשיו של סת לבין האמונה המצרית. נפתיס החליטה לנטוש את סת, ולהצטרף לאיסיס במסע החיפושים. איסיס שטה בסירה בנילוס בניסיון לחפש את חלקי בעלה. במהלך הזמן, כשאיסיס גילתה את אחד מחלקיו של אוסיריס, היא הקימה מעין קבר בכל מקום שנמצא חלק מגופו. היא רקמה תוכנית, לפיה בכל פעם שיראה סת את אחד הקברים, הוא יחשוב שהוא טומן בתוכו חלק אחד בלבד מגופתו של אוסיריס, בעוד שאיסיס החזיקה בהם והובילה בהדרגתיות לאיחודה. מסופר גם שאיסיס לא מצאה את איבר מינו של אוסיריס, שנבלע על ידי שפמנון, ויצרה לכבודו איבר מין חדש. עקב כך, השפמנון נחשב לאיבר טמא בעיני המצרים. האל רע שמע על כך ושלח את אנוביס (אל החניטה) אל איסיס, נפתיס ותחות, שחיברו יחד את גופתו. איסיס פרשה את כנפיה הקדושות מעל אוסיריס וגרמה לו לקום לתחייה. מאז ועד היום שולט אוסיריס בעולם המתים, בעוד שעל הארץ החליף אותו כמלך בנו הורוס.
קברו האבוד של האל אוסיריס
במשך שנים רבות ניסו משלחות מחקר למצוא את קברו האבוד של אוסיריס. צוות איטלקי-ספרדי דיווח בשנת 2015, שמצא את קברו האבוד של האל אוסיריס (או לפחות חלק ממנו) ביחד עם שיתוף פעולה עם רשות העתיקות של ממשלת מצרים. הקבר מצוי על שפת נהר הנילוס, קרוב לתבאי (לוקסור של ימינו). הקבר מצוי בנקרופוליס של השייח' עבד אל-קורנה. בתוך המתחם נמצא מבנה דמוי האוסיריון (מקדש שנבנה על ידי סתי הראשון לכבוד אוסיריס), שבתוכו נמצא חדר עם תחריטים של אוסיריס עם קיר שעליו תבליט שבו מופיע שד מחזיק סכינים. לפי רשת העיתונות הספרדית EFE, הקבר מכיל את כל המאפיינים האמורים להיות בקברו האגדי של אוסיריס. סביר שהקבר נבנה בתקופת השושלת ה-25 או ה-26 של מצרים העתיקה, בין 760 - 656 או בין 672 - 525 לפנה"ס בהתאמה. במתחם מצוי היכל גדול הנתמך על ידי 5 עמודים. בנוסף, המתחם מכיל מדרגות מהקיר הצפוני של החדר הראשי אל חדר הקבורה.
האוסיריון
האוסיריון (Osirion) הוא מקדש מצרי עתיק שנבנה על ידי סתי הראשון - אחד מפרעוני מצרים העתיקה החשובים ביותר, אביו של רעמסס השני. האמונה המצרית העתיקה מיקמה את מקום קבורתו של ראשו של אוסיריס באזור העיר אבידוס. האוסיריון הוא חלק ממתחם המקדשים שבנה הפרעה סתי הראשון באבידוס, שבהם בין היתר נמצאת רשימת הפרעונים של מצרים העתיקה השלמה ביותר הקיימת כיום. מקדשים אלו מתוכננים בצורת האות L, עיצוב זה ייחד אותם מאוד ממקדשים אחרים. מתחם המקדשים של סתי הראשון מכילים בתוכם 7 מתחמים משניים ל-7 אלים גדולים: אוסיריס, איזיס, הורוס, רע, חור א'חקתי (אחת מהצורות של האור הורוס), אמון ופתח. בתוך האוסיריון מופיעה גם יצירת אמנות בשם "פרח החיים", פרח החיים מצויר בדיוק מופתי. האוסיריון התגלה לראשונה ב-1903, ונחשב כיום כפרי יצירתו של סתי הראשון כמי שבנה את המבנה עצמו ושל מרנפתח כמוסיף הקישוטים הפנימיים. המתחם כלל עיטורים מספר השערים ומספר המתים המצרי. האוסיריון מכיל בתוכו לוחות ואבני גרניט ענקיות, כשהגדולות שביניהן שוקלות מעל 100 טון. האוסיריון היה ידוע במשך תקופה ארוכה כקברו האפשרי של האל אוסיריס, והיווה את אחד מהמקדשים החשובים ביותר לאל אוסיריס.
אוסיריס כאדון הדואט (עולם המתים)
לפי הדת המצרית העתיקה, כשאוסיריס ירד אל הדואט (עולם המתים) הוא נהפך למושל הבלעדי של עולם זה. במיתולוגיה המצרית אין הבדל מוחשי בין גן עדן לגיהנום, כי למעשה התקיים עולם מלא שדים, שרע וספינתו עברו בו בכל יום שהשמש שקעה ובסופו נמצא מעין גן עדן. עולם המתים נחשב למקומו של "שדה הקנים", שנקרא גם "שדה השלווה". על גן זה היה ממונה אוסיריס. אוסריס למעשה היה ממונה גם על כל מי שנכנס אל הגן בעזרת תחות ואנוביס, שעזרו לו בתהליך שקילת לבו של המת. בתהליך זה נמצאו מאזניים שעליהן היה מופקד אנוביס. אנוביס שקל את לבו של המת לעומת נוצת המעאת', שהיא הסדר הקוסמי ביקום שהונחה בצידן השני של המאזניים. אם נמצאה רוחו של המת כנקייה וכמי שחייה חיים למופת (נטולי חטאים גדולים), הוא הובל אל גן השלווה עד לסבב הבא, בו הוא יחזור אל העולם המוחשי. במצרים העתיקה, הייתה חשיבות רבה לשמירת גופת המת, כי בלעדיה לא יתאפשרו חיי נצח. לפי סיפורים מיתולוגיים נוספים, כל מי שלא יימצא מתאים להיכנס לגן השלווה, יאכל על ידי המפלצת אמות.
פולחן
חלק גדול מהמידע על מזבח האל אוסריס אפשר למצוא בממצאים מהעיר אבידוס שבמצרים העתיקה. על אסטלת איחרנופרת מתקופת שלטונו של הפרעה סנוסרת השלישי מתועדים פרטים רבים אודות פולחן זה. המצבה מתועדת מן התקופה של השושלת ה-12 במצרים, 1875 לפני הספירה לערך. בעת עונת ההצפה של הנילוס המתקיימת בכל שנה, נהגו המצרים הקדמונים לערוך טקס המשחזר את סיפורו של אוסיריס באבידוס - המקום המסורתי שבו גופו של אוסיריס נסחף אל מי הנילוס.
סמליות צורתו האלוהית של אוסיריס
אוסיריס תמיד מופיע כאדם זקוף, ובפעמים רבות כבעל עור פנים ירוק (סמל לתחייתו המחודשת ולשלטונו בעולם המתים). כמו כל פרעוני מצרים הגדולים, מעוטר סנטרו של אוסיריס בזקן שחור המזוהה עם הפרעה ביחד עם מחבט ומקל רועים. כתרו של אוסיריס נקרא "אתף", המעוטר בקרני אייל ונוצות משני צדיו. האתף מייצג את מקום לידתו של אוסיריס (בוסיריס). עמוד השדרה של אוסיריס המזוהה עם יציבותו ועמידתו הזקופה תמיד נקרא "דג'ד" שמשמעותו במצרית עתיקה היא "יציבות". היציבות זוהתה בהקשר לתחיית המת בעולם הבא ולייצוב השלטון הפרעוני במצרים העתיקה. אוסיריס היה מעוטר על ראשו בכתר מצרים העליונה, ובנוצות יען משני צדדיו.
אוסיריס היווה במשך כל ההיסטוריה של מצרים העתיקה סמל ללידה מחדש, "מומיות תירס" שהוכנו מעפר זרע שעוצבו במיוחד ייצגו את אוסיריס נטמנו ביחד עם בעל הקבר.
