cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הדס מצוי
ענפים ועלים
עלי ההדס ערוכים על ענף בסדורים שונים: עלה אחד בכל מפרק (מסורגים); שני עלים בכל מפרק (נגדיים); או בְּדוּרִים של שלושה. לפעמים ניתן לראות את כל הסידורים על אותו ענף. לעיתים רחוקות העלים מסורגים, ובדרך כלל העלים נגדיים וכל זוג עלים מסורג לזוג שמתחתיו (צומחים בכיוונים מצטלבים ולא עוקבים). לעיתים רחוקות העלים מסודרים בשלישייה, ואז אחד העלים בשלישייה מסורג לזה שמתחתיו, וחופה במקצת על העלה העליון ועל הענף שמתחתיו. מנקודת היציאה של כל אחד משלושת העלים יכולים לצאת עוד שני עלעלים ובכך להגיע עד ל-9 עלים בדור.
עונת חידוש העלווה היא באביב, והיא נמשכת זמן קצר יחסית. צבע העלים הצעירים הוא ירוק מבריק, ומשתנה לירוק-כהה מבריק בבגרותם. הפסקת הצימוח היא בחודשי הקיץ עקב אובדן מים זמינים, ולאחריה נושרים עלים בודדים. צבע העלים בזן הדס מצוי "מגוון" הוא ירוק בהיר, קרם, או משולב גוונים. גוני העלים בולטים יותר בשמש מלאה. הסרת ענפים עם עלים ירוקים מונעת את השתלטותם על הצמח המגוון.
מידע בוטני רב הצטבר בחקר גידול ההדס לצורך קבלת הדסים משולשים לקראת חג הסוכות, והוא מובא כאן בקצרה. צמיחת הענפים מתרחשת במהלך הקיץ והיא נעצרת עם בוא החורף ומסתיימת בהתעצות הענפים. הדס הגדל בבית גידול מוצל, מצמיח פרקי ענפים ארוכים ועלים גדולים יותר, ובשמש ההדס עָנֵף יותר, פרקי ענפיו קצרים, ועליו קטנים יותר, אך עדיין חופים זה על זה. ענפים משניים צומחים מקודקודי הצמיחה של הענף או מחיק העלים. ולכן, קצוץ קודקודי הצמיחה בקיץ גורם להצמחת ענפים מפוצלים רבים.
כל אחד מענפי ההדס מתחיל את התפתחותו עם עלים נגדיים (שני עלים במפרק). בשלב מסוים צומח עלה אחד במפרק, ולאחריו צומחים שלושה עלים במפרק, ובתנאי שהענף ארוך מספיק, היום ארוך ועוצמת האור גבוהה. צמיחת שלושה עלים בדור מתחילה בחודש יוני.
כדי לקבל ענף ארוך עם שלושה עלים בדור (הדסים משולשים) בכמות טובה, בעת התחדשות ההדס בתחילת הקיץ (לקראת חג הפסח) עם התארכות היום ועלייה בעוצמת האור, יש צורך קודם לכן, בגיזום נמוך מאוד עד פני הקרקע או בגובה של 5 ס"מ מהקרקע (תלוי בזן) או בשרפה של שיחי ההדס בסוף החורף (מחצית שנייה של מרץ ולא יאוחר מתחילת האביב) . גיזום או שרפה גורמים לשינוי במאזן ההורמונלי של הצמח (יחס ציטוקינין לאוקסין), ובכך, מעודדים פריצה של מספר נצרים קטן בעוצמת צימוח חזקה מצוואר השורש. הקטנת מספר הנצרים מאפשרת לנצרים המועטים להתארך ולהצמיח שלושה עלים במפרק בחלקם העליון.
בהשוואה ניסיונית בין שרפה לגיזום התברר ששרפה יעילה יותר מאשר גיזום. תופעת שריפת הדסים מוכרת מאזור צפת ונחל עמוד. באזור זה גדלים הדסי בר וסוחרי הדסים נוהגים לשרוף אותם כדי לקבל הדסים משולשים לקראת חג הסוכות. במהלך המאה העשרים עם תחילת תנופת העלייה ופיתוח ההתיישבות והדרישה המוגברת להדסים משולשים החלו לרבות ולגדל את ההדס באופן יזום באמצעות ייחורים, ואז גם נטעו אותו בהיקפים נאים. כיום מגדלים את ההדס בהיקף של כמה מאות דונמים. קיימים בישראל כמה "זנים" שונים אשר בוררו על ידי מגדלי הדסים ביישוב נוב שברמת הגולן ובכפר חסידים וגם על ידי חוקרים במרכז וולקני.
פרחים ורבייה
פריחת ההדס מתחילה בסוף האביב, ונמשכת בחודשי הקיץ (מאי עד אוגוסט). הפרחים לבנים, נכונים, בעלי עטיף כפול ודו-מיניים. הם צומחים יחידים מחיק העלה על עוקץ ארוך, וקוטרם מקצה של עלה כותרת לקצה הנגדי הוא 4 ס"מ, ובהדס הבר הוא 1.5 ס"מ.
עלי הכותרת לבנים, 5 במספר, מעוגלים, מפורדים, פתוחים לרווחה וסדורים בין 5 עלי גביע שמתחתם. עלי הגביע, מאוחים בחלקם ושאירים, כלומר: הם אינם נושרים לאחר הפריחה אלא עוטרים את ראש הפרי ככתר זעיר.
הפרח פתוח יומיים: הוא נפתח בסוף הלילה, והוא נמצא ביום הראשון בשלב זכרי, זוכה לביקורים רבים של דבורים ומציע להן שפע אבקה. החל מעלות השחר ביום השני מתפקד הפרח רק כנקבה, ואז ביקורי הדבורים נדירים.
פירות והפצה
הפרי הוא ענבה חלקה ועסיסית, אך לא בשרנית, עם זרעים ספורים. בקצהו האחד, עוקץ דק וארוך המחובר לחיק העלה, ובקצהו השני שיניו (האונות) של גביע שרידי. צורות הפירות מגוונות: מכדור לא מושלם לאליפסואיד ועד לדמויי אגס. אורך הפרי מגיע ל-8 עד 10 מ"מ, ובמין הבר האורך השכיח 5 מ"מ. לאחר הַחֲנָטָה צבע הפרי ירוק, ולקראת ההבשלה משתנה צבעו לסגול-כחול כהה. הפירות עשירים בטעם ובריח והם ראויים למאכל אדם. אך, קשה לאכול אותם, גם כאשר הם טריים ובשלים, וכל שכן כשאינם בשלים, בגלל תחושת עפיצות בפה והתפוצצות ריח עז במעלה האף. ישנו זן של הדס, שצבע פירותיו הבשלים הוא לבן-צהוב. בכמה מקומות הוא מכונה Myrtus communis var. Leucocarpa.
הבשלת הפירות אינה סינכרונית, ומתמשכת לאורך זמן רב, לאורך חודשי אוקטובר ונובמבר. הפירות הבשלים נישאים במשך תקופה ארוכה על הענפים, לאר שהם מצטמקים הם נושרים.
ההפצה נעשית באמצעות רוח ומים, יונקים, ציפורים וחרקים. הזרעים, העטופים קליפה קשה, עוברים דרך מערכת העיכול בלי להינזק, ומופרשים במקומות רחוקים משיח האם.
בית גידול
הדס מצוי גדל בר בארץ בשני טיפוסים שונים של בית גידול: האחד הוא במדרונות בחגורה היובשנית-יחסית של החבל הים-תיכוני – בגליל המזרחי, בדרום הכרמל ובמורדות הגולן; האחר הוא בגדות נחלים בצפון הארץ. בשאר תחומי תפוצתו בעולם, במיוחד בטורקיה, גדל ההדס כתת-יער במעונות ים-תיכוניים גשומים. על פי הספרות מקובל, שההדס רגיש לטמפרטורות נמוכות, ולכן הוא נפוץ בעיקר בקרבת חופים במזרח הים התיכון ולאורך הים השחור, אפיון זה של ההדס אינו מסביר את תפוצתו במזרח הגליל העליון ובמורדות החרמון. לכן, יש החושבים כי באזורים הללו ייתכן שההדס הוא פליט תרבות. אך, תפוצתו באזורים הרריים ויובשניים באיראן ובפקיסטן מחזקת את הדעה שלפנינו תפוצה שרידית טבעית בשתי מערכות אקולוגיות עם אקלים שונה. על אף שההדס עמיד מאוד לבצורת וכפור המגיעים ל-C°-10, הוא אינו עומד בטמפרטורות נמוכות ממושכות, וייתכן שהעמידות ליובש אינה באה לביטוי מלא בטבע.
תפוצה
התפוצה של הדס מצוי כצמח בר היא בעיקר בארצות השוכנות לחופי אגן הים התיכון (מלבד מצרים) ובאיי הים התיכון עם חדירה מזרחה לאזורים הממוזגים של עיראק, איראן ואפגניסטן ולאזורים הטרופיים בצפון מזרח אפריקה והן בתת-היבשת ההודית (פקיסטן). ההדס הפך לפליט תרבות בפרובינציה הכף המערבי של דרום אפריקה. ההדס נפוץ בתור צמח תרבות המשמש צמח נוי בכל ארצות אירופה עד סקנדינביה ובארצות רבות בשאר היבשות בעלות אקלים מתאים (מידות החום בהן אינן יורדות בהרבה מ-C°0).
אוכלוסיית ההדס המצוי, הן כצמח בר והן כצמח תרבות, יציבה ואין חשש להישרדותה. ליקוט של הפירות העלים והענפים מאוכלוסיות הבר לצרכייו של האדם אינם מהווים פגיעה משמעותית בקיימות של ההדס. אומנם, עיור, חקלאות, שריפות טבעיות, מרעה של מקנה וחיות בר וכריתה מפעילים לחץ על אוכלוסיות הבר בגלל אובדן ופיצול בתי גידול, אך אין חשש כי הן מהוות איום גדול על הישרדותו של הדס מצוי. הסיבה ליכולת ההישרדות של הדס מצוי היא סבילות אקולוגית גבוהה (יכולת התאוששות מהירה) וייצור כמות גדולה של זרעים עם שיעור נביטה גבוה המופצים על ידי ציפורים וגשמים.
תפוצה בישראל
הדס הבר נדיר ובסכנת הכחדה בארץ ישראל כצמח בר. בשל כך הומלץ לאסור כריתת ענפים ושריפת שיחים באתרים הטבעיים לקראת סוכות, ולפעול למניעת בני כלאים עם הזנים התרבותיים, ולדאוג שהשתילים לגינון בר יהיו רק ממקור טבעי ישראלי. אתר מרכזי לשימורו הוא בהר עכברה מעל עין הדס.
ההדס נפוץ בישראל כשיח תרבות בגינות, בחצרות בתים ובתי כנסת. הוא שכיח במישור החוף בשפלה, בהר ובבקעה. הוא נזקק לתוספת השקיה לאחר התבססותו באזורים שבהם יש לפחות 250 מ"מ גשם בשנה.
בארץ מגדלים את ההדס בהיקף של כמה מאות דונמים, בעיקר לצורכי שימוש בהדסים משולשים בחג הסוכות, וכן כשיחי נוי. קיימים בישראל כמה "זנים" שונים שבוררו על ידי מגדלי הדסים. חוקרים בראשות ד"ר שמואל זילכה במרכז וולקני טיפחו את "זן עבות" עם פוטנציאל לתשעה עלים בְּדוּר על ידי בירור זרעים שנאספו משיחים בחצרות בתים. הריבוי שלו נעשה באופן וגטטיבי, כך שכל שיח דומה למקור בצורה מדויקת.
השימושים בצמח ההדס
ההדס הוא צמח חשוב מאוד בתחום הרפואה העממית. הוא משמש לטיפול בגירויי עור אצל תינוקות, טיפול בשערות, דלקות מעיים (דיזנטריה, שלשולים) והקלת על עצירות, טחורים, כיב קיבה שיגרון וקצרת. לצורך שימוש מייבשים את העלים וכותשים אותם לאבקה, שאותה מערבבים בשמן זית ומורחים על עור מגורה. האמונה היא כי המשחה יעילה מאוד למניעת נשירה, על ידי עיסוי של שורשי השיער. כמו כן היא יעילה לריפוי חבורות ופצעים, מניחים מעט מהמשחה בתוך תחבושת וחובשים. לטיפול בבעיות מעיים ובאולקוס בפרט, חולטים בכוס מים רותחים שתי כפיות גדושות בעלי הדס. לטיפול באסתמה מבשלים 100 גרם עלים ירוקים במים ואחרי הרתיחה, שואפים את האדים עם מגבת מעל לראש.
צמח ההדס משמש כחומר גלם לתעשיית התרופות, הקוסמטיקה, הנוי והמזון. עלים ופירות הם חלקי הצמח החשובים ביותר מבחינה כלכלית. העלים מכילים את בלוטות השמן האתרי ומשמשים למיצוי בושם. הפירות, הפרחים והזרעים, גם הם חומרי גלם להפקת שמנים אתריים ותמציות אחרות. בוצעו מספר מחקרים, הראו שימוש פוטנציאלי בתמציות הדס למניעת התפשטות מחלות פטרייה.
שמנים אתריים מופקים מהעלים הצעירים והפירות הבשלים. לתמציות יש תכונות אנטיבקטריאליות ואנטי דלקתיות והעלים והגרגרים משמשים במזון מעובד ובתכשירים קוסמטיים שונים. התכשירים נלקחים בבליעה בטיפול בדלקות שתן, הפרעות בעיכול, זיהומים בנרתיק, גודש בריאות, דלקת בסינוסים ושיעול יבש. חיצונית ניתן להשתמש בהם לטיפול באקנה והשמן המופק משמש לטיפול בדלקת חניכיים. ממחקרים עולה, שחלק מהתכונות נוגדות החמצון המוצרים של ההדס הם נובעים מתכולת התרכובות הפנוליות והרכבן.
הצמח משמש בצורה טרייה או יבשה כתוסף מזון וכתבלין וכמשקה, והעלה שלו יכול להחליף כשות בייצור בירה מן הפרחים מפיקים מים מבושמים, המכונים eau d'ange.
צבעים וטאנינים מופקים מן הצמח והעץ משמש לפחם באיכות גבוהה ולעבוד עץ (למשל, ידיות כלים ומקלות הליכה).
בסרדיניה ובקורסיקה מפיקים מן ההדס ליקר הנקרא "מירטו". ה"מירטו" האדום מופק מפירות ההדס המושרים באלכוהול למשך כמה חודשים ואז מעורבבים עם סירופ סוכר. ה"מירטו" הלבן מופק מעלי הצמח המושרים באלכוהול. בסרדיניה נחשב הליקר המיוחד והריחני לאחד המשקאות הלאומיים של האי.
ארכאולוגיה
נמצאו חפצים שונים עשויים מהדס מצוי, הקדום שבהם הוא מסרק עץ שנמצא בוואדי מורבעת מלפני 10,000 שנים. כמו כן כלי קיבול קטנים, כמו לוחיות כישור, מקל ומסרקות עשויים מעץ זה נמצאו במצדה. שרידי העץ הקדומים ביותר של הדס מצוי נמצאו במערת אל וואד בכרמל מלפני כ-12,000 שנים. שרידים מאוחרים יותר נמצאו במערה בפקיעין בשכבה מהתקופה הכלקוליתית ובמערה בשומרון – בשכבה תקופת הברונזה הקדומה. שרידי עץ נמצאו בגליל במערבי, בכברי בשכבות של הברונזה התיכונה ותקופת הברזל.
ההדס בתרבות
ההדס תופס מקום נכבד במיתולוגיה ובדת של העמים. הרומאים ראו בו את השיח של האלה ונוס, ייתכן שזהו מקור המנהג שפשט בראשית העת החדשה באירופה לקלוע את עלי ההדס בעטרתה של הכלה.
בחתונות בבית המלוכה הבריטי נהוג לשלב פרחי הדס מגנה בן ה-170 שנה של המלכה ויקטוריה בזר הכלה, כסמל לאהבה, מזל ואושר בחיי הנישואין.
ההדס מלווה את מעגל החיים היהודי: בברית המילה נוהגים לברך על ההדס, נוהגים לשמח את החתן והכלה ביום נישואיהם עם הדסים, וכך גם לאחר הלוויה. המהדרים מביאים אגודות של הדסים בערב שבת לביתם ולבית הכנסת בכל שבת. במדרש מדמים את בני ישראל לארבעת המינים; על ההדס נאמר: מה הדס זה יש בו ריח ואין בו טעם כך ישראל יש בהם בני אדם שיש בהם מעשים טובים ואין בהם תורה (ויקרא רבה, אמור, פרשה ל).
ההדס בתנ"ך
במקרא ההדס נחשב צמח רצוי, באחת מנבואות הישועה מתאר ישעיה את ישראל השבים לארצם, ההרים והגבעות פוצחים רינה ו: "תַּחַת הַנַּעֲצוּץ יַעֲלֶה בְרוֹשׁ וְתַחַת הַסִּרְפַּד יַעֲלֶה הֲדַס", כעצים שיישבו את הישימון ויעלו במקום העצים הרעים שהיו קודם. נראה שגם כאן זהו משל לבני אדם, ישראל המצוינים יחליפו את יושבי הארץ.
בנבואת זכריה (א), מדבר זכריה על ה' שרוכב במצולה, בבבל, בין ההדסים ואחריו סוסים, אדומים, שרוקים ולבנים. הרוכב הוא ה', שביקש להחזיר העולם כולו לתוהו ובוהו, הסתכל בצדיקים העומדים סביבו- ההדסים, ונתקררה דעתו. משל זה נותן ביטוי לתפיסה ביהדות האומרת שהקב"ה מקבל שבח מהבריאה ומהצדיקים גם יחד, כל אחד בדרכו. הבריאה בעצם היותה קיימת והצדיקים באופן ישיר. משקלקלו בני האדם, שוב העולם אינו עומד אלא על שבחם של הצדיקים ובזכותם ממשיך להתקיים.
ההדס נזכר עוד בתנ"ך בהקשר לחג הסוכות בספר נחמיה "וַאֲשֶׁר יַשְׁמִיעוּ וְיַעֲבִירוּ קוֹל בְּכָל עָרֵיהֶם וּבִירוּשָׁלִַם לֵאמֹר: צְאוּ הָהָר וְהָבִיאוּ עֲלֵי זַיִת וַעֲלֵי עֵץ שֶׁמֶן וַעֲלֵי הֲדַס וַעֲלֵי תְמָרִים וַעֲלֵי עֵץ עָבֹת לַעֲשֹׂת סֻכֹּת כַּכָּתוּב" לפי פרשנות חז"ל זהו ההדס השוטה, שאינו ראוי לעמוד בקריטריונים של ארבעת המינים, לכן השתמשו לסכך בו את הסוכה.
