cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרדכי אהרן גינצבורג
השקפת עולמו, יצירתו וסגנונו
השקפת עולמו של רמא"ג התאפיינה ברוח ההשכלה המתונה, בדומה לשאר משכילי וילנה בשנות הארבעים, שרמא"ג היה הדמות המרכזית ביניהם. תפיסותיו בנוגע לדמותה של היהדות הושפעו במידה רבה מכתביו של משה מנדלסון. שלא כמו המשכילים הרדיקליים, הוא לא פסל את הדת ואת ההלכה כשלעצמן ובוודאי לא תמך בהתבוללות. עיקר פעילותו של רמא"ג הייתה לתיקון מוסדות הקהילה היהודית, ובכלל זה הרבנים, לשיפור החינוך ולהבאת מודרניזציה לחיים היהודיים, לרבות הלבוש היהודי. הוא תמך בלימוד שפות זרות (גרמנית ורוסית) ואף תרגם מבחר יצירות מן הספרות האירופית בת זמנו, כגון כתבי גתה והיינה, ובמקביל עסק ביצירה עברית; כשאר המשכילים התנגד לדיבור ביידיש, שראה בה שפה משובשת.
אילנה גור
אילנה גור (באנגלית: Ilana Goor; נולדה ב-10 ביולי 1936) היא אמנית רב-תחומית ומעצבת ישראלית. עבודותיה מתאפיינות בפשטות פונקציונלית, לצד מורכבות אקספרסיבית הגובלת בסוריאליזם. את הטכניקות האמנותיות שלה פיתחה בעצמה מגיל צעיר כשחיברה חלקים שונים לכדי פסלים קטנים. יצירותיה כוללות פרטי אמנות, פסלי חוצות, רהיטים, גופי תאורה, כלים שימושים, תכשיטים ופרטי אופנה. הם עשויים על פי רוב מברזל, ברונזה, בשילוב של עץ, עור, בד, פלקסי וזכוכית, כמו גם תכשיטיה המשלבים זהב, כסף ועור.
מרדכי אהרן גינצבורג
השקפת עולמו, יצירתו וסגנונו
כחלק מפעילותו לתיקון סדרי החיים בקהילה היהודית חיבר את האוטוביוגרפיה שלו, "אביעזר", ובה תיאר בפירוט את פגמי החינוך והמשפחה אצל היהודים. את חיבוריו כתב בעברית פשוטה יחסית, ונמנע מן הסגנון המליצי הכבד שאפיין את המשכילים בזמנו. הוא התיר לעצמו להשתמש לפי הצורך גם במילים מן המשנה והתלמוד, ואף חידש צירופים ומטבעות לשון רבים, רובם בתרגום שאילה מן הגרמנית, ובהם בין השאר "ימי הביניים", "כתובת" (במובן inscription), "רהיטים" ועוד. סגנונו של רמא"ג השפיע רבות על דמותה של העברית בדורות שאחריו, ובעקבותיה על דמותה של העברית הספרותית החדשה.
אילנה גור
ביוגרפיה
גור נולדה בטבריה לד"ר רחל יהודית ספיר-וילצ'יק ואנדרה וילצ'יק, כדור רביעי למשפחת רופאים ואמנים. אמה ניהלה את מחלקת הנשים בית החולים על שם שוויצר. סבה ד"ר יוסף ספיר ניהל את מחלקת היולדות בבית החולים ביקור חולים בירושלים. אחיה הוא פרופסור דני גור שהיה מנתח לב, מחלוצי מנתחי המעקפים בארץ. היא מעולם לא למדה אמנות ועיצוב במסגרת פורמלית.
מרדכי אהרן גינצבורג
חיבוריו
רבים מספריו של רמא"ג יצאו לאור במהדורות נוספות בהמשך המאה התשע עשרה ובמאה העשרים. חיבורים נוספים שלו נשארו בכתב יד.
אילנה גור
ביוגרפיה
בשנות ה-20 לחייה הגיעה לראשונה לארצות הברית ובאמצעות סדרת חגורות בעלות אבזמים גדולים שעיצבה לגברים, פילסה את דרכה האמנותית באמריקה. היא נישאה וילדה שלושה בנים, שאחד מהם טבע בגיל צעיר בבריכה, ובד בבד לא זנחה את עבודתה. תערוכת היחיד הראשונה של גור הוצגה בשנת 1972 במוזיאון קליפורניה למדע ותעשייה בלוס אנג'לס. מאז הוצגו יצירותיה במוזיאונים רבים ברחבי העולם ובישראל, בהם מוזיאון תל אביב לאמנות, המוזיאון לאמנות מודרנית בהלסינקי, המוזיאון לאמנות בווארית במינכן, המוזיאון לאמנות המאה העשרים בווינה, המוזיאון הלאומי להיסטוריה יהודית בפילדלפיה ועוד.
בשנת 1986 זכתה בפרס רוסקו לעיצוב. פסליה מוצבים במספר אתרים בישראל, ביניהם הפסל "לעולם לא עוד" הניצב במוזיאון יד ושם בירושלים, הפסל "עיט" הצופה למרינה שבהרצליה פיתוח, והפסל "אישה ברוח" השוכן בפארק צ'ארלס קלור בתל אביב.
בשנת 2016 זכתה בפרס פרס יקירת העיר תל–אביב יפו.
גור מתגוררת ביפו העתיקה ובניו יורק.
מוזיאון אילנה גור
בשנת 1995 פתחה גור את ביתה הפרטי ביפו העתיקה, ששימש בעבר כחאן, לקהל הרחב על ידי הפיכתו למוזיאון. המוזיאון משלב את האמנות והעיצובים של גור, וגם את אוסף האמנות שרכשה וצברה במהלך השנים.
אוספי המוזיאון מכילים למעלה מארבע מאות יצירות של אמנות ישראלית, בינלאומית ואתנית שנרכשו במהלך מסעותיה של גור בישראל ובעולם. האוסף אקלקטי, אך בעל מספר מאפיינים דומים: עיסוק בנושאי נשיות, מודעות עצמית, חברתית או פוליטית גבוהה, דיוקנאות ואמנות שימושית לצד יצירות עכשוויות של אמנים ישראליים צעירים. במוזיאון מוצג אוסף עשיר של אמנות אתנית שמקורה בעיקר ביבשת אפריקה ובדרום אמריקה.
פרס זאב לספרות ילדים ונוער
פרס זאב לספרות ילדים ונוער הוא פרס שנתי המוענק לסופרים ומשוררים בולטים הכותבים בתחום ספרות ילדים ונוער.
הפרס נקרא על שמו של אלוף-משנה אהרן זאב, קצין החינוך הראשי של צה"ל בשלהי שנות ה-50 של המאה ה-20 וסופר ומשורר לילדים
הפרס מוענק על ידי האגודה למען החייל (הקרן להנצחת אהרן זאב), עיריית תל אביב-יפו (בית אריאלה) ומשרד החינוך מדור לספרות ילדים ונוער והקרן להנצחת אהרון זאב ז"ל.
פרס חולק עד שנת תשס"ח (2009) ואינו מחולק עוד.
גורדון קופר
לירוי גורדון "גורדו" קופר הבן (באנגלית: Leroy Gordon "Gordo" Cooper Jr; 6 במרץ 1927 – 4 באוקטובר 2004), היה מהנדס חלל, טייס ניסוי של חיל האוויר האמריקניי ואחד משבעת האסטרונאוטיים הראשונים שנבחרו במסגרת תוכנית מרקורי, תוכנית החלל המאוישת הראשונה של ארצות הברית. קופר טס לראשונה במשימת מרקורי-אטלס 9 והיה מפקד משימת ג'מיני 5.
במהלך טיסת מרקורי-אטלס 9 בשנת 1963 היה קופר האסטרונאוט האמריקני הראשון שישן בחלל והיה האחרון שטס בטיסת סולו מסלולית קופר שבר שיא מצטבר של שהות בחלל לאותה תקופה.
בצעירותו ובשירות הצבאי
קופר נולד ב-6 במרץ 1927, בשאוני (Shawnee), אוקלהומה להוריו, לירוי גורדון קופר האב (1902–1960) ולאמו, האטי לי קופר (1900–1991). אמו הייתה מורה ואביו היה קולונל בחיל האוויר האמריקני ושירת כפרקליט צבאי. בצעירותו היה פעיל בתנועת הצופים האמריקנית, בה הגיע לדרגת הצופיות "צופה לחיים" (Life), השנייה ברמתה רק לדרגת "נשר", Eagle. קופר למד בבית הספר היסודי על שם ג'פרסון ובתיכון שוני והתעניין בתעופה עוד בגיל צעיר. כבר בגיל 16 היה בעל רישיון טיסה.
בשנת 1945, לאחר שנודע לו שבתי הספר לטיסה של הצבא והצי הפסיקו לגייס מועמדים נוספים לאותה שנה, החליט להתגייס לחיל הנחתים. מיד עם סיום לימודיו הגיע לבסיס הטירונות של חיל הנחתים, אולם מלחמת העולם השנייה נגמרה לפני שהוצב בחזית. הוא הוצב למכינה אקדמאית של האקדמיה הימית של ארצות הברית כהכנה לקבלה לאקדמיה, אך מועמד אחר נבחר והוא הוצב במשמר הכבוד של נשיא ארצות הברית בוושינגטון די. סי.. הוא שרת שם עד לסיום שירות החובה ושוחרר לשירות מילואים.
לאחר השחרור מהצבא, עבר להוואי לחיות עם הוריו. אביו שירת בבסיס חיל האוויר היקהאם פילד באותה תקופה. קופר למד באוניברסיטת הוואי, שם פגש את אשתו הראשונה, טרודי אולסון מסיאטל, וושינגטון. הם התחתנו ב-29 באוגוסט 1947 בהונולולו כאשר גורדון היה 20. הם נשארו בהונולולו עוד שנתיים בזמן שקופר המשיך את לימודיו באוניברסיטה.