אוסיריס, אנוביס ונפתיס
במהלך הזמן התאחדו התפיסות המיתולוגיות של הליופוליס והרמופוליס ביחד בקשר לאוסיריס והשפיעו עד מאוד על חשיבותו ומעמדו בדת המצרית העתיקה. במהלך האיחוד אוסיריס תפס את מקום אל הדואט (עולם המתים) במקומו של אנוביס. רבים במצרים העתיקה האמינו שאנוביס נתן את התפקיד לאוסיריס מתוך כבוד, ואפילו התפתח סיפור המתאר את אנוביס כבן אוסיריס ונפתיס. לפי הסיפור נפתיס לא אהבה במיוחד בלשון המעטה את בעלה סת (מוטיב שנראה פעמים רבות עקב הבדלי האישיות הקיצוניים ביניהם) ושכבה עם אוסיריס כשהיא התחזתה לאחותה איזיס. אחת הסיבות האפשריות לכך שנפתיס לא אהבה להיות בחברת סת יכולה להיות העובדה שסת נחשב לאל די מכוער. נפיתיס נחשבה באותו הזמן לעקרה אך הצליחה להרות ולהוליד את אנוביס לעולם - תינוק אלוהי חדש למשפחת האלים של מצרים העתיקה. כשאיזיס, אשתו של אוסיריס, שמעה זאת, היא לא התרגשה במיוחד (נפיתיס היא אחותה של איזיס), אך בעלה סת רתח מזעם עד מאוד. הסיפור למעשה מספק מעין סיבה "טובה יותר" לרציחתו המאוחרת יותר של אוסיריס בידי סת. בנוסף, המיתוס מקושר לאחד הפרחים שהיו נפוצים במדבר במצרים העתיקה שלא פרח במשך שנים, אך שבסופו של דבר רק הצפת מימיו של הנילוס תוכל להביא אותו לחיים. מדבר צחיח בשם תוס (Thus) נהיה פורה ועקב כך הקשר של אוסיריס לפוריות במצרים העתיקה רק התחזקה.
אוסיריס באומנות
דמותו של אוסיריס היא מוטיב חוזר ברבים מאומנות מצרים העתיקה בתור עיטור לארונות קבורה, במיוחד עקב חשיבותו של אוסיריס בחיים שלאחר המוות. אוסיריס גם מופיע בפפירוסים רבים בספר המתים המצרי ומשחק שם תפקיד מרכזי במיוחד. במקרים רבים היה נהוג להציב את דמותו של אוסיריס בזאת של המת כדי להבטיח את מעברה החלק של הנשמה אל שדה הקנים. בנוסף ייצוגה הבהיר את העובדה שהמת נתון תחת חסותו והגנתו של האל אוסיריס.
טאקוונדו בישראל
טאקוונדו הוא ענף ספורט אולימפי, "אמנות לחימה לאומית וספורט לאומי של קוריאה, הוא אחת הירושות התרבותיות, שבהן העם הקוריאני גאה ביותר, שהתפתחו לענף ספורט מודרני", תיאר אותו ד"ר און-יונג קים, סגן נשיא של הוועד האולימפי הבינלאומי ונשיא ההתאחדות העולמית לטאקוונדו. בישראל מתאמנים בו מאז היווסדו אלפי ספורטאים במגוון גילאים, שיצגו ומייצגים את ישראל בתחרויות בינלאומיות ובאולימפיאדה.
ההתאחדות הישראלית לטאקוונדו חברה בהתאחדות העולמית לטאקוונדו (World Taekwondo Federation)WFT, באיגוד האירופאי לטאקוונדו (European Taekwondo Union), בוועד האולימפי בישראל ומוכרת על ידי מינהל הספורט. מנכ"ל ההתאחדות היא נועה שמידע, ונשיא ההתאחדות הוא שמשון חי-יוסף.
באולימפיאדת טוקיו 2020, זכתה אבישג סמברג במדליית הארד הישראלית הראשונה בענף.
היסטוריה
ההתאחדות הישראלית לטאקוונדו נוסדה בשנת 1980 כעמותה רשומה על ידי מישל מדר באישור ההתאחדות העולמית לטאקוונדו ה-WTF.
מדר, חגורה שחורה דאן 5, שופט בינלאומי, מאמן לאומי מוסמך וחניכו של מסטר ליו קינג (צרפת), פתח את המועדון הראשון ברחביה בירושלים ב-1977. ממועדון זה, צמחו המאמנים הבכירים של הענף כיום.
ב-1990 התקיים קורס ראשון למדריכי טאקוונדו מוסמכים של מכון וינגייט.
ב-1995 נפתח מרכז לאמנויות הלחימה באצטדיון טדי בירושלים לאימוני נבחרת ישראל, אותה מאמנים יחיעם שרעבי, מייסד מועדון שרעבי אמנויות לחימה, ומרק ברגינרסקי, מאמן הנבחרת של מועדון אחי יהודה.
במהלך השנים, היו ניסיונות אחדים לייסד התאחדויות טאקוונדו נפרדות מההתאחדות שבראשותו של מדר, ובחלקן באסכולה שונה מה-WTF. אולם, על פי רוב, הן לא עמדו בתחרות עם ההתאחדות של מדר, ונסגרו כעבור שנים אחדות מיום פתיחתן. יתרון הגודל של ההתאחדות של מדר' אפשר לה לארגן תחרויות גדולות בין חניכי מועדונים שונים ובשל הצורך להשתתף בתחרויות כאלה, חניכי ההתאחדויות הקטנות נטו לעזוב אותן ולהצטרף למועדונים של ההתאחדות הגדולה.
פעילות בישראל
ההתאחדות הישראלית מקבלת תמיכה מתקציב המדינה, ונהנית גם מתמיכה כלכלית של ארגונים פילנתרופיים שונים.
תחת ניהולה של ההתאחדות פועלים כ-80 מועדונים ברחבי הארץ. בירושלים, שם נוסד הענף, יש מועדונים בכל השכונות, במסגרת פרטית או במסגרת רשות הספורט העירונית, והגדול שבהם הוא מועדון אחי יהודה.
בכל המועדונים מתאמנים אלפי ספורטאים וספורטאיות מקצוענים וחובבניים, תחת הדרכתם של מאמנים, שבחלקם עברו גם הכשרות בינלאומיות, הן לאימון והן לשיפוט.
ממאפייני הענף הם, השתתפות בתחרויות ברחבי העולם וזכייה בהישגים בינלאומיים רבים, חשיבותו ואיכותו של הטאקוונדו הנשי, וטיפוח הצעירים, המהווים כ-70% מהמשתתפים בכלל, והם העתודה להתפתחות הענף גם בעתיד.
תחרויות בינלאומיות ברחבי העולם
נציגי ישראל משתתפים בכל רמות התחרויות ברחבי העולם, והגיעו עד היום להישגים מרשימים:
הארמון הקיסרי בשניאנג
הארמון הקיסרי בשֶׁניָאנְג (במנדרינית תקנית: 瀋陽故宮, בפין-יין: Shěnyáng Gùgōng), הידוע גם כארמון מוקדן, הוא ארמון ששימש את הקיסרים הראשונים של שושלת צ'ינג בסין.
הארמון נבנה ב-1625 והתגוררו בו שלושת הקיסרים הראשונים של שושלת צ'ינג בין 1625 ל-1644. הארמון שוכן כיום בלב העיר שניאנג בירת מחוז ליאונינג, לשעבר מוקדן במנצ'וריה.
היסטוריה
בניית הארמון החלה ב-1625 על פי הוראותיו של הקיסר נורהאצ'י, שאז עמד בראש ממלכה שמרכזה במנצ'וריה. בנו, הקיסר חְוָאנְג טָאיגִ'י, החל להרחיב את הארמון ב-1631 והקמת המבנים הנוספים הסתיימה ב-1636.
הארמון נבנה תוך ניסיון לחקות את העיר האסורה בבייג'ינג. עם זאת, יש בארמון סממנים של סגנונות מנצ'וריים וטיבטיים. ב-1634 שונה שם העיר משניאנג ל"מוקדן" ("לעלות" במנצ'ורית), ומאז העיר קרויה כך בספרות המערבית עד שלהי המאה ה-20. משום כך הארמון בשניאנג מכונה גם "ארמון מוקדן".
לאחר ששושלת צ'ינג החליפה את שושלת מינג בשלטון על סין ב-1644, ומוקד השלטון עבר לבייג'ינג, איבד הארמון במוקדן את מעמדו כמשכנו הרשמי של הקיסר. במקום זאת הוא הפך לארמון אזורי.
