cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סופיאן אבו זיידה
ביוגרפיה
אבו זיידה נולד במחנה הפליטים ג'בליה שברצועת עזה. לאחר שהשלים את לימודי התיכון, הצטרף לפת"ח.
בין השנים 1981–1993 נכלא בישראל בגין השתייכות לארגון עוין, החזקת אמצעי לחימה, גיוס פעילים ופגיעה במשתפי פעולה. בתקופת מאסרו, הגיע לעמדת הנהגה בתנועה, ושימש כדוברם של האסירים, וכן העמיק את ידיעותיו על החברה הישראלית ואת שליטתו בעברית.
השתחרר בעקבות הסכמי אוסלו והשתלב בתפקידים שונים במנגנוני הרשות. במקביל השלים תואר בוגר בסוציולוגיה באוניברסיטת אל-אזהר בעזה ובתחילת המאה ה-21 המשיך ללימודים מתקדמים בבריטניה. עבודת הדוקטורט שלו עסקה במדיניות של ישראל ובמוסדות היישוב שקדמו לה ביחס לשאלת ירושלים. לאחר שובו מבריטניה, התמנה ב-2005 לשר לענייני אסירים ברשות הפלסטינית, במשרד שבו שימש סגן-שר ב-1999. כיהן בתפקיד עד לחילופי השלטון ברשות ב-2006.
במהלך עימות חמאס-פת"ח ברצועת עזה בשלהי 2006 נחטף על ידי אנשי חמאס. הללו הגישו אולטימטום לפת"ח אולם שיחררוהו כעבור מספר שעות. בתקרית אחרת אנשי חמאס תקפו ופוצצו את ביתו.
חיים אישיים
אבו זיידה מתגורר במחנה הפליטים ג'בליה, נשוי ואב לארבעה.
בוברינץ
בוברינץ (באוקראינית: Бо́бринець, ביידיש: בוברניץ) היא עיר במחוז קירובוגרד באוקראינה.
היסטוריה
ממצאים ארכאולוגיים מאזור בוברינץ מעידים על קיומה של התיישבות אנושית באזור לפני 15,000 שנה, בתקופת האבן.
במאה ה-18 השתייכה בוברינץ לאימפריה הרוסית והייתה מרכז סחר וירידים אזורי. ב-1821 הוקם בה בסיס של צבא הצאר אלכסנדר הראשון.
באמצע המאה ה-19 הוקמו בעיר כנסייה על שם ניקולאוס הקדוש וכן תיאטרון. בסוף המאה ה-19 החלה הקמתה של כנסיית תחיית ישו ועלייתו השמיימה בעיר, והבנייה הסתיימה ב-1912. חלק מהחנויות בעיר השתייכו לדוד ברונשטיין, אביו של לאון טרוצקי.
תושבי העיר התפרנסו ממסחר ומתעשייה, בעיקר תעשיית ברזל, תחבורה, עור וסבון. בעיר פעלו אמני מלאכה, בעיקר בתחומי הנפחות והחייטות.
בשנת 1935 נפתחה בעיר אקדמיה לחקלאות.
יהודים
בראשית המאה העשרים התגוררו בבוברינץ כ-3,500 יהודים. במלחמת האזרחים ברוסיה נהרגו כ-160 יהודים מפוגרומים. רבים עזבו את העיר, וערב הכיבוש הגרמני ביולי 1941 היו בעיר 650 יהודים. בדצמבר 1941 הוקם גטו בעיר. בתחילת 1942 נורו יהודי הגטו ביער סמוך.
מגדלי פטרונס
מגדלי פטרונס (מלאית: Menara Petronas) הם זוג גורדי שחקים בקואלה לומפור, בירת מלזיה. הבניינים מתנשאים לגובה של 451.9 מטרים והם בעלי 88 קומות כל אחד. בזכות כך, החזיקו בתואר "הבניין הגבוה ביותר בעולם" בין השנים 1998–2004, עד השלמת בנייתו של טאיפיי 101 בטאיוואן.
היסטוריה
הבניינים תוכננו על ידי האדריכל האמריקני ממוצא ארגנטינאי, סזאר פלי, ועוצבו בסגנון אדריכלות פוסט-מודרנית במטרה ליצור סמל לעיר, קואלה לומפור, התואם למאה העשרים ואחת. עבודות התכנון החלו ב-1 בינואר 1992 וכללו מבחנים מחמירים של עומסי רוח על הבניינים בהתאם למשטר הרוחות באזור. ב-1 במרץ 1993 החלו עבודות ההקמה של הבניינים בשטח.
המגדלים נחנכו ב-1998 והיו באותה עת המגדלים הגבוהים ביותר בעולם, כשהם מחליפים את מגדל סירס. ב-17 באוקטובר 2003 הם איבדו את הבכורה בתואר זה לגורד השחקים טאיפיי 101.
מגדלי פטרונס הם עדיין הבניינים הגבוהים בעולם הבנויים כ"תאומים". מגדלים אלו הם הראשונים מחוץ לארצות הברית שזכו לתואר "הבניין הגבוה בעולם" מאז 1885. עם השלמתם ב-1998, הם עקפו את מגדלי התאומים שבמרכז הסחר העולמי בניו יורק בתואר צמד מגדלי התאומים הגבוה בעולם, כ-3 שנים בלבד לפני החרבתם בפיגועי 11 בספטמבר.
קישורים חיצוניים
תמונות
אחד חלקי אחד
אחד חלקי אחד (נכתב גם 1:1) הוא הרכב מוזיקלי ישראלי. בהרכב חברים הסופר והמשורר ערן בר-גיל אשר כותב את מילות השירים והמוזיקאים בועז ריינשרייבר, גֶדי רונן ומור שטייגל אשר מלחינים ומבצעים את השירים. ההרכב הוציא שלושה אלבומים כחלק מטרילוגיה ספרותית-מוזיקלית.
1:1
הגרעין הראשון להקמת ההרכב התרחש בעקבות מפגש בין המשורר ערן בר-גיל והמוזיקאי בועז ריינשרייבר. ריינשרייבר התרשם משיריו של בר-גיל והציע להלחין אותם. בהמשך צירף גם את חברו גדי רונן (שותפו ללהקת דבק) ואת מור שטייגל. השלושה החלו לעבד את הטקסטים מתוך שיריו של בר-גיל. הטקסטים לשירים המולחנים נלקחו מתוך שיריו של בר-גיל, כשלעיתים בתים ואף שורות ממספר שירים אוחדו לכדי שיר אחד מולחן. בשלב זה כבר התגבש הרעיון כי האלבום יהיה הראשון מתוך טרילוגיה של אלבומים בעקבות יצירותיו של בר-גיל.
ההרכב החל לעבוד על האלבום באולפנם "אפס" במושב ניר צבי כשחברי ההרכב גם מנגנים במרבית הכלים (ריינשרייבר - גיטרות, רונן - פסנתר וקלידים, שטייגל - פסנתר). להרכב צורף המתופף גיא יונה והבסיסט אייל גנור. בר גיל עצמו השתתף במספר שירים בקטעי הקראה. האלבום, אותו הפיקו ריינשרייבר ורונן, יצא בשנת 2006 על ידי התו השמיני. יחד עם האלבום יצא גם ספרון שירים של בר-גיל אשר נקרא באותו השם.
ברזל
בשנת 2008 יצא האלבום השני בטרילוגיה. הפעם היה האלבום מבוסס על ספרו של בר-גיל "ברזל". הספר מורכב מעשרה סיפורים קצרים וביניהם משולבים מחזורי שירה. חלק מהטקסטים לשירי האלבום נוצרו לאחר עיבוד של הסיפורים הקצרים וחלקם נוצר מתוך השירים שבין סיפור לסיפור.
אושר
בתחילת 2012 יצא "אושר" האלבום המהווה את החלק השלישי והאחרון בטרילוגיה. כשמו, התמה של האלבום היא האושר ומהותו. לחברי ההרכב הקבועים הצטרף השחקן רמי הויברגר במספר קטעי הקראה. הויברגר אף הצטרף אל ההרכב בהופעות בהן ביצע קטעי קריאה. כמו כן הצטרף להרכב שלומי מנצור כנגן בס וגיטרות באלבום וכנגן בס קבוע בהופעות. האלבום הוקלט באולפן "אפס" בניר צבי ויצא בהוצאה עצמית.
בשנת 2016 חזר ההרכב לפעול במסגרת הופעה לציון עשור לאלבום הראשון. מאז הופיע ההרכב מספר פעמים נוספות.
שקית (משחק ילדים)
שקית, או שני כלבים ועצם, הוא משחק ילדים המיועד לשתי קבוצות. הקבוצות מסודרות על שני קווים, במרחק של כעשרה מטרים זו מזו, כאשר השחקנים בכל קבוצה ממוספרים לפי מיקומם בשורה. במרכז המגרש מונחת שקית (המלאה בחומר כבד, במשקל של כמה מאות גרמים), ולידה עומד מנהל המשחק. בכל סיבוב, מנהל המשחק קורא מספר. שני השחקנים הממוספרים במספר זה, אחד מכל קבוצה, מזנקים לעבר השקית. השחקן הראשון אשר נוגע בשקית מוגדר כבורח, והשני כרודף. ברגע שנגע הראשון בשקית, עליו לקחתה אל מעבר לקו של קבוצתו. הצליח הראשון להימלט, ניצח בסיבוב. נתפס - ניצחה הקבוצה השנייה.
