cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לכלן מקווארי
הנצחתו
כמו רבים משמות המקומות באוסטרליה שנקראו על שמו עוד בימי חייו, מונצח מקווארי בשמה של אוניברסיטת מקווארי שבסידני.
עטלף צינורי מדומה
עטלף צינורי מדומה (שם מדעי: Paranyctimene) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת עטלפי הפירות ובו 2 מינים שאנדמיים לגינאה החדשה. הסוג הוקם בשנת 1942 על ידי הזואולוג האמריקני ג׳ורג׳ הנרי המילטון טייט והוא קרוב חיצונית וגנטית לסוג עטלף צינורי הססגוני והגדול יותר. הסוג נחשב במקור לטקסון מונוטיפי עד לגילויו של מין נוסף בשנת 2001.
תיאור
לעטלף הצינור המדומה גולגולת רחבה, מוצקה ומעוגלת, גוף קטן וכנפיים קצרות ורחבות. העיניים גדולות, האוזניים קצרות ועגולות והלוע רחב ועגול. הנחיריים ארוכים במיוחד ודומים לצינור. הזנב קצר יחסית וכנף הזנב בלתי מפותחת. הלסתות שלו חזקות עם שיניים מפותחות וניבים חזקים וארוכים במיוחד. החותכות התחתונות נעדרות. במראהו הכללי הוא דומה מאוד לסוג עטלף צינור, אך המורפולוגיה של השיניים שונה במקצת והחך ארוך יותר. עטלף הצינור המדומה קטן יותר מעמיתו: אורך ראשו וגופו 63–93 מ״מ, אורך הזרוע 54–58 מ״מ ואורך זנבו 12–21 מ״מ; משקלו 21–33 גרם.
הפרווה של עטלף הצינור המדומה קצרה ועבה. צבעה הכללי כהה יותר מהסוג השני, ונע בין חום אפרורי לחום כהה. הגחון והחזה חיוורים יותר וצבועים בצהבהב חיוור, זהוב או אוכרה. הראש בולט בצבעו הכהה (שוקולד שחור או חום כהה), הפס הגבי שמאפיין את הסוג השני נעדר אצלו. הכנפיים צבועות בירקרק, אדמדם או חום כהה והן מנומרות בדלילות בכתמים צהבהבים או לבנים. האוזניים חומות עם קצוות לבנים והן אינן מנומרות בצהוב כמו אצל הסוג השני. הנחיריים שחורים או ירקרקים - תלוי במין.
תפוצה וביולוגיה
עטלפי הצינור מצויים בעיקר באי גינאה החדשה - הן בצד הפפואני והן בצד האינדונזי. בנוסף הם מצויים באיים הסמוכים ואיאגו וסוולאווטי. טווח התפוצה הספציפי של המינים אינו ידוע, אך ייתכן שמין אחד מאכלס את החלק הצפוני של האי ומין אחד את החלק הדרומי. בית הגידול של הסוג מורכב מיער גשם טרופי, יער עננים, יער גדותיים ויער מנגרובים בשפלות עד רכסים הרריים ברום 1,350 מטר מעל פני הים.
אין מידע אודות האקולוגיה של הסוג, וסביר להניח שהוא דומה באורח חייו לקרובו. המינים בסוג בודדים, פעילים בלילה ומבלים את שעות היום בעלווה הצפופה. הם ניזונים בעיקר ממיץ של תאנים ופירות שונים וסוחטים חתיכות פרי עד תום ולאחר מכן יורקים אותם. הם אינם תלויים בנוכחות גופי מים. הרבייה מתרחשת בכל השנה ללא עונה קבועה. ההיריון נמשך מספר חודשים ולאחר מכן הנקבה ממליטה גור יחיד. המינים בסוג מוגדרים על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), ובשל אורח חייהם הבודד הם לא מאוימים מציד כמו עטלפים החיים במושבות גדולות.
מינים
בסוג זה 2 מינים:
איגואנה הוצאה לאור
איגואנה הוצאה לאור היא הוצאת ספרים עצמאית ישראלית המתמחה בספרות ילדים מסוגים שונים.
ההוצאה הוקמה על ידי ליאורה פרידן, בעלת תואר ראשון ותואר שני באמנות רב תחומית מאוניברסיטת תל אביב.
קהל היעד של הוצאת איגואנה הוא ילדים, ולצד זאת גם הורים, מחנכים וכל מי שיש לו נגיעה לספרות ילדים בעברית. הסיפורים הנבחרים הם מיצירתם של סופרים מוכּרים וידועים לצד סופרים חדשים.
הוצאת איגואנה מתמקדת בסוגים שונים של ספרות ילדים, ובבחירת הספרים מעניקה בין היתר חשיבות לפרמטרים הבאים: ספרים בעלי אוריינטציה אמנותית עם איורים מרובים יחסית, מתוך רציונל להנגיש אמנות לילדים על מנת לסייע בפיתוח החוש האסתטי.
בנוסף, ההוצאה מוציאה לאור ספרות בינלאומית ורב-תרבותית, על מנת שהקוראים יתוודעו לחשיבה פרי תרבויות אחרות מתוך מגמה להרחיב את עולמם התרבותי.
מבחר ספרים שיצאו בהוצאת איגואנה נכנסו למצעד הספרים של משרד החינוך לגילאים שונים.
פלאגיה
פלאגיה סרגייבנה טלגינה (ברוסית: Пелаге́я Серге́евна Теле́гина; נולדה ב-14 ביולי 1986), המכונה בשם פלאגיה, היא זמרת רוסייה. שרה שירי עם מעמים שונים בשפות שונות, רומנסות וקומפוזיציות שנכתבו על ידי חברי להקתה, בעיקר בעיבודי רוק.
חיים וקריירה
אמה של פלאגיה, סבטלנה גנאדייבנה חאנובה (Светлана Геннадьевна Ханова), לשעבר זמרת ג'אז, היא במאית תיאטרון ומדריכה לאמנויות הבמה, היא כיום מפיקה ומנהלת אמנותית של הלהקה של בתה. לא ידוע זהות אביה של פלאגיה למעט שמו הפרטי, "סרגיי". שם המשפחה חאנובה הוא שם המשפחה של בעלה האחרון של אמה. בגיל שמונה פלאגיה נכנסה לבית הספר המוזיקלי של קונסרבטוריון נובוסיבירסק. בגיל תשע זכתה בתואר "הזמרת העממית הטובה ביותר של רוסיה בשנת 1996" בתחרות טלוויזיה. ובבהיותה בת עשר חתמה על חוזה עם חברת התקליטים FeeLee והמשפחה עברה למוסקבה. בגיל 14 סיימה את לימודיה בבית הספר באמצעות התכתבות ונכנסה ללימודים באקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון. סיימה את לימודיה בהצטיינות בשנת 2005.
בשנת 1997 היא שרה בקונצרט תחרות השירה ליום השנה ה-850 של מוסקבה, הייתה הזמרת היחידה ששרה בפני ראשי שלוש המדינות (ז'אק שיראק, הלמוט קוהל, בוריס ילצין) והשתתפה בתוכנית הטלוויזיה של KVN כחברה מטעם אוניברסיטת נובוסיבירסק.
בשנת 2009 זכתה פלאגיה בתואר "הסולנית הטובה ביותר של השנה" על פי רדיו נאשה. בינואר 2010 היא השתתפה בפרויקט "בובל" של בובי מקפרין. פלאגיה הייתה אחת מארבעת המאמנים של תוכנית הריאליטי הרוסית The Voice בעונות 1–3 ובעונה 6. כמו כן, היא הייתה אחת משלושת המאמנים של The Voice Kids בעונות 1–3, 5–6 וכן מאמנת בגרסת המבוגרים, The Voice Senior, בעונות 1–2.
במהלך טקס הפתיחה של אולימפיאדת החורף 2014 היא ביצעה את השיר העממי הרוסי "הו, לא אותו הערב" (Ой, то не вечер). לאחר לידת בתה, היא חזרה למוזיקה והשתתפה בקונצרט יום השנה של ניקולאי ראסטורגוייב, סולן להקת ליובה, שם ביצעה איתו בדואט את השיר "סוס".
חיים אישיים
בשנת 2010 התחתנה פלאגיה עם דמיטרי יפימוביץ', במאי טלוויזיה. הם התגרשו כעבור שנתיים. בשנת 2016 התחתנה עם שחקן ההוקי הרוסי, איוואן טלגין מצסק"א מוסקבה. יש להם בת בשם טאיסיה. בדצמבר 2019 הודיעה פלאגיה באינסטגרם על פרידתה מטלגין.
Future Nostalgia: The Moonlight Edition
Future Nostalgia: The Moonlight Edition (בעברית: נוסטלגיה עתידית: מהדורת אור הירח) הוא מהדורה מחודשת של אלבום האולפן השני Future Nostalgia, של הזמרת הבריטית דואה ליפה. המהדורה המחודשת יצאה לאור ב-12 בפברואר 2021, על ידי חברת התקליטים וורנר רקורדס, ומתוכה יצא סינגל אחד.
רקע והפקה
לאחר שהחלו לדלוף שירים מתוך אלבומה השני Future Nostalgia של דואה ליפה, שהיה אמור לצאת ב-4 באפריל 2020, החליטה להקדים את צאתו ל-27 במרץ 2020. האלבום ספג הערכה ביקורתית רבה וזכה להצלחה מסחרית כאשר הגיע לפסגות המצעדים ב-13 מדינות. מהאלבום יצאו הסינגלים, "Don't Start Now", "Physical", "Break My Heart" ו- "Levitating"; הסינגלים שיצאו הגיעו לראש המצעדים של בילבורד הוט 100 ומצעד הסינגלים הבריטי. בעקבות צאת האלבום, ליפה חשפה כי יש לה עוד כמה רצועות שלא נכללו במהדורה הסטנדרטית של האלבום, וסיפרה "יש לי כמה שירים שעבדתי עליהם. כאלה שאתה מניח בצד למהדורה אחרת". עוד הסבירה, כי היא תמיד חושבת על להוציא מהדורות מחודשות מכיוון שהיא מאוד "קפדנית" בבחירת השירים מהמהדורות הסטנדרטיות.
באפריל 2020, הכריזה ליפה כי האלבום Future Nostalgia, יצא במהדורת דלוקס מחודשת. ביולי 2020, לאחר שמעריץ הגיב בעמוד האינסטגרם של ליפה בתקווה שתוציא את הגרסה המחודשת, היא אישרה את הוצאתה תוך שהצהירה כי תוציא מוזיקה רצופה עד שנת 2022. לאחר מכן, השתתפה בסינגל "", של ג'יי באלווין, יחד עם באד באני וטייני. לאחר מכן, השתתפה ב-"Prisoner, של מיילי סיירוס, שנכלל באלבומה, Plastic Hearts. באוגוסט 2020, הוציאה את אלבום הרמיקס הראשון שלה Club Future Nostalgia; האלבום הכיל שירים מתוך אלבום האולפן השני שלה וגם שירים שטרם פורסמו: "Love Is Religion" ו-"That kind of Woman". באוקטובר 2020, הוציאה את הסינגל "Fever", בהשתתפות הזמרת אנג'ל. בצ'אט ביוטיוב שפעל בשידור חי עקב צאת הקליפ של "Fever", הודיעה ליפה כי המהדורה המחודשת של האלבום תצא בשנת 2021.
בנובמבר 2020, הופיעה ליפה במופע חד-פעמי בשידור חי בשם Studio 2054, שם ביצעה שיר שלא פורסם עם הזמרת FKA twigs ורמיקס לשיר "Real Groove" של קיילי מינוג שיצא לאחר מכן כסינגל. בינואר 2021, פרסמה ברשתות החברתיות תמונות המכילות כיתוב "צד ב' בדרך". לאחר חודש, פרסמה שוב תמונות לגבי יציאתה של המהדורה המחודשת. ב-3 בפברואר 2021, הכריזה על צאת הסינגל המובל מהמהדורה המחודשת: "We're Good". יממה לאחר מכן הכריזה על עטיפת המהדורה המחודשת, תוך שהצהירה כי שמה יהיה Future Nostalgia: The Moonlight Edition.
יחסי גבון–גרמניה
יחסי גבון–גרמניה הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה הגבונית לבין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה.
סקירה כללית
היחסים בין המדינות הם ידידותיים ונקיים ממתחים, אך עדיין יש להם פוטנציאל להתפתחות, במיוחד בתחום הכלכלי והסביבתי.
בשל עושר המשאבים הטבעיים שלה, גבון מסווגת כמדינה עם הכנסה בינונית, ולכן כבר לא נהנית משיתוף פעולה פיתוח דו-צדדי גרמני.
שתי המדינות נהנות משיתוף פעולה טוב בארגונים בינלאומיים. לדוגמה, גרמניה וגבון הציעו ב החלטת הצעה מוצלחת ביותר על המאבק נגד הציד במרכז אפריקה ועל הסחר הבלתי חוקי בבעלי חיים בשנת 2015.
בשנת 2017, הנשיא עלי בונגו אונדימבה פגש את נשיא גרמניה פרנק ולטר שטיינמאייר בבון במהלך ועידת האקלים של האו"ם (COP23).
שיתוף פעולה במדע ובמחקר הוא עמוד התווך של היחסים הדו צדדיים. מכון המחקר הגבוני CERMEL, הנמצא בניהול גרמני ובמימון גרמניה, מבצע עבודות מחקר חלוציות מוכרות בינלאומיות בנושא חיסונים כנגד מחלות טרופיות כמו מלריה, אבולה ושחפת.
יחסי תרבות וחינוך
יחסי התרבות הדו-צדדיים מפותחים, אף על פי שלא קיים מכון גתה בליברוויל. קידום השפה הגרמנית הוא בראש סדר העדיפויות, וכ-5,000 אנשים לומדים גרמנית ב-27 בתי ספר. בשנת 2010 הוקמה מחלקה גרמנית באוניברסיטת עומר בונגו בליברוויל. כעת לומדים יותר מ-100 סטודנטים לחוג באוניברסיטה הממלכתית.
בנוסף, קיימות שתי שותפויות להשכלה גבוהה והחלפה אינטנסיבית של סטודנטים ומדענים. מאז 1982 העניקה ממשלת גבון מלגות המאפשרות לסטודנטים ללמוד בגרמניה, שם הם עוסקים בעיקר בתחומים מדעיים. ישנם כ-200 צעירים גבונים הלומדים בגרמניה.
רכיכות לא ימיות בארץ ישראל
רכיכות לא ימיות בארץ ישראל הן חלק מהפאונה הארץ ישראלית והן כוללות רכיכות החיות ביבשה ובמים מתוקים בשטח ארץ ישראל. בנוסף על אלו, חיות מיני רכיכות נוספות בים התיכון ובמפרץ אילת, וכן בשבי.
בשנים האחרונות, נכנסו עוד ועוד רכיכות פולשות לארץ ישראל ובכך הפרו את האיזון האקולוגי.
דוד ברודמן
הרב דוד ברודמן (תרצ"ו - כ"ה באייר ה'תש"ף ; 22 בפברואר 1936 – 19 במאי 2020) היה רבו של היישוב סביון.
ביוגרפיה
נולד בהולנד, בן שמואל ופרל ברודמן. אביו וחלק ממשפחתו נספו בשואה. לאחר מלחמת העולם השנייה נשלח ללמוד בישיבת גייטסהד.
בשנת תשי"ז (1957) נישא לחנה ורהפטיג, בת למשפחה יוצאת גרמניה. לאחר נישואיו התגורר בבני ברק ולמד בכולל של ישיבת פוניבז'.
בשנת תשכ"ג (1963) התמנה כרב ודיין בהולנד והתגורר בה עם משפחתו כעשר שנים. עסק בתחום הגיור וכן בהפצת יהדות וקירוב רחוקים.
בשנת תשל"ב שב לישראל והתמנה לרבה של סביון. הקים את "המרכזיה הפדגוגית ללימודי יהדות" בניהולו של בנו שמואל אהרן, ואת "בית המדרש הגבוה לתורה ולהוראה - כולל סביון" בראשות הרב אפרים ליפסקי ובהנהלת בנו של הרב ברודמן, אלעזר, המכשיר אברכים לרבנות ולהנהגה קהילתית.
העיקום הגדול
העיקום הגדול או הביג בנד (באנגלית: The Big Bend) הוא גורד שחקים רעיוני בתכנון, חזון לשורת המיליארדרים שבמרכז מנהטן, ניו יורק. גורד השחקים, שתוכנן על ידי חברת האדריכלות הניו יורקית "Oiio Studio", תואר כבניין הארוך בעולם. באם יבנה, יתנשא לגובה של 610 מטרים, מה שיהפוך אותו לבניין הגבוה ביותר בחצי הכדור המערבי, גבוה יותר ממגדל החירות.
איפור מינרלי
איפור מינרלי הוא איפור המיוצר ממינרלים המצויים באדמה. בסיס האיפור המינרלי הוא אבנים המכילות פיגמנטים חזקים שרוסקו לאבקה. האיפור המינרלי נחשב טרנד חדש אך מקורותיו מצויים בהיסטוריה עוד מימי מצרים העתיקה. האיפור המינרלי זכה לעדנה, בין השאר, בעקבות התפתחות אלרגיות לאיפור רגיל אצל חלק מהאנשים.
מרכיבים
האיפור המינרלי אינו מכיל אלכוהול, פראבן, טלק, בשמים, שמנים וחומרים סינתטיים. רבים ממרכיביו ניתן למצוא גם באיפור רגיל. כיום אין עדיין הגדרה חד משמעית לאיפור המינרלי או תקן קבוע הקובע מה הוא אמור להכיל; לכן חברות רבות יכולות להדביק תווית של איפור מינרלי על מוצריהם אשר מופקים מתרכובות שונות. מכאן יש הטוענים שהאיפור המינרלי הוא רק גימיק שיווקי ושם שונה למוצר שכבר קיים על המדפים. אך במספר מחקרים של דרמטולוגים ניתן למצוא הוכחות לכך שהאיפור המינרלי הטהור לא גורם לתופעות אלרגיות, ואף משפר את עור הפנים ומפחית נזקים.
האיפור המינרלי נמצא בכמה צורות: נוזלי, אבקתי, ובאבקה דחוסה. המייק-אפ המינרלי האבקתי הוא המוצר המוביל ביותר, זאת בשל יתרונות האבקה - אבקה לא יכולה להתפרק ולכן אורך חיי המדף שלה ארוך יותר ממוצר נוזלי; היא גם לא יכולה לפתח פטרת כתוצאה ממגע עם אצבעות או חמצן; והאבקה קלה יותר על עור הפנים ולא חוסמת נקבוביות באותה רמה כמו נוזלים. להבדיל מפודרה, שגם היא אבקתית, המייק-אפ המינרלי האבקתי לא אמור להכיל בתוכו טלק (שסופח נוזלים ויכול לייבש את העור) וחומרים סינתטיים אחרים אשר מגרים את העור.
כיום נושא האיפור המינרלי עדיין בפיתוח, למרות שתולדותיו עוד נמצאו מימי מצרים העתיקה. קיימים חילוקי דעות לגבי יעילות האיפור המינרלי לעור, ויכולתו להזין אותו. עם זאת, יש הסכמה על כך שאיפור מינרלי אינו מזיק לעור ואינו מכיל חומרים סינתטיים ומשמרים.
