cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הנס לאוולד
יחסי אובייקט
אחת השאלות שהעסיקו את עולם הפסיכואנליזה היא "מדוע אנו מחפשים אובייקטים?". על פי תאורטיקנים מוקדמים, אובייקטים הם בני אדם אחרים או דברים שתפקידם להפחית את המתח העולה מהדחפים. האובייקטים משמשים גם ליצירת עונג או ביטחון. פיירברן, מחלוצי גישת יחסי האובייקט, טען כי הדחפים מחפשים את האובייקט בעולם החיצוני, ותיאר תהליך של הפנמת האובייקט לכדי נוכחות פנימית למטרת השגת הכרה למשל.
על פי לאוולד, המציאות הראשונית היא מצב של דחיסות ראשונית בה האובייקטים והדחפים הם חלק מהעצמי. הם אינם דבר מה שנלקח פנימה או מגורש החוצה, כי במצב הקיום הראשוני אין פנים וחוץ. האדם והאובייקטים סביבו הם חלק משדה אחד הנחווה באופן דחוס וטעון. התינוק רואה את האם כחלק ממנו, לאחר מכן מתקיימת תקשורת מאגית ביניהם ורק לבסוף הופכת האם לאובייקטיבית. ההבחנה בין העצמי לאובייקט היא תוצר של תהליך משני.
על פי לאוולד, כשם שאין פנים וחוץ, כך גם אין עצמי ואחר, מציאות ואשליה. לואוולד אינו מבטל את קיומה של מציאות בניגוד לאשליה, אך להשקפתו אבחנה זו היא רק דרך אחת לארגן את החוויה ולהבנות אותה. עם זאת, כדי שהחיים יהיו משמעותיים, חיוניים ויציבים, אין ליצור הפרדה מוחלטת בין האשליה למציאות. בנוסף, הוא טוען שהאשליה נדרשת כדי לחוות את המציאות.
חשיבה מסוג זה מוכרת בעבודה טיפולית של זוגות, משפחות או קבוצות. בבסיס כל אדם קיים מתח בין גישות הפוכות (מחויבות מול חופש, חיסכון מול חיפוש עונג, תוקפנות מול ריסון) ובמצבים שונים האדם מפריד בין החלקים שבתוכו ומפקיד צד אחד בידי האחר. באופן זה מתקיים לרוב בזוגיות צד מחויב יותר וצד שנוטה לברוח, חבר משפחה שנוטה לבזבז ולעומתו אחר שחוסך יתר על המידה. כל משתתף מייצב את העצמי שלו באמצעות החלת תבנית פשוטה על גבי הדחיסות הראשונית והעשירה שקיימת בו. זה הוא התהליך המשני שמגדיר חלקים מסוימים מתוך המורכבות הראשונית כ"שלי", וחלקים אחרים - כ"של האחר".
טיוורוב
טיוורוב (באוקראינית: Тиврів, טיווריב; בפולנית: Tywrów) היא עיירה במחוז ויניצה שבאוקראינה, על גדת נהר הבוג הדרומי, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב
האזכור הראשון של טיוורוב הוא משנת 1505. באמצע המאה ה-17 הוחרב היישוב בידי הטטרים והקוזקים. בשנת 1744 קיבל היישוב זכויות עיר.
יהודי טיוורוב
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-400 יהודים. ב-18 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו רצחו בה בו ביום 28 יהודים. לאחר מכן נחטפו יהודים מהעיירה לעבודות כפייה, בהן עונו בידי משגיחיהם האוקראינים.
מדצמבר 1941 ועד ספטמבר 1942 הובאו לעיירה מאות רבות של יהודים שגורשו מבוקובינה ומבסרביה, וכן הגיעו אליה פליטים יהודים משטחי השלטון הגרמני באוקראינה. יהודים אלו רוכזו בגטו שהוקם בעיירה, בו אולצו לענוד טלאי צהוב ולעבוד בעבודות כפייה, חלקן במחנות עבודה. מקרוב ל-2,000 יהודים שרוכזו תחילה בגטו שבעיירה נותרו בו עד ספטמבר 1943 כ-450 יהודים. ב-16 במרץ 1944 שוחררה העיירה בידי הצבא האדום.
קולטן אזעקה
קיימים סוגים שונים של נוציצפטורים, והם מסווגים למספר קבוצות בהתאם לסוג הפגיעה ברקמה: קולטנים לחום, קולטנים כימיים, קולטנים מכניים המושפעים מלחץ מכני, וקולטנים פולימודליים אשר יכולים להיות מופעלים על ידי מספר מנגנונים.
סטארדאסט
סטארדאסט היא גשושית אמריקנית, ששוגרה ב־7 בפברואר 1999 בידי נאס"א ואשר תא שהכיל אבק מהשביט וילד 2 שוחרר ממנה ונחת חזרה על כדור־הארץ ב־15 בינואר 2006. מטרת הגשושית הייתה לחקור את הרכבו של השביט וילד 2 ואת זנבו.
בנוסף לשביט וילד 2 התקרבה הגשושית עד למרחק של כ־3,300 ק"מ מהאסטרואיד 5535 אנה פרנק ב־2 בנובמבר 2002 וצילמה כמה תמונות שלו.
הגשושית
הגשושית מבוססת על תכנון "אוטובוס החלל העמוק" של לוקהיד מרטין. הגשושית, הנחשבת קלה יחסית, הכילה מערכות נסיוניות שלאחר ההצלחה של תפקודן ייושמו בחלליות הבאות מדגם זה. משקל הגשושית, לרבות הדלק שלה שנדרש לתמרונים בחלל העמוק היה 380 קילוגרם. אורכו של החלק הראשי שלה היה 1.7 מטרים.
המחשב של הגשושית פעל באמצעות מערכת ההפעלה VxWorks, שהיא מערכת הפעלה למערכות משובצות מחשב של חברת המחשוב ווינד ריבר. מערכת זו שימשה ומשמשת רכבי חלל בלתי מאוישים רבים של נאס"א, ובכללם הרוברים ספיריט ואופרטוניטי שנשלחו לחקור את מאדים.
לוכד דגימות אבק
לוכד דגימות האבק הכיל יחידות אירוג'ל, שהוא ג'ל בעל צפיפות נמוכה, ששימשו לאיסוף האבק משובל השביט וילד 2. מערכת בצורת מחבט טניס הכילה שטח של 1,000 סמ"ר שימש ללכידת חלקיקים בגדלים שונים. כאשר הגשושית חלפה בקרבת השביט, מהירות הפגיעה של החלקיקים הייתה 6,100 מטרים בשנייה, פי 9 ממהירות קליע הנורה מרובה. אף על פי שהחלקיקים היו קטנים מגרגר חול, תפיסתם במהירות כה גבוהה הייתה עלולה לשנות את גודלם ואת הרכבם הכימי או לאדות אותם כליל. כדי לאסוף את החלקיקים מבלי לפגוע בהם, פיתחה נאס"א מערכת מבוססת פחמן המסודר במבנה דמוי ספוג ש־99 אחוזים ממנו היו חלל ריק. צפיפות האירוג'ל קטנה פי 1,000 מצפיפות של זכוכית, שאף היא מוצק מבוסס צורן. כאשר החלקיקים פגעו באירוג'ל הם נלכדו בתוכו ויוצרו בעוברם בו מסלול דמוי גזר באורך פי 200 מאורך הגרגיר, תוך שהם מאטים עד לעצירה מוחלטת. מכיוון שהאירוג'ל הוא ברובו שקוף, לעיתים הוא מכונה "עשן כחול". המדענים חיפשו את עקבות החלקיקים הזעירים באירוג'ל כדי לאתר אותם.
האירוג'ל נארז והושם בתוך תא ששימש להחזרת החלקיקים לכדור־הארץ. שאר חלקי הגשושית שכבר לא היה בהם צורך נשרפו באטמוספירה.
לקראת הנחיתה היו חששות שמא המצנחים לא יפתחו כמו שאירע לגשושית ג'נסיס, שבה אירעה תקלה בשל תכנון לקוי. הגשושית נחתה נחיתה רכה ובטווח הדקה שתוכנן לה.
אף-על-פי (אוניות מעפילים)
אף-על-פי הוא שמה של סדרת הפלגות העפלה שארגנו אנשי התנועה הרוויזיוניסטית בשלהי שנות השלושים שכללו שימוש בכלי שיט: אוניות וסירות, אחדים.
אף-על-פי א'
הפליגה מפיראוס במרס 1937, כשעל סיפונה 14 מעפילים. הייתה זו יוזמתו של משה קריבושיין (גלילי), סטודנט ארץ ישראלי ואיש התנועה הרוויזיוניסטית, ששהה באיטליה, נחשף לבעייתם של המוני פליטים יהודיים הנודדים מעיר לעיר, והחליט להירתם לעזרתם.
הוא יצר קשרים עם גורמים שונים, בין היתר נציבות בית"ר בווינה. וכך החלה בתנועה הרוויזיוניסטית ארגון תנועת עלייה בלתי לגאלית לארץ ישראל, שנקראה בשם: "עליית אף על פי". ב-13 באפריל 1937 הגיעה הספינה למפרץ חיפה, התקרבה לשובר הגלים וקריבושיין הצליח לעבור ממנה לחוף. משם עשה דרכו לביתו של עו"ד אברהם וינשל. וינשל הפנה אותו לאנג' יונה-קופ תמיר, אחיינו של זאב ז'בוטינסקי ומהנדס בחברת חשמל. תמיר גרם לניתוק החשמל בנמל למשך שעה. וכך בחסות החשיכה הוגנבו המעפילים לנמל ומשם לעיר חיפה.
אף-על-פי ב'
יצאה מאלבניה בספטמבר 1937 כשעל סיפונה 54 מעפילים. הורידה את מעפיליה ללא תקלות בחוף דור (טנטורה) בעזרת בית"רים שבאו מזכרון יעקב.
