cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרינה סילבה
ראשית חייה
מריה סילבה נולדה כמריה אוסמרינה דה סילבה בכפר קטן, כ-70 ק"מ מחוץ לריו ברנקו, עיר הבירה של אקרי. היא ממוצא פורטוגלי ואפריקאי, הן מצד אביה והן מצד אמה. משפחתה סבלה מעוני וכל בני המשפחה עבדו בשדות עצי גומי באמזונס בניקוז לטקס מהעצים. במהלך ילדותה היא חלתה מספר פעמים במלריה וצהבת. סילבה התייתמה בגיל 16, ועברה לריו ברנקו, כדי ללמוד ולקבל טיפול בצהבת. היא התגוררה במנזר וקיבלה חינוך קתולי והייתה הראשונה במשפחתה ללמוד קרוא וכתוב. לאחר שעזבה את המנזר, היא עבדה כעוזרת בית בתמורה ללינה.
בגיל 26, היא סיימה תואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטה הפדרלית של אקרי, במהלך לימודיה היא הצטרפה למפלגה הקומוניסטית והחלה בפעילותה הפוליטית. בשנת 1984 סילבה הייתה אחת מהפעילות שהקימו את איגוד העובדים הראשון באקרי. ביחד עם צ'יקו מנדז, פעיל סביבתי ומנהיג פועלים, היא הובילה הפגנות נגד בירוא יערות והעברת קהילות שחיו ביערות האמזונס מן האתרים המסורתיים שלהן.
פעילות פוליטית
בשנת 1994, סילבה נבחרה כסנטורית מטעם מפגלת הפועלים בבית העליון של הסנאט בברזיל והייתה הנציגה הראשונה של עובדי שדות הגומי שאי פעם נבחרה לסנאט. היא פעלה להגנת הסביבה ולשימור היערות בהם גדלה. כמו כן, היא פעלה למען צדק חברתי ופיתוח בר קיימא באזור האמזונס. בין השנים 2004 ל-2007, סילבה הובילה מדיניות ששמרה על היערות והורידה ב-59% את כריתת היערות. היא פעלה לשימור יערות קיימים על פני פיתוח חדשים.
סילבה מונתה לשרה לאיכות הסביבה בשנת 2003 בממשלתו של לואיז אינסיו דה סילבה. כשמונתה לשרה, המשרד לאיכות הסביבה היה חלש ומבודד, ובירוא יערות באמזונס הואץ. בעלי אינטרסים כלכליים, ולפעמים פליליים, התנגדו נחרצות לתוכניות שימור היערות ופעלו כדאי להחליש את סילבה ולמנוע את פעילותה. למרות זאת, סילבה הצליחה ליצור בריתות ולהפעיל חוקים ומוסדות כדי להגן על היערות. יותר מ-700 אנשים נעצרו על פעילות בלתי חוקית ביער, למעלה מ-1,500 חברות נסגרו וציוד ונכסים הוחרמו. אמצעים אלה היו יעילים, אך יצרו לה מתנגדים רבים. בשנת 2008 סילבה התפטרה והסבירה את עזיבתה "ההתנגדות הגוברת בממשלה ובחברה". המתח בתוך ממשלתו של דה סילבה גבר, שהוא בחר למנות את הפילוסוף והפוליטיקאי, רוברטו מנגביירה אונגר, למתאם תוכנית פיתוח בר קיימא של אמזונאס. התנגדותה לפיתוח סכרים הידרואלקטריים, דלק ביולוגי וגידולים מהונדסים גנטית הגבירה את בידודה בממשלה והובילה לעימותים עם הפקידות הממשלתית. המתנגדים לפעולותיה היו מבין החקלאים, מגדלי הבקר והמשקיעים.
התמודדות לנשיאות ברזיל
ב-19 באוגוסט 2009 הודיעה סילבה על המעבר ממפלגת הפועלים למפלגת הירוקים, בעיקר במחאה על המדיניות הסביבתית שאושרה על ידי מפלגת הפועלים. בהתאם לציפיות ממנה, היא הודיעה על התמודדותה לנשיאות ברזיל. סילבה הכריזה כי היא רוצה להיות "האישה השחורה הראשונה ממוצא עוני" שתיבחר לנשיאת ברזיל. בקמפיין הבחירות שלה הדגישה סילבה שאם תיבחר היא תשים את האזרח במרכז, תפנה משאבים לחינוך לכול, בריאות ותחושת הביטחון של האזרחים. בתחילת ספטמבר הסקרים חזו לה 10% מקולות המצביעים ויום לפני הבחירות 16%. בבחירות סילבה זכתה ב-19.33% מקולות הבוחרים ולא עלתה לסיבוב השני בבחירות לנשיאות ברזיל.
החל משנת 2014, התביעה והמשטרה בברזיל ערכו מבצע גדול חשיפת שחיתות בקרב פוליטיקאים בברזיל ומצאו שחיתות בכל המפלגות הגדולות מלבד מפלגתה של סילבה. במסגרת הבחירות הכלליות בברזיל ב-2014, סילבה לא התמודדה אלא חברה אל אדוארדו קמפוס, פוליטיקאי מהמפלגה הסוציאליסטית הברזילאית שהתמודד לנשיאות. הוא הציע לסילבה להצטרף אליו כסגניתו והם חברו להתמודדות משותפת. בסיבוב הראשון לבחירות לנשיא ברזיל קמפוס קיבל 21%. ב-13 באוגוסט קמפוס נהרג בתאונת מטוס וסילבה הפכה למועמדת לנשיאות מטעם המפלגה הסוציאליסטית. היא נהנתה מתמיכה רבה בקרב בוחרים צעירים ואוונגליסטים, אך בגלל עמדותיה הפרו-סביבתית, המגזר החקלאות החזק והגדול בברזיל חשש וחשד בה. כנוצרייה אוונגליסטית, היא התנגדה להפלות וב-30 באוגוסט 2014, עוררה סילבה סערה כשהסירה את תמיכתה של המפלגה בנישואים חד-מיניים, שקמפוס תמך בהם ונכללו במניפסט של המפלגה, שפורסם יום קודם לכן. לאחר ספירת הקולות בסיבוב השני, סילבה הגיע למקום השלישי. דילמה רוסף נבחרה לנשיאה.
ב-4 באוגוסט 2017, מרינה סילבה הוכרזה רשמית כמועמדת לנשיאות מטעם מפלגת רשת הקיימות לבחירות 2018. היא רצה יחד אדוארדו ז'ורז'ה ממפלגת הירוקים. סילבה הציגה את עצמה כמי שכולה לאחד את ברזיל עם בחירתה. על פי סקרי הבחירות סילבה קבלה את המקום השלישי במרוץ לנשיאות, אולם, ככל שהתקרבו הבחירות, היא ירדה בצורה משמעותית בסקרים ובבחירות עצמן היא קיבלה כאחוז אחד בלבד מקולות הבוחרים.
חיים אישיים
מרינה סילבה נשואה בשנית ויש לה ארבעה ילדים. ב-1997 היא הפתיעה גם את משפחתה כששינתה את אמונתה הנוצרית מקתולית לאוונגליסטית, בעקבות מה שסילבה כינתה חוויה מיסטית תוך התמודדות עם בעיות בריאותיות קשות.
גיטרה וכינור
גיטרה וכינור הוא שיר שהוקלט בידי הזמר הישראלי אריק איינשטיין. השיר נכתב והולחן על ידי הזמר-יוצר שלום חנוך, ויצא לאור בשנת 1999 כחלק מאלבום האולפן המשותף של איינשטיין ושלום חנוך, "מוסקט".
רקע
השיר נכתב והולחן על ידי הזמר-יוצר שלום חנוך שהתבטא לגבי תהליך יצירת השיר:
השיר יצא לאור בשנת 1999 כחלק מאלבום האולפן המשותף של אריק איינשטיין ושלום חנוך, "מוסקט".
בשנת 2000 נכלל השיר במארז התקליטורים, "האוסף", בשנת 2003 נכלל השיר באלבום האוסף, "המיטב" , בשנת 2004 נכלל במארז התקליטורים "הקופסא" , ובשנת 2009 נכלל באלבום האוסף "בגללך: אוסף שירי אהבה".
קבלה
מתן שירן מגלובס כתבה כי זהו שיר נפלא, על אף שהאלבום נחשב לכישלון מסחרי ואמנותי. במגזין טיים אאוט נכתב כי זהו השיר הכי רומנטי מתוך האלבום המשותף, ומאיה פישר ממאקו כינתה את השיר כקלאסיקה רומנטית.
הביצוע של שלום חנוך
בשנת 2004 יצא לאור גרסת כיסוי של שלום חנוך לשיר כחלק מאלבום ההופעה שלו, "יציאה".
הביצוע של זהו זה
ב-9 ביוני 2022 יצא קאבר של השיר בפרק 4 עונה 5 של תוכנית הבידור זהו זה! שבוצע על ידי חברי התוכנית והופק ועובד בידי המוזיקאי אמיר לקנר.
האינטרנציונל הרביעי
האינטרנציונל הרביעי היה גוף פוליטי סוציאליסטי שנוסד בפריז ב-1938 בידי לאון טרוצקי כחלופה לקומינטרן (האינטרנציונל השלישי) הקומוניסטי.
היסטוריה
בשנת 1938 הקימו טרוצקי ותומכיו את האינטרנציונל הרביעי. הוא טען כי רק האינטרנציונל הרביעי, שהיה מבוסס על הרעיונות של לנין בדבר מפלגת אוונגרד, תוכל להוביל את המהפכה העולמית, ושיש צורך לבנות את האופוזיציה גם לקפיטליזם וגם לסטליניזם. באותו הזמן, הטרוצקיזם כבר היווה כוח פוליטי חזק בווייטנאם, בסרי לנקה ומעט מאוחר יותר גם בבוליביה. הייתה גם תנועה טרוצקיסטית חזקה בסין אשר כללה גם את האב המייסד של התנועה הקומוניסטית הסינית, צ'ן דוצ'י (Chen Duxie), בין חבריה. בכל מקום שהסטליניסטים צברו כוח, הם ראו חשיבות עצומה ברדיפת הטרוצקיסטים, והתייחסו אליהם כאל הגרועים שבאויבים.
