cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קלירוכיה
שיטת הקלירוכיות פתוחה בידי המדינאי פריקלס, ככל הנראה בסביבות שנת 453 לפנה"ס. הקלירוכיות נוסדו בעיקר בנקודות אסטרטגיות כמו נקסוס, אנדרוס, אביה, תראקיה, חלקידיקי וגליפולי. ניתן לראות עדויות לכך גם בהפחתת המס של אותם אזורים: בסביבות 450-449 לפנה"ס צומצם המס של אנדרוס מ-12 כיכר ל-6, והמס של אובויה משבע וחצי לחמש. למרות זאת, התושבים המקומיים לרוב נטרו טינה לקלירוכים.
קייסי קאסם
קאסם החל לארח בטופ 40 האמריקאי המקורי בסופי השבוע של ה-4 ביולי 1970 ונשאר שם עד 1988. לאחר מכן הוא בילה תשע שנים באירוח של תוכניתו שכותרתה היה קייסי טופ 40, אשר החלה בינואר 1989 והסתיימה בפברואר 1998, ולאחר מכן חזר שוב לטופ 40 בשנת 1998. קאסם אירח ב-2 תוכניות עבור הפורמט האחרון שלו החל משנת 1992 ועד לשנת 2009. הוא גם ייסד את פרסי הסרטון האמריקאי בשנת 1983 והמשיך לייצר ולארח בו עד לסיומה בשנת 1987.
קאסם גם דיבב פרסומות מסחריות רבות, ביצע דיבובים רבים בטלוויזיה לילדים (בתוכניות כגון רחוב סומסום ובסדרות הנפשה כמו סקובי-דו, איפה אתה?, קפטן פלאנט, עלילות טייני טון והרובוטריקים), היה "המדבב של NBC" ועזר בתוכנית הטלפון השנתי של ג'רי לואיס.
ביוגרפיה
קאסם נולד בדטרויט, מישיגן ב -27 באפריל 1932, למהגרים דרוזים לבנונים, הלן ואמין קאסם, שעבדו במכולת. הוא נקרא על שמו של מוסטפא כמאל אטאטורק, אדם שקאסם אמר שאביו כיבד. הוריו של קאסם לא אפשרו לילדיהם לדבר ערבית והתעקשו שהם ייטמעו בחיים האמריקאים.
בשנות ה -40, סרט אשר נקרא "Make Believe Ballroom" נתן לקאסם השראה להמשיך בקריירה ברדיו. קאסם התנסה לראשונה ברדיו בתיכון בו למד, נורת'ווסטרן בדטרויט. לאחר מכן למד באוניברסיטת המדינה של ויין, שם דובב ילדים בתוכניות רדיו כגון "הסייר הבודד" ואתגר היוקון. בשנת 1952 גויס קאסם לצבא ארצות הברית ונשלח לקוריאה. שם עבד כדי.ג'יי וקריין ברשת הקוריאנית רשת הכוחות האמריקאים.
שנותיו הראשונות
לאחר המלחמה, קאסם החל את קריירת השידור המקצועית שלו בפלינט, מישיגן, ולאחר מכן עבד בדטרויט כדי-ג'יי ב-WJBK-AM (ולקח חלק בתוכניות כגון הריינג'ר הבודד וסמל פרסטון מהיוקון). בתחנה KEWB באוקלנד, קליפורניה, קאסם היה גם מנהל מוזיקה וגם איש שידור. לדבריו, הוא קיבל השראה ממגזין Who's Who שמצא בפח. הוא יצר מופע משלו, ומשך את תשומת ליבו של ביל גאווין, אשר ניסה לשתף איתו פעולה. לאחר שקאסם הצטרף ל-KRLA בלוס אנג'לס בשנת 1963, הקריירה שלו החלה לפרוח.
פרנסיס בידל
פרנסיס בברלי בידל (באנגלית: Francis Beverley Biddle; ) היה עורך דין ושופט אמריקאי, שכיהן כתובע הכללי של ארצות הברית בתקופת מלחמת העולם השנייה. הוא גם שימש כשופט האמריקאי הראשי במשפטי נירנברג. קודם לכן הוא כיהן כשופט פדרלי בבית המשפט הפדרלי השלישי לערעורים של ארצות הברית.
קורות חייו
פרנסיס בידל נולד בפריז, צרפת כאשר משפחתו התגוררה שם. הוא היה אחד מארבעת בניהם של פרנסס בראון (לבית רובינסון) ושל אלגרנון סידני בידל, פרופסור בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת פנסילבניה. הוא היה נכד-נכדו של אדמונד רנדולף, מושל וירג'יניה השביעי, מזכיר המדינה השני של ארצות הברית, והתובע הכללי הראשון של ארצות הברית. בידל סיים את לימודיו בבית הספר גרוטון, שם הוא היה פעיל באיגרוף. ב-1909 הוא סיים לימודי תואר ראשון בקולג' הרווארד וב-1911 תואר בוגר במשפטים בבית ספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד.
ראשית הקריירה
את הקריירה שלו החל בידל כעוזר המשפטי של שופט בית המשפט העליון אוליבר ונדל הולמס הבן בשנים 1911–1912. ב-27 השנים הבאות הוא עסק בעריכת דין בפילדלפיה. בבחירות לנשיאות של 1912 הוא תמך במועמדותו של הנשיא לשעבר תאודור רוזוולט שהתמודד אז לכהונה נוספת ללא הצלחה מטעם המפלגה הפרוגרסיבית. במלחמת העולם הראשונה שירת בידל לזמן קצר כטוראי בצבא ארצות הברית וכעוזר מיוחד לתובע הפדרלי של המחוז המזרחי של פנסילבניה בשנים 1922–1926.
בממשל רוזוולט
בשנות ה-30 של המאה ה-20 שימש בידל במספר תפקידים בממשל הפדרלי. ב-1934 מינה אותו הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט כיושב ראש המועצה הלאומית ליחסי עבודה. בפברואר 1939 מינה אותו רוזוולט כשופט פדרלי בבית המשפט הפדרלי השלישי לערעורים של ארצות הברית במקומו של ג'וזף בפינגטון. בסוף אותו חודש אישר הסנאט של ארצות הברית את המינוי ובמרץ הוא הכל לכהן בתפקיד. הוא כיהן על כס השיפוט שנה אחת בלבד ואז התפטר כדי להתמנות כפרקליט המדינה של ארצות הברית. גם במשרה זו הוא שימש לזמן קצר כאשר רוזוולט מינה אותו ב-1941 כתובע הכללי של ארצות הברית. בתקופה זו הוא גם שימש כיועץ המשפט הראשי של ועדת הקונגרס המיוחדת לחקירת רשות עמק טנסי בשנים 1938–1939 וכמנהל שירות ההגירה והאזרוח (INS) במחלקת המשפטים של ארצות הברית ב-1940.
בתקופת מלחמת העולם השנייה עשה בידל שימוש בחוק הריגול של 1917 כדי לנסות לסגור "פרסומים מזיקים", שכללו את כתב העת "צדק חברתי" של הכומר צ'ארלס קוגלין. בידל העמיד לדין כמה אנשים וארגונים בולטים מהשמאל הפוליטי על פי חוק סמית'. ב-1941 הוא אישר את העמדתם לדין של 29 חברי מפלגה העובדים הסוציאליסטית, במהלך שספג ביקורת מצד האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות. על פי חוק זה הוא גם ניסה לגרש ללא הצלחה את איש האיגוד המקצועי הארי ברידג'ס.
ב-1942 היה בידל מעורב במקרה בו בית דין צבאי שמונה על ידי הנשיא רוזוולט כדי לשפוט שמונה סוכנים נאצים על ריגול ועל תכנון מעשי חבלה בארצות הברית כחלק ממבצע פסטוריוס. לוטננט קולונל קנת' רויאל קרא תיגר על החלטתו של רוזוולט לשפוט את הגרמנים בבית דין צבאי בצטטו את פסק הדין "אקס פארטה מיליגן" משנת 1866, מקרה בו בית המשפט העליון של ארצות הברית קבע שלממשלה הפדרלית של ארצות הברית אין את היכולת להקים בתי דין צבאיים כדי לשפוט בהם אזרחים באזורים בהם בתי משפט אזרחיים מתפקדים, גם בעת מלחמה. בידל הגיב לטענה זו באומרו שלגרמנים אין את הזכות להישפט בבית משפט אזרחי בשל מעמדם כלוחמים בלתי חוקיים. בית המשפט העליון קבע בפסק הדין "אקס פאטרה קווירין" שהוועדה הצבאית שהוקמה כדי לשפוט את הגרמנים הוקמה על פי חוק. ב-3 באוגוסט אותה שנה הורשעו כל שמונת הגרמנים ונגזר עליהם עונש מוות. חמישה ימים לאחר מכן הוצאו להורג שישה מתוכם בכיסא החשמלי והשניים האחרים נשפטו לתקופות מאסר בשל העובדה שהם הסגירו מרצונם את חבריהם ל-FBI. ב-1948 שוחררו השניים מהכלא ושבו לגרמניה.
בידל היה הפקיד הבכיר היחידי בממשל רוזוולט שהתנגד לכליאת היפנים בארצות הברית כבר מראשיתה. ב-1943 לאחר שכליאת היפנים כבר בוצעה, הוא ביקש מהנשיא שיורה על סגירת המחנות: "הנוהג הנוכחי של החזקת אזרחים אמריקאים נאמנים במחנות ריכוז לזמן ארוך יותר מהנחוץ הוא מסוכן ומעורר שאט נפש לעקרונות של הממשלה שלנו". רוזוולט התנגד לבקשתו של בידל והמחנות נסגרו רק שנה לאחר מכן.
