cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרטיניק
היסטוריה
לאחר כיבוש צרפת בידי גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה, הוברחו למרטיניק עתודות הזהב של צרפת, וכן מספר אוניות צבאיות ואזרחיות, כולל נושאת המטוסים היחידה של צרפת. באי שלט המושל רובר שהיה נאמן לשלטון וישי. עוד לפני הצטרפותה למלחמת העולם השנייה, וביתר שאת לאחר מכן, הביעה ארצות הברית התעניינות באי ופעלה למנוע את הברחת הזהב או האוניות מהאי או כניסת כוחות גרמניים אליו. במאי 1942 הגיעה ארצות הברית להסכמה עם מושל מרטיניק על הימנעות משימוש באוניות הצרפתיות באי. אולם שנה לאחר מכן, לאור בריחת חלק מהאוניות מהאי, הודיעה ארצות הברית על ביטול ההסכמות, ובתחילת יולי הועבר השלטון במרטיניק לידי כוחות צרפת החופשית.
מרטיניק הוכרזה רשמית כ"חבל ארץ שמעבר לים" של צרפת ב-19 במרץ 1946.
היפ הופ פוליטי
היפ הופ פוליטי הוא תת-ז'אנר במוזיקת היפ הופ שהתפתח בסוף שנות השמונים בארצות הברית, שהופך את הראפ לכלי לביטוי דעות פוליטיות, לרוב אנטי-ממסדיות ואלו הקוראות לאקטיביזם. ההיפ הופ הפוליטי קיבל השראה מאמני ספוקן וורד פוליטיים שחורים כמו גיל סקוט הרון משנות השישים והשבעים. פאבליק אנמי הייתה קבוצת ההיפ הופ הפוליטי המשמעותית הראשונה. היפ הופ פוליטי מסורתי בארצות הברית מדבר לרוב על הפליה נגד שחורים וקורא למחאה ומאבק נגד הכוחות המפלים. למרות זאת, המסרים בהיפ הופ הפוליטי אינם קבועים והם תלויים בהשקפת העולם של הראפר.
מרטיניק
היסטוריה
החל משנת 1978 פועלת תנועת העצמאות המרטיניקנית שמיוצגת שמוסדות שלטון מקומיים אך זוכה בתמיכה קטנה בין תושבי האי.
היפ הופ פוליטי
מאז דעיכת התנועה הפוליטית שנמשכה מסוף שנות השמונים עד תחילת שנות התשעים היו מעט מאוד ראפרים שהתעסקו בעיקר בפוליטיקה. לעומת זאת, הרוב המכריע של הגנגסטא ראפרים התעסקו בפוליטיקה.
מרטיניק
גאוגרפיה
האי ממוקם בים הקריבי, צפונית לטרינידד וטובגו. האי הוא חלק מהאנטילים הקטנים. אסונות הטבע השכיחים ביותר במרטיניק הם הוריקנים, הפוקדים את האזור מדי פעם, הצפות בחורף והתפרצויות הרי געש.
היפ הופ פוליטי
הראפ המודע, שנחשב גם תת-ז'אנר וגם נגזרת של ההיפ הופ הפוליטי, הוא היפ הופ פוליטי המתנגד למוסכמות חברתיות. הראפ המודע רואה עלייה בשנים האחרונות עם אמנים פופולריים כמו קנדריק לאמאר וג'יי קול.
מרטיניק
דמוגרפיה
חלוקה אתנית:
חלוקה דתית:
חלוקה מנהלית
האי מחולק ל-4 נפות שמחולקות ל-45 מחוזות (סה"כ יחד).
באד הומבורג
באד הוֹמבוּרג פור דר הוהא (בגרמנית: Bad Homburg vor der Höhe) היא העיר הראשית בנפת הוכטאונוס (Hochtaunuskreis) במדינת הסן שבגרמניה, על המדרון הדרומי של רכס הרי הטאונוס. גובלת בערים פרנקפורט ואובראורזל (Oberursel). שמה הרשמי של העיר הוא "באד הומבורג פור דר ההה" (שפירושו באד הומבורג למרגלות ההרים, על מנת להבדילה ממקומות אחרים בעלי אותו שם), ונוהגים לכותבו בגרמנית בקיצור כ-Bad Homburg v. d. Höhe.
גובה העיר נע בין 130 ל-250 מטרים מעל פני הים (והשטח המוניציפלי כולו נע בין 128 ל-683 מטרים), ומספר התושבים כ-52,000.
העיר ידועה בעיקר בשל מעיינות המים המינרלים שבה המשמשים כמעיינות המרפא וכספא (מכאן הקידומת "באד"), וכן בשל הקזינו.
באד הומבורג היא כיום אחת הערים העשירות בגרמניה. לקרבה לפרנקפורט יש תרומה משמעותית לעובדה זו, שכן מנהלים ומועסקים רבים של הבנקים של פרנקפורט מתגוררים בבאד הומבורג. (נפת הוכטאונוס ונפת שטארנברג (Starnberg) מתמודדות באורח קבוע על ה"תואר" הנפה העשירה ביותר בגרמניה).
נכון ל-2004 הייתה סיסמת השיווק של העיר Champagnerluft und Tradition (אוויר שמפניה ומסורת).
ימי הביניים
על פי המסורת המקומית החלה ההיסטוריה המתועדת של באד הומבורג באזכורה של "וילה טידנהיים" (Villa Tidenheim) בקודכס לורש (Codex Aureus Laureshamensis) משנת 782. נוהגים לקשור בין וילה טידנהיים זו לבין העיר העתיקה המכונה "דיטיגהיים". וקשר זה משתקף בשמות הרחובות. היסטוריון מקומי בשם רידיגר קורת (Rüdiger Kurth) פקפק בסיפורים מסורתיים אלו על סמך מחקר שערך במקורות הכתובים ועל סמך עדויות בשטח. ב-2002 יזם קורת חפירות ארכאולוגיות שנערכו מטעם אוניברסיטת פרנקפורט בניהולו של הפרופסור יואכים הניג (Joachim Henning). חפירות אלו הראו כי אין כל עדות ליישוב במקום מתחילת ספירת הנוצרים ועד המאה ה-13. נראה כי המקור ההיסטורי שנמצא במנזר אברבך (Eberbach) המזכיר את וורטווין (Wortwin או גם אורטווין – Ortwin) פון הוהנברך (von Hohenberch) כמייסד באד הומבורג משנת 1180 לערך הוא העדות המוצקה היחידה לקיומה של עיירה במקום. כבר ב-1962 נתגלו בחפירות מתחת לטירה של באד הומבורג המכונה Hirschgangflügel שתי שכבות שרפה, שמהן הגיע גינתר בינדינג, שהיה אחראי על החפירות, למסקנה שלטירה הנוכחית קדמו שתי טירות שנבנו באתר זו אחרי זו, וכל אחת נשרפה מאוחר יותר.
חפירות מאוחרות יותר שנערכו בטירה של באד הומבורג באפריל 2006 על ידי צוות מאוניברסיטת פרנקפורט, שוב ביוזמתו של קורת ובניהולו של פרופסור הניג, הובילו לגילוי שבפועל הייתה שכבת שרפה אחת בלבד, שמקורה במבנה שחוזק בקורות עץ – ייתכן שמדובר בטירה עם מגדלים – שממצאי כלי החרס בה תוארכו למאה ה-12 או ה-13. סביר להניח שבניין זה היה קשור לטירת וורטווין. עם זאת, ייתכן שמתחת לשרידים אלו חבויה שכבה מתרבות קודמת שטרם נתגלתה. מחקרים תוך שימוש בשיטות תיארוך כדוגמת תיארוך פחמן-14 ואנליזה מיקרומורפולוגית עשויים לספק תיארוך מדויק יותר.
הומבורג קיבלה מעמד של עיר שוק בערך ב-1330, אך המסמך שהעניק זכויות אלו אבד.
עיר ספא ומשכן קיסרי
עם בואה של תעשיית הספא לעיר באמצע המאה ה-19, שקצרה רווחים גדולים מהקזינו שנבנה בעיר, התפרסמה העיר כעיר מעיינות מרפא קוסמופוליטית. המרחצאות של באד הומבורג היו חביבים במיוחד על האצולה הרוסית.
ב-1888 התפרסמה באד הומבורג ברחבי הקיסרות הגרמנית משום שוילהלם השני, קיסר גרמניה הכריז על טירת באד הומבורג כמעון הקיץ הקיסרי, ואחר כך מימן את בניית כנסיית המושיע (Erlöserkirche, נבנתה בשנים 1905-1901) הסמוכה. אשתו, הקיסרית אוגוסטה ויקטוריה משלזוויג-הולשטיין, תרמה לכנסייה את המזבח המשובץ באבנים טובות שיועד במקור לכנסייה במתחם אוגוסטה ויקטוריה שבירושלים. גם אמו של וילהלם, ויקטוריה, אלמנת הקיסר הקודם, ובתה הבכורה של המלכה ויקטוריה מבריטניה התגוררה במקום שנים רבות. אחיה, המלך לעתיד אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת, התארח במקום לעיתים קרובות. אדוארד פרסם את מגבעת הומבורג ואת המכנסיים ששוליהם מגולגלים כלפי מעלה באופן קבוע, שפגש במקום. הוא אף עבר 32 פעמים צומות לריפוי.
"מועדון הגולף של באד הומבורג" (Homburger Golf Club 1899 e. V) ברודרוויסן (Röderweisen) שבדורנהולצהאוזן (Dornholzhausen) – כיום חלק מבאד הומבורג - הוא מועדון הגולף הוותיק ביותר בגרמניה. שורשיו בפארק ההבראה של באד הומבורג ("קוּרפארק"), שבו אפשר עדיין למצוא בניינים של מועדונים ישנים ואפילו קטעים של מסלול גולף שעדיין ניתן לשחק בהם.
