cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שדה הקרב המשולב
מבצעים משותפים
מבצעים משותפים (Combined Operations) הוא מונח צבאי המתייחס למבצעים המנוהלים על ידי כוחות של שתי מדינות או יותר הפועלות יחד כבעלות ברית למען השגת יעד אסטרטגי משותף, תוך שיתוף פעולה אסטרטגי ומבצעי ולעיתים טקטי. הוא כולל אינטראקציה בין יחידות וכוחות היבשה, הים והאוויר, או שיתוף הפעולה בין רשויות צבאיות ואזרחיות. לדוגמה בפעולות כוחות משלוח למלחמה בטרור, לשמירת השלום, או לסיוע באסון טבע.
מעוז צבי
מעוז צבי הוא מאחז בצפון השומרון, מערבית ליישוב מבוא דותן, המונה כיום כ-22 משפחות.
אנשי המקום עוסקים בחקלאות, קיימות ומלאכות כפיים. תושבי היישוב מאמינים בשילוב בין האדם והאדמה ובשמירה על ערכי הטבע הייחודיים לאזור.
במרכז היישוב קיים בית מדרש בו מקיימים תושבי המאחז תפילות ושיעורים.
היסטוריה
בחג הפורים תשס"א (2001), בעיצומה של האינתיפאדה השנייה, יום אחד לפני שאריאל שרון הציג את ממשלתו הראשונה בפני הכנסת, עלו חמש משפחות ממבוא דותן לחורשה עבותה ממערב ליישוב, גבעה מיוערת בעצי אורן אשר נטעה בראשית שנות ה-80 על מנת לשמור על אדמות המדינה, והשתכנו במספר קראוונים שהוצבו בינות לעצים. אחד מהמתיישבים היה צביקה שלף ממייסדי היישוב מבוא דותן.
בשנת 2007 דוד ושיינה בוצר המקימו במקום חווה חקלאית בשם "חוות עמק דותן" חווה שמטרתה קליטת נוער נושר ושמירה על אדמות מדינה מפני השתלטות פלסטינים באמצעות מרעה.
במרוצת השנים, לצד החווה התפתח יישוב צעיר, אשר תושביו עוסקים ומתפרנסים מחקלאות אורגנית, תיירות, אומנות ומלאכת כפיים.
נכון ל-2022, גרים ביישוב כ-100 תושבים, והמאחז הוא הגדול ביותר בצפון השומרון.
אתרי טבע ותצפיות נוף
מצפה נריה מעל נחל חדרה, תצפית של 360 מעלות. ממקום זה ניתן לצפות לרכס חומש בדרום-מזרח, ובמערב אל מורדות צפון השומרון והשרון עד לים התיכון.
בעלי חיים
במרחב חיים בעל חיים רבים ביניהם עדר צבאים ארץ ישראלי, זאבים ומקננים עופות דורסים: עיט צפרדעים, חיוויאי, כוס החורבות ואוח. בעונת הנדידה ניתן לצפות בנדידת עגורים וחסידות.
יששכר אונא
יששכר אונא (8 במאי 1934 – 11 באוקטובר 2021) היה פיזיקאי ישראלי, פרופסור במכון רקח לפיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים. תחומי התמחותו: פיזיקה גרעינית, תורת הקוונטים, היסטוריה של הפיזיקה המודרנית וחינוך פיזיקלי. אונא היה אחד המומחים העולמיים העוסקים בעריכת כתבי אלברט איינשטיין והנגשתם.
קורות חיים
יששכר אונא נולד בירושלים ב-8 במאי 1934 לרב אביגדור אונא וחוה לבית גרומבכר, שעלו שנה לפני כן מגרמניה. סבו מצד אביו היה הרב ד"ר יצחק אונא. סבו מצד אמו היה הרב יששכר גרומבכר. דודו, אחי אביו, היה חבר הכנסת משה אונא. בגיל 4 החל ללמוד אצל סבו, יצחק אונא, חומש, גמרא ופוסקים, ועם אביו משנה. בגיל רך החל ללמוד חשבון מפי סבתו גרטרוד אונא.
להוריו הייתה בירושלים חנות ספרים "הכל לנוער" שהיוותה ליששכר בית שני. בגיל 6 החל ללמוד בבית הספר "מעלה" בירושלים בו למד עד סיום כתה י"ב. בשנת 1952 התגייס לצה"ל לחיל הקשר ובד בבד החל את לימודיו במתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים והיה מתלמידיו של פרופ' יואל רקח. בשנת לימודיו השנייה באוניברסיטה העברית נבחר, אחד מתוך מועמדים רבים, וקיבל מלגה ממשרד הביטחון ועימה משרה מובטחת כפיזיקאי בתע"ש. בשנת 1954 השתחרר מצה"ל. בשנת 1956 למד קורס בתורת הקוונטים אצל פרופ' עמוס דה-שליט ממכון ויצמן למדע ברחובות ונשבה בקסמיו של המרצה. מאותו יום, לדבריו, "הפכתי לפיזיקאי גרעין עיוני".
בשנת 1959 הצטרף למכון ויצמן ברחובות וסיים את עבודת התיזה בנושא "אנרגיות קולומביות של גרעיני ראי" בהנחיית פרופ' דה-שליט. אונא החזיר את המלגה למשרד הביטחון, ויתר על המשרה המובטחת והצטרף למכון ויצמן כסטודנט מחקר. בשנים 1960 ו-1961 נשלח על ידי מכון ויצמן לבית ספר קיץ לפיזיקה בוורנה (VARENA) שבאיטליה לקורסים שעסקו בתחום התמחותו – מודלים של גרעין האטום, אליהם הוזמן כמשתתף פעיל. בשנת 1961 נשלח על ידי מכון ויצמן לכנס בינלאומי לציון 50 שנה לגילוי גרעין האטום במנצ'סטר שבאנגליה, שם פגש את גדולי הפיזיקאים של התקופה כמו נילס בוהר ו. באותה שנה התקבל כחבר באגודה האמריקאית לפיזיקה – החטיבה לפיזיקה גרעינית וההיסטוריה של הפיזיקה. בשנת 1962 סיים את עבודת הדוקטורט בהנחייתו של פרופ' יגאל תלמי בנושא "חישוב רמות אנרגיה ומעברים בגרעינים קלים" והוזמן למעבדות האטומיות הלאומיות בברוקהייבן אפטון לונג איילנד – ניו יורק במינוי של עמית מחקר לפוסט דוקטורט, שם הכיר פיזיקאים מפורסמים כמו  ורוברט אופנהיימר.
בשנת 1964 מונה למרצה לפיזיקה עיונית ופיזיקת הגרעין במחלקה לפיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים הבאות לימד קורסים בתורת הקוונטים בכל הרמות, פיזיקת הגרעין והחלקיקים האלמנטריים, בעיות יסוד בפיזיקת הקוונטים ועוד.
בשנים 1968–1984 שימש יועץ בקריה למחקר גרעיני – נגב. בשנת 1968 התמנה למרצה בכיר באוניברסיטה העברית. בשנת 1969 יצא לשנת שבתון ובהזמנתו של פרופ' רודולף פיירלס שימש חוקר (Research Officer) במחלקה לפיזיקה עיונית באוניברסיטת אוקספורד באנגליה, שם עסק בחקר הגרעינים המעוותים של האטום.
בשנים 1970–1973 היה יו"ר החוג לפיזיקה באוניברסיטה העברית. בתפקידו זה יזם את ההפרדה בין לימודי הפיזיקה ולימודי המתמטיקה, מה שהביא לייתר העמקה והרחבה בלימודי התואר בפיזיקה. כמו כן יזם קורס חדש לתלמידי שנה ראשונה: "רעיונות יסוד בפיזיקה המודרנית". בשנת 1972 התמנה לפרופסור חבר. בשנים 1980–1985 שימש כמרכז מדעים ומתאם לימודי פיזיקה במרכז ללימודים קדם אקדמיים באוניברסיטה העברית. בשנים 1981–1985 היה יו"ר הוועדה לפיזיקה במשרד החינוך. בשנים 1982–1985 היה יו"ר הוועדה לתלמידי מחקר הפיזיקה באוניברסיטה העברית. בשנים 1984–1987 עסק בארגון תוכנית הרצאות לבתי ספר תיכוניים בנושא מגמות מודרניות בפיזיקה. בשנת 1985 מונה שנית ליו"ר החוג לפיזיקה במכון רקח לפיזיקה באוניברסיטה העברית, תפקיד אותו מילא עד שנת 1988.
משנת 1987 היה חבר במועצה האקדמית של הוצאת מאגנס באוניברסיטה העברית ועורך כללי של סדרת "מדע" של ההוצאה. במסגרת זו יזם והביא לידי תרגום ופרסום של כ-15 ספרי מדע פופולרי ובהם אוסף המאמרים של אלברט איינשטיין "רעיונות ודעות" שיצא לאור לכבוד יובל ה-100 ל"שנת הפלאות (1905)" של איינשטיין (2005). לספר זה הוסיף הקדמה כללית וכן הקדמה לחלק המדעי.
