cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נפילת המשטר הפשיסטי באיטליה
הפגישות לקראת ההדחה
במקביל, גראנדי ובעל ברית קרוב של מוסוליני, לואיג'י פדרצוני ניסו להעריך מי וכמה מבין 27 חברי המועצה הפשיסטית העליונה יצביעו בנוגע למסמך שצפוי לעלות להצבעה בהתכנסות הקרובה של המועצה. הם הגיעו למסקנה שמתוך 27 החברים כ-4 חברים בעד, כ-7 נגד וכ-16 עדיין מתלבטים. גראנדי כתב את המסמך בצורה מעורפלת בכוונה כדי להשאיר אותו פתוח לפרשנות בהמשך אך הוא חילק אותו לשלושה חלקים (החלק הראשון כלל פנייה לבני העם האיטלקי ולצבא האיטלקי, בו הודו להם על עמידתם והתנגדותם לבעלות הברית. החלק השני כלל הצעה להחזיר את כל המוסדות והחוקים במדינה לתקופה הפרה-פשיסטית) והחלק האחרון והקונקרטי ביותר כלל פנייה למלך איטליה, בה ביקשו ממנו להפעיל את הסעיף ה-5 של חוקת איטליה כך שייטל על עצמו את ניהול המדינה. כאמור, ב-21 ביולי מוסוליני הורה לכנס את המועצה וכבר יום לאחר מכן שלח את ההזמנה לכינוס לחבריה.
ב-22 ביולי המלך נפגש עם מוסוליני ורצה שמוע ממנו על תוצאות הפגישה עם היטלר בפלטרה. מוסוליני הבטיח בפגישה זו למלך כי בכוונתו לצאת מהמלחמה עד ה-15 בספטמבר. הסיבה שמוסוליני קבע יעד כה רחוק היה שבסטיאניני החל לנהל משא ומתן עם בעלות הברית. לטענת באדוליו, המלך הסכים עם מוסוליני וזו ככל הנראה הסיבה שהאחרון אינו הרגיש מודאג לקראת כינוס המועצה. המורדים ידעו מראש כי הפיכה ללא עזרתו של המלך תיכשל בוודאות. המלך ידע שבסטיאניני מנהל משא ומתן עם בעלות הברית, בזמן שפארינאצ'י ניסה לארגן פוטש בו ידיח את המלך ואת מוסוליני ויביא את איטליה לשליטה גרמנית ישירה.
ב-17:30 בערב באותו יום נסע גראנדי לוונציה, הפגישה הייתה אמורה להיערך רבע שעה אך בסופו של דבר נמשכה עד 18:45. מפקד העליון של הכוחות הגרמנים באיטליה, הגנרל-פלדמרשל הגרמני, אלברט קסלרינג חיכה לפגישה עם מוסוליני. מוסוליני אמנם הכחיש שדיבר עם גראנדי על המסמך שהוגש למועצה הפשיסטית אך סביר להניח שגראנדי, שעל אף מחלוקות העבר כיבד והעריך מאוד את מוסוליני הסביר על ההשלכות של כינוס המועצה ונתן לו הזדמנות להציל את כבודו ולהתפטר בטרם ההצבעה. מוסוליני דחה את הצעותיו של האחרון בטענה כי מסקנותיו שגויות מכיוון שגרמניה עומדת לייצור נשק-על שיכריע את המלחמה לטובתה.
ליל המועצה הגדולה
בשעה 17:00 ב-24 ביולי 1943, 28 חברי המועצה הגדולה נפגשו בחדר התוכים (חדר ההקדמה של סלון הגלובוס, משרדו של מוסוליני) בפאלאצו ונציה. בפעם הראשונה בתולדות המועצה הגדולה, לא שומר הראש של מוסוליני, הידוע כ- Moschettieri del Duce, ולא מחלקת גדודי "M", לא נכחו בארמון הרנסאנס. חולצות שחורות חמושות לגמרי כבשו את החצר, האסקלדה והחדר הקדום. מוסוליני לא רצה סטנוגרף, ולכן לא נערך פרוטוקול מהפגישה.
גרנדי הביא איתו שני רימוני יד חבויים של ברדה, בנוסף לתיקון צוואתו והלכתו להודאה לפני הפגישה, כי התרשם שאולי לא יעזוב את הארמון בחיים. מוסוליני החל את הפגישה בסיכום ההיסטוריה של הפיקוד העליון, בניסיון להראות שהייחוס אליו נערך בחסות באדוליו. הוא סיכם את אירועי המלחמה בחודשים הקודמים, ואמר שהוא מוכן להעביר את הממשלה לעמק פו. הוא סיים בבקשה מהמשתתפים לתת את דעתם האישית על מה שהוא כינה "הדילמה": הבחירה בין מלחמה או שלום. הדוצ'ה ידע שפרט לשלושה או ארבעת האנשים נגדו, "הביצה" לא הוכרעה. הוא קיווה שהוא יוכל לשכנע אותם להצביע ל-OdG Scorza, שהחזיר רק את הסמכויות הצבאיות למלך. לאחר ההקדמה של הדוצ'ה, דיבר דה בונו (אחד משני הקוודרומווירים הנותרים), ואחריו פארינאצ'י ודה וקצ'י (הקוודרומויר השני).
לאחר מכן קרא גרנדי והסביר את המסמך שלו, וסיים את נאומו בציטוט של מוסוליני: "תנו לאבד את כל הפלגים, כדי שהאומה תוכל לחיות". לאחר מכן, פארינאצ'י הסביר שהביקורת שלו מנוגדת לזו של גרנדי. בעוד גרנדי טען שמוסוליני בגד בחוקה, הקורבן האמיתי של הבגידה היה הפשיזם. פארינאצ'י אמר שכדי לנצח במלחמה יש צורך למחוק את הדמוקרטים והליברלים שעדיין מקננים במפלגה, כמו גם את הגנרלים. הוא רצה להחזיר את הפיקוד העליון של הכוחות המזוינים למלך ולאחד את כיוון המלחמה עם גרמניה, כל זה יחזק את המפלגה. בסוף נאומו הוא קרא את הצעת ה-OdG שלו, אשר סיכמה את כל הנקודות הללו. לאחר כמה התערבויות קלות, בוטאי, האינטלקטואל הפשיסטי, נשא נאום פוליטי גרידא שהגן על ה-OdG. לאחר מכן סיכם סיאנו את תולדות הברית עם הגרמנים, והכריז כי האיטלקים אינם הבוגדים, אלא הנבגדים. בשעה 23:30 הודיע הדוצ'ה כי בשל אורכה של הפגישה, כמה חברים ביקשו דחייה ליום המחרת. בשלב זה קרא גרנדי להצביע על ה-OdG שלו, ואמר שזה בושה ללכת לישון כשחיילים איטלקים מתים למען מולדתם. מעולם בהיסטוריה של 20 שנות האספה לא ביקש מישהו להצביע. מכיוון שהפשיזם היה אנטי פרלמנטרי חזק, בכל הישיבות הקודמות התקיימו רק דיונים שסיכמו על ידי הדוצ'ה. מוסוליני הסכים שלא מרצונו, ובחצות הלילה הופסקה הפגישה ל-10 דקות. בינתיים, גרנדי אסף את החתימות ל-OdG שלו.
לאחר התערבויות אחרות בעד ונגד ה-OdG, מוסוליני אמר למשתתפים לחשוב על החלטתם שכן אישור ה-OdG של גרנדי ירמז על קץ הפשיזם. הוא גם הזהיר מפני האשליה שהאנגלו-אמריקאים יסתפקו בכך, בעוד שמה שהם באמת רצו זה סופה של איטליה, שתחת שלטונו התחזקה מדי. הוא אמר שזה לא קשור אליו, אבל הוא בטוח שאפשר לנצח במלחמה. היה לו "מפתח" להשיג את מה שהוא לא יכול לחשוף, והוא לא היה מוכן לתת למלך לחתוך את גרונו. אם המלך יאשר מחדש את אמונו בו, ההשלכות על תומכי ה-OdG של גרנדי יהיו קשות. בסיום נאומו, רבים מה"גראצ'ים" היו מזועזעים בעליל. גרנדי אמר שהדוסי סוחט את כולם, ואם צריך לבחור בין נאמנות אליו לבין נאמנות למולדת, הבחירה ברורה. בשלב זה, סקורזה תפס את כולם בהפתעה כשהציג את ה-OdG שלו. זה הציע את מינוי שלושת שרי המלחמה והפנים, כולם תחת מוסוליני, וריכוז הכוח בידי המפלגה הפשיסטית.
נאומו פגע בתקוותיו של הדוצ'ה להביס את גרנדי מאחר שהמפלגה הוכפשה בקרב כמעט כל הפשיסטים הבכירים. בתום התערבותו של סקורזה, סוארדו הודיע כי הוא מושך את חתימתו מה-OdG Grandi והציע לאחד את שלושת המסמכים. צ'יאנו ביקש מפרינאצ'י למשוך את ה-OdG שלו ולבקש מגרנדי לאחד את שני המסמכים שלהם, אך פארינאצ'י סירב. בוטאי אמר שההצבעה לגרנדי הפכה לעניין של כבוד. לאחר התערבויות אחרות ותשע שעות של דיונים, הכריז מוסוליני על הישיבה סגורה בשעה שתיים לפנות בוקר והורה לסקורזה להמשיך בהצבעה. הם הצביעו על ה-OdG Grandi תחילה מכיוון שהיו לו הכי הרבה תומכים. סקורזה היה הראשון שהצביע ואמר "לא". אחריו אמר מרשל דה בונו "כן" וגרר איתו את המתלבטים. בסופו של דבר, ה-OdG Grandi השיג 19 קולות בעד, עם 8 נגד. מוסוליני הכריז על אישור המסמך ושאל מי צריך להביא את התוצאה למלך. גרנדי ענה: "אתה". הדוצ'ה סיכם: "את עוררת את משבר המשטר ". לאחר מכן, ניסה סקורזה לקרוא לסאלוטו "אל דוסה", אך מוסוליני עצר אותו.
