cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ון סאליבן
סיום הקריירה ופרישה
סאליבן נפטר בגיל 59 כאשר גופו שמן ורצוץ משנים רבות של מאמץ גופני אינטנסיבי ושתייה מרובה, ובכיסו 10 דולרים בלבד.
קלאס אולדנבורג
קְלַאס אוֹלדֶנבּוּרג (בשוודית: Claes Oldenburg; 28 בינואר 1929 – 18 ביולי 2022) היה פסל שוודי אמריקאי שנודע בעיקר בזכות עבודתו על פסלים סביבתיים שהיוו גרסאות ענק של חפצים יום-יומיים. מוטיב מרכזי נוסף ביצירתו היה גרסאות רכות של חפצים קשיחים. זוכה פרס רולף שוק לאמנות חזותית 1995.
ביוגרפיה
אולדנבורג בן לדיפלומט, נולד ב-1929 בסטוקהולם שבשוודיה. בילדותו עבר יחד עם משפחתו לארצות הברית. בשנת 1936 למד באוניברסיטת ייל ובמכון לאמנות בשיקגו.
יצירתו
אולדנברג החל להתפרסם בתחילת שנות ה-60, בלוס אנג'לס. הוא מזוהה עם זרם הפופ ארט.
ביצירתו קיבלה המציאות היבט תלת־ממדי סביבתי בוטה וברור. הוא טען שהוויית הכרך העירוני לא התבטאה בעולם הנוצץ והפרסומי, אלא בחומרים הלקוחים מ"תרבות הביבים" של שכונות העוני ואזוריה המזרחיים של מנהטן.
אולדנבורג ביקש לבטא את הוולגריות של אמריקה באמצעות "סביבות" ו"אירועים". הרחוב שימש בעבורו לא רק מקום שממנו נלקחו האובייקטים ליצירותיו אלא אף נושא יצירתו המוקדמות. הוא לא הסתפק באובייקט בודד המופקע מהקשרו הסביבתי, ויצר סביבה שיש בה חומרי פסולת ופריטים שאסף ועיצב למערך מאורגן, שעל פיו על הצופה לחדור פנימה כדי לחוות את המוצג, ולא רק להתבונן בו כמוצג בתערוכה. רחוב, 1960, בגלריה ג'דסון. חלל הגלריה התמלא בחומרי פסולת שאסף בסביבת מגוריו. מחומרים אלו עיצב צורות תלת־ממדיות, המאורגנות באי סדר המזכירים קיר מלא כתובות גרפיטי. האובייקטים מוקמו - כאילו באקראי - בחלל הגלריה ובכך יצר "סביבה" בעלת אמירה אסתטית ייחודית, אך גם אמירה חברתית: העברת תרבות הרחוב הנמוכה לגלריה לאמנות מעניקה לה לגיטימציה. יש להכיר בעידן השפע הכלכלי לא רק במוצרי הצריכה שבמרכולים, בפרסומות וכו' אלא ב"חיים האמיתיים", שאינם מתועדים במדורי הרכילות.
בנוסף לעבודתו כפסל אולדנבורג השתתף לעיתים בפרויקטים אדריכליים. דוגמה בולטת לכך היא עיצובה של הכניסה לבניין הנהלת סוכנות הפרסום Chiat\Day בלוס אנג'לס, המעוצבת כמשקפת ענק שחורה, בצוות תכנון יחד עם האדריכל פרנק גרי.
חיים אישיים
אולדנבורג שיתף פעולה מאז 1976 ועד למותה ב-2009 עם פסלת הפופ ההולנדית אמריקאית קוסיה ואן ברוגן. השניים נשאו ב-1977. נפטר ב-18 ביולי 2022.
Alone, Pt. II
וידאו קליפ
ווקר העלה לערוץ היוטיוב שלו את האודיו המלא של השיר. כמו כן, בחורה אשר גונבת אספנות אומנות.
מייגן טריינור
מייגן אליזבת' טריינור (באנגלית: Meghan Elizabeth Trainor; נולדה ב-22 בדצמבר 1993) היא זמרת, כותבת שירים, מוזיקאית ומפיקה מוזיקלית אמריקאית, זוכת פרס גראמי.
טריינור החלה את הקריירה המוזיקלית שלה בשנת 2009 כשהוציאה את אלבום הבכורה שלה באופן עצמאי, ובשנת 2011 הוציאה עוד שני אלבומים שיצאו גם הם באופן עצמאי.
היא זכתה להכרה עולמית בעקבות הצלחת השיר "All About That Bass", שזכה להצלחה מסחרית והגיע למקום הראשון ביותר מ-20 מצעדים בעולם, בהם מצעד הפזמונים האמריקאי בילבורד הוט 100 ומצעד הסינגלים הבריטי.
המיני-אלבום הראשון של טריינור, Title, יצא ב-9 בספטמבר 2014 ואלבום האולפן הרביעי שלה יצא בינואר 2015 תחת אותו השם וזכה להצלחה לאחר שהגיע למקום הראשון במצעד האלבומים האמריקאי בילבורד 200 ובמצעד האלבומים הבריטי ומכר למעלה משני מיליון עותקים ברחבי העולם.
ילדותה ותחילת הקריירה המוזיקלית
טריינור נולדה וגדלה בננטאקט, מסצ'וסטס, בתם של גרי וקיילי טריינור, ולה שני אחים. היא גדלה במשפחה מוזיקלית והחלה לכתוב שירים מגיל 11.
בגיל 13 החלה להפיק שירים במחשב הביתי. מאוחר יותר המשפחה עברה לגור בהיאניס, מסצ'וסטס, שם למדה טריינור בבית הספר התיכון האזורי בסמוך לצפון איסטהאם.
בדצמבר 2009 הוציאה טריינור את אלבום הבכורה שלה שנקרא על שמה: "Meghan Trainor", בפברואר 2011 היא הוציאה את אלבום האולפן השני שלה שנקרא: "I'll Sing with You" ובספטמבר של אותה שנה הוציאה את אלבום האולפן השלישי שלה שנקרא: "Only 17". טריינור כתבה והפיקה בעצמה את שלושת האלבומים, באותה התקופה טריינור לא הייתה חתומה בחברת תקליטים והאלבומים יצאו באופן עצמאי והיא לא הוציאה מהם סינגלים.
מייגן טרינור כתבה לסברינה קרפנטר את השיר "Can't Blame a Girl for Trying" כשהייתה בת 15. ולאחר מכן כתבה לסברינה קרפנטר את השיר "Darling I'm A Mess".
2014–2015
בשנת 2014 חתמה טריינור על חוזה הקלטות באפיק רקורדס והחלה להקליט את אלבומה הרביעי ביחד עם המפיק קווין קדיש אשר היה מועמד לכמה פרסי גראמי.
במאי 2014 יצא לאור הסינגל הראשון של טריינור, "All About That Bass", אשר זכה להצלחה עצומה ברחבי העולם וכבש את פסגות המצעדים בארצות הברית, בריטניה, אוסטרליה, קנדה, אוסטריה, גרמניה, ניו זילנד וישראל. טריינור סיפרה בראיון שהיא לא האמינה שהסינגל יצליח בצורה כזאת ושזה מרגיש "לא אמיתי" בשבילה, היא הוסיפה ואמרה: "אני וקווין (המפיק של השיר) לא חשבנו שנרוויח דולר מכל העניין הזה, באמת לא דמיינו שהשיר יצליח בצורה כזאת".
ב-9 בספטמבר 2014 יצא לאור המיני-אלבום הראשון של טריינור, Title, אשר כולל בתוכו ארבעה שירים מתוך האלבום הרביעי של טריינור, הנושא את אותו השם ויצא לאור ב-12 בינואר 2015, האלבום זכה להצלחה גדולה, הגיע למקום ראשון במצעד האלבומים של בילבורד ומכר למעלה מ-2 מיליון עותקים ברחבי העולם.
ב-21 באוקטובר יצא לאור הסינגל השני מתוך אלבומה של טריינור, "Lips Are Movin", הסינגל גם זכה להצלחה והגיע למקום רביעי במצעד הבילבורד האמריקאי, הסינגלים השלישי והרביעי מהאלבום "Dear Future Husband" ו-"Like I'm Gonna Lose You" (בו היא משתפת פעולה עם ג'ון לג'נד) שיצאו ב-2015 זכו להצלחה בינונית והגיעו למקומות 14 ו7 בהתאמה במצעד הבילבורד, באותה שנה טריינור התארחה בשיר של צ'ארלי פות' "Marvin Gaye" שהיה להיט באירופה, יצאה לסיבוב הופעות ראשון באמריקה הצפונית בלבד ("The Bass Tour"), סיבוב הופעות שני שכלל גם את אירופה ואמריקה הלטינית ("MarTin Tour") וזכתה בפרס גראמי הראשון שלה על "האמן החדש הטוב ביותר". בסמוך לכך, השתתפה בשיר "Brave Honest Beautiful", של פיפת' הרמוני.
2016–הווה
ב-4 במרץ 2016 הוציאה טריינור את אלבום האולפן החמישי שלה, "Thank You", להורדה דיגיטלית ומתוכו יצאו הסינגלים "No" ו-"Me Too".
ב-15 ביולי 2016 מייגן יצאה לסיבוב ההופעות "Untouchable Tour" כשזמרי החימום שלה הם Hailee Steinfeld ו-Common King ואפילו אביה רקד איתה בכמה הופעות עם השיר "Dance Like Yo Daddy".
בשנת 2018 הוציאה טריינור 8 שירים שהקליפים שלהם הם מתוך החתונה שלה. בספטמבר 2019, יצא השיר "Wave", שזכה להצלחה נאה בניו זילנד. באותה השנה הוציאה את The Love Train. באותה שנה דיבבה בסרט "פליימוביל: הסרט", לצדם של אדם למברט ודניאל רדקליף. בשנת 2018 נבחרה לשפוט בתוכנית המציאות האמריקאית "The Four", המבוססת על הריאליטי השירה הישראלי "The Four". לאחר 2 עונות בוטלה התכנית. באותה שנה, היא נישאה לשחקן האמריקאי דריל סברה.
