cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הנסיכה מונונוקי
מרדף
הלילה יורד. אשיטאקה מגיע לאגם ומוצא שם את מורו, שככל הנראה הקליע בגופה הכניע אותה והיא רובצת על שפת האגם. הוא קורא לסאן, ואוקוטו מופיע יחד עם הציידים בעורות החזירים. אשיטאקה מבין שסאן נבלעה בתוך התולעים שעל אוקוטו. הוא מזנק על גופו של אוקוטו וחופר בתולעים האדומות כדי להציל את סאן. הוא מגיע אליה, אך אוקוטו מנער אותו מעליו ואשיטאקה מושלך לתוך האגם ומאבד את הכרתו. מורו קמה, ומחליטה שעל אף שרצתה לשמור את כוחותיה האחרונים כדי להרוג את אבושי, היא תנסה להציל את סאן. אוקוטו מסתער עליה, והיא מתנגדת לו ומתחילה לחפור בתולעים שעל גופו כדי להציל את סאן. ג'יקו ואבושי, הצופים במחזה ממסתור, רואים שהאייל האל הופיע על האי שלו וכעת מתקדם לעבר הקרב. כשהוא מתקרב מספיק, התולעים שמכסות את אוקוטו ואת מורו מתות והופכות לבוץ שחור. מורו, שהצליחה להשיג את סאן, קוראת לאשיטאקה. הוא שב להכרתו, יוצא מהמים ורואה את האייל האל. אבושי יורה בו פעם אחת, אך הוא ממשיך ללכת. אשיטאקה רץ אל מורו, לוקח ממנה את סאן ומזנק למים כדי להוריד מהם את הבוץ השחור. אוקוטו, על אף אובדן הראייה וחוש הריח שלו, מצליח לחוש באייל האל. הלה נוגע בו, חוטם אל חוטם, והחזיר הענק מתמוטט ומת, לא כאל מקולל אלא כאל חזירים רגיל. מורו, שהשקיעה את כוחותיה האחרונים במאבק, מתמוטטת גם היא. האייל האל מסתובב ומביט בירח, ומתחיל להשתנות לצעדן-הלילה. אבושי יוצאת ממחבואה ומכוונת אליו את הרובה שלה, ולמרות שהן אשיטאקה והן האייל האל מנסים לעצור בעדה, היא יורה. הירייה פוגעת בצווארו של האייל האל וכורתת את ראשו. נוזל שחור פורץ משאר גופו של האייל האל ומתפשט ביער. העצים מתים, קודאמה נופלות כמו שלג, ורבים מאנשיו של ג'יקו מתים כשהעיסה נוגעת בהם. אבושי מוסרת לג'יקו את הראש של האייל האל, ולפתע, ראשה של מורו נע מעצמו ומצליח לכרות בנשיכה את אחת מזרועותיה של אבושי בטרם הוא נבלע בעיסה השחורה. ג'יקו מכניס את ראשו של האייל האל לארגז בעזרת שלושה מאנשיו ששרדו, והם בורחים משם. אשיטאקה מציל את גונזה ואבושי מהעיסה השחורה שממשיכה למלא את מקום, שוחה איתם לאי של האייל האל, וחובש שם את כתפה של אבושי בעזרת החולצה שלו. הקללה כבר מכסה את מרבית גופו. סאן רוצה להרוג את אבושי, אך אשיטאקה אומר לה שהאישה כבר נענשה מספיק. העיסה השחורה, מצידו האחר של האגם, מקבלת את הצורה של צעדן-הלילה חסר הראש. אשיטאקה מבקש מסאן עזרה, אך מסרבת לעזור לו בטענה שהוא לצידם של בני האדם. הוא מנסה להסביר לה שגם היא אחת מבני האדם, כמוהו, אך היא צועקת עליו שהיא זאבה ותו לא. הוא מנסה להתקרב אליה, והיא נועצת בחזהו את הפגיון שנתן לה. היא מבינה לפתע מה עשתה, ונרתעת לאחור. אשיטאקה מתקדם לעברה ומחבק אותה בזרועותיו, ואומר שניסה לעצור את בני האדם. סאן אומרת שהכול אבוד, והיער גוסס, אך אשיטאקה אומר כי הם שניהם עדיין חיים, ויכולים עוד לנסות ולהציל את המצב.
מרוץ נגד הזמן
סאן ואשיטאקה מוצאים את ג'יקו וחבורתו על צלע אחד ההרים במרוצתם, עוצרים אותם ואומרים להם למסור את הראש בחזרה. ג'יקו אומר להם שכבר מאוחר מדי, שכן השחר כבר כמעט מפציע, וכשזה יקרה, צעדן הלילה יעלם. אשיטאקה מנסה לשכנע אותו באיומים, אך ג'יקו מתקיף אותו. סבל אחר מתקיף את סאן. השניים הנותרים ממשיכים לרוץ, אך שומטים את הארגז כשהעיסה מקיפה אותם ובורחים משם. אשיטאקה, סאן וג'יקו ניצבים על סלע, "אי" בים העיסה השחורה, עם הארגז ובו הראש. לבסוף מצליחים אשיטאקה וסאן לשכנע את ג'יקו להחזיר את הראש. השניים מחזיקים אותו בידיהם, וצעדן הלילה מתכופף לעברם ומצמיד את גופו לאדמה, במקום בו הם עומדים. הוא קם, ראשו שוב במקומו, ואז מפציעה השמש. מאחר שלא חזר לצורתו היומית, הצעדן נופל ברגע שקרני השמש נוגעות בו, ומתמוטט על עיר הברזל. משב רוח אדיר נגרם מכך, מעיף את העיסה השחורה, הורס את עיר הברזל ומנקה את כל האזור.
במעמקי היער, עצים גדולים ועתיקים מוטלים מתים ליד האגם של האייל האל, וצמחים צעירים ורעננים מבצבצים מתוכם. קודאמה יחידה מופיעה על שפת האגם, מנענת את ראשה ומשמיעה קולות נקישה.
טוב, רוע ואלימות
המסר הכלול בסרט מנוגד, למעשה, למרבית סרטי האנימציה המערביים, ובא לשבור את המונחים שנהוג להשתמש בהם בסרטים אלו – "טוב" ו-"רע". אבושי איננה אישה אכזרית ותאבת בצע הפועלת לשם השגת כוח בלבד, אלא מנהיגה טובה שברצונה להגן על אנשיה מפני השלטון המתנכל להם. היא בנתה את עיר הברזל בעיקר מאנשים מוכי-גורל, כמו נשים שסחרו בהן או מצורעים שאיש לא מוכן להתקרב אליהם, ומתייחסת אליהם כאל שווים בין שווים. עיר הברזל מוכיחה שגם מעשים חמורים ביותר נעשים לעיתים בשם מטרות נעלות. גם החיות המוצגות ביער, ובראשן סאן, אינן חד צדדיות: אמנם הן מותקפות על ידי האדם וסביר למדי שתפסידנה במלחמה, אך הן כשלעצמן תאבות נקמה ומלחמה. למרות שהסרט כולל אלימות לא מעטה, היא אינה מצטיירת כדבר מושך או מבדר כמו בסרטי פעולה מסוימים. להפך, היא מוצגת באמצעות הקללה שמאכלת את גופו של אשיטאקה: סוג של מחלה, משהו שמפתה להשתמש בו, אך מרגע שמתחילים לעשות כך, הוא יוצא מכלל שליטה. מיאזאקי מציג מאבק שבו אין פתרון מוחלט ואף צד איננו צודק או טועה.
יפן
הסרט יצא ביפן בשנת 1997 וגרף שם כ-18.5 מיליארד ין יפניים - כ-154 מיליון דולר. הוא הפך שם לסרט המצליח ביותר בכל הזמנים (לפניו החזיק הסרט אי.טי בתואר הזה למעלה מעשור), אך השיא נשבר זמן קצר לאחר מכן בידי "טיטאניק" (שהפסיד אותו לאחר מכן לטובת "המסע המופלא").
מלבד זאת, הוא זכה באוסקר היפני לסרט הטוב ביותר, הגיע למקום הראשון ברשימת הסרטים המצוירים הטובים ביותר של כל הזמנים באתר IMDb (הישג שנלקח ממנו עם יציאת "המסע המופלא"), ונחשב לסרטו הטוב ביותר של מיאזאקי. עד היום הוא מתחרה על התואר הזה לצד "המסע המופלא".
הסרט מגיע למערב
במערב, היו דיסני אחראים על הפצתו של הסרט. הם העבירו את הטיפול לאולפני מירמאקס, אשר החליטו להפקיד את אומן הקומיקס ניל גיימן על עיבוד התסריט לאנגלית, אך אין פירוש הדבר כי הוא תרגם אותו בעצמו: גיימן קיבל תסריט מתורגם ישירות מיפנית, ותפקידו היה לעבדו כך שיתאים לקהל האמריקאי. מירמאקס גם החליטו להשקיע כסף רב בשחקנים מפורסמים לשם הדיבוב: בילי קרודופ גילם את אשיטאקה, קלייר דיינס את סאן, מיני דרייבר את אבושי, ג'יליאן אנדרסון את מורו ובילי בוב תורנטון את ג'יקו. ואולם, כשהסרט התקרב למועד הוצאתו למסכים, הוא כמעט ולא זכה לפרסום בטלוויזיה ובכול אמצעי אחר. אפילו כשיצא, הוקרן במספר מסכים קטן בהרבה משנאמר בתחילה, וכך גרף בארצות הברית כ-2 מיליון דולר בלבד (הכנסותיו הכוללות במערב הסתכמו בכ-6 מיליון דולר). דבר נוסף שביקשו מירמאקס לעשות כשקיבלו את הסרט לידיהם היה חיתוך הקטעים שנראו לטעמם אלימים מדי, כדי שיוכל לקבל דירוג של PG ("ילדים חייבים בהשגחת הורים"). מיאזאקי ואנשי סטודיו ג'יבלי התנגדו נמרצות לעניין, והצליחו לשכנע את מירמאקס שלא לחתוך אף חלק מהסרט, וכך לבסוף קיבל דירוג של PG-13 ("בני 13 ומטה חייבים בהשגחת הורים"). שמועה נפוצה היא שמיאזאקי שלח חרב יפנית קצרה לאחד מאנשי המפתח במירמאקס, ואליה מצורף פתק ובו הודעה – "NO CUTS".