בחודשים מרץ–יולי 1993 יצא לשבתון כפרופסור אורח במעבדת טייט לפיזיקה באוניברסיטת מינסוטה במיניאפוליס, מינסוטה, ארצות הברית, בהזמנתו של פרופ' רוג'ר סטואר ששמו נודע כהיסטוריון של הפיזיקה הגרעינית. בתקופה זו התחיל להתמקד בהיסטוריה של הפיזיקה המודרנית. בשנת 1993 מונה כחבר בוועדה האקדמית במרכז סידני מ. אדלשטיין להיסטוריה ופילוסופיה של המדע, טכנולוגיה ורפואה באוניברסיטה העברית. בשנים 1994–1997 כיהן כחבר בוועדה המתמדת של המזכירות הפדגוגית במשרד החינוך והתרבות. בתפקידו זה השקיע מאמצים רבים כדי להטמיע את תפיסתו ש"כמטרה ראשונה [בחינוך לערכים במדעי הטבע] חייבים אנו לנתץ ולהרוס את החומה המפחידה ומפרידה בין המדעים הנקראים "מדעי הטבע" לבין אלו הנקראים מדעי החברה והרוח. ... עלינו להדגיש את הערך החינוכי של הוראת המדעים המדויקים כאמצעי נפלא לפיתוח החשיבה והכרתן של כמה מן היצירות הגדולות ביותר בתחום ההגות האנושית. ... חינוך, אשר לא יאפשר גישה ופתיחות של כל תלמידינו, הומניסטים כריאליסטים, להתפתחויות רבות, גדולות ומרשימות מתחום המדעים "המדויקים", כגון אלו שהזכרתי, הוא לקוי ומעוות. תוצאותיו – פיגור חמור ומסוכן של החברה שאנו שוקדים על פיתוחה." ב-1994 מונה כחבר בוועדה לענייני סטודנטים בחבר הנאמנים של האוניברסיטה העברית.
בשנים 1999–2000 כיהן כיו"ר המועצה האקדמית של הוצאת מאגנס, תפקיד אותו מילא שוב בשנים 2005–2011.
בשנים 2000–2001 כיו"ר המועצה האקדמית בעזריאלי - מכללה אקדמית להנדסה ירושלים. בשנים 2001–2007 כיהן כחבר בוועד המנהל של המכללה.
בקיץ 2001 יצא לשבתון כפרופסור אורח ב במכון הטכנולוגי של קליפורניה בפסדינה, קליפורניה, ארצות הברית. בקיץ 2003 השתתף שוב בפרויקט מסמכי איינשטיין.
משנת 2009 ועד למותו כיהן כחבר בוועדה האקדמית של ארכיון אלברט איינשטיין באוניברסיטה העברית.
נפטר ב-11 באוקטובר 2021 ונקבר בהר המנוחות.
חיים אישיים
בשנת 1960 נשא לאישה את מלכה לבית גבירץ (נפטרה בשנת 1979) ונולדו להם שלושה ילדים: אוהד, נחמה ויגאל. בשנת 2018 מונה יגאל אונא לראש מערך הסייבר הלאומי של ישראל.
בשנת 1980 נשא לאישה את עדנה ברקין (פלש) אם לשני בנים. התגורר במודיעין.
אחיו, יכין אונא, היה דוקטור לפיזיקה תאורטית, עורך ומתרגם, ותרגם לעברית את כתבי איינשטיין.
לוגנדה
השפה היא שפה טונאלית, בדומה לרוב שפות הבנטו. בלוגנדה קיימת הבחנה בין טון גבוה לטון נמוך ובין תנועות קצרות וארוכות, אך הבחנה זו לא מתבטאת בכתיבה.
תנורו של עכנאי
מעשה תנורו של עכנאי מסופר בתלמוד בבלי (בבא מציעא נט, ב), ועוסק במחלוקת הלכתית בין תנאים בדיני טומאה וטהרה, שהתפתחה לדיון עקרוני בנוגע להסתמכות על מופתים או מסרים אלוהיים (כדוגמת בת קול), במסגרת פסיקת הלכה. במעשה זה נקבעה הכרעתם של חז"ל, שהכרעת הרוב בקרב תלמידי חכמים הדנים במחלוקת הלכתית היא הקובעת, ולהוכחות שמימיות אין מקום בדיון ההלכתי. הכרעתם זו תומצתה במדרש על הפסוק מספר דברים "לא בשמים היא".
חשיבותה של הסוגיה אינה נובעת מהפרט ההלכתי הזניח בו דנו, אלא בגלל הדרך שבה הוכרעה המחלוקת בין רבי אליעזר בן הורקנוס לבין קבוצת חכמים (ובראשם רבי יהושע - בר הפלוגתא של רבי אליעזר). הסוגיה בגמרא מובאת אגב דיון באונאת דברים, ובאה להמחיש עד כמה חמור נזקה, לאור נזקים שנגרמו עקב עלבונו של רבי אליעזר.
לפי הערכות, מעשה זה הוא הטקסט התלמודי המצוטט ביותר בספרות המודרנית.
הדיון ההלכתי
עניינה של הסוגיה הוא טהרת תנורו של עכנאי. הדיון ההלכתי סביב תנור זה עוסק בשאלה האם תנור חרס שנחתך לחוליות והודבק מחדש באמצעות חול או טיט שניתן בין החוליות נחשב כתנור שלם המקבל טומאה, כדעת חכמים, או שנחשב ככלי שבור או כלי אדמה שאינו מקבל טומאה, ולפיכך נשאר בטהרתו, כדעת ר' אליעזר.
סמכות ההלכה
בתום המרד הגדול ברומאים וחורבן בית המקדש, הוביל רבן יוחנן בן זכאי (ריב"ז) כמה מהלכים ציבוריים במטרה לשקם את היהדות מן המשבר העמוק שאליו נקלעה, ולייצב את ההלכה הפרושית כגורם מעצב, לאור חסרונו של בית המקדש כמרכז רוחני ולאומי. חורבן המקדש הביא לירידת כוחן של הכתות השונות שפעלו עד אז, ובראשן הצדוקים, שנחשבו למתחרים המרכזיים של הפרושים, ולא יכלו לשרוד בלי מקדש, כיוון שהשתייכו לאריסטוקרטיה הכהנית שהתרכזה סביבו. כך היה עלול לקרות גם לפרושים, על אף שהפופולריות הרבה שלהם בקרב שכבות העם הרחבות, חורבן המרכז הרוחני עלול היה להוביל להתפוררות העם, באין דבר מאחד. עקב כך פעל ריב"ז להקים מחדש את הסנהדרין בעיר יבנה, שתיקנה תקנות רבות המתחייבות מחוסר בית המקדש, ואשר פעלה להעלאת קרנה של ההלכה כמאחדת את העם.
כעבור תקופה קצרה כנשיא הסנהדרין, פרש ריב"ז מתפקידו והעביר אותו לרבן גמליאל, משום שכצאצא של הלל הזקן ובית דוד, הייתה לו השפעה רבה יותר על העם. מאחר שעל פי התורה ההלכה מוכרעת על פי הרוב מבין חכמי הסנהדרין, בכך הוכרעה המחלוקת ההיסטורית בין בית הלל ובית שמאי. שכן בעקבות כישלון המרד הגדול שהתנהל על ידי הקנאים המשתייכים בעיקר לבית שמאי, גברה ידם של בית הלל המתונים יותר, שהם אלה שהעבירו את הסנהדרין ליבנה, והרכיבו רוב מוצק מחכמי הסנהדרין. גם במחלוקת בית הלל ובית שמאי יצאה בת קול ואמרה שהלכה תמיד כבית הלל (אף על פי שיש חמישה יוצאים מהכלל).
הסיפור המפורסם מכולם בסוגיית סמכותו של הרוב הוא סיפור "תנורו של עכנאי". במקרה זה, רבי אליעזר בן הורקנוס, מבכירי תלמידיו של ריב"ז, שסירב לקבל את הכרעת הרוב, נודה.
התיאור בגמרא
בהמשך מספרת הגמרא שאליהו הנביא נשאל מה אמר הקב"ה באותו זמן. סיפר אליהו כי הוא "חייך ואמר ניצחוני בני, ניצחוני בני".
מיד לאחר הכרעת המחלוקת מסופר שאת כל הטהרות שטיהר רבי אליעזר ובסופו של דבר נפסקה הלכה נגדו - שרפו חכמים בפניו:.
מאחר שסירב לקבל את הכרעת הרוב, רבי אליעזר נודה, והנידוי לא הוסר ממנו עד מותו. את דבר הנידוי מסר לו רבי עקיבא:
אחרית דבר
מסופר שכאשר רבן גמליאל נסע בספינה קצף עליו גל גדול, שהוא ייחס למידת הדין שהייתה כנגדו בעקבות טיפולו המחמיר ברבי אליעזר:
אימא שלום, אחותו של רבן גמליאל ואשתו של רבי אליעזר, נהגה להשגיח על רבי אליעזר שלא ייפול אפיים בתפילתו, משום שחששה שבעקבות תחינתו על צערו ייענש אחיה. יום אחד הופנתה תשומת לבה לעני ולא השגיחה על רבי אליעזר שנפל אפיים ארצה. ראתה זאת אימא שלום ואמרה לו "קום, כבר הרגת את אחי", ואכן נשמע קול שופר מביתו של רבן גמליאל, שבישר על מותו. לשאלתו של רבי אליעזר, מנין לה שתפילתו הרגה את אחיה, ענתה "כך מקובלני מבית אבי אבא (הלל הזקן): כל השערים ננעלים חוץ משערי אונאה".
בשעת פטירתו של רבי אליעזר היו אצלו רבי עקיבא וחבריו, ועם פטירתו התירו את נידויו: "עמד רבי יהושע על רגליו ואמר "הותר הנדר (=הנידוי)! הותר הנדר!".
הפרשה בראייה מסורתית
פרשני התלמוד המסורתיים ראו במקרה תנורו של עכנאי דוגמה למימוש הכלל החז"לי: . על פי כללי פסיקת ההלכה שניתנו בסיני, ההלכה נפסקת על ידי רוב החכמים, כפי שכתוב: "אחרי רבים להטות". וברגע שנפסקה ההלכה על פי רוב, ההלכה מקבלת מעמד של תורה, כאילו ירדה למשה מהר סיני, שהרי נסמכת על הכללים שניתנו בסיני. וברגע שיש לה מעמד של תורה מסיני, לא ניתן להפקיע אותה על ידי התגלויות מקומיות ומאוחרות. תפיסת רבי אליעזר מייצגת מעין התגלות מאוחרת, ואינה יכולה להפקיע הלכה שיש לה מעמד של תורה מסיני.
הפרשה בראייה מודרנית
בהתאם לרוח העת החדשה, חוקרים מודרניים נתנו לפרשת "תנורו של עכנאי" אלמנטים חדשניים, וראו בתפיסת חכמים תפיסה רפורמטורית החולקת על התפיסות המסורתיות, אותן ייצג רבי אליעזר.
על פרשת "תנורו של עכנאי" כותב מנחם אלון:
יצחק דב גילת ראה ברבי אליעזר מייצג של מסורת שמרנית, מקובלת מדורי דורות, מול חכמים המעוניינים לתת מקום לחידוש ולשכלול ההלכה.
אפשר לראות בסוגיה זו הדגמה לעימות בין נביאים לתלמידי חכמים, שבו התנגשה הכרעה באמצעות רוח הקודש ואינטואיציה, עם הכרעה שמבוססת על שיקולי הגיון ולוגיקה, בתקופה שבה קרנה של הנבואה ירד, שכן בימי בית ראשון ולפניו נביאים שימשו גם כשופטים, ובעת בית שני כאשר הנבואה פסקה, היה צורך לחזק את מעמד החכמים, דבר שהשתקף למשל באמרה החז"לית "חכם עדיף מנביא".
ילדים חורגים לאלוהים (סרט)
ילדים חורגים לאלוהים (באנגלית: Children of a Lesser God) הוא סרט דרמה  משנת 1986 על פי מחזה באותו השם זוכה פרס טוני מאת מארק מדוף שהוצג החל מ-1980.
עלילת היצירה היא רומן בין גבר, המשמש מורה וקלינאי תקשורת בבית ספר לחירשים, לבין בוגרת מצטיינת של בית הספר, שמסרבת להתערות בחברת השומעים ומשמשת מזה שבע שנים מנקה בבית הספר.
הסרט רשם הכנסות של כ-31.8 מיליון דולר ברחבי ארצות הברית.
קישורים חיצוניים
ביקורות
ליידי דת'סטרייק
ליידי דת'סטרייק (באנגלית: Lady Deathstrike, Deathstrike=מכת מוות) היא דמות בדיונית של נבלת-על מוטאנטית המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. היא יריבה מושבעת של חבורת האקס-מן, בייחוד של וולברין. דמותה הופיעה לראשונה בשם יוריקו ב-Daredevil #197 באוגוסט 1983 ולאחר מכן כליידי דת'סטרייק ב-Alpha Flight #33 ב-1985.
ליידי דת'סטרייק היא האלטר אגו של יוריקו אויאמה, לוחמת שנולדה באוסקה, יפן ועבדה כמתנקשת ושכירת חרב. אביה, פרופסור קנג'י אויאמה, היה פושע העולם התחתון ומדען מושחת, אשר יצר את תהליך שילוב מתכת האדמנטיום שאולץ על וולברין. נוסף על כך, אביה היה טייס קמיקזה לשעבר בתקופת מלחמת העולם השנייה, שפניו הושחתו לאחר ניסיון כושל בהתקפה על ספינת טילים אמריקנית. אביה חש בושה על מעשיו, ובמהלך טקסי בחר לצלק את פניהם של ביתו יוריקו ושני בניו. בהמשך, שני בניו נהרגו כדי להראות את נאמנותם לאביהם. יוריקו צוותה לדרדוויל כדי לשחרר את אהובה קירו משירותו של אביה, וכן להשיג נקמה בצילוק פניה ובהירצחם של אחיה. תוך שכך, היא נאלצה לשסף את אביה, אולם קירו הנאמן בחר בהתאבדות לאות נאמנות לאביה. דמותה של דת'סטרייק הייתה חברה באחוות המוטאנטיות של המלכה האדומה. באירועי "תסביך משיח" היא הובילה את קבוצת "הבוזזים" החדשה ונלחמה נגד חברת האקס פורס X-23.
את דמותה של יוריקו גילמה בסרט הלייב אקשן "X-מן 2" השחקנית קלי הו. דמותה מדורגת במקום ה-78 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN.
פרובינקיה אפריקה
אפריקה (באנגלית: Africa) היה שמה של פרובינקיה רומית בצפון אפריקה.
היסטוריה
הפרובינקיה הוקמה ב-146 לפנה"ס אחרי ניצחונה של רומא במלחמה הפונית השלישית. בעקבותיו חולקו שטחי קרתגו בין בעלות בריתה של רומא בצפון אפריקה והשאר הפכו לפרובינקיה חדשה בשם "אפריקה וטוס".
לאחר ניצחונו של יוליוס קיסר על מתנגדיו בקרב תפסוס בשנת 46 לפנה"ס הוא קרע חלק מממלכת נומידיה, שמלכה יובה הראשון נלחם נגדו, וייסד פרובינקיה חדשה בשם אפריקה נובה. הקיסר אוגוסטוס איחד את שתי הפרובינקיות תחת השם "אפריקה פרוקונסולריס", שהפכה להיות פרובינקיה סנאטורית.
תהליך יישובה של הפרובינקיה, שהתחיל בזמנו של גאיוס גרקכוס, הגיע לשיאו תחת שלטונו של אוגוסטוס, אשר ייסד עשרות קולוניות רומיות וכתוצאה מכך הפרובינקיה עברה תהליך של רומאניזציה.
הרפורמות של דיוקלטיאנוס הובילו לחלוקת הפרובינקיה לפרוביניקיות קטנות יותר ששמן: "טריפוליטניה" ו"אפריקה ביזאנה" ו"אפריקה זאוגיטנה".
המאה ה-20 לפנה"ס
המאה ה-20 לפנה"ס היא התקופה שהחלה בשנת 2000 לפני הספירה והסתיימה בשנת 1901 לפני הספירה. זוהי המאה ה-20 לפני תחילת הספירה הנוצרית.
ג'ון מלקוביץ'
ג'ון גאבין מלקוביץ' (באנגלית: John Gavin Malkovich; נולד ב-9 בדצמבר 1953) הוא שחקן קולנוע ותיאטרון, במאי ומפיק אמריקאי, זוכה פרס אמי ופרס אובי.
ביוגרפיה
מלקוביץ' נולד בכריסטופר, אילינוי שבארצות הברית, למשפחה נוצרית ממוצא קרואטי, גרמני, צרפתי ובריטי. אביו עמד בראש תנועה לשימור הסביבה ואמו הייתה בעלים של עיתון מקומי. לו שלוש אחיות צעירות ואח אחד גדול.
למד באוניברסיטת מזרח אילינוי. לאחר מכן, עבר לאוניברסיטת אילינוי סטייט, בה למד תיאטרון, אך נשר בטרם עת.
קריירה
מלקוביץ' שיחק בסרטים דוגמת "ז'אן ד'ארק" של לוק בסון, שבו גילם את שארל השביעי מלך צרפת, "צילו של ערפד", "דמעות של שתיקה" עטור התשבחות ו"מעבר לעננים", סרטו האחרון של אנטוניוני, לצד סרטים הוליוודים כדוגמת "שחיתות בצמרת", "בקו האש" של קלינט איסטווד ו"קון אייר".
הוא גילם את "אתוס" ב"האיש במסיכת הברזל", על פי ספרו של אלכסנדר דיומא, את שארל-מוריס דה טליראן במיני סדרה "נפוליאון", שבו כיכב ואת צ'ארלס השני מלך אנגליה ב"ליברטין".
שיחק בסרטיהם של סטיבן ספילברג, מנואל דה-אוליברה, ברנרדו ברטולוצ'י, וודי אלן, רוברט בנטון, סטיבן פרירס וג'יין קמפיון. מלקוביץ' בעצמו ביים סרט קולנוע אחד ב-2002 בשם "הרקדן בקומה מעל" בכיכובו של חאבייר בארדם.
הבמאי ספייק ג'ונז ביים ב-1999 את הסרט "להיות ג'ון מלקוביץ'", אחד הסרטים היחידים בהם כולל שם הסרט את שמו של שחקן. מלקוביץ' גילם שם את עצמו, ובאופן יוצא דופן לגבי שחקן המגלם את עצמו - שיחק באחד התפקידים הראשיים, וקיבל זמן מסך רב מאוד.
ב-2006 הופיע בסרט "אראגון" בתור המלך גאלבטוריקס, הנבל הראשי.
חיים אישיים
ב-2009 היה אורח בפסטיבל הקולנוע ירושלים והעביר כיתת אמן. ב-2013 הופיע ב"קומדיה השטנית" במסגרת פסטיבל אילת הבינלאומי למוזיקה קאמרית.
השריר העגול הגדול
השריר העגול הגדול (TA: Musculus teres major) הוא אחד השרירים המחברים בין עצם השכם לעצם הזרוע. השריר ממוקם מתחת לעצם השכם והוא מהווה, יחד עם שריר הגב הרחיב את הדופן האחורי של בית השחי. כיווץ השריר מביא לסיבוב פנימי של הזרוע ולקירובה לגו. כאשר הזרוע במנח כיפוף, פועל השריר להנעתה לכיוון פשיטה.
תיאור
תחילתו של השריר העגול הגדול בצד האחורי של הזווית התחתונה של עצם השכם.
חלקו המרוחק של השריר נאחז בשפה התיכונה של החריץ שבין הגבשושיות של עצם הזרוע.
עצבוב
השריר העגול הגדול מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים השישי והשביעי (C6, C7) דרך עצב תת-עצם השכם התחתון (Nervus suprascapularis).
יעקב רבינוביץ
יעקב רבינוביץ (י"ב בכסלו תרל"ו, 10 בדצמבר 1875 – כ"ד באדר ב' תש"ח, 4 באפריל 1948) היה משורר, סופר, מחזאי, מבקר ספרות מסאי ופובליציסט עברי ויידי, ומתרגם משפות אירופה.
קורות חייו
יעקב רבינוביץ נולד בוולקוביסק שברוסיה הלבנה (אז בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית) למשפחה יהודית דתית, נכדו של הרב מאיר יונה, מהדיר ספר העיטור ורבה המפורסם של סוויסלוץ'. בשנים 1900 עד 1904 נדד באירופה, השתקע בשווייץ והחל לפרסם פרוזה בכתבי העת Der jüdische Arbeiter, "הדור" ו"הצופה". באותן שנים גמלה בלבו ההחלטה להצטרף לתנועה הציונית. בשנת 1905 ערך ביקור בארץ ישראל, ואת רשמיו פרסם בכתב העת "השילוח".
בשנת 1907 התגורר באודסה, ועבד כעוזרו של מנחם אוסישקין בניהול "הוועד האודיסאי". הוא פרסם סדרת מסות ביידיש כחלק מתעמולה ציונית בעד הציונות המעשית ונגד תוכנית אוגנדה; על מסותיו היה נוהג לחתום: "פון ציוני פשוט" (יידיש: "מאת ציוני פשוט").
ברבות השנים, דבריו בעיתונות ובספרות יפה הדהדו וליוו רבים כקולו של המצפון האנושי והלאומי. רבים הושפעו וצטטו את תרגומו ליצירתה של סלמה לגרלף "ירושלים", שתיארה את חיי המושבה האמריקאית בירושלים במאה ה-19.
על שמו נקראו כמה רחובות בישראל.
ברוך סקציאר
ברוך (בוריס) סַקְצִיאֶר (Saktsier; נולד ב-1942) הוא פסל ישראלי-רוסי.
קורות חיים
סקציאר נולד בסמרקנד וגדל בקישינב שבמולדובה (אז חלק מברית המועצות) להורים אמנים. אביו היה המשורר היידי מוטל סקציאר (מאָטל סאַקציער; 1907–1987) ואמו שחקנית בתיאטרון היהודי. הוא למד ציור ופיסול בסמינר לאמנות בתיכון קישינב בשנים 1956–1960. ולאחר מכן באקדמיית ראפין לאמנות בלנינגרד בשנים 1963–1969. השתתף במספר תערוכות ברחבי מולדובה בשנים 1960–1972.
בשנת 1970 יצר אנדרטת הנצחה לזכר החיילים שנהרגו במלחמת העולם השנייה, שהפכה לאחת הבולטות בעיר קישינב.
בשנת 1977 זכה בתחרות ליצירת אנדרטה לזכרו של יאנוש קורצ'אק, ובשנת 1978 יצר את אנדרטת יאנוש קורצ'אק ותלמידיו, שזכתה להיות מוצגת דרך קבע ב"יד ושם" שעל הר הזיכרון בירושלים. באנדרטה ראשו של קורצ'אק גדול מהילדים ואף ידו גדולה, ומקיפה אותם. סקציאר רצה להדגיש בכך את אהבתו של קורצ'אק לילדים ואת מנהיגותו. ראשו של קורצ'אק באותו גובה כמו ראשי הילדים על מנת להראות את משנתו, לפיה יש להתייחס אל ילדים כאל אנשים מבוגרים. סקציאר יצר פסל דומה הנמצא בבית הקברות היהודי בוורשה, אולם שם דמותו של קורצ'אק גבוהה ביחס לראשי הילדים.
בשנת 1986 פתח בית יציקה עם הפסל דניאל בהריר בראשון לציון.
משנת 1987 התגורר בכפר האמנים "שא-נור" בצפון השומרון, עד שפונה מתושביו ונהרס במסגרת תוכנית ההתנתקות.
משנת 1980 מלמד סקציאר פיסול ומציג את עבודותיו בתערוכות יחיד וקבוצתיות באירופה, ברוסיה ובישראל.
NGC 4710
NGC 4710 היא גלקסיית עדשה בקבוצת הכוכבים שערות ברניקי, הנמצאת במרחק של כ-55 מיליון שנות אור ממערכת השמש ושייכת לצביר הבתולה.
תצפית
הגלקסיה נמצאת בחלקו הצפון-מזרחי של צביר הבתולה שגולש לתחומי קבוצת הכוכבים שערות ברניקי, כ-5.5 מעלות ממערב-דרום-מערב לכוכב α בשערות ברניקי וכ-5.2 מעלות מצפון-מערב לכוכב וינדמיאטריקס. כ-1.9 מעלות מצפון-מערב לה נמצאת NGC 4651, כ-3.5 מעלות ממערב לה נמצאת M91, כאשר כ-0.8 מעלה הלאה באותו הכיוון נמצאת M88 וכ-3.6 מעלות מדרום-מערב ל-NGC 4710 נמצאת M90. NGC 4689 ו-NGC 4654 נמצאות 1.5 ו-2.5 מעלות בהתאמה מדרום-דרום-מערב ל-NGC 4710 וכ-4 מעלות מדרום לה נמצאות NGC 4754 ו-NGC 4762, כולן גלקסיות השייכות גם כן לצביר הבתולה.
תכונות
אורכה הזוויתי של NGC 4710 הוא כ-4.9 דקות קשת, שממרחקה שקול לקוטר של קרוב ל-80,000 שנות אור, כמעט ארבע חמישיות מהקוטר של שביל החלב, אך מכיוון שמישור הדיסקה של הגלקסיה כמעט משיק לקו הראייה אליה, רוחבה הזוויתי הוא רק כרבע מאורכה, מה שיוצר את צורתה המאורכת במיוחד. מסתה מוערכת בכ- מסות שמש, כ-5 אחוזים ממסת שביל החלב, כאשר כ-85% ממנה או כ- מסות שמש, היא מסת הכוכבים שבגלקסיה ובנוסף יש בה גם מימן אטומי, שכמותו מוערכת ב- מסות שמש ומימן מולקולרי שכמותו מוערכת בכ- מסות שמש, כך שבסך הכל כמות המימן החופשי בגלקסיה היא מעט פחות מ-2% ממסתה. למרות שכמות המימן החופשי אינה גדולה במיוחד, היא גדולה יותר מהכמות האופיינית לגלקסיות עדשה, ומאפשרת יצירת כוכבים חדשים בגלקסיה בקצב של כשישית מסת שמש בשנה, ובהתאם לכך אוכלוסיית הכוכבים בגלקסיה היא פחות זקנה ממה שאופייני לגלקסיות עדשה, כאשר הגיל הממוצע של כוכביה הוא כ-5.3 מיליארד שנים והמתכתיות שלהם היא כ-50% מהמתכתיות של השמש. בתמונות עם חשיפה ארוכה של הגלקסיה ניתן להבחין בשלוחות היוצאות מהתפיחה המרכזית של הגלקסיה ויוצרות צורת X, מבנה שככל הנראה קיים גם בשביל החלב.
חיל רגלים קל
חיל רגלים קל הוא הסוג הקדום ביותר של חיל הרגלים. בעת העתיקה וימי הביניים חימושם היה דל וכלל קשתות וכלי הטלה למיניהם. הם נלחמו בדרך כלל במערך מפוזר, לעומת החי"ר הכבד שנלחם במערכים מוצקים. חיל הרגלים הקל קיים גם בצבאות מודרניים.
בצה"ל, המונח חי"ר קל מתייחס ליחידות חיל רגלים הנושאות ציוד קל (נשק קל אישי, רובי סער, רימוני יד, מקלעים ורובי צלפים), שנועדו בעיקר לפעולות ביטחון שוטף ושמירה על הגבולות. בחי"ר הקל משרתים גדודים מעורבים (גברים ונשים). הדרישות הפיזיות בהם נמוכות יותר וכך גם רמת ההכשרה. לוחמי חי"ר קל אינם מיועדים ללחימה אינטנסיבית (כגון מלחמה כוללת) אלא לפעולות אבטחה וביטחון שוטף. לפי אמיר אבשטיין ומידד אבידר המונח חי"ר קל הוצמד בתחילה ללוחמים ביחידת קרקל כדי לציין שמדובר בלוחמי חי"ר בעלי הכשרה פחותה, אך השימוש במושג הוא שגוי, שכן בעולם המושג light infantry מתייחס באופן כללי לחי"ר מוצנח או רגלי, ללא קשר לרמת ההכשרה.
דוד שפירא (קצין)
דוד שפירא (נולד ב-14 בנובמבר 1978) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה. שימש סגן מפקד אוגדת עזה, מפקד חטיבת עציון, מפקד גדוד גפן ומפקד גדוד שמשון. בעל צל"ש אלוף על הריגת המחבל בפיגוע בישיבת מרכז הרב.
ביוגרפיה
שפירא, בנם של אברהם מנחם ורוחמה, נולד וגדל בשכונת קריית משה בירושלים. למד בישיבת ירושלים לצעירים ובישיבת הר ברכה. התגייס לצה"ל באוגוסט 1997, התנדב לחטיבת הצנחנים ושובץ בגדוד 890. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לגדוד 890 ומונה למפקד מחלקה, ולקח חלק בלחימה בדרום לבנון. לאחר מכן שימש כמפקד פלוגת מסלול בגדוד, ולחם במלחמת לבנון השנייה. בהמשך היה קצין אג"ם של גדוד 890. במרץ 2008 בעת ששהה בביתו, שמע את קולות הירי מהפיגוע בישיבת מרכז הרב, הוא הגיע למקום, הסתער והרג יחד עם הרב יצחק דדון את המחבל. באוקטובר 2009 קיבל על כך צל"ש אלוף, ממפקד פיקוד המרכז, גדי שמני. לאחר מכן שימש כמפקד הפלוגה המסייעת בגדוד, בין היתר במהלך מבצע עופרת יצוקה. בסיום תפקידו יצא ללימודים. בהמשך שירת כסגן מפקד גדוד 890 בין השנים 2010–2011. לאחר מכן מונה למפקד מגמת הכשרות של גדס"ר צנחנים.