בחיל האוויר
במהלך לימודיו באוניברסיטה הצטרף קופר לתוכנית קציני המילואים לתלמידי קולג'ים, ROTC והוסמך כלוטננט שני ביוני 1949. גורדון הצליח להעביר את מינויו לחיל האוויר של ארצות הברית ובספטמבר אותה שנה הוחזר לשירות פעיל והחל לעבור אימוני תעופה בבסיס חיל האוויר בפרין, טקסס, ובבסיס חיל האוויר ויליאמס באריזונה. עם סיום הכשרתו, ב-1950, הוצב בבסיס רמשטיין במערב-גרמניה. הוא שירת בבסיס זה ארבע שנים, במהלכן הטיס מטוסי F-84 ת'אנדרג'ט ומטוסי F-86 סייבר. בזמן שהותו בגרמניה למד בשלוחה האירופאית של אוניברסיטת מרילנד.
עם חזרתו לארצות הברית ב-1954 למד במשך שנתיים במכון הטכנולוגי של חיל האוויר באוהיו וסיים תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה ב-1956. באותה שנה התקבל קופר לבית הספר היוקרתי לטייסי ניסוי של חיל האוויר בבסיס חיל האוויר אדוארדס בקליפורניה. עם סיום הקורס שירת במרכז ניסויי הטיסה בבסיס. הוא שימש כטייס ניסוי וכמנהל פרויקט של מטוסי הקונבאייר F-102 דלתא דאגר (F-102A) ו-קונבאייר F-106 דלתא דארט (F-106B). הוא מצא ותיקן מספר ליקויים בF-106, ובכך חסך לחיל האוויר האמריקני כסף רב.
קופר צבר למעלה מ-7,000 שעות טיסה, בהן 4,000 שעות במטוס סילון. הוא הטיס מגוון סוגים של מטוסים מסחריים, מסוקים ומטוסי אזרחיים בענף התעופה הכללית.
תוכנית מרקורי
בזמן שירותו בבסיס חיל האוויר אדוארדס, קופר הסתקרן לגבי הכרזה כי נחתם חוזר בין נאס"א וחברת מקדונל איירקראפט קורפוריישן מסנט לואיס, מיזורי, לבניית תא חללית.. קופר נקרא להשתתף בתדרוך של נאס"א  על תוכנית מרקורי, הוא עבר את תהליך הסינון ובחירת האסטרונאוטים יחד עם עוד 109 טייסים והתקבל כצעיר מבין שבעה האסטרונאוטים האמריקאים הראשונים.
כל אחד משבעת האסטרונאוטים הוקצה לחלק מהפרויקט שאותו הוא ליווה בנוסף על מטלות נוספות. קופר היה מעורב בהכרת משגר מרקורי-רדסטון.
קופר היה גם ראש הוועדה לדרכי מילוט, היה ממונה לפתוח תהליכי חירום והמלטות בזמן שיגור. בנוסף הוא גם פיתח סכין הישרדות אישית, מודל 17 "אסטרו" המבוסס על סכיני רנדל, שנועד עבור האסטרונאוטים במהלך המשימה.
קופר שימש כ CAPCOM (איש התקשורת מול תא החללית) עבור טיסה התת-מסלולית הראשונה שבה היה אלן שפרד על גבי החללית במשימת במרקורי-רדסטון 3 (ליברטי 7) הוא היה גם הCAPCOM של סקוט קרפנטר במרקורי-אטלס 7 (אורורה 7), וטייס גיבוי לוואלי שירה במשימת מרקורי-אטלס 8 (סיגמא 7).
טיסת פיית' 7
קופר שוגר לחלל ב-15 במאי 1963, על סיפונה של מרקורי-אטלס 9 (אמונה 7) החללית האחרונה בתוכנית מרקורי. קופר החליט לקרוא לחללית שלו פיית' 7 (faith 7): כאשר הספרה 7 נועדה לציין את שבעת האסטרונאוטים של תוכנית מרקורי (כמו שאר טיסות תוכנית מרקורי שקדמו לה), ופיית' (אמונה) לציון האמון שיש לו במשגר האטלס ותא החללית מרקורי לביצוע המשימה.
כמו כל טיסות מרקורי, MA-9 פיית' 7 תוכננה להיות בעלת בקרה אוטונומית. החלטה זו הייתה שנוייה במחלוקת שגרמה לתחושה כי תפקיד האסטרונאטים הוא להיות נוסע בלבד.
לשון קשורה
חומרת התופעה תלויה ברמת החיבור של הלשון לרצפת הפה - עד כמה הרִסנית קצרה, עבה, או מתפרשת על שטח נרחב יחסית; ועד כמה היא פוגעת בתפקודי האדם היומיומיים. היא עשויה לפגוע במספר תפקודים, כגון הנקה לא יעילה או שמכאיבה לפטמת השד של האם; הגייה לא מדויקת של צלילים מסוימים; היגיינת פה לא מספקת ובעיות שיניים וחניכיים שונות.
גורדון קופר
טיסת פיית' 7
במהלך המשימה הוא הקיף את כדור הארץ  22 פעמים, וצבר זמן במצטבר שהוא יותר מכל חמש טיסות מרקורי המאוישות שקדמו לו - 34 שעות, 19 דקות ו-49 שניות. במהלך המשימה פיית' 7 הגיעה למסלול באפוגיאה מקסימלית של 267 ק"מ, ובאינקלינציה של 32.55 מעלות.
לשון קשורה
התופעה שכיחה בקרב 3-5% מהתינוקות, ושכיחותה גבוהה יותר בקרב בנים.
גורדון קופר
טיסת פיית' 7
במהלך המשימה קופר היה אמור לעשות 11 ניסויים. הניסוי הראשון היה שיגור של מטרה כדורית בקוטר 152 מ"מ, עם אורות קסנון מחרטום החללית, ניסוי שנועד לבדוק את יכולתו לאתר ולעקוב אחר אור מהבהב בחלל. קופר הצליח לראות את המטרה באורות השקיעה ובלילה, ואיתר אותה מחדש בהקפה הרביעית, חמישית ושישית.
לשון קשורה
לעיתים קרובות התופעה חולפת לאורך שנות הילדות וההתבגרות, או שהאדם לומד לפצות על הניידות הנמוכה של הלשון. בחלק מהמצבים נדרשים טיפול והתערבות רפואית: חיתוך הקרום על ידי רופא מומחה בתחום - התהליך פשוט יחסית בקרב יילודים, אך דורש ניתוח בהרדמה מקומית ותפרים כשמדובר במבוגרים.
גורדון קופר
טיסת פיית' 7
בהקפה השישית קופר הציב את המצלמות, וניסה לשחרר בלון מדידה הקשור לחללית שנועד לבחון את שינויי הגרר בין גובה הפריגיאה של 100 ק"מ ואפוגיאה של 260 ק"מ. למרות מספר ניסיונות קופר לא הצליח לשחרר את הבלון. חלק מניסויי החללית כללו צילום ותצפיות. קופר טען כי מגובהו הוא עדיין יכול לזהות בתים, כבישים ומסילות רכבת. בין ההקפות 10-13 קופר ישן בחלק מהזמן וצילם בחלק מהזמן, כמו גם התאים את טמפרטורת החליפה שלו שכל פעם השתנתה מקור לחום. קופר שבר שיא נוסף בכך שהיה האדם הראשון שישן בחלל.
בתחילת הקפה 17 קופר שידר צילומי טלוויזיה בשחור-לבן לחדר הבקרה. זו הפעם הראשונה שאסטרונאוט שידר בטלוויזיה מהחלל. בהמשך, הוא המשיך במדידות וצילומי מזג אוויר, ומדידות קרינה.
לקראת  סוף המשימה התחילו תקלות טכניות. בהקפה ה-19 התרחשה הפסקת חשמל בתא החללית. בהקפה 20 קופר איבד את כל קריאות מדידי בקרת ההכוון. רמת הפחמן דו-חמצני החלה לעלות, וטמפרטורת התא עלתה מעל 38° מעלות צלזיוס. קופר לקח שליטה ידנית על תא החללית והעריך מחדש את המסלול הנדרש בשביל חדירה לאטמוספירה מחדש. החישוב היה צריך להתבצע בדייקנות כדי לא להיות תלול מדי (ואז תא החללית ירגיש תאוצות כבידה חזקות ועלול להרס בכניסה לאטמוספירה) ולא להיות בזווית נמוכה מידי המונעת נחיתה. קופר צייר קווים על חלון תא החללית כדי לבחון את חישובי ירי מנועי הכניסה לאטמוספירה, והסתכל דרך החלון בשביל חישוב הכוון הלווין. יכולותו לפתור את הבעיה וקור הרוח בזמן התקלה הביאה להערכה מחדש של תפקיד האסטרונאוט בחללית.
פיית' 7 נחתה במרחק 6 ק"מ מספינת האיסוף, ה-USS Kearsarge. זו הייתה הנחיתה המדויקת ביותר עד כה, למרות התמרונים שחושבו באופן ידני.
טיסה זו הייתה האחרונה בתוכנית מרקורי.
פרויקט ג'מיני
לכבוד טיסת ג'מיני 5 ביקש קופר לעצב טלאי משימה ייעודי למשימה. לאחר ג'מיני 3 נאס"א ביטלה את הנוהג בו אסטרונאוטים נתנו שם עד לטיסה זו לא היו טלאי משימה. קופר היה הראשון שעיצב את הטלאי יחד ען פיט קונארד. הטלאי היה בד לבן עליו נרקמו שמו שלו ושמו של קונראד, עגלה מכוסה, והכיתוב "Days or Bust 8" (8 ימים או כלום) שהתייחס למשך המשימה. מנהל נאס"א דאז, ג'יימס ווב, אישר את העיצוב של קופר אך דרש להסיר את הכיתוב מהגרסה הרשמית של הטלאי. טלאי המשימה, שנקרא טלאי קופר, נתפר למדי האסטרונאוטים על החזה מצד ימין, מתחת ללוחית עם שמם ומול סמל נאס"א (שנתפר לשמאל החזה).
