cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
היסטוריה צבאית של תאילנד
ההפיכה הצבאית, מלחמת העולם השנייה והכיבוש היפני (1932-1945)
עבור סיאם, שבשנת 1939 שינתה את שמה לתאילנד, מלחמת העולם השנייה, הייתה גם המעורבות במאבק בין בעלות הברית ובין מעצמות הציר באזור, אך גם חידושו של המאבק בדרום מזרח אסיה בין יריבות וותיקות. כמו מדינות אחרות באזור, תאילנד, שהייתה כבר תחת משטר צבאי מאז ההפיכה של שנת 1932 בהנהגת ראש הממשלה, מייג'ור גנרל פלק פיבונסונגרם (שהיה ידוע גם בשם פיבון - "Phibun"), ניצלה את השינויים במאזן הכוחות שנגרמו עקב נפילתה של צרפת והתפשטותה של יפן כדי לנסות להחזיר לעצמה שטחים שאיבדה במאה ה-19. ההשקעה הרבה של תאילנד בצבאה, שהתבססה על ציוד בריטי וגרמני ובחיל האוויר שלה שמטוסיו היו מתוצרת אמריקנית ויפנית, עמדה להתממש.
המאבק מול צרפת של וישי
העימות התנהל בשלושה שלבים. במהלך השלב הראשון בעקבות נפילתה של צרפת ב-1940 והקמתם של בסיסי צבא יפנים במושבות המזרח אסיאתיות של צרפת, פתחה תאילנד במתקפה לאורך חזית נהר המקונג ותקפה את ויינטיאן שבלאוס, את סיסופון (Sisophon) ובטמבנג (Battambang) שבקמבודיה. בראשית ינואר 1941 הצבא המלכותי של תאילנד שיגר מתקפת קרקע ועד מהרה כבש את לאוס. במקביל נכנס הצבא לקרב קשה יותר בקמבודיה, שם התנגדותו של צבא צרפת של וישי הייתה חזקה יותר. יחד עם זאת, בזירה הימית היו כוחותיו החזקים יותר של הצי הצרפתי בעמדת עליונות והשיגו ניצחון על הצי המלכותי התאילנדי בקרב על קו-צ'אנג (Battle of Ko Chang). בתיווכם של היפנים הוכרזה הפסקת אש ב-28 בינואר והסכם שלום נחתם בטוקיו ב-9 במאי, לפיו אולצו הצרפתים על ידי היפנים לוותר על השטחים שבמחלוקת שביניהם לבין תאילנד.
הפלישה היפנית
בשלב השני, ניצלה יפן את היחלשותה של בריטניה באזור ופלשה לתאילנד, בראותה בממלכה בסיס להמשך כיבושיה לכיוון דרום במלאיה הבריטית, על מצבורי הנפט שלה וצפון-מערבה לבורמה. ב-8 בדצמבר 1941 אחרי שעות ספורות של לחימה בין הכוחות התאילנדים והיפנים, נענתה תאילנד לדרישה היפנית למעבר בשטחה. בהמשך החודש חתם פיבון על הסכם ברית הגנה הדדית עם יפן, בנותנו ליפנים גישה מלאה למסילות הברזל, הכבישים, שדות התעופה, בסיסי הצי, המחסנים, מערכות התקשורת ובסיסי הצבא. בגיבוייה של יפן, סיפחה תאילנד את השטחים בצפון מלאיה שאולצה למסור לבריטניה בחוזה של שנת 1909 וניהלה מסע מלחמה נגד בעלות בריתה לשעבר לאורך גבולה הצפוני עם בורמה.
תאילנד כארץ כבושה
בשלב הסופי של המלחמה, היחלשותה של יפן והצורך הדחוף שלה בחומרי גלם הפחיתו עבורה את היתרונות של תאילנד כבעלת ברית צבאית והפכו את הברית הבלתי שוויונית למשטר כיבוש לכל דבר ועניין. חילות האוויר של בעלות הברית השיגו עליונות אווירית בשמי תאילנד וביצעו משימות הפצצה על בנגקוק ועל מטרות נוספות. האהדה של העילית הפוליטית האזרחית כלפי משטרו של פיבון וכלפי צבאו, נחלשה, מה שאילץ את ראש הממשלה להתפטר ביוני 1944. עם כניעתה של יפן, עמדו בריטניה וצרפת על כך שיוחזרו להם השטחים שסופחו לתאילנד במהלך המלחמה.
לקחי המלחמה
המלחמה האירה באור חדש את חשיבותה של העליונות האווירית באזור, כמו השימוש במפציצי צלילה כנגד הכוחות הצרפתים ב-1941., או ביצוע טיסות הסיור בשטחים ההרריים בצפון. כמו כן התבררה החשיבות של צוותי אוויר מאומנים כדי לביצוע תקיפות אפקטיביות. לסיכום, המלחמה הדגישה את האתגרים של הצדדים הלוגיסטיים של פעולות בשטחים בלתי עבירים, לקח שיושם בעימותים שנכונו לתאילנד במדינות השכנות בשנות המלחמה הקרה.
ראשית הברית עם ארצות הברית
ההיסטוריה הצבאית של תאילנד בעידן שלאחר מלחמת העולם השנייה עמד בסימן התגברות הקומוניזם באזור, שהייתה לאחד הצירים המרכזיים במלחמה הקרה. כל ממשלותיה של תאילנד הבינו שרצף המדינות הקומוניסטיות בדרום-מזרח אסיה, שרובן היו יריבותיה שמכבר, יצר מתיחות אזורית וגרם להתקוממות קומוניסטית מבית. מנהיגיה של תאילנד לאחר המלחמה היו ברובם שמרנים, שביקשו לשמור על יוקרתה של המלוכה ולמגר את הקומוניזם. וייטנאם הייתה עסוקה כעת במלחמת הודו-סין הראשונה ותאילנד השתתפה במלחמת קוריאה ועם הגברת מעורבותה של ארצות הברית באזור, הפכה תאילנד לבעלת ברית שלה ב-1954 עם כינונה של ברית SEATO.
מלחמת וייטנאם ומלחמת האזרחים בלאוס
בעוד שמלחמת הודו-סין הראשונה המשיכה להתנהל בין הווייטנאמים לבין צרפת, תאילנד, שסלדה משתי יריבותיה הוותיקות, נמנעה מלהיכנס לעימות, אך ברגע שהמלחמה הפכה לעימות בין ארצות הברית לבין הקומוניסטים הווייטנאמים, קיבלה על עצמה תאילנד לעמוד לצידה של ארצות הברית. שתי המדינות חתמו על הסכם צבאי סודי ב-1961 וב-1963 התירה באופן חופשי לכוחות הצבא וחיל האוויר של ארצות הברית את השימוש בשטחה ולאחר מכן החלה לשלוח את כוחותיה שלה לווייטנאם. יחד עם זאת, הייתה תאילנד מעורבת יותר ב"מלחמה הסודית" (מלחמת האזרחים בלאוס) ובמבצעים החשאיים במדינה השכנה בין השנים 1964-1972. הווייטנאמים הגיבו בתמיכה בהתקוממות של מפלגה הקומוניסטית של תאילנד במקומות שונים ברחבי המדינה. ב-1975 היחסים בין בנגקוק לבין וושינגטון התקררו. בסופו של דבר כל הכוחות הצבאיים של ארצות הברית פינו את תאילנד ומעורבותה במלחמה הסתיימה.
הפלישות הקומוניסטיות
הניצחון הקומוניסטי בווייטנאם חיזק עוד יותר את המפלגה הקומוניסטית של תאילנד. לאחר הטבח באוניברסיטת תאמאסאט (Thammasat University) ב-1976 ומדיניות הדיכוי של ראש הממשלה מהמחנה הימני טאנין קראיויקסיאן (Thanin Kraivichien), גברה האהדה למפלגה. בשנות השבעים הוערך שבמסגרת המפלגה היו כ-12,000 חמושים. רובם היו ממוקמים בחלקה הצפון-מזרחי של תאילנד לאורך הגבול עם לאוס. בשנות השמונים דוכאו כבר כל המרידות. במקביל, הפלישה הווייטנאמית לקמבודיה ב-1978 שהייתה מיועדת להפלת משטרו של פול פוט ונתמכה על ידי תאילנד ועל ידי סין, הביאה את העימות וייטנאמי-תאילנדי אל מעבר לגבול וכתוצאה מכך התבצעו פלישות קטנות של הווייטנאמים כנגד המחנות של שרידי ממשל הקמר רוז' על אדמת תאילנד, שנשארו שם עד 1988. בינתיים, תאילנד, בתמיכתה של ארצות הברית, מימנה את הקמתה של "חזית השיחרור העממית של העם הקמרי" (Khmer People's National Liberation Front – KPNLF), שפעלה החל משנת 1979 כנגד הממשלה החדשה בקמבודיה שהוקמה בחסות הווייטנאמים, מתוך בסיסים על אדמת תאילנד. תקריות גבול בדפוס דומה התרחשו לאורך הגבול בין תאילנד ללאוס בשנים 1987-1988.
לאחר המלחמה הקרה (1990 עד היום)
שני העשורים האחרונים בהיסטוריה הצבאית של תאילנד עומדים פחות בסימן של איומים חיצוניים ויותר בסימן התפקיד של כוחות ההגנה בחיים הפוליטיים של הממלכה. במשך רוב שנות השמונים עמד בראש ממשלת תאילנד פרם טינסולאנונדה (Prem Tinsulanonda) שהיה מנהיג עם נטייה דמוקרטית. כתוצאה מכך המדינה הייתה במשטר דמוקרטי, להוציא תקופה קצרה של משטר צבאי בין השנים 1991-1992, עד שנת 2006, שאז המחאות המוניות כנגד השחיתות לכאורה של מפלגת "תאי רק תאי" (Thai Rak Thai) עוררו את הצבא לבצע הפיכה צבאית. הבחירות הכלליות שנערכו בדצמבר 2007 השיבו את השלטון האזרחי, אך עדיין נותרה המורשת של המעורבות התכופה של הצבא בפוליטיקה הפנימית של המדינה.
