cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שוקולטייר
עיקר אומנות השוקולד מתמקדת הן בטכניקת הכנת התערובת (בלגית או צרפתית כאמור) והן בחומרי הגלם המוספים לתערובת בשלבי יצירת המוצרים הסופיים.
בין שלל המוצרים הנפוצים המיוצרים בידי שוקולטירים ניתן למצוא מוצרים כגון: ביצי שוקולד ממולאים בממתקים, פרלינים, טבליות שוקולד, דפי שוקולד ועוד.
סם לויד
סמואל (סם) לויד (באנגלית: Samuel Loyd; 30 בינואר 1841, פילדלפיה – 10 באפריל 1911) היה שחמטאי אמריקאי, מחבר חידות שחמט, חידונאי ומתמטיקאי.
ביוגרפיה
לויד החל את דרכו כחידונאי בחיבור חידות שחמט, אשר פורסמו במגוון עיתונים. בין היתר הוא שיתף פעולה רבות עם הנרי ארנסט דודני וב-1890 הם פרסמו יחד סדרה של מאמרים בשבועון האנגלי "Tit-Bits", שכללו חידות של לויד עם פרשנות של דודני. השותפות התפרקה לאחר טענות הדדיות על גנבות ספרותיות, והפכה במהרה לתחרות מרה ופוריה. היום נחשבים השניים כשני החידונאים הגדולים בכל הזמנים.
לויד התפרסם לא רק במקוריותו ורבגוניותו בהמצאת חידות, אלא גם בכישרון יוצא דופן לשווקן. כך לדוגמה הציע בשנת 1880 פרס גדול לפותר חידת ה-15, ובכך הפך אותה לאחת החידות הפופולריות בכל הזמנים. מכיוון שלא ניתן לפתור את החידה (עובדה שהייתה ידועה לו), הפרס מעולם לא נגבה. חידות נוספות של לויד כמו חידת הפוני וחידת "הסיני הנעלם" (Get off the earth puzzle) זכו גם הם להצלחה מסחרית גדולה. בשנת 1907 הוא המציא חידת תשע נקודות.
מנגד לויד מעולם לא הקפיד הקפדה יתרה על דיוק עובדתי. כך לדוגמה לויד טען, החל משנת 1891 ועד למותו בשנת 1911, כי הוא המציא את חידת ה-15, אך בספר עכשווי הגיעו למסקנה שלויד רק שינה חידה שהייתה קיימת לפניו. כאוהד מושבע של תצרפי טנגרם פרסם לויד ספרון בשם 'הספר ה-7 של הטאן' ובו 700 עיצובי טנגרם ייחודיים. הספר שהיה אחד הספרים הראשונים שפורסמו בארצות הברית על המשחק, הכיל סיפורים היסטוריים שהתגלו כמבוססים לגמרי על דמיונו הפורה של לויד.
לאחר מותו אסף בנו את חידותיו שפורסמו בעיתונים השונים, לתוך הספר "אנציקלופדיה של 5000 חידות" (Sam Loyd's Cyclopedia) שפורסם בשנת 1914.
כמחבר חידות שחמט יצר לויד מספר חידות עם נושאים מחוכמים. בשיאו היה לויד אחד מטובי השחמטאים בארצות הברית והיה ממוקם במקום ה-15 בעולם, על פי אומדן מד הכושר שלו. עם זאת סגנון משחקו היה פגום משום שניסה לייצר תחבולות פנטסטיות על גבי הלוח במקום לפשט את העמדה ולנסות לזכות.
לויד הוכנס להיכל התהילה האמריקאי של השחמט.
בעיית אקסלסיור
בעיה זו היא אחת מהבעיות המפורסמות ביותר של סם לויד, ופורסמה במקור בשנת 1861 בעיתון "London Era". היא מכונה על שם השיר אקסלסיור של הנרי וואדסוורת' לונגפלו. ללויד היה חבר שהיה מוכן להמר שהוא יוכל תמיד למצוא את הכלי שנותן את המט בבעיית שחמט. לויד חיבר את הבעיה הזו כבדיחה והתערב עם חברו - על ארוחת צהרים - שהוא לא יוכל לבחור את הכלי שלא נותן מט בפתרון הראשי של הבעיה. (חברו מיד זיהה את הרגלי ב-ב2 כמי שהכי פחות סביר שייתן מט) וכאשר הבעיה פורסמה נרשם שהלבן נותן מט "עם הכלי או הרגלי הפחות סביר".
הפתרון
1. ב4! מאיים 2. צו5 ועל כל מסע 3. צו1 מט או 2. צד5 ועל כל מסע 3. צד1 מט (עם אפשרות להאריך את שתי ההסתעפויות על ידי 2...צג5 3. ב:ג5 ועל כל מסע 4. צריח נותן מט). הלבן לא יכול לפתוח ב-1. צו5 משום ש-1...צג5 כופת את הצריח.
כעת יש מספר רב של הגנות חלקיות שמגינות רק על חלק מהאיומים והגנה משנית לא תמטית:
1... צ:ג2 2. פ:ג2! א2 3. צד5 (או צו5) א1=מה 4. פ:א1 ועל כל מסע 5. צריח נותן מט.
'''1... צג5+ 2. ב:ג5!''' מאיים 3. צב1 מט.
'''2... א2 3. ג6!''' שוב, עם אותם איומים כפי שהיה במסע הראשון דהיינו 4. צו5 ועל כל מסע 5. צו1 מט או 4. צד5 ועל כל מסע 5. צד1 מט
3...רג7 משום שהן צד5 וצו5 מאוימים, החלופות הן 3...רו6 ורז5 שכל אחד מהם מגן רק כנגד איום אחד, דהיינו אלו הגנות חלקיות. המסע רג7 מגן נגד צד5 במובן שצד5 ר:ז3 5. צד1+ רה1 6. צדה1 מט אבל עברנו את מכסת המסעים המותרים לבעיה. באופן דומה 4. צו5 רו4 עובר את מכסת המסעים המותרים לבעיה.
'''4. ג:ב7 ועל כל מסע 5. ב:א8=מה או רץ.'''
המט בוצע עם הרגלי אשר החל ב-ב-2. על כל בעיה שמציגה רגלי שמתקדם מנקודת המוצא שלו ועד להכתרה במהלך הפתרון נאמר שהיא מציגה את מוטיב אקסלסיור. כיום מקובל להשתמש במוטיב זה בבעיות של מט עזר.
1. מהז1! הכלי החזק ביותר עובר את הצומת הקריטי בערוגה ו2. האיום הוא: 2. רו2! 3. ר:ב6 4. מהג5 מט.
'''1... מד5 2. מהז2+ מד4 3. מהד2 מט'''
'''או 1... מסע אחר 2. רו2 מד5 3. ר:ב6 מ:ה5 4. מהד4 מט'''
התערבות עם וילהלם שטייניץ
בשנת 1885 התערב לויד עם וילהלם שטייניץ כי הוא יצליח לחבר בעיות שחמט מהר יותר מהקצב שבו יפתור אותן שטייניץ. ההתערבות התקבלה, אך לויד הפסיד: הוא הצליח לחבר בעיה תלת מסעית במשך עשר דקות, אולם אלוף העולם פתר אותה בחמש דקות בלבד. לאחר מכן התערב לויד עם שטייניץ כי יחבר בעיה שאותה שטייניץ לא יצליח לפתור. אומנם, על אף שחשב מחצית השעה על הפתרון, שטייניץ נתן פתרון שגוי.
הפתרון שנתן שטייניץ היה 1. ו4 2. רו8 3. ר:ז7 4. ר:ו6 מט. לויד הוכיח כי הפתרון, למעט המסע הראשון, לא תקין: 1...רח1 2. רו8 ז2 3. ר:ז7 פט.
המסע השני הנכון צריך להיות 2. רב8 3. ר:א7 4. ר:ב6 מט.
לויד כשחמטאי
בתחרות פריז 1867 התמודד לויד עם סלסו גולמאיו. במשחק בין השניים הוכיח לויד כי האסתטיקה איננה רק נחלתן של בעיות השחמט אלא היא קיימת גם במשחקים תחרותיים; על השחמטאי לחפש את הפתרונות היצירתיים והיפים בעמדתו.
בעמדה זו הפתיע לויד את יריבו ושיחק 29...צא1+ 30. צ:א1 מהז5+ 31. מב1 (אם מד1 מט מיידי על ידי מה-ד2) פד2+ 32. מג1 פב3++ (שח כפול) 33. מב1 מהג1+ (הקרבת מלכה) 34. צ:ג1 (34. מא2 היה מאפשר להמשיך במאבק, כעת מגיע מט נאה בשלושה מסעים) 34... פד2+ 35. מא2 צא8+ 36. מהא4 צ:א4 מט.
__LEAD_SECTION__
סם לויד (12 בנובמבר 1963 – 30 באפריל 2020) היה שחקן וזמר אמריקאי, הידוע בעיקר בהופעתו כעורך הדין טד באקלנד בסדרת הדרמה הקומית Scrubs ובסיטקום קוגר טאון.
חידת החמורים
חידה ידועה נוספת של לויד היא "טריק החמורים". החידה מבוססת על חידה דומה שבה הופיעו כלבים ואשר פורסמה בשנת 1857. על הפותר לחתוך את הציור על פי הקווים המקווקווים ולסדר את שלוש פיסות הנייר כך שייראה כאילו הרוכבים רוכבים על החמורים.
חידת קלונדייק
עוד בעיה מפורסמת של לויד היא חידת קלונדייק. ההוראות שנתן לויד הן להתחיל מהלב הנמצא במרכז ולנוע שלוש משבצות בקו ישר באחד מהכיוונים צפון, דרום, מזרח או מערב, או צפון מזרח, צפון מערב, דרום מזרח או דרום מערב. לאחר שהשחקן יזוז שלוש משבצות בקו הישר, יגיע למשבצת ובה ספרה, המסמנת את מספר הצעדים שצריך לנוע במסע הבא, בקו ישר, בכל כיוון שהשחקן יבחר. יש להמשיך בכך עד שהשחקן ימצא במשבצת, שאם ינוע ממנה, יגיע בדיוק למשבצת אחת מחוץ ללוח, ובכך יפתור את החידה.