במקרים בהם הראשון מגיע לשקית בהפרש גדול מן השני, המשחק מהיר ומלא פעילות. עם זאת, המשחק עלול להפוך לחסר חיים כאשר המתחרים מגיעים בערך באותו הזמן אל השקית, ונכנסים למצב יציב של חוסר מעש: ידיהם שלוחות אל השקית, אך אינן נוגעות בה. הראשון שייגע בשקית יוגדר כבורח, ומיד ייגע בו השני, מכיוון שידו מונחת מעל וממתינה.
בגרסה אחרת של המשחק, מנהל המשחק מחזיק בידו מטפחת בד, שאותה שחקני כל קבוצה ינסו להעביר לצד שלהם. הוא יכול לקרוא למספר שחקנים בו זמנית. כאשר המשחק נתקע הוא יכול להחזיר את השחקנים שבמגרש, ולנקוב במספרים חדשים.
Some Nights (שיר)
Some Nights הוא שיר של להקת הרוק האלטרנטיבי פאן. השיר יצא לאור ב-4 ביוני 2012 כסינגל השני ושיר הנושא של אלבום האולפן השני של הלהקה, הנקרא אף הוא Some Nights. השיר נכתב על ידי ג'ף באסקר, נייט רוס, אנדרו דוסט וג'ק אנטונוף. השיר זכה להצלחה רבה ברחבי העולם והגיע למקום השלישי במצעד הסינגלים של ארצות הברית, בילבורד הוט 100. זהו השיר השני של הלהקה שהגיע לעשרת המקומות הראשונים במצעד זה, והשיר השני של הלהקה שזכה למעמד פלטינה בארצות הברית.
ערוץ הכוכבים
סלוגן הערוץ הוא "הבית של כוכבי הילדים".
הערוץ משדר מידי יום מהשעה 06:00 עד 00:00.
הערוץ משודר ב-HOT, yes, סלקום tv, פרטנר tv, STINGTV, NEXT TV, ו-FreeTV.
הערוץ התחיל לשדר ב-2 באפריל 2017 ב-yes, ב-2 באוגוסט 2017 עלה בפרטנר tv, ב-30 באוקטובר 2017 עלה ב-STINGTV, ב-1 ביולי 2020 עלה ב-HOT ובסלקום tv. מ-19 במרץ 2017 ועד 31 באוקטובר 2018 שודר בשרות הטלוויזיה של Smart tv עד לסגירת השירות. הערוץ זמין מ-אפריל 2023 בשירות הסטרימינג FreeTV
דמיעה
דמיעה (גוטציה, באנגלית: Guttation) היא תהליך בו מופרשות טיפות של לשד העצה מקצוות העלים של צמחים עילאיים. דמיעה יכולה להזכיר בשטח טיפות של טל, אך טל נוצר מהתעבות של נוזלים החיצוניים לצמח בעוד הדמיעה נוצרת מנוזלים המופרשים מהצמח.
התהליך
בלילה, לא מתרחש בדרך כלל תהליך של דיות מכיוון שרוב הצמחים סוגרים את הפיונית שלהם בלילה. כאשר הלחות בקרקע גבוהה, פוטנציאל המים של השורשים יהיה נמוך מהפוטנציאל בקרקע, מה שיגרום למים להיכנס אל השורשים. המים יצטברו בצמח, מה שיגרום ללחץ בשורשים. הלחץ הזה בשורשים גורם למים לצאת כטיפות דרך קצה העלה. בחלק מהצמחים פעולה זאת קוראת דרך הידאטודות או בלוטות ייעודיות אחרות. הדמיעה בעיקר מתרחשת כאשר אין אידוי מפני הצמח, מה שמונע קוהזיה המושכת את מולקולות המים כלפי מעלה. חוסר אידוי כזה יגרם לרוב בגלל לחות גבוהה באוויר או סגירת פיוניות, תהליכים שיתרחשו בדרך כלל במהלך הלילה.
הרכב כימי
הנוזלים המופרשים בעת הדמיעה יכולים להכיל מגוון רחב של תרכובות לא אורגניות, בעיקר סוכרים ואשלגן. כתוצאה מכך, כאשר הדמיעה מתייבשת נשאר פעמים רבות קרום לבן על העלה.
המורדים
"המורדים", (בספרדית: Rebelde Way, "דרך המורדים") היא טלנובלה ארגנטינאית, שהופקה ושודרה בארגנטינה על ידי חברת ההפקה של כריס מורנה בשיתוף עם "דורי מדיה גרופ". היא שודרה בישראל בערוץ פוקס קידס ובערוץ ישראל 10. כיום הסדרה זמינה לצפייה ב-Cellcom tv, HOT, yes,פרטנר TV.
רקע כללי
בנוסף לשתי עונות הסדרה, הופק סרט בשם המורדים: המסע אל החלום (בספרדית: Cuatro Caminos, בתרגום מילולי - ארבע דרכים).
ארבעת השחקנים הראשיים של הסדרה הם: פליפה קולומבו, קמילה בורדונבה, בנחמין רוחאס ולואיסנה לופילטו. שחקני הסדרה הגיעו מספר פעמים לביקורים בישראל, ופעמיים להופעות בהיכל הספורט שביד אליהו (דאז היכל נוקיה, היום היכל מנורה מבטחים). ההופעות והביקורים אופיינו בהיסטריה של מעריצים וזכו לסיקור תקשורתי נרחב. בעקבות הסדרה הופקה גם הלהקה ארווי.
לסדרה הופקה גם גרסה מקסיקנית בשם "Rebelde" המתרחשת במקסיקו ובעלת קווי עלילה דומים. סדרה זו הופקה על ידי ערוץ הטלוויזיה "טלוויסה" ושודרה גם בישראל. לסדרה זו יצאה גם גרסה בפורטוגל, ברזיל, יוון, צ'ילה והודו.
עונה 1
פרקים 1-139 (139 פרקים)
מספרת את סיפורם של ארבעה מתבגרים: פבלו בוסטמנטה, בנו של ראש העיר, סרחיו בוסטמנטה, מתבגר עשיר ופופולרי, מיה קולוצ'י, מתבגרת עשירה ומפונקת, יתומה מאמא ואהובת הבנים, מנואל אגירה, אשר מגיע ממקסיקו לארגנטינה על מנת לנקום את מות אביו, ומריצה פיה ספיריטו, אשר גדלה אצל אמה הדוגמנית והשחקנית, סוניה ריי. ארבעתם, לומדים בכיתה ט'(עונה ראשונה) בבית ספר "אליט וואי סקול", בית הספר העשיר והטוב ביותר במדינה. מנואל, אשר מגיע לבית הספר פוצח במסע נקמה במיה קולוצ'י, מכיוון שאביה, פרנקו קולוצ'י, בעל מותג עולמי של בגדים, אשם, לדעתו, בהתאבדותו של אביו. מריצה המרדנית, נשלחת לבית הספר לאחר שאביה מכריח אותה להירשם אליו. בבית הספר, מתחברים הארבעה אל חבריהם ומתבגרים ביחד איתם. במהלך העונה הראשונה מתרכזת גם כן העלילה במסדר הפועל בבית הספר שנים רבות, התלמידים (תלמידי המלגות ולאחר מכן מצטרפים עוד למאבק) מגלים אודות המסדר שפועל בבית הספר שמנסה להעיף מבית הספר את תלמידי המלגות. התלמידים מצליחים לגלות את חברי המסדר בבית הספר ולהביס אותם סופית.
עונה 2
פרקים 140-318 (179 פרקים)
מספרת על אהבות, התרגשיות, שנאה, כאב ובעיקר מוזיקה (ארווי ממשיכה להופיע).העונה מתחילה בכך שמיה ומנואל אשר נמצאים במקסיקו בביתו של מנואל בחופשה אך בסוף החופשה מיה ומנואל לא חוזרים לבית הספר וזוכים בכרטיסים לאי האהבה, כשהם מגיעים מנואל מתאכזב שמיה לא מוכנה להתמסר לו ... ובינתיים בארגנטינה פבלו עורך מסיבה לסיום החופשה ותחילת כיתה י' ומזמין את כל השכבה מלבד מריצה, כשמריצה שומעת על המסיבה היא מגיעה כדי להציק לפבלו. כשפבלו פוגש את מריצה הם מחליטים על הפסקת אש ושהם יתחילו את כיתה י' ברגל ימין והם היו ידידים (למרות שהם אוהבים). לעונה השנייה מצטרפים שחקנים חדשים: סול, רוקו, פרנסיסקו, לאורה, לולה (דולורס),ביאנקה, חואן מנואל, מירנדה, מוניקה (המחליפה של גלוריה וחברתה של סוניה),מרטין אנדרדה (אביה של מריצה). במהלך העונה השנייה מתגלים אויבים ואוהבים חדשים, הלהקה תוססת ומופיעה בכל העולם למרות הניגודים של חלק מההורים של משתתפי הלהקה (מיה קולוצ׳י ופבלו בוסטמנטה), נאבקים בהם בגלל האהבה שלהם ללהקה ולמוזיקה.
תגובות על שידורי הסדרה בישראל
שידור הטלנובלה עמד במרכז סערה ציבורית בישראל. הורים רבים טענו ש"המורדים" היא חלק מתופעה כוללת במדיה התקשורתית, בטלוויזיה בעיקר, של סרטים אך בעיקר סדרות המעודדות אלימות, קיום יחסי מין בקרב בני נוער, שימוש בסמים ושיכרות על בסיס יומי בשידוריהן. תימוכין לכך נמצאו בחבורות של ילדים ונוער שהתעללו בחבריהם לספסל הלימודים בצורה דומה למה שתואר בסדרה.
