cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ראול אלפונסין
נעוריו ותחילת דרכו המדינית
אלפונסין ייסד עיתון מקומי בשם "חסר הפניות" (El Imparcial) בצ'סקומוס, ובשנת 1951 נבחר למועצת העיר. באותה שנה התמודד מטעם מפלגת האיחוד האזרחי הרדיקלי על מושב בבית התחתון של הקונגרס הלאומי של ארגנטינה, אך הפסיד למועמדו של חואן פרון. הקו המתנגד של עיתונו למשטרו של פרון, הוביל למעצרו של אלפונסין בשנת 1953. בחודש ספטמבר 1955 פרצה הפיכה צבאית אשר הביאה לקץ שלטונו של פרון ולחזרתה של מפלגת האיחוד הרדיקלי כמפלגה הגדולה במדינה.
בשנת 1958 נבחר אלפונסין לבית המחוקקים של חבל בואנוס איירס, מטעם פלג ימני של מפלגת האיחוד האזרחי הרדיקלי. אלפונסין נבחר למועצת הנגידים בשנת 1963 והפך לתומכו הנאמן ביותר של הנשיא ארתורו איליה בקונגרס. הוא איבד את מושבו לאחר שהפיכה צבאית הביאה לקץ נשיאותו של איליה בשנת 1966. חילוקי דעות עם מנהיג מפלגתו השמרן ריקרדו בלבין, הביאו את אלפונסין להכריז, יחד עם מפלגת האיחוד הרדיקלי, על הקמת "התנועה לחידוש ולשינוי" (Movimiento de Renovación y Cambio) בשנת 1971. בשנת 1973 התמודד על מועמדות מפלגתו בבחירות לנשיאות, אולם הוא הפסיד לבלבין. אף בלבין הפסיד למפלגתו של פרון. עליית השלטון הדמוקרטי בשנת 1973 לא הביאה לשיפור אווירת הסובלנות הפוליטית במדינה ועל רקע עימותים אלימים בין קבוצות מן השמאל והימין הקיצוניים ונקיטת צעדים קיצוניים מצד המשטר בניסיון להשקיט המהומות. בדצמבר 1975 עזר אלפונסין לייסד את האספה הקבועה לזכויות אדם (La Asamblea Permanente por los Derechos Humanos, בראשי תיבות - APDH) בארגנטינה.
ההפיכה שפרצה בחודש מרץ 1976 נגד הנשיאה איסבל פרון לא הובילה לפיזור האספה הקבועה, אלא עודדה עורכי דין שזוהו עימה, ובהם אלפונסין, לנדב את שירותיהם לטובת מספר גדל והולך של בני משפחה וקרובים שנעלמו, תוך שהם מסכנים חייהם בפעילות זו. אלפונסין היה בין המדינאים הארגנטינאים הבכירים הבודדים אשר השמיעו קולם נגד החלטת הנשיא לאופולדו גלטיירי לפלוש לאיי פוקלנד בחודש אפריל 1982.
קריסת מדיניות השוק החופשי בארגנטינה, ותבוסת ארגנטינה במלחמת פוקלנד, היו בין הגורמים אשר הובילו בשנת 1983 את מנהיגי "תהליך הארגון מחדש" לחפש "מוצא דמוקרטי" למצוקת המדינה. ב-30 באוקטובר 1983 התקיימו בחירות כלליות ובהן הביס אלפונסין את איטלו לודר בפער של 12 אחוזים, כשזכה לרוב במועצת הנגידים. אלפונסין שכנע את נשיאה של ארגנטינה, ריינלדו ביניונה להקדים את חילופי השלטון בשלושה חודשים ונכנס לתפקידו כנשיא ב-10 בדצמבר.
נשיאותו
עם כניסתו למשרת הנשיא ניצבו בפני אלפונסין שורה של בעיות חמורות שהבולטת בהן הייתה המשבר החמור בכלכלת ארגנטינה. כלכלת ארגנטינה סבלה מיתון לאחר התמוטטות כלכלית בשנים 1981–1982, אשר גרם לחוב חיצוני גואה של 43 מיליארד דולר. חוב זה נשא ריבית ששיעורה עמד מעל ל-3 מיליארד דולר בשנה. בשנת 1983 התאוששה מעט כלכלת המדינה כתוצאה מהסרת הקפאת השכר על ידי הנשיא ביניון והורדת שיעורי הריבית על ידי הבנק המרכזי, אולם שיעור האינפלציה במדינה נותר ברמה של כ-400 אחוזים בשנה והתוצר הלאומי הגולמי לאדם היה הנמוך ביותר מאז שנת 1968. אף ההשקעה בייצור הייתה נמוכה ב-40% לעומת שנת 1980.
אל מול אתגרים אלה החל אלפונסין את כהונתו עם שיעורי תמיכה גבוהים ובמטרה להגשים את ההבטחות שנתן במסע הבחירות, כגון סיוע במזון לאותם 27% מכלל אוכלוסיית ארגנטינה שהיו מתחת לקו העוני וכן ביטול החנינה הכללית למפרי זכויות אדם, עליה הכריז ביניון בחודש אפריל 1983, וביטול הצו הנשיאותי המתיר האזנות סתר ללא צו שיפוטי. בהמלצת שר ההגנה החדש, ראול בורס, הוציא אלפונסין את התעשייה הצבאית (Fabricaciones Militares) הארגנטינית משליטת הצבא והורה על פרישתם של 70 גנרלים ואדמירלים שהתנגדו למהלך משורות הצבא.
אלפונסין מינה את המחזאי הנודע קרלוס גורוסטיזה (Carlos Gorostiza) לשר התרבות ואת מדען המחשב היהודי הגולה מנואל סדוסקי (Manuel Sadosky) לשר המדע והטכנולוגיה. בעקבות מינויים אלה שבו בשנת 1984 מאות מדענים ואומנים גולים לארגנטינה. גורוסטיזה ביטל את הרשות הלאומית לדרוג סרטים, צעד אשר תרם להכפלת מספר הפקות המקור בתחום הקולנוע והתיאטרון באותה שנה. בחודש אפריל 1985 יצא לאקרנים הסרט "הסיפור הרשמי" (La historia oficial) אשר זכה בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
אלפונסין פנה לוועדה הלאומית על העלמות בני אדם (Comisión Nacional sobre la Desaparición de Personas, בראשי תיבות- CONADEP) לתעד פגיעות בזכויות אדם. הוועדה, בראשות ארנסטו סאבטו, תיעדה 8,960 מקרים של העלמות וב-20 בספטמבר 1985 הציגה לנשיא אלפונסין את ממצאיה. הדו"ח גרר תגובות מעורבות לאור הפער בין ממצאי הוועדה לבין ממצאי ארגון אמנסטי שהעריך את מספר הנעלמים בכ-16,000 והערכת ארגון האמהות מכיכר דה מאז'ו אשר עמדה על כ-30,000 איש.
כבר בתחילת כהונתו דאג אלפונסין להעמיד לדין חברים בקבוצות שמאלניות והביא לכליאתם. זאת אף שבחודש מאי 1984 הכריז על חנינה לנשיאה לשעבר איסבל פרון על חלקה בצעדים שננקטו נגד מתנגדי המשטר וכן האשמות של נטילת כספים מקופת הציבור. בחודש ינואר 1985 הכריז אלפונסין על כוונתו לחוקק חוק הקובע כי הבחירות לארגוני העובדים תהיינה חשאיות, אולם בחודש פברואר דחה הסנאט את ההצעה בהפרש של קול בודד.
התמודדות עם אינפלציה וחנינות
לאחר שירש את השלטון במצב של משבר בתחום החוב החיצוני של המדינה, אשר הוחמר עוד יותר מעליה בשיעורי הריבית בעולם, אלפונסין נאלץ להתמודד עם חוסר אמון צרכני ושיאי גירעון בתקציב הלאומי. בשנת 1984 גדל התוצר הלאומי הגולמי בשיעור 2%, אף שההשקעה באמצעי יצור המשיכה לרדת וקצב האינפלציה השנתית עלה ל-700%. הפסדים שסבלה המדינה בהשקעותיה, בצירוף ריביות מאמירות על החוב הלאומי ועליה בשיעור העלמת המס, הביאו לגירעון של 10 מיליארד דולר בתקציב הלאומי של שנת 1984. מתוך מצוקה, נאלץ הבנק המרכזי של ארגנטינה להדפיס כסף, דבר שהביא להאצת האינפלציה לשיעור של כ-18% בחודש בתחילת השנה וכ-30% בחודש יוני 1985 לבדו (היה זה שיא עולמי לאותה עת). בניסיון לבלום את האינפלציה פתח שר הכלכלה בתוכנית האוסטרל, ולפיה הונהגה הקפאת מחירים והמטבע המקומי, הפזו הארגנטיני, הוחלף באוסטרל הארגנטיני ביחס של 1,000 ל-1. במקביל הונהגו קיצוצים חדים בתקציב, במיוחד בתחום תקציב הביטחון. בתגובה לחששות מצד המערכת הבנקאית הונהגה שיטת פיצוי לנותני האשראי. האינפלציה שהגיעה לשיא של 30% בחודש יוני 1985, ירדה בחדות לשיעור של 2% לחודש בשארית שנת 1985. הגירעון הלאומי הארגנטיני ירד בשני שלישים בשנת 1985, דבר שסייע למדינה לקבל אורכה להשבת החוב החיצון.
