cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
משולם בן משה ממגנצא
משפחתו
בכרוניקות שנכתבו על גזירות תתנ"ו, כגון אצל האנונימי ממיינץ, נזכר קלונימוס בן משולם כפרנס יהודי מגנצא, שיצא בראש קבוצה מן היהודים להילחם בצלבנים בעת הטבח במגנצא בג' בסיוון ד'תתנ"ו. סביר למדי כי קלונימוס זה, המשמש חלק מהנהגת הקהילה, הוא בנו של רבי משולם בן משה. בניגוד לנעשה בקהילות אחרות, קלונימוס הוביל כח חמוש שניסה להילחם בפורעים. ההתגוננות נכשלה, וקלונימוס הפרנס נמלט עם 53 יהודים והם התחבאו בתוך חדר האוצרות של הכנסייה. לאחר מכן, ההגמון מושל העיר נשבע שיגן על קלונימוס וחבורתו אם יצאו, והוא מילט אותם לכפר הסמוך רודסהיים. אולם, לאחר מכן חזר בו המושל והחליט למסור אותם לצלבנים אם לא יתנצרו. בתגובה, החליטו היהודים למות על קידוש השם וקלונימוס שחט את בנו יוסף. בטרם נהרג, ניסה קלונימוס להרוג את המושל, אך מזימתו נכשלה.
רבי משה בן משולם היה כנראה בן נוסף של רבי משולם. לא ידוע עליו כמעט דבר, מלבד מספר פיוטים שחיבר. כן ידוע שהיה סבו של רבי יהודה בן קלונימוס משפיירא.
אישים נוספים שייתכן שהם בניו הם: רבי דוד בן משולם, פייטן ומראשי הקהילה היהודית בשפיירא; ורבי אלעזר בן משולם החזן משפיירא.
פירוש למשנה
רבי יהודה בן קלונימוס משפיירא, בספרו יחוסי תנאים ואמוראים, כאשר הוא עוסק ברבי יוסי בר יהודה איש כפר הבבלי, מסתמך על גרסה ל מתוך "משנת רבנא משולם בן רבנא משה בן רבנא איתיאל". מכאן נראה שהיה כתב יד של המשנה שהעתיק לעצמו רבי משולם, וגרסתו נחשבה בת סמכא.
בנוסף לכך, רבי נתן בן יחיאל בספר הערוך מצטט פירוש למשנה משמו של רבי משולם. לכן משער גרוסמן שרבי משולם חיבר פירוש לששה סדרי משנה או לחלקם, ומתוך פירוש זה ציטט בעל הערוך.
פרשנות הפיוט
רבי משולם היה מראשוני פרשני הפיוט השיטתיים. תחום זה, פרשנות שיטתית לפיוט, ובעיקר לפיוטי רבי אלעזר בירבי קליר, נעשה תחום לימוד עצמאי בצרפת ובגרמניה החל מן המאה ה-11, ורבים מן החכמים כתבו פירושים לפיוטים. סביר כי רבי משולם הוא הראשון מחכמי גרמניה שכתב פירוש לפיוטים, ובין הפרשנים הבודדים שפעלו במאה ה-11.
פירושו של רבי משולם לא השתמר בשלמותו, אך פרשני הפיוט הצרפתים מצטטים פירושים רבים משמו של "ר' משולם". לאופולד צונץ זיהה את רבי משולם כרבי משולם בן משה ממגנצא. אפרים אלימלך אורבך חלק על דברי צונץ וסבר שמדובר בחכם מאוחר, רבי משולם בן דוד בן קלונימוס, בן המאה ה-13. אולם, אברהם גרוסמן הוכיח כי אכן מדובר ברבי משולם בן משה ממגנצא, בעיקר לאור זיהוי הפירוש המצטט אותו כפירוש הפיוטים של רבי שמעיה, תלמידו של רש"י, ועל פי ראיות נוספות.
על פי הציטוטים החלקיים מפירושו של רבי משולם, עמד גרוסמן על מספר מאפיינים פרשניים שלו. רבי משולם דן בפירושו גם בשאלות לשוניות הכרוכות הפירוש הפיוט ובמשמעותן של מילים בודדות, אך מאידך גיסא הוא אינו רואה את עצמו מחויב לכללי הלשון העברית, ומפרש לעיתים גם באופן המנוגד לכללי הלשון, אם הרעיון הגלום בדברי הפייטן לפירושו מצדיק זאת. פירושו של רבי משולם עומד על הזיקה בין הפיוט למקורותיו, ומציין בעקביות לפסוקים שעליהם השתית הפייטן את פיוטו. כן הוא מציין למקורות הפיוט בספרות חז"ל ומפרש את כוונתו על פיהם. רבים מפירושיו הם פירושים מקוריים, שאינם מופיעים אצל מפרשי הפיוט האחרים בדורות שאחריו. ייחודיותו העיקרית של פירוש רבי משולם על פני פרשני הפיוט האחרים בדורו הוא שאין מדובר בפירוש המתיימר להיצמד לפשט לשונו של הפייטן. רבי משולם מפרש את דברי הפיוט גם בדרך דרש ומחפש בו רמזים נסתרים, כפי שחז"ל דורשים את פסוי התורה.
הציטוטים התכופים מפירושו בידי רבי שמעיה, והבאתם בסמיכות לדברי רבו הנערץ רש"י, לרוב מבלי לחלוק עליהם, מעידים על ההערכה הרבה שרחשו לרבי משולם.
פיוטים
כנהוג אצל חכמי אשכנז בתקופתו, היה רבי משולם גם פייטן, וצונץ מנה חמישה פיוטים שחיבר. בין פיוטיו יוצר לשבת חתן, פיוט אלהיכם, ופיוט בארמית לתרגום עשרת הדברות בקריאת התורה של שבועות.
אחד מפיוטיו הוא אהבה הפותחת "סגולתי מלוכה אזרתיך". אהבה זו היא הפיוט הודאי הראשון הכתוב במבנה המכונה "אהבה דיאלוגית", וייתכן שרבי משולם הוא שחידש מבנה זה, שהפך לאחר מכן לנפוץ למדי בקרב פייטני אשכנז. חוקר הפיוט עזרא פליישר כתב כי מבנה זה הוא בין החידושים היפים ביותר של אסכולת הפיוט האשכנזית לדורותיה. האהבה הדיאלוגית כתובה כדו-שיח בין עם ישראל לה', שבו עם ישראל פונה לה' ומתאר את נאמנותו הנצחית לה' על אף צרות הגלות העוברות עליו, וה' עונה כי אהבתו לעם ישראל אף היא נצחית ומבטיח כי הגאולה בוא תבוא. על מנת לחזק את תחושת השיחה, פותחת כל מחרוזת בכינוי לבן-השיח שהיא פונה אליו, וגם מסיימת באותו כינוי. במחזורי אשכנז, נקבעו פיוטים מסוג זה בעיקר לשבתות ספירת העומר, ופיוטו של רבי משולם נאמר במנהג פולין בשבת השלישית של ימי הספירה. להלן שתי מחרוזותיו הראשונות, לשם דוגמה:
קוג'ון, קיסרית יפן
קוג'ון, קיסרית יפן (ביפנית: 香淳皇后; 6 במרץ 1903 – 16 ביוני 2000) הייתה הקיסרית רעיה של הקיסר יפן הירוהיטו ואימו של הקיסר אקיהיטו.
היא נולדה בשם הנסיכה נאגקו (良子女王), ולאחר מותה קיבלה את השם קוג'ון, שמשמעותו היא "טוהר ריחני." קוג'ון הייתה קיסרית רעיה מ-25 בדצמבר 1926 עד 7 בינואר 1989, והיא הקיסרית הרעיה שמלאה תפקיד זה למשך הזמן הארוך ביותר בהיסטוריה של יפן.
ראשית חייה
הנסיכה נאגקו נולדה בטוקיו, בתם הבכורה של הנסיך קוניושי ושל אשתו, צ'יקאקו. היא למדה במחלקה לבנות בבית הספר לבני האריסטוקרטיה בטוקיו. לאחר ההכרזה על אירוסיה, החלה נאגקו בתוכנית אימונים בת שש שנים שנועדה להכשירה לחיים כקיסרית רעיה.
נישואים וילדים
אירוסיה לבן דודה הרחוק (אז יורש העצר הירוהיטו, הקיסר שווה לעתיד) היו יוצאי דופן משתי סיבות. ראשית, בניגוד למסורת הקיסרית, הורשה הירוהיטו לבחור לעצמו את כלתו, ושנית, המסורת גרסה שעל נשותיו של הקיסר להשתייך למעמד האריסטוקרטיה. אף על פי שאביה היה נצר למשפחה הקיסרית, הייתה אימה נצר למשפחת סמוראים.
בגיל 14 השתתפו נאגקו ונשים ראויות אחרות בטקס תה יפני בארמון הקיסרי של טוקיו, בעת שהנסיך הירוהיטו השקיף עליהן מחור הצצה. לאחר מכן בחר הירוהיטו בנאגקו, ואירוסיהם התפרסמו בספטמבר 1918. יאמגאטה אריטומו, ראש ממשלת יפן לשעבר, סבר שיש לבטל את השידוכין משום שבמשפחתה של נאגקו היו מקרים של עיוורון צבעים, אך הקיסר ומשפחתה של נאגקו סירבו לוותר. עם מותו של יאמגאטה הוסרה ההתנגדות, ולבסוף נערך טקס הנישואים ב-26 בינואר 1924. עם עליית הירוהיטו לכס הקיסרות ב-25 בדצמבר 1926, הפכה נאגקו לקיסרית הרעיה שלו. בניגוד לקודמיו, ויתר הירוהיטו על כל פילגשיו ונותר רק עם נאגקו. ב-1933, לאחר שנולדו לזוג ארבע בנות, הרתה נאגקו, וילדה את אקיהיטו.