אבקה טהורה של איפור מינרלי עשויה מארבעה מרכיבים בסיסיים: מיקה (Mica), טיטניום דו-חמצני (Titanium oxide), אבץ (Zinc oxide), ותחמוצות ברזל (Iron oxides). כל מרכיב הוא מינרל אשר נמצא בטבע.
ישנן חברות שמוסיפות מינרלים שונים לתרכובת, כגון ביסמוט (Bismuth oxychloride), מינרל שיכול לגרום לגירוד בעור וחלק מהנשים מפתחות אלרגיה כלפיו; לכן לבעלי עור רגיש עדיף להימנע ממוצרי איפור מינרלי המכילים מינרל זה. אבקת איפור מינרלי יכולה להתערבב עם שמנים טבעיים של העור או עם קרם הלחות שמונח על העור (במקרה של עור יבש), דבר שיוצר שכבה דקיקה של כיסוי על עור הפנים.
איגריין האמיצה
איגריין האמיצה (בגרמנית: Igraine Ohnefurcht) הוא ספר ילדים מאת הסופרת הגרמניה קורנליה פונקה.
עלילה
הוריה של איגריין עובדים על מתנת יום ההולדת לאיגריין כשעקב טעות בכישוף הם הופכים לחזירים. כדי להחזירם לצורת אדם איגריין צריכה שערות הענק ולכן היא יוצאת למסע למציאת שערות ענק. בזמן הזה גילגלד הקוסם הרשע צר על המצודה כדי להשיג את סיפרי הכישוף.
קריטריון לי
במתמטיקה, במיוחד בתורת המספרים, קריטריון לי על שם שיין-ין לי (Xian-jin li), היא טענה שנכונותה שקולה לנכונות השערת רימן. הטענה הוצגה לראשונה בשנת 1997 על ידי לי, והוכללה בשנת 1999 על ידי אנריקו בומביירי וג'אפרי לאגאנריס.
הטענה
ניתן גם להגדיר את המספרים \lambda_n על ידי השורשים הטריביאלים של פונקציית זטא של רימן. כאשר הסכום מוגדר עבור \rho, השורשים הלא טריביאליים של פונקציית זטא של רימן. טור זה מתכנס בתנאי, וניתן להבין ממנו כי:
לואי ויטון
היסטוריה
ויטון הקים את המותג לואי ויטון בפריז בשנת 1854. בשנת 1885 נפתחה החנות הראשונה של המותג בלונדון. ב-1892 נפטר ויטון, וניהול החברה הועבר לבנו, ז'ורז' ויטון. הבן היה נחוש להפוך את החברה למותג עולמי, והחל בכך שהציג את עיצובי החברה בתערוכה העולמית של שיקגו בשנת 1893. בשנת 1896 יצרה החברה את עיצוב האותיות המשולבות שמהוות את סמלה עד היום. באותה שנה טייל ויטון בארצות הברית ומכר את מוצריו בערים ניו יורק, פילדלפיה ושיקגו. בשנת 1913 נפתח הבניין של המותג לואי ויטון בשאנז אליזה שבפריז שהייתה באותה תקופה החנות הגדולה ביותר של מוצרי נסיעות. במקביל לפרוץ מלחמת העולם הראשונה נפתחו חנויות של המותג בערים מרכזיות ברחבי העולם כדוגמת ניו יורק, וושינגטון די. סי., בואנוס איירס, אלכסנדריה ומומבאי.
שנות ה-40 עד סוף המאה ה-20
לאחר המלחמה החל בית האופנה לשלב עור בעיצוביו. הפופולריות של המותג גברה, והכנסתו השנתית בשנת 1977 הייתה 70 מיליון פרנק צרפתי. שנה לאחר מכן פתח המותג את החנויות הראשונות ביפן – בטוקיו ובאוסקה. בשנות השמונים הרחיב ויטון את נוכחותו ביבשת אסיה עם פתיחתן של חנויות בטאיפיי, בטאיוואן ובסיאול. בשנת 1987 הוקם התאגיד LVMH ששנה לאחר הקמתו דווח שרווחיו של המותג לואי ויטון עלו ב-49 אחוז לעומת השנה שעברה. בשנת 1989 היו למותג מעל 130 חנויות מסביב לעולם.
בתחילת שנות ה-90 מונה אייבס קרסל למנכ"ל החברה. בשנת 1996 נערכו חגיגות לרגל ציון מאה שנה לסמל של המותג בשבע ערים שונות. ב-1997 מונה מארק ג'ייקובס למנהל האומנותי של המותג. ג'ייקובס הוביל את המותג למקומות חדשים עם עיצובים פורצי דרך והשקת קו אופנה לנשים ולגברים כאחד. בשנת 2000 נפתחה חנות של המותג במרקש שבמרוקו.
במאה ה-21
בשנת 2001 עיצב ג'ייקובס קולקציית תיקים אשר כללו עיצובי גראפיטי מעל הלוגו. באותה שנה יצר ג'ייקוב גם צמיד שהיה התכשיט הראשון שיוצר תחת המותג לואי ויטון. בשנת 2002 הוצגה קולקציית השעונים הראשונה של ויטון. לאחר מכן נפתחה החנות של המותג בגינזה. ב-2003 חבר ג'ייקובס לאומן טאקאשי מוראקאמי כדי ליצור תבניות חדשות לסמל של לואי ויטון. באותה שנה נפתחו חנויות במוסקבה ובניו דלהי. בשנת 2004 חגג המותג 150 שנות פעילות. בתחילת 2011 שכרה החברה את קים ג'ונס שהפך למעצב הראשי של בגדי הגברים של החברה. בשנת 2013 נפתחה החנות הראשונה בישראל ברמת אביב שבתל אביב בעזרת איש העסקים ג'ייקוב דנקנר (אשקלון).
בישראל
מותג מוצרי העור של לואי ויטון כולל חנות אחת בישראל. בעבר הייתה חנות גדולה של בית האופנה בכיכר המדינה עם קולקציות רחבות, אך ב-2013 נסגרה החנות ועברה לקניון רמת אביב, ובו היא נמצאת עד היום.
קורי דוקטורוב
קורי דוקטורוב (באנגלית: Cory Doctorow; נולד ב־17 ביולי 1971) הוא בלוגר יהודי-קנדי-בריטי, עיתונאי, וסופר מדע בדיוני המכהן כעורך משותף של הבלוג Boing Boing. הוא פעיל למען ליברליזציה של זכויות יוצרים ותומך בארגון Creative Commons, ואף פרסם כמה מספריו תחת רישיונות CC.
דוקטורוב ביקר את תהליך הדעיכה של פלטפורמות אינטרנטיות הנגרמת לטענתו, כשחמדנות משתלטת על בעליהן על חשבון המשתמשים.
ביוגרפיה
דוקטורוב נולד ב-בטורונטו, אונטריו, קנדה, וגדל בבית יהודי. אביו נולד במחנה פליטי מלחמת העולם השנייה באזרבייג'ן.
בנעוריו היה מעורב בתנועה לפירוק נשק גרעיני ובגרינפיס.
הוא קיבל את תעודת הבגרות שלו מבית ספר ציבורי בטורונטו, ולאחר מכן נשר מארבע אוניברסיטאות שונות, בלי לזכות בתואר כלשהו. בשנת 1992 הוא נסע להתנדב בקוסטה ריקה במסגרת ארגון "אתגרי נוער בינ"ל". דוקטורוב עבר ללונדון ועבד כמנהל הסניף האירופאי של ארגון EFF, במשך כ-4 שנים.
הוא נשוי לאליס דוקטורוב ואב לבת.
היימא
אוכלוסיית העיירה מנתה בשנת 2010 3,063 תושבים.
Hallucinate
Hallucinate (בעברית: הָזָה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הבריטית דואה ליפה, מתוך אלבום האולפן השני שלה, Future Nostalgia. השיר יצא לאור ב-10 ביולי 2020 כסינגל הרביעי מתוך האלבום על ידי חברת תקליטים האחים וורנר.
השיר הגיע למקום החמישי במצעד השירים של ניו זילנד.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי דואה ליפה, סמואל ג'ורג' לואיס וסופי פרנסס קוק והופק על ידי סמואל ג'ורג' לואיס וסטיוארט פרייס. ליפה הצהירה כי הדבר שהיא הכי מתרגשת ממנו הוא העובדה שהיא תשיר את "Hallucinate" במהלך סיבוב ההופעות שלה, "Future Nostalgia Tour".
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-25 מיליון השמעות.
הצלחה
בפורטוגל זכה להצלחה מתונה כאשר הגיע למקום ה-89, תוך שביוון הגיע למקום ה-92 בלבד.
עטלף צינורי
עטלף צינורי או עטלף אף-צינור (שם מדעי: Nyctimene) הוא סוג של עטלף ייחודי במשפחת עטלפי הפירות ובו 16 מינים שחיים במלנזיה, דרום-מזרח אסיה ואוסטרליה. הסוג הוקם בשנת 1797 על ידי הזואולוג הגרמני מוריץ בלתזר בורקהאוזן, ושמו המדעי ניתן לו על שם ניקטימן (״ליל ירח״) - בתו של אפופוס מלך לסבוס במיתולוגיה היוונית. הסוג ידוע בנחיריו הייחודיים ובכנפיו הצבעוניות וחי בעיקר ביערות גשם. הוא קרוב מבחינה חיצונית וגנטית לסוג עטלף צינורי מדומה.
אנטומיה ומאפיינים פיזיים
לעטלף הצינור גולגולת גדולה, רחבה ומסיבית, גוף גוצי וכנפיים קצרות ורחבות. האוזניים קצרות ועגולות והעיניים גדולות במיוחד. החרטום רחב וקצר והלוע גמיש עם חריץ עמוק בשפה העליונה. הלשון בעלת 4 גבשושיות עגולות בקצה. סימן ההיכר של הסוג שהעניק לו את שמו, הוא הנחיריים דמויי הצינור הייחודיים שלו שארוכים יותר מכל עטלף אחר ומגיעים לאורך 6 מ״מ. הנחיריים נפרדים זה מזה ויכולים לנוע באופן עצמאי לכיוונים מנוגדים. יש 3 תפקודים אפשריים של הנחיריים הייחודים: הפקת צלילים חזקים דרך האף, שנורקל לנשימה כאשר הראש שקוע בתוך עיסת פרי רטובה ויכולת להרגיש את הכיוון המדויק ממנו נודף ריח פירות בשלים.
אורך הראש והגוף של עטלף הצינור 69–144 מ״מ, אורך הזרוע 48–88 מ״מ ואורך הזנב 12–32 מ״מ; המשקל משתנה בהתאם למין ונע בין 26 ל-100 גרם. הזכר גדול וכהה מן הנקבה. הזנב מורכב מ-7 חוליות ואורכו כעצם השוק. קרום התעופה האחורי מסתכם ברצועות דקות לאורך פנים הרגליים. לסוג יש 24 שיניים בלבד, כשהחותכות התחתונות נעדרות. הניבים משוננים, ארוכים וחזקים והטוחנות והמלתעות רחבות וחדות.
כסות
הפרווה של העטלף הצינורי קצרה, עבה וצפופה, והפנים שעירות יחסית לעטלפים. הצבע הכללי של הפרווה נע בין חום ערמוני לאוכרה, זהוב או חום אפרורי, עם פס כהה לאורך הגב. הגחון והחזה בהירים יותר וצבעם לבנבן, אפרפר או ורדרד. אצל רוב המינים בסוג, הראש בצבע אפור כהה או שחרחר להוציא את האוזניים, הלוע והנחיריים. האוזניים צבעוניות, כשעל פני המשטח החום-כתמתם שלהן יש נקודות צהובות ושחורות ובמקרים מסוימים הן עשויות להיות צהובות לחלוטין. הלוע החשוף ורוד או צהבהב והנחיריים הצינוריים בצבע צהוב מלוכלך. אישוני העין כתומים או אדומים והעפעפיים צהובות.
העטלף הצינורי בולט בצביעה הייחודית כנפיו; קרומי התעופה בצבע אדמדם, חלודה, שוקולד כהה או כתמתם, ובמקרים מסוימים אף ירוק זית, ירקרק או זהוב כהה. הכנפיים מנומרות בכתמים ונקודות לא-סדירות בצבע צהוב עז או כתמתם - בפרט באזור האמות ועצמות הגפיים הקדמיות. לכל עטלף יש דפוס נקודות שונה.
תפוצה
עטלפי הצינור מצויים בעיקר במלנזיה ובמידה פחותה ביבשת אוסטרליה ודרום מזרח אסיה; טווח התפוצה של הסוג כולל את צפון-מזרח אוסטרליה, האיים גינאה החדשה, ארכיפלג ביסמרק, איי האדמירליות, איי שלמה, איי סנטה קרוז, חלק מאיי מאלוקו (סראם, בורו, הלמהרה, איי קאי, איי טנימבר, איי אובי ואיי ארו), האיים טימור, סולאווסי ובוטון ואחדים מאיי הפיליפינים (סבו, נגרוס וסיבויאן). בית הגידול שלהם משתנה מאזור לאזור, אך מורכב בדרך כלל מיער גשם טרופי, יער עננים, יער מנגרובים וביצות.
אקולוגיה
העטלפים הצינוריים פעילים בלילה וחיים בדרך כלל בבדידות או בזוגות. הם מבלים את שעות היום בשינה על ענפי עצים בגובה 4–6 מטר כשהם עטופים בכנפיהם. הדפוס המנומר של הכנפיים נועד כנראה לספק לעטלף הסוואה בתוך העלווה הצפופה ולדמות עלים יבשים או אור וצל. כדי למקסם את ההסוואה, עטלפי הצינור אינם לנים ביחד, שכן אז ריבוי הכתמים הצהובים עשוי למשוך תשומת לב לא רצויה. העטלף הצינורי נוטה לחיות בשטח קבוע כל עוד יש בו מספיק מזון ואין בו לחץ גבוה של טורפים. את המזון הוא מחפש בתוך 200 מטר ממקום הלינה, והוא מחליף את המקום ברגע שהמשאבים מתדלדלים. במהלך הלילה, עשויה להיווצר קבוצת עטלפים קטנה על עצי פרי, אך היא מתפזרת מיד בסיום האכילה.
התזונה של העטלפים הצינורים מורכבת בעיקר ממיץ פירות, כשלצורך כך הם נוגסים בחתיכות פרי וסוחטים אותם בפה; הם אוכלים את העיסה הרכה לעיתים קרובות, ויורקים את החלקים הקשים והסיבים. העטלף עשוי לסחוט את הפירות במקום שבו קטף אותם, או לשאת אותם למקום שקט; הלסתות החזקות שלו, מאפשרות לו לשאת פרי שמשקלו כמחצית ממשקל גופו ואף יותר. בין הפירות הנפוצים שנסחטים על ידי העטלף ניתן למנות מיני תאנה, גויאבה ואנונה, והוא צורך גם כמויות קטנות של פרחים וצוף. הכנפיים הקצרות מאפשרות לו לתמרן בתוך חופה צפופה והוא מסוגל לרחף באוויר ולשנות כיוון תוך כדי רחיפה. באזורים יבשים או חמים, העטלפים שותים מים לעיתים קרובות.
על אף שעטלף הצינור אינו יכול לבצע איכון-הד, הוא עדיין מפיק קולות שריקה חזקים שמשמשים לתקשורת עם עטלפים אחרים; במהלך השריקות, הנחיריים רוטטים ונמתחים לאורכם המקסימלי. לעטלפי הצינור יש שתי עונות רבייה קצרות או אחת ארוכה מדי שנה - תלוי באזור הגאוגרפי. ההיריון נמשך 5-3.5 חודשים ולאחריהם נולד גור יחיד שיונק מאימו במשך 4 חודשים ונישא על החזה עד שהוא מפותח דיו.
מינים
בסוג זה 16 מינים:
המתיני בבקשה
את התסריט כתב מייקל גולאמקו לפי מחזה במערכה אחת פרי-עטו משנת 2008. המחזה נכתב בהשראת כתבה שקרא גולאמקו ב"ניו יורק טיימס" על אודות נערות אוטיסטיות במחנה קיץ, שאחת מהן כתבה סיפורים על-פי "שר הטבעות".
הצגות הבכורה התקיימו בפסטיבל הסרטים באוסטין (27 באוקטובר 2017); פסטיבל הסרטים הבינלאומי ברומא  (31 באוקטובר 2017) ובפסטיבל הסרטים בווירג'יניה  (11 בנובמבר 2017), ובשנת 2018 הופץ הסרט לבתי קולנוע ולצפייה ביתית ברחבי העולם.
הסרט הוצג במסגרת יום המודעות העולמי לאוטיזם במטה האו"ם ב-5 באפריל 2018, ובעקבות ההצגה התקיים מפגש בנושא נשים אוטיסטיות בקולנוע עם הבמאי לווין, התסריטאי גולאמקו, המפיקה לארה עלם-א-דין, השחקנית הראשית דקוטה פנינג, ושני השחקנים האוטיסטים דומיניק בראון ובריטני סאנדרס. בתוך כך, פנינג אמרה שהיא מבקשת לשבור את הסטריאוטיפים הקשורים לאוטיזם, משום שכל אוטיסט חווה את ההפרעה באופן שונה.
תקציר העלילה
ונדי ולקוט (דקוטה פנינג) בת ה-21 היא אוטיסטית מבריקה ויצירתית, אשר לאחר מות אמה מתגוררת במעון לאוטיסטים בסן פרנסיסקו, קליפורניה, שאותו מנהלת סקוטלין "סקוטי" קייל (טוני קולט). אחותה הגדולה אודרי (אליס איב), נשואה ואם לתינוקת בשם רובי, לא יכולה לטפל בוונדי בעצמה. כהכנה למסוגלות תעסוקתית ולחיים עצמאיים, ונדי עובדת בסניף של רשת 'סינבון', יחד עם נימו (טוני רוולורי) המבקש את קרבתה. הביטוי "המתיני בבקשה" משמש עבור ונדי כאמצעי להפגת מתח נפשי וחרדה.
לוונדי יש קיבעון ל"מסע בין כוכבים", והיא חשה שותפות גורל עם ספוק משום ששניהם מתקשים להתמודד עם רגשות. אחרי שאולפני "סרטי פרמאונט" מכריזים על תחרות כתיבת תסריטי חובבים על פרס בסך 100 אלף דולר, ונדי כותבת תסריט שבו ספוק וקפטן קירק הם הניצולים היחידים מה"אנטרפרייז" שאבדה, והדיאלוגים ביניהם משמשים כאנלוגיה של יחסי ונדי ואודרי.
אודרי באה לבקר את ונדי במעון, נותנת לה תמונה של רובי ומספרת שהיא מוכרת את בית ילדותן. ונדי מתחננת שאודרי תבוא איתה לשלוח את התסריט בדואר ואחר כך תיקח אותה הביתה מאחר שהיא כבר מסוגלת לדאוג לעצמה. אחרי שתזכה בתחרות, לא יהיה צורך למכור את הבית והיא תעזור לטפל ברובי. אודרי מסרבת משום שלדעתה לוונדי אין מסוגלות עצמית לכך, ונדי מתמוטטת בהתקף זעם, ואודרי עוזבת בבכי. באותו לילה ונדי מבינה שהיא לא תספיק לשלוח את התסריט כדי שיגיע במועד, ומחליטה לנסוע ללוס אנג'לס ולמסור אותו במו-ידיה. עם בוקר היא חומקת מהמעון כאשר כלב הצ'יוואווה פיט מתעקש להצטרף אליה. כאשר סקוטי מגלה שוונדי נעלמה, היא מזעיקה את אודרי, והעלילה מתנהלת בשני צירים: מסעה של ונדי והחיפושים של סקוטי ואודרי.