משכשל בניסיונו לשכנע את הצבא להעמיד לדין את הקצינים האחראים למלחמה המלוכלכת, אלפונסין יזם את משפט החונטות, אשר דיוניו נפתחו בבית המשפט העליון ב-22 באפריל 1985. במשפט הועמדו לדין כמה מבכירי השלטון הצבאי על פשעים שביצעו בתקופת המלחמה המלוכלכת. המשפט זכה לתשומת לב בינלאומית וב-9 בדצמבר גזרו השופטים מאסר עולם על הנשיא לשעבר חורחה וידלה ומפקד הצי אמיליו מסרה. שלושה קצינים אחרים נידונו ל-17 שנות מאסר. על הישגיו אלה הוענק לאלפונסין פרס החירות על ידי ארגון האינטרנציונל הליברלי וכן פרס זכויות האדם על ידי מועצת אירופה. עם זאת, ארבעה מן הנאשמים במשפט זוכו, הבולט שבהם הנשיא לשעבר לאופולדו גלטיירי. גלטיירי ושניים נוספים הועמדו לדין פעם נוספת בחודש מאי 1986 על מעשיהם בעת מלחמת פוקלנד ונידונו ל-12 שנות מאסר.
על רקע צעדים אלה זכתה מפלגתו של אלפונסין לתמיכה בבחירות לבית המחוקקים בחודש נובמבר 1985. כוחה של המפלגה עלה במושב אחד, ל-130 מושבים מתוך 254 המושבים בבית התחתון של הקונגרס.
בחודש אפריל 1986 הפתיע אלפונסין את האומה כאשר הכריז על תוכניתו להעתיק את בירת המדינה מבואנוס איירס לעיר החוף הקטנה ויידמה, כ-800 ק"מ מדרום לבואנוס איירס. הוא הציע את שינוי שיטת הממשל בארגנטינה ומעבר למשטר פרלמנטרי, כולל ראש ממשלה, הצעות שהתקבלו באהדה בבית התחתון, אולם זכו להתנגדות בסנט.
התדרדרות כלכלית
דאגות כלכליות המשיכו להיות בראש סדר היום של אלפונסין בשנת 1986, על רקע נפילה חדה בשוקי הסחורות העולמיים. עודף היצוא של ארגנטינה, בשיעור שנתי של 4.5 מיליארד דולר קוצץ במחציתו, ויעד האינפלציה של 28% לשנת 1986, עלה ל-50% ב-12 החודשים שקדמו לחודש יוני 1986 (לעומת 1,130% בשנה המקבילה עד יוני 1985). אולם עד מהירה הואצה האינפלציה לשיעור של 80% בשנה. הכרזה מחודשת על הקפאת שכר במשק הובילה לירידה של כ-20% בשכר הריאלי בתקופת השנה הראשונה לתוכנית האוסטרל והביאה להכרזת שבע שביתות כלליות במשק הארגנטינאי. לנוכח האינפלציה הגואה הוציאו רוב עשירי ארגנטינה את פקדונותיהם לבנקים מחוץ למדינה.
ההערכה הכללית שלה זכה אלפונסין בתחום כיבוד זכויות האדם סבלה משבר תדמיתי בדצמבר 1986 כאשר הקונגרס אישר חוק אותו יזם ולפיו, ההליכים המשפטיים כנגד כ-300 קצינים אשר הועמדו לדין על מעשיהם בתקופת המלחמה המלוכלכת לא יימשכו אם לא יורשעו בתוך 60 יום מעת כניסת החוק לתוקפו. לנוכח הקושי במציאת עדים למעשי הפשע, משמעות החוק הייתה כי ההליכים יופסקו נגד רבים מן הקצינים. למרות ויתורים אלה פרץ מרד בקרב קצינים באחד מבסיסי האימונים של הצבא, בסוף שבוע הפסחא בשנת 1987, על רקע העמדתם לדין של קציני צבא. אלפונסין נשא ונתן עם המורדים באופן אישי והביא לכניעתם.
שנותיו המאוחרות
אלפונסין נאלץ לוותר על נשיאות מפלגתו לאחר תבוסת המפלגה בבחירות של ספטמבר 1991. הוא ניצח את המושל לשעבר ארמנדריז וזכה שוב בנשיאות המפלגה בשנת 1993. בחודש נובמבר 1993 חתם אלפונסין, כראש האופוזיציה, על הסכם עם הנשיא קרלוס מנם, הידוע בשם "הסכם אוליבוס" (Pacto de Olivos) בו הסכימו על רפורמה חוקתית אשר תאפשר למפלגת האופוזיציה ייצוג מוגבר בסנט. הסכם זה סלל את דרכו של מנם לבחירה מחדש. לאחר תוצאות מאכזבות בבחירות של 1995 התפטר אלפונסין מנשיאות המפלגה, אולם המשיך להוות דמות רבת השפעה בחוגי מפלגתו.
בחודש יוני 1999 היה אלפונסין מעורב בתאונת דרכים קשה בדרכו לכינוס מפלגתי, אולם הצליח להתאושש מפגיעותיו. הוא שב להנהגת מפלגת האיחוד האזרחי הרדיקלי באוקטובר 2000. בחודש אוקטובר 2001 הוא נבחר לסנטור של חבל בואנוס איירס, אבל מצבו הבריאותי אילצו להתפטר ממשרתו לאחר שנה.
מותו
אלפונסין נפטר ב-31 במרץ 2009, בגיל 82, לאחר שאובחן שנה קודם כחולה בסרטן ריאות ועבר ניתוח בארצות הברית. הוא נפטר בביתו, מוקף בבני משפחתו. בארגנטינה הוכרזו שלושה ימי אבל עם היוודע דבר מותו. הוא נקבר בבואנוס איירס. מבקריו מדגישים כי לא הצליח לחלץ את ארצו מן המשבר הכלכלי החמור שבו הייתה כאשר נבחר לנשיא, אולם מנגד הביא שינוי מהותי בשיטת הממשל בארגנטינה. בעת הסרת הלוט מעל פסלו, בשנת 2008, אמרה לו הנשיאה קירשנר: "בין אם ימצא חן בעיניך הדבר או לאו, אתה סמל של חזרת הדמוקרטיה".
אמרותיו הידועות
"אין לאף נשיא הזכות לדרוש קורבנות מעמו ללא סוף"
"עם הדמוקרטיה אנו מאכילים, עם הדמוקרטיה אנו מחנכים, עם הדמוקרטיה אנו מרפאים."
מתייה דבושי
מתייה דבושי (בצרפתית: Mathieu Debuchy; נולד ב-28 ביולי 1985) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת המגן הימני בואלנסיין. לזכותו 27 הופעות במדי בנבחרת צרפת.
קריירה
בחלון ההעברות של ינואר 2013, אחרי 9 שנים בקבוצה הבוגרת של ליל, ומעט יותר מ-19 שנים בסך הכל במועדון, עבר דבושי לקבוצת ניוקאסל יונייטד מהפרמייר ליג האנגלית, ובמדיה שיחק שנה וחצי.
ב-31 בינואר 2018 חתם דבושי בסנט אטיין מהליגה הצרפתית.
באוגוסט 2021 חתם בואלנסיין.
נבחרת צרפת
דבושי זומן לנבחרת צרפת הצעירה אך פציעה בברכו מנעה ממנו להשתתף באליפות אירופה עד גיל 21 שהתקיימה ב-2006.
קוני צ'אנג
קונסטנס יו-הואה צ'אנג (באנגלית: Constance Yu-Hwa Chung, בסינית מסורתית: 宗毓華, בסינית מפושטת: 宗毓华; נולדה ב-20 באוגוסט 1946 בוושינגטון די. סי., ארצות הברית) היא עיתונאית יהודיה אמריקנית. צ'אנג הייתה מגישה וכתבת עבור רשתות הטלוויזיה: NBC, CBS, ABC, CNN, ו-MSNBC.
כמה ממושאי הראיונות המפורסמים יותר שלה היו נציג בית הנבחרים של ארצות הברית גארי קונדיט לאחר היעלמה של המתמחה שלו צ'נדרה אן לוי. ושחקן כדורסל מג'יק ג'ונסון מייד לאחר שהודיע שהוא חולה בנגיף HIV. ב-1993 הצטרפה לדן ראד'ר בהגשת מהדורת החדשות של רשת CBS, ובכך הפכה לאישה השנייה שמגישה במשותף מהדורת חדשות מרכזית בארצות הברית, ברשת שידור ארצית.
ילדות ונעורים
צ'אנג נולדה בוושינגטון די. סי. כצעירה ביותר במשפחה מהגרים טריים מסין בת עשרה ילדים. אביה, ויליאם לינג צ'אנג היה קצין מודיעין בממשלה הסינית וחמישה מאחיה מתו בזמן מלחמה. היא סיימה את בית הספר התיכון מונטגומרי בלייר בסילבר ספרינג, מרילנד וסיימה תואר בעיתונאות באוניברסיטת מרילנד ב-1969.
קריירה
בשנת 1972, החלה לעבוד ברשת הטלוויזיה CBS ככתבת בעיר וושינגטון עבור חדשות הערב בהגשת וולטר קרונקייט, במהלך פרשת ווטרגייט. אחר כך עברה צ'ונג להגיש את מהדורת חדשות הערב של ערוץ KNXT (כיום KCBS-TV), התחנה שהייתה בבעלותה ובניהולה של CBS בלוס אנג'לס. צ'ונג גם הגישה את עדכוני חדשות הפריים-טיים של הרשת (CBS Newsbreak) עבור תחנות החוף המערבי מאולפני KNXT בכיכר קולומביה במהלך כהונתה שם.
בשנת 1983, צ'ונג עברה לרשת NBC כמגישת תוכנית הבוקר NBC News at Sunrise. היא גם הייתה מגישת מהדורת השבת של NBC Nightly News.
בשנת 1989, חזרה צ'ונג ל-CBS, שם היא הנחתה את התוכנית "ליל שבת עם קוני צ'ונג" (ששמה שונה מאוחר יותר ל-"פנים אל פנים עם קוני צ'ונג"), במסגרת תוכנית זו ערכה ריאיון עם השחקן מרלון ברנדו, לראשונה לאחר 16 שנים בהן סירב לתת ראיונות לתקשורת. ב-1 ביוני 1993, היא הפכה לאישה השנייה (אחרי ברברה וולטרס עם ABC ב-1976) שהגישה את שידור החדשות הארצי בימי חול של רשת גדולה. לאחר שנתיים פוטרה בעקבות ראיון תוקפני עם כבאי בזמן ניסיונות החילוץ לאחר הפיגוע באוקלהומה סיטי ולאחר ראיון עם אמו של ניוט גינגריץ' שם לחצה עליה לחוות את דעותיה על הילרי קלינטון.
בראיון שערכה ב-5 בינואר 1995 עם קתלין גינגריץ', אמו של הפוליטיקאי הרפובליקאי ניוט גינגריץ', אמרה גברת גינגריץ' שהיא לא יכולה לומר מה בנה חושב על הגברת הראשונה הילרי קלינטון בשידור. צ'ונג ביקשה מממנה "פשוט ללחוש לי את זה, רק בינך לביני", ועוצמת המיקרופון של גברת גינגריץ' הוגברה כשהיא ענתה "הוא חושב שהיא כלבה". אנשים רבים פירשו את הצעתה של צ'אנג שאם גברת גינגריץ' תלחש את ההצהרה הזו, יובטח שההצהרה לא תיעוד, והיא קיבלה ביקרות שליליות רבות על כך.
כמה חודשים לאחר מכן, בעקבות הפיגוע באוקלהומה סיטי, באפריל 1995, צ'אנג ספגה ביקורת רבה על סרקזם כששאלה את דובר מכבי האש של אוקלהומה סיטי, "האם מחלקת הכבאות של אוקלהומה סיטי יכולה להתמודד עם המצב?" רבים מתושבי אוקלהומה הרגישו שהשאלה לא הייתה רגישה למצב. ואלפי צופים באוקלהומה ובמקומות אחרים התקשרו וכתבו מכתבי מחאה על טון השאלות שלה. כתוצאה מכך, לאחר סערה ציבורית, ניתנה לה הבחירה להתפטר או לעבור תפקיד והיא החליטה לעזוב.
בשנת 1997, צ'אנג עברה ל-ABC News ככתבת בתוכנית ב-20/20, ומנחה שותפה של מהדורת יום שני של התוכנית לצד צ'ארלס גיבסון.
בשנת 2002, עברה להנחות תוכנית משלה ב-CNN בשם Connie Chung Tonight, שעליה שילמו לה 2 מיליון דולר בשנה. התוכנית קיבלה ביקורות שליליות. CNN שינתה אחר כך את התוכנית שלה משידור חי לשידור מוקלט. התוכנית הושעתה לאחר שהחלה מלחמת עיראק ב-2003. לאחר ש-CNN חידשה את השידורים הרגילים שלה, צ'אנג ביקשה מ-CNN לחדש את שידור התוכנית שלה בהקדם האפשרי. הרשת הגיבה בביטולה, אף על פי שחוזהה טרם פג. בראיון, מייסד CNN, טד טרנר, כינה את התוכנית "פשוט נוראית".
חיים אישיים
ב-1984 התגיירה ונישאה למנחה הטלוויזיה מורי פוביץ'. צ'ינג מגדירה את עצמה כיהודיה אדוקה, שומרת כשרות. ב-1995 אימצו הזוג את בנם מת'יו.
NW J
NW J (שם מלא: Nesselsdorfer Wagenbau-Fabriks-Gesellschaft Type J) הוא דגם של מכונית בסגנון מכונית עידן פליז מסוג "Touring car" מתוצרת יצרנית הרכב הצ'כית Nesselsdorfer Wagenbau-Fabriks-Gesellschaft A.G אשר משנת 1919 נודעה בשם טטרה, אשר יוצרה בין השנים 1907–1908 ו-1910–1911.
מפעל היצרן Nesselsdorfer Wagenbau-Fabriks-Gesellschaft A.G מוקם ב"Kopřivnice" בחבל ארץ המזרחי מוראביה שבצ'כיה.
Skin (סרט קצר, 2018)
Skin הוא סרט דרמה קצר אמריקאי משנת 2018, בבימויו של גיא נתיב, שגם כתב את התסריט יחד עם שרון מימון, ובהפקת רעייתו של נתיב, ג'יימי ריי ניומן. הסרט זכה בפרס האוסקר בקטגוריה של הסרט הקצר הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-91. במאי הסרט, גיא נתיב, זכה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בפרס איגוד המבקרים הבינלאומי עבור סרט זה.
תקציר עלילה
ילד צעיר בשם טרוי (ג'קסון רוברט סקוט) מסתפר אצל אביו, ג'פרי (ג'ונתן טאקר), ומיד לאחר מכן יוצאת המשפחה לטיול באגם עם חברים. הקבוצה, כולם לבנים, בעלי קעקועים רבים, מקשיבים בדרך למוזיקת הד באנגינג, ולאחר מכן יורים עם רובים לעבר מטרות. ג'פרי מתגאה כי בנו יכול לירות ולפגוע במטרה עם רובה תקיפה, ומארגן הימורים בנושא. לאחר מכן הוא מדבר עם בנו בנושא, והוא יורה ופוגע במטרות.
עם זכיותיהם בידם, פונים המשפחה והחברים לעבר חנות מכולת, שם ג'פרי וטרוי ממשיכים לשחק, בעוד אמם, כריסטה (דניאל מקדונלד), ממשיכה בשופינג. בקופה, טרוי רואה גבר אפרו-אמריקאי, ג'יידי (אשלי תומאס), רוכש מצרכים בעודו אוחז בצעצוע. טרוי מחייך אל האיש, אשר מחייך אליו בחזרה ומשחק עם הצעצוע להנאתו של טרוי. בדיוק כאשר ג'יידי מסיים את הרכישה, מבחין ג'פרי באינטראקציה ביניהם, ומאשים את ג'יידי בכך שהוא "מתעסק" עם בנו. ג'יידי מכחיש זאת, ואומר כי הוא רק משחק, וג'פרי משתמש כלפיו בכינוי גזעני, ושואל אותו אם יש לו בעיה. בדרך החוצה אומר ג'יידי לג'פרי כי הוא הבעיה שלו.
כאשר ג'פרי צופה בג'יידי צועד לעבר מכוניתו, הוא קורא לחבריו, ומספר להם על האינטראקציה, מכנה את ג'יידי בעוד כינוי גזעני, ולאחר מכן מתחיל במהירות לעקוב אחריו. מתוך מכוניתם מבחינה משפחתו של ג'יידי כי ג'פרי עוקב אחריהם ומנסה להזהיר אותו, אבל הוא מסתובב מאוחר מדי כדי לא להיתקע. לאחר מכן מוכה ג'יידי מכות נמרצות במגרש החניה על ידי ג'פרי וחבריו, בעוד אשתו של ג'יידי מנסה להתקשר למשטרה. כשהמכות נגמרות, שופך ג'פרי חלב על ג'יידי כעלבון אחרון. טרוי צופה בכל האירוע מדלת החנות, כאשר כריסטה מודאגת מהאירוע. כמה דקות לאחר מכן, אשתו של ג'יידי מחזיקה אותו במגרש החניה, מתחננת בפניו להישאר איתה, בעוד הקהל הלבן נוסע משם ולועג להם. טרוי מביט החוצה מחלון המכונית, ויוצר קשר עין עם הבן של ג'יידי, ברוני (Lonnie Chavis), שהוא כמעט באותו גיל.
למחרת בערב, לאחר בילוי יומי של "גלישה" - פעילות שכרוכה בכך שטרוי יושב על ספה קשורה למשאית של ג'פרי, כאשר ג'פרי נוסע בדרכי עפר - שניהם נוסעים הביתה ומבחינים בטנדר שחוסם את הכביש. כדי להזיז אותו, ג'פרי ניגש אל המכונית המסחרית. ואז הוא נחטף והרכב נוסע משם. ג'פרי נלקח למוסך של בית מהמעמד הבינוני, שם כמה אפריקאים-אמריקאים מסממים ומקעקעים אותו במשך לפחות עשרה ימים. ברוני שם כדי לסייע, וג'יידי בתוך הבית מחלים מהמכות שספג.
בהמשך הלילה הטנדר נעצר על הכביש, וג'פרי מושלך החוצה ומתגלגל בחושך. הוא רואה את ההשתקפות שלו בחלון, ומבחין כי העור שלו מקועקע לגמרי בצבע שחור. בתוך הבית, כריסטה מתעוררת למשמע קול של מישהו מבחוץ. היא טוענת אקדח וקוראת לעזרה. בחוץ ג'פרי זוכה לקבלת פנים חמה מכלבו שמזהה אותו, אבל ג'פרי מודאג כאשר הליקוקים לא מסירים את הצבע השחור מעורו. הוא מנסה לשטוף זאת במים ללא הועיל. בפנים, כריסטה מצווה על טרוי להסתתר מתחת למיטה ולא לצאת.
ג'פרי חובט בדלת ופותח אותה. כריסטה, מבחינה באדם שנראה כגבר שחור עירום בבית שלה, מזהירה אותו לצאת או שתירה בו. למרות אי יכולתו לדבר בבירור, בגלל הטיפול שזכה לו במהלך החטיפה, מצליח ג'פרי בסופו של דבר לגרום לכריסטה להבין מי הוא, והיא מפילה את אקדחה. בדיוק אז, נשמעת ירייה, ג'פרי מתמוטט, וטרוי נשאר עומד בפתח מאחורי ג'פרי מחזיק רובה. ג'פרי שוכב על הרצפה, נראה מת.
נחום לנגנטל
נחום לנגנטל (נולד ב-20 בינואר 1960) הוא חבר הכנסת לשעבר מטעם המפד"ל בכנסת ה-15.
ביוגרפיה
לנגנטל, בנו של עו"ד בן ציון לנגנטל, מוותיקי המפד"ל, נולד וגדל בבני ברק. הוא אח של יפי גליק (שעד פטירתה הייתה נשואה ליהודה גליק) והרב שמואל טל. הוא התחנך בבית ספר של הזרם החרדי של החינוך העצמאי ובבית הספר סגולה בבני ברק, ובהמשך בישיבה התיכונית ישיבת בני עקיבא נתיב מאיר ובישיבת ההסדר במעלה אדומים. לאחר שחרורו מצה"ל למד משפטים ותולדות עם ישראל באוניברסיטת בר-אילן.
לנגנטל נכנס לחיים הפוליטיים כבר בגיל צעיר. בשנת 1982 נבחר ליו"ר הדור הצעיר במפד"ל, תפקיד אותו מילא עד שנת 1993. בתחילת 1983 לנגנטל השתייך למחנה של זבולון המר וניסה לשכנע את הרב חיים דרוקמן לא לפרוש מהמפד"ל. בשנת 1983, בגיל 23, נבחר כחבר מועצה בגבעת שמואל, ואף שימש כממלא מקום ראש המועצה. בשנת 1993 התמנה למזכיר המדיני של המפד"ל. במקביל לתפקידיו הציבוריים עבד כעורך דין. וכן ערך, בשנת 1988, את הספר "במעגלי החיים", העוסק במעגלי החיים והשנה היהודיים, יחד עם הרב יונה מצגר. לקראת הבחירות לכנסת בשנת 1988 התמודד לנגנטל על מקום ברשימת המפד"ל לכנסת, אך הצליח בקושי לעבור את השלב הראשון לאחר שלא זכה בתמיכה לה ציפה מסיעת הצעירים של זבולון המר.
בשנת 1996 עזב את עיסוקו כעורך דין והתמנה למנכ"ל משרד התחבורה בתקופת כהונתו של השר יצחק לוי, ומאוחר יותר בתקופת כהונתו של שאול יהלום. במסגרת תפקידו כמנכ"ל היה חבר בוועדת המנכ"לים למלחמה בתאונות הדרכים, שהמליצה על שימוש בסימולטורים בלימודי הנהיגה ועל מגרשי הדרכה לנהיגה בשעת חירום. עוד עסק בהפרטת אל על והתחבורה הציבורית. במהלך כהונתו נחתמו הסכמי תחבורה עם ירדן והושלמה הרפורמה ברשות הרישוי.
עם התפזרות הכנסת ה-15, העדיף לנגנטל שלא להתמודד בשנית על מקום בכנסת. תחת זאת, פנה לעסקים, וכן הגיש תוכניות מסורת בערוץ הראשון.
ב-2005 פרסם את הספר "כשמשה פגש את בודהא", בעקבות סדרת ויכוחים שערך עם הבודהיסט ניסים אמון. כמו כן ערך, ביחד עם שוקי פרידמן, את קובץ המאמרים "הקונפליקט: דת ומדינה בישראל", וכן ערך את "פרשיות פרלמנטריות: חברי הכנסת כותבים על פרשת השבוע", בו כששים חברי כנסת מפרשים את פרשת השבוע לפי השקפותיהם המגוונות.
בשנת 2007 עמד בראש הוועדה המייעצת לסדרת "עם הספר", מיזם שהוא פרי יוזמתם של בנק הפועלים וידיעות אחרונות, לרגל 60 שנה למדינת ישראל.
בינואר 2015 נחקר באזהרה, יחד עם בנצי ליברמן, בשל חשד למעורבותם בפרשת שחיתות במינהל מקרקעי ישראל. לאחר החקירה הם נשלחו למעצר בית בן חמישה ימים. במרץ 2015 המליצה המשטרה להעמיד לדין את לנגנטל באשמת סיוע להפרת אמונים, אך פרקליטות המדינה החליטה לסגור את התיק נגדו.
התלתן הארקטי
התִּלְתָּן הארקטי (ברוסית: Арктический трилистник) הוא שמו של בסיס צבאי של הפדרציה הרוסית על ארץ אלכסנדר שבארכיפלג ארץ פרנץ יוזף, ליד בסיס משמר הגבול הרוסי "נאגורסקויה". המטרה העיקרית של הבסיס היא לספק הגנה אווירית לשטחי חוג הקוטב הצפוני שבשליטת רוסיה.
הבסיס כולל את המבנה הצפוני ביותר בעולם - שכולל קומפלקס מינהלי ומגורים.
הבסיס הוא המתקן הצבאי השני שנבנה בקוטב הצפוני לצורך פריסת יחידות ההגנה האווירית של הצי הצפוני של רוסיה. הראשון היה הבסיס הצבאי הקליבר הצפוני על האי קוטלני שבארכיפלג של איי נובוסיבירסק.
גריזלדה רקורדס
גריזלדה רקורדס (באנגלית: Griselda Records) הוא קולקטיב היפ הופ אמריקאי וחברת תקליטים עצמאית, שבסיסה בבאפלו, ניו יורק. הלייבל הוקם על ידי הראפר וסטסייד גאן בשנת 2012. אחיו קונוויי דה משין, בן דודו בני דה בוצ'ר והמפיק דארינגר מהווים את הליבה של סגל גריזלדה רקורדס. נכון ל-2021, יצאו שני פרויקטים של הלייבל: המיני-אלבום Don't Get Scared Now משנת 2016 ואלבום הבכורה WWCD משנת 2019. מקור שמו הוא סוחר הסמים הקולומביאני גריזלדה בלנקו.
בימים הראשונים להקמת הלייבל, עותקים פיזיים של האלבומים שהוציא הופצו במהדורות מוגבלות על ידי הלייבל "דאופ!" שבסיסו בלונדון, ולעיתים קרובות נמכרו תוך דקות ספורות. ב-2017, גריזלדה הוחתמה על הסכם הפצה עם שיידי רקורדס עבור האמנים וסטסייד גאן וקונוויי דה משין. ב-2019, וסטסייד גאן ובני דה בוצ'ר הוחתמו על הסכם ניהול עם רוק ניישן.
איוואן דיביץ'
איוואן דיביץ' (ברוסית: Иван Иванович Дибич-Забалканский, בגרמנית: Hans Karl Friedrich Anton von Diebitsch; 13 במאי 1785 - 29 במאי 1831) היה גנרל-פלדמרשל רוסי ממוצא גרמני.
ביוגרפיה
איוואן דיביץ' נולד ב-13 במאי 1785 בשלזיה, למשפחת אצולה גרמנית. לאחר סיום הלימודים בבית הספר לקצינים בברלין עבר להתגורר ברוסיה, בעקבות אביו שהחל לשרת בצבא האימפריה הרוסית עוד בשנת 1792. בשנת 1801 התגייס דיביץ' לצבא הרוסי, ובשנת 1805 בלט באומץ ליבו בקרב אוסטרליץ.
לאחר המלחמה התקרב מאוד לאלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה, והיה בין יועציו בנסיעות לאירופה. בשנת 1824 התמנה לראש המטה של הצבא. בשנת 1825 היה בין מלוויו של הצאר לטגנרוג, שם נפטר האחרון. בתחילת שלטונו של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה היה בחבר השופטים בעקבות מרד הדקבריסטים. חלק גדול של הקושרים היו קצינים ביחידות שבפיקודו, והוא פעל אישית למעצרם.
בשנת 1827 נשלח דיביץ' לקווקז לבדיקת היחסים בין אלכסיי ירמולוב לבין איוואן פסקביץ', ועם חזרתו קיבל תואר רוזן.
בשנת 1828 לחם דיביץ' במלחמה העות'מאנית-רוסית (1828-1829). אף על פי שלא היה לו תפקיד מוגדר, ניצל את יחסיו עם הקיסר, כך שהמפקד העליון במקום לא היה יכול לנקוט באף מהלך צבאי ללא תיאום עמו, ובתחילת 1829 התמנה למפקד העליון של הכוחות הלוחמים.
האירועים באירופה בשנת 1830 גרמו לניקולאי הראשון, קיסר רוסיה לארגן צבא למערכה נגד המהפכנים, והוא שלח את דיביץ' לברלין לניהול שיחות. באופן מפתיע החל מרד בפולין, ודיביץ' התמנה לראש הכוחות שהוקצו לדיכוי המרד. למרות הבטחותיו, לא הצליח במטלה זו במהירות והלחימה נמשכה 7 חודשים.
בשלבים האחרונים של המערכה נפטר דיביץ' ב-29 במאי 1831 בקלשבו, כתוצאה ממחלת הכולרה, בעת היותו בין הכוחות הלוחמים.
עמל
קבוצת עמל היא רשת חינוך ארצית בישראל שנוסדה בשנת 1928 כרשת חינוך טכנולוגי על ידי ההסתדרות הכללית.
היסטוריה
קבוצת עמל מפעילה 120 מוסדות חינוך: חטיבות ביניים, בתי ספר רב תחומיים בפיקוח משרד החינוך, בתי ספר טכנולוגיים (מח"ט) בפיקוח משרד החינוך, בתי ספר טכנולוגיים תעשייתיים בפיקוח משרד העבודה והרווחה, מכללות להנדסאים וטכנאים (י"ג, י"ד) ומכללות ללימודי מבוגרים. בשנת 2009 עברה רשת עמל תהליך מיתוג, שבו הפכו בתי הספר המקיפים שלה לבתי ספר רב תחומיים, תחת המותג "בית הספר הרב תחומי". הקמת רשת בתי הספר מומנה באמצעות תרומות שגייסה הפילנתרופית ליידי דייוויס בקנדה ובמדינות נוספות. חלק מבתי הספר של הרשת (למשל בצפון תל אביב ובקריית יובל שבירושלים) נקראים על שמה. אמה שרייבר תרמה את בית הספר המקיף בבית שמש. בית הספר הראשון של הרשת קרוי מכללת מקס פיין.
בשנת 2006 הפכה רשת עמל לחברה לתועלת הציבור, ומונה דירקטוריון לחברה. מנכ"לית קבוצת עמל היא קארן טל.
בבעלות רשת עמל מחלקה להוצאה לאור, העוסקת בפיתוח כתיבה והפקה של ספרי לימוד, תוכניות לימוד בתחומי דעת שונים, חוברות עבודה ופרסומים. פרסומי המידע המופקים משמשים בין היתר כלי חשוב לעדכון הידע המקצועי של מורים.
שיתוף פעולה עם צה"ל
ארבעה מבתי הספר של רשת עמל ממוקמים בתוך בסיסים צבאיים. מלבד זאת, הרשת מקיימת שיתוף פעולה עם בית הספר למקצועות המחשב בצה"ל, שבמסגרתו ניתנת אפשרות לתלמידי הנדסת תוכנה להתקבל כמועמדים לקורס תכנות ללא מגבלת פרופיל רפואי, כך שיוכלו להשתבץ אחר כך בשירותם הצבאי ביחידות המחשב של הצבא.
בחלק מבתי הספר של עמל קיימים מסלולי שוחרות של חיל האוויר, חיל התקשוב ועוד.
אחד התחומים המובילים הוא לימודי הסייבר.
רשת עמל והתעשייה
עמל עובדת בשיתוף פעולה הדוק עם התעשייה בישראל. בתי-הספר ברשת אומצו על ידי קונצרנים תעשייתיים גדולים, כגון מיקרוסופט, סאן מיקרוסיסטמס, סיסקו, אינטל ישראל וטבע. לתלמידים מצטיינים ובעלי מוטיבציה מוענקות מלגות, וכן ניתנת הנחיה צמודה על ידי מומחים מהתעשייה בבניית פרויקטים לימודיים. שיתוף הפעולה בא לידי ביטוי גם בפיתוח תוכניות לימודים חדשות בתחומי הטכנולוגיה וסיוע בהטמעתן בבתיה"ס.
בחלק מבתיה"ס פועל בשיתוף עם התעשייה פרויקט טו"ב – טכנאים ובגרות. זהו פרויקט חדשני המאפשר להשיג גם תעודת בגרות וגם תעודת טכנאי כבר בסיום כיתה י"ב. שיתוף הפעולה עם התעשייה בתחום זה כולל הנחיית פרויקטים בכיתות י"א – י"ב, סיורים והרצאות, והענקת מלגות לתלמידים מצטיינים במסלול ייחודי זה.
בשיתוף פעולה עם חברת החשמל הוקם בית ספר טכנולוגי - עמל אנרג'י-טק חברת החשמל
עמלנט
"עמלנט", אתר האינטרנט של רשת עמל, הוא מחלוצי הפיתוח וההטמעה של סביבות חינוכיות מבוססות אינטרנט בישראל. מעבר להיותו מקור מידע חשוב ויעיל על הרשת ובתי הספר, משמש האתר כמערכת תקשוב תומכת למידה, ומטרותיו: פיתוח סביבות לימוד חדשניות, המממשות תפיסות פדגוגיות עדכניות בהוראה; פיתוח והטמעת מרחבים וירטואליים לתקשורת ושיתוף תכנים בין מחנכים, תלמידים והורים; צמצום הפער הדיגיטלי בין המרכז לפריפריה; קידום החינוך המדעי-טכנולוגי בישראל בדגש רב-תחומי.
אוגור
אָוּגוּר (Augur או בלשון רבים אוגורים Augures בתרגום: "חוזה") היה תוארו של כהן דת ברומא העתיקה שתפקידו היה לפרש את כוונותיו של האל יופיטר על פי פירוש מעוף הציפורים, אופן תזונתן וסימני טבע אחרים (כגון ברק או רעם). האוגורים לא ניבאו את העתיד על פי האותות שעקבו אחריהם, אלא בדקו האם האלים מאשרים מעשה מתוכנן.
ישנם חילוקי דעות ביחס למקורם של האוגורים. על–פי חלק מהגישות, תפקיד האוגור מקורו בהשפעה אטרוסקית, שכן רומולוס מוצג במסורת הרומית כטוב שבאוגורים (augur optimus). קיקרו, שהיה אוגור בעצמו, אינו מזכיר מקור אטרוסקי לאוגורים במקומות בהם הוא מדבר על הנושא. אחרים, על–פי שורשי השם, סבורים כי לאמונה מקור סביני או לטיני.
על–פי תפישת עולמם של הרומים, הדרך היחידה להבין כיצד יעלו אירועים חשובים כמו הכרזת מלחמה, כריתת בריתות או פעולות חשובות אחרות הייתה באמצעות צפייה (auspicia) בסימנים מיוחדים או אירועים חריגים ופירושם על ידי אוגור. אמונה זו שררה ברומא ככל הנראה עוד לפני שכונן שלטון המלכים הרומים ונמשכה לכל אורך תקופת הרפובליקה הרומית והאימפריה הרומית.
על–פי אמונה שרווחה במקומות רבים בעולם העתיק, מעופן של ציפורים כלל רמזים סמויים לרצונם של האלים, אך רק אצל הרומים התפתחה אמונה זו לכלל מערכת שלמה עם חוקים קבועים, שהאוגורים היו אנשים שלמדו אותה על בוריה והפכו אמונים על פירושה. על–פי אמונת הרומים, האל יופיטר השתמש בציפורים כשליחים לבטא את מסריו. המסרים לא כללו מידע ביחס לאירועים עתידיים אלא פשוט הורו על מה שיש לעשות או לא לעשות. האוגורים לא ביארו את הסיבות או ההיגיון שמאחרי החלטותיו של יופיטר, אלא רק הכריזו מה הן.
ביצוע האוגוריה נעשה באמצעות התוויית שטח בשמים (templum) בו יצפה האוגור, כשבזמן הצפייה בסימנים נדרש שלא תהיה הפרעה (silentium). הפרעה כזו, כאשר התרחשה, כונתה ויטיו (vitio) והיא ביטלה את תוקף הניבוי. זמן הצפייה בסימנים היה בדרך כלל משחר עד חצות היום, מחצות היום עד השקיעה או משחר עד שקיעה. האוגור היה צופה בסימנים וככלות הצפייה היה נותן תשובה חיובית (nuntiatio) או שלילית (obnuntiatio) לשאלה שנשאלה. כאשר התשובה הייתה חיובית, היה האוגור מכריז "הציפורים מתירות זאת" (aves admittunt). תשובה שלילית באה בנוסח "ביום אחר" (alio die)
מלכתחילה, לכל בן משפחה פטריקית הייתה יכולת לבצע את מלאכת האוגור. לכל משפחת-אב (pater familias) היה ספר סימנים מיוחד למשפחה, שאותו יכול היה כל מי שהיה מיומן בקריאת הסימנים לפרש. לרוב, לא נדרש חבר (קולגיום) האוגורים לעסוק בענייני סימנים אישיים. בענייני מדינה, לעומת זאת, ניתנה סמכות האוגור רק לפטריקי בעל מגיסטרט, וכאשר לא היה כזה או כאשר הייתה סברה כי היה פגם בקריאת הסימנים, הושבה סמכות האוגוריה לכלל הפטריקים, שהיו בוחרים נציג מתוכם שיבצע את הקריאה.
עם הזמן נפתחה האפשרות לבצע קריאה גם לפלבאים ובהדרגה נוצרה הפרדה בין מגיסטרטים לאוגורים. עבור האוגורים נוצר קולגיום שמטרתו הייתה גם לסייע למגיסטרטים בביצוע תפקידם באמצעות קריאת הסימנים, וגם לשמר את הידע בקריאת הסימנים.
מספר האוגורים בקולגיום הלך וגדל בהדרגה. בתקופת המלוכה היה מספרם שלושה, כייצוג של שלושת השבטים (רמנס, טיטיאס ולוקרנסס) שהרכיבו את העם הרומי בתקופה המוקדמת, ומינויים בוצע על–ידי המלכים. למספר זה נוסף עוד אוגור ועם חוק אוגולניה בשנת 300 לפנה"ס הורחב הקולגיום האוגורי לתשעה חברים באמצעות הוספת חמישה חברים חדשים מן הפלבאים.
לאוגורים לא היה מעמד עצמאי בקריאת הסימנים. היינו, הסימנים נחשבו לעולם ככאלו שנשלחו אל המגיסטרט, כך שהאוגור לא היה יכול לבצע קריאת סימנים ציבורית מטעם עצמו וקריאתו הייתה תמיד נלווית לשאלת מגיסטרט. עם זאת, לאוגורים הייתה סמכות להכריז כי קריאת הסימנים בנסיבות מסוימות על–ידי המגיסטרט שגויה ולהכריז על תשובה שלילית לשאלה (obnuntiatio). זכות וטו זו הפכה את התפקיד לנחשק במיוחד ברומא.
האוגורים נבחרו לאורך השנים על–ידי אוגורים אחרים (cooptati), עוד מן התקופה בה מונו על–ידי המלך, שהיה אף הוא אוגור. חוק דומיטיאנוס שחוקק גנאוס דומיטיוס אהנוברבוס בשנת 103 לפנה"ס שינה זאת וקבע כי את המקומות החסרים בקולגיומים הכוהניים (כלומר, גם הפונטיפים) ימולאו בבחירה על ידי אספת השבטים. במהלך הרפורמה החוקתית של לוקיוס קורנליוס סולה בשנת 81 לפנה"ס בוטלה זכות זו והוגדל מספר האוגורים ל-15, אך תקנות הבחירה הושבו על כנן בשנת 63 לפנה"ס, השנה בה היה קיקרו קונסול ובתמיכת יוליוס קיסר, שהגדיל את מספרם ל-16. הזכות לבחירה על–ידי האספה בוטלה שוב על ידי מרקוס אנטוניוס אחרי רצח קיסר בשנת 44 לפנה"ס. ייתכן והתקנה בוטלה פעם נוספת כאשר בוטלו שאר תקנות אנטוניוס, אך מכל מקום הסמכות לבחור את האוגורים עברה בתקופת הקיסרות הרומית לשיקול דעתם של הקיסרים, ותפקיד האוגור איבד את חשיבותו כמשרה בעלת כוח וטו.
קרולין ברטוצי
קרולין רות ברטוצי (בשם מלא באנגלית: Carolyn Ruth Bertozzi, נולדה ב-10 באוקטובר 1966) היא כימאית וביולוגית אמריקאית, כלת פרס נובל לכימיה לשנת 2022. ברטוצי טבעה את המונח " כימיה ביו-אורתוגונלית" עבור תגובות כימיות התואמות למערכות חיות. לאחרונה חקרה ברטוצי השפעת סוכרים על מחלות כמו סרטן, דלקת וזיהומים ויראליים (ובהם מחלת נגיף קורונה 2019).
קריירה
ברטוצי סיימה את לימודי התואר הראשון בכימיה בהצטיינות יתרה באוניברסיטת הרווארד. בעודה סטודנטית הייתה חברה באחוות הסטודנטים פי בטא קפא, וניגנה בלהקות שונות. הלהקה הבולטת ביותר שלה היה "Bored of "Education, שכלל את גיטריסט Rage Against the Machine לעתיד, טום מורלו. לאחר שסיימה את לימודיה בהרווארד ב-1988 עבדה במעבדות נוקיה בל.
ברטוצי השלימה את הדוקטורט שלה בכימיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ב-1993 עם מארק בדנרסקי, שחקרו אוליגוסכרידים.
ברטוצי קיבלה מענק של עמיתי מקארתור בגיל 33.
היא חברה באקדמיה הלאומית למדעים (2005) ובאקדמיה הלאומית לרפואה (2011).
בשנת 2014 הוכרז כי ברטוצי תוביל את כתב העת הראשון של האגודה האמריקנית לכימיה.
ברטוצי היא כלת פרס נובל לכימיה לשנת 2022 עם קרל בארי שארפלס ומורטן מלדל "על פיתוח כימיית ה'קליק' והכימיה הביו-אורתוגונלית". באותה שנה זכתה גם בפרס וולף.
חיים אישיים
ברטוצי נולדה למשפחה ממוצא איטלקי וגדלה בלקסינגטון שבמסצ'וסטס. היא בתם של נורמה גלוריה ו-ויליאם ברטוזי. יש לה שתי אחיות. אחת מהן היא המתמטיקאית מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, אנדריאה ברטוזי. אביה, ויליאם, היה פרופסור לפיזיקה ב- MIT.
ברטוזי היא לסבית ויצאה מהארון בסוף שנות ה-80.
המשפט הקטן של ודרברן
הוכחה ראשונה למשפט ניתנה על ידי ג'וזף ודרברן ב-1905, אולם היה פער בהוכחתו. דיקסון פרסם הוכחה מלאה של המשפט זמן קצר לאחר מכן, וודרברן הוסיף שתי הוכחות מלאות נוספות באותה שנה. מאז מצאו מתמטיקאים רבים, הוכחות נוספות למשפט, ביניהם אמיל ארטין וניקולא בורבאקי.
הוכחה
ההוכחה להלן פורסמה על ידי ארנסט ויט ב-1931.
הוכחת המשפט מתחלקת לשלושה חלקים. בחלק הראשון נציג תוצאות אלמנטריות על פולינומים ציקלוטומיים שישמשו אותנו בהמשך. בחלק השני נפתח את משוואת המחלקות שתקודד את הטענה האלגברית כשוויון בין מספרים שלמים. השלב שלישי מוקדש לחקר השוויון המספרי, מה שמוכיח את המשפט.
פולינומים ציקלוטומיים
הפולינום הציקלוטומי ה-n-י מוגדר כפולינום, כאשר \rho עובר על כל שורשי היחידה הפרימיטיביים מסדר n. מכיוון שכל שורש יחידה מסדר n הוא פרימיטיבי ל-d כלשהו המחלק את n מתקיים:
מנוסחה זו נובע באינדוקציה (באמצעות הלמה של גאוס) ש-.
יהי כך ש-m|n ו-m \ne n, אזי:
לכן לכל מתקיים: וגם:
משוואת המחלקות
יהי R חוג סופי עם יחידה שאין בו מחלקי אפס. נוכיח תחילה ש-R חוג עם חילוק, כלומר כל איבר שונה מאפס הוא הפיך.
נסמן. יהי. נגדיר פונקציה באופן הבא: f_r(x)=rx.
אם אז r(x-y)=0, ומכיוון שאין מחלקי אפס נקבל ש-x=y. קיבלנו ש-f_r היא פונקציה חד-חד ערכית מקבוצה סופית לעצמה, ולכן f_r היא על R. מכאן שקיים s\in R כך ש-rs=f_r(s)=1, כלומר r הפיך כנדרש.
לכל r\in R נגדיר את המְרַכֵּז של r בתור קבוצת האיברים שמתחלפים איתו:. בדיקה פשוטה מעלה ש-C(r) הוא תת-חוג (עם יחידה) של R. נגדיר את המרכז של R בתור:
המרכז אינו ריק כי הוא מכיל את 0 ואת 1. האיברים במרכז מתחלפים עם כל איבר ולכן Z חוג עם חילוק סופי חילופי, כלומר שדה סופי.
נסמן |Z|=q. בדיקה פשוטה מעלה ש-R ו-C(r) הם מרחבים וקטוריים מעל Z. לכן קיים n טבעי וקיימים n_r טבעיים כך שמתקיים:
נעבור להתמקד בחבורה הכפלית R^\times ובתתי החבורות שלה ו-. לפי משוואת המחלקות:
כאשר I היא קבוצת נציגים של מחלקות הצמידות של R^\times ללא איברי Z (ייתכן ש-I ריקה, וכך למעשה נוכיח. במקרה כזה נפרש את הסכום כסכום ריק). נתרגם את המשוואה למונחי q:
שלב סופי
מטרתנו להוכיח שממשוואת המחלקות נובע ש-n=1, מכיוון שאז |R|=q=|Z| ולכן R=Z הוא שדה.
ראשית נוכיח כי לכל r, n_r|n. נשים לב כי |R^\times| מתחלק ב- (משפט לגראנז') ולכן. נרשום n=kn_r+p כאשר 0\le p< n_r.
נשתמש בסכום הטלסקופי:
אגף שמאל מתחלק ב-q^{n_r}-1 ולכן גם אגף ימין. מכאן נובע:
אבל ולכן בהכרח p=0, כלומר n_r|n.
כעת נוכל להפעיל את התוצאות שקיבלנו על פולינומים ציקלוטומיים על מחוברי משוואת המחלקות:
בפרט, מכיוון ש-1<q (בשדה יש שני איברים לפחות), מתקיים
נניח בשלילה ש-1<n. אז כאשר \rho\ne 1. הנקודה הכי קרובה ל-q על מעגל היחידה במישור המרוכב היא 1, ולכן. קיבלנו:
הכללות
משפט ארטין-צורן (על שם אמיל ארטין ומקס צורן) קובע שכל חוג אלטרנטיבי סופי עם חילוק הוא שדה.
יעקב רותם
יעקב רותם (25 בנובמבר 1912 – 10 בנובמבר 2004) היה רופא ילדים ישראלי, מחברם של כמה ספרים ברפואה, עורך עיתון "הרפואה" בשנים 1984–1999 וממניחי יסודות רפואת הילדים החדשה בישראל.
קורות חייו
רותם נולד ב-25 בנובמבר 1912 תחת השם יעקב דויטש בעיירה טורקה שבגליציה המערבית, אז שטח האימפריה האוסטרו-הונגרית וברבות הימים פולין ואוקראינה. את לימודיו התיכוניים עשה בעיר המחוז לבוב, ואת לימודי הרפואה בצ'כוסלובקיה. בשנת 1938 עלה לארץ ישראל והחל לעבוד כרופא בבית החולים הדסה כשבמקביל שימש כשומר מטעם "ההגנה" בקמפוס של הר הצופים. שנה מאוחר יותר היה בין העולים לקרקע ליישוב נגבה. בשנת 1940 החל עבודתו בבית החולים בעפולה תחת הדרכתו של פרופ' אריך נסאו. בשנת 1943 נתמנה רופא מחוזי ליישובי העמק.
בשנת 1950 נתמנה מנהל מחלקת הילדים בבית החולים בפרדס כץ. כעבור שנתיים נתמנה מנהל מחלקת הילדים בבית החולים תל השומר, משרה בה החזיק 28 שנים.
רותם כתב כ-300 מאמרים, מספר ספרי רפואה, ערכים באנציקלופדיות והיה עורך עיתון "הרפואה" במשך 15 שנה.
חתן פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית מטעם עיריית תל אביב לשנת 1975, פרס איינהורן (1983), פרס קורצ'אק ויקיר העיר תל אביב.
רותם נפטר בסוף שנת 2004.
לי הונג-ג'אנג
לִי הוֹנְג-גַ'אנְג (במנדרינית: 李鴻章; 15 בפברואר 1823 – 7 בנובמבר 1901) היה פוליטיקאי, דיפלומט וגנרל ממשפחה אריסטוקרטית בשירות האימפריה הסינית תחת שלטון שושלת צ'ינג המאוחרת.
הוא לחם להפלת מספר מרידות מרכזיות נגד השלטון הקיסרי כגון מרד טאיפינג, הקים את צבא בייאנג על בסיס מערבי, שירת כמשנה למלך במספר מחוזות מרכזיים, פעל כדיפלומט ושגריר מטעם סין באירופה וטיפח את קידום התיעוש בסין. העיתון הצרפתי "הדור" (Le Siècle) כינה אותו "ביסמרק הצהוב" לאות הערכה.
ביוגרפיה
לי נולד בשנת 1823 למשפחת סופרים אשר מזה זמן רב פעלו בשירות המדינה. גם אביו של לי וגם ג'אנג גו-פאן (הפוליטיקאי שהפך מאוחר יותר למנטור שלו), למדו לשירות האזרחי בבחינות קונפוציאניות, וזכו למעמד של "למדנים מומחים". לי החל את הקריירה הרשמית שלו בשנת 1844 בהדרכתו של ג'אנג בבייג'ינג ובשנת 1847 הוא קיבל את התואר הסופי והפך פקיד ממשלתי.
צבא
בשנת 1850 פרץ מרד טאיפינג, מרד איכרים גדול בעל אופי משיחי שאיים להפיל את השושלת מהכוח. כאשר ביתם היה מאוים, לי ואביו ארגנו מיליציה מקומית שנשבעה בתמיכתה לממשל הקיסרי של שושלת צ'ינג. לי הפך מעורב במאבק עד לכדי מצב שכאשר נפטר אביו בשנת 1855 כנגד הדרישות של המסורת לעזוב כל עבודה לתקופת אבל הוא לא היה יכול לעזוב את שדה הקרב.
ג'אנג גו-פאן, שהיה בשנת 1860 מושל כללי במחוזות ליאנג-ג'יאנג (מרכז סין), ארגן כוחות בלתי-סדירים נגד מרד טאיפינג, ובהמשך הצטרף לי לצוותו לתוך מיליציית אנטי-טאיפינג מאוחדת. בשנת 1862 התמנה לי למושל בפועל במחוז ג'יאנגסו ונסע לשאנגחאי עם כוחותיו השכירים. באמצע המרד, בגיל מעט פחות מארבעים נהנה לי מדרגה אזרחית גבוהה, השפעה מחוזית ויכולת פעולה צבאית עצמאית כמעט לגמרי, אשר ניתנה לו מידי השלטון.
בשנים הבאות עבד לי בחלקו עם זרים לשימוש בכלי הנשק המערביים במאמץ נגד כוחות טאיפינג סביב שאנגחאי. המוכר ביותר מבין המערביים איתם פעל היה צ'ארלס ג'ורג' גורדון ("טיטו" בכינויו), אז קצין צבא אנגלי בן 30 שהוביל את "הצבא המנצח תמיד", כוח שהועמד לרשות לי מאוחר יותר, שהורכב משכירי חרב זרים.
בין השנים 1865–1870, לי היה מעורב מאוד במשימות רשמיות גבוהות שונות במרכז, בצפון ובמערב סין, בעיקר כדי לדכא מרידות שונות כגון מרד דונגאן. הוא שמר על התעניינות בצבאות בסגנון מערבי שעל גביהם בנה את צבאו המוצב בנאנג'ינג ובשאנגחאי מכיוון שרצה לחזק את סין ראשית כנגד ההשפעה המערבית ויותר מכך מן הסכנה שראה באימפריה היפנית, שלאחר רסטורציית מייג'י החלה בתהליך אדיר של מודרניזציה, תיעוש ופיתוח בסגנון המערב.
פוליטיקה
בשנת 1870 מונה לי למשנה למלך (המושל הכללי) של מחוז הבירה, ז'ילי. כמו כן, בתקופה זו שימש כמזכיר גדול (תפקיד ממשלתי מרכזי) וכמפקח על הסחר בצפון ובכך היה אחראי על ניהול דרכי הסחר עם המערב מתוך נמלי הסחר שהיו מצפון ליאנגצה. לי הפך למנהל המשא המתן בנושאי הסחר הסיני המוכר ביותר לזרים. לפיכך, היו לו תפקידים במבנה הממשל מרכזי כמו גם במבנים המחוזיים, כוחות צבאיים שעמדו לרשותו והיוקרה הגוברת בחו"ל הביאה להתפתחות כהונה חסרת תקדים בת 25 שנה בתור מושל ז'ילי.
במהלך כהונה ארוכה זו, לי התעניין בכמה פרויקטים מרכזיים לתיעוש: הוא פיתח כוח צבאי נוסף בטיינג'ין ושיפר את מערכות הביצורים הסיניים שם כמו גם את הצי. הוא הורה על שליחתם של צעירים סינים לארצות הברית כדי ללמוד מיומנויות חדשות, קו ייצור ספינות קיטור למסחר, אוניות מלחמה שנבנו במערב, מכרות פחם, מסילות ברזל, קו טלגרף, תחנות לייצור כותנה, אקדמיה צבאית, ועוד. הוא אפילו תמך בשינוי ליברלי בבחינות הקונפוציאניות. פקידים סינים אחרים שהתעניינו בפרויקטים כאלה היו מעטים. בהמשך לפיתוח הצבאי הקים לי את צבא בייאנג על בסיס מערבי.
לי פעל לקבלת הסכמת מנהל מושבת הודו-סין הצרפתית להשפעה הסינית על מרכז וצפון וייטנאם ובכך לשמר את אותה ההשפעה, אך לבסוף, הפסד סין במהלך מלחמת סין–צרפת בשנות השמונים הביא לאיבוד ההשפעה על כלל הסינית וייטנאם. מאמצי לי להחזיר את יוקרתה והשפעתה של סין על קוריאה תחת שושלת ג'וסון נכשלו, וניסיונו להגיע להסדר עם הפוליטיקאי היפני איטו הירובומי הסתיים לגמרי בכישלון כאשר החלה מלחמת סין–יפן הראשונה.
לאחר ההפסד הקשה של סין ליפן, ניתנו איים, השפעה ופיצויים לאחרונה. לי פתח באופן אישי במשא ומתן לשלום עם יפן במרץ 1895 אך נפגע בכדור על ידי רדיקל יפני – בסופו של דבר, התקפה זו על לי, הביאה להורדת הדרישות היפניות במשא ומתן לשלום אף על פי שהלהיבה את הקהל האזרחי הכולל ביפן.
אף על פי הפסדיו, בעיני מערבים רבים, לי היה המדינאי הסיני המוביל. בשנת 1896 הוא השתתף באירוע הכתרת ניקולאי השני, קיסר רוסיה ובעודו ברוסיה ניהל משא ומתן לברית סודית בין שתי המדינות לפיה יהיו שוות ביניהן. אף על פי שהוא נסע מהאימפריה הרוסית דרך מערב אירופה והתקבל מאוחר יותר בוושינגטון הבירה על ידי נשיא ארצות הברית גרובר קליבלנד, שובו לסין היה קריר; מרידות פנימיות וההפסד נגד יפן פגעו ביחס האזרחי ויחס הדרג המדיני אליו.
הוא שמר על הפיקוח המסחרי ובשנת 1899 מונה לממלא מקום מושל הכללי של מחוזות ליאנג וגואנג. יוקרתו עדיין הייתה כזו שהוא נבחר לנהל משא ומתן עם מעצמות המערב לאחר שהם הפילו את מרד הבוקסרים הסיני בשנת 1900. שם שוב נאלץ לי לחתום על פיצויים והסכמים שהיוו השפלה לאומית לארצו.
מורשת
לי נפטר בשנת 1901. לי הונג-ג'אנג לא תמך בשימור כל המעלות הקונפוציאניות, לא היה לו מוניטין של בעל חוסר עניין כלכלי אישי כפי שג'אנג גו-פאן נהנה מכזה, וחלק ניכר מהמיזם החדשני שלו נעשה מתוך עניין לרווח אישי. פועלו לפיתוח ליברלי בסין נפגש בהתנגדות מידי צה שי, הקיסרית האלמנה של סין אשר הייתה בפועל הכוח מאחורי הקלעים.
לי קיווה שרפורמת הבחינות לשירות המדיני יביאו יוקרה לפיתוח המדעים המערביים בסין, אך הצעותיו לא עברו מבחינה מעשית, והוא היה תחת התנגדות כבדה מהמחנה המתון. לי היה נחרץ בחשיבותה הקדושה של המערכת הקיסרית והיה נאמן לה ללא עוררין ותחת פיקודו נפלו מרידות רבות עוד לפני שהרימו את ראשם, בהם המרידות הראשונות מאלו אשר הונהגו בידי סון יאט-סן. המודרניזציה של סין בסוף המאה ה-19, שנועדה להציל את השושלת ואת החיים המסורתיים, נפגעה בצורה הרסנית על ידי סתירות מתוך מוסדות פנימיים, אשר הביאו לכשלונו הסופי של לי ולנפילתה של סין הקיסרית רק עשור לאחר מותו, במהפכת שינהאי.
בזין
בזין נאכל בדרך כלל בימים מיוחדים כמו ראש השנה, סוכות ושבועות.
ליטובטס
ליטובטס (שם מדעי: Lithobates; משמעות השם "צפרדע מטפסת-סלעים") הוא סוג של צפרדעים ממשפחת הצפרדעיים.
בני סוג זה קרובים לסוג Rana ועד היום ישנם חוקרים המשייכים אותם כתת-סוג אליהם. הם הופרדו בשנת 2005 עקב בדיקות על כמה זני צפרדעים מאמריקה המרכזית ואמריקה הדרומית כתת-סוג של צפרדעים מהסוג Rana אך יחד עם מינים נוספים שחלקם נפוצים באמריקה הצפונית, הם הופרדו מהסוג ע"פ רוב החוקרים.
ישראל באק
הרב ישראל באק (לפעמים Bak וגם Back) (בהונגרית: Bak Izrael; ואגאויהיי, 6 בינואר 1840 – בודפשט, 15 בינואר 1894) היה רב הונגרי, חוקר יהדות, בלשן ולשונאי.
ביוגרפיה
ישראל באק היה בן שנה וחצי כשהוריו עברו לעיר סגד בדרום הונגריה. שם ובמאקו למד בבית ספר ובמאקו למד בישיבה של הרב הראשי (של מאקו) המפורסם שלמה אולמן. לאחר מכן נסע לפשט ולמד מסחר, אך לא רק המשיך בלימודי העברית, אלא למד גם ספרות גרמנית וצרפתית. בשנת 1857 התקבל לבית הספר להכשרת מורים הקתולי בסגד ואחר כך נסע לפראג. שם המשיך ללמוד וקיבל סמיכה לרבנות. בשנת 1860 הרב הראשי של סגד, לאופולד לעף, שכר אותו כמורה לדת בבתי הספר היהודיים. בהמשך עבד במשרה זהה בגיור ובסובוטיצה, ואחר כך שוב בסגד, בפץ' ולבסוף מ-1869 בפשט. ממנו נובע הנהגת טקס הבת מצווה לבנות. באק לבדו העניק הוראת דת במספר בתי ספר תיכוניים, בתי ספר צבאיים, בתי כלא, במכון לעיוורים ובמרכז הלאומי להכשרת נשים.
עבודותיו
בנוסף כתב כמה ספרי לימוד לדת לבנות.
קרב מדנין
קרב מדנין (באנגלית: Battle of Medenine, בגרמנית: Unternehmen Capri, באיטלקית: Battaglia di Médenine) הוא קרב שהתחולל ב-6 במרץ 1943 במחוז מדנין שבתוניסיה כחלק מהמערכה בתוניסיה במלחמת העולם השנייה. נלחמו בו גרמניה הנאצית ואיטליה הפאשיסטית מול בריטניה, ניו זילנד וצרפת החופשית. בקרב זה לחמו למעלה מאלף חיילים ונהרגו כ-635 חיילים גרמנים ואיטלקים, ו-130 חיילים בריטים, ניו זילנדים וצרפתים. בנוסף הושמדו בקרב זה כ-52 טנקים גרמנים. על המערכה פיקדו גנרל ברנרד לו מונטגומרי בצד בעלות הברית והגנרלים ארווין רומל וג'ובאני מסה בצד מדינות הציר.
תחילת הפלישה לתוניסיה
ב־5 בנובמבר 1942 - 15 בפברואר 1943 החלו כוחות איטלקים וגרמנים לפלוש לצפון אפריקה ולכבוש שטחים מידיי הטריטוריות הבריטיות והצרפתיות ששכנו שם. ב־8 בנובמבר אותה שנה החל מבצע לפיד במרוקו, אלג'יריה ותוניסיה. הכוחות האיטלקים דווקא נלחמו היטב בחיילים שבמאחזים הבריטים, אך פקקי תנועה, מחסור בדלק, מזג אוויר גרוע והתקפות אוויריות מצד הבריטים צמצמו את התקדמות הצבא הפולש לכ־11.3 ק"מ ליום. קומנדו סופרמו ברומא ואוברקומנדו דר ורמאכט בברלין דווקא ראו את המצב באור חיובי והחליטו לסמן את מרסה-אל-ברגה - אל אג'ילה כמטרה, על אף שהעיר נמצאה כ־180 ק"מ מדרום לחזית הנוכחית.
מבצע לפיד
ב־7 בנובמבר 1942 נחתו כוחות אנגלו-אמריקאים במרוקו ובאלג'יריה, כשהצבא הבריטי (בפיקודו של לוטננט גנרל קנת' אנדרסון) משני צדי אלג'יר וצבא ארצות הברית (בפיקוד מייג'ור גנרל לויד פרדנדאל) בקזבלנקה ואוראן. ב־14 בנובמבר ניסו כוחות בעלות הברית להגיע לתוניס, במרחק 800 ק"מ ממזרח דרך המדבר ההררי של תוניסיה בסיוע הנחתה של צנחנים, אך לרוע המזל מזג אוויר גרוע, ובנייה גרמנית מהירה של מטוסי לופטוואפה עצרו את ההתקדמות הצבאית האמריקאית ב־30 בנובמבר. כוחות הציר הצליחו להנחית מסות כבדות של חיילים ועד דצמבר 1942 הגיעו כ -15,000 חיילים גרמנים, חמישים טנקים מסוג פאנצר סימן 4 וארבעים טנקי טייגר.
בעלות הברית
הארמייה הבריטית השמינית - בפיקוד ברנרד מונטגומרי:
מדינות הציר
הארמייה האיטלקית הראשונה (לשעבר ארמיית הפאנצר אפריקה) - בפיקוד ג'ובאני מסה:
פרימוז' קוזמוס
פרימוז' קוזמוס (בסלובנית: Primož Kozmus; נולד ב-30 בספטמבר 1979 בנובו מסטו) הוא מיידה פטיש סלובני. קוזמוס זכה במדליית זהב ביידוי פטיש באולימפיאדת בייג'ינג ובאליפות העולם באתלטיקה 2009. הוא האלוף האולימפי הסלובני הראשון במקצועות האתלטיקה.
רפרף גולגולת המת
השם רַפְרַף גֻּלְגֹּלֶת הַמֵּת מתייחס לכל אחד משלושת המינים (A. atropos, A. styx and A. lachesis) של פרפרים מסוג Acherontia המשתייכים למשפחת הרפרפיים. המין A. atropos מצוי בעיקר באירופה ואילו שני המינים הנוספים מצויים באסיה. השימוש הנפוץ בשם "רפרף גולגולת המת" הוא למין האירופאי. משפחת הרפרפים לעיתים נכללת כחלק מקבוצת העשים ולכן בספרות המקצועית יש המתייחסים ל"רפרף גולגולת המת" כאל "עש גולגולת המת".
רפרף גולגולת המת מזוהה בקלות בעזרת עיטור צבעוני על גבו המזכיר גולגולת אדם ומכאן שמו העברי. באנגלית קרוי הרפרף Death's-head Hawkmoth.
פרימוז' קוזמוס
שיאו האישי הוא מרחק של 82.58 מטרים, והוא מהווה גם את השיא הסלובני. קוזמוס קבע את תוצאה זו בתחרות בפולין. באליפות העולם לאתלטיקה בשנת 2009 זכה במדליית הזהב לאחר שיידה את הפטיש למרחק של 80.84 מטרים, היחידי בתחרות שיידה את הפטיש למרחק גבוה יותר מ-80 מטרים.
רפרף גולגולת המת
מאפיינים ומבנה גוף
למינים ממשפחת הרפרפים כמה מאפיינים ייחודים. לכל שלושת המינים יכולת להפיק צליל בתדירות גבוהה כתגובה לתחושת איום. הצליל מופק באמצעות שחרור אוויר מבית החזה בנוסף לחשיפת בטנם המעוטרת בצבעים בהירים לצורך הרתעת טורפים. כל שלושת המינים דומים בגודלם, צבעם ומחזור חייהם. רפרף גולגולת המת הוא הגדול ברפרפי ישראל (ממין A.atropos). אורך גופו כחמישה סנטימטרים ורוחב מוטת כנפיו הפרושות מגיע לכ-12 סנטימטרים. צבעו חום-שחור עם כתמים ופסים צהבהבים. כנפיו האחוריות צהובות עם פסים שחורים ועל גבו כתם שחור-צהוב המזכיר צורת גולגולת אדם. כל שלושת מיני הרפרף שצוינו נצפו פושטים על כוורות דבורי דבש ממינים שונים לצורך תזונה והם בעלי יכולת לחקות את ריחן של הדבורים ובכך לפשוט על כוורות ללא איום. רפרף גולגולת המת ניזון מדבש דבורים, ולשם כך הוא זקוק לחדק קשיח המאפשר לו לחדור לתוך חלות הדבש בתוך כוורות הדבורים. כיוון שעליו לפלוש לתוך כוורת הדבורים, גופו מוגן בשלד חיצוני קשיח המגן עליו מעקיצות הדבורים והוא אינו רעיל.
רבייה
את הביצים הרפרף מטיל על צמחים בעיקר ממשפחת הסולניים, כמו עגבנייה וחציל, משפחת השעועית, אך גם על צמחים אחרים כמו עצי זית. זחליו ירוקים ונעשים צהובים וחומים ככל שהזחל מתקרב לשלב ההתגלמות. הגולם ירוק או חום ומצוי בתוך הקרקע בניגוד לגלמי פרפרים הנתלים מעלים. זחל הרפרף שאורכו מגיע לכ- 12 סנטימטר ניזון מצמחים ממשפחת הסולניים שצוינו מעלה.
זחלים
במהלך הגדילה הזחלים משילים את עורם ומחליפים את צבעם מירוק לצהוב.
בחלקם האחורי מתנוסס לו זנב קטן בצבע צהוב ומשני צידיהם 20 נקודות שחורות סה"כ (10 מכל צד)
בחלקם התחתון מלפנים ניתן למצוא 6 רגלים עם ציפורני אחיזה ובחלקם האחורי 10 רגלים נוספות חסרות ציפורניים. הם נמצאים מסוף ספטמבר עד תחילת דצמבר
בתרבות
רפרפים אלו זכו למקום של כבוד בקולנוע ובסרטי אימה, בעיקר בזכות דמות הגולגולת שעל גבם, אחד הסרטים המוכרים יותר שבו היה שימוש ברפרפים אלו הוא הסרט שתיקת הכבשים כמוצג בעטיפת הסרט.
מקורות
בתוך: NATURWISSENSCHAFTEN, Volume 78, Number 4, 179-182, DOI: 10.1007/BF01136209
סלט יווני
סלט יווני או סלט חוריאטיקי (ביוונית: χωριάτικη σαλάτα; כלומר "סלט כפרי" או "סלט של כפריים") הוא סלט פופולרי מהמטבח היווני.
הכנה
שמו של הסלט יצא למרחוק, וכיום הוא נפוץ בגרסאות שונות גם באירופה, בישראל ואף בארצות הברית. בארצות שונות מוסיפים לעיתים לסלט רכיבים נוספים שאינם כלולים בגרסה היוונית המקורית, כגון חסה וקרוטונים. מחוץ ליוון, גבינת הפטה לרוב לא מוגשת בפרוסה אחת עבה, אלא בקוביות קטנות ולעיתים גם מפוררת מעל הסלט.
בניגוד לגרסאות האורבניות של הסלט, החוריאטיקי היווני המקורי מבוסס על פשטות, גדולתו במוצרי יסוד משובחים, הזמינים לכפריים (ומכאן שמו). החתיכות גדולות, גסות וכל מהותו פשטות. הוא אינו נחשב למנה בפני עצמו, אלא מלווה בדרך כלל מנות עקריות אחרות במטבח היווני, ומוגש כמנת פתיחה לצד לחם. הסלט מתובל בעדינות בגלל כמות הנתרן הרבה שבזיתים ובגבינת הפטה, כך ששמן הזית הוא רכיב התיבול העקרי.