בזמן שכל שאר הגראצ'ים עזבו את הארמון, מוסוליני נשאר עם סקורזה כדי לדון בערכו המשפטי של ה-OdG. הם הגיעו למסקנה שזו רק "המלצה" למלך. סקורסה הציע למוסוליני לקבל את ה-OdG Grandi, אך הוא סירב מכיוון שהיה מוצא את עצמו נגד בני בריתו במועצה הגדולה. לאחר מכן, לפני שהגיע לאשתו בווילה טורלוניה, טלפן מוסוליני לפילגשו, קלרטה פטאצ'י. במהלך שיחתו, שהייתה מופרעת, אמר לה בייאוש: "הגענו לאפילוג, קו פרשת המים הגדול בהיסטוריה"; "הכוכב חשך"; "הכל נגמר עכשיו". לאחר מכן, ליווה סקורזה את הדוצ'ה לווילה טורלוניה בשעה 3:00 בבוקר ביום ראשון 25 ביולי 1943.
מעצר מוסוליני
גרנדי נפגש עם פייטרו ד'אקוארונה עד השעה 06:00 לאחר ישיבת המועצה הגדולה כדי לתת לו את אחד משני העותקים של ה-OdG. בשעה 07:00, ד'אקוארונה הודיע למלך. המלך התקשר לבאדוליו ואמר לו שהוא יהיה יורשו של מוסוליני. המבצע היה אמור להתחיל ב-29 ביולי. מוסוליני הלך לעבודה ומצא מכתב על שולחנו מטוליו צ'אנטי, בו הסיר את הצבעתו ל-OdG Grandi. הוא הורה לחפש את גרנדי ממשרדו במונטסיטוריו, אבל הוא השיב שהוא לא ברומא, אולי במאמץ לתת לו את המשימה ליצור קשר עם בעלות הברית כדי להכין שביתת נשק. מוסוליני יצר קשר עם בית המלוכה על מנת לבקש פגישה עם המלך כדי לדווח על הפגישה של הלילה הקודם. קריאה זו עוררה את המלך, שהחליט לעצור את הדוצ'ה באותו יום. המעצר אירע בשעה 17:00 בוילה סבויה.
גנרל קסטלנו יצר קשר עם המפקד הכללי של הקראביניירי, גנרל אנג'לו צ'ריקה, שארגן את המעצר. לוטננט קולונל ג'ובאני פריניאני פיקח על מעצרו של מוסוליני בפקודת המלך. קפטן פאולו ויגנרי מהקארביניירי הוזמן לבצע את המעצר. הוא זומן בטלפון עם עמיתו קפטן רפאלה אוורסה בסביבות השעה 14:00 ב-25 ביולי על ידי לוטננט קולונל פריגאני, שחקר את שיטתם לביצוע צו המעצר שהוצא נגד הדוצ'ה. ויגנרי נאמר למסור את מוסוליני ולהשלים את המשימה בכל מחיר.
בינתיים פגש מוסוליני את שגריר יפן, Shinrokuro Hidaka, שחיכה שלושה שבועות לשימוע באדיבות. הידקה שמע את מוסוליני מבקש מראש ממשלת יפן, הגנרל טוג'ו, ליצור קשר עם היטלר ולשכנע אותו להגיע להסכם עם סטלין. אחרת, איטליה תיאלץ לנטוש את הברית. אחר הצהריים ביקר מוסוליני ברובע סן לורנצו כדי לצפות בנזק מההפצצה. בחזרה לווילה טורלוניה, אשתו, דונה רחל, אמרה לו לא ללכת לפגישה עם המלך מכיוון שאי אפשר לסמוך על ויקטור עמנואל. היא אמרה לו: "אתה לא תחזור", אבל הוא אמר שהמלך היה החבר הטוב ביותר שלו.
בשעה 17:00 הגיע מוסוליני, בליווי סוכני "הפרזידנציאל", לווילה סבויה, שם המתין לו המלך. הוא הביא עותק של החוק של המועצה הגדולה, ה-OdG Grandi, ומכתבו של צ'יאנטי. ה-Duce ניסו לשכנע את ויקטור עמנואל של-OdG אין ערך משפטי ושהרבה מתומכיו שינו את דעתם. המלך אמר לו שהמדינה שבורה, והמצב חייב אותו לעזוב את תפקידו; הנשיא החדש של מועצת השרים יהיה מרשל באדוגליו. מוסוליני חשש לעתידו, אך המלך הבטיח לו שהוא ידאג באופן אישי לביטחונו ולביטחונו של משפחתו. ויקטור עמנואל ליווה אותו עד הדלת שם פגש את קפטן ויגנרי. הדוצ'ה הלך למכוניתו, אבל קפטן ויגנרי אמר לו ללכת לאמבולנס סמוך לאבטחתו. מוסוליני אמר שאין צורך בכך, אך עקב אחריו לאמבולנס שבו המתינו השוטרים. האמבולנס עזב את הפארק ומיהר דרך רומא עד שהגיע לצריפים של צבא "פודגורה" בטרסטוורה, לפני שבסופו של דבר הועבר לצריף "לג'אנו" קאראביניירי בפראטי. הדוצ'ה קיבל מכתב אדיב מבאדוליו באותו לילה, המסביר את נחיצות המשמורת שלו ושואל אותו לאן הוא רוצה שיביאו אותו. מוסוליני ביקש ללכת למעון הקיץ שלו, Rocca delle Caminate, ברומניה, והוא כתב לבאדוליו שהוא מוכן בשמחה לעזור לו ולממשלתו. העברה למעון הקיץ שלו לא הייתה אופציה, וכעבור יומיים ליוו אותו לגאטה, שם הביאה אותו הקורבט "פרספונה" לאי פונסה. הוא הועבר לאי לה מדלנה ולבסוף לקמפו אימפרטורה, שם שהה עד 12 בספטמבר 1943 כאשר יחידת קומנדו גרמנית בראשות אוטו סקורזני שחררה אותו.
בינתיים נחסמו כל מרכזי הטלפון. מפקד המשטרה החדש, סניס, שמונה בשעה 17:30 על ידי הדוכס ד'אקוארונה, הורה לקווסטור ברומא לעצור את כל ה"ג'ארצ'ים" שנכחו בבירה. גם ה- EIAR, המקושר עם המטה של ה-MVSN (ה- Blackshirts ), היה מבודד. המלך קיים פגישה ראשונה עם באדוגליו. בשעה 18:00, מזכיר המפלגה, סקורזה, חיכה לפגוש את מוסוליני וראה שהוא לא בא, הוא הלך למטה של הקרבינירי. שם הוא נעצר על ידי Cerica, אך שוחרר על דברו לאחר שהבטיח שגם הוא וגם המפלגה הפשיסטית יהיו נאמנים לממשלה החדשה. אותו גורל פקד את ה-MVSN: הרמטכ"ל שלו, לוטננט גנרל אנצו גלביאטי, המליץ למוסוליני לעצור את 19 ה"גראצ'ים" שהצביעו ל-OdG Grandi, אך הוא סירב. לאחר שידע על מעצרו של מוסוליני, הוא הבחין כי מפקדת ה-MVSN בוויאלה רומניה הוקפת על ידי יחידות צבא. לאחר מכן הורה גלביאטי לאנשיו לא לעורר תקריות. אף על פי שרוב הקצינים שלו רצו להגיב, הוא התקשר לתת-שר הפנים, אומברטו אלביני, לאחר שהתייעץ עם ארבעה גנרלים והכריז כי ה-MVSN היה "נשאר נאמן לעקרונותיו, כלומר לשרת את המולדת באמצעות הזוג שלה, דוסה ומלך". מאחר שהמלחמה נגד בעלות הברית נמשכה, חובתה של כל שחורה הייתה להמשיך במאבק. לבאדוגליו לא היה ממה לחשוש מהבלאקשירטים. מיד, גלביאטי הוחלף על ידי קווירינו ארמליני, גנרל בצבא, ונעצר כמה ימים לאחר מכן. לאחר מכן ה-MVSN השתלב ב- Regio Esercito והתפרק.
הודעה ותגובת הציבור האיטלקי
בכל רחבי איטליה, גברים ונשים יצאו החוצה וחיתו את הסמלים הפשיסטים והסירו כרזות תעמולה מהבניינים. ברומא, הממשלה כלאה פשיסטים רמי דרג בפורטה בוצ'אה, הכלא הצבאי של רומא באותה תקופה. היעדר האלימות היה מדהים; נקמת העם הייתה מוגבלת בעיקר לקריעת ה"באג", הסיכה הפשיסטית, מהמעילים של הפשיסטים או לאלץ אותם להרים כוסית לבאדוליו.
בלי לירות ירייה, נפלו מוסוליני והמפלגה הפשיסטית ששלטה באיטליה ב-21 השנים האחרונות. כפי שכתב אז האינטלקטואל האיטלקי, רנוצ'יו ביאנקי בנדינלי, ביומנו: "מאחורי החזית לא היה כלום. השחקן הראשון הוריד את ראש הקרטון הגדול שלו וניתן היה לשלוח את משרתיו האידיוטים הביתה עם חפת".
