cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ועידת אנאפוליס
הצהרה משותפת
נשיא ארצות הברית פתח בהקראת הצהרה משותפת, המוסכמת על ישראל ועל הפלסטינים, ועיקרה קריאה להכרה הדדית ושלום והקמת שתי מדינות לשני עמים. המשא ומתן המעשי יתחיל ב-12 בדצמבר 2007, יימשך ברציפות, תוך שאיפה לסיימו עד סוף 2008. שני הצדדים התחייבו ליישם מיידית את התחייבויותיהם למפת הדרכים, וארצות הברית תבקר ותבדוק האם הצדדים אכן ימלאו את חלקם.
אישור הצהרת אנאפוליס על ידי ממשלת ישראל
ההצהרה המשותפת אושרה בישיבה של ממשלת ישראל בתאריך 2 בדצמבר 2007.
ראש הממשלה, אהוד אולמרט, אמר:
ביקורת על כינוס הוועידה
עיקר הביקורת כנגד הוועידה הגיעה הן מהימין הפוליטי בישראל מצד אחד והן מחמאס ואיראן מצד שני, אולם גם חלקים בשמאל הישראלי הביעו ביקורת כלפי כינוס הוועידה ללא הכנה מקדימה מספקת לטענתם. הימין הישראלי טען נגד הוועידה שישראל מגיעה לוועידה לאחר שהסכימה על ויתורים מראש ומעמדה נחותה, ומנגד טענו בחמאס ובאיראן כי הפלסטינים ויתרו על כל דרישותיהם לפני הוועידה וישראל לא הבטיחה דבר. סוריה הגדירה את הוועידה ככישלון פלסטיני בשל הצהרת בוש כי מדינת ישראל היא מדינת היהודים וטענה כי מדובר בניצחון ישראלי, בעוד הימין הפוליטי בישראל טען כי דווקא ישראל היא זו שלא יצאה עם דבר מהוועידה. זאת עקב שחרור המחבלים שליווה את הוועידה והן עקב הנכונות הישראלית לוויתורים בעוד ירי הקסאמים לעבר יישובים ישראלים נמשך. את כינוס הוועידה ליוו הפגנות של ארגונים שונים, שהביעו את התנגדותם לוויתורים ישראליים עתידיים אפשריים כלפי הפלסטינים.
קוליפורם
קוליפורמים (Coliforms) הוא שם כולל לקבוצת חיידקים שרובם שוכנים דרך קבע במערכת העיכול של בעלי חיים.
קבוצת הקוליפורמים אינה מהווה קבוצה טקסונומית רשמית, ולא תמיד קיימת בהירות בנוגע למיני החיידקים המשתייכים אליה. החיידק המזוהה ביותר עם קבוצת הקוליפורמים הוא Escherichia coli, הידוע יותר בשמו המקוצר E. coli (אי קולי). מין זה העניק לקבוצת הקוליפורמים את שמה ("דמויי קולי").
הקוליפורמים הם חיידקי מתג (בצורת מוט) אווירניים אובליגטוריים או אל-אווירניים פקולטטיביים. הם מבצעים כולם תסיסה לקטית, במהלכה הם מפרקים את הדו-סוכר לקטוז לחומצה לקטית. הם אינם מייצרים נבגים וכולם חיידקים גראם-שליליים.
פרוקטוז 1,6-ביספוספטאז
חסר מולד של האנזים היא מחלה הכלולה בקבוצת מחלות אגירת הגליקוגן. חסר זה גורם לכך שבהיעדר אוכל לא תהיה אפשרות לכבד להשלים את הגלוקונאוגנזה ותיווצר רמה נמוכה של סוכר בדם או היפו-גליקמיה. ילדים החולים במחלה זו צריכים לקבל ארוחות פחממתיות קטנות ברווחים קבועים ובמיוחד בלילה. מעבר לכך אסור שתהיה בתזונתם סוכרוז, פרוקטוז וסורביטול. אי שמירה על כך עלולה לגרום להגדלת כבד בשל הצטברות תוצרי הביניים בתוכו.
האנזים מזרז את התגובה:
אברהם מיוחס
רבי אברהם מיוחס (ת"ס – כ"ט בכסלו ה'תקכ"ח) היה דיין, מקובל ומחבר ספרות תורנית שפעל בירושלים. מחבר הספר שדה הארץ.
ביוגרפיה
נולד בירושלים לרב שמואל ממשפחת מיוחס אשר הגיעה לארץ בתקופת עליית מגורשי ספרד ולרחל. נכד לרבי ישראל יעקב חגיז ונין לרבי משה גלנטי. נתייתם בגיל שנתיים, וסבו, רבי משה מיוחס, פקיד הקהילה בירושלים, גידל אותו. למד בישיבת בית יעקב פירירה. ואצל רבי ישראל מאיר מזרחי (מחבר הספר "פרי הארץ") ואצל רבי יצחק הכהן רפפורט שחיבב אותו. בבחרותו נשא את ג'מילה, בתו היחידה של רבי טוביה כהן, מחבר הספר "מעשה טוביה". היה רבו המובהק של הרב יום טוב אלנקווה.
חיבר ספרים בהלכה בתלמוד ובקבלה. שימש כדיין בבית דינו של אחיו, הראשון לציון רבי רפאל מיוחס. בהיותו בגיל 40 התעוור. נפטר בכ"ט בכסלו ה'תקכ"ח ונקבר בהר הזיתים.
פיקוד האוויר האסטרטגי
פיקוד האוויר האסטרטגי (באנגלית: Strategic Air Command; בראשי תיבות: SAC) היה ענף של חיל האוויר האמריקני אשר היה אחראי על חלק גדול מארסנל הנשק הגרעיני של ארצות הברית, החל מהטילים הבליסטיים עד המפציצים אשר נשאו נשק גרעיני ומטוסי התדלוק שתידלקו אותם באוויר. כמו כן היה אחראי על התקפות גרעיניות בשטחי ברית המועצות במקרה של מלחמה.
היסטוריה
הפיקוד הוקם ב-21 במרץ 1946, כאשר חיל האוויר של הצבא האמריקני התפצל ל-3 פיקודים שונים: פיקוד האוויר האסטרטגי, פיקוד האוויר הטקטי, ופיקוד האוויר ההגנתי. הבסיס הראשון הוקם בבסיס חיל האוויר האמריקני, שדה בולינג בוושינגטון והמפקד הראשון של הפיקוד היה ג'ורג' ס. קנדי.
מטרת הפיקוד, כדברי ראש המטה הכללי הראשון של חיל האוויר של ארצות הברית, קארל ספאץ:
בתחילה לא יוחסו המשימות לשימוש בנשק גרעיני, כיוון שאז לא היה נשק כזה עדיין ברשות הפיקוד. ב-16 בספטמבר 1947, לאחר שחיל האוויר האמריקני איחד את ענפיו השונים והפך לארגון גדול יחיד, עבר בסיס הפיקוד לאומהה, נברסקה.
באוקטובר 1948 קיבל את הפיקוד הגנרל קרטיס לה מיי וביצע שינויים נרחבים בארגון, החל במבנהו ועד למשימות שהוא יבצע. לה מיי, שהגה את תוכנית ההתקפה האווירית האמריקנית על האיים היפנים בזמן מלחמת העולם השנייה, היה מאמין אדוק בכוח ההפצצה האסטרטגית, והאמין שרק על ידי הפצצת נקודות תורפה ושמירה על סטטוס "הפצצה במקרה הצורך" והרתעה ניתן להשיג שלום.
תחת פיקודו של לה מיי, הפך הפיקוד האווירי האסטרטגי לאחת מהכוחות החזקים בצבא ארצות הברית בכל הקשור למדיניות אסטרטגית בזמן המלחמה הקרה נגד הסובייטים, שהתבססה על הרתעה גרעינית, כלומר מניעת מלחמה כוללת באמצעות הטלת איום והפגנת כוח. לכן היה מוטו הארגון - "שלום הוא מקצוענו".
לה מיי, שהיה מאמין גדול בהתקפה ראשונית ומכרעת, האמין שעל הפיקוד האווירי האסטרטגי להיות מוכן למקרה של איום סובייטי. ולכן, עוד בימים המוקדמים של הארגון, הגה תוכניות תקיפה נרחבות בשטח רוסי למען ניטרול או הפחתת יכולת השבת התגובה של הרוסים לאחר התקפה אמריקנית. כמו כן בנה תוכניות ריגול רבות באמצעות מטוסי ביון וסיור בשטח האויב.
בתחילת ימי הפיקוד עמדו לרשותו מפציצי B-29 רבים שנעשה בהם שימוש במלחמת העולם השנייה (רק מעטים מהם יכלו לשאת נשק גרעיני), ומספר B-36 שעברו שדרוגים (שדרוג מנועים והוספת מקלעים). לאחר מכן החל הארגון להתמקד בבניית מפציצים בעלי מדחפים, ובשיא עוצמתו היו לו 1,500 מפציצים (רובם B-47).
כאשר הפכו הטילים הבין יבשתיים הראשונים לפעילים, הוחלט להעמידם לרשות הפיקוד האווירי האסטרטגי, דבר שהגביר אף יותר את עוצמת הרתעתו.
קרטיס לה מיי עזב את הפיקוד ב-1957 והחליף אותו הגנרל תומאס ד. פאוור, ששירת בתפקיד עד דצמבר 1964. אחריו התמנה הגנרל ג'ון דייל ראיין ששירת עד 1967, ואחריו הגנרל ברוס ק. ראיין שהיה בתפקיד עד 1972.
ב-1992, לאחר נפילת מסך הברזל והתמוטטות ברית המועצות, נסגר הפיקוד רשמית וכל משאביו ובסיסיו הוכפפו לחיל האוויר האמריקני. מעט מכלי הנשק הגרעיניים הועברו לחיל הים האמריקני. בהמשך אוחדו המפקדות השונות תחת הפיקוד האסטרטגי.
פסטל דה פאפה
פסטל דה פאפה (בספרדית: Pastel de Papa) הוא מאפה ארגנטינאי העשוי מתפוחי אדמה ובשר, נפוץ במדינות דרום אמריקה ומבוסס על המאכל הבריטי פאי רועים.
המאפה מורכב משכבת תפוחי אדמה שעליה מניחים בשר טחון, עגבניות, פלפלים, ביצה או בצל ירוק, מכסים עם שכבה עליונה של פירה וגבינה מגורדת ואופים למשך כשעה.
נהוג להגיש את המאכל כארוחה עיקרית.
גרסאות
למאפה גרסאות שונות ומלבד הגרסה הרגילה קיימות גם גרסאות על בסיס גבינה, ביצים, זיתים או צימוקים.
שאלון-סור-סון
שָׁאלוֹן-סוּר-סוֹן (Chalon-sur-Saône) היא קומונה (עיר) במחוז סון אה לואר (Saône-et-Loire) שבחבל בורגון-פראנש-קונטה במזרח צרפת.
גאוגרפיה
שאלון נמצאת בדרום חבל בורגון-פראנש-קונטה שבצרפת, היא ממוקמת על נהר הסון, בעבר הייתה עיר נמל פעילה, שהפיצה בעיקר יינות מהאזור, צפונה ודרומה שהובלו על נהר הסון ועל תעלת "Canal du Centre" שנחנכה ב-1792 וקישרה בין נהרות הלואר והסון.
היסטוריה
בשלהי העת העתיקה הצטמצם שטח העיר וגודל השטח שהיה מוקף חומה היה כ-150 דונם.
הקדוש הנוצרי מרקלוס הקדוש, בצרפתית "סן מרסל" (Saint Marcel) עונה והומת במקום בשנת 179 לספירה. גונתרם, מלך בורגונדיה, שקבע ב"קבילו" (Cabillo) את בירתו בשאלון-סור-סון ומת בה, עודד את פולחנו במחצית השנייה של המאה ה-6. הבישופות של שאלון-סור-סון, שהייתה חלק מהבישופות של ליון, נוסדה באותה תקופה.
במאה ה-5 - ה-13 התקיימו בשאלון 12 ועידות של הכנסייה הנוצרית. הראשונה התקיימה ב-470. בוועידה בשנים 649-647 כפו הבישופים אואן (אודנוס), מדארדוס ואליגיוס על גאליה את החלטות ועידת ניקיאה השנייה. הוועידה בשאלון ב-813 חייבה את הבישופים להקים בתי ספר לכמרים, אסרה על טבילה חוזרת של החוזרים בתשובה וכפה על כל הנזירים את תקנון בנדיקטוס. ועידה נוספת משנת 886 ניסתה לשווא לתווך בין הנסיכים הקרולינגים המסוכסכים. האחרונה בוועידות שאלון התנהלה בשנת 1073.
בשנת 732 הוחרבה העיירה על ידי הפולשים המוסלמים (ה"סרצנים"), אך נבנתה מחדש כעבור חמישים שנה על ידי קארל הגדול. ב-834 הוצתה על ידי לותאר הראשון. ב-937 הותקפה על ידי ההונגרים (מדיארים) ושוב ב-1168 על ידי המלך לואי השביעי שכעס על הרוזן גיום. בשנים 1237-938 השתייכה העיירה לרוזני שאלון בשנת 1237 העביר הרוזן ז'אן הזקן או החכם (1267-1190) את הרוזנויות שאלון ואוקסון לאיג הרביעי, דוכס בורגונדיה, בתמורה לאחוזות סאלן, ברקון, ויאפאן ואורנאן. שאלון השתייכה לדוכסות בורגונדיה בשנים 1477-1237. באמצע המאה ה-12 היא זכתה לצ'רטר כמועצה. בשנת 1273 התקיים בשאלון טורניר בין מלך אנגליה, אדוארד הראשון לרוזן של שאלון. הוא נשאר בזיכרון הקולקטיבי בשם "המלחמה הקטנה בשאלון"
בשנת 1478 נכבשה העיירה, אחרי מצור, על ידי המלך הצרפתי לואי האחד עשר שהחזיר אותה לכתר צרפת.
שאלון ידועה בעיקר כעיר שבה הומצאה שיטת הצילום. ניספור נייפס, מחלוצי הצילום, היה אזרח העיר. ישנו בית ספר על שמו בעיר וגם מוזיאון שנושא את שמו. המוזיאון, שממוקם ברחוב Quai des Messageries, מכיל ארכיון של למעלה משני מיליון צילומים ותצוגה של אביזרי צילום מראשית ההיסטוריה של הצילום.
אזרח מפורסם אחר של העיר, דומיניק ויוואן-דנון (Dominique Vivant Denon) (1747-1825), היה מעורב ביצירתו של הלובר: בהסבתו של ארמון הלובר, למוזיאון אחרי המהפכה הצרפתית. על שמו, יש בעיר מוזיאון, מוזיאון ויוואן-דנון, מוזיאון ארכאולוגי, שבו נמצאים גם כלי חרס עם כיתוב בעברית, המעידים על קיום קהילה יהודית עתיקה באזור.
ולינגטון (חבל)
חבל ולינגטון (באנגלית: Wellington Region) הוא חבל בדרום האי הצפוני של ניו זילנד הכולל את עיר הבירה ולינגטון וסביבתה. חבל ולינגטון נתחם על ידי ים טסמן במערב, האוקיינוס השקט במזרח ומצר קוק בדרום. הגבול הצפוני של החבל לא עובר בתוואי גאוגרפי ברור ונמשך בין אוטקי (Otaki) במערב לאקטהונה (Eketahuna) במזרח. שטחו של החבל הוא 8,140 ק"מ רבוע ומתגוררים בו 460,300 תושבים, יותר משלושה רבעים מהם סביב האזור האורבני של ולינגטון.
מבחינה גאוגרפית ניתן לחלק את חבל ולינגטון לארבע רצועות אורך, הרצועה המערבית ביותר, החופים החוליים לאורכו של ים טסמן, נקראת חוף קפיטי (Kapiti Coast), מזרחית אליה נמצאת הרצועה השנייה הכולל את הרכסים רימוטקה (Rimutaka) וטררואה (Tararua) שנוצרו מאותו קמט גאולוגי שיצר את האלפים הדרומיים באי הדרומי, הרצועה השלישית כוללת את הגבעות הנמוכות ומישורים סביב נהר רואמהנגה (Ruamahanga) והרביעית היא רצועה הררית נוספת, נמוכה יותר מרכסי הרימוטקה והטטרואה.
חלוקה מנהלית
מבחינה מנהלית החבל מחולק לשמונה רשויות אזוריות: ארבעה מחוזות וארבע ערים. את מחוז מסטרטון ולינגטון חלוקת עם מנוואטו-ונגנאוי שמצפון.
הערות שוליים
Te Whanga-nui-a-Tara
טרנס מאליק
טרנס מאליק (באנגלית: Terrence Malick; נולד ב-30 בנובמבר 1943) הוא במאי, תסריטאי ומפיק קולנוע אמריקאי.
במהלך שלושת העשורים הראשונים של יצירתו ביים שלושה סרטים בלבד, שזכו למעמד של יצירות מופת והקנו למאליק מקום מיוחד בין יוצרי הקולנוע האמריקאיים.
סגנונו של מאליק ייחודי מאוד ומכונה על ידי כמה מבקרים כ"טרנסנדנטי". סרטיו מאופיינים בשוטים ארוכים, בעלי קצב איטי ומהורהר, ומשולבים בהם צילומי טבע ונוף, שהפכו לאחד מסימני ההיכר שלו. מאליק נוהג להשתמש בקריינות (Voice Over) של אחת, או יותר, מהדמויות, והוא עושה בה שימוש אירוני שמוסיף מימד של מורכבות לסרטיו. למרות העמדה האירונית, מאליק נמנע משיפוטיות מופגנת כלפי דמויותיו ומבטו מרוחק ואובייקטיבי לכאורה. סרטיו ספוגים באווירה ואינם נשענים על עלילה.
ביוגרפיה
מאליק נולד באוטווה, אילינוי שבארצות הברית. אביו, אמיל מאליק, גאולוג נפט במקצועו, היה בנו של מהגר לבנוני ממוצא נוצרי-אשורי. אמו איירין (לבית תומפסון) הייתה ממוצא אנגלי.
את ילדותו העביר באוקלהומה ובטקסס ובצעירותו אף עבד בשדות נפט. הוא סיים בהצטיינות לימודי פילוסופיה באוניברסיטת הרוורד ואחר-כך המשיך ללמוד באוקספורד, שם החל בכתיבת התיזה שלו על הפילוסופים היידגר, קירקגור ו-ויטגנשטיין. בשל אי הסכמה עם מנחה הדוקטורט שלו, הפילוסוף גילברט רייל, לא סיים את כתיבת התזה. מאליק אף תרגם מאמר של היידגר לאנגלית (The Essence of Reason) תחת הוצאת אוניברסיטת נורת'ווסטרן ב-1969. לאחר שחזר לארצות הברית פרסם מאמרים בניוזוויק, ניו יורקר ו-לייף ולימד פילוסופיה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. "לא הייתי מורה טוב", התוודה מאליק בריאיון מוקדם, "ולכן החלטתי לעשות משהו אחר."
ב-1969 עבר ללוס אנג'לס והחל ללמוד קולנוע במסגרת מכון הסרטים האמריקאי (AFI). במקביל עסק בכתיבת תסריטים. בין היתר היה מעורב בכתיבת גרסה מוקדמת להארי המזוהם. את סרטו הראשון, "שבילי הזעם", ביים ב-1973. הסרט עוקב אחר זוג נאהבים, גבר צעיר ונערה, הנמלטים מזרועות החוק, בשל מעשי רצח שהיו אחראים להם. הדינמיקה שבין פשטות ותמימות ילדותית לבין הפניית עורף לציוויים מוסריים, המאפיינת את הצעירים, היא מוטיב מרכזי בסרט והיא תשוב להעסיק את מאליק גם בסרטיו הבאים. הסרט לא הצליח מבחינה קופתית, אך זכה לשבחים רבים מצד מבקרים ואנשי קולנוע. רבים תיארו את הסרט כאחת מיצירות הביכורים המבריקות בתולדות הקולנוע האמריקאי. בסרט כיכבו, בהופעתם הקולנועית המשמעותית הראשונה, השחקנים מרטין שין וסיסי ספייסק. מאליק עצמו מופיע בו בתפקיד קטן.
ב-1978 יצא סרטו השני, "ימים ברקיע", העוסק בשלושה נוודים עניים - גבר, אישה וילדה, שבחיפושם אחר עבודה מגיעים לחווה של בעל אדמות עשיר בארצות הברית, בתחילת המאה ה-20. החוואי מתאהב באשה, אלא שכוונותיה כלפיו אינן טהורות. זוהי אלגוריה על אמריקה - ואולי על האנושות כולה - על יופייה וכיעורה, על התמימות והשחיתות שבה. ייחודו של הסרט הוא באופן שבו מאליק מעניק לסיפור הצנוע, ממדים מיתיים של "גן עדן" ו"גיהנום", בעיקר באמצעות דימויים סיפוריים וחזותיים חזקים, הנתמכים בצילומים מרשימים, פרי עבודתו של צלם הקולנוע נסטור אלמנדרוס (שצילם רבים מסרטי פרנסואה טריפו). אלמנדרוס, בעידודו של מאליק, מיעט להשתמש בתאורה מלאכותית וצילם באור הרך של שעות השקיעה והזריחה ולעיתים אף לאחר השקיעה. בשל התארכות הצילומים, נאלץ אלמנדרוס לעזוב את ההפקה ואת מקומו החליף צלם הקולנוע המוערך הסקל וקסלר. צילום הסרט זכה בפרס האוסקר והוא אחד מהישגי הצילום המזהירים בקולנוע המודרני. הסרט נכשל קופתית, אך כיום הוא נחשב לאחד הסרטים האמריקאים המרשימים שנוצרו בשנות ה-70.
לאחר "ימים ברקיע", פרש מאליק מעשיית סרטים למשך עשרים שנה. במהלכן, טייל ברחבי העולם, חי בפריז ובטקסס וכתב תסריטים. בין היתר החל בפיתוח פרויקט גדול ממדים בשם Q, שברבות השנים יהפוך לסרט "עץ החיים". לצד התסריטים שכתב, יצר מאליק גם עיבוד בימתי לסרט של מיזוגוצ'י עבור הבמאי אנדז'יי ויידה. בשל פרישתו רבת השנים מבימוי סרטים וסירובו הגורף לראיונות עיתונאיים וצילומים, החלה להיווצר סביב מאליק מעין הילה "סאלינג'רית" של יוצר מסתורי ואגדי, מעין מתבודד גאון. המוניטין של מאליק רק התחזק בשנות השתיקה שלו.
ב-1998 חזר מאליק אל הבימה עם סרט המלחמה "הקו האדום", המבוסס על ספרו של ג'יימס ג'ונס ומתרחש במלחמת העולם השנייה. גם בסרט הזה עוסק מאליק ביופי ובאימה, גן העדן והגיהנום ובמחיר שהאדם משלם על התרחקותו מן הטבע, מן ההרמוניה. הסרט היה מועמד ל-7 פרסי אוסקר וזכה בפרס דב הזהב בפסטיבל ברלין. הבמאי מרטין סקורסזה בחר בו כאחד הסרטים הטובים של שנות התשעים.
ב-2005 יצא לאקרנים "העולם החדש" העוסק בסיפורה של פוקהונטס, נסיכה אינדיאנית שהתאהבה בקפטן האנגלי ג'ון סמית', בג'יימסטאון באמריקה. הסיפור המפורסם הוא חלק חשוב בהיסטוריה האמריקאית, והוא אף זכה לגרסה מצוירת של אולפני וולט דיסני. מאליק מספר את הסיפור בסגנונו הלירי, ובאמצעות צילום בתאורה טבעית.
סרטו "עץ החיים", זכה בפרס דקל הזהב לשנת 2011. ההתאחדות הבינלאומית של מבקרי הקולנוע בחרה בו כסרט הטוב של השנה.
ב-2012 יצא לאקרנים סרטו "אל הפלא", הסרט צולם באוקלהומה, עיר ילדותו של מאליק ומשתתפים בו חאווייר ברדם, רייצ'ל וייס ובן אפלק.
בשנת 1999 הוענק למאליק פרס הוקרה בפסטיבל הקולנוע בירושלים, מאליק הגיע לישראל כדי להשתתף בו כאורח כבוד.
חיים אישיים
מאליק הוא הבוגר בין שלושה אחים. אחד מאחיו, כריסטופר, נפצע קשה בתאונת דרכים, בה גם נהרגה אשתו. אחיו השני, לורנס, נסע לספרד למטרת לימודי גיטרה עם נגן הגיטרה הנודע אנדרס סגוביה, שם מצא את מותו, ככל הנראה בהתאבדות. מאליק התייחס למותו המוקדם של אחיו בשניים מסרטיו, "עץ החיים" ו"אביר הגביעים".
מאליק נישא שלוש פעמים: בפעם הראשונה לג'יל ג'ייקס ב-1970, בשנית למישל מורט ב-1985, ובשלישית לאלכסנדרה וואלאס ב-1998. מתגורר עם רעייתו באוסטין, טקסס.
מאליק דואג לכלול בחוזי העבודה של סרטיו תנאי מפורש, לפיו חברת ההפקה תמנע לחלוטין משימוש בדיוקנו לצורך יחסי הציבור של הסרט. כמו כן אינו משתתף בראיונות במסגרת מסעי הפרסום של סרטיו.
מרחק גנטי
מרחק גנטי הוא מדד לסטייה הגנטית בין מינים או בין אוכלוסיות בתוך מין, בין אם המדד מתייחס לזמן קיומו של אב קדמון משותף או לדרגת בידול. לאוכלוסיות עם אללים רבים דומים יש מרחקים גנטיים קטנים. זה מצביע על כך שהם קשורים קשר הדוק ויש להם אב קדמון משותף צעיר יחסית.
בבדיקת המרחק הגנטי מודדים את הדמיון של החומר הגנטי בין מינים שונים ובין פרטים בתוך אותו מין. הבדיקה מאפשרת לשחזר היסטוריה של אוכלוסיות. כדוגמה: עדויות למרחק גנטי מצביעות על כך שאוכלוסייה אנושית שמדרום לסהרה ואוכלוסייה אנושית באירואסיה התפצלו לפני כמאה אלף שנה לפחות. לרוב נבדקים המרחקים הגנטיים בין גזעים שונים של בעלי חיים מבויתים על מנת לקבוע על אילו גזעים יש להגן על מנת לשמור על גיוון גנטי.
מרחק גנטי משמש גם להבנת מקור המגוון הביולוגי.
מסדר ההצטיינות
העיטור מעוצב כצלב אדום שמעליו כתר מוזהב. העיטורים לאנשי צבא, שהם נדירים יותר, שונים מאלה הניתנים לאזרחים בשל תוספת של זוג חרבות מוצלבות מאחורי המדליה המרכזית. צבעי הסרט הם כחול ואדום.
המסדר מוגבל למלך ולעשרים וארבעה חברים, אך ניתן לצרף אזרחים זרים כ"חברים של כבוד", כך למשל נלסון מנדלה הוא חבר של כבוד במסדר ההצטיינות. המסדר היה פתוח לנשים מאז ייסודו, פלורנס נייטינגייל הייתה האישה הראשונה שזכתה לכבוד ב-1907.
רציתי לעוף כמו פרפר
רציתי לעוף כמו פרפר הוא ספר ביוגרפי מאת נעמי מורגנשטרן, המביא את סיפורה של חנה גופרית בתקופת השואה, מתחילת מלחמת העולם השנייה, בכניסה לגטו ועד הבריחה מהגטו וההתחבאות מהנאצים. הספר מלווה בתמונות ואיורים הקשורים לחייה של חנה. הספר אוייר על ידי אביחי כהן. הספר יצא לאור בהוצאת יד ושם ב-1995.
עלילת הספר
חנה גפרית נולדה בשנת 1935 בעיירה ביאלה ראווסקה שבפולין להוריה הרשל וזיסלה הרשקוביץ. עם הכיבוש הנאצי נאסר על חנה ללמוד בבית הספר בעיירה, ועל כן החלו הוריה ללמדה. בסוף 1941 הוקם גטו בעיירה, אך משפחתה של חנה הורשתה להתגורר מחוץ לגטו מכיוון שאמה עבדה כתופרת עבור כוחות הכיבוש הגרמניים. ההורים ביקשו להסתיר את חנה אצל משפחה פולנית עד תום המלחמה, אך חנה סירבה להיפרד מהוריה והגיעה אל מקום המסתור שלהם – בור תפוחי אדמה של משפחה פולנית.
