cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לאומיות מתודולוגית
מושג זה פותח במידה רבה על ידי אנדראס ווימר ונינה גליק שילר, שהגדירו אותו במפורש כ"הנחה שהאומה/ המדינה/ החברה היא הצורה החברתית והפוליטית הטבעית של "העולם המודרני". לאומיות מתודולוגית מזוהה עם תחומי משנה רבים בתוך מדעי החברה, כגון אנתרופולוגיה, סוציולוגיה והשדה הבין תחומי של מחקרי הגירה. לאומיות מתודולוגית כעיסוק מעשי בתחום מדעי החברה, ספגה ביקורת בהמשך מחוקרים כמו ססקייה סאסן, שטוען שמדינת הלאום וגבולותיה הם יחידת ניתוח לא מספיקה וכי הלאומי הוא לעיתים "השטח של העולם".
ישנם שלושה סוגים של מתודולוגיה לאומית: לפי אנדראס ווימר ונינה גליק שילר, יש שלושה סוגים של לאומיות מתודולוגית במחקר מדעי החברה: סוגים אלה עשויים להתרחש יחד או להתרחש בנפרד. כאשר הם פועלים יחד, הם מחזקים זה את זה.
לאומיות מתודולוגית ומחקרי הגירה
לאומיות מתודולוגית ותפיסתה את מדינות הלאום היוו מרכיב במתודולוגיות עכשוויות והיסטוריות במחקרי הגירה, ככל שמחקרים מסוימים דבקו בה או סטו מיסודותיה התאורטיים. דבקות זו ספגה לביקורת אחרת במחקרים רבים. יתר על כן, השכיחות ההיסטורית של לאומיות מתודולוגית במדעי החברה נחשפה על ידי מחקר שטוען שרבים מהכְתבים שנכתבו על גלובליזציה בראשית המאה העשרים "התאימו את הביקורת הרעיונית הנדרשת על לאומיות מתודולוגית עם הטענה האמפירית שהרלוונטיות של מדינת הלאום הולכת ופוחתת". מצד שני במחקר על לאומית על ומהגרי על, יש דוגמאות עכשוויות להסתעפות וביקורת על לאומיות מתודולוגית כניסיון מעשי במחקר. מחקרים אחרונים בתחום לאומיות העל תפסו את מדינת הלאום כסוכן אחד במערכת יחסים מורכבת עם גורמים גלובלים רבים. מחקרי הגירה הרואים את החברה ככזו החורגת מהגבולות הלאומיים, מנתקים אם כן את הקשר בין מדינת לאום לחברה.
ביקורת על לאומיות מתודולוגית
באופן שיטתי, לאומיות מתודולוגית לוקחת את הנחות היסוד האידיאליות כמובנות מאליה: זה משווה את החברה לחברות של מדינת לאום, ורואה במדינות ובממשלותיהן אבני היסוד של ניתוח מדעי החברה. זה מניח שהאנושות מחולקת באופן טבעי למספר העמים, שמבפנים, מארגנים את עצמם כמדינות לאום, ומבחוץ, מגדירים גבולות כדי להבדיל את עצמם ממדינות לאום אחרות. זה מרחיק לכת עוד יותר: התיחום החיצוני הזה, כמו גם התחרות בין מדינות לאום, מייצגים את הקטגוריה הבסיסית ביותר של ארגון פוליטי. אכן, עמדת מדעי החברה נעוצה במושג מדינת לאום. זו השקפה של מדינת לאום על החברה ופוליטיקה, משפט, צדק, והיסטוריה, השולטים בדמיון הסוציולוגי. משמעות הדבר היא שלאומיות מתודולוגית היא זו שמונעת ממדעי החברה מלהגיע לליבה של דינמיקה של מודרניזציה וגלובליזציה, שניהם בעבר ובהווה: התוצאה הלא מכוונת של הקצנת המודרניות וביטול ההעצמה של מדינות מערביות, בניגוד חריף להעצמה שלהם לפני ובמהלך גל הגלובליזציה של המאה ה-19 (בק, 2005).
קרחון נוסיי
קרחון נוסיי (באנגלית: Nosei Glacier; בבולגרית: ледник Носеи) הוא קרחון באי סמית', באיי שטלנד הדרומיים, שבסמוך לאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 1.3 קילומטרים.
הקרחון מנקז את המדרונות הדרום-מזרחיים של רכס אימאון.
הקרחון ממוקם ממזרח לקרחון דאלגופול, מדרום-מזרח לקרחון קונגור, ומדרום-מערב לקרחון ריטייה.
הקרחון זורם לכיוון מזרח - מהאוכף שבין פסגת מזק והר כריסטי.
הקרחון נשפך אל ראשו של מפרצון פאקושה, הנפתח אל מצר בויד.
גילוי ומיפוי הקרחון
הקרחון מופה לראשונה על ידי סוקרים בולגריים משנים 2009 ו-2017.
מקור השם
הקרחון נקרא על שם הכפר נוסייטה (Носеите) שבצפון בולגריה.
טלג'ו (גבינה)
טלג'ו (באיטלקית Taleggio) היא גבינה איטלקית חצי-רכה, הקרויה על שם ואל טלגיו. לגבינה קרום דק וארומה חזקה, אבל הטעם שלה הוא יחסית עדין, עם ריח פירותי חריף יוצא דופן.
היסטוריה
טלג'ו וגבינות דומות הופיעו כבר בסביבות התקופה הרומית; קיקרו, קאטו הזקן, ופליניוס הזקן מזכירים אותה בכתביהם. הגבינה יוצרה באופן בלעדי בוואל טלג'ו עד שנות 1800 המאוחרות, אז חלק מהייצור עבר למישור לומברדיה בדרום.
ייצור
הייצור מתרחש כל סתיו וחורף. ראשית, החלב המוחמץ מובא למעבדה מחלב עגלים. עורכים את הגבינה על מדפי עץ בתאים, לפעמים במערות בהתאם למסורת, והוא מבשיל בתוך שישה עד עשרה שבועות. הוא נשטף פעם בשבוע עם ספוג מי ים כדי למנוע צמיחת עובש וכדי ליצור קרום כתום או ורוד.
כיום, הגבינה מיוצרת גם מחלב מפוסטר וגם מחלב גולמי במפעלים. גבינות מתוצרת מפעל הן בהירות יותר, ועדינות בטעמן.
שימוש
את הגבינה אפשר לאכול מגוררת עם סלטים כגון צנוניות או בן-חרדל מצוי (רוקט, ארוגולה), עם תבלינים ועגבניות על ברוסקטה. היא נמסה היטב, ויכולה לשמש בריזוטו או על פולנטה.
טל שטריקר
ביוגרפיה
שטריקר נולד ברמת גן. הוא התאמן בקבוצת השחייה של מכבי קריית אונו בהדרכתו של רובי שלו.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בהלסינקי, פינלנד ביולי 2000 סיים שטריקר במקום ה-12 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:17.35 דקות, במקום ה-22 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:03.88 דקות ובמקום ה-26 במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 30.19 שניות. בנוסף, הוא סיים במקום השמיני במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:25.21 דקות, ביחד עם איתן אורבך, אורן אזרד ויואב ברוק (התוצאה שקבע בזינוק שליחים הייתה 52.11 שניות) ובמקום השמיני במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:43.48 דקות, ביחד עם אורבך, יואב מאירי וברוק (התוצאה שקבע בזינוק שליחים הייתה 1:03.15 דקות).
באולימפיאדת סידני (2000) סיים שטריקר במקום ה-32 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:03.99 דקות ובמקום ה-32 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:19.33 דקות. בנוסף, הוא דורג במקום ה-17 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:43.39 דקות, ביחד עם אורבך, מאירי וברוק (התוצאה שקבע בזינוק שליחים הייתה 1:02.65 דקות).
ארפאימה (סוג)
ארפאימה או אָרַפַּיְמָה (שם מדעי: Arapaima) הוא סוג של דג גדול מסדרת הגרום לשונאים המצוי באמאזונאס.
הם טורפים גדולים הבולעים דגים אחרים, סרטנים ויצורים נוספים אותם הם מועכים כנגד פיהם באמצעות הלשון הגרמית הגדולה. קשקשיהם גדולים ומגינים עליהם מפגיעות, אך מאיטים אותם במים.
האשה
האשה: לחייה ולענייניה של אשה בארץ ישראל היה ירחון וכתב עת ראשון לנשים שיצא לאור בארץ ישראל בשנים 1926–1929.
העורכת הראשונה שלו, חנה טהון (1886–1954), ציינה שהירחון שאף ליצירת טיפוס חדש של האישה הארץ-ישראלית אשר רואה את פעילותה בביתה כחלק מהבניין הלאומי-הציבורי.
צמיחתו של הירחון מקבילה למתרחש בעולם המערבי באותה תקופה. היא קשורה לתהליך רכישת ההשכלה של נשים, היותן חלק מכוח העבודה היצרני ופוטנציאל צרכני הולך וגדל. הם שיקפו את היחס לאישה כעקרת בית מצד אחד – מדורים של עצות לניהול הבית, ומצד שני הכרה באוטונומיה של נשים שזכותן ללמוד, לרכוש השכלה ולפרנס את עצמן. בראשית היישוב העברי בארץ ישראל החלו נשים להיאבק למען שוויון זכויות. במסגרת התאגדותן למען נשים הקימו ארגון ארצי "התאחדות נשים עבריות למען זכויות בארץ ישראל" (1919) ואת עיקר רעיונותיהן ביטאו באמצעות "האשה".
מרבית הכותבות ב"האשה", בטווח הגילאים הרחב שבין עשרים לשישים שנה, עלו לארץ בעליות השנייה והשלישית, ובייחוד בשנות העשרים של המאה הקודמת. רובן נולדו באירופה - בגרמניה, וברוסיה ובארצות הברית. הן באו מבתים בורגניים. בספרי הזיכרונות שכתבו ובמסמכים אוטוביוגרפיים מעידות לפחות חלקן על מצב כלכלי שפיר במשפחות המוצא ועל בתים פטריארכליים, שבהם הונהגה חלוקת עבודה מסורתית. רוב האבות עסקו במקצועות חופשיים, ורוב האמהות היו עקרות בית. הבנות עודדו לרכוש השכלה. רובן נשלחו ללמוד לתארים גבוהים, לעיתים בערים אחרות מאלה שמהן באו, וכך הרחיבו את אופקיהן. תחומי עיסוקן נשאו אופי ציבורי: נשות חינוך, עובדות סוציאליות, משפטניות, פעילות בארגוני נשים ועוד.
רוב הכותבות בעיתונים לא היו עיתונאיות אלא כתבו מתוך אידאולוגיה. הן הכירו זו את זו והיו ביניהן קשרים טובים עוד לפני הקמת העיתון. "האשה" ביקש לבחון את מעמדן של נשים בתוך המרחב הביתי ולהציגו כמשתלב בבניין האומה. לכן, העיתון עסק בעיקרו בצורך של האישה בת החוגים האזרחיים לפעול במסגרת הלאומית, ומצד שני, לא להזניח את משפחתה הפרטית ואת משק ביתה, שהיוו את הבסיס לאומה. רוב כתיבתן עסקה ביחס לתפקיד האישה כאם הדורות הבאים ומכאן מחויבותה לחינוך ולבריאות הדור הבא.
אספהאנית יהודית
אספהאנית יהודית היא ניב של השפה הפרסית-יהודית שהיה נהוג באזור אספהאן, אשר באיראן.
הניב דומה לניבים אחרים כגון כאשאנית יהודית, המדאנית יהודית יזדית יהודית וקרמאנית יהודית, שהם ניבים של פרסית יהודית גם הם ונכתב באלפבית העברי.
יוסף סמברי
רבי יוסף סמברי היה חכם וכרוניקאי יהודי-מצרי. מחבר הספר ההיסטוריוגרפי דברי יוסף.
הר קוויקווג
הר קוויקווג (באנגלית: Mount Queequeg) הוא הר בולט, במזרח הרי אריסטוטל בחוף המזרחי של ארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
יוסף סמברי
תולדות חייו
נולד בסביבות שנת הת' (1640) לרבי יצחק [שמו המלא: יצחק סמברי, ידיע קטאייה] שהיה מחכמי מצרים. מעטים הפרטים הידועים אודותיו, ואף ידיעה ודאית למוצא משפחתו אין, אם היה מסתערב (מיושבי מצרים הקדמונים) או שמא היה צאצא למשפחה ממוצא ספרדי או אחר, עם זאת ידוע כי אבותיו ישבו במצרים כבר כמה דורות לפניו.
אספהאנית יהודית
רקע
יהודים חיו בקרב דוברי פרסית ובשטח שהוא כיום איראן במשך אלפי שנים. פרסית יהודית היא השפה הכתובה שבה השתמשו יהודי פרס במשך יותר מאלף שנה ונכתבה באלפבית העברי.
הר קוויקווג
ההר מכוסה חלקית בשלג, ולו שלוש פסגות חרוטיות, הגבוהה שבהן בגובה של 900 מטרים מעל פני הים.
ההר ממוקם בין שפכם של קרחון סטארבק וקרחון סטאב.
אספהאנית יהודית
רקע
השפה היהודית-פרסית של הטקסטים הללו רחוקה מלהיות אחידה, לאחר ששימשה במשך תקופה ארוכה מקהיר ועד למערב סין כלינגואה פרנקה של הקהילה היהודית שהייתה קהילה מפוזרת ונודדת. ספרות עצומה קיימת בשפה: שירה, פירוש מקרא, אפילו עיתונים. קטעי כתבי יד מהמאה ה-11, רבים ביהודית-פרסית, הופיעו באפגניסטן, ועזרו לשפר מאוד את ההבנה של ההיסטוריה המורכבת ואת הטווח הרחב של השפה.
יוסף סמברי
דברי יוסף
ספרו דברי יוסף נכתב במצרים בשנים תל"ב-תל"ג. את הספר כתב בישיבת רבו רבי אברהם סכנדרי, שם הייתה מצויה ספרייה חשובה שהכילה גם ספרים וכתבי יד קדומים ונדירים, בהם נעזר.
הר קוויקווג
גילוי ומיפוי ההר
ההר נסקר וצולם בשנת 1947 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
אספהאנית יהודית
רקע
בנפרד מהפרסית היהודית, היו ליהודי איראן גם כמה שפות דיבור ייחודיות, רבות מהן מקובצות כעת על ידי חוקרים תחת הכותרת "יהודית-מדיאנית". מדיאן היה השם המסורתי של האזור הצפון-מערבי-מרכזי של איראן, כולל מחוז איספהאן של ימינו, שבו מדוברות השפות הללו. זוהו לפחות חמישה סוגים של ניבים יהודים-מדיאנים, הנקראים על שם העיר או העיר הבולטת ביותר שבה דיברו בעבר: אספהאנית יהודית (נקראת גם ג'ידי), יזדית יהודית, קרמאנית יהודית, המדאנית יהודית וכאשאנית יהודית. אף על פי שדוברי יהודית-מדיאנית חיו בדרך כלל בעיירות ובערי האזור, הניבים מראים דמיון רב לדיאלקטים הכפריים של מוסלמים - בשני המקרים נשמרו צורות ישנות יותר שננטשו על ידי מוסלמים עירוניים.
יוסף סמברי
דברי יוסף
הספר סוקר את קורות ישראל וחכמיו מתקופת הסבוראים ואילך, בדגש על הפרשיות המתארות את חייהם של היהודים בארצות האסלאם. לצורך הבנת הדברים מספק המחבר לקורא אף רקע נרחב לתולדות האסלאם ושליטיו.
הר קוויקווג
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו בשנת 1956 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
יוסף סמברי
דברי יוסף
הספר מהווה מקור חשוב – ולעיתים יחיד – לקורות ישראל מתקופת גירוש ספרד ואילך, ואחד המקורות המהימנים אודות תולדות חכמי ישראל, בפרט חכמי מצרים בהם היה בקי היטב, אם מספריהם שהגיעו לידו ואם מצאצאיהם שחיו במצרים.
אספהאנית יהודית
רקע
השפות היהודיות-מדיאניות, כולל איספהאנית יהודית, מסווגות על ידי בלשנים כאחד מהדיאלקטים של הרמה המרכזית של איראן, השייכות למה שנקרא לפעמים הקבוצה החציונית הדרומית של שפות צפון-מערב איראן. ניבים אלו נבדלים מפרסית סטנדרטית, ולדוברי פרסית קשה להבינן. ישנה הבנה וקשר בין הניבים השונים של היהודים שהיו בקשרי מסחר ואחרים ביניהם.
יוסף סמברי
דברי יוסף
הספר עמד לעיני החיד"א שמזכירו בשם "קובץ כתיבת יד". החיד"א הסתייע בו לצורך כתיבת ספריו 'שם הגדולים' ו'ועד לחכמים'. אף רבי רפאל אהרן בן שמעון נעזר רבות באחד מליקוטי הספר לצורך כתיבת ספרו 'טוב מצרים' על תולדות רבני מצרים. בהקדמתו מתפעל הרב בן שמעון מעבודתו של רבי יוסף ומציין כי "דבר פלא גודל בקיאותו וידיעתו הרחבה".
אספהאנית יהודית
רקע
שפות פרסיות יהודיות, כולל אספהאנית יהודית, הולכות ונכחדות. עוד יש כמה יש דוברי שפת אם ודוברים למחצה אך מספרם אינו ידוע. כבר ב-1970, לפי החוקר חביב בורג'יאן, רוב היהודים עזבו את הקהילות המסורתיות שלהם לטהרן ואחר כך מעבר לים. כיום, רוב היהודים מהאזור חיים כיום בישראל ובארצות הברית, כאשר נותרו רק חלק קטן בטהרן ובמרכזים עירוניים גדולים כמו איספהאן ושיראז. יהודים פרסים רבים מדברים פרסית מודרנית, כאשר שינוי השפה הרחק מניבים של יהודית מדיאנית כבר החלו לפני שניים או שלושה דורות עם העיור. כמעט כל דוברי השפות היהודיות-מדיאנית עברו בחיי היומיום שלהם לפרסית הסטנדרטית של היום או לשפות הלאומיות האחרות שבהן הם חיים כיום כגון אנגלית ועברית.
יוסף סמברי
דברי יוסף
חלקו הראשון של הספר, אותו קרא רבי יוסף 'דברי חכמים', עסק בקורות הימים מבריאת העולם ועד תקופת הסבוראים. חלק זה לא שרד, ובידינו נותר רק החלק השני של הספר, העוסק בקורות הימים מתקופת הסבוראים ועד זמן כתיבת הספר. אף מהחלק שבידינו חסרים מספר דפים, אשר נתלשו במכוון מכל כתבי היד, והם עוסקים בפרשת שבתי צבי. רישומם נותר רק במפתח העניינים שסידר המחבר בראש הספר.
במהלך המאה ה-19 עמדו החוקרים על חשיבותו של הספר כמקור היסטורי איכותי לחקר תולדות ישראל, ונעשו מאז שני ניסיונות לפרסמו בדפוס. החוקר והביבליוגרף אברהם נויבאואר שילב בספרו 'סדר החכמים וקורות דברי הימים' קטעים נבחרים מתוך הספר, אותם דלה מכתבי היד, בשם 'ליקוטים מדברי יוסף לר' יוסף בן יצחק סמברי'. הרב אברהם ברלינר פרסם אף הוא קטעים מתוך החיבור בשם "ליקוטים מספר דברי יוסף" (ברלין תרנ"ז).