טענה נוספת שהושמעה בישראל כלפי סדרה זו, היא השימוש באלמנטים גזעניים לכאורה (הנושא עדיין לא הוברר באופן סופי בערכאה שיפוטית). המחלוקת הבוערת ביותר הייתה בנושא הדמות "ניקו" שמגלם בחור יהודי היוצא עם חברתו הקתולית "לונה" והוריו לוחצים עליו שייפרד ממנה בשל היותה קתולית. טענה נוספת על אפליה היא אפלייתם של תלמידי המלגה בבית הספר על רקע היותם ממעמד סוציואקונומי נמוך לעומת זה של חבריהם העשירים, שלימודים ממומנים על ידי הוריהם.
טענה נוספת הייתה שבסדרה צופים ילדים ובני נוער צעירים מדי שהם לא הקהל של הסדרה והם לא מסוגלים לסנן את האינפורמציה שמגיעה ממנה.
במספר הזדמנויות, בעיתונות הכתובה והמשודרת, במספר תוכניות אירוח, הגיב יאיר דורי, מנכ"ל ערוץ ויוה והמפיק השותף בהפקתן של טלנובלות רבות המשודרות בישראל, על טענותיהם של המתנגדים לשידור הסדרה. תגובתו הייתה שאין לסדרה כל קשר לאלימות הגואה בנוער וילדים בישראל וכי הסדרה עוסקת בענייני היום המעסיקים רבים מבני הגיל הצעיר ובכך למעשה עוזרת להם להתמודד עם מצבים אלה ולא מגבירה אותם.
המפיצים והמפיקים של התכנית טענו כי יש לה ערך חינוכי, מכיוון שהמעשים ה"מרדניים" לא ערערו את אפיון הגיבורים כחיוביים מטבעם, ומכיוון שרוב העוולות נתפסו ונענשו או שהיו להן השלכות שליליות. למרות שהסדרה הכילה מעט אלימות ושפה מגונה, היא לא הייתה גרפית בהרבה מהסרטים והסדרות האחרים ששודרו בערוצי הכבלים הישראליים (כולל אלה אשר כוונו לקהלים הצעירים). אולם, אולי בגלל הפופולריות הקיצונית שלה, מורים, הורים ופוליטיקאים רבים חשבו שהתכנית מזיקה מאוד. כפועל יוצא, שר החינוך ביקש מהערוצים ששידרו את התוכנית לצנזר תכנים פוגעניים לפני שידור התוכנית, זאת בתגובה לדיווחים חוזרים ונשנים במדיה הישראלית לגבי אירועים אלימים, לכאורה בהשראת התכנית "המורדים". כמו כן, המשדרים התבקשו לתייג את הסדרה כלא הולמת עבור צופים צעירים. לבסוף, בוועדה לזכויות הילד בכנסת נערך דיון מיוחד על התכנית, והמשדרים אימצו את ההמלצות.
בגלל העיסוק הציבורי בתוכנית, נוצרה הזדמנות ייחודית לבחון את ההשלכות ההתנהגותיות של ההשפעה הנתפסת של תוכנית פוגענית ספציפית על נוהלי הפיקוח של ההורים. מחקר שבחן את האופן בו הורים תפסו את השפעת התוכנית מצא, שהורים תפסו את התכנית כבעלת השפעה רבה יותר על ילדים אחרים מאשר על הילדים שלהם. בנוסף, מצא המחקר שלהורים שחשבו ש"המורדים" השפיעה על ילדיהם הייתה נטייה לפקח על הצפייה שלהם בטלוויזיה. לבסוף, הורים שהיו מודאגים מההשפעה של הסדרה על ילדים באופן כללי נטו לפקח ולבחון את החברים של ילדיהם. כל אלה רמזו שהורים מסוימים מאמינים שגם אם הילד שלהם לא מושפע ישירות מהתכנית, ילדים אחרים כן, ולכן הם צריכים להפעיל מנגנוני פיקוח.
ההופעות בישראל
"המורדים" הגיעו לישראל פעמיים להופעות בהיכל נוקיה. סיבוב ההופעות הראשון קידם את העונה הראשונה והגיעו לישראל כל שחקני העונה הראשונה מלבד המנהל, המורים, לונה וניקו. סיבוב ההופעות הראשון התקיים ב-2003 וחלו בו כ-21 הופעות. לאחר הביקוש הרב, ההופעות בישראל עוררו היסטריה רבה בקרב המעריצים והסדרה עצמה נחשבת לאחת הסדרות המצליחות בתקופה ההיא.
במהלך סיבוב זה הופקו 2 סרטים דוקומנטריים המתעדים אותו - האחד שודר ב-HOT3 בהשתתפות ג'ודי שלום ניר מוזס שליוותה את השחקנים במהלך הצילומים בארגנטינה, הסיורים וההופעות בארץ וארוחת ליל הסדר במהלכה גם כוכב הסדרה בנחמין רוחאס חגג את יום הולדתו ה-18, והשני שודר בארגנטינה ובספרד ובו צוידו כמה משחקני הסדרה במצלמות וידאו כדי לתעד את מאחורי הקלעים של הביקור.
בפעם השנייה שהגיעו לישראל היה סיבוב ההופעות בשביל לקדם את העונה השנייה לסדרה, כל השחקנים מהעונה השנייה הגיעו מלבד ניקו, המורים והמנהל. בנוסף, הצטרפה לונה מהעונה הקודמת. סיבוב ההופעות התקיים ב-2004 גם הוא כמו הקודם לו, עורר היסטריה רבה בקרב המעריצים והתקשורת.
עץ (תרשים)
תרשים עץ הוא תרשים המאפשר לארגן ולהציג מידע באופן היררכי על פי קטגוריות.
השם עץ נובע מדמיונו של תרשים זה לעץ טבעי, שלו יש גזע, ממנו יוצאים ענפים, מהם ענפי משנה, וכך הלאה עד לעלים. להבדיל מעץ טבעי, הצומח מלמטה כלפי מעלה, תרשים עץ צומח מלמעלה כלפי מטה, או משמאל לימין (בטקסט אנגלי), או מימין לשמאל (בטקסט עברי).
מבנה כללי
בדומה לעץ הטבעי, גם תרשים העץ בנוי משלוש שכבות עיקריות: גזע, ענף ועלים. עם זאת, תרשים העץ יכול להסתעף לאורך מספר בלתי מוגבל של רמות על פי סוג הנתונים שהוא מתאר.
מונחים והגדרות
השימוש במושגים הקשורים למשפחה נובע מהשימוש הנרחב בעצים לשם תיאור מבנה משפחתי. בהקשר זה מקובל יותר השם אילן- "אילן יוחסין".
צומת אב הוא צומת בדרגה אחת גבוהה יותר בהיררכיה.
שני צמתים היוצאים החולקים אותה צומת אב נקראים אחים.
דוד הוא צומת אח של צומת אב.
מסלול הוא מערך ענפים המקשר בין צמתים, לאו דווקא בכיוון הענפים.
מסלול העובר בכל צומת לכל היותר פעם אחת, נקרא מסלול פשוט. בעץ יש מסלול פשוט אחד ויחיד בין כל שני צמתים.
דוגמאות ושימושים
דוגמה נוספת: "עץ הדעת", המתאר את הדוקטורנטים של פרופסור מסוים, ולכל אחד מדוקטורנטים אלה את הדוקטורנטים שלו, וכך הלאה.
התיקיות במערכות קבצים מודרניות מסודרות אף הן במבנה של עץ, המומחש באמצעות "סייר". עץ זה, להבדיל מעץ סטטי המשורטט על-גבי נייר, הוא עץ דינמי: ניתן לפתוח בו תיקייה כך שיוצגו כל התיקיות הנמצאות בתוכה, או לסגור אותה.
גנאלוגיה היא תחום בו עושים שימוש רב בתרשימי עץ, לצורך בניית אילנות יוחסין.
ג'יימס קובורן
ג'יימס הריסון קובורן השלישי (באנגלית: James Harrison Coburn III; 31 באוגוסט 1928 – 18 בנובמבר 2002) היה שחקן קולנוע אמריקאי, אשר גילם לרוב את הבחור הקשוח בסרטי אקשן ומערבונים, בין היתר "שבעת המופלאים", "גיהנום לגיבורים", "הבריחה הגדולה", "חידון בחרוזים", "גבר ללא חת", "פט גארט ובילי הנער", "צלב הברזל". בשנת 1998 זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על תפקידו בסרט "פגיעה".
ביוגרפיה
קובורן למד משחק באוניברסיטת UCLA, לאחר מכן עבר לניו יורק ולמד אצל מאמנת השחקנים הנודעת סטלה אדלר.
קובורן שיחק תחילה במחזות, ועבר לשחק בסרטים. תפקידו המרכזי הראשון היה בסרט "שבעת המופלאים" לצד יול ברינר, צ'ארלס ברונסון וסטיב מקווין.
בסוף שנות השישים הפך לכוכב, אף הוגדר כ'סמל סקס', כשהוא מגלם את התפקיד הראשי בסדרת סרטי ריגול משעשעים "האיש שלנו פלינט". למשך תקופה מסוימת נעלם מהמסך עקב מחלת שרירים ניוונית, ואחר שב להופיע, במשורה. בשנים האחרונות לחייו זכה לעדנה מחודשת ואף זכה בפרס האוסקר לשחקן משנה בשנת 1998 על תפקידו כאביו האלכוהוליסט של ניק נולטה בסרט "פגיעה".
מותו
קובורן מת בפתאומיות, בגיל 74, מהתקף לב, בזמן שהאזין לרדיו. הוא השאיר אחריו אישה, בן ובת חורגת. אשתו, פאולה מורד, נפטרה מסרטן שנתיים לאחר מכן, ב-30 ביולי 2004, בגיל 49.
יהושע הפרוע
יְהוֹשֻׁעַ הַפָּרוּעַ (בגרמנית: Der Struwwelpeter, "פטר הפרוע") הוא גיבורו של ספר ילדים בעל אותו שם מאת ד"ר היינריך הופמן, רופא מפרנקפורט שעסק גם בפסיכיאטריית ילדים.
הספר בעברית וביידיש
תרגומו הראשון של הספר, בידי לילי צדק, יצא בשם יְהוֹשֻׁעַ הַפָּרוּעַ בשנת 1940 בהוצאת יואכים גולדשטין, ושוב ב-1941 בהוצאת ראובן מס, אחר כך בשם יפתח המלוכלך בתרגומו של אורי סלע (1975), ולבסוף בשם שׁוּעַ הַפָּרוּעַ בתרגומו של אוריאל אופק (1985). גרסה נשית, בשם יפית הלכלוכית, בתרגומה של מאשה קלו, יצאה לאור ב-1984.
ביידיש יצא הספר בשם פיניע שטרויקאַפ [יידיש: "פיניע ראש-קש"].
ערך חינוכי
הגישה החינוכית החמורה שבה נוקט הספר נחשבת כיום למיושנת. עם זאת, חובבי הספר טוענים כי גם ילדים קטנים מסוגלים להבחין בהגזמה הסטירית שבה מוצגים הסיפורים, וכי האפקט החזותי המתמשך שיש לאיורים המפורסמים מצליח לגרום לילדים לאמץ נורמות וכללי התנהגות מקובלים.
פרשנות פסיכולוגית
בשנים האחרונות עורר הספר עניין בחוגי הפסיכולוגיה ופסיכיאטריית הילדים, היות שניתן לפרשו כתיאור של הפרעה הנפוצה מאוד בילדות: הפרעת קשב וריכוז, היכולה להיות משולבת בהיפראקטיביות (ADHD) או לעמוד בפני עצמה (ADD). בספר שתי דמויות המתאימות לתיאורי ההפרעה. תיאורו של Zappelphillip ("גָּדִי נֻדְנָדִי") הוא אופייני להפרעת קשב מלווה בהיפראקטיביות, בעוד Hans-Guck-in-die-Luft ("דָּן רוֹאֶה בֶּעָבִים") החולמני אופייני להפרעת קשב ללא היפראקטיביות. יש המשערים כי הופמן עצמו סבל מהפרעת קשב.
פיב"א אוקיאניה
פיב"א אוקיאניה (באנגלית: FIBA Oceania) היא התאחדות כדורסל אזורית של פיב"א, ההתאחדות נוסדה בשנת 1969, במטרה לאחד ולייצג את כל 21 פדרציות פיב"א אשר ממוקמות באוקיאניה והמטה הראשי ששלה ממוקם בעיר גולד קוסט, אוסטרליה.
ייחודה של התאחדות זו היא הקוטביות הגדולה שלה, כאשר מצד אחד חברות בה אוסטרליה וניו זילנד שהן מדינות גדולות יחסית, אך כמעט כל שאר החברות הן איים קטנים עם מספרים תושבים מועט ביותר. זו הסיבה שבגללה אוסטרליה וניו זילנד נהנות מהגמוניה כמעט מוחלטת באזור זה. אלופת האזור הנוכחית (2014) היא אוסטרליה.
דירוג נוכחי לנבחרות פיב"א אוקיאניה
להלן דירוג הנבחרות בפיב"א אוקיאניה לפי הדירוג העולמי של פיב"א:
ג'ורג' איסטהאם
ג'ורג' אדוארד איסטהאם (אנגלית: George Edward Eastham; נולד ב-23 בספטמבר 1936 בבלקפול) הוא כדורגלן עבר אנגלי. איסטהאם ידוע בזכות קריירת המועדונים שלו (ניוקאסל יונייטד, ארסנל וסטוק סיטי), אך גם בזכות מעורבותו בפרשה מ-1963 שבעקבותיה חל שיפור ביכולת המעבר של שחקנים בין מועדונים.
ניוקאסל יונייטד
איטסהאם היה חלק ממשפחה של כדורגלנים. אביו, ג'ורג', היה כדורגלן אנגלי בינלאומי ששיחק עבור בולטון וונדררס ובלקפול, ואילו דודו הארי איסטהאם שיחק עבור ליברפול ואקרינגטון סטנלי.
איסטהאם הצטרף למועדון הצפון אירי ארדס, היכן ששיתף פעולה עם אביו שהיה מאמן-שחקן. איסטהאם שיחק בעמדת הקשר או החלוץ השני, והוחתם על ידי ניוקאסל יונייטד ב-1956. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 2 - 2 מול לוטון טאון ב-6 באוקטובר. הוא שיחק במגפייז (הכינוי של ניוקאסל) במשך ארבע עונות, ובהן זומן לנבחרת אנגליה עד גיל 23. הוא השתתף ב-125 משחקים במדי ניוקאסל, שבהם הבקיע 34 שערים. המיקום הטוב ביותר של ניוקאסל בתקופה זו היה השמיני בעונת 1959/1960.
אולם, איסטהאם הסתכסך עם הנהלת ניוקאסל בסוגיית המגורים שסופקו לו ובסוגיית העבודה השנייה שההנהלה ארגנה עבורו (חוקי השכר בכדורגל באותה תקופה לא אפשרו לשלם לו את השכר המתאים) וניסיונות ההנהלה למנוע ממנו לשחק במדי הנבחרת עד גיל 23. ב-1959 סירב איסטהאם לחדש את חוזהו וביקש לעזוב את ניוקאסל. אולם, ההנהלה סירבה לשחררו. באותה תקופה מועדונים הפעילו מערכת הידועה בשם "שמור והעבר", שמשמעותה הייתה כי הם יכולים לשמור על כרטיס השחקן ברשותם (ובכך למנוע ממנו לעבור) ולסרב לשלם לו אם הוא מעוניין לעבור.
איסטהאם לא היה יכול לעזוב, והכריז על שביתה בסוף עונת 1959/1960. הוא עבר דרומה והחל לעבוד עבור ארני קליי (לימים יושב-ראש פולהאם). לבסוף, הוא שוחרר מניוקאסל באוקטובר 1960 והועבר לארסנל תמורת 47,500 לירות שטרלינג. אולם, איסטהאם התייחס לפרשה באופן עקרוני, והחליט לפנות לאפיקים משפטיים בגיבוי התאחדות הכדורגלנים המקצועניים שאף סיפקה לו תמיכת כלכלית בסך 15,000 לירות שטרלינג.
בתביעה שהגיש הוא טען כי העברתו עוכבה בצורה לא הוגנת, וכי הנהלת ניוקאסל חייבת לו 400 לירות שטרלינג בעקבות שכר שלא שולם, בנוסף ל-650 לירות שטרלינג שהגיעו לו כבונוס. השופט פסק באופן חלקי לטובת איסטהאם, והצהיר כי המערכת "שמור והעבר" איננה הגיונית. מנגד, השופט קבע כי להנהלת ניוקאסל שמורה הזכות האם לשלם לאיסטהאם או לא על התקופה שבה היה מסוכסך עמה. איסטהאם הצליח לגרום לשינוי בשיטת העברת הכדורגלנים הבריטית, למרות שהוא עצמו לא נהנה מכך. החלק של "שמור" צומצם במידה רבה, כך שלשחקנים תהיה אפשרות נוחה יותר לשקול האם לחדש את חוזיהם או לא. בנוסף, הוחלט על הקמתה של ועדת בוררות למקרים של מחלוקות.
ארסנל
איסטהאם ערך את הופעת הבכורה שלו בארסנל ב-10 בדצמבר 1960, והבקיע שני שערים בניצחון 5 - 1 על בולטון וונדררס. בתיקו 3 - 3 מול ניוקאסל הוא הבקיע את שער השוויון של ארסנל, ובשל כך כונה על ידי אוהדי המגפייז בתואר "יהודה איש קריות". במשך שש העונות שלו בארסנל הוא היה שחקן הרכב קבוע; למרות שלא היה מבקיע שערים מצטיין, הוא היה אחד השחקנים הבולטים בסגל של ארסנל שנחשב לממוצע באותה תקופה; בתקופתם של ג'ורג' סווינדין ובילי רייט המועדון לא הצליח לסיים מעל המקום השביעי.
תקופתו של איסטהאם בארסנל התאפיינה במספר אירועים חריגים; בנוסף למאבק המשפטי עם הנהלת ניוקאסל יונייטד הוא הסתכסך עם הנהלת ארסנל לאחר שביקש העלאה במשכורתו בעקבות ביטול תקרת השכר ב-1961, דרישה שלבסוף נענתה. בתחילת עונת 1962/1963 הוא ביקש לעזוב את ארסנל לאחר שאיבד את מקומו בהרכב לג'ו בייקר. אולם, המאמן בילי רייט ניסה למצוא פשרה, ולבסוף החליט להחזיר את איסטהאם להרכב בעמדת השחקן שמאחורי בייקר; רמת המשחק של איסטהאם עלתה בהתאם, הוא החליט לבטל את בקשתו לעבור, ובעונת 1963/1964 וזו שלאחריה הוא הבקיע 10 שערים לעונה, כאשר הבולטים מביניהם היו שני שערים בתיקו 4 - 4 במסגרת הדרבי של צפון לונדון מול טוטנהאם הוטספר שנערך באצטדיון הייבורי באוקטובר 1963.