האינטרנציונל הרביעי סבל מרדיפה והתפלגויות במהלך מלחמת העולם השנייה. מבודדים האחד מהשני, ועומדים בפני התפתחויות פוליטיות שלא תמיד תאמו את תחזיותיו של טרוצקי, כמה ארגונים טרוצקיסטיים החליטו שברית המועצות היא כבר לא "מדינת פועלים מנוונת", ופרשו מהאינטרנציונל הרביעי. לאחר 1945, הטרוצקיזם נעלם כתנועה עיקרית בווייטנאם, ונותר כתנועה שולית בכמה מדינות נוספות.
המזכירות הבינלאומית של האינטרנציונל הרביעי ארגנה ועידה בינלאומית בשנת 1946, וכן שני קונגרסים עולמיים בשנים 1948–1951, במטרה לבחון את התנאים החדשים שנוצרו עם הקמת "הגוש המזרחי", האיום של מלחמת עולם שלישית (בין המערב לברית המועצות), ומשימות של המהפכן כיום. הממשלות הקומוניסטיות המזרח אירופאיות שקמו אחרי מלחמת העולם השנייה בכפייה על ידי ברית המועצות ללא שעברו מהפכה החברתית מתוך העם עצמו, תוארו בהחלטת הקונגרס מ-1948 כ"ממשלות ששולטות בצורה קפיטליסטית". בשנת 1951, הקונגרס הגיע למסקנה שהם נהפכו ל"מדינות פועלים מקולקלות".
האינטרנציונל הרביעי התחלק בשנת 1953 לשתי סיעות נפרדות. "הוועידה הבינלאומית של האינטרנציונל הרביעי" על ידי פורשים מהאינטרנציונל עצמו, כאלטרנטיבה מרכזית למזכירות הכללית. הם טענו להיותם "רוויזיוניסטים" והובלו על ידי מישל פבלו. משנת 1960 החלו קבוצות וארגונים שונים משני הגופים להתאחד מחדש. בשנת 1963 נערך קונגרס איחוד בין כלל התנועות והמפלגות הטרוצקיסטיות שחזרו להתאחד תחת האינטרנציונל הרביעי.
התנועות הבריטיות והצרפתיות המשיכו לקיים את "הוועדה הבינלאומית של האינטרנציונל הרביעי", ולא התאחדו עם כלל הקבוצות והארגונים.
גימיק
בתחום השיווק, גימיק ובעברית שיווקון (באנגלית: Gimmick) הוא תכונה מיוחדת ושונה שמבליטה תכונה מסוימת של מוצר או שירות על פני המתחרים שלהם, אך בדרך כלל איננה רלוונטית במיוחד למוצר, והשינוי נעשה על מנת לעורר בהם בולטות בקרב הצרכנים. גימיקים של מוצרים נחשבים לחידושים לא שימושיים, שאינם קשורים למטרה של המוצר. מסיבה זו גימיק נחשב למילה שלילית לפעמים, אך בעבר רעיונות שהחלו כגימיקים התפתחו לחידושים קבועים ושימושיים.
היסטוריה
על פי מילון אוקספורד, המילה, שהגיעה מן השפה האנגלית, החלה כמונח סלנג, המתאר נוכל או קוסם, שגורם לדברים להיראות שונה ממה שהם באמת. כמו כן, נטען באותה המהדורה של המילון כי ייתכן שהמילה במקור הייתה אנגרמה (היפוך אותיות) של המילה Magic, "קסם".
מציאת גימיק מוצלח ומבדל היא בדרך כלל חלק חשוב בתהליך השיווק של מוצר יום-יומי או משעמם. לדוגמה מברשות שיניים, להם ניתנים גימיקים כמו צבעים בולטים, או משתנים, כדי שייראו אטרקטיביים יותר ללקוחות. גימיקים פונים בעיקר לילדים אך לפעמים גם למבוגרים שמתלהבים בקלות, וקונים את המוצר בשביל הגימיק ולא בשל השימושיות שלו.
תוכניות טלוויזיה מוסיפות גם הם גימיקים לשעשועונים שלהם, לדוגמה נפילות מרהיבות של מתמודד שנפסל.
בעברית
הגימיק במשמעות זו עלה לישראל בשנות השישים של המאה ה־20: בעיתונות התקופה המונח הלועזי בא לרוב בין מירכאות ("גימיק") ולצידו לעיתים בא הסבר בעברית – פעלול, תעלול, רעיון, התחכמות, בדיחה.
סאקיה
סאקיה (בערבית: ساقية) או סקיה, היה כפר ערבי בבקעת אונו, בין כפר עאנה לאל-ח'ירייה, כ-8.5 קילומטרים מזרחית ליפו, בגובה 25 מטרים מעל פני הים. במלחמת העצמאות במהלך מבצע חמץ, הכפר נכבש על ידי חטיבת אלכסנדרוני ותושביו נמלטו לכיוון העיר לוד.
היסטוריה
בשנת 1596, תחת השלטון העות'מאני, מנה הכפר 270 תושבים. אזכור נוסף לכפר מאמצע המאה ה-18 מופיע בכתביו של נוסע סורי בשם אל-בקרי אל-סידיקי שטייל באזור. תושבי הכפר היו כולם מוסלמים ובתי הכפר היו בנויים ברובם מטיט. התושבים עסקו בחקלאות, בעיקר בפרדסנות אך גם בגידולי דגנים ובננות. בית ספר יסודי לבנים הוקם בכפר בשנת 1936. משה ליטוינסקי רכש ב-1933 מידי הכפריים כ-1700 דונמים, עליהם הקים ב-1934 את המושבה תל ליטוינסקי. לקראת סוף שלטון המנדט הבריטי הוקם מסגד בכפר.
בבוקר 4 בדצמבר 1947 תקפו כ-150 ערבים חמושים מסקיה ומאל-ח'ירייה את קיבוץ אפעל. המגינים השיבו אש ועצרו את ההתקפה על גדרות הקיבוץ. באותו זמן הוזעק פטרול לוחם (פל"ם) מכפר אז"ר הסמוך ופתח באש על הערבים המופתעים. ההתקפה נשברה והערבים נסוגו עם 3 הרוגים ופצועים.
לאחר כיבוש הכפר, בשנת 1949, התיישבו עולים יוצאי לוב וטורקיה בבתים הנטושים של סקיה וכפר עאנה. במקום לא היו תשתיות מים וביוב, והמתיישבים הראשונים השקיעו במקום כסף ועבודה רבה בשיפוץ הבתים ובהקמת גינות פרטיות סביב בתיהם. בשנים 1953-1950 הוקמו על שטחי הכפר המעברות סקיה א' וב' ואליהן הגיעו עולים מעיראק במבצע עזרא ונחמיה. המעברות כללו אוהלים ("בדונים") וצריפונים. מספר התושבים במעברות סקיה הגיע לכ-6,700 תושבים.
מאוחר יותר פונו המעברות ובשטח הוקמו שיכונים שהפכו ליישוב הקבע אור יהודה.
ניר סאות' סייד (שיקגו)
ניר סאות' סייד (באנגלית: Near South Side) היא אחת מ-77 תתי-האזורים של שיקגו. זהו האזור הדרומי ביותר מבין שלושת האזורים המהווים את מרכז העיר שיקגו (שני האזורים האחרים הם אזור הלופ והאזור ניר נורת' סייד). האזור ממוקם דרומית לרובע העסקים המרכזי במרכז שיקגו אשר מכונה הלופ. אזור זה נתחם בדרך רוזוולט מצפון, רחוב 26 מדרום, בנהר שיקגו ממערב, ובאגם מישיגן ממזרח.
ראובית הלפרין
ראובית ("תותי") הלפרין בלוך (29 ביולי 1960 - 15 ביוני 2014) הייתה פרופסור לגינקולוגיה ומיילדות במרכז רפואי אסף הרופא. בצעירותה, הייתה אלופת ישראל בהתעמלות אמנותית. ייצגה את ישראל בשלוש אליפויות עולם בהתעמלות אמנותית (1973, 1975, 1977).
ביוגרפיה
ראובית נולדה בליטא שבברית המועצות למשפחת בלוך. לאחר שעלתה לישראל ב-1973, החלה להתאמן בקבוצת "הפועל חולון".
באליפות העולם בהתעמלות אמנותית שנערכה ברוטרדם הולנד ב-1973, הראשונה שבה מתעמלות ישראליות השתתפו, סיימה בלוך במקום 54 בתחרות הקרב רב אישית. באליפות העולם, שנערכה במדריד ספרד ב-1975 היא סיימה במקום 33 בתחרות הקרב רב אישית, נעדרו מאליפות זו שתי המדינות המובילות בעולם, בולגריה וברית המועצות וכן מזרח גרמניה. באליפות העולם שנערכה בבזל שווייץ ב-1977 היא דורגה במקום 69 בתחרות הקרב רב אישית.
הלפרין פרופסורית לגינקולוגיה ומיילדות וכיהנה כסגנית מנהל החטיבה למיילדות וגינקולוגיה בבית חולים אסף הרופא. היא סיימה את לימודי הרפואה בטכניון בשנת 1984. לאחר סיום לימודי הרפואה, קיבלה תואר PhD מאוניברסיטת תל אביב, אותו השלימה במהלך שירותה הצבאי במסגרת העתודה האקדמאית. בשנת 2004 קיבלה תואר פרופסור באוניברסיטת תל אביב וכהנה כפרופסור מן המניין. בשנת 2010 הוכנסה הלפרין לרשימת "100 החוקרים המשפיעים ביותר בעולם".
בשנת 2003 חלתה במחלה ממארת, סרטן שד גרורתי. הלפרין הייתה נשואה לד"ר דורון הלפרין ולהם שני ילדים.
תחרות גביע האיגוד בהתעמלות אומנותית נקרא על שמה של הלפרין.
יצחק סבן
יצחק סבן (נולד ב-15 ביולי 1952), הוא איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם ש"ס בכנסת ה-15.
סבן נולד בישראל. לאחר לימודי תיכון שירת סבן בצבא וסיים את שירותו הצבאי בדרגת סמל.
בין השנים 1989–1998 שימש סגן ראש עיריית באר שבע.
לקראת הבחירות לכנסת ה-15 שובץ במקום ה-14 ברשימת ש"ס לכנסת ה-15, ונכנס לכנסת לאחר שש"ס זכתה ב-17 מנדטים, וכיהן כחבר ועדות הכנסת, הכספים, הפנים ואיכות הסביבה, חוקה, חוק ומשפט והחינוך והתרבות. לא הוכנס לרשימת ש"ס לכנסת ה-16 עקב היותו מזוהה עם אריה דרעי.
סבן מנהל חשבונות במקצועו, נשוי ואב לארבעה, עם 13 נכדים.
קהילות אוטונומיות של ספרד
ספרד מתחלקת מבחינה אדמיניסטרטיבית ל-17 קהילות אוטונומיות (Comunidades Autónomas, ביחיד Comunidad Autónoma) ושתי ערים אוטונומיות (Ciudades Autónomas), בעלות אוטונומיה חקיקתית וניהולית רחבה.
אופי וסמכויות
סעיף 2 בחוקה הספרדית משנת 1978 מבטיח את הזכות לאוטונומיה של הלאומים והאזורים שמרכיבים את "האחדות שאינה ניתנת לחלוקה" של המדינה הספרדית. עיקרון זה מבטא שינוי דרסטי לעומת משטר פרנקו הצנטרליסטי, שדיכא ביד קשה גילויים של שונוּת תרבותית.
לכל קהילה אוטונומית יש מידת אוטונומיה שונה וסמכויות שונות. מהאוטונומיה הרחבה ביותר נהנות הקהילות ה"היסטוריות": גליסיה ואנדלוסיה. קטלוניה וחבל הבסקים אף מחזיקות כוח משטרה עצמאי. כך גם חלק מהקהילות גובות את המיסים בעצמן ואף מנהלות משא ומתן עם ממשלת ספרד באשר לכמות המיסים שיועברו אליה, בעוד שאחרות מקבלות מהממשלה הקצאות כספיות. רוב השלטונות המקומיים מנהלים כיום מאבק עם השלטון המרכזי על היקף הסמכויות שיואצלו להם.
צנינית היפוס
צנינית היפוס (שם מדעי: Caranx hippos) היא מין של דג ים ממשפחת הצניניתיים, אשר מצוי במי האוקיינוס האטלנטי במים טרופיים וממוזגים, אך פרטים המצויים באזורים צפוניים יחסית נודדים דרומה בחורף כדי שלא ללקות בהיפותרמיה.
ניתן למצוא צנינית זו מפורטוגל עד אנגולה במערב האוקיינוס האטלנטי ומנובה סקוטיה עד אורוגוואי במערבו. היא מצויה גם בים התיכון והים השחור. לרוב ניתן למצוא אותה עד לעומק 350 מטר, בקרבת החופים במי לגונות, שוניות או אף שפכי נהרות.
לצנינית ראש שטוח ומוגבה ולסתות חזקות מעוגלות המותאמות לתזונה מטרף וסנפירים חזה ושת ארוכים ושריריים וכן בעלת סנפיר גבי גבוה וזנב בעל אונות חזקות, מאפיינים המותאמים לתאוצה אחרי טרף. אורכה הממוצע מגיע ל-60 סנטימטרים, אך הפרטים הגדולים ביותר מגיעים לאורך 124 סנטימטרים ולמשקל 32 קילוגרם. הפרטים המבוגרים ביותר הגיעו לגיל 17 שנה. צבע הצנינית הוא אפור-כסוף עם זנבות וסנפירים צהובים.
המזון העיקרי של הצנינית - לעיתים מעל 94% ממזונם, הוא דגים אחרים, בייחוד דגים מתקהלים כמו סרדיניים, ספרוסיים או רצועניים ואף מיני צניניתיים קטנים ממנה. היא ניזונה לעיתים רחוקות יותר גם מקרילאים, פראונים, דיונונים ושאר יצורי ים קטנים.
היא עצמה נטרפת בידי מפרשניים וכרישים וכן עופות ים. הביצים של הצניניות מושכות טורפים כמו כריש לווייתני או מנטות, הבולעים רבות מהן בבת אחת. בנוסף הצנינית היא דג מאכל משובח הנידוג ברשתות רחבות לאורך האוקיינוס האטלנטי, בשל טעם בשרה המשובח.
רחמים מלול
רחמים מלול (נולד ב-29 באפריל 1946) הוא ראש עיריית רחובות המכהן מאז 2009, חבר הכנסת וסגן יושב ראש הכנסת לשעבר מטעם מפלגת ש"ס. הוא מכהן בעיריית רחובות מטעם הליכוד.
CODA (אלבום)
CODA הוא אלבום האולפן התשיעי והאחרון של להקת הרוק הבריטית לד זפלין שיצא בשנת 1982. האלבום כולל שירים שלא נכללו באלבומים במהלך הקריירה של הלהקה, והוא יצא שנתיים לאחר פירוקה, בעקבות מותו של המתופף ג'ון בונהם. הפירוש של- CODA: קודה, הקטע האחרון במבנה מוזיקלי, מה שהתאים לתוכן האלבום.
רחמים מלול
ביוגרפיה
מלול נולד במרוקו ועלה לישראל ב-1960, לאחר מספר שנים בצרפת. הוא למד בישיבה תיכונית, שירת בצה"ל, למד בסמינר למורים, לימודים לתואר ראשון באוניברסיטת בר-אילן, ו-.B.A אקוויוולנטי. משנת 1965 עד 1996 עבד כמורה ואחר כך כמנהל ומפקח חינוכי במוסדות חינוך של מרכז החינוך העצמאי. הוא דובר גם צרפתית.
CODA (אלבום)
היסטוריה ועובדות
בשנת 1980 נפטר מתופף הלהקה המיתולוגי ג'ון בונהם, לאחר ששתה שתייה מרובה של אלכוהול וככל הנראה נחנק מהקיא של עצמו. חברי הלהקה הנותרים ג'ימי פייג', ג'ון פול ג'ונס ורוברט פלאנט החליטו שמכיוון שתפקידו של בונהם היה קריטי בלהקה, ואין עוד מתופפים המסוגלים לעמוד בסטנדרטים שהציב, הם צריכים לפרק את הלהקה. כמו כן, לפני הפירוק הלהקה תכננה להוציא אלבום נוסף עם השירים שלא נכנסו לאלבומים המקוריים שלהם, אך הרעיון נקטע. לאחר שנתיים, בשנת 1982, הציע גיטריסט הלהקה ג'ימי פייג' להפיק אלבום חדש שיכיל את השירים שלא נכנסו לאלבומים קודמים. האלבום כולל שני שירים מההופעה של הלהקה ברויאל אלברט הול משנת 1970, שני שירים מההקלטות לאלבומים "Led Zeppelin III" ו-"Houses of the Holy" וכן שלושה שירים מההקלטות לאלבום "In Through the Out Door". אחד משירי האלבום הוא "Bonzo's Montreux" שהוא סולו תופים של בונהם עם אפקטים אלקטרוניים שהוסיף ג'ימי פייג'. את המנגינה לשיר כתב בונהם והקליט אותו בשביל עצמו, ולא בשביל אלבום כלשהו. כשחברי הלהקה הנותרים החליטו להפיק את CODA הם החליטו גם להכניס את השיר הזה כמחווה למתופף. באלבום גם גרסה שונה של השיר "I Can't Quit You Baby" וגם גרסאות כיסוי לאמנים כמו ג'יימס ברת'ה ובן קינג בשירם "We're Gonna Groove" שפותח את האלבום, שהוא עצמו הקלטה מתוך הופעת הלהקה ברויאל אלברט הול.
רחמים מלול
ביוגרפיה
שנים ארוכות כיהן מלול כחבר מועצת העיר רחובות מטעם ש"ס, החל בשנות השמונים. בחודש אוגוסט 1996 נתמנה לראש מועצה ממונה של היישוב הבדואי, כסייפה.
CODA (אלבום)
עטיפת האלבום
כריכת האלבום (בתמונה) שונה משאר האלבומים של הלהקה בעיצובו. בדרך כלל על עטיפות האלבומים של הלהקה מוצגות תמונות גדולות ומלאות פרטים, אשר לפעמים מעבירים מסר אמנותי כלשהו (כמו למשל הכריכות של האלבומים Physical Graffity או Led Zeppelin שמציגים תמונה מלאת פרטים של אירועים היסטוריים או מסרים אמנותיים וחברתיים), ואילו כריכת אלבום זה לא מציגה אף תמונה, לא של חברי הלהקה ולא של אירוע או מקום כלשהו, אלא רק את הכיתוב CODA ומתחתיו שם הלהקה בכתב קטן. הרעיון של מעצבי העטיפה מסטודיו Hipgnosis הבריטי היה ליצור שער שבו הדבר המרכזי הוא השם עצמו, ואילו הרקע יהיה "משעמם". הכריכה נעשתה בצבעים 'קרים' (כחול, ירוק, חום בהיר) ורק הקו שמופיע מתחת לשם הלהקה צבוע בצבע אדום בוהק "במעיין התרסה". בפנים האלבום מצולם קולאז' של תמונות הלהקה לאורך כל השנים כדי ליצור סוג של עמוד נוסטלגיה כיאה לאלבום אחרון של הלהקה. התמונה המרכזית מציגה את חברי הלהקה עומדים באמצע שדה, וצולמה יום לפני ההופעה המפורסמת בנבוורת.