ונדי עולה לאוטובוס ללוס אנג'לס, ומאחר שאסור להעלות בעלי חיים, היא מחביאה את פיט בתיק. הנהגת מורידה אותה בדרך אחרי שפיט עשה את צרכיו באוטובוס. ונדי, אשר לא מבינה את ממדי המרחק והזמן, ממשיכה בהליכה, וליד עיירה ענייה היא נקלעת למזנון דרכים עזוב, שם זוג צעיר, ג'ק וג'ולי (מייקל סטאל-דייוויד וג'סיקה רות', בהתאמה), מנצל את תמימותה ושודד את מרבית כספה ואת מכשיר האייפוד שלה. היא נכנסת לחנות בעיירה, המוכר מנסה לרמות אותה במחיר של שקית ממתקים, ולעזרתה נחלצת קשישה בשם רוז (מרלה גיבס) המזהה את מצבה משום שיש לה נכד אוטיסט. רוז מזמינה את ונדי להצטרף לאוטובוס של מעון הקשישים שהיא מתגוררת בו, ובשעת חשיכה האוטובוס מתהפך אחרי שהנהג נרדם על ההגה. ונדי מתעוררת בבית חולים בעיר בייקרספילד, ונחושה בדעתה להגיע ללוס אנג'לס, היא מערימה על צוות בית החולים, משאירה את פיט ובורחת דרך חלון חדר שירותים ומדרגות חירום. במנוסתה היא מאבדת חלק מדפי התסריט שלה, אך לא יכולה להתעכב לאספם פן תיתפס, וממשיכה בדרכה. בפח אשפה של בית דפוס היא מוצאת ערימת דפים, יושבת בצד הדרך ומתחילה לכתוב את החלקים שאבדו.
סקוטי רואה על קיר המעון את המודעה על תחרות התסריטים ומבינה שוונדי בדרכה ללוס אנג'לס. היא מודיעה למשטרה על היעדרות הצעירה, והבדיקה מעלה שוונדי הורדה מהאוטובוס. אודרי יוצאת במכוניתה בדרך לשם בעוד סקוטי מטלפנת לבתי חולים, ובבית החולים בבייקרספילד נמצא פיט בזכות הבגד שהוא עוטה עם הלוגו של "מסע בין כוכבים". סקוטי נוסעת לבייקרספילד עם בנה סם, אך הם מגיעים אחרי שוונדי ברחה, ומוצאים את דפי התסריט מפוזרים בחצר בית החולים. אודרי מגיעה והשתיים מתרעמות על ההתנהלות הכושלת של צוות בית החולים. שתי הנשים והנער מעבירים את הלילה חסרי אונים במלון דרכים בבייקרספילד.
בינתיים, ונדי מגיעה לתחנת האוטובוסים בבייקרספילד, אך מכיוון שהאוטובוס הבא ללוס אנג'לס יוצא רק למחרת בבוקר, היא מבלה את הלילה על ספסל מחוץ לתחנה. בבוקר מתברר שאין לה כסף לכרטיס והיא מתגנבת לתא המטען של האוטובוס. בהגיעה ללוס אנג'לס, אין לה מושג לאן לפנות. השוטר פרנק (פאטן אוזוולט) והשוטרת דויל (רובין וייגרט) היושבים בניידת, מזהים אותה לפי התמונה בהודעה שהופצה, קוראים בשמה והיא בורחת מהם. פרנק, בעצמו חובב "מסע בין כוכבים", מזהה את הלוגו על תרמיל הגב שלה, פונה אליה בקלינגונית וכך רוכש את אמונה ומביא אותה לתחנת המשטרה, שם ונדי מספרת לו על קורותיהם של ספוק וקפטן קירק בתסריט שלה. אודרי, סקוטי וסם מגיעים לתחנה ומחזירים לה את הדפים שאיבדה, ואת פיט. הארבעה נוסעים לאולפני "פרמאונט" ומגיעים רבע שעה לפני תום מועד הגשת המועמדות לתחרות. ונדי מפגינה תושייה ונכנסת למסור בעצמה את התסריט בחדר הדואר. הפקיד דוחה אותה משום שלפי תקנון התחרות מתקבלות רק מעטפות הנושאות חותם דואר. היא מערימה עליו, חומקת ומשלשלת את המעטפה שלה לתוך תיבת התסריטים שהוגשו לתחרות. גאה על שהשלימה את משימתה, ונדי אומרת לאודרי שהיא עשתה זאת כדי להוכיח שאפשר לסמוך עליה.
בחזרה במעון האוטיסטים, ונדי מקבלת מ"פרמאונט" מכתב המודיע שהתסריט שלה לא זכה, אך מעודד אותה להמשיך לכתוב. למרות הדחייה, ונדי מרוצה מהישגיה. אודרי מזמינה אותה בפעם הראשונה לבקר את רובי, ואף להחזיק אותה. ונדי מוסיפה סצנת סיום לתסריט שלה: ספוק וקירק (ונדי ואודרי, בהתאמה) לבדם אחרי ששרדו מה"אנטרפרייז", וקירק מבין שהגיעה העת לשחרר את ספוק למצוא את לבו האנושי.
הפקה והפצה
שלב הצילומים החל ב-4 בינואר 2016, והתקיים באתרי צילום אותנטיים בסן פרנסיסקו ולוס אנג'לס. הסרט הוקרן במספר פסטיבלי קולנוע בשלהי שנת 2017, וההפצה לבתי הקולנוע ולצפייה ביתית בעולם נעשתה במהלך שנת 2018.
ביקורות
במאגר ביקורות הקולנוע Rotten Tomatoes צבר הסרט 58% דעות חיוביות בשקלול 38 ביקורות עם דירוג ממוצע של 5.88 מתוך 10. סיכום הביקורות היה שהסרט אמנם נוגע בהיבטי התבגרות מוכרים, אולם השילוב עם "מסע בין כוכבים" כשלעצמו עושה את העלילה למעניינת דיה. באתר Metacritic קיבל הסרט ציון 49 מתוך 100 בשקלול 12 ביקורות שהוגדרו "מעורבות או ממוצעות".
גורדון דארסי לילו
גורדון דארסי לילו (באנגלית: Gordon Darcy Lilo; נולד ב-28 באוגוסט 1965) הוא פוליטיקאי מאיי שלמה המכהן כראש ממשלת איי שלמה מאז 16 בנובמבר 2011.
ביוגרפיה
לילו נולד בכפר גטרה שבאי קולומבנגרה. הוא קיבל תואר שני בפיתוח וניהול מבית הספר לכלכלה של קרופורד וממשל באוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה, וכן תעודת מוסמך בכלכלה מאוניברסיטת פפואה גינאה החדשה.
לפני כניסתו לפוליטיקה עבד כמזכיר קבוע של משרדי האוצר ואיכות הסביבה. בשנת 2001 נבחר לפרלמנט הלאומי של איי שלמה.
ראש הממשלה, דני פיליפ, התפטר ב-11 בנובמבר 2011, לקראת הצבעת אי אמון בעקבות טענות על שחיתות; ב-16 בנובמבר נבחר לילו במקומו לראש ממשלת איי שלמה, ברוב של 29 מתוך 49 חברי הפרלמנט.
פרסי המוזיקה של בילבורד 2020
פרסי המוזיקה של "בילבורד" לשנת 2020 התקיימו ב-14 באוקטובר 2020 בתיאטרון דולבי בלוס אנג'לס שבמדינת קליפורניה שבארצות הברית. הטקס ישודר בשידור חי ברשת NBC. קלי קלרקסון אמורה להנחות שנה שלישית ברציפות. הטקס תוכנן במקור ל-29 באפריל, אך מאוחר יותר נדחה בגלל מגפת הקורונה. המועמדים הוכרזו ב-22 בספטמבר 2020. גארת' ברוקס וקילר מייק אמורים לקבל את פרס האייקון ואת "פרס יוצר השינוי המכונן". ההצבעה נפתחה בטיקטוק ב-1 באוקטובר ונסגרה ב-13 באוקטובר. מגישי הפרסים הוכרזו ב־13 באוקטובר.
רקע כללי
הטקס נקבע במקור ל-29 באפריל 2020. קלי קלרקסון הוכרזה כמנחה. בעבר הנחתה את טקסי שנת 2018 ושנת 2019. ב־17 במרץ פרסמה רשת NBC הצהרה על דחיית הטקס עקב מגפת הקורונה. בהצהרה נאמר כי "[בהתאם] להנחיות הנוכחיות שנקבעו על ידי גורמי בריאות לאומיים ומקומיים וכדי להבטיח את בריאותם ובטיחותם של האמנים, המעריצים, האורחים והצוות שלנו, אנחנו דוחים את טקס פרסי המוזיקה של בילבורד." ב-14 באוגוסט נקבע הטקס מחדש ל-14 באוקטובר. ב-22 בספטמבר הוכרזו המועמדים לכל הקטגוריות. גארת' ברוקס אמור לקבל את "פרס האייקון". קילר מייק אמור לקבל את "פרס יוצר השינוי המכונן", כפי שהוכרז יומיים לפני הטקס.
הזוכים והמועמדים
המועמדים הוכרזו בסדרת הצהרות בטוויטר ב-22 בספטמבר 2020. פוסט מאלון בעל מספר המועמדויות הגבוה ביותר עם 16 מועמדויות, ואחריו ליל נאס X עם 13 מועמדויות, וחאליד ובילי אייליד עם 12.
מגישי פרסים
המגישים הוכרזו ב-13 באוקטובר בסדרת ציוצים בטוויטר.