ב-1780 הרחיב הקיסר צ'יינלונג את הארמון. קיסרים משושלת צ'ינג נהגו לשהות בארמון במוקדן כל שנה למשך זמן מה.
ב-1955 הוסב הארמון ל"מוזיאון ארמון שניאנג".
ב-2004 הוא נכלל ברשימת אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו כהרחבה של אתר הארמון הקיסרי של שושלות מינג וצ'נג בבייג'ינג.
מבנה האתר
הארמון הקיסרי בשניאנג מצוי כיום בדרך שניאנג מספר 171 שבלב העיר שניאנג. הארמון משתרע על יותר שטח של מ-60,000 מטרים רבועים (פחות מעשירית משטח הארמון של העיר האסורה בבייג'ינג). יש בו כ-300 חדרים בכ-70 מבנים המסודרים סביב עשרים חצרות פנימיות. יש בארמון שלושה חלקים המייצגים את שלוש תקופות הבנייה העיקריות (ראו בתוכנית הארמון המצורפת): הסיבה לכך שכל קיסר בנה היכל חדש קשורה למסורת של המאנצ'ו של מתן כבוד לאבות הקדומים והימנעות לכן משימוש במבנה של קודמו. שלושת ההיכלות של הקיסרים (היכל דָאגֶ'נְג, היכל צ'ונְגגֶ'נְג, והיכל דִיגוָאנְג) קורו ברעפים צהובים, שהיו שמורים למבנים קיסריים בלבד.
המוזיאון שבשטח הארמון מכיל חפצי ערך מתקופת הקמת הארמון כדוגמת חרבו של נורהאצ'י, חרבו של חְוָאנְג טָאיגִ'י, כלי נשק כדוגמת, קשתות, חיצים ותותחים ציורים, עבודות קליגרפיה ורקמה, כדים, פסלים ועבודות לכה.
הכוחות המזוינים של וייטנאם
הכוחות המזוינים העממיים של וייטנאם (בוייטנאמית: Lực lượng Vũ trang nhân dân Việt Nam) הם הכוחות המזוינים של וייטנאם, תחת פיקוד הוועדה הצבאית המרכזית של המפלגה הקומוניסטית של וייטנאם. הכוחות מורכבים מ-3 מרכיבים: צבא העם של וייטנאם המהווה את הכוחות הצבאיים של וייטנאם, הביטחון הציבורי של וייטנאם שהיא המשטרה וגוף אכיפת החוק של וייטנאם ומיליצית ההגנה העצמית של וייטנאם שהיא המיליציה של וייטנאם.
צבא העם של וייטנאם
צבא העם של וייטנאם (וייטנאמית: Quân đội nhân dân Việt Nam) הוא צבא וייטנאם. הצבא כולל: צבא היבשה, הצי העממי של וייטנאם (כולל חיל הרגלים הימי), חיל האוויר העממי של וייטנאם, משמר הגבול של וייטנאם ומשמר החופים של וייטנאם.
כוח הביטחון הציבורי של וייטנאם
הביטחון הציבורי של וייטנאם (בווייטנאמית: Công an nhân dân Việt Nam) הוא כוח המשטרה והביטחון הראשי של וייטנאם.
כוחות הביטחון הציבוריים העממיים מהווים את כוח הליבה של הכוחות המזוינים בביצוע המשימה של הגנה על הביטחון הלאומי והבטחת הסדר החברתי והבטיחות, ומניעת פשיעה.
מיליציית וייטנאם
מיליציית ההגנה העצמית של וייטנאם (וייטנאמית: Dân quân tự vệ) היא המיליציה של וייטנאם.
כוחות המיליציה הם כוחות חמושים המוניים המהווים את הכוח המגן על המפלגה, הממשלה, חיי האנשים ורכושם ורכוש המדינה. האנשים המרכיבים את המליציה מוכנים להילחם, לשרת, להוות את ליבת הלחימה מול האויב כאשר יש מלחמה, להשתתף בבניית ההגנה הלאומית, ההגנה האזרחית ולהבטיח סדר ובטיחות, להילחם בפשיעה. המדינה בונה כוח מיליציה והגנה עצמית חזק ונרחב. הארגון, המשימות והמדיניות של המיליציה וההגנה העצמית של וייטנאם עומדים בהוראות חוק המיליציה וההגנה העצמית וחוקים רלוונטיים אחרים.
חגי סגל
חגי סגל (נולד בכ"ב בשבט התשי"ז, 24 בינואר 1957) הוא עיתונאי, סאטיריקן ופובליציסט ישראלי. כותב בעיתון "מקור ראשון", ובשנים 2014–2023 שימש כעורכו. בשנת 1980 נמנה עם חברי המחתרת היהודית ובעקבות פעילותו הורשע בעבירות של גרימת חבלה חמורה וחברות בארגון טרור ונידון לשלוש שנות מאסר.
ביוגרפיה
סגל נולד בחיפה לשלום סגל, יליד רומניה שעלה ארצה במסגרת העלייה הרביעית, שהוריו היו מהמשפחות המייסדות של שכונת אחוזת שמואל (אחוזה), איש האצ"ל ומזכיר בתנועת החרות לשעבר, ולאביבה סגל, ילידת אנגליה שעלתה ארצה ב-1947, וגדל בעכו. הוא בן אחיו של ידידיה סגל, איש האצ"ל שנחטף בידי אנשי ההגנה ומאוחר יותר נמצאה גופתו.
למד בתיכון הדתי "קנדי" בעיר. את שירותו בצה"ל עשה במערך הנ"מ וכמדריך טירונים. סיים תואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים, הצטרף ליישוב עפרה ונמנה עם ראשוני הירחון "נקודה".
המחתרת היהודית
בשנת 1980 השתתף, במסגרת ארגון הטרור שכונה לימים "המחתרת היהודית", בהתנקשות בראשי הערים הפלסטינים שחלקו בה היה מלכוד מכוניתו של ראש עיריית רמאללה, כרים ח'אלף, ומלכוד דלת המוסך של ראש עיריית אל-בירה, איבראהים טאוויל. מטען הנפץ הראשון התפוצץ וגרם לקטיעת רגלו של ח'אלף, והשני לעיוורונו של חבלן מג"ב, סלימאן חירבאווי, שנשלח לנטרל את המטען.
קריירה עיתונאית
סגל היה שדרן וראש מערכת החדשות ב"ערוץ שבע", עורך הירחון "נקודה", ובעל טור בעיתונים "חדשות", "מעריב", "בשבע", ידיעות אחרונות ו"מקור ראשון".
פרסם מספר ספרים: "התנחלות דמה", ספר סאטירי על המתנחלים; "ימית סוף", העוסק בקורות התנועה לעצירת הנסיגה מסיני; "והיום עוטפים בזה דגים", שנכתב במשותף עם אורי אורבך ו"כבשה טרפה זאב" שנכתב גם הוא עם אורבך והציג את תגובת התקשורת והפוליטיקאים לטבח מערת המכפלה כצבועה.
בשנת 2003 נבחר לחתן הפרס לביקורת התקשורת מטעם "האגודה לזכות הציבור לדעת". באותה שנה הועמד לדין, עם מנהלים נוספים בתחנת הרדיו "ערוץ 7", בגין חלקו בשידורים הבלתי חוקיים של התחנה, ונידון לשישה חודשי מאסר על תנאי וקנס בסך 30,000 ש"ח.
ב-8 ביולי 2014 מונה לעורך "מקור ראשון". הוא הגיש את תוכנית האקטואליה "ראש בראש" בערוץ הכנסת. בעבר הגיש יחד עם זהבה גלאון, וכיום יחד עם אנשי ציבור מתחלפים.
חיים אישיים
סגל נשוי ואב לחמישה, בהם העיתונאים ארנון סגל ועמית סגל.