בידל הגביר את המאמצים של מחלקתו לטובת זכויות האזרח של האפרו-אמריקאים כאשר הנחה את התובעים הפדרליים לנהל את התביעות שלהם כנגד עבודת כפייה במדינות הדרום.
בממשל טרומן
לבקשתו של הנשיא הארי טרומן התפטר בידל לאחר מותו של הנשיא רוזוולט. זמן קצר לאחר מכן מניה טרומן את בידל כשופט במשפטי נירנברג.
ב-1947 מינה אותו טרומן כנציג ארצות הברית במועצה הכלכלית-חברתית של האומות המאוחדות. לאחר שהמפלגה הרפובליקנית סירבה לאשר את המינוי, ביקש בידל מטרומן לסגת מההחלטה.
ב-1950 הוא מונה כיושב ראש הארגון "אמריקאים למען פעולה דמוקרטית". בתפקיד זה הוא שימש שלוש שנים. בעשור הבא הוא כתב שני כרכים של זכרונותיו: "עבר מזדמן" (A Casual Past) ב-1961 ו"בסמכות קצרה" (In Brief Authority) ב-1962. תפקידו האחרון היה לשמש כיושב ראש ועדת הזיכרון לפרנקלין ד. רוזוולט עד להתפטרותו ב-1965.
חיים אישיים
ב-1918 נשא בידל לאישה את המשוררת קתרין גריסון צ'פין. לזוג נולדו שני בנים.
ספריו
כשרון הכתיבה של בידל התגלה עוד זמן רב לפני פרסום הביוגרפיות שלו. ב-1927 הוא כתב רומן אודות החברה בפילדלפיה, The Llanfear Pattern. ב-1942 הוא כתב ספר אודות שלושים שנות היכרותו עם אוליבר ונדל הולמס בביוגרפיה שנקראה "כבוד השופט הולמס" (Mr. Justice Holmes), שפורסמה ב-1944, ועובדה ב-1946 למחזה בברודוויי וב-1950 לסרט בשם "היאנקי הנפלא". ב-1944 הוא פרסם את הספר "חשיבה דמוקרטית והמלחמה" (Democratic Thinking and the War). ספרו משנת 1949 "התקווה הטובה ביותר של העולם" (The World's Best Hope) סקר את תפקידה של ארצות הברית בתקופה שלאחר המלחמה. ב-1963 נבחר בידל כעמית באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
בתרבות הפופולרית
בסרט נירנברג משנת 2000 גולמה דמותו של בידל על ידי לן קאריו. מחזה על דמותו בשם "לנסות" הועלה בשנת 2004 על ידי ג'ואנה גלאס, שהייתה מזכירתו האישית בשנים 1967–1968.
אומפטמפה
ארבעת הסינגלים שהופצו מתוך האלבום נכנסו למצעד הפזמונים העברי השנתי תשנ"ה: "ישנן בנות" (מקום רביעי), "אני לא יכולה בלעדיך" (מקום חמישי), "נוסעת לפטרה" (מקום 25) ו"בתולה" (מקום 34). פרט לשלישי שצוין, כולם דורגו במקום הראשון במצעד העברי השבועי של רשת ג' וזכו להצלחה ארצית.
האלבום יצא בארבע מהדורות שונות. בראשונה לא נכלל "לילה טוב אירופה", איתו הגיעה אינטרנשיונל למקום השני בקדם-האירוויזיון 1995. בשנייה צורף השיר כרצועת בונוס, אף שלא הופיע ברשימת הרצועות. ההבדל היחיד בין השלישית והרביעית היה פס צהוב אופקי שצויר בחלקה העליון של העטיפה, והסתיר חלק משיערה של אינטרנשיונל.
שירי האלבום
"לילה טוב אירופה" היה השיר איתו אינטרנשיונל התחרתה ב-1995 בתחרות קדם-האירוויזיון, אך הגיעה למקום השני. הרצועה העוקבת, "פטראנס" היא גרסה דאנסית לשיר "נוסעת לפטרה", אשר מופיע באלבום. ב"פטראנס" הושמטו מילים ושורות וגם הפזמון, שהופיעו בשיר המקורי. "אני לא יכולה בלעדיך" הוקלט בשתי גרסאות שונות. הראשונה היא גרסתו הרגילה והשנייה (המכונה "פאוור דאנס") מקוצרת והמקצב שלה מהיר יותר. את "ישנן בנות" ביצעה במקור להקת הנח"ל בתוכניתה "הנח"לאים באים הנח"לאים באים" מ-1967, כשהסולנית היא שולה חן. בגרסתה של אינטרנשיונל, שהייתה יותר קצבית ולוותה בווידאו קליפ, שולבה נעימת מארש צה"ל, אותה חיבר יואב תלמי. במופע "ארץ ישראל המתחדשת" שהוקלט ב-1996 ויצא על גבי אלבום, ביצעה אינטרנשיונל את השיר בדואט עם חן. "Umpatampa" הוא קטע כלי שזכה להצלחה בישראל ודורג במצעד השנתי של רשת ג'.
הופץ בנובמבר 1994 כסינגל מתוך אומפטמפה ובשנת 1995 הופץ מחדש כסינגל מאיפיטמפה. "Right Now" הוא קטע כלי נוסף. "100% גבר" נכתב על ידי יונה וולך, שהייתה ידועה בכתיבתה הארוטית והמינית. הוא מתאר את אהבת הגברים לנשים מנקודת מבט של אישה, ומסתיים בשורה "כשאני מתנהגת כמו לא אישה הוא לא אוהב" – כלומר, אישה צריכה להאדיר את נשיותה על מנת שבן-זוגה לא ייפרד ממנה. "בתולה" הוא שיר הומוריסטי שמדבר על נערה יפה שמפתה גברים אך מתעקשת לשמור על בתוליה.
דן רוט
דניאל פרנסואה רוט (באפריקאנס: Daniël François Roodt; נולד ב-26 במאי 1957) הוא סופר, דוקטור לספרות אפריקאנרית ופעיל פוליטי אפריקאנרי.
ביוגרפיה
רוט נולד בשנת 1957 בספרינגס שבמזרח ראנד. הוא בוגר בית הספר Hoër Seunskool Helpmekaar ולאחר מכן למד אפריקאנס, פילוסופיה ומדעי המדינה באוניברסיטת ויטווטרסראנד שם קיבל לבסוף את הדוקטורט שלו בספרות אפריקאנרית כשנושא התזה שלו עוסק בכתביו של יאן מיילס. בשנת 1985 הוא ואשתו קארין ברחו לצרפת, כדי להתחמק מגיוס חובה. הוא חי בצרפת שמונה שנים והשתתף שם בהרצאות של פילוסופים צרפתים ידועים כמו ז'אן פרנסואה ליוטארד, ז'יל דלז, אלן בדיו, הלן סיקוס, ז'אק רנסייר, ז'אק דרידה ואחרים. הוא קיבל בצרפת תואר בפילוסופיה הצרפתית בהנחיה של רנה שרר.
הוא חזר לדרום אפריקה בשנת 1992, והתחיל לעבוד בסיטיבנק ביונהנסבורג כאשר הוא מתמחה בשווקים הפיננסיים וסחר במכשירים פיננסיים. ב-1999 התפטר מסיטיבנק ועסק בתחילה כיועץ פיננסי אך יותר ויותר מצא את עצמו מעורב במאבק סביב השפת האפריקאנס, וגם בדיון הציבורי סביב תרבות ופוליטיקה. בפברואר 2000 הוא הקים את קבוצת הפעולה הפרו-אפריקאנרית (die Pro-Afrikaanse Aksiegroep, PRAAG) השואפת לשימור השפת האפריקאנס ולהחייה של הפוליטיקה האפריקאנרית.
במאי 2011 רוט התמודד כמועמד מטעם חזית החירות פלוס במהלך הבחירות המוניציפליות כמועמד ביוהנסבורג, אך לא נבחר.
בשנת 2013 מונה לסגן המנהיג והדובר של החזית הלאומית, הוא השתתף בבחירות הכלליות בדרום אפריקה בשנת 2014, אך לא זכה להצלחה רבה וסולק מן המפלגה.
פְּעִילָנוּת
לרוט יש דעות נחרצות על שמירה התרבות האפריקאנרית, מה שהביא למחלוקת מסוימת בתקשורת הדרום אפריקאית. הוא מנהל בלוג ואת האתר של PRAAG, ומגיב על נושאים שונים בדרום אפריקה. רוט גם כותב באופן קבוע מכתבים בנושאים פוליטיים לעיתונים שונים בדרום אפריקה ולאתרי אינטרנט שונים. הוא פעיל בנושא התקפות חווה בדרום אפריקה ועוסק בהפצת הנושא בעולם, הוא בדרך כלל משתף פעולה בנושא עם אביגדור אסקין.
כתיבה
כסטודנט הוא כבר פרסם אוסף שירים סאטירי ורומן קצר. בתחילה עבודתו הייתה אנטי-ממסדית והוא קרא תיגר על קהילת הספרות האפריקאנרית השמרנית בשנות השמונים ביצירות כמו Sonneskyn ו-Chevrolet ו-Kommas uit een boomzol. הוא אף מתואר יחד עם אמפי קוטזי על ידי ארכיון UWC-Robben Island Mayibuye ככותב אפריקאנרי פרוגרסיבי. חלק מעבודותיו נאסר לפרסום על ידי ממשלת דרום אפריקה בשנות השמונים.
בשנת 2005 שחרר רוט את The Scourge of the ANC, ספר ביקורת על הקונגרס הלאומי האפריקני, וגם על הממשלה הלבנה האחרונה של דרום אפריקה בהנהגת דה קלרק.
בשנת 2015 פרסם רודט את החיבור Raiders of the Lost Empire: South Africa's English Identity ובו הוא "בוחן את הזהות האנגלית 'החדשה' של המדינה אשר מושתתת על הזהות הקולוניאלית הישנה של המאה התשע עשרה כאשר המעילים האדומים פלשו לכף התקווה טובה."
חייו האישיים
רוט גר עם אשתו קארין (לבית ברדנקאמפ) ושלושת ילדיהם ביוהנסבורג, דרום אפריקה.
מחלוקות
רוט עורר מחלוקת לאחר יצירת אתר אינטרנט אודות העיתונאי, הסופר והפעיל דרום אפריקאי מקס דו פריז. רוט הסביר כי הוא הקים את האתר 'כך שלכל מי שתמיד רצה לומר משהו על "האידיוט הטיפש הזה", אך אין לו את האמצעים, יש לו כעת את ההזדמנות. כאשר פנה אליו עיתון יום ראשון באפריקאנס Rapport לצורך תגובה, ענה דו פריז כי "זה רק מאשר את מה שחשדתי: שיש לדן יש משיכה הומו-ארוטי כלפ". בחודש מאי 2011, שם התחום הנדון נתפס על ידי הרגולטור של שמות הדומיין הדרום אפריקאים, וניתן לדו פריז. שופט קבע כי רודט עשה שימוש לרעה בשמו של דו פריז במסגרת מסע לשון הרע נגד האחרון. מאז האתר לא מקוון.
במרץ 2010 יעץ רוט לאפריקאנרים לתמוך בקבוצת הכדורגל של הולנד במקום בנבחרת דרום אפריקה בגביע העולם של פיפ"א, שאירחה דרום אפריקה ביוני וביולי 2010.
במאי 2010 רוט נסע לאירופה ושם נפגש עם חברי התנועת ההתנגדות השוודית (שוודית: Svenska Motståndsrörelsen) קבוצה סקנדינבית המתארת את עצמה כארגון לאומי-סוציאליסטי.
רוד היה נושא לדיווח בתוכנית הדיילי שואו שכותרתו "הגזענים המדהימים" מאת הקומיקאי ג'ון אוליבר ביוני 2010, בו הושמעו מספר הצהרות שבהם מפגין רוט כביכול דעות קדומות על דרום אפריקאים שחורים. זה הביא את אוליבר להצהיר באופן סאטירי על דעותיו של רוד כמייצגות "כמה מהדוגמאות הטובות ביותר לקנאות וינטג". רוט הצהיר כי מפיקי התוכנית ערכו את הריאיון כדי להציגו באור שלילי ואיים לתבוע את התוכנית על לשון הרע. ארגון זכויות האזרח הדרום אפריקני AfriForum מתח ביקורת פומבית על הצהרות רוט כגזעניות.
ב -2012 הורה נציב העיתונאים לצהובון יום ראשון לפרסם התנצלות בעמוד הראשון בפני רוט על פרסום מאמר שמשמיץ אותו.
ביבליוגרפיה
As vertaler:
As mede-vertaler:
קישורים חיצוניים
דף הפייבוק של דן רוט
היי בייב
היי בייב הוא סינגל מאת הראפר הישראלי טונה, מתוך אלבום האולפן הרביעי שלו, "מזרח פרוע". הסינגל יצא לאור ב־17 בדצמבר 2021, בהפצת חברת התקליטים נענע דיסק.
השיר היה לשיר המושמע ביותר בספוטיפיי בישראל לשנת 2022.
רקע והרכב
השיר הוא הרצועה הרביעית באלבומו הרביעי של טונה, "מזרח פרוע". השיר מדבר על פרידה אותה יזם הזמר מבת זוגו. במהלך השיר הזמר מתאר את תחושותיו השונות, המעבר מבלבול לתסכול ולאובדן חושים.
הבחירות לרשות המחוקקת הפלסטינית (2006)
הבחירות לרשות המחוקקת הפלסטינית ב-2006 נערכו ב-25 בינואר 2006 ובמהלכן נבחרו 132 החברים של המועצה המחוקקת הפלסטינית אשר הוא הגוף המחוקק של הרשות הפלסטינית. אלו היו הבחירות הראשונות למועצה המחוקקת הפלסטינית מאז הבחירות הכלליות ברשות הפלסטינית 1996. מאז ואילך הבחירות לרשות המחוקקת הפלסטינית לא התקיימו בשל הקרע בין חמאס לאש"ף ושיקולים נוספים, חלקם נגועים בשחיתות שלטונית. המצביעים ברצועת עזה, בגדה המערבית ובמזרח ירושלים לקחו חלק בבחירות.
תוצאות
[[קובץ:Palestinian_Parliament.svg|280px|ממוזער|
]] בבחירות לרשות המחוקקת הפלסטינית ב-2006 זכה ארגון החמאס ברוב סוחף של 42.9% מהקולות שהתבטא ב-74 מושבים במועצה (כ-56% מסך המושבים), הפתח ב-43 (כ-33% מסך המושבים) ומספר רשימות עצמאיות נוספות זכו במספר בודד של מושבים. בין הסיבות לעליית חמאס ניתן למנות את השחיתות והאנרכיה ברשות שמזוהה עם בכירי תנועת הפת"ח, חוסר היעילות של מדיניות אבו מאזן כלפי המחסומים, נוכחות צה"ל בשטחים ובניית גדר ההפרדה בתוך תחומי הגדה, תפישת הציבור הפלסטיני לגבי תרומת המאבק המזוין של חמאס למהלך ההתנתקות ותמיכת הציבור הפלסטיני בהמשך הטרור נגד ישראל. סקרים שערכו מכונים פלסטיניים גילו שרוב המצביעים כ- 40% עשו זאת בשל השחיתות ברשות, אחוז מסוים נתן קולו לתנועה בגלל התפישות הדתיות של התנועה ורק כעשרה אחוז הצביעו עבורה בשל עמדותיה המדיניות הניציות. כמה מהם הסבירו את ניצחון חמאס במכניזם של הבחירות - במסגרתו כמחצית מהצירים נבחרו באופן אישי ולא על בסיס שיוך תנועתי. בבחירות היחסיות נוצר שוויון יחסי בין פת"ח וחמאס (29% ל-חמאס לעומת 28% ל-פת"ח), בניגוד לבחירות האזוריות, שהיו על בסיס אישי.
חלוקת המושבים הייתה כדלקמן (בסוגריים - החלוקה בין מושבים בבחירות היחסיות והאזוריות ואחוז הקולות בבחירות היחסיות):
לארגון החמאס מעולם לא היה ייצוג במועצה המחוקקת הפלסטינית משום שהוא החרים את מערכת הבחירות הקודמות למועצה המחוקקת הפלסטינית משום שבאותה העת לטענת ארגון החמאס הרשות הפלסטינית לא הייתה גוף לגיטימי משום שהיא נוצרה כתוצאה מהסכמי אוסלו.
משום שהחמאס זכה ברוב הקולות, והדבר הבטיח לו את הזכות להקים את הקואליציה של הרשות הפלסטינית.
השלכות
בעקבות התבוסה בבחירות, התפטר ראש ממשלת הרשות הפלסטינית, אחמד קריע, אך לבקשת נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס, הוא המשיך לכהן כראש ממשלת מעבר עד לתחילת כהונתו של איסמאעיל הנייה.
זמן קצר לאחר הבחירות, החל לחץ בינלאומי כבד שרוכז על ידי ארצות הברית וישראל כנגד המפלגה, שהוביל לכך שמנהיגי חמאס ישמיעו אמירות מתונות יותר מאלה המופיעות במצע התנועה. בישראל התרחש ויכוח ער לגבי חמאס, ומפלגת הליכוד העמידה את הנושא במרכז הקמפיין שלה לבחירות לכנסת השבע עשרה, כשהשתמשה בסלוגן "בנימין נתניהו - חזק מול חמאס".
ב-21 בפברואר 2006, הטיל אבו מאזן את הרכבת הממשלה על אסמאעיל הנייה, מספר אחד ברשימת חמאס. לאחר הכשלות מגעים קואליציוניים עם מפלגות אחרות, הקים החמאס ממשלה בלא שיתוף מפלגות אחרות.
לאחר הקמת הממשלה, הציבו הקוורטט לענייני המזרח התיכון (גוף בינלאומי המורכב מארצות הברית, האיחוד האירופי, האומות המאוחדות ורוסיה, שתפקידו לפקח על פתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני על פי מפת הדרכים) שלושה תנאים, המכונים "תנאי הקווארטט", שאי עמידת תנועת חמאס בהם תוביל לעצירת הזרמת כספי תרומות ממדינות שונות ל"רשות". תנאים אלה היו:
חמאס סירבה לתנאים אלו, והאיחוד האירופי החליט על אי מתן תרומות ישירות לרשות הפלסטינית עד שתעמוד בהם.
ניצחון חמאס בבחירות למועצה המחוקקת הפלסטינית הציב את פת"ח וחמאס במצב חדש. לראשונה, הרשות הפלסטינית, שמאז הקמתה נשלטה בדומיננטיות על ידי הפת"ח, הובלה על ידי ממשלה בעלת רוב בפרלמנט מטעם חמאס. עד לאותן בחירות חמאס נתפסה כאחד האיומים המרכזיים ליציבות הרשות, עד כדי שתפקיד אחד ממנגנוני הביטחון שלה הוא למנוע את עליית חמאס.
