cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דבורה קלן
מימון
הקמת בית הספר נתקלה בקשיים כלכליים בתחילה כיוון ולרשות קלן לא עמד תקציב כלשהו. תוכנית הקמת המוסד נשענה כולה על תשלומי ההורים שהיוו חלק אינטגרלי ממערכת בית הספר, שכר הלימוד השנתי ולבסוף תרומת ידידים מארצות הברית שהאמינו בדרך החינוך הפרוגרסיבית ושאפו להטמיע אותה גם בישראל בעזרתה של קלן.
קלן האמינה כי בית הספר יוכל לעמוד על רגליו בהסתמך על מקורות מימון אלו בנוסף להכנסות המוסד ממכירת תצרוכת פנימית (מצרכים, תצרוכת חקלאית וכו'). אך כבר בשנה החמישית להיווסדות בית הספר נקלע המוסד לקשיים כלכליים וקלן נצרכה לצאת לסבב גיוס כספים בארצות הברית.
בין ידידיה ותומכיה של קלן ניתן למצוא את השופט יוליאן ו. מק שקיבל על עצמו לאסוף עבור קלן כ-5000$ מדי שנה עבור בית הספר הפרוגרסיבי הראשון בישראל. נוסף לכך, הוקמה קרן מיוחדת למען בית הספר בקרב ידידי בית הספר בארצות הברית.
שגרת בית הספר
בית הספר החל את דרכו בבניין ערבי ישן ברחוב החבשים בירושלים ששימש כבית מגורים בקומתו השנייה ועל כן הביא עמו מגבות רבות. על אף הקשיים הכלכליים, המבניים והלוגיסטיים, בית הספר החל את דרכו עם 13 תלמידים ובתוך ארבע שנים שילש את מספר תלמידיו. מעניין לציין שעל אף הקשיים שצוינו לעיל, בית הספר הפרוגרסיבי היה בית הספר היחיד בירושלים ששילם למורים את משכורתם בזמן ובמלואה. גם נתון זה היה חלק מראייתה הרחבה של קלן באשר למערכת אוטופית ובלתי מתפשרת של חינוך ושל מחייה. קלן עצמה מילאה תפקידים רבים בבית הספר, מלבד ההוראה בכל הכיתות, קלן שימשה כמבשלת ואף כעוזרת. עובדות אלו הן שהביאו למעורבות רבה יותר של המשפחות ששלחו את ילדיהן לבית הספר והסכימו להיות מעורבים בחינוך ילדיהן.
גם את יכולותיה האמנותיות הביאה קלן לידי ביטוי בבית הספר ומתואר כי ראתה באומנות כלי לביטוי המחשבה העצמית ופיתוחה. "קלן נהגה לתת לילדים גיליונות נייר ענקיים כדי שיוכלו לצייר ללא מעצורים, ומעולם לא העבירה ביקורת שלילית על הציורים..."
התפיסה הכוללת של שיטת החינוך בבית הספר הושתתה על ערכים ואידיאלים אשר באו לידי ביטוי בהחלטות ניהוליות הנוגעות ליום יום. על כן, עם ראשית הלימודים הלך והתעצב אופיו של בית הספר בעזרת ההורים שלקחו חלק לאור שיטתה של קלן ואף ממשלת המנדט של אותם הזמנים העניקה סיוע כספי מועט לבית הספר.
המקצועות העיוניים של בית הספר כללו לימודי עברית, אנגלית, ערבית, היסטוריה, פיזיקה, גאוגרפיה, מתמטיקה, תנ"ך, דברי ימי עמנו וידיעת הארץ. המקצועות המעשיים שנלמדו בבית הספר כללו לימודי אמנות, ציור, רישום, צביעה, מוזיקה, המחזה, ריתמיקה, בישול, התעמלות, תפירה, נגרות, קניית מזון, כריכה ועבודת גינה.
דרכה של קלן הלכה וצברה תאוצה והשמועות אודות בית הספר בעל שיטות חינוך שונות ומתקדמות עשו להן כנפיים וכך הלך ועלה מספר ההורים שביקשו לרשום את ילדיהם לבית הספר.
פתיחת בית הספר לאוכלוסיות ייחודיות
קלן הבינה את הפוטנציאל הטמון בביקוש הרב והחליטה לפתוח את בית הספר בפני שתי אוכלוסיות ייחודיות נוספות- "מקופחי החינוך" וילדי עליית הנוער.
בשנת 1939 החליטה קלן לקבל אל בית הספר 30 נערים ונערות בגילאי 9–13 אשר נחשבו למעוטי יכולת ו"מקופחי חינוך", כפי שנקראו אז. נערים ונערות אלו התקבלו לאחר מבחני אינטליגנציה וכושר מעשי. פרויקט מקופחי החינוך החל בארוחה חמה בשעות הצהריים שמומנה על ידי קרן המסעדות של ארגון נשות הדסה, שלאחריה נלמדו שני שיעורים עיוניים ושניים מעשיים בהתנדבות מורי בית הספר. עוד באותה השנה, התוכנית הורחבה וכללה לימודים מ8:00 עד 16:00. קלן העידה על תוכנית מקופחי החינוך ואמרה: "העיסוק במלאכת היד והשימוש המתמיד בכלים וחומרים הנחילו להם הצלחה במיומנות ואפשרו להם להתגבר על נחשלותם האינטלקטואלית תוך הרגשת סיפוק ורצון להתקדמות"
לאורך השנים עלה מספר התלמידים בבית ספרה של קלן ובשיאו הכיל כ-220 תלמידים ותלמידות משלוש המגמות השונות. (מצ"ב טבלה, נספח מס' 1)
עם הקמת המדינה חל שינוי בבית הספר ובמפעל החינוכי כולו. הממשלה פרסמה את חוק חינוך החובה לילדים בגיל 5–14 והמוסד צריך היה להשתלב במערכות החינוכיות המקובלות. כיוון וילדים רבים לא מצאו את מקומם במערכת החינוך הרגילה, ניאות משרד החינוך לאפשר לבית המלאכה וללימודים המעשיים של בית ספרה של קלן להמשיך ולקלוט תלמידים לשורותיו, אך בהכוונה ייעודית של הלימודים המעשיים.
קשיים וסגירה
לקראת שנת 1951 נכפה על קלן להעתיק את מפעלה לבניין אחר, אשר היה קטן מלהכיל את כל התלמידים. מספר התלמידים הלך וקטן ותמורות במערכת החינוך לא אפשרו לקלן להשאיר את בית הספר במתכונתו האוטופית. כך, הפך בית הספר ממוסד לחינוך מתקדם למוסד הקולט אל שורותיו את מעוטי היכולת, וילדי עליית הנוער בלבד. בשנת 1951 לא ניתן היה עוד להחזיק את בית הספר במתכונתו לאור דרישות המערכת ומשרד החינוך ובית הספר נסגר.
סוף חייה
באותה שנה, חזרה דבורה קלן לארצות הברית ושהתה בה למשך כשנתיים. בשנת 1953 שבה לישראל ולעבודה חינוכית בקרב אוכלוסיית עליית הנוער. בתחילת שנת 1954 קיבלה קלן משרת הוראה בחוות הנוער הציוני בשכונת קטמון בירושלים ושם הקימה בית מלאכה בו עבדה עם כ-30 מתלמידי החווה.
סגל העובדים בחוות הנוער עמד לימינה במאמציה האחרונים בעבודתה החינוכית ונתן לה את ההרגשה של יוצרת ומגשימה ואף ליווה אותה עד סוף דרכה. במשך תקופה של כשלוש שנים המשיכה קלן לעסוק בחינוך עד פטירתה.
דבורה קלן נפטרה ב-2 במרץ 1957 ונקברה בהר המנוחות.
רבי יוסי בר חנינא
רבי יוסי בר חנינא היה אמורא ארצישראלי חשוב, משלהי הדור השני ומהדור השלישי של התקופה. היה מתלמידי רבי יוחנן, ושימש כדיין.
ביוגרפיה
ייתכן שהיה בנו של רבי חנינא בר חמא ודודו היה רבי פנחס בר חמא הכהן. אבל ככל הנראה, אביו רבי חנינא, לא היה אותו רב חנינא, שעליו מסופר, כי רבי יוחנן רצה לסומכו לרבנות, אך לא עלה בידו, עד שרבי חנינא הסביר לו כי הוא צאצא של בית עלי הכהן, שעליו נאמרה הקללה, קללה המכוונת שלא יהיה זקן במשמעותו התורנית - רב - מצאצאיו של עלי, ואילו רבי יוסי ברבי חנינא - הוסמך, ובכל אופן יוצא כי רבי יוסי התייחס ככהן.
מכיוון שהיה דיין מומחה, ישנם ראשונים, כדוגמת הרמב"ם והרמ"ה, המצדדים לפסוק כמותו אף במקום שהוא נחלק עם רבי יוחנן שהיה רבו המובהק. אולם, הרשב"א סבור כי יש לפסוק כרבי יוחנן, וביאר הרא"ש טעם הדבר, מפני שרבי יוחנן היה רבו המובהק.
הערכה
רב אסי כינה את רבי יוסי בר חנינא: "גברא רבה". כמו כן, בהיותו יושב כדיין, נאמר עליו שהוא יודע לרדת לעומקו של דין. נחשב לחכם מרכזי ומשפיע, כך שבכל פעם שנאמר בתלמוד "מחכו עליה במערבא" (גיחכו על חידוש כלשהו בארץ ישראל), הכוונה היא לרבי יוסי בר חנינא.