בשנת 2014 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד שמשון. בשלהי תפקידו, התרחשה פרשת אלאור אזריה, הוא העיד במשפטו של אזריה ושיבח אותו כחייל, אך הוסיף שלא האמין לו נקודתית במקרה שבו הוא הואשם, ולדבריו לא היה צורך בירי במחבל המנוטרל. את תפקידו סיים ב-31 במרץ 2016. בהמשך מונה למפקד גדוד הדס בבה"ד 1 בין השנים 2016–2017. לאחר מכן מונה למפקד גדוד גפן בין השנים 2017–2018. ב-17 במאי 2018 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת עציון, תפקיד בו שימש עד 18 באוגוסט 2020. לאחר מכן היה חניך במכללה לביטחון לאומי במחזור מ"ח (2020–2021). בשנת 2021 מונה לסגן מפקד אוגדת עזה, ושירת בתפקיד עד 26 ביוני 2023.
חיים אישיים
שפירא מתגורר בשכונת קריית משה שבירושלים, נשוי להודיה, בתו של הרב הלל פלסר, ואב לשבעה.
פארק יער שהם
פארק יער שהם הוא פארק השוכן מזרחית ליישוב שוהם, בין כביש 444 ממערב לכביש 6 ממזרח, ובין אזור תעשייה "ברקת" מצפון לנחל בית עריף מדרום. שטחו של הפארק כשני קמ"ר, אורכו מצפון לדרום הוא 1,750 מטרים ורוחבו ממזרח למערב 1,250 מטרים. הוא משתרע על פני מספר גבעות בגבהים של 60 עד 140 מטרים על פני הים. למרות שמו של הפארק, היער בו דליל למדי, ורובו אזור טרשי וסלעי. שביל ישראל חוצה את הפארק מצפון לדרום בחלקו המערבי.
קרן קיימת לישראל החלה להכשיר את הפארק בשנת 1987 כחלק מתוכנית "ציר הגבעות", המיועדת לקשר שטחי יער, שמורות טבע ושטחים חקלאיים, ממקורות הירקון בצפון עד פארק קנדה בדרום. ביער הוכשרו שבילי הליכה ורכיבה על אופני הרים, דרכים לרכבי שטח, ופינות לעריכת פיקניקים. שלושה מעברים ת-קרקעיים מתחת לכביש 444 מקשרים את הפארק אל שוהם. עוד הוכשרה במקום מרפסת תצפית בראשה של גבעת ה"ספלולים והמדוכות" וממנה תצפית מערבה אל מישור החוף ומזרחה לעבר הרי השומרון. בתצפית יש אתר זיכרון לסמל גיא סודאי שנפל ב-1994 בלבנון. הגבעה זכתה לשמה בשל שקעים בגדלים שונים שנחצבו בסלע. השקעים הקטנים מכונים "ספלולים", וייתכן ששמשו כמזבחות קדומים; והגדולים נקראים "מדוכות" ושימשו לכתישת גרעינים ועשבי תבלין.
בשטח הפארק התגלו שרידים ליישובים מתקופת המשנה ומתקופת התלמוד ומספר מערות קדומות. במרכזו נמצאים שרידיה של "חורבת תנשמת" שבה נחשפו שרידי כנסיית בכחוס מהתקופה הביזנטית. הכנסייה נחשפה בשנת 1995 במהלך חפירות הצלה, והיא מתוארכת למאה ה-6. שטחה כ-100 מ"ר והיא מחולקת לשלוש סיטראות על ידי שישה עמודים. בכנסייה נמצאו ריצפת פסיפס בצבעי שחור, לבן, אדום וכתום, וכתובת ביוונית לאמור "של בקכוס הקדוש", אשר הקנתה לכנסייה את שמה. בפסיפס תיאורים גאומטריים, אמפורה ממנה בוקעות זמורות עם אשכולות ענבים. במסגרת גאומטרית מעוצב קנרס (ארטישוק) עם עלים משני עבריו. ליד הכנסייה הוצב העתק פסיפס של כנסיית מידבא, בה מזוהה חורבת תנשמת עם "בתומלגזיס - Betomelgezis". ליד הכנסייה נמצאו בית בד וברכת מים. האתר מונגש ומסודר יפה.
עמירם עיני
עמירם עיני (נולד ב-18 בספטמבר 1973) הוא דוגמן ומוזיקאי נורווגי-ישראלי.
ביוגרפיה
עיני נולד בנורווגיה לאם נורווגית ואב ישראלי ולמד בבית ספר לאומנויות.
בגיל 20 עבר לגור בישראל ולאחר חצי שנה עבר לאוסטרליה בעקבות פנייה של סוכנות דוגמנות אוסטרלית. הוא הופיע בפרסומות רבות בטלוויזיה ובין היתר של מי עדן, קוקה-קולה ומספר פרסומות של ב"פסק זמן" בין היתר כגולש סקי.
הוא הופיע גם בקמפיינים של ורסאצ'ה, ארמני, צ'רוטי וג'אנפרנקו פרה והיה לאחד הדוגמנים הישראלים המצליחים בעולם.
הוא עבד בתעשיית האופנה בפריז, מילאנו וניו יורק וב-2003 הצטלם לקולקצייה של המותג האמריקאי "WRANGLER".
ב-2007 דגמן לחברת H&O, הוא דגמן בפרסומות לבשמים פלטיניום וטיטניום וב-2009 דגמן לחברת פולגת.
ב-2010 שימש כפרזנטור של חברת "ml men" ובנוסף שימש כדוגמן של המשביר לצרכן והופיע בפרסום של מנו ספנות.
הוא מיוצג בארבע עשרה סוכנויות דוגמנות שונות באירופה ובארצות הברית. עיני עוסק גם באומנות והציג תערוכות של ציוריו. בין היתר הציג תערוכה הנקראת "15 שניות" ועסקה במבצע עמוד ענן ובזמן הקצר שיש לאזרחים לרוץ למקלטים.
עיני מתאמן באמנויות לחימה. בענף ספורט זה ב-1999 זכה במקום הראשון בגביע האירופאי ודורג שני באליפות צרפת הפתוחה.
ב-2014 שיחק בתפקיד הראשי בסרט "שגר אותי לחלל, סשה!" .
ב-2019 התמודד באודישן לעונה 5 של The Voice (ישראל) אך אף אחד מהשופטים לא הסתובב.
Amiraminc
ב-2002 הוא החל ללמוד מוזיקה ופיתוח קול באיטליה.
ב-2005 הקים את להקת "Amiraminc" שם הוא משמש כסולן ראשי, הלהקה משלבת מוזיקת רוק עם מוזיקה אירית אתנית.
אלבומם הראשון שיצא ב-2007 נקרא "Little defects" והוקלט בין היתר בנורווגיה ובאנגליה בשיתוף פעולה עם המפיק של להקת א-הא לייף ג'ונסון, באוגוסט באותה שנה יצאה הלהקה לסיבוב הופעות באנגליה.
ב-2010 הקליטה הלהקה את השיר "I Guess I Must Be Wrong" העוסק בתמיכה בפליטים המגיעים לישראל מאפריקה ובקליפ לשיר הופיעו מספר ידוענים וביניהם מיכל ינאי ורז מאירמן, באותה שנה צילמה הלהקה את הקליפ לשירם "Can't Pretend" בו הופיעה הרקדנית אנה ארונוב, אלבומם השני נקרא "Undefined".
עיני כתב והלחין מספר שירים ובנוסף הוא מלמד פיתוח קול.
ב-2012 הוציא אלבום נוסף.
חיים אישיים
עיני נשוי לשרי ולהם שתי בנות, לפני כן התגורר בצרפת מספר שנים שם היה נשוי לאישה מקומית.
סמואל אינקום
סמואל אינקום (באנגלית: Samuel Inkoom, נולד ב-1 ביוני 1989) הוא כדורגלן גנאי המשחק בטורפדו כותאיסי בעמדת המגן הימני.
קריירה
אינקום התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של סקונדי האסאקאס. לאחר שנה עבר לאסאנטה קוטוקו, ב-26 באפריל 2009 הוא חתם בפ.צ. בזל ל-3 שנים.
ב-12 ביולי 2009 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בבזל בהפסד 2-0 נגד סנט גאלן. בסיום העונה זכה עם המועדון בדאבל.
ב-23 בינואר 2011 אינקום חתם בדניפרו תמורת 5.3 מיליון אירו. ב-6 במרץ 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 2-2 נגד טאבריה סימפרופול. ב-30 באוקטובר 2011 הוא קיבל כרטיס צהוב שני לאחר שהיה אמור להיות מוחלף על ידי איבן שאקוב והוא השאיר את החולצה שלו על המגרש, אינקום הורחק והחילוף לא בוצע.
בינואר הושאל לפלטניאס.
בספטמבר אינקום שוחרר מדניפרו, וחתם בדי.סי. יונייטד.
ב-11 ביוני 2015 חתם הבואבישטה הפורטוגזית לשלוש שנים.
בינואר, אינקום חתם בטורפדו כותאיסי.
בצעירותו, אינקום שיחק בנבחרת הנוער של גאנה וזכה עימה בשנת בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 ובאליפות אפריקה לצעירים בכדורגל. ב-20 בנובמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאנה במשחק ידידות נגד.
מיכאיל צ'ומקוב
מיכאיל פטרוביץ' צ'ומקוב (ברוסית: Михаи́л Петро́вич Чумако́в; 14 בנובמבר 1909 - 11 ביוני 1993) היה מגדולי הוירולוגים הסובייטיים אשר נודע בעולם בעיקר בשל תרומתו המכרעת בייצור והפצת החיסון נגד נגיף הפוליו (Poliovirus) שהוא הגורם האחראי למחלת שיתוק ילדים, אותו פיתח אלברט סייבין.
קורות חיים
את השכלתו רכש צ'ומקוב בבית ספר לרפואה באוניברסיטת מוסקבה. הוא סיים את לימודיו בשנת 1931 ובשנת 1937 הצטרף למשלחת מחקר מדעית, בראשותו של האימונולוג והוירולוג הנודע פרופסור לייב אלכסנדרוביץ' זילבר, למחוז חברובסק הממוקם במזרח סיביר. במסגרת המשלחת הצליח צ'ומקוב ועמיתיו לגלות ולבודד את הגורם המרכזי לתחלואה במחלה האנדמית לאזור המוכרת בתור דלקת קרום המוח ואנצפליטיס המועברת על ידי קרציות (Tick-borne encephalitis). במהלך עבודתו על מחולל המחלה נחשף צ'ומקוב לפתוגן וחלה. כתוצאה מכך נפגעה שמיעתו בצורה חמורה והוא איבד את היכולת להניע את ידו הימנית. גילויו ובידודו וכן איתור דרך הפצתו של מחולל המחלה זיכה אותו, בשנת 1941, בפרס סטלין מדרגה ראשונה בקטגוריית מדע וטכנולוגיה.
בשנת 1948 התקבל צ'ומקוב כחבר לאקדמיית מדעי הרפואה של ברית המועצות ובשנת 1960 הפך לחבר מן המניין במוסד. בראשית שנות ה-40 ערך צ'ומקוב מספר משלחות מחקר לסיביר, חצי האי קרים ולמגוון רחב של אזורים בהם נצפתה עלייה חדה בתחלואה במחלות בעלות אטיולוגיה בלתי מוסברת. במסגרת אותן המשלחות גילה וחקר צ'ומקוב מגוון פתוגנים נגיפיים דוגמת: נגיף קדחת דימומית אומסק (Omsk hemorrhagic fever virus), נגיף קדחת קמרובו (Kemerovo fever virus), נגיף קדחת דימומית קרים-קונגו (Crimean–Congo hemorrhagic fever virus), נגיף האנטה (Hantavirus) ורבים נוספים.
בשנת 1950 התמנה צ'ומקוב למנהל מכון איבנובסקי לווירולוגיה הממוקם במוסקבה. בשנת 1955 הקים מכון מחקר חדש, סמוך למוסקבה, במטרה לפתח חיסון נגד נגיף הפוליו אשר עלול לגרום לשיתוק ילדים. עבודתו של צ'ומקוב בתחום נערכה בשיתוף פעולה הדוק עם אימונולוגים ווירולוגים אמריקאים, כשהבולטים והמוכרים מביניהם היו יונה סאלק ואלברט סייבין. יש לציין כי שיתוף פעולה זה, אשר הניב בסופו של הדבר את החיסון המוכר כיום נגד שיתוק ילדים, לא היה עניין שבשגרה וזאת בשל היריבות והמתיחות ששררה בין ברית המועצות וארצות הברית באותן השנים. בין השנים 1958–1959 היה זה צ'ומקוב שפעל למען ייצור המוני של החיסון המבוסס על הנגיף המוחלש, הניתן כטיפות דרך הפה, שפיתח אלברט סייבין. פרט להיותו ניסוי קליני בקנה מידה רחב, מתן החיסון בברית המועצות הוביל במהלך מספר שנים אחדות בלבד לירידה דרמטית בהיקף התחלואה החדשה. בשנים שלאחר מכן יוצא החיסון ההמוני, עליו עבד צ'ומקוב, ללמעלה מ-60 מדינות שונות ברחבי העולם, דבר אשר הוביל לעצירת מגפת שיתוק הילדים במזרח אירופה ויפן. בעבור עבודתו בתחום מחלת שיתוק הילדים עוטר צ'ומקוב בשנת 1963, יחד עם פרופסור אנטולי אלכסנדרוביץ' סמורודינצב, בפרס לנין.
במהלך הקריירה פיתח צ'ומקוב מספר חיסונים נוספים. חלקם הגדול נגד נגיפים המחוללים מחלות בתפוצה כלל עולמית הן בבני האדם והן בבעלי חיים דוגמת: דלקת קרום מוח ואנצפליטיס המועברת על ידי קרציות, שפעת, חצבת וכלבלבת. פרט לכך הוא פרסם למעלה מ-960 מאמרים בכתבי עת מדעיים וכן ספרים בתחום הווירולוגיה.
מיכאיל צ'ומקוב קיבל את התואר דוקטור לשם כבוד מהאקדמיה הגרמנית לאופולדינה למדעים וכיהן כחבר באקדמיה ההונגרית למדעים.
קתדרלת רגנסבורג
קתדרלת רגנסבורג (בגרמנית: Regensburger Dom) המוקדשת לפטרוס, היא קתדרלה הבנויה בסגנון גותי בשל וסגנון גותי מאוחר בעיר רגנסבורג, גרמניה. היא הכנסייה החשובה ביותר בעיר ומושב הדיוקסיה של רגנסבורג. הקתדרלה נבנתה בשנים 1273-1872 וזוג מגדליה עם צריחיהם המחודדים נבנה ב-1869.
היסטוריה
הכנסייה הראשונה באתר נבנתה בסביבות 700 לספירה. בסביבות 739 נוסדה הדיוקסיה של רגנסבורג על ידי בוניפציוס הקדוש. הוא בחר באזור השער הצפוני של הביצורים הרומיים העתיקים (Porta Praetoria) בתור אתר לבניית הקתדרלה, וזה מיקומה עד היום. בסוף המאה ה-8 או המאה ה-9 נבנית הקתדרלה הקרולינגית מחדש. בתחילת המאה ה-11 התרחבה הקתדרלה מערבה ונוסף לה בית רוחב בגובה 15 מטר, שני מגדלים ופרוזדור. בשנים 1156 ו-1172 נשרפה הקתדרלה פעמיים ונבנתה מחדש.
בשנים 1613-1649 עברה הקתדרלה שחזור וחידוש בסגנון הבארוק שהתבטא בכיפה בארוקית מעל מקום המצלב.
בשנת 1821 במסגרת התחייה הגותית הורה המלך לודוויג הראשון על שחזור הקתדרלה בסגנון גותי, שנמשך עד 1841. מספר פרסקאות שינו מקום, כיפת הבארוק נהרסה ובמקומה נבנה קמרון צלעות מרובע. בשנים 1859-1869 נבנו המגדלים של החזית המערבית וצריחיהם הושלמו. בשנת 1870 או 1872, אחרי כ-600 שנים של בנייה, נשלמה בניית הקתדרלה, עם השלמת הגמלון בבית הרוחב ובניית צריח מצלב בסגנון גותי.
ב-1923 הקימה גרמניה עמותה ממשלתית בשם Dombauhütte (סדנת בנייה של הקתדרלה) שמטרתה להשגיח על הקתדרלה, לדאוג לאחזקתה, לשחזורה ולטיפול השוטף בה. בשנים 1984-1985 נבנה מאוזולאום הקריפטה ובוצע מחקר ארכאולוגי במרכז הספינה הראשית, בו נחשפה ארקדה וכניסה דרומית למבנה רומי ישן. בשנים 1985-1988 נוקה הפנים של הקתדרלה מבלי לשנותו. ב-1989 החל ניקוי של חוץ הקתדרלה והסרת מזהמים כגון פיח. ב-2004 נבנה מזבח ונחנכה קפלת המדיטציה של המלחים. ב-2005 הושלם ניקוי הצריחים של מגדלי החזית המערבית, כך שניתן להעריץ את יופיים במצבם הטהור. לפי עמותת הקתדרלה, הם צריכים להישאר כך לפחות למשך המאה הבאה. ב-2006 הושלם ניקוי ושחזור השער המערבי, לפני הביקור המתוכנן של האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר.
המבנה
הקתדרלה בנויה בשילוב של סגנון גותי בשל עם סגנון גותי מאוחר ותוספות של התחייה הגותית, בהם צריחי התחרה המחודדים. חומר הבנייה העיקרי הוא אבן גיר לבנה אך אחרי שנוקתה בשנים האחרונות גילו גם אבנים בצבע ירוק, אותם מתכוונת סדנת הקתדרלה להחליף באבני גיר מצ'כיה.
הספינה הראשית מחולקת ל-3 אזורי קיר שנראים כמו 2 אזורי קיר בגלל האיחוד של קומת הטריפוריום עם קומת התאורה. כותרות העמודים לא בולטות במטרה לא לעצור את התנופה כלפי מעלה. הקירוי נעשה באמצעות קמרונות בני 4 צלעות בצורה האופיינית לסגנון הגותי הבשל.
מאפיין לא רגיל של קתדרלת רגנסבורג הוא הפרדת הקתדרלה מהמבנה של הקלויסטר הישן. הפרדה זו באה מכך שכאשר הכנסייה נבנתה מחדש היא הוקמה דרום-מערבית מהקתדרלה הרומנסקית. כעדות לקתדרלה הרומנסקית הקודמת, מגדל Eselsturm עדיין עומד מצפון לקתדרלה. הוא שימש בעבר, ועדיין משמש, להעברת חומרי בנייה לקומות הגבוהות יותר. גלגלת נותרה בעליית הגג, שבאמצעותה הרימו משאות דרך פתח בתקרה ליד השער המערבי. ממזרח לקתדרלה נמצאת סדנת הקתדרלה (Dombauhütte) שאחראית על שימור המבנה. בניגוד לקתדרלות רבות, לא כלים חדישים ביותר או כלים עתיקים במיוחד נמצאים בשימוש, אלא הסדנה מייצרת את הכלים שלה בעצמה.