פת"ח אמנם הכיר רשמית בתוצאות הבחירות ואבו מאזן מינה את אסמאעיל הנייה לראשות הממשלה, אך פעל להכשלת חמאס וממשלתה באמצעות מנגנוני הביטחון (שלמעשה המשיכו להיות כפופים לפת"ח), איגודים מקצועיים (באמצעות שביתות) ובשטח. זמן קצר לאחר הקמת הממשלה מטעם חמאס נקלעו התנועות לעימות מתמשך סביב שורת סוגיות: השליטה במנגנוני הביטחון, מאבקי סמכויות בין הנשיאות (שנשלטה על ידי פת"ח) לבין הממשלה (שנשלטה על ידי חמאס), אי-תשלום המשכורות לעובדי הרשות (שרובם היו מזוהים בשלב זה עם פת"ח), והיחסים בין הרשות לגורמים חיצוניים. הוויכוחים במישור הפוליטי החלו להידרדר בהדרגה לעימותים בין פעילי התנועות בשטח, והביאו בהדרגה לסדרת מהלכים שנקט כל צד בניסיון לכבוש לעצמו נתח שלטוני רב יותר. בתקופה זו, המהלך הבולט ביותר היה הקמת הכוח המבצע על ידי חמאס – מנגנון ביטחוני עצמאי שנאמן לשורות התנועה (שפורק לאחר השתלטות חמאס על הרצועה). ההרוגים הראשונים בעימות בין התנועות היו במאי 2006 בניסיון התנקשות בסלימאן אבו מטלק (אחד ממפקדי הביטחון המסכל ברצועה באותה תקופה), ובהמשך נהרגו עשרות אנשים משתי התנועות בעימותים מקומיים, בניסיונות התנקשות ובמהומות המוניות.
בין יוני לספטמבר 2006 פחת משמעותית מספר העימותים בין פת"ח וחמאס, וזאת לאור העימות בין חמאס לישראל. במקביל, החלו מאמצים רבים לגישור בין התנועות. באותה תקופה נחתם על ידי אסירי התנועות בכלא הישראלי מסמך האסירים, שהיה הבסיס למסמך ההסכמה הלאומי. שני המסמכים קראו לאחדות שורה פלסטינית ולהקמת ממשלת אחדות.
ב-14 ביוני 2007 הכריז נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס על פירוק ממשלת האחדות הפלסטינית, על פיטורי ראש הממשלה איסמעיל הניה ועל מצב חירום כללי עקב העימותים ברצועת עזה. חמאס טען בתגובה שהחלטות אבו מאזן אינן מקובלות. ואילו הקהילה הבין לאומית קיבלה את הממשלה החדשה. במקום הניה מינה אבו מאזן את סלאם פיאד, לשעבר שר האוצר בממשלת האחדות, שנחשב למתון ומקובל על ידי ישראל וארצות הברית. ב-17 ביוני הושבעה הממשלה בראשות פיאד, אף על פי שלא זכתה להכרה בפרלמנט הפלסטיני. במקביל, הוציא אבו מאזן את הזרוע הצבאית של חמאס (הן "גדודי עז-א-דין אל קסאם" והן "הכוח הביצועי") מחוץ לחוק.
מודל שני הקטבים של בלאט
מודל שני הקטבים של סידני בלאט (Two-polarities model) הוא מודל פסיכולוגי לתיאור התפתחות האישיות הבריאה והפרעות פסיכופתולוגיות, בהתאם ליחסי הגומלין בין שני ממדים המרכיבים את העצמי: קִרבה בין-אישית והגדרה עצמית, המובילים לבשלות פסיכולוגית.
תיאור המודל
על פי המודל, התפתחות האישיות היא תוצר של אינטראקציה דיאלקטית בין שני ממדים פסיכולוגיים:
התפתחות האישיות נעשית לאור שתי משימות התפתחותיות נפרדות: הראשונה היא חתירה לקרבה בין-אישית, המתבטאת במערכות יחסים מיטיבות. המשימה השנייה היא חתירה להגדרה עצמית נפרדת מן האחר, שהיא ברובה חיובית.
על פי המודל, בכל תקופה בחייו של הפרט ובהתאם לאתגרים ההתפתחותיים העומדים בפניו, הפרט עסוק באחת מהמשימות באופן יותר אינטנסיבי. עם זאת, המשימות מצויות בקשר הדדי ומשפיעות זו על זו בכל שלב. כך, תחושה חיובית של עצמי נפרד מובילה ליחסים בין-אישיים בריאים ומיטיבים, ומכך לקרבה רבה יותר, בעוד שמערכות יחסים מיטיבות מסייעות להתגבשות של הגדרה עצמית חיובית. פסיכופתולוגיה, אם כן, היא תוצר של דגש מופרז על אחד הממדים על חשבון השני.
התפתחות המודל
סידני ג'. בלאט (Blatt ; 1928–2014) היה פרופסור לפסיכיאטריה ופסיכולוגיה במחלקה לפסיכיאטריה באוניברסיטת ייל, פסיכואנליטיקאי ופסיכולוג קליני, חוקר אמפירי ותאורטיקן של האישיות. לאחר השלמת פוסט דוקטורט בשיקגו, עבר בלאט לחוף המזרחי, לניו-הייבן, והצטרף לסגל המחלקה לפסיכולוגיה בייל, שבאותו הזמן קיימה קשרים קרובים עם המכון הפסיכואנליטי בעיר.
ב-1974, בעקבות טיפול בשני מטופלי דיכאון קליני אשר היו שונים מאוד זה מזו, הציע בלאט שדיכאון כמצב רגשי, וכסינדרום קליני, הוא לא תופעה אחת, וישנם שני סוגים שונים של דיכאון. המטופלים נבדלו זה מזו באופן בו הדיכאון בא לידי ביטוי בהתנהגותם החיצונית ובמניעים בבסיס התנהגויות אלה. המטופלת הראשונה הייתה עסוקה בנושאים הקשורים לקרבה בין אישית: היא הרגישה לא אהובה, חששה מאוד מנטישה, והייתה בעלת נטייה ניכרת להתנהגות תלותית; המטופל השני לעומת זאת, חש תחושות עמוקות של אשמה וחוסר ערך, אף על פי שהיה בעל הישגים מרשימים בחייו, ונטה לביקורת עצמית. שני טיפוסי דיכאון אלו הגדירו את החלוקה הבסיסית של בלאט לסוגי הפסיכופתולוגיה. בהתבסס על עבודתו זו, החל לפתח את מודל שני הקטבים, אשר מאוחר יותר הורחב לתפקוד אישיותי ופסיכופתולוגיה בכלל.
סוגי פסיכופתולוגיה על פי המודל
לפי המודל, פסיכופתולוגיה נגרמת בעקבות דגש התפתחותי מופרז על אחד הממדים, אשר בא על חשבון הממד השני. סוגי תצורות של פסיכופתולוגיה על פי המודל:
הקשר בין המודל לבין דיכאון
המודל התפתח על בסיס התבוננות בתצורות השונות של דיכאון. דיכאון המבוסס על המימד האנקליטי מתמקד בתחושות של בדידות, נטישה והזנחה, ויוצר תלותיות בהתאם; האדם חש חוסר ביטחון בקשריו הבין אישיים והתנהגותו אינה יציבה ומווסתת. דיכאון המבוסס על המימד האינטרוייקטיבי מתמקד בנושאים של ערך עצמי ותחושות כישלון ואשמה; האדם חש חסר מסוגלות וערך.
הקשר בין המודל לבין מנגנוני הגנה
ישנם סוגים רבים של מנגנוני הגנה, הנבדלים זה מזה ברמת הבשלות הנפשית שהם מייצגים. סוג מנגנון ההגנה אשר בא לידי ביטוי בהתמודדותו של האדם ישפיע על סוג הפסיכופתולוגיה ממנה הוא עלול לסבול. תצורות האישיות האנקליטית והאינטרוייקטיבית, נבדלות זו מזו גם במנגנוני ההגנה המאפיינות כל אחת מהן. הגנות בפתולוגיה האנקליטית קשורות בעיקר להימנעות: הכחשה, הדחקה והתקה; מטרתם של מנגנוני ההגנה הללו היא לשמר מערכות יחסים בין אישיות תוך הזנחה של ההתפתחות של העצמי. לעומת זאת, הגנות בפתולוגיה האינטרוייקטיבית קשורות בתגובת נגד: השלכה, החצנה, אינטלקטואליזציה והזדהות עם התוקפן; המטרה היא להגן ולשמר על העצמי תוך הזנחה של פיתוח מערכות יחסים בין אישיות מספקות.
הקשר בין המודל לבין התקשרות
תאוריית ההתקשרות עומדת בבסיס השיח הפסיכולוגי העכשווי על התפתחות האישיות הנורמלית והפסיכופתולוגית. לפי תיאורית ההתקשרות, בשלבים הראשונים של ההתפתחות, התינוק (או הילד הקטן) מפנים את דפוסי ההתקשרות עם הדמויות המשמעותיות בחייו, ואלו הופכים למודלי עבודה פנימיים המלווים אותו לאורך כל חייו, העומדים בבסיס תפיסתו את עצמו ואת האחרים. לכן ההתקשרות מהווה גם הסבר בסיסי להפרעות נפשיות שונות. זאת ועוד, תיאורית ההתקשרות גורסת כי דפוסים ינקותיים מופנמים של התקשרות ניתנים לזיהוי בבגרות והם באים לידי ביטוי בקיטוב שבין הנטייה להתקרבות ולהימנעות מקשרים בין-אישיים (קרבה בינאישית וספרציה, לפי מודל שני הקטבים). מחקרים עדכניים הצליחו לקשר בין שני הקטבים (הנטייה להתקרב ולהתרחק) בבגרות לסגנונות התקשרות שונים של תינוקות, ואף לסגנונות שונים של דפוסי אימהות.