"ארבעים וששת הימים", שביתת הנשק ומלחמת אזרחים
ארבעים ושישה הימים מאז מעצרו של מוסוליני ב-25 ביולי ועד להודעה הפומבית ב-8 בספטמבר על שביתת הנשק של קסיבילה (שנחתם ב-3 בספטמבר, נשמר בסוד מהעם האיטלקי ומבעלי בריתה הגרמנים הנאציים של איטליה) יניעו פעולות רבות בשנת אִיטַלִיָה. המשפט האחרון של הקומוניקט מ-25 ביולי ("המלחמה נמשכת. איטליה תהיה נאמנה לדבריה"), תוך תמיהה כלפי בעלות הברית, לא הונה את היטלר, שהבין מיד שחילופי המשטר יובילו בסבירות גבוהה לעריקה איטלקית, שתסכן את הכוחות הגרמניים הנלחמים בדרום איטליה והמדינה. כל הנוכחות של הוורמאכט בדרום אירופה. עם זאת, ממשלת באדוגליו לא עשתה בתחילה ניסיון ליצור קשר עם האנגלו-אמריקאים, תוך שהיא מגישה בקשות לעזרה וחסימות לסירוגין כלפי הכוחות הגרמניים הנכנסים ובקשות לפרוס דיוויזיות גרמניות בדרום, בחזית מול בעלות הברית. גרמניה הגדילה את תנועות החיילים לתוך איטליה, שנעשתה לכאורה כדי לתמוך באיטליה נגד תנועות כוחות בעלות הברית מדרום איטליה. שר החוץ החדש, גוואריליה, היה שגריר בטורקיה, והזמן אבד בזמן ההמתנה לשובו מאנקרה. המלך, לאחר פעילותו ב-25 ביולי, לא היה פעיל, והאציל את הפעולה הפוליטית ל-d'Acquarone ובאדוליו.
לאחר שנתנה לציבור לחגוג ב-25 ביולי, הכריזה ממשלת באדוליו על מצב מצור ועוצר ב-26 ביולי. ב-27 ביולי התקיימה מועצת השרים הראשונה בפיקודו של באדוליו. בפגישה זו הוחלט להעביר את מוסוליני ("האסיר הממלכתי") לאי ולפזר את המפלגה הפשיסטית, המועצה הגדולה, לשכת הפשיים והתאגידים ואת בית הדין המיוחד להגנת המדינה. בנייה מחדש של כל המפלגות הפוליטיות נאסרה גם היא. למרות האיסור הזה, נציגי המפלגות הפוליטיות נפגשו ב-26 ביולי במילאנו וב-27 ביולי ברומא בניצוחו של איבנו בונומי. הם נפגשו שוב ברומא ב-2 באוגוסט. חברי הדמוקרטיה הנוצרית, המפלגה הליברלית האיטלקית, המפלגה הסוציאליסטית האיטלקית, מפלגת הפעולה והמפלגה הקומוניסטית האיטלקית החלו לארגן פעולה משותפת נגד הממשלה; במקביל, כמה הפגנות נגד באדוליו הביאו ל-83 הרוגים ולכמה מאות פצועים ברחבי המדינה.
גרנדי העביר דיווח על הפגישה ב-2 באוגוסט לנציג העיתונות הזרה ביום ראשון בבוקר, אבל הוא ידע שהוא חסום. גרנדי הבין שהממשלה החדשה רוצה לתת לתרומה הפשיסטית לנפילת מוסוליני להתפוגג. הוא כינס את שגרירי ספרד ושווייץ, שהיו להוטים לקבל דין וחשבון ממקור ראשון, למשרדו במונטסיטוריו על פי הבקשה הבלעדית שחשבונו יפורסם בעיתונות. לאחר פרסום הפגישה בעיתונות השווייצרית למחרת, הוא נפגש עם הדוכס ד'אקוארונה, עמו התווכח. מאוחר יותר פגש גרנדי את המלך, באדוליו והאפיפיור, והציע להישלח בחשאי למדריד שם יוכל לפגוש את חברו הוותיק סמואל הואר, שגריר בריטניה בספרד. הוא רצה לדבר על הכניעה של איטליה. לגרמנים הודיעו על ביקורו בפיוס ה-12, והגסטאפו התחקה אחריו. ב-31 ביולי הוא פגש את שר החוץ החדש, גוואריליה, אך גוואריליה לא מיהר לשלוח אותו למדריד.
נחל עזגד
נחל עזגד הוא נחל קניוני בנגב, ישראל.
מקור השם
עזגד הוא שם פרטי של אב משפחה המופיע במקרא בספר עזרא ובספר נחמיה.
השם מורכב מהלחם המילים עַז וגד.
גאוגרפיה
הנחל ממוקם בדרום מדבר יהודה ונשפך לנחל עמיעז. נתחם על ידי מעלה עזגד מצפון, נחל אשלים מדרום, מישור עמיעז והר סדום ממזרח.
טורקואן
טורקואן היא העיר השנייה בגודלה במטרופולין ליל, המורכב מ-90 קומונות ובו יותר מ-1.1 מיליון תושבים. היא גם חלק מאגד ערים צרפתי-בלגי רחב יותר, מטרופולין ליל-קורטרייק-טורנה, הכולל פרט לערי מטרופולין ליל גם כשישים קומונות בלגיות, בהן הערים מוקרון, קורטרייק, טורנה ורוסלארה.
נחל עזגד
גאוגרפיה
אורך הנחל כ-8 קילומטרים. הנחל יורד מרום 50+ מטר גובה מעל פני הים עד 170- מטר.
טורקואן
היסטוריה
האזכור הראשון ליישוב בשם טורקואן הוא משנת 1080.
במהלך המהפכה הצרפתית טורקואן כבר הייתה עיירה בת כ-15,000 תושבים. ב-18 במאי 1794 נערך בקרבת העיירה קרב טורקואן בין צבא המהפכה הצרפתי לבין צבאות הקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה, בו ניצח הצבא הצרפתי; הניצחון בקרב היה צעד לקראת כיבוש הרפובליקה ההולנדית בשנת 1795.
נחל עזגד
גאוגרפיה
הנחל מורכב משכבות סלעי צור וקירטון.
טורקואן
היסטוריה
במאה ה-19 העיר צמחה במהירות כתוצאה מהמהפכה התעשייתית, ובעיקר בזכות תעשיית הטקסטיל של העיר. אוכלוסיית העיר גדלה מכ-10,000 תושבים בתחילת המאה לכ-100,000 בשנת 1910. במהלך השנים 1857–1865 כנסיית סן כריסטוף עברה שיפוץ והפכה לאחת מהכנסיות הנאו-גותיות הבולטות בצפון צרפת.
בזמן מלחמת העולם הראשונה העיר הייתה תחת כיבוש גרמני ועקב כך תושביה סבלו מקשיים רבים. כמו יתר הערים תחת הכיבוש הגרמני, העיר הייתה מנותקת משאר צרפת למשך ארבע שנות הכיבוש. בין שתי המלחמות העיר התאוששה, ותעשיית הטקסטיל שלה חזרה לשגשג. לאחר כיבוש העיר במלחמת העולם השנייה, מיקמו בה הגרמנים את המפקדה של הארמייה ה-15, שתפקידה העיקרי היה להגן על חופי צרפת ובלגיה מפני פלישה של בעלות הברית. כיום פועל בבניין המפקדה מוזיאון ה-5 ביוני 1944, העוסק בכיבוש הגרמני של צרפת במלחמת העולם השנייה.
נחל עזגד
צומח
הנחל רווי בפורסקליאה שבירה, עצי שיטה ושיזף.
טורקואן
היסטוריה
החל משנות ה-70 נפגעה העיר עקב דעיכת התעשיות המסורתיות שהיו הבסיס של כלכלת טורקואן, בעיקר תעשיית הטקסטיל, וכיום מרבית מפעלי הטקסטיל שפעלו בעיר נסגרו.
תחבורה
טורקואן מחוברת לערים השכנות ליל ורובה ברכבת תחתית ובטראם, כחלק ממערך התחבורה הציבורית במטרופולין ליל. בנוסף, מתחנת הרכבת טורקואן יוצאות רכבות מהירות לפריז, לרן, לנאנט ולבורדו; כמו כן, עוברות בתחנה רכבות לכיוון בלגיה.
נחל עזגד
מסלול הליכה
הנחל הוא חלק מסלול הליכה מעגלי פופולרי למיטבי לכת. חלקו של הנחל עזגד, כ-5 קילומטר, מסומן בסימון שבילים ירוק, והוא מתחבר לנחל אשלים לעוד כ-5 קילומטר המסומן בסימון שבילים כחול. המסלול כולל שימוש ביתדות וכניסה לגבים מלאי מים. בתחילת המסלול, במפגש עם נחל אשלים, אזור מגודר החשוד בסחף מוקשים.
דרייק (מוזיקאי)
אוברי דרייק גרהאם (באנגלית: Aubrey Drake Graham; נולד ב-24 באוקטובר 1986) הוא זמר, מפיק מוזיקלי ושחקן יהודי-קנדי.
ביוגרפיה
דרייק נולד בטורונטו שבקנדה. אביו דניס גרהאם הוא מתופף מקצועי ממשפחה קתולית ממוצא אפרו-אמריקאי. אמו סנדי (לבית שר) היא מחנכת קנדית יהודייה. דודו, אחיו של אביו, הוא הבסיסט והזמר לארי גראהם. הוריו התגרשו כשהיה בן 5, ואמו גידלה אותו בטורונטו. דרייק למד בבית ספר יהודי בילדותו, וגם חגג בר מצווה. בילדותו דרייק למד בבית הספר התיכון פורסט היל שבטורונטו.
אמו סנדרה גידלה אותו בטורונטו שבקנדה והקפידה על מנהגי הדת בביתה. במספר ראיונות שקיים בעבר, דרייק הגדיר את עצמו כיהודי. בקליפ שצילם בשנת 2012 עבור שירו "HYFR", הוא הזמין אמנים מובילים מהתעשייה לבית כנסת ואף עלה לתורה. בנוסף, הוא חגג בגיל 31 בר מצווה בפעם השנייה בחייו. לאירוע הוזמנו ידוענים כמו לאונרדו דיקפריו, ג'יימי פוקס, טובי מגווייר, קלי רולנד וחברי הרכב ההיפ הופ מיגוס.
משחק
ב-2001 החל דרייק לשחק בסדרת הטלוויזיה "דגראסי - הדור הבא" המשודרת ב-MTV. בסדרה הוא גילם את ג'ימי ברוקס, כדורסלן אשר בהמשך הופך לנכה אחרי שנורה על ידי חברו לכיתה. הוא שיחק בסדרה בשבע העונות הראשונות, ותפקידו בסדרה הסתיים ב-2007 לאחר שדמותו סיימה את הלימודים בתיכון. בנוסף הופיע דרייק בהופעת אורח בעונה השמינית של הסדרה, וכן בסרט הטלוויזיה "Degrassi Spring Break Movie" משנת 2008 המבוסס על הסדרה. ב-2002 התארח בסיטקום האמריקאי "Soul Food".
בשנים 2014 ו-2016 הנחה את תוכנית המערכונים האמריקאית "סאטרדיי נייט לייב".
מוזיקה
ב-2006 דרייק הוציא את המיקסטייפ הראשון שלו, Room for Improvement, ומאז הוציא מספר מיקסטייפים נוספים. ב-2007 החל לשתף פעולה עם הראפר ליל ויין. במקביל לעבודתו עם ויין, דרייק שיתף פעולה עם אמנים חשובים נוספים בעולם ההיפ הופ, בהם בירדמן, קניה וסט, ג'יי זי, אמינם, טימבלנד, מרי ג'יי בלייג' וריהאנה, תוך שהשתתף בכתיבת שירים עבור ד"ר דרה.
באותה שנה יצא סינגל השני של דרייק, "Successful", עם הזמר טריי סונגז. בהמשך התארח דרייק בסינגלים של ראפרים וזמרים אחרים, בהם מרי ג'יי בלייג' (בסינגל "The One"), ג'יימי פוקס (בסינגל "Digital Girl" בו התארחו גם דה-דרים וקניה וסט), טימבלנד (בסינגל "Say Something") ופאבולוס (ברמיקס הרשמי של הסינגל "Throw It in the Bag").
בספטמבר 2009 יצא הסינגל השלישי של דרייק, "Forever", בו אירח את הראפרים קניה וסט, ליל ויין ואמינם. הסינגל הגיע למקום השמיני במצעד הבילבורד הוט 100. הסינגל הופיע בפסקול סרט התעודה על הכדורסלן לברון ג'יימס, "More Than A Game", ובגרסה החדשה של האלבום של אמינם Relape: Refill. המתופף טראוויס בארקר הוציא רמיקס רוק לשיר, וביצע אותו עם דרייק, אמינם וליל ויין בטקס פרסי גראמי. באותה התקופה, התארח דרייק בסינגל המצליח של הראפר בירדמן "Money To Blow", וגם בסינגל הראשון מאלבומו של די ג'יי חאלד "Fed Up". כמו כן, הופיע בסינגל השני של חברת התקליטים שלו יאנג מאני, בשיר "Bedrock", שזכה להצלחה ודורג במקום השני במצעד הבילבורד הוט 100.
במרץ 2010 הוציא דרייק את הסינגל הראשון מאלבום הבכורה שלו, "Over". הסינגל הגיע למקום ה-15 במצעד הבילבורד הוט 100. בעקבות ההצלחה, מספר ראפרים וזמרים הוציאו גרסות פריסטייל ראפ לשיר, בהם אמינם, שון קינגסטון, טריי סונגז ופאט ג'ו. במקביל התארח דרייק בשיר "Wavin' Flag" של קיי'נן, שהוקלט כחלק מפעילות למען תושבי האיטי בעקבות רעידת אדמה שהתרחשה באותה שנה, לצד אמנים נוספים מקנדה, ובהם נלי פורטדו, אבריל לאבין, קנדיאל אופיטל וג'סטין ביבר.
באותה השנה, יצא הסינגל "Find Your Love" מתוך האלבום. השיר הופק על ידי קניה וסט והגיע למקום החמישי במצעד הבילבורד הוט 100. הסינגל השלישי, "Miss Me", בהשתתפות ליל ויין, יצא ב-1 ביוני 2010 והגיע למקום ה-15 במצעד הבילבורד הוט 100. ב-15 ביוני 2010 יצא אלבום הבכורה של דרייק, Thank Me Later. האלבום זכה להצלחה מסחרית והגיע בסוף השבוע הראשון ליציאתו למקום הראשון במצעד הבילבורד 200. מגזין התרבות רולינג סטון דירג את האלבום הבכורה זה ברשימתם "100 האלבומי הבכורה הטובים ביותר בכל הזמנים" במקום ה-90.
באוגוסט 2010 הוציא דרייק את הסינגל הרביעי מאלבום הבכורה שלו, "Fancy". בסינגל מתארחים הראפר T.I. והמפיק סוויז ביטס. בנוסף, התארח דרייק בסינגל הראשון מהמיני-אלבום של ליל ויין "Right Above It"; הסינגל מכר 225,000 הורדות דיגיטליות בשבוע הראשון והגיע למקום השישי במצעד הבילבורד הוט 100. בנוסף דרייק התארח באותה תקופה באלבומם של באן בי (בשירים "Put It Down" ו-"It's Been a Pleasure"), דידי ודרטי מאני ("Loving You No More"), השוטר ריקי ("Aston Martin Music") ויאנג ג'יזי ("Killer" וברמיקס של "Lose My Mind").
באוקטובר 2010 יצא הסינגל "What's My Name?" של ריהאנה בשיתוף דרייק. השיר זכה להצלחה והגיע למקום הראשון במצעדים רבים, בהם בילבורד הוט 100; בנובמבר באותה שנה יצא הקליפ לשיר, שזכה גם הוא להצלחה. באותה השנה, דרייק היה מועמד לשני פרסי גראמי, על הסינגל והופעת הסולו של "Best I Ever Had". בנוסף זכה בשני פרסי ג'ונו והיה מועמד לשניים נוספים.
בשנת 2011 יצא אלבומו השני, Take Care, שזכה להצלחה מסחרית רבה והגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200, עם 631,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו. בנוסף, זכה לשבחים ממבקרי המוזיקה. בשנת 2013 זכה האלבום בפרס גראמי לאלבום הראפ הטוב ביותר. באותה השנה, יצא אלבומו השלישי, Nothing Was the Same, שהגיע אף הוא למקום הראשון במצעד הבילבורד 200. מתוך האלבום יצאו מספר סינגלים, בהם "Started from the Bottom" ו-"Hold On, We're Going Home", שהגיעו לעשירייה הפותחת במצעד הבילבורד הוט 100.
בשנת 2015 הוציא דרייק בהפתעה את המיקסטייפ If You're Reading This It's Too Late, ללא כל הודעה מוקדמת. המיקסטייפ הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200, עם מעל ל-495 אלף עותקים שנמכרו באותו השבוע. בסוף אותה השנה, הוציא את הסינגל "Hotline Bling" שזכה לפרודיות רבות בעקבות סגנון הריקוד המיוחד איתו הופיע דרייק בקליפ, בהם המועמד לנשיאות ארצות הברית, דונלד טראמפ, שהשתתף בפרודיה של תוכנית המערכונים סאטרדיי נייט לייב לשיר. הסינגל זכה להצלחה ביוטיוב והגיע למקום השני במצעד הבילבורד הוט 100.
בינואר 2016 השתתף בשירה של הזמרת ריהאנה, "Work". השיר הפך ללהיט והגיע למקום הראשון במצעד בילבורד הוט 100. שיר זה הוא השיר השני שלו שמגיע למקום הראשון במצעד, אחרי השיר "What's My Name?" של ריהאנה משנת 2010. ב-29 באפריל 2016 הוציא דרייק את אלבומו הרביעי, Views. לפני צאת האלבום, הוציא דרייק את הסינגלים "Hotline Bling", "Pop Style" ו-"One Dance", שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100. האלבום זכה לביקורות חיוביות לרוב, אך נמתחה ביקורת על אורכו ועל השינוי שעשה דרייק מהיפ הופ לז'אנרים נוספים במוזיקה. האלבום זכה להצלחה במכירות, כשמכר 852,000 עותקים בשבוע הראשון, ודורג במקום הראשון במצעד הבילבורד 200.
ב-18 במרץ 2017, הוציא דרייק את המיקסטייפ More Life, אותו הגדיר כפלייליסט. באלבום מתארחים אמנים רבים, ובהם PartyNextDoor, 2 צ'יינז, קניה וסט ויאנג ת'אג. מתוך האלבום יצאו הסינגלים "Fake Love" ו-"Passionfruit", שהגיעו לעשירייה הפותחת במצעד הבילבורד הוט 100. האלבום קיבל לרוב ביקורות חיוביות, עקב הפנייה של דרייק לז'אנרים אחרים במוזיקה, בהם R&B, אפרו-ביט, דאנס, דאנסהול ופאנק.
ב-29 ביוני 2018, הוציא את אלבומו החמישי, Scorpion. האלבום כולל את שני הלהיטים "Nice for What" ו-"God's Plan" שיצאו כסינגלים באותה השנה והגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100. האלבום הגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200, ואף שבר שיא של להקת הביטלס משנת 1964, כאשר שבעה משיריו הגיעו לעשירייה הפותחת במצעד בילבורד הוט 100, ובראשם "Nice For What" ו-"Nonstop". בנוסף, שבר שיא נוסף, עם כניסת כל 25 השירים באלבום ועוד שני שירים בהם התלווה לזמרים אחרים, 27 שירים סך הכל, מתוך 100 במצעד, יותר מכל זמר או להקה בהיסטוריה. האלבום זכה לכ-431 מיליון השמעות בתוך 24 שעות ברחבי העולם ובתוך שבוע מיליארד השמעות. האלבום קיבל ביקורות מעורבות ממבקרי המוזיקה.