רחמים מלול
ביוגרפיה
ב-1999 נבחר לכהן כחבר בכנסת ה-15 מטעם מפלגת ש"ס. לאור כניסתו לכנסת קבע המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, מני מזוז, כי לא יוכל לכהן במקביל כראש מועצה ממונה וב-6 בספטמבר 1999 הורה שר הפנים לבטל את חברותו של מלול במועצת כסייפה, למפרע מיוני 1999. כנגד החלטה זאת הוגשה עתירה לבג"ץ, אולם בסוף שנת 1999 סיים מלול את תפקידו כראש מועצה ממונה.
CODA (אלבום)
ביקורות ודירוגים
קורט לודר, שכתב ביקורת מוזיקה במגזין הרולינג סטון בשנת 1983, כינה את "CODA" כ"פרידה מהדהדת" ו-"פלא של דחיסה, המתחקה בנדיבות אחר עשור זפלין בשמונה רצועות עוצמתיות, שטרם הושלמו, ובלי פירוט מיותר". רוברט כריסטגאו כתב בטור "מדריך הצרכנים" עבור "וויליג' וויס" כי "הם באמת היו נהדרים, ושמונה הרצועות האלה - שלוש משלב הבלוז האלפנטי שלהם, שלוש משיר הברבורים הלא מכוון שלהן - לא מאפשרות לגלות מדוע התפרקה הלהקה". עם זאת, לדברי ג'וליאן מרזאלק ממגזין "קוויאטוס", "קודה תמיד נחשבה ליציאה החלשה ביותר של הלהקה. מורכבת משמונה רצועות שפרשו את חייו של לד זפלין, היא סירבה לזרום כאלבום. ללא סיפור נרחב קוהרנטי, היא הרגישה מושלכת יחד כדי לפצות על התחייבויות חוזיות." בסקירה רטרוספקטיבית של אתר AllMusic, סטיבן תומאס ארלוויין אמר כי אמנם הוא לא הכיר כמה הקלטות בולטות שאינן אלבומים, אך הוא הציע "תמונת מצב טובה של הרבה ממה שהפך את לד זפלין למעולה".
רחמים מלול
ביוגרפיה
בנוסף בכנסת ה-15, מלול נבחר לכהן כסגן יושב ראש הכנסת. בנוסף בכנסת זו היה חבר בוועדת הכספים, בוועדת החוקה, חוק ומשפט, בוועדת החינוך והתרבות, בוועדה המשותפת לתקציב הכנסת, בוועדת החקירה הפרלמנטרית לעניין הסחר בנשים, בוועדת האתיקה, ובוועדה מיוחדת להצעת חוק תוכנית החירום הכלכלית.
ב-2003, בתום הקדנציה של הכנסת ה-15, לא הוכנס מלול שוב לרשימת ש"ס לכנסת, עקב היותו מזוהה עם אריה דרעי.
בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2003 התמודד למועצת העיר רחובות במפלגה עצמאית בשם "עוצמה", וזכה במנדט אחד, במסגרת זו נבחר לחבר מועצה.
בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2008 נבחר מלול לכהן כחבר מועצת עיריית רחובות מטעם הליכוד, והיה לסגן ראש העיר וממלא מקומו. כאשר במרץ 2009 ראש העיר שוקי פורר נאלץ להשעות את עצמו ואחר כך להתפטר עקב הרשעתו בפלילים שיש עמם קלון הפך מלול לראש העיר בפועל, ובבחירות המיוחדות שהתקיימו בנובמבר נבחר מלול לראש עיריית רחובות כשזכה ב-40.8% מהקולות, לעומת המתחרה עוזי סלנט שקיבל 38.6%.
בשנת 2013 נבחר לתקופת כהונה נוספת עם 83% מהקולות. מולו התמודד חנניה וינברגר שקיבל 17%. סיעתו של מלול קיבלה 5 מנדטים, והייתה לסיעה הגדולה ביותר במועצת העיר.
בשנת 2018 התמודד כמועמד יחיד ברחובות, ונבחר לתקופת כהונה נוספת עם תמיכה של 63% מהקולות. 36% מהמצביעים הצביעו בפתק ירוק (ריק). סיעתו של מלול קיבלה 4 מנדטים.
בשנת 2015, מלול ביטל טקס בר מצווה לילדים עם צרכים מיוחדים של התנועה המסורתית (קונסרבטיבית) מבית הספר לוטם, מפני שהטקס היה אמור להתקיים בבית הכנסת "עדת שלום-עמנואל" המשתייך לקהילה המסורתית של רחובות, בניגוד לצביון של שאר בתי הכנסת האורתודוקסיים בעיר.
פרננד דה כריסטיאני
איזידור פרננד שבריו, ברון דה כריסטיאני (בצרפתית: Isidore-Fernand Chevreau, baron de Christiani; 16 בינואר 1857 - 30 ביוני 1928) היה בן אצולה ופעיל פוליטי מלוכני צרפתי אשר התפרסם כאשר התקיף את נשיא צרפת אמיל לובה.
ביוגרפיה
כריסטיאני נולד בקורביל ב-16 בינואר 1857 למשפחה עשירה שנחשבה לחלק מאצולת הקיסרות הצרפתית הראשונה. סבו קיבל את התואר ברון ב-1810. הוא עסק רבות בספורט אך גם התעניין במדעים ואסף יצירות אמנות. בעקבות כינון הרפובליקה הצרפתית השלישית, הצטרף כריסטיאני לתנועת המלוכנים שקראו להחזיר לשלטון את בית בונפרטה. במהלך פרשת דרייפוס הוא החזיק בדעות אנטי-דרייפוסריות.
ב-1896 מת בפתאומיות נשיא צרפת פליקס פור, ובבחירות שנערכו לאחר מכן התבלטו שני מועמדים עיקריים: ז'יל מלין ואמיל לובה. מלין נודע כאיש הימין וכאנטי-דרייפוסר מושבע. לעומתו היה לובה איש שמאל ודרייפוסר מוצהר. ברוב של 483 קולות נגד 279 ניצח לובה את מלין. בחירתו הכעיסה מאוד את החוגים הלאומניים והאנטישמיים בצרפת, אשר גמרו אומר לנקום בלובה בכל דרך אפשרית. בטקס המינוי שלו הם עוררו מהומה כזו עד שאפילו נגינת המרסייז לא נשמעה. ב-23 בפברואר נערכה הלווייתו של פור, ומיד לאחריה ניסה המון אנטישמי שהונהג בידי פול דרולד, ז'ול גרן ומוריס בארס להוביל הפיכה בסיוע הצבא. עם זאת, ההפיכה נכשלה בשל חוסר התמיכה מצד הצבא, ומנהיגיה נעצרו. הסיעות המלוכניות, אשר גם הן התנגדו ללובה, החליטו לארגן הפגנה ב-4 ביוני, במהלך מרוץ הסוסים השנתי באוטיי.
במהלך המרוץ, הופיעו אל מול דוכנו של לובה כ-300 גברים שלבשו על דש בגדיהם את הציפורנים הלבנות שסימלו את המלוכנים והציפורנים הכחולות שסימלו את האנטישמים. הם החלו לצעוק עליו: "התפטר! פנמה!". המשטרה ושומריו של הנשיא החלו לפזר את המהומה, וכריסטיאני, אשר נכח במקום, גילה שלובה נותר חשוף. הוא רץ אל הדוכן וחבט בראשו במקבל כבד. במקום השתררה דממה מוחלטת, ולאחריה פרצה מהומה גדולה. השוטרים מיהרו להתנפל על כריסטיאני, וחבריו מיהרו לנסות להציל אותו. חלקם נעצרו יחד עמו. כריסטיאני הודה כי המעשה היה ספונטני ולא מתוכנן, והצהיר ש"הייתי עושה זאת שוב".
לובה לא נפגע בגלל כובע הצילינדר אותו לבש, אולם הכאתו נתפסה כעלבון כבד לרפובליקה כולה. לובה אישר את השתתפותו גם במירוץ שנערך יום למחרת, וכדי לאבטח את האירוע, הוציא המושל הצבאי של פריז אמיל צורלינדן, אלפי חיילים לרחובות. הימין הקיצוני כן תכנן לחולל מהומות באירוע, אולם מנגד גם השמאל ארגן הפגנה המונית. ההתנגשויות בין ההפגנות הפכו לקטטות אלימות שנמשכו כל היום. האירועים יצרו רושם שהרפובליקה בסכנה, מה שהוביל לנפילת ממשלתו של שארל דופוי ולהקמת ממשלה חדשה ב-22 ביוני בראשותו של רנה ולדק-רוסו.
כריסטיאני עצמו נשפט ב-13 ביוני על תקיפת ראש המדינה בהתאם לסעיף 228 של החוקה. במהלך משפטו, הוא ניסה להכחיש את חברותו בארגונים מלוכניים ולאומניים וטען שביצע את המעשה על דעת עצמו מתוך "התרגשות פתאומית". הוא נידון לארבע שנות מאסר (העונש המקסימלי במקרה זה היה חמש שנים) אשר אותן ריצה בבית הסוהר סנטה ובהמשך בכלא פרנסס. הוא העביר את זמנו בכלא בקריאה וציור. לאחר שחרורו הוא חי בפריז עד מותו ב-30 ביוני 1928. את אוסף יצירות האמנות הגדול שלו הוא הוריש למוזיאון הלובר.
אפסילון בעקרב
ε בעקרב, נקרא גם גליזה 639.1 או LHS 3244 הוא הכוכב החמישי בבהירות נראיתו בקבוצת הכוכבים עקרב. הכוכב נמצא במרכז הקבוצה, אך למרות מרכזיותו ובהירות נראיתו, שעומדת על דרגה 2.3, לא ניתן לו שם בעת העתיקה והוא הכוכב השלישי הכי בהיר ללא שם (אחרי δ במפרש ו-β בעגור). מרחקו ממערכת השמש הוא כ-64 שנות אור.