איסטהאם החל לבלוט ברמה הבינלאומית בזמן ששיחק בארסנל; הוא זומן לסגל הנבחרת האנגלית לקראת מונדיאל 1962 ללא הופעות קודמות, אך לא השתתף בטורניר: הופעת הבכורה שלו הייתה במשחק מול נבחרת ברזיל ב-8 במאי 1963. בהופעתו האחרונה בהרכב הוא הבקיע שער בניצחון 2 - 0 בקופנהגן מול נבחרת דנמרק, במשחק שנערך ב-3 ביולי 1966 והיה הכנה לקראת מונדיאל 1966. איסטהאם נכלל בסגל לקראת הטורניר, אך לא השתתף באף משחק בדרך לזכייה הראשונה של אנגליה בתואר. בזמן הטורניר הוא לא זכה לקבל את המדליה המוענקת לשחקני הנבחרת המנצחת, אך ב-2009 קיבל מפיפ"א את המדליה יחד עם שאר השחקנים שלא שותפו.
במקביל, המשיך איסטהאם לשחק בארסנל ואף זכה לענוד את סרט הקפטן בין 1963 ל-1966. אולם, בקיץ 1966 החליטה הנהלת ארסנל לפטר את המאמן בילי רייט בעקבות היכולת הלא טובה. איסטהאם התקרב לשנתו ה-30 כשזה קרה, והמאמן החדש ברטי מיי החליט לפרק בהדרגתיות את הסגל שנבנה על ידי רייט לטובת שחקנים צעירים יותר. בסך הכל הוא הבקיע 41 שערים ב-223 משחקים במדי ארסנל.
סטוק סיטי
איסטהאם עבר לסטוק סיטי באוגוסט 1966 של טוני וודינגטון תמורת 35,000 לירות שטרלינג, זמן קצר לפני תחילת עונת 1966/1967. הוא שיחק בסטוק במשך שמונה עונות שבמהלכן הצליח המועדון לשמור על מקומו בליגה הבכירה. איסטהאם זכה בגביע הליגה בעונת 1971/1972 לאחר שהבקיע את שער הניצחון במשחק הגמר מול צ'לסי. כיוון שהיה בן 35 שנים ו-161 יום הוא היה לשחקן המבוגר ביותר שזוכה בתואר זה. כמו כן, הוא היה שותף להפסדים בחצי גמר גביע ה-FA לארסנל בעונת 1970/1971 ובעונה שאחריה. הוא אף זכה להשתתף במשחקי סטוק סיטי בעונת 1972/1973 של גביע אופ"א, שהייתה הפעם הראשונה שבה המועדון השתתף בטורניר אירופי. שני משחקי הסיבוב הראשון הסתיימו בהפסד 3 - 5 לקייזרסלאוטרן.
לאחר קריירת המשחק
לאחר שפרש ממשחק פעיל הוא התמנה לתפקיד העוזר של טוני וודינגטון בסטוק, והחליף אותו לאחר התפטרותו במרץ 1977, כאשר הוא המאמן הרביעי בתולדות סטוק מאז 1935. איסטהאם קיבל על עצמו את משרת האימון של הרכב שנושל משחקניו הטובים ביותר בגלל בעיות כספיות, ובסוף עונת 1976/1977 המועדון ירד ליגה. איסטהאם עבד בסטוק במשך עשרה חודשים בלבד, ועזב את המועדון בינואר 1978 לאחר שלא הצליח להוביל את סטוק להעפלה בחזרה לליגה הבכירה.
לאחר שעזב את סטוק הוא פרש כליל מכדורגל, ועבר להתגורר בדרום אפריקה. הוא הקים עסק עצמאי לבגדי ספורט, ועסק באימון של ילדים שחורים (הוא התנגד נחרצות למשטר האפרטהייד). איסטהאם הוא גם היושב-ראש של מועדון האוהדים הדרום אפריקני של ארסנל.
רלי שכטר
רלי שכטר (נולד בתל אביב ב-14 באפריל 1965) הוא ראש המחלקה ללימודי המזרח התיכון באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
חייו
רלי שכטר למד לתואר הראשון בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון ואפריקה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1999 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת הרווארד. נושא המחקר שלו היה: "הסיגריה המצרית: מחקר אודות יחסי הגומלין בין צריכה, הפצה, ושיווק במצרים, 1850–1956", העבודה היוותה את הבסיס לספרו האחרון.
החל משנת 1999 מלמד שכטר באוניברסיטת בן-גוריון שבה הוא משמש כמרצה בכיר. בין השנים 2000 עד 2004 כיהן כעורך המדעי של "ג'מאעה: כתב עת בינתחומי ללימודי המזרח התיכון". בין השנים 2004 עד 2007 כיהן כמנהל תוכנית המוסמך הבינלאומית של המחלקה ללימודי המזרח התיכון. בין 2008 ל-2018 כיהן כראש המחלקה.
שכטר עוסק כיום (2011) במחקר השוואתי שבוחן התפתחות של חברות צריכה במצרים וערב הסעודית בתקופת "עשור הנפט", 1984-1974 לערך. מחקר זה מתמקד בשלושה תחומים: א. יצירה של שווקים ואופני שיווק חדשים בשתי המדינות. ב. הקשר שבין חברות צריכה מקומיות ותהליכי הדתה (אסלאמיזציה) שמתחוללים באותו זמן. ג. הפוליטיקה של חברות צריכה מקומיות במיוחד הקשר שבין חברת צריכה למשטרים אוטוריטאריים במצרים וערב הסעודית. מחקר זה ממומן על ידי הקרן הלאומית למדע.
על ספרו
ספרו של שכטר שיצא בשנת 2006 "עישון, תרבות וכלכלה במזרח התיכון: שוק הטבק המצרי 1850-2000" עוסק בשאלה כיצד צומחים שווקים מודרניים בתוך המרקם הייחודי למזרח התיכון? שכטר מתמקד בשוק הטבק במצרים ובוחן את יחסי הגומלין של שוק זה עם החברה, הפוליטיקה והתרבות של האזור. שכטר גם בודק את שוק הטבק המצרי כחלק מהשוק העולמי וכמושפע מתהליכי גלובליזציה מסוף התקופה העות'מאנית ועד ימינו. הוא פותח את ספרו בתיאור התפתחותה של תעשיית סיגריות מקומית וכיצד השפיעה הסיגריה המצרית היוקרתית על הפיכתה של הסיגריה למוצר צריכה בינלאומי. בהמשך, שכטר בוחן את תפקיד מוצרי הטבק בעיצוב תודעה מעמדית ולאומית של מעשנים מצריים מקרב מעמד הביניים החדש (אפנדייה). הספר התפרסם באנגליה בכריכה קשה ובמצרים בכריכה רכה, בהוצאת הספרים של האוניברסיטה האמריקאית בקהיר. חלקים ממנו תורגמו והופיעו בכתב העת המצרי "וג'האת נט'ר"
מי גבאים
בהלכות טומאה וטהרה, מי גבאים הם שלולית מי גשמים (או מים שאובים) המוטלים בחור בקרקע, ואין בהם שיעור ארבעים סאה כדי להחשיב את השלולית למקווה טהרה. למים אלו יש כללים מיוחדים בהלכות טומאה וטהרה. בפרק הראשון שבמסכת מקוואות, העוסק ב"שש מעלות במקוואות", מוגדרים מים אלו כמעלה הראשונה (התחתונה בדרגה) בהלכות טהרה.
ההלכה
לעומת זאת אם נעקרו המים מה"גבא" והם מונחים בכלי, המים עלולים להיטמא בנגיעה או בתערובת מים טמאים. מסיבה זו נפסק במשנה:. בנוסף, אין המים מטמאים אלא לדעת, ואם נפל לתוכן מת או שהלך בהן הטמא שלא לדעת המים טהורים.
בנוסף, קיימים הלכות מיוחדות לגבא בעניין הכשר לקבל טומאה. המים שהיו בגבא אינם מכשירים לקבל טומאה עד שתהיה כוונה של המוציאם, להשתמש בהם. אודות כך קובעת המשנה:. כלומר, הככר של התרומה אינה נטמאת אלא אם כן רחץ אותה הטמא במים, שאז הוא התכווין להשתמש בהם, אך אם לא, המים טהורים, ולא עוד אלא שגם אם התערבה בהם טיפה אחת קודם לכן, שנפלה מפיו של האדם הטמא ששתה מהגבא לא תהיה הככר מטאה מכיוון שעל פי דין הלך אחרי הרוב אנו מניחים שהמים שעל הככר הם מהרוב המים הטהורים. על כלל זה קיימת הסתייגות של רבי שמעון שקובע שהככר טמאה בכל אופן, כי אנו חוששים שהטיפה הטמאה שהייתה בגבא טמאה אותה.
ויל ויטון
ריצ'רד ויליאם "ויל" ויטון השלישי (באנגלית: Richard William "Wil" Wheaton III; נולד ב-29 ביולי 1972) הוא שחקן, סופר ומדבב אמריקאי אשר ידוע במיוחד במשחקו בסדרה "מסע בין כוכבים: הדור הבא" בתפקיד וסלי קראשר, בשל משחקו בסרט "אני והחבר'ה" בתפקיד גורדי לאצ'נס, ובשל משחקו בסרט הקולנוע "חיילי צעצוע" בתפקיד ג'ואי טרוטה. בהמשך כיכב בתפקיד אורח במספר פרקים בסדרת הטלוויזיה "המפץ הגדול" בה שיחק את עצמו.
ביוגרפיה
ויטון נולד בברבנק, קליפורניה לדבי אוקונר וויליאם ויטון הבן. יש לו אח ואחות.
הופעתו הטלוויזיונית הראשונה הייתה בשנת 1981 בסרט הטלוויזיה "A Long Way Home", והופעתו הקולנועית הראשונה הייתה בתפקיד מרטין בריסבי בסרט האנימציה משנת 1982 "The Secret of NIMH". ויטון זכה לראשונה לפרסום רב כאשר שיחק בסרט "אני והחבר'ה" משנת 1986 בתפקיד גורדי לאצ'נס - עיבוד קולנועי לנובלה של סטיבן קינג בשם "הגופה". בשנת 1991, הוא גילם את דמותו של ג'ואי טרוטה בסרט חיילי צעצוע.
בין השנים 1987 עד 1990 היה ויטון בין השחקנים הקבועים בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: הדור הבא" במהלך ארבע העונות הראשונות של הסדרה. בעונות שלאחר מכן (חמישית-שביעית) חזר להופעות אורח בפרקים שבהם שימש דמות מפתח.
בעקבות הפרסום הרב לו זכה בסדרה, לאורך נעוריו השתתף ויטון כאורח קבוע בכנסי מעריצים רבים של "מסע בין כוכבים" וצבר פופולריות רבה ככוכב נוער בעיתוני הנוער האמריקאים.
לאחר שעזב את "מסע בין כוכבים" עבר ויטון לטופיקה, קנזס, על מנת לעבוד בחברת התוכנה NewTek, שם הוא עבד במחלקת בקרת האיכות של תוכנת עריכת הווידאו בשם Video Toaster 4000. בהמשך הוא השתמש גם בפרסום הרב לו זכה כשחקן על מנת לפרסם את המוצר.
בסוף שנות התשעים ויטון הופיע במספר סרטים עצמאיים, בהם הסרט עטור הפרסים "The Good Things", בו ויטון מגלם עובד מתוסכל בכביש אגרה בקנזס. בשנת 2002 זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של מלבורן עבור התפקיד אותו גילם בסרט "Jane White is Sick and Twisted".
בשנים האחרונות ויטון השתתף ב-23 בנובמבר 2007 כשחקן אורח בפרק של סדרת הטלוויזיה "מספ7ים" וב-22 באוקטובר 2008 בפרק של סדרת הטלוויזיה "מחשבות פליליות", ויטון גם משתתף בתפקיד עצמו כשחקן אורח חוזר בסדרה המפץ הגדול, שם הוא אויבו המושבע של הדמות שלדון קופר.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 זכה ויטון לפופולריות רבה בזכות הבלוג האישי אותו הוא מנהל ובזכות הספרים אותם הוא פרסם אשר התבססו על החומר בבלוג.
בין השנים 2012-2017 יצר ויטון את סדרת הרשת "TableTop" יחד עם פלישיה דיי שעוסקת במשחקי קופסה. והיה בין יוזמי "International TableTop Day".
לאורך השנים השתתף ויטון גם בדיבוב של סדרות טלוויזיה, סרטי אנימציה ומשחקי וידאו שונים בהם "הטיטאנים", "Grand Theft Auto: San Andreas", "איש משפחה" "נארוטו שיפודן". ויטון קריין גם את הספר המוקלט שחקן מספר אחת.
חיים פרטיים
בשנת 1999 נישא לאן פרינס. הוא מתגורר עם אשתו ושני בניו החורגים בפסדינה, קליפורניה.
פילמוגרפיה חלקית
{|width=100%|
נמל החלל וייט סנדס
נמל החלל וייט סנדס (באנגלית: White Sands Space Harbor, בעבר נקרא Northrup Strip) היה מסלול המראה של מעבורות חלל, אתר בדיקה למחקר טילים, ואזור אימוני ראשוני בשימוש נאס"א לאסטרונאוטים המאמן אותם בפניות ונחיתות במטוסי ההדרכה של המעבורת ובכלי טיס מסוג T-38. בנמל יש מסלולי תעופה, עזרי ניווט, תאורת מסלול ומתקני בקרה, והוא שימש גם כאתר הנחיתה האמיתי של מעבורות גיבוי שונות.
הנמל נמצא כ-80 קילומטרים מערבית לאלמוגורדו, ניו מקסיקו, בגבולות טווח הטילים שלו.
מתקני מסלול
מתקן הבדיקה הממוקם בניו מקסיקו, נבחר בשנת 1962 על ידי מטה נאס"א והיה ידוע כאתר אפולו עד 1965. מתקן זה הוא לוויין של נאס"א, מרכז החלל ג'ונסון.
בשנת 1964 הובער בפעם הראשונה מנוע של רקטות באתר. מאז יש למתקן הבדיקה בנמל החלל תמיכה מתחנת החלל הבינלאומית ומתוכניות נוספות של נאס"א.
בשנת 1976 בחרה נאס"א ברצועת נורת'רופ כאתר להכשרת טייסי מעבורות החלל, ואז בנוסף לנמל מסלול המראה שני שחצה את רצועת הנחיתה המקורית מצפון-דרום, ובשנת 1979 האריכו את שני מסלולי ההמראה ל-10,668 מטרים. מסלולים אלו כוללים מסלול צר באורך של 4,572 מטרים שהורחב בשני קצוותיו ב-3,048 מטרים נוספים כדי לאפשר לנמל החלל לשמש כמתקן נחיתה לגיבוי.
נחיתות מעבורות
ב-30 במרץ 1982 נאלצה משימת מעבורת החלל קולומביה STS-3 לנחות בנמל החלל וייט סנדס לאור תנאי מזג אויר גרועים במרכז החלל קנדי ובבסיס חיל האוויר אדוארדס, זוהי משימת מעבורת החלל היחידה שנחתה בוייט סנדס.
מטווח הטילים וייט סנדס
הנמל הוא חלק ממתקני המסלול (המתקן הגדול והמשמעותי ביותר), של שטח בן כ-8,300 קילומטרים רבועים המכונה מטווח הטילים וייט סנדס המשמש את צבא ארצות הברית לניסויי טילים ומערכות נשק, השוכן בשטחם של חמישה מחוזות שונים בניו מקסיקו, והוא המתקן הצבאי הגדול בארצות הברית. ב-9 ביולי 1945 הוקם "וייט סנדס" לבדיקת רקטות ארוכות טווח אמריקאיות וגרמניות. שבוע לאחר מכן, ב-15 ביולי, נבחנה במקום פצצת האטום הראשונה.
בשטחי המטווח נמצאים אף מתקנים של נאס"א המשמשים לשיגורי לוויינים ורקטות המופעלים על ידי מרכז החלל ג'ונסון.
מגקמלוס
מגקמלוס (שם מדעי: Megacamelus; משמעות השם: "גמל ענקי") הוא סוג נכחד של גמל שחי בתקופות המיוקן והפליוקן שבתת-התור הנאוגן ברחבי אמריקה הצפונית בין השנים 10.3—4.9 מיליון שנה מזמננו, כך שהתקיים במשך 5.1 מיליון שנים.
בסוג זה נכלל מין אחד - Megacamelus merriami, אשר הוגדר בשנת 1929 בידי החוקר פריק. המאובנים נמצאו בנברסקה ואיידהו ודרומה עד דרום קליפורניה.
המגקמלוס היה גמל גדול ביותר, מה שנתן לו את שמו, אשר התחרה במיני הגמלים הגדולים ביותר מעולם לצד הטיטאנוטילופוס, הפרקמלוס, המגטילופוס והגמל הסורי. הוא הגיע לגובה 3.7 מטר ולמשקל של בין 1,700 עד 3,600 קילוגרם. מבנהו הגדול עזר לו לאכול צמחייה קשיחה ועשבונית שהשתרעה על פני הערבות בהם חי, לצד מיני גמלים ואוכלי עשב נוספים.
רמת אביב
רמת אביב הוא שמן של מספר שכונות בצפון תל אביב, באזור שמצפון לנחל הירקון.
היסטוריה
לפני מלחמת העצמאות שכן בחלקו הדרום-מזרחי של האזור הכפר הערבי שייח' מוניס, אשר תושביו נמלטו במהלך המלחמה.
השכונה נוסדה בשנות ה-50 בעקבות הגירה גדולה של עולים חדשים מארצות מזרח אירופה. במרוצת השנים המשיכה רמת אביב, שנוסדה מצפון לירקון, להתפתח צפונה, ומסביבה בין היתר אוניברסיטת תל אביב, מוזיאון ארץ ישראל, מרכז יצחק רבין, מוזיאון הפלמ"ח, בית התפוצות, מרכז יצחק רבין לחקר ישראל ואולפני הטלוויזיה החינוכית. סמוך לה התפתחו גם שכונות נוספות, וכן שדה דב, תחנת הכוח רדינג ופארק הירקון.
השכונה נקראה על שם מלון רמת אביב, שנבנה קודם הקמת השכונה מצידו המערבי של כביש החוף על ידי מאוריציו ויטלה, עדה סירני ויהודה ארזי ונפתח ב-1951. גולדה מאיר, שהתגוררה בשכונה, ביקשה ממאוריציו ויטלה לקרוא לשכונה כשם בית המלון, וכך היה מלון רמת אביב ל"מלון שיש לו שכונה".
רמת אביב א'
רמת אביב א' מכונה גם רמת אביב 'הירוקה' או רמת אביב "הישנה". השכונה נוסדה בשנות ה־50 במסגרת "שיכון עממי", סגנון בנייה שהונהג אז ברחבי הארץ. ראש עיריית תל אביב דאז, חיים לבנון, דרש שבמקום ייבנו רק בתים צמודי קרקע, אולם ידה של שרת העבודה, גולדה מאיר, הייתה על העליונה ובמקום נבנו שיכונים. את השכונה תכנן צוות אדריכלים שבראשו עמדו יצחק פרלשטיין ורוברט בנט. מרבית המבנים (כ־85%) עלו על הקרקע עד סוף שנות ה־60. אופי השכונה הוא של בתים צמודי קרקע לצד בתים משותפים בני ארבע קומות לכל היותר, שטובלים בריאות ירוקות מטופחות.
בשכונה 11 גני ילדים עירוניים, ארבעה בתי ספר: התיכון 'אליאנס' והיסודיים 'אילנות', 'אלונים' ו'אלומות'. בשכונה גם פועל מתנ"ס רמת אביב, שבט הצופים 'אביב' וקן של השומר הצעיר. בשכונה פועלת גם תנועת הנוער "כנפיים של קרמבו".
נכון לשנת 2018 התגוררו בשכונה 10,170 תושבים.
שטח השכונה הוא 864 דונם, מתוכם 381,751 מ"ר שטחים בנויים, ובהם 3,468 יחידות דיור. גבולות השכונה הם רחוב איינשטיין מצפון, רחוב חיים לבנון ממזרח ומדרום ודרך נמיר ממערב. בצידה הצפוני של השכונה שוכן קניון רמת אביב ובמרכזה מרכז ברודצקי.
בשכונה שלושה רחובות ראשיים: חיים לבנון, ברודצקי ורידינג.
גולדה מאיר גרה בשכונה זו בשנים 1959–1978. לאחר מותה ניטעה גינה קטנה ליד ביתה ונקראה על שמה.
רמת אביב ב'
בנייתה של שכונת נווה אביבים, הנמצאת מצפון לרמת אביב הירוקה, החלה בשנות ה־60 והואצה בשנות ה־70. תוכניתה העיקרית של השכונה בנויה מארבעה רחובות ראשיים (יהודה הנשיא, רב אשי, טאגור ואופנהיימר) הסוגרים על מרחב ציבורי רחב ידיים באופן משמעותי. מרחב זה כולל גינה שכונתית גדולה (גן יוסף פוליטי), מרכזים מסחריים, מוסדות חינוך ודת ומרכז ספורט הכולל בריכת שחייה, מדשאות ומגרשי ספורט.
בשכונה שני בתי ספר יסודיים, 'ניצנים' ו'ארזים', בית הספר לחינוך מיוחד 'יחדיו', 'שבט אביב' של הצופים וסניף בני עקיבא 'רמת אביב'. בעבר היה בשכונה בית ספר יסודי נוסף, 'אלונים'. ברחוב טאגור נמצא מרכז קניות והסעדה.
רמת אביב ג'
השכונה משתרעת על פני כ־1,100 דונם, והשטח הבנוי בה הוא כ־502 דונם, המחולקים למעט יותר מ־4,500 יחידות דיור. השכונה מונה יותר מ־12,000 איש, מהם כ־7% מעל גיל 65 ויותר מ־24% מתחת לגיל 14 (נתוני שנת 2017).
רמת אביב החדשה
ראשיתה של רמת אביב החדשה ב־1996, ותהליך בנייתה ואכלוסה מוצה עד תומו בראשית 2016. השכונה מאופיינת בבתים משותפים ואין בה צמודי קרקע. בשכונה בית ספר יסודי, 'אביב', והיא נשענת על מוסדות הבריאות והרווחה של שכונת למד ושל רמת אביב ג'. עם זאת יש בה שני מרכזי קניות ובהם סופרמרקט, בתי קפה, מספרות ומסעדות.
גבולות השכונה הם דרך נמיר ממזרח, שדרות לוי אשכול ממערב ורחוב איינשטיין מדרום.
כף יד
כף היד היא איבר זוגי הנמצא משני צדי גוף האדם, בקצה של כל יד.
מבנה כף היד
כף היד משמשת לאחיזה, ושליטה מבוקרת באצבעות היא אחד המאפיינים של האדם. בכף היד יש חמש אצבעות, ששמותיהן: אגודל, אצבע, אמה, קמיצה וזרת. מיקומו של האגודל כאצבע נגדית לשאר האצבעות הוא המאפשר לאדם לתפוס חפצים ולהשתמש בכלים עדינים.
בפנים כף היד נראים מעין קווים החרוטים על העור, קווים אלו מסמנים את אופן התנועה של כף היד ועליהם מתבססת אמונה עתיקה שלפיה בקווים אלו טמון מידע על האדם וגורלו. פענוח הגורל לפי אמונה זו נקרא קריאה בכף היד.
תקשורת באמצעות ידיים
שפת סימנים של חרשים היא שפה טבעית שמילותיה (כלומר - סימניה) בנויות משלושה מרכיבים הכרחיים: צורת כף היד, תנועת כף היד ומיקום כף היד ביחס לגוף.
גם בקרב השומעים קיים רפרטואר נרחב של תנועות ומחוות ידיים לשם תקשורת, בחלקו נובע משפת גוף ובחלקו נשען על מוסכמות תרבותיות. דוגמאות:
שערות בכף היד
צדה הפנימי של כף היד הוא אזור נקי לחלוטין משערות. מצב זה הביא ליצירת הביטוי "עד שיצמחו שערות בכף היד" לתיאור אירוע שלא יתרחש לעולם. דוגמה לביטוי זה מופיעה בסיפורו של ש"י עגנון, "בלבב ימים" (עמ' תקו): "שפעם אחת היו מספרים בביאת המשיח פשט הוא את ידו ואמר, כשם שאפשר לכף ידי שיצמח עליה שער כך אפשר שיבוא המשיח. לא הספיק להחזיר את ידו עד שהעלתה שער."
בהקשר אחר, צמיחת שערות בכף היד מוצגת כעונש טבעי (דמיוני) הצפוי למי שמרבה באוננות.
הר הבתרים
הר הבתרים היא אחת הפסגות של כתף שיאון. לפי אחת המסורות היהודיות זהו המקום שבו נערכה ברית בין הבתרים, ומכאן שמו בעברית. לפי מסורת מוסלמית זהו המקום שבו התרחש אירוע המתואר בקוראן, שבו ציווה האל על אברהם להקריב ארבעה מיני עופות, והקים אותם לתחייה. לפיכך, נקרא המקום בערבית "משהד א-טיר אל-אבראהימי" (مشهد الطير الإبراهيمي - האתר הקדוש של ציפורי אברהם) או "מקאם אבראהים אל-ח'ליל" (مقام إبراهيم الخليل - האתר הקדוש של אברהם ידיד-האל). במקום מבני קברים ולידם מאגרי מים ועצי אלון עתיקים.
במסורת היהודית
לפי ספר בראשית, כשאברהם אבינו חזר לארץ, מאזור דמשק, אחרי מלחמת ארבעת המלכים בחמשת המלכים, הוא עבר ליד הר חרמון:
על פי צבי אילן, אף כי אין עדות מובהקת מן הכתוב כי אכן בחרמון אירע הדבר, ואף משמע מהכתוב שהיא הייתה בחברון, ייתכן כי בימי הביניים שיערו יהודי בניאס, כי דווקא בחרמון אירע הדבר. מההר תצפית לחלקים הצפוניים של הארץ ולכן מתאים הוא להיות המקום בו נכרתה הברית: "לזרעך נתתי את הארץ הזאת מנהר מצרים עד הנהר הגדול נהר פרת (. לפי מסורת אחרת התרחש מעמד בין הבתרים בהר שנאן, מדרום-מערב למושב מרגליות, על הגבול עם לבנון מסורת נוספת מאתרת את המקום ליד חברון.
החוקר יוסף ברסלבי מצא כי כבר ב"אגרת יחוס אבות" משנת תר"צ (1937), העוסקת בקברים הקדושים שיהודי ארץ ישראל היו נוהגים להשתטח עליהם, מוזכר אחרי הקברים בבניאס, "מעמד לאברהם אבינו, והוא מקום בין הבתרים והוא על ראש ההר, וקורים לו הגויים "משהד א-טייר".
השליח משה ירושלמי כותב בשנת 1769: "מעמד בין הבתרים - שם הר גבוה ועליו בית גדול ושלושה מגדלים עליו. ובמקום הזה כרת הקב"ה ברית עם אברהם אבינו ע"ה".
יהודי צפת המשיכו במסורת. הם היו יוצאים שבוע שלאחר קריאת פרשת לך לך בבוקר אל החרמון והיה קוראים שם את פרשת ברית בין הבתרים. לפי מסורת קדומה נמצאים בהר הבתרים קברי האמוראיים רב פפא ורב אשי.
לאחר מלחמת ששת הימים שכן המקום באזור ספר סמוך לגבול ישראל-לבנון, ואותר מחדש על פי מקומיים שזיהו את האתר בהר הבתרים עם 'משהד א-טיר'. לפי צבי אילן, בחודש מרחשון תשכ"ט, קבוצת יהודים חרדים העפילה על ההר לקיים מחדש את המנהג היהודי קדמון לעלייה לאתר ברית בין הבתרים בסמוך לתאריך קריאתה של פרשת לך לך.
במהלך שנות ה־90 של המאה ה־20, במקביל למגעים שנוהלו בין ישראל לסוריה שהעלו חשש בדבר הסכמה ישראלית לנסיגה מרמת הגולן, יזם ירוחם קנטמן עליה המונית להר הבתרים סביב תאריכה של פרשת לך-לך. בעקבות יוזמה זו החלו עליות שנתיות המוניות למקום. לאחר נסיגת צה"ל מרצועת הביטחון בדרום לבנון באביב 2000 הפך האזור לזירת העימות המרכזית עם החזבאללה, ועליה המונית למקום נמנעה מסיבות ביטחוניות, והוחלפה בעלייה להר שזיף, המשקיף על המקום. עם זאת, מפעם לפעם מתאפשרת כניסה למקום בקבוצות קטנות בתיאום עם צה"ל.
במסורת המוסלמית
הקוראן מתאר אירוע הדומה לברית בין הבתרים, אך בעל משמעות שונה, בפסוק 260 של סורת אל-בקרה, היא הסורה השנייה בקוראן: "אמר אברהם: ריבוני, הראה לי איך תקים מתים לתחייה. אמר: אינך מאמין? אמר: כן, אבל הנח את דעתי. אמר: ובכן, קח ארבעה מיני עופות (...) ושים על כל הר חלק מהם, אחר-כך קרא להם, ויבואו אליך בריצה, ודע כי אללה רב-כוח וחכם."
הפירוש לקוראן המכונה תפסיר אל-ג'לאלין מרחיב ומספר כי אברהם הקריב טווס, נשר, עורב ותרנגול, ביתר אותם, עירב את בשרם ואת נוצותיהם והניח את החלקים על ההרים, אך שמר את ראשי העופות אצלו. כשקרא אברהם לעופות, עפו חלקי העופות והתחברו לחלקים המתאימים להם, ואז חזר גופו של כל עוף אל הראש המתאים שהיה שמור אצל אברהם.
ארכאולוגיה
בסמוך לסלע חמישה מבני קברים ובהם שני מבנים שבראשם כיפה. עמנואל הראובני סבור כי בעת הקבורה הונחו הגופות בתכריך-בד על רצפת המבנה, שלא כמוקבל אצל המוסלמים. צורת קבורה זו קיימת גם באתרים אחרים בחרמון. "ייתכן שמנהג קבורה זה, שמקורו בימי המשנה והתלמוד, נשתמר אצל המוסלמים, תושבי החרמון."
Paranoid (שיר של בלאק סבאת')
Paranoid הוא אחד משיריה המפורסמים ביותר של להקת ההבי מטאל הבריטית בלאק סבאת' שיצא לאור באוגוסט 1970.
הקלטות
השיר שיצא כסינגל, היה הראשון לאחר שישה חודשים מאז הוציאה הלהקה את אלבום הבכורה שלה Black Sabbath. בראיון שנתן בסיסט הלהקה גיזר באטלר למגזין "Guitar World", אמר: "רוב השירים ב-Paranoid נכתבו בערך בזמן הוצאת אלבום הבכורה שלנו. הקלטנו את כל השירים בתוך שניים או שלושה ימים בלבד. אולם השיר "Paranoid", נכתב במחשבה שנייה כשהרגשנו שאנחנו צריכים באלבום שיר קליל בן שלוש דקות. אז טוני הגיע עם הריף, ואני במהירות כתבתי את המילים, כשאוזי מקריא אותן כשירה".
בתחילה הביעו חברי הלהקה את רצונם שהאלבום ייקרא "War Pigs", כשם השיר הפותח את האלבום, אולם חברת ההקלטות התעקשה ושכנעה את הלהקה שהשם בוטה מדי, וכך "Paranoid" נבחר לכותרת האלבום. באופן מפתיע, המילה "Paranoid", איננה מופיעה בכל מילות השיר.
הצלחה מסחרית
"Paranoid" זכה להצלחה רבה במצעדים. במצעד הסינגלים הבריטי הגיע השיר למקום ה-4, ובמקום ה-61 בבילבורד הוט 100.
מעמד השיר
"Paranoid" נחשב לאחד השירים החשובים והמשפיעים בהבי מטאל, בזכות התבנית המוזיקלית הייחודית שלו, שלפיה נוצקים אלבומי מטאל עד היום, הליריקה הקשה, הריף הפשוט, הקליט אך העיקש וסולו הגיטרה הנמוך והכבד של איומי, ונחשב לקלסיקת רוק והמנון מטאל נצחי.
ברשימה המפורסמת של מגזין הרולינג סטון "500 השירים הגדולים בכל הזמנים" דורג השיר במקום ה-250.
השיר הופיע במספר סרטים וסדרות טלוויזיה, ביניהם: סיד וננסי, יום ראשון הגדול, כמעט מפורסמים, אנגרי בירדס ועוד.
דירוגים במגזינים
פורד מודל TT
פורד מודל TT (באנגלית: Ford Model TT) הוא כלי רכב בתצורות משאית קלה ואוטובוס אשר יוצר על ידי חברת המכוניות פורד, בארצות הברית, בין השנים 1917–1927.
דגם "פורד מודל TT" התבסס על דגם פורד מודל T.
מחירו של דגם "פורד מודל TT", (משאית פתוחה) בשנת 1923 עמד על 360 דולר.
עונת 2013/2014 בליגה האדריאטית
עונת 2013/2014 בליגה האדריאטית הייתה העונה ה-13 של תחרות לקבוצות כדורסל. בתחרות השתתפו קבוצות מהמדינות הבאות: סלובניה - 2 קבוצות, קרואטיה - 3 קבוצות, בוסניה והרצגובינה - 2 קבוצות, סרביה - 4 קבוצות, מונטנגרו - קבוצה בודדת, מקדוניה - קבוצה בודדת בנוסף לכך להשתתף בעונה זו הוזמנה קבוצה מהונגריה.
המשחק הראשון התקיים ב-4 באוקטובר 2013 ותחרות הסתיימה ב-27 באפריל 2014. בתחרות השתתפו 14 קבוצות.
התחרות כללה העונה הסדירה (26 סיבובים) ושלב הפיינל פור.
העונה הסתיימה בניצחון של ציבונה מקרואטיה, בפעם הראשונה בתולדות המועדון.
פיינל פור
המשחקים נערכו בבלגרד ארנה, בלגרד
אפקט CSI
אפקט CSI, הידוע גם כסינדרום CSI וכהדבקות CSI, הם חלק מהדרכים בהם תיאור מוגזם של מדע פלילי בסדרות פשע בטלוויזיה כמו CSI משפיעות על תפיסת הציבור. המונח נטבע לראשונה בכתבה משנת 2004 בעיתון USA Today המתארת את האפקט שנעשה על מושבעים במשפט ע״י סדרות טלוויזיה בהם מופיע מדע פלילי. זה לרוב מתבטא בכך שהמושבעים דרשו יותר הוכחות מדעיות במשפט פלילי, וכתוצאה מכך העלו את הרף האפקטיבי של הסטנדרטים בעבור תובעים. אף על פי שהאמונה הזאת נפוצה בקרב מומחי משפט אמריקאים, ישנם מחקרים שהצביעו על כך שהסיכוי שסדרות פשע גרמו לאפקט כזה הוא נמוך למדי, אם כי צופים הדוקים של CSI ייחסו ערך נמוך יותר להוכחות נסיבתיות. עם התקדמות הטכנולוגיה והפיכתה לנפוצה יותר בחברה, אנשים עלולים לפתח ציפיות גבוהות לגבי היכולות של טכנולוגיה פלילית.
רקע
אפקט CSI קרוי על שם CSI, תוכנית טלוויזיה ששודרה לראשונה בשנת 2000. בתוכנית, צוות בדיוני של חוקרי זירות פשע פותרים פשעי רצח במטרופולין לאס וגאס. בכל פרק, מציאה של גופה מובילה לחקירה פלילית ע״י חברי הצוות, אשר אוספים ומפענחים ראיות פליליות, מתחקרים עדים ועוצרים חשודים. בעקבות הצלחתה של הסדרה צולמו שלוש סדרות בת: CSI:מיאמי, ששודרה לראשונה ב-2002, CSI: ניו יורק, שעלתה לשידור ב-2004, ו-CSI: סייבר, שהחלה ב-2015.
אנתוני זייקר, היוצר של CSI, טען כי ״כל המדע מדויק״ בסדרה. לעומת זאת, חוקרים תיארו את המדע הפלילי המוצג כ- ״קסמי היי-טק״. המדען הפלילי תומאס מאוריליו העריך ש-40% מהשיטות המדעיות המוצגות ב-CSI אינן קיימות. בנוסף לשימוש בשיטות לא מציאותיות, חוקרי המז"פ מתעלמים מכל אלמנט של אי ודאות שנוכח בחקירות אמיתיות, ובמקום זאת מתארים תוצאות ניסיוניות בתור אמת מוחלטת.
הרעיון שאותם מצגי שווא יכולים לשנות את תפיסת הציבור בכל הנוגע לראיות פליליות נקרא ״אפקט CSI״, מושג שהחל להופיע בתקשורת הפופולרית ב-2004.
תחת האפקט הזה, קורבנות ומשפחותיהן, חברי מושבעים, מצפים לתוצאות מידיות מטכניקות שהוצגו לראווה כמו ניתוח טביעות אצבע ודי.אן.איי, בעוד שניתוח פלילי במציאות לרוב לוקח ימים או שבועות, כאשר אין ודאות למציאות ״אקדח מעשן״ לתיק התביעה. תובעים מחוזיים טוענים שאחוזי ההרשעה בתיקים בהם היו מעט הוכחות פיזיות נמצאו בירידה, הרבה בעקבות ההשפעה של CSI על חבר המושבעים.
עד לשנת 2009 יותר מ-250 סיפורים על אפקט CSI הופיעו בעיתונים ומגזינים, כולל כתבות ב-National Geographic, Scientific American and U.S. News % World Report.