הספר נדפס לראשונה במלואו בשנת תשנ"ד על ידי מכון יד בן צבי ובעריכת הפרופ' שמעון שטובר. בשנת תשע"א הוציא מכון אהבת שלום מהדורה נוספת של החיבור.
פונדנט (שוקולד)
פונדנט (שוקולד) (בצרפתית: fondant au chocolat) הוא מאפה קל ואוורירי העשוי מבצק, ומכיל בעיקרו שוקולד. הפונדנט מוגש בעיקר כקינוח מתוק בסוף הארוחה. פונדנט שוקולד הוא קינוח המורכב מעוגת שוקולד קטנה עם גוון פריך ומילוי עדין, המוגש בדרך כלל חם עם גלידת וניל על צלחת. בצרפתית, המונחים של עוגת השוקולד הם "gâteau fondant au chocolat" או פשוט "fondant au chocolat" ("שוקולד לעיס" או "שוקולד נמס").
במסעדות רבות בישראל מכונה בטעות עוגת שוקולד מותך כ"סופלה שוקולד". בניגוד לסופלה, המסה העיקרית של העוגה מכילה כמות גדולה של קמח ולכן היא יציבה יותר. לרוב, כאשר מאפה שוקולד תפוח מוגש מחוץ לכלי בו נאפה, מדובר בפונדנט ולא בסופלה.
Living Next Door to Alice
תוכן השיר
בתחילת השיר מקבל הדובר התראה מבחורה בשם סאלי שבעקבותיה הוא רואה את שכנתו אליס עוזבת את מקום מגוריה. מכונית לימוזינה מגיעה למקום מגוריה, אליס נכנסת אליה ועוזבת. הדובר מציין שהייתה שכנתו במשך 24 שנים. בכל השנים הללו לדובר היו רגשות כלפיה אך הוא מעולם לא הביע אותם בפניה. כעת הוא מבין שלא יהיה לו עוד סיכוי עימה.
הדובר מעלה בזכרונו את חוויות הילדות שלו איתה.
גרסת סמוקי
ב-1976 להקת סמוקי הבריטית הוציאה גרסה מחודשת לשיר. הסינגל הגיע למקום החמישי במצעד הסינגלים הבריטי, ולמקום ה-25 בארצות הברית. כמו כן הגיע השיר למקום הראשון באוסטריה, אוסטרליה, גרמניה, הולנד, שווייץ, נורווגיה ואירלנד.
כריס נורמן, בעבר סולן הלהקה, הקליט את השיר עבור אלבום סולו שהוציא בשנת 2000.
גרסת Gompie
ב-1995 ביצע ההרכב ההולנדי "Gompie" חידוש לשיר בשם "Alice, Who the Fuck Is Alice", מילים המופיעות בגרסה זו ולא הופיעו בגרסאות הקודמות. גרסה זו הגיעה בבריטניה למקום ה-17. השיר נכנס לעשרת הגדולים באוסטריה, גרמניה, נורווגיה ושווייץ, ובבריטניה השיר הגיע למכירת 150,000 עותקים. בהולנד הגיע השיר למקום הראשון.
Gompie הוא פרויקט של פטר קוהלוין ורוב פיטרס. פיטרס ביקר בבאר בניימכן שנקרא Gompie וברקע נשמע השיר "Living Next Door to Alice" בביצוע של סמוקי. כשהושמע השם אליס שבשיר עצר הדי ג'יי במקום את המוזיקה והקהל שר בקול. פיטרס הבין שיש כאן פוטנציאל ללהיט, יצר קשר עם קוהלוין ויום לאחר מכן הקליטו השניים גרסה זו לשיר, בשם Gompie.
איש של לילה
רקע וכתיבה
השיר נכתב והולחן על ידי דלומי, ביחד עם אביב קורן והופק בידי אורי אבני. השיר מתאר מערכת יחסים בין גבר הפעיל בעיקר בשעות הלילה לאשה המעדיפה את שעות היום. הדוברת בשיר מתארת כיצד היא ממתינה לבן-זוגה שיבוא לחבק אותה לפני השינה. דלומי סיפרה שכתבה את השיר בעקבות שיחת טלפון לילית עם בעלה.
ביקורת
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי סקר את השיר בחיוב, תוך שהעניק לו ציון של ארבעה כוכבי זהב מתוך חמישה.
המערכה בבריטניה החדשה
המערכה בבריטניה החדשה הייתה חלק מהזירה הפסיפית במלחמת העולם השנייה, ונמשכה מדצמבר 1943 עד תום המלחמה באוגוסט 1945. במערכה זו ניסו בעלות הברית לרתק את כוחות האימפריה היפנית לרבאול, בירת בריטניה החדשה והבסיס היפני המרכזי במהלך המערכות בגינאה החדשה ובאיי שלמה.
רקע
ביוני 1943 פתחו בעלות הברית במבצע גלגלון, שמטרתו הסופית הייתה כיבוש הבסיס היפני הגדול ברבאול, שבקצה המזרחי של בריטניה החדשה. במהלך חמשת החודשים הבאים התקדמו כוחות אמריקאים ואוסטרלים - תחת פיקודו של גנרל דאגלס מקארתור - לאורך חופה הצפוני של גינאה החדשה והסיגו משם את היפנים. במקביל, התקדם הצי האמריקאי - תחת פיקודו של אדמירל ויליאם הלסי - מגוודלקנל לאיי שלמה והקים בסיסים אוויריים בבוגנוויל בנובמבר. באוגוסט 1943 השתנו מטרות מבצע גלגלון ובעלות הברית החליטו לבודד את הכוחות היפנים ברבאול במקום להביסם.
בספטמבר 1943 העריכה המפקדה הקיסרית בטוקיו שתוכנית הפעולה של בעלות הברית לחודשים הקרובים כוללת חציית איי שלמה הצפוניים וארכיפלג ביסמרק בדרכן צפונה לאזור מערב האוקיינוס השקט - אזור ההגנה הפנימי של יפן - ובהתאם לכך, נשלחו תגבורות לנקודות מפתח באזור בניסיון לבלום את התקדמותן. מכיוון שהאמינו שרבאול תהווה מטרה עיקרית להתקפות בעלות הברית נשלחו לשם כוחות רבים, שכן באותה עת הסתכמה האחיזה היפנית בבריטניה החדשה בכוחות מוגבלים בשדות התעופה באזור כף גלוסטר, שבקצה המערבי של האי, ומספר תחנות אספקה ששימשו ארבות שהפליגו בין רבאול וגינאה החדשה.
ב-22 בספטמבר הורה מקארתור למפקד הארמייה השישית, גנרל ולטר קרוגר, לנחות במערב בריטניה החדשה ולאבטח את האזור ואת האיים הסמוכים. אולם חילוקי דעות באשר ליעילות הנחיתות נתגלעו בקרב הפיקוד העליון של בעלות הברית, וב-21 בנובמבר הגיעה המפקדה הכללית להחלטה לפיה ינחת כוח קטן באזור האי אראווה (Arawe) שבדרום מערב בריטניה החדשה (כמאה קילומטרים מכף גלוסטר), יקים שם בסיס ספינות טורפדו ויצור הסחה עבור הנחיתה העיקרית בכף גלוסטר. לנחיתה זו היו שלוש מטרות: ראשית, להסיח את דעתם של המגינים היפנים מגלוסטר; שנית, להקים מתחם הגנתי בדרום האי וליצור קשר עם דיוויזיית הנחתים הראשונה, שקיבלה את משימת כיבוש כף גלוסטר; ושלישית, להקים בסיס לסירות טורפדו. משימתן סירות הטורפדו הייתה שיבוש מעבר הארבות היפניות לחופים הדרומיים של בריטניה החדשה וכן הגנה על כוחות בעלות הברית בכף גלוסטר מפני התקפה.
הקדמה
אזור אראווה שוכן לחופה הדרומי של בריטניה החדשה, ומכיל מספר איים. תוואי השטח באזור היה ג'ונגל ביצתי שהקשה מאוד על תנועת הכוחות.
הארמייה השישית האמריקאית, ובעיקר רגימנט הפרשים ה-112, היו אחראים לתאום הפלישה למערב בריטניה החדשה, שנקבעה ל-15 בדצמבר. תאריך זה היה התאריך המוקדם ביותר שאיפשר את הקמת בסיסי האוויר שנדרשו לסיוע לפלישה, וגם סיפק די זמן לכוחות להתאמן לקראתה. על פי תוכנית הפלישה, לאחר הנחיתה ואבטחת האזור, יקימו כוחות הפלישה עמדה בדרך המובילה לנהר פּוּלי. לאחר הקמת ראש החוף, יתחילו לפעול באזור סיורים על כלי רכב אמפיביים שיחתרו לקשר עם כוחות הנחתים. שתי נחיתות משניות נקבעו להיערך כשעה לפני עלות השחר ומעט לפני נחיתת הכוח המרכזי בחצי האי אראווה. מטרות נחיתות אלה היו כיבוש האי פּילֶלוּ (Pilelo) שמדרום לחצי האי אראווה, שבו, כך האמינו בעלות הברית, שוכנות תחנת רדיו ועמדות החולשות על מעגן אראווה. מטרת הנחיתה השנייה הייתה הקמת עמדות הגנה לאורך הכביש החופי מזרחה.