מאפיינים
ε בעקרב הוא ענק כתום מסוג ספקטרלי K1 III, מסתו לא ידועה בוודאות והיא מוערכת בין מסת שמש אחת ל 1.5 מסות שמש. רדיוסו גדול פי 15 מרדיוס השמש, טמפרטורת פניו היא כ-4,500 קלווין והוא מאיר בעוצמה גדולה פי 40 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה ובערך פי 70 בתוספת הקרינה בתחום התת-אדום. בהירותו משתנה במאית או שתיים של דרגת בהירות כך שכמעט לא ניתן להבחין בשינוי. בנוסף לכך, ε בעקרב פולט גם קרינת רנטגן בעוצמה של כ- ארג בשנייה. לכוכב תנועה עצמית גדולה יחסית של כשליש שניית קשת בשנה, ששקולה למהירות משיקה של כ-63 קילומטר בשנייה יחסית לשמש ובשל כך הוכנס ε בעקרב לקטלוג לויטן.
ε בעקרב נמצא בשלב התפתחות מתקדם והוא כבר סיים להתיך מימן להליום בליבתו. לא ידוע אם הוא כרגע בשלב של התקררות והתפשטות כאשר תהליכי ההיתוך מתרחשים בשכבות המקיפות את הליבה או בשלב של התכווצות והתחממות בו מתרחש היתוך של הליום לפחמן ולחמצן בליבת הכוכב.
חץ הזמן
חץ הזמן הוא מושג המסמל את העובדה שכמעט כל התהליכים בפיזיקה ברמה המיקרוסקופית הם סימטריים בזמן, כלומר שהמשוואות המשמשות לתאר אותם זהות אם הופכים את כיוון הזמן, ואילו שברמה המקרוסקופית – יש כיוון אחד בלבד שבו הזמן זורם.
ברמה המקרוסקופית פועל החוק השני של התרמודינמיקה, או חוק האנטרופיה, שבאופן כללי הוא העיקרון שכמות חוסר הסדר במערכת סגורה תגדל עם הזמן. אם נשתמש בדוגמה מחיי היומיום, האנטרופיה של צלחת גדלה כאשר היא נשברת. כך שהאנטרופיה יכולה לשמש כ"חץ" המסמן את הכיוון שאליו הזמן נע. יש גם תהליכים אחרים שיכולים לשמש כחץ כזה – לדוגמה, ברמה המקרוסקופית, אנו רואים דברים כמו חיכוך, צמיגות ופיזור של אנרגיה, שכן הם יוצרים חץ זמן – ואילו ברמה המיקרוסקופית, כל האלמנטים האלה אינם קיימים.
חץ הזמן התרמודינמי
החוק השני של התרמודינמיקה מגדיר את חץ הזמן התרמודינמי ככיוון של גדילת כמות האנטרופיה. חץ זה מצוי בתופעות לא-הפיכות מוכרות רבות, כמו העובדה שחפצים מגיעים לעצירה בשל חיכוך, והאנרגיה הקינטית המסודרת מאוד של התנועה שלהם נהפכת לאנרגיה קינטית רנדומלית (כשכל האטומים פונים לכיוונים רנדומליים), הידועה יותר כחום, שהיא בעלת אנטרופיה גדולה יותר.
לרוב מקשרים זאת לחץ הזמן הקוסמי, שכן לפי תאוריית המפץ הגדול העכשווית, היקום בתחילה היה חם מאוד וקטן מאוד, כשהאנרגיה מפוזרת בצורה מסודרת בתוך שטח קטן, ובמשך הזמן היקום גדל והתקרר. לפיכך, ליקום עצמו יש חץ זמן תרמודינמי ברור למדי. אך עדיין לא ידוע מדוע המצב התחילתי של היקום היה כזה של אנטרופיה נמוכה, כלומר סדר גבוה. אם ההתפשטות הקוסמית תפסק ותתהפך בשל הכבידה, טמפרטורת היקום שוב תעלה, אך צפוי כי האנטרופיה תמשיך לגדול.
דוגמה לאי-הופכיות
יהי מצב שבו יש צנצנת גדולה עם שני נוזלים המופרדים זה מזה, לדוגמה צבע מצד אחד ומים מהצד השני. כאשר מסירים את ההפרדה בין שני הנוזלים, התנועה הרנדומלית של המולקולות תביא לכך שהם יהיו מעורבבים יותר ויותר ככל שהזמן עובר. אולם, לאחר שעורבבו, לא מסתבר כלל שהמים והצבע ייפרדו מעצמם באופן אקראי כפי שהם התערבבו.
עכשיו, נדמיין כי אנו חוזרים על הניסוי אך עם צנצנת קטנה מאוד ובה כמות קטנה מאוד של מולקולות – עשר, נניח. ייתכן, כי לאחר זמן קצר יחסית המולקולות ייפרדו זו מזו (לזמן קצר) באופן אקראי כך שכל מולקולות המים יהיו בצד אחד וכל מולקולות הצבע בצד השני.
אין זה בלתי אפשרי שגם בצנצנת הגדולה ההבדלה הזו תארע במקרה, אבל זה מאוד בלתי מסתבר, אפילו אם ניתן לניסוי את כל אורך-החיים של היקום. הנוזלים החלו במצב מסודר מאוד (של שני נוזלים מופרדים), והאנטרופיה שלהם, או אי הסדר שלהם, גדלה עם הזמן.
אם צופים בצנצנת הגדולה זמן קצר לאחר שהוסרה ההפרדה בין הנוזלים, נמצא כי היא מעורבת רק מעט. הגיוני יהיה לחשוב, כי הנוזל הגיע למצב הזה ללא התערבות מבחוץ מכיוון שהוא היה מסודר יותר בעבר, ויהיה פחות מסודר, או מעורבב יותר, בעתיד. המצב דומה ביחס ליקום – גם עליו אנו צופים ורואים בו חוסר סדר ברמה מסוימת, והגיוני להסיק כי הוא היה יותר מסודר בעבר ויהיה פחות מסודר בעתיד.
חץ הזמן הפסיכולוגי/תפיסתי
זהו חץ הזמן הברור ביותר בחוויה האנושית: אנו מרגישים כאילו אנו נעים מהעבר אל העתיד; אנו זוכרים וחווים את העבר ולא את העתיד. אך בגלל שפעולת המוח מורכבת מאוד ואינה מובנת כל צורכה, לא ברור הקשר בין חץ הזמן הפיזיקלי לבין חוויה זו. ייתכן כי למידה כיצד לגרום לתוצאות הרצויות לנו קבעה את החוויה הזו בתודעתנו.
יש גם שטענו שחץ הזמן כפי שאנו חווים אותו הוא השפעה של החוק השני של התרמודינמיקה על האבולוציה של המוח, כך שהחץ הפסיכולוגי מקורו בתרמודינמיקה. על מנת לזכור משהו, הזיכרון שלנו עובר ממצב לא-מסודר למצב מסודר יותר, או ממצב מסודר אחד לאחר. יש להוציא אנרגיה על מנת לבצע את שינוי המצבים הזה, ולהבטיח שהמצב החדש הוא הנכון, וכך חוסר הסדר בשאר היקום (מחוץ למוח שלנו) גדל. חוסר הסדר המתקבל תמיד גדול יותר מהסדר שמתקבל בזיכרון שלנו, ולכן חץ הזמן שעל פיו אנו זוכרים דברים הוא תמיד באותו הכיוון כמו זה של חוסר הסדר של היקום כולו.
חץ הזמן במקרה של הקרינה
גלים, מגלי רדיו לגלי קול לגלים באגם הנוצרים מזריקת אבן, מתפשטים החוצה מנקודת המוצא שלהם, אף שעל פי משוואת הגלים אפשר היה באותה הקלות להיות להפך – שהגלים יתכנסו לנקודה אחת. החץ הזה נהפך בניסויים שבהם יצרו גלים מתכנסים, כך שייתכן שחץ זה מתאים לחץ התרמודינמי בכך שהתנאים הנצרכים ליצירת גל מתכנס מצריכים סדר רב יותר מאשר התנאים לגל מוקרן.
חץ הזמן הסיבתי
חץ זמן זה מבטא את העובדה ש"סיבות מגיעות לפני תוצאות". יש שטוענים כי לא מדובר פה בחץ זמן אלא בעניין של הגדרה: אם חץ הזמן התרמודינמי היה הפוך, היינו מחשיבים את החלקים הפזורים על הרצפה כסיבה ואת כוס התה הקופצת לידינו כתוצאה.
חץ הזמן הקוונטי
אבולוציה קוואנטית נשלטת בידי משוואת שרדינגר, שהיא סימטרית ביחס לזמן, ועל ידי התמוטטות פונקציית הגל, שהיא לא-הופכית ביחס לזמן. מכיוון שהמנגנון של התמוטטות פונקציית הגל עדיין אינו ברור, לא ברור כיצד החץ הזה מתקשר לאחרים. אם כי ברמה המיקרוסקופית, ההתמוטטות אינה מגדילה או מקטינה את האנטרופיה, יש החושבים כי יש נטייה קלה לכיוון גדילת האנטרופיה, וכשהנטייה הזו מצטברת בתחומים מאקרוסקופיים - היא מתבטאת כחץ הזמן התרמודינמי.
קישורים חיצוניים
אבשלום אליצור, הרהורים על טבע הזמן בפיזיקה של המאה העשרים ואחת
לינדה וולברטון
לינדה וולברטון (נולדה ב-19 בדצמבר 1952) היא תסריטאית, מחזאית וסופרת אמריקאית, שיצירותיה הבולטות כוללות את התסריטים של כמה מסרטי דיסני וגרסאות בימתיות שלהם.
היא האישה הראשונה שכתבה סרט אנימציה לדיסני, "היפה והחיה" (1991), שהוא גם סרט האנימציה הראשון אי פעם שהיה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר. בנוסף היא הייתה שותפה לכתיבת התסריט של "מלך האריות" (1994), סיפקה חומרים תסריטאים "למולאן" (1998), ועיבדה את התסריט של "היפה והחיה", אותו היא כתבה, לגרסת ברודוויי לסרט, שעבורו קיבלה מועמדות לפרס טוני וזכה בפרס אוליבייה.
עבודתה האחרונה כוללת את התסריטים של "אליס בארץ הפלאות" (2010) ומליפיסנט (2014), שניהם זכו להצלחה קופתית משמעותית. הראשון הפך אותה לתסריטאית הראשונה עם קרדיט כתיבה יחיד על סרט שהכניס מיליארד דולר. לאחר מכן היא כתבה את התסריטים של סרטי ההמשך לשני הסרטים האלה "אליס מבעד למראה" (2016) ו"מליפיסנט: אדונית הרשע" (2019).
צבי שץ
צבי שץ  (1890 – 2 במאי 1921) היה סופר עברי יליד רוסיה. מראשוני העלייה השנייה והוגה רעיון "הקבוצה האינטימית". נרצח ביפו בכ"ד בניסן תרפ"א עם הסופר י"ח ברנר וחבורתו.
ביוגרפיה
צבי שץ, נולד ב-1890 (תרנ"א) ברומני, שבמחוז פולטבה אז באימפריה הרוסית לאנה ולייב וולפוב. משפחתו וסביבתה היו מתבוללות, אך אביו, אשר נפטר בהיותו בן 13, הקנה לו מושגים בסיסיים ביהדות. שץ למד בגמנסיה ריאלית רוסית בעיר הולדתו. בגיל צעיר נשאב לרעיון הציוני ולרעיונותיו של יוסף טרומפלדור באשר להקמת ניסיונות שיתופיים בארץ ישראל. שץ וטרומפלדור אף ניהלו ביניהם חלופת מכתבים נמרצת, עוד כשהיה בגולה ועד לאחר עלייתו ארצה. במכתביהם התווכחו השניים על אופי ההכשרה הנדרשת לחלוצים העולים ארצה ועל אופי ההתיישבות הרצויה בארץ ישראל.
ב-1910 עלה עם קבוצת חברים ומכרים לארץ ישראל, בה עבד במושבות יהודה, ואחרי כן עבר ליפו והתקבל כחבר בקבוצת הבנאים שבנו את תל אביב. כשנה לאחר מכן שב לרוסיה במטרה לעודד חברים נוספים לעלות ולהגשים עימו את חלום הקמת מושבה שיתופית. יחד עם יוסף טרומפלדור כינס ועידה לטובת הרעיון, ובוועידה זו נפגשו לראשונה פנים אל פנים וחיזקו את ידידותם. בעקבות הוועידה שבו השניים לארץ עם קבוצת חלוצים וייסדו את הקומונה במגדל.
בניגוד לגישת טרומפלדור אשר ביקש ליצור מסגרות שיתופיות גדולות, בעלות אופי כמו-צבאי, דוגמת גדוד העבודה - פיתח שץ את רעיון 'הקבוצה', והאמין כי בניין הארץ ייעשה על ידי קבוצות שיתופיות קטנות בנות 8-10 חברים, שיחסיהן הקרובים יהוו מעין 'משפחה חדשה'. קבוצות אלו, כך האמין, יתקבצו יחדיו ליצירת 'קבוצות של קבוצות'. רעיונות אלו ביטא מעל דפי העיתונות ובמאמרו 'על הקבוצה'.
נישא לרבקה יצקר, ולשניים נולדה בת - רינה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס שץ לאחר לבטים קשים לגדודים העבריים, על אף רתיעתו מהצבאנות ורוחו האינדיבידואליסטית שלא תאמה את הערכים הצבאיים. הוא שירת בצבא הבריטי משנת 1918 עד שנת 1920. במהלך שירותו נאבק להחלת פקודות בעברית בגדודים העבריים, וכנגד תופעות אותן ראה כלא מוסריות בהווי הצבאי דוגמת זנאות. בתקופה זו נמצאו רבקה ובתם רינה בקומונה בגן שמואל. עם סיום המלחמה, לאחר שחרורו מהגדוד, חי עם משפחתו בקבוצה שיתופית קטנה בפתח תקווה, ולאחר מכן התיישבו בבית אביה של רבקה, יהודה יצקר, ששכן בין פרדסי אבו כביר, יחד עם י"ח ברנר, יוסף לואידור ואחרים. מגיל צעיר כתב, בתחילה ברוסית. את ביכורי כתיבתו העברית שלח לברנר, שערך את עיתון 'אדמה' ופרסם אותן.
צבי שץ לא זכה לפרסם את יצירותיו בספר. ספרו היחיד יצא לאור לאחר מותו, בשנת תרפ"ט, 1929. הוא היה מהסופרים העבריים הראשונים שכתבו על חייו של היחיד בתוך הקומונה והקיבוץ.
Jump (שיר של מדונה)
Jump (בעברית: לקפוץ) הוא שיר של הזמרת מדונה מתוך אלבומה Confessions on a Dance Floor. השיר יצא כסיגנל הרביעי והאחרון מהאלבום ב-31 באוקטובר 2006, על ידי חברת התקליטים של האחים וורנר.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד הדאנס הבריטי.
רקע וכתיבה
השיר הוא שיר אשר מושפע ממוזיקת טכנו בו מדונה שרה בסולם נמוך. השיר בין היתר מושפע גם מלהקת פט שופ בויז. מבחינה לירית השיר מדבר על הרצון להמשיך הלאה לחיפוש אחר מערכת יחסים חדשים תוך כדי ראייה אופטימית של הדברים והעצמה עצמית.
ביקורת והצלחה
מבקרים החמיאו לשיר ולמילים שלו. הם השוו אותו למוזיקה של שנות ה-80 וכינו אותו כ-"המנון מועדונים". השיר זכה להצלחה באירופה כאשר הגיע למקום ה-19 במצעד האירופאי הכללי, בין היתר הגיע למקום ה-9 בבריטניה.
בארצות הברית השיר לא זכה להצלחה כאשר לא הצליח להיכנס למצעד הרשמי אך כן הגיע למקום הראשון במצעד שירי הדאנס ולימים הפך לאחד מהשירים הפופולארים ביותר במצעד זה בעשור הראשון של המאה ה-21.
וידאו קליפ
הקליפ לשיר צולם בטוקיו שביפן בה הופיעה מדונה באותה תקופה במסגרת סיבוב ההופעות שלה לקידום האלבום Confessions on a Dance Floor. בקליפ נראים אנשים אשר מבצעים פעלולי רחוב בדומה להופעה שלה עם השיר בסיבוב ההופעות בו נראים אנשים מבצעים פעלולים בקפיצות על גבי מתקני ברזל.
השיר בנוסף שימש גם עבור הסרט "השטן לובשת פראדה" ובעונה השנייה של הטלנובלה "אני בטי המכוערת".
דיר אל-בחרי
דיר אל-בחרי או דיר אל-בחארי (בערבית الدير البحري, פירושו: המנזר הימי, בשל קרבתו לנהר הנילוס) הוא מתחם של מקדשי קבורה וקברים שנמצא בנקרופוליס של תבאי, בגדה המערבית של הנילוס, מול העיר לוקסור שבמצרים.
האנדרטה הראשונה שנבנתה במקום היא מקדש הקבורה של מנתחותפ השני מהשושלת ה-11. בתקופת השושלת ה-18 הרחיבו אמנחותפ הראשון וחתשפסות את הבנייה באתר.
האתר הארכאולוגי נחפר לראשונה בשנת 1858 על ידי הארכאולוג הצרפתי אוגוסט מארייט. חפירותיו שעיקרן היה חיפוש ממצאים ייחודיים, היו חסרות סדר ושיטה. חלק מהממצאים הוא השאיר בתוך ערימות פסולת. הארכאולוגים שהגיעו אחריו לחפור במקום, עבדו שנים כדי למיין את הממצאים.
מקדש מנתוחותפ
מנתוחותפ השני (Mentuhotep II) מהשושלת ה-11, שאיחד את מצרים בתחילת הממלכה התיכונה, בנה מתחם קבורה יוצא-דופן. מקדש הקבורה שלו נבנה במספר מפלסים במפרץ דיר אל בחרי. מהעמק הוקם שביל (שאינו קיים היום) ברוחב 16 מטרים שהוביל למקדש.
מקדש הקבורה מורכב מחצר הקדמית, המוקפת קירות משלושת צדדיה, ומרפסת שעליה ניצב מבנה מרובע גדול שייתכן שמייצג סיפור מן המיתולוגיה המצרית על התל הבראשיתי שעלה ממימי הכאוס. מאחר שהמקדש פונה לכיוון מזרח, המבנה עשוי להיות קשור לפולחן השמש של רע ותחייתו של המלך.
בחלקה המזרחי של החצר הקדמית ישנו פתח הנקרא באב אל חוסאן (שער הפרש) המוביל למעבר תת-קרקעי ולקבר או מצבה לא גמורים ובו פסל של מלך יושב. בצד המערבי נמצאים עצי אשל ושקמה ליד רמפה המובילה למרפסת. בחלקה האחורי של החצר הקדמית עמודים המעוטרים בתבליטים ובהם תהלוכות סירה, ציד, וסצנות המדגישות את הישגיו הצבאיים של המלך. במקום זה נמצאו גם פסליו של סנוסרת השלישי מהשושלת ה-12.
חלקו הפנימי של המקדש נחצב מתוך הצוק, המורכב מאולם ובו שורת עמודים המהווים בסיס לתקרה שטוחה, וכן מעבר תת-קרקעי אל הקבר עצמו. פולחן המלך המת שבמרכז המקדש הקטן נחתך מהחלק האחורי של האולם.
המבנה דמוי מסטבה במרפסת מוקף בעמודים לאורך הקיר המערבי, ובו נמצאו מקדשים ופסלי קברים של מספר נשות ובנות מלוכה. הנסיכות היו כוהנות של חתחור, אלת היופי, האהבה והמוזיקה, שמקבלת בברכה את המתים בעולם שאחרי המוות. אולם מעט נותר מקברו של המלך, ומקברי נשות המלוכה נמצאו שישה סרקופגים שלכל אחד מהם לוח המחובר בפינות על ידי פלטות מתכת, וחרוטים בתבליט שקוע. ארון הקבורה של המלכה קאוויט (Kawit) נמצא כיום במוזיאון המצרי בקהיר ונחשב ליפה במיוחד.
פיר הקבורה והמנהרה נמצאים בסוף ירידה של 150 מטרים ומסתיימים בתא קבורה 45 מטרים מתחת לאולם. בתא נמצא קבר קדוש שבעבר היה בו ארון קבורה מעץ של מנתוחותפ הראשון. באולם שדרת עצים שהייתה חלק משביל התהלוכה מהמקדש לעמק, ומתחתיו פיר עמוק שנחצב והוביל לחדרים לא גמורים שמאמינים כי נועדו במקור למקום הקבורה של המלך. תמונה עטופה של הפרעה נתגלתה באזור זה על ידי הווארד קרטר.
מקדש תחותמס השלישי
תחותמס השלישי בנה במתחם מקדש קטן המוקדש לאל אמון. המקדש התגלה בשנת 1961, וקיימות השערות כי הוא שימש במהלך "הפסטיבל היפה של העמק". לא הרבה ידוע על המתחם, כיוון שהוא ננטש לאחר נזקים חמורים שהתרחשו בו בעקבות מפולת שאירעה בשלהי השושלת ה-20. לאחר מכן הוא שימש מקור לחומרי בנייה ובתקופה הנוצרית הפך לבית קברות קופטי.
מקדש חתשפסות
בדיר אל-בחרי נמצא ה"דג'סר-דג'סרו" (שמשמעו "קודש הקודשים") הממוקם במקדש המתים של חתשפסות. זהו מבנה עשוי עמודים, שתוכנן ויושם על ידי סננמאט (Senenmut), שהיה האדריכל המלכותי של חתשפסות (ואף סבורים כי היה המאהב שלה). מטרת המקדש היא בפולחן שלאחר המוות של חתשפסות, וכדי להלל את האל אמון.
דג'סר-דג'סרו נמצא על סדרה של טרסות מעמודים, שאליהן ניתן להגיע על ידי רמפות ארוכות שבעבר היו מכוסות בגנים. הוא בנוי לתוך צוק חד המתרומם מעל להיכל, הנחשב לאחד מהמונומנטים היפים של מצרים העתיקה ומתנשא לגובה 30 מטרים.
המבנה הלא שגרתי של המקדש מוסבר על ידי בחירת מיקומו באגנו של עמק דיר אל בחרי, המוקף בצוקים תלולים. בערך ב-2050 לפנה"ס הקים מנתחותפ השני את המרפסת המשופעת דמוית מקדש הקבורה. גלריות העמודים משני צדי הרמפה המרכזיים של דג'סר-דג'סרו, תואמות להעמדת העמודים בשתי רמות עוקבות של בית המקדש של מנתחותפ.
כיום טרסות דיר אל בחרי רק מעבירות חלק מן העושר ההיסטורי של המקור. מרבית קישוטי הפסלים חסרים - פסלי אוזיריס מול עמודי התווך של האכסדרה העליונה, שדרת הספינקס מול האולם, והדמויות העומדות, יושבות וכורעות של חתשפסות; כל אלה נהרסו כאמצעי לגינוי הפרעה לאחר המוות. האדריכלות של המקדש השתנה במידה ניכרת, תוצאה של שחזור מוטעה בראשית המאה ה-20.
אדריכלות
בעוד שמקדש חתשפסות השתמש במקדשו של מנתחותפ כמודל, שני המבנים שונים באופן ניכר. בחתשפסות ישנה מרפסת עמודים ארוכים החורגים מריכוז מרכזיותו של המודל של מנתחותפ - אפשר שהשוני נוצר בשל המיקום המבוזר של חדר הקבורה של חתשפסות.
ישנן שלוש טרסות המתנשאות לגובה של 30 מטרים. בכל "קומה" ישנה שדרת עמודים כפולה, למעט בפינה הצפון-מערבית של המרפסת המרכזית, שבה נמצאים עמודים פרוטו - דוריים עבור בית התפילה. טרסות אלה מחוברות באמצעות רמפות ארוכות שבעבר היו מוקפות בגנים. השכבות הקיימות במקדש תואמות למרכיבי האדריכליות הקלאסיים של תבאי.
התבליט בתוך מקדש חתשפסות מספר את עלילת הלידה האלוהית של פרעה. מחזור הטקסט והציור מספר על משלחת לארץ פונט, מדינה אקזוטית לחופו של הים האדום.
משני צדי הכניסה למקדש, ישנם עמודים מעוטרי ציורים, עם דמותה של חתחור - אלת היופי, האהבה והמוזיקה בכותרתם. מתחת לגג ישנו דימוי של האלה וואדג'ט (Wadjet) המוצגת כסמל שמש דו-צדדי ומצדדיו שני נחשים.
המקדש כולל ציור בו מתוארת חתשפסות כפרעה זכר המעניק מנחות להורוס, ומסביבו עורה של חיה פצועה סביב מטה גבוה המסמל את האלה אוזיריס.
בעבר היו במקדש שני פסלי אוזיריס, שדרה ארוכה ולאורכה ספינקסים, ופסלי חתשפסות בעמדות שונות - עמידה, ישיבה או כריעה. אולם אלה נגנבו או נהרסו במרוצת הזמן.
טרור
בשנת 1997 נרצחו 58 תיירים ו-4 מצרים בפעולת טרור, שכונתה טבח התיירים בלוקסור, בדיר אל-בחרי. פעולת הטבח בוצעה על ידי פלג של האחים המוסלמים, שתקפו ברובי סער ובסכינים תיירים זרים משווייץ, מיפן, מבריטניה, מגרמניה, מצרפת ומקולומביה, דבר שהשפיע על התיירות באזור לאחר הטבח. לאחר שהתוקפים ניסו להימלט ברכב מהמקום, החל קרב יריות בינם לבין כוחות הביטחון המצריים שהרגו את כל 6 המחבלים.
האוניברסיטה הפדרלית הבלטית
האוניברסיטה הפדרלית הבלטית, רשמית האוניברסיטה הפדרלית הבלטית על שם עמנואל קאנט (ברוסית: Балтийский федеральный университет имени Иммануила Канта) שכותנה בעבר אוניברסיטת עמנואל קאנט הרוסית, או בקצרה אוניברסיטת קאנט ואוניברסיטת קלינינגרד (1967–2005) היא אוניברסיטה פדרלית בעיר הרוסית קלינינגרד (לשעבר קניגסברג), שאורגנה מחדש על פי צו של נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב.
האוניברסיטה טוענת כשומרת על המסורות של קודמתה הגרמנית, אוניברסיטת קניגסברג, שהייתה קיימת מאז 1544.
היסטוריה
אוניברסיטת קניגסברג לשעבר נודעה בדרך כלל בשם אלברטינה. זו הייתה האוניברסיטה היחידה במזרח פרוסיה והיא נחשבה במיוחד בתחום המתמטיקה והאסטרונומיה שלה. הקמפוס נפגע קשה מההפצצה האווירית הבריטית באוגוסט 1944 במהלך מלחמת העולם השנייה והאלברטינה נסגרה לאחר שקניגסברג נכבשה על ידי הצבא האדום בשנת 1945.
לאחר המלחמה, שונה שם קניגסברג לקלינינגרד והמכון הפדגוגי הממלכתי החדש של קלינינגרד שהוקם בשנת 1947 השתמש בקמפוס של האלברטינה בשנים 1948 - 1967, כולל הבניין הראשי של אלברטינה שנחנך בשנת 1862, בו ניתן עדיין לראות חלק מהמבנה המקורי. בשנת 1967 קיבל המכון מעמד של אוניברסיטה ונודע בשם אוניברסיטת קלינינגרד הממלכתית.
בשנת 2005, במהלך חגיגות 750 שנה להקמת קניגסברג, הודיעו הנשיא ולדימיר פוטין והקנצלר גרהרד שרדר כי האוניברסיטה תשנה את שמה ושמה יהיה אוניברסיטת עמנואל קאנט לכבודו של עמנואל קאנט. החל משנת 2005 האוניברסיטה כללה שנים עשר פקולטות עם קורסים שנעו בין מדעי הטבע למדעי הרוח. היו בה כ-12,800 סטודנטים שנרשמו, הן לתוארי בוגרים והן לתארים מתקדמים וכ-580 אנשי סגל. אגודת קאנט שנוצרה בחסות האוניברסיטה נועדה ללמוד את הפילוסופיה של קאנט ובכך האוניברסיטה מעוניינת לשמר את הקשרים ההיסטוריים בין קניגסברג לרוסיה כבר מהמאה ה-16.
בשנים 2010–2011 האוניברסיטה עברה תהליך הרחבה ומיתוג מחדש אשר הוביל לשינוי שמה מאוניברסיטת עמנואל קאנט לאוניברסיטה הפדרלית הבלטית על שם עמנואל קאנט.
חינוך והדרכה
האוניברסיטה הפדרלית הבלטית של עמנואל קאנט היא מרכז חינוכי, מדעי, תרבותי והארה של האזור המערבי ביותר ברוסיה.