חייה כקיסרית
הקיסרית נאגקו עברה להתגורר בארמון הקיסרי ומילאה את תפקידיה הטקסיים, ונכחה בטקסים ממלכתיים כגון יום השנה ה-2600 לאימפריה היפנית ב-1940 וטקס כיבוש סינגפור ב-1942. נאקגו קיבלה את עיטור מסדר הכתר היקר ואת עיטור מסדר האוצר הקדוש מהדרגה הראשונה.
לאחר מותו של הקיסר הירוהיטו ב-7 בינואר 1989, היא קיבלה את התואר "הקיסרית האם." לאור מצבה הבריאותי באותה עת לא התאפשר לה להיות נוכחת בהלוויית בעלה, ולאחר מכן נותרה בבידוד לשאר ימי חייה. ב-1995 היא הפכה לקיסרית האם שחיה הכי הרבה שנים, ועברה את קנשי, שנפטרה 873 שנים לפני כן.
הקיסר אקיהיטו העניק לאימו את השם קוג'ון לאחר מותה. היא קבורה במאוזוליאום הסמוך לזה של בעלה בבית הקברות הקיסרי במוסשינו.
הממלכה האחרונה (ספר)
סדרת הטלוויזיה "הממלכה האחרונה" מבוססת על סדרת הספרים. ב-2018, בעקבות הצלחת הסדרה, תורגם הספר לעברית בידי בועז וייס ויצא לאור בהוצאת אופוס.
עלילה
הדמות הראשית בספר הוא אות'רד, בן אצולה אנגלו-סקסוני אשר משפחתו שולטת בבבנבורג שבממלכת נורת'מבריה. כשהוא בן תשע, פושטים ויקינגים דנים על נורת'מבריה, ואות'רד יוצא עם אביו להילחם בהם. הדנים מנצחים בקרב, אביו של אות'רד נהרג ואות'רד מאומץ בידי יארל ראגנר ומתחנך כדני פגאני לכל דבר. הוא נאלץ לבחון מחדש את זהותו כאשר ראגנר נרצח בידי דני אחר בשם קיירטן. הוא מוצא מקלט בממלכה האנגלית העצמאית האחרונה - ממלכת וסקס, ומסייע למלכה, אלפרד הגדול, במלחמתו כנגד הדנים.
אבחון גנטי טרום השרשה
אִבְחוּן גֵּנֵטִי טְרוֹם הַשְׁרָשָׁה (באנגלית: Preimplantation genetic diagnosis, ובראשי תיבות: PGD) הוא אבחון תקינותו של עובר הנוצר בהפריה חוץ-גופית, ולפעמים גם של תקינותה של הביצית לפני ההפריה, אשר מתבצע טרם החזרת העובר לתוך הרחם. באבחון זה בודקים את קיומן של מחלות גנטיות, וכך נמנעים מהפסקת היריון על ידי האם או ההורים אם מתגלה מחלה כלשהי. שיטה זו לא מאבחנת מחלות בעובר, אלא בודקת לפי גנים מסוימים אם העובר נמצא בסיכון ללקות במחלות שנבדקו.
היסטוריה
בשנת 1967 זיהו רוברט אדוארדס וריצ'רד גרדנר את מינם של תאי בלסטוציסט (בלסטוציסט הוא עובר בן ימים בודדים) ארנביים. בשנות ה-80 של המאה ה-20 התפתח מאוד תהליך ההפריה חוץ-גופית, ובו זמנית פותחה טכנולוגיית PCR להגברת גנים וזיהוים. פיתוח שיטות אלו פרץ את הדרך לאבחונים גנטיים של עוברים ותאי מין. ב-1989 ערכו הנדיסיד ושותפיו את אבחוני טרום ההשרשה הראשונים המוצלחים. במבחנים ראשונים אלה, נעשה שימוש בשיטות המוזכרות לעיל על מנת לחפש מחלות המורשות בתאחיזה מינית. אבחון גנטי טרום השרשה הפך ליותר פופולרי בשנות ה-90 של המאה ה-20, ושימש כלי לזיהוי מחלות כמו אנמיה חרמשית, טאי זקס ובטא תלסמיה.
אופן ביצוע
אבחון גנטי טרום השרשה נעשה אחרי שההפריה מתרחשת מחוץ לגוף האישה. התאים העובריים משומרים תחת תנאים מעבדתיים אשר מאפשרים לקיחת דגימה בת תא אחד. השגת הדגימה נעשית בכל מיני שלבים של ההתפתחות העוברית. אפשר לקחת את הדגימה לפני ההפריה, מיד אחרי ההפריה, אחרי שלושה ימים של התפתחות ובעוד כמה שלבים, כתלות בצורך ובמחלה שמחפשים. לאחר מכן נבדקת הדגימה בשיטות שונות לפי מטרות האבחון, כאשר שתי השיטות העיקריות הן FISH ו-PCR.
ב-FISH נעשה שימוש כדי לבחון את התכולה הכרומוזומלית של התאים, כלומר בדיקה של הכרומוזומים בשלמותם, בעוד ב-PCR משתמשים כאשר מחפשים מחלות מסוימות, בנוסף למחלות שנמצאות בתאחיזה מינית. אחרי שעורכים בדיקות אלו ומבטיחים את שלמותם של התאים העובריים, מוחזרים העוברים לגופה של האישה כחמישה ימים אחר ההפריה, כדי להשלים את התפתחותם התקינה. לרוב מוחזרים לגוף האישה לא יותר מעובר אחד או שניים (במיוחד בסבבי הטיפול הראשונים), וזאת על מנת להימנע מהיריון מרובה עוברים שעלול להצריך הפחתת עוברים. ביום ה-12 עושים בדיקת דם למעקב אחר הורמון ההיריון, ובשבוע השביעי עושים סריקת אולטראסאונד על מנת להבטיח אי-הימצאות של מומים.
השפעה על העובר
אבחון גנטי טרום השרשה הוא פעולה פולשנית אשר מצריכה דיון ושיקול דעת מעמיקים. אחד הסיכונים הכרוכים בתהליך זה הוא גרימת נזק לעובר בזמן לקיחת הדגימה. סיכון נוסף מתבטא בתהליך של הקפאת התאים העובריים הראשנים, כך שלא כולם שורדים ויש סיכוי לאבד את כולם. ישנו מחקר נוסף אשר מתאר את הסיכויים הנמוכים של הישרדות העובר עד סיום ההיריון לנשים מבוגרות יחסית בגיל.
סוגיות חברתיות אתיות
כמו בכל התהליכים הרפואיים הקשורים ללידה ופוריות, אבחון גנטי טרום השרשה מעלה כמה דעות וסוגיות מורכבות. בחלק מהמדינות כמו גרמניה למשל, אבחון כזה נעשה על מנת להבטיח סיום תהליך היריון תקין ולידת תינוק חי. התהליך העלה מספר רב של סוגיות אתיות, כמו בחירת מין העובר על בסיס "איזון המינים במשפחה". אבחון גנטי טרום השרשה מאפשר אפליה נגד אנשים חולים ואחרים עם מוגבלויות. למעשה, בעתיד, אבחון כזה עלול לאפשר חיפוש אחר תכונות מסוימות אשר אין בהן סיכון רפואי, כמו יופי ורמת אינטליגנציה.
מדיניות וחוקיות
הבדיקה נעשית לאחר ייעוץ גנטי עם רופאים ויועצים גנטיים. ישנם מספר מרכזים גדולים באירופה וארצות הברית אשר רכשו ניסיון רב באבחון זה וגילו מספר רב של מחלות בעזרתה. רגישות האבחנה במרכזים כאלו מגיע לכמעט 98%. גם בישראל החלו מספר מרכזים להציע בדיקות PGD במקרים הדורשים אבחון כרומוזומלי, כולל מין עובר במחלות של תאחיזה מינית. בדיקות מולקולריות לאבחון גנטי ב-PGD של מחלות כמו סיסטיק פיברוזיס, מחלות ניוון שרירים וכדומה נעשות כבר זמן רב בישראל.
בגרמניה עד 2010 היה ניתן לבצע תהליך זה, אך החל מ-2011, חל איסור לשימוש בשיטה זו למעט במקרים מיוחדים. בהונגריה ניתן לבצע תהליך זה במקרים של מחלות גנטיות חמורות, וכאשר הסיכוי לחלות הוא יותר מ-10%. בהודו ישנה ביקורת קפדנית של תהליך זה, ומדי כמה שנים חלים שינויים ועדכונים בחוק בנוגע לסוגיה זו. באוקראינה אבחון גנטי טרום השרשה מותר בחוק, אך עובר ביקורת על ידי משרד הבריאות. בארצות הברית אין חוק פדרלי בנוגע לטכנולוגיות היריון, וגם אף מדינה לא חוקקה חוקים בעניין זה, כך שהביצוע נתון לקווים המנחים של איגודי הרופאים המקצועיים.
מושבת האמנים של באיה מארה
לבית הספר הייתה השפעה גדולה במחצית הראשונה של המאה ה-20 על הציור ההונגרי. זה בא לידי ביטוי באגודות הציירים כמו השמונה, האגודה החדשה לאמנים (KUT), אימפרסיוניסטים ונטורליסטים הונגרים (MIÉNK), אגודת פאל סיניאי מרשה, הציירים של השפילה ההונגרית הגדולה, (למעשה מושבת האמנים של קצ'קמט) וגם מושבת האמנים של סנטאנדרה, של מישקולץ ועוד, והשפעתו חלחלה לציור ההונגרי. זה היה בית הספר הראשון לציור שעבודתו אומצה וכובדה על ידי הקהל ההונגרי.
דרימארס
דרימארס היא סדרת מדע בדיוני ישראלית לנוער, שנוצרה ונכתבה על ידי חיים אביחיל וסיון שיקנאג'י עבור ערוץ זום. הסדרה מגוללת את קורותיהם של שמונה בני נוער הנכנסים למחנה אימונים לאסטרונאוטים כחלק ממשימה לטוס למאדים ולהכינה להתיישבות האנושות על הכוכבים, אך ללא ידיעתם, מאחורי גבם נרקמת מזימה המעמידה את המין האנושי בסכנה.