בסוף 1942 גורשו יהודי העיירה למחנה השמדה בטרבלינקה. אביה של חנה ניסה להשיג תעודות מזויפות, אך שכנתם, גברת מושלקובה, הצליחה לגייס רק שתיים – לחנה ולאמה. האב נאלץ להיפרד מהן, ולא ידוע מה עלה בגורלו.
חנה ואמה הוסתרו במשך שנתיים בוורשה בדירתם של בני הזוג סקוברונק, חסידי אומות העולם. אמה של חנה סייעה בניקיון, בבישול, בתפירה ובהכנת שיעורים עם בנותיהם של בני הזוג סקוברונק.
במשך שנתיים ישבה חנה ליד הדלת כדי להקשיב לצעדים העולים מחדר המדרגות. נאסר עליה ועל אמה להציץ מבעד לחלון ולנעול נעליים כדי שלא יישמעו צעדיהן. בחג המולד, כשאירחה משפחת סקוברונק אנשים בביתה, הסתתרו חנה ואמה בתוך ארון. בחשכת הארון דמיינה חנה שהיא עפה למרחבים, חופשייה כפרפר.
בני הזוג סקוברונק הסכימו שחנה ואמה ימשיכו להסתתר בביתם בתנאי שאם יגיעו אנשי הגסטפו, ירדו לקומה החמישית ומשם יקפצו אל מותן. יום אחד טיפסו גרמנים במדרגות. חנה ואמה החלו לרדת אל הקומה החמישית. למזלן עלתה אחת מבנות המשפחה במדרגות ומיהרה להעלותן לעליית הגג וכך הצילה את חייהן.
לאחר שתעודותיהן נשרפו בהפצצת ורשה, התחזתה חנה לפולנייה אדוקה. חנה ואמה הובאו כאזרחיות פולניות לאומשלגפלץ ומשם נשלחו למחנה עבודה בזנפנברג ליד לייפציג ועבדו בבית חרושת של AEG.
כאשר התקרב הצבא האדום ללייפציג, ברחו חנה ואמה מהמחנה. הן שוחררו על גדת הנהר אלבה ובתום המלחמה שבו לעיירתן. הן גילו שמכל בני המשפחה שרדו רק הן ועזבו את העיירה למחרת הגעתן. הן הגיעו ללודז', ושם נישאה האם ליוסף קופרשמיד, ניצול שואה שאשתו ובתו נרצחו. לאחר שנה נולד אחיה של חנה, אברהם.
בינואר 1949 עלתה חנה לישראל, ומאז היא מתגוררת בתל אביב. היא למדה בבית ספר לסיעוד, עבדה כאחות בריאות הציבור בשכונת עג'מי וניהלה שם סניף של טיפת חלב. לאות הוקרה על עבודתה המסורה זכתה חנה בפרס עבודה על שם נמיר. היא עבדה כאחות ראשית באגף לרפואה ציבורית בעיריית תל אביב עד פרישתה לגמלאות.
על המחברת, נעמי מורגנשטרן
נעמי מורגנשטרן היא כותבת, מפיקה ומוציאה לאור ספרים, תוכניות וסרטים על מורשת יהודית, מורשת משפחתית ומורשת של היחיד. בשנים האחרונות נעמי הפיקה תוכניות על השואה, שהוצאו לאור בהוצאת יד ושם, רשות הזיכרון לשואה ולגבורה בירושלים.
נעמי מעבירה הרצאות וסדנאות של השואה דרך עיניים יהודיות בפני הורים, מורים ותלמידים.
ביקורות
הספר הומלץ על ידי משרד החינוך ועל ידי מוזיאון יד ושם כספר מתאים לתלמידי בתי ספר יסודיים, המאפשר דיונים בונים סביב סוגיות מרכזיות כמו התבגרות, התמודדות, עזרה הדדית וזהות יהודית.
ה'תר"ע
בשל המשמעות השלילית של המילה "תרע", לעיתים נוהגים לכנות שנה זו שנת עת"ר - תוך שמירה על הערך הגימטרי.
נבחרת ישראל בכדורגל עד גיל 21
נבחרת ישראל בכדורגל עד גיל 21 (נקראת על ידי ההתאחדות גם בשם גברים עד גיל 21) היא נבחרת הכדורגל הלאומית של ישראל עד גיל 21. סגל הנבחרת מורכב ממיטב הכדורגלנים המחזיקים באזרחות ישראלית שגילם מתחת ל-21, אף כי יכול להגיע גם עד גיל 23 (נקראת גם הנבחרת האולימפית) במקרים אחדים מסוימים – ובפרט כשהיא נציגת ישראל במשחקים האולימפיים. מאמן הנבחרת ממונה על ידי ההתאחדות לכדורגל בישראל, הגוף האדמיניסטרטיבי החולש על נבחרות ישראל בכל הגילים ועל הכדורגל בישראל כולו.
הנבחרת הצעירה העפילה לראשונה לאליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2007 שנערכה בהולנד – שם שיחקה בין 8 הנבחרות הגדולות והטובות ביבשת, לאחר שניצחה את הנבחרת הצעירה של צרפת בפלייאוף העפלה. הנבחרת סיימה את הטורניר עם שלושה הפסדים בשלב הבתים. בפעם השנייה, שיחקה הנבחרת באליפות אירופה 2013 לנבחרות צעירות, אליה העפילה אוטומטית בזכות אירוח הטורניר בישראל, כשהנבחרת סיימה את שלב הבתים במקום השלישי עם 4 נקודות. הפעם השלישית, באליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2023, זאת בזכות הנבחרת הצעירה שהעפילה אליה משלב הפלייאוף של טורניר המוקדמות, שהסתיים כשנה לפני כן.
היסטוריה ותחרויות
נבחרות אירופיות (ביניהן ישראל), משתתפות באליפות אירופה עד גיל 21 שנערכת בדרך כלל אחת לשנתיים, בניגוד לפעם בארבע שנים לנבחרות בוגרות. עד שנת 2006 התקיימה האליפות בשנים זוגיות, ועמדה בצילם של המונדיאל והיורו המתקיימים באותן שנים. החל מ-2007 התקיימה האליפות בשנים אי-זוגיות והייתה האירוע המרכזי לנבחרות כדורגל אירופיות באותן שנים.
לטורנירים כמו אליפות אירופה או האולימפיאדה, להם המוקדמות מתחילות כשנתיים לפני התחרות, מורשים שחקנים עד גיל 23 לשחק בתחרות או במוקדמות, כל עוד התחילו לשחק במוקדמות טרם מלאו להם 21. כאשר אליפות אירופה עד גיל 21 נערכת בשנה אולימפית (החל מ-2007 בשנה הקדם-אולימפית) היא משמשת גם לקביעת הנציגות האירופיות בטורניר האולימפי. הנבחרת הצעירה שברה שיא ב-11 באוקטובר 2006, לאחר שהעפילה לראשונה בתולדותיה לאליפות אירופה עד גיל 21 של שנת 2007, כשהיא מדיחה את אחת הנבחרות הטובות בעולם, צרפת. לאחר שעלתה מבית משולש במשחקים נגד טורקיה וויילס, ישראל סיימה בתיקו 1-1 את המשחק הראשון (מבין שניים) בצרפת. במשחק הגומלין, שנערך לעיני כ-8,500 צופים בהאצטדיון העירוני בהרצליה, ישראל ניצחה 0–1 משער של אמייה טגה.
בטורניר עצמו השתתפו שמונה קבוצות, ומתוכן ארבע העפילו לאולימפיאדת בייג'ינג (2008). במשחק הפתיחה הפסידה ישראל 0–1 להולנד, מארחת הטורניר. לאחר שלושה ימים הפסידה בתוצאה זהה לבלגיה, ובמשחק השלישי והאחרון של הנבחרת הפסידה ישראל 0–4 לפורטוגל והודחה מהטורניר ללא שערי זכות וללא נקודות.
אליפות אירופה לנבחרות צעירות ב-2013 נערכה לראשונה בהיסטוריה בישראל, והיה לאחד מטורנירי הכדורגל הבינלאומיים הראשונים שמתקיים בישראל, ולכן נבחרת ישראל העפילה אוטומטית לטורניר. בטורניר עצמו, תחת הדרכתו של המאמן גיא לוזון, צברה הנבחרת 4 נקודות מ-9 אפשריות, וסיימה שלישית בבית, אחרי איטליה ונורווגיה, אך לפני אנגליה. במשחק השיא שלה, גברה הנבחרת הישראלית 0–1 על מקבילתה האנגלית באצטדיון טדי, משער של אופיר קריאף, אולם ניצחון זה לא סייע לה להעפיל לשלב חצי הגמר, והיא כאמור הודחה מהמקום השלישי.
במוקדמות יורו 2015 לנבחרות עד גיל 21, סיימה הנבחרת במקום השני בבית אחרי פורטוגל והקדימה את נורווגיה ואזרבייג'ן, אך לא הייתה בין ארבע סגניות הבית הטובות ביותר ולא העפילה לפלייאוף. במוקדמות יורו 2017 סיימה שוב ישראל במקום השני בבית אחרי פורטוגל כשסיימה בבית לפני יוון, אלבניה והונגריה, אך שוב לא הייתה בין ארבע הסגניות הטובות ביותר ולא העפילה לפלייאוף. קמפיין מוקדמות יורו 2019 היה פחות מוצלח מבחינת הנבחרת הצעירה שסיימה רק במקום הרביעי בלבד בבית, אחרי אירלנד נורווגיה וגרמניה שסיימה בראשות הבית. במוקדמות יורו הצעירות 2021, סיימה הנבחרת במקום השלישי אחרי ספרד וצפון מקדוניה.
במוקדמות אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 לעונת 2023 נבחרת ישראל ניצחה בשלב הבתים את הונגריה ופולין, אך הפסידה ללטביה וגרמניה פעמיים. במחזור האחרון ניצחה הנבחרת את סן מרינו, וניצחון של גרמניה, שסיימה בראשות הבית, על נבחרת פולין הצעירה, שלח את נבחרת ישראל הצעירה לפלייאוף העלייה ליורו 2023. את צמד משחקי הפלייאוף מול נבחרת אירלנד, התחילה הנבחרת עם משחק חוץ באירלנד שהסתיים בתיקו 1–1. ב-27 בספטמבר אירחה הנבחרת הישראלית את משחק הגומלין באצטדיון בלומפילד לעיני כ-22 אלף צופים, מספר שיא של אוהדים למשחק של הנבחרת הצעירה. לאחר תיקו מאופס בתום 120 דקות ישראל ניצחה בדו-קרב פנדלים 3–1, ומתוקף כך העפילה ישראל לאליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 לשנת 2023 (שיתקיים ברומניה וגאורגיה ביוני 2023), וזאת בפעם השלישית בתולדותיה שהיא מגיעה לטורניר יורו.
בטורניר היורו שהתקיים ביוני-יולי 2023 הגיעה ישראל לרבע הגמר ובו גברה על גיאורגיה המארחת בתוצאה 4-3 בדו-קרב פנדלים לאחר 0-0 בתום 120 דקות, ובכך עלתה לראשונה בתולדותיה לחצי הגמר. הישג זה גם עזר להבטיח את מקומה של הנבחרת באולימפיאדת פריז (2024). בחצי הגמר הפסידה הנבחרת 0-3 לאנגליה, ובזאת סיימה את השתתפותה בטורניר.
סגל הנבחרת
סגל הנבחרת שזומן לקראת אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2023,
ההופעות והשערים מעודכנים ל-29 ביוני 2023, לאחר המשחק מול .
מתי אנג'ל
מתי אנג'ל (8 באוקטובר 1938 - 27 ביולי 2012) הייתה אלופה פאראלימפית ישראלית בעלת 6 מדליות, מהן 2 זהב.
ביוגרפיה
אנג'ל נולדה בבולגריה ובשנת 1948 עלתה לישראל. בשנת 1956 התגייסה לצה"ל ושירתה בחטיבה 7. בתקופת מבצע קדש נפצעה קשה בתאונת ירי ונותרה משותקת (קוואדרופלגית) ורתוקה לכסא גלגלים. לאחר תקופת שיקום למדה משפטים, הוסמכה לעריכת דין ועבדה כשלושים שנים, עד צאתה לגמלאות, כפרקליטה בפרקליטות מחוז תל אביב (פלילי).
בתקופת שיקומה הרפואי החלה לעסוק בספורט נכים במסגרת מרכז הספורט לנכים של איל"ן ומאוחר יותר בבית הלוחם תל אביב. אנג'ל עסקה בשחייה ובטניס שולחן והשתתפה לאורך השנים בארבע אולימפיאדות נכים. בשנת 1960 השתתפה במשחקים הפאראלימפיים הראשונים ברומא, התחרתה בשחייה ובטניס שולחן וזכתה בשני התחומים במדליית כסף. באולימפיאדת הנכים תל אביב (1968) זכתה בשתי מדליות זהב בטניס שולחן ובמדליית כסף בשחיית 25 מטרים. לאחר מכן השתתפה גם באולימפיאדת הנכים היידלברג (1972), בה זכתה במדליית ארד בטניס שולחן, ובאולימפיאדת הנכים ארנהם (1980).
יובל שני
יובל שני (נולד ב-28 במרץ 1969) הוא פרופסור מן המניין, דיקן הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית לשעבר, מומחה למשפט בינלאומי פומבי, זכויות אדם והמשפט ההומניטרי, ומשמש כמופקד הקתדרה למשפט בינלאומי פומבי ע"ש הרש לאוטרפכט (Hersch Lauterpacht) בפקולטה. חבר בוועדת זכויות האדם של האו"ם מאז 2013 וביולי 2018 מונה ליושב ראש הוועדה. ביולי 2017 הוכרז על מינויו לתפקיד סגן נשיא למחקר במכון הישראלי לדמוקרטיה.
ביוגרפיה
שני גדל בעומר ולמד בתיכון מקיף א' בבאר שבע. סיים את לימודיו לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית בשנת 1995. את לימודי התואר השני למד באוניברסיטת ניו יורק (1997) ואת לימודי הדוקטורט למד בשנת 2001, באוניברסיטת לונדון, במסגרתם כתב עבודה בנושא: "The Competing Jurisdictions of International Court and Tribunals: Which Rules Govern?" שני הרצה בתחום המשפטים במספר פקולטות בארץ וכן היה עמית מחקר באוניברסיטת הרווארד ובאוניברסיטת אמסטרדם ומרצה אורח במרכז המשפטים של אוניברסיטת ג'ורג'טאון ובבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מישיגן.
שני הוא המנהל האקדמי של מרכז מינרבה לזכויות האדם באוניברסיטה העברית ואחד ממנהלי פרויקט מחקר בנושא בתי דין וטריבונאלים בינלאומיים (Project on International Courts and Tribunals). החל ממאי 2008 שימש שני לסירוגין כראש פרויקט טרור ודמוקרטיה במכון הישראלי לדמוקרטיה.
שני הקים את נבחרת הג'סאפ הראשונה בישראל, כאשר פתח אותה במכללה למינהל. מאוחר יותר, כאשר עבר לאוניברסיטה העברית, הוא פתח קבוצה גם שם, כאשר הקבוצות מתחרות אחת השנייה בסבב הארצי, כאשר המנצחת עולה לשלבים המתקדמים בוושינגטון.
זכה בפרס נשיא האוניברסיטה העברית לחוקר צעיר מצטיין בשנת 2010.
באוגוסט 2012 נכנס לתפקיד דיקן הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית.
בשנים 2018 - 2020 שימש סגן נשיא למחקר במכון הישראלי לדמוקרטיה.
בשנת 2021 הוענק לו פרס גורני למשפט ציבורי. ובשנת 2022 זכה בפרס חשין למצוינות אקדמית במשפט.
ביבליוגרפיה
שני פרסם ספרים ומאמרים בנושאים רבים, בהם המשפט הבינלאומי, זכויות אדם והמשפט ההומניטרי. להלן אחדים מפרסומיו:
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
Scary Hours
Scary Hours הוא המיני-אלבום השני של הראפר הקנדי דרייק. הוא יצא לאור ב-19 בינואר 2018 באמצעות חברות התקליטים יאנג מאני אנטרטיינמנט, קאש מאני רקורדס וריפבליק רקורדס. הוא כולל את הסינגל "God's Plan", שהופיע גם באלבום האולפן החמישי של דרייק, Scorpion. המיני-אלבום נחשף לציבור באמצעות הרשתות החברתיות זמן קצר לפני צאתו. חלק שני למיני-אלבום, Scary Hours 2, יצא לאור ב-5 במרץ 2021.
שני השירים מתוך המיני-אלבום מכרו בכולל 90,000 יחידות שקולות לאלבום בשבוע הראשון לצאתו של המיני-אלבום.
החוף המערבי (ארצות הברית)
החוף המערבי (באנגלית: West Coast) או "החוף הפסיפי" של ארצות הברית הוא מונח גאוגרפי הכולל בתוכו, במובנו המצומצם, את המדינות השוכנות לחופו של האוקיינוס השקט: קליפורניה, אורגון ומדינת וושינגטון. במובן הרחב כולל המונח גם את המדינות היבשתיות נבדה ואריזונה, עקב קשריהן התרבותיים והכלכליים עם קליפורניה, וכן את אלסקה והוואי, מדינות שנמצאות אף הן על חוף האוקיינוס השקט.
היסטוריה
המתיישבים הראשונים באזור היו שבטים של ילידים אמריקאים לפני כ-10,000 שנים. לאחר מכן, במאה ה-17 נכבש האזור על ידי ספרד ונותר תחת השפעתה, בעיקר בדרומו. אלסקה הייתה שטח של רוסיה עד 1867. בהמשך, בתקופת הבהלה לזהב באמצע המאה ה-19 הגיעו לאזור מהגרים רבים ממזרח ארצות הברית וכן מרוסיה, מקסיקו, סין ומדינות נוספות. בשנת 1869 נבנתה מסילת הרכבת הטרנסקונטיננטלית הראשונה אשר קישרה את החוף המערבי עם החוף המזרחי והקלה על המעבר וההתיישבות באזור.
נטייה חברתית ופוליטית
באופן מסורתי נחשבות מדינות החוף המערבי לליברליות יותר. במלחמת האזרחים השתייכו קליפורניה, אורגון וושינגטון לאיחוד הצפוני ששלל את העבדות. גם הגישה להפלות במדינות האזור היא באופן מסורתי ליברלית יחסית. מאז 1988 בחרו מדינות האזור במועמד המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית.
תרבות
בסוגות מוזיקליות רבות נערכת הבחנה בין "צליל של החוף המערבי" ל"צליל של החוף המזרחי". החוף המערבי נחשב מתחכם פחות, מתאמץ פחות, זורם וקליל יותר מאשר ה"אינטלקטואלים" של החוף המזרחי ו"בירת התרבות" שלו, ניו יורק או משל "הערים האפורות" של המזרח כמו ניו ג'רזי, שיקגו או דטרויט.
כך בג'אז, החוף המערבי מקושר להתפתחות ה-Cool Jazz (מיילס דייוויס, ג'רי מאליגן, סטן גץ ועוד).
במוזיקת רוק הביא החוף המערבי צליל שונה מצד הרכבים דוגמת "נערי החוף" ו"הדלתות" בשנות השישים, "הנשרים" בשבעים ו"רד הוט צ'ילי פפרז" ו"ג'יינז אדיקשן" בשנות התשעים.
בהיפ הופ נבדל הזרם של החוף המערבי שהדגיש את ה"גאנגסטה ראפ" (ובו דמויות כד"ר דרה, אייס קיוב, סנופ דוג, Eazy-E, טופאק שאקור), מזה של ניו יורק. היריבות המרה בין שתי הקבוצות הסתיימה בהירצחם של שני הכוכבים המרכזיים של שתי הסצנות, טופאק שאקור והנוטוריוס בי. איי. ג'י.
מן החוף המערבי הגיע גם צליל מוזיקת הגראנג' של סיאטל (נירוונה, סאונדגארדן, פרל ג'אם, סטון טמפל פיילוטס ועוד).
גאוגרפיה ואקלים
קיימת שונות גבוהה וקיצונית באזורים האקלימיים בחוף המערבי. אקלים ים-תיכוני ולעיתים אקלים מדברי בקליפורניה ובחלקים מאורגון, לעומת ריבוי משקעים עם שלג בחורף, בצפון. רכס הרי קסקייד משתרע לאורך רוב אזור החוף המערבי, עד צפון קליפורניה, ומשפיע על האקלים: משקעים רבים במשך כל השנה, שלג בחורף, ובפסגות חלק מההרים בצפון יש שלג עד. לעומת זאת, במורדותיו המזרחיים של הרכס יש מדבר צל גשם.
עם זאת, האזור כולו הוא חלק מטבעת האש המקיפה את האוקיינוס השקט. קיימת תנודה של הלוחות הטקטונים באזור החוף המערבי כולו, דבר הגורם לפגיעות מיוחדת לרעידות אדמה ולהתפרצויות געשיות בחוף המערבי לכל אורכו. קליפורניה ידועה ברעידות האדמה התכופות הפוקדות אותה בשל העתק סן אנדראס. בקליפורניה ולאורך רכס הרי קסקייד מספר הרי געש פעילים ובהם הר מאמות' ופסגת לאסן אשר התפרץ בשנים 1914–1921. למעשה, כל ההתפרצויות הגעשיות שבחלק היבשתי של ארצות הברית בתקופה שמעל ל-200 השנים האחרונות היו בחוף המערבי. ההתפרצות האחרונה ארעה בהר סנט הלנס שבמדינת וושינגטון, ב-1980.
ולאדה דיבאץ
ולאדה דיבאץ (בסרבית קירילית: Владе Дивац; נולד ב-3 בפברואר 1968 בפרייפוליה, סרביה, יוגוסלביה) הוא כדורסלן עבר ששיחק בעמדת הסנטר, וכיום יושב ראש הוועד האולימפי הסרבי. בין השנים 2015–2020 שימש כג'נרל מנג'ר של סקרמנטו קינגס מליגת ה-NBA.
בספטמבר 2019 הוצג בהיכל התהילה של הכדורסל.
ביוגרפיה
דיבאץ החל את דרכו בכדורסל בקבוצות הסרביות סלוגה קרליובו ופרטיזן בלגרד. בדראפט 1989 נבחר במקום ה-26 על ידי לוס אנג'לס לייקרס, בה שיחק 6 עונות. דיבאץ תפס את מקומו של כרים עבדול-ג'באר כסנטר הפותח של הקבוצה, ובעונת 1991 הגיע עם הקבוצה לגמר, בה הפסיד למייקל ג'ורדן והשיקגו בולס. ב-1996 נשלח לשארלוט הורנטס תמורת קובי בראיינט. ב-1998 עבר לשחק בשורות סקרמנטו קינגס ביחד עם חברו הסרבי פרדראג סטויאקוביץ', והיווה אחד מעמודי התווך של הקבוצה, שהפסידה בפלייאוף לקבוצתו הקודמת, הלייקרס, שנה אחרי שנה. אחרי עונת 04–2003 חזר לשחק בלוס אנג'לס לייקרס, אך הוגבל בשל פציעות. ב-14 ביולי 2005 הודיע דיבאץ על פרישה מכדורסל פעיל בגלל פציעות בגב.
ב-2009 מונה ליושב ראש הוועד האולימפי הסרבי לתקופה של 4 שנים.
ב-2010 נוצר סרט דוקומנטרי בשם "פעם אחים" (Once Brothers), בהפקת ערוץ ESPN, על ידידותו ומריבתו עם השחקן הקרואטי דראז'ן פטרוביץ' בצל מלחמת האזרחים ביוגוסלביה.
דיבאץ נשוי ויש לו שני ילדים.
ג'ון בורדט
ג'ון פטריק בורדט (באנגלית: John Patrick Burdett; נולד ב-24 ביולי 1951) הוא סופר רבי-מכר בריטי.
ביוגרפיה
בורדט הוא עורך דין לשעבר שעבד במשך 12 שנים בהונג קונג, עד שהחליט להפוך לסופר מותחנים. ספריו "בנגקוק 8", ו"קעקוע בנגקוק" תורגמו לעברית בהוצאת מודן, ספרו "השניות האחרונות" תורגם לעברית ויצא בהוצאת נירם.
ספריו
סדרת ספרי הבלש סונצ'אי ג'יטפליצ'יפ שכוללת שישה ספרים שפורסמו בשנים 2003-2015, מתרחשת בעיקר בבנגקוק ומתמקדת בבלש בודהיסטי בשם "סונצ'אי ג'יטפליצ'יפ". סונצ'אי נולד לקצין צבא אמריקאי שמעולם לא הכיר, ולזונה. סונצ'אי גדל באירופה ובארצות הברית ורכש שם השכלה, ומאוחר יותר עבר לתאילנד, שם הוא חוקר פשעים אכזריים וביזאריים. הסדרה דנה בתעשיית המין שבתאילנד, ובשוני בין סונצ'אי, שוטר ישר שגדל במערב ולכן נחשב זר, לבין עמיתיו המושחתים.
חלק מהספרים בסדרה נכתבו בהשראת ספרים של פסוק פונגפאיצ'יט על הקשר בין הון ושלטון בתאילנד.
In the Wee Small Hours
In the Wee Small Hours הוא אלבום של הזמר פרנק סינטרה אותו ארגן נלסון רידל, האלבום יצא לאור בשנת 1955. באלבום זה הביא סינטרה את תפיסתו לאלבומי קונספט לדרגה חדשה. באלבום זה הגשים סינטרה באופן מלא את הרעיונות בהם אחז עוד מאלבומו הראשון The Voice of Frank Sinatra משנת 1946. אלבום זה הפך ברבות השנים לאחד מאלבומיו המפורסמים ביותר והמושמעים ביותר.
היסטוריה
אלבום זה היה לאלבומו הראשון שיצא על אריך נגן בקוטר 30.5 ס"מ, וחשוב יותר הוא הכיל לראשונה שירים שנכתבו והוקלטו במיוחד לאלבום זה, דבר שלא היה נכון במלואו לגבי אלבומיו הקודמים, שהכילו שירים רבים שהוקלטו בעבר על ידי אחרים.
השירים באלבום In the Wee Small Hours היו בלדות שנסובו סביב אווירת הבדידות של שעות הלילה המאוחרות והיסורים על אהבה שאבדה (ניתן לקשור זאת לכאורה לפרדתו הכואבת מהשחקנית אווה גרדנר). האלבום נפתח בשיר הנושא העגמומי, שנכתב זמן קצר לפני הקלטתו, ולאחריו מבחר של שירי פופ קלאסי (מסורתי), כל אחד מהם מאורגן באווירה מאופקת ורגועה על ידי הרכב נגנים קטן או כלי מייתר הנותנים אווירה מהורהרת.
עטיפת האלבום, נחשבת היום לקלאסיקה, מחזקת את נושא האלבום. העטיפה מציגה את סינטרה המהורהר, על רקע רחוב נטוש ומסתורי בשעת לילה מאוחרת.
קבלת פנים
בשנת 2003 דורג האלבום במקום ה 100 בדרוג 500 האלבומים החשובים ביותר של כל הזמנים על ידי המגזין רולינג סטון. כמו כן מופיע האלבום בספר "1001 אלבומים שאתה חייו לשמוע לפני מותך", שנכתב על יד רוברט דימרי. בשנת 2007 הוא נבחר על ידי טיים מגזין לאחד מ 100 האלבומים של כל הזמנים.
עבדי פלה
עבדי פלה שיחק 67 פעמים בנבחרת גאנה, כבש לזכותה 33 שערים וזכה 3 פעמים ברציפות בתואר כדורגלן השנה באפריקה (1991, 1992 ו-1993). הוא נבחר לאחד מ־125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם במרץ 2004.
שלושה מבניו הם כדורגלנים מקצועניים ששיחקו גם הם בנבחרת גאנה.
פרנק ולקר
פרנק ולקר (באנגלית: Frank Welker; נולד ב-12 במרץ 1946 בדנוור, קולורדו) הוא מדבב אמריקאי. ולקר דיבב מגוון רחב של דמויות בסדרות אנימציה רבות, והתפרסם בעיקר בזכות קולו כמגהטרון בסדרת האנימציה הרובוטריקים.
ולקר נכלל ברשימת 100 הכוכבים הרווחיים ביותר בכל הזמנים.
הקריירה כמדבב
לאחר שסיים לימודים בקליפורניה, ולקר החל להשתתף בפרסומות טלוויזיה. עוד בעת לימודיו הוא השתתף במחזות בית הספר ואף פתח במופע סטנד-אפ.
לפי ג'ון דימאג'יו ובילי ווסט, מדבבי הסדרה פיוצ'רמה, ולקר ידוע כ"אלוהי המדבבים" בזכות עבודתו הרבה, המקיפה כ-1,200 דיבובים שונים. בין ההפקות שלקח בהן חלק ניתן למנות את:
ולקר דיבב דמויות ממשחקי הווידאו "סטיץ': ניסוי 626", "באלדורז גייט" ו"ספור".
עבודתו ברובוטריקים
בשנות ה-80, ולקר דיבב רבות מהדמויות הנשנות של הסדרה הרובוטריקים: עשר דמויות שקרניקים (מגהטרון/גלבטרון, סאונד וייב, סקיי וורפ, ושש הקלטות לייזרביק, ראבאג', ראמבל, פרנזי, באזסו וראט-באט) ושלוש דמויות רובוטריקים (מיראז', טריילברייקר ווילי).
ולקר התבקש להיבחן לדמותו של מגהטרון בסרט הלייב אקשן "רובוטריקים", אולם בעיות בלוח הזמנים שלו מנעו ממנו השתתפות. אולם, ולקר דיבב במשחק המחשב שנעשה על הסרט, כמו גם פיטר קאלן (קולו של אופטימוס פריים). נוסף על כך, הוא מדבב את דמותו של סאונדווייב בסרטי ההמשך "רובוטריקים 2: הנקמה" ו"רובוטריקים 3". בסרט "רובוטריקים 4: עידן ההכחדה", ולקר שב לדבב את דמותו של גלבטרון. בסרט "רובוטריקים: האביר האחרון" הוא מדבב את דמותו של קנופי.
וולקר דיבב שתיים מדמויותיו הנודעות ביותר - מגהטרון וסאונד וייב - בסדרת האנימציה "רובוט צ'יקן". בשנת 2010 הוא חזר לדבב דמויות מהרובוטריקים, יחד עם פיטר קאלן, בסדרת האנימציה החדשה "רובוטריקים פריים".
תפקידים נוספים
מלבד הקריירה כמדבב, ולקר הופיע במספר תפקידים קולנועיים וטלוויזיוניים, ביניהם בסדרה "משפחת פרטרידג'" ובסרט "מלכוד 22", כמו גם בתוכניות אירוח שונות. ולקר הופיע בתפקיד מדבב בפרק בסדרת הטלוויזיה "סיימון וסיימון".
רנה לימה
רנה מרטין לימה (בספרדית: René Martín Lima; נולד ב-3 בינואר 1985) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הקשר האחורי.
קריירה
לימה, בוגר מחלקת הנוער של קבוצת ריבר פלייט, ערך את הבכורה בקבוצה הבוגרת של ריבר פלייט ב- 23 בנובמבר 2003 במשחק הליגה מול צ'קריטה ג'וניורס. הוא שיחק בשורותיה 46 משחקי ליגה והיה שותף לזכייה באליפות הקלאוסורה בשנת 2004. לימה השתייך גם לסגל הנבחרות הצעירות של ארגנטינה אך פציעה שעבר בלמה את התקדמותו.
מינויו של דייגו סימאונה למאמנה של הקבוצה הביא להכללתו ברשימת ההעברות. לימה, שכרטיסו שייך בין היתר לאיש העסקים הישראלי פנחס זהבי, היה מבוקש על ידי מספר קבוצות מהליגה הארגנטינאית ומרחבי דרום אמריקה אך לבסוף בחר להגיע בהשאלה עם תום העונה למכבי חיפה, שקיבלה גם את האפשרות לרכוש את כרטיסו בתום העונה.
ב-4 באפריל 2008, לאחר שסבל מכאבים במשך מספר ימים, נבדק לימה בבית החולים רמב"ם והתגלה כי לקה בסרטן. בעקבות מחלתו עזב לימה את ישראל וחזר לארגנטינה, שם הוסר הגידול מגופו. לאחר שהוסר הגידול ולימה החלים, הוא עבר לשחק בחימנסיה לה פלאטה. לאחר מכן עבר לחימנסיה חוחוי ומשם לארחנטינוס ג'וניורס. לאחר מכן שיחק לימה גם בקבוצת פניקס מאורוגוואי ובקבוצות נוספות בארגנטינה, ובשנת 2012 עבר לשחק בצ'ילה.
פראואנקירכה
פְרַאוּאֶנְקִירכֶה (בגרמנית: Frauenkirche) פירושו "כנסיית גבירתנו".
{{פירושונים|
ראו גם
}}
הלנה קאוט האוסון
הלנה קאוט-האוסון (נולדה ב-1940) היא במאית תיאטרון בריטית.
ביוגרפיה
הלנה קאוט-האוסון נולדה למשפחה יהודית בשנת 1940 בלבוב, וגדלה בוורוצלב שבפולין.
למדה לימודי בימוי בבית הספר הממלכתי לתיאטרון הפולני וב-1964 היגרה לבריטניה ולמדה באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA).
בשנים 1972–1974 חייתה בישראל, אך לאחר מכן שבה עם בעלה ובנה לבריטניה ומאז היא מתגוררת בלונדון.
קריירה מקצועית
בשנות ה-50 שיחקה קאוט-האוסון בתיאטרון היהודי בוורשה. היא עזבה את פולין לאחר שנישאה לבנו של אדמירל בריטי שעבד עבור נאט"ו, ועברה בעקבותיו לבריטניה.
בשנות ה-60 ביימה בתיאטרון רויאל קורט, ומחוץ לבריטניה גם בתיאטרון מונומנט-נשיונל בקנדה, תיאטרון גייט בדבלין, ובאגודה הפולנית לחברה ותרבות בלונדון.
במהלך שהותה בישראל ייסדה את התיאטרון הקהילתי במרכז הקהילתי בקריית היובל ירושלים וביימה בו, וכן ביימה הצגות בתיאטרון הבימה ובקאמרי, ולימדה בימוי באוניברסיטת תל אביב. גם לאחר ששבה לבריטניה הייתה מגיעה לישראל אחת לכמה שנים כדי לביים הצגות בתיאטראות השונים.
בין השנים 1992–1995 שימשה קאוט-האוסון בתפקיד המנהלת האמנותית של תיאטרון קלוויד בוויילס, ועל תפקידה זה זכתה ב-1994 בפרס פיטר ברוק עבור יצירה יוצאת מן הכלל. בעקבות זכייתה הפיק ה-BBC סרט תיעודי אודותיה בשם "לשבור את התבנית" [Breaking The Mold] וכן תוכנית רדיו שעקבה אחר עבודתה בתיאטרון בוויילס.
קאוט-האוסון לימדה באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) ובאקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון (LAMDA).
צביון גמדי
צביון גמדי (שם מדעי: Philantomba; קרוי גם צביון דק-חרטום או צביון היבלות), הוא סוג של אנטילופה בתת-משפחת הצביונים הכולל בין 2 ל-3 מינים החיים במרכז ומערב אפריקה. המינים בסוג היו משויכים בעבר לסוג צביון, אולם לבסוף סווגו בסוג נפרד בהתחשב בשוני הגנטי והחיצוני שלהם. סוג זה והסוג צביון סבכים הם הסוגים הנפרדים היחידים בתת-המשפחה מלבד הסוג צביון הכולל את מרבית המינים.
השם המדעי של הסוג נגזר מלטינית כדלהלן: "Philan" = דק\רזה פנים, ומתייחס לחרטומו הצר. "tomba" = יכול להתפרש הן כיבלת והן כנפוח ומתייחס לבלוטות הריח הגדולות והנפוחות שלו המזכירות יבלות של חזירי בר.
אנטומיה
המינים בסוג מתאפיינים במבנה גוף קומפקטי ועדין יותר משל מיני הסוג צביון, וכמשתמע משמם הם די ננסיים במידות הגוף - קרובים מאוד למידות מיני האנטילופה הננסית. הקרניים שלהם קטנטנות וגליליות ונראות יותר כזוג מסמרים, ולעיתים קרובות הן מוסתרות בשיער של המצח. בניגוד למיני הסוג צביון, אצל מיני הצביון הגמדי נפוץ מאוד חוסר קרניים אצל הנקבות. הסוג צביון גמדי נבדל גם מהסוג צביון בדברים הבאים: לצביונים הגמדים אין ציצת שיער מזדקרת במצח, אך תחת זאת יש להם שיער סבוך יחסית דמוי ציצה. יש להם זוג רצועות לבנות המקיפות את המצח. החרטום שלהם דקיק יותר ואוזניהם קטנטנות ועגולות לעומת הצביונים הגדולים. בלוטות הריח שלהם גדולות ונפוחות יותר, והחריץ השחור שלהם עקום בצורת משולש או בומרנג - בניגוד לחריץ הישר והאלכסוני של המיני הסוג צביון. ההבדל גם בולט מאוד בצורת הזנב: בעוד שלמיני הסוג צביון זנב דק המסתיים בציצה עגלגלה, מיני הצביון הגמדי בעלי זנב מנוצה או רחב ופלומתי המזכיר את זנב הציפורים. המינים מתייחדים גם בכך שיש להם בלוטות ריח בחלק התחתון של הפרסה, אך אין להם בלוטות ריח במפשעה.
אקולוגיה
בית הגידול של המינים הוא מרבית סוגי יערות הגשם הטרופיים, והם נוטים להיות רוב הזמן בעומק הסבך. למרות זאת, המינים מסוגלים לשרוד גם קרוב ליישובים אנושיים בשל האפשרות שלהם להתחבא היטב גם בכמות דלילה יחסית של שיחים. תזונתם של המינים מבוססת על עלים, זרעים, נבטים, ניצנים, עשבים ופירות, ולפעמים גם חרקים, ביצים ונמלים. בעת סכנה המינים יתנו קריאת אזהרה דמוית שריקה, ולאחר מכן יעלמו במהירות על ידי צלילה לסבך. בשל הגודל הקטן שלהם טורפיהם רבים ומגוונים: צבוע, זאב טלוא, חתול זהוב, סרוואל, תן, גירית, זבד, גחן, חתול בר, עיט, תנין, פיתון, ועוד עשרות טורפים גדולים וקטנים.
המינים בסוג הם מונוגמים כמעט באופן בלעדי, והזכר והנקבה מבלים יחד הרבה יותר זמן מאשר מיני הסוגים האחרים. הם פעילים הן ביום והן בלילה, בדרך כלל בטריטוריות מסומנות היטב הן על ידי הזכר והן על ידי הנקבה. שני בני הזוג משתתפים גם באופן פעיל בהגנת הטריטוריה מפני פולשים. הרבייה מתמשכת לאורך כל השנה, ולאחר תקופת הריון של 8-7 חודשים נולד עופר יחיד ולעיתים רחוקות שניים. העופרים של נשארים זמן רב יותר בשהייה בעומק הסבך - בשל הפגיעות שלהם לטורפים רבים. הגמילה יכולה להתחרש כבר בתקופה מוקדמת מאוד, אך לרוב נמשכת עד 5 חודשים. העופרים של נוטים להישאר עם אימם זמן רב יותר - בערך שנה. תוחלת החיים של המינים סביב ה-10 שנים.
קנגוריל המושק
קנגוריל המושק (שם מדעי: Hypsiprymnodon moschatus; קרוי גם קנגורו חולדתי מושק) הוא מין של כיסאי קטנטן דמוי חולדה האנדמי לאזור מוגבל בצפון יבשת אוסטרליה, ומהווה מין יחיד בסוגו ובמשפחת הקנגוריים המושקים. קנגוריל המושק הוא הכיסאי הקטן ביותר בתת-סדרת דמויי קנגורו הכוללת את המשפחות קנגוריים, קנגוריים חולדתיים וקנגוריים מושקים.
מאפיינים
לקנגוריל המושק מספר תכונות המשותפות לו ולקנגורים אחרים. לרגליו שלוש אצבעות, כשהבוהן של הרגליים האחוריות ארוכה מעט, הזנב כהה ארוך ונטול שיער. האוזניים דקות, עגולות וחסרות שיער, והגפיים הקדמיים ארוכים יותר בהשוואה למינים האחרים. הפרווה קצרה, וצבעה חום ערמוני כהה או אדום חלוד. הפנים, הידיים והרגליים שחורים, והחלק התחתון בהיר מעט. אורך ראשו וגופו של קנגוריל המושק: 21–34 סנטימטרים, אורך זנבו: 12–16 סנטימטר, ומשקלו: 340–680 גרם. שמו ניתן לו עקב ניחוח המושק הנודף מפרוותו. קנגוריל המושק חי ביערות גשם טרופיים לאורך החוף הצפוני של מדינת קווינסלנד האוסטרלית. הקנגוריל נוטה להישאר בקרבת מקורות מים דוגמת נהרות או אגמים. הקנגורילים פעילים בשעות היום, והם בעלי חיים ביישנים ובודדים. אף על פי שהם יכולים לקפוץ היטב, הם יעדיפו ללכת על ארבעת הרגליים, כשהקדמיות מתקדמות לפני האחוריות. לעיתים הם נעזרים בזנבם הארוך כדי לאסוף עלים וענפים לקן. הקנגורילים חיים בבדידות, אם כי לפעמים ניתן לצפות בזוגות ובשלשות המחפשים ביחד אחר מזון.
הקנגוריל נבדל מהקנגוריים החולדתיים, בכך שהוא ניזון כמעט אך ורק מחרקים. מדי פעם הוא מגוון את תזונתו בתולעים, פטריות, ופירות יער שונים. לעיתים קרובות הוא רובץ על זנבו ומחטט עם גפיים הקדמיות באדמה במטרה למצוא רמשים.
לנקבות יש כיס מפותח עם ארבע פטמות. הוולדות (בדרך כלל שניים) נולדים בעונה הגשומה (פברואר עד יולי). הוולד עוזב את הכיס לאחר חמישה חודשים, אך יישאר עדיין עם אימו. בגיל שנה הם מגיעים לבגרות.
לקנגוריל המושק תפוצה רחבה יחסית, ומצב שימורו מסווג על ידי IUCN כללא חשש (LC). מרבית האזורים שבהם הוא חי מוגדרים כשמורות טבע ופארקים לאומיים, כך שבית הגידול שלו יציב.
יוסף שוסטר
יוסף שוסטר (בגרמנית: Josef Schuster; נולד ב-20 במרץ 1954) הוא רופא יהודי-גרמני. מנובמבר 2014 הוא משמש כראש המועצה המרכזית של יהודי גרמניה.
פעילות בקהילה היהודית בגרמניה
בשנת 1988 שוסטר החל לכהן כראש הקהילה היהודית בווירצבורג, משרה אותו החזיק אביו בשנים 1958-1996. ב-2002 הוא נבחר לכהן כראש הקהילות היהודיות של בוואריה. בשנת 2010 הוא נבחר לסגן ראש המועצה המרכזית של יהודי גרמניה. לאחר שדיטר גראומן, היו"ר הקודם פרש ב-2014 מונה שוסטר ליו"ר המועצה.
שוסטר קרא מספר פעמים לדון מחדש במדיניות ההגירה המוסלמית לגרמניה ולשקול את הגבלתה לאור גילויי אנטישמיות בקרב המהגרים. ב-2018 שוסטר עלה לכותרות בעקבות קריאתו ליהודי גרמניה להסתיר את הכיפה במרחב הציבורי בערים הגדולות.
מרטוק
הגנרל מרטוק (באנגלית: Martok) הוא דמות בדיונית ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים", המופיע בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9". את דמותו מגלם השחקן האמריקאי ג'יי. ג'י. הרצלר.
סיפור רקע
מעט מאוד ידוע על עברו של מרטוק, למעט היסטוריה קצרה אשר הוא מעניק בפרק "Once More Unto the Breach", בו נודע כי הוא נולד אל תוך "בית קלינגוני" ("הבית של מרטוק"), אשר לא היה חלק מהאצולה הקלינגונית, והוא גדל על קרונוס, כוכב הבית של הקלינגונים, בחבל ארץ בשם "שפלת קת'הא" ("Ket'ha lowlands"). אזור זה נחשב לשממה בקרב הקלינגונים.
משפחתו הייתה מכובדת, וכללה חיילים ששירתו בנאמנות את האימפריה במשך 15 דורות, אם כי לא כקצינים. מזה זמן רב היה זה רצונו של אביו - אורת'וג - כי מרטוק הצעיר יהפוך לקצין, ולפיכך הוא גייס עזרתם של קצינים אשר זכה לכבוד מצידם, ובסופו של דבר הצליח להשיג קצין אחד, אשר יתמוך בבקשתו להירשם לאקדמיה הקלינגונית. הבקשה הוגשה לוועדת הביקורת, אך נדחתה על ידי חבר אחד, קור, בשל דעותיו האליטיסטיות אודות הלוחם הקלינגוני האגדי המגן על הכבוד והיוקרה של "הבתים הגדולים". עם דחייה בתיק האישי שלו, מקצין כל כך אגדי, מרטוק לא יכול לשרת אפילו כחייל פשוט. הוא העדיף לשרת, ללא קשר, ועל כן במשך חמש שנים עבד כפועל אזרחי על ספינת הדגל של הגנרל שיואנג. במהלך תקופה זו, ספינתו של הגנרל מצאה עצמה תחת מתקפת פתע מצד הרומולאנים. הם ניסו לעלות על הספינה, בזמן שמרטוק נטל לידיו נשק והגן על הגנרל, מצליח להדוף את הפלישה. ביצועיו וגבורתו במלחמה משכו את תשומת לבו של שיואנג, אשר העניק לו דרגת שדה ומינה אותו לתפקיד קצין. מרטוק זכה בדרגת לוטננט לאחר הקרב על טכא'ווט, אשר הביאה אותו למינוי כקצין הטקטי על סיפון ספינת החלל גות'ספאר, בפיקודו שלו קוטלאן.
כאשר דמותו של מרטוק מופיעה לראשונה, בסדרה "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9", הוא בעל דרגת גנרל.
גנרל מרטוק
בסביבות השנה 2371, מרטוק נחטף על ידי סוכנים של הדומיניון ומוחלף במשתנה אשר מתחזה לו. התאריך המדויק של זה אינו ברור. המשתנה מצליח במשימותיו, בתחילת המלחמה של הקלינגונים עם הקרדאסים, אבל בטעות חושף את זהותו האמיתית בפני אודו (אשר הוטעה להאמין כי קנצלר גאורון היה משתנה), במהלך טקס קלינגוני מסורתי. המשתנה נהרג במהירות על ידי הקלינגונים הרבים הנוכחים בטקס.
מרטוק שהה כשנתיים במחנה מעצר של הדומיניון ברביע גמא, שם מדי יום נאלץ להילחם בחיילי ג'מהדאר, בלוחמה פנים אל פנים, למטרות אימונים. ככל הנראה, במהלך אחד מקרבות אלו הוא איבד את עינו השמאלית. בתקופת השבי שלו, מרטוק למד לכבד את האופי הבלתי מנוצח ואיכויות הלחימה של וורף. בפרק "By Inferno's Light", מרטוק נמלט מהכלא ושב אל רביע אלפא, יחד עם גארק, וורף ובאשיר, ומקבל מינוי למפקד הכוחות הצבאיים הקלינגוניים אשר מוצבים בחלל עמוק 9.