קישורים חיצוניים
על ספריו:
בוב לזר
רוברט סקוט "בוב" לזר (באנגלית: Robert Scott "Bob" Lazar; ) הוא אישיות אמריקאית מרכזית ושנויה במחלוקת הקשור לתחום העב"מים. לזר זכה לפרסום רב בשל טענותיו על כך שעבד בשנים 1988 עד 1989 כפיזיקאי במתקן צבאי סודי בנבדה שבארצות הברית, אשר לטענתו מכונה "S-4", כאשר במהלך תקופה זו היה אחראי על תהליך של הנדסה הפוכה לטכנולוגיה חוצנית. לזר טוען שהמתקן ממוקם מספר קילומטרים מדרום למתקן חיל האוויר האמריקני הידוע בכינויו אזור 51.
לזר טוען כי לקח חלק במחקר של חללית חוצנית שהופעלה באמצעות כור אנטי-חומר המונע באמצעות מוסקוביום, שנים רבות לפני שהיסוד הכימי הזה התגלה. לזר טוען גם שהוא קרא מסמכי תדרוך של הממשל האמריקני שתיארו מעורבות של חוצנים בפעילות האנושית במהלך 10,000 השנים האחרונות. טענותיו של לזר הובילו בין היתר לכך שתשומת לב רבה יותר הופנתה לאזור 51 וכמו כן הדבר הוביל לכך שתיאוריות קונספירציה רבות צצו סביב הפעילות המסווגת שמבוצעת באתרים הצבאיים שבמיקום זה.
טענותיו של לזר
במאי 1989 קיים לזר ראיון עם הכתב החוקר ג'ורג' קנאפ עבור תחנת הטלוויזיה של לאס וגאס KLAS תחת הכינוי "דניס" בעוד שפניו הוסתרו. במהלך הראיון סיפר לראשונה על התקופה בה כביכול עבד במתקן הצבאי הסודי "S-4" אשר לטענתו ממוקם בסמוך למתקן בסיס חיל האוויר האמריקני הידוע בכינויו אזור 51. לטענתו המתקן האמור היה צמוד לאגם פאפוּס (Papoose), אגם מיובש אשר ממוקם מדרום למתקן הראשי של אזור 51. לטענתו האתר מורכב מהאנגרים למטוסים הבנויים בצורה מוסתרת בתוך הר. לזר טוען שהתפקיד שלו היה לסייע לבצע תהליך של הנדסה הפוכה עבור אחת מתשע צלחות מעופפות, שלטענתו לא פותחו על ידי בני אדם בכדור הארץ. לטענתו, אחת מהצלחות המעופפות, אותה הוא מכנה "דגם הספורט", יוצרה מחומר מתכתי הדומה במראה ובמגעו לנירוסטה. בראיון שקיים בהמשך במהלך חודש נובמבר הופיע לזר מבלי להסתיר את פניו ושמו. באותו הראיון טען כי במהלך התקופה בה עבד באותו המתקן הסודי הוא היה קבלן של חברת EG&G והמעביד שלו באותה התקופה היה חיל הים האמריקני. EG&G הצהירו בתגובה כי אין להם שום רישום על כך שהוא אי פעם עבד עבורם.
לטענת לזר אותה הצלחת המעופפת הופעלה באמצעות כור אנטי-חומר המונע ביסוד הכימי שמספר אטומי 115, אשר באותה העת אותו היסוד הכימי טרם התגלה. (הוא סונתז לראשונה בשנת 2003, ובהמשך קיבל את השם "מוסקוביום"). בנוסף לכך ציין שמערכת ההנעה הסתמכה על איזוטופ יציב של מוסקוביום, שאיפשר לחללית לעופף והיה מסוגל לגרום לכך שלא ניתן יהיה לזהות את החללית כתוצאה מכיפוף קרני האור סביב החללית. בנוסף לכך, לטענתו של לזר החללית פורקה וכי מעל לכור אותו הוא חקר הייתה ספירה או חצי ספירה, שפלטה שדה כוח רב עוצמה. לטענתו, החללית פוצלה לשני חלקים. הכור היה ממוקם במרכז המפלס העליון של החללית, והיה מוקף בשלושה "מגברי כוח משיכה" אשר היו מחוברים ל"פולטי כוח כבידה" במפלס התחתון של החללית, אשר היו מסוגלים להסתובב ב-180 מעלות על מנת להפיק "קרן אנטי-כבידה" וכי באופן זה החללית נעה לכיוון מסוים.
לזר טען בנוסף כי בתקופה בה לקח חלק בתוכנית זו נחשף למסמכי תדרוך שציינו כי במהלך 10,000 השנים האחרונים חוצנים, אשר תוארו במסמכי התדרוך כ"חוצנים אפורים" מכוכב לכת הנמצא במערכת הכוכבים זטה רטיקולי, היו מעורבים בפעילות האנושית בכדור הארץ. לטענתו של לזר המושבים בצלחת המעופפת היו קטנים במיוחד, בגודל המתאים לילדים, וכי באותה העת הוראו לו גופות של חוצנים בגודל התואם למושבים בחללית. לטענתו של לזר במהלך שהותו במתקן S-4 הוא הבחין בשני גברים במעילי מעבדה מדברים עם יצור קטן עם זרועות ארוכות. שלושה עשורים מאוחר יותר, הוא ציין שהוא לא סבור שהוא ראה חוצן, וכי כנראה הוא ראה בובה אשר המטרה שלה הייתה לייצג את הגודל של אותם החוצנים.
לטענתו של לזר יש לו תואר שני בפיזיקה מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT), ותואר שני בטכנולוגיה אלקטרונית מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה (Caltech). עם זאת, אין שום תיעוד לכך שלזר למד ב-MIT או במכון הטכנלוגי של קליפורניה. בנוסף לכך אין שום הוכחות לכך שהוא הועסק כקבלן עבור חברת בת של חיל האוויר האמריקני.
העסקתו לכאורה כפיזיקאי במעבדה הלאומית לוס אלמוס מוזכרת בכמה וכמה מאמרים בעיתונים של ניו מקסיקו מקיץ 1982 המתמקדים בהתעניינותו במכוניות מונעות סילון. תחנת הטלוויזיה של לאס וגאס KLAS הצליחה למצוא אזכור ל"רוברט לזר" בספר טלפונים משנת 1982 של עובדים במעבדה הלאומית לוס אלמוס, אף על פי כן לטענת המעבדה הלאומית לוס אלמוס אין להם שום תיעוד לכך שלזר אי פעם עבד עבורם. לזר טוען שכל העדויות לכך שהוא עבד בעבר עבורם הועלמו במכוון.
סיפורו של לזר משך תשומת לב תקשורתית מהותית אשר הובילה ללא מעט חילוקי דעות, לתמיכה רחבה, וללא מעט אנשים שביקרו את טענותיו ואותו. לזר מודה כי אין לו שום ראיות שתומכות בטענות המרכזיות שלו אודות הטכנולוגיה החוצנית.
הרשעות פליליות
בשנת 1990 נעצר לזר בגין סיוע לארגון פשע שהיה מעורב בזנות. המקרה הסתיים בכך שהוא הודה במשפטו על שידול לזנות כאשר גזר דינו כלל 150 שעות של עבודות שירות, התרחקות מבתי בושת ולקיחת חלק בטיפולים פסיכותרפיים.
הופעות פומביות והופעות בתקשורת
לזר וחברו הוותיק ג'ין האף ארגנו בעבר את הפסטיבל השנתי "Desert Blast" במדבר נבדה עבור חובבי פירוטכניקה.
לזר התראיין זכה לפרסום רב כאשר התראיין עבור הסרט התיעודי "בוב לזר: אזור 51 וצלחות מעופפות" (באנגלית: "Bob Lazar: Area 51 & Flying Saucers") וכאשר השתתף בפודקאסט של ג'ו רוגאן.
בעבר נערך גם מפגש בין לזר ומפקד חיל הים האמריקני דייוויד פרבור אשר היה עד לתקרית התצפית בעב"ם מנושאת המטוסים נימיץ בשנת 2004.
פלוס
{{פירושונים|
ראו גם
}}
דמיטרי פטרושב
דמיטרי ניקולאייביץ' פטרושב (ברוסית: Дми́трий Никола́евич Па́трушев; נולד ב-13 באוקטובר 1977 בלנינגרד, רוסיה הסובייטית ברית המועצות) הוא מדינאי רוסי, המכהן כשר החקלאות הרוסי ממאי 2018. שימש קודם לכן כחבר בדירקטוריון גזפרום וכיושב ראש בנק החקלאות הרוסי.