לא רחוק ממנו ניצבת קפלה רוסית – למעשה שמה המדויק הוא כנסיית כל הקדושים – כנסייה השייכת לנצרות האורתודוקסית שאבן הפינה שלה הונחה בנוכחות הזוג הקיסרי הרוסי ב-16 באוקטובר 1896, אם כי הם לא נכחו בטקס ההקדשה כשהמבנה הושלם, כמעט שלוש שנים אחר כך.
הורקס (Horex) הייתה חברת אופנועים גרמנית ידועה של "Horex - Fahrzeugbau AG", שנוסדה בבאד הומבורג על ידי פריץ קלימן (Fritz Kleemann) ב-1923.
התקופה המודרנית
עסקי הספא הלכו והתדרדרו עקב שתי מלחמות העולם, אבל חשיבות העיר דווקא גדלה משום שמוקמו בה מטות של רשויות שונות וגופי ממשל. בסתיו 1946 כבר הורה הממשל הצבאי על הקמת רשויות לשני האזורים. באד הומבורג נבחרה כמקום המושב של המרכז המנהלי הפיננסי. ב-23 ביולי 1947 הקימה "מועצת הכלכלה של שני האזורים" במקום את "המרכז המיוחד של הכסף והאשראי" כהכנה לרפורמה במטבע. בראש המרכז עמד לודוויג ארהארד. גם אחרי שנוסדה הרפובליקה הפדרלית של גרמניה – גרמניה המערבית, ובון נקבעה כבירתה, נשארו בבאד הומבורג מנהלת החוב הפדרלי (Bundesschuldenverwaltung), המשרד לטיפול בניירות ערך (Amt für Wertpapierbereinigung), והמשרד הפדרלי להשוואה (Bundesausgleichsamt).
במאה ה-20 הפכה באד הומבורג לאזור מגורים חביב על המעמד העליון. ב-30 בנובמבר 1989 נרצח אחד מחבריו, אלפרד הרהאוזן (Alfred Herrhausen). הרהאוזן, שהיה מנכ"ל דויטשה בנק, נהרג ונהגו נפצע ממטען צד מתוחכם שהונח בדרך מבאד הומבורג. משערים כי את הפצצה הכינו אנשי סיעת הצבא האדום, אם כי סברה זו לא הוכחה בוודאות מעולם.
הקהילה היהודית
בבאד הומבורג התקיימה קהילה יהודית קטנה מאז המאה ה-16.
בין השנים תרי"א (1852) - תרל"ה (1875) כיהן כרב במקום רבי פנחס זליגמן פרום.
במהלך שנות ה-20 של המאה העשרים התגוררו בבאד הומבורג סופרים ואינטלקטואלים עבריים, ובהם ש"י עגנון, חיים נחמן ביאליק, אחד העם, יעקב פיכמן, משה גליקסון, נתן ביסטריצקי, נתן בירנבוים וזליג ושושנה פרסיץ.
בשנת 1921 עברו ש"י עגנון ואשתו מוויסבאדן לדירה מרווחת בבאד הומבורג. ב-6 ביוני 1924 פרצה שרֵפה בדירה זו, כתב יד מקור של עגנון ואוסף ספריו הגדול עלו באש. עגנון היה מאושפז בבית חולים בעת השרפה, ואשתו וילדיו ניצלו ברגע האחרון. זמן קצר לאחר השרפה עלה עגנון לארץ ישראל. בפארק העירוני במרכז העיר מוצב פסל של עגנון.עיריית באד הומבורג הציבה את הפסל לכבודו של עגנון כאשר קיבל את פרס נובל לספרות.לדברי ספרנית העירייה נמסר לה כי נשרף כתב יד שהכיל 1500 עמודים. עגנון ראה באירוע השרפה אות משמיים אשר בעקבותיו עלה לארץ ישראל.
בשנת 1922 עבר חיים נחמן ביאליק, בעצת רופאו, מברלין לבאד הומבורג, והתגורר בה כשנתיים, עד לעלייתו לארץ ישראל. בתקופה זו התהדקו הקשרים בין ביאליק לעגנון. יעקב יהודה ורשנר התמנה לרב עיר לאחר מלחמת העולם הראשונה וכיהן עד לשנת 1935.
כיום, ישנה קהילה יהודית המורכבת בעיקר מיהודים יוצאי ברית המועצות. רב הקהילה הוא הרב שלום בער רבינוביץ', חסיד חב"ד. ב-2013, נערכה בעיר הכנסת ספר תורה ראשונה מאז מלחמת העולם השנייה, ובמלאת שמונים שנה לליל הבדולח, ב-9 בנובמבר 2018, נחנך בית כנסת חדש ברחוב Töpferweg 1. בבית הכנסת שנחנך ישנו מגוון רחב של פעילויות וגן ילדים יהודי.
הערות שוליים
<div style="height: 410px; width: 95%; overflow: auto; text-align: left; border:solid 1px;" title="פנורמה של באד הומבורג"> פנורמה
ג'וזף ודרברן
ג'וזף הנרי מקלגן ודרברן (באנגלית: Joseph Henry Maclagan Wedderburn; 2 בפברואר 1882, אנגוס, סקוטלנד - 9 באוקטובר 1948, פרינסטון, ניו ג'רזי) היה מתמטיקאי סקוטי שלימד באוניברסיטת פרינסטון במשך רוב הקריירה שלו. ודרברן היה מן החוקרים המובילים בדורו באלגברה מודרנית, במסגרתה הוכיח משפטי מבנה של אלגברות מממד סופי, שהפכו אחר-כך למשפט ודרברן-ארטין. ודרברן עבד גם בתורת החבורות ובתורת המטריצות.
ביוגרפיה
ג'וזף ודרברן היה הבן העשירי מבין 14 של אלכסנדר ודרברן, רופא, ואן אוגילבי, בת למשפחת עורכי דין. ב-1898 החל את לימודיו באוניברסיטת אדינבורו. ב-1903, בהיותו סטודנט העובד כאסיסטנט במעבדה לפיזיקה של האוניברסיטה, פרסם שלושה מאמרים מתמטיים, וקיבל תואר שני בהצטיינות במתמטיקה.
לאחר מכן למד באוניברסיטת לייפציג ובאוניברסיטה של ברלין, שם פגש את חוקרי האלגברה פרובניוס ושור. מלגת קרנגי אפשרה לו לעשות את השנה האקדמית 1904–1905 באוניברסיטת שיקגו, שבה עבד עם אוסוולד ובלן, ועם המתמטיקאים המובילים בארצות הברית של אותה תקופה, א.ה. מור ולאונרד דיקסון.
ודרברן חזר לסקוטלנד ב-1905, ועבד באוניברסיטה של אדינבורו כאסיסטנט לג'ורג' קריסטל. באותה שנה הוכיח את התוצאה המשמעותית הראשונה בקריירה האקדמית שלו: אין חוגים עם חילוק סופיים שאינם שדות. התוצאה הזו אפשרה לו למיין את הגאומטריות הפרויקטיביות הסופיות, ולהוכיח (עם ובלן) שאלו מהן המקיימות את משפט דזרג, מקיימות גם את משפט פסקל. ב-1907 הוכיח ודרברן את משפטי המבנה שהפכו לאדני היסוד של תורת החוגים: כל אלגברה פשוטה למחצה מממד סופי היא סכום ישר של אלגברות פשוטות, וכל אלגברה פשוטה היא אלגברת מטריצות מעל אלגברת חילוק. בשנים 1906–1908 ערך את ה-"Proceedings of the Edinburgh Mathematical Society". את תואר הדוקטור קיבל ב-1908.
בתום המלחמה חזר לפרינסטון. ב-1920 קודם לדרגת מרצה בכיר (Assistant Professor), וב-1921 זכה במדליית MacDougall-Brisbane מן החברה המלכותית של אדינבורו, וזכה לקביעות בפרינסטון, בדרגת פרופסור חבר. ערך את "Annals of Mathematics" מאותה שנה, ועד 1928. נבחר לחברה המלכותית של לונדון ב-1933. בכל שנותיו בפרינסטון הנחה רק שלושה תלמידים לדוקטורט - ביניהם נתן ג'ייקובסון, ב-1934. בשנותיו המאוחרות עבד לבדו, וכנראה שסבל מדיכאון. ב-1945 יצא לפרישה מוקדמת, והתבודד במידה כזו שמותו מהתקף לב הורגש רק לאחר כמה ימים. על-פי צוואתו, רשימותיו שלא פורסמו - הושמדו.
ודרברן לא נישא מעולם. רוברט הוק, שהיה תלמידו בפרינסטון, סיפר שהסיבה לכך היא המסורת הסקוטית, שלפיה גבר אמור לצבור כפולה מסוימת של הכנסתו השנתית; הכנסתו של ודרברן עלתה מהר מדי, והוא לא יכול היה לעמוד בתנאי הזה.
תיאטרון לה מאמא
תיאטרון לה מאמא (באנגלית: La MaMa Experimental Theatre Club (La MaMa E.T.C)) הוא תיאטרון אוף-אוף ברודוויי, שנוסד ב-1961 בידי אלן סטיוארט. הוא שוכן בשכונת לואר איסט סייד ברובע מנהטן, ניו יורק. התיאטרון צמח מתוך המרתף של בוטיק עיצוב האופנה של סטיוארט. בשעות הלילה שימש מתחם הבוטיק כתיאטרון למחזאים מתחילים. תיאטרון לה מאמא הפך בלמעלה מחמישים שנותיו למוסד תרבותי בעל שם עולמי.
קלאוון
אל-מאלכ אל-מנצור סייף א-דין קלאוון אל-אלפי א-צאלחי א-נג'מ אל-עלאא' (ערבית: الملك المنصور سيف الدين قلاوون الألفى الصالحى النجمى العلاءى; לערך 1222- 10 בנובמבר 1290) היה סולטאן ממלוכי מן השושלת הבחרית, שלט בשנים 1279–1290. הוא נלחם בצלבנים ובמונגולים והתחיל את חיסולה הסופי של ממלכת הצלבנים.
השנים הראשונות
קלאוון נולד כטורקי קיפצ'אקי בערבה האסייתית התיכונה. בצעירותו, קרוב לשנת 1240, הוא נמכר תמורת אלף דינרים לאל-מליכ א-צאלח, בנו של הסולטאן האיובי אל-כאמל. למרות שבילה זמן רב בחצרם של שליטים רבים במצרים, הוא לא למד לדבר ערבית ברמה סבירה עד ימיו האחרונים.
קלאוון היה מהממלוכים הבכירים החל מתקופתו של אייבכ בשנות 1250 והיה ידידו של אקטאי. לאחר רצח אקטאי ברח יחד עם ביברס לסוריה. בעקבות הסכנה המונגולית השלים עם קוטוז, הסולטאן שהיה שותף לרציחתו של אקטאי והשתתף בקרב עין ג'אלות לצד הממלוכים. לאחר הקרב חזר למצרים, הביע תמיכה ברצח קוטוז ותמך במינוי של ביברס, תחתיו הפך לבכיר הממלוכים. לאחר מות בייברס השתתף ביחד עם בנו של ביברס, הסולטאן החדש בראקה חאן בקרבות בארמניה. לאחר חזרתם למצרים פרץ שם מרד, ובראקה נאלץ לוותר על כיסאו ב-18 באוגוסט 1279. הגנרלים הממלוכים הציעו את כס הסולטאן לקלאוון, אך הוא סירב, שכן לא היה לו רוב מיוחס בין הממלוכים והוא תמך במינוי אחיו של בראקה, סולמיש בן ה-7, לתפקיד הסולטאן. קלאוון מונה לעוצר וצבר כח רב במשך 3 חודשים, במהלכם הדיח את כל הממלוכים שיכלו להתנגד למינוי העתידי. ב-27 בנובמבר אותה שנה הוא הדיח את סולמיש, הילד שהוא מינה לסולטאן ששלט רק 100 ימים, וברוב מיוחס התמנה לסולטאן.
כסולטאן במצרים
המאבק בין שתי מגמות הסולטנות, זו של ירושה וזו של קצינים שרוצים קצין חדש, נמשך במשך כל התקופה הממלוכית. קלאוון סבל בהתחלה ממריבות עם קצינים ממלוכים בכירים שטענו לשלטון, או נתחים ממנו. במשך שנות שלטונו נמשך האיום המונגולי. ב-1280 פרץ מרד אמירי דמשק וצפת. נעשה ניסיון לקשור קשר נגדו על ידי שני בניו של ביברס אך הקשר התגלה ושני הסולטאנים הקודמים הוגלו לכרכ.
ב-1281 קלאוון התמודד עם פלישה מונגולית. בקרב חומה השני המונגולים כמעט הביסו את הממלוכים, אך ברגע האחרון קלאוון הצליח לשנות את מצב הקרב, אך לא ניצל את הניצחון. שנתיים אחר כך ב-1283 פלשו המונגולים שוב אך הצלבנים תמכו בו.
ב-1287 שליט טריפולי בוהמונד השביעי מאנטיוכיה נפטר והתחיל מאבק שליטה בין ג'נובה וונציה. אחותו של בוהמונד שירשה את הנסיכות נשענה על גנואה. ב-1289 פנתה ונציה לקלאוון לעזרה וקלאוון עלה על טריפולי, כבש אותה, טבח ביושביה, והפך אותה מעיר נוצרית לעיר מוסלמית. בעקבות זאת צלבני ממלכת ירושלים התחננו לקלאוון להודנה נוספת לעשר שנים, וויתרו על שטחים נוספים ונשארו עם השטח מעתלית עד ביירות ללא רצף טריטוריאלי. ב-1290 פרצו מהומות בעכו, בהשתתפות אוכלוסייה "חדשה" שלא כיבדה את ההסכמים עם המוסלמים ורצחה כמה מוסלמים. קלאוון דרש את הסגרת הרוצחים, אך צלבני עכו סירבו. כפועל יוצא הודיע קלאוון לצלבנים שבעוד חצי שנה יבוא לכבוש אותם. הוא התחיל לגייס צבא, אך מת לפני שהספיק לסיים את המלאכה. בנו, אל מלכ אל אשרף חליל המשיך במפעל זה לאחר מותו, וכבש את עכו ואת שארית ממלכת הצלבנים ב-1291. לאחר מותו של חליל, הומלך מוחמד בן קלאוון, שהיה בן הזקונים של קלאוון ושלט לסירוגין תקופה הכי ארוכה בהיסטוריה של הממלוכים.
קלאוון יסד שושלת סולטאנים ממלוכים, ששלטה במצרים כמאה שנה.
אאוג'ניו מונטאלה
שנותיו הראשונות
מונטאלה נולד בג'נובה למשפחת סוחרים של מוצרים כימיים. אביו שימש ספק לחברתו של איטלו זבבו. אחייניתו של המשורר, ביאנקה מונטאלה, שכתבה ב-1986 ב-Cronaca famigliare (הכרוניקה המשפחתית), משרטטת מאפיינים משפחתיים שכיחים כדלהלן: "חרדה, עצבנות, ביישנות, מיעוט בדיבור, נטייה לראות את הגרוע ביותר בכל מאורע, מידה מסוימת של חוש הומור". אאוג'ניו היה הצעיר מבין שישה בנים. הוא תיאר את משפחתו: "היינו משפחה גדולה. אחי הלכו ל-scagno ('משרד' בג'נובה). אחותי היחידה זכתה להשכלה אוניברסיטאית, אולם לי לא הייתה אפשרות כזו. במשפחות רבות ההסדר הקיים והבלתי כתוב היה שהצעירים שוחררו מהמשימה להמשיך ולהחזיק במשלח היד המשפחתי". ב-1915 עבד מונטאלה כרואה חשבון, ברם היה חופשי לתור אחר תשוקתו הספרותית, לפקוד את הספריות הציבוריות ולהיות נוכח בשיעורי הפילוסופיה הפרטיים של אחותו מריאנה. הוא אף למד שירה אופראית אצל זמר הבריטון ארנסטו סיבורי, אולם הייתה לכך השפעה זעומה על מקורות השראתו.
מונטאלה היה אוטודידקט, חופשי מכל תלות ברשויות גבוהות ומוגבל רק לכוח רצונו ואישיותו. מספר סופרים עיצבו את דמיונו, בכללם דנטה אליגיירי. מלבד זאת, למד שפות זרות. נופי ליגוריה, שם בילה בחופשות עם משפחתו, נספגו בדמיונו והפכו למוטיב מרכזי בשירתו לאחר מכן.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, כחבר באקדמיה הצבאית של פארמה, ביקש מונטאלה להישלח לחזית. לאחר ניסיון מלחמתי קצר כקצין בחיל הרגלים בוולרסה ובעמק פוסטר שבאזור הרי הדולומיטים, הוא שב לביתו ב-1920.
ניתן לתאר את שנות בחרותו של מונטאלה כ"קשות וחיוניות", המילים שבהן הוא משתמש לתיאור ארצו. בהסתכלותו על העולם היו שכיחים רגשות פרטיים והתבוננות מעמיקה של מספר דברים המקיפים אותו בסביבתו הקרובה. ה'עולם הקטן' של חיי הטבע הים-תיכוניים והנשים במשפחה נסתייע בקריאה בלתי נדלית, הסיפוק הרב ביותר שמונטאלה רווה ממנו נחת היה צבירת הידע.
שירתו
מונטאלה כתב מספר קטן של עבודות באופן יחסי. ארבע אנתולוגיות של ליריקות קצרות, קואדרנו (quaderno) של תרגום שירה, פלוס מספר תרגומים של ספרי פרוזה, שני ספרי ביקורת ספרות ואחד של פרוזה בדויה. בצד עבודתו היצירתית הוא פרסם באופן קבוע בעיתון החשוב ביותר של איטליה, הקוריירה דלה סרה.
פוריות יצירתית
מונטאלה עבר לפירנצה ועבד כעורך של הוצאת במפורד (Bemporad). פירנצה הייתה ערש השירה האיטלקית בעת ההיא, עם עבודות כגון Canti orfici של דינו קמפנה (1914) ושיריו הראשונים של ג'וזפה אונגרטי שהתפרסמו ב-Lacerba. משוררים אחרים, דוגמת אומברטו סאבה ווינצ'נצו קארדרלי, זכו לשבחים רבים מהמוציאים לאור בפירנצה. ב-1929 התבקש מונטאלה לכהן כיושב ראש של ספריית גבינטו ויסקס, משרה ממנה הושעה ב-1938 בהוראת המשטר הפשיסטי. במהלך תקופה זו כתב עבור כתב העת Solaria ופקד את בית הקפה הספרותי ג'ובה רוסי (המקטורנים האדומים), שם הכיר את אליו ויטוריני וקרלו אמיליו גאדה. הוא אף פרסם במרבית כתבי העת הספרותיים באותה עת של חקר השירה.
מקום מרכזי בשירתו של מונטאלה ניתן לייחס לטי. אס. אליוט. למעשה, מריו פז, פרופסור איטלקי חשוב באוניברסיטת ליברפול, שלח את שיריו החדשים של אליוט למונטאלה מיד לאחר צאתם ממכבש הדפוס. הקורלציה האובייקטיבית שבה משתמש מונטאלה בשיריו שאובה בוודאות מאליוט.
ערוב ימיו
החל מ-1948 ועד למותו חי מונטאלה במילאנו. בתור כותב בקוריירה דלה סרה, הוא שימש עורך המוזיקה ודיווח מחו"ל, כולל מישראל, שם עקב אחר מסעו של האפיפיור פאולוס השישי. כתבותיו כעיתונאי מקובצות באסופה Fuori di casa (מחוץ לבית, 1969).
ספרו La bufera e altro ("הסערה ודברים אחרים") פורסם ב-1956 ומסמן את קצה של שירתו המשובחת ביותר. כאן מצטרפת La Volpe (השועלה) לדמותה של קליציה, אשר מבוססת על דמותה של המשוררת הצעירה מריה לואיזה ספזיאני, עמה ניהל מונטאלה רומן בשנות החמישים.
עבודותיו המאוחרות יותר הן Xenia (ב-1966), Satura (ב-1971) ו- Diario del '71 e del '72 (ב-1973). שירתו המאוחרת של מונטאלה היא חמוצה ואירונית, שוקעת בשרעפים על התגובה הביקורתית לעבודתו המוקדמת יותר ועל העולם המשתנה תדיר סביבו. 'סאטורה' טבועה בקינה עזה לאשתו דרוסילה טנזי. תהילתו של מונטאלה בשלב זה הקיפה את העולם כולו. הוא זכה לתוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטאות מילנו (1961), קיימברידג' (1967) ורומא (1974), והוכתר כסנאטור לכל החיים על ידי הסנאט האיטלקי. ב-1975 הוא קיבל את פרס נובל לספרות.
מונטאלה הלך לעולמו במילנו בשנת 1981.
בשנת 1996 הופיעה עבודתו Diario postumo (יומן שלאחר המוות), אסופת שירים שחיבר מונטאלה לפני מותו בסיוע המשוררת הצעירה אנליסה סימה, מתוך כוונה שיראו אור אחרי מותו. התגובה הביקורתית עם יציאתם לאור הייתה מגוונת, כשהיו שסברו שסימה זייפה את האסופה במלואה, ואילו היום הדעה השלטת היא שזוהי עבודה מקורית.
אנד זון
"אנד זון" (באנגלית: End zone ובקיצור EZ) הוא שטח ההבקעה בפוטבול אמריקאי.(אזור קצה) הוא אותו השטח שנמצא בין קו סיום המגרש (אנד ליין- End line) לבין הגול ליין (Goal line), אורכו 10 יארדים (9.144 מטרים) ורוחבו, כרוחב המגרש, 53.3 יארדים (48.73752 מטרים). ישנם שני אנד זונים במגרש, אחד בכל צד. בתחילתו של האנד זון ישנו קו לבן שאותו הקבוצה עם הכדור צריכה לעבור על מנת לשים טאצ'דאון. בכל אנד זון ישנם ארבעה פיילונים כתומים המסמנים את פינותיו (התחלתו וסיומו) בצורה ויזואלית לשחקן המגיע מרחוק.(עד שנת 1970, פינותיו של האנד זון היו מסומנים עם דגלים)
היסטוריה
האנד זון הומצא עקב לגליזציה של המסירה קדימה. בתחילת דרכו של האנד זון היה אסור למסור את הכדור לתוכו אלא רק מחוצה לו ולאחר מכן מתאפשר לשחקן ההתקפה להיכנס אליו. פעולה זו הקשתה על התקפות שהיו קרובות לאנד זון שכמובן נאלצו למסור מסירה הצידה ולהימנע ממסירה קדימה. וכך, בשנת 1912, עוד בתחילת דרכו של הספורט, הוחלט ליצור שטח שאליו יהיה מותר להיכנס עם הכדור. הנושא העלה בעיות רבות מצד מכללות שמגרשן היה בנוי ושלם ולא יכלו להוסיף אליו שטח חדש. לכן, ההסכם הסופי "התפשר" על 10 יארדים נוספים בלבד בכל צד. אך בתמורה, שטח המגרש התקצר מ-110 יארד למ-100 יארד. עמדות השער שהיו נמצאות בתוך האנד זון הפריעו וסיכנו את השחקנים שרצים בשטחו, לכן, בשנת 1927 הועברו עמדות השער אל מחוץ למגרש. בשנת 1933 הNFL החזיר את עמדות שער השדה על פנים המגרש ולבסוף, בשנת 1974, הוציאם החוצה.
הבקעה
קבוצה מבקיעה טאצ'דאון על ידי כניסה לאזור הקצה של היריב תוך כדי נשיאת הכדור או תפיסת הכדור תוך שהיא נמצאת באזור הקצה. אם הכדור נישא על ידי שחקן, זה נחשב לנקודה כאשר חלק מהכדור נכנס ישירות מעל או מעבר לכל חלק מקו השער בין העמודים. [1] בנוסף, ניתן להשיג המרה של שתי נקודות לאחר הבקעה על ידי ניסיון הבקעה נוסף ממרחק של 2 יארדים.
קמאיאי
קמאיאי (בליטאית: Kamajai; בפולנית: Komaje, קומאיֶה; ביידיש: קאמיַי) היא עיירה קטנה במחוז פוניבז' שבליטא, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
העיירה נזכרת לראשונה בשנת 1541, ובשנת 1635 נבנתה בה כנסיית עץ ראשונה. בשנת 1863 נטלו תושבי העיירה חלק פעיל במרד ינואר נגד האימפריה הרוסית.
יהודי קמאיאי
בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיירה 944 יהודים. בין מלחמות העולם פעל בעיירה בית ספר עברי מרשת תרבות, והתקיימה בה פעילות ציונית. טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בעיירה כ-60 משפחות יהודיות. עם סיפוח ליטא לברית המועצות בשנת 1940 נאסרה הפעילות הציבורית היהודית בעיירה.
ב-26 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, כאשר עוד טרם כניסתם אליה, ערכו ליטאים מקומיים פוגרום ביהודיה. לאחר הכיבוש רוכזו יהודי העיירה בגטו קטן שהוקם בבית המדרש בה, וכעבור כמה שבועות גורשו הגברים לרוקישקיס, והנשים והילדים לאזור אובליאי, שם נרצחו בסוף אוגוסט 1941 עם הפליטים היהודים הנוספים שרוכזו במקומות אלו.
ויליאם ברי
ויליאם טיילור ברי (באנגלית: William Taylor Barry; 5 בפברואר 1784 – 30 באוגוסט 1835) היה פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי. הוא כיהן כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית במשך רוב תקופת נשיאותו של אנדרו ג'קסון והיה חבר הקבינט היחידי שלא התפטר ב־1831 עקב פרשיית התחתונית.
ראשית חייו
ויליאם ברי נולד בלוננברג, וירג'יניה לג'ון ברי, שלחם במהפכה האמריקאית, ולסוזנה (לבית דוזייר) ברי. ב־1796 עברה המשפחה למחוז פאייט שבקנטקי. ברי התחנך בבתי ספר ציבוריים במקומות שונים בקנטקי וב־1803 הוא סיים את לימודיו בקולג' ויליאם ומרי שבוויליאמסבורג, וירג'יניה. לאחר מכן הוא למד משפטים וב־1805 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין. הוא עסק בעריכת דין במחוז ג'סמין שבקנטקי ולאחר מכן בלקסינגטון.
קריירה פוליטית
ב־1807 נבחר ברי לבית הנבחרים של קנטקי. בשנים 1810–1811 הוא היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית. הוא שירת במלחמת 1812. בשנים 1815–1816 הוא היה חבר הסנאט של ארצות הברית מטעם קנטקי ולאחר מכן ניצח בבחירות לסנאט של קנטקי וכיהן בו בשנים 1817–1821. במהלך תקופת כהונתו בסנאט של קנטקי כתב ברי לנשיא לשעבר ג'יימס מדיסון וביקש את תמיכתו לתוכנית לסיבסוד מערכת החינוך הציבורית ברחבי המדינה. מדיסון הגיב בהתלהבות במכתב ששלח לברי ב־4 באוגוסט 1822 ובו נכלל ציטוט שלו שמוזכר פעמים רבות: "כשלעם אין מידע או אמצעים להשיגו, ממשלה של העם אינה אלא הקדמה לפארסה או לטרגדיה, ואולי לשתיהן גם יחד".
באותה תקופה סבלה קנטקי מהשפעות הבהלה הכלכלית של 1819 וברי היה לדמות מובילה במפלגת ההקלה מהחובות, שנחלה הצלחות בבחירות שהתקיימו בשנים 1820–1824, אף על פי שההצלחה הייתה פחותה כאשר בעלי החוב עתרו נגד חוקי הקלת החובות בבתי המשפט. כעורך דין, טען ברי לטובת חוקי אלו, שב־1823 ביטל אותם בית המשפט לערעורים של קנטקי.
בשנים 1820–1824 כיהן ברי כסגן מושל קנטקי, ולאחר מכן ועד 1825 הוא כיהן כמזכיר המדינה של קנטקי. מתפקיד זה הוא התפטר כדי להתמנות לנשיא בית המשפט לערעורים של קנטקי (קודמו של בית המשפט העליון של קנטקי) בכינוס בית המשפט של 1825 במהלך המחלוקת על בית המשפט הישן והחדש של קנטקי. אף על פי שמפלגת בית המשפט הישן נצחה בבחירות של 1826, התמודד ברי ב־1828 על משרת מושל קנטקי, אך ללא הצלחה.
ב־1829 מונה ברי על ידי הנשיא אנדרו ג'קסון לתפקיד המנהל הכללי של דואר ארצות הברית, תפקיד בו הוא כיהן עד 1835. הוא היה היחיד מבין חברי הקבינט המקוריים של ג'קסון שלא התפטר כתוצאה מפרשיית התחתונית. פרשייה זו הייתה פרשייה של חרם חברתי כנגד מרגרט "פגי" איטון, רעייתו של מזכיר המלחמה ג'ון איטון, מצד קואליציה של נשות חברי הקבינט בהובלתה של אשת סגן הנשיא פלוריד קלהון. ברי, כמו הנשיא ג'קסון, תמך בבני הזוג איטון.