בריאות נפשית לפי המודל
התאוריה של בלאט נוצרה כדי לענות על הצורך בפרספקטיבה התפתחותית על היווצרות האישיות הנורמטיבית והתפתחותן של הפרעות פסיכופתולוגיות. המטרה הייתה לזהות את המאפיינים הדומיננטיים בהתפתחות הפסיכולוגית הנורמטיבית והאבנורמלית. מודל שני הקטבים, השם דגש על הדיאלקטיקה בין מימד הקרבה הבין אישית לבין ומימד ההגדרה העצמית, מאפשר להבין את התפתחות האישיות הבריאה, את ההבדלים בין אנשים שונים, וכן את היווצרותן של צורות שונות של פסיכופתולוגיה. ארגון האישיות המתפקדת מבוסס על אינטגרציה או איזון בהתפתחות של קרבה בין אישית והגדרה עצמית. כל אדם, גם בטווח הנורמה, שם דגש גדול יותר במידת מה על אחד משני הממדים הללו. על פי בלאט, אנשים מסוימים, לרוב נשים, נוטים לשים דגש על מימד הקרבה הבין-אישית (ארגון אישיות אנקליטי), בעוד אחרים, לרוב גברים, נוטים לשים את מימד ההגדרה עצמית (ארגון אישיות אינטרוייקטיבי).
מוחמד מהדי אל-ג'וואהירי
קורות חייו
מוחמד מהדי אל-ג'וואהירי נולד ב-1899 בנג'ף, עיראק. קיבל בילדותו חינוך דתי מוסלמי מאביו, עבד אל-חוסיין, שהיה איש דת חשוב בנג'ף. לאחר מכן למד ספרות ופילוסופיה, ובין השאר למד את כתביהם של נהג' אל-בלאע'ה, אל ג'אחז, אל-מתנבי, ואת הספר אקדמות למדע ההיסטוריה מאת אבן ח'לדון.
מודל שני הקטבים של בלאט
פסיכותרפיה על פי המודל
בהתאם להבדלים בין סוגי מבני האישיות, מטרות הפסיכותרפיה משתנות בין מטופלים הסובלים מפתולוגיות אנקליטיות ואינטרוייקטיביות, וההפרעות שהן פועל יוצא שלהן. מטופלים אנקליטיים זקוקים לעזרה בפיתוח של חוויית שליטה על רגשותיהם, במיוחד ביכולת להביע כעס וביכולת להיות מחוברים לעצמם. כמו כן, הם זקוקים לשיפור בחוויית תפיסת המציאות החיצונית, ביכולת להגיב כאשר הם נפגעים וגיבוש תחושת זהות מובחנת ומופרדת. לעומתם, מטופלים אינטרוייקטיביים זקוקים לעזרה בפיתוח היכולת לוותר על שליטה, בהפחתה של חרדה ווויסות רגשי, ובגיבוש עצמי אותנטי. כמו כן, הם זקוקים לעזרה בוויתור על מטרות לא-ריאליות, בהגמשה של הביקורת העצמית וביכולת "להיות" עם רגשותיהם ועם האחרים.
מוחמד מהדי אל-ג'וואהירי
קורות חייו
בשנת 1920 השתתף ב.
בשנת 1924 החל לכתוב שירה, וב-1928 פרסם את ספרו הראשון "בין תחושות לרגשות". לאחר מכן כיהן תקופה קצרה כמשורר החצר של פייסל הראשון, מלך עיראק, אך פרש עקב חילוקי דעות על רקע פוליטי, וכתב שיר בשם "תשפטו אותי" בו הוא מפרט את מניעיו. לאחר מכן פרסם ספרי שירה נוספים. הוא התגורר בבגדאד ואל-חלה, ועבד כמורה בבית ספר תיכון וכעיתונאי ועורך של מספר עיתונים בעיראק.
בשנת 1936 התרחשה הפיכה צבאית בעיראק, בראשות בכר סדקי. לאחר שפרסם בעיתונו מאמר בגנות ההפיכה הוא נכלא לשלושה חודשים והעיתון נסגר, אך נפתח מחדש לאחר קריסת המשטר הצבאי. עם זאת, אל-ג'וואהירי היה לא פעם ביקורתי כלפי השלטונות, ואלה סגרו שוב את עיתונו מספר פעמים. רדיפתו על ידי השלטון גרמה לו להגר לאיראן ולחזור לאחר זמן מה.
בשנת 1946 חבר לתאופיק א-סווידי וניסה לקדם עמדות דמוקרטיות וליברליות בעיראק. בשנת 1947 נבחר לפרלמנט העיראקי, אך פרש לאחר שנה כמחאה על הסכם פורטסמות'.
בשנות החמישים תמך במפלגה הסורית הסוציאלית-לאומית. בשל כך הוא נרדף על ידי ממשלת עיראק וקיבל מקלט מדיני בסוריה.
ביוני 1957 השתתף בדמשק באזכרה לזכרו של, קצין בצבא סוריה שנרצח על ידי מחתרת מורדים, והקריא שיר שמילותיו:
עם הקמת הרפובליקה העיראקית ב-1958 שב לעיראק והתקבל בהתלהבות. באותה תקופה התבסס מעמדו כמשורר לאומי. בינואר 1960 הצטרף למספר פוליטיקאים שפרשו מהמפלגה הקומוניסטית העיראקית וביקשו להקים בעיראק מפלגה פרוגרסיבית בשם "המפלגה הרפובליקנית". יוזמה זו לא יצאה לבסוף לפועל. ב-1961 הוא שוב נרדף על ידי השלטונות, ונאלץ לברוח ללבנון ולאחר מכן לצ'כיה, שם קיבל מקלט מדיני.
ב-1963 שוב התחוללה הפיכה צבאית בעיראק, והמשטר הצבאי שלל מאל-ג'וואהירי את אזרחותו העיראקית. ב-1968 תם המשטר הצבאי, ובמקומו עלו לשלטון אחמד חסן אל-בכר ועבד א-רזאק א-נאיף. הם החזירו לאל-ג'וואהירי את אזרחותו והוא שב להתגורר בעיראק. בשנות השמונים עבר לדמשק.
בשנת 1994 השתתף ב בערב הסעודית, אירוע תרבותי שממשלת עיראק אסרה על אזרחיה להשתתף בו. כתוצאה מכך שוב נשללה ממנו אזרחותו העיראקית.
פרסם ספרי שירה רבים, ונבחר מספר פעמים לראש איגוד הסופרים בעיראק. היה ידיד קרוב של איליא אבו מאדי ושל אחמד שאוקי.
אחיו ג'עפר נהרג במהלך מרד בגדאד (1948), והוא כתב לזכרו את השיר "אחי ג'עפר", אחד משיריו המפורסמים. זמן קצר לאחר המרד הקריא את השיר במסגד בבגדאד לפני קהל של סונים, שיעים ויהודים. חלקים מהשיר נחשבים לאבני יסוד בשירה העיראקית המודרנית.
אל-ג'וואהירי מת בדמשק ב-1997 ונקבר בה, לצד קבר אשתו, בטקס ממלכתי ובנוכחות קהל רב. על קברו נחצבה מפת עיראק מאבן גרניט, ועליה שורה מאחד משיריו:
שירתו
על פי פרופ' ששון סומך, שחקר את השירה העיראקית החדשה, שירתו של אל-ג'וואהארי נחשבת "נאו-קלאסית" וקשה לתרגום, והיא משופעת ברמיזות מן השירה האסלאמית הקלאסית, מהמאה ה-10. סומך תרגם מספר משיריו לעברית.
יוליוס אקסטר
יוליוס אקסטר (בגרמנית: Julius Exter; 20 בספטמבר 1863 – 16 באוקטובר 1939) היה צייר ופסל גרמני.
ביוגרפיה
יוליוס אקסטר הגיע ממשפחה נרחבת של סוחרים שבסיסה בלודוויגסהאפן, נוישטט ובאד דורקהיים. הוא היה בנו של איש העסקים קרל אוגוסט אקסטר ובן דודו של האדריכל אוגוסט אקסטר.
תחילה למד בגימנסיה הגדולה במנהיים. ב־26 באפריל 1881 תועד כניסתו לכיתת העתיקות באקדמיה לאמנות במינכן, שם לימים התאמן כצייר. עד מהרה התיידד עם פרנץ פון שטוק, שהיה בן אותו גיל ועבר מבית הספר לאומנויות ומלאכה לאקדמיה באותה שנה, שהתאפיין בעיקר באהבתם לציור באוויר הפתוח.
בשנת 1898 נישא יוליוס אקסטר לציירת והפסנתרנית יודית אנה קולר (1868–1952), בתו של המו"ל קרל כריסטיאן קוהלר שבסיסו בדרמשטאדט. הנישואים, מהם נולדו הילדים יהודית (1900–1975; ציירת ופסל) וקרל (1902–1982; צייר ומעצב תפאורה), התגרשו בשנת 1917.
בית החווה שנרכש על ידי יוליוס אקסטר באוברסי-פלדוויס בשנת 1902 הפך למעון האמן ולמיקום בית הספר שלו לציור, שנודע ברחבי אירופה. הוא עצמו עבר לבסוף ממינכן לפלדוויס בשנת 1917. ב -1902 הוא מונה לפרופסור משנה וחבר כבוד באקדמיה לאמנויות.
יוליוס אקסטר נפטר ב־16 באוקטובר 1939 בביתו. בשנת 1972 הבת יודית הורישה את אחוזת אביה ואת הבית בפלדוויס למדינת בוואריה בתמורה לקצבה. הבית של אקסטר פתוח לקהל הרחב כמוזיאון וגלריה; יצירות רבות של אקסטר ממוקמות בטירה העתיקה בהרנכימיזה.
יצירה
אקסטר השתייך לזצסיון במינכן, אותו ייסד בשנת 1892. בתקופה זו נוצרו בעיקר ציורים מונומנטליים עם נושאים דתיים וסימבוליסטיים, כולל אם וילד (1893), הטריפטיכון אדם וחוה: לידה - פיתוי - גן עדן אבוד (1894) וכן דיוקנאות רבים.