ידוע כבנו של ניקולאי פטרושב, ראש שירות הביטחון הפדרלי הרוסי משנת 2000 עד 2008 ויושב ראש המועצה לביטחון לאומי של רוסיה משנת 2008.
השכלה
בשנת 1999 סיים את לימודיו באוניברסיטה הממלכתית לכלכלה וניהול במוסקבה עם תואר במנהל עסקים. בשנים 2002–2004 למד באקדמיה הדיפלומטית של משרד החוץ הרוסי עם תואר בכלכלה עולמית. בשנת 2006 סיים את לימודיו באקדמיית שירות הביטחון הפדרלי של רוסיה.
קריירה מוקדמת, בנקאי
בשנים 1999–2002 עבד במשרד התחבורה של רוסיה ולאחר בשנת 2004 הצטרף לבנק VTB. בשנת 2007, מונה לסגן נשיא הבנק.
בשנים 2010–2018 שימש כיו"ר הדירקטוריון וחבר מועצת הפיקוח של בנק החקלאות הרוסי. תחת פטרושב, הבנק הגדיל את מספר המוצרים והשירותים, הן עבור אנשים פרטיים והן עבור עסקים. כמו כן הושקו פרויקטים בתחומי ביטוח והשקעות. גם היקף התמיכה במכלול החקלאי והתעשייתי גדל. משנת 2010 עד 2017, תיק ההלוואות של הבנק גדל פי ארבעה. בשנת 2017, זה הסתכם בסכום של 2.97 טריליון רובל. מ-2016 עד 2021, שימש כחבר במועצת המנהלים של תאגיד גזפרום. בשנת 2015, התאחדות הבנקים הרוסיים הכתירה אותו כ"בנקאי השנה". שנה לאחר מכן הוענק לו עיטור הכבוד.
שר החקלאות
ב-18 במאי 2018 הוא מונה לשר החקלאות של הפדרציה הרוסית בממשלת מדבדב השנייה, ב-21 בינואר 2020 מונה מחדש לתפקיד זה, בממשלת מישוסטין. תחת פטרושב פותחה התוכנית הממלכתית "פיתוח משולב של שטחים כפריים" ועד סוף 2020, התכנית כיסתה 82 מחוזות והשפיעה על 6 מיליון איש ממגזר החקלאות.
בשל תמיכתו במלחמת אוקראינה–רוסיה הוטלו עליו סנקציות אישיות במסגרת העיצומים הבינלאומיים שהטילו האיחוד האירופי, הממלכה המאוחדת, ארצות הברית, קנדה, שווייץ, אוסטריה, יפן, אוסטרליה, אוקראינה וניו זילנד.
משפחתו
הוריו הם ילנה פטרושבה, רופאה במקצועה ועובדת בנק VTB וניקולאי פטרושב, מדינאי ויושב ראש המועצה לביטחון לאומי של רוסיה. כיהן כראש שירות הביטחון הפדרלי הרוסי משנת 2000 עד 2008.
אחיו הצעיר אנדריי פטרושב הוא איש עסקים ששימש כסמנכ"ל גזפרום נפט ומנכ"ל "המרכז למיזמים ארקטיים".
הרכב מוזיקלי
הרכב מוזיקלי הוא המונח לתיאור קבוצה של מוזיקאים המתאגדים כדי לנגן מוזיקה. ההרכבים במוזיקה ממויינים על פי מספר המוזיקאים המשתתפים בהם ועל פי מגוון הכלים בו הם מנגנים, כמו כן הם ממוינים על פי הז'אנר המוזיקלי אותו הם מנגנים.
מוזיקה קלאסית
המונחים דואט, שלישייה, קוורטט, קווינטט, סקסטט, ספטט, אוקטט ונונט משמשים כדי לתאר הרכבים מוזיקליים המורכבים משניים, שלושה, ארבעה, חמישה, שישה, שבעה, שמונה או תשעה מוזיקאים (בהתאמה). קוורטט נפוץ במיוחד הוא רביעיית מיתרים, הוא מכיל שני כינורות, ויולה וצ'לו. ישנה גם חמישיית מיתרים - הרכב דומה לרביעיית מיתרים, רק ששם מוכפלת גם הויולה, או הצ'לו. חמישיית פסנתר היא בדרך כלל חמישייה המכילה רביעיית מיתרים ופסנתר. עוד הרכב נפוץ מאוד במוזיקה הקלאסית הוא חמישיית כלי נשיפה, המכילה חליל צד, אבוב, קלרינט, בסון וקרן יער.
הרכב גדול יותר המכיל יותר כלים הוא התזמורת. תזמורת קטנה נקראת תזמורת קאמרית, שבה יש אותם כלים כמו בתזמורת הסימפונית, רק שבה מכל כלי יש אחד, בעוד שתזמורת גדולה תקרא תזמורת סימפונית. תזמורת סימפונית יכולה להכיל עשרות ואף יותר ממאה כלי נגינה, והיא מחולקת לסקציות (מחלקות): כינורות, ויולות, צ'לים, קונטרבסים, כלי נשיפה מעץ, כלי נשיפה ממתכת וכלי הקשה. כמו כן, ישנה הסינפונייטה, זוהי תזמורת קטנה יותר מהתזמורת הסימפונית, אך גדולה יותר מן התזמורת הקאמרית.
תזמורת מיתרים היא תזמורת המורכבת רק מכלי מיתר (קלאסיים בדרך כלל), כלומר: כינורות, ויולות, צ'לים וקונטרבסים.
ג'אז
בג'אז, שלישייה סטנדרטית תהיה מורכבת מפסנתר, תופים ובס (גיטרה בס או קונטרבס). קוורטט "סטנדרטי" בג'אז יהיה מורכב משלישייה סטנדרטית וכלי נשיפה.
הרכבים גדולים במיוחד המנגנים ג'אז (מקבילים לתזמורת הסימפונית) נקראים ביג־בנד, בעוד שהרכבים צנועים יותר (מקבילים לתזמורת הקאמרית) נקראים קומבו.
מוזיקה קלה
במוזיקה קלה (רוק, פופ וכדומה) הרכב נקרא להקה והוא בדרך כלל לא מכיל יותר מ-6 מוזיקאים (אף על פי שישנם יוצאי דופן). להקות רוק ופופ מורכבות בדרך כלל מזמר, גיטרה מובילה, גיטרת ליווי, גיטרה בס, מערכת תופים ולעיתים גם קלידים. לעיתים אחד מחברי הלהקה שר ומנגן באחד הכלים (בדרך כלל גיטרה) בו זמנית.
ישנן להקות שנולדו מהתאגדות טבעית של החברים בהן, וישנן להקות אחרות שהוקמו באופן מתכונן על ידי מפיקים או חברות התקליטים המממנות אותן. בין להקות הרוק הפופולריות או המשפיעות מקובל למנות את "הביטלס", "הרולינג סטונז", "לד זפלין", "קווין" ו"פינק פלויד", חמשתן להקות בריטיות שהחלו את פעילותן בשנות ה־60 של המאה ה־20. בשנות ה־90 של המאה ה־20 נחשבה להקת "נירוונה", מסיאטל, ארצות הברית, ללהקה המשפיעה ביותר.
במוזיקה אלקטרונית פחות נפוצים הרכבים מוזיקליים.
ההתערבות המשולשת
ההתערבות המשולשת הייתה התערבות דיפלומטית של רוסיה, צרפת וגרמניה בתוצאות מלחמת סין–יפן הראשונה ובהסכם שנחתם בסופה, הסכם שימונוסקי. ההתערבות התבצעה ב-23 באפריל 1895.
הרקע והאינטרסים להתערבות
מלחמת סין-יפן, שהייתה בעיקרה מאבק על ההגמוניה בקוריאה, הייתה בין הגורמים לכניסת רוסיה לאזור, לחלל שהותירה סין. עיקר האינטרס הרוסי נסב סביב בניית המסילה הטרנס-סיבירית באזור ליאודונג, כחלק מהמאמצים לקצר את אורכה. כן חפצה רוסיה בנמל פורט ארתור אשר אינו קופא בחורף. כל זאת ועוד, היו לחלק מהאינטרס של האימפריה הרוסית בראשות הצאר ניקולאי השני, באזור דרום מזרח אסיה. אינטרס זה היה במהותו אימפריאליסטי ולחלק מהרצונות ההגמוניים הרוסיים והתחרות בין מעצמות אירופה השונות דאז.
