cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עבד א-רחמן וחיד
קדנציה שלישית כיושב ראש של "נהדלתול עולמאא"
התחיל בשנים הבאות להתקרב למפלגה הדמוקרטית האינדונזית, במיוחד למגוואטי סוקרנופוטרי הפופולרית, בתו של הנשיא הראשון סוקרנו, על מנת להשיג שינויים דמוקרטיים במדינה. למרות עצותיו של וחיד לנהוג בזהירות, סוקרנופוטרי מיהרה להעמיד את מועמדותה בבחירות לראשות מפלגתה והוכשלה על ידי פוליטיקאים שנתמכו על ידי המשטר ובראשם סוריאדי.
בנסיבות אלה וחיד חיפש פשרה עם סוהארטו ונפגש איתו בנובמבר 1996. בלי לוותר על התקווה לרפורמות דמוקרטיות, בדצמבר 1996 יצר וחיד קשר גם עם המנהיג המוסלמי היריב אמין ראיס, ראש התנועה "מוחמדיה" שנעשה בינתיים יותר בקורתי כלפי המשטר.
ביולי 1997, בימי פריצת המשבר הפיננסי במזרח אסיה, סוהארטו התחיל לאבד שליטה במצב במדינה. דווקא כשהתכונן להעצים את התנועה לרפורמות בברית עם סוקרנופוטרי ועם אמין ראיס, בינואר 1998 לקה וחיד בשבץ. בעקבות מחלתו נפגעה מאוד ראייתו. ממיטת חוליו המשיך לעקוב במתרחש - בחירתו בפעם השביעית של סוהארטו לנשיאות, ההפגנות הסוערות של הסטודנטים במאי 1998 אחרי ש-4 מהם נורו למוות בהפגנה שיצאה מאוניברסיטת תריסקתי.
ב-19 במאי 1998 יחד עם עוד שמונה מנהיגים מוסלמים הוזעק וחיד לביתו של הנשיא שביקש להציג בפניהם תוכנית להקים ועדה לרפורמה והציע להם להצטרף לוועדה כזאת. המבקרים דחו את ההצעה אם כי וחיד היה יותר פשרני וביקש להפסיק את הפגנות המחאה כדי לתת לסוהארטו פסק זמן למלא הבטחותיו לשינוי, גישה שלא הייתה מקובלת על אמיין ראיס. אבל ב-21 במאי 1998 סוהארטו נאלץ להתפטר וסגן הנשיא חביבי לקח את מקומו.
PKB מפלגת התחייה הלאומית והצהרת צ'יגנג'ור
בשנים האחרונות של משטר הגנרל סוהארטו אושרה פעילותן של שלוש מפלגות בלבד: גולקר - מפלגת הנשיא, המפלגה המוסלמית PPP והמפלגה הדמוקרטית PDI.
אחרי נפילתו של סוהארטו מהשלטון, קמו מפלגות חדשות - כולל "מפלגת המנדט הלאומי" של אמיין ראיס, ו"המפלגה הדמוקרטית האינדונזית - מאבק" PDI-P של מגוואטי סוקרנופוטרי. למרות רתיעתו מהקמת מפלגה פוליטית ורצונו להרחיק את תנועתו "נהדתול עלמאא" מהפוליטיקה המפלגתית, וחיד הסכים לבסוף, ביולי 1998, להקים מפלגה בשם PKB - מפלגת התחייה הלאומית, המבוססת במידה רבה על "נהדתול עלמאא" אך כפי רצונו, "לא כיתתית" מוסלמית, אלא פתוחה לכל בני החברה האינדונזית. מטורי עבדול ג'ליל נבחר ליושב ראשה, כשווחיד שמר לעצמו את התפקיד של יו"ר המועצה המייעצת.
אחרי שדגלו באופוזיציה מתונה לממשלת חביבי, בנובמבר 1998 בפגישה ברובע צ'יגנג'ור, וחיד, סוקרנופורטי, אמיין ראיס והסולטאן המנגקובוואונו העשירי הצהירו מחדש על מחויבות לרפורמות בחיי המדינה. ב-7 בפברואר 1999 מפלגת PKB הכריזה על וחיד כמועמדה לנשיאות.
בחירתו לנשיא בשנת 1999
בבחירות לפרלמנט MPR (האספה המייעצת העממית) שהתקיימו ביוני 1999, מפלגתו של וחיד זכתה ב-12% מהקולות, בעוד PDI-P של סוקרנופוטרי - ב-33% מהקולות. ביולי אמין ראיס בראש "ציר מרכזי" של מפלגות מוסלמיות הטה את הכף לטובת וחיד כמועמד לנשיאות בבחירות בפרלמנט. באוקטובר בתמיכתו של וחיד אמיין ראיס הנ"ל נבחר ליושב ראש הפרלמנט. האספה לא נתנה לחביבי להציג את מועמדותו המחודשת במירוץ לנשיאות והמפלגה שלו, גולקר, הצטרפה לתומכי וחיד. ב-20 באוקטובר 1999 וחיד נבחר כנשיא הרביעי של אינדונזיה עם 373 קולות מול 313 קולות בעד סוקרנופוטרי.
כשהתחילו מהומות מצד תומכיה של סוקרנפוטרי, וחיד חשב לנכון לצרף את המנהיגה של PDI-P כסגן-נשיא. ואכן ב-21 באוקטובר מגוואטי סוקרנופוטרי נבחרה כסגן נשיא תוך ניצחון על המועמד של המפלגה הדתית PPP, המזה הז.
מדיניות פנים
הממשלה הראשונה של וחיד הייתה ממשלת קואליציה - "אחדות לאומית" בין מפלגות שונות מאוד בטיבן PDI-I, PKB, גולקר, PPP, PAN ומפלגת הצדק PK. השתתפו גם חברים אל-מפלגתיים ונציגי הצבא. הרפורמות הראשונות שהוביל וחיד היו ביטול משרד המודיעין שהיה אחראי על הצנזורה, וארגון מחדש של משרד הביטחון שהיה נגוע בשחיתות קשה בעת המשטר סוהארטו. פיטוריו די מהר את הגנרל וירנטו, השר האחראי על תיאום מדיני-ביטחוני ושל שני שרים נוספים שהאשים בשחיתות -גרמו להתקררות עם שתי שותפות לקואליציה - גולקר ו-PDI-P.
וחיד הראה רצון לפתור בדרכי שלום את בעיית האוטונומיה באצ'ה, והציע למנהיגי האוכלוסייה המקומית ב איריאן המערבית לקרוא למחוז "פפואה". גילה גישה פשרנית כלפי הדגל שהרימו הילידים במערב פפואה וביקש רק שדגל אינדונזיה יורם בגובה רב יותר. כיום אסור להניף את דגל בינתנג כג'ורא שמשמעו במלאית "כוכב השחר". התחיל לבסוף משא ומתן עם התנועה הבדלנית באצ'ה ("תנועת אצ'ה העצמאית") והגיע עמה למזכר הבנות תקף עד שנת 2001.
במרץ 2000 החליט להסיר את האיסור על האידאולוגיה המרקסיסטית-לניניסטית שהונהג בשנת 1966. היחסים עם הצבא התערערו כשביקש למנות את אגוז וירדיקוסומה לרמטכ"ל של הצבא וכשמתח בקורת על מעורבותם של חוגים מהצבא בתמיכה בפעילות המיליציה הקנאית הטרוריסטית לסקר ג'יהאד באיי מאלוקו נגד התושבים הנוצרים שם. כשבשנת 2000 הידרדר המצב הביטחוני באיי מאלוקו נאלץ להנהיג שם מצב חירום.
שתי הסתבכויות פיננסיות ערערו על מעמדו של וחיד כנשיא. אחת הייתה העלמות סכום של 35 מיליארד רופיה מקופת הסוכנות הממלכתית ללוגיסטיקה, בצבא BULOG. הכסף, נמסר, נלקח על ידי המעסה האישי של וחיד, והיו טוענים שבידיעת הנשיא. לבסוף הכסף הוחזר. במקרה שני, הקרוי ברוניגייט, דובר בתרומה של הסולטאן מברוניי לטובת אצ'ה כאשר וחיד נחשד כי שמר אותה בשביל עצמו. נזכרה גם שערוריית "בולוג" שנייה. בשנת 2000 הודיע וחיד בפני הפרלמנט כי היו לו חסרונות בתחום הניהול ושמתכוון למנות מישהו כשר-על אחראי על הניהול השוטף של המדינה. מגווטי סוקרנופוטרי ראתה את עצמה כמועמדת למשרה זו אבל וחיד מינה ב-23 באוגוסט 2000 ממשלה חדשה מוקטנת שרוב חבריה אינם חברים במפלגות וללא ייצוג של מפלגת גולקר. מגוואטי לא התייצבה בטקס הצגת הממשלה.
בחג המולד 2000 - 24 בדצמבר 2000 - הייתה אינדונזיה קרבן למתקפת טרור מוסלמית נגד הכנסיות בג'קרטה ובשמונה ערים ברחבי המדינה. בסוף שנת 2000 אמין ראיס הביע אכזבה רבה וצער על כי תמך בווחיד בבחירות לנשיאות. בנובמבר 2000 151 חברי פרלמנט חתמו על עצומה שבה ביקשו להדיח את הנשיא. בינואר 2001 הודיע וחיד שהשנה החדשה הסינית תוכרז כחג בחירה במדינה. כמו כן הודיע כי יוסר האיסור על שימוש בכתב הסימנים הסיני ועל יבוא כתבי עת וספרים סינים.
בפגישה עם ראשי האוניברסיטאות העיר וחיד כי ייתכן שיצטרך לבטל את בית הנבחרים DPR. בית הנבחרים המליץ להדיחו. כתגובה לכך פרצו מהומות של חסידי וחיד - חברי תנועת נהדלתול עלמאא. הנשיא הואשם כי עודד את המהומות. במרץ 2001 וחיד פיטר כמה שרים שצידדו בהדחתו. באפריל הDPR המליץ שוב על הדחת הנשיא. אז וחיד ביקש מהשר לתיאום הפוליטיקה וביטחון, הגנרל סוסיליו באמבאנג יודהויונו להכריז על מצב חירום המדינה. הלה סירב ואז פוטר מתפקידו.
ב-23 ביולי תוכננה ההצבעה בפרלמנט בנוגע לגורל הנשיא, כאשר האשמות שחיתות הביאו להליך הדחתו. הצבא גייס 40,000 חיילים בבירה וטנקים פיטרלו על יד ארמון הנשיא. עם 363 קולות וחיד הודח מהתפקיד והוחלף עם מגוואטי סוקרנופורטי. ב-25 ביולי וחיד עזב את ארמון הנשיאות ונסע לטיפולים בארצות הברית.
מדיניות חוץ
וחיד ביקר בארצות החברות ב-ASEAN, ביפן, בארצות הברית, בקטר, כווית וירדן ומאוחר יותר בסין. בנובמבר 1999 שר הרווחה המזה הז התפטר. המשיך אחר כך לבקר בארצות רבות, כולל ערב הסעודית, באירופה המערבית, בהודו, פקיסטן, דרום אפריקה, ברוניי, איראן, מצרים קמבודיה וכו'. קידם צעדים לפיתוח יחסים מסחריים עם ישראל, למורת רוחם של קבוצות מוסלמיות קיצוניות. כמו כן עשה צעדים לפיתוח יחסים מסחריים עם ישראל. בנוסף בשנת 1994 הסכים להיות חבר מייסד בקרן פרס לשלום למורת רוחם של השגריר הפלסטיני עווד ושל קבוצות מוסלמיות קיצוניות. בסוגיית הסכסוך במזרח התיכון שבו גישתו של וחיד נראתה נייטרלית, מתח עליו בקורת ד"ר נורצ'וליש מג'יד שטען כי גישה זו עלולה לפגוע ברגשות "רוב" האינדונזים, התומכים בעם הפלסטיני. נכתב גם מאמר "הפסידי אינדונזיה הפסידי" שבו הואשם וחיד שהקשרים המסחריים עם ישראל מסכנים את קשריה של אינדונזיה עם מדינות ערב.
פיצול מפלגתו PKB והבחירות ב-2004
לאחר שיו"ר מפלגתו PKB, מטורי עבדול ג'ליל, שהיה גם סגן יו"ר האספה הלאומית MPR השתתף בתהליך הדחתו, וחיד החליט באוגוסט 2001 לפטרו מתפקיד יו"ר המפלגה ובנובמבר אותה השנה לגרשו מהמפלגה. בינואר 2002 מטורי כינס קונגרס מיוחד שבחר בו מחדש ליושב ראש. וחיד כינס מיד קונגרס משלו שבחר בעלווי שיהאב ליושב ראש המפלגה ובווחיד שוב כיושב ראש המועצה המייעצת. בדרך זו מפלגת התחייה הלאומית PKB התפצלה לשתי מפלגות: זו של מטורי - "PKB בטוטוליס" וזו של וחיד, "PKB קונינגאן".
בבחירות ב-2004 PKB זכה ב-10.6% מהקולות. בבחירות לנשיאות שבהן לראשונה נשיא הרפובליקה עמד להיבחר לא על ידי הפרלמנט אלא על ידי כל ציבור הבוחרים וחיד נבחר כמועמד מפלגתו לנשיאות אבל נפסל בהמשך מפני שלא עבר את הבחינות הרפואיות שנדרשו. אז וחיד החליט לתמוך במועמדות אחיו סולחדדין שהיה השני ברשימת הגנרל ויראנטו. אבל ביולי 2004 הצמד ויראנטו וסולחדדין הוצאו מהמירוץ בגלל הגיעם למקום השלישי בלבד. בסיבוב הבחירות הסופיות בספטמבר 2004 וחיד נאלץ לוותר על זכות ההצבעה.
אופוזיציה לנשיא יודהיונו
גם לאחר מכן וחיד לא הרים ידיים והיה לאחד ממנהיגי הקואליציה הפוליטית הקרויה "הארכיפלג המאוחד המתעורר" (Koalisi Nusantara Bangkit Bersatu). יחד עם ויראנטו, ארי סוטריסנו, אכבר תאנג'ונג ועם מגוואטי סוקרנופוטרי. בקורתם העיקרית נגד ממשל יודיונו התמקדה בהחלטת הנשיא החדש לבטל הסבסוד לדלק.
פעילויות נוספות
משנת 2002 וחיד מילא התפקיד של רקטור האוניברסיטה דארול-אולום בג'ומבנג. וחיד פעל גם במסגרת המכון על שמו "מכון וחיד" מלכ"ר בניהול בתו, יני וחיד. כמו כן עמד בראש הקרן LibForAll ("חופש לכל") שמטרתו מאבק בקיצוניות הדתית ובטרוריזם בעולם. ברוח זו וחיד פרסם ב-30 בדצמבר 2005 מאמר מעורר עניין מיוחד בעיתון "וול סטריט ג'ורנל" תחת הכותרת "Right Islam vs. Wrong Islam" - "אסלאם נכון מול אסלאם שגוי" שבו קרא לכל האנשים בעלי רצון טוב בני כל הדתות והעמים להתאחד על מנת להביס את אידאולוגית השנאה הדתית העומדת בבסיס הטרוריזם ומזינה אותו. בראיון במסגרת התוכנית התיעודית "המלחמה הפנימית באינדונזיה נגד הטרוריזם" ששודרה ב-12 באוקטובר 2005 ב-SBS Dateline וחיד העלה חשדות לגבי מעורבות גורמים מהממשלה וכוחות הביטחון האינדונזים בפיגועים באי באלי. בשנת 2006 ובאסיפה של מפלגתו במרץ 2008 הביע רצונו לרוץ שוב בשנת 2009 לתפקיד הנשיא.
השקפתו לגבי הדתות והשלום
מנהיג של תנועה מוסלמית בת כ-30 מיליון חסידים ("נהדלתול עולמאא") ומוכר בעם תחת כינוי החיבה "גוּס דוּר",(גוס - מהמילה "אגוס" הנהוגה כלפי חכמי דת מוסלמים באינדונזיה, ו"דוּר" - קיצור מ"עבדוּרחמן") וחיד הביע דעות נחרצות נגד השימוש בדת למטרות שנאה והסתה:
בדומה לנשיאים סוקרנו וסוהארטו, וחיד דגל בשמירה על האופי החילוני של המדינה ואי הפיכתה למדינה אסלאמית המנוהלת באמצעות השריעה. ביקש כמוהם לשמור על ההפרדה בין הדת ובין המדינה. התערב לטובת הסינים, ההינדים, הנוצרים, האבוריג'ינים וקהילות אחרות החיות בארצו. ידוע מקרה שבו התנגד לאי הכרה בטקס נישואים קונפוציאניסטי על ידי השלטונות בטענה שהקונפוציאניזם איננה דת מוכרת בקוראן. באור השקפתו זו, ב-17 בפברואר 2000 השתתף הנשיא וחיד בחגיגה הרשמית הראשונה באינדונזיה של ראש השנה הסיני.
וחיד התנגד לרדיפות נגד הסופר הבריטי ממוצא הודי סלמאן רושדי שאוים במוות על ידי פתווה של האייתוללה ח'ומייני. לדבריו,
יחסו לישראל וליהודים
מתוך השקפתו על האסלאם ועל שאר הדתות, בראיון בשנת 2002 בתוכנית של הטלוויזיה האוסטרלית, בשם "כתב חוץ" ("Foreign Correspondent"), וחיד הביע רגשי כבוד כלפי מדינת ישראל והיפנה "שאלה מתקנת ומאתגרת" אל אחיו המוסלמים:
הכנס התקיים באי באלי מוכה פיגועי הטרור משנת 2002, ובעל אוכלוסייה ברובה הינדית. השתתפו בו, פרט לאנשי דת מוסלמים, גם נציגים של הנצרות, ההינדואיזם, הבודהיזם והיהדות. עם המשתתפים נמנה הרב דניאל לנדס ממכון פרדס, כמו כן אשה אוסטרלית ניצולת הפיגועים בבאלי ויהודי ניצול שואה. הכנס אימץ הצהרה שגינתה את מניפולציית האמונות הדתיות לצורך הסתה ושנאה.
ביוני 2003 ביקר בישראל נפגש עם שר החוץ, סילבן שלום, ואמר כי אם יזכה בבחירות לנשיאות ארצו באוגוסט 2004, הוא יפעל לכינון יחסים דיפלומטיים מלאים עם ישראל. עם זאת, וחיד פרש מהמירוץ לנשיאות ולא התמודד בבחירות עצמן.
חייו הפרטיים
וחיד סבל מליקוי ראייה בגלל גלאוקומה. הוא היה עיוור בעינו השמאלית והיה עיוור חלקית בעינו הימנית. הוא היה הראשון והיחיד בין נשיאי אינדונסיה שסבל מנכות גופנית. וחיד היה נשוי לסינטה נוריה ולזוג נולדו ארבע בנות: אליסה קוטרונאדה מונאווארו, זנובה אריפה חפסו, הידועה כ"יני וחיד", אניטה חיאתונופוס ואינאיה וולנדארי. אשתו, סינטה נוריה, הייתה לעזר רב בפעילותו עד שנפצעה פציעה חמורה ונשארה משותקת בכל גפיה. הבת השנייה, יני וחיד, תפסה את מקום אמה כתומכת ועוזרת, במיוחד כאשר בריאותו הידרדרה.
פטירתו
ב-24 בדצמבר 2009, וחיד אושפז בבית חולים בג'ומבנג בגלל החמרה במצב בריאותו במהלך ביקורים שהתעקש לעשות ברמבנג ובגומבנג. בחזרתו לג'קרטה אושפז לצורך טיפול דיאליזה בבית החולים צ'יפטו מנגונקוסומו בבירה. ב-28 דצמבר עבר ניתוח סטומטולוגי וב-30 בדצמבר 2009 נפטר בבית חולים בג'קרטה בעת ניתוח לב עקב סיבוכים של סוכרת, יתר לחץ דם ואי ספיקת כליות. הנשיא יודיונו ביקר אצלו בבית החולים ברגעים לפני מותו. עבד א-רחמן וחיד נקבר ב-31 בדצמבר 2009 בטקס לוויה ממלכתי בסמוך לקברות הוריו וסביו בעיר הולדתו, ג'ומבנג.
פרסים ואותות כבוד
תוארי דוקטור כבוד - מטעם - מכללת נתניה, ישראל 2003, אוניברסיטאות קונקוק וסונמון בסיאול 2003, אוניברסיטת סוקה גקאי בטוקיו 2002, האוניברסיטאות תמסאט (2000) וצ'וללונגקורן (1999) בבנגקוק, אוניברסיטת סורבון פריז 2000.
יחסי החוץ של מלטה
יחסי החוץ של מלטה הם היחסים הדיפלומטיים שבין מלטה ומדינות העולם.
רקע כללי
לאחר קבלת העצמאות בשנת 1964, יצרה מלטה מדיניות של שיתוף פעולה הדוק עם מדינות נאט"ו. מאז 1971 חיפשה המדינה קשרים עם שאר העולם, כולל מדינות קומוניסטיות במזרח אירופה והמדינות הבלתי-מזדהות.
לאחר ניצחונה של מפלגת הלייבור, על פי הוראתה, נסגר משרד נאט"ו במלטה, וצעדות הצי השישי של ארצות הברית למדינה הופסקו.
ב-1979, החליטה מלטה להפוך למדינה נייטרלית והייתה חברה בתנועה הבלתי-מזדהה. מלטה היא משתתפת פעילה באו"ם, חבר העמים, מועצת אירופה, OSCE וארגונים בינלאומיים שונים אחרים. בפורומים אלה, מלטה הביעה לעיתים קרובות את דאגתה לשלום ולפיתוח הכלכלי של אזור הים התיכון.
ב-1 במאי 2004 נסוגה מלטה מהתנועה הבלתי מזדהה. והפכה לחברה מן המניין באיחוד האירופי, עמה היה לה הסכם התאגדות מאז 1971. היא הייתה אחת מעשרה חברים חדשים שהצטרפו בתאריך זה. משרד החוץ בפאלאצו פריזיו מפקח על כיוון מדיניות החוץ של מלטה. למדינה יש קשרים הדוקים עם רוב המדינות הריבוניות, בדגש על הגברת סחר והשקעות זרות ישירות.
מלטה וחבר העמים הבריטי
מלטה הייתה מדינה חברה בחבר העמים הבריטי מאז 1964, אז הפכה לדומינציה עצמאית בשם 'מדינת מלטה'.
ספוטניקס
ספוטניקס (ברוסית: «СПУТНИКС», ראשי תיבות של «Спутниковые инновационные космические системы», מרוסית: מערכות חלל חדשניות לווייניות) היא חברת חלל פרטית רוסית.
מטה החברה ממוקם במרכז החדשנות סקולקובו.
היסטוריה
חברת החלל הפרטית הרוסית ספוטניקס הוקמה בשנת 2011 על בסיס מחלקת טכנולוגיות הלוויין של חברת ScanEx RDC. מאז שנת 2009 מחלקה זו מפתחת את מערכות האוריינטציה והייצוב המיקרוסקולית צ'יביס-M עבור המכון לחקר החלל של האקדמיה הרוסית למדעים.
מאז 2012, תחום פעילותה של החברה הוא פיתוח טכנולוגיות מבטיחות ליצירת פלטפורמות לווייניות וייצור מערכות שירות לחלל.
בשנת 2013 חברת ספוטניקס קיבלה רישיון מטעם סוכנות החלל הפדרלית לביצוע פעילות בחלל והחלה ליצור את רכיב הטכנולוגיה המיקרוסקופי TabletSat-Aurora. ב-19 ביוני 2014, הרכיב במשקל 26 ק"ג שוגר למסלול לווייני נמוך על גבי טיל השיגור הרוסי "דניפר" על פי חוזה בין החברה לחברת Kosmotras בנובמבר 2013.
בשנת 2017 החברה פיתחה את פלטפורמת הלוויין OrbiCraft-Pro על בסיס התקן הבינלאומי CubeSat. פלטפורמת Orbikraft-Pro היא ערכת עיצוב המאפשרת להרכיב ננו-אטלטים של תצורות שונות עם מערך ויסות עומס. המכשירים המדעיים והחינוכיים SiriusSat-1 ו-SiriusSat-2 שנוצרו על בסיס פלטפורמת Orbikraft-Pro שוגרו לתחנת החלל הבינלאומית ב-15 באוגוסט 2018.
חברת "ספוטניקס" עוסקת בפיתוח מערכות לומדה על תעופה וחלל. יחד עם האוניברסיטה הפוליטכנית במוסקבה פותח פרויקט "הנדסת מערכות חלל", שהושק במסגרת אליפות העולם למצוינות מקצועית בשנת 2016.
ספוטניקס מייצרת פלטפורמה חדשה שנועדה לפיתוח לוויינים. מסת הלוויינים בפלטפורמה המפותחת תהיה בין 80 ל-200 ק"ג.
מטה החברה ממוקם במרכז החדשנות בסקולקובו מאז 2011.
תחומי פעילות
הפעילות העיקרית של חברת "ספוטניקס" היא:
דרקו פאנצ'ב
דרקו פאנצ'ב (במקדונית: Дарко Панчев, נולד ב-7 בספטמבר 1965 בסקופיה שביוגוסלביה, כיום מקדוניה) הוא כדורגלן עבר מקדוני ששיחק בעמדת החלוץ. פאנצ'ב נחשב בעיני רבים כגדול שחקני הכדורגל המקדונים בכל הזמנים, ואף זכה להיכלל כנציג מקדוניה הצפונית בפרסי היובל של אופ"א.
את עיקר הצלחתו קצר פאנצ'ב במועדון הכוכב האדום בלגרד, עמה זכה בגביע אירופה לאלופות בשנת 1991. לפאנצ'ב 27 הופעות ו-17 שערים במדי נבחרת יוגוסלביה, עמה השתתף במונדיאל 1990, ועוד שש הופעות ושער אחד במדי נבחרת מקדוניה הצפונית.
קריירת מועדונים
אינטר עברה באותו קיץ מהפכה גדולה בסגל, שנדרשה בעקבות כישלון הקבוצה בעונה הקודמת, בה סיימה במקום השמיני. במסגרת מהפכה זו, עזבו שחקנים חשובים כלותר מתאוס, אנדראס ברמה ויורגן קלינסמן, והצטרפו טוטו סקילאצ'י, רובן סוסה ואיגור שאלימוב, ופאנצ'ב היה אמור לחבור למערך זה בקבוצה שנבנתה תחת המאמן החדש, אוסבלדו בניולי. עם זאת, בניולי לא אהב את סגנון המשחק של פאנצ'ב, שלטענתו לא כלל מספיק תנועה, והם היו מסוכסכים ביניהם. פאנצ'ב עצמו התקשה להסתגל לסגנון המשחק של הסרייה א' ולהגנות הנוקשות של הכדורגל האיטלקי, והפך במהרה לאכזבה גדולה. יכולתו הגבוהה של רובן סוסה בהתקפת הקבוצה, הובילה לספסולו הממושך של פאנצ'ב, שהבקיע שער בודד בעונת הבכורה שלו בקבוצה, 1992/93, ושיחק ב-12 משחקים בלבד. את העונה הזו אינטר סיימה במקום השני בסרייה א'. בעונת 1993/94 מעמדו של פאנצ'ב הורע אף יותר, עקב החרפת הסכסוך שלו עם בניולי, והחתמתו של דניס ברגקאמפ בקבוצה. פאנצ'ב לא שיחק ולו משחק אחד בחצי העונה הראשון, ובפגרת החורף הושאל ללוקומוטיב לייפציג, ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה. פאנצ'ב הבקיע שני שערים עבור לייפציג, ולא הצליח למנוע את נשירתה אל הבונדסליגה השנייה. אינטר המשיכה ללא פאנצ'ב לזכייה בגביע אופ"א באותה עונה. בתום ההשאלה חזר פאנצ'ב לאינטר, שהחתימה מאמן חדש, אוטאביו ביאנקי. פאנצ'ב פתח את עונת 1994/95 היטב והבקיע שני שערים בשלב מוקדם של העונה, אך סדרה של פציעות גרמה להשבתה ארוכה שלו. במהלך עונה זו נמכרה הקבוצה לאייל הנפט מאסימו מוראטי, ומהפכה נוספת הייתה בדרך. פאנצ'ב עזב את אינטר בקיץ 1995, לאחר שבמהלך שתי עונות וחצי הופיע 19 פעמים בלבד והבקיע שלושה שערים, ובעיני אוהדי אינטר הוא מכונה bidone, פח זבל בתרגום חופשי, מאחר שנחשב בעיניהם לרכישה בלתי מוצלחת.
בקיץ 1995 חתם פאנצ'ב בפורטונה דיסלדורף מהבונדסליגה, שם הופיע 14 פעמים והבקיע שני שערים. כעבור עונה אחת חתם בפ.צ. סיון השווייצרית, שם שיחק חמישה משחקים, ובשנת 1997 פרש מכדורגל.
קריירה בינלאומית
פאנצ'ב החל לשחק בנבחרת יוגוסלביה בשנת 1984, והבקיע במדיה 17 שערים ב-27 הופעות. הטורניר הגדול היחיד בו השתתף היה מונדיאל 1990, בו הודחה יוגוסלביה ברבע הגמר לאחר הפסד בבעיטות הכרעה לנבחרת ארגנטינה. בשלב הבתים של מונדיאל 1990, הבקיע פאנצ'ב צמד בניצחון 4-1 על נבחרת איחוד האמירויות. פאנצ'ב הבקיע עשרה שערים במוקדמות יורו 1992 והיה למלך השערים של המוקדמות, אך נבחרתו הושעתה מהטורניר עצמו עקב המלחמה של יוגוסלביה בבוסניה. לאחר תחילת התפוררות הפדרציה היוגוסלבית למדינות שהרכיבו אותה, בחר פאנצ'ב לייצג את מקדוניה הצפונית, וערך שש הופעות במדי נבחרת מקדוניה הצפונית, בין השנים 1993 ו-1995, בהן הבקיע שער אחד.
חיים אישיים
לאחר הפרישה מכדורגל, החל פאנצ'ב לעבוד בהתאחדות הכדורגל המקדונית, ובשנת 2006 מונה כמנהל ספורטיבי בוארדאר סקופיה. בבעלותו של פאנצ'ב בית קפה בעיר סקופיה. פאנצ'ב נשוי לזמרת מאיה גרוז'דנובסקה, ולהם שתי בנות.
תארים
עם הכוכב האדום בלגרד:
לילה של אלופים (2014)
לילה של אלופים (2014) היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-WWE, ששודר בערוץ של ה-WWE Network. האירוע נערך ב-21 בספטמבר 2014 בברידג'סטון שבנאשוויל, טנסי. האירוע היה האירוע השמיני בסדרת אירועי לילה של אלופים.
שמונה קרבות התנהלו באירוע. בקרב המרכזי, ג'ון סינה ניצח את ברוק לסנר בפסילה לאחר שסת' רולינס הפריע; לעומת זאת, לסנר שמר על אליפות ה-WWE העולמית במשקל כבד. עוד ברשימת הקרבות, AJ לי ניצחה את ניקי בלה ופייג' בקרב משולש וזכתה באליפות הדיוות בפעם השלישית בקריירה, והמיז ניצח את דולף זיגלר וזכה באליפות הבין יבשתית.
שיעור הקנייה של האירוע בטלוויזיה היה 48,000 (לא כולל צפיות דרך ערוץ ה-WWE Network), נתון נמוך משיעור הקנייה של אירוע לילה של אלופים של השנה הקודמת אשר עמד על 175,000.
עלילות
האירוע כלל קרבות שנבעו מעלילות מתוסרטות גם מ-Raw וגם מסמאקדאון.
באירוע סאמרסלאם, ברוק לסנר ניצח את ג'ון סינה וזכה באליפות ה-WWE העולמית במשקל כבד. ב-19 באוגוסט בפרק של התוכנית Main Event, טריפל H, הודיע שסינה מימש את סעיף הקרב החוזר על התואר וכתוצאה מכך הוא יתמודד מול לסנר באירוע לילה של אלופים.
באירוע סאמרסלאם, פייג' ניצחה את AJ לי וזכתה באליפות הדיוות. ב-1 בספטמבר בפרק של התוכנית Raw, סטפני מקמהן, הבטיחה לניקי בלה קרב על התואר באירוע לילה של אלופים, אך הן נקטעו על ידי AJ לי, שהזכירה לסטפני שמגיע לה קרב חוזר על התואר. ב-5 בספטמבר, סטפני החליטה שפייג' תגן על אליפות הדיוות נגד AJ לי וניקי בלה בקרב משולש באירוע לילה של אלופים.
באירוע סאמרסלאם, דולף זיגלר ניצח את המיז וזכה באליפות הבין יבשתית. לילה לאחר מכן בפרק של התוכנית Raw, השניים התמודדו זה מול זה בקרב חוזר, שבו המיז ניצח כתוצאה מספירת חוץ; לעומת זאת, זיגלר שמר על תוארו, מכיוון שחגורת אליפות לא יכולה להחליף ידיים כתוצאה מספירת חוץ. ב-2 בספטמבר בפרק של התוכנית Main Event, נודע על קיומו של קרב חוזר נוסף בין השניים לאירוע לילה של אלופים.
ב-25 באוגוסט בפרק של התוכנית Raw, סזארו ניצח את רוב ואן דאם בקרב אשר קבע את זהות הטוען לכתר לאליפות ארצות הברית של שיימוס. בעקבות זאת, קרב על התואר בין שיימוס לסזארו נקבע לאירוע לילה של אלופים.
ב-18 באוגוסט בפרק של התוכנית Raw, מארק הנרי תקף את רוסב, שהשיב מלחמה ב-1 בספטמבר, כשתקף את אותו הנרי במהלך קרב של הנרי וביג שואו נגד אריק רואן ולוק הארפר. ב-5 בספטמבר בפרק של התוכנית סמאקדאון, הנרי איתגר את רוסב לקרב יחידים באירוע לילה של אלופים. לאנה, נענתה לאתגר זה בחיוב בשמו של רוסב.
ב-18 באוגוסט בפרק של התוכנית Raw, גולד וסטארדאסט ניצחו את האוסוס (ג'יי אוסו וג'ימי אוסו) בקרב זוגות שאינו היה על אליפות הזוגות של ה-WWE. שבוע לאחר מכן, גולדאסט וסטארדאסט ניצחו את האוסוס בקרב על חגורות האליפות כתוצאה מספירת חוץ, כשלאחר מכן הם תקפו את האוסוס; לעומת זאת, האוסוס שמרו על חגורות האליפות, מכיוון שחגורת אליפות לא יכולה להחליף ידיים כתוצאה מספירת חוץ. במשך השבועות, גולדאסט וסטארדאסט המשיכו לתקוף את האוסוס לאחר הקרבות שלהם, ואף גרמו לפציעת רגלו של ג'יי אוסו. ב-8 בספטמבר, נקבע שהאוסוס יגנו על אליפות הזוגות של ה-WWE נגד גולד וסטארדאסט באירוע לילה של אלופים.
ב-1 בספטמבר בפרק של התוכנית Raw, כריס ג'ריקו העליב את רנדי אורטון במהלך הפינה שלו, Highlight Reel. שבוע לאחר מכן, אורטון תקף את ג'ריקו, שנזקק לטיפול רפואי לאחר שהפסיד לבריי וויאט בקרב כלוב. ב-9 בספטמבר, קרב בין ג'ריקו לאורטון נקבע לאירוע לילה של אלופים.
אירוע
במהלך המופע המקדים לאירוע, כריסטיאן חזר כדי להנחות את הפינה שלו, The Peep Show, כשכריס ג'ריקו היה האורח שלו.
קרבות מקדימים
האירוע עצמו נפתח בקרב שבו האוסוס (ג'יי אוסו וג'ימי אוסו) הגנו על אליפות הזוגות של ה-WWE נגד גולדאסט וסטארדאסט. אלופי הזוגות שלטו לאורך הקרב עד שג'יי ניסה לבצע על סטארדאסט את מהלך הסמואן ספלאש, אך במקום זאת הוא נפל על ברכו של סטארדאסט, שהניף אותה לגובה. סטארדאסט ניצל זאת לטובתו וביצע הצמדה מוצלחת לספירת שלוש, שהקנתה לו ולגולדאסט זכייה בחגורות אליפות הזוגות.
אז, שיימוס הגן על אליפות ארצות הברית נגד סזארו. בסיום, שיימוס ביצע על סזארו את מהלך הברוג קיק כדי להשיג את הניצחון בקרב והגנה מוצלחת על התואר.
בקרב שבא לאחר מכן, דולף זיגלר (שלווה לקרב על ידי R-טרות') הגן על האליפות הבין יבשתית נגד המיז (שלווה לקרב על ידי ה"כפיל" שלו, דמיאן מיזדאו). המיז הצמיד את זיגלר לניצחון תוך כדי שהוא אחז במכנסיו של האחרון ובעקבות זאת הוא זכה באליפות הבין יבשתית בפעם הרביעית בקריירה שלו.
בקרב הרביעי, רומן ריינס התמודד מול סת' רולינס. הקרב בוטל יום לפני האירוע, כשריינס הובהל לבית החולים עקב קילה, שמנע ממנו להתחרות. רולינס עשה את דרכו לזירה כדי לנצח כתוצאה מפרישה. בעוד שהיה בזירה, דין אמברוז תקף את רולינס. האות'וריטי הגיחו מאחורי הקלעים כדי להפריד בין השניים ולהשיב את הסדר על כנו. לאחר מכן, צוות האבטחה אזק את ידיו של אמברוז מאחורי גבו וליווה אותו מחוץ לאולם.
לאחר מכן, רוסב (שלווה לקרב על ידי לאנה) התמודד מול מארק הנרי. במהלך הקרב, הנרי ביצע על רוסב את מהלך הסיום שלו, The World's Strongest Slam, אך לא הצליח להצמיד אותו. מנגד, רוסב ביצע על הנרי את מהלך ההכנעה שלו, The Accolade, שהספיק לו כדי להכניע אותו לניצחון.
בקרב שבא לאחר מכן, רנדי אורטון התמודד מול כריס ג'ריקו. בסיום, ג'ריקו ביצע על אורטון את מהלך הקודברייקר, אך האחרון הצליח לצאת מניסיון ההצמדה שבא לאחר מכן. בזמן שג'ריקו קפץ מהחבל העליון, אורטון ביצע עליו את מהלך הסיום שלו, ה-RKO ולאחר מכן הצמיד אותו לניצחון.
בקרב הלפני אחרון, פייג' הגנה על אליפות הדיוות נגד ניקי בלה ו-AJ לי בקרב משולש. בסיום, AJ לי לא הותירה לפייג' דבר מלבד להיכנע למהלך ה-Black Widow, שגרם לה לנצח בקרב ולזכות באליפות הדיוות. כתוצאה מזכייה זו בתואר, AJ לי השוותה את שיא ההחזקות ביחד עם איב טורס, עם שלוש זכיות כל אחת.
הקרב המרכזי
בקרב המרכזי, ברוק לסנר הגן על אליפות ה-WWE העולמית במשקל כבד נגד ג'ון סינה. סינה ביצע את מהלך האטיטיוד אדג'סטמנט, אך לסנר הצליח לצאת כשנייה אחת בלבד לאחר ניסיון ההצמדה שבא לאחר מכן. לסנר ביצע על סינה ארבע פעמים את מהלך ההכנעה שלו, הקימורה לוק, אך סינה הצליח להגיע אל חבלי הזירה כדי לשבור את המהלך כל פעם מחדש. סינה ביצע על לסנר את מהלך ה-AA פעם נוספת, אך הפעם האחרון יצא מניסיון ההצמדה לאחר שתי שניות. סינה המשיך אל עבר ביצוע מהלך ההכנעה שלו, ה-STF, מנגד, לסנר הצליח לצאת מהכנעה זו. בתגובה, לסנר ביצע בפעם החמישית את מהלך הקימורה לוק, אבל סינה הצליח להתחמק מכך, כשהטיח את לסנר בפינת הזירה. סינה ניצל את המומנטום כדי לבצע בפעם השלישית את מהלך ה-AA ואז בפעם השנייה את מהלך ה-STF, אך גם הפעם לסנר הצליח להגיע אל חבלי הזירה. סינה הצליח לבצע בפעם הרביעית את מהלך ה-STF, אך הוא איפשר ללסנר לצאת מהאחיזה, כשהוא סירב להיכנע. ברגעי הסיום של הקרב, סינה ביצע על לסנר את מהלך ה-AA בפעם הרביעית. כשסינה התקדם כדי להצמיד את לסנר, סת' רולינס הגיע ותקף את סינה בעזרת מזוודת כסף בבנק שלו, שגרמה לפסילת הקרב. רולינס תקף את לסנר בעזרת מהלך הקורב סטומפ ולאחר מכן ניסה לפדות את החוזה במזוודה שלו. מנגד, סינה תקף אותו לפני שהקרב יצא לדרך. לאחר מכן, לסנר ביצע על סינה את מהלך ה-F-5, שסגר את האירוע.
תוצאה לאורך זמן
לילה לאחר מכן בפרק של התוכנית Raw, המיז הגן על האליפות הבין יבשתית נגד דולף זיגלר בקרב חוזר מהאירוע לילה של אלופים. זיגלר זכה בחזרה בתואר לאחר שעשה בדיוק מה שהמיז עשה, כשזכה בחגורת האליפות - הצמיד אותו לניצחון תוך כדי אחיזה במכנסיים.
במהלך ריאיון עם מייקל קול, טריפל H בישר על קיום קרב באטל רויאל ב-26 בספטמבר בפרק של התוכנית סמאקדאון, כשהמנצח בו קיבל קרב על האליפות הבין יבשתית נגד זיגלר באותו הערב.
ביקורות
האירוע זכה לרוב ביקורות חיוביות בקרב המבקרים והצופים.
הקרב בין שיימוס לסזארו היה זה שזכה לשבחים הרבים. ג'יימס קאלדוול מהאתר PWTorch.com העניק לקרב המרכזי ציון של 3.75 מתוך 5 כוכבים. הוא כינה את קרב זה כ"קרב סולידי". לעומת זאת, הוא הלין על שינויי האלופים של האליפות הבין יבשתית ושל אליפות הדיוות.
העיתונאי של Wrestling Observer Newsletter, דייב מלצר, קרא לקרב על אליפות ארצות הברית ולקרב בין אורטון לג'ריקו "קרבות מצוינים".
רומן בארדה
רומן בארדה (נולד ב-9 בנובמבר 1990) הוא רוכב אופני כביש מקצועי צרפתי כיום (2022) בקבוצת DSM. את רובה של הקריירה המקצועית שלו, בין השנים 2012-2020 עשה בקבוצת AG2R La Mondiale. בטור דה פראנס 2016 סיים במקום השני וב-2017 סיים במקום השלישי, כשב-2019 ניצח את קטגוריית ההרים וניצח בסך הכל כשלושה קטעים במרוץ (2015, 2016, 2017). בנוסף לכך הוא סגן אלוף העולם (אינסברוק 2018).
למרות הקריירה המקצוענית התובענית שלו כרוכב אופניים, בארדה סיים לימודים אקדמיים במנהל עסקים.
קריירה
כילד רומן בארדה היה חובב אופניים, הוא היה ממעריציו של הרוכב הצרפתי דויד מונקוטי. ב-2007 החל להתאמן ברכיבת אופניים תחת ונסן לאבנו ממנהלי קבוצת AG2R וב-2012 החל לרכוב כמקצוען. ב-2011 בארדה התחרה בטור דה ל'אווניר במדי נבחרת צרפת, מרוץ שנחשב לטור דה פראנס של הרוכבים הצעירים, וסיים 12 כללי. הוא התחרה באליפות אירופה עד גיל 23 שהתקיימה באיטליה, אך לא סיים את המירוץ.
2012
בארדה חתם בקבוצת AG2R La Mondiale הצרפתית, במה שהפך להיות החוזה המקצועני הראשון שלו. הוא השתתף ב וסיים במקום ה-4 הכללי. בטור של קליפורניה, סיים במקום ה-25 הכללי. הוא התחרה במונומנט האיטלקי, ג'ירו די לומברדיה וסיים במקום ה-29.
2013
בארדה התחרה לראשונה בטור דה פראנס, וזה הפך להיות הגרנד טור הראשון שלו. הוא סיים במקום ה-15 הכללי. והתוצאה הכי טובה שלו הייתה המקום ה-11 בקטע ה-20. הוא התחרה בקלאסיקה סן סבסטיאן וסיים במקום ה-20. הוא ניצח את מרוץ הטור דה ל'אן, ובאליפות העולם הגיע במקום ה-28.
2014
בארדה ניצח את מרוץ ה-ואלנס דרומה קלאסיק, ובלייז'–בסטון–לייז' הגיע במקום ה-10. בדופינה ליברה, הגיע במקום ה-5, ואילו באליפות צרפת באופני כביש הגיע במקום ה-37. בטור דה פראנס כבר שיפר את יכולותיו וסיים במקום ה-6, אך בפער של 11:26 ממנצח המרוץ, וינצ'נצו ניבאלי האיטלקי. בג'ירו די לומברדיה הגיע במקום ה-11.
2015
בארדה המשיך להתקדם וסיים 6 בלייז'–בסטון–לייז', הוא ניצח את הקטע ה-5 בדופינה ליברה וסיים 6 כללי. באליפות צרפת, הגיע במקום ה-11. בטור דה פראנס השיג את הניצחון הראשון שלו בקטע בגרנד טור, כאשר בקטע ה-18 עשה זאת וסיים בסופו של דבר 9 כללי. במילאנו–טורינו, הגיע במקום ה- 11.
2018
בארדה סיים 2 בסטראדה ביאנקה, לאחר טיש בנוט הבלגי. בלייז'–בסטון–לייז' הגיע במקום ה-3, לאחר שבוב יאנגלס ניצח מבריחת יחיד. בלה פלש ואלון הגיע בארדה במקום ה-9. בטור דה פראנס הגיע במקום ה-6 הכללי, כשגריינט תומאס ניצח במרוץ. ובאליפות העולם הגיע במקום ה-2 לאחר שהפסיד בספרינט לאלחנדרו ולוורדה, בדופינה ליברה, סיים במקום ה-3 הכללי.
2019
בארדה התחרה במרוץ אופניים חד יומי שהסתיים בהר מון ונטו, וסיים במקום ה-2, לאחר חסוס הראדה המנצח. בטור דה פראנס, איכזב ואיבד בקטע השישי וההררי הראשון סיכוי מעשי לניצחון, בעקבות כך שינה בשבוע השלישי את מטרותיו, ועבר להתמקד בקטגוריית ההרים, בשלב ה-18 שהסתיים בניצחון של נאירו קינטנה נכנס לבריחה והשיג מספיק נקודות בשביל לעקוף את טים ולנס. הוא שמר על ההובלה בקטגוריה עד סוף המרוץ וסיים 15 כללי.
2021 - קבוצת DSM
ב-10 באוגוסט 2020 הודיעה קבוצת DSM  שבארדה חתם אצלה לחוזה של שנתיים החל משנת 2021, ובכך יעזוב את AG2R La Mondiale לאחר תשע עונות במדיה. לפי בארדה הסיבות לעזיבה היו אי התאמות בין רצונו של בארדה לרצון הקבוצה למטרותיו.
יחסי אלג'יריה–קטר
יחסי אלג'יריה–קטר (בערבית: العلاقات الجزائرية القطرية) הם היחסים בין הרפובליקה האלג'יראית הדמוקרטית העממית ובין מדינת קטר, אשר החלו זמן קצר לאחר הכרזת העצמאות של קטר בשנת 1972.
אלג'יריה הכירה בקטר בשנת 1972 ואף מיהרה לכונן איתה יחסים דיפלומטיים, זה קרה בשנת 1973. לשתי המדינות תחומי עניין משותפים ומעורבות רבה במה שקורה במזרח התיכון דוגמת הסכסוך הישראלי-פלסטיני וההסכמה על פתרון שתי מדינות לשני עמים. שתי המדינות ניתקו יחסים עם ישראל בעקבות מגע ותגרה כלשהי עם הפלסטינים והן משתפות פעולה יחדיו עם הפלסטינים. קטר, בתרומות לחמאס, ואלג'יריה בהחרמה מלאה של ישראל וקמפיין למען הפלסטינים. באביב הערבי היחסים בין שתי המדינות התקררו באופן מפתיע עקב מעורבותה של קטר במלחמת האזרחים בלוב ותקריות דיפלומטיות שונות. היחסים התקררו בין שתי המדינות עוד יותר בשנת 2013, השנה בה הצטרפה קטר לצד האמריקאי במלחמת האזרחים בסוריה. היחסים בין שתי המדינות התקרבו שוב במהרה עקב סחר מוגבר בין השתיים והפסקה חלקית של המעורבות של קטר במלחמת האזרחים בסוריה.
פרנץ אורגלר
פרנץ יעקב אורגלר (בגרמנית: Franz Yaakov Orgler; 22 באוגוסט 1914 – 13 בינואר 2015) היה אתלט יהודי-גרמני, סגן אלוף המכביה השנייה (1935) בריצת 800 מטר ושיאן מכבי העולמי בריצת 1500 מטר.
ביוגרפיה
אורגלר נולד וגדל בוופרטל-ברמן למשפחה יהודית ליברלית. אביו, קורט אורגלר, היה עורך דין מכובד ואמו אדל אורגלר-בלומנטל. משנת 1931 היה קורט אורגלר יו"ר הקהילה היהודית של ברמן עד לפירוקה. לפרנץ היו שלושה אחים האנס יואכים, מארי-לואיז ואווה. בגיל 17 הוא התאמן במועדון הבורגני של ברמן שחור-לבן במגרש הספורט "מלאק". הוא היה האתלט היהודי היחיד במועדון. בהמשך עבר להתאמן בקבוצת הכח קלן בגרמניה.
במכביה השנייה שנערכה בשנת 1935 זכה אורגלר במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:04.8 דקות, אחרי אברהם רוזנקרנץ מארצות הברית (2:02.4 דקות) ולפני לאון פאסי מיוון (2:05.8 דקות).
במאי 1937 ברח אורגלר מהנאצים לשוודיה.
באליפות סטוקהולם שנערכה במרץ 1946 קבע אורגלר בריצת 1500 מטר שיא מכבי עולמי של 4:01.4 דקות.
חיים אישיים
שלושת אחיו הצליחו לברוח בזמן מגרמניה הנאצית. אווה ברחה לאיטליה בשנת 1933 ובהמשך לארגנטינה, מארי-לואיז ברחה לאנגליה בשנת 1939 והנס יואכים ברח גם הוא לשוודיה בשנת 1939.
ב-20 ביולי 1942 נלקחו הוריו, קורט ואדל אורגלר לדיסלדורף וגורשו משם לגטו טרזינשטט ומשם למחנה ההשמדה אושוויץ ב-28 באוקטובר 1944, שם ככל הנראה נרצחו זמן קצר לאחר מכן. תאריך המוות המדויק אינו ידוע. לפני גירושם כתבו הוריו מכתב פרידה לילדיהם.
בשנת 1947, לאחר עשר שנים של מגורים קבועים בשוודיה, הוא קיבל אזרחות שוודית ושירת בצבא. מאז הוא מכנה את עצמו בשם פרנס אורגלר. במשך 56 שנים היה נשוי לאשתו מצפון שוודיה.
נפטר ב-13 בינואר 2015.
יעקב רוטנר
ביוגרפיה
רוטנר התחנך במגזר החרדי. הוא למד בבית ספר יסודי ת"ת רזי-לי בבני ברק ובהמשך בישיבות קול תורה ואיתרי בירושלים. בהגיעו לגיל צבא, הצטרף לגרעין צורים טירת צבי ואת שירותו הצבאי עשה בנח"ל.
לאחר שירותו הצבאי למד הוראת מוזיקה והמשיך להשתלם ולהתמקצע בניצוח תזמורות ומקהלות. בראשית דרכו המוזיקלית אף שימש כחזן במשך 11 שנים בבית כנסת גדול בניו ג'רזי, ארצות הברית.
מקהלותיו
בשנת 1978 הקים את מקהלת הילדים "פרחי גנים" שהייתה הראשונה במקהלות הילדים בישראל שהופיעה לבדה במופע מלא בהיכל התרבות בתל אביב, וזכתה במשך תשע שנים רצופות במקומות הראשונים במצעדי קול ישראל. כן יצא אתה למסעות הופעות ברחבי אירופה.
רוטנר הוא המנצח והמנהל המוזיקלי של מקהלות ותזמורות בישראל. תחת שרביטו הופיעו ומופיעות בקונצרטים ובשבתות חזנות מקהלות החזנות והשירה "שפתי נעם" מנתניה, "שירת מודיעין" ממודיעין, "רינת הכפר" מכפר סבא, מקהלת רחובות ואנסמבל החזנים "קולות ישראל", המופיע בארץ וברחבי העולם. בין היתר הופיע ההרכב בליטא, בפולין, ביוטה, בדלאס ובסן אנטוניו, טקסס. אלו, מופיעים מזה כמה שנים בהרכב מורחב בשבת חזנות מיוחדת המתקיימת פעם בשנה בבית הכנסת הגדול בירושלים במעמד קהל אלפים ומלווה את החזנים הראשיים של בית הכנסת. כן מופיע רוטנר זה שנים עם מקהלותיו בסליחות הראשונות בנוסח עדות אשכנז הנאמרות החל ממוצאי שבת שלפני ראש השנה, עם קטעי תפילה ושירה אותם עיבד בעצמו.
רוטנר הוא גם המנהל המוזיקלי והמנצח של מקהלות הילדים והנוער: "פרחי נתניה", "פרחי מודיעין". בשנת 2017 החל לנצח על מקהלת הנשים "צלילים באונו" (לשעבר "צלילי גבעתיים") הפועלת במסגרת המחלקה למוזיקה של הקריה האקדמית אונו.
בקונצרטים שהוא מנהלם המוזיקלי מנצח רוטנר על תזמורות סימפוניות של רעננה, הקאמרית הישראלית, נתניה הקאמרית הקיבוצית וחדרה.
יצירותיו המוזיקליות
בשנת 1993 הלחין רוטנר את האורטוריה "שירת הים" על פי הזמנת הטלוויזיה הישראלית וניצח על 400 זמרי מקהלותיו, שהערוץ הראשון שב ושידר מעת לעת בעיקר בערבי שבת שירה. בהמשך הוציא רוטנר שלושה ספרי תווים לחזנים ומקהלות על תפילות שבת, חג, וימים נוראים. לחניו פזורים בין אלבומי חזנות ומקהלות ילדים.
בעשור השני של המאה ה-21 כתב את האורטוריה "חיים", אשר בוצעה עם מיטב החזנים והמקהלות בקונצרטים בישראל.
חיים אישיים
רוטנר הוא תושב נתניה. הוא נשוי ואב לארבע בנות, ובהן אשת התקשורת רחלי רוטנר והסופרת ליאת רוטנר.
האוניברסיטה הטכנית של ריגה
האוניברסיטה הטכנית של ריגה (בלטבית: Rīgas Tehniskā universitāte) ממוקמת בעיר ריגה, בירת לטביה. המוסד הוקם לראשונה בשנת 1862 והיה מכון להשכלה גבוהה בתחום הטכני הראשון בתחומי האימפריה הרוסית. שפת הלימודים הייתה גרמנית. בשנת 1896 הלימודים החלו להתקיים בשפה הרוסית. במהלך מלחמת העולם הראשונה סגל המכון הועבר למוסקבה ואוניברסיטה פעלה שם. בשנת 1918 חלק מהמרצים חזרו ללטביה העצמאית והם היו בסיס להקמת אוניברסיטת לטביה, היתר נשארו ברוסיה הסובייטית. בשנת 1958 הוחלט להפריד את הוראת מקצועות הנדסה מאוניברסיטת לטביה ולהקים מחדש את האוניברסיטה הטכנית. שמה היה המכון הפוליטכני של ריגה.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 החל מעבר הדרגתי של קמפוס המוסד למקום חדש באי קיפסלה, בגדה המערבית של דבינה המערבית. המעבר זה הסתיים רק בשנת 2021 כאשר פונה בניין אחרון במרכז העיר.
בשנת 1990 המוסד החליף את השם לשם הנוכחי. כמו כן, הופסקו בהדרגה לימודים בשפה הרוסית ועתה הלימודים מתקיימים בלטבית ולסטודנטים זרים באנגלית. האוניברסיטה חברה בועידת בתי הספר האירופיים לחינוך ומחקר הנדסי מתקדם.
כריסטיאן ג'יין פרגוסון
כריסטיאן ג'יין פרגוסון (באנגלית: Christian Jane Fergusson; 14 בספטמבר 1876 – 5 בינואר 1957) הייתה ציירת סקוטית, שהייתה קשורה לבית הספר של גלאזגו וידועה ביצירות הנוף וטבע דומם שלה.
ביוגרפיה
פרגוסון, שלעיתים חתמה על עבודתה בתור כריס ג'יי פרגוסון, נולדה בדמפריס, אחת מחמשת ילדיהם של ג'יימס סטארק, עורך דין, ואשתו אגנס ווא דרייפ. היא למדה בבית הספר באקדמיה של דמפריס לפני שנסעה באירופה, שם ביקרה בצרפת, גרמניה, בלגיה והולנד. כשחזרה לבריטניה, פרגוסון למדה בבית הספר לאמנות קריסטל פאלאס בלונדון.
משנת 1900 עד 1906 לערך פרגוסון למדה בבית הספר לאמנות בגלאזגו, תחילה כסטודנטית ואחר כך כמורה. היא זכתה באחת הדיפלומות הראשונות שהוענקו בבית הספר לאמנות. היא גם לימדה במשך שנה בין 1905 ל-1906 באקדמיית קירקוודברייט ולאחר מכן כמורה ראשית לאמנות בבית הספר התיכון לבנות בגלאזגו. מאוחר יותר, תלמד גם בבית הספר של המנזר הבנדיקטיני בדמפריס.
בנוסף לציור, פרגוסון ייצרה יצירות מתכת ושטיחים ונחשבה לאחת מהקבוצה הידועה בשם "בנות גלאזגו". היא הייתה פעילה גם בתנועת הסופרג'סטים. בזמן שלמדה בגלאזגו היא התארסה לדייוויד פרגוסון, עורך דין צעיר, לו נישאה ב-1908. בני הזוג התיישבו במקסוולטאון. בית המשפחה עוצב בסגנון אר נובו על ידי פרגוסון.
לאורך שנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 פרגוסון טיילה בסקוטלנד וציירה כמה נופים של האי אראן, נווק של פייף וסנט איבס בברוויקשייר הנחשבות בין יצירותיה הטובות ביותר. בשנת 1922, שנה לאחר לידת ביתה השלישית, פרגוסון הייתה בין המייסדים השותפים באגודת אמנות יפות, יחד עם ג'סי מריון קינג, ארנסט ארכיבלד טיילור ואדוארד אטקינסון הורנל שהציגה עבודות של אמנים סקוטים רבים. בשנת 1928 נבחרה פרגוסון לאגודת האמנים הסקוטיים. פרגוסון זכתה בפרס לאודר מאגודת אמני גלאזגו שלוש פעמים, ב-1933, 1938 וב-1954.
תערוכה של כ-116 ציוריה של פרגוסון התקיימה בדמפריס ב-1952 ותערוכה רטרוספקטיבית של עבודותיה התקיימה באותה עיר ב-1957.
דניאל לוידס
דניאל לוידס (באנגלית: Danielle Lloyd; נולדה ב-16 בדצמבר 1983) היא דוגמנית אנגלייה.
ביוגרפיה
לוידס נולדה בליברפול ועם סיום התיכון החלה לדגמן, ב-2004 הוכתרה כמיס אנגליה והתחרתה במיס עולם 2004, ב-2006 נבחרה למיס בריטניה הגדולה, בדצמבר 2006 הופיעה בעירום במגזין פלייבוי דבר הגרם לה לאבד את תוארה.
היא הופיעה על שער מגזין הגברים "FHM" ועלתה לגמר בתחרות "מיס מקסים" שערך המגזין מקסים, ב-2006 השתתפה בתוכנית "Test the Nation" בערוץ BBC One ונחשף כי חשבה שפסל של וינסטון צ'רצ'יל הוא פסלו של הנשיא השחור הראשון, אך לאחר מכן פורסם כי ציון מנת המשכל שלה הוא 152 ואף השתתפה בפרק של החוליה החלשה.
בשנת 2007 הצטרפה כדיירת לעונה החמישית של גרסת המפורסמים של האח הגדול בריטניה והגיעה לחמישייה עד לחמישייה הסופית שנשארו בבית, ב-2010 השתתפה בגרסה הבריטית של וייפאאוט.
רחל אלתרמן
רחל אלתרמן (לייכטר) (נולדה בירושלים ב-4 בינואר 1946) היא מתכננת ערים ומשפטנית ישראלית. פרופסור אמריטה בטכניון; עמיתת מחקר בכירה במוסד שמואל נאמן למחקר מדיניות לאומית.
פרסמה כ-170 מאמרים אקדמיים. רבים ממאמריה וספריה צוטטו והמלצותיה וחוות הדעת שלה כעדה מומחית יושמו פעמים רבות על ידי בית המשפט העליון, בתי משפט מחוזיים בישראל ובתי משפט בארצות הברית, והשפיעו רבות על קביעת ההלכות המשפטיות בענייני תכנון ומקרקעין. אלתרמן נחשבת לחלוצת התכנון הסביבתי בישראל. והיא מבקרת חריפה של מערכת התכנון בישראל.
החל משנת 2022 חברה באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
קריירה אקדמית
אלתרמן הנחתה במסגרת הטכניון עשרות סטודנטים בעבודות תזה לתואר שני ודיסרטציה לתואר דוקטור. סטודנטים רבים אותם הנחתה לתארים מתקדמים התברגו עם השנים במשרות בכירות ומשפיעות בחברה: איריס האן, מנכ"לית החברה להגנת הטבע; שירה ברנד, ממלאת מקום ראש מינהל התכנון במשרד האוצר; דורון דרוקמן, סגן ראש מינהל התכנון במשרד האוצר; דורית הוכנר, מנהלת תחום בכירה במשרד התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים; ורד סולומון ממן, אדריכלית ראשית במשרד השיכון והבינוי ולשעבר אדריכלית העיר ראשון לציון; חוה ארליך-רוגינסקי, מהנדסת העיר פתח תקווה ולשעבר מהנדסת העיר נצרת עילית; מיכל סופר, מהנדסת העיר עכו; אהוד כרמלי, סגן מנהל אגף תכנון בעיריית תל אביב-יפו; כרמית קניגסברג (אוחיון), מנהלת מחלקת איכות הסביבה בעיריית הוד השרון; שרה גזית ויצמן, מנהלת אגף תכנון ועיצוב עיר בעיריית נתניה; מרים רוזנשטיין, ראש אגף תכנון ברשות שדות התעופה; ניר מועלם, פרופסור משנה בטכניון; סבסטיאן ולרשטיין, מנהל מרכז הגר, למחקר ופיתוח מדיניות דיור חברתי, בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב; נורית קורן, ראש המחלקה לאדריכלות ועיצוב פנים במכללת אורט בראודה; ואריאלה ורנסקי, ראש קבוצת המחקר בנושא יישוב סכסוכים בטכניון.
אלתרמן הייתה פרופסור אורחת בארצות הברית באוניברסיטאות הבאות: קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל (בין השנים 1981–1982), בניו יורק (בין השנים 1996–1997), בויסקונסין (1992–1993), בפלורידה (בשנת 1993), במישיגן ובמיאמי. בהולנד הייתה פרופסור אורחת באוניברסיטת ניימכן ובאוניברסיטת ווכנינגן.היא שימשה כעמיתת מחקר באוניברסיטת פרינסטון (1986–1987) ובמכון לינקולן למדיניות קרקע (1988) וכעמיתת מחקר של אוניברסיטת צקובה ביפן, לאחר שקיבלה מענק מחקר מטעם המכון הלאומי לקידום המדע ביפן (1994).בנוסף, כיהנה כפרופסור מן החוץ בפקולטות למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת חיפה והרצתה בעשרות אוניברסיטאות, מכוני מחקר וארגונים בינלאומיים ברחבי העולם.
אלתרמן שימשה כיועצת לאו"ם, לבנק העולמי, ל-OECD, לכנסת ולממשלות ישראל, סין, הולנד וקטלוניה. היא מרצה בישראל במסגרת אסכולות, לימודי המשך בבית ספר ללימודים רב תחומיים של האוניברסיטה הפתוחה, ובפני קבוצות מקצועיות שונות.
ראש הפרויקט המחקרי "הים שלנו"
בשנת 2013 נבחרה אלתרמן לעמוד בראש פרויקט בין לאומי תלת-שנתי, "הים שלנו" (Mare Nostrum), שזכה למימון של 4.3 מיליון אירו מהאיחוד האירופי. מטרת העל של התוכנית הייתה לייצר ארסנל פתרונות, דרכים וכלים לשיפור הקיימות הסוציו-כלכלית והסביבתית של החופים לאורך אגן הים התיכון ולחזק את עמידותם בפני פגעי טבע ונזקים הנובעים מפיתוח סביבתי. עם 11 השותפים לפרויקט נמנו נציגים מארצות שונות השוכנות לחופי הים: הערים חיפה, קוולה ואלכסנדרופוליס שביוון, משרד מולנסיה שבספרד המתמחה בנמלים; החברה להגנת הטבע; ו"המרכז לשלום" בעקבה, שבירדן. את הפרויקט ליוו מומחים מגרמניה, טורקיה ואיטליה.
פעילות פוליטית
אלתרמן הייתה ממייסדי מפלגת רצ ופעילה בשלום עכשיו. חברת המועצה הציבורית של יוזמת ז'נבה. חקרה בהזמנת הבנק העולמי את היישום האפשרי של הניסיון הישראלי בקליטת עלייה המונית לפתרון בעיית הפליטים הפלסטינים בארץ ישראל. בשנת 2003 יזמה, במשותף עם פרופסור מרשל קפלן מהמכון למדיניות ציבורית של אוניברסיטת דנוור, את "פורום השלום" באספן, שבקולורדו אשר בארצות הברית, שהורכב מאנשי עסקים ישראלים, אמריקאים ופלסטינים.
חיים אישיים
נשואה לדורון אלתרמן, מהנדס אזרחי בתחום הבנייה. מתגוררת באבן יהודה ואם לשניים: עידן אלתרמן, שחקן וקומיקאי, ונאורה אלתרמן.
מחקריה
המחקר של אלתרמן עוסק בכלים אפקטיביים לשמירה על שטחים פתוחים ושטחי חקלאות וזאת במטרה לשפר את המדיניות הציבורית לגבי המרחב. תחומי התמחותה הם:
אלתרמן הציגה את עבודות המחקר שלה בכ-200 כנסים מדעיים בין-לאומיים ב-33 מדינות.
קישורים חיצוניים
{{טורים
ראיונות מצולמים
}}
תומאס טראסק
'''תומאס "טום" ג'י. טראסק (באנגלית: Thomas "Tom" J. Trask'''; נולד ב-1961) הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל בחיל האוויר של ארצות הברית. בתפקידו האחרון שירת כסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים. טראסק עוטר בכוכב הכסף על גבורתו כטייס מסוק במהלך מלחמת המפרץ.
ביוגרפיה
בספטמבר 1984 התגייס לשירות סדיר בחיל האוויר, עבר קורס טיס והוכשר כטייס מסוקים.
שירת כטייס UH-1N בטייסת החילוץ וההצלה 40. עבר הסבה למטוסי MH-53 ושירת בטייסת המבצעים המיוחדים 20. הוא השתתף בפלישה האמריקאית לפנמה ובמלחמת המפרץ. במהלך המלחמה השתתף כקברניט MH-53 במשימת חילוץ של טייס F-14 טומקט שהופל בסמוך לבגדאד. על משימת החילוץ המורכבת והמסוכנת בתנאי מזג אוויר ושטח קשים ובשטח רווי כוחות אויב, עוטר בכוכב הכסף. כמו כן הוא וצוות המסוק זכו בפרס מק'קיי המוענק על ידי האגודה הלאומית לאווירונאוטיקה, לטיסה הראויה לשבח לשנת 1991. לאחר המלחמה שימש עוזר לסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר בטרם חזר לטייסת המבצעים המיוחדים 20. לאחר תקופת לימודים שירת כקצין תכנון במפקדת כוחות האוויר של נאט"ו בנאפולי שבאיטליה. בשנים 1998–2001 שימש קצין מבצעים ומפקד טייסת המבצעים המיוחדים 20, הוא השתתף במבצעים בקוסובו. ב-2001 מונה לראש מחלקת מבצעים מיוחדים בלשכת קצין האג"ם של המטות המשולבים.
באוגוסט 2002 מונה למפקד להק המבצעים 347 שהיה משויך לכנף החילוץ וההצלה 347 בפיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר. בפברואר 2004 מונה לעוזר למפקד פיקוד המבצעים המיוחדים. במאי 2005 מונה למפקד כנף המבצעים המיוחדים 58, בפברואר 2007 מונה למפקד בית הספר לקציני טייסות בבסיס חיל האוויר מקסוול שבאלבמה.
ביולי 2008 מונה למפקד חיל האוויר ה-23 של ארצות הברית וכקצין המבצעים של פיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר. בפברואר 2009 מונה לראש ענף תכנון והערכה בפיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר. ביולי 2009 מונה לסגן מפקד לענייני תכנון ותיאום בפיקוד מרכז של ארצות הברית. באוקטובר 2011 מונה לראש ענף בניית הכוח, משאבים, דרישות והערכה אסטרטגית בפיקוד המבצעים המיוחדים.
ביוני 2014 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה לסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים, שירת בתפקיד עד יולי 2017 ולאחר מכן פרש מהשירות הצבאי.
במהלך שירותו צבר טראסק למעלה כ-3,200 שעות טיסה, על מסוקי ומטוסי MH-53, HH-60, UH-1, CV-22, MC-130, HC-130 וכלי טיס נוספים למבצעים מיוחדים.
טראסק בעל תואר שני ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת המדינה טרוי באלבמה, בעל תואר שני בביטחון לאומי ואסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצי, בעל תואר שני בלימודי כוח אווירי מבית הספר ללימודים מתקדמים של חיל האוויר, והוא בוגר המכללה לביטחון של נאט"ו ברומא שבאיטליה. הוא נשוי לקארין והם הורים לבת ובן.
אלתיאה גיבסון
בתקופה שהגזענות והדעה הקדומה היו שכיחים, רבים ממומחי הספורט משווים אותה ואת תרומתה לזו של שחקן הבייסבול האפרו-אמריקאי ג'קי רובינסון‎.
ביוגרפיה
גיבסון נולדה בסילבר, קרוליינה הדרומית. בעקבות השפל הגדול היא עברה עם משפחתה להארלם, ניו יורק שם נולדו שלוש אחיותה ואחיה. בשנת 1939 בהיותה בת 12 היא זכתה באליפות ניו יורק לנשים בפאדל טניס.
1956
באליפות צרפת הפתוחה שנערכה במאי 1956 זכתה גיבסון בטורניר הגראנד סלאם הראשון שלה ליחידות לאחר שניצחה במשחק הגמר את אנג'לה מורטימר מבריטניה בשתי מערכות (6–0, 12–10) וכן בטורניר לזוגות נשים עם אנג'לה בקסטון היהודייה מבריטניה לאחר ניצחון במשחק הגמר על דרלין הארד ודורות'י הד נוד שתיהן מארצות הברית בשלוש מערכות (6–8, 8–6, 6–1).
באליפות וימבלדון שנערכה ביולי אותה שנה היא הפסידה בשלב רבע הגמר לשירלי פריי מארצות הברית בשלוש מערכות (4-6, 6-3, 6-4) שאף זכתה בטורניר, היא זכתה בטורניר לזוגות נשים עם אנג'לה בקסטון לאחר ניצחון במשחק גמר על פיי מולר ודפנה סיני מאוסטרליה בשתי מערכות (6–1, 8–6) והפסידה במשחק הגמר בטורניר לזוגות מעורבים עם גרדנר מולוי מארצות הברית לשירלי פריי וויק סיישס מארוצות הברית בשלוש מערכות (6–2, 2–6, 5–7).
באליפות ארצות הברית שנערכה בספטמבר היא הפסידה במשחק הגמר לשירלי פריי בשתי מערכות (3–6, 4–6).
1957
באליפות אוסטרליה הפתוחה שנערכה בשנת 1957 היא הפסידה במשחק הגמר לשירלי פריי בשתי מערכות (3–6, 4–6) וזכתה בטורניר לזוגות נשים ביחד עם שירלי פריי בניצחון במשחק הגמר בשתי מערכות (6–2, 6–1).
באליפות וימבלדון שנערכה ביולי אותה שנה היא זכתה בתואר ליחידות לאחר ניצחון במשחק הגמר על דרלין הארד מארצות הברית בשתי מערכות (6–3, 6–2) וגם בתואר לזוגות נשים ביחד עם דרלין הארד לאחר ניצחון במשחק הגמר על מרי בוויס יוטון ותלמה קווין לונג, שתיהן מאוסטרליה בשתי מערכות (6–1, 6–2), אך הפסידה בטורניר לזוגות מעורבים ביחד עם ניל פרייזר מאוסטרליה לדרלין הארד ומרווין רוז מאוסטרליה בשתי מערכות (4–6, 5–7).
באליפות ארצות הברית שנערכה בספטמבר היא זכתה בתואר ליחידות לאחר ניצחון במשחק הגמר על לואיז ברוף מארצות הברית בשתי מערכות (6–3, 6–2) וגם בטורניר לזוגות מעורבים ביחד עם קורט נילסן מדנמרק לאחר ניצחון במשחק הגמר על דרלין הארד ורוברט האו בשתי מערכות (6–3, 9–7) והיא הפסידה בטורניר לזוגות נשים ביחד עם דרלין הארד לאחר הפסד במשחק הגמר ללואיז ברוף ומרגרט אוסבורן דופונט בשתי מערכות (2–6, 5–7).
1958
באליפות וימבלדון שנערכה ביולי אותה שנה היא זכתה בתואר ליחידות לאחר ניצחון על אנג'לה מורטימר בשתי מערכות (8–6, 6–2) וגם בתואר לזוגות נשים ביחד עם מריה בואנו מברזיל בשתי מערכות (6–3, 7–5), אך הפסידה בטורניר לזוגות מעורבים ביחד עם קורט נילסן בשתי מערכות (3–6, 11–13).
בתום השנה היא פרשה מתחרויות טניס שבהן לא היו פרסים כספיים.
שלישיית מפלסים
שלישיית מפלסים הייתה הרכב מוזיקלי, שמנה בשלבים שונים 3–5 חברים ילידי ארגנטינה מקיבוץ מפלסים, ואשר שר שירי פולקלור ארגנטינאים, ושירים פופולריים בספרדית משנות ה-1950 וה-1960.
מוזיקה דרום אמריקאית
ב-1966, על פי בקשת שגריר ארגנטינה בישראל, הלהקה הכינה מספר שירים ארגנטינאים לאירוע התרמה; ובעקבות הצלחת האירוע – הלהקה החלה להתמקד בשירים ארגנטינאים ודרום אמריקאים פופולריים מאותה תקופה. היא הוזמנה לאחר מכן להופיע ברדיו, בתוכנית תשואות ראשונות, בקיבוצים, וגם בפני עולים חדשים מארגנטינה – בעיקר בראשון לציון.
הופעות בפני חיילים
במלחמת ששת הימים (1967) הלהקה סופחה לפיקוד הדרום, הופיעה בפני חיילים, ובעיקר בפני חיילים פצועים בבית חולים סורוקה. אחד הפצועים בפניהם הם הופיעו ניהל מאוחר יותר את מועדון צוותא דרום, ושם הם הרבו להופיע.
שנות ה-1970 וה-1980
עיקר פעילותה של הלהקה הייתה בשנות ה-1970 וה-1980: הם הופיעו בטלוויזיה, באירועים מוזיקליים לכבוד נשיאים מדרום אמריקה שהגיעו לביקור, וגם יצגו את ישראל בחוץ לארץ. ישראל הדר, חבר הקיבוץ, ששימש כמנחה בחלק מהופעותיה; הפך למקור לדמותו של פוגי של להקת כוורת.
ביקור נשיא מקסיקו – אצ'ווריה
באוגוסט 1975 הגיע נשיא מקסיקו לואיס אצ'ווריה אלברס לביקור רשמי בישראל. הלהקה הוזמנה להופיע בפניו, והוא עצמו ביקר עם הפמליה שלו בקיבוץ מפלסים. בעקבות הצלחת האירוע והקשרים שנרקמו, הלהקה הוזמנה לביקור במקסיקו, הופיעה שם באירועי יום העצמאות של מקסיקו, ובפני הקהילה היהודית המקומית.
מסע הופעות בברזיל
ב-1976 הלהקה יצאה למסע הופעות בברזיל בפני הקהל המקומי, והקהילות היהודיות שם.
ביקור נשיא ארגנטינה – מנם
ב-1991 הלהקה הופיעה באירוע שנערך לכבוד נשיא ארגנטינה קרלוס מנם שהגיע לביקור רשמי.