cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הדזה
התקופה הפרה-קולוניאלית
מאוחר יותר, האינטראקציות בין שתי הקבוצות היו שלוות יותר, ולעיתים התרחשו נישואים בין שתי הקבוצות, זאת אף על פי שבשנת 1912 בני ההדזה תוארו כמוכנים למלחמה עם האיסאנזו. לעומת זאת, בני הסוקומה ובני ההדזה קיימו מערכת יחסים פורייה יותר. בני הסוקומה העבירו את עדריהם דרך שטחי ההדזה, וכמו כן התבצע סחר חליפין של כלי מתכת בין שתי הקבוצות. בני ההדזה ניצלו מתכת זאת להכנת ראשי חצים על מנת לצוד פילים ברחבי שטחם.
הגישה הכללית של הקבוצות השכנות כלפי בני ההדזה הייתה מוטה מדעות קדומות. הם ראו אותם כנחותים, לא מפותחים, לא בעלי שפה אמיתית, וכקבוצה חברתית שנוצרה על ידי פושעים ועניים שנפלטו בעבר אל היערות. רבות מאי הבנות אלו תורגמו בהמשך לכתבים על ידי מבקרים קולוניאלים.
המאה ה-20
בסוף המאה ה-19, כוחות אירופאים כבשו שטחים רבים מאפריקה וסיפחו אותם לקולוניות שלהם. בני ההדזה הפכו להיות חלק מקולוניה גרמנית. חרף זאת, אין ראיות שבני ההדזה זכו למפגש עם האירופאים בשלב זה.
העדויות הראשונות על בני ההדזה בספרות הגרמנית הכתובה היו על ידי אוסקר באומן.
בני ההדזה התחבאו מפני באומן וחוקרים אחרים, כך שתיאוריהם של החוקרים מבוססים על סיפורים ששמעו בעצם מגורמים אחרים.
האירופאים הראשונים שדיווחו על פגישה פנים מול פנים עם בני ההדזה היו אוטו דמפקוולף ואריק אובסט. השליטה הגרמנית הסתיימה והוחלפה על ידי שליטה בריטית בסוף מלחמת העולם הראשונה (1917), וזמן קצר לאחר מכן בני ההדזה תוארו על ידי קצין בריטי שכתביו מתארים את בני ההדזה ואת אורח חייהם באופן זהה לצורה בה הם חיים כיום. בכתבים נעשתה הבחנה בין בי הדזה 'טהורים' שהתקיימו על ידי ציד ולקטות ובין בני ההדזה שחיו עם בני האיסאנזו וקיימו אורח חיים מודרני יותר.
לפי דיווחים מסוימים, היו לבני ההדזה מנהיגים כדוגמת 'צ'יף', אך נראה שמדובר בדיווחים שגויים. מקורות מהימנים יותר בתחילת המאה ה-20 דיווחו כי בני ההדזה מקיימים אורח חיים שוויוני בין בני החברה, כפי שהם עושים כיום. כמו כן, הם גרו במחנות בגודל דומה לאלו שהם מתגוררים בהם כיום, השתמשו באותם כלים, בנו בקתות באותו סגנון והאמינו באותן אמונות דתיות.
הממשל הבריטי ניסה לגרום לבני ההדזה להתיישב ביישוב קבע ולאמץ את החקלאות בשנת 1927, הניסיון הראשון מבין ניסיונות רבים שבאו לאחר מכן מצד ממשלות אחרות לגרום לבני ההדזה להתיישב ביישובי קבע. הבריטים ניסו שוב בשנת 1939, כמו גם הממשל הטנזני בשנת 1965 וב-1990. אף על פי שהניסיונות הרבים היו כפויים ועשו שימוש בכוח, רובם כשלו בצורה נחרצת.
בדרך כלל, בני ההדזה כן מקימים יישובים ארעיים ומנצלים את המזון הקיים בשטח, אך הם עוזבים ונודדים כאשר מקורות המזון נגמרים. רק מעט מהם אימצו את אורח החיים החקלאי. בעיה שעלתה במהלך ניסיונות היישוב של בני ההדזה היא מחלות – מכיוון שהקהילה שלהם דלילה ומבודדת, רק מעט מבני ההדזה מחוסנים באופן טבעי למחלות נפוצות. ניסיונות ליישב את בני ההדזה ביישובי קבע גרמו להתפרצות מחלות ולשיעורי מוות גבוהים, בעיקר בקרב ילדים.
רוב הכפרים שנבנו בעבר עבור בני ההדזה על ידי הממשל מיושבים כיום על ידי אוכלוסיות אחרות. בנוסף, הניסיונות להמיר את בני ההדזה לנצרות נכשלו בצורה יחסית גורפת.
כיום
בשנים האחרונות, השטח של בני ההדזה נמצא בעלייה של פלישה מצד קבוצות שכנות. שטחי ההדזה המערביים הם למעשה כיום חלק משמורת ציד פרטית, ובאופן רשמי נאסר על בני ההדזה לצוד בשמורה.
לאחר פרסום מספר סרטים דוקומנטריים על בני ההדזה בשנת 2001 בקרב הערוצים המערביים, שמורת ההדזה הפכה לאטרקציה תיירותית. אף על פי שעל פניו נראה כי הדבר מסייע לבני ההדזה, רוב הכסף נאסף על ידי הממשלה וחברות תיירות ולא מגיע לבני ההדזה עצמם. כמו כן, כאשר כסף כן מגיע ישירות לבני ההדזה, הדבר מוביל לעיתים לאלכוהוליזם ולמוות כתוצאה מהרעלת אלכוהול.
מבנה חברתי
בני ההדזה מאורגנים בקבוצות שנקראות 'מחנות' בספרות המקצועית. ישנם כ-20–30 אנשים בקבוצה. לא קיימת היררכיה שבטית או קבוצתית, וקונפליקטים יכולים להיפתר על ידי הצעה של אחד מהצדדים המעורבים בקונפליקט לעבור למחנה אחר. בני ההדזה חיים באורח חיים שיתופי וכמו כן קיימת שיתופיות בגידול הילדים. אנשים רבים, הקשורים לילד ולא קשורים אליו כאחד, מספקים טיפול לילדים.
בני ההדזה עוברים בין מחנות ממספר סיבות. ראשית, מרבית הקונפליקטים נפתרים על ידי עזיבת המקום. כמו כן, מחנות ננטשים כאשר אחד מהאנשים חלה ונפטר, מכיוון שמחלות מקושרות אצל בני ההדזה עם המקום בו הן התרחשו. בנוסף, קיימת הגירה עונתית כאשר הדבר תלוי במקורות מים, מזון, מזג אוויר וכו'.
בני ההדזה מסוגלים לבנות מחסות חדשים בתוך שעות ספורות. מרבית הרכוש של האנשים יכול להינשא על גבם במעבר בין המחנות, משום שבני ההדזה אינם נוטים בדרך כלל להחזיק רכוש.
מבנה היחידה המשפחתית הוא ייחודי כיוון שהוא מורכב מתא זוגי (ללא ריבוי נשים) אך אין בלעדיות זוגית וקיימת תופעה של "חילופי זוגות" בסיטואציות שונות (למשל מתוך הסכמה הדדית של כל המעורבים או כאשר גבר יוצא למסע למחנה אחר שלפניו מוטל עליו למצוא "מחליף" לאשתו עד לשובו), מה שנקשר גם לגידול השיתופי של הילדים.
החיזור נעשה בדרך כלל על ידי הצעת "מתנות" לקבוצה בה חיה המחוזרת בצורת ציד גדול ככל האפשר, ויש ערך ייחודי לציד בבונים בהקשר זה.
קיום
בני ההדזה מיומנים מאוד במציאת מזון, והם מתאימים את הדיאטה שלהם לעונה ולנסיבות.
הגברים לרוב מחפשים מזון באופן אינדיבידואלי, ובמהלך היום הם מאכילים את עצמם במהלך החיפוש. בנוסף הם מביאים לבית דבש, פירות, או ציד מזדמן כאשר הדבר מתאפשר.
נשים מחפשות מזון בקבוצות גדולות יותר, ולרוב מביאות הביתה פירות שונים. גברים ונשים גם מחפשים יחד דבש ופירות. נהוג כי גבר אחד לפחות מלווה את קבוצת הנשים שמחפשות מזון. בנוסף לליקוט המזון, נשים גם נוהגות לאסוף ביצים ולצוד חיות בר קטנות כמו עכברים, באמצעות מקלות חפירה. נשות ההדזה פיתחו מומחיות באיתור מחילות של עכברים, דבר שקשה מאוד לאיתור חיצוני על ידי אדם שאיננו מומחה בדבר. הנשים דוקרות את המחילות במקלות ושולפות מהן את העכברים שישמשו בהמשך כחטיף למאכל.
קאילה טורזי
קאֶיִלֶה טוּרְזִי או הקניון של טורדה (ברומנית: Cheile Turzii, בהונגרית: Tordai hasadék, בגרמנית: Thorenburger Klamm או Thorenburger Schlucht) הוא קניון המוכרז כשמורת טבע במחוז קלוז' במערב טרנסילבניה, רומניה. הוא נוצר על ידי הנחל השדאטה (Hășdate) על ידי סחיפת אבני הגיר שמקורן בעידן היורה. הקניון מהווה חלק מהרי טרסקאו (Muntii Trascău) שב"הרי אפוסן" (Munții Apuseni), ענף מהרי הקרפטים המערביים הרומנים. השמורה נמצאת כ-6 ק"מ מערבית מן העיר טורדה ו- 15 ק"מ דרומית-מזרחית מן העיר קלוז'-נאפוקה. לפי הסיווג של IUCN משתייכת השמורה לקטגוריה הרביעית (שמורת טבע מעורבת).
הדזה
קיום
במהלך העונה הגשומה, מירב התזונה של בני ההדזה מבוססת על דבש, פירות ובשר מזדמן. כמות הבשר בתזונה עולה משמעותית בעונה היבשה, כאשר בעלי חיים יוצאים לחפש מקורות מים. בתקופה זו, הגברים לרוב צדים בזוגות, ומבלים לילות שלמים יחדיו בהמתנה לבעלי חיים שיוצאים לשתות בלילה. החיצים של בני ההדזה משוחים ברעל שמיוצר מענפים של עצים מקומיים, ומסייע בהריגת הטרף.
דת
בני שבט ההדזה אימצו מעט מאוד מהמנהגים הדתיים של שכניהם הגאוגרפיים. הדת הייחודית שלהם היא מינימליסטית. הם כן מאמינים בקוסמולוגיה ויכולים לספר סיפורים על האופן בו דברים התרחשו, אך הם לא מאמינים בעולם הבא אך חלקם מאמינים ברוחות האבות ששוכנות במערות שומרות עליהם ללא קיום אינדיבידואלי והחוקים הדתיים שלהם מועטים מאוד. באופן כללי, לבני ההדזה מספר חוקים כלליים, אך גם החוקים המועטים שקיימים לא מיושמים לרוב, והדבר אינו גורר בדרך כלל השלכות חברתיות כלשהן. מצד שני, מחלות יכולות להיות מיוחסות לעונש על הפרה של חוקים אלו.
קאילה טורזי
גאוגרפיה
על ידי סחיפת אבן הגיר של ההר, שמקורה בעידן היורה נוצר קניון שאורכו כ־1,270 - 1500 מטר. קירות הקניון, כמעט אנכים וחלקים, מגיעים לגבהים של כ-250 מטר ושטח הקניון הוא כ-3240 דונם. קאילה טורזי מצטיינים באחד מנופי הקרסט העשירים והמרהיבים של רומניה, עם מערות, "דולינות", משטחי "קארן" (או "לפיאס"), מעיינות קרסטיים. חיים בו למעלה מ-1000 צמחים ו-67 מינים של בעלי חיים (חלקם נדירים או בסכנת הכחדה, כמו שום הבר או כמה מיני עיט).
היסטוריה
המקום אוכלס עוד מהתקופה הנאוליתית. במקום הנקרא "פיאטרה טאיאטה" (האבן החתוכה), כקילומטר וחצי מקאילה טורזי נמצא בתקופה הרומית הקסטרום פוטאיסה ומחצבת אבן גיר. בשנת 1291, כפי שמציין א.ג. ניאראדי, באחד מצווי מלך הונגריה, אנדראש השלישי מוזכר לראשונה קניון הנחל השדאטה.
הדזה
דת
הריטואל המרכזי השני הוא מאי טו קו. במהלך הטקס, בנות בגיל ההתבגרות מתגודדות יחד במחנה ושם הן מכסות את עצמן בשומן של חיות. לאחר מכן, הבנות רודפות אחרי בנים תוך כדי ניסיון להכות בהם עם מקלות מיוחדים שמיוחסים לפוריות.
בנוסף, בני ההאדזה מאמינים בקללה שבאה עם המוות ומפחדים מנוכחותו ולכן ימנעו מכך ככל האפשר: אם אדם מת במחנה המחנה ינטש באופן מידי וכאשר אדם קרב למותו משפחות רבות נוהגות להקים עבור העומד למות מתחם עם מים ומזון אך גם עם כמות בשר שתמשוך צבועים ולהשאירו למות לבד
קאילה טורזי
פיתוח השמורה והתיירות
הדרך הראשונה אל עבר קאילה טורזי נבנתה בשנים 1890–1893 על ידי מועצת העיר טורדה והנהלת המחוז. ב-4–5 ביוני 1894 החברה הקרפטית הטרנסילבנית חנכה באזור מגדל ראשון ששימש כמפלט מפני הגשם. הוא נהרס בשנת 1937. ב-1906 כתב גיולה צאראן מאמר ראשון שבו הביא לידיעת הציבור הרחב עובדות על קאילה טורזי ונופיה. באותה שנה דומוקוש פאפ פרסם מדריך תיירותי ראשון של האזור. החברה הקרפטית הטרנסילבנית בנתה בשנת 1912 מעל נחל השדאטה ארבעה גשרי ברזל ובטון. אחרי שנשחקו ונחרבו הם הוחלפו בשנת 1935 על ידי גשרוני עץ בידי מיהאי בורש (נפטר ב-1937), בעל אחוזת סנדולשט. ב-3 ביולי 1934 נחנכה במקום אכסניה לרגל אספה בת 4000 משתתפים שאורגנה על ידי החברה הקרטפית הטרנסילבנית. גם בנייה זו התאפשרה הודות לתרומות של מיהאי בורש. ב-1928 ביקרו במקום המשתתפים בכנס של חוקרי הטבע וב-8 באפריל 1938 הוועדה להגנת הטבע בטרנסילבניה הכריזה על הקמת שמורת טבע במקום.
הצומח
השמורה כוללת מעל 1,000 מיני צמחים, ובהם : Allium obligum, Dianthus integripalus, Viola jobi.
החי
באתר חיים 67 מינים של ציפורים, פרפרים (Eublema, Heterogynis, Dysauxes, Phybalopterix וכו'), דגים, אמפיביות ויונקים כמו שועלים, הדלק האירופי, חזיר הבר וכו'.
אטרקציות תיירותיות נוספות
קאילה טורזי נמצא במרחק של קילומטרים אחדים משני קניונים נוספים, פראים יותר :קאילה טורולוי וקאילה בורזשט, וממפל צ'וקש. הקניונים הם אתרי טיפוס המצוקים העיקריים של רומניה.
מקורות
(תיירות וטיפוס הרים בקאילה טורזי)
אחרים
(טורדה, נתונים היסטוריים) (מניין הצמחים הווסקולריים בקאילה טורזי)
קישורים חיצוניים
Vilmos Keszeg Cheile Turzii și legendele lor, saitul Transindex, Fundația Elemér Jakabffy 2004-2011
מכינה קדם-צבאית בית ישראל
מכינת בית ישראל היא מכינה קדם-צבאית בראשותו של תת-אלוף במילואים הושע פרידמן בן-שלום שהוקמה בשנת תשנ"ח (1997) בקיבוץ עירוני בית ישראל בשכונת גילה שבירושלים, מתוך רצון להתמודד עם בעיות חברתיות בישראל ולחזק את ערכי התרומה והשליחות. מכינת בית ישראל היא הראשונה המשולבת לתלמידים דתיים וחילונים. מייסד המכינה והעומד בראשה הוא תא"ל (מיל') הושע פרידמן בן שלום (בנו של ישראל פרידמן בן-שלום), זוכה פרס אבי חי. עם כניסתו של הושע לתפקידו כקצין מילואים ראשי בשנת  תשע"ג, מילא את מקומו כראש מכינה  רן סרלין. לאחר שהושע עזב את תפקידו הצבאי,  חזר לעמוד בראש המכינה. רוב הצוות  החינוכי במכינה  הוא חלק מקהילת בית ישראל.
תוכנית הלימודים
למכינה מגיעים מדי שנה כ-70 צעירים וצעירות מסיימי י"ב, הדוחים את גיוסם לצה"ל בשנה. חלק מן החניכים ממשיכים לשנה ב', חצי שנה נוספת לפני גיוסם לצבא.
הלימודים במכינה מבוססים על קורסי בחירה שנתיים במקצועות כגון פילוסופיה, גמרא, היסטוריה של עם ישראל, ספרות, ציונות, מחשבת ישראל, כלכלה ועוד, וכן סדנאות כגון כתיבה יוצרת ואמנות.
מספר פעמים בשנה מוציאה המכינה לפועל סדרות שטח שאורכן 4 - 6 ימים. סדרות אלו עוסקות בקונפליקטים בחברה הישראלית: יחסי יהודים - ערבים, א"י השלמה, מדינה יהודית דמוקרטית, השכונות ועיירות הפיתוח, מרכז ופריפריה ועוד. לפני כל סדרה מתקיימת הכנה של מספר שבועות.
פעילות התנדבותית ומסלולי המשך
חברי המכינה מתנדבים מספר פעמים בשבוע בעבודה פרטנית ובקבוצות עם ילדים ונוער החל מגילאי גן ועד כיתה י"ב בגנים ובבתי הספר הסמוכים, בחונכויות אישיות עם ילדי השכונה ובפעילויות שונות ומגוונות בשיתוף תושבי בשכונה.
בוגרי המכינה משתלבים בין היתר בפרויקט גולני - שמטרתו גיוס לגדודי החטיבה כדי להצמיח מנהיגות פיקודית המונעת מתוך מוטיבציה ערכית. חלק מבוגרות המכינה משרתות כמורות חיילות בנח"ל וכמש"קיות הוראה במחוו"ה אלון. ברוב השנים קבוצת חניכים מתגבשת כגרעין צבאי המיועד לחטיבת הנח״ל או לחיל השריון.
לאחר שירותם הצבאי הבוגרים מוזמנים לתוכניות המשך בתוכנית בית המדרש, הכוללת יום וחצי בשבוע של לימודי יהדות, ולהיות שותפים בחממה לקבוצות צעירות ובפרויקטים חברתיים בשכונה.
הוריקן מריה
הוריקן מריה הוא הוריקן בקטגוריה 5 שפגע בדומיניקה ובפוארטו ריקו. הוא ההוריקן השביעי, והשני בקטגוריה 5 בעונת ההוריקנים האטלנטית של 2017.
התפתחות
מריה החלה כגל טרופי ב-16 בספטמבר, לאחר שלושה ימי ניטור על ידי המרכז הלאומי להוריקנים, ב-18 בספטמבר התחזקה להוריקן בקטגוריה 5. כאשר פגעה ביבשה בקטגוריה 5 הייתה זו הפעם השנייה שנרשמה בהיסטוריה (יחד עם 2007) עונת הוריקנים שבה פגעו ביבשה שני הוריקנים בעצמה 5. בנוסף מריה היא ההוריקן ה-10 שנמדד בהיסטוריה מבחינת עוצמה.
ב-19 בספטמבר הכתה מריה בדומיניקה עם רוחות של 260 קמ"ש ולמחרת, ב-20 לחודש הכתה בפוארטו ריקו עם רוחות של 250 קמ"ש ובדרגה 4. פוארטו ריקו הוגדר כולו אזור אסון לאומי על ידי נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ. עד ה-23 בספטמבר 2017 נרשמו 56 מקרי מוות ונגרם נזק רב המוערך במעל 50 מיליארד דולר.
מריה הכתה בפוארטו ריקו כשלושה שבועות אחרי הוריקן אירמה.
בתחילה, המקורות רשמיים קבעו כי רק מספר מועט של אנשים נהרגו בהוריקו: 112 איש, מתוכם: 64 בפוארטו ריקו, 31 בדומיניקה, 5 ברפובליקה הדומיניקנית, 4 בארצות הברית, 3 בהאיטי, 2 בגוואדלופ ו-3 באיי הבתולה האמריקאיים. לעומת זאת, מקורות שונים טענו שמספר ההרוגים הוא גבוה הרבה יותר.
ב-29 במאי 2018 פורסם מחקר של אוניברסיטת הרווארד בארצות הברית המעריך את מספר ההרוגים בפוארטו ריקו ב-4,645, פי 70 מהמספר הרשמי. במחקר נמתחת ביקורת על היעדר השקיפות של הרשויות בפוארטו ריקו ועל האופן בו העריכו את כמות ההרוגים.
באוגוסט 2018, פורסם רשמית כי 2,975 איש מתו בפוארטו ריקו, ו-65 בדומיניקה, דבר שהעלה את מספר ההרוגים ל-3,057 איש.
לאור הנזק שהסופה עשתה, לא ישתמשו יותר בשם "מריה" לתיאור הוריקנים נוספים.
ברוניסלבה ניז'ינסקה
ברוניסלבה ניז'ינסקה (27 בדצמבר 1890, מינסק - 22 בפברואר 1972, קליפורניה) הייתה רקדנית וכוריאוגרפית רוסיה ממוצא פולני, אחותו של ואצלב ניז'ינסקי.
ביוגרפיה
למדה בלט בסנט פטרבורג אצל אנריקו צ'יקטי ובשנת 1909 הצטרפה לבלט רוס של סרגיי דיאגילב בשנת 1911 רקדה לצד אחיה ותמרה קרסבינה בבלט נרקיס של מיכאל פוקין, עזבה את הלהקה עם פיטורי אחיה, שנים אחר כך חזרה לבלט רוס ויצרה כוריאוגרפיות: בשנת 1922 יצרה את הבלט LE RENARD למוזיקה של איגור סטרווינסקי, ובשנת 1923 יצרה את בלט המופת שלה כלולות עבור הבלט רוס בשיתוף פעולה עם המלחין איגור סטרוינסקי, בשנת 1924 יצרה עבור בלט רוס את "לילה על הר קרח" למוזיקה של מודסט מוסורגסקי ו"הרכבת הכחולה" על פי נושא מאת ז'אן קוקטו ואת הבלט LES FACHEUX מבין הרקדנים: אנטון דולין, בשנת 1926 יצרה כוריאוגרפיה משותפת עם ז'ורז' בלנשין לרומיאו ויוליה עם עיצוב פלסטי של מקס ארנסט וחואן מירו.
בהמשך עבדה כמורה וככוריאוגרפית באנגליה ובארצות הברית. להקת הבלט המלכותי הבריטי שחזרה והוציאה את הבלט "כלולות" על גבי DVD.
פביאן דלף
פביאן דלף (באנגלית: Fabian Delph; נולד ב-21 בנובמבר 1989) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת הקשר והמגן השמאלי.
קריירה
ב-3 באוגוסט 2009 חתם דלף באסטון וילה מהפרמייר ליג. ב-8 באוגוסט 2009 ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 0–1 על פיורנטינה במשחק ידידות. ב-15 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בפרמייר ליג בהפסד 0–2 לויגאן את'לטיק. ב-23 בינואר 2010 הבקיע את שערו הבכורה בקבוצה בניצחון 2–3 על ברייטון אנד הוב אלביון בגביע האנגלי. ב-17 באפריל 2010 נפצע דלף באימון ברצועה הצולבת, ונעדר במשך עשרה חודשים עד שחזר ב-26 בפברואר 2011 בניצחון 1–4 על בלקברן רוברס.
ב-20 בינואר 2012 הושאל דלף לחודש ללידס יונייטד, ב-21 בינואר ערך את הופעתו הבכורה המחודשת בלידס בניצחון 1–3 על איפסוויץ' טאון. ב-4 בדצמבר 2013 הבקיע את שערו הראשון בפרמייר ליג בניצחון 2–3 על סאות'המפטון. ב-19 באפריל 2015 הבקיע את שער הניצחון בחצי גמר הגביע האנגלי נגד ליברפול שהעלה את אסטון וילה לגמר הגביע האנגלי הראשון מ-2000. בגמר קבוצתו הפסידה 0–4 לארסנל.
ב-17 ביולי 2015 חתם לחמש שנים במנצ'סטר סיטי עבור 8 מיליון אירו. ב-24 ביולי ערך את הופעתו הבכרה בסיטי בהפסד 1–4 לריאל מדריד במשחק ידידות. ב-28 בנובמבר 2015 הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 1–3 על סאות'המפטון. בעונת 2016/2017 דלף שיחק 21 משחקי פרמייר ליג שבמרביתם הוא שיחק בעמדת המגן השמאלי, העמדה הלא טבעית שלו, בשל פציעתו של בנז'מן מנדי. בסיום אותה עונה הוא זכה עם מנצ'סטר סיטי באליפות הפרמייר ליג ובגביע הליגה.
ב-15 ביולי 2019 חתם דלף באברטון לשלוש שנים.
נבחרת אנגליה
לאחר ששיחק בנבחרות אנגליה עד גיל 19 ו-21, ב-28 באוגוסט 2014 זומן לראשונה לנבחרת אנגליה לקראת משחק הידידות נגד ומשחק מוקדמות יורו 2016 נגד. ב-3 בספטמבר 2014 ערך את הופעתו הבכורה בנבחרת בניצחון 0–1 על נורווגיה.
גוסטב נכטיגל
גוסטב נכטינגל (בגרמנית: Gustav Nachtigal); 23 בפברואר 1834 - 20 באפריל 1885) היה חוקר גרמני של מרכז ומערב אפריקה. כמו כן פעל כקונסול הכללי של הקיסרות הגרמנית בתוניסיה ולנציב הגרמני של מערב אפריקה. בשליחותו כנציב הביא לייסוד טוגו וקמרון כמושבות הראשונות של האימפריה הגרמנית הקולוניאלית. מדליית גוסטב נכטיגל, המוענקת על ידי החברה הגאוגרפית של ברלין, נקראת על שמו.
קורות חייו
גוסטב נכטיגל, בנו של כומר לותרני, נולד באייכסטט שבפרובינציה הסקסונית אנהלט הפרוסית. אחרי לימודי רפואה באוניברסיטאות של האלה, וירצבורג וגרייפסוואלד, עבד במשך כמה שנים כרופא צבאי בקלן, גרמניה. אחרי שלקה במחלת ריאות עקר באוקטובר 1862 לענאבה שבצפון-מזרח אלג'יריה וממנה עבר לתוניסיה. כמו כן לקח חלק, כרופא מנתח, במספר משלחות למרכז אפריקה. בשהותו בצפון אפריקה למד לדבר ערבית.
בשובו לגרמניה פגש את הגאוגרף גרהרד רולפס שהציע לו לנסוע לאימפריה של בורנו. נכטיגל הוסמך מטעם מלך וילהלם הראשון מפרוסיה למסור מתנות לשליט של בורנו כהוקרה על חסדיו לנוסעים גרמנים, בהם היינריך בארת. נכטיגל יצא לדרך ב-1869 מטריפולי העות'מאנית והצליח לאחר מסע של שנתיים למלא את משימתו. בתקופה זו ביקר בטיבסטי ובבורקו, באזורים של סהרה המרכזית שלא היו ידועים לאירופים. מסעו נערך בלוויית שישה גברים ועם שמונה גמלים.
מבורנו הגיע לסולטנות באגורמי שמדרום-מזרח בורנו וממנה המשיך לממלכת וואדאי שממזרח לימת צ'אד ולקרדופאן  שבמרכז סודאן. בחורף 1874 יצא מתחומי הסאהל והגיע לחרטום (בירת סודאן המצרית-עות'מאנית). מסעו בסהרה ובסודאן מיצב אותו כאחד ממגלי הארצות האירופים הראשונים במעלה של תקופתו. בשנת 1876 הוענקה לו מדליית זהב מטעם החברה הגאוגרפית הצרפתית ובשנת 1882 הוענקה לו מדליית המייסדים (זהב) של החברה הגאוגרפית המלכותית הבריטית על מסעותיו במזרח הסהרה.
לאחר כינון הפרוטקטורט של צרפת בתוניסיה ב-1881 נתמנה נכטיגל לקונסול הכללי של האימפריה הגרמנית במקום, וב-1884 מונה על ידי הקנצלר אוטו פון ביסמרק כנציב הקיסרי במערב אפריקה. משימתו של נכטיגל הייתה לקבוע את הריבונות הגרמנית על השטחים הגדולים שנרכשו על ידי גרמנים באזור, לפני שיפלו בידי הבריטים, ובכך לסייע ולקדם את האינטרסים העסקיים הגרמנים. כך הפכו אזורי טוגו וקמרון לנכסים הקולוניאליים הראשונים של גרמניה באפריקה. נכטיגל מת ב-20 באפריל 1885, במהלך הפלגה בים על סיפון ספינת קרב, מול כף פלמס שלחוף ליבריה. הוא נטמן תחילה בגראן-בסאם בחוף השנהב, וב-1888 הוצאו שרידיו ונקברו ברוב טקס בדואלה, קמרון, מול בניין הממשל הקולוניאלי.
מורשת
גוסטב נכטיגל נחשב לחוקר הגרמני הגדול האחרון של אפריקה, אחרי היינריך בארת. כמו בארת, נכטיגל התעניין בעיקר באתנוגרפיה וכן ברפואה טרופית. עבודותיו בולטות בשל עושר הפרטים שהוצגו בהן ומעל הכול בשל דעותיו הבלתי משוחדות על אפריקאים. בניגוד לרוב החוקרים בני זמנו, נכטיגל לא החזיק בדעה הקדומה על נחיתות האפריקאים. עמדותיו משתקפות בבירור בתיאורים שהשאיר. נכטיגל היה עד לציד העבדים האכזרי שבוצע בידי השליטים האפריקאים ולסבל שנגרם להם מידי אפריקאים אחרים. הזוועה שחווה נוכח המעשים הללו הביאה אותו להאמין שהשליטה האירופית ביבשת אפריקה עשויה לעצור את ציד עבדים ומשום כך נכון לחזק ולהרחיב את תחומי ההשפעה הקולוניאלית.
אברהם בן נתן
רבי אברהם בן נתן (1155 לערך - 1215), שנודע גם בכינוי ראב"ן הירחי (שנועד להבדילו מרבי אליעזר בן נתן, סבו של הראבי"ה, המכונה אף הוא הראב"ן). נולד בלוניל שבפרובאנס, ומכאן קיבל את כינויו (לוניל בצרפתית = ירח). מחבר ספר המנהיג.
תולדותיו
בעודו צעיר לימים יצא לדרך נדודיו, ועבר ברחבי פרובאנס, צרפת ואשכנז, לפני שהגיע לטולדו שבספרד, כשהוא בן ארבעים בערך, ושמו כבר הולך לפניו, ושם נתמנה לחבר בית הדין יחד עם ר' מאיר אבן מיגאש (נכדו של ר' יוסף אבן מיגאש) ור' מאיר הלוי אבולעפיה (הרמ"ה). מסיבות לא ידועות, הוא חזר לפרובאנס למשך זמן לא ידוע, אולם שב לטולידו ב-1211, וחי בה עד יום מותו.
רבותיו
בהיותו בדמפייר, למד בישיבתו של רבי יצחק בן שמואל אותו הוא מכנה "רבנו הקדוש", וכן למד מפי בנו, רבי אלחנן.
בין רבותיו הנוספים אנו מוצאים את רבי ידידיה ממלאן Melun ורבי חיים בן חננאל הכהן מפריז.
ספר המנהיג
מבין חיבוריו, התפרסם יותר 'ספר המנהיג' (לעיתים ספר 'בני העולם'). הספר עוסק בעניינים השונים על פי סדר לוח השנה. כמו פוסקים אשכנזים אחרים הוא מייחס חשיבות רבה למנהגים שנהגו בקהילות ישראל השונות. הספר נדפס לראשונה 315 שנה לאחר חיבורו, בשנת ה'רע"ט בקושטנטינא.
פירוש למסכת כלה רבתי
לא ידוע האם רבי אברהם חיבר את פירושו על כל המסכת, אך בכל אופן, לידינו הגיע רק הפירוש לשני הפרקים הראשונים, שבעצמם נתגלו רק בשנת 1866. מאחר שבכל ספריו הוא מצטט רק מתוך פרקים א' וב', סביר להניח שהוא לא הכיר את שאר המסכת.
"מחזיק הבדק" ו"בית זבול"
בהקדמתו ל"ספר המנהיג", כותב רבי אברהם: בעוד שחלק מהחוקרים טוענים שמחזיק הבדק הוא כינוי מליצי ל"ספר המנהיג" עצמו, חלקם טוענים שזוהי התייחסות לספר אחר שלו, שאבד. טענה זו מאוששת על ידי ציטוטים של ראשונים שונים של הראב"ן הירחי בנושאי שחיטה, וטרפות, נושא אשר איננו נדון ב"ספר המנהיג". הרב ברוך טולידאנו, בהסתמך על מקורות אלו, קבע שספר זה זהה לכתב יד הנמצא במוזיאון הבריטי, אך מאז, כתב יד זה פורסם בשם הלכות שחיטה וטריפות לר"א הירחי על ידי יצחק רפאל, ושם הוא מוכיח כי מדובר בחלק מתוך "ספר המנהיג", אך יחד עם זאת, בתוך החלק הזה כתוב המשפט : "והטעם כתבתי במחזיק הבית", מה שמסיר את הספק לגבי עצם קיומו של הספר, וכנראה שמדובר בספר עצמאי בהלכות טריפות, שנכתב לפני "המנהיג", ששולב בחלקו לתוך "המנהיג".
לספר בית זבול, לעומת זאת, אין כל זכר מחוץ לפיסקה זו, וכנראה שזוהי התייחסות לפירוש למסכת כלה רבתי, או אף ל"ספר המנהיג" עצמו.
ספרים שונים
תשובות שונות של רבי אברהם מובאות במקומות שונים (על ידי הרשב"א, האבודרהם, ועוד), אך מסתבר שמעולם לא נכתבו בתור ספר שו"ת שלם. כמו כן, סביר כי רבי אברהם היה אחד מעורכיו של מחזור ויטרי, וחתם את שמו בתור "אבן" (אך ייתכן כי זהו רבי אליעזר בן נתן).
פרנק מוס (שוער)
פרנק מוס (אנגלית: Frank Moss; 5 בנובמבר 1909 – 7 בפברואר 1970) היה שחקן ומאמן כדורגל אנגלי.
קריירה
מוס נולד בעיירה ליילנד שבלנקשייר, והחל את הקריירה שלו במועדון פרסטון נורת' אנד, אליו הצטרף ב-1928. לאחר שנה ו-24 משחקים הוא הצטרף לאולדהאם אתלטיק כמחליפו של השוער הראשון ג'ק האקינג. הוא השתתף ב-29 משחקי ליגה במשך עונה וחצי, ובנובמבר 1931 חתם בארסנל תמורת 3,000 לירות שטרלינג.
מוס תפס מקום קבוע בהרכב של ארסנל במקום צ'ארלי פרידי, ושמר על מקום זה במשך ארבע העונות הראשונות שלו בארסנל; הוא זכה בשלוש אליפויות (1932/1933, 1933/1934 ו-1934/1935) והשתתף בגמר גביע ה-FA של 1932, שהסתיים בהפסד שנוי במחלוקת לניוקאסל יונייטד.
הוא השתתף בחמישה משחקים במדי נבחרת אנגליה, וב-14 באפריל 1934 ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 3 - 0 על נבחרת סקוטלנד באצטדיון ומבלי. משחקו האחרון בנבחרת היה משחק שכונה "קרב הייבורי", ובו התמודדה אנגליה מול נבחרת איטליה שהייתה אלופת העולם. מוס היה אחד משבעת השחקנים של ארסנל שהובילו את אנגליה לניצחון 3 - 2.
מוס הוא השוער היחיד בתולדות ארסנל שהבקיע שער במשחק רשמי. ב-16 במרץ 1935 נערך משחק מול אברטון במסגרת הליגה הראשונה, ובמהלכו נפצע מוס ופרק את הכתף שלו. באותה תקופה לא היה מותר להחליף שחקנים, כך שהוא נאלץ לעבור לשחק בעמדת הקשר השמאלי והצליח להבקיע את השער הראשון בניצחון 2 - 0. אולם, משחק זה היה גם האות לתחילת נפילתו של מוס. הוא לא הצליח להתאושש מהפציעה, והשתתף רק בחמישה משחקים נוספים בעונת 1935/1936. בקיץ 1937 הוא קיבל המלצה לפרוש, והוא בן 27 בלבד. הוא הספיק להשתתף ב-161 משחקים במדי ארסנל.
לאחר פציעתו הוא התמנה לתפקיד המאמן של מועדון הארט אוף מידלות'יאן (הארטס) הסקוטי, והפך למאמן הצעיר ביותר בתולדות המועדון והראשון שזכה לאוטונומיה מלאה בבחירת השחקנים. בעונתו הראשונה בהארטס הוא הוביל את המועדון למקום השני בליגת העל הסקוטית, אך ב-1940 התפטר מתפקידו בעקבות פריצת מלחמת העולם השנייה, ולאחר מכן חזר לאנגליה.
גורדון הולמס אלכסנדר מקמילן
גורדון הולמס אלכסנדר מקמילן (באנגלית: Gordon Holmes Alexander MacMillan; 7 בינואר 1897 - 21 בינואר 1986) היה המפקד האחרון של כוחות הצבא הבריטי בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי.
שנותיו המוקדמות
מקמילן נולד בסקוטלנד בשנת 1897 כבן למשפחת אצולה. בצעירותו, בימי מלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא הבריטי וקיבל מספר עיטורי גבורה. בשנות מלחמת העולם השנייה לחם כמפקד חטיבה בצפון אפריקה. בשנים 1943–1944 פיקד על חטיבה בחזית סיציליה. בשנים 1944 - 1945 פיקד על חטיבות שונות בחזית צפון מערב אירופה ובין היתר היה פרק זמן מסוים מפקד בפועל של קורפוס. בתום המלחמה שימש בשנים 1945 - 1946 כאחראי על החימוש והפיתוח במשרד המלחמה הבריטי.
