cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שכם הקדומה
תקופת הברזל
במהלך המאות 13–12 לפנה"ס, חלה בעיר התאוששות אטית. התרבות החומרית של העיר שייכת כבר, על פי הממצא הקרמי, לתקופת הברזל בארץ ישראל, אולם העיר לא הייתה מבוצרת. שכבת החורבן השנייה והסופית של התל בתקופה זו אירעה במחצית במאה ה־12 לפנה"ס לערך, לאחר מכן לא התאוששה שוב כ־250 שנים. לאחר תקופת נטישה מהעיר, התחדש היישוב בשנת 900 לפנה"ס על ידי הישראלים. ירבעם ביצר את העיר והפך אותה לבירתו. מעל למקדש נבנה בית, שזוהה על ידי החוקרים כאסם מלכותי. הריסתה הסופית של שכם הישראלית מיוחסת לשלמנאסר החמישי או לסרגון השני שתקפו את ממלכת ישראל בשנים 720–722 לפנה"ס.
מלכי אשור, החל בסרגון השני, כבשו את ממלכת ישראל. יישוב שכם בתקופתם חרב בשנת 475 לפנה"ס.
לאורך השנים התפתחה מתיחות בין השומרונים לבין היהודים. עדות למתח בין הקהילות ניתן לראות בפרקי עזרא ונחמיה המתארים את פעולותיו של סנבלט החורני שיש המזהים את מקום מושבו עם הכפר חווארה (חורון) שמדרום לשכם, שעל שמו נקראת החטיבה המרחבית הסמוכה 'מחנה חורון'.
התקופה הההלניסטית והרומית
בנייתה של שכם מחדש כישוב שומרוני החלה עם האישור שהעניק אלכסנדר מוקדון לשומרונים להקים מקדש על הר גריזים (332 לפנה"ס). להתפתחות שכם, תרם דיכוי מרד השומרונים בעיר שומרון, והפיכתה למושבה של חיילים מוקדונים משוחררים (331 לפנה"ס). כתוצאה מכך, התחזק מעמדה של שכם, והיא הייתה במהרה לבירת השומרונים ולמרכזם הדתי והמדיני. בראשית המאה ה־2 לפנה"ס הוקמה על הר גריזים עיר שומרונית גדולה, שגרמה כנראה לירידה במעמדו של היישוב במקום.
בתקופה ההלניסטית התקיימה בשכם מושבת מסחר צידונית, והיא הייתה אחת בין המושבות הפיניקיות בפנים הארץ, שבהן גם ירושלים (מושבה צורית) ומרשה (מושבה צידונית). עם הזמן התבוללו צידונים אלה בשומרונים שבשכם, ובימי אנטיוכוס הרביעי התחמקו השומרונים מגזירות אנטיוכוס באמצעות ייחוס לצידונים, וכן קיבלו את שם זאוס למקדשם.
בשנת 111 לפנה"ס כבש השליט החשמונאי יוחנן הורקנוס את שכם, החריב אותה וערים נוספות בשומרון עד היסוד, והרס את העיר ואת המקדש השומרוני בהר גריזים, כנראה כדי לחזק את מעמדו של בית המקדש שבירושלים. נראה כי בעקבות זאת, שכם ננטשה לגמרי, אף על פי שהעיר השומרונית בהר גריזים הוסיפה להתקיים כמרכז דתי לשומרונים. יוסף בן מתתיהו מציין כי הקרב בין אלכסנדר ינאי ודמטריוס נערך ליד שכם, אך יכול להיות ששכם לא התקיימה בזמנו, אלא רק שמה השתמר. חורבן המקדש השומרוני בהר גריזים בידי החשמונאים היווה את השיא השלילי ביחסים בין היהודים לשומרונים.
בשנת 72, בתקופה הרומית בארץ ישראל, לאחר חורבן בית המקדש השני ודיכוי המרד הגדול, נבנתה במקומה, כקילומטר ממערב, העיר "ניאפוליס" שירשה אותה (שמשמעותו עיר חדשה), במטרה לטשטש את הסממנים היהודיים בארץ ישראל.
גאוגרפיה
שכם הקדומה מזוהה עם תל בלאטה השוכנת במרכז ארץ ישראל והשומרון על קו פרשת המים הארצי, על צומת דרכים המחברת בין מישור החוף לבקעת הירדן ועבר הירדן (כביש 57 וכביש 55), ועל דרך ההר המחברת את ארץ ישראל מהגליל ליהודה (כביש 60). העיר העתיקה של שכם ממוקמת במזרחה של העיר שכם המודרנית. בימי המרד ברומאים חרבה גם שכם בידי חיל אספסינוס, ובמקומה הקימו עיר חדשה שקראו לה בשם האיש שבנה אותה: פלאביה ניאפוליס: היא ניפוליה, נפולין או ניפולין של כותיים שבתלמוד ובמדרש. ניאפוליס הוקמה במעבר הצר שבין הר גרזים והר עיבל, ועל כך נקראה בפי יושביה בשם מברתה או מעברתא. בפי הערבים שונה השם לנבלוס, שבו מכנים את העיר עד היום.
במקרא
שכם נזכרת לראשונה במקרא בספר בראשית כמקום הראשון שאליו הגיע אברהם בארץ כנען, ונקראה אז "אלון מורה". כאשר יעקב שב לארץ כנען מחרן, לשם ברח לאחר גנבת הברכות, הוא הגיע אל שכם. באותה העת נקראה העיר שלם וישב בה העם החיווי, שהיה מבניו של כנען. הוא רכש חלקת שדה מבניו של חמור אבי שכם תמורת 100 מטבעות קשיטה והקים מזבח להקרבת קרבנות. שכם בן חמור חטף את בת יעקב, דינה, ואנס אותה. בעקבות זאת נקמו שני אחיה של דינה, שמעון ולוי, את נקמת אחותם בהמיתם את כל הגברים בעיר, ולקיחת הנשים והילדים בשבי. לפני עזיבת יעקב את שכם לבית אל, אסף את כל הפסלים שהובאו מהעיר הכנענית כחלק משלל העיר, וטמן אותם תחת עץ האלה הסמוך לעיר. כעבור כעשר שנים, בעת מגורי משפחת יעקב בחברון, בניו של יעקב נודדים עם הצאן לשכם היושבת בעמק רחב ידיים ומתאים למרעה. משם הם ממשיכים צפונה לדותן. יעקב שולח את יוסף לדרוש בשלום אחיו שבשכם, אולם כאשר יוסף מגיע לשכם הוא אינו מוצאם עד שנאמר לו על ידי אדם שנכח שם, שאחיו עברו לדותן. יוסף מגיע לדותן ושם אחריו נמכר לעבד על ידי אחיו. בסוף ספר יהושע מסופר כי עצמות יוסף נקברו בחלקת השדה שרכש יעקב מבני חמור, הוא קבר יוסף. לקראת מותו, מצווה משה את עם ישראל לקיים את מעמד הר גריזים והר עיבל סמוך לכניסתם לארץ. שישה שבטים עמדו על הר גריזים ושישה על הר עיבל, ובין ההרים, סמוך לשכם, עמדו הלויים ובירכו את שומר מצוות אלוהים וקללו את המפר אותן. בעת כיבוש הארץ על ידי עם ישראל בראשית תקופת ההתנחלות, קבע יהושע בן נון, ששכם תשמש כאחת משלוש ערי המקלט שבעבר הירדן המערבי. ערי המקלט יועדו להתיישבות שבט לוי בהן ואת שכם קיבלה משפחת קהת. בסוף ימיו של יהושע בן נון הוא מכנס את עם ישראל לשכם. העיר שכנה בדיוק במרכז הארץ, ולכן היוותה מקום מתאים להתכנסות עם ישראל מכל קצוות הארץ. אז עם ישראל כרת את הברית בשכם עם אלוהים, ויהושע מציב אבן גדולה לעדות וזיכרון עולם על הברית.בימי אבימלך בן גדעון, פחות מ־300 שנה לאחר התיישבות הלויים בשכם, העיר מתוארת במקרא כמי שאוכלסה על ידי "בעלי שכם", משפחות כנעניות מתקופת העם החיווי, ומשפחות משבט מנשה שהעיר הובלעה בתוך נחלתם. אמו של אבימלך באה משכם. הוא ביקש ממנה לדבר על ליבם של אחיה כדי שיחברו אליו בחיסול אחיו, כך יובטח המשך שלטונו. אכן נטה לבם אליו ובעזרתם הוא הרג את כל אחיו, למעט יותם, שהצליח להימלט ולאחר מכן לשאת את משל יותם בו הוא מוכיח את אנשי שכם על כפיות הטובה כלפי גדעון ומקלל אותם שייענשו על חטאם. כעבור שלוש שנים פורץ סכסוך בין אבימלך לבעלי שכם שבמהלכו הכה אבימלך בבעלי שכם.
לאחר מות שלמה המלך, נאסף עם ישראל לשכם כדי להכתיר את בנו רחבעם. לאחר פילוג הממלכה, קבע מלך ישראל הראשון ירבעם בן נבט לזמן קצר את בירת ממלכתו בשכם. אולם כעבור זמן קצר העביר את עיר הבירה לתרצה. מכאן ואילך, לאורך כל ימיה של ממלכת ישראל,לא נזכרת העיר שכם במקרא. רק לאחר חורבן בית המקדש נזכרת התיישבות ישראלית זעירה בשכם, שבאה אל קיצה כאשר נרצח גדליהו בן אחיקם, וזמן קצר לאחר מכן גם אנשי שכם עצמם, על ידי ישמעאל בן נתניה ואנשיו.
לאחר שהגלה מלך אשור את עשרת השבטים מממלכת ישראל, העביר לערי השומרון כמה עמים מאזור מסופוטמיה וארם דמשק ובהם "הכותים", קרי, שומרונים. בראשית ימי שיבת ציון פנו הכותים אל זרובבל בן שאלתיאל פחת יהודה, ויהושע הכהן הגדול בבקשה לחבור אליהם בבניית בית המקדש השני. משנענו בשלילה, שלחו מכתבי שטנה שקריים למלך פרס. הם טענו שהיהודים מתכוונים למרוד במלכות פרס, לאחר שיבססו את ההתיישבות היהודית בירושלים על ידי בניית בית המקדש. בעקבות זאת יצא מאת מלך פרס צו האוסר על המשך בניית המקדש, אשר בוטל רק בימי דרייווש השני. במקביל למכתביהם, הכריזו הכותים על הר גריזים כמקום שבו בחר אלוהים לבניית המקדש. כך, הפכה שכם, השוכנת מתחת להר גריזים, לעיר שומרונית מרכזית.
קובי סמולדרס
יאקובה פרנסיסקה מריה "קובי" סמולדרס (באנגלית: Jacoba Francisca Maria "Cobie" Smulders; נולדה ב-3 באפריל 1982) היא שחקנית ודוגמנית קנדית. ידועה בעיקר בזכות גילומה של רובין שרבטסקי בסיטקום "איך פגשתי את אמא" (2014-2005) ברשת CBS, ובתור הסוכנת מריה היל ב.
ביוגרפיה
סמולדרס נולדה ב, קולומביה הבריטית שבקנדה לאב הולנדי ואם אנגלייה; יש לה ארבע אחיות. היא נקראת על שם הדודה רבתא שלה, יאקובה, אשר נתנה לה את שם החיבה "קובי".
בגיל צעיר עברה עם משפחתה להתגורר בעיר ווייט רוק, קולומביה הבריטית, ולאחר מכן עברה עימם לשכונת ווסט פוינט גריי האמידה בצפון מערב ונקובר.
בילדותה הייתה חברה באגודת המדריכות והצופות העולמית לגילאי 7 - 10. בצעירותה שאפה סמולדרס להיות ביולוגית ימית. היא התעניינה בתיאטרון במהלך לימודי התיכון שם שיחקה בהצגות בית הספר ואף למדה תקופה קצרה באוניברסיטת ויקטוריה עד שפרשה לטובת קריירת משחק במשרה מלאה. בנעוריה חתמה בסוכנות דוגמנות והחלה לדגמן ברחבי העולם, ובין היתר בניו יורק, פריז, מילאנו, ברלין, אתונה, טוקיו ואפריקה.
קריירה
בשנת 2002 קיבלה את תפקיד המשחק הראשון שלה כאורחת בסדרת המדע הבדיוני "ג'רמייה" של רשת Showtime; לאחר מכן היא הופיעה במספר הופעות בטלוויזיה, בין היתר בסדרות "מרוץ לאתמול", "סמולוויל", "אנדרומדה" ואף תפקיד חוזר בסדרה "ישנן בנות".
בשנת 2003 לוהקה לתפקיד הראשי הראשון שלה בסדרה "Veritas: The Quest" של רשת ABC, אשר נמשכה עונה אחת ובה היא הופיעה בכל 13 הפרקים.
בשנים 2005–2014 היא כיכבה בתור אחד הדמויות הראשיות בסדרת קומדיית המצבים "איך פגשתי את אמא" של רשת CBS, את דמותה של כתבת החדשות רובין שרבטסקי, התפקיד הידוע ביותר שלה והתפקיד הקבוע השני שלה בסדרת טלוויזיה. התוכנית נמשכה תשע עונות, וזכתה בעשרה פרסי אמי.
ב-2012 היא שיחקה בסרט "Grassroots". ב-2013 היא שיחקה בסרט הקומדיה "הטעות הגדולה" לצד וינס ווהן ובסרט "מקום מבטחים".
בשנת 2012 שיחקה בסרט גיבורי-העל של מארוול "הנוקמים" בתור מריה היל - סוכנת S.H.I.E.L.D. וסגניתו של ניק פיורי. והיא שבה לגלם את התפקיד בעוד הפקות מבית היקום הקולנועי של מארוול: בסרט "קפטן אמריקה: חייל החורף" (2014), בסרט "הנוקמים: עידן אולטרון" (2015), במספר פרקים בסדרה "סוכני ", בסרט "הנוקמים: מלחמת האינסוף" (2018), בסרט ההמשך שלו "הנוקמים: סוף המשחק" (2019), ובסרט "ספיידרמן: רחוק מהבית" (2019).
בשנת 2014 היא דיבבה את דמותה של וונדר וומן בסרט האנימציה "סרט לגו" וב-2019 חזרה לדבב את הדמות בסרט לגו 2: החלק השני.
בשנת 2015 היא כיכבה בסרט "Results" לצד גיא פירס ובסרט הדרמה "בלתי צפוי" לצד אנדרס הולם.
בשנת 2016 היא כיכבה בסרט הפעולה "ג'ק ריצ'ר: אין דרך חזרה" לצד טום קרוז (סרט ההמשך ל"ג'ק ריצ'ר"). בנוסף בשנה זו, היא גילמה את רובי בסרטה של קליאה דובאל "ההתערבות". כמו כן, היא דיבבה את אנני בסדרת האנימציה "אנימלס" של רשת HBO.
בשנת 2017 גילמה את האמא בסדרה מבית נטפליקס "סדרה של צרות" בה מככב ניל פטריק האריס. כמו כן, היא כיכבה גם בסרט הקומי "Literally, Right Before Aaron" לצד ג'סטין לונג. בנוסף, היא דיבבה את כלב טבע בסדרת האנימציה "טבע של חתול" של רשת PBS, בה מככב בעלה.
בשנים 2017–2019 שיחק סמולדרס בסדרה "חברים מהקולג'" מבית נטפליקס, בתור ליסה טרנר. הסדרה בוטלה כעבור שתי עונות.
בשנת 2022, היא שבה לתפקידה בתור רובין שרבטסקי בפרק סיום של סדרת הספין-אוף "איך פגשתי את אבא" המשודרת בשירות הסטרימינג הולו.
חיים אישיים
בינואר 2009 היא התארסה לשחקן והקומיקאי האמריקאי טראן קילאם (אנ') לאחר שנפגשו במסיבה של חבר משותף ארבע שנים קודם לכן. הם נישאו ב-8 בספטמבר 2012 בטקס שנערך בסולבנג (אנ'), קליפורניה. יש להם שתי בנות; ילידות 2009 ו-2015, והם מתגוררים בשכונת היוקרה פסיפיק פליסיידס (אנ') בלוס אנג'לס, הממוקמת כ-32 ק"מ מערבית למרכז העסקים הראשי של לוס אנג'לס.
בשנת 2020 סמולדרס קיבלה אזרחות אמריקאית, תוך שהיא שומרת על אזרחותה הקנדית. היא הצהירה שחלק מהמניע שלה להפוך לאזרחית אמריקאית נובע מהבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020.
כל הג'אז הזה
כל הג'אז הזה (באנגלית: All That Jazz) הוא סרט דרמה מוזיקלי אמריקאי משנת 1979 בבימויו של בוב פוסי, שכתב את התסריט, יחד עם רוברט אלן. הסרט הוא אוטוביוגרפי באופן חלקי, הוא מבוסס על היבטים שונים בחייו של פוסי, הקריירה שלו כשחקן, רקדן, כוריאוגרף ובמאי, אך גם משולבים בו אלמנטים של פנטזיה. הסרט נוצר בהשראת המאמץ והמאינה שליוו את פוסי בעריכת סרטו "לני", במקביל לבימוי המחזמר "שיקגו" בברודוויי. בשנת 1980 הסרט זכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן.
ב-2001, הסרט נבחר לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית, בספריית הקונגרס.
קישורים חיצוניים
לספר "כל הג'אז הזה" מאת סנונית ליס, הוצאת "סנונית תוכן", 2017
מירנדה ריצ'רדסון
מירנדה ריצ'רדסון (באנגלית: Miranda Richardson; נולדה ב-3 במרץ 1958) היא שחקנית אנגלייה, אשר זכתה בשני פרסי גלובוס הזהב והייתה מועמדת לשני פרסי אוסקר על תפקידיה בסרטים "משיכה גורלית" (1992) ו-"טום וויו" (1994).
ביוגרפיה
ריצ'רדסון נולדה בסאות'פורט שבמחוז מרזיסייד להורים מהמעמד הבינוני וגילתה כישרון משחק מגיל צעיר. בתחילה רצתה ללמוד רפואה וטרינרית אולם ויתרה על כך כי הייתה עדינה מדי למקצוע. היא נרשמה לבית הספר לתיאטרון אולד ויק בבריסטול, ולמדה עם השחקן דניאל דיי-לואיס. הופעת הבכורה שלה הייתה ב-1981 בתיאטרון המלכה בלונדון.
ב-1985 הופיעה לראשונה בקולנוע בסרט "לרקוד עם זר", דרמה עטורת שבחים של מייק ניואל, בו גילמה את דמותה של רות אליס, האשה האחרונה שהוצאה להורג בתלייה בבריטניה. בעקבות משחקה המשובח בסרט, לוהקה כשנה אחר כך לסרטו של סטיבן ספילברג "אימפריית השמש".
תפקידה הידוע ביותר של ריצ'רדסון הוא בסדרה הקומית הבריטית "הפתן השחור", בו היא מגלמת דמות ילדותית של המלכה אליזבת הראשונה, המכונה בסדרה "קוויני". תפקידים נוספים בטלוויזיה היו פמלה פליטון בסדרה " A Dance to the Music of Time" משנת 1997, מיס גילקרייסט ב"סיינט אייבס", מעצבת פנים אובססיבית בסדרה פשוט נהדרת, והמלכה המרשעת בהפקה של הולמרק לסיפור שלגיה. ב-2003 גילמה את דמותה של המלכה מרי, אמו של הנסיך ג'ון, במיני-סדרה של ה-BBC "הנסיך האבוד".
בקולנוע השתתפה במספר תפקידי משנה בולטים כגון דמותה של ונסה בל בסרט "השעות", ליידי ואן טסל ב"סליפי הולו" ופטסי קרפנטר ב"כוכב של ערב". בשנת 1992 הייתה ריצ'רדסון מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בדרמה המבוססת על הרומן "משיכה גורלית", בנוסף זכתה לשבחים על הופעתה ב"משחק הדמעות" ובפרס גלובוס הזהב על תפקידה ב"אפריל הקסום", בו גברה על ארבע כוכבות הוליוודיות ג'ינה דייוויס, וופי גולדברג, שירלי מקליין ומריל סטריפ. בשנת 1994 קיבלה ריצ'רדסון מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בדרמה הביוגרפית "טום ואיוו". בסרט גילמה ריצ'רדסון את דמותה של הסופרת ויויאן היי-ווד אליוט. ריצ'רדסון הופיעה בסרטים רבים של הקולנוע העצמאי שזכו לשבחי הביקורות, ובהם "קנזס סיטי" של רוברט אלטמן (1996), "המטיף" של רוברט דובאל (1997) ובסרטו של ריצ'רד אי גרנט Wah-wah מ-2005. המבקרים קבלו בהתלהבות את תפקידה הכפול בסרט האימה "ספיידר" של דייוויד קרוננברג.
ב-2004 שיחקה בתפקיד המלכה רוזלינד מדנמרק בסרט "יצאת נסיך", ובתפקיד מאדאם ז'ירי בעיבוד קולנועי חדש לפנטום האופרה בכיכובם של ג'רארד באטלר ואמי רוסום. ב-2005 השתתפה בסרט הארי פוטר וגביע האש בתפקיד ריטה סקיטר, הכתבת בעיתון "הנביא היומי". שנים מספר לפני קבלת התפקיד בהארי פוטר, ריצ'רדסון גילמה את הרמיוני גריינג'ר בפרודיה על סרטי הארי פוטר.
לפני שהפכה לשחקנית קולנוע ידועה הופיעה ריצ'רדסון בהצלחה רבה בתיאטרון. בצעירותה שיחקה בתפקיד הראשי ב"סינדרלה" ובהצגה "חטאו של לורד ארתור סאבייל" במועדון הדרמה בסאות'פורט. אחר כך למדה בבית הספר לתיאטרון אולד ויק שבבריסטול, והופעת הבכורה המקצועית שלה הייתה בלונדון בהצגה "Moving". במהרה החלה לשחק בתיאטרון הרפרטוארי, וזכתה להכרה ולשבחים על סדרה של תפקידים על הבמה בתיאטרון הווסט אנד. הייתה מועמדת לפרס אוליבייה על הופעתה ב"A Lie of the Mind", וב-1996 אחרי הופעה בהצגה "אורלנדו" בפסטיבל אדינבורו, כינה אותה אחד המבקרים "השחקנית הגדולה ביותר בימינו בכל תחומי המשחק".
מבצע לבלוב
מבצע לבלוב היה פשיטה של צה"ל שנערכה בליל 16 - 17 באוקטובר 1980, בה פשטו לוחמים מחטיבת הצנחנים וחטיבת גולני על בסיס מחבלים בלבנון, במטרה לפגוע במחבלים ולהרוס תשתיות טרור.
רקע
בשנת 1980 התגבשה בצה"ל התפיסה כי הכרחי לשוב ולבצע פעולות יזומות בשטח לבנון על מנת להביא שקט ליישובי הצפון בפרט ולתושבי ישראל בכלל. הרמטכ"ל, רפאל איתן, הורה לאלוף פיקוד הצפון, אביגדור בן-גל, להיערך לביצוע פשיטה צפונית לנהר הליטאני שבלבנון. הפעולה הוטלה על כוחות מחטיבת גולני, עליה פיקד אל"ם אילן בירן. בנוסף השתתף כוח מחטיבת הצנחנים.
מהלך המבצע
הכוחות נעו באמצעות כלי רכב עד לנקודת הפריקה בקליעה ובמרג' עיון. עם רדת הלילה החלו הכוחות לנוע מרחק בן 20 קילומטרים לעבר היעדים. לאחר חציית נהר הליטאני, בסיוע לוחמי שייטת 13, שהקימו גשר ואבטחו את הכוח טיפסו הכוחות ועלו לרמת ארנון עד אשר היו מצויים בקרבת היעדים ונערכו לתקיפה. כוח משולב שהורכב מסיירת הצנחנים ומפלוגת הנ"ט של החטיבה, בפיקוד מפקד הסיירת, שמאי רן, תקף מוצב מחבלים, פגע במחבלים והרס את המוצב. במקביל ארב כוח מגדוד 13 בפיקוד המג"ד עדי אדירי, לכוחות התגבורת של המחבלים והשמיד שני רכבי מחבלים על כביש סמוך. לאחר שהכוחות הרסו את המבנים ואת אמצעי הלחימה ביעד, נסוגו הכוחות 3 קילומטרים והתפנו באמצעות מסוקי "יסעור" ושבו לישראל.
תוצאות המבצע
כוחות צה"ל הרגו כ-15 מחבלים, פצעו מספר מחבלים נוספים והרסו את המבנים ביעד. לכוחות צה"ל לא היו נפגעים והמבצע הוכתר בהצלחה.
הרמן הולרית'
הרמן הולרית'  (באנגלית: Herman Hollerith; 29 בפברואר 1860 – 17 בנובמבר 1929) היה סטטיסטיקאי אמריקני ממוצא גרמני, אשר פיתח מכונת טבולציה מבוססת כרטיס ניקוב במטרה להכניס נתונים סטטיסטיים שמקורם במיליוני פיסות מידע לתוך טבלאות. "מכונת טבולציה" (Tabulating machine) הייתה מכונה מכנית-חשמלית לסכימה של נתונים.
קורות חייו
הולרית' נולד בבאפלו שבניו יורק למהגר גרמני, פרופ' גאורג הולרית (Georg Hollerith) מכפר קטן ליד נוישטאדט אן דר ויינשטראסה. נרשם לסיטי קולג' של ניו יורק בשנת 1875 וסיים את לימודיו בבית הספר למכרות של אוניברסיטת קולומביה עם תואר "מהנדס מכרות" בשנת 1879. בשנת 1880, בעודו גר במנהטן, הוא נרשם כמהנדס מכרות והשלים את לימודיו לתואר דוקטור בשנת 1890 באוניברסיטת קולומביה. בשנת ב-15 בספטמבר 1890, נשא לאישה את לוסיה בברלי טלקוט. לזוג נולדו 6 ילדים (3 בנים ו-3 בנות). הולרית' העריך 3 דברים מלבד את המצאותיו: את מוצאו הגרמני, את פרטיותו ואת חתולו ביסמרק. הוא אהב סיגרים ויין משובחים וכסף. הוא סלד ממס רכוש.
הולרית' נפטר בשנת 1929 כתוצאה מהתקף לב ונקבר בבית הקברות אואק היל שבג'ורג'טאון וושינגטון.
טבולציה אלקטרונית של מידע סטטיסטי
לאחר ששאב עידוד מג'ון שאו בילינגס , פיתח הרמן הולרית' מנגנון לקריאה. הרעיון העיקרי היה שכל המידע האישי יכול להישמר בצורה מספרית. הולרית' הבחין שאם ניתן יהיה לחורר מספרים בעמודות על גבי הכרטיסים, ניתן יהיה למיין את הכרטיסים באופן מכני ואז לסכום את העמודות הרלוונטיות. ב-8 בינואר 1889, קיבל הולרית' אישור על הפטנט שלו.
המצאות ועסקים
הולרית' בנה מכונות תחת חוזה עבור לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית אשר השתמשו בהן על מנת לבצע טבולציה למפקד האוכלוסין של ארצות הברית משנת 1890 בפרק זמן של 2.5 שנים. פרק הזמן שלקח לבצע זאת עבור המפקד של 1880 היה כ-7 שנים. הולרית' הקים בשנת 1896 עסק פרטי בשם "Tabulating Machine Company". רוב לשכות מפקדי האוכלוסין בעולם וכן חברות ביטוח שכרו ציוד מתוצרתו ורכשו את כרטיסיו. על מנת לאפשר למכונה שלו לפעול הוא המציא את מנגנון הזנת הכרטיסים האוטומטי הראשון בהיסטוריה. מכונת הטבולציה משנת 1890 נועדה לפעול רק עם כרטיסים ממפקד 1890. לוח תקעים במודל I משנת 1906 אפשר למכונת הטבולציה לבצע מטלות שונות ללא צורך לבנות את המכונה כל פעם מחדש. המצאות אלו היו היסוד לתעשיית המידע המודרנית.
תחת הנהלתו של תומאס ווטסון שונה שם החברה ל-IBM בשנת 1924.
חומש תחילה
חומש תחילה הוא מטה פעולה ימני בישראל, שהוקם במטרה להתחיל את ביטול תוצאותיה של תוכנית ההתנתקות. הטענה בבסיס השם היא שתחילת תהליך הביטול תיעשה ביישוב הקרוב ביותר ליישובים קיימים אחרים, ושבאזורו לא הייתה העברת סמכויות ביטחוניות מצה"ל, שהוא חומש.
המטה מורכב מפעילי ימין אחדים (אחד מהם הוא בעז העצני, בנו של אליקים העצני והיו"ר הוא סא"ל במיל' יצחק שדמי, וכן אורית שפיץ (מורשת) וגדי אשל (נופית)). אף על פי שאינו מגובּה במנגנון ידוע כלשהו, הניע המטה כמה פעולות עלייה לחומש בסדרי גודל של עד כ-15,000 איש במשך תקופת פעילותו. כמו כן קיימת, כתוצאה מפעילות זאת, ישנה נוכחות קבועה בחומש של כמה עשרות צעירים, ומתקיימים בו לימודים סדירים בישיבת חומש בראשות הרב אלישמע כהן.
פעילות
ההתארגנויות הגדולות ביותר:
הנוסיס
הנוסיס (יוונית: ἕνωσις) היא המילה היוונית הקלאסית למושג המיסטי "אחדות" או "איחוד". היא השקפה פילוסופית הטוענת שמאחורי ריבוי הדברים שסביבנו מסתתר עיקרון אחד: גורם יחיד בלתי משתנה ובלתי ניתן לחלוקה שאחראי למופעים השונים שבטבע ומסביר אותם. תפיסה זו עומדת בניגוד לדואליזם ולפלורליזם. מקור המושג הוא בזרם הפילוסופי באפלטוניזם, ובמיוחד בניאופלטוניזם, מטרת ההנוסיס היא איחוד עם מה שבסיסי במציאות: "האחד" (Τὸ Ἕν), המקור או מוניזם (ביוונית: μόνος, "מונוס" - יחיד). למושג הניאופלטוני יש תקדימים בדתות המסתורין היווניות וכן הקבלות בפילוסופיה המזרחית. הוא מפותח עוד בקורפוס הרמטיקום, בתאולוגיה הנוצרית, האלביזם, ומהווה גורם חשוב בהתפתחות ההיסטורית של המונותאיזם.
פלוטינוס הורה כי ישנו "אחד" עליון, טרנצנדנטי לחלוטין, שנמצא מעבר לכל הקטגוריות של הקיום ואי-הקיום. מושג הקיום מגיע אצלנו מהחוויה האנושית, אך האחד האין סופי והעליון הוא מעבר לחוויות כאלה, ולפיכך הוא מעבר למושגים שמגיעים מהם. "קיום" הוא תכונה, ואילו האחד הוא מעבר לכל תכונות, מכיוון שהוא המקור להם. האחד אינו יכול להיות כל דבר קיים, והוא אינו יכול להיות פשוט הסך של כל הדברים, אלא הוא "קודם לכל הקיום". מהאחד נבע כל שאר היקום. פילוסופים נאופלאטונים מאוחרים יותר, במיוחד יאמבליכוס, הוסיפו מאות ישויות אחרות כמגשרים בין האחד לאנושות; אך המערכת שבנה פלוטינוס עצמה הייתה פשוטה הרבה יותר. באחד אין חלוקה, ריבוי או הבדלה. לפיכך, לא ניתן לייחס לו כל תכונה. לא ניתן לייחס לו מחשבה מכיוון שאז ישנה הבדלה בין המחשבה לבין החושב. כמו כן, לא ניתן לייחס לו רצון או פעילות, מכיוון שאז ישנה הבדלה בין הפועל לבין הפעולה והנפעל.
האחד, מעבר לכל תכונה, כולל קיום ואי-קיום, הוא המקור של העולם לא על ידי מעשה בריאה, רצוני או אחר, מכיוון שלא ניתן לייחס פעילות לאחד הבלתי משתנה והמושלם. פלוטינוס מודרך על פי העיקרון הלוגי שה"פחות מושלם" תמיד "נובע" מהמושלם, או המושלם יותר. לפיכך, כל הבריאה נובעת מהאחד בשלבים (לא כרונולוגיים) של מושלמות פחותה יותר ויותר.
אופייה הדתי של הפילוסופיה של פלוטינוס מודגם גם במושג שלו של הגעה לאיחוד אקסטטי עם האחד. פורפיריוס מספר כי פלוטינוס הגיע לאיחוד כזה מספר פעמים בשנים שבהן הכיר אותו. לזה יש להשוות, כמובן, את המושגים "הארה", "גאולה", ומושגים אחרים של איחוד מיסטי הקיימים בהרבה מהמסורות המזרחיות והמערביות גם יחד.
נאופלאטוניזם לפעמים שימש כיסוד פילוסופי לפגאניזם, וגם על מנת להגן על הפגאניזם מפני הנצרות; אך נוצרים רבים גם הושפעו מהנאופלאטוניזם, וביניהם אבות כנסייה כמו אוגוסטינוס.
ראו גם
אנוסיס - מושג המתאר שילוב ואיחוד אזורים וקהילות יווניות שונות מחוץ ליוון, עם יוון.
עדה גלר
עדה גלר (4 במאי 1888–30 במרץ 1949) הייתה פעילה ציונית, מורה ומנהלת בית ספר ורואת החשבון הראשונה בארץ ישראל המנדטורית.
קורות חיים
גלר נולדה בעיירה טלומאץ' (כיום באוקראינה). אף על פי שלמדה בבית ספר פולני, למדה את השפה העברית ובהמשך אף לימדה עברית לילדות ולנערות. ב-1911 עלתה לארץ ישראל ושימשה כמורה וכמנהלת בית הספר למלאכת יד בירושלים. לאחר שנסגר בית הספר בשנת 1922, יצאה גלר לארצות הברית, שם עברה השתלמויות והכשרות בראיית חשבון ובמסחר. בשנת 1927 חזרה לארץ ישראל, ולאחר משא ומתן עיקש עם רשויות המנדט הבריטי, הצליחה לקבל רישיון עבודה כרואת חשבון. היא הייתה האישה הראשונה בישראל בתחום זה, ולמשך שנים רבות גם היחידה. גלר הייתה חברה בהנהלת בנק שלמה המלך ואף שימשה כמזכיר המרכז.
פעילותה הפמיניסטית
בנוסף לעבודתה כמורה, מנהלת ורואת חשבון, גלר גם הייתה פעילה למען קידום זכויות הנשים ומעמדן. בית הספר למלאכת יד אותו ניהלה נועד לספק אפשרויות לימוד וקידום מקצועיים לנערות מרקע סוציו-אקונומי נמוך, והוא נתמך על ידי הארגון "ברית נשים יהודיות לתרבות" שבראשו עמדה שרה טהון. לאחר שקבלה את רישיון העבודה שלה, הצטרפה גלר לאיגוד נשים אקדמאיות, והייתה פעילה בהתאחדות נשים עבריות לשיווי זכויות בארץ ישראל. בשנת 1935 עמדה בראש משלחת מטעם ההתאחדות לאיסטנבול, שם נערך קונגרס בינלאומי מטעם ברית נשים עולמית לשווי זכויות.
יעקב יער
יעקב יער (נולד ב-1929) הוא אדריכל ישראלי, חתן פרס ישראל לאדריכלות לשנת תשס"ז וחתן פרס א.מ.ת לשנת 2014.
ביוגרפיה
יער נולד במזרח גרמניה בשנת 1929, ובשנת 1935 עלה לארץ ישראל. לאחר לימודיו בתיכון גימנסיה הרצליה התגייס למשטרת היישובים העבריים ולאחר קום המדינה המשיך לשרת בצה"ל. למד אדריכלות בטכניון שבחיפה בין השנים 1949–1953. במהלך לימודיו הכיר את אשתו אורה לבית גרסטנפלד, אותה נשא בשנת 1954. אורה הייתה אדריכלית בעצמה בת לאדריכל אברהם גרסטנפלד ואחות לאדריכל שמואל גירון. לזוג שני בנים ובת. באפריל 1999 התאלמן מאשתו, והוא מתגורר בתל אביב עם בת-זוגו רות ברמן, פרופסור אמריטה לבלשנות באוניברסיטת תל אביב, כלת פרס ישראל ופרס א.מ.ת לבלשנות וחברת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
קריירה
בראשית דרכו המקצועית השתתף בצוותי תכנון אשר תכננו בין השאר את רובע האמנים ביפו העתיקה, לצד אדריכלים כדוגמת סעדיה מנדל, אליעזר פרנקל ויונה פיטלסון (שפרש בשלב מוקדם). על פרויקט זה אף זכה בפרס רוקח.
בהמשך, בשנת 1960 פתח משרד אדריכלים פרטי יחד עם אשתו אורה. משרד זה תכנן פרויקטים רבים ומרכזיים אשר זכו לא אחת בפרסים. המשרד פועל ביפו, ושותפים בו בנו ובתו של יער.
פעילות ציבורית
יער היה פעיל במשך שנים בגופים ציבוריים רבים. בין השאר היה חבר בוועד המנהל של הטכניון, פעיל במועצה לשימור אתרים וכן כיהן בין השנים 1981–1985 כיו"ר אגודת האדריכלים בישראל.
נבחרת ארצות הברית בכדורגל עד גיל 20
נבחרת ארצות הברית בכדורגל עד גיל 20 היא הנבחרת הלאומית המייצגת את ארצות הברית בתחרויות יבשתיות ועולמיות של כדורגל לנוער. הנבחרת מנוהלת על ידי פדרציית הכדורגל של ארצות הברית.
כביש 386
כביש 386 (מכונה גם כביש נס הרים, כביש גולדה ועוקף בית הכרם) הוא כביש אורך המחבר בין יישובי פרוזדור ירושלים לירושלים. הכביש מתחיל בהצטלבות עם כביש 375 ליד צור הדסה, נפגש עם כביש 396 ועם כביש 395. משם ממשיך הכביש דרך עין כרם והר הרצל עד לסיומו במפגש עם שדרות שז"ר בכניסה הראשית לעיר.
נבחרת ארצות הברית בכדורגל עד גיל 20
הישג השיא של הנבחרת היה באליפות העולם בכדורגל עד גיל 20 1989, אז ניצחה את עיראק ברבע הגמר לפני שהפסידה לניגריה בהארכה בחצי הגמר ול במשחק על המקום השלישי.
ארצות הברית הגיעה לרבע הגמר ב-1993, אך הפסידה לברזיל. לאחר שלא העפילה ב-1995 החלה ארצות הברית רצף של שבע העפלות רצופות ב-1997, והגיעה לסיבוב השני בחמישה טורנירים רצופים. מבין אותם טורנירים, ההופעה הטובה ביותר של הנבחרת הייתה ב-2003, כאשר אז הגיעה לרבע הגמר והובילה על 1–0 בדקות האחרונות, לפני שהפסידה 1–2 בתוספת הזמן. הנבחרת הגיעה גם לרבע גמר טורניר 2007 לפני שהפסידה 1–2 בהארכה לאוסטריה.
כביש 386
הכביש נסלל מעין כרם מערבה בשנים 1953–1954 במטרה לחבר את יישובי פרוזדור ירושלים הדרומיים ישירות לירושלים וכן להוות את החלק המזרחי של כביש גישה נוסף לירושלים, שיחבר אותה למגב שלא דרך כביש 1. סלילת הכביש תוכננה להתבצע בשלושה שלבים. חלקו הראשון של הכביש, מעין כרם עד המפגש עם מסילת הרכבת באזור דיר א-שיח' נסלל בשנת 1953 והושלם בתחילת 1954. חלקו השני של הכביש, שטיפס כ-300 מטר גובה עד בר גיורא ונס הרים נחצב בשנת 1954, אך לא כוסה באספלט. פריצת הכביש כללה חציבה לאורך כמעט כל אורכו של הכביש ובמהלך הסלילה נחצבו בסלע כ-300 אלף ממ"ק אבן ועבודות הפריצה הושלמו בדצמבר 1954. הכביש נחנך ביולי 1955, כשבוע לפני הבחירות לכנסת השלישית, בטקס בהשתתפות ראש הממשלה משה שרת ושרת העבודה גולדה מאיר ובאותו יום הוכרז על תחילת העבודות על החלק השלישי, לחיבור הכביש לאזור בית שמש. עם פתיחת הכביש הוזל מחיר התחבורה הציבורית לאזור פרוזדור ירושלים הדרומי. הכביש התחבר לכביש 375 שהוביל דרך נתיב הל"ה למושב זכריה, אך כביש זה נחשב משובש וצר וכמעט לא נסעו בו מכוניות, כך שכביש 386 שירת כמעט רק את יישובי פרוזדור ירושלים הדרומיים.
מנובמבר 1955 עד אמצע 1957 המשיכה העבודה בחציבת כביש במקביל למסילת הברזל בתוך נחל שורק מגשר רפאים לבית שמש. כביש זה יועד לשאת את הרכבים הכבדים לירושלים, במקום שייסעו על כביש 1. העבודות על הכביש כללו שלושה עשר גשרים ומעבירי מים וקירות תמך למנוע הידרדרות אבנים על מסילת הברזל. עלויות הכביש היו גבוהות מהצפוי וסלילת הכביש התעכבה. מדי שנה הובטח שבשנה הבאה יושלמו העבודות על הכביש, אך תקציב הכביש הופנה להשלמת הכביש לאילת. בשנת 1960 הושלם פריצת 80% מהכביש, אך נותרה עבודה למספר שנים, שמעולם לא הושלמה. במקום זאת לכבוד חגיגת ה-200 של ארצות הברית פרץ הקק"ל את כביש 3866 מנס הרים לבית שמש, ובתחילת שנות ה-80 הכביש נסלל.
מריאנו אנדוחר
מריאנו גונסאלו אנדוחר (בספרדית: Mariano Gonzalo Andújar; נולד ב-30 ביולי 1983) הוא כדורגלן ארגנטינאי שמשחק בעמדת השוער בקבוצת אסטודיאנטס.
שחמט מתקדם
שחמט מתקדם הוא צורה חדשה יחסית של שחמט, בו כל שחקן אנושי נעזר בתוכנת שחמט כדי לחקור את התוצאות האפשריות של מהלכיו ומהלכי היריב. למרות השימוש במחשב, השחקנים האנושיים הם שקובעים את מהלך המשחק ושולטים בו במלואו.
מריאנו אנדוחר
קריירה
אנדוחר החל את הקריירה הבוגרת שלו בקבוצת הוראקן מליגת המשנה הארגנטינאית. ב-2005 הושאל לנאפולי ולאחר שנה, חזר לארגנטינה כדי לשחק בקבוצת אסטודיאנטס תחת המאמן דייגו סימאונה. ב-2006 זכה עם הקבוצה באליפות האפרטורה. ב-2008 הגיע לגמר גביע סודאמריקנה, וב-2009 זכה עם הקבוצה בגביע ליברטדורס כשוער הראשון בסגל. במסגרת טורניר זה, שמר על שער נקי 8 משחקים ברצף ובסה"כ ב-11 משחקים מתוך 16.
שחמט מתקדם
ב-1997 הביס לראשונה המחשב כחול עמוק את אלוף העולם בשחמט גארי קספרוב. אירוע זה סימן נקודת מפנה בתחום האינטליגנציה המלאכותית, שבו המחשב התעלה על יכולותיו של האדם. עם התקדמות עוצמת המחשוב והמחקר באינטליגציה מלאכותית אבדו הסיכויים של בני אדם לנצח תוכנות שחמט. באותו הזמן הגה גארי קספרוב רעיון לסוג חדש של משחק שחמט המשלב את יכולות החישוב המהירות של המחשב והאינטואיציה האנושית. במשחק מתמודדים שני בני אדם, כשלרשותם תוכנת מחשב העוזרת להם לחזות את תוצאות מהלכיהם ומהלכי היריב. למעשה, בשילוב השחקן עם התוכנה, השחקן הופך למעין סייבורג, ולכן המשחק מכונה לעיתים גם כ"שחמט סייבורג" או "שחמט קנטאור" על שום יצור הכלאיים המיתולוגי.
מריאנו אנדוחר
קריירה
ב-24 ביוני 2009 הודיעה קטניה שהיא חתמה על חוזה לרכישתו ל-4 שנים. בתחילת 2012 הודיעה קטניה על השאלתו לאסטודיאנטס לחצי שנה. בינואר 2014 חתם בנאפולי שהשאילה אותו עד סוף העונה לקטניה והוא צפוי לשחק במדי נאפולי בעונת 2014-2015. לאחר עונה הושאל ל אסטודיאנטס. ביולי 2016 חתם באופן קבוע באסטודיאנטס.
שחמט מתקדם
במשחק שחמט מתקדם, השילוב של אדם-מכונה יוצר סינרגיה, המתעלה על יכולותיו של מחשב בודד, ולכן תוכנות שחמט אינן מסוגלות לנצח יריב מקצועי של שחמט מתקדם.
קו קלוז'סקו-ריז'סקאיה
הקו מחבר את האזורים הצפון-מזרחיים (מדבדקובו, סוויבלובו) וודנ"ח דרך המרכז עם רובעי מגורים בדרום-מערב העיר (צ'ריומושקי, קונקובו, יאסנבו). במשך יותר מתשע שנים, מאוקטובר 1962 עד ינואר 1972, הקו התקיים כשני קטעים רדיאליים, שהיו מחוברים אז בקוטר.
הקו מורכב מ-24 תחנות. אורכו - 37.8 ק"מ, זמן נסיעה ממוצע לאורך כל הקו - 56 דקות. תנועת הנוסעים היומית הממוצעת של הקו בשנת 2011 הייתה 910 אלף איש.
עבידות
עבידות קשה לחיזוי מאחר שלמכונות משתנים רבים מאוד. במרבית המקרים, החוזק והקשיות של החומר הם פאקטורים מהותיים. באופן טבעי, חומרים עם רמות גבוהות של חוזק וקשיות קשים יותר לשיבוב מהסיבה הפשוטה שנדרש כוח רב יותר לשם עיבודם. חיסכון באנרגיה הוא מטרה נוספת של יצרנים כיום לשם הוזלת עלויות הייצור ועמידה בתקנים סביבתיים, בהתאם למדינה בה הייצור מתבצע.
פאקטורים חשובים נוספים הם הרכבו הכימי, המוליכות התרמית והמבנה המטלורגי של החומר המעובד. כך גם הגאומטריה של כלי החיתוך ופרמטרים שונים של המכונה עצמה.
לפעמים, בעיקר כשמדובר בחומרים אל-מתכתיים, גורמים משניים הופכים למהותיים. לדוגמה, חומרים רכים כמו פלסטיק עשויים להיות קשים לעיבוד בשל מוליכות חום גרועה שלהם.
מדידת עבידות
בעבר, לא הייתה דרך מקובלת אחת למדידת עבידות. עבידות נמדדה לרוב על בסיס כל מקרה לגופו, והחומרים מבחנים ייעודיים לצורכי תהליך מיכון מסוים. מטריצות נפוצות להשוואה כוללות את אורך חיי הכלי, גימור פני שטח, טמפרטורת חיתוך, וכן כוחות כלים וצריכת אנרגיה.
אורך חיי הכלי מבוסס על כמות הזמן שהכלי ממשיך לעבד את החומר עד להפיכתו ללא שמיש. בדיקה זו יעילה כאשר משווים בין חומרים בעלי תכונות דומות וצריכת אנרגיה דומה, אך אחד מהם שוחק יותר מהשני, וכך מקצר את אורך חיי הכלי. החיסרון של שיטה זו נעוץ בעובדה שאורך חיי הכלי תלוי בגורמים רבים נוספים מלבד החומר המעובד. גורמים לשחיקת הכלי עשויים להיות גם החומר ממנו עשוי הכלי, הגאומטריה שלו, מצב המכונות, חוזק קליבת הכלי בתושבתו, מהירות החיתוך, כמות החומר המוסרת ועומק השיבוב. אגב כך, העבידות עבור סוג אחד של כלי אינה ניתנת להשוואה עם כלי אחר, מן הסתם.
גימור פני-שטח חומרים רכים, אלסטיים, נוטים ליצור גרדים, שינון גס על פני השטח. פלדות בלתי-מחלידות וחומרים נוספים שלהם יכולת הקשיית מעוותים גבוהה גם הם שואפים לייצר גרדים. סגסוגות אלומיניום, פלדות מעובדות בקור וחומרים שמעובדים היטב תחת כוחות גזירה לא נוטים ליצור גרדים בולטים ולכן הם נחשבים לחומרים שעבידותם טובה יותר.
היתרון של שיטה זו הוא שניתן למדוד אותה בקלות עם המכשור המתאים. החיסרון הוא שהקריטריון הזה אינו רלוונטי במקרים רבים. לדוגמה, בחיתוך גס אין שום עניין בגימור טוב. ובכל מקרה, שיבוב לגימור טוב בכל מקרה מצריך דיוק רב וכיוון נכון של המכונה.
הופוף
הופוף (בערבית: ٱلْهُفُوف, בתעתיק מדויק: אלְהֻפוּף) היא העיר המרכזית בנווה המדבר אל-אחסא במחוז א-שרקייה שבמזרח ערב הסעודית. העיר ידועה כאחת מיצרניות התמרים הגדולות בעולם, וגם בזכות השוק והארמונות הישנים שבה. העיר היא הקרובה ביותר אל שדה גוואר – שדה הנפט הגדול בעולם. הופוף נחשבת לאחד ממרכזי התרבות הגדולים בסעודיה. הפקולטות לחקלאות, וטרינריה ומשאבי טבע של אוניברסיטת המלך פייסל ממוקמות בעיר (האחרות נמצאות בדמאם). בקמפוס של הופוף גם נשים סעודיות יכולות ללמוד רפואה, רפואת שיניים וכלכלת בית. לפי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2022 אוכלוסיית העיר מונה 729,606 בני אדם, מה שהופך אותה לעיר השישית בגודלה בערב הסעודית (אחרי ריאד, ג'דה, מכה, אל-מדינה ודמאם).
עבידות
מדידת עבידות
דירוג עבידות דירוג העבידות הוא השיטה המקובלת כיום להערכת חומרי גלם. דירוג זה מנסה לכמת את העבידות של חומרים שונים על ידי השוואתם לחומר אחד מסוים. הדירוג כתוב באחוזים, או במספר עשרוני (100%=1). ה-AISI (המכון האמריקאי לברזל ופלדה) קבע דירוג עבידות למגוון רחב של חומרים על ידי ביצוע מבחנים ב-180 SFPM; כך נבחרה פלדת B1112 (עם חוזק של 160BNL) כבעלת עבידות של מאה אחוז. את הדירוג בחרו על פי ממוצע משוקלל של מהירות חיתוך נורמלית, טיב פני השטח ואורך חיי הכלי בהתייחס לכל חומר. מכאן והלאה כל שנותר היה לערוך השוואה בין כל החומרים ולייחס לכל חומר את אחוז העבידות שלו ביחס ל- B1112: חומרים שלהם דירוג עבידות גבוה יותר ממאה, הם חומרים בעלי עבידות טובה יותר, ולכן קלים יותר לשיבוב. ככל שהאחוז יורד, כך הופך החומר לפחות קל לעיבוד.
הופוף
ישנה אגדה המציבה את הפוף כמקום קבורתם של לילא ומג'נון, אגדה נוספת קושרת את מלכת שבא לביקור באזור.{{הערה|Today, photos of Hofuf made by the photographer are held in the המוזיאון האתנולוגי (ברלין); Hofuf (click on photo to enlarge); in 1904.}}
עבידות
מתכות
אחוז הפחמן בפלדה משפיע מאוד על עבידותה. פלדות עשירות פחמן קשות לעיבוד מאחר שהן קשות וכן מאחר שהן מכילות קרבידים השוחקים את הכלי. מצד שני, פלדות דלות פחמן בעייתיות אף הן לשיבוב מאחר שהן רכות מדי. לעיתים קרובות הן ניתכות על הכלי עצמו ויוצרות הצטברות חומר המקצרת את חיי הכלי. לכן לפלדות עם אחוז ממוצע של פחמן (0.20 לערך) הן פלדות שעבידותן טובה.
כרום, מוליבדן ומסגסגים אחרים מוספים לפלדות פעמים רבות על מנת לשפר את תכונותיהן. יחד עם זאת, הם מורידים את טיב העבידות. מתכות באופן כללי, ובעיקר האוקסידיות, עשויות לשחוק את הכלי. מתכות לעיבוד במכונה צריכות להיות חופשיות מאותם אוקסידים (תחמוצות).
הופוף
מבחינה היסטורית, הופוף ייצר בעבר טקסטיל מצמר, משי וכותנה. העיירה נודעת גם בפרי התמר שלה (במיוחד בזן התמרים הח'לאסי).{{הערה|Western Arabia and the Red Sea,{Naval{Intelligence Division, London 2005, p. 488 {{מסת"ב|0-7103-1034-X}}}} החל משנת 1920, בעיר מיוצרים קנקני קפה מכסף ופליז.{{הערה|{{Cite book|last=Prothero|first=G.W.|url=http://www.wdl.org/en/item/11767/view/1/99/|title=Arabia|publisher=H.M. Stationery Office|year=1920|location=London|page=99}}}}
עבידות
תוספי שימון
מגוון רחב של כימיקלים, מתכתיים ואל-מתכתיים, מוספים לפלדות על מנת להפכן לקלות יותר לשיבוב. תוספים אלה יוצרים שימון בנקודות המגע של הכלי והחומר, מנמיכים את עמידות החומר בכוחות גזירה או מגביהים את שבירות השבב. היסטורית, עופרת וגופרית היו התוספים הנפוצים ביותר. כיום נהוג להשתמש בביסמות או בבדיל ממניעים סביבתיים.
הופוף
שדה התעופה המקומי משמש לטיסות פנים וטיסות לדובאי. נמל התעופה הבינלאומי הקרוב ביותר הוא נמל התעופה הבין-לאומי המלך פהד, הממוקם כ-160 קילומטרים מהעיר. לעיר יש תחנת רכבת המחברת את העיר עם הבירה ריאד ממערב ודמאם מצפון. כמו שאר מסילות הברזל בסעודיה, גם מסילות הופוף הוקמו ותופעלו על ידי ארגון הרכבות הסעודי.
עבידות
תוספי שימון
עופרת משפרת עבידות מאחר שהיא פועלת כלובריקנט פנימי באזור השיבוב. מאחר שעופרת נגזרת בקלות יחסית, היא מאפשרת לשבב לנוע בחופשיות אל מעבר לכלי החיתוך. כאשר היא מוספת בכמויות קטנות לפלדה היא משפרת את עבידותה תוך פגיעה מינימלית בחוזקה.
גופרית משפרת עבידות על ידי הורדת העמידה בכוחות גזירה באזור החיתוך. בנקודות אלה עולה המתח והחומר נחלש, מה שמאפשר את עיוותו ביתר קלות.
פלדות בלתי מחלידות
לפלב"מ עבידות גרועה ביחס לפלדות פחמן רגילות מאחר שהן חזקות יותר, גמישות ונוטות להתקשות במהירות. הקשיית הפלב"מ במעט מנמיכה את גמישות החומר והופכת אותו קל יותר לשיבוב. AISI 303 ו- 416 קלים יותר לשיבוב בשל תוספת גופרית וזרחן.
אלומיניום
אלומיניום רך בהרבה מפלדה וטכניקות להטבת עבידותו לרוב עוסקות בהפיכתו לפריך יותר. שגשגות אלומיניום 2007, 2011 ו- 6020 הן שגשוגות אלומיניום שעבידותם טובה.
חומרים אחרים
חומרים תרמופלסטיים (שניתנים להתכה מחדש) קשים למיכון בשל מוליכות חום גרועה. תכונה זו מביאה לבניית חום גבוה באזור השיבוב שמתיך את הפלסטיק מקומית וגורם לו לפלוט גזי כלור המזיקים לעמידות כלי העבודה. כשהפלסטיק נמס הוא פשוט מצטבר לאורך קו החיתוך במקום להיות מוסר על ידו. ניתן להיטיב את העבידות עם שימוש בנוזלי קירור בשימון גבוה ושמירה על שטח הפנים חופשי ממבני שבבים שהתאחו.
לחומרים מרוכבים העבידות הגרועה ביותר מאחר שהם משלבים את מוליכות החום הגרועה של השרפים הפלסטיים עם האיכויות השוחקות של חומר המטריצה.
עבידותם של גומי וחומרים רכים דומים משתפרת תוך שימוש בנוזלי קירור קרים מאוד, כגון פחמן דו-חמצני נוזלי. הטמפרטורה הנמוכה מקפיאה את החומר בנקודת החיתוך כך שאין לו אפשרות להתעוות או להידבק לקו החיתוך. כך ניתן להפחית את הבלאי לכלי ולהקל על המכונה.
ג'ייסון ויליאמס (פורוורד)
ג'ייסון ויליאמס (נולד ב-17 בנובמבר 1983 במאררו, לואיזיאנה) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הסמול פורוורד בקבוצת הכדורסל רואן מהליגה הצרפתית השנייה.
ויליאמס נחשב לשחקן שקט אך ורסטילי (הודות למידותיו: 1.98 מ', 95 ק"ג) ומסוגל לשחק בעמדות הקלע ושתי עמדות הפורוורד. הוא ידוע בזכות משחק ההגנה המצוין שלו ויכולתיו בריבאונד, כמו גם באתלטיות מרשימה וביכולת מסירה טובה. תוך כדי משחקו בארץ שיפר את יכולת הקליעה שלו משלוש נקודות. עמדתו המקורית של ויליאמס היא עמדת הסמול פורוורד.
קריירת מכללות
אחרי עונה אחת בקולג' הקטן בקילגור, טקסס, עבר ויליאמס לאוניברסיטת טקסס באל-פאסו לשלוש עונות, כאשר באחרונה הפך לשחקן הבולט של הקבוצה. בעונתו האחרונה רק בשישה מתוך 30 משחקים לא הגיע לספרות כפולות, אך סיים את העונה בסיבוב השני של טורניר ה-NCAA הלאומי. תקרית אלימה העיבה על עונתו האחרונה במכללה כאשר שלח אגרוף לפרצופו של חברו לקבוצה באימון ואף שבר את לסתו.
קריירה מקצוענית
לאחר שסיים את דרכו במכללת טקסס אל-פאסו החליט ויליאמס להצטרף לקבוצת הכדורסל בני השרון בעונת 2006/2007, תחת המאמן אפי בירנבוים. ויליאמס פתח את עונת 2006/07 על תקן השחקן השישי של בני השרון, תחת שחקני החמישייה משה מזרחי ולי ניילון. ויליאמס הוחתם באותה העונה לאחר ששחקנה של בני השרון קורליאונה יאנג עזב לבקר את אימו החולה ולא שב. את העונה סיים ויליאמס עם ממוצעים נאים של 14 נקודות, 7 ריבאונדים ו-2 אסיסטים למשחק ב-27 דקות משחק ובסיומה הוחתם על חוזה לעונה נוספת.
בסיום עונת 2006/07 עזבו מזרחי וניילון את הקבוצה וויליאמס זכה לבמה המרכזית כסמול פורוורד הפותח של בני השרון, לצדם של מאיר טפירו וניצן חנוכי. את העונה סיים ויליאמס עם ממוצעים של 16 נקודות, 5 ריבאונדים, 3 אסיסטים ו-2 חטיפות למשחק. את הופעת השיא שלו בעונת 2007/08 נתן ויליאמס מול מכבי תל אביב במשחק חצי גמר הפיינל פור של ליגת העל עם 25 נקודות מתוך 55 הנקודות של קבוצתו. כן היה שותף להפסדה של הקבוצה בגמר גביע המדינה, תוך שהוא קולע 12 נקודות.
בחודש יוני 2008 חתם ויליאמס על חוזה לשנתיים במכבי תל אביב, שם שיחק תחת מאמנו בקבוצתו הקודמת, אפי בירנבוים. לאחר עזיבתו של בירנבוים לא הצליח ויליאמס למצוא את מקומו בקבוצה, ושוחרר במהלך ינואר 2009. לאחר השחרור ממכבי תל אביב חתם ויליאמס בעירוני נהריה.
בעונת 2009/2010 חתם וויליאמס בקבוצת ויג'יוואנו מהליגה האיטלקית השנייה.
בעונת 2016/2017 שיחק במדי הפועל באר שבע מהליגה הלאומית.
ההשבה לרומניה של שארית המגורשים לטרנסניסטריה
בתקופת מלחמת העולם השנייה, ממשלת רומניה בראשותו של יון אנטונסקו החליטה על גירוש כל יהודי בוקובינה, בסרביה ודורוחוי לחבל טרנסניסטריה, שנכבש מידי ברית המועצות ולא סופח לרומניה. בנוסף ליהודי חבלים אלה, גורשו לטרנסניסטריה יהודים קומוניסטים או חשודים באהדה לקומוניזם, יהודים שעברו עבירות משמעתיות במסגרת העבודה הכפויה ובני משפחותיהם של יהודים אלה. תנאי החיים בטרנסניסטריה היו איומים ותמותת המגורשים לשם, ללא אמצעי קיום, הייתה גדולה במיוחד.
אנטונסקו תכנן לסלק מרומניה, בהדרגה, את כל היהודים וכבר ניתנו הוראות להנהלת הרכבת של רומניה להכין לוחות זמנים להסעת יהדות רומניה למחנות ההשמדה בפולין, אולם המפלה של הרומנים והגרמנים בקרב סטלינגרד והמשך שינוי פני המלחמה הביאו את אנטונסקו וממשלתו למחשבות חדשות.
ב-2 בינואר 1943 כתב וילהלם פילדרמן, המנהיג הלא רשמי של יהדות רומניה, תזכיר ליון אנטונסקו ובו תיאר את המצב האיום של המגורשים לטרנסניסטריה, את הגידול במספר הילדים היתומים מאלף לחמשת אלפים, את המצב הבריאותי והתזונתי הקטסטרופלי, החוסר בחימום ובבגדים והתמותה הרבה. גם אותם יהודים מגורשים, שעבדו וקיבלו שכר תמורת עבודתם, השכר לא הספיק אפילו לרכישת לחם עבורם, מבלי להזכיר את יתר הצרכים. פילדרמן שב והציע להשיב את המגורשים לצ'רנוביץ, להקצות שכר סביר לעובדים ולשחרר את כספי היהודים המוקפאים, כדי שיוכלו לממן לעצמם הגירה מרומניה. המצב החמור של המגורשים לטרנסניסטריה היה עלול להיות עוד יותר גרוע אלמלא הסיוע שניתן על ידי יהדות רומניה באמצעות ועדת העזרה האוטונומית בבוקרשט (התואר "אוטונומית" בא להבדיל אותה מוועדת העזרה שפעלה תחת מרות מרכז היהודים (רומניה)). פילדרמן ניהל מגעים עם ראדו לקה ואישים נוספים מרומניה, עם ז'ק סלמנוביץ' משווייץ, עם נציג הסוכנות היהודית באיסטנבול, קונסטנטין בורסאן, עם צ'ארלס ברלאס מירושלים והכל כדי לגייס משאבים ואישורים לארגון הגירת יתומי טרנסניסטריה דרך בולגריה וטורקיה לארץ ישראל.
המשלחות לטרנסניסטריה
הנציגויות של יהדות רומניה התאמצו לקבל אישורים לביקור בטרנסניסטריה במטרה לעמוד על המצב שם ועל צורכי הגולים. ב-21 בדצמבר 1942 ועדת העזרה האוטונומית קיבלה אישור לשילוח משלחת לגטאות ולמחנו בטרנסניסטריה. ב-31 בדצמבר יצאה המשלחת הראשונה, מטעם מרכז היהודים ובמשלחת השתתפו אפרים (פרד) שרגא, המהנדס יעקב שכטר, יחיאל מרקוביץ' ועורך דין יוסף אבר כהן - לשלושה מהם היו קרובי משפחה בטרנסניסטריה. למשלחת נלווה נציג רשמי רומני, יוליאן מומויאנו.
המשלחת יצאה ברכבת לכיוון אודסה במטרה לבקר את 140 הגטאות והמחנות שבין הדניסטר והבוג הדרומי. חרף המכשולים שהציבו השלטונות המקומיים, שאסרו פגישות ללא נוכחותם בין המשלחת ובין נתיגי הגטאות והמחנות ואיימו על נציגים אלה לא לגלות את חומרת מצבם כי"המשלחת תשוב לבוקרשט, אך אתם תישארו כאן...", למרות כל זאת הצליחה המשלחת לקבל דיווחים מהימנים. המשלחת שבה לבוקרשט בסוף ינואר 1943 ובאסיפה, שנערכה בהיכל קורל של בוקרשט, מסרו דין וחשבון בנוכחות מאות נאספים.
בדין וחשבון, שהכין פרד שרגא, צוין שיש בטרנסניסטריה 72,214 יהודים והרב הראשי אלכסנדר שפרן והרב הראשי הספרדי, שבתאי דז'אן, הפצירו בנוכחים לתרום למען גולי טרנסניסטריה הנמקים מרעב. התרומות שמשו לרכישת מזון שנשלח לטרנסניסטריה יחד עם תרומות בגדים, כלי עבודה ועוד. הופעל לחץ מסוים על היהודים העשירים, כשדובר על חיבור ופרסום רשימה של יהודים, שפנו אליהם והם לא תרמו.
באוגוסט 1943 פנה ננדור גינגולד, שעמד בראש מרכז היהודים, לשלטונות וביקש אישור ליציאת משלחת נוספת לטרנסניסטריה לשם פיקוח על חלוקת התרומות. האישור ניתן ויצאה משלחת ובה פרד שרגא, יואן מאסוף ומוריץ בלומנטל.
שיבת יהודי דורוחוי
ב-1938, במסגרת שינוי החלוקה האדמיניסטרטיבית הפנימית של רומניה, מחוז דורוחוי, שכלל את העיר דורוחוי ואת היישובים דאראבאן, הרצה, מיחאילן, סבן ורדאוץ צורף לחבל בוקובינה. במסגרת החלטת ממשלת רומניה לגרש את יהודי בוקובינה ובסרביה לטרנסניסטריה, גורשו גם 10,368 יהודים ממחוז דורוחוי. מאוחר יותר בוטלו חלק מהשינויים ועל כן פנה גינגולד אל ראדו לקה וביקש את השבתם למולדת של היהודים, שהוגלו בטעות. בבקשה פורטו סוגי היהודים שמבקשים את השבתם, יהודי מחוז דורוחוי, יהודי דרום טרנסילבניה יתומי הלוחמים היהודים במלחמת העצמאות של רומניה ואותם יהודים שנענשו בהגליה בגלל היעדרות מעבודות בגדודי עבודת כפייה (לפי דוח של שרגא הושבו מטרנסניסטריה 350 יהודי, שהוגלו לשם בגלל עבירות משמעת בעבודות הכפייה).
לשם השבת יהודי מחוז דורוחוי לרומניה יצאו שתי משלחות מטעם ועד העזרה, האחת בראשות פרד שרגא יצאה למוגילב והשנייה בראשות עורך דין דוד רוזנקרנץ יצאה לטירספול. המשלחות שילמו סכומי כסף גבוהים מאוד, כדי לאפשר שיבתם של 6,107 היהודים של מחוז דורוחוי, ששרדו, מרביתם בגטו מוגילב. היהודים הושבו לרומניה בחמש שיירות בין הימים 19 ו-25 בדצמבר1943.
הבעיה החמורה ביותר, בה נתקלו הגולים השבים, הייתה הדיור - בתי הגולים הולאמו ומרביתם נתפסו על ידי רומנים. בית הכנסת ובית הספר היהודי הועברו לבעלות הצבא הרומני. עד למציאת פתרון אחר, היהודים חסרי הבית שוכנו בבתים הרוסים ובמחסנים. היהודים, שהצליחו לקבל את בתיהם, נדרשו לשלם שכר דירה, כי הבתים עברו לבעלות המדינה. ליהודי הרצה ורדאוץ לא הירשו לשוב למקומותינו והם נאלצו להישאר בדורוחוי. לדאראבאני שבו רק מיעוט מהיהודים, רק אלה, שהצליחו לקבל את בתיהם.
השבים היו זקוקים לסיוע רב, תנורים ועצים לחימום, בגדים, נעליים וצורכי בית בסיסיים. ועדת העזרה הגישה להם סיוע ב-18,000,000 לאי. הסיוע שהגישה להם ועדת העזרה, עשרת אלפי לאי למשפחה וחמשת אלפים לאי ליתום, מומן במכירת פטורים מעבודות כפייה ליהודים.
שיבת יתומי טרנסניסטריה
הבקשה להשבה לרומניה של היתומים היהודים מטרנסניסטריה זכתה להסכמת סגן ראש ממשלת רומניה, מיכאי אנטונסקו ושל סגן נשיא הצלב האדום הרומני כבר במאי 1943. ב-12 בנובמבר 1943 אישר שר הפנים הרומני את השבתם לרומניה של היתומים עד גיל 15 ובסוף דצמבר הסכימה לכך הממשלה.
ב-8 בינואר 1944 מרכז היהודים ביקש ממשרד הפנים אישור להשבת 4,000 יתומים וסיוע לקהילות, כדי שיוכלו לארח אותם לשבץ אותם במערכת הלימודים ובהכנות להגירה. ועדת העזרה שגרה ב-15 בפברואר שתי משלחות, כדי להכין את היתומים, האחת שכללה את פרד שרגא ואת יזו הרציג יצאה אל גטו מוגילב, שם רוכזו 1,400 יתומים והשנייה בהנהגת דאדו רוזנקרנץ, שיצאה אל טירספול ואל טיגינה, שם היו 484 יתומים.
הקונגרס הקונטיננטלי השני
הקונגרס הקונטיננטלי השני היה כינוס של נציגים משלוש-עשרה המושבות של בריטניה בצפון אמריקה שהחל להתאסף באביב של 1775, בפילדלפיה, פנסילבניה. הקונגרס הקונטיננטלי השני ניהל את המאמץ המלחמתי של המושבות, והפך לקונגרס עצמאי המייצג מדינות עצמאיות, כשאימץ את הכרזת העצמאות של ארצות הברית ב-4 ביולי 1776. הקונגרס גייס צבאות, תכנן אסטרטגיה, ומינה דיפלומטים וכך פעל כממשלה הלאומית דה-פקטו של מה שנהיה בהמשך, ארצות הברית.
ההשבה לרומניה של שארית המגורשים לטרנסניסטריה
שיבת יתומי טרנסניסטריה
ב-6 במרץ הגיעו ליאשי שתי רכבות עמוסות ב-1,909 יתומים מטרנסניסטריה. 160 יתומים נשארו בעיר והיתר חולקו בין היישובים רומאן, בוטושאן, חוש, וסלוי, ברלאד, פלטיצ'ן, פיאטרה ניאמץ ובקאו, שם שוכנו בבתים פרטיים, בתי כנסת ובתי יתומים, שהוכנו מראש.
לפי אישור של משרד הפנים הרומני מ-5 באפריל 1944 רוכזו בבוזאו כ-1,000 יתומים מהיישובים הקטנים במטרה להכין אותם להגירה לארץ ישראל. מחסור בכלי שיט, שייקחו אותם לארץ ישראל ומחסור במקומות אחסון בעיר הביאו להעברת כ-600 מהם לבוקרשט. יתומים רבים הגיעו לארץ ישראל, אך כשישים מתוכם טבעו עם מפקורה.
חלק מהיתומים הגיעו בבוקרשט לבית היתומים, שניהלו בני הזוג מלאניה ינקו וקרול ינקו תחת חסות איחוד הנשים הישראליות. עם הגעת יתומי טרנסניסטריה הקימו בני הזוג בית יתומים נוסף, שבתחיל הכיל 180 יתומים ולבסוף היו בו כחמש מאות ונוהל על ידי ברטה פינלס.
הקונגרס הקונטיננטלי השני
בתחילה, התאספו בקונגרס נציגים מטעם שתים עשרה מושבות מתוך שלוש עשרה המושבות. ג'ורג'יה לא השתתפה בקונגרס הקונטיננטלי הראשון ולא שלחה נציגים לקונגרס השני. ב-13 במאי 1775 התקבל ליימן הול כנציג של סנט ג'ון, ג'ורג'יה, אולם לא כנציג של המושבה כולה. ב-4 ביולי 1775 כינסו תושבי ג'ורג'יה המהפכנים קונגרס מושבתי על מנת להחליט כיצד להגיב למהפכה האמריקאית. הקונגרס המושבתי של ג'ורג'יה החליט ב-8 ביולי לשלוח נציגים לקונגרס הקונטיננטלי, שהגיעו ב-20 ביולי.
ההשבה לרומניה של שארית המגורשים לטרנסניסטריה
שיבת יתומי טרנסניסטריה
אחרי 17 במרץ 1944 הושבו לרומניה כ-30,000 מיהודי בוקובינה וכ-12,000 מיהודי בסרביה. הוצאות ציודם והעברתם שולמו על ידי מרכז היהודים.
הקונגרס הקונטיננטלי השני
בתחילת המלחמה
קודמו של קונגרס זה, הקונגרס הקונטיננטלי הראשון, שלח הפצרות למלך בריטניה ג'ורג' השלישי שיבטל את חוקי הכפייה. כדי להיאבק בחוקי הכפייה יצר הקונגרס את האגודה הקונטיננטלית על מנת לבסס מחאה מתואמת כנגדם, בפרט, באמצעות חרם על סחורות בריטיות. הקונגרס הקונטיננטלי השני נקבע להתאסף ב-10 במאי 1775, על מנת לתכנן עוד תגובות אם ממשלת בריטניה לא תבטל או תשנה את חוקי הכפייה.
ההשבה לרומניה של שארית המגורשים לטרנסניסטריה
שיבת יתומי טרנסניסטריה
לאחר שחרור האזור בידי הצבא האדום, החזיר הצבא האדום לברית המועצות 450 מהיתומים.
הקונגרס הקונטיננטלי השני
בתחילת המלחמה
עד שהקונגרס הקונטיננטלי השני הספיק להיפגש, כבר פרצה מלחמת העצמאות של ארצות הברית בקרבות לקסינגטון וקונקורד. הקונגרס היה אמור לקחת על עצמו את האחריות על המאמץ המלחמתי. בחודשים הראשונים של המאבק, הפטריוטים נלחמו בצורה לא מתואמת. הם כבשו מאגרי הנשק, גרשו פקידים מלכותיים, ופתחו במצור על הצבא הבריטי בעיר בוסטון. ב-14 ביוני 1775, הקונגרס הצביע על הקמת הצבא הקונטיננטלי שהורכב מיחידות המיליציה בסביבות בוסטון, ומינה במהירות את חבר הקונגרס ג'ורג' וושינגטון מוירג'יניה, כמפקד העליון של הצבא הקונטיננטלי. ב-6 ביולי 1775 הקונגרס אישר את הצהרת העקרונות המסבירה את ההיגיון והצורך בהתחמשות שלוש עשרה המושבות. ב-8 ביולי שלח הקונגרס את עצומת ענף הזית לכתר הבריטי, כניסיון סופי לפיוס. אולם, העצומה התקבלה מאוחר מדי בשביל להרגיע את המצב. סילאס דין נשלח לצרפת כשגריר של הקונגרס, והנמלים האמריקניים נפתחו מחדש בהתרסה כנגד חוקי הסחר הימי הבריטיים.
למרות שלקונגרס לא הייתה סמכות חוקית מפרשת למשול, הוא נטל לעצמו את כל התפקידים של ממשלה לאומית, כמו מינוי שגרירים, חתימה על אמנות, גיוס צבאות, מינוי גנרלים, קבלת הלוואות מאירופה, והנפקת שטרות כסף (שנקראו "קונטיננטלים"). לקונגרס לא הייתה סמכות להטיל מיסים, ולכן היה צריך לבקש משלוש עשרה המדינות כסף, אספקה, וחיילים על מנת לתמוך במאמץ המלחמתי. מדינות מסוימות התעלמו לעיתים קרובות מבקשות אלה.
הכרזת העצמאות
בשנת 1776, הקונגרס התקדם לקראת הכרזה על עצמאותו מן האימפריה הבריטית, אולם לרבים מהנציגים חסרה הייתה הסמכות מהממשלות המושבתיות שלהם לקבל החלטות דראסטיות כל כך. תומכי העצמאות בקונגרס עברו בממשלות מושבתיות שונות על מנת לשכנע אותן לשנות את ההנחיות למשלחותיהן, או אפילו להחליף את הממשלות שלא תמכו בעצמאות.
ב-10 במאי 1776, העביר הקונגרס החלטה הממליצה שבכל מושבה החסרה ממשלה ראויה (כלומר, מהפכנית) יש ליצור אחת כזו. ב-15 במאי אימץ הקונגרס החלטה קיצונית יותר, שנוסחה על ידי ג'ון אדמס, שהמליצה להשליך את שבועת האמונים ולדכא את סמכותו של הכתר בכל המושבות בהן הממשלה עדיין שואבת את סמכותה מהכתר הבריטי. באותו יום הנחתה אספת אמנת וירג'יניה את המשלחת שלה בפילדלפיה להגיש הצעה הקוראת להכרזה על עצמאות, כינון בריתות חוץ, והקמת קונפדרציה שתאחד את שלוש עשרה המושבות-המדינות. ההצבעה על החלטה זו נדחתה במשך מספר שבועות, בהן המהפכנים בכל רחבי המושבות חיזקו את תמיכת ממשלותיהן בעצמאות, כהכנה לקראת ההצבעה.