ב-10 ביולי 2018 הוציא דרייק את הסינגל "In My Feelings" מתוך אלבומו החמישי, שהגיע במהירות למיליוני צפיות והוליד את אתגר ויראלי ומספר רב של פארודיות אשר במסגרתם הרקדן יוצא מהרכב בכביש בזמן שהוא נוסע ורוקד לצלילי השיר.
ב-2020 הוציא את השיר "Toosie Slide". השיר זכה להצלחה רבה והגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100. השיר אף הפך ללהיט ברשת החברתית טיקטוק. השיר נכלל במיקסטייפ השישי של דרייק, Dark Lane Demo Tapes, שיצא כחודש לאחר מכן כפרומו לאלבומו השישי. באותה השנה, יצא הסינגל המוביל מתוך אלבומו השישי, "Laugh Now Cry Later" בהשתתפות ליל דורק, שהגיע למקום השני במצעד הבילבורד הוט 100.
בשנת 2021 הוציא את המיני-אלבום Scary Hours 2, מתוכו יצא הסינגל "What's Next", שהגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100, כשלצידו השירים "Wants and Needs" בהשתתפות ליל בייבי ו-"Lemon Paper Freestyle" בהשתתפות ריק רוס במקומות השני והשלישי בהתאמה. בכך, דרייק הפך לאמן הראשון בהיסטוריה של המצעד שהכניס שלושה שירים היישר אל המקומות הראשון, השני והשלישי בו זמנית. באותה השנה, זכה דרייק בפרס "אמן העשור" בטקס פרסי המוזיקה של בילבורד 2021.
באפריל 2022, יצא השיר "Wait for U" של הראפר פיוצ'ר בהשתתפות דרייק וטמס. השיר היה לשירו השישי של דרייק שהגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100. ביוני של אותה השנה, הוציא דרייק בהפתעה את אלבום האולפן השביעי שלו Honestly, Nevermind. האלבום מכיל את השיר "Jimmy Cooks" בהשתתפות 21 סבאג', שהגיע אף הוא היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100. בנומבר, על רקע הצלחת השיר, יצא אלבום משותף של דרייק ו-21 סבאג' בשם Her Loss.
יחסי גינאה ביסאו–צרפת
יחסי גינאה ביסאו–צרפת הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת גינאה ביסאו לבין הרפובליקה הצרפתית.
היסטוריה
מריה אדייטו דג'אלט נדינגנה, השרה של גינאה ביסאו לשיתוף פעולה ודיאספורה, ביקרה בצרפת במאי 2009 ונפגשה עם השר לשיתוף פעולה ולפרנקופוני, אלן ז'וינדה. בשנת 2013 הזמינה צרפת את ראש ממשלת גינאה ביסאו לוועידת האליזה לשלום באפריקה. מלבד זאת, היחסים הפוליטיים בין שתי המדינות הם יחסים זניחים.
היחסים הכלכליים בין שתי המדינות הם זניחים.
מריה תרזה מאוסטריה (1767–1827)
מריה תרזה מאוסטריה (בגרמנית: Maria Theresia von Österreich, Königin von Sachsen; 14 בינואר 1767 – 7 בנובמבר 1827) הייתה מלכת סקסוניה כאשתו השנייה של אנטון, מלך סקסוניה.
ביוגרפיה
מריה תרזה נולדה ב-14 בינואר 1767 בפירנצה, ללאופולד הראשון, הדוכס הגדול של טוסקנה ולמריה לואיסה, נסיכת ספרד, בתם של קרלוס השלישי, מלך ספרד ומריה אמליה מסקסוניה. כמו כל הבנות הבכורות של דודיה מצד אביה, היא נקראה על שם סבתה, השליטה ההבסבורגית מריה תרזה.
מריה תרזה ואחיה זכו לחינוך שונה במקצת מהרגיל אצל ילדי המלוכה באותה עת: הם גודלו למעשה על ידי הוריהם, ולא על ידי משרתים ואומנים, ונשמרו במידה רבה מכל חיי החצר הטקסיים ולמדו לחיות בפשטות ובצניעות.
ב-8 בספטמבר 1787 נישאה מריה תרזה לאנטון, נסיך סקסוניה על ידי שליח בפירנצה. בני הזוג נישאו מאוחר יותר בדרזדן ב-18 באוקטובר 1787. אנטון היה נשוי בעבר למריה קרולינה, נסיכת סבויה, שמתה מאבעבועות שחורות בשנת 1782.
האופרה של מוצרט, דון ג'ובאני, נועדה במקור להתבצע לכבודם של מריה תרזה ואנתטון בעת על ביקורם בפראג ב-14 באוקטובר 1787, בעת שנסעו מדרזדן לווינה, ועותקי הלברית הודפסו במסירות.
להצגת בכורה לא היה ניתן לתאם זמן, עם זאת, האופרה נישואי פיגארו הוחלפה על פי הוראות מפורשות של דודה של מריה תרזה, הקיסר יוזף השני. הבחירה של נישואי פיגארו נחשבה בעיני כל הצופים ליצירה לא חדשה, והזוג עזב את תיאטרון האופרה מוקדם, בלי לראות את כל היצירה. מוצרט התלונן במרירות על תככים שקרו בתקרית זו במכתב לידידו גוטפריד פון ז'קין, שנכתב בשלבים בין ה-15 באוקטובר ל-25 באוקטובר 1787. מריה תרזה גם הייתה בפראג בספטמבר 1791, לבכורה של אופרה של מוצרט לה קלמנצה די טיטו, שנכתבה במסגרת החגיגות שם לכבוד הכתרת אביה כמלך בוהמיה.
מריה תרזה תוארה כדמות פשוטה וביתית שהקדישה את זמנה לחיי משפחה פרטיים, וחשה הקלה להתחתן עם בן זוג שהיה, בזמן נישואיהם, לא צפוי לרשת כס מלכות. ארבעת ילדיה מתו כולם כתינוקות. עם זאת, עם מותה של בת דודתה וגיסתה, קרולינה, נסיכת פארמה, היא וגיסתה האחרת, אמליה מצווייבריקן-בירקנפלד, נטלו חלק באחריות לגדל את ילדיה, ועשו זאת בקפידה רבה.
מריה תרזה סייעה לאביה, לארגן את הפגישה בין אוסטריה, פרוסיה והגולים הצרפתיים בסקסוניה, שהביאה להכרזת פילניץ ב-25 באוגוסט 1791.
בשנת 1806, היא ובני משפחתה ברחו מסקסוניה לפראג במהלך המלחמה נגד נפוליאון הראשון, והם הצליחו לחזור רק בשנת 1813. במאי 1827 מת גיסה פרידריך אוגוסט הראשון, ובעלה הוכתר כאנטון, מלך סקסוניה, אולם מריה תרזה מתה בלייפציג זמן קצר לאחר מכן, ב-7 בנובמבר 1827.
משפחתה
למריה תרזה ואנטון נולדו ארבעה ילדים, אולם ארבעתם לא שרדו עד גיל שנתיים:
רצח רוברט קנדי
רצח רוברט קנדי הוא רצח פוליטי, שאירע ב־5 ביוני 1968 במלון אמבסדור בלוס-אנג'לס. הרצח בוצע בתום מסיבת עיתונאים בידי סירחאן סירחאן, שחש נבגד עקב תמיכת קנדי במדינת ישראל בזמן מלחמת ששת הימים.
הרצח
בחצות של ליל 5 ביוני 1968, נשא קנדי, שהיה התובע הכללי של ארצות הברית ואחיו של נשיא ארצות הברית לשעבר ג'ון פיצג'רלד קנדי, דברים במסיבת עיתונאים במלון אמבסדור בלוס אנג'לס. מעט לאחר חצות סיים קנדי את נאום הניצחון שלו בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית בקליפורניה לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1968. קנדי אמר לתומכיו במלון כי "הניצחון בקליפורניה כבר מובטח לנו" ואף סימן V באצבעותיו. לאחר מכן פנה קנדי עם פמלייתו לצאת מן האולם. הוא עמד לגשת לחדר הכתבים בקיצור דרך, במטבח המלון. זאת למרות התנגדות שומר ראשו. בעוברו במטבח המלון מוקף באנשיו ובתומכים, ירה בו באקדח מתנקש צעיר בשם סירחאן סירחאן, בן למשפחה פלסטינית-נוצרית שהיגרה לארצות הברית מירושלים. קנדי נפגע שלוש פעמים וחמישה אחרים נפצעו אף הם.
המתנקש הועמד לדין ונידון תחילה למוות, אולם לאחר ביטול עונש המוות בקליפורניה הומר גזר הדין למאסר עולם. בחקירתו ובמשפטו טען כי המניע למעשהו היה תמיכתו של רוברט קנדי במדינת ישראל לאחר ניצחונה במלחמת ששת הימים. (הרצח אירע ביום השנה למלחמה ). רוברט קנדי לא היה ידוע כתומך מובהק של ישראל, אך ההנחה היא שהמתנקש לא עמד על ההבחנה בין הדרגות השונות של התמיכה בישראל, באשר כל המתמודדים על הנשיאות, בין אם היו תומכי ישראל מובהקים ובין אם לאו, הצהירו במהלך הפריימריז על תמיכתם בישראל.