לאחר המשימה קופר שימש כגיבוי למפקד עבור טיסת ג'מיני 12.
תוכנית אפולו
במאי 1969, במהלך תוכנית אפולו קופר נבחר להיות גיבוי למפקד משימת אפולו 10. הוא קיווה שמינוי זה יציב אותו בעמדה להתמנות למפקד אפולו 13 לפי נוהל הרוטציה שהיה נהוג ונקבע על ידי דיק סלייטון, שהיה אז אחראי על משרד האסטרונאוטים. אולם ברגע שאלן שפרד הוחזר למצב טיסה, שפרד מונה למפקד משימת אפולו 13, וקופר יועד לאפולו 14. לאחר מכן הוחלט ששפרד צריך אימונים נוספים, והוא הועבר לפקד על אפולו 14. תלונות של חבריו לצוות אודות התנהגות קופר וזלזולו ביחס לאימונים העבירה אותו לטיסות מאוחרות יותר, ובכך לאפשרות שלא יטוס שוב.
פרישה מחיל האסטרונאוטים
קופר היה מאוכזב מכך שהקריירה שלו נתקעה ושהוא אינו טס, ועל כן פרש מנאס"א ומחיל האוויר ב-31 ביולי 1970 בדרגת קולונל. עד אז טס במצטבר 222 שעות בחלל.
סלייטון מאוחר יותר טען כי הוא מעולם לא התכוון לתת לקופר לטוס שוב וקופר הוצב כגיבוי לאפולו 10 רק בגלל בעיות של חוסר באסטרונאוטים מיומנים, כך שהסיכוי שהיה מקבל פיקוד לאפולו 13 היה קלוש.
לאחר נאס"א
עם סיום תפקידו בנאס"א הוא עבר לתעשייה. הוא שימש כיועץ טכני וחבר בחבר המנהלים של חברות רבות בתחומים הקשורים למכוניות וסירות מרוץ, אנרגיה, בניית מטוסים ומערכות טלמטריה.
בין השנים 1962-1967 הוא היה הנשיא של חברת Performance Unlimited חברה לפיתוח והפצה של מנועים לספינות מרוץ, שיט וספינות מפיברגלס. בין השנים 1963-1967 היה הנשיא של GCR שתכננו, בדקו והשתתפו במרוצי מכוניות באינדיאנפוליס, ביצוע בדיקות לגלגלי רכבים ומכוניות מרוץ ופיתחו התקנת מנועי טורבו על מכוניות. כמו כן הוא היה שותף בprofile Race Team אשר תכננו ובנו ספינות מרוץ ובעלות מעטפת ביצועים גבוהה. בין השנים 1968-1974 הוא ייעץ לחברות המפתחות מכשירים לחפירות ארכאולוגיות וחיפוש אוצרות, וחבר מועצת המנהלים במגוון חברות טכנולוגיות.
כמו כן הוא הקים חברת ייעוץ שלו - Gordon Cooper & Associates שעסקה בייעוץ טכני בנושאים מגוונים מתעופה אווירית ועד פיתוח מלונות.
מ-1973 עד 1975, הוא עבד עבור חברת וולט דיסני בתור סגן הנשיא למחקר ופיתוח על אפקוט.
בשנת 1989 הוא הפך למנכ"ל של חברת Galaxy Group Inc, אשר מתכנתת ומסבה מטוסים קטנים.
מספריו
קופר פרסם אוטוביוגרפיה, קפיצה של אמונה אשר נכתבה במשותף יחד עם ברוס הנדרסון, וכללה חוויות מחיל האוויר, נאס"א ומאמציו לחשוף את נוכחותם של עבמ"ים. קופר תרם גם לספר בצילו של הירח, שפורסם לאחר מותו. הספר כלל ראיונות עם קופר ומחשבות שלו על חייו והקריירה שלו.
תצפיות עב"מים
קופר טען כי ראה עב"מ לראשונה בזמן שביצע טיסה מעל מערב גרמניה בשנת 1951, למרות שהוא דחה טענות שהוא ראה עב"מים במהלך טיסת מרקורי פיית' 7. בשנת 1957 בהיותו טייס ניסוי בבסיס חיל האוויר אנדוורס, הוא בחן מערכת נחיתה מדויקת שצילמה תמונות בקצב של תמונה כל שנייה בזמן הנחיתה. לטענתו, הצוות שהקים את המערכת הקרקעית, ג'יימס ביטיק וג'ק גטיס, טענו שראו אובייקט דמוי צלחת מעופפת שלא ביצע רעש בזמן הנחיתה או ההמראה. לטענת קופר, שני האנשים הללו, שהיו מנוסים בבדיקות מטוסי ניסוי ומכשירים מתקדמים, ראו צלחת שריחפה בסביבתם, נחתה 50 מטר מהם ואחר כך המריאה. הם לקחו תמונות במהלך כל האירוע. לפי הנוהל, היה מספר טלפון מיוחד של הפנטגון כדי להתקשר במקרים אלו, והדיווח עלה בדרגים עד שהם קיבלו תשובה לפתח את הנגטיב אולם לא להדפיס תמונות. כיוון שלא נתנו הוראה "לא להסתכל" לפני השליחה, הוא בחן את הפילם המפותח וראה שאיכות התמונות הייתה מעולה, ומה שהם תיארו אכן היה בתמונה. קופר חשב שהנושא יחקר עוד (כיוון שעצם בלתי מזוהה היה מעורב בניסוי מסווג) אולם הוא לא קיבל שום שאלה או חקירה בנושא מאז.
עד יום מותו קופר האמין שממשלת ארצות הברית מחזיקה מידע על עב"מים ומסתירה אותו מהקהל הרחב. הוא טען בזכרונותיו ובראיונות נוספים שהוא וחבריו הטייסים, רבים מרקע צבאי ראו תצפיות, חלקם בתגובה לבדיקת תועפות מכ"מים בלתי מוסברות או תצפיות מהקרקע. ב-1978 קופר אף העיד בפני האומות המאוחדות, מתוך תקווה שגוף זה יאגד את כל הדיווחים על עב"מים.
בספרו "קפיצת האמונה" הוא טען כי ג'מיני 5 צילמה את אזור 51, אזור הידוע בתצפיות עב"מים, וכי התמונות הוחרמו. אולם חוקרים שמצאו את התמונות החסרות טענו שהן היו באיכות לא טובה וכי מסלול ג'מיני 5 לא עבר מעל אזור 51.
חיים אישיים
קופר התחתן עם אשתו הראשונה טרודי ב' אולסון (1927-1994) ב-1947. היה לה רישיון טייס - היחידה מנשות האסטרונאוטים של תוכנית מרקורי שידעה לטוס. נולדו להם שתי בנות. הזוג התגרש בשנת 1971.
בשנת 1972, קופר התחתן בשנית עם סוזאן טיילור. לזוג נולדו שתי בנות. בני הזוג נותרו נשואים עד למותו בשנת 2004.
קופר היה חבר במספר רב של ארגונים כולל חברות טייסי הניסוי, הבונים החופשיים, מועדון הרוטרי, ותנועת הצופים.
בשנותיו האחרונות קופר סבל ממחלת פרקינסון ונפטר בגיל 77 מאי-ספיקת לב בביתו בוונטורה, קליפורניה, ב-4 באוקטובר 2004. מותו אירע ביום השנה ה-47 לשיגור ספוטניק 1.
טיסות זיכרון
ב-29 באפריל 2007, חלק מהאפר של קופר (יחד עם האפר של שחקן מסע בין כוכבים ג'יימס דוהאן ועוד אפשר של 206 אחרים) שוגר מניו מקסיקו בטיסה תת-מסלולית. המשגר, בבעלות חברת השיגורים SpaceLoft XL, המייצרת טיסות זיכרון לשיגור אפר של אנשים לחלל. למרות שהקפסולה נושאת האפר חזרה לכיוון כדור הארץ כפי שתוכנן, היא הלכה לאיבוד ומזג אוויר גרוע מנע חיפוש באתר הנחיתה. אחרי כמה שבועות הקפסולה נמצא והאפר הוחזר למשפחות. האפר של קופר שוגר שוב בטיסה מסלולית בתאריך 3 אוגוסט, 2008, על משגר הפאלקון 1. הטיל נכשל והתפוצץ לאחר שתי דקות טיסה.
ב-22 במאי 2012, חלק אחר של האפר של קופר, יחד עם אפר של 308 אנשים אחרים שוגר במשגר של חברת SpaceX על טיסת הדגמה של חללית דרגון לתחנת החלל הבינלאומית. האפר היה על שלב 2, שנשארו במסלול המקורי ונשרפו באטמוספירה לאחר חודש.
פרסים אותות הצטיינות והוקרה
לקופר הוענקו מספר רב של פרסים ואותות הוקרה, בינם:
קופר קיבל דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אוקלהומה סטייט ב-1967. קופר קיבל הרבה פרסים נוספים, כולל גביע קולייר, גביע הרמון, גביע ג'ון פיצג'רלד קנדי היה חבר בארגון הבונים החופשיים וקיבל את אות מסדר דה-מוליי, ודרגת רב-בונה (Master Mason)
על שמו נקרא מרכז גורדון קופר לטכנולוגיה בשוני, אוקלהומה.
קופר הוכנס להיכל התהילה הבינלאומי לחלל ב-1981, ולהיכל התהילה של האסטרונאוטים בארצות הברית ב-11 במאי 1990.
בתרבות הפופולרית
ההישגים של קופר ואישיותו הכובשת מתוארים בסרט "הצוות המובחר" (The Right Stuff) משנת 1983, שם דמותו גולמה על ידי השחקן דניס קווייד. קופר עבד בצמוד עם צוות ההפקה והשורות של קווייד משקפות את זכרונותיו של קופר. קופר גם מתואר במיני הסדרה "מכדור הארץ לירח" (From the Earth to the Moon) של חברת HBO המספרת אודות תוכנית אפולו וההגעה לירח. דמותו מגולמת על ידי רוברט טרוויילר. קופר עצמו הופיע בפרק של סדרת הטלוויזיה, CHiPs והיה אורח קבוע בשנות ה-80 בתוכנית לייט נייט עם דייוויד לטרמן. בשנת 2015 ABC הפיקה סידרה שנקראת "מועדון נשות האסטרונאוטים", שם דמותו גולמה על ידי ברט האריסון.
בזמן שהותו בחלל קופר הבחין בנקודות כהות בחולפו מעל אזור האיים הקריביים. הוא האמין שאזורים אלו הם אתרים של ספינות טרופות. בשנת 2017 ערוץ דיסקברי שידר סדרה שנקראת "האוצר של קופר" במהלכה חברו דרל מיקולס עובר על הקבצים והתמונות שצילם ומצליב עם מידע נוסף כדי לאתר את אותם אתרים בהם יש ספינות טרופות.
מינט וולטרס
מִינֵט ווֹלְטֶרְס (באנגלית: Minette Walters; נולדה ב-26 בספטמבר 1949) היא סופרת מתח בריטית שזכתה להצלחה ולפופולריות. ספריה של וולטרס תורגמו לשפות רבות, וחלקם עובדו לסדרות טלוויזיה מצליחות בהפקת ה-BBC.
חייה ויצירתה
מינט וולטרס נולדה בשם מינט ג'ב, בעיירה בישופ'ס סטורטפורד באנגליה. אביה היה קצין בצבא, וולטרס בילתה את ילדותה המוקדמת בחיים במחנות צבא באנגליה. בהיותה בת 12 מת אביה ממחלה והיא נשלחה לפנימייה.
בשנת 1968 הגיעה וולטרס לישראל, ביחד עם קבוצת צעירים לא יהודים, ושימשה כמתנדבת בקיבוץ כפר הנשיא, וכן במוסד לעבריינים צעירים בירושלים. לאחר מכן למדה לתואר ראשון בצרפתית בקולג' טרווליאן בדרהאם, אך לא סיימה את לימודיה שכן סיום הלימודים חייב שהות של שנה בצרפת, והיא לא רצתה בכך. באוניברסיטה פגשה את בעלה, אלק וולטרס. הזוג נישא בשנת 1978 ולהם שני בנים.
בשנת 1972 החלה וולטרס לעבוד בעריכה במגזינים מקבוצת IPC, המוציאה לאור מגזינים באנגליה, והפכה לעורכת במערכת "הספרייה השבועית לנשים" (Woman’s Weekly Library), המוציאה לאור ספרי רומן רומנטי. במהלך הזמן עברה בעצמה לכתיבת רומנים מסוג זה, והייתה כותבת רומן בן 30,000 מילה בסדרת "אהבה בבית החולים" מדי חודש. לאחר לידת ילדיה חדלה מכתיבה במשך מספר שנים אך כשגדלו החליטה להתמסר לכתיבת רומנים רציניים באורך מלא.
בשנת 1992 פרסמה את ספרה הראשון באורך מלא - "בית הקרח". כתיבת הספר ארכה שנתיים וחצי, והוא נדחה על ידי מספר בתי הוצאה לאור, עד שנרכש על ידי הוצאת מקמילן עבור 1,250 שטרלינג. הספר זכה להצלחה רבה. הוא קיבל את פרס אגודת סופרי הפשע הבריטים על שם ג'ון קריזי כספר הטוב ביותר של סופרת חדשה, ותורגם לשפות רבות. על ספר זה וספריה "הפסלת" ו"רסן הסוררת" (The Scold's Bridle) זכתה וולטרס בפרס אדגר ובפרס "פגיון הזהב" של אגודת סופרי הפשע הבריטים, הישג יוצא דופן לשלושה ספרים ראשונים של כותבת חדשה. מאז המשיכה וולטרס לפרסם ספר בממוצע אחת לשנה וחצי, ובסך הכל פרסמה ארבעה עשר ספרים.
ספריה של וולטרס עוסקים בבידוד, דחייה, הדרה, משפחות שאינן מתפקדות, צדק ונקמה. לעיתים הם עוסקים ברקע אמיתי, של מאורעות ואירועים אמיתיים, המושכים את הקורא אל המציאות שהיא יוצרת. וולטרס שואבת השראה רבה לספריה ממהדורות החדשות, וכן היא מתנדבת מזה שנים בבתי כלא, ומסייעת שם לאסירים.
חמשת ספריה הראשונים, "ביתן הקרח", "רסן הסוררת", "הפסלת", "ההד" ו"החדר החשוך", עובדו למיני סדרות טלוויזיה על ידי ה-BBC בין השנים 1996–1999, בהשתתפות שחקנים ידועים כדניאל קרייג, קלייב אואן ומירנדה ריצ'רדסון. הסדרות הוקרנו בישראל בערוץ 1 בסמוך לאחר הקרנתן בבריטניה.
אנדמיות (ביולוגיה)
בטקסונומיה, אֶנְדֵּמִיּוּת היא מצב בו טקסון כלשהו, בדרך-כלל מין, מתקיים באזור תפוצה מצומצם ומוגדר היטב. לדוגמא לבנון הירקון הוא דג אנדמי לישראל ואינו גדל באופן טבעי בשום מקום אחר בעולם. התנאים הפיזיים בתחום תפוצתו של טקסון אנדמי שונים מהתנאים באזור הסובב (מטריקס), שבו לא נמצא הטקסון. מינים אנדמיים נתונים לעיתים קרובות בסכנת הכחדה גבוהה, שכן שינוי אקולוגי באזור מוגבל אחד יכול להביא להכחדתם.
המונח "אנדמי" מקורו ביוונית, בשילוב של en (בתוך) עם demos (אוכלוסייה).
בניין גילנדר
בניין גילנדר (באנגלית: Gillender Building) היה גורד שחקים ששכן ברחוב נסאו 1 פינת וול סטריט 8 ברובע הפיננסי של מנהטן, ניו יורק, ארצות הברית. הבניין התנשא לגובה של 83 מטרים והיה בעל 20 קומות. הוא תוכנן על ידי האדריכלים צ'ארלס ברג ואדוארד קלארק ונבנה בין השנים 1896-1897. הבניין התאפיין בממדי שטח קטנים. אורכו היה 22.3 מטרים ורוחבו 7.9 מטרים. לפי שיטת המדידה המקובלת באותה תקופה, בעת השלמת בנייתו היה הבניין השמיני בגובהו בעיר.
בניין גילנדר זכה לשבחים בזכות חדשנותו ההנדסית ואף נאמר עליו שהוא "אחד מפלאיה של העיר". אולם, עקב חוסר הפרופורציות בין גובהו לשטחו, נחשב ל"לא כלכלי" מיום סיום בנייתו.
לאחר 13 שנות קיומו, נמכר הבניין בדצמבר 1909 תמורת 822 דולר אמריקאי לרגל מרובע ונהרס בין אפריל ליוני 1910 לטובת בניית מגדל וול סטריט 14 ביוזמת ארגון הבנקאות האמריקאי, Bankers Trust.
אתר
בניין גילנדר ניצב בפינה הצפון-מערבית של וול סטריט ורחוב נסאו, על מגרש צר ברוחב 7.9 מטרים הפונה לוול סטריט ובאורך 22 מטרים הפונה לרחוב נסאו. מגדל Bankers Trust בן 39 הקומות, בוול סטריט 14, שנבנה בשנת 1911, תפס הן את האתר של בניין גילנדר והן את בניין סטיבנס הסמוך בן שבע הקומות שהיה ברחוב 12-14. המגרשים המקיפים מצפון וממערב שולבו כחלק נספח לוול סטריט 14, שנבנה בין השנים 1931 ו-1933.
היסטוריה
החלקה שמצפון לרחוב וול סטריט הייתה שייכת במהלך המאה ה-17 לג'ון דמן (John Damen) ושימשה כחוותו. בשנת 1685 מכר אותה לג'ון נייט (John Knight), פקיד במנהלתו של תומאס דונגן. לאחר מכן, מכר נייט את החלקה לדונגן ובשנת 1869 רכשו אותה אברהם דה-פייסטר (Abraham de Peyster), שלימים יהיה ראש העיר ה-20 של ניו יורק, וניקולס באירד (Nicholas Bayard), ראש העיר ה-16 של ניו יורק בין השנים 1685-1686. המבנה הראשון הידוע שנבנה בחלקה היה בקתת סוכר, שנבנתה על ידי סמואל באירד (Samuel Bayard). בשנת 1718, נמכרה רובה של החלקה לכנסייה בעוד המגרש הפינתי נשאר בידי דה-פייסטר וביארד. בשנת 1773, מכר דה-פייסטר את המגרש למשפחת ורפלאנק (Verplanck) בפחות מ-1,500 דולר אמריקאי.
בית העירייה השני של ניו יורק נבנה באזור זה בשנת 1700 ונהרס בשנת 1816. הוא עמד על המגרש בו עומד כיום ההיכל הפדרלי, שנבנה מיד לאחר הריסת בית העירייה השני. בשנת 1817, מכר צ'ארלס גרנר (Charles Gardner) את המגרש הפינתי, תמורת 11,200 דולר אמריקאי. בשנת 1835 נמכר המגרש תמורת 47,500 דולר אמריקאי ובשנת 1849 נמכר שוב תמורת 55,000 דולר אמריקאי. בין השנים 1844-1845 הפעילו צ'ארלס פרדריק בריגס (Charles Frederick Briggs) ואדגר אלן פו את משרדי "ברודוויי ז'ורנל" באחד מהמבנים שעמדו על החלקה. משנת 1849 עד דצמבר 1909 היה המגרש בבעלות משפחה אחת, בעוד המגרשים הסובבים אותו היו בידי משפחת סמפסון (Sampson) עוד מ-1840. בשנת 1880 הוגדלו הזכויות במגרש והוקם עליו בניין בן 7 קומות, בניין סטיבנס (Stevens Building).
בנייה
בשנת 1896, החליטה הלנה גילנדר אסינארי להרוס את בניין סטיבנס ולהקים במקומו בניין בגובה 91 מטרים תוך ניצול גידול הזכויות בקרקע והעלאת שוויה. את הבניין קראה על שמו של אביה, אקלס גילנדר (Eccles Gillender), מיליונר שעשה את הונו מסחר בטבק. היא מיהרה להקים את הבניין בטרם כניסתו לתוקף של חוק הבנייה החדש, שהחמיר לגבי בניית רבי קומות, עובדה המעידה על הפגמים התכנוניים הרבים בו (למעשה חוקי הבנייה נכנסו לתוקף רק בשנת 1916). גרסה אחרת להקמת הבניין, המוצגת על ידי ג'וזף קורום, מייחסת את הבנייה לאשתו של גילנדר, אוגוסטוס תיאופילוס גילנדר (Augustus Teophilus Gillender), שותפה בכירה במשרד עורכי דין.
חוזה הבנייה ניתן לחברת צ'ארלס ויליס (Charles T. Willis Company) וחברות אקלה (Hecla Iron Works), אטלס צמנט (Atlas Cement Company) ואוקוניט פסיפיק (Okonite Company of Passaic) נבחרו לשמש כספקים ראשיים. עלות בנייתו הכוללת מוערכת בכ-500,000 דולר אמריקאי ולא ניתן היה להתעלם ממדי השטח הקטנים להחריג בהשוואה לגובהו. ממדי אורכו 22.3 מטרים ורוחבו 7.9 מטרים, דבר שהגביל את תכנון חללי הפנים בו. חקר הקרקע במגרש העלה כי הקרקע לא יציבה בו ויש צורך להשתמש בכלונסאות לביסוס הבניין. עם סיום בנייתו, מחירי השכירות בבניין עמדו בשורה אחת עם המחירים שהיו מקובלים במנהטן של שנת 1897 ונמוכים ממחירי הבניין הקודם שעמד על המגרש, בניין סטיבנס. חוסר הפרופורציות של הבניין הורגש עוד יותר בשנת 1903, בה הושלמה בנייתו של בניין בנק האנובר הסמוך, שהיה גבוה רק במעט מבניין גילנדר ובעל שטח קומה גדול במספר מונים.
הבניין שווק כמגדל המודרני ביותר שנבנה עד אותה תקופה וכאחד שעומד בכל תקני העמידות באש. ברם, הוא נחשב מיום סיום בנייתו ל"לא כלכלי". למעט שתי מכות ברק ביולי 1897 ומאי 1900 (כשבאחרון תועדה התעופפות רסיסים לרחוב אך ללא נפגעים) לא תועדו בו אירועים נוספים.
הריסה
פעולות ההתקשרות עם קבלן ההריסות החלו בתחילת חודש אפריל של שנת 1910. חוזה עבודות הפירוק ניתן לג'ייקוב וולק (Jacob Volk), שהתחייב לסיים את עבודות ההריסה ב-35 יום ולשלם 500 דולר אמריקאי על כל יום איחור. לאחר מכן הורחב לוח הזמנים ל-45 יום. ההריסות עצמן החלו ב-29 באפריל 1910 והסתיימו ב-16 ביוני 1910, יום לפני תום לוח הזמנים בחוזה. הריסת בניין גילנדר עלתה ל-Bankers Trust 50,000 דולר אמריקאי ועוד 500 דולר אמריקאי על הקדמת לוח הזמנים ביום. הקבלן קיבל לידיו גם את חומרי הבניין שנהרס, שהוערכו בכ-25,000 דולר אמריקאי נוספים.
פעולות הכנה להריסה כללו הקמת משטח עץ ורשת תיל מעל המדרכות שסובבו את הבניין כך שהרחוב מתחת יוכל להמשיך בתפקודו ולא ישותק לזמן ההריסה ושתהיה הגנה על עוברי האורח ברחוב מפני נפילת חומרי בניין. בתוך הבניין, הוסבו פירי המעליות לזריקת פסולת בניין מהקומות העליונות לקומת הקרקע. ב-2 במאי פורקה הבלוודרה לחלוטין והמחיצות החיצוניות של הכיפה בראש הבניין הוסרו כך שנחשף שלד הפלדה של הבניין. ב-12 ביוני נשאר רק שלד הפלדה של קומת הקרקע. 4 ימים לאחר מכן נוקה המגרש לחלוטין מכל פסולת שהיא. הוצאת הכלונסאות מהקרקע החלה כחודש לאחר מכן. לוחות הגרניט בבניין מוחזרו למצבות ב-Green-Wood Cemetery בברוקלין.
מתוך 250 עובדים שלקחו חלק בהריסות, נפצעו שני עובדים איטלקים בגלל נפילה מקורת שלד הפלדה. אחד מהם מת מפצעיו בבית החולים.
בשנת 1912 הושלמה בנייתו של וול סטריט 14, והוא הפך לבניין הבנקאות הגבוה בעולם. משרדי הבנק שכנו רק בשלוש הקומות הראשונות בבניין בעוד שאר הבניין הושכר. שאר פעילות הבנק התקיימה במבני משרדים שעלות השכרתם הייתה זולה יותר. בשנת 1931, רכש ה-Bankers Trust את הבניין הסמוך והחליט להרוס אותו במטרה לשלש את שטחי ההשכרה שברשותו. בניין זה הושלם בשנת 1933, כשנה לאחר מותה של הלנה גילנדר אסינארי.
הרברט מאו
הרברט בראון מאו (באנגלית: Herbert Brown Maw; 11 במרץ 1893 – 17 בנובמבר 1990) היה פוליטיקאי ומחנך אמריקאי שכיהן כמושל השמיני של יוטה בשנים 1941–1949 מטעם המפלגה הדמוקרטית.
ביוגרפיה
מאו נולד ביוטה לאפרים גודמן מאו ואמה בראון. הורי אביו היגרו מאנגליה. כשהיה בן שבע עברה משפחתו לסולט לייק סיטי. הוא למד בתיכון מורמוני בצעירותו. מאו קיבל תואר ראשון במשפטים ובמדעים מאוניברסיטת יוטה. הוא סיים את לימודי התואר השני באוניברסיטת נורת'ווסטרן ב-1926. מאוניברסיטה זו סיים גם את לימודי הדוקטורט במשפטים בשנה שלאחר מכן.
מאו הוכשר כטייס על ידי חיל האוויר האמריקאי במהלך מלחמת העולם הראשונה בטקסס. בנוסף על כך, הוא הוכשר ככומר צבאי מורמוני. בכך היה מאו אחד משלושת הכמרים המורמונים היחידים בכוחות המזוינים האמריקאיים במהלך המלחמה. לאחר הכשרות אלו מאו נשלח לאירופה ולאחר תום המלחמה שירת בצבא הכיבוש בגרמניה.
מאו לימד בקולג' המורמוני לעסקים מ-1916 עד 1917 ומ-1919 עד 1923. הוא היה פרופסור לרטוריקה באוניברסיטת יוטה מ-1927 עד 1940. מאו שימש כדיקן הגברים באוניברסיטת יוטה מ-1928 עד 1936.
מאו נבחר לסנאט של מדינת יוטה ב-1928 וכיהן בו עד 1938. מאו אף כיהן כנשיא הסנאט ביוטה מ-1934 עד 1938. הוא ניסה ללא הצלחה להיבחר לסנאט האמריקני ב-1934 ולתפקיד המושל ב-1936. יש הטוענים שרבים התנגדו לבחירתו בשל תמיכתו של מאו בזכויות עובדים. במקביל, מאו תמך בבחירות ישירות יותר.
מאו נבחר לראשונה למושל יוטה ב-1940, כשהביס את דון ב' קולטון הרפובליקני. ב-1944 מאו ניצח שוב בדוחק את ג'יי ברקן לי הרפובליקני בבחירות הצמודות יותר בתולדות התפקיד. ב-1948 מאו הפסיד ללי.
מאו התחתן עם פלורנס בוהלר ב-22 ביוני 1922. נולדו להם חמישה ילדים. לאורך חייו היה פעיל ביותר במוסדות הכנסייה המורמונית.
יער עמינדב
יער עמינדב הקרוי גם יער שלמון הוא יער נטוע על ידי קק"ל ממערב לירושלים ולמושבים אורה ועמינדב. שטח היער כ-7,000 דונם, והוא מכסה כמעט את כל שטחי מדרונות הרכס הבולט (רכס שורק) שבין שני הוואדיות הגדולים בהרי ירושלים – נחל שורק ונחל רפאים. בדרום תוחם את היער נחל רפאים, בו עוברת מסילת הרכבת מירושלים לתל אביב, בצפון - נחל שורק וכביש 386 העובר בו, במערב מפגש שני הנחלים, ובמזרח – הדסה עין כרם, המושבים אורה ועמינדב והשכונות הדרום-מערביות של ירושלים.
בשל הקרבה שלו לעיר ובשל אתרי הטבע ומסלולי הטיול הרבים שבו, יער עמינדב הוא יעד טיולים פופולרי לתושבי ירושלים והיישובים סביב לה. ביער כמות גדולה מאוד של דרכי עפר מסומנות לג'יפים, שבילי אופניים בדרגות קושי שונות, ומסלולי טיול ברגל (שהידוע ביניהם הוא שביל המעיינות שבין חרבת סעדים לעין חנדק).
היער עלה לכותרות בשנת 2002 כאשר אלי פימשטיין רצח את בתו הודיה קדם וקבר אותה בתחום היער. בתום החקירה נמצאה גופתה בבור שחפר.
ב-26 ביולי 2010 פרצה שרפה ביער. השריפה בערה במשך כל צהרי אותו היום, חרף מאמצי הכיבוי הרבים. מעל ל-1,000 דונמים של חורש כולו בשריפה.
