cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קודי
תוספים
בעבר, במשך שנים רבות אתר ותוסף הכתוביות הפופולרי והמקיף בישראל היה "סאבסנטר" אשר נסגר כחלק מהמאבק של זיר"ה בסצנה הפיראטית והעביר את פעילותו לרשת הטלגרם.
עיניהם צופות באלוהים
עלילה
סבתה של ג'ייני הייתה שפחה שהרתה לאדון הלבן שלה. היא נאלצה לנוס על נפשה יחד עם בתה, ליפי, בגלל קנאותה של אשתו, ולאחר מלחמת האזרחים, עבדה קשה כדי לתת לליפי בית חם ובטוח. אך ליפי נאנסה על ידי מורה בבית ספרה, וילדה את ג'ייני כתוצאה. ליפי לא הצליחה להתגבר על הטראומה והעבירה את זמנה בהוללות, עד שברחה וזנחה את משפחתה כליל. נני (שם כינוי לסבתא) העבירה את כל אהבתה ותקוותיה לנכדתה, וכשיום אחד היא רואה את ג'ייני מתנשקת עם נער מהשכונה, היא חוששת שגורלה יהיה להיכבל לגבר שחושק בה אך בשל גופה ועמלה.
קודי
תוספים
קיימים תוספים בסיסיים נוספים כגון תוספי מזג אוויר המציגים תכנים מאתרי תחזית ועוד רבים.
מאגר הרחבות - Repository
Repository - (ריפו בשפה המקובלת) הוא תוסף לקודי המשמש כמאגר המכיל בתוכו גישה להתקנת הרחבות רבות אחרות. Repository נועד להקל על המשתמש בכך שהוא חוסך ממנו הורדה של כל הרחבה והרחבה בפני עצמה (כקובץ ZIP בודד והתקנתו דרך ממשק ההתקנה, המובנה בתוכנה, מקובץ ZIP) ובמקום זאת מאפשר הורדה והתקנה של מאגר אחד המכיל הפניה להתקנה של הרחבות רבות אחרות, ישירות דרך ממשק התפריטים של קודי.
תמיכה בשפות
קודי תומך בהמקמה מלאה למגוון שפות כברירת מחדל, כאשר קובצי השפות של תוכנה זו מתורגמים למעל 75 שפות עד כה. המבנה של קודי הוא כזה שאם השפה אינה זמינה או לא מעודכנת, היא יכולה להיעשות על ידי עריכה פשוטה של מחרוזות בקובץ XML, אשר לאחר מכן יכולה לעבור לניהול הפרויקט על ידי הצוות ושימוש בכלי למעקב אחר באגים למען שימוש התוכנה המתורגמת על ידי משתמשים אחרים. לאחר גרסה 11.0 XBMC עברה להשתמש בקבצים מסוג Gettext כדי לתרגם באופן פשוט יותר באמצעות שימוש ב־Transifex, פלטפורמה מבוססת אינטרנט שמשתמשת במיקור המונים מקוון לתרגום ערכים. הגרסה האחרונה של XBMC תומכת במעל 74 שפות.
עיניהם צופות באלוהים
עלילה
ג'ייני נותרת בודדה ואומללה, ובסוף בורחת עם ג'ו סטרקס, גבר שרמנטי שלוקח אותה לעיירה הקטנה איטונוויל. שם, הוא משקיע באדמות ופותח חנות, ולבסוף נבחר כראש העיר. ג'ו מצפה מג'ייני לעבוד בחנות, אך אינו מרשה לה להשתתף בחיי הקהילה אשר מתרחשים ממש בפתח החנות. היא מבינה שהוא רוצה בה כקישוט לחיזוק מעמדו, והוא רואה בה רכוש, ומנסה לשלוט בכל פן בחייה – מה מותר לה ללבוש, מה מותר לה לומר, ועם מי מותר לה לדבר. במרוצת הזמן, הוא מתחיל להקניט אותה בפני אחרים על גילה המתקדם, למרות היותה רק בת כשלושים.
קודי
OpenElec/LibreElec
OpenELEC - Open Embedded Linux Entertainment Center ו-LibreELEC - Libre Embedded Linux Entertainment Center הן הפצות לינוקס המיועדות להתקנה על מערכות מדיה סנטר ומכילות אך ורק את תוכנת קודי.
עיניהם צופות באלוהים
עלילה
ג'ייני שותקת כמה שהיא יכולה, אך יום אחד היא נשברת ועונה לו שיסתכל על עצמו. ג'ו מכה אותה בברוטליות. אחר כך, הוא נופל חולה על משכבו ולא מרשה לה לבקר. הוא חוזר בו רק כאשר הוא מבין שכנראה מחלתו סופנית. גם בשלב זה הוא ממשיך להתעלל בה מילולית, ממש עד רגע מותו.
קודי
OpenElec/LibreElec
בשנת 2016 קבוצת מפתחים שכללה את רוב המפתחים הפעילים דאז, התפצלה מ-OE לאור "חילוקי דעות יצירתיים", והחלה לפתח את LE.
ביוני 2017 הופסק הפיתוח של OE וכיום רק LE ממשיכה להיות מפותחת ולקבל עדכונים.
עיניהם צופות באלוהים
עלילה
אחרי הלוויה של ג'ו, ג'ייני מרגישה חופשייה בפעם הראשונה בחייה. היא דוחה את כל מחזריה, כי היא פוחדת לאבד את עצמאותה המחודשת. אך כשהיא פוגשת את טי קייק, הצעיר ממנה ביותר מעשור, היא מתאהבת, ומתחילה איתו מערכת יחסים. למרות הריכולים והגינויים של תושבי העיירה, היא גם מתחתנת עמו.
קודי
OpenElec/LibreElec
OE דאז ו-LE כיום מפותחות עבור מספר פלטפורמות חומרה, כאשר הפופולריות שבהן הן ראספברי פאי (באנגלית: Raspberry Pi) ומכשירי x86, כמו כן מספר מפתחי תוכנה עצמאיים מפתחים גרסאות נוספות על בסיס הגרסאות הקיימות, בעיקר למכשירים סיניים עם מספר גרסאות של מעבדי Amlogic
זיר"ה והמאבק בקודי ובפיראטיות
בשנת 2017 התחולל מאבק של ארגון זיר"ה כנגד מספר קבוצות תמיכה ופיתוח של קודי בישראל אשר נאלצו להפסיק את פעילותם ולסגור את קבוצות הפייסבוק ואתרי האינטרנט שלהם. סגירת האתרים בוצעה במסגרת הסכם פשרה בין זיר"ה ובין מפעילי האתרים, שקיבל תוקף משפטי.
עיניהם צופות באלוהים
עלילה
כעבור שנתיים, הוריקן עז מכה, וג'ייני וטי קייק מנסים לברוח מהשטפונות שנגרמו מהסופה. במים, כלב נגוע בכלבת נושך את טי קייק. כתוצאה הוא חווה הזיות, ונהיה בטוח שג'ייני בוגדת בו. הוא יורה לעברה, וג'ייני נאלצת להרוג אותו בהגנה עצמית. היא נעצרת, ועומדת למשפט בגין רצח, אך חבר המושבעים – כולם גברים לבנים – מזכים אותה. היא חוזרת לאיטונוויל, ומגלה ששכניה לשעבר ששים להפיץ עליה שמועות לפיהם טי קייק עזב אותה וברח עם כל כספה. כשג'ייני מסיימת את סיפורה, היא מרגישה לבסוף שלמה עם עצמה.
תגובות וביקורת
הרסטון הייתה דמות מרכזית בתנועת ההארלם רנסאנס אשר בין מטרותיה העיקריות היה הניסיון להאיר זרקור על גזענות ואפליה גזענית בארצות הברית של התקופה (שנות ה-20 של המאה ה-20). כספר של סופרת שחורה על נושאים שחורים, רוב התגובות נבעו מתוך התנועה הזו.
קודי
זיר"ה והמאבק בקודי ובפיראטיות
לדעת רבים תביעות אלה היוו את קו פרשת המים של המלחמה בפיראטיות בישראל, שלאחריהן מפתחים רבים ממשיכים לעסוק בפיתוח קוד עבור קודי, אך עתה בעילום שם (Burekas, TheWiz, Wizdom Subs ועוד)
עיניהם צופות באלוהים
תגובות וביקורת
הביקורות העיקריות היו שליליות וכועסות, בייחוד מפי גברים שחורים בתנועה, כמו ריצ'רד רייט וראלף אליסון, אשר טענו שכתיבתה של הרסטון ודמויותיה לוקים ברגשנות יתר, דבר המחזק סטריאוטיפים על אפרו-אמריקאים. ואולם לא כל הביקורות היו שליליות, ודווקא הביקורות מהמיינסטרים – כמו הניו יורק טיימס – נטו להיות חיוביות.
עניין בספר דעך, עד שבשנות ה-70 ושנות ה-80 החלו להפתח חוגים ללימודים אפרו-אמריקאים באוניברסיטאות אמריקאיות, יחד עם הצמיחה של הפמיניזם השחור, וכתוצאה מכך, העניין בספר ובסופרת חודש, והפעם הנטייה הייתה להכיר בה כגאונה, והסגנון הנרטיבי של הספר הולל כמתואם לניתוח פוסט סטרוקטורלי.
קודי
זיר"ה והמאבק בקודי ובפיראטיות
לאחר המקרה, צוטטו בעילום שם במספר כלי תקשורת מספר דמויות מפתח בסצינה הפיראטית בישראל שאמרו כי "מדובר בלא יותר מאשר מכה קלה בכנף" כך לדבריהם, מכיוון שהאתרים שנסגרו היוו רק מאגר נוסף מני רבים לאחסון תוספי צפיה בתכנים פיראטיים.
עיניהם צופות באלוהים
תגובות וביקורת
החל מ-1978 יצאו מהדורות חדשות לספר, שהפך לרב מכר, ונשאר בדפוס במהדורות מחודשות עד היום.
קודי
זיר"ה והמאבק בקודי ובפיראטיות
ולראיה, ימים ספורים לאחר התביעה וסגירת האתרים והקבוצות קמו מגוון קבוצות פייסבוק חדשות לתמיכה בתפעול התוכנה והתוספים, ובשנים האחרונות ניכרת תנועה רבה בנושא ברשת הטלגרם.
ניתן כיום למצוא מקורות רבים נוספים ברשת האינטרנט להורדת תוספי קודי לצפיה פיראטית, התוספים עצמם מפותחים בעילום שם ומאוחסנים על גבי שרתים בחו"ל.
עיניהם צופות באלוהים
תגובות וביקורת
הסרט לא יכולה בלי זה של ספייק לי נפתח בציטוט מתוך הספר.
קודי
זיר"ה והמאבק בקודי ובפיראטיות
נכון להיום מתקשה זיר"ה לאתר ולעצור את פעילות אתרי השירותים הנלווים לקודי (בין אם תוספים לצפיה בתכני וידאו, תוספים להורדת תרגום, תוספים לשינויים במראה ובממשק וכו') וזאת משום שהמפעילים יכולים בקלות לעבור לשירותי אחסון אחרים, כתובות אחרות ולהמשיך לחמוק מזיר"ה.
התוספים והמפתחים נהנים מתמיכה נרחבת של הציבור הישראלי, תמיכה זו התבטאה בין היתר בפרויקט מימון המונים שהרימו מפעילי האתרים שנתבעו בידי זיר"ה; הם קיבלו מקהל הגולשים תרומה של 52,000 שקל, יותר מסכום הקנס שהוטל עליהם.
המועצה הבין-לאומית למדע
המועצה הבין-לאומית למדע (באנגלית: The International Council for Science, בראשי תיבות: ICSU, לשעבר: המועצה הבין-לאומית של האיגודים המדעיים) היה ארגון בין-לאומי שהוקם בפריז, צרפת בשנת 1931, והוקדש למען שיתוף פעולה בין-לאומי לקידום המדע ברחבי העולם. חברי המועצה היו גופים מדעיים לאומיים ואיגודים מדעיים בין-לאומיים, כאשר נכון לשנת 2017, המועצה כללה בשורותיה כ-122 ארגונים מדעיים לאומיים, עמיתים ומשקיפים, המייצגים 142 מדינות, 31 איגודי מדע בין-לאומיים, ו-22 עמיתים חברים.
הארגון היה אחד הארגונים הלא-ממשלתיים הוותיקים בעולם והוא ירש שני גופים בין-לאומיים שקדמו לו, איגוד האקדמיות הבין-לאומי (1899-1914) ומועצת המחקר הבין-לאומי (1919-1931). שני הארגונים האלו היוו את הבסיס של המחקר ברוב מדינות העולם המערבי לפני הקמת הארגון. עד שנת 1998 הארגון נקרא "המועצה הבין-לאומית של האיגודים המדעיים", השנה בה החליטו חברי המועצה על שינוי שם הארגון לשמו הנוכחי. ביולי 2018 התמזגה המועצה הבין-לאומית למדע (ICSU) עם המועצה הבין-לאומית למדעי החברה (ISSC) והוקם הארגון החדש, מועצת המדע הבין-לאומית (ISC).
דוידוביץ
דוידוביץ או דוידוביץ' (Давидович) הוא שם משפחה שבמקורו ברוסית ומשמעותו בן דָוִד.
שבתאי בנסיגה (סרט, 2009)
שבתאי בנסיגה (באנגלית: Saturn Returns) הוא סרט משנת 2009 בבימויו של ליאור שמריז ובכיכובם של קלואי גריפין, טל מאירי וג'ושוע בוגל. הסרט נכתב והופק על ידי ליאור שמריז ואמרי קאהן.
תקציר העלילה
לוסי (קלואי גריפין), אזרחית אמריקאית המתגוררת בברלין בתקופה של אחרי דעיכת תת-תרבות הפאנק, חיה חיים של נהנתנות ומשוטטת ברחובות עם חברה הטוב, דרק (ג'ושוע בוגל). יחד הם מתייחסים לעיר כמו אל גן שעשועים, במה ומסיבה בלתי נגמרת. אל חייהם נכנסת גליה (טל מאירי), ישראלית צעירה שככל הנראה מחפשת אורח חיים טוב יותר ונקי יותר.
אודות הסרט
שם הסרט שאול מהתופעה האסטרולוגית המכונה "שבתאי בנסיגה", המתייחסת לזמן שלוקח לכוכב שבתאי לעבור מסלול אחד מסביב לשמש.
הסרט הוא מלודרמה המשקפת את מצבי הנפש של לוסי וושל גליה תוך כדי מחווה לסרטים מחתרתיים.
הפקה
על פי יוצרי הסרט, הסרט צולם בישראל, במשך יומיים במהלך חודש דצמבר 2007, ובברלין, במשך 12 יום במהלך חודש פברואר 2008. בסרט השתתפו הן שחקנים מקצועיים והן שחקנים לא-מקצועיים, ותקציבו עמד על כ-2,000 אירו. הסרט צולם ונערך על ידי במאי הסרט ליאור שמריז, שפרט אליו נכח רק עוד איש צוות אחד נוסף על סט הצילומים, בדרך כלל הייתה זו אמרי קאהן, שכתבה את התסריט יחד עם שמריז. כל השטחים הציבוריים (לרבות רחובות, מוזיאונים, חנויות, ברים) צולמו "כמות שהם", ללא התערבות וללא תוספות. עלילת הסרט מתרחשת בשכונת קרויצברג שבברלין, שם חיים קלואי גריפין (לוסי), ג'ושוע בוגל (דרק) ורוב אנשי הצוות. חלקים מהסרט היו מתוסרטים, בעוד אחרים היו מאולתרים, בהתאם לאופיה של כל סצנה. בריאיון לתקשורת הספרדית אמר שמריז: "אני מחשיב את עצמי אנטי-אוטר. אני חושב שזה חשוב שהשחקנים והצוות יתרמו את רעיונותיהם לסרט".
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים של טורינו ולאחר מכן הוא היה מועמד לפרס מקס אופולס הגרמני וזכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים "Achtung Berlin" בברלין ("פרס ברלין החדש").
יוצרי הסרט כתבו על סרטם: "אחת המטרות של הסרט הייתה ליצור שפה קולנועית מווסתת המותאמת למצבי הנפש של הדמויות. ההפקה התאימה את עצמה לכל חלק בסרט, לפעמים מחקה גישות תיעודיות ולעיתים קביעת מסגרת בה אולתר הדיאלוג בתסריט במסגרת צילומים שתוכננו מראש.
בתחילת 2010 פרסם במאי הסרט שלושה סרטים ניסיוניים המתייחסים לסרט שבתאי בנסיגה, בפרויקט שכונה "Saturn Returns Three Satellite Films". הראשון מבין השלושה, "Return Return", הוקרן בהקרנת בכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
לוטה כהן
לוֹטֶה כהן (בגרמנית: Lotte Cohn; 20 באוגוסט 1893, ברלין – 7 באפריל 1983, תל אביב) הייתה חלוצת האדריכליות בארץ ישראל.
אירוויזיון לרוקדים צעירים 2003
האירוויזיון לרוקדים צעירים 2003 היא התחרות ה-10 של האירוויזיון לרוקדים צעירים. הולנד אירחה את התחרות בסטאדסְכַאוּבּוּרְך.
לוטה כהן
קורות חיים
שרלוטֶה (לוטה) כהן (Charlotte (Lotte) Cohn) נולדה בקיץ 1893 בשכונת שרלוטנבורג בברלין בירת גרמניה במשפחה יהודית ציונית, אביה, ד"ר ברנהרד כהן (לשעבר רחמיאל), היה רופא ומייסד-שותף של סניף ברלין של ההסתדרות הציונית. אחיה היה הרב הציוני והמחזאי אמיל ברנהרד כהן. כהן הייתה חברה באגודת הסטודנטים היהודים של מוסד שרלוטנבורג, בשנת 1916 הוענקה לה דיפלומה מהפקולטה לאדריכלות בבית הספר הטכני הגבוה של ברלין (כיום האוניברסיטה הטכנית של ברלין) שבשרלוטנבורג. את ניסיונה המקצועי צברה במהלך מלחמת העולם הראשונה בשיקום ערים וכפרים בפרוסיה המזרחית שספגו פגיעות קשות בתחילת המלחמה.
אירוויזיון לרוקדים צעירים 2003
פורמט
המשתתפים שנבחרו הם רקדנים לא-מקצועיים בין 16 ל-21. הריקוד של כל משתתף נבחר ומוכן מספר שבועות לפני התחרות.
לוטה כהן
קורות חיים
בספטמבר 1921 עלתה לארץ ישראל והחלה בעבודתה האדריכלית בה. כהן הייתה עוזרתו הראשית של האדריכל ומתכנן הערים ריכרד קאופמן, ובעבודתה זו סייעה ביצירת שרטוטים עבור דפוסי התיישבות חדשים בקיבוצים במושבים ובישובים יהודיים של שנות העשרים, ובהם מבני בית הספר החקלאי לבנות במושב נהלל ובית הילדים הראשון שנבנה בארץ בקיבוץ חפציבה. סגנון הבנייה שלה היה פונקציונלי וצנוע מסיבות אידאולוגיות.
אירוויזיון לרוקדים צעירים 2003
פורמט
בשנה זו, הוענקו 3 פרסים. אחד לבלט, השני למחול מודרני והשלישי של בחירת הקהל.
לוטה כהן
קורות חיים
את חותמה הטביעה, יחד עם המהנדס יוסף מרר, בשכונות שהוקמו עבור מעמד הביניים של אנשי העלייה החמישית, ובשיכונים של ראשית המדינה, שתִכננה בשיתוף עם האדריכל יהודה לביא.
אירוויזיון לרוקדים צעירים 2003
השופטים
המנצח נבחר לאחר הצבעת השופטים. השופטים שהצביעו הם:
לוטה כהן
קורות חיים
במהלך שנות השלושים פתחה משרד משלה ברחוב ביאליק בתל אביב, יחד עם שותפה יוסף מרר, ויחד נשכרו בשנת 1934 על ידי המחלקה החקלאית של התאחדות עולי גרמניה לתכנן בתים עבור יֶקים (יהודים בני התרבות הגרמנית) שהגיעו לפרדס חנה, ברחוב שלימים נקרא רחוב "הבוטנים".
אירוויזיון לרוקדים צעירים 2003
מדינות משתתפות
13 מדינות השתתפו בתחרות. להלן המדינות שלא העפילו לגמר:
לוטה כהן
קורות חיים
כהן הייתה האדריכלית של בניין המשרדים "שמעון בנין" ברחוב אלנבי 56, שנבנה בסגנון הבאוהאוס. היא תכננה בתי דירות, כדוגמת שפינוזה 20, ושיכוני רסקו, וכן את הרובע שבין רחובות דה האס ויהודה המכבי, בסמוך לנהר הירקון בתל אביב, והרובע שבין הרחובות גונן ועמישב בגבעתיים, ושיכון רסקו ברמת חן.
אירוויזיון לרוקדים צעירים 2003
גמר
אל הגמר העפילו 10 מדינות.
לוטה כהן
קורות חיים
כהן תכננה בתי מגורים רבים גם בכפר שמריהו, בשבי ציון, ברמות השבים, בחיפה ובירושלים, בהם בית גרשם שלום ברחביה. כמו כן, תכננה את הריהוט לספריה הלאומית בבית וולפסון שבקמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים.
כהן נפטרה בשנת 1983, בשנה ה-90 לחייה. נקברה בבית העלמין הדרום בחולון.
אינֶס זוֹנדֶר (Ines Sonder), היסטוריונית של האמנות והאדריכלות במרכז משה מנדלסון ללימודים יהודיים-אירופיים שבאוניברסיטת פוטסדאם, החוקרת את תולדות האדריכלות הישראלית ויוצאי גרמניה בארץ ישראל, פרסמה מספר מאמרים על אודות לוטה כהן, ובשנת 2009 פרסמה ביוגרפיה של כהן (בגרמנית). באותה שנה אצרה את התערוכה "לוטה כהן – חלוצת האדריכלות בישראל", שנערכה במרכז הבאוהאוס בתל אביב ובמרכז היהודי בבית הכנסת החדש בברלין.
ג'ון גרמנדי
ג'ון ריימונד גָרַמֶנְדִי (באנגלית: John Raymond Garamendi; נולד ב-24 בינואר 1945) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת קליפורניה, ברציפות מאז 2009. הוא מייצג את האזור בצפון קליפורניה התחום בין סן פרנסיסקו לסקרמנטו, בו שוכנת בין היתר העיר פיירפילד. טרם היבחרו לקונגרס היה גרמנדי נציב הביטוח של קליפורניה בשנים 1991–1995 ושוב בשנים 2003–2007, סגן מזכיר הפנים של ארצות הברית בממשל ביל קלינטון, סגן מושל קליפורניה וחבר בית המחוקקים של מדינתו.
ביוגרפיה
גרמנדי נולד בבסיס הצבאי מחנה בלנדינג שבפלורידה וגדל במוקולומי היל שבקליפורניה. הוריו היו מרי ג'יין (לבית מקסורלי) וריימונד ו. גרמנדי. סבו וסבתו מצד אביו היו מהגרים בסקים מספרד, ואמו הייתה ממוצא חצי-אירי וחצי-איטלקי. גרמנדי קיבל תואר ראשון במנהל עסקים מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם היה חבר בנבחרות הפוטבול וההיאבקות. מאוחר יותר השלים לימודי תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת הרווארד. בשנים 1966–1968 שירת בחיל השלום והוצב באתיופיה. בצעירותו היה חבר בתנועת הצופים בארצות הברית. בשנת 1974 החליט גרמנדי להתמודד על ייצוג מחוז הבחירה השביעי באספה המדינתית של קליפורניה. נציג המחוז הרפובליקני המכהן, ויליאם באגלי, פרש מהאספה והתמודד במקום לתפקיד מבקר המדינה של קליפורניה. בבחירות הכלליות נבחר לראשונה אל בית המחוקקים והושבע לתפקידו ב-7 בדצמבר 1974.
בשנת 1976 החליט גרמנדי לפרוש לאחר קדנציה אחת באספה המדינתית כדי להתמודד לסנאט של קליפורניה. הוא ניצח את מועמד המפלגה הרפובליקנית בוב ויטן עם 53% מקולות הבוחרים. הוא נבחר מחדש בשנים 1980, 1984 ו-1988. בהיותו חבר הסנאט המדינתי, שימש גרמנדי כמנהיג סיעת הרוב. הוא עמד בראש הוועדה המשותפת למדע וטכנולוגיה, ועדת הבריאות והרווחה, וכן בראשות ועדת ההכנסות והמיסוי. בבחירות 1982 התמודד גרמנדי לתפקיד מושל קליפורניה. בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית הפסיד גרמנדי לראש עיריית לוס אנג'לס טום בראדלי ביחס של 61%-25%. ב-1986 התמודד לתפקיד מבקר המדינה של קליפורניה אך הפסיד בשלב הפריימריז לגריי דייוויס אחרי שגרף 38% בלבד מהקולות.
ב-1990 נבחר לנציב הביטוח של קליפורניה. ב-1991 עיקל גרמנדי את "Executive Life", חברת ביטוח חיים כושלת, ומכר אותה מחדש למשקיעים צרפתים שהתבררו בדיעבד כעובדים של בנק בבעלות ממשלת צרפת. המשקיעים הרוויחו מיליארדי דולרים ממכירת תיק איגרות החוב הזיבוריות של החברה, בעוד שתושבי קליפורניה עם פוליסות של "Executive Life" סבלו מנזקים כלכליים. העניין הפך לשערורייה בארצות הברית ובצרפת כאשר הממשלה הפדרלית של ארצות הברית הגישה כתבי אישום, שכן החוק האמריקאי קובע שבנק בבעלות ממשלתית אינו יכול להחזיק בחברת ביטוח אמריקאית. מבוטחים רבים האשימו את גרמנדי בכך שהטיל עליהם צרה זו. ב-1994 עזב את תפקיד נציב הביטוח כדי להתמודד שוב למושל קליפורניה, אך בהפסיד בבחירות המקדימות לקת'לין בראון. לאחר מכן מונה בידי נשיא ארצות הברית לסגן מזכיר הפנים ברוס בביט, תפקיד שמילא בשנים 1995–1998.
גרמנדי שב לתפקידו כנציב הביטוח של קליפורניה אחרי שנבחר מחדש לתפקיד ב-2002. בבחירות החוזרות לתפקיד המושל ב-2003 הכריז על מועמדותו למשרה, אך בהמשך נטש את המירוץ. ב-16 ביולי 2004 הכריז גרמנדי על מועמדותו לתפקיד סגן מושל קליפורניה. הוא זכה לתמיכתם של אישים שונים בהם סגן נשיא ארצות הברית לשעבר אל גור, מזכיר הפנים לשעבר ברוס באביט והסנאטור טום דאשל, וגם מצד מועדון סיירה. בפריימריז הדמוקרטי גבר על יריבותיו ליז פיגרואה וג'קי ספיר, ובבחירות הכלליות ניצח את המועמד הרפובליקני טום מקלינטוק עם 49% מהקולות. הוא מילא את התפקיד תחת המושל הרפובליקני ארנולד שוורצנגר בשנים 2006–2009.
אף על פי שגרמנדי התגורר מחוץ לגבולות מחוז הקונגרס העשירי של קליפורניה, בבחירות המיוחדות שהתקיימו במחוז ב-2009 התמודד גרמנדי כמועמד המפלגה הדמוקרטית, אחרי שגבר בפריימריז על חברת האספה המדינתית ג'ואן ביוקנן וחבר הסנאט של קליפורניה מארק דסוניה. ב-5 בנובמבר 2009 הושבע לתפקידו בקונגרס. בהמשך הוא נבחר עוד מספר פעמים כנציג אזור מס' 3. בבחירות של שנת 2023 הוא נבחר כנציג אזור מס' 8 וכנציג אזור מס' 3 נבחר קווין קיילי.
הבחירות הפרלמנטריות ביפן 1890
הבחירות הכלליות ביפן 1890 (ביפנית: 第1回衆議院議員総選挙) היו הבחירות הכלליות הראשונות שנערכו באימפריה היפנית לחברי בית הנבחרים של הדיאט של יפן. הייתה זו הפעם הראשונה שנערכו בחירות כלליות להקמת ממשלה באסיה.
היסטוריה ורקע
הבחירות הראשונות לבית התחתון ביפן נערכו ב-1 ביולי 1890, בהתאם לכתוב בחוקת מייג'י שהתקבלה ב-1889.
זכות הבחירה בבחירות אלה הייתה מוגבלת, ורק גברים מעל גיל 25, ששילמו לפחות 15 ין יפני במסים, ושהתגוררו במחוזם לפחות שנה הורשו להצביע. מספר הבוחרים שעמדו בקריטריונים עמד על 450,872 אנשים מתוך אוכלוסייה כוללת של 39,933,478 תושבים (1.13%). דרישת המס הגבוהה למעשה העניקה זכות הצבעה בעיקר לבעלי אדמות וליזמים עירוניים. מבחינת המעמד החברתי בקרב המצביעים, 9% היו סמוראים-לשעבר ו-91% היו עירוניים ואיכרים-לשעבר. תושבי הוקאידו ואוקינאווה לא קיבלו זכות בחירה מכיוון שהאיים נחשבו טריטוריות ולא מחוזות. 97% מבעלי זכות הבחירה ניצלו את זכותם והצביעו בבחירות.
על מנת להתמודד בבחירות לבית התחתון היה על המועמדים להיות בני 30 ומעלה, וללא קשרים למשפחה הקיסרית. מספר המושבים בבית היה שלוש מאות, והוא התחלק בין מאתיים וארבעה-עשר מושבים למחוזות עם נציג אחד וארבעים ושלושה מושבים למחוזות עם שני נציגים, ועליהם התמודדו 1,243 מועמדים.
פעמון רוח חרישי
פעמון רוח חרישי (באנגלית: Soundless Wind Chime; בסינית: 無聲風鈴; בפין-יין: Wúshēng fēng líng) הוא סרט עצמאי משנת 2009 בבימויו של האנג ווינג קיט ובכיכובם של לו יו לאי וברנהרד בולינג. הסרט היה מועמד לפרס טדי בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין לשנת 2009.
תקציר העלילה
עלילת הסרט מתרכזת סביב גבר המהגר מסין להונג קונג, ריקי (לו יו לאי), שעובד כשליח בעודו מתגורר יחד עם דודתו הזונה (וולה ג'אנג). פסקל (ברנהרד בולינג), גבר שווייצרי הנמצא במערכת יחסים פוגענית עם נוכל (האנס לינדנבלט), מכייס את ריקי. פסקל מחליט לעזוב את בן-זוגו, ופותח במערכת יחסים רומנטית עם ריקי. מערכת היחסים בין ריקי לבין פסקל נמשכת, הן בזמנים טובים והן בזמנים קשים, והשניים נאלצים לגלות האם מערכת היחסים שלהם באמת מבוססת על אהבה בין השניים, או רק נובעת מתלות הדדית. כמה שנים לאחר מכן, ריקי מגיע לשווייץ כדי לחפש את פסקל. בסופו של דבר, הוא נתקל באולי (דמות המגולמת גם היא על ידי בולינג), בעל חנות עתיקות ביישן, שנראה כמו פסקל, אך בעל אישיות שונה לחלוטין. ככל שמערכת היחסים של ריקי ואולי מתעמקת, האמת על מערכות היחסים של פסקל וריקי נחשפת.
מוזיקה
פסקול הסרט משלב מוזיקה מקורית שהופקה על ידי קלאודיו פונטין ואינסה רודולף בביצוע ספיאסוניק, מוזיקה של האמן ג'סטין מקגרת וכן את השיר "Achoo Cha Cha" של הזמרת והשחקנית הסינית הקלאסית גרייס צ'אנג.
אלחנדרו קסטיו
אלחנדרו (אלקס) רוזלס קסטיו (בספרדית: Alejandro Rosales Castillo; נולד ב-26 בנובמבר 1998) הוא עבריין נמלט אמריקאי שנוסף לרשימת עשרת הנמלטים המבוקשים ביותר על ידי ה-FBI ב-24 באוקטובר 2017. הוא מבוקש בגין רצח טרוק קואן "סנדי" ליי לה (באנגלית: Truc Quan "Sandy" Ly Le) שאירע באוגוסט 2016 בשארלוט, צפון-קרוליינה. קסטיו הוא הנמלט ה-516 שמוסף לרשימת עשרת הנמלטים המבוקשים ביותר על ידי ה-FBI. וה-FBI מציע פרס של עד 100,000 דולר בעבור מידע שיוביל ללכידתו.
רקע
קסטיו נולד ב-26 בנובמבר 1998, באריזונה. הוא מדבר אנגלית וספרדית שוטפת. ב-2016, בגיל 17, עבד במסעדת Showmars שבשארלוט, צפון-קרוליינה, איתו עבדה גם טרוק קואן "סנדי" ליי לה בת ה-23. לפי הדיווחים השניים היו בני זוג לזמן קצר, ובשלב מסוים ליי לה הלוותה לקסטיו סכום כסף מסוים שהוא מעולם לא החזיר לה. בנוסף לשניים, במסעדה עבדה גם אמיה פיסטר (באנגלית: Ahmia Feaster) בת ה-19, שהייתה בת זוגו החדשה של קסטיו לאחר שנפרד מליי לה.
היעלמות ורצח
ב-9 באוגוסט 2016, קסטיו שלח הודעה לליי לה ואמר שהוא רוצה להחזיר לה את הכסף שהלוותה לו קודם לכן. ליי לה הסכימה להיפגש איתו בחנות QuikTrip בשארלוט. קסטיו נאסף באותו אחר הצהריים על ידי פיסטר, שאספה אותו בדודג' קאליבר האדומה שלה ולקחה אותו לפגישה. ליי לה נראתה לאחרונה בחיים בחנות ה-QuikTrip בה הסכימה להיפגש עם קסטיו.
חוקרים מאמינים כי במקום לשלם לה בחזרה את חובו, קסטיו הכריח את ליי לה, ככל הנראה באמצעות אקדח, למשוך את כל כספה מחשבון הבנק שלה. לפי דודה של ליי לה, חשבונות הבנק שלה הראו כי היא משכה 1000 דולר מכספומט, וכי לאחר משיכה זאת לא נותר כסף בחשבונה של ליי לה.
חוקרים מאמינים כי לאחר הסחיטה, קסטיו הסיע את ליי לה ליער במחוז קברוס שם ירה כדור אחד בראשה והרג אתה. לאחר מכן השליך את גופתה לנהר וברח ביחד עם פיסטר בטויוטה קורולה השחורה של ליי לה.
לאחר הרצח
לאחר רצח ליי לה, קסטיו ופיסטר נסעו מצפון קרוליינה אל פיניקס, אריזונה. הם חנו עם רכבה של ליי בתחנת אוטובוס בפיניקס שם הרכב נמצא ב-15 באוגוסט. לאחר מכן השניים הגיעו לעיר נוגלס שבמחוז סנטה קרוז, ומשם הם חצו את הגבול למקסיקו. מצלמות מעקב קלטו תמונות של קסטיו חוצה את הגבול למקסיקו, ומאז הוא לא נראה.
חוקרים מאמינים כי קסטיו עדיין מתחבא במקסיקו, ככל הנראה בערים סן פרנסיסקו דה לוס רומו או פביליון דה ארטאגה שבמדינת אגואסקליינטס. ייתכן גם כי הוא מתחבא במדינות גואנחואטו או וראקרוס.
חקירה
ליי לה דווחה כנעדרת יום לאחר שנרצחה, וקסטיו ופיסטר דווחו כנעדרים ב-11 וב-12 באוגוסט. מכוניתה של פיסטר נמצאה נטושה ב-13 באוגוסט, ומאוחר יותר באותו היום קסטיו ופיסטר התקשרו למשפחותיהם והודיעו להם כי הם בטוחים ושאינם יודעים היכן הם. לאחר שיחת הפלאפון שתי המשפחות האמינו כי השניים נחטפו והוכרחו לבצע את שיחות הפלאפון.
ב-17 באוגוסט 2016 גופתה של ליי לה נמצאה ביער במחוז קברוס, היא נורתה פעם אחת בראשה. החוקרים אמרו כי הם מאמינים שהמוטיב לרצח היה פשוט שוד. ב-2 בנובמבר 2016 קסטיו הואשם ברצח מדרגה ראשונה, וב-10 בפברואר 2017 הוא הואשם בטיסה בלתי חוקית כדי להימנע מהעמדה לדין. קסטיו הוא האדם הראשון משארלוט שהופיע ברשימת עשרת הנמלטים המבוקשים ביותר על ידי ה-FBI.
ב-20 באוקטובר 2016 פיסטר הסגירה את עצמה לרשויות באגואסקליינטס, מקסיקו. וב-22 באוקטובר היא הובאה לטקסס ארצות הברית. היא הואשמה בעוון סיוע לרצח חמור ובעוון גניבת רכב. הערבות שלה נקבעה על 25,000 דולר בעבור גניבת הרכב ו-100,000 דולר בעבור הסיוע לרצח. לבסוף היא הועברה לבית כלא במחוז מקלנבורג שם היא שילמה על הערבות והשתחררה ב-18 בינואר 2017.
לפי פיסטר, היא וקסטיו התגוררו אצל בני דודו של קסטיו באגואסקליינטס, ולאחר חודשיים שהתחבאו שם קסטיו נעלם שוב, ופיסטר בחרה להסגיר את עצמה.
יום היערות הבין-לאומי
יום היערות הבין־לאומי נקבע ל-21 במרץ, בהחלטת האספה הכללית של האו"ם ב-28 בנובמבר 2012. בכל שנה, חוגגים באירועים שונים ומעלים את המודעות לחשיבותם של כל סוגי היערות, ועצים מחוץ ליערות, לטובת הדורות הנוכחיים והעתידיים. המדינות מוזמנות לבצע מאמצים לארגן פעילויות מקומיות, לאומיות ובין־לאומיות הכוללות יערות ועצים, כגון קמפיינים לנטיעת עצים. ביום היערות הבין־לאומי. מזכירות פורום האו"ם בנושא יערות, בשיתוף ארגון המזון והחקלאות, מאפשרת ביצוע אירועים מסוג זה בשיתוף פעולה עם ממשלות. יום היערות הבין־לאומי הראשון התקיים ב-21 במרץ 2013.
רקע כללי
כיום, יערות מכסים יותר מ-30% מאדמת העולם ומכילים יותר מ-60,000 מיני עצים, רבים מהם עדיין לא מזוהים.
היסטוריה
בנובמבר 1971 הצביעו "חברי המדינות" בישיבה ה-16 של ועידת ארגון המזון והחקלאות על הקמת "יום הייעור העולמי" ב-21 במרץ בכל שנה. בין השנים 2007–2012 כינס המרכז לחקר יערות בין־לאומי (CIFOR) סדרה של שישה ימי יער, בשיתוף עם ישיבות שנתיות של ועידת המסגרת של האו"ם בנושא שינויי אקלים. CIFOR ארגנה אירועים אלה בשיתוף פעולה הדוק עם חברים אחרים בשותפות השיתופית בנושא יערות (CPF). לאחר שנת היערות הבין־לאומית בשנת 2011, יום היערות הבין־לאומי נקבע בהחלטת האספה הכללית של האו"ם ב-28 בנובמבר 2012.
יום היערות
הזרז ליום היערות היה שיחה מזדמנת באוקספורד, אנגליה, בפברואר 2007, בין שני מדענים שחשו שהעולם ממעיט בחשיבותם של יערות להפחתת פליטת הפחמן וראו צורך בולט במחקר הייעודי ובמחשבי היערות האחרונים על מנת ליידע את העולם. הם לא חזו שהכנס יהפוך לאחד האירועים הגלובליים המשפיעים ביותר ביערות ושינויי אקלים בימינו.
יום היערות הראשון: באלי, אינדונזיה (2007)
יום היערות המכונן היה אחד האירועים המרכזיים של האו"ם בנושא שינויי אקלים בבאלי, אינדונזיה ב-8 בדצמבר 2007. יותר מ-800 איש השתתפו ביום היער, כולל מדענים, חברי משלחות לאומיות ונציגים מארגונים בין ממשלתיים ולא ממשלתיים.
מאפיין מרכזי של יום היערות היה ארבעה דיוני פאנל מקבילים שהתמקדו בנושאים רוחביים הקשורים ליערות ולשינויי אקלים. בדיונים נבדקו היטב סוגיות כמו קביעת קווי בסיס ואתגרים מתודולוגיים בהערכת פחמן היער; שווקים ואתגרי ממשל הקשורים להפחתת כריתת יערות והסתגלות לשינויי אקלים.
תחומי הסכמה העולים מהדיונים כללו את הדברים הבאים:
יום היערות השני: פוזנן, פולין (2008)
המשתתפים הדגישו את חשיבות ההרחבה של מערכות אקולוגיות ביערות וציינו כי יערות מהווים רשת תלויה זו בזו של בעלי חיים, צמחים ומיקרואורגניזמים, אשר יחד מספקים מגוון רחב של סחורות ושירותים מעבר לסגירת פחמן. אלה כוללים שימור המגוון הביולוגי, ייצור גשמים ומוצרים שהם חיוניים לפרנסתם של עמים מקומיים תלויי יערות וכן לכלכלות של מדינות רבות.
הנוכחים הכירו בחשיבות הבנייה על הידע הרב והניסיון הקיים בנושא ניהול יער בר קיימא וקראו למשא ומתן להתייעץ עם בעלי העניין ביער בעת שהם מפתחים מדיניות אקלים.
יום היערות השלישי: קופנהגן, דנמרק (2009)
קרוב ל-1,500 בעלי עניין השתתפו ביום היערות השלישי שהתקיים בקופנהגן, דנמרק ב-13 בדצמבר 2009, בהם 34 תורמים, נציגי ממשלה, 88 עיתונאים, 500 נציגי ארגונים לא ממשלתיים, מנהיגים ילידים, 188 נציגי המגזר הפרטי ומאות מדענים ומומחי יער. מטרתם הייתה להבטיח כי תכנון ויישום של אמצעי הפחתת והתאמה לאקלים הקשורים ליער הנחשבים בהסכם שינויי האקלים יהיו יעילים, יעילים ושוויוניים.
אף על פי שהאו"ם לא הסכים על יעדים מחייבים להפחתת פליטת גזי חממה, הושגה התקדמות משמעותית במשא ומתן על קווי המתאר של מנגנון (המנגנון למניעת כריתת היערות החדש) . הסכם קופנהגן שהתגבש היה ההסכם הבין־לאומי הראשון שהמליץ לגייס משאבים כספיים לתמיכה ב-. אוסטרליה, צרפת, יפן, נורווגיה, בריטניה וארצות הברית הציעו חבילת מימון של 3.5 מיליארד דולר להכנת.
יתר על כן, אחד המדדים לרלוונטיות של יום היערות – יכולתו למשוך מנהיגים בעולם – התברר בקופנהגן. דוברי המפתח באירוע כללו:
יום היערות הרביעי: קנקון, מקסיקו (2010)
יום היערות 4 התקיים ב-5 בדצמבר 2010 בקנקון שבמקסיקו. השתתפו יותר מ-1,500 איש, ולמעלה מ-280 דיונים בנושא אקלים.
הנושא של יום היערות הרביעי היה "זמן לפעול", והדגיש את הדחיפות בהבטחת הישרדות יערות העולם, המגוון הביולוגי שהם חובקים ומאות מיליוני האנשים התלויים בהם. האירוע שימש כגשר בין השנה הבין־לאומית למגוון ביולוגי לשנת היערות הבין־לאומית 2011. את יום היערות הרביעי אירחה ממשלת מקסיקו.
הנשיא פליפה קלדרון, בנאום הפתיחה שלו, אמר במליאה "... הגיע הזמן שכולנו לדחוף, וללחוץ חזק לשילוב מלא של בהסכם שינויי אקלים בין־לאומי ארוך טווח." בתחינה נלהבת הדגיש גם נשיא מקסיקו: "או שנשנה את אורח חיינו כעת, או ששינויי האקלים ישנו זאת עבורנו."
נאומים מרכזיים של דניאל נפסטאד, מנהלת התוכנית הבין־לאומית במכון לחקר הסביבה באמזון ומירנה קנינגהם קין, יו"ר המרכז לאוטונומיה ופיתוח של ילידים, הדגישו את הצרכים הקריטיים הן ביערות קולניים והן במדעי שינוי האקלים. שאה זוקאנג סיפק נקודת מבט חשובה לעתיד, והפנה את תשומת ליבם של המשתתפים ליתרונות המרובים של יערות ולשנת היערות הבין־לאומית בשנת 2011.
מספר נושאים עיקריים שדנו בהם:
יום היערות החמישי: דרבן, דרום אפריקה (2011)
הנושא של יום היערות החמישי היה "ממדיניות לתרגול", במטרה להודיע לארגונים של שינויי האקלים ולבעלי העניין של היערות יער על דרכים ליישם את הסכם שהושג בקנקון בשנת 2010 כדי לייצר יתרונות חברתיים וסביבתיים ולשלב יערות באסטרטגיות הסתגלות הקרקע. המארגנים הקדישו תשומת לב מיוחדת לנושאים הרלוונטיים לאפריקה שמדרום לסהרה, לנושאי העומדים בפני היערות הטרופיים הלחים של אגן קונגו ולשיפור הניהול והשימוש באזורי היערות היבשים באפריקה.
כמו בשנים הקודמות, יום היערות החמישי משך כמה דוברים ברמה גבוהה. בסך הכל, יותר מ-60 דוברים ופאנליסטים לקחו חלק ביום היער החמישי, כאשר את שש מתוך עשר ההערות המרכזיות הציגו נשים.
יום היערות השישי: דוחה, קטר (2012)
הכנס בנושא שינויי האקלים לשנת 2012 התקיים בקטר בעיר דוחה בין 26 בנובמבר ל-7 בדצמבר 2012. יום היער השישי התקיים ב-2 עד 3 בדצמבר 2012, בו דנו על נושאים שבין מימון להתאקלמות, יישוב מדבר, חידוש יערות וייעור.
פורום נופים גלובליים: ורשה, פולין (2013)
בשנת 2013, יום היערות התמזג עם יום החקלאות ופיתוח הכפר והקים את פורום הנופים העולמי (GLF), עם אירוע הפתיחה שנערך בוורשה שבפולין לצד ועידת האקלים של האו"ם לשנת 2013.
יום היערות הבין־לאומי בשנת 2013 "נחגג ברחבי העולם באמצעות נטיעת עצים ואירועים אחרים ברמה הקהילתית, כולל אמנות, צילום וסרטים כמו גם הסברה ברשתות חברתיות."
2014 ואילך
בשנת 2014, יום היערות הבין־לאומי התמקד ב"קשר האישי והייחודי של כל פרט ליערות", באמצעות קמפיין שכותרתו "היער שלי | העתיד שלנו". אירוע מיוחד נערך במטה האומות המאוחדות בנושא "נשים כסוכנות שינוי למען יערות ופיתוח בר-קיימא".
בשנת 2015, הנושא של יום היערות הבין־לאומי היה "יערות | אקלים | שינוי".
הנושא שנבחר לציון יום היערות הבין־לאומי בשנת 2016 היה יערות ומים. יערות הם המפתח לאספקת מים מתוקים על פני כדור הארץ. למעלה מ-100 אירועים נערכו ב-55 מדינות לרגל חגיגת היום. ברומא, נערך אירוע מיוחד להדגשת תפקידם המכריע של היערות בתרומה לביטחון המים והמזון.
2020 במוזמביק
ערך זה מפרט אירועים משנת 2020 במוזמביק.
אירועים
מתמשך – מגפת הקורונה במוזמביק
תיאטרון העונות
תיאטרון העונות היה תיאטרון ישראלי שפעל בתל אביב בשנים 1963–1965.
התיאטרון נבדל מהתיאטראות שפעלו בתקופתו בישראל בכך שהרוח החיה שלו לא הייתה במאי כי אם מחזאי – נסים אלוני (בדומה ל"תיאטרון סדן" של יגאל מוסינזון, מספר שנים קודם לכן). התיאטרון הציג מחזה מקורי אחד של אלוני ועיבודים שלו למחזות וטקסטים מאת אחרים. מנהל "העונות" היה משה ינוקא.
ב-1962, כששב אלוני מלימודים בפריז, הציע לאבנר חזקיהו וליוסי בנאי, אשר אותם הכיר עוד בפריז, בתקופת חניכותם התיאטרונית, עת נחשפו לתיאטרון איכות אירופי, להקים עמו תיאטרון חדש. בנאי וחזקיהו לא היו שבעי נחת ממקום עבודתם, תיאטרון הבימה. אליהם חבר הצייר ומעצב התפאורה יוסל ברגנר, חברו של אלוני. התיאטרון הוקם במטרה מוצהרת להקים בית לכל אותם שחקנים צעירים ומוכשרים שאינם מוצאים את מקומם על הבמות הקיימות. שלושת המייסדים עזבו משרות בתיאטרון הבימה כדי להתמסר ליצירה אמנותית איכותית.
הצגת הבכורה של התיאטרון הייתה ב-19 בפברואר 1963 עם המחזה "הנסיכה האמריקאית" של נסים אלוני, באולם נחמני בתל אביב. תגובות הקהל היו מעורבות והן נעו מתשואות התלהבות לקריאות גנאי. שלוש הדמויות המופיעות על הבמה שוחקו בידי שני השחקנים אבנר חזקיהו ויוסי בנאי. הבמאי היה נסים אלוני ומעצב התפאורה יוסל ברגנר. המחזה נחשב לאבן דרך במחזאות הישראלית, ויש הרואים בו המחזה העברי הטוב ביותר.
ההצגה השנייה, במרץ 1963, של התיאטרון הייתה "ארלקינו", עיבוד סצנריו של קומדיה דל ארטה מאת נסים אלוני, ובבימויו. עם פזמונים מאת חיים חפר ומוזיקה שהלחין גארי ברתיני.
ההצגה השלישית, "סמי ימות בשש", מאת קן יוז עלתה ב-1964 והייתה מלודרמה שלא נחלה הצלחה. את המחזה תרגם עידוא בן-גוריון, וביים אותו ארנון אדר. ההפקה נודעה בגלל ביקורת התיאטרון הקצרה ביותר מאת חיים גמזו שתוכנה היה רק: "לדידי יכול היה למות בחמש".
ביוני 1964 העלה נסים אלוני נוסח עברי משלו לארבע מהתלות מאת אנטון צ'כוב שקרא להן יחד: עסקי נישואין. ההצגה הצליחה מעל המשוער, והציגה כ-160 פעמים. ההפקה המוזיקלית השאפתנית רביזור שעיבד נסים אלוני על בסיס הסיפור המפורסם של ניקולאי גוגול, וביים באוגוסט 1965, עם פזמונים מאת חיים חפר ומוזיקה מאת דובי זלצר. ההפקה נכשלה בקרב חלק גדול מהמבקרים והסבה נזקים כספיים גדולים לתיאטרון העונות. "העונות" רכש לעצמו קהל אוהדים קטן, אך נאמן. למרות שאיפות להצילו ולהעלות הפקות נוספות, כגון המלט, התיאטרון נסגר בשל ניהול כספי בלתי מוצלח.
יש הרואים בחובות התיאטרון שנסים אלוני צריך היה להחזיר, את אחת הסיבות לפניתו לעבודה עם להקת "הגשש החיוור" בכתיבה ובימוי למשך שתי הפקות.
שירות השידור של פלשתינה (א"י)
שירות השידור של פלשתינה (א"י) (באנגלית: The Palestine Broadcasting Service, או בקיצור: PBS) היה הגוף שניהל את שידור הרדיו בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי, ששידר בשלוש השפות הרשמיות של המנדט – אנגלית, ערבית ועברית בין השנים 1936–1948.
היסטוריה
ההחלטה הרשמית על הקמת שירות השידור של פלשתינה התקבלה ביולי 1934. בהודעה הרשמית מטעם ממשלת המנדט נכתב:
משדר התחנה ואנטנות השידור הוקמו מצפון לרמאללה, על פסגה בגבוה של כ-900 מטר מעל פני הים, מיקום שאפשר שידור לטווח רחב. השידור היה בתדר 668 קילוהרץ, באורך גל 449 מטר. עוצמת המשדר הייתה 20 קילוואט. אולפני התחנה שכנו תחילה בבניין מלון פאלאס, ברחוב ממילא וקושרו למשדר בכבל. על שם התחנה בעברית הייתה מחלוקת, מאחר שהייתה התנגדות מצד הערבים לשימוש בשם "ארץ ישראל", וכפשרה התקבל השם "קול ירושלים", כדי למנוע את השימוש בשמות "ארץ ישראל" או "פלשתינה". ביולי 1935 הוקמה מועצה ציבורית בה נציגים של הקהילות השונות, שתקבע את תוכן השידורים. השידורים החלו ב-30 במרץ 1936 בטקס שנערך ברמאללה, בו נכחו נכבדים יהודים וערבים, כולל ראשי העדות והכנסיות בפלשתינה, קונסולים ומנהיגים יהודים, כולל דוד בן-גוריון, מאיר דיזנגוף, ארתור רופין ואברהם קצנלסון. הנציב העליון, ארתור גרנפל ווקופ, חיבר את המשדר לזרם החשמל, והמנהל הכללי של הדואר בארץ ישראל, ויליאם הדסון, פתח את השידורים בהכריזו "It is Jerusalem Calling". לאחר מכן נשמעה קריאה דומה בערבית מפי השדרן קעבאני, ולאחריו קרא קריין עברי, "הלו! הלו! ירושלים מדברת!". בנאומו אמר הנציב:
כספם של אנשים אחרים וכיצד משתמשים בו הבנקאים
כספם של אנשים אחרים וכיצד משתמשים בו הבנקאים (באנגלית: Other People's Money And How the Bankers Use It) הוא ספר עיון מאת השופט היהודי-אמריקאי לואי ברנדייס שיצא לאור בשנת 1914.
שירות השידור של פלשתינה (א"י)
היסטוריה
אחרי הנציב העליון נאם אברהם קצנלסון, מיד אחריו היה שידור בעברית שכלל שירים בביצוע ברכה צפירה והקראת שירה מפי חנה רובינא. אחר הושמעו קטעים בשפה הערבית, שירים ומוזיקה של להקה מצרית המורכבת משבעה נגנים וזמרים, יחד עם הזמר המצרי עזיז סאדק. אחר כך נשמע נאום של אמין ביי עבד האדי, חבר המועצה הציבורית. הוא פתח בפסוק הראשון של הקוראן: "בשם אללה הרחמן והרחום", ודבר על חשיבות השידור. חלק מהעיתונים הערבים דיווחו בזעם על השידור הראשון בשפה העברית.
כספם של אנשים אחרים וכיצד משתמשים בו הבנקאים
רקע
הספר יצא בשלהי תקופת הברונים השודדים לאחר שחלק גדול מכלכלת ארצות הברית נשלטה על ידי "טראסטים" - מונופולים ואוליגופולים שהתאגדו באופן חוקי וביצעו פעולות שונות כדי לצבור רווח על חשבון הציבור הרחב. פעולות אלה כללו אוליגופול מול הציבור, הפעלת כוח של מונופסון מול ספקים, לובי פוליטי בממשל כדי לקבל הקלות מס וסובסידיות, העברת חוקים ואיומים על ספקי תשתיות כדי לחסום יריבים ועוד. לקראת סוף תקופה זו היו שתי אימפריות עסקיות גדולות - של רוקפלר ושל ג'י, פי מורגן בשליטה על חלק גדול מכלכלת ארצות הברית ובעלי השפעה ניכרת על החלטות הממשל, שהיה בתורו תלוי בעסקים אלה לשם יציבות כלכלית- פוליטית ולשם קבלת הלוואות. תנועה פוליטית רחבה שהייתה תחילתה של התנועה הפרוגרסיבית שינתה את המדיניות של המפלגה הרפובליקנית והדמוקרטית, דבר שהוביל לחוקים רבים להפחתת כוחם של עסקים גדולים כמו ריסוק מונופולים - כמו חוקי אנטי-טראסט, חוק סימון מזונות, פיקוח על תאגידי תרופות ועוד. עם זאת המסורת של הון שלטון המשיכה להשפיע על הפוליטיקה של ארצות הברית עד אמצע תקופת השפל הגדול וכן לאחר מכן. היבט משמעותי בהקשר זה היה ונשאר היכולת של בנקים ותאגידים גדולים להשפיע על המערכת הפיננסית לטובתם.
שירות השידור של פלשתינה (א"י)
היסטוריה
ב-8 ביולי 1937 שודר נאום של הלורד ויליאם רוברט פיל, בו הוא הציג את מסקנות הוועדה שבראשה עמד - ועדת פיל.
כספם של אנשים אחרים וכיצד משתמשים בו הבנקאים
תוכן
הספר תוקף את השימוש בקרנות השקעה לקידום מיזוג ענפים שונים בשליטת מספר קטן של תאגידים, שלטענת ברנדייס פעלו במשותף למניעת תחרות. ברנדייס מתח ביקורת חריפה על בנקאי השקעות ששלטו בכמויות גדולות של כסף שהפקידו בבנקיהם בידי אנשי מעמד הביניים. ראשי הבנקים הללו, ציין ברנדייס, ישבו באופן שגרתי בדירקטוריונים של חברות רכבת ויצרנים תעשייתיים גדולים של מוצרים שונים, וכיוונו את משאבי הבנקים שלהם לקידום האינטרסים של חברות משלהם שיטה זו קיימת עד היום בחלק מהמדינות ומכונה דירקטורים צולבים. חברות אלה, בתורן, ביקשו לשמור על השליטה בתעשיות שלהן על ידי ריסוק עסקים קטנים ומניעת וחסימת עסקים חדשניים שפיתחו מוצרים טובים יותר כדי להתחרות מולם.
בית המועצה (נצרות)
בית המועצה (באנגלית: Chapter House) הוא בניין או חדר המהווים חלק מקתדרלה, מנזר או כנסייה קולגיאטית שבהם מתקיימות ישיבות. כאשר הוא מחובר לקתדרלה, נפגשים בו כל אנשי הדת המייעצים לבישוף שהקתדרלה היא כנסייתו. במנזרים, כל הקהילה נפגשה שם לעיתים קרובות מדי יום לקריאה וכדי לשמוע את אב המנזר או הנזירים הבכירים מדברים. כאשר הוא מחובר לכנסייה קולגיאטית, נפגשים שם הדיקן, אנשי הדת המנהלים את הכנסייה והקנונים של הכנסייה.
שירות השידור של פלשתינה (א"י)
היסטוריה
שירות השידור של פלשתינה לקח חלק בהקמת תחנת הרדיו בערבית של ה-BBC - BBC Arabic, במקור הוא היה אומר להפעיל אותה אך הוחלט שהוא יופעל מלונדון כאשר השידור למזרח התיכון התבצע במשדרים של שירות השידור של פלשתינה. שידור הבכורה של BBC Arabic, נערך ב ב־3 בינואר 1938.
בית המועצה (נצרות)
היסטוריה ושימושים
המונח "בית המועצה" לא נזכר במאה ה-6 בכתבי בנדיקטוס מנורסיה, שאחראי במידה רבה לתקנוני המנזרים וההוראות המינהליות שלהם. ייתכן שבמנזרים קדומים, נערכו ישיבות בכנסייה עצמה, בקלויסטר, או ברפקטוריום (חדר האוכל). התוכנית הקרולינגית של סנט גל (Plan de Saint-Gall, 820 לערך) שהיא התוכנית למנזר אידיאלי מהמאה ה-9, כוללת מגוון גדול של מבנים וחדרים, אך אף אחד מהם איננו מיוחד לתפקיד בית המועצה.
כספם של אנשים אחרים וכיצד משתמשים בו הבנקאים
תוכן
ברנדייס הדגים את טענותיו בדיון על סכומי הכסף שנשלטו על ידי בנקים, תעשיות ותעשיינים ספציפיים כמו ג'יי פי מורגן, וציין כי אינטרסים אלה רכשו לאחרונה הרבה יותר גדול מהעושר האמריקני מאשר גופים ארגוניים. היה אי פעם בעבר. הוא ציטט בהרחבה עדויות מחקירת הקונגרס שביצעה ועדת פוג'ו (Pujo Committee), על שם נציגת לואיזיאנה ארסן פוג'ו (Arsène Pujo), על נהלים עסקיים שנועדו לקדם מונופולים אוליגופולים וכלכלת מקורבים.
בית המועצה (נצרות)
היסטוריה ושימושים
"בית המועצה" מוזכר בסיכומים של הסינוד באאכן בשנת 816, וסביב שנת 1000 הפך חדר כזה להיות מקובל במוסדות נזירים גדולים. הצד המזרחי של הקלויסטר עליו היה ממוקם לעיתים קרובות בית המועצה היה בדרך כלל הראשון שנבנה; בניית בית המועצה הייתה מתחילה זמן קצר לאחר בניית קירות הכנסייה.
שירות השידור של פלשתינה (א"י)
היסטוריה
בסוף יוני 1939 הועברו האולפנים של שירות השידור של פלשתינה ל"בניין החבשים" בדרך הנסיכה מליסנדה. ב-2 באוגוסט 1939, ערך ארגון האצ"ל פיגוע באולפנים החדשים. שלושה מטענים התפוצצו בשעה 17:20 אחר הצהריים בחדר הפיקוח ובאולפני הרדיו בבית השידור. הקריינית מלכה מאי וייסנברג והמהנדס הערבי-נוצרי אדיב אפנדי מנסור נפצעו קשה, ובהמשך מתו מפצעיהם}. עקב הפיצוץ בחדר הפיקוח, שהוא החוליה המקשרת בין האולפנים בירושלים למשדר ברמאללה, השידור המשיך מאמצעי שידור שהיו באולפן הצמוד למשדר ברמאללה. תוכניות הערב שודרו גם כן מהאולפן ברמאללה, ולשם כך הוסעו הקריינים והאמנים של תוכניות הערב בכלי רכב משוריינים מירושלים לרמאללה.
בית המועצה (נצרות)
היסטוריה ושימושים
קהילת הנזירים הייתה נפגשת בבית המועצה עם אב המנזר "לקריאת ה והנקרולוגיה", לתיקון פגמים, להקצאת המשימות לאותו יום, ולתוכחה של הממונה, ושוב בערב לקריאה פומבית לפני תפילות הערב. הפגישה הראשונה התקיימה בבוקר, לאחר תפילות הבוקר בכנסייה. הנזירים עשויים לשבת לאורך הקירות בסדר גיל קפדני, מלבד נושאי המשרה.
כספם של אנשים אחרים וכיצד משתמשים בו הבנקאים
תוכן
אחד המשפטים הידועים מהספר נוגע להשפעתה של שקיפות לשם מניעת שחיתות - "נאמר שאור השמש הוא חומרי החיטוי הטוב ביותר; ואור החשמל הוא השוטר היעיל ביותר."
שירות השידור של פלשתינה (א"י)
היסטוריה
במאי 1945 מונה אדווין סמואל (בנו של הנציב העליון הראשון הרברט סמואל) כמנהל שירות השידור של פלשתינה. סמואל יזם את הרחבת פעילות שירות השידור, הותקן משדר נוסף לגלים בינוניים, כך שהשירות יכול להפעיל שתי תחנות במקביל בערבית ובעברית. והוקם אולפן נוסף בתל אביב עבור השידורים בעברית.
בית המועצה (נצרות)
היסטוריה ושימושים
בית המועצה שימש לא פעם גם לפגישות שאינן של אנשי הכנסייה בלבד; בהיותו מבנה שנמצא בראשות הכנסייה אך כזה שאינו חלק ממבני הקודש, סינודים, בתי משפט כנסייתיים ומפגשים דומים התקיימו לעיתים קרובות בבתי מועצה, ומלכים היו נוטלים אותו לצורכיהם לא פעם.
עיצוב
כאשר הוא חלק ממנזר, ממוקם בית המועצה בדרך כלל באגף המזרחי של הקלויסטר, שנמצא בסמוך לכנסייה. מכיוון שקתדרלות רבות באנגליה התחילו במקור כמנזרים, זהו הסידור המקובל גם בהן. במקרים אחרים זה יכול להיות בניין נפרד. בית המועצה כולל אולם גדול שנועד להכיל את כל הנזירים של המנזר, ולעיתים קרובות הוא מקושט מאוד. בדרך כלל יש מקומות ישיבה מובנים בתוך כל קירות החדר, לעיתים קרובות באבן, כאשר החלל המרכזי נותר פתוח. המושבים לחברים הבכירים לרוב גדולים יותר מהאחרים, ולעיתים ממוקמים על בימה קטנה. בדרך כלל יש רק פתח אחד, ואף על פי שהחדר מואר היטב היכן שהמיקום מאפשר זאת, החלונות לרוב גבוהים מכדי לאפשר לנוף (או לציתות) לחדור פנימה. בתי מועצה גדולים רבים מעוצבים עם פרוזדורים למלווים ולאלו הממתינים שיקראו להם, כאשר לא ניתן להשתמש בפתח לקלויסטר לשם כך. לעיתים קרובות יש אח, ובחלק מהמקרים גם מזבחות, כשלפעמים הוסיפו אותם מאוחר יותר.
שירות השידור של פלשתינה (א"י)
היסטוריה
לאחר קבלת תוכנית החלוקה ב-29 בנובמבר 1947, נעשה ניסיון, ללא הצלחה, להגיע להסדר על חלוקת נכסי שירות השידור בין הצד היהודי והערבי. בפברואר 1948 גנבו שני טכנאים יהודים, בהוראת "ההגנה", ציוד ממתקן השידור מרמאללה, בכדי שימש את שידורי הרדיו של "ההגנה" (שהפכו בהמשך ל"קול ישראל").
בית המועצה (נצרות)
עיצוב
במנזרים עם תקציב גדול פעמים רבות נעשה שימוש בטכניקת בניה של קמרונות אבן הנתמכים על ידי עמודים במרכז החלל. צורת החדר מתוכננת בדרך כלל לאפשר שמיעה טובה של הדוברים מכל חלקי החדר. היא עשויה להיות מלבנית, נוטה לריבועית, אך תכנון מתומן או קרוב למעגלי הן מומחיות אנגלית, וזו ככל הנראה המוקדמת ביותר ב. לרוב, כמו אלה בקתדרלת ולס, בקתדרלת ליצ'פילד, במנזר וסטמינסטר וב יש עמוד מרכזי אחד, ממנו מתפשט קמרון הגג הגבוה. בקתדרלת יורק יש גג עץ ואין עמוד מרכזי. לרבים יש ארקדות משוכללות עם ספסלים סביב הקיר, עם מסגרות קרוקטים למושבים. בתי מועצה באנגליה נוטים להיות משוכללים ומעוטרים יותר מאלה שביבשת אירופה, והצורה המתומנת איפשרה תצוגות מרהיבות של ויטראז'ים, שרובם אבדו, אם כי לא ביורק. פרט למנזר ווסטמינסטר כל הציורים אבדו.
שירות השידור של פלשתינה (א"י)
היסטוריה
לאחר סיום המנדט הבריטי במאי 1948, פוצל שירות השידור של פלשתינה בין "רדיו רמאללה" שפעל באמצעות מתקני השידור המנדטוריים שנשארו ברמאללה, ועבר לשליטת ממלכת ירדן. והחל לפעול ביוני 1948 כ"תחנת השידור של ירושלים הערבית" בניהלו של עזמי נשאשיבי שהיה מנהל השידורים בערבית בשירות השידור. ואולפני השידור בירושלים המערבית שעברו לשליטת מדינת ישראל, ותחילה המשיכו לפעול כ"קול ירושלים" על ידי צוות השידורים בעברית. ב-15 במאי החל לפעול באולפן השידור בתל אביב "קול ישראל", שפעל בנפרד מ"קול ירושלים" בעברית.
בית המועצה (נצרות)
עיצוב
בווסטמינסטר שימש בית המועצה, שמול ארמון וסטמינסטר, מהקמת הבניין הנוכחי לפגישות מלכותיות, כולל רבים מהמועצה המלכותית, והיה המקום הרגיל לפגישות בית הנבחרים עד שלטונו של הנרי השמיני, מלך אנגליה. לאחר מכן הוא הוסב לאכסניה הראשונה של מה שהוא כיום (הארכיונים הלאומיים) זמן קצר לאחר הרפורמציה באנגליה והציורים הגותיים המאוחרים שנוספו מאחורי המושבים שנשמרו מוסתרים מאחורי מדפי הספרים עד המאה ה-19.
בכמה מנזרים רומנסקיים או גותיים, יש בכניסה לבית המועצה חזית משוכללת עם דלת המוקפת ב מעוצבים במיוחד, במיוחד כאשר מדובר בבניין נפרד. בתי מועצות רבים כוללים גילוף או ציורי קיר מורכבים, הכוללים כמה יצירות מופת של אמנות דתית, אך היו לעיתים גם חילוניים. הציורים מארלנסה (Pinturas de San Pedro de Arlanza), המפוזרים כיום על פני מוזיאונים בספרד ובארצות הברית, עיטרו במקור את מנזר סן פדרו דה ארלנסה (Monasterio de San Pedro de Arlanza), ומכילים חיות מיתולוגיות ענקיות שהן בין הדוגמאות הטובות ביותר ששרדו של עיטורים של ארמון רומנסקי. בזמננו יכול בית המועצה להיות או לשמש כמשרד דירקטוריון רגיל או כחדר ישיבות. כאשר מדובר בבניין נפרד, הוא כולל לעיתים קרובות רק חדר ראשי יחיד.
שירות השידור של פלשתינה (א"י)
היסטוריה
מיד לאחר כיבוש רמאללה במלחמת ששת הימים, השתלטה מדינת ישראל על מתקן השידור של "רדיו רמאללה" והוא החל לשמש את קול ישראל בערבית ואת רשת א'.
תמונות
אנטנות השידור ברמאללה חדר המשדרים ברמאללה אולפני שירות השידור של פלשתינה (א"י)
יומנו של חנון - המלחמה הקרה
יומנו של חנון- המלחמה הקרה (באנגלית: Diary of a Wimpy Kid: The Meltdown) הוא הספר השלושה עשר בסדרת הספרים "יומנו של חנון" של הסופר והמאייר האמריקאי ג'ף קיני. הספר יצא לאור בעברית בשנת 2018 בתרגומו של ארז אשרוב בהוצאת כנרת. הספר כתוב במבנה ובסגנון ששימש לכתיבת שאר ספרי הסדרה, והוא מודפס באותיות כתב עגולות המדמות יומן הנכתב בכתב יד.
עונת 1993/1994 בסרייה א'
עונת 1993/1994 בסרייה א' הייתה העונה ה-92 של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית ונוהלה על ידי "ליגת הכדורגל" (Lega Calcio). המשחקים החלו ב-29 באוגוסט 1993 והסתיימו ב-1 במאי 1994.
בליגה השתתפו 18 קבוצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית ומשחקי חוץ. עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
רג'אנה, קרמונזה, פיאצ'נצה ולצ'ה היו הקבוצות שעלו מהליגה השנייה.
מילאן זכתה באליפות בפעם ה-14 בתולדות המועדון ובפעם השלישית ברציפות.
בסיום העונה, ב-21 באוגוסט 1994 נערך משחק של הסופר קאפ האיטלקי בו מילאן ניצחה את סמפדוריה 1:1 בסיום המשחק, 4:3 בבעיטות עונשין וזכתה בגביע.
בסיום העונה לסרייה ב' ירדו פיאצ'נצה, אודינזה, אטאלנטה ולצ'ה. במקום הקבוצות שירדו לסרייה א' העפילו פיורנטינה, בארי, ברשה ופדובה.
כדורגלנים מצטיינים
ג'וזפה סיניורי שחקנה של לאציו, כבש 23 שערים וזכה בתואר מלך השערים. זאת בפעם השנייה בקריירה.
יוליסס על בקבוקים
יוליסס על בקבוקים הוא מחזה פרי עטו של גלעד עברון.
עלילה
המחזה מספר על מורה לספרות ערבי-ישראלי, שבונה רפסודה מבקבוקים ומפליג לעזה מתוך כוונה ללמד בה ספרות רוסית. המורה נתפש על ידי צה"ל, מושם במאסר ומקבל את הכינוי "יוליסס" מהחיילים ששבו אותו. עו"ד איזאקוב הוא הפרקליט שמתמנה כדי להגן עליו, רוב המחזה הוא דיאלוג שנערך בין שניהם, בו עוה"ד נציג הממסד מנסה לשכנעו שיוותר על שאיפתו להגיע לעזה ובתמורה ישוחרר. הסניגור איזאקוב הוא פרקליט בכיר, המתנדב בסניגוריה הציבורית, אליה הוא בורח מנוחי אשתו שמנסה לרתום אותו לרקוד בפני ילדים לבוש בשמלה באירועי צדקה שהיא מארגנת. הוא עורך-דין בכיר בתחומו ונקלע לעימות עם עורך-דין העובד במשרדו. בסיום ההצגה רואים את איזאקוב סועד עם אשתו ועם עורך-דין עמית כשמגיעה אליו הידיעה על מותו של יוליסס, שניסה שוב להגיע לעזה בעזרת דאון שבנה ונהרג.
אודות ההצגה והמחזה
גלעד עברון כתב את "יוליסס על בקבוקים" לפני המשט לעזה. הוא כתב את מחזהו בעקבות שני אירועים: האחד, תחקיר שעשה העיתון הארץ בשנת 2007 בו חשף כי מפקדת מתאם פעולות הממשלה בשטחים הוציאה לאור מסמך בשם "קווים אדומים". המסמך קבע את כמות הקלוריות והערכים התזונתיים המינימלית הנדרשת לתושבי רצועת עזה כדי להישאר בחיים. כמו כן חישבו מחברי המסמך, שעל מנת לעמוד במנת המינימום הזאת, צריך להתיר את כניסתן לרצועה של 106 משאיות מדי יום, חמישה ימים בשבוע. חרף זאת, התברר כי מערכת הביטחון התירה להכניס 65 משאיות ביום בלבד ואסרה להכניס מוצרים כגון בגדים, מזרנים, כיסאות גלגלים, שוקולד וספרים. עברון הזדעזע מתחקיר זה וגם הכניס אותו למחזה, בדיאלוג שנערך בין הפרקליט לנציג מערכת הביטחון. השני, בנו של עברון נכלא בכלא צבאי והושם בצינוק בשל סירובו לשרת בשטחים והנהלת הכלא סירבה להביא לתאו ספרים, למעט ספרי קודש.
המחזה הוצג לראשונה בתיאטרון העירוני חיפה בינואר 2011 בבימויה של אופירה הניג, שביימה בעבר כמה מחזות של גלעד עברון. בינואר 2012, ההצגה עלתה גם בתיאטרון הערבי "אלמידאן" בחיפה וזו הייתה הפעם הראשונה בה "אלמידאן" הציג הצגה דוברת עברית.
המחזה הוצג בגרמנית בתיאטרון העירוני של אוגסבורג בבוואריה, בבימויו של מרקוס טראבוש, מנהלו האמנותי של התיאטרון. הפקות נוספות של ההצגה עלו בפריז (2012), בוסטון (2015).
"יוליסס", שם הגיבור במחזה הוא שמו הלטיני (בהיגוי אנגלי) של אודיסאוס, גיבור האפוס "האודיסיאה" של הומרוס. יוליסס יוצא מביתו לדרך חתחתים במשך עשרים שנה ומצליח בזכות אומץ ליבו, תושייתו והתמדתו לשוב לביתו. גיבור המחזה כונה כך, כי כמו אודיסאוס המיתולוגי, כך יוליסס במחזה נלחם על האידיאלים שלו, גם כשהוא עומד מול סכנת חיים.
בנימוקי פרס ניסים אלוני לעברון השופטים צבי גורן, נורית יערי וגד קינר כתבו על המחזה:
קישורים חיצוניים
ביקורות ראיונות
שושנה קרבסי
שושנה קרבסי (נולדה ב-28 בדצמבר 1964) היא משוררת, סופרת ילדים ישראלית. בנוסף היא גם מספרת סיפורים ממורשת הנשים של יהדות מרוקו ומרצה בתחום. ספרה "נהר ושדים אין בו" בתמיכת מפעל הפיס זכה בפרס שרת התרבות 2017.
ביוגרפיה
שושנה קרבסי ילידת נצרת עלית (היום נוף הגליל), בת להורים ממרוקו. שירתה בחיל המודיעין ביחידה 8200. בעלת תואר ראשון בלימודי מזרח תיכון וערבית.