מותו והנצחתו
לאחר סיום כהונתו כמנהל הכללי של הדואר, מונה ברי כשגריר ארצות הברית בספרד. בדרכו לספרד נפטר ויליאם ברי בליברפול, הממלכה המאוחדת ב־30 באוגוסט 1835. בתחילה הוא נטמן בתחילה בבית הקברות סנט ג'יימס שבעיר, ועד היום ניצבת שם אנדרטה לזכרו. ב־1854 הועברו עצמותיו לבית הקברות של פרנקפורט, קנטקי.
על שמו של ברי קרויים מחוז במשיגן ובמיזורי והכפרים בריטאון ובריוויל שבמדינת ניו יורק.
אלסאילה
אלסאילה (בערבית: السايلة) פירושו: "המסילה", היא שכונה שבנו יהודי צנעא בתוך חומות העיר העתיקה של צנעא, ובה התגוררו החל מהמאה ה-12 עד לגירושם בגלות מוזע בשנת ה'תל"ט (1679).
היסטוריה
לאחר תקופת מגורים במבצר בראש וב"אלקצר" (המבצר), שכונה גם "קַצְר סַאם אִבְּן נֻח" (ארמון/מבצר שם בן נח) עברו היהודים לעיר צנעא התחתונה היושבת בעמק. תחילה נאלצו היהודים לעבור למזרח העיר, אל שכונה שנודעה בשם "אל-פלייחי". לאחר מכן נטשו את "אל-פלייחי" והתיישבו משני עבריו של הוואדי שחוצה את צנעא מצפון לדרום – אלסאילה. לדברי המהרי"ץ אילצו המוסלמים את היהודים לעבור לגור על יד הנהר, לאחר שהוא סיכן את בריאותם והציף את הבתים הסמוכים; יוסף טובי מציע לזהות את השיטפון המדובר עם אירוע שהתרחש בשנים 1204–1205 ובמסגרתו נחרבו בתים רבים. עם זאת, טובי משער שהמעבר לשכונת אלסאילה ארך שנים רבות, החל מימי האיובים ועד למחצית הראשונה של המאה ה-17. ידיעות ברורות על מגורי היהודים בסאילה יש החל מהמאה ה-17.
בשנת ה'תל"ט (1679) גורשו היהודים מהשכונה יחד עם שאר יהודי תימן, אל דרום תימן לאזור שפלה מדברית שנקרא "מוזע", למשך שנה שלמה. לאחר שובם, לא הורשו היהודים לחזור לבתיהם בשכונת אלסאילה שבתוך חומות העיר העתיקה של צנעא, ונאלצו לבנות את שכונתם מחדש מחוץ לחומות העיר, בבקעה ממערב לשכונת ביר אל-עזב, שהייתה מחוץ לחומות ממערב. שכונה זו נקראה קאע אל-יהוד ("בקעת היהודים").
מבנה השכונה
בתי השכונה נבנו סביב רחוב "אלקזאלי" שבמרכז העיר צנעא של ימינו. הבתים היו בתי עוני פשוטים, בעלי דלתות נמוכות וחלונות קטנים. כיום נשארו מעטים מבתים אלה, אך רוב הבתים נהרסו ובמקומם נבנו בתים גבוהים ומפוארים.
המסילה
תחילה אזור השכונה היה אזור לא מיושב, מפני שהוא היה מוצף עקב שיטפונות דרך קבע. לאחר מכן נבנתה תעלה, דרכה הזרימו את מי השיטפונות, ובכך הם לא פגעו בבתי השכונה. תעלה זו נקראה אלסאילה (בערבית: السايلة), שפירושו המסילה, כלומר מסילה שדרכה זרמו המים. בשאר ימות השנה התעלה שימשה כרחוב, ובתקופת השיטפונות אי אפשר היה לעבור בה.
בית הכנסת
בשכונה היה בית כנסת גדול שהיה נקרא "כניסת אלעלמא" (תרגומו: מדרש החכמים), על שם הישיבה הכללית שהתקיימה בו. עם גירוש היהודים לגלות מוזע, הפכו ערביי העיר את בית הכנסת למסגד, וקראו לו "מסגד הגולים" (בערבית: מסג'ד אלג'לא, مسجد الجلاء). מסגד זה קיים עד היום בעיר העתיקה של צנעא. על קיר המסגד נכתב (בתרגום לעברית):. לאחרונה נערכו שיפוצים במסגד זה, ובאחד הקירות נתגלו ספרים שהוטמנו על ידי יהודי צנעא לפני יציאתם לגלות.
Boy with Luv
Boy with Luv הוא סינגל של להקת הבנים הדרום קוריאנית BTS והזמרת האמריקאית הלסי. השיר פורסם ב-12 באפריל 2019 כסינגל מוביל לאלבום השישי שלהם, Map of the Soul: Persona ולאחר מכן גם כחלק מאלבום האולפן Map of the Soul: 7. גרסה יפנית של השיר פורסמה ב-3 ביולי 2019, כאיי-סייד של הגרסה היפנית של השיר "Lights".
רקע ופרסום
השיר נכתב על ידי חברי הלהקה RM, שוגה וג'יי-הופ יחד עם הלסי, והופק על ידי מפיקי הבית של הלהקה, פידוג ובאנג סי-היוק.
ב-26 באפריל 2019 פרסמה הלהקה גרסה נוספת של השיר בשם "ARMY With Luv", המוקדשת למעריצי הלהקה.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר שוחרר ב-12 באפריל 2019, ובוים על ידי יונגסוק צ'וי מלומפנס.
הקליפ צבר 74.6 מיליון צפיות ביממה הראשונה לפרסומו, וכך הפך לקליפ הנצפה ביותר ביוטיוב תוך 24 שעות לפרסומו לשנת 2019. הוא גם הפך לקליפ המהיר ביותר שצבר 100 מיליון צפיות ביוטיוב לשנה זו. באוקטובר 2020 צבר הקליפ מיליארד צפיות, והוא הקליפ השני של הלהקה שהגיע לשיא זה, אחרי "DNA".
קליפ השיר "ARMY With Luv" דומה לקליפ המקורי, אך הופיעו בו מספר קטעים שלא הופיעו בגרסה המקורית, והמילה "LOVE" שהופיעה ברקע הקליפ הוחלפה במילה "ARMY".
קישורים חיצוניים
undefined
בוץ
בֹּץ הוא תערובת נוזלית או חצי נוזלית של מים עם אבק, חרס וחומרים אחרים הנמצאים באדמה.
בוץ מאדמת ביצה מיובשת מכיל יותר רקבובית. בוץ ארעי מכיל יותר חול.
הבוץ מהווה מקור מידע לחקר כדור הארץ ועברו. מרבצי בוץ עתיקים שהתקשו בעבר הרחוק, אוצרים בתוכם שכבות גאולוגיות, וכן מאובנים, המהווים עדות לתקופות רחוקות בהיסטוריה של כדור הארץ.
Mamma
Mamma (בעברית: מאמא) הוא שיר שנכתב בשנת 1940 על ידי צ'זרה אנדראה ביקסיו וביקסיו כרוביני ויצאה בשם "Mamma son tanto felice".
בין מבצעי השיר היו בנימינו ג'ילי, ריצ'רד טאקר, מוסלים מגומאייב, ויולטה וילאס, לוצ'אנו פבארוטי, טוטו קוטוניו ורבים נוספים.
בשנת 1946 השיר תורגם לאנגלית ובשנת 1955 בביצוע של דייוויד ויטפילד הוא הגיע למקום ה-12 של מצעד הסינגלים הבריטי.
בשנת 1959 הוא הוקלט על ידי קוני פרנסיס. ביצוע זה הגיע למקום השני בבריטניה ולמקום השמיני בבילבורד הוט 100.
ויצו
ויצו (WIZO – ראשי תיבות באנגלית של ארגון נשים ציוני בינלאומי, Women's International Zionist Organization) הוא ארגון נשים יהודיות בישראל ובעולם.
ייסוד ושנים ראשונות
ויצו נוסד ב-11 ביולי 1920 על ידי קבוצת נשים יהודיות במנצ'סטר, בריטניה: ורה ויצמן, רבקה זיו ואדית' אדגר. הרקע להקמתה היה שילוב של שני תהליכים: התעוררות התנועה הציונית בעקבות הצהרת בלפור, והתעוררות הפעילות הפוליטית-חברתית של נשים בבריטניה, ובאירופה, שצוין על ידי הצלחת מאבק הסופרג'יסטיות והענקת זכות בחירה לנשים בבריטניה בשנת 1920. אף על פי שבמוסדות הציוניים באופן רשמי היו זכויות הנשים שוות לזכויות הגברים, חלקן בפעילות היה מועט והיחס אליהן בפועל היה מפלה או מזלזל. על רקע זה הציעו הנשים בבריטניה להקים ארגון משלהן לצד הפדרציה הציונית במדינה, ולאחר מכן החליטו להקים ארגון נשים עולמי שיהיה חבר בהסתדרות הציונית. ביולי 1920 התכנסו בלונדון נציגות ארגוני הנשים מבריטניה ומארצות אחרות לוועידה המייסדת של ויצו. מטרתה של ויצו הייתה לאחד את הנשים לשיתוף פעולה למען הגשמת הרעיון הציוני, לאחר שבמסגרת הארגונית הקודמת פעילותן לא באה לידי ביטוי. הכוונה הייתה שחברות הארגון יתרמו, ויכשירו את הנשים בארץ ישראל לתרום, בתחומים שבהם הוסכם שנשים יכולות להועיל במיוחד, כמו חינוך, כלכלת בית, בריאות וסעד. מצע הארגון התמקד בהכשרת הנשים המגיעות לארץ-ישראל בכלכלת בית, חקלאות וטיפול סוציאלי בילדים. ויצו נתפסה בשלב זה כארגון של נשות הגולה שנועד לסייע לנשים ולילדים בארץ-ישראל.
עם תחילת פעילותה של ויצו בארץ ישראל, החלו נשים בארץ להיות מעורבות בה באופן לא מאורגן ועל בסיס אישי. הן החלו לעזור לאחיות הבריטיות ששלחה ויצו לתל אביב לצורך הדרכת אמהות, ואחרי כן גייסו כסף לפתיחת מרפאה נוספת לטיפול באמהות צעירות עולות. ב-1927 התארגנו נשים אלה בהסתדרות ארצית והפכו לפדרציה ארצישראלית של ויצו, הכפופה למשרד בלונדון. ב-1933 התאחדה ויצו הארצית עם הסתדרות נשים עבריות, ארגון נשים ארצישראלי גדול נוסף.
שושנה שטרן הייתה עורכת הדין שפעלה בויצ"ו, טרם קום המדינה, ובתפקידה זה הגנה על נשים מוכות ומקופחות.
פעילות עד הקמת מדינה ישראל
עד להקמת מדינת ישראל, התרכזה פעילות ויצו בתחומים הבאים:
מהקמת המדינה ועד היום
בשנת 1950 אימצה ויצו את פעילות הלשכות המשפטיות, שפעלו קודם במסגרת התאחדות נשים לשווי זכויות, והחלה להרחיב את הפעילות הזאת. הלשכות מופעלות על ידי מתנדבות ויצו שעברו הכשרה מיוחדת, בסיוע צוות מקצועי של עורכות דין ועובדות סוציאליות, ומסייעות לנשים בעניינים משפטיים הקשורים במשפחה, כמו גירושין וירושה, ובחלק מהמקרים גם בענייני אפליה בעבודה. מתנדבות ויצו הוכשרו גם לייצג נשים בפני בתי הדין הרבניים. כיום יש 30 לשכות הפרושות ברחבי הארץ.
הקמת המדינה הייתה נקודת מפנה בקשר בין יהודי התפוצות וישראל. אחת ממטרותיה של ויצו היום היא לחזק את הקשר הזה. עבור חברות ויצו בתפוצות, הפעילות ובויצו היא לעיתים מרכיב עיקרי בזהות היהודית ובקשר לעם היהודי ולישראל.
בשנת 2008 זכתה התנועה בפרס ישראל בתחום מפעל חיים עבור תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה.
ויצו בפוליטיקה
ויצו, למרות היותה ארגון על-מפלגתי, נוצרה כארגון פוליטי במובן הרחב של המילה, שנועד להתמודד עם ייצוג החסר של נשים בתנועה הציונית ולקדם את האינטרסים של נשים וילדים בארץ-ישראל. אחת ממטרותיה, לכל אורך שנות קיומה, היה לקדם את מעורבות הנשים בעשייה ציבורית ופוליטית בתנועה הציונית ובארץ ישראל.
הסתדרות נשים עבריות, אחד מהגופים שקדמו לויצו בארץ-ישראל, התמודדה בבחירות לאספת הנבחרים השלישית ב-1931 (ברשימה משותפת עם התאחדות הנשים לשווי זכויות) וזכתה בשלושה מנדטים. בבחירות לאספה הרביעית ב-1944, היו לרשימה המשותפת ארבע צירות. הרשימה הייתה מיוצגת במועצת העם ולאחריה במועצת המדינה הזמנית, ונציגתה הייתה רחל כהן-כגן. לאחר מכן השתתפה הרשימה בראשות כהן-כגן בבחירות לכנסת הראשונה ב-1949, וזכתה במנדט אחד. הקושי בפעילות של ארגון על-מפלגתי בתוך הכנסת, הביא להחלטה להימנע מריצה לכנסת לאחר מכן, אך לקראת הבחירות לכנסת ה-5 התמודדה כהן-כגן כנציגת ויצו בליברלים העצמאיים ואף נבחרה לכנסת זו. בשנים הבאות, וביתר שאת החל משנות ה-70, פעלה ויצו בשיתוף ארגוני נשים אחרים בשדלנות למען הצעות חוק לקידום נשים.
חנה לוין, האישה הראשונה שנבחרה לתפקיד ראש עיר בישראל, החלה בפעילות ציבורית כיושבת ראש סניף ויצו בראשון לציון. לאחר סיום כהונתה כראש עיריית ראשון לציון כיהנה לוין כיושבת ראש ויצו ישראל.
ויצו ופמיניזם
ויצו הוקמה כמחאה על ייצוג החסר של נשים בפעילות הציונית. מייסדות ויצו שאפו שנשים תהיינה שותפות שוות לגברים בהחלטות, באחריות ובביצוע. הפעילות ההתנדבותית הייתה בשבילן אפיק כניסה לתחום הציבורי ואמצעי להרחבת העניין הציבורי בענייני הבית והמשפחה. אך עצם קיום ארגון נשים נפרד הביא להדרתן מהארגונים הכלליים ולקיבוע התפיסה שפעילותן צריכה להיעשות ללא תמורה כספית. החל משנות ה-70 של המאה ה-20, עם התחלת הגל השני של הפמיניזם, ובעקבות פעילותם של ארגוני נשים פמיניסטיים כמו התנועה לשחרור האשה ושדולת הנשים, החלה ויצו לעסוק באופן מובהק יותר בשאלות של מעמד האישה ואלימות נגד נשים. זאת לצד תחומי פעילותה המסורתיים. בין תחומי הפעילות החדשים: מקלטים לנשים מוכות ומרכזים למניעת אלימות במשפחה, הפעלת לשכות משפטיות בקהילה, פיתוח מעונות היום לילדי נשים עובדות, מאבק בהטרדה מינית וקידום מעורבות נשים בפוליטיקה ובעסקים.
ארכיון ויצו
ארכיון ויצו כולל צילומים ומסמכים היסטוריים הן מתקופת ההישוב הישן והן מהתקופה שלאחר קום המדינה. התמונות מתארות את סיפוריהן של הנשים, תפקידיהן ותרומתן לעיצוב פני החברה הישראלית. בארכיון מצויות תמונות כמו מעונות היום הראשונים, טיפת חלב הראשונה, מרכזי תינוקות ששימשו בתי יתומים ועוד.
ויצו במספרים
לויצו 250 אלף חברות, המאורגנות ב-47 פדרציות ארציות ברחבי העולם.
בארץ, יש לויצו 46 סניפים שבהם מרוכזת הפעילות ההתנדבותית וכ- 800 פרויקטים דבר המחזק את מעמדה של ויצו כארגון החברתי הגדול בישראל המעניק שירות חינוך ורווחה לילדים, נשים ונוער וכן פעילות סיוע לעולים, לקשישים ולשכבות החלשות.
לויצו יש כ-6,000 עובדים, אשר מרביתם עובדים בכפרי הנוער ומעונות היום.
לויצו יש כ-5500 בני נוער המתחנכים  ב-5 כפרי נוער ו-8 בתי ספר (5 מהם בתוך כפרי הנוער). 1500 תלמידים הם חניכי הפנימיות בכפרי הנוער.
בנוסף לויצו פנימייה לחינוך מיוחד.
בגיל הרך לויצו 177 מעונות יום בהם כ-12,000 ילדים בשנה. מתוכן 19 מעונות רב תכליתיים לילדים בסיכון.
בנוסף לפעילות הסיוע השונות לקשישים לויצו בית הורים אחד הממוקם במרכז תל אביב.
ויצו מפעילה 55 ביגודיות הפרוסות ברחבי הארץ, מה שהופך אותן לרשת חנויות יד שנייה הגדולה בישראל. בביגודיות ניתן לרכוש בגדים במחיר סמלי, כאשר כל הכנסות החנות הן קודש להמשך ופיתוח פעילות הסניף למען הקהילה.
בנוסף לשמונה בתים חמים לנערות בסיכון, מועדוניות לילדים בסיכון, מרכז עד"י לנערות בבאר שבע, 29 לשכות משפטיות, שני מקלטים לנשים מוכות ומרכזים נוספים למניעת אלימות במשפחה.
קורט גרוט
קורט דייוויד גרוט (באנגלית: Kurt David Grote; נולד ב 3 באוגוסט 1973), הוא שחיין אמריקאי בעבר, אלוף עולם ובעל מדליית זהב אולימפית.
ביוגרפיה
גרוט החל לשחות רק בגיל 15 בהמלצת רופאיו כסיוע למחלת האסתמה ממנה סבל. הוא שחה במועדון השחייה של סנטה קלרה. הוא דוקטור לרפואה מאוניברסיטת סטנפורד.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה גרוט במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב כששחה בשלב המוקדמות והרביעייה האמריקאית ניצחה בשלב הגמר. בנוסף, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:01.69 דקות ובמקום שמיני במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:16.05 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 2:14.63 דקות.
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בפוקואוקה, יפן בשנת 1997 זכה גרוט ב-3 מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:01.22 דקות, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:14.05 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:36.93 דקות.
אלוף עולם
באליפות העולם בשחייה (בריכה של 25 מטר) שנערכה בהונג קונג בשנת 1999 סיים גרוט במקום חמישי במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 27.73 שניות, במקום חמישי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:09.47 דקות ובמקום שמיני במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.28 דקות.
חג'ר אל-חטים
חג'ר אל-חטים (ערבית:  الحجر الحطيم, שפירושו: "האבן המנותצת"), המכונה גם חג'ר אסמאעיל (حجر إسماعيل "אבן ישמעאל") היא אבן שבורה המהווה את היסוד של הכעבה. על פי מסורת האסלאם, היא הוצבה במקום על ידי ישמעאל כאשר בנה את הכעבה עם אביו אברהם. בשלב מאוחר יותר נבנה סביב האבן מבנה דתי חצי-מעוגל שגובהו נע בין 1.3 ל-2.3 מטר וקוטרו המרבי בין צד לצד הוא שמונה מטרים.
