cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שמואל אליהו מזוואלין
תולדות חייו
שמואל אליהו נולד בל' בשבט ה'תק"פ בעיר פלונסק, לאביו רבי יחזקאל מקוזמיר. מילדותו ניחן בלמדנות מופלגת ובדומה לאביו גילה כישרונות מוזיקליים נדירים. את עיקרי שרשי החסידות קיבל מאביו, רבי יחזקאל, עד אשר אמר עליו: 'ער איז איך – און איך איז ער' (מיידיש: הוא זה אני – ואני זה הוא).
לאחר פטירת אביו מילא רבי שמואל אליהו את מקומו וקבע את משכנו בעיר זוואלין. בראשית ימי הנהגתו, נתקבצו סביבו קבוצה מצומצמת של חסידים, אשר הסתופפו בצילו, כדי ללמוד ממנו נתיבות החסידות. רבי שמואל אליהו ניהל את חצרו במשך 32 שנה. בכ"ו באייר ה'תרמ"ח נפטר ונטמן בבית הקברות שבעיר זוואלין. מדי שנה ביום פטירתו היו עולים על קברו חסידים רבים ובראשם נכדיו האדמו"רים לבית זוואלין – מודז'יץ, ואף היו עורכים סעודות הילולא בבית מדרשו שבעיר זוואלין, כשבמהלך הסעודה היו מעלים זכרו ומשנתו. האהל והמצבה שעל קברו, וכן כל בית העלמין, נחרבו כליל בימי השואה.
דרך הנהגתו
חסידיו היו אומרים על עבודת רבם שהיא בבחינת 'אוזר ישראל בגבורה', שהיה מנהיג את עדתו בדרך של גבורה ותקיפות, והיה מורה לחסידיו את דרך החסידות הצרופה מבלי שום פניות וחיצוניות. עם זאת, היה מוכר כאוהב ישראל גדול ולימד את חסידיו ללמד זכות על כל יהודי ולדאוג לכל יהודי בעת צרתו.
כאמור, היה רבי שמואל אליהו מלחין מוכשר, וכן היה מחונן בקול נעים וערב. עוד בימי אביו, נהג לעבור לפני התיבה ותפילתו נחשבה למיוחדת במינה. הייתה לו חזקה לשיר על שולחן אביו הזמר כי אשמרה שבת. את כוחו הגדול של רבי שמואל אליהו בנגינה, תיאר חוקר הנגינה החסידית, מאיר שמעון גשורי:
באחת מן השבתות דרש רבי שמואל אליהו על מעלת הנגינה ותיאר באריכות כיצד ניגון יכול להעלות את האדם לדרגות רוחניות גבוהות, אך גם ביכולתו להורידו מטה. לכן אחריות המלחינים והמשוררים, היא רבה ועצומה, לפי דרשתו. מן היום ההוא והלאה, פרש רבי שמואל אליהו מעבודת השירה והזמרה, ושוב לא עבר לפני התיבה, ולא היה שר זמירות בשבתות וחגים, למעט הזמר המבדיל בין קודש לחול היה במוצאי שבת, ואנשים רבים התלקטו ובאו לשמוע בקול רינתו.
בדרך כלל לא היה אומר דברי תורה על שולחנו בשבת, רק כשבאו חסידים מעיר אחת, אמר להם שיחה של מוסר ובתוך הדברים אמר דברי תורה. כמו כן היה מקפיד על שקט מוחלט בעת עריכת השולחנות של סעודות שבת ולא היה סובל כל רעש. גם בעבודת השירה, התפילה והנגינה נהג בצנעה, שאף שהיה מחונן בקול נעים ואדיר, מנע את עצמו מלשיר ברבים ומלעבור לפני העמוד. תורתו לא חוברה לספר מסודר אך ניתן למצוא בכתבי צאצאיו תורות רבות הנאמרות בשמו.
סיריל מארה
סיריל מארה (בצרפתית: Cyrille Maret; נולד ב-11 באוגוסט 1987) הוא ג'ודוקא צרפתי אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג.
מארה התחרה במשחקים האולימפיים בריו דה ז'ניירו 2016 וזכה במדליית הארד בקטגוריית המשקל עד 90 ק"ג לאחר שניצח בקרב על המדליה את קארל-ריכרד פריי הגרמני באיפון.
מארה מחזיק בשש מדליות מאליפויות אירופה; שתי מדליות כסף מהשנים 2017 ו-2018, וארבע מדליות ארד מהשנים 2013, 2014, 2015 ו-2019.
הוא זכה במדליות רבות בתחרויות מהסבב העולמי וביניהן שלוש מדליות זהב מגראנד סלאם פריז היוקרתי.
חופמי צווארון
חופמי צווארון (שם מדעי: Charadrius hiaticula) הוא חופמי קטן המקנן באירואסיה הארקטית. השם המדעי של הסוג, Charadrius, נגזר מלטינית והוזכר בוולגטה של המאה ה-4 ותואר שם כעוף צהבהב. מקור מילה זו הוא מיוונית העתיקה, kharadrios, פירושו עוף הנמצא בנקיקים ועמקי נהר (kharadra, "הגיא"). שם המין, hiaticula, מקורו מלטינית ויש לו משמעות דומה למונח היווני, hiatus, "נקיק" ו -cola, "תושב" (colere, "לשכון").
חופמי הצווארון הוא חולף וחורף שכיח בישראל ונפוץ במקווי מים וחופים בכל רחבי הארץ.
תיאור
אורכו של עוף בוגר הוא 17–19.5 ס"מ ומוטת כנפיו 35–41 ס"מ. גבו וכנפיו בצבע אפור-חום, בטנו לבנה, חזהו לבן ועל צווארו פס שחור רחב. יש לו ראש חום, מצח לבן, מסגרת שחורה סביב העיניים ומקור בצבע כתום ושחור. הרגליים הן כתומות ושתי האצבעות החיצוניות היחידות הן בעלות קרום קטן, בניגוד למין המעט קטן יותר אך דומה מאוד, חופמי אמריקני, שבו כל שלוש האצבעות הן בעלות קרום קצר. סימן מבדיל נוסף הוא, שאצל האחרון פס-הצוואר השחור צר יותר. בעבר שני המינים נחשבו למין אחד. חופמי צווארון צעיר הוא בעל צבע עמום יותר מאשר פריטים בוגרים, עם פס חזה לא שלם בצבע אפור-חום, מקור כהה ורגליים בצבע צהוב-אפור.
מין זה נבדל מהמין הקטן יותר, חופמי גדות, בצבע הרגל, בגזרת הראש, ובמחסור בטבעת צהובה סביב העין.
רבייה, תפוצה ומרחב מחיה
אזורי הרבייה של חופמי הצווארון הם מרחבי אדמה פתוחים בחופים ברחבי צפון אירואסיה ובצפון-מזרח קנדה הארקטית. חלק מהחופמים מתרבים ביבשה, ובמערב אירופה גבול תפוצת הקינון הדרומי שלהם הוא צפון צרפת. הם מקננים על הקרקע בשטח פתוח עם צמחייה דלה או ללא צמחייה כלל.
חופמי הצווארון הוא עוף נודד החורף באזורי חוף דרומית לאפריקה. בנורווגיה, לאחר טיבוע ומעקב אחר חופמים התגלה כי בוגרים בעונת הרבייה נודדים למערב אפריקה. חופמי צווארון רבות שוכנים בבריטניה הגדולה וצפון צרפת לאורך כל השנה.
תזונה
החופמי מחפש אחר מזון על חופים, אדמות בוציות בעת שפל ושדות, בדרך כלל על ידי הראייה. הוא ניזון מחרקים, סרטנים ותולעים.
תת-מינים
ישנם שלושה תת-מינים בעלי הבדלים מעטים, אשר מתבדלים מעט בגודל ובצבע מעטה הנוצות; תת-המינים משתלבים למין אחד וההבדלים ביניהם נעלמים באזור שבו הטווחים שלהם נפגשים. C. h. hiaticula ו-C. h. tundrae הם בין הטקסונים אשר הסכם השימור על עופות המים האפריקאים-אירואסיים הנודדים (AEWA) תקף לגביהם.
פרדריק וינסלאו טיילור
פרידריק וינסלאו טיילור (באנגלית: Frederick Winslow Taylor; 20 במרץ 1856 – 21 במרץ 1915) היה מהנדס אמריקאי שעסק בעקרונות הניהול, ופיתח את גישת הטיילוריזם (הניהול המדעי). כמו כן, היה שחקן טניס וגולף, השתתף באולימפיאדת פריז בתחרות גולף וזכה במקום הרביעי.
ביוגרפיה
טיילור נולד למשפחה אמידה בפילדלפיה שבפנסילבניה. כנער למד מספר שנים בצרפת ובגרמניה. הוא התקבל ללימודי משפטים באוניברסיטת הרווארד, אך ויתר עליהם בשל קשיי ראייה. מ-1874 הוא עבד כשוליית מכונאי, ובמהלך עבודתו למד להכיר את תנאי העבודה השוררים במפעלים. במקביל למד לתואר בהנדסה בלימודי ערב, והוסמך למהנדס ב-1883. ב-1884 נישא ללואיז ספונר. 17 שנים אחר כך אימצו בני הזוג שלושה ילדים יתומים.
טיילור התקדם בהדרגה בסולם התפקידים במפעל הפלדה בו עבד, עד שהגיע למשרת מהנדס ראשי במפעל. ב-1890 התמנה למנכ"ל ומהנדס-יועץ, וב-1893 פתח חברת ייעוץ משלו בפילדלפיה. ב-1898 הצטרף לחברת "בית לחם סטיל", ופיתח עם הצוות שלו מתכת חדה לחיתוך מתכות (High speed steel). על פיתוח זה זכה ב-1900 במדליית זהב אישית בתערוכה העולמית של פריז (1900), ובמדליית זהב ממוסד פרנקלין למדע בפילדלפיה.
ב-1901 נאלץ לעזוב את "בית לחם סטיל" בשל יריבות עם מנהלים אחרים. ב-1906 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד למדעים מאוניברסיטת פנסילבניה. בתקופה זו כתב מספר מאמרים וספרים על עקרונות הניהול. בהמשך הפך לפרופסור בבית הספר לעסקים בדארטמות' קולג'.
טיילור נפטר מדלקת ריאות בגיל 59.
הניהול המדעי
טיילור נחשב לאבי הניהול המדעי ולאחד מאבות הניהול בכלל. הוא הפך את הניהול למקצוע, וספרו ובמיוחד מאמרו על עקרונות הניהול המדעי מ-1911 נחשבים לאבן דרך בתולדות הניהול והתמקצעותו.
טיילור טען ש"קיימת הדרך הטובה ביותר לבצע את העבודה, ועל המנהל למצוא את הדרך הזו באופן מדעי". לדבריו, יש לתת למנהלים כלים שיאפשרו להם לנהל בצורה יעילה יותר את ארגונם, זאת משום שניהול שאינו מסודר גורם לבזבוז של זמן וכסף. לטענתו, אם יתוכנן מראש תהליך העבודה, ניתן יהיה להספיק הרבה יותר.
טיילור פיתח את מודל הניהול המדעי וביסס אותו על מחקרים שעשה. הנחות היסוד שהניח הן:
טיילור במחקריו ובהנחותיו, העביר את האחריות למנהלים בטענה שעליהם לפתח באופן מדעי את התורה, למיין ולהדריך עובדים, לעבוד בשיתוף פעולה עמם, וליצור חלוקת עבודה בינם לבין העובדים. יש ליצור תכנון מאוד מפורט של עבודה, כך שבתום התהליך ישנו שיקול דעת מועט מאוד, משום שהכול ברור, קבוע וידוע. בתום התהליך ישנן נורמות ביצוע, וניתן יהיה לוודא את ביצוען באמצעות תצפית או מדידה. דובר על אופטימיזציה של עבודה ועל תנאי עבודה לעובדים.
קביעת נורמות הביצוע והפיקוח על ביצוען, הייתה תהליך שעורר התנגדות וחשדנות רבה מצד העובדים. הביקורת על גישתו של טיילור הייתה רבה גם בקרב החוקרים, משום שעקרונותיו נחשבו קשוחים, והניסויים אותם ערך נתפסו כבלתי אפשרים לביצוע. דבר זה הוביל בין היתר ליצירתה של גישת ניהול משאבי אנוש, שפותחה על ידי הפסיכולוג אלטון מאיו. גישה זו טענה להתחשבות בצרכיו הרגשיים של העובד, בניגוד לטיילור שראה את יעילות העובד כתלויה בתשלום ובהכוונה נכונה על ידי המנהל.
יאן קרסקי
ד"ר יאן קַרְסְקי (בפולנית: Jan Karski; 24 ביוני 1914 – 13 ביולי 2000) היה לוחם מחתרת פולני בזמן מלחמת העולם השנייה, אשר נשלח לספר לבעלות הברית המערביות על המחתרת הפולנית ועל השמדת היהודים בשואה בשנת 1942.
קריירה מוקדמת
נולד בשנת 1914 בעיר לודז' בשם יאן קוזילבסקי (Jan Kozielewski) (קרסקי הוא כינויו המחתרתי, שאומץ על ידו לאחר המלחמה כשמו). הוא למד לתואר מוסמך במשפטים ודיפלומטיה באוניברסיטת לבוב בשנת 1935, והשלים את לימודיו באוניברסיטאות בגרמניה, בשווייץ ובבריטניה בין 1936 ו-1938. ב-1939 התקבל לשירות החוץ הפולני.
פרוץ מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ המלחמה גויס קרסקי לצבא הפולני, ונלקח בשבי הצבא האדום. הוא נמלט ממחנה שבויים, וחזר לאזור הגנרלגוברנמן ("הממשל הכללי" כינוי לאזור בשליטת הגרמנים במרכז פולין אשר לא סופח לגרמניה לאחר כיבושו). שם הצטרף ל"ארמייה קריובה" – "צבא המולדת", ארגון המחתרת הפולני אשר נשמע להוראות הממשלה הפולנית הגולה בלונדון. ידיעתו בשפות זרות סייעה לו בתפקידי שליח בין הממשלה הפולנית בגולה בלונדון ובין אנשי הארמייה קריובה בפולין. כשליח, ערך קרסקי מספר שליחויות חשאיות בין צרפת, בריטניה, הולנד ופולין.
ביוני 1940 נפל לידי הגסטאפו בסלובקיה, וסבל עינויים. הוא נמלט במבצע נועז של המחתרת הפולנית מבית הסוהר בעיר נובי סונץ' (צאנז).
ביולי 1942 החלו הגרמנים בפינוי יהודי גטו ורשה למחנות השמדה. באפריל 1943 רצו הגרמנים לחסל לגמרי את הגיטו. בסוף שנת 1942 התגנב קרסקי פעמיים לתוך גטו ורשה, לשם הוברח על ידי אנשי מחתרת אצ"י. שם נפגש עם שניים מהמנהיגים היהודים – מנחם קירשנבוים וליאון פיינר. מטרתו הייתה לחוות מכלי ראשון את האירועים שהתרחשו אז בגטאות, ולחשוף לעולם את האירועים האיומים. היהודים ביקשו ממנו שיספר לאומות העולם על גורלם. כן התגנב קרסקי, כשהוא לבוש במדי שומר למחנה אותו זיהה כמחנה ההשמדה בלזץ אם כי כיום סבורים כי לא היה זה המחנה בלזץ עצמו כי אם אחד ממחנות המעבר, או מחנות המיון, וכנראה מחנה בשם "איזביצה לובלסקה". הביוגרפים של קרסקי, ווד ויאנובסקי, ואף קרסקי עצמו מקבלים כי המחנה אליו התגנב קרסקי לא היה בלזץ.
בנובמבר 1942 נמלט קרסקי למערב, והחל בפעולה לחשוף לעולם את השמדת היהודים. בתחילה שהה בבריטניה שם נפגש עם שר החוץ אנתוני אידן, שדחה עם זאת את בקשתו להיפגש עם וינסטון צ'רצ'יל. לאחר מכן עבר לארצות הברית וביולי 1943 נפגש אישית עם נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט. כן נפגש עם מנהיגים רבים אחרים בארצות הברית – פליקס פרנקפורטר, קורדל הול, ויליאם דונובן, סמואל קרדינל סטריץ' וסטיבן שמואל וייז, אך לא השיג דבר בפגישות אלו. רבים מאלו ששוחח עמם לא האמינו לו, או סברו כי עדותו מוגזמת, וכי המדובר בתועמלן מטעם המחתרת הפולנית.
לאחר המלחמה
ב-1977 התראיין במסגרת צילומי סרטו של הבמאי קלוד לנצמן "שואה".
בספרו "סיפורה של מדינה חשאית" שיצא לאור ב-1944 סיפר קרסקי את קורותיו. כן הוציא לאור בשנת 1985 מחקר בשם "המעצמות הגדולות ופולין". ביוגרפיה שלו מאת החוקרים תומאס ווד וסטניסלב ינובסקי יצאה לאור ב-1994 בשם "קרסקי – כיצד ניסה אדם אחד לעצור את השואה".
לאחר נפילת הקומוניזם בפולין בשנת 1989, קיבל קרסקי רהביליטציה במולדתו. הוא זכה לעיטורי כבוד אזרחיים וצבאיים.
בשנת 2000 סמוך למותו, ייסד את "פרס הנשר על שם קרסקי" על שירות לאנושות.
קרסקי הלך לעולמו בוושינגטון בשנת 2000.
הנצחה
באוקטובר 2014 נחנך על ידי שגרירות פולין, שגרירות ישראל והקק"ל לוח זיכרון בעיר Kotor שבמונטנגרו. מאחורי הלוח נשתל עץ זית. הלוח ממוקם במקום מרכזי בסמוך לחומת העיר העתיקה.
יעקב בר (רופא)
יעקב בר הוא גינקולוג ישראלי, מומחה לרפואת האם והעובר, פרופסור מן המניין לגינקולוגיה בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב וראש החוג לגינקולוגיה (מספטמבר 2017), מנהל אגף נשים ויולדות בית החולים וולפסון (משנת 2015).
תחומי עיסוקו הקליני: היריון בר-סיכון, מחלות כלי דם בהיריון, יתר לחץ דם, מחלות כליה, קרישיות יתר בדם, ועיסוק באולטרה סאונד מילדותי וגניקולוגי.
ביוגרפיה
בר סיים תואר ראשון (B.Sc.) בהנדסה כימית באוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע, ותואר שני (M.Sc.) בפקולטה להנדסה ביו-רפואית בטכניון בחיפה.
בהמשך סיים בר את לימודי הרפואה, בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב.
בר עבד בבית החולים בילינסון במשך 20 שנה, מתוכם 15 שנים כגינקולוג בכיר ביחידה לרפואת האם והעובר.
בשנת 2007 מונה בר כמנהל יחידת רפואת האם והעובר במרכז הרפואי ע"ש אדית וולפסון.
בשנת 2015 מונה בר כמנהל אגף נשים וילדות במרכז הרפואי ע"ש אדית וולפסון.
השתלמויות
בר השתלם באולטרה-סאונד ודופלר בבית החולים קפלן, ובלונדון  ב-King's college in London, ISUOG.