ההדס בארבעת המינים
על פי המסורת ההדס הוא "ענף עץ עבות", אחד מארבעת המינים עליהם מברכים בחג הסוכות; במסכת סוכה שבתלמוד הבבלי מופיע: "תנו רבנן: 'ענף עץ עבות', שענפיו חופין את עצו ואי זה הוא? הוי אומר זה הדס". אבל לפי הדיון שם נראה שקודם הייתה המסורת ורק אחר כך בא ההסבר והנימוק מהמקרא. עוד התלבטה הגמרא (שם), למה לא יהיה זה ההרדוף, והתשובה היא -מפני שדרכיה (של התורה) דרכי נועם וכל נתיבותיה שלום" (משלי, ג), וההרדוף הוא צמח שעליו חדים ועלולים לשרוט את הידיים, או משום שכתוב: "והאמת והשלום אהבו" (זכריה, ח), והוא אין בו לא אמת ולא שלום, שעשוי להיות סם המוות. עוד נלמד מהפסוק: "ענף עץ עבת", שמשום שכתוב עבת לשון יחיד, חסר אות ו"ו, צריך שיהיו ה"עבת"=שלושה (הנביא מיכה (ז, ג) מציין שלושה חטאים ומסיים "ויעבתוה", היינו ששלושה עניינים נקראים "עבות" ועיין עוד ברש"י וברד"ק שם על מיכה) עלים יוצאים מקן אחד, לכן אין הוא בא מהזית, שעליו גדלים בזוגות.
עוד נדרש על ההדס שארבעת המינים הם כנגד איברי האדם ופעולותיו העיקריות: לב, שפתיים, עמוד שדרה, עיניים. ההדס הוא כנגד העיניים. לכל מעשה רע שעושה האדם באחד מאיברים אלה נקרא כופר באיבר זה וגם להפך- לכן בא ההדס כנגד העיניים (כד הקמח לרבנו בחיי).
בדיני כשרות ארבעת המינים ישנם תנאים רבים המגדירים אילו מינים הם כשרים, אילו כשרים ואילו מהודרים. להלן כמה מהדינים המגבילים את ההדס:
שמות ההדס
לשון חז"ל: עץ עבות, הדס; ארמית: אסא; ערבית: אס, יאס, אס ריחן ريحان; טורקית: מרסין, מירסין אגאגא; רומי ולטינית: מירטוס (Myrus); אנגלית: Common Myrtle; גרמנית עממית: Myrte.
שם ההדס בארמית הוא אסא, לפי, ההדס נכלל בתוך עשרה מיני הארזים, כלומר עצי סרק שהאדם מחשיב רבות את השימוש בענפיהם או גזעיהם, כארז.
כינויי הפירות: ענבי הדס, בנות הדס, בנות אסא.
ירוסלבה מהוצ'יך
ירוסלבה אולקסייבנה מהוצ'יך (באוקראינית: Ярослава Олексіївна Магучіх; נולדה ב-19 בספטמבר 2001) היא אתלטית אוקראינית, זוכת מדליית ארד במשחקים האולימפיים (טוקיו 2020), פעמיים ברציפות סגנית אלופת העולם (דוחה 2019 ויוג'ין 2022), אלופת העולם באולם (בלגרד 2022), אלופת אירופה (מינכן 2022) ופעמיים רצופות אלופת אירופה באולם (טורון 2021, איסטנבול 2023) בקפיצה לגובה.
ביוגרפיה
מהוצ'יך זכתה במדליית זהב בקפיצה לגובה באליפות העולם באתלטיקה לנוער שהתקיימה ביולי 2017 בניירובי, לאחר שהשוותה את שיא האליפות של 1.92 מטר שנקבע ב-2003 על ידי בת ארצה אירנה קובלנקו. בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער (גיור 2017) זכתה במדליית זהב בתוצאה של 1.89 מטר. באליפות אירופה לנוער 2019 שהתקיימה אף היא בגיור שבהונגריה, זכתה במדליית זהב בשיא אליפות של 1.94 מטר.
2018
באולימפיאדת הנוער בואנוס איירס שהתקיימה באוקטובר 2018, זכתה במדליית זהב לאחר שעברה גובה של 1.92 מטר בחלקה הראשון של התחרות וקבעה שיא אישי של 1.95 מטר בחלקה השני.
2019
בינואר 2019 קבעה שיא אישי באולם של 1.99 מטר, היא השוותה בכך את שיא העולם עד גיל 20 של ושתי קנינגהם. בתחרות ליגת היהלום שהתקיימה בדוחה במאי 2019 ניצחה בשיא אישי של 1.96 מטר, היא הייתה בכך לספורטאית הצעירה ביותר שזוכה בתחרות ליגת היהלום. ביוני 2019 שיפרה את שיאה האישי ל-2.00 מטר במהלך תחרות ליגת היהלום בסטנפורד.
סגנית אלופת העולם
באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר ב-30 בספטמבר 2019 זכתה במדליית כסף בשיא עולם לנוער של 2.04 מטר, אחרי מריה לאסיצקנה אתלטית הנייטרלית המורשית (2.04 מטר) ולפני ושתי קנינגהם מארצות הברית (2.00 מטר). למעשה היא החליטה שלא להמשיך לקפוץ ולנסות לסיים בגובה יותר גבוה וסיימה את התחרות עם שיא זה. על הישגיה זכתה בפרס האתלטית העולה של השנה מטעם התאחדות האתלטיקה הבינלאומית.
2020
בינואר 2020 שיפרה את שיא העולם לנוער באולם כשעברה גובה של 2.01 מטר במהלך תחרות בלבוב, בהמשך החודש שיפרה אותו שוב ל-2.02 מטר במהלך תחרות בקרלסרוהה.
2021
בפברואר 2021 עברה גובה של 2.06 מטר באולם. במרץ 2021 זכתה במדליית זהב באליפות אירופה באולם בתוצאה של 2.00 מטר. ביולי 2021 זכתה במדליית זהב באליפות אירופה עד גיל 23 בשיא אליפות של 2.00 מטר.
מדליית ארד אולימפית
באולימפיאדת טוקיו זכתה במדליית ארד בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.00 מטר, אחרי מריה לאסיצקנה מהוועד האולימפי הרוסי (2.04 מטר) וניקולה מקדרמוט מאוסטרליה (2.02 מטר).
אלופת עולם באולם
באליפות העולם באולם שנערכה בבלגרד, סרביה במרץ 2022 היא זכתה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.02 מטר, לפני אלינור פטרסון מאוסטרליה (2.00 מטר) ונדז'דה דובוביצקאיה מקזחסטן (1.98 מטר).
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין, אורגון ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית כסף בתוצאה של 2.02 מטר, אחרי אלינור פטרסון מאוסטרליה (2.02 מטר) ולפני אלנה ואלורטיגרה מאיטליה (2.00 מטר).
באליפות אירופה זכתה במדליית זהב בתוצאה של 1.95 מטר.
אנדרו לאק
אנדרו לאק (באנגלית: Andrew Luck; נולד ב-12 בספטמבר 1989) הוא שחקן פוטבול אמריקאי לשעבר, ששיחק בעמדת הקוורטרבק בקבוצת אינדיאנפוליס קולטס מליגת ה-NFL.
לאק נבחר על ידי הקולטס במקום הראשון בדראפט ה-NFL ב-2012 לאחר ששיחק שלוש שנים באוניברסיטת סטנפורד. הוא נבחר ארבע פעמים למשחק הפרו בול ובעונת 2014 הוביל את הליגה עם 40 מסירות לטאצ'דאון.
ביוגרפיה
לאק נולד בוושינגטון די. סי., בנם של קת'י ואוליבר. אביו שיחק אף הוא כקוורטרבק ב-NFL. בילדותו גדל באנגליה ובגרמניה, מדינה בה אביו ניהל שתי קבוצות פוטבול מקומיות. הוא למד בתיכון הבינלאומי בפרנקפורט ועם שובה של משפחתו לארצות הברית השלים את לימודיו בתיכון ביוסטון.
ב-2008 החל ללמוד באוניברסיטת סטנפורד. בשנתו השנייה החל להשתתף במשחקי נבחרת הפוטבול של האוניברסיטה תחת הדרכתו של המאמן ג'ים הארבו. בשלוש השנים בהן שיחק בקבוצה שבר שיאים רבים והצטיין הן במסירה והן בריצה. ב-2011 זכה בפרס מקסוול ובפרס וולטר פייטון המוענקים לשחקני המכללות המצטיינים וסיים שני בדירוג לגביע הייזמן. הצטיינותו והפוטנציאל שייחסו לו הובילו לקמפיין אוהדים של קבוצות ב-NFL, שזכה לכינוי "Suck for Luck", בו עודדו את קבוצותיהם להפסיד בניסיון ולתפוס את המקום הראשון בדראפט של 2012 השמור לקבוצה עם המאזן הגרוע ביותר.
לאק נבחר במקום הראשון בדראפט על ידי אינדיאנפוליס קולטס ששיחקה את כל עונת 2011 ללא כוכבה, הקוורטרבק פייטון מאנינג. בעונת הרוקי שלו הוביל את הקולטס למאזן של 11 ניצחונות ו-5 הפסדים (לעומת 14 הפסדים בשנה קודמת). הוא מסר ל-4,374 יארד (שיא לשחקן בעונתו הראשונה), 23 טאצ'דאונים והוסיף 255 יארד בריצה ו-5 טאצ'דאונים. בפלייאוף הודחו הקולטס בסיבוב הראשון על ידי בולטימור רייבנס. בעונתו השנייה מסר ל-3,822 יארד ו-23 טאצ'דאונים ורץ ל-377 יארד עם 4 טאצ'דאונים. את העונה סיימו הקולטס שוב במאזן 11–5. בסיבוב הראשון בפלייאוף הוליך את קבוצתו מפיגור של 28 נקודות לניצחון 45–44 על קנזס סיטי צ'יפס. במשחק זה מסר ל-433 ו-4 טאצ'דאונים. בסיבוב השני הפסידו הקולטס לניו אינגלנד פטריוטס 43-22, משחק בו מסר לאק ל-331 יארד, 2 טאצ'דאונים ונחטף 4 פעמים. עונת 2014 הייתה עונת השיא של לאק כשהוביל את הליגה עם 40 מסירות לטאצ'דאון ודורג שלישי עם 4761 יארדים במסירה. בפלייאוף גברו הקולטס על סינסינטי בנגלס ודנוור ברונקוס בטרם הודחו בגמר ה-AFC על ידי ניו אינגלנד פטריוטס. במהלך עונת 2015 החמיץ לאק לראשונה משחק, כשנעדר בעקבות פציעה בכתפו ממחזורים 4 ו-5. בנובמבר 2015 הודיעה הקבוצה כי לאק ייעדר למשך מספר שבועות בעקבות קרע בשריר בטנו ובעיות בכליות. הוא לא שב לשחק בעונה הסדירה.
ביוני 2016 חתם על הארכת חוזה עד שנת 2021 במסגרתו יקבל סכום של 140 מיליון דולר (מהם 87 מיליון דולר מובטחים גם אם לא ימומש החוזה לכל השנים) והיה בכך לשחקן בעל המשכורת הגבוהה בתולדות ה-NFL.
לאק החמיץ את כל עונת 2017 בעקבות פציעה. הוא חזר לשחק בעונת 2018 בה מסר ל-4,593 יארד ו-38 טאצ'דאונים, והוליך את אינדיאנפוליס קולטס לפלייאוף לראשונה מאז עונת 2014. בסיבוב הראשון בפלייאוף גבר אינדיאנפוליס בחוץ על יוסטון טקסאנס 21–7 כשלאק מוסר ל-222 יארד, שני טאצ'דאונים וחטיפה אחת. בסיבוב השני הודחה אינדיאנפוליס לאחר הפסד לקנזס סיטי צ'יפס 13–31 במשחק בו רשם לאק 203 יארד וטאצ'דאון אחד במסירה. בתום העונה נבחר לשחקן הקאמבק של השנה.
באוגוסט 2019, הודיע על פרישה ממשחק.
סטטיסטיקה בולטת
מעודכן לסוף העונה הסדירה של 2018:
עונה סדירה
מקרא טבלה:
Att - ניסיונות מסירה, Comp - מסירות מוצלחות, Pct - שיעור מסירות מוצלחות, Yds - כמות יארדים במסירה, Y/A - כמות יארדים לניסיון מסירה, TD - טאצ'דאונים במסירה, Int - מסירות שנחטפו, Rtg - קוורטרבק רייטינג (מדד יעילות), Avg - ממוצע יארדים לניסיון ריצה, Sack - סאק (הפלה על ידי ההגנה), Yds - כמות יארדים שאבדו כתוצאה מההפלות, Fum - השמטות כדור, Lost - השמטות שהובילו לאיבוד כדור.
בית הקדושה
בית הקדושה הוא אלבום הבכורה של הזמר הישראלי אברהם אבוטבול. את האלבום הוציאה בשנת 2001 לאור חברת התקליטים מי"ם – מוזיקה יהודית מקורית. זוהי יצירה משותפת עם גדי פוגטש, והיא מושפעת בעיקר ממוזיקה יהודית-חסידית. בשנת 2013 יצא אלבום המשך בשם בית הקדושה II.
המצור השישי על גיברלטר
המצור השישי על גיברלטר (1411) היה קרב שהתנהל בין שתי ממלכות אסלאמיות, גרנדה ומרוקו, על השליטה בגיברלטר.
לאחר כישלון המצור החמישי על גיברלטר בשנים 1349-1350, שהסתיים עם מותו של אלפונסו האחד עשר, מלך קסטיליה כתוצאה ממגפת המוות השחור, הייתה קסטיליה טרודה במלחמת האזרחים הקסטיליאנית ותוצאותיה. בשנת 1369 ניצל מוחמד החמישי, סולטאן גרנדה את היסח הדעת של קסטיליה והטיל מצור על אלחסירס, עיר הנמל שבצד המערבי של מפרץ גיברלטר אותה כבש אלפונסו בשנת 1344. מוחמד החמישי הצליח לכבוש את העיר, ולאחר שהפך אותה לעיי חורבות, חתם על שלום עם אנריקה השני, מלך קסטיליה, המנצח במלחמת האזרחים.
בפברואר 1407, במהלך תקופת שלטונו של חואן השני, מלך קסטיליה המטורף, קרס הסכם השלום בין גרנדה לקסטיליה כתוצאה מהתנגשות קטנה בין הממלכות; צי קסטיליאני הנחיל תבוסה לכוח מורי במצר גיברלטר. השליטים של מרוקו וגרנדה נפגשו בגיברלטר והחליטו לכרות ברית ביניהם, אך הברית הופסקה לאחר זמן קצר עקב מחלוקות בין שני השליטים.
חיל המצב של גיברלטר מרד בשנת 1410 כנגד סולטאן גרנדה, יוסוף השלישי, והצהיר אמונים לאבו סעיד עות'מאן השלישי, מלך מרוקו. אבו סעיד עות'מאן שלח את אחיו, שמו אבו סעיד גם כן, לגיברלטר בראש צבא שמנה 1,000 פרשים ו-2,000 חיילי רגלים. בהמשך כבש אבו סעיד מספר מבצרים באזור וכן את הנמלים של אסטפונה ושל מרבלה.
מתקפת הנגד של גרנדה בשנת 1411 אילצה את אבו סעיד לשוב לגיברלטר, שם הוא מצא מקלט. בנו של יוסוף השלישי סולטאן גרנדה, אחמד, הטיל מצור על גיברלטר והצליח להכשיל מספר ניסיונות הימלטות מרוקניים. לבסוף, חייל מחיל המצב הנאמן לגרנדה סייע לצרים להיכנס. הם הסתערו על המצודה המורית והכניעו את אבו סעיד, והחזירו את השליטה בגיברלטר לידי גרנדה. הסולטאן אבו סעיד עות'מאן השלישי כתב ליוסוף השלישי שיוציא להורג את אבו סעיד בגלל חוסר הנאמנות שלו. במקום זאת, שלח יוסוף השלישי את אבו סעיד עם צבא בשביל לחולל מרידה במרוקו אך הניסיון לא צלח.
בחדר המיטות
בחדר המיטות (באנגלית: In the Bedroom) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2001 בבימויו של טום פילד, אודות התמודדותם של רות (סיסי ספייסק) ומאט פאולר (טום וילקינסון) למותו של בנם, פרנק (ניק סטאל). בסרט גם משחקים מריסה טומיי, סליה וסטון וויליאם מאפות'ר. הסרט מבוסס על סיפורו הקצר "Killings" של אנדרה דאבאס. הסרט זכה לביקורות מהללות והיה מועמד לחמישה פרסי אוסקר שבהם פרס האוסקר לסרט הטוב ביותר.
הסרט יצא בארצות הברית בתפוצה מוגבלת בינואר, 2001, וברחבי בריטניה ב-25 בינואר 2002. בישראל הסרט יצא ב-20 בפברואר 2002.
עלילה
הסרט מגולל את סיפורו של פרנק פאולר (ניק סטאל) שמאוהב בנטלי שטראוס (מריסה טומיי), אישה מבוגרת ממנו בכמה שנים ואם לשני בנים. פרנק תכנן ללמוד אדריכלות, אך הוא ויתר על תוכניתו כדי להישאר קרוב לנטלי. בעלה של נטלי, ריצ'רד שטראוס (ויליאם מאפות'ר), מתנהג באלימות כלפי נטלי ופרנק. אימו של פרנק, רות (סיסי ספייסק), חוששת ממערכת היחסים ביניהם. היא סבורה שפרנק מתייחס לנטלי כאהבה חולפת וכך פרנק עלול לגרום נזק לילדיה של נטלי. בנוסף, היא חוששת מהתנהגותו של ריצ'רד. בעוד שאביו של פרנק, מאט (טום וילקינסון), חושב שראוי לא להתערב בענייניהם.
במהלך הסרט, ריצ'רד רוצח את פרנק במהלך ויכוח בביתה של נטלי. עורכת דינו של ריצ'רד, מארלה קייס (קארן אלן), מצליחה להוכיח שאין שום הוכחה לכך שריצ'רד הרג את פרנק בזדון. וכך ריצ'רד משתחרר בערבות. אחרי שרות ומאט מתווכחים על אחריות מות בנם, מאט וחבר שלו חוטפים את ריצ'רד במטרה לגרום לו לעזוב את האזור. אך במהלך החטיפה מאט מאבד את סבלנותו ורוצח אותו בדם קר.
קישורים חיצוניים
ביקורות
מוסד שמואל נאמן למחקר מדיניות לאומית
מוסד שמואל נאמן למחקר מדיניות לאומית הוא מכון למחקרי מדיניות טכנולוגיה, סביבה ומדינה. המוסד הוקם בטכניון בשנת 1978, ביוזמת שמואל נאמן ובתרומה כספית, כולל עזבונו שנועד לקרן להפעלתו, על מנת לסייע בבעיות לאומיות בתחום הפיתוח הכלכלי, המדעי והחברתי של ישראל. שמואל נאמן יליד ראש פינה 1913 למשפחה ממייסדי ראש פינה, מצאצאי גרשון ושרה גולדמן.
אודות מוסד שמואל נאמן
במוסד מבוצעים מחקרי מדיניות וסקירות, שמסקנותיהם והמלצותיהם משמשים את מקבלי ההחלטות במשק ובממשל על רבדיו השונים. מחקרי מוסד שמואל נאמן מצוטטים בהרחבה בכל ערוצי המדיה, בדו"חות (בין היתר בדו"חות של משרדי הממשלה, מבקר המדינה, מרכז המחקר והמידע של הכנסת, וגופים מהחברה האזרחית), במאמרי דעה, בהחלטות ועדות הכנסת, בכתבות בעיתונים, ברדיו, בטלוויזיה ובאינטרנט.
מחקרי המדיניות נעשים במקרים רבים תוך שיתוף פעולה עם משרדים ממשלתיים ובמקרים אחרים היוזמה באה ממוסד שמואל נאמן וללא שיתוף ישיר של משרד ממשלתי. בנוסף, מבצע צוות המוסד עבודות עבור גופים בין-לאומיים (UNESCO, לדוגמה), מחקרים עבור גופים לא ממשלתיים (קק"ל, רשויות מקומיות, קרנות פילנתרופיות ועוד) וכן, שותפים חוקרי המוסד בתוכניות מחקר בין-לאומיות (של האיחוד האירופי, לדוגמה).
ייחודיותו של מוסד שמואל נאמן מתבטאת בגיוון הרב של חוקרים מתחומי ידע שונים, עם התמחויות בהיבטים מדעיים, כלכליים, סביבתיים, חברתיים ועוד וכן היכולת והרצון ליצור שיתופי פעולה עם גורמים מחוץ למוסד, מהארץ ומהעולם. כתוצאה מכך, המחקרים מבוצעים על ידי צוותים מיומנים ומנוסים הכוללים את חוקרי מוסד שמואל נאמן וכן חוקרים בכירים מהטכניון, מהאקדמיה, ממוסדות מחקר אחרים ומהתעשייה. לצוותים נבחרים האנשים המתאימים, בעלי כישורים והישגים מוכרים במקצועם הרלוונטיים לנושא המחקר, והמחקרים מבוצעים תוך כדי יצירת סינרגיה והפריה הדדית בין החוקרים, באופן המאפשר ראייה רחבה ומתכללת. בנוסף, פעילות המוסד בתחומים אלו לאורך שנים מעניקה לחוקריו פרספקטיבה ארוכת טווח על תהליכי השינוי וההתפתחות המתרחשים במשק הישראלי.
בנושאי התוויית מדיניות לאומית שעניינה מדע, טכנולוגיה, השכלה גבוהה, אנרגיה וסביבה נחשב מוסד שמואל נאמן כמוסד למחקרי מדיניות המוביל בישראל. בדו"ח המציג את המדד העולמי של מדוכות חשיבה (Think Tanks), שפורסם בשנת 2020. יו"ר המוסד הוא פרופ' זאב תדמור לשעבר נשיא הטכניון, וכמנכ"ל מכהן פרופ' עירד יבנה, פרופ' למדעי המחשב בפקולטה למדעי המחשב בטכניון. המוסד פועל במסגרת תקציב של הקרן שהותיר שמואל נאמן להטמעת החזון לקידומה המדעי- טכנולוגי, כלכלי וחברתי של מדינת ישראל.
פעילות מוסד שמואל נאמן
עד כה ביצע המוסד מאות מחקרי מדיניות וסקירות, המשמשים את מקבלי ההחלטות במשק על רבדיו השונים. סקירת הפרויקטים השונים שבוצעו במוסד מוצגים בדיווחים השנתיים המופצים בציבור וכן באתר האינטרנט של המוסד. כמו כן מלווה מוסד שמואל נאמן פרויקטים לאומיים דוגמת המאגדים של משרד התמ"ת - מגנ"ט, מוביל פורום אנרגיה מקצועי ומשמעותי למקבלי ההחלטות בישראל וסדנאות מומחים בתחומי ה-PPP EV, מוביל את מרכז המידע לשינויי אקלים ICCIC, מארגן ימי עיון מקיפים בתחומי העניין אותם הוא מוביל.
פרויקט "מטריה" שנחשב מרכזי בישראל הוא יישום המלצות התוכנית "ישראל 2028 - חזון ואסטרטגיה כלכלית-חברתית בעולם גלובלי" - תוכנית שנכתבה בתמיכת נציבות המדע והטכנולוגיה ישראל-ארצות הברית, בהובלתם של מר אלי הורביץ ודוד ברודט ובהשתתפות חוקרים ממוסד נאמן ואחרים.
השכלה גבוהה
במסגרת תוכנית זו עוסק מוסד שמואל נאמן בנושאים אלה:
מדע וטכנולוגיה
להלן מספר מחקרים בתחומי מדע וטכנולוגיה הנערכים במוסד:
תעשייה וחדשנות
התוכנית כוללת בין השאר את הפרויקטים הבאים:
אנרגיה ואיכות סביבה
משנת 2000 מוסד שמואל נאמן מוביל את תחומי הסביבה והאנרגיה בצורה מקיפה. צוותי הסביבה והאנרגיה מובילים מחקרים הבוחנים ומנתחים את משק האנרגיה בישראל בנושאים הקשורים לפיתוח מקורות, הפקה וניצול של אנרגיה, ובתוך כך ניתוח שוק הגז הטבעי, מקורות אנרגיה מתחדשים וחלופיים לייצור חשמל כמו גם אגירת חשמל, תחליפי דלקים לתחבורה, ובהם ביו-דלקים ותחבורה היברידית וחשמלית, דרכים להתייעלות אנרגטית ועוד, תוך התייחסות להיבטים סביבתיים, כלכליים, חברתיים וביטחוניים הנגזרים מהמבנה והפעילות של משק האנרגיה בישראל. בנוסף, בוחנים החוקרים סוגיות סביבתיות רחבות כגון, שינויי האקלים – היבטים של הפחתה והיערכות, הטיפול בפסולת, מים, חקלאות וממשקים שונים, תוך מיפוי האתגרים וההזדמנויות הנובעים ממצב של מחסור במשאבים, הצגת הפוטנציאל להתייעלות וחדשנות ולמינוף המו"פ הסביבתי, החקלאות והתעשייה הישראליים, ושרטוט עקרונות בסיסיים לעיצוב מדיניות תומכת.
עבודות שנעשו במסגרת סביבה ואנרגיה:
חברה, כלכלה והון אנושי
להלן פרויקטים הקשורים לתחום החברתי-כלכלי:
מרכזי מידע
במוסד שמואל נאמן פועל מרכז המידע הממוחשב של מאגדי מגנ"ט המספק את שירותי ניהול הידע והמידענות למאגדים הפועלים במסגרת תוכנית מגנ"ט של המדען הראשי במשרד התמ"ת. מטרת תוכנית מגנ"ט היא ליצור שיתופי פעולה בין חברות מהתעשייה לבין חוקרים מהאקדמיה במחקר ופיתוח בתחומים שונים כגון: ננוטכנולוגיות, תקשורת, אופטיקה, כימיה, אנרגיה, איכות סביבה ועוד.
כנסים וימי עיון
מוסד שמואל נאמן מארגן מדי שנה ימי עיון, הרצאות וכנסים בתחומי העניין של המוסד, בהם:
פירושקה רייכרד
פירושקה רייכרד (בהונגרית: Reichard Piroska; ברהובה, 26 בספטמבר 1884 – בודפשט, 1 בינואר 1943) הייתה משוררת, מתרגמת, מבקרת ספרות יהודייה-הונגרייה שהתאבדה בשואה.
ביוגרפיה
היא נולדה במשפחה יהודית בעיר ברגסאס בשמה ההונגרי על גבול הונגריה-אוקראינה של היום, אז באימפריה האוסטרו-הונגרית. הוריה היו מארק רייכרד וארנסטינה פרידמן. היא סיימה את לימודיה התיכוניים בעיר מישקולץ וקיבלה תעודת הוראה לבתי ספר תיכוניים באוניברסיטה בבודפשט וכן סיימה דוקטורט בפילוסופיה. לאחר מכן הפכה מורה בתיכון לבנות.
שיריה הראשונים הופיעו בכתב העת הספרותי החשוב ניוגט. בנוסף למחקריה וסיפוריה הקצרים השיגה מוניטין בתרגומיה מאנגלית. במלחמת העולם השנייה נמלטה מרדיפות הפשיזם בהונגריה והתאבדה.
יצירתה
היא תרגמה להונגרית מיצירות ניטשה, אדגר אלן פו ואחרים וכן כתבה מחקרים, נובלות וסיפורי ילדים. משנת 1908 הייתה עמיתה קבועה בכתה העת ניוגט. ארנו אושבאט גילה אותה למעשה כסופרת. עבור הניוגט. שיריה הראשונים הופיעו בשנת 1909 באנתולוגיה עם מרגיט קאפקה בשם "אנחנו שבעה" (מישקולץ, 1909). עבודת הדוקטורט שלה נכתבה בשנת 1909: תולדות טלאמון, תרגום, חקירה ופרסום הטקסט שנמצא במוזיאון הבריטי עם הערות שוליים.
הנושא המרכזי של שיריה הוא הבדידות. הנשמה הנשית הרגישה שהייתה מגולמת בליריות רכה לא הייתה מסוגלת לסבול את ההשפלה נגד היהודים שהתגלמה בחוקים האנטי יהודיים בהונגריה בעיקר משנת 1938 ואילך (החוק היהודי הראשון, החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי) ובגזירות שביססו את הקיפוח ואת שלילת הזכויות המוחלטת כמעט מהיהודים. ב־1 בינואר 1943 התאבדה. כיוון שכתב העת ניוגט חדל להופיע בשנת 1941, נפרד ממנה ארתור אלק (מקודם:פישר) על דפי המגזין "הכוכב ההונגרי" (Magyar Csillag) שהיה ממשיכו של הניוגט. כשנה וחצי לאחר מכן, לאחר פלישת הוורמכט והגסטפו להונגריה, גם הוא בחר לשים קץ לחייו.
עבודתה של פירושקה רייכרד זכתה להכרה בהענקת פרס באומגרטן בשנת 1932. לאחר 1945 לא הוצאו ולא פורסמו ספרים משיריה, הם גם לא נמצאים כיום בספריות הציבוריות בהונגריה.
האדם והדמות
בשיריה: מקבלים ביטוי קול הגורל הנשי והבדידות.
נושאי שיריה: חיי סטודנטים, אהבה, טבע, וויתור. תקווה לחיים טובים יותר, גורל, כתב הסופר ארתור אלק בביקורת האחרונה עליה בניוגט:
Tails
Tails או The Amnesic Incognito Live System (בתרגום חופשי: "מערכת חיה, אלמונית וחולת שכחה"), היא הפצת גנו/לינוקס המבוססת על דביאן, שמטרתה לספק פרטיות ואנונימיות. כל תעבורת האינטרנט במערכת מועברת דרך רשת Tor, וכל תעבורה שלא עוברת דרך רשת Tor נחסמת. המערכת תוכננה כך שתאותחל על ידי תקליטור אתחול או דיסק און קי, ותפעל רק על זיכרון גישה אקראית ועל ידי כך לא תשאיר עקבות על המחשב שעליו הופעלה.
הסיסמה של Tails – "פרטיות לכולם, בכל מקום", מגדירה את שאיפתה לתת לכל אחד את הזכות לפרטיות.
היסטוריה
Tails פורסמה לראשונה ב-29 בינואר 2009. היא יורשתה של מערכת ההפעלה אינקוגניטו, הפצה שהייתה מבוססת על ג'נטו. מיזם Tor סיפק תמיכה כלכלית ל-Tails בראשית פיתוחה. Tails גם קיבלה תרומות מפרויקט דביאן, מקרן מוזילה, ומהקרן לחופש העיתונות.
לורה פויטראס, גלן גרינוולד וברטון גלמן אמרו ש-Tails היה כלי מרכזי וחשוב במהלך עבודתם עם מסמכי אדוארד סנודן.
ב-3 ביולי 2014 דיווח ערוץ הטלוויזיה הגרמני דאס ארסטה שבקוד המקור של XKeyscore, תוכנת המעקב של הסוכנות לביטחון לאומי של ארצות הברית, נמצאו פקודות שנועדו לאתר את מי שמחפש את מילת המפתח: "Tails" במנוע החיפוש או קורא כתבה על Tails ומבקר באתר הבית של מערכת ההפעלה. פקודה בקוד המקור של XKeyscore אף מכנה את מי שעושה שימוש ב-Tails כקיצוני: "כלי שקיצוניים משתמשים בו בפורומים מחתרתיים".
ב-28 בדצמבר 2014 פרסם המגזין דר שפיגל שקופית מתוך מצגת פנימית של הסוכנות לביטחון לאומי של ארצות הברית שמסווגת כסודית ביותר, שבה נאמר ש-Tails נחשבת "איום חמור" למשימתה של הסוכנות, וכשנעשה בה שימוש יחד עם כלי הצפנה נוספים כגון: OTR, Cspace, RedPhone ו-TrueCrypt המצב הופך: "לכמעט בלתי אפשרי לאתר את התשדורת של המטרה".
השם Tails או The Amnesic Incognito Live System בתרגום חופשי: "מערכת חיה, אלמונית וחולת שכחה", ניתן למערכת ההפעלה משום שאף מידע בה לא נשמר ולאחר הכיבוי המערכת חוזרת למצבה המקורי (אלא אם הוגדרה מחיצה מוצפנת).
מגבלות
אף על פי ש-Tails נועדה לספק פרטיות ואנונימיות בשימוש במחשבים, היא אינה פותרת את כל הבעיות בסוגיה מורכבת זו: וכוללת גם את כל המגבלות החלות על רשת Tor:
סטטיסטיקה ושימוש
לפי הדוחות האחרונים של פרויקט Tails כ-20,437 אנשים מפעילים כל יום את מערכת ההפעלה, ו-613,099 אנשים משתמשים בה כל חודש.
Beginnings: The Lost Tapes 1988–1991
Beginnings: The Lost Tapes 1988–1991 הוא אלבום אוסף שיצא לאור לאחר מותו של טופאק שאקור. הוא יצא לאור בשנת 2007 והוא מכיל כמה משיריו הראשונים של שאקור שהוקלטו בשנת 1988. אוסף של שירים יצא לאור לראשונה ב-18 באפריל בשנת 2000 תחת הכותרת The Lost Tapes: Circa 1988, אך ירד במהרה מהחנויות על ידי אמו של טופאק, אפני שאקור, בשל הפרת זכויות יוצרים. בשנת 2007 אותם השירים יצאו שוב תחת אישורה של אפני והאלבום נקרא "Beginnings: The Lost Tapes 1988–1991". באלבום 10 שירים של טופאק עם הצוות הקודם שלו דיגיטל אנדרגראונד, שלרוב שרו על סמים.
ברדלס מלכותי
ברדלס מלכותי (באנגלית King cheetah; קרוי גם ברדלס דה וילט) הוא מוטציה גנטית נדירה של ברדלס שנראתה פעמים בודדות בטבע בדרום ומרכז אפריקה ואשר נחשבה בתחילה כתת-מין נפרד. המוטציה נובעת מנוכחות של גן רציסיבי בדומה לטיגריס לבן, ובמקרה ולשני ההורים יש את הגן הזה, רבע מהגורים צפויים להיות מלכותיים.
היסטוריה
בשנת 1926 כתב סרן אנגלי על ציד חיה ליד העיר הארארה של ימינו. בתארו את החיה הוא ציין את הדמיון המדהים שלה לברדלס, אך גופה היה מכוסה בפרווה עבה כמו זו של נמר השלג עם כתמים גדולים שהתמזגו ויצרו פסים. הוא הציע כי חיה זאת מהווה הכלאה בין נמר לברדלס. לאחר שהתגלו פרטים נוספים כאלו אשר כולם התאפיינו בדמיון גדול לברדלס ובטפרים נשלפים, היה ברור שאין מדובר בהכלאה. הזואולוג האנגלי רג'ינלד אינס פוקוק תיאר אותו כמין חדש תחת השם המדעי Acinonyx rex  ("רקס" פירושו בלטינית "המלך"); עם זאת, הוא חזר בו מסיווג זה בשנת 1939. הצייד וחוקר הטבע האנגלי אבל צ'פמן טען כי צבעו של ברדלס זה מהווה בסך הכול וריאציה לפרוות הברדלס הרגיל. מאז שנת 1927 הברדלס המלכותי תועד עוד 5 פעמים בלבד בטבע; התמונה הראשונה של ברדלס זה בטבע צולמה בשנת 1975 בפארק הלאומי קרוגר בדרום אפריקה.
מאפיינים
הפרווה של הברדלס המלכותי נוטה להיות עבה יותר משל הברדלס הרגיל, ויש לה רעמה שחורה בולטת על העורף. במקום נקודות גדולות לאורך הגוף והצלעות, לברדלס המלכותי ישנם כתמים גדולים ורחבים בצורות שונות ולא סדירות שמצמצמים את שיעור הפרווה הצהבהבה שביניהן (מזכיר במקצת את הכתמים של ג'ירף רוטשילד). ההבדל הבולט ביותר הוא ללא ספק בגב: בעוד שלברדלס הרגיל יש נקודות גדולות שעשויות להתחבר במקצת בעוקץ הזנב, אצל הברדלס המלכותי ישנם שלושה פסים ארוכים ועבים מהעורף עד לזנב שביניהם מפרידה רצועת שיער דקיקה צהבהבה. אצל הברדלס המלכותי יש כתמים גדולים על הזנב בניגוד לנקודות פשוטות אצל הברדלס הרגיל. הצבע של הכתמים והפסים אצל הברדלס המלכותי נע בין שחור לחום שוקולד כהה. באזור החזה והראש אין הבדל בין הברדלס המלכותי לברדלס הרגיל.
שימור
מוטציית הברדלס המלכותי נדירה ביותר, והאוכלוסייה העולמית היא מתחת ל-60 פרטים; מתוך מספר נמוך זה רק 10 פרטים בלבד חיים בטבע - כנראה באזורים מרחוקים של זימבבואה, בוצוואנה ודרום אפריקה. מרכז הברדלס דה וילט בפרטוריה שבדרום אפריקה הוא אחראי במידה רבה לשימור של מוטציה זאת. מרכז דה וילט החל בתוכנית רבייה מסודרת של המוטציה ב-1980 כאשר נולדו לזוג אחיות ברדלסיות רגילות במרכז גורים מלכותיים לאחר שלברדלס האב שהגיע מאזור טרנסוואל היו גנים מלכותיים. מאז המרכז החל בפרויקט לגידול ברדלסים מלכותיים ושימורם ונחל הצלחה גדולה בתחום. בגלל מאמצי השימור של המרכז וכן בשל העובדה שכל הברדלסים המלכותיים בגני החיות ברחבי העולם מקורם במרכז - המוטציה מכונה גם "ברדלס זה וילט" כמחווה למאמצי השימור של המרכז.
ארנב אממי
ארנב אממי (שם מדעי: Pentalagus furnessi) הוא מין של יונק ממשפחת הארנביים, החי רק בשני איים ביפן: טוקונושימה ואממי אושימה, שעל שמו קרוי הארנב. שני איים אלה מצויים בין קיושו ואוקינאווה במחוז קגושימה ביפן. מין זה הוא היחיד בסוג Pentalagus והוא מצוי בטבע בסכנת הכחדה.
ארנב זה גדול יחסית, בעל פרווה עבה וצמרית בצבע כהה עד שחור והצידיים חומים-אדמדמים. אורכו מגיע ל-40 עד 50 סנטימטרים, ומשקלו ל-2–2.5 קילוגרם בממוצע. הוא בעל אוזניים קטנות המזדקרות רוב הזמן, והכפות בעלות טפרים חדים וארוכים לחפירה. הוא בעל מראה פרימיטיבי ונחשב לקדום יחסית, קרוב למיני ארנבונים אסייתים נכחדים שהיו קרובים לפיקות.
הארנב הוא יצור ביישן המצוי בגדות יערות בינוניים עד נמוכים ובכרי מרעה לאורך הרמות. הוא צמחוני וניזון ממגוון צמחים ופרחים עשבוניים לאורך הקיץ. בחורף ניזונים הארנבים מחזזיות וטחבים ומבלוטים שהם מוצאים. נקבת הארנב ממליטה גור אחד עד שניים ומטמינה אותם במחילה, בה היא שומרת עליהם מטורפים כגון נחשים.
ארנב זה כמעט נכחד בטבע עקב ציד, הטמנת מלכודות, כריתת יערות והבאת מיני טורפים פולשים כגון נמיות, כלבים וחתולים פראיים הטורפים את הארנב.