אתרים בשטח היער:
קיין (מתאבק)
גלן תומאס ג'ייקובס (באנגלית: Glen Thomas Jacobs; נולד ב-26 באפריל 1967), הידוע יותר בשם הבמה שלו קיין, הוא פוליטיקאי ומתאבק מקצועי לשעבר יהודי אמריקאי, שהופיע בארגון ההיאבקות WWE בתוכנית הדגל RAW. ג'ייקובס מכהן כיום כראש עיריית נוקס קאונטי שבטנסי, ארצות הברית.
בשנת 2018 נכנס לפוליטיקה והצטרף למפלגה הרפובליקנית ובאוגוסט 2018 נבחר ברוב של 66% לכהן כראש עיריית נוקס קאונטי שבמדינת טנסי. הוא המתאבק השני בהיסטוריה שהופך לראש עיר. הראשון היה ג'סי ונטורה, ששימש כראש עיריית ברוקלין פארק שבמינסוטה בשנים 1991–1995.
קיין השתתף בקולנוע ובטלוויזיה בתפקידים קטנים ספורים בסצנות פעולה. את הקרדיט בכתוביות קיבל לעיתים בשם הבמה שלו ולעיתים בשמו האמיתי.
יריבות עם הקברן
לאחר ש"הקברן" זכה באליפות העולם ברסלמניה, פול ברר, מנהלו של הקברן לשעבר, ניסה לחזור אליו. לאחר שהקברן סירב, ברר איים לגלות סוד אפל מעברו. לאחר שהקברן החליט לעזוב את ברר, ברר חשף שאחיו האובד של הקברן, קיין (שהוא בעצם אחיו למחצה של הקברן ובנו של ברר ואמו של הקברן) עומד להגיע ל-WWF. לאחר מכן, ברר חשף שהוא עבד בבית הקבורה של משפחתו של הקברן, ושהקברן שרף את כל בני משפחתו, מלבד קיין, שצולק פיזית ונפשית. הקברן אמר שקיין, שהיה פירומן, הצית את האש, ושהוא לא היה יכול לשרוד אותה. דמותו החדשה ערכה את בכורתה בקרב "תא הגיהנום" הראשון בו התערבה לטובת דמותו של המתאבק שון מייקלס כנגד "הקברן". בכך נורתה יריית הפתיחה לעלילה ארוכה ומפותלת שעימתה פעמים רבות בין הדמויות האחיות, במהלכה היו האחים אוהבים ושונאים לסירוגין. דמותו של קיין נבנתה בחוכמה כדי להציגה כאחיו של "הקברן", וג'ייקובס חיקה מספר הרגלים ומהלכים של "הקברן". הדמות לבשה מסכה, היה לה שיער ארוך, ולבוש אדום ושחור שכיסה כמעט את כל גופה. כעבור חודש, קיין ניצח בקרב הראשון שלו את מנקיינד. לפני כן, הוא הופיע באופן מקרי ותקף מתאבקים אחרים, כולל את מנקיינד עצמו. הקברן סירב להילחם מול אחיו. לאחר קצת זמן, נראה כאילו קיין החליט לעזור לאחיו מול שון מייקלס, אולם במהלך קרב ארון קבורה על האליפות בין מייקלס והקברן, קיין תקף את הקברן, הכניס אותו לארון הקבורה ושרף אותו (אף על פי שלאחר מכן התברר שהקברן הצליח לברוח). ברסלמניה, קיין הפסיד לקברן לאחר שחטף ממנו שלוש פעמים את ה"טומבסטון פיילדרייבר", תרגיל הסיום שלו. לאחר הקרב, קיין תקף את אחיו, ולכן הם נלחמו שוב כעבור חודש בקרב בו המפסיד הוא הראשון שנשרף, שגם בו קיין הפסיד.
לאחר שניצח את הקברן וקיבל קרב על האליפות, קיין ניצח את סטיב אוסטין בקרב בו המפסיד הוא הראשון שמדמם ונהיה האלוף, אולם הפסיד את התואר לאוסטין למחרת. לאחר מכן הוא יצר צוות עם מנקיינד, וזכה איתו פעמיים באליפות הזוגות. אחרי שהפסידו את התארים, קיין יצר ברית נוספת עם אחיו עד שנלחמו על האליפות הפנויה, בקרב שנגמר בלי תוצאה. במהלך הקרב, הקברן כרת ברית עם ברר. לאחר שבטורניר לקביעת אלוף חדש הוא הפסיד לאחיו ברבע הגמר, קיין החליט לעזור לסטיב אוסטין לנצח את אחיו, ועזר לו לקבור אותו. דבר זה הכעיס את הבעלים של הארגון, וינס מקמהן, והוא איים שיכניס את קיין לבית משוגעים אלמלא יעזור לו. לאחר מכן קיין הוצא מהקבוצה של וינס מקמהן. אז קיין יצר צוות עם מתאבק בשם "אקס פאק" וקיבל חברה בשם "טורי". במהלך אותו זמן, הדמות של קיין הפכה מאילמת למדברת באמצעות תיבת קול מלאכותית, ולאחר מכן הדמות התחילה לדבר רגיל. קיין ואקס פאק זכו בתוארי הזוגות פעמיים, אולם אקס פאק בגד בקיין יחד עם טורי. ברסלמניה 2000, קיין וריקישי ניצחו את אקס פאק ורוד דוג לאחר שקיין ניצח את אקס פאק.
לאחר מכן, קיין נפצע בידו, אולם חזר לאחר חודש כדי לעזור לאחיו, הקברן, ולרוק להילחם מול קבוצתו של מקמהן. קיין, הקברן והרוק יצרו צוות כדי להילחם מול מקמהן, בנו שיין, ואלוף העולם טריפל H. לאחר מכן קיין בגד בקברן. בקרב ביניהם, הקברן הוריד לקיין את המסכה, דבר שגרם לקיין לכסות את פניו ולברוח. לאחר מכן קיין נלחם מול כריס ג'ריקו והפסיד לו לבסוף.
האחים להרס
ב-2001, קיין שיחזר את הברית שלו עם הקברן. בקרב הרויאל ראמבל של אותה שנה, הוא הדיח 11 משתתפים (מספר שיא) והיה האחרון שהודח. לאחר מכן, קיין נלחם על אליפות ה"הארדקור" (קרבות בלי חוקים) וברסלמניה 17 ניצח את האלוף רייבן ואת ביג שואו וזכה בתואר. לאחר מכן הוא התחיל להילחם יחד עם הקברן בקרבות זוגות בתור "אחי ההרס". הם נכנסו ליריבות מול אדג' וכריסטיאן ומול הצוות של סטיב אוסטין וטריפל H. לאחר שהפסידו את תוארי הזוגות לטריפל H ולאוסטין, טריפל H שבר לקיין את היד. קיין חזר כעבור חודש וזכה בהאליפות הבין יבשתית של טריפל H, אותה הפסיד כעבור חודש לאלברט. אז קיין והקברן נלחמו מול הצוות של דיאמונד דלאס פייג' וכריס קניון, וניצחו אותם בקרב כלוב על אליפות הזוגות של ה-WWF ואליפות הזוגות של ה-WCW. לאחר מכן הם ניצחו את הצוות "קרוניק" ויצגו את ה-WWF בקרב מול צוות WCW, קרב בו ניצחו.
Raw והורדת המסכה
לאחר מכן, קיין נלחם מול ביג שואו וקורט אנגל (לו הפסיד ברסלמניה 18). לאחר שה-WWF חילקו עצמם לשתי תוכניות, Raw וסמאקדאון, קיין עבר ל-Raw והתחיל יריבות מול ה-nWo עד שקרע את שריר הזרוע הדו-ראשי. בקיץ 2002, קיין חזר ל-WWF (ששינו את שמם ל-WWE).
לאחר מכן קיין יצר צוות עם רוב ואן דאם, והם זכו בתוארי הזוגות. לאחר שהפסידו אותם, טריפל H הציע לקיין להצטרף לקבוצה שלו, אבולוציה. סטיב אוסטין, שהיה אחד מהמנכ"לים של Raw באותה תקופה, אמר שאם קיין יסרב, הוא יקבל קרב על אליפות העולם בתוכנית הבאה, אולם המנכ"ל השני, אריק בישוף, אמר שקיין יקבל קרב על התואר רק אם הוא יסכים להוריד את המסכה שלו אם יפסיד. ב-23 ביוני 2003, בתוכנית Raw, קיין הפסיד לטריפל H והוריד את המסכה שלו. לאחר מכן הוא תקף את רוב ואן דאם, הפך לדמות רעה וניצח אותו בקרב. הורדת המסכה הפכה את קיין ללא יציב, והוא אף הרביץ ללינדה מקמהן, אשתו של הבעלים, וינס מקמהן. לאחר מכן הוא נכנס ליריבות מול שיין מקמהן, בנה של לינדה, וניצח אותו בקרב "האחרון שעומד" ובקרב שבו יש להכניס את היריב לאמבולנס. הוא גם עזר לוינס מקמהן לקבור את אחיו, הקברן. כעבור חודש, קיין וטריפל H נלחמו מול גולדברג בקרב על אליפות העולם, ששם טריפל H ניצח.
לאחר מכן, קיין התחיל לקבל סימנים על טבעיים שרמזו על חזרתו של הקברן, אף על פי שקיין התעקש שהוא מת. ברסלמניה 20, קיין הפסיד לקברן.
מערכת יחסים עם ליטה וצוות עם ביג שואו
לאחר תבוסתו ברסלמניה, דמותו השתלבה בקו עלילה חדש, בו הוא מתאהב בדמותה של המתאבקת ליטה שנכנסת להריון מיחסים אלו. הריון זה היה חלק מהסתעפות עלילתית, בה ליטה הייתה מאוהבת בדמותו של מאט הארדי, שהניח כי ההריון ממנו, והשניים התעתדו להתחתן כאשר במהלך טקס הנישואין המבוים דמותו של ג'ייקובס התפרצה והכריזה כי הוא אביו של התינוק. העלילה הגיעה לשיאה בקרב מבוים בין הארדי לג'ייקובס, כאשר ליטה ואהבתה הפכו ל"פרס". לאחר שדמותו של ג'ייקובס ניצחה בקרב המשיכה העלילה ללוות את דמותו, שכעת הייתה "נשואה" לליטה. בקרבות רבים התסריט קבע כי ליטה תתערב בקרב כנגד ג'ייקובס. באחד המקרים התסריט הכתיב כי ג'ייקובס יניף כיסא על מתחרהו, ג'ין סניצקי, אך יפגע בליטה ובכך זו תפיל את תינוקה. לאחר שסניצקי פצע את קיין, קיין חזר בינואר וניצח אותו בקרב. הפציעה שומשה כדי לאפשר לג'ייקובס להשתתף בצילומי סרט שהפיק ארגון ה-WWE.
ליטה בגדה בקיין עם אדג' והשניים התחילו יריבות, כשאדג' ניצח. לאחר חזרתו של קיין, הוא הצטוות עם ביג שואו והם זכו בתוארי הזוגות. אחרי חמישה חודשים עם התארים, הם הפסידו אותם, ולאחר מכן קיין "השתגע" והתחיל לשמוע קולות בראשו. קיין תקף כל מי שאמר את התאריך "19 במאי". קיין הסביר שהתאריך הזה הוא התאריך בו משפחתו נשרפה. אך לאחר מכן הגיע קיין מתחזה, עם התלבושת הישנה של קיין, כדי לתקוף אותו. לאחר קרב ביניהם, קיין זרק את המתחזה מהבניין ולקח לו את המסכה. לאחר מכן הוא התחיל יריבות מול אומאגה, לו הפסיד בקרב שבו המפסיד חייב לעזוב את Raw.
ב-19 ביולי 2010 זכה לראשונה מזה 12 שנים באליפות העולם במשקל כבד לאחר שפדה את מזוודת ה"כסף בבנק" שברשותו לקרב נגד ריי מיסטריו באירוע "כסף בבנק" של ה-WWE.
בסוף דצמבר 2010, באירוע TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות הוא השתתף בקרב סולם מרובע על אליפות העולם שבקרב השתתפו אלברטו דל ריו, ריי מיסטריו ואדג', כאשר הוא איבד את האליפות לאדג'.
ב-22 באפריל 2011 בתוכנית סמאקדאון, זכו קיין וביג שואו באליפות הזוגות של ה-WWE לאחר שגברו על ג'סטין גבריאל והית' סלייטר (The Corre). ב-23 במאי, בתוכנית Raw, קיין וביג שואו הפסידו את אליפות הזוגות לחברי הנקסוס: דייוויד אוטונגה ומייקל מקגיליקטי. באירוע כסף בבנק, קיין השתתף בקרב על מזוודת "כסף בבנק" של מהדורת סמאקדאון. ב-22 ביולי 2011, נלחם קיין מול רנדי אורטון בקרב רחוב, שבסופו הפסיד לאורטון. לאחר הקרב קם קיין ולחץ לרנדי את היד. אחר כך יצא אליו מארק הנרי, תקף אותו ופצע את רגלו.
יריבות עם ג'ון סינה ורנדי אורטון
בתוכנית שהתקיימה לאחר מכן, קיין הועבר לסמאקדאון ותקף את רנדי אורטון. שבוע אחרי, אורטון תקף אותו ונקבע ביניהם קרב לרסלמניה 28 שבו קיין ניצח. נקבע קרב ביניהם גם לאירוע "חוקי אקסטרים" בקרב ספירות בכל מקום שבו רנדי אורטון הביס את קיין בקרב שהיווה כסוף היריבות בין השניים.
יריבות עם דניאל בריאן ו-CM פאנק
קיין פתח בפיוד עם דניאל בריאן ו-CM פאנק כאשר היה קרב בין CM פאנק לבינו בסמאקדאון ולאחר הקרב דניאל בריאן התפרץ לקרב והרביץ לקיין עם כיסא פלדה, וכתוצאה מכך קיין ניצח מפסילה. לאחר מכן קיין קם, דניאל בריאן נתן ל-CM פאנק את הכיסא וקיין חשב שפאנק הרביץ לו עם הכיסא ואז החל להרביץ לפאנק. שבוע לאחר מכן ב-Raw, דניאל בריאן יצא לזירה ודיבר על פאנק, פאנק יצא ואמר לבריאן שהיריב שלו להערב יהיה קיין, קיין יצא בהפתעה, אך בריאן ניצח בקרב על ידי פסילה לאחר שקיין החזיר לו עם כיסא על מה שהוא עשה לו שבוע שעבר. פאנק נכנס לזירה עם כיסא והטיח אותו בקיין ובבריאן מספר פעמים. לאירוע "No Way Out" נקבע קרב משולש בין השלושה על אליפות ה-WWE, בקרב זה פאנק ניצח. שבוע לאחר מכן בתוכנית Raw נקבע קרב באירוע "כסף בבנק", הקרב הוא קרב סולמות שהמנצח זוכה בחוזה לקרב על אליפות ה-WWE מתי שירצה. המתמודדים היו קיין, ג'ון סינה, ביג שואו, כריס ג'ריקו והמיז (נוסף באותו ערב של האירוע). בקרב זה קיין הפסיד את ההזדמנות לזכות במזוודה ברגע האחרון, כאשר המנצח היה ג'ון סינה. בפרק מספר אלף של Raw, קיין הותקף על ידי שישה מתאבקים טירונים אשר לא מקבלים זמן מסך רב, לפתע הקברן יצא לעבר הזירה ושניהם תקפו את ששת המתאבקים. באירוע סאמרסלאם קיין התחרה מול דניאל בריאן לו הוא הפסיד. מההפסד של קיין לדניאל בריאן קיין היה במצב רוח רע אז קיין תקף את השדרן ג'וש מתאוס.
זכייה באליפות הזוגות, צמד Hell No ויריבות עם "המגן"
ב-Raw, ה-22 באפריל, קיין ודניאל בריאן (צמד Hell No) וג'ון סינה נלחמו נגד שלישיית "המגן" והפסידו להם. ב-6 במאי, בתוכנית Raw, קיין נלחם נגד רייבאק והפסיד לו, ואחרי הקרב "המגן" נכנסו לאולם כשקיין שכב על הרצפה מחוסר הכרה, ואז דניאל בריאן וג'ון סינה נכנסים מהר לזירה ורייבאק עוזב את הזירה ומשאיר אותם להתמודד לבד נגד "המגן" אבל אז רייבאק חוזר לזירה עם כיסא עוזר לסינה ולבריאן להכות את "המגן". ב-Raw, ה-13 במאי, קיין ודניאל בריאן הצטוותו עם ג'ון סינה בשנית והם ניצחו את "המגן" בגלל פסילה. ב-16 ביוני, באירוע פייבאק, קיין הפסיד לדין אמברוז (חלק מ"המגן") בקרב חוזר על אליפות ארצות הברית ולא השיב את האליפות לידיו. על פרק יולי 8 של גלם, קיין הותקף על ידי המשפחה וויאט שדורג. מאוחר יותר דיווחו כי קיין סבל אפשרי מוח או טראומת עמוד השדרה הצוואר והוסר מכספו המתוכנן אליפות ה-WWE במשחק הכסף בבנק.
בתחילת 2014, סטפני מקמהן הורתה לקיין להוריד את מסכתו. קיין הסכים וכעת פועל איתה ועם טריפל H.
יריבות עם ג'ון סינה ודין אמברוז
ב-Raw ב-6 באוקטובר, נקבע קרב האנדיקאפ כשג'ון סינה ודין אמברוז ילחמו מול קיין, רנדי אורטון וסת' רולינס. במהלך ערב זה דין אמברוז קרא לג'ון סינה לזירה, סינה בא ואחרי זה התחיל עימות ביניהם שלבסוף אמברוז עזב את האולם. בסופו של דבר ההנהלה קבעה שזה יהיה קרב האנדיקאפ שלוש על אחד. הקרב התקיים כרגיל עד שקיין ביצע פריצה לא חוקית לקרב, הקרב הופסק ואז הם התחילו להתעלל בג'ון סינה עד שאמברוז בא, אמברוז נכנס לאולם עם דוכן נקניקיות, רנדי אורטון וקיין הבחינו בו ובאו אליו וכשהם התקרבו יותר ויותר לאמברוז, אמברוז השפריץ קטשופ וחרדל לעבר קיין ורנדי אורטון ונכנס בהם עם הדוכן. לאחר כמה דקות קיין, רנדי אורטון וסת' רולינס ברחו מהזירה, ואז באו ההנהלה והם הודיעו שיהיה קרב בין אמברוז לבין סינה באירוע גיהנום בכלוב, ומי שינצח בקרב יפגוש בקרב גיהנום בכלוב בהמשך הערב את סת' רולינס בכלוב. לאחר שהודיעו את ההודעה הזאת דין אמברוז ביצע DDT על ג'ון סינה.
2021
בתאריך ה-24/3/2021 הודיעו לגלן ג'ייקובס כי הוא נבחר להיכנס להיכל התהילה (WWE'S HALL OF FAME) של מחזור 2021.
קריירה פוליטית
ג'ייקובס פעיל מאוד בתנועת הליברטריאניזם ותמך בחבר בקונגרס מטקסס, רון פול במרוץ לנשיאות ב-2008. הוא חבר ב"פרויקט המדינה החופשית" וב-2009 נאם בפורום החירות בניו המפשייר. וגם נאם במכון לודוויג פון מייזז, המקדם חשיבה אנרכו-קפיטליסטית.
במאי 2016 ג'ייקובס אמר שהוא שוקל ברצינות לרוץ כמועמד המפלגה הרפובליקנית בבחירות לראשות העיר נוקס קאונטי שבמדינת טנסי ב-2018, אך ציין שהחלטה סופית תתקבל לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016. במרץ 2017, הודיע רשמית על מועמדותו מטעם המפלגה הרפובליקנית. ב-1 במאי 2018, זכה בבחירות המקדימות של המפלגה וב-2 באוגוסט נבחר לכהן כראש העיר והפך להיות המתאבק השני (אחרי ג'סי ונטורה) שהפך לפוליטיקאי.
חיים אישיים
גלן ג'ייקובס נולד במדריד למשפחה של נחתים וטייסים בספרד. ג'ייקובס נשוי למריסה ואב לשתי בנות. ג'ייקובס קיבל תואר בספרות אנגלית באוניברסיטת טרומן סטייט שבצפון מזרח מיזורי ושם שיחק גם כדורגל וכדורסל. כיום ג'ייקובס מתגורר בעיר ג'פרסון סיטי שבמדינת טנסי.
ליאת אלקיים
ליאת אלקיים (נולדה ב-22 ביוני 1975) היא סופרת, עיתונאית, מבקרת תרבות ומרצה ישראלית לכתיבה וביקורת. ספרה הראשון "אבל הלילה עוד צעיר" (כנרת זמורה-ביתן, 2019) היה רב מכר וזכה בפרס משרד התרבות לספר ביכורים, וראה אור בהוצאת "קונצמן" בגרמנית. אלקיים מבקרת בעיתון "הארץ" ומרצה במחלקה ללימודי תרבות, יצירה והפקה במכללת ספיר.
ביוגרפיה
אלקיים שירותה בצה"ל ככתבת ומפיקה בעיתון "במחנה".
למדה אמנות פלסטית לתואר ראשון בבית הספר לאמנויות חזותיות בניו יורק.
יחסי ברזיל–סלובניה
יחסי ברזיל-סלובניה (בפורטוגזית: Relações entre Brasil e Eslovênia, Slovene) מתייחס ליחסים הבילטרליים בין ברזיל לסלובניה. שתי המדינות חברות באו"ם.
ליאת אלקיים
ביוגרפיה
בוגרת תואר ראשון במשפטים ותואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. באותן שנים הייתה חברת מערכת עיתון הפקולטה למשפטים “פלילים". לאחר מכן המשיכה ללימודי תואר שני בביקורת התרבות באוניברסיטת תל אביב ותסריטאות בבית הספר לקולנוע סם שפיגל בירושלים.
יחסי ברזיל–סלובניה
היסטוריה
ברזיל הכירה רשמית בסלובניה ב-24 בינואר 1992, מה שהפך אותה לאחת המדינות הראשונות מחוץ לאירופה שהכירו בעצמאות הרפובליקה של סלובניה. היחסים הבילטרליים כוננו ב-21 בדצמבר באותה שנה. ברזיל מינתה את השגריר הראשון שלה בסלובניה, שגריר שאינו תושב שבסיסו בווינה שבאוסטריה, ב-1994.
ליאת אלקיים
ביוגרפיה
אלקיים הייתה חברה ותלמידה בתוכנית "בית מדרש יוצרים" של "עלמא" – המרכז לתרבות עברית.
יחסי ברזיל–סלובניה
היסטוריה
בשנת 2008 דנילו טורק (נשיא סלובניה באותה עת) ערך ביקור רשמי בברזיל בהקשר של ההכנה לפסגת האיחוד האירופי-אמריקה הלטינית. זה הפך אותו לנשיא סלובניה הראשון שערך ביקור רשמי בברזיל. באותה שנה, ברזיל פתחה שגרירות בליובליאנה. בשנת 2009, האוניברסיטה הפדרלית של ריו דה ז'ניירו והמכון הלאומי לביולוגיה של הרפובליקה של סלובניה חתמו על הסכם כללי לחילופי סגל, סטודנטים וצוות טכני-אדמיניסטרטיבי ופעילויות הוראה, מחקר והרחבה.
ליאת אלקיים
ביוגרפיה
אלקיים כתבה, ערכה ועבדה כמבקרת תרבות בעיתונים רבים. ב-1996 כתבה את מדור התרבות "מה קורה?" במקומון "זמן תל אביב". כתבה פינה בתוכנית הבוקר של מרב מיכאלי ברדיו תל אביב. לאחר מכן שימשה כמבקרת טלוויזיה בטור שבועי במקומוני "ידיעות תקשורת", מבית "ידיעות אחרונות" בשם "משמר המרקע". בין היתר שימשה כעורכת כתבות המגזין של עיתון "תל אביב".
משנת 2008 אלקיים מבקרת טלוויזיה וספרות במוסף "גלריה" של עיתון "הארץ". בשנים 2008–2012 שימשה סגנית עורך מוסף ספרים של העיתון, והייתה מבקרת תרבות במוסף.
בשנת 2012, ייסדה את הטור השבועי "טיסות נכנסות / טיסות יוצאות" במוסף יום שישי של עיתון "הארץ", אותו כתבה כעשור. במקביל, כתבה טור שבועי בשם "קופסה שחורה" שעסק בביקורת טלוויזיה במוסף יום שישי של "גלריה" בעיתון "הארץ".
יחסי ברזיל–סלובניה
היסטוריה
נוכחותם של מהגרים סלובנים בברזיל קטנה יחסית אך משמעותית.
ליאת אלקיים
ביוגרפיה
בשנים 2014–2016 הייתה יושבת ראש ועדת ספרות לילדים בסל תרבות ארצי.
משנת 2010 מרצה במכללת ספיר במחלקה לתרבות, יצירה והפקה ובמחלקה לקולנוע.
חיים אישיים
אלקיים היא ילידת תל אביב ומתגוררת בה עם בן זוגה הבמאי גד (גודיס) שניידר ושתי בנותיה. עם גודיס שניידר היא השתתפה בכתיבת התסריט לסרטו "החבר השמן שלי".
דייוויד הו
דייוויד דה-אי הו (בסינית 何大一, נולד ב-3 בנובמבר 1952) הוא חוקר איידס סיני-אמריקאי הידוע עקב מחקרו המהפכני לשימוש במעכבי אנזימים (ידוע גם כמעכבי פרוטאזות) לטיפול בחולי איידס.
חייו
הו נולד בטאיוואן, והיגר בגיל 12 עם משפחתו לארצות הברית. דייוויד למד תואר ראשון במכון הטכנולוגי של קליפורניה אותו סיים בהצטיינות בשנת 1974, והשלים לימודי רפואה באוניברסיטת הרווארד. בשנת 1981, במהלך עבודתו בבית החולים, התוודע הו למחלה חדשה ובלתי מוכרת, שלימים תתגלה כמחלת האיידס.
מאז שנת 1984 התמקד במחקר על מחלה זו. במהלך מחקריו פרסם מעל 350 מאמרים, אשר חשפו אור רב על מנגנון השכפול של המחלה. הו הצליח למצוא טיפול אשר מאט את קצב השכפול של המחלה, ובכך האריך משמעותית את אורך חייהם של חולים רבים. בימים אלו עובד הו על ניסיון לפתח חיסון מקדים למחלת האיידס.
הו זכה במספר פרסים ועיטורים על עבודתו המחקרית. בשנת 2001 קיבל מידי הנשיא האמריקאי ביל קלינטון את מדליית האזרח הנשיאותית, העיטור האזרחי השני בחשיבותו בארצות הברית. בשנת 1996 זכה בתואר איש השנה של המגזין טיים, עובדה שהפתיעה קוראים רבים. בתגובה לטענות כי הו אינו דמות מוכרת, ענה העיתון כי "הו אכן אינו שם שגור בכל בית ובית, אך יש אנשים שעושים כותרות ויש אנשים שעושים היסטוריה". בשנת 2006 הכריז מושל קליפורניה ארנולד שוורצנגר כי הו נבחר להיכנס להיכל התהילה של מדינת קליפורניה.
ירקונה
יַרקוֹנָה הוא מושב באזור השרון ליד הוד השרון השייך למועצה אזורית דרום השרון.
בירקונה יש ענפי פרדס, אפרסמון, אבוקדו, דיר, משתלה ודבורים.
שם
בתחילה נקרא המקום ארגון ג'ידרו כשם הארגון שהתיישב במושב, ובתחילת 1933 ניתן לו השם ירקונה. שמו של היישוב הוא כשם נחל הירקון, הזורם כשלושה קילומטרים מדרום ליישוב.
היסטוריה
מקימי היישוב כללו גרעין של מתיישבים שיועדו במקור להתיישב על אדמת ג'ידרו בעמק זבולון. אולם לאחר שהתברר שהאדמה בעמק זבולון אינה מתאימה לפרדסים הוחלט ליישבם בסמיכות לכפר מל"ל שסבל מהעדר פיתוח של קרקעותיה בגלל מיעוט משאבים, והועברה למודל של התיישבות אינטנסיבית. ביולי 1931 הוגרלו הקרקעות ובשנת 1932 עלו על הקרקע. 15 מחברי הארגון יושבו בכפר מל"ל עצמה, ועוד 35 משפחות קיבלו משקים בירקונה על 540 דונם אדמות שהופרשו להם מאדמות כפר מל"ל. בתחילת 1933 התושבים גרו בצריפים ומספר מתיישבים החלו בבניית בתים. הבאר במושב הפיק מים רבים מעבר לצורכי המושב והם בקשו למכור ממי הבאר כדי לממן את חפירתו ותפעולו. בשנת 1933 נבנתה מרפאה של קופת חולים כללית על גבול ירקונה ורמתיים.
במושב היו 24 ילדים בגיל בית הספר שרובם למדו בבתי ספר שונים במושבות השכנות ומקצתם למדו בבתי ספר בתל אביב. בספטמבר 1933 הוקם בית ספר משוף ליישובי הסביבה של תנועת העבודה בכפר מל"ל. כיום לומדים ילדי המושב בחטיבת הנעורים ובתיכון בבית חינוך ירקון.
ב-23 באוגוסט 1950 נרצחה בת המושב תמר אורן בפרדס במושב ירקונה בידי מסתננים ערביים מירדן. במקום הרצח הונחה אבן זיכרון לזכרה.
מושב ירקונה נכלל בין 65 היישובים בתוכנית המתאר הארצי 35 (תמ"א 35) להם רחוב משותף עם יישוב עירוני צמוד, במסגרת התוכנית יסופחו שטחים מירקונה להוד השרון.