cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יאנט אוטסן
אלופת עולם
באליפות העולם בשחייה שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2011 זכתה אוטסן במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בצוותא עם אלכסנדרה גרסימניה מבלארוס בתוצאה של (53.45 שניות) ובמדליית ארד זכתה ראנומי קרומווידג'ויו מהולנד (53.66 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.67 שניות, בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא אישי חדש של 24.61 שניות, במקום 11 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.24 שניות ובמקום 13 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 26.53 שניות, במקום שמיני במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:39.74 דקות ובמקום תשיעי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:01.60 דקות.
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בשצ'צ'ין שבפולין בדצמבר 2011 זכתה אוטסן ב-6 מדליות, 3 זהב ו-3 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר פרפר (24.92 שניות), במשחה ל-100 מטר פרפר (56.22 שניות) ובמשחה שליחות 4x50 מטר מעורב (1:46.48 דקות), מדליות כסף במשחה ל-50 מטר חופשי (24.11 שניות), במשחה ל-100 מטר חופשי (52.05 שניות) ובמשחה שליחות 4x50 מטר חופשי (1:37.63 דקות).
אולימפיאדת לונדון
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בשארטר שבצרפת בנובמבר 2012 זכתה אוטסן ב-6 מדליות, 3 זהב, 1 3 כסף ו-2 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר פרפר (25.21 שניות), במשחה שליחות 4x50 מטר חופשי (1:38.10 דקות) ובמשחה שליחות 4x50 מטר מעורב (1:47.41 דקות). מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי (53.13 שניות) ומדליות ארד, במשחה ל-50 מטר חופשי (24.24 שניות) ובמשחה ל-100 מטר פרפר (57.13 שניות).
באליפות העולם (בריכת 25 מטר), שנערכה באיסטנבול בדצמבר 2012 זכתה אוטסן ב-4 מדליות, 1 זהב ו-3 ארד. מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:49.87 דקות, מדליות ארד, במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.55 שניות, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.00 שניות ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:33.51 דקות.
2013
באליפות העולם שנערכה בברצלונה ספרד ביולי 2013 זכתה אוטסן במדליית זהב במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 25.24 שניות, לפני לו יינג מסין שקבעה שיא אסיה חדש של 25.42 שניות וראנומי קרומווידג'ויו (25.53 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.27 שניות, 3 מאיות השנייה איטי ממדליית ארד, בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא דנמרק חדש של 57.19 שניות ועלתה מהמקום השני לגמר ובמקום חמישי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.66 שניות, בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 24.54 שניות ועלתה מהמקום השלישי לגמר.
2014
באליפות אירופה שנערכה בברלין גרמניה באוגוסט 2014 זכתה אוטסן ב-4 מדליות, 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אישי ובשיא אליפות חדש של 56.51 שניות, לפני שרה שסטרם משוודיה (56.52 שניות) ואילריה ביאנקי מאיטליה (57.71 שניות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם מיה נילסן, ריקה מילר פדרסן ופרניל בלום בשיא אירופה חדש של 3:55.62 דקות, לפני שוודיה (3:56.04 דקות) ובריטניה (3:57.97 דקות). מדליית כסף במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.34 שניות, אחרי שסטרם (24.98 שניות) ולפני פרנצ'סקה הלסול מבריטניה (25.39 שניות) ומדליית ארד במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.53 שניות, אחרי הלסול (24.32 שניות) ושסטרם (24.37 שניות). נוסף לכך, היא סיימה עם חברותיה במקום ראשון במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי, אך הרביעייה הדנית נפסלה בשל זינוק מוקדם של השחיינית השנייה.
2015
באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה באוגוסט 2015 זכתה אוטסן בשתי מדליות כסף, במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.34 שניות, אחרי שרה שסטרם (24.96 שניות) ולפני לו יינג (25.37 שניות) ובמשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.05 שניות, אחרי שסטרם שקבעה שיא עולם חדש של 55.64 שניות ולפני לו יינג (57.48 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום תשיעי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.61 שניות ובמקום חמישי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:57.61 דקות, כשחיינית שלישית היא שחתה את סגנון הפרפר ב"זינוק שליחות" בתוצאה של 56.50 שניות.
באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה במכון וינגייט, נתניה בדצמבר אותה שנה זכתה אוטסן ב-3 מדליות, 2 מדליות כסף, במשחה ל-50 מטר פרפר (25.04 שניות) ובמשחה ל-100 מטר פרפר (55.68 שניות) ומדליית ארד במשחה ל-50 מטר חופשי (23.94 שניות).
סיפור הפרברים (סרט, 1961)
סיפור הפרברים (באנגלית: West Side Story) הוא סרט קולנוע מסוגת מיוזיקל בבימוים של רוברט וייז וג'רום רובינס משנת 1961. הסרט מבוסס על מחזה בעל אותו שם משנת 1957 ועל המחזה "רומיאו ויוליה" של ויליאם שייקספיר. בסרט משחקים נטלי ווד, ריצ'רד ביימר, ראס טאמבלין, ריטה מורנו וג'ורג' צ'קיריס. צלם הסרט הוא דניאל פאף.
סצנות הפתיחה צולמו במרכז לינקולן שבניו יורק. רוברט וייז נבחר להפיק ולביים את הסרט עקב מומחיותו בסרטי דרמות המצולמים בניו יורק כמו "הימור המחר". זהו המיוזיקל הראשון שוויז ביים, ולכן הוא נעזר בג'רום רובינס שביים את המחזה. במהלך צילומי הסרט אולפן ההפצה פיטר את ג'רום רובינס בגלל אי עמידה בלוח הזמנים. אך רוברט וייז הסכים לתת לו קרדיט על בימוי.
הסרט יצא לאקרנים ב-18 באוקטובר 1961 דרך יונייטד ארטיסטס. הסרט זכה לביקורות מהללות והצלחה כלכלית. הסרט נהיה השני הכי מכניס באותה שנה אחרי הסרט "על כלבים וגנבים". הסרט זכה בעשרה פרסי אוסקר כולל בקטגוריות הסרט הטוב ביותר והבמאי הטוב ביותר. בנוסף ג'רום רובינס קיבל פרס אוסקר מיוחד על עבודתו בסרט.
עלילה
עלילת הסרט מתרחשת במנהטן בקיץ 1957. קיימת מתיחות בין חבורת הג'טס הכוללת אמריקאים טיפוסיים ממעמד הפועלים (ככל הנראה ממוצא פולני) המונהגת על ידי ריף לורטון (ראס טאמבליין) לבין חבורת השארקס הכוללת מהגרים פורטוריקנים המונהגת על ידי ברנרדו נונז (ג'ורג' צ'קיריס). בהמשך הסרט נמשכת היריבות בין החבורות על רקע הרומן בין טוני וויזאק, חברו הטוב ביותר של ריף, (ריצ'רד ביימר) ומריה נונז, אחותו של ברנרדו (נטלי ווד) השייכים כל אחד לחבורה אחרת.
העלילה מהווה עיבוד מודרני לעלילת המחזה "רומאו ויוליה".
ליהוק
לארי קירט וקרול לורנס התמודדו על שני התפקידים הראשיים, אך הם נפסלו עקב גילם המבוגר. אלביס פרסלי לוהק לגלם את דמותו טוני, אך אמרגנו ביטל את הליהוק מחשש שפרסלי יקוטלג כמאפיונר. לאחר שהסרט זכה להצלחה עצומה פרסלי הביע צער על דחיית ההצעה לגלם את טוני. מלבדו גם וורן בייטי, אנתוני פרקינס, ברט ריינולדס, טרוי דונהיו, בובי דארין, ריצ'רד צ'מברלין, דניס הופר ועוד רבים התמודדו על התפקיד.
מלהקי הסרט לא חשבו על נטלי ווד כבחירה ראשונה לדמותה של מריה. אך בייטי שהיה במערכת יחסים עם ווד באותה תקופה ביקש ממנה לגלם את מריה בשבילו כדי להתאמן על גילום טוני. מלהקי הסרט התלהבו מווד אך לא מבייטי. ג'יל סנט ג'ון, אודרי הפבורן, ואלרי הרפר, סוזן פלאשט ועוד רבות אחרות התמודדו על התפקיד. הפבורן נשרה מהפרויקט עקב הריונה.
את שירתה של נטלי ווד דיבבה הזמרת מארני ניקסון.
מערכה שנייה
}}
פרסים והוקרה
בשנת 1997, ארכיב הסרטים הלאומי של ארצות הברית בחר בסרט לשימור בידי ספריית הקונגרס בשל היותו "חשוב תרבותית, היסטורית או אסתטית". הסרט זכה לציון של 93% באתר "Rotten Tomatoes". הסרט אוחז בשיא של הסרט המוזיקלי עם מספר הזכיות הגבוה ביותר לפרס האוסקר (עשר זכיות); הסרט הטוב ביותר (רוברט וייז), הבמאי הטוב ביותר (רוברט וייז וג'רום רובינס), שחקנית המשנה הטובה ביותר (ריטה מורנו), שחקן המשנה הטוב ביותר (ג'ורג' צ'קיריס), עיצוב התפאורה הטוב ביותר (ויקטור לאנגלין ובוריס לאבן), הצילום הטוב ביותר (דניאל פאף), עיצוב התלבושות הטוב ביותר (איירין שארף), העריכה הטובה ביותר (תומאס סטנפורד), הפסקול המקורי הטוב ביותר (סול צ'אפלין, ג'וני גריין וארווין קוסטל) והסאונד הטוב ביותר (פרד היינז וגורדון סוויר). בנוסף הסרט היה מועמד בקטגוריית התסריט המעובד הטוב ביותר (ארנסט להמן). ג'רום רובינס קיבל פרס אוסקר מיוחד על בימוי הכוריאוגרפיה בסרט.