בשנת 2020 הצטרפה לצוות השופטים בתוכנית המציאות הבריטית "The Voice UK" בעונתה התשיעית, לצדם של השופטים האחרים Will.i.am, טום ג'ונס ואולי מארס.
ב-4 באוגוסט 2023 הוציאה את הסינגל "Mr Right" עם הזמרת-יוצרת האנגליה, מיי סטיבנס.
בדיקת סיסי שליה
בדיקת סיסי שליה (CVS), היא הליך רפואי לצורך אבחון מומים בעובר במהלך ההריון, במהלכו נלקחת דגימה של סיסי השליה ובדיקתם. יתרונה המרכזי של בדיקה זו על פני בדיקת מי שפיר הוא הזמן המוקדם בה ניתן לבצעה, 10-13 שבועות בלבד אחרי המחזור האחרון של האישה.
אינדיקציות
סיבות אפשריות לביצוע הבדיקה הן:
סיכונים
במחקר מטא-אנליזה על הסיכונים בבדיקת סיסי שליה דרך הבטן נמצא כי אחוז ההפלות תוך 14 יום מן הבדיקה היה 0.7%, תוך 30 יום 1.3% ובמשך כל ההריון 2%. תוצאות אלו די דומות לסיכון להפלה לאחר בדיקת מי שפיר. לעומת זאת נמצא כי בדיקת סיסי השלייה המבוצעת דרך הנרתיק מגבירה את הסיכוי להפלה עד 3.5% יותר מאשר בבדיקת מי שפיר. כמובן שהסיכון משתנה בהתאם למיומנות וניסיון הבודק.
סיכונים נוספים הם זיהום ודליפה של מי שפיר. הדליפה יכולה לגרום למצב של חוסר במי שפיר הנקרא אוליגוהידראמניוס שעלול להוביל לריאות בלתי מפותחות.
חשוב לוודא שלאחר בדיקת סיסי שליה מתבצע מעקב של גינקולוג כדי לוודא שלא מתפתח זיהום.
מגבלות
באחוז קטן של ההריונות ייתכן מצב בו תאים בשליה שנבדקים יימצאו לא נורמלים אך תאי העובר עצמו תקינים (פסיפס). בנוסף, טעות של המעבדה יכולה להוביל לחוסר הפרדה בין תאי האם לעובר ולתוצאות שגויות (זיהום אמהי - MMC). רק פגמים חשודים מסוימים נבדקים, לכן לא ניתן לומר אחרי הבדיקה שהעובר תקין אלא רק כי לא נמצאו הפגמים שנבדקו.
דיאנוגסט
דיאנוגסט הוא פרוגסטרון (הורמון מין נשי) סינתטי. דיאנוגסט מצוי בשימוש בעיקר בגלולות למניעת היריון, בתרופה לאנדומטריוזיס, בגלולה להפחתת דימום וסת כבד ובהורמונים תחליפיים לנשים בגיל המעבר. פעילותו של דיאנוגסט דומה לזו של הפרוגסטרון הטבעי המופק בגוף האישה, האחראי על עיבוי רירית הרחם לפני ההיריון. בדרך כלל משלבים טיפול בפרוגסטין עם אסטרוגן.
מחקרים קליניים
מניעת היריון – דיאנוגסט בשילוב עם אסטרוגן משמש בראש ובראשונה כאמצעי מניעה. הוא ניתן כגלולה המכילה 2 מ"ג דיאנוגסט ו-30 מק"ג אתנילאסטרדיול. דיאנוגסט זמין גם בגלולה למניעת היריון ארבע-שלבית המכילה אסטרדיול ולראט. גלולה זו משווקת בישראל בשם קלייר (Qlair). גלולה זו מאושרת גם לטיפול במנורגיה (דימום וסתי כבד), והיא הגלולה הראשונה עבורה אושרה האינדיקציה הטיפולית הזו. אישור אינדיקציה זו היה מבוסס על שני מחקרים מבוקרי פלצבו, בה נצפתה הורדה של 88% בכמות הדימום הווסתי בקרב נשים שסבלו מדימום וסתי כבד. אנדומטריוזיס - דיאנוגסט מאושר גם באירופה ובישראל לטיפול באנדומטריוזיס. דיאנוגסט אושרה באינדיקציה זו על סמך תוכנית קלינית מלאה הכוללת ניסוי בהשוואה לפלסבו, כולל ניסוי המשך ארוך טווח, וניסוי בהשוואה ל-leuprorelin במסכרת תוכנית זו נמצא כי התרופה יעילה בהפחתת הכאב הקשור למחלה, וכי הטיפול בדיאנוגסט הוא בעל פרופיל בטיחות וסיבלות טובים יחסית. נמצא שיעילותו בטיפול באנדומטריוזיס דומה לזו של leuprorelin שזו התרופה הנחשבת ליעילה ביותר לטיפול בכאב הנגרם מאנדומטריוזיס.
היסטוריה
דיאנוגסט סונתז ב-1979 בעיר ינה שבמזרח גרמניה על ידי פרופ' קורט פונסולדר. בתחילה כונה STS 557. נמצא כי הפוטנטיות שלו גבוהה פי 10 מזו של לבונורגסטרל. הגלולה הראשונה בשוק למניעת היריון שהכילה דיאנוגסט נקראת Valette, יוצרה ב-1995 על יד Jenapharm. נעשה בה שימוש מועט מחוץ לגרמניה, אך מדובר באחת מהגלולות הנפוצות ביותר בגרמניה עצמה. סה"כ קיים ניסיון של למעלה מ-10 מיליון שנות אישה בתרופות המכילות דיאנוגסט בתור אמצעי מניעה או טיפול הורמונלי חליפי.
פרמקודינמיקה
דיאנוגסט הוא פרוגסטוגן סטרואידלי, חצי סינתטי, פעיל בצורתו האורלית. פעילות פרוגסטינית - לדיאגונסט יש אפיניות בינונית לרצפטור הפרוגסטיני ברקמת הרחם. בתנאי מבחנה נמצא כי אפיניות זו היא כ-10% מזו של פרוגסטרון. דיכוי ביוץ - המינון המינימנלי הדרוש למניעת ביוץ הוא 1 מ"ג דיאנוגסט ליום בקירוב. דיכוי הביוץ באמצעות דיאנוגסט נעשה בעיקר באמצעות פעילות היקפית בניגוד לפעילות מרכזית על הפרשת הגונדוטרופינים. מתן אוראלי של 2 מ"ג ליום של דיאנוגסט בנשים עם מחזורים מפחית את רמות הפרוגסטרון בסרום לרמות שאינן גורמות לביוץ. עם זאת הרמות בסרום של LH ו-FSH אינן משתנות באופן משמעותי.
תופעות לוואי
תופעות לוואי המוכרות עם דיאנוגסט דומות לאלה המוכרות עם פרוגסטינים, בכללן: רגישות בשדיים, דימום וסתי לא סדיר וכאבי ראש. הדיאנוגסט אינו גורם לתופעות לוואי אנדרוגניות ויש לו השפעה מועטה על פרמטרים מטבוליים ופרופיל השומנים.
שטפן הגדול
שְׁטֶפׇן "השלישי" ממולדובה,ידוע בעיקר כ"שטפן הגדול" (Ştefan cel Mare) וכ"שטפן הגדול והקדוש" (Ştefan cel Mare şi Sfânt, לאחר שעבר קנוניזציה); 1438 או 1439, בבּוֹרְזֶשְט – 2 ביולי 1504, בסוצ'אבה) היה שליט (ברומנית: domn או voievod) מולדובה מ-1457 עד 1504. במהלך תקופת שלטונו הפך את מולדובה למדינה עצמאית יחסית ובעלת השפעה, בתקופה בה היו להונגרים, לפולנים ולאימפריה העות'מאנית שאיפות התפשטות באזור. אחרי עימותים צבאיים עם העות'מאנים הגיע איתם לפשרה. מכל שליטי הנסיכות מולדובה, תקופת שלטונו של שטפן הגדול (47 שנים) הייתה הארוכה ביותר.
ביוגרפיה
שטפן היה בנו של בוגדאן השני ממולדובה, ובחלק מהזמן גם שותפו לשלטון. בוגדאן השני נרצח בשנת 1451 על ידי אחיו, פטרו (השלישי) ארון, שעלה, בעקבות הרצח, על כס המלוכה. בעקבות רצח אביו, נמלט שטפן להונגריה, ומאוחר יותר עבר לנסיכות ולאכיה השכנה. בקיץ 1457 חזר שטפן למולדובה, ובעזרתו של ולאד המשפד, שליט ולאכיה, הדיח את פטרו ארון, שנאלץ לחפש מקלט בפולין. תיאוקטיסט הראשון, המיטרופוליט של מולדובה, משח את שטפן לנסיך. שטפן תקף את פולין ומנע מקז'ימייז הרביעי יגיילו, מלך פולין, לתמוך בפטרו ארון. בשנת 1459, שנתיים לאחר שעלה לשלטון במולדובה, הכיר שטפן בחוקיות שלטונו של קז'ימייז הרביעי.
שטפן הגדול נחשב לדמות מובילה ובולטת בהיסטוריה הרומנית. הוא ניחן בתכונות של מדינאי, דיפלומט ומנהיג צבאי. תכונות אלה אפשרו לו להתמודד עם משברים גדולים, בעקבות עימותים צבאיים עם גורמים עוינים מבחוץ ומבפנים, שניסו להדיח אותו מכסאו. במהלך שלטונו הגיעה נסיכות מולדובה לשיאים בהתפתחותה, וידעה תקופה ארוכה של יציבות פנימית, שגשוג כלכלי חברתי ושלום.
מבחינה פנימית התבסס שלטונו של שטפן הגדול על מעמד חברתי חדש המורכב בעיקר מבני שכבת האצולה הנמוכה (הבויארים הכפריים), שקודמו לתפקידים בכירים בהתבסס על כישוריהם הצבאיים ונאמנותם לשליט, או שהיו קרובי משפחתו. שטפן התבסס גם על שכבה של אזרחים עצמאיים שלחמו לצדו, מכוח אמונתם הדתית, והקים עבורם קהילות כפריות קולקטיביות. בצעד זה הבטיח לעצמו את נאמנותם, שלום חברתי בארץ וכן את כוח האדם הנדרש להחזקת צבא המונים, שכונה "הצבא הגדול", שסייע לו במימוש תוכניותיו הפוליטיות.
מבחינה חיצונית הצליח שטפן לנקוט במדיניות פרגמטית, שהקווים המנחים העיקריים שלה היו: יחסים טובים ככל האפשר עם שליטיהם של מדינות קטנות סמוכות למולדובה, כמו, למשל, עם שליטיה של "הארץ הרומנית" (Țara Românească) (שמה הרומני של נסיכות ולאכיה), ועם החאן של קרים. מטרתה של מדיניות הבריתות של שטפאן הגדול הייתה שלא לאפשר לשכנים הגדולים של מולדובה - האימפריה העות'מאנית, ממלכת פולין וממלכת הונגריה, להשתלט על מולדובה. הוא גם ניסה, אך ללא הצלחה, ליצור מערכת של בריתות בינלאומיות נגד הטורקים העות'מאנים. שלח במטרה זו שליחים אל האפיפיור, אל ונציה, אל הונגריה, אל פולין, אל צ'כיה ואל פרס.
בתקופת שלטונו ניהל שטפן מעל 40 קרבות ובמרביתם יצא כמנצח. הקרבות העיקריים היו הניצחון בבאיה (Baia), ב-1467, על מתיאש הוניאדי ההונגרי, ב-1469 בליפניק (Lipnic) נגד הטטרים והניצחון ב-1497 על המלך הפולני יאן אולברכט בקרב קוסמין. ניצחונו הצבאי הגדול ביותר היה בקרב וסלוי (Vaslui), שנערך ב-10 בינואר 1475 נגד הצבא העות'מאני בראשות האדים סולימאן פאשה. לאחר שהפסיד בקרב וסלוי, יצא הסולטן מהמט השני בראש הצבא שהנחיל תבוסה לצבאו של שטפן בקרב העמק הלבן (Valea Albă).
שטפן נאלץ להכיר בחסות האימפריה העות'מאנית על נסיכות מולדובה, אך הצליח לקבל תנאי חסות טובים. בתמורה למס חסות שנתי צנוע, שמרה מולדובה על מוסדותיה וזכתה לאוטונומיה פוליטית פנימית.
שטפאן הגדול היה אחד התומכים הגדולים של התרבות המולדבית ושל הכנסייה האורתודוקסית המקומית וייסד מספר מנזרים וכנסיות במולדובה, בארץ הרומנית (ולאכיה), בטרנסילבניה ובהר אתוס. בעקבות תרומותיו לכנסייה והילתו כמגן הנצרות בפני איום האסלאם הוכרז שטפן לקדוש על ידי הכנסייה האורתודוקסית הרומנית, וכונה שטפן הגדול והקדוש, ב-20 ביוני 1992.
שטפן נשא שלוש נשים: יבדוקיה (Evdochia) בתו של נסיך רוסי, מריה ממנגופ (Mangop), שהשתייכה למשפחה הקיסרית הביזנטית ומריה ווֹייקיצה (Voichiţa), בתו של ראדו היפה (Radu cel Frumos). מנישואיו נולדו לשטפאן שבעה ילדים. החל משנת 1497 הפך בנו, בוגדאן השלישי, לנסיך-שותף.
שטפן הגדול גילה יחס טוב כלפי יהודי ארצו ואף קידם אחד מהם, יצחק בן בנימין שור מיאשי, לתפקיד לוגופט.
שטפאן הגדול נפטר ב-2 ביולי 1504 בסוצ'אבה, ונקבר במנזר פוטנה (Putna). הוא נחשב לאחד הגיבורים הלאומיים הגדולים של מולדובה בפרט, ושל רומניה בכלל, ודמותו מופיעה על שטרות כסף.
התמרה נוקלאופילית
התמרה נוקלאופילית (באנגלית: Nucleophilic substitution) היא תגובה כימית נפוצה בכימיה אורגנית. זוהי תגובה מסוג התמרה - אחת הקבוצות הכימיות הקשורות למולקולה המגיבה מוחלפת בקבוצה כימית אחרת.
המולקולה המגיבה קרויה סובסטרט. בהתמרה נוקלאופילית הקבוצה החדשה הנקשרת לסובסטרט היא נוקלאופיל, שהוא מולקולה הנוטה למסור אלקטרונים. הקבוצה המוחלפת, הקרויה קבוצה עוזבת היא בעלת אופי אלקטרושלילי, למשל אטום הלוגני.
המשוואה הכימית הכללית המייצגת התמרה נוקלאופילית היא זו:
כאשר R מייצגת קבוצה אלקילית, X - קבוצה עוזבת אלקטרושלילית (הקשורה לאטום פחמן מ-R), ו-Nu נוקלאופיל. הנוקלאופיל עשוי להיות טעון שלילית (מסומן ב[-]), או בעל זוג אלקטרונים לא קושר (מסומן ב[:]). הקבוצה העוזבת, עוזבת עם אלקטרוני הקשר C—X (פחמן—קבוצה עוזבת), ולכן טעונה שלילית בסוף התהליך.
לתגובת ההתמרה הנוקלאופילית תגובה מתחרה, המתרחשת פעמים רבות במקביל לה, והיא תגובת האלימינציה. נוסחתה הכללית של התגובה:
בתגובה זו נקשר הנוקלאופיל (Nu) לאטום מימן ונוצר קשר כפול בסובסטרט, בנוסף הX שהוא בסיס משתחרר מהRCH2CH2. היחס בין ריכוזיהם של תוצרי התגובות במערכת תגובה נתונה, תלויה בתנאים השוררים במערכת ובמגיבים עצמם.
מנגנוני התגובה
לתגובת התמרה נוקלאופילית שני מנגנוני תגובה עיקריים - מנגנון SN1 ומנגנון SN2. סימוני המנגנונים נובעים משם התגובה - S=substitution, N=nucleophile. המספר (ובמנגנונים אחרים - האות) בסוף השם קשור למנגנון התגובה עצמו. המנגנון בו תתרחש התגובה נקבע בעיקר על פי אופי הסובסטרט.
קיימים מנגנונים נוספים, אשר נפוצים פחות.
מנגנון SN2
מנגנון SN2 הוא תהליך חד שלבי, בו מתחיל להיקשר הנוקלאופיל לצידו האחד של הסובסטרט ובו-בזמן מתחילה להינתק הקבוצה העוזבת מצידו האחר. נוצר אפוא חומר ביניים בו הן הנוקלאופיל והן הקבוצה העוזבת קשורים אל הסובסטרט בקשרים חלשים. לאחר מכן ממשיך ניתוקה של הקבוצה העוזבת, וכן התרכבות הנוקלאופיל עד ליצירת התוצר. הנוסחה הכללית למנגנון זה היא, אם כן:
מנגנון התגובה הוסק על ידי תצפית בתגובת התמרה נוקלאופילית של סובסטרטים כיראליים. אלו מולקולות שבהן לפחמן אליו נקשר הנוקלאופיל (הפחמן המותקף) קשורות ארבע קבוצות שונות זו מזו. כאשר מולקולה כזו עוברת התמרה נוקלאופילית במנגנון SN2 חל היפוך בקונפיגורציה שלה (היערכות הקבוצות במולקולה) כך שהתוצר הוא תמונת ראי של המגיב (מלבד החלפת הקבוצה העוזבת בנוקלאופיל). היפוך כזה משפיע על הפעילות האופטית של המולקולה: אם יוקרן התוצר באור מקוטב, האור יוסט לכיוון הפוך מהכיוון שאליו הוסט במגיב. כשנתון זה נמדד, הוסק כי מנגנון התגובה מגביל את מקום היקשרות הנוקלאופיל לפחמן, כך שתתאפשר היקשרות רק בעמדה ההופכת את הקונפיגורציה. המנגנון המוצע אכן עונה על דרישה זו - הנוקלאופיל יקשר רק בעמדה שמול הקבוצה עוזבת, מה שיהפוך את הקונפיגורציה.
מכיוון שבשלב קובע המהירות של מנגנון SN2 משתתפים הן הנוקלאופיל והן הסובסטרט, קצב התגובה מושפע מריכוזי שני המגיבים. זוהי משמעותה של הספרה 2 בשם המנגנון: השלב קובע המהירות, מצב המעבר, הוא דו-מולקולרי.
הסובסטרט
קצב התגובה מושפע גם מאופיו ומבנהו של הסובסטרט. מכיוון שעל הנוקלאופיל להידחק יחד עם הקבוצה העוזבת, התגובה איטית יותר ככל שמתקיימת הפרעה מרחבית גדולה יותר. הפרעה מרחבית פירושה הימצאותן של קבוצות גדולות הקשורות לאטום הפחמן המותקף. ההפרעה גדלה ככל שקיימות קבוצות רבות יותר סמוך לאטום הפחמן, וככל שאלה בעלות נפח גדול יותר. סדר פעילותם של אלקיל הלידים - מולקולות פחמימניות הקשורות לאטום הלוגן, ואשר מהוות סובסטרט נפוץ להתמרה נוקלאופילית - מדגים זאת: אלקיל הלידים שלישוניים, שהם אלקיל הלידים שבהם לפחמן הסמוך להלוגן קשורות שלוש קבוצות אלקיליות, הוא בעל הפרעה מרחבית גדולה במיוחד ולכן לא מגיב במנגנון SN2. כאשר האלקיל הליד שניוני (לפחמן הסמוך לקבוצה העוזבת קשורות שתי קבוצות אלקיליות), ההפרעה המרחבית פחות גדולה ולכן תגובה במנגנון SN2 אפשרית. אלקיל הלידים ראשוניים ומתיל הלידים מגיבים במנגנון SN2 ביתר קלות, בשל ההפרעה המרחבית הזעומה.