הסרט בישראל
הסרט הגיע לישראל בדיבוב יפני בלבד אבל הכתוביות תורגמו מהגרסה האנגלית ולקו באי דיוקים לגבי המקור ואף בסלנג. כשהגיעה לארץ גרסת די.וי.די של הסרט, ניתן היה לצפות בו בדיבוב יפני עם כתוביות באנגלית שנכתבו על פי התסריט של גיימן, או הכתוביות האנגליות המקוריות. לא היה ניתן להשיג בישראל גרסת די.וי.די בעלת תרגום עברי של הסרט, והדרך היחידה לצפות בו בתרגום לעברית הייתה בטלוויזיה ובקלטות וידאו, בשני המקרים – בדיבוב אמריקני, עד שהסרט הגיע ל"נטפליקס".
ספינקס
ספינקס (ביוונית: Σφιγξ) הוא יצור מיתולוגי המתואר כשילוב של אריה עם ראש אישה, לפעמים מתואר כבעל כנפיים. הספינקס מתואר לראשונה בממלכה הקדומה במצרים העתיקה, אך הייתה לו השפעה על תרבות יוון העתיקה אשר בה היא מופיעה כאישה בעלת חזה וגוף תחתון בדמות אריה ולעיתים מחובר לה זנב נחש.
מקור שם החיה "ספינקס" (Σφιγξ) ביוונית במילה σφιγγω, "ספינגו" שמשמעו "לחנוק", משום שבגרסתה היוונית היתה חונקת למוות את אלה שלא ענו נכון על חידתה. בזכות חידתה הספינקס מתוארת במקורות רבים כיצור מסתורי וחכם ולעיתים רבות ניתן לשמוע את הביטוי "חכמת הספינקס". כמו כן, שמה של הספינקס מעלה קונוטציות של רוע, משום שהייתה טורפת באכזריות את כל מי שלא ענה נכון על חידתה.
ספינקס מצרי
במיתולוגיה המצרית משלב הספינקס גוף של אריה עם ראשו של פרעה. המפורסם מבין הספינקסים הוא הספינקס הגדול של גיזה, הנמצא בגיזה שבגדה המערבית של הנילוס. ספינקס זה פונה מזרחה, ובין כפות רגליו נמצא מקדש. כיום סבורים שראשו של ספינקס זה הוא ראשו של חעפרע, ובנייתו מתוארכת למאה ה-28 לפני הספירה כנראה בין 2723 ל-2563 לפני הספירה. אולם יש סברות המתארכות את הספינקס לתקופה קדומה הרבה יותר (המאה ה-40 לפני הספירה).
ספינקסים מצריים נמצאים גם במוף שבמצרים – ספינקסים עם ראש ראם המייצגים את האל אמון.
תפוצת הספינקס הורחבה גם מחוץ למצרים, והוא מוכר גם מהלבנט, שם מזוהה לפי רוב החוקרים עם הכרוב.
הספינקס משמש כדימוי בפסל המונומנטלי המודרני "תחיית מצרים" של מחמוד מוח'תאר (1928).
ספינקס יווני
הספינקס היוונית מוזכרת לנו במיתולוגיה היוונית. ישנן מחלוקות לגבי זהות הוריה של הספינקס: אורתוס וכימרה, כימרה וטייפון או טייפון ואכידנה, אך כל היצורים הללו מתוארים כיצורי כלאיים מפלצתיים.
סיפורה הידוע של הספינקס מהמיתולוגיה היוונית מספר על חידתה ואדיפוס המלך. הספינקס, אשר נשלחה כעונש על חטאיו של לאיוס המלך ושל תושבי העיר תבאי, התמקמה על חומה בכניסה לעיר. כל העוברים ושבים מן העיר נאלצו לענות על חידתה וכשטעו, נטרפו או נחנקו על ידה. העיר נכנסה למצור, מכיוון שאיש לא היה יכול להיכנס או לצאת ממנה ולכן לאיוס היה בדרכו לדלפי לנסות לקבל עזרה או חנינה מהאלים. בדרכו נרצח על ידי אדיפוס, ועקב כך נוצר מצב שבו העיר הייתה שרויה במהומה רבה, משום שלא ידעו מי יצילם מן הספינקס. אחיה של המלכה הצהיר כי האיש אשר יענה נכונה על חידת הספינקס ויציל את העיר, יינשא למלכה ויהיה המלך. אדיפוס הגיע לעיר תבאי ובהגיעו נתקל בספינקס, הספינקס חדה לו את החידה אשר מתנה את כניסתו לעיר במידה ויענה נכונה, אך אם יטעה ייטרף על ידה וימצא את מותו. החידה הייתה: "מי הוא אשר אף שיש לו קול אחד, הוא ארבע רגלי, דו רגלי ותלת רגלי?". על חידה זו אדיפוס ענה נכונה. תשובתו הייתה כי זהו אדם: אדם הולך על ארבע כתינוק, על שתיים כבן אדם בוגר ולעת זקנה מתווסף לו המקל כרגל שלישית. לאחר שאדיפוס ענה נכונה על החידה, הוא למעשה הביס את הספינקס. היא הרגישה מושפלת ומבוישת והשליכה עצמה למוות מן החומה. אדיפוס הוכתר למלך על ידי תושבי תבאי אסירי התודה על שהצילם מידי הספינקס.
ספינקס צרפתי
במאה ה-16 החלו לפסל בצרפת פסלים בצורת ספינקס - בעלת ראש של אישה צעירה וגוף של אריה שוכב. פסלים אלה היו נפוצים כחלק מהאומנות ה"גרוטסקית".
השימוש בתואר "ספינקס"
כיום, נהוג לכנות מנהיגים ותיקים בכינוי "ספינקס". כך, לדוגמה, זכה חוסני מובארכ, נשיא מצרים לשעבר, בכינוי "הספינקס", ואילו נשיא סוריה לשעבר, חאפז אל-אסד, כונה "הספינקס מדמשק".
הבעת הפנים הקפואה של הפסל יצרה את הביטוי "פני ספינקס" לאדם שאינו מסגיר בהבעות הפנים את רגשותיו.
הספינקס הייתה פופולרית מאוד באומנות העתיקה, פסלים של הספינקס הונחו על קברים של אנשים שמתו בצעירותם, כמו כן הספינקס מופיעה בציורי אגרטלים יוונים רביםַֹׁ וביצירות אומנות מכל התקופות.
האסטרואיד  שהתגלה על ידי מקס וולף, נקרא על שם הספינקס.
עדיה מאירצ'ק
עדיה מאירצ'ק (נולדה בשנת 1962) היא דוגמנית עבר ישראלית.
ביוגרפיה
מאירצ'ק התפרסמה לראשונה בגיל 17, כשנחשף שבין היתר, ניהלה מערכת יחסים עם דן בן אמוץ, נרשמה תחילה לחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת תל אביב אך עזבה את הלימודים לאחר שנה שהחלה לעסוק בדוגמנות.
ב-1985 הצטלמה למגזין מוניטין על ידי צלם האופנה בן לם, ולאחר מכן החלה לעבוד עמו באופן קבוע.
בסוף מרץ 1986 היא נעצרה במלון המלך שלמה באילת לאחר שנמצאו ברשותה סמים. היא הואשמה בשימוש, החזקה וסחר בסמים. באוקטובר 1986 נדונה לארבעה חודשי מאסר על תנאי לאחר שהורשעה רק בהחזקת סמים.
היא הייתה דוגמנית מסלול מובילה. בין היתר, היא דיגמנה דגמים של המעצבת תמרה יובל-ג'ונס. ב-2008 לקחה חלק בתצוגה של ירון מינקובסקי שנערכה במלון אינטרקונטיננטל בתל אביב במטרה לגיוס תרומות, ב-2009 הופיעה בקמפיין של המעצבת דורית שדה.
היא נשואה ואם לשלושה ילדים, מתגוררת בהוד השרון.
סרט נעורים
סרט נעורים הוא ז'אנר אשר עלילתו מתמקדת בצעירים ובני נוער, ובנושאים בעלי עניין עבור בני גיל ההתבגרות, כגון התבגרות, אהבה ראשונה ומרד נעורים. לעיתים, העיסוק בנושאים רציניים אלו מוצג בצורה סטריאוטיפית וטריוויאלית ולעיתים לא.
מאפייני הז'אנר
עלילות סרטים בז'אנר זה מתרחשות בדרך כלל בבתי ספר תיכוניים או אוניברסיטאות הכוללות דמויות של בני נוער בגיל של תלמידי תיכון. העלילות עשויות לכלול בתוכן מסיבות בית ספר, נשף סיום לימודים וכדומה.
סרטי הז'אנר עשויים לעסוק גם בנושאים כמו שימוש בסמים, אלכוהול, מיניות, אובדן בתולין וכיוצא באלה. חלקם מזוהים עם הומור בתי שימוש.
עם התפתחותו של הקולנוע האמריקאי, נכנס שימוש נרחב ביותר בסטריאוטיפים של קבוצות חברתיות. הסטריאוטיפים הנפוצים ביותר כוללים בדרך כלל ספורטאי, מעודדת, מלכת הכיתה, החנון/ית, העבריין/ית, המורד/ת, החריג/ה וכו'.
שחק
ראו גם
}}
פיתום הוצאה לאור
פיתום הוצאה לאור היא הוצאת ספרים המתרכזת בספרי עיון וביקורת בנושאי אמנות, צילום, קולנוע ותרבות חזותית, וכן בספרי שירה וסיפור קצר.
