cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שבוע האופנה בפריז
ייצוג ישראלי
במהלך תצוגת חורף 17–2016 הייתה גליה להב לישראלית הראשונה שהציגה במסגרת תצוגות ההוט קוטור בשבוע האופנה בפריז. הד מיינר מעצב האפנה לגברים היה לישראלי השני שהציג בשבוע האופנה את תצוגותיו לקיץ 2018 אשר נערכה ביולי 2017.
צ'זרה קרדיני
צ'זרה קרדיני (באיטלקית: Cesare Cardini; 24 בפברואר 1896 - 3 בנובמבר 1956) היה שף ובעל מלון אמריקאי ממוצא איטלקי. קרדיני נודע כממציא המאכל סלט קיסר, הקרוי על שמו.
חייו
קרדיני נולד בסמוך לאגם מג'ורה שבצפון איטליה. לקרדיני היו שני אחים ושתי אחיות. בעוד שהאחיות נותרו באיטליה שלושת האחים היגרו לאמריקה ופתחו מסעדה במקסיקו סיטי.
בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20 היגר צ'זרה לארצות הברית ופתח מסעדה בסקרמנטו שבקליפורניה, לאחר מכן עבר לסן דייגו ופתח בה מסעדה. במקביל פתח בטיחואנה שבמקסיקו מסעדה ומלון, וזאת על מנת שלא להיות מוגבל בשל האיסור על מכירת אלכוהול בארצות הברית בשנים אלו. בשנת 1929 פתח בהוליווד מסעדה ומלון הקרויים על שמו.
קרדיני נשא לאישה את אקמיל ונולדה להם בת - רוזה מריה קרדיני (1928–2003). בשנת 1935 עברה המשפחה ללוס אנג'לס.
המאכל סלט קיסר אותו המציא קרדיני, זכה להצלחה רבה בהוליווד ובהמשך ברחבי ארצות הברית.
קרדיני נפטר ב-3 בנובמבר 1956 בלוס אנג'לס בעקבות שבץ מוחי, ונקבר בבית הקברות אינגלווד.
ירג ווייתה
ירג ווייתה (בגרמנית: Jörg Woithe; נולד ב-11 באפריל 1963) הוא שחיין עבר מזרח גרמני. הוא אלוף אולימפי ואלוף עולם במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי.
ביוגרפיה
ווייתה נולד במזרח ברלין.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכה ווייתה בשתי מדליות, מדליית זהב ומדליית כסף. מדליית זהב במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 50.40 שניות, לפני פר הולמרץ (50.91 שניות) ופר יוהנסן (51.29 שניות), שניהם משוודיה. בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 50.21 שניות. מדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:28.60 דקות, אחרי ברית המועצות (7:23.50 דקות) ולפני ברזיל (7:29.30 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:51.86 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מעורב בתוצאה של 3:48.25 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בספליט, לשעבר יוגוסלביה בשנת 1981 זכה ווייתה בשתי מדליות, מדליית כסף ומדליית ארד. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 50.81 שניות, אחרי יוהנסן משוודיה (50.55 שניות) ולפני סרגיי קרסיוק מברית המועצות (50.91 שניות). מדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:45.66 דקות, אחרי ברית המועצות (3:44.23 דקות) ושוודיה (3:45.01 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי (3:24.38 דקות) ובמקום חמישי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי (7:30.74 דקות).
אלוף עולם
באליפות העולם בשחייה שנערכה בגואיאקיל, אקוודור בשנת 1982 זכה ווייתה בשתי מדליות, מדליית זהב ומדליית ארד. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא תחרות חדש של 50.18 שניות, לפני ראודי גיינס מארצות הברית 50.21 שניות ופר יוהנסון משוודיה 50.25 שניות ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:50.71 דקות, אחרי מיכאל גרוס ממערב גרמניה שקבע שיא תחרות חדש של 1:49.84 דקות וגיינס (1:49.92 דקות).
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בסופיה, בולגריה בשנת 1985 זכה ווייתה ב-3 מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 50.38 שניות, אחרי סטפן קרון מצרפת (50.20 שניות) ולפני סטפן ולרי משווייץ (50.70 שניות), במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:22.32 דקות, אחרי מערב גרמניה (3:22.18 דקות) ולפני שוודיה (3:22.41 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:45.35 דקות, אחרי מערב גרמניה (3:43.59 דקות) ולפני איטליה (3:46.09 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה במדריד, ספרד בשנת 1986 זכה ווייתה במדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:21.47 דקות דקות, אחרי ארצות הברית 3:19.89 דקות וברית המועצות 3:21.14 דקות.
סטטיקה
סטטיקה (Statics) הוא ענף בפיזיקה העוסק בחקר הכוחות והמומנטים הפועלים על גופים ומערכות פיזיקליות הנמצאים במנוחה או בשיווי משקל מכני יחסית לסביבתם המיידית (למשל, רוב הבניינים נמצאים במנוחה ביחס לכדור הארץ, על אף שכדור הארץ עצמו נע בחלל במהירות גדולה מאוד יחסית לשמש ולכוכבים אחרים). בבסיס הענף עומדים חוקי התנועה של ניוטון.
הסטטיקה היא אחד משני הענפים העיקריים של המכניקה, יחד עם הדינמיקה. יישומי הסטטיקה כוללים תחומים רבים כגון הנדסת מכונות, הנדסת בניין, הנדסה אווירונאוטית, הנדסת חלל, הידרוסטטיקה ועוד. למשל, בעזרת תוצאות הסטטיקה ניתן לחשב את הכוחות הפועלים בבניינים, ובהתאם לתוצאות המתקבלות לקבוע את גודלם וחוזקם של רכיבי השלד הנדרשים.
גוף על מישור
לפי החוק השני של ניוטון (F=ma), גוף המושפע מכוח הכובד של כדור הארץ אמור לנוע מטה בתאוצה g. עם זאת, אם הגוף יוצב על משטח מישורי, הוא ימצא במנוחה. תופעה זו מוסברת על ידי העובדה שהמשטח מפעיל על הגוף כוח (המכונה כוח נורמלי ומוסמן באות N}, שווה בגודלו והפוך בכיוונו לכוח שהגוף מפעיל על המשטח (לפי החוק השלישי של ניוטון, חוק הפעולה והתגובה). אם כן, שקול הכוחות הפועלים על הגוף הוא אפס.
גוף תלוי
גוף התלוי על חוט אינו נופל, כיוון שהחוט מפעיל על הגוף כוח (קרוי מתיחות, ומסומן באות T), הנובע מאלסטיות המשטח או החוט.
מוטי שוורץ
מוטי שוורץ (נולד ב-1 ביוני 1963) הוא מנכ"ל משכנות שאננים. בעברו היה המייסד והמנכ"ל הראשון של אתר החדשות ynet, הקים את אגף התוכן הסלולרי בחברת פלאפון, שימש כסמנכ"ל ניו מדיה של קבוצת Jerusalem Post ומנכ"ל בפועל של בית התפוצות.
היסטוריה
בשנת 1982 התגייס לצבא ושירת בחטיבת הנח"ל בתפקידי לחימה. בשנת 1986 השתחרר בדרגן סרן והחל ללמוד את התואר הראשון בחוג למדעי המדינה באוניברסיטת תל אביב, אותו סיים בשנת 1989. באותה שנה החל את לימודי התואר השני במדעי הניהול, בבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב, אותו סיים ב-1992.
במקביל שירת במערