cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הומה מסאהרו
משפט והוצאה לפועל על פשעי מלחמה
הומה הועמד לדין ב-19 בדצמבר 1945 והמשפט נערך בבית הנציב העליון במנילה בין התאריכים 3 בינואר עד 11 בפברואר 1946. צוות של שישה עורכי דין, שאף אחד מהם לא היה בעל ניסיון בתחום המשפט הפלילי מונה לסנגר על הומה.
התביעה זימנה עדים והגישה תצהירים המעידים על התעללות ותנאים גרועים בהם נתקלו חיילי בעלות הברית במהלך הצעדה. בפרט, ג'יימס בלדאסאר, ניצול הצעדה, העיד על הריגתם של שני קצינים של בעלות הברית בידי היפנים ואדישותו של הומה למחלות ולסבלם של שבויי המלחמה.
במהלך הגנתו טען הומה כי היה כל כך עסוק בתוכניות לתקיפה בקורגידור, עד ששכח מהטיפול בשבויים והאמין כי קציניו מטפלים כראוי בעניין. הוא טען שלא למד על הזוועה אלא רק לאחר המלחמה, אף שמפקדתו הייתה במרחק 150 מטרים בלבד מנתיב הצעדה. בקביעה בבית המשפט, "נודע לי לראשונה בבית המשפט על הזוועות ואני מתבייש בעצמי אם הזוועות הללו אכן קרו." רוברט פלץ, חבר צוות ההגנה של הומה, ציין ביומנו: "אני באמת מאמין שלא היה [להומה] שום מושג באשר להתרחשויות."
ההיסטוריון קווין סי מרפי טוען כי אמנם לא ברור אם הומה הורה על מעשי הזוועה שהתרחשו במהלך הצעדה, אך היעדר מומחיות מנהלית של הומה וחוסר יכולתו להאציל בצורה מספקת את הסמכות ולשלוט באנשיו סייעו לאפשר את הזוועות. לאחר שהכוחות האמריקניים והפיליפינים נכנעו לחצי האי בטאן, הומה הפנה את הלוגיסטיקה של הטיפול בכ-25,000 האסירים לידי האלוף יושיצקה קוואנה. הומה הצהיר בפומבי כי יתייחסו לשבויי מלחמה בהגינות. התגבשה תוכנית, שאושרה על ידי הומה, להסעתם ולהצעדת האסירים למחנה אודונל. עם זאת, התוכנית הייתה לקויה מאוד, מכיוון שהשבויים האמריקנים והפיליפינים רעבו, היו חלשים ממלריה, ומנו לא 25,000 אלא 76,000 גברים.
ב-11 בפברואר 1946 הורשע הומה בכל הסעיפים ונידון "לירות למוות באמצעות כיתת יורים", הנחשב למכובד יותר מעונש מוות בתלייה. אשתו של הומה ביקרה אצל דאגלס מקארתור כדי לדחוק לבדיקה מדוקדקת של המקרה של בעלה. מקארתור אישר את גזר הדין של בית הדין והומה הוצא להורג על ידי כיתת יורים אמריקאית ב-3 באפריל 1946, בלוס באנוס, לגונה, כמה קילומטרים ממחנה המעצר לשעבר באוניברסיטת הפיליפינים בלוס באנוס.
מחלוקת בעניין המשפט
היו טענות ואישומים שונים כי משפטו של הומה היה לא הוגן או מוטה.
השופט פרנק מרפי, בהסתייגות מהכחשת הדיון של בית המשפט העליון של ארצות הברית על כלל ראיות, הצהיר כי"או שאנחנו מנהלים משפט כזה ברוח האווירה ובאווירה של החוקה שלנו או שאנחנו נוטשים כל יומרה לצדק, נותנים לעידנים לחמוק ולרדת לרמה של טיהור דם נקמני."סנגורו הראשי של הומה, ג'ון ה. סקין הבן, הצהיר כי מדובר ב"משפט מאוד לא סדיר, שהתנהל באווירה שלא הותירה ספק לגבי התוצאה הסופית".
הגנרל ארתור טרודו, חבר בית הדין לחמישה חברים שגינה את הומה, אמר בראיון משנת 1971,"אין עוררין אלא שכמה גברים שהיו חלשים או פצועים נורו או נדקרו במצעד המוות הזה. השאלה היא כמה דרגי פיקוד היו אחראים עד כדי כך שאתה צריך לגנות אותו על רצח או פשע, ובזה הואשם הגנרל הומה... עלינו לחשוב על חוכמתנו לגנות את גנרל הומה למוות. אני חייב להודות שלא הייתי הרבה בעד זה. למעשה התנגדתי לזה אבל יכולתי להתנגד רק לנקודה שמאפשרת לירות בו כחייל ולא לתלות אותו... חשבתי שהוא חייל מצטיין."הגנרל דאגלס מקארתור בראיון על המקרה כתב,"אם נאשם זה אינו ראוי לגורלו השיפוטי, אף אחד בהיסטוריה השיפוטית מעולם לא יעשה זאת. לא יכול להיות פשע גדול יותר, מחריד או מסוכן יותר מאשר השמדה המונית, במסווה של סמכות צבאית או צורך צבאי, של גברים חסרי ישע שאינם מסוגלים לתרום עוד למאמץ המלחמתי. כישלון בהליך החוקי להעניש על מעשים כאלה של מעשה פלילי יאיים על מרקם החברה העולמית."
סודו של וילהלם סטוריץ
סודו של וילהלם סטוריץ (בצרפתית: Le Secret de Wilhelm Storitz בעברית תורגם סודו של מדען גרמני) הוא ספר פנטזיה מאת ז'ול ורן. הספר עוסק בגרמני אשר יורש מאביו האלכימאי סוד המאפשר לו להפוך לרואה ואינו נראה.
עלילה
אנרי וידאל, רווק צרפתי בן 33, מקבל מכתב מאחיו מרק וידאל בן ה-28 העובד כצייר בהונגריה (אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית). מרק השתדך עם מריה רודריך היפהפייה, בתו של ד"ר רודריך ההונגרי, והוא מזמין את אחיו להשתתף בחתונתו. מסעו של אנרי להונגריה כולל תיאור אזורים וערים שהוא רואה בדרכו, וכאשר הוא מגיע להונגריה הוא זוכה לקבלת פנים חמה אצל משפחת רודריך, ומתוודע לאחיה של מריה, האראלאן. גרמני צעיר בשם וילהלם סטוריץ, אשר בזמנו חיזר אחר מריה, מגיע שוב כד לבקש את ידה, ומשנענה בסירוב מאיים על המשפחה. סטוריץ הוא בנו של האלכימאי אוטו סטוריץ אשר סופרו בו נפלאות. על פי מסורת עתיקה בעיר, הולכים מרק ומריה אל המושל כדי לבקש את אישורו לנישואים. הטקס משובש בידי קול מסתורי אשר שר שיר שנאה בגרמנית. חוזה הנישואים נמצא קרוע לגזרים, וזר פרחים מתרומם באוויר וגורם לבהלה בקרב המוזמנים. מפקד המשטרה היינריך סטיפארק חושד בסטוריץ, אולם חיפוש שנערך בביתו לא מעלה ממצאים חשודים פרט לנוזל צהוב מסתורי. כמה ימים לאחר מכן, לאחר שקיבלו את אישור המושל, מוכנים מרק ומריה להינשא, אולם גם הפעם הורס את הטקס הקול המסתורי. מריה מתעלפת ומוחזרת לביתה. ההמון הזועם בעיר מצית את ביתו של סטוריץ, חרף מאמצי המשטרה למנוע את המעשה. סטוריץ עצמו נעלם. מאוחר יותר, במהלך טיול, שומעים אנרי וסטיפארק שיחה בין סטוריץ למשרתו הרמן. מהשיחה הם מבינים שסטוריץ ירש מאביו סוד להכנת נוזל ההופך אותו לרואה ואינו נראה, ובאמצעות נוזל זה הרס סטוריץ את החתונה. הם מנסים לתפוס את סטוריץ, אך הוא נעלם.
כאשר הם חוזרים לבית משפחת רודריך, הם מגלים שמריה נעלמה. על בסיס מידע שנאסף מהשיחה ששמעו, הולכים אנרי וחבריו אל ביתו של סטוריץ, ואחיה של מריה הארלאן מנהל דו-קרב נגד סטוריץ הבלתי נראה. אנרי מנסה למנוע ממנו להרוג את סטוריץ כדי שיוכלו לשמוע ממנו היכן מריה, אולם נכשל בכך. סטוריץ נהרג, וגופתו הופכת שוב לנראית. כאשר הם חוזרים הביתה, הם מגלים שמריה כלל לא נחטפה. היא הושארה במיטתה אולם סטוריץ הפך אותה לבלתי נראית. מריה ומרק משלימים עם המצב, ונישאים חרף העובדה שמריה אינה נראית. אנרי חוזר לצרפת, ושם עולה בו המחשבה שאולי דם הוא התרופה להיעלמות, ולכן גופתו של סטוריץ חזרה להיות נראית לאחר שאיבדה הרבה דם. כאשר הוא שומע שמריה בהריון ועומדת ללדת, הוא דואג שבלידה יצא יותר דם מהרגיל, וכך מריה חוזרת להיות נראית.
אוריינטציה
אוריינטציה היא מילה ממקור לטיני שמשמעויותיה המודרניות קשורות לכיוון. מקור המילה במילה הלטינית oriens שפירושה הוא זריחה וגם מזרח, ומכאן בשפות האירופיות משמעות המילה Orient היא מזרח. במפות קדומות היה המזרח הכיוון העיקרי שאליו כוונו בדרך כלל המפות, כלומר המזרח היה בראש המפה ושמות המקומות נכתבו בהתאם, כמו למשל במפת מידבא או מפת הרפורד ומפות אורביס טרארום רבות. על מנת להתאים את המפה לעולם, היה צריך לכוון אותה מזרחה, תהליך זה נקרא אוריינטציה.