המרידה בדרום
בינתיים, המרידה ארוכת הטווח בדרום המדינה שמנוהלת על ידי המיעוט המלאי ועל ידי מורדים מוסלמים בשלושת המחוזות של ילה (Yala), פטני (Pattani) ונרטיוואת (Narathiwat) החלה לתפוס תאוצה בשנת 2004, כאשר התקפות של המורדים על אוכלוסייה ממוצא תאילנדית נעשו שכיחות. הכוחות המזוינים המלכותיים של תאילנד הגיבו בכוח. נכון לינואר 2012 עמד מספר הקורבנות בסכסוך על 5243 הרוגים (מתוכם 4370 אזרחים, 631 חיילים ושוטרים ו-242 מורדים) ו-8941 פצועים. תמיכה של ממשל בוש של ארצות הברית במסגרת מלחמתו בטרור העולמי סייעה לתאילנד במלחמתה במורדים, למרות שמתנהלים דיונים בממשלת תאילנד על מידת מעורבותו הרצויה של הצבא בניהול המערכה. בשנים 2001 ו-2003 הותר למטוסי חיל האוויר האמריקני להשתמש בבסיסי חיל האוויר המלכותי התאילנדי למשימות באפגניסטן ובעיראק.
יחסים ביטחוניים עם השכנות
הכוחות המזוינים המלכותיים של תאילנד מטפחים יחסים אזוריים הדוקים במסגרת איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה (ASEAN), שבמסגרתם מנוהלים התרגילים השנתיים "Cobra Gold", בשיתוף ארצות הברית ומדינות בדרום מזרח אסיה. ארגון זה מאגד בתוכו מדינות שבעבר היו אויבות זו לזו ומבטיח את היציבות והשלום באזור.
כוחות ההגנה השתתפו באופן שנוי במחלוקת כדי להשליט סדר במחאה הפוליטית של שנת 2010 בתאילנד וכתוצאה מכך נמנו הרוגים רבים בקרב האוכלוסייה האזרחית.
פגישה ראשונה
פגישה ראשונה הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנה אביטל. הוא יצא לאור בשנת 1979, ורק שנתיים לאחר מכן נכלל כסינגל באלבום זינוק.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי עמוס קולק והופק על ידי נורית הירש. ל"פגישה ראשונה" לא הופק וידאו קליפ רשמי, אולם ב-29 באוגוסט 2015 עלה אודיו רשמי שלו בערוץ היוטיוב הרשמי של הירש. תחילה כתב קולק את השיר לסרט "אל תשאלי אם אני אוהב", אך בהמשך צירפה אותו אביטל לאלבומה השלישי, זינוק.
הצלחה מסחרית
ב-27 בפברואר 1979 נכנס השיר למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' במקום ה-26. ב-30 במאי עלה למקום השני - המיקום הגבוה ביותר בו דורג במצעד. ב-4 ביולי, לאחר 16 שבועות רצופים, יצא מהדירוג השבועי של תחנת הרדיו. במצעד הפזמונים העברי השנתי ה'תשל"ט הגיע "פגישה ראשונה" למקום ה-19.
אליאס אשמול
אליאס אשמול (באנגלית: Elias Ashmole; 1617–1692) היה עורך דין, כימאי, אנטיקווריאט (חוקר וחובב חפצים עתיקים), אח בלשכת הבונים החופשיים, וחבר החברה המלכותית.
קורות חיים
נולד בליצ'פילד בסטפורדשייר שבאנגליה.
בגיל 25 פרש מעבודה ומאז הלך בעקבות הדברים שעניינו אותו. במהלך השנים 1645 ו-1646, שהיו מכריעות במלחמת האזרחים האנגלית, התפתחו במקביל הקריירות הפוליטית והצבאית של אשמול.
במרץ 1646 הוא נעשה קפטן בצבא המלך והיה עד למפלתו של המלך צ'ארלס הראשון על ידי קרומוול. שלושה חודשים מאוחר יותר הוא עבר לסמולווד וב־16 באוקטובר 1646 קודש אליאס אשמול לבנייה החופשית בוורינגטון. הוא כתב ביומנו "היום נעשיתי בונה חופשי", ובכך היה הראשון שתיעד אי פעם את הצטרפותו למסדר הבונים החופשים. הוא הראשון שהשתמש במושג "בונים מקובלים"
במסגרת הסודית של פגישה מסונית יכול היה לפגוש עמיתים אינטלקטואלים, איתם שוחח על האספקטים האזוטרים וההרמטיים אותם למד, אשר היו עדיין במצב ניסיוני התחלתי בעולם המדע. עד לשנת 1648 כבר הרחיב את לימוד האסטרולוגיה והאנטומיה שלו לבוטניקה ואלכימיה. נושא אחרון זה העסיקו רבות בהמשך והוא כתב מספר ספרים על האלכימיה, הראשון שבהם ב־1650. אין ספק שהוקסם מלימוד אזוטריה והרמטיקה. תדיר התייעץ באורָקולים. אולם אשמול לא נתן להתלהבותו מהאלכימיה להאפיל על לימוד ההיסטוריה, ולעולם לא ראה עצמו כעוסק באלכימיה. הצטרף לחברה המלכותית ב־1682.
בנטייתו היה מלוכני והתנגד לקרומוול. ההערכה היא כי ההצטרפות לבונים החופשים הייתה כנראה כסות להתארגנות מלוכנים בתאים מחתרתיים סודיים ולכן אין הרבה מידע כתוב על הנושא מאותה תקופה.
הקמת מוזיאון אשמוליאן
אשמול אשר התעניין באסטרולוגיה, אלכימיה ובוטניקה, רכש את האוסף "חדר הפלאות" ב-1659, וצירף אותו לאוסף כתבי היד שלו, בנושאי אסטרולוגיה, היסטוריה ורפואה.
בשנת 1675 תרם את כל אוספיו וספרייתו לאוניברסיטת אוקספורד, והתנה את תרומתו בהקמת בניין מתאים לאוסף. על בסיס תרומתו הוקם מוזיאון אשמוליאן, המוזיאון האוניברסיטאי הראשון, אשר נפתח לציבור ב-1683.
משקל
{{פירושונים|* משקל (בלשנות) – בשפות שמיות, מורפמה (צוּרָן) שבה משבצים את אותיות השורש ליצירת שמות עצם.
מיכאילו ריסטיץ'
קריירה
ריסטיץ' נולד בביילינה שבבוסניה והרצגובינה. בנעוריו שיחק בין היתר במחלקת הנוער של קבוצת הכוכב האדום בלגרד. תוך זמן קצר היה לאחד השחקנים הטובים ביותר מבין כל מחלקות הנוער של המועדון והוא אף זומן בסוף עונת 2012/2013 לשחק בקבוצת הבוגרים תחת המאמן הפורטוגלי ריקרדו סה פינטו כנגד קבוצת ויבודינה נובי סאד. למרות זאת הוא לא זכה לערוך את הופעת הבכורה שלו באותו המשחק וישב על הספסל. כמה חודשים מאוחר יותר ביולי 2014 הוא חתם בקבוצת הבוגרים של הכוכב.
משקל
ראו גם
}}
Tương tác hấp dẫn
הדיוויזיה ה-28 (האימפריה הגרמנית)
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-1 ביולי 1871, על בסיס דיוויזיית הדוכסות הגדולה של באדן, שלחמה במלחמת צרפת–פרוסיה, יחד עם הדיוויזיה ה-29, וחייליה גויסו מהדוכסות הגדולה של באדן, ובפרט מאזור קרלסרוהה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-14 בפיקוד ארנסט פון הוינינגן, אשר היה חלק מהארמייה השביעית בפיקוד יוזיאס פון הרינגן. הדיוויזיה נטלה חלק בקרב מילוז ולאחר מכן בקרב לורן. בסוף ספטמבר הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה השישית באזור אראס, ולחמה בקרב אראס (1914). לאחר מכן הועברה הדיוויזיה לשמפאן, שם נטלה חלק בקרב שמפאן השני בשנת 1915, ובשנת 1916 היא השתתפה לתקופה קצרה בקרב על הסום. בשנת 1917 היא לחמה בקרב קמברה, ובשנת 1918 השתתפה הדיוויזיה במתקפת האביב, ולאחר מכן לחמה כנגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה. לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-30 בספטמבר 1919 פורקה הדיוויזיה.
עקרה (סרט)
עקרה (באנגלית: Barren), הוא סרט קולנוע ישראלי שכתב וביים הרב מרדכי ורדי. צילומי הסרט הסתיימו בשנת 2020, והקרנת הבכורה שלו נעשתה בפסטיבל ירושלים לקולנוע בשנת 2022, שם הוא התחרה במשבצת הסרטים העלילתיים הישראליים. זהו סרטו העלילתי הראשון של ורדי, שכבר יצר כמה סרטים תיעודיים. בסרט מככבים מילי עשת ויואב רוטמן.
עלילת הסרט
פייגי (מילי עשת) ונפתלי (יואב רוטמ ן), זוג חסידי ברסלב, חיים עם הוריו של נפתלי (אילנית בן יעקב ונבו קמחי) בצפת, הספוגה במיסטיקה יהודית. הם לא מצליחים להביא ילדים. בערב ראש השנה, נפתלי טס לאומן באוקראינה על מנת להתפלל להיריון על קברו של רבי נחמן. בהיעדרו, אב המשפחה מזמין לביתם את רבי אליהו (גיל פרנק), נווד שמציע לפייגי ריפוי באמצעות קול השופר. הוא מנצל את פגיעותה ואונס אותה, תוך שהיא קופאת במקום. בעקבות האונס מתעורר ויכוח הלכתי בשאלה האם אישה חייבת להתנגד פיזית לפגיעה המינית על מנת שתוגדר כנאנסת ולא כבוגדת. היחסים בין בני הזוג מידרדרים, והמשפחה נכנסת לסחרור. הסרט עוקב אחרי בני הזוג שמנסים לשקם את יחסיהם, אחרי מערכות היחסים המשפחתיות הרחבות יותר ואחרי האופן בו מתמודדת הקהילה עם שאלות הקשורות לאונס, קדושה, טומאה וטהרה.
התסריט
ורדי כתב את התסריט המבוסס על מעשה שאירע בה|מאה התשע עשרה בכפר בהונגריה. המעשה מתואר בשאלה שהופנתה אל הרב יעקב עטלינגר. גם שם בעל עזב את ביתו לרגל עסקיו ואשתו התמימה הכניסה לביתה אדם שהתחזה כאיש קדוש ופרוש מהבלי העולם הזה. לאחר מספר ימים הוא הסביר לאישה שהוא אליהו הנביא והיא, האישה, אמורה ללדת את המשיח אלא שיש "מניעה" בגלל בעלה. כך הוא בא על האישה מספר פעמים והבטיח לה שאם היא לא תפתח קופסה מסוימת בימים הקרובים, היא תראה שם מטמון גדול. משבעלה חזר והיא סיפרה לו על המטמון שבו זכו הוא פתח את הקופסה, אך זו הייתה ריקה. האישה המבוהלת סיפרה לבעלה מה קרה והוא שאל את הרבנים מה לעשות. על פי ההלכה נשואה שנבעלה לזר אסורה על בעלה, אלא אם מדובר באונס בניגוד לרצונה. בפסק דין מורכב התיר הרב עטלינגר את האישה לבעלה. פסק הדין היווה את הבסיס להתיר את הנשים לבעליהן בפרשת עזרא שיינברג.
בור (פירושונים)
{{פירושונים|
מקומות: אישים:
ראו גם
}}
תעשיית הבשר
המונח תעשיית הבשר מתייחס לתעשיית החקלאות מן החי לצורך ייצור, אריזה, שימור ושיווק של בשר.
חלק גדול מתעשיית הבשר מערב גידול מרוכז וצפוף של חיות במקומות מגודרים וסגורים, כגון רפתות, לולים ודירים. היבטים רבים בגידול בשר הפכו למתועשים, גם בגידול חיות המזוהות כמזון גורמה, כגון כבד אווז.
תהליך ייצור הבשר מעובד לרוב בשיטת אינטגרציה אנכית, שבו רוב שלבי הייצור מנוהלים על ידי חברה אחת.
תעשיית הבשר בישראל
ישראל ממוקמת רביעית בעולם בצריכת הבשר לנפש. הדירוג הגבוהה נובע בין היתר מהצריכה הממוצעת של בשר העוף (57.7 ק"ג), שבה היא במקום ראשון בעולם. בנוסף, צריכת בשר בישראל עלתה בכ-50% בין השנים 2015-1993.
בשר העוף, שכאמור הוא הנתח העיקרי של אספקת הבשר בישראל, מבוסס על גידול וייצור מקומיים. אולם ייצור זה נשען על מרכיבי הזנה (גרעינים וחומרי הזנה נוספים), שרובם המוחלט מיובא ממקורות שונים.
בשר הבקר הנצרך בישראל מחולק לבשר טרי ובשר קפוא. הבשר הקפוא מהווה כ-65% מהצריכה והוא מיובא בעיקר מדרום אמריקה. הבשר הטרי מחולק לעגלים שמיובאים במשלוחים חיים ומפוטמים בישראל - כ-47% מהבשר הטרי, עגלים ופרות מרפתות החלב - כ-40%, ועגלים מעדרי בקר - כ-13%.
ביקורת על תעשיית הבשר
ביקורת נמתחת על תעשיית הבשר מכמה הבטים:
פעילויות נגד תעשיית הבשר
עמותות רבות בארץ ובעולם פועלות כדי להעלות את המודעות ולגרום להפחתה בצריכת מוצרים מן החי. עמותות אלו מארגנות הפגנות, עושות פרסומות, עורכות הרצאות וכנסים, לוקחות חלק פעיל בהחלטות ארגונים עולמיים וממשלתיים, כגון ארגון הבריאות העולמי ועוד.
משחתות תמורת בסיסים
משחתות תמורת בסיסים היה הסכם שנעשה בין בריטניה לבין ארצות הברית ב-2 בספטמבר 1940, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה. במסגרתו מסרה ארצות הברית הנייטרלית לידי בריטניה 50 משחתות מעודפי הצי האמריקני כנגד קבלת זכויות שימוש בבסיסים צבאיים של בריטניה באיי הים הקריבי ובדרום אמריקה. ההסכם היה הקדמה להסכמי הסיוע שלם וקח והחכר והשאל שנעשו בהמשך בין שתי המדינות.
רקע
מלחמת העולם השנייה החלה ב-1 בספטמבר 1939. במאי ויוני 1940 הביסה גרמניה הנאצית את צרפת, הולנד ובלגיה וכבשה את שטחיהן. בריטניה ומדינות האימפריה הבריטית נותרו להתמודד לבדן מול גרמניה ואיטליה.
במאי 1940 קבעו ראשי הכוחות המזוינים הבריטים כי אם תיפול צרפת לא תוכל בריטניה להמשיך במלחמה עם תקווה כלשהי להצלחה ללא סיוע כלכלי ופיננסי מלא מארצות הברית. הגם שגישת הממשל האמריקאי כלפי מלחמתה של בריטניה הייתה אוהדת, הרי שדעת הקהל בארצות הברית נטתה באותה עת בבירור לטובת בדלנות אמריקאית, על מנת שלא להיסחף להשתתפות במלחמה נוספת באירופה. ברוח זו חוקק הקונגרס בשנים 1935 עד 1939 חוקי נייטרליות, שאסרו על ארצות הברית למכור אמצעי לחימה למדינה כלשהי המעורבת במלחמה או להובילם אליה. כמו כן חופש הפעולה של נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט היה מוגבל עקב מערכת הבחירות לנשיאות המתקרבת בסתיו 1940, שבה ביקשו מתחריו להציגו כתומך בהצטרפות למלחמה באירופה.
לאחר פינוי הכוחות הבריטים מדנקרק בראשית יוני 1940 והתגברות לוחמת הצוללות הגרמנית באוקיינוס האטלנטי נגד השיירות שהובילו לבריטניה מזון ואספקה חיונית נזקק הצי המלכותי בדחיפות לתגבורת של כלי שיט.
בסוף מאי, לנוכח תבוסת צרפת הקרבה וההערכה כי גם בריטניה תיפול פנתה ארצות הברית לבריטניה בהצעה לחכור שדות תעופה שלה בטרינידד, ברמודה וניופאונדלנד. ב-27 במאי דחה ראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל את ההצעה - אלא אם כן תקבל בריטניה תמורה מיידית עבורה. הנשיא רוזוולט הגיב בהכרזה שעקפה את חוקי הנייטרליות על העברת כמויות גדולות של תחמושת נשק קל "עודפת" ומיושנת לבריטניה. עם זאת הוא דחה את דרישת צ'רצ'יל להעביר לבריטניה משחתות.
במאמץ לקבל מארצות הברית משחתות הזהיר צ'רצ'יל באוגוסט 1940 את רוזוולט כי אם תיפול בריטניה עלולים איי המושבות שלה שבקרבת חופי ארצות הברית ליפול לידי גרמניה, דבר שיהווה איום על ארצות הברית.
ההסכם
ב-2 בספטמבר 1940, בעיצומו של הקרב על בריטניה, הודיע מזכיר המדינה של ארצות הברית קורדל הול לשגריר בריטניה בארצו על ההסכמה להעביר לארצות הברית זכויות שימוש להקמת בסיסים צבאיים בבסיסים קיימים ובשטחים במושבות בריטניה, חינם ולמשך 99 שנים, בבהאמס, ג'מייקה, סנט לוסיה, טרינידד, אנטיגואה וגיאנה הבריטית. בתמורה הוסכם כי ארצות הברית תעביר לבריטניה 50 משחתות מעודפי הצי האמריקאי.
בנוסף ובנפרד הוסכם על מתן זכויות שימוש לבסיסים לארצות הברית, ללא תמורה לבריטניה,  גם בברמודה ובניופאונדלנד (כיום חלק מקנדה). ההסכם קבע כי ארצות הברית תבנה בברמודה שדה תעופה למטוסים גדולים, שיופעל במשותף על ידי חילות האוויר של צבא ארצות הברית וחיל האוויר המלכותי.
למעשה איפשר ההסכם לבריטניה למסור את רוב הגנת ברמודה בידי ארצות הברית ועל ידי כך לשחרר כוחות בריטים לפעולה בזירות אחרות. הוא גם איפשר לבריטניה לעשות שימוש בבסיסים שתבנה ארצות הברית בברמודה על חשבונה.
התועלת של ההסכם ומשמעותו
מבחינה מעשית היה ההסכם מועיל לארצות הברית הרבה יותר מאשר לבריטניה - אך לה לא הייתה ברירה אלא לקבלו. המשחתות שנמסרו לבריטניה לא אוחסנו כהלכה בארצות הברית ועקב כך נזקקו רבות מהן לשיפוץ מקיף בטרם ניתן היה לעשות בהן שימוש, ועד מאי 1941 נכנסו לשירות רק 30 מהן. אחד האדמירלים הבריטים אף טען כי אלו המשחתות הגרועות ביותר שראה אי פעם. עוזרו של צ'רצ'יל ג'וק קולוויל (Jock Colville) השווה את העסקה ליחסים שבין ברית המועצות לפינלנד. גם צ'רצ'יל לא היה מרוצה מהמשחתות, אך בעצת עוזריו הסתפק באמירה לרוזוולט כי כניסתן לשירות בצי הבריטי התעכבה עקב פגמים שנפלו בהן בשל החשיפה הממושכת למזג האוויר באוקיינוס האטלנטי במהלך אחסנתן. רוזוולט הגיב על כך בהוראה להעביר לבריטניה עשר אוניות של משמר החופים מסדרת לייק (Lake Class) בהדחק של 1,571 טון כל אחת. אלו היו צעירות בעשר שנים מהמשחתות שנמסרו ובעלות טווח גדול יותר, וככאלו הביאו לבריטניה תועלת רבה יותר בפעילות נגד הצוללות הגרמניות.
חשיבותו של ההסכם הייתה כמובן בכך שהוא היה החלוץ של עסקאות הנשק בין ארצות הברית לבין בריטניה במהלך המלחמה, ובכך שהוא נעשה במועד מוקדם במהלך התקופה שבה קיימה ארצות הברית מדיניות של נייטרליות במלחמה.
הבסיסים
במסגרת ההסכם קיבלה ארצות הברית זכויות שימוש בבסיסים באיי הודו המערבית הבריטיים כמפורט להלן: מקצת שדות התעופה שנמסרו לארצות הברית הופעלו על ידי זרוע האוויר של הצי המלכותי.
מרבית בסיסים אלו נסגרו על ידי ארצות הברית עד 1949.
הבסיסים בברמודה וניופאונדלנד
בנוסף לזכויות השימוש בקרקע לבסיסים שנמסרו לארצות הברית כנגד המשחתות נמסרו לה ללא תמורה זכויות שימוש בבסיסים בברמודה ובניופאונדלנד. ארצות הברית הקימה בברמודה בסיס ימי ושדה תעופה. שניהם פעלו עד 1995 ואז נסגרו. בניופאונדלנד קיבלה ארצות הברית זכויות שימוש בחמישה שדות תעופה ומספר בסיסי צבא אחרים. בסיסים אלו נסגרו בהדרגה מתחילת שנות ה-60 ועד 1994.
המשחתות
50 המשחתות שנמסרו במסגרת ההסכם היו מסדרות קולדוול (Caldwell) (שלוש), וייקס (Wickes) (27) וקלמסון (Clemson) (20), בהדחק של 1,125 עד 1,245 טון. לכולן היו ארבע ארובות. הן ניבנו בשנים 1916–1922 ומקצתן השתתפו במלחמת העולם הראשונה. שמות כל האוניות שונו והן נקראו בשמות ערים הקיימות בבריטניה וגם בארצות הברית. בהתאם לכך כולן יחד הוכרזו כמשחתות מסדרת "תאומים" (Twin).
שש מהמשחתות טורפדו על ידי צוללות גרמניות וטבעו. ארבע נוספות אבדו במהלך המלחמה בנסיבות אחרות. המשחתות ששרדו לאחר המלחמה פורקו במהרה לגרוטאות. האחרונה שבהן פורקה ב-1952.
סוראן ג'ונס
סוראן ג'ונס (באנגלית: Suranne Jones; נולדה ב-27 באוגוסט 1978) היא שחקנית ומפיקה אנגלייה. ב-2001 שיחקה בתפקיד קארן מקדונלד באופרת הסבון של ITV1 "קורוניישן סטריט", והופיעה בתפקיד זה עד 2004. ג'ונס שיחקה במספר רב של סדרות דרמה בהן "וינסנט" (2005–2006), "Strictly Confidential" (מ-2006), "הארלי סטריט" (2008), "חמישה ימים" (2010) ו"אב יחיד" (2010). ב-2009 זכתה לשבחים על הופעתה בתפקיד רות' סלייטר, רוצחת מורשעת, במיני-סדרה "בלתי נשכח" שהייתה פריצת דרך בקריירה שלה.
בשנים 2011 עד 2016 כיכבה ג'ונס בתפקיד הבלשית רייצ'ל ביילי בסדרה "סקוט וביילי", שנוצרה מרעיון שלה ושל השחקנית סאלי לינדזי. ב-2016 הייתה ג'ונס המפיקה בפועל של העונה החמישית והאחרונה של הסדרה. על תפקידה בדמות ג'מה פוסטר, רופאה מצליחה ונבגדת, בדרמה "דוקטור פוסטר" זכתה ג'ונס בפרסים אחדים בהם פרס "Broadcasting Press Guild" ופרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר ב-2016.
בתיאטרון שיחקה ג'ונס במחזות "בחורים טובים" (2005), "Blithe Spirit" (ב-2009), "נשים בצמרת" (2011), "משהו יפה" (2013) ו"אורלנדו" (2014).
ביוגרפיה
ג'ונס נולדה בשם שרה אן ג'ונס בצ'דרטון שבאולדהאם. היא בתם של כריס וג'ני ג'ונס, מהנדס ומזכירה במקצועם. יש לה אח גדול ממנה בשם גארי. היא גדלה כקתולית. כומר המליץ לאביה ששמה יהיה שרה אן, במקום סוראן שהוא השם של סבתה, כי הוא אינו "שם נכון". היא גדלה בבית שהיה מוקף בשתי חוות ובשדות. היא זוכרת מילדותה ש"פרות היו מביטות מבעד לחלון כשאכלנו את ארוחת הערב".
ג'ונס למדה בבית ספר תיכון קתולי "Cardinal Langley Roman Catholic High School". היא הייתה חברה בסדנת התיאטרון אלדהאם, והתיידדה עם אנטוני קוטון, שמשחק בתפקיד שון טולי ב"קורוניישן סטריט". ג'ונס קיבלה תעודה לסיום לימודי אמנויות הבמה, אבל לדבריה זה לא דומה לבית ספר למשחק.
תחילת הקריירה
הופעתה המקצועית הראשונה של ג'ונס הייתה בגיל 16. היא נזכרה שבגיל שמונה הופיעה במחזה "Wait Until Dark" בתפקיד גלוריה. כשנרשמה לאיגוד השחקנים Equity, נרשמה בשם הבמה 'סוראן' כי שמה מלידה היה כבר תפוס. בגיל 15 מצאה לעצמה סוכן והחלה להופיע בתיאטרון. הקריירה שלה בטלוויזיה התחילה ב-1997 בתפקיד קטן בסדרה "קורוניישן סטריט" בדמות מנדי פיליפס. אחר כך הופיעה בפרסומת טלוויזיה לחברת Maltesers, שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "City Central" ובתפקיד קטן בסדרה "My Wonderful Life". היא נבחנה לתפקיד צ'ריטי דינגל באופרת הסבון "אמרדייל" אבל לבסוף לוהקה לתפקיד אמה אטקינס. עוד נבחנה לתפקיד ג'ינה גרגורי ב"קורוניישן סטריט", גם שידעה שהשחקנית ג'ניפר ג'יימס תקבל את התפקיד.
במאי 2004 פורסם שג'ונס עוזבת את הסדרה "קורוניישן סטריט" אחרי ארבע שנים שבהן גילמה את קארן. היא תיארה את עבודתה באופרת סבון כמתישה, וציינה שהיא "חיה ונושמת קארן מקדונלד". הופעתה האחרונה בדמות קארן הייתה ביום הקופסאות של שנת 2004.
2005–2010
ב-2007 כיכבה ג'ונס בקומדיה השחורה "Dead Clever" יחד עם הלן בקסנדייל ודין לנוקס קלי. בסתיו 2007 יצאה ג'ונס לסיבוב הופעות בעיבוד התיאטרלי לסרט "תנאים של חיבה" וגילמה את אמה לצדם של לינדה גריי וג'ון בו. ב-2008 שיחקה בתפקיד מרתה, אחד התפקידים הראשיים, בסדרה הרפואית "הארלי סטריט", שירדה אחרי עונה אחת.
בינואר 2009 הופיעה ג'ונס בדרמה "בלתי נסלח" בערוץ ITV1, בתפקיד רות סלייטר, אשה שהשתחררה מהכלא אחרי שריצתה 15 שנות מאסר על רצח שני שוטרים. היא זכתה לביקורות חיוביות על הופעתה. בריאן וינר ששיבח את הסדרה בעיתון האינדפנדנט כתב שלכולם מגיע חמישה כוכבים ולג'ונס מגיע שישה.
בנובמבר אותה שנה שיחקה ג'ונס בתפקיד מונה ליזה בפרק כפול בשם "הנקמה של מונה ליזה" בסדרה "הרפתקאות שרה ג'יין". בדצמבר כיכבה בהפקה של מנצ'סטר רויאל אקסצ'נג' למחזה "Blithe Spirit" מאת נואל קאוורד שהוצג עד סוף ינואר 2010. ג'ונס הייתה מועמדת שלוש פעמים לפרס "Times Breakthrough Award". במרץ 2010 כיכבה בסדרת הטלוויזיה "חמישה ימים" המשך של סדרה באותו שם משנת 2007. היא גילמה תפקיד של הבלשית לורי פרנקלין. בהמשך אותה שנה כיכבה בתפקיד שרה בדרמה "אב יחיד" ב-BBC1, בדמות אשה שמתאהבת בדייב האלמן (דייוויד טננט) בעלה של חברתה הטובה שמתה לא מזמן.
2011 והלאה
במאי 2011 גילמה ג'ונס את הדמות אידריס בפרק "אשתו של הדוקטור" של הסדרה "דוקטור הו". ג'ונס לוהקה בשל רצונו של התסריטאי ניל גיימן שרצה שהשחקנית שמגלמת את הדמות תהיה "מוזרה; יפה אבל בעלת מראה מוזר, ומצחיקה למדי". בהמשך שיחקה ג'ונס בתפקיד הבלשית רייצ'ל ביילי בסדרה "סקוט וביילי" לצדה של לזלי שארפ שגילמה את ג'נט סקוט. הסדרה מבוססת על רעיון של ג'ונס ושל השחקנית סאלי לינדזי, ששיחקה בעבר לצדה ב"קורוניישן סטריט". ב-2012 שודרה העונה השנייה של "סקוט וביילי". ביולי 2011 כיכבה ג'ונס בתפקיד מרלין, אשת קריירה בבריטניה בתקופתה של מרגרט תאצ'ר, בהפקה של תיאטרון מינרווה של המחזה "נשים בצמרת" מאת קריל צ'רצ'יל. אחר כך הוצג המחזה בטרפלגר סטודיוס שבווסט אנד. באוגוסט 2011 פורסם שג'ונס תככב לצדו של ג'ון האנה בדרמה הפרודית "A Touch of Cloth" מאת צ'ארלי ברוקר ודניאל מאייר. התוכנית שודרה באוגוסט 2012 בערוץ Sky1. ג'ונס גילמה את הבלשית אן אולדמן, שעובדת לצדו של פקד בילוש ג'ק קלות' (האנה). במרץ 2012 השתתפה ג'ונס בעיבוד של BBC1 לרומן "הסוד של קריקלי הול" מאת ג'יימס הרברט. היא גילמה את דמותה של איב קיילי, אישה שעוברת לגור בקריקלי הול כדי להתגבר על אובדן בנה, ומתברר שהבית רדוף רוחות רפאים.
ב-2013 חזרה ג'ונס להופיע על הבמות בלונדון בהפקה מחודשת של המחזה "משהו יפה" מאת ג'ונתן הארווי. המחזה הוצג בין 13 באפריל עד 25 במאי בתיאטרון ארטס, ואחר כך בסיבוב הופעות בבריטניה. באוגוסט אותה שנה שיחקה ג'ונס בסדרת הדרמה "The Crimson Field" לצדן של הרמיוני נוריס ושל אונה צ'פלין, הדרמה מתרחשת בבית חולים שדה בצרפת במלחמת העולם הראשונה. הדרמה שודרה לראשונה באפריל 2014, וזו הייתה הופעתה הראשונה של ג'ונס בדרמה תקופתית.
בפברואר 2014 החלה ג'ונס לשחק בגרסה הבימתית של שרה רוהל לרומן "אורלנדו" מאת וירג'יניה וולף שהועלה בתיאטרון רויאל אקסצ'נג' במנצ'סטר. ההצגה זכתה בביקורות חיוביות, והופעתה של ג'ונסה כונתה "מעולה" על ידי מאט טרומן בעיתון הגרדיאן. אילו הביקורת של קוונטין לטס בדיילי מייל הייתה מעורבת ועל ג'ונס כתב "שאולי חסרה לה האיכות השמימית הדרוש לתפקיד".
בספטמבר 2015 כיכבה ג'ונס בתפקיד הראשי בסדרה "דוקטור פוסטר" של ערוץ BBC One, על אודות רופאה שחייה מתפרקים כשהיא מגלה שבעלה בוגד בה. על תפקיד זה זכתה ג'ונס בפרס National Television להופעה הטובה ביותר בדרמה, בפרס Broadcasting Press Guild לשחקנית הטובה ביותר, פרס Royal Television Society לשחקנית הטובה ביותר, וכן בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר.
חיים אישיים
ג'ונס חיה בלונדון עם בעלה לורנס אקרס. לבני הזוג יש ילד אחד.
ג'ונס פעילה בארגוני צדקה שונים. כשהייתה נערה אובחנה אמה כחולה בסרטן השד. הן ניהלו קמפיין בנושא מחלת הסרטן. בין השאר עבדה עם "Christian Aid" ונסעה לסיירה לאון ולהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (יחד עם סאלי לינדזי), בעזרה בפרויקטים הנוגעים ל-HIV, זכויות האישה ושימוש צבאי בילדים ובנערים.
חבורת 7ג'
חבורת 7ג' (באנגלית: The 7D) הידועה גם כ"חבורת 7 גמדים" (באנגלית: "The 7 Dwarfs") היא סדרת אנימציה המבוססת על הסרט "שלגייה ושבעת הגמדים". הסדרה משודרת בדיסני XD בארצות הברית החל מ-7 ביולי 2014. בישראל, הסדרה משודרת בערוצים דיסני ג'וניור וערוץ דיסני ישראל החל מדצמבר 2014. העונה הראשונה כללה 24 פרקים והסתיימה בארצות הברית ב-12 בספטמבר 2015.
עלילה
הסדרה מתרחשת בעולם המופלא של שמחה-ליווד, שבו המלכה עונג מסתמכת על שבעת הגמדים - עליזי, ביישני, ישנוני, אפצ'י, שטיא, רטנוני ודוק, שישמרו על ביטחון הממלכה. בדרכם של הגמדים עומדים שני נבלים מרושעים בשם גרים והילדי האפלוליים, שמתכננים להשתלט על הממלכה באמצעות גנבת האוצרות הקסומים שנמצאים במכרה של שבעת הגמדים. שבעת הגמדים, השונים זה מזה באופיים, תמיד מצליחים להציל את המצב ולשלוח את הילדי ואת גרים בחזרה למאורת הרשע שלהם.
שגרירות ארצות הברית במוסקבה
שגרירות ארצות הברית במוסקבה היא נציגות דיפלומטית של ארצות הברית של אמריקה בפדרציה הרוסית. מתחם השגרירות הנוכחי נמצא במחוז פרנסאנסקי במוסקבה. כתובת בניין המשרדים החדש שלה היא: (New Office Building (NOB)) בולשוי דוויאטינסקי פרולוק מספר 8 (Bolshoy Deviatinsky Pereulok No. 8). המבנה החדש נפתח ב־5 במאי 2000. בשנת 1969 הוענק המגרש בכתובת: בולשוי דוויאטינסקי פרולוק מספר 8 לשגרירות ארצות הברית. עד 1971 נהרסו בניינים ישנים, אך הבנייה עצמה החלה רק בשנת 1979. הנציג הרשמי של ארצות הברית בפדרציה הרוסית הוא שגריר ארצות הברית ברוסיה.
בין השנים 1934 - 1953 מוקמה השגרירות בבית מוקוחיה (Mokhovaya House), רחוב מוקובהאיה 13, בסמוך לקרמלין. בשנת 1953 השגרירות עברה לבניין המשרדים הקיים (EOB) בשדרות נובינסקי, שעדיין נותר חלק ממתחם השגרירות.
אירועים בולטים
קיים דיווח על מחקרים מקדימים שנעשו על צוות השגרירות שגילו תוצאות מטרידות. לדוגמה, בדו"ח נאמר כי שליש מעובדי השגרירות פיתחו לימפוציטוזיס, חריג במערכת היוצרת דם שהובילה לספירה גבוהה של לימפוציטים, סוג של תאי דם לבנים. בנוסף, ככל הנראה, היה שיעור סרטן גבוה בהרבה בקרב אנשי שגרירות מוסקבה שהיו פעילים בשגרירות מוסקבה החל מה - 1 בינואר 1953 עד 30 ביוני 1976. בסופו של דבר ממשלת ארצות הברית קבעה כי מדובר ככל הנראה בניסיון לריגול, וכי ההשפעות הבריאותיות הנוגעות לצוות השגרירות היו מקריות, אם כי ניכרות השפעות ביולוגיות על בני אדם.
טוד
{{פירושונים|
ראו גם
}}
2014 בספורט
אליפות העולם בג'ודו
נערכה בצ'ליאבינסק שברוסיה באוגוסט 2014
גביע הפדרציה
טורניר הגמר נערך על מגרש קשה בפראג שבצ'כיה ב-8 - 9 בנובמבר 2014.
גביע דייוויס
טורניר הגמר נערך על מגרש חימר בליל שבצרפת ב-21 - 23 בנובמבר 2014.
מונדיאל 2014
נבחרת גרמניה ניצחה את נבחרת ארגנטינה  בגמר המונדיאל בתוצאה 0-1 וזכתה בתואר בפעם הרביעית בתולדותיה, במשחק שנערך באצטדיון המראקנה בריו דה ז'ניירו.
אליפות העולם לקבוצות
ריאל מדריד גברה על סן לורנסו  0-2.
ליגת האלופות
ריאל מדריד גברה בגמר על אתלטיקו מדריד  1-4, וזכתה בליגת האלופות בפעם העשירית בתולדותיה, במשחק שנערך באצטדיון האור בליסבון, פורטוגל.
הסופרקאפ האירופי
מחזיקת ליגת האלופות ריאל מדריד גברה על אלופת הליגה האירופית סביליה  2:0.
גביע סודאמריקנה
ריבר פלייט זוכה בתואר בפעם הראשונה, לאחר ניצחון על אתלטיקו נסיונל  3-1 במפגש הכפול.
גביע העולם בכדורסל 2014
נבחרת ארצות הברית זכתה במדליית הזהב לאחר ניצחון במשחק הגמר על נבחרת סרביה  92-129. נבחרת צרפת זכתה במדליית ארד.
יורוליג
18 במאי - מכבי תל אביב זכתה באליפות אירופה בפעם השישית לאחר ניצחון בהארכה במשחק הגמר על ריאל מדריד  בתוצאה של 86:98. בסיום המועד החוקי של המשחק התוצאה הייתה 73:73, טייריס רייס נבחר ל-MVP. בשלב חצי הגמר מכבי תל אביב גברה על צסק"א מוסקבה 67:68 וריאל מדריד גברה על ברצלונה  62:100. במשחק על המקום השלישי ניצחה ברצלונה את צסק"א מוסקבה 78:93.
אליפות הפאן פסיפיק בשחייה
אליפות הפאן פסיפיק בשחייה נערכה בגולד קוסט שבאוסטרליה באוגוסט 2014
שחייניות מצטיינות
4 שחייניות זכו ב-3 מדליות זהב:
שחיינים מצטיינים
2 שחיינים זכו ב-4 מדליות זהב:
אליפות העולם בשחייה 2014 (בריכת 25 מטר)
נערכה בדוחא, קטר, מה-3 בדצמבר ועד ל-7 בדצמבר
טבלת המדליות כללי (חלקי)
נקבעו 23 שיאי עולם חדשים נקבעו באליפות זו.
גילברט וייט
גילברט וייט (באנגלית: Gilbert White; 18 ביולי 1720 - 26 ביוני 1793), אורניתולוג וחוקר טבע אנגלי.
חייו
וייט נולד בבית הכמורה של סבו בכפר סלבורן (Selborne) שבמחוז המפשייר שבאנגליה. הוא למד תחילה בבית הספר לבנים של המלכה מרי (Queen Mary's School for Boys) בבייסינגסטוק שבהמפשייר ואחר-כך אצל מורה פרטי באותה עיר לפני שעבר ללמוד בקולג' אוריאל (Oriel College) באוניברסיטת אוקספורד. ב-1746 הוא הוסמך כדיאקון, וב-1749 ככומר, והוא שירת ככומר בקהילות אחדות בהמפשייר ובווילטשייר, כולל כמה קהילות שכנות לסלבורן דוגמת ניוטון ואלנס (Newton Valence) ופרינגדון (Farringdon), ובסלבורן עצמה בארבע תקופות שונות. ב-1753-1752 שימש בתפקיד הפרוקטור הזוטר באוקספורד, וגם כדקאן של קולג' אוריאל. ב-1757 הוא מונה לכומר-שאינו-מתגורר-בקהילה (non-resident perpetual curat) של קהילת מורטון פינקני (Moreton Pinkney) שבנורת'האמפטונשייר. לאחר מות אביו ב-1758 חזר וייט להתגורר בבית המשפחה המכונה The Wakes בסלבורן, אותו ירש בסופו של דבר ב-1763. ב-1784 מונה בפעם הרביעית לכומר של סלבורן, משרה שבה החזיק עד מותו. מכיוון שלמד, על פי דרישת דודו, בקולג' אוריאל הנחשב יוקרתי יותר, הוא לא היה זכאי לקבל קביעות בסלבורן, שהייתה בחזקתו של מודלן קולג'.
"תולדות הטבע והעתיקות של סלבורן"
וייט ידוע בעיקר בשל ספרו "תולדות הטבע והעתיקוּת של סלבורן" (The Natural History and Antiquities of Selborne יצא לאור ב-1789). זו אסופת מכתביו לתומאס פננט (Thomas Pennant; 1798-1726), אז הזואולוג החשוב ביותר בבריטניה, ולדאינס ברינגטון (Daines Barrington; 1800-1728), עורך דין אנגלי וחבר נוסף בחברה המלכותית. מכתבים אלו כללו את התגליות של וייט לגבי צמחים, ציפורים ובעלי חיים מקומיים. הוא דגל בשיטה על פיה ניתן להבחין בין העופות השונים על ידי תצפיות וללא הצורך בלכידתם, והיה בין הראשונים להבדיל בין העופות הדומים: עלווית חורף, עלווית אפורה ועלווית ירוקה, באמצעות האזנה לשירתם.
וייט נחשב בעיני רבים כאקולוג הראשון של אנגליה ואחד מאבות הרעיון המודרני שיש לכבד את הטבע. על תולעי האדמה (המכונות בעברית גם "שלשולים") אמר וייט:
וייט הכין בשיתוף עם ויליאם מרקוויק (William Markwick) רישומים של התאריכים בהם בצבצו והגיחו יותר מ-400 סוגי צמחים ובעלי חיים. שניהם ניהלו את הרישומים בין 1768 ל-1793 - וייט ניהל אותם בהמפשייר, ומרקוויק בסאסקס. מידע זה, שסוכם ב"תולדות הטבע והעתיקות של סלבורן" כתאריכים המוקדמים והמאוחרים ביותר לכל אירוע במשך תקופה בת 25 שנים, נמנה עם הדוגמאות הראשונות של חקר פנולוגי. הרישומים ביומנו מהשנים 1784-1783 מאמתים את ההשפעה הדרמטית על האקלים שהייתה להתפרצות הר הגעש לאקי באיסלנד ולענן האפר שיצר, אשר התפשט לרוחב אירופה וגרם לנפגעים בנפש.
התיאורים הרבים של וייט על הצב היבשתי שירש מדודתו בספר "תולדות הטבע והעתיקות של סלבורן", מהווים את הבסיס לספרו של ורלין קלינקבורג (Verlyn Klinkenborg) ""טימותי, או הערות של זוחל מושפל" (Timothy; or, Notes of an Abject Reptile 2006), כמו גם לספרה של סילביה טאונסנד וורנר (Sylvia Townsend Warner) "דיוקן של צב" (The Portrait of a Tortoise 1946).
אן, אחותו של גילברט וייט, נישאה לתומאס ברקר (Thomas Barker; 1809-1722) שכונה "אבי המטאורולוגיה", וגילברט וייט ניהל חליפת מכתבים עם אחיינו, סמואל ברקר (Samuel Barker), שניהל יומן של חוקר טבע.
הנצחה
ביתו בסלבורן, The Wakes, מכיל כיום את מוזיאון גילברט וייט, כמו גם את המוזיאון לזכר אוטס ("Oates Memorial Museum"), המנציח את שני בני משפחת אוטס: חוקר הטבע פרנק אוטס (Frank Oates) ואחיינו, מגלה הארצות לורנס אוטס (Lawrence Oates) שמת תוך הקרבה עצמית במשלחת רוברט פלקון סקוט לקוטב הדרומי.
אגודת סלבורן (Selborne Society) נוסדה ב-1895 על מנת לשמר את זכרו של גילברט וייט. האגודה רכשה קרקע בפריווייל (Perivale) במערב לונדון על מנת להקים את המקלט הראשון לציפורים, הקרוי "יער פריווייל". בשנות ה-70 של המאה ה-20 הפך יער פריווייל לשמורת טבע מקומית (Local Nature Reserve). על הכרזת המקום כשמורה החליטה מועצת רובע אילינג על בסיס חוק מ-1949 (National Parks and Access to the Countryside Act), בעקבות שתדלנות של קבוצה קטנה של חוקרי טבע צעירים.
"אחוות גילברט וייט" (Gilbert White Fellowship) נוסדה ב-1932 על יד ההיסטוריון וחוקר הטבע ויניפרד בויד ואט (Winifred Boyd Watt). בסיסה היה באוקספורד, אך פעולתה נפסקה משום שהיא לא הצליחה להשיג מימון. ב-2010 הועלו הצעות לחדש את פעילותה כחלק מהעתקת "הספרייה לזכר גילברט וייט" של אגודת סלבורן למיקום חדש.
בספר "המלך שהיה ויהיה" (The Once and Future King) שכתב טרנס וייט (Terence Hanbury White; 1964-1906), המבוסס על אגדות המלך ארתור, מצטט הקוסם מרלין את גילברט וייט.
הסופר ריצ'רד מביי (Richard Mabey), שהתמחה בכתיבה על נושאים הקשורים בטבע, כתב ביוגרפיה על חייו של גילברט וייט שיצאה לאור ב-1986 בהוצאת Century Hutchinson וזכתה בפרס ויטברד לביוגרפיה.
סרט דוקומנטרי על וייט בהנחייתו של ההיסטוריון מייקל ווד (Michael Wood) שודר בערוץ BBC Four ב-2006.
וייט מונצח בכתובת, שנחקקה על הפעמון השמיני והכבד ביותר, מבין שמונת הפעמונים שנתלו ב-2009 בכנסייה של הוליבורן (Holybourne) בהמפשייר.
דירק בוגרד
דירק בוגרד (באנגלית: Dirk Bogarde; 28 במרץ 1921 - 8 במאי 1999) היה שחקן קולנוע וסופר בריטי. שיחק בלמעלה מ-70 סרטים בסוגות שונות: קומדיה, מתח, מלחמה ודרמה.
קורות חיים
בוגרד נולד בווסט המפסטד שלונדון. הוא היה השני מבין שני בניהם של אולריק ואן דן בוגרד (1972-1892), עורך אמנותי של העיתון "טיימס", ממוצא פלמי, יליד פרי באר, ברמינגהאם, ושל מרגרט ניבן (1980-1898), שחקנית לשעבר, בת למשפחה סקוטית מגלאזגו. בוגרד למד במכללת צ'לסי לאמנות והחל להופיע בתיאטרון. שיחק לראשונה בקולנוע ב-1939 בתפקיד קטן בסרט שלא צוין ב"קרדיט". הקריירה שלו נקטעה בתחילתה בגלל פרוץ המלחמה ב-1939. במלחמת העולם השנייה שירת בוגרד בצבא הבריטי כקצין מודיעין מפענח תצלומי אוויר, היה בין החיילים הראשונים שנכנסו למחנה ברגן-בלזן והזדעזע ממה שחווה שם.
קריירה
לאחר המלחמה החל להופיע בסרטים אבל פרסומו הגיע דווקא מקומדיה מוצלחת שנקראה בישראל "רופא לעת צרה" ("Doctor in the House") כרופא מתמחה בבית חולים לצידו של קנת מור (1954). הצלחת הסרט הולידה שני סרטים נוספים בסדרה זו:"רופא בים" ("Doctor at Sea") עם בריז'יט ברדו (1955), "רופא בגדול" ("Doctor at Large") (1957) ו"רופא במצוקה" ("Doctor in Distress") 1963.
ב-1954 שיחק בסרט "הנמר הישן" של הבמאי ג'וזף לוסי שהיה אז ברשימה השחורה של הוליווד. הוא שיתף פעולה עם לוסי גם בסרטים: "המשרת" ("The Servant") (1963), "למען יידעו" ("King and Country") (1964), "מודסטי בלז" ("Modesty Blaise") (1966) ו"התאונה" ("Accident") (1967).
ב-1961 שיחק במותחן "קורבן" ("Victim") בתור עורך דין הומוסקסואל הנסחט בגלל נטייתו המינית. זו הייתה העזה מצדו בתקופה שההומוסקסואלית הייתה אסורה בבריטניה. בוגרד עצמו לא נישא מעולם והיה הומוסקסואל בארון. הוא חי שנים רבות עם מנהל עסקיו וחברו האישי, השחקן אנתוני פורווד שהיה בעלה של השחקנית גליניס ג'ונס אך מעולם לא הצהיר רשמית על נטייתו המינית.
ב-1965 שיחק בסרט "דרלינג" בבימוי של ג'ון שלזינגר ביחד עם ג'ולי כריסטי שזכתה אז בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
ב-1974 שיחק בתפקיד ראשי בסרטה השערורייתי של הבמאית ליליאנה קוואני, "שוער הלילה". הוא גילם קצין נאצי בעברו, הנפגש שנית אחרי למעלה מעשור, עם ניצולת שואה (שרלוט רמפלינג), עמה היו לו יחסים סאדומזוכיסטיים בזמן המלחמה.
ב-1977 השתתף בסרט המלחמה "גשר אחד רחוק מדי" ("A Bridge Too Far").
בוגרד כתב גם מספר אוטוביוגרפיות וזיכרונות, וכן שישה רומנים.
ב-1996 עבר אנגיופלסטיה בעורקים הכליליים, שאחריה לקה באירוע מוחי קשה שהותיר אותו משותק בחצי הגוף הימני ופגע בכושר הדיבור שלו. למרות זאת הספיק לסיים את האוטוביוגרפיה שלו כולל תקופת מחלתו. הוא מת מהתקף לב בביתו בלונדון.
פרסים ואותות
בוגרד היה מועמד חמש פעמים לפרס בפט"א לקולנוע בקטגוריית השחקן הטוב ביותר, וזכה פעמיים: ב"המשרת" (1963) וב"דרלינג" (1965)
ב-1990 הוענקה לו דרגת מפקד במסדר האמנויות והספרות בצרפת. ב-1992 הוענק לו תואר אבירות בבריטניה.
The Daily Wire
The Daily Wire (הדיילי וייר, בתרגום חופשי: המברק היומי) הוא אתר חדשות ומדיה שמרני אמריקאי שהוקם ב-2015 על ידי הפרשן הפוליטי בן שפירו והקולנוען ג'רמי בורינג. החברה היא מפרסמת מובילה בפייסבוק,  ומפיקה פודקאסטים כמו "המופע של בן שפירו". ביוני 2022 החברה השיקה את +DailyWire, פלטפורמת וידאו על פי דרישה הכוללת תכנים שונים של הדיילי וייר, כולל פודקאסטים והפקות סרטים. החברה הפיקה מספר סרטים באורך מלא וסדרות טלוויזיה בלעדיים. מטה החברה ממוקם בנאשוויל, טנסי.
מטרת האתר היא לקדם ערכים ומדיניות ימנית-שמרנית ברחבי ארצות הברית. הנושאים העיקריים שעוסק בהם האתר הם: פוליטיקה אמריקאית, להט"ב, שינויי אקלים, הפלות, פמיניזם, אחזקת נשק, פרוגרסיביזם, שמרנות, קפיטליזם. בין השאר בסיפורים רבים האתר מתייחס לקטעי עיתונות מארגוני החדשות המרכזיים והפרוגרסיבים ומתן נקודת מבט שמרנית.
היסטוריה
את הרעיון להקמת האתר הגו בן שפירו וג'רמי בורינג, כאשר עבדו עבור TruthRevolt, אתר חדשות שמומן בעבר על ידי מרכז החופש של דייוויד הורוביץ. הדיילי וייר הושק ב-2015, לאחר שהשנים השיגו מימון ראשוני מן האחים תעשייני הנפט המיליארדרים דן ופריס וילקס. בראשיתו האתר התקיים בעיקר על בסיס פרסום. פריס וילקס שכאמור הוא מתומכיו הראשונים של האתר מנהל את Bentkey Ventures, LLC (לשעבר Forward Publishing, LLC), המוציאה לאור של הדיילי וייר.
מטה של האתר בתחילתו היה בלוס אנג'לס, קליפורניה. ובספטמבר 2020, שפירו הודיע כי מטה החברה יעבור לנאשוויל, טנסי.
באפריל 2019, פוד-טראק דירג את התוכנית המופע של בן שפירו של האתר כפודקאסט השני המושמע ביותר בארצות הברית לחודש מרץ 2019, אחרי הפודקאסט "The Daily" של מייקל ברברו וסברינה טברניס.
ביוני 2020 פרש שפירו מתפקידו כעורך ראשי, בו כיהן מאז הקמת האתר, וקיבל על עצמו את תפקידו של עורך אמריטוס. ג'ון ביקלי הוכרז כעורך הראשי הבא של האתר.
בינואר 2021, שפירו הודיע כי הדיילי וייר פותח אולפן לטלוויזיה ולסרטים שלא יקדם "מטרות שמאלניות". הסרט המקורי הראשון של האולפן, "כלואה", הוקרן בבכורה בשנת 2022.
בספטמבר 2021, שפירו ובורינג הודיעו כי הדיילי וייר ייאבק בחובה לקבל החיסון לקורונה שקבע נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן עבור חברות עם יותר מ-100 עובדים. ואכן מאוחר יותר הגישה החברה תביעה, אשר הובאה לבסוף בפני בית המשפט העליון. בית המשפט העליון פסק כי אכן החובה אינה חוקית בפסיקה 6-3.
באוקטובר 2021, האתר שכר את אליסון ויליאמס, כתבת ספורט שמסקרת פוטבול וכדורסל מכללות, לאחר שהתפטרה מ-ESPN מכיוון שבעקבות החובה להתחסן נגד הקורונה החליטה החברה שנמצאת בבעלות דיסני שעובדי אירועים חיים חייבים לקבל את החיסון, והיא החליטה שלא להתחסן בעקבות כך שניסתה להרות ילד נוסף. וויליאמס אמרה שהיא תחקור נושאים "שעשויים להיות טאבו מדי עבור כלי תקשורת אחרים".
בשנת 2021, החברה הכריזה על הקמת DW Books, הוצאה לאור שתתמקד בהוצאת ספרים המקדמים והנובעים מתפיסת עולם שמרנית.
ההוצאה פרסמה כותרים רבים ובהם ספרים שנכתבו על ידי בן שפירו, מאט וולש, קנדיס אוונס, כמו כן החנות האינטרנטית מקדמת ספרים נוספים העוסקים בשמרנות ובפרוגרסביות, ספריהם של מחברים כגון ברט וינשטיין, ג'ונתן היידט ג'ורג' אורוול ועוד.
הדבר ממשיך מגמה של שמרנים מקימים ערוצים מחוץ לבתי ההוצאה בניו יורק, לאחר שהוצאות לאור ביטלו מספר ספרים שנראו להם כמקדמים דעות שמרניות. DW Books תכננה להוציא ספרים דרך Ingram Content Group חברה המתמחה בתעשיית הספרים, החל משנת 2022.
ההכנסות השנתיות של החברה עלו על 100 מיליון דולר לראשונה בתחילת 2022, והיו לה 150 עובדים. במרץ 2022, הכריזה החברה על תוכנית להשקיע לפחות 100 מיליון דולר בתכני בידור לילדים במשך שלוש שנים בתגובה להתנגדות של דיסני להצעת חוק 1557 של פלורידה.
נכון ליוני 2022, המייסד ג'רמי בורינג אמר כי לאתר יש 890,000 מנויים בתשלום.
פודקאסטים ורדיו
בנוסף לתוכן הכתוב שלו, האתר מפיק מספר פודקאסטים, בניהם "המופע של בן שפירו", "המופע של מייקל נואלס", "המופע של מאט וולש" ו"המופע של אנדרו קלאוון".
באפריל 2018, טווח הפרסום של "המופע של בן שפירו" התרחב כאשר רשת הרדיו Westwood One החלה להפיץ אצלה את הפודקאסט. בינואר 2019, Westwood One הרחיבה את פודקאסט בן השעה של שפירו לתוכנית רדיו, והוסיפה לתוכנית שעתיים נוספות, כך שלמעשה לבן שפירו יש מדי יום שידורים בני 3 שעות. נכון למרץ 2019, לפי דברי הWestwood One, "המופע של בן שפירו" מועבר על ידי יותר מ-200 תחנות, כולל בתשעה מתוך עשרת השווקים המובילים.
בשנת 2020, הדיילי וייר רכשה את כל התוכן של PragerU.
ביום הבחירות 2020, הפעילה ומנהלת התקשורת לשעבר של Turning Point USA, קנדיס אוונס, הודיעה שהיא תעבור לנאשוויל, טנסי, ותצטרף לדיילי וייר עם תוכנית משלה בשם "קנדיס". פרק הבכורה שודר ב-19 במרץ 2021. הפרקים של התוכנית משודרים מדי שבוע ומצולמים בפני קהל באולפן. אורחים בולטים כוללים את נשיא ארצות הברית לשעבר דונלד טראמפ, נשיא UFC דיינה וייט, ונציג ארצות הברית ג'ים ג'ורדן.
במרץ 2022, האתר הקים פודקאסט חדש בשם "The Comments Section" (מדור התגובות) עם ברט קופר.
בשנת 2022 פלטפורמת +DailyWire החלה לשדר את הפודקאסט של ג'ורדן פיטרסון.
בידור
בינואר 2021, הדיילי וייר הפיצה את "רוצי, הסתתרי, הילחמי", סרט דרמה באורך מלא אודות ירי המוני התרחש בבית ספר. הפצת הסרט באמריקה הצפונית הייתה בלעדית למנוים. בנובמבר, הדיילי וייר השיקה את "Adam Carolla: Truth Yeller", פודקאסט קומי שצולם עם קהל חי בכיכוב הקומיקאי אדם קרולה.
ב-10 בפברואר 2022, הסרט המקורי הראשון של החברה, "כלואה", הוקרן בבכורה ביוטיוב. הוא בוים על ידי די. ג'יי. קארוסו ובכיכובם של רייני קוואלי, ג'וש הורוביץ, ווינסנט גאלו בסרטו הראשון מאז 2013. לאחר שרכשה את הזכויות המקומיות על "The Hyperions", קומדיית גיבורי-על בכיכובו של קרי אלווס, החברה השיקה את בכורת הסרט בחינם ביוטיוב ב-10 במרץ 2022. לאחר מכן הסרט עבר לאתר של הדיילי וייר לצפייה בלעדית על פי דרישה.
ב-1 ביוני 2022, הדיילי וייר הפיצה את הסרט התיעודי של מאט וולש "מה היא אישה?", סרט העוסק בסוגיה הקווירית והטרנסג'נדרית בכלל והפמיניזם ומעמד האישה בפרט. הסרט גרם לסנסציה בארצות הברית וזכה לתגובות אוהדות מחד ולביקורות קשות מאידך, נכון ליוני 2023 הסרט זכה לדירוג של 8.3 באתר IMDb ולדירוגים גבוהים באתרים אחרים.
"אימה בערבה", מערבון המתרחש במונטנה ובכיכובה של ג'ינה קראנו, הופץ למנויים ב-14 ביוני 2022.
ב-29 ביוני 2022 הדיילי וייר השיקה את פלטפורמת הווידאו על פי דרישה +DailyWire הכוללת פודקאסטים והפקות וידאו שונות של החברה, כמו כן תוכן שהופק על ידי ג'ורדן פיטרסון והכרזה על סדרת הנפשה לגיל הרך בשם "Chip Chilla", הכוללת את דיבובו של הקומיקאי רוב שניידר. ב-3 בנובמבר, "My Dinner with Trump", סרט תיעודי בסגנון סינמה וריטה בהשתתפות דונלד טראמפ עם 16 מיועציו הקרובים ביותר, הופץ באופן בלעדי בפלטפורמה.
בנובמבר 2022, הדיילי וייר הודיעה כי תפיק עיבודים לרומן מ-1957 של איין ראנד "מרד הנפילים" ולסדרת הספרים "The Pendragon Cycle" של הסופר סטיבן ר. לוהד.
הנס מרטין זוטרמייסטר
הנס-מרטין זוטרמייסטר (בגרמנית: Hans Martin Sutermeister; 29 בספטמבר 1907 - 4 במאי 1977) היה סופר שווייצרי, שכתב בשפה הגרמנית.
הוא אחיו של המלחין היינריך סוטרמייסטר.
הר פרנסוס
הר פרנסוס (ביוונית: Παρνασσός) נמצא במרכז יוון ומתנשא מעל דלפי, צפונית למפרץ קורינתוס.
אלפונסו הרביעי, מלך לאון
אלפונסו הרביעי, כונה גם הנזיר (890 - אוגוסט 933) היה מלך לאון בין השנים 926–931, ומלך גליסיה השנים 929–931.
הר פרנסוס
במיתולוגיה היוונית מוכר ההר כמקודש לדיוניסוס ולטקסים לכבודו, וכן לאל אפולו ולנימפות שלו. כמו כן מסופר על המוזות שהתגוררו בהר.
אלפונסו הרביעי, מלך לאון
ביוגרפיה
אלפונסו הרביעי נולד בשנת 890 להוריו אורדוניו השני, מלך לאון ואלווירה מננדס. לאחר מותו של אביו בשנת 924, עלה דודו פרואלה השני, מלך לאון לשלטון. לאחר מותו בשנת 925 פתחו אלפונסו ואחיו במלחמה נגד אלפונסו פרואלס בנו של פרואלה השני, ולאחר ניצחונם בשנת 926 חילקו את הממלכה ביניהם: סנצ'ו הראשון, מלך גליסיה קיבל את ממלכת גליסיה, ואלפונסו קיבל את ממלכת לאון. בשנת 929 מת אחיו סנצ'ו הראשון, מלך גליסיה, ואלפונסו ירש אף את ממלכת גליסיה.
הר פרנסוס
גאוגרפיה וגאולוגיה
פרנסוס הוא אחד ההרים הגבוהים ביוון. הוא נמצא במרכז יוון ומשתייך מוניציפלית לשלוש יחידות אזוריות: בויאוטיה, פתיאוטיס ופוקיס. גובהו הוא 2,457 מטרים והוא מתנשא 1,590 מטרים מעל השטח סביבותיו. פסגתו הגבוהה ביותר נקראת ליאקוראס (Liakouras).
אלפונסו הרביעי, מלך לאון
ביוגרפיה
בשנת 931 התפטר אלפונסו מהשלטון בעקבות מות אשתו, ואחיו רמירו השני, מלך לאון עלה לשלטון במקומו. בשנת 932 התחרט אלפונסו על התפטרותו, וניסה להשתלט מחדש על הממלכה בסיוע בן דודו אלפונסו פרואלס, אולם אלפונסו הובס, ולאחר שעוור נשלח למנזר, שם שהה עד מותו באוגוסט 933.
הר פרנסוס
גאוגרפיה וגאולוגיה
ההר עשוי אבן גיר והוא מכיל מרבצי בוקסיט. מכרות בוקסיט פועלים בהר מאז שנות ה-30 של המאה ה-20, דבר שגרם נזק אקולוגי לחלקו.
אלפונסו הרביעי, מלך לאון
משפחתו
אלפונסו התחתן עם אונקה סאנצ'ס מפמפלונה, בתו של סנצ'ו הראשון, מלך פמפלונה, ממנה נולדו לו שני ילדים:
הר פרנסוס
מיתולוגיה
ההר קרוי על שמו של פרנסוס שהיה בנה של הנימפה קלאודורה והאדם קלאופומפוס. פרנסוס הקים עיר על ההר, אולם היא נהרסה במבול. אורפאוס התגורר על ההר כאשר הוא פגש את אפולו שחיזר אחר הנימפה תאליה. על פי הספר מטמורפוזות של אובידיוס, לאחר המבול נחתה ספינתו של דאוקליון על פסגת הר פרנסוס. אורסטס ברח והסתתר בהר לאחר שרצח את מאהבה של אימו. על פי המסופר באודיסיאה, אודיסאוס נפצע ברגלו מחזיר בר שצד בהר פרנסוס. פרנסוס הוא גם ביתו של פגסוס, הסוס המכונף.
שימוש מודרני בשם פרנסוס
בדומה לגרסאות שמספרות על הר הליקון כמקום משכנן של המוזות וכתוצאה מכך כבית למוזיקה, לשירה וללימוד, כך גם השם פרנסוס משמש לתיאור תכונות אלו, כגון אסכולת הפארנאס שנקראת על שמו. כך גם רובע מונפרנאס בפריז שנקרא על שם ההר והמוזות שדרות בו. גם הספר פרנסוס על גלגלים רומז לשם ההר כמקור הספרות והלימוד.
פארק לאומי
ב-1938 הוכרז אזור נרחב מההר כפארק לאומי במטרה לשמר את המגוון במיני החי והצומח בו. גדלים בו שישה מינים אנדמיים בהם מין אשוח ומין מסדרת בקעצוראים.
כמו כן קיימים בהר אתרים לגלישת סקי.
ג'בע (נפת אל-קודס)
ג'בע (בערבית: جبع) הוא כפר ערבי-מוסלמי בנפת אל-קודס של רשות הפלסטינית, כ-4 ק"מ מדרום מזרח לרמאללה. ג'בע מזוהה עם העיר המקראית גבע, המוזכרת בתנ"ך כעיר כהנים בנחלת שבט בנימין. ב-1984, הוקמה בסמוך ההתנחלות גבע בנימין (אדם) הקרויה על שם גבע המקראית. בשנת 2012 התגוררו בג'בע כ-4,200 תושבים.
היסטוריה
הממצאים הארכאולוגיים בכפר מעידים כי הכפר מיושב ברצף החל מתקופת הברזל. במקום נלקטו חרסים מתקופת הברזל א' (2%), תקופת הברזל ב' (23%), ההלניסטית (22%), הרומית (10%), הביזנטית (4%), ימי הביניים (5%), והעות'מאנית (14%).
מקובל לזהות את היישוב הקדום בכפר לעיר גבע, אחת מן הערים בנחלת שבט בנימין שהועברו לשבט לוי. בתנ"ך מוזכר כי אסא מלך יהודה ביצר את העיר, ושרידי הביצורים של אסא התגלו בכפר. בגרעין הכפר נמצאה ידית ועליה טביעת חותמת "למלך".