בעת הנחיתות הגן על אראווה כוח הגנה מצומצם בלבד, אף על פי שתגבורות היו בדרכן לאזור, וכלל 120 חיילים ומלחים שהרכיבו שתי פלוגות, תחת פיקודו של גנרל מטסודה. התגבורות שהיו בדרכן היו גורמים שונים מהדיוויזיה ה-17, שנשלחו לרבאול כחלק מההכנות היפניות למתקפת בעלות הברית. השיירות שהובילו את החיילים היו נתונות בדרכן להתקפות מצד צוללות אמריקאיות ומפציצים אוסטרלים, ובסך הכל 1,173 חיילים יפנים נהרגו או נפצעו במהלך המסע. לאחר שהגיעה התגבורת לרבאול, צמצמו אילוצים שונים את גודל הכוח, ולבסוף יצאו לאראווה שתי פלוגות רובאים ומחלקת מקלעים. כוח זה, שהיה תחת פיקודו של מייג'ור מסמיטסו קומורי, היה במרחק ארבעה ימי צעדיה מאראווה בעת הנחיתות. יחידות האוויר היפניות ברבאול ספגו מכה קשה בעקבות התקפות בעלות הברית בחודשים שקדמו לנחיתות, אך לרשות הצי האווירי ה-11 עדיין עמדו מאה מטוסי קרב וחמישים מפציצים ברבאול באותה עת.
הקרב
רגימנט הפרשים ה-112 היווה את גוף הנחיתה העיקרי בחוף האוס פיירמן (House Fireman). בשל זרמים חזקים ובעיות התארגנות נחת הגל הראשון בשעה 07:28 במקום ב-06:30 כמתוכנן, לאחר שמשחתות ומפציצי B-25 מיטשל ריככו את החוף. למרות העיכוב, לא נתקלו החיילים הנוחתים בהתנגדות יפנית עזה, וכשעתיים לאחר נחיתת הגל הראשון נמצאו כל הכוחות הנוחתים על החוף. הכוחות החלו להתקדם לעבר פנים היבשה בעוד הכוחות היפניים נסוגו מזרחה, ועד צהרי אותו היום הקימו חיילי בעלות הברית קו הגנה בבסיס חצי האי, כשהם מונים מעל 1,600 חיילים. בשבועות שלאחר מכן עסקו בעלות הברית בהקמת תשתית באזור אראווה. הוקמו שני בתי חולים, בסיס לסירות טורפדו, רציפים לספינות תובלה ומצבורי דלק.
ב-10 וב-12 בינואר 1944 הגיעו לאראווה תגבורות אמריקאיות בדמות מחלקה F של רגימנט הרגלים ה-158 ומחלקה B של גדוד הטנקים הראשון של חיל הנחתים האמריקאי, בהתאמה, וב-16 בינואר ערכו הכוחות האמריקאיים את מתקפת-הנגד שלהם. באותו בוקר תקפו מפציצי B-24 ליברטור ו-B-25 מיטשל את העמדות היפניות ולאחריהם נערכה מתקפה ארטילרית. לאחר מכן נעו יחידות הרגלים והטנקים אל האזור, כשהאחרונים בראש, ועד השעה 16:00 השיגו הכוחות את יעדם ונסוגו חזרה לקו ההגנה.
בעקבות ההתקפה הסיג קומורי את כוחותיו הנותרים בחזרה לשדה התעופה, שלא היה חלק מיעדי המתקפה האמריקאית. אולם, אף על פי שלא סבלו מהתקפות אמריקאיות, נתקלו היפנים במחסור כבד באספקה ורבים מהחיילים חלו. פעילות כלי שיט אמריקאים באזור אף מנעה את שינוע האספקה לכוחות, וב-8 בפברואר דיווח קומורי למפקדיו שכוחו אינו מסוגל לבצע אף משימה וכי הוא עומד בפני השמדה. תחילה הורו לו מפקדיו להישאר בעמדתו ולהגן עליה, אך לאחר שהבינו ששדה התעופה חסר חשיבות לאמריקאים ואם לא יתפנה הכוח הוא יושמד לבטח, שיגרה הדיוויזיה ה-17 פקודה לקומורי להסיג את כוחותיו ב-24 בפברואר.
קרב כף גלוסטר
בקרב זה הייתה מטרת הכוחות האמריקאיים והאוסטרליים כיבוש שדה התעופה הצבאי היפני באזור כף גלוסטר, וכך לסייע לבידוד הכוחות היפנים ברבאול. מטרה משנית הייתה אבטחת המצרים בין בריטניה החדשה לבין גינאה החדשה. קרב אראווה, כאמור, שימש כפעולת הסחה לנחיתה בכף גלוסטר ואיפשר לבעלות הברית למנוע מעבר אספקה ותגבורת ממזרח האי למערבו.
הקרב עצמו החל ב-26 בדצמבר, כשאוניות אמריקאיות ואוסטרליות הפגיזו את העמדות היפניות בכף גלוסטר, ולאחריהן תקפו את העמדות יחידות של חילות האוויר של צבא ארצות הברית ושל חיל האוויר המלכותי האוסטרלי. לאחר מכן, בחסות מסך עשן, נחתו על שלושה חופים שונים חיילי הדיוויזיה הראשונה של חיל הנחתים האמריקאי, ועל אף שהתקשו במעבר השטח הביצתי והסבוך לא נתקלו בהתנגדות רבה מצד היפנים.
ב-27 בדצמבר נתקלו האמריקאים בריכוז ביצורים יפנים שחלשו על הדרך לבסיסים, ובתום הקרב - שארך מספר שעות - השתלטו הנחתים על האזור. בשלב זה נעצרו הנחתים והמתינו לתגבורת בדמות רגימנט הנחתים החמישי, שהגיע ביום המחרת, וב-28 בדצמבר השתלטו הנחתים האמריקאים על שדה התעופה היפני, ובכך השיגו את מטרתם העיקרית.
בעלות הברית שיקמו את שדה התעופה היפני והפעילו אותו, אך לאחר שהוחלט לבודד את רבאול ולא לתקוף אותה, איבד שדה התעופה מחשיבותו.
תוצאות הקרב
מכיוון שנתקלו בהתנגדות יפנית קלילה יחסית, שיערו בעלות הברית שהגוף העיקרי של הכוח היפני עדיין נמצא באזור, ובחודשיים לאחר כיבוש שדה התעופה המשיכו הנחתים האמריקאים לסייר באי תוך חיפוש אחר חיילים יפנים, אך לא הצליחו לאתר קבוצות גדולות.
הסיבה לכך נעוצה במצב הקשה בו היו שרויים החיילים היפנים טרם הנחיתה. החיילים סבלו מתת-תזונה כתוצאה ממחסור באספקה, ממלריה, דיזנטריה ומחלות נוספות, והפגזות בעלות הברית תרמו רבות למצבם הקשה. כשנחתו בעלות הברית היה הכוח היפני במצב רע ולכן לא התאפשרה הגנה ראויה על האי. ב-23 בפברואר 1944 קיבל סקאי, מפקד הדיוויזיה ה-17, אישור לסגת חזרה לרבאול ולהשתתף בהגנה עליה.
אף על פי שבעלות הברית החליטו שלא לתקוף את רבאול, נמשכו פעולות טיהור בריטניה החדשה כמעט עד סוף המלחמה.
המסגד הגדול ובית החולים בדיבריאי
מתחם המסגד הגדול ובית החולים בדיבריאי (טורקית Divriği Ulu Camii ve Darüşşifası) ממוקם בעיר דיבריאי בנפת סיוואס במזרח אסיה הקטנה שבטורקיה, ומאז שנת 1985 הוא מוכרז כאתר מורשת עולמית. המתחם הבנוי מאבן צהובה, משתרע על מורדותיה של גבעה מדרום למצודת העיר, אורכו 64 מטר ורוחבו 32 מטר. בתכנונו ובמראהו ניכרת השפעה של אדריכלות ארמנית וגאורגית בת התקופה.
המסגד
המסגד תופס את רוב שטחו של המתחם, ומשתרע על חלקו הצפוני. במסגד אולם תפילה בודד, ובו חמישה מעברים הנבדלים זה מזה בארבע שורות בנות ארבעה עמודים כל אחת, הנושאים קשתות אבן. המעבר המרכזי רחב מעט מהאחרים, ובו קבועים המיחרב, הנחשב לגדול ביותר באנטוליה, ואגן ההטהרות. המינבר מעוטר בעושר ובו עשרים כתובות קליגרפיות. מעל המסגד שתי כיפות בצורת חרוט בגדלים שונים, הגדולה שלה שמונה צלעות שוכנת מעל למיחרב, והאחרת נמצאת מעל אגן ההיטהרות וקבועה בה מנורה. בפינתו הצפון-מערבית של המבנה ניצב מינרט. אל המסגד מוליכים שני שערים - החשוב שבהם נמצא בחזית הצפונית ולידו כתובת הקדשה, והשני קבוע בחזית המערבית. בצד המזרחי קבוע חלון שבעבר שימש כשער שלישי. כל השערים מעוטרים בדוגמאות גאומטריות ובעיטורי פרחים.
בית החולים
בית החולים צמוד למסגד מדרום, ותופס כשליש משטח המבנה. הוא בנוי בסגנון מדרסה ובו חדר מרכזי המוקף בחדרים מכל צדדיו. החדרים ערוכים בשתי קומות ותקרתו של בית החולים גבוהה מעט מזו של המסגד. שער בית החולים המתנשא לכל גובהה של חזית המבנה המערבית, מושך את המבט בצידו זה של המבנה. השער קבוע בתוך קשת מחודדת, הקבועה בתורה בתוך קשת נוספת. שתי הקשתות בולטות מקו החזית, והן מעוטרות בעושר רב. הפתח עצמו נמצא בתוך מסגרת מלבנית שקועה ומעליה חלון ביפורי מלבני. מעבר לעיטורים קליגרפיים ודמויות מעולם הצומח, נראים בשער תבליטי דמויות אדם המייצגות את השמש והירח. גם מעל בית החולים ניצבת כיפת חרוט הממוקמת מעל פינתו הצפון-מזרחית.
אסון אולם ויקטוריה
אסון אולם ויקטוריה התרחש ב-16 ביוני 1883 באולם ויקטוריה בסנדרלנד, אנגליה, כאשר 183 ילדים (בגילאי 3 עד 14 שנים) נהרו לחלוקת צעצועים בחינם ונמחצו למוות בעקבות חנק.
ב-16 ביוני 1883, הוצג מופע לילדים על ידי הבדרנים הנודדים מר וגברת פיי. מופע הקסמים הנודד, המורכב ממגוון תכסיסים ואשליות, עבר ללא תקלות.
בסיום ההופעה פורסמה הודעה שילדים עם מספרי כרטיסים מסוימים יקבלו פרס ביציאה. במקביל החלו הבדרנים שעל הבמה לחלק מתנות לילדים שישבו באולם. מודאגים מהחמצת הפינוקים, רבים מ-1,100 הילדים שהיו בגלריה זינקו לעבר גרם המדרגות המוביל למטה.
בחלק התחתון של גרם המדרגות הייתה דלת שנפתחה כלפי פנים והשאירה מרווח מספיק גדול כדי שילד אחד יעבור בכל פעם. מאמינים שהדבר נועד כדי להבטיח בדיקה מסודרת של כרטיסים. עם מעט מבוגרים מלווים כדי לשמור על הסדר, הילדים זינקו במורד המדרגות לעבר הדלת. אלו שהיו בחזית נלכדו ונמחצו למוות ממשקל ההמון שמאחוריהם.
כשהמבוגרים באודיטוריום הבינו מה קורה הם מיהרו אל הדלת, אך הם לא הצליחו לפתוח אותה במלואה כי הצירים שלה היו בצד של הילדים. השומר פרדריק גרהם רץ במעלה גרם מדרגות נוסף והסיט כ-600 ילדים למקום מבטחים דרך יציאה אחרת. בינתיים, מבוגרים אחרים משכו את הילדים בזה אחר זה דרך הפתח הצר, לפני שגבר אחד הצליח להוציא את הדלת מהצירים שלה.
השלכות
183 ילדים בגילאי 3 עד 14 נמחצו וחנקו למוות. המלכה ויקטוריה שלחה הודעת תנחומים למשפחות האבלות ותרמה לקרן האסונות.
תרומות שנשלחו מכל רחבי בריטניה הסתכמו ב-5,000 ליש"ט (שווה ערך ל-535,758 ליש"ט בשנת 2021) ושימשו להלוויות הילדים ולאנדרטה בפארק מוברי. האנדרטה מציגה אם אבלה מחזיקה ילד מת.
דיווחים בעיתונים באותו זמן עוררו זעם לאומי והחקירה שהתקיימה הובילה לחקיקה לפיה במקומות בילוי ציבוריים יותקנו במספר מינימלי של יציאות חירום הנפתחות כלפי חוץ, מה שהוביל להמצאת דלתות חירום ב"דחיפה", מנגנון המשמש בדלתות חירום עד היום. איש לא הועמד לדין בגין האסון והאדם האחראי להברגת הדלת מעולם לא זוהה. אולם ויקטוריה נשאר בשימוש עד 1941 כאשר הוא נהרס על ידי פצצת מצנח במלחמת העולם השנייה.
תיאור בתקשורת
האסון נתן השראה לשיר של המשורר הסקוטי ויליאם מקגונגל בשם "אסון סנדרלנד".
יבגני שפובלוב
יבגני שפובלוב (ברוסית: Евгений Шаповалов; פברואר 1968 – 26 בפברואר 2022) היה זמר טנור ישראלי ממוצא בלארוסי, שר בסגנונות שונים – החל ממוזיקה קלאסית ובמיוחד אופרה, דרך מוזיקה פופולרית וכלה במוזיקה עממית.
ביוגרפיה
יבגני שפובלוב נולד בברנוביץ' שבבלארוס, אז בברית המועצות. מגיל 7 היה סולן במקהלות. בגיל 17 הקים עם עוד שלושה חברים להקת רוק ופופ שנקראה "ספטמבר". לאחר כן, התגייס לצבא הרוסי ושירת בחיל הים בים הבלטי.
שפובלוב, שלא היה יהודי, הכיר את אשתו הראשונה בבלארוס שעלתה ב-1991 לארץ בגל העלייה בשנות ה-90, והזוג התגורר במושב מעלה גמלא שברמת הגולן. הופעתו הראשונה של שפובלוב בארץ הייתה במסגרת מועדון הזמר של שרהל'ה שרון בעמק הירדן. לאחר מכן התגרשו בני הזוג, ושפובלוב הכיר את אשתו השנייה. לזוג נולדו שתי בנות. לאחר 13 שנים ביחד, התגרש שפובלוב מאשתו השנייה.
ב-1993 החל שפובלוב ללמוד באקדמיה למוזיקה באוניברסיטת תל אביב. באותה שנה הזמינה אותו להקת אתניקס להקליט איתה את השיר "ג'סיקה", ששולב באלבומה "אדם ונחש", והשיר הפך ללהיט גדול. ב-1995 השתתף במופע "שלושת הטנורים" עם גבי שדה ודודו פישר ובמאי 1999 התארח בקונצרט של גליקריה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
בשנת 2001 יצא שפובלוב במופע משותף עם שלומית אהרון, שנקרא "דואט" וב-2003 יצא אלבום המופע דואט - בהופעה חיה. באותה שנה השתתף שפובלוב במופע של שירי מחזות זמר.
ב-2007, יצא שפובלוב במופע בשם "שלושת הטנורים" ביחד עם ודיסלאב גוראי ופליקס ליפשיץ. ב-2008 יצא במופע בשם "יבגני שפובלוב 60/40: המדינה חוגגת 60 ויבגני חוגג 40".
שפובלוב הוציא יותר מעשרה דיסקים.
שפובלוב היה גם חובב בישול מושבע, והוציא ספר בישול.
שפובלוב נפטר ב-26 בפברואר 2022 מאירוע לבבי.
אקוויפר ההר
אקוויפר ההר של מדינת ישראל הוא אקוויפר (שכבת סלע המכילה מים) הנפרס באזור שדרת ההר של ישראל, מעמק יזרעאל בצפון, דרך הרי יהודה והשומרון, ועד לבאר שבע. זהו מאגר מי התהום הגדול בישראל. מקובל לחלק את אקוות ההר על פי כיוון הניקוז שלהם: אקוויפר ירקון תנינים זורם לכיוון הים התיכון, ואילו האקוויפרים המזרחיים מתנקזים לבקעת הירדן.
אקוויפר ההר מורכב מסלעי גיר ודולומיט מתקופת הקנומן והטורון, המאפשרים את חלחול המים הודות לתופעת הקרסט. מתחת לשכבה זו מצויים סלעי חוואר מתקופת הקרטיקון התחתון המשמשים כאקוויקלוד (שכבה אטימה).
באקוויפר ההר איכות מי התהום טובה, אולם הם חשופים לזיהום. האקוויפר נמצא באזור המורכב בעיקר מסלעים סדוקים וחלולים מאוד, ולכן המים, אך גם הגורמים המזהמים, חודרים לתוך האקוויפר ומתפשטים בו במהירות. כמות המים הניתנת לשאיבה מהאקוויפר היא כ-350 מיליון מ"ק מים בממוצע רב שנתי.
מי אקוויפר ההר נשאבים בעזרת מערכת מורכבת של בארות ומשמשים את תושבי האזור. בשל מבנה הסלעים של האקוויפר הבארות משפיעות זו על זו: שאיבה מבאר אחת מורידה במהירות את מפלס המים בבאר סמוכה.
SIG 550
ה-SIG SG 550 (ראשי תיבות של Sturmgewehr, מגרמנית: רובה סער) הוא רובה סער המיוצר על ידי זיג זאואר השווייצרית. הוא נחשב אחד מרובי הסער המדויקים ביותר כיום. משקלו ואורכו הגדולים של הרובה מהווים חיסרון בלוחמה בשטח בנוי. ה-SG 550 נמצא בשימוש בצבאות שווייץ, צ'ילה, אינדונזיה, צרפת וספרד. הוא מוכר גם כ-Stgw 90 בגרמנית או Fass 90 בצרפתית (מתורגם כרובה סער 90).
פיתוח
פיתוח ה-SG 550 החל כאשר בשנת 1978 ביקש הצבא השווייצרי להחליף את הנשק הקל הסטנדרטי של חייליו, ה-SIG SG 510 או Stgw 57. בשנת 1983 נבחר ה-SG 541 לנשק הסטנדרטי של הצבא השווייצרי, שונה שמו ל-SG 550 והוא נכנס ליצור.
גיטה הלאס
גיטה הלאס (במקור עד 1900 מרגיט הולצר, בהונגרית: Halász Gitta; ליפיק (היום בקרואטיה), 15 באוגוסט 1889 – בודפשט, 8 במאי 1968) הייתה זמרת אופרה (סופרן) יהודייה-הונגרייה. בין שתי מלחמות העולם בבית האופרה של בודפשט הייתה סוברט קולורטורה מובילה (סוברט היא סוג של קול אופראי של סופרן, המופיעה לעיתים קרובות כדמות נשית באופרה ובתיאטרון).
ביוגרפיה
גיטה הולצר נולדה במשפחה יהודית כבתם של יוז'ף הולצר (הלאס), מנהל דואר ושל אילונה ביר. בשנת 1906 הפכה לסטודנטית במחלקה הפרטית לשירה באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט, אך בסוף 1908 הפסיקה את ללימודיה שם והמשיכה בווינה ולאחר מכן בבודפשט, אצל ד"ר גזה לאסלו.