עם המצאת המצפן, תפס הצפון המגנטי את הבכורה ומפות כוונו אליו. כיום תהליך כיוון המפה נקרא בעברית הצפנה. למילה אוריינטציה נותרו מגוון שימושים אחרים.
ברנרד מנדוויל
ברנרד מנדוויל (הולנדית: Bernard Mandeville; 15 בנובמבר 1670 רוטרדם – 21 בינואר 1733 ברובע האקני לונדון) היה פילוסוף, פוליטיקאי, כלכלן וסאטיריקן. מנדוויל נולד בהולנד, אבל גר במשך רוב חייו בלונדון, רוב פרסומיו היו באנגלית. נעשה מפורסם בעקבות הפואמה "משל הדבורים".
מנדוויל העריץ את הפילוסוף תומאס הובס. בשנת 1705, כתב מנדוויל את הפואמה "משל הדבורים" (The Fable of the Bees) והדפיס אותה בעילום שם. הפואמה שנקראת גם "חטאים פרטיים - מעלות ציבוריות" נעשתה פופולרית ביותר. הפואמה מתארת כוורת דבורים, בה כל דבורה דואגת לעצמה והיא יעילה מאוד. מועצת הכוורת החליטה שהכוורת צריכה להיות מוסרית. מרגע זה, כל הדבורים הופכות לרציניות ודואגות לזולת. לאט לאט הכוורת הפסיקה להיות פרודוקטיבית ומתה.
ממשלת בייאנג
הלגיטימיות שלה התערערה ב-1917, על ידי ממשלת הקוומינטנג (KMT) של סון יאט-סן. יורשו, צ'יאנג קאי-שק, ניצח את מצביאי המלחמה של בייאנג במהלך המשלחת הצפונית בין השנים 1926 ו-1928 והפיל את הפלגים השונים ואת הממשלה. בתבוסתם זו הביא ציאנג קאי שק לאיחוד של סין ב־1928. הקואומינטאנג המשיך לקיים את ממשלתו הלאומית בננקינג ; הסדר הפוליטי החדש של סין הפך אותה למדינה של מפלגה אחת, ולאחר מכן קיבלה הכרה בינלאומית כממשלה הלגיטימית של סין.
מבנה השלטון
על פי החוקה הזמנית של הרפובליקה הסינית, כפי שנוסחה על ידי הסנאט הזמני בפברואר 1912, בחרה האספה הלאומית בנשיא וסגן הנשיא לתקופה של חמש שנים, ומינתה את ראש הממשלה לבחור ולהוביל את הממשלה. המשרדים החשובים ביותר היו צבא, כספים, תקשורת ומשרד הפנים. חשיבותו של משרד הצי ירדה במידה ניכרת לאחר שרוב ספינותיה נפגעו במאבקים עם הדרום ב-1917. משרד התקשורת היה אחראי גם לתחבורה, לדואר ולבנקים. משרד הפנים היה אחראי על שיטור וביטחון, ואילו משרד המשפטים החלש יותר, עסק בענייני בתי המשפט ובתי כלא. למשרד החוץ מונה דיפלומט בעל שם עם דמויות כמו וולינגטון קו, והייתה למשרד החוץ עצמאות משמעותית. ההישג הגדול ביותר של המשרד היה ב 1922, החזרת אדמות הזיכיון הגרמני בשאנדונג אשר נתפסו על ידי יפן במהלך מלחמת העולם הראשונה. מהלך אשר חיזק מאוד את המוניטין של הממשלה. משרד החוץ הצליח לפגוע בהכרה הבינלאומית בממשלת הדרום עד אשר התמוטטותה ממשלת בייאנג. סין הייתה חברה מייסדת בחבר הלאומים.
האספה הלאומית הייתה מורכבת מסנאט שכיהן שש שנים ולבית הנבחרים בעל שלוש שנות כהונה. הסנאטורים נבחרו על ידי אסיפות במחוזות השונים, והנציגים נבחרו על ידי אלקטורים, שיטה הדומה לשיטת הבחירות בארה״ב. תפקידה של האספה הלאומית היה לכתוב חוקה קבועה, טיוטות חקיקה, לאשר את התקציב, לאשרר את הממשלה, ולפטר פקידים מושחתים. כמו כן הוקמה מערכת שיפוט עצמאית עם בית משפט עליון. החוקים המוקדמים התבססו על רפורמה בקוד המשפטי הגדול של צ'ינג שהיו דומים לחוק האזרחי הגרמני.
בתקופת המצביאים (1928-1916) נותרה הממשלה בלתי יציבה לחלוטין, עם שבעה ראשי מדינות, חמש ממשלות, 34 ראשי ממשלה, 25 קבינטים, חמישה פרלמנטים וארבע חוקות בתוך 12 שנים. מצבה הפיננסי היה קרוב לפשיטת רגל. היו כמה פעמים שבהם רק מיליון דולר יכלו לקבוע את גורלו של השלטון. הכנסותיה נבעו בעיקר מהמכס, מהלוואות החוץ ומהאג"ח הממשלתיות, שכן היה קושי לגבות מיסים מחוץ לעיר הבירה, גם אם האזורים הסמוכים נשלטו בידי בעלי-ברית. לאחר מלחמת ז'ילי-אנאחוי של 1920, לא הועברו מיסים לבייג'ינג מחוץ למחוז ז'ילי.
בשליטת יואן
בחירות האספה הלאומית של 1912–1913 נתנו למעלה ממחצית המושבים והשליטה בשני הבתים למפלגה הלאומית של סאן (הקואומינטנג). המפלגה השנייה בגודלה, ה"פרוגרסיבים" בהנהגתו של ליאנג קצ'או, העדיפה את יואן בדרך כלל. היה צפוי כי סונג ג'יאורן יהיה ראש הממשלה הבא, אבל הוא הבטיח לבחור ממשלה רק עם שרי הקואומינטנג. הוא נרצח פחות משבועיים לפני כינוס האספה. החקירה הטילה את האשמה על ראש הממשלה ג'או בינגג'ון, שטען שיואן מילא תפקיד מרכזי בהתנקשות. יואן הכחיש כי הוא או ג'או הרגו את סונג, אבל הלאומנים לא השתכנעו. סאן הוביל סיעה של לאומנים נגד יואן במהפכה שנייה בקיץ 1913, אך הם ספגו תבוסה מלאה בתוך כחודשיים.
תחיית הקיסרות
בתגובה לאיומים ולשוחד, הפרלמנט בחר ביואן לתקופת כהונה של חמש שנים, שהחלה ב-10 באוקטובר 1913. לאחר מכן הוא גירש את המחוקקים הלאומנים מהאסיפה הלאומית. בשנת 1914, התכנסה ועידה לעניין החוקה, שהייתה למעשה נתונה בחסדו של יואן, ולכן התקבלה חוקה חדשה שנתנה לו סמכויות נשיאותיות גורפות. אבל למועצה המחוקקת החדשה, הייתה סמכות להדיח אותו, אבל גם לנשיא יואן היה הכוח לפטר את המועצה לפני שתהליך ההדחה יתקיים. יואן עדיין לא היה מרוצה, והניח כי העם הסיני היה רגיל לשלטון טוטליטרי, ולכן הוא ניסה להכריז על עצמו כקיסר חדש. במקביל, התחיל להשתתף בטקסים קונפוציאניים ישנים הקשורים למלוכה.
ב־1915 כונן יואן תנועה מונרכית, שרצתה לראות אותו על כס המלוכה. הוא סירב בנימוס בכל פעם שפנו אליו, עד אשר ועידה לאומית מיוחדת של קרוב לאלפיים צירים תאשר אותו פה אחד. לאחר פנייה זו יואן שיקאי קיבל "באי רצון" את התואר הקיסר של סין.
שר המשפטים, ליאנג צ'יצ'או, זיהה את התחבולה של יואן, ועודד את חבורת יונאן להתקומם נגד יואן, מה שגרם למלחמה. המלחמה הייתה קשה עבור יואן, כשעמד מול התנגדות אוניברסלית כמעט. רוב מפקדיו נטשו אותו. כדי לזכות בהם חזרה הוא הכריז על קץ הקיסרות של סין ב-22 במרץ 1916. עם זאת, אויביו קראו להתפטרותו כנשיא. בחודש יוני נפטר יואן והותיר רפובליקה שבורה ומפורקת.
בתקופת המצביאים
לאחר מות יואן, לי יואנהונג, שהיה סגן הנשיא התמנה כנשיא ב-7 ביוני. בשל עמדתו האנטי מונרכית מינו את פנג גוזאנג לסגן נשיא. דואן צ'ירוי שמר על מקומו כראש ממשלה. הפרלמנט המקורי שנבחר ב־1913 שב והתכנס ב־1 באוגוסט ושחזר את החוקה הזמנית. באותה העת היו שלוש סיעות בפרלמנט: המפלגה המהפכנית הסינית של סון יאט סן, הפלג של ליאנג צ'יצ'או, והפלג של טנג הולונג.
הנושא הראשון היה הקמת צבא לאומי. הנושא היה בעייתי כי אנשי הדרום הגיבו בחשדנות וחששו שכוחם יפגע על ידי הגנרלים של צבא בייאנג, שנראו להם לא אמינים. לא חלה שום התקדמות בנושא זה. הנושא השני הייתה מלחמת העולם הראשונה. ראש הממשלה דואן וליאנג קצ'או היו בעד כניסה למלחמה בצד בעלות הברית. הנשיא לי וסאן יאט-סן התנגדו. דואן הצליח לשכנע את הפרלמנט לנתק את הקשרים עם האימפריה הגרמנית. הנשיא לי פיטר את ראש הממשלה דואן כאשר התגלה עניין ההלוואות הסודיות שהוא קיבל מיפן. דואן טען כי פיטוריו אינם חוקיים והקים בסיס כוח חדש בטיינג'ין. רוב הגנרלים של בייאנג עמדו לצד דואן ודרשו את פירוק הפרלמנט. ביוני 1917 הציע הגנרל ג'אנג שון לתווך ויצא לבייג'ינג עם חייליו. מגובה בקרנות כספיים ובכוחות גרמניים, הוא כבש את הבירה והכריח את לי לפזר את הפרלמנט. ב־1 ביולי הוא זעזע את הארץ על ידי החזרתו של פוי לקיסרות. מהלך שנקרא הרסטורציה של מאנצ׳ו.
לאחר שנמלטו לשגרירות היפנית, מינה לי את דואן צ'ירוי כראש ממשלה והטיל עליו את ההגנה על הרפובליקה. דואן הוביל צבא שהביס במהירות את הרסטורציה של מאנצ'ו. לי התפטר כנשיא והוחלף על ידי פנג גוזאנג. דואן סירב להחזיר את הפרלמנט בשל חוויותיו הלא נעימות איתו בעבר. דואן טען כי הניצחון שלו על הרסטורציה של מאנצ'ו נחשב כהמהפכה השנייה של שינהאי ופנה להקים סנאט זמני חדש אשר ינסח את כללי הבחירות לפרלמנט חדש.
הסנאט החדש קיצץ לחצי את מספר המושבים בפרלמנט. מתנגדיו של דואן, לא הסכימו למהלכים שלו, בטענה כי הוא צריך להתפטר כראש הממשלה. מאחר שהוא לא יכול להתקיים בנפרד מהפרלמנט. סון יאט סן ותומכיו עברו לגואנגג'ואו כדי להקים ממשלה יריבה תחת התנועה להגנה חוקתית עם גיבוי של חבורת יונאן וחבורת גואנגשי.
ממשלת בייאנג הכריזה מלחמה על מעצמות המרכז (גרמניה ושותפיה) באוגוסט 1917 והחלה לשלוח גדודי חיילים לצרפת וכוח סמלי לסיביר. דואן השיג הלוואות גדולות מיפן וטען כי בכוונתו להקים צבא של מיליון איש כדי לשלוח לאירופה, אך יריביו ידעו כי הצבא לעולם לא יעזוב את הארץ, מטרתו האמיתית היא להכריע את המחלוקת הפנימית. בינתיים, המלחמה בין ממשלות הצפון לדרום הובילה למבוי סתום, שכן שני הצדדים לא הצליחו להביס את הצד האחר. העדפתו של דואן בקידום בני משפחה וידידים, לתפקידים בכירים בצבא ובממשל גרמה למחלוקות חזקות בתוך צבא בייאנג. מתנגדיו התקהלו סביב הנשיא פנג ויצרו את הפלג של ז'ילי. חבורת ז'ילי העדיפה משא ומתן שקט עם הדרום בעוד דואן רצה לכבוש אותו. דואן התפטר כראש הממשלה בשל ההתערבות של הנשיא אבל הופעל לחץ על הנשיא פנג כדי להחזיר אותו לשלטון. בבחירות של 1918 לפרלמנט החדש היו לטובת פלג אנחווי של דואן, אשר השיג שלושה רבעים מהמושבים. השאר ניתנו לפלג של ליאנג שיאי, או לעצמאיים. מאחר שהנשיא פנג סיים את תקופת כהונתו של יואן שהחלה ב-1913, הוא נאלץ להתפטר באוקטובר. דואן החליף אותו עם המתחרה שלו שו שיצ'אנג כנשיא. דואן הבטיח לבעל בריתו של פנג, קאו קון, את תפקיד סגן הנשיא, אך שתי המפלגות הנוספות התנגדו לכך לאחר שעיתונים דיווחו כי קאו בזבז כמויות גדולות של כסף על זנות. הם גם העדיפו למסור את התפקיד לדמות מהדרום, כסמל לאפשרות פיוס. עם זאת, לא נמצא אדם שהיה מוכן למלא את התפקיד והוא נשאר בלתי מאויש. האירוע מדגים את האיבה בין קאו קון לבין דואן. כשפנג ויתר על הנשיאות, התפטר דואן מראשות הממשלה. דואן, לעומת זאת, נשאר האיש החזק ביותר במדינה באמצעות הקשרים שלו בממשלה ובצבא. ב-12 באוגוסט הקדיש הפרלמנט החדש את רוב זמנו בניסיון לנסח חוקה חדשה שתחליף את החוקה הזמנית של 1912, ותתמודד עם המחלוקת מול הפרלמנט הישן בדרום.
בוועידת השלום של פריז ב־1919, סגן שר החוץ של דואן, קאו רולין, הבטיח ליפן את כל נכסיה של גרמניה בשאנדונג. הדבר עורר את מרד הסטודנטים האנטי אימפריאליסטים בבייגין- "תנועת הארבעה במאי" שהחלישה מאוד את כוח פלג אנחוי בממשלה. אף על פי שמלחמת-העולם הראשונה הסתיימה, הצבא שיצר דואן כדי לשלוח לאירופה לא פורק. במקום זאת, הוא יועד לפלוש למונגוליה החיצונית. כוונה זאת גרמה לקרע ביחסים עם ג'אנג דזוו-לין מחבורת פנגטיאן של מנצ'וריה, שראתה איום רציני מצבא כה גדול הגובל בשטחה.
חבורת ז'ילי דרשה השפעה רבה יותר בממשלה, אבל בדצמבר פנג גואז'אנג מת והשאיר את החבורה ללא מנהיג. קאו קון וו פאיפו הופיעו כמנהיגי חבורת ז'ילי והפיצו מברקים המגנים את חבורת אנחווי. קאו וג'אנג לחצו על הנשיא לפטר את שו שו-שנג. הנשיא כבר התנגד לדואן שחיבל בשיחות השלום שלו בשאנגחאי עם הדרום ב־1919. שניהם, שו ודואן, גינו את הפיטורין והכריזו מיד על המלחמה ב־6 ביולי 1920. ב־14 ביולי התנגשו שני הצדדים במלחמת ז'ילי-אנחווי. בתוך ימים ספורים הובסה מפלגת/פלג אנחווי ודואן פרש מהצבא. הפרלמנט החדש פורק ב-30 באוגוסט.
השליטה של חבורת ז'ילי
אף על פי שז'אנג זואולין מחבורת פנגטיאן שיחק תפקיד קטן בסיוע לחבורת ז'ילי במלחמה, הם הורשו לחלוק את השלטון בבייג'ינג. ג'ין יונפנג, שהיה בעל קשרים עם שני הצדדים, נבחר כראש ממשלה. הנשיא שו קרא לבחירות לפרלמנט בקיץ 1921, אך מכיוון שרק 11 מחוזות השתתפו בבחירות לא התכנסה האספה. ג'אנג היה מודאג מכוחו הצבאי הגובר של וו פאיפו ועמדתו האנטי-יפנית שאיימה על תומכיו ביפן. באמצעות משבר פיננסי כעילה, הוא החליף את ג'ין עם ליאנג שיאי בדצמבר 1921. לאחר חודש, וו אילץ את ליאנג להתפטר והאשים אותו בהיותו פרו-יפני. הוא חשף את המברק של ליאנג שהורה לדיפלומטים הסיניים לתמוך ביפן בבעיית הריבונות בשאנדונג במהלך ועידת הצי של וושינגטון. ג'אנג יצר ברית עם דואן צ'ירוי וסאן יאט סן. שני הצדדים שלחו מברקים כדי לגייס את קציניהם ולהוקיע את אויביהם. ב-28 באפריל החלה מלחמת ז'ילי-פנגטיאן הראשונה. וו נלחם בצבא של ג'אנג וזכה בניצחון גדול שהכריח את ג'אנג לסגת למנצ'וריה.
לאחר מכן, החלה החבורה של ז'ילי במסע לאומי לשיקום הנשיאות עם לי יואן-הונג כנשיא. אף על פי שעברו רק שנתיים מאז הופל דואן, ממלא מקומו שו שיצ'אנג הוכרז כנשיא לא חוקי, מאחר שלפי הטענה הוא נבחר על ידי פרלמנט לא חוקי. הם דרשו שו וסון יאט סן יפרושו מתפקידם בנשיאותם היריבות לטובת ממשלה מאוחדת. וו שכנע את צ'ן ג'ונגמינג להדיח את סאן מגואנגג'ואו תמורת הכרה בשליטתו על גואנגדונג. קבוצה גדולה של חברי הפרלמנט הישן עברו חזרה לבייג'ינג כדי להוות קוורום שנתן לממשלה דימוי שהיא פועלת כפי שהיה לפני הרסטורציה של המאנצ'ו ב-1917.
הממשל החדש של לי היה חסר אונים יותר מאשר הראשון. פגישות הקבינט היו חייבות להיות מאושרות על ידי וו פאיפו. כוחו ויוקרתו ההולכים וגדלים של וו העצימו את הקצין הבכיר, קאו קון, אשר תיווך ביחסים בין השניים. קאו רצה להיות נשיא בעצמו, אבל וו ניסה לרסן את שאיפותיו. הנשיא לי ניסה ליצור קבינט המורכב ממומחים אבל הוא הרס אותו על ידי מעצר של שר האוצר על שמועות שווא שסופקו על ידי דוברי הפרלמנט.
קאו קון בילה את החודשים הבאים בקידום הנשיאות שלו על ידי ההצעה הגלויה לשלם חמשת אלפים דולר לכל חבר הפרלמנט שמוכן לבחור אותו. דבר זה יצר גינוי אוניברסלי, אך הוא נבחר בכל זאת והושבע עם חוקה חדשה, היחידה שהייתה רשמית עד 1947. הוא הזניח את חובותיו לנשיאות, והעדיף להיפגש עם הקצינים שלו מאשר עם הממשלה. תפקיד סגן הנשיאות שוב נשאר ריק כדי למסרו לידי ג'אנג זואולין, דואן צ'ירוי, או לו יונג-שינג, אבל אף אחד מהם לא רצה לקשור את גורלו עם הנשיא קאו.
בחודשים ספטמבר ובאוקטובר 1924, נערכו קרבות בין הפרובינציות על השליטה בשנחאי, ומאוחר יותר נעשה גם ניסיון הפיכה בביג׳ין, כאשר חלק מצבא פלג ז׳ילי הכניס את הנשא קאו למעצר בית, תוך כדי לחימה עם כוחותיו של וו שבאו לסייע לנשיא.
הממשלה הזמנית
ב-2 בנובמבר נעשה הואנג פו נשיא בפועל לאחר בקשתו של פנג יושיאנג. הוא הכריז שהנשיאות של קאו קון בלתי חוקית, כי הושגה על ידי שוחד. כל חבר פרלמנט שהצביע לו היה נתון למעצר. חוקת 1923 בוטלה והוחלפה "בתקנות הממשלה הזמנית". פוי, מבית המלוכה, גורש מן העיר האסורה ונעשו כמה רפורמות אחרות. ז'אנג, שהיה מונרכיסט, התנגד לגירוש של יורש העצר והתנגד לממשלתו של הואנג. פנג וג'אנג הסכימו להפוך את דואן צ'ירוי לראש הממשלה הזמנית ולבטל את הפרלמנט הישן לצמיתות. למנכ"ל הזמני של הממשלה היו סמכויות משותפות של הנשיא ושל ראש הממשלה. הייתה לו היכולת לבחור את הקבינט שלו בחופשיות, ויכול היה לשלוט בלי מחוקקים. בעוד שבתאוריה היה זה מעמד חזק מאוד, לפועל היה דואן נתון לחסדיהם של פנג וג'אנג.
פנג, ג'אנג ודואן הזמינו את סון יאט סן לבוא צפונה כדי לדון באיחוד הלאומי. סון נסע לבייג'ינג אך מחלת סרטן הכבד שלו התקדמה. דואן כינס ועדה לשיקום השלטון שכללה 160 חברים ב-1 בפברואר. סון היה ספקני לגבי דואן וג'אנג שהשתעשעו ברעיון של קיסרות חדשה של פוי. סון נפטר בחודש מארס, והשאיר את חסידיו הדרומיים מחולקים.
דואן כינס את הממשלה הזמנית ב-30 ביולי, היה זה הכינוס האחרון של ממשלת בייאנג. דיונים בטיוטות חוקתית התקיימו מאוגוסט עד דצמבר, אך אף טיוטה לא אושרה מעולם כי פרצו קרבות מחדש נגד פנגטיאן. וו פיאפו כרת ברית עם ג'אנג נגד פנג כנקמה על ההפיכה שעשו קודם בביג׳ין.
הלחימה בין הפלגים הייתה קשה. פנג התפטר מתפקידו ועבר לברית המועצות, אך חודשים אחדים מאוחר יותר הוא נקרא לחזור לעמוד בראש חייליו. כשהסתבך המצב הפוליטי והצבאי, דואן החזיר את תפקיד ראש הממשלה כדי להוריד מעצמו את האחריות על המצב. המצב שיצא משליטה בעיר הבירה, הביא לטבח של 18 במרץ בבייג'ינג, שבו נרצחו מפגינים אנטי מילטריסטים. טבח זה הוביל למפלתו של דואן.
תחת לחץ כבד ניהל דואן ישיבה מיוחדת של בית המחוקקים הזמני, אשר העביר החלטה המגנה את הטבח. הדבר לא מנע מחיילי המורדים לפרק את המשמר של דואן ולהכריח את מנכ"ל הממשלה לברוח לשגרירות זרה. כשכוחותיו של ג'אנג כבשו מחדש את הבירה לאחר שבועיים, הוא סירב להחזיר את דואן, שאותו ראה כאופורטוניסט בוגדני. תושבי עיר הבירה סבלו מאוד במהלך הקרבות האלה מחיילי הכובשים שפגעו ואנסו אזרחים.
סוף הממשלה
ביולי 1926 יצאו הכוחות הדרומיים למבצע "המשלחת הצפונית". הם הביסו במהירות את צבאות וו וסאן צ'אפאנג. באפריל 1927 טיהר צ'יאנג קאי שק את הקומוניסטים מהצבא המהפכני הלאומי שלו והמבצע נעצר. עם תבוסתה של חבורת ז'ילי ועצירת המבצע של אנשי הדרום, השתלט ג'אנג דזוו-לין על ממשלת בייאנג באופן אישי תוך הכרזת ממשל צבאי. זו הייתה הפעם היחידה בה הייתה הממשלה בתואר של ממשלה צבאית מפורשת. ג'אנג הצהיר כי מטרת ממשלתו היא להביס את "האדומים" כדי להציל את המסורת והתרבות של סין. השירות הציבורי החל להשתפר והתחיל לפעול שוב. משרדי חיל הים והצבא התאחדו כדי ליצור את משרד הביטחון.
מושל גו-ג'ין ושאנשי, יאן שיאן, התקשר עם הלאומנים נגד בייג'ינג. ביוני 1928 החליט ג'אנג לנטוש את בייג'ינג ונרצח בידי היפנים. כוחותיו של יאן שיאן כבשו את העיר שהוביל להפלת ממשלת בייאנג. בייג'ינג שינתה את שמה לפיפינג עד סוף מלחמת האזרחים הסינית ב-1949. בנו של ג'אנג, ג'אנג צ'ו-ליאנג, הקים ממשלה גולה בראשותו של ראש הממשלה פו פו. עם זאת, עובדי מדינה רבים, כולל שרים ונשיאים לשעבר, כבר עברו לממשלה הלאומנית של ציאנג קאי שק. ארצות-הברית הפכה למדינה העיקרית הראשונה שנתנה את ההכרה בממשלה הלאומנית בנאנג'ינג ב־1 באוקטובר. יפן הייתה המעצמה הגדולה האחרונה שהכירה, משום שהם תיעבו את הגישה האנטי- יפנית של הקואומינטנג.
ג'אנג ניהל משא ומתן עם צ'יאנג קאי-שק כדי לסיים את הכפילות הפוליטית הזאת, פעולה שהובילה לאיחוד הצפון והדרום ב-29 בדצמבר 1928.
כנפו
{{פירושונים|
קנפו
}}
ריגוברטו אוראן
ריגוברטו אוראן אוראן (בספרדית: Rigoberto Urán Urán; נולד ב-26 בינואר 1987) הוא רוכב אופני כביש קולומביאני בקבוצת EF Pro Cycling. סגן אלוף אולימפי (לונדון 2012), סיים שני בטור דה פראנס 2017 ובג'ירו ד'איטליה 2014 ו-2013, כשבג'ירו ניצח שני קטעים באותן המהדורות וקטע אחד במהדורה של 2017 בטור דה פראנס. במרוצים חד יומיים הישגיו הבולטים הם ניצחונות בגרנד פרי קוויבק 2015 ומילאנו–טורינו 2017.
2006
ב-2005, אוראן ניצח את אליפות קולומביה עד גיל 19. הוא הפך למקצוען בשנת 2006, כאשר הצטרף לקבוצת טנקס - סאלמיליאנו. בעונת 2006, הוא סיים במקום ה-31 באליפות העולם עד גיל 23.
2007: ניצחון בקטע בטור דה סוויס
אוראן ניצח את הקטע השביעי בטור דה סוויס, וסיים במקום התשיעי הכללי. הוא סיים שני באליפות קולומביה בנגד שעון.
2008: שלישי בג'ירו די לומברדיה
אוראן חתם בקבוצה הספרדית, קאס ד'פארן (כיום נקראת מוביסטאר). הוא סיים שני בוולטה אה קטלוניה, 16 שניות אחרי גוסטבו סזאר המנצח. הוא ניצח את הקטע הרביעי בטור של גרמניה, וסיים שלישי במוניומנט ג'ירו די לומברדיה.
2009: השתתפות ראשונה בגרנד טור
אוראן השתתף לראשונה בגרנד טור, כאשר נבחר לסגל קאס ד'פארן לטור דה פראנס, וסיים במקום ה-50 הכללי. הוא השתתף באליפות העולם בשווייץ, וסיים במקום ה-101.
2010
אוראן השתתף לראשונה בג'ירו ד'איטליה, תוצאתו הטובה ביותר הייתה מקום שביעי בקטע ה-16, שהיה נגד שעון. הוא סיים במקום ה-35 הכללי. מסייע לחבר קבוצתו, דויד אררויו, לסיים במקום השני. הוא סיים שביעי בטור דה סוויס, ואף הגיע שני בקטע ה-2 וה-5. בוואלטה אספנייה, אוראן סיים במקום ה-33 הכללי, והגיע חמישי בקטע ה-11. הוא סיים שמיני במרוץ גראן - פימונטה, ובמקום ה-11 בג'ירו די לומברדיה.
2011: חמישי בלייז'–בסטון–לייז', ושלישי בגרנד פרי קוויבק
אוראן הצטרף לקבוצת סקיי (כיום נקראת אינאוס) הבריטית. הוא סיים שביעי בוואלטה אנדלוסיה, ורביעי בוולטה אה קטלוניה. אוראן סיים חמישי במוניומנט לייז'–בסטון–לייז', 24 שניות פער מהמנצח פיליפ ז'ילבר. בטור דה פראנס, הוא סיים שלישי בקטע השלישי וסיים במקום ה-23 הכללי. הוא סיים שמיני בקלאסיקה סן סבסטיאן, שלישי בגרנד פרי קוויבק, ושלישי בג'ירו ד'לאמיליה.
2012: מדליית כסף באולימפיאדת לונדון וניצחון בגראן פימונטה
אוראן סיים במקום ה-12 במרוץ פריז - ניס, הוא ניצח את הקטע הרביעי בוולטה אה קטלוניה, וסיים במקום ה-5 הכללי. הוא סיים שביעי בג'ירו ד'איטליה (5:57 דקות אחרי ריידר הייסדל המנצח) וניצח את דירוג הצעירים במרוץ. אוראן זכה במדליית הכסף באולימפיאדת לונדון (2012), לאחר שהפסיד לאלכסנדר וינוקורוב בספרינט. הוא סיים במקום ה-29 בוואלטה אספנייה, וניצח את מרוץ גראן פימונטה, וסיים שלישי בג'ירו די לומברדיה.
2014: שני בג'ירו ד'איטליה
אוראן סיים שלישי בטור של עומאן. בג'ירו ד'איטליה, הוא ניצח את הקטע ה-12 שהיה נגד שעון, בפער של 1:17 דקות מדייגו אוליסי השני ו1:34 מקאדל אוונס השלישי. בקטע נגד השעון השני (קטע 19) הוא סיים שלישי, 1:26 מנאירו קינטנה שניצח. אוראן סיים שוב במקום השני בדירוג הכללי, 2:58 מנאיירו קינטנה המנצח. הוא נבחר גם לוואלטה אספנייה, וסיים שני בקטע העשירי. אך פרש לפני הקטע ה-17.
2015: ניצחון בגרנד פרי קוויבק
אוראן פתח את עונת 2015 עם ניצחון באליפות קולומביה בנגד שעון. הוא סיים רביעי במקצה הכביש באליפות, וסיים שביעי בסטראדה ביאנקה. הוא סיים שלישי בטירנו - אדריאטיקו, לאחר שפיגר ב-31 שניות אחרי נאירו קינטנה המנצח. הוא סיים חמישי בוולטה אה קטלוניה, בפער של 18 שניות מריצ'י פורט. הוא סיים חמישי בטור דה רומאנדי. בג'ירו ד'איטליה, הוא סיים שלישי בקטע 19 ו-20, אך לא היה חלק מהמאבק בדירוג הכללי וסיים במקום ה-14 הכללי. בטור דה פראנס, הוא סיים שלישי בקטע ה-17, ובמקום ה-42 הכללי. הוא סיים עשירי בקלאסיקה סן סבסטיאן, וניצח את גרנד פרי קוויבק. הוא זכה במדליית כסף באליפות העולם יחד עם קבוצתו, קוויק סטפ, בנגד השעון הקבוצתי.
2016: שלישי בג'ירו די לומברדיה
אוראן חתם בקבוצת קנונדייל דראפאק. הוא סיים עשירי בוולטה אה קטלוניה. בג'ירו ד'איטליה, הוא סיים שביעי (11:47 דקות אחרי וינצ'נצו ניבאלי המנצח). הוא סיים עשירי בגרנד פרי קוויבק, שלישי בג'ירו ד'לאמיליה, במילאנו - טורינו, ובג'ירו די לומברדיה לאחר שהפסיד לאסטבן צ'אבס בספרינט.
2017: שני בטור דה פראנס, וניצחון במילאנו - טורינו
אוראן פתח את העונה עם מקום שמיני בוואלטה אנדלוסיה, ומקום שמיני בטירנו - אדריאטיקו. הוא סיים תשיעי בוואלטה אל פאייס ואסקו, וסיים שמיני ברוט דו סוד. אוראן רשם את אחת ההופעות המוצלחות שלו בגרנד טור, כאשר סיים שני בטור דה פראנס, 54 שניות פער מכריס פרום שניצח. בנוסף לכך, אוראן ניצח את הקטע התשיעי במרוץ. אוראן סיים בג'ירו ד'לאמיליה, וניצח את מרוץ מילאנו - טורינו.
2018
אוראן סיים שביעי באליפות קולומביה במרוץ כביש. הוא סיים שלישי בטור של קולומביה, וניצח את הקטע החמישי במרוץ. הוא סיים עשירי בטירנו - אדריאטיקו. בטור של סלובניה, הוא ניצח את הקטע השלישי במרוץ וסיים שני כללי (1:50 דקות אחרי פרימוז' רוגליץ' המנצח). בטור דה פראנס, הוא פרש לפני הקטע ה-12 מהמרוץ. הוא סיים שישי בקלאסיקה סן סבסטיאן, ובוואלטה אספנייה סיים בפער של 6:07 דקות מסיימון ייטס המנצח, וסיים במקום השביעי. הוא סיים שני בג'ירו דל'אמיליה. 8 שניות אחרי אלסנדרו דה מרקי. אוראו סיים רביעי בג'ירו די לומברדיה.
2019
אוראן סיים שישי בטור של קולומביה, וסיים במקום ה-14 בטור של קליפורניה. הוא סיים שלישי במרוץ לה רוט דיד'אוקסיטאני (רוט דו סוד לשעבר), וסיים שביעי בטור דה פראנס (5:15 דקות מאיגן ברנל המנצח). בוואלטה אספנייה, הוא פרש לפני הקטע השישי בשל תאונה.
2020
ב-2020, זינק בפעם הרביעית ברציפות לטור דה פראנס וסיים במקום השמיני הכללי, 8:02 דקות מטאדיי פוגאצ'אר המנצח.
איציאר איטוניו
אִיצִיאַר אִיטוּנְיוֹ מַרְטִינֶס (בספרדית: Itziar Ituño Martínez; נולדה ב-18 ביוני 1974) היא שחקנית ספרדייה. היא ידועה בעיקר בשל תפקידה בתור מפקחת המשטרה ראקל מורילו בסדרה "בית הנייר".
ביוגרפיה
איטוניו נולדה ברשות המקומית בסאורי בחבל הבסקים שבספרד. היא למדה משחק בבית הספר המקומי לתיאטרון, ובנוסף למדה סוציולוגיה. שפת האם שלה היא ספרדית, אך היא למדה בסקית בגיל 19.
קריירה
את תפקידה הראשון כשחקנית היא גילמה בסרט הבסקי שלום אולנצרו, שלום (בבסקית: Agur Olentzero, agur), אשר יצא לאור בשנת 1997.
בשנת 2001 היא שיחקה באופרת הסבון הבסקית גונקלה (בבסקית: Goenkale) את דמותה של נק'אן ביתיה, שוטרת לסבית מהכפר הבדיוני ארלדה. היא שיחקה את התפקיד עד 2015, כאשר הסתיימו שידורי הסדרה. תפקיד זה הגביר את חשיפתה בארץ הבסקים.
בנוסף לתפקידי הקולנוע, הטלוויזיה והתיאטרון שלה, היא גם זמרת בשלוש להקות: Dangiliske,EZ3 ו-INGOT.
בשנת 2022 היא שיחקה בסדרת הדרמה של נטפליקס "חיים אישיים" בתפקיד הראשי של מאלן זובירי.
אנדרטת יד לבנים לחללי קריית טבעון
האנדרטה מעוצבת בצורת מחסום טנקים, שכל אחד משלושת עמודי הברזל המרכיבים אותו מתנשא לגובה 15.5 מטרים. האנדרטה עוצבה על ידי יחיאל ערד והוקמה בלב גן זיכרון המשקיף על צומת הכניסה לקריית טבעון וכביש 75, כך שהאנדרטה נראית בבירור לנוסעים בכביש זה. בחלקו הצפוני של גן הזיכרון הוקמה בשנת 1987 הספרייה ומרכז ההנצחה אשר משמשת כספרייה עירונית ומרכז הנצחה לחללי היישוב.
עיצוב והקמת האנדרטה
עד לאיחוד טבעון וקריית עמל בשנת 1958, הייתה לכל יישוב אנדרטה נפרדת; בטבעון ניצבה אנדרטה בגן המייסדים (הוקמה בשנת 1952 על ידי הפסל דוד פולוס) ובקריית עמל הוקמה אנדרטה כחלק מגן זיכרון שכונה "גן המגן" (בעיצובו של אדריכל הגנים יצחק אנוביץ בשנת 1956). אירועי יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל התקיימו גם לאחר איחוד היישובים בשתי האנדרטאות הנפרדות, עד שבשנת 1967 הוחלט במועצת הקריה להקים אנדרטה חדשה שתשמש את כלל תושבי  הקריה ותשמש אנדרטה לחללי כל מערכות ישראל.
לאחר שהוגש מכרז לעיצוב האנדרטה החדשה, נבחר עיצובו של הפסל יחיאל ערד ובנייתה יחד עם הקמת גן הזיכרון החלו. בשנת 1970 נחנכה האנדרטה במרכז גן הזיכרון על גבעה המשקיפה מעל לצומת הכניסה ליישוב. לאחר שנים התגלו סדקים בגוף המתכת של האנדרטה והתקבלה החלטה לפרקו ולבנותו מחדש - הפעם מפלדת קורטן. האנדרטה המחודשת נחנכה בשנת 2012 בהשקעה של כ-750 אלף ש"ח.
האנדרטה מורכבת משני קירות בטון היוצרים חלל חצי סגור דמוי פרמידה, לאורך קירות הבטון מבפנים מוזכרים שמותיהם של חללי היישוב ובמרכז מבנה אבן נמוך להדלקת נר זיכרון. מעל למבנה הבטון מוצבים שלושה עמודי פלדה רחבים ומרובעים המצטלבים ויוצרים מבנה בגובה 15.5 מטרים המזכיר בצורתו מחסום טנקים. אל מול האנדרטה במרכזו של גן הזיכרון נמצאת רחבה מרוצפת בצורת רבע מעגל, בפאה החיצונית של הרחבה ישנו קיר בטון נמוך התוחם אותה ומשמש לישיבה.
לילך אריאל
לילך אריאל היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי. בעלת שתי מדליות מהמכביה העשירית (1977).
ביוגרפיה
אריאל נודלה בקיבוץ חפציבה התאמנה בקבוצת השחייה של הפועל העמקים, אצל המאמן אהרן בונה.
1976
באליפות ישראל בשחייה באוקטובר 1976 זכתה אריאל בתואר השחיינית המצטיינת של האליפות לפי טבלת הניקוד הבינלאומית לאחר שזכתה במדליית זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי והשוותה את השיא הישראלי בתוצאה של 1:04.0 דקות, לפני איריס קרפ (1:04.48 דקות) ואסנת ארליך (1:04.5 דקות) שתיהן מהפועל חולון/בת ים.
1977
באליפות ישראל בשחייה הראשונה בבריכת 25 מטר, שנערכה בקיבוץ גבעת חיים איחוד במרץ 1977 זכתה אריאל במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:04.2 דקות.
בתחרות שמונה האומות שנערכה באיסלנד ביולי 1977 קבעה אריאל ביחד עם ענת פרקש, איריס קרפ ואסנת ארליך במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 4:22.0 דקות, שיפור לשיא שניקבע שבוע קודם לכן בקיאסו (4:24.2 דקות).
בתחרות השחייה של המכביה העשירית שנערכה בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב ביולי אותה שנה זכתה אריאל במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי, ביחד עם נטע יוסף, איריס קרפ ואסנת ארליך בשיא ישראלי חדש של 4:17.16 דקות ובמדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם ליז בוכשטבר, ענת פרקש וקרפ בשיא ישראלי חדש של 4:49.36 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:04.27 דקות. בשלב המקודמות היא קבעה במשחה ל-100 מטר חופשי תוצאה של 1:04.12 דקות. בשלב המוקדמות היא קבעה במשחה ל-200 מטר חופשי, שיא ישראלי חדש של 2:17.40 דקות ובמשחה ל-100 מטר פרפר תוצאה של 1:11.47 דקות.
משפחה
לילך אריאל נשואה למאמן ושופט השחייה ברי אבנר. אחותה הצעירה של אריאל היא קרן רגאל, אלופה ושיאנית ישראל בשחייה.
דייוויד נילמן
דייוויד ג'י נילמן (David G. Neeleman; נולד ב-16 באוקטובר 1959 בסאו פאולו) הוא המייסד והמנכ"ל לשעבר של חברת ג'ט בלו איירווייז האמריקאית וכן היוזם והמקים של חברת אזול נתיבי אוויר ברזילאיים. נילמן הוא אמריקאי ממוצא הולנדי, יליד העיר סאו פאולו שבברזיל. נוסף על אנגלית, הוא דובר באופן שוטף גם פורטוגזית, ומחזיק באזרחות אמריקאית וברזילאית. הוא למד באוניברסיטת יוטה שבארצות הברית, עד שנשר מלימודיו לאחר 3 שנים.
נילמן מורמוני בדתו ואב ל-10 ילדים.
מגדל נמרודי
מגדל נמרודי (או בשמותיו הקודמים: מגדל שבעת הכוכבים, מגדל ארגמן, ומגדל הכשרת היישוב 3) הוא מגדל משרדים השוכן במתחם ה-BBC שבבני ברק, ומהווה חלק מפרויקט של חברת הכשרת היישוב הכולל שלושה מבנים. המגדל, שבנייתו החלה בשנת 2018, כולל 55 קומות ומתנשא לגובה של 211 מטרים, ובעת השלמת יציקת גג המבנה בשלהי 2021, הגיע לגובהו הסופי והפך לגורד השחקים הגבוה בבני ברק ולרביעי בגובהו בישראל (אחרי מגדל עזריאלי שרונה, מגדל משה אביב, ומגדל המגורים היי טאוור אשר נמצא בתהליכי בנייה). בנייתו הסתיימה בתחילת 2023.
41 מתוך 52 קומותיו המסחריות של המגדל (החל מהקומה העשירית ועד לקומה ה־51) נמצאות בבעלותה של חברת הכשרת הישוב. שטחו הכולל הוא 64,000 מטר רבוע, כאשר שטח כל קומה הוא 1,250 מטר רבוע. המגדל כולל ארבע קומות תת־קרקעיות המשמשות לחניה. רוב שטחו מוקצה למשרדים, פרט לחלק קטן בלובי הבניין שיוקצה למסחר. בקומה העשירית יפעל מכון כושר.
המגדל תוכנן על ידי משרד בר לוי אדריכלים ומתכנני ערים ועוצב בצורת תיבה מלבנית בעלת יחס גבוה בין רוחב הצד, רוחב הפנים והגובה. הגרעין שבמרכז בצבע נחושת ושאר חלקי המגדל מחופים בזכוכית כהה. אופן עיצובו של המגדל, צבעיו ורוחב צדו הצר יחסית נועדו להקנות לו מראה ייחודי ותמיר ולהבליטו בסביבה הצפופה.
המגדל הוא המבנה השני שנבנה בפרויקט הכשרת היישוב שבעיר והצפוני ביותר בו. המבנה הראשון שנבנה בפרויקט הוא המגדל הדרומי – מגדל הכשרת היישוב, שבנייתו הושלמה בשנת 2019. המבנה האחרון, הנמצא בשלבי בנייה מוקדמים, יהיה ממוקם ביניהם. הוא אמור לכלול 20 קומות על שטח של 57,000 מטר רבוע, ולשמש כמרכז רפואי הכולל בית חולים גריאטרי ומכון שיקומי.
פיליפ מקגינלי
פיליפ קירן מקגינלי (באנגלית: Philip Kiaran McGinley; נולד ב-6 ביוני 1981) הוא שחקן אנגלי, הידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד אנג'וי הקשת בעונה השלישית של הסדרה "משחקי הכס" של רשת HBO.
ביוגרפיה
מקגינלי נולד בליברפול וגדל בגולבורן הסמוך לעיר ויגאן. הוא למד בבית ספר יסודי אול סיינטס, בבית ספר תיכון גולבורן, בקולג' שש-שנתי וינסטנלי, בבית הספר למשחק אוקספורד, וב-Arts Educational Schools בלונדון. במשך שנים רבות היה חבר בתיאטרון לנוער בוויגאן עד שהחל ללמוד בבית ספר למשחק.
טיילור הארווד-בליס
טיילור ג'יי הארווד-בליס (באנגלית: Taylor Jay Harwood-Bellis; נולד ב-30 בינואר 2002 בסטוקפורט שבאנגליה) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת מנצ'סטר סיטי מהפרמייר ליג.
קריירת מועדונים
הארווד-בליס גדל במחלקת הנוער של מנצ'סטר סיטי. ב-24 בספטמבר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 3-0 על פרסטון נורת' אנד במסגרת הסיבוב השלישי של גביע הפוטבול ליג לעונת.
ב-1 בפברואר 2021 הושאל הארווד-בליס עד לתום עונת לבלקברן רוברס מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. הוא ערך 19 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-11 בינואר 2022 הושאל הארווד-בליס לסטוק סיטי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ עד לתום עונת. הוא ערך 22 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-1 ביולי 2022 הושאל הארווד-בליס למשך עונה אחת לברנלי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. הוא ערך 32 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד, וסייע לברנלי להעפיל לפרמייר ליג.
קריירה בינלאומית
הארווד-בליס נכלל בסגל נבחרת אנגליה עד גיל 21 לטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2023.
אזול נתיבי אוויר ברזילאיים
אָזוּל נתיבי אוויר ברזילאיים (Azul Linhas Aéreas Brasileiras S/A או Azul Brazilian Airlines) היא חברת תעופה ברזילאית לטיסות פנים מוזלות. החברה הוקמה ב-5 במאי 2008 בידי איש העסקים האמריקאי יליד ברזיל דייוויד נילמן, שהקים בעבר גם את חברת ג'ט בלו איירווייז האמריקאית. שם החברה "Azul" ("כחול" בפורטוגזית) נבחר בשנת 2008 במסגרת תחרות בה נתבקש הציבור לבחור שם לחברה. החברה החלה את פעילותה ב-15 בדצמבר 2008. ביצועיה בשנת 2009 הפכו אותה לחברת התעופה הראשונה בעולם שהטיסה יותר משני מיליון לקוחות בשנה הראשונה לפעילות.
בשנת 2014 החלה החברה בביצוע טיסות בינלאומיות, יעד הטיסה הראשון היה פורט לודרדייל שבפלורידה, ארצות הברית.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון למאי 2019:
משפט קראיובה (1936)
משפט קראיובה היה משפט צבאי מיוחד, שנערך ברומניה, ב-1936, נגד קבוצה גדולה של פעילים קומוניסטים עם אנה פאוקר בראשם, באשמה של פעילות נגד המדינה הרומנית והפרת השקט במדינה. תחילה תוכנן לקיים את המשפט ב-27 בפברואר, בבוקרשט, אבל לאחר הפגנות ענק של הזדהות עם הנאשמים, במהלך שלושה ימים רצופים, מול בנין מועצת המלחמה בבוקרשט, הפגנות שבמהלכן נאלצו החיילים לירות מעל ראשי המפגינים, כדי להרגיע את הרוחות, הועבר המשפט לקראיובה, שם החל ב-5 ביוני והסתיים ב-7 ביולי.
השלטונות בחרו בעיר קראיובה משום שלא הייתה בה התארגנות קומוניסטית משמעותית וגם משום שכבר הצליחו בעבר לקיים בעיר זו משפט של שובתי בתי המלאכה של מסילות הרכבת. ליתר ביטחון המשפט לא קוים בעיר עצמה, אלא במפקדה צבאית במרחק שבעה קילומטרים מהעיר.
המעצרים
סוכני סיגורנצה עקבו אחרי שני אישים המזוהים עם המפלגה הקומוניסטית, אנדריי ברנת (Andrei Bernath) שהיה ידוע גם בשמות המחתרתיים אנדור ברנרד, וָאס ו-סמי; ואסתרָה ראדוסובצקי (Estera Radosovețki), שעתידה להיות לאחר נישואיה סטלה מוגיורוש (Stela Moghioroș). המעקב הוביל לחשיפת הנהגת איגוד הצעירים הקומוניסטים, בית דפוס מחתרתי ופעילים נוספים, שנעצרו על ידי סיגורנצה. רשימת העצורים כללה את: אנדריי ברנת, ברוק סאמויל, הרבך יאנקס, שוין ארנסט, שטפאן קאזאר, אנה קאזאר, שטפאן נאגי, אלכסנדרו מוגיורוש, ליובה קישינבסקי, גרימברג לייזר ואלכסנדרו דרגיצ'י.
בעקבות ידיעה שקיבלה סיגורנצה, עקבו סוכניה אחר בית בבוקרשט, שנחשד כמקום מפגש והתייעצות של פעילים קומוניסטים. ב-12 ביולי 1935, בסביבות השעה 23.00, סוכני סיגורנצה עצרו שלושה אנשים שיצאו מתוך הבית, אנה פאוקר, דימיטר גנב ושמיל מרקוביץ', שלושתם חברי מזכירות המפלגה הקומוניסטית הרומנית המחתרתית. במהלך המעצר ירו הסוכנים ופצעו את פאוקר ואת גנב. פאוקר, שנפצעה ברגליה מהירי, נשאה עליה תעודה מזויפת בשם "מריה גריגוראש" והסוכנים הופתעו מאוד בזיהויה, כי על פי שמועות, שהופצו בכוונה, פאוקר הורעלה ומתה. על גופם של שלושת העצורים נמצאו מסמכים רבים הנוגעים למפלגה הקומוניסטית של רומניה והם שימשו את התביעה במשפט.
בנוסף לאנה פאוקר, דימיטר גנב, שמיל מרקוביץ' והזוג אמנואיל קאופמן ורעייתו, ששכרו את בית המפגש, נעצרו גם וילמה קאיסקו, דונקה סימו ולדיסלאו עדי, מפעילי בית דפוס מחתרתי ובעל הנכס בו ניצב בית הדפוס, סמואל קרוג.
כדי להגן על הנאשמים נרשמו 24 עורכי דין מקראיובה ומבוקרשט, ובהם אלה נגרוצי, פאול איליסקו, יון גאורגה מאורר, לוקרציו פטרשקנו,ג' קוסטה-פוֹרוּ, ניק יוּניאן, ו"ו סטאנצ׳יוּ, וכן שט' ניצוּלֶסקוּ.
מרכז ישראלי לקידום צדק חברתי
מרכז ישראלי לקידום צדק חברתי הוא עמותה שהוקמה בשנת 1999 על ידי יוצאי השירות הציבורי ואנשי אקדמיה, לשם קידום מדיניות של צדק חברתי, שוויון ושילוב כלל הקבוצות בחברה ובכלכלה הישראלית.
פעילות וצוותים
הצוותים מחברים דוחות וניירות עמדה, אשר בין החשובים שבהם ניתן למנות את דוחות המעקב אחר יישום האג'נדה החברתית של ממשלת ישראל הצעה להקמת מועצה כלכלית חברתית ממלכתית ומסמכי מדיניות בתחומי המדיניות החברתית צמצום העוני וקידום תעסוקה
בין הרעיונות שקידם המרכז בהצלחה: הקמת מועצה ממלכתית לכלכלה וחברה, אימוץ יעדים חברתיים של ממשלת ישראל בתחום הרחבת התעסוקה וצמצום העוני, תוכנית ממשלתית מפורטת לקידום תעסוקה במגזרים בשיעור השתתפות נמוך ופרסום שנתי של דוח "פני החברה בישראל" המודד עוני והדרה חברתית על פי 20 המדדים המקובלים במדינות האיחוד האירופי
ועד מנהל
עם חברי המרכז נמנים חיים רוט - מייסד המרכז, כלכלן ויזם חברתי ויוזם מפעל "לכל איש יש שם" של "יד ושם", חגית חובב - המכהנת כיו"ר המרכז, ניהלה במשך 25 שנה את תוכנית שיקום שכונות הממשלתית, ד"ר ברוך עובדיה - היו"ר הראשון של המרכז, ומנהל התוכנית לטיפול בילדים וצעירים ללא עורף משפחתי וכחבר הנהלת הפורום למדיניות חברתית, סמדר אלחנני שכיהנה כיועצת וועדת הכספים בכנסת, פרופ' יונה רוזנפלד חתן פרס ישראל וממובילי הטיפול באנשים החיים בעוני, פרופ' מוחמד חאג'-יחיא, פרופ' עזיז חיידר, הכלכלן והמשפטן פרופ' מאיר חת, רימון לביא, ח"כ לשעבר ד"ר ענת מאור, פרופ' משה סיקרון - לשעבר ראש הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, פרופ' בן-עמי צוקרמן, הרב פרופ' נפתלי רוטנברג ורבים נוספים.
גוש שקד
גוש שקד הוא גוש התיישבות בקצה הצפון–מערבי של השומרון, על גבול הקו הירוק מצידו המזרחי. הגוש שוכן על רכס אמיר והוא הוקם בשנת 1977. בשנת 2021 התגוררו בו קרוב ל-3,000 תושבים.
הגוש מכיל ארבע התנחלויות: שקד, חיננית, ריחן וטל מנשה, כולן חלק מהמועצה האזורית שומרון. מלבד היישובים, בגוש אזור תעשייה אחד: אזור התעשייה שח"ק.
גבולותיו הם: גדר ההפרדה במזרח, הקו הירוק במערב ויער ריחן בדרום. הגוש נמצא כולו בתחומי גדר ההפרדה. הכוונה בגוש לעיתים כוללת את כל השטח בין גדר ההפרדה באזור הגוש לקו הירוק, כולל החלקים שמדרום ליער ריחן. בתחומי הגוש נמצאים גושים קטנים של מבנים ערביים, כאשר אום א-ריחאן הוא הכפר היחיד בהם. הגדרת הגוש המורחבת כוללת בתוכו גם את ברטעה. הגוש מוקף מארבעת כיווניו ביישובים ערביים. בגוש ישנם שני יערות, יער שקד ויער ריחן, שביחד מהווים את רוב שטחו של הגוש. מיקומו של הגוש וגובהו מקנה לו ראות טובה, עד החרמון.
תחבורה
לגוש שתי יציאות מערבה, לכביש 65: הדרך הדרומית היא כביש 6513, שעובר ליד קציר ועוקף מדרום את אחד היישובים הערביים הסוגרים על הגוש ממערב, ערערה, והדרך הצפונית היא כביש 6535 המתחבר למי עמי ועוקף את היישובים הערביים אום אל-פחם וערערה.
העיר חריש מהווה את היישוב היהודי הגדול הקרוב ביותר לגוש, ולכן גם משמשת כעיר האם שלו.
שלוש ההתנחלויות בעמק דותן - חרמש, מבוא דותן ומעוז צבי, המוקפות ביישובים ערביים כמעט מכל עבריהן, יכולות להתחבר לשאר חלקי המדינה רק דרך גוש שקד בכביש 596, מאחר שמשאר הכיוונים ישנם יישובים ערביים.
בסכסוך הישראלי-פלסטיני
הגוש, יחד עם היישובים קציר ומי עמי, מייצר חוצץ טריטוריאלי בין הערים והיישובים הערביים של צפון המשולש לבין הערים והיישובים הערביים בצפון השומרון. בכך, הוא מונע קשר ישיר בין יישובים ערביים משני צידי הקו הירוק, ובתוספת גובהו הרב הוא מהווה אזור שישראל רואה בו כבעל חשיבות אסטרטגית גבוהה.
בהצעות לסיום הסכסוך הישראלי-פלסטיני, גוש שקד נכלל מאז ומתמיד (למעט בהצעות הפלסטיניות בועידת אנאפוליס ובועידת טאבה) בתחומי יהודה ושומרון שיישארו בשטחי ישראל, למרות גודלו הקטן יחסית.
מונקר ונקיר
מונקר ונכיר (ערבית: منكر ونكير. תעתיק מדויק: מֻנְכַּר וְנַכִּיר) הם שני מלאכים המוזכרים בתאולוגיה האסלאמית, אשר תפקידם לבחון את המת בעת כניסתו לקבר. משמעות שמותם היא "זה שסולדים ממנו" ו"זה שסולד".
תיאור
המלאכים הללו מתוארים כישויות בעלות עיניים שחורות ומבט קר, בעלי כתפיים רחבות, ואשר אוחזים בידיהם פטיש גדול וכבד. כאשר על פי המסורת האסלאמית, כאשר צמד המלאכים הללו מדבר, שלהבות של אש ניתזות מפיותיהם.
התשאול שבקבר
על פי האמונה האסלאמית, לאחר שבן אדם נפטר, הנשמה שלו עוברת לשלב מעבר, אשר נמצא בקרבת הקבר שלו (גם אם האדם לא נקבר, הנשמה עדיין, כך לפי המסורת, שוכנת באדמה בקרבת מקום הפטירה).
לאחר שהקבורה והלוויה מסתיימות, צמד המלאכים מגיע אל המת ושואלים אותו שלוש שאלות: "מי האלוהים שלך? מהי הדת שלך? מה אמונתך בנוגע למוחמד?". האדם המאמין אמור להשיב שהאלוהים שלו הוא אללה, שהדת שלו היא האסלאם, ושמוחמד הוא הנביא שלו. אם אכן זאת הייתה התשובה, אז האדם יבלה בנעימים, עד ליום תחיית המתים, בו הוא יכנס לגן העדן.
אם האדם לא ענה נכון על שלוש השאלות הללו, מנוחתו לא תהיה נעימה, והוא יסבול בקבר עד ליום תחיית המתים, בו הוא יכנס לגיהנום.
המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הצ'כית
המפלגה חברה במפלגת הגג של הסוציאל-דמוקרטים האירופאים מפלגת הסוציאליסטים האירופאים.