תאוריות קונספירציה
במהלך השנים צצו תאוריות קונספרציה שונות. המפורסמת ביותר ביניהן היא תאוריית היורה השני. על פי התאוריה, סירחאן סירחאן לא היה האדם היחיד שירה ברוברט קנדי, וחוץ ממנו היה עוד מתנקש בחדר. התאוריה מבוססת על אנשים שהעידו שראו גבר ואישה הנמלטים דרך מדרגות החירום. וצועקים: "הרגנו אותו, הרגנו אותו". חקירת המשטרה הראתה שהמתנקש היה חמוש באקדח תופי בעל מחסנית של 8 כדורים, אך בנוסף לשמונת הכדורים שנורו נמצאו עוד חורים במשקוף, שסומנו תחילה כחורי כדורים ולא יכלו להיגרם מן הכדורים שנורו על ידי סירחאן. מאוחר יותר טענה המשטרה, בניגוד לטענתה המקורית, שאלה לא היו חורי כדורים כלל. תומכי תאוריית הקשר טוענים שחקירת המשטרה נועדה להוכיח שסירחאן אשם ולא להבין באמת מה קרה, לדוגמה: המשקוף עם החורים הושמד בטענה שזה אינו פריט רלוונטי לחקירה והעדים שטענו שראו גבר ואישה רצים החוצה אולצו לחזור בהם. הוכחה נוספת לתאוריית הקשר היא הכווייה שהייתה על ראשו של קנדי בעקבות הירי. על פי חוקר המשטרה, כווייה כזאת יכלה להיגרם רק עקב ירייה מטווח של 0–7.5 ס"מ, אך בזמן שנורתה הירייה הראשונה שממנה נפגע קנדי, סירחאן היה במרחק גדול הרבה יותר מקנדי. שוללי תאוריית הקשר טוענים שאמנם חקירת המשטרה לא בוצעה כהלכה, אך אין זה מצביע על כך שהם ניסו לפגוע בחקירה. שוללי הקשר טוענים שהחורים במשקוף לא היו חורי יריות, והם סומנו על ידי שוטרים רגילים ולא על ידי מומחי בליסטיקה. שוללי התאוריה טוענים שהירייה הראשונה לא פגעה בקנדי אלא באיש שעמד לידו, ורק הירייה השנייה פגעה בקנדי, ודבר זה יכול להסביר כיצד נחרכו פניו של קנדי (קנדי נדחף על ידי הקהל לעבר סירחאן לאחר הירייה הראשונה).
הסיקור התקשורתי
במהלך הירי רשת NBC וכן ABC news סיימו את השידור של מהדורת הבחירות שלהם ואילו השידור ב-CBS הסתיים עוד לפני. עם זאת סיקור של ה-CBS החל כ-21 דקות לאחר הירי בהנחיית העיתונאי והשדר, ג'וזף בנטי, אליו הצטרפו וולטר קרונקייט ומייק וולאס, לאחר מכן כתבים של הרשת שהיו באזור האירוע, טרי דרינקווטר ודייוויד שומאכר העבירו עדכונים לאולפן.
גם ב-NBC כאמור היה אמור להסתיים שידור של מהדורת בחירות מיוחדת אך במהרה מגיש החדשות, פרנק מקגי קיבל שיחה טלפון מול המצלמה, בשיחה ככל הנראה נודע למקגי על הירי. מקגי שהיה המום ונראה מבוהל "בילה" מספר דקות במילוי הזמן עד שיהיה מוכן להודיע לצופים על מותו של קנדי, כתב של הרשת שהיה באזור האירוע, צ'ארלס קווין אמר לצופים כי "הוא (קנדי) שוכב כאן על הרצפה, הסנאטור קנדי נורה, הוא נורה, יש דם על הרצפה". קווין והקולגה שלו, לב אליסון שידרו עדכונים ואף ערכו ראיונות מאולם האירועים והלובי של המלון בו נרצח קנדי.
גם תחנות הרדיו עצרו את השידורים על מנת להודיע למאזינים כי קנדי נרצח.
השפעת הרצח על הבחירות לנשיאות
בתקופה שלפני הירצחו, פיגר קנדי במספר הצירים הדרוש לזכות במועמדות להיות מועמד המפלגה הדמוקרטית בבחירות לנשיאות שנערכו ב-1968, על אף פיגורו בסקרים קיימים היסטוריונים הטוענים כי קנדי היה מבטיח את מועמדותו לאחר ניצחונו בפריימריז שנערכו בקליפורניה, ובעזרת הכריזמה והפופולריות שהיו לו היה קנדי משכנע מספיק אנשים בוועידה הדמוקרטית הלאומית כדי שיעניקו לו את המועמדות. עם זאת, היסטוריונים אחרים טענו כי גם במידה ולא היה נרצח קנדי לא היה מצליח לסגור את הפער שתפס המועמד המוביל, יוברט האמפרי. בסופו של דבר האמפרי נבחר להיות המועמד הדמקורטי לנשיאות, אך האחרון הפסיד למועמד הרפובליקני, ריצ'רד ניקסון בבחירות הכלליות לאחר שניקסון קיבל כ-301 אלקטורים והאמפרי קיבל כ-191.
רוסיה היום
רוסיה היום (ברוסית: Россия сегодня; הגייה מקורבת: "רַסייה סיבוֹדְנייה") הוא שמה של סוכנות ידיעות רוסית. היא הוקמה ב-9 בדצמבר 2013 בצו של נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, על בסיס סוכנות הידיעות "רי"א נובוסטי" שפורקה. למנהל הכללי מונה דמיטרי קיסליוב. לעורכת הראשית מונתה ב-31 בדצמבר 2013 מרגריטה סימוניאן.
הקמתה של הסוכנות
ב-9 בדצמבר 2013 חתם נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, על צו לפירוק סוכנות הידיעות "רי"א נובוסטי" ועל הקמת סוכנות הידיעות "רוסיה היום". באותו יום פורקה גם תחנת הרדיו "קול רוסיה" ובמקומה הוקמה באוקטובר 2014 סוכנות הידיעות ספוטניק.
לדברי ראש הסגל הנשיאותי הרוסי סרגיי איבנוב, סוכנות הידיעות החדשה הוקמה כדי לבצע שימוש מושכל יותר באמצעים התקציביים שהוקצו עבור כלי התקשורת הממשלתיים. לדברי מנכ"ל "רוסיה היום" דמיטרי קיסליוב, הסוכנות נוצרה כדי "לשחזר את היחס ההוגן כלפי רוסיה כמדינה חשובה בעולם ובעלת כוונות טובות". לדברי העורכת הראשית מרגריטה סימוניאן, הסוכנות אמורה לבצע תפקיד "בינלאומי יותר בהשוואה להתמקדות המקומית של 'רי"א נובוסטי'".
בבעלות החברה נמצא גם Russia Beyond.
קבוצת התקשורת "רוסיה היום"
"רוסיה היום" מאגדת תחנות רדיו וערוצי חדשות באנגלית, ספרדית, ערבית, סינית ופורטלי אינטרנט בעשרות שפות, מרכזי תקשורת בינלאומיים, ייצור והפצת תוכן וידאו, ומוצרי מידע ברשתות חברתיות וייצור תוכן עבור יישומים ניידים.
ברוסיה, "רוסיה היום" מפתחת משאבי מידע באמצעות סוכנות הידיעות הרוסית רי"א נובוסטי (שתפקידה צומצם לכדי מערכת מידע אינטרנטית), סוכנות הידיעות הכלכלית פריים, סוכנות ידיעות הספורט R-ספורט, סוכנות הידיעות רי"א נדל"ן, סוכנות הדירוג רי"א רייטינג, ופורטל תרגום החומרים הזרים, InoSMI.
מחוץ לרוסיה, קבוצת התקשורת מפעילה את סוכנות הידיעות ותחנת הרדיו ספוטניק.
התחרות הבינלאומית לצילומי עיתונות ע"ש א. סטנין
תחרות צילום העיתונות הבינלאומית הקרויה על שם אנדריי סטנין היא תחרות שנתית עבור צלמים צעירים בגילאי 18 ו-34 בחסות "רוסיה היום". זו הפלטפורמה היחידה ברוסיה התומכת בצלמים צעירים וחושפת את שמם לעולם.
זוהי פלטפורמה עבור צלמים צעירים — מוכשרים, רגישים, פתוחים לדברים חדשים, היכן שהם יכולים למשוך את תשומת לבם של האנשים לאירועים הסובבים אותם.
קבלת צילומים ומועמדים מתחילה בכל שנה ב-22 בדצמבר, יום הולדתו של הצלם אנדריי סטנין המנוח, שעבד בסוכנות "רוסיה היום" ומת בעת תפקידו.
שיר נבואי קוסמי עליז
"שיר נבואי קוסמי עליז" הוא שיר אשר יצא לאור בשנת 1985 באלבומם המשותף של יוצריו, יוני רכטר ועלי מוהר, "בגובה העיניים".
רקע על השיר
השיר "שיר נבואי קוסמי עליז" יצא לאור בשנת 1985. יוני רכטר כתב, הלחין וביצע את הבית הראשון בשיר, ועלי מוהר כתב את שאר השיר. השיר יצא באלבומם המשותף "בגובה העיניים".
תוכן השיר
השיר עוסק במהות החיים, בחוש הטבעי שמנחה את האדם איך ולאן ללכת - "הו, לך ישר לך לבד אל תפחד". לפעמים ללכת כמנהיג "כמו עמוד ענן, כך תלך לפני העדר", כמו שעמוד הענן הלך בראש בני ישראל ביציאה ממצרים. מצד שני, השיר עוסק ביכולת להבין שמגיע רגע בחיים שבו צריך לעצור. בנוסף, השיר מדבר על ה"מצפן" של המנהיג "משהו בך יאמר לך המשך בדרכך" - התחושה הפנימית שלו, הדרך שבה הוא הולך ומוביל בה את האנשים שהולכים אחריו. הענן, הערפל ועמוד העשן מוזכרים בשיר כביטויים לנחישות, לדבקות בדרך ולאמונה בה. המנהיג צריך להתעלם מההפרעות ומהפיתויים שגורמים לו לסטות מהדרך: "אתה הולך ישר, לא שם לב לכוכבים שזוהרים כדי לסנוור את העיניים. משהו בך יאמר לך המשך בדרכך". השיר נותן בכל בית דוגמה מהחיים שממנה אפשר ללמוד איך להתנהג ואיך להמשיך להתקדם בהם.
הבית הראשון עוסק בעמוד הענן המוזכר במסע של בני ישראל במדבר, ההתגלמות האלוהית שהובילה ושהדריכה את בני ישראל בנדודיו: "וַה' הֹלֵךְ לִפְנֵיהֶם יוֹמָם בְּעַמּוּד עָנָן לַנְחֹתָם הַדֶּרֶךְ, וְלַיְלָה בְּעַמּוּד אֵשׁ לְהָאִיר לָהֶם" (ספר שמות, י"ג)..
הבית השני מספר על שביל החלב שממשיך לנוע מבלי להתחשב בכוכבים שמפריעים לו בדרכו.
הבית השלישי עוסק בדימוי בני האדם לתופעת הטבע של נדידת להקת אווזי הבר. האווז בראש הלהקה אינו נרתע מהמרחק, מוביל את הלהקה וטס בראשה. בזמן הנדידה אווזי הבר עפים בשני טורים בצורה של חץ אחרי האווז הראשון. מעוף האווזים דורש אנרגיה רבה משום שאין להם כמעט כושר דאיה, זו תעופה אקטיבית ולכן האווז המוביל מוריד מהאנרגיות הנדרשות לאווזים האחרים שעפים אחריו. אצל האווז מדובר באינסטינקט, אצל האדם מדובר במצפון ובקול הפנימי שקורא לו להמשיך.
הבית הרביעי מדבר על השחקנית בריז'יט בארדו. בשיר בריז'יט, אשר פועלת לשיפור היחס לבעלי חיים ובנושאים חברתיים נוספים, מתוארת כ"צופה מן המרפסת" על כולם.
לעומת שאר הבתים שמתארים פעילות אקטיבית, הבית החמישי והאחרון מתחיל בצורה פסיבית "בלי להתכוון תן לעצמך ללכת". בהמשך הבית מבינים שהכוונה היא להקשיב ל"מצפן הפנימי" שאומר להמשיך ללכת, כלומר שזו הדרך להתמודד על קשיים ומשברים.
קבלה ותפוצה
העיתונאי יוסי חרסונסקי טען שהמוזיקה בשיר מיוחדת, מלודית וקצבית להפליא. השיר מושמע ומושר במסיבות וטקסי סיום. כמו כן, יש המכנים את השיר כ"שיר חניכה".
ביצועים
בשנת 2020 יצא ביצוע מחודש לשיר בתוכנית הטלוויזיה "זהו זה!".
ז'אן דגוטס
ז'אן דגוטס (בצרפתית: Jean Degottex; 25 בפברואר 1918 – 9 דצמבר 1988) הוא צייר מופשט צרפתי, הידוע בעיקר בשל קרבתו הראשונית לתנועת ההפשטה הלירית של שנות החמישים והשישים. במילים שלו, עבודתו עברה בהדרגה ממחוות וסימן, לכתיבה, ולאחר מכן מכתיבה לקו. הוא נחשב לאמן הפשטה מרכזי במחצית השנייה של מאה ה - 20, הוא שאב השראה מהקליגרפיה של המזרח הרחוק ופילוסופית הזן על מנת להשיג את מחיקת הנושא היצירתי בעבודותיו.
קורות חיים
ז'אן דגוטס נולד במחנה "סאתוניי" ב-25 בפברואר 1918 לבית צנוע, ובילה את ילדותו בליון. בגיל חמש עשרה הוא עובר עם הוריו לפריז, עזב את בית הספר והחל להתפרנס בעצמו. הוא היה מעורב בחוגים ליברטריאנים והשתתף בסדנאות ציור ורישום במוסדות אקדמיים ליברליים, כולל האקדמיה גראנד שומיאר. בתוניסיה, שם סיים את שירותו הצבאי, ולאחר מכן באלג'יריה, בשנים 1939 עד 1941, הוא צייר את ציוריו הפיגורטיביים הראשונים, בהשראת הזרם בפוביסטי.
משנת 1948 הוא פונה דווקא לאמנות מופשטת. מכאן ואילך, סגנון ציור זה מתחיל להתפתח ביצירות של דגוסט. העבודות של תקופה זו מקרבות אז את ז'אן דגוטס למופשט לירי, זרם גדול באותה תקופה.
בשנת 1949 הוא מציג לראשונה בגלריית דניס רנה (Denise René), התומכת באומני התנועה המופשטת האוונגרדית, ולאחר מכן בגלריה בון. באותה שנה הוא מתיידד עם רנה בסלון, משוררת, אמנית ויזואלית ומבקרת אמנות, שתישאר בן לווייתו עד מותו. הוא זכה בפרס קנדינסקי בשנת 1951.
בסן-לאונרד-אן-בוס, אחר כך בברטאן ובפורטסל, ב-1953 וב-1954, עבודותיו הופיעו כפרשנויות חופשיות של הטבע, אך החל משנת 1954 דגוטס מתקדם לעבר המחווה המפושטת, רדיקלית יותר.
בשנת 1955 המצטרף הוא לגלריית קלבר בניהולו של ז'אן פורנייה. הוא נתקל בזמנים מורכבים עם שימון הנטאי וז'ורז' מתיו. הוא התיידד עם המשורר ברנרד היידסייק, עם הציירים פרנסואז יאניקוט, ז'אן דופוי והפסל פול ארמנד גטה. בשנת 1959, הוא מצטרף לגלריה הבינלאומית לאמנות עכשווית, בניהולו של מוריס ד'ארקיאן. בשנת 1953 הציג לראשונה בגלריה L'Étoile Scellée, שהייתה תחת ניהולו האמנותי של אנדרה ברטון. ברטון ראה ביצירותיו אז אילוסטרציה פיקטוריאלית אפשרית של עקרונות "כתיבה אוטומטית". הוא הצביע בפניו על זיקתו הספונטנית עם כביסה וכתבים סיניים ויפנים, ובעיקר עם הפילוסופיה והפרקטיקות של זן.
שקשוקה (סדרת ספרים)
"שקשוקה" היא סדרת ספרים לילדים ונוער מאת הסופרת גליה עוז. הסדרה יצאה לאור בעברית בהוצאת כתר, וספרים מתוכה ראו אור גם בארצות הברית, צרפת, ספרד וברזיל.
ההצגה "שקשוקה ושוד הלימונים הגדול" על פי סדרת ספריה מוצגת בתיאטרון אורנה פורת (במאית - שירילי דשא). בערוץ "כאן חינוכית", משודרת מאז 2021 הסדרה "שקשוקה" המבוססת על ספריה "שקשוקה" ו"אני מייקי".
לסדרה יש ספר המשך בשם: "אני מייקי", שמדברת על חייו של אחד מהילדים שהוצג בסדרת ספרים זאת. לסדרת הספרים עשו גם סדרת טלוויזיה בערוץ כאן חינוכית.
עלילה
העלילה מתמקדת בחבורת ילדים בני 12 שעושים דברים בבית ספרם. על העלילה המרכזית יש 4 דמויות ראשיות: יולי גונן, אפי אהרוני גל, דותן, ודוקי. לסדרה יש גם 5 ספרים שונים וספר המשך מאת אותה הסופרת בשם :"אני מייקי".
הוקרה
ספרי "שקשוקה" היו לרבי מכר בישראל וזכו במעמד זהב ופלטינה. על סדרת "שקשוקה" זכתה עוז בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים בתשע"ב. "שקשוקה מאמצת חתול איום ונורא" זכה בעיטור "הפנקס" לספר ראשית-קריאה מצטיין לשנת 2011.
עיבודים
לסדרה היה עיבוד מלא של סדרת טלוויזיה באותו השם, שמשודרת בערוץ כאן חינוכית. נכון ל - 14 ביולי 2023 הסדרה מחזיקה ב-3 עונות ו-61 פרקים, כל עונה 20 פרקים חוץ מהעונה הראשונה בעלת 21. עיבוד נוסף קרה מאת אותה הסופרת שכתבה את סדרת ספרים זאת בשם: "אני מייקי", שמדבר על חייו של אחד הילדים המופרעים שהוראו בסדרת ספרים זאת.
עדות כבושה
כלל העדות הכבושה עוסק באופי ההתנהגותי המחשיד של כבישת העדות, ולא בתוכנה או אופן מסירתה. המונח מתאר שני מצבים שונים: בתרחיש הראשון, החשוד בעבירה, בוחר שלא למסור עדותו בעת חקירתו המשטרתית, משמע שותק, וזאת למרות העובדה שהיה יכול להעיד באופן חופשי; בתרחיש השני, החשוד כובש את עדותו באמצעות מתן גרסה אחת בהזדמנות הראשונה, שאינה משקפת את האמת כהווייתה ולאשורה, ורק בשלב מאוחר יותר מחליט למסור גרסה שלדבריו מתארת את האמת העובדתית. מסירת עדות כבושה לא מפלילה את הנאשם, אך כבישת העדות עשויה להביא לפקפוק באמינותה והקטנת משקלה בשקלול הראיות.
מדרש שם
שורשיו של המונח "עדות כבושה" הם מימי קדם. בתנ"ך מתואר אירוע בו אלוהים מוסר ליונה נבואה לאנשי נינווה, ועם זאת יונה נמנע מלמסור את הנבואה. בגמרא מתוארת פעולה זו כדוגמה לאדם הכובש נבואתו. כבישה שכזו מהווה חטא חמור ביותר ביהדות ועונשה מיתה בידי שמיים, משמע מוות על ידי אלוהים עצמו.
החריג לכלל
במקרים מסוימים, למרות העובדה שהעדות הינה כבושה וניתנה בשיהוי ניכר, הרי שאם החשוד מספק הסבר מתקבל על הדעת על פשר השיהוי, רשאי בית המשפט, אך איננו חייב, לקבל את העדות. בהתקיים החריג, בית המשפט לא ייחס משמעות לפרק הזמן שהחשוד כבש או הסתיר את עדותו. בקבלת העדות, בוחן בית המשפט שני רכיבים מצטברים: סיבת השתיקה עד שלב מתן העדות (שינוי הנסיבות) והנימוק שבגינו החליט החשוד לשבור את שתיקתו. למעשה, לבית המשפט יש שיקול דעת והוא יכול לבחור בהתאם לנסיבות של המקרה האם להאמין לעדות למרות העובדה שניתנה בחלוף זמן.
הסיבות לכבישת עדויות
קיימות מספר סיבות שבגינן חשוד עשוי לכבוש את עדותו, קרי לשמור על שתיקה או לחלופין למסור גרסה כוזבת לנעשה. להלן הסיבות לכבישת עדות של חשוד פוטנציאלי:
בית המשפט ממעט לקבל הסברים חלופיים אלו, למעט מספר מקרים מצומצם בלבד (קיימים הסברים חלופיים נוספים לכבישת העדות שלא צוינו בחלק זה, מדובר ברשימה פתוחה). במילים אחרות, הסיכוי שבית המשפט יקבל טענות אלה אינו גבוה בכלל.
העדר לגיטימציה לרוב סיבות הכבישה
ניתח לבחון את הסיבות לכבישת עדות ואף למצוא בהם הגיון אנושי ומשפטי רב. עם זאת, הפסיקה מראה כי מעטים המקרים בהם בית המשפט טורח להתחשב בשיקולים אלה של תבחינים פסיכולוגיים וטראומה מן ההליכים, כהצדקה להשהיית העדות וכבישתה.
הרציונל להענקת משקל נמוך עד אפסי
הרציונל העומד בבסיס התפיסה לפיה יש להעניק לעדות כבושה משקל אפסי, יוצא מנקודת הנחה כי מי שמעיד עדות כבושה, הוא בסבירות גבוה הנאשם ואין בלתו.
טענה זו, בטעות יסודה. מדובר בהיסק לוגי מכליל החוטא לאמת העובדתית ועומד בסתירה לחזקת החפות. הן חפים מפשע והן אשמים, מוסרים עדויות כבושות ולכן הנחה שגויה זו עשויה להגדיל את הסיכוי להרשעות שווא של חפים.
כבישת עדות בעבירות מין
בנוסף, מאפיין של כבישה במקרים אלו תפס אחיזה של ממש בפסיקתו של בית המשפט העליון. בעדויות מסוג זו ייתכנו מאפיינים של העדר קוהרנטיות, בלבול ודיסוציאציה (ניתוק רגשי בין המעיד למעשים שקרו לו). חרף זאת, נראה כי אין בכבישת העדות במקרים מסוג זה כדי לפגוע במהימנות, משל מדובר מבחינת בתי המשפט, בהסבר המניח את הדעת נוכח הנסיבות. למעשה, אם מגיע לפתחו של ביהמ"ש מקרה של עדות בעבירת מין, הוא לא ימהר לפסול את העדות שכן הוא מודע לנסיבות המיוחדות של הטראומה.
ההבחנה בין זכות השתיקה לעדות כבושה
קיימת הנחה שגויה לפיה ישנה זהות מוחלטת בין זכות השתיקה של נאשם, לבין עדותו הכבושה. על אף שמושגים משפטיים אלה נראים חופפים, הם אינם זהים כלל ועיקר. בעוד "ששתיקת הנאשם" מתייחסת לנאשם הבוחר לשמור על זכות השתיקה ולהימנע מלענות על שאלות המופנית אליו, הרי "שעדות כבושה" יכולה להתייחס גם לנאשם עצמו אך בד בבד לעד במשפט הנמנע ממסירת גרסת אמת בהזדמנות הראשונה שניתנה לו.
הבלבול נעוץ בעובדה שבשני המקרים, הנאשם או העד נמנעים ממסירת האמת כהווייתה, באופן פאסיבי של שתיקה. ההבדל המשפטי בין השניים רב. שתיקתו של נאשם עשויה להביא לחיזוק הראיות כנגדו בעוד עדות כבושה כשלעצמה, מקבלת משקל נמוך יותר אך איננה מחזקת את ראיות התביעה. מדובר בהבדל דרמטי בהליך הפלילי.
חסרונות בדין הקיים
פרופ' דורון מנשה עמד לראשונה במאמרו "משקלה הראייתי של כבישת עדות נאשם" על הסכנות בדין הקיים:
1. סכנת הספירה הכפולה: יישום דוקטרינת "העדות הכבושה" עשוי להוביל למצב לא רצוי של ספירה כפולה. במה הדברים אמורים, בשני תרחישים שונים.
מדובר בשני תרחישים שונים, האחד כאשר אין ראיות עצמאיות לכך שהנאשם הסתיר או בדה ראיות (מצב מובהק של ספירה כפולה) והשני כאשר יש ראיות עצמאיות, דבר העשוי להוביל לחפיפה מסוימת בין הראיות ומכאן לסכנה לספירה כפולה.
2. הסבר המניח את הדעת לכבישה העדות: מדובר במושג שמי שיוצק לתוכו את תוכנו הוא בית המשפט. קיימים הסברים רבים לכבישת עדות, החל מחלופות רציונליות לכבישה וכלה בחלופות אמוציונאליות ופסיכולוגיות.
עם זאת, בית המשפט טרם העניק לגיטימציה לחלופות אלה. מצב דברים זה עשוי להוביל לתרחישים לא רצויים בהם כבישת עדות מטעמים אלה לא תתקבל, וכפועל יוצא מכך, תפגע בהגנת הנאשם או במשקל עדותם של עדים שעדותם קריטית לצורך הכרעת הדין.
הלכות סוכה
הלכות סוכה, הן כינוי להלכות העוסקות בכשרות מבנה הסוכה כפי הנדרש על פי ההלכה, על מנת שיהיה כשר לשבת בו בחג הסוכות, כפי הציווי המופיע בתורה בכמה מקומות בספר ויקרא ובספר דברים.
במשנה ובתלמוד נחלקו תנאים ואמוראים, האם מבנה הסוכה צריך להיות מבנה ארעי או מבנה קבע. להלכה נספק שהסוכה צריכה להיות 'דירת ארעי', מכורח זה יוצאים דינים שונים, שפוסלים את הסוכה מאחר שנחשבת על ידם כ'דירת קבע'.
הגדרת הסוכה
בהלכה נאמרו דינים שונים לגבי צורת הסוכה, ובכללם: גובה הסוכה, גודל הסוכה, מספר הדפנות, חומרי הבנייה, דין הסכך ועוד.
כאמור כלל חשוב ומרכזי בסוכה שהיא אמורה להוות דירת ארעי: "סוכה דירת עראי בעינן". מכלל זה נגזרות הרבה הלכות הקשורות לצורת בנייתה של הסוכה, כמו שאפשר לבנותה על גמל או שאיננה חייבת לעמוד בפני רוח שאיננה מצויה.
החלק העיקרי בסוכה, שרוב ההלכות דנות בו, הוא הקירוי המכונה סכך, מלשון סיכוך והסתרה מן השמש. חלק מהלכות הסוכה נגזרות מכך ובכלל זה הצורך לבנותה תחת כיפת השמים ולא תחת עצם כלשהו, הצורך לבנותה כדי שתהיה עמידה בפני רוח מצויה, והצורך לבנותה באופן ש"צילתה מרובה מחמתה", כלומר שלמעלה מ-50% משטח הרצפה מוצל, כאשר השמש בנקודה הגבוהה.
רוחב הסוכה
גודלה המינימלי של הסוכה על מנת שתהיה כשרה, היא לפחות שבעה טפחים על שבעה טפחים. בתלמוד נאמר שיש צורך לכל הפחות בשיעור זה, על מאחר שהאדם יכול לשבת ("ישיבה מזרחית") באמה על אמה (=שישה טפחים על שישה טפחים), ועוד טפח לשולחן קטן לצורך אכילה.
רוחב הסוכה לפי שיעורי זמנינו, תלוי במחלוקת האחרונים בשיעור ה'טפח', לדעת רבי חיים נאה שיעור המינימום הוא כ-56*56 ס"מ, ולשיטת החזון איש המידות הם כ-69*69 ס"מ.
גובה הסוכה
שיעור המינימום של הסוכה הוא עשרה טפחים, פחות מכך נחשבת הסוכה כדירה סרוחה, ואין אדם דר בדירה סרוחה, ולכך סוכה זו פסולה. שיעור עשרה טפחים על פי שיעורי זמנינו: לדעת רבי חיים נאה: 80 ס"מ, ולשיטת החזון איש שיעורה כמטר אחד גובה.
הגובה המְרַבִּי הוא 20 אמות (כ-10 מטרים לשיטת רבי חיים נאה, לשיטת החזון איש כ-12 מטרים) (שכן מבנה מעל גובה זה איננו מוגדר עוד מבנה ארעי וגם שאין העין שולטת בגובה זה). לאורכה ולרוחבה המקסימליים אין הגבלה, אך במקרה של סוכה גדולה במיוחד עלולות להופיע בעיות טכניות, למשל בהעמדת הסכך באופן כשר.