cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טוראקו אדום ציצית
תיאור
אורכו של הטוראקו עד 43 ס"מ ומשקלו בממוצע מ-210 עד 325 גרם. גופו בצבע ירוק בהיר, אך כנפיו בצבע כהה יותר. ראשו בצבע לבן, ומקורו קצר מאוד ובצבע צהוב בהיר. כמו בשמו, ציצית ראשו אדומה. זנבו בצבע ירוק כהה מאוד. עורפו בצבע ירוק בהיר. הטוראקו הוא העוף היחיד בעולם שמשתמש בפיגמנט ירוק בצבע נוצותיו, ולא בשילובי פיגמנטים צהובים וכחולים המבוססים על קרוטנואידים (הנפוצים מאוד בציפורים). הפיגמנט הירוק הטבעי קרוי על שם המין, טוראקוורדין (Turacoverdin). פיגמנט נדיר נוסף, טוראקין, מעניק לטוראקו צבע אדום עז הייחודי למינו, ושונה בהרכבו הכימי מפיגמנטים אדומים הנפוצים בעופות אחרים. הטוראקו יכול להזיז את אצבעו הרביעית, מה שעוזר לו להיאחז בענפים ולנוע מהר יותר. צבעי הטוראקו מאפשרים לו הסוואה בין העצים, ורק קולו יכול להסגירו לטורפים.
התנהגות, קינון ורבייה
הטוראקו הוא עוף חברתי וחי בלהקות של כ-30 פרטים. כשהטוראקו מתרגש הציצית שלו נפרשת וכל שערה יכולה להגיע לגובה של כ-5 סנטימטר. תזונתו מורכבת בעיקר מפירות אך גם מזרעים, טרמיטים, תאנים, חרקים וחלזונות.
הטורקואים מונוגמיים. הטוראקו חי לרוב על העצים, ולא יורד לקרקע לעיתים קרובות. הנקבה מטילה 2–3 ביצים. הקן נמצא על העץ בגובה של כ-5 מטר מעל האדמה. הנקבה דוגרת על הביצים כ-20 יום, והזכר מביא לה מזון. הגוזלים לא בוקעים עירומים כמו אצל רוב העופות אלא מכוסים בפלומת נוצות בצבעים שחור או חום. בגיל שלושה שבועות, עוד לפני המעוף הראשון, הגוזלים יוצאים מהקן ו"מטיילים" בסביבתו. הגוזלים מתחילים ללמוד לעוף בגיל 4–5 חודשים.
כשהטוראקו נבהל הוא חושף מתחת לכנפיו כתם אדום שמפחיד אויבים.
דסטינו
דסטינו (באנגלית: Destino) הוא סרט הנפשה קצר שהופץ בשנת 2003 על ידי חברת וולט דיסני. הסרט הוא ייחודי בכך שעבודת ההפקה עליו החלה בשנת 1945, 58 שנה לפני השלמתו הסופית. הפרויקט היה שיתוף פעולה בין האנימטור האמריקאי וולט דיסני לבין הצייר הספרדי סאלבדור דאלי, ומציג מוזיקה מקורית שנכתבה על ידי המלחין המקסיקני ארמנדו דומינגוז (Armando Dominguez). אורך הסרטון הוא שבע דקות והוא בוים על ידי דומיניק מונפרי. "דסטינו" היה מועמד לפרס האוסקר לסרט הקצר הטוב ביותר בשנת 2004.
הסרטון מציג את סיפור אהבתו הבלתי-אפשרית של קרונוס לבת תמותה, והוא מציג אותה רוקדת בנוף סוריאליסטי ועוברת מטמורפוזות בין חפצים משונים. המצויר בסגנונו הייחודי של דאלי. בסרטון אין דיאלוג כלל וברקע רק שיר בספרדית. בסרטון מופיעות רקדניות בלט לצד שחקני בייסבול, שעונים נמסים, טלפונים מעופפים, עיניים עטופות בטוקסידו, נמלים ההופכות לאופניים, פסלים חסרי ראש ודימויים רבים מהמיתולוגיה היוונית.
תהליך ההפקה
דאלי התעניין מאוד בקולנוע, ויצר כמה סרטים כאשר הראשון והמפורסם שבהם הוא "Un Chien Andelou" ("כלב אנדלוסי)" אותו יצר עם הבמאי לואיס בוניואל בשנת 1929. בשנה לאחר מכן יצר עמו את L' Age D'or וב-1945 יצר את סצנת החלום הסוריאליסטי עבור היצ´קוק בסרטו Spellbound ("בכבלי השכחה") ומאוחר יותר ביים בעצמו כמה סרטים קצרים. דאלי רצה לעשות סרט עם דיסני אשר הקסים אותו בעבודתו וכשנפגשו בארוחת ערב אצל ג'ק וורנר פנה דאלי לדיסני וזה התלהב מהרעיון.
בשנת 1999 גילה אחיינו של וולט דיסני, רוי אדוארד דיסני, את "דסטינו" במהלך העבודה על הסרט פנטסיה 2000 והחליט להחזירו לתהליך הפקה, כאשר המלאכה להשלמת הסרטון הוטלה על מחלקת ההפקות הצרפתית של דיסני בפריז. הסרטון הופק על ידי בייקר בלודוורת' והבימוי נעשה על ידי האנימטור דומיניק מונפרי, אשר היה זה תפקיד הבימוי הראשון שלו. קבוצה של כ-25 אנימטורים עבדה על פיענוח היסטוריבורד האיזוטרי של דאלי והאנץ' כאשר הם נעזרו ביומניה האישיים של אשתו, גאלה דאלי וקבלו הדרכה מהאנץ' עצמו, עד להשלמת הפרויקט. התוצאה הסופית היא בעיקר סרטון אנימציה קלאסי הכולל חלקים מקוריים, אך גם הנפשה ממוחשבת. החלק בן ה-18 שניות שיצר האנץ' מופיע בצורתו המקורית, והוא החלק בו מופיעים שני הצבים.
הפצה ופרסום
הפרויקט הגמור אמור היה להיות חלק מהסרט "פנטזיה 2006" שנגנז, אך לאחר ביטולו הוחלט להפיצו (יחד עם שלושה סרטים קצרים נוספים) כסרט עצמאי. הקרנת הבכורה של דסטינו נעשתה ב-2 ביולי 2003 בפסטיבל אנסי הבינלאומי לסרטי אנימציה שבצרפת. הסרט קיבל ביקורות נלהבות, הוא זכה בחמישה פרסים בפסטיבלים ברחבי העולם ואף היה מועמד לפרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר בשנת 2004.
ב-1 ביוני 2007 הוצג דסטינו בתערוכה "Dali and film" שהתקיימה במוזיאון טייט מודרן שבלונדון למשך שלושה חודשים. התערוכה מציגה את שיתוף הפעולה שקיים דאלי עם יוצרים נודעים של סרטים נוספים כמו לואיס בוניואל, אלפרד היצ'קוק והאחים מרקס. בנוסף, הוא הוצג במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק ובתערוכות נוספות בפלורידה, לוס אנג'לס ואוסטרליה, וכן במוזיאון דאלי בספרד.
הקטע היה אמור להיכלל בסרט של דיסני בסגנון "שלישיית בלוויל" אך ההפצה בוטלה, והפצה מסחרית של הסרט נדחתה כמה פעמים על ידי חברת דיסני. הסרטון הופץ בנובמבר 2010 ב-DVD אשר כולל בנוסף לסרטון גם סרט דוקומנטרי שמתאר את תהליך ההפקה המשותף לדיסני ולדאלי.
לסלי סבה
לֵסְלִי סֶבָּה היה פרופסור למשפטים בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים וראש המכון לקרימינולוגיה בפקולטה.
ביוגרפיה
סבה היה בעל תואר ראשון מאוניברסיטת אוקספורד (1964), תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת לונדון, ובעל רישיון לעריכת דין באנגליה ובישראל. סיים דוקטורט במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1976 והחל ללמד באותה שנה בפקולטה למשפטים שבאוניברסיטה העברית, מאז שנת 2001 בדרגת פרופסור מן המניין. לימד כמרצה אורח באוניברסיטאות רבות בחו"ל, ובין היתר באוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת קיימברידג' ואוניברסיטת קולומביה. שימש כיו"ר האגודה הישראלית לקרימינולוגיה.
מחקריו עסקו בזכויות הקורבן, זכויות ילדים, תאוריות של ענישה, זכויות אדם, סוציולוגיה של המשפט ומשפט פלילי בינלאומי. בשנת 1977 זכה ספרו על דיני חנינה בפרס על שם פנחס רוזן.
סבה היה ממייסדי האגודה לזכויות האזרח, וכיהן שנים רבות בהנהלתה.
נפטר ביולי 2022.
אלפרד דומונט
אלפרד נוון דומונט (גרמנית: Alfred Neven DuMont; 29 במרץ 1927 בקלן – 30 במאי 2015) היה מוציא לאור גרמני, בעליה של ההוצאה לאור הרביעית בגודלה בגרמניה, מ. דומונט-שאוברג (M. DuMont Schauberg).
דומונט הוא בנו של קורט נוון, מוציא לאור, וגבריאלה, בתו של הצייר פרנץ פון לנבאך. משפחת דומונט מחזיקה בהוצאה לאור אשר הוקמה בשנת 1620 ונמצאת בבעלות המשפחה במשך 11 דורות, והיא מהמוציאות לאור הוותיקות בעולם. היה חבר ביוגנפולק, תנועת הנוער הנאצית לגילאי 10-14, אך לא עבר לאחר מכן להיטלריוגנד ולא נשבע אמונים להיטלר. דומונט למד היסטוריה, פילוסופיה וספרות והחל לעבוד בהוצאה לאור "אקסל שפרינגר". הוא נסע לארצות הברית שם למד בבית הספר לעיתונאות מדיל בשיקגו, ובשנת 1953 חזר לגרמניה והחל להשתלב בעסקי המשפחה.
בשנת 2001 הוענק לו תואר "פרופסור של כבוד" מאוניברסיטת האלה-וויטנברג בה היה סטודנט.
בשנת 2006 רכש כרבע מקבוצת הארץ, החברה שמחזיקה בבעלות על עיתון הארץ. זוהי ההשקעה הראשונה של החברה מחוץ לגרמניה. בינואר 2020 מכרה חברת דומונט את מניותיה בעיתון למשפחת שוקן ולליאוניד נבזלין.
דומונט היה אזרח כבוד של עיר הולדתו קלן.
אוראניה
אוראניה (ביוונית: Ουρανία; "שמיימית") הייתה אחת מתשע המוזות במיתולוגיה היוונית, בנותיהם של זאוס, ראש האלים, ושל מנמוסינה, אלת הזיכרון, ומלוותיו של אפולו, אל היופי והאמנויות. אוראניה הייתה המוזה של האסטרונומיה והאסטרולוגיה. בדרך כלל היא מתוארת מחזיקה גלובוס בידה השמאלית ויתד בידה הימנית, וכשלגופה היא עוטה גלימה משובצת בכוכבים.
מספר מצפי כוכבים ברחבי העולם נקראים על שמה של אוראניה, דוגמת אלו בברלין, בווינה, בציריך ובאנטוורפן. גם מצפה הכוכבים המפורסם "אוראניבורג" (אנגלית: Uraniborg; דנית: Uranienborg) שהקים האסטרונום הדני טיכו ברהה נקרא על שמה, והוקדש לכבודה.
על שמה נקרא האסטרואיד 30 אוראניה שהתגלה ב-1854 על ידי ג'ון ראסל הינד.
טוקאן (קבוצת כוכבים)
כוכבים מעניינים
α בטוקאן הוא ענק כתום במרחק של כ-200 שנות אור ועם בהירות נראית מדרגה 2.9. ככל הנראה זהו כוכב זוגי, אך בן הזוג לא ניתן לצפייה.
β בטוקאן הוא כוכב זוגי המורכב משני כוכבי הסדרה הראשית לבנים - כחלחלים במרחק של כ-140 שנות אור ועם דרגות בהירות סביב 4.4, הניתנים להבחנה באמצעות משקפת. שני הכוכבים הם בעצמם כוכבים זוגיים עם בני זוג שגם הם כוכבי הסדרה הראשית לבנים עם דרגות בהירות 6 ו-13, כאשר את הבהיר מבין השניים ניתן לראות באמצעות טלסקופ חובבים.
δ בטוקאן הוא כוכב זוגי נוסף במרחק של כ-270 שנות אור הכולל כוכב הסדרה הראשית כחול עם בהירות מדרגה 4.5 ובן זוג עמום עם דרגת בהירות 9 הניתן להבחנה באמצעות טלסקופ חובבים.
גרמי שמיים מעניינים נוספים
הענן המגלני הקטן (NGC 292) הוא גלקסיה ננסית המלווה את שביל החלב במרחק של כ-197,000 שנות אור. הוא נראה לעין ככתם מעורפל בצורת ראשן באורך של כ-3 מעלות. באמצעות משקפת או טלסקופ קטן ניתן להבחין בכוכבים, ערפיליות וצבירי כוכבים בתוך הענן.
47 בטוקאן (NGC 104) הוא צביר כדורי במרחק של כ-13,400 שנות אור - מהקרובים והבהירים ביותר. הוא נראה לעין ככוכב מעורפל עם בהירות מדרגה 4 ובמשקפת ניתן לראות שבהירותו גדולה יותר במרכזו מאשר בשוליו. טלסקופ בינוני מאפשר להבחין בכוכבים הבהירים מבין כ-1,000,000 הכוכבים שבצביר.
NGC 362 הוא צביר כדורי נוסף הנמצא בקצה הצפון-מזרחי של הענן המגלני הקטן (הצביר למעשה שייך לשביל החלב ואינו חלק מהענן המגלני הקטן שנמצא רחוק מאחוריו). הצביר נמצא במרחק של כ-40,000 שנות אור וניתן לראותו באמצעות משקפת.
ISOHDFS 27 היא גלקסיה ספיראלית שנמצאה במהלך חקר השדה העמוק של האבל דרום והיא הגלקסיה הגדולה ביותר שנמצאה בחקר.
אליהו זאב לוין אפשטיין
אליהו זאב לוין אפשטיין (28 ביולי 1864, כ"ד בתמוז תרכ"ד, וולקוביסק, פולין הרוסית – 18 ביולי 1932, י"ד בתמוז תרצ"ב, רחובות) היה מו"ל עברי, מחנך וממייסדי רחובות. מנהל הוצאת א. לוין אפשטיין.
ביוגרפיה
אליהו זאב לוין-אפשטיין נולד בוולקוביסק שבפלך סובאלק של פולין הרוסית. אביו, שמואל לוין-אפשטיין, ייסד את בית המסחר לספרים לוין אפשטיין.
למד בחדר ולאחר מכן בישיבת וולוז'ין. כאשר חזר לביתו סייע ביד אביו בניהול הוצאת הספרים בוורשה ולמד רוסית, צרפתית וגרמנית בנוסף ללימודי קודש. אז גם התחבר לחברי תנועת חובבי ציון ופרסם מספר מאמרים בעיתונו של נתן בירנבוים (טובע המונח "ציונות"). בתקופה זו נשא את יהודית, ונולדו בניהם שמואל ורחביה.
בשנת 1889, בעקבות מאמרו של אחד העם "לא זה הדרך", היה מראשוני החברים בארגון הסתרים בני משה (ארגון סתרים) והקים את סניף הארגון בוורשה.
משה צדוק
קורות חייו
צדוק נולד ב-1 ביולי 1913 בעיירה ז'ליכוב שליד ראדום (אז בתחומי האימפריה הרוסית ומאז 1945 בפולין) בשם משה לרר, בנם של מנדל ונחמה לרר. למד בעיירתו בית ספר יסודי ובתיכון עד כיתה י"א, ואחר כך המשיך ללימודים בבית ספר מקצועי של "אורט" בוורשה בירת פולין. כציוני, שמגיל 14 היה חבר בתנועת נוער ציונית בעיירתו, עלה לארץ ישראל בשנת 1933. מיד עם הגיעו ארצה התגייס לארגון "ההגנה", ומשנת 1936, בה סיים קורס מ"מים בג'וערה, היה חבר במנגנון הקבע של הארגון. היה מפקד מכבי האש בחיפה במסווה לפעולות ה"הגנה" בעיר, מדריך בקורסי ה"הגנה" ומפקד גליל דרום.
אליהו זאב לוין אפשטיין
ביוגרפיה
בשנת 1890 עלה לארץ ישראל, ויחד עם חברים באגודת "מנוחה ונחלה" רכש מיהושע חנקין 10,000 דונם מאדמות דוראן שמדרום לראשון לציון במטרה להקים את המושבה רחובות. בשנים הראשונות לא הייתה ללוין אפשטיין הכנסה בארץ ישראל, והוא ומשפחתו התפרנסו מהכנסות בית המסחר לספרים.
בשנת 1896 התמנה לאחראי על החינוך במושבה רחובות. יחד עם המורה שמחה וילקומיץ, הקים את בית הספר הראשון במושבה. השניים הכינו תקנון שהעמיד בראשו את חיוב לימוד השפה העברית, את הכרת הארץ ואת החיבור לחגי ישראל כמפתח לחיבור לשפה העברית, לעם היהודי ולארץ ישראל. תקנון זה משקף את התפיסה החינוכית שהונחלה לכל מערכת החינוך הציונית מאז. לדוגמה תקנות בית הספר כללו לראשונה גם טיולי בית ספר:
משה צדוק
קורות חייו
עם הקמת אגף כח אדם במטכ"ל "ההגנה" במאי 1947, מונה צדוק לעמוד בראשו, ועם הקמת צה"ל המשיך לשמש בתפקיד זה, בדרגת אלוף. בקיץ 1949 נישא להדסה פטרושקה, לה היה נשוי עד מותו. לזוג לא היו ילדים.
אליהו זאב לוין אפשטיין
ביוגרפיה
בשל היותו סוחר, נשלח על ידי יקבי כרמל לפתוח סניפים לשיווק יין בפולין וברוסיה. בשנת 1900 נסע בפעם הראשונה לארצות הברית, פתח שם סניף של יקבי כרמל ועמד בראשו במשך מספר שנים. בתקופה זו החל לעסוק בגיוס הון ל. ב-1914 מונה לגזבר 'הוועד הפועל הזמני' שישב בארצות הברית.
משה צדוק
קורות חייו
ב-1950 מונה לשמש כמפקח הכללי של צה"ל, ובמרץ אותה שנה מונה למפקד הפיקוד השמיני, שהוקם למטרת ארגון המילואים במרחב תל אביב. ב-17 באוקטובר 1951 מונה לאלוף פיקוד הדרום וכיהן בתפקיד זה עד ל-1 בפברואר 1954, אז מונה לאלוף פיקוד הצפון. בתפקיד זה שימש עד אפריל 1956. בתפקידו הבא שירת כקצין במטה הכללי האחראי להכנות מיוחדות לשעת חירום.