הספר הראשון שיצא לאור הוא מבחר מאמרים של האמנית מרתה רסלר, "בתוך ומחוץ לתמונה: על צילום, אמנות ועולם האמנות". באותה שנה, 2006, ראה אור גם מבחר שירים ראשון בתרגום לעברית של הסופרת והמשוררת האקטיביסטית האמריקאית גרייס פיילי, "איש זר שרק לכלב".
ב-2007 ראה אור ספרה של קתרין לאפטון על יצירות הבמאי הצרפתי הפואטי-פוליטי כריס מרקר, "כריס מרקר: זכרונות מן העתיד". יוצר נוסף שהוצג לראשונה בעברית הוא הסופר, מבקר האמנות והצייר הבריטי הרדיקלי ג'ון ברג'ר, שספרו "אחֹז בכל היקר: איגרות על הישרדות ומרי" ראה אור ב-2008, וספר מסות נוסף שלו, "על ההתבוננות", ראה אור בעברית ב-2012. ספרו של מחמוד דרוויש, "כפרחי השקד או רחוק יותר" יצא בשיתוף עם ספרי עיתון 77 ב-2008. ב-2009 ראה אור קובץ הסיפורים הראשון של יורם נסלבסקי, "לעיני השמש הזאת", וספרו השני, "איש על ספסל", ראה אור ב-2019. שניים מספריו של האוצר, הפילוסוף ותאורטיקן האמנות בוריס גרויס, ראו אור בפיתום: "כוח האמנות", 2009; מסתו על מחשבת הקומוניזם, "המיספח הקומוניסטי", 2014, תורגמה מגרמנית על ידי אדם טננבאום. ספרו של הצלם, האוצר והתאורטיקן הבריטי דייוויד קאמפני, "צילום, קולנוע, צילום", על ההשראה ההדדית בין צילום לקולנוע על רקע התמורות בתפקידיהם החברתיים, ראה אור בעברית ב-2011. ב-2013 תורגם לעברית ספרו של תאורטיקן האמנות מפרינסטון, האל פוסטר, "אמנות, אדריכלות: סיבכת קשרים, תסבוכת, תסביך", הדן ברטוריקה הפוליטית/כלכלית/חברתית/אזרחית של צורות, תפיסת חלל וחומרים והשלכותיה דרך גופי עבודה של אדריכלים ואמנים בחמישים השנים האחרונות. ספרה של האמנית והמסאית הגרמנייה היטו שטיירל, "חלכאי המסך: מסות על פוליטיקה של דימוי חזותי", ראה אור בעברית ב-2015 והוא מסיט את הדיבור מהפוליטיקה של הייצוג אל בחינת הייצוג של הפוליטי. לראשונה בעברית שני ספרים של אלכסנדר קְלוּגֶה הגרמני - הקולנוען, הסופר, ההוגה החברתי והיוצר לטלוויזיה, בתרגומה מגרמנית של נועה קוֹל: "הנקודה העיוורת של השטן", סיפורים, 2016, והמונטאז' הספרותי, אבן דרך בספרות הגרמנית מ-1977, "הפצצת הלברשטאדט בשמונה באפריל 1945", 2019. ב-2018 ראה אור בעברית הרומן הפיקרסקי "סודו של השוולייה" מאת בריאן או'דוהרטי, האמן הפוסט-מינימליסט, הסופר והמסאי האירי, מי שטבע את הביטוי הביקורתי "קובייה לבנה", על דמותו ההיסטורית של הדיפלומט הצרפתי השוולייה דֶ'אוֹן בן המאה ה-18.
ג'ואיש שאנגחאי כרוניקל
ג'ואיש שאנגחאי כרוניקל (Shanghai Jewish Chronicle) היה עיתון יהודי בשפה הגרמנית שיצא לאור בשאנגחאי, סין, בין השנים 1939 עד 1948. בתחילתו יצא העיתון במתכונת יומית, ולאחר מכן הפך לשבועון.
העיתון החל לפעול ב-3 במאי 1939 ויועד לקהילה הגדלה והולכת של מהגרים יהודים מאירופה שהגיעו לשנגחאי. העיתון כלל סיקורי חדשות מהעולם ובפרט בנושאים יהודיים. כל גיליון הכיל בין 8 ל-16 עמודים, וכשליש מכל גיליון הוקדש לפרסומות.
לאחר הכיבוש היפני בחלקים מסין, העיתון פעל בשיתוף פעולה עם הממשל היפני. הוא היה העיתון היהודי היחיד שהמשיך לפעול בשאנגחאי גם לאחר מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1945 שינה העיתון את שמו ל-Shanghai Echo, ובשנת 1948 חדל להופיע.
רנטה אינג'ובה
רֶנֶטָה אִיוָואנוֹבָה אִינְג'וֹבָה (בבולגרית: Ренета Иванова Инджова; נולדה ב-6 ביולי 1953, נובה זאגורה, הרפובליקה העממית הבולגרית) היא כלכלנית ופוליטיקאית בולגרייה, אשר כיהנה במשך מספר חודשים כרֹאשַׁת הממשלה בממשלת מעבר בבולגריה והייתה האישה הראשונה בתולדות המדינה שכיהנה בתפקיד זה.
אינג'ובה נולדה בנובה זאגורה, ב-1975 רכשה תואר בכלכלה במכון "קרל מרקס" בסופיה ובמשך שנים אחדות הועסקה במכון כמרצה. בראשית שנות ה-90 מונתה על ידי הממשלה הבולגרית לעמוד בראש תוכנית ההפרטה במשק הבולגרי. באוקטובר 1994, לאחר נפילת ממשלתו של ליובן ברוב מינה אותה הנשיא ז'ליו ז'לב לעמוד בראש ממשלת מעבר והיא כיהנה בתפקידה עד ינואר 1995.
בבחירות שנערכו בבולגריה זכתה המפלגה הסוציאליסטית ברוב ולאחר כחמש שנות ישיבה באופוזיציה הרכיב ז'אן וידנוב מנהיגה, את הממשלה החדשה. במהלך 1995 התמודדה אינג'ובה ללא הצלחה לתפקיד ראש עיריית סופיה וב-2001 התמודדה ללא הצלחה לנשיאות בולגריה. אינג'ובה פרשה מהחיים הפוליטיים, אך המשיכה למלא מספר תפקידים ציבוריים.
אורי דביר
אוֹרי דביר (24 באוגוסט 1931 - 2 ביולי 2011) היה סייר, גאוגרף, יושב ראש הוועדה לשבילי ישראל בחברה להגנת הטבע ואיש תקשורת ומחבר מדריכים פופולריים בנושא הטיולים.
ביוגרפיה
דביר החל לטייל לפני קום המדינה, במסגרת תנועת השומר הצעיר ומאוחר יותר כנהג ומדריך טיולים באגד. בסוף שנות ה-50 היה דביר המדריך הראשי באגד והיה ידוע בבקיאותו ובחוש ההומור שלו. משנת 1960 היה מנהל המדור לידיעת הארץ באגד, מדור שארגן טיולים לתלמידים בהתאם לתוכנית הלימודים של משרד החינוך. במקביל לעבודתו באגד, היה באמצע שנות ה-60, מנהל בית הספר לתיירות שבפיקוח משרד התיירות.
בשנות ה-50 הצטרף לחברה להגנת הטבע, והחל לעסוק בסימון שבילים. במשך שנות עבודתו סומנו רוב שבילי הארץ ומופו, מפעל שהציב את ישראל כמדינה היחידה שסימנה ומיפתה אחוז כה נכבד משטחה. דביר ערך גם את מפות הטיולים וסימון השבילים של החברה להגנת הטבע, מפות נייר מנויילנות בקנה מידה 1:50,000.
בראשית שנות ה-60 דביר היה מרצה על נופי ישראל בליווי שקופיות ועונה לשאלות הקהל בנושאי ידיעת הארץ. באמצע שנות ה-60 היה דביר חבר בצוות הקבוע של התוכנית זה הסוד שלי ברדיו. בשנים 1967-1968 הייתה לדביר פינה בתוכנית לעקרת הבית של רבקה מיכאלי.
בשנות השבעים הוא ניצל את ניסיונו בתחום, והגיש תוכנית טלוויזיה בשם "שביל בצד", שעסקה בשבילי טיולים. התוכנית לא צלחה ודביר שינה גישה טלוויזיונית והחל להפיק ולהגיש תוכנית קצרה, בטלוויזיה הישראלית בשם נקודת חן. תוכנית זו עסקה בנקודות מעניינות לטיול ולא בשבילים שלמים. היא הוגשה על ידו במשך שנים רבות ובה התגבש רוב החומר לספריו. דביר פרסם למעלה מ-30 ספרי טיולים, ביניהם "נקודת חן", "תל אביב נקודת חן", "נקודת חן מתחת לאף", "בין הטיפות" וכן ספרי תיירות בארצות הברית. חלק מספריו תורגמו לשפות שונות.
בתחילת שנות ה-80 יזם דביר את פרויקט שביל ישראל, על פי הרעיון של העיתונאי אברהם תמיר. באותה תקופה הקים את החוג ללימודי ארץ ישראל במכללת בית ברל, בראשו עמד עד 1990.
במסגרת עבודתו המגוונת הדריך דביר חניכים רבים, שהעניקו לו את הכינוי "המדריך המטייל", והקנה להם מאהבתו לארץ ולנופיה. שמו נקשר בתודעה הציבורית עם ידיעת הארץ, סימון ומיפוי שביליה. על מפעל חייו קיבל פרס מהחברה להגנת הטבע. באוגוסט 2008 במסגרת חגיגות ה-60 קיבל מהמדינה אות על מפעל חיים בשל תרומתו לאיכות הסביבה.
התגורר בתל אביב. היה נשוי ואב לשלוש בנות ובן.
קישורים חיצוניים
לאחר מותו:
בוי-1דה
מתיו ג'הו סמואלס (באנגלית: Matthew Jehu Samuels; נולד ב-13 באוקטובר 1986), הידוע בשם הבמה בוי-1דה (Boi-1da) הוא מפיק מוזיקלי קנדי מטורונטו, מפיק מקומי של חברת OVO סאונד של דרייק.
קריירה
סמואלס הפיק עבור מגוון אמנים כמו דרייק, ריהאנה, אמינם, ג'יי זי, ניקי מינאז', נאז, לאנה דל ריי וקנדריק לאמאר. בשנת 2015 שימש סמואלס כמפיק בפועל של המיקסטייפ של דרייק, If You're Reading This It's Too Late.
ליהי צלניק-מנור
ליהי צלניק-מנור (באנגלית: Lihi Zelnik-Manor) היא מדענית בתחום הנדסת חשמל, פרופסור מן המניין בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון. תחום המחקר העיקרי שלה הוא ראייה ממוחשבת.
ביוגרפיה והשכלה
ביוני 1995, סיימה צלניק-מנור תואר ראשון בהנדסת מכונות בטכניון. בשנים 1994–1996, עבדה בחברת Tecnomatix Technologies בהרצליה כמהנדסת תוכנה. עבדה על מספר פרויקטים הכוללים סימולציה לרובוטים ותוכנה לסנכרון בין רובוטים שונים. במרץ 1999, סיימה תואר שני בהצטיינות במתמטיקה שימושית במכון ויצמן. נושא המחקר היה "Multi-Frame Alignment of Planes" תחת הדרכתה של פרופסור מיכל אירני. באוקטובר 2004, קיבלה תואר PhD במתמטיקה שימושית ומדעי המחשב במכון ויצמן. נושא מחקר היה "Space-Time Analysis of Dynamic Scenes" תחת הדרכתה של פרופסור מיכל אירני. באוקטובר 2003 - אוגוסט 2007, עשתה פוסט-דוקטורט במחלקה להנדסת חשמל במכון הטכנולוגי של קליפורניה. באוגוסט 2007, התמנתה להיות פרופסור חבר בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון. באוגוסט 2013, התמנתה לפרופסור משנה בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון. בשנים 2018–2021 ניהלה את מרכז הפיתוח של קבוצת עליבאבא בישראל. בשנת 2021 קיבלה דרגת פרופסור מן המניין.
בילדותה צלניק-מנור שחתה בקבוצת שחייה מקצוענית והייתי תקופה קצרה חלק מנבחרת ישראל, אם כי פרשה לפני שזכתה להתחרות במדי הנבחרת. כיום היא חברה בקבוצת השחייה אקוותיקים, בראשות גרשון שפע, ומשתתפת מדי פעם בתחרויות שחייה וטריאתלון במסגרת אירועי המאסטרס.
צביקה הדר
צביקה הדר (נולד ב-7 באפריל 1966, י"ז בניסן ה'תשכ"ו) הוא קומיקאי, שחקן, מפיק, מנחה טלוויזיה, שדרן רדיו וסטנדאפיסט ישראלי. זוכה חמישה פרסי מסך הזהב. הוא מרבה לשתף פעולה עם חברת טדי הפקות. בין תוכניותיו הבולטות נמנות "הקומדי סטור", "שמש" ו"כוכב נולד".
ביוגרפיה
נולד בשם צבי פְרוּכְטֶר בשכונה ד' שבבאר שבע להורים שעלו מרומניה ב-1963. בוגר בית הספר מקיף א' שבעיר הולדתו. בשירותו הצבאי שירת כקצין במערך הנ"מ, והגיע במהלך שירות המילואים שלו לדרגת רב-סרן.
לאחר שירותו הצבאי, הדר פנה ללימודי תיאטרון ומשחק באוניברסיטת תל אביב.
ב-19 בספטמבר 2012, הדר עבר דום לב והובהל לטיפול נמרץ בבית החולים איכילוב. בעקבות האירוע, הדר עבר צנתור והפך לפרזנטור של קופת חולים מאוחדת.
הדר נשוי בשנית ואב לחמישה - שלושה ילדים מאשתו הראשונה, ושניים מאשתו השנייה - וסב לנכד. בנוסף מגדל הדר גם את שני ילדיה (מנישואיה הקודמים) של אשתו השנייה, ליאת. הדר הוא אוהד מושבע של הפועל באר שבע.
על הבמות
במקביל ללימודי המשחק באוניברסיטת תל אביב, החל הדר להופיע במופעי בידור נונסנס וסטנד-אפ במסגרת קבוצת ה"קומדי סטור" של יואב גרוס ב"בית ציוני אמריקה" בתל אביב. לאחר מכן, יצא במופע בימתי, "כשצביקה פגש את חנה", יחד עם השחקנית חנה לסלאו.
השתתף בפסטיגל בשנת 2000 כשחקן ראשי לצד מיכל ינאי ובשנת 2001 כשחקן ראשי לצד גלית גיאת.
בשנת 2005, היה המנחה הראשי של מופע הפזמונים "שיר נולד", יחד עם תום אבני ואגם רודברג.
הדר שיחק במחזות "היי רמונה" בתיאטרון הקאמרי, ב"השקרן" בתיאטרון חיפה, ב"ברנשים וחתיכות" בתיאטרון בית ליסין, במחזמר "גריז" בתפקידים הראשיים וכן ב"עלי בבא וארבעים השודדים", ב"שלושת המוסקיטרים", ב"אלאדין" ועוד.
בשנת 2010 השתתף במופע "לילה מטורף בפסטיגל", בתפקיד דיאבלו.
בשנת 2023 שב לתיאטרון כשגילם את דמותו של טיגלך במחזה "חפץ" מאת חנוך לוין בתיאטרון הבימה.
בנוסף, בשנים האחרונות מעלה הדר מופע סטנדאפ משלו ברחבי הארץ.
בטלוויזיה
ההופעה הטלוויזיונית הראשונה של הדר הייתה בשנת 1992 בתוכנית הנונסנס "נייס גיא" של גיא מרוז ויוני להב, ששודרה בערוץ 2 הניסיוני. הדר הופיע בתוכנית בגרסה ראשונית של דמות שלימים תהפוך ל"ז'וז'ו חלסטרה". בדמות זו הופיע כאלמוני בפינת הסטנדאפ בתוכנית "סופשבוע" בהנחיית דודו טופז בערוץ הראשון גם ב-1993. בתקופה זו השתתף במופעי בידור של קבוצה קומית בשם "הקומדי סטור", אשר התגלגלו בשנת 1994 לכדי תוכנית בידור טלוויזיונית בערוץ 2, תחת אותו שם - "הקומדי סטור" - ושודרה עד 1997. שם הוא הופיע לצדם של רובי דואניאס, אסף אשתר, איתי שגב וגיל ססובר. תוכנית זו התבססה על הומור נונסנס פרוע ופאנצ'ים מהירים. בתוכנית זו התגלה לקהל ונפתחה הקריירה הטלוויזיונית שלו. ב"קומדי סטור" גילם הדר את דמותו של ז'וז'ו חלסטרה (דמות שנוצרה עוד במופע הסטנד-אפ היחיד שלו) בפינה "החלסטרה של ז'וז'ו", שצחקה על הערס האולטימטיבי, והפכה לדמות קאלט אהובה ופופולרית בבידור הישראלי. תוכנית זו הוסיפה נדבך חדש לסלנג הישראלי. במקביל לתוכנית, הופק גם מופע בימתי שבו הופיעו בדרני התוכנית.
בשנת 1995, עזב את ה"קומדי סטור" בתום עונתה השנייה לטובת תוכנית בידור ואירוח בהנחייתו - "שישי שואו" אשר ירדה מהמסכים לאחר חמש תוכניות בלבד.
ב-1996 הנחה את העונה השלישית של השעשועון "עשינו עסק" בערוץ 2.
החל משנת 1997 הדר היה בין יוצרי הסיטקום הפופולרי "שמש", שם הוא גם כיכב בתפקיד הראשי - אשר חלקו מבוסס על מאפיינים אמיתיים של חייו - במשך 6 עונות עד 2004, לצד גלית גיאת ואליעד נחום. "שמש", כמו "הקומדי סטור", גם הפכה לימים לסדרת קאלט אהודה על רבים; שכן מרבית צוות "הקומדי סטור" היו גם חלק מהצוות של "שמש". ב-2001 הנחה את תוכנית הבידור ששודרה בערוץ 2 בשם "הג'וקר", אותה ערך ארז טל.
בשנת 2002 הנחה בשידורי קשת את השעשועון "לא נפסיק לשיר", שהפך בשנת 2003 לתוכנית "כוכב נולד" - תחרות כישרונות צעירים בתחום הזמר, שהיא גרסה הישראלית לתוכנית האמריקאית "אמריקן איידול". הוא המשיך להנחות את כל יתר עונות השידור של התוכנית וכן שימש בה גם כשופט עד לשנת 2012. בעקבות הצלחת "כוכב נולד", היה בין יוצרי התוכנית "נולד לרקוד", שאותה הוא הנחה במשך שלוש העונות בה שודרה.
הדר היה שותף ליצירתה ולהפקתה של סדרת הדרמה "השיר שלנו", והוא אף שיחק בה תפקיד אורח בכמה פרקים. הסדרה שודרה ב-yes, בשידורים חוזרים בערוץ 2 ומאוחר יותר גם בערוץ 24.
בשנת 2010 השתתף בדרמת המתח "בלו נטלי", ששודרה ב-yes וב"מייד אין ישראל". הדר השתתף גם בעונה השנייה של הסדרה, אשר עלתה לשידור בשנת 2013.
הדר התארח מספר פעמים בסדרה הקומית לילדים "הפיג'מות", אותה ביים חברו לימי ה"קומדי סטור" - רובי דואניאס.
בשנים 2011–2016 הנחה את התוכנית "בית ספר למוסיקה", ספין אוף ל"כוכב נולד", שנועד לגלות כישרונות צעירים בזמרה בגילאי 8–14.
בשנת 2013, אחרי עשר שנים כמנחה "כוכב נולד", הפך הדר לשופט ב"הכוכב הבא לאירוויזיון", פורמט מחודש ל"כוכב נולד", וזאת לצד רני רהב, ריטה, אייל גולן ואסי עזר כמנחה החדש. לאחר העונה הראשונה פרש הדר מהתוכנית, ובכך סיים את השתתפותו הפעילה כמנחה וכשופט בתוכנית (וגלגולה הקודם-"כוכב נולד") במשך 11 שנים. הדר נשאר מפיק שותף של התוכנית.
בשנת 2014 השתתף בעונה החמישית של תוכנית הבידור של שידורי קשת "מועדון לילה". הדר השתתף בפאנל הקומיקאים הקבוע של התוכנית, זאת לאחר שבמהלך העונות הקודמות השתתף בתוכנית בתפקיד אורח.
בשנת 2017 עלתה תוכנית אירוח חדשה בהנחייתו, "מחר שבת" בערוץ 2, בזכיינית רשת. זוהי הפעם הראשונה שהדר מנחה תוכנית אירוח משלו, מאז "שישי שואו" ב-1995. תוכנית זו זכתה להצלחה והוזמנה לה עונה נוספת, שעלתה פחות משבועיים לפני פיצול ערוץ 2 שבמהלכו עברה התוכנית לערוץ 13 כמו שאר תוכניות "רשת". באותה שנה הופיע עם אייל דורון בתוכנית "צביקה ואייל עושים בית ספר", תוכנית שהתמקדה בתפקיד ההורים מול מערכת החינוך, ברשת 13
בשנת 2018 החל הדר להנחות את השעשועון "The Wall" ברשת 13.
בשנת 2020 הדר הנחה את התוכנית "קומדי סטאר" ברשת 13.
בשנת 2022 החל להנחות לצידן של רותם ישראל ומירי מיכאלי את "העולם הבוקר" ברשת 13. באותה שנה השתתף הדר בסדרה "ירושלים" שמשודרת ב-HOT.
בקולנוע
ב-1997 השתתף בסרט הקולנוע "עפולה אקספרס" לצדם של אסתי זקהיים ואריה מוסקונה. על תפקידו בסרט היה מועמד לפרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר. ב-2007 השתתף בתפקיד קטן בסרט "רחמים".
ב-2013 יצא לאקרנים הסרט "לצוד פילים" של רשף לוי, בו השתתף הדר בתפקיד משני.
ב-2016 דיבב את הדמות של באסטר בסרט האנימציה "לשיר".
במוזיקה
בשנת 2010 הוציא סינגל ראשון בשם "לך תדע", אותו כתב והלחין בעצמו ועיבד טל פורר.
שעלת המכלאות
שעלת המכלאות (בלועזית: Kennel Cough/ Infectious Tracheobronchitis) היא מחלה נגיפית, או חיידקית, הפוגעת בדרכי הנשימה העליונות של הכלבים, ונגרמת בעיקר על ידי חיידק Bordetella bronchiseptica. המחלה פוגעת בריסים הממוקמים בקנה הנשימה שתפקידם לסנן את האוויר הנכנס לריאות, כתוצאה מכך מתאפשרת כניסה גם לזיהום החיידקי. התוצאה הסופית היא כלב משתעל.
המחלה מועברת לכלבים בלבד.
סימנים קליניים
במקרים מסוימים הכלבים עלולים לפתח דלקת ריאות אם המחלה לא טופלה כראוי בשלביה הראשונים.
אלופון
בפונולוגיה, אָלוֹפוֹן (לפי הצעת האקדמיה ללשון העברית: גוֹן הֶגְיָן) הוא אחד ממספר צלילי-דיבור אפשריים שמשמשים להגיית פונמה אחת בשפה מסוימת. המונח בא מיוונית: ἄλλος – אחר ו-φωνή – קול, צליל. המונח נטבע על ידי הבלשן האמריקאי בנג'מין לי וורף.
למשל, בעברית אין הבדל בין ר' המבוצעת בקדמת הפה לבין ר' אחורית ושתיהן מייצגות את אותה הפונמה, כלומר, שתיהן אלופונים של אותה פונמה. לעומת זאת, בערבית אלה שתי פונמות שונות (ر, غ), וניתן למצוא זוגות מינימליים של מילים המבחינים ביניהן.
האלופון המסוים שנבחר במקרה מסוים הוא לרוב צפוי וניתן לניבוי מתוך ההקשר הפונמי. אלופונים כאלה מכונים אלופונים מותנים או וריאנטים תלויי-מיקום (positional variants). אבל קיימים גם אלופונים שאינם מותנים בסביבה הפונטית (אלא, למשל, במבטאו של הדובר), והם מכונים וריאנטים חופשיים. לדוגמה, יש המבטאים את הר' העברית כעיצור מכתשי, מקיש, כדוגמת הר' בשפה הספרדית, ויש המבטאים אותה כעיצור ענבלי, חוכך, קולי, כדוגמת הר' הצרפתית.
מקסים רודשטיין
מקסים (מקס) רודשטיין (ברוסית: Максим Родштейн; נולד ב-19 בינואר 1989) הוא שחמטאי ישראלי בדרגת רב-אמן, שהיה לאלוף ישראל הצעיר ביותר בתולדות המדינה (בגיל 17.5, ב-2006), חבר נבחרת ישראל בשחמט, אשר היה שותף לשתי מדליות של ישראל באולימפיאדות השחמט: מדליית כסף באולימפיאדת השחמט 2008 ומדליית ארד באולימפיאדת השחמט 2010.
רודשטיין חבר בצוות המאמנים של בוריס גלפנד מ-2009, וסייע להכנותיו לקראת אליפות העולם.
חייו
רודשטיין, יליד לנינגרד עלה לישראל ב-1998 יחד עם משפחתו, וב-2010 התגייס לצה"ל כספורטאי מצטיין, ושירת בחיל האוויר.
שיחק בלוח הראשון של ישראל באולימפיאדת השחמט 2016, שהתקיימה בבאקו, אזרבייג'ן.
נכון לאוקטובר 2019, מדורג במקום ה-55 בעולם לפי מד כושר.
מתגורר בפראג, יחד עם אשתו טרזה רודשטיין (לשעבר אולסרובה), רב-אמן לנשים. השניים משתייכים למועדון האקסקלוסיבי +5,000 (שחמטאים נשואים שמד הכושר המצטבר של שניהם בשיא הוא מעל 5000 נקודות): מקסים בשיאו הגיע ל-2710 (מרץ 2016) וטרזה ל-2320 (פברואר 2015) - סך הכל 5030.
השתתפות באולימפיאדות
מקסים רודשטיין השתתף ב-7 אולימפיאדות
אלכסיי סידורוב
אלכסיי ליאונידוביץ' סידורוב (ברוסית: Алексе́й Леони́дович Си́доров; נולד ב-22 באוגוסט 1968) הוא במאי קולנוע, מפיק ותסריטאי רוסי.
ביוגרפיה
אלכסיי סידורוב נולד ב-22 באוגוסט 1968 בסברוודווינסק. הוא סיים את הפקולטה הפילולוגית של אוניברסיטת פטרוזבודסק עם תואר בשפה וספרות רוסית. אז למד אלכסיי סידורוב בקורסים הגבוהים יותר לתסריטאים ובמאים, שאותם השלים ב-1999.
העבודה העצמאית הגדולה הראשונה בקולנוע כבמאי היה סדרת הטלוויזיה "הבריגדה", שאלכסיי צילם על פי תסריט שלו, שנכתב בשיתוף עם איגור פורולב ואלכסנדר ולדינסקי. בשנת 2003, הסדרה זכתה בפרס TEFI כסדרת הטלוויזיה הטובה ביותר ובפרס נשר הזהב בקטגוריית סדרת הטלוויזיה הטובה ביותר (מעל 10 פרקים).
ב-2014 הפיק את סרט הקולנוע "22 דקות", אך לאחר חילוקי דעות עם אולפני סנטרל פרטנרשיפ דרש להסיר את שמו מהקרדיטים לסרט.
ב-2018 ביים את אחד משוברי הקופות הגדולים בקולנוע הרוסי, T-34 שהרוויח יותר מ-2 מיליארד רובלים. הסרט זכה בפרס נשר הזהב בקטגוריית התסריט הטוב ביותר.
אילנית סוויסה
אילנית סוויסה (נולדה ב-1974) היא שדרנית רדיו, מחזאית ובמאית תיאטרון ישראלית.
ביוגרפיה
סוויסה נולדה ב-1974 וגדלה ברובע ב' אשדוד, הבכורה מבין ארבעה ילדים להורים שעלו ממרוקו. בילדותה למדה באולפנה בעיר, והשתתפה בתיאטרון הנוער של אשדוד במתנ"ס ד.
בוגרת תואר ראשון בתיאטרון מאוניברסיטת תל אביב, וכבר בשנתה הראשונה בלימודים עלתה הצגה שכתבה בתיאטרון צוותא.
סויסה הפכה לפעילה בתחומי התרבות באזור הדרום ועוטף עזה לאחר שעברה לגור בשדרות. ב-2015 השלימה תואר שני בקולנוע במכללת ספיר. לאחר סיום לימודיה שימשה גם כמרצה במכללה.
ב-2017 הייתה שותפה להפקת פסטיבל קולנוע דרום, ב-2019 זכתה במלגת קרן גרשוני לפיתוח אומנות ויצירה בשער הנגב וב-2022 הייתה שותפה להקמת אנסמבל התיאטרון באשדוד לצד ג'רום ארוש.
בשנים 2016–2017 הגישה ברשת ב' תוכנית שבועית במסגרת "שניים בשתיים" עם דודו סעדה, ולאחר מכן עברו השניים להגיש את התכנית "סוגרים פינות" בגלי צה"ל.
חיים אישיים
אביה הביולוגי של סויסה לא היה נוכח בחייה. הוא סבל מבעיות נפשיות ותקף את אימה, שברחה ממנו וביקשה להתגרש.
האם נישאה בשנית, ועד גיל שש חשבה סויסה שבעלה של אמה הוא אביה. את אביה הביולוגי פגשה רק חמש פעמים בחייה.
בגיל 21 התחתנה סויסה עם אהוב ילדותה, ובגיל 28 התגרשה. את בן זוגה לחיים, חזי בוצר, שהיה מנהל אגף התרבות במועצה האזורית שער הנגב, הכירה לאחר שעברה לשדרות והחלה לעבוד שם כמדריכת תיאטרון.
השניים מתגוררים בכפר עזה ומגדלים את ביתם (לחזי שלושה ילדים מנישואיו הקודמים).
חומר טבע
חומר טבע (באנגלית: Natural product) הוא תרכובת המיוצרת באופן טבעי על ידי יצורים חיים. בדרך כלל, הכוונה לתרכובות אורגניות או אורגנו-מתכתיות המיוצרות בגופן של צמחים, חיידקים, פטריות וחיות. חומר טבע עשוי להיות מיוצר בצורה סינתטית או חצי-סינתטית על ידי האדם, ועדיין החומר הסופי ייקרא בשם חומר טבע, כלומר, הכינוי חומר טבע ניתן לחומר עצמו, ולא לאופן ההפקה שלו.
לחומרי טבע נודעת חשיבות רבה במחקר המודרני, בשל היותן מקור לתרכובות בעלות חשיבות ביולוגית, רפואית ומסחרית לאדם.
בידוד, וזיהוי חומרי טבע
בידוד חומרי טבע ממקורות ביולוגים נעשה, לרוב, בשיטות פיזיקליות או כימיות כגון: מיצוי, סינון, סירכוז, גיבוש מחדש וזיקוק. אחת הטכניקות העיקריות היא הכרומטוגרפיה, בדגש על כרומטוגרפיית עמודה, וכרומטוגרפיית נוזל בלחץ גבוה.
לאחר שהחומר בודד וטוהר, ניתן לבצע כמה בדיקות אנליטיות שמטרתן זיהוי מוחלט של מבנה החומר, וביניהן: ספקטרוסקופיית תהודה מגנטית גרעינית (NMR) - בדגש על HNMR, CNMR.
בדרך כלל משולבים מספר בדיקות אנליטיות מקדימות, על מנת להקל על פענוח המבנה: כגון: ספקטרוסקופיית מסה, ספקטרוסקופיית תת-אדום וספקטרוסקופיית על-סגול ואור נראה.
עבור מולקולות גדולות ומורכבות יותר, ייתכן ויהיה צורך בטכניקות אנליטיות אחרות או נוספות.
בתעשייה
ייצור חומרי טבע עשוי להיות בצורה מלאכותית, כפי שנעשה בתהליך הסינתזה המוחלטת - שהיא מענפיה החשובים של הסינתזה האורגנית.
או לחלופין בתהליכים מלאכותיים למחצה, המיושמים בבסיסה של הביוטכנולוגיה.
חברה בת
חברה בת, חברת בת או חברה נשלטת היא חברה הנמצאת בבעלות או בשליטה של חברה אחרת, הנקראת חברה אם, חברת אם או חברה שלטת. כאשר חברת הבת נשלטת בידי חברה ממשלתית, גם החברה הבת היא חברה ממשלתית. לחברה אם שהיא חברה ציבורית תיתכן חברה בת שהיא ציבורית או פרטית, וכן לחברה אם שהיא חברה פרטית תיתכן חברה בת שהיא ציבורית או פרטית.
חברות בנות (או "חברות בת") הן תופעה נפוצה בעולם העסקי, וכל התאגידים הבינלאומיים נוהגים לארגן את פעילותם בדרך זו. חברה שכל מהותה רכישת מניות בחברות אחרות ושליטה בחברות בנות, ואין לה פעילות עסקית משלה, נקראת גם חברת החזקות.
היחס בין חברה בת לַחברה האם
הדרך הנפוצה ביותר להשגת שליטה בחברה בת היא באמצעות הבעלות על מניות בחברה הבת על ידי החברה האם. מניות אלו נותנות לחברה האם את הקולות הדרושים כדי לקבוע את הרכב הדירקטוריון של החברה הבת, וכך לממש את השליטה. הדבר מעלה את ההנחה הרווחת כי 50% מהמניות בתוספת מניה אחת מהווה בעלות מספקת כדי ליצור שליטה בחברה בת. עם זאת, ישנן דרכים אחרות שיכולות להביא לשליטה על חברה בת (למשל באמצעות החזקת מניות שליטה או מניית זהב), והכללים המדויקים לגבי איזו שליטה נחוצה ואיך היא יכולה להיות מושגת עשויים להיות מורכבים, ותלויים גם בחוקי המדינות השונות. לחברה בת עצמה יכולות להיות חברות בנות, ולאלה, בתורן, יכולות להיות חברות בנות משלהן (ראו דוגמאות להלן). מערך של חברות הכולל חברה אם יחד עם כל החברות הבנות שלה יחד נקרא "קבוצה", ושרשרת של חברות בנות קרויה "פירמידה".
החברה האם לא צריכה להיות גדולה יותר או ישות "חזקה יותר" מהחברה הבת; החברה האם יכולה להיות קטנה יותר מהחברה הבת. לעומת זאת, החברה האם יכולה להיות גדולה יותר מכל החברות הבנות שלה או מכמה מהן (אם יש לה יותר מאחת), כיוון שמערכת היחסים בין החברות מוגדרת לפי שליטה במניות בעלות, ולא לפי מספר העובדים או היקף הפעילות.
כאשר חברה אם מוכרת את החזקותיה בחברה בת, מתנתק הקשר אם-בת ביניהן.
מגבלות חוקיות על יחסים בין חברה בת לחברה אם
על אף היותה של חברה בת ישות משפטית נפרדת מהחברה האם, חוק החברות הישראלי קובע מספר מגבלות וכללים לגבי היחסים בין החברות. כך למשל מוגבלת חברה בת ברכישת מניותיה של החברה האם לאותו שיעור שבו החברה האם רשאית לרכוש את מניותיה שלה ולבטלן, וכן יכול בעל מניה שבבעלותו 10% ומעלה מזכות ההצבעה בחברה האם לקבל לידיו מידע על סך התשלומים שקיבלו חברי הדירקטוריון בחברה האם כולל הסכומים שקיבלו בגין היותם נושאי משרה בחברה בת.
כמו כן לחברה בת המחזיקה במניות בחברה האם אין זכות הצבעה בגין מניות אלו.
ממלכת אימרתי
ממלכת אימרתי (בגאורגית: იმერეთის სამეფო, מילולית: אימֶרֶתיס סַמֶפּוֹ) נוסדה בשנת 1455 על ידי חבר בית בגרטיוני, כאשר ממלכת גאורגיה התפרקה לממלכות יריבות. לפני כן, אימרתי נחשבה לממלכה נפרדת בתוך ממלכת גאורגיה, כאשר חניך של ענף מהשושלת המלכותית בגרטיוני החזיק בכתר בתחילת 1260 - דוד השישי נארין. זה היה בתקופת הכיבוש המונגולי של המאה ה-13, שביזרה וריסקה את גאורגיה, ואילצה את המרכז השלטוני לפרובינציות. משנת 1455 והלאה, הפכה הממלכה לשדה קרב קבוע למלחמות שהתחוללו בין הפרסים והטורקים ומהמאה ה-19 בין הטורקים לרוסים. בשנת 1810 סופחה לרוסיה. 1651-1661 התחלקה ממלכת אימרתי ל-4 אזורים צבאיים רצ'ה, ארגוותי (אימרתי עילית), וקיסה (אימרתי תחתית) ואוקריבה-לצ'חומי במהלך הזמן, נסיכויות מגרליה, אבחזיה וגוריה, הכריזו על עצמאותן מאימרתי והיה להן שלטון עצמאי משלהן.
וולאסטוניט
ווֹלַסְטוֹנִיט – מינרל שהוא מלח סידני של חומצה צורנית ונוסחתו הכימית CaSiO3, או ליתר דיוק [Ca3[Si3O9, ולכן שייך לקבוצת המינרלים סיליקטיים. הגביש שלו בנוי משרשרות של SiO3)-2) המקושרים אל קטיוני הסידן וביניהם. על אף שייכותו של הוולאסטוניט לקבוצת המשנה של המינרלים האינוסיליקטיים (סיליקטים במבנה בצורת שרשרות) בעלי שרשרת בודדת, הוא אינו שייך לקבוצת הפירוקסן שלעיתים קרובות משמשת בטעות כשם נרדף לכל המינרלים הסיליקטיים בעלי שרשרת בודדת. הוולאסטוניט שייך לקבוצת הפירוקסנואידים שבה שרשרות ה-SiO3)-2) יוצרות קשר נוסף. הוולאסטוניט הוא בדרך כלל לבן או חסר צבע, והוא נוצר בהתמרה של מגע של אבן גיר או דולומיט שאינם טהורים שתוצאתה היא למשל סלע הסקארן.
היסטוריה
השם וולאסטוניט מופיע לראשונה ב-1818 בספרו של ז'. לימן (J. Léman) " Nouveau dictionnaire d’histoire naturelle appliquée aux arts à l’agriculture " בחלק המתאר סלעים, ליתר דיוק בתיאור סלעי סקרן מאזור דוגניצה (Dognecea) שבחבל באנאט שברומניה. אבל לא היה זה הזיהוי הראשון של המינרל. התיאור הראשון של המינרל מופיע בספרו של המינרלוג האוסטרי א. שטוּץ (A. Stütz) בספרו "Neue Einrichtung der k.-k. Naturalien-Sammlung zu Wien" ובו מכונה המינרל בשם טפלשפאט (Tafelspath). דגימות של מינרל זה מחבל באנאט (אם כי לא מדוגניצה) שרדו עד היום. עם זאת נחשבת דוגניצה כיום כמקום הראשון בו אותר הטפלשפאט/וולאסטוניט. שינוי שם המינרל מטפלשפאט לוולאסטוניט נעשה על ידי לימן כהוקרה לתגליות המדעיות של הכימאי והמינרלוג האנגלי ויליאם הייד וולאסטון (1828-1766).
ב-1958 הוקמה האגודה הבינלאומית למינרלוגיה (או בראשי תיבות שמה באנגלית ה-IMA) שעיקר פעילותה הוא בתיאום הקצאת השמות למינרלים חדשים, בבחינה מחדש של שמות קיימים ובביטול שמות שגויים. האגודה קבעה כי השם וולאסטוניט הוא השם הרשמי היחיד למינרל CaSiO3 הנוצר באופן טבעי.
פולימורפים של וולאסטוניט
וולאסטוניט קיים בכמה צורות שלכולן אותה נוסחה כימית, אבל מבנה גבישי שונה, תופעה המכונה פולימורפיזם. כל אחת מהצורות מכונה פולימורף. בטבע קיימים שני פולימורפים של וולאסטוניט, אבל במעבדה הצליחו ליצור פולימורפים נוספים.
השם וולאסטוניט ללא ציון הסוג מתאר את הסוג הנפוץ ביותר, הוולאסטוניט המתגבש במערכת הטריקלינית, "וולאסטוניט-T1" (1 מציין את מספרו הסידורי של הפולימורף ו-T מציין כי הוא מתגבש במערכת הטריקלינית), הקרוי לעיתים "וולאסטוניט-1A" או α-CaSiO3. בספרות באנגלית נהוג לכנותו גם "וולאסטוניט-Tc" (הסימון Tc לציון היותו טריקליני).
הפולימורף שנוצר בטמפרטורות גבוהות הוא "פסאודו־וולאסטוניט" (המכונה גם "וולאסטוניט-A4") או β-CaSiO3 והוא יציב רק בטמפרטורות שמעל ל-1120°C. גם "פסאודו־וולאסטוניט" מתגבש במערכת המונוקלינית אבל משום שזווית β של תא היחידה שלו קרובה מאוד ל-90° המבנה שלו הוא פסאודו-אורותורומבי. בעוד ש"וולאסטוניט-T1" ו"וולאסטוניט-M2" יוצרים מבנה של שרשרת בודדה (אינוסיליקטים) הסיליקטים ב"פסאודו־וולאסטוניט" יוצרים מבנה של טבעת ולכן שייכים לקבוצת המשנה של המינרלים הציקלוסיליקטיים, סידור הטטרהדרונים של ה-SiO4 דומה למדי לסידורם במינרל בניטואיט ([BaTi[Si3O9).
פולימורפים נוספים של וולאסטוניט נוצרו מ"וולאסטוניט-T1" במעבדה תוך שימוש בלחץ גבוה והם מתגבשים במערכת הטריקלינית, אך קיימים הבדלים במבנה הגביש ביניהם. בין הפולימורפים של לחץ גבוה קיימים "וולאסטוניט-T3", "וולאסטוניט-T4", "וולאסטוניט-T5" ו"וולאסטוניט-T7".
תהליך יצירת הוולאסטוניט
וולאסטוניט מופיע לעיתים קרובות בסלעים מותמרים שנוצרו מסלעי משקע פחמתיים והוא מינרל בונה סלעים בסלעי הסקרן. הוא נוצר כשעל אבן גיר או דולומיט שאינם טהורים מופעלים לחץ וטמפרטורה גבוהים על ידי מגמה המכילה חומצה צורנית. בטמפרטורות גבוהות מ-600°C מתחוללת התגובה הכימית המכונה "ריאקצית וולאסטוניט" הבאה:
מכיוון שאחד התוצרים בתגובה הכימית, הגז פחמן דו-חמצני, מתנדף, שיווי המשקל הכימי על פי עקרון לה שטליה נוטה לכיוון התוצרים של התגובה, כלומר התגובה נמשכת עד סיומה ואינה הפיכה מטבעה. "ריאקצית וולאסטוניט" היא לכן דוגמה קלאסית של מטאסומטיזם. למינרלים הנוצרים בהתמרה רגילה יש בדרך כלל אותו הרכב כימי כשל המינרלים בסלע המקורי ורק המבנה הפנימי משתנה. במטאסומטיזם, כמו במקרה של "ריאקצית וולאסטוניט", גם הכימיה של הסלע משתנה.
וולאסטוניט יכול להכיל כמויות קטנות של קטיונים דו־ערכיים של ברזל או מנגן במקום קטיוני ה- Ca+2 בסריג הגביש. כשצופים בדגימות של פרוסות דקות של המינרל (בעובי של כ־0.03 מ"מ) הנבדקות תחת מיקרוסקופ פטרוגרפי שבו האור מקוטב ניכרת תכולת מנגן או ברזל גבוהה יחסית בשל מקדם השבירה הגבוה יותר מהמקובל למינרל. קטיונים נוספים המופיעים לעיתים נדירות בוולאסטוניט במקום קטיוני הסידן כוללים מגנזיום (Mg+2), אלומיניום (Al+3), או נתרן (+Na) ואשלגן (+K). כשתכולת הברזל גבוהה מ-10% (Ca0,9Fe0,1SiO3) ו/או כשתכולת המנגן גדולה מ-25% (Ca0,75Mn0,25SiO3) מתגבש הוולאסטוניט במבנה של המינרל בוסטמיט ([(Mn,Ca,Fe)[SiO3). מינרלים נוספים במבנה הוולאסטוניט מלבד הבוסטמיט כוללים את הפקולית ([NaCa2[Si3O8(OH)) והסרנדיט ([(Mg,Ca)2[Si3O8(OH)).
מבנה הגביש של וולאסטוניט-T1
בטבע מופיע הוולאסטוניט בדרך כלל כ"וולאסטוניט-T1". "וולאסטוניט-T1" מתגבש במערכת הגבישית הטריקלינית בחבורה הנקודתית \bar 1 ו/או בחבורה המרחבית P\bar 1 יחד עם שש יחידות נוסחה בתא היחידה. אלמנט הסימטריה היחיד במבנה הגבישי הוא מרכז ההיפוך, המאפשרת העתקה של האטומים על ידי שיקוף. מרכזי ההיפוך הם בקודקודים, במרכז הפאות כמו גם במרכז תא היחידה. המבנה הגבישי מכיל שלושה אטומים של סידן ושלושה אטומי צורן שניתן באופן קריסטלוגרפי להבדיל ביניהם, כמו גם תשעה אטומי חמצן שונים מבחינה קריסטלוגרפית. המונח שונים מבחינה קריסטלוגרפית פירושו שלא ניתן להעתיק אטומים באמצעות אלמנטי הסימטריה הקיימים (במקרה זה מרכז ההיפוך). שלושת אטומי הסידן והצורן כמו גם תשעת אטומי החמצן מוכפלים על ידי מרכז ההיפוך, כך שיחד שש יחידות הנוסחה שהוזכרו לעיל (6 x CaSiO3 = „Ca6Si6O18“) הם בתא היחידה. הטבלה הבאה מתארת את התכונות הקריסטלוגרפיות של "וולאסטוניט-T1" בהשוואה לשני הפולימורפים האחרים
הקשרים בין קטיוני ה-Ca+2 וה-Si+4 לאטומי החמצן
כמו בכל הסיליקטים מוקף אטום הצורן בארבעה אטומי חמצן בצורת טטרהדרון. אבל במבנה הגבישי של הוולאסטוניט טטרהדרון ה-SiO4 אינו מבודד אלא מחובר בשרשרות (ראו הפסקה הבאה). המרחקים בין אטומי החמצן ואטום הסיליקון נעים בין 157 ל-166 פיקומטר (pm) שהוא המרחק הרגיל בסיליקטים. אטומי הסידן מוקפים על ידי שישה אטומי חמצן בצורה של אוקטהדרון מעוות. המרחקים בין אטומי הסידן לאטומי החמצן נעים בין 227 ל-255 פיקומטר.
קשרים בין שרשרות סיליקטים
על אף שייכותו של הוולאסטוניט לקבוצת המשנה של המינרלים האינוסיליקטיים בעלי שרשרת בודדת הקשר בין הטטרהדרונים של ה-SiO4 בשרשרת הסיליקטים שונה מצורת הקישור של קבוצת המינרלים הנפוצה יותר, הפירוקסן. ניתן להבחין בהבדל אם משווים את הוולאסטוניט עם האנסטטיט (MgSiO3).
הקשר בין הטטרהדרונים של ה-SiO4 נעשה בכל שרשרות הסיליקטים בעזרת קודקודי טטרהדרון משותפים, כלומר על ידי אטומי חמצן משותפים. כך שכשהשרשרת מתפתחת, כל אטום צורן משתף שניים מתוך אטומי החמצן בטטרהדרון עם אטומי צורן שבטטרהדרונים הסמוכים, ולכן בעצם לכל אטום צורן "שייכים" רק שני חצאי אטומי חמצן ומכאן נובע היחס של 1:3 בין אטומי החמצן והצורן בשרשרת. דבר זה בא לידי ביטוי בנוסחה הכימית של האינוסיליקטים (וולאסטוניט: CaSiO3, אנסטטיט: MgSiO3). מכיוון ששרשרות אלו הן למעשה אינסופיות הן מוגבלות רק בגודל הגביש ומתוארות על ידי הנוסחה:
ניתן להבחין בין השרשרות על יד כיוון הטטרהדרון של ה-SiO4. בעוד שבאנסטטיט ובמינרלים אחרים מקבוצת הפירוקסן אותו מוטיב מבני בשרשרת חוזר אחרי כל זוג טטרהדרונים, בוולאסטוניט כל מוטיב מבני הוא בן שלושה טטרהדרונים. בפשטות ניתן לתאר את כיוון הטטרהדרונים באנסטיט משמאל לימין כ"למעלה" ו"למטה" בעוד שבוולאסטוניט כיוון הטטרהדרונים משמאל לימין הוא "למטה" ואז פעמיים "למעלה". משום כך נוהגים לתאר את הפירוקסן כשרשרת בת שתי יחידות בעוד שהוולאסטוניט בנוי משרשרת של שלוש יחידות. מכיוון שהוולאסטוניט בנוי שרשרות של שלושה טטרהדרונים נוהגים לעיתים קרובות גם לשלש את הנוסחה הכימית שלו בצורה [Ca3[Si3O9. השרשרת האינסופית של SiO3)-2) משתרעת בוולאסטוניט בכיוון [010], כלומר כלפי ציר הקריסטלוגרפיה b. אורך שלושת הטטרהדרונים הוא 732 פיקומטר, המקביל במדויק לפאת תא היחידה בכיוון ציר b. הסידור המסובך יותר של הטטרהדרונים בוולאסטוניט מתרחש משום שנפח קטיון הסידן (Ca+2 ) גדול יותר מנפח קטיון המגנזיום (Mg+2) או הברזל (Fe+2) הנפוצים בפירוקסן.
המבנה הכללי
גם האוקטהדרונים של ה-[CaO6] יוצרים שרשרות כלפי ציר ה-b. שרשרות האוקטהדרונים מקושרים דרך אטומי חמצן משותפים עם שרשרות הסיליקטים שתוארו לעיל כלפי צירי ה-a וה-c וכך נוצרת הצורה התלת־ממדית.
השפעה המבנה המולקולרי על התכונות המקרוסקופיות
על בסיס מבנה הגביש ניתן להסביר כמה מהמאפיינים המקרוסקופיים של הוולאסטוניט. לגבישים בודדים של וולאסטוניט יש צורה מחטית עד סיבית מכיוון שהגבישים גדלים כלפי ציר הקריסטלוגרפיה b, המקביל לכיוון של שרשרות הסיליקטים במבנה הגביש. אם שוברים מחט של וולאסטוניט במרכזה נוצרים משטחי שבירה בלתי אחידים כיוון שמשמעות הפעולה היא שבירת שרשרות הסיליקטים. לעומת זאת יש פצילות מצוינת בכיוון {100} וטובה בכיוון {001} ובכיוון {102} שאותם ניתן להסביר שבניגוד לקשרים הקוולנטיים שבין הצורן לחמצן, הקשרים היוניים שבין הסידן לחמצן מבוססים על מטענים חשמליים מנוגדים והם לכן חלשים יותר.
שימושים
קיימים מספר שימושים בוולאסטוניט בשל צורת הגבישים המחטית/סיבית ונקודת ההתכה הגבוהה שלו. הוולאסטוניט מיוצר גם בצורה מלאכותית בתגובה בין תחמוצת סידן (CaO, סיד חי) וצורן דו-חמצני (סיליקה).
חלק מתכונות הוולאסטוניט – הלובן הזוהר, אחוז הלחות הנמוך ויכולת ספיגת שמן הופכים אותו למינרל שימושי אם כי השימוש בו נמצא במגמת ירידה. השימוש העיקרי בוולאסטוניט הוא בתעשיית הקרמיקה כשהוא משפר את העמידות המכנית של מוצרי הקרמיקה הלבנים. בשל נקודת ההתכה הגבוהה שלו משתמשים בו כתחליף לסיבי אזבסט. באלקטרודות לריתוך, בחומרי בידוד, בבגדים חסיני אש, בבלמים ובמצמדים. בניגוד לאזבסט שהוא חומר מסרטן אין סיכונים בריאותיים בשימוש בוולאסטוניט, כיוון שסיביו מתמוסס בתקופה שנעה בין ימים לשבועות אם הוא נבלע באורגניזם.
כמו כן משתמשים בוולאסטוניט בעיבוד מתכות, בצבעים ובפלסטיקה. הוולאסטוניט משפר את הקשיחות ואת ההתנגדות לכיפוף של פוליאסטר ופוליפרופילן.
את הוולאסטוניט נוהגים למכור תחת כמה שמות מסחריים, ביניהם: Kemolit, Hycon ו- Tremin
אתרים עיקריים
וולאסטוניט שנכרה בפרנקלין (ניו ג'רזי) מתאפיין לעיתים קרובות בקרינה פלואורסצנטית בגוונים של כחול ולבן בהשפעת אור על-סגול. תופעה זו נגרמת בדומה לאותה תופעה במינרל פלואוריט בשל נוכחות של כמויות זעירות של קטיוני אירופיום (Eu+2) במקום קטיוני הסידן בסריג הגביש.
בישראל ניתן למצוא וולאסטוניט יחד עם פאראוולסטוניט בתצורת חתרורים במדבר יהודה. בחצי האי סיני בחלקו הדרום-מרכזי והדרום-מערבי (ואדיות סולף, כיד ועוד) ניתן למצוא וולאסטוניט סלעים מתקופת הפרקמבריום.
Lady Wood Tour
Lady Wood Tour הוא סיבוב ההופעות השני של הזמרת-יוצרת טובה לו. סיבוב ההופעות נתמך על ידי אלבום האולפן השני שלה, Lady Wood. סיבוב ההופעות החל ב-6 בפברואר 2017, והסתיים ב-14 באוקטובר 2017.
רשימת שירים
להלן רשימת השירים של סיבוב ההופעות. ייתכן שבמהלך סיבוב ההופעות התרחשו שינויים אחדים:
הדרדסים 2
הדרדסים 2 (באנגלית: The Smurfs 2) הוא סרט אנימציה ולייב אקשן מסוגת פנטזיה. במאי הסרט הוא ראג'ה גוסנל והתסריטאי הוא ג'יי דייוויד סטם. סרט זה הוא סרט המשך לסרט "הדרדסים" משנת 2011. תאריך יציאת הסרט הוא ב-31 ביולי 2013. בישראל הסרט יצא ב-1 באוגוסט. היה זה סרטו האחרון של ג'ונתן וינטרס (המדבב את דרדסאבא), שנפטר ב-11 באפריל 2013, והסרט הוקדש לזכרו.
עלילת הסרט
לאחר אירועי הסרט הקודם, לדרדסית יש סיוטים על כך שיום אחד, הנוסחה הסודית שבעזרתה דרדסאבא הפך אותה לכחולה, תתפוגג והיא תחזור לצד של גרגמל. בינתיים, הדרדסים מתכננים מסיבת הפתעה לכבוד יום ההולדת שלה, אבל כשהיא מנסה לברר מה הם מתכננים, כולם מנסים להתחמק ממנה, וזאת האחרונה מפרשת את זה בתור עובדה שהיא לא רצויה יותר בכפר.
בצרפת, פריז, גרגמל נהפך לסלבריטאי בזכות מטה הכשפים החדש שלו. כשגרגמל רואה שתמצית הדרדסים שלו נגמרת, הוא יוצר שני "שטותינקים", יצורים מרושעים דמויי הדרדסים, בשם וקסי והאקוס. גרגמל פותח שער לכפר הדרדסים באמצעות מגדל אייפל כצינור העברה, ושולח את וקסי לחטוף את דרדסית, באמצעותה, הוא יוכל לקבל את הנוסחה הסודית של דרדסאבא ליצירת דרדסים. אחד מהדרדסים העדים לחטיפתה של דרדסית, מודיע על כך לדרדסאבא, שמשתמש בקסם שלו כדי ליצור מספר גבישים שיאפשרו לכמה מהדרדסים לעבור ישירות למקום מגוריו של פטריק וינסלו בעיר ניו יורק על מנת לקבל את עזרתו. דרדסאבא מייעד במקור את הגבישים לבר-מוח, בר-כוח ולנועזי, אך ביש-גדא, רגזני וגנדרני משתמשים בטעות בגבישים. דרדסאבא, יחד עם שלושת הדרדסים מגיעים לפטריק וגרייס מיד אחרי חגיגת יום ההולדת הרביעי של בלו, שבו הם עורכים היכרות עם בלו הקטן ועם אביו החורג של פטריק, ויקטור דויל. הדרדסים מסבירים למשפחה את המצב אליו נקלעו, והקבוצה יוצאת לפריז.
לאחר שהגיעו לפריז, פטריק וגרייס עובדים יחד עם ויקטור כדי להסיח את דעתו של גרגמל באחת ההופעות שלו, בזמן שהדרדסים מתגנבים אל מאחורי הקלעים כדי למצוא את דרדסית, ומגלים את מה שגרגמל מתכנן. במקביל, דרדסית בורחת מהכלוב ווקסי והאקוס רודפים אחריה. כשדרדסית חוזרת לסוויטה של גרגמל, גרגמל נותן לה מטה כשפים קטן משלה כאקט מעושה של חסד, בטענה שהוא אביה המקורי של דרדסית ושלדרדסאבא שום עניין בה.
דרדסית עדיין מסרבת לתת לגרגמל מה שהוא רוצה עד שהיא רואה שהשטותינקים מתים עקב חוסר בתמצית הדרדסים. מכשהבינה כי הנוסחה הסודית היא הדרך היחידה להציל אותם, דרדסית מגלה לו את הנוסחה, וגרגמל מערבב אותו כדי להפוך את השטותינקים לדרדסים אמיתיים. מיד לאחר שהם הופכים לדרדסים, גרגמל מכניס את שלושתם לתוך הדרדסאלאטור שלו כדי שיוכל לבצע את שאר התוכנית שלו.
בינתיים, פטריק, גרייס, ויקטור והדרדסים עובדים יחד כדי להציל את דרדסית. הדרדסים נלכדים מהר ומוכנסים לתוך הדרדסאלאטור לשמש כחומר לתמצית הדרדסים. פטריק וויקטור מגיעים בזמן כדי להרוס את המכונה, אך לא לפני שגרגמל צובר מספיק כוח כדי להשתמש בשרביטו החדש נגד הדרדסים ובני בריתם. וקסי והאקוס מתחברים יחד עם הדרדסים נגד אדונם לשעבר, ומצליחים להביס את גרגמל פעם נוספת.
בסוף הסרט וקסי והאקוס מצטרפים לכפר הדרדסים יחד עם חבריהם החדשים; אך לא לפני שהדרדסים נפרדים מחבריהם האנושיים, וגרגמל וחתחתול חוזרים לעולם הקסום של הדרדסים.