cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרל פרידריך גאוס
תורת הפוטנציאל
כמה עשורים מאוחר יותר, במאמרו "טענות כלליות בנוגע לכוחות משיכה ודחייה המשתנים בהתאם להיפוך ריבוע המרחק" משנת 1840, אשר סיים את פעילותו המחקרית בפיזיקה תאורטית, הוא סיפק את הטיפול השיטתי הראשון בתורת הפוטנציאל - תחום במתמטיקה העוסק בחקר פונקציות שמקיימות את משוואת לפלס (ונקראות פונקציות הרמוניות), אשר צמח מתוך בעיות פיזיקליות באלקטרוסטטיקה ותורת הכבידה והוכיח חשיבות עצומה בעבודותיו בפיזיקה של גאוס. במאמר גאוס טבע את המונח "פוטנציאל", והראה שעל אף המקור הפיזיקלי השונה של תופעות שונות, התיאור המתמטי שלהם נשען על גוף זהה של משפטים מתמטיים. הוא סיפק בסיס ריגורוזי חדש לתורת הפוטנציאל, ופיתח את התחום משמעותית מעבר להתקדמויות שנעשו על ידי דמויות מפתח קודמות. במאמר גאוס סיפק הוכחה ריגורוזית ראשונה למשוואת פואסון (חלקים §§9-10) המתארת את הפוטנציאל החשמלי גם במרחב שאינו ריק ממטענים (בניגוד למשוואת לפלס). הוא הציג כלים כלליים חדשים באנליזה וקטורית כמו משפט הדיברגנץ של גאוס (חלק §§24) ומשפט גרין, יחד עם משפטים מקוריים חשובים לאפיון פונקציות הרמוניות כגון משפט הערך הממוצע של גאוס (חלק §§20), משפט ההדדיות של גרין (Green's reciprocity theorem) ועקרון המקסימום (חלק §§21). משפט חשוב מאוד אחד במאמר היה שגוי, אולם הכיל את ניצני הרעיונות של שיטת ה-sweeping (נקראת גם Bayalage method) המרכזית לתורת הפוטנציאל המודרנית. אחד העקרונות החשובים שגאוס זיהה במאמר הוא עקרון דיריכלה (חלק §§36), עקרון היוריסטי חשוב שגאוס לא נתן לו הוכחה (הצדקה לעקרון ניתנה רק במאה ה-20, על ידי דויד הילברט), אבל שהפך לעקרון מנחה בעבודות רבות מאוחרות יותר בתורת הפוטנציאל.
מכניקה
גאוס עשה גם תרומות אחדות לבעיות ממכניקה קלאסית. ב-1803, גאוס היה נתון בתחרות עם לפלס בנוגע לפתרון הבעיה של חישוב הסטייה האופקית של גוף המופל ממגדל בגובה h. שניהם עסקו בבעיה בקונטקסט של הוכחה לסיבוב כדור הארץ (proof of earth rotation). גאוס ולפלס שניהם הגיעו לאותה נוסחה להסטה האופקית, במה שהפך לאנליזה התלת-ממדית הראשונה של תנועה ממערכת ייחוס מסתובבת, שראויה לציון כי היא נעשתה כ-30 שנה לפני עבודתו של גספאר גוסטב קוריוליס על כוחות מדומים במערכת מסתובבת (ביניהם כוח קוריוליס). גאוס פרסם את ממצאיו במאמרו "משוואות יסודיות לתיאור התנועה של גופים כבדים על כדור הארץ המסתובב", כשאחת המסקנות הנגזרות מן המשוואות הייתה הנוסחה להיסט האופקי d:
כאשר \omega היא המהירות הזוויתית של סיבוב כדור הארץ ו-\theta הוא קו הרוחב. הנוסחה אפשרה לשניהם לחזות סטייה אופקית של 8.8mm עבור הפלה ממגדל בגובה של 90 מטר בקו הרוחב בו נעשה הניסוי, כאשר הערך שנמדד בפועל על ידי הנסיין יוהאן פרידריך בנזנברג (שערך ניסויים בהפלת כדורים) היה 8.5mm. ב-1837 יישם פואסון את המשוואות היסודיות של גאוס כדי להסביר את הסטייה הבליסטית של פגזים, ומאוחר יותר הן שימשו את לאון פוקו וחוקרים מאוחרים יותר לניתוח תנועת המשקולות של מטוטלות פוקו. בהמשך חייו עסק גאוס בבעיות מכניות נוספות הקשורות בסיבוב כדור הארץ; ב-1854, שנה לפני מותו, ובתגובה לניסוי המפורסם של פוקו, הוא הציע שיפורים למטוטלת פוקו, אשר הפחיתו משמעותית את הגודל שלה. הממציא האיטלקי איגנציו פורו (חי בשנים 1801–1875) הציע הצעות דומות בנוגע להקטנת הגודל של המטוטלת, וב-1878 האיקה קמרלינג אונס בנה מטוטלת פוקו בהתאם להצעות של גאוס ופורו, והשיג תוצאות טובות מאוד איתה.
גאוס עשה גם תרומה תאורטית למכניקה קלאסית דרך עקרון האילוץ המינימלי שלו, שאפשר לתת ניסוח וריאציוני נוסף של המכניקה הקלאסית, ניסוח המאחד סטטיקה ודינמיקה. העיקרון מקביל לניסוחים קודמים של מכניקה אנליטית ומספק נקודת מבט נוספת עליהם, וכן דומה ברוחו לעקרון הפעולה המינימלית של המילטון, שהופיע מאוחר יותר. גאוס כתב כי את ההשראה לנסח את העיקרון הוא קיבל מבעיות של קפילריות בהן עסק באותה תקופה, ובמאמרו על קפילריות הוא עשה בו שימוש כדי לתקוף את הבעיות הווריאציוניות המופיעות כשעולה הצורך לחשב תצורה קפילרית (באמצעות מזעור אינטגרלי אנרגיה).
בערוב ימיו שקד גאוס על הכללת העיקרון שלו ממאמרו מ-1829 מאילוצים הולונומים לאילוצים לא-הולונומים, ובהרצאותיו בשנים 1850/51 חקר בעיה מתחום הגאומטריה החישובית שעסקה במציאת המרחק הקצר ביותר בין תחום במרחב אוקלידי n-ממדי המוגדר על ידי משוואות ואי-שוויונות ליניאריים לנקודה מסוימת במרחב, ותיאר תהליך אלגוריתמי לפתרונה. ב-1853 אחד מתלמידיו של גאוס, אוגוסט ריטר, כתב את עבודת הדוקטורט שלו "על העיקרון של אילוץ מינימלי" בהנחייתו של גאוס, אשר עסקה בפירוט ביישום והכללת העיקרון שתואר קודם על ידי גאוס לאילוצים לא-הולונומים, ובאופן כללי יותר בגאומטריזציה של המכניקה. בעבודה זאת ניכר החותם שהטביעו בריטר הרצאותיו של גאוס בשנים אלו, שעסקו בהרחבה במושג החדשני דאז של מרחבים אוקלידיים רב-ממדיים; בימיו האחרונים גאוס הרהר רבות ב"דוקטרינה של יריעות רב-ממדיות", הן מהקשרים גאומטריים והן מהקשרים טופולוגיים (הוא עסק בבעיית הפירוק של מרחב למרכיבי קשירות).
כמה מדענים מאוחרים יותר התייחסו לעקרון של גאוס בהרחבה ויישמו אותו לפתרון בעיות מכניות מסוימות; כך למשל, היינריך הרץ מצא ב-1894 ניסוח שקול שלו ("עקרון העקמומיות המינימלית של הרץ"), אשר ביטא ביתר בהירות את הקשר בין עקרונות אקסטרמליים לגאומטריה דיפרנציאלית. כמו כן, העיקרון מעורר עניין עכשווי מסוים כי אחד היישומים הטכנולוגיים הטבעיים שלו הוא בחישוב יעיל של התנועה המורכבת של מערכות רובוטיות הנתונות לאילוצי תנועה רבים (למשל, זרועות רובוטיות מרובות מפרקים); כיוון שהעיקרון מצביע כי בעיות של דינמיקה מאולצת ניתנות לפתרון בעזרת שיטת הריבועים הפחותים (בדומה לפתרון בעיות סטטיסטיות), הוא מאפשר לרתום את הכלים החזקים של הרגרסיה והאלגברה הליניארית כדי לתאר את הדינמיקה שלהן.
קפילריות
בחיבורו החשוב על קפילריות מ-1831 "עקרונות כלליים של תאוריית הצורה של נוזלים בשיווי משקל", גאוס עסק בבעיית שיווי המשקל של נוזלים מנקודת מבט שונה משל קודמיו תומאס יאנג ופייר-סימון לפלס. חיבור זה בא בהמשך ישיר לחיבורו המהולל של לפלס על קפילריות (מ-1806), אשר תיאר ביסודיות מופתיות ובדייקנות מתמטית שפע של תופעות ותצורות נימיות בקונפיגורציות פיזיות שונות (צורות שונות של כלי הקיבול המכיל את הנוזל), אך חרף זאת היה חסר ריגורוזיות מתמטית. למעשה, כל התוצאות הפיזיקליות בחיבורו של גאוס הן לא חדשות אלא אודות ליאנג ולפלס, ותרומתו הייחודית היא בכך שהעניק לתחום בסיס מדעי "איתן" יותר וחופשי מהיפותזות. החיבור מפורסם בשל הביקורת שלו כלפי השיטות של יאנג ולפלס, שביססו את פיתוחיהם על היפותזות לא מבוססות על אופי כוחות המשיכה הבין-מולקולריים של הנוזל, ובפרט על גזירת משוואת יאנג-לפלס. בחיבור הוא נקט בגישה "אנרגטית", הגדיר את כוחות הקוהזיה והאדהזיה (בין נוזל למוצק) כאנרגיה לשטח, וגזר את משוואת יאנג לפלס ואת הנוסחה לזווית ההרטבה מנקודת מבט וריאציונית, באופן שפתח צוהר ליישומים תאורטיים מתקדמים יותר. תחת ידיו של גאוס, עקרונות וריאציוניים כמו עקרון העבודה הווירטואלית ועקרון האילוץ המינימלי שלו הפכו בהדרגה לבסיס לגישה האנרגטית המודרנית לחקר הקפילריות.
כיוון שפתרון הבעיות בחיבור מבוסס על קבלת מינימום לאנרגיה של המערכת אודות למתח הפנים, האדהזיה והכבידה, הוא מעניין מאוד גם מבחינה מתמטית, שכן הוא הציג את הפתרון הראשון לבעיה וריאציונית המערבת אינטגרלים כפולים, תנאי שפה וגבולות משתנים; מבחינה מעשית הבעיה בחיבור כרוכה בהבאה למינימום של הביטוי הבא לאנרגיה:
האיבר הראשון מייצג את האנרגיה הפוטנציאלית הכובדית של הנוזל, השני את אנרגיית מתח הפנים והשלישי את האנרגיה אודות לאינטראקציית נוזל-מוצק. כמסקנות מיידיות מן התאוריה שלו גאוס גוזר את הנוסחה לטיפוס נימי של נוזל במעלה צינור (חוק ג'ורין), כמו גם את המשוואה של פני השטח של נוזל בצינור בעל סימטריה גלילית. גאוס חוקר בחיבור מזווית מתמטית גם את תצורות פני הנוזל המתקבלות בכלי קיבול בעלי צורה מורכבת ולא פשוטה. בכך שהחיבור פרץ דרך בטיפול בבעיות וריאציוניות עם משתנים מרובים, הוא תרם בעקיפין גם לחקר המושג המתמטי החשוב של משטח מינימלי - שכן משוואת יאנג לפלס משקפת את העובדה שמשטח היציבות הוא משטח מינימלי בעל עקמומיות ממוצעת קבועה - ולראיה תוך זמן קצר חלה פריחה מדעית בחקר הקפילריות ונושאים קרובים מנקודת מבט וריאציונית, כפי שמעידה הרשימה הארוכה של החוקרים שתרמו לתחומים אלה. המתמטיקאי Oscar Bolza, שכתב חיבור על תרומותיו של גאוס לחשבון וריאציות, ציין שבכך שבמאמרו גאוס טיפל בבעיות וריאציוניות המערבות אינטגרלים רב-ממדיים, הוא "שבר את הצוואר הקשיח של ענף חשבון הווריאציות".
קריסטלוגרפיה
אחד היישומים היותר ראויים לציון ומרחיקי לכת של עבודתו של גאוס בתורת המספרים היה השימוש בתבניות ריבועיות לפתרון בעיות קריסטלוגרפיות. ב"מחקרים אריתמטיים" גאוס נתן פיתוח כמעט שלם של התורה של תבניות ריבועיות בינאריות (binary quadratic forms) והחל גם לפתח בצורה מרחיקת לכת את התורה של תבניות ריבועיות טרנריות (ternary quadratic forms); דהיינו תבניות שהן ריבועיות בשלושה משתנים. אחת הדרכים בהן גאוס יישם את התורה של תבניות טרנריות, אשר הופיעה עוד במחקרים אריתמטיים, הייתה קביעת מספר ההצגות של מספר טבעי כסכום של שלושה ריבועים. אולם, נכון ל-1801, התורה של תבניות טרנריות הייתה רחוקה מהשלמה.
בשנים 1830–1831 השלים הפיזיקאי והמתמטיקאי הגרמני Ludwig August Seeber את התורה של תבניות טרנריות בהתאם למתווה שהציג גאוס במחקרים אריתמטיים. Seeber פרסם חיבור ארוך שמתאר את תוצאותיו על הרדוקציה של תבניות טרנריות, אולם למרות התוצאות המרשימות שבחיבור, הוא לא הוכיח את התוצאה האחרונה והמרכזית של החיבור, וזו נשארה בגדר השערה. בסיכום שכתב גאוס על חיבורו של Seeber הוא שיבח את ממצאיו, פישט רבים מטיעוניו הסבוכים, ונתן הוכחה של ההשערה המרכזית של החיבור. ההיבט המעניין של הסיכום לא היה ההוכחה בלבד אלא הפרשנות המפתיעה שנתן גאוס - גאוס ציין שההשערה של Seeber שקולה לטענה שהאריזה הצפופה ביותר של כדורים המסודרים בצורה מחזורית היא זו שיוהאנס קפלר תיאר ב-1611; כלומר שהתוצאה שלהם מוכיחה כבדרך אגב את השערת קפלר במקרה של מארז סריגי.
בהוכחה גאוס לראשונה פירש תבניות ריבועיות כסריגים (lattices) במרחב; כלומר לכל תבנית ריבועית בינארית מתאים סריג יחיד במישור, ובדומה לכך לכל תבנית ריבועית טרנרית מתאים סריג יחיד במרחב. בסיום ההוכחה הוא אף נתן המחשה גאומטרית יפה למשפט: "נפח המקבילון היסודי של סריג מרחבי אשר כל צלעותיו קצרות יותר מכל אלכסוני הפאות ואלכסוני המקבילון, הוא גדול או שווה לפעמיים נפח התיבה בעלת צלעות זהות לזו של המקבילון". החסם התחתון הזה מושג כאשר המקבילון היסודי הוא תא יחידה של סריג קובי ממורכז-פאה - ולכן זו האריזה הצפופה ביותר. בכך חישב גאוס למעשה את ערכו של קבוע הרמיט במקרה התלת-ממדי. קריטריון ההשוואה בין אורכי צלעות המקבילון לאורכי אלכסוניו (כלומר שכל הצלעות קצרות מכל האלכסונים) מתאר למעשה סריגים שמתאימים לתבניות ריבועיות שעברו רדוקציה (reduced quadratic forms), הגם שאלו למעשה היחידים שרלוונטיים לבעיית אריזת הכדורים האופטימלית, ומכאן נובע הקשר בין הפן האריתמטי של תבניות ריבועיות בשלושה משתנים לבין התאוריה של סריגים ב-.
הקישור שיצר גאוס בין תבניות ריבועיות לסריגים הכווין מאוד את המחקר המתמטי העתידי על תבניות ריבועיות ב-n משתנים. שארל הרמיט והרמן מינקובסקי, שני מתמטיקאים שתרמו רבות להכללת התאוריה של תבניות ריבועיות, נעזרו רבות באנלוגיה הזאת.
אופטיקה
ב-1817 גאוס פרסם מאמר מקורי שמתאר את עינית גאוס (Gauss eyepiece) שהמציא, שהייתה עדשה-כפולה שתוכננה כך שתפחית את האברציה הכרומטית. כמה מממצאיו במאמר זה נמנים עם תרומותיו היותר מעמיקות לאופטיקה; במאמר הוא טיפל באופן תאורטי בבעיית הכרומטיות וגזר את רדיוסי העקמומיות של העדשות ומקדמי השבירה שלהן הנדרשים כדי למזער את הכרומטיות. עבודתו זו לא הייתה חסרת השפעה, וכמה עשורים מאוחרים יותר בנה קרל אוגוסט פון שטיינהייל עינית בהתאם למתווה של גאוס. כמה שנים מאוחר יותר, במסגרת הטריאנגולציה של ממלכת הנובר, גאוס פיתח את ההליוטרופ, מכשיר אופטי העושה שימוש במראה כדי להחזיר אור שמש על פני מרחקים גדולים במטרה לסמן ולמדוד מרחקים של עמדות. בהקשר זה גאוס חקר גם את השבירה האטמוספירית של קרני אור במטרה לשפר את הדיוק של המכשיר שלו (ובעקבות כך את מדידות הגובה שנערכו בסקר הגיאודזי שהוביל).
במכתבו מ-1831 לאסטרונום היינריך וילהלם ברנדס, עסק גאוס בכמה בעיות אופטיות לא סטנדרטיות (בראי התקופה): במכתבו סיפק גאוס תוצאות הנוגעות בגודלו של עיגול הטשטוש במערכות אופטיות ובפילוג עוצמת האור הנופל בתוכו. מטרת מכתבו של גאוס הייתה להבהיר לברנדס כמה נקודות לא ברורות בנוגע לעדשה הכפולה האכרומטית שלו (שבו דן כאמור ב-1817). מכתבו זה הוא אחת מתרומותיו היחידות שאינן נוגעות במישרין לתיאוריה האופטית הקלאסית, שכן היא עסקה דווקא בהיבטים מתקדמים יותר כגון אברציות כדוריות.
בין התכתבויותיו של גאוס בשנים 1813–1846 מפוזרות תוצאות רבות באופטיקה שנחשבות לאלמנטריות למדי בימינו. אף על פי כן, יש לזכור שנושאים אלו עדיין לא הובנו היטב על ידי הפיזיקאים של התקופה. הן עסקו בתכונות הכלליות של מסלול קרני אור בטלסקופים, כמו הגדלה, בהירות, התאמה לעיניים קצרות-ראי ועוד. ניתן לאמר איפה שתרומתו המרכזית של גאוס לאופטיקה גאומטרית היא הפשטות והאלגנטיות שהעניק לתחום - באמצעות הבהרת מושגי יסוד אופטיים שונים, הוא נתן תמריץ חזק לפיתוח התחום, הן במישור התאורטי והן במישור המעשי. חיבורו הקלאסי מ-1840 של גאוס על אופטיקה, "חקירות דיופטריות", בא בהמשך ישיר ל"דיופטריקה" של אוילר, שהייתה העבודה המקיפה ביותר שנכתבה על אופטיקה גאומטרית על לזמנו של גאוס. חיבורו של גאוס אמנם לא מכיל תוצאות חדשות רבות בהשוואה לקודמו אוילר, אולם מצטיין בפשטות אלגוריתמית ובבהירות רבה יותר. ראשית, גאוס התחיל ממושגי יסוד שלא הוגדרו והוצגו כהלכה לפניו, כגון מרחק מוקד (focal distance), נקודות מוקד, נקודות קרדינליות, הגברה (magnification) וכו'. בכך הוא היה הראשון שהציב את עבודותיהם של קודמיו במסגרת מושגית נוחה. שנית, גאוס נתן פן מעשי לחקירות האופטיות התאורטיות שקדמו לו בכך שטיפל לראשונה בעדשות בעלות עובי שרירותי (שכן כל עדשה מציאותית היא בעלת עובי סופי), והראה כיצד לטפל במערכות המורכבות מכמה מראות ועדשות באמצעות החלפתן במערכת מצומצמת.
אישיות
גאוס היה דתי אדוק ואדם שמרן. הוא תמך במונרכיה של בית ולף, והתנגד לנפוליאון, אותו ראה כצמיחתה של מהפכה מסוכנת. כמו כן היה פרפקציוניסט נלהב ומסור לעבודתו. לפי אייזק אסימוב, גאוס הופרע פעם באמצע תהליך פתרון בעיה וסופר לו שאשתו גססה. נטען כי תשובתו של גאוס הייתה: "תגיד לה לחכות רגע עד שאסיים". אנקדוטה זו נידונה בקצרה בביוגרפיה של גאוס שנכתבה על ידי וולדו דונינגטון: "Gauss, Titan of Science", ובה נטען כי זהו סיפור מפוקפק.
המוטו האישי של גאוס היה "pauca sed matura" - "מעט, אך בשל". בהתאם לכך הוא התמיד בסירובו לפרסם עבודות אותן לא החשיב למושלמות ומעל לכל ביקורת, והעדיף ללטש עבודות גמורות שוב ושוב. מחקר של יומניו הפרטיים חושף כי למעשה הוא גילה מושגים ומשפטים מתמטיים רבים שנים ואף עשורים לפני שנתגלו באופן בלתי תלוי על ידי אחרים. היסטוריון המתמטיקה הידוע אריק טמפל בל העריך שאם גאוס היה מפרסם את כל תגליותיו בזמנו, המתמטיקה הייתה מתקדמת בלמעלה מ-50 שנה.
יחסיו של גאוס עם מתמטיקאים אחרים היו נתונים לביקורת: לעיתים נדירות, אם בכלל, שיתף פעולה עם מתמטיקאים אחרים ונחשב למרוחק ומסוגר על ידי רבים. נאמר עליו שהוא נכח אך ורק בכינוס מדעי אחד, שהתקיים בברלין ב-1828. גאוס סירב בדרך כלל להציג את האינטואיציה שמאחורי ההוכחות שלו, שהיו לעיתים קרובות אלגנטיות מאוד. גישה זו מוסברת במלואה אך בקצרה על ידי גאוס עצמו ביצירתו "Disquisitiones Arithmeticae", בה הוא מכריז כי על הדרך לפתרון הבעיה להיות תמציתית. כמו כן נטען כי גאוס לא תמך במתמטיקאים הצעירים שהמשיכו בעקבותיו. אף על פי שלימד מספר תלמידים, היה ידוע בשנאתו להוראה. למרות זאת, כמה מתלמידיו נעשו למתמטיקאים רבי השפעה, ביניהם ריכרד דדקינד, ברנהרד רימן ופרידריך בסל. גאוס אף ניהל חליפת מכתבים ארוכת שנים עם סופי ז'רמן והמליץ עליה לשם קבלת תואר כבוד מאוניברסיטת גטינגן.
כתחביבים עסק גאוס ותרם לקריסטלוגרפיה, ביוסטטיסטיקה, מדע אקטוארי וכן התעניין במינרלוגיה ובוטניקה. הוא שימר את חיבתו הרבה ללמידת שפות חדשות גם בשנותיו המאוחרות יותר, ובגיל 62 פצח בלימוד עצמי שיטתי של השפה הרוסית, קרוב לוודאי שבמטרה להיות מסוגל לקרוא את עבודותיו של לובצ'בסקי על גאומטריה לא אוקלידית בשפת המקור שלהן. הוא נודע בשל נטייתו לתיעוד ואספנות של עובדות מספריות אמפיריות בעלות חשיבות משתנה; לאחר מותו נמצאו בביתו מחברות עם רישומים שונים ומשונים כגון ההכנסות הכספיות החודשיות של חברת הרכבות בהנובר או מספר הסערות החשמליות שהתחוללו באזור מגוריו בכל שנה. בבעלותו הייתה ספרייה אישית ענפה שהכילה יותר מ-6000 כרכים בנושאים מגוונים; הוא היה סקרן לקרוא בספרות העולם, ויצירות הספרות האהובות עליו היו אלו של הסופר הבריטי סר וולטר סקוט.
תחום עניין מעט יוצא דופן מבחינת פועלו של גאוס, הוא חקר האפשרות של קיום צורות חיים נבונות מחוץ לכדור הארץ. הוא היה הראשון שהעלה רעיון להעביר מסר אופטי ליצורים חוצניים (על תקשורת רדיו לא דובר אז, שכן היה זה הרבה לפני גילוי גלי הרדיו): לנטוע במדבר סהרה שטח מוריק בן מאות קמ"ר בצורה של תרשים משפט פיתגורס, ואם יבחינו בו יצורים חוצניים, יבינו כי לא נוצר במקרה אלא על ידי יצורים תבוניים אחרים וייצרו קשר עם בני האדם באופן כלשהו.
משואות יצחק
מַשּׂוּאוֹת יִצְחָק הוא משק שיתופי דתי, בתחום מועצה אזורית שפיר שבשפלת החוף בואכה אשקלון. תחילתו בקיבוץ הדתי משואות יצחק בגוש עציון שנחרב במלחמת העצמאות. בפברואר 2010 חזר המושב לתנועת הקיבוץ הדתי.
משואות יצחק (גוש עציון)
קיבוץ משואות יצחק הוקם באוגוסט 1945 בגוש עציון, על ידי גרעין נוער מצ'כיה שקיבל הכשרה של שנה בטירת צבי ולאחר מכן חיכה להתיישבות בכפר הרא"ה ובגת רימון. בסוף אוקטובר 1945 התקיים טקס בו נקרא הקיבוץ ע"ש הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, שהיה הרב הראשי לישראל.
במלחמת העצמאות נכבש המקום בידי הלגיון הירדני. תושבי הגוש שנותרו בחיים, ובהם חברי משואות יצחק, נשבו על ידי חיילי הלגיון והועברו לירדן, שם שהו כ-9 חודשים.
הקמת משואות יצחק באזור שפיר
בשובם של חברי משואות יצחק מהשבי בשנת ה'תש"ט - 1949, הם עלו להתיישבות, בשנית, על אדמות הכפר הערבי אלסוואפיר אלע'רביה שחרב ב-1948. אנשי משואות יצחק, ביחד עם חיילים דתיים בחטיבת גבעתי, הקימו את היישוב באוהלים סביב מבנה בית הספר שנותר מהכפר סוואפיר. טקס העלייה על הקרקע התקיים באוגוסט 1949. תוכנית הקבע של הקיבוץ נערכה על ידי האדריכל והאמן הדתי מאיר בן אורי. בעת הקמת הבתים הוחלט על לינת הילדים ליד ההורים, תוך ביטול הלינה המשותפת והקמת פינת בישול בכל דירה. בשנת 1952 הוחלט על ידי חברי הקיבוץ לפרק לגמרי את הקיבוץ ולהפוך למושב שיתופי. בינואר 1961 נחנך במקום בית כנסת לזכרו של הרב הרצוג.
ענפים ומוסדות קהילתיים
בשנותיו הראשונות התפרנס המושב מענפי פלחה, פרדס, רפת ולול. המושב הוביל בהכנסת חידושים בחקלאות, כולל מדגרה חדשנית, מכון תערובת וגידול עגבניות בחממות.
בתעשייה: מפעל "עלבד משואות יצחק" (מגבונים לחים ומוצרי בד לא ארוג), מסגריה, משואה בכפר (אולם שמחות), פלוריש (תוספי מזון וויטמינים), חנות מחשבים ותקשורת - מ.ת.מ, מוסך, מסגור תמונות, מרכז מזון, קוסמטיקה, סטודיו לקרמיקה - קל וחומר.
בחקלאות: גידולי שדה (דגנים), רפת, מדגרה, לולים ומטעים.
ענפי שירות למשק: חשמליה, מכבסה, צרכניה, ספריה, בינוי והחזקה, אינסטלציה, מרפאה, תקשורת טלפונים, גן נוי, הנהלת חשבונות, מרכז "מפגשים" המקיים פעילויות תרבות ופנאי לדור הוותיקים, חנות יד שנייה - "במחשבה שנייה" לממכר בגדי ילדים ונשים מיד שנייה במצב חדש ובמחיר סמלי, הפתוחה לקהל הרחב, והכנסותיה נתרמות לצדקה.
המוסדות הקיימים במשק: מזכירות, מועצה כלכלית.
ועדות: תרבות, דת, צדקה, חינוך, ספורט וטיולים, ביקורת, בריאות וקליטה.
במקום פועלת מכינה קדם צבאית לבנות דתיות בשם "צהלי" ביזמתו והנהלתו של מרכז יעקב הרצוג. וסניף של תנועת הנוער בני עקיבא. רב המושב הוא הרב מאיר נהוראי, יו"ר בית הלל.
ג'ון סטניס (CVN-74)
ג'ון סטניס (CVN-74) (באנגלית: USS John C. Stennis (CVN-74)) היא נושאת מטוסים מסדרת נימיץ המשרתת בצי ארצות הברית, ומונעת באנרגיה גרעינית על ידי שני כורים גרעיניים.
נושאת המטוסים "ג'ון סטניס (CVN-74)" קרויה על שמו של הסנטור חבר המפלגה הדמוקרטית ג'ון סטניס אשר כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית בין השנים 1947–1989. בתו מרגרט סטניס-וומבל (Margaret Stennis-Womble) התכבדה להיות נותנת החסות של הספינה (ship’s sponsor).
נושאות המטוסים מסדרת נימיץ
אלו הן אוניות המלחמה הגדולות ביותר שנבנו אי פעם, והן מן האוניות הגדולות ביותר שנבנו בכלל. כל אונייה נושאת עליה כוח אווירי גדול ומודרני, והן מהוות את אחד הסממנים לעוצמתה של ארצות הברית כמעצמת על. בצי ארצות הברית ניתן לאוניות אלה הסימול CVN, שמורכב מ-CV שהוא הקוד שמציין נושאת מטוסים ו-N שמציין גרעינית, ומספריהן הסידוריים הם 68 והלאה.
"ג'ון סטניס (CVN-74)" היא נושאת המטוסים השביעית בסדרה (מתוך עשר), לפי תאריך השקתה.
שנת 2018
ב-15 בינואר 2016, עזבה "ג'ון סטניס (CVN-74)" את בסיס חיל הים קיטסאפ לפריסה מתוכננת למערב האוקיינוס השקט.
ב-19 באפריל הגיעה נושאת המטוסים לסינגפור לביקור בנמל הקבוע, לאחר שסיימה תרגיל אימונים בילטראלי שנתי בפיליפינים.
ב-26 באפריל 2016, עגנה "ג'ון סטניס (CVN-74)" בנמל בהונג קונג, עם ספינות הליווי שלה.
ב-10 באוגוסט הגיעה "ג'ון סטניס (CVN-74)" לסן-דייגו שבקליפורניה, לפריקה והורדה של "Carrier Air Wing Nine".
ב-2 באוגוסט 2018 הוחלט על שיפוץ מורכב של כור הספינה.
מחנה העקורים לנדסברג
מחנה העקורים לנדסברג (בגרמנית: DP-Lager Landsberg) היה מחנה עקורים שהוקם בגרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה ובו התרכזו עובדי כפייה ששרדו עבודת כפייה תחת שלטון גרמניה הנאצית וכן ניצולי השואה לפני עזיבתם את גרמניה ועלייתם לארץ ישראל או הגירתם מגרמניה.
הקמה
המחנה הוקם בסוף אפריל 1945 בבסיס הצבא הגרמני מחנה זארבורג בעיירה לנדסברג על הלך, מערבית למינכן, באזור הכיבוש האמריקאי בגרמניה. בתחילה רוב תושביו היו עקורים לא יהודים, בעיקר עובדי כפייה רוסים ופולנים.
התארגנות יהודית
ביולי 1945 הקימו השורדים היהודים במחנה ועד לשם שיפור תנאי חייהם ולהשגת הכרה אמריקאית בזכותם למחנות נפרדים עקב האנטישמיות שהפגינו יתר האסירים המשוחררים, הלא יהודים, כלפיהם. במחנה לנדסברג נערכו בחירות לוועד המחנה. הוועד קיבל על עצמו את האחריות על חיי היהודים במחנה. ארל הריסון נפגש עם נציגי הניצולים בלנדסברג לקראת הדו"ח שפרסם באוגוסט 1945.
באוגוסט 1945 נבחרו ל באזור הכיבוש האמריקני בבווריה שלושה יהודים מלנדסברג (מתוך 11 חברי ועד). בראש הוועד עמד שמואל גרינגאוז מלנדסברג. במחנה היה מטה אורט (ארגון לשיקום ולהכשרה,  Organisation for Reconstruction and Training). באוגוסט 1945 השיג אורט מאונרר"א מכונות עבור המחנה והוקמה כיתת תלמידים מקצועית.
בספטמבר 1945 הוצב במחנה גדוד רגלים אמריקאי בפיקוד קצין יהודי ששיפר את התנאים במחנה. הוסר הכורח לבקש אישור מהצבא לשם יציאה מהמחנה והיהודים קיבלו אוטונומיה מנהלית.
לנדסברג - מחנה לעקורים יהודים בלבד
באוקטובר 1945 פונו תושבי המחנה הלא יהודים. חלקם הועברו לארצותיהם וחלקם - למחנות אחרים. במחנה העקורים לנדסברג נותרו ניצולי השואה. אליהם התווספו אלפי ניצולים ממזרח אירופה, רובם ניצולי דכאו. ב-21 באוקטובר 1945 התקיימו בחירות לוועד היהודי במחנה. "האיחוד הציוני" בראשות גרינגאוז ניצח, וגרינגאוז נבחר לראש הוועד. הוא ייסד את עיתון מחנה לנדסברג והיה אחד מעורכיו. העיתון הופץ בעשרות אלפי עותקים בגרמניה
באוקטובר נפתח במחנה העקורים לנדסברג בית ספר יסודי, ובהמשך - גן ילדים. שפות ההוראה היו בדרך כלל יידיש ופולנית, מכיוון שלעיתים התלמידים, המורים או שניהם לא ידעו עברית. בדצמבר 1945 החלו חיילי הבריגדה לסייע בהוראה. במחנה פעלו תלמוד תורה וישיבת קלויזנבורג, מועדוני ספורט, בית חולים ובית ספר לאחיות, תיאטרון, קולנוע ובתי קפה. אחד הניצולים שהגיעו למחנה היה שמואל בק.
במחנה הוסרט חלק מהסרט ארוכה היא הדרך בכיכובו של ישראל בקר.
הגירת היהודים וסגירת המחנה
עד 1949 עברו קרוב ל-23,000 יהודים במחנה העקורים לנדסברג. הם היגרו לארץ ישראל ולמדינות נוספות ומחנה העקורים לנדסברג נסגר בתחילת 1951.
הנצחה
בשנת 1989 יזם אנטון פוסט, יחד עם עמותת אזרחי לנדסברג, הצבתו של לוח זיכרון בכניסה למחנה העקורים. בכתובת על הלוח נזכר השימוש במקום לפני 1945 בידי הוורמאכט ובהמשך על ידי הבונדסוור. כמו כן מוזכרת הקמת אחד ממחנות העקורים הראשונים שהיה שמור בלעדית לעקורים יהודים לאחר מלחמת העולם השנייה. אל"ם א. ד. אירווינג היימונט, מפקדו הראשון של המחנה, תרם את הלוח, והצבתו נתמכה על ידי העיר לנדסברג והבונדסוור. הנואם הראשי בעת חנוכת השלט היה ד"ר אברהם י' פק (Abraham J. Peck) מהארכיון היהודי האמריקאי, יליד המחנה. דובר נוסף היה ד"ר סימון סנופקובסקי, ניצול השואה, תושב לשעבר במחנה העקורים לנדסברג ונשיא הקהילות היהודיות בבוואריה.
פוסט-אימפרסיוניזם
פוסט-אימפרסיוניזם הוא זרם באמנות שהתקיים בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 ונכללו בו אמנים שסגנונם היה שונה משל האימפרסיוניסטים, ולא אחיד. משמעו "אחרי האימפרסיוניזם" והוא מתאר את האמנות המודרנית הצרפתית שבאה מיד אחרי האימפרסיוניזם וכתגובה לאימפרסיוניזם.
היסטוריה
את המונח "פוסט-אימפרסיוניזם" טבע רוג'ר פריי, מבקר אמנות אשר קיים תערוכה בשם "מאנה והפוסט-אימפרסיוניסטים" בלונדון בשנת 1910. בכך שאף לבסס קשר צורני בין סגנונותיהם השונים של האמנים מתוך תיאורם כסוטים מן הייעוד הנטורליסטי של האמנות.
האמנים שבאו במקביל ואחרי האימפרסיוניסטים דחו את האימפרסיוניזם, כל אחד מסיבותיו. הפוסט-אימפרסיוניסטים לא יצרו קבוצה או תנועה מגובשת, והמונח עצמו אינו מתייחס לסגנון הציור או לרעיון כלשהו אלא יותר מציין תקופה היסטורית מסוימת בתולדות האמנות שהייתה רבת השפעה אף היא. את הפוסט-אימפרסיוניסטים מאחדת גישה מהפכנית לאמנות, הם ראו בה אמצעי לביטוי רגשות, עניין סובייקטיבי ואף סימבולי. בעוד שהאימפרסיוניזם שאף להתייחס להתבוננות בטבע במבט אובייקטיבי, הפוסט-אימפרסיוניזם ביטא צורך רגשי של האמן להגיב על מה שהוא רואה וליצור דימוי חזותי אישי מתוך הטבע. הם תיארו את העולם על-פי הופעתו החיצונית אך שילבו בתיאורם גם את מציאותם הפנימית והאישית או התמקדו בחקר נושא שהעסיקם. הם אפשרו לעצמם להתמודד עם רגשות בציורים ולא רק עם המציאות החומרית. בכך הם הביאו את האמנות להפשטה גדולה יותר.
מבחינה טכנית נטשו הפוסט-אימפרסיוניסטים את שיטת הציור האימפרסיוניסטית שדגלה בשימוש בצבע מקומי טהור המתערבב בעין המתבונן ויוצר את הפיגורה. אצל הפוסט-אימפרסיוניסטים הצבע הונח יותר בחופשיות ונעשה שימוש גם בצבע שחור (האמפרסיוניסטים השתמשו בצבע משלים או כחול לשם תיאור מקומות כהים או צל). גם ציירים אימפרסיוניסטים עברו במהלך הזמן לשימוש בטכניקה יותר חופשית כמו קלוד מונה. גם נושאי הציור משתנים וחלק מן הציירים דוחים את ההתבוננות והציור בטבע, שהייתה אחד מעקרונותיה המוצהרים של תנועת האימפרסיוניזם.
בין האמנים המאופיינים כאמנים פוסט-אימפרסיוניסטים כלולים: פול סזאן, וינסנט ואן-גוך, פול גוגן, ז'ורז' סרה וטולוז לוטרק.
התערוכה האימפרסיוניסטית האחרונה, בשנת 1886, סימנה את סופה של תקופה. הוצגו בה יצירות רבות שלא היו נאמנות עוד לעקרונות המקוריים של האימפרסיוניזם. האימפרסיוניזם נתקל בדחייה מצד רבים מתומכיו המקוריים ומצד דור חדש של אמנים, שעשו שימוש ברעיונות אך המשיכו לפתח אותם הלאה. הלכה והתגברה התחושה של אי-שביעות רצון מעקרונות האימפרסיוניזם, שהייתה השורש שמתוכו צצו ועלו אותם אמנים הנקראים "פוסט-אימפרסיוניסטים". אלה, ניסו להגיע לשלמות אמנותית מעבר למטרות של האימפרסיוניזם.
קארן חצ'אנוב
קארן אבגארוביץ' חצ'אנוב (ברוסית: Каре́н Абга́рович Хача́нов; בארמנית: Կարեն Աբգարի Խաչանով; נולד ב-21 במאי 1996) הוא טניסאי רוסי ממוצא ארמני. בשיאו (15 ביולי 2019) דורג במקום שמיני בעולם בדירוג הסבב ה-ATP, וכיום (מאי 2022) מדורג במקום ה-26. עד כה זכה ב-6 תארים במשחקי יחידים.
קריירה
חצ'אנוב החל להצליח משנת 2013 כשהופיע בטורניר הנוער של אליפות צרפת הפתוחה. הוא הצליח לנצח את הטניסאי הבכיר של התחרות - האוסטרלי ניק קיריוס.
בתחילת 2013, הפך לטניסאי הרוסי הראשון שהתאמן בקרואטיה בהדרכת ודרן מארטיץ', שאימן גם את גוראן איוואנישביץ'.
הצלחה רצינית ראשונה הושגה בשנת 2013 באליפות אירופה בקרב הזוטרים בקטגוריית הגיל עד גיל 18. הוא זכה בטורניר כשהוא בן 17 ו-157 ימים, והפך לטניסאי הרוסי הצעיר ביותר, שערך את הופעת הבכורה שלו בטורניר ATP.
חצ'אנוב זכה לכותרות בגביע קרמלין במוסקבה בשנת 2013, לאחר שהעפיל לרבע גמר, שבו הפסיד לאיוו קרלוביץ' בשתי מערכות בתוצאה 4:6 ו-0:6.
באוקטובר 2013 קיבל חצ'אנוב את הזכות לייצג את רוסיה בגביע דייוויס ומאז הפך לשחקן קבוע בנבחרת.
בשנת 2014 העניקה לו פדרציית הטניס הרוסית את "גביע רוסיה", אשר מוענק מדי שנה לטניסאים צעירים מצטיינים. באולימפיאדת הנוער ב-2014 זכה במדליית הכסף יחד עם אנדריי רובלב בטורניר הזוגות.
ב-2017 השתתף חצ'אנוב לראשונה בהגרלה הראשית של טורניר גראנד סלאם, באליפות ארצות הברית הפתוחה, שם הודח הסיבוב הראשון. בפברואר 2018 זכה בטורניר מרסיי, ובאוקטובר 2018 זכה בגביע הקרמלין.
ביוני 2019 העפיל לראשונה לרבע גמר אליפות צרפת הפתוחה, אחרי שגבר על חואן מרטין דל פוטרו הארגנטינאי. באוקטובר 2020 העפיל לשמינית גמר טורניר רולאן גארוס.
נחשוני ים
נחשוני ים (שם מדעי: Ophiuroidea) הם מחלקה של בעלי חיים השייכים למערכת קווצי עור, ומהווים את המחלקה העשירה ביותר במינים במערכה זו.
תיאור
נחשוני הים מזכירים בצורתם את כוכבי הים וקרובים אליהם מבחינה פילוגנטית. ההבדל המורפולוגי העיקרי בין שתי מחלקות אלו ניכר בצורת החיבור של הזרועות לגוף: זרוע כוכבי הים מהווה המשך של הגוף, ואילו לנחשוני הים זרועות בעלות בסיס דק, והגוף נראה כדיסקית מרכזית. לרוב לנחשוני הים זרועות דקות וארוכות, המחולקות לפרקים. פרקים אלה מאפשרים להם לנוע בגמישות, ומכאן גם נגזר שמם. מספר הזרועות הוא לרוב 5–7. נחשוני הים נפוצים מאזור הכרית ועד למעמקי הים. הם חיים בין סלעים בטין, בין אצות. הם ניזונים לרוב מסינון חומר אורגני מן המים וליקוטו בעזרת רגלי המים שלהם.
לכריתנית ונדט התפתחה מערכת ראייה מיוחדת.
טקסונומיה
קיימים כ-1900 מיני נחשוני ים, ו-230 סוגים המאורגנים בשלוש סדרות: Oegophiurida, Phrynophiurida ו-Ophiurida.
אדם רגיש מאוד
אדם רגיש מאוד (באנגלית: Highly Sensitive Person או HSP) הוא מונח מתחום הפסיכולוגיה אשר נטבע באמצע שנות ה-90 בספר בעל אותו שם, שנכתב על ידי הפסיכולוגית והחוקרת איליין ארון.
אדם רגיש מאוד, על פי ארון, הוא אדם בעל תכונה מולדת של רגישות גבוהה בעיבוד חושי (או רגישות מולדת כמו שקרל יונג טבע אותו במקור). לדברי ארון וחוקרים אחרים, אנשים רגישים מאוד, שמהווים כחמישית מהאוכלוסייה (מספר שווה של גברים ונשים), יכולים לעבד מידע חושי בצורה יותר עמוקה ויסודית, בשל הבדל ביולוגי במערכת העצבים שלהם. זוהי תכונה ספציפית, עם השלכות חשובות על האופן בו אנשים אלו מרגישים ומתנהגים. על פי ארון, בעבר נהגו לבלבל מזג זה עם ביישנות מולדת, בעיות חרדה חברתית, פחדנות מולדת, והסתגרות. ארון טוענת כי ניתן למדוד מזג של אדם רגיש מאוד באמצעות שאלון, שהוכח כבעל תוקף.
השימוש במושג
המונח "אדם רגיש מאוד" (HSP) נטבע על ידי ארון בספרה ב-1996, והוא צובר פופולריות משום שהוא מציג את המזג כדבר מולד מחד, ובעל מאפיינים שונים חיובים ושליליים כאחד. הספר טוען כי ביישנות, עכבות ורגישות יתר, מונחים המשמשים לעיתים קרובות כדי לתאר אנשים רגישים מאוד, עשויים להיות לא נכונים לגביהם. השאלה אם אנשים אלו רכשו את התכונות הללו, תלויה רק בגורמי לחץ סביבתיים.
מספר ספרים נכתבו סביב השימוש במונח זה: ארון כתבה את הספרים: אדם רגיש מאוד, ילד רגיש מאוד (אשר תורגמו לעברית בהוצאת פוקוס), אדם רגיש מאוד באהבה, וחוברת עבודה לאנשים רגישים מאוד. טד זף כתב את הספרים: מדריך ההישרדות של האדם הרגיש מאוד, בן הלוויה של האדם הרגיש מאוד, והילד הרגיש. ג'נה פורסט כתבה את הספר: עזרת ספר הזיכרונות היא בדרכו.
מאפיינים של אנשים רגישים מאוד
המאפיינים העיקריים של אדם רגיש מאוד, על פי הספר, הם:
על פי ארון, אנשים רגישים מאוד עובדים בצורה שונה מאחרים. הם מתמקדים בדקויות ויכולים לחשוב עליהם זמן רב לפני שהם מרגישים או מפגינים בקיאות בנושא. אם אדם רגיש מאוד לא תורם הרבה לדיון, זה לא בהכרח אומר שהוא לא מבין או שהוא ביישן מדי. אנשים רגישים מאוד חוששים לחשוף תובנות מכיוון שהם שונים מהתפיסה המקובלת, או מכיוון שלדבר על זה או להעלות את זה עלול לגרום להם עוררות יתר. אנשים רגישים מאוד הם לעיתים קרובות מאוד מצפוניים, עם אינטליגנציה גבוהה, אינטואיציה ודמיון, אבל ביצועים טובים פחות, כאשר בוחנים אותם. מצב זה נכון גם במצבי עבודה; אנשים רגישים מאוד יכולים להיות עובדים טובים, פועלים היטב עם פרטים, מתחשבים ונאמנים, אבל הם נוטים לעבוד באופן מיטבי כאשר התנאים שקטים ורגועים. מכיוון שהם פחות טובים בביצוע כאשר מסתכלים או בוחנים אותם, הם עשויים שלא להיות מקודמים. הם נוטים להתרועע פחות עם אחרים, לעיתים קרובות מעדיפים לעבד את חוויותיהם בשקט בעצמם. חלק מהעדפה זו קשורה לעוררות היתר שהם נמצאים בה לעיתים קרובות, והמותשות שבאה בעקבות זאת. לעיתים קרובות, היכולת שלהם באופן לא מודע או כמעט מודע לזהות ולעבד דקויות סביבתיות, גורמת לאפיין אותם כ"מחוננים" או בעלי "חוש שישי".
דוגמאות לאנשים רגישים מאוד
ארון תיארה אנשים כקארל יונג, אמילי דיקנסון וריינר רילקה כאנשים רגישים מאוד, והוסיפה שאנשים רגישים מאוד רבים הם משוררים, סופרים, כותבים, מורים, רופאים, מרפאים, פילוסופים ותאולוגים. רבים מהם רוחניים ובעלי מוסריות גבוהה."
ספרדים
{{פירושונים|
ראו גם
}}
סוזן טרוורס
סוזן טרוורס (באנגלית: Susan Travers; 23 בספטמבר 1909 - 18 בדצמבר 2003) הייתה חיילת בריטית ששירתה במסגרת לגיון הזרים הצרפתי במלחמת העולם השנייה והייתה האישה היחידה שלחמה בשורות הלגיון מאז ומעולם.
חייה
טרוורס נולדה בדרום אנגליה. אביה היה אדמירל בצי, אך היא גדלה בדרום צרפת, ובתחילת דרכה הייתה שחקנית טניס מקצוענית למחצה.
עם תחילת מלחמת העולם השנייה שירתה טרוורס בשורות הצלב האדום הצרפתי כאחות רחמניה, אך לאחר מכן הצטרפה לחיל המשלוח הצרפתי של מתנדבים שיצאו לסייע לצבא הפיני במלחמתו בברית המועצות. לאחר התבוסה הצרפתית במערכה על צרפת בשנת 1940, הגיעה טרוורס לאנגליה, שם הצטרפה לכוחות צרפת החופשית של הגנרל שארל דה גול.
בשנת 1941 הייתה לנהגת של קצין הרפואה של הגדוד ה-13 של לגיון הזרים (13e demi-brigade de Légion étrangère). היא השתתפה במבצע "אקספורטר" בו לחמו כוחות צרפת החופשית, לצד הבריטים ולוחמים בני היישוב בלבנון ובסוריה, כנגד אנשי צרפת של וישי. שם קיבלה מהליגיונרים את הכינוי "La Miss". לאחר מכן נסעה לצפון אפריקה דרך דהומיי ונהר קונגו. במהלך נסיעה זו פיתחה מערכת יחסים רומנטית קצרה עם האציל הגאורגי דמיטרי אמילחווארי שלחם אף הוא בשורות לגיון הזרים כקצין. לאחר מכן מונתה להיות הנהגת של הגנרל מארי-פייר קניג, שלחם בצפון אפריקה. השניים הפכו לזוג אוהבים, על אף שקניג היה נשוי.
בשנת 1942 פיקד קניג על כוחות צרפת החופשית, וביניהם אנשי לגיון הזרים בקרב ביר חכים, בו הגנו הצרפתים על מצודה מדברית בלוב בשם ביר חכים, כנגד התקפתו של הגנרל ארווין רומל. בתחילת מאי 1942 כאשר היה ברור כי רומל נערך לקרב הורה קניג לכל הנשים באזור להתפנות, אך התיר לטרוורס להישאר לצידו. הקרב היה קרב עז, ובמהלכו הופגזה ביר חכים בארטילריה והופצצה מן האוויר במאות גיחות של הלופטוואפה.
ב-10 ביוני נתן קניג פקודת נסיגה, לאחר עמידה הירואית של אנשיו, שעצרה את כוחותיו של רומל, וסייעה לכוחות הארמייה השמינית של הצבא הבריטי להיערך. הנסיגה נערכה בשעות הלילה. במהלך הנסיגה נהגה טרוורס בראש הטור הנסוג במכוניתו של קניג, דרך שדות מוקשים ואש גרמנית בלתי פוסקת. בשעה 10:30 ב-11 ביוני הגיע הטור הצרפתי לשטח בשליטת בריטניה. משעצרה מכוניתה של טרוורס נמצא כי פגעו בה 11 כדורים, וכי הבלמים יצאו מכלל פעולה, וכן בולמי הזעזועים.
לאחר הקרב סיימה טרוורס את יחסיה עם קניג, והוא שב לאשתו. טרוורס המשיכה לשרת בלגיון, ולחמה באיטליה, צרפת וגרמניה, כנהגת של אמבולנס, משאית ואף תותח אנטי-טנקי מתנייע. במהלך המלחמה נפצעה כאשר רכבה עלה על מוקש.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה נותרה טרוורס בלגיון הזרים, ואף גויסה רשמית לשורותיו והוענקה לה דרגת adjudant-chef (המקבילה לרב-סמל בכיר בצה"ל). היא שירתה בווייטנאם במהלך מלחמת הודו-סין הראשונה. היא נשאה לרב-סמל בלגיון בשם ניקולא שלגלמילך, שלחם אף הוא בביר חכים. לזוג נולדו שני בנים. לאחר פרישתם גרו בפרברי פריז. בשנת 1956 העניק לה קניג, שמונה לשר ההגנה הצרפתי את "צלב המלחמה". כן עוטרה באות לגיון הכבוד וב"מדליה הצבאית".
בשנת 2000 פרסמה ביוגרפיה אותה כתבה בשיתוף עם ונדי הולדן, בשם "מחר היי אמיצה: זכרונות האישה היחידה שאי פעם שירתה בלגיון הזרים". היא המתינה עד שכל יתר המעורבים בסיפור הלכו לעולמם, בטרם פרסמה את זכרונותיה.
בשנת 2003 נפטרה.
שרה קופיו סולם
ביוגרפיה
קופיו נולדה בוונציה, בת למשפחה יהודית, קיבלה חינוך יהודי ואיטלקי ולמדה יוונית עתיקה, לטינית ועברית וכן את התנ"ך והברית החדשה.
משפחת קופיו הייתה משפחת סוחרים שמוצאה כנראה מהקהילה היהודית במודנה. בסביבות שנת 1613 נשאה קופיו לג'יאקוב סולם, שהיה אף הוא ממוצא מודני. לזוג נולדה בת יחידה שנפטרה בגיל עשרה חודשים.
קופיו הייתה בעלת ידע מעמיק בתחום הספרותי, המוזיקלי, ההיסטורי והתאולוגי. היא למדה פילוסופיה ואסטרולוגיה והכירה טקסטים לטיניים, עבריים וספרדים. היא חייבת חלק גדול מהשכלתה ללאונה מודנה, שלה הוא הקדיש את הטרגדיה אסתר (La reina Esther).
היא אף ניסתה את כוחה ביצירות ספרותיות, מהן נותר אך מעט. בביתה התקיים סלון ספרותי שהיה פתוח לא רק ליהודים, אלא גם לאינטלקטואלים נוצרים ובהם גם באלדאסארה בוניפאקיו.
הוויכוח בנושא הדת והישארות הנפש
קופיו ניהלה התכתבויות עם אנסאלדו צ'בה, מחבר הספר אסתר. מההתכתבות הזאת נותרו רק המכתבים שהוא שלח אליה, בהם הוא מנסה לשכנע אותה להמיר את דתה לנצרות. קופיו, שהייתה גאה בהשתייכות לקהילה היהודית סירבה.
בעקבות הדיון הזה כתבה קופיו את המניפסטו "בו היא מפריכה ומוכיחה את סניור בלדסארה בוניפציו על ההאשמה הכוזבת שלו שהיא מכחישה את נצחיות הנפש".
סקנדינביאן איירליינס
סקנדינביאן איירליינס (באנגלית: Scandinavian Airlines System) או בקיצור SAS היא חברת התעופה הלאומית של המדינות הסקנדינביות: שוודיה, דנמרק ונורווגיה. החברה מפעילה טיסות משלוש המדינות לרחבי אירופה, המזרח התיכון, המזרח הרחוק וצפון אמריקה. בסיסה הגדול ביותר של החברה נמצא בנמל התעופה קופנהגן קסטרופ.
תולדות החברה
החברה הוקמה ב-1 באוגוסט 1946 כאשר 3 חברות התעופה של שוודיה, דנמרק, ונורווגיה אוחדו לחברה אחת גדולה כשהחלוקה בין 3 המדינות במניות הייתה 28.6% לנורווגיה ודנמרק ו-42.8% לשוודיה. החברה החלה להפעיל טיסות נוסעים ב-17 באוקטובר באותה שנה.
בשנות ה-50 פתחה החברה קווים ליעדים רבים באירופה. ב-1954 הייתה לחברה הראשונה שטסה מאירופה לאמריקה מעל הקוטב הצפוני בקו ללוס אנג'לס, ובשנת 1957 פתחה החברה קו שני לטוקיו דרך אלסקה, וזאת מכיוון שברית המועצות לא איפשרה לחברות אירופאיות לטוס מעל שטחה. בשנת 1959 נכנסה החברה רשמית ל"עידן הסילון" כשרכשה את מטוס הסילון הראשון שלה מדגם קרוול.
בשנות ה-70 רכשה החברה את מטוסיה הראשונים מדגם בואינג 747-200, לרכישה זאת קדמו חששות רבים מפשיטת רגל כמו חברות אחרות שרכשו מטוסים אלה. בשנת 1977 רכשה החברה מטוסים מדגם איירבוס A300 לביצוע הקו בין סטוקהולם וקופנהגן ללונדון.
בשנת 1984 הקימה החברה חברה בת לביצוע טיסות מקומיות משדות תעופה קטנים לשדות תעופה גדולים, לצורך זה רכשה החברה מטוסי פוקר F-27. בשנת 1988 הזמינה החברה 9 מטוסי בואינג 767-300ER לביצוע הקווים הארוכים בחברה ו-61 מטוסי מקדונל דאגלס לביצוע הטיסות הקצרות.
בשנת 1991 אירעה ההתרסקות הראשונה בתולדות החברה בעיר גוטרורה אשר בצפון שוודיה. בשנת 1993 רכשה החברה את חברת linyeflyg אשר ביצעה טיסות פנימיות בשוודיה וכך ביססה את עצמה כחברה היחידה לטיסות פנימיות בשוודיה עד 1994. בשנת 1994 נכשל ניסיון לאחד את החברה עם החברות KLM, אוסטריאן איירליינס, וסוויסאייר תחת השם "אלקזאר". בשנת 1995 חתמה החברה על הסכם לרכישת 41 מטוסים מדגם בואינג 737-600 עם אפשרות להחלפת חלק מההזמנה למטוס אחר מהדור השני של בואינג 737.
בשנת 1997 ייסדה החברה ביחד עם יונייטד איירליינס, אייר קנדה, לופטהנזה, ותאי את ברית החברות סטאר אלייאנס, אשר עד היום היא ברית חברות התעופה הגדולה בעולם.
בשנת 1999 חתמה החברה על הסכם לרכישת מטוסי איירבוס A330 ואיירבוס A340 אשר החליפו את מטוסי הבואינג 767. בשנת 2000 רכשה החברה מטוסי דה הבילנד דאש Q400 אשר החליפו את מטוסי הפוקר 50. באותה שנה החליטה החברה לרכוש גם מטוסי איירבוס A321 לביצוע הקווים בין 3 ערי הבירה של סקנדינביה והקווים ללונדון, פריז, ופרנקפורט. בשנת 2001 נכנסו מטוסי האיירבוס A340 לשירות. בסופה של אותה שנה התרסק מטוס מקדונל דאגלס MD-87 לאחר המראה מנמל התעופה לינאטה במילאנו לאחר שהתנגש במטוס קל שהמריא משדה אחר באותו הזמן.
בשנת 2004 הופרדה החברה ל-4 מחלקות נפרדות (סאס שוודיה, סאס דנמרק, סאס נורווגיה, סאס אינטרנשיול), אשר לא תלויות באחרות אך כולן כפופות להנהלה מרכזית, מבנה זה בוטל בשנת 2009 והחברה אוחדה שוב. כמו כן בוצעה רפורמה בחברה כאשר כל מדינה הוציאה 50% ממניותיה למכירה.
בשנת 2007 אירעו במטוסי הדאש 8-Q400 תקלות בגלגלי המטוס מה שגרם ל-3 מטוסים שונים לנחות נחיתות חירום תוך תקופה קצרה, בעקבות תקלות אלו הוציאה החברה את המטוסים מסוג זה משירות בחברה.
בתחילת העשור השני של המאה ה-21, בעקבות השינויים הגדולים בעולם התעופה האזרחית ובראשם כניסת חברות תעופה זולה רבות לשוק, נקלעה החברה לקשיים רבים ונאלצה לבצע שינויים וקיצוצים רבים בשורותיה על מנת לחזור להיות רווחית.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לאוקטובר 2020:
פעילות החברה בישראל
משנת 2012 עד 2016 החברה הפעילה טיסות בין קופנהגן לנמל התעופה בן-גוריון. במרץ 2016 הפסיקה החברה את טיסותיה לישראל.
באפריל 2017 הודיעה החברה כי בכוונתה להפעיל טיסות החל מחורף 2017 טיסות בין סטוקהולם לאילת (החל מ-28 באוקטובר).
ביוני 2023 הגישה החברה בקשה רשמית להפעיל טיסות ישירות לקופנהגן וסטוקהולם. הטיסות צפויות להתחיל בינואר הקרוב.
קישורים חיצוניים
מדיה וקבצים בנושא סקנדינביאן איירליינס באתר Airliners.net
פומ"ה
על הפומ"ה ניתן להתקין אמצעים שונים כגון כפות דחפור, אמצעים נגד מוקשים כגון מגוב או נוכרי ומערכת רקטות ריצוף CARPET לפריצת שדות מוקשים. כמו כן, ניתן לדגם את הכלי בתא לוחמים עילי (כמו בנגמחון).
היסטוריה
תכנון הפומ"ה החל ב-1983 עקב הצורך ברכב הנדסי ממוגן, שיעבוד בגזרת דרום לבנון. בשנת 1988 תפסו הפומ"ות הראשונות קו בלבנון וזכו להצלחה רבה, אך תכנונה, ייצורה וכניסתה לשירות מבצעי מלא הושלמו רק בשנות ה-90 המוקדמות. מאז עברה הפומ"ה שינויים רבים, בהם החלפת זחלים מזחל שוט לזחל מרכבה, הוספת מיגון ופלטות בזוקה, שיפור מערכות פנימיות והוספת אמצעים הנדסיים ואלקטרוניים שונים.
בצה"ל הפומ"ה משמש את גדודי חיל ההנדסה הקרבית בכל סוגי הלחימה ההנדסית ובפרט בכל הקשור למיקוש, פריצה, הבקעה, צליחה, חבלה ופעילויות נוספות. הפומ"ה מוגדר כרכב הנדסה קרבית ונגמ"ש כבד משמש לתובלה ופריקה של לוחמי הנדסה בשדה הקרב, בין אם זה בלוחמה בשטח בנוי, פתוח, תת-קרקע וכדומה. המיגון של הפומ"ה כבד ולעיתים הוא משמש חיילי יחידות מיוחדות לכניסה ללב שטח עוין.
הפומ"ה חמוש בשלושה מקלעי מאג ובמאג רפא"ל, המופעל בשליטה מרחוק מתוך גוף הנגמ"ש. ב-2016 החל צה"ל בהתקנת עמדות דרקונית המפעילות מקלע כבד M2 בראונינג בשלט רחוק, על נגמ"שי הפומ"ה. גם לרקטות הריצוף, שנועדו במקור לפריצת שדות מוקשים, יש יכולת להשמיד מטרות חי"ר ומחבלים.
אמנואלה קלאיו
אמנואלה קלאיו (באיטלקית: Emanuele Calaiò; נולד ב-8 בינואר 1982) הוא שחקן כדורגל איטלקי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת סלרניטנה.
קריירה
קלאיו נולד בפלרמו שבסיציליה. את שנותיו הראשונות ככדורגלן מקצועי בילה במועדונים קטנים, ולנאפולי הגיע קלאיו בתחילת 2004, אחרי שזו הורדה לליגה השלישית בשל פשיטת רגל והציגה באותה עונה סגל שהורכב כמעט כולו משחקנים חדשים. למרות שלא מילא תפקיד חשוב בעונת הבכורה שלו במדים התכולים, הוא הוביל את מועדון הפאר לזכייה באליפות הליגה השלישית כבר בעונה שלאחר מכן, כשבדרך הוא כובש 18 שערים.
את עונתו השלישית במדי הקבוצה מדרום המגף הוא החל בצורה טובה אך בהמשך נקלע לבצורת שערים. אף על פי כן, הצליחה נאפולי לעמוד בציפיות והעפילה בחזרה לליגה הראשונה, אחרי 6 שנים בליגות המשנה. קלאיו היה הכובש המצטיין בפעם השנייה ברציפות עם 14 שערים.
עם הבאתם של אסקיאל לאבסי ומרסלו זלאייטה נפגע מעמדו של קלאיו, הוא הפך לשחקן ספסל ונקלע לבצורת שערים. בחלון ההעברות בינואר 2008 ביקש קלאיו לעזוב את הקבוצה אך למרות התעניינות מצידן של קבוצות אחרות מהסרייה לא נמצאה קבוצה שתסכים לשלם את הסכום אותו דרשה נאפולי. על פי ההערכות, קלאיו, שכבש רק 2 שערים ב-27 המשחקים בהם שותף בעונת 2007/08, אמור לעזוב את הקבוצה בקיץ 2008. מספר קבוצות איטלקיות הביעו עניין בשחקן.
ב-2 ביולי 2008 עבר קלאיו לסיינה תמורת 2.5 מיליון אירו על מחצית מכרטיסו. בשנת 2013 עבר מקבוצת סיינה לקבוצת נאפולי והושאל לקבוצת גנואה. בשנת 2014 חתם בקטניה. בשנת 2015 חתם בספציה מסרייה ב'.
בורות (פירושונים)
{{פירושונים|
אמיגדלה
אמיגדלה (מיוונית: αμυγδαλή - שקד) היא מבנה דמוי שקד, המורכב מכ-13 גרעינים. האמיגדלה נמצאת בעומק האונה הרקתית התיכונה במוח של בעלי חוליות מורכבים, ובהם האדם. היא מעורבת בתהליכי בקרה רגשיים וביצירה של זיכרונות רגשיים.
מבנה
האזורים המתוארים כגרעיני אמיגדלה מקיפים כמה מבנים עם מאפיינים דומים בבני האדם ובבעלי חיים אחרים. בין הגרעינים הללו ניתן למנות את המתחם הבזולטרלי, הגרעין הקורטיקלי, הגרעין המדיאלי, הגרעין המרכזי, ואשכולות התאים המשולבים.
תפקוד
האמיגדלה מעורבת בוויסות הפעולה של המערכת ההורמונלית ושל מערכת העצבים האוטונומית. היא מעוררת את התגובה הראשונית לגירוי וקובעת האם כדאי להיחשף אליו או להימנע ממנו.
האמיגדלה מקוטלגת לרוב כאזור רגשי המקושר לתהליכים של פחד. היא רגישה מאוד להורמוני דחק והיא מעורבת בוויסות רגשי ובתגובה הרגשית לסכנה.
עם זאת, מבנה זה מעורב גם במספר תפקודים, המקושרים באופן קרוב לקוגניציות, בתוכם גם תשומת לב, קשב ולמידה אסוציאטיבית. תפקוד מרכזי של תשומת לב וקשב, תהליך קוגניטיבי פרדיגמטי, הוא תהליך של ויסות חושי. האמיגדלה מכילה ביסודה ככל הנראה את ההשפעות הנוגעות לעלייה בשיעור התגובות העצביות כתוצאה משימת לב לגירויים ויזואליים.
קישורים למערכות עצביות ואזורים מוחיים
האמיגדלה היא חלק מהמערכת הלימבית ומגרעיני הבסיס. היא מקבלת מידע מהטגמנטום הגחוני כחלק מהמערכת המזולימבית של המוליך העצבי דופמין. התלמוס מעביר לאמיגדלה מידע מעובד אודות גירויים שונים בסביבה, שבעקבותיו היא מעוררת מוטיבציה ראשונית להיחשף אליהם או להימנע מהם.
האמיגדלה מעבירה מידע לחלק התחתון של הסינגוליט קורטקס הקדמי ACad rostral–ventral Anterior cingulate cortex, אשר אחראי על הפן הרגשי של עיבוד המידע. היא שולחת מידע לתצורה הרשתית, האחראית על מנגנונים הקשורים לעוררות ושינה ומכילה מבנים המעורבים בשליטה מוטורית. האמיגדלה מתקשרת גם עם ההיפותלמוס המעורב ביצירת תגובות פיזיולוגיות ולוקח חלק בפעולת כמו אכילה, שתייה, רבייה ותגובות למצבי לחץ. '''הקישוריות הרחבה המושלכת מהאמיגדלה ל – 8 אזורים נוספים קורטיקליים, מובילה את החוקרים למסקנה שהאמיגדלה "תופסת עמדה במרכז גאומטרי מאוד (מהונדס) של המפה הטופולוגית". מבנה זה הוא אחד מהאזורים המקושרים ביותר של המוח. נראה, כי האמיגדלה, אזור רגשי מרכזי, ממוקמת כדי לעשות אינטגרציה ולהפיץ מידע לאזורים רבים במוח, ביניהם גם אזורים התומכים בתפקודים קוגניטיביים. למשל, היא תומכת בחלק מהמנגנונים החיוניים אשר מעורבים בתפקודים ניהוליים.
רמות גבוהות של מוליכים עצביים ממשפחת הקטכולאמינים, המופרשות בשעת לחץ כתגובה למצבי מתח, יכולים לדכא במהירות את הפעילות של קליפת המוח הקדם-מצחית ולהעביר אותה למצב "offline" כדי להגיב לסכנה, על ידי העברת השליטה על ההתנהגות למערכות פרמיטיביות יותר כמו האמיגדלה והסטריאטום שמתווכים תגובות אינסטינקטיביות.
השפעה על הרגש
לדופמין יש תפקיד מרכזי במערכת החיזוק. פעולתו קשורה וחיונית לרצון ולהשתוקקות. עם זאת, עליה ברמות הדופמין של הטגמנטום הגחוני לא בהכרח מובילות לתחושה טובה: היא יכולה לעורר באמיגדלה פעילות המקושרת לציפייה לסכנה ולא רק ציפייה לגמול.
הליקויים הנפוצים ביותר בעקבות פגיעה באמיגדלה קשורים לרגשות בסיסיים כמו פחד ותוקפנות. למשל, אנשים עם פגיעה באמיגדלה מתקשים במיוחד להבחין בביטויי רגשות שליליים של הזולת, בעיקר פחד. כמו כן, לפגיעה באזורי האמיגדלה יכולה להיות השפעה מרגיעה על בני אדם רעי מזג.
לאמיגדלה יש מעורבות במצבים של הפרעת דחק פוסט-טראומטית PTSD.
השפעה על הזיכרון
האמיגדלה אחראית על הפן הרגשי של הזיכרון, מה שמעיד על תפקוד הדורש אינטגרציה קוגניטיבית-רגשית בהינתן משמעות קוגניטיבית-ערכית לחוויה. בסיסו של תפקוד זה בקואליציות דינמיות עשירות של קשרים (או קישורים) בין מספר אזורים במוח.
יחסי וייטנאם–יוון
יחסי וייטנאם–יוון הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם לבין הרפובליקה ההלנית.
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו בשנת 1975. השגרירות היוונית בהאנוי נפתחה בשנת 2007 בניגוד לשגרירות הווייטנאמית שנפתחה בשנת 2011. היחסים בין המדינות התפתחו באופן משמעותי במהלך העשור האחרון. המדינות החלו לפתח את הקשרים הכלכליים ביניהם והביקורים בין המדינות גדלו באופן משמעותי. אולם, יש מעט יוונים המתגוררים בווייטנאם.
Popular Song
Popular Song (בעברית: שיר פופולרי) הוא הסינגל החמישי והאחרון של הזמר הבריטי-לבנוני מיקה מהאלבום השלישי שלו "The Origin of Love", בשיר הוא מארח את הזמרת האמריקאית אריאנה גרנדה, והשיר אף מופיע באלבום הבכורה שלה - Yours truly.
רקע ויציאה
לשיר יצאו שתי גרסאות, הגרסה המקורית נמצאת באלבום השלישי של מיקה כאשר היא יותר מחוספסת ובוגרת, כאשר מיקה שחרר את השיר כסינגל הוא רצה שהוא יהיה יותר להיטי ועשה אותו בסגנון של השיר "Grace kelly" שיצא בשנת 2008.
השיר יצא ב-29 באפריל 2013 והגיע למקום ה־87 בבילבורד האמריקאי.
לשיר גם יצא קליפ אשר מתאר ילדים לא פופולרים שעברו התעללות בידי בריונים כאשר הם מחזירים לילדים שהתעללו בהם, מיקה תיאר את הקליפ "אפל בסגנון משפחת אדמס". הקליפ של השיר צבר יותר מ 200 מיליון צפיות.
צבי הארי הורוביץ
ראשית חייו
הורוביץ נולד ב-1924 בלייפאיה שבלטביה, למוישה ומלשין (קוטשר) הורוביץ. היה לו אח אחד. המשפחה היגרה ליוהנסבורג ששכנה אז באיחוד דרום אפריקה עם שני בניהם כשהארי היה בן עשר וכך ניצלו מהמוות ב בידי גרמניה הנאצית ומשתפי הפעולה הלטבים.
פעילות ציונית
עוד בהיותו בלטביה הצטרף הורוביץ הצעיר לתנועת בית"ר, תנועת נוער ציונית רוויזיוניסטית, לאחר ששמע את זאב ז'בוטינסקי, אבי הציונות הרוויזיוניסטית, נואם שנה לפני הגירת המשפחה לדרום אפריקה. הורוביץ המשיך להיות פעיל ואחר כך מנהיג לאומי של ארגונים רוויזיוניסטים ושל תנועת בית"ר בדרום אפריקה, ולאחר מכן עמד בראש הפדרציה הציונית של דרום אפריקה. כעיתונאי מקצועי, הורוביץ שימש במשך 25 שנה עורך "הראלד היהודי", שבועון שהיה הביטאון של המפלגה הרוויזיוניסטית בדרום אפריקה, והיה שדרן, פרשן טלוויזיה ודובר.
בשנת 1964 היה הורוביץ אחד מנושאי ארון קבורתו של ז'בוטינסקי, כאשר הוא ואשתו נקברו מחדש בהר הרצל שבירושלים.
כתומך ותיק של מנחם בגין, פגש הורוביץ לראשונה את ראש ממשלת ישראל העתידי ב-1946 במהלך ביקור בארץ ישראל לאחר הקונגרס הציוני ה-22 בבזל, שווייץ. כשפגש את בגין, זה עדיין היה מפקד האצ"ל. השניים המשיכו לשמור על קשר לאחר שישראל זכתה בעצמאות ובתקופה בה בגין היה יושב ראש האופוזיציה ושר בלי תיק בממשלת ישראל השלוש עשרה.
בשירות הממשלה
בעקבות בחירתו של בגין לשלטון ב-1977, עלו הורוביץ ואשתו פרדה לישראל והתיישבו בירושלים. לאחר מכן הצטרף ללשכת ראש הממשלה כיועץ למידע חיצוני, וכיהן בתפקיד זה עד שנת 1980, עת מונה לציר הסברה בשגרירות ישראל בוושינגטון. הוא חזר לירושלים באמצע שנת 1983 כדי להיות יועץ ראש הממשלה לענייני יהדות התפוצות, תחילה תחת בגין, ולאחר מכן, לאחר התפטרותו, תחת יצחק שמיר. הוא מילא תפקיד זה עד היבחרו של יצחק רבין לראשות הממשלה ב-1992.
מרכז מורשת מנחם בגין
עם מותו של בגין במרץ 1992 הציע הורוביץ להקים אנדרטה חיה לראש ממשלת ישראל השישי, המבוססת על מערך הספריות הנשיאותיות בארצות הברית. היה זה המוסד הראשון מסוגו בישראל. כדי להביא פרויקט זה למימוש הוא ארגן את קרן מורשת מנחם בגין אשר גייסה בהנהגתו 20 מיליון דולר אמריקאי להקמת מרכז מורשת מנחם בגין בירושלים, מול הר ציון.