cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ויילי פוסט
ביוגרפיה
פוסט נולד למשפחת חקלאים מגדלי כותנה בטקסס. בגיל חמש עברה משפחתו לאוקלהומה. הוא סיים שש שנות לימוד בבית הספר היסודי. בגיל 15 ראה לראשונה מטוס והתרשם ממנו מאוד. הוא עבד כפועל בניין, ובמלחמת העולם הראשונה ביקש להיות טייס צבאי, התגייס והחל את הכשרתו כמפעיל רדיו, אך המלחמה הסתיימה לפני שהספיק לקחת בה חלק. לאחר המלחמה עבד כפועל בשדות הנפט של אוקלהומה. הוא גם שלח ידו בשוד מזוין ונכלא בבית סוהר למשך למעלה משנה, עד ששוחרר על תנאי ב-1922. ב-1926 נפצע קשה בתאונה בשדה נפט ואיבד את הראייה בעינו השמאלית. מאז נהג לחבוש רטייה על העין. ב-1927 התחתן פוסט עם מיי ליין (Mae Laine).
קריירת טיסה
בגיל 26 החל להופיע כטייס וכצנחן במופעי ראווה של מטוסים. הוא השתמש בכספי הפיצויים על התאונה שעבר כדי לרכוש את מטוסו הראשון. באותו זמן הכיר את הבדרן ויל רוג'רס, בן אוקלהומה, והם הפכו לחברים קרובים.
ב-1930 היה פוסט לטייסם האישי של שני אילי נפט מאוקלהומה, שאחד מהם רכש מטוס חדיש מדגם לוקהיד וגה. המטוס נקרא ויני מיי (Winnie Mae) על שם בתו של בעליו. פוסט ניצח במטוס זה בתחרות טיסה משיקגו ללוס אנג'לס, שהביאה לו לראשונה פרסום ברמה ארצית.
ב-23 ביוני 1931 יצא פוסט ביחד עם הנווט האוסטרלי הרולד גאטי במטוס ויני מיי לטיסה סביב העולם, שנערכה עד אז רק בצפלין. נקודת המוצא שלהם הייתה בשדה התעופה רוזוולט בלונג איילנד. מסעם הוביל אותם בנתיב ובו נחיתות ביניים מרובות דרך קנדה, בריטניה, גרמניה, ברית המועצות, אלסקה וארצות הברית, עד שחזרו לשדה רוזוולט ב-1 ביולי. הם עברו 24,903 קילומטר בתוך שמונה ימים, 15 שעות ו-51 דקות. הייתה זו הקפת העולם הראשונה במטוס חד-מנועי. קבלת הפנים שלה זכו התחרתה בזו קיבל צ'ארלס לינדברג לאחר טיסתו לרוחב האוקיינוס האטלנטי. בין היתר הוזמנו לבית הלבן ועברו במסע ניצחון ברחובות ניו יורק. לאחר הטיסה רכש פוסט את המטוס ויני מיי מבעליו. הוא וגאטי פרסמו את סיפור טיסתם תחת הכותרת מסביב לעולם בשמונה ימים, עם הקדמה מאת ויל רוג'רס.
פוסט ביקש לפתוח בית ספר לטיסה משלו, אך חסרו לו האמצעים הכספיים לכך. על כן תכנן והוציא לפועל את הקפת העולם בטיסת סולו ללא נווט. לאחר שנה של הכנות יצא לדרך משדה התעופה פלויד בנט בברוקלין. הוא עבר בנתיב דומה לטיסתו הראשונה ושב לנקודת המוצא שלו ב-22 ביולי 1933 לאחר מסע שארך שבעה ימים, 18 שעות ו-40 דקות. 50 אלף איש קידמו את פניו בשובו.
ב-1934 החל פוסט לחקור את התחום של טיסות למרחקים ארוכים ברום גבוה. תא הטייס של המטוס ויני מיי לא ניתן היה לדיחוס, ועל כן החל פוסט לפתח חליפת לחץ בסיועם של איל נפט ושל מומחה מחברת הצמיגים BFGoodrich. שלושה דגמים של חליפת לחץ פותחו על ידו, אך שני הראשונים לא עמדו במבחן. החליפה השלישית הוכיחה את עצמה. היא הייתה בת שלוש שכבות עשויות בד וגומי, איפשרה הליכה וכללה כפפות, מגפיים וקסדה. ב-5 בספטמבר 1934 ניסה אותה לראשונה בטיסה והגיע לגובה של 12 קילומטר. בהמשך הגיע לגובה של 15 קילומטר. פוסט גם גילה את קיומו של זרם הסילון. מפברואר ועד יוני 1935 ערך שלושה ניסיונות לטוס בגובה רב ללא חניות ביניים מלוס אנג'לס לניו יורק. כל הניסיונות כשלו בשל בעיות מכניות.
ב-1935 החל פוסט לעסוק בפיתוח נתיב טיסה לדואר ונוסעים מהחוף המערבי של ארצות הברית אל רוסיה. לצורך כך בנה מטוס שהורכב מחלקיהם של שני דגמי מטוסים שונים, לוקהיד אוריון ולוקהיד אקספלורר. חברת לוקהיד התנגדה לשילוב של חלקי שני המטוסים בטענה שהוא עלול להיות לא בטיחותי ולכן הרכיב פוסט את המטוס בעצמו. לכנפי המטוס המעורב לא היו כני נסע מתקפלים ולכן החליט פוסט להצמיד להם מגלשיים לשם נחיתה על מים. לאחר שאספקת המגלשיים התעכבה, הצמיד פוסט למטוס מגלשיים אחרים, גדולים יותר, שגרמו לחרטומו של המטוס להיות כבד יותר.
מותו
לאחר שערך טיסת ניסוי למטוס ביולי 1935 טס פוסט ממדינת וושינגטון לאלסקה ועימו שחקן הוודוויל ויל רוג'רס, שחיפש חומר חדש לטור העיתונאי שלו. ב-15 באוגוסט המריאו מפיירבנקס אל החוף הצפוני של אלסקה. במרחק קצר מיעדם ועקב מזג אוויר רע איבדו את מיקומם ונחתו בלגונה כדי לבדוק את האזור. כשהמריאו משם חדל המנוע מלפעול בגובה נמוך והמטוס על חרטומו הכבד צנח והתרסק אל תוך מי הלגונה. פוסט ורוג'רס נהרגו מיד.
פוסט הובא לקבורה בעיר אוקלהומה סיטי.
הנצחה
זכרו של פוסט הונצח בדרכים רבות ושונות:
הליך ההדחה של דונלד טראמפ (2021)
הליך ההדחה של דונלד טראמפ ב-2021 (או הליך ההדחה השני של דונלד טראמפ) הוא הליך פוליטי משפטי שהחל בעקבות ההסתערות על הקפיטול. בהליך זה, הודח דונלד טראמפ, נשיאהּ ה-45 של ארצות הברית, בפעם השנייה על ידי בית הנבחרים האמריקאי של הקונגרס ה-117 של ארצות הברית ב-13 בינואר 2021, שבוע ימים בטרם תום נשיאותו. בית הנבחרים, בשליטה של המפלגה היריבה, המפלגה הדמוקרטית, אימץ סעיף הדחה בודד: הסתה להתקוממות. טראמפ הוא נשיא ארצות הברית היחיד (כמו גם נושא משרה פדרלית כלשהי) שהודח פעמיים על ידי בית הנבחרים, וגם היחיד שזוכה פעמיים במשפט ההדחה בסנאט, כאשר גם הליך ההדחה הקודם התקיים בזיכוי בסנאט בפברואר 2020. הרקע להליך ההדחה השני במספר של טראמפ, הוא ניסיונו של טראמפ לערער על תוצאות הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020. בסעיפי ההדחה הוזכרו, בין היתר, שיחת הטלפון טראמפ–רפנספרגר, וכן טענות על הסתה להסתערות מצד טראמפ על מתחם הקפיטול שבוע קודם לכן. זמן קצר לאחר ההסתערות על הקפיטול מצד תומכי טראמפ, אמרה ננסי פלוסי, יושבת ראש בית הנבחרים, כי על בית הנבחרים להדיח את טראמפ על שהמריץ "מרד מזוין נגד אמריקה", אם הוא לא יודח בידי הקבינט שלו באמצעות התיקון ה-25 לחוקת ארצות הברית. ב-11 בינואר הציבה פלוסי אולטימטום בפני סגן הנשיא מייק פנס להפעיל את התיקון ה-25 תוך 24 שעות, אחרת איימה כי בית הנבחרים ימשיך בהליך ההדחה. ב-12 בינואר, במכתב שמוען לפלוסי, הבהיר פנס כי הוא לא יפעיל את סעיף 4 לתיקון ה-25, מתוך אמונה כי אין פעולה זו "לטובת אומתנו או תואמת את חוקתינו". במקביל, רוב בבית הנבחרים, כולל רפובליקני אחד (אדם קינזינגר), קיבל החלטה הקוראת לפנס להפעיל את התיקון ה-25 או שבית הנבחרים יפעל להדיח את טראמפ.
ב-11 בינואר 2021, 5 ימים בלבד אחרי אירועי הקפיטול, הוצג סעיף ההדחה בפני מליאת הנבחרים, בו הואשם טראמפ ב"הסתה להתקוממות נגד הממשלה הפדרלית של ארצות הברית ופעולות בלתי-חוקיות בקפיטול". סעיף ההדחה הוצג תחת חסותם של למעלה מ-200 חברי בית הנבחרים. משפט ההדחה בסנאט הסתיים כמו קודמו, בזיכויו של טראמפ.
ההדחה של טראמפ על ידי בית הנבחרים היא הפעם הרביעית בהיסטוריה של ארצות הברית בה הודח נשיא מכהן בידי בית הנבחרים. בעבר הודחו בידי בית הנבחרים הנשיאים, אנדרו ג'ונסון (ב-1868), וביל קלינטון (בשנת 1999). בהדחת טראמפ תמכו עשרה נציגים רפובליקנים, מה שהפך אותה להדחה זו בעלת ההסכמה הרחבה ביותר להדיח נשיא בקרב חברי מפלגתו. בנוסף, הייתה זו ההדחה הראשונה בה הצביעו כל חברי סיעת הרוב בבית הנבחרים פה אחד בעדה. זו הייתה הפעם הראשונה שיושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית, (ננסי פלוסי) מוביל הליך הדחה שני שהסתיים בזיכוי.
רקע
על פי חוקת ארצות הברית יש מספר אפשרויות להעברת סמכויות הנשיא:
לאחר ההסתערות על הקפיטול בינואר 2021 על ידי תומכיו של נשיא ארצות הברית היוצא דונלד טראמפ, האשימו אותו גורמים ממשלתיים בשידול לאלימות וקראו להדיחו מתפקידו. חברי המפלגה הדמוקרטית והרפובליקנית בקונגרס, בהם יושבת ראש בית הנבחרים ננסי פלוסי, מנהיג המיעוט הדמוקרטי בסנאט צ'אק שומר, וגורמים אחרים קראו לשלול מיידית מטראמפ את כל סמכויותיו לפי סעיף 4 לתיקון ה-25 לחוקה האמריקאית, לדרוש את התפטרותו המיידית מתפקידו, או להדיח אותו מתפקידו באמצעות הליך הדחה.
תמיכה בהדחה
על פי בנג'י סרלין, פרשן פוליטי של חדשות NBC, נכון לערב ה-7 בינואר, למעלה מ־200 חברי בית הנבחרים וסנאטורים קראו לסילוקו של טראמפ באמצעות הפעלת התיקון ה-25 או לחלופין התחלת הליך הדחה. יושבת ראש בית הנבחרים ננסי פלוסי אמרה כי בית הנבחרים יפעל להדחת טראמפ בשל הסתה ל-"מרד מזוין נגד אמריקה" אם הקבינט שלו לא ישלול ממנו את סמכויותיו וידיח אותו מתפקידיו באמצעות התיקון ה-25 לחוקה האמריקאית.
דובר מטעם הבית הלבן הגיב כי הליך הדחה פוליטי זה מטעם הדמוקרטים, 12 יום לפני סיום כהונתו של טראמפ, רק יגרום לפילוג המדינה, בזמן שטראמפ קרא לאיחוי ולאחדות.
הליך ההדחה
ב-13 בינואר 2021 התכנס בית הנבחרים על מנת להצביע על הדחתו של הנשיא בעוון הסתה להתקוממות. להלן תוצאות ההצבעה:
המשך ההליך
לאחר הדחה בבית הנבחרים, על הנשיא לעמוד למשפט מול הסנאט, שחבריו משמשים חבר המושבעים, ובו משמש שופט נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית. בפועל, משפט ההדחה בסנאט שבשליטת המפלגה הדמוקרטית, נוהל בידי הנשיא הזמני של הסנאט פטריק לייהי הדמוקרטי, שבמקביל היה מושבע (לייהי הביע את דעתו מראש שיש להרשיע את טראמפ). פתיחת משפט ההדחה נדחתה עד לאחר שטראמפ סיים את תפקידו, ובמשפט הדחה של נשיא, ולא הייתה חובה שהמשפט ינוהל בידי נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית ג'ון רוברטס. המשפט הסתיים בזיכויו של טראמפ.
לאחר ההצבעה על הזיכוי, אמר מיץ' מקונל שאין ספק שטראמפ אחראי מבחינה מעשית ומוסרית לעורר את אירועי ההסתערות על הקפיטול אבל הוא הצביע נגד בשל קשיים הקשורים לחוקת ארצות הברית.
רוקו פרקצ'ין
רוקו פרקצ'ין (בקרואטית: Roko Prkačin; נולד ב-26 בנובמבר 2002) הוא כדורסלן קרואטי, המשחק בעמדת הפאוור פורוורד בציבונה זאגרב.
קריירה
פרקצ'ין הוא בנו של כדורסלן העבר, ניקולה פרקצ'ין.
פרקצ'ין גדל במערכת הנוער של ציבונה זאגרב. בגיל צעיר מאוד החל להתבלט מעל חבריו לקבוצה. בשנת 2017, הוביל פרקצ'ין את קבוצת הנוער של ציבונה עד גיל 16 לזכייה בטורניר אליפות אירופה. פרקצ'ין סיים כקלע המוביל בטורניר וזכה בתואר השחקן המצטיין. בעונות ו-, השתתף פרקצ'ין עם קבוצת הנוער של ציבונה בליגה האדריאטית לנוער, שם שיחק מול שחקנים אשר היו גדולים ממנו בשלוש שנים.
באוגוסט 2018, ציבונה השאילה את פרקצ'ין לק.ק. רודס מהליגה הקרואטית השנייה. בעקבות יכולתו הטובה חזר פרקצ'ין בינואר 2019 לציבונה. ב-12 בינואר 2019, ערך פרקצ'ין את הופעת הבכורה שלו בליגה האדריאטית בהפסד 68–89 לצדביטה זאגרב, כשהוא קולע 6 נקודות ומוריד 6 ריבאונדים. במהלך 5 משחקיו בליגה האדריאטית בעונת 2018/2019, העמיד פרקצ'ין ממוצעים של 2.2 נקודות, 2.0 ריבאונדים ו-0.4 אסיסטים למשחק. ב-24 בספטמבר 2020, מונה פרקצ'ין לקפטן הקבוצה, והיה לקפטן הצעיר ביותר בתולדות קבוצות הכדורסל, בגיל 17 ועשרה חודשים.
קריירה בינלאומית
פרקצ'ין היה חלק מנבחרת קרואטיה עד גיל 17 שסיימה שביעית בגביע העולם עד גיל 17. בטורניר זה הוא העמיד ממוצעים של 12.3 נקודות, 10.9 ריבאונדים ו-1.9 חסימות למשחק.
ב-27 בנובמבר 2020, יום אחד לאחר יום הולדתו ה-18, פרקצ'ין ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קרואטיה במוקדמות אליפות אירופה בכדורסל 2022, בניצחון 62–79 על נבחרת טורקיה, כשקלע 6 נקודות והוריד ריבאונד אחד.
Heaven (שיר של ג'וליה מייקלס)
Heaven הוא סינגל של הזמרת-יוצרת האמריקאית, ג'וליה מייקלס, שנמצא בפסקול של הסרט חמישים גוונים של שחרור. השיר נכתב על ידי ג'וליה מייקלס, טיילה פרקס, בריאן גרסיה, MNEK ומורטן ריסטורפ, והופק על ידי מורטן ריסטורפ. השיר יצא, על ידי ריפבליק רקורדס ויוניברסל מיוזיק גרופ, ב-26 בינואר 2018.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר, שבוים על ידי סופי מולר, יצא ב-6 בפברואר 2018. נכון לדצמבר 2021, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-84 מיליון פעמים.
הופעות חיות
מייקלס ביצעה הופעה חיה של השיר, יחד עם השיר "Issues" בלייט שואו עם סטיבן קולבר.
EMV
EMV היא טכנולוגיה לכרטיסי חיוב חכמים שבהם מוטמע שבב, לאבטחה מוגברת ומניעת הונאות. מקורו של שם התקן הוא בראשי התיבות המייצגים את שמותיהן של שלוש חברות הסליקה שהיו מעורבות בפיתוחו: Europay, מאסטרקארד, וויזה.
כרטיסי EMV הם כרטיסים חכמים, המכונים גם כרטיסי שבב, או כרטיסי מעגל משולב המאחסנים את הנתונים שלהם על שבבי מעגלים משולבים, בנוסף לפסים מגנטיים לתאימות לאחור, לטכנולוגיה הישנה של כרטיסי חיוב. אלה כוללים כרטיסים שיש להכניס פיזית במסוף התשלום, כמו גם כרטיסים ללא מגע שניתן לקרוא בטווח קצר באמצעות טכנולוגיית תקשורת טווח אפס. כרטיסי תשלום העומדים בתקן EMV נקראים לרוב Chip and PIN או כרטיסי Chip and Signature, בהתאם לשיטות האימות שמפעיל מנפיק הכרטיסים, כגון מספר זיהוי אישי (PIN) או חתימה דיגיטלית.
היסטוריה
עד להכנסת טכנולוגיית EMV לשימוש, כל תשלום בכרטיסי חיוב היה כרוך בשימוש בפס מגנטי או בהטבעה מכנית לקריאה ורישום של נתוני חשבון, וחתימה לצורך אימות זהות. הלקוח היה מוסר את הכרטיס שלו לקופאי בנקודת המכירה אשר לאחר מכן מעביר את הכרטיס דרך קורא מגנטי או עושה חותם מהטקסט הבולט שעל הכרטיס במכשיר מכני. בשימוש בפס המגנטי, המערכת מאמתת את פרטי החשבון ומדפיסה ללקוח חתימה על תלוש. במקרה של מכשיר מכני, פרטי העסקה ממולאים ידנית, והלקוח חותם על התלוש המוטבע. בשני המקרים, על הקופאי לוודא כי חתימת הלקוח תואמת לזו שבגב הכרטיס, כדי לאמת את העסקה.
השימוש בחתימה בכרטיס כשיטת אימות מכיל מספר ליקויי אבטחה, והברור ביותר הוא הקלות היחסית שבה יכול הכרטיס להיות מחויב לפני שהלוקח וידא על איזה סכום חויב. ליקויים אחרים כוללים את האפשרות למחיקה והחלפה של חתימה לגיטימית, או זיוף החתימה המקורית שבגב הכרטיס. עם השנים, הפכה לזמינה בשוק השחור טכנולוגיה לקריאה וכתיבה של פסים מגנטיים, מה שמקל על העתקת כרטיסים והשימוש בהם ללא ידיעת הבעלים.
המצאת שבבים והמעגל המשולב בשנת 1959 הובילה לרעיון לשלב אותו בכרטיס חכם מפלסטיק בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 על ידי שני מהנדסים גרמנים, הלמוט גרוטרופ ויורגן דלהוף. הכרטיסים החכמים המוקדמים ביותר שימשו ככרטיסי חיוג בשנות השבעים שהותאמו לאחר מכן לשימוש ככרטיסי תשלום. כרטיסים חכמים השתמשו מאז בשבבי מעגלים משולבים של memory chip, יחד עם טכנולוגיות זיכרון כמו זיכרון הבזק ו-EEPROM (זיכרון לקריאה בלבד הניתן למחיקה אלקטרונית).
התקן הראשון לכרטיסי תשלום חכמים היה תקן ה-Carte Bancaire M4 של חברת Bull-CP8 שהושק בצרפת בשנת 1986, ואחריו B4B0 (תואם ל-M4) שהושק בשנת 1989. כרטיס חיוב בשם Geldkarte הושק בגרמניה קודם גם ל-EMV. EMV תוכנן לאפשר לכרטיסים ומסופים להיות תואמים לאחור לתקנים אלה. צרפת העבירה מאז את כל תשתיות הכרטיסים והמסוף שלה ל-EMV.
במקור, יצרו את התקן שלוש חברות: Europay, ויזה ומאסטרקארד, והן שהמשיכו לפתח אותו. לאחר מכן, הצטרפו חברות נוספות למיזם, והתקן עבר לניהול תאגיד EMVCo, קונסורציום שהבעלות בו מחולקת באופן שווה בין ויזה, מאסטרקארד, JCB, אמריקן אקספרס, China UnionPay, ו-Discover.
תקן EMV נכתב בשנים 1993–1994. JCB הצטרפה לקונסורציום בפברואר 2009, China UnionPay במאי 2013, ו-Discover בספטמבר 2013.
יישום התקן בישראל
במשך שנים רבות לא יושם בישראל התקן, אף על פי שהוכיח את עצמו בהורדת שיעור ההונאות (באירופה, צנחו היקפי ההונאות ביותר מ–80% מאז יישום התקן), מכיוון שהבנקים וחברות האשראי בישראל לא רצו לבצע את ההשקעה הדרושה ביישומו. התקן דורש מהלקוח להקיש את הקוד הסודי שלו במסוף התשלום (במקום לחתום על הקבלה, חתימה שקל לזייף). התקן יושם ברוב ארצות אירופה באופן מלא כבר בשנת 2006. באוגוסט 2013 דרש אגף הפיקוח על הבנקים בבנק ישראל מהבנקים ומחברות כרטיסי האשראי בישראל, להעביר את לקוחותיהם לשימוש בכרטיסי אשראי חכמים בעלי תקן אבטחה EMV בתוך 3.5 שנים. בסוף 2016, הודיע בנק ישראל כי היישום יידחה, מאחר שעדיין לא הותקנו מסופי תשלום בבתי העסק בישראל התומכים בתקן. ביולי 2018, הודיעה חברת שירותי בנק אוטומטיים, האחראית על הטמעת הטכנולוגיה בישראל, שכ-10% ממסופי התשלום בבתי העסק תומכים בתקן. בנובמבר 2019 הודיע בנק ישראל, כי השימוש בתקן בישראל יתחיל בנובמבר 2020 בבתי עסק גדולים. במאי 2020 הודיע בנק ישראל כי לאחר המעבר לתקן, עסקות באשראי של עד 300 שקל לא ידרשו הקשת קוד סודי.
יישום התקן בישראל אפשר גם תשלום באמצעות הטלפון הנייד, על ידי שימוש באפליקציות דוגמת Apple Pay, Samsung Pay וGoogle Pay, וחיזק את האבטחה ברכישות באינטרנט.
חברת "ליפמן הנדסה אלקטרונית" הישראלית (שבעקבות רכישתה על ידי חברת וריפון הפכה ל"וריפון ישראל"), החלה לשווק מסופים מסדרת "נורית" התומכים בתקן בשנת 2003, עבור לקוחותיה מחוץ לישראל.
יתרונות התקן
ישנם שני יתרונות עיקריים במעבר למערכות תשלום כרטיסי אשראי מבוססי EMV: אבטחה משופרת (כולל הפחתת שיעור ההונאה), ואפשרות לשליטה טובה יותר באישורי עסקאות בכרטיסי אשראי "לא מקוונים" (offline). בנוסף אחת המטרות של EMV היא לספק מספר יישומים בכרטיס, בעיקר יישומים הכוללים כרטיס חיוב יחד עם ארנק אלקטרוני.
עסקאות בכרטיסי EMV משפרים את האבטחה מפני הונאה, בהשוואה לעסקאות עם כרטיס מגנטי, המסתמכים על חתימת המחזיק ובדיקה חזותית של הכרטיס. השימוש בקוד סודי בשילוב עם אלגוריתמים קריפטוגרפיים דוגמת 3DES, RSA ו-SHA מספקים אימות של הכרטיס במסוף תשלום ובמערכת המארחת של מנפיק הכרטיסים. ההגנה המוגברת מפני הונאה אפשרה לבנקים ומנפיקי כרטיסי אשראי לכפות "מעבר אחריות" ("liability shift"), כך שסוחרים אחראיים (החל מ-1 בינואר 2005 באזור האיחוד האירופי ומ-1 באוקטובר 2015 בארצות הברית) על כל הונאה שעשויה להיות מעסקאות במערכות שאינן EMV.
כאשר נכנסו כרטיסי אשראי לראשונה לשימוש, הסוחרים השתמשו בקוראי כרטיסים ניידים מכניים ולא מגנטיים שדרשו נייר פחמן כדי להטביע חותם. הם לא התקשרו אלקטרונית עם מנפיק הכרטיס. הסוחר היה צריך לעיתים לאמת עסקאות גדולות באמצעות חיוג טלפוני למנפיק הכרטיס. במהלך שנות השבעים בארצות הברית, הרבה סוחרים קיבלו רשימה, המעודכנת באופן קבוע, של מספרי כרטיסי אשראי גנובים או לא חוקיים. רשימה זו הודפסה בדרך כלל בחוברת, בסדר מספרי, בדומה לספר טלפונים דק, ובכל זאת ללא כל נתונים מלבד רשימת המספרים הלא חוקיים. הקופאים היו אמורים לעבור על החוברת בכל פעם שהוצג כרטיס אשראי לתשלום מעל סכום מסוים, לפני אישור העסקה, דבר שגרם לעיכוב.
בשנות השמונים, החל שימוש בציוד אלקטרוני המתקשר למנפיק הכרטיס, תוך שימוש במידע מהפס המגנטי לאימות הכרטיס ולאישור העסקה. זה היה מהיר יותר מבעבר, אך דרש שהעסקה תתרחש במסוף קבוע. כתוצאה מכך, אם החיוב לא התרחש בסמוך למסוף (במסעדה למשל) היה על המלצר לקחת את הכרטיס מהלקוח אל המסוף. כך שבקלות היה יכול בכל עת, עובד לא ישר, להעביר את הכרטיס בחשאי דרך מכשיר זול קורא כרטיסים ולהעתיק את המידע על הכרטיס. זה הפך את השיבוט הבלתי חוקי של כרטיסים לקל יחסית, ולתופעה נפוצה יותר מבעבר. מאז הנהגת כרטיסי EMV עם שבב ומספר סודי, אין אפשרות לבצע שיבוט של השבב. בנוסף נכנסו לשימוש מסופים אלחוטיים, שאפשר להביא אל הלקוח, כך שהכרטיס לעולם לא יוצא מעיניו של בעל הכרטיס.
מקנזי פוי
מקנזי כריסטין פוי (באנגלית: Mackenzie Christine Foy; נולדה ב-10 בנובמבר 2000) היא שחקנית אמריקאית.
קריירה
פוי התחילה לדגמן בגדי ילדים בגיל שלוש עבור ראלף לורן, גרנט היל וגאס. לאחר מכן דיגמנה עבור החברות מאטל, חברת וולט דיסני, תאגיד טארגט, מונליזה, טלבוטס וגאפ. כן הופיעה בפרסומות לבורגר קינג, קול'ס, בלקברי, קומקאסט ופנטאן.
הופיעה הופעות אורח במספר תוכניות טלוויזיה, כגון "עד המוות" ("Till Death"), "הוואי חמש-אפס" ו"פלאש פורוורד". תפקידה הראשי הראשון בסדרת הטלוויזיה היה ב-2012 ב-"R.L. Stine's The Haunting Hour".
פוי ידועה בעיקר בזכות תפקידה כרנסמי קאלן, בתם של אדוארד קאלן ובלה סוון בסרטים "דמדומים 4: שחר מפציע - חלק 1" ו"דמדומים 4: שחר מפציע - חלק 2".
ב-2013 שיחקה ב"לזמן את הרוע". ב-2014 שיחקה את דמותה הצעירה של מרפ בסרט "בין כוכבים" וב-2015 דיבבה את הילדה הקטנה בסרט "הנסיך הקטן".
ב-2018 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "מפצח האגוזים וארבע הממלכות".
Your Family or Mine
Your Family or Mine (בעברית: המשפחה שלך או שלי) היא קומדיית מצבים אמריקאית המבוססת על סדרת הטלוויזיה הישראלית "סברי מרנן". הסדרה עוסקת בזוג צעיר נשוי, אוליבר (קייל הווארד) וקלי (קאט פוסטר), ובמעברים לסירוגין בין שתי המשפחות שלהם. הסדרה הוכרזה על ידי TBS באמצע 2014 והוזמנו לה עשרה פרקים. היא שודרה לראשונה ב-7 באפריל 2015. ב-23 באוקטובר 2015, TBS ביטלה את הסדרה בצורה שקטה לאחר עונה אחת.
פרקים
TBS הודיעה שהעונה הראשונה תכלול עשרה פרקים; היא שודרה לראשונה ב-7 באפריל 2015.
ג'ואי טריביאני
ג'וזף פרנסיס (ג'ואי) טריביאני ג'וניור (באנגלית: Joseph Francis (Joey) Tribbiani Junior; נולד ב-9 בינואר 1968) הוא דמות בדיונית בסיטקום האמריקאי של רשת NBC "חברים" ושל הסדרת בת שלה "ג'ואי", המגולמת על ידי השחקן מאט לה בלאנק. ג'ואי הוא שחקן אמריקאי ממוצא איטלקי הנאבק להכרה. הוא מתגורר בניו יורק עם שותפו לדירה וחברו הטוב ביותר, צ'נדלר בינג, ומתרועע עם קבוצת חברים מלוכדת - צ'נדלר בינג, רוס גלר, מוניקה גלר, רייצ'ל גרין ופיבי בופה.
רקע
ג'ואי כנראה נולד בשנת 1968, שכן הוא ציין שהיה בן 13 בשנת 1981. הוא בא ממשפחה איטלקית אמריקאית של שמונה ילדים מהם הוא הבן היחיד. אביו הוא ג'וזף טריביאני האב (רוברט קוסטנזו) ואמו היא גלוריה טריביאני (ברנדה ואקרו). לג'ואי יש שבע אחיות: מרי תרזה (מימי ליבר/כריסטינה ריצ'י), מרי אנג'לה (הולי גניר ), דינה (מרלה סוקולוף), ג'ינה (דראה דה-מתאו), טינה (ליסה מאריס), ורוניקה (דינה מיסלי), וקוקי (אלכס מנסס ). כילד, נקלע לעיתים קרובות לתאונות מביכות. כמו גם, היה לו גם חבר דמיוני בשם מוריס, שהיה קאובוי חלל.
ג'ואי הוא בעל לב טוב, נעים מזג, אכפתי, מצחיק, נאמן ומגונן כלפי כל חבריו. עם זאת הוא רודף שמלות, לא משכיל ומובטל רוב הזמן. הוא אוהב אוכל ונשים ומצליח עם בני המין השני יותר מכל חברי הקבוצה האחרים. בניגוד לאישיותו כחביב הנשים, יש לו גם צד ילדותי מובהק. הוא נוהג לישון עם האגזי, בובת הפינגווין שלו, אותו הוא לא מסכים לחלוק אפילו עם אמה, בתם הפעוטה של רוס ורייצ'ל. בנוסף, יש לו בובה אותה הוא מכנה אלישיה מאי אמורי, אשר את תחפושת הבוקרת שלה לקחו רייצ'ל ופיבי לתחרות יופי אשר אמה התמודדה וזכתה בגביע ובפרס על סך אלף דולר. ג'ואי חובב משחקי וידאו, כדורגל שולחן, כמו גם מאכילת כריכים ופיצה וידוע כאחד "שלא מתחלק באוכל שלו". הוא נוהג לצפות הרבה בטלוויזיה יחד עם צ'נדלר, בייחוד ב"משמר המפרץ", ומכנה את הטלוויזיה שלו "סטיבי" ואת כורסת הטלוויזיה שלו "רוזיטה".
בתור שחקן עם קריירה מדשדשת הוא כל הזמן מחפש עבודה. הוא הוסמך לכמורה בפרק "האחד עם האמת על לונדון", וניהל גם את טקס החתונה של מוניקה וצ'נדלר וגם את חתונתם של פיבי ומייק.
לג'ואי יש קשיים בהבנת מתמטיקה פשוטה ובאחד הפרקים נדרש למחשבון כדי לחבר 500 ועוד 500. בפרק אחר התברר כי מידת כפות הרגליים שלו קטנה באופן חריג, עובדה שהוא שומר בסוד ומאוד רגיש בנוגע אליה. בספורט, ג'ואי אוהד את קבוצת הבייסבול הניו יורק יאנקיז ולזמן קצר את הניו יורק מטס, את הלוס אנג'לס קליפרס והניו יורק ניקס בכדורסל, את הניו יורק ג'איינטס והניו יורק ג'טס בפוטבול ואת הניו יורק ריינג'רס בהוקי קרח.
אישיות
ג'ואי ידוע כרודף שמלות. אחד ממשפטי הפתיחה המפורסמים ביותר שלו הוא: "How you doin?". מתואר על ידי שאר דמוית הסדרה כאדם שפוגש נשים, יוצא איתן לדייט אחד, שוכב איתן ולעולם לא יוצר איתן קשר שוב.
אניה סלומונוביץ
אניה סלומונוביץ (בגרמנית: Anja Salomonowitz; נולדה ב-12 בנובמבר 1976 בווינה) היא במאית סרטים ותסריטאית אוסטרית.
קורות חיים ופעילות
אחת מעבודותיה המוקדמות הייתה ארבעה "מבזקי פרסום" נגד תופעת הגזענות שצורפו יחד לכדי סרט קצר. כבר כאן זוהה הקו הקולנועי היצירתי שלה שבאמצעותו היא ביקשה להעלות לסדר היום הציבורי דיון חתרני בבעיות חברתיות. סרטה הראשון שלה שהוקרן באופן סדיר בבתי קולנוע היה הסרט הדוקומנטרי באורך של 52 דקות "לעולם לא תבין זאת" (2003), שבו היא מעמתת את עצמה ואת בני משפחתה עם סיפורם המשפחתי: הדודה סבתא היהודייה הייתה במחנה ריכוז, הגננת שלה נטלה חלק בתנועת ההתנגדות הסוציאליסטית, ואילו סבתה "לא עשתה דבר." הסרט צבוע בצבע לבן לכל אורכו: הלבוש והרקע הם בצבע לבן המשליט תחושה נייטרלית, כאשר ריכוזו של הצופה מנותב לעבר דבריהם של בני משפחתה, שהוקלטו לרב במצבים של שגרת יום-יום.
בסרטה הקצר ביותר Codename Figaro, האורך בסך הכל דקה אחת – תרומתה לשנת מוצרט 2006 – היא מעלה, באמצעות הדגמת שיחת טלפון בין אישה לבין ארוסה בעל הנתינות הזרה, את השאלה האירונית, בשל התייחסותה למדיניות ההגירה האוסטרית, האם "נישואיו של פיגרו" לא היו אלא נישואין למראית עין. שני הדוברים מדקלמים זה לזה בשיחת הטלפון את התשובות לשאלותיה האפשריות של משטרת ההגירה: "איזו מתנה קנית לי לחתונה?" "איפה יש לי כתמי לידה?" לבסוף מסתיים הסרט בדרישה: "הינשא/י למהגר מתוך אהבה, זו ההזדמנות בעבורו שתאפשר לו לחיות ולעבוד באוסטריה."
לאחר מכן הגיע הסרט "זה קרה זמן קצר קודם לכן" – סרט דוקומנטארי בנושא הסחר בנשים. הסרט אינו מציג ישירות את דמויותיהן של הנשים שסיפוריהן מסופרים בו, ואלה מתוארים על ידי אנשים אחרים. אלה הם אוסטרים מן השורה, לדוגמה – הדיוטות, דיפלומטית או סוכן מכס. באמצעות כוח משיכה יחיד במינו ייאמן מצליח הסרט "זה קרה זמן קצר קודם לכן" ליצור התרחשות בו-זמנית שלא תיאמן: חיים מקבילים במספר אתרים "אמיתיים," שהתקיימו שם וממשיכים להתקיים בהם. הסרט זכה בפרסים רבים, בין היתר בפרס "Caligari" בפסטיבל Berlinale 2007 או ב"פרס הקולנוע של וינה" בשנת 2006, והוא הוצג בפסטיבלי סרטים רבים ברחבי העולם. בעקבות הבחינה המדוקדקת והכישרונית של האסטרטגיות והאפשרויות הדוקומנטריות השגורות, ושבירתן, מצא הסרט ביטוי גם בספרים, מגזינים ובעבודות בנושא הסרט הדוקומנטארי.
בשנת 2012 הפיקה אניה סלומונוביץ את סרטה העלילתי הראשון - "ספרד." התסריט נוצר בשיתוף פעולה עם הסופר דימיטרה דינב, ועל הפסקול היה אחראי המוזיקאי תושב ברלין מקס ריכטר שגם הלחין את המוזיקה לסרט "ואלס עם באשיר" את התפקיד הראשי בסרט משחק Gregoire Colin המוכר מסרטיה של קלייר דניס.
King Animal Demos
King Animal Demos הוא מיני אלבום של להקת הגראנג' האמריקאית סאונדגארדן, שיצא לאור באפריל 2013 בחברות התקליטים ריפבליק רקורדס ו-Loma Vista.
הפקה
המיני-אלבום הוא למעשה ויניל 10' שנמכר ב"Record store day" של שנה זו (המקביל לבלאק פריידיי בחנויות התקליטים בארצות הברית), ויצא בוויניל בצבע ורוד בגרסה המיוחדת בארצות הברית ובצבע שחור בגרסה סטנדרטית באירופה.
המיני-אלבום מכיל למעשה דמויים של הלהקה של שירים שלבסוף יצאו באלבום "King Animal" שיצא כשנה לפני כן, בגרסאותיהם הראשוניות לפני עריכות ומיקסינג. הרצועות הוקלטו באולפן TNC בלוס אנג'לס, ובאולפן "Deke River" בסיאטל.
אליסבת גיפסטאד מיקלסן
אליסבת גיפסטאד מיקלסן (בנורווגית: Elisabeth Gifstad Michelsen; נולדה ב-1970) היא גנרל מאיור בצבא נורווגיה המשמשת מאז 1 בנובמבר 2019 כמפקדת משמר המולדת הנורווגי.
ביוגרפיה
מיקלסן נולדה ב-1970 בעיר ראנה. ב-1992 היא התגייסה לצבא נורווגיה ושרתה באפגניסטן ובעיראק. בין 2012–2015 שימשה כמפקדת גדוד, ובין 2018–2019 למדה במכללת המלחמה של צבא ארצות הברית. ב-1 בנובמבר 2019 הועלתה לדרגת גנרל מאיור ומונתה למפקדת משמר המולדת הנורווגי. במהלך דצמבר 2020, פיקדה על כוחות משמר המולדת שסייעו לכוחות המשטרה לטפל בנזקי המפולת בירדום. על כך עוטרה בעיטור גבורה.
חינוך הבנות המוסלמיות בתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל
רקע: החינוך בארץ ישראל בשלהי השלטון העות'מאני
ערב מלחמת העולם הראשונה היו בארץ ישראל, תחת השלטון העות'ומאני 95 בתי ספר ממשלתיים יסודיים, 3 בתי ספר תיכוניים, סה"כ 8,248 תלמידים מתוכם 1,480 תלמידות. מרבית בתי הספר היו בערים הגדולות, הלימודים התנהלו בטורקית, המורים היו על פי רוב טורקיים, תוכנית הלימודים וספרי הלימוד גובשו על ידי השלטונות העות'מאנים. במקביל לרשת החינוך הממשלתית פעלה רשת חינוך מוסלמית ערבית פרטית שמנתה בשנת 1914 379 בתי ספר עם סך כולל של 8,705 תלמידים מתוכם 131 תלמידות. מרביתם היו כותאבים מסורתיים, שנלמד בהם הקוראן ומורה אחד ניהל את הלימודים. תנועת התחייה הערבית הביאה להקמתם של "כותאבים מודרניים" שבהם, בנוסף ללימודי הדת המסורתיים, נלמדו גם נושאים חילוניים.
בוועידת סן רמו, אפריל 1920, נמסרה ארץ ישראל כמנדט לידי הבריטים. כתב המנדט חייב את בעל המנדט לדאוג לקיום של מערכת חינוך בתחום שליטתו (בנוסף לקיום תנאים מדיניים, מנהליים וכלכליים). על יסודות רשת החינוך העות'מאנית הקימו הבריטים רשת חינוך מדינתית רחבה למדי שהכלילה את בתי הספר הממשלתיים העות'מאנים והפרטיים ובפועל הייתה רשת חינוך ערבית. מוסדות החינוך היהודיים והנוצריים קיבלו מעמד של בתי ספר פרטיים ולא נכללו ברשת החינוך הבריטית.
מדיניות החינוך המנדטורית לבנות בארץ ישראל
מדיניות החינוך המנדטורית לבנות בארץ ישראל שנוסחה ב-1920 והמנגנון האדמיניסטרטיבי, נקבעו על ידי עובדות פוליטיות ומחויבויות לאומיות ובין-לאומיות. חלוקת בתי ספר הציבוריים הייתה על בסיס השתייכות דתית (מוסלמים, נוצרים יהודים). הבריטים פתחו בתנופה גדולה ביישום מדיניות החינוך ובהדרגה צמצמו את רמת ההשקעות בחינוך עקב מחסור בתקציבים. לאור ניסיונם במצרים בסודאן ובהודו לא הונהג חינוך חובה אוניברסלי. קו מנחה מרכזי נוסף במדיניותם היה הצורך לערוך התאמות להלך הרוח של התושבים המקומיים. כך הקפיד הממשל על הוראה בשפה הערבית ועל לימודי דת, הכיר בחשיבות ההשכלה לבנות ולימודי חקלאות ברמה המעשית והתאורטית, למגזר הכפרי (בנים ובנות כאחד). השפה האנגלית נלמדה החל משנת הלימודים הרביעית בערים בלבד.
תוכנית הלימודים הייתה שילוב של תוכנית הלימודים העות'מאנית והמצרית כשהמקור היה הסילבוס הצרפתי. ספרי הלימוד יובאו ממצרים. תוכנית הלימודים אופיינה ב"מאבק" בין ההיבט התאורטי-עיוני להיבט המעשי-מקצועי. כמו כן הייתה תוכנית הלימודים שונה בין בתי הספר הכפריים הארבע שנתיים, לבתי הספר העירוניים השבע שנתיים. בשנת 1925 היה מספרם הכולל של התלמידים בבתי הספר הממשלתיים 19,881 ובשנים 1945 – 1946 היה מספרם81,042. בשנים 1929 – 1930 היו 25 כיתות חינוך תיכון, שכללו שתי מכללות להוראה, ובהן 353 תלמידים (בנים ובנות), ומספר הלומדים בבתי הספר היסודיים היה9,529. לראשונה בהיסטוריה המודרנית תלמידים מוסלמים ונוצרים חונכו יחד במערכת לאומית אחת.
מדיניות החינוך המנדטורית לבנות מוסלמיות
החינוך הבסיסי לבנות היה בכותאבים, שנוסדו בראשית תקופת האסלאם, והן ישבו בנפרד, בקדמת החדר או בסופו. בתי הספר לבנות נפתחו על יסודות הכותאב. בתחילת תקופת המנדט 1917 – 1920 הם הפכו לבתי ספר ממשלתיים. למפקחת ויועצת בנושא חינוך הבנות מטעם השלטונות מונתה הילדה רידלר (Hilda Ridler), על סמך ניסיונה בנושא חינוך הבנות במצרים. בראשית שנת 1919 הקים הממשל הצבאי הבריטי וועדה מיוחדת לענייני חינוך ובה הייתה אישה מקומיות, סולטנה אל סקאקיני, מורה לשעבר.
במדינות תחת השלטון המנדטורי/קולוניאלי חינוך הבנות היה ברמה יסודית בסיסית, עמדת השלטונות הייתה לספק להן את צורכי החינוך הראשוני וכך גם נהגו בארץ ישראל. מנהל מחלקת החינוך המפרי באומן (Humphrey Bowman) הצהיר שמטרת החינוך לבנות היא להפכן לאזרחיות טובות. מטרת הלימודים הייתה רכישת קריאה וכתיבה ברמה בסיסית ושינון פרקי הקוראן.
עקב צמצום המשאבים שהופנו לטובת החינוך והמדיניות שננקטה על ידי שלטונות המנדט, במיוחד בכפרים, שהתנתה בניית בתי ספר גם בהשתתפות הקהילה, לא יכלו שלטונות המנדט לספק את הדרישה למקומות ולעיתים אף התעלמו מבקשות שהופנו אליהם לבניית בתי ספר. עקב המחסור בכיתות לימוד לא נכפה חינוך חובה והוא לא הפך לאוניברסלי ומי שנפגעו בעיקר היו בנות הכפר. בערים נדחו הרבה תלמידות מפאת מחסור של מקום בכיתות, שאוכלסו לפעמים על ידי חמישים תלמידות, במבנים שלא הספיקו להכיל את כולן ובתנאים סניטריים ירודים. בחברון למשל, התפרס בית הספר לאורך רחוב ושכן במספר מבנים שכורים. גני הילדים היו רק בערים והם מוקמו בבתי הספר לבנות, משך הלימוד היה של שנה אחת. כאמור, בית הספר היסודי והתיכוני היו בנפרד לבנים ולבנות. בעיר משך הלימוד בבית הספר היסודי היה חמש עד שבע שנים בעוד שבכפרים היה של ארבע שנים, כאשר במהלך חמש עשרה שנות המנדט האחרונות משך הלימוד עלה לחמש שנים ובכפרים גדולים שלב זה ארך שבע שנים, כמו בעיר, שלב זה נקרא חינוך יסודי גבוה. השלב הבא היו לימודי התיכון שחולקו לשנים: שלב התחתון/הביניים והשלב השני שנקרא השלב הגבוה/העליון. בסיומם בשנה החמישית נבחנו התלמידים בבחינות הבגרות והשנה שאחר כך נקראה פוסט לימודי הבגרות שהכינה לקבלה במוסדות לימוד בחו"ל.
חינוך בנות העיר המוסלמיות
גם בתי הספר לבנות העיר, כמו גם בכפר, נבנו על יסודות הכותב (kuttab) והבנות למדו בהם בנפרד מהבנים, החל מגיל הגן. הסילבוס לבנות העיר היה כסילבוס של בני העיר, כאשר בעיר שמו דגש על מקצועות עיוניים: יסודות הגאומטריה ויסודות המדע. בתי הספר התיכוניים, שמוקמו בערים גדולות ואו ערי מחוז, היו ארבע שנתיים וחולקו לשנתיים ראשונות ושנתיים עליונות. הנושאים שנלמדו בהם במהלך ארבע השנים היו: לימודי דת, ערבית, אנגלית, היסטוריה, גאוגרפיה, מתמטיקה, פיזיקה, כימיה, ביולוגיה, יסודות המחקר, מלאכה ואומנויות (בכיתות יסוד בלבד). בשנתיים העליונות הומרו לימודי המדעים, הגאוגרפיה וכימיה בעוד שעות למקצוע המתמטיקה, היוונית או הלטינית והיסטוריה. יום הלימודים התחיל בשמונה בבקר והסתיים בשעה ארבע אחרי הצהריים עם הפסקה של שעתיים לאכילה.
מטרת בתי הספר היסודיים הייתה להגיע למינימום של ארבע – חמש שנות לימוד. בדרך כלל עזבו הבנות את הלימודים בהגיען לבגרות מינית בשנה השישית  ללימודיהן. בערים היה מקובל שבנות ממשפחות מבוססות המשיכו ללמוד בבתי הספר התיכוניים. בתי הספר היו מאוכלסים מאוד ובתנאים ירודים הן מבניים והן סניטריים. כתוצאה מכך נדחו רבות מהתלמידות שרצו ללמוד. בשנת 1932 נדחו כ- 59% מהפונות. במחוז חברון למשל, לא הייתה לבנות כמעט אפשרות לרכוש השכלה תיכונית כי היה בו רק בית הספר ממשלתי אחד שהיה המיועד לבנות כל המחוז. הדרישה ללימודים הייתה יותר גבוהה ממספר חדרי הלימוד שהיו מצויים ולכן 77% מהפונים נדחו (בנים ובנות. למרות הצהרות הממשל שבכל עיר יהיה בית ספר תיכון לבנות, בחברון הוא לא הוגדל. בחיפה הוא נפתח בשנת 1934, בבאר שבע בשנת 1946 ובטבריה כלל לא נפתח. בעכו היו מספר בתי ספר לבנות. הסיבות היו מחלוקות עם הוואקפ על האדמות לבניה והדרישה להשתתפות מקומית בעלויות הבניה. בצפת נקלטו רק 60 תלמידים (בנים ובנות) מתוך 400 התלמידים שפנו לבית ספר היסודי.
נתונים מהשנים 1944 -1945 הראו שהיו 80 בתי ספר ממשלתיים לבנות בכל ארץ ישראל עם 15,303 תלמידות. בשנים האלו היו 226 תלמידות בבתי הספר התיכוניים עם ניתוב בסוף הלימודיים התיכוניים ללמוד את מקצוע ההוראה. רק בשנות ה-40 הסכים הממשל לדרישה להקים בתי ספר תיכוניים נוספים לקיימים, לבנות. בירושלים, שכם ויפו נבנו בתי ספר אילו  כמחווה לחברה הערבית (לאחר המרד ב 36 – 39). למרות דרישות המקומיים ורצון הממשל ההרשמה הייתה נמוכה ופחתה כל שנה. עם זאת בשנת 1945 היו רק 310 תלמידות בכיתות תיכוניות (23%). במקביל בנות העיר יכלו ללמוד בבתי ספר מוסלמיים הפרטיים לבנות שפתחה המועצה המוסלמית העליונה ותמכה באמצעות מענקים כספיים. בתי ספר אלו נפתחו בירושלים שם ניסו לחקות את רמת הלימודים כפי שהייתה בבתי הספר של המיסיון (יסודיים ותיכוניים). המועצה המוסלמית העליונה פתחה בתי ספר משלה יסודיים ותיכוניים גם בעכו, עזה ויפו והלימודים התמקדו בעיקר בלימודי דת.
בתי ספר הפרטיים הן היסודיים והן התיכוניים, של העדה הנוצרית היוו אפשרות נוספת להשכלתן של הבנות העיר (בתי הספר של העדה הנוצרית היו ברמת לימוד גבוהה יותר והתנאים הפיזיים טובים יותר עקב שייכותם לכנסיות וקבלת משאבים ומורים מחו"ל).
חינוך בנות הכפר המוסלמיות
כלפי החברה בכפר מדיניות הבריטים בשאלת חינוך בכלל ושל הבנות בפרט הייתה, הקמתם של בתי ספר נפרדים לבנות, כנהוג בערים, במימון מקומי ובשיתוף הממשל. אך עקב קשיים כלכליים, הן של הממשל והן של הכפריים, לא הוקמו כמעט בתי ספר חדשים בכפרים ומי שנפגע מכך היו בנות הכפר, והדבר השפיע על התפשטות החינוך בקרבן. בנוסף הבריטים ראו בבניית בתי ספר לבנות בכפר  "בזבוז כסף ומשאבים [...] אינו משתלם" לכן גישת הממשל הייתה שבתי הספר בכפרים, לבנות, יקומו על פי דרישת הציבור במידה והתנאים הפיזיים והדמוגרפיים יתאימו לכך, לחלק מהבקשות הם לא הגיבו בכלל. בנוסף עמדת הבריטים כלפי החינוך בכפר הייתה שונה מזו שבעיר. באמצעות החינוך, בכפר (לבנים ולבנות), הם קיוו לתרום לשיפור החקלאות ובכך למנוע ניידות, של אילו שלמדו, מהכפר לעיר. הנציב הבריטי הראשון הרברט סמואל הצהיר על מטרה של הקמת 300 בתי ספר כפריים לבנים ובנות ובעזיבתו בשנת 1925 לא הגיעו ליעד זה. נבנו 265 כאשר רק 10 מתוכם לבנות. בניית בתי הספר בכפריים נעשתה בחלקה על ידי שתדלנים (מוכתרים ומורים) שהיו מקורבים למושלי המחוזות, בדרך זו הוקמו בתי ספר במחוז עכו, ביישובים אבו סנאן, כפר יאסיף, רמי ותרשיחא. עקב קושי לפתוח בית ספר לבנות בכל כפר, הכותבים (kuttabs) מילאו את פונקציית החינוך של הבנות עם גיבוי ממשלת המנדט (ההפרדה שנדרשה בין הבנות לבנים הייתה במיקום ישיבת הבנות, או בקדמת הכיתה לפני הבנים ואו מאחור). משך הלימוד בכפר הייתה של ארבע שנים מעטות הבנות שהגיעו לשנה הרביעית. בתי ספר שתלמידות לא פקדו אותם בשנה הרביעית נסגרו.
הסילבוס בראשית הדרך היה כשל הבנים, כי מספרן של הבנות היה זניח, ובהמשך, כשמספר הבנות הלומדות בכפרים עלה, הוא הותאם לזה של בנות העיר בחלקו, מקצועות עיוניים, ובחלקו לסילבוס של הבנים עם שינויים בהתאם. לימדו בו סריגה, תפירה, רקמה, עבודת כפיים וחקלאות (גידול תרנגולות ודבורים) ומדעי הבית החליפו את הנושא שנלמד בעיר יסודות המדע. שעות הלמוד היו משמונה בבקר ועד שלוש וחצי אחרי הצהריים עם הפסקה של שעה וחצי לארוחה. כמו בתי הספר בעיר ואולי אף יותר, סבלו בתי הספר לבנות בכפר מחוסר במורות מיומנות, שבהמשך השתפר במקצת על ידי פתיחת מרכזים להכשרת מורות כפריות (אל בירה, 1935). מורות שבאו מהעיר התקשו להסתגל לאורח החיים הכפרי, בעיקר לקשיים היגייניים והשוני תרבותי חברתי.
בשנים 1943 – 1944 התחילו ללמוד 872 בנות ובשנה הרביעית היו רק 282. בכיתות הגבוהות מספרן של הבנות הלומדות פחת ב – 70%.
חינוך ומגדר בארץ ישראל בתקופת המנדט
השלטון המנדטורי בארץ ישראל השקיע מעט מאוד בהכשרת הבנות כאימהות (בהקשר ללאומיות כדרישת המקומיים משלטונות המנדט). מטרתו הייתה לספק את צורכי החינוך הראשוני, הארבע שנתי, בתנאים הקיימים, עם השקעה מועטה מאוד בבניית בתי ספר לבנות בכפרים. הבנות, היו אלו שבעיקר נפגעו ממיעוטם של בתי ספר תיכוניים שרובם הוקמו רק בשנות ה-30. האפליה המגדרית של נשים מטעם השלטונות המנדטוריים, ביחס לבנים, נבעה מהדעה שהחזיקו בה הבריטים שהחינוך לבנות מוסלמיות אינו רווחי ואינו רצוי מבחינת החברה מטעמים של מסורת פטריארכלית.
בכפר, היה הסילבוס בנוי ברובו ממקצועות מעשיים ורמת הלימודים העיוניים הייתה נמוכה בהשוואה לנלמד בעיר. הנתונים מראים שרק 5% -6% מבנות הכפר קיבלו חינוך והשכלה ברמת בית הספר התיכון בעוד שבערים 60% מהבנות קיבלו חינוך כזה. באופן כללי ניתן לומר שמה שהציעו השלטונות לבנות, ביחס לבנים וביחס לבנות בינן לבין עצמן (עיר/כפר) היה דל ואלו שלא נהנו במיוחד ממדיניות הממשל הבריטי לחינוך והשכלה היו בנות הכפר שנתקלו בשני חסמים למימוש השכלתן: המגדר ומיקומן הגאוגרפי. רוב אוכלוסיית הנשים בכפר לא הייתה מלומדת. החינוך המודרני (הממשלתי) של הבנות נשאר תחום על ידי מעמד, דת ומיקום גאוגרפי. הבנות ככלל סבלו מאפליה בנגישותן להשכלה ביחס לבנים ובנות הכפר סבלו מאפליה נוספת ביחס לבנות העיר. ההשלכות הצפויות של הזדמנות לרכוש השכלה על הבנות היו בשני מישורים: האחד, שיפור מעמדן החברתי והכלכלי כתוצאה מהאפשרות לרכוש באמצעות הלימודים מקצוע, שהיה על פי רוב הוראה ופחות סיעוד. השני, היה יצירה של תנועת נשים שיצאה בגלוי למרחב הציבורי, והשתלבה בדרישות של הלאומנים הערביים כלפי השלטונות. ואכן הוקמו הרבה ארגוני נשים בערים (חיפה, עכו ויפו) ובשלב מאוחר יותר בערי השדה (רמאללה, שכם וג'נין) שנרתמו למאבק האנטי קולוניאלי, קידום ארצן וקידום מעמדן של הנשים. ארגונים אילו אופיינו ביציאתן של הנשים כנגד החלטות ההנהגה הגברית לאומית. ניתן לומר שלמרות האפליה המגדרית מטעם השלטונות, בנושא חינוך והשכלה לבנות, היו לכך השלכות חיוביות בנושא הלאום. נשים נוצריות ומוסלמיות רווקות צעירות ונשואות שבאו מרקעים סוציו-אקונומיים שונים, היוו כוח מיצג עצמאי בפני השלטונות.
רפיד סיטי (דקוטה הדרומית)
רפיד סיטי (באנגלית: Rapid City) היא העיר השנייה בגודלה בדקוטה הדרומית. היא מחוז המושב של מחוז פנינגטון. העיר קיבלה את שמה על שם יובלו של הנהר שאיין, רפיד קריק (Rapid Creek), על ידו הוקמה העיר, והיא ממוקמת על המורדות המזרחיים של הגבעות השחורות. העיר מכונה גם "שער הגבעות השחורות" וכן "עיר הנשיאים", והיא מחולקת על ידי רכס הרים נמוך המפריד בין צידה המערבי של העיר למזרחה. בסיס חיל האוויר אלזוורת' ממוקם בפאתי העיר. בחלקה המערבי של העיר ממוקם מחנה רפיד, חלק מהמשמר הלאומי של דרום דקוטה. בגבעות השחורות הממוקמות על יד העיר שוכנות כמה אטרקציות פופולריות, ביניהן הר ראשמור, אנדרטת סוס משוגע והפארק הלאומי וינד קייב.
בעקבות גילוי מרבצי זהב ב-1874 על ידי משלחת הגבעות השחורות פלש גל של מתנחלים לאזור הגבעות השחורות של דרום דקוטה שהיו חלק מהטריטוריות של האינדיאנים. קבוצה של כורים מאוכזבים ייסדה את העיר שנקראה בתחילה "קאמפ היי". הקבוצה קדמה את העיר החדשה שלה בשם "השער אל הגבעות השחורות". ג'ון ריצ'רד ברנן וסמואל סקוט, יחד עם קבוצה קטנה של גברים, הניחו את הבסיס לעיר במקומה הנוכחי בפברואר 1876, והיא נקראה על שם יובל נהר שאיין "רפיד קריק" שעובר באזור. עד מהרה החלה העיר לספק ציוד לכורים ולחלוצים באזור. מיקומה הפך אותה למרכז מסילות רכבת שהגיעו בסוף שנות ה-80 של המאה ה-19 מדרום וממזרח. כבר בתחילת המאה ה-20 ביססה עצמה העיר כמרכז סחר אזורי חשוב של המערב התיכון העליון.
אקלים
בעיר שורר אקלים צחיח למחצה.
איוואן פרישיץ'
איוואן פרישיץ' (בקרואטית: Ivan Perišić; נולד ב-2 בפברואר 1989 בספליט) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בטוטנהאם הוטספר מהפרמייר ליג ובנבחרת קרואטיה.
קריירת מועדונים
כשהיה נער הצטרף פרישיץ' לקבוצות הנוער של מועדון הפאר הקרואטי המקומי, היידוק ספליט, וכבר מגיל צעיר הותיר רושם רב. כבר בגיל 17 בלבד, פרישיץ' קיבל הצעות ממספר רב של מועדונים ברחבי יבשת אירופה, כולל אנדרלכט הבלגית, פ.ס.וו. איינדהובן ואייאקס ההולנדיות, טרבזונספור הטורקית, הרטה ברלין והמבורג מגרמניה. לבסוף, החליט פרישיץ' לחתום דווקא במועדון הצרפתי סושו. לאחר המעבר מספליט לצרפת, קיבל פרישיץ' בתקשורת המקומית הקרואטית את הכינוי "אלוישה אסנוביץ' החדש", על שם קשר קרואטי מקומי ששיחק גם הוא בצרפת. בעונת 2006–2007, שיחק בקבוצת הנוער של סושו, ולאחר מכן, קודם לסגל הבוגר של הקבוצה, אך לא שיחק כלל במסגרת ליגת העל הצרפתית. בשנת 2009, הושאל לחצי עונה לקבוצת רוסלארה מליגת העל הבלגית, בה קיבל לראשונה בקריירה דקות משחק בליגות הבוגרים. במדי קבוצתו הזמנית הבלגית, שיחק פרישיץ' ב-18 משחקי ליגה, בהם כבש 5 שערים.
בעקבות טבילת האש שלו בבלגיה, מועדון הפאר הבלגי קלאב ברוז' החליט להחתימו ב-26 באוגוסט 2009, תמורת 250,000 אירו ששולמו לסושו. פרישיץ' חתם בברוז' על חוזה לשלוש שנים. מבקרי הכדורגל בבלגיה, צפו עתיד מזהיר לכדורגלן הצעיר בן ה-20 בלבד, עוד לפני תחילת העונה. בעונת 2010–2011, עונתו השנייה בלבד בברוז', פרישיץ' סיים כמלך השערים של ליגת העל הבלגית לאחר שכבש 22 שערים עבור קבוצתו. בנוסף לתואר מלך השערים, הוא זכה בבחירות גם לתואר "כדורגלן השנה בבלגיה".
בובי קנאבלי
ביוגרפיה
קנאבלי נולד בעיר יוניון סיטי שניו ג'רזי שבארצות הברית למשפחה נוצרית-קתולית. אימו איזבל ואביו סאל קנאבלי. הוריו התגרשו בגיל צעיר והוא עבר להתגורר ביחד עם אמו בפוארטו ריקו, לאחר שחזרו השתקעו קנאבלי ומשפחתו בעיר מרגייט שבפלורידה.
חזון טנוגדלוס
חזון טנוגדלוס (לטינית: Visio Tnugdali) הוא טקסט דתי נוצרי מהמאה ה-12, בו מסופר על חזונו של האביר האירי טנוגדלוס (שלעיתים מכונה גם טונדולוס, טונדלוס או טונדל), שמשמעות שמו באירית עתיקה היא "רצון גבורה" או "גבורה עזה". טקסט זה נמנה עם אחד מהטקסטים האסכטולוגיים הפופולריים ביותר בימי הביניים, והוא תורגם מלטינית ל-15 שפות עד המאה ה-15, כולל לנורדית עתיקה על ידי המלך הוקון הרביעי.
בובי קנאבלי
טלוויזיה
זכה להיחשף לראשונה בסדרת הדרמה "משמרת שלישית" בה שיחק במשך שתי העונות הראשונות בתפקיד הפרמדיק רוברטו "בובי" קאפי. משנת 2004 עד ל-2006 שיחק קנאבלי כשחקן אורח בסדרה הקומית "ויל וגרייס" בתפקיד וינס דיאנג'לו בן זוגו של ויל טרומן, תפקיד אשר זיכה את קנאבלי בפרס אמי לשחקן הטוב ביותר בתפקיד אורח. בשנת 2008 שיחק בסדרת הפשע "פשע מן העבר" בתור הבלש אדי סקארדו.
חזון טנוגדלוס
הסיפור מתרחש בעיר קורק שבאירלנד בשנת 1148. מסופר בו על האביר טנוגדלוס, שחוזר ממסע ציד ומארגן משתה חגיגי. ברגע שהוא שולח את ידו אל הלחם שעל השולחן (שידוע כאחד מסמליו של ישו), הוא מאבד את הכרתו לשלושה ימים, במהלכם מסייר איתו מלאך בגן העדן ובגיהנום. טנוגדלוס נחשף לפורגטוריום ולעונשיהם הקשים של החוטאים.
בובי קנאבלי
טלוויזיה
בשנת 2012 זכה קנאבלי לחשיפה רבה ולביקורות מהללות על תפקידו המרכזי בעונה השלישית של סדרת הפשע "אימפריית הפשע". בסדרה הופיע בתפקיד המאפיונר ג'יפ רוזטי וזכה בשנת 2013 בפרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר. באותו טקס הועמד קנאבלי לפרס אמי נוסף על הופעות אורח שעשה בסדרה "האחות ג'קי" בתור ד"ר מייקל קרוז.
איוואן פרישיץ'
קריירת מועדונים
ב-23 במאי 2011, פרישיץ' חתם על חוזה לחמש שנים במועדון הבונדסליגה, בורוסיה דורטמונד. סכום ההעברה המשוער עמד על סך כ-5 מיליון אירו. איוואן ערך את הופעת הבכורה שלו בגרמניה ב-5 באוגוסט, בניצחון הביתי 1–3 של קבוצתו נגד המבורג, לאחר שנכנס כמחליף במקום כריס לב בדקה ה-76 של המשחק. ב-13 בספטמבר 2011, כבש את שערו הראשון עבור המועדון, במסגרת משחק ליגת האלופות נגד ארסנל האנגלית, שער שוויון מאוחר בבעיטת יעף מהאוויר, לאחר שנכנס כמחליף למשחק בדקה ה-69. ב-14 באוקטובר 2011, הוא כבש את שער הליגה הראשון שלו בקבוצה, בניצחון 0–2 מול ורדר ברמן, כאשר בשלב מאוחר יותר של המשחק הוא גם הורחק בכרטיס צהוב שני. ב-21 באפריל 2012, פרישיץ' כבש את שער היתרון 0–1 במשחק החשוב נגד בורוסיה מנשנגלדבך, משחק שהסתיים בניצחון 0–2 כאשר את השער השני כובש היפני שינג'י קגאווה, ובעקבות הניצחון במשחק דורטמונד פתחה פער של נקודות בדרך לאליפות בונדסליגה שמינית במספר. בנוסף, כבר בעונתו הראשונה במועדון פרישיץ' היה שותף לדאבל ההיסטורי של דורטמונד בסיום עונת 2011–2012, כאשר זכה יחד עם קבוצתו גם בגביע הגרמני לאחר ניצחון 2–5 בגמר מול היריבה המושבעת, באיירן מינכן.
חזון טנוגדלוס
המלאך דורש מטנוגדלוס לספר את אשר ראה לאנשים סביבו, ולאחר שמתעורר מהתרדמת, הוא שב לחיות חיים צנועים ולבסוף מגיע לגן העדן.
בובי קנאבלי
טלוויזיה
בשנת 2017, השתתף קנאבלי בסדרה "מומחה לכלום" בתור שף ג'ף, המעסיק של דוב ובהמשך שותפו להנחיית התוכנית BFFS תוכנית ביקורת אוכל שהשניים מצלמים יחד.
איוואן פרישיץ'
קריירת מועדונים
בינואר 2013, עבר מבורוסיה דורטמונד לוולפסבורג מהבונדסליגה, בעיקר בשל אי שביעות רצונו מכמות דקות המשחק להן זכה בקבוצה.
בובי קנאבלי
קולנוע
החל את דרכו בקולנוע בשנת 1999 לצידה של אנג'לינה ג'ולי בסרט "אספן העצמות". קנאבלי פרץ לתודעה לראשונה כשחקן קולנוע בשנת 2003 בדרמה העצמאית "אנשי התחנה" בה שיחק בתפקיד ג'ו אורמאס עליו זכה קנאבלי להערכה לא מבוטלת. לאר מכן הופיע קנאבלי בסרטים "נחשים על המטוס" בתפקיד הסוכן המיוחד האנק האריס, "הנרקוד?" בתפקיד צ'יץ' התלמיד לריקוד, "מאזין לילי" בתור ג'ס בן זוגו של מגיש הרדיו גבריאל נון (רובין ויליאמס) ו"סופים טובים".
איוואן פרישיץ'
קריירת מועדונים
ב-30 באוגוסט 2015 חתם פרישיץ' באינטר מילאנו לחמש שנים עבור 19 מיליון אירו.
בובי קנאבלי
קולנוע
בשנת 2006 שיחק בדרמה הרומנטית "עד 10 פריטים" לצידו של מורגן פרימן.
איוואן פרישיץ'
קריירת מועדונים
ב-13 באוגוסט 2019 הושאל לעונה אחת לבאיירן מינכן תמורת 5 מיליון אירו, עם אופציה לרכישה בסוף העונה. ב-31 באוגוסט, במשחק הבכורה שלו בהרכב, כבש שער בכורה ובישל שער נוסף בניצחון קבוצתו 6–1 על מיינץ 05. בעונת 2019/20 פריסיץ' לקח חלק פעיל בקבוצה שזכתה בטרבל היסטורי, כולל שער במשחק ההיסטורי נגד ברצלונה שהסתיים בניצחון 2–8 עבור באיירן מינכן.
בובי קנאבלי
קולנוע
ב-2008 שיחק קנאבלי בקומדיה "הקידום" בתפקיד המנתח ד"ר טים ובסרט האימה "100 רגל" בתור השוטר לו שיינקס לצידה של פמקה ג'נסן.
בשנת 2009 שיחק בקומדיה בהפקת אדם סנדלר "פול בלארט: שומר בקניון" בתור ראש צוות הSWAT ג'יימס קנט.
איוואן פרישיץ'
קריירת מועדונים
ב-31 במאי 2022 חתם פרישיץ' על חוזה לשנתיים בטוטנהאם הוטספר מהפרמייר ליג האנגלית. ב-6 באוגוסט ערך הופעת בכורה בקבוצה, בניצחון 1–4 על סאות'המפטון.
בובי קנאבלי
קולנוע
ב-2011 שיחק בדרמה הקומית "ווין ווין" בתפקיד מוערך מאוד צידו של פול ג'יאמטי.
איוואן פרישיץ'
קריירה בינלאומית
פרישיץ' ייצג את קרואטיה לאורך שנות נעוריו במדי כל נבחרות קרואטיה הצעירות. ב-26 בינואר 2011, בגיל 21, זומן לראשונה לסגל הבכיר של קרואטיה. מאז, הוא מזומן באופן קבוע למשחקי הנבחרת וכמו כן גם משחק בהרכבה. פרישיץ' נכלל בסגלה של נבחרת קרואטיה לטורניר הגמר של יורו 2012 ו-2016 וכן של מונדיאל 2014 ומונדיאל 2018. בגמר מונדיאל 2018 כבש את השער הראשון לזכות נבחרתו, במשחק שהסתיים בתוצאה 2–4 ל.
בובי קנאבלי
קולנוע
ב-2013 הופיע קנאבלי בסרטו של וודי אלן "יסמין הכחולה" ובמותחן הפשע "פארקר" בתפקיד איש החוק ג'ק פרננדז.
שבדרון
שְבַדְרוֹן (שוואדרון; בגרמנית: Schwadron) הוא שם משפחה שפירושו "אסקדרון" (יחידת פרשים).
איוואן פרישיץ'
קריירה בינלאומית
נכלל בסגל נבחרת קרואטיה לטורניר מונדיאל 2022.
בובי קנאבלי
קולנוע
ב-2014 שיחק בסרט הדרמה הקומי "מבוגרים מתחילים" לצד בת זוגו רוז ביירן וניק קרול.
פרובינציית ברנדנבורג
פרובינציית ברנדנבורג הייתה מחוז של ממלכת פרוסיה, ולאחר מכן של המדינה החופשית פרוסיה. לאחר מלחמת העולם השנייה הוקמו בשטחי המחוז מדינת ברנדנבורג שבשטח הכיבוש הסובייטי, ומזרח ברלין ומערב ברלין.
בובי קנאבלי
קולנוע
בשנת 2016 שיחק בסרט הקולנוע היסודות של האכפתיות.
בשנת 2017 גילם את דמותו של פרנקי בסרט האנימציה "שודדי הפיצוחים 2". באותה שנה הוא גם דיבב את וואלינטה השור בסרט פרדיננד של אולפני Blue Sky Studios, וכמו כן החל לשחק בעונה השלישית של סדרת הדרמה "מר רובוט" ברשת USA, בתפקיד אירווינג.
פרובינציית ברנדנבורג
היסטוריה
בשנת 1815 לאחר קונגרס וינה הוחלט על חלוקת ממלכת פרוסיה ל-10 פרובינציות, וביניהם הוקמה פרובינציית ברנדנבורג, שהשתרעה על השטחים לשעבר של מרקיזות ברנדנבורג.
בובי קנאבלי
קולנוע
בשנת 2021 דיבב את ג'ימי קריסטל בסרט לשיר 2 של חברת אילומיניישן.
פרובינציית ברנדנבורג
היסטוריה
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה נכללה הפרובינציה במדינה החופשית פרוסיה, שהייתה חלק מרפובליקת ויימאר, ולאחר מכן חלק מגרמניה הנאצית.
בובי קנאבלי
חיים אישיים
לקנבאלי ילד אחד מגירושיו מהשחקנית והתסריטאית ג'ני לומט.
מאז 2012 הוא בזוגיות עם השחקנית האוסטרלית רוז ביירן, ולהם עוד שני בנים משותפים.
פרובינציית ברנדנבורג
היסטוריה
לאחר מלחמת העולם השנייה, נכללו שטחי הפרובינציה בשטח הכיבוש הסובייטי, והוקמו על שטחי הפרובינציה מדינת ברנדנבורג, ומזרח ברלין ומערב ברלין.
מדינת ברנדנבורג היא כיום אחת ממדינות גרמניה המאוחדת.
שבועיים של אהבה
שבועיים של אהבה (באנגלית: Two Weeks With Love) הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1950 בבימויו של רוי רולנד, עם ג'יין פאוול, דבי ריינולדס וריקרדו מונטלבן בתפקידים הראשיים.
דבי ריינולדס לא מופיעה בכרזות הפרסומת למרות שיש לה תפקיד ראשי בגלל שאז הייתה פחות מפורסמת מג'יין פאוול וריקרדו מונטלבן.
הקטעים המוזיקליים הם גרסאות כיסוי ליצירות ישנות. השיר "ירח הדבש של הקופים" ("Aba Daba Honeymoon") המושר על ידי דבי ריינדולס וקרלטון קרפנטר הוא גרסת כיסוי לשיר שחובר עוד ב-1914. הביצוע הזה הפך את השיר ללהיט.
השיר "לאור הירח המכסיף" ("By the Light of the Silvery Moon") נכתב ב-1909. כן מבצעת ג'יין פאוול את השיר "הגיבור שלי" ("My Hero") מתוך האופרטה "חייל השוקולד" של אוסקר שטראוס (1908).
תקציר העלילה
קיץ 1913, משפחת רובינסון מניו יורק מתכוננת לצאת לחופשה השנתית הקבועה בת השבועיים, בעיירה קיסימי בהרי קטסקיל. הורשיו רובינסון (לואיס קלהרן) הוא מנצח תזמורת כלי נשיפה עירונית., עורך קונצרט בפארק ואליו מצטרפת בשירה בתו הבכורה פאטי (ג'יין פאוול). פאטי בת 17 ורוצה להתנהג כמבוגרת ולצאת ל"דייטים" אבל האם השמרנית קתרין (אן הרדינג) פוקדת עליה לחכות עד שתגיע לגיל 18. לפאטי יש אחות נוספת, מלבה (דבי ריינולדס) ועוד שני אחים קטנים.
במלון מחכה להם בילי פינלי (קרלטון קרפנטר), בנו של מר פינלי, מנהל המלון (קלינטון סנדברג). בילי מחזר אחרי פאטי אותה הוא מכיר משנים קודמות אך היא דוחה אותה בגלל שהיא חושבת שהוא ילדותי בשבילה. פאטי ומלבה כישרוניות בשירה וריקודים. פאטי שרה לכולם את "אושיאנה רול" ומלבה שרה ורוקדת עם בילי את "ירח הדבש של הקופים ("אבא דבא").
לחדר האוכל נכנס דמי ארמנדז (ריקרדו מונטלבן), תייר נאה מקובה. פאטי וחברתה הבוגרת יותר, ואלרי (פיליס קירק) מתחילות לחזר אחריו. ואלרי מנוסה יותר ויודעת להתנהל עם גברים. היא מציעה לפאטי שתעשה עצמה ביישית, תלותית ולא יודעת לשחות. זאת כדי להרחיק ממנה את דמי שאוהב נשים עצמאיות ובטוחות.
ליד האגם משחקת פאטי עם הילדים, לבושה בבגד ים ילדותי ולצידם צועדים דמי וואלרי. פאטי קוברת את עצמה בחול מרוב בושה.
בלילה שטים באגם בסירות קאנו, הורשיו וקתרין רובינסון, דמי וואלרי ורק פאטי לבדה בסירה. כולם שרים "לאור הירח המכסיף". פאטי חולמת על דמי ונופלת מהסירה. דמי קופץ להצילה אך מתברר לו שהיא שחיינית טובה. הוא מחזיר אותה רטובה להוריה והורשיו פותח עליו בצעקות שנשמעות בכל המלון. פאטי חולמת על דמי ובחלום היא רוקדת איתו ולס ושרה את "הגיבור שלי".
הורשיו מבין לליבה של פאטי שמבקשת שיקנו לה מחוך כדי להדגיש את גזרתה כאישה בוגרת. הוא מגיע לעיירה וקונה בטעות מחוך רפואי המיועד לאנשים עם בעיה בעמוד השדרה.