אף-על-פי ג'
יצאה מאלבניה בפברואר 1938 כשעל סיפונה 86 מעפילים, ההורדה נעשתה בחוף דור בהצלחה.
אף-על-פי ד'-ו'
שלוש אוניות אשר יצאו מפיראוס כשעל סיפונן הפליגו כ-381 מעפילים. כולן הורידו את מעפיליהן בחוף דור בהצלחה.
זאק אפל
זאכרי "זאק" די אפל (באנגלית: Zachary "Zach" D Apple; נולד ב-23 באפריל 1997) הוא שחיין אמריקאי, פעמיים ברציפות אלוף עולם (בודפשט 2017 וקוואנגג'ו 2019) במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי. הוא אלוף האוניברסיאדה (נאפולי 2019) בעל 5 מדליות זהב.
ביוגרפיה
אפל נולד וגדל בטרנטון, אוהיו. הוא החל להתאמן ולהתחרות בשחייה רק בגיל 16. עד אז הוא עסק בענפי ספורט אחרים כמו כדורסל ואתלטיקה. הוא התאמן בקבוצת השחייה של אוניברסיטת אובורן ובשנת 2018 עבר ללמוד ולהתאמן באוניברסיטת אינדיאנה.
2017
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ב 2017 זכה אפל במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי לאחר ששחה בשלב המוקדמות. כשחיין שלישי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 48.16 שניות.
2019
באוניברסיאדה שנערכה בנאפולי, איטליה בתחילת יולי 2019 זכה זאק ב-5 מדליות זהב והיה כוכב האוניברסיאדה. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 48.01 שניות, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:46.80 דקות, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי, כשחיין ראשון הוא קבע שיא אישי חדש של 47.79 שניות, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב.
שבועיים לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית בסוף יולי הוא זכה במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם קיילב דרסל, בלייק פירוני ונייתן אדריאן בשיא אליפות חדש של 3:09.06 דקות, לפני רוסיה (3:09.97 דקות) ואוסטרליה (3:11.22 דקות). כשחיין שלישי הוא קבע ב"זינוק שליחים" את התוצאה המהירה באליפות 46.86 שניות.
יעקב אליאב
יעקב (ישקה) לבשטיין אליאב (5 בספטמבר 1917 - 25 בפברואר 1985) היה לוחם מחתרת שהיה אחראי לפעולות הארגון הצבאי-לאומי (אצ"ל) בירושלים, ממייסדי לח"י ומי שזכה באנגליה לכינוי "הטרוריסט בעל עיני הקטיפה". כינויו בלח"י היה אביאל.
ההצטרפות לאצ"ל
בגיל צעיר, מיד לאחר שסיים את לימודיו בגימנסיה, הצטרף לאצ"ל בעקבות שני אירועים שהשפיעו רבות על חייו. ארבע שנים בלבד לאחר עלייתו ארצה הותירו בו הפרעות שביצעו הערבים ביישוב היהודי, בפסח 1929 (תרפ"ט), משקעים עמוקים. ב-1932 הוא השתתף בהפגנה אנטי-בריטית בתל אביב והזדעזע כשראה את המשטרה הבריטית מכה את המפגינים עד זוב דם.
שנתיים לאחר מכן הוא כבר היה בין מקימי תא מחתרתי אנטי-בריטי. בשנת 1938 מונה לאחראי על הפעולות הקרביות של אצ"ל. אליאב השתתף ביחד עם עוד 26 מפקדים בכירים של אצ"ל בקורס לגרילה ולוחמה זעירה שהתקיים בפולין, במסגרת הסכם עם הממשלה הפולנית להקמת צבא עברי בן 40,000 לכיבוש הארץ, ונוהל על ידי קצינים בצבא הפולני. אליאב שב לארץ-ישראל לאחר פרסום "הספר הלבן" (17 במאי 1939), והתייצב בראש הפעולות הצבאיות של האצ"ל נגד הבריטים, ובהן: פיצוץ קולנוע רקס, פיצוץ הטלפונים והטרנספורמטורים, פיצוץ הדואר המרכזי, פיצוץ אולפני השידור, והריגת ראשי הבולשת הבריטית.
אמברוסיה ונקטר
במיתולוגיה היוונית, אמברוסיה / אמברוזיה ונקטר (לפעמים גם נקטר / משקה האלים) הם מזון האלים, שבזכות אכילתו הם חיים חיי נצח ואינם מתים. האמברוסיה והנקטר נחשבים למאכלים משובחים מאוד, הראויים לעלות על שולחנם של מלכים. בדרך כלל נזכרים האמברוסיה והנקטר זה לצד זה ולפעמים לא מבדילים ביניהם. לרוב, מקובל שהאמברוסיה היא מזון והנקטר הוא משקה. הבה, אלת הנעורים במיתולוגיה היוונית, נחשבה גם נושאת גביע האלים, המגישה להם אמברוסיה ונקטר.
יעקב אליאב
תנועת המרי
לאחר בריחתו הפסיק אליאב את פעילותו המבצעית. הוא הסתתר במשך כחצי שנה בידיעת ההגנה בקיבוצים עין חרוד, כפר רופין, שדה אליהו וגבעות זייד ובכפר הדר ועסק בחקלאות. בתקופה זו פתח אליאב במגעים עם נציגי ההגנה במגמה להביא לשיתוף פעולה בין שלוש המחתרות לשחרור הארץ מידי השלטון הזר. התוכנית הובאה על ידיו למרכז לח"י, וזה אישר אותה ובחר בנתן ילין-מור לנציגו במשא ומתן שהביא להקמת המפקדה המאוחדת של תנועת המרי בה שיתפו פעולה ההגנה, אצ"ל ולח"י במלחמתם בבריטים. עם הקמת תנועת המרי הוא חזר לפעילות מבצעית והתמנה למפקד החטיבה הלוחמת של לח"י, חבר המרכז, ונציג לח"י במפקדת תנועת המרי, שבראשה עמד יצחק שדה. ישקה פיקד על שורת פעולות, ביניהן פיצוץ גשר יבנה, הוצאה להורג של סוכן האינטליג'נס הבריטי, יוסף דוידסקו בזכרון יעקב, פיצוץ תחנת לוד, חבלה בבתי הזיקוק, פיצוץ מרכזי הבולשת הבריטית בירושלים וביפו, התקפה על בית-הסוהר המרכזי בירושלים, והתקפה על מחנה צבאי בריטי והחרמת נשק.
אמברוסיה ונקטר
האמברוסיה והנקטר נזכרים באיליאדה ובאודיסיאה של הומרוס.
יעקב אליאב
הפעילות באירופה
ב-1946 הקים ישקה את שלוחת הלח"י באירופה והחל בסדרה של פעולות טרור בלונדון: פיצוץ במשרד המושבות ובמשרד המלחמה, פיצוץ הדואר המרכזי, משלוח 70 מעטפות נפץ לחברי הממשלה הבריטית. ב-1947 הוא נעצר בבלגיה כשברשותו מזוודה ובה עשרות מעטפות נפץ שיועדו לצורך פיצוץ המשחתת הבריטית "שוורון", שעסקה בציד מעפילים באגן המזרחי של הים התיכון, ולפעולות נגד שגרירות בריטניה בבריסל ונגד מפקדת הצבא הבריטי במערב אירופה, ששכנה אז בבירת בלגיה. אליאב נדון לשמונה חודשי מאסר. יחד איתו נעצרה גם חברתו לתא המחתרתי, בטי קנוט, כשעל גופה חגורות נפץ שיועדו לפיצוץ המשחתת. קנוט נדונה לשנת מאסר.
אמברוסיה ונקטר
אמברוסיה ונקטר בצרכנות
בצרכנות הנקטר הוא משקה המבוסס על מיץ פירות. בחלק מהמדינות יש הגדרה איזה משקה יכול להיקרא נקטר. בישראל על פי החוק משקה המוגדר נקטר חייב להכיל לפחות חמישים אחוז פרי.
יעקב אליאב
הפעילות באירופה
לאחר שחרורו תכנן אליאב לבצע בלונדון פיגוע בקטריולוגי באמצעות החדרת חיידקי כולרה למערכת המים של העיר, אולם החלטת עצרת האו"ם בדבר חלוקת ארץ-ישראל והקמת מדינה עברית, והודעת בריטניה על נכונותה לפנות את א"י ולסיים את משטר המנדט בלמה את התוכנית בשלביה הראשוניים.
שירות בצה"ל
אליאב חזר למדינת ישראל ב-15 במאי 1948 והתגייס לצה"ל כסגן מפקד גדוד 89, גדוד הפשיטה הממוכן של חטיבה 8. מפקד הגדוד היה משה דיין ומפקד החטיבה היה יצחק שדה. אליאב נלחם עם הגדוד בכיבוש לוד ורמלה, כיבוש מצודת יואב ופריצת הדרך לנגב עד לכיבוש הנגב המערבי, עוג'ה אל חפיר, ניצנה ואל עריש. אחר כך שירת כקצין המבצעים של מחוז הגליל, קצין אג"ם, מפקד גדוד 12 בחטיבת גולני במהלך קרב תל מוטילה, ומפקד בסיס אימון פיקודי. הוא שירת בשירות הקבע של צה"ל עד לשנת 1953 והשתחרר בדרגת סגן-אלוף.
אמברוסיה ונקטר
אמברוסיה ונקטר בצרכנות
האמברוסיה התפרסמה פחות בתרבות, אך יש בתי עסק שמוסיפים לשמם או לתפריטם את המילה "אמברוסיה" כדי לציין יווניות או איכות.
יעקב אליאב
שירות בצה"ל
לאחר שחרורו המשיך אליאב לעסוק בענייני ביטחון. בין היתר פעל בשליחות המדינה להעלאת יהודי צפון אפריקה, שימש כיועץ לענייני ביטחון והיה בין מקימי שלוחת "ברינקס" בישראל. בשנת 1983 פרסם את סיפור חייו באוטוביוגרפיה "המבוקש".
ישקה אליאב נפטר ב-25 בפברואר 1985 ונטמן בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.