הלאס החלה את הקריירה שלה בעונת 1917–1918 בתיאטרון העיר רייכנברג (ליברץ) (שם התיאטרון כיום: Divadlo Františka Xavera Šaldy), תיאטרון שהווה קרש קפיצה לכוכבים עתידיים רבים באותה התקופה. משם הוחתמה על חוזה על ידי בית האופרה של בודפשט בסתיו 1918. הלאס הופיעה לראשונה שם ב-22 בספטמבר 1918. באופרה של אמיל אבראני "דון קיחוטה". היא ביססה את הקריירה שלה על ידי כניסה כמחליפה במקום הזמרת מריה שאמשון בתפקיד נורי באופרה בשם "תחתית ההרים" ארבעה שבועות לאחר מכן. עד מהרה הפכה לחברה עסוקה בלהקה, ושרה תפקידי סוברט וסופרן לירי כאחד. הוא הייתה משתתפת חיונית בכל האופרות של מוצרט. יכולות המשחק שלה היו מצוינות כמו השירה שלה. היא הופיעה באופן קבוע גם בערבי אורטוריה. הלאס התארחה גם בגרמניה מספר פעמים.
ב-23 ביוני 1928, בבודפשט, ביוזפוורוס, נישא לשאנדור רווס, רופא נשים-מנתח. היא אמנם המירה את יהדותה בנצרות ב-1 בדצמבר 1938 כדי שתוכל להמשיך להופיע (מייד אחרי פרסום החוק היהודי הראשון בהונגריה), אולם זה לא עזר לה כבר בשלב זה ובוודאי בשל החוק היהודי השני לאחר מכן והחוק היהודי השלישי בעקבותיו, היא הורחקה מהאופרה כבר בשנת 1939, היא הורשתה לחזור לאופרה רק אחרי השואה בתום מלחמת העולם השנייה. באחד התפקידים האהובים עליה, החטיפה מן ההרמון, היא הופיעה כבלונדה כבר ב-14 באפריל 1945. היא פרשה לגמלאות בשנת 1948 ואז קיבלה את התואר "חברה לנצח". במרץ 1949 חזרה לבמה פעם אחת נוספת, שוב כבלונדה.
לאחר פרישתה לימדה שירה. בעלה נפטר ב-29 בספטמבר 1959, וגיטה הלאס חיה עוד תשע שנים אחריו כאלמנה.
Fast Car (שיר של טרייסי צ'פמן)
Fast Car (בעברית: מכונית מהירה) הוא שיר שבוצע על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טרייסי צ'פמן ויצא לאור בשנת 1988.
רקע
השיר יצא לאור באפריל 1988 כסינגל המוביל מתוך אלבום הבכורה של צ'פמן שנקרא בשמה. ביוני 1988 ביצעה צ'פמן את השיר במופע הוקרה לנלסון מנדלה לרגל יום הולדתו ה-70 שהתקיים באצטדיון ומבלי, עם עוד כמה משיריה, ולאחריו זכה השיר לפרסום והצלחה.
השיר הגיע למקום השישי במצעד הבילבורד הוט 100 בארצות הברית, ולמקום הרביעי במצעד הסינגלים הבריטי.
בשנת 2015 הוציא ג'ונאס בלו גרסת כיסוי לשיר בסגנון טרופיקל האוס, בשיתוף הזמרת דקוטה.
תוכן השיר
בריאיון לרדיו BBC סיפרה צ'פמן: "בארצות הברית נוגן השיר בתחנות הרדיו יותר משהשיר "Talkin' 'bout a Revolution" נוגן, והיה לכך חלק נכבד בתפיסה הציבורית כלפי כזמרת-יוצרת הכותבת שירים המספרים סיפור על חיי אנשים, ובאופן כללי השירים מייצגים את העולם שראיתי כשגדלתי בקליבלנד, אוהיו כמי שבאה מרקע של מעמד הפועלים. גודלתי על ידי משפחה חד-הורית, צפיתי באנשים החיים בקהילה של אנשים נאבקים, וכל אחד שם עבד קשה וקיווה שדברים ישתפרו. בחלק ממה שאנשים כותבים יש מרכיבים אוטוביוגרפיים, אך השיר הזה לא היה אוטוביוגרפי: מעולם לא הייתה לי מכונית מהירה. זה רק סיפור על זוג, ועל איך הם מנסים לעשות חיים יחד ועל העמידה שלהם מול האתגרים בחייהם. בהחלט הרגשתי את הרגשנות שבשיר וידעתי שיש שם משהו. אף פעם אתה לא יודע כיצד אנשים אחרים הולכים להגיב לכך, וזה גם לא רלוונטי, אבל דבר אחד שאני זוכרת על כתיבת השיר הוא שזה היה בשעה מאוחרת, ובעת הזו הייתה לי כלבה קטנה מסוג תחש. היא ישבה על הספה לצידי בזמן שהתחלתי לכתוב את הלחן ואת המילים הראשונות של השיר. אני זוכרת במידת מה שהיא התנשפה יותר מהרגיל. אני לא יודעת אם היא הרגישה את האנרגיה שלי או שלא הייתה עייפה כמו תמיד, אך זה היה כיף להיות איתה שם בתהליך תחילת כתיבת שיר.
היו הרבה אנשים שניגשו אלי ואמרו לי שהם מרגישים שזה השיר שלהם. מישהו אמר לי שהם חשבו שאני קוראת את הדואר שלהם. הם אמרו 'נראה שאת מכירה את הסיפור שלי', ושפרטים בשיר ייצגו משהו שקרה בחייהם".
במרץ 1996 סיפרה צ'פמן לתחנת רדיו "CIDR-FM" בקנדה: "אני מניחה שכתבתי את השיר "Fast Car" ב-1986. בזמן שכתבתי את השיר, לא ממש ידעתי על מי אני כותבת. במבט לאחור, כפי שזה קורה גם בשירים אחרים, שאני מרגישה שהבנתי אותם רק לאחר מכן,... אני חושבת שהשיר הוא על ההורים שלי, ועל כך שכשהם הכירו זה את זה, הם היו צעירים מאוד, ורצו להתחיל בחיים חדשים יחד, ואמא שלי חששה לעזוב את ביתה. ההורים שלי נישאו ויצאו לעבר העולם כדי למצוא מקום לעצמם, וזה היה קשה מאוד.
אמי לא סיימה תיכון, ואבי היה מבוגר ממנה בכמה שנים. היה לו קשה ליצור את סגנון החיים שחלם עליו...עם ההשכלה שהייתה לו...עם ההזדמנויות שהיו פתוחות בפניו... במובן מסוים, אני חושבת שהם הפכו לזוג במחשבה שיחד יהיה להם סיכוי טוב יותר לעשות זאת".
ביקורת והצלחה
על פי המגזין "Metro Weekly", מספר השיר באופן מציאותי על נערה ממעמד כלכלי נמוך המנסה להחלץ ממעגל העוני. המגזין "רולינג סטון" דירג את השיר במקום ה-167 ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים. זהו השיר היחיד של צ'פמן ברשימה והשיר במקום הגבוה ביותר ברשימה שנכתב וגם בוצע על ידי אשה. אתר הפיצ'פורק דירג את השיר במקום ה-86 ברשימת 200 השירים הטובים ביותר של שנות ה-80.
השיר זכה בפרס הווידאו קליפים של MTV בקטגוריית "הקליפ הנשי הטוב ביותר".
מולי רינגוולד
מולי קת'לין רינגוולד (באנגלית: Molly Kathleen Ringwald; נולדה ב-18 בפברואר 1968) היא שחקנית, זמרת ורקדנית אמריקאית. היא זכתה לעיקר פרסומה בעקבות השתתפותה בכמה סרטי נעורים של הבמאי ג'ון יוז.
ביוגרפיה
רינגוולד נולדה בעיירה רוזוויל, קליפורניה שבארצות הברית. הוריה הם אדל אדית' (לבית פרמבד), שפית ועקרת בית, ורוברט סקוט רינגוולד, פסנתרן ג'אז עיוור. לה שתי אחיות, אליזבט וקלי.
רינגוולד החלה את קריירת המשחק שלה בגיל חמש, כאשר השתתפה בתפקיד משנה בהצגה "עליסה בארץ הפלאות". בגיל שש היא השתתפה באלבום בסגנון דיקסילנד ג'אז של אביה ולהקתו, ה-Fulton Street Jazz Band. בילדותה השתתפה גם בכמה פרסומות טלוויזיה והתארחה בתוכנית הילדים "מועדון מיקי מאוס". בשנת 1978 נבחרה לגלם את דמותה של קייט במחזמר "אנני" בלוס אנג'לס. מאוחר יותר גילמה את דמותה של פפר על במות ברודוויי. בשנת 1979 השתתפה רינגוולד בפרק בסדרה "על טעם ועל ריח" ונבחרה לגלם את דמותה של מולי פארקר בספין אוף "עובדות החיים". לאחר שלושה עשר פרקים השתנה אופייה של הסדרה ורינגוולד, יחד עם שלוש בנות אחרות, נאלצו לעזוב במהלך 1980. למרות זאת הייתה לה הופעת אורח בפתח העונה השנייה.