למרות המסורת המוסלמית, מקום זה נחשב לשריד של מבנים דתיים ערביים פגאניים מתקופת קדם-האסלאם, שנבנו סמוך לאתר העלייה לרגל המרכזי של השבטים הערביים - הכעבה. על כן, קיימות מסורות על פיהן אל-חטים הוא הבור המצוי ליד הכעבה, בו הונחו מתנות ומנחות לאל הקדום הובל. כמו כן, מסורות רבות מזכירות כי השבטים הערביים נהגו לקיים את שבועת האמונים באל-חטים בשל קדושתו לאחר עריכת הסכמים שבטיים.
בודהה טיאן טאן
בודהה טיאן טאן (באנגלית: Tian Tan Buddha; בסינית: 天壇大佛, פין-יין: Tiāntán Dàfó) הוא פסל בודהה עשוי ברונזה הממוקם בנגונג פינג, באי לנטאו שבהונג קונג. הקמת הפסל הושלמה בשנת 1993. הפסל הוצב בסמוך למנזר פו לין, והוא מהווה אתר תיירות. מהקמתו ועד שנת 2007 נחשב הפסל לפסל הבודהה היושב הגדול בעולם העשוי מברונזה. גובהו 34 מ' ומשקלו 250 טון.
תיאור הפסל
הפסל נקרא בשם "טיאן טאן" בשל דמיון הגבעה עליה הוא ניצב ל"טיאן טאן" - מקדש השמיים שבבייג'ינג. הפסל ניצב במרכז כס בצורת פרח לוטוס - פרח מקודש בבודהיזם, בראש מבנה בן שלושה מפלסים. סביב הפסל שישה פסלים קטנים יותר, עשויים אף הם ברונזה, המכונים "שש נושאות המנחה". הדמויות המפוסלות מגישות לפסל הבודהה מנחה של פרחים, קטורת, מנורה, שמן, פירות ומוזיקה - המסמלים צדקה, מוסר, סובלנות, אמונה דתית, מדיטציה וחוכמה.
גובה פסל הבודהה 34 מטרים, ומשקלו 250 טונות.
268 מדרגות מובילות את המבקרים אל מרפסת התצפית שלרגלי הפסל.
הפסל יושב בתנוחת לוטוס, שידו הימנית מורמת וידו השמאלית מונחת בחיקו. הפסל יוצא דופן בכך שפניו מופנות צפונה ולא דרומה. על חזהו של הפסל סווסטיקה.
היסטוריה
עבודות בניית הפסל החלו בשנת 1990 והסתיימו ב-29 בדצמבר 1993. הפסל בנוי מ-202 חלקי ברונזה. שלד פלדה תומך בפסל ועליו מורכבים חלקי הברונזה.
ב-18 באוקטובר 1999 הנפיקה רשות הדואר של הונג קונג בול המתאר את הפסל.
תחבורה
אל הפסל ניתן להגיע באמצעות קו אוטובוסים או באמצעות רכבל נגונג פינג 360 המקשר את הכפר נגונג פינג עם טונג צ'ונג.
אליפות אירופה באתלטיקה 2006
אליפות אירופה באתלטיקה ה-19 נערכה בעיר גטבורג, שוודיה בין ה-7 באוגוסט ל-13 באוגוסט 2006. עיקר תחרויות האתלטיקה באליפות נערכו באצטדיון אולבי.
שמואל רולבנט
שמואל רולבנט, (17 בנובמבר 1917- 18 באוגוסט 1984) היה ד"ר לכלכלה, ולמדע המדינה, היה סופר, נואם, איש מפא"י, שימש כדובר ההסתדרות ועיתונאי בדבר בשנות ה-50. רולבנט היה יליד בריטניה, ב-1972 נישא לסוניה, ניצולת שואה, מורה לצרפתית בתל אביב.
ליליאן בורד
ליליאן ברברה בורד, חברה (באנגלית: Lillian Barbara Board, MBE; 13 בדצמבר 1948 - 26 בדצמבר 1970) הייתה אתלטית בריטית, סגנית אלופה אולימפית (מקסיקו סיטי 1968) בריצת 400 מטר ואלופת אירופה (אתונה 1969) בריצת 800 מטר ובריצת שליחות 4x400 מטר ושותפה לשיאי עולם בריצת שליחות 4x400 מטר ו-4x800 מטר. הקריירה הקצרה שלה נקטעה לאחר שנפטרה ממחלת סרטן המעי הגס תוך חודשים ספורים.
ביוגרפיה
בשנת 1963 זכתה בורד במדליית זהב באליפות בתי הספר של אנגליה בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.26 מטר ובמדליית כסף בקפיצה לרוחק באליפות הנוער של אנגליה בתוצאה של 5.33 מטר. את העונה סיימה בשיא אישי חדש של 5.40 מטר. משנת 1964 היא החלה להתרכז באימון בריצות קצרות, בהדרכתו של אביה ובהשראתה של חברתה למועדון מרי ראנד, אלופה אולימפית (טוקיו 1964) בקפיצה לרוחק.
1967
בתחרות בין נבחרת חבר העמים הבריטי לארצות הברית שנערכה בלוס אנג'לס, קליפורניה ב-9 ביולי 1967 זכתה בורד במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה השנייה הבטיבה באירופה של 52.8 שניות.
סגנית אלופה אולימפית
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכתה בורד במדליית כסף בריצת 400 מטר בשיא בריטניה חדש של 52.12 שניות (2 עשיריות איטי משיא העולם), אחרי קולט בסו מצרפת (52.03 שניות) ולפני נטליה פצ'ונקינה מברית המועצות (52.25 שניות).
אלופת אירופה ושיאנית עולם
באליפות אירופה שנערכה באתונה בשנת 1969 זכתה בורד בתואר האתלטית המצטיינת של האליפות לאחר שזכתה בשתי מדליות זהב, בריצת 800 מטר בשיא אליפות חדש של 2:01.4 דקות, לפני אנליזה דם אולסן מדנמרק (2:02.6 דקות) ושיאנית העולם ורה ניקוליץ' מיוגוסלביה (2:02.6 דקות) ובכך הייתה לבריטית הראשונה שזכתה בתואר זה (השנייה הייתה לינזי שארפ בשנת 2012) ובריצת שליחות 4x400 מטר ביחד עם רוזמרי סטירלינג, פטרישיה לאו וג'נט סימפסון בשיא עולם חדש של 3:30.8 דקות, לפני צרפת שקבעה תוצאה זהה וגרמניה שקבעה שיא לאומי חדש של 3:32.7 דקות. בנבחרת הצרפתית רצו שתי אצניות ניקול דיקלו וקולט בסו שקבעו יום קודם לכן בריצת 400 מטר שיא עולם. בריצת השליחות היא הייתה הרצה הרביעית והחלה את ריצתה ביחד עם קולט בסו הצרפתייה. בסו יצרה פער גדול של 10 מטרים, שאותו סגרה בורד ולבסוף אף ניצחה בפוטו פיניש. בריצת השליחות כל 8 הנבחרות קבעו שיא לאומי חדש.
1970, מותה
בורד החלה לסבול מכאב בטן חריף לאחר תחרות שנערכה ברומא ב-16 במאי 1970 שבה היא זכתה במדליית כסף בריצת מייל בתוצאה של 4:44.6 דקות, אחרי שיאנית העולם פאולה פיני מאיטליה. היא הובחנה כסובלת ממחלה ויראלית וקיבלה תרופות נגד כאב. למרות שהמשיכה להרגיש לא טוב וכאב שלא פסק, היא המשיכה להשתתף בתחרויות, כולל בתחרות שנערכה באדינבורו, סקוטלנד ב-13 ביוני וקבעה עם חברותיה בריצת שליחות 4x800 מטר שיא עולם חדש ובאליפות בריטניה שנערכה ב-20 ביוני היא זכתה במדליית ארד בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:05.1 דקות. הייתה זו התחרות האחרונה שלה. לאחר מכן התברר שהיא סובלת מזיהום בשלפוחית השתן והובחנה כלוקה במחלת קרוהן. בספטמבר אותה שנה נמצא בשתי ביופסיות שהיא חלתה בסרטן המעי הגס במצב סופני. ב-8 באוקטובר בניתוח לשם ברור, נמצא כי הסרטן התפשט לקיבה ושנישארו לה כחודשיים לחיות. המאמץ להחלים הוביל אותה להתאשפז בכפר בהרי האלפים שבבווריה ליד מינכן, שם היא טופלה בטיפול שנוי במחלוקת על ידי ד"ר יוזף איסלס על ידי דיאטה המבוססת על מי מעיינות וחליטת צמחים. הטפול לא עזר. מצבה הבריאותי התדרדר וב-21 בדצמבר היא אושפזה בבית חולים במינכן, עקב פריטוניטיס, ב-23 בדצמבר היא עברה ניתוח חרום בשל חסימת קיבה, כשלאחריו היא נכנסה לקומה וב-26 בדצמבר היא נפטרה, בהיותה בת 22 בלבד.
לואיז ריינר
ריינר נולדה בדיסלדורף שבגרמניה. היא האדם הראשון אי פעם שזכה בפרס האוסקר פעמיים ברציפות. הפרס הראשון שקיבלה היה עבור תפקידה בסרט המוזיקלי "זיגפלד הגדול" (1936), והשני היה עבור תפקידה כאיכרה סינית בסרט "האדמה הטובה" (1937).
שנה לאחר מכן פרשה מהקריירה ההוליוודית שלה, לאחר 3 שנים בלבד בתחום.