הנצחתו
הונצח בקריאת רחובות על שמו בשכונת גבעת שאול בירושלים וביישוב חוות יאיר שבשומרון.
לדאק
לדאק היא טריטוריית איחוד השוכנת בצפון הודו, בין רכס קארקוראם להרי ההימלאיה הגבוהים. עד 2019 הייתה חלק ממדינת ג'אמו וקשמיר, והפחות מיושבת מכל מחוזות הודו. לדאק מחולקת לשני מחוזות, קרגיל ולה, ובירתו היא העיר לה. ב-31 באוקטובר 2019 קיבלה לדאק מעמד של טריטוריית איחוד עצמאית מג'אמו וקשמיר, לאחר החלטה של הפרלמנט ההודי באוגוסט.
גאוגרפיה
גובה החבל נע בין 3,000 מטר מעל פני הים בעמקים שבין ההרים, ועד ל-6,500 מטר בפסגות. זהו אזור מבודד, שרק שני כבישים סלולים (אחד ממנאלי ואחד מקשמיר, שניהם בין הכבישים הגבוהים בעולם) מגיעים אליו והם חוצים מעברי הרים בגובה העולה על 5,000 מטר. שלושת מעברי ההרים לרכב מוטורי הגבוהים בעולם נמצאים בלדאק, הגבוה מביניהם הוא מעבר קרדונג-לה המוביל מלה לעמק הנוברה.
ברכב ניתן להגיע לשם רק בעונת הקיץ, בין יוני לאוקטובר. בשאר עונות השנה הדרכים חסומות על ידי שלגים. כתוצאה מכך, עד לפני שנים לא רבות, היו הקשרים של תושבי לדאק עם העולם מעטים מאוד. החברה בלדאק היא חברה מסורתית חקלאית, שתושביה התאימו את אורחות חייהם לתנאי הטבע הקשים.
אורח החיים בלדאק
ענף חשוב נוסף בחקלאות של לדאק הוא גידול בעלי חיים, כגון עיזים, כבשים, פרות, סוסים, יאק הבית ודזו. הדזו הוא בעל חיים נפוץ בחבל ומהווה מעין הכלאה בן יאק לפרה. הדזו עמיד בפני הטמפרטורות הנמוכות השוררות בלדאק, ונוח יותר לאילוף מאשר היאק.
בחורף משכנים את עדרי בעלי החיים בקומת הקרקע של בתי המגורים בני שתיים עד שלוש קומות, ובקיץ הם מובלים אל שטחי המרעה הגבוהים. לבעלי החיים בהם משתמשים החקלאים בלדאק יש חשיבות רבה, כי הם עושים עבודות חקלאיות חשובות: הובלת משאות, חרישה ודיש, גלליהם משמשים לדישון השדות, החלב שלהם משמש כמזון והצמר שלהם משמש כלבוש.
בעונת הקיץ הקצרה תושבי לדאק עובדים עבודה מאומצת וקשה בשדותיהם, מהבוקר ועד הערב. גם במשך תקופת החורף הארוכה, כאשר לא ניתן לעבד את השדות, הם עובדים עבודה קשה (קישוש זרדים ועצים בחורף המושלג של לדאק הוא עבודה קשה, שאיבת מים לשתייה, איסוף וייבוש הגללים של בעלי החיים, וגם את הטיפול עצמו בבעלי החיים). עונת החורף היא גם הזמן המתאים לעיבוד חומרי גלם שונים, למשל סריגת צמר, עיבוד עורות ועוד.
קשיי המעבר בחבל ההררי, גם של בני אדם וגם של סחורות, הביאו לכך שהמזון של תושבי לדאק מבוסס ברובו על ייצור מקומי. המאכלים האופייניים מבוססים על מלח וחמאה. תושבי לדאק אינם אוכלים דגים לעולם, מתוך אמונה שהריגת בעלי חיים למאכל נעשית רק כשאין ברירה אחרת, ולפיכך הם הורגים רק בעלי חיים שבשרם יספיק לאנשים רבים ככל האפשר. גם הבתים בלדאק בנויים מחומרים מקומיים בצורה הזו: הבסיס בנוי מאבן וקירות הבית (החיצוניים והפנימיים) מלבני בוץ שהתייבשו בשמש.
מרבית תושביה של לדאק משתייכים לדת הבודהיסטית, וחלקם הקטן מוסלמים. חיי הקהילה של התושבים הבודהיסטים מנוהלים על ידי נזירים החיים במנזרים הרבים שבחבל. הנזירים עורכים את טקסי הדת, מנהלים את טקסי החתונות, ומלמדים את התושבים קרוא וכתוב וכן את התרבות הבודהיסטית. בחורף בעיקר נוהגים תושבי לדאק הבודהיסטים להתכנס ולהקשיב לסיפורים ולדקלומים של הנזירים במשך שעות.
ההתמודדות היומיומית של התושבים עם תנאי הטבע הקשים בחבל מבודד זה, מחייבים שיתוף פעולה והדדיות ברבים מתחומי החיים. ואמנם בלדאק הבנייה של בתי המגורים מתבצעת בעבודה משותפת – בעת הצורך נאספים יחדיו כמה בתי אב ועוזרים למשפחה בבנייה; את בעלי החיים מקבצים יחד לעדר גדול, המובל לשדות המרעה כל פעם על ידי רועה ממשפחה אחרת; ולמבצעים הגדולים, כמו בניית תעלות וסלילת כבישים, נרתמים כל בני הכפר.
התחלת המודרניזם בלדאק
במשך תקופות ארוכות הייתה אוכלוסיית לדאק מצומצמת מאוד. הסיבות העיקריות לכך הן בידודו של החבל, שחסרו בו שירותי רפואה ותברואה, שבהיעדרם מספר התינוקות שמתו סמוך ללידה היה גבוה; וחיי הנזירות, הנפוצים בלדאק גם בקרב נשים וגם בקרב גברים, שגרמו לכך שתושבים רבים בלדאק לא נישאו ולא ילדו ילדים.
משנות ה-70 ואילך, מתרחשים בלדאק שינויים. מאפיינים של חברה מודרנית הולכים ובאים לידי ביטוי, בעיקר בבירת החבל, לה, ובסביבותיה, אך גם בכפרים. תחבורה אווירית המקשרת את לדאק עם העולם החיצון בכל עונות השנה, מפחיתה מן הבידוד והניתוק של החבל. מערכות מים, ביוב וחשמל הוקמו בעיר לה, ולאט לאט הם מגיעים לכפרים בחבל. הטלוויזיה והקולנוע, ההופכים לאמצעי מבוקש לבילוי בכל שעות הפנאי, והתיירים מכל רחבי העולם שממלאים את המקום – מחזקים גם הם את הקשרים של תושבי לדאק עם "העולם שבחוץ". גם פיזור האוכלוסייה בלדאק הולך ומשתנה כתוצאה מנהירה גדולה של תושבים מהכפרים לערים השוכנות בחבל.
מוז'דיי
קיימות גרסאות רבות להכנתו, בחלקן השום קצוץ דק או כתוש ומעורב בשמן, ואילו באחרות המרקם משחתי ותהליך ההכנה מזכיר את זה של מיונז - קיצוץ השום (עם מלח), ואז הוספה איטית מאוד של שמן תוך כדי ערבוב בלתי פוסק, ליצירת אמולסיה. יש המוסיפים גם חומץ, אשר מקנה למשחה צבע לבן מובהק.
חוק קנזס נברסקה
החוק ביטל למעשה את פשרת מיזורי משנת 1820, שאסרה את התפשטות העבדות מצפון לגבולה הדרומי של מיזורי (קו הרוחב '36°30), והתירה אותה מדרום לו. חוק קנזס נברסקה העביר את ההחלטה בעניין העבדות לידי תושבי אותה מדינה והוציאה מידי השלטון הפדרלי.
סין
{{פירושונים|
חוק קנזס נברסקה
אלא שבפועל, החוק רק החמיר את הקרע בין מדינות הצפון לבין מדינות הדרום בשאלת העבדות, קרע שסופו במלחמת אזרחים שפרצה ב-1861.
סין
ראו גם
}}
חוק קנזס נברסקה
קנזס המדממת
מיד לאחר אישור החוק החלה נהירה של מתיישבים לאזורים החדשים. מתנגדי העבדות הגיעו מצפון (בעיקר מאזור ניו אינגלנד), ותומכי העבדות הגיעו מדרום (בעיקר ממיזורי), וזאת כדי להשפיע על תוצאות הבחירות העתידות להתקיים בקנזס.
ב-30 במרץ 1855 נערכו הבחירות האזוריות. לפי ההערכות המקובלות, "פרחחי הגבול" (תומכי העבדות שמקורם במדינת מיזורי) היטו כנראה את תוצאות ההצבעה וגרמו לניצחון מכריע של מועמדי תומכי העבדות. תגובתם של מתנגדי העבדות הייתה הקמת בית מחוקקים אלטרנטיבי, "אספת המדינה החופשית" (באותם ימים הופרדו המדינות למדינות חופשיות, שבהן העבדות הייתה אסורה, לבין מדינות עבדות, שרובן היו בדרום ארצות הברית), שהתכנס ב-8 ביוני באותה שנה. בקנזס החל מרוץ על קולות הבוחרים כשכל צד גייס תומכים לבית המחוקקים שלו כדי שיהווה רוב.
במהלך השנים 1854–1856 נערכו מהומות דמים רבות, מוסדות פדרליים ומשרדי עיתונות הועלו באש, ונהרגו יותר מ-150 אנשים. האזור כולו כונה "קנזס המדממת" (Bleeding Kansas). למרות זאת, היסטוריונים רבים כיום מעריכים שמתוך ההרוגים רק כ-50 איבדו את חייהם בעקבות המאבק האידאולוגי, והשאר נהרגו במריבות שיכורים ומסיבות פליליות אישיות.