בשנת 1996 השתלם בר בבית החולים "Hammersmith" בלונדון במסגרת Imperial college, שם שהה כחוקר במסגרת Research fellowship.
אקדמיה
בר מרצה בבית הספר לרפואה, ובמסגרת לימודי המשך בנושאי יתר לחץ דם בהיריון, מחלות כליה וסיבוכי קרישיות יתר, האטה בגדילה תוך רחמית ושאר סיבוכי ההיריון.
בר פרסם קרוב ל-200 פרסומים מדעיים.
בשנת 2009, בר נבחר כיושב ראש החברה הישראלית לרפואת האם והעובר.
משנת 2017 בר מכהן כראש החוג למיילדות וגינקולוגיה של הפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.
בר מכהן כחבר בוועדה למדעי יסוד של סטודנטים לרפואה.
בר מכהן כחבר בוועדה של המועצה המדעית לבחינות מתמחים לשלב א' ו-ב'.
בר הדריך סטודנטים ורופאים לתארים נוספים כעבודות מדעי יסוד ברפואה ולתואר PhD בפסיכולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן ולתואר PhD בהנדסה ביו-רפואית מאוניברסיטת תל אביב.
איש משפחה
איש משפחה (באנגלית: Family Guy) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת קומדיית מצבים מונפשת, זוכת 9 פרסי אמי, המאופיינת בהומור פרוע, אלים ולרוב בוטה, ועל-כן מיועדת לקהל בוגר, המשודרת מאז 1999. הסדרה נוצרה ופותחה על ידי סת' מקפרלן ודייוויד צוקרמן, עבור רשת הטלוויזיה Fox האמריקאית. עלילת הסדרה סובבת סביב משפחת גריפין, משפחה בלתי מתפקדת המורכבת מזוג ההורים פיטר ולויס, מילדיהם מג, כריס, סטואי ומכלבם המואנש, בריאן. מרבית עלילת הסדרה מתרחשת בעיר הדמיונית קוהוג, במדינת רוד איילנד שבארצות הברית.
בשל סצנות בהן יש אלימות גרפית ומילולית הכוללת לעיתים רצח וחלקי גופות, שימוש באלכוהול וסמים וכן עקב תוכן מיני שלעיתים גם כולל בדיחות על אונס ופדופיליה, הסדרה אינה מומלצת לצפייה לילדים ללא בקרת הורים, ומוגדרת ברמת סיווג הצפייה לבני 18 ומעלה במקומות מסוימים בעולם.
את הרעיון לסדרה הגה מקפרלן לאחר שפיתח שתי סדרות קודמות, "חייו של לארי", ו"המופע של לארי וסטיב". מקפרלן עיצב מחדש את גיבורי הסדרות לארי וכלבו סטיב לפיטר ובריאן בהתאמה. מקפרלן הגיש פיילוט בן 15 דקות עבור רשת פוקס, אשר עלה לאוויר ב-20 בדצמבר 1998. לאחר שידור הפיילוט, העניקה הרשת אור ירוק להמשך שידורה והחתימה את מקפרלן על חוזה של 2.5 מיליון דולר אמריקאי לעונה. הפקת פרק אנימציה בן 30 דקות עלתה לפוקס ב-1999 כ-400,000 דולר אמריקאי. אולם, במהלך העונה השלישית של הסדרה, בשנת 2001, החליטה הרשת על ביטולה. ברם, לאחר שהוכח כי הסדרה אכן רכשה קהל מעריצים נרחב, מכירת תקליטורי DVD של הסדרה עלתה יפה, ובד בבד זכתה לנתוני מדרוג גבוהים ולשידורים חוזרים, החליטה הרשת לחדש את שידורי הסדרה. בכך, הייתה "איש משפחה" לסדרה הראשונה שחודשה בעקבות הצלחת מכירות ה-DVD. סדרה זו אף מוכרת כאחת מן הבודדות ששידוריה חודשו על ידי אותה הרשת אשר בחרה לבטלה.
הסדרה הייתה מועמדת ל-30 פרסי אמי לבידור בפריים טיים, מאז שנת 2000, ואף זכתה ב-9 מהם. בשנת 2009 הייתה מועמדת לפרס אמי בקטגוריית "סדרת קומדיה יוצאת דופן", והייתה לסדרה המצוירת הראשונה שזכתה למעמד זה מלבד "משפחת קדמוני" אשר הועמדה לקטגוריה זו בשנת 1961. הסדרה זכתה לביקורות רבות, אשר חלקן הלינו על דמיונה הרב ל"משפחת סימפסון", המשודרת אף היא באותה הרשת.
גיבור הסדרה הראשי הוא פיטר גריפין, אבי המשפחה ואיש המעמד הבינוני, אשר בחירותיו החפוזות העומדות בגבול הטיפשות מובילות את משפחתו לסיטואציות אירוניות וקומיות. רוב מבנה ההומור של התוכנית בנוי על הפוגות אבסורדיות וקצרות, הכוללות התייחסויות לתרבות פופולרית ופלשבקים לנקודות שונות בהיסטוריה, בגאוגרפיה ובמציאות עצמה, שמערבות את הדמויות ואת מעשיהן המגוחכים.
בעקבות הסדרה נוצרו מותגים רבים הקשורים בה, כגון "סטואי גריפין: הסיפור שלא סופר" שזהו ספיישל אשר הופץ ישירות ל-DVD בשנת 2005, משחקי וידאו, ומשחק פינבול, אשר ראו אור שנה ושנתיים לאחר מכן. כמו כן, שלושה פרקי ספיישל המהווים פרודיה לשלושת סרטי "מלחמת הכוכבים" המקוריים שודרו בעונות השישית, השמינית והתשיעית. בשנת 2008 השיק מקפרלן סדרה-בת בשם "המופע של קליבלנד", ששודרה במשך ארבע עונות.
עונתה ה-21 של הסדרה עלתה לשידור בארצות הברית, ב-25 בספטמבר 2022.
בישראל, הסדרה שודרה בערוצי הסדרות של yes מראשיתה, ועד לעונתה ה-21 שמשודרת כיום ב-yes TV COMEDY (כשלרוב כל פרק חדש שיוצא זמין לצפייה באופן זמני גם ב-yes VOD). בנוסף, היה ניתן לצפות בעבר בעונות 12–18 דרך שירות הסטרימינג של נטפליקס. החל מ-16 ביוני 2022, ניתן לצפות בסדרה גם דרך שירות הסטרימינג של דיסני+.
מפיקים בפועל
יוצר הסדרה סת' מקפרלן משמש לכל אורך הסדרה כמפיק בפועל, וכיועץ קריאטיבי. המפיקים הראשונים בפועל היו דייוויד צוקרמן (שפיתח את הסדרה בצוותא עם סת' מקפרלן), לולי אריס, דייוויד פריטצ'ארד ומייק וולף. מפיקים בפועל נוספים במהלך היסטורית הסדרה היו דניאל פלאדינו, קארה ואלו ודני סמית'. דייוויד א. גודמן הצטרף לסדרה בעונתה השלישית כמפיק-שותף בפועל ולבסוף נעשה מפיק בפועל. אלכס בורסטיין, המדבבת את לויס, שימשה כמפיקה אחראית במהלך העונות הרביעית והחמישית.
כתיבה ותסריט
צוות הכותבים הראשוני הורכב מכריס שרידן, דני סמית', גארי ג'אנטי, ריקי בליט, ניל גולדמן, גארט דונובן, מאט ויצמן ומייק בארקר. תהליך הכתיבה של פרק מתחיל ב-14 כותבים, אשר כותבים, כל אחד בתורו, תסריטים שונים, כאשר בגמר תסריט הוא מוגש לעיונם של שאר הכותבים. לרוב, התסריטים כוללים הרבה קטעי מעבר לא רלוונטיים לעלילה, אשר מהווים מוטיב חשוב בסדרה. כאשר יש מעט מדי קטעים מסוג זה, נדרשים הכותבים לספק רצפים נוספים או דומים בגרסאות שונות, כאשר חברי הצוות משמשים כשופטים המשבצים את הראויים בתוך הפרק. מקפרלן הסביר כי הפקתו של פרק אחד אורכת בדרך-כלל עשרה חודשים כיוון שבסיסה הגרפי של הסדרה הוא ציורי-יד. זו גם הסיבה שהסדרה אינה יכולה להיות עדכנית מאוד, ולהגיב מיידית לאירועים אקטואליים המתרחשים בעולם. מרבית הכותבים הראשונים לא היו בעלי רקע בכתיבת תסריטים לסדרות מונפשות ורובם עסקו בעברם בתחום סדרות הסיטקום.
בראיונות ובהערות המופיעות ב-DVD של העונה הראשונה, מקפרלן הסביר שהוא מעריץ של תסכיתי רדיו משנות ה-30 וה-40, במיוחד מותחן הרדיו "השעיה", אשר הוביל לשמות הפרקים הראשונים אשר הכילו מוטיבים של רצח ומוות כמו "צילו של המוות" ו"מחשבה נעלית מרצח". רעיון זה נזנח במהירות, היות שהיה קשה לקשור את עלילת הפרקים לשמותיהם. בחודשי ההפקה הראשונים, ישב משרד הכותבים בחדר אשר הולווה להם על ידי צוות ההפקה של "המלך היל".
הכותב הפורה ביותר שלזכותו נזקפים 14 פרקים הוא סטיב קלאגהאן. הרבה מן הכותבים שעזבו את הסדרה עזבו ליצור או להפיק סדרות מצליחות אחרות כגון "סקראבס" ו"אבא אמריקאי", אף היא מבית היוצר של סת' מקפרלן.
במהלך שביתת איגוד התסריטאים האמריקאי בחורף 2007–2008, הופסקה ההפקה הרשמית של הסדרה. למרות זאת, רשת פוקס המשיכה להפיק פרקים בלא הסכמתו של סת' מקפרלן, עובדה שהגדיר כ"צעד מחורבן ענקי" בראיון שהעניק בנושא. אף על פי שסירב לעבוד בסדרה בזמן זה, חוזהו עם רשת פוקס אילץ אותו לתרום לכל פרק שהופק. הפקת הסדרה נמשכה כסדרה בתום השביתה.
מקור
מפיקים ברשת פוקס צפו בסרטונים והחתימו את מקפרלן על חוזה ליצור סדרה המבוססת על הדמויות בשם "איש משפחה". פוקס הציעו שמקפרלן ייצור סרטון באורך 15 דקות והקציבו לו 50,000 דולר. חלק מהרעיונות באיש משפחה באו בהשראת סרטי לארי. כאשר עבד על הסדרה, הדמויות של לארי וכלבו סטיב אט אט התפתחו לפיטר ובריאן. מקפרלן ציין שההבדל בין הסרט הראשוני, "חייו של לארי" לבין "איש משפחה" הוא ש"חייו של לארי נצפה בעיקר בחדר המעונות שלי ואיש משפחה - לאחר הסופרבול". לאחר הפיילוט, ניתן אור ירוק לסדרה. מקפרלן שאב השראות מכמה סדרות קומדיה כמו "משפחת סימפסון" ו"הכל נשאר במשפחה". חלק מ"אתרי" הסדרה הגיעו מסרטים מצוירים בהם נהג לצפות כאשר היה ילד.
משפחת גריפין הופיעה לראשונה בפיילוט אותו הגיש מקפרלן לרשת פוקס והוא עלה לשידור בסוף שנת 1998, אשר הציג עלילה בת 15 דקות. במקור, תוכננה הסדרה להתחיל כסרטונים לתוכנית המערכונים "MadTV", אך התוכנית שונתה בשל בעיות תקציב. לבסוף, ב-15 במאי 1998, פוקס הזמינה 13 פרקים של "איש משפחה" לעלות לשידור באמצע העונה.
הקרנת העונה ה-17 החלה בספטמבר 2018.
הרצה ראשונית
הפרק הראשון בסדרה שודר בארצות הברית ברשת פוקס, ב-13 בינואר 1999, לאחר גמר הסופרבול ה-33. עשרים מיליון צופים צפו בפרק זה ("צילו של המוות"), שגרם למחלוקת על תוכן המבוגרים בו. התוכנית הוצגה לראשונה כסדרה בחודש אפריל באותה שנה, ושובצה ביום ראשון בין "משפחת סימפסון" ל"תיקים באפלה". עוד שישה פרקים שודרו, עד סוף העונה באמצע חודש מאי. העונה הראשונה כללה 7 פרקים והציגה בפני הצופים את הדמויות הראשיות. שידור העונה השנייה, שכללה 21 פרקים, החל ב-23 בספטמבר 1999, והסדרה שובצה ביום חמישי בשעה 21:00. ברשת NBC המתחרה שובצה הסדרה "פרייז'ר", דבר שגרם לירידה חדה בנתוני הצפייה שלה, דבר שהוביל להורדת הסדרה ממשבצת קבועה והפרקים שודרו. הסדרה חזרה למשבצת קבועה ב-7 במרץ 2000 בימי חמישי בשעה 20:30, אך הובסה במדרוג מול "מי רוצה להיות מיליונר" והידרדרה למקום ה-114 במדד נילסן עם 6.32 מיליון צופים בלבד. FOX כבר החליטה על ביטולה לאחר סוף העונה השנייה, אולם חזרה בה והודיעה ביולי של אותה שנה כי הוזמנו פרקים נוספים לעונה שלישית.
העונה השלישית חזרה לאוויר ב-8 בנובמבר 2001, וכללה 22 פרקים. שיבוץ הסדרה המשיך להיות קשה: ימי חמישי בשעה 20:00 אשר גרם לה להתחרות עם הסדרות "חברים" ו"הישרדות" (בספיישל הסדרה, "סטואי גריפין: הסיפור שלא סופר" ישנה התייחסות לכך). בעת שידורי העונה השנייה והעונה השלישית, שינתה פוקס את ימי ושעות השידור של הסדרה, כמעט ללא כל התראה, ולעיתים, ללא התראה כלל. כתוצאה מכך, מדרוג הסדרה ירד. למעשה, לאחר ששודרו שני פרקים בלבד של העונה השנייה, הפכה "איש משפחה" מתוכנית קבועה בלוח השידורים לתוכנית לא קבועה.
בזמן שידור העונה השנייה והעונה השלישית התקיימו דיונים רבים בנוגע לביטול התוכנית. בסוף העונה השנייה הודיעה פוקס באופן רשמי כי התוכנית תבוטל. בניסיון לשכנע את פוקס לחדש את התוכנית, הקימו מעריצים רבים אתרי אינטרנט, החתימו וחתמו על עצומות וכתבו מכתבים. חלקם אף שלחו חיתולים ואוכל לתינוקות לרשת, כדי שיינתנו לסטואי (דמות התינוק). לבסוף, כאשר הרשת הודיעה על לוח שידורי הסתיו של שנת 2002, הסדרה לא היוותה חלק ממנה, והרשת הודיעה על ביטול הסדרה זמן קצר לאחר מכן.
ניסיונות החייאה
מעריצים רבים של הסדרה כעסו מאוד על ביטולה, ופתחו בניסיונות לשכנע את פוקס להחזיר את התוכנית לאוויר. עצומה מקוונת הוקמה, עליה חתמו יותר מ-10,000 איש תוך שבועות בודדים. על העצומה חתמו בסך הכול 100,000 איש - אך מספר זה, יחד עם המכתבים הרבים נשלחו אל פוקס ועם ההפגנות המאורגנות - לא הצליחו להציל את הסדרה. פוקס ניסתה למכור את זכויות השידורים החוזרים של הסדרה, אך קשה היה למצוא רשתות שהיו מעוניינות בכך. לבסוף Cartoon Network קנתה את הזכויות בסכום זעום על פי דברי נשיא חברת ההפקות של פוקס המאה ה-20. ברגע שהחלו השידורים החוזרים, הסדרה קנתה לה מעמד של סדרה עם נתוני צפייה גבוהים, יחסית למשבצת השידור שלה: חצות הלילה והלאה, מביסה בכך את שאר השידורים הן בכבלים והן ברשתות הארציות ומעלה את נתוני הצפייה ברשת עצמה פי 3 ויותר. באותו שבוע, גם הופצו ב-DVD העונה הראשונה והשנייה והפכו לתופעת קאלט - בחודש אחד נמכרו מעל ל-400 אלף עותקים, ובסך הכול באותה שנה מעל ל-2 מיליון. ה-DVD של העונה השלישית מכר יותר ממיליון עותקים. נתוני המכירות המעולים, וכמו כן, נתוני הצפייה הגבוהים בשידורים החוזרים גרמו לרשת פוקס להתעניין בה חזרה, וב-20 במאי 2004 הזמינה הרשת 35 פרקים חדשים של הסדרה, ובכך הפכה את הסדרה לראשונה אשר חוזרת למרקע בעקבות נתוני מכירת תקליטורים.
הרצה נוכחית
הפרק הראשון בעונה הרביעית של "איש משפחה", "צפון צפון קוהוג" שודר ב-1 במאי 2005. הוא נכתב על ידי סת' מקפרלן ופיטר שין. כבר בפרק הראשון של העונה נראה פלאשבק לשנת 2002, לפרק בו פיטר מונה את הסדרות שתבוטלנה לפני שתוחזר "איש משפחה". בדיעבד, הסתבר שפיטר צדק. מקפרלן אמר כי הסדרה תמשיך בדיוק מאותה נקודה בה הפסיקה. בפרק זה צפו 11.85 מיליון איש והצדיקו את חזרתה לאוויר. הסדרה החלה להיות משובצת מעתה בימי ראשון בלילה, משבצת השידור של סדרות האנימציה המצליחות של רשת פוקס כגון "משפחת סימפסון", "המלך היל" ו"אבא אמריקאי". בנוסף, יצא לסדרה סרט ישירות ל-DVD: "איש משפחה מציג את סטואי גריפין: הסיפור שלא סופר". סרט זה חולק, למעשה, לשלושה פרקים של הסדרה ולסצנות נוספות, ושודר בתום העונה הרביעית. הסרט יצא לחנויות ב-27 בספטמבר 2005. משחק וידאו המבוסס על הסדרה יצא ב-1 באוקטובר 2006. המשחק פותח על ידי High Voltage Software והופץ על ידי Take-Two Interactive. במשחק אפשר לשחק כפיטר, בריאן וסטואי. המשחק יצא לקונסולות גיים בוי אדוונס, Xbox, PSP, פלייסטיישן 2 ונינטנדו גיימקיוב.
סרט קולנוע
ב-10 באוגוסט 2018, הודיעה חברת פוקס המאה ה-20 על פיתוח של סרט קולנוע המבוסס על "איש משפחה", הסרט ישלב אנימציה ולייב-אקשן.
ביקורות ומחלוקות
אף על פי שזכתה לאחוזי צפייה יחסית גבוהים, היא קיבלה תלונות נזעמות מצופים רבים. כבר מתחילת שידוריה היא עוררה זעם אצל מבקרי טלוויזיה והורים רבים בארצות הברית, על כך שהיא מציגה את עצמה בתור חיקוי של הסדרה "משפחת סימפסון" (שגם משודרת באותו ערוץ), אך אלימה וגסה יותר, תוך שימוש רב באלימות גרפית, בהומור שירותים ובהומור שחור על רקע מיני כולל אונס ופדופיליה.
לפי מבקרים היא נחשבת לאחת "הסדרות הגרועות ביותר" של רשת פוקס.
במרץ 2007, הגישה הקומיקאית קרול ברנט תביעה על סך שישה מיליון דולר נגד אולפני פוקס. בתביעתה, טענה כי האולפנים השתמשו בדמות עוזרת הבית ללא הסכמתה ובכך הפרו את החוק. ביוני של אותה שנה, דחה השופט המחוזי דין פרגרסון את התביעה וציין כי פארודיה מוגנת בתיקון הראשון לחוקה.
ב-3 באוקטובר של אותה שנה, הגיש תאגיד בורן למוזיקה תביעה על הפרת זכויות של השיר "When You Wish upon a Star" (מתוך הסרט פינוקיו). בפרק המדובר, בוצעה פרודיה על השיר שנקרא "אני זקוק ליהודי" (שם הפרק עצמו נקרא "When You Wish upon a Weinstein"). תאגיד בורן הוא בעל הזכויות לשיר המקורי, והם טענו לקישור של הפרודיה לסממנים אנטישמיים. הם תבעו את אולפני פוקס, רשת פוקס, ערוץ Cartoon Network, סת' מקפרלן וראיין מרפי. גם תביעה זו נדחתה על ידי השופטת המחוזית דבורה באטס.
בשנת 2010 תקפה שרה פיילין בחריפות את התוכנית, לאחר שהציגה דמות של נערה בעלת תסמונת דאון כמוקד משיכתו של כריס, ודמות זו התוודתה בפניו כי אמה היא מושלת אלסקה לשעבר. הבדיחה לכאורה התייחסה לבנה הצעיר של המושלת לשעבר פיילין, טריג, שסובל אף הוא מהתסמונת. בתגובה לביקורת זו, השחקנית שדיבבה את הדמות (אנדריאה פיי פרידמן, אף היא סובלת מהתסמונת) טענה כי במשפחתה צחוק הוא דבר טוב, ושהוריה חינכו אותה כי חוש הומור הוא חלק מחיים נורמליים. היא הוסיפה כי מעולם לא סחבו אותה ממקום למקום מתחת לזרוע כמו בגט, כפי שלטענתה המושלת פיילין עושה עם בנה טריג על מנת להשיג קולות.
ביקורת על הסדרה הוטחה גם מכיוונם של יוצרי "סאות' פארק", טריי פארקר ומאט סטון, שבה שודר פרק פרודי בשם "מלחמת הדמויות המצוירות" הצוחק על מה שמוצג כהומור רדוד ונמוך של "איש משפחה". אף על פי שהיוצרים הבהירו שלדעתם אין סיבה לבטל את התוכנית הם הודו שהם לא מתחברים למערכונים שלא קשורים לעלילה. השניים הוסיפו שזה מעצבן אותם לשמוע השוואות בין איש משפחה לתוכנית שלהם.
באפריל 2013 הורידה רשת FOX מהרשת ומהאוויר פרק של "איש משפחה" לאחר שקטעים ממנו נערכו והוצגו בקליפ ויראלי כאילו חזו שם את הפיגוע במרתון בוסטון.
דמויות ראשיות
הסדרה נעה סביב משפחתו של פיטר גריפין, עובד צווארון כחול וראש משפחת גריפין.
דמויות נוספות
דמויות נוספות בסדרה הן השכנים של משפחת גריפין: קצין המשטרה הנכה ג'ו סוואנסון; אשתו בוני והילד שלהם קווין; הטייס הרווק ובעל היצר-המיני הבלתי נדלה גלן קווגמייר, קליבלנד בראון שבמקרים רבים ביתו נהרס והוא מתרסק עם האמבט שלו, אשתו (והחל מהעונה הרביעית, גרושתו) לורטה בראון ובנם קליבלנד בראון הבן שזכה לסדרה משל עצמו; מנחי החדשות טום טאקר, ודיאן סימונס (שנהרגה בפרק הפתיחה של עונה 9 והוחלפה על ידי ג'ויס קיני), כתבת השטח האסייתית של החדשות, טרישה טאקאנאווה; וראש העיר, אדם וסט, הפרנואיד וחולה-הנפש.
ישנן גם דמויות חצי-קבועות, המציגות את אותה הבדיחה בכל פעם: דמויות אלה כוללות: הקוף המרושע המסתתר בארונו של כריס ומצביע אליו בזעם; הרברט, הזקן הפדופיל הנוהג לצפות בכריס בסתר; אולי ויליאמס, חזאי מזג האוויר בתחנת הטלוויזיה הצועק את דעתו; התרנגול הענקי, אויבו המושבע של פיטר, שנלחם נגדו בחוצות העיר (קרבות אלו מסתיימים, לרוב, בהרס בקנה מידה עצום); האיש החירש המשומן; קנקן משקה שפורץ מדי פעם דרך קירות (בדרך כלל לבית המשפט לאחר שנקבע גזר דין) תוך כדי זעקת "או יה!" ("Oh yeah"); ג'ייק, הילד בעל הראש ההפוך (בנו של מגיש החדשות טום טאקר); תלמה גריפין, אימו של פיטר גריפין - מדובבת על ידי פיליס דילר ועוד דמויות רבות.
צוות המדבבים
סת' מקפרלן נותן את קולו לארבע הדמויות הראשיות של הסדרה: פיטר גריפין, בריאן גריפין, סטואי גריפין וגלן קוואגמייר. מקפרלן בחר לדבב דמויות אלו בעצמו בהאמינו כי דבר זה יקל להציג את הקולות שהוא האמין שצריכים להיות לדמויות אותן הגה, מאשר שמישהו אחר ינסה זאת. מקפרלן קיבל השראה לקולו של פיטר מאיש אבטחה אותו שמע במקרה מדבר כאשר ניגש לבית הספר לעיצוב ברוד איילנד. קולו של סטואי מבוסס על קולו של השחקן האנגלי רקס הריסון, ובמיוחד על הופעתו בסרט המחזמר "גבירתי הנאווה" משנת 1964. מקפרלן מדבב דמויות חוזרות וחד-פעמיות נוספות, ובהן שכנם של הגריפינים, גלן קוואגמייר, מגיש החדשות טום טאקר ואביה של לויס, קרטר פיודרשמידט.
סת' גרין מדבב בעיקר את כריס גריפין ואת ניל גולדמן, בנו של הרוקח הלומד באותה כיתה של מג. גרין ציין שניסה לחקות את דמותו של "באפלו ביל" מהמותחן שתיקת הכבשים בזמן האודישן שלו.
את קולה של מג דיבבה תחילה לייסי שאבר (במספר פרקים מצומצם בתחילת הסדרה) ולאחר מכן מילה קוניס. לייסי עזבה עקב התנגשות עם תפקידה בסדרה "שולחן לחמישה" ועם חובותיה ללימודים. קוניס נתנה אודישן, ולאחר כמה ליטושים, מקפרלן שכר אותה לתפקיד.
מייק הנרי מדבב את קליבלנד בראון, את הרברט הזקן הפדופיל ואת קונסואלה עוזרת הבית ההיספנית וגם דמויות משניות נוספות כמו ברוס, והאיש החירש-המשומן. הנרי פגש את מקפרלן בבית הספר לעיצוב של רוד איילנד ונשאר עמו בקשר לאחר שסיימו את לימודיהם. לאחר מספר שנים, ביקש ממנו מקפרלן להיות חלק מהסדרה; הנרי הסכים והצטרף ככותב וכמדבב. תחילה ניתן לו קרדיט כאורח בסדרה, אך בעונה החמישית ניתן לו קרדיט כחלק מהצוות המשתתפים הראשי.
חסידן מילקי
חסידן מילקי (שם מדעי: Mycteria leucocephala) הוא עוף מים מהסוג חסידן שבמשפחת החסידתיים החי בדרום-מזרח אסיה.
איש משפחה
צוות המדבבים
מדבבים אשר מופיעים בצורה סדירה בפרקים כוללים את פטריק וורבורטון (ג'ו סוונסון), אדם וסט (ראש העירייה אדם וסט); ג'ניפר טילי (בוני סוונסון), ג'ון ג. ברנאן (מורט גולדמן הרוקח והוראס הברמן), קרלוס אלאזראקי (ג'ונתן וויד, הבוס הראשון של פיטר), אדם קרולה (מלאך המוות, למעט הפרק הראשון בו הופיעה דמות זו, ואז דיבב אותה נורם מקדונלד), לורי אלאן (דיאן סימונס השדרית) ופיל לה-מאר (אולי ויליאמס והשופט). מדבבים נוספים אשר הופיעו בפרקים רבים הם בוץ' הרטמן ודני סמית' (התרנגול הענקי).
חסידן מילקי
מאפיינים
גובה החסידן כ-91-97 ס"מ ומשקלו 2-2.5 ק"ג. הוא בעל מקור מעוקל צהוב עם עיניים שחורות מוקפות טבעת צהובה והעור ורוד. שאר הגוף לבן למעט קצוות הזנב והכנפיים השחורים והרגליים הוורודים.
איש משפחה
צוות המדבבים
בפרקים רבים מופיעות דמויות באופן חד-פעמי (לעיתים מעט יותר), רובן מוכרות שמדבבים אותם אותן אנשים במציאות. מנעד המדבבים הללו נע בין שחקנים, ספורטאים, סופרים, זמרים ולהקות, מוזיקאים ומדענים. הראשונה שעשתה זאת בפרק הרביעי הייתה לזלי אוגאמז. כל צוות "מסע בין כוכבים: הדור הבא" הופיע בפרק בעונה השביעית שכלל את פטריק סטיוארט, ג'ונתן פרייקס, ברנט ספיינר, לוואר ברטון, גייטס מק'פאדן, מייקל דורן, ויל ויטון, מרינה סירטיס, ואפילו דניז קרוסבי (טאשה יאר מהעונה הראשונה). סטיוארט נתן את קולו בעוד מספר פרקים כבן דמותו בסדרה "אבא אמריקאי", ראש המדור בולוקס, וכן גם כקול מחשבתה של סוזי סוונסון, בתו הפעוטה של ג'ו, ועוד מספר דמויות חד פעמיות במספר פרקים.
ביוני 2020, בעקבות מחאות ג'ורג' פלויד שפרצו בארצות הברית שהובילה להפגנת מחאה כלל-ארצית בנוגע לגזענות לבנים נגד שחורים – נודע כי מייק הנרי נאלץ לפרוש מדיבוב דמותו העיקרית קליבלנד בראון לאחר 19 עונותיה הראשונות של הסדרה – וכי עריף זאהיר  יחליפו בדיבוב הדמות מעונתה ה-20 והלאה.
חסידן מילקי
מאפיינים
החסידן חי בביצות ובחופים בסומטרה, ג'אווה, סולאווסי, מלזיה, קמבודיה, דרום וייטנאם, באלי, כמה איים קטנים באינדונזיה וכנראה שגם בדרום תאילנד. החסידנים מחטטים בביצות ובחופים ומחפשים יחדיו מזון.
איש משפחה
מקום התרחשות
רוב העלילה של "איש משפחה" מתרחשת בעיירה הבדיונית, קוהוג (באנגלית Quahog), רוד איילנד. קוהוג הוא סוג של צדפה בעלת קליפה קשיחה וגם מילה נרדפת בסלנג האמריקני לאיבר המין הנקבי. מקפרלן שהה בפרובידנס בזמן לימודיו כסטודנט בבית-הספר לעיצוב רוד איילנד, ועל כן בסדרה נמצאים מאפייני בנייה וציוני דרך הדומים למיקומים אמיתיים באזור. מקפרלן שואל שמות ידועים מרוד איילנד כמו פוטאקט ובאדי ציאנצי. הדמויות סובבות סביב רעיונות ופריטים מהתרבות הפופולרית שמשתלבים בשיחות ובאירועים. בכל פרק מופיע לפחות שם אחד של סלבריטאי והתייחסות לפרט מהתרבות הפופולרית. בנוסף 2 פרקי ספיישל התקיימו בעיקר בעיר ספרינגפילד, לצד משפחת סימפסון.
חסידן מילקי
מאפיינים
הם ניזונים בעיקר מדגים (בייחוד מיבשתנים החיים על החוף), מחסילונים ומסרטנים.
עוף זה מצוי בסכנת הכחדה בטבע עקב פגיעה בבתי גידולם, גידול אנושי מואץ ולעיתים גם ציד וסחר בגוזלים.
איש משפחה
מאפיינים קומיים
הסדרה ידועה בפלשבקים שלה, בהם העלילה מופרעת על ידי סאגות ואנקדוטות באורך משתנה מעברן של הדמויות. הפלשבקים מופיעים בעיקר כשהדמויות מתייחסות לאירוע שקרה בעבר (לדוגמה: "לא הרגשתי כך מאז...", או "כמו הפעם ההיא בה..."). נושאי הפלשבקים מגוונים ונעים מסצנות מסרטים קלאסיים, דרך אירועים הזויים ודמיוניים ועד לאירועים היסטוריים שקרו במציאות. הפלשבקים מכילים לעיתים גם חלקים הומוריסטיים ומעוותים, לפעמים שטותיים לחלוטין – כמו הפיכתו של פיטר למראת קסמים עבור הזמר קווין פדרליין או שימוש בהיקפו וכרסו של פיטר לחימום שחקנית הקולנוע לארה פלין בויל.
קיפאון הזמן
פרקי "איש משפחה" והאירועים המתרחשים בהם לא בהכרח ישמרו על עקביות בזמן. פיטר מבצע פשעים ועבירות שונות ולעיתים נענש עליהן בבית דין, אך אין התייחסות לעונש או לעבירות בפרקים העוקבים; בפרקים אחרים פיטר (או בריאן) עוזב את הבית לתקופות של חודשים, ולאחר חזרתו הזמן אינו מתקדם כלל.
לגבי דמויות מסוימות הזמן מתקדם, אך באיטיות רבה: כך למשל סטואי חוגג בעונה הראשונה את יום הולדתו הראשון, אבל במהלך 7 עונות עוקבות אינו מתבגר. בפרק "Road to Rupert" שואל אותו בריאן אם אינו קצת מבוגר מכדי לשחק בדובי שלו, וסטואי מגיב שהוא בן שנה בסך הכול ובריאן שואל שנית "עדיין?". באופן דומה כריס מתבגר רק בשנה אחת ועולה מחטיבת הביניים לתיכון, ומג מתבגרת בשנה אחת מ-16 ל-17 ובמהלך העונה ה-10 חוגגת את יום הולדתה ה-18. בוני סוואנסון נראית בהיריון מתקדם בעונה הראשונה, אך יולדת רק בעונה השביעית ופיטר אף מתבדח על משך הזמן שהיא בהריון.
פרקי הסדרה
כדי לשמור על ההומור בסדרה, חלק מהפרקים הם פרודיות על סרטים ותוכניות טלוויזיה. עד מחצית העונה הראשונה (למשך 4 פרקים), הכותבים ניסו לכתוב את המילים "רצח", "מת" או "מוות" בשם של כל פרק, אך הפסיקו עם מנהג זה כדי שלא יתבלבלו.
במהלך הסדרה שודרו מספר פרקים בהם בריאן וסטואי יצאו לטייל בעולם בגלל סיבה שטותית, לרוב עם שילוב שירי מחזות זמר, ושם כל פרק מתחיל ב-"Road To". בפרקים אלו נוסעים בריאן וסטואי לרוד איילנד, לגרמניה ולעבר, בין השאר (למשל כשמורט בטעות נוסע במכונת הזמן של סטואי לפולין בשנת 1939, ביום הפלישה הנאצית לפולין, ובריאן וסטואי יוצאים להצילו).
ספיישל פתיחת העונה השישית, סיום העונות השמינית והתשיעית של הסדרה (ששודרו בתאריכים 23 בספטמבר 2007, 23 במרץ 2010 ו-22 במאי 2011 בהתאמה) הם בעצם מחווה\פרודיה על "מלחמת הכוכבים".
לסדרה 20 עונות, וסרט אחד, "סטואי גריפין - הסיפור שלא סופר", שבו לקחו את שלושת הפרקים האחרונים מהעונה הרביעית וחיברו אותם ביחד לסרט רצוף של 50 דקות.
בנוסף, פרק הבכורה של העונה התשיעית הוא מעין סרט \ פרק כפול באורך של 50 דקות שבו כל העיר מוזמנת ללון אצל ג'יימס וודס שרוצה להתנצל על מעשיו, ואחר כך מתגלה שהלינה הפכה למרחץ דמים שבו נהרגות מספר דמויות על ידי רוצח מסתורי (שבסוף התגלה כדיאן סימונס, השדרנית בחדשות ערוץ 5 יחד עם טום טאקר). ספיישל נוסף שהיה בעונה התשיעית נקרא "Road to the North Pole", בפרק זה בריאן וסטואי נוסעים לקוטב הצפוני כדי להרוג את סנטה קלאוס, אך במקום להרוג אותו, הם עוזרים לו להציל את חג המולד.
שיר הפתיחה
שיר הפתיחה של התוכנית הולחן על ידי וולטר מרפי. השיר מתחיל כמחווה לשיר הפתיחה של הסדרה "הכל נשאר במשפחה", כשפיטר ולויס יושבים ליד הפסנתר המשפחתי ושרים בסגנון אדית' וארצ'י בנקר. בשלב זה התמונה עוברת לשורת מקהלה ענקית הכוללת רקדני רוקט ואת שאר המשפחה הקרובה.
פרץ קורנפלד-דגן
פרץ קורנפלד-דגן (בוקרשט, 4 בדצמבר 1892 - תל אביב, 2 ביוני 1963) היה עיתונאי, סופר ופעיל ציוני.
ביוגרפיה
נולד בבוקרשט, רומניה בן ראשון לאחר אחותו הבכורה להוריו אריה לייב ושרה קורנפלד. בגיל חמש עלה ארצה. את חינוכו היסודי קיבל במושבות הגליל העליון בבתי הספר בהם לימד אביו. המשך לימודיו היה בביירות שם התפרנסה המשפחה מלימוד עברית של האב. את פעילותו הציונית התחיל כסטודנט בביירות והמשיכה בקהיר אליה הגיע בזמן מלחמת העולם הראשונה.
עם כיבוש הארץ על ידי הבריטים, חזר לארץ ישראל ועבד בשירות המנדט הבריטי וקישר בינו לבין היישוב היהודי. במקביל היה פעיל בהנחת יסודות ההגנה והאצ"ל בתחילת המאה ה-20.
השנים הראשונות
פרץ קורנפלד נולד בבוקרשט בירת רומניה לאביו אריה לייב קורנפלד ואמו שרה לבית קורסונסקי. אביו הושפע מפעילי "חיבת ציון" ברומניה ואף נכח בוועידה בעיר פוקשאן שהתקיימה בשלהי 1881. תוך פחות משנה מהועידה עלה בגפו בשנת 1882 לזמארין (זכרון יעקב). תושבי זאמרין חוו קשיים רבים. אריה לייב קורנפלד חזר לרומניה ב-1883 לדווח על קשיי המתיישבים בהיותו עיתונאי ופעיל ציוני. בדרכו לרומניה התעכב במצרים, שם נישא לשרה. בשנים 1890–1897 ערך אריה לייב קורנפלד את שבועון תנועת "חובבי ציון" ברומניה והיה העורך והמו"ל של העיתון הציוני "אידישעס וואכהבלאט". ב־1897 חזר אריה לייב קורנפלד לארץ ישראל, נשוי ובעל משפחה, ולאחר שהייה קצרה בחיפה התיישבה המשפחה במשמר הירדן.
פרץ קורנפלד החל לימודיו בבית הספר בראש פינה וסיים את בית הספר היסודי במטולה.
בשנת 1906 עקרה המשפחה לביירות על מנת להנחיל לפרץ ואחיו השכלה על יסודית. פרץ למד לימודי תיכון ב"קולג' הפרוטסטנטי הסורי" שלימים הפך ל"אוניברסיטה האמריקאית בביירות", וסיים ב-1907. הוא המשיך את לימודיו וקיבל תואר ראשון בכלכלה מדינית בשנת 1912.
במהלך לימודיו הצטיין בספורט והיה בשנים 1911-1908 מזכיר אגודת "קדימה" בביירות.
בתום לימודיו נסע למצרים ועבד כמורה לספורט בבית הספר היהודי בקהיר שם הכיר את אשתו רחל לבית סווידר ששימשה כמורה לצרפתית באותו מוסד. באותה תקופה בקהיר, היה גם מרצה בספרות אנגלית ושימש כמזכיר כללי של "המכבי"
פעילות ציבורית וציונית
לאחר הצהרת בלפור ב-1917 שימש כמזכירו של דוקטור חיים ויצמן ששהה בקהיר בהמתנה לכיבוש הבריטי של ארץ ישראל ועמד בראש "ועד הצירים" מטעם ההנהלה העולמית של ההסתדרות הציונית.
לאחר שהבריטים כבשו את ארץ ישראל, בהמלצתו של דוקטור חיים ויצמן, התמנה פרץ קורנפלד בתחילת 1918 למזכירו היהודי של המושל הצבאי של ירושלים רונלד סטורס. בשנת 1920 הסתיים הממשל הצבאי ומונה ממשל אזרחי. כאשר סטורס התמנה למושל מחוז ירושלים, פרץ קורנפלד קיבל את תפקיד סגן קצין המחוז בירושלים-היהודי הראשון בתפקיד זה.
בשנת 1923 התמנה לעוזר קצין המחוז ביפו. בשנה זו התקיימה "סולחה" בין איכרי פתח תקווה לבדואים משבט אבו קישק. הסולחה נדרשה על ידי האכרים מאחר שהנציב העליון ביקש לשחרר מנהיגים, יהודים וערבים, שנעצרו אחרי התקפת בדואים משבט אבו קישק על איכרי פתח תקווה במאורעות תרפ"א. פרץ, שהיה עוזר קצין המחוז נטל חלק פעיל בתיווך בין הצדדים לקיום ה"סולחה".
עוד בשנת 1919 היה ממייסדי קבוצת "הסולל"קבוצה זו הייתה מורכבת מילידי הארץ בני מושבות וערים שקנו מגרש ברחוב יפו בירושלים והקימו עליו בית דפוס בו הוציאו את העיתון "דואר היום". כאשר עזב את הממשל המנדטורי בשנת 1923 הצטרף למערכת "דואר היום" והיה גם העורך של המוסף השבועי באנגלית ה"פלסטין וויקלי" בשנים 1923–1929. באותן שנים החל להשתמש בשם דגן כשם-עט.
בירושלים היה פעיל ב"מכבי" והיה מעורב פוליטית. בשנת 1925 נשלח כציר מטעם הציונים הכלליים לקונגרס הציוני ה-14שנערך בווינה.
בשנת 1929 הוזמן לדרום אפריקה למסע הרצאות לקידום הרעיון הציוני. לאחר סיום המסע הוזמן לכהן כמנכ"ל הפדרציה הציונית של דרא"פ. תנאי להסכמתו היה הצטרפות משפחתו, אשתו וחמשת ילדיהם אליו לדרום אפריקה, מסע באוניה שנמשך חודש ימים.
בשנים 1927–1928 היה ראש תנועת "המכבי" בארץ ישראל. בשנים 1930–1935 היה יושב ראש סניף "המכבי" בירושלים - שנים בהם עסק בארגון המכביה הראשונה, בעיקר בענף הטניס. ענף בו היה שופט בתחרויות שהתקיימו במגרשי הטניס ברחובות. בשנים 1933–1934 היה חבר הנשיאות העולמית של "המכבי".
פעילות ציבורית ביטחונית
פרץ קורנפלד היה פעיל בפעולות ביטחון והגנה ביישוב היהודי מראשית ימי המנדט. "ועד הצירים" (הנציגות הציונית הבכירה בארץ) אישר הקמת שירות מודיעין ("משרד ידיעות") שאסף מודיעין בכל הארץ למען הגנת היישוב. ידיעות בדבר נשק שהיה בידי הערבים או מבוקשים נמסרו ישירות לבולשת הבריטית (C.I.D). בחבורת "הסולל" שייסדה את העיתון "דואר היום" היו עוד אנשים שהיו קשורים ל"משרד הידיעות". פרץ, אף על פי שהיה מזכירו של המושל הצבאי, או אולי בגלל זה, היה פעיל ב"משרד הידיעות" באיסוף מודיעין על פעילות הערבים.
פעילותו ב"המכבי" הביאה אותו לפעילות בארגון "ההגנה" בראשית ימיה, יחד עם זאב ז'בוטינסקי ורחל ינאית. אחרי מאורעות תרפ"ט התנועה הרוויזיוניסטית פרשה מההסתדרות הציונית העולמית והקימה הצה"ר (ההסתדרות הציונית הרוויזיוניסטית) וחברי הימין בהגנה פרשו והקימו את ארגון ב'. לאחר שובו מהשליחות בדרום אפריקה נמנה עם חברי המפקדה של ארגון ב' בירושלים. פרץ היה מעורב בפיצולים התכופים בציונים הכלליים. כאשר מאיר גרוסמן, שהיה סגנו של זאב ז'בוטינסקי ב"הצה"ר" פרש, הצטרף אליו להקמת סיעת הציונים הכלליים ב' בהסתדרות הציונית.
לאחר רצח ארלוזורוב ב-1933 גבר המתח בין תנועת הפועלים לרוויזיוניסטים. תנועת הפועלים האשימה את הרוויזיוניסטים ברצח. אף על פי שההגנה הייתה אמורה להיות ארגון על מפלגתי, היא אספה חומר נגד החשודים ברצח. עקב ההסתה ירד כוחם של הרוויזיוניסטים בקונגרס הציוני ה-18 שנערך בפראג.
פרץ נשלח לקונגרס הציוני ה-18 שנערך בפראג כיו"ר ועד ארגון האצ"ל בירושלים. שם יזם הקמת "הועד המפקח"שיפקח על ארגון האצ"ל. ועד זה הוקם על ידי תנועת הבית"ר ופעל תחת חסותו. הוועד כלל נציגים ממפלגות שונות: (הצה"ר, ה"מזרחי" והציונים הכלליים) ודן בעניינים פוליטיים עקרוניים. ל"ועד המפקח" הייתה השפעה רבה על התפתחות ארגון האצ"ל.
כשפרצו מאורעות תרצ"ו פעל פרץ לאיחוד ההגנה וארגון ב' בירושלים שעד אז פעלו בנפרד ולעיתים לכל ארגון הייתה עמדה על אותו גג בית. הוקמה מפקדה ארצית בה נציגים מתנועת העבודה ומ"הגוש האזרחי".
אחרית ימיו
פרץ ערך וכתב מחקרים מיוחדים בהתאם להזמנת ממשלות ארצות הברית ובריטניה. כמו כן, כתב ופרסם מאמרים שונים בעיקר בתחום הכלכלי.
פרץ קורנפלד, ששינה את שם משפחתו, באופן רשמי, ל"דגן" בשנת 1949, כתב ביוגרפיות על פרנקלין דלאנו רוזוולט ויאן סמאטס וכן תרגם ביוגרפיות של מוצרט, טולסטוי ובטהובן.
ערך באנגלית את הספר "Who's Who" לארץ ישראל שיצא במהדורות שנתיות.
כמו כן, כתב מחזה "ממערכה למערכה" על רקע הבריגדה היהודית וספר באנגלית בשם " אנסמבל המזרח התיכון" שלא יצאו לאור ונשארו בגדר טיוטות.
נפטר בתל אביב במאי 1963 לאחר התמודדות עם מחלת הסרטן.
התחזות
התחזות היא הצגה עצמית בצורה כוזבת, עם או בלי כוונה פלילית, המשמשת למתחזה (האדם המבצע התחזות) כדי להישאר אנונימי תוך עשיית פעולה לא נאותה, לרוב כדי להשיג מטרות שקשות יותר או בלתי ניתנות להשגה בהצגה עצמית אמיתית או לשם מתיחה. כאשר המתחזה מבצע הונאה בניגוד לחוק, התחזותו היא בגדר עבירה פלילית. לעיתים ההתחזות היא תוך שמירת זהותו האמיתית של המתחזה, אך תוך ייחוס תכונות כוזבות, למשל אדם שמציג את עצמו בשמו האמיתי אך טוען שיש לו תואר אקדמי מסוים, בזמן שאין לו אותו. לעיתים ההתחזות היא בזהות בדויה, כלומר המתחזה מציג עצמו כאחר, תוך החלפת שמו.
בתרבות ובאומנות, שחקן המתחזה לאדם מפורסם לצורך בידורי נקראת חקיין, והתחזותו גלויה מראש.
איסור על ההתחזות בחוק העונשין בישראל
, אוסרים על פעולות הכרוכות בהתחזות. הסעיף העיקרי הוא האוסר על "התחזות כאדם אחר". עיקרו של הסעיף הוא כי "המתייצג בכזב כאדם אחר, חי או מת, בכוונה להונות - דינו מאסר שלוש שנים". לא ההתחזות היא האסורה, כי אם הכוונה להונות באמצעותה. הסעיפים הבאים אוסרים על "הודיה כוזבת בהתחייבות" (אדם המודה בשם אדם אחר בחוב), "התחזות כבעל תעודה", "העברת תעודה לשם התחזות", "התחזות כבעל תעודת אופי לא שלו" ו"העברת תעודה לשם התחזות".
סעיף קרוב הוא המדבר על "קבלת דבר במרמה", לפיו "המקבל דבר במרמה, דינו - מאסר שלוש שנים...". אדם שאינו מתחזה לאדם אחר, אלא טוען כי הוא טייס, או כי הוא ראש המוסד, ועל סמך טענות שקריות אלו מקבל הלוואה, או טובות הנאה מיניות, עובר על סעיף זה. דוגמה נוספת היא אדם שמתחזה לאדם אחר למשל בענייני ירושה וצוואה כדי לקבל נכסים ורכוש שאינם מגיעים לו.
סעיף נוסף הוא המדבר על "קבלת דבר בתחבולה", לפיו "המקבל דבר בתחבולה או בניצול מכוון של טעות הזולת שאין בהם מרמה, דינו מאסר שנתיים".
אוסר על "התחזות לעובד הציבור". בניגוד לסעיפים האחרים הדורשים "כוונה להונות" או "קבלת דבר", כאן עצם ההתחזות היא אסורה. עם זאת נדרש "ביצוע פעולה" כלשהי. אין די שאדם לובש בגדי שוטר, עליו גם לכוון את התנועה על מנת לעבור על הסעיף.
, לפיו "גבר הנכנס בבגדי אישה למקום המיוחד לנשים דינו מאסר שנה אחת", בוטל בשנת 2000.
התחזות בתנ"ך ובמשפט הקדום
באופן מפתיע ובניגוד גמור לתפיסתו של המשפט המודרני, נראה שעל לפי המשפט הקדום יכולה הייתה התחזות להניב פירות עבור המתחזה.
אפילו בתלמוד ישנו מקרה (נדרים כה) שבו אדם מעביר לחברו את מקלו, כביכול כדי שיטול אותו ממנו לרגע, ונשבע שאין לו דבר מרכושו של החבר. במקל טמן את מטבעות הזהב שהוא חייב לחברו, וכך יכול היה להישבע בלב שקט שבועת אמת. ניתן לראות זאת כשבועת אמת רק על פי התפיסה הפורמלית והנוקשה ביותר. מכל בחינה אחרת ברור שזהו הייתה שבועת שקר המבוססת על תרמית.
על העיקרון החוזר במקרים אלו כותבת המשפטנית פרופ' נילי כהן:
על אף התועלת שמביאה ההתחזות במשפט התנ"כי יש לציין שאין היא מניבה הצלחות דומות בכל מה שקשור לבריחה מגזר דינו של האל. כך, למשל, נכשל ניסיונו של אחאב לחמוק באמצעות תחפושת ממוות במלחמה עם ארם (מלכים א', כ"ב). הרעיון שאין מנוס מדין הגורל חוזר במיתולוגיות ובמיתוסים רבים.
התחזות בצבא ההגנה לישראל
גיוס החובה החל על רוב תושבי מדינת ישראל גורם לרבים "להתחזות" לכאלו שלא ראויים לגיוס לצה"ל, בעיקר על רקע נפשי. בין המתחזים נמצאים אנשים שאינם רוצים לשרת בצבא על רקע פציפיסטי, או שמכיוון שלתפיסתם צה"ל נוקט בעוולות ביהודה ושומרון. למרות שאין זו התחזות לאדם אחר, יש בכך עבירת מרמה.
קובע עונש מאסר שלוש שנים לאדם שאינו חייל והתחזה כחייל. סעיף "התחזות" לאותו חוק מוסיף וקובע עונש מאסר של שנה לחייל המתחזה כבעל דרגה, תפקיד או עיטור שאינם שלו.
התחזות ברשת מחשבים
תוכנת מחשב מסוג סוס טרויאני היא תוכנה מזיקה שמנסה לחדור למחשב תוך התחזות לתוכנה תמימה. סוס טרויאני מופיע בדרך כלל כקובץ המצורף לדואר אלקטרוני או כתוכנה חופשית להורדה, ובעת הפעלתו יבצע פעילות משעשעת או מועילה, כדי לגרום למקבל הווירוס לשלוח אותה הלאה לחברים נוספים. אותה פעילות משעשעת (למשל, סרטון קצר) היא רק הסוואה לכך שהתוכנה מתקינה את עצמה במחשב, ועלולה לגרום נזק.
התחזות בבידור ועסקי שעשועים
בבידור נהוג לעיתים שאנשים בעלי מגדר אחד מתחזים לבעלי מגדר אחר. הדבר נעשה בעיקר כדי לשעשע את הקהל. לעיתים גברים ונשים מגלמים דמות מהמגדר השני. הסרט "ינטל" בכיכובה של ברברה סטרייסנד עוסק בהתחזות של אישה לבחור ישיבה, כדי להגשים חלום ללמוד בישיבה. ואילו הקומדיה חמים וטעים עוסקת בהתחזותם של שני נגנים (טוני קרטיס, ג'ק למון) לנשים כדי לברוח מהמאפיה.
דמויות גיבורי על בקומיקס מאופיינות פעמים רבות בזהות מוסתרת - דמות הגיבור נחשפת בעת הצורך, בשאר הזמן הוא מתחזה לבן אנוש רגיל.
בסדרת הטלוויזיה "זהות בדויה" הדמות הראשית, המגולמת על ידי ג'ניפר גארנר, היא סוכנת CIA המתחזה במסגרת תפקידה לדמויות שונות.
בתוכנית המציאות "המתחזים" משתתפי התוכנית מתחזים לבעלי מקצוע השונה מאוד ממקצועם ואמורים להוליך שולל שופטים מקצועיים באותו תחום, לאחר חודש של לימוד.
Here We Are (סדרת טלוויזיה)
Here we are הייתה תוכנית ללימוד אנגלית שהופקה על ידי הטלוויזיה החינוכית בין השנים 1974- 1976. לסדרה הופקו 22 פרקים "עיקריים" ועוד 30 פרקים קצרים יותר (המיועדים לתלמידים מתקשים). נוסף על כך הוציא משרד החינוך ספר תרגילים, מדריך למורים, ושלוש קלטות אודיו אשר ליוו את הסדרה. הסדרה יועדה לתלמידי כיתות ו' (שנה שנייה של לימודי השפה האנגלית).
הסדרה צולמה בשחור-לבן, בוימה על ידי אירווינג קפלן, מייקל גרינשפן וברוך ורטהיים. את האנימציה סיפק דני לבקוביץ. לו גולן כתב את התסריטים, ואסטל פרידמן הייתה המפיקה האחראית. את שיר הפתיחה המפורסם שביצעו שחקני הסדרה כתב לו גולן, הלחינה ברברה גרוס ועיבד מל קלר. הסדרה שודרה בשידורים חוזרים, עד סוף שנות ה-80. כיום רבים מפרקי הסדרה אינם ראויים לשידור בשל הזנחה בארכיוני הטלוויזיה החינוכית.
עלילה
המסגרת הסיפורית של התוכנית עסקה בחיי היום יום בעיר גדולה. בין היתר, תוארו עבודת משרד וכלבו (בבעלות "מר גולן") במרכז תל אביב. במהלך הפרקים תורגלו היבטים שונים בתוכנית הלימודים באנגלית באמצעות מפגשים שהתקיימו בין אנשי המשרד, קניות, וכיוצא באלה. בין הדמויות הבולטות ניתן היה לראות את מיס קפלן, אשר שימשה בין השאר כמזכירת הכלבו, ותכונתה הבולטת הייתה שלומיאליות ושתי ידיים שמאליות.
שיר פתיחה
שיר הפתיחה של התוכנית החל במילים: "Here we are in the center of town. Look! Everybody's here again". הסרטון אשר התלווה לשיר צולם בכיכר דיזנגוף בתל אביב, ובמקורו הייתה שורת הפתיחה "Here we are at Dizengoff Circle", אך שורה זו נדחתה, מכיוון שכאשר הוועדה המייעצת צפתה בפרק הפיילוט, הציע אחד המפקחים להשתמש במונח כללי יותר, כדי לאפשר לילדים שאינם חיים בתל אביב לחוש שזהו גם מרכז העיר שלהם. הפתיח של חלק מהפרקים צולם בכיכר העצמאות בנתניה.
אסף שווכאת
גנרל אָסֶף שַווכאת (בערבית: آصف شوكت, תעתיק מדויק: אַאצף שוכת; 15 בינואר 1950–18 ביולי 2012) היה סגן הרמטכ"ל הסורי ומבכירי המשטר בסוריה. ביולי 2012, במהלך ההתקוממות בסוריה, נרצח בפיצוץ שאירע במטה מנגנון הביטחון הלאומי בדמשק.
חייו
שווכאת נולד בעיר החוף טרטוס שבמערב סוריה למשפחה עלווית אמידה. בשנת 1968 העתיק את מגוריו לדמשק לצורך לימודי משפטים באוניברסיטה העירונית. ארבע שנים מאוחר יותר החל בלימודי תואר שני בהיסטוריה באוניברסיטת דמשק, אותו סיים רק בשנת 1976 לאחר שנתפס בזיוף חיבור אקדמי.