גם לאופיה של הקבוצה העוזבת תפקיד בקביעת קצב התגובה. ככלל, קבוצה עוזבת טובה יותר, דהיינו מגיבה במהירות רבה יותר, ככל שהיא מהווה בסיס חלש יותר (או במילים אחרות- חומצה חזקה יותר). הסיבה לכך היא שככל שבסיסיותו של חומר פחותה, כן הוא נושא ביתר קלות מטען חשמלי שלילי, כך שנטייתו לעזוב את הסובסטרט ולהתיינן תהיה גדולה יותר. כך יון היוד (-I) הוא בסיס חלש יותר מיון פלואור (-F) ולכן מהווה קבוצה עוזבת טובה יותר. לכן אלקיל יודידים (אלקיל הלידים המכילים יוד, שהוא סוג הלוגן) יהיו ריאקטיביים יותר מאלקיל פלואורידים.
הנוקלאופיל
מערכת שיקולים הפוכה לזו הפועלת לגבי הקבוצה העוזבת מובילה למסקנה שככל שחומר הוא בסיס חזק יותר, כן יהיה נוקלאופיל טוב יותר, ויגיב במהירות גבוהה יותר. מסקנה זו נכונה כאשר משווים בין בסיס וחומצה מצומדים (לדוגמה, -OH הוא נוקלאופיל חזק יותר מ- H2O), וכן כאשר משווים בין מולקולות בעלות גודל דומה (-OH הוא נוקלאופיל טוב יותר מ- -F). כאשר משווים בין מולקולות בעלות גודל שונה, דהיינו המכילים אטומים ממחזורים שונים בטבלה המחזורית, המולקולה הגדולה יותר היא הנוקלאופיל החזק יותר. כיוון שיש מתאם בין הבסיסיות וגודל האטום, דווקא הבסיס החלש במקרה זה יהיה נוקלאופיל טוב יותר.
הסביבה
מלבד המגיבים, גם התנאים השוררים בסביבת התגובה, בדרך כלל ממס כלשהו, משפיעים רבות על קצב התגובה. על הממס להיות קוטבי, שכן עליו להמס ולייצב את המגיבים, חומר הביניים, והתוצרים, שיש מהם אשר נושאים מטען חשמלי, או בעלי קוטביות. כאשר הממס פרוטי, דהיינו מכיל קבוצת הידרוקסיל (OH-) הוא יוצר קשרי מימן חזקים עם המומסים בו. על כן כאשר הנוקלאופיל טעון (שלילית), טרם יצירת הקשר עם הסובסטרט, עליו לפרום את קשרי המימן שלו עם הממס. הדבר מגדיל את האנרגיה הדרושה לקיום התגובה ולכן מאט אותה. נוקלאופיל גדול יותר מקיים קשרים חלשים יותר עם הממס, ולכן פעילותו בממס פרוטי תהיה גדולה יותר. לעומת זאת, בממסים אפרוטיים (שאינם מכילים קבוצת הידרוקסיל) מתקיימים קשרי ואן דר ואלס בין הממס לנוקלאופיל, אשר חלשים מקשרי המימן. לכן ניתן לומר שתגובה בממס אפרוטי מהירה יותר.
IS-2
IS-2 (יוסיף סטלין, ИС-2) היה טנק סובייטי כבד ששירת במלחמת העולם השנייה. טנק כבד זה תוכנן עם שריון עבה שיעמוד בפני תותחי הנ"ט 88 מ"מ הגרמניים, ותותח גדול דיו לחדור את שריונם הקדמי של טנקי הטיגר והפנתר החדישים. טנק זה יכול היה גם לירות פגזים נפיצים כבדים שהתגלו כיעילים לפיצוח מעוזי הגנה וביצורים גרמניים. הוא נכנס לשירות מבצעי באפריל 1944 ושימש כחוד החנית של כוחות השריון הסובייטיים בשלבי המלחמה האחרונים ובמהלך כיבוש ברלין.
פיתוח וייצור
סדרת הטנקים הכבדים KV-1 הסובייטיים, שקדמו לטנקי IS, לא הוכיחו את עצמם בשל ניידותם הנמוכה ועוצמת התותח שלהם, שלא עלתה על זה של הטנק הבינוני מדגם T-34. בעיה זו נפתרה חלקית על ידי יצור הטנק KV-1S שהיה קטן, מהיר וקל יותר, אך עדיין יקר הרבה יותר לייצור מאשר ה-T-34, וללא עדיפות מבצעית משמעותית. כתוצאה מכך, סטלין כמעט ביטל את כל פיתוח הטנקים הכבדים בברית המועצות ב-1943.
התמרה נוקלאופילית
הסביבה
אפשרות לזרז את התגובה כשהקבוצה עוזבת היא הלוגן, היא נוכחות יון כסף. יון זה שוקע עם הלידים, וכך לפי עקרון לה שטלייה התגובה חוזרת למגיבים.
IS-2
פיתוח וייצור
הכמות הגדולה של טנקי פנתר וטיגר שהטילו הגרמנים למערכה בקרב קורסק (קיץ 1943) שינו את סדר העדיפויות הסובייטי, וגרמו להם לקדם יצור דגם חדש של טנק מסדרת KV בעל תותח בקוטר 85 מ"מ, ה-KV-85, כ"ממלא פערים" עד לתחילת הייצור ההמוני של דגם חדש לחלוטין של טנק כבד, בעל מיגון עבה יותר ותותח ראשי רב עוצמה, שיוכל להתמודד מול הטיגר הגרמני. בשל דעיכת כוכבו הפוליטי של המרשל קלימנט וורושילוב, שעל שמו נקראה סדרת טנקי ה-KV, נקרא הטנק החדש שפותח בשם "יוסיף סטלין".
התמרה נוקלאופילית
מנגנון SN1
בניגוד למנגנון SN2, מנגנון SN1 הוא דו-שלבי: תחילה מפורק הקשר בין הסובסטרט לקבוצה העוזבת. היון הנוצר מכונה קרבוקטיון, שהוא יון אורגני הטעון חיובית. בשלב השני הנוקלאופיל נקשר לקרבוקטיון לקבלת התוצר. הנוסחה הכללית המתארת את המנגנון היא:
IS-2
פיתוח וייצור
אב הטיפוס IS-85 נתקבל לייצור כטנק הכבד IS-1, אך נמשכו הדיונים באשר לדגם התותח המתאים לו. שני תותחים מתאימים היו ה-A-19 בקוטר 122 מ"מ, שהיה תותח שדה במקורו, וה-BS-3 בקוטר 100 מ"מ. תותח 100 המ"מ, שהותקן מאוחר יותר במשחית הטנקים SU-100 ובטנק T-55, היה בעל כושר חדירת שריון טוב (185 מ"מ פלדה לעומת 160) אך היה חדיש ומצוי בצמצום. תותח ה-122 מ"מ ותחמושתו יכלו להיות מיוצרים בכמויות גדולות ובמבחני שדה הוכח כי ביכולתו לחדור את שריון הפנתר בחזית ומאחור. אב הטיפוס IS-122 החליף את ה-IS-85 ונכנס לייצור מאסיבי בציון IS-2. תותח 85 המ"מ נשמר עבור ה-T-34/85 החדש ומעט ה-IS-1 שנבנו עמו הוסבו עוד בבית החרושת לתצורת IS-2.
התמרה נוקלאופילית
מנגנון SN1
הקרבוקטיון הוא מישורי (בניגוד לסובסטרט ולתוצר בעלי הצורה הטטרהדרלית). לכן כאשר הוא מותקף על ידי הנוקלאופיל, הדבר יכול להעשות מכל אחד מצידיו. כשהסובסטרט כיראלי, יוכלו להתקבל אפוא שני האננטיומרים שלו: הן הקונפיגורציה הזהה לקונפיגורציית הסובסטרט והן הקונפיגורציה ההפוכה לה. מתקבלת, אם כן, תערובת של שתי הקונפיגורציות, הקרויה תערובת רצמית. התערובת הרצמית, בניגוד לסובסטרט, חסרת פעילות אופטית כיוון שפעילותו של אננטיומר אחד מבטלת את פעילותו של האחר. ניתן לומר שבמנגנון SN1 מתרחש תהליך של רצמיזציה - יצירת תערובת רצמית מחומר מוצא פעיל אופטית. עובדה זו, היא שהובילה להצעת המנגנון שלעיל (כפי שהיפוך הקונפיגורציה במנגנון SN2 הוביל להצעת מנגנון זה).
IS-2
פיתוח וייצור
דגם הייצור העיקרי, ה-IS-2, היה מעט קל ומהיר יותר מה-KV הכבד ביותר של 1942. הוא הצטיין בשריון חזית עבה ותכנון צריח משופר עד למאוד. הודות לתכנון מעטה שריון מתקדם, נשא הסטלין שריון עבה יותר מאשר טנקי ה-KV אך עם זאת היה קל יותר, בעיקר בשל ריכוז השריון בחזית. תותח 122 המ"מ הצטיין בחדירת שריון. האנרגיה הקינטית של פגזיו הייתה גבוהה פי 3.5 מזו של תותח ה-76.2 מ"מ שקדם לו, וגם כשלא הצליח לחדור את שריון הטנקים של האויב, עוצמת הפגיעה העיפה לעיתים את הצריח של הטנקים הגרמנים שניצבו מולו.
הפגזים הנפיצים הגדולים התגלו גם כיעילים נגד בונקרים, חי"ר ותותחי נ"ט. החסרון העיקרי של התותח היה שפגזיו היו גדולים מאוד ומורכבים משני חלקים (פגז והודף), שכן היה זה תותח שדה במקורו. לכן היה קשה לטעון את התותח במרחב המצומצם של הצריח, הטנק היה יכול לשאת רק 28 פגזים וקצב הירי היה איטי מאוד, כשני פגזים לדקה.
התמרה נוקלאופילית
מנגנון SN1
השלב קובע המהירות, היינו השלב האיטי, במנגנון זה הוא יצירת הקרבוקטיון (השלב הראשון). לכן, קצב התגובה לא מושפע מאופי וריכוז הנוקלאופיל, אשר משתתף בשלב השני בלבד. לכן אנו אומרים שמנגנון זה הוא חד-מולקולרי (ומסדר ראשון), ומכאן הספרה 1 בשם התגובה.