בין האנשים המפורסמים שהשתתפו במהומות היה ג'ון בראון, מתנגד לעבדות שאף הרג חמישה תומכי עבדות, והפך גיבור בעיניהם של רבים ממתנגדי העבדות שנים אחר כך. לכבודו גם חובר השיר, "גוויתו של ג'ון בראון", שהפך לשיר מלחמה של כוחות הברית במהלך מלחמת האזרחים.
סוויט טות': נער עם קרניים
סוויט טות': נער עם קרניים (באנגלית: Sweet Tooth) היא סדרת דרמת פנטזיה אמריקאית, המבוססת על קומיקס באותו השם מאת ג'ף למיר. הסדרה עלתה לשידור בשירות הזרמת המדיה של נטפליקס ב-4 ביוני 2021.
ביולי 2021, נמסר כי הסדרה חודשה לעונה שנייה, שעלתה לשירות ב-27 באפריל 2023. במאי 2023 פורסם כי הסדרה חודשה לעונה שלישית ואחרונה.
תקציר העלילה
עלילת הסדרה מתרחשת לאחר "ההתפוררות הגדולה" – אירוע מסתורי שהרס את העולם והוביל להופעתם המסתורית של בני כלאיים – תינוקות שנולדו כהכלאה בין בני אדם לבעלי חיים. כשהם לא בטוחים אם בני הכלאיים הם הגורם או התוצאה של הנגיף, בני אדם רבים ברחבי העולם חוששים לחייהם וצדים אותם. לאחר עשור של חיים בבטחה בביתו המבודד שביער, ילד-אייל בשם גאס מתיידד במפתיע עם מתבודד נווד בשם טומי ג'פרד.
יחד, השניים יוצאים להרפתקה יוצאת דופן ברחבי אמריקה השוממה וההרוסה בחיפוש אחר תשובות – על מוצאו של גאס, על עברו של טומי ועל משמעותו האמיתית של המושג "בית". בדרך, השניים נתקלים בבני ברית ואויבים לא צפויים, וגאס לומד במהירות שהעולם השופע והמסוכן מחוץ ליער מורכב יותר ממה שאי פעם יכול היה לדמיין.
שם הסדרה
פירוש שם הסדרה "סוויט טות'" הוא "חיבה לדברי מתיקה". זהו הכינוי של גאס, גיבור הסדרה, שניתן לו בשל חיבתו לממתקים.
צוות השחקנים
בנוסף, עלילת הסדרה מסופרת על ידי ג'יימס ברולין.
פיתוח
ב-16 בנובמבר 2018 פורסם כי שירות הזרמת המדיה "הולו" הזמינה פיילוט לעיבוד טלוויזיוני פוטנציאלי לסדרת הקומיקס "סוויט טות'". הפיילוט נכתב ובוים על ידי היוצר ג'ים מיקל, שאף היה אמון על ההפקה בפועל לצדם של רוברט דאוני ג'וניור ואשתו, סוזן דאוני, אמנדה ברל ולינדה מורן. ב-9 באפריל 2020, הוכרז כי "נטפליקס" רכשה את זכויות הפקת ושידור הסדרה מ"הולו". ב-12 במאי 2020, נודע כי "נטפליקס" הזמינה מההפקה עונה ראשונה בת שמונה פרקים.
במאי 2023 פורסם כי הסדרה חודשה לעונה שלישית ואחרונה.
ליהוק
ב -12 במאי 2020, דווח על ליהוקם של כריסטיאן קונברי, נונסו אנוזי, אדיל אקטר וויל פורטה לצוות השחקנים הראשי בעוד שדווח שג'יימס ברולין לוהק לגילום דמותו של מספר העלילה. ב־30 ביולי 2020, דווח על הצטרפותה של דניה רמירז לצוות השחקנים הראשי. ב-19 באוגוסט 2020, דווח על ליהוקו של ניל סנדילנדס לצוות השחקנים הראשי. ב-30 בספטמבר 2020, דווח על ליהוקה של סטפניה לאווי אוון לצוות השחקנים הראשי. ב־2 בנובמבר 2020, דווח על קידומה של עליזה ולני לצוות השחקנים הראשי, לאחר שלוהקה במקור לתפקיד משני, לקראת בכורת הסדרה.
צילומים
ביולי 2020, ניו זילנד העניקה לצוות ההפקה של הסדרה אישור להתחיל את הצילומים, חרף המגבלות והאיסורים שהוטלו בעקבות התפרצות מגפת הקורונה. ב-1 באוקטובר 2020, דווח כי צילומי הסדרה התחדשו לאחר שהושבתו חודשים קודם לכן. צילומי הסדרה הסתיימו באמצע דצמבר 2020.
הפצה
ב-29 באפריל 2021, פורסם כי הסדרה עתידה לעלות לשידור בכל הפלטפורמות של "נטפליקס" ב-4 ביוני 2021.
חיסון לכלבת
שימושים רפואיים
ארגון הבריאות העולמי ממליץ על חיסון בקרב אלה הנמצאים בסיכון גבוה למחלה, כולל ילדים שחיים באזורים שבהם היא שכיחה. שלוש מנות ניתנות לאורך תקופה של חודש.
מינון מוגבר של החיסון
החסינות לאחר מנת החיסון הסטנדרטית, נמשכת לפרק זמן ארוך. מינונים נוספים אינם נדרשים בדרך כלל למעט אלו הנמצאים בסיכון גבוה מאוד. מחקר בנושא הראה כי 97% מאלו שחוסנו במנה נוספת היו בעלי נוגדנים לנגיף למשך 10 שנים.
היסטוריה
כמעט כל הידבקות בכלבת גרמה למוות, עד שהמדענים הצרפתים לואי פסטר ואמיל רו, פיתחו את החיסון הראשון לכלבת. החיסון הראשון ניתן לילד בן 9 ששמו היה יוסף מייסטר לאחר שננשך על ידי כלב חולה כלבת, ב-6 ביולי 1885. החיסון שלהם היה מורכב מדגימה של נגיפים אשר הוצאו מארנבים שמתו מכלבת. חיסונים כאלו זמינים גם היום בחלק מהמדינות ועל אף מחירם הנמוך יותר, הם פחות אפקטיביים מהחיסונים המודרניים. בנוסף לכך חיסונים אלו גם עלולים להוביל לסיבוכים נוירולוגים. חיסון הכלבת שודרג במהלך השנים. בעבר, החיסון התבצע בעזרת מספר רב (כ-20) של זריקות אל תוך בטן החולה. בשנות ה-40 הוערך הסיכון בחיסון ב-1:5500 מקרים שבהם החיסון גורם לשיתוק ו-1:18000 מקרים שבהם החיסון מסתיים במוות. באמצע שנות ה-70 פותח חיסון משופר שכלל רק 6 זריקות.
כיום, ניתנים שני סוגי חיסונים: הסביל, הניתן מיד עם הנשיכה והחיסון השני, הפעיל, הניתן לאחר כ-10 ימים ושוב במרווחי זמן קבועים.
שימושים וטרינריים
חיסון טרם החשיפה ניתן לחיות מחמד וחיות בר. במקומות רבים מחייבים לחסן, כלבים חתולים, חמוסים וארנבים.
כלבים
מלבד חיסונים בבני אדם, פותחה גישה נוספת על ידי חיסון כלבים כדי למנוע את התפשטות הנגיף. ב -1979 פיתחה מעבדת המחקר ואן הואוולינג של המרכז הרפואי האוניברסיטאי בסילימאן בפיליפינים, פיתחה והוציאה חיסון לכלבים שנתן חסינות לשלוש שנים מכלבת. התפתחות החיסון גרמה לחיסול הכלבת בחלקים רבים של איי ויסאיאס ומינדנאו. התוכנית המוצלחת בפיליפינים שימשה מאוחר יותר כמודל של מדינות אחרות, כגון אקוודור ובחצי האי יוקטן במקסיקו, במאבקן נגד כלבת שנערכו בשיתוף עם ארגון הבריאות העולמי. בישראל, בעלי הכלבים מחויבים לחסן את כלביהם מפני כלבת אחת לשנה. בשנת 2002 חוקק בישראל חוק להסדרת הפיקוח על כלבים בנוסף לפקודת הכלבת הוותיקה יותר מימי המנדט הבריטי, שעדיין תקפה ועודכנה במהלך השנים. לפי החוק חייב כל כלב בן שלושה חודשים בחיסון. החיסון תקף בכלב לשלוש שנים על פי הוראות היצרן, אולם החוק מחייב לחסן מדי שנה ואילו ארגון הבריאות הבינלאומי ממליץ לחסן את הכלבים כל שישה חודשים במדינות הנגועות בכלבת.
חיות בר
ישנו גם חיסון לכלבת בצורת גלולה אשר ניתן להשאיר בחוץ עבור חיות בר על מנת לייצר את אפקט חסינות העדר. חיסון אוראלי נגד כלבת הוא אמצעי מניעה לחיסול כלבת בחיות הבר, בעיקר שועלים, דביבונים, זאבי ערבות ותנים, אך יכול לשמש גם עבור כלבים במדינות מתפתחות. הרעיון של חיסון חיות הבר עלה בשנות ה-60 של המאה ה-20. בעזרת חיסונם של חיות הבר גם טורפי העל אינם נדבקים בנגיף וכך נמנעת התפשטות הנגיף.
חיבוק
חיבוק הוא מחווה גופנית של אהבה, אהדה, קרבה או הערצה, שביטויה הוא כריכת הזרועות (או זרוע אחת) מסביב לגופו של הזולת והצמדת גוף אל גוף, פנים אל פנים, צד אל צד או פנים אל עורף.
החיבוק נהוג בדרך כלל בין אנשים קרובים: חוג המשפחה, חברים, ידידים ואהובים, ומטרתו הפגנת חום וחיבה כלפי האחר. כמו בלחיצת יד ובנשיקות על הלחי, ישנן חברות ותרבויות הנוהגות להתחבק בעיקר בשעת מפגש או בשעת פרידה. החיבוק הוא מעשה חשוב במיוחד בתהליך התפתחותם של ילדים קטנים, שרואים בחיבוק אישור לכך שהמחבק אוהב אותם ומאשר את קיומם.
בתנ"ך החיבוק מוזכר פעמים רבות בסוגים שונים של מפגשים. במפגש בין קרובי משפחה זרים שמעולם לא התראו, בין לבן הארמי ליעקב ; בין שני אחים שלא נפגשו זמן רב, במפגש בין יעקב לעשו ; יעקב הקשיש מנשק ומחבק את נכדיו, מנשה ואפרים, כאשר יוסף מביאם לפניו . מקומו של החיבוק הארוטי לא נפקד והוא מוזכר בשיר השירים פעמיים: "שְׂמֹאלוֹ תַּחַת רֹאשִׁי וִימִינוֹ תְּחַבְּקֵנִי".
מחקר מגלה שחיבוק פשוט מסייע בהורדת לחץ הדם ובהפחתת לחצים. החיבוק מדכא לחץ נפשי ומשחרר את הורמון האוקסיטוצין, אשר מקושר לאהבת אם. תוצאות המחקר, שפורסמו במאמר שהופיע בירחון לרפואה פסיכוסומטית, מראות שרמת ההורמונים המשפיעים על לחץ נפשי, קורטיזול ונוראדרנלין, ירדה בעקבות החיבוק ואילו רמת הורמון האוקסיטוצין עלתה הן אצל הנשים והן אצל הגברים. שינויים אלו ברמות ההורמונים תורמים לבריאות של הלב. במקביל נמצא שהנשים הגיבו בצורה חיובית יותר למגע חם של בן הזוג.
פייר ל. ואן דר ברגה
'''פייר ל. ואן דר ברגה (Pierre L. van den Berghe'''; נולד בשנת 1933- 6 בפברואר 2019) היה פרופסור לסוציולוגיה ולאנתרופולוגיה באוניברסיטת וושינגטון שם עבד מאז שנת 1965.
ואן דר ברגה נולד בקונגו הבלגית להורים בלגים, ובילה את שנות מלחמת העולם השנייה בבלגיה הכבושה על ידי הנאצים. רקע זה הביא לעניינו של ואן דר ברגה בסכסוכים אתניים ובגזענות, שהובילו אותו לקריירה אקדמית שעסקה בנושאים של יחסים בין קבוצות אתניות, בה הפך לאחד המומחים המובילים בעולם בנושא. ואן דר ברגה ביצע עבודות מחקר בשטח בדרום אפריקה, מקסיקו, איראן, לבנון, ניגריה, פרו וישראל. ואן דר ברגה היה תלמידו של טלקוט פרסונס באוניברסיטת הרוורד, שם קיבל את תואר הדוקטור בשנת 1960, אך עבודתו מתרחקת מגישת הפונקציונליזם הסטרוקטורלי, וניתן לומר כי הוא חלוץ בתחום הגישה הסוציוביולוגית לתופעות סוציולוגיות.
Songbird
Songbird ("ציפור שיר") היא תוכנת נגן מדיה ודפדפן חופשיים שפותחה כקוד פתוח על ידי קבוצה בשם Pioneers of the Inevitable (שחלקם היו בעבר מפתחים ב-Winamp וב-Yahoo! Music Engine), עם חזון "לדגור על ציפור השיר, נגן הרשת הראשון, לזרז ולדגול במדיית רשת שונה ופתוחה".
Songbird עובד על פלטפורמת XULRunner של מוזילה מה שנותן לו את האפשרות לרוץ על המערכות חלונות, לינוקס, Solaris, אנדרואיד ו-Mac OS X. כמו כן, Songbird עושה שימוש בGStreamer Media Framework.
ב-2 באפריל 2010 הודיעו מפתחי התוכנה על הפסקת התמיכה במערכות ההפעלה לינוקס, דבר שגרם לגל של תגובות שליליות בקרב משתמשי התוכנה (בעיקר משום היותה תוכנה חופשית).
אפשרויות
נכון לגרסה 1.0, האפשרויות הן:
עברי אנכי (שיר)
עברי אנכי הוא שיר מסוגת מוזיקה חסידית, שהוציא בני פרידמן ב-2016 ונכלל באלבום שלו 'למלא את העולם באור', ויצא בקליפ בשנת 2017. נכתב על ידי ארי גולדוואג, שמואל מרכוס ומירי ישראלי, והולחן על ידי ארי גולדוואג.
השיר
מילות השיר מדברות על האמונה והביטחון באל לאורך כל הדרך. מילות הפזמון לקוחות מספר יונה.
השיר יצא בקליפ בהפקת מאיר קיי, בו נראה פרידמן רוקד ליד מיניבוס מאויר באיורים, שכוללים סמלים יהודיים, כמו מנורות.
השיר זכה לפרסום רב ולהצלחה במגזר הדתי, והיה לשיר המושמע ביותר בערוצי הרדיו "קול חי" ו"קול ברמה" במהלך שנת תשע"ז. באתר הידברות נבחר השיר במקום הראשון ברשימת שירי השנה ב"מצעד המוזיקה היהודית".
השיר זכה במקום ה-21 במצעד העשור של רדיו קול ברמה.
נכון ל-2023 השיר זכה ליותר מ 26 מיליון צפיות באתר יוטיוב, נתון נדיר במגזר החרדי.
פרנסה מלימוד תורה
שאלת הפרנסה מלימוד תורה היא שאלה השנויה במחלוקת בין חכמי ההלכה: האם מותר לאדם לקבל שכר בתמורה ללימוד התורה או להוראתה? היו בקרב חז"ל מי שהתנגדו לא רק לכך שאדם יתפרנס ישירות מעיסוקו בתורה, אלא גם לכך שיפיק ממנו תועלת חומרית אחרת. מסופר שרבי טרפון הציל את חייו על ידי אזכור מעמדו כתלמיד חכם, והצטער על כך עד סוף חייו, כי היה יכול להינצל על ידי כופר כספי ולא בזכות תורתו. תחומי האיסור רחבים יותר משאלת הפרנסה בלבד, ולכן הוא מכונה בספרות התורנית איסור הנאה מדברי תורה. עם זאת, ברבות השנים ניתנו נימוקים שונים המתירים להתפרנס מלימוד תורה, וכיום הגישה המקובלת בעולם ההלכה היא לראות בהתפרנסות מלימוד תורה היתר גמור.
בתלמוד קיימת הבחנה בין קבלה תועלת יזומה מלימוד תורה לבין חובה להושיט עזרה לתלמיד חכם על ידי זולתו. כך, לדוגמה, חכמים משבחים את מי שנותן זכות קדימה לתלמידי חכמים במכירת סחורתם, ובכך מאפשר להם להקדיש את זמנם ללימוד תורה.
גישת האוסרים
מדברי חז"ל עולה שהם התנגדו לכך שאדם "יהנה מדברי תורה", כלומר, יפיק תועלת חומרית מלימוד התורה. וכך אמרו חז"ל במסכת אבות:
בהתאם לגישה זו רבים מהתנאים והאמוראים היו מתפרנסים ממלאכתם, כגון הלל הזקן שהיה חוטב עצים, שמעון הפקולי שעסק בסחר בבדים, רבי יצחק נפחא שנקרא כך על שם מקצועו - נפח, ואחרים.
הרמב"ם נחשב לבולט שבמתנגדים ודגל בנחרצות בעמדה האוסרת כל קבלת שכר עבור לימוד התורה, וכפי שכתב בפירושו למשנה: "כבר רציתי לא לדבר בזה הציווי, לפי שהוא מבואר (=ברור)... דע, כי זה כבר אמר: אל תעשה התורה קרדום לחפור בה, כלומר: אל תחשבה כלי לפרנסה, וביאר ואמר שכל מי שיהנה בזה העולם בכבוד תורה שהוא כורת נפשו מחיי העולם הבא. והעלימו בני אדם עיניהם מזו הלשון הגלויה, והשליכוה אחרי גוום, ונתלו בפשטי מאמרים שלא הבינום... ועשו את המינויים התורניים לחוק מוכסים (כלומר: הפכו את בעלי המינוי התורני לזכאים ליטול מס מן הציבור), והביאו בני אדם לסבור שטות גמורה, שזה צריך ומחויב, לעזור לחכמים ולתלמידים... וכל זה טעות, אין בתורה מה שיאמת אותו...".
הרמב"ם טוען שחז"ל לא דרשו מעולם תרומות מבני אדם - גם אם מצבם הכלכלי היה דחוק, אלא עסקו במלאכה. עם זאת, הוא כותב שחכמים שיבחו את "המטיל מלאי לכיסם של תלמידי חכמים", אך לא מדובר במי שתורם לתלמידי חכמים, אלא במי שמסייע להם בכך שהם מפקידים אצלו את כספם, והוא סוחר בו ונותן להם את חלקם ברווחים. הרמב"ם מדגיש שקבלת טובת הנאה מהציבור יש בה משום חילול השם בעיני ההמון "שיחשבו שהתורה מלאכה ככל המלאכות שמתפרנסים בהן ותזדלזל בעיניהם".
הרמב"ם כותב ברוח זו דברים קשים במשנה תורה: "כל המשים על לבו שיעסוק בתורה ולא יעשה מלאכה ויתפרנס מן הצדקה, הרי זה חילל את השם וביזה את התורה וכיבה מאור הדת וגרם רעה לעצמו ונטל חייו מן העולם הבא. לפי שאסור ליהנות בדברי תורה בעולם הזה. אמרו חכמים: כל הנהנה מדברי תורה נטל חייו מן העולם. ועוד ציוו ואמרו: לא תעשם עטרה להתגדל בהם ולא קרדום לחפור בהם. ועוד ציוו ואמרו: אהוב את המלאכה ושנא את הרבנות. וכל תורה שאין עימה מלאכה סופה בטלה, וסוף אדם זה שיהא מלסטם את הבריות..."
רס"ג מתייחס לשאלה זו בספרו האמונות והדעות: "...מי שאמר כי אין ראוי לאדם להתעסק בעולם הזה בדבר חוץ מן בקשת החכמה... ומצאתי כל מה שאמרו אמת, אבל מקום הטעות בו, הוא מה שאמרו שלא יתעסקו בדבר זולתה; ואם לא יתעסקו עמה במזון ובמחסה ובמסתור תבטל, כי אין עמידה זולתם; ואם ישליך את עצמו בצרכיו אלה על אנשים אחרים, היה נבזה ואין סומכין עליו ולא מקבלים דבריו, וכמ"ש (קהלת ט' ט"ז) וחכמת המסכן בזויה, ודבריו אינם נשמעים..." הוא אינו דן בשאלת האיסור שבדבר, אלא הוא קובע שאדם שעוסק רק בתורה אינו יכול להשפיע על זולתו, כיון שאדם הנזקק לאחרים - בזוי בעיניהם.
גישת המתירים
הרמב"ם עצמו כותב שהוא משער שדבריו בעניין פרנסה מלימוד תורה "לא ימצאו חן בעיני רוב גדולי התורה, ואולי אף כולם", ומכאן שגם בדורו העמדה המקובלת הייתה שיש להתיר את הדבר. כך גם אומר רבי יוסף קארו: "וראינו כל חכמי ישראל קודם זמן רבינו ואחריו נוהגים ליטול שכרם מן הציבור". בניגוד לשיטה האוסרת טובות הנאה מעיסוק בתורה, טענו פרשנים אחרים, ובהם רש"י, רשב"ץ ורבי יוסף קארו, שמנהיגים תורניים ששימשו במשרה תורנית קיבלו מאז ומתמיד את שכרם מהציבור. זאת על פי מה שנאמר בגמרא: "גוזרי גזירות שבירושלים, היו נוטלין שכרן תשעים ותשע מנה מתרומת הלשכה". "גוזרי גזירות" נקראים גם "דייני גזילות", ומכאן, לדעת מפרשים אלה, שמדובר בדיינים סתם, והדבר מותר משום שאילו לא היו במשרתם היו יכולים להתפרנס מעבודה אחרת.
את מאמרו הארוך והמפורט אודות נחיצות ההיתר, פותח רשב"ץ בתלונה על דברי הרמב"ם, שלטענתו פוגעים מאוד בפרנסת תלמידי החכמים, גם המשך מאמרו מכוון לסתור את ביקורתו של הרמב"ם.
רשב"ץ טוען שתי טענות שונות: הרשב"ץ כותב: "ואפשר לומר שהחכמים הממונים פרנסים על הציבור, אפילו אפשר להם לעשות מלאכה - אין להם לעסוק במלאכה בדורות הללו שנתמעטו בני עליה ואותם מועטים אם יעסקו במלאכה בפני עמי הארץ יזדלזלו בפניהם, ודומה הוא למה שאמרו בפרק השותפין: "רבנן לאו בני מיפק באוכלוסא נינהו". אבל התלמידים הטוב והישר להם שיעסקו בתורה לשמה - לא על מנת שיקראו חכמים, וסוף הכבוד לבוא, וילמדו גם כן אומנות, ושיעשו תורתן קבע ומלאכתן עראי, ובזה תהיה תורתן משתמרת ומלאכתן מתברכת..."
רבי יוסף קארו נוקט בדרך דומה לזו של הרשב"ץ, המתירה ללומד לקבל כסף מהציבור, ובפרט אם הוא מלמד אחרים או דיין. גם הוא מסיים בטענת "עת לעשות לה' הפרו תורתיך", אך הוא אינו מזכיר במפורש שהדבר נובע מירידת הדורות. דברים דומים כתב רבי שמואל אבוהב, שטען שכאשר האדם לא יוכל ללמוד וללמד תורה כראוי אם לא יתפרנס ממנה אפילו הרמב"ם מודה שמותר לעשות כך, משום שאין דנין אפשר משאי אפשר. תשובתו זו הובאה בידי רבי ישראל מאיר הכהן במשנה ברורה.
רבי חיים אבן עטר, ה"אור החיים", כותב על מאמר הגמרא "גדול הנהנה מיגיע כפו יותר מירא שמים", בגישה קרובה לטענתו השנייה של הרשב"ץ: "ואני הצעיר אומר, כי לא דיבר החכם אלא בזמנם שהיה להם דעת זך ורוב תורה, לזה יותר טוב ליהנות מיגיעו. מה שאין כן בזמננו כי נתמעטו הדעות, והלואי ואולי ילמוד כל היום וכל הלילה ויוכל להשיג לידע ולהבין בתורה ולידע כל דיני התורה הצריכים, ונתמעטה בעוונות התורה ולומדיה, פשיטא כי יודה ויאמר החכם דהאידנא ילמוד כל היום ויסתפק מהזולת". אולם, הוא מגביל היתר זה לכך שהלומד לא יכפה אחרים לשלם לו.
במאמר בתחומין נטען כי הציבור אינו מחויב במימון לומדי התורה מעבר לנדרש לצרכיו, ושמעיקר הדין אסור לאדם לבקש מאחרים שיפרנסוהו כדי שיוכל ללמוד תורה.
היתרים בני-זמננו
בדורות האחרונים נוספו נימוקים חדשים לצורך להתיר פרנסה מלימוד תורה, בשל שינויים שהתחוללו. לפי הגישה החרדית הנפוצה מטרת הלימוד בישיבות ובכוללים אינה מסתכמת בקיום מצוות תלמוד תורה, אלא הלימוד נצרך כדי שהאדם יוכל להיות יהודי כשר. הישיבה נחשבת למעין תיבת נח שבה הוא מוגן יותר מרוחות הזמן. נימוק נוסף, שהיה רווח יותר לאחר השואה הוא שיקום עולם התורה שחרב אז.
הרב יוסף קאפח בפירושו על משנה תורה, פותח בכך שהוא דוחה את כל הטענות של בעלי ההיתרים הקיימים (רבי יוסף קארו והרשב"ץ), אך לבסוף הוא מסיים בהיתר משלו, באומרו שלדעתו הנימוק "עת לעשות לה' - הפרו תורתך" היה יכול להתקבל אף על ידי הרמב"ם. "עת לעשות לה'..." פירושו שמפני מצב חירום כלשהו מוכרחים להפר את האיסור. אך הסיבה למצב החירום, לדעתו, שונה משל רבי יוסף קארו והרשב"ץ, אין זה מפני ירידת הדורות אלא מפני שהעולם הסובב אותנו נהיה מטריד, עד שהמעורב בו אינו יכול ללמוד תורה כראוי, ועל כן יש להסתמך על כספי תרומות כדי להמעיט במגע עם העולם.
לימוד תורה בשכר
לפי התלמוד הבבלי, אסור ללמד תורה שבעל פה בשכר, משום שנאמר: "וְאֹתִי צִוָּה ה' בָּעֵת הַהִוא לְלַמֵּד אֶתְכֶם חֻקִּים וּמִשְׁפָּטִים", ודרשו: "מה אני (למדתי תורה מפי ה') בחינם, אף אתם (תלמדו תורה ממני) בחינם", אולם תורה שבכתב מותר ללמד בשכר, משום שהשכר אינו ניתן על לימוד התורה, אלא על לימוד הקריאה הנכונה, לפי הפיסוק והטעמים; או משום שהשכר ניתן על השמירה על הילדים בזמן הלימוד, ולא על הלימוד עצמו (מה שאין כן בתורה שבעל פה, שאין דרך ללמדה לילדים קטנים הזקוקים לשמירה).
הרמב"ם פוסק את דברי הגמרא להלכה; אך כמה ראשונים אחרים כתבו שהמנהג הוא ללמד גם תורה שבעל פה בשכר, וזאת משני טעמים: א. אם אין למלמד במה להתפרנס – מותר. ב. גם אם יש למלמד במה להתפרנס, מותר לו לקבל שכר בטלה, כאשר הוא מניח את עסקיו בשביל ללמד תורה. יסוד ההיתר מצוי כבר בתלמוד הירושלמי, האומר שהמלמדים נוטלים שכר, משום ש"שכר בטלה הן נוטלין".
זכויות יוצרים
פוסקים רבים דנו בשאלת זכויות היוצרים בהלכה, ויש מן הפוסקים שדנו בשאלה זו גם בנוגע לזכות לקבל שכר על פרסומים תורניים. רבי משה סופר כתב שההלכה מכירה בחובה לשמור על זכויות היוצרים, אך חובה זו מותנית בכך "שלא יהיה [מדובר ב]חידושי תורה ופסקי הלכות שאסור ליטול שכר וליהנות ממנו בעולם הזה". אך יש שכתבו שאף שאסור ללמד תורה שבעל פה בשכר, זה דווקא בלימוד בעל פה, שכן כל מי שיודע תורה – חייב ללמדה לאחרים, אבל לא הוטל על הרב חיוב לטרוח בכתיבה ובהדפסת ספרים, ולכן "תלמיד חכם שטרח ויגע וקיבל על עצמו טורח הכתיבה וההדפסה – זכותו לאסור על אחרים הדפסת ספרו".
נאש דידן
נאש דידן (בארמית: אנשים שלנו) הוא השם שבו קוראים לעצמם יהודים מן האזור שסביב העיר אורמיה, הנמצאת במשולש הגבולות שבין איראן, טורקיה ואזרבייג'ן. אנשי הקהילה הוגלו לאזור זה על פי המסורת לאחר גלות בבל. בעוד שהערבים שהגיעו לאזור בעקבות הכיבוש המוסלמי דברו ערבית, היהודים שימרו בפיהם את שפת האם שלהם, היא הניב הארמי הקרוי לישאן דידן (-השפה שלנו) השייך לשפה הנקראת ארמית חדשה. הם סרבו לשנות את שפתם וסרבו להתמקם במדינה אחת ספציפית עד שיחזרו לארץ ישראל.
הקהילה עלתה ברובה לארץ ישראל בתחילת המאה העשרים.
רקע
הקהילה נוסדה, על פי המסורת, על ידי יהודים שברחו לאזור בזמן גלות בבל ולא חזרו לארץ ישראל אחרי הכרזת כורש. מאחר שהיהודים נחשבו באורמיה כעם זר נאסר עליהם לעבוד את האדמה אם כי היו יהודים שעשו זאת וחיו בכפרים למרות האיסור, ולכן הרוב עסק במסחר, זאת בניגוד לשאר יהודי אשור שעסקו בחקלאות. היהודים דיברו בניב הארמי המקומי וכן בפרסית וטורקית אזרית. בעוד שהערבים שהגיעו בעקבות הכיבוש המוסלמי דברו ערבית, היהודים (וכמוהם הנוצרים האשורים) שימרו בפיהם את השפה הארמית, וקראו לה "לישן דידן" (השפה שלנו). שמירת התרבות, המנהגים והשפה נסתייעה גם באופיו ההררי והמבודד של האזור.
תולדות הקהילה
על פי המסורת, ראשית היישוב היהודי באזור הוא עוד מימי גלות סנחריב בשנת 722 לפנה"ס. באזור זה שלטה האימפריה האשורית ולשם הוגלו מתושבי ממלכת ישראל הקדומה. בהמשך, במאה השישית לפנה"ס גלו תושבי ממלכת יהודה בגלות בבל.
בשנת 1895 הגיעו כמה עשרות משפחות לארץ ובשנת 1905 הגיעו משפחות נוספות. בראשית המאה ה-20 היו בעיר אורמיה כ-500 משפחות יהודים, שעסקו רובן במסחר, וארבעה בתי כנסת, וכ-20 חכמים אשר שימשו כמורי הלכה וכ'מלמדים' ואף כתבו קמיעות. הקהילה הייתה דתית, ורק שליש מבניה ידעו קרוא וכתוב. בקרב העדה היו גם קבוצה קראית שכינתה עצמה 'אנשי תנ"ך' ולא קיבלה על עצמה את התורה שבעל פה. קבוצה זו כונתה על ידי יתר היהודים אפיקורוסים (בפ' רפויה). על אף הפילוג בנושא זה בעדה, לא הקימה קבוצה זו בתי כנסת נפרדים, והיו מתפללים עם יתר הציבור.
בעקבות חילופי השלטון בעיר בין המוסלמים והנוצרים, שכללו גם פרעות ביהודים, ורצח העם הארמני על ידי הטורקים ברחו יהודי אורמיה לארצות השכנות וחלקם גם חזר לארץ ישראל. בשנת 1924 הגיעו עוד 300 משפחות בהליכה רגלית קשה והתיישבו בירושלים. בשנות החמישים, לאחר הקמת מדינת ישראל, עלתה מרבית הקהילה לארץ, המשפחות היהודיות שנשארו בעיר עזבו אותה עם נפילת השאה ועליית ח'ומייני לשלטון, חלקן לישראל וחלקן לארצות הברית. משפחות שהתיישבו באזרבייג'ן הרוסית (בעיקר בעיר באקו) לאחר מלחמת העולם הראשונה הוגלו על ידי סטלין יחד עם כל התושבים האזארים בשנות החמישים לקזחסטן. קהילה גדולה של נאש דידן ישבה בעיר אלמה-אטה עד לשנות התשעים.
מנהגים ומסורות
על פי המסורת יהודי נאש דידן הם צאצאיו של שמשון הגיבור, שאיבד את כוחו בכך שדלילה אישתו חתכה לו את שיערו, וכך גרמה לו להיתפס ומואחר יותר למות, לכן חלק מבני העדה נוהגים לא להסתפר ושומרים על שיער באורך בינוני וארוך.
הקהילה בישראל
בני הקהילה היו בין המקימים של שכונת סנהדריה בירושלים. נכון ל-2005 חיו בישראל כ-14,000 אנשים בני העדה. אחוז גבוה מבני העדה חי בחולון.
לאחר העלייה הקימו בירושלים את בית הכנסת "יבנה" השייך לעדה בשכונת בית ישראל, במשך שנים תיחזק אותו במסירות הגבאי ניסן משיח ובשנת 1966 הקימו בסמוך את בית הכנסת שמואל הנביא.
' יוסף פנחסי ירון יעקובי (איש עסקים)
מורשת
להקה בשם "נאש דידאן" יוצרת מוזיקת עולם, עם מילים בשפת העדה, הלהקה הוקמה על ידי אריק מרדכי המשמש גם כסולנה. בשנת 2002 הוציאה הלהקה את תקליטה הראשון "נאש דידן אידיילו" (האנשים שלנו הגיעו), ועד כה יצרה שמונה תקליטים.
משפחת צפוני שהגיעה לארץ מאורמיה בעלייה של שנות החמישים מעלה בכל שנה ערב פולקלור לבני העדה עם שחקנים וזמרים.
אנשי העדה בישראל משתדלים לשמר את המטבח האזארי שיש בו מן השילוב בין המטבח הפרסי למטבח הטורקי, את השפה וכן מנהגי חתונה עתיקים.
ניסן אביב עוסק בהחייאת שפת העדה, ובהעלאת מחזות והקלטת שירים בארמית לרשת. כיום חוששים שעם פטירתם של ילידי שנות ה-30 וה-40 תיעלם גם השפה הארמית המדוברת.
רודיאנוס
רודיאנוס (Rudianos) או רודיאובוס (Rudiobos) הוא אל מלחמה והמוות במיתולוגיה הקלטית שפולחנו היה נפוץ בגאליה (צרפת של ימינו).
קאלה (פירושונים)
{{פירושונים|
רודיאנוס
בעת המפגש בין תרבות האימפריה הרומית לתרבות הקלטית זוהה רודיאנוס עם מרס - אל המלחמה מהמיתולוגיה הרומית.
קאלה (פירושונים)
אישים:
ראו גם
}}
רודיאנוס
אתר פולחן מהמאה השישית לפנה"ס המקודש לרודיאנוס התגלה בסן-מישל-דה-ואלבון (Saint-Michel-de-Valbonne). באתר התגלה תגליף בו מתואר האל רכוב על סוס, כשלרגליו ראשיהם הכרותים של אויביו.
מודיעין חזותי
מודיעין חזותי, או ויזינט (VISINT, קיצור של Visual Intelligence), הוא מודיעין המתמקד במידע חזותי. מקורות נפוצים למודיעין חזותי הם:
המודיעין החזותי מספק תמונה עדכנית מהשטח, מאפשר מעבר לניתוח הפריטים המופיעים בצילום, כולל הסקת מסקנות גאוגרפיות וגאולוגיות לגבי פני השטח, הקרקע וכדומה.
מודיעין חזותי בזמן אמת מאפשר גם איכון של המטרות וסגירה מהירה של מעגל ירי כאשר המודיעין מסמן את המטרה ואילו גורמי האש (בעיקר חיל האוויר או ארטילריה) מבצעים תקיפה מדויקת שלה. דוגמה לשימוש בוויזינט וסגירת מעגל ירי בזמן אמת היא הסיכול הממוקד של מייסד חמאס, אחמד יאסין, שאותר על ידי מזל"ט בעת שיצא ממסגד וחוסל תוך דקות ספורות בידי מסוק אפאצ'י של חיל האוויר שירה טיל מדויק אל עבר המטרה שסימן לו המזל"ט.
בישראל
במסגרת אגף המודיעין של צה"ל פועלת עוצבת מודיעין חזותי, העוסקת באיסוף מודיעין חזותי באמצעות יחידות אחדות, ובהן:
בחיל האוויר עוסקת יחידת שט"ל של להק המודיעין במודיעין חזותי. בעת שגרה תפקידה של שט"ל הוא לספק תשתית פענוח המאפשרת הערכת מצב על הפעילות הביטחונית בזירת המזרח התיכון, תוך חיפוש אחר פעילות בלתי-שגרתית. בחירום תפקידה לספק מטרות לתקיפה עבור חיל האוויר.
בכוחות היבשה פועלת יחידת רוכב שמים של חיל התותחנים, העוסקת בהפעלת כלי טיס בלתי מאויש (כטב"ם) מסוג סקיילרק 1. המערכת, שמשקלה כ-50 ק"ג, נישאת על גב הלוחמים ומורכבת בשטח בעת הצורך. צוותים מהיחידה מצטרפים לכוחות יבשה ויחידות מובחרות ומספקים מודיעין חזותי לרמת הגדוד. לצוות יכולת הכוונה של מרגמות, ארטילריה, מסוקי קרב וכלי טיס שונים.
מסה מולקולרית
מסה מולקולרית (molecular mass) היא המסה של מולקולה. מסה מולקולרית נמדדת לרוב ביחידות מסה אטומית מאוחדת, שסימנן u. עם זאת, ניתן למדוד אותה גם בכל יחידת מסה אחרת, כגון קילוגרם. המסה המולקולרית משתנה עם שינוי הנוסחה המולקולרית של חומר. היא זהה עבור כל החומרים שיש להם את אותה נוסחה מולקולרית. מסה מולקולרית מחושבת על ידי הכפלת מספר האטומים של יסוד מסוים, הנמצאים במולקולה, במשקל האטומי של אותו יסוד וחיבור התוצאות עבור כל היסודות הנמצאים במולקולה.
לדוגמה, מלח בישול הוא בעל הנוסחה המולקולרית NaCl, כלומר, כל מולקולה מכילה אטום אחד של נתרן ואטום אחד של כלור. המשקל האטומי של נתרן הוא 22.98976928 והמשקל האטומי של כלור הוא 35.4515. לפיכך, המשקל המולקולרי של מלח בישול הוא
דהיינו, המסה של מולקולה אחת של מלח בישול היא 58.44126928 יחידות מסה אטומית מאוחדת. מכיוון ש- שווה קילוגרם, המסה המולקולרית של מלח בישול היא כ- קילוגרם.
מסה מולקולרית שונה ממסה מולרית. כל אחת מהן נמדדת ביחידות שונות: מסה מולקולרית ביחידות u ומסה מולרית ביחידות g/mol. יתר על כן, מסה מולרית היא המסה של מול של חלקיקים מוגדרים, לאו דווקא מולקולות. ניתן למדוד גם מסה מולרית של אטום או של חלקיק יסודי כלשהו. כאשר החלקיקים הנמדדים הם מולקולות, המסה המולקולרית, ביחידות u, שווה למסה המולרית, ביחידות g/mol. לדוגמה, מכיוון שהמסה המולקולרית של מלח בישול היא, המסה המולרית שלו היא , כלומר, המסה של מול אחד של מלח בישול (מספר אבוגדרו של מולקולות מלח בישול) היא 58.44126928 גרם.
כאשר מציינים את המסה המולקולרית של מולקולות גדולות, בין היתר בכימיה אורגנית, ביולוגיה ופרמקולוגיה, נהוג להשתמש ביחידת מידה של, המכונה גם קילודלטון ומסומנת kDa. לדוגמה, המסה המולקולרית של אינסולין המופק בגוף האדם היא.
קו A של הרכבת התחתית של רומא
מסלול הקו
הקו מתחיל את מסלולו בפרברים הצפוניים של רומא. הקו יורד לכיוון צפון במסלול אלכסוני. סמוך למרכז העיר בתחנת רומא טרמיני נפגש הקו עם קו B בתחנת הצטלבות. ממרכז העיר ממשיך הקו לכיוון דרום ומגיע עד לדרום רומא.
ארווה באזן
ארווה באזן (מצרפתית: Hervé Bazin; 7 באפריל 1911 - 17 בפברואר 1996) היה סופר צרפתי.
ביוגרפיה
ז'אן-פייר ארווה באזן (Jean-Pierre Hervé-Bazin) נולד למשפחה קתולית בורגנית בעיר אנז'ה שבחבל פיי דה לה לואר בצרפת. הוא בילה את ימי ילדותו בסביבה הכפרית של חבל ארץ זה. הוא מרד באמו השתלטנית, השתמט מבית הספר הקתולי וברח מביתו מספר פעמים - מה שבא על ביטויו ברומן הראשון שלו "צפע בידי". בהיותו בן עשרים שנה הגיע לפריז והחל ללמוד ספרות בסורבון.
ארווה באזן החל את דרכו הספרותית כמשורר. הוא כתב שירה במשך חמש עשרה שנה אך ללא הצלחה מרובה. ב-1946 ערך כתב עת לשירה, וב- 1948 פרסם לקט שירים בשם "בעקבותיה של איריס". על פי עצתו של פול ואלרי חדל מלכתוב שירה ופנה לכתיבת פרוזה.
התאומים קריי
האחים התאומים רונלד "רוני" קריי ורג'ילנד "רג'י" קריי היו פושעים אנגלים שנחשבו לגדולים ביותר בפשע המאורגן של האיסט אנד בלונדון במהלך שנות החמישים והשישים של המאה ה-20. עם הכנופיה שלהם, "הפירמה", הם היו מעורבים במקרי שוד, הצתה, פרוטקשן, תקיפה ורצח.
כבעלי מועדוני בילוי באיסט אנד, הם היו מיודדים עם פוליטיקאים ואנשי בידור כדיאנה דורס, פרנק סינטרה וג'ודי גרלנד. בנוסף, האחים קריי נעשו לידוענים בשנות השישים ואף רואיינו בתוכניות טלוויזיה.
שניהם נעצרו ב-9 במאי 1968 והורשעו בשנת 1969 באשמת רצח. שניהם נידונו למאסר עולם. רוני נותר חי בבית חולים פסיכיאטרי עד מותו ב-17 במרץ 1995; רג'י שוחרר מהכלא מסיבות חמלה באוגוסט 2000, שמונה שבועות לפני מותו מסרטן.
מספר סרטי קולנוע נעשו על סיפורם של האחים קריי (בהם "אגדת האחים קריי" משנת 2015) ומספר דמויות בסרטים אחרים התבססו עליהם. השפעתם ניכרת גם בתחומי תרבות אחרים כגון מוזיקה, ספרות ותיאטרון. לאחר מותו, נחשף שגם רוני היה הומוסקסואל מוצהר בכלא.
ביוגרפיה
רוני ורג'י קריי נולדו, תאומים זהים, ב-24 באוקטובר 1933 באיסט אנד. הם ממוצא אירי, רומני ויהודי.
התנהגותם בכלא הצבאי כללה אלימות נגד הסוהרים וונדליזם, עד שהובילה אותם לשחרור מהצבא.
בעלי מועדוני בילוי
המועדון הראשון שהאחים קריי קנו היה מועדון סנוקר בבת'נל גרין. בסוף שנות החמישים האחים קריי עבדו בשביל ג'יי מארי מליברפול והיו מעורבים במקרי חטיפה, שוד מזוין והצתה. בעזרת פעולות אלה הם הצליחו לרכוש מועדונים ונכסים אחרים.
ב-1960 רוני קריי הורשע בסחיטה ונגזרו עליו 18 חודשי מאסר.
ידוענים
בשנת 1960 החלו להתפרסם האחים קריי כבעלי מועדונים והיו חלק מסצנת לונדון החוגגת (Swinging London). חלק ניכר מהתהילה לה זכו הוענק להם על ידי עיסוקיהם החוקיים והיותם חלק ממעגלי ידוענים. הם צולמו מספר פעמים על ידי צלם האופנה דייוויד ביילי והיו מיודדים עם חברי בית הלורדים, חברי פרלמנט, שחקנים וזמרים.
רוני קריי
רוני היה ביסקסואל מוצהר וחלה בסכיזופרניה פרנואידית אשר בגללה שוחרר מהכלא ועבר לבית חולים פסיכיאטרי. הוא היה בזוגיות עם אישה בשם מוניקה, איתה רצה להתחתן, בטרם נעצר ונכלא. הוא כתב הרבה מכתבים למוניקה ועליה בזמן שהותו בכלא, זאת בעוד היא נשואה לבן זוגו לשעבר.
בזמן שהותו בכלא היה נשוי פעמיים.
רג'י קריי
רג'י היה נשוי פעם אחת, אך לאחר שהכה ואנס את אשתו פרנסיס. הם נפרדו, ומצבה של פרנסיס הלך והדרדר היא התמכרה לכדורים נגד חרדה ולבסוף התאבדה בשנת 1967.
ארווה באזן
ביוגרפיה
ב- 1950 השתתף יחד עם מחברים אחרים ובהם ז'אק אודיברטי, מוריס דרואון ואנדרה מורואה בכתב העת לספרות "לה נף". ב-1960 נבחר לאקדמיית גונקור וב- 1973 שימש כנשיא אקדמיה זו. הוא השתייך לתנועת השלום שהייתה קשורה עם המפלגה הקומוניסטית הצרפתית. בין היתר, הביע את הזדהותו עם יוליוס ואתל רוזנברג שהוצאו להורג בארצות הברית באשמת ריגול למען ברית המועצות. ב- 1980 קיבל את פרס לנין לספרות.
ארווה באזן מת באנז'ה ב-1996. ב-2004, בגלל תסבוכת משפטית, קיבלו ששת ילדיו מנישואיו הראשונים לידיהם את כתב ידו ואת מכתביו; אך אוניברסיטת אנז'ה והספרייה הציבורית של עיר זו הצליחו לבסוף לקבל לידיהן 22 כתבי יד ו-9,000 מכתבים, אשר הועמדו לרשותם של אנשי מחקר כפי שכתב בצוואתו.
יצירתו
ארווה באזן נודע בעיקר בשל הרומנים שלו הנושאים אופי אוטוביוגרפי למחצה והעוסקים בבעיותיהן של משפחות מסוכסכות. רומנים אלה נכתבו בהשראת התנסותו הקשה בימי ילדותו ונעוריו. ברומן "צפע בידי" הוא מתאר את יחסה העוין של אמו כלפיו וכלפי ילדיה האחרים. רומן זה, שזכה להצלחה מרובה בצרפת של אחרי מלחמת העולם השנייה, יחד עם הרומן "מותו של הסוס הקטן" (1950) ועם הרומן "קריאת התנשמת" (1972) מהווים טרילוגיה שבה מופיעות אותן דמויות. מדובר באם אכזרית המחפשת דרכים כדי להעניש את ילדיה ומתעללת בהם.
Brothers in Arms (שיר)
Brothers in Arms הוא שיר מאת להקת הרוק הבריטית דייר סטרייטס שיצא כסינגל הרביעי מתוך האלבום Brothers in Arms שיצא לאור ב-1985.
אודות השיר
מארק נופלר נוהג לנגן את השיר בגיטרת גיבסון לס פול (בשונה מהגיטרה הרגילה שלו "Stratocaster" של פנדר). לשיר מספר גרסאות: גרסת האלבום שאורכו 7:00 דקות; גרסה קצרה יותר באורך 6:05 (התחלת השיר וסופו קוצצו מעט); הגרסה בעלת האורך הקצר ביותר - 4:55 - הופיעה באלבום האוסף "The Very Best of Dire Straits" שיצא ב-1998; הגרסה הארוכה ביותר לשיר נכללה באלבום ההופעה "On the Night", בו בוצע השיר ב-8:54 דקות, והוא כולל סולו המבוצע על ידי גיטרת "פדל סטיל".
בוידאו קליפ של השיר נעשה שימוש בטכניקת "Rotoscoping" (טכניקות אנימציה משולבות). בשיר נראים חברי הלהקה מופיעים וברקע תמונות ממלחמת העולם הראשונה בשחור לבן. בעקבות ביקור הלהקה בישראל במאי 1985, הופק וידאו קליפ מיוחד על ידי תוכנית הטלוויזיה הבריטית The tube המחבר את השיר עם התרשמויות חברי הלהקה מהחיילים שראו ברחובות עריה.