לאחר פטירתו של רבי יוסי בר חנינא, אמר רבי זירא כי הוא נגלה אליו בחלום, וסיפר לו על מקומו בגן עדן:
מתורתו
נהג לומר כך גם היה אומר:
A Star Is Born (פסקול, 2018)
A Star Is Born  (בעברית: כוכב נולד) הוא פסקול לסרט כוכב נולד, בביצוע הזמרת האמריקאית ליידי גאגא ובראדלי קופר, אשר משחקים בו. הוא יצא לאור ב-5 באוקטובר 2018 על ידי חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס. גאגא וקופר שיתפו פעולה באלבום הפסקול עם מבחר מוזיקאים של ז'אנר מוזיקת הקאנטרי בהם לוקאס נלסון שמככ בסרט כחבר בלהקתו של קופר. לשירים המכוונים לז'אנר הפופ גאגא חברה למפיק DJ White Shadow. הפסקול כולל את תרומתם של מוזקאים רבים בהם ג'ייסון איזבל, מארק רונסון, דיאן וורן, ואנדרו וויאט מלהקת Miike Snow. מבחינה מסחרית, הפסקול זכה להצלחה רבה והגיע למקום הראשון ביותר מ-25 מצעדים והוכתר כאלבום הנשי הנמכר ביותר לשנת 2018 עם כ-6 מיליון עותקים שמכר ברחבי העולם נכון ליוני 2019.
הסינגל המוביל שלו, "Shallow" יצא לאור ב-27 בספטמבר 2018 והפך לשירה הרביעי של גאגא בראש מצעד הבילבורד הוט 100 לצד כ-27 מצעדי מדינות נוספים במקום הראשון בהם בריטניה, ספרד, פורטוגל, דנמרק, קנדה, ובוליביה. הסינגל השני, "Always Remember Us This Way" יצא ב-21 בנובמבר 2018 והגיע לעשרת המובילים בבלגיה, הונגריה, נורווגיה, סטוטלנד ובמקום הראשון באיסלנד. הסינגל השלישי והאחרון, "I'll Never Love Again" כבש את מצעד סלובקיה.
A Star Is Born הועמד לסך של כ-7 פרסי גראמי בהם זכה בקטגוריות, אלבום אוסף הפסקול הטוב ביותר לצד ביצוע הפופ הטוב ביותר והשיר הטוב ביותר אשר נכתב עבור מדיה חזותית עבור השיר "Shallow". שנה מאוחר יותר "I'll Never Love Again" זכה בקטגוריית השיר הטוב ביותר אשר נכתב עבור מדיה חזותית בטקס הפרסים של 2019. בטקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-72 זכתה גאגא בפרס באפט"א למוזיקה הטובה ביותר אשר נכתבה לסרט.
כתיבה והקלטה
קופר תיאר את הפסקול, "אבולוציה, כמו סיפור" גאגא וקופר כתבו שירים לפסקול במהלך הצילומים, מה שהוביל ל-"כל כך הרבה גלגולים שונים של כל שיר". קופר הוסיף כי "המוזיקה באמת הפכה לדמות בסרט, אין שום ליריקה בשום נקודה בסרט שלא קשורה בדיוק למקום בו אחד מהם נמצא או מקווה להיות או מתחרט על היותנו. זה היה משטח השיגור שלנו ואז זה עניין של גילוי אליו שירים מתאימים לאיזה מקומות נכונים". ג'ייסן איזבל כתב שיר לדמותו של קופר שהפך ל-"חרב שבעזרתה הרבה הולידה את המוזיקה של קופר".
קידום
רשימת שירי הפסקול ותאריך שחרורו הוכרזו ב-30 באוגוסט 2018. חברת התקליטים אינטרסקטפ רקורדס פרסמה בחשבונה בטוויטר כי האלבום "כולל 19 שירים במגוון רחב של סגנונות מוזיקליים ו-15 שירי דיאלוג שייקחו אתכם למסע המשקף את חווית צפיית הסרט כוכב נולד".
אמריקה הצפונית
"A Star Is Born" הגיע בשבועו הראשון למקום במצעד הבילבורד 200 בארצות הברית לאחר שמכר כ-231,000 במדינה ובכך הפך לשבוע הראשון ליציאתו של פסקול עם כמות המכירות הגדולה ביותר מזה למעלה משלוש שנים והוכתר כאלבום החמישי של גאגא בראש המצעד והראשון של קופר. הפסקול המשיך לשבועו השני בראש המצעד לאחר מכן עם 143,000 מכירות והיה לאלבומה השני מאז "Born This Way" משנת 2011 שעושה זאת. לאחר מכן המשיך לשהות במקום הראשון גם בשבועו השלישי עם כ-109,000 עותקים והפך לפסקול הראשון מאז "High School Musical 2" משנת 2007 שמחזיק בראש המצעד שלושה שבועות רצופים. בנוסף, הפך לאלבומה עם מספר השבועות במצעד הארוך ביותר. איגוד תעשיית ההקלטות של אמריקה (RIAA) הכתיר את הפסקול בתואר פלטינה כפולה לאחר שמכר מעל ל-2 מיליון עותקים. בעקבות הופעתם של גאגא וקופר בטקס פרסי האוסקר ה-91, חזר הפסקול לפסגת מצעד הבילבורד 200 לאחר שמכר כ-128,000 עותקים במדינה ובכך הפך לפסקול הראשון מאז "Frozen" משנת 2013 ששוהה כ-4 שבועות (לא רצופים) בראש המצעד. נכון לספטמבר 2020 מכר האלבום כ-2.7 מיליון עותקים בארצות הברית. בקנדה, הפסקול נכנס למקום הראשון במצעד האלבומים הקנדיים, בעודו מוכר כ-18,000 עותקים והפך לאלבום השלישי של גאגא שהגיע לפסגה במדינה והראשון שלה מאז "Born This Way". הפסקול המשיך גם בשבועו השני לשהות בראש המצעד עם כ-12,000 עותקים ובכך הפך לאלבום הנמכר של השבוע. בשבועו השלישי גדל ב-11% במכירות השבוע השלישי והמשיך בפסגת המצעד עם כ-14,000 עותקים. נכון לשנת 2020, "A Star Is Born" מכר במדינה כ-210,000 עותקים והוכתר כפלטינה משולשת על ידי "מיוזק קנדה". בבריטניה, "A Star Is Born" הפך לאלבומה הרביעי של גאגא בראש המצעד לאחר שמכר כ-31,816 עותקים והראשון מאז "Artpop" משנת 2013. בשבועו השני נפל למקום השני אחרי "Always In Between" של ג'ס גלין ומכר כ-24,732 עותקים. בשבוע 1 בנובמבר 2018, חזר לראש המצעד עם 24,982 עותקים שמכר. "Shallow" הגיע באותו השבוע גם לפסגת מצעד הסינגלים בבריטניה, מה שגרם לגאגא וקופר להחזיק באלבום וסינגל במקומות הראשונים במצעדים הרשמיים בו זמנית, זאת הפעם השלישית של גאגא לעשות זאת. איגוד תעשיית ההקלטות הבריטית (BPI) הכתיר את הפסקול בפלטינה לאחר שמכר כ-300,000 עותקים במדינה.
אירופה ואוקיאניה
הפסקול הגיע לראש מצעד אירלנד והפך לאלבומה השלישי לעשות זאת לצד סקוטלנד. בצרפת, מכר בשבועו הראשון כ-8,700 עותקים והופיע לראשונה במקום השביעי במצעד הרשמי. לאחר כ-20 שבועות כבש את המצעד והיה לאלבום ה-22 הנמכר ביותר במדינה לשנת 2018. לאחר מכן הוכתר כיהלום על ידי איגוד תעשיית ההקלטות בצרפת (SNEP) לאחר שמכר 500,000 עותקים נכון למאי 2019.
באוסטרליה, נכנס למקום השלישי במצעד האלבומים הרשמי, מה שהעניק לגאגא את אלבומה השביעי שנכנס למצעד והשישי שלה בתוך שלושת המקומות הראשונים. כעבור שבועיים הגיע לראש המצעד, והפך לאלבומה השלישי של גאגא שהגיע למקום הראשון בו לאחר "The Fame Monster" ו-"Born This Way". הפסקול הופיע לראשונה במקום השישי במצעד האלבומים הניו זילנדי, ואחרי שבועיים הגיע לראשו. "A Star Is Born" שבר שיא בכך שהפך לאלבום במקום הראשון באוסטרליה עם משך הזמן הארוך ביותר בו, שנמשך כעשרה שבועות (מאוחר יותר הוכתר במקום השלישי במצעד סוף השנה) והוסמך לתואר פלטינה משולשת על ידי התאחדות תעשיית ההקלטות האוסטרלית (ARIA) לאחר שמכר כ-140,000 עותקים. בניו זילנד גאגא שברה שיא נוסף עם הפסקול בכך שהחזיק כ-16 שבועות במקום הראשון במצעד הרשמי ובכך עקף את שיאו הקודם של הזמר אד שירן עם אלבומו השלישי, "÷". מאוחר יותר הוכתר הפסקול כתואר פלטינה משולשת עם כ-45,000 עותקים שמכר. עד סוף שנת 2019, מכר הפסקול כ-3.1 מיליון עותקים ובכך הוכתר כאלבום הרביעי הנמכר ביותר לאותה שנה, וכאלבום הנשי הנמכר ביותר לשנת 2018.
שבחים
"A Star Is Born" הועמד לכ-7 פרסי גראמי סך הכל וזכה בקטגוריות פסקול האוסף הטוב ביותר, השיר הטוב ביותר שנכתב לסרט קולנוע, לטלוויזיה או למדיה ויזואלית אחרת עם "Shallow" ו-"I'll Never Love Again", ובפרס דואט ביצוע הפופ הטוב ביותר עבור "Shallow". כמו כן זכה בטקס פרסי הקולנוע הבריטי עבור פרס מוזיקת הקולנוע הטובה ביותר והיה מועמד לאלבום הפסקול הטוב ביותר בפרסי המוזיקה ההוליוודית.
אתר Uproxx דירג את הפסקול במקום הרביעי ברשימת 20 אלבומי הפופ שחייבים לשמוע משנת 2018, כאשר המבקרת קלואי גילק הוסיפה כי " הסרט כוכב נולד יכול היה לברוח עם פסקול פחות טוב, אבל זה מרשים יותר עבור השתתפותו כאחד ממוזיקת הפופ הטובות ביותר לשנת 2018. קייטי אטקינסון ממגזין הבילבורד בחרה ב-"A Star Is Born" כאלבום ה-21 ברשימת 50 האלבומים הטובים ביותר לשנת 2018 ואמרה כי "זהו אחד הפסקולים הטובים בכל הזמנים, הוא באמת מהדהד אותך לעולם הסרט, הודות לשילוב של הקלטות חיות ואולפנים הכוללים רעש סביבתי וקבלת קהל שמחזירים אותך מיד לבמה יחד עם ג'קסון ואלי". ג'יימס רטיג מאתר המוזיקה "Stereogum" הוסיך את הפסקול לאחד מתוך רשימת פסקולי הסרטים הראויים לציון משנת 2018 ואמר כי "ככל שמגיעים שוברי קופות מסיביים אדירים, אתה לא יכול לעקוף את הכנסותיו של כוכב נולד, שהוא עצוב ומשעשע ורומנטי ובסופו של דבר הוא די טוב בכללי.
ביקורת
הפסקול זכה לתגובה חיובית מצד המבקרים. באתר "Metacritic", שמקצה דירוג מתוך כ-100 נקודות של ביקורות מפרסומי המיינסטרים, האלבום קיבל ציון של 78, בהתבסס על 8 ביקורות. עיתון הוושינגטון פוסט כינה את "A Star Is Born" כ-"פלא של חמישה כוכבים" וקבע כי מדובר באלבום ראוי להתמודדות על פרס גראמי. בן ביומונט-תומאס מהגרדיאן העניק לאלבום ביקורת חיובית, כשהוא "מכיר את בראדלי קופר כמי שיכול לשיר וגם לנגן ולביים", אך כי "תעוזת הפופ של ליידי גאגא היא זו שמרימה כל שיר, בין אם זה בלדות פסנתר מרהיבות או דואטים קורעי לב".
סטיבן תומאס ארלוויין, שכתב לאתר AllMusic, אמר כי "כל השירים הגיוניים באופן נרטיבי ובעצמם, ולכן הם מחזיקים היטב והיו מסתכמים בפסקול מהשורה הראשונה", אך ביקר את הדיאלוג הכלול באלבום. בריטני ספנוס ממגזין הרולינג סטון העניקה לפסקול ארבעה כוכבים מתוך חמישה, ואמרה "המוזיקה שגאגא עוזרת לכתוב עבור קטע זה בקריירה של אלי... היא מדהימה - רומנטית בלי להיות נדושה ועוצמתית". ניק ריילי מ-"NME" החמיא לאלבום בכך שאמר, "שירים טעונים רגשית שמרגישים מתאימים לחלוטין לסיפור הלבבי הזה של הרומנטיקה הנידונה", והוסיף כי האלבום הוא "אחד מהפסקולים הטובים ביותר בהוליווד בשנים האחרונות".
בכתיבתו עבור "The Daily Telegraph", ניל מק'ורמיק העניק לאלבום ביקורת חיובית מעורבת ואמר, "הפסקול מהנה", אך מתח ביקורת על "המסע המביך מעט מבלדת רוק לפופ שטחי חלקלק" וקבע כי "יש גם נתק מוזר בפסקול המעביר ציוד לפופ מודרני". ג'רמי ווינוגרד ממגזין "Slant", נתן לפסקול ביקורת מעורבת, ואמר "אין ספק שאלבום חזק בן 10 שירים ששוכנים בליבת "A Star Is Born". אך בניגוד לסרט, בו ניתנת תחושה של רגשנות גדולה במיוחד בהופעות המבוססות יותר, אין כאן כמעט מספיק חומר כדי להצדיק את כל הפצצה".
האלבום נכלל במספר רשימות שפרסמו גופי תקשורת שונים לסיכום האלבומים הטובים ביותר לשנת 2018, וסיכום האלבומים של העשור השני. אתרים וארגונים רבים שונים דירגו את שירי האלבום מהטוב לגרוע; מגזין Screen Rant והעיתון הוושינגטון פוסט דירגו את הסינגל "I'll Never Love Again" במקום הראשון ; The-Ringer דירג את "Always Remember Us This Way" במקום הראשון כתב העת The A.V Club דירג את האלבום במקום ה-100 ברשימתם "100 האלבומים הטובים ביותר של העשור השני".
פדסקו
פדסקו (מוצרי נפט) הייתה חברה ישראלית, שהוקמה בנובמבר 1969 במטרה לשווק דלק בשטחים. פדסקו פעלה כמונופול על פי חוק והייתה בבעלות חברות הדלק הישראליות פז, דלק וסונול (שמה היה ראשי תיבות של שמות החברות בצירוף co קיצור של company).
היסטוריה
לאחר מלחמת ששת הימים כפתה ישראל על השטחים הגבלות מסחר עם מדינות ערב (שעד 1967 סיפקו את כל תצרוכת הדלק) ואיחוד מכסים עם מדינת ישראל. מדינת ישראל החלה לספק דלק לתחנות הדלק בשטחים מיד בתום המלחמה. תחילה שווק הדלק באמצעות סוכנים מקומיים ואחר כך על ידי חברות ישראליות באזורי זיכיון. אך בסוף 1969 החליט הממשל הצבאי הישראלי בשטחים להקים חברה אחת שתהיה בעלת מונופול על שיווק דלק בשטחים. מטרת המהלך הייתה לאפשר שליטה מרכזית בשיווק הדלק, במחירו ובאספקתו במידת הצורך. הוחלט להקים חברה משותפת לשלוש חברות הדלק שפעלו אז בישראל, כך שהם ישתפו פעולה עם המהלך וייהנו ממנו כלכלית. פדסקו החלה לפעול בתחילת 1970, כל 47 תחנות הדלק בגדה המערבית נאלצו לקבל את אספקת הדלק רק דרך פדסקו, חלקם מותגו מחדש תחת שם החברה.
במהלך האינתיפאדה הראשונה ניצלה מדינת ישראל את שליטה בשיווק הדלק ומנע את אספקתו, כצעד של ענישה קולקטיבית,, לאחר שמכלית דלק ישראלית הוצתה במהלך ההתפרעויות.
סיום המונופול
בשנות ה-80 החלו מספר התנחלויות להקים תחנות דלק. תחנות אלו לא חויבו לעבוד תחת המונופול של פדסקו, אלא יכלו להתקשר ישירות בהסכמי שיווק עם חברות הדלק. כך לדוגמה הקימה החברה לפיתוח גוש עציון תחנת דלק בצומת גוש עציון, תחת זיכיון ישיר של חברת "דלק". ב-1990 אף הוענק לה רישיון ישיר לרכישה ושיווק דלק מבתי הזיקוק. לאחר הרפורמה במשק הדלק בישראל בשנת 1988, הוקמו חברות דלק חדשות בישראל. חברת "דור אנרגיה" הקימה מיד עם הקמתה שתי תחנות דלק חדשות בשטחים, אחת בכפר חווארה על כביש 60 והשנייה ליד הכפר חרבתא אל-מצבאח על כביש 443. כדי למנוע תחרות עם פדסקו הוצע לחברת "דור אנרגיה" להצטרף לפדסקו כשותפה. חברה נוספת בשם "גל דלק" החלה לשווק דלק לתחנות בשטחים בנוסף לפדסקו, שהחלה במאבק משפטי נגדה, ואף טענה שמחירי הדלק הזולים שהציע מממנים את האינתיפאדה. במהלך עתירה לבג"ץ, הודיעו החברות השולטות בפדסקו שהם מוכנים לפרק את החברה אם יתבקשו.
פירוק החברה
במהלך הליך הפירוק, חברת פדסקו פנתה לבג"ץ בדרישה שמדינת ישראל תקזז מהכספים שהיא גובה עבור הרשות, תפצה אותה על אובדן ההכנסות מביטול החוזה, ועל השקעות כביכול שביצעה בתחנות הדלק בשטחים. העתירה נדחתה.
צלב הגבורה הניכרת
צלב הגבורה הניכרת (באנגלית: Conspicuous Gallantry Cross מוכר גם בראשי תיבות: CGC) הוא עיטור מדרגה שנייה הניתן על ידי הצבא הבריטי לחיילי הצבא או לחיילי בעלות בריתה של בריטניה. העיטור ניתן על מעשה גבורה ניכרת בשירות פעיל ובעת לחימה, העיטור ניתן בפעם הראשונה במהלך הלחימה בבוסניה במאי 1995 ומאז ניתן סך הכל 61 פעמים.
צלב הגבורה הניכרת נועד לאחד את אות ההתנהגות יוצאת הדופן, אות גבורה שהיה ניתן לדרגות נמוכות בצבא, ואת אות הגבורה הניכרת, אשר היה ניתן לדרגות נמוכות בחיל האוויר והצי המלכותי. שני אותות אלו הוענקו עד שנת 1993 לציון גבורה לדרגות הנמוכות, כאשר גבורה ניכרת בדרגות קצונה הייתה מצוינת על ידי הענקת אות השירות המצוין. החל משנה זו צלב הגבורה הניכרת מאחד את כל השלושה לציון גבורה ומחולק לכל הדרגות. אות מסדר השירות המצטיין פעיל כיום לציון פיקוד יוצא דופן בלבד.
תיאור העיטור
העיטור הוא צלב עשוי כסף המעוטר משני צדדיו בענפי דפנה. במרכז הצלב מוצג כתר אדוארד הקדוש. מהצד השני של העיטור מצוין שם המקבל ודרגתו. העיטור תלוי על סרט לבן בעל שני פסים כחולים משני אגפיו ופס אדום במרכזו, זהו גם סדר הצבעים המוצגים באות העיטור (גרסה מוקטנת של העיטור הנענדת לא באירועים פורמליים). לעיטור אפשר להוסיף אבזם כסף המציין כפל עיטורים, כלומר הענקה כפולה ויותר של אותו העיטור.
ג'יימס ג'אד
ג'יימס ג'אד (באנגלית: James Judd; נולד ב-30 באוקטובר 1949 בהרטפורדשייר, הממלכה המאוחדת) הוא מנצח בריטי.