חדשנות
פארק מדע הוקם באוניברסיטה בשנת 2008. המשימה העיקרית של הפארק היא ריכוז פוטנציאל למחקר. פארק החדשנות מיישם את התוכנית הנשיאותית שיזם דמיטרי מדבדב להכשרת צוותי ניהול לחברות ומיזמים לאומיים. הקורסים החינוכיים המוצעים במסגרת תוכנית זו מאפשרים לתלמידים לרכוש מומחיות ביישום גישות וכלים להתפתחות אסטרטגית בסביבה עסקית.
ענבר (יישוב)
עִנְבָּר הוא יישוב שיתופי בגליל, סמוך לכרמיאל, שייך למועצה אזורית מרום הגליל. ענבר הוא היישוב השיתופי השני הקטן ביותר בישראל אחרי עיר אובות, ובו כעשרים תושבים בלבד.
שורשים והיסטוריה
באזור בו עומד היישוב שכן בתקופת המקרא כפר חנניה - יישוב יהודי שהתקיים ברציפות מימי בית ראשון ועד המאה ה-16 לספירה. היישוב המקראי היה ממוקם על גדות נחל צלמון, והיה ידוע בזכות כדי החרס שייצר שנחשבו לאיכותיים. רבי חלפתא, תנא מהדור השלישי לתנאים חי באזור וקבור במקום.
במאה ה-16 ננטש היישוב ותושביו עקרו לפקיעין שם התקיים יישוב יהודי גדול יותר.
הקמת היישוב
בסוף שנות ה-70, במסגרת תוכנית המצפים, הוקם במקום מחנה התיישבות זמני למקימי מושבים. שרידי המבנים ששמשו את המחנה שופצו על ידי חברי היישוב כשאלה עלו להתיישב בו ביום העצמאות, מאי 1994.
ענפי המשק
כל חברי היישוב מתקיימים מענף התיירות, ועובדים בבית ההארחה שמפעיל היישוב. היישוב מארח בעיקר קבוצות ומפעיל סדנאות שונות בנושאי בריאות ומודעות.
נו'וה
נוּ'וָה (סינית: 女媧, פיניין: Nǚwā) היא אלה במיתולוגיה הסינית העתיקה. היא ידועה כמי שיצרה את המין האנושי ותיקנה את השמיים. על פי רשומות ההיסטוריון וכמה מקורות נוספים היא אף נחשבת אחת משלושת המלכים וחמשת הקיסרים.
נו'וה בתיעודים הקדומים
החוואי נאן דזה מן המאה ה-2 לפנה"ס, משייך את נו'וה לתקופה בה השמים והארץ שררו בתוהו:
התוהו, כמו גם תיקון השמיים, מקושרים למאבק בין גונגגונג לבין הקיסר גְ'ווָאנְשׂוּ' ולפגיעה בהר בוג'ואו שהפכה לנושא מוכר בסיפורי הפולקלור הסיניים. בהמשך אותו פרק מוזכר כי נו'וה ופו שי לא חוקקו חוקים, אלא שלטו בעזרת הסגולה.
אותן אגדות על נו'וה מוזכרות גם בשירים של צ'ו שמקורם במאות 3-4 לפנה"ס.
ב"מאזן דיונים" מן המאה ה-2 לספירה ובליה דזה מן המאה ה3-4 לספירה ניתן לאגדה הקשר אטיולוגי: מאחר שלשמיים חסרה תמיכה בצפון-מערב, גורמי השמיים זורמים לשם, ומאחר שלאדמה חסרה תמיכה בדרום-מזרח, הנהרות נשפכים לשם. אך בעוד ש"מאזן דיונים" מייחס את הנטייה לכך שלא הוצבו רגלי צב באותן נקודות, הליה דזה דווקא טוען כי שבירת העמודים בידי גונגגונג בוצעה לאחר התיקון של נו'וה, ולכן המצב המתואר הוא גם המצב כיום.
בשוו ון ג'יה דזה מן המאה ה-2 לספירה, בערך 媧, מצוין כי מדובר באלה שהביאה להיווצרות ריבוא היצורים, ואולם ב"מאזן דיונים" דווקא נאמר (כחלק מטיעון): "נו'וה, אדם הייתה, והאדם גם אם גבוה הוא, לא יגיע לשמיים.", אם כי ייתכן שהכוונה שם למידותיה הפיזיות בלבד.
בערך 簧 (שם של כלי נגינה) ב"שוו ון גיה דזה" מצוין כי היא יצרה את כלי הנגינה המוכר כיום כמבוסס על נשיפה בלשוניות מתכת.
במאמרות האדון הנחבא גם הוא מן המאה ה-2 לספירה, מוזכר כי מלבד פו שי ושנונג, זהותו של השלישי מבין שלושת המלכים נתונה לוויכוח, ובין הדעות השונות יש מי שטוענים כי מדובר בנו'וה. גם צידוקי המנהגים בן אותה תקופה מצטט ספר אחר בו נטען במפורש שהיא אחת משלושת המלכים.
בטקסטים מאוחרים יותר כגון "תיעוד הפלאים הייחודיים" מן המאה ה7-9 לספירה, נו'וה מתוארת כאשתו של פו שי, כאחותו של פו שי, או כשניהם גם יחד.
"הקלאסיקה של ההרים והימים", כהרגלה, מכילה התייחסות שאינה מראה כל קשר למקורות האחרים: "יש שם עשרה אלים הנקראים קרביה של נו'וה, אשר הפכו לאלים והתיישבו במישור ליגואנג".
דמותה
באגדות ובציורים שונים מוצגת נו'וה, כמו מלכים קדומים אחרים, כבעלת גוף נחש. אזכור לכך ניתן אף למצוא בספרות הדאואיסטית העתיקה:
"מאזן דיונים" מציין גם כי נהוג לצייר את דמותה כדמות אישה נשואה.
אגמי הבקע הסורי-אפריקני
אגמי הבקע הסורי-אפריקני (אנגלית Rift Valley lakes) הוא שם קיבוצי למספר קבוצות של אגמים שנוצרו לכל אורכו של הבקע הסורי-אפריקני והכוללים חלק מהאגמים העתיקים, העמוקים והגדולים בעולם. ייתכן שגם ים סוף היה אגם מים מתוקים בתור השלישון, כאשר מצר באב אל מנדב נסגר וניתק אותו מהאוקיינוס ההודי, דבר שעשה אותו לגדול מבין אגמי הבקע הסורי-אפריקני באותה עת.
אגמי מערב אסיה
כיום ישנם שלושה אגמים במערב אסיה, אחד מהם (אגם קרעון) הוא אגם מלאכותי, השני (הכנרת) הוא אגם מים מתוקים, והשלישי הוא אגם מים מלוחים (ים המלח). עד לאמצע המאה ה־20 היה קיים גם אגם החולה אך הוא יובש. שלושת האגמים הטבעיים משתייכים למערכת נהר הירדן ואילו אגם קרעון שוכן על נהר הליטני. ים המלח והכנרת היו (יחד עם השטח עד לחצבה) מאוחדים עד לתחילת השלישון בימת הלשון אך זו התייבשה. אזור זה היה אף מוצף בים בתקופות גאולוגיות קדומות יותר.
אגמי צפון אתיופיה
בצפון-מזרח אתיופיה שוכנים שישה אגמים קטנים המחוברים זה לזה על ידי נהר האוואש. אגמים אלה שוכנים באזור משולש עפר (Afar Triangle) בו נפגשים הלוח הנובי והלוח הסומלי – חלקיו של הלוח האפריקאי המצויים משני צדי הבקע, עם לוח ערב. האגם האחרון בשרשרת הוא אגם אַבְּהֶה חסר המוצא השוכן על גבול אתיופיה וג'יבוטי. סמוך ממזרח לו, בתחומי ג'יבוטי, שוכן אגם עסל, שגובהו 153 מטר מתחת לפני הים והוא הנקודה הנמוכה באפריקה.
אגמי רמת אתיופיה
הבקע הסורי-אפריקני מחלק את רמת אתיופיה במרכזה ומבדיל בין חלקה הדרום-מזרחי לחלקה הצפון-מערבי. אגמי רמת אתיופיה שוכנים בדרומה של המדינה בין הבירה אדיס אבבה לגבול עם קניה. לרוב האגמים האלה אין מוצא ורובם מתאפיינים בערך הגבה גבוה (בסיסי). האגמים העיקריים הם:
אגמי מזרח הבקע האפריקני
מדרום לרמת אתיופיה מתפצל הבקע הסורי-אפריקני לשתי שדרות נפרדות - המזרחית בתחומי קניה ומרכז טנזניה, והמערבית בתחומי אוגנדה, בורונדי, רואנדה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ודרומה של טנזניה. בשדרה המערבית 10 אגמים, שמונה מהם בקניה והשניים האחרים בטנזניה. כל האגמים האלה בסיסיים וחופיהם לבנים ממלחים, למעט שניים בתחומי קניה - אגם ברינגו ואגם נאיוואשה, שבהם מים מתוקים.
אגמי מערב הבקע האפריקני
אגמי השדרה המערבית של הבקע הסורי-אפריקני, הידועים גם בשם "האגמים האלברטינים" או "אגמי מרכז אפריקה", מהווים, יחד עם אגם ויקטוריה ואגם קיוגה, את קבוצת האגמים הגדולה ביותר לאורך הבקע כולו, והם העתיקים והעמוקים ביותר מבין כל האגמים.
ימת ויקטוריה המשתרעת על פני שטח של 68,800 קמ"ר היא הימה הגדולה באפריקה והיא אינה שוכנת הלכה למעשה בתוך הבקע עצמו, אלא בבקע עצמאי שנגרם כתוצאה מפעילות טקטונית בבקע הסורי-אפריקני, והנמצא בין השדרה המזרחית למערבית.
אגמי דרום הבקע האפריקני
אגמי דרום הבקע האפריקני שוכנים בדרום טנזניה, מלאווי ומוזמביק, מקום בו שבות השדרה המזרחית והשדרה המערבית של הבקע ומתאחדות לאחת. כל האגמים האלה, למעט אגם רוקווה הם אגמים מתוקים: