cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי טאיוואן–ישראל
שנות התשעים
ישראל הבטיחה לסין העממית שתקיים עם טאיוואן אך ורק קשרי כלכלה, תיירות, מדע ותרבות, לכן יחסי טאיוואן-ישראל לא מעכירים על יחסי ישראל–סין. לפי הבטחה זו, בין ישראל וטאיוואן לא יתקיימו שום קשרים צבאיים, פוליטיים או מדיניים. מוסכמה זו הייתה נהירה לממשלת טאיוואן. למרות זאת הטאיוואנים ניסו מדי פעם לעקוף מוסכמה זו. למשל, נשיא הרפובליקה הסינית לי טנג-הואי ניסה לבקר בישראל בחודש אפריל 1995 ובכמה ארצות במזרח התיכון. נראה שלחוגים כלכליים ישראלים היה עניין בביקור זה. תעשיינים ישראלים פנו למשרד ראש הממשלה בבקשה להתיר לנשיא הרפובליקה הסינית לבקר בישראל. משרד החוץ הישראלי התנגד בתקיפות לביקורו של הנשיא, והביקור לא יצא לפועל. דובר משרד החוץ בבייג'ינג הביע את הערכתו כלפי ממשלת ישראל על ההחלטה לביטול הביקור. בחודש פברואר 1996 דחה משרד החוץ בקשה של סגן שר החוץ הטאיוואני להגיע לביקור בארץ שהוגדר גם כן כ"פרטי". ישראל הבהירה כי היא לא מעוניינת בביקורים של אישים פוליטיים מטאיוואן וכי רק נציגים שאינם פוליטיים יורשו לבקר בישראל ללא הגבלה.
תקרית נוספת, בלתי מכוונת אירעה בחודש אוגוסט 1998. בתערוכת היובל להקמת מדינת ישראל היה ביתן שהיה שייך למשרד החוץ הישראלי בשם "ישראל והעולם". במפת הנציגויות הדיפלומטיות של ישראל בעולם הוצג גם דגל הרפובליקה הסינית. שגריר סין העממית בישראל הבחין בכך ומחה. משרד החוץ נענה לבקשתו: אנשי המשרד הסתירו את הדגל הטאיוואני באמצעות מדבקה והסבירו כי הצגת הדגל נבעה מתקלה.
אירועים אלו לא העיבו על התפתחות המגעים בין שתי המדינות בתחומים המוסכמים. בחודש אוגוסט 1994 חתם נשיא האקדמיה הטאיוואנית למדעים על הסכם לשיתוף פעולה עם האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. ב-29 באפריל 1996 משלחת סחר טאיוואנית גדולה המונה כ-67 נפש הגיעה לישראל בראשות סגן שר הכלכלה של טאיוואן, לי שו-ז'או. המשלחת בדקה אפשרויות להידוק שיתוף הפעולה בין טאיוואן וישראל בתחומי הביוטכנולוגיה, הטלקומוניקציה, התעופה, הכימיקלים וכיוצא בזה. חברי המשלחת לא נפגשו עם שר התעשייה והמסחר, מיכה חריש, אלא עם המנהל הכללי של המשרד ועם פקידים, נציגי חברות ובנקים שונים. היקף הפעילות הכלכלית בין ישראל לטאיוואן הגיע בסוף 1995 לכ-400 מיליון דולר. עד סוף שנת 1997 גדל היקף היצוא הישראלי לטאיוואן ב-51%. בשנת 2000 הגיע היקף הייצוא הישראלי לכ-860 מיליון דולר.
פתיחת המשרדים מטעם שתי המדינות
בסופו של דבר, בחודש מאי 1993, נפתח בתל אביב-יפו "משרד הכלכלה והסחר של טאיפיי". בחודש אוגוסט של אותה השנה פתחה ישראל בטאיפיי את "משרד הכלכלה והסחר של ישראל". בכך קיבלו יחסי המסחר של ישראל וטאיוואן גושפנקה רשמית. בחודש ספטמבר 1995 שונה שם המשרדים - כדי להלום את מאפייני פעולתם - והם נקראים מאז "משרד הכלכלה והתרבות" ולא "משרד הכלכלה והסחר". בשני המשרדים יושבים דיפלומטים מקצועיים ממשרדי החוץ של שתי המדינות.
מאז ואילך קיימת תנועה רבה של משלחות תיירות ומשלחות אחרות, לרבות כלכליות משני הצדדים. כמו כן, השתתפו במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 כמה משתלמים טאיוואנים בקורסים שונים בישראל.
גשר מארין פארקוויי גיל הודג'ס ממוריאל
גשר מארין פארקוויי גיל הודג'ס ממוריאל (באנגלית: Marine Parkway- Gil Hodges Memorial Bridge) הוא גשר מעלית המחבר בין חצי האי רוקאוויי שברובע קווינס לבין רובע ברוקלין שבעיר ניו יורק.
הגשר נבנה בשנת 1937 והוא כולל ארבעה נתיבי כלי רכב.
הגשר נמצא בבעלות העיר ניו יורק ומנוהל על ידי רשות גשר ומנהרת טריבורו.
בית הדין העממי (רומניה)
בית הדין העממי (ברומנית: Tribunalul poporului) היה כינויים של שני בתי דין מיוחדים, שהוקמו ברומניה לאחר מלחמת העולם השנייה, כדי לשפוט את פושעי המלחמה הרומנים על מעשיהם בתקופת המלחמה. שני בתי הדין פעלו האחד בבוקרשט והשני בקלוז'. בתי הדין פעלו זמן קצר, בין 26 במאי 1945 ו-28 ביוני 1946.
בהתאם להחלטה מספר 5 של ועידת יאלטה ולסעיף 14 בתנאי הפסקת האש, רומניה פעלה להעמדתם לדין של מי שפשעו פשעים נגד השלום ופשעי מלחמה. באפריל 1945 פורסם הצו-חוק 312 שנתן את הבסיס החוקי להקמת בתי הדין העממיים ונקיטת האמצעים המשפטיים נגד החשודים ובהמשך הנאשמים בפשעי מלחמה.
חבר השופטים והקטגוריים
חבר השופטים בכל אחד מבתי הדין הורכב משני שופטים מקצועיים, שנקבעו על ידי משרד המשפטים ושבעה שופטים מפשוטי העם, כל אחד נציג של אחת מהמפלגות, שהשתתפו בקואליציה הממשלתית. ליד משרד המשפטים הוקם גוף של "קטגוריים פומביים", שלא היו חייבים להיות משפטנים ולא חויבו בהשכלה מיוחדת. בין הקטגורים הפומביים נמנו: עורך הדין ואסילה סטויקאן (Vasile Stoican), התובע הכללי בבית הדין לערעורים בטימישוארה, קונסטנטין דובריאן (Constantin Dobrian) והפועל דומיטרו סראקו (Dumitru Săracu), בעברו מלצר בבית הקפה "קאפשה".
ההאשמות
על פי הצו-חוק 312 נקבעו שתי קבוצות של האשמות, גרימת הרס למדינה ופשעי מלחמה.
לפי החוק בין גורמי ההרס למדינה נמנו מי שקידמו את ההיטלריזם והפאשיזם והאחראיים פוליטית מעשית להכנסת הצבא הגרמני לטריטוריה של רומניה או קידום המטרה הזאת.
בפשעי מלחמה הואשמו מי שהחליטו על יציאה למלחמה או המשכת המלחמה נגד ברית המועצות ובנות בריתה או שנקטו מדיניות לא אנושית בטיפול בשבויי מלחמה או בבני ערובה או שציוו או ביצעו מעשי טרור, מעשי אכזריות וחיסול אוכלוסייה בטריטוריות בהן התנהלה המלחמה, ציוו או ביצעו ענישה קולקטיבית או אישית נגד האוכלוסייה האזרחית מתוך דיכוי פוליטי או הרדיפה גזעית, ציוו או ארגנו עבודות מפרכות, העתקות והעברות של אנשים ממקום למקום במטרה להביא למותם; עזיבת הטריטוריה הלאומית, כדי לקדם את ההיטלריזם או הפאשיזם או תקיפת המדינה בכתב או בקול; מי שהשתלט על טובים ציבוריים או פרטיים בדרך לא הגונה בטריטוריה בה הייתה מלחמה; מי שהתעשר בצורה לא הגונה מהשתתפות בהנהגת מלחמה בכל צורה שהיא או הרוויח מקשרים עם אנשים כאלה או מהחקיקה והנעשים בעלי אופי היטלריסטי, לגיונרי או גזעני; מי שציוו או יזמו הקמת גטאות, מחנות ריכוז או הגליות מסיבות של דיכוי פוליטי או גזעני; ציוו על חקיקת דינים או נקיטה במעשים לא הגונים מתוך תפיסה היטלראית, לגיונרית או גזענית או שיישמו - בכוונה - יישום יתר את החוקים הנובעים ממצב המלחמה או ההנחיות עם אופי פוליטי או גזעני; מי שנרתמו לשרת את ההיטלריזם או הפאשיזם ותרמו במעשיהם למימוש מטרותיהם הפוליטיות או שיעבוד הכלכלה הרומנית לרעת האינטרסים של העם הרומני.
הנאשמים
ועדה של קטגורים ציבוריים בחנה 2700 מקרים של חשודים בפשעים לפי החוק החדש, אך מצאו ראיות להאשמתם של כמחצית מהחשודים ובסופו של דבר רק 668 מתוכם הורשעו, חלקם בהיעדרות. בתי הדין העממיים גזרו על 48 נאשמים עונש מוות, אך חלק מהנידונים, כמו הוריה סימה, נשפטו שלא בפניהם ולא הגיעו, כדי לשאת בעונש, לחלק אחר מהנידונים הומתק העונש למאסר עולם, כמו במקרה של ראדו לקה, כך שרק 4 עונשי מוות בוצעו הלכה למעשה. הנידונים שהוצאו להורג היו המרשל יון אנטונסקו, קונדוקטורול, פרופסור מיכאי אנטונסקו, סגנו של יון אנטונסקו, פרופסור גאורגה אלקסיאנו, מושל טרנסניסטריה וגנרל הז'נדרמריה קונסטנטין ז. וסיליו.
בית הדין העממי בבוקרשט
בבית הדין העממי בבוקרשט ובבתי הדין הממשיכים נשפטו 187 נאשמים, מראשי משטרו של יון אנטונסקו ומשתפי הפעולה איתו.
בית הדין העממי בקלוז'
בבית הדין העממי בקלוז' ובבתי הדין הממשיכים נשפטו 481 נאשמים מאנשי השלטון ההונגרי בצפון טרנסילבניה ומשתפי הפעולה איתו. בין הנשפטים היו 370 הונגרים, 83 גרמנים, 26 רומנים ושני יהודים. על 100 נאשמים נגזר עונש מוות ועל 163 מאסר עולם. חלק מהנידונים נשפטו בהיעדרם.
אליעזר עבד אברהם
אֱלִיעֶזֶר, המכונה גם דַּמֶּשֶׂק אֱלִיעֶזֶר, הוא דמות מקראית, עבדו של אברהם אבינו. אליעזר נזכר בשמו במקרא פעם אחת בלבד בספר בראשית, לפני ברית בין הבתרים. עם זאת, לפי הפרשנות המקובלת, הוא גם גיבור הסיפור המופיע מאוחר יותר בפרק כ"ד, העוסק בחיפוש אחר כלה ליצחק בנו של אברהם. מדרשי חז"ל שונים עוסקים בסיפור זה.
מציאת הכלה ליצחק
אליעזר, הנזכר בסיפור מציאת הכלה ליצחק בשם "עבד אברהם", נשלח בידי אברהם אל משפחתו בחרן כדי למצוא אישה ליצחק, משום שלא רצה שבנו יינשא לנערה כנענית. אליעזר לקח עמו מתנות רבות, תכשיטים וכלי כסף וזהב. הוא יצא לארם נהריים והגיע לחרן, שם חיפש אליעזר מקום בו יוכל ללון, לאכול ולשתות.
רבקה הזדרזה לשוב לביתה ולהודיע לבני משפחתה על האורח. משראה אחיה, לבן, את הזהב שהביאה, יצא למצוא את אליעזר וללוותו לביתם. אליעזר סיפר לבני ביתה של רבקה על מטרת בואו ועל אדונו וביקש את ידה של רבקה בשביל יצחק. בני ביתה של רבקה הסכימו לתת אותה כאישה ליצחק בתנאי שהנערה תסכים:. משהסכימה רבקה להינשא ליצחק, יצאה לדרך עם אליעזר ועם מינקתה. לפני לכתה, בירכו אותה בני ביתה:.
בהגיעם למקום מושבם של אברהם ומשפחתו, הבחין יצחק בשיירה המתקרבת. רבקה אך הביטה בו. אליעזר הציג לפניה את בן אדונו, סיפר לו את כל קורותיהם, ויצחק נשא את רבקה.
בתלמוד נאמר כי אף שבקשתו הייתה שלא כהוגן אך הוא נענה כהוגן:.
ניחוש
חז"ל למדו מסיפורו של אליעזר בכך שביקש לדעת את האישה המתאימה על פי סימן שקבע, (וכן למדו מסיפור יהונתן במלחמת מכמש) את הגדרת איסור הניחוש:
הרמב"ם במשנה תורה הבין את דברי הגמרא כמגדירים את האיסור ההלכתי, וכך קבע שאסור לאדם לקבוע סימנים לא-רציונליים לעצמו:
אולם הראב"ד בהשגותיו על הלכה זו, תוקף את הרמב"ם בצורה חריפה, ומפרש את דברי הגמרא בצורה אחרת:המהר"ל מפרש שבשני המקרים לעיל אין איסור ניחוש משום שהמעשים לא היו שרירותיים, אלא היו ראויים מצד עצמם גם בלא הניחוש: במקרה הראשון,, ובמקרה השני גם. המהר"ל מסכם שהניחוש אסור.
דמותו במדרשים
על פי המדרש אליעזר היה בין אחד מאלה שנכנסו בחייהם לגן עדן. כן נאמר עליו במדרש כי שליטתו ביצרו כאברהם.
בתלמוד הבבלי מסופר שאליעזר ביקר בעיר סדום והצליח בתחכום רב להינצל מחוקיהם המושחתים ואף להשתמש בהם לטובתו.
כשאברהם יצא להציל את לוט במלחמת ארבעת המלכים את החמישה, נאמר "וירק את חניכיו... 318 איש". לפי דרשת חז"ל לא היה זה אלא אליעזר בלבד, ושמו בגימטריה: 318.
זהותו
בפרקי דרבי אליעזר ובמסכת סופרים מזוהה אליעזר עבד אברהם עם עוג שעתיד היה להיות מלך הבשן, ומסופר שאברהם קיבלו במתנה מנמרוד לאחר שניצל מאור כשדים, ואברהם שיחררו לאחר שטרח למצוא כלה ליצחק. בדעת זקנים לבעלי התוספות חתרו ליצירת הרמוניזציה בין אגדה זו, שעל פיה אליעזר הוא עוג שנהרג במלחמה עם ישראל, ובין המדרש הגורס שאליעזר עלה לגן עדן בחייו, וביארו ש"עוג" הוא תוארם של שושלת מלכי הבשן (בדומה לתואר פרעה של מלכי מצרים), ואליעזר אינו עוג שנהרג על ידי משה.
הערות שוליים
Eliezer Éliézer Eliezer Eliezer אליעזר
עקרון התחלופה
בכלכלה, עקרון התחלופה מבטא את נטיית הצרכן לשנות את הכמות אותה הוא צורך ממוצר מסוים, ולהחליפה בצריכת מוצר אחר כאשר מחיר המוצר הראשון משתנה. לצורך פשטות הניתוח מניחים בדרך כלל שיש שני מוצרים. לחלופין ניתן לדון במוצר אחד אל מול כל שאר המוצרים הקיימים.
אם לדוגמה המחיר של מצלמה מתייקר, ניתן לומר כי כל המוצרים האחרים הוזלו באופן יחסי למצלמה ולכן ייתכן שהצרכן יעדיף להקטין את צריכת המצלמות ולהגדיל את צריכת המוצרים האחרים.
היות שלשינוי במחיר של מוצר ישנה גם השפעה על ההכנסה הריאלית ומכך על הכמות הנצרכת מכל המוצרים, יש צורך לבודד את השפעת התחלופה על ידי ניכוי של העלייה בהכנסה הריאלית.
ישנם שני סוגים של פיצוי/ניכוי:
קישורים חיצוניים
Consumer_choice
כביש 7021
כביש 7021 הוא כביש רוחב מקומי שמקשר את כביש 4 למושב כרם מהר"ל.
למדן
{{פירושונים|
אישים
ראו גם
}}
יחסי ארמניה–נורווגיה
יחסי ארמניה–נורווגיה הם יחסי החוץ בין ארמניה ונורווגיה.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-5 ביוני 1992, זמן קצר לאחר עצמאותה של ארמניה מברית המועצות. שתי המדינות חתמו על הסכם ביטול דרישות אשרה לבעלי דרכונים דיפלומטיים. בנורווגיה חיים כ-2,000 ארמנים.
יחסי סחר
בשנת 2019 הסתכם המסחר בין המדינות ב-2.26 מיליון דולר, כאשר היצוא מארמניה לנורווגיה הסתכם ב-10,900 דולר, ואילו היבוא מנורווגיה לארמניה הסתכם ב-2.25 מיליון דולר.
זמורה
ראו גם
}}
מיירה וולש
מיירה קיליור וולש (באנגלית: Maiara Kylior Walsh; נולדה ב-18 בפברואר 1988) היא שחקנית וזמרת אמריקאית-ברזילאית, אשר מוכרת בעיקר בשל תפקידה בתור מינה פארום בסדרה "קורי בבית הלבן" של ערוץ דיסני, בתור אנה סוליס בסדרה "עקרות בית נואשות" ברשת ABC, בתור סימון סינקלייר בסדרה "הוחלפו בלידתן" ברשת Freeform.
ביוגרפיה
וולש היא פעילת זכויות אדם ידועה, ומבלה את רוב זמנה בהתנדבות ובמפגשים של פרויקטים קהילתיים. בנוסף, יש לה בלוג אישי באינטרנט.
קריירה
בשנת 2005 הופיעה לראשונה בפרק בסדרת הנוער "לא מדהימה" בערוץ ניקלודיאון. שנתיים לאחר מכן, ב-2007 היא החלה לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הנוער "קורי בבית הלבן" של ערוץ דיסני, בתפקיד מינה, בתו של שגריר בבית הלבן.
שבשנת 2008 השתתפה בקליפ לשיר "7 Things" של מיילי סיירוס. בשנת 2009 שיחקה בתפקיד קבוע בעונה השישית של הסדרה "עקרות בית נואשות" ברשת ABC כאנה סוליס, קרובת משפחה של קרלוס סוליס העוברת לגור במשפחת סוליס בוויסטריה ליין.
בשנת 2010 היא הופיעה בתפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה "סודות ההתבגרות" ו"יומני הערפד" ובשנת 2011 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט הנעורים "ילדות רעות 2". בנוסף היא הופיעה בפרק בתוכנית "ד"ר פיל" שם נתנה עצות למתבגרים ובני נוער כיצד להעצים את עצמם. בשנת 2012 ו-2013 שיחקה בתפקיד קבוע בסדרה "הוחלפו בלידתן" בתפקיד סימון סינקלייר, ובשנת 2017 שבה לתפקיד אורח. בשנת 2013 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט הקומדיה "משחקי למות מרעב" שהוא פארודיה של משחקי הרעב. ב-2014 התארחה בסדרה "סוכני ".
בשנת 2018 הצטרפה וולש לתפקיד קבוע בעונתה החמישית והאחרונה של סדרת הדרמה הפוסט-אפוקליפטית "הספינה האחרונה" של רשת הכבלים TNT, בדמותה של מיה ולדאז.
בשנת 2019, וולש כיכבה בסרט מקורי של ערוץ לייפטיים "Identity Theft of a Cheerleader" אשר מבוסס על אירועים אמיתיים.
בשנת 2020, היא שיחקה בסרט מקורי נוסף של לייפטיים "Killer Dream Home" לצד השחקן ג'ון דה לוקה. באותה שנה ביצעה הופעת אורח בסדרת הטלוויזיה הברזילאית "מועדון הבוסה נובה".
בשנת 2021 שיחקה בסרט האימה "The Accursed" לצד גוראן וישניץ', ושיחקה בסרט הקומדיה הברזילאי "יומנה הסודי של סטודנטית זרה" של נטפליקס לצדה של השחקנית לריסה מנואלה.
העורק הבין-גרמי הקדמי
הָעוֹרֵק הַבֵּין-גַּרְמִי הַקִּדְמִי (TA: arteria interossea anterior), שנקרא בעבר הָעוֹרֵק הַבֵּין-גַּרְמִי הַכַּפִּי (arteria interossea volaris), הוא עורק באמה המסתעף מהעורק הבין-גרמי המשותף ומספק את השרירים בשכבה העמוקה של המדור הקדמי של האמה: השריר כופף האצבעות העמוק, השריר כופף האגודל הארוך והשריר הכפן המרובע.
מעת הסתעפותו של העורק הבין-גרמי הקדמי מהעורק הבין-גרמי המשותף יורד העורק הקדמי על פני צדו הכפי של הקרום הבין-גרמי. לאורך מהלכו הוא מלווה בענף הכפי של עצב התווך ומכוסה על ידי שוליהם ההמשכיים של השריר כופף האצבעות העמוק והשריר כופף האגודל הארוך, אשר אותם הוא מספק. באזור זה גם מסתעפים ממנו העורקים הזנים לעצם החישור ולעצם הגומד.
בגבול העליון של השריר הכפן המרובע הוא מנקב את הקרום הבין-גרמי לכיוון גב האמה, שם הוא משיק לעורק הבין-גרמי האחורי. בטרם העורק מנקב את הקרום הבין-גרמי הוא שולח ענף מטה, מאחורי השריר הכפן המרובע, אשר מתחבר אל ההשקה בין ענפי שורש היד הכפיים של עורק החישור ועורק הגומד. לאחר ההשקה העורק ממשיך לרדת אל שורש כף היד, שם הוא מתחבר אל רשת שורש היד הגבית.
בירד-איי
Bird-Eye היא משפחה של מערכות מזל"ט מתוצרת מפעל מלט של התעשייה האווירית לישראל, המאפשרת ליחידות קטנות להשיג מודיעין בזמן אמת ללא תלות ביחידות גדולות יותר.
פיתוח
פיתוח המזל"ט החל לקראת התמודדות במכרז של המנהל למחקר ולפיתוח אמצעי לחימה ותשתית טכנולוגית (מפא"ת) במשרד הביטחון, בשנת 2003, לאספקת דגמי מזל"ט למטרת בדיקה ראשונית (evaluation).
הצורך המבצעי במזל"ט זוהה בעקבות האינתיפאדה השנייה, כאשר במרץ 2002 החליט צה"ל רכוש את שירותי המזל"טים של חברת אירונאוטיקס לביצוע משימות מודיעין טקטי, לצורכי ביטחון שוטף. זו הייתה הפעם הראשונה בתולדות צה"ל שהוא החליט לרכוש שירותי מודיעין מקבלן אזרחי, במיקור חוץ. המשימה שקיבלה החברה הייתה שיגור מזל"טים לרצועת עזה ולגדה המערבית כדי לעקוב אחרי פעילות מחבלים בשטחי הרשות הפלסטינית, ולהתריע מפני ניסיונות שיגור חוליות טרור לשטח מדינת ישראל. לטענת מנכ"ל החברה, אבי לאומי, הוא זכה בחוזה לאחר שפגש את מפקד אוגדת עזה באותה העת, אלוף ישראל זיו במסיבה, והוא סיפר לו שיש קשיים בעקבות סגירת יחידת נחשון של חיל המודיעין בסוף שנת 2000. מאחר שאירונאוטיקס טיפלה קודם בציוד של היחידה, הציע לאומי למכור את שירותי המזל"טים כשעות טיסה. בעקבות הזכייה בחוזה התלוננה התעשייה האווירית שהוא ניתן ללא מכרז, משרד הביטחון נענה לבקשתה ופרסם מכרז. במכרז החדש זכתה התעשייה האווירית, אך אירונאוטיקס הגישה תביעה לבית המשפט, בטענה שהתעשייה האווירית הציעה מחיר הפסד כדי לדחוק אותה מהשוק. המכרז להפעלה של מזל"טים בוטל לבסוף. המחלוקת בין התעשייה האווירית לאירונאוטיקס הייתה על רקע הסכם שותפות בין החברות שנחתם באפריל 2001, אך בוטל אחר כך.
בינואר 2004 נערכה תחרות הדגמת יכולות על ידי זרוע היבשה, בו התמודדו בין השאר מזל"טים מתוצרת התעשייה האווירית, אלביט מערכות ורפאל - מערכות לחימה מתקדמות, לאחר התחרות הודיע צה"ל כי הוא מעדיף את סקיילרק 1 של אלביט. בשלב זה הוחלט במנהל למחקר ולפיתוח לפרסם מפרט טכני ומכרז רשמי לפיתוח ורכישת מזל"טים עבור צה"ל, בתוכנית שקיבלה את שם הקוד "רוכב שמים". במקביל הכניס צה"ל לשימוש ניסיוני כמה מערכות שפותחו בידי רפא"ל ("סקיילייט בי") ואלביט ("סקיילרק"). המערכות נוסו גם בתנאי קרב במלחמת לבנון השנייה ובפעילות מבצעית ברצועת עזה.
בפברואר 2004 הציגה לראשונה התעשייה האווירית את המזל"ט, בשם "I-See", בתערוכת הנשק 2004 DefExpo, שנערכה בניו-דלהי, הודו. לפי הנתונים שפורסמו המזל"ט יכול לשהות באוויר 60-45 דקות, ולפעול בטווח של 10-5 ק"מ ממערכת ההפעלה שלו. משקל ההמראה של המזל"ט הוא 7.5 קילוגרמים, ומערכת המצלמות שלו תשקול כ-800 גרם בלבד.
חמש חברות התמודדו במכרז "רוכב שמים": אלביט מערכות, התעשייה האווירית, רפא"ל, אירונאוטיקס ו"רותם תעשיות", חברת מסחור ידע של הקריה למחקר גרעיני – נגב. היקף המכרז היה כ-30 מיליון דולר, לאספקת בין 70 למאה מערכות לזרוע היבשה. במקביל למכרז המנהל למחקר ולפיתוח העניק לחברת "קונטרופ", שבה מושקעת חברת "אירונאוטיקס", מענק של כשני מיליון דולרים לפתח את המצלמה של המזל"ט. כדי להחזיר לעצמו את כספי השקעתו החליט המנהל למחקר ולפיתוח, כי אחד מתנאי הסף להגשת ההצעה במכרז הוא להצטייד במצלמה של "קונטרופ". בשנת 2008 הודיעה המנהל למחקר ולפיתוח כי "רותם תעשיות" נופתה מהמכרז מאחר שאין לה הכישורים לניהול פרויקט צבאי מסוג זה והתעשייה האווירית נופתה מאחר שהמזל"ט שלה היה כבד מדי. חברת אלביט זכתה לבסוף במכרז, ולשם הפעלת מערך המזל"טים הוקמה יחידת רוכב שמיים.
שיווק בעולם
במקביל להתמודדות במכרז בישראל, ערכה התעשייה האווירית ניסיונות שיווק של המזל"ט בעולם. המזל"ט שווק במספר תצורות, החל מהדגם Bird-Eye 100 שמשקלו 1.3 ק"ג ועד דגם Bird-Eye 600 שמשקלו 8.5 ק"ג.
באפריל 2009 חתמה התעשייה האווירית על עסקה לאספקת 50 מזל"טים לרוסיה. העסקה כללה שלושה דגמים: מזל"ט מדגם "בירד-איי 400" שמשקלו 5 ק"ג וטווח טיסתו 10 ק"מ; מל"ט "איי וויו-150" שמשקלו 160 ק"ג וטווח טיסתו 100 ק"מ; ומל"ט שמשקלו 426 ק"ג וטווח טיסתו 250 ק"מ. ההחלטה על רכישת כלי הטיס התקבלה עקב הנחיתות המבצעית שהורגשה ברוסיה בזמן מלחמת גאורגיה–רוסיה, שבה הגיאורגים הפעילו מל"טים של אלביט מערכות מסוג הרמס 450. שנה אחר כך הורחבה העסקה, לאחר שראש הממשלה בנימין נתניהו אישר העברת ידע לרוסיה, ונחתם הסכם למכירת מכלולים של המל"טים ומערכות שונות לייצור מקומי שלהם, תמורת 400 מיליון דולר.
פיתוח ושיווק הדור השני
ביוני 2016 הכריזה התעשייה האווירית על השקת הייצור הסדרתי של הדגם Bird-Eye 650. דגם שיכול לבצע משימות אוטונומיות כולל המראה ונחיתה אנכית, בטווחים של עד 150 ק"מ עד 15 שעות. דגם שיש לו יישומים מסחריים, לרבות: "מיפוי, ניטור קווי חלוקה של נפט, גז וחשמל, ניהול זיהום מים על פני שטחים יבשתיים וימיים ומעקב מהיר אחר אזורי אסון".
בינואר 2019 חתמה התעשייה האווירית על הסכם עם חברת "Santos Lab" הברזילאית לספק מל"טים מדגם BirdEye 650D, ש"Santos Lab" תפעיל ליישומים חקלאיים.
בספטמבר 2020 הודיעה התעשייה האווירית כי חתמה על הסכם לרכישת 50% מ-BlueBird Aero Systems, מפתחת ואינטגרטורית ישראלית של מל"טים טקטיים קטנים. בעקבות הרכישה שילבה התעשייה האווירית את קווי המל"טים הטקטיים שלה עם אלו של BlueBird. ביוני 2021 הכריזה החברה על עסקה למכירת 100 מל"טים ללקוח אירופאי.
רכיבי המערכת
המערכת ארוזה בשני מנשאי גב, מתופעלת על ידי צוות בן שני אנשים ומכילה את המרכיבים הבאים:
תכונות
למערכת התכונות והיכולות הבאות:
קלע חד
קלע חד (שם בין-לאומי: Sky Sonic, תרגום מילולי: "שמיים קוליים") הוא טיל מיירט, שמפותח על ידי חברת רפאל הישראלית, ונועד ליירט טילים היפרסוניים מתמרנים.
רקע
נשק היפר-סוני הוא נשק בעל יכולת תמרון, שנע במהירות שגא קולית, פי 5 או יותר ממהירות הקול. נכון לשנת 2023 אין מערכת יירוט ייעודית לפגיעה בטיל מתמרן במהירות כזו.
פיתוח
ב־14 ביוני 2023 פרסמה חברת רפאל - מערכות לחימה מתקדמות על פיתוח טיל מיירט בעל יכולת תמרון מתקדמת, שנועד ליירט טילים היפרסוניים מתמרנים. הפרסום נעשה על רקע כוונת החברה להציג את הטיל בביתן שלה בתערוכת הסלון האווירי בפריז, שתיערך שבוע לאחר מכן בלה בורז'ה בצרפת. המערכת נמצאת בשלב הפיתוח וטרם בוצעו בה ניסויים.
יכולות הטיל
עבור הטיל פותחו אמצעי גילוי ומעקב מתקדמים, הכוללים מערכת חיישנים מסונכרנים לשם גילוי הטיל ההיפרסוני ומעקב אחר מיקומו, וכן יכולת בניית מסלול טיסה גמיש המתביית על הטיל ההיפרסוני, שנע במהירות שגא-קולית ובמסלול שאינו בליסטי.
אופן היירוט
היירוט מבוצע בגבהים שבין 20 ל-70 ק"מ, שבהם מערכות נ"מ אינן יעילות, ונעשה באופן דו-שלבי: פגיעה ישירה של הטיל המיירט בטיל ההיפרסוני, ויצירת פיצוץ של הטיל המיירט ליד הטיל ההיפרסוני שגורם להשמדתו.
לימן
לִימָן הוא מושב בגליל המערבי, בצפון ישראל, כ-3 ק"מ מצפון לנהריה, וכ-2.8 ק"מ מדרום ללבנון. היישוב משתייך לתנועת המושבים והוא נמצא בתחום מועצה אזורית מטה אשר.
היסטוריה
היישוב הוקם בשנת 1949 על ידי קבוצת חיילים משוחררים שהתיישבו, זמנית, בבתי הכפר הערבי א-זיב, שתושביו הערביים עזבוהו במהלך מלחמת העצמאות. הגרעין כונה גרעין כל טוב. כעבור חודשים ספורים התיישב על אדמות הכפר א-זיב (המזוהה עם היישוב הקדום אכזיב) ועל חלק מאדמות אל-בסה, והקים בהן את היישוב.
המושב החדש נקרא בתחילה "צה"ל", מכיוון שחברי הגרעין היו משוחררי הצבא. השם יצר בלבול במערכת הדואר, ולכן ב-28 באפריל 1959 הוסב שמו ללימָן על שם הרברט ליהמן, סנאטור יהודי-אמריקאי ומושל מדינת ניו יורק אשר באותה העת ביקר במקום.
שטח המושב כ-2,400 דונם..אוכלוסייה: כ-750 נפש.
תעסוקה
חלק ניכר מהתושבים עוסקים בענפי החקלאות, כגון מטעים, וכן בענפי תיירות כגון מסעדות ולינה כפרית
חינוך
מעונות וגני ילדים במושב, בית הספר היסודי נמצא ברגבה וכיתות ז' ומעלה לומדים בגשר הזיו.
בשעות אחר הצהריים מתקיימים פעילות גדושה לילדי המושב, חוגים, טקסים, עזרה הדדית, אירועי תרבות וספורט. כמו כן ילדי היישוב נהנים משירותי מתנ"ס מטה אשר ומפעילויות העשרה המאורגנות על ידי המועצה האזורית מטה אשר.
ליאם קוסגרייב
ליאם קוסגרייב (באנגלית: Liam Cosgrave, באירית: Liam Mac Cosgair; 13 באפריל 1920 - 4 באוקטובר 2017) היה פוליטיקאי אירי שכיהן כטישך (ראש ממשלת אירלנד) משנת 1973 ועד שנת 1977 וכמנהיג מפלגת פינה גייל בין השנים 1977-1965. הוא היה חבר הדאל אירן, הפרלמנט האירי בין השנים 1981-1943.
קוסגרייב נולד בדבלין לויליאם תומאס קוסגרייב, שהיה נשיא המועצה המבצעת (ראש הממשלה) של מדינת אירלנד החופשית. לאחר שהוכשר כעורך דין החליט לצאת לקריירה פוליטית. הוא נבחר לפרלמנט האירי בבחירות הכלליות של 1943 וישב על ספסלי האופוזיציה לצד אביו. עם הקמתה של הממשלה הרב-מפלגתית ב-1948 מונה למזכיר פרלמנטרי לראש הממשלה ג'ון קוסטלו. באופן רשמי נעשה חבר קבינט ב-1954, כאשר מונה להיות שר החוץ. שיא כהונתו בת שלוש השנים בתפקיד זה היה קבלתה של אירלנד כחברה באו"ם. ב-1965 נבחר קוסגרייב פה אחד לרשת את ג'יימס דילון כמנהיג מפלגת פינה גייל. הוא הפסיד בבחירות של 1969 לראש הממשלה המכהן, ג'ק לינץ', אך ניצח בבחירות של 1973 ונבחר להיות הטישך.
ראשית חייו
מגיל צעיר גילה קוסגרייב עניין בפוליטיקה וקיים דיונים מדיניים עם אביו כנער, עוד לפני שבגיל 17 הצטרף למפלגת פינה גייל, כאשר השתתף בדיון ציבורי. הוא התחנך בבית ספר תיכון בדבלין ולמד בקינגס אינז. הוא למד משפטים והחל לעסוק בעריכת דין ב-1943. להפתעת משפחתו, החליט קוסגרייב להציג את מועמדותו לבחירות לפרלמנט באותה שנה ונבחר מטעם מחוז דבלין כשהוא בן 23. הוא ישב בפרלמנט לצדו של אביו שהיה ממייסדיה של מדינת אירלנד החופשית בשנות העשרים. קוסגרייב עלה עד מהרה בהיררכיה של מפלגת פינה גייל, וזכה להכרה כאחד הפעילים והמוכשרים מבין חברי הפרלמנט החדשים של המפלגה. בכל אופן, המפלגה הייתה בתקופת שפל בשנות הארבעים ובילתה שנים רבות באופוזיציה. במאי 1947 כתב קוסגרייב למנהיג המפלגה, ריצ'רד מולקיי, על הנוכחות העלובה של חברי הפרלמנט והודיע למנהיגו כי "לא אוכל לדרוש מהציבור לתמוך במסירות במפלגה ובנסיבות הנוכחיות, אני לא מציע שאנאם באספות שמחוץ למחוז הבחירה שלי". אף על פי כן, מונה קוסגרייב למזכיר פרלמנטרי לראש הממשלה ולמצליף הראשי של המפלגה כאשר זו שבה לשלטון ב-1948. מולקיי, שהמשיך להנהיג את המפלגה, אפשר לג'ון קוסטלו לעמוד בראש הממשלה הבין-מפלגתית, שכן זה האחרון זכה לאהדה ציבורית.
שר
ממשלת הקואליציה הראשונה קרסה ב-1951, אך ב-1954 הוקמה הממשלה הבין-מפלגתית השנייה. בהזדמנות זו, בגיל 34, קיבל קוסגרייב את תפקיד שר החוץ. בתפקיד זה לקח חלק בדיונים בנושא הסחר וישב בראש ועדת השרים של מועצת אירופה ב-1955. באותה שנה הוביל את המהלך לקבלתה של אירלנד לאו"ם. קוסגרייב הציג את שלושת העקרונות של מדיניות החוץ שלו לפני הפרלמנט ביוני 1956. העיקרון הראשון היה נאמנות לעקרונותיה של מגילת האומות המאוחדות. העיקרון השני היה העצמאות והנייטרליות של אירלנד והעיקרון השלישי הראה באופן ברור לאיזה צד נוטה אהדתה של אירלנד: "לעשות ככל יכולתנו כחברים באו"ם כדי לשמור את התרבות הנוצרית שאנו חלק ממנה ולתמוך ככל האפשר בכוחות האחראיים על הגנתו של העולם החופשי מפני ההתפשטות וההשפעה הקומוניסטית". אירלנד לא יישרה קו עם ארצות הברית. הממשלה הבין-מפלגתית השנייה קרסה עקב המדיניות הכלכלית שגרמה לדפלציה, שאותה הוביל שר האוצר ג'רארד סוויטמן. קוסגרייב ראה בסוויטמן אחראי על תבוסתה של פינה גייל ב-1957 ולא היסס לומר לו זאת חזור ושוב בציינו שפינה גייל "לא תונהג עוד על ידי אנשים המתגוררים בבתים גדולים הניצבים בקצוותיהן של שדירות ארוכות". במשך כמה שנים הוא סירב לדבר עם סוויטמן.
באופוזיציה
קוסגרייב המשיך להיות פעיל באופוזיציה, אך באופן פרטי תמך במשאל העם שקיימה מפלגת פיאנה פול על ביטול שיטת הייצוג היחסי ביוני 1959, שלא צלח. עמדתו זו עלתה לו מאוחר יותר באותה שנה בבחירות למנהיגות המפלגה. באוקטובר 1959, פרשו צמד המנהיגים של המפלגה, מולקיי וקוסטלו. קוסטלו רצה להמשיך את עיסוקו כעורך דין ועדיין להמשיך להיות מנהיג המפלגה. הוא ביקש מקוסגרייב להיות "המנהל בפועל" של הסיעה בפרלמנט בעת שהוא נעדר לרגל עיסוקיו המשפטיים. קוסגרייב דחה את ההצעה. קוסגרייב וג'יימס דילון התחרו על המנהיגות וניצחונו של דילון היה החלטי. עם שובה של מפלגת פינה גייל לאופוזיציה בשנות השישים, החל מאבק פנימי על נשמתה של המפלגה. קבוצה גדולה של חברים הטיפו לשינוי במפלגה לכיוון הסוציאל-דמוקרטי. סדרה של שמונה עקרונות הידועים כ"חברה הצודקת" (Just Society), הוצגה בפני הנהגת המפלגה על ידי דקלן קוסטלו, בנו של ג'ון קוסטלו, ראש הממשלה לשעבר. העקרונות קראו להוצאה מוגברת של המדינה על בריאות ועל שירותי רווחה כחלק ממעורבות גדולה יותר של המדינה בכלכלה. למרות דעותיו השמרניות, אימץ קוסגרייב גישה חיובית משהו למסמך זה. בכל אופן, פיאנה פול ניצחה בבחירות של 1965 ופינה גייל נשארה באופוזיציה.
מנהיג המפלגה
ב-1965, כאשר פרש דילון מתפקיד מנהיג המפלגה לאחר התבוסה בבחירות, קיבל על נקלה ליאם קוסגרייב, שהיה דמות מובילה במפלגה ובנו של מנהיג המפלגה בתחילת דרכה הפרלמנטרית, את המינוי לתפקיד. תחת מנהיגותו נחלה המפלגה תבוסה גם בבחירות של 1969 והוא היה באיום מתמיד ומאתגר מצדם של גורמים סוציאל-דמוקרטים צעירים שיוצגו על ידי גארט פיצג'רלד שנבחר לפרלמנט של 1969. באותה שנה פרש מהחיים הציבוריים יריבו לשעבר של קוסגרייב, דקלן קוסטלו. מזלו של קוסגרייב השתנה ב-1970. הוא שיחק תפקיד מרכזי בשערוריית הנשק, כאשר הוא, כמנהיג האופוזיציה, לחץ על מנהיג מפלגת פיאנה פול וראש הממשלה, ג'ק לינץ', לנקוט בצעדים כנגד שרים בכירים שהיו מעורבים בייבוא כלי נשק שהיו מיועדים לצבא האירי הרפובליקני.
ראש ממשלה
קוסגרייב היה נחוש בדעתו לא לגרום לניכור באגפים מסוימים של המפלגה בבואו לבחור את שרי ממשלתו. הקבינט תואר כ"ממשלת כל הכישרונות", כולל כוכבים חדשים כמו מי שיהיה לימים ראש הממשלה, הסופר גארט פיצג'רלד, הדיפלומט לשעבר קונור או'בראיין, מגיש הטלוויזיה והפרופסור לווטרינריה, ג'סטין קיטינג ואחרים. קוסגרייב איזן את הרכב הממשלה עם נוצרים-דמוקרטיים תקיפים כמו ריצ'רד ברוק, מורה לשעבר, איש העסקים מקורק, פיטר בארי והחוואי ממערב דבלין, מארק קלינטון.
נטען שקוסגרייב נפל להגדרה של "יושב ראש" ולא של "מנהיג" ככל שהיה מדובר על הניהול היום יומי של ממשלתו. הוא היה קפדן בדבקותו ליישום תוכנית ארבע עשר הנקודות שעל בסיסן נבחרה הקואליציה שלו. רבים משרי הקבינט היו אישים בולטים בזכות עצמם יותר מאשר קוסגרייב עצמו. להפתעת רבים, מינה את ריצי' ראיין במקום את גארט פיצג'רלד כשר האוצר, כאשר מנהיג הלייבור, ברנדן קוריש, דחה את ההצעה לכהן בתפקיד ב-1973. ראיין, עורך דין מדבלין, היה שמרן טיפוסי מקרב חברי פינה גייל. יתר על כן, הוא הוציא לפועל את תוכניות הקואליציה להחליף את מיסי הירושה בשורה של מיסי הון, כולל מס רווחי הון ומס על העושר. פיאנה פול התנגדה במרירות למיסים אלה ובכך קיבלה גיבוי משמעותי מהמעמדות של בעלי הרכוש.
משבר האנרגיה העולמי שפרץ בעקבות מלחמת יום הכיפורים באוקטובר 1973, גרם לאינפלציה. תבוסה ראשונה בבחירות הייתה לקואליציה בבחירות לנשיאות אירלנד ב-1973, כאשר המועמד של פינה גייל, טום או'היגינס, הובס על ידי המועמד של פיאנה פול, ארסקין המילטון צ'ילדרס, שנבחר לתפקיד נשיא אירלנד.
הדיון על אמצעי המניעה
בדצמבר 1973 הכריז בית המשפט העליון שהחוק על איסור ייבוא של אמצעי מניעה על ידי אנשים נשואים, הוא בלתי חוקתי. פטריק קוני, שר המשפטים, הגיש נוסח חוק ב-1974 שיסדיר ויאפשר לזוגות נשואים לרכוש אמצעי מניעה. פיאנה פול התנגדה לכל צעד של ליברליזציה של החוק בדבר תכנון המשפחה ונאבקה על כך בפרלמנט, על רקע של הגנה על המוסר הציבורי ועל הבריאות. על רקע דעותיו השמרניות, ועל בסיס חופש הצבעה, חצה קוסגרייב ללא הודעה מוקדמת את הקווים כדי לסייע להפלת החוק שהגישה ממשלתו שלו בקיץ 1974.
עימות עם מוסד הנשיאות
למוסד הנשיאות היו חיכוכים עם הקואליציה הלאומית. ארסקין צ'ילדרס נכנס לתפקיד הנשיא מתוך כוונה להפוך את התפקיד ליותר פתוח ונגיש. הוא תכנן להקים צוות חשיבה שיתכנס בבית הנשיא ויתווה תוכניות לפיתוח עתידה של אירלנד. קוסגרייב סירב לאפשר זאת, ותוכניותיו של צ'ילדרס המתוסכל ירדו לטמיון.
הנשיא צ'ילדרס מת באופן פתאומי בנובמבר 1974. המחליף המוסכם שלו היה קרול או'דלה, לשעבר התובע הכללי של אירלנד ושופט עליון. או'דלה היה חבר פיאנה פול והוא הובס בבחירות לפרלמנט. הוא גם היה מבקר בולט של הצעדים למניעת חופש הביטוי והתנגד להכנסתו של סעיף 31 לחוק השידור, שאסר על שידור קולם של חברי שין פיין. דעתו זו גרמה לו להיות בעימות עם קוסגרייב, שממשלתו תמכה בהכנסת הסעיף לחוק. קוסגרייב נמנע מלהגיע לארמון הנשיאות. בעוד שבעבר הקפידו ראשי הממשלה להגיע לפגישת עדכון של הנשיא אחת לחודש, קוסגרייב קיים את הפגישות הללו אחת לחצי שנה בממוצע. בנוסף, הוא התערב בתפקידים החוקתיים של הנשיא כנציגה של המדינה כלפי ממשלות זרות. הוא לא התיר לנשיא לקבל את אות לגיון הכבוד, אף על פי שהנשיא לשעבר, שון או'קלי קיבל את האות בזמנו. קוסגרייב נכח בחגיגות לרגל מאתיים שנות עצמאות ארצות הברית ב-1976 במקומו של או'דלה.
החלטתו של או'דאלג ב-1976 להפעיל את סמכותו להעברת נוסח חוק לעיונו של בית המשפט העליון לבדיקות התאמתו לחוקה, הביאו אותו לעימות אף יותר ישיר עם הקואליציה הלאומית. הממשלה הגישה את החוק לסמכויות חירום בעקבות רציחתו של שגריר בריטניה באירלנד, כריסטופר אברט-ביגס על ידי הצבא האירי הרפובליקני. החוק אושר על ידי הפרלמנט ב-21 בספטמבר. לאחר התייעצות עם מועצת המדינה (מועצה מייעצת לנשיא), העביר או'דלה את נוסח החוק לעיונו של בית המשפט העליון. אף שבית המשפט החליט שהחוק מתיישב עם החוקה, ובסופו של דבר חתם עליו הנשיא ב-16 באוקטובר, באותו יום הסתיימה פעולת טרור של הצבא האירי הרפובליקני במונטמליק במותו של שוטר אירי. ממשלתו של קוסגרייב, שכבר הייתה זועמת, האשימה את או'דאלג בהשהיית אישורו של החוק ובגרימת מותו של השוטר. ב-18 באוקטובר תקף שר ההגנה, פדי דונגן, את הנשיא על כך שהעביר את נוסח החוק לבית המשפט העליון וכינה אותו "חסר תקנה".
קוסגרייב נקרא לנשיא כדי לעדכן אותו על נאומו של דונגן, אך סירב לדבר איתו באופן אישי על הנושא, ובכך הגביר את זעמו של או'דאלג. הנשיא סירב לקבל את דונגן שהגיע להתנצל לשיחה אישית. כאשר סירב קוסגרייב לקבל את התפטרותו של דונגן, היה זה הקש האחרון עבור או'דאלג, שהתפטר ב-22 באוקטובר 1976, "כדי להגן על הכבוד והעצמאות של מוסד הנשיאות".
צפון אירלנד
בדצמבר 1973 חתמה ממשלתו של קוסגרייב על הסכם סנינגדייל שנראה היה שיספק פתרון לבעיית צפון אירלנד. מועצה מנהלת לשני חלקי האי הוקמה, אך ההסכם קרס במאי 1974 כתוצאה משביתה של מועצת פועלי אלסטר. בנוסף, מצביעים רפובליקנים רבים זעמו עקב מה שהם ראו כקו הקשוח של קוסגרייב כנגד הצבא האירי הרפובליקני וכנגד הטיפול שלו בפיצוצים שאירועו ב-17 במאי בדבלין ובמונהן (Monaghan).
העיתונות האירית הייתה ביקורתית במיוחד כלפי מדינות דיכוי חופש הביטוי של הממשלה ובעיקר כלפי שר הדואר והטלגרף קונור או'בריאן. על רקע זה הואשם קוסגרייב שהוא אנטי-רפובליקני ופרו-יוניוניסטי במדיניותו כלפי הצפון.
כלכלה
החוקים נגד הטרור שחוקקה ממשלתו של קוסגרייב, השניאו אותה על הציבור, כפי שגרמו לכך צעדי הצנע הכלכליים שלה. שיעור מס ההכנסה השולי הגיע לשיא של 77%. ציבור הבוחרים לא חווה שיעור אבטלה ומצוקה בהיקף כזה מאז שנות החמישים והאהדה כלפי הממשלה צנחה באופן משמעותי. ביחד עם פרשת דונגן והיד הקשה להשלטת חוק וסדר, גרמו הקשיים הכלכליים נזק רב לפופולריות של קוסגרייב.
בחירות 1977
במאי 1977, פנה קוסגרייב לאספה הכללית של מפלגת פינה גייל שהייתה תחת אופוריה והתכנסה ערב הבחירות, ותקף את מבקריו.
שר הפנים ג'יימס טולי, על פי סמכותו, שינה את גבולותיהם של מחוזות הבחירה באופן שיקנה יתרונות למועמדיהם של מפלגת פינה גייל ושל מפלגת הלייבור. בסופו של דבר, תוצאות הבחירות היוו תבוסה למפלגות הקואליציה שהובסו על ידי פיאנה פול, שזכתה ברוב מוחץ בפרלמנט.
עם היוודע תוצאות הבחירות, התפטר קוסגרייב מתפקידו כמנהיג פינה גייל וכראש הממשלה. הוא הוחלף על ידי שר החוץ לשעבר בממשלתו, גארט פיצג'רלד. קוסגרייב פרש מהחיים הפוליטיים ערב הבחירות הכלליות של 1981. ניתן לומר שהחלטתו על עריכת הבחירות ב-1977 הייתה מוקדמת מדי, שכן, בראשית השנה החלה הכלכלה האירית להתאושש ובחירות לקראת סוף השנה היו יכולות להיות במועד נוח יותר לקואליציה הלאומית.
לאחר הפרישה
לאחר פרישתו ב-1981 נבחר מטעם מחוז הבחירה שלו, בנו, ליאם קוסגרייב הצעיר. קוסגרייב צמצם את מעורבותו בחיי הציבור, אם כי לעיתים קרובות הוא משתתף באירועים פוליטיים.
ב-2010 הוא השתתף בהשקת הספר "ראש הממשלה הסרבן" (The Reluctant Taoiseach) שנכתב על ראש הממשל לשעבר, ג'ון קוסטלו על ידי הסופר והעיתונאי דייוויד מק'קאלה. הוא גם הופיע באירוע לציון מאה שנה למרידת חג הפסחא ב-2016 ונראה צופה על האירוע ממכונית כאשר מצעד צבאי עבר ברחובות דבלין. ב-8 במאי 2016 הוא הסיר את הלוט מעל טבלה שמנציחה את המרידה בבית החולים סנט ג'יימס בדבלין יחד עם נכדו של אימון קנט ונכדו של קאהל ברוהה, מראשי מרידת חג הפסחא.
ליאם קוסגרייב מת ב-4 באוקטובר 2017 בגיל 97 לאחר מחלה קשה.
קרחון אוגויה
קרחון אוגויה (באנגלית: Ogoya Glacier; בבולגרית: ледник Огоя) הוא קרחון הממוקם בחצי האי טרינטי, שבקצה הצפון מזרחי של חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
הקרחון ממוקם מערבית - צפון-מערבית ממישור לאקלאבר; צפונית - מערבית מעמק ברוד; וצפונית - מזרחית מקרחון ססטרימו.
הקרחון מנקז את המדרונות הצפון - מזרחיים של פסגת מורו דל פאסו, ואת הצד הצפוני של מעבר מיסטי, והמדרונות הצפון-מערביים של פסגת דאבניק.
הקרחון זורם לכיוון צפון-מערב ונשפך אל מפרץ יואון, שנפתח אל מצר ברנספילד, ממזרח לחצי האי קוקרל.
מיפוי הקרחון
הקרחון מופה לראשונה על ידי סוקרים גרמניים - בריטיים בשנת 1996.
מקור השם
הקרחון נקרא על שם הכפר אוגויה שבצפון - מערב בולגריה.
השם אושר רשמית ב-3 ביוני 2010.
בעל שם
בעל שֵׁם הוא כינוי ביהדות לאדם שמיוחסת לו הכרה בשמותיו המפורשים של האלוהים, ויכולת להשתמש בכוחם לטוב או לרע.
בעלי השם היו מקובלים, מרפאים עממיים שנעזרו בעבודתם בשמות קדושים, בקבלה מעשית, בהשבעות ובקמיעות. כינוי זה ניתן להם בשל עיסוקם בצירופי שמות. בעלי השם נפוצו בעיקר במזרח אירופה. בראשית החסידות הפכו חלק מבעלי השם לצדיקים, והנהיגו קבוצות חסידים. בעל השם המפורסם ביותר הוא הבעל שם טוב, מסופר שהיה מחלק קמעות שעליהם שמו בלבד. בגרמניה נודע רבי יצחק אריה וורמסר ממיכלשטאט, הידוע בכינויו "הבעל שם ממיכלשטאט".
בעלי שם נודעים נוספים:
פסיכולוגיה קוגניטיבית
פְּסִיכוֹלוֹגְיָה קוֹגְנִיטִיבִית היא ענף של הפסיכולוגיה המתעסק בהבנת מכלול התהליכים השכליים המעורבים בפעילות האדם באמצעות הפרדיגמה המדעית. מן הצד המתודולוגי ניתן לומר כי בפסיכולוגיה הקוגניטיבית נבחנת הצורה בה קלט חושי מקודד, מעובד, מאוחסן, משוחזר ונעשה בו שימוש על ידי השכל האנושי.
היסטוריה
המחקר הפסיכולוגי במתכונתו המדעית הוא תחום מחקר צעיר יחסית, אשר ראשיתו נמצא בשלהי המאה ה-19. הפסיכולוגיה הקוגניטיבית צמחה מתוך הפסיכולוגיה הניסויית באמצע המאה העשרים תוך מיסוד בסיס תאורטי חדש לחקר ההתנהגות, אשר במרכזו נמצא חקר גורמי תיווך בין גירוי לתגובה. בנוסף לכך פותחו שיטות חדשות המאפשרות לקיים מחקר אובייקטיבי של תהליכים מוחיים, אשר לא ניתן למדוד אותם באופן ישיר.
ראשית הפסיכולוגיה הניסויית
בראשית המחקר של התהליכים המנטליים שלטו שתי גישות מרכזיות- הגישה הסטרוקטורליסטית (מבנית) אשר מזוהה עם החוקר וילהלם וונדט, והגישה הפונקציונליסטית (תהליכית) שפותחה על ידי וויליאם גיימס. הראשונה דגלה בחקר המרכיבים הראשוניים של החוויה המודעת תוך חלוקה בסיסית לתחושות, רגשות ודימויים בניסיון ליצור מודלים מבניים. השנייה ראתה בפירוק לגורמים של החוויה המודעת משגה, כיוון שמאפיין יסוד של השכל האנושי הוא זרימה רציפה, העוזרת לאדם להשתלב בסביבתו. אי לכך דגלה הגישה הפונקציאליסטית בחקר השימושים במודעות, ובחקר התרומה של המודעות להתנהגות. שתי השיטות השתמשו בדיווחי נבדקים, והניחו כי יש גישה לחקר החוויה והתחושה המודעת באופן ישיר.
המתודה הביהביוריסטית
אסכולה הביהביוריסטית שנוסדה על ידי החוקרים ג'ון ווטסון וב.פ סקינר דגלה בעמדה שמחקר המבוסס על תחושות סובייקטיביות אינו ניתן לשחזור כיוון שלא ניתן להשוואה בין סובייקטים שונים. אי לכך ניתן להתייחס רק למדידת ההתנהגות הנצפית. ווטסון לא שלל את האפשרות כי ישנם גורמים מתווכים בתהליך מסוים כחלק ממודל תאורטי, אך התנגד נחרצות לאיסוף מידע על המשתנים החבויים, כיוון שלטענתו דבר זה אינו אפשרי בצורה אובייקטיבית. סקינר דגל בגישה יותר רדיקלית לפיה אין צורך כלל בשימוש במשתנים חבויים במודלים כיוון שאין הם תורמים לניבויים חדשים אלא מסבכים את המודל, ולא ניתנים לצפייה. בגישתו, יש צורך לנסח את הידע הנצבר רק בתיאור ההיסטוריה הגנטית והסביבתית של האדם. לפי סקינר שימוש במודלים היפותטיים למניעי התנהגות יכולים לגרום לשגיאות חמורות, כיוון שהחוקר יכול לחשוב שהוא פתר בעיה מסוימת על ידי מודל כאשר הוא אינו אלא מסמל את הבעיה בשם אחר, אשר מהווה משתנה חבוי, ובכך מחליף בעיה בבעיה.
ביקורות על הביהביוריזם
לגישה הביהביוריסטית היו מתנגדים רבים. מהמרכזיים שבהם ניתן למנות את הבלשן נועם חומסקי אשר הדגיש את הצורך במשתנה מתווך מולד על מנת להסביר את הממצאים ממחקרי רכישת שפה. כמו כן תופעות של למידה מרחבית בעכברים שנמצאו במחקר קלסי של החוקר אדוארד טולמן מוסברות בפשטות באמצעות גורם מתווך -זיכרון מרחבי. נוסף על מחקרי מעבדה לאחר ניתוח של התנהגות טייסים בזמן מלחמת העולם השנייה, הודגשו ביתר שאת ההשפעות של הטיות קוגניטיביות אשר לא מוסברות על ידי תאוריות של גירוי תגובה.
החוקר ניל מילר הראה כי משתנים מתווכים דווקא מפשטים מודלים, ולא מסבכים אותם כפי שהביהביוריסטים ניסו להציג אותם, אף בהתנהגויות גירוי תגובה. על מנת להבהיר זאת השתמש מילר במשל על חולדה, אשר בלחיצת דוושה היא מקבלת מים. קצב הלחיצות משתנה בהתאם לחסך החולדה במים, כתגובה להאכלה במזון יבש או בהתאם להזרקת מים ישירות למערכת הדם של החולדה. בנוסף לזאת ניתן למדוד בעוד דרכים מלבד קצב הלחיצות את תגובת החולדה. לדוגמה אפשר למדוד את כמות המים שהיא שותה וכן את נכונותה לשתות מים מרים. כדי להסביר מערכת גירוי תגובה זו לפי הנחות הביהביוריזם יש צורך בקשירת קשר סיבתי ישיר בין כל גירוי לכל תגובה, כך שסך הכל ימצאו תשעה קשרים, בעוד שלפי הנחת גורם מתווך כמו צמא, יש צורך בקשירת שלושת הגירויים אליו מכיוון אחד וקשירת שלוש התגובות מכיוון שני, סה"כ שישה קשרים.
המתודה הקוגניטיבית
לאחר התגבשות הרעיון כי לא די במדידת התנהגות ושימוש בניסוחי גירוי תגובה על מנת להסביר את הממצאים השונים בפשטות, התפתחה מחדש מתודה אשר שמה במרכז את חקר התהליכים המנטליים העומדים בבסיס ההתנהגות. אך בניגוד לשיטות המחקר בראשית הפסיכולוגיה, הפרדיגמה הקוגניטיבית שאבה מן הגישה הביהביוריסטית את השימוש במטלות ככלי מחקר אובייקטיבי, ובכך הפכה את חקר התהליכים המנטליים לניתן להפרכה ושחזור. כמו כן בשונה מגישות ביהביוריסטיות מתונות המכירות בגורמים מתווכים כהסבר לגיטימי, חידשה הפסיכולוגיה הקוגניטיבית את חקר הגורמים המתווכים עצמם, תוך הנחת גורמי תיווך מסדר שני ומעלה. השינוי המתודולוגי הוביל לניבויים חדשים ומגוונים, ולהסבר כוללני של ממצאים רבים.
היחס בין נוירופסיכולוגיה לפסיכולוגיה קוגניטיבית והתפתחות מדעי הקוגניציה
במענה לשאלת מהות המודלים, רוב הפסיכולוגים הקוגניטיביים יסכימו כי ישנה שאיפה לתאר את המציאות האובייקטיבית של פעילות המוח. אלא שהמחקר הקוגניטיבי משתמש בשיטה הבוחנת את הממצאים מזווית ראייה גבוהה יותר מהתהליכים הביולוגים, ולא מסתמך על מקרי בוחן בודדים.
על אף השוני נשענים התחומים פעמים רבות אחד על השני בפיתוח מודלים. ההצעה כי הזיכרון מחולק לכמה מבנים בסיסיים בדמות זיכרון לטווח קצר ולטווח ארוך נבעה ממחקר קוגניטיבי טהור. כאשר נחקר חולה בעל פגיעה ביכולת לזכור דברים חדשים בשם HM, השפה והמודלים הקוגניטיביים נתנו לחוקרים בסיס לדיון ולהבנה יותר מדויקת של הפגיעה של HM. לעומת זאת הפירוק של הזיכרון לטווח הקצר לגורמים קטנים יותר כמו זיכרון עבודה, נבעו ממחקר על חולה נוסף בשם KF אשר הפגין יכולת לזכור דברים לטווח הארוך, אך יכולותיו לזכור דברים בטווח קצר נפגעה משמעותית. העובדה כי המידע היה יכול להיכנס לטווח הארוך גם כאשר הזיכרון לטווח הקצר היה פגום חייבה את עדכון המודל בפסיכולוגיה הקוגניטיבית.
במחקר המודרני, בעיקר מתחילת המאה ה-21 ואילך, ניתן לראות קיבוץ של תחומים רבים הנוגעים בשאלת התהליכים המנטליים מזוויות שונות תחת קורת גג אחת - מדעי הקוגניציה. כל תחום מחקר משתמש בפרדיגמה השייכת לו, והידע המצטבר בין הדיספלינות השונות מזין זה את זה. בין התחומים המשותפים לשיתוף הידע ניתן למנות את הבלשנות, מדעי המחשב, פילוסופיה, נוירולוגיה ועוד.
בניסוי נמצא כי ניתן לבדוק הדרדרות קוגניטיבית באופן אובייקטיבי יחסית, באמצעות שימוש ב-EEG.
סוציולוגיה של הפרדיגמה הפסיכולוגית
מזווית הסתכלות של סוציולוגיה של המדע ניתן להבחין כי עם השנים עברה שיטת המחקר הפסיכולוגית תהפוכות רבות, אשר נמצאות בקשר עם מגמות בקהילה המדעית מתחומים אחרים. תחומים אלו השפיעו על כלל הצורה בה נתפסת תאוריה, מדידה, תצפית ואמת אובייקטיביות. בתאוריות פיזיקליות קדומות, רוב מהלך החשיבה המדעית התפתח מן הממצאים בעולם עליהם נבנתה התאוריה, ודבר שלא היה ניתן למדוד לא היה נחשב כמדעי. על בסיס זה קמה הביהביוריסטיות לאחר שהתנערה מהפן הלא מדיד עליה התבססה הפסיכולוגיה הקדומה. עם זאת, השינויים שחלו עם התפתחות הפיזיקה המודרנית, הובילו למסקנה בקהילה המדעית כי אין אפשרות למדען להימנע מהטיית התוצאות. לפי תאוריות קוונטיות השפעת הצופה על המדידה היא מהותית ולא נובעת מכלי מדידה פגומים. יתרה מזאת מחקר של אובייקטים חבויים המרכיבים תאוריה נעשה נפוץ יותר ויותר. חקר אובייקטים תאורטיים כדוגמת קווארקים נמצא בלב ליבה של הפיזיקה המודרנית. הפסיכולוגיה לפי ד' זכאי וי' גושן נוסף לכך המצב העולמי לאחר מלחמת העולם השנייה, גרר שלל ניסויים רדיקליים בתהליכי תפיסה וקשב, הכוללים בידוד מוחלט מן הסביבה החיצונית. זאת כחלק מהצורך להעריך את היכולת של חיילים להתמודד עם שבי ובידוד יחד עם טכניקות לשטיפת מוח. כמו כן הייתה השפעה גם לתוכניות הטסת האדם לחלל, אשר דרשו גם הן בדיקה של תפקוד האדם במצבים סביבתיים קיצונים.
תחומי מחקר מרכזיים
הפסיכולוגיה הקוגניטיבית מתפרשת על פני תחומי מחקר רבים, אך עם זאת כולם קשורים לתהליכי עיבוד מידע ומתוך כך הם קשורים זה בזה. הגישות המודרניות במחקר הקוגניטיבי רואות את שלל התהליכים הקוגניטיביים רצף אחד, כאשר החלוקה בין התחומים היא מכנית. חלוקה זו נועדה בעיקר צורכי לימוד ומחקר, על אף שאינה קיימת במציאות.
תפיסה
תְּפִיסָה היא תהליך סיווג ופענוח של גירויים המגיעים דרך החושים, במטרה להעניק משמעות לסביבה. התהליך מסתיים בחוויה המודעת של הסביבה אצל הסובייקט. בתהליך זה המידע שנקלט דרך החושים מקודד בזיכרון ועובר עיבוד קוגניטיבי. על כן כאשר הקלט של החושים לא מכיל מידע חדש, כלומר הוא לא משתנה בזמן, לא מתאפשר לבצע תפיסה.
נבדקים אשר נמצאו בסביבה בה כל הקלט הראייתי הוא הומוגני (סביבת גצפלד), כגון חלל עגול ולבן כולו, דיווחו על הפרעות בתפיסה. לדוגמה, הם חשו שהמרחב לא נגמר, ראו ערפל מפוזר ואף דיווחו על היעלמות גמורה של חוויית תפיסה (blank out). כמה ניסויים מקסמו את החסך התפיסתי והרחיבו אותו גם לחושים אחרים באמצעות מכלי מים חשוכים. החוקרים הכניסו משתתפים עם מסכת חמצן למיכלים ולאחר צאתם ערכו להם מבחנים שונים. נמצא כי נבדקים אשר שהו בחסך לאורך זמן חוו ירידה בכישורים מנטליים הכוללים: ירידה ביכולת למקד קשב, לחשוב לוגית ולהתמיד במשימה לאורך זמן. כמו כן, לאחר זמן מה החלו הנבדקים לראות חזיונות שווא בדמות קולות, צלילים, ריחות, מייצגים גאומטריים וחיות. כאשר לפני הופעת חיזיון מורכב, למשל חיה, הופיע חיזיון פשוט, כמו הבזק אור. נוסף לכך נפגמה היכולת לתפוס צבע ותנועה, לתפוס עומק ולתפוס גודל.
תהליך עיבוד התפיסה
על צורת העיבוד של הקלט החושי ניתן להסתכל מכמה כיוונים, אשר כל אחד מהם חושף מנגנוני עיבוד שונים. עם זאת הבלעדיות של מנגנון אחד על משנהו, או צורת הפעולה המשותפת של המנגנונים השונים נתונה לפרשנות.
עיבוד הוליסטי
האינטואיציה היום יומית שלנו מעידה על תפיסה של אובייקטים במציאות כפריטים שלמים, לדוגמה, אין אנשים תופשים שולחן כאוסף של קווים ונקודות במרחב המתחברים לכדי אובייקט אחד, אלא רואים את השולחן בחוויה בלתי אמצעית כאובייקט שלם. טענה זו נתמכה בידי אסכולה בשם פסיכולוגיית הגשטלט, אשר חקרה את האופן בו אנו קובעים מהו האובייקט השלם באמצעות אשליות אופטיות, ופרסמה בשנת 1923 מספר חוקים שעל פיהם התהליך מתבצע. אחד מהעקרונות המנחים גישה זו היא כי השלם מקנה לחלקים המרכיבים אותו תכונות נוספות לתכונות החלקים לבדם, עקרון אשר קיבל תימוכין ממחקרים מאוחרים יותר. חוקר בשם אולריק נייסר הגה מנגנון שלם לתפיסה המתבסס על גישת עיבוד הוליסטית הנקרא תאוריית ההתאמה לתבנית. לפי המגנון ישנן בזיכרון תבניות קוגניטיביות כמו סכמות חברתיות, והאדם משווה את הקלט החושי לתבניות אלו. כאשר ההתאמה בין הקלט לתבנית עוברת אחוז מסוים האובייקט מזוהה כאובייקט הנמצא בתבנית.
עיבוד אנליטי
הגישה האנליטית רואה בתפיסה תהליך בו אנו קולטים את הרכיבים הבסיסיים ביותר המרכיבים את האובייקטים שאנו תופסים, כמו קווים ונקודות, מעבדים אותם, ובעזרת מנגנונים שמעורבים בעיבוד אנו מזהים את האובייקט הנתפס. לפי גישה זו כל המידע הנצרך לשם זיהויו של פריט מסוים נמצא ברכיבים הפיזיקליים המגדירים אותו. לאחר עיבוד בכמה שלבים ניתן לקלט הפיזיקלי משמעות. אחת העדויות המרכזיות התומכות בגישה זו מגיעה מתופעה הדימוי המיוצב. תופעה זו מתרחשת כאשר מקרינים על רשתית העין גירוי מסוים, אשר נשאר באותו מיקום על הרשתית גם כשהעין זזה. הייחודיות בתופעה זו היא שהגירוי המוקרן נעלם מן החוויה המודעת תוך כמה שניות. וכן שהעלמות מתרחשת על פי דפוס מסוים,כל פעם נעלם חלק אחד בעל משמעות מן האובייקט. לו היה הגירוי נתפש כדבר שלם, הוא היה אמור להיעלם מהחוויה המודעת בטשטוש כולל, בבת אחת או לחלופין בצורה אקראית ביחס לאובייקט.
תהליכי עיבוד מלמעלה למטה
המושג עיבוד מלמעלה-למטה TOP DOWN, מתייחס לתהליך שבו הדעת משלימה את הקלט החיצוני באמצעות מידע פנימי משוער על העולם. לפי גישות מסוימות, תהליך ההשלמה על פי השערות על העולם הוא חלק מהותי מהתפיסה, ועליו להופיע בכל המנגנונים המתארים את תהליכי התפיסה. ניתן להדגים צורת עיבוד זאת באמצעות המשולש על שם קניצה, שהוא אשליה תפיסתית אשר ממחישה את העובדה שהדעת משליכה על הקלט החיצוני מידע משוער.
כשמתבוננים בתמונה זו נדמה כי קיים משולש, אף על פי שבעצם אין בתמונה אלא שלוש נגזרות עיגול.
אפקט דומה ניתן לראות גם בהשלכת של סכמות חברתיות וסטריאוטיפים בסיטואציות חברתיות, באפקט סטרופ ואף בקריאה יום יומית של טקסטים. נמצא שכל עוד המילה הנקראת אינה מסובכת, הקורא לא בוחן כל אות ואות בטקסט, אלא הוא מדלג על כמה אותיות במהלך העיבוד של הקלט תוך השלמה מהזיכרון.
קשב
קֶשֶב הוא היכולת להתמקד באופן מתמשך בגירוי מסוים או בפעילות מסוימת. זהו תהליך הכרתי, במסגרתו מידע המגיע לתודעת האדם דרך חושיו השונים ממוין לצורך עיבוד שכלי ממוקד. עם זאת, אופן וטיב המעורבות של הקשב בתהליך עיבוד המידע נתון למחלוקת.
לרוב מתבססות ההגדרות של המונח "קשב" על הצגה פונקציונלית, דהיינו הפעולות שבעזרתו ניתן לבצע. מהמרכזיות שבפעולות עולות: היכולת להתמיד בהתנהגות ספציפית לאורך זמן (Sustained behavior), למשל, שטיפת כל הכלים בכיור עמוס. היכולת למקד באופן יזום את הפניית הקשב קלט החושי (Focusing), למשל הקשבה למרצה תוך כדי התעלמות מרעשי רקע. היכולת לשפר את התפיסה (Perceptual Enhancement), דוגמה אופיינית לכך היא התרכזות מודעת ברדיו אשר פועל בקול חלש, על מנת לשמוע טוב יותר את הצליל הבוקע ממנו. יכולת נוספת היא בחירת תגובה באופן מודע מבין שלל אפשרויות. לדוגמה - אילו מצרכים לקנות בסופר, או איזה חופשה להזמין. הקשב מעורב גם בתהליך הקשירה בין תכונות ואובייקטים שונים (Binding). כלומר, היכולת לחבר בין תכונות של עצם כמו הצבע שלו וצורתו. ללא קשב החיבור עלול להתבצע באופן שגוי, כך שהאדם יקשר צבע של עצם אחד לעצם אחר ולהפך. תאוריות נוספות רואות בקשב סט של כלים המאפשרים לבצע פעילויות מסוימות אשר כל כלי מסוגל לבצע רק משימה אחת בו זמנית.
הקשב חיוני לתפקודן של היכולות הקוגניטיביות הגבוהות. על פי תאוריות צוואר בקבוק, הקשב מהווה סנן של הקלט החושי לכדי קלט מצומצם ורלוונטי, ובכך הוא מאפשר את הפונקציות הבסיסיות שלו. תאוריות מאגרים רואות בקשב משאב רציף, אשר בעת ביצוע משימות הוא "מתבזבז". לפי תאוריות אלו המוגבלות בביצוע משימות לא נובעות ממחסום לקלט החושי, אלא ממחסום פנימי של מוגבלות הקשב.
ייצוגים מנטליים
מידע רב נקלט על ידי החושים, והצורה בה מידע זה מאורגן במיינד נקרא הייצוג המנטלי של המידע. אחד התהליכים הבסיסיים בייצוג המידע הוא ארגונו לקבוצות, קטגוריזציה של המידע. תהליך זה משפיע במידה רבה על האופן בו בני אדם פועלים בעולם, כיוון שהתכונות של הקבוצה אליה משויך המידע החדש מורשות אל המידע, ומשפיעות באמצעות תהליכי TOP DOWN על ההתנהגות ועל פירוש מידע עתידי. לדוגמה שיוך אדם לקבוצת ה "חנפנים" תגרור דפוס התנהגות ופענוח מידע, בשונה משיוך אותו אדם לקבוצת "בעלי לב טוב". צורות נוספות בהן אנו מייצגים מידע הן בתמונות מנטלית או בהגדרה מופשטת של המידע, כאשר צורת שמירת המיידע משתנה בין אדם לאדם, ובין מידע אחד למשנהו. לדוגמה צורות גאומטריות מסוימות נשמרות באמצעות תמונה ראייתית שלהן וגם אותיות האלפבית. לעומת זאת אצל אנשים שהם אינם מומחים, מפות גאוגרפיות נשמרות באמצעות הפשטה של המרכיבים של המפה, דהיינו עפולה נמצאת צפונית לתל אביב וכדומה.
ביקורת על הגישה הקוגניטיבית
לפי פרדריק סקינר, הפסיכולוגים הקוגניטיביים, בדומה לביהביוריסטים, עוסקים ביחסים בין ההתנהגות לסביבה, אך במקום לחקור את היחסים ישירות, הפסיכולוגיים הקוגניטיביים ממציאים סוכנים או ישויות כגון: "קשב", "ייצוגים", "זיכרון", "אסוציאציות" וחוקרים אותם שלא לצורך. סקינר טען שמושגים שמרמזים על תהליכים קוגניטיביים כגון זיכרון, תפיסה וכן הלאה, הם בעצם מילים נרדפות לתהליכים התנהגותיים שניתן לחקור באמצעות שיטות מדעיות. ביקורתו של חומסקי על עבודתו של סקינר "התנהגות מילולית"(אנ') נתפסה כלוקה בחוסר הבנה של הביהביוריזם וכי חומסקי התייחס בעיקר לגרסאותיו הראשונות של הביהביוריזם. העובדה שניתוח ההתנהגות היישומי – התחום הטכנולוגי של הגישה הביהביוריסטית – משמש ללימוד שפה של ילדים ונערים על הספקטרום האוטיסטי מעידה בעיני הביהביוריסטים על חשיבות הגישה הזו.