ביוגרפיה
ג'יימס ג'אד למד בטריניטי קולג' למוזיקה שבלונדון. הוא למד לנגן בפסנתר ובהמשך הוא גם למד לנגן בעוגב ובחליל צד, כלי הנגינה העיקרי עליו הוא מנגן.
בעבר ג'יימס ג'אד שר במקהלה של הרטפורדשייר ובמקביל גם היה חלילן בתזמורת של הרטפורדשייר.
ג'אד החל בקריירה בינלאומית לאחר שהוזמן על ידי לורין מאזל לכהן כעוזר מנצח בתזמורת קליבלנד. לאחר כארבע שנים הוא שב לאירופה ומונה על ידי קלאודיו אבאדו למנהל מוזיקלי אורח של תזמורת הנוער של האיחוד האירופי. ג'אד ניצח על הפילהרמוניות של ברלין, ישראל, רוטרדם וסיאול, על הסימפוניות של סנטה צ'צ'יליה ­רומא, בייג'ינג, ההונגרית הלאומית, גוונדהאוס­ לייפציג, הלאומית צרפת, פראג, טונהאלה ציריך, מונטה קרלו, NHK טוקיו, שווייץ המערבית, ירושלים, פיטסבורג, סינסינטי, דאלאס, בולטימור, מונטריאול, סיאטל, יוטה, ריו דה ז'ניירו, סאו פאולו ואינדיאנפוליס.
ג'יימס ג'אד היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של ניו זילנד משנת 1999 ועד שנת 2007. את התזמורת מניו זילנד הוביל לסיורי קונצרטים בפסטיבלים באוסקה ביפן בפסטיבל אוקלנד בניו זילנד, במשחקים האולימפיים בסידני, אוסטרליה, להופעה מיוחדת עם הזמרת קירי טה קאנאווה וכן לאירופה כשבמרכז המסע הופעות בפסטיבל "פרומס" בלונדון ובקונצרטחבאו באמסטרדם. מאז סיום עבודתו בתזמורת של ניו זילנד, הוא מוגדר כ"מנהל מוזיקלי אמריטוס" של התזמורת. חברת ההקלטות נקסוס הקליטה עם התזמורת הסימפונית של ניו זילנד הרבה תקליטים רבים של יצירות בניצוחו של ג'יימס ג'אד.
ג'אד היה גם מנהל מוזיקלי של "אגודת התזמורת הקטנה" בניו יורק ומנצח אורח ראשי של תזמורת הנוער של אסיה. כמו כן היה מנצח אורח ראשי של התזמורת הלאומית של ליל בצרפת ומנהל מוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית והאופרה של פלורידה. ג'יימס ג'אד הוא מייסד של פרויקט מוזיקלי חינוכי לילדים במיאמי.
בין השנים 2014–2017 שימש ג'אד בתור המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון וזאת לאחר שניצח עליה כמנצח אורח בעונות קודמות.
באוקטובר 2015 פורסם שג'אד נבחר לתפקיד המנהל המוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית הסלובקית. הוא התחיל את תפקידו בפועל בשנת 2017 וסיים שם את תפקידו בשנת 2020.
החל מספטמבר 2016 מכהן ג'יימס ג'אד כמנהל האמנותי והמנצח הראשי של התזמורת הפילהרמונית של טג'אן שבקוריאה הדרומית. הוא סיים את תפקידו בשנת 2022.
כמו כן ג'אד הוא גם מנהל מוזיקלי של סדרה למוזיקה קלאסית במרכז לאמנויות הבמה בראוורד סנטר שבפלורידה.
ג'אד מתגורר בארצות הברית, נשוי ואב לבת.
יעקב כ"ץ (רב)
הרב יעקב כ"ץ (תרכ"ב, 1862 לערך - יום הכיפורים תרפ"ג, 1922) היה רב בליטא, שימש כמשגיח בישיבת טלז ור"מ בישיבת אור החיים בסלבודקה, כמו כן כיהן כרב העיירות קליקול (שבמחוז שאוול) וזאגר-ישן.
ביוגרפיה
נולד ברומשישוק שליד קובנה, לישראל כ"ץ, מצאצאי הרב רפאל כ"ץ מהמבורג, ולאיטה לבית מ"ץ. אחיו של ישראל כ"ץ היה הרב זכריה מנדל כ"ץ, רבה של רדין. בצעירותו היה יעקב כ"ץ מקבוצת התלמידים שכינס הסבא מסלבודקה בבית המדרש "הלוויית המת" שבסלבודקה, שם התקרב לרבי יצחק בלאזר, שמסר שיעורים ושיחות מוסר לתלמידים.
בשנת תר"נ (1890) נשא את בתו של יהושע לייב גוטמן מפיביאן. לאחר נישואיו למד שנתיים בישיבת וולוז'ין, עד לסגירתה. לאחר מכן עבר ללמוד בתלמוד תורה אצל הסבא מקלם, עד לפטירתו בשנת תרנ"ח (1898).
בשנת תרס"ג (1903), לאחר שהרב יהודה לייב חסמן עזב את משרתו כמשגיח בישיבת טלז, בעקבות ההתנגדות שקמה בישיבה לתנועת המוסר, התמנה הרב כ"ץ למלא את מקומו. הוא הצליח להרגיע את הרוחות בישיבה, אולם לאחר כשנה וחצי החליט לפרוש מתפקידו. כעבור זמן התמנה כר"מ ראשי בישיבת אור החיים בסלבודקה של הרב צבי הירש לויטן, לאחר שהר"מ הקודם, הרב נפתלי טרופ, עזב את הישיבה לטובת ישיבת ראדין. הרב כ"ץ מסר שיעורים ושיחות מוסר לתלמידי הישיבה וכן לקבוצות תלמידים שהסבא מסלבודקה היה שולח מישיבתו.
בשנת תרס"ו (1906) התמנה הרב כ"ץ כרב בעיירה קליקול שבמחוז שאוול. בשנת תרע"ה (1915), כשנה לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נאלץ לעזוב את עירו והתיישב עם משפחתו בריגה שבה שהו פליטים יהודים רבים. כעבור זמן נאלצו היהודים בפקודת השלטונות לעזוב את העיר והרב כ"ץ נסע להומל, שם התגורר ידידו מתקופת קלם, הרב ראובן דב דסלר.
בתקופת שהותו בהומל יזם הרב כ"ץ הקמת ישיבה מקומית על פי שיטת קלם, ובין תלמידיו נמנו אליהו אליעזר דסלר (בנו של הרב ראובן דב דסלר), הרב מנחם מנדל זקס (לימים חתנו של החפץ חיים) והרב צבי קופשיץ. בתחילת שנת תרע"ז (1916), בשל שיקולי הסוואה מעיני השלטונות, נחלקה הישיבה לשתיים, חלקה נותר בהומל תחת הרב יעקב כ"ץ וחלקה עבר לעיר טולה תחת הרב ראובן דב דסלר. בסוף שנת תרע"ז התאחדה הישיבה מחדש והקבוצה שבטולה שבה להומל. אולם השלטון הקומוניסטי הצר את צעדיה של הישיבה ובשנת תרע"ט (1919) נאלץ הרב כ"ץ לפזר את תלמידי הישיבה.
בשנת תר"פ (1920) עזב הרב כ"ץ את הומל והגיע לווילנה, שהייתה כבושה אז בידי הפולנים. משם שב לרבנותו הישנה בעיירה קליקול, וכעבור זמן עזב את קליקול כדי לכהן כרבה של זאגר-ישן. הוא תכנן להקים ישיבה בעיר אולם אז חלה והוא עזב את זאגר-ישן לעיר המרפא וילדינגן שבגרמניה. נפטר ביום הכיפורים תרפ"ג (1922) ונקבר בגרמניה.
משפחתו
אחותו של הרב יעקב כ"ץ נישאה למרדכי לופיאנסקי. בנם הוא הרב יהושע דב לפין, שהיה חתנו של הרב חזקיהו יוסף מישקובסקי וחותנם של הרב משה מרדכי חדש ונחום אריאלי.
בניו הם: הרב שלמה כ"ץ, שכיהן כדיין בפתח תקווה, והרב דב כ"ץ, מנהל בתי הדין הרבניים ומחבר סדרת ספרי "תנועת המוסר".
ג'ודי יאנג
ג'ודי יאנג (במקור רובין, באנגלית: Judith Young; 15 בספטמבר 1952 – 23 במאי 2014) הייתה אסטרונומית אמריקאית, פיזיקאית ומחנכת. הייתה אחת מבין החוקרות המובילות ביותר בתצפיות מולקולריות אקסטרגלקטיות.
ביוגרפיה
ג'ודי נולדה בוושינגטון הבירה, לאסטרונומית ורה רובין (שהוכיחה את קיומו של חומר אפל) והביופיזיקאי המתמטי רוברט ג'ושוע רובין. בצעירותה, לא התעניינה יאנג בחקר החלל, ואף העדיפה כימיה וביוכימיה על פניו, אך כאשר למדה בשיעור אסטרונומיה על חורים שחורים, היא ידעה כי זהו הנושא בו תעסוק כשתגדל. על אף הערך הנושא שמה של אמהּ בקרב עולם המדע, יאנג לא נתנה לתת לעובדה זו להשפיע עליה בניסיונה לתרום בדרכה שלה. היא הייתה נשואה למייקל יאנג בין השנים 1975 - 1990 ואם ללורה, בתה.
קריירה
ג'ודי יאנג קיבלה את התואר הראשון באמנות שלה באסטרונומיה מאוניברסיטת הרווארד לאחר שאת לימודיה סיימה בהצטיינות. היא קיבלה תואר שני ותואר דוקטור בפיזיקה מאוניברסיטת מינסוטה.