ימיו בארץ ישראל
בחודש פברואר 1947 נתמנה גנרל מקמילן למפקד כוחות הצבא הבריטי בארץ ישראל ובעבר הירדן במקומו של הגנרל אוולין יו בארקר, אשר היה אויב היישוב ואנטישמי בוטה.
ב-16 ביוני 1947 נדונו למוות אבשלום חביב, מאיר נקר ויעקב וייס. בתגובה חטף האצ"ל שני סמלים בריטים. הנידונים הוצאו להורג כעבור 13 יום והאצ"ל בתגובה הוציא להורג בתליה את שני הסמלים החטופים. פעולות האצ"ל נמשכו, הותקפו כלי רכב צבאיים ובסיסי צבא וחובלו מסילות הברזל. ב-20 ביולי 1947 נתפסה על ידי הבריטים אוניית המעפילים של ההגנה "יציאת אירופה תש"ז" (אקסודוס) ועליה 4,550 מעפילים, שגורשו על ידי הבריטים לצרפת ומשם לגרמניה. הפלמ"ח הגיב בפיצוץ תחנות המכ"ם על הכרמל וחיבל באניית הגירוש "אמפייר לייף גוארד". ב-5 באוגוסט 1947 ביצע הצבא הבריטי מבצע של חיפושים ומעצרים בכל רחבי הארץ. בין העצורים היו ראשי עיריות תל אביב, רמת גן ונתניה. גם אז לא חדלו מעשי החבלה של המחתרות ותנועת ההעפלה.
ב-29 בנובמבר תם פרק זה בתולדות היישוב עם קבלת תוכנית החלוקה על ידי עצרת האו"ם והחל השלב הראשון של מלחמת העצמאות, המאבק המזוין בין היישוב היהודי לבין ערביי ארץ ישראל.
בשלבים ראשונים אלו של מלחמת העצמאות נקט הצבא הבריטי בפיקודו של הגנרל מקמילן עמדה של "נייטרליות" לכאורה, שהייתה למעשה סיוע עקיף לכוחות הערביים והימנעות מהגנה על אזרחים ולוחמים יהודים. כך עמד הצבא מנגד כשהתחולל ב-13 באפריל 1948 טבח שיירת הדסה בו נטבחו 79 יהודים עובדי הדסה, רופאים ואחיות שהיו בדרכם להחיש סיוע רפואי למגיני הר הצופים שהיה נתון במצור. כמו כן העבירו הבריטים לידי הערבים מחנות צבא וחלק ממצודות טגארט וחיילים בריטים רבים הצטרפו כלוחמים לצד הערבים. הבריטים הגדילו אף לעשות וב-24 בדצמבר 1947 הכניסו לארץ את כוחות הלגיון הערבי "כדי לסייע בשמירת הסדר". ב-10 בפברואר 1948 פינה הצבא הבריטי את המשולש שכם - ג'נין - טולכרם והאזור עבר לשליטת הכוחות הערביים. באותו יום עצמו פוצץ הצבא בית כנסת וישיבה בגבול תל אביב - יפו על תשמישי הקדושה שבהם.
בפברואר 1948 ביצעו אנשי צבא בריטיים שתי פעולות טרור בלב ירושלים. ב-2 בפברואר אירע פיצוץ בבניין מערכת העיתון היהודי בשפה האנגלית "פלסטיין פוסט" (כיום ה"ג'רוסלם פוסט") ברחוב הסולל, שנגרם על ידי משאית בריטית עמוסה חומרי נפץ. שלושה אנשים נהרגו ושלושים נפצעו. ב-22 בפברואר פוצצו חיילים בריטיים שלוש מכוניות תופת ברחוב בן יהודה וגרמו להרס רב, למותם של 54 אנשים ולפציעתם של 130 איש. טענת הבריטים הייתה כי היו אלה מעשי עריקים מהצבא הבריטי, אולם האירועים הללו מעידים על הלך הרוח האנטי יהודי ששרר בקרב החיילים הבריטיים. בתגובה תקפו אנשי אצ"ל כלי רכב בריטיים בירושלים והפגיזו את אזור הביטחון הבריטי המבוצר שבלב העיר (שכונה על ידי היהודים בשם "בווינגרד" על שמו של שר החוץ הבריטי העוין ארנסט בווין). ב-26 באפריל פינה הצבא הבריטי את נמל התעופה בלוד והעביר את השליטה בו לידי הלגיון הערבי.
בד בבד עם הנייטרליות המזויפת נקט הצבא הבריטי, בתקופה זו, במדיניות שכונתה בפי אנשי היישוב "תוהו ובוהו", מדינות שנועדה לשבש את החיים האזרחיים בארץ על ידי הפסקת מתן שירתים חיוניים. המטרה הסמויה של מדיניות זו הייתה לגרום לכך שהצדדים הנצים יקראו לבריטניה לחזור ולשלוט בארץ ישראל. תוחלתם זו של הבריטים נכזבה. הצבא הבריטי בארץ הלך והצטמצם בהיקפו כשכוחות רבים ממנו יצאו בשלב זה את הארץ והנותרים התרכזו באתרים מבוצרים שכונו בפיהם "אזורי ביטחון".
למעשה עיקר ענינו של הגנרל מקמילן, באותה תקופה שבין החלטת עצרת האו"ם לבין הכרזת המדינה, היה שלא לסכן את חייהם של חיילי הצבא הבריטי, אלא למען אינטרסים בריטיים בלבד. כך נמנע הגנרל מלחסום את פאוזי אל קאוקג'י, שחצה את הירדן בגשר אלנבי מערבה, ב-6 במרץ 1948 בראש כוח של 500 איש ב-25 משאיות. על-פי אותו הקו לא פעל מקמילן נגד כוחות הלח"י והאצ"ל בעת ההתקפה על דיר יאסין ב-9 באפריל 1948. המעורבות הצבאית הגדולה, היחידה שביצע, הייתה לערב את הצבא הבריטי בעת הקרב לכיבוש יפו בסוף אפריל ובתחילת מאי 1948, כשכבדה עליו הוראתו של שר החוץ הבריטי ארנסט בווין "להחזיר את יפו לידי הערבים". אולם עד מהרה נתברר לו כי לא נותרו ביפו ערבים להחזירה לידם וכי 65 אלף מכלל 70 אלף מערביי יפו נמלטו.
בהגיע המועד הצפוי, בערב שלפני ה' באייר תש"ח הכריז דוד בן-גוריון בעיר העברית הראשונה תל אביב על הקמת מדינת ישראל. בעקבות הכרזת העצמאות פלשו מדינות ערב למדינה שזה עתה נולדה והחל השלב העיקרי של מלחמת העצמאות, שלב המאבק המזוין בצבאות ערב.
עם הכרזת העצמאות הפך הגנרל מקמילן למפקד האחרון של הצבא הבריטי בארץ ישראל. לאחר הכרזת המדינה, אור ל-15 במאי 1948, נותרו שרידי הכוחות הבריטיים בארץ במובלעת ליד חיפה. ב-15 במאי פרסם מקמילן מנשר בדבר הוצאת כוחות הצבא הבריטי מארץ ישראל. ב-30 ביוני 1948 השלים הצבא הבריטי את הפינוי מארץ ישראל. הדגל הבריטי הורד מעל התורן בנמל חיפה והחיילים הבריטיים עלו על ספינות הפינוי. אחרון העוזבים היה הגנרל מקמילן. עם פינוי נמל חיפה נכנסו אליו אנשי חיל הים הישראלי.
אחרית ימיו
בשנים 1949–1952 היה מקמילן מפקד הפיקוד הסקוטי של הצבא הבריטי. בשנים 1952 - 1955 כיהן גנרל מקמילן כמושל הכללי של גיברלטר וכמפקד הצבא הבריטי בה. בשנת 1955 פרש לגמלאות.
גורדון הולמס אלכסנדר מקמילן מת בשנת 1986 בהיותו בן 89 שנים.
המהפכה הרוסית (1917)
המהפכה הרוסית של 1917 היא שם כולל לשתי המהפכות שהתרחשו באימפריה הרוסית במהלך שנת 1917, פירקו את השלטון האוטוקרטי הצארי והובילו לכינונה של ברית המועצות.
הראשונה הייתה מהפכת פברואר (מרץ לפי הלוח הגרגוריאני), ובה ויתר הצאר ניקולאי השני על כס המלכות, השלטון עבר לממשלת מעבר בראשותו של גאורגי לבוב ואחריו אלכסנדר קרנסקי. זו היוותה הפסקה חטופה באבסולוטיזם הפוליטי ברוסיה. השנייה הייתה מהפכת אוקטובר, בה הבולשביקים, בראשות ולדימיר איליץ' לנין, הפילו את הממשלה הליברלית של קרנסקי ותפסו את השלטון. מהפכה זו קרויה גם "המהפכה הבולשביקית". אז הוקם שלטון קומוניסטי דיקטטורי בברית המועצות, שהתקיים עד 1991. מהפכת אוקטובר הביאה בהמשך, לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה (1918) למלחמת אזרחים ברוסיה. מלחמה זו הסתיימה בניצחון הבולשביקים.
רקע
בתחילת המאה ה-20 הייתה רוסיה בשלה למהפכה. צמיתים לשעבר היגרו במספרים גדולים יחסית מהכפר לעיר אבל רוב תושבי רוסיה היו איכרים (עצמאים, צמיתים או פועלים חקלאיים קבועים או יומיים). התסיסה המתמשכת מאז המאה ה-15 בקרב האיכרים מצאה ב-1905 בעלי ברית בקרב מעמד הפועלים והימאים וזו הפעם הראשונה בתולדות רוסיה שרגשות הקיפוח זכו להנהגה שניתבה אותם לביצוע ניסיון מהפכה.
ההנהגה הייתה לרוב של משכילים בני המעמד השליט, בהם בני אצילים שמצבו של העם נגע ללבם וחשבו שיש צורך בשינוי.