פסל "מריה של ארמינולד" הוא אלמנט בקבוצת הבשורה שמפוסלת על הקתדרלה, אותו עיצב אמן אנונימי, הידוע בכינוי "האמן מארמינולד", שסיתת אותה ואת המלאך גבריאל צוחק באבן ואף צבע את הפסלים, בשנת 1280. הדמויות מוצבות זו כנגד זו על העמודים המערביים של מקום המצלב. ידה הימנית של מריה מחווה ברכה כלפי המלאך ואילו ידה השמאלית מחזיקה בספר, עליו היא מצביעה באצבעה.
על העמודים המזרחיים של מקום המצלב ישנם פסלי אבן של פטרוס ופאולוס, שהוצבו שם ב-1320 ו-1360-1370 בהתאמה.
אחד הפסלים השנויים במחלוקת שנמצאים בחלק החיצוני של הקתדרלה הוא היודנזאו ("חזירת היהודים") המתאר חזירה ושלושה יהודים הנצמדים לפטמותיה. היודנזאו פונה לכיוון הרובע היהודי לשעבר בכיכר נויפפאר. ב-2005 הייתה מחלוקת בדבר הצבת שלט מידע על הפסל.
קפלת 'כל הקדושים', הממוקמת בקלויסטר של הקתדרלה, נבנתה בשנת 1164 כקפלת קבורה לבישוף הארטוויג השני (Hartwig II) בידי משפחת קומאסקי (Comaschi), משפחת רבי-בנאים מקומו שבאיטליה. בקפלה, הבנויה כמבנה בעל שלושה אפסיסים מעוצבים (triconchos), נמצא פרסקו המתוארך לזמן בניית הכנסייה.
רוב חלונות הויטראז' יקרי הערך נוצרו בין 1220-1230 ו-1320-1370. חלונות החזית המערבית הושלמו רק במאה ה-19. בשנים 1967-1968 יצר האמן פרופסור אוברברגר חלונות עבור החלק המזרחי השמאלי. הוא גם יצר את "חלון פנטקוסט" במערב צפון בית הרוחב ואת חלון קומת התאורה בסגנון גותי.
גזע המזבח הראשי עשוי מכסף ונוצר על ידי אמני אוגסבורג ונבנה בין 1695 ל-1785. עוד מזבחים מעניינים הם חמשת המזבחים הגותיים. בדרום בית המקהלה נבנה מזבח חדש ב-2004 בידי הלמוט לאנגהאמר.
המטיף פטרוס קניזיוס הטיף מדוכן המטיף שנמצא במרכז הספינה הראשית בשנים 1556-1557.
חשיבות
קתדרלת רגנסבורג היא כנסיית הבישוף והכנסייה הראשית של דיוקסיית רגנסבורג. היא גם ביתה של מקהלת "Regensburger Domspatzen" ("דרורי הקתדרלה"), מקהלה בעלת מסורת עשירה. הקתדרלה נחשבת לאחד מהמבנים הגותיים החשובים ביותר בדרום גרמניה.
הקתדרלה היא מקום קבורתם של בישופים חשובים, בהם: יוהאן מיכאל פון זיילר, גאורג מיכאל ויטמן והארכיבישוף מיכאל בוכנברגר. בחלק המערבי של הספינה הראשית ניצבת אנדרטה לזכר הנסיך-הבישוף קרדינל פיליפ וילהלם (מ-1598), אחיו של הדוכס מקסימיליאן הראשון, הנסיך הבוחר מבוואריה.
יאיר אזולאי
יאיר אזולאי (נולד ב-9 בדצמבר 1977) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם.
מחנה בית דגן
מחנה בית דגן הוא בסיס צה"לי נטוש, הנמצא בתחום המועצה אזורית שדות דן (שם קודם: עמק לוד), וממוקם בסמוך וממערב לכביש 412, כ-300 מטרים צפונית לצומת בית דגן.
יאיר אזולאי
קריירה
אזולאי החל את הקריירה בקבוצת הפועל אשדוד. את תחילת דרכו בליגה הראשונה עשה אזולאי במדי הפועל כפר סבא. בעונת חצה את הכביש ליריבה העירונית, מכבי עירוני אשדוד שרכשה את כרטיסו. בעונת הושאל לקבוצת הפועל רעננה, לאחר שלא מצא את מקומו בהרכב אשדוד. במהלך העונה, עקב מחסור בבלמים, עבר אזולאי לקבוצת בני יהודה תל אביב במסגרת עסקת חילופי שחקנים עם רעננה (תמורת תומר בצלאל).
מאז אותה עונה שערך את הופעת הבכורה שלו מול הפועל נצרת עילית במחזור ה-9 יאיר אזולאי מצא את מקומו בהרכב בני יהודה, לסירוגין. יאיר אזולאי היה שותף בגמר גביע המדינה של עונת עם בני יהודה והופיע עימה בהופעה היסטורית בגביע אופ"א בתחילת עונת.
מחנה בית דגן
היסטוריה
בשטח עליו ממוקם המחנה פעלה בשנות ה-40 של המאה ה-20 מטווייה ערבית גדולה. שמה היה "גולדן ספינדל" (מטוויית הזהב). היה זה בית חרושת משוכלל לייצור אריגים ותפירת בגדים שהוקם בהשקעה גבוהה. אחד מבעלי המטווייה, היה אחמד אבו לבן, איש אמיד תושב יפו, שהיה חבר מועצת העיר יפו וחבר הוועדה הלאומית ביפו.
יאיר אזולאי
קריירה
בקיץ 2010 עבר לקבוצת מכבי באר שבע ושם שיחק שנתיים. בקיץ 2012 עבר לקבוצת אורתודוקסים לוד, ובנובמבר הצטרף למכבי שעריים.
לקראת עונת חזר אזולאי לקדנציה נוספת בהפועל אשקלון והיה שותף לעליית הקבוצה שתי ליגות ברציפות. באוגוסט 2016 עבר להפועל בני לוד בכלל שבליגת העל המשחקים נערכים בשבת.
ב-18 בינואר חתם בעירוני קריית גת מליגה א'. ב-2 באוגוסט 2017 חתם בהפועל אדומים אשדוד, ובעונתו הראשונה בקבוצה עלה עמה לליגה א' והמשיך עוד עונה שלאחריה פרש ממשחק ומונה למנהל המקצועי במועדון. בעונת 2020/2021 העלה את הפועל אדומים אשדוד לליגה הלאומית. בדצמבר 2021, לאחר התפטרותו של רוני אוואט, מונה למאמן הקבוצה יחד עם עידן שריקי, אותה הוביל לפלייאוף העליון. בסיום העונה סיים את תפקידו.
מחנה בית דגן
היסטוריה
זמן קצר לאחר קום המדינה הועברו מבני וציוד מטוויית "גולדן ספינדל" לרשות האפוטרופוס לנכסי נפקדים, והמתחם שיכן מוסכים של חיל התחבורה. בינואר 1949 הפכה סדנת התחבורה בבית דגן ליחידה במ"ב 684 (בית מלאכה בסיסי) בתחילה בוצעו במקום תיקוני רכב א' (טנדרים, משאיות ומכוניות נוסעים), והוקמו שם נגרייה, רפדייה ומצבעה. באפריל 1949 כבר פעלו בו ארבע סדנאות בהם עבדו כ-130 בני אדם - קצינים, נגדים, חיילים סדירים ואזרחים עובדי צה"ל.
בשנות ה-50 של המאה ה-20, נחשבה הסדנא לאחת מהגדולות בארץ ועבדו בה יותר מ-1000 עובדים, חיילים ואזרחים. בהמשך שונה שם היחידה בבית דגן ונקראה במ"ב 681. בתקופת מלחמת סיני תוקנו והושמשו בסדנא גם טנקים ומשוריינים.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 פותחו בבסיס בית דגן אמצעי ראיית הלילה הראשונים של צה"ל. בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 שונה שם היחידה למש"א 7100 (מרכז שיקום ואחזקה). בזמן מלחמת יום כיפור היחידה גם עסקה בשיקום מהיר של מנועי טנקים פגועים שהגיעו משדה הקרב. לקראת שנת 2000 הועברו כל פעילויות המחנה למקומות אחרים והוא נעזב סופית בשנים 2000–2001.
מבנים היסטוריים
במתחם שטח מחנה בית דגן נותרו שורה של מבנים היסטוריים ובניהם מבנה, כנראה משנות ה-20 של המאה ה-20, המעוטר בקשתות בסגנון אוריינטלי. מבנה נוסף הוא מבנה אבן בו שכנה הנהלת המטווייה שייתכן ששימש קודם כבית ספר לילדי הכפר בית דג'אן. בתקופת מלחמת העצמאות שכנה בבית האבן מפקדתם של אנשי חסן סלאמה.
שימושיים עתידיים
מאז שעזב צה"ל את המחנה המקום נותר נטוש, בשל זיהום חמור של הקרקע בשמנים ובמתכות כבדות. על פי התכנון היה אמור צה"ל לנקות את הקרקע כהכנה לקראת מסירתו של השטח למינהל מקרקעי ישראל. הדבר לא בוצע ועל פי עמותת אדם טבע ודין הזיהום בקרקע חלחל גם למי התהום באזור. המועצה האזורית עמק לוד, גם תבעה בשנת 2007 את משרד הביטחון בגין היטלי ביוב שלא שולמו עבור שטח המחנה.
רק ביוני 2017 החל אגף ההנדסה והבינוי במשרד הביטחון, בעבודות פינוי מבני המחנה. עבודות הפינוי כללו פירוק וגריסה של כ-30 אלף מ"ר של מבנים ותשתיות, למעט מספר מבנים היסטוריים שבמקום. בשנת 2018 הוחזר רשמית שטח המחנה לידי רשות מקרקעי ישראל, אם כי יידרשו שנים רבות עד שיהיה ניתן לבנות בו שוב, מכיוון שזיהום הקרקע בו גבוה ועדיין לא טופל (נכון לשנת 2021).
המהפכה החוקתית בברזיל
המהפכה החוקתית היא הכינוי שניתן למרד מזוין כנגד שלטון נשיא ברזיל ז'טוליו ורגאס, בשנת 1932. המרידה התמקדה במדינת סאו פאולו, ומטרתה הייתה להחזיר את שלטון האוליגרכיות הישנות של מגדלי הקפה ששלטו באמצעות "פוליטיקת הקפה בחלב", בתקופת "הרפובליקה הישנה" עד לעלייתו של ורגאס, הפופוליסט, בהפיכה צבאית בשנת 1930. המהפכה נכשלה, וורגאס שלט לסירוגין עד לשנת 1954, שלטון אשר יצר בברזיל סדר חברתי חדש, שונה לחלוטין מזה שניסו אנשי סאו פאולו לשמר במרידתם.
רקע היסטורי
השפל הגדול בשנת 1929 החמיר מאוד את המצב. מחירי הקפה ירדו מאוד, והאוליגרכיה של סאו פאולו הרגישה עצמה מאוימת הן מבחינה פוליטית והן מבחינה כלכלית. המצב הוחמר כאשר מינה ורגאס למושל המדינה את הקולונל ז'ואו אלברטו דה ברוס, אשר נראה לאוליגרכים כ"איש חיצוני, ופלבאי".
פרוץ המרד
התנועה כנגד משטרו של ורגאס אך החמירה כאשר מונה יליד המדינה, פדרו דה טולידו כמושל המדינה, והחל מיד בקשירת קשר כנגד ורגאס, במטרה המוצהרת להשיב את החוקה שהושעתה.
דה טולידו הצליח לאחד זרמים מנוגדים בפוליטיקה הפאוליסטית - Partido Republicano Paulista) PRP) ו-Partido Democrático) PD) לכלל תנועת מחאה יעילה. בהפגנה ב-23 במאי 1932, במרכז העיר סאו פאולו, פתחה המשטרה באש על מפגינים, וארבעה סטודנטים נהרגו. מותם יצר תנועת מחאה מאוחדת שנקראה בראשי התיבות של שמותיהם MMDC (מרטינס, מיראז'יה, דראוסיו וקמרגו). התנועה שילבה את אנשי אוליגרכית הקפה הישנה, עם גורמים שרצו בהקמתה של דמוקרטיה אמיתית בברזיל.
ב-9 ביולי 1932 פרץ המרד. אנשי סאו פאולו האמינו כי יזכו לתמיכה מן המדינות השכנות, מינאס ז'ראיס, ריו גראנדה דו סול ומאטו גרוסו, ויצליחו להביא להפלת משטרו של ורגאס. בראשם עמדו הנשיא לשעבר ז'וליו פרסטס והמושל הפדרלי פדרו דה טולידו.
כישלון המרד
אלפי מתנדבים גויסו על ידי אנשי סאו פאולו, והוקם צבא פאוליסטי, שנפרס לאורך גבולות המדינה, מתוך תקווה לקבל תגבורות ואספקה מן המדינות השכנות.
תוצאות המרידה
הקונפליקט עלה בחייהם של 634 מורדים על פי הנתונים הרשמיים. נתונים בלתי רשמיים מדברים על מותם של יותר מאלף איש. ורגאס מעולם לא אישר מתן נתונים על מספר ההרוגים בצד הכוחות הפדרליים. היה זה העימות הצבאי הגדול ביותר בברזיל במאה ה-20.
ורגאס הפיק את לקחי המרד, והחל בתהליך של מתן לגיטימציה חוקתית למשטרו, שהביא לאימוץ חוקה חדשה בשנת 1934.
ילידי סאו פאולו מציינים עד היום את המהפכה כסמל חשוב של מדינתם. היסטוריונים ברזילאים רואים במרידה ניסיון אחרון של האוליגרכיות הישנות לשוב ולתפוס בהגה השלטון, יותר מאשר ניסיון לתבוע את הדמוקרטיה ואת זכויות האדם.
ילנה קונדקובה
ביוגרפיה
היא נולדה ב-30 במרץ 1957 בעיר מיטישצ'י שבמחוז מוסקבה, ברוסיה הסובייטית. ילנה קונדקובה הייתה האישה הראשונה שביצעה טיסה ארוכה לחלל ושהתה בו במשך מספר חודשים.
בשנת 1985 החלה להתאמן בחללית סויוז TM. היא נכללה בחיל הקוסמונאוטים של ברית המועצות משנת 1989.
טיסת החלל הראשונה שלה התרחשה ב-4 באוקטובר 1994 במסגרת משלחת סויוז TM-20 וחזרה לכדור הארץ ב-22 במרץ 1995, לאחר שהייה בת 5 חודשים בתחנת מיר.
הטיסה השנייה שלה הייתה כמומחית בחללית האמריקאית אטלנטיס במסגרת משלחת STS-84 בתאריכים 15–24 במאי 1997 במסגרת תוכנית העגינה השישית עם תחנת החלל מיר.
מאז 1980 היא עבדה כמהנדסת במחלקה 113 בתאגיד החלל והטילים "אנרגיה", שם עבדה בקבוצת ניהול התפעול הראשי ועסקה בתכנון טיסות ארוכות טווח לחלל ובהכשרת צוותים במצבי חירום, עבדה על ביצוע פרויקטים מדעיים, ניסויים וביצעה עבודות מחקר.
משנת 1989 עד 1999 שירתה בחיל הקוסמונאוטים של תאגיד החלל הרוסי. היא פרשה מתאגיד החלל אנרגיה ב-30 בדצמבר 1999, עם בחירתה למושב בדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית. ב-27 במרץ 2012 מונתה להיות נציגת הסחר של הפדרציה הרוסית בשווייץ.
מ-1999 עד 2003 - הייתה חברת הדומה מטעם מפלגת "מולדת - רוסיה כולה". משנת 2003 עד 2011 מטעם מפלגת רוסיה המאוחדת.
ב-16 באוגוסט 2011 הודיעה קונדקובה על פרישתה מרוסיה המאוחדת עקב אי הסכמתה עם תוצאות הבחירות הפנימיות במפלגה שנערכו באותו חודש.
אבי עשור
אבי עשור הוא פרופסור אמריטוס במחלקה לחינוך באוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע.
ביוגרפיה
עשור הוא בוגר החוג לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים (1975) ותואר שני (1978) ושלישי (1981) באוניברסיטת מישיגן בארצות הברית. עם סיום הדוקטורט הצטרף למחלקה לחינוך באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, וכשנתיים לאחר מכן הצטרף לסגל הקבוע של המחלקה. בשנת 2010 קיבלת דרגת פרופסור מן המניין.
עשור הוא מומחה לחינוך ופרסם עשרות מאמרים בנושא בדגש על הנעה בחינוך.
חבר הוועדה הפדגוגית של עמותת מצמיחים להפחתת אלימות וניכור בבתי ספר.
טים דאנקן
טימותי "טים" ת'אודור דאנקן (באנגלית: Timothy "Tim" Theodore Duncan; נולד ב-25 באפריל 1976) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ובהווה עוזר מאמן בקבוצת סן אנטוניו ספרס מליגת ה-NBA. דאנקן שיחק במשך 19 עונות בספרס בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר, וזכה עימה בחמש אליפויות ה-NBA. נחשב בעיני רבים ככדורסלן הטוב בהיסטוריה בעמדת הפאוור פורוורד, ולאחד מגדולי השחקנים בכל הזמנים.
דאנקן, הוא השחקן היחיד שזכה באליפות ה-NBA בשלושה עשורים שונים. הוא זכה בתואר רוקי השנה בעונתו הראשונה בליגה, נבחר פעמיים ל-MVP של העונה הסדירה ושלוש פעמים ל-MVP של סדרת הגמר, 10 פעמים נמנה עם חברי חמישיית העונה ו-8 פעמים עם חברי חמישיית ההגנה של העונה. כמו כן הוזמן 15 פעמים למשחק האולסטאר.
באפריל 2020 פורסם כי נבחר להיכל התהילה של הכדורסל, בו הוצג באופן רשמי במאי 2021.
ראשית חייו
דאנקן נולד בכריסטיאנסטד שבאי סנט קרואה, הגדול ביותר מבין איי הבתולה של ארצות הברית. אמו, איון, הייתה מיילדת ואילו אביו, ויליאם, עבד כבנאי. בילדותו היה דאנקן תלמיד מצטיין ושאף להשתתף במשחקים האולימפיים בתור שחיין, בדומה לאחותו הגדולה, טרישה. כנער הצטיין דאנקן בשחייה ובלט במיוחד במשחים בסגנון חופשי. הוא שאף להשתתף באולימפיאדת ברצלונה ב-1992 כחלק מנבחרת השחייה של ארצות הברית.
סופת ההוריקן "הוגו", שפשתה ב-1989 באיים הקאריביים ובארצות הברית, הרסה את בריכת השחייה האולימפית היחידה באי, ודאנקן נאלץ להתאמן בשחייה באוקיינוס. השחייה באוקיינוס לא הייתה נוחה והתלהבותו מהשחייה פחתה. מספר ימים לפני יום הולדתו ה-14 נפטרה אמו ממחלת הסרטן, אירוע שלו הייתה השפעה רגשית ניכרת עליו. דאנקן לא שב לשחייה תחרותית לאחר מכן, אך השתכנע לשוב לפעילות ספורטיבית ולהתנסות בכדורסל.