יאנג החלה כעמיתת מחקר פוסט-דוקטורט במצפה הכוכבים לרדיו האסטרונומיה של Five College באוניברסיטת Umass בשנת 1979. בשיתוף פעולה עם ניק זי סקוויל במחקר שמדד את תכולת הפחמן החד-חמצני ותכולת הגז הקר בגלקסיות, הם גילו שהתפלגות האור והגז פרופורציונלית בגלקסיות. יאנג זכתה בפרס אנני ג'יי קנון על עבודה זו בשנת 1982 על ידי האגודה האמריקנית לאסטרונומיה, בשל מחקר מבטיח של חוקרת אסטרונומית צעירה.
יאנג הפכה לעוזרת פרופסור אורחת באוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט בין השנים 82–1982.
בשנת 1986,זכתה יאנג בפרס מריה גופרט-מאייר על ידי האגודה הפיזיקלית אמריקאית, מאוחר יותר באותה שנה הוענקה לה מלגת מחקר סלואן לשלוש שנים.
בשנת 1989 הועלתה יאנג לדרג פרופסור חבר עם כהונה. כתוצאה מכך בשנת 1991 הייתה עמיתת טלסקופ של ג'יימס קלקר מקסוול באוניברסיטת הוואי. שנתיים לאחר מכן קודמה לפרופסור מן המניין, תפקיד אותו מילאה עד סוף חייה. סך הכל, היא פרסמה בחייה מעל ל-130 מאמרים, חינכה חמישה מועמדים לדוקטורט ופיקחה על חמישה עשר פרויקטים של מחקר לתואר ראשון.
יאנג אף זכתה לשבחים על עבודתה מהאסטרונום ניק סקוויל, שאמר עליה: "המחקר הגלקטי החלוצי שלה כולל את אחד מהמיפויים הראשונים של פליטות פחמן דו-חמצני בגלקסיות, והסקרים הנרחבים ביותר על יצירת גז מולקולרי וכוכבים בגלקסיות הסמוכות".
מעגל השמש
יאנג החלה לבנות את גלגל השמש בשנת 1997 מאחורי אצטדיון הכדורגל בקמפוס (UMass-Amherst ) ובמשך יותר מ -15 שנה הובילה בו התכנסויות על מנת לצפות בזריחה ובשקיעה העונתיות באתר. מטרותיה של יאנג אשר התממשו לאחר בניית המעגל היו לחלוק את הידע והתשוקה שלה עם תלמידים, ולתת פרספקטיבה לקשרים בין שמיים לארץ למבקרים באתר (יותר מ -8,000 מבקרים בסך הכל). בשנת 2000 הכיר הקמפוס בעבודתה בפרס ההסברה האקדמית הנכבדה.
אגודות
יאנג הייתה חברה באגודה האסטרונומית האמריקאית, האיגוד האסטרונומי הבינלאומי, האגודה הפיזיקלית האמריקאית, האגודה למען נשים במדע, ובאגודת שעון השמש בצפון אמריקה.
מחלתה ומותה
היא נפטרה ב-23 במאי בגיל 61 כתוצאה ממאבק ממושך של כ-8 שנים עם המחלה.
עם מותה, משאירה יאנג מאחור את בתה לורה ליטל; אמה ורה רובין; שלושת אחיה, דייוויד, קרל ואלן רובין, ורשת של משפחה, חברים ולומדים ברחבי העולם. תרומה לקהילה: מעבר לעבודתה האקדמית תרמה יאנג רבות לקהילה בהתנדבותה בקמפוס ובקהילה המקומית שלה. יאנג גם טיפחה קשר עמוק עם הטבע ונהנתה ממחנאות, רכיבה על אופניים, טיולים שונים, ופשוט בילוי בחיק הטבע. הגן שלה הוא בית גידול לחיות בר מוסמכות ואף הוצג בסיור גן האמהרסט.
וולאס
{{פירושונים|
ראו גם
}}
GOD TV
GOD TV היא רשת נוצרית אוונגליסטית שהחלה בבריטניה והתרחבה לרחבי העולם. משרדיה העיקריים ממוקמים בפלימות' בבריטניה, ובאורלנדו, פלורידה, ארצות הברית. משרדים אזוריים ממוקמים בהודו, סרי לנקה, דרום אפריקה, קניה, גאנה ואוסטרליה.
הרשת משדרת תוכניות שלא מבוססות על זרם דתי מסוים, בהתאם לבסיס האמונה של הברית האוונגלית של בריטניה. לוח השידורים השוטף של 24 שעות ביממה משדר מנהיגים נוצרים מזרמים שונים - מאנגליקני לפנטקוסטל, Full Gospel ויהדות משיחית.
ההפקות המקוריות של GOD TV זכו בפרסים מטעם מועצת השידור הנוצרית של בריטניה. לוח השידורים כולל חמש גרסאות אזוריות: ארצות הברית; בריטניה ואירופה; אפריקה; אסיה ואוסטרליה, שכל אחת כוללת תוכניות מקומיות.
GOD TV מעסיקה 200 עובדים, כשוורד סימפסון משמש כנשיא ומנכ"ל. סימפסון מנחה את התוכנית "היום עם וורד" ב-GOD TV.
הטלוויזיה של GOD TV משדרת לכ-200 מדינות וטריטוריות, 24 שעות ביממה, וטוענת לצפייה פוטנציאלית של עד חצי מיליארד איש. בעיתון הפלימות' הראלד נטען כי GOD TV יכולה להגיע ל 262 מיליון בתים ברחבי העולם כולל 92.6 מיליון בתים בהודו.
תומאס מק'קנן
תומאס מקיין תומפסון מק'קנן (באנגלית: Thomas McKean Thompson McKennan; ) היה פוליטיקאי ועורך דין אמריקאי שכיהן לזמן קצר כמזכיר הפנים של ארצות הברית בממשלו של הנשיא מילרד פילמור.
ראשית חייו
תומאס מק'קנן נולד בניו קאסל שבדלאוור, כבנם של קולונל ויליאם ואליזבת תומפסון מק'קנן. בהמשך הוא עבר עם משפחתו לוושינגטון שבפנסילבניה. ב-1810 הוא סיים את לימודיו בקולג' וושינגטון. הוא היה חבר האגודה הספרותית המאוחדת בקולג' וושינגטון. ב-1813, במקביל ללימודי המשפטים הוא עבד כמורה בקולג'. ב-1814 התקבל מק'קנן ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק במקצועו בוושינגטון. בהמשך הוא היה חבר בחבר הנאמנים של הקולג' והתבקש מספר פעמים לשמש כנשיא הקולג', אך סירב.
קריירה פוליטית
בשנים 1815–1816 שימש מק'קנן כסגן התובע הכללי של פנסילבניה, ובשנים 1818–1830 הוא היה חבר מועצת העיר וושינגטון. ב-1830 נבחר מק'קנן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית וכיהן בו בשנים 1831–1839. בעת כהונתו הוא שם בראש מעיינו את נושא מכסי ההגנה. בבחירות של 1838 הוא סירב להתמודד פעם נוספת לבחירה מחדש ופרש מכהונתו בבית הנבחרים. בשנים 1842–1843 הוא כיהן שוב בבית הנבחרים במקומו של יורשו בתקופת כהונתו הקודמת שנפטר, ג'וזף לורנס, מטעם המפלגה הוויגית וכאיש הסיעה האנטי-מזונית. בתקופת כהונתו זו בבית הנבחרים שימש מק'קנן כיושב ראש ועדת בית הנבחרים לדרכים ותעלות.
על אף לחצים כבירים מעמיתיו, ידידיו וחוגי המפלגה הוויגית בעיר וושינגטון, סירב מק'קנן להתמודד פעם נוספת בבחירות לבית הנבחרים, והכריז שהוא מילא את תפקידו בשירות הציבורי וכעת הגיע זמנו לשוב לעיר מגוריו ולהתמקד בעיסוק בעריכת דין במגזר הפרטי. ב-1844 ניסו תומכיו בעיר מגוריו ללא הצלחה לעניין אותו בהתמודדות כשותפו למירוץ של הנרי קליי, אך אין כל מידע אם הוא הסכים לכך כלל. הוא גם התנגד למאמצים לעניין אותו בהתמודדות על משרת מושל פנסילבניה בשנות ה-40, אך ב-1848 הוא שימש כנשיא חבר האלקטורים של פנסילבניה.
מזכיר הפנים של ארצות הברית
עם השבעתו לנשיאות של מילרד פילמור במקומו של זאכרי טיילור שנפטר, הוצע למק'קנן לכהן כמזכיר הפנים של ארצות הברית, אך הוא היסס אם לקבל את ההצעה. רק לאחר לחץ כבד מידידיו ועמיתיו הוא נעתר להצעה. מיד לאחר שהושבע לתפקידו הוא נמלך בדעתו ולאחר 11 יום בתפקיד הוא התפטר. מק'קנן ציין כסיבה להתפטרותו את "מזגו העצבני המוזר" שהוביל אותו להתרגשות ולדיכאון. דיווחים מאותה תקופה מציינים גם חילוקי דעות עם הנשיא פילמור ועם מזכיר המדינה דניאל ובסטר בנוגע למינוי והדחה של פרקליטים, מרשלים פקידים וראשי משרדים. במהלך תקופת כהונתו הקצרה כמזכיר הפנים, ניהל מק'קנן את מפקד האוכלוסין של 1850, שהתקיים בקיץ אותה שנה, והוא פרסם הצהרה שראתה את הנולד בנוגע לחשיבות ההגנה על הזכות לפרטיות:
שנותיו האחרונות
לאחר התפטרותו לקח מק'קנן על עצמו תפקיד לחוץ פחות כנשיא חברת הרכבות המפפילד, שסללה אז מסילת רכבת בין וילינג, וירג'יניה לבין גרינבורג, פנסילבניה, שעבר דרך עיר מגוריו של מק'נן בפנסילבניה, וושינגטון. חברה זו נרכשה ב-1871 על ידי חברת הרכבת בולטימור ואוהיו.
חיים אישיים
ב-1815 נשא מק'קנן לאישה את מטילדה לורי באומן. לזוג נולדו שמונה ילדים.
תומאס מק'נן נפטר ב-9 ביולי 1852 ברדינג, פנסילבניה, בעת שעסק בתפקידו בחברת הרכבת. הוא נטמן בבית הקברות המקומי של עיר מגוריו, וושינגטון, פנסילבניה.
סוכן ביטוח
סוכן ביטוח הוא אדם העוסק במכירה של פוליסות ביטוח, כנציג של חברת הביטוח המוציאה את הפוליסה, ובמתן שירות ראשוני למבוטח בעת הגשת תביעה לחברת הביטוח. סוכן ביטוח פועל כעצמאי, או במסגרת סוכנות ביטוח המעסיקה סוכנים רבים. הכנסותיו של סוכן הביטוח מבוססות על עמלות שהוא מקבל מחברת הביטוח בהתאם להיקף מכירותיו.
בישראל
רישוי סוכני ביטוח מוסדר בחוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח), התשמ"א-1981. בהתאם לחוק זה, פעילות כסוכן ביטוח בישראל מצריכה רישיון, שאותו נותן אגף שוק ההון, ביטוח וחיסכון במשרד האוצר, לאחר תקופת התמחות ועמידה בבחינות מתאימות. הרישיון הוא בשלושה תחומי התמחות:
הרישיון הוא משני סוגים:
פעילותו של סוכן הביטוח מוסדרת בחוק חוזה הביטוח, התשמ"א-1981. בחוק זה מוגדר סוכן ביטוח: "מי שעוסק בתיווך ביטוחים בין מבוטחים לבין מבטחים", ונקבע מעמדו כמקשר בין המבטח למבוטח: מאחר שסוכני ביטוח רבים עובדים רק עם חברה אחת או שתיים (נכון לשנת 2020, כ-85% מהסוכנים), בסוף העשור השני של המאה ה-21 החלה רשות שוק ההון לקדם מודל בשם הסוכן האובייקטיבי, במטרה לתמרץ אותם אף יותר להעדיף את האינטרסים של הלקוחות על פני אלו של חברות הביטוח. על פי המודל, תיווצר הבחנה בין "סוכן קשור" שבעל זיקה לחברה עיקרית ופועל איתה בשיתוף פעולה הדוק יחסית, לבין "סוכן אובייקטיבי" שעובד מול מגוון חברות ויעבוד על בסיס עמלה אחידה שיקבלו מהלקוח עצמו או באופן אחיד מהחברות עצמן. הרשות מקדמת מודל זה במקרים שונים, למשל, במתן היתרים לחברות נוספות להיכנס לשוק הביטוח המקומי . החל מ-1 במרץ 2021 נכנסה לתוקפה רפורמה לפיה סוכן ביטוח שלמעלה מ-40% מהכנסותיו מגיע מחברה מסוימת, מחויב להצהיר על זיקתו לחברה בפני לקוחותיו.
משימתו של אייראנון
עלילה
הסיפור נפתח עם הגעתו של אייראנון, צעיר זהוב-שיער משוח במור ולבוש בגלימה סגולה העוטה על ראשו זר-גפן, לעיר האבן עשוית הגרניט הקרויה טלות', שתושביה ידועים כטיפוסים קודרים וזעופים המגלים עניין רק בעבודתם ותו לא. עם בואו מכריז הלה בפניהם כי,. הוא טוען להיותו בן המלך ויורש העצר של אותה עיר, ומבקש מהמקומיים שיתירו לו לחיות ביניהם כדי שיוכל לשיר עבורם. למרות מזגם הנוקשה מעוררת הצעתו את סקרנותם, והם מציעים לו להישאר עמם למשך זמן-מה.
למחרת היום, עם זאת, מגיע אחד הארכונים לבקר באורווה בה לן אייראנון במהלך הלילה, ודורש ממנו להתלוות עמו אל חנותו של את'וק הסנדלר, בכדי שיהפוך לשולייתו. כאשר אייראנון מסרב לכך בתואנה כי הוא וירטואוז אשר נועד לשיר את שירי אמנותו, משיב הארכון כי אנשי טלות' מוכרחים לעמול בקושי רב במשך כל חייהם כפי שמכתיבים חוקי העיר. הוא מציב בפניו את הברירה להתייצב בפני את'וק או לעזוב את העיר עד לשקיעת השמש.
בצאתו מהאורווה מטייל אייראנון המדוכדך בין הרחובות האפורים והעגמומיים עד שהוא פוגש בילד קטן היושב לצדו של הנהר החוצה את העיר. הלה מזדהה בפניו בתור רומנוד, וטוען כי על אף שנולד לאנשיה הקשים של טלות', עדיין מקוננת בליבו התקווה לראות במו עיניו את ארצות היופי הרחוקות אודותיהן שמע במעשיות ובשירים. הוא מספר לו על עיר רחוקה בשם אונאי, עליה למד רק מפי שמועות, הידועה כמקום נפלא ונוראי בעת ובעונה אחת, שאנשיה רוקדים לצלילי הלאוטות מדי לילה, והיא אף עשויה להיות, הלכה למעשה, איירה האבודה, אחריה מחפש אייראנון, היות שעזב אותה לפני זמן כה רב וייתכן כי שמה השתנה מאז.
אייראנון נענה להצעתו בשמחה, ועם שקיעת השמש יוצאים השניים לדרכם. מסעם הקשה ומלא התלאות נמשך שנים רבות, אולם הלה מעולם לא חדל ממנהגו לשיר אודות חלומותיו, ורומנוד, אשר הפך כבר לאיש מבוגר, נהג להקשיב לקולו הנעים מדי ערב, משום שבדרך פלא שמר אייראנון על נעורי נצח, ולא הזדקן אף ביום אחד.
לילה אחד, עם זריחתו של הירח המלא, הגיעו השניים לפסגת הר ממנה יכלו להשקיף על אורותיה הבוהקים של העיר אונאי. באותו הרגע ידע אייראנון כי לא הייתה זו איירה, מולדתו האבודה, אולם אנשי המקום אכן נהגו להנות ולרקוד לצלילי המוזיקה כפי שהשמועות אמרו, ואף השליכו עליו פרחים בשמחה כאשר החל לשיר עבורם על חלומותיו, כך שהחליט להישאר בה לעת-עתה.
בחלוף השנים, עם זאת, דעכה תהילתו של אייראנון בקרב אנשי העיר, ותשומת לבם עברה לידי הבדרנים החדשים שהביא המלך מארצות המדבר. רומנוד הפך לאיש זקן זה מכבר אשר חדל להקשיב לשירתו של אייראנון, ויום אחד מת בשינתו. בעצב רב בכה הלה על קברו של חברו בעודו נזכר באותו יום בו פגש אותו כילד על גדת הנהר, בטרם עזב את אונאי והמשיך בחיפושיו אחר איירה.
נראה כי אייראנון נועד לשוטט בדרכים לנצח על אף שחלפו שנים רבות מאז החל את מסעו, אם כי עדיין נותר צעיר. בכל אשר הלך, עם זאת, פגש רק באנשים שחלפו על פניו וצחקו בלעג לשירתו. באחד הימים נתקל ברועה צאן זקן אשר שמר על כבשיו בסמוך למדרון תלול שצנח לביצה טובענית. כאשר שאל אותו על איירה ענה לו האיש כי אכן שמע אודות העיר לפני שנים רבות מפיו של ילד אשר חשב את עצמו לבן מלוכה, על אף שהיה למעשה בנו של קבצן, ונתקף לעיתים בחלומות מוזרים עליהם נהג לשיר. אולם לאחר שהפך למושא ללעג וקלס בקרב אנשי עירו ברח הילד כדי לחפש אחר קהל אחר, ובמהלך מסעותיו נהג לשיר אודות ארצות רחוקות וממלכות דמיוניות שאינן קיימות, בדומה לאיירה.
עם רדת הלילה וצאת הכוכבים נכנס אייראנון, כעת אדם זקן ותשוש אשר ראה את האמת, אל תוך הביצה הטובענית בעודו מביט מעלה בהיסח דעת, כאילו הצליח לחזות במו עיניו בעיר הדמיונית איירה אשר התגלתה למבקריה רק בחלומותיהם. הסיפור תם באמירה כי.
השראה
הסיפור משויך לקבוצת יצירות שכתב לאבקרפט בתקופה בחייו בה הושפע רבות מעולמו הספרותי של ה, על אף שאינו מקביל לאף אחד מכתביו באופן מדויק. לאבקרפט תיאר את הסיפור באחד ממכתביו,.
מעגל החלומות
עלילת הסיפור מתרחשת במימד פרי המצאתו של לאבקרפט הידוע בשם, פרט הנלמד מתוך שמות המקומות הרבים בהם הוא נוקב לאורכו, כגון סארנאת' הרומזת לסיפורו האבדון שהגיע לסארנאת' , לומאר המוזכרת בסיפורו פולאריס , וכיוצא בזאת. אולם בעוד שמרבית הסיפורים המשתייכים לסדרה זו מציגים דמויות מתוך העולם האמיתי אשר נכנסות לעולם החלומות במהלך שנתן, או כאלו שנמצאות בתוכו דרך קבע, מעמדו של הסיפור הנוכחי אינו ברור לגמרי משום שגיבורו, אייראנון, חולם לשוב לעיר מולדתו, וכאשר מגלה שמעולם לא הייתה קיימת, מחליט להתאבד. הדבר מהווה מעין גרסה הפוכה לעלילת הסיפור סלפאיס, שגיבורו מת בעולם האמיתי רק כדי לברוח לתוך עולם החלומות המציע לו נחמה בדמות זיכרונות ילדותו האבודים, בעוד שהגיבור הנוכחי מת בעולם החלומות לאחר שהוא מאבד בעל כורחו את אחיזתו באשליות הקיימות רק בדמיונו.
ביקורת
מבקר הספרות ס. ט. ג'ושי תיאר את הסיפור בתור היצירה הפנטסטית היפה ביותר מבין כל עבודותיו של לאבקרפט אשר נכתבו תחת השפעת צל עולמו הספרותי של הלורד דנסאני. הסופר כינה את היצירה בתור. לדבריו, הסיפור סובל מאותה נימה של רחמים עצמיים המופיעה בסלפאיס, וכי לאבקרפט ניסה לטעון באמצעותו שטיפוסים בעלי טעם מעודן ורגישות אמנותית, כמוהו, צריכים לקבל רשות מהחברה להעביר את חייהם בחוסר מעש ובחלימה בהקיץ, בדומה לאייראנון.
מהדורות
הסיפור פורסם לראשונה במגזין הגליאון בחודשים יולי ואוגוסט ב-1935, ופעם נוספת במגזין ב-1939, על אף שנדחה על ידי עורכיו מספר שנים קודם לכן, כאשר ביקש לאבקרפט להוציאו לאור בתום כתיבתו. לאחר הדחייה תכנן לאבקרפט לפרסמו בכתב העת השמרן אותו ערך ופרסם באופן עצמאי, אולם כתב את הסיפור ב-1921 ולא פרסם את הגיליון הבא של כתב העת עד ל-1923, אז כבר גמר אומר בדעתו שלא לפרסמו. מאז הודפס הסיפור בשנית ופורסם בעשרות מהדורות שונות, וכמו כן תורגם לחמש שפות: צרפתית, גרמנית, פינית, איטלקית ופורטוגזית.
הרפתקאות אליס בארץ הפלאות (סרט, 1910)
הרפתקאות אליס בארץ הפלאות (באנגלית: Alice's Adventures in Wonderland) הוא סרט אילם שחור-לבן באורך של 10 דקות שנוצר בארצות הברית בשנת 1910. הסרט מבוסס על הספר באותו שם מאת לואיס קרול שיצא לאור ב-1865.
הסרט נוצר על ידי Edison Manufacturing Company, וביים אדווין סטנטון פורטר. בתפקיד הראשי בדמות אליס כיכבה גלדיס יולט. כסרט אילם, רוב תוכן האיגיון של לואיס קרול לא בא לידי מימוש. בסרט שכלל רק סליל אחד לא נכללו רוב הדמויות שבספרו של קרול. אבל מה שנכלל בסרט היה נאמן לרוח המקור הספרותי, והעיצוב היה קרוב לאיורים המקוריים של ג'ון טניאל.
נעם פרל
הרב נעם פרל (נולד בתל אביב בט"ז בשבט ה'תש"ל, 23 בינואר 1970) הוא מייסד וראש הישיבה התיכונית הסביבתית בסוסיא שבדרום הר חברון. שימש כמזכ"ל תנועת בני עקיבא העולמית בשנים 2011–2015. באלול ה'תש"פ ייסד גם ישיבה גבוהה בסוסיא
ביוגרפיה
פרל נולד בשכונת יד אליהו שבתל אביב בן זקונים ליונה וישראל פרל, גננת וסוחר בבורסת היהלומים הישראלית.
בהמשך עבר עם הוריו לגבעתיים. למד בבית הספר חורב ברמת גן, ואחר כך במכינה לישיבות בני עקיבא בגבעת-שמואל. למד בישיבה התיכונית "נתיב מאיר" בירושלים וסיים בישיבה התיכונית "כפר הרואה". למד בישיבת ההסדר "אור עציון" ושירת בחטיבת הצנחנים.
הדריך בבית ספר שדה סוסיא, לימד תנ"ך באולפנת נווה חנה ובשנת תשנ"ח הקים את הישיבה התיכונית סביבתית בסוסיא ועמד בראשה.
בעל תואר ראשון בחינוך ותואר שני בתלמוד מאוניברסיטת בר-אילן.
היה "רב מחנה" במחנות קיץ של בני עקיבא העולמית באירופה ובשנת תשע"ב מונה לשמש כמזכ"ל התנועה העולמית. שימש בתפקיד ארבע שנים ולאחריהן חזר לתפקידו הקודם כראש ישיבת סוסיא.
לאחר היוודע דבר רצח שלושת הנערים ב-2014 פרסם סטטוס בפייסבוק בו קרא לממשלת ישראל להפוך "את צבא המחפשים לחיל נוקמים, חיל שלא ייעצר בקו 300 ערלות פלשתים. בדם האויב יכופר הביזיון ולא בדמעותינו." בעקבות ביקורת ציבורית הוסר הסטטוס.
מספריו
כל הספרים בהוצאת ספריית בית אל.
קאזאן (צוללת)
צוללת "קאזאן" מדגם K-561 (ברוסית: К-561 «Казань»; קוד נאט"ו: Graney) היא צוללת גרעינית רב-תכליתית רוסית, חמושה בטילי שיוט (SSGN) מדור 4. היא הצוללת השנייה של פרויקט 885 "יאסן", והצוללת הגרעינית השנייה הקרויה על שם העיר קאזאן, בירת טטרסטן . נבנתה כמודרניזציה לפרויקט 08851 "יאסן-M" ונכנסה לשירות הצי הצפוני. תחנת העגינה שלה נמצאת בבסיס הצוללות במורמנסק.
היסטוריה
הצוללת הגרעינית "קאזאן" עוצבה על ידי חברת בניית המכונות הצפונית (סבמאש) שבעיר סברודבינסק ב-24 ביולי 2009.
בנייתה של הצוללת עם התקנת ציוד מודרני מותאם אפשר את הורדת רמת הרעש. כמו כן, על פי נציגי החברה, לא הותקן בצוללת ציוד שמקורו ממדינות ברית המועצות לשעבר — הצוללת החדשה נבנתה אך ורק על ידי מפעלים וחברות רוסיות. בתחילת 2016, K-561 "קאזאן" עברה בדיקות הידראוליות. לאחר מכן נמסרה למפעל לצורך עבודות חשמל. על פי נציגי סבמאש, בניית הצוללת "קאזאן" בוצע בהתאם ללוח הזמנים שאושר על ידי סגן שר ההגנה, יורי בוריסוב".
הצוללת הושקה ב-31 במארס 2017. צלילות מבחן החלו בשנת 2017 והיא תוכננה לעבור לשירות בצי הרוסי במהלך שנת 2019, אך בהמשך נודע כי תכנס לשירות הצי במאי 2021.
יהודית קוק
יהודית קוק (י"ד באלול תרצ"ב, ספטמבר 1932 – כ"ח בכסלו תשל"ב, דצמבר 1971) הייתה הוגת-דעות וחוקרת חסידות. נהרגה בתאונת דרכים עם בעלה הרב שלמה קוק ושניים מילדיהם.
ביוגרפיה
נולדה בארץ ישראל לרב דב כ"ץ, מחבר סדרת ספרי "תנועת המוסר", ולאסתר, בתו של הרב זאב גולד, ממנהיגי תנועת המזרחי ומחותמי מגילת העצמאות. נישאה לרב שלמה קוק, רבה של רחובות, ונולדו להם שישה ילדים. היא למדה בסמינר למורות ובאוניברסיטה העברית בירושלים, ולאחר מכן שימשה כמורה בבתי ספר ובסמינרים למורות. כמו כן פעלה להצלת בנות שנפלו לרשת המיסיון. בצד עיסוקה בחינוך ובהוראה חקרה את עולם המחשבה היהודית והחסידות, והתמקדה בתורת ברסלב וסיפורי רבי נחמן מברסלב. לאחד מבניה קראה נחמן נתן, על שם רבי נחמן מברסלב ותלמידו רבי נתן שטרנהרץ. את רוב זמנה בשנותיה האחרונות הקדישה לחיבור פירוש לסיפורי רבי נחמן מברסלב, וביומה האחרון עוד הספיקה לראות את הספר מסודר כולו לדפוס.
בחנוכה תשל"ב שבה עם בעלה ושלושה מילדיה במכוניתם מירושלים לרחובות, נהרגו בהתנגשות עם רכבת ההורים ושני הילדים הבוגרים. בתם הקטנה יוכבד, שהייתה אז בת עשר, ניצלה. לאחר מותה יצאה לאור אסופת מאמרים שלה בנושאי הגות ומחשבה.
צאצאיה
בניה הם: הרב בן ציון קוק שעוסק בפסיקה הלכתית, מחבר ספרים והיה נחשב למקורבו של הרב יוסף שלום אלישיב.
הרב אוריאל קוק איש חינוך שהקים רשת תלמודי-תורה ברחבי הארץ ועומד בראש 'בית ועד למחנכים' - ארגון להכשרת מחנכים ומורים במגזר החרדי.
חתניה הם: הרב אליאב מאיר, רב המועצה האזורית חבל מודיעין ולשעבר רבו של היישוב גמזו. הרב דוד וילמן, המכהן כר"מ בישיבה בירושלים.
נכדיה הם העיתונאים ידידיה מאיר ושלמה קוק והזמר יצחק מאיר. גיסיה הם האחים הרב שמחה קוק, הרב הראשי של רחובות, והרב אברהם יצחק, ראש ישיבת מאור התלמוד.
Love (סרט)
"Love" הוא סרט קומדיה מלודרמטי רוסי, בבימויו של איגור טברדוחלבוב. הסרט הופץ ברוסיה ב-11 בפברואר 2021.
עלילה
המקום הטוב ביותר לבלות בו את החופשה ב-14 בפברואר הוא מלון האהבה. ושוב, דלתותיו פתוחות לכל מי שרוצה שיום האהבה יהפוך למיוחד, שחולם להאמין שוב באהבה, או לפחות לא להיות לבד.
אחרי 40 שנה של מסיבות, חברי כיתה לשעבר נפגשים במסעדה והרגשות הישנים מתעוררים מחדש במרץ מחודש. בעל קנאי מנסה להיכנס לכל החדרים בקומה כדי למצוא את אשתו הנעדרת; בלש פרטי ולקוחו מארגנים מופע ריגול עם האזנות סתר במטרה לחשוף את הבעל הנבל; משרתת, עולה מאוזבקיסטן, בוחרת בין אהבה לחבר שלה לבין כסף מאימו, שיינתן תמורת חזרתה המיידית הביתה; סטודנט צנוע שחולם להיות גבר תוך שעה אחת בלבד לעולם לא יהיה אותו דבר לאחר שיפגוש את פרפר הלילה הכי מדובר בעיר.
הפקה והפצה
הצילומים החלו ב-22 בספטמבר 2020 במוסקבה. קדימון רשמי ראשון יצא בסוף דצמבר 2020. ב-3 בפברואר 2021, הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה בקולנוע במוסקבה "אוקטובר". הסרט יצא לאקרנים ב-11 בפברואר 2021.
ג'יאוזי
ג'יאַוֹזי (סינית: 餃子, פין-יין: jiǎo zi), המוכרים גם בשמם היפני גיוֹזה (קאנג'י: 餃子, זהה לכתיב הסיני; רומאג'י: gyōza), הם כיסונים סיניים הנפוצים במזרח אסיה והכיסונים העתיקים ביותר בהיסטוריה. הג'יאוזי הוא כיסון מבצק חיטה דק אותו ניתן להגיש עם מליות שונות, כשהנפוצות הן בשר טחון מחזיר או בקר וירקות. ניתן גם לבשל אותם בשיטות שונות, לדוגמה אידוי (zhēng jiǎo), הרתחה (shuǐ jiǎo) וטיגון (jiān jiǎo).
בצורתם הנפוצה הג'יאוזי מקופלים כדי להידמות למטיל זהב סיני ומחזיקים משמעות תרבותית רבה בסין ובפזורה הסינית בעולם. ג'יאוזי מוגש במסגרת ארוחת ראש השנה הסינית, אך מוגש כל השנה במחוזות הצפוניים של סין ובמסעדות דים סאם.
אף על פי שמקורם במטבח הסיני, הג'יאוזי פופולרים באזורים נוספים במזרח אסיה ויובאו גם למטבח הסיני אמריקאי. במערב הג'יאוזי בצורתם המאודה נקראים לעיתים בטעות דים סאם, אך זהו למעשה שמה של צורת הגשה במנות קטנות לצד תה, אחת מהצורות בהן נהוג להגיש את הג'יאוזי.
כיסונים רבים אחרים התפתחו בהשראת הג'יאוזי הסיני, למשל הפלמני והפירוגי הסלאבים, המומו הנפאלי והמנטו המונגולי.
אטימולוגיה ומינוח
מיכוון שהכתב הסיני הוא כתב המבוסס על לוגוגרמות, את התווים המרכיבים את המילה ג'יאוזי ניתן לקרוא במספר שפות בסין ומחוצה לה. המילה ג'יאוזי מגיעה ממנדרינית תקנית, השפה הרשמית של הרפובליקה העממית של סין. בקנטונזית המילה לסוג זה של כיסון היא גַאוֹצי (יוטפנג: gaau2-zi2) וביפנית גיוֹזה (רומאג'י: gyōza), אך בכלל השפות העושות שימוש בכתב הסימניות הסיני המילה נכתבת 餃子.
ישנם סוגים נוספים של כיסונים סינים שאנים נכללים תחת מושג המטריה "ג'יאוזי", ביניהם כיסוני וונטון, המוכרים במערב לרוב ככיסונים המוגשים במרק, והבאוזי העשויים בצק שמרים, אותם נהוג לאדות או לאפות, אך לא לטגן או להרתיח.
מקורות ומנהגים
בסין, ישנם מספר סיפורים עממיים שונים המסבירים את מקורם של הג'יאוזי ואת שמם.
על פי המסורת הג'יאוזי הומצאו בתקופת ההאן המזרחית (25-220 לספירה) ידי ג'אנג ג'ונגג'ינג שהיה מטפל מפורסם ברפואה סינית מסורתית. הכיסונים נקראו במקור "אוזניים רכות", או ג'יאַוֹ-אֵר (מסינית: 嬌耳, פין-יין: jiao'er) ושימשו לטיפול בכוויות קור באוזניים. ג'אנג ג'ונגג'ינג גילה בדרכו הביתה ביום חורפי כי רבים מפשוטי העם לוקים בכוויות קור באוזניהם, בגלל מחסור בביגוד חם ובמזון. הוא טיפל בחולים בכך שבישל טלה, פלפל שחור ומספר עשבי מרפא מחממים בסיר, קצץ אותם והשתמש בהם כמילוי בכיסוני בצק קטנים. הוא הרתיח את הכיסונים האלה והגיש אותם עם מרק למטופליו, עד בוא ראש השנה הסיני. כדי לחגוג את השנה החדשה וגם להתאושש מכוויות קור, אנשים חיקו את המתכון של ג'אנג להכנת ג'יאו-אר.
מקור אפשרי נוסף לשמם של הג'יאוזי הוא צורתם הדומה לקרן. המילה הסינית ל"קרן" היא ג'יאו (סינית: 角, פין-יין: jiǎo) וג'יאוזי נכתב במקור עם התו הסיני ל"קרן", אך מאוחר יותר הוא הוחלף בתו הספציפי 餃, המורכב מהשורש הסיני 食 שמשמעו אוכל, ומהמרכיב הפונטי 交 המבוטא ג'יאַוֹ בימינו.
סוגים
את הג'יאוזי נהוג לבשל בכמה דרכים:
מליות
מילויי הבשר הנפוצים הם עוף, חזיר, בקר, חסילונים ודגים, המעורבבים בדרך כלל עם ירקות קצוצים. המליות הצמחוניות הנפוצות כוללות כרוב נאפה, בצל ירוק, סלרי, כרישה, תרד, פטריות, גזר, עירית ושום.
וריאציות
ישנן אין ספור גרסאות מקומיות לג'יאוזי, עם מילויים שונים, צורות בישול שונות, צורות קיפול שונות וכו'.
גואנגדונג
שם הכיסונים מבוטא גאו-צי בקנטונזית (יוטפנג: gaau2-zi2) והם מנה נפוצה במסעדות דים סאם, שמקורן במחוז גואנגדונג שבדרום מזרח סין. הקיסונים המוגשים במסעדות דים סאם דקים יותר מהכיסונים הנהוגים בצפון סין, קטנים יותר ובעלי בצק כמעט שקוף, מכיוון שהבצק במסעדות אלו מרודד לרוב על ידי מכונה. הגודל הקטן ודקות הבצק מקלים על בישול הכיסונים באידוי. כיסונים בסגנון זה לא נפוצים במטבח הביתי, מכיוון שהכנת בצק דק מספיק אך חזק מספיק כדי להחזיק את המלית קשה יותר מהכנת הבצק הרגיל. נהוגים סוגים רבים של מליות, הנפוצה ביותר היא האר-גאו המכילה חסילונים. מליות נוספות הן צדפות, עוף, טופו וירקות שונים; מסעדות דים סאם מציגות לעיתים קרובות ספיישלים וחידושים. שפי דים סאם משתמשים לעיתים קרובות במרכיבים בדרכים חדשות ויצירתיות, או שואבים השראה ממסורות קולינריות סיניות אחרות. שפים יצירתיים יותר עשויים אפילו ליצור פיוז'ן גאאו ג'י על ידי שימוש באלמנטים מתרבויות אחרות, כמו טריאקי יפני, או קארי הודי, בעוד שמסעדות יוקרה עשויות להשתמש במרכיבים יקרים או אקזוטיים כמו לובסטר וסנפיר כריש.
גוּאוֹטיֵה
הגואוטיה (סינית: 鍋貼, פין-יין: guōtiē, מילולית: נדבק למחבת) הם סוג של ג'יאוזי מצפון סין. הם פופולרים במיוחד כמתאבן וכאוכל רחוב. הגואוטיה הם סוג של ג'יאוזי מטוגן, אך בניגוד לג'יאוזי המטוגן הנפוץ הגואוטיה נשאר פתוח בקצותיו. הוא לפעמים מוגש כחלק מתפריט דים סאם, אבל לפעמים נמכר בפני עצמו. המלית הטיפוסית בה הוא ממולא היא חזיר (או עוף באזורים מוסלמיים), כרוב סיני, בצל ירוק, ג'ינג'ר, לִיַאוֹג'יו, ושמן שומשום. בדרום סין המושג גואוטיה משמש לתאר כל כיסון מטוגן.
גיוזה
המילה היפנית גיוזה (קאטאקאנה: ギョウザ) נגזרה מדיאלקט של מנדרינית המכונה ג'ילו, וכשנכתבת בקאנג'י (כתב סיני המשמש ביפנית) היא נכתבת באמצעות אותם סימנים סינים המרכיבים את המילה ג'יאוזי בסינית. השימוש בכתב קטקאנה מצביע על כך שהמילה היא ממקור לא יפני. הג'יאוזי הגיע ליפן לכל המאוחר בשנת 1700, אך לא התפשטו לכל רחבי יפן עד תחילת המאה ה-20 , באותה תקופה מהגרים סינים רבים פתחו עגלות מזון שמכרו ראמן וג'יאוזי.
ההבדלים המורגשים ביותר בין גיוזה בסגנון יפני לג'יאוזי בסגנון סיני הם טעם השום העשיר, שפחות מורגש בגרסה הסינית, ושעטיפות גיוזה נוטות להיות דקות יותר, בשל העובדה שרוב המסעדות היפניות משתמשות בעטיפות מתוצרת מכונה. אך מכיוון שישנן עשרות גרסאות של גיוזה בסין, ישנן גם גרסאות הדומות מאוד לגיוזה היפנית. לצד הגיוזה מוגש בדרך כלל רוטב על בסיס סויה המתובל בחומץ אורז ובשמן צ'ילי יפני. המתכון הנפוץ ביותר עשוי תערובת של בשר חזיר טחון (לפעמים עוף או בקר) עם כרוב, עירית אסייתית, ושמן שומשום, שום וג'ינג'ר. גיוזה חולקת קווי דמיון עם הפירוגי ומכיוון שהם מבושלים באופן דומה.