מכון הסרטים האמריקאי
מכון הסרטים האמריקאי דירג את הסרט במספר מרשימותיו;
העיבוד המחודש
בשנת 2016 הבמאי הנודע סטיבן ספילברג הודיע שישמח לעבד מחדש את הסרט. בשנת 2019 חלק מן הסרט כבר לוהק:
יפיק את הסרט סטיבן ספילברג יחד עם ריטה מורנו.
הסרט צפוי לצאת לאקרנים ב-10 בדצמבר 2021.
יערה זרד
ביוגרפיה
נולדה וגדלה בכפר סבא, לאוה שעלתה מעיראק ולשלום שעלה ממרוקו. הצעירה מארבעה אחים. למדה בתיכון רבין בעיר.
לאחר שירות צבאי במסגרת משטרתית, החלה זרד בלימודי תואר ראשון בתקשורת באוניברסיטת אריאל, ולאחריו הצטרפה לעולם התקשורת. לאחר סיום הלימודים עבדה כחמש שנים בתחום הדיגיטל. ב-2016 החלה לעבוד ברדיו גלי ישראל במספר תפקידים, ובין השאר ניהלה את תחום הדיגיטל. ב-2019 התחילה בהגשת תוכניות בתחנה. ב-2020 התחילה לעבוד בעכשיו 14.
הגישה את התוכנית "פעמיים הפוך" לצד עו"ד מיכאל דבורין בגלי ישראל. ביולי 2020 החלה להגיש תוכנית עם יאיר נתניהו בתחנה.
בבחירות לכנסת העשרים ואחת לקחה פסק זמן מהתקשורת ושימשה דוברת במטה ההסברה של קמפיין הליכוד. בנובמבר 2019 נקראה למתן עדות במשטרה במסגרת פרשת החרמות הטלפונים הניידים של יועצי ראש הממשלה.
התנדבה במשך חמש שנים במד"א. הייתה חלק מעמותת עמר"ם בין השנים 2016–2018, חוקרת ומתעדת את פרעות 'הפרהוד', הפרעות ביהודי עיראק בשנת 1941.
היא הגישה את התוכניות "עכשיו כנסת" העוסקת בחדשות ממשכן הכנסת, ו"הערכת מצב" בעכשיו 14. נכון לשנת 2023 היא מגישה את אולפן מוצ"ש ומגישה מחליפה את ריקלין ושות' בעכשיו 14.
חיים אישיים
זרד מנהלת אורח חיים טבעוני. מתגוררת בכפר סבא.
בפברואר 2020 סיפרה כי החלה להתקרב לדת, ושהיא שומרת שבת.
נומרטור (תקציב)
מטרת הכלי
הנומרטור מאפשר מעקב אחר כלל ההתחייבויות התקציביות של הממשלה הישראלית באופן רב שנתי. הנומרטור כולל מעקב אחר הוצאות מתוכננות והכנסות חזויות ואחר התאמתן לתקרות ההוצאה והגרעון ב-3 השנים שלאחר שנת התקציב השוטפת. תחזיות והערכות אלו תעודכנה לפחות פעם בשנה. הכלי מאפשר קבלת החלטות בעלות משמעות תקציבית בהתאם להתחייבויות עתידיות תוך התחשבות במקורות התקציביים.
הנומרטור מנוהל על ידי אגף התקציבים במשרד האוצר הישראלי. זו תוכנת מחשב שאליה מוזנים כל החלטות הממשלה שיש להן עלות תקציבית. המערכת מחשבת את העלות התקציבית לשנים הקרובות. המערכת מתחשבת בגורמים נוספים כגון: גידול בכמות הילדים, הקשישים, המכוניות ועוד. הנומרטור אמור לשמש את הממשלה להתנהלותה השוטפת. הוא יציג את גודל ההכנסות ממסים הצפויות, גודל הגירעון הצפוי.
היסטוריה
הצורך בכלי נוצר כתוצאה ממעבר לתקציב דו-שנתי, שבעקבותיו החלה הממשלה לקבל החלטות שמשפיעות על השנתיים הבאות.
השפעות
הנומרטור מאפשר לממשלה לדעת האם קיים כיסוי תקציבי להחלטות שיתקבלו. הכלי מגביר את השקיפות בקבלת החלטות שכן המידע שמופיע בו חשוף הן לפוליטיקאים והן לציבור. הכלי אמור להקטין לחצים תקציביים שכן, הוא מציג מה המחיר של כל החלטה תקציבית.
לאחר הפעלתו של הנומרטור נעשה שימוש באמצעים לצמצם את השפעתו:
הכוחות למבצעים מיוחדים של צבא רוסיה
הכוחות למבצעים מיוחדים של צבא רוסיה (ברוסית: Силы специальных операций Вооружённых Сил Российской Федерации) היא יחידת עילית רוסית ללוחמה בטרור של משרד ההגנה והכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית.
זוהי יחידת עלית עליונה בצבא הרוסי שהוקמה בעקבות הרפורמה הצבאית ברוסיה. הכוחות מהווים חלק מהמרכז למטרות מיוחדות של משרד ההגנה הרוסי ומורכב מלוחמי ספצנאז שאומנו לפעול במבצעי לוחמה בטרור בתוככי רוסיה ומחוץ לגבולותיה, על פי הנחיות שר ההגנה והוראות המפקד העליון.
תפקיד
לרוסיה ולנאט"ו הגדרה משותפת למבצעים מיוחדים: "פעולות צבאיות המתנהלות על ידי כוחות ייעודיים, מאורגנים, מאומנים ומצוידים במיוחד ומאוישים בכוח אדם נבחר. הם פועלים במסגרות קטנות תוך שימוש בטקטיקות, טכניקות ואופני פעולה לא שגרתיים שאינם תקניים לכוחות קונבנציונליים. מבצעים אלה מתבצעים בכל מגוון הפעולות הצבאיות באופן עצמאי או בתיאום עם כוחות קונבנציונליים להשגת יעדים פוליטיים, צבאיים, פסיכולוגיים וכלכליים. שיקולים פוליטיים-צבאיים עשויים לדרוש פעולה בחתימה נמוכה, טכניקות חשאיות, סמויות או דיסקרטיות וקבלת מידה של סיכון פיזי ופוליטי שאינו כרוך בפעולות קונבנציונליות".
הכוחות למבצעים מיוחדים מהווים גוף מיוחד המצויד במיטב הטכנולוגיה הצבאית ונועד לבצע משימות מיוחדות למען הגנת האינטרסים של רוסיה (בעת שעולה הצורך בשימוש בכוח צבאי) בתוך המדינה ומחוצה לה, בזמני שלום ובעתות מלחמה ונמצאים בכוננות ומוכנות צבאית מתמדת.
היסטוריה
במהלך יישום הרפורמה הצבאית ברוסיה הוחלט להקים בשנת 2009 את הכוחות למבצעים מיוחדים על בסיס יחידת הספצנאז מספר 92154 שהוכפפה ישירות לראש המטה הכללי הרוסי. בתחילת 2012, ביוזמת ניקולאי מקארוב הוקם הפיקוד למבצעים מיוחדים כשהמטרה היא לאגד תשעה גדודי ספצנאז תחת הפיקוד.
ב-6 במרץ 2013 ראש המטה הכללי הרוסי ולרי גרסימוב הכריז על הקמת הכוחות למבצעים מיוחדים, בעת נאומו בפני הנספחים הצבאיים הזרים במוסקבה.
ב-15 במרץ 2013 דווח כי בבסיס קובינקה-2 הוקם המרכז למבצעים מיוחדים של משרד ההגנה הרוסי (Центр специального назначения Министерство обороны Российской Федерации) ובו יתאמנו 500 לוחמים. המרכז הוכפף ישירות לפיקוד הכוחות המיוחדים של משרד ההגנה.
ב-23 במרץ 2013 בעת פגישתו של שר ההגנה של רוסיה סרגיי שויגו עם מנהיג הרפובליקה העממית של סין שי ג'ינפינג והרמטכ"ל ולרי גרסימוב הצהירו הבכירים כי בכוחות המזוינים הוקמו הכוחות למבצעים מיוחדים שאמונים על ביצוע משימות מיוחדות לא רק בתוככי רוסיה אלא גם מחוץ לגבולותיה.
בסוף אפריל 2013 בבסיס צבאי שעל הרי אלברוס בקברדינו-בלקריה התאמנו לוחמי הכוחות למבצעים מיוחדים בתרגיל אווירי.
מכון ברנקו וייס
מכון ברנקו וייס הוא ארגון חינוכי שהוקם בשנת 1990, על ידי ד"ר דן שרון וד"ר ברנקו וייס, לפיתוח, הפעלה והפצה של מודלים חינוכיים-פדגוגיים לחשיבה, להעצמה, לצמיחה ולמיצוי היכולות של תלמידים במסגרות החינוכיות הציבוריות. במהלך השנים, המכון פועל בדגש על חינוך כאמצעי לשינוי חברתי.
המכון פועל במגוון ערוצי פעולה חינוכיים:
היסטוריה
ד"ר ברנקו וייס, פילנתרופ יהודי משווייץ (1929–2010), הקים יחד עם ד"ר דן שרון את מכון ברנקו וייס לטיפוח החשיבה בשנת 1990, בשיתוף עם משרד החינוך. ד"ר דן שרון, מנכ"ל משרד החינוך והתרבות לשעבר, עמד בראש המכון עד שנת 2003.
ד"ר ברנקו וייס הקים את המכון ותמך בו לאורך שנים מתוך תפיסה חברתית מעצימה, הרואה את תפקידו כתורם במתן כלים לצעירים לעשייה ולהתפתחות עצמית. בזכות חזונו של ד"ר ברנקו וייס זכו עשרות אלפי ילדים ובני נוער ואלפי אנשי חינוך בישראל ללמוד, לחשוב - וללמוד לחשוב.
מטרות הארגון
עיקר העשייה של הארגון מתמקדת בצמיחה אישית וחברתית של תלמידים ומורים בדגש על צמצום הקשר הישיר בין נסיבות חיים המקשות על צעירים בפריפריה הגאוגרפית והפריפריה החברתית בישראל לבין יכולתם לממש את עצמם.
מטרותיו של הארגון הן הגדלת היכולת של נוער מודר להתקדם במדדים של מוביליות חברתית, יצירת סביבה חינוכית המאפשרת לתלמידים ולצוות החינוך הזדמנות להיות שחקנים בקהילות של משמעות, ופיתוח והעצמה של אנשי חינוך כמניעי שינוי חברתי לקידום צדק חינוכי בחברה הישראלית.
בתי הספר האתגריים לנוער בסיכון
בתי הספר האתגריים הם בתי ספר תיכוניים ציבוריים (ט'-י"ב), קטנים (90–150 תלמידים), שנועדו לתלמידים שלא מצאו את מקומם במוסדות חינוך אחרים.
בתי ספר אלה פועלים על פי מודל פדגוגי שפותח בברנקו וייס, המושתת על עקרונות של תפיסה הוליסטית של צורכי התלמיד, מסגרות עבודה קטנות ופרטניות, הצבת ציפיות לימודיות והתנהגותיות גבוהות, ובמקביל - פיתוח ולמידה מתמדת של הצוות החינוכי. כ-1,900 תלמידים לומדים בשנת תשפ"ג בבתי הספר האתגריים.
בתי הספר השש-שנתיים
המכון מפעיל 16 בתי ספר שש-שנתיים: ברנקו וייס ע"ש אנה פרנק - סאסא, ברנקו וייס ע"ש הרצוג - גזר, ברנקו וייס איתן - מקיף דרומי, קריית חינוך ברנקו וייס ע"ש רבין - מזכרת בתיה, ברנקו וייס קשת (משלב) - מזכרת בתיה, ברנקו וייס עין ראפה – עין נקובא, ברנקו וייס - בית שמש, ברנקו וייס מיתרים, ברנקו וייס כוכבי המדבר, ישיבה תיכונית ברנקו וייס -שערי רחמים, ברנקו וייס אור - צור הדסה, ברנקו וייס דרור משלב - צור הדסה, ברנקו וייס מיתרים - רעננה, ישיבה תיכונית ברנקו וייס מיתר, ברנקו וייס מרכז תמר, ברנקו וייס בית ברל.
כ-9,000 תלמידים לומדים בבתי ספר אלה.
תפיסת בתי הספר השש שנתיים של ברנקו וייס נשענת על עיקרון הפרסונליזציה בחינוך ועל חינוך מבוסס למידה. בראייה הזו נבנית ומותאמת תוכנית למידה אישית לכל נערה ונער על פי צורכיהם בקצב הלמידה, ברמת הלמידה, בעניין, באופן הלמידה ובפיתוח כישורים אישיים.
תוכניות לליווי והעצמה של צוותי חינוך
ברנקו וייס מפעיל תוכניות ליווי לצוותי בתי ספר, בדגש על בתי ספר בפריפריה החברתית והגאוגרפית. תוכניות אלה מלוות את הצוותים החינוכיים בפיתוח מודלים למינוף יכולות בית-ספריות ולהקניית כלים להובלת תהליכי למידה לתלמיד.
בין התוכניות לצוותי חינוך שברנקו וייס מוביל: תוכנית כתיבה לשם הבנה בבתי ספר יסודיים, תוכנית מישרים לקידום בתי ספר תת-משיגים ותוכנית מחוזית למורי מתמטיקה.
תוכניות להעצמת תלמידים בפריפריה החברתית והגאוגרפית
ברנקו וייס מפעיל תוכניות חינוכיות עבור משרד החינוך – תוכנית קדם עתידים לקידום תלמידים מצטיינים בפריפריה ועבור משרד המדע והחדשנות – תוכנית מדעניות העתיד לעידוד תלמידות מצטיינות בפריפריה למסלולי לימודים מדעיים אקדמיים; וכן את תוכנית ספייס להעצמה ולקידום הישגים של תלמידים יוצאי אתיופיה ואחרים עבור הפרויקט הלאומי של עולי אתיופיה.
נהדה
תקופת הנהדה (בערבית: نهضة - נהצ'ה, התעוררות), שמילאה תפקיד מרכזי בעיצוב השקפות עולם ותפיסות ערביות, החלה במחצית הראשונה של המאה ה-19 ונמשכה עד מלחמת העולם הראשונה. עיצוב זה כלל מפגש בין התרבות והערכים הערביים לאלה של העולם המודרני, חשיפה אשר הניבה הערכה עצומה להישגים הטכנולוגיים והתרבותיים המערביים במקביל להבנה בצורך החיוני לשמר את התרבות הערבית. שני ההיבטים העיקריים בתקופת הנהדה היו ההיבט התרבותי, אשר כלל פעילות לינגוויסטית-שפתית, ספרותית ועיתונאית, והתרחש החל במחצית הראשונה של המאה ה-19 ועד ראשית המאה ה-20; וההיבט הפוליטי, שהתמקד בזהות פוליטית ובלאומיות והחל במחצית השנייה של המאה ה-19 בתגובה לקולוניאליזם ישיר ועקיף.
במחצית השנייה של המאה ה-19, כתוצאה מאינטראקציות פנימיות וחיצוניות, התפתח מעמד ביניים בורגני בביירות שכלל אינטלקטואלים וסוחרים. רוב האינטלקטואלים עמלו בהתמדה על פיתוח השפה והציוויליזציה הערבית. בנוסף, ברמה הלאומית והפוליטית הם עודדו זהות סורית מקומית וכן זהות ערבית. התפתחויות אלה הושפעו ממספר גורמים, כולל השפעת החינוך, החברה והפוליטיקה המערבית על האזור; פעילויות המיסיון הנוצרי ומלחמת האזרחים בלבנון וסוריה בשנת 1860, אשר בעקבותיה הובהר לצדדים הלוחמים הצורך העז בפתרון לא-קנאי שיאפשר לקבוצות השונות באזור לחיות יחד בשלום ובשיתוף פעולה. השפעה נוספת הייתה חוקי הרפורמציה העות'מאנים, הידועים כ"אל תנט'ימאת", שהיו מרכזיים בפוליטיקה העות'מאנית החל משנת 1856. ח'ליל אל-ח'ורי היה עיתונאי, משורר ומבקר שתרם רבות לפוליטיקה המקומית ולהתפתחות התרבותית. זאת ועוד, אל-ח'ורי נחשב לאחת מדמויות המפתח של הרנסאנס הערבי במחצית השנייה של המאה ה-19. אל ח'ורי נולד בשועיפת, התחנך אצל נסיף אל יאזיג'י (1871-1800), למד טורקית וצרפתית וגדל בביירות, שבשנים אלה החלה להתפתח ונהייתה למרכז בלאד א-שאם. בתקופה זו היה אל ח'ורי מודע לצורך להקים עיתון ערבי עצמאי שישרת צרכים חינוכיים ומסחריים כאחד. בין הפעילים הבולטים במחצית הראשונה ל המאה ה-20 היה אליאס אבו שבכה הלבנוני.
עבירות המתה בישראל
עבירות ההמתה בדין הפלילי בישראל כלולות בחוק העונשין, תשל"ז-1977, סעיף 300 ואילך, ועוסקות במי שגרם להמתה של אדם אחר. החוק קובע מדרגי חומרה שונים בעבירת ההמתה וכנגזרת מכך נקבעים עונשים שונים החל משלוש שנות מאסר ועד מאסר עולם.
היסטוריה
עבירות ההמתה שבחוק העונשין עברו לישראל בירושה מפקודת החוק הפלילי (1936) של המנדט הבריטי, וחלק מהעבירות בחוק היו בלתי מעודכנות. כנגזרת מכך, עבירת ההריגה הוחלה על מנעד רחב של עבירות (החלה מעבירות ספק-רשלניות כמו נהיגה בשכרות, וכלה בעבירות שהן מרחק שערה מרצח כמו דקירה במועדון).
יהודה יפרח הסביר כי הרפורמה נועדה למנוע מצב בו מעשים שונים מהותית מבחינת רמת החומרה, נידונים יחד תחת אותו סעיף אישום של "הריגה".
המלצות הוועדה מומשו בתיקון לחוק העונשין שאושר בכנסת ב-1 בינואר 2019 ונכנס לתוקף ב-1 ביולי 2019. במסגרת התיקון נוספו לחוק עבירות רצח בנסיבות מחמירות, המתה בנסיבות של אחריות מופחתת והמתה בקלות דעת, ובוטלה עבירת ההריגה.
שינוי החקיקה השפיע עמוקות על המשפט והענישה במקרי רצח רבים, במיוחד במקרים רבים שהיו נחשבים למקרי אמצע שהיו פחות מן הרף של רצח בכוונה תחילה ויותר מגרימת מוות ברשלנות והיו נתונים לשיקוליים נסיבתיים של בית המשפט לקביעת רמת הענישה, כמו גם על מקרי רצח בכוונה תחילה בהם פסק בית המשפט עונש הפחות ממאסר עולם משיקולים שונים ולאחר התיקון כאשר מדובר בנסיבות מחמירות עונש מאסר עולם הוא חובה.
מדרגי עבירות ההמתה
הנושא המרכזי ביותר במבנה החוק הוא קביעת מדרגי ההעברה על פי הרקע למעשה, קביעת מדרג העברה הוא הגורם המשמעותי ביותר על גזר הדין של הנאשם שכן אם מדובר בגרימת מוות ברשלנות העונש יהיה שלוש שנות מאסר ואם בית המשפט יכריע כי המקרה הוא רצח בנסיבות מחמירות העונש יהיה מאסר עולם חובה. לאחר תיקון החוק שנכנס לתוקף ב-1 ביולי 2019 מדרגי העבירה הם כדלהלן:
הגדרות בחוק
בלשון החוק ישנן הגדרות הקובעות כיצד יש לשייך כל מקרה להגדרתו החוקית, על פרשנותם המדויקת של כל אחת מן ההגדרות הללו קיים דיון משפטי רחב ופסיקות רבות:
רצח באדישות או בכוונה
החוק החדש לא מתייחס למקרים בהם בוצעה העבירה תוך ביצועה של עבירה אחרת, לדוגמה שוד מזוין שהסתבך, מבלי שהייתה קיימת כוונה תחילה להמית אדם מסוים. אך נקודת המוצא היא שהנדרש להעמדה לדין על רצח בכוונה (סעיף 300א) היא הדרישה להוכיח מניע פלילי ולאו דווקא זדון. וככזו אינה רחוקה מאשר הוכחת כוונה פלילית רגילה.
דוגמה לפסיקה בנושא זה ניתן לציין את הרשעתו של יגאל עמיר ברצח ראש הממשלה יצחק רבין בפסק הדין קבע השופט אדמונד לוי כי די היה בהודאתו של עמיר כי הוא ירה במנוח על מנת לשתקו, תוך שהוא הכחיש כוונה תחילה להמיתו כדי להרשיעו ב"רצח במזיד", ברם לא בהכרח שההלכה המשפטית שנקבעה שם רלוונטית גם לאחר התיקון בחוק וקביעת מדרגי עבירה חדשים.
התגרות
לאחר התיקון החדש בחוק יש משמעות לקיומה של התגרות מוקדמת למעשה הרצח על מנת להגדירות כרצח בנסיבות מקילות (סעיף 300ב), עדיין לא נקבעו בפסיקה אמות מידה מדויקות לקביעת הקינטור האמור בסעיף זה אך ניתן להתייחס לפסיקות שעסקו ביסוד הנפשי של עבירת ההריגה בחוק הקודם, כך נפסק שהקנטור צריך להיות מעשה ולא רק התגרות מילולית וכן שהקנטור צריך להיות בחומרה כזו שגם "האדם הסביר" היה מתרגז ויוצא מכליו בעקבותיה. בעקבות הצמדת הקינטור לאדם הסביר נוצר מצב בו אף נאשם לא הצליח להתגונן באמצעות טענה שהוא קונטר שכן בית המשפט קבע שוב ושוב שאדם סביר לא היה מקונטר בנסיבות המעשה. שני המקרים היחידים בהם הצליחו נאשמים להתגונן באמצעות טענת הקנטור היו מקרים בהם בעל הרג את אשתו בגלל בגידה. מקרים אלו גררו ביקורת על בית המשפט שהניח שאדם סביר איננו מקונטר בשום מצב למעט מצב של בגידה מצד אשתו. לטענת הביקורת הנחה זו של בית המשפט שיקפה עולם ערכים שוביניסטי ומיושן. בכל המקרים האחרים של בגידה שקדמה לרצח בית המשפט לא קיבל את טענת הקינטור.
סעיפי המתה נוספים
בדין הפללי קימים סוגי רצח נוספים ומהגדרתם נגזרת ענישה מיוחדת. בין היתר ניתן למנות את 'שידול או סיוע להתאבדות' (סעיף 302 לחוק העונשין) 'המתת תינוק' (סעיף 303 לחוק העונשין) ועוד.
סעיף (4) דן לחומרה אדם ההורג אדם אחר בניסיון לחמוק מעונש, ולכן להבדיל מסעיפים אחרים אינו דורש הוכחת פורמלית של כוונת זדון. עם זאת, הרי נקבע במספר פסקי דין שעל התביעה להוכיח כוונה בדרגה כזו גם לגבי חלופה זו. אחד ההבדלים המהותיים בינו לבין סעיף (3) הדומה לו בניסוחו הוא כי סעיף (4) מתייחס לשלב שבו הושלמה העבירה.
סעיף (1) העוסק בהמתת הוריו או סביו של אדם, זהה בניסוחו לסעיף 298 לחוק העונשין הדן בעבירת ההריגה, למעט הדרישה הנוספת להוכיח כוונת זדון, שאין התביעה נדרשת פורמלית בהוכחת עבירת ההריגה. משמעות הדבר היא כי הרשעה של אדם בהריגת הוריו או סביו גוררת כמעט אוטומטית את הרשעתו ברצח, מבלי מתן שיקול דעת לבית המשפט. הדרישה הנוספת להוכחת זדון אינה משנה הרבה, שכן גם בהרשעת אדם בעבירת הריגה ממילא נדרשת להוכיח כוונה פלילית.
כמו בכל אישום פלילי, כנגד אישום ברצח בכל אחד מארבעת הסעיפים, ניתן להעלות את ההגנות הפליליות (כורח, צידוק וכיוצא בזה).
מאסר עולם
מאסר עולם כמשמעותו בחוק הוא מאסר עד סוף ימיו של המורשע, אך כיום נהוג לקצוב את עונשם של רוב המורשעים ל-25 שנים ואף לנכות שליש מקופת המאסר במקרה של התנהגות טובה מסכום זה, כך שבפועל רוב הרוצחים יוצאים לחופשי לאחר כ-16 שנות מאסר.
מאסר
במקרה של ביצוע רצח בנסיבות מקילות כגון המתה בעקבות התעללות או קנטור החוק מאפשר להקל את העונש ממאסר עולם ומשאיר את שיקול הדעת לקביעת העונש לבית המשפט.
במקרה של גרימת מוות ברשלנות העונש הוא שלוש שנות מאסר, ובמדרג העבירה 'המתה בקלות דעת' העונש הוא עד 12 שנים.
עונש מוות
במקרה אחד קיים בחוק הישראלי עונש מוות על רצח במסגרת החוק לעשיית דין בנאצים ובעוזריהם, תש"י-1950. עונש זה בוצע בישראל פעם אחת בלבד בביצוע גזר הדין במשפטו של אדולף אייכמן.
קנדה באירוויזיון לרוקדים צעירים
קנדה נטלה חלק באירוויזיון לרוקדים צעירים פעמיים בלבד, ב-1987 וב-1989.
ספוטיים
ספוטיים (שם מדעי: Sapotaceae) היא משפחת בעלי פרחים מסדרת האברשאים. במשפחה כ-800 מינים של עצים ושיחים ירוקי-עד הנפוצים לרוב ברחבי האזור הטרופי כולל אסיה הטרופית,אמריקה הטרופית ואפריקה הטרופית.
רבים מבני המשפחה מניבים פרי הראוי למאכל אדם, או בעלי שימוש כלכלי כלשהו. לדוגמה: פרי הפלא (סינסֶפּאלוּם דוּלסיפיקוּם, או בשמו המדעי: Synsepalum dulcificum), צמח השיה (ממנו מופקת חמאת שיה), הקניסטל ועץ הארגן שמזרעיו מופק שמן ורבים אחרים.
מקור שם המשפחה הוא משפת הנאוואטל למין ממשפחה זו, שם שתועתק ללטינית בידי ליניאוס, אם כי הגדרת המשפחה נעשתה בידי אנטואן-לורן דה ז'יסייה.
בית הכנסת טמפלגאסה
בית הכנסת טמפלגאסה, המכונה גם טמפל ליאופולדשטאט (בגרמנית: Leopoldstädter Tempel), היה בית הכנסת הגדול ביותר בווינה לפני מלחמת העולם השנייה. בית הכנסת שעמד ברחוב טמפלגאסה (סמטת המקדש) ברובע לאופולדשטאדט בווינה, נבנה ותוכנן בין השנים 1854–1858 על ידי לודוויג פורסטר, והכיל כ-2,240 מקומות ישיבה. המבנה המרכזי נהרס כליל במהלך פוגרום ליל הבדולח בשנת 1938 יחד עם 80 בתי כנסת נוספים בווינה. חלקים של המבנה עדיין משמשים כיום את הקהילה היהודית.
בית הכנסת שימש כמודל לבתי כנסת רבים באירופה שנבנו בסגנון אוריינטלי, ובכלל זה בית הכנסת בזאגרב, בית הכנסת הספרדי בפראג, בית הכנסת טמפל בקרקוב ובית הכנסת טמפלול קורל בבוקרשט.