איסור חזרה למצרים
איסור החזרה למצרים הוא איסור הלכתי הקובע כי, לאחר יציאת מצרים אין ליהודים לשוב לדור במצרים עוד. הרמב"ם קובע בספר המצוות כי המצווה היא לאו דאורייתא וכך משמע גם בחינוך.
מקור
מתוך דברי הפסוק בנוגע להלכות המלך, למדנו על איסור נוסף (מלבד האיסור על רבוי סוסים), על החזרה מצרימה: "לֹא תֹסִפוּן לָשׁוּב בַּדֶּרֶךְ הַזֶּה עוֹד".
במכילתא מוזכרים שני פסוקים נוספים:
יהדות מצרים לאחר יציאת מצרים
אף שלכאורה האיסור מפורש, מוצאים אזכורים במקורות קדומים המעידים על קהילה יהודית במצרים, ונמנה להלן כמה מהן. יתרה מן התעודים, קיימת נבואה בישעיה בה אומר הפסוק "וְהָיָה בַּיּוֹם הַהוּא יִתָּקַע בְּשׁוֹפָר גָּדוֹל וּבָאוּ הָאֹבְדִים בְּאֶרֶץ אַשּׁוּר וְהַנִּדָּחִים בְּאֶרֶץ מִצְרָיִם וְהִשְׁתַּחֲווּ לַה' בְּהַר הַקֹּדֶשׁ בִּירוּשָׁלִָם".
ידוע על קהילות שהתקיימו באזור אלפנטין שבמצרים, ומאוחר יותר באלכסנדריה, שם התיישבו יהודים רבים לאחר חורבן הבית הראשון.
הגמרא מזכירה את מקדש חוניו, שהיו בנו של שמעון הצדיק, שנבנה לשם ה' באלכסנדריה. יוסיפון, שאף הוא מזכיר את עניין המקדש, כותב שהוא עמד למשך 343 שנה.
גם בתיאורים מאוחרים יותר אנו מוצאים קהילות ותלמידי חכמים במצרים. אולי המפורסם שבהם הוא הרמב"ם, ויש שתרצו שייתכן שהרמב"ם היה מוכרח לעמוד שם מפני שהיה רופא למלך מצרים.
גם רב סעדיה גאון נולד במצרים, ומאוחר יותר היגר לבבל, שם חי את עיקר חייו. הרדב"ז, היה הרב הראשי של מצרים למשך ארבעים שנה, עד שעלה לירושלים ובסוף ימיו עבר לצפת.
כיצד להסביר התיישבות מאוחרת
מפרשים שונים דנו במגבלות על האיסור לשבת במצרים כדי ליישב את מנהג ישראל שגרו במצרים לאורך הדורות, על אף האיסור:
איסור בעם או בארץ
בספר דברים מדובר על הדרך, "לֹא תֹסִפוּן לָשׁוּב בַּדֶּרֶךְ הַזֶּה עוֹד", "לֹא תֹסִיף עוֹד לִרְאֹתָהּ". ונראה שהאיסור תלוי במקום, היינו "ארץ מצרים". מאידך, הפסוק בפרשת בשלח מדבר על העם המצרי- "אֲשֶׁר רְאִיתֶם אֶת מִצְרַיִם הַיּוֹם לֹא תֹסִפוּ לִרְאֹתָם עוֹד עַד עוֹלָם", ולכאורה הוא גדר נפרד, שיש איסור לשהות עם העם המצרי ואולי אפילו אינו בארץ מצרים, ובפרט שהעניין בפסוק מתרחש בים-סוף ומדבר בלשון הווה (היום), אשר אינו במצרים.
מפשט הפסוקים יוצא שהם שני איסורים, עם גדרים נפרדים, אחד על העם המצרי ואחד על ארץ מצרים, ובכל אחד מהם לבדו עוברים באיסור. ייתכן אף לפרש שהאיסור אינו חל אלא אם מתקיימים שני התנאים, ואם יחסר אחד מהם, כגון ארץ מצרים כשאין העם המצרי נמצא שם, או קבוצה מהעם המצרי שנמצאים במקום אחר אין בכך איסור. וכך משמע מהמכילתא שמביאה בפשטות את שלושת הפסוקים "בג' מקומות הוזהרו ישראל" ונראה שהוא איסור אחד עם כמה גדרים.
מתי עובר על האיסור
כתב הרמב"ם (מלכים ה'): "מותר לחזור לארץ מצרים לסחורה ולפרקמטיא, ולכבוש ארצות אחרות, ואין אסור אלא להשתקע שם, ואין לוקין על לאו זה, שבעת הכניסה מותר הוא, ואם יחשב לישב ולהשתקע שם אין בו מעשה".
והקשה המנחת חינוך למה לא ילקה על לאו זה, אם בשעת הליכתו חשב להשתקע? וצריך לומר, שאין האיסור תלוי במעשה ההליכה אלא במחשבת ההשתקעות, ולכן נחשב כלאו שאין בו מעשה.
מדברי הרמב"ם ייתכן ליישב השאלה הגדולה המתבקשת, איך ישב הרמב"ם עצמו במצרים? ייתכן שבתחילה הלך לשם שלא על מנת להשתקע, אלא שהוצרך להישאר שם מסיבות שונות, וכל הזמן ששהה שם ברציפות, לא היה בדעתו להשתקע, וציפה לזמן שיוכל לצאת משם.
נסיעה למטרת עסקים
הרמב"ם מסיים את דברים בהלכות מלכים: "אבל מותר ללכת בה על צד הסחורה או לעבור לארץ אחרת. ובביאור אמרו בירושלמי (סוף פרק חלק): לישיבה אי אתה חוזר, אבל אתה חוזר לסחורה ולפרקמטיא ולכבוש הארץ".
ההקשר התורני המוזכר לריבוי סוסים עבור מלך ישראל, קשה אף על הירושלמי. לכאורה מדובר בהקשר עסקי, של רכישת סוסים עבור המלכות? רש"י, בפירושו בספר דברים, מזכיר את רכישת הסוסים במצרים, אולם בפירושו למסכת סנהדרין כותב ש"הסוסים באים ממצרים לארץ ישראל, וצריך לשלוח שלוחים לקנות לו סוסים, ועוברים בלא תוסיפו לראותם עוד עד עולם". אך כאמור, לפי הירושלמי, נראה שאין בכך כל איסור, כיון שהדבר נעשה לשם סחורה.
הרמב"ן מעלה קושיה זו, ומיישב שהאיסור המבואר בפסוק הוא משום שכדי להוציא סוסים ממצרים היה צורך במי שיגור בארץ במצרים: "הזהיר על המלך שלא ישיב את העם מצרימה שיהיו לו שם מעבדיו ומעמו שרי מקנה יושבים בערי הרכב למען הרבות סוס … שלא היה אדם רשאי להוציא ממצרים סוסים שלא ברשות מלך מצרים ... והיו לו [=לשלמה המלך] שם הסוחרים עומדים במצרים קונים הסוסים כולם ושולחים אל אדוניהם כרצונו".
בשו"ת חיים שאל מציע יישוב נוסף, לפיו אמנם מותר לרדת מצרימה לצורך עסקים, אך הדבר נכון רק בנוגע לעסקיו של האדם עצמו, שכן בהיותו טרוד בעסקיו לא יהא האדם נגרר אחר תועבות מצרים. בניגוד לכך, כאשר אדם יורד למצרים עבור עסקי אחרים (ולא עסקי עצמו), אינו טרוד כל כך בעניין העסקים, והוא עשוי להימשך אחר תועבות הארץ. בכך יש אפוא איסור על ירידה למצרים כדי להשיג סוסים עבור המלך.
כיון שירד למצרים לצורך עסקים (בהיתר), כתב הרדב"ז ששוב לא יהיה איסור מלא מן התורה על המשך השהייה במצרים, גם אם ישתקע שם. הוא מוסיף שאמנם גם בכך יש איסור, אך לא הקפידו עליו מפאת הצורך להתפרנס, שלא היה אפשרי במקומות אחרים.
נפת אבאשה
נפת אֲבָּאֲשָׁהּ (בגאורגית: აბაშის მუნიციპალიტეტი; מילולית: אֲבָּאֲשִׁיס מוניציפליטי) היא נפה במחוז סמגרלו וסוואנתי עילית שבגאורגיה, במחוז ההיסטורי-גאוגרפי, סמגרלו. הנפה גובלת מצפון-מזרח בנפת מרטווילי ונפת חוני, ממזרח ודרום-מזרח בנפת סמטרדיה, מדרום ודרום-מערב בנפת לנצ'חותי וממערב וצפון-מערב בנפת סנקי.
פובורסק
פובורסק (באוקראינית: Поворськ, ברוסית: Поворск, בפולנית: Powórsk) הוא כפר אוקראיני באזור ווהלין, כ-25 ק"מ מן העיר קובל. דרך הכפר עוברת מסילת הרכבת קובל-קייב. עיקר פרנסתם של התושבים - בתי מלאכה וחרושת קטנים ומסחר זעיר.
היסטוריה
ב-1577 השתייכו שטחי הכפר העתידי פובורסק לנחלותיו של הנסיך רומן סנגושקו, ומשנת 1583 לנסיך יאנוש זסלבסקי.
נפת אבאשה
עד שנת 1917 נכללה הנפה באוייזד סנקי, פלך כותאיסי. בין השנים 1917-1930 באוייזד סנקי ומשנת 1930 נפה נפרדת, כאשר בשנים 1963-1966 נכללה בנפת גגצ'קורי (כיום נפת מרטווילי).
פובורסק
הקהילה היהודית
בסוף המאה ה-19, לאחר שנסללה מסילת הברזל סארני-קובל-בריסק ונקבעה במקום תחנת רכבת, קיבלה פובורסק מעמד של יישוב עירוני והותר ליהודים להתיישב שם. מספר התושבים היה אז 1,315 נפש. בין שתי מלחמות העולם היו בפובורסק יותר מ-200 יהודים, שהיו כשישית מאוכלוסיית היישוב. יהודי פובורסק התפרנסו מסחר בעצים, מחנוונות וממלאכה.
נפת אבאשה
הנפה ממוקמת במישור קולכתי בגובה 20-25 מטר מעל פני הים. שטח הנפה כולל 320.8 קמ"ר מתוכם 210 קמ"ר אדמה חקלאית.
פובורסק
מלחמת העולם השנייה
פובורסק נכבשה על ידי הצבא הגרמני ב-26 ביוני 1941, מספר ימים לאחר תחילת מבצע ברברוסה. היהודים נשלחו לעבודות כפייה בכריתת עצים ובשירותים. ב-1942 בכמה בתים נקבע גטו שלא גודר. ב-29 באוגוסט 1942 הובאו לגטו בפובורסק יהודים מכפרי הסביבה, ועל הריכוז היהודי הוטלה שמירה הדוקה של שוטרים אוקראינים. עוד קודם לכן התארגנה קבוצת מרי של 12 צעירים והכינה מפות ונשק, שכלל 3 רובים מתוצרת עצמית ונשק דמה (מעץ). משנודע להם על ההסגר, עזבו חברי הקבוצה את פובורסק בהתגנבות יחידים והתרכזו ביערות הסמוכים. שם, תוך שבועיים, השיגו כולם נשק והיו מזוינים. בכ"ב באלול תש"ב (4 בספטמבר 1942) הובלו יהודי פובורסק למלניצה ושם נרצחו כולם. קבוצת הצעירים שיצאה ליער הצטרפה במהרה לגדודו הסובייטי של קארטוכין שהשתייך לחטיבת הקולונל ברינסקי. בשל סכסוכים עם המפקד הועברה קבוצת פובורסק בראשות משה אדלשטיין לגדודו של קונישצ'וק (קרוק), במסגרת האוגדה הרובנאית שבפיקוד הגנרל בגמה. פובורסק שוחררה בידי הצבא האדום ב-3 בפברואר 1944.
כן כן כן כן!
כן כן כן כן! הוא אלבום האולפן העשירי של הזמר והמוזיקאי הישראלי אלון עדר, והשישי במסגרת ההרכב "אלון עדר ולהקה", שיצא לאור בפברואר 2022.
רקע, כתיבה והפקה
הקלטת האלבום החלה ב־23 בפברואר 2020 בסשן של שלושה ימי הקלטה. לאחר כשבועיים, עם התחלת ההד התקשורתי למגפת הקורונה בישראל, הפסיקה העבודה על התקליט. עדר סיפר:
חברי הלהקה תרמו תרומה משמעותית לאלבום, ומעורבותם הייתה גדולה יותר מאשר באלבומיו הקודמים של עדר. מבחינת כתיבה, האלבום כולל תיאור של חוויותיהם הזוגיות והמשפחתיות של חברי הלהקה על רקע תל אביב הסוערת, כמו גם עיסוק בנושאים חברתיים וכלליים יותר. האלבום כולל דואטים ושיתופי פעולה עם מוזיקאים ומוזיקאיות רבים, בהם חוה אלברשטיין, אסתר רדא, ספי ציזלינג ודניאלה תורג'מן. בעיבודים המוזיקליים בולט השימוש בכלי קשת ובמקהלת נערות.
הסינגל "אין לך זכות חנינה בעולם" התחיל כיוזמה של אחינעם בר, שהכינה והגישה בגלי צה"ל תוכנית על המשוררת לאה גולדברג, שכתבה את השיר. בר ביקשה מעדר להלחין אותו. עדר עשה זאת, ולאחר שנתיים פנה לחוה אלברשטיין, והשניים הקליטו את השיר כדואט, שיצא כסינגל השלישי מהאלבום.
העטיפה
המאייר והאנימטור יובל הקר עיצב את עטיפת התקליט כגרסה מודרנית לתיבת נח. על רקע המבול מגיעה יונת השלום, כשהיא פצועה וחבולה.
ביקורת
בן שלו, מבקר "הארץ", כתב ש. הוא הוסיף שעדר, ושהדברים באים לידי ביטוי באלבום. עם זאת, הוא כתב שכאשר עדר פונה מהנושאים האישיים־זוגיים אל הנושאים הכלליים־ציבוריים־חברתיים,. שלו גם ביקר את השליש האחרון של האלבום, שחלש לטעמו משני השלישים שקדמו לו, אך סיכם:.
אוראל סבג מעכשיו 14 כתב:.
ירדן אבני מרדיו הקצה כתב:. עוד כתב על האלבום ש. על עדר כתב אבני שבאלבום הזה.
אריה ברמן, מבקר "מקור ראשון", ציין גם הוא שבאלבום קשת רחבה של נושאים, סגנונות ושיתופי פעולה. הוא הדגיש שהמעורבות של "להקה" מורגשת יותר מאשר באלבומים הקודמים שהוציא עדר בעשור האחרון, ושלדבר יש מחיר משום שהוא גורם לכך ש, ועל כן. מצד שני, על השירים כשירים בודדים כתב:, ועל כן בסיכומו של דבר המליץ ברמן לשמוע את השירים.
משתתפים
אלון עדר ולהקה:
משתתפים נוספים:
הר דגרפלדט
הר דגרפלדט (באנגלית: Mount Degerfeldt) הוא הר בהרי טולה, בארץ אנדרבי שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם 7 קילומטרים מדרום להר סטורר.
גובהו של ההר 238 מטרים מעל פני הים; הר דאנג'י הוא ההר ה-5,544 בגובהו באנטארקטיקה.
גילוי ומיפוי ההר
ההר מופה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בשנת 1956.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטיים של אוסטרליה.
ההר נקרא על שמו של קארל לארסן דגרפלדט (Carl Larsson Degerfeldt), שהיה איש צוות בספינת המחקר "דיסקברי", אשר שימשה את משלחת המחקר הבריטית, האוסטרלית והניו זילנדית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1929–1931.
כוכבי אור
כוכבי אור הוא אלבום האולפן השני של הזמר הישראלי אברהם אבוטבול. את האלבום הוציאה בשנת 2005 לאור חברת התקליטים מי"ם – מוזיקה יהודית מקורית. הפקתו בוצעה על ידי דני ממן וג'ף הורביץ. סגנונו הרוקיסטי שונה מאוד מזה של האלבום הקודם, בית הקדושה, שאופיין באקוסטיקה וברוגע שלו. חלק ממילות השירים הן חלק מתפילות, דוגמת "ברוך שאמר" ו"למען אחיי", וחלקן מבוססות על כתביו של רבי נחמן.
אנני סווינרטון
אנני לואיזה רובינסון סווינרטון (באנגלית: Annie Swynnerton; 26 בפברואר 1844 – 24 באוקטובר 1933) הייתה ציירת בריטית, הידועה בעיקר בזכות עבודות הדיוקן והסמליות שלה, אך גם הייתה ציירת נופים בעלת יכולת.
ראשית חייה
אנני לואיזה רובינסון נולדה בהולמה, מנצ'סטר בשנת 1844. הוריה היו פרנסיס רובינסון, עורך דין, ואן סנדרסון. לסווינרטון היו שש אחיות. היא יצרה ומכרה תמונות בצבעי מים כדי להוסיף להכנסות המשפחה בתקופה כלכלית קשה. אמילי, אחותה, הייתה גם אמנית.
משנת 1871, סווינרטון התאמנה בבית הספר לאמנות במנצ'סטר. היא זכתה בפרס זהב ומלגה לציורי שמן וצבעי מים. בשנים 1874–1876 לקחה שיעורי אמנות ברומא יחד עם חברתה האמנית, איזבל דאסר. לאחר מכן שתי הנשים למדו באקדמיה ז'וליאן בפריז משנת 1877 עד 1880. סווינרטון הושפעה מיצירותיו של ז'ול בסטיאן-לאפה. היא התגוררה במנצ'סטר בשנת 1880. משנת 1882 התגוררה בלונדון.
אמנות
סווינרטון ציירה דיוקנאות, דמויות, יצירות סמליות. ג'ורג' פרדריק ווטס ואדוארד בורן-ג'ונס היו תומכי הקריירה שלה. לדברי לינדה מוריי, "היא הושפעה רבות מווטס, ורבים מהנושאים שלה היו מהסוג האלגורי או הסמלי שהיו חביבים עליו. הרישום שלה היה סולידי, והיא השתמשה בצבע רענן ושבור, שחיבר אותה עם אימפרסיוניזם." בקטלוג בתערוכה בגלריית טייט נכתב כי "אנני סווינרטון, הייתה אחת הציירות הנועזות ביותר של עירום, ולעיתים קרובות ציוריה זעזעו את הצופים עם דמויותיה המצוירות היטב". עבודותיה של סווינרטון שילבו היבטים של נאו-קלאסיציזם, קדם רפאליזם ואימפרסיוניזם, היא הייתה גם מיומנת בציור ילדים.
קריירה
סווינרטון הציגה באקדמיה המלכותית לאמנויות בין השנים 1879 עד 1886 ואז 1902 עד 1934. ג'ון סינגר סרג'נט העריך ורכש את עבודתיה. הוא המליץ לבחירתה בשנת 1922 כאישה הראשונה באקדמיה המלכותית מאז המאה ה-18.
עבודותיה של סווינרטון הוצגו גם בתערוכות לאומיות ובינלאומיות אחרות, בהן אברדין, מנצ'סטר, שיקגו ופיטסבורג.
בשנת 1893, התמונה "פלורנס נייטינגייל" הוצגה בתערוכת נשים בתערוכה העולמית בשיקגו. סווינרטון נכללה בתערוכת "נשים בפריז 1850–1900".