אליהו זאב לוין אפשטיין
ביוגרפיה
בתקופת מלחמת העולם הראשונה היה חלק מהוועד הפועל הציוני שהוקם בניו-יורק. בקיץ 1917 נשלח בהוראת לואי ברנדייס להשתתף ב'שליחות מורגנטאו', שהגיעה לגיברלטר כדי לדון ביציאתה של טורקיה מהמלחמה בחוזה שלום נפרד. במשלחת לקחו חלק הנרי מורגנטאו ופליקס פרנקפורטר, והיא אורגנה על ידי וודרו וילסון נשיא ארצות הברית. לוין-אפשטיין שימש כמתורגמן. חיים ויצמן נסע לפגוש את המשלחת בגיברלטר על מנת לסכל את משימתה, שסיכנה את הברית הציונית-בריטית שהחלה להיווצר והולידה בסופו של דבר את הצהרת בלפור.
ב-1918 חזר לארץ ישראל במסגרת הגדודים העבריים וצורף לוועד הצירים.
משה צדוק
קורות חייו
ב-1957, בגיל 44, נבחן בבחינות בגרות אקסטרניות והחל ללמוד בפקולטה לכלכלה ומדע המדינה באוניברסיטה העברית. הוא קיבל את התואר בשנת 1960. ב-1961 מונה לראש אגף בינוי ומשק במשרד הביטחון.
אליהו זאב לוין אפשטיין
ביוגרפיה
במהלך שנות העשרים נסע תכופות לאירופה ולארצות הברית ובין היתר פעל שם למכירת תוצרת בצלאל וגייס כספים לשם הקמת שכונת עולי תימן - כפר מרמורק ברחובות.
משה צדוק
קורות חייו
משה צדוק נפטר ממחלה ב-1964. בעקבות מחלה זאת אמר את המשפט המפורסם ״אני חולה, חולה לא יכול לשלוט בדבר״. בן 50 במותו,. נטמן בבית העלמין הצבאי קריית שאול.
אליהו זאב לוין אפשטיין
ביוגרפיה
לוין אפשטיין העביר את הוצאת הספרים לארץ ישראל. ההוצאה המשיכה להוציא בארץ ספרי קודש וספרי רבנים ומלומדים. במשך שנות חייו יצאו הספרים בדפוס סעדיה שושני, ורק לאחר מותו הקימו יורשיו בית דפוס גדול בבת ים.
משה צדוק
קורות חייו
אחיו הגדול, יחיאל לרר (לערער) (1910–1943), היה משורר יידיש, ממובילי התרבות היהודית בוורשה בין מלחמות העולם ופעיל במפלגת פועלי ציון צ"ס. בגטו ורשה פעל בארגון התרבות יקא"ר (יידישע קולטור אָרגאַניזאַציע). נספה בשואה.
אליהו זאב לוין אפשטיין
ביוגרפיה
אליהו זאב לוין אפשטיין נפטר בארצות הברית והובא לקבורה ברחובות. ארכיונו שמור בספרייה הלאומית. סמוך אליו נקבר אחיו, לוי לוין אפשטיין.
על שמו של לוין אפשטיין רחוב ברחובות.
תת-תריסיות מולדת
תת-תריסיות מולדת או תת-תריסיות מלידה היא מצב פתולוגי אשר עלול לגרום למוגבלות שכלית התפתחותית, כתוצאה מגורמים שונים אשר יכולים להביא לכך, שיפורטו להלן. תת-תריסיות מולדת יכולה לנוע בין שכיחות של 1:3000 עד 1:4000, ולרוב מדובר בהפרעה בודדת, אשר אינה כורכת הימצאותם של מומים מולדים נוספים. בעבר, תת-תריסיות מולדת שלא טופלה במהלך ההריון ולאחריו כונתה בשם קְרֵטִינִיּוּת (קרטנת) או קרטיניזם (באנגלית: Cretinism) – הואיל והמילה האנגלית Cretin (קרטין) משמשת לתאר אדם מפגר, ואולם מקור המילה הוא כנראה בניב צרפתי הבא מהמילה christian (נוצרי), כדי להזכיר למטפלים בחולים אלו את אנושיותם של החולים.
ההתפתחות העוברית של בלוטת התריס
בלוטת התריס מתחילה להתפתח אצל העובר כשני ניצנים בצידי הקשת הפרינגו-ברונכיאלית הרביעית (ממנה ייווצרו גם אונות הריאה) וכן מניצן מרכזי מרצפת הלוע העוברי שיהיה לחלק המקשר בין שתי אונות אלו, המֵצַר (isthmus). לאחר איחוי חלקי הבלוטה כאמור לעיל, היא נודדת אל מיקומה בצוואר. בין השבוע ה-10 לשבוע ה-12 מתחילה הבלוטה "ללכוד" יוד באופן פעיל לצורך ייצור הורמוני בלוטת התריס. בסוף השבוע ה-12 לחיי העובר ברחם, מתחילה יצירת החלבון תירוגלובולין, וההורמון T4 (תירוקסין). כמות התירוקסין המיוצרת בשלב זה מועטה מאוד. בנוסף לתהליכים אלו, מתחילה ההיפופיזה לייצר את ההורמון TSH אשר בשלב זה טרם משפיע על הבלוטה לייצור הורמונים.
החל מהמחצית השנייה של ההיריון, יש יצירה יעילה יחסית של התירוקסין, ומכאן שעד לתקופת המחצית השנייה, העובר תלוי באם לצורך קבלת תירוקסין אימהי. משבוע 20 ואילך, מתחיל תהליך של היזון חוזר מבלוטת התריס אל הציר המרכזי של בלוטת ההיפופיזה וההיפותלמוס (מנגנון משוב שלילי). אצל העובר ניתן גם למצוא ערכים גבוהים יחסית של ההורמון reverse T3 - זהו הורמון נוסף (אשר נוצר מהתירוקסין), איזומר שאינו פעיל בדרך כלל ושרמתו יורדת לאחר הלידה.
סיבות להיווצרות תת-תריסיות מלידה
קיימות מספר סיבות להיווצרות תת-תריסיות מולדת. יכולות להיות בעיות בהיווצרות בלוטת התריס עצמה (הכי נפוצות), בעיות בייצור של הורמונים על ידי הבלוטה, או למשל בעיה הפוגעת בציר ההיפותלמוס-היפופיזה אשר משפיע על פעילות בלוטת התריס.
בעיות ביצירת הורמונים על ידי בלוטת התריס
תפקיד בלוטת התריס הוא ייצור הורמוני הבלוטה, T4 ו-T3. בכ-10% מהמקרים בהם יש תת-תריסיות מלידה, הם נגרמים כתוצאה ממצבים בהם הבלוטה אינה מייצרת הורמונים אלו כראוי. המקרים יכולים לנבוע כתוצאה מפגם בקולטן (רצפטור) של TSH למשל, או פגם באנזימים השונים אשר עוזרים לייצר הורמונים אלו. במקרים של בעיה באנזימים עצמם, יש ניסיון פיצוי על ידי יצירה של ההורמון TSH אשר עלול להביא להגדלה של בלוטת התריס עד כדי מצב של זפק.
בעיות בציר ההיפותלמוס-היפופיזה
בכ-5% מהמקרים בהם יש תת-תריסיות מולדת, הם נוצרים כתוצאה מפגם בהתפתחות ההיפותלמוס או ההיפופיזה, פגמים בקולטנים שונים על ההיפופיזה, חוסר מבודד ב-TSH או היווצרות של עמידות להורמוני בלוטת התריס.
תת-תריסיות חולפת
בכ-10% מהמקרים, קיים "היפותירואידיזם חולף". מצבים אלו נוצרים כתוצאה מתרופות שהאם מקבלת (למשל, אם האם סובלת ממחלת גרייבס ולוקחת תרופות כנגד בלוטת התריס), נוגדנים שעוברים מהאם ויכולים לחסום את הקולטן TSH על פני בלוטת התריס של העובר, ועוד. גם חשיפה של העובר ליוד בכמות עודפת עלולה לגרום להפסקת ייצור בלוטת התריס במנגנון Wolf chaikoff effect, חשיפה ממושכת לרמה גבוהה של יוד גורמת בתחילה לייצור יתר של הורמוני בלוטת התריס באופן מיידי, אולם אם המצב ממושך, בלוטת התריס תפסיק לייצר תירוקסין.
סימנים קליניים
ניתן לחשוד במצבים של תת-תריסיות אצל התינוק, כאשר התינוק שקט, נוח, לא מתעורר לאוכל, לשונו בולטת, בצקתית ונפוחה, הוא סובל מעצירות, בכי צרוד, מראה פנים עם תווי פנים גסים, שיער ועור גסים למישוש, צהבת ילוד ממושכת, חוסר יכולת לשמור על חום גוף, הרניה טבורית ועוד. תינוקות אלו נראים קטנים, ולא עולים במשקל. לאורך זמן, אם התינוק לא מטופל, ניתן לצפות לבעיות גדילה, איחור בגיל העצמות, וגמדות. גם הפגיעה המנטלית, בהיעדר טיפול, אינה הפיכה.
בדיקות סקר לאיתור תת-תריסיות
החל מ-1978, החלו בישראל בביצוע בדיקות סקר לאבחון מוקדם של תת-תריסיות מולדת אצל תינוקות בני יומם. בבדיקות אלו, נלקחת טיפת דם מהעקב ונבדקת רמת ה-total T4. תינוקות אשר נמצאים בעשירון התחתון מבחינת רמה זו, נבדקים לבחינת רמת ההורמון TSH. אם רמת ההורמון TSH גבוהה מהנורמה, בלוטת התריס תמופה. אם במיפוי בלוטת התריס נמצאת תקינה, ייבדק מחסור ביוד, חשיפה מופרזת ליוד, או נוגדנים מהאם. אם המיפוי לא תקין, בלוטת התריס היא במיקום אנטומי אקטופי (כמו למשל, בבסיס הלשון). לעיתים במיפוי לא ניתן יהיה לזהות את הבלוטה, במקרה זה תיערך בדיקת אולטראסאונד.
סקוט פישר
סקוט פישר (באנגלית: Scott Fischer; 24 בדצמבר 1955 - 11 במאי 1996) היה מטפס הרים אמריקאי. הוא התפרסם בעקבות העפלותיו לפסגות ההרים הגבוהות בעולם ללא מסכת חמצן. פישר היה האמריקאי הראשון שהעפיל יחד עם וואלי ברג לפסגת ההר הרביעי בגובהו בעולם, הר להוטסה. בנוסף, יחד עם אד וויסטורס היה לאמריקאי הראשון שהעפיל לפסגת ההר K2, ההר השני בגובהו בעולם, ללא מסכת חמצן.
פישר העפיל לפסגת ההר הגבוה בעולם, הר האוורסט, בשנת 1994. שישה שבועות לאחר טיפוס על הר הקילימנג'רו באפריקה, שב פישר להר האוורסט. במסגרת עבודתו בתור מדריך קבוצות לטיפוס הרים, סבל מהיפותרמיה, ונהרג במהלך סופה שהתרחשה על ההר ב-11 במאי 1996, וגבתה את חייהם של שמונה מטפסי הרים, ובהם מדריך טיפוס ההרים רוב הול.
יוסף חריש
יוסף חריש (15 בספטמבר 1923 - 6 בנובמבר 2013) היה היועץ המשפטי השמיני לממשלה, שופט וסגן נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב.
ביוגרפיה
יוסף חריש נולד בירושלים למשפחה דתית ולמד בישיבת תפארת צבי. לאחר שיצא בשאלה עבר ללמוד בגימנסיה. התנדב לארגון ההגנה ושירת בצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה. במהלך "השבת השחורה" נעצר על ידי הבריטים ונאסר יחד עם חברי הגנה נוספים במחנה המעצר בלטרון. הוא ישב שם במשך חצי שנה. במלחמת העצמאות היה קצין וסייע להקמת חיל השלישות.
בתקופת הצנע שימש כעוזרו האישי של דב יוסף, שר האספקה והקיצוב, ובמקביל למד משפטים לתואר הראשון ושני אוניברסיטה העברית. במרץ 1954 קיבל רישיון לעריכת דין בישראל במחזור הראשון של הפקולטה למשפטים. לאחר מכן הצטרף לפרקליטות המדינה. בשנת 1958, בגיל 35, מונה לשופט בבית משפט השלום. ב-1969 התמנה כשופט בבית המשפט המחוזי בתל אביב, בו הגיע לדרגת סגן נשיא בשנת 1984.
באפריל 1986 פרש לגמלאות ובחודש יוני, בעקבות פרשת קו 300, שבה הודח היועץ המשפטי לממשלה יצחק זמיר, מונה חריש במקומו.
במסגרת תפקידו קבע מספר הנחיות במסגרת "הנחיות היועץ המשפטי לממשלה":
נושאים בולטים שבהם טיפל במהלך כהונתו:
כיהן בתפקידו כיועץ המשפטי לממשלה עד 1 בנובמבר 1993.
חריש היה נשוי פעמיים ונולדו לו ארבעה ילדים, בהם מנכ"ל עמותת "לשובע", גיל-עד חריש. התגורר בשכונת רמת אביב שבתל אביב.
נפטר ב-6 בנובמבר 2013 ונטמן בהר המנוחות בירושלים.
פוסטלניק
הפוסטלניק היה נכנס לחדרי הוויווד גם ללא הזמנה מראש ובמהלך הזמן הפך להיות זה שהכניס אליו את מוזמניו ובהם שגרירים זרים. בהמשך התפתח התפקיד למעין תפקידו של שר חוץ.
הפוסטלניק היה הדרגטור האחרון שצורף למועצת השליט ומספרם גדל במהלך המאה ה-16.
לקריאה נוספת
* Constantin C. Giurescu, Istoria Românilor, volumul III
המוזיאון הארכאולוגי של אדנה
המוזיאון הארכאולוגי של אדנה (בטורקית: Adana Arkeoloji Müzesi) הוא מוזיאון לארכאולוגיה בעיר אדנה בטורקיה. הוא שוכן ממערב למסגד המרכזי על שם סבנג'י. המוזיאון מוקדש בעיקר לממצאים ממישור צ'וקורובה בדרום אסיה הקטנה. זהו אחד מעשרת המוזיאונים הוותיקים ביותר בטורקיה.
מבנה ותצוגה
מבנה המוזיאון הוא בעל שתי קומות. ברחבת הכניסה למבנה המוזיאון פסלים שונים: פסל אריה גדול מהתקופה החתית, שני פסלים של אוגוסטוס קיסר מסיליפקה (Silifke) ואוזונג'אבורצ' (Uzuncaburç) ופסלים נוספים. התצוגה כוללת  סרקופגים עם עיטורים עשירים, פכים, קטפולטות, כתובות, מזבחות ופריטים אדריכליים שונים. אוסף המוזיאון כולל יותר מ-18,100 מוצגים ארכאולוגיים ו-26,500 מטבעות.
התצוגה בקומת הקרקע מורכבת בעיקר מחפצים וממצאים עשויים מאבן. הממצאים החשובים כוללים סרקופג עשוי משיש מטרסוס, המתאר בתבליט את מלחמת טרויה. סרקופג זה ידוע בשם הסרקופג של אכילס גיבור מלחמת טרויה. סרקופג נוסף מתאר את מדוזה, דמות נשית מפלצתית במיתולוגיה היוונית, שהמביט בה ישירות היה הופך לאבן. סרקופג זה הוא מהעיר העתיקה אוגוסטה (Augusta), ששכנה מצפון לאדנה ועתה היא שקועה במימי אגם סייהאן, שנוצר בעקבות בניית סכר סייהאן (Seyhan Dam) על נהר סייהאן ב-1950. פסל ברונזה בגודל אדם מהעיר העתיקה מגארסוס (Magarsus), היום העיר הטורקית קאראטאש (Karataş) בנפת אדנה. כתובת דו לשונית (Çineköy inscription) בשפות לווית ופיניקית מהמאה ה-8 לפנה"ס, שנמצאה ב-1997 בכפר צ'ינקוי (Çineköy), השוכן 30 ק"מ דרומית לאדנה. הכתובת עוסקת במלכי אדנה בעת העתיקה.
הקומה השנייה במוזיאון שוכנת באולמות המאורגנים לפי נושאים שונים. במוזיאון אולם מוקדש לממצאים המסודרים לפי סדר כרונולוגי. באולם מגוון רחב של ממצאים מתקופות פרהיסטוריות, החתית, אשורית, פיניקית, פריגית, פיסול הלניסטי. וממצאים מהתקופה הרומית והביזנטית ועד התקופה העות'מאנית. הממצאים כוללים מנחות, כלי חרס, מנורות שמן, פסלי אלילים ואלילות, דמויות של בעלי חיים ועוד. באולם מוצג פסל אל מתל חלף, ופסיפס אורפיאוס מנגן בכלי נגינה לירה. פסיפס זה התגלה ב-Tepebağ, שכונה עתיקה באדנה.
אולם אחר במוזיאון מוקדש לממצאים מהאזור שהגיעו מהחפירות ארכאולוגיות באזור ובאמצעות רכישות. הממצאים כוללים כלים מזכוכית, אריחים סלג'וקים וחתומות מתרבויות השונות.
וולטר דאמרוש
וולטר יוהנס דאמרוש (בגרמנית: Walter Johannes Damrosch; 30 בינואר 1862- 22 בדצמבר 1950), היה מנצח ומלחין אמריקאי.
ביוגרפיה
דאמרוש נולד בברסלאו, פרוסיה (כיום ורוצלב, פולין). נודע בעיקר כמנצח על יצירות של ריכרד וגנר. כמו כן היה חלוץ בביצוע מוזיקה ברדיו, ובתור שכזה היה לאחד הגורמים העיקריים בקירוב מוזיקה קלאסית לציבור הרחב בארצות הברית.
אף כי דאמרוש זכור כיום בעיקר כמנצח, הרי לפני שידורי הרדיו שלו נודע בה במידה כמלחין. במהדורת 1911 של אנציקלופדיה בריטניקה נכתב עליו:
"דאמרוש... מנצחה הנודע של התזמורת הסימפונית של ניו יורק ושל מיזמים אופראיים שונים, ביסס את מעמדו כמלחין מקורי ופיוטי, לא רק באופרה שלו, "אות השני", אלא גם בשירים כמו "דני דיבר", בעל העוצמה הדרמטית המרשימה."
דאמרוש כתב חמש אופרות, המבוססות על סיפורים כמו "" (1913) ו"האיש ללא ארץ" (1937). האופרות הללו כמעט שאינן מבוצעות עוד כיום. בשנת 1928 החל בסדרה משודרת של הרצאות פופולריות על מוזיקה, לסטודנטים. את הקלטות וגנר שלו אפשר להשיג עדיין היום.
אחיו היה המנצח פרנק דאמרוש, מייסד ג'וליארד, ואחותו הייתה קלרה מאנס, פסנתרנית ומורה, שייסדה עם בעלה דייוויד מאנס את בית ספר מאנס למוזיקה במנהטן.
וולטר דאמרוש החליף את אביו, לאופולד דאמרוש, בניהול מוזיקלי של האגודה הסימפונית של ניו יורק, ואף הקים את "אגודת דאמרוש לאופרה", שהציגה אופרות של וגנר ברחבי אמריקה. בשנות מלחמת העולם הראשונה הדריך את חילות ארצות הברית במוזיקה צבאית. אחרי המלחמה יצא עם תזמורתו לסיור באירופה.
וולטר דאמרוש מת בניו יורק בשנת 1950.
מחוז מערב קזחסטן
מחוז מערב קזחסטן (בקזחית: Батыс Қазақстан облысы; ברוסית: Западно-Казахстанская область) הוא אחד ממחוזות קזחסטן. נכון ל-2019, מונה אוכלוסיית המחוז 656,844 תושבים. בירת המחוז היא אורל, עיר בה 200,000 תושבים בערך.
גאוגרפיה
המחוז גובל ברוסיה, וקרוב להרי אורל. נהר אורל זורם מרוסיה אל הים הכספי דרך המחוז, מה שגורם לכך שחלק מהמחוז נמצא באירופה. המחוז גובל במחוז אקטובה ממזרח ובמחוז אטיראו מדרום. בנוסף, המחוז גובל במחוזות הבאים ברוסיה: מחוז אסטרחן מדרום-מערב, מחוז וולגוגרד ממערב, מחוז סראטוב מצפון-מערב, מחוז סמרה מצפון, ומחוז אורנבורג מצפון-מזרח.
דמוגרפיה
נכון לשנת 2020, אוכלוסיית המחוז היא 656,844 איש.
חלוקה מנהלית
המחוז מחולק ל-12 נפות ולעיר אורל: לשני מקומות במדינה יש מעמד של עיר, אורל ואקסאי.
חברה
ברבע האחרון של שנת 2020, מחוז מערב קזחסטן דיווח על אחוז אבטלה של 4.8%, ועל משכורת חודשית ממוצעת של 186,857 טנגה קזחית.
במהלך החצי הראשון של שנת 2020, התוצר החקלאי ברוטו עמד על 59,825,200,000 טנגה קזחית, כש59,676,100,000 טנגה באו מחוות בעלי חיים ושאר ה149,100,000 טנגה משירותים חקלאיים שונים. הגידולים העיקריים הם חיטה, שעורה, חמניות, חריע, ותפוחי אדמה. נכון ל-1 ביולי 2020, במחוז היו כ-691,800 ראשי בקר, 227,100 סוסים, 1,630,000 עופות, 1,210,000 כבשים, 243,900 עיזים, 16,200 חזירים, ו2,300 גמלים. יש במחוז 196 קואופרטיבים חקלאיים רשומים.
תרבות
במחוז מערב קזחסטן יש מורשת היסטורית ותרבותית עשירה. במחוז יש יותר מ-6,000 אתרים היסטוריים וארכאולוגיים מתקופות שונות, ו14 מונומנטים בעלי חשיבות לאומית. יש במחוז 24 מוזיאונים, כולל 2 פרטיים ו-13 באזורים כפריים. נכון לשנת 2019, במחוז יש 364 ספריות, שמתוכם, 340 בכפרים, עם 1,303,352 מבקרים ו-5,819,524 עובדים. הספריות של המחוז עובדות על דיגיטיזציה של הספרים שלהם, ובחצי הראשון של 2020, יש לספריות 4,642 ספרים דיגיטליים ו-175 עבודות אחרות. במחוז יש גם 263 מרכזים תרבותיים, כש237 מהם באזורים כפריים.
ספורט
בבירת המחוז אורל יש רק קבוצת בנדי מקצועית אחת, אקז'איק. בשנת 2016 הקבוצה של המחוז ניצחה באליפות הלאומית. בשנת 2014, הקבוצה קיבלה תואר לאומי בתחרות של בנדי קרח.
מולי שפירא
מולי (שמואל) שפירא (נולד ב-13 בספטמבר 1942) הוא איש רדיו ישראלי, ראש מחלקת התרבות בגלי צה"ל לשעבר.
ביוגרפיה
מולי שפירא נולד בכפר מל"ל וגדל בתל אביב. בשירותו הסדיר בצה"ל, בראשית שנות השישים, שירת מולי שפירא בלהקת פיקוד צפון. לאחר שחרורו מצה"ל למד משפטים והוסמך כעורך דין אך עסק במקצוע זה זמן קצר מאוד בשירות המבחן. שפירא הצטרף לצוות תחנת גלי צה"ל בסוף שנות השישים ובמשך כארבעים שנותיו בתחנה מילא מספר רב של תפקידים, בעיקר כעורך תוכניות. בשנת 1999 מונה שפירא לראש חטיבת התרבות והבידור בתחנה, לאחר שניהל את מחלקת התרבות משלהי שנות השבעים ויזם מופעים רבים שהופצו על גבי תקליטורים. הוא ערך תוכניות רבות בהן "ציפורי לילה" ו-"בילוי היום" והגיש את תוכנית התרבות המשודרת בימי שישי, שזכתה להאזנה רבה, "בילוי נעים". שפירא הכתיב את הקו התרבותי והבידורי של התחנה וכונה בתואר "צאר התרבות של גלי צה"ל". באוקטובר 2009 פרש שפירא מתפקיד ראש מחלקת התרבות, אך הוא המשיך בהגשת תוכניתו השבועית "בילוי נעים" עד 9 בדצמבר 2016. בין השנים 2016-2018 הגיש את התוכנית במתכונת מקוצרת בימי שבת, ומ 2018 חזר לרצועה בימי שישי בשיתוף יואב גינאי בחלוקת שעות נפרדת.
ב-2009 הוענק לשפירא פרס אמ"י למפעל חיים. הוא זכה גם בפרס סוקולוב למפעל חיים ופרס מפעל חיים מטעם האקדמיה הישראלית לתיאטרון שהוענק לו ב-2007, על אף שאינו איש תיאטרון פעיל אלא עיתונאי.
ב-2019 הופסקה עבודתן של חיילות כמפיקות ברצועת התרבות שהגיש שפירא, בשל הערות מיניות מצדו.
חיים אישיים
מולי שפירא נשוי לכרמלה והוא אביו של השחקן דן שפירא. מתגורר בתל אביב. אחיו הוא המשפטן פרופ' עמוס שפירא.
גבריאל היינצה
גבריאל איוואן היינצה (בספרדית: Gabriel Iván Heinze; נהגה בספרדית: היינסה, נולד ב-19 באפריל 1978 בעיר קרספו, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק כבלם וכן כמגן שמאלי, וכיום מאמן קבוצת ניואל'ס אולד בויס. הוא מכונה גאבי וכן גרינגו בשל צבע עורו הלבן.
קריירת מועדונים
ב-2001 הועבר היינצה לפריס סן ז'רמן. היינצה הפך מיד לאחד השחקנים החשובים והאהובים על הקהל הפריזאי בעיקר בשל רוח הלחימה שאפיינה אותו. במשאל שנערך בין אוהדי הקבוצה נבחר היינצה לבלם הטוב בתולדות המועדון. היינצה בילה 3 עונות במועדון ושיחק בשורותיה בכל המסגרות 119 משחקים וכבש 19 שערים, חלקם בבעיטות עונשין. הוא זכה יחד עם הקבוצה בגביע הצרפתי בעונת 2003–2004.
יכולתו הגבוהה של היינצה לא נעלמה מראשי מנצ'סטר יונייטד ומאמנה האגדי אלכס פרגוסון שהחליטו לרכוש אותו תמורת 7 מיליון אירו. עוד לפני שהגיע לקבוצה פרצה מחלוקת בינו לבין המועדון בשל רצונו של היינצה לשחק בשורות הנבחרת האולימפית שהורכבה ברובה משחקני הנבחרת הבוגרת שהשתתפה מוקדם יותר בטורניר הקופה אמריקה בה שותף היינצה גם כן. למרות איומו של פרגוסון לספסל אותו, נסע היינצה למשחקים האולימפיים ועזר לארגנטינה לזכות במדליית הזהב, לראשונה בתולדותיה.
הוא ערך את הופעת הבכורה במדי השדים האדומים בספטמבר 2004 ואף כבש במשחק. בסיום העונה נבחר היינצה על ידי אוהדי הקבוצה לשחקן המצטיין של העונה, הבלם הראשון והשחקן הדרום אמריקני הראשון שזוכה בתואר. בספטמבר 2005 נפצע היינצה במשחק ליגת האלופות מול ויאריאל, פציעה שהשביתה אותו במשך רוב משחקי העונה. הוא חזר לשחק לקראת סוף העונה ובהמשך אף זומן לסגל ארגנטינה למשחקי המונדיאל 2006 בגרמניה.
בקיץ 2007 הכריז היינצה על רצונו לעזוב את הקבוצה ולעבור ליריבה ליברפול אך הבקשה נדחתה על הסף. היינצה, מגובה בעורכי דין מטעם ליברפול, פנו לבית המשפט בטענה שפרגוסון הבטיח לשחקן לשחררו תמורת 7 מיליון ליש"ט אך הבקשה נדחתה. לבסוף הייתה זו ריאל מדריד שהצליחה לרכוש אותו תמורת סכום הקרוב ל-8 מיליון ליש"ט. היינצה הוחתם בקבוצה כמגן שמאלי, במקומו של רוברטו קרלוס שעזב בקיץ. מאז הגיע לקבוצה סבל היינצה מפציעות חוזרות. ב-30 ביולי 2009, עבר היינצה למארסיי תמורת 3 מיליון אירו. בריאל שותף ב-44 משחקי ליגה בהם כבש 3 שערים.
ב-22 ביולי 2011 חתם על חוזה לשחק בקבוצת רומא. לקראת העונה הבאה חזר לקדנציה נוספת בניואל'ס אולד בויס. בסיום עונת עזב את המועדון.
נבחרת ארגנטינה
היינצה נחשב לאחד השחקנים החשובים בנבחרת ארגנטינה, הוא שיחק ברוב הופעותיו בנבחרת כבלם אך בשנים האחרונות מתופקד בעיקר כמגן שמאלי וזאת בשל המחסור במגנים שמאליים ממנה סובלת ארגנטינה. הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הנבחרת ביולי 2003 במשחק ידידות מול לוב, מאז הספיק היינצה לשחק ב-40 הופעות בהן כבש 4 שערים.
הוא היה בין שלושת השחקנים מעל גיל 23 שהופיעו בסגל הנבחרת האולימפית שזכתה במדליית הזהב באולימפיאדת אתונה (2004). בנוסף, הוא היה בסגל ארגנטינה למונדיאל 2006 ולקופה אמריקה 2007. בזמן מונדיאל 2010 במשחק של ארגנטינה נגד ניגריה הבקיע היינצה את השער המנצח בראשו לאחר הרמה של חואן ורון.
קריירת אימון
ביוני 2015 התמנה היינצה לתפקיד המאמן בקבוצת גודוי קרוס, אך פוטר כעבור שלושה חודשים. ב-20 ביוני 2016 התמנה לתפקיד מאמן ארחנטינוס ג'וניורס.
תארים
פריס סן ז'רמן
אולימפיק מרסיי
ריאל מדריד
נבחרת ארגנטינה
ונקטרמן רמאקרישנן
ונקטרמן רמאקרישנן (בטמילית: வெங்கட்ராமன் ராமகிருஷ்ணன்; נולד בשנת 1952) הוא ביולוג מבני הודי במעבדה לביולוגיה מולקולרית של מועצת המחקר הרפואי (באנגלית: Medical Research Council) הפועלת בפאתי קיימברידג' באנגליה. הוא עמית בטריניטי קולג' ומכהן כנשיא החברה המלכותית. חתן פרס נובל לכימיה לשנת 2009 במשותף עם עדה יונת ותומאס סטייץ.
רמאקרישנן נולד בשנת 1952 בצ'ידמברם שבמדינת טאמיל נאדו בהודו. סיים לימודי מכינה ללימודים אוניברסיטאיים באוניברסיטת אנמלאי שבטאמיל נאדו. בשנת 1971 סיים לימודי תואר ראשון בפיזיקה באוניברסיטת מהרג'ה סיאג'יראו בברודה, במדינת גוג'ראט. הוא עקר לארצות הברית, שם התאזרח, והשלים לימודי דוקטורט בפיזיקה באוניברסיטת אוהיו בשנת 1976 והמשיך בלימודי ביולוגיה במשך שנה באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו לצורך מעבר מתחום הפיזיקה התאורטית לתחום הביולוגיה. הוא שימש פוסט-דוקטורנט באוניברסיטת ייל וכן עבד במעבדה הלאומית ברוקהייבן במדינת ניו יורק.
בשנת 1977 החל לפרסם מאמרי מחקר בירחונים מקצועיים ועד היום פרסם 95 מאמרים. בשנת 2000 פרסמה מעבדתו את המבנה של תת-יחידה 30S של הריבוזום והמבנה שהיא יוצרת עם אנטיביוטיקות שונות פרסום זה הוא אחד מתוך שורה של פרסומיו בנושא מבנה הריבוזום. בשנים האחרונות אף פרסמה מעבדתו את המבנה האטומי של כל הריבוזום.
צ'לה סנדובל
חיים אישיים
סנדובל נולדה וגדלה בסן חוזה, קליפורניה. היא תיארה את הוריה ממעמד הפועלים כ"אב מכונאי/פילוסוף" ו"אם מלגזנית/אקטיביסטית רוחנית" - חוזה מצ'לאביו לוסרו-סנדובל ופרל אנטוניה דוריה-סנדובל. יש לה ארבע אחיות, ג'נט רובין, סנדי וג'ולי.
השכלה
סנדובל סיימה תואר ראשון ושני באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז. היא החלה להתעניין בפמיניזם בשנת 1971 כשהיא נרשמה לקורס "נשים בספרות". כתוצאה מהקורס, היא נהייתה מעורבת בקולקטיב מדיה נשים, קבוצה שהכינה תוכניות טלוויזיה בערוץ הכבלים הציבורי. ב-1978, סנדובל עברה לניו יורק כדי לעבוד כמתמחה ב-ABC News, משרה אשר סדרה עבורה ברברה וולטרס. אך בסופו של דבר סנדובל החליטה להמשיך לדוקטורט ולא לקריירה כיוצרת סרטים דוקומנטרית. בראיון מ-2005, סנדובל אמרה שהמניע להחלטה היה הרצון להפוך את האקטיביזם לאפקטיבי יותר.
המרצים שלה בתוכנית להיסטוריה של התודעה באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז כללו את סטיבן הית', תרזה דה לורטיס, ויויאן סובצ'ק וג'ייני פלייס. המנטורים שלה שם היו היידן וייט, דונה הראוויי, ג'יימס קליפורד ותרזה דה לורטיס. בהתחלה היא התכוונה לכתוב את עבודת הדוקטורט שלה על נשים וקולנוע, אך לימודיה הובילו אותה לכיוון הפילוסופיה. עבודת הדוקטורט שלה היוותה את התרומה התאורטית הראשונה שלה, הרעיון של תודעה אופוזיציונית.
אפילו כדוקטורנטית, סנדובל שיחקה תפקיד חשוב בפמיניזם האמריקאי. היא כתבה דו"ח מטעם ברית נשות העולם השלישי בעקבות מחלוקת קשה שפיצלה את התנועה ללימודי נשים סביב הכנס של האגודה הלאומית ללימודי נשים ב-1981 שנושאו היה נשים וגזענות.
תאוריות
העבודה הנחשבת ביותר שלה, Methodology of the Oppressed, (מתודולוגיה של המדוכאים), פיתחה באופן מלא את הרעיון המקורי שלה תודה אופוזיציונית מבדלת, מצב של "אידאולוגיה-פראקסיס" המושרש בחוויות עולם השלישי בארצות הברית, ואשר מתנגד לקטגוריות בינאריות של זהות לטובת נזילות וניעות ביניהן. היא מצינת את פרדריק ג'יימסון בתור מי שזיהה את הרעיון של תודעה אופוזיציונית בעבודתה ועודד אותה לפתח את זה, אף על פי שהעבודה שלה היא גם ביקורת וגם הרחבה של עבודתו של ג'יימסון.
עבודתה של סנדובל השפיעה מאוד במסגרת הגל השני של הפמיניזם, והרעיון של תודעה אופוזיציונית עומדת במרכז ה"סייבורג פמיניזם" של דונה הראווי, והרעיון אומץ על ידי חוקרים מתחומים רבים נוספים.
מאוחר יותר, סנדובל חיברה בין הסוגיות המוקדמות בהן עסקה, בעיקר בתחום התרבות, לבין עבודתה על תודעה אופוזיציונית, כדי להתמקד במה שהיא מכנה artivism, ניאולוגיזם שהיא פיתחה עם גיסלה לה טור, הלחם של המילים באנגלית ל"אמנות" ו"אקטיביזם", כדי לתאר את מי שעושה אקטיביזם באמצעות האמנות.
סנדובל הציעה את הרעיון של פמיניזם "אנטי-מגדר", במבוסס על המודל והשיח של אנטי-גזענות, כסוג של פמיניזם הרואה במגדר הבניה חברתית מזיקה.
בשבילה גיבורים עפים (סדרת טלוויזיה)
בשבילה גיבורים עפים היא סדרת טלוויזיה, ששודרה בערוץ קשת 12 מ-13 במאי 2018 ועד ל-9 ביוני 2018. את הסדרה יצר וביים עומרי גבעון, בהתבסס על סיפור מסגרת המופיע בספרו של אמיר גוטפרוינד, "בשבילה גיבורים עפים". באפריל 2018 זכתה הסדרה בפרס "הסדרה הטובה ביותר" בפסטיבל Canneseries הראשון בקאן. הסדרה נמכרה לנטפליקס העולמית וזמינה לצפייה על גבי הפלטפורמה. ביולי 2020 פורסם כי הסדרה נמכרה לתאגיד אפל לרימייק בינלאומי שהופק על ידי קשת אינטרנשיונל.
ב-2022 עלתה הסדרה האמריקאית Echo 3, המבוססת על הסדרה הישראלית.
עלילה
הסדרה עוסקת בארבעה חברים (אביב, דובי, בן דוד -"בנדה", ודותן - "הימלר") ששירתו יחד כצוות לוחמים בסיירת גולני, עליו פיקד סגן צחי אזולאי, וכן ביעלי (נינט טייב) - אחות של דובי, ואקסית של שניים מבני החבורה. ב-2006 הארבעה לחמו כמילואימניקים במלחמת לבנון השנייה, ובעקבות מותו הטראומטי של מפקדם בסיום המלחמה, הקשר ביניהם ניתק, והחיים לקחו אותם לכיוונים שונים לחלוטין. במקביל ב-2008, יעלי הוכרזה כמתה בתאונת דרכים בטיול בקולומביה.
11 שנים לאחר המלחמה, ותשע שנים לאחר שיעלי הוכרזה כמתה, "בנדה" (משה אשכנזי), שכעת מתגורר בקולומביה עם חברתו הקולומביאנית מריה, אותה פגש בסצנת הסמים המקומית, נתקל בעיתון בתמונה עדכנית של יעלי. שלושת החברים שנותרו בישראל נוסעים יחד לקולומביה על מנת לפתור את התעלומה, למרות יחסיהם המתוחים של דובי (נדב נייטס) ו"הימלר" (מיכאל אלוני) עם אביב (תומר קאפון). הם מצטרפים ל"בנדה", ומגלים בעזרת צלם מקומי, שיעלי ככל הנראה שוהה ב"כת היתומים" החיה ומסתתרת בג'ונגל. אביב מוצא קריאת מצוקה נסתרת ממנה בשירותים.
בני החבורה מגששים אחר זהותו של "האב החיוור", מנהיג הכת. הם מבקשים עזרה מאיש השגרירות הישראלית בבוגוטה, ומסתבכים. איש השגרירות, יחד עם חוקר משטרה מקומי, קשור לאנשי הכת ולעברייני הסמים, הישראלים והמקומיים. הם מפיצים סם חזק, אותו המציא מנהיג הכת, וסוחטים את בני הכת להכין אותו. העבריינים פותחים במרדף אחרי החברים. כדי לדעת מיהו מנהיג הכת, הארבעה פונים ל"דון קרלוס", סוחר סמים, שיש ל"בנדה" היכרות מוקדמת אתו, אך אנשי הכת שבעקבותיהם, פותחים ביריות ורוצחים את סוחר הסמים, ובני החבורה נעצרים בחשד לרצח. בכלא דובי מתפרץ על "הימלר" ומכה אותו קשות לאחר שהתגרה בו. קצין המשטרה ובכיר השגרירות הקשורים לעבריינים, משחררים אותם ממעצר בתנאי שהם יגורשו מקולומביה, אך החברים בורחים לג'ונגל בסיוע מריה (בת הזוג של "בנדה"), מתחמשים בכלי נשק שמביא דוד שלה, וממשיכים לחפש את יעלי ברחבי הג'ונגל.
במהלך החיפושים, "הימלר" ודובי שוב רבים, ואז מגלים לחבריהם, שלאחר התאונה הם הגיעו לקולומביה, ואף על פי שלא מצאו את הגופה של יעלי, "הימלר", לבקשת דובי, שילם למשטרה המקומית, כדי שיודיעו שנמצאה גופה. זאת מתוך הנחה שיעלי נהרגה, וכדי לאפשר למשפחה מקום להתאבל עליה. אביב מכה את "הימלר", וזה מגלה לחבריו שיש לו סרטן ושהוא עומד למות בקרוב. בהמשך אביב רואה את דמותה של יעלי, אך היא נעלמת, והחבורה מוצאת בג'ונגל שרשרת שאביב נתן לה בעבר, וכן פריטים מהתאונה.
החבורה מוצאת גופה ועליה פתק עם מספר טלפון של ההורים של יעלי, וסם. הם אינם יודעים שזהו חבר הכת שניסה לברוח בתמיכת יעלי, שציידה אותו בסם אותו מפיקים בכת, ובמספר, על מנת שיידע את קרוביה על מקום הימצאה ועל פעילות הכת. מעט לאחר מכן, החבורה מתגלה על ידי שומרי הכת. בירי ההדדי נהרגים שני שומרים, ו"בנדה" נפצע ברגל. בתקרית הירי החבורה מתפצלת לשניים.
בינתיים, רונן, איש השגרירות, נעצר ונכלא במתחם השגרירות, בעקבות מידע על שותפותו עם העבריינים. גם קצין המשטרה נעצר. משטרת ישראל שולחת בלשית בשם נגה (יעל שרוני) למקום, והיא חוקרת את רונן. נגה שעקבה אחרי מעשי התאבדות של אנשים שנטלו את הסם בישראל, מצמצמת פערים ועולה על עקבותיו של העבריין וסוחר הסמים בוארון, הסוחט את הכת, ואף מגלה שהוא קשור לרצח בנה ובעלה. היא משכנעת את המפקד המשטרתי לצאת אל הג'ונגל, אך זה מתעכב.
דובי מטפל ב"בנדה" הפצוע, ומציל אותו מירי של שומר. בטלפון של השומר הוא יוצר קשר עם מריה, מדווח על מיקומם, ושיש עברייני סמים במקום. דובי מגלה ל"בנדה" שהוא חוה משבר רוחני בעקבות המלחמה, ולא הניח תפילין מספר שנים. "הימלר" שהסתיר מפה של המתחם שמצא על הגופה, נתפס על ידי חברי הכת ומובא ל"אב החיוור", אלישע - ישראלי בעצמו, המזהה שהוא חולה, הוא מבקש עזרה. יעלי באה לפגוש אותו. בוארון, החושש שבני הכת מסתירים משהו, מתפרץ למתחם, תוך צעקות על אלישע, הוא מגלה את "הימלר" ומכה אותו נמרצות בניסיון לדלות מידע.
אביב שנגע בסם שהיה בכלי שעל הגופה, הוזה, ומנהל שיחות עם אזולאי המת. הוא נתפס על ידי השומרים ונזרק בחדר סמוך ל"הימלר". ברגע של גילוי לב, אביב אומר ל"הימלר" המתגרה בו, שהוא אוהב אותו מאוד. יעלי באה לפגוש את אביב ומגלה לו שהילד, בו הבחין מקודם בג'ונגל, הוא ילדם המשותף, ושמו "בן", כפי שרצה לקרוא לבנו. אביב מפציר ביעלי לעזוב אך היא מסרבת היות שבנם נותר במקום.
בוארון ועובדיו השוהים במתחם הפקת הסם לפני הברחה גדולה, אורזים את ציודם ומתכוונים להשמיד הכל ולעזוב, מחשש להגעת המשטרה. הם יורים במספר אנשי הכת שבמקום. "בנדה" ודובי לא יכולים להתקדם עקב פציעתו של "בנדה", ודובי מבעיר אש כדי שהעשן יאותת על מיקומם. האש נקלטת במסכי המשטרה המקרינים את צילומי הג'ונגל. צוות משטרתי יוצא למקום במסוק, מלווה בנגה.
השוטרים פורצים למתחם הכת ובינם לבין עוזריו של בוארון מתפתח קרב יריות. השוטרים מגיעים אל דובי ו"בנדה". בינתיים אלישע משחרר את יעלי ובן יחד עם "הימלר", בתמורה לכך שאביב הסכים לקבל ממנו טיפול בסם, הכרוך בסכנת מוות. אביב עובר את הטיפול תוך כדי המולת הקרב בחוץ, ומתעורר ויוצא ממנו בחיים. כוחות המשטרה מצליחים לגבור על עוזריו של בוארון והורגים בהם, אך אביב שמתעורר, פורץ לקו האש. "הימלר" חוזר עם נשק להציל אותו, ונהרג מירי עוזרו הפצוע של בוארון. בוארון עצמו נמלט, ונגה מנהלת מרדף אחריו, הוא מצליח לקחת עמו את בן שאבד ליעלי, כבן ערובה, אך נגה יורה בו והילד ניצל.
"הימלר" מובא למנוחות בישראל, ו"בנדה" מטופל בבית חולים בקולומביה. דובי חושף בפני אשתו את מצבו הדתי. אביב, יעלי ובנם חזרו לישראל, אך אביב חי בנפרד מהם. הוא מציע ליעלי לחזור להיות יחד, אבל היא חוששת.
הסדרה נעה לכל אורכה בין ההווה, לפלשבקים מהשנים 2005, 2006, 2008 ו-2015. כמו כן לפלשבק של אלישע, מטראומת הקרב בשירותו הצבאי במלחמת לבנון הראשונה.
עיסוק בפוסט טראומה
הסדרה עוסקת בהרחבה בסוגיית הפוסט טראומה מהצבא, וכחלק מההכנה לצילומים, צוות השחקנים ערך תחקיר מקיף בשיתוף עמותת "רסיסים". גבעון עסק בסוגיה גם בעבודות קודמות שלו, כמו בסרטו הראשון "שבע דקות בגן עדן", ומחשיב את העיסוק בסוגיה כהישג החשוב של הסדרה: "יש כאן אלפים שמתמודדים עם הקושי הנפשי והם רוצים לדבר על זה, רוצים שיראו אותם". גם כוכב הסדרה, תומר קאפון, אמר כי הוא שמח שהסדרה עוררה שיח בנושא: "אין מישהו במדינת ישראל שלא חווה בדרך כזו או אחרת משהו שקשור לעניין הפוסט טראומה. אני שמח שהסדרה הזו באה, הציבה מראה ואמרה: "חברים, צאו החוצה ותגידו 'גם אני חוויתי משהו'". לא משנה אם קטן, גדול, נשים, גברים. רק לדבר על זה, להוציא את זה, אני אוהב את השיח הזה, אני בעד". גם נינט טייב ציינה כי חשה שהסדרה הותירה רושם עז: "אני חושבת שהיא נגעה בכל אחד במדינה. אנשים הרגישו שאפשר לדבר על מקרים של פוסט טראומה, משהו שלא דובר עליו עד היום בפריים טיים".
הפקה
הסדרה נכתבה בהשראת הספר רב המכר "בשבילה גיבורים עפים", של הסופר אמיר גוטפרוינד שיצא לאור בשנת 2008. יוצר הסדרה, עומרי גבעון, בחר להתמקד בסיפור שבפרק האחרון בספר, ומשם פיתח את עלילת הסדרה בגרסה שונה מהספר. במקור כתב גרסה של הסדרה, שבה החבורה נוסעת לשיקגו בארצות הברית, עם עלילת משנה שמתרחשת בקרטלים במקסיקו. אך לאחר שהתבררו עלויות ההפקה בארצות הברית, הוחלט להעביר את כל העלילה לדרום אמריקה ולקולומביה. הפקת הסדרה כללה מספר צילומים בישראל, וארכה 7 שבועות בקולומביה יחד עם צוות מקומי, ועשרות שחקנים וניצבים זרים. את סצנת התקרית בלבנון צילמו באזור לטרון, היכן שהתקיימה הוצאתו להורג של מאיר טוביאנסקי, כאשר הטנק הובא לשם במיוחד.
באפריל 2018, זכתה הסדרה בפרס "הסדרה הטובה ביותר" בתחרות הסדרות הבינלאומית של קאן - "Cannes Series", מסגרת חדשה המוקדשת לסדרות טלוויזיה מרחבי העולם. את שיר הנושא של הסדרה ביצעה נינט טייב, המשחקת בתפקיד ראשי בסדרה.
הסדרה זכתה לרייטינג גבוה, והייתה תוכנית הדרמה הנצפית ביותר מאז פיצול ערוץ 2, שקיבלה בפרק הסיום 19.3%. בעקבות הצלחת הסדרה פורסם כי קשת אינטרנשיונל תפיק גרסה בינלאומית לסדרה שתתאים גם לקהל האמריקאי ולשידור מחוץ לישראל. בנוסף, הכריזה ההפקה על רצונה להעלות עונה שנייה לסדרה.אך בסוף החליטו לותר עליה.
הסדרה נמכרה לנטפליקס העולמית וזמינה מתחילת 2019 ל-139 מיליון מנויי הפלטפורמה בגרסתה המקורית בעברית.
ביולי 2020 פורסם כי הסדרה נמכרה לתאגיד אפל ותזכה לעיבוד אמריקאי בן 10 פרקים שיקרא "Echo 3" אותו יכתוב התסריטאי האמריקאי מארק בול ואשר יופק על ידי קשת אינטרנשיונל, בכיכובם של מיכיל האוסמן, ג'סיקה אן קולינס, אליזבת' אנוויז, לוק אוונס.
קישורים חיצוניים
ביקורות:
אליהו בן-אמוזג
הרב אליהו בן-אמוֹזֶג (הראב"א) (בצרפתית: Elie Benamozegh; י"ג באייר ה'תקפ"ג, 24 באפריל 1823 – ז' באדר א' תר"ס, 6 בפברואר 1900) היה רב, מקובל, פילוסוף ופרשן המקרא.
קורות חייו
הרב בן-אמוזג נולד בליוורנו שבאיטליה לאברהם בן שם טוב (בהיותו בגיל 71) יליד פאס ולקלרה בת רבי אברהם רפאל קורייאט דיין במוגדור ובליבורנו.
אביו אברהם, שהיה חשׂוך ילדים עד גיל 70, נישא בגיל זה לקלרה, לאחר שקיבל את הסכמת אשתו הראשונה לכך.
בגיל 4 התייתם אף מאמו, וחונך על ידי דודו הדיין הגדול הרב יהודה קוריאט [בעל מחבר ספר 'מאור ושמש'], שהיה גם מורו ורבו. הוסמך לרבנות בגיל 18, ושימש כרב העיר ליוורנו במשך כחמישים שנה, ואף הקים בה בית דפוס שבו הדפיס ספרי קודש שונים, ובהם ספרים רבים של חכמי מרוקו וארם צובא ומספריהם של הרב יוסף חיים מבגדד והרב אברהם דיין מסוריה.
היה בעל ידע נרחב מאוד בכתבי הקודש, ובמדעים כלליים, כגון פילוסופיה, אנתרופולוגיה, ארכאולוגיה, היסטוריה, בלשנות וביקורת המקרא. בכתיבתו ניכרת התמודדות עם רעיונותיהם של קאנט, הגל, פיכטה ופילוסופים אחרים. בין רעיונותיו המרכזיים היו השגת אחדוּת המין האנושי, על סמך היסודות האוניברסליסטיים ביהדות.
חלק מחיבוריו נערכו והוצאו לאור על ידי הרב ד"ר אליהו רחמים זייני.
ישראל והאנושות
חיבור מרכזי של בן-אמוזג הוא ישראל והאנושות (Israel et L'Humanité), שנכתב במקור בצרפתית. בן-אמוזג מנתח את היחס בין עם ישראל לאומות העולם, כפי שזה בא לידי ביטוי בכתבי הקודש. כמו כן, הספר מתווה את האידיאל בעתיד, ביחסים שבין עם ישראל לאומות העולם. על פי הרב בן אמוזג, היהדות איננה דת לאומית בלבד, כי אם דת בעלת מרכיב פרטיקולרי מובהק ומרכיב אוניברסלי, בעל משמעות לכל אומות העולם. "תורת משה", המציגה תרי"ג מצוות, מחייבת את עם ישראל בלבד. תשתית היהדות, המתבטאת בברית נוח, היא אוניברסלית, ועל כן כל באי עולם אמורים לקיים את שבע מצוות בני נח. להשקפתו, ממש כשם שלעם ישראל יש דת בעלת שני ממדים אלה, ראוי שכל קבוצה אחרת תאחז, לא רק בדת נוח האוניברסלית, אלא גם בדת המבטאת את ייחודה. הנצרות (והאסלאם) אמורים, עקרונית לממש תפקיד זה, ובמובן זה הן דתות אמת מקבילות ליהדות. הכרה זו בתוקפה הדתי הייחודי של הנצרות, וזאת לצד ביקורת נוקבת על היבטים שונים של דת זו, הם מהחידושים הגדולים והמהפכניים שבתורתו.
בשבילי המוסר / מוסר יהודי לעומת מוסר נוצרי
בחיבור "בשבילי המוסר" עורך בן-אמוזג הבחנה בין המוסר היהודי ובין המוסר הנוצרי. בעוד זה האחרון מדגיש את מידת הרחמים, המוסר היהודי מבוסס על איזון בין מידת החסד ומידת הדין, אשר מתוך האיזון הזה יוצא צדק (כדברי 'פתיחת אליהו': "צדק עמודא דאמצעיתא"). הספר, אשר יצא לאור לראשונה בשנת 1867 ומאז הודפס פעמים רבות, נמצא במוקד התעניינות מחודשת בקרב החוקרים. הספר עוקב אחר ההיסטוריה של הנצרות תוך שילוב של הכרה מעמיקה בתרומתה הדתית ומתיחת ביקורת קשה עליה, כמו גם על האסלאם. הוא טוען כי אלה גם אלה שאבו את מקורותיהם מן היהדות ולא אחת עיוותו אותם, בעיקר בשל הצורך של פאולוס לכפור בחשיבות החוק במקום להציע חוק חלופי לאומות העולם. הספר מחולק ל-12 פרקים, אשר עשרת הראשונים מביניהם עוסקים בנצרות, והשניים האחרונים באסלאם.
הספר ראה אור לראשונה בצרפתית, בשנת 1867 ובעידוד חברת כי"ח, תחת הכותרת "Morale Juive et Morale Chrétienne". באותה שנה פורסם הספר גם באנגלית, תחת השם "Jewish and Christian ethics with a criticism on Mahomedism". (מהדורה אנגלית בוויקיטקסט). המהדורה הצרפתית פורסמה שוב בשנת 1925 ובשנת 2002. חלק מהספר ראה אור בעברית לראשונה בשנת 1966 בשם "בשבילי המוסר" בתרגומו של ד"ר שמעון מרכוס. בשנת 2007 יצא הספר לאור בשלמותו בעברית בתרגומו של הרב ד"ר אליהו זייני, תחת השם "מוסר יהודי לעומת מוסר נוצרי".
הספר מתייחס בצורה דו ערכית לנצרות. הוא מייחס לה ערך רב ותרומה רבה לאנושות, אולם מרבה למתוח ביקורת על המוסר שלה, שיסודותיו החיוביים שאובים מן היהדות. הוא דן בדוקטרינות המשמשות יסוד למוסר הנוצרי וכן במחלוקת בין הקתוליות לפרוטסטנטיות. הוא מתאר את ביטול התורה בידי הנצרות והשפעתו האנרכית השלילית של ביטול זה על המוסר הנוצרי. המוסר הנוצרי הוא, כאמור העתק של זה היהודי, אולם בתהליך ההיפרדות מן היהדות הוא שונה עד שרוקן מתוכן. לטענתו התעלמותה של הנצרות מן הצד הגשמי ומן העולם הזה, אשר מאזנים את הרוחני והעליון יותר בפילוסופיה היהודית, הובילה לבוז של הנצרות לגוף ובאופן פרדוקסלי, לחוסר מוסריות ולחומרנות.
בן אמוזג מבטל את גישת החסד הנוצרי, לה הוא מקדיש כמה וכמה פרקים. הוא טוען כי חוסר האבחנה בין חוק אזרחי לחוק מוסרי והפיכת החסד לעקרון המנחה של כל מוסר, גרמה לצמיחתה של אי-מוסריות המטפחת את הרשעה בעולם בשם החסד. עוד טוען הרב כי האוניברסליות הנוצרית מטשטשת את כל הגבולות, הורסת את החסד העולמי, וזאת ולטענתו, לעומת היהדות הפרושית שידעה לאזן בין זהות לאומית לחסד אוניברסלי. הרב מצביע על האופן בו מטפחת היהדות את כבודו וחירותו של האדם, בעוד הנצרות מחוללת מלחמות דת. הוא קורא לכינון ברית אחים מחודשת בין בני יצחק, יעקב ועשו, ולהתגבר על מורשת השנאה ביניהם. קריאה זו אינה מכוונת רק לנוצרים, אלא גם ליהודים.
נושאים נוספים בספר הם "הגנבה הספרותית", לטענת הסופר, שביצעה הנצרות מן הקבלה היהודית, ויחסה של הנצרות לאויבים אישיים. גם בנושאים אלה מותח הרב ביקורת קשה על גישתה של הנצרות לנושא. עם זאת, בן אמוזג מדגיש את תרומתה המכרעת ואת תוקפה של האמונה הנוצרית ורואה בה רובד חיוני והכרחי של דתיות באומות.
הרב אליהו בן אמוזג מתאר את גישתו אל האסלאם בפרקים 11 ו-12, הפרקים האחרונים של הספר. לפי דעתו, שאב האסלאם את מקורותיו מן צדדים אחרים ביהדות מאשר אלה ששימשו השראה לנצרות, ויצר קיצוניות חד צדדית:
אם למקרא
אחד מחיבוריו המרכזיים, "אם למקרא", ספר ביאור למקרא הנסמך על ממצאי המחקר המודרני, כגון פילולוגיה, ארכאולוגיה והיסטוריה. בנוסף, הכיל הפירוש הגנה על העמדות המסורתיות של חכמי ישראל אל מול ביקורת המקרא. הספר נדפס בחמישה כרכים בשנים 1862 - 1863, בבית הדפוס של הרב בן אמוזג.