היסטוריה
המבנה הוקם בשנות 1854–1858 על פי תוכניות של האדריכל לודוויג פרסטר. הבית נחנך ב-15 ביולי 1858, בנאום שנשא רבו הראשון של בית הכנסת, אדולף ילינק הליברלי. כחזן הראשון כיהן י. גולדשטיין הקונסרבטיבי. משנת 1867 כיהן הרב ד"ר משה גידמן הקונסרבטיבי כרב בית הכנסת, ולאחר מכן מ-1894, כיהן הרב ד"ר אדולף שמידל שדרשותיו נהנו מפופולריות גדולה מאוד. בין יתר הרבנים שכיהנו ניתן למנות את, אהרן ילינק, אליעזר דוד מדיסלדורף, מקס גרונוולד בשנת 1913, וישראל טגליכט בשנת 1932.
בשנת 1951 נפגע קשות האגף הדרומי של בית הכנסת, ובמקומו הוקם בניין מגורים. האגף הצפוני הוא החלק היחיד שנותר מבית הכנסת המקורי והוא עדיין משמש את הקהילה היהודית כמקום תפילה. על ידו עומד תלמוד תורה של אגודת ישראל. באשר לחלק המרכזי, הוא הוחלף לא מכבר בבניין דיור ובמרכז הבריאות "עזרא", שמשמש מאז 1994 כמרכז לטיפול וייעוץ עבור ניצולי השואה וצאצאיהם. בנוסף אחראית העמותה על הטיפול במהגרים יהודים ומתפקדת כמרכז פסיכו-סוציאלי עבור האוכלוסייה היהודית של וינה.
אדריכלות
בית הכנסת מורכב משלושה חלקים. המבנה המרכזי עם אלמנטים בהשראת סגנון מורי, מצרי וערבי, היווה את מקום התפילה, ושני המבנים הצידיים שנבנו בצורה מלבנית ובסגנון יותר קלאסי, מופרדים מהמבנה המרכזי על ידי חצרות ומשמשות לצורכי הקהילה. יחד הם יצרו תערובת הרמונית של הקלאסיציזם ששלט באמצע המאה התשע עשרה בווינה, וכן של ההיסטוריציזם הרומנטי. במבנה המרכזי יש חזית בעל שלושה חלקים כאשר החלק המרכזי מובלט מהיתר. ארכיטקטורה זו ניתן למצוא בבתי כנסת רבים אחרים שנבנו על ידי פורסטר או הושפעו ממנו, והיא אמורה להזכיר את בית המקדש בירושלים.
פורסטר מדגיש את הסגנון המזרחי על ידי הוספת מספר מגדלונים דקים בחזית וגם בצידי הבניין, המופרדים באמצעות כרכוב עם אשנבים מזרחיים. פתחים הדומים למדליונים בסגנון איסלאמי, מחליפים את הרוזטה המסורתית שאנו מוצאים בבתי כנסת ובכנסיות. החזית מעוטרת בלבני חימר בצבעי אדום וצהוב. בפנים המבנה קיימות קשתות אונות רבות וכן מוטיבים פסיכורומנטיים המעצימים את המראה המזרחי.
הגישה אל אולם התפילה הגדול בעל 2240 מושבים ו-1500 מקומות עמידה, עברה מתחת לגזוזטרא מוגבהת ולאחר מכן בפרוזדור. אולם התפילה כלל אולם תווך ושני מעברי צד שמעליהם העזרות לנשים, כשהמעברים מופרדים מן האולם על ידי קשתות גבוהות. עיצוב הפנים המאוד מתקדם מורכב מאריחי טיח, פסיפסים מורכבים, בנייה מפוארת וחלונות ויטראז.
האגף הצפוני הכיל מקווה הטהרה, חדר ישיבות ומספר בתי מגורים, בעוד שהאגף הדרומי הורכב ממספר דירות שנועדו לאנשי הקהילה.
הנצחה
בהתאם לתוכניות של האדריכל מרטין קוהלבאואר, הועמדו מול שטח בית הכנסת ההרוס עמודים לבנים שגובהם מסמל את גדלו של המבנה המקורי. בלוח הנצחה שהותקן במקום בשנות התשעים נכתב בעברית (וגם בגרמנית):
רפובליקת אורל
רפובליקת אורל הייתה מחוז לא מוכר של הפדרציה הרוסית שהתקיים בין 1 ביולי ועד 9 בנובמבר 1993 בגבולות מחוז סברדלובסק. הוא נוצר כתוצאה ממשאל עם שנערך ב-12 באפריל 1993 על ידי ראש המחוז, אדוארד רוסל.
הרפובליקה אורגנה על ידי פוליטיקאים מקומיים, ביניהם אנטון ביקוב - שכם יצר את פרויקט המטבע המקומי: פרנק של אורל.
הערות שוליים
54.5333°N, 60.3333°W
Style (שיר)
Style (בעברית: סִגְנוֹן) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך אלבום האולפן החמישי שלה, 1989. השיר יצא לאור ב-9 בפברואר 2015, על ידי חברות התקליטים ביג משין רקורדס וריפבליק רקורדס, כסינגל השלישי מתוך האלבום. סוויפט כתבה את השיר עם המפיקים שלו מקס מרטין, שלבאק ועלי פייאמי. מבחינה מוזיקלית, הוא משלב סוגות מוזיקליות כמו פופ פאנק, פופ רוק וסינת'פופ. מבחינה לירית, מילותיו הן דו-לשוניות; מבקרי ואתרי מוזיקה טענו כי מדובר בשיר העוסק בסטנדרט היופי ומערכות יחסים.
השיר ספג שבחים ביקורתיים מטעם מבקרי המוזיקה, שרבים מהם תיארו אותו כ"רגע השיא" באלבום. עם זאת, כמה מהם טענו שמילותיו קלישאתיות ורדודות. השיר קיבל מועמדות לפרס המוזיקה של APRA בקטגוריית "היצירה הבינלאומית של השנה", תוך שנכלל ברשימות סוף השנה של וילג' ווייס ופיצ'פורק. בארצות הברית, "Style" הגיע בשיאו למקום השישי במצעד הבילבורד הוט 100 והפך לסינגל השלישי ברציפות מ-1989 שעשה זאת. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לו את תואר הפלטינה המשולשת, על מכירות של למעלה משלושה מיליון עותקים במדינה. "Style" נכנס לעשיריות פותחות בשלל מצעדים, תוך שקיבל שלל תארים במדינות כמו אוסטרליה וקנדה.
יוצר הסרטים קייל ניומן ביים את הווידאו קליפ של השיר, בו משתתף השחקן והדוגמן דומיניק שרווד, כמושא האהבה של סוויפט. הוא פורסם לראשונה ב-13 בפברואר 2015 וכלל בתוכו אווירה אפלה ומופשטת יותר בהשוואה לסינגלים הקודמים "Shake It Off" ו-"Blank Space" מ-1989. סוויפט כללה את "Style" ברשימות השירים של שניים מסיבובי ההופעות העולמיים שלה: "The 1989 World Tour" (2015) ו-"Reputation Stadium Tour" (2018).
הפקה והוצאה
בהשראת מוזיקת הפופ של שנות ה-80 של המאה ה-20 וההתנסות שלה בסינתיסייזרים, תופים ושירה חופפת, החליטה טיילור סוויפט להתרחק מסוגת הקאנטרי שאפיינה את אלבומה הקודם Red, תוך שהחליטה לשלב הפקות פופ ב-1989. תהליכי ההקלטות החלו באמצע שנת 2013, במקביל לתחילת סיבוב ההופעות העולמי של סוויפט, "The Red Tour". סוויפט הודיעה בפברואר 2014 כי היא עובדת בשנית עם מקס מרטין ושלבאק, עמם שיתפה פעולה בשלושה שירים מ-Red. השניים הפיקו שבע מתוך שלוש עשרה הרצועות במהדורה הסטנדרטית של האלבום; מרטין שימש גם כמפיק בפועל של האלבום, יחד עם סוויפט.
"Style" נכתב במקור על ידי המפיק המוזיקלי עלי פייאמי והגיטריסט ניקלאס לונגפלט. לאחר מכן, השניים סיימו ליצור את קטע הכלי שלו בשילוב גיטרה, בהשראת דאפט פאנק. בהמשך, הציג פייאמי את קטע הכלי למקס מרטין באולפן ההקלטות שלו ולאחר שהתוודע על כך לסוויפט, היא החליטה להקליט אותו עבור האלבום. לבסוף, סוויפט, פייאמי, מרטין ושלבאק קיבלו את הקרדיט ככותבי השיר. ההפקה נעשתה על ידם, למעט סוויפט. מייקל אילברט וסם הולנד הקליטו את הרצועה באולפני MXM בסטוקהולם ובאולפני ההקלטות של קונוויי שבלוס אנג'לס, בסיועו של קורי בייס. המיקסינג שלו נעשה על ידי סרבן גניאה וג'ון האנס באולפני MixStar בווירג'יניה ביץ' והמאסטרינג נעשה על ידי טום קווין באולפני סטרלינג סאונד בניו יורק סיטי. "Style" היה לאחד מהשירים האחרונים שהופקו ונערכו עבור 1989.
מוזיקה ומילים
"Style" הוא שיר סינת'פופ בעיקר. ג'ייסון ליפשוטז מבילבורד הגדיר אותו כ"שיר פופ רוק", ואילו מייקל ווד מלוס אנג'לס טיימס וקיטי אמפייר מהאובזרבר, תיארו אותו כ"שיר פופ פאנק". סם לנסקי מטיים כתב כי ל-"Style" יש אווירה המזכירה במקצת את הדיסקו של שנות ה-70 של המאה ה-20. הקטע הראשון של השיר נכתב באקורדים מסוג רה וסול מז'וריים, היוצרים אווירה שתוארה כ"קורנת באופן יחסי". החלק השני שלו, נכתב באקורד מסוג סי מינור שתואר כ"כזה המעניק תחושה של צער". כמו בשאר שירי 1989, השיר הזה כולל בתוכו סינתיסייזרים כבדים והדהודים קוליים, תוך שהוא תואר כ"שינוי דרמטי מסוגת הקאנטרי שאפיינה את סוויפט בעברה". הפזמון שלו מלווה בכלי מקלדת שונים. אלכסיס פטרידיס מהגרדיאן השוותה את הצלילים האלקטרוניים של השיר, לאלו המאפיינים את פסקול הסרט "דרייב" ואת האלבום Random Access Memories, של דאפט פאנק.
מילותיו של השיר הן דו-לשוניות. כמה ממבקרי המוזיקה טענו בהתחלה שהשיר "מדבר על סטנדרטים של רומנטיקה ויופי בצורה פלרטטנית". מייקל ווד ציין את שורות הפתיחה "חצות / אתה בא לאסוף אותי, בלי פנסים" כעל רמיזה לקיום יחסי מין, נושא עליו סוויפט לא כתבה בעבר. השורות "יש בעיניים שלך מבט חלם בהקיץ המזכיר את ג'יימס דין / ויש לי את הדבר הקלאסי הזה על שפתיי האדומות שאתה אוהב" בפזמון, מתייחסות לשחקן ג'יימס דין משנות ה-50 של המאה ה-20. לדברי ספנסר קורנהאבר מהאטלנטיק, הן משקפות את סטנדרט היופי של ידועניות כמו מרילין מונרו וסינדי קרופורד. קורנהאבר העיר כי היופי ה"קלאסי" המוזכר בשיר כולל בתוכו עיסוק בגזע האדם, וזאת, בנוסף לכך שסשה גפן מ-Consequence of Sound טענה שמדובר בגזע הלבן בפרט.
פורסט ויקמן מסלייט הבחין כי נראה שהשיר עוסק ב"אופנות נצחיות", אך למעשה מתאר מערכת יחסים לא בריאה. בהופעה חיה שהתקיימה במסגרת iHeartRadio ב-27 באוקטובר 2014, פירטה סוויפט את מחשבותיה בנוגע לכמה משורות השיר. ארבעה ימים לאחר מכן, במהלך ריאיון ברדיו עם השדרן ראיין סיקרסט, היא חשפה כי "Style" נכתב בהשראת אחד ממושאי האהבה הקודמים שלה, אותו היא תיארה כאדם ש"אף פעם לא יצא מהאופנה". בהמשך, היא הסבירה שהשיר עוסק במערכת יחסים במהלכה קרו שלל מחדלים הן מצידה והן מצד בן זוגה באותה העת, תוך שהרחיבה כי הוא עוסק במודעות של כל אחד מהם. ישנן כמה שורות בהן הודגשה בגרותה של סוויפט לטענת המבקרים והן:
ביקורת
השיר ספג שבחים ביקורתיים רבים עם יציאתו. קיטי אמפייר מהאובזרבר כינתה אותו כשיר "מחלחל" והוסיפה שהוא "מספק בכל רמה". קורי ביזלי מ-PopMatters התרשם מעזיבתה של סוויפט את סוגת הקאנטרי, עבור סוגות חדשות ש"מתאימות לה כמו כפפת עור מרופדת בקשמיר" והוסיף שמדובר בשיר "ללא רבב". בנג'מין בולס מ-Now בחר ב-"Style" כגולת הכותרת של האלבום. ג'ואי גררה מ-Houston Chronicle שיבח את השיר ותיאר אותו כ"משכנע". מייקל ווד מלוס אנג'לס טיימס כינה את אותו כגולת הכותרת של האלבום גם כן, בזכות האווירה ה"חושנית" שלו. רוברט לידהם מ-Drowned in Sound שיבח את נושאו של השיר, והוסיף כי סוויפט מציגה גישה חיובית ואופטימית.
ג'ון קרמניקה מהניו יורק טיימס הגדיר את "Style" כ"רגע השיא" של 1989 והוסיף כי "הוא מציג את בגרותה הפראית, המעוותת והמחודדת של סוויפט ביחס לאלבומיה הקודמים". ריצ'רד ס. מבילבורד שיבח את "Style" על כך שהציג את "כתיבת השירים של סוויפט במלוא טהרתה", והוסיף שהוא מעורר "עולמות של רגש" אף על פי שהמבנה שלו בסיסי. אנדי גיל מאינדפנדנט תיאר את נושא השיר כ"פיקנטי", וטען שמדובר בשיר אלקטרופופ. אלי ולופ מ-The Philadelphia Inquirer ראתה את מילות השיר כ"רדודות" אך החמיאה לצליל שלו כ"אהוב עליה באלבום". סשה גפן מ-Consequence of Sound שיבחה את סגנונותיו המוזיקליים של השיר, אך מתחה ביקורת על נושא סטנדרט היופי ("הגזע הלבן") בו הוא לכאורה עוסק, תוך שטענה שמדובר בקלישאה הפוגעת בחביבות של האלבום.
בפיצ'פורק דורג "Style" במקום ה-50 ברשימת "100 הרצועות הטובות ביותר לשנת 2014". ג'ורדן סרג'נט אחד מהמבקרים שם, כתב כי השיר "כולל בתוכו דימויים וזאת, בנוסף לכך שסוויפט מדברת על רומנטיקה מערבית". השיר דורג במקום ה-24 ברשימת "Pazz & Jop" שפורסמה בשנת 2015. (הרשימה היא סקר ציבורי שמתפרסם על ידי וילג' ווייס) בטקס פרסי ה-BMI לשנת 2016, השיר היה לאחד מהשירים עטורי הפרסים שזיכו את סוויפט בתואר של "כותב/ת השירים של השנה". בנוסף, "Style" קיבל מועמדות בקטגוריית "היצירה הבינלאומית של השנה" בטקס פרסי המוזיקה של APRA לשנת 2016. בשנת 2020, האנה מילריאה מ-NME מיקמה את השיר בין עשרת השירים הטובים ביותר של סוויפט, וסימנה אותו כ"סוויפט במיטבה". ברולינג סטון הוא דורג במקום ה-39 ברשימת "כל 206 השירים של טיילור סוויפט, לפי דירוג".
הצלחה מסחרית
"Style" דורג לראשונה במקום ה-60 במצעד הבילבורד הוט 100 ב-15 בנובמבר 2014, עם צאת האלבום בו הוא נכלל, 1989. לאחר ביצועה של סוויפט ל-"Style" בתצוגת האופנה של ויקטוריה'ס סיקרט לשנת 2014, השיר נכנס שוב למצעד, ודורג במקום ה-75 ב-27 בדצמבר 2014. לאחר שסקוט בורצ'טה (המנכ"ל לשעבר של ביג משין רקורדס), הודיע כי הוא בעד הוצאת "Style" כסינגל בדצמבר 2014, הוא הגיע למקום ה-39 במצעד 40 שירי המיינסטרים, ב-12 בינואר 2015. השיר הגיע למקום העשירי במצעד הבילבורד הוט 100 ב-28 בפברואר 2015 והפך לשיר השלישי ברציפות מ-1989 שעשה זאת, כשקודמיו היו "Shake It Off" ו-"Blank Space". הוא הגיע למקום השישי בשיאו ב-21 במרץ 2015.
השיר זכה להצלחה גם בשאר מצעדי הבילבורד, והגיע למקום הראשון בשלושה מצעדים: מצעד 40 שירי המיינסטרים, מצעד 40 השירים למבוגרים, ומצעד השירים העכשוויים למבוגרים. "Style" היה היה השיר השביעי המצליח ביותר במצעד שירי הרדיו של בילבורד לשנת 2015, עם למעלה מ-3,163 מיליארד האזנות ו-550,000 השמעות לאורך כל השנה. הוא קיבל את תואר הפלטינה המשולשת על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA), על מכירות של למעלה משלושה מיליון עותקים, בהתבסס על מכירות והזרמת מדיה. עד נובמבר 2017, "Style" נמכר בלמעלה מ-2.2 מיליון עותקים דיגיטליים בארצות הברית בלבד.
בקנדה, הגיע השיר בשיאו למקום השישי במצעד קנדה הוט 100, תוך שקיבל את תואר הפלטינה המשולשת על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הקנדי (Music Canada), על מכירות של למעלה מ-240,000 עותקים במדינה. "Style" זכה להצלחה מתונה באירופה, כאשר דורג בעשירייה הפותחת במצעד השירים של סקוטלנד (9). הוא דורג גם במצעדי השירים שבצ'כיה (11), פולין (13), סלובקיה (14), והונגריה (18). השיר דורג במקום ה-21 במצעד הסינגלים הבריטי וקיבל את תואר הפלטינה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי (BPI), על מכירות של למעלה מ-600,000 עותקים במדינה. הוא זכה להצלחה מסחרית גדולה יותר באוקיאניה, כאשר הגיע בשיאו למקום השמיני וה-11 במצעד הסינגלים האוסטרלי ומצעד הסינגלים הניו זילנדי, בהתאמה. הוא קיבל את תואר הפלטינה הכפולה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי (ARIA), על מכירות של למעלה מ-140,000 עותקים במדינה, תוך שקיבל את תואר הזהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הניו זילנדי (RMNZ), על מכירות של למעלה מ-7,500 עותקים במדינה. בנוסף, הוא כבש את פסגת מצעד השירים שבדרום אפריקה.
וידאו קליפ
יוצר הסרטים האמריקאי קייל ניומן ביים את הווידאו קליפ של "Style", שצולם בלוס אנג'לס בארבעה ימים בקיץ 2014. לפני הוצאתו, פרסמה סוויפט ברשתות החברתיות שלה טיזרים וקטעים מתוכו. היא תכננה להציג אותו במהלך תוכנית הטלוויזיה "בוקר טוב אמריקה" בבוקר 13 בפברואר 2015, אך ערוץ המוזיקה הקנדי Much שידר אותו כבר בחצות. סוויפט העלתה את הקליפ לערוץ ה-Vevo שלה באותו היום. בקליפ מגלם השחקן והדוגמן הבריטי דומיניק שרווד את מושא אהבתה של סוויפט. סוויפט יצרה עמו קשר באמצעות הודעת טקסט שנשלחה חודש לפני הצילומים; השניים הכירו באמצעות חברים משותפים. בסמוך לצילומי הקליפ, הצטלם שרווד לסרט "Take Down", אשר שמו שונה בהמשך ל-"Billionaire Ransom". הסרט הופץ לבסוף בשנת 2016.
לקליפ אין נרטיב ברור, אך הוא מציג פלאבקים שונים של סוויפט ומושא אהבתה על שפת הים, ביער ובנסיעה ברכב. בסצנות מסוימות, חלקיה השבורים של המראה, דרכם רואים סוויפט ושרווד זה את זה, מסמלים זיכרונות ממערכת יחסים ישנה. בתקשורת ציינו ושיבחו את האווירה האפלה, המופשטת והחושנית שלו, בהשוואה לקליפים של "Shake It Off" ו-"Blank Space". קלסי מקיני מ-Vox סברה כי סוויפט אימצה את מיניותה, תוך שימוש ב"דימויים חושניים" שהציגו את בגרותה כאמנית. אמילי לינדנר מ-MTV כינתה את הקליפ כ"בוגר, בטוב טעם וסקסי". ספנס קורנהאבר מהאטלנטיק העיר כי "סוויפט הביעה והציגה את מיניותה בצורה שמרנית יותר בהשוואה לבנות דורה". היילי ספנסר מ-InStyle תיארה את זה כ"סרטון הקולנועי ביותר של סוויפט עד באותה התקופה".
כמה סצנות מהקליפ המציגות את סוויפט ושרווד במצבים שונים, הושוו לקטע הפתיחה של סדרת הפשע "בלש אמיתי". מייקל דריסקול מוול סטריט ג'ורנל, השווה את האווירה בקליפ לאווירה שהייתה בקליפים של שירי הפופ בשנות ה-80 של המאה ה-20, תוך שהדגיש בפרט את "Wicked Game" של כריס אייזק, משנת 1989. מייקל ווד מלוס אנג'לס טיימס תיאר את החזותיות של הקליפ כ"מחווה מצמררת" לסרט המסתורין של דייוויד לינץ' "מלהולנד דרייב", משנת 2001.
נכון לינואר 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-645 מיליון צפיות, מה שהופך אותו לאחד מהקליפים הנצפים ביותר בשנת 2015.
הופעה וגרסאות כיסוי
סוויפט ביצעה לראשונה את "Style" בשידור חי במסגרת "", שהתקיים על גג בניין אמפייר סטייט, בחסות ו-iHeartRadio ב-27 באוקטובר 2014. ב-2 בדצמבר היא ביצעה את השיר יחד עם "Blank Space" בתצוגת האופנה של ויקטוריה'ס סיקרט 2014, בלונדון. "Style" נכלל ברשימת השירים של סיבוב ההופעות העולמי של סוויפט "The 1989 World Tour", שנועד לעזור בקידום האלבום, 1989. ב-23 באפריל 2019 ביצעה סוויפט גרסה אקוסטית לשיר במרכז לינקולן לאמנויות הבימה במהלך חגיגת טיים 100, במהלכה זכתה לכבוד והוגדרה כאחת מ-"100 האנשים המשפיעים ביותר" לאותה השנה. ב-9 בספטמבר באותה השנה, ביצעה סוויפט את השיר בהופעה חד-פעמית שאירעה בפריז, צרפת.
זמר הרוק ריאן אדמס הקליט מחדש את כל שירי האלבום 1989, וביניהם גם את "Style". לבסוף, הוציא את אלבומו החמישה עשר 1989, שנקרא על שם אלבומה של סוויפט. אדמס שינה את הליריקה המקורית של השיר כאשר השמיט את שמו של ג'יימס דין, לטובת אזכור האלבום Daydream Nation, של להקת הרוק האלטרנטיבי סוניק יות'. בנוסף לכך, הוא שינה את הלחן של השיר והפך אותו לשיר שתואר כ"שיר המכיל כמה סגנונות של רוק". גרסתו הסופית ל-"Style" הושוותה לשירים שונים, כמו שיריה של להקת יו 2 והסולן שלה, בונו. אנני זלסקי מ-The A.V. Club טענה שגרסתו "משובחת" ובולטת ב-1989. ג'רמי וינוגרד מ-Slant Magazine, לעומת זאת, כינה את גרסתו כ"שיר גרוע של יו 2".
ב-11 ביולי 2019, במהלך "קונצרט המוזיקה של אמזון" שהתקיים בניו יורק, ביצעה סוויפט את השיר. בנוסף לכך, הקליטו דווין דוסון ולואיזה וונדורף מאשאפ המורכב מ-"Style" ומ-"Blank Space". הוא הועלה לערוץ היוטיוב של לואיזה, תוך שהצלחה להצלחה רבה כאשר צבר למעלה מ-38 מיליון צפיות.
קרדיטים וצוות
כל הקרדיטים שלהלן לקוחים מהערות האלבום של 1989.
הליגה הלאומית הצרפתית השנייה בכדורסל
הליגה הלאומית הצרפתית השנייה (בצרפתית Ligue Nationale de Basket Pro B) הוא מפעל כדורסל צרפתי מקצועני בשיטת ליגה. הליגה, הידועה בשם פרו 2 היא הליגה השנייה בדרגתה במבנה ליגות הכדורסל בצרפת. יחד עם אליפות צרפת בכדורסל, מרכיבות השתיים את "ליגת הכדורסל הלאומית של צרפת", המפעילה את הליגות המקצועניות בצרפת. בליגה מתחרות 18 קבוצות, המתחרות על העפלה לליגה הראשונה וכנגד ירידה לליגה השלישית, שלא שייכת לליגות המקצועניות.
רקע
הליגה הוקמה ב-1932 לראשונה ונקראה "ליגת הכבוד", ב-1950 שונה שמה ל"ליגת המצוינות", ב-1964 שונה שמה ל"לאומית 2", ב-1987 שונה שמה ל"לאומית 1 ב' ", ב-1992 ל"לאומית 1 א' '' והחל מ-1993 נקראת הליגה בשמה הנוכחי.
מבנה הליגה
בליגה משחקות 18 קבוצות מקצועניות בשיטת ליגה של שני סבבים כ-34 משחקים בליגה הסדירה המתחילה בחודש אוקטובר ומסתיימת בחודש מאי, בתום העונה הסדירה, הקבוצה שסיימה במקום הראשון מעפילה באופן אוטומטי לאליפות צרפת בכדורסל היא הליגה הראשונה. הקבוצות שסיימו במקומות 2 עד 8 מעפילות לפלייאוף העלייה והקבוצות שסיימו במקומות 9 עד 16 מעפילות לגביע הליגה המשוחק בשיטת הטוב מ-3 ברבע, חצי וגמר והזוכה בגביע מעפילה לפלייאוף העליון ומשחקת נגד הקבוצה שסיימה במקום השני.
הפלייאוף העליון זהה בצורתו לגביע הליגה, סדרת הטוב מ-3 ברבע, חצי וגמר. כאשר ה-2 מארחת את זוכת גביע הליגה במשחקים 1 ו-3, ה-3 מארחת את ה-8, ה-4 את ה-7 וה-5 את ה-6. בסיום הפלייאוף הזוכה מצטרפת אל מוליכת הטבלה בליגה הסדירה ומעפילה לליגה הראשונה. שתי הקבוצות שסיימו במקומות 17 ו-18 בליגה הסדירה יורדות לליגה השלישית (התחרות הלאומית הראשונה).
הנרי קרטיס
הנרי אוסבורן קרטיס CB, DSO, MC, DL (באנגלית: Henry Osborne Curtis; 18 בנובמבר 1888 - 28 בינואר 1964) היה קצין הצבא הבריטי ששירת הן במלחמת העולם הראשונה והן במלחמת העולם השנייה. במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא פיקד על הדיוויזיה ה-46 במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה ב-1940, ומאוחר יותר על הדיוויזיה ה-49 במהלך כיבוש איסלנד בשנים 1940–1942.
ביוגרפיה
קרטיס נולד ב-18 בנובמבר 1888. הוא היה בנם של אוסבורן סרגנט קרטיס, יליד אמריקה בוגר טריניטי קולג', קיימברידג', ופרנסס הנרייטה גנדי. דודו מצד אביו היה האמן ראלף וורמלי קרטיס, וסבו היה עורך הדין והבנקאי האמריקני, דניאל סרגנט קרטיס.
קרטיס הוסמך כקצין בקורפוס הרובאים המלכותי של המלך בשנת 1908. הוא שירת במלחמת העולם הראשונה בצרפת, סלוניקי וארץ ישראל. הוא אוזכר בשדרים שלוש פעמים ונפצע שלוש פעמים, ועל פעולותיו הוענק לו עיטור ה-MC בשנת 1917, וה-DSO בשנת 1919.
הוא פיקד על חטיבת החי"ר ה-3, שהייתה חלק מהדיוויזיה ה-1 בפיקודו של סר הרולד אלכסנדר בשנים 1938–1939. הוא מסר את החטיבה לבריגדיר תומאס ווילסון, ונשלח הביתה מצרפת בדצמבר 1939. הוא הועלה לדרגת מייג'ור גנרל ב-21 בדצמבר, ומונה למפקד הדיוויזיה ה-46. קרטיס הצטרף לחיל המשלוח הבריטי (BEF) עם אוגדתו באפריל 1940, ולחם עמה במהלך המערכה על צרפת. הוא פונה מדנקירק, ומונה למפקד הדיוויזיה ה-49 (ווסט ריידינג) ביוני 1940. קרטיס פיקד על הדיוויזיה במהלך כיבוש איסלנד, ובשנתיים הקרובות בילה כאחראי על אוגדתו ממשרדו ברייקיאוויק. בשנת 1943 הוא מונה כמפקד מחוז מישור סליסבורי, ובשנת 1944 מונה למפקד מחוז המפשייר. בשנת 1945 הוא מונה למפקד מחוז דורסט, ובשנת 1946 פרש מהצבא.
Bad Thing
Bad Thing הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הבריטית ג'סי נלסון. השיר יצא לאור ב-14 באפריל 2023, בהוצאה עצמאית. זהו הסינגל הראשון של נלסון מאז צאת הסינגל שלה "Boyz" בשנת 2021 וההוצאה הראשונה שלה לאחר עזיבתה את חברת התקליטים פולידור רקורדס ב-2022. נכתב על ידי נלסון, טיילה פארקס ואם וולקוט, והוא מתייחס באופן מילולי למערכת יחסים סוערת עם נושאים המתמקדים באלימות במשפחה. הקליפ זכה לשבחים, לאחר שנלסון עבדה עם Women's Aid כדי להציג פירוט גרפי של השיאים והשפל של להיות במערכת יחסים פוגענית.
רקע והוצאה
נלסון החלה לפרסם לראשונה את צאת הסינגל "Bad Thing" ברשתות החברתית שלה עם סרטון וידאו קצר שכותרתו "It's time". גם עטיפת הסינגל נחשפה באותו יום עם סינגל ההכרזה. עטיפת הסינגל מציגה את נלסון לובשת בגדים בסגנון שנות ה-60 עם עקבי פלטפורמה, חצאית בגזרה גבוהה עם תסרוקת כוורת. הסינגל עצמו יצא לאור ב-14 באפריל 2023.
נלסון קידמה את "Bad Thing", בראיון בתוכנית הבריטית "The One Show", בה סיפרה על הסינגל והציגה לראשונה את הקליפ בבלעדיות.
הפקה והרכב
"Bad Thing" נכתב על ידי ג'סי נלסון, אם וולקוט, האני איברהים, פטריק ג'ורדן-פטריקיוס, טיילה פארקס, ויקטור פרנקו, והופק על ידי Loose Change. היא תוארה כמזכיר את קולנוע הוליוודי קלאסי, עם מיתרים נישאים ופסנתר רודף עם הפקה כבדה עשירה וסוחפת. ניקול ואסל ממגזין "אינדפנדנט", תיארה את "Bad Thing" כבלדה רגשית חדורי ג'אז, עם מילים המפרטות אישה שנמצאת במערכת יחסים עם מישהו שהיא יודעת שהיא צריכה לעזוב, אבל גם היא נאבקת. מילות השיר עצמו מתייחסים למערכת יחסים לא מתפקדת, עם נושאים המתמקדים סביב בגידה, התמכרות ואלימות במשפחה.
קבלת פנים
בהאזנה ראשונה בלעדית לחברת המצעדים הרשמית, התגובה של קארל סמית' הייתה חיובית, ותיאר אותה כ"ג'סי חוזרת עם סינגל חונק ועמוס במיתרים שרואה אותה חוקרת צליל חדש". הוא ערך השוואות לזמרת לנה דל ריי עם המיתרים הנמרצים והפסנתר הרודף שלו שיכולים להשוות לזמרת בילי אייליש, והוסיף כי "דבר רע נוטף את הוליווד הישנה; ההפקה כבדת הכלים שלה עשירה וסוחפת". גם הטון הקולי שלה זכה לשבחים, כ"בטוח, פגיע ועוצמתי" עם השוואות לצלילים שבה השתמשה בשירים הקודמים של ליטל מיקס "Good Enough", "Turn Your Face" ו-"FU".
ניקול ואסל ממגזין "אינדפנדנט", תיארה אותו כבלדה רגשית עם ג'אז, בעוד Nmesoma Okechukeu ממגזין "אופוריה", תיארה אותה כסאונד אינדי-פופ המזכיר את הזמרות לנה דל ריי ובילי אייליש.
וידאו קליפ
הקליפ של Bad Thing היה בשיתוף פעולה עם Women's Aid, ארגון צדקה לאלימות במשפחה. הוא הופק על ידי אולפני Untold וביים צ'ארלי סרספילד. הוא מתרחש באיסט אנד של לונדון בשנות ה-60, וכולל את דמותו של נלסון המגלמת ברמנית שפוגשת את החבר שלה, סיד, שמתמודד עם התמכרות ובגידה. מערכת היחסים הופכת אלימה ורואים את דמותו של נלסון נאבקת לעזוב את מערכת היחסים. הסרטון שואב השראה מהסרט "אגדה " מבחינת סטיילינג ואמנות.
Losing My Religion
Losing My Religion הוא פזמון של להקת הרוק האלטרנטיבי אר.אי.אם. זהו הסינגל הראשון מתוך אלבומה השביעי של הלהקה, Out of Time, שיצא ב-1991. המוזיקה בשיר מבוססת על ריף של מנדולינה. השיר הפך ללהיט הגדול ביותר של הלהקה בארצות הברית ונחשב לאחר השירים הבולטים של שנות ה-90. השיר קיבל מספר מועמדויות לפרס גראמי וזכה בשתיים מהן, בקטגוריות "ביצוע הפופ הטוב ביותר לשיר של צמד או להקה" ו"הקליפ הקצר הטוב ביותר". הצלחת הפזמון המינורי וחסר הרפרן הפתיעה את חברת התקליטים האחים וורנר, ששחררה אותו כסינגל ראשון מתוך האלבום.
הלחנה ומילים
"Losing My Religion" מבוסס על מוזיקת מנדולינה שחיבר פיטר באק, בעת שלמד לנגן על המנדולינה שרכש. באק אמר "סוג המוזיקה שבשיר היא מסוג הדברים שאר. אי. אם משתמשת בהם המון, מעבר ממינור אחד לאחר... אתה לא יכול באמת לומר דבר רע על E מינור, A מינור, D ו־G - אני מתכוון, הם פשוט אקורדים טובים". כמו כן ציין באק שהשיר אופייני ללהקת אר. אי. אם. השיר כולל קטעי תזמורת ועושה שימוש בסולם מינורי.
המונח "Lost My Religion" (איבדתי את דתי) הוא ביטוי שגור בדרום ארצות הברית שמשמעו 'התרגזתי עד אובדן השליטה ברוחי'. לדברי סולן הלהקה ומחבר מילות השיר, מייקל סטייפ, מדובר בשיר על אהבה נכזבת שחיבר לאחר שהתאהב בבחור.
אליס בארץ הפלאות (סרט, 1915)
אליס בארץ הפלאות (באנגלית: Alice in Wonderland) הוא סרט אילם אמריקאי משנת 1915 מסוגת פנטזיה אפלה והרפתקאות. הסרט מבוסס על ספרו הקלאסי של לואיס קרול "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" שיצא לאור ב-1865. את הסרט ביים ו. ו. יאנג, ובתפקיד אליס מככבת ויולה סאבוי.
הסרט מיוחד בכך שהוא מתאר חלק גדול מהשיר "אבא ויליאם", והוא כולל קטע הדומה לאיור של ג'ון טניאל המתאר את הכניסה של אבא ויליאם בהיפוך לאחור.
רון הרפר
רונלד "רון" הרפר (באנגלית Ronald "Ron" Harper; (נולד ב-20 בינואר 1964) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בארבע קבוצות בליגת ה-NBA בין השנים 1986–2001, וזכה ב-5 אליפויות. ממוצעי הקריירה שלו הם 13.8 נקודות, 4.3 ריבאונדים ו-3.9 אסיסטים למשחק. בשנים 2005–2007 שימש במשך שתי עונות כעוזר מאמן בדטרויט פיסטונס.
מאז ילדותו סובל הרפר מגמגום.
קליבלנד קאבלירס (1986–1989)
הרפר נבחר בבחירה השמינית של דראפט 1986, על ידי קליבלנד קאבלירס. בעונת הרוקי שלו הוביל את קלעי הקאבלירס עם ממוצע של 22.9 נקודות למשחק, ולאורך 3 עונותיו המלאות בקליבלנד רשם ממוצעים של 19.4 נקודות, 5.0 אסיסטים ו-4.6 ריבאונדים למשחק.
לוס אנג'לס קליפרס (1989–1994)
במהלך עונת, עונתו הרביעית עם קליבלנד, הועבר יחד עם 3 בחירות דראפט עתידיות לוס אנג'לס קליפרס, בתמורה לדני פרי ורג'י ויליאמס. ב-4 וחצי עונותיו בקבוצה קלע 19.3 נקודות ומסר 4.8 אסיסטים בממוצע למשחק.