סתרי מצוי
סִתְרִי מָצוּי (שם מדעי: Prunella modularis) הוא ציפור שיר קטנה ממשפחת הסתריים, המצויה ברחבי אירופה הממוזגת ועד לרוסיה האסיאתית. סתרים מצויים הובאו בידי אדם גם לניו זילנד. זהו ללא ספק המין בעל התפוצה הנרחבת ביותר במשפחת הסתריים; רוב הסתרים האחרים מוגבלים לבתי גידול הרריים.
טקסונומיה
הסתרי המצוי תואר על ידי חוקר הטבע השוודי קארולוס ליניאוס בשנת 1758 במהדורה העשירית של Systema Naturae שלו. הוא טבע את השם המדעי שלו כ-Motacilla modularis. שם המין הספציפי הוא מלטינית modularis "שר".
השם האנגלי "dunnock" בא מהמילה האנגלית dun (חום מטושטש, בצבע כהה) וצורת הקטנה ock. השם "Accentor" הוא מלטינית ופירושו אדם ששר עם אחר. שם הסוג Prunella הוא מגרמנית Braunelle, "חום" עם צורת הקטנה.
ישנם שמונה תת-מינים מוכרים:
כמה טקסונומים הציעו לאחרונה שייתכן שיתייחסו לסתרי המצוי כאל שלושה מינים, עם P. m. mabbotti ו-P. m. obscura משודרגים ממעמד תת-מין.
תיאור
ציפור בגודל של אדום חזה, אורכו כ-13.5-14 ס"מ. הוא בעל גב מפוספס, ודומה במקצת לדרור בית קטן. בדומה למין הזה, לסתרי המצוי יש מראה אפרורי שאולי התפתח כדי למנוע טרפה. חלקיו התחתונים חומים, ויש לו מקור מחודד עדין. לבוגרים יש ראש אפור, ושני הזוויגים בצבע דומה. שלא כמו כל ציפור חומה קטנה בגודל דומה, סתרים מצויים מפגינים תנועות כנפיים תכופות, במיוחד כאשר הם מעורבים בסכסוכים טריטוריאליים או כאשר מתחרים על זכויות הזדווגות.
תפוצה ובית גידול
סתרים מצויים הם מינים מקומיים באזורים נרחבים של אירואסיה, המאכלסים חלק גדול מאירופה כולל לבנון, צפון איראן והקווקז. הם הסתרי הנפוץ היחיד באזורי שפלה; כל השאר מתגוררים באזורים גבוהים. סתרים מצויים הובאו בידי אדם לניו זילנד במהלך המאה ה-19, וכיום הם התפשטו ברחבי המדינה ובכמה איים מהחוף. בתי הגידול המועדפים כוללים יערות, שיחים, גינות ומשוכות שבהן הם ניזונים בדרך כלל מהקרקע.
טריטוריאליות
סתרים מצויים הם טריטוריאליים ועלולים להסתכסך עם ציפורים אחרות הקרבות לקנים שלהם. זכרים חולקים לפעמים טריטוריה ומפגינים היררכיית דומיננטיות קפדנית. עם זאת, הדומיננטיות החברתית הזו אינה מתורגמת ליתרונות לזכר האלפא במונחים של רבייה, שכן האבהות מתחלקת בדרך כלל שווה בשווה בין זכרי הקבוצה. יתר על כן, לעיתים רחוקות יש קשר בין חברי קבוצה, ולכן עלולה להיווצר תחרות.
הטריטוריות של הנקבות הם כמעט תמיד בלעדיות. עם זאת, לפעמים, מספר זכרים ישתפו פעולה כדי להגן על טריטוריה אחת המכילה מספר נקבות. זכרים מפגינים היררכיית דומיננטיות חזקה בתוך קבוצות: פרטים בוגרים נוטות להיות הזכרים הדומיננטיים ופרטים מהשנה הראשונה בדרך כלל תת-דומיננטיים. מחקרים מצאו שקרובי משפחה קרובים כמעט אף פעם לא חולקים טריטוריה.
יכולתו של הזכר לגשת לנקבות תלויה בדרך כלל בגודל טריטוריית הנקבה, המושפע מהתפלגות המזון. כאשר משאבים מופצים בשטחים צפופים, שטחי הנקבות נוטים להיות קטנים וקל לזכרים להשיג בלעדיות. מערכות ההזדווגות הבאות, כפי שנדון להלן, משקפות הצלחה ברבייה גבוהה לזכרים והצלחה נמוכה יחסית לנקבות. בתקופות של מחסור, הטריטוריות של הנקבות מתרחבות כדי להכיל את המחסור במשאבים, מה שגורם לזכרים להתקשות יותר ליצור בלעדיות על הנקבות. לפיכך, נקבות זוכות ליתרון רבייה על פני זכרים במקרה זה.
מערכות יחסים
לסתרי המצוי יש מערכות יחסים משתנות. הנקבות הן לרוב פוליאנדריות, מתרבות עם שני זכרים או יותר בבת אחת, דבר נדיר למדי בקרב ציפורים. מערכת יחסים מרובה זו מובילה להתפתחות תחרות זרע בין המחזרים הגברים. פרופיל DNA הראה שלגוזלים בתוך המחזור יש לרוב אבות שונים, בהתאם להצלחת הזכרים בהשגת מונופול לנקבה. זכרים מנסים להבטיח את אבהותם על ידי ניקור בביב של הנקבה כדי לעורר פליטת זרע של זכרים יריבים. לסתרים לוקח רק עשירית שנייה להזדווג והם יכולים להזדווג יותר מ-100 פעמים ביום. זכרים מספקים טיפול הורי בפרופורציה להצלחת ההזדווגות שלהם, כך שבדרך כלל ניתן לראות שני זכרים ונקבה מספקים גוזלים בקן אחד.
מערכות יחסים אחרות קיימות גם בתוך אוכלוסיות סתרים, בהתאם ליחס בין זכר לנקבה ובחפיפה של טריטוריות. כאשר רק טריטוריה אחת של נקבה וטריטוריה אחת חופפות, מונוגמיה מועדפת. לפעמים, שתיים או שלוש טריטוריות נקבות סמוכות חופפות טריטוריה זכרית אחת, ולכן הפוליגמיה מועדפת, כאשר הזכר מחזיק במונופול על מספר נקבות. קיימת גם, בה שני זכרים מגינים במשותף על טריטוריה המכילה מספר נקבות. פוליאנדריה, לעומת זאת, היא מערכת היחסים הנפוצה ביותר של סתרים שנמצאת בטבע. בהתאם לאוכלוסייה, לזכרים יש בדרך כלל את הצלחת הרבייה הטובה ביותר באוכלוסיות פוליגניות, בעוד שלנקבות יש יתרון בפוליאנדריה.
מחקרים המחישו את נזילותן של מערכות היחסים של הסתרים המצויים. כאשר נמצא מזון בשפע, גודל הטריטוריה של הנקבות מצטמצם באופן דרסטי. כתוצאה מכך, זכרים יכולים בקלות רבה יותר להשיג בלעדיות על הנקבות. לפיכך, ניתן להעביר את מערכת היחסים מכזו שמעדיפה הצלחה נקבית (פוליאנדריה), לכזו שמקדמת הצלחה זכרית (מונוגמיה, פוליגיננדריה או פוליגניה).
קן
הסתרי בונה קן (בעיקר מזרדים וטחב ומרופד בחומרים רכים כמו צמר או נוצות), נמוך בשיח או עצים מחטיים, שבו הבוגרים מטילים בדרך כלל שלוש עד חמש ביצים כחולות ללא כתמים.
טיפול הורי
המחזורים, בהתאם לאוכלוסייה, יכולים להיות מגודלים על ידי נקבה בודדת, נקבות מרובות בעזרת זכר באופן חלקי, נקבות מרובות עם עזרה מלאה של זכר, או על ידי נקבות מרובות וזכרים מרובים. בזוגות, הזכר והנקבה משקיעים בטיפול ההורי בשיעורים דומים. עם זאת, בשלישיות, הנקבה וזכר האלפא משקיעים יותר טיפול בגוזלים מאשר זכר הבטא. בטריטוריות שבהן הנקבות מסוגלות לברוח מהזכרים, גם זכרי האלפא וגם הבטא חולקים אספקה שווה. מערכת היחסים האחרונה הזו מייצגת את התרחיש הטוב ביותר עבור נקבות, שכן היא מסייעת להבטיח טיפול מקסימלי והצלחתם של הצעירים.
מחקר מצא שזכרים נוטים לא להבחין בין הצעירים שלהם לבין אלה של זכר אחר במערכות פוליאנדריות או פוליגיננדריות. עם זאת, הם משנים את ההאכלה שלהם בהתאם לוודאות של האבהות. אם לזכר יש גישה גדולה יותר לנקבה, ולכן סיכוי גבוה יותר להפריה מוצלחת, במהלך תקופת הזדווגות ספציפית, זה יספק יותר טיפול כלפי הצעירים.
השירות הממלכתי לבקרת הסמים והתרופות (אוקראינה)
השירות הממלכתי לבקרת הסמים והתרופות (באוקראינית: Державна служба України з лікарських засобів та контролю за наркотиками) הוא גוף של ממשלת אוקראינה לאכיפת חוק האחראי לניסוח מדיניות המדינה בנושאי רגולציה משפטית, בקרה וניטור במאבק נגד סחר בסמים, חומרים פסיכוטרופיים ותרופות. השירות מורשה לטפל ולפתור את כל הבעיות הנוגעות לסחר בסמים נרקוטיים וחומרים פסיכוטרופיים והוא מוסמך מטעם הממשלה להילחם בסחר בסמים. בדרך כלל ידוע בקיצור בשם "שירות בקרת הסמים".
השירות נוצר ב-10 בספטמבר 2014 על ידי החלטת ממשלה מספר 442 ממיזוג של השירות הממלכתי לבקרת סמים (Державна служба України з контролю. наркотиками) והשירות הממלכתי לתרופות (Державна служба України з лікарських засобів), שהוקמו מוקדם יותר באותה שנה.
משימות
השירות נוצר על מנת ליישם את המדיניות הממשלתית בתחומים כמו:
פעילותו של גוף זה הוא מכוון ומתואם על ידי קבינט השרים של אוקראינה, במישרין ומפוקח על ידי משרד הבריאות.
המוזיאון הטרופי
המוזיאון הטרופי (בהולנדית: Tropenmuseum) הוא מוזיאון לאנתרופולוגיה שנמצא באמסטרדם שבהולנד. המוזיאון הוא אחד המוזיאונים הגדולים ביותר בהולנד, ומציג שמונה תערוכות קבועות. עד 2014 נוהל המוזיאון על ידי המכון המלכותי ללימודי האזורים הטרופיים, ולאחריה על ידי המוזיאון הלאומי לתרבויות העולם.
אפריקה
תצוגה של מוצגים שנאספו על ידי המוזיאון מאזורי אפריקה שמדרום לסהרה. תצוגה זו ממחישה את ההיסטוריה של אפריקה מאז ראשית הקולוניאליזם האירופי ועד מתן העצמאות למדינות אפריקה באמצע המאה ה-20. המוצגים מציגים כ-12 תרבויות מ-20 מדינות וכוללת מסכות וכלים דתיים, אמנות חילונית ואופנה.
אמריקה הלטינית
תצוגת אמריקה הלטינית מציגה את מפגש התרבויות שהתרחש באמריקה הלטינית ובמושבות ההולנדיות באזור זה - מפגש בין התרבות האינדיאנית המקומית, התרבות הספרדית, התרבות ההולנדית והתרבות האפריקאית שהובאה בכוח עם העבדים מאפריקה. התערוכה מתמקדת בשינויים שעברו התרבויות באזור בשל המפגש ובהתפתחותם עד ימינו. כמו כן מציגה התערוכה מוצגים פרה קולומביאנים, בהם כלי חרס, מסכות דתיות ובגדי נוצות מסורתיים, וכן מוצגים המושבים ההולנדיות בסורינם והאנטילים ההולנדים באמצעות רישומים מהתקופה ודיורמות מהמאה ה-19 הממחישים את החיים במטעים ההולנדיים.
האדם והסביבה
תצוגה זו מציגה את אורח החיים באזורי הטרופיים והסובטרופיים, ובעיקר בארבעה אזורים שונים: יערות הגשם המשווניים, הסוואנה, חופי הים והערים באזורים אלה. התערוכה מציגה את ההקשר בין גידול בננות, קפה, גומי ושוקולד עם הרס יערות הגשם, ואת גידול הצאן באזורי הסוואנה עם המדבור של אזורים אלה.
פפואה גינאה החדשה
תצוגה של חפצי דת וחפצים טקסיים מפפואה גינאה החדשה, ושל השינויים בתרבות פפואה גינה החדשה במאה ה-20.
מערב אסיה וצפון אפריקה
תצוגת מערב אסיה וצפון אפריקה מציגה את התרבות המוסלמית הנפוצה באזור צפון אפריקה, ואת ההיסטוריה וההתפתחות של האסלאם, תוך מתן דגש לטכנולוגיה ולמדע שהתפתחו בתור הזהב של האסלאם בספרד ובצפון אפריקה.
בין היתר מוצגים סכיני ברית מילה, אוהלים של שבטים, תצלומים ושחזורים של עיר עתיקה למול עיר חדשה בצפון אפריקה, עששיות מסגדים וקטורת ממחישים למבקרים את האווירה באזורים אלה.
כמו כן מוצגת אמנות שימושית אסלאמית הכוללת דלתות מעוטרות, רהיטים, ספרים, אריגה ותכשיטים, וכן מוצגים קעקועי חינה.
תצוגה זו כוללת תשעה שחזורים של מבנים מסורתיים ובהם חדר מגורים תימני מסורתי.
פלונטר (שיר)
פלונטר הוא סינגל של הלהקה הישראלית התקווה 6, שיצא לאור ב-2 באוגוסט 2021.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והולחן בשיתוף פעולה בין סולן הלהקה עמרי גליקמן למעבד והמפיק סתיו בגר. השיר עוסק גבר ואשה המנהלים מערכת יחסים פגומה אשר נגררת רק מכוח ההרגל. הגבר מנסה להסביר לאשה שהקשר שלהם הפך כבר מזמן לפלונטר.
השיר יצא מלווה בקליפ אנימציה מבית סטודיו אינסייט.
אורנה יקיר
אורנה יקיר (22 במאי 1964 - 28 במאי 2008) הייתה שדרנית רדיו, מחזאית וסופרת ילדים ישראלית.
ביוגרפיה
יקיר נולדה בנתניה בשם אורנה כשר כבת בכורה מתוך שלוש אחיות. אביה היה הפרופסור להיסטוריה אריה כשר. היא הייתה בוגרת החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
ב-1985 נישאה לעיתונאי יותם יקיר. יקיר עברה טיפולי הפריה, ללא הצלחה. השניים אימצו תינוקת בשנת 1995. ב-2002 פרסמה ספר ילדים בשם "העולם שבקצה החוט", שאייר אלכס פירלי. הסיפור נכתב לילדים, אך עוסק בטרגדיה משפחתית של מוות של אחד מקרובי המשפחה. באותה שנה התגרשה מבעלה, לאחר שבע עשרה שנות נישואים.
יקיר כתבה ספר נוסף בנושא אימוץ. היא פנתה להוצאות ספרים רבות, אך הן סירבו להוציא את הספר מכיוון שקהל היעד שלו קטן. לאחר 11 שנים, הספר פורסם בשנת 2007 בהוצאת יסוד. ב-2007 יצא לאור ספר הילדים השני שכתבה, "איך נרקם סיפור אהבה". ספריה מוקדשים לבתה נגה.
הקריירה ברדיו
ב-1982 התגייסה לגלי צה"ל ושימשה כקריינית. בשנים 1990 – 1996 הגישה את התוכנית "תוכנית 10" ברשת ג' של קול ישראל. בשנים 1998 – 2004 הגישה את התוכנית "שעה ישראלית" ברשת ג', תוכנית שזכתה לפופולריות רבה. זכתה בפרס "מנהל הרדיו" לשנת 2005, על פעילותה כשדרנית ברשת ג' וכעורכת ברשת ב'. ב-2008 שידרה את התוכנית "יש מצב" עם יובל גנור ברשת ב'.
תקופת מחלתה
ב-2005 אובחנה כחולה בסרטן השד במצב מתקדם. המחלה התפשטה במהרה בגופה. יקיר אף שברה את רגלה, ואיבדה את יכולתה ללכת בכוחות עצמה. היא ואושפזה בבית חולים ב-31 במרץ 2005. למרות היותה מאושפזת, לא ויתרה על השידור ברדיו. בעזרת שני טכנאי קול ישראל, צבי בשבקין וגרשון מיטל, הובאה ניידת שידור לבית החולים איכילוב בו שהתה, ובמשך חצי שנה שידרה את תוכניתה מבית החולים. יקיר שמרה על אופי התוכנית כפי שהיה לפני המחלה, ולא נהגה להזכיר את מחלתה. לאחר קריסת המערכת החיסונית של יקיר, היא עברה מטיפולים כימיים לטיפולים הורמונליים. בתום הטיפול, בשלהי שנת 2005, השתפר מצבה דרמטית, ורוב הגרורות ששלח הסרטן נעלמו. לאחר חצי שנת אשפוז ונטילת תרופות שונות, היא השתחררה מבית החולים והחלה ללכת בכוחות עצמה, על אף הערכות הרופאים כי מצבה סופני.
יקיר נהגה לומר שהיא גאה בהיותה דוגמה לנשים אחרות שנאבקות בסרטן השד, ובראיונות שונים שלה בתקשורת אף התייחסה למחלה באופן הומוריסטי. לפני שאובחנה מחלתה, כתבה מחזה בשם "גילי", המבוסס על הספר בשם "הספר של גילי" מאת ד"ר הניה שנון-קליין, המחזה היחיד בכיכובה של חברתה השחקנית שרית וינו-אלעד, וזכה במקום הראשון בתחרות ה"תיאטרונטו". בריאיון שהעניקה ל"הארץ" אמרה כי בכוונתה לכתוב ספר נוסף, שמגולל את סיפורה של שדרנית רדיו חולת סרטן, אך את המעשה הזה לא הספיקה לעשות.
ב-2008 חלה החמרה במחלתה, וב-28 במאי 2008 נפטרה, שישה ימים לאחר יום הולדתה הארבעים וארבעה. היא נטמנה בבית העלמין בצור משה, שליד העיר נתניה.
באוקטובר 2010, ביום המודעות הבינלאומי לסרטן השד, נחנך חדר ישיבות בקול ישראל, על-שם אורנה יקיר.
אנה נייטו-גומז
אנה נייטו-גומז (בספרדית: Anna Nieto-Gomez, לפעמים כתוב כ-NietoGomez) היא אקדמאית ופמיניסטית ממוצא אמריקני-מקסיקני (בני קבוצת מוצא זו מכונים בארצות הברית צ'יקנוס), והייתה דמות מרכזית בתחילת דרכה של התנועה החברתית הקרויה צ'יקנה. היא ייסדה את כתב העת הפמיניסטי Encuentro Femenil, בו היא וכותבות נוספות ממוצא אמריקני-מקסיקני עסקו בנושאים המשפיעים על הקהילה הלטינית בארצות הברית, כגון טיפול בילדים, זכויות הולדה, ופמיניזציה של העוני.
רפואה מונעת
רפואה מונעת היא ענף רפואי שמטרתו מניעת מחלות, קידום הבריאות והארכת תוחלת החיים, יותר מאשר טיפול במחלה עצמה או בתסמיניה.
רקע
הרפואה המונעת עוסקת בעיקר בחיסונים מפני מחלות זיהומיות, בדיקות תקופתיות לזיהוי מוקדם של מחלות, קידום אורח חיים המונע מחלות, מחקר רפואי ומציאת שיטות להכחדת גורמי מחלה.
אנה נייטו-גומז
תחילת דרכה
מגיל צעיר, נייטו-גומז הייתה מודעת לאפליה, הן בגלל גזענות והן בגלל סקסיזם, שרווחה כלפי הקהילה האמריקנית-מקסיקנית. הרבה מהמודעות המוקדמת שלה נבעה מחוויותיה במשפחתה. לדוגמה, כילדה, נייטו-גומז לא אהבה את היחס של סבה לסבתה, והיא הכריזה על שביתה, שבמסגרתה לא השתתפה בארוחות המשפחתיות; זאת, כדי לגרום לסבה לשנות את התנהגותו. לדברי נייטו-גומז, "סבתא שלי לא אכלה ליד השולחן עד שכולם סיימו - כמו משרתת, כאילו היא לא חלק מהמשפחה... זה לא נראה לי בסדר, בייחוד מכיוון שאבא שלי וסבי השני לא התייחסו כך לנשותיהם."
רפואה מונעת
רקע
קידום בריאות הציבור ורפואה מונעת, הם מהדברים החשובים במאה ה-21. עד כה נמצאו פתרונות לבעיות רפואיות רבות, אך הרפואה המודרנית לא הצליחה לטפל במרבית המצבים הכרוניים. אי לכך, קידום בריאות האוכלוסייה ומניעת מחלות מהווים יעד חשוב ברפואה.
אנה נייטו-גומז
תחילת דרכה
ב-1967, החלה נייטו-גומז ללמוד באוניברסיטה של קליפורניה בלונג ביץ' וגילתה מעורבות בתנועה לזכויות סטודנטים אמריקנים-מקסיקנים. היא ייסדה את הארגון Hijas de Cuauhtémoc ב-1971, וגם את העיתון הפמיניסטי של נשים אמריקניות-מקסיקניות. נייטו-גומז וקבוצת הנשים שקראו לה Hijas de Cuauhtémoc,בעקבות שם של ארגון שפעל במקסיקו: "לקחו את השם מארגון פמיניסטי מקסיקני שפעל נגד הדיקטטורה של פורפיריו דיאז במקסיקו". הן עסקו בסוגיות אשר קהילת הנשים האמריקניות-מקסיקניות התעלמה מהן עד אז, כמו סוגיות של מגדר ומיניות. בין הנשים בקבוצה היו אדליידה דל קסטיו, סילביה קסטיו, לטיסיה הרננדז, וקורין סאנצ'ז.
בתקופה זו נייטו-גומז גם הייתה מעורבת בארגון הסטודנטים ממוצא אמריקני-מקסיקני - el Movimiento Estudiantil Chicano de Aztlán, (MEChA). על אף שהיא נבחרה כנשיאת ארגון הסטודנטים, הסטודנטים הגברים ערכו הצגה של הוצאה-להורג-בתלייה של בובה בדמותה כדי להמחיש לצופים שאישה איננה צריכה לייצג את הארגון שלהם.
רפואה מונעת
רקע
קיימות המלצות ליישום רפואה מונעת. ההמלצות מיועדות למי שעוסק ברפואה מונעת בכלל, ולצוותים הרפואיים הראשוניים. מטרת ההמלצות היא להביא לקידום בריאות ורפואה מונעת לכל קבוצות הגיל באוכלוסייה.
הרופאים סבורים כי קידום בריאות, פעולות מניעה ראשונית, ופעולות איתור מוקדם, הן גם באחריות הפרט עצמו, שצריך לדאוג לשמור על בריאותו.
אנה נייטו-גומז
קריירה
מאוחר יותר נייטו-גומז התמנתה כחברת-סגל באוניברסיטת קליפורניה, נורתרידג', במחלקה ללימודים אמריקניים-מקסיקניים, שם היא יצאה נגד הסקסיזם בקורסים שלימדה. במחלקה זו היא בנתה תוכנית לימודים ביקורתית, ראשונה מסוגה, ללימודים אמריקניים-מקסיקניים. התכנית כללה נושאים של משפחה, זהויות גלובליות, היסטוריה ונושאים בני-זמננו. בשנת 1973, Hijas de Cuauhtémoc התפתחה ל-Encuentro Femenil, כתב העת האמריקני-מקסיקני האקדמי הראשון. Encuentro Femenil פרסם שירים ומאמרים על נושאים המשפיעים על קהילת האמריקנים-מקסיקנים, במשך שנתיים. נייטו - גומז פרסמה גם מאמרים אקדמיים רבים, שנחשבים לקלאסיים בתחום של פמיניזם אמריקני-מקסיקני.
נייטו-גומז, הדגישה במחקריה שהתנועה הקרויה "צ'יקנו", התייחסה רק לגברים אמריקנים-מקסיקנים ולמטרותיהם של הגברים. יותר מכך, הגברים בתנועה טענו שאין הנשים האמריקניות-מקסיקניות רוצות, או צריכות, שחרור משלהן. "הייתה כל כך הרבה שנאה, זה פשוט הכריח את הנשים האמריקניות - מקסיקניות לעזוב את התנועה. התנועה הכזיבה אותנו". היא מציינת גם שכמו שלא היה להן מקום בתנועה החברתית של האמריקנים-מקסיקנים כנשים, גם לא היה להן מקום בתנועה הפמיניסטית הכללית כנשים לא-לבנות. לכן, היא הקימה בתחילת פעילותה את הארגון וכתב העת Hijas de Cuauhtémoc, ומאוחר יותר את La Colectiva Femenil, קולקטיב הנשים, כדי לספק מקום לנשים אמריקניות-מקסיקניות לנהל שיח משלהן, ולקדם את מטרותיהן.
רפואה מונעת
רקע
לכל קבוצת גיל, ישנן פעולות מניעה. העיקריות שבהן: עדכון תוכנית החיסונים בילדים ובמבוגרים ועידוד לאימוץ אורח חיים בריא, כגון: שמירה על היגיינה, תזונה נכונה, פעילות גופנית, מניעת עישון ועוד.
אנה נייטו-גומז
קריירה
ב-1976, נייטו-גומז לא קיבלה קביעות באוניברסיטה, לטענתה, בשל עמדותיה הפוליטיות. אחרי מאבק ארוך של ערעורים, נייטו-גומז התפטרה מהאוניברסיטה ב-3 בספטמבר 1976. המאבק על הקביעות של נייטו-גומז נחשב לדוגמה מובהקת של דינמיקה של מאבקי-כוח במוסדות אקדמיים שנשלטים על ידי גברים לבנים, וכן למחיר שגבתה ההשתתפות בתנועת הנשים האמריקניות-מקסיקניות באותה עת. המאבק שלה הפך לקריאה לפעולה ברחבי ארצות הברית בקרב חברי סגל אמריקנים-מקסיקנים, שהביעו סולידריות עמה.
רפואה מונעת
רקע
מטרות פעולות הרפואה המונעת וקידום הבריאות הן: הרפואה המונעת יכולה להתבצע גם ברמת הפרט וגם ברמת הקהילה.
רמות
ניתן לסווג את הרפואה המונעת לכמה סוגים: מניעה ראשונית, מניעה שניונית ומניעה שלישונית. טיפול מניעתי עשוי להתחשב בגילו של האדם, בריאותו וההיסטוריה המשפחתית שלו, והמטופל יעבור בדיקות בהתאם לכך.
אנה נייטו-גומז
עבודות נבחרות
מאמרים
רפואה מונעת
רמות
למשל, נכד במשפחה החולה במחלה תורשתית, עשוי לעבור סיקור בגיל מוקדם, בהשוואה לילד אחר באותו גיל ללא רקע משפחתי עם מחלה.
רחצת ידיים, חיסונים ואימוני כושר, הם דוגמאות נפוצות לפעולות הנעשות במסגרת רפואה מונעת.
מניעה שניונית (Secondary prevention)
מטרתה גילוי מוקדם ואיתור המחלה או גורם הסיכון וטיפול בהם בשלב מוקדם ככל האפשר, על מנת לשנות את מהלך המחלה. נעשות בדיקות שונות (בדיקות דם, לחץ דם, הדמיה וכדומה) במטרה להביא לגילוי מוקדם של מחלות. למניעה ראשונית משקל רב יותר לעומת מניעה שניונית.
מניעה שלישונית (Tertiary prevention)
נעשית על ידי התערבות אחרי הופעת המחלה ומטרתה הפחתת הסיבוכים וצמצום השלכותיה של מחלה מפושטת.
מגבלות
רפואה מונעת עוסקת בעיקר באנשים בריאים או אוכלוסייה בריאה. בהתערבות קלינית קיים סיכון לנזק אפשרי בנוסף לעלות של ההתערבות עצמה. לכן, יש צורך להקפיד מאוד על ההשלכות האלה.
לעיתים ישנו צורך ביישום התערבות מניעתית באופן רחב, הדבר דורש שהתערבות כזו תהיה בעלת מחיר סביר ואף חסכוני.
בשנים האחרונות הוצפו רופאים בכל התחומים, ואולי הרופא הראשוני בפרט, בהנחיות קליניות רבות. אך, ישנם גורמים רבים שעלולים למנוע את הטמעת ההנחיות האלו בשגרת הפרקטיקה היום-יומית. הטבלה מסכמת את המכשולים העיקריים ליישום הנחיות לרפואה מונעת וקידום בריאות: