cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נמלי אש
נמלת האש הגדולה
הסוג הגדול יותר, שאליו משתייכת גם נמלת האש האדומה (Solenopsis invicta), מין תוקפני, שעקיצתו כואבת. זו גם הנמלה המוכרת ביותר, שמתפשטת כבר עשרות שנים בדרום ארצות הברית. הפועלות צבען אדום-שחור וגודלן בין 2 ל-6 מ"מ. המלכות יכולות להגיע עד 1.6 ס"מ. הנמלים עוקצות בקבוצה, כל נמלה עוקצת מספר פעמים את ה"פולש" בכך שהיא נועצת את שיניה בבשר ועוקצת בעזרת העוקץ שבקצה הבטן שלה מספר רב של פעמים. ייתכנו תופעות אלרגניות לעקיצות אלה.
נמלת האש הקטנה
המלכות והזכרים מתרבים באמצעות שיבוט והפועלות נוצרות ברבייה מינית אשר שומרות על המגוון הגנטי של המושבה.
נמלת האש הקטנה בישראל
בישראל נצפו לראשונה נמלי אש באזור בקעת הירדן בשנת 2005. בתחילה נמצאו בעיקר בתוך יישובים, אך לאחר מכן נמצאו גם בשטחים פתוחים הסמוכים ליישובים. התפשטות הנמלה נמשכת ובקיץ 2009 אותרה גם במרכז הארץ, בערים שוהם, בית אריה, הוד השרון נתניה, הרצליה ותל אביב-יפו.
בשנת 2013 נמצאו נמלי האש בגולן, בגוש דן, בכרמיאל ובחיפה.
בשנת 2015 נמצאו נמלי אש במספר מוקדים בירושלים. המשרד להגנת הסביבה הוציא התרעה מיוחדת בנושא.
גם בשנת 2019 נמצאו נמלי אש במספר מוקדים באזור ירושלים. המשרד להגנת הסביבה הוציא התראה על זיהוי מספר מוקדים במשתלות באזור ירושלים.
בסתיו 2020 נמצאו נמלי אש גם במספר קיבוצים ב.
הנזק לאדם ולטבע
עקיצת הנמלה כואבת מאוד ומהווה מטרד לתושבי האזורים שבהם הן נמצאות. הכאב מתואר כצריבה נקודתית, שנמשכת כמה שעות ולעיתים אף כמה ימים. בכל שנה יש מספר מקרים של אנשים שמפונים לבתי חולים בעקבות רגישות לעקיצות. במקרים נדירים קיימת אצל בני אדם אלרגיה לנמלי אש העלולה להוביל לתוצאות חמורות ואפילו למוות.
בנוסף לנזק לאדם, נמלי האש מהוות סכנה למגוון הביולוגי. הנמלה גורמת להפרת האיזון הקיים בטבע: נמלת האש עלולה לפגוע באופן מסיבי באוכלוסיות של בעלי חיים קטנים, בחרקים ובצומח באזור מחייתה, ובכך להשפיע גם על אוכלוסיות בעלי החיים הניזונים מהם, ולפגוע במארג האקולוגי המקומי.
לואיס צ'ילס
לויס קליבלנד צ'ילס (באנגלית: Lois Cleveland Chiles ; נולדה ב-15 באפריל 1947) היא שחקנית אמריקאית ודוגמנית לשעבר הידועה בשל תפקידה כד"ר הולי גודהד (Holly Goodhead) בסרט ג'יימס בונד "מונרייקר" משנת 1979.
שנותיה הראשונות
צ'ילס נולדה ביוסטון, טקסס, בתם של ברברה ויין קירקלנד ומריון קליי צ'ילס, שהיה אחיו של איל הנפט והבעלים של קבוצת הבייסבול טקסס ריינג'רס אדי צ'ילס. אחיה, קליי קירקלנד צ'ילס, נפטר בגיל צעיר ולה אח נוסף, ויליאם אדמונדס צ'ילס, נשיא ומנכ"ל של חברת Bristow Helicopters. צ'ילס גדלה באליס, טקסס. היא למדה ב-Finch College בעיר ניו יורק ואחרי כן באוניברסיטת טקסס באוסטין, שם גילה אותה עורך מגזין Glamour שחיפש אישה צעירה שתופיע על עטיפת גיליון המגזין העוסק בקולג'ים. היא קיבלה את העבודה ובמהרה חתמה על חוזה עם סוכנות הדוגמנות וילהלמינה בניו יוקר ועם סוכנות הדוגמנות אלית בפריז. אחרי כן היא למדה משחק אצל רוי לונדון.
קריירה
בראשית שנות השבעים הייתה לצ'ילס קריירת דוגמנות מצליחה. הופעת הבכורה שלה בקולנוע הייתה בסרט "Together For Days" משנת 1972, ואחריו בסרט "כך היינו" משנת 1973, שם היא שיחקה לצד רוברט רדפורד וברברה סטרייסנד את אהובתו של רדפורד מימי הקולג'. אחר כך היא לוהקה כג'ורדן בייקר בסרט "גטסבי הגדול" לצד מיה פארו ושוב לצד רוברט רדפורד. ב-1978 היא הופיעה בעיבוד לקולנוע של הרומן של אגתה כריסטי "מוות על הנילוס" כקורבן רצח לנט רידג'ווי דויל, וב-1979, היא הופיעה במה שהוא ככל הנראה תפקידה המפורסם ביותר, של אסטרונאוטית נאס"א, מדענית ונערת ג'יימס בונד, דר' הולי גודהד, לצידו של רוג'ר מור, גיימס בונד ב"מונרייקר". צ'ילס הייתה מועמדת לככב בסרט ג'יימס בונד הקודם "המרגלת שאהבה אותי", אולם סירבה לתפקיד מכיוון שהיא לקחה חופשה ממשחק באותו זמן. היא גם הופיעה בתפקיד קטן במותחן "עלפון חושים" (1978); אחד מסרטים רבים בהם היא שיחקה קורבן רצח.
צ'ילס שכלה את אחיה הצעיר שהלך לעולמו ממחלת Non-Hodgkin's lymphoma ב-1978, הדבר הניע אותה לקחת הפסקה בת שלוש שנים ממשחק בדיוק בזמן שנדמה שהקריירה שלה לבלבה. קריירת המשחק שלה מעולם לא התאוששה, והיא נאבקה על מנת למצוא תפקידים בקנה המידה שמהם נהנתה בעבר, אם כי מבקרת הסרטים פולין קיל (Pauline Kael) חלקה לה מחמאות בשל הופעתה בסרט "Sweet Liberty" (1986) של אלן אלדה. צ'ילס גילמה את דמותה של העיתונאית ג'ניפר מק בסרט "משדרים חדשות" (1988) של ג'יימס ברוקס שזכתה אף היא לביקורות טובות, כמו גם השתתפותה בסרט האימה "Creepshow 2"(1987) של George Romero כנהגת בתאונת פגע וברח, אם כי ניכר שהסרט הוא דל תקציב. מאז היא הופיעה כמנהלת בית ספר קשוחה בסרט "Wish Upon a Star" (1996) של וולט דיסני וכנוסעת שיט מפוחדת בסרט שספג ביקורת קשה, "Speed 2: Cruise Control" משנת 1997, והיא הופיעה בהופעה קצרה בהפצה הבינלאומית של הפרודיה על סרטי בונד "אוסטין פאוורס: מרגל עם סגנון", אלא שהסצנה שלה קוצצה בגרסת הסרט שהופצה בארצות הברית.
צ'ילס גם שיחקה מעט בטלוויזיה, גילמה את דמותה של הולי הרווד, מושא אהבתו של ג'יי אר יואינג, בעונת 82–1983 של הסדרה "דאלאס" ונתנה הופעות אורח בסדרות כמו "Hart to Hart" (כדוגמנית פסיכוטית שסועת אישיות), וכן ב"In the Heat of the Night", וב"Murder, She Wrote". מאוחר יותר השתתפה בסרט העצמאי "יומן של רוצח שכיר" בכיכובו של פורסט ויטאקר (1991), וב"Curdled" (1996). ב-2005 ידידה קוונטין טרנטינו, איתו היא עבדה בעבר על הסט של "Curdled", גייס אותה להופיע בשני פרקים בסיום העונה החמישית של "CSI", אותה או כתב וביים.
באביב 2002, היא לימדה קורס למשחק מול מצלמה באוניברסיטת יוסטון. שלא כמו נערות בונד אחרות, אמרה צ'ילס ש"להיות נערת בונד זו דרך טובה להיזכר בה" אף על פי שהיא מתבדחת שכשהיא מתבקשת להיאנח "או, ג'יימס" היה הדבר מעצבן כי "את לא יכולה לחיות בהתאם לפנטזיות של האנשים". צ'ילס עדיין מיודדת עם מפיקי בונד ולעיתים נוכחת בהקרנות הבכורה של סרטי הסדרה ובאירועים אחרים הקשורים אליה.
חייה האישיים
מעט אחרי מות אחיה הצעיר קליי, אליו היא הייתה קרובה במיוחד, היא סיימה רומן ארוך עם דון הנלי מלהקת האיגלס. אביה הלך לעולמו ב-1997.
ב-2001 היא החלה להיאבק בסרטן השד. ב-2005, היא נישאה בפעם הראשונה לאיל ההון השמרני והנדבן וול סטריט ריצ'רד גילדר. עם זאת צ'ילס היא דמוקרטית. היא מתגוררת בעיקר בניו יורק ויוסטון.
100% זאב
100% זאב (באנגלית: ) הוא סרט קולנוע אוסטרלי בהנפשה ממוחשבת, מסוגת קומדיה, פנטזיה והרפתקאות, אשר מבוסס על רומן בעל אותו שם מאת ג'יין ליונס שיצא לאור בשנת 2009.
הסרט, שהקרנת הבכורה שלו הייתה ב-29 במאי 2020 בהפצת Studio 100, בוים על ידי אלכס סטדרמן, נכתב על ידי פין אדקוויסט והופק על ידי אלקסיה גייטס-פואל וברברה סטיפן. חברת ההפקה של הסרט היא Flying Bark Productions.
בהשראת הסרט הופקה סדרת טלוויזיה בשם "100% זאב: אגדת אבן הירח", כמו כן צפוי לצאת סרט המשך בשנת 2024 בשם "200% זאב".
ביקורות
הסרט הרוויח סך של 7.7 מיליון דולר ברחבי העולם.
Rotten Tomatoes נתנו לסרט דירוג מאושר של 69%, על סמך ביקורות של 16 מבקרים.
סדרת טלוויזיה
סדרת טלוויזיה בת 26 פרקים בשם "100% זאב: אגדת אבן הירח" הופקה על ידי Flying Bark Productions ו-Studio 100 Animation. פרק הבכורה של הסדרה שודר בערוץ ABC Me ב-28 בדצמבר 2020.
סרט המשך
סרט המשך בשם "200% זאב" צפוי לצאת בשנת 2024.
גאברו שוורץ
הרב פרופסור גָאבְרוֹ שוורץ (וגם גָאבּוֹר שוורץ, ולעיתים גבריאל שוורץ, בסרבו-קרואטית: Gavro Schwarz; 13 בדצמבר 1872, נאדאודבר, היידו-ביהר, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 7 בפברואר 1942, זאגרב, מדינת קרואטיה העצמאית) היה הרב הראשי ליהודי זאגרב, היסטוריון וחוקר תולדות יהודי קרואטיה ככלל ויהודי זאגרב בפרט. הכרוניקות והמחקרים שפרסם מתארים את ראשית ההתיישבות היהודית בקרואטיה בעת החדשה, תוך התמקדות ביהודי זאגרב במאה ה-19.
קורות חייו
גאברו שוורץ נולד בנאדאודבר אשר בשטחי הונגריה המודרנית, למשה אשר כיהן ברבנות בעיירה. בהמשך עברה משפחתו לפוז'גה ובה רכש השכלה יסודית ופרו-גימנסיה. בין השנים 1886–1891 למד בבית המדרש לרבנים בבודפשט. בהמשך, למד בבית המדרש לרבנים בווינה וב-1897 סיים את לימודיו בהצלחה. במקביל, למד באוניברסיטת וינה ובה הוסמך בספרות גרמנית וספרות הונגרית וב-1896 השלים דוקטורט בתאולוגיה. ב-1893 מונה לרב הראשי של יהודי קרלובץ וב-1901 עבר לכהן ברבנות בזאגרב. במהלך מלחמת העולם הראשונה, בין השנים 1914–1915 כיהן כרב בצבא האוסטרו-הונגרי. מ-1901 ועד לפרישתו ב-1926 כיהן במשרות הוראה שונות בבתי ספר תיכוניים כלליים בזאגרב, בתלמוד תורה וכן באוניברסיטת זאגרב. ב-1906 מונה לעוזרו של הושע יעקבי.
בין 1923–1926 כיהן כרב הראשי ליהודי זאגרב. הוא עסק בפעילות ציבורית כללית בעיר והקים את אגודת הספרות היהודית-קרואטית. כתב מספר ספרי היסטוריה, ובנוסף פרסם עשרות מאמרים ומחקרים אודות יהדות קרואטיה. בראשית דרכו, נמנה גאברו שוורץ עם מתנגדי התנועה הציונית ורק לקראת אמצע שנות ה-30 של המאה ה-20 שינה את עמדתו בהדרגה והחל לתמוך ברעיון הציוני. הוא הדריך ולימד בני נוער באגודת הנוער "בית ישראל" בקריז'בצי עד 1940. במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש ממלכת יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון ממשלת הבובות של האוסטאשה, הוחל ברדיפות יהודים. גאברו שוורץ נעצר ביחד עם משפחתו. לאחר מספר חדשים שוחרר. בפברואר 1942 נפטר ממחלה ונקבר בבית הקברות מירוגוי.
ספורט בערב הסעודית
הספורט בערב הסעודית הוא חלק חשוב מהתרבות הסעודית והמדינה משתתפת בתחרויות ספורט בין-לאומיות רבות. כדורגל הוא ספורט פופולרי במיוחד ונבחרת ערב הסעודית זכתה בגביע אסיה שלוש פעמים, בעוד שענפי ספורט אחרים כמו קריקט וכדורסל זוכים גם הם למעקב נרחב. ההגבלות על ספורט נשים במדינה הוקלו מעט בעשור השני של המאה ה-21, אך השתתפות נשים בספורט נותרה שנויה במחלוקת.
בדצמבר 2019, הוועד האולימפי של ערב הסעודית אישר את השקתן של חמש התאחדויות ספורט חדשות להוקי, לקרוס, רוגבי, בייסבול וסופטבול, ובכך נקטה צעד נוסף לגיוון הספורט במדינה.
כדורגל
כדורגל הוא הספורט הפופולרי ביותר בערב הסעודית. בשנים האחרונות הספורט גדל בפופולריות, וכמה כדורגלנים סעודים משחקים כיום בליגות הכדורגל באירופה. נבחרת ערב הסעודית בכדורגל מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל הסעודית (SFF), מארגנת את הליגות המקומיות, כולל ליגת העל הסעודית, ואת גביע המלך של ערב הסעודית. נבחרת ערב הסעודית השתתפה בחמישה טורנירי גביע העולם של פיפ"א, ב-1994, 1998, 2002, 2006, וב-2018. הנבחרת הסעודית גם התחרתה בשבע תחרויות גביע אסיה של AFC, וזכתה בו ב-1984, 1988 וב-1996.
ערב הסעודית משתתפת באופן קבוע גם בגביע המפרץ לאומות, ליגת האלופות האסיאתית ובגביע הערבי. הממלכה אירחה את הסופר קאפ הספרדי ב-2019/20 וב-2021/22.
ב-30 בדצמבר 2022 חתם כדורגלן העל הפורטוגלי כריסטיאנו רונאלדו בקבוצת ליגת העל הסעודית א-נסר, והפנה את אור הזרקורים העולמי לליגה.
קריקט
קריקט הוא הספורט השני הפופולרי ביותר בערב הסעודית, בעיקר בשל המספר ההולך וגדל של גולים מדרום אסיה שמשחקים במשחק בזמנם הפנוי. עם זאת, במהלך השנים האחרונות הקריקט יצר עניין בקרב מקומיים ערבים רבים. כיום ישנם למעלה מ-8,000 שחקני קריקט סעודים, כאשר כמעט 20 אחוז מהם הם ערבים מקומיים, ורוב השאר מגיעים ממדינות כמו פקיסטן, הודו וסרי לנקה.
הניצחון הגדול ביותר של ערב הסעודית בקריקט היה בספטמבר 2016, אז ניצחה נבחרת נמיביה ב-141 הפרש. חודשיים לאחר מכן הם גם זכו בטורניר המייג'ור הראשון שלהם, לאחר שניצחו בסדרה נגד נבחרות קניה, אוגנדה וקטר.
כדורסל
כדורסל גם הוא ספורט פופולרי בסעודיה. בקבוצות ליגת העל הסעודית שיחקו כדורסלנים שהתחרו באליפות אסיה ואפילו שחקני NBA לשעבר כמו מחמוד עבדול-ראוף נבחרת ערב הסעודית מעולם לא העפילה לגביע העולם או לטורניר הכדורסל האולימפי.
מלבד כדורסל "רגיל", גם כדורסל 3x3 צובר פופולריות גדלה והולכת במדינה.
רוגבי יוניון
הרוגבי יוניון בערב הסעודית הוא ענף ספורט זוטר אך צומח, אשר משוחק כבר כמה עשורים בממלכה. רבים ממועדוני הרוגבי במדינה הוקמו בסוף שנות ה-70.
הוקי קרח
הוקי קרח גם הוא ענף ספורט שולי בסעודיה, ששיחקה את משחקה הראשון בשנת 2010 במסגרת אליפות המפרץ בהוקי קרח.
היאבקות מקצועית
היאבקות מקצועית הייתה ענף מינורי בערב הסעודית. המדינה אירחה אירוע אחד של הארגון האמריקאי WWE בג'דה ב-27 באפריל 2018, שכונה הרויאל ראמבל הגדול ביותר. החברה המשיכה לעוד שלושה אירועים באצטדיון המלך פהד בריאד, שנקראו היהלום שבכתר (ב-2018, 2019 ו-2021).
פארק פריור
גן הנוף פארק פריור (באנגלית: Prior Park Landscape Garden) הוא גן אנגלי מהמאה ה-18, שתוכנן על ידי המשורר אלכסנדר פופ ואדריכל הנוף לנסלוט בראון, ומנוהל ידי הקרן הלאומית. הגן שוכן דרומית לעיר באת' שבסאמרסט, במרחק 1.2 קילומטר מתעלת קנט ואייבון. לגן הייתה השפעה בהגדרת סגנון העיצוב של הגנים האנגליים באירופה.
היסטוריה
היזם והפילנתרופ ראלף אלן הקים את הגן בשלבים בין 1734 למותו ב-1764, ונעזר בעצותיהם של פופ ובראון. אלן נבחר לראש העירייה של באת' ב-1742, לאחר שהחל לעבוד במשרד הדואר. אבן באת', הנמצאת בבניינים רבים בעיר, נלקחה ממכרות קומב דאון ובאת'המפטון דאון. באותה שנה בקירוב הורה אלן לאדריכל ג'ון ווד לבנות אחוזה בתוך הגן, המשמשת כיום את מכללת פריור פארק. ויליאם וורברטון, חתנו של אלן, התגורר באחוזה למשך תקופה קצרה. לאחר שוויליאם בקפורד מכר את מנזר פונטהיל הוא חיפש אחר מקום מגורים חדש, ובחר בגן.
