cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תתקדמו
היסטוריה
התוכנית אושרה בנובמבר 2020, כאשר חודש קודם לכן בוטל פרופיל 21 האוטומטי שניתן לאוטיסטים. המלש"בים מתגייסים דרך התוכנית עם פרופיל 45 או 64. אוטיסטים שנמצאים לא כשירים לפרופיל 45 או 64 מקבלים פטור ויכולים להתנדב, או לבחור בשירות לאומי, בדומה למצב שהיה קיים לפני ייסוד התוכנית.
עד ליצירת תוכנית "תתקדמו", צעירים אוטיסטים המוכרים בביטוח לאומי קיבלו באופן אוטומטי פטור משירות ביטחוני, והוצע להם שירות צבאי דרך התנדבות עצמאית או בסיוע עמותות שונות, למשך שירות של שנה עד שנתיים. במקרים חריגים ניתן היה להאריך באישור פסיכיאטרי עד לשלוש שנות שירות. במסלול הישן, תהליכי המיון, האיתור וההכשרה נעשו באופן פרטי או מסובסד על פי תקני העמותה הספציפית ומכרזי הממשלה השונים. תופעה זו העצימה את מספר האוטיסטים והוריהם שניסו להסתיר את האבחנה, עד כדי פחד מדיווח לביטוח לאומי, כדי לקבל פרופיל גיוס ולמנוע אפליה בקבלה למסלולים דוגמת אמ"ן או תקשוב ופגיעה בסיווג הביטחוני. מחקר ועדויות של צבא העידו כי תופעת ההסתרה פגעה בפועל באוטיסטים בעקבות שיבוצים לא מותאמים, או שהובילה לשחרורם בעקבות ירידה תפקודית ניכרת.
ביולי 2021 התגייס המחזור הראשון שמנה חמישים ושלושה אוטיסטים, שאותו סיימו בהצלחה חמישים ושניים מהם. בדצמבר 2021 התגייס המחזור השני.
בתחילת 2022 הוקם בענף השירות שביחידת מיטב תא ייעודי המרכז את כלל נושאי השירות, התמיכה והליווי משלב הבקשה למסמכים טרום צו ראשון ועד שירות המילואים.
על התוכנית
תוכנית "תתקדמו" מאפשרת שוויון זכויות והזדמנויות של אוטיסטים בזמן הגיוס. התוכנית נותנת מעטפת תומכת כוללת לשרות צעירים אוטיסטים בצה"ל כחיילים מן המניין. המסלול, שכולל תהליכי מיון שפותחו בשיתוף של מחלקת מדעי ההתנהגות עם פרופ' קורי שולמן, מאפשר שיבוץ בכלל המקצועות שאינם לחימה, לרבות מקצועות הדורשים קורסים קדם-צבאיים (קד"צ) ואיתור קדם שירות (תקשוב, מודיעין, תזמורת צה"ל, דובר צה"ל ועוד). מערך ביטחון המידע ושירות הביטחון הכללי הוציאו הנחיות מתאימות לקביעת סיווג ביטחוני, באופן שאינו יוצר אפליה כלפי צעירים אוטיסטים. החיילים המשתתפים בתוכנית יכולים לשרת שירות מלא, וכן לחתום קבע, לצאת לקורס קצינים ולשרת במילואים.
התוכנית מופעלת בידי חטיבת התכנון ומנהל כוח האדם בצה"ל, האמונה על כלל תהליכי המיון, הגיוס והשירות מהצו הראשון ועד שירות המילואים.
בשנת 2009 עבר חוק לרון אשר צימצם את הפגיעה בקצבאות הנכות המשולמות לנכים אשר משתלבים במעגל התעסוקה. בהתאם לחוק גם חיילי תוכנית "תתקדמו" שמוכרים בביטוח לאומי, ממשיכים לקבל את קצבת הנכות שלהם והדבר אינו משפיע על סעיף ההשתכרות.
סמל התוכנית כולל מניפה בצבעי הקשת המזוהים עם הקשת האוטיסטית, וחרב ועלה של זית המזוהים עם צה"ל, כאשר עלה הזית מעוצב בצורת סימן האינסוף, המייצג את הקשת האוטיסטית.
כחלק מפעילות התוכנית, בשיתוף עם אגף כוח האדם בצה"ל, נערכים כנסים בשיתוף הרשויות המקומיות, בתי הספר, אלו"ט ומשרד החינוך - שמיועדים להורים, למועמדים ולמתעניינים. הכנסים נועדו להסביר את השינויים שצה"ל ביצע ביחסו לאוכלוסייה על הרצף האוטיסטי.
טרום הגיוס
טרם הצו הראשון, נקבע הפרופיל הרפואי של המלש"ב על ידי קב"ן שמסתמך על מסמכים רפואיים. אם הפרופיל הרפואי לא פוטר את החייל משירות בצה"ל, הקב"ן יזמן את המלש"ב לצו ראשון מותאם, שעשוי לכלול בדיקת פסיכיאטר. צו ראשון מותאם כולל הליך מקוצר ומותאם לאוטיסטים. ההתאמות כוללות אישור למלווה, ותוספות זמן והפסקות במבחני הדפ"ר. במועד נפרד מתקיימת שיחה עם גורם ברה"ן. שאר התהליך זהה לצו ראשון רגיל.
במסגרת המשך ההליך מתקיימים ביקורי בית, על מנת להכיר את המלש"בים ואת משפחותיהם.
הקורס והטירונות
השירות נפתח בקורס הכנה לשירות בן כשישה שבועות, הכולל טירונות מותאמת עם תכנים ייעודיים להכשרת אוטיסטים לשירות צבאי. הקורס מאפשר לחניכים על הרצף האוטיסטי להכיר את צה"ל - החל מסקירת המקצועות שאליהם ניתן להשתבץ, דרך היכרות עם מפקדים ביחידות הקולטות מרחבי צה"ל ועם חיילים על הרצף שכבר משרתים בצה"ל, וכלה בביקורים בבסיסי צה"ל ובבסיסי ההדרכה השונים. במהלך הקורס, החניכים עוברים שיעורים שמטרתם הקניית מסוגלות, חוסן וכישורים להתמודדות במהלך השירות הסדיר, כמו: תיווך עצמי לסביבה, זיהוי חוזקות וחולשות, שיח עם המפקד במהלך השירות, כלים להסתגלות במסגרת חדשה ולהתמודדות עם אתגרים.
את הקורס והטירונות מלווים מפקדים אשר עברו הכשרה מותאמת לתוכנית, החיילים נמצאים בצוותים אשר להם מפקדת וחונכי שילוב. חונכי השילוב נשארים זמינים טלפונית לחייליהם לכל אורך השירות.
הטירונות
השגרה היומית בטירונות כוללת מסדר בוקר, ארוחת בוקר, שיעורי טירונות שהחיילים עוברים (רוח צה״ל, ערכים) ושיעור ספורט. בנוסף, כל חניך מקבל לפחות התנסות אחת במהלך ההכשרה בהתאם ליכולת האישית שלו. למשל, אחריות על העברת שיעורי הספורט, כתיבה, העברת ימי הסיורים בבסיסים שונים בארץ ועוד.
פלוגת הטירונות של תוכנית "תתקדמו" היא בעלת מבנה היררכי זהה לזה של פלוגות טירונות אחרות בצה"ל, ובנוסף למפקד, כל צוות כולל גם חונכת שילוב מיוחד. מבנה הפלוגה מאפשר לחניך להבין מה ניתן לצפות וכיצד מתנהלת התקשורת בינו לבין מפקד ובינו לבין החונך, לקראת המשך השירות בקורסים מקצועיים וביחידות השונות.
השיבוץ לתפקיד
במסגרת הטירונות נערך תהליך מיון לצורך בחירת השיבוץ המיטבי בתפקיד המתאים למלש"ב, מתוך הבנה שההתאמה בין אוטיסט לבית הסביבה ולתפקיד שבו ישרת, היא חיונית. רשימת התפקידים שבהם יכולים להיות משובצים חיילי התוכנית אינה מוגבלת, וכוללת את כל התפקידים בצה"ל שאינם תפקידי לחימה. הקורסים המוצעים בצה"ל במסגרת הכשרה קדם צבאית, מוצעים לחניכי קורס מתקדמים לצה"ל במסגרת השירות הסדיר (כלומר על חשבון חודשי השירות הקבועים בחוק ולא כתוספת להם).
מהלך השירות
עם סיום הטירונות המותאמת, חיילי "תתקדמו" משובצים לתפקיד צבאי על פי צורכיהם ויכולותיהם ביחידות פתוחות או סגורות. חייל ששובץ לתפקיד המצריך הכשרה בקורס ישלים אותו תחילה, ולאחר מכן יתחיל במילוי התפקיד ביחידה. חלק מהחיילים יוכשרו תוך כדי ההשמה בתפקיד.
חייל שהתגייס דרך "תתקדמו" הוא חייל לכל דבר ועניין. הוא מקבל משכורת צבאית, חופשות ככל חייל, ומחויב אף בחובותיו של חייל בצה"ל ככל החיילים ומשרת במשך אותה תקופת שירות. עם זאת, חיילי "תתקדמו" לא מבצעים שמירות.
ביקורות ומחלוקות
במאי 2022 פורסמה באתר שווים כתבה על בריאות הנפש בצה״ל. לטענת הורים למלש״בים על הרצף האוטיסטי, רבים מהם נדחו מגיוס והופנו להתנדבות. חלקם עדיין מקבלים את הפטור האוטומטי ונדרשים לתהליך ערעור, וגם בו גורמי בריאות הנפש דוחקים להתנדבות.
ביולי של אותה השנה פורסם שהטירונות של המחזור השלישי תתקיים במחו"ה אלון במתכונת של לינה כברירת מחדל, אך תהיינה הסעות הביתה למתקשים מוצעת כאפשרות. הרציונל היה מתן הזדמנות לחוות את השירות הצבאי. זאת בשונה מהמחזורים הראשונים שבהם הלינה הייתה הדרגתית. ההורים הגישו תלונות על נושא הלינה, וגם על החשיפה לאוכלוסיות המאתגרות שבמחו"ה אלון. מצה"ל נמסר שמעבר התוכנית לבסיס סגור היא בלתי נמנעת כדי שצה"ל יוכל להמשיך להפעיל את התוכנית. הלינה בבסיס סגור היא מחויבת המציאות, כמו גם שמלכתחילה התוכנית לא מתאימה לכל האוטיסטים אלא רק לאלו שיכולים להתמודד עם המסגרת הצבאית, זאת כאשר הבחירה לתוכנית הייתה מאוד קפדנית.
טינקרבל ופיית הפיראטים
טינקרבל ופיית הפיראטים (באנגלית: The Pirate Fairy) הוא סרט באנימציית 3D של חברת וולט דיסני, אשר משמש כספין אוף לסרט "פיטר פן", וכסרט המשך לסרט "טינקרבל וסוד הכנפיים". הסרט יצא לראשונה בדנמרק ב-13 בפברואר 2014, ובישראל ב-13 במרץ 2014. הסרט הוא הסרט החמישי בזיכיון "פיות דיסני", ואורכו כ-78 דקות.
תקציר העלילה
זארינה היא פיה חכמה וסקרנית, שאחראית יחד עם חברותיה לשמירה על אבקת הפיות. זארינה נחושה בדעתה לגלות מה הן הכוחות המיוחדים של אבקת הפיות, היא מנסה את האבקה, גורמת לבלגן ומחליטה לברוח מפיקסי הולו, כפר הפיות. בעקבות המעשה היא מודחת מחבורת הפיות.
כעבור שנה, פיקסי הולו חוגגת בפסטיבל עם פיות מהעולם כולו. במהלך הפסטיבל, טינקרבל וחברותיה מזהות את חברתן זארינה מתעופפת בין האנשים ומפזרת אבקת שינה. זארינה נעלמת, וטינקרבל וחברותיה מבינות שהיא גנבה את האבקה הכחולה, האבקה היחידה שדרכה פיות יכולות לעוף. בעקבות זאת, טינקרבל וחברותיה מחליטות להשיב את האבקה. בדרך הן מגלות שזארינה הפכה לקפטן של ספינת שודדי ים. כשהן מגיעות לשם, הן פוגשות נער סיפון בשם ג'יימס - קפטן הוק.
היילי בנט
היילי בנט (באנגלית: Haley Bennett; נולדה ב-7 בינואר 1988) היא זמרת ושחקנית קולנוע אמריקאית.
ביוגרפיה
הילי בנט נולדה בשם היילי לוריין קילינג (Haley Loraine Keeling) בפורט מאיירס שבפלורידה. הוריה, לילאני (לבית דורסי בנט) ורונלד קילינג, הכירו בכנסייה והתחתנו וכעבור 3 שנים נולדה היילי. היא ממוצא אנגלי, גרמני, אירי, ליטאי וסקוטי. היא גדלה בעיר נייפלס בפלורידה. הוריה התגרשו כשהייתה בת שש והיא עברה להתגורר באוהיו עם אביה שפתח שם חנות לתיקוני רכב. היילי העבירה את מגוריה בין אוהיו (עם אביה) לפלורידה (עם אימה) באופן קבוע, ששנים לאחר מכן היא אמרה, "לא הייתה תקופה שבו גרתי במקום מסוים יותר משנתיים. תמיד הייתי מנודה חברתית. אולי לא היה אכפת לי מה אנשים חושבים כי [חשבתי] לעצמי, 'ובכן, כנראה שלא יישאר כאן יותר מדי זמן. " כשבנט הייתה בת 10, היא ואביה עברו לעיר סטו שבאוהיו, שם למדה בבית הספר התיכון סטו-מונרו פולס. בגיל 13 נרשמה לבית הספר לדוגמנות ברביזון באקרון, אוהיו. היא השתתפה בוועידת הדוגמנות והכישרון הבינלאומית בשנת 2001.
היא החלה לכתוב שירה ופזמונים בגיל 14, בתיכון היא שיחקה בהצגות בית ספר ושרה במקהלה. לאחר התיכון עברה עם אמה ללוס אנג'לס, קליפורניה על מנת להגשים את חלומה להיות שחקנית קולנוע.
קריירה
תפקידה הראשון היה בשנת 2007 בסרט "מילים ולחן" בו גילמה זמרת צעירה אלילת נוער. ב-2008 השתתפה בסרטים "מארלי ואני" ו-"College" וכיכבה בסרט האימה "The Haunting of Molly Hartley". ב-2009 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט המתח "The Hole".
בשנת 2015, בנט כיכב בסרטו של הבמאי הרוסי איליה נאישולר "הארדקור הנרי". בשנת 2016 שיחקה בתפקיד אמה קאלן בחידוש לסרט "שבעת המופלאים" של הבמאי אנטואן פוקואה, בנט כיכבה בדמותה של מייגן היפוול בסרטו של טייט טיילור "הבחורה על הרכבת", המבוסס על רב-המכר מאת פולה הוקינס (אנ') באותו השם, וגילמה את השחקנית ממי מרפי בדרמה הקומית של וורן ביטי "ללא חוקים". התגובות לשני הסרטים הראשונים היו מעורבות, ואילו השלישי התקבל על ידי המבקרים בצורה חיובית יותר. ההופעות של בנט זכו לשבחים בשלושתם.
בשנת 2017 שיחקה בנט בדמותה של סאסקיה שומאן, אשתו של מיילס טלר בסרט הדרמה של ג'ייסון הול "כשגיבורים חוזרים", אשר מבוסס על הספר באותו שם מאת העיתונאי דייוויד פינקל, והסרט מדבר על חיילים שחוזרים הביתה משירות קרבי ממושך ונאבקים בהפרעת דחק פוסט-טראומטית. בהמשך השנה היא לוהקה גם לסרט הדרמה המוזיקלי של טרנס מאליק "שיר לשיר" לצד כריסטיאן בייל, אך הסצנות שלה נחתכו מן הסרט מאוחר יותר.
בשנת 2018 שיחקה לצדו של פיטר דינקלג' במחזמר "סיראנו דה ברז'ראק" שנכתב על ידי אדמון רוסטאן והוצג בתיאטרון דריל רות'.
בשנת 2019 היא כיכבה והפיקה את המותחן הפסיכולוגי "לבלוע", על אישה המתמודדת עם תסמונת פיקה. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים טרייבקה באפריל 2019, שם קיבלה בנט את הפרס לשחקנית הטובה ביותר. הופעתה בסרט זכתה לביקורות נלהבות מצד מבקרים שכינו אותו "מושלם", "יוצא דופן" ו"יצירת מופת ". באותה שנה לוהקה לצד כריס אוונס ומיכיל האוסמן לשחק כסוכנת מוסד במהלך מבצע אחים בסרטו של גידי רף "אתר הצלילה בים האדום" בהפקת נטפליקס.
בשנת 2020 היא השתתפה בשני עיבודים לרומנים, מותחן הדרמה "תמיד השטן" בבימויו של אנטוניו קמפוס, המבוסס על הרומן של דונלד ריי פולוק באותו שם ; והסרט "יומני האפלצ'ים" בבימויו של רון האוורד שמבוסס על ספר הזיכרונות של ג'יי. די. ואנס משנת 2016; שניהם שודרו בשירות הסטרימינג של נטפליקס. בשנת 2021 הצטלמה לסרט הדרמה-מוזיקלי "סיראנו" שביים בן זוגה ג'ו רייט, והוא מבוסס על המחזמר באותו שם בו בנט כיכבה לפני כן. בסרט היא תככב לצד פיטר דינקלג', ששיחק לצדה במחזמר ולצד בן מנדלסון.
גוון (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
בטחרית
בטחרית (Baṭḥari, בערבית: بطحرية "בַּטְחַרִיָה", וגם: בַּטַחַרי, בוֹטַחַרי, בַטְחַרַה) היא שפה שמית דרומית בסכנת הכחדה קשה, המדוברת בפי בני שבט בטאחרה בעומאן, בחוף הדרום-מזרחי הפונה לאיי ח'ורייה מורייה (נ"צ 17°40′46″N 55°22′19″E). השפה דומה מאוד לשכנתה מהרי, וחלק מהבטחרים מדברים מהרי ולא בטחרית. בטחרית משתייכת לקבוצת שפות דרום-ערב החדשות, בענף השמי הדרומי של המשפחה השמית, במשפחת-העל האפרו-אסיאתית.
האדם המערבי הראשון שפגש בבטחרית היה ברטרם תומאס, ב-1929. השפה עדיין לא נחקרה דיה, אך צעד משמעותי לקראת דקדוק תיאורי מקיף של בטחרית נעשה על ידי גספריני (2018).
סיווג
חלק מהבלשנים (כמו סימאון-סנל) מסווגים את בטחרית כשפה עצמאית, אך קשורה קשר הדוק למהרי, יחד עם חרסוסית. אחרים (כמו סטרומר) מגדירים את בטחרית כניב של מהרי (עמ' xii), וג'ונסטון (Johnstone) כלל כמה מילים בטחריות בלקסיקון מהרי ובלקסיקון שחרית שפרסם ב-1981.
מריה אלמצרי
מריה אלמצרי (בערבית: ماريا المصري; נולדה ב-14 במרץ 2004) היא כדורגלנית ערבייה-ישראלית, המשחקת בעמדת החלוצה באס״א ת״א מליגת העל ובנבחרת ישראל.
קריירת מועדונים
בעונות 2015/16-2017/18 שיחקה בקבוצת בנות אורתודוקסים יפו.
בעונת 2017/18 קבוצת הנערות של הפועל פתח תקווה צירפה אותה לשורותיה ומשם הצטרפה לאקדמיית הכדורגל של ההתאחדות במכון וינגייט.
בנבחרת ישראל
אלמצרי שיחקה במדי נבחרת ישראל בכדורגל נשים עד גיל 16. היא ערכה את הופעת הבכורה שלה במדי הנבחרת ב-9 באפריל 2019, בניצחון 1:0 על מולדובה בטורניר הפיתוח ברומניה. אלמצרי שיחקה מספר משחקים במדי נבחרת ישראל עד גיל 17. החל משנת 2022 היא חלק מסגל הנבחרת הצעירה עד גיל 19, כאשר את הופעת הבכורה במדי הנבחרת הצעירה הייתה בניצחון מול נבחרת אלבניה בליגת האומות לנערות שם כבשה צמד שניצח את המשחק.
ב-2020, בגיל 16, זומנה לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת למשחק מול דנמרק במוקדמות אליפות אירופה. אלמצרי ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת ישראל ב-1 בספטמבר 2022, בניצחון 2:0 על בולגריה במוקדמות אליפות העולם.
תארים אישיים
בעונת 2021/2022 מריה אלמצרי זכתה בפרס תגלית העונה של ארגון השחקנים ואתר one.
מלבד הכלב
מלבד הכלב: או איך מצאנו את גזע הציפורים של ההגמון, למרות הכול (באנגלית: To Say Nothing of the Dog: How We Found the Bishop's Bird Stump at Last) הוא ספר מדע בדיוני קומי מסוגת מסע בזמן, מאת הסופרת האמריקאית קוני ויליס. הספר יצא לאור ב-1997, זכה בפרס לוקוס ובפרס הוגו לשנת 1999, והיה מועמד לפרס נבולה בשנת 1998.
שם הספר הוא מחווה לספר "שלושה בסירה אחת (מלבד הכלב)" מאת ג'רום ק. ג'רום. חלק מרכזי בעלילת "מלבד הכלב" מתאר שיט בנהר התמזה, בדומה ל"שלושה בסירה אחת", ובסצנה שולית אחת, דמויות שני הספרים אף חולפות זו על פני זו.
תקציר העלילה
עלילת הספר עוסקת בנד הנרי, "היסטוריון" באוניברסיטת אוקספורד העתידית. היסטוריונים באוניברסיטה זו נוסעים לעבר במכונת זמן המכונה "הרשת", וכך לומדים על ההיסטוריה מכלי ראשון.
מיטב ההיסטוריונים של אוקספורד מגויסים למשימה של הקמתה מחדש של קתדרלת קובנטרי הממומנת על ידי מילארדרית בשם ליידי שרפנל. ההיסטוריון נד הנרי נשלח למצוא את גזע הציפורים של ההגמון, יצירת אמנות ויקטוריאנית, שנעלם באופן מסתורי בזמן ההפצצה שהחריבה את הקתדרלה במלחמת העולם השנייה. הנרי, מותש מנסיעות רבות מדי בזמן, נשלח להתרגעות בתקופה הוויקטוריאנית בצירוף משימה פשוטה. בתקופה הוויקטוריאנית פוגש הנרי היסטוריונית נוספת - וריטי קינדל, וביחד, במאמציהם להתמודד עם "צרימה" - פגיעה ברצף הזמן-מרחב, הם מצליחים לסבך את המשימה ולחולל את מה שלדעתם מהווה נזקים חמורים למהלך ההיסטוריה - נזקים שתוצאתם עלולה להיות הפסד של בריטניה במלחמת העולם השנייה.
רעיונות מרכזיים
בעלילת הספר נשזרים מספר רעיונות מרכזיים:
איננה
במיתולוגיה השומרית, איננה היא מלכת השמיים והארץ, אלת האהבה, המין, הפריון והמלחמה, אחראית על כוכב השחר, פטרונית הזונות ופטרוניתה של העיר ארך. דמותה היוותה השראה לאישתר האכדית, המוכרת יותר.
חשיבותה
איננה היא האלה החשובה ביותר במיתולוגיה השומרית, ושני קווי אופי ניגודיים שולטים בדמותה:
ניגודים אלה בדמותה של איננה משקפים את מארג החיים והמוות בהתאם לפריחה או לקמילה בטבע.
חשיבותה של איננה במיתולוגיה השומרית משתקפת בקשרי המשפחה עם האלים החשובים ביותר בפנתיאון. איננה היא אחותם של אותו (Utu), אל השמש, ושל ארשכיגל (Ereshkigal), אלת המוות והשאול. כמו כן, היא מופיעה בטקסטים רבים כרעייתו של האל תמוז, אל הרועים של העיר ארך. במספר מיתוסים היא נתפסת כבתם החשובה ביותר של ננה (Nanna) אל הירח, ונינגל אשתו, פטרוני העיר השומרית אור. ואולם, במסורות אחרות שהשתרשו יותר במיתולוגיה הבבלית המאוחרת, היא נזכרת לעיתים כבתו או רעייתו-פילגשו של אנו (An) אל השמיים. במסורת אחרת היא מתוארת כבתו של אנכי אל החוכמה.
נשיותה של איננה
מטבע הדברים, האלות של המזרח התיכון הקדום מילאו תפקיד נקבי והגדירו את ה"נשי" במשפחה, בתרבות ובחברה. הן מופיעות בהקשרים של לידה ובריאת האדם ובדרך כלל הן פטרוניות של תחומים המאפיינים נשים בתרבות השומרית, כמו: טוויה, אסמים, עדרי כבשים, שיכר וכתב. איננה יוצאת דופן בהקשר זה: על אף שהיא אלה-נקבה, היא מתאפיינת בחציית הגבולות שהציבה החברה לנשים במסופוטמיה: היא מוצגת כאלת מלחמה אכזרית, כאשר בחברה פטריארכלית אלימות אינה מצויה בתחום הנשי.
על אף שיש לאיננה ילדים, אין היא מתוארת כאם כמו אלות אחרות, אלא דווקא כמאהבת. היא משמשת כפטרונית הזונות וגם המיניות שלה קיצונית ואינה יודעת שובע.
האטריבוטים של איננה
איננה מופיעה באמנות המסופוטמית כשהיא עומדת על לביאה/לביאות, בידיה סמלי שלטון - שרביט וטבעת, על ראשה כובע קרניים המציין אלוהות בכירה, ראשה עשוי בתסרוקת 'תלתלי חתחור' והיא מלווה בינשוף החכם, החיה המיוחסת אליה. עמוד שער עשוי קנים המכופף בחלקו העליון בצורת תלתל מייצג אותה. הכוכב שלה היה נוגה (ונוס) ובאמנות הוא מופיע בצורה של כוכב בעל שמונה קרניים.
איננה ועץ ההחולופו (Huluppu-tree)
במיתוס זה, אל החוכמה והמים המתוקים, אנכי, מפליג לעולם המתים, השאול. סערה אדירה מתחוללת בנתיב המסע של הספינה ורוח עוקרת משורשיו עץ אשר צמח על שפת נהר הפרת.
עץ החולופו ניצל בזכות האלה איננה שעוברת באזור ושותלת אותו בגנה הקדוש. האלה מטפחת את העץ ומקווה להכין ממנו בבוא היום כס-מלכות ומיטה. ואולם הנחש הארסי, הנשר המיתולוגי אנזו והעלמה לילית משתלטים על העץ ובונים בו את ביתם. בצערה הרב איננה כורעת לצד העץ ומבקשת עזרה מאחיה אותו, אל השמש, שאינו חש לעזרתה. לאחר מכן היא פונה לגילגמש השומע את קריאתה, עוטה את שריונו ומגרש את החיות. הוא הורג את הנחש הארסי, מבריח את הנשר ואת לילית, עוקר את העץ ובונה לאיננה כס מלכות ומיטה מהעץ.
איננה ואדון החכמה
על פי מיתוס זה, איננה חפצה להרבות את שגשוג עירה, ארך, ולעשותה למרכז התרבות של שומר. לשם כך מחליטה האלה ללכת לארידו, המרכז העתיק של תרבות שומר, בו התגורר האל אנכי, אדון החכמה, המופקד על ה"מה" (me, אותות האלוהות) ולהתחבר לחוכמתו.
כטוב לבם בשיכר מציע אנכי לבתו איננה את כל כוחות השמיים והוא מעניק לה את ה-me האלוהיים. לאחר שהאל אנכי מתפכח משכרונו, הוא מתחרט על נדיבותו ושולח את משרתו איסימוד (Isimiud) להשיבם. איננה מצליחה, בעזרתה של נינשובור (Ninshubur), העוזרת הנאמנה שלה, להביא את כל המתנות לעיר ארך. לאנכי לא נותר אלא להשלים עם העניין ולברך את העיר, וכך מביאה איננה לעליית ערכה של העיר ארך ולמיקומה כמרכז התרבות והדת של מסופוטמיה הקדומה.
איננה ושוכלתודה
מיתוס נוסף על האלה איננה, שלא שרד בשלמותו, מספר עליה ועל גנן חרוץ בשם שוכלתודה. הגנן, המנסה לשווא לגדל צמחים, סובל מרוחות הזעף שמייבשות את מעשי ידיו. לאחר היוועצות עם גורמי השמיים הוא נוטע עץ כדי להגן על גינתו. האלה איננה, שבאותה שעה הייתה עסוקה במסעותיה אל ההרים, הגיעה לאזור בו נטוע היה העץ, והיא, עייפה מהמסע, נרדמה בצילו. הגנן פושט מעליה את הבגדים ובועל אותה בשנתה.
כשהאלה מתעוררת היא מגלה את שנעשה לה ומתמלאת חימה. היא משלחת מכות על הארץ, וראשונה מהן -מכת דם ומכריזה שלא תשקוט עד אשר תמצא את האיש שחילל כבודה.
סוף העלילה לא נשתמר, אך ייתכן שניתן להסיק מה היה גורלו של הגנן על פי המסופר בעלילות גילגמש. גילגמש מונה את סופם המר של מאהביה של איננה; אחד ממאהבי האלה הוא גנן בשם אישולנו, ועל פי דבריו של גילגמש, איננה הפכה אותו לחולד.
נישואי איננה ותמוז
נוסף על מיתוסים, דמותה של איננה מככבת גם בשירי אהבה שומריים. שירים אלה מתארים את אהבתם של האל תמוז (דומוזי) והאלה איננה, חיזוריהם והתייחדותם. חוקרים משערים, כי שירים אלה קשורים לטקס הפולחני של "נישואי הקודש". בטקס זה, המלך, המייצג את האל תמוז, נושא לאישה את הכוהנת, המייצגת את האלה איננה.
לפי האמונה השומרית, איננה התייחדה עם תמוז מדי שנה, בטקס נישואי הקודש, שהתקיים בראש השנה השומרי. יום זה נחשב ליום אשר בו "נחרצו הגורלות בשמיים", ומטרת הטקס הייתה לעורר את התחדשות הצמחייה עם רדת גשמי החורף, להבטיח את פריון הארץ, וכנראה גם את שלומו והצלחתו של המלך. התייחדותם של איננה ותמוז סימלה, על פי המשוער, פרץ אהבה ופריון בו פורסת האלה את חסותה על המלך הצעיר והוא מבטיח את פריונה של האלה ושל האדמה בתמורה.
שירי האהבה התאפיינו בלשון ציורית עשירה, דימויים ומטפורות הבאים לידי ביטוי בשני מישרים בו זמנית - הרובד הארוטי, החיבור בין גבר לאישה; והרובד של פריון האדמה. יש העומדים על הדמיון הלשוני והסגנוני בין שירים אלו למגילת שיר השירים.
אחד השירים פותח בדו-שיח בין אותו, אל השמש ואחיה של איננה, ובין האלה איננה עצמה. אותו מנסה להשיא אותה לתמוז הרועה, ואיננה מעדיפה דווקא את האיכר. בסופו של דבר משכנע הרועה את איננה להינשא לו, לאחר שהוא מונה את מעלותיו.
ירידת איננה לשאול
מיתוס זה מתאר את מעשה ירידתה של איננה אל השאול, ובו הגיעה פרשת אהבתם של איננה ושל תמוז/דמוזי אל שיאה הטרגי, שבמסגרתו נגזר על תמוז לרדת שאולה. הסיפור פותח בתיאור שאיפתה של איננה לרדת אל השאול, כפי הנראה כדי לקחת את השלטון שם מידי אחותה ארשכיגל, אלת המוות. לקראת מסעה של האלה אל השאול, היא מכינה את עצמה באמצעות למידת חוקי השאול. אחר כך היא עוטה על גופה בגדים נאים ותכשיטים כיאה לאלה בכירה במעמדה העומדת לצאת לדרכה.
איננה חרדה פן תמית אותה אחותה ארשכיגל בתחומי ממלכתה, ולכן היא מחליטה לתכנן את הצלתה. נינשובור, עוזרתה הנאמנה מצטווה כי אם לא תשוב איננה מן השאול, עליה לשאת קינה, לבכות ולהתאונן, ובכך לבקש את עזרתם של האלים הגדולים. על נינשובור לפנות תחילה לניפור, עירו של אנליל, ראש האלים של הפנתיאון השומרי, ולהתחנן שיצילה. אם יסרב ראש האלים לעשות זאת, על עוזרתה לפנות לאור, עירו של אל הירח ננה, אביה של איננה. אם גם אל הירח יסרב לסייע, עליה לפנות לארידו, עירו של אנכי, אל החוכמה, "היודע מזון חיים" וגם "יודע מֵי החיים" - כלומר בעל הסגולה להחיות מתים, והוא בוודאי יעזור.
איננה יורדת לשאול, וארשכיגל מצווה על רב השוערים של השאול, נתי, שיוביל את איננה דרך שבעת השערים ויגרום לה להסיר את מלבושיה וקישוטיה בכל שער, כדי לקחת ממנה את כוחותיה האלוהיים ולבייש אותה כאשר תתייצב בפניה, וכך תוכל להמיתה. ואכן כך היה: ערומה הובלה איננה על ברכיה. אחותה ומועצת שבעת השופטים של השאול, אספת האנונה, גוזרים את דינה של איננה. או אז נתנה בה ארשכיגל, אחותה, את "עין המוות", אשר הופכת אותה לגווייה חסרת חיים. את הפגר הם תולים על וו בקיר.
כאשר איננה לא שבה לאחר שלושה ימים, פורצת נינשובור בקינה, אך האלים משיבים פניה ריקם, בתואנה כי הירידה לשאול מהווה טאבו לאלי העולם העליון, ומי שיורד לשאול חייב לשאת בתוצאות. מכל האלים רק האל אנכי, אל החוכמה, מביע צער ורצון לעזור. הוא בורא שני יצורים המסוגלים לחדור לשאול משום שהיו נעדרים תכונות אנוש, מעניק להם את יכולת "מזון החיים" ו"מי החיים", ושולח אותם להשיב את איננה.
היצורים חומקים מבעד לשערים אל השאול, ושם הם פוגשים בארשכיגל הכורעת ללדת ונאנקת בכאבים. שני היצורים מביעים הזדהות עם סבלה, ובזכות חסד זה, האלה ארשכיגל מאפשרת להם לקחת את הגווייה. אז מחיים היצורים את האלה איננה באמצעות מי החיים ומזון החיים.
איננה ממהרת לברוח, אך חוק השאול קובע שאין מי שישתחרר מממלכת המוות ולא ישאיר תחליף תחתיו, ולכן שדי השאול דבקים אליה והיא חוזרת מלווה בהם. תפקידם להבטיח שהיא תחזור לשאול אם לא יימצא לה מחליף שייקח את מקומה. בחיפושיה אחר מחליף לשהות בשאול, איננה עוברת בין משרתיה וחסה על חייהם, אך כאשר היא מגיעה לעירו של בעלה, האל הרועה תמוז, שלא שבת מחגיגותיו בימי היעדרה והוסיף לשבת במרום כס מלכותו, חמתה גוברת והיא נותנת בו את "עין המוות" ומסגירה אותו בידי השדים. דמוזי מתחנן לחסדי אותו, אל השמש, שיהפכו לנחש ויצילו מן השדים, והאל אותו אכן ממלא בקשה זו והיא ממומשת.
מלבד היות סיפור זה קשור במחזוריות עונתית, משמשת העלילה גם תזכורת לכך שלא ניתן למנוע את המוות או לאחד ולהחזיר את החיים ביחד עם המוות. מקובל לחשוב שמיתוס זה מבטא מעיקרו את עונת היובש במחזוריות הטבע, והוא מתמקד בירידתו של אל הפריון תמוז אל השאול. אך בנוסף לכך עומדת במרכזו של המיתוס איננה, שבשאפתנותה, בסקרנותה ובאומץ ליבה ביקשה לרדת אל השאול כדי ללמוד את רזיו, או אולי לחברו שוב לממלכת החיים. זהו מסעה של האלה המנסה להחזיר את שלטונה ולאחד את החיים עם המוות, שהוא, על פי צו האלים, אסור, שכן אלי השמים אסורים בירידה לשאול ולהפך, אלי השאול אסורים בעלייה לשמיים.
נוסף על מיתוס זה, המתאר במפורש כיצד נגזר על תמוז לרדת שאולה, מעשה מותו של תמוז תועד גם בקינות שומריות רבות שבהן מבכים את תמוז המת.
קינות שומריות על דמוזי המת
הקינות על מותו של תמוז קשורות בקשר ישיר למותו הטרגי של תמוז כמסופר בעלילת "ירידת איננה לשאול", והן מתארות בהרחבה את לכידתו של דמוזי בידי שדי השאול, את העינויים שעבר ואת הריגתו. מטרת הקינות הייתה לעורר את אל הצמחייה, דמוזי, לקום לתחייה במועד שיועד לו לעלות מן השאול, להפרות את הצומח ולהביא שפע לארץ.
קינות אלו נכתבו בניב מיוחד, הוא ניב "האמסל", שמשמעו בשומרית "המעודן". ניב זה נחשב לניב נשי, והוא נמצא בעיקר בשירי האהבה, בקינות שנאמרו מפי נשים, במשלי חוכמה אחדים ובכמה מזמורים. לניב האמסל קווים מיוחדים באוצר המילים שלו, בהגייה של העיצורים ובנטייה לכתוב את המילים בדרך פונטית.
בקינות על דמוזי, בולט קולן של הנשים המקוננות, המייצגות שלוש נשים בחייו של דמוזי: אשתו, האלה איננה, אחותו גשתננה ואימו האלה נינסון. הקינות נותנות ביטוי לאבל על מות תמוז ועל השממה שבאה לעולם עם רדתו של האהוב שאולה.
פולחן הנשים המבכות את התמוז (יחזקאל ח, יד), מקורו בדת השומרית העתיקה. הפולחן היה נפוץ עוד מימי קדם במסופוטמיה והתפשט אל רוב עמי המזרח התיכון הקדום, לרבות הכנענים ושאר תושבי סוריה וארץ ישראל.
דמותה של איננה בעלילות גילגמש
באחת מן האפיזודות באפוס הגדול עלילות גילגמש, מתוארת פרשת אהבים בלתי ממומשת בין גילגמש לבין איננה. על פי האפוס, איננה מנסה לשכנע את גילגמש להינשא לה ומבטיחה לו הבטחות מרובות בתמורה. גילגמש מוכן לקיים איתה את טקס "הנישואים הקדושים", כלומר, לשכב איתה ולהגיש לה מנחות, אבל לא לשאת אותה לאישה, מכיוון שכל מאהביה נדונו לסוף אכזרי בלא עת.
כחלק מסירובו של גילגמש להינשא לאיננה, הוא מורד בה ומטיח בה קללות נועזות. איננה הפגועה פונה לאביה אנו, אל השמיים, ומבקשת שגילגמש ייענש. כדי להענישו נשלח הפר השמימי להילחם בגילגמש, והאחרון נעזר באנכידו, רעו הטוב, כדי להרוג את המפלצת. בעקבות ניצחונו מקללת אותו איננה, ובהחלטת מועצת האלים, ובראשם אנליל, נקבע שעל אנכידו למות במקומו של גילגמש.
בעקבות מות ידידו יוצא גילגמש למסע בו הוא מבקש לקנות לעצמו חיי נצח ולברוח מהמוות הבלתי נמנע. במהלך מסעו פוגש גילגמש בשידורי, המוזגת האלוהית, המנסה להניאו מלהמשיך בדרכו כדי שישלים עם גורלו וינסה לחיות את חייו באושר ובהשלמה.
על שמה
האסטרואיד 7088 Ishtar נקרא על שמה.
צבוע (פירושונים)
ראו גם
}}
תמר מנור פרידמן
תמר מנור פרידמן (נולדה ב-1956) היא חוקרת ואוצרת בתחומי תולדות עם ישראל, אמנות מודרנית ואמנות ישראלית. ממרץ 2021 מכהנת כאוצרת הראשית של האגף לאמנויות במוזיאון ישראל, ירושלים.
ביוגרפיה
מנור פרידמן גדלה בבאר שבע. היא בוגרת תואר ראשון בפסיכולוגיה ותולדות האמנות ותואר שני באמנות מודרנית וישראלית - שניהם מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ומאז לימודיה היא תושבת העיר. בתחילת דרכה שימשה עוזרת הוראה ועוזרת מחקר בחוג לתולדות האמנות באוניברסיטה העברית ואת ניסיונה המוקדם בעבודה מוזיאלית רכשה מנור פרידמן במוזיאון מגדל דוד ירושלים ובבית התפוצות בתל אביב. בשנים 1989–1991 הצטרפה לצוות האגף לאמנויות במוזיאון ישראל בתפקיד עוזרת לאוצרת המחלקה לאמנות מודרנית והייתה שותפה להכנת תצוגת הקבע לקראת פתיחת "ביתן המאה ה-20" החדש.
בשנים 2009–2012 הייתה יועצת לאוספי האמנות בנציגויות משרד החוץ ואוצרת התצוגות בלונדון, בסטוקהולם ובניו-דלהי; בשנים 2014–2015 ריכזה את הצוות הרעיוני-מוזיאלי להכנת מתווה יסוד למוזיאון השפה העברית בהאקדמיה ללשון העברית; ובשנת 2017 עסקה בתיעוד אוספי האמנות והארכאולוגיה בבית הנשיא בירושלים.
מאז חודש מאי 2021 היא משמשת אוצרת ראשית לאמנות במוזיאון ישראל, ירושלים.
פעילות אוצרותית
מנור פרידמן אצרה תערוכות רבות בישראל ובעולם בגישה היסטורית-מחקרית. תערוכתה "עמלים ומהפכנים" (בית התפוצות, 1993) עסקה בפרולטריון היהודי ובתולדות תנועת הפועלים היהודית באירופה ובארצות-הברית משלהי המאה ה-19 ועד מלחמת העולם השנייה והתמקדה בהיבטים כלכליים, אידאולוגיים ומדיניים של הנושא ובביטויים הגרפיים והתקשורתיים שנלוו אליו. ב-1997 הוצגה התערוכה במוזיאון היהודי בווינה.
התערוכה הראשונה שאצרה מנור פרידמן במוזיאון ישראל, "נמרוד – תמונה קבוצתית" (1996), הוקדשה לפסל יצחק דנציגר ולחוג האמנים שסבב אותו ולתהליך גיבושו של הפסל – סמל של אתוס עברי-כנעני – אשר נעשה מקור השראה לאמנים רבים לאורך שנים; בתערוכה "קדימה – המזרח באמנות ישראל" (1998, מוזיאון ישראל), לרגל יובל החמישים למדינת ישראל, שאצרה עם יגאל צלמונה – נבחן יחסה המשתנה של האמנות הארצישראלית והישראלית אל המזרח על היבטיו השונים; את התערוכה "חולמים גלוי עיניים" (2000–2001, מוזיאון ישראל) אצרה בעקבות תרומת אוסף האמנות הענק ליצירות דאדא וסוריאליזם של החוקר, המשורר והאספן היהודי ארטורו שוורץ ממילאנו. הוצגו בה כ-350 יצירות שביטאו שילוב בין תפיסה תמטית והיסטורית לבין מבטו של האספן. עוד אצרה את התערוכה "תמונות מחיי המשפחה" (מוזיאון ישראל, 2009) ו"יומן אבק" (מוזיאון ישראל, 2013), שעמדה על תופעת ענן האבק המסתנן אל יצירתם של אמנים ישראלים כחומר, כדימוי וכמשל.
בתערוכת-היחיד "ליאון אנגלסברג – רטרוספקטיבה" (מוזיאון תל אביב לאמנות, 2006) התבוננה מנור פרידמן ביצירתו של ליאון אנגלסברג (1998-1919), צייר כמעט אלמוני, אאוטסיידר, שחי בפרישות מזירת האמנות בישראל. החשיפה והמחקר של עיזבון הציורים שהותיר אחריו האמן הביאו להכרה באיכות הייחודית של יצירתו, הטעונה עוצמה הבעתית נוקבת.
בתערוכה "לידת העכשיו: שנות ה-60 באמנות ישראל" (מוזיאון אשדוד, 2008), שאצרה מנור פרידמן לצד יונה פישר, הוצג מבט רטרוספקטיבי היסטורי על אמנות שנות ה-60 בישראל. התערוכה הייתה חלק מפרויקט רחב היקף לרגל 60 שנות אמנות בישראל.
מנור פרידמן שימשה אוצרת ראשית ועורכת הקטלוג של "רשמים IV – הביאנלה הרביעית לרישום" (בית האמנים בירושלים, 2010). תחת הכותרת "נאחז בסבך" התמקדה התערוכה הקבוצתית מרובת המשתתפים באחד מיסודותיו המובהקים של הרישום - הקו ושלל גילוייו כסבך של קורים וקשרים.
בתערוכתה "מקרה שנלר" (בית האמנים, ירושלים, 2016) העלתה מנור פרידמן לשיח הציבורי את שאלת הפקרתם של מבנים ואתרים היסטוריים. פעולת האמנות והאוצרות, כמו גם יום עיון שליווה אותן, שימשו פלטפורמה ביקורתית ועוררו מודעות לתהליכי הפקר והרס של נכסי העבר.
ארבע מהתערוכות שאצרה בשנים 2003–2019 הוקדשו לייצוגים של הצמחי באמנות הישראלית מראשיתה ועד היום, מתוך תפיסת דימוי הצומח כ"מראה מקום" תרבותי ולאומי, הנוגע לסוגיות של טריטוריה, זהות, יופי וכליה: "דם הכלנית וכתם הכרכום – פריחה באמנות ארץ ישראל" (מוזיאון ישראל, 2003); "לארי אברמסון – שושנת יריחו" (סדנת ההדפס, ירושלים, 2004); "שירת העשבים – ציורי שמואל חרובי" (מוזיאון ישראל, 2006); ו"רקפות: צומח, מקום, משל" (בית טיכו, מוזיאון ישראל, 2019).
בשנת 2013 זכתה מנור פרידמן בפרס האוצר מטעם מנהל התרבות, המחלקה למוזיאונים ולאמנות פלסטית של משרד התרבות והספורט. בנימוקים לפרס נכתב: "תמר מנור פרידמן מעמידה לאורך שנים מודל אוצרותי מקצועי ראוי לשבח המשלב בין עבודתה של אוצרת עצמאית לבין מחקר אקדמי רציני, מעמיק ואיכותי. תחומי עבודתה רחבים ונוגעים בתצוגות היסטוריות, באמנות ישראלית ובאמנות מודרנית בינלאומית. הטמפרמנט האוצרותי שעיצבה נטול פשרות ומחויבותה למקצוע האוצרות ולמושאי מחקרה ניכרים בכל רוחב יריעתם."
רשימת תערוכות
{{טורים
מוזיאון העיר ירושלים, מגדל דוד
}}
דוד משה רוזנבוים
רבי דוד משה רוזנבוים (מכונה לעיתים - מוהרד"ם) (י"א בתשרי ה'תרפ"ה, 9 באוקטובר 1924 – ט"ו בתמוז ה'תשכ"ט, 1 ביולי 1969) היה האדמו"ר השלישי של חסידות קרעטשניף, תחת הנהגתו השתקמה חסידות קרעטשניף בארץ ישראל לאחר השואה.
ביוגרפיה
נולד בתשרי תרפ"ה כבן הזקונים של האדמו"ר השני מקרעטשניף, רבי אליעזר זאב רוזנבוים ולחיה ביילא בתו של רבי ניסן חיים לנגנויער (חתן רבי אהרן אריה לייב לייפר).
בשנת ה'תש"ד, כשנשלח עם אביו למחנה השמדה באושוויץ, הסמיכו אביו לממשיך דרכו, והבטיח לו כי ינצל מהשואה היות שעם ישראל זקוק לו.
לאחר השואה הגיע לעיר סיגעט, שם מונה על ידי תלמידיו לאדמו"ר. בשנת ה'תש"ו התחתן עם אסתר רחל, בת אחותו סימא רייזל וגיסו רבי חיים מרדכי רוזנבוים מנדבורנה (נפטרה בחודש כסלו ה'תשל"ה בתאונת דרכים).
בסוף שנת 1946 (ה'תש"ז) עלה לישראל והתגורר בירושלים. במלחמת העצמאות נהרס ביתו מהפצצות הלגיון הירדני. לאחר שהתייעץ על כך עם רבי אהרון מבעלזא ועם "החזון איש" והם הסכימו לכך הוא עבר בתחילת שנות ה-50 לרחובות. הקים בעיר את ישיבת "שער אליעזר" על שם אביו, ואת מוסדותיו. כיום המקום הפך לקריית קרעטשניף.
התפרסם במיוחד במופתיו והמונים נהרו אליו כדי לזכות להתברך מפיו. כמו כן נודע בדרכו המיוחדת להלביש את המופתים בדרך הטבע ונהג לתת מרשמים לתרופות למרות שלא היה לא כל הכשרה רפואית לכך.
פעם התבטא רבי מנחם מנדל שניאורסון על ר' דוד משה ש"הוא מהאחרונים שקרבו יהודים לאביהם שבשמים כדרך הבעש"ט"...
על שמו נקראים רחוב "האדמו"ר מקרעטשניף" ברחובות וכן הת"ת של החסידות בקריית קרעטשניף.
יוסף זייברלינג
יוסף זייברלינג (בגרמנית: Josef Seiberling; ~1807 – כ"ה באדר ה'תרנ"ה, 20 במרץ 1895 בווינה) היה מחנך, צנזור ואיש ציבור יהודי באימפריה הרוסית. האחראי על המחלקה היהודית במשרד החינוך של האימפריה הרוסית, יורשו של לאון מנדלשטם בתפקיד זה.
ביוגרפיה
נולד בווילנה לר' יצחק בן מרדכי, רופא יהודי ליטאי, מהרופאים היהודים הבודדים שהשלימו את לימודיהם באוניברסיטה שפעלה בווילנה בשנים 1803–1833, אז עברה לקייב. אביו היה גם חוקר תורני וביאוריו לספר הערוך פורסמו כיובל אחר פטירתו בעיתונו של סמולנסקין "השחר" בידי שלמה רובין.
שמחה אבן-חן
שמחה אבן-חן (נולדה ב-6 במאי 1958) היא אמנית קרמיקה ופסלת ישראלית. בנוסף, אבן-חן מכהנת כמדענית במחלקה לביוכימיה באוניברסיטה העברית. על יצירתה הקרמית זכתה אבן-חן במבחר פרסים בינלאומיים שונים והחל משנת 2011 היא משמשת כחברה באקדמיה הבינלאומית לקרמיקה (IAC).
יוסף זייברלינג
ביוגרפיה
זייברלינג למד באוניברסיטה גרמנית, התמנה כצנזור של ספרות עברית ויהודית בקייב והחזיק במשרתו זו כחמש עשרה שנים. אחרי פרישתו של לאון מנדלשטם מתפקיד האחראי על החינוך היהודי באימפריה הרוסית, התמנה זייברלינג לתפקיד זה ופעל בסנקט פטרבורג. שם נודע כפטרון של חוקרים משכילים יהודיים ידועים, בהם: זבולון פינטו, יצחק בר לווינזון אברהם בר גוטלובר ופרץ סמולנסקין.
שמחה אבן-חן
ביוגרפיה
בשנת 1981 החלה אבן-חן בלימודי תואר שני במיקרוביולוגיה במסגרת אוניברסיטת תל אביב. נושא התזה שלה היה השפעה של תרופות אנטי-סרטניות על התפרצות חמצונית במקרופאגים. את התואר השלישי סיימה בשנת 1990. נושא עבודת הדוקטורט שלה היה התמיינות והבשלה של מונוציטים מאדם בתרבית בהשפעה של חומרים ממריצי גידולים סרטניים (Tumor Promoters) המפעילים פרוטאין קינאז C. כיום, מחקרה של אבן-חן עוסק הובלה של תרופות ב-nanocarriers (ליפוזומים או מיצלות).
בשנת 1994 החלה אבן-חן לימודי קדרות בעיר מגוריה, רחובות. יצירותיה המוקדמות כללו מגוון של כלים העשויים באובניים. חלק מרכזי ביצירתה הוקדש ליצירת גלזורות שונות. כלים אלו זכו להצלחה והוצגו במגוון תערוכות קבוצתיות כגון הביאנלה לקרמיקה ישראלית (2000) במוזיאון ארץ ישראל.
יוסף זייברלינג
ביוגרפיה
הוא פעל בשירות ממשלת רוסיה קרוב לשלושים שנה וזכה לארבעה עיטורי כבוד גבוהים. בעסקיו צבר הון רב וכשפרש לפנסיה, השיג אישור להפוך לנתין האימפריה האוסטרית והתיישב בווינה שבה נפטר.
שמחה אבן-חן
ביוגרפיה
בסוף שנות התשעים של המאה ה-20, החלה לעסוק ביצירת עבודות בעלות אופי פיסולי יותר, כשהיא ממירה את העיסוק ביצירת גלזורות בטכניקת הרקו (Raku). עיצוב האובייקטים הדגיש אלמנטים של תנועה, של שיווי משקל ומסה. לעיתים עיצוב זה יוצר גם אשליתיות בתפיסת התלת-ממדיות של האובייקט. העיטורים על גבי הכלים נוצרים באמצעות תהליך של עישון בזמן השרפה, הצובע חלקים מן הכלים על פי דגם גאומרי. דגמים אלו שואבים את השראתם גם מן העולם המדעי. בנוסף, בעבודות אלו פיתחה אבן-חן גרסה אישית לרקו (Naked" Raku"), טכניקה המכילה מידה רבה של אקראיות על רקע העיצוב הגאומטרי של הכלים.
יוסף זייברלינג
מצבתו
על מצבת קברו בבית הקברות היהודי הישן שבתוך בית הקברות המרכזי בווינה נחרת:
שמחה אבן-חן
ביוגרפיה
בשנת 2014 הציגה תערוכת יחיד בשם "איזון בתנועה" בבית בנימיני בתל אביב-יפו.
עיר מחוז
המונח עיר מחוז משמש את ארצות הברית, קנדה, רומניה, סין וטאיוואן. בבריטניה ואירלנד הן נקראות מושב מחוז.
בארצות הברית
בארצות הברית, מחוזות הם חלוקה פוליטית פנימית של המדינה. בהתאם לחוקי המדינה הספציפית, מחוזות עשויים לספק שירותים מסוימים לציבור, להטיל מיסים ולנהל ולאכוף חוקים ותקנות מטעם המדינה. במדינות רבות, פונקציות ושירותים ממשלתיים מסוימים (כמו רשות המיסוי) מבוזרים אף מעבר לרמת מחוזית על ידי חלוקה פנימית של מחוזות לפי ערים (city), עיירות (town), עיריות מאוחדות וכדומה. העיר שבה יושבת הרשות המחוזית נחשבת כמושב המחוז. מושב המחוז הוא בדרך כלל גם מקום מושבם של הרשות המחוקקות, בית המשפט המחוזי, מטה השריף, היכל הרשומות, בית הכלא ומתקן הכליאה המחוזיים. עם זאת, חלק מהם עשויים להיות ממוקמים בחלקים אחרים של המחוז, בייחוד אם הוא גדול מבחינה גאוגרפית.
מזופרוטרוזואיקון
מֶזוֹפּרוֹטֶרוֹזואיקון (מיוונית פרוטרוזואיקון אמצעי) הוא התור השני מתוך שלושה בעידן הפרוטרוזואיקון שבלוח הזמנים הגאולוגי. משך תקופתו: החל מתום תור הפלאופרוטרוזואיקון, לפני כ-1.6 מיליארד שנים, ועד תחילת תור הנאופרוטרוזואיקון לפני מיליארד שנים. המזופרוטרוזואיקון הוא התקופה הראשונה בתולדות כדור הארץ שממצאים גאולוגיים משמעותיים שרדו ממנה. היו יבשות בתור הפלאופרוטרוזואיקון, אך אנחנו יודעים עליהם מעט מאוד. המסות היבשתיות של המזופרוטרוזואיקון הן, פחות או יותר, אלו הקיימות כיום.
המאורעות העיקריים שהתרחשו בתור זה הם היווצרות יבשת-העל רודיניה, התפרקות יבשת העל קולומביה והתפתחות הרבייה הזוויגית.
התקופה מאופיינת בהתפתחות נוספת של טקטוניקת הלוחות והלוחות היבשתיים. הלוחות היבשתיים שהתפתחו היו בסוף תקופה זו פחות או יותר זהים ללוחות בימינו. זו התקופה הראשונה שעדיין קיימים ממנה כיום ממצאים גאולוגיים טובים.
האפיזודה הראשונה של בניית הרים בקנה מידה גדול, אורוגנזת גרנוויל, שעדויות נרחבות לקיומה שרדו עדיין, התרחשה בתקופה זו.
בתקופה זו הגיעו סטרומטוליטים לשיא פריחתם לפני שהחלו להצטמצם בנאופרוטרוזואיקון.
בתקופה זו החלה התפתחות הרבייה הזוויגית, שהגדילה בצורה משמעותית את מורכבות החיים שצמחו. הייתה זו ההתחלה של התפתחות חיי שיתוף בין האורגניזמים הרב-תאיים.
הייתה זו תקופה של שינויים, ככל הנראה קריטיים, אבל שאינם מוחוורים עדיין, בכימיה של הים, במשקעים על פני כדור הארץ, ובהרכב האוויר. רמת החמצן באוויר טיפסה בתחילת התקופה לכ-1% מרמתו כיום והמשיכה לטפס במהלך כל התקופה.
חלוקת משנה
המזופרוטרוזואיקון מחולק לשלוש תקופות משנה (תת-תור): חלוקת משנה זו של המזופרוטרוזואיקון היא, כצפוי, חלוקה שרירותיות ליחידות המבוססות על זמן, כלומר שאינן יחידות סטרטיגרפיות או ביוסטרטיגרפיות. הבסיס להגדרת תור המזופרוטרוזואיקון הוא תיארוך אבסולוטי, במונחי שנים, ולא על בסיס הופעה או היעלמות של אורגניזם כלשהו. החלטה זו יוצרת תחושת אשליה של ודאות. תיארוך רדיומטרי הוא כלי טוב והוא משתפר כל הזמן, אבל כיום יש שולי שגיאה שבין 1% ל-2% בתוצאות המתקבלות ממנו. לכאורה, תוצאה טובה, אבל פירושה שייתכן ששני אתרים יתוארכו באמצעותה לתחילת תת-התור אקטז, תת-התור האמצעי במזופרוטרוזואיקון, כשבפועל הם יכולים להיות במרחק של 50 מיליון שנים זה מזה. מכיוון שאורכו של תת-התור אקטז הוא רק 200 מיליון שנים, זו טעות משמעותית. ונתון זה מתייחס לשגיאה אקראית בלבד. שגיאות שיטתיות יכולות להיגרם בשל מאורעות חוצניים, בשל מיון איזוטופים גאוכימי או ביוכימי, ובשל טעות אנוש. עד כה הוכחה שיטת הביוסטרטיגרפיה כמדויקת הרבה יותר. בנוסף, בחירה מושכלת בסמן ביולוגי יכולה לשמש כאמצעי לזהות מגוון שינויים אקולוגיים. כך למשל השינוי שבין המשקעים מתקופת צ'אנגשינגשיאן שבסוף הפרם לתקופת אינדואן שבתחילת הטריאס אינו רק שינוי של כמה שנים. העולם השתנה בצורה קיצונית בסופו של תור הפרם.
בניגוד לכך למעבר מהקלימם לאקטז אין שום משמעות מלבד לוח השנה. ההסבר המקובל לשימוש במערכת המבוססת על זמן שאין מספיק פעילות ביולוגית או שינוי גאוכימי על מנת למצוא סמנים שימושיים. עמדה זאת כיום מתחילה להתערער והיא עתידה להיות מקובלת פחות ופחות. לדוגמה, יש מספיק סמנים פוטנציאלים טובים בדמות עלייתם ונפילתם של סטרומליטים מהסוג המכונה "עץ חג המולד", בהופעתם ובהיעלמותם של תצורות ברזל הפסים, הופעת איזוטופ יציב מסוג פחמן 13, וכו'. לכל אלו יש משמעות אמיתית עבור הגאולוג והפלאונתולוג.
ובנושא זה, יש גם סמנים ביולוגיים. הייתה התקדמות ניכרת במחקר ובזיהוי מאובני חיידקים ואיקריוטים. הכחולית Archaeoellipsoides היא צורה נפוצה, הידועה ממספר מינים. קרוב לוודאי שהיא קרובה לכחולית מהסוג Anabaena, הקיימת כיום והיא מעידה על נוכחות של כמות משמעותית של חמצן חופשי. לרמות החמצן היו גם השפעות משמעותיות על הכימיה של האוקיינוסים, קצבי הבליה היבשתית התגברו וסיפקו סולפטים וחנקות כחומרי מזון. יהיה זה מפליא אם תהליכים אלו לא הובילו לאוכלוסיות חדשות של אורגניזמים, הן חיידקים והן איקריוטים. מכיוון שנוכחות תאים אלו תהיה בהכרח קשורה למאורעות גאוכימיים חשובים, הם יהוו סמנים אידיאליים לביוסטרטיגרפיה.
אבו אל-חסן אל-אשערי
אַבּוּ אלְ-חַסַן עַלִי אִבְּן אִסְמַאעִיל אלְ-אַשְׁעַרִי (874–936) היה מגדולי התאולוגים המוסלמים בימי הביניים, מייסד האסכולה האשערית הנקראת על שמו, אשר משמשת בסיס לעיקרי המחשבה הסונית עד היום. יש שכינו אותו "אבי התאולוגיה האורתודוקסית באסלאם".
ביוגרפיה
אל-אשערי נולד בשנת 873 לספירה (260 להיג'רה) בעיר בצרה שבעיראק. היה מצאצאיו של אבו מוסא אל-אשערי, מושל בעיראק בתקופת יורשי הנביא מוחמד. בשל השתייכותו למשפחה עשירה, זכה אל-אשערי לנחלה שקיבל בירושה אשר תנובתה כלכלה אותו במשך חייו ואפשרה לו את החופש מעול הפרנסה. באותה תקופה בצרה הייתה מרכז רוחני מוסלמי גדול. את ראשית דרכו כמלומד הקדיש אל-אשערי ללימודי הלכה (שריעה), אך לאחר זמן קצר החל להתמקד בלימודי התאולוגיה האסלאמית. השתייך לזרם המועתזילה, שהתאפיין בחשיבה רציונלית ואנשיו היו שרויים במחלוקות רבות עם אהל אלחדית' (הנאמנים לחדית') – אנשי התאולוגיה המסורתית המקובלת. מורו היה התאולוג המועתזילי אבו עלי אל-ג'ובה (מת 915), אצלו שקד רבות בלימודיו והתגלה כתלמיד מצטיין. כחלק מהתפיסה המועתזילית, אל-אשערי אימץ את דרכי החשיבה והלימוד הרציונליות.
השקפה
עם זאת, על אף הרושם המתקבל כי אל-אשערי הקים תנועה המנסה לפשר בין דרכי המחשבה של המותעזילה לבין התאולוגיה האורתודוקסית, הוא העיד על עצמו שהוא תלמיד של המלומד אבן חנבל, אבי האסכולה החנבלית, שנחשב לאורתודוקסי מובהק: "סברתנו שאנו סוברים אותה והנהגתנו הדתית שאנו נוהגים גורסים אותה, היא: להחזיק בספרו של אלוהינו יתברך שמו, בסונה של נביאנו עליו השלום, ובדברים שנמסרו לנו מפי חברי הנביא והבאים אחריהם, ומפי אימאמי המסורת. בכך אנו מוצאים את מעוזנו ואנחנו סוברים את שסובר היה אבו עבדאללה אחמד אבן מוחמד אבן חנבל, ואנו מתנגדים לכל מה שמתנגד לתורתו, שכן הוא המנהיג הנעלה והאימאם המושלם. על ידו ביאר אללה את האמת וחיסל את הטעות, הורה לדעת את הדרך הישרה וביטל את בדותות המבדים..."
יצירותיו
בין החוקרים קיימת מחלוקת סביב השאלה כמה ספרים כתב אל-אשערי. על פי המסורת משויכים לו עשרות רבות של ספרים בהם סתר את תורות ה"מינים" ו"הכופרים", וכן כתב כנגד המועתזילים, השיעים, הג'המים, הח'וארג' ויתר הכיתות הסוטות (מן הסונה) והמחדשות. המחלוקת נובעת מהעובדה שחלק מספריו של אל-אשערי לא שרדו במהלך השנים.
כיום מצויים בידינו שלושה ספרים עיקריים:
תלמידיו
בין התלמידים הישירים והחשובים של אל-אשערי נהוג למנות את עבד אל-מלכ אל-ג'ויני (מת 1085), שנודע בכינוי "אמאם אלחרמין" (האמאם של שני המקומות הקדושים, מכה ומדינה). חידושו העיקרי היה בשאלת תוארי האל: הוא טען כי יש לאמץ את הפירוש האלגורי של מושגי ההגשמה המיוחסים לאל, באותם מקרים בהם ניתן להוכיח כי הפירוש המילולי אינו מתקבל על הדעת.
הנער מדרום תל אביב
"הנער מדרום תל אביב" (2001) הוא פסל מאת האמן הישראלי אוהד מרומי.
הפסל נוצר כחלק ממיצב שהוקם במסגרת התערוכה "הלנה" בביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו. במסגרת המיצב "מעבר גבול" בנה מרומי מעין מתקן מעבר דמוי מעבר גבול שבסופו הוצבה דמות הנער. הנער הצנום מעוצב כדמות פסל פרימיטיבית שהוגדלה לממדי ענק. מרומי בחר להדגיש את הקשר של הדמות אל מסורות פיסול אפריקאיות-קולוניאליסטית, על ידי שימוש בחרוזי הפלסטיק הצבעוניים, על ידי העירום ואיבר המין המודגש.
ב"הלנה" הציג מרומי פסל נוסף בדמות הנער, כחלק מתצוגה של "חדר אתנוגרפי". הפסל, שגובהו 103 ס"מ, עשוי אף הוא מעיסת נייר אך מכיל פריטי לבוש שונים המדגישים את ההיבטים האתנוגרפיים של הדמות. בראיון במגזין "סטודיו" תיאר מרומי את עשיית הפסל: "עשיתי אותו בעיסת נייר בריסטול שחור. את שואלת למה כושי? אני לא בטוח שאני יודע לדבר עליו. אני כן יודע שחיפשתי סוג של הרחקה מעצמי, מין 'זרות' ממבט ראשון, והייתה חשובה לי מאוד גם יצירת ההזדהות של הצופה".
במאמרו "אטלס מדרום תל אביב" (2001) תיאר חיים דעואל לוסקי את המעבר בתצוגה ה"מובילה את הצופה במסלול הליכה מוגדר היטב לעבר פנים, שאינו אלא שיקוף של הריק שבחוץ. שם הוא מועמד, בעל כורחו, מול אברו הענק של גיבור מיתולוגי כהה עור, המזכיר באורח אירוני עולם אחר, שנשען בעבר על כתפיו של אטלס גדול וחזק. אבל לעומת האטלס ההוא, הגיבור המקומי אינו ענק חסר כל רתיעה אלא נער מקומי שחור, סובייקט עלום. גם אם הענק השחור הזה מתפקד באופן אנונימי מדי לטעמי, אני קורא את ההפניה לרחובות הדרומיים של העיר העברית הראשונה, ואת הדכדוך וחוסר התקווה המוקרנים מעמידתו הלא יציבה".
בשנת 2007 נרכש הפסל בכספי תרומה עבור מוזיאון ישראל. בשנת 2008 הוצג הפסל בתערוכת "זמן אמת - אמנות בישראל 1988-2008" במוזיאון ישראל, שנערכה במסגרת פרויקט "60 שנות אמנות בישראל". עם פתיחת הקמפוס המחודש של המוזיאון, בשנת 2010, הוצב הפסל במקום מרכזי באולם הכניסה הישן של המוזיאון.
מרק תירס
מרק תירס הוא תבשיל סמיך העשוי מתירס (בדרך כלל תירס מתוק). מרק התירס לרוב היה נפוץ באזורים בעולם בהם הופקה תוצרת תירס, אבל עתה הוא נפוץ ברחבי העולם, בעיקר תודות לתפוצה הנרחבת של גידול תירס. המתכון הבסיסי למרק תירס לרוב מכיל מרק כלשהו כבסיס עם תוספת של תירס ומרכיבים שונים נוספים שמעניקים למרק סגנון ייחודי. החומרים הבסיסיים מהם מכינים מרק תירס בדרך כלל יהיו: תירס (כגרעינים שהופרדו מהקלח), תירס חתוך מן הקלח, מים, חמאה, קמח, ביצים, פלפל שחור ומלח לתיבול, כאשר לרוב המרכיבים ישתנו בהתאם לאזור הגאוגרפי.
בתרבויות ילידי אמריקה
מאחר שתירס היה בעבר היבול המרכזי בשבטים אינדיאנים רבים, מרק התירס הפך למזון עיקרי בתזונה של האינדיאנים. מ.ר. הרינגטון דיווח בשנת 1908 כי מרק תירס היה המזון הפופולרי ביותר בקרב האינדיאנים (Seneca) שחיו באזור אגם אונטריו. הוא גם הצהיר, "רק לעיתים רחוקות יכולת לפגוש אינדיאני, פגאני או נוצרי, ולא משנה באילו נסיבות [...] בלי קומקום של מרק תירס חמים ומלוחים, כדי לבדר את הקהל".
בקרב קהילות שונות באמריקה מרק התירס נחשב למאכל מסורתי בכל אירועי הקהילה, כמו חתונות, ימי הולדת, חגים, אירועי ספורט, וגם באירועים דתיים, בהם מתואר כיצד הנוכחים מקבלים מרק מלוא-המצקת, בכל פעם שהקומקום עובר במעגל בין הסובבים. באירועים אלו, על פי המסורת, מיקום המרק נושא שלט בו כתוב "מרק תירס היום", ושלט זה נמצא גם באופן יומיומי לצד ביתן של המשפחות המתפרנסות ממכירת מרק תירס.
באותן הקהילות הכנת מרק התירס מתוארת כאירוע משפחתי ממש: תחילה ממיינים הילדים את התירס ומכינים אותו לתהליך, ולאחר מכן ההורים עוסקים בתהליך הבישול שסביב קדירת המים הרותחים.
מרק התירס משמש במשך דורות רבים כמאכל המסורתי של תרבויות ילידי אמריקה, אולם במאות השנים האחרונות, עם הגעתם של מתיישבים ומהגרים מאירופה ואסיה לאמריקה, החלו גם קהילות נוספות שקמו באמריקה, כמו קהילת האמיש, לייחס לעצמן את מרק התירס במאכל מסורתי משל עצמן.
בתרבויות נוספות
לאחר גילוי אמריקה, הופץ בהדרגה התירס ברחבי העולם, ובמאות השנים האחרונות הפך מרק התירס למאכל מסורתי במקומות שונים ברחבי העולם.
מרק התירס נחשב למאכל מסורתי באזורים נרחבים סביב הים השחור, כמו טורקיה וגאורגיה. באזורים מסוימים במזרח טורקיה נפוצה מנה מסורתית של "מרק תירס סדוק" (Yarma mısır çorbası), שהפכה בתקופות מסוימות לאחת המנות הנפוצות ביותר של אזור טרבזון ומזרח הים השחור, זאת מכיוון שתירס היה אחד המצרכים הבסיסיים באזורים אלו למשך זמן ממושך. מסיבות דומות מרק תירס הוא מאפיין מובהק גם של המטבח הגאורגי המסורתי, לצד מאכלי תירס נוספים, כמו לחם תירס עבה.
בדרום מזרח אסיה נפוצה גרסה של מרק תירס סרטנים, אשר נפוצה באזורים נרחבים כדרום-סין, טאיוואן, מלזיה, אינדונזיה, הפיליפינים, תאילנד ווייטנאם. עם תפוצתו של המטבח הסיני ברחבי העולם בעשורים האחרונים, הפכה המנה למזוהה במערב עם המטבח הסיני.
סגנונות
יש מספר סוגים של מרקים אשר המרכיב העיקרי שלהם הוא תירס.
אל פ'וחארי
אל פ'וחארי (בערבית: الفَخّاري, נקרא גם אל פוכרי) היא עיירה בדרום רצועת עזה, בנפת ח'אן יונס, 6 קילומטרים דרומית לח'אן יונס עצמה. העיירה יושבת בין ח'וזאעה לרפיח, בצד המזרחי של כביש מעבר סופה, מערבית לגבול עם ישראל.
במפקד האוכלוסין של 1997 של הלשכה המרכזית הפלסטינית לסטטיסטיקה (PCBS), היא מנתה 2,616 תושבים, ועלתה ל-5,539 תושבים ב-2008. במהלך הבחירות המוניציפליות ב-2005, פת"ח והעצמאים זכו ברוב המושבים במועצת העירייה של אל-פוכרי. ראש המועצה הוא חסן אל-עמורי.
שטח הקרקע הכולל של אל-פוכרי מורכב מ-4,767 דונם מתוכם 37.3% בנוי (רובם למגורים) ורוב היתר משמש למטרות חקלאיות.
משמעות השם
משמעות שמו של הכפר היא "יוצר כלי-החרס" או "שברי החרס". ייתכן והשם הערבי "פוחארי" מגיע מהמילה העברית "פֵחַר" (בארמית "פחָרָא") שמשמעותה יוצר כלי-חרס או כלי-חרס.
היסטוריה
כחלק מהסכמי שביתת הנשק בין ישראל למדינות ערב, העיירה אל-פוכרי, ביחד עם כל רצועת עזה, הועברה לידי מצרים, ונותרה תחת שלטון צבאי מצרי עד שנת 1967.
העיירה, ביחד עם כל רצועת עזה, נכבשה על ידי צה"ל במלחמת ששת הימים, והועברה לשליטה צבאית ישראלית.
מאז יישום תוכנית ההתנתקות בשנת 2005 לצה"ל אין גישה קרקעית לכפר ולציר מעבר סופה הנמצא בקרבתו.
במהלך מבצע עופרת יצוקה, נהרסו על ידי צה"ל 13 בתים באל-פוכרי השייכים ל-85 בני אדם, כך על פי ארגון משמר זכויות האדם.
בעקבות קרבת העיירה לגבול עם ישראל, בשנת 2019 התרחשו הפרות סדר על גדר ההפרדה באזור אל-פוכרי.
בשנת 2019 האיחוד האירופי מימן הקמת מטמנת פסולת בעלות של 9 מיליון יורו באזור אל-פוכרי, שאמורה לשמש כמחצית מאוכלוסיית עזה.
ססאר מנדיונדו
ססאר גונסאלס לופס, הידוע גם כמנדיונדו (בספרדית: César González "Mendiondo" López; נולד ב-26 ביוני 1966), הוא כדורגלן עבר ספרדי, וכיום מאמן כדורגל.
קריירה
מנדיונדו החל לשחק כדורגל כקשר במחלקת הנוער של אתלטיקו מדריד, ומאוחר יותר עבר לשחק כמגן. בצעירותו שיחק בנבחרת הנוער של ספרד, ולזכותו גם הופעה אחת בנבחרת הצעירה. את הקריירה המקצוענית התחיל בעונת, אך לאחר הופעה אחת בלבד במדי אתלטיקו מדריד בליגה חזר לשחק בקבוצת המילואים של המועדון. את מרבית הקריירה שלו עשה בקבוצת אספניול, במדיה שיחק שש שנים, ובנוסף שיחק גם בראיו ואיקאנו ובמרידה.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל בשנת 1998 מונה לעוזר מאמן במרידה, הקבוצה האחרונה בה שיחק. בשנת 2000 הצטרף לצוות המקצועי של אתלטיקו מדריד, ושימש כאחראי על הסקאוטינג במועדון וכעוזר תחת כמה מאמנים, וביניהם לואיס אראגונס שאימן אותו כשעלה לקבוצה הבוגרת של המועדון כשחקן. בשנת 2006 מונה לעוזרו של אראגונס בנבחרת ספרד לקראת משחקי מונדיאל 2006, ובמשך שנתיים היה חלק מהצוות המקצועי של הנבחרת. לאחר זכייתה של נבחרת ספרד ביורו 2008, המשיך מנדיונדו עם אראגונס גם לפנרבחצ'ה מליגת העל הטורקית. ב-2013 מונה למנהל הטכני של סיוואספור לצידו של המאמן רוברטו קרלוס. באמצע עונת מונה מנדיונדו למאמן קבוצת טורחון מהליגה הרביעית בספרד, אך לא הצליח להציל אותה מירידה לליגה החמישית.
לקראת עונת הגיע מנדיונדו לישראל, ומונה למאמן קבוצת הפועל תל אביב. אך לאחר שני מחזורים סיים את תפקידו במועדון.
פטסי רדי
דיים פטריסיה לי "פטסי" רדי (באנגלית: Patricia Lee "Patsy" Reddy; נולדה ב-17 במאי 1954) היא עורכת דין ודירקטורית ניו זילנדית, שכיהנה מספטמבר 2016 ועד ספטמבר 2021 בתפקיד המושלת הכללית של ניו זילנד.