יוסי טולדו
יוסי טולדו (נולד ב-24 באוגוסט 1968) הוא שחקן ומדבב ישראלי.
דרימארס
הסדרה עלתה לשידור בערוץ זום ולשירות "HOT VOD Young" ב-3 במאי 2023.
רקע עלילתי
עלילת הסדרה מתקיימת בשני צירי זמן ומגוללת את קורותיהם של שמונה מתבגרים, אשר נשלחים להכין את כוכב הלכת מאדים לקראת יישוב המין האנושי בשל קריסת תנאי המחיה בכדור הארץ.
יוסי טולדו
ביוגרפיה
בתום שירותו הצבאי החל לעבוד בצוות הווי ובידור באילת במלון "המלך שלמה", שם שהה שמונה חודשים. ביחד עם שני חברים שעבדו איתו במלון, ניגש לאודישנים למחזמר "שיער" בבימויו של צדי צרפתי, שהציג בסינרמה, ושלושתם התקבלו. גרי בילו ראה את המחזמר והזמין את טולדו ללמוד בבית צבי. טולדו למד בבית צבי בשנים 1991–1994.
בבית צבי פגש טולדו את חנוך רוזן שהיה מורה שם. הם עבדו ביחד על מופע פנטומימה בשם "סיפורו של זרע", תחילתו בתרגיל בכיתה, שהפך למופע פנטומימה בן שעה וחצי שהציג ב-1994 בבית ליסין. הייתה זו עבודת הבימוי הראשונה של רוזן ותחילתו של שיתוף פעולה ממושך בין השניים. המופע סיפר על זרעונים שרצים בתוך רחם ומנסים לזכות בביצית, אחר-כך הופך הזרעון לילד, מגיע לתיכון, מתחתן וחוזר חלילה. טולדו שיחק בתפקיד הזרעון.
דרימארס
רקע עלילתי
בציר הזמן הראשון, המתרחש במתחם האימונים של "GSA" בכדור הארץ ביולי 2045, נאספים שמונת המתבגרים, לכל אחד מהם ייחוד משלו ומומחיות בתחומו, על מנת להתכונן ולהתאמן לקראת נסיעתם למאדים; על רקע האימונים, מוצגת התפתחות מערכות היחסים בין השמונה, ואף מערכות היחסים ביניהם לבין חברי הסוכנות המופקדים עליהם, כשבמקביל וללא ידיעתם, מאחורי גבם נרקמת מזימה המעמידה את המין האנושי בסכנה. בציר הזמן השני, המתרחש על מאדים בינואר 2046, לאחר שנאלצה המשלחת לנחות נחיתת חירום, מגלים השבעה כי נחתו בחלק הלא-נכון של מאדים. כשהם יוצאים למסע על מנת לשוב אל ההביטאט ולהתחיל את המשימה שלמטרתה נשלחו, נאבקים חברי המשלחת לשרוד לנוכח המאגרים המצומצמים שברשותם ובצל החשד כי בקרבם נמצא בוגד.
צילומים
צילומי הסדרה החלו בשלהי שנת 2022, והתקיימו במצפה רמון, בפארק תמנע ובאשדוד.
יוסי טולדו
ביוגרפיה
ב-1994 הופיע טולדו בהצגה "תעלולי סקפן" של מולייר בתפקיד הראשי של סקפן.
ב-1995 שיחק בשתי הצגות בתיאטרון באר שבע: בתפקיד פאק בהצגה "חלום ליל קיץ", מאת שייקספיר, בבימויו של שחר סגל; ובתפקיד נפתלי הרץ אימבר בהצגה "הפסנתר של ברטה" מאת מוטי אברבוך, בבימויו של עידו ריקלין. ב-1996 שיחק ב"ספר הג'ונגל" בתור קא הנחש ומלך הקופים.
ב-1998 שיחק בתפקיד הראשי של דון פסקואלה בהצגה "שדים ורוחות", מאת אדוארדו דה פיליפו, בבימויו של מיטקו בוזקוב, שהציגה בתיאטרון הספרייה.
בשנת 2000 שיחק בתפקיד הראשי בהצגה הקומית "מועדון הקופים הירוקים", מאת רוי סמיילס, בבימויה של לי גילת, שהציגה בתיאטרון תמונע. הוא גילם את מני, אחד מארבעה חולי. ב-2003 שיחק בתפקיד הראשי של פאדינאר ב"כובע הקש האיטלקי", מאת אז'ן לביש, בבימויו של מיטקו בוזקוב, שהציגה בתיאטרון הקאמרי.
בשנת 2005 שיחק בסרט "ג'נאם ג'נאם", בבימויו של חיים בוזגלו. טולדו מגלם בסרט את חייקן, אחד העובדים הזרים ומדבר בסרט טורקית. בין הסרטים הנוספים בהם שיחק היו "ללקק ת'תות", בבימויו של אורי ברבש, בתפקיד חייל (2002) ו"סיפורי בית קפה", בבימויו של עמית ליאור, בתפקיד הבלגי, 2003. שיחק בסרט הילדים "במבוני אין כמוני" בתור זרח מהצמד "זרח ותרח", זוג הגנבים שנגבו מהמלך במבלון את אגוז הזהב המלכותי. טולדו שיחק בסדרות ותוכניות טלוויזיה שונות, ביניהן "שמש", "הפיג'מות" ו"24/7 – תום אבני".
החל מ-2004 החל לשחק בסרטים חרדיים אצל אריאל כהן. הוא השתתף ב"מנין חסר", "הדיסק הצרוב", "נשק שחור" ועוד.
ב-2006 שיחק במופע "One" של ריטה, שביים חנוך רוזן. היה זה המופע המוזיקלי היקר ביותר בתולדות המדינה. טולדו גילם את האיש הלבן, כמו מלאך ששומר על ריטה, מראה לה את הדרך ומלווה אותה. ב-2007 שיחק בתפקיד הראשי של בלבוש בהצגה "קישקוש בלבוש", ביחד עם להקת ואלרי פאנוב מאשדוד. באותה שנה שיחק בהצגה "ראש משוגע", מאת פול פורטנר, בבימויו של דן רונן. טולדו גילם את יוקי, ספר מוחצן. בתחילת ההצגה מתרחש רצח והחוקר פונה לקהל ומבקש ממנו שיעזור לו לפתור את התעלומה בהסתמך על העלילה עד אז. להצגה יש ארבעה סיומים שונים והשחקנים משחקים אותם לפי הפתרונות שמציע הקהל, טולדו שיחק גם ב"פסטיגל על הזמן" בתפקיד "השען"- הרשע בסיפור שמנסה לקחת את מטבעות הזמן (הווה, עבר, עתיד).
נכון למרץ 2013 משחק יוסי טולדו בחמש הצגות שונות: שיחק במשך 14 שנה (מאז 2002) בתפקיד עוץ לי גוץ לי, בהצגה "עוץ לי גוץ לי", מאת אברהם שלונסקי, בבימויו של רוני פינקוביץ', בתיאטרון הקאמרי.
הוא משחק מאז 2010 בתפקיד ליצן החצר בהצגה "בגדי המלך החדשים", מאת הנס כריסטיאן אנדרסן, שמוצגת בתיאטרון המדיטק. הוא מופיע בהצגה ביחד עם להקת המחול של יורם כרמי מחולון, טולדו הוא השחקן היחידי בהצגה.
מאז 2011 משחק טולדו בשתי הצגות בבית ליסין, בבימויו של גלעד קמחי: "מנדרגולה", מאת יעקב שבתאי על פי מקיאוולי, בתפקיד ניצ'ה (פנטלונה) ו"אחים בדם", פרי עטו של וילי ראסל, בתפקיד מר ליונס.
טולדו משחק במופע "קומיקזה", תחילתו ב-2006 בהצגת "אימפרוגרופ" בתיאטרון הבימה וכיום הקבוצה מופיעה בפני קבוצות שונות כגון ועדי עובדים בבתי ספר. זהו מופע אימפרוביזציה בו הקהל מציע רעיון והשחקנים מאלתרים לפיו. בשנת 2016 השתתף בסדרה "נעלמים" בתור פיזנטי - עבריין רשע שקשור להרעלת המים, שחטף את דריה דניאלה ושאולי שרצו לגלות מי עומד מאחורי ההרעלות בעיירתם.
טולדו דיבב כמה סרטים וסדרות וכן הקליט קלטות המיועדות לילדים.
יוסי טולדו נשוי ללימור עופר טולדו, בעבר זמרת בהרכב "ללדין", להם שני ילדים, והם מתגוררים ברמת גן.
תפקידים
תיאטרון הבימה
תיאטרון בית ליסין
תיאטרון הספרייה
תיאטרון באר שבע
תיאטרון חיפה
תיאטרון הסינרמה
תיאטרון תמונע
תיאטרון גל תרבות
תיאטרון הקונגרס בתל אביב
תיאטרון המדיטק
תיאטרון צוותא
תיאטרון ארצי לנוער
תיאטרון אורנה פורת
פסטיגלים
קולנוע וטלוויזיה
קולנוע
טלוויזיה
אכלו משמנים
אִכְלוּ מַשְׁמַנִּים הוא פיוט אשכנזי לשבת חנוכה שזהות מחברו אינה ידועה, השם אברהם חתום באקרוסטיכון בראשי הבתים וייתכן שזהו שם מחברו. כיום, שירת הפיוט נפוצה בעיקר בקרב יוצאי יהדות גרמניה, ומספר חצרות חסידיות.
בכמה מהדורות של זמירות שבת מיוחס הפיוט לרבי אברהם אבן עזרא, אך ייחוס זה ככל הנראה אינו נכון.
תוכן הפיוט
לשון הפיוט ומטרתו עוררו עליו עוררין בקרב חלק מפוסקי ההלכה שהרי אין סעודת חנוכה מצווה כלל, כגון המהר"י ברונא שכתב כי: הרב אהרן וירמש (רב במץ במאה ה-18), כותב בחריפות: בשל התנגדותו, חיבר הרב וירמש זמר דומה, המדגיש את חשיבות לימוד התורה בחנוכה.