הסובסטרט
הגורם המשפיע ביותר באופיו של הסובסטרט הוא יציבותו כקרבוקטיון. ככל שהקרבוקטיון יהיה יציב יותר כן יתפרק הסובסטרט ביתר קלות ובמהירות רבה יותר. יציבותו של הקרבוקטיון עולה ככל שקשורות לפחמן הטעון יותר קבוצות אלקיליות. כך קרבוקטיון שלישוני, המכיל שלוש קבוצות אלקיליות (כל העמדות), הוא היציב ביותר ולכן יגיב במנגנון SN1 במהירות הרבה ביותר. קרבוקטיון מתילי (נטול קבוצות אלקיליות) וקרבוקטיון ראשוני (קבוצה אלקילית אחת) מאוד לא יציבים עד שאינם נוצרים כלל וכלל. לכן מתיל הלידים ואלקיל הלידים ראשוניים (היוצרים קרבוקטיונים מתיליים וראשוניים בהתאמה) לא מגיבים במנגנון SN1 לעולם.
IS-2
פיתוח וייצור
טנקי ה-IS-2 המוקדמים קלים לזיהוי בשל תובה קדמית עם "מדרגה" ומדף הנהג הקטן. לא היו להם נועלי תותח או מקלעים נגד מטוסים.
התמרה נוקלאופילית
הסובסטרט
הקבוצה העוזבת משפיעה על קצב התגובה כפי שהיא משפיעה על תגובות SN2: ככל שהיא מהווה בסיס חלש יותר, היא תגיב במהירות הרבה ביותר.
IS-2
פיתוח וייצור
הדגם המשופר שיוצר ב-1944 הצטיין ביכולת טעינה מהירה יותר של התותח, D-25T עם מפצה סטייה כפול והיה בעל תובה קדמית ישרה ושטוחה. נוסף גם נועל תותח באחורי התובה ובגרסאות מאוחרות גם מקלעי נ"מ. בסוף שנת 1944 הטנק שופר לדגם IS-3 עם שריון משופר וצריח יצוק בצורת חצי כדור, שאפיין את הטנקים הסובייטיים שלאחר מלחמת העולם השנייה. התובה הקדמית המחודדת הקנתה לו את הכינוי "שוּקה" (זאב ים) בפי צוותיו. השריון הקדמי עובה ל-200 מ"מ, לעומת 120 בדגם הקודם, אך למרות זאת הוא היה קל יותר ונמוך יותר ב-30 מ"מ. הדגם הוכנס לשירות מאוחר מדי מכדי להשתתף במלחמת העולם השנייה, אם כי יש מקורות הטוענים כי גדוד אחד שלהם לחם במנצ'וריה כנגד היפנים (במסגרת מבצע סערת אוגוסט).
התמרה נוקלאופילית
הסביבה
קרבוקטיון יציב בסביבה קוטבית בלבד, כשהוא מיוצב על ידי קשרים קוטביים בינו לבין הממס. לכן לא תיתכן תגובה מסוג SN1 בממס לא קוטבי או בהיעדר ממס. מערכת שיקולים דומה לזו של השפעת הממס על הנוקלאופיל ב-SN2 פועלת כאן על הסובסטרט: כשהסובסטרט טעון נוצרים קשרים בין מולקולריים בינו לבין הממס, ולכן כדי שהתגובה תתרחש יש להשקיע אנרגיה בפרימת הקשרים ומהירות התגובה יורדת. לכן ככל שהממס קוטבי כך קצב התגובה נמוך יותר. כשהסובסטרט נייטרלי, המגמה הפוכה כיוון שקוטביות גבוהה מייצבת את הקרבוקטיון ומאיצה את התגובה.
IS-2
פיתוח וייצור
ב-1952 בוצע שדרוג נוסף לטנק שעמד להיות מכונה IS-8, אך באקלים הפוליטי שלאחר מות סטלין ב-1953, שונה שמו ל-T-10. באמצע שנות החמישים עברו טנקי ה-IS-2 שנותרו שדרוג ל-IS-2M שכלל הוספת מכלי דלק חיצוניים באחורי התובה ופלטות בזוקה.
התמרה נוקלאופילית
מנגנונים נוספים
נוסף על שני המנגנונים העיקריים ישנם, כאמור, מספר מנגנוני תגובה נוספים להתמרה נוקלאופילית. למשל, מנגנון SNi, הקרוי גם "התמרה נוקלאופילית פנימית" (i=internal, פנימי), מתרחש כאשר כוהל מגיב עם תיוניל כלורידים. המנגנון דומה ל- SN1, אך הקונפיגורציה של הסובסטרט נשמרת בתוצר (הנוקלאופיל נקשר לעמדת הקבוצה העוזבת). מנגנונים נוספים, 'SN2 ו- 'SN1, פועלים כחלק מתגובות שחלוף, ודומים מבחינת הקינטיקה שלהם לתגובות SN2 ו- SN1 בהתאמה.
הערים הפדרליות של רוסיה
הפדרציה הרוסית מחולקת ל-85 סובייקטים פדרליים ומתוכם שלושה סובייקטים מוגדרים על פי חוקת הפדרציה הרוסית כערים פדרליות: מוסקבה, סנקט פטרבורג, וסבסטופול. מוסקבה היא הבירה הרשמית של רוסיה ובה מוסדות הממשל הפדרלי; סנקט פטרבורג היא המרכז התרבותי ובה גם מוסדות הניהול של מערכת המשפט של רוסיה וכן מפקדת הצי הרוסי.
מיכאל טפליצקי
משנת 2015 משמש טפליצקי כמנהלו האמנותי של תיאטרון מלנקי.
ביוגרפיה
בישראל השתתף בהצגות: "ארץ אחרת" של ג'וליאן מיטשל בתיאטרון הבימה ,"גדולים היינו" בתיאטרון הסימטה, "מירל'ה אפרת" של יעקב גורדין ו"סנדר בלנק" לפי שלום עליכם בתיאטרון יידישפיל, "משחקי חברה" של ניצן כהן בתיאטרון תמונע, ב"זה הים הגדול" מאת יוסף בר-יוסף, "השבה לחיפה" בתיאטרון הקאמרי.
יחד עם איגור ברזין והלנה ירלובה, מיכאל טפליצקי נמנה עם מייסדי קבוצת התיאטרון "מלינקי". מטעמה השתתף בפסטיבל תיאטרונטו בשנת 2001 עם הצגת היחיד "קונטרבס" מאת פטריק זיסקינד, וזכה בפרס הראשון. השתתף גם בפסטיבלים להצגות יחיד בקישינב ובוורוצלב. כמו כן, במסגרת תיאטרון מלינקי, שיחק ב"הזקנה ועושה הנסים" לפי ספורי דניאיל חארמס וב"הזר" של אלבר קאמי.
אחרי שנת 1997 היה חבר בלהקת התיאטרון גשר ביפו ושיחק שם בהצגות: "אידיוט" לפי דוסטויבסקי, "משפט דרייפוס" של ז'אן קלוד גרימברג, "הנהר" של אוסטרובסקי, "שלוש אחיות" של צ'כוב, "דון ז'ואן" של מולייר, "מר ברינק" של פול אוסבורן והצגות נוספות. כמו כן השתתף בהצגות בפרויקטים בינלאומיים בתיאטראות בגרמניה ובריטניה. בשנת 2007 שיחק (עם אסתי סבידנסקי) וביים בתיאטרון תמונע בתל אביב ובתיאטרון הספרייה ברמת גן את ההצגה "עיקר שכחתי", עיבוד של רועי חן לפי רומן המכתבים מאת שלום עליכם על "איש העסקים" מנחם מנדל.
טפליצקי ביים מספר הצגות בבית צבי: "פרא אדם" של אלחנדרו קסונה, "מלכודת לגבר בודד", "הדירה של זויה" של בולגקוב, "מזימה ואהבה" מאת שילר. בהבימה ביים את "שרה ברנאר" מאת: א.רז'בסקי ומ. לוין על פי ג'.מארל. עם השחקנית ליה קניג. הוא השתתף בבימוי הסרט "הבמה" של פיוטר מסטובוי שזכה בפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר ברוסיה בשנת 2005. משנת 2002 הנחה תוכניות "תענוגות החיים" ו"מועדון הקולנוע" בערוץ 9. טפליצקי ייסד קבוצת תיאטרון בשם "קולקציה" שבה ביים את ההצגה "העיר ליד הים". כמו כן, ביים את ההצגה "עיקר שכחתי" בבית שלום עליכם ותיאטרון תמונע.
בשנים 2010–2014 היה טפליצקי המנהל האמנותי של תיאטרון "קונטקסט" אשדוד שבו ביים את ההצגות: "קוורטט", "כיסאות", "מעשיות גסות", "מירלה אפרת", "הזרה", "הכפתור" מאת יוסף בר-יוסף, שאותה ביים יחד עם אלכסנדר ברגמן (סנט פטרבורג). טפליצקי ביים גם דרמה טלוויזיונית בשם "תמונות מצחיקות". הסרט השתתף בתחרות רשמית בפסטיבל הסרטים בחיפה וזכה בפרסים בפסטיבלים שונים בעולם. ב-2010 ביים טפליצקי הצגה בשם "דואט על הספה" בגל הפקות. הוא ביים את ההצגה "עיקר שכחתי" בתיאטרון בסנט פטרבורג בתיאטרון "Takoy Teatr". ההצגה הייתה מועמדת לפרס היוקרתי ביותר של רוסיה - הפרס הלאומי לתיאטרון רוסי, "מסיכת הזהב" (GOLDEN MASK), במספר קטגוריות שונות: "ההצגה טובה ביותר", "הבמאי הטוב ביותר", "השחקן הטוב ביותר" ו"השחקנית הטובה ביותר".
ברוסיה ביים טפליצקי את ההצגות הבאות: "אדון אמילקר" (מאת איוו ז'אמיאק) בתיאטרון "THE PENZA REGIONAL DRAMA THEATER OF A.V. LUNACHARSKIY" (פנזה), "הפעם הראשונה שלי" בתיאטרון "TOP THEATRE" (אומסק), "חלום ליל קיץ" (מאת ויליאם שייקספיר), "סינים" (מאת מיקל פריין), בתיאטרון "TYUMEN DRAMA THEATRE" (טומן), ו"טוביה" בתיאטרון "RUSSIAN STATE ACADEMIC DRAMA THEATRE NAMED AFTER FYODOR VOLKOV" (ירוסלסל).
משנת 2015 משמש כמנהל האמנותי של תיאטרון מלנקי.
בתיאטרון מלנקי ביים: "ליר. בובות ואנשים" (2015), "רשימת קיסליוב" (2015), הזרה" (2015), "הכיסאות" (2016), "משפחת טוט" (2017) והצגה "צמח" (2017) בשיתוף פעולה עם תיאטרון הבימה לכבוד חגיגות 100 שנה להיווסדותו של התיאטרון הלאומי הבימה.
Nvidia Shadowplay
Nvidia ShadowPlay היא תוכנה להקלטת מסך אשר יועדה למחשבים המריצים את מערכת ההפעלה Windows ובעלי כרטיס גרפי מסדרת GeForce, אשר נוצרה על ידי חברת Nvidia כחלק מחבילת ה-Geforce Experience. התוכנה עובדת בדומה ל-FRAPS, אך משתמשת ב-API חדש לקלטת מסך אשר פותר את הבעיה של איבוד של כ-50% מהביצועים בזמן הקלטת המסך. התוכנה משתמשת בקודק H.264 אשר קיים מסדרת GeForce 600 ומעלה, בשביל לדחוס את ההקלטה בזמן אמת וכך לאבד פחות ביצועים. ניתן להגדיר את התוכנה ככה שתקליט אוטומטית לאורך זמן מסוים, דבר המאפשר, לדוגמה, לשחקן לשמור וידאו של קטע במשחק שבו יש משהו מעניין, ללא צורך לזכור להתחיל בהקלטה מראש. נכון לספטמבר 2014, התוכנה תומכת בהקלטת משחקים התומכים ב-DirectX 9 ומעלה בלבד.
התוכנה תומכת בכרטיסים הגרפיים החל מ-GTX 650 ומעלה. Shadowplay אמורה הייתה להשתחרר יחד עם Nvidia Shield ביוני 2013, אך נדחה. לאחר מכן תוכנן שהתוכנה תשחרר בסוף קיץ 2013, אך לא הייתה הכרזה רשמית. ב-20 בספטמבר, Nvidia הסבירה כי הסיבה לעיכוב הייתה בעקבות בעיות שהיו עם פורמטי הווידאו והצהירה כי מתכננים להתחיל לבסוף התוכנה שוחררה לבטא פתוחה ב-28 באוקטובר 2013 ביחד עם הדרייבר 331.65, והייתה זמינה לבעלי כרטיס גרפי של GTX 650 ומעלה.
יחד עם שחרור גרסה 1.8 של GeForce Experience, נוספו שתי אפשרויות מבוקשות ל-Shadowplay - לאפשר להשתמש במיקרופון של המשתמש כמקור להקלטת הקול וכן לאפשר למשתמשים בעלי מערכת ההפעלה Windows 7 להקליט במצב Manual Record ללא הגבלת זמן (לפני כן ההקלטה הייתה נפסקת כאשר קובץ הווידאו הגיע ל-4GB) ו-20 דקות של "shadow time", דבר אשר היה אפשרי לפני כן רק ב-Windows 8 ו-Windows 8.1.
גיז'מאר
גִיזֶ'מָאר ("Guigemar") היא עלילה ברטונית, סוג של שיר עלילתי, רומנסה, שנכתבה בידי מארי דה פרנס בשלהי המאה ה-12. הרומנסה נמנית עם תריסר השירים שכונסו בקובץ העלילות של מארי דה פרנס. כשאר העלילות בקובץ, גיז'מאר כתובה צרפתית עתיקה, בזוגות משפטים מחורזים בני שמונה הברות כל אחד.
גיז'מאר היא אחת היצירות בקובץ, שבהן מציינת המחברת את שמה במפורש - "מארי". בפתח-הדבר לעלילה זו היא מציבה שני יעדים לעבודתה: להעתיר שבחים על אנשים הראויים להם, על אף דברים שאפשר שאמרו יריביהם הקנאים; ולהציג את הסיפורים שמאחורי שירים מסוימים שהיו נפוצים ואהודים באותה התקופה. היו שהעלו את הסברה שפתח-הדבר לגיז'מאר קדם לפתח-הדבר הכללי של ספר העלילות בכתב-היד הרלי 978, כתב-היד היחיד המתעד את כל תריסר העלילות המוכרות לנו.
בסוף העלילה טוענת מארי שסיפור זה, אותו שמעה והעלתה על הכתב, היווה את הבסיס לשיר נודע שהושר באותם הימים על ידי פייטנים, בליווי וִיאוֹל (סוג של כינור קדום) ונבל.
תקציר העלילה
גיז'מאר, בנו של וסאל נאמן למלך ברטאן, הוא אביר אמיץ וחכם, שעל אף מעלותיו הרבות, עוד לא ידע אהבה מימיו. יום אחד, במסגרת משלחת-ציד, הוא פוצע אנושות איילה לבנה לאחר מאבק, אך לא מבלי שספג גם הוא פצעים. לפני מותה, האיילה מדברת אליו, ומטילה עליו קללה, לפיה פצעיו לא יירפאו אלא על ידי אישה שתסבול מאהבתה אותו, והוא יסבול באותה המידה בגללה.
גיז'מאר משוטט ביערות עד שהוא מגיע לנהר ובו ספינת פאר נטושה. הוא עולה על הסיפון, ונח, נאנח מכאבים. כשהוא מתרומם ממקום משכבו, הוא תופס שהספינה החלה לנוע ואין לו עליה כל שליטה.
הספינה נושאת אותו אל מדינה שמלכה שם את אשתו במאסר מתוך קנאה. המלכה מותרת בפגישה עם שני אנשים בלבד: אשת סוד (אחייניתו של המלך), וכומר מסורס. החלק היחיד של כלאה שאינו מוקף חומה הוא הגן, הגובל בים. הספינה הנושאת את גיז'מאר עוגנת ליד הגן. המלכה ואשת סודה מטפלות בפצעי האביר ונותנות לו מחסה בטירה, כלוב הזהב של הגבירה. גיז'מאר והמלכה מתאהבים זה בזו כמעט מיד, אך שניהם אינם בטוחים שהתאהבותם הדדית. האביר מתוודה על רגשותיו בפני אשת הסוד של הגבירה, והיא מארגנת עבורו פגישה סודית עם המלכה. ברגע שהיא משתכנעת בכנות כוונותיו של גיז'מאר, הם מממשים את אהבתם. כאות אמונים זה לזה, הוא מעניק לה חגורת-צניעות, בעוד היא מעניקה לו שרוך-מותניים העשוי מבגדיו שלו. השרוך נתפר כך שאיש זולת המלכה וגיז'מאר לא יוכל להתירו מבלי לקרוע את הבגד.
שנה ומחצה של אושר אותו הם חולקים יחדיו חולפות, עד שלפתע חצרן המלך מגלה אותם יחדיו. המלך מכריח את גיז'מאר לשוב למולדתו. עם שובו, ההמונים מריעים לגיז'מאר כגיבור, אך הוא אינו מצליח להשתחרר מהמחשבות על אהובתו שבמרחקים. בינתיים, המלך כולא את המלכה בצריח-שיש. לאחר שנתיים בשבי, היא מפתחת דיכאון עמוק בשל כיסופיה לגיז'מאר. היא מצליחה להימלט מהצריח וחוככת בדעתה אם להתאבד בטביעה בים הסמוך. או-אז מתגלה בפניה אותה ספינה מסתורית שנשאה את גיז'מאר בשעתו, והיא מחליטה לעלות על סיפונה. הספינה מביאה אותה לברטאן, שם היא נופלת בשבי אציל בשם מריאדוק. הוא מנסה לאונסה, אך חגורת-הצניעות מונעת זאת בעדו.
מאוחר יותר עורך האציל מריאדוק טורניר היאבקות, בו נוכח גם גיז'מאר. הוא מזהה את המלכה, וכמבחן לווידוא זהותה, מרשה לה לנסות ולהתיר את שרוך-חולצתו שהיא העניקה לו לפני שנים. היא צולחת את המשימה, ומגוללת בפניו ארוכות את עלילותיה רוויות-הסבל. מריאדוק מנסה לשמור את המלכה בחזקתו, אך גיז'מאר מסכל את מזימתו ולבסוף הורגו.
דנית
דנית (בדנית: Dansk) היא שפה סקנדינבית המדוברת בפי כ־6 מיליון בני אדם בעיקר בדנמרק, שם היא השפה הרשמית. מבחינה בלשנית משתייכת הדנית לקבוצת השפות הגרמאניות הצפוניות אשר במשפחת השפות ההודו־אירופיות. הדנית היא אחת השפות הרשמיות באיי פארו, והיא שפה מוכרת במחוז שלזוויג בגרמניה שם ישנו מיעוט דני. הדנית הייתה שפה רשמית בגרינלנד עד 2009.
השפה הדנית, כמו כל השפות הגרמאניות (למעט יידיש), נכתבת באמצעות האלפבית הלטיני, ב־29 אותיות. האותיות C, Q, W, X ו־Z משמשות לכתיבת מילים השאולות משפות זרות.
תנועות
כל המאפייינים הללו הופכים את השפה הדנית קשה ביותר להבנה לאלו שאינם דוברים אותה כשפת אם. בארצות הסקנדינביה נהוג לצחוק על צורת הדיבור של הדנים המדברים כאילו "תקוע להם תפוח אדמה בתוך הפה". משפט שובר שיניים המפורסם בדנית הוא: "rødgrød med fløde", שם של מאכל הנקרא גריסים אדומים.
דקדוק השפה הדנית
דקדוק השפה הדנית דומה לדקדוק השפה האנגלית. זאת משום ששתיהן שפות גרמאניות ולאוכלוסיות הדוברות אותן היו חילופי יחסים תרבותיים רבים לאורך השנים.
הטיית פעלים
בדומה לאנגלית, בדנית ניתן למצוא הטיות שונות לזמנים, הכוללות זמנים מתמשכים ומושלמים. אלו מבטאים גם את נקודת הסיום וההתחלה של התהליך שהפועל מבטא. עם זאת, בדנית השימוש בצורה נפרדת לזמן עתיד הוא לא נחוץ, ופעלים המתארים פעולה שמתבצעת בעתיד מוטים לרוב בצורת ההווה.
הפעלים אינם מוטים לפי גוף כמו בעברית.
מין דקדוקי
בדנית יש מין דקדוקי. עם זאת, שני המינים אינם זכר ונקבה, כמו ברוב השפות בעלות מינים דקדוקיים, אלא מין משותף ומין נייטרלי. זה נובע מהדקדוק בנורדית עתיקה, בה היו המינים זכר, נקבה ומין נייטרלי. מאז השתלבו הזכר והנקבה למין יחיד, המין המשותף.
שמות תואר מוטים לפי המין: ללא תוספת במין המשותף, בתוספת במין הנייטרלי, ובתוספת  ברבים.
ה"א הידיעה וצורת הרבים
ה"א הידיעה מתבטאת בהוספת סיומת בסוף המילה. סיומת זו היא בשמות עצם מהמגדר המשותף, ואילו  במגדר הנייטרלי.
צורת הרבים מתבטאת באחת מהסיומות. ה"א הידיעה יחד עם צורת הרבים מתקבלת על ידי הסיומות בהתאמה. לדוגמה, by - עיר, byerne - הערים, וכן hund - כלב, hundene - הכלבים.
פרובינציית לימבורג (1815–1839)
פרובינציית לימבורג הייתה אחד ממחוזות הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה ולאחר מכן בלגיה. המחוז התקיים במהלך שלטונה של הולנד, מ-1815 עד 1830, ובשנים הראשונות לאחר עצמאות בלגיה, מ-1830 עד 1839. כאשר המלך וילם הראשון חתם על הסכם לונדון ב-1839, המחוז חולק לחלק בלגי ולחלק הולנדי, כשהאחרון הפך לדוכסות חדשה של לימבורג.
גאוגרפיה
השטח של לימבורג היה זהה לשטחים המשולבים של המחוזות ההולנדים והבלגיים הנוכחיים, למעט Voeren, שהייתה אז חלק ממחוז לייז'. בירתה הייתה מאסטריכט. לעניינים מנהליים, המחוז חולק למחוזות מאסטריכט, האסלט ורורמונד.
דמוגרפיה
ב-1830 חיו במחוז זה כ-338,000 איש ובשנת 1846 נספרו כ-186,000 איש במחוז החדש והקטן יותר של לימבורג הבלגית.
דתם העיקרית הייתה, ועודנה, הקתולית.
היסטוריה
בעקבות עידן נפוליאון, המעצמות הגדולות, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, ממלכת פרוסיה, האימפריה האוסטרית האימפריה הרוסית וצרפת, הקימו בשנת 1815 את הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה. פרובינציה חדשה נוצרה מהמחוז הצרפתי לשעבר של Meuse-Inférieure, למעט Niederkrüchten והרצוגנרט שהוקצו לפרוסיה, והיה אמור לקבל את השם "מאסטריכט", על שם בירתה. המלך הראשון, וילם הראשון, שלא רצה ששמה של דוכסות לימבורג לשעבר יאבד, התעקש לשנות את השם ל"לימבורג". ככזה, שמו של המחוז החדש נגזר מהדוכסות הישנה שהתקיימה עד 1795 בתוך משולש מאסטריכט, לייז' ואאכן.
התפרקות
בתחילת המהפכה הבלגית של 1830, בחר גנרל דיין, מפקד הכוחות המזוינים של לימבורג, ששכן במאסטריכט, בצד של המורדים הבלגים. הוא עזב את העיר ב-7 בנובמבר 1830. הוא הגיע לרורמונד ב-9 בנובמבר ולפנלו ב-11 בנובמבר. שתי הערים קיבלו אותו בזרועות פתוחות וצידדו במרד. עם זאת, מאסטריכט חזרה לשליטת כוחות נאמנים בפיקודו של קולונל דיבטס.
למרות שרוב המחוז, כולל עיר המבצר פנלו, באותה תקופה המבצר הצפוני ביותר של בלגיה, היה בשליטה בלגית בעקבות עצמאותה בפועל של בלגיה לאחר התערבות צרפתית, נותרה העיר מאסטריכט בידי הולנד.
בשנת 1839, המלך וילם הראשון הכיר בעצמאותה של בלגיה על ידי חתימת הסכם לונדון. על פי תנאי ההסכם, הבלגים נאלצו לוותר על חלקה המזרחי של לימבורג לידי הולנד.
דגל פולין
הדגל האזרחי של פולין נמצא בשימוש מאז תחילת המאה ה-20. הדגל הימי האזרחי ודגל המדינה (שלא משתמשים בו הרבה) מכילים את סמל המדינה במרכז המחצית הלבנה של הדגל.
היסטוריה
ב-7 בנובמבר 1831, במהלך מרידת נובמבר הסיים החליט שהצבעים הלאומיים של פולין יהיו אלו של סמל האיחוד הפולני-ליטאי, כלומר לבן ואדום.
ב-1 באוגוסט 1919 הסיים של פולין, ששוב זכתה לעצמאות, יצר את דגל פולין בצורתו הנוכחית.
מאז 2004, 2 במאי הוא יום הדגל בפולין. יום זה אינו יום חופש.
שושלת מנליק
שושלת מנליק היא שושלת מלכים חבשים ממוצא שמי ששלטו על חבש מ-978 לפנה"ס - 928. שושלת זו היא צאצאית של שתי שושלות על פי מסורתה שושלת בית דוד דרך אביו של מנליק שהוא שלמה המלך והשושלת האגעזית דרך אמו המלכה מקדה. שושלת זו שלטה באופן מוחלט על קיסרות אקסום במהלך כל שנות קיומה.
מוצא השושלת
מוצאה של שושלת זו היא משתי שושלות שונות. הראשונה השושלת השליטה באזור חבש השושלת האגעזית דרך המלכה מקדה אשר הייתה המלכה ה-52 של ממלכת שבא והשנייה שושלת בית דוד הישראלית דרך שלמה המלך. משני מלכים אלו יצא בן אשר ניתן לו השם "אבנה אל חכם" ("בנו של החכם") שנודע יותר בשם "מנליק" ("בן המלך").
שושלת כלב
שושלת כלב שושלת קיסרי אתיופיה שמוצאם מהקיסר כלב שהוא עצמו מוצאו משושלת מנליק. שושלת זו תמשיך לשלוט באתיופיה עד אמצע המאה ה-8 כאשר האימפריה תיפול בעקבות מרד יהודית המלכה.
שאווה האקסומית
בשנת 858 היהודים מביתא ישראל משתלטים על קיסרות אקסום, היהודים מצליחים להחזיק את אתיופיה תחתיהם עד לעליית שושלת הזאגווה וחלוקת אתיופיה, השטח המזרחי שהיה נוצרי ניתן לזאגווה והשטח המערבי של ביתא ישראל המשיך להישלט על ידי מלכי היהודים משושלת הגדעונים, על כל שטח אתיופיה הצליחו לשלוט כשלושה מלכים יהודים. במקביל שושלת המלוכה של אקסום אינה נכחדת אלא ממשיכה לשלוט על שאווה עד ששוב עולה לשלטון ב-1270.
מלכים אלו הם למעשה יורשי כתר קיסרי אקסום לאחר שנכבשה בידי היהודים, לאחר התמוטטות אקסום קיסרי אקסום מוצאים מקלט בשאווה וממשיכים לשלוט על אזור זה ומרחיבים את השפעתם לאזורים כגון הרר, דירה דאווה וגורגה.
שבוע האופנה בלונדון
שבוע האופנה בלונדון הוא אירוע אופנה המתקיים בלונדון פעמיים בשנה, בפברואר ובספטמבר. במסגרתו מוצגים מעל 250 מעצבים לקהל עולמי של אנשי תקשורת משפיעי וקמעונאים. הוא אחד מרביעיית שבועות האופנה הגדולים והמרכזיים לצד שבוע האופנה בניו יורק, מילאנו ופריז.
השבוע מאורגן על ידי מועצת האופנה הבריטית ונערך לראשונה ב-1983, האירוע מסוקר רבות בכלי התקשורת השונים, חלק מהתצוגות הנערכות בו משודרות בשידור ישיר באינטרנט.
בפברואר 2018, התארחה לראשונה המלכה אליזבת השנייה בשבוע האופנה, כדי להעניק פרס חדש על שמה לעיצוב בריטי, וישבה בתצוגת אופנה לצדה של עורכת ווג אנה ווינטור.
מגי גרייס
מרגרט גרייס דניג (באנגלית: Margaret Grace Denig; נולדה ב-21 בספטמבר 1983), הידועה יותר בשם מגי גרייס, היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית. ידועה בעיקר בזכות תפקידה בתור שאנון ראת׳רפורד בסדרת הדרמה "אבודים" ברשת ABC, בתור קים מילס בטרילוגיית סרטי "חטופה", בתור אירינה בסאגת סרטי "דמדומים 4: שחר מפציע - חלק 1" ו"דמדומים 4: שחר מפציע - חלק 2", ובתור אלת'אה בסדרה "אימת המתים המהלכים" ברשת AMC.
ביוגרפיה
מגי גרייס נולדה בשם מרגרט גרייס דניג בעיר וורת'ינגטון, אוהיו, ארצות הברית, בתם של ואלין (לבית אוורט) ופרד דניג, שבבעלותם עסק של תכשיטים. יש לה שלושה אחים צעירים.
היא התחילה לשחק כבר בגיל צעיר, הופיעה במספר הפקות תיאטרון בית ספריות ובתיאטרון השכונתי, ביניהן: "ציד המכשפות". בגיל 16, גרייס עזבה את אוהיו עם אמה ללוס אנג'לס.
קריירה
בשנת 2001, קיבלה גרייס את תפקידה הראשון בסדרת הרשת "חדרה של רייצ'ל" שיצר המפיק בפועל של הסדרה "דוסון קריק" - פול סטופין, שממחישה את יומני הווידאו של המתבגרים. היא הופיעה ב-56 קטעי וידאו קצרים, שהיא מנהלת בהם דו-שיח על חרדות הנערים והקונפליקט שלה עם אמה ועם מורי בית-ספרה. לאחר מכן היא קיבלה תפקיד בסדרה "Septuplets", שבוטלה עוד לפני ששודר הפרק הראשון. ב-2002, היא התפרסמה בסרט הטלוויזיה "רצח בגרינויץ'", אשר מבוסס על סיפור אמיתי בו נרצחה נערה בת 15 בשם מרתה מוקסלי. על תפקידה בסרט זה, הייתה גרייס מועמדת לפרס "האמנית הצעירה של השנה". לאחר מכן היא הופיעה בתפקידים קטנים ב"חוק וסדר: מדור מיוחד" ו"CSI: מיאמי".
באמצע 2004, שלח לה הסוכן שלה את התסריט של "אבודים", והיא קיבלה את התפקיד של שאנון לאחר אודישן מוצלח. ב-2005, היא הייתה מועמדת לפרס "פריצת השנה בטלוויזיה". במהלך צילומי העונה הראשונה, היא גרה בהוואי. היא שיחקה גם בעונה השנייה של הסדרה, דמותה קוצצה משמעותית בעונה השלישית ושבה לשחק רק בעונה השישית ב-2010.
בשנת 2007 שיחקה בסרט "מועדון הקריאה של ג'יין אוסטן" את דמותה של אלגרה, לסבית בת 20. לאחר סיום צילומי הסרט, חזרה גרייס להוואי כדי לצאת הופעת אורח בעונה השלישית של אבודים. בנוסף באותה שנה היא שיחקה בסרט "אהבה בסימן קריאה".
בשנת 2008 שיחקה בסרט "חטופה" את קים מילס, בתו של בריאן מילס (ליאם ניסן) אשר נחטפת על ידי קבוצה אלבנית שעוסקת בסחר בנשים. גרייס גם השתתפה בסרטי ההמשך "חטופה 2" (2012) ו"חטופה 3" (2014).
בשנת 2011, הופיעה בסרט "דמדומים 4: שחר מפציע - חלק 1" ולאחר מכן גם בחלק השני שיצא שנה לאחר מכן ב-2012, גם שיחקה לצד גאי פירס בסרט "נעולים".
בשנת 2013, היא שיחקה בסרט "לפענח את אנני פרקר", כיכבה בסדרת הרשת "סוזנה" והתארחה בסדרות "קליפורניקיישן" ו"The Following".
בשנת 2014, היא שיחקה בסרט "אודות אלכס" ובשנת 2015, היא שיחקה בקומדיה הרומנטית "לעולם לא תהיה לנו את פריז", ובתפקיד אורח בסדרה "הסקס של מאסטרס".
בשנת 2018 החלה לגלם את אלת'אה בעונה הרביעית של הסדרה "אימת המתים המהלכים" ברשת הטלוויזיה AMC.
חיים אישיים
בשנת 2006 החלה לצאת גרייס עם השחקן והדוגמן איאן סומרהולדר ששיחק לצידה בסדרה "אבודים" בה הוא מגלם את אחיה החורג, אך לאחר שנה הזוג נפרד.
בפברואר 2017 התארסה לברנט באשנל, מנכ"ל של חברת בידור. השניים התחתנו ב-28 במאי 2017. בנם הראשון של הזוג נולד ב-2020.
הקורפוס ה-20 (האימפריה הגרמנית)
הקורפוס ה-20 היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית שלחם במלחמת העולם הראשונה, ופורק עם סיומה.
היסטוריה
הקורפוס הוקם ב-1 באוקטובר 1912 כחלק מהתרחבות כללית של צבא הקיסרות הגרמנית, ולמפקדו מונה פרידריך פון שולץ. מטה הקורפוס היה באלנשטיין, וחייליו גויסו מהאזור הדרומי של פרוסיה המזרחית.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוצב הקורפוס בחזית המזרחית כחלק מהארמייה השמינית, ולחם עמה נגד הפלישה הרוסית לפרוסיה המזרחית והשתתף בקרב גומבינן, ולאחר מכן לחם בקרב טננברג, הקרב הראשון על האגמים המזוריים וקרב לודז'. ב-26 במאי 1915 התמנה פון שולץ גם למפקד הארמייה השמינית וכוחותיו נשלחו לאבטח את קווי הביצורים ליד גרודנו. ב-29 בספטמבר 1915 פורקה הארמייה השמינית, ופון שולץ נשאר בתפקידו כמפקד הקורפוס ה-20. ב-28 באוקטובר 1915 הפך הקורפוס ה-20 לפלגת הארמייה שולץ. פלגת הארמייה לחמה בגזרה הצפונית של החזית המזרחית, וב-2 באוקטובר 1918 פורקה, ועל בסיסה הוקם מחדש הקורפוס ה-20, שפורק ב-29 בנובמבר 1918, זמן קצר לאחר תום המלחמה.
עץ הלחם
תכונות
עצי הלחם גדלים עד לגובה של כעשרים מטרים והם מתאפיינים בעלים גדולים ועבים בעלי מבנה נוצתי.
עצי הלחם הם צמחים בעלי תפוקה גבוהה מאוד של מזון - עץ בודד מסוגל להפיק עד 200 פירות בעונה - לפי הלחות בסביבתו (לדוגמה, בדרום הודו עצים מפיקים בין 150 ל-200 פירות בעוד שבאיים הקאריבים הממוצע לעץ עומד על 25).
פרחי עצי הלחם מתחלקים לזכר ונקבה, כאשר שני המינים צומחים מאותו עץ. הפרחים הזכריים צומחים ראשונים, והנקבות שצומחות זמן קצר מאוחר יותר מוכנות להאבקה תוך שלושה ימים. ההאבקה מתבצעת לרוב על ידי עטלפי פרי. בניגוד לרוב הפירות בטבע, פירות עצי הלחם לא מתפתחים משחלות הפרח כי אם מהעטיף הנפוח שלו. פירות עץ הלחם דומים בגודלם לאשכוליות וקליפתם קשה. הפרי עמילני וכיום ניתן למצוא פירות עצי לחם ללא גרעינים.
כמו שאר מיני משפחת התותיים עצי הלחם מיצרים מיץ דמוי חלב המשמש לאיטום סירות.
כפרי מאכל
פירות עץ הלחם מהווים מרכיב מזון עיקרי באזורים טרופיים רבים. הצמח, שכיום נפוץ גם מחוץ לאזור גידולו המקורי, עשה דרכו מאי לאי תודות למטיילים פולינזים שלקחו איתם שורשים וגבעולים חיים של הצמח בסירותיהם. פרי עץ הלחם עשיר בעמילן, בוויטמין B1 ובוויטמין C.
שימור הפרי
כיוון שפרי עץ הלחם עונתי, התפתחו שיטות לשימורו וכך הפך למרכיב מזון מרכזי במקומות שונים. טכניקה לשימור הפרי שהתפתחה במהלך השנים היא קבירת פירות מקולפים בבור עטוף בעלים למשך מספר שבועות, עד שלבסוף הם תוססים והופכים לעיסה המשתמרת למשך יותר משנה (קיימים דיווחים על בורות בהם הצליחו לשמור פירות למשך שלושים שנים). גם ללא שימור, מפיקים רוב סוגי עצי הלחם מספר מצומצם של פירות שלא בעונה הסדירה, כך שתמיד ניתן למצוא על העץ פירות טריים.
כחומר גלם - עץ
מלבד פרי למאכל, לעץ הלחם שימושים נוספים: כעץ גולמי בבנייה ובבניית סירות בשל עמידותו בפני טרמיטים ותולעים. קליפת העץ משמשת להכנת נייר. לעץ אף שימושים רפואיים מסורתיים, החל מטיפול בדלקות עיניים וכלה בטיפול בכאבים בגב התחתון.
שימושים עתידיים
באוגוסט 2022 דווח על מחקר מאוניברסיטת נורת'ווסטרן, שהתפרסם בכתב העת PLOS Climate, שפרי עץ הלחם יוכל לצמוח למרות השינויים האקלימיים הצפויים, ויוכל להיות פתרון חלקי למשבר התזונה בעולם בעקבות המשבר האקלימי.
במיתולוגיה
על פי המיתולוגיה ההוואיית עץ הלחם נוצר בעקבות הקרבתו של אל המלחמה קוו. קוו, שהתחזה לאיכר התאהב בבת תמותה, נישא לה והקים עמה משפחה. כעבור מספר שנים פקד את הכפר רעב כבד, והאל, שלא יכול היה עוד לראות את משפחתו סובלת, אמר לאשתו שהוא מסוגל להצילם אולם הוא יאלץ לעזוב אותה לנצח. אשתו סירבה בתחילה, אולם משילדיה החלו מתים מרעב, היא הסכימה. קוו יצא אל גינת ביתו, שם הוא נפרד מאשתו וצלל אל תוך האדמה עד שרק ראשו נותר מבצבץ מהחול. אשתו התאבלה במקום בו נעלם ימים ולילות ודמעותיה השקו את הקרקע. לאחר זמן מה, גדל במקום שתיל קטן, שעד מהרה הפך לעץ ענק ממנו גדלו פירות שהספיקו עבור הכפר כולו. היה זה עץ הלחם הראשון.
בתרבויות מסוימות, נוהגים לשתול את עץ פרי הלחם כשילד נולד, כדי להבטיח שלילד יהיה אוכל לשארית חייו.