כיום, המפלגה היא המפלגה הגדולה בפרלמנט, עם רבע מהמושבים והיא מובילה את הממשלה.
אלאונורה פרוכסקה
מריה כריסטיאנה אלאונורה פרוכסקה (בגרמנית: Marie Christiane Eleonore Prochaska; 11 במרץ 1785 – 5 באוקטובר 1813) הייתה גרמנייה, אשר התחזתה לגבר והתגייסה ל. היא נהרגה במהלך קרב גרדה והפכה לגיבורה עממית בגרמניה.
ביוגרפיה
פרוכסקה נולדה בפוטסדאם ב-11 במרץ 1785. אביה היה קצין זוטר במשמר המלכותי הפרוסי ומשפחתה הייתה ענייה מאוד. לאחר מות אמה, אביה לא היה מסוגל לגדל אותה בעצמו, ולפיכך שלח אותה לבית היתומים הצבאי בפוטסדאם שם הועסקה כמשרתת. מגיל צעיר היא גילתה עניין רב בצבא ופיתחה שנאה עזה לנפוליאון בונפרטה. ב-1813 היא התחזתה לגבר בשם אוגוסט רנץ והתגייסה לצבא הפרוסי. היא הוצבה בגדוד היגרים ה-1 שהיה חלק מהפרייקור של ליצו. היא שרתה בתחילה כמתופפת ובהמשך הפכה ללוחמת. היא נפצעה במהלך קרב גרדה כאשר ניסתה להגן על אחד מחבריה, ורופאי השדה מיהרו לטפל בה. הם גילו לתדהמתם שהיא אישה ומיהרו לפנות אותה לבית חולים בדננברג היא מתה מפצעיה כעבור שלוש שבועות ב-5 באוקטובר 1813.
אחד מחבריה של פרוכסקה, פרידריך כריסטוף פורסטר, שהפך לימים להיסטוריון צבאי נודע, סיפר לימים גרסה אחרת למותה של פרוכסקה. לפי פורסטר, פרוכסקה איבדה את נשקה בתחילת המתקפה, אולם כאשר הבחינה שחבריה מתחילים לסגת, היא לקחה תוף צבאי שהושאר מאחור, והסתערה בעזרתו על החיילים הצרפתים. פרוסטר טען שהוא עצמו פחד להשתתף במתקפה הפזיזה, אולם פרוכסקה ניגשה אליו ולחשה לו "לויטננט, אני ילדה" במטרה לעודד אותו להצטרף אליה. סיפורו של פורסטר זכה לפרסום רב, אולם הוא נפסל במחקר המודרני כלא-אמין.
סיפורה של פרוכסקה לא ייחודי. ידוע על נשים רבות נוספות שהתחזו לגברים ושרתו בצבא הפרוסי. המפורסמות שבהן הן פרדריקה קריגר, אסתר מנואל, ואנה לירינג. עם זאת, מותה ההרואי בקרב הפך אותה לגיבורה עממית בפרוסיה, והיא זכתה לכינוי "ז'אן ד'ארק של פוטסדאם". מחזות וספרים רבים נכתבו על סיפורה. המפורסם שבהם הוא "אלאונורה פרוכסקה" שנכתב בידי יוהאן פרידריך לאופולד דאנקר והולחן בידי לודוויג ואן בטהובן. המחזה עצמו אבד במהלך השנים, אולם המוזיקה שבטהובן כתב עבורו השתמרה.
ממשלת ספרד
ממשלת ספרד (בספרדית: El Gobierno de España) היא הרשות המבצעת של ספרד, שהיא מונרכיה חוקתית אשר ממשלתה מוגדרת על ידי החוקה של ספרד. הנושא אושר במשאל עם בספרד בשנת 1978. הפירוש הסופי של החוקה, במקרה של מחלוקות, בסמכות גוף הנקרא "בית המשפט החוקתי של ספרד" (מכונה בספרדית "Tribunal Constitucional").
המינהל הכללי של המדינה, בשליטת השלטון המרכזי, הוא הממשל הספרדי היחיד בעל הסמכות בכל רחבי המדינה. הוא כולל את הארגון המרכזי (הממשלה, מועצת השרים, ועדות הממשלה המאשרות, המשרדים, המזכירות הכללית של מזכירי המדינה ושל תת-ועדות וארגונים בין-ממשלתיים), ארגון הפריפריה (משלחות הממשלה בקהילות האוטונומיות, תת-הממשלה של הממשלה ב המחוזות והמנהלים החילוניים של המינהל הכללי, ומנהל הממלכה בחו"ל (שגרירויות וקונסוליות).
הממשלה מורכבת מראש הממשלה, ממלא מקום נשיא הממשלה (יכול להיות שיש יותר מאדם אחד בתפקיד זה בעת ובעונה אחת), השרים וחברים אחרים; את הביצועים הכוללים של הממשלה וחבריה נמדדת באמצעות חמישה עקרונות הפעלה מרכזיים: עקרון הנשיאות, עקרון האחריות, עקרון הקולגיאליות, עקרון הסולידריות ועקרון המחלקה.
שלושת הגופים המוסדיים הבלתי תלויים המרכיבים את הקורטס חנרלס (הפרלמנט) הם:
עקרונות פעולה
ביצועי הממשלה כפופים לעקרונות הפעולה הבאים:
יחסי הממשלה ומוסד המלוכה
כמפקד העליון של הכוחות המזוינים, המלך לשעבר חואן קרלוס הראשון דיכא את ניסיון ההפיכה הספרדית 23-F בפברואר 1981, והראה שלמונרך יש יותר כוח ממה שהחוקה מעניקה לו. יורשת היורש היא ליאונור, נסיכת אסטוריאס.
החוקה גם מעניקה למלך כמה סמכויות הידועות בשם זכויות מלכותיות. הזכויות הללו נעות בין חתימה על אמנות בינלאומיות, להכרזת מלחמה ולעשיית שלום או לפירוק הפרלמנט. עם זאת, עם בוא הדמוקרטיה, זכויות היתר הללו הוסדרו ורובם חייבים להיות חתומים בחתימה נגדית על ידי פקיד.
למרות שהמלך אינו חלק מהכוח הביצועי, ראש הממשלה מקיים עמו פגישות שבועיות כדי ליידע אותו על פעילות הממשלה והמלך יכול להביע את דעתו. באותו מובן, המונרך מוזמן בדרך כלל למועצת השרים הראשונה של כל ממשלה חדשה (ואחרים אם ראשי הממשלה רוצים בכך) ולישיבות של גופים כמו המועצה לביטחון לאומי או מועצת ההגנה הלאומית.
פינה (סרט)
פִּינָה (בגרמנית pina) הוא סרט תיעודי מ-2011 של הבמאי הגרמני וים ונדרס על הכוראוגרפית והרקדנית פינה באוש. הסרט הוא תלת־ממדי. הצגת הבכורה של הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ה-61, בשנת 2011. שם הסרט "פינה", והוא מוצג כ"סרט עבור פינה באוש" ("Ein film für PINA BAUSCH"). כותרת המשנה של הסרט היא "רקוד, רקוד כי אחרת אנו אבודים" ("tanzt, tanzt, sonst sind wir verloren").
הפקת הסרט
ונדרס החל לצלם את הסרט ב-2009, אך זמן קצר לאחר תחילת העבודה נפטרה פינה באוש במפתיע ממחלת הסרטן, ימים ספורים לאחר שהמחלה אובחנה אצלה, בחודש יוני 2009. ונדרס ביטל את ההפקה, אך הרקדנים בלהקתה של באוש שכנעו אותו להמשיך ולסיים את הסרט. רוב הסרט מראה ריקודים שיצרה באוש בצילומי תלת־ממד, וביניהם משולבים מונולוגים קצרים של רקדנים.
ונדרס סיפר בראיון שהוא ובאוש התלבטו במשך כ-20 שנה איך להעביר את עבודותיה למדיום קולנועי בצורה הטובה ביותר. הוא סיפר שהמשימה נראתה לו בלתי אפשרית, עד לפריצת הדרך שהגיעה כשצפה בסרט ההופעה של להקת U2 שהופק בטכנולוגית תלת־ממד, "U2-3D". ונדרס אומר שהטכנולוגיה החדשה היא שאפשרה להתגבר על המחסום שעד אז נראה לו בלתי עביר בין המחול לקולנוע. ונדרס ובאוש החליטו להפיק את הסרט, ולהתרכז בארבע מיצירותיה של באוש: "קפה מילר", "פולחן האביב", "ירח מלא" ו"זירת מגע" (Kontakthof). באוש נפטרה באופן פתאומי לאחר מחלה קצרה יומיים לפני מועד תחילת הצילומים, וונדרס ביטל את ההפקה. הרקדנים בלהקה החליטו להמשיך בפעילות הלהקה לפחות לשנתיים הבאות, ופנו לוונדרס לחזור לצלם את הסרט. במקביל, הם העלו הפקות מחודשות של הריקודים "קפה מילר ו"פולחן האביב". ונדרס החליט להענות לבקשתם, אך מותה של באוש חייב גישה חדשה לסרט. הקטעים מארבעת הריקודים עליהם הסכימו ונדרס ובאוש קוצרו לקטעים בלבד מהריקודים שצולמו בהופעות חיות מול קהל, ונוספו קטעי מונולוג בהם מספרים הרקדנים על עבודתם עם באוש, ועל האופן בו השפיעה על חייהם. כמו כן נוספו קטעי ריקוד סולו, וקטעים רבים מריקודים נוספים על ארבעת הריקודים שתוכננו במקור, כשרבים מהקטעים הנוספים אינם צילומים מהופעות דווקא, אלא גם ריקודים בחזרות, בסדנה, ובאתרים שונים רבים. כמו כן נוסף מספר קטן של קטעי ארכיון, בעיקר משום שזו הייתה הדרך היחידה להראות את באוש עצמה רוקדת.