Time 'n' Place
Time 'n' Place הוא אלבום האולפן השני של להקת האינדי פופ הבריטית קרו קרו בוניטו. האלבום יצא לאור ב-1 באוקטובר 2018 דרך חברת התקליטים Polyvinyl Record Co. להוצאת האלבום, שהופק על ידי חבר הלהקה גאס לובן, קדמו הסינגלים "Only Acting" (שנכלל גם במיני-אלבום של הלהקה, TOTEP), "Time Today" ו-"Make Believe". באלבום זה ניכר שינוי מסגנונה הקודם של הלהקה, והוא מכיל מוזיקת אינדי רוק ודרים פופ.
אלעזר החורני
אלעזר החורני (בנוסח המקור היווני: Αυραν אֲוָרָן; נהרג בשנת 162 לפנה"ס) היה בנו של מתתיהו החשמונאי ואחיו של יהודה המכבי. נודע בגלל מותו בקרב בית זכריה כשחיסל פיל שחשב שעליו נמצא מנהיג האויב, תוך לקיחת סיכון רב.
מעט מאוד ידוע על אלעזר, מלבד סיפור מותו. על פי מגילת אנטיוכוס, ראה בו מתתיהו הכהן את הקנאי שבאחים, דוגמת פנחס בן אלעזר הכהן. בספר חשמונאים ב' (פרק ח, 23) מסופר שאלעזר קרא לפני החיילים מספר הקודש לפני היציאה לקרב.
מותו
על פי המסופר בספר חשמונאים א', במהלך קרב בית זכריה, זיהה אלעזר פיל שהוא שיער שעליו נמצא המלך אנטיוכוס החמישי, בשל שריונו המיוחד, והחליט לסכן את חייו על מנת להציל את עמו: אולם מעשהו של אלעזר לא הביא לכך ששאר צבאו של יהודה ילחם נגד צבאו העצום של ליסיאס והקרב הסתיים בהפסד. יוסף בן מתתיהו מסכם את הפרשה בכך שאף על פי שאלעזר הצליח להרוג חיילים רבים, לא עלתה לו תועלת ממעשהו, חוץ משם העולם שעשה לעצמו.
יש המפקפקים באמיתות סיפור זה (למשל החוקר בצלאל בר כוכבא), במיוחד בכך שדקירת החנית כשלעצמה המיתה את הפיל. ישנם נימוקים נוספים לחשד במהימנותו של סיפור זה. יחיעם שורק טוען כי דרכו של אלעזר אל הפיל הגבוה בעל השריון המיוחד הייתה חסרת סיכוי מול אלפי הרגלים, מאות הפרשים ואפיריוני הקרב שהיו על גבם של הפילים. שורק טוען כי ישנן סיבות נוספות לזיוף סיפור זה: לצורך הסבר נסיגתו של יהודה משדה הקרב לאחר שראה את יחס הכוחות בקרב, או כדי לשמור על דימוי הגבורה והאומץ של המקבים.
גרסה אחרת על מותו של אלעזר החורני מופיעה במגילת אנטיוכוס, ובה נאמר שאלעזר טבע בפרש הפילים:.
אמנם הגרסה מתקבלת במבט ראשון כגרסה לא סבירה, אולם למעשה היא אפשרית הואיל ולפי ספר חשמונאים א, מספר הפילים בקרב היה 32 שזה מספיק לצורך הצטברות צואה עד כדי סכנת טביעה. אם הלוחמים ניסו להתגנב למקום האויבים, אפשרי שנכנסו לביוב שם אלעזר לא הצליח לשחות, או אולי איבד הכרה מחבטה, וכך טבע.
מאיר בר-אילן טוען שכאשר בוחנים את המוטיבים של מחברי ספר מקבים א ומגילת אנטיוכוס, ניתן להבחין, כי לשניהם הייתה סיבה לתאר את מות אלעזר כדבר הירואי, אולם מגילת אנטיוכוס מייחסת לאלעזר החורני מוות משפיל מאוד. ידוע שמגמת מגילת אנטיוכוס היא לתאר את החשמונאים בצורה חיובית מכיוון שהיא מספרת על כך שיוחנן הרג 772,000 איש לבדו, ולכן אין למחבר מגילת אנטיוכיוס סיבה לתאר את מות אלעזר באופן משפיל זה, אילו לא הייתה זאת האמת.
קברו
לפי ספר מקבים א, שמעון, אחיו של אלעזר, הקים מאוחר יותר במודיעים מתחם קבר למשפחתו, שכלל שבע פירמידות, עבור שני הוריו וחמשת בניהם. לדברי מחבר הספר, מתחם הקבר עדיין קיים בימיו, ולפי דברי אוסביוס, שחי במאות ה-3 וה-4 לספירה, מתברר כי קברים אלה או לפחות שרידים שלהם עדיין היו קיימים במקומם בימיו.
על פי מסורת המופיעה לכאורה לראשונה בספר המסע של יעקב בן נתנאל הכהן (1187 לספירה), אלעזר נקבר באחד משערי העיר עכו.
הנצחה
מות אלעזר זכה לחשיבות רבה בנצרות. בין היתר, תיאור רמיסתו על ידי הפיל שהמית מופיע רבות באמנות ימי הביניים.
היישוב אלעזר, הנמצא בקרבות מקום לקרב בית זכריה, נקרא על שמו של אלעזר. בנוסף, נקראו על שמו של אלעזר רחובות ברחבי ישראל: בירושלים - "אלעזר המכבי", בתל אביב - "אלעזר החורני", בית חשמונאי - "אלעזר החורני".
שמורת סיחוטה-אלין
'''שמורת סיחוטה-אלין, רשמית שמורת הטבע הביוספרית הממלכתית על שם ק. ג. אברמוב (ברוסית: Сихотэ́-Али́нский государственный природный биосферный заповедник имени К. Г. Абрамова''') היא שמורה ביוספרית במחוז פרימוריה. הוקמה על מנת לשמר ולשקם את הצובל. כיום, השמורה היא המקום הנוח ביותר להשגחה ושמירה על הטיגריסים הסיביריים.
ב-2001 השמורה נכללה ברשימת המורשת העולמית של אונסק"ו כ"אובייקט הכולל את המגוון הביולוגי החשוב והמשמעותי ביותר לטבע, כולל זנים בסכנת הכחדה בעלי ערך אוניברסלי יוצא מהכלל מנקודת מבט של המדע ושימור".
היסטוריה
השמורה נוצרה בצו ממשלתי מ-10 בפברואר 1935., מנהל השמורה הראשון היה קונסטנטין ג. אברמוב, שפעל למען ניקוי היערות ומאבק בציידים לא חוקיים בגבולות השמורה.
ב-1944, שטח השמורה גדל ל-1.8 מיליון הקטאר. בשנת 1951, בעקבות סגירה המונית של שמורות בברית המועצות, שטחה הופחת 18 פעמים — עד 100 אלף הקטאר. ב-1961, הודות ליוזמות של מדענים, שטח השמורה הוגדל חזרה עד ל-310 אלף דונם.
בעשור הראשון של המאה העשרים ואחת, שטח השמורה הגיע ל-397,400 דונם והשטח הכולל של השמורה הוא 401,600 דונם. ב-2006, השמורה נקראה על שם מנהלה הראשון — קונסטנטין ג. אברמוב.
הר כסולות
מדרום להר נמצאים הכפר אכסאל ובקעת כסולות, ומצפון מערב לו נמצאת נוף הגליל. ממזרח להר שוכן הר דבורה, וביניהם עובר ערוצו של נחל ברק בן אבינעם. מדרונו המערבי של ההר הוא תלול, וכולל מצוק ומערה.
פיג'ו סוג 177
פיג'ו סוג 177 (בצרפתית: Peugeot Type 177) היא מכונית משפחתית בסגנון גוף "טורפדו" מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית פיג'ו אשר יוצרה בין השנים 1923–1929.
יוצרו 34,241 יחידות.
בית הכנסת של סנטש
בית הכנסת של סנטש (בהונגרית: Szentesi zsinagóga) נבנה בין השנים 1868 לבין 1872 בסגנון רומנטי על פי תוכניותיו של איגנץ קנאבה (Knábe Ignác), בנאי אמן מבודה. בית הכנסת שופץ בשנים 1997 – 1998 על בסיס התוכניות של האדריכל לאסלו טרניאי (Terney László), ומשמש כיום כספרייה העירונית של העיר סנטש.
רקע היסטורי
ניתן לייחס את הופעת האוכלוסייה היהודית בסנטש לאמצע המאה ה-18, אך מספרם גדל באיטיות. במפקד האוכלוסין של 1808–1809 מספרם היה 11 נפשות, אך במפקד האוכלוסין של 1817 נרשמו כבר 17 משפחות עם 92 נפשות. ניתן לתארך את הקמת מוסדות הקהילת היהודית של סנטש לזמן זה. בקצה רחוב זריני (Zrinyi) של ימינו לכיוון כיכר אפּוני (Apponyi), בשולי הוואשאראלאש (Vásárállás - כנראה כיכר הירידים) דאז, שכרו היהודים את בית הנגר שַאמואל שרקדי כבית תפילה ובשנת 1829 קנו אותו והסבו אותו לבית כנסת של ממש. בשנת 1848 כבר היו בסנטש 92 ראשי משפחות יהודים עם 509 בני משפחה. בשנת 1854 כבר נערכו תוכניות לבניית בית כנסת חדש, אך בסופו של דבר החליטו להרחיב את הישן.
אחרי השואה
במהלך מלחמת העולם השנייה הושמדה האוכלוסייה היהודית של סנטש כחלק מהאוכלוסייה היהודית של הונגריה כולה, לרבות האוכלוסייה הכפרית של סביבת סנטש. כולם גורשו ונרצחו רוב רובם במחנות ההשמדה, רובם במחנה הריכוז אושוויץ ובשירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). אחרי המלחמה נותרו כמה נפשות והם התכנסו בשבתות בבית הכנסת. אולם ב-1960 בית הכנסת היה ריק ברובו. מצבו של הבניין הידרדר, תקרתו קרסה. בית הכנסת נשאר בבעלות הקהילה, אך לא ניתן היה לתחזק אותו ולכן הוא נרכש בשנת 1987 על ידי עיריית סנטש. הגג מסכן החיים ואביזרי הפנים פורקו ובמהלך העבודות אבדו ערכים אמנותיים-היסטוריים רבים בגלל חוסר הבנה ובורות. במשך שנים הקירות עמדו חשופים עד לכיסוים בשנת 1992, אך רק בשנת 1996 התקבלה החלטה להשתמש במבנה. פרנסי סנטש החליטו לשפץ את הבניין למטרת ספרייה עירונית (Szentes Városi Könyvtár) והסכימו עם "איחוד הקהילות היהודיות של הונגריה" לשמר את האדריכלות החיצונית המקורית של בית הכנסת, אך לתכנן את אדריכלות הפנים שלו על פי צורכי הספרייה של סוף האלף. במכרז זכו תוכניותיהם של האדריכל המקומי ושותפיו, לאסלו טרניאי (1947–1998). שחזור הארכיטקטורה החיצונית של בית הכנסת, ובתוכו עיצוב הספרייה המודרנית, נפתרו בהרמוניה זה עם זה על ידי לאסלו טרינאי. הוא לא היה סתם מהנדס ומעצב פנים, אלא אדם שהבין גם את שפת סגנונות האמנות. על ידי חלוקת בית הכנסת המונומנטלי לארבע מפלסים ויצירת מרתף, קיבלה הספרייה העירונית שטח של 1,300 מטרים רבועים. הם גם לא שכחו שיהיה חדר בבניין החדש כאנדרטת שואה, שבו מתועדים הקורבנות היהודים של סנטש. ניתן למצוא לוח זיכרון לקורבנות היהודיים בפינה השמאלית של הכניסה הראשית, ששוליה עשויים מִרכיבי גדר הברזל המחושל לשעבר של בית הכנסת. לוח שיש אחר משמר את שמו של מהנדס התכנון הראשון, איגנץ קנאבה, ומהנדס התכנון לאסלו טרינאי, שביצע את השיפוץ. לאסלו טרינאי חי עדיין בעת חנוכת הבניין החגיגית בשנת 1998, אך כבר היה חולה מאוד ומת זמן קצר לאחר מכן. אזרחים רבים בסנטש, שהכירו את אביו של לאסלו טרינאי, את בלה טרינאי, היו גאים בעבודתו וביצירתו של בנו.
לוח נסקה
לוח נסקה הוא לוח טקטוני ימי באגן המזרחי של האוקיינוס השקט מול חופה המערבי של אמריקה הדרומית הקרוי על שם אזור נסקה (Nazca) בדרום פרו. ההפחתה המתמשכת של לוח נסקה לאורך שקע פרו-צ'ילה מתחת הלוח הדרום-אמריקאי היא הגורם העיקרי להיווצרות הרי האנדים. הלוח גובל במערב בלוח הפסיפי ובדרום בלוח האנטארקטי דרך הרכס המזרח-פסיפי (East Pacific Rise) ורכס צ'ילה (Chile Rise) בהתאמה, שניהם רכסים מרכז-אוקיינים. תנועת לוח נסקה מעל כמה נקודות חמות גרמה ליצירת כמה איים געשיים, בהם איי גלאפגוס ואי הפסחא, כמו גם ליצירת שלשלות הרי מצולה שכיוונם ממערב למזרח העוברים הפחתה תחת אמריקה הדרומית. רכס כזה לדוגמה הוא "רכס קרנגי" (Carnegie Ridge) המשתרע לאורך של 1,350 קילומטרים ורוחבו המקסימלי 300 קילומטרים, וכולל את איי גלאפגוס בקצהו המערבי, או רכס נסקה שאורכו מעל ל-1,000 קילומטרים ורוחבו כ-200 קילומטרים העובר הפחתה בחוף דרום פרו.
לוח נסקה הוא לוח צעיר יחסית – הן על פי גיל סלעיו והן על פי משך זמן קיומו כלוח עצמאי – שנוצר לאחר התפרקות לוח פרלון לפני 23 מיליון שנים. הסלעים העתיקים ביותר בלוח הם בני כ-50 מיליון שנים.
גבולות
צומת משולש, הצומת המשולש של צ'ילה, שוכן על קרקעית האוקיינוס השקט מול חצי האי טאיטאו וחצי האי טרס מונטס (Península Tres Montes) שבחופה הדרומי של צ'ילה. בנקודה זו נפגשים שלושה לוחות טקטונים: לוח נסקה, הלוח הדרום-אמריקאי והלוח האנטארקטי. צומת משולש נוסף קיים בפינה הצפון-מערבית של לוח נסקה, שבו נפגשים לוח נסקה, לוח קוקוס והלוח הפסיפי מול חופה של קולומביה. בכל אחד מצמתים משולשים אלו קיים מיקרו-לוח, המיקרו-לוח חואן פרננדס (Juan Fernandez Microplate) בצומת הדרומי והמיקרו-לוח של גלאפגוס (Galapagos Microplate) בצומת הדרומי. מיקרו-לוח שלישי, המיקרו-לוח של אי הפסחא, שוכן מעט צפונית למיקרו-לוח חואן פרננדס, ומעט מערבית לאי הפסחא.
השוליים המזרחיים של לוח נסקה הם גבול סגירה באזור הפחתה מתחת ללוח הדרום-אמריקאי והרי האנדים, תוך יצירת שקע פרו-צ'ילה, שבו התפשטות קרקעית הים מאפשרת למאגמה לעלות.
השוליים המערביים הם גבול פתיחה עם הלוח הפסיפי, תוך יצירת רכס מזרח הפסיפי.
השוליים הצפוניים הם הרי המצולה של רכס גלאפגוס ("Galapagos Rise"), גבול פתיחה עם לוח קוקוס.
ההפחתה של לוח נסקה מתחת לדרום צ'ילה חוללה במהלך ההיסטוריה רעידות אדמה מסיביות, כולל רעידת האדמה העוצמתית ביותר שנמדדה בהיסטוריה, רעידת האדמה בוואלדיביה ב-22 במאי 1960, שעוצמתה הייתה 9.5 בסולם מגניטודה לפי מומנט (M_w), שבה נספו 6,000 בני אדם.
תנועת הלוח
התנועה המוחלטת של לוח נסקה חושבה כ-3.7 סנטימטרים מזרחה בשנה, התזוזה המהירה ביותר של לוח טקטוני כלשהו. לוח נסקה מופחת מתחת ללוח הדרום-אמריקאי בזווית חדה (קטנה מ-30°) יוצאת דופן, ובנוסף לעיוות שנגרם עקב כך הוא נקרע תוך כדי התהליך. ההפחתה יצרה וממשיכה לייצר את רכס הרי האנדים. העיוות של לוח נסקה אפילו משפיע על הגאוגרפיה של בוליביה, הרחק מזרחה. על לוח נסקה התרחשה רעידת האדמה בבוליביה ב-1994 שהייתה בעוצמה של M_w8.2, שבאותה עת הייתה רעידת האדמה החזקה ביותר שנמדדה בעומק מעל ל-300 קילומטרים.
מלבד איי חואן פרננדס, יש באזור מעט מאוד איים הסובלים מרעידות האדמה שהן תוצאה של התנועות המורכבות באזור הצמתים.
כוח זיקית
פרק ראשון: סכנה בלב ים
שני החברים אביתר ושמשון עולים לספינה לטורקיה. אביתר מסתבך עם מדען גרמני שמייצר לארגון מחבלים בשם WAR פצצת אטום זעירה. בהמשך הם מנהלים מעקבים אחריו בספינה ומנסים לגנוב ממנו את התיק בו נמצאת הפצצה.
פרק שני: הגביש
אביתר ושמשון מצליחים לגנוב למדען את התיק ומגלים שיש שם נחש ממבה. לאחר מכן הם מחזירים לו את התיק, מתקינים מצלמה נסתרת בחדרו, ומגלים שהוא החביא את הפצצה בשירותים. הם גונבים אותה אך הוא מגלה זאת ורודף אחריהם. בהמשך מצטרף לעלילה "המכשף", גם הוא מארגון המחבלים, שמצליח לקחת מהם את הפצצה, אך הם מצליחים להערים עליו ולקחת אותה ממנו בחזרה.
פרק שלישי: רגע האמת
הספינה עוצרת לחניית ביניים בטורקיה, שם שמשון נחטף ואביתר שבא להציל אותו נחטף אף הוא, והמכשף לוקח מהם את הפצצה. בסופו של דבר הם משתלטים על החוטפים, בורחים וחוזרים לספינה.
==== פרק רביעי: לחשוף את קודקוד צל ==== בפרק האחרון הם נלקחים לחקירה בישראל וביחד הם מנסים להבין מי זה קודקוד צל. בסופו של דבר הם מוצאים אותו ובכך הם מסיימים את המשימה שלהם ומתקבלים ליחידה מיוחדת במוסד.
הפקה וביקורת
הסדרה הופקה למגזר החרדי, לאחר שהיה ביקוש לתכנים עם עלילה. היא הופצה ב-DVD עבור חרדים שאין להם טלוויזיה בבית, אך יש להם מחשב ללא אינטרנט. יצחק טסלר מאתר nrg כתב "[הסדרה כוללת] משחק מגושם, סאונד מזעזע, תופים רועמים שנועדו ליצור מתח וקטעי סלפסטיק".
שיער (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
כנפיים בחשיכה
כנפיים בחשיכה (באנגלית: Wings in the Dark) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1935 בבימויו של ג'יימס פלוד, עם קרי גרנט ומירנה לוי בתפקידים הראשיים.
לוי וגרנט הופיעו ביחד בעוד שני סרטים - הרווק ובת הטיפש עשרה (1947) ומר בלנדינגס בונה את בית חלומותיו (1948).
התסריט מבוסס על הסיפור "עיני הנשר" של נל שיפמן.
תקציר העלילה
גורדון רוצה לטוס עם מטוס הלוקהיד שלו ביחד עם המכונאי והעוזר של מאק (הוברט קאוואנה) בעזרת הטייס האוטומטי לפריז אבל הסוכן שלו, טופ הרמן (דין ג'אגר) מודיע לו שלא קיבל אישור לכך.
שילה מגיעה לעודד אותו אבל אז קורית התפוצצות בתנור החימום בביתו והוא מתעוור.
גורדון המתוסכל פורש לביתו בכפר. שילה ומאק מגיעים אליו ונותנים לו כלב נחייה בשם "ברק". בתחילה הוא מסרב אבל אחר כך הוא נקשר לכלב. הוא מתחיל לכתוב מאמרים על הטייס האוטומטי אך הם נדחים. שילה אומרת לו שהמאמרים התקבלו ומשלמת לו מכיסה את "התמלוגים".
ויליאמס מציע לשילה להשתתף בתחרות של טיסה ארוכה ממוסקבה לניו יורק כדי לזכות בפרס של 25,000 דולר. היא מסכימה כי ברצונה להרוויח זאת כדי שתוכל להינשא לקן.
הם נוחתים ושילה מתנגשת בכוונה במטוסו כדי שלא יוכל להמריא. הם מוקפים בקהל וצלמים ומתחבקים. קן חש בהבזקי המצלמות ומקווה שהראייה שלו תחזור.
מחלף ביאליק
היסטוריה
המחלף נבנה במטרה לקשר בין נתיבי המפרץ לכביש 79. המחלף נחנך בשנת 2012.
צורה
המחלף הוא מחלף יהלום.
יוסי גולינסקי
יוסי גולינסקי (נולד בשנת 1966) הוא ספורטאי ישראלי בעבר. אלוף ישראל בקפיצה לרוחק (1987) ובקפיצה משולשת ושיאן ישראל בקפיצה משולשת.
ביוגרפיה
גולינסקי גדל בבאר שבע ולמד בתיכון מקיף ג'. התאמן בקבוצת הפועל באר שבע בהדרכתו של ברוך שפירא.
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1987 זכה גולינסקי במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.04 מטר.
באליפות ישראל שנערכה ביולי 1988 זכה גולינסקי במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 15.45 מטר, אחרי רוגל נחום (16.11 מטר) ולפני פרדי נעים (14.80 מטר).
קונצ'רטו לפסנתר מס' 3 של פרוקופייב
הקונצ'רטו לפסנתר מספר שלוש בדו מז'ור של פרוקופייב (אופ. 26) הוא קונצ'רטו לפסנתר ותזמורת שנכתב בין השנים 1917 ל-1921 על ידי המלחין הרוסי סרגיי פרוקופייב. הקונצ'רטו בעל שלושה פרקים ובאורך ממוצע של 27 דקות. היצירה היא אחת מהקונצ'רטי המוכרים של פרוקופייב, והיא זכתה לביצועים רבים על ידי פסנתרנים ותזמורות גדולות ברחבי העולם.
כוסות ריקות
כוסות ריקות הוא סינגל של הצמד המוזיקלי הישראלי סטטיק ובן-אל תבורי, ביחד עם הזמר הישראלי ליאור נרקיס, אשר יצא לאור ב-29 ביוני 2021, כסינגל השני מתוך אלבום הבכורה של הצמד, "שבעה ירחים", על ידי חברת התקליטים Mobile1 Music.
רקע
השיר נחשף לראשונה ב-13 ביוני 2021 בחתונתו של סטטיק עם אשתו שרית פולק, כשסטטיק ותבורי הופיעו עם השיר יחד עם נרקיס.
קונצ'רטו לפסנתר מס' 3 של פרוקופייב
תזמור
כלי נשיפה מעץ כלי נשיפה ממתכת כלי הקשה כלי קשת
כוסות ריקות
ביקורות
דודי פטימר העניק לשיר ביקורת מעורבת, אמר כי "מצד אחד הם מפגיזים בביצוע מעולה, לחן טוב ופזמון קליט שמשרת את מטרת האמת האווירה וכולל פופ מסולסל, אך מצד שני הטקסט כולל חריזה קצת מאומצת ואידיוטית שלא מחזיקה מים אך הומור. זה לא אחד השירים הטובים לדעתי של הצמד והם הבריקו בעבר יותר, אך זה מספק את הסחורה כשיר אינסטנט קצר מועד".
בלל מוחמד
בלל מוחמד (באנגלית: Belal Muhammad; נולד ב-9 ביולי 1988) ידוע בכינוי 'זכרו את השם' (באנגלית: Remember the Name) הוא לוחם MMA אמריקאי ממוצא פלסטיני המתחרה ב-UFC בקטגוריית משקל חצי-בינוני (welterweight).
קונצ'רטו לפסנתר מס' 3 של פרוקופייב
תזמור
נוסף על כך, הקונצ'רטו השלישי היה הקונצ'רטו הראשון של פרוקופייב אשר הוקלט (ואף נוגנה על ידי המלחין עצמו).
בלל מוחמד
ביוגרפיה
מוחמד נולד וגדל בשיקגו, ארצות הברית, בן למהגרים פלסטינים. בנעוריו התאמן בהיאבקות במסגרת בית הספר. הוא קיבל תואר במשפטים מטעם אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין. בשנת 2010, לאחר שסיים את לימודיו, החל להתאמן ב-MMA. באוגוסט 2012, עם מאזן קרבות בלתי מנוצח בקריירה החובבנית, החל מוחמד להתחרות ב-MMA מקצועני. הוא התחרה בארגונים שונים (כולל בלאטור וTitan FC ). ב-30 באפריל 2016, זכה מוחמד בתואר האליפות של Titan FC במשקל חצי-בינוני לאחר שניצח בנוק-אאוט טכני את סטיב קרל בסיבוב הרביעי. לאחר ניצחון זה, חתם מוחמד על חוזה עם ה-UFC (עם מאזן קרבות מקצועני של 9 ניצחונות ללא הפסדים). ביולי 2016, הפסיד לראשונה כשהתמודד מול אלן ג'ובן בהמשך של אות השנה הוא הפסיד לויסנטה לוקה. נכון לתחילת 2022, מאזן הקרבות של מוחמד עומד על 20 ניצחונות ב-24 קרבות.
קונצ'רטו לפסנתר מס' 3 של פרוקופייב
ניתוח הפרקים
ליצירה שלושה פרקים:
הקונצ'רטו מציג רבות מהחיות ההרמונית של התקופה, ומכיל מפתחות והרמוניה כרומטית. התחכום והתעוזה שמאופיינים עם פרוקופייב נוכחים ביצירה, כמו גם ההומור אשר מצוי ברבות מעבודותיו. הקונצ'רטו בעל מבנה מסורתי של שלושה פרקים, ומהווה את היחיד של פרוקופייב בצורה זאת, והוא מתחיל ומסתיים בטמפו גבוה, כאשר האמצע איטי. הפרקים הם בערך באותו האורך, והעניין הנושאי מתפרש באופן שווה ביניהם.
פרק ראשון - אנדנטה-אלגרו
הפרק הראשון נפתח בשקט עם מבוא קצר באנדנטה. הנושא מוצג על ידי קלרינט, כאשר הוא לא מלווה על ידי אף כלי אחר. הנושא מומשך על ידי הכינורות במשך כמה תיבות לאחר הצגתו. לאחר המבוא, הטמפו משתנה לאלגרו. הכינורות עוברים לנגן בחלקי שש-עשרה, ובכך מכינים את הקרקע לכניסת הפסנתר. על חילופי הקולות בין התזמורת לפסנתר כתב פרוקפייב כי "שיחה על הנושא [המוצג בחלק האלגרו] נישאת באופן תוסס בין הפסנתר לתזמורת", וש-"לשני הצדדים יש הרבה מה לומר בנושא". מהלך אקורדים שמנגן הפסנתר מוביל לנושא השני, המתאפיין באקרפרסיביות. בשיאו של הפרק, הטמפו חוזר לאנדנטה, והתזמורת מבצעת את הנושא הראשון בפורטיסימו. הפסנתר מצטרף. כשהמוזיקה חוזרת לאלגרו, הנושא הראשי והשני מפותחים, והפרק הראשון מסתיים בקרשנדו.
פרק שני - נושא ווריאציות, אנדנטינו
הפרק השני מכיל נושא וחמש וריאציות. הנושא מוכרז על ידי התזמורת לבדה. בווריאציה הראשונה, הפסנתר מתייחס לפתיחה באופן מעין סנטימנטלי, והוא נפתר לתוך שרשרת של טרילים. הטמפו עובר לאלגרו עבור הווריאציות השנייה והשלישית. קטעים מהנושא מוזכרים על ידי התזמורת והפסנתר. בווריאציה הרביעית הטמפו חוזר לאנדנטה, והפסנתר והתזמורת "משוחחים" על הנושא באופן שקט ומהורהר. הווריאציה החמישית היא אנרגטית (אלגרו גיוסטו). היא מובילה לחזרה של הנושא על ידי התזמורת.
ביקורת
הקונצ'רטו לא התקבל באהדה בביצוע הבכורה שלו בשנת 1921. עם זאת, במרוצת השנים הקונצ'רטו השלישי הפך לאחד מהקוצנ'רטים הפופולריים שהלחין פרוקופייב. על הקהל האמריקאי בביצוע הבכורה אמר פרוקפייב: "הוא לא ממש הבין את עבודתי". עם זאת, היצירה הפכה לאחת מחצי תריסר הקונצ'רטי לפסנתר הפופולריים ביותר.
הקלטות
לקונצ'רטו מספר הקלטות נודעות. ההקלטה הראשונה ליצירה התבצעה ב-1932, על ידי פרוקופייב בתפקיד הסולן והתזמורת הפילהרמונית של לונדון, בניצוחו של פייריו קופולה. הקלטה נודעת של הקונצ'רטו היא של הפסנתרית הנודעות מרתה ארחריץ'. בארץ בוצעה היצירה בשנת 2018 על ידי התזמורת הפילהרמונית עם יוג'ה וואנג כסולנית ובניצוחו של קיריל פטרנקו.
בית ניר
הקיבוץ שוכן בסמיכות למספר אתרים ארכאולוגיים מרכזיים בשפלת יהודה. כקילומטר מדרום לו נמצא תל בורנה, המזוהה עם העיר המקראית לבנה, וכקילומטר מצפון מערב לו נמצאת חרבת ד'כרין, המזוהה עם העיירה התלמודית הגדולה כפר דיכרין.
היסטוריה
היישוב הוקם לראשונה ביולי 1955 כמושב שיתופי על ידי גרעין של בני הארץ בלתי מפלגתיים בני חקלאים מאזור ראשון לציון ובאר יעקב. היישוב עסק בגידול בקר, והתושבים התייחסו לתפקיד הבוקרים בצורה רומנטית ובמקום נתלו שלטים: "מסבאה", "באר" ו-"שריף".. במקום היו זוג אחד, בחורים ומעט בחורות.
במקום התעוררו קשיים חברתיים קשים, לפי גרסה אחת בגלל פיצול לשתי קבוצות יריבות, ולפי גרסה אחרת בגלל שלטון יחיד של אחד החברים. על כל פנים, רוב החברים עזבו ונשארו רק 13 מהם. ב-10 באוקטובר 1956 הודיעו 9 מהם להנהלת החבל שהם מסתלקים מהמקום ומאחריותם עליו. בעקבות זאת הוחלט בסוכנות להעביר את המקום לידי השומר הצעיר, שתבעו לקבל את המקום. ארבעת החברים שנותרו לא ויתרו, וניסו להביא גרעין אחר השייך לתנועת חירות. כעבור כשבוע, 10 אנשים מתנועת החירות נכנסו למקום ללא רשות המחלקה להתיישבות, הם פונו לבסוף בהתערבות המשטרה, ובו ביום נמסר המקום לגרעין של השומר הצעיר. גרעין הקבע של השומר הצעיר עלה על הקרקע ב-11 באוגוסט 1957.
כלכלה
כלכלת הקיבוץ נשענת בעיקר על חקלאות, ומתחלקת לענפים אחדים: גידולי שדה ומטעים" לקיבוץ ענף גידולי שדה גדול מאוד, שכולל גידולי פלחה כגון חיטה וחמצה, וגידולי שלחין, כגון כותנה. גידולי השדה מתפרסים על שטחים נרחבים (מעל 10,000 דונם) ומהווים חלק מכלכלת הקיבוץ. בנוסף לגידולי השדה, לקיבוץ גם פרדסים וכרמי זיתים.
בנוסף לעדר הבקר במרעה ישנה גם מפטמה.
בנוסף לענפי החקלאות והייצור, בקיבוץ קיימים גם מספר ענפי שירות הנותנים שירות לתושבי הקיבוץ והסביבה כגון מוסך וכלבו (מינימרקט).
אנדרה בייצ'י-ז'ילינסקי
אנדרה בייצ'י-ז'ילינסקי (בהונגרית: Bajcsy-Zsilinszky Endre; 6 ביוני 1886 – 24 בדצמבר 1944) היה פוליטיקאי וחבר פרלמנט הונגרי רב-השפעה, חבר מפלגת החוואים ועובדי האדמה של הונגריה, אשר נודע בהתנגדותו לגרמניה הנאצית ובפעילותו הציבורית להפסקת הטבח בדרום באצ'קה. בדצמבר 1944 הוצא להורג על ידי הגסטפו.
ראשית חייו
אנדרה בייצ'י-ז'ילינסקי נולד בעיירה סרווש שבמחוז בקש במשפחה לותרנית ממוצא סלובקי שהיגרה מהעיר בקשצ'בה. ב-1904 החל בלימודי משפטים באוניברסיטה על שם "פרנץ יוזף" בקלוז'-נאפוקה. בהמשך, ב-1908 רכש דוקטורט במדע המדינה באוניברסיטת היידלברג. במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם בצבא האוסטרו-הונגרי בקרבות החזית האיטלקית ובהמשך בקרבות החזית המזרחית.
הקריירה הפוליטית
לאחר מלחמת העולם הראשונה התיישב בסגד והצטרף למפלגת האחדות בהנהגת גיולה גמבש וב-1922 נבחר מטעמה לפרלמנט. ב-1923 הקים ביחד עם גיולה גמבש את מפלגת העצמאות הלאומית של הונגריה. ב-1930 ייסד את המפלגה הלאומית-רדיקלית של הונגריה וב-1935 נבחר מטעמה לפרלמנט. ב-1938 התאחדה המפלגה הלאומית-רדיקלית עם מפלגת החוואים ועובדי האדמה של הונגריה. הוא נודע בהתנגדותו לתפישת מרחב המחיה של הנאציזם. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה התנגד בייצ'י-ז'ילינסקי להצטרפות כוחות צבא הונגריים לקרבות החזית המזרחית.
הטבח בדרום באצ'קה ואחריתו
בינואר 1942 ביצע הצבא ההונגרי את הטבח בדרום באצ'קה. משנודעו האירועים לבייצ'י-ז'ילינסקי, הוא הוביל גל מחאות מול הממשל ותבע להעמיד לדין את הקצינים האחראים לטבח. בעקבות המחאות הורה הממשל ההונגרי להפסיק את הפעילות בבאצ'קה. במרץ 1944, לאחר כיבוש הונגריה על ידי גרמניה הנאצית במסגרת מבצע מרגרטה, נעצר בייצ'י-ז'ילינסקי על ידי הגסטפו. ב-11 באוקטובר 1944 שוחרר ממעצרו, ולאחר הפיכת צלב החץ בהונגריה ירד למחתרת. בראשית נובמבר 1944 הוא נלכד ונעצר. ב-24 בדצמבר 1944 הוא הוצא להורג בתלייה על ידי הגסטפו במתקן כליאה בכפר שופרונקהידה. ב-27 במאי 1945 הובא לקבורה בהלוויה ממלכתית בכפר טרפה שבמחוז סבולץ'-סטמאר-ברג.
שיער (סרט)
שיער (באנגלית: Hair) הוא סרט דרמה-מלחמה מוזיקלי אמריקאי משנת 1979 בבימויו של מילוש פורמן ובכיכובם של ג'ון סבאג' כקלוד הופר בוקובסקי, טריט ויליאמס כג'ורג' ברגר, בוורלי ד'אנג'לו כשילה פרנקלין, דוני דאקוס, אנני גולדן, דורסי וויט ושריל בארנס. הסרט הוא עיבוד קולנועי של המחזמר משנת 1968 "שיער". הסרט היה מועמד לשני פרסי גלובוס הזהב.
עלילת הסרט מתארת את סיפורו של צעיר, המגויס למלחמת וייטנאם, אשר בדרכו לגיוס מתידד עם קבוצת היפים ארוכי-שיער. ההיפים מציגים בפניו את אורח-חייהם, הכולל שימוש בסמים כגון מריחואנה ו-LSD, מערכות יחסים וחיי מין לא שגרתיים וההשתמטות משירות צבאי.
תיאור העלילה
קלוד הופר בוקובסקי (ג'ון סאבאג'), צעיר נאיבי, עוזב את בית הוריו שבחווה שבאוקלהומה, ויוצא לדרכו לניו יורק על מנת להתגייס לצבא ארצות הברית ולשרת במלחמת וייטנאם. בסנטרל פארק הוא פוגש בשילה פרנקלין (בוורלי ד'אנג'לו), נערה צעירה בת-עשירים מהחברה הגבוהה, ומתאהב בה במבט ראשון. קלוד מתיידד עם חבורה של היפים, בהנהגתו של ג'ורג' ברגר (טריט ויליאמס), אשר מציגים בפניו את סגנון החיים הפסיכדלי ונטול הדאגות שלהם. ברגר מנסה לעודד את קלוד להשתמט מהגיוס, וכן מנסה לעזור לקלוד להשיג את שילה, היפה מכל.
החבורה פורצת אל אחוזת משפחתה של שילה, בזמן חגיגות יום הולדתה, אך הם נשלחים לכלא. ברגר יוצא ומגייס כסף על מנת לשחרר את כולם בערבות, והחבורה יוצאת היישר לפסטיבל שנערך בסנטרל פארק. ברגר וחבריו מנסים לשדך בין קלוד לשילה כדי לעודד אותו להשתמט, או אף לחתן את קלוד על מנת שחובת הגיוס תתבטל. הם מצליחים להביא את השניים לסיטואציה רומנטית, אולם מתיחה שלהם באמצע המפגש הרומנטי גורמת לבריחתה של שילה. קלוד המאוכזב מחליט להתגייס למרות הכול.
בסופו של דבר, קלוד מגויס ונשלח למחנה אימונים בנבדה. ברגר וחבורתו, ביחד עם שילה, נוסעים לבקר אותו. בעוד יתר החבורה מחכה לקלוד בחורשה סמוכה, ברגר מתחזה לקצין בצבא ונכנס לבסיס בו נמצא קלוד, על מנת להבריח אותו החוצה. כאשר קלוד מהסס לעזוב, השניים מחליפים ביניהם בגדים, כך שקלוד (לבוש כקצין) נוסע לפגוש את החבורה, בעוד ברגר (לבוש במדיו של קלוד) נשאר מאחור. בעוד קלוד נפגש עם שילה ויתר חבריו, יחידתו נשלחת לווייטנאם, וכך נשלח איתם ברגר במקומו של קלוד, ומוצא שם את מותו, ב-6 באפריל 1968. בסוף הסרט נראים מאות מפגינים היפים הקוראים לשלום, מול הבית הלבן.
ביקורות ותגובות
הסרט קיבל ביקורות חיוביות מאוד באופן כללי ולציון 94% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 17 ביקורות.
פסקול
כל המילים נכתבו על ידי ג'יימס רדו וג'רום ראגני.
המוזיקה כולה הולחנה על ידי גאלט מק'דראמות.
פארק וון-סון
פארק וון סון (בקוריאנית: 박원순; 26 במרץ 1956 – 9 ביולי 2020) היה פוליטיקאי דרום-קוריאני, נדבן ועורך דין, שכיהן כראש עיריית סיאול משנת 2011 ועד מותו ביולי 2020. היה חבר המפלגה הדמוקרטית. הוא נבחר לראשונה בשנת 2011 וזכה בבחירות החוזרות בשנים 2014 ו-2018.
ביוגרפיה
תחילה הוא הלך ללמוד תואר ראשון באוניברסיטה הלאומית בסיאול, אולם הוא הודח מהלימודים ונעצר למשך ארבעה חודשים בגלל השתתפותו במחאה נגד הדיקטטורה הצבאית של הנשיא פארק צ'ונג-היי. בהמשך סיים את תואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטת דנקוק. בשנת 1991 הוא קיבל תעודה בחוק בינלאומי מבית הספר לכלכלה בלונדון.
בין 1982 ל-1983, עבד פארק בסנגוריה הציבורית בבית המשפט המחוזי של דיגו במחוז גיונגסנג. כשחזר לסיאול מדיגו, החל לעבוד כמשפטן פרטי. הוא עבד כעורך דין לזכויות אדם והגן על פעילים פוליטיים רבים בשנות השמונים והתשעים. כעורך דין, הוא זכה במספר עתירות בולטות, ביניהן ההרשעה הראשונה במדינה בגין הטרדות מיניות. הוא גם ערך קמפיין למען זכויותיהן של נשות ניחומים.
בשנת 1993 הוא מונה לחוקר אורח בתוכנית לזכויות האדם של בית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד. בשנת 1994, הוא היה המייסד העיקרי של ארגון כלבי המשמר ללא מטרות רווח, "הסולידריות העממית למען דמוקרטיה משתתפת", המפקח על נוהלי הרגולציה הממשלתיים ונלחם בשחיתות פוליטית.
בשנת 2002 החל לנהל את "הקרן היפה", ארגון המקדם התנדבות ושירות קהילתי ומתייחס לסוגיות של אי שוויון בהכנסה. החל משנת 2005 שימש פארק כחלק מנציבות האמת והפיוס של דרום קוריאה, אשר עוסקת בהיסטוריה של הפרות זכויות האדם בהיסטוריה הקוריאנית, משלטון יפן בקוריאה בשנת 1910 עד תום המשטר הסמכותני בקוריאה עם בחירת הנשיא קים יונג-סאם בשנת 1993.
בשנת 2006, הקים את מכון התקווה, מכון שנועד לקדם פתרונות לבעיות חברתיות, חינוכיות, סביבתיות ופוליטיות.
ראש עיריית סיאול
ב-26 באוקטובר 2011, נבחר לראש עיריית סיאול ה-35, עת התמודד כעצמאי בתמיכת המפלגה הדמוקרטית. הניצחון של פארק נחשב למפתיע כיוון שיריבו העיקרי למירוץ נתמך על ידי המועמדת לנשיאות, פאק גון הייה. הוא זכה לתמיכה של 52.15% מהבוחרים.
בפברואר 2012 הצטרף פארק למפלגה המאוחדת הדמוקרטית.
ב-14 באפריל 2013, הודיע במפתיע התאגיד המנהל את המטרו בסיאול, על עליית מחירים בקו 9, פארק התנגד להעלאת מחיר הנסיעה ללא משא ומתן, והזהיר כי אם התאגיד ימשיך, סיאול תשתלט על ניהול התאגיד. לבסוף, התאגיד התנצל והשאיר את מחיר הנסיעה כפי שהיה.
ב-4 ביוני 2014 נבחר פארק לכהונתו השנייה כראש עיריית סיאול, עם 56.1% תמיכה.
פארק נחשב למבקר בולט של הנשיאה, פאק גון היה. הוא השתתף בעצרות ענק נגדה במרכז סיאול, שבסופו של דבר הובילו להדחתה ב-2017, בגין טענות לשחיתות.
ב-13 ביוני 2018 נבחר פארק לכהונתו השלישית והאחרונה לראשות עיריית סיאול. הוא היה ראש העיר הראשון בתולדות העיר שנבחר לכהונה שלישית.
הטרדות מיניות ומוות
פארק הואשם ב-8 ביולי 2020, בחשד להטרדה מינית של מזכירתו אשר הגישה תלונה במשטרה באותו הלילה ונחקרה בה שעות רבות. למחרת, על פי הדיווחים, לקח פארק חופשת מחלה וביקש לבטל עבורו את כל הפגישות הצפויות. הוא נראה לאחרונה סביב חצות באותו היום.
ב-9 ביולי 2020, דיווחה בתו של פארק לרשויות שאביה נעדר. דווח, כי הטלפון הנייד שלו כבה במחוז Seongbuk בסיאול ובתו מצאה פתק המתואר כ"מעין צוואה". הרשויות החלו לחפש את פארק כאשר בסמוך לחצות נמצאה גופתו ליד Sukjeongmun על הר בוגסאן בצפון סיאול. למחרת הגיעה המשטרה למסקנה על פי נתיחה שלאחר המוות כי פארק התאבד.
חיים אישיים
פארק היה נשוי לקאנג נאן-היי, לזוג נולדו שני ילדים: בת, פארק דא-אין, ובן, פארק ג'ו-סינד.
דאיזם
דֶאִיזְם הוא השקפה פילוסופית על אודות רעיון האלוהות. היא דוגלת בקיומה של מציאות מטאפיזית ראשונית-נצחית, הקודמת לכל מציאות פיזיקאלית אשר בראה (ללא סיבה ידועה) את היקום. על פי השקפה זו, מאז הבריאה, ממשיך היקום לפעול על-פי חוקי הפיזיקה, ללא התערבות אלוהית. לחליפין, התערבותו נסתרת ומעטה בהשוואה עם תפיסות אחרות של מושג האלוהות כמו בתפיסות דתיות-תאיסטיות.
מבחינה אידאולוגית, נהוג לחלק את הדאיזם לקלאסי ומודרני.
הדאיזם הקלאסי נטה לגישה אינטואיטיבית כדי לבסס את טענתו בדבר קיומה של מציאות מטאפיזית האחראית לקיום המוכר. מציאות זו בראה את הקיום המוכר בצורתו האופיינית כמערכת טבעית, והיא אינה מתערבת בו, או בגורל האדם, באופן המפר את חוקי הפיזיקה, כמו למשל דרך "נס גלוי", אף שקיימת עדיין אפשרות של התערבות "נסתרת".
הדאיזם המודרני ניסה להתבסס על ראיות, או אישושים לוגיים וידע כבסיס לטענה לקיום מניע ראשון, תוך שימוש בטיעונים פילוסופיים מחוץ לגבולות הפרדיגמה הנטורליסטית בכל מה שקשור במקורה ואופייה של המציאות. גישה זו נקטה עמדה של חוסר ודאות, ולעיתים חוסר משמעות בנוגע לטענה לאפשרות של התערבות מצד גורם ראשוני כזה במציאות.
ערך זה מתייחס לדאיזם המודרני אם לא צוין אחרת.
אטימולוגיה
מקור המונח דאיזם הוא במונח הלטיני לאלוהים, Deus. המונח דאיסט (deist) הופיע לראשונה ב-1564 בחיבור של התאולוג הקלוויניסט פייר וירט  משנת 1564. וירט תייג את ההשקפה כצורה של "כפירה איטלקית". המונח הופיע גם בעבודתו של הבלשן האנגלי רוברט ברטון "האנטומיה של המלנכוליה" מ-1621. המונח האנגלי דאיזם (Deism) הופיע לראשונה במילון בשנת 1675.
מבט הוליסטי
הדאיזם השפיע על מנהיגי המהפכה האמריקנית והצרפתית.
דאיזם מהווה לעיתים כינוי אחר ל"דת הטבעית" או ל"דת התבונה" כפי שהיא מוצגת בכתבים מעידן הנאורות במאה ה-18.
טרמינולוגיה דאיסטית
דאיסטים מכנים את הקונספט האלוהי בכינויים שונים, זאת לצד הימנעות מהאנשתו. כינויים אלה אינם "שמות" אלוהיים כמו אלו הנפוצים בדתות השונות לאלוהים אלא כינויים מטאפוריים-פרקטיים. להלן כמה מכינויים נפוצים כאלה:
היסטוריה
מבחינה קלאסית או תאולוגית טבעית, לדאיזם אין היסטוריה ממשית שכן הוא נתפש כמעין ארכיטיפ, אם כי יש שמחו נמרצות על הצגתו ככזה.
מחשבה דאיסטית הייתה נפוצה כבר בעת העתיקה, למשל ברעיון הדמיאורגוס (ביוונית, δημιουργός), של אפלטון, או בעקרון הלוגוס (λόγος) של הרקליטוס.
חוקרי תרבות סין מסוימים הציעו שהמונח הטאואיסטי "דאו", (הקונספט המרכזי בספרו של הפילוסוף הסיני לאו דזה) מהווה התייחסות למושג האלוהות, כזה הדומה, למשל, לאלוהים כיסוד האחד, או ללוגוס ההרקליטי.
בעוד שהדאיזם נתפס כהיסק פרסונלי, או, אסכולת חשיבה קלאסית, הרי שהתפיסה קיבלה גם ביטויים קולקטיביים: הדאיזם התגבש כתנועה בצרפת של הרנסאנס (סביבות המאה ה-17), ובמהלך המאה ה-18 הוא צבר פופולריות באמריקה כתנועה מודרנית המכירה בלגיטימיות של המתודולוגיה המדעית הפיזיקאליסטית ומושפעת מהצלחותיה.
כאסכולה קלאסית
אקסיומות הדאיזם גובשו בעיקר בעת המהפכה המדעית באירופה של המאה ה-17, ונעשו פופולריות עם ניצני החילון וההארה האנושית בפתח המאה ה-18. הדאיזם נפל בין הפטיש לסדן במאבק בין דוגמטיות דתית לספקנות המדעית שהתהוותה דאז. על-אף שהדאיסטים דחו את הפן האדאיסטי של האתאיזם הם כונו "אתאיסטים", על ידי המחנה התאיסטי-נוצרי. במאות ה-17 וה-18, יחס הדאיזם לנצרות לא היה חד-גוני, ובעוד דאיסטים מסוימים רק סלדו ממנה, אחרים הפגינו אנטגוניזם גלוי אליה, ופעלו כאנטי-תאיסטיים כלפי דת זו.
ביקורת בולטת הוטחה בדתות המונותאיסטיות האברהמיות המספקות שלוש צורות שונות של התגלות בה ה "אל" כאילו מוסר את "תורתו" לשליח או נביא המהווה מדיום בינו לבני האדם (למשל, משה ומעמד הר סיני, ישו והשליחים, ומוחמד). הווה אומר, כל הדתות המונותאיסטיות (ובנוסף לזה, גם כל הכתות שהתפצלו מהן, כמו למשל מנדעים, מורמונים, ודרוזים) טוענות שאלוהים התגלה בפני מייסד הדת או הכת שלהן, אבל המסר והאירוע שונים זה מזה. לטענתם אין סיבה להניח שאחת מדתות\כתות אלה משקפת צדק היסטורי, ומבחינת הדאיסטים, הן דוגמאות לתהליכים סוציו-אבולוציוניים, ואינן תוצר של מאורעות על-טבעיים.
הדאיסטים הקלאסיים ראו את מוסדות הדת של יומם כמושחתים, ואת הכהונה כגוף אינטרסנטי. חלקם האמינו שהדתות הן עיוות של "דת טבעית" (Natural religion) שהייתה פשוטה במהותה וחינכה לחשיבה נטורליסטית והובילה להומניזם. נטען למשל שלחברות פרהיסטוריות הייתה גרסה של "דת" כזו, והחשיבה האנושית דאז הייתה "טבעית" יותר, (במובן הפרקטי של המונח), ולא כללה צורות-חשיבה דתיות שהתנגשו עם המציאות ושבאופן פרדוקסאלי הופיעו רק מאוחר יותר בציר הזמן האנושי.
תפוצה
לורד אדוארד הרברט, ברון שרבורי הראשון, (1583-1648), נחשב לאבי הדאיזם האנגלי. ספרו "De Veritate" (1624), נחשב למסה הדאיסטית הראשונה אשר הטרימה את שגשוגו הזמני של הדאיזם באנגליה בין השנים 1690–1740. באותו זמן פורסם חיבור משפיע נוסף מאת הוגה-הדעות הדאיסטי מת'יו טינדאל, בשם "הנצרות העתיקה כבריאה" (Christianity as Old as the Creation) בשנת 1730, שתרם לחיזוק הדאיזם באנגליה הדתית של אז. ספרו של טינדאל כונה "הביבליה הדאיסטי" משום שכלל אסופה של דעות ועמדות שזכו ללגיטימיות בקבוצתו. אחריכן הדאיזם התפשט לצרפת ומשם לגרמניה וליבשת אמריקה, בעיקר בזכות כתביו של וולטייר, שהסכים עם התפיסה.
ז'אן-ז'אק רוסו ומקסימיליאן רובספייר הפיצו ההשקפה בצרפת. רובספייר אף ניסה ליישמה לפולטיקה (ראו Cult of the supreme Being).
ברון שרבורי נימק עמדתו בחשיבה נייטיביסטית, כלומר, הוא האמין שהתובנה על קיום משהו מטאפיזי בורא היא מעין "מאפיין מולד" שיכול להתגלות באדם, השקפה שספגה ביקורת קשה מהפילוסוף (הנוצרי) ג'ון לוק, שהציע להחליפה באמפיריציזם פילוסופי, כלומר, התפיסה הדאיסטית לא תובן כתבונה מולדת (שרק צריכה להיות מורגשת אינטואיטיבית ולקבל ייצוג לינגוויסטי בשפה נתונה), אלא, בלבד על ידי ניסיון פילוסופי של ממש.
האבות המייסדים
האבות המייסדים של ארצות הברית דחו ברובם המוחלט את האורתודוקסיה הנוצרית. חלקם הגדירו עצמם דאיסטים ואחרים אחרת, אך השקפותיהם, פרימה פאשי, היו פחות או יותר הומוגניות. קיימת הסכמה שהשקפתם הייתה המפתח לליברליות האמריקנית. עמדותיהם ניכרו בנאומיהם הפוליטיים, ולדוגמה נמנה את תומאס ג'פרסון, בנג'מין פרנקלין, ג'ורג' וושינגטון, ג'יימס מדיסון, אך גם רבים אחרים.
ג'פרסון נחשב לעיתים לאחד מן האבות המייסדים עם הנטיות הדאיסטיות החזקות ביותר. ג'פרסון היה אוניטרי אך נראה שנטה לדאיזם, והתנער מהתיאורים העל טבעיים של ישו והברית החדשה בכלל. ג'פרסון אף הגיש שיכתוב נטורליסטי (ורציונליסטי) של הברית החדשה (The Jefferson Bible), שהיה משולל מכל הדיווחים הנסיים והעל-טבעיים ואף את אלו העוסקים בתחייתו ואלוהיותו של ישו. בין האבות המייסדים בלט תומאס פיין, אשר היה דאיסט מוצהר ופרסם את הספר הקצר עידן התבונה, בו שטח את משנתו הדאיסטית והמטא-פיזית הפרסונאלית. בספר זה תקף פיין את הדתות המונותאיסטיות כולן, והוחרם על ידי רבים, והיה לו תפקיד משמעותי בדעיכת מעמדו של פיין בפרט בקרב צמרת השלטון האמריקנית, שלא דגלה באג'נדה דאיסטית מוצהרת כי אם בנצרות מתוקנת ורציונליסטית.
רעיונות ביקורתיים
לרוב קשורים בסלידה מן הדת ואנטיתאיזם.
רעיונות קונסטרוקטיביים (משניים)
ההיסטוריון פיטר גיי נתן דעתו על מאפייני התנועה:
הפילוסוף צ'ארלס טיילור, כותב בספרו "העידן החילוני" (A Secular Age), שמטרת הדאיזם הייתה לבסס מוסר הומניסטי אקסקלוסיבי (כלומר, ייחודי לאדם), אונטיקאלי, ללא עגינה מטאפיזיקאלית כל שהיא. לדעתו, היתרון במוסר כזה (כפי שכיבכול ניסו לכונן הדאיסטים) הוא טוהרו מכל אנתרופוצנטריות, והישענותו על כללים אוניברסליים, מסגרת בה בני אדם מונעים ומחוזקים לנועם ורווח משותף.
דעיכת הדאיזם הקלאסי
כאסכולת חשיבה, הדאיזם הקלאסי נתפס כזרם שדעך בסביבות המאה ה-19. חוקר הדאיזם פיטר גיי כותב:
היסטוריונים תירצו את הדעיכה במספר סיבות:
אחרי 1800 המונח "דאיסט" כמעט ולא רווח בשימוש, אמנם, תפיסותיה של האסכולה, לרבדיהן, הוטמעו אל קבוצות ליברליות אחרות, כמו למשל, זרמי התאולוגיה הבריטיים (המאוחרים, והביקורתיים יחסית), וכן, תרמו לעיצוב היוניטריאניזם. אף שכשל להפוך לתנועה מאורגנת בעת שגשוג השקפותיו העמיתות, ואף שאיבד מכוחו, נשאר הדאיזם על תקן פילוסופיה פרטית, בקרב הוגים ובכלל. ניתן לומר שהדאיזם הקלאסי התפתח אל, או תרם לפיתוחן של השקפות אחרות (ביניהן הדאיזם המודרני עצמו, ונגזרותיו). במאה ה-20 אף קמו מספר ארגונים דאיסטיים.
הדאיזם כיום
הדאיזם העכשווי (המודרני) מתיימר לאחד את הדאיזם של הרנסאנס עם מוסכמות נוכחיות של הפילוסופיה המערבית, ומצבור הידע המדעי באופן הרמוני. ניסיון זה הביא להיווצרותה של קשת העמדות והאמונות הרחבה, תחת הסיווג הדאיסטי. ולכך שלרבים מאינדיבידואלים אלה מגוון של תפיסות משניות הנשענות על הנחת היסוד שלהם (שסיבותיה עומדות בפני עצמן).
משום שהדאיזם מדגיש שתאוסופיה ודת אינם קשורים בהכרח, ושולל טענות דתיות, התעניינו בו אנשים מקצוות הספקטרום התאולוגי או הדתי, וחלקם אף ראו לנכון לאמצו, למשל, הפילוסוף של הדת אנתוני פלו, הגדיר עצמו אתאיסט אך בשלב מסוים החל להגדיר עצמו דאיסט. לדבריו, הוא בנה מסקנתו מהחוקיות הפיזיקאלית שלפי תפיסתו הסובייקטיבית, היא פרי תכנונה ויצירתה של מהות נשגבת, שאינה מתאפיינת ביקום עצמו.
שכר ועונש ותפילה בראי הדאיזם המודרני
הדאיזם הקלאסי הניח שיחס האדם עם (מה שכונה אז) "אלוהים" היה לא-אישי (Impersonal), מלבד תכנון היקום המוכר במצבו ההתחלתי, ולפחות מאפיינים בסיסיים שלו, כגון הכוונה מסוימת לכך שהאדם (כיחידת חיים תבונית), ייווצר.
אחד העקרונות המנחה דאיסטים מדורינו הוא שבניגוד לתיאור הדתי של רעיון האלוהות (שכביכול מכיל סתירות וחוסר עקביות בבחינה אנושית), הרי שהניתוח הדאיסטי אחר במהותו וראוי לטוהר מוחלט מחוסרי עקביות כאלה.