שני הצדדים האחרים בברית, צרפת וגרמניה, התערבו בתוצאות המלחמה והסכם שימונוסקי בעיקר עקב לחץ רוסי. צרפת הייתה כבולה בברית הפרנקו-רוסית של 1892, בעוד לגרמניה היו אינטרסים משלה בסין. שלוש המעצמות (רוסיה צרפת וגרמניה) הגישו ליפן אולטימטום, תוך איום צבאי, שהביא את יפן לסגת צאת מחצי האי ליאודונג, שהיה הישג משמעותי במלחמה, וכן לצאת מאזור מנצ'וריה ולמעשה גם מנמל פורט ארתור. יפן נאלצה לוותר על חלק מהישגיה הצבאיים, כלומר היא לא הפכה אולם להישגים מדיניים.
תוצאות ההתערבות
ב-5 במאי 1895, הכריז המדינאי היפני איטו הירובומי אשר היה מעורב בהסכם שימונוסקי (והיה לראש ממשלת יפן מאוחר יותר באותה שנה) על נסיגת יפן מחצי האי ליאודונג, זאת בתמורה לפיצוי כספי מסין.
דעת הקהל ביפן זעמה על הממשלה, אשר הואשמה בכישלון לשימור ההישג. היפנים הבינו כי רוסיה, בעלת הצי הקבוע והאינטרסים באזור, היא העומדת מאחורי ההתערבות, וכי לצרפת ולגרמניה אין אינטרסים ברורים להתערבות, כפי שיש לרוסיה. כנגד רוסיה עלו כעת קריאות נקם בקרב הציבור היפני. מול הממשלה התפתחה ביקורת פנימית, בייחוד על מדיניות-החוץ, הרפה מדי לטענתם של המבקרים. בין המבקרים ניתן היה למצוא עיתונאים, אנשי אקדמיה ופוליטיקאים וכן נעשה לצרכים אלה שימוש בתקשורת. קמו ביפן מספר ארגונים וקבוצות לאומניות, שהשמיעו את קולן למען פתרון מיידי, שעיקרו ביטול תוצאות ההתערבות המשולשת, קראו למלחמה עם רוסיה ואף להתפשטות יפנית אימפריאליסטית בכל אזור מזרח אסיה. הארגון הבולט בהם היה הארגון הימני הקיצוני קוקוריוקאי (או: אגודת הנהר אמור).
ההתערבות המשולשת והשלכותיה נחשבים לסיבה משמעותית וישירה לפרוץ מלחמת רוסיה–יפן בשנת 1904.
מטא-הלכה
מטא-הלכה הוא מושג בן-זמננו המכוון לעקרונות יסוד בתשתית ההלכה - כדוגמת רעיונות מחשבתיים להם השפעה מסוימת על כל תחומי ההלכה, וכן כללי פרשנות ופסיקה אשר משפיעים פוטנציאלית על כל הלכה באשר היא, כאשר הם מודדים אותה לפי עקרונות-על. אין הסכמה על עצם קיומם של כללים מטא-הלכתיים, ולא על טיבם המדויק.
המושג הומצא על ידי פרופ' אליעזר גולדמן בשנת 1958.
נדב אשכר
נדב אשכר (נולד בשנת 1974) הוא דיפלומט ישראלי, אשר בין היתר כיהן כשגריר ישראל ב ובלאוס.
ביוגרפיה
אשכר הוא בוגר לימודים לתואר ראשון ביחסים בינלאומיים ותקשורת באוניברסיטה העברית. למד סינית-מנדרינית באוניברסיטה הלאומית הטאיוואנית הרגילה בטייפה (2002–2003).
בנובמבר 2016 מונה לשגריר ישראל בווייטנאם ובלאוס והחל את שירותו שם בקיץ 2017. הוא סיים את כהונתו ביולי 2022.
אשכר נשוי ואב לשתי בנות ובן.
בית ראובן
בית ראובן (באנגלית: Rubin Museum) הוא מוזיאון לאמנות המוקדש ליצירותיו של הצייר ראובן רובין, מחלוצי האמנות בארץ ישראל.
היסטוריה
המוזיאון הוקם בביתו של האמן, ברחוב ביאליק מס' 14 בתל אביב, בו התגורר החל משנת 1946 ועד למותו בשנת 1974. הבית, שנבנה בשנת 1930 ותוכנן על ידי האדריכל פנחס ביז'ונסקי, הוסב למוזיאון כאמור בצוואתו של האמן, ונפתח לציבור בשנת 1983. בין השנים 2001–2003 היה המוזיאון סגור לרגל שיפוץ המבנה.
בנוסף לתצוגה מעבודותיו של ראובן, כוללת התצוגה גם חדר עיון וספרייה, תצוגה של פריטים ותעודות ביוגרפיות על חייו של ראובן וכן הסטודיו המשוחזר של האמן, בו מוקרן סרט תיעודי אודותיו. כמו כן מציג המוזיאון תערוכות מתחלפות מיצירותיו של ראובן ומיצירותיהם של אמנים נוספים, ובקומת המרתף של הבניין פועלת סדנת פעילות לילדים ולנוער.
המוזיאון מנוהל על ידי "קרן מוזיאון רובין", המאוגדת כחברה בע"מ. בראש הקרן ניצב ראש עיריית תל אביב-יפו ובהנהלתה שישה חברים נוספים.
באוגוסט 2006 נגנבו שתי יצירות יקרות של רובין מבית ראובן, ועד היום טרם אותרו.
RAR
שימוש
את הפורמט ניתן לחלץ על ידי התוכנה WinRAR שהיא ממציאתו הראשית, ישנן תוכנות חופשיות כגון UnRarX למערכת ההפעלה MacOS על המקינטוש ו-7-Zip לחלונות התומכות גם הן בפורמט.
כמו כן, הפורמט תומך בהצפנה של התוכן הנדחס (ואף ניתן להצפין את שמות הקבצים הנדחסים). בנוסף להצפנה, פורמט RAR תומך גם בפיצול קבצים.
הגודל המינימלי של קובץ RAR הוא 20 בתים. הגודל המרבי של קובץ RAR הוא 9,223,372,036,854,775,807 בתים.
בגרסה 5.0 של אלגוריתם הדחיסה ישנה תמיכה בריבוי ליבות בעת חילוץ קובצי RAR, לצד שיפורים רבים נוספים.
תוכנות
מספר תוכנות יכולות לחלץ קובצי RAR, הפופולרית שבהן היא WinRAR. הפורמט מופץ בקוד פתוח למרות שהוא אינו תחת רישיון תוכנה חופשי. לכן תוכנות אלו יכולות לחלץ קובצי RAR, אך לא ליצור אותם.
איראן אייר
איראן אייר או חברת התעופה של הרפובליקה האסלאמית של איראן (בפרסית: هواپیمائی جمهوری اسلامی ایران, באנגלית: Iran Air) היא חברת התעופה הלאומית של איראן. לה 60 יעדים, 35 בינלאומיים ו-25 מקומיים. בסיסה העיקרי הוא נמל התעופה האימאם חומייני בטהראן והיא מעסיקה כ-7,500 עובדים.
החברה בבעלות מלאה של הממשלה האיראנית.
היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 1946 על ידי קבוצת אנשי עסקים, תחת השם איראן איירווייז, והיא הפעילה טיסות בין הערים הגדולות באיראן באמצעות מטוסי ויקרס ויקונט. בשנת 1954 רכשה החברה מטוסי DC-4,DC-3s, ומטוס דאגלס DC-7 שהוחכר מסבנה, והחלה לטוס לפריז, בריסל, לונדון, וז'נבה.
בפברואר 1961 בעקבות החלטת הממשלה האיראנית להקים חברה לאומית, מוזגה איראן איירווייז עם חברה פרטית אחרת, ויחד הקימו את איראן אייר.
בשנת 1965 התקבל בחברה משלוח ראשון של מטוסי סילון, בואינג 727-100. משנת 1970, איראן אייר טסה לערים רבות באירופה, עם מעל 30 טיסות שבועיות ללונדון.
בסוף שנת 1970 הייתה איראן אייר חברת התעופה בעלת הצמיחה המהירה ביותר בעולם.
בשנת 1972 הוזמנו שני מטוסי קונקורד, אחד המטוסים הושכר לחברה לתקופה קצרה, אולם בעקבות המהפכה האיסלאמית, בוטלו ההזמנות.
עד 1976 איראן אייר דורגה במקום השני אחרי קוואנטס, כחברת התעופה הבטוחה ביותר בעולם.
לאחר המהפכה האיסלאמית
לאחר המהפכה האיסלאמית בפברואר 1979, החלו בחברה לארגן מחדש את פעילותה הבינלאומית, והופסקו הטיסות ליעדים רבים. כל הטיסות הבינלאומיות הופנו לטהראן, בעוד ששיראז יכולה לשמש כחלופה רק במקרים מיוחדים, שאר הערים באיראן איבדו את מעמדם הבינלאומי, אך עם זאת, בשנים האחרונות שדות התעופה בערים הגדולות משמשות לטיסות בינלאומיות - בעיקר למדינות השכנות.
בשנת 2001 רשויות ארצות הברית מנעו את רכישת האיירבוס A330, והיא קנתה שישה מטוסי פוקר 100.
בשנת 2001 רכשו בחברה שישה מטוסי איירבוס A310 מאולימפיק איירליינס.
בעקבות המתיחות בין ארצות הברית ואיראן על רקע תוכניות הגרעין שלה, לא יכלו באיראן אייר לקנות מבואינג חלקי חילוף לצי המטוסים שלה, עם זאת בסוף 2006 נחתם הסכם שאיפשר לה לשפץ את מטוסיה.
ביולי 2010 הכריזה הנציבות האירופית, כי תאסור את כניסת מטוסי הבואינג 727, 747, ואיירבוס A320 של החברה למרחב האווירי של האיחוד האירופי, בשל ליקויי בטיחות.
קבוצת מלונות הומא
קבוצת מלונות הומא היא חברה בת של איראן אייר, אשר בבעלותה רשת מלונות חמישה כוכבים בערים הגדולות של איראן. מלונות הומא ממוקמים בטהראן, שיראז, בנדר עבאס, ומשהד, שבה יש שני בתי מלון. כל המלונות נבנו לפני שנת 1979, למעט בתי המלון במשהד, שנבנו בסוף 1990.
הקבוצה הוקמה על ידי הממשלה לאחר המהפכה האיראנית ב-1979 ויש לה יותר מ 800 חדרים מרוהטים. רוב המלונות היו בשליטה פרטית עד 1979, אך הם הולאמו מיד לאחר מכן. המפורסם ביותר היה מלון הומא בטהראן, שהיה מלון שרתון לפני שהולאם. כול המלונות הם ברמת 5 כוכבים, אך אינם עומדים בתקנים בינלאומיים בשירות, תפאורה ומתקנים.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2018:
פעלו בעבר
איראן אייר הפעילה בעבר את המטוסים הבאים:
קרב רומני
קרב רומני היה קרב שנערך בחצי האי סיני במהלך המערכה על תעלת סואץ וזאת במסגרת המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה. הקרב התחולל ב-3 באוגוסט - 5 באוגוסט 1916 סמוך לרומני וקטיה (כ-37 ק"מ ממזרח לתעלת סואץ בצפון מערב סיני). הקרב נערך בין הצבא העות'מאני ששלט בארץ ישראל וברוב סיני וחיל המשלוח המצרי מהצבא הבריטי שעסק בהגנת תעלת סואץ ובהנחת מסילת רכבת וצינור מים מתוקים מקנטרה שעל גדות תעלת סואץ, מזרחה, לקראת המערכה על כיבוש ארץ ישראל. הקרב הסתיים בניצחון הכוחות הבריטים וסימן את תחילתה של המערכה לכיבוש סיני.
רקע היסטורי
עם פתיחת מלחמת העולם הראשונה ביולי 1914 היוותה תעלת סואץ קו גבול בין האימפריה העות'מאנית ובריטניה. תעלת סואץ, שהייתה בחסות בריטית, שימשה את כוחות הברית להובלת חיילים, ציוד וחומרי גלם (כמו נפט) מהמזרח הרחוק לכוון הכוחות שנלחמו באירופה. אי לכך היוותה התעלה מטרה לכיבוש על ידי צבא טורקיה.
כדי להגן על התעלה מינו הבריטים את מייג'ור גנרל ג'ון מקסוול והחלו לתגבר את כוחותיהם במצרים בכוחות בריטים, הודים, אוסטרלים וניו זילנדים והוקם חיל המשלוח המצרי. זמן קצר לאחר פתיחת המלחמה החלו הטורקים לתכנן את המערכה לכיבוש תעלת סואץ. תוכנית זו התבצעה במספר מהלכים:
מטרת הפשיטה
מטרת הפשיטה הטורקית על רומני הייתה לחסום את התנועה הימית בתעלת סואץ על ידי ביסוס עמדת ארטילריה קידמית שתאפשר לתותחים הטורקים ירי על התעלה וחסימתה.
הכוחות הטורקים
כוח הפשיטה הטורקי, בהיקף של כ-16,000 חיילים, ובפיקודו של פרידריך קרס פון קרסנשטיין, כלל את הכוחות הבאים:
הכוחות הבריטים
הכוחות הבריטים, בפיקודו של מייג'ור גנרל ג'ון מקסוול, כללו את הכוחות הבאים: כוחות אלו נחלקו בין הגנה על אזור רומני/קטיה ובין הגנה על תעלת סואץ.
תוצאות הקרב
הקרב הסתיים בניצחון הבריטים והיה זה ניסיונם האחרון של הטורקים לכבוש את תעלת סואץ. היקף הנפגעים בקרב היה כדלקמן:
הנרי וקסמן
הנרי ארנולד וקסמן (באנגלית: Henry Arnold Waxman; נולד ב-12 בספטמבר 1939) הוא פוליטיקאי יהודי-אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית. וקסמן כיהן משנת 1975 ועד 2015 כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם קליפורניה. הוא נחשב לאחד מחברי הקונגרס הליברלים המשפיעים ביותר.
מאז ניצחונם של הדמוקרטים בבחירות אמצע הקדנציה ב-2006, וקסמן מכהן כיושב ראש ועדת בית הנבחרים לבקרה ורפורמה בממשל (ועדת הבקרה), הוועדה החקירתית הראשית של בית הנבחרים. הוא היה החבר הדמוקרטי הבכיר בוועדה משנת 1997 ועד למינויו כיושב ראש.
ביוגרפיה
וקסמן למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA), סיים תואר ראשון במדעי המדינה ב-1961 ותואר מבית ספר למשפטים של UCLA ב-1964. לאחר לימודיו עבד כעורך דין. הוא נבחר אל האספה המדינתית של קליפורניה ב-1969 שם שירת שש שנים, עד אשר הוא נבחר לקונגרס הארצי ב-1975.
לפני שהדמוקרטים איבדו שליטה על בית הנבחרים של ארצות הברית ב-1995, וקסמן היה דמות רבת עוצמה בקונגרס כיושב ראש תת-הוועדה של ועדת האנרגיה והמסחר לענייני לבריאות וסביבה מ-1979. בתפקיד זה הוא ניהל חקירות במגוון של נושאי בריאות וסביבה, כולל ביטוח בריאות לאומי אוניברסלי, כיסוי לטיפול רפואי ועזרה רפואית, איידס וזיהום של אוויר ומים.
לפי האתר שלו, העדיפויות החקיקתיות שלו הן נושאי בריאות וסביבה. זה כולל ביטוח בריאות לאומי אוניברסלי, כיסוי לטיפול רפואי ועזרה רפואית, טבק, איידס, סטנדרטים לאיכות של אוויר ומים, קוטל מזיקים, סטנדרטים לאיכות של מוסדות סיעודיים, מחקר בבריאות האישה וזכויות פוריות, הזמינות והעלות של תרופות וזכות הקהילות לדעת על רמות הזיהום.
וקסמן נשוי לג'נט קסלר וקסמן, ולהם בן, בת וארבעה נכדים.