Fair Trade
Fair Trade הוא שיר של הראפר הקנדי דרייק בהשתתפות הראפר האמריקאי טראוויס סקוט, מתוך אלבום האולפן Certified Lover Boy, שיצא לאור ב-3 בספטמבר 2021, על ידי חברות התקליטים OVO סאונד וריפבליק רקורדס, כרצועה השישית באלבום.
הרכב
"Fair Trade" כולל דגימה מתוך "Mountains", שנכתב על ידי שרלוט וילסון, ברנדון בנקס, דרנסט אמיל השני, קנת' אדמונדס, קייל מוסקוביץ', מרקוס רדיק, טאו האלם ו-וארדן וייד, ובוצע על ידי וילסון. הוא מכיל את דרייק וטראוויס סקוט שרים על גבי מקצב טראפ "מפוצץ".
שטפן ליינר
שטפן ליינר (נולד ב-27 באוגוסט 1992) הוא כדורגלן אוסטרי המשחק בעמדת המגן ימני בבורוסיה מנשנגלדבך ובנבחרת אוסטריה.
קריירת מועדונים
ב-1 ביולי 2015 הוחתם ליינר לחוזה לשלוש שנים בקבוצה הבוגרת של רד בול זלצבורג בסכום המשוער בכ-140 אלף אירו.
ב-19 ביוני 2019 חתם ליינר בבורוסיה מנשנגלדבך תמורת 12.5 מיליון אירו.
קריירה בינלאומית
את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים ערך במשחק ידידות נגד נבחרת פינלנד ב-28 במרץ 2017, כשנכנס כמחליף בתחילת המחצית השנייה.
חיים אישיים
שטפן הוא הבן של לאו ליינר, ששיחק בקבוצת אוסטריה זלצבורג ובנבחרת אוסטריה.
N.S.U פרינץ ספורט
N.S.U פרינץ ספורט היא מכונית ספורטיבית קטנה, 2 דלתות קופה שיוצרה על ידי יצרנית הרכב הגרמנית NSU בין השנים 1958–1967.
סך הכול יוצרו 20,831 יחידות.
היסטוריה
"אנ.אס.יו" הייתה חברה גרמנית ליצור אופנועים ומכוניות שנוסדה בשנת 1873. נרכשה על ידי קבוצת פולקסווגן בשנת 1969. פולקסווגן מיזגה את אנ.אס.יו עם "אוטו יוניון" ויצרה את אאודי. בשנת 1955 הייתה אנ.אס.יו יצרנית האופנועים הגדולה בעולם. בשנת 1957 נכנסה לשוק המכוניות.
קשר סיגמא
קשר סיגמא (קשר σ) הוא קשר קוולנטי הנוצר בין שני אטומים, כאשר אורביטלים מתאימים שלהם, הנמצאים במישור הקשר, חופפים זה לזה. קשרי סיגמא הם הקשרים הקוולנטים החזקים ביותר, זאת בשל מידת חפיפת האורביטלים הגבוהה יחסית שלהם.
קשר זה מסומן באות היוונית σ, משום שזה נוצר בדרך-כלל על ידי אורביטלי s (האות s היא מקבילה פונטית לאות σ), אם כי גם אורביטלי p ואורביטלי d עשויים ליצור קשרים מעין אלו.
בשל חוזקם, קשרי סיגמא יציבים יחסית ונוטים פחות להשתתף בתגובות כימיות ביחס לקשרי פאי. קשרי סיגמא לא ייקחו בדרך כלל חלק בתגובות סיפוח אלקטרופיליות, אלא אם כן הם מצויים תחת מתח סטרי חריף המוביל לחוסר יציבות.
ארמיית המשמר השנייה
ארמיית המשמר השנייה (ברוסית: гвардейская армия я-2) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
ארמיית המשמר השנייה הוקמה על בסיס ארמיית המילואים הראשונה באוקטובר 1942 במהלך קרב סטלינגרד. הארמייה הוצבה באזור מחוז טמבוב ויועדה להתקפה צפויה על רוסטוב על הדון. עם זאת אז פתחו הגרמנים במבצע סופת חורף, וב-13 בדצמבר נענה סטלין לבקשת אלכסנדר ואסילבסקי (נציג הסטאבקה באזור סטלינגרד) להעביר את ארמיית המשמר השנייה תחת פיקוד חזית סטלינגרד, כדי לסייע בבלימת המתקפה הגרמנית. הארמייה נאלצה לעבור מרחק של למעלה מ-180 ק"מ מהעבר המזרחי של הוולגה בתנאי מזג אוויר קשים כדי להגיע ליעדה, והגעתה התעכבה למשך מספר ימים קריטיים. הארמייה לחמה נגד הגרמנים במהלך מבצע סטורן קטן.
הארמייה הועברה לאזור מצר פרקופ, היא נכללה בתוך החזית האוקראינית הרביעית. בין אפריל למאי 1944 לקחה חלק במתקפת קרים, ושחררה את העיר סבסטופול. לאחר מכן נכללה בתוך החזית הבלטית הראשונה, ולקחה חלק בשחרור בלארוס ולטביה. ב-10 באוקטובר 1944 היא השתתפה בכיבוש העיר ממל. בהמשך הוצבה תחת פיקוד החזית הבלארוסית השלישית ולקחה חלק פעיל במבצע פרוסיה המזרחית וכיבוש העיר קניגסברג. פורקה עם סיום המלחמה.
לוריין
{{פירושונים|
סרליפונאז אלפא
סרליפונאז אלפא (בלועזית: cerliponase alfa) הוא החומר הפעיל בתרופה ברינוירה (Brineura). משמש לטיפול אנזימטי חלופי כנגד מחלת באטן, שהיא צורה של ליפופוסינוזיס סרואי נוירונלי. התרופה אינה רשומה בישראל, אך מיובאת על פי הצורך, תחת אישור מיוחד של משרד הבריאות.
התרופה פותחה על ידי חברת ביומרין פרמסוטיקל ואושרה ב-27 באפריל 2017 על ידי מינהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA). התרופה מסייעת בהאטת איבוד יכולת הליכה בילדים סימפטומטיים, מעל גיל שלוש שנים, עם ליפופוסינוזיס סרואי נוירונלי מסוג 2 (CLN2) אינפנטילי מאוחר. המחלה ידועה אף כחסר בטריפפטידיל פפטידאז (TPP1) או מחלת. התרופה אף אושרה על ידי הסוכנות האירופאית לתרופות (EMA) ב-30 במאי 2017. בבריטניה, המכון הלאומי הבריטי למצוינות בבריאות (NICE) העריך את הסרליפונאז אלפא לטיפול של CLN2 וסבר שהוא אינו בעל יחס מספק של עלות-תועלת.
מחלת CLN2 שייכת לקבוצת המחלות ליפופוסינוזיס סרואי נוירונלי (NCLs) הידועות גם כמחלת באטן. מחלת CLN2 היא מחלה תורשתית נדירה המשפיעה בעיקר על מערכת העצבים. תסמינים וסימנים האופייניים למחלה מסוג "אינפנטילי מאוחר", מתחילים להופיע בין גיל שנתיים וארבע שנים.
התסמינים הראשונים כוללים, בדרך כלל, עיכוב בכישורי שפה, התקפי כיפיון (אפילפסיה) חוזרים וקושי בקואורדינציה של תנועות (אטקסיה). ילדים הלוקים במחלה מפתחים גם עוויתות שרירים (מיוקלונוס) ואיבוד ראייה. מחלת CLN2 משפיעה על כישורים מוטוריים חיוניים, כמו ישיבה והליכה, והילדים החולים נזקקים לכסא גלגלים.
התרופה ניתנת בצורת מתן הזרקה אינטרה-ונטריקולרית (הזרקה לתוך מערכת חדרי המוח), מה שמאפשר קליטה משמעותית לתוך המוח.
יקום מיקי מאוס
יקום מיקי מאוס (באנגלית: Mickey Mouse universe) הוא יקום בדיוני משותף המהווה את הרקע לסיפורים הכוללים את הדמויות המצוירות של דיסני: מיקי ומיני מאוס, פלוטו, גופי ודמויות רבות אחרות. היקום מקורו מסרטי ההנפשה הקצרים של "מיקי מאוס" שהופקו על ידי דיסני החל משנת 1928. ובכל זאת, הגרסה העקבית הראשונה שלו נוצרה על ידי פלויד גוטפרדסון ברצועת הקומיקס של מיקי מאוס. גרסאות מהעולם האמיתי קיימות גם בדיסנילנד ובדיסנילנד טוקיו, הנקראות עיר ההנפשה של מיקי.
מאז 1990, העיר שבה מתגורר מיקי נקראת בדרך כלל "Mouseton" בקומיקס האמריקאי. בהמשכיות מודרנית, העיר מתוארת לעיתים קרובות כמי שנמצאת במדינת קליסוטה הפיקטיבית שבארצות הברית, בדומה לצפון קליפורניה. המדינה הבדיונית הזו הומצאה על ידי כותב הקומיקס קארל בארקס בשנת 1952 כמקום לעיר הולדתו של דונלד דאק, דאקברג.
למרות שקרוסאובר בין היקומים של מיקי מאוס ודונלד דאק היו נדירים, שני היקומים חופפים. דמויות מהיקום של דונלד דאק מופיעות מדי פעם ביקום של מיקי מאוס ולהפך.
המונח "יקום מיקי מאוס" אינו בשימוש רשמי על ידי חברת וולט דיסני, אך הוא שימש את מחבר הקומיקס והיסטוריון ההנפשה של דיסני דייוויד גרשטיין. חברת וולט דיסני משתמשת בדרך כלל במונחים כמו מיקי וחברים (Mickey & Friends) או מיקי והחבורה (Mickey & the Gang) כדי להתייחס לזיכיון הדמויות.