בקרב תנועת החסידות היו שהכשירו את הפיוט בטענה כי קיימים בו כוונות ורמזים נסתרים, ביניהם רבי פנחס מקוריץ, ורבי יצחק יעקב רבינוביץ האדמו"ר מביאלא, אך האדמו"ר ממונקאטש רבי חיים אלעזר שפירא כתב כי לפיוט אין טעם וריח של תורה.
פרדיננד גוגליה
פרדיננד יוהאן אנטון ריטר גוגליה פון זלוטה ליפה (בגרמנית: Ferdinand Johann Anton Ritter Goglia von Zlota Lipa; 13 בספטמבר 1855 – 17 בספטמבר 1941) היה גנרל בצבא האוסטרו-הונגרי, אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה.
תחילת דרכו
גוגליה נולד ב-13 בספטמבר 1855 בעיר בודפשט שהשתייכה אז לאימפריה האוסטרית (כיום העיר היא בירת הונגריה). אביו היה קצין בדרגת מיור. הוא למד באקדמיה הצבאית הטכנית בווינה, וב-1 בספטמבר 1875 התגייס בדרגת לויטננט לצבא האוסטרו-הונגרי. הוא הוצב ברגימנט הארטילריה ה-12 בלייבאך. ב-1878 השתתף בכיבוש של בוסניה והרצגובינה. בין 1879–1881 סיים בהצלחה את בית הספר לארטילריה, והועלה לדרגת אובר-לויטננט. הוא החל לטפס בסולם הדרגות: ב-1 במאי 1889 הועלה לדרגת האופטמן, ב-1 בינואר 1896 לדרגת מיור וב-1 במאי 1900 לדרגת אוברסט-לויטננט. באותה שנה הוא החל לשמש כמדריך בבית הספר לתותחנות, וב-18 בספטמבר מונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-16. ב-1 במאי 1904 קודם לדרגת אוברסט. ב-24 באפריל 1906 מונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-2, וב-1907 עוטר באות מסדר כתר הברזל מחלקה שלישית על הישגיו כמדריך צבאי ומפקד רגימנט. ב-15 באפריל 1910 הוא מונה למפקד בית הספר לתותחנות. ב-1 במאי של אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל מיור ומונה לנשיא הוועדה הצבאית הטכנית. ב-28 בספטמבר 1912 הועלה לדרגת פלדמרשל-לוטננט, וב-1 במאי 1913 עוטר בצלב האבירים של מסדר לאופולד על הצלחותיו בתפקיד מפקד בית הספר לתותחנות.
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, מונה גוגליה למפקד אחד המבצרים בעורף. צעד שנחשב לחריג בצבא האוסטרו-הונגרי כיוון שגוגליה היה קצין ארטילריה. לקראת סוף אוגוסט הועבר גוגליה לפקד על בריגדת התותחנים ה-43 אשר הייתה חלק מהדיוויזיה ה-43 בפיקודו של אלברט שמידט אשר היה זוטר מגוגליה בדרגה. הוא פיקד על הבריגדה במהלך קרב גליציה וקרב למברג, על חלקו בקרבות קיבל את אות מסדר העיט האדום מהקיסרות הגרמנית. ב-3 בדצמבר של אותה שנה הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-33 אשר הייתה חלק מהקורפוס החמישי. הוא היה גנרל הארטילריה הראשון בצבא האוסטרו-הונגרי שפיקד על יחידה בגודל של דיוויזיה. הוא פיקד על הדיוויזיה במהלך הקרבות סביב קרקוב, ולאחר מכן השתתף במרדף אחר הכוחות הרוסיים לנהר נידה. בינואר 1915 הועברה הדיוויזיה לאזור הקרפטים והשתתפה במתקפת הקרפטים. במאי של אותה שנה הוא השתתף במתקפת גורליצה-טרנוב ובנסיגה הגדולה. על חלקו בקרבות הוא מונה למפקד הקורפוס החמישי. הקורפוס שלו זכה להצלחות במרדף אחר הכוחות הרוסיים הנסוגים, ועל כך הוענק לו תואר האצולה "פון זלוטה ליפה" (על שם שתי עיירות שמהן הצליח לגרש את האויב). במהלך מתקפת ברוסילוב ביוני 1916, הצליח הקורפוס של גוגליה לשמור על עמדותיו, אולם עקב נסיגת הקורפוסים השכנים נאלץ לסגת גם כן כדי להימנע מכיתור. הקורפוס שלו הצליח להתייצב ביולי, ולהדוף את הרוסים לאחור. על כך הוא עוטר בדרגה הראשונה של אות מסדר לאופולד, באות מסדר הכתר הפרוסי עם כוכב, וב-14 בנובמבר של אותה שנה הועלה לדרגת פלדצוגמייסטר. בדצמבר 1917 הוא מונה למפקח הכללי של הארטילריה, אולם בעקבות כישלון מתקפת הנהר פיאווה, מונה ביולי 1918 למפקד הקורפוס ה-24 בחזית האיטלקית. לאחר חודש הוא מונה למפקד "קבוצת בלונו" אשר הייתה בגודל של ארבעה קורפוסים. הוא שימש בתפקיד זה עד לתבוסה הסופית בחזית האיטלקית בקרב ויטוריו ונטו.
ביום האחרון של 1918 פרש גוגליה מהצבא בשל ביטול המלוכה האוסטרו-הונגרית. הוא נפטר בווינה ב-17 בספטמבר 1941.
פלאות
פלאות הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימויו של אבי נשר, שיצא לאקרנים ב-2013. זהו סרט מתח קומי המהווה מחווה לז'אנר הפילם נואר.
במרכז הסרט עומדת דמותו של צעיר המכונה "ארנב" (אורי חזקיה), הפותח את דלת ביתו בפני חוקר פרטי (אדיר מילר) לצורך תצפית על דירה נטושה ממול, אליה הוכנס רב מקובל מפורסם על ידי אנשיו.
ישנם קטעי אנימציות דו-ממד ייחודיים המשולבים בסרט. האנימציה נעשתה על ידי צוות אנימטורים בראשות אבי בלייר.
הסרט שאב השראה מפרשת היעלמותו של ניר בן ארצי.
עלילה
ארנב הוא כינויו של צעיר חילוני (אורי חזקיה) המתגורר בירושלים ועובד כברמן בפאב בעיר, לצד בת זוגו לשעבר, וקס (אפרת גוש), שהחלה בתהליכי חזרה בתשובה. ארנב מצייר בלילות ציורי גרפיטי ברחבי העיר ולובש מסיכה כדי להסתיר את פניו מפחד החוק. ערב אחד צופה ארנב בשלושה גברים דתיים (אלברט אילוז, אלון דהן ועופר יער) המכניסים אדם מכוסה בשמיכה אל תוך דירה נטושה הנמצאת אל מול חלונו. למחרת פונה אל ארנב חוקר פרטי בשם יעקב גיטיס (אדיר מילר), המבקש להשתמש בדירתו של ארנב לצורך תצפית על הדירה הנטושה ובתמורה לתשלום. ארנב מתנדנד בין סירוב והסכמה, אך בהמשך נעתר ארנב לבקשת החוקר, ומתקין בדירה מצלמה נסתרת. משלב זה חייו מסתבכים בפרשה הכוללת מקובל נערץ בשם שמעיה כנפו (יהודה לוי), אשה יפהפייה בשם אלה גורסקי גיסתו של הרב, המתחקה אחריו (יובל שרף), ומגוון דמויות ירושלמיות נוספות. עלילת הסרט הושפעה מפרשת היעלמותו של הרב ניר בן ארצי.
הפקה
אבי נשר נפגש עם שאנן סטריט סולן הדג נחש לצורך שילוב שירים שלו בפסקול של סרט שתכנן להוציא. במהלך ההיכרות שלהם הראה סטריט הירושלמי לנשר דמויות ומקומות ייחודיים בירושלים ובמסגרת זו עלה במוחו של נשר הרעיון לכתוב תסריט משותף שבמרכזו ירושלים והדמויות שסובבות אותה. על אף שלסטריט לא היה כל ניסיון בכתיבת תסריטים הוא הסכים להצעה.
דמותו של "ארנב" מבוססת במקצת על חייו של סטריט עצמו ולדבריו הבר שהוא עובד בו והדמויות סביבו, דומות לעבודותיו של סטריט בעברו. ולמרות זאת הם החליטו שהוא לא יהיה אמן מוזיקלי, אלא צייר ואמן גרפיטי.
מחווה לסגנון "הסרט האפל" (פילם נואר)
הפילם נואר (הסרט האפל) הוא סגנון בימוי שמאופיין בתאורה מוצללת (ולעיתים צילום בשחור לבן), עולם ניהליסטי, גיבור ציני וקודר שלעיתים קרובות מגלם בלש או חוקר פרטי, אי צדק, אישה קטלנית (פאם פאטל), וזוויות צילום לא שגרתיות. פלאות מהווה מחווה לסרטי הפילם נואר שהחלו להופיע בשנות ה-40 של המאה ה-20.
בסרט פלאות יש רבים ממאפיינים אלו, ארנב (אורי חזקיה) הסרט מזכיר את אל. בי ג'פריז מהסרט חלון אחורי של היצקוק. בדומה לפלאות, בסרט חלון אחורי גיבור הסרט צופה מחלון ביתו על שכניו ומגלה סודות אפלים עליהם. יעקב גיטיס (אדיר מילר) מזכיר את דמותו של ג'ייק (ג'ייקוב) גיטיס מהסרט צ'יינהטאון של פולנסקי, דמות של בלש לשעבר קשוח וציני שרודף צדק בעולם חסר צדק. לבושו של יעקב, מעיל וכובע, מזכיר את לבושם של דמויות רבות מסרטי פילם נואר לדוגמה ולטר נף (ביטוח חיים כפול) או ג'ון פרגסון (ורטיגו). סגנונו המפוקח והקשוח של יעקב תואם את זה של בלשי הפילם נואר. דמותה של אלה (יובל שרף) מהווה את דמות האישה הקטלנית (פאם פאטל). אישה יפה ומלאת תשוקה המסתירה סודות אפלים מעברה.
וולוו B6BLE
וולוו B6BLE (בשוודית : Volvo B6BLE) הוא אוטובוס מתוצרת וולוו אוטובוסים השוודית, אשר יוצר בין השנים 1999–2001.
ביו השנים 1999–2000 הדגם יוצר בסקוטלנד. בין השנים 2000–2001 הדגם יוצר בשוודיה.
פלטכניקה
פלטכניקה היה מפעל לייצור כיסאות בקיבוץ ניצנים.
פלטכניקה הוקמה בשנת 1943 על ידי יוסף אברהמי (יוסוף) ואוטו בלאושטיין. החברה התמחתה בעבודות חריטה מסובכות ובעבודות ריתוך מתוחכמות. החברה גם עסקה במכירת גנרטורים לריתוך. החברה הייתה ממוקמת ברח הגדוד העברי 5 בתל אביב. בתחילת שנות ה-60 עבר המפעל לייצור כיסאות למשרד ולתעשייה, "כיסאות הייעול" החברה הייתה הראשונה בארץ לייצר כיסאות ארגונומיים לישיבה נכונה עם תמיכה נכונה לגב למניעת כאבי גב לשימוש במשרדים ומפעלי תעשייה. החברה השתמשה בידע וחלקים גרמניים עם שיתוף פעולה עם מפעל גרמני גדול.
בשנת 1969 נרכש המפעל בידי קיבוץ ניצנים והציע מגוון רחב של כיסאות למשרד. משרד החברה המשיך לפעול בתל אביב. בשנות ה-80 ייצא המפעל לאירופה ולארצות הברית.
בשנות ה-90 רכשה החברה ידע לייצור מושבים לתחבורה ציבורית מחברת Vogel הגרמנית וידע לייצור כיסאות לחדרי הרצאות מחברת Sokoa הצרפתית.
בתחילת המאה ה-21 היו לחברה שלוש חטיבות עסקיות: מושבים לתחבורה ציבורית, כיסאות משרדיים ו-OEM. החברה מכרה מושבים בין השאר לאוטובוסים של אגד, מטרופולין וקונקס ולרכבת ישראל. כן ייצרה החברה מושבים לרכבים ממוגנים של פלסן סאסא, שנמכרו לצבא ארצות הברית וכיסאות קליניקה.
בשנת 2015 נסגר המפעל בניצנים.
אוסטרליה (סרט)
אוסטרליה הוא סרט הרפתקאות דרמה מ 2008 בבימויו של באז לורמן בכיכובם של ניקול קידמן ויו ג'קמן. התסריט נכתב על ידי לורמן והתסריטאי סטיוארט ביטי, עם רונלד הארווד וריצ'רד פלאנגן. הסרט הוא סיפור המתרחש בין 1939 ל-1942 על רקע מומחז של אירועים ברחבי צפון אוסטרליה באותה תקופה, כמו קרב דרווין במהלך מלחמת העולם השנייה.
עלילה
בשנת 1939, שבועות לפני תחילת מלחמת העולם השנייה, ליידי שרה אשלי מאנגליה נוסעת לאוסטרליה כדי לאלץ את בעלה המתעלל למכור את תחנת הבקר המקרטעת שלו, Faraway Downs. התחנת ענק משתרעת במערב אוסטרליה ובהטריטוריה הצפונית, להגיע צפונה אל הים טימור. בעלה שולח נהג בקר עצמאי, הנקרא "The Drover", להעביר אותה ל-Faraway Downs.
בעלה של ליידי שרה נרצח לפני שהיא מגיעה; השלטונות אומרים לה שהרוצח הוא זקן אבוריג'יני המכונה "המלך ג'ורג". מנהל התחנה, ניל פלטשר, מנסה בחשאי להשיג שליטה על Faraway Downs כדי למכור אותה לטייקון הבשר לסלי 'קינג' קרני, ובכך ליצור מונופול בקר מוחלט. בינתיים, בדרווין, קצין הלוגיסטיקה של צבא אוסטרליה קפטן דאטון מנהל משא ומתן על מחירי בשר בקר עם קרני בשם בעלות הברית.
ליידי שרה חסרת הילדים שבויה על ידי הילד נולה, שיש לו אם אבוריג'ינית ואב לבן. נולה, שריגל אחרי פלטשר, מגלה את תוכניתו לליידי שרה, שמפטרת את פלטשר ומנהלת את תחנת הבקר בסיוע הצוות שנותר שלה. למחרת, שוטרים מגיעים לקחת את נולה לאי המיסיון כפי שעשו עם ילדים חצי אבוריג'ינים אחרים. תוך כדי התחמקות מהם, אמה של נולה דייזי טובעת כשהיא מתחבאת איתו במגדל מים. ליידי שרה מנחמת את נולה בשירת השיר "Over the Rainbow". נולה אומר לה ש"המלך ג'ורג'" הוא סבו, ושכמו הקוסם מארץ עוץ, גם הוא "איש קסם".
ליידי שרה משכנעת את דרובר לקחת את הבקר לדרווין למכירה. דרובר מוביל צוות של שבעה רוכבים, כולל גיסו האבוריג'יני מגארי, גולאג', נולה, ליידי שרה, בנדי ורואה החשבון של התחנה קיפלינג פלין, כדי להסיע את 1,500 הבקר לדרווין. הם נתקלים במכשולים שונים בדרך, כולל שריפה שהציתו אנשיו של קרני שמפחידה את הבקר, וכתוצאה מכך מותו של פלין כאשר הקבוצה ממהרת לעצור את הבקר מלדרוך על צוק. ליידי שרה ודרובר מתאהבים, והיא הולכת ומעריכה את השטח האוסטרלי. השניים חולקים רגע רומנטי מתחת לעץ, שבו הוא מגלה שהיה נשוי פעם לאישה אבוריג'ינית שמתה לאחר שסירבו לקבל טיפול רפואי בבית חולים לבן. מכיוון שהוא מיודד עם האבוריג'ינים, רבים מהלבנים האחרים בשטח נמנעים ממנו. ליידי שרה חושפת את חוסר היכולת שלה להביא ילדים ביולוגיים לעולם. במהלך הימים הבאים, הצוות מסיע את הבקר דרך מדבר נוור נוור הבוגדני. כשהיא סוף סוף מגיעה לדרווין, הקבוצה דוהרת להעלות את הבקר על הספינה לפני הבקר של קרני על מנת להבטיח תשלום.
ליידי שרה, נולה ודרובר חיים ביחד ב-Faraway Downs במשך שנתיים. בינתיים, פלטשר מצליח להשתלט על אימפריית הבקר של קרני לאחר שתיזמר את מותו של קרני בתאונה והתחתן עם בתו, קתרין. הוא חוזר ל-Faraway Downs ומאיים על שלומו של נולה אלא אם כן ליידי שרה תמכור את תחנת הבקר שלה. פלטשר מפחיד אותה בכך שהוא מגלה שהוא רצח את בעלה של ליידי שרה (לא "המלך ג'ורג'") ושהוא גם אביה של נולה.
נולה מתכוון לצאת לטיול עם "המלך ג'ורג'", למורת רוחה של ליידי שרה. היא ודרובר מתווכחים על מה הטוב ביותר עבור נולה, ולאחר מכן דרובר עוזב את Faraway Downs. נולה נתפס על ידי השלטונות ונשלח לגור באי המיסיון. ליידי שרה, שבאה לראות בנולה את בנה המאומץ, נשבעה להציל אותו. עם הסלמה של מלחמת העולם השנייה, היא הולכת לעבוד כמפעילת רדיו לצד קתרין. כשהיפנים תוקפים את אי המיסיון ואת דרווין ב-1942, ליידי שרה חוששת שנולה נהרג.
דרובר חוזר לדרווין לאחר ששמע על התקיפה. הוא נודע על חטיפתו של נולה לאי המיסיון, והולך עם מגארי, איבן ואח נוצרי צעיר כדי להציל אותו ואת שאר הילדים. במהלך החילוץ, מגארי מקריב את עצמו כהסחה כדי שהאחרים יוכלו לברוח. בינתיים, ליידי שרה ותושבי העיר האחרים מפונים דרומה על ידי קפטן דוטון. דרובר והילדים מפליגים לנמל בדרווין כשנולה מנגן את "Over the Rainbow" על המפוחית ​​שלו; ליידי שרה שומעת את המוזיקה והשלושה מתאחדים מחדש. פלטשר, מוטרד מהחורבן הכלכלי שלו וממותה של קתרין במהלך המתקפה היפנית, מנסה לירות בנולה ברובה של חייל. בעוד ליידי שרה ודרובר ממהרים להציל את נולה, "המלך ג'ורג'" פוגע בפלטשר בחנית והורג אותו.
ליידי שרה, דרובר ונולה חוזרים לביטחונם של ה-Faraway Downs המרוחקים. זמן מה לאחר מכן, "המלך ג'ורג'" קורא לנולה, שחוזר לאאוטבק עם סבו כשליידי שרה ודרובר מסתכלים.
הפקה
במקור, באז לורמן תכנן לעשות סרט על אלכסנדר הגדול בכיכובם של לאונרדו דיקפריו וניקול קידמן, עם תסריט של דייוויד האר. הבמאי בנה אולפן בצפון הסהרה, אך אלכסנדר תוצרת אוליבר סטון שוחרר תחילה ולאחר מספר שנים בפיתוח, לורמן נטש את הפרויקט כדי ליצור סרט קרוב יותר לבית. האפקטים החזותיים נעשו על ידי Animal Logic ו-The LaB Sydney. לוהרמן בילה שישה חודשים במחקר כללי של ההיסטוריה האוסטרלית. בשלב מסוים הוא שקל להגדיר את סרטו במהלך הצי הראשון, 11 ספינות שהפליגו מבריטניה ב-1787 והקימו את המושבה הראשונה בניו סאות' ויילס. הבמאי רצה לחקור את מערכת היחסים של אוסטרליה עם אנגליה ועם האוכלוסייה הילידית שלה. הוא החליט להגדיר את הסרט בין מלחמות העולם הראשונה והשנייה על מנת למזג רומן היסטורי עם הדורות הגנובים, שבו אלפי ילדים אבוריג'ינים מעורבים הוצאו בכוח ממשפחותיהם על ידי המדינה והשתלבו בחברה הלבנה. לורמן אמר שסרטו מתאר "אוסטרליה שעברה מיתולוגיה".
ליהוק
במאי 2005, ראסל קרואו וניקול קידמן נכנסו למשא ומתן כדי לככב בפרויקט ללא שם של אולפני המאה ה-20 שנכתב על ידי הבמאי באז לורמן והתסריטאי סטיוארט ביטי, כאשר לורמן ביים את הסרט. במאי 2006, בשל אישורו האישי של קרואו לפני החתימה על הפרויקט, ביקש לורמן להחליף את השחקן בהית לדג'ר. קרואו אמר שהוא לא רוצה לעבוד בסביבה שהושפעה מצרכים תקציביים. על סוגיית הליהוק הזו, אמר לורמן, "היה קשה להצמיד את [קרואו] למטה. בכל פעם שהייתי מוכן, ראסל היה במשהו אחר, ובכל פעם שהוא היה מוכן, הייתה לי מהומה נוספת". ביוני הבא, לורמן החליף את קרואו בשחקן יו ג'קמן. בינואר 2007, השחקנים בריאן בראון, ג'ק תומפסון ודייוויד וונהאם לוהקו לאוסטרליה. בנובמבר 2006, לורמן החל לחפש שחקן שיגלם ילד אבוריג'יני בן 8-10 ובאפריל 2007 לוהק ברנדון וולטרס בן ה-11 לתפקיד נולה. האקדמיה ד. ברונו סטארס כתבה על האופן שבו בחירת הליהוק הזו וההחלטה להקריין את דמותו של Nullah מחזקים את המסר ה"נוטה לשמאל" שלו לגבי 'הדורות הגנובים'.
מפגש בברלין
מפגש בברלין הוא ספר מתח מאת מישקה בן דוד, שיצא לאור בהוצאת מעריב בשנת 2006. בן דוד שירת ב"מוסד" בתפקידי שטח, מודיעין ופיקוד. הגיע לדרגה גבוהה במוסד. בין היתר כיהן כראש מחלקת המודיעין של אגף המבצעים במוסד. הספר מתמקד בקונפליקט שבו נתון עובד בכיר ב"מוסד", בנם של ניצולי שואה המוצב בגרמניה.
עלילת הספר
עלילת הספר נפתחת עם הצבתו של דור ליטווין, בכיר באגף המבצעים של המוסד, בשליחות הארגון בגרמניה כאיש הקשר של הארגון עם שירות הביון הפדרלי הגרמני. ליטווין הוא בנם של ניצולי שואה, אשר בעברו שירת כלוחם ומפקד בצנחנים ושימש כלוחם ומפקד ביחידה מבצעית במוסד. על שלושה מן המבצעים בהם השתתף בעברו הוענק לו צל"ש. בעקבות מידע על קבוצת צעירים ישראלים הרוצים לבצע פיגוע טרור בברלין ולפוצץ מכונית תופת בקרבת עצרת שעורכים גורמים ניאו נאצים לציון היום בו התאבד היטלר, נדרש ליטווין בהוראת ראש המוסד לשתף פעולה עם השירות החשאי הגרמני ולהביא ללכידתם של הישראלים. הדבר מציב בפני ליטווין קונפליקט מורכב ובמהלכו הוא נאלץ להתמודד עם סוגיות כגון גרמניה שלאחר השואה ומלחמת העולם השנייה, הרצון לנקמה בעם הגרמני ומורשת השואה.
אוסטרליה (סרט)
פוסט פרודקשן
שבועיים לפני הקרנת הבכורה של הסרט, ה"דיילי טלגרף" דיווח בטעות שלורמן נכנע ללחץ האולפן לאחר שיחות "אינטנסיביות" עם בכירים וכתב מחדש ואז צילם מחדש את הסוף של אוסטרליה לסיכום משמח יותר לאחר "ביקורות הרות אסון" מהמבחן הקרנות. כדי להתמודד עם דיווחים שליליים אלה, בסטודיו היו ג'קמן וקידמן בקידום הסרט בתוכנית המופע של אופרה וינפרי, אשר מוקדש פרק שלם של התוכנית לסרט, ועוזר היו"ר של פוקס טום רותמן דיבר אל לוס אנג'לס טיימס שבהם הוא תיאר את המאמר של דיילי טלגרף כ"שטותי בעליל. זה אופייני מדי לאופן שבו העולם עובד היום שכולם הרימו כתבה אנונימית ומלאת ציטוטים בצהובון מסידני ואף אחד לא טרח לבדוק אם הוא מדויק". רוטמן אמר גם שלורמן היה חתך סופי בסרטו. הבמאי הודה שכתב שישה סופים בטיוטות שחיבר, וצילם שלושה מהם.
ביקורת
אוסטרליה קיבלה ביקורות מעורבות ממבקרים. נכון ליוני 2020, הסרט מחזיק בדירוג אישור של 55% אצל צובר הביקורות Rotten Tomatoes, בהתבסס על 222 ביקורות עם דירוג ממוצע של 5.93/10. הקונצנזוס הביקורתי של האתר אומר: "בנויה על נופים מפוארים והפקה ללא דופי, אוסטרליה למרבה הצער עמוסה בדמויות מצוירות דק וחוסר מקוריות". ב- Metacritic, לסרט יש ציון ממוצע משוקלל של 53 מתוך 100, המבוסס על 38 מבקרים, מה שמציין "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
מבקרים אוסטרלים
ג'ים שמברי ב- הסידני מורנינג הרלד (מלבורן) כתב, "הסרט בסדר, ואף פעם לא משעמם, אבל, ילד, האם הוא ארוך מדי", והוסיף, "יותר חשוב מכך, סרטים מקומיים עם נושאים שחורים או דמויות ילידים מרכזיות נוטים להצליח בצורה גרועה, אז אם אוסטרליה תצליח כאן זה יכול להוות פריצת דרך. תמיד התקשנו להתמודד עם סוגיות גזעיות בסרטים, אז, מהבחינה הזו, הסרט יכול להיות ציון דרך". קלייר סאתרלנד, בביקורת שלה ל"הראלד סאן" (מלבורן) כתבה, "מכתב אהבה לנוף האוסטרלי ולהיסטוריה שלנו, לאוסטרליה יש שובר קופות בינלאומי שנכתב על כל זה", ודיילי טלגרף של סידני כתב, "נוכחות המסך של קידמן היא לא פחות מזוהרת". בביקורת שלו עבור The Australian (סידני), כתב דייוויד סטראטון, "זו לא יצירת המופת לה קיווינו, אבל אני חושב שאפשר לומר שזה סרט טוב מאוד במובנים רבים. אמנם הוא יהיה מאוד פופולרי. עם הרבה אנשים אני חושב שיש אווירה קלה של אכזבה אחרי הכל. למרות הפגמים שלו - ובהחלט יש לו פגמים - אני חושב שאוסטרליה הוא סרט מרשים וחשוב". מארק נגלאזאס מ- The West Australian (Perth) האשים ביקורות חיוביות מכלי עיתונות של ניוז בע"מ במניפולציה של פוקס המאה ה-20 ,תאגיד החדשות של רופרט מרדוק, כינה את אוסטרליה סרט של "אימה בלתי פוסקת" ש"מתרוצץ בשכרות מקומדיה מטורפת למילס ולמלודרמה בונית בטווח של כמה סצנות".
מבקרים בריטים
אן בארוקלאו מהטיימס (לונדון) העניקה לסרט ארבעה מתוך חמישה כוכבים, ומציינת שהסרט מתנגד לציפיות ו"במה שמתגלה כסיפור רב-שכבתי הוא מתאר אוסטרליה של שנות ה-40 שהיא בבת אחת יפהפייה ומשכנעת. אכזרי עוצר נשימה". בוני מלקין מדיילי טלגרף (לונדון) ציינה: "מבקרים מקומיים דאגו שהסרט המיוחל באוסטרליה יציג לעולם סדרה של קלישאות אנטיפודיות עתיקות יומין. חששותיהם היו מבוססים".
מבקרי ארצות הברית
אנדרו סאריס, בביקורת שלו עבור ה-New York Observer, כתב, "אוסטרליה היא בבירור עבודת אהבה, ועניין של גאווה לאומית. זה גם קצת בלגן. אני חייב להודות שאולי הייתי קשה יותר עם סרטו של מר לורמן אם לא הייתי מוקסם מגב' קידמן מאז שראיתי אותה לראשונה בסרטו של פיליפ נוייס, סיכון רטוב ב-1989; לדעתי, היא לא איבדה דבר מהזוהר שלה ב-20 השנים שחלפו מאז". בביקורת שלו עבור Time, כתב ריצ'רד שיקל, "האם ראית הכל באוסטרליה יש הצעה תריסר פעמים בעבר? בטח שיש לך. זה סרט שפחות נוצר על ידי הבמאי והשותף לכותב בז לוהרמן מאשר מורכב, בסגנון ד"ר פרנקנשטיין, משאריות הגוף של סרטים קודמים. מה שמשאיר אותנו לשאול את השאלה הזו: איך זה שזה כל כך משעשע להחריד?" ג'ו מורגנשטרן מ"וול סטריט ג'ורנל", סבור כי "בלב ליבה אוסטרליה היא מערבון מיושן - צפוני, אם תרצו. - ומהנה על אחת כמה וכמה." ניק רוג'רס, מ-FilmYap, מוסיף כי, "לוהרמן עשה את המיתולוגיה של מולדתו כפי שבמאים אמריקאים כמו שעשה ג'ון פורד עם מערבונים - הגזמות דרמטיות ברישיון המשתלמים בהמוניהם." אן הורנאדיי, בביקורת שלה ל"וושינגטון פוסט", כתבה, "מחזה שאפתני, מפנק להחריד של רומנטיקה, אקשן, מלודרמה ורוויזיוניזם, אוסטרליה סוערת, מפוצצת מדי, מגוחכת לחלוטין ומשעשעת בטירוף". בביקורת שלה עבור Salon.com, כתבה סטפני זכרק, "המחצית השנייה של אוסטרליה, ניסיונו של לורמן לחלץ בוכה בזמן מלחמה, הוא כל כך סנטימנטלי באגרסיביות שהוא מתחיל להרגיש יותר כמו עונש מאשר הנאה. עזבתי את אוסטרליה בהרגשה סחוט ונחלש, כאילו סבלתי מהרעלה הדרגתית בידיו של מדען מטורף".