טלנשטי
טֶלֶנֶשְׁטִי (ברומנית: Teleneşti) היא עיר במולדובה, הממוקמת 91 קילומטר מצפון לעיר הבירה קישינב. טלנשטי היא הבירה המחוזית של מחוז בעל שם זהה.
על פי נתוני 2004 התגוררו בעיר 6,855 תושבים, מהם 89% מולדובים. בתחילת 2011 התגוררו בעיר 9,800 תושבים.
הצייר והסופר נחום גוטמן נולד בעיר ב-1898 והתגורר בה עד עזיבת המשפחה לאודסה בשנת 1903.
יונדאי i20 WRC
יונדאי i20 WRC היא מכונית מרוצי ראלי שנבנתה על ידי יונדאי מוטורספורט, חטיבת הביצועים של יונדאי, להתמודדות באליפות העולם בראלי. המכונית הוצגה לראשונה בתערוכת הרכב של פריז בשנת 2012, כחלק מההכרזה של יונדאי על כוונתה לחזור לאליפות לאחר עשר שנות היעדרות. הופעת הבכורה נערכה בראלי מונטה קרלו, מרוץ הפתיחה של עונת 2014.
בשלוש העונות בהן השתתפה באליפות לקחה המכונית חלק ב-39 מרוצים, בהם ניצחה שלוש פעמים.
היסטוריית מרוצים
תיירי נויביל היה הנהג הראשון שהוחתם בקבוצה והיחיד מבין ששת הנהגים בקבוצה שלקח חלק בכל המרוצים בעונת הבכורה. לצידו התחרו במכונית השנייה דני סורדו, יוהו האנינן וכריס אטקינסון. במחצית השנייה של העונה צירפה הקבוצה מכונית שלישית בה נהג היידן פאדון. התהפכות קשה במהלך ראלי גרמניה לא מנעה מנויביל לנצח את המרוץ, ניצחון אישי וקבוצתי ראשון בקריירה. אל המקום השני במרוץ הגיע סורדו. נויביל, סורדו ופאדון התחרו בקבוצה בעונתה השנייה, כשגם קווין אברינג, נהג המבחן של הקבוצה לקח חלק במספר מרוצים. בעונת 2016 השיג פאדון ניצחון בראלי ארגנטינה. נויביל הגיע שבע פעמים לפודיום, כולל ניצחון באיטליה, וסיים את העונה במקום השני כסגנו של סבסטיאן אוז'ייה. יונדאי סיימה במקום השני באליפות היצרנים.
שינוי התקנות שנכנס לתוקף בעונת 2017 הביא להחלפת המכונית ביונדאי i20 קופה WRC.
רוך חוז'וב
רוך חוז'וב (בפולנית: Ruch Chorzów) הוא מועדון כדורגל פולני מהעיר חוז'וב. המועדון מהווה לאחד המעוטרים בפולין לאחר שזכה ב-14 אליפויות הליגה וזכה שלוש פעמים בגביע הפולני. משחק כיום בליגת העל הפולנית.
היסטוריה
המועדון נוסד ב-20 באפריל 1920 בביסמרקהוט (שמו הפולני הוא חיידוקי ולקי), לימים חלק מחוז'וב. בשנת 1922 שיחק לראשונה ברמה הלאומית, בשנת 1927 הפך לאחד המועדונים שלקחו חלק בליגת הכדורגל הראשונה אי פעם.
בתקופת הכיבוש הגרמני, המועדון פורק, אם כי בפועל הוא המשיך להופיע בשם Bismarckhütter SV 99. הוקם מחדש לאחר מלחמת העולם השנייה. משנת 1948 עד 1955 הוא נקרא "Unia", אז עד 1956 - "Unia Rukh", שאחריו הוחזר השם המקורי.
הישג השיא במפעלים האירופיים הוא העפלה לרבע גמר ליגת האלופות בעונת 1974/1975. הקבוצה העפילה לשלב רבע הגמר גם בגביע אופ"א בעונת 1973/1974. בשנת 1998 העפילה לגמר גביע האינטרטוטו.
למועדון יריבות עיקרית עם מועדון גורניק זאבז'ה המכונה "הקלאסיקו של שלזיה עילית", או הדרבי של שלזיה.
אינקרטין
אינקרטינים הם קבוצה של הורמונים מטבוליים המזרזים ירידה ברמות הגלוקוז בדם. האינקרטינים מופרשים לאחר אכילה ומגבירים הפרשה של אינסולין מתאי ביתא של הלבלב, בתהליך שתלוי ברמת הגלוקוז.
האינקרטין GLP-1 גם מעכב הפרשת גלוקגון מתאי אלפא של הלבלב. בנוסף, הוא מאט את קצב הספיגה של חומרי מזון לדם על ידי האטת התרוקנות הקיבה ועשוי לדכא אכילה. האינקרטינים העיקריים, המופרשים במערכת העיכול, הם GLP-1 ו-GIP ושניהם מנוטרלים במהירות על ידי האנזים DPP-4. אינקרטינים אלו הם חלק ממשפחת-על של פפטידי הגלוקגון.
שימושים רפואיים
תרופות המבוססות על אינקרטינים משמשות לטיפול בסוכרת מסוג 2.
פותחו מספר אנלוגים עמידים לטווח ארוך של GLP-1 בעלי פעילות מעוררת אינסולין, וכמה מהם, כולל dulaglutide (טרוליסיטי Trulicity), exenatide (ביאטה Byetta), liraglutide (ויקטוזה Victoza), semaglutide (אוזמפיק Ozempic, Wegovy ו-Rybelsus) ו-exenatide שחרור מורחב (ביידוראון Bydureon), אושרו לשימוש בארצות הברית ובישראל.
גישה נוספת היא עיכוב האנזים DPP-4, שהוא החלבון המשבית את GLP-1 ו-GIP. ואכן, פותחו מספר מעכבי DPP-4 שניתן ליטול דרך הפה כטבליות.
אפקט האינקרטין
בשם אפקט האינקרטין מכונה תופעה בה צריכת גלוקוז דרך הפה מעוררת תגובת אינסולין גבוהה יותר מזו שמעוררת החדרת גלוקוז בעירוי תוך ורידי, כאשר מתקבלות אותן רמות של גלוקוז בסרום.
הִיסטוֹרִיָה
בשנת 1932, הפיזיולוג הבלגי ז'אן לה בר השתמש במילה "אינקרטין" להורמון מעי, הגורם לגירוי הלבלב האנדוקריני ולשחרור אינסולין. הוא גם הציע שאינקרטינים כאלה יוכלו לשמש כטיפול בסוכרת.
משה קליינמן
מֹשֶׁה קְלַינְמַן (כ"ב בתשרי תרל"א, 17 באוקטובר 1870 – כ"ו בחשוון תש"ט, 28 באוקטובר 1948) היה עיתונאי, וסופר יהודי ציוני שהיה העורך הראשי של השבועון העברי "העולם", עיתונה הרשמי של ההסתדרות הציונית העולמית מ-1923 ועד פטירתו.
ביוגרפיה
משה קליינמן נולד ב-1870 בכפר ליד מז'יבוז' (כיום באוקראינה) למשפחה ענייה, רבנית-חסידית. בשנת 1881 עבר משפחתו למז'יבוז'. הוא למד בבית ספר יסודי דתי, אחר כך בתלמוד תורה בבית הכנסת עד גיל שמונה עשרה. עבר לברדיצ'ב ועסק במסחר לזמן קצר. הוא נשבה בקסמה של תנועת ההשכלה ונמשך לעבודה ספרותית. המאמר הראשון שלו הופיע ביידיש בכתב העת "ברדיצ'בר שפיגל" (המראה של ברדיצ'ב) תחת שם העט שפסה פקנטרגר. הוא הקים בעיר את ההוצאה "עזרא", שבה כתב ב-1898 מאמרים על שמואל מוהליבר, על נאומו של מקס נורדאו בברלין ועל הקונגרס הציוני העולמי השני. ב-1903 עבר ללמברג, בירת גליציה. נעשה פעיל בתנועה הציונית בהשפעת אחד העם ועיתונו השילוח, שבו החל קליינמן לפרסם מאמרי פובליציסטיקה, בעיקר בענייני ציונות, שבהם התפלמס עם אחד העם. מ-1904 עד 1908 שימש עורך בעיתון "למברגבר טאגבלט" ("היומון של למברג").
ב-1908 עבר לאודסה והיה חבר בוועד האודסאי של חובבי ציון וערך את העיתונים ביידיש "גוט מארגען" ("בוקר טוב", 1909–1910) ו"אונזער לעבן" ("החיים שלנו", 1910–1914). ב-1916 נאסר בשל פעילותו הציונית והוגלה לסראטוב. לאחר המהפכה הרוסית קיבל חנינה ועבר למוסקבה, שם ערך את העיתון "העם".
ב-1921 עזב את ברית המועצות, כחלק מקבוצת הסופרים העברים בראשות חיים נחמן ביאליק (ראו תמונה בתחתית הערך). הוא שהה תקופה קצר בקובנה שבה היה בצוות העורכים של "די אידישע שטימע" ("הקול היהודי"). משם עבר לברלין וערך שם את כתב העת לאמנות רימון (בעברית) וכתב העת המקביל ביידיש "מילגרוים" (רימון). ומ-1923 השתתף בעריכת השבועון העברי "העולם", עיתונה הרשמי של ההסתדרות הציונית העולמית, תחילה בברלין, ואחר-כך נדד עם מערכת העיתון ללונדון. ב-1927 השתתף בקונגרס הציוני העולמי ה-15 ונבחר לההנהלה הציונית. בשנים 1931–1932 ערך בלונדון את "תקופתנו" כתב עת ששימש "במה למחשבה ויצירה עברית". ב-1936 עבר עם מערכת העיתון "העולם" לירושלים, והמשיך לערוך אותו שם עד מותו ממחלה קשה באוקטובר 1948. נטמן בתל אביב.
בנוסף לעבודתו כעורך פרסם קליינמן מאמרים בנושאים של כלכלה פוליטית, פילוסופיה פוליטית, אידאולוגיה ציונית וביקורת ספרות בעיתונים שערך, וגם בכתבי עת יהודיים אחרים ברוסית, בגרמנית, בפולנית, ביידיש (כולל בארצות הברית) ובעברית. ב"העולם" הוא טיפח את מדור הספרות ששימש אכסניה לסופרים צעירים כמו-כן הרבה לפרסם ביקורות על ספרים חדשים (תחת שם העט "קורא ותיק"). תרגם ליידיש את אלטנוילנד של בנימין זאב הרצל ואת "ירושלים בעבר ובהווה" של יוסף קלוזנר. מאמריו כונסו לספר בשם "דמויות וקומות, רשימות לתולדות והתפתחות הספרות העברית החדשה" שיצא לאור בלונדון ב-1928. ספרים נוספים בעברית שהוציא היו "תקופת חיבת ציון", "בהתעורר עם" ו"לאום בנכר". כמו-כן כתב מונוגרפיות על הרצל ועל חיים ויצמן והשתתף בעריכת "אנציקלופדיה לציונות" (שממנה יצא רק הכרך הראשון).
נובה (חברה)
נובה בע"מ (לשעבר נובה מכשירי מדידה בע"מ) (באנגלית: ), היא חברה ישראלית, העוסקת בפיתוח וייצור מערכות מדידה המותקנות במערכי השליטה והבקרה של תהליך היצור בתעשיית המוליכים למחצה. נובה היא חברה ציבורית ומניותיה נסחרות בנאסד"ק ובבורסה לניירות ערך בתל אביב. מניית החברה כלולה במדד תל אביב 35 ובמדד תל אביב טק-עילית.
היסטוריה
נובה הוקמה במאי 1993 על ידי גיורא דישון ומשה פינרוב. דישון בוגר האוניברסיטה העברית עם דוקטורט בהנדסת חומרים שימש כמנכ"ל עד 2006, פינרוב בוגר האוניברסיטה הטכנית במוסקבה עם דוקטורט בפיזיקה.
בשנת 1997 חברת אינטל הפכה ללקוח ומשקיע בנובה. בשנת 1999 נובה הודיעה על הקמת חברה בת ביפן ועל פתיחת משרדים בסינגפור כדי להרחיב את נוכחותה בשוק אסיה-פסיפיק. נובה הונפקה לראשונה בנאסד"ק באפריל 2000 וגייסה 60 מיליון דולר. בעת הנפקת החברה בעלי המניות העיקריים היו כלל תעשיות 25% (באמצעות "כלל תעשיות אלקטרוניקה"), חברת השקעות ההון סיכון "אינוונטק" 18%, קרן הון סיכון "תעוזה" 16% ואינטל 9%.
בשנת 2006 רכשה נובה את חברת HyperNex. בשנת 2015 רכשה נובה את חברת ReVera.
את שנת 2016 סיימה עם צמיחה של 10% בהכנסות, שטיפסו ל-164 מיליון דולר. הרווח הנקי החשבונאי הסתכם ב-9.6 מיליון דולר.
בנובמבר 2021 רכשה החברה את חברת אנקוסיס (ancosys) הגרמנית, המייצרת מערכות למדידות כימיות עבור ייצור של מוליכים למחצה, תמורת מאה מיליון דולר.
אליפות גרמניה בכדורגל 1912
אליפות גרמניה בכדורגל 1912 הייתה העונה העשירית של התחרות.
מנצחות תחרויות אזוריות היו זכאיות להשתתף בתחרות. לקראת תחילת העונה בוצע איחוד של התאחדיות הכדורגל בברלין והחל מעונה זו בעיר נערכה אליפות יחידה.
הולשטיין קיל זכתה באליפות באותה העונה. הייתה זו הזכייה הראשונה והיחידה בתואר בתולדות המועדון.
ארגון האליפות
אלוף של העונה הקודמת קיבל זכות להשתתף בתחרות. בנוסף לכך, לתחרות העפילו מנצחי תחרויות אזוריות:
המשחקים נערכו בשיטת נוק-אאוט (מפגש יחיד בין הקבוצות).
כדורגלנים מצטיינים
פריץ פורדרר (פ.צ. קרלסרוהה) כבש 6 שערים וזכה בתואר מלך השערים של התחרות.
Holiday (שיר של ליטל מיקס)
Holiday (בעברית: חג) הוא סינגל שהוקלט על ידי להקת הפופ הבריטית ליטל מיקס. השיר יצא לאור ב-24 ביולי 2020, כסינגל מתוך אלבום אלבומה השישי של הלהקה Confetti, על ידי חברת התקליטים תקליטי RCA UK. השיר הוא הסינגל השני מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום ה-15 במצעד הסינגלים הבריטי.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי ג'ייד ת'רוול, פרי אדוארדס, לי-אן פינוק, קמיל פרסל, פרנק נובל ולינוס נורדסטרום והופק על ידי קמיל פרסל וגולד-פינגרס, בדומה ל-"Break Up Song". ב-31 ביולי 2020, נשלח השיר לרדיו להיטים עכשוויים שבאוסטרליה, על מנת לעזור בקידום שלו במדינה.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-25 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
קליפ המילים הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של ליטל מיקס ב-24 ביולי 2020, ביום צאתו כסינגל. הקליפ מציג בתוכו את מילותיו של השיר, תוך שניתן לראות בו גם את חברות הלהקה כשהן לבושות כמו בנות ים. קליפ המילים זכה להצלחה נאה כאשר צבר למעלה מ-4 מיליון צפיות.
הקליפ הרשמי של השיר פורסם בסוף אוגוסט 2020, תוך שצבר למעלה מ-10 מיליון צפיות.
פרוסיה
פְּרוּסְיָה (בגרמנית: Preußen, ביידיש: פּרײַסן) הייתה מדינה היסטורית ששכנה בשטחי צפון גרמניה של היום, ובשטחים שהיום מהווים את צפון ומרכז פולין, צ'כיה, דנמרק, בלגיה במערב, וליטא במזרח, עד גבול האימפריה הרוסית. בשיאה, פרוסיה הייתה מהמדינות הגדולות והחזקות באירופה.
במקור הייתה פרוסיה כינוי לשטחו של שבט ה"בורוסי" הבלטי, ועד המאה ה-11 נקראה בשם "בורוסיה". אחר כך הייתה לאחת מהארצות במסדר הטווטוני ומאז המאה ה-16 היא הייתה לדוכסות של בית הוהונצולרן בצמיתות פולנית-ליטאית. החל בשנת 1701 הייתה פרוסיה ממלכה ריבונית, והיוותה בין השנים 1871–1945 חלק מהאימפריה הגרמנית, רפובליקת ויימאר והרייך השלישי.
סקירה כללית
דוכסות פרוסיה הוקמה בשנת 1525. בשנת 1618 ירש יוהאן זיגיסמונד, שהיה חתנו של דוכס פרוסיה אלברכט פרידריך את מעמדו שכן הדוכס היה חשוך בנים. הדוכס החדש הקים את הדוכסות המשותפת ברנדנבורג-פרוסיה, ובכך הגדיל את שטח פרוסיה.
ימי הזוהר של פרוסיה היו במחצית השנייה של המאה ה-18 תחת מלכותו של פרידריך השני (הגדול), אז היא הפכה למעצמה הגרמנית השנייה בגודלה, ולמעצמה החמישית בגודלה באירופה. במחצית השנייה של המאה ה-19 פרוסיה הייתה למדינה הדומיננטית באימפריה הגרמנית, והקנצלר - ראש הממשלה - שלה, אוטו פון ביסמרק, הפך לרייכסקאנצלר.
עד היום, למרות שפרוסיה לא קיימת יותר בתור מדינה, ישנם ערכים המזוהים כ"פרוסיים". מקורם במוסר הפרוטסטנטי למשל: אמינות, דייקנות, חסכנות, צניעות, כבוד וחריצות, ביחד עם הסגידה למיליטריזם. אלה הערכים שהפרוסים ייחסו להם את הכוח שהוביל להתעצמות ממלכתם.
פרוסיה שלפני המסדר הטווטוני
אבותיהם של העם הפרוסי הגיעו מן שבטים של ציידים-לקטים שחיו באזור הבלטי. הם דברו בשפה שנקראה פרוסית קדומה, והיו מאורגנים כך שכל שבט ניהל את חייו בלא הנהגה שתאחד ביניהם. הם נעו בשטח שבין נהרות הויסלה והנמאן של היום, והתפרנסו ממה שהעניק להם היער.
פרוסיה הטווטונית
תחת כוחו של המסדר הטווטוני לא הייתה פרוסיה בעלת כוח מדיני עצום כלל כפי שהיה לה בהמשך ההיסטוריה. המסדר הטווטוני נוסד בשנת 1198 בחסותו של מלך פולין. אבירי המסדר הטווטוני ייסדו מדינה זאת כחלק מהתהליך של התנצרות התושבים הבלטיים על ידי המסדר. הם פיתחו את החקלאות, הדת והתעשייה במדינה. תחת המסדר תושבי ארץ פרוסיה לא היו בעלי זכויות מרובות, והם סבלו ממשטר כוחני ויציב שלא התאים לרצונותיהם. עקב התבוסה של המסדר הטווטוני כנגד פולין בקרב גרונוולד בשנת 1410, התבצעה חלוקה חשובה בתולדות פרוסיה, כאשר החלק המערבי ביותר שלה היה נתון תחת שלטון פולני. המסדר הטווטוני לא הפסיד את פרוסיה כולה והוא המשיך לשלוט במקביל בפרוסיה המזרחית בלבד בשטח כולל של 36,960 קמ"ר ובתוכו העיר קניגסברג.
פרוסיה המלכותית ודוכסות פרוסיה
אחרי קרב גרונוולד, המשיכה להתקיים מדינת המסדר הטווטוני עוד כ-110 שנה, עד שהובסו הטווטונים לחלוטין על ידי המלך הפולני זיגמונד הראשון (הזקן) במלחמה הפולנית-טווטונית שנערכה בין השנים 1519–1521. אלברכט פון ברנדנבורג-אנסבך, מנהיג המסדר הטווטוני באותו הזמן, שהפסיד במלחמה הפך בסופו של דבר למנהיגה של דוכסות חדשה שהוקמה בשטחי המסדר. היא נקראה דוכסות פרוסיה, והיוותה אחוזה פאודלית של הכתר הפולני. אלברכט פון ברנדנבורג- אנסבך נשבע אמונים לכתר הפולני ולמלך זיגמונד הראשון בקרקוב ב-8 באפריל 1525. במקביל לדוכסות, המשיכה להתקיים מדינה נפרדת שנקראה פרוסיה המלכותית שהייתה חלק מהמדינה הפולנית עוד מימי קרב גרונוולד. הם היו נפרדות לחלוטין, אף על פי ששלטו בחבל ארץ משותף, בשפה משותפת ובעם משותף. דוכסות פרוסיה נהפכה למדינה הפרוטסטנטית הראשונה בעולם.
לאחר שהפלג הפרוסי בבית הוהנצולרן נכחד, נפלה הדוכסות לידי קרוביהם, הנסיכים מברנדנבורג, שהיו הם בעצמם צאצאי אותו הבית ושהיו עתה צמיתים לקיסר הגרמני (בווינה) כמו גם לכתר הפולני. עד להסכם והלאו (1657), ברנדנבורג-פרוסיה נותרה ישות פוליטית מחולקת: ברנדנבורג הייתה חלק מהקיסרות הרומית הקדושה, בעוד שפרוסיה הייתה שטח חסות פולני.
הנסיך הבוחר הגדול
בנוסף לצבא היבשה, חיזק פרידריך וילהלם גם את הצי הברנדנבורגי. הוא התאמץ להשתלט על מושבות במערב אפריקה ובאיי הודו המערבית, אבל רק לקראת סוף שלטונו בשנת 1680 זכה להצלחה בתחום. כך למשל הוקמה בשנת 1683 מצודת גרוס פרידריכסבורג בגינאה בת-ימינו, אשר עמדה על תלה עד 1727.
תחת שלטונו של הנסיך פרידריך וילהלם הייתה ברנדנבורג-פרוסיה למדינה החזקה ביותר אחרי אוסטריה בקיסרות הרומית הקדושה. לאחר שנחלשה פולין בעקבות סכסוכים שוודים-פולנים, הצליח בהסכם והלאו בשנת 1657 לשחרר את דוכסות פרוסיה מהצמיתות לכתר הפולני. בשלום אוליבה בשנת 1660 זכתה ריבונות הדוכסות לאישור סופי. היה זה צעד מכריע בדרך להפיכת פרוסיה לממלכה תחת בנו של פרידריך השלישי מברנדנבורג.
הקמת הממלכה
לדרגתו, שמו ויוקרתו של נסיך נודעה בזמן האבסולוטיזם חשיבות פוליטית מכרעת. בנו של הנסיך הגדול, פרידריך השלישי מברנדנבורג, שהיה רודף כבוד, ייחס חשיבות גדולה לכך שדוכסות פרוסיה נמצאה מאז שנת 1660 בריבונות מלאה. לפיכך פעל להפיכתה לממלכה בראשותו. בהסכמתו של קיסר הקיסרות הרומית הקדושה הכתיר את עצמו כפרידריך הראשון ב-18 בינואר 1701 בקניגסברג ל"מלך בפרוסיה". השימוש בתואר המצמצם (מלך בפרוסיה ולא מלך פרוסיה) היה חיוני, שכן "מלך פרוסיה" הובן כמי שרואה עצמו שליט על כל השטחים הפרוסיים. מכיוון שחלקים מפרוסיה המערבית היו עוד בשלטון האימפריה הרומית הקדושה, היה יכול הדבר להביא לקונפליקט עם ממלכה זו.
מאז שנת 1701 התקבל הכינוי "ממלכת פרוסיה" לכל השטחים שבשלטון בית הוהנצולרן, בתוך ומחוץ לקיסרות הרומית הקדושה.
המלך החייל
בנו של פרידריך הראשון, פרידריך וילהלם הראשון (1713-1740) היה פחות רודף כבוד, ויותר פרקטי וצנוע. הוא זכה לכינוי "מלך החייל" ונחשב למי שהקים את הפקידות הפרוסית ואת הצבא הסדיר, שהיה לאחד הצבאות החזקים באירופה כולה. הוא יישב כ-20,000 מתושבי זלצבורג הפרוטסטנטים, שנמלטו מסיבות דתיות, באזורים דלילי-אוכלוסין של פרוסיה המזרחית. בשנת 1720 רכש משוודיה את שטחי פורפומרן. בתקופתו גדלה אוכלוסיית פרוסיה והגיעה לשני מיליוני תושבים, ותחת הנהגתו זינקה הכלכלה באופן משמעותי. הוא היה המלך הראשון שביסס את אופייה הצבאי של הממלכה הפרוסית לדורותיה, ובזמן שלטונו כארבעה אחוזים מהאוכלוסייה היו חיילים בצבא הפרוסי (סך הכל כ-80,000 נפש). בסך הכל, כמחצית מהצבא היה פרוסי במוצאו, ובתקופתו חל חוק גיוס חובה על בני המעמד הנמוך. פרוסיה, אשר נהגה חלוקה נוקשה למעמדות באותה תקופה, שמרה את תפקיד הקצין לבני אצולה בלבד, אותו הם מלאו מתוך מעין מוסכמה חברתית מוסרית.
פרידריך השני (הגדול)
ב-31 במאי 1740 עלה בנו פרידריך השני (המכונה "הגדול") לכס המלוכה. אף שכנסיך הכתר נמשך לפילוסופיה ולאמנויות, שילח את צבאו כבר בשנת מלכותו הראשונה לשלזיה, שברשותה היו שטחים שבית הוהנצלורן ייחס לעצמו. בשלוש ה"מלחמות השלזיות" (1763-1740) עלה בידו להשתלט על שלזיה כנגד התנגדות אוסטרית, ובאחרונה בהן, מלחמת שבע השנים (1763-1756) אף עמד נגד קואליציה של אוסטריה, צרפת והאימפריה הרוסית. הייתה זו תחילתה לא רק של המעצמה הפרוסית, אלא של הדו-מעצמתיות האוסטרית-פרוסית בתוך הקיסרות.
ב-23 שנות שלטונו האחרונות עד 1786 קידם פרידריך השני את החקלאות ואת ההתיישבות בשטחי הממלכה. הוא ביטל את העינויים, הנהיג חינוך חובה, יצר את משפט המקרקעין הפרוסי הכללי והביא עוד פליטי-דת לארצו, בהבטיחו להם חופש דת מוחלט. במילותיו שלו, יוכל כל אחד בפרוסיה "לזכות לקדושה בדרכו שלו".
יחד עם אוסטריה והאימפריה הרוסית הביא פרידריך לחלוקת פולין. בחלוקה הפולנית הראשונה בשנת 1772 נפלו בידיו השטחים שאפשרו לו עתה לכנות עצמו "מלך פרוסיה".
המדיניות כלפי פולין נמשכה תחת ידו של פרידריך וילהלם השני (1786-1797). בחלוקות השנייה והשלישית של פולין (1793 ו-1795) קיבלה פרוסיה שטחים פולנים נוספים.
התמוטטות ורפורמות
תחת פרידריך וילהלם השלישי (1797-1840) השתתפה פרוסיה במלחמות נפוליאון נגד צרפת המהפכנית. אבל בקרב ינה ובקרב אאורשטט בשנת 1806 נחלה פרוסיה תבוסה ניצחת מול גייסותיו של נפוליאון. בית המלוכה נמלט זמנית לממל (באזור הארצות הבלטיות), הממלכה איבדה בשלום טילזיט (1807) כמחצית משטחה, צמצמה את צבאה לכדי 40,000 חיילים בלבד, שילמה קנסות בסך של 1,000,000,000 פרנק צרפתיים ונאלצה לכרות ברית עם צרפת.
התמוטטותה של פרוסיה הביאה לחידוש בלתי-נמנע של פני הממלכה. ברפורמות של שטיין ושל הרדנברג (הקרויות על שם מוביליהן) בוטל הקניין של האדונים על גופם של צמיתיהם (1807), מערכת החינוך עוצבה מחדש והונהג גיוס חובה ושלטון מקומי בערים (1808).
לאחר תבוסתו של נפוליאון ברוסיה (1812), הודיעה פרוסיה על ביטול הברית עם צרפת והשתתפה החל בשנת 1813 ב"מלחמות העצמאות" לצד הקואליציה השישית נגד צרפת. כוחות פרוסים תחת פיקודו של הפילדמרשל גבהרד לברכט פון בליכר (v. Blücher) תרמו בקרב ווטרלו (1815) תרומה מכרעת לניצחון על צבא נפוליאון.
פרידריך השלישי לא עמד מעולם בהבטחתו לנתיניו להנהיג חוקה בממלכה, הבטחה שניתנה במהלך מלחמות העצמאות. תחת זאת בחר להקים יחד עם צאר רוסיה וקיסר אוסטריה את "השותפות הקדושה" (Heilige Allianz), שותפות ששאפה לדכא כל שאיפות דמוקרטיות באירופה.