ועדת הבקרה והרפורמה בממשל
ווקסמן היה ידוע בגישתו הנמרצת לתחום הבקרה זמן רב לפני שנהיה דמוקרט בכיר בוועדת הבקרה והרפורמה בממשל (ועדת הרפורמה או ועדת הבקרה, בקיצור) ב-1997. הוא היה ידוע מאוד על התעקשות על כך שעדים המופיעים בפני תת-הוועדה שלו יעידו תחת שבועה, ובכך יחשפו את עצמם להאשמות של שבועת שקר אם הם לא יאמרו את האמת. לדוגמה, בשנת 1994 הכריח וקסמן את המנהל הכללי של שבע חברות מרכזיות לטבק להעיד תחת שבועה שניקוטין לא היה ממכר.
ב-1998, הוא יצר את ה"דיוויזיה לחקירות מיוחדות", על מנת לחקור את העניינים שהוא חש שהוועדה המלאה הזניחה. זה היה אפשרי כיוון שלוועדה הייתה סמכות נרחבת לחקור כל עניין עם השלכות של מדיניות פדרלית, אפילו אם עניין זה שייך לתחום השיפוט של ועדה אחרת. הוא גם ביקר באופן נוקשה את ה רפובליקנים על התעלמות מ"האחריות החוקתית" לבצע בקרה על הממשל.
יום אחד אחרי הבחירות של 2006, וקסמן הורה לעוזרים שלו להכין טיוטה של "תוכנית בקרה" עבור הפאנל. הוא לא הסתיר את העובדה שהוא רוצה לחקור את התאגיד האליברטון (לאנרגיה, Halliburton Energy Services), כמו גם את העבירה, לכאורה, הקשורה בחוזים ממשלתיים בעיראק. זה מאוד סביר שהוא גם יחקור מספר שערוריות שסובבות סביב ג'ק אברמוב (לוביסט שנתפס בשחיתות). זה הוביל לחששות בקרב עוזרים דמוקרטים של ועדת הרפורמה שוועדת הרפורמה בממשל תחת וקסמן תביים הופעות חוזרות של הוועדה תחת ממשל קלינטון, כאשר הם הוציאו מעל 1,000 זימונים. מכל מקום, וקסמן סיפר לניוזוויק שהוא מעוניין באחריות למתן דין וחשבון ולא בנקמה. למרות התנהגות זו, וקסמן סירב ל"מלשינת" הממשל סייבל אדמונדס להעיד בנושאים מגוונים של המערבים, לכאורה, פשעים וטיוח של הממשל האמריקני
.
ב-16 במרץ 2004, לבקשת וקסמן, משרד המיעוט דאז של הוועדה לרפורמה בממשל, פרסמה את "עיראק על גבי הרקורד, ההצהרות הפומביות של ממשל בוש", מאגד של 237 עמודים, מפורט עם אפשרות חיפוש, של הצהרות מוליכות שולל שנאמרו על ידי נציגי ממשל בוש לגבי האיום שבא מכוון עיראק. זה כולל הצהרות שהיו מוליכות שולל, על בסיס מה שהיה ידוע לממשל בזמן שהצהרות אלו נאמרו. המאגד אינו כולל הצהרות שנראות כאילו הן מוטעות בהבנה שלאחר מעשה. אם הצהרה שיקפה נכונה את המודיעין האמריקאי, בזמן שהיא נאמרה, אזי היא הוצאה, גם אם כעת היא נראית כשגויה.
ב-4 בינואר, בסמוך לאירועים האחרונים, וקסמן שינה את שם הוועדה לשם הארוך והמלא שלה "ועדת הבקרה והרפורמה בממשל".
וקסמן והקו האדום
ב-1985, וקסמן יזם את הצעת חוק לאסור על מימון פדרלי לקו הרכבת התחתית האדום של חברת "הרכבת התחתית של מחוז לוס אנג'לס" (LACMTA), שזה המחוז שלו, כשהוא נתמך על ידי קבוצות בעלי בתים (NIMBY) עשירים בתגובה להתפוצצות גז מתאן במחוז פיירפקס, בלוס אנג'לס. ב-2005, בשוק נדל"ן חסון, בבניות מגורים לגובה וחוסר תכנון ציבורי מאסיבי בנתיבי דרכים בצד המערבי של העיר שנגרם על ידי הצעת החוק של וקסמן הביא לידי מבוי סתום במחוז של וקסמן. על פי בקשה של ראש העיר של לוס אנג'לס ונשיא מועצת המנהלים של LACMTA, אנטוניו וילרייגוסה, וקסמן הסכים להרים את האיסור בתנאי שוועדה של חמישה מהנדסים תקבע שזה בטוח לחפור מנהרה תחת אזור ה"מיריקל מייל" בלוס אנג'לס קליפורניה, במשטח של הכביש בשדרות "וילשיר". באוקטובר 2005, הפאנל החליט שזה אפשרי חפירות מנהרה שכאלה וב-16 בדצמבר, ווקסמן הגיב בהכרזה שהוא יציג הצעת חוק לבית הנבחרים של ארצות הברית אשר ירים את האיסור על כסף פדרלי עבור חפירות מנהרה לרכבת תחתית במחוז. הצעת החוק עברה בבית הנבחרים בפה אחד ב-20 בספטמבר 2006.
וקסמן טוען שהצעת החוק של 1985 קיבלה תמיכה כיוון שהתאימה לאינטרס ציבורי לבטיחות ולא, כפי שכמה מאשימים, כדי לעכב את הנגישות של מעמד הפועלים בדרום ומזרח לוס אנג'לס עבור המחוז העשיר שלו. במכתב ללוס אנג'לס טיימס, וקסמן מצטט את המחקר של שנת 2005:
זהות יהודית ופוליטיקה
וקסמן גאה ב"זהות היהודית החזקה" שלו והסיק מסקנות פוליטיות מגילויי הדת שלו: כך אמר בנאום שהוצג על ידי מוסד קסדן ללימודי התפקיד היהודי בחיי האמריקאי של אוניברסיטת דרום קליפורניה. וקסמן אמר שהוא מיישם את הערכים האתיים היהודים בשרותו בקונגרס האמריקאי. הוא הוסיף : לפי וקסמן, הערכים האמריקנים סובלים כרגע מ"תרבות של שחיתות" ו"הפכו לאובססיביים עם סודיות", והוא מאשים את הממשל האמריקני בהזנחת ערכים אלה. לטענתו, "הנהגת הרפוליקנים מתעלמת מכללים נשיאותיים ונורמות ואין לה שום התחשבות בנוהג".
היחס לישראל
הנרי וקסמן הוא יהודי שתומך בישראל. באתר שלו נכתב: "מאז שהוא הגיע לקונגרס, הרוויח וקסמן את המוניטין של תומך אפקטיבי בסיוע אמריקני להבטחת ביטחונה והישרדותה של ישראל". ב-15 שנות כהונתו כיושב ראש ועדת המשנה לבריאות וסביבה, הוא היה מגן איתן של ישראל. ב-1980 הוא יזם הצעת תוכנית לשיתוף פעולה במזרח התיכון בין ישראלים לערבים; בתו של וקסמן, קארול, עשתה עלייה לפני 10 שנים; בחייו האישיים הוא אולי לא מפגין את רגשי היהדות שבו באופן פומבי; אבל "מניין הקונגרס" שיבח אותו כ"יהודי שביהודים" בגבעת הקפיטול; הוא ואשתו הם יהודים קונסרווטיביים, שומרים על כשרות בבית. הוא אינו עוסק בפוליטיקה בשבת ונפגש פעמיים בחודש עם חברים יהודים אחרים [בבית הנבחרים] לישיבת לימודי תורה. בוושינגטון, הוא ואשתו, שהיו המייסדים של נשות הקונגרס ליהדות רוסיה, הם חברים בקהילה "הדס ישראל.
ביולי 2006, בזמן חטיפת החיילים הוא נתן הצהרה תומכת בישראל והכליל את כל שמות החיילים הנעדרים ממלחמת לבנון הראשונה. בפתיחת מלחמת לבנון השנייה, הוא הביע תמיכה נמרצת בהצעת חוק המגנה את ההתקפות האחרונות על ישראל, ותומך בזכות של ישראל להגן על עצמה. החוק עבר ברוב גדול ב-20 ביולי 2006.