בשנת 1980 הייתה רינגוולד הזמרת הראשית בשני אלבומים של דיסני. באלבום "Yankee Doodle Mickey" שרה רינגוולד את השירים "This Is My Country" ו-"The Star-Spangled Banner", ובנוסף לכך השתתפה באלבום לכבוד חג המולד. אף שהשתתפה בשני סרטים בראשית שנות ה-80, פריצתה הקולנועית החלה בשנת 1984, בסרט "בת שש-עשרה הייתי", ונמשכה בשנת 1985 עם שובר הקופות "מועדון ארוחת הבוקר" בו גילמה תלמידת תיכון מפונקת. ב-1986 כיכבה בקומדית הנעורים הרומנטית "יפה בוורוד", וב-1987 כיכבה בקומדיה "תרגילים בחיזור" לצד רוברט דאוני ג'וניור. בין אמצע לסוף שנות השמונים הייתה רינגוולד השחקנית הצעירה המבוקשת ביותר בהוליווד, והופיעה על השער של מגזינים רבים לנוער. ב-17 באוקטובר 2017 פרסמה מאמר בשבועון "ניו יורקר" בו ציינה רינגוולד שהיא סבלה מהטרדות מיניות באותן השנים, כבר מאז שהייתה בת 13. במאמר נוסף מתחה ביקורת על המסרים הבעייתיים העולים מן הסרט "מועדון ארוחת הבוקר".
הקריירה של רינגוולד דעכה בשנות ה-90, כאשר השתתפה בעיקר בסרטי טלוויזיה וסרטי אימה שהופצו בווידאו בלבד. הופעתה בעירום בסרט "Malicious" בשנת 1995 עוררה הדים תקשורתיים לאור תדמית "הילדה הטובה" שאפיינה את תפקידיה המוקדמים. בשנת 1996 השתתפה רינגוולד בקומדיית המצבים של רשת ABC - Townies, וזכתה לביקורות טובות. אולם לנוכח מדרוג נמוך הסדרה בוטלה לאחר תשעה פרקים.
במהלך שנות התשעים התגוררה רינגוולד בצרפת למשך ארבע שנים והשתתפה בסרטי קולנוע צרפתיים. לאחר מכן השתתפה במחזות על במות ברודוויי ולונדון. בשנת 1998 השתתפה בסרט הטלוויזיה "Since You've Been Gone".
בשנת 2000 השתתפה בפרק בסדרת הטלוויזיה "The Outer Limits". בשנת 2001 השתתפה בסרט "Not Another Teen Movie" שהיה פרודיה על וסרט מחווה לסרטי נעורים שונים, שבאחדים מהם היא עצמה השתתפה. בשנת 2004 כיכבה במחזה "Modern Orthodox" בברודוויי. ב-2006 גילמה דמות של אישה עיוורת בסדרת הטלוויזיה "Medium". באותה שנה השתתפה במחזות הזמר "Enchanted April", "Cabaret" ו-"Sweet Charity" (בו הוחלפה בקיץ 2007).
בשנת 2010 פרסמה את האוטוביוגרפיה שלה.
בשנת 2016 שיחקה בסרט הדרמה "קינג קוברה" שם גילמה את איימי. בשנת 2017 גילמה דמות אימו של ארצ'י בסדרה "ריברדייל" בנטפליקס.
חיים אישיים
לרינגוולד היו מערכות יחסים קצרות עם מספר שחקנים ואמנים.
דז'ה בוקרוש בירמן
דז'ה בוקרוש בירמן (בהונגרית: Bokros Birman Dezső; אויפשט, 19 בנובמבר 1889 – בודפשט, 24 בינואר 1965) היה פסל, צייר, גרפיקאי ומאייר יהודי-הונגרי; סגן נשיא איגוד האמנים. נהרג בתאונת דרכים. הוא היה סגן הנשיא של פדרציית האמנים, קרבן לתאונה. עולם הטעם והצורה שלו עוצב על ידי הפיסול המצרי, היווני, הרנסאנס ומגמות הסגנון בתקופתו. הוא היה אחד מפסלי העירום והדיוקן ההונגריים המצטיינים ביותר במחצית הראשונה של המאה העשרים.
קורות חיים
הוא נולד במשפחה יהודית כבנם של שמואל בירמן, סנדלר ושל ברטה שטיאר. עבור דז'ה בוקרוש בירמן האמנות לא התחילה בבית הספר ללימודי הציור והפיסול, אלא המאבק לפרנסה חיבר אותו במהרה לעבודה מעשית בפיסול כשוליה/עוזר והוא יכול היה להירשם למכללה לאומנויות שימושיות רק ב-1907. עם ניסיונו כעוזר פסל דקורטיבי התקבל לקורס השלישי. מוריו היו לאיוש מאטראי וגזה מארוטי - פסלי מבנים ידועים של המאה ה-19 והמאה ה-20. הביקורת החריפה של אימרה סימאי אילצה אותו לעזוב את בית הספר בשנת 1910, כי לפעמים הוא לא רצה להכיר בפער שבין חלום למציאות, הוא התקשה לגשר על הפער בין החופש האמנות י ולבין העבודות לפרנסה ולכן נאלץ לסגור במהירה את בית מלאכה שלו לפיסול דקורטיבי.
בוקרוש בירמן נסע לפריז בשנת 1911. הוא התגורר שם תוך מחסור כלכלי גדול, בילה חודשים בחקר המוזיאונים וחי מהזמנות של עבודות קטנות, תוך יצירת בובות משעווה וזיוף רישומי ואן-גוך (עליהם כתב בעצמו בספר זיכרונותיו). הוא לא שכח את תחרות הפיסול מונקאצ'י בבודפשט. תוכניתו - יצירה בעירום - גרמה לתדהימה ולזעזוע כללי בתערוכת 1914. תוך שהוא מתעלם מהביקורות המגנות הוא נסע לרוסקיצה כדי לרכוש ניסיון בגילוף שיש.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה גויס לצבא תחילה נשלח לחזית הרוסית בשנת 1915 ובהמשך לחזית האיטלקית. למשך תקופה קצרה הוצב במשרדי העיתונות הצבאית. שם, בנוסף לעבודותיו לצבא, ביצע לעיתים קרובות רישומי פסלים ועסק גם ביצירות בדוגמנות. הוא פגש במהלך המלחמה את ארפאד סנש (שלזינגר) ההונגרי-יהודי, לימים צייר צרפתי. בסתיו 1918 נערכה בבודפשט תערוכת האוספים הראשונה שלו במסגרת KÉVE - "איגוד האמנים ההונגריים באמנות יפה והיישומית". המטה התרבותי של הרפובליקה הסובייטית ההונגרית זיהה את כישרונו והעניק לו מלגה של 4,000 כתרים. אך לאחר נפילת הרפובליקה, ציפו לו רדיפות כ"חביב הרפובליקה הסובייטית" בשל זכייתו במלגה זו. בשנת 1920 היגר לפריז ואחר כך לברלין. הוא שקע בלימוד ניתוח האמנות העתיקה - בעיקר האמנות הפלסטית.
בין השנים 1926 – 1932 התגורר בצ'כוסלובקיה, בעיקר בדרום סלובקיה שהייתה תחת שלטון הונגרי עד 1920, אך לעיתים קרובות ביקר בהונגריה עם יצירותיו. לדוגמה, בשנת 1927 ערך את הופעת הבכורה שלו עם הוגו שרייבר בגלריה טמאש, אך הוא ביקר גם ברומניה וביוגוסלביה, שם התוודע לפיסולו של איוון משטרוביץ', הפסל והבנאי הקרואטי בעל השם העולמי.
משנת 1932 התגורר שוב בבודפשט, שם הקשר היומיומי שלו עם אמנים אחרים הפך כמעט לחבל הצלה עבורו. הזדהותו וחמלתו עם העניים, עם הנחשלים, עם אלה שלא היו מסוגלים לייצג את עצמם בגלל מעמדם החברתי הנמוך הסיטו את התעניינותו לצד השמאלי של האמנויות היפות. הוא היה חבר בקבוצת האמנים הסוציאליסטים מאז שהוקמה והשתתף איתם בכמה תערוכות משותפות.
גם החסכים, המחסור והסבל של מלחמת העולם השנייה וההפצצות לא נחסכו ממנו. בשל יהדותו לא היה יכול לעבוד, להציג ולהתפרנס בשום מקום אלא רק באומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך. המלחמה הסתיימה עבורו במחלה, ומשנת 1947, כהוקרה על פועלו, קיבל פנסיה סוציאלית. רוחו היצירתית התגברה לאט ככל שמצבו הגופני השתפר בהדרגה. בשנת 1947 נפתחה תערוכת האוספים שלו בבית הספר האירופי ואחר כך ב"גלריית האמנים".
בשנת 1948 הוא נסע שוב למסע לימודים לפריז ואחריו חזר לביתו (אף על פי שהיה יכול להישאר שם) והציג את עבודותיו החדשות במרכז התרבות העממית של בודפשט. הוא קיבל את "פרס הפרו ארטה" ואחר כך את פרס קושוט כהוקרה על יצירתו.
לעיתים קרובות ובשמחה רבה הציג את יצירותיו שהשתמרו בסטודיו שלו עבור חובבים מזדמנים בראשית שנות ה-50 וה-60. מותו הטרגי בתאונת חשמלית ב-24 בינואר 1965 עורר אהדה עמוקה בקרב אלה שאהבו והעריכו את עבודתו, ואלה היו רבים.
יש לי חור בלב בצורה שלך
יש לי חור בלב בצורה שלך הוא סינגל של להקת ג'ירפות בשיתוף עם הזמרת Damsel Is Depressed, אשר יצא לאור ב-10 בנובמבר 2019.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי סולן הלהקה גלעד כהנא, הולחן על ידי כהנא והזמר-יוצר עטר מיינר והופק על ידי חברי הלהקה ביחד עם מיינר. בראיון לאתר כלכליסט סיפר כהנא על החיבור למיינר: "ראיתי אותו בפעם הראשונה לפני כמה שנים בתדר וזיהיתי משהו. בפעם הראשונה שהופעתי איתו אמרתי לו, ‘אתה כוכב, אתה מבין את זה?’. והוא ענה, ‘או. קיי’. הוא מתוק אמיתי. אז הוא הביא לי כמה ביטים והביט הזה נהיה שיר של ג’ירפות".
תוכן השיר
על תוכן השיר סיפר כהנא: "בגלל שהרבה פעמים מתייחסים אליי ככותב רציני, לפעמים אני רוצה להיות מטומטם לגמרי. אני חושב שהשיר הזה נכתב מתוך טמטום מוחלט שלי, בקטע טוב. לבי עלה על גדותיו. אני אוהב להיות עמוק ואני אוהב להיות רדוד, זה כיף להשתולל לפעמים". גם לתוכניתה של איריס קול ב-103fm העניק כהנא ראיון, בו אמר על השיר: "הבת שלי ניגשה אליי אחרי חופשת הקיץ וסיפרה לי שהיא מתגעגעת לחברה שלה, ושיש לה חור בלב בצורה שלה, אחרי תקופה השמעתי לה את השיר ואמרתי לה שהמשפט היה רעיון שלה, היא בכלל לא זכרה את זה, ואמרה לי 'אני לא אמרתי כזה דבר'".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם בסמוך לצאתו של הסינגל בערוץ היוטיוב הרשמי של להקת הג'ירפות, והוא בוים על ידי בסיסט הלהקה יאיר קז.
מועדון החברים של מיקי מאוס
הסדרה משודרת בערוץ דיסני האמריקאי החל משנת 2006.
במהלך שנת 2009 הופסקה שידור הסדרה במשך כ-4 חודשים, עקב מותו של ויין אלווין ששימש כמדבבו של מיקי מאוס עוד משנות השבעים.
בישראל משודרת הסדרה בדיבוב לעברית בערוץ "הופ!", ב"ערוץ דיסני הישראלי" ובערוץ "דיסני ג'וניור".
בהשראת הסדרה הופקו מספר סרטים, ביניהם "מועדון החברים של מיקי מאוס: הקוסם מארץ דיז", כמו כן יצאה לאור סדרת בת ששמה "מיקי ומכוניות המירוץ".
עלילה
כל פרק בתוכנית הוא בפורמט של משחק פתרון משימה. בפני הדמויות ("מועדון החברים של מיקי", הכולל את הדמויות מסרטי דיסני הקלאסיים, באנימציה ממוחשבת) ניצבת משימה כלשהי אותה עליהם להשלים עד סוף הפרק, בדומה לסדרה "מגלים עם דורה". לשם פתרון המשימה על החברים להסתייע בסל חפצים הנקרא "טודלס", על מנת להתגבר על קשיים הנערמים על דרכם. על הילדים בבית "לבחור" איזה חפץ מתאים לפתרון איזו בעיה. הפתרון לעיתים רבות כרוך בשימוש יצירתי בחפץ כגון שימוש במקל מטאטא כמנוף, או בבועות סבון ככדור פורח. בסוף הפרק חוגגים החברים את הצלחתם בעמידה במשימה.
ברוכין
ברוכין הוא התנחלות ויישוב קהילתי דתי בגוש מערבא שבשומרון, על גבעה בגובה 412 מטרים מעל פני הים, בסמוך לכפרים הפלסטיניים בורוקין וכפר א-דיכ, ובמרחק כ-2 ק"מ מצפון מזרח להתנחלות עלי זהב, בתחום מועצה אזורית שומרון. השם ברוכין מנציח את זכרו של הרב ברוך שלום הלוי אשלג, ודומה במצלול לשמו של הכפר הסמוך בורוקין.
נכון לסוף 2020 ברוכין היא ההתנחלות שצומחת הכי מהר ביהודה ושומרון בקצב של 26.9% לשנה. ביישוב פועל סניף של תנועת הנוער בני עקיבא.
היסטוריה
על הקמת היישוב הוחלט בוועדת השרים לענייני התיישבות באפריל 1983, אולם ההחלטה לא יצאה אז אל הפועל. היישוב הוקם ב-1999 על ידי תלמידי ישיבת ארץ הצבי שביישוב פדואל הסמוך, והגרעין הראשון מנה 6 משפחות. נכון ל-2019 גרות בו כ-210 משפחות, חלקן בקרוונים וחלקן במבני קבע. במקום מעונות, גני ילדים, ישיבה גבוהה, ישיבה תיכונית, תלמוד תורה, ספרייה מקווה ובית כנסת.
במהלך עשר השנים הראשונות לקיומה ברוכין הייתה מאחז בלתי חוקי והתנהלה באופן חלקי כשכונה של עלי זהב, ולכן הלמ"ס מנתה את תושביה כחלק מאוכלוסיית עלי זהב. בשנת 2012 הכירה ממשלת ישראל בברוכין כיישוב עצמאי.
אוניברסיטת קליפורניה בברקלי
אוניברסיטת קליפורניה בברקלי (באנגלית: University of California, Berkeley) הוא שמו של הקמפוס העיקרי של אוניברסיטת קליפורניה, הממוקם בברקלי, לחופי מזרח מפרץ סן פרנסיסקו. האוניברסיטה מכונה גם בשמות UC ברקלי, ברקלי, קאל או קליפורניה (באנגלית: UC Berkeley, Berkeley, Cal, or California).
האוניברסיטה נחשבת לאוניברסיטה הציבורית הטובה בארצות הברית ואחת האוניברסיטאות הטובות בעולם. יותר מ-60 חתני פרס נובל היו חברי סגל, חקרו או למדו באוניברסיטה. פיזיקאים מן האוניברסיטה בחרו והובילו את צוות המדענים שעבד על פרויקט מנהטן ופיתחו את פצצת האטום הראשונה. למדענים מברקלי היה תפקיד משמעותי בפיתוח הלייזר, וכמו כן הם המציאו את הציקלוטרון, גילו את האנטי-פרוטון, הסבירו את יסודות הפוטוסינתזה, בודדו את נגיף הפוליו, יצרו את מערכת ההפעלה BSD, וגילו את היסודות סיבורגיום, פלוטוניום, ברקליום, לורנציום וקליפורניום. חברי סגל האוניברסיטה זכו בפרסים שונים גם בתחומים אחרים: 4 מדליות פילדס הוענקו להם (10% מכל המדליות שהוענקו). הם קיבלו 4 פרסי נובל לכלכלה, פרס נובל אחד לספרות, 3 פרסי פוליצר, 28 מענקי עמיתי מקארתור ועוד פרסים רבים. האוניברסיטה חברה במספר ארגונים בין-לאומיים; חברה באיגוד האוניברסיטאות האמריקניות, חברה בברית הבינלאומית לאוניברסיטאות מחקר, חברה באיגוד אוניברסיטאות המחקר, וחברה בפורום מנהיגי האוניברסיטאות העולמי.
ייסוד
האוניברסיטה נפתחה ב-1869 והשתמשה במבני מכללת קליפורניה באוקלנד כבניין זמני עד שהקמפוס החדש יבנה.כשהמבנים "סאות' הול" ו"נורת' הול" הושלמו ב-1875, 167 הסטודנטים ו-222 הסטודנטיות עברו לברקלי.
השנים המוקדמות
האוניברסיטה גדלה בצורה משמעותית בניהולו של בנג'מין אייד ווילר, שהיה נשיא האוניברסיטה מ-1899 עד 1919. מוניטין האוניברסיטה גדל בימיו של ווילר בזכות משיכת מרצים ידועים לקמפוס וייסוד קרנות מחקר ומלגות. הקמפוס התחיל להיראות כמו אוניברסיטה עכשווית, עם בניינים בסגנון נאו-קלאסי, כמו אצטדיון האוניברסיטה, אצטדיון ההנצחה הקליפורני, שעוצב על ידי האדריכל ג'ון גלן הווארד.
רוברט גורדון ספרואל התמנה לנשיא ב-1930. במהלך תקופת כהונתו בת ה-28 שנים, ברקלי השיגה הכרה בינלאומית כאוניברסיטת מחקר מרכזית. השפל הגדול ומלחמת העולם הראשונה גרמו לקיצוצים בתקציב, אך ספרואל הצליח לשמור על הסטנדרטים הגבוהים של האוניברסיטה על ידי גיוס כספים ממקורות פרטיים. ב-1942, מועצת החינוך האמריקנית דירגה את ברקלי במקום השני במספר המחלקות הראויות לציון, אחרי *.
מלחמת העולם השנייה
בשנות ה-30 הוקמה באוניברסיטה "מעבדת הקרינה" על ידי ארנסט לורנס, סביב הציקלוטרון (מאיץ החלקיקים שלורנס המציא) והשימושים בו - ובפרט יצירת איזוטופים ואטומים חדשים. בזמן מלחמת העולם השנייה לורנס רתם את המעבדה למאמץ המלחמתי, ובפרט לפרויקט פיתוח הפצצה הגרעינית. לורנס ואנשי המעבדה פיתחו את שיטת ההפרדה האלקטרומגנטית להעשרת אורניום. פיתוח הפצצה עשה שימוש גם בגילוי הפלוטונים על ידי גלן תיאודור סיבורג, כימאי מהאוניברסיטה וחתן פרס נובל. רוברט אופנהיימר, פרופסור לפיזיקה מהאוניברסיטה, נבחר כראש המדעי של פרויקט מנהטן ב-1942.
עד היום מנהלת אוניברסיטת קליפורניה שתי מעבדות לאומיות לפיתוח נשק גרעיני עבור משרד האנרגיה האמריקאי: המעבדה הלאומית לוס אלמוס והמעבדה הלאומית לורנס ליברמור, שנוסדו ב-1943 וב-1952, בהתאמה. זאת בנוסף למעבדה הלאומית לורנס ברקלי, שצמחה ממעבדתו של לורנס ואיננה עוסקת בנשק גרעיני שוכנת בגבעות מעל ברקלי.