בסביבות 1900 היה אקסטר חלוץ הציור המודרני במינכן. תמונותיו של הצייר האוונגרדי מצאו שוק מכירות בכל רחבי גרמניה ובמיוחד בשווייץ. אקסטר התפתח מההיסטוריציזם לצבעוניות התוססת של האקספרסיוניזם. בחורף 1908 הוא היה בקשר הדוק עם פרנץ מארק.
מוקד עבודתו האמנותית היה קומפוזיציות פיגורטיביות, דיוקנאות, נופים ועירום. עבודתו המאוחרת האקספרסיבית היא אחד משיאי הציור בדרום גרמניה בראשית המודרניזם.
דקדקגו
דקדקגו (באנגלית: DuckDuckGo או בראשי תיבות: DDG) הוא מנוע חיפוש שמדגיש את הגנת פרטיות המשתמש ונמנע מיצירת "בועת פילטר" (באנגלית: Filter bubble) שמנחשת את אופי החיפושים הרלוונטיים למשתמש. דקדקגו נבדל ממנועי חיפוש אחרים בכך שהוא לא מתחקה אחר תוצאות המשתמשים, כמו גם, מאחזר את אותן תוצאות לכל המשתמשים שחיפשו מושג זהה ואינו נותן תוקף לשיקולים זרים בתוצאות החיפוש. יתרה מכך, דקדקגו מעדיף לאחזר מידע ממעט מקורות מידע איכותיים מאשר מהרבה מקורות מידע שאינם איכותיים. תוצאות החיפוש של דקדקגו הן קומפילציה של "בערך 50" מקורות מידע (duck.co). בין היתר, הוא מאחזר מידע מאתרי "מיקור המונים" (באנגלית: crowdsourcing) כמו ויקיפדיה, ממנועי חיפוש אחרים כמו: Yandex, Yahoo!, Bing ו-Yummly ומזחלן הרשת שלו עצמו, דקדקבוט (באנגלית: DuckDuckBot).
היסטוריה
דקדקגו הוקמה בשנת 2008 על ידי היזם גבריאל ויינברג. מטה החברה נמצא בפאולי (באנגלית: Paoli), פנסילבניה, אשר בפילדלפיה, ארצות הברית. שם החברה – מקורו – בשמו של משחק הילדים Duck, duck, goose. בעבר, דקדקגו מומנה על ידי ויינברג עצמו וכעת היא ממומנת על ידי פרסומות ושותפויות עם מספר חברות.
בספטמבר 2011, דקדקגו העסיקה את העובד הראשון שלה (MIXERGY). כעבור חודש, ה-Union Square Ventures השקיעה בדקדקגו. באפריל 2011, האתר אלכסה דיווח על גידול של 51% בשיעור המשתמשים במנוע החיפוש במהלך תקופה בת 3 חודשים. באותו זמן, ויינברג טען שהכנסותיו עומדות על 115,000 דולר ב-2011, בעוד שבחברה מועסקים 3 עובדים בלבד. נתוני תעבורת הרשת של מנוע החיפוש דקדקגו עצמו, הראו שבאוגוסט 2012 נרשמו 1,393,644 ביקורים באתר ליום; לעומת ממוצע של 39,406 ביקורים ליום באפריל 2010 (duckduckgo.com). עד מאי 2012, דקדקגו משך 1,500,000 משתמשים מדי יום.
בסוף שנת 2012 ה"וושינגטון פוסט" תיאר את תופעת הדקדקגו במילים:
בעקבות עדכון מדיניות הפרטיות של חברת "גוגל" ב-1 במרץ 2012, שכלל איחוד מידע של משתמשים מהשירותים שונים שהיא מספקת, הוא החל לקבל המלצות בעיתונות, והפופולריות של "דקדקגו" גדלה. בתגובה רכשה גוגל את הדומיין Duck.com והפנתה אותו ל-google.com. בשנת 2018, לאחר תלונות מתמשכות, הסכימה גוגל להעביר את הדומיין ל"דקדקגו".
ביוני 2013 קיבלה "דקדקגו" דחיפה נוספת, בעקבות חשיפת תוכנית הביון פריזמה שמפעילה הסוכנות לביטחון לאומי (NSA) של ארצות הברית מאז 2007.
ביולי 2019 דיווח מייסד החברה גבריאל ויינברג כי היא גייסה מאז הקמתה רק 13 מיליון דולר, אך היא רווחית ומעסיקה 55 עובדים בלבד.
בשנת 2021, החל קהל המאמינים של תאוריית הקשר QAnon לפנות ל"דקדקגו" כחלופה מומלצת "גוגל". בטענה ש"גוגל" מצנזרת תוצאות חיפוש. אך בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה הודיע מנוע החיפוש כי אתרים המזוהים עם התקשורת הממלכתית הרוסית ידורגו נמוך יותר בתוצאות החיפוש שלו, וספג ביקורת מחוגי הימין הקיצוני בארצות הברית.
מאפייני מנוע החיפוש
דקדקגו בנוי בעיקרו על חיפוש API ממספר ספקים ולכן הוא אופיין כמנוע חיפוש "היברידי". עם זאת, דקדקגו מפיק עמודי תוכן משל עצמו. חלק מקוד המקור של מנוע החיפוש הוא תוכנה חופשית הממוקמת בשירות האחסון של GitHub תחת רישיון crunchbase.com) Apache 2.0). מנוע החיפוש כתוב בשפת Perl ומורץ על ידי nginx, FreeBSD ו-Linux (אתר קהילת המשתמשים של DuckDuckGo).
תכונות
הפורמט הפשטני והפרקטי של דקדקגו השתנה מיום הקמתו וב-21 במאי 2014, הושקה גרסה מחודשת שלו שהתמקדה בתשובות חכמות והציגה מראה מתוחכם יותר. הגרסה החדשה כללה שיפורים רבים חדשים כמו תמונות, חיפוש מקומי, הצעות חיפוש אוטומטיות, מזג אוויר, מתכונים ועוד.
דקדקגו מציג תוצאות מידיות, המופיעות בחלק העליון של דף החיפוש. אלה מכונות גם zeroclickinfo, שכן כוונתן לספק למשתמש את מה שהוא חיפש בדף התוצאות עצמו, כך שהוא לא יצטרך להקליק על התוצאות. פלטפורמת ה"תשובות המידיות", נקראת דקדקהאק (באנגלית: DuckDuckHack). המשתמש יכול לפתח את התשובה המידית שקיבל ולהמשיך לנתב את החיפוש באופן אינטראקטיבי על ידי שינוי המבנה של מנוע החיפוש. בפברואר 2017 היו 1190 תשובות מידיות פעילות (אתר קהילת המשתמשים של DuckDuckGo).
אחד הפיצ'רים העיקריים של דקדקגו הוא פקודות "!Bang", שנותנות למשתמש את היכולת לחפש בקלות ובנוחות באתרים ספציפיים – בעזרת שימוש במנוע החיפוש של האתר עצמו, באם הוא קיים וזמין. לדוגמה, שאילתת החיפוש המשלבת את מילת המפתח !a, תאחזר באופן מידי תוצאות מאתר Amazon. המשתמש יכול ליצור מילת מפתח משלו לחיפוש מסוים ואפשר לכותבן לפני או אחרי נושא החיפוש. לדקדקגו – פיצ'ר המציג את הפרופיל של חברים ברשת חברתית מסוימת בעזרת הקלדת שם המדיה בתוך גרשיים כאשר לפניה סימן @ (לדוגמה: '@VivekSonchhatra').
קבילות מנוע החיפוש
לזכותו של דקדקגו נרשמו מספר הישגים בעצם הוספתו כמנוע חיפוש מובנה בדפדפנים וסביבות הפעלה ספורים - לעיתים, על חשבון מנועי חיפוש ותיקים יותר ופופולריים: בסוף 2010, Trisquel, Linux Mint ו-Midori, הגדירו את דקדקגו כברירת המחדל של מנוע החיפוש שלהם. באוגוסט 2013, GNOME שינתה את מנוע ברירת המחדל שלה מגוגל לדקדקגו ובמרץ 2014, Pale Moon כלל את דקדקגו כמנוע חיפוש מובנה והציג אותו בדף הבית שלו. בנובמבר 2014, Mozilla הוסיף את דקדקגו כאפשרות חיפוש בדפדפן FireFox 33.1. ההישג המשמעותי ביותר היה אולי כשב-2014 אפל הודיעה כי דקדקגו ייכלל כאפשרות חיפוש בשתי מערכות ההפעלה: IOS8 וגם OS X Yosemite.
ביקורת נגד מנוע החיפוש
ביוני 2013, דקדקגו דיווח על עליה משמעותית בתעבורת הרשת שלו; על פי חשבון הטוויטר של האתר, ביום שני ה-14 ביוני 2013, נעשו בו 3 מיליון חיפושים ישירים ליום. יש המייחסים נתונים אלה למודעות הגואה לפיקוח הממשלתי האמריקני על החיפושים באינטרנט. על אף הגידול בהיקף השימוש במנוע החיפוש יש הטוענים כי "הוא לא גדל מספיק כדי לשקף שינוי מוחשי מצד ציבור המחפשים" וכן כי "לאף אחד לא אכפת מחיפוש 'פרטי'". מנגד, יש הטוענים כי תפיסה זו מוטעית דווקא בגלל העלייה בתעבורת הרשת של דקדקגו וכן בהתחשב בכך שהיה מחסור במודעות נרחבת לקיומו.
נתוני תעבורת רשת
ב-23 במרץ 2015, לראשונה בהיסטוריה של מנוע החיפוש, דקדקגו אחזר יותר מ-9 מיליון חיפושים. באותו חודש, מנוע החיפוש גם אחזר למעלה מ-250 מיליון תוצאות שהיה לשיא נוסף שרשמה החברה (duckduck.com). בספטמבר 2016, מנוע החיפוש צבר 4 מיליון כניסות ליום.
נכון לפברואר 2021, מנוע החיפוש מקבל בממוצע כ-100 מיליון שאילתות מדי יום.
קישורים חיצוניים
תנאי מדיניות הפרטיות של דקדקגו
יחסי מרוקו–סוריה
יחסי מרוקו–סוריה הם היחסים הבילטרליים שבין ממלכת מרוקו לבין הרפובליקה הערבית הסורית.
היסטוריה
שתי המדינות חולקות היסטוריה משותפת. שתיהן היו בעבר חלק מהאימפריה הרומית, ומאוחר יותר האימפריה המוסלמית שהביאה עמה לשתי המדינות את האסלאם. עם זאת, מרוקו הפכה לאחר מכן לממלכה עצמאית, ואילו סוריה הפכה לחלק מהאימפריה העות'מאנית. בהמשך מרוקו נשלטה על ידי צרפת, ולאחר מלחמת העולם הראשונה גם סוריה נכבשה על ידה.
מאז מלחמת העולם השנייה
מרוקו וסוריה כוננו יחסים דיפלומטיים אחרי נסיגת צרפת ממרוקו ב-1956. זמן לא רב לאחר מכן נשטפו שתי המדינות בגל הפאן-ערביות, אולם בזמן שסוריה נקלעה למערבולת פנימית, מרוקו הצליחה לשמור על יציבות. הדבר הזה הוביל בהמשך למתיחות בין המדינות.
היחסים בין המדינות הפכו למתוחים במהירות, כשמרוקו צידדה במערב ואילו סוריה חברה לברית המועצות. בנוסף, סוריה בהיותה חלק מהרפובליקה הערבית המאוחדת תמכה באלג'יריה במלחמת החול נגד מרוקו. נטען כי בשנת 1965 הזמין מלך מרוקו, חסן השני, סוכנים מהמוסד והשב"כ כדי שיאזינו לוועידת הליגה הערבית בקזבלנקה, מה שסייע לישראל לנצח במלחמת ששת הימים. היחסים בין המדינות השתפרו כשב-1973 שלחה מרוקו חיילים כדי לסייע לסוריה ולמצרים במלחמת יום הכיפורים.
השיפור ביחסים לא נמשך זמן רב, וסוריה תמכה בחזית הפוליסריו שנלחמת נגד מרוקו על עצמאות סהרה המערבית מאז 1975. בשנת 2013 הודה נשיא סוריה, בשאר אל-אסד כי סוריה סייעה לחמושים שנלחמים בכוחות המרוקאיים.
מלחמת האזרחים בסוריה
מרוקו תומכת בכוחות האופוזיציה הסוריים נגד משטר אסד, ואירחה את מפגש הקואליציה נגד אסד בשנת 2012 ו-2013. למרות שמרוקו השתדלה להתרחק מהסכסוך ותמכה בפתרון דיפלומטי, היא הואשמה על ידי סוריה בסיוע ובתמיכה בצבא סוריה החופשי.
בשנת 2019, עם השיפור במצבו של המשטר הסורי, בחרה מרוקו לתמוך בהחזרת סוריה לליגה הערבית.
הנודוס
הנודוס (שם מדעי: Henodus) הוא סוג של זוחל ימי נכחד מסדרת הפלקדונטים בעל מראה דמוי צבים, על אף שלא היה לו קשר קרוב אליהם. זוחל זה התגלה בממצאים בטיבינגן, גרמניה והוגדר ב-1936. בסוג זה נכלל מין אחד - Henodus chelyops.
מאפיינים
זוחל ימי זה היה איטי מאוד וחי לאורך החופים של גרמניה בעת הטריאס העליון שלפני 228 עד 220 מיליון שנה. ממבנה המאובנים נראה שהוא חי בעיקר במים מליחים סביב לגונות ואף במים מתוקים ולא בים.
ההנודוס הגיע לאורך של מטר והיה בעל מראה מוזר דמוי צב עם שריון גדול ושטוח לאורך גבו. ואולם המבנה של השריון עשוי מחלק מעמוד השדרה שהתארך ולא מכלוב הצלעות כמו שיש לצבים. הדבר השאיר את הרגליים להתייצב מתחת לגופו. הוא היה בעל ראש קטן עם לסתות שטוחות שבהם רק שן אחת. המבנה שלהם מתאים לתזונה בסינון בדומה ללווייתני המזיפות, כך שהוא יכל לסגור את הפה במהירות על טרף קטן. אפשרות אחרת שסוברים מספר מדענים היא שהוא ניזון מצמחי מים שונים בהטיית הראש בדומה לסוג אחר מאותה סדרה - Atopodentatus.
בתרבות
זוחל ימי זה הופיע במשחק עולם היורה: המשחק.
איטה וגמן
איטה וגמן (Ita Wegman; 22 בפברואר 1876 - 4 במרץ 1943) ייסדה את הרפואה האנתרופוסופית יחד עם רודולף שטיינר. יחד עם אדית מריון, היא השתייכה למעגל הפנימי ביותר של מייסדי האנתרופוסופיה והסובבים את רודולף שטיינר. . ב-1921 היא ייסדה בארלסהיים את המרפאה הרפואית האנתרופוסופית הראשונה, שנקראה "מרפאת איטה וגמן". היא גם פיתחה צורה מיוחדת של טיפול בעיסוי, הנקראת "עיסוי קצבי", וטיפולים אחרים.
ביוגרפיה
איטה וגמן, כפי שכונתה לאורך חייה, נולדה בשם מריה איטה וגמן בשנת 1876 בקרוואנג, מערב ג'אווה, בת ראשונה למשפחה קולוניאלית הולנדית. סביב תחילת המאה ה-20 היא חזרה לאירופה ולמדה התעמלות טיפולית ועיסוי. ב-1902, כשהייתה בת 26, פגשה לראשונה את רודולף שטיינר. חמש שנים לאחר מכן, היא החלה ללמוד בבית ספר לרפואה באוניברסיטת ציריך, שם לא הופלו נשים בלימודי רפואה. היא קיבלה דיפלומה כרופאה ב-1911 עם התמחות ברפואת נשים והצטרפה למרפאה קיימת.
קריירה
בשנת 1917, לאחר שפתחה מרפאה עצמאית, היא פיתחה טיפול בסרטן באמצעות תמצית של דבקון בעקבות אינדיקציות של שטיינר. תרופה ראשונה זו, שאותה כינתה "ישקר", פותחה מאוחר יותר לאסקדור והפכה לטיפול משלים לסרטן בגרמניה ובמספר מדינות אחרות, ועברה ניסויים קליניים בארצות הברית.
עד 1919 הייתה לה מרפאה משותפת יחד עם שתי רופאות נוספות. בשנת 1920 רכשה קרקע בארלסהיים, שם פתחה מרפאה משלה, "המכון הקליני-תרפיוטי". מספר רופאים נוספים הצטרפו למכון, שצמח בהתמדה במהלך השנים הבאות כמרכז הראשון לרפואה אנתרופוסופית. בשנת 1922 היא ייסדה בית טיפולי לילדים נפגעי נפש, Haus Sonnenhof, אף הוא בארלסהיים, והייתה שותפה למעבדה פרמצבטית, Weleda, שהפכה מאז ליצרנית משמעותית של תרופות ומוצרי בריאות.
בשנה שלאחר מכן ביקש רודולף שטיינר מווגמן להצטרף למועצה המנהלת של האגודה האנתרופוסופית בדורנאך שבשווייץ. היא גם ניהלה את המדור הרפואי של מרכז המחקר בגיתיאנום. יחד, וגמן ושטיינר כתבו את מה שהיה אמור להיות ספרו האחרון של שטיינר, Extending Practical Medicine (מהדורות מוקדמות יותר פורסמו בתור Fundamentals of Therapy), שנתן בסיס תאורטי לרפואה החדשה שהם פיתחו. הספר נכתב בחלקו בזמן שווגמן טיפלה בשטיינר, שכבר היה חולה סופני. וגמן ייסדה כתב עת רפואי חדש, Natura.
בשנת 1936 פתחה המרפאה מרכז שני באסקונה, שווייץ. זמן קצר לאחר מכן התגלו חילוקי דעות בין וגמן לשאר חברי המועצה המנהלת, ווגמן התבקשה לעזוב את המועצה. בנוסף, היא ומספר תומכים ביטלו את חברותם באגודה האנתרופוסופית עצמה. אולם העבודה הרפואית פרחה, ווגמן נסעה רבות, והתמיכה בתנועה גדלה במהירות והרחיבה את גבולות הרפואה. בתקופה זו היא הייתה פעילה במיוחד בהולנד ובאנגליה.
וגמן נפטרה בארלסהיים ב-1943, בגיל 67.
בירגר יארל
בירגר יארל (בשוודית: Birger Jarl, נשמע כבירייר יארל ; 1200 לערך - 21 באוקטובר 1266) נקרא גם בירגר מגנוסון (Birger Magnusson), שימש כעוצר שוודיה מ-1250 ועד מותו. תוארו היה יארל (ארל) של שוודיה, כלומר דוכס שוודיה (בלטינית: Dux Sweorum), ראש אצילי הארץ. מנהיג מרכזי בתהליך איחוד שוודיה מאוסף של שבטים ונחלות פיאודליות לאומה המונהגת על ידי מלך. הוביל את מסע הצלב השוודי השני להשלטת השלטון השוודי בפינלנד של ימינו (שלטון שנמשך כ-550 שנה) וייסד את בירת שוודיה, סטוקהולם.
תולדות חייו
נולד לאחד מבתי האצולה הגדולים של שוודיה, בית ביילבו (Bjelbo) ומצד אמו היה נצר לבית האצולה היריב, בית סוורקר (Sverker). ב-1230 לערך נשא לאשה את אינגבורג אריקסדוטר (Ingeborg Eriksdotter), אחותו של אריק האחד עשר, מלך שוודיה. עוד לפני שקיבל את התואר יארל מאת המלך ב-1248, היה למנהיג טבעי. לפי מספר מקורות הוביל מסע צבאי כנגד רפובליקת נובגורוד וראשה, אלכסנדר נבסקי. המקורות הרוסיים מציינים בהקשר זה דו-קרב בו ניצח אלכסנדר את בירגר במסגרת קרב נייבה, אולם מקורות שוודיים, גרמניים, פיניים ובאלטיים אינם מכירים קרב זה כלל.
ב-1249 יזם את חתימת חוזה לדסה (Lödöse) שסיים עוינות ארוכת-שנים עם נורווגיה עליו חתמו מלכי שתי הארצות, אריק האחד-עשר והוקון הרביעי, מלך נורווגיה. לאחר מכן הנהיג את מסע הצלב השוודי השני לכיבוש פינלנד וניצורה, בתמיכת האפיפיור אינוקנטיוס הרביעי. השוודים ייסדו בישופות בראשות המסדר הדומיניקני באבו (כיום טורקו), שנשלטה מאופסלה, כבסיס לניצורם של הפינים. בעת שהותו בפינלנד מת המלך אריק האחד עשר, אולם בשל העדרו של בירגר המליכו המגנאטים המורדים את בנו בן ה-11, ולדמאר, למלך שוודיה. בירגר נותר במעמד של עוצר והחזיק בידו את השלטון האמיתי בשוודיה עד מותו.
לאחר מות אשתו ב-1254, נשא בירגר לאשה את מתילדה מהולשטיין, אלמנת אבל, מלך דנמרק. הא מת בורנהם ונקבר במנזר ורנהם (Varnhems kloster).
לאחר מותו מלך בנו ואלדמאר לבדו עד למרידת אחיו מגנוס, שהסתייע בדנים ומלך בשם מגנוס השלישי, מלך שוודיה.
על שמו נקראו ערים, כיכרות ורחובות, ספינת נוסעים בקו סטוקהולם-מרייהאמן ובית מלון מרכזי בסטוקהולם.
שניה (הונגריה)
יהודי שנייה
בשנייה חיו יהודים בתקופות זמן שונות, יהודים רבים משנייה נרצחו בשואה.
ברונו פרנק
ברונו פרנק (בגרמנית: Bruno Frank; 13 ביוני 1887 – 20 ביוני 1945) היה סופר, משורר, מחזאי, תסריטאי והומניסט גרמני-אמריקאי.
ביוגרפיה
פרנק נולד בשנת 1887 בשטוטגרט, גרמניה. הוא בנם הראשון של זיגיסמונד ולינה. הוא למד משפטים ופילוסופיה במינכן, שם עבד מאוחר יותר כמחזאי וכסופר עד לשרפת הרייכסטאג בשנת 1933 בסמוך לאחר עליית הנאצים לשלטון.
הוא ברח מגרמניה הנאצית לשווייץ יחד עם אשתו בשנות השלושים, לאחר שהממשלה רדפה אותם עקב היותם ממוצא יהודי.
לאחר שנה אחת, הם עזבו לצרפת.
הם חיו שלוש שנים באנגליה, לפני שהיגרו בשנת 1937 לארצות הברית.
פרנק כתב את התסריט לגרסה הקולנועית של הגיבן מנוטרדאם משנת 1939, המבוסס על ספרו של ויקטור הוגו. אחד ממחזותיו של פרנק צולם בבריטניה בשנת 1937 ונקרא "סופה בתוך כוס תה".
פרנק מת מהתקף לב בדירתו שבבוורלי הילס בשנת 1945, שבוע לאחר יום הולדתו החמישים. הוא קבור בבית קברות בגלנדייל בקליפורניה.
חיים אישיים
לפרנק היו שלושה אחים: וולטר, הלמות, לות'ר ואחות אחת: רות.
נישא לאליזבת (1903-1979) בשנת 1924, לה היה נשוי עד מותו.
אחיינו, אנתוני פרנק, היה המנהל הכללי של דואר ארצות הברית בין השנים 1988–1992.
מופע השמיים (חידה)
מופע השמיים (ביפנית: 天体ショー טנטיי שוו) היא סוג של חידת היגיון שפורסמה לראשונה על ידי ההוצאה לאור ניקולי.
חוקים
המשחק מתבצע על גבי טבלה מרובעת ללא גודל מוגדר. בתוך חלק מהתאים, על חלק מצלעות התאים ועל חלק מההצטלבויות בקווי הטבלה מופעים עיגולים קטנים. המטרה היא לחלק את הטבלה לאזורים, כך שבכל אזור יהיה עיגול אחד, וכל עיגול יהווה נקודת סימטריה לאזור שבו הוא נמצא.
וריאציה על החידה היא כאשר לכל עיגול יש צבע. החוקים זהים, אך כל אזור נצבע בצבע של העיגול במרכזו, ואז מתגלה תמונה.
דרך פתרון
הכלל החשוב ביותר הוא: בכל ריבוע שבהכרח שייך לאזור של עיגול מפורסם, אם סומנו מסביבו קירות - אפשר להעתיק אותם במהופך לריבוע הסימטרי לו. את הקירות ההתחלתיים אפשר לסמן בין עיגולים סמוכים, או להיעזר בגבולות הטבלה. הכלל מיושם תוך בדיקה לריבועים רחוקים לאיזה אזור הם יכולים להיות שייכים.
מקור השם
ביפנית לשם טנטיי שוו יש כפל משמעות: סימטריית נקודות ו מופע עצמים שמימיים. במובן הראשון, טן פירושו נקודה ו טיי-שוו פירושו סימטריה, במובן השני טן פירושו שמיים, טיי הוא עצם או גוף ושו - הוא show מאנגלית. הכתיבה ביפנית תואמת את המשמעות השנייה.
ארתור: הסרט
ארתור: הסרט (באנגלית: Arthur's Missing Pal, בתרגום לעברית: "פאל [חבר] של ארתור חסר") הוא סרט הנפשה ממוחשבת קנדי-אמריקאי לילדים, מסוגת מסתורין, הרפתקאות וקומדיה, שמבוסס על סדרת הספרים והטלוויזיה "ארתור" מאת מארק בראון. הסרט בוים על ידי איווט קפלן, נכתב על ידי קן סקרבורו והופק על ידי ריצ'רד ריץ'.
הסרט הופץ במקור לראשונה בערים נבחרות בבתי הקולנוע ב-1 ביולי 2006 על ידי Kidtoon Films, ולאחר מכן שודר בערוץ !PBS Kids Go ב-18 באוגוסט באותה שנה, כאשר מספר ימים אחרי, ב-22 באוגוסט, הוא הופץ ב-DVD על ידי Lionsgate Home Entertainment. בישראל הסרט הופץ לראשונה בדיבוב עברי ב-DVD בשנת 2007 על ידי קלסיקלטת. אורך הסרט הוא כ-68 דקות, ושפת המקור שלו היא אנגלית.
תקציר העלילה
הסרט מספר על ארתור שמזניח את כלבו חבר ליום אחד בעקבות תחרות בלוני מים. במהלך אותו היום, חבר מצליח לצאת מהבית ומתחיל לצאת להרפתקה בשביל למצוא אוכל בעיר אלווד סיטי. כשארתור מבחין שחבר נעלם, הוא וחבריו יוצאים לחפש אותו ברחבי העיר. הרבה פעמים ארתור וחבר נפגשו במהלך החיפושים, אך הם החמיצו זה את זה. בסיום הסרט, ארתור וחבר נפגשים, וארתור לומד שיעור חשוב על אחראיות, ידידות ועבודת צוות.
דמויות ומדבבים
הדיבוב העברי בוים והופק על ידי קובי אשל, יחד עם הפקתה של אפרת קרצמן באולפני קובי אשל בע"מ. בנוסף דיבב בדיבוב האנגלי דאג סטון.
הפקה
הסרט, בשונה מסדרת הטלוויזיה שבהנפשה מסורתית, הונפש בהנפשה ממוחשבת, כאשר זו הפעם הראשונה שהדמויות נראות בהנפשה זו. כמו כן, הסרט הופק על ידי Arthur Worldwide, WGBH-TV, RichCrest Animation Studios, Marc Brown Studios ו-Mainframe Entertainment, לעומת סדרת הטלוויזיה שהופקה על ידי Cookie Jar Group. כל המדבבים המקוריים של סדרת הטלוויזיה לא דיבבו בסרט זה, לעומת דניאל ברושו וברוס דינסמור, המדבבים של בסטר ובינקי בהתאמה. המדבבים בדיבוב העברי של סדרת הטלוויזיה דיבבו בסרט זה.
מוזיקה
מוזיקת הסרט הולחנה על ידי ג'ודי גריי. במהלך הסרט הושמעו שלושה שירים מקוריים אשר נכתבו על ידי ג'ו טרויאנו. בגרסה העברית כל השירים תורגמו על ידי יוספה אבן-שושן, ובוצעו על ידי לירון לב.
Intention (שיר של אינטליג'נט מיוזיק פרוג'קט)
על השיר
לטענת הלהקה, השיר עוסק במאבקים הפנימיים שכול אדם חווה במהלך חייו. הבית הראשון מספר על חייו של ילד ממשפחה קשת-יום. אולם במהלך הפזמון הילד צובר תחושת ביטחון עצמי, בהתאם לקשיים שחווה במרוצת חייו. בבית השני מילות השיר הופכות לחיוביות. "Intention" מסתיים במסר הקובע כי יש להניח לעבר ולהתמקד בעתיד.