חידה זו פורסמה לראשונה בשנת 1898 בעיתון New York Journal ובעיתון Advertiser.
אבנון
אבנון (שם מדעי: Synanceia) דג טורף ארס י, סוג ממשפחת האבנוניים. האבנון נפוץ באוקיינוס השקט ובאוקיינוס ההודי, אך חדר גם לים התיכון. ניתן למוצאו גם בים האדום על-גבי סלעים בעומק של עד 20 מטרים ומתחת לקרקע חולית.
מינים
בסוג אבנון 5 מינים:
בכור בהמה טהורה
מצות בכור בהמה טהורה היא מצווה בתורה, להפריש את הולד הראשון של בהמה טהורה ולתת אותו לכהן. כאשר הבכור הוא תמים (ללא מום) – הכהן מקריבו בבית המקדש בירושלים ואוכל את בשרו בטהרה עם בני ביתו בירושלים; כאשר הבכור הוא בעל מום – הוא אינו קרב בבית המקדש, והכהן רשאי לאוכלו כבשר חולין (בשר שאין בו קדושת קורבן). נתינה זו, של הבכור לכהן, כלולה בעשרים וארבע מתנות כהונה, והיא אחת משלוש נתינות של בכורים לכהנים (ביחד עם מצוות בכור אדם ובכור בהמה טמאה).
אבנון
מאפיינים
האבנון הוא דג טורף, אך למרות זאת הוא לא נמצא בתנועה רוב ימי-חייו, ולכן הוא מסוגל לשרוד תקופות ארוכות ללא מזון. עקב כך, מתפתחים עליו אצות ובעלי-חיים קטנים המעניקים לו מראה של אלמוג או של אבן, ומכאן שמו.
עופר בנגל
עופר בנגל (נולד ב-2 באוגוסט 1952) הוא יזם סדרתי, ממציא, מייסד ומנכ"ל חברת החד-קרן הישראלית רדיס לאבס.
בכור בהמה טהורה
בעידן המודרני בו מתקיים גידול בהמות בהיקפים גדולים, נהוג בישראל הליך של מכירת חלק מגוף בהמות ממין נקבה שטרם המליטו באופן מרוכז לגוי באמצעות הרבנות הראשית, על מנת שהוולד הנולד לא יחשב כבכור בהמה טהורה.
אבנון
מאפיינים
אורכו נע בין 40-30 ס"מ.
עופר בנגל
שנותיו הראשונות
עופר בנגל נולד בשכונת צהלה שבתל אביב, ליצחק בנגל (לשעבר בלסקי) יליד הארץ, ועליזה בנגל (לבית אלט), ילידת אוסטריה. אחיו, איל בנגל הוא פרופסור בפקולטה לרפואה בטכניון ואחיו השני, רועי בנגל הוא פסיכיאטר.
בכור בהמה טהורה
המצווה בתורה
התורה עוסקת במצוות בכור בהמה טהורה בכמה מקומות, כאשר היא מדגישה בכל מקום היבט אחר של המצווה.
אבנון
הסוואה
האבנון משיל את עורו בין ארבע לחמש פעמים בשנה, ומגדל עליו מושבה חדשה. מראהו ושהותו על גבי סלעים בעומק של עד 20 מטר ומתחת לקרקע חולית לצורכי הסוואה, עוזרים לו ללכוד את טרפו. כאשר דג מתקרב אליו, הוא פוער את פיו הגדול ושואב אותו אל קיבתו בדרך של יניקה (יצירת ריק בחלל הפה).
הארס
האבנון נחשב לארסי ביותר בין הדגים, והופך למסוכן ביותר הודות להסוואה שהוא יוצר. בגופו קיים סנפיר בעל קוצים רבים הנפתח בעת שבעל-חיים גדול מתקרב אליו. הארס משמש את האבנון כמנגנון הגנה והוא הורג את טרפו בהתקפות מהירות במקום. ארס המוזרק מתוכו לאדם הדורך עליו בטעות, יכול לגרום לכאבים עזים, שיתוק זמני ואפילו אי ספיקת לב עד מוות.
בכור בהמה טהורה
המצווה בתורה
הציווי הראשון הוא בספר שמות עם יציאת ישראל ממצרים, ושם מדגישה התורה את מטרת המצווה – זכר ליציאת מצרים:
עופר בנגל
שנותיו הראשונות
עקב שירותו הצבאי של אביו, נדדה משפחתו ברחבי הארץ ובילדותו גר בצהלה, בנצרת עילית, באילת, ברמת השרון ובירושלים, אליה עבר עקב שירותו של אביו כקצין הכנסת, ושם סיים לימודיו התיכוניים ב.
אבנון
רבייה
נקבת האבנון מטילה אחת לשנה כ-200,000 ביצים מהן מתפתחים דגיגים שוחים. לאחר תקופה מסוימת הם עוברים לחיות על הקרקעית כמו הוריהם.
עופר בנגל
שנותיו הראשונות
בשנת 1970 התגייס ל, למד הנדסת אווירונאוטיקה וחלל בטכניון בחיפה וסיים תואר ראשון בהצטיינות.
בכור בהמה טהורה
המצווה בתורה
במקום אחר, בפרשת מתנות הכהונה מתארת התורה את המצווה מצדו של הכהן, המקבל את בכור הבהמה כאחד ממתנות הכהונה שלו:
עופר בנגל
קריירה
בין השנים 1974 ו-1983 שירת כקצין בלהק הציוד של חיל האוויר ביחידה שעסקה בפיתוח שינויים והתקנות במטוסי קרב. תכנן שינויים במטוסי פנטום, סקייהוק, כפיר, F-15 ו-F-16, במהלכם היה מעורב בניסויי טיסה וניסויי מנהרת רוח בארצות הברית. לפני הגעת מטוסי F-16 הראשונים לישראל למד את טכנולוגיות והנדסת המטוס בבסיס חיל האוויר האמריקאי היל שבמדינת יוטה בארצות הברית, יחד עם קבוצת הטייסים הישראלית הראשונה, ובהם אילן רמון, ובמפעל ג'נרל דיינמיקס, יצרן המטוס, בפורט וורת' טקסס. במהלך שירותו תכנן מערכת נשיאת חימוש חדשנית ל-F-16, והיה מעורב, בין השאר, בהכנות לתקיפת הכור הגרעיני בעיראק.
ב-1983 הקים את חברת "תלתן פרויקטים תעופתיים" שעסקה בתכנון שינויים במטוסים ובין לקוחותיה היו התעשייה האווירית, תעש מערכות, אלביט מערכות, רפאל, ושני לקוחות גדולים בארצות הברית, ובין השאר תכננה את מערכת מתלי החימוש של מטוס הלביא, עד לסגירת הפרויקט בשנת 1987.
במסגרת גיוס כסף לחברת צעצועים חדשה פגש את האחים יהודה וזהר זיסאפל, והם שכנעו אותו לעבור לעולם ההייטק. בשנת 1989 ייסד את חברת ריט טכנולוגיות בתחום תקשורת נתונים, הנפיק אותה בנאסד"ק בשנת 1997 וניהל אותה עד שנת 2000. החברה הייתה אחת החברות הראשונות במה שלימים כונה "קבוצת רד בינת" והייתה בין חברות ההייטק הראשונות בישראל. החברה פיתחה מערכת ניהול חכמה לתשתית תקשורת של ארגונים גדולים ושל חברות טלפון.
רדיס לאבס
בשנת 2011 ייסד בנגל יחד עם יפתח שולמן את חברת "רדיס לאבס" שפיתחה פלטפורמה לניהול בסיסי נתונים בזמן אמת, על בסיס הקוד הפתוח Redis, והוא משמש כמנכ"ל שלה.
בכנס גוגל נקסט (Google Next 2019) באפריל 2019 הכריז, יחד עם מנכ"ל גוגל קלאוד תומאס קוריאן, על שיתוף פעולה אסטרטגי של רדיס לאבס עם חברת גוגל.
באפריל 2021 הכריזה החברה על גיוס הון של 110 מיליון דולר לפני שווי חברה של מעל 2 מיליארד דולר, בהובלת קרן טייגר גלובל, ובהשתתפות קרן ויז'ן פאנד של סופטבנק (Softbank) וקרן-TCV.
משפחה
נישא לנעמי לבית פלדמן בשנת 1976, ולהם שני ילדים. נישא בשנית לאשת התקשורת אושרת קוטלר בשנת 1999 ולהם בת. החל משנת 2014 חי עם בת זוגו, אוולין דואק, אשתו לשעבר של רוני דואק.
בכור בהמה טהורה
המצווה בתורה
לסיום, חוזרת התורה על פרשת בכור הבהמה בספר דברים פרק ט"ו, תוך שהיא מלמדת כמה פרטים נוספים, שלא נזכרו קודם לכן (כדרכו של ספר דברים, לחזור על המצוות שנזכרו בספרים הקודמים בפירוט והרחבה): האיסור לגזוז את צמרו של הבכור או לעבוד בו, ודין בכור בעל מום שנאכל כחולין בכל מקום, ואפילו על ידי טמאים.
טעם המצווה
מצוות בכור בהמה טהורה, היא מהמצוות שהתורה מנמקת את טעמם באופן מפורש – זכר ליציאת מצרים, ובפרט זכר למכת בכורות (שמות יג, יד-טו). כל בכורי מצרים - באדם ובבהמה - מתו, בעוד שלבכורי ישראל לא אירע דבר, ולפיכך הם חייבים להיות קודש לה', ובכור בהמה טהורה שהוא ראוי לקורבן – יקרב על המזבח.
עם זאת, המפרשים נימקו את המצווה ופרטיה באופנים נוספים. בעל ספר החינוך (מצווה ט) מסביר, שהמצווה באה לחנך את האדם להכרה ש"הכל שלו (=של האל), ואין לו לאדם דבר בעולם רק מה שיחלק לו ה' בחסדיו", ולכן כשבהמתו מולדה את ולדה הראשון, הוא מיד מוציאו מרשותו ומעבירו לרשות בוראו. הרמב"ם (מורה נבוכים ג, לז) מסביר שמצוות בכור בהמה חלה רק על בהמות טהורות וחמורים משום "שאלה הם בעלי החיים הביתיים שמגדלים אותם והם נמצאים ברוב המקומות, ובפרט בארץ ישראל...".
הבהמה
מצוות הפרשת הבכורות נוהגת בבהמות טהורות בלבד, שהם שלושה מינים: פרים, כבשים ועזים, ובזכרים בלבד, אבל אם הולד הראשון הוא נקבה – אין נוהגת קדושת בכורה (גם אם ייולד לאחר מכן זכר – לא יהיה לו דין בכור, כיוון שהוא אינו הוולד הראשון).
נחלקו התנאים לגבי "יוצא דופן" (עובר שלא יצא מרחם אמו בדרך הרגילה, אלא יצא מדופן הרחם בניתוח קיסרי) ולגבי עובר שנולד לאחר עובר "יוצא דופן". רבי טרפון סבר שיש בשניהם קדושת בכורה מספק, משום שאין אנו יודעים מהו הגורם הקובע את קדושת הבכורה: האם הבכור המקודש הוא ה"בכור לרחם" - שיצא ראשון מפתח הרחם, או ה"בכור ללידה" – שנולד ראשון, ואפילו יצא דרך דופן הרחם. להלכה נקבע כדעת רבי עקיבא, שאין בכורה נוהגת אלא במי שמקיים את שני הקריטריונים: נולד ראשון ויצא מפתח הרחם.
הבעלים
גם כהנים ולויים מצווים בהפרשת בכור בהמה טהורה, אלא שכהן שמפריש בכור בהמה אינו צריך לתת אותו לכהן אחר, אלא הוא רשאי להקריבו ולאוכלו בעצמו.
בהמה שלגוי יש בעלות עליה, ואפילו בעלות חלקית – פטורה מן הבכורה.
הזמן והמקום
מצוות ההפרשה אינה תלויה בבית המקדש, והיא נוהגת גם בזמן החורבן, אלא שבזמן החורבן לא ניתן להקריב את הבכור, ויש להמתין עד שייפול בו מום.
הקדשה
הבכור קדוש משעת לידתו, אך לדעת חלק מהתנאים יש בכל זאת מצווה להקדיש אותו לקרבן באמירה: "הרי זה קודש". מנגד, סובר התנא רבי ישמעאל שאין צורך בהקדשה זו. גם הראשונים נחלקו כיצד לפסוק בשאלה זו: לדעת הרמב"ם יש מצווה להקדיש את הבכור, בעוד שלדעת רבנו אשר אין צורך בכך.
הנתינה לכהן
גם אם הכהן מציע לבעלים שיתן לו את הבהמה לפני הזמן הקבוע והוא יגדל אותה – אין נותנים לו לפני הזמן, כיוון שכהן שמציע לבעלים תמורה בעד מתנות הכהונה – פוגע בזכותם של כהנים אחרים לקבל את המתנות, ולפיכך אין נותנים לו את המתנה שהוא חפץ בה. אולם אם הכהן מבקש את הבכור לפני הזמן הקבוע משום שהוא רוצה כבר להקריבו, אף על פי שהוא קטן – הדבר מותר.
הכהן צריך להקריב את הבכור בתוך השנה הראשונה ללידתו, ולא לעכב אותו מעבר לשנה זו, כפי שנאמר (דברים טו, כ): "לִפְנֵי ה' אֱלֹהֶיךָ תֹאכֲלֶנּוּ שָׁנָה בְשָׁנָה". השנה מתחילה מהיום השמיני ללידתו של הבכור, כיוון שרק מיום זה הוא ראוי להקרבה (ראו ספר ויקרא כב, כז).
תהליך ההקרבה והאכילה
הבכור, כמו קדשים קלים אחרים, נשחט בכל מקום העזרה, לאחר מכן כהן מקבל את דם הקורבן בכלי, מוליך את הדם אל המזבח ונותן ממנו מתנה אחת על המזבח. זאת בדומה למעשר בהמה ולפסח, אך בניגוד לקורבנות אחרים, מהם נותנים ארבע מתנות על המזבח, או לכל הפחות שתי מתנות שהן כארבע. מתנה זו ניתנת על קיר המזבח, מעל יסוד המזבח, וממילא לא ניתן לתת אותה אלא באחד הקירות שבהם יש יסוד. נחלקו הדעות בעניינה של מתנה זו – האם הדם נשפך על יסוד המזבח או נזרק על קיר המזבח. לאחר זריקת הדם – כהן מעלה את אימורי הבהמה (האיברים המיועדים להקרבה) על המזבח ומקטיר אותם על אש המערכה.
בשר הבכור אסור באכילה ל"זרים" (מי שאינם כהנים), והוא מותר באכילה על ידי כהן ועל ידי בני ביתו, בתחומי ירושלים המקודשת, במשך "שני ימים ולילה אחד" (יום ההקרבה, הלילה שלאחריו, והיום שלאחריהם).
בכור בעל מום
בכור בעל מום אסור בהקרבה, ולפיכך אין בו קדושה של קורבן, אך הוא ניתן לכהן, והוא רשאי לאכול את בשרו כבשר "חולין" שאין בהם קדושה. הבכור בעל המום נחשב רכושו של הכהן, ולפיכך הוא רשאי לתת למי שאינו כהן לאכול ממנו, ואף למוכרו (עם זאת, יש הגבלה מסוימת לגבי אופן המכירה – אסור למכור את הבכור בשוק הבשר, בשל הקדושה החלקית שיש בו, אלא הוא נמכר בביתו של הכהן. מסיבה זו אסור גם לשקול את בשר הבכור כפי שרגילים לנהוג במכירת בשר). כמו כן, גם אדם טמא רשאי לאכול את בשר הבכור, ככתוב: (דברים טו, כא-כב): "וְכִי יִהְיֶה בוֹ מוּם פִּסֵּחַ אוֹ עִוֵּר כֹּל מוּם רָע - לֹא תִזְבָּחֶנּוּ לַה' אֱלֹהֶיךָ. בִּשְׁעָרֶיךָ תֹּאכֲלֶנּוּ הַטָּמֵא וְהַטָּהוֹר יַחְדָּו".
למרות שבכור בעל מום אינו קורבן, אסור לעשות בו מלאכה או לגזוז את צמרו או את שערותיו (דברים טו, יט). עם זאת, מותר לתלוש כמה שערות כדי לפנות מקום לסכין השחיטה, או כדי שמומחה יוכל לראות טוב יותר את המום.
מספר המומים שקיומם מתיר את שחיטת הבכור בעל המום הוא רב ופרטי דיניהם - מורכבים. לפיכך התרת הבכור לאכילה נעשית על פי בדיקת מומחה מיוחד לבדיקת מומים, שאישר שאכן הבכור הוא בעל מום, ומומו הוא "מום קבוע" – מום שאינו עשוי להירפא (בניגוד ל"מום עובר"). המשנה מזכירה חכם בשם "אילא ביבנה" כמומחה בעל שם בתחום זה. האמורא רב אף סיפר שהוא שהה שנה וחצי מחייו אצל רועה בהמה, כדי להתמחות ב"ראיית מומים". כאשר אין מומחה, ניתן להתיר בכור על ידי שלושה בני אדם שיבדקוהו, ויאשרו שיש בו מום גלוי ומובהק, כגון חוסר אבר.
לאחר חורבן המקדש
לאחר החורבן נשללה האפשרות להקריב את הבכור בבית המקדש, ולכן לא נותרה דרך מותרת לאכול את בשר הבכור אלא בהיותו בעל מום. עם זאת, אסור להטיל מום בבכור באופן מכוון וצריך להמתין שהבכור יהיה בעל מום מעצמו. מצב זה יצר הכבדה מסוימת על הכהנים, שנאלצו לטפל בבכורות זמן ממושך – ללא היתר לשחוט אותו. בשל כך נוצר חשש שהכהנים יטילו מום בבכורות בכוונה, ולפיכך הטילו חכמים קנס על מי שעשה מום בבכור בכוונה, ואסרו עליו לשחוט את הבכור כתוצאה ממום זה. גם אם אדם גרם בעקיפין, באופן מכוון, לנפילת המום, כגון שהוליך את הבכור בין שברי זכוכיות, או שביקש מגוי שיטיל מום בבכור – אסור לשחוט את הבכור כתוצאה מהמום שנפל בדרך זו. אולם אם אדם גרם בעקיפין לנפילת המום, אך ללא כוונה, כגון שאמר "אם היה נופל מום בבכור זה – הייתי שוחט אותו", ושמע גוי והטיל בו מום – מותר לו לשחוט את הבכור כתוצאה מנפילת המום.
אבנון
תפוצה
המין המצוי בים האדום הוא האבנון המגושם, שארכו מגיע עד ל-30 סנטימטרים.
בכור בהמה טהורה
לאחר חורבן המקדש
עוד נקבע לאחר החורבן, שאסור לקבל שכר על ראיית מומים, כדי שהבודק לא יתיר את הבכור רק כדי לקבל את שכרו. למרות זאת, חכמים התירו ל"מומחה גדול שאין כמותו" ליטול שכר על ראיית המומים, ובתנאי שהוא יקבל את שכרו ללא תלות בפסיקתו – בין אם יתיר את הבכור לשחיטה ובין אם לאו.
חשש מכשול
כיוון שלאחר החורבן הוכרחו הכהנים לחכות עם הבכורות זמן רב עד שייפול בהם מום, נוצר חשש שבמהלך הזמן יבואו האנשים לגזוז את הצמר שלהם ולעבוד בהם בטעות.
דרך אחת לפתור את הבעיה הייתה מכירת חלק מהאם היולדת לגוי עוד לפני הלידה, בהסתמך על ההלכה ששותפות גוי פוטרת מן הבכורה, וכך להיפטר מחובת נתינת הבכור לכהן.
בגמרא נאמר שיש חיסרון בפתרון כזה, כי יש בו הפקעת הבכור מקדושתו, ועדיף להטיל מום בבכור בשעת לידתו, קודם שיצא לאוויר העולם, בהסתמך על ההלכה שהבכור קדוש רק לאחר צאתו מרחם אמו, וכך מצד אחד לא הופקעה הקדושה לגמרי, ומצד שני אפשר ליתנו לכהן ולשוחטו מיד, ולא יבואו בו לידי מכשול.
כיום חסרה בקיאות לדעת איך בדיוק להטיל מום לפני הלידה, ולכן התירו התוספות (שם) להשתמש בפתרון של מכירה לגוי. וב נפסק שאף מצווה לעשות כן כדי לא להגיע לידי מכשול. בישראל נהוג כיום הליך של מכירת קנה וושט של בהמות ממין נקבה שטרם המליטו, על מנת למנוע הולדת בהמה שתחשב כבכור בהמה טהורה. הליך זה נעשה באופן מרוכז באמצעות הרבנות הראשית.
דושקו סבאנוביץ'
דושקו סבאנוביץ' (בסרבית: Duško Savanović; נולד ב-5 בספטמבר 1983) הוא כדורסלן עבר סרבי, יליד קרואטיה, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 2003–2017.
קריירה מקצועית
סבאנוביץ' נולד לזוג הורים סרבים בעיר זאגרב, אשר הייתה אז חלק מהרפובליקה הסוציאליסטית של קרואטיה ביוגוסלביה. בשנת 2003 החל לשחק כדורסל באופן מקצועי, ובשלוש עונותיו הראשונות בקריירה שיחק עבור ז'לזניק בלגרד ובוראץ צ'אצ'אק מליגת העל הסרבית. בעונת 2005/2006 זכה עם ז'לזניק באליפות הליגה האדריאטית, לאחר שגברה במשחק הגמר על פרטיזן בלגרד.
בשנת 2006 חתם על חוזה באוניקס קאזאן מליגת העל הרוסית. בעונת 2006/2007 סייע לקבוצה להעפיל למעמד גמר הליגה, אך במשחק הגמר הפסידה קאזאן מול צסק"א מוסקבה. בשתי עונותיו עם הקבוצה בטורניר גביע יול"ב קלע סבאנוביץ' 9.3 נקודות בממוצע למשחק.
לקראת עונת 2008/2009 עבר לשחק בקחאסול סביליה מליגת העל הספרדית. בעונתו השנייה בסביליה העמיד ממוצעים של 14.7 נקודות ו-4.8 ריבאונדים למשחק, והוביל את קבוצתו למקום השישי בליגה הספרדית – הישגה הטוב ביותר מזה 10 שנים.
בקיץ 2010 חתם סבאנוביץ' על חוזה בקבוצת ולנסיה, אשר השתתפה בליגה הספרדית וביורוליג. בעונתו הראשונה ביורוליג קלע 11.9 נקודות והוריד 4.6 ריבאונדים למשחק, והוביל את קבוצתו, לצד ויקטור קלאבר וננדו דה קולו, לשלב רבע הגמר. בסיום אותה עונה, אשר הייתה האחרונה שלו בוולנסיה, נבחר לחמישייה השנייה של העונה ביורוליג.
ביוני 2011 חתם על חוזה ל-3 עונות באנאדולו אפס הטורקית. בעונת 2011/2012 הפסידה אנאדולו בסדרת גמר ליגת העל הטורקית מול בשיקטש (2–4), בעונת הודחה על ידי אולימפיאקוס בשלב רבע גמר היורוליג (2–3), ובעונת 2013/2014 הפסידה מול פינאר קרשיאקה במשחק גמר הגביע הטורקי (65–66). בשלוש עונותיו בקבוצה רשם סבאנוביץ' ממוצעים של 9.9 נקודות ו-4.2 ריבאונדים למשחק ביורוליג, ו-10.9 נקודות ו-4.9 ריבאונדים למשחק בליגה הטורקית.
לקראת עונת חתם על חוזה בבאיירן מינכן. בשתי עונותיו בקבוצה הודחה באיירן בשלב הבתים הראשון של היורוליג, ולאחר מכן השתתפה ביורוקאפ. לאורך התקופה העמיד ממוצעים כוללים של 11.3 נקודות ו-4.8 ריבאונדים למשחק בשתי הליגות.
ביוני 2016 חתם סבאנוביץ' על חוזה לעונה אחת בדינמו סאסארי האיטלקית. באותה עונה, אשר הייתה האחרונה בקריירה שלו, העפיל עם סאסארי לגמר הגביע האיטלקי, בו הפסידה מול אולימפיה מילאנו.
נבחרת סרביה
בין השנים 2009–2013 יצג סבאנוביץ' את נבחרת סרביה בכדורסל בטורנירי מוקדמות יורובאסקט 2009, אליפות העולם 2010, יורובאסקט 2011 ומוקדמות יורובאסקט 2013.
באליפות העולם 2010 היה הקלעי השני של נבחרתו (אחרי ננאד קרסטיץ'), עם ממוצע של 11.4 נקודות למשחק, והוביל את סרביה לפיינל פור הטורניר. במשחק חצי הגמר מול נבחרת טורקיה הצטיין עם 15 נקודות, אולם קבוצתו הפסידה בתוצאה 82–83. במשחק על המקום השלישי הפסידה סרביה מול נבחרת ליטא בתוצאה 88–99.
בטורניר יורובאסקט 2011 קלע 13.6 נקודות בממוצע למשחק, אך נבחרתו סיימה במקום השמיני בלבד.
טו לאברס פוינט
טו לאברס פוינט (באנגלית: Two Lovers Point; באופן מילולי: נקודת שני האוהבים) או פונטן דוס אמנטס (בצ'מורו : Puntan Dos Amántes) הוא לשון יבשה וצוק בטמונינג, גואם, שנמצא ליד מפרץ טומון וים הפיליפינים. מקום זה מהווה אטרקציה תיירותית ואתר לאומי טבעי בארצות הברית, מאחר שהוא קשור לסיפור עממי של שני אוהבים.
קיסרי רומא
הקיסרות הרומית או האימפריה הרומית (בלטינית: Imperium Romanum) הייתה הממלכה הרומית שהתקיימה באגן הים התיכון מימי אוגוסטוס קיסר (המאה ה-1 לפני הספירה) ועד לנפילתה בשנת 476 לספירה. הקיסרות הרומית קמה כתוצאה מהחלפת השלטון הרפובליקני ברומא העתיקה, והיא היוותה את השלב השלישי והאחרון בהתפתחות הציוויליזציה של רומא העתיקה. קדמו לאימפריה: שלב הרפובליקה הרומית (בין 509 לפנה"ס עד למאה ה-1 לפנה"ס), והשלב הקדום ביותר: המלוכה הרומית העתיקה (מהמאה ה-8 לפנה"ס ועד שנת 509 לפנה"ס).
טו לאברס פוינט
צוק זה הוא חלק מרמת אבן גיר שמהווה את החלק הצפוני של גואם. גובה המצוק בנקודה זו הוא כ-370 רגל.
קיסרי רומא
הקיסרות הרומית התאפיינה בצורת ממשל אוטוקרטית, ושלטה על שטחים רחבי הידיים אותם כבשה באירופה ובמזרח התיכון, למעשה סביב כל אגן הים התיכון (שהרומאים קראו לו "הים שלנו", Mare Nostrum).
בראש האימפריה עמד קיסר (Imperator). המילה העברית קיסר (כמו גם בשפות אחרות) באה משמו של יוליוס קיסר, שהכריז על עצמו כשליט יחיד ברומא העתיקה. תוארו של יוליוס קיסר היה בעצם דיקטטור, ורק יורשו אוגוסטוס, שאומץ על ידיו כבן וצירף לשמו את השם "קיסר", נחשב הקיסר הראשון של הקיסרות הרומית. תואר תפקידם של הקיסרים במאות הראשונות של הקיסרות היה פרינקפס ("ראשון האזרחים"). בתקופת הטטררכיה ("שלטון הארבעה", כעבור שנים רבות) שימש התואר את שני הזוטרים בשליטי האימפריה, שהיו כפופים לשני האוגוסטוסים - השליטים הבכירים. על פי הסדר הזה נוהלה האימפריה על ידי ארבעה אנשים: שני שליטים ראשיים שנשאו בתואר 'אוגוסטוס', כשלכל אחד מהם כפוף סגן - 'קיסר'.
תחבורה בקוריאה הצפונית
חופש התנועה בקוריאה הצפונית מוגבל; אזרחים אינם יכולים לנוע בחופשיות מחוץ למדינה ובתוכה.
טו לאברס פוינט
סיפור עם
סיפור עם פופולרי בגואם מספר כיצד שני אוהבים, שלא הורשו להיות ביחד על ידי החברה בגואם, קשרו את שיערם ביחד והתאבדו על ידי קפיצה מהצוק במקום לחיות בנפרד. עם זאת, קיימים מספר גרסאות לסיפור העם. החוקר הצרפתי, לואי דה פרייסינט, תיאר את הסיפור כגבר מהמעמד הגבוה התאהב (באופן לא חוקי באותה תקופה) באישה מהמעמד הנמוך. כמו כן, הצמד שוטט רבות במדבר, ונאלץ לקבור את תינוקם המשותף. בייאוש, הם טיפסו לראש פסגה תלולה ליד הים, קשרו את שיערם ביחד, והתאבדו מהצוק. בתקופת הקולוניאלית הספרדית של גואם, המקום נקרא קאבו דה לוס אמנטס (Cabo de los Amantes).
תחבורה בקוריאה הצפונית
אל מחוץ למדינה
התחבורה הרגילה אל צפון קוריאה וממנה נעשית על ידי מטוס או רכבת דרך בייג'ינג, סין. תחבורה ישירה אל קוריאה הדרומית וממנה התאפשרה בצורה מוגבלת בין השנים 2003–2008, (לאוטובוסים תיירותיים, ולא לרכבים פרטיים).
טו לאברס פוינט
סיפור עם
גרסה נוספת שקיימת לסיפור העם הוא: אישה בולטת, צעירה ויפה מהאגטנה, שהייתה בתו של איש עסקים ספרדי או איש בעל השפעה רבה (כמו צ'יף). האישה ברחה מהבית לאחר שגילתה כי אביה סידר לה נישואים עם קפטן ספינה ספרדי. בחוף הצפוני של גואם, היא הכירה והתאהבה בגבר צעיר ועדין, וחזרה לביתה עם הבטחה לגבר שהיא תחזור אליו. לאחר שאביה של האישה גילה זאת, הוא כעס עליה, ודרש ממנה להינשא מיד לקפטן הספרדי. היא ברחה עם שקיעת החמה מהבית בפעם השנייה, ופגשה את אהובה בחוף הצפוני של גואם. אביה, הקפטן וכל החיילים הספרדים רדפו אחריהם אל המצוק הגבוה, שבו הזוג קשר את שיערם, התנשקו והתאבדו.
תחבורה בקוריאה הצפונית
כבישים
למערכת הכבישים במדינה חשיבות פחותה במערכת התחבורה הכללית לעומת מערכת הרכבות, כשהכבישים משמשים בדרך כלל למרחקים קצרים. יש פער בין רמת הכבישים בפיונגיאנג ומספר ערים גדולות אחרות לבין רמת הכבישים בעיירות וכפרים. מעטות המכוניות הנוסעות בכבישים עקב הגבלה על מספר המכוניות בגלל התלות בייבוא נפט, ובכבישים בעיקר נהוג להוביל מוצרי תעשייה וחקלאות על גבי משאיות. אורכם הכולל של הכבישים במדינה מוערך בכ-24,879 ק"מ (2003), כחציים סלולים. כבישים מהירים החלו להיסלל בשנות ה-70. החשובים: פיונגיאנג-סונאן (15 ק"מ), פיונגיאנג-וונסן (189 ק"מ), פיונגיאנג-נאמפו (46 ק"מ), ופיונגיאנג-קאסונג (170 ק"מ)
טו לאברס פוינט
תיירות
טו לאברס פוינט היא אתר לאומי טבעי המפורסם ביותר בגואם. בעוד שהקרקע נמצא בבעלות ממשלת גואם, המושל קרל גוטיירז יזם את פיתוח האתר, בשיתוף פעולה עם Calvo Enterprises, חברה שאחד מבעליה היה מושל גואם לשעבר, פול מקדונלד קלבו. הסנאטור ג'יימס מוילן ניסה לקדם שותפות נוספת לחיזוק האתר ב-2019.
תחבורה בקוריאה הצפונית
רכבות
רשת הרכבות בקוריאה הצפונית מנוהלת על ידי רכבת קוריאה (בקוריאנית: 조선 민주주의 인민 공화국 철도성), הסוכנות הממשלתית אשר מחזיקה בהיתר בלעדי להפעלת רכבות בקוריאה הצפונית, כמקובל במדינה הדוגלת בכלכלה מתוכננת.
טו לאברס פוינט
תיירות
ב-2019, דווח כי מדי שנה מגיעים לאתר הלאומי הטבעי כ-500,000 מבקרים, ו-360,000–400,000 לאזור התצפית. באתר לאומי טבעי זה, ניתן למצוא מסעדה, חנות מתנות ומתקנים לאירוח חתונות.
תחבורה בקוריאה הצפונית
רכבות
נכון לשנת 2018, בקוריאה הצפונית פרוסה רשת מסילות ברזל באורך של למעלה מ-6,000 ק״מ, כאשר רובה המכריע היא מסילה ברוחב סטנדרטי. עם זאת, כ-400 ק״מ מרשת המסילות מורכבת ממסילה צרה (762 מילימטר), אשר פרוסה במקומות שונים ברחבי המדינה.
טו לאברס פוינט
תיירות
ב-2002, הטייפון פונגסונה פגע באתר הלאומי, והפיל את פסל המתכת של שני האוהבים. ב-2013, לאחר שאיש העסקים דייוויד ברנהאוס ביקר עם אשתו לעתיד, ננסי, הוא אמר ששמע שמועות כי הפסל מונח במגרש גרוטאות בגואם, ונשבע כי אם הפסל עדיין קיים, הוא יתקן אותו ויחזיר אותו לאתר, כסמל לאהבתו לננסי. שנתיים לאחר מכן, ננסי הזכירה זאת בפני בעלי תאגיד גרין גואם, מוזס ס. צ'ונג, שהצהיר כי הפסל מונח במגרש הגרוטאות הפרטי שלו, אך לא היה לו את הרצון להרוס את הפסל. הזוג קנה את הפסל, ושילמו ליצרן מקומי שייתקן את הפסל למשך חמישה חודשים. ב-15 באוקטובר 2015, ביום הנישואים השני של הזוג, הזוג החזיר את הפסל למקומו בטו לאברס פוינט.
תחבורה בקוריאה הצפונית
רכבות
הרכבת היא אמצעי התחבורה החשוב ביותר בקוריאה הצפונית. 80% מתנועת האנשים, ו-86% מתנועת התוצרת התעשייתית במדינה מתבצעות באמצעות מערכת הרכבות במדינה.
טו לאברס פוינט
במדיה
טו לאברס פוינט מוזכר בשיר "Do It Again" של פיה מיה.
נחלת אחים
נחלת אחים היא שכונה בירושלים, הכוללת מבחינה מוניציפלית שתי שכונות היסטוריות שנבנו בסמוך אליה לאחר הקמתה ומהוות הרחבה של שטחה: "נחלת יעקב" (1927) ו"זיכרון אחים" (1929). בצפונה גובלת השכונה המורחבת ברחוב בצלאל, במערבה ברחובות כפר ברעם ושדרות בן-צבי, בדרומה ברחוב נרקיס ובמזרחה ברחוב אוסישקין. נחלת אחים נמצאת בגובה כ-790 מטרים מעל פני הים, וסמוכות אליה השכונות נחלת ציון, נחלת צדוק, נווה בצלאל, שערי רחמים ושערי חסד.
השכונה נוסדה בשנת 1924 על ידי התימנים שעלו לירושלים בשנות ה-20 של המאה ה-20 על אדמת טרשים בשיפולים המערביים של קו פרשת המים. שמה מסמל את שאיפת בוניה לחיי אחווה בנחלה זו. בין התורמים העיקריים לייסוד השכונה היה הרב נסים אלישר, שתרם חלקת אדמה שהייתה ברשותו כדי להנציח את בנו שנפטר בגיל צעיר, והיוזם העיקרי של השכונה היה הרב חיים שלמה עראקי, החתום על ייסוד השכונה יחד עם יעיש נדאף.
תחבורה בקוריאה הצפונית
רכבות
בנוסף, החל משנת 1973 פועלת בבירה פיונגיאנג רכבת תחתית קטנה, המורכבת משני קווים שעברו מספר הרחבות. כמו כן פועלת בבירה רשת חשמליות (טראמים).
נחלת אחים
רוב רחובות השכונה, כרוב רחובות הנחלאות, נקראים על שם ערים בצפון הארץ, כגון צפת, ציפורי וטבריה.
תחבורה בקוריאה הצפונית
תחבורה אווירית
בקוריאה הצפונית ישנם כ-80 שדות תעופה שמישים, במחציתם מסלול נחיתה סלול. שדות התעופה מופעלים על ידי חברת התעופה הלאומית (בבעלות ממשלתית מלאה), אייר קוריו. ישנם נמלי תעופה הנשלטים על ידי צבא קוריאה הצפונית. עם סיום מלחמת קוריאה שוקמו ונבנו שדות תעופה רבים. צי המטוסים מורכב ממטוסים תוצרת רוסיה. נמל התעופה הראשי במדינה הוא נמל התעופה סונאן שבפיונגיאנג.
נחלת אחים
רוב תושבי השכונה בשנותיה הראשונות היו אורפלים, יהודים יוצאי העיר אורפה שבמזרח טורקיה, יוצאי תימן וכורדיסטן. על כך מעידים בתי הכנסת של יוצאי אותן גלויות אשר פזורים ברחבי השכונה. בית הכנסת אור זרוע - לעדת המערבים, נחלת אחים. הוקם בשנת תרפ"ז (1926) על ידי הרב עמרם אבורביע, שכיהן כרב של נחלאות עד לשנת 1951. עיריית ירושלים הכריזה על בניין בית הכנסת אור זרוע כאתר מורשת לשימור.
אוכלוסיית השכונה כיום מעורבת ומורכבת גם מעולים חדשים מארצות המערב. בין התושבים שגדלו ברחובות השכונה ניתן למנות את הרב יוסף קאפח ואשתו הרבנית ברכה קאפח, יהודה עמיחי, האלוף עוזי נרקיס, הרב שאר ישוב כהן, אחותו הרבנית צפיה גורן, עוזי ברעם, חיים ברעם, יאיר צבן, שמוליק קראוס, והקריין יצחק איתן.
תחבורה בקוריאה הצפונית
נמלים
הנמלים בקוריאה הצפונית משמשת בעיקר לסחר חוץ ודיג. נמלי ים המשמשים לסחר חוץ (ייצוא וייבוא), ונתיבי שיט פנימיים המשמשים בעיקר להובלה פנימית של מוצרים וכוח עבודה.
כל נמלי הים במדינה לא קופאים במשך כל השנה. הנמלים העיקריים הם- בחוף המזרחי: צ'ונגג'ין, המהונג (הונגנאם), קימצ'אק, רג'ין, סונבונג (אונג'י לשעבר) קוסונג וונסן. בחוף המערבי: נאמפו והאג'ו. בצי הסוחר כ-200 ספינות מסוגים שונים עם נפח כולל של כמיליון טון.
בנימין וולף איגר
רבי בנימין וולף איגר (רוטרדם, ה'תקט"ז 1756 – לייפניק, ו' בתשרי תקנ"ו, 19 בספטמבר 1795) היה רב וראש ישיבה.
כיהן כראש הישיבה בברסלאו תחת הנהלת חמיו, רב העיר יצחק יוסף תאומים. כרבן של צילץ ולייפציג, וכרבה של לייפניק שבמוראביה, עד יום מותו. הוא דודו ורבו של רבי עקיבא איגר מחשובי האחרונים.
ביוגרפיה
רבי בנימין וולף איגר נולד ברוטרדם בשנת 1756 לרבי עקיבא איגר מפרשבורג מחבר "משנת דר' עקיבא". בהיותו בן עשרים ושבע התמנה לרבנות העיר צילץ. הוא נשא לאשה בזיווג שני את גיטל, בתו של הרב יצחק יוסף תאומים רבה של ברסלאו, ונתמנה כראש הישיבה בעירו של חמיו. בישיבה זו למדו אצלו תלמידים רבים, בהם בן אחותו רבי עקיבא איגר מחשובי האחרונים, והרב ישעיה פיק ברלין, לימים רבה של ברסלאו.
בנו הוא הרב עקיבא איגר (נפטר בכ"ט בתשרי תקפ"ד 1824), רב בהלברשטט. מכונה לעיתים רבי עקיבא איגר השלישי.
רבי בנימין וולף איגר היה מחותנו של רבי יחזקאל לנדא מחבר "נודע ביהודה". אחת מהתשובות בספר ממוענת אליו, ובה תולה ה"נודע ביהודה" את פסק ההלכה, ב.
ארבע שנים לאחר מותו, בשנת תק"ס, עלה על כס רבנותו בלייפניק, הרב ברוך תאומים-פרנקל מחבר הספר "ברוך טעם".
ברנר
ברנר הוא שם משפחה אשכנזי ממקור גרמני, שפירושו בעל\מפעיל מזקקה. {{פירושונים|אישים ששם משפחתם ברנר:
מקומות:
שונות:
ראו גם
}}
סוקרה (מחוז)
סוקרה (בספרדית: Sucre) הוא אחד מ-32 המחוזות של קולומביה. המחוז נמצא בצפון קולומביה והוא גובל בים הקריבי בצפון, בבוליבר במזרח ובקורדובה במערב.
המחוז משתרע על שטח של 10,917 קמ"ר. במחוז מתגוררים כ-870 אלף תושבים (הערכה ל-2017). בירת המחוז היא סינסלחו.
היסטוריה
בתקופה הפרה-קולומביאנית התגוררו באזור מספר שבטי ילידים, ובעיקר בני הסֵנוּ. האירופאי הראשון שהגיע לאזור היה מגלה הארצות הספרדי רודריגו דה בסטידס באזור 1500.
האזור היה שייך ליחידות מנהליות שונות, ועם הקמת רפובליקת קולומביה במתכונתה הנוכחית בסוף המאה ה-19 הוא היה שייך למחוז בוליבר. ב-1908 הוקם מחוז סינסלחו שבירתו הייתה העיר סינסלחו, אך כעבור שנתיים בלבד הוא סופח מחדש לבוליבר. הפיצול הסופי של מחוז סוקרה מבוליבר התרחש ב-1966. המחוז נקרא על שמו של אנטוניו חוסה דה סוקרה, מגיבורי העצמאות של קולומביה בפרט ודרום אמריקה בכלל.
חלוקה מנהלית
בדומה לחלק גדול ממחוזות קולומביה, יש למחוז חלוקה מנהלית נוספת מלבד החלוקה לרשויות מקומיות והוא מחולק לחמישה אזורי משנה (Subregiones) כדלהלן:
טיריגן
טיריגן הובס על ידי אותו-ח'גל שליט אור. הוא ברח משדה הקרב וניסה להסתתר בכפר דוברום, אך תושבי הכפר הסגירו אותו לאותו-ח'גל. טיריגן הוצא להורג יחד עם אשתו ובנו.
מקור מאוחר יותר קישר את התבוסה של טיריגן עם ליקוי חמה. כנראה מדובר על ליקוי חמה שהתרחש בשנת 2109 לפנה"ס.
ארמון הרפובליקה
ארמון הרפובליקה או פאלאסט דר רפובליק (בגרמנית: Palast der Republik) היה מבנה במרכז ברלין, על אי המוזיאונים, לגדת נהר השפרה, בין השלוספלאץ והלוסטגארטן, אשר שימש כמקום מושב הפולקסקאמר, הפרלמנט של גרמניה המזרחית. כמו כן המבנה הכיל שני אולמות כנסים, גלריות אמנות, מסעדות ומגרש באולינג.
היסטוריה
ארמון הרפובליקה הוקם בין השנים 1973-1976 בסגנון אדריכלות קומוניסטי. המבנה נבנה במקום בו עמד הברלינר שטאטשלוס (ארמון העיר) אשר נפגע קשות בהפצצות מלחמת העולם השנייה ונהרס בשנות ה-50 בהוראת ממשלת גרמניה המזרחית.
המבנה כוסה במראות ברונזה. טקס חנוכת המבנה נערך ב-23 באפריל 1976 והמבנה נפתח לציבור ב-25 באפריל באותה שנה.
המבנה עוטר במנורות רבות ובעיטורי זכוכית עד שזכה לכינוי "חנות המנורות של אריך" (בגרמנית: Erichs Lampenladen) כשהכוונה לאריך הונקר ולאולם המבואה בו היו 1001 מנורות.
המבנה נבנה במטרה לשמש כ"ארמון העם", ולא רק כבניין הפרלמנט. לכן נבנו בבניין מסעדות, אתר החלקה על הקרח, מגרש באולינג וכן אולמות כנסים. בשל העדר מתקנים דומים במזרח ברלין זכו המתקנים בבניין לפופולריות בקרב תושבי ברלין המזרחית. אולם הכנסים הגדול שימש למופעים ואירועים תרבותיים. אולם זה היה בצורת משושה שרוחבו 67 מטרים וגובהו 18 מטרים. במת האולם הייתה בעלת גודל משתנה הנע בין 170 ל-1000 מ"ר. מספר המושבים באולם נע בין 1,000 ל-4,500.
זיהום האזבסט
זמן קצר לפני איחוד גרמניה, באוקטובר 1990 התגלה כי הבניין מזוהם באזבסט. המבנה נסגר לציבור ב-19 בספטמבר 1990 ובמשך כעשור, עד שנת 2003, נוקה הבניין מאזבסט. כמו כן הוצאו ממנו כל חפצי האמנות שבו והבניין הוכן להריסה. בשנת 2003 הופעל לחץ ציבורי במטרה להשתמש בבניין לאירועי תרבות, ואכן נערכו בו מספר אירועי תרבות ותערוכות בשנת 2004.
הריסת הבניין
הריסת הבניין החלה ב-6 בפברואר 2006 והסתיימה ב-2008. עבודות ההריסה היו איטיות ביותר, והבניין פורק ולא פוצץ בשל החשש לפגוע בבניינים ההיסטוריים הסמוכים לו ובהם הקתדרלה של ברלין הצמודה לבניין. עלות הריסת המבנה הוערכה ב-12 מיליון אירו.
עבודות ההריסה התעכבו פעמים רבות בשל גילוי של חלקיקי אזבסט נוספים במבנה.
העלות המשוערת של הבנייה מחדש של השטאטשלוס במיקום זה מוערכת ב-400 מיליון אירו. הבניין החדש נקרא Humboldt Forum והוא ישמש כמוזיאון ומרכז תרבותי. הבנייה אמורה להסתיים ב-2019.
אות גיבור השואה הבריטי
אות גיבור השואה הבריטי הוא אות הוקרה לאומי שמוענק על ידי ממשלת בריטניה להכרה באזרחים בריטיים שסייעו לקורבנות השואה. ב-9 במרץ 2010 הוענק האות ל-25 אנשים לאחר מותם, ולשני אנשים בחייהם - סר ניקולס וינטון ודניס אווי. האות הוא מדליית כסף עליה חרוט "בשירות האנושות" (in the service of humanity) והיא מוענקת לציון "פעולות שנעשו תוך התמסרות" ו"הצילו חיים מול פני הרדיפה".
פעילות מקדימה
בשנת 2008 החל מסע פרסום שנועד להשיג הכרה רשמית לאחר המוות במצילים בריטיים בתקופת השואה. את מסע הפרסום יזמה קרן הוראת השואה, ארגון צדקה בריטי שנוסד ב-1988. הכוונה הייתה לבטא הכרה בריטית באזרחים בריטיים שזכו לתואר הישראלי "חסידי אומות העולם" שהוענק על ידי "יד ושם", רשות הזיכרון לשואה ולגבורה בישראל, אך לא זכו להכרה מקבילה בבריטניה. בין אזרחים אלה היו פרנק פולי, ג'יין היינינג וג'ון רייוונהול.
שיטת אותות הכבוד הבריטית לא מאפשרת הענקת אות כבוד לאחר המוות, ועל כן ביקשו מנהלי מסע הפרסום של הקרן לשנות את השיטה ולהעניק את אות חבר מסדר האימפריה הבריטית לאחר המוות. עצומה בנושא זכתה לתמיכה של מספר כלי תקשורת ושל חברים בפרלמנט הבריטי ובפרלמנט הסקוטי. במרץ 2009 הוגשה הצעה לסדר היום (Early day motion) בפרלמנט של בריטניה לשם הענקת אות כבוד לגיבורים הבריטיים בתקופת השואה, תוך ציטוט תקדימיהם של פולי, היינינג ורייוונהול.
ההכרזה על האות
ב-29 באפריל 2009 הגיעה לפרלמנט ההצעה לסדר היום, והממשלה הכריזה שאות חדש ייווצר כדי להוקיר את המצילים הבריטיים של יהודים בתקופת השואה. ההכרזה על האות הושמעה לאחר ביקורו הראשון של ראש הממשלה הבריטי גורדון בראון במחנה ההשמדה אושוויץ. בראון אמר בהקשר זה כי "ניצור אות כבוד לאומי לאותם אזרחים בריטיים שסייעו לאנשים כה רבים, יהודים ואחרים, בתקופת השואה."