ביקורת בישראל
באתר Seret.co.il הסרט דורג 6.6 מתוך 10 על ידי גולשים. יאיר הוכנר, כתב באתר "לפי דעתי אחד התסריטאים הגרועים ביותר בעולם. לא היה לסרט הזה אפילו סיכוי אחד נורמאלי להפוך ליצירה קולנועית מונומנטלית אמיתית. תערבבו פנימה את "הקוסם מארץ עוץ" ושירי פופ קיטשיים דביקים ותשכחו מכול ניסיון להפוך את הסרט הזה לחשוב באמת."
ינון ירוס באתר MAKO, כתב "אוסטרליה לפחות יודעת לבקש סליחה מהאבוריג'נים. האינדיאנים עוד מחכים לזה מהאמריקאים, ואותנו אני בכלל לא מזכיר."
באתר הארץ נועם בוקסבאום אמרה "אוסטרליה ארוך ומתיש, בכך אין ספק. אך במהלכו עולה גם תחושה שכוונותיו של לורמן, שחוזר לארצו בהפקת ענק כשעמו שני כוכבי על שנולדו כמוהו באוסטרליה, היו שונות מאלה שנראו לבסוף על הבד (למשל, סוף הסרט הוחלף על פי דרישת המפיקים)."
הכוחות המזוינים של ארמניה
הכוחות המזוינים של ארמניה (בארמנית: Հայաստանի զինված ուժեր) מורכבים משני אגפים: צבא היבשה, וחיל האוויר וההגנה האווירית (המהווה אגף מאוחד). אף על פי שהוקם חלקית מכוחות הצבא הסובייטי לשעבר שהוצבו ברפובליקה הארמנית (בעיקר יחידות של ארמיית המשמר השביעית של המחוז הצבאי של עבר הקווקז), ניתן לייחס את צבא ארמניה לייסודה של הרפובליקה הראשונה של ארמניה בשנת 1918. בהיותה מדינה ללא מוצא לים, לארמניה אין צי.
מפקד הצבא הוא ראש ממשלת ארמניה, ניקול פשיניאן. משרד ההגנה מופקד על ההנהגה הפוליטית בראשותו של דויט טונויאן, ואילו הפיקוד הצבאי נותר בידי המטכ"ל, בראשות הרמטכ"ל, שהוא לוטננט גנרל אוניק גספריאן.
היסטוריה
ארמניה הקימה את משרד ההגנה ב-28 בינואר 1992. משמר הגבול הכפוף למשרד מסייר בגבולות ארמניה עם גאורגיה ואזרבייג'ן ואילו כוחות רוסים ממשיכים לפקח על גבולותיה עם איראן וטורקיה. מאז 2002, ארמניה חברה בארגון האמנה לביטחון משותף. ארמניה חתמה על תוכנית שיתוף פעולה צבאית עם לבנון ב-27 בנובמבר 2015.
מאז 1988 נמצאים כוחות הצבא הארמנים במצב מלחמה עם אזרבייג'ן השכנה.
אמנת הביטחון
האמנה על הכוחות המזוינים הקונבנציונליים באירופה אושרה על ידי הפרלמנט הארמני ביולי 1992. האמנה קובעת מגבלות מקיפות על קטגוריות מפתח של ציוד צבאי, כגון טנקים, ארטילריה, כלי רכב קרביים משוריינים, מטוסי קרב ומסוקים קרביים, וקובעת השמדת נשק מעבר לגבולות אלה.
פקידים ארמנים הביעו בעקביות נחישות לעמוד בהוראותיה וכך ארמניה מסרה נתונים על חימוש כנדרש על פי האמנה. למרות זאת, אזרבייג'ן מאשימה את ארמניה בהצבת חלק גדול מכוחותיה הצבאיים לנגורנו-קרבאך ובכך לעקוף את התקנות הבינלאומיות הללו. ארמניה אינה יצואנית משמעותית של נשק קונבנציונלי, אך היא סיפקה תמיכה, כולל חומר, לארמנים החיים בנגורנו-קרבאך במהלך מלחמת נגורנו-קרבאך.
במרץ 1993 חתמה ארמניה על אמנת הנשק הכימי הרב-צדדי הקוראת לביטול נשק כימי בסופו של דבר. ארמניה הצטרפה לאמנה למניעת הפצת נשק גרעיני כמדינה שאין ברשותה נשק גרעיני, ביולי 1993. ארצות הברית וממשלות מערביות אחרות דנו במאמצים להקים מערכות בקרת ייצוא גרעיניות יעילות עם ארמניה והביעו שביעות רצון משיתוף הפעולה המלא של ארמניה.
מבנה
בנוסף לשירותים המפורטים לעיל, ארמניה הקימה כוחות פנים משלה מתוך כוחות הפנים הסובייטים לשעבר, לאחר פירוק ברית המועצות. עד דצמבר 2002 שמרה ארמניה על משרד הפנים, אך יחד עם המשרד לביטחון לאומי, היא אורגנה מחדש כמוסד שאינו משרד ממשלתי. שני הארגונים הפכו למשטרת ארמניה ולשירות הביטחון הלאומי.
צבא
על פי המכון למחקרים אסטרטגיים משנת 2010, בארמניה 20 טנקים T-80, 137 טנקים T-72, 8 טנקים T-54/55 ו-80 נגמ"שים מדגם BMP-1, 7 BMP-1K, 55 BMP-2 ו-12 BRM-1K.
אף על פי שהרוסים סיפקו ציוד חדש יותר לארמניה לאורך השנים, המספרים מעולם לא הספיקו כדי לשדרג את כל תצורות כוח היבשה ורבים מיחידות הצבא עדיין מחזיקות מערכות ישנות ומורשת סובייטית שלא שודרגו או במקרים רבים לא יעילות. מערכות ישנות אלה מציבות דרישות גדולות למערכת הלוגיסטית, מערכות התחזוקה וטעונים שדרוגים הכרחיים. הכוח היבשתי עוסק בהערכה מחודשת, ארגון מחדש ומבנה מחדש, מכיוון שעתיד ההגנה של ארמניה זקוק למבנה כוח יציב ומעודכן. הצבא רואה את הצורך לשמור על חלק גדול מהצורות הממוכנות המסורתיות שלו, אך הוא מבקש להקל ולהפוך מספר רב יותר של יחידות אחרות לניידות. עליה לפתח תצורות חדשות יותר כדי לתמוך בדרישותיה הבינלאומיות ולפעול ביעילות בשטח הררי ואחרים, אך עליה לעשות זאת מבלי להשפיע על היכולת הממוכנת הדרושה להתמודדות עם כוחות אזרבייג'ן.
מאז נפילת ברית המועצות נקטה ארמניה במדיניות של פיתוח הכוחות המזוינים לצבא מקצועי, מאומן היטב ונייד. בשנת 2000, המרכז ללימודים ומחקר בינלאומיים דיווח כי באותה תקופה היה לצבא הארמני יכולת הלחימה החזקה ביותר מבין שלושת הצבאות של מדינות דרום הקווקז (השניים האחרים הם גאורגיה ואזרבייג'ן). מזכיר ה-ארגון האמנה לביטחון משותףC, ניקולאי בורדיוז'ה, הגיע למסקנה דומה לאחר תרגילים צבאיים משותפים בשנת 2007, כאשר הצהיר ש"הצבא הארמני הוא היעיל ביותר במרחב הפוסט-סובייטי". כך התבטא גם איגור קורוצ'נקו, חבר המועצה הציבורית במשרד ההגנה הרוסי, בראיון שקיים במרץ 2011 לרדיו קול רוסיה.
חיל האוויר
חיל האוויר הארמני מורכב מ-15 מטוסי תקיפה קרקעיים מסוג סוחוי Su-25, 18 מפציצי סילון מסוג Su-30, מפציץ מיג-25, 16 מסוקי מיל מי-24, 6 מטוסי אימון L-39 ומטוסי תקיפה, 16 מטוסי יאק 52, מטוסי מטען מדגם Il-76, 18 מסוקי תובלה מדגם מיל מי-8 ועשרה מסוקים קלים מדגם Mil-Mi-2. ישנם 18 מטוסי קרב מדגם מיג-29 נוספים שמוצבים בבסיס הצבאי הרוסי 102 בגיומרי.
הגנה אווירית
ההגנה האווירית הארמנית היא האגף להפעלת טילים נגד מטוסים של הכוחות המזוינים של ארמניה. מאובזר ומאורגן כחלק מתוכנית הרפורמה הצבאית ומורכב מחטיבת טילים נגד מטוסים ושני גדודים חמושים ב-100 מתחמי נ"מ מדגמים שונים, כולל SA-8, Krug, S-75, S-125, SA-7, SA-10, SA-13, SA-16 ו-SA-18. לרוסיה יש טילי קרקע-אוויר מטווח ארוך מסוג SA-6 ו-S-300 בבסיס הצבאי הרוסי 102 שבשטח ארמניה. ישנם גם 24 טילים בליסטיים מדגם סקאד עם שמונה משגרים. הכוח המספרי מוערך בכ-3,000 אנשי שירות, עם תוכניות להרחבה נוספת.
כוחה הגנה של ארטסאך
כוחה הגנה של ארטסאך היא מיליציה שיצרה ארמניה בשטח נגורנו קרבאך והם אגף בלטי רשמים מהכוחות המזוינים של ארמניה.
יוסי כהן (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
יצחק מנדלברוד
יצחק (איציק) מנדלברוד (25 בפברואר 1931 – 15 בנובמבר 2021) היה אלוף ושיאן ישראל בהטלת כידון, מורה לחינוך גופני ומאמן בכיר באתלטיקה. לימד במדרשה לחינוך גופני במכון וינגייט ובבית הספר למאמנים שבמכון. בעל תואר דוקטור בנוירופיזיולוגיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותלמידה הראשון של פאולה גרבורג, ממציאת שיטת פאולה.
ראשית חייו
מנדלברוד נולד בירושלים. למד בבתי הספר היסודי והתיכון בקריית מוצקין. היה פעיל ב"הגנה" עוד בנעוריו, והדריך שם קרב פנים אל פנים וזריקת רימון למרחק. לאחר שירותו בצה"ל החל להורות חינוך גופני במוסדות החינוך ברמת השופט, בכפר המכבי, ברמת יוחנן ובכפר מסריק - עין המפרץ. בשנת 1951 השתתף בקורס הסמכה למורים לחינוך גופני שהתקיים במחנה יונה בתל אביב והוסמך להוראת המקצוע.
קרירה ספורטיבית
מנדלברוד החל להתאמן כנער באתלטיקה בהפועל חיפה, בהדרכת דוד איילון (הרשלר). בגיל הנוער הצטיין בהטלת כידון (62.09 מ') והדיפת כדור ברזל (15.57 מ'). היה אלוף ישראל לבוגרים בהטלת כידון בשנים 1952, 1953 ו-1955 ושבר את השיא הישראלי מספר פעמים. הישגו הטוב ביותר, 57.44 מ', נקבע ב-5 במרץ 1956.
פעילותו כמאמן
מנדלברוד אימן את אגודות הפועל קריית חיים והפועל חיפה באתלטיקה במשך 15 שנים. הבולטים בחניכיו היו לאה זמרי (הורביץ), בעלת שיא ארצי ב-80 מ' משוכות, שייצגה את ישראל באולימפיאדת הלסינקי 1952, אילה חצרוני, שיאנית ואלופת ישראל בהדיפת כדור ברזל שייצגה את ישראל באולימפיאדת רומא 1960, מאיר יעקובי, אלוף ישראל בעל השיא הישראלי בידוי פטיש שהחזיק מעמד 29 שנים, חנה סמוך, שיאנית ואלופת ישראל בקפיצה לרוחק ב-1966, אברהם גונטובניק, שיאן ואלוף ישראל בהדיפת כדור ברזל ב-1970 וגלעד ויינגרטן, אלוף ישראל בקפיצה לרוחק לשנת 1962. מנדלברוד שימש מאמן לאומי במסע תחרויות נבחרת ישראל באתלטיקה ביוון ב-1959.
פעילותו כמורה למאמנים ומורים לחנוך גופני
מנדלברוד לימד אתלטיקה במדרשה לחינוך גופני במכון וינגייט בין השנים 1959 – 1967. יצר דפוסי לימוד שהיוו בסיס קבוע להוראת מרכיבי הענף, תוך התאמה לגיל התלמידים ויכולתם. כל תוכניות הלימודים שנכתבו מאז לבתי הספר, התבססו על חומרי הלימוד שיצר. חידושיו נגעו למתודיקת לימוד מקצועות האתלטיקה ובעיקר ליישום יסודות הביומכניקה בהם. בסוף שנת 1966 פנה ללימודים אקדמאיים ופרש מהמדרשה בווינגייט, אך המשיך ללמד ביומכניקה ואתלטיקה במכללת גבעת וושינגטון ובמכללת קיי בבאר שבע. בהרצאות לחניכי קורסי המאמנים בתחילת שנות השבעים, הדגים את חשיבות עקרונות הביומכניקה לא רק באתלטיקה, אלא גם בענפי ספורט אחרים. כך הצליח להשפיע על מאמנים רבים בישראל בהבנת תחום זה בתורת האימון.
לימודים אקדמיים
ב-1966 החל מנדלברוד ללמוד בפקולטה למדעי החיים באוניברסיטה העברית בירושלים והתמקד בנוירופיזיולוגיה. הוא סיים שם תואר ראשון, שני ושלישי ועבודת הדוקטורט שלו עסקה בהשפעת הזלפת קורטיזול, חומרים חשודים כניאורנוטרנסמיטורים ונתרן על פעילות חשמלית ספונטנית בהיפותלמוס של חולדה.
חיים אישיים
מנדלברוד נישא בשנת 1964 לבלה טיטלבאום ונולדו להם שתי בנות ובן.
הבחירות לנשיאות איראן 1980
הבחירות לנשיאות איראן 1980 נערכו ב-25 בינואר 1980, והיו הבחירות הראשונות לתפקיד נשיא איראן. הן התקיימו כשנה לאחר המהפכה האיראנית שבה הודח השאה, מוחמד רזה פהלווי.
במערכת הבחירות ניצח המועמד העצמאי, אבולחסן בני-סדר, לאחר שקיבל כ-76% מהקולות.
מועמדים
מספר המועמדים שנרשמו לקראת הבחירות היו כ-124 מועמדים, אך רק 96 מהם הורשו להתמודד, בסופו של דבר היו כ-8 מועמדים בלבד להם היה ניתן להצביע ביום הבחירות.
רצח ברת'ה שיפאן
הרצח של ג'והאן אליזבת "ברת'ה" שיפאן (Bertha Schippan; ינואר 1888 – 1 בינואר 1902) הוא רצח אוסטרלי לא מפוענח. הקורבן, הילדה הצעירה ביותר במשפחה גדולה של וונדים, התגוררה בעיירה טוויטה (Towitta) בדרום אוסטרליה, השוכנת כ- מערבית לסדאן. היא נרצחה בליל ה-1 בינואר 1902, בגיל 13. אחותה בת ה-24, מריה "מרי" אוגוסט (10 בספטמבר 1877 – 4 ביולי 1919), הועמדה לדין בגין הפשע, אך לבסוף זוכתה. למרות תיאוריות שונות, התיק נותר בלתי פתור וממשיך למשוך תשומת לב תקשורתית.
נסיבות הפשע
הוריהם של ברת'ה ומרי, מאת'ס (Matthes) וג'והאן (Johanne), עזבו באותו יום לבקר קרובי משפחה בעיירה עמק עדן. שלושה אחים נוספים עבדו בחוות אחרות, ושני אחיהם הקטנים (וילהלם והיינריך) של האחיות החליטו לישון באסם סמוך באותו לילה והשאירו את ברת'ה ומרי לבדם בבית. לדברי מרי, היא לכאורה התעוררה בשעה 22:00 כדי למצוא גבר מזוקן רוכן מעל לחזה. לאחר שחמקה ממנו, היא ברחה מהבית כדי להעיר את אחיה, והשאירה את אחותה ברת'ה מאחור. אחיה הודיעו לבסוף לקבוצה המקומית, אך ברת'ה נמצאה למחרת לאחר שנרצחה באלימות, בדקירות ונחתכה כ-40 פעמים.
חקירה ומשפט
זמן קצר לאחר מכן נפתחה החקירה בראשות חוקר מקרי המוות המקומי, ד"ר רמזי סמית', כאשר החשד נפל במהרה על מרי. בהתחשב בחוסר ראיות מוצדקות, היא הייתה מחויבת לעמוד לדין באדלייד.
במשפט שנערך בפני השופט הראשי סר סמואל וויי (Samuel Way), שהחל במרץ 1902, יוצגה מרי על ידי סר ג'וסיה סיימון (Josiah Symon) שנשכר על ידי בני המשפחה ונודע כאחד המשפטנים הטובים ודיווחו על רבות בעיתונים. מרי, שהוחזקה בהארכת מעצר בכלא Adelaide Gaol באדלייד, זוכתה סופית, מכיוון שהיו רק ראיות נסיבתיות לאשמתה.
אופי המקרה, והיעדר הרשעה, הביאו להשערות תקשורתיות כי אביה של מרי עצמה, שהייתה לו היסטוריה של אלימות, או החבר שלה, גוסטב ניצקי (Gustav Nitschke) בן ה-21, יכול היה להיות אחראי. בעוד שלשניהם היו מניעים אפשריים למנוע מברת'ה לחשוף ראיות מפלילות, לניצקי היה אליבי שהוא היה באדלייד, והיה זה לא סביר כי מאת'ס יכול היה לרכב לזירת הפשע ובחזרה בחושך, מאחר שנסע בערב לעמק עדן.
לאחר הפרשה הפכה מארי אישה בודדה וערירית ומתה לבסוף משחפת בגיל 41.
בשנת 1984 יצא לאקרנים הסרט "תעלומת שיפאן", אודות הרצח.
הערות שוליים
-34.50092°N, 139.26275°W
ג'ו מוריס
ג'ו מוריס (2 במרץ 1922, מונטגומרי - 7 בנובמבר 1958, פיניקס) היה חצוצרן אמריקאי, שניגן רית'ם אנד בלוז וג'אז.
ביוגרפיה
ג'ו מוריס נולד במונטגומרי, אלבמה. החל מסוף שנות ה-30 הוא ניגן עם דיזי גילספי, ג'וני גריפין, באדי ריץ', דיינה וושינגטון וליונל המפטון. בשנת 1946 הוא הקים תזמורת בשם Joe Morris Orchestra בה השתתפו ג'וני גריפין, פילי ג'ו ג'ונס ונגנים פופולריים נוספים של התקופה.
בשנת 1950 הוא הקליט שיר Anytime, Any Place, Anywhere עם לורי טייט כזמרת. התזמורת היה התזמורת הראשית של אטלנטיק רקורדס. בשנת 1953 לורי טייט עזבה וג'ו מוריס החל לעבוד עם פיי אדמס. ביחד הם ביצוע מספר להיטים שהגיעו לראש מצעד הפזמונים בתחום רית'ם אנד בלוז.