אות הכבוד הזה ניתן מחוץ למערכת אותות הכבוד הלאומיים (Honours System), מכיוון שעל פי החוק הבריטי אותות אלו יכולים להיות מוענקים רק לאנשים חיים. במרץ 2010 הוענק האות ל-27 אנשים, מתוכם ל-25 אנשים שאינם בחיים, ביניהם, ברטה ברייסי, אייבי פורסטר ואחותה לואיזה גולד, ולשני אנשים - סר ניקולס וינטון שקיבל את האות בהיותו בן מאה, ודניס אווי (Denis Avey), שקיבל את האות בגיל 91. האות הוענק בקבלת פנים בדאונינג 10, מעונו של ראש ממשלת בריטניה.
לאות זכאים אזרחים בריטיים שסייעו ליהודים או לאחרים שהיו נתונים בסכנה על ידי המשטר הנאצי או משתפי הפעולה עמו, או הצילו נרדפים אלה, תוך הפגנת אומץ או על ידי פעולה מעבר לחובתם הרשמית, וזאת בתנאים הקשים ביותר. ההגדרה כוללת גם מקרים שלא עומדים בקריטריונים שמוחלים לצורך הכרה בחסיד אומות העולם, קריטריונים שביניהם סיכון חייו של המציל. בעקבות כך דניס אייבי קיבל את האות, למרות שלא מוכר כחסיד אומות העולם.
בשנת 2013 הוכרו 14 מצילים נוספים, בהם רב שלמה שונפלד, נספחים דיפלומטיים ושבויים בריטיים במחנות ריכוז.
סאלי
צ'וי ג'ין-רי (29 במרץ 1994 - 13 או 14 באוקטובר 2019 ), הידועה יותר בשם הבמה שלה סאלי ( ), הייתה שחקנית דרום קוריאנית וזמרת. לראשונה היא עשתה את הופעת הבכורה שלה כשחקנית ילדה, והופיעה כחברת צוות משנה בדרמה ההיסטורית של SBS Ballad of Seodong (2005). בעקבות זאת, היא זכתה במספר תפקידי אורח, והופיעה בסדרות הטלוויזיה " אהבה זקוקה לנס" (2005) ועיר דרמה (2007), ובסרט " חופשה " (2006). לאחר מכן היא הופיעה בסרטים העצמאיים " פאנץ' ליידי" (2007) וב- BA:BO (2008), שהראשון היה בפעם הראשונה שלה לוהקה לתפקיד דרמטי משמעותי.
לאחר שחתמה על חוזה תקליטים עם SM Entertainment, סאלי עלתה לגדולה כחברה בקבוצת הבנות f(x) שהוקמה ב-2009. הקבוצה זכתה להצלחה קריטית ומסחרית כאחד, עם ארבעה סינגלים קוריאנים מספר 1 והכרה בינלאומית לאחר שהפכה למופע ה-K-Pop הראשון שהופיע ב- SXSW. במקביל לקריירת המוזיקה שלה, חזרה סאלי לשחק על ידי השתתפותה בסדרת הקומדיה הרומנטית של SBS, To the Beautiful You (2012), עיבוד קוריאני shōjo manga האנה-קימי, שם הופעתה התקבלה בצורה חיובית וזיכתה אותה בשני פרסי דרמה SBS ומועמדות לפרסי האמנויות ה-49 של Paeksang.
הקריירה הקולנועית של סאלי התקדמה עם השתתפותה בסרטי הפנטזיה "הפיראטים" (2014) ודרמת ההתבגרות Fashion King (2014). במהלך מסע העיתונאים של "הפיראטים", סאלי לקחה הפסקה מתעשיית הבידור עקב בעיות בריאות ולאחר היעדרות של שנה מקידום עם f(x), היא עזבה את הקבוצה באוגוסט 2015. בין 2015 ל-2017, היא יצאה למספר קמפיינים של דוגמנות לפני שהפכה לדוגמנית תמיכה עבור אסתי לאודר. סאלי משכה תשומת לב על תפקידה במותחן הנאו-נואר הניסיוני Real (2017). מאוחר יותר היא חזרה לתעשיית המוזיקה ב-2018, הופעת אורח בסינגל של דין " Dayfly " והוציאה את סינגל הסולו הראשון שלה "Goblin" ביוני 2019, שהיה הפרויקט המוזיקלי האחרון שלה לפני מותה.
סאלי הוכרה כדמות בולטת בתרבות הפופולרית הקוריאנית בזכות דמותה הבוטה, והפכה לאדם המבוקש ביותר בגוגל בדרום קוריאה ב-2017, לפני נשיא דרום קוריאה דאז מון ג'יאה-אין, והנשיא לשעבר של דרום קוריאה פארק ג'ון-היי, שהודח באותה שנה.
יחסי אוסטרליה–אנטיגואה וברבודה
יחסי אוסטרליה–אנטיגואה וברבודה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הקהילייה של אוסטרליה לבין אנטיגואה וברבודה.
סקירה כללית
על פי מחלקת החוץ והסחר האוסטרלית בין שתי המדינות יחסים חמים. היחסים בין שתי המדינות מופקדים על הנציבות הגבוהה האוסטרלית בפורט אוף ספיין, בירת טרינידד וטובגו. מן הצד השני, אנטיגואה וברבודה לא מחזיקה נציגות באוסטרליה. במפקד האוכלוסין האוסטרלי בשנת 2016 הזדהו ארבעים אוסטרלים כילידי אנטיגואה וברבודה.
אוסטרליה מפעילה באנטיגואה וברבודה תוכנית עזרה הומניטרית בשם Direct Aid Program שעוזרת בשיפור איכות החיים במדינה; שיפור איכות המים לשתייה, עזרה באספקת החשמל וכו'. התוכנית סיפקה לאנטיגואה וברבודה 500,000 דולר עזרה הומניטרית לאחר הוריקן שהתחולל במקום בשנת 2017.
שתי המדינות הן חברות בארגון האומות המאוחדות, ושתיהן חלק מחבר העמים הבריטי. בשתי המדינות שולט אותו המונרך. שוק התיירות והמסחר בין שתי המדינות הוא זניח - פחות ממאתיים ועשר מבקרים בשנה ממדינה למדינה. לא קיימים תיעודים של מפגשים של רמי דרג מאוסטרליה ומאנטיגואה וברבודה.
מארי קונדו
מארי קונדו (ביפנית: 近藤 麻理恵, באנגלית: Kondō Marie; נולדה ב-9 באוקטובר 1984) היא יועצת סדר וארגון וסופרת יפנית.
קונדו נבחרה בתור אחד מ-100 האנשים המשפיעים ביותר של מגזין הטיימס בשנת 2015.
רקע
קונדו אומרת שהיא התעניינה בסדר וארגון מאז ילדותה. כשהייתה בחטיבת הביניים, נהגה קונדו לרוץ לתוך הכיתה כדי לסדר מדפי ספרים בעוד חברי הכיתה שלה שיחקו בשיעור חינוך גופני. בכל פעם שהיו בחירות לתפקידים בכיתה, היא לא ביקשה להיות נציגת הכיתה או אחראית להאכלת חיות המחמד. במקום זאת, היא השתוקקה להיות אחראית למדף הספרים כדי להמשיך ולסדר ספרים. קונדו אמרה שחוותה פריצת דרך בעניין הסדר והארגון יום אחד: "הייתי אובססיבית בנוגע למה שאני יכולה לזרוק. יום אחד הייתה לי התמוטטות עצבים והתעלפתי. הייתי מחוסרת הכרה במשך שעתיים. כאשר חזרתי להכרתי שמעתי קול מסתורי, כמו איזה אליל-סדר שאמר לי להסתכל על הדברים שלי יותר מקרוב, והבנתי את הטעות שלי: רק חיפשתי דברים לזרוק. מה שאני צריכה לעשות זה למצוא את הדברים שאני רוצה לשמור. זיהוי הדברים שגורמים לך אושר: זוהי העבודה של סדר וארגון."
קונדו בילתה חמש שנים כמשמשת במקדש שינטו. היא הקימה את העסק שלה לייעוץ בנושא סדר וארגון בגיל 19, כאשר הייתה סטודנטית לסוציולוגיה באוניברסיטה הנוצרית של טוקיו.
שיטת קון-מארי
שיטת הארגון של קונדו ידועה כשיטת קון-מארי, והיא מורכבת מאיסוף כל חפציו של אדם, קטגוריה אחת בכל פעם, (בגדים, ספרים, ניירת, קומונו וסנטימנטלי) ולאחר מכן מיונם ושמירה רק של הדברים ש"מציתים שמחה" (tokimeku – とき めく, המילה ביפנית, פירושה "לרטוט, לפעום, לדפוק"), ובחירת מקום לכל חפץ מאותו זמן ואילך.
קונדו אומרת, כי השיטה שלה קיבלה באופן חלקי את השראתה ממסורת דת השינטו העממית היפנית. ניקוי וארגון דברים כראוי יכול להיות תרגול רוחני בשינטו, אשר עוסקת באנרגיה או ברוח האלוהית של דברים (kami) ובדרך הנכונה לחיות (kannagara). קונדו מעבירה סמינרים בעולם בהם היא מכשירה יועצים ויועצות ללוות אנשים בשיטה שהמציאה. כיום בישראל ישנן 7 יועצות קון מארי מוסמכות - סיוון גונן, ענבל קפלן, אלי מאור, דנה הורוביץ, אנאבל קופרלי, שרית סלע והילה קמפר פילוסוף.
הופעות בתקשורת
דרמה טלוויזיונית בת שני חלקים, המבוססת על קונדו ועל עבודתה, צולמה בשנת 2013. קונדו העבירה הרצאות רבות ונתנה הופעות רבות בטלוויזיה. היא פרסמה סדרה של קטעי וידאו המלמדים את "הדרך הטובה ביותר לקפל למען המראה המושלם".
ב-1 בינואר 2019 החלה נטפליקס לשדר סדרה בשם "עושים סדר עם מארי קונדו" (Tidying Up with Marie Kondo). בסדרה, קונדו מבקרת בכמה בתים מלאי אי-סדר של משפחות אמריקאיות ומנחה אותן בסידור בתיהן בשיטת קון-מארי שלה.
חיים אישיים
קונדו נשואה לטאקומי קאוואהרה (Takumi Kawahara). לבני הזוג שלושה ילדים.
נכון לשנת 2019, היא ומשפחתה מתגוררים בלוס אנג'לס, קליפורניה.
מי קולון
מי קולון (בגרמנית: Kölnisch Wasser; בצרפתית: Eau de Cologne, בתעתיק לעברית: או דה קולון) הם מי בושם גרמניים, בעלי אחוזי אלכוהול גבוהים, שמקורם בעיר קלן.
הבושם מכיל תמציות המכוהלות במים וכ-60 אחוז אלכוהול, מה שמעניק למי קולון ריכוז סופי של 2–3 אחוזים.
מי קולון מכילים תערובת של שמני הדרים הכוללת: לימון, תפוז, קלמנטינה, תפוז ברגמוט, ליים, אשכולית, תפוז דם, חושחש, שמן לבנדר, רוזמרין, טימין, אורגנו, יסמין, זית וטבק.
בשנים האחרונות הפך המושג מי קולון לשם גנרי של בושם המשווק לגברים בלבד.
היסטוריה
הבושם מוזכר לראשונה במאה ה-18 ונרקח על ידי יצרן בשמים איטלקי בשם יוהאן מריה פארינה (Johann Maria Farina).
בשנת 1708 כתב פארינה לאחיו ז'אן בפטיסט: "מצאתי ניחוח שמזכיר לי בוקר אביבי איטלקי של נרקיסים הרים ופרחי תפוז לאחר הגשם".
בשנת 1709 פתח פארינה את החנות הראשונה שלו בעיר קלן, ברחוב אובנמרשפורטן (Obenmarspforten) בה מכר את הבושם.
בשנת 1797, בעקבות התגברותה של דוקטרינת השוק החופשי בקלן, החלו אנשי עסקים למכור בשמים משלהם תחת השם מי קולון.
בשנת 1799 רקח וילהלם מולהנס (Wilhelm Mülhens) בושם הנמכר בשם גלוקנגאסה 4711 (Glockengasse 4711) שנקרא על שם המקום בוא נרקח לראשונה.
עיר בת-קיימא
עיר בת קיימא אמורה להשאיר כמה שפחות טביעת רגל אקולוגית ועושה שימוש יעיל בקרקע. כמו כן נפוצה בה גישת עירוב השימושים, ללא הפרדה מוגדרת בין שימושי הקרקע השונים.
המונח "עיר אקולוגית", כפי שעיר בת קיימא מכונה לעיתים, עלה לשימוש על ידי ריצ'רד רגיסטר ב-1987, בספרו "העיר האקולוגית ברקלי: תכנון עירונית למען בריאות העתיד".
דוגמאות בולטות לערים אקולוגיות הן קוריטיבה בפרנה, ברזיל ופורטלנד בארצות הברית. אך אלה אינן הדוגמאות היחידות. נכון להיום, אין בישראל עיר בת קיימא. קיימות תוכניות של משרד התחבורה לבחירת רשות מקומית שתשמש כעיר מודל למערכת תחבורה בת-קיימא.
חם ומחמם בום
חם ומחמם בום היא להקת 'קאלט' ירושלמית שביצעה פולק רוק מקורי ושילבה רוק ישראלי עם מוטיבים יהודיים. הלהקה פעלה בין השנים 1999 ל-2011.
שם הלהקה
לאחר שהודפס השם המקורי על המודעות ואלבומי ה'דמו' שהוציאה הלהקה לקראת ההופעה התחרטו חברי הלהקה על השם (בין היתר מפאת ההקשר למדבקת יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל הנושאת את תמונת הצמח דם-המכבים האדום), והשם רוטש באופן הבא: 'דם' שונה ל'חם', נוספו באופן רנדומלי האותיות ו' ו- מ', 'המכבים' שונה ל'חמםבום'. מנהיג וסולן הלהקה יוסי סוויד טוען כי רק לאחר כמה ימים מתום ההופעה זוהה על ידי מעריץ אשר כינה אותו: סולן 'חם ומחמם בום', ושעד שלב זה כלל לא שמו לב חברי הלהקה לתוצאות הריטוש.
האלבום הראשון 'פתרונים' יצא תחת השם 'חם ומחמם' (תוך השמטת "בום"). עם צאת אלבומם השני "גשמים שעוד ירדו", חזרו חברי הלהקה לשם "חם ומחמם בום".
מעריצי הלהקה נוהגים לכנות אותה בקיצור "חָמוּ".
היסטוריה
כלהקה בעלת אופי ירושלמי ומשפחתי, חם ומחמם הוקמה בשיטת "חבר מביא חבר": גרעין הלהקה מורכב מיוסי סוויד, יריב קוק ועתני אורון שהחלו את דרכם המשותפת בתקופת התיכון (בגימנסיה העברית), בהרכב שנקרא אז "דוריס והעיזים", השלושה הופיעו במהלך שירותם הצבאי (בהתחלה עם גיא אלחנן - חברו של יוסי מיחידת התותחנים), אך החלו לעבד חומרים מקוריים רק לאחר שחרורם מצה"ל.
אל השלושה צורפו בשלב מוקדם בחיי הלהקה אחיותיו הצעירות של סוויד: לולו שורק ואליה לוי, וכן המתופף אודי שלמה, הבסיסט אלון פנר טסלר, והסקסופוניסט/קלידן טל גור. עם זאת חלו שינויים רבים בהרכב במרוצת השנים, וחלק מהחברים עזבו והתחלפו.
באופן מסורתי, פעילות הלהקה התרכזה בירושלים, אך עם הזמן הם החלו להופיע בכל רחבי הארץ.
בין היתר חם ומחמם זכתה לחשיפה בתוכנית "לונדון את קירשנבאום" (בערוץ 10) עם שירם "סיכוי טוב" בשנת 2009, ובפסקול סדרת הדרמה "סרוגים" - נוגן השיר "למה השמש" (עונה 3, פרק 13), בשנת 2011. כמו כן, השיר "למה השמש" הופיע כשיר הנושא של סרט הנושא את שמו. ("למה השמש" בימוי: אפרת קאופמן, בי"ס מעלה. זכה בפסטיבל סרטי הסטודנטים הבינ"ל של אונ' ת"א, 2012).
הלהקה צילמה שני קליפים: "יונתן הקטן" (מתוך האלבום "פתרונים"), ו"חזור אלי" (מתוך האלבום "גשמים שעוד ירדו").
במשך השנים עבדה הלהקה בשיתוף פעולה עם מספר אמנים מוכרים ובהם, שאנן סטריט מה"דג נחש", מורין נהדר, "מארש דונדורמה", דן תורן (שגם הפיק את אלבומם השני), ועוד.
במהלך שנת 2011 התפרקה הלהקה באופן לא רשמי, כשמרבית חבריה עזבו את העיר ירושלים, וחלקם פנו לקריירות סולו.
דיסקוגרפיה
הסינגל הראשון של הלהקה יצא בשנת 2000 ("מבשרת"), וכלל 5 שירים. בשנת 2001 יצא אלבום אוסף של הופעות תחת השם - "חי", ובשנת 2002 יצא דיסק אוסף נוסף מהופעות אותה שנה בשם - "סוכריות". בשנת 2005 יצא אלבומם הראשון 'פתרונים' בהוצאה עצמאית ושני סינגלים מתוכו זכו להשמעות רבות ברדיו (המלכה הלבנה, כל הכוכבים). ב-2009 יצא אלבומם השני 'גשמים שעוד ירדו' בהפקתו של דן תורן. האלבום השני יצא בלייבל המשותף אן אם סי וחברת הד ארצי, במסגרתו תוכננו שלושה אלבומים נוספים, אך התוכנית ככל הנראה הוקפאה עם הפסקת פעילותה של הלהקה.
סגנון
יריב קוק מגדיר את סגנון המוזיקה של הלהקה כ"פולק ירושלמי מחשמל". הנגינה מבוססת על גיטרות עם דגש חזק על מלודיה. כמו כן, בדומה ללהקות ירושלמיות אחרות, ישנה נוכחות בולטת לכלי נשיפה.
בין ההשפעות ניתן למנות את בוב דילן, ג'וני מיטשל, לאונרד כהן, מאיר אריאל, אליוט סמית', כוורת, אביתר בנאי ועוד.
מצד הטקסטים ישנה גלישה בין משלבים ורבדים שונים של השפה, שפה מדוברת ושפת מקורות, ובכך היא ממזגת למעשה בין דתיות וחילונית, כמו גם חברי ההרכב עצמם - דתיים וחילוניים. ההשפעה ניכרת במיוחד עם התחזקותם הדתית של שלושת האחים סוויד במהלך ההקלטות לאלבום הראשון.
תכנים
רוב שירי הלהקה נכתבו על ידי יוסי סוויד ועוסקים במסרים רגשיים, חברתיים או אישיים. בשירים משולבים לעיתים תכנים דתיים-חסידיים.
בנוסף, חלק משירי ההרכב הם פרפרזות בעברית לשיריהם של זמרים מוכרים (כגון לאונרד כהן, בוב דילן, ואחרים).
הסולניות
אלמנט מעניין נוסף וייחודי ללהקה, הוא קולן של הסולניות אליה ולולו - קול אלט, המתאפיין בשירה פתוחה ואוורירית (היפר-נזאלית - נשימה מרובה דרך האף), ובעל גוון ילדי. השימוש המודע ביכולת ווקאלית זו ניכר במיוחד בשירי-הסולו "מבשרת", "גברת תכלת", ו"למה השמש".
חברי הלהקה (רשימה חלקית)
חברי הלהקה עד שנת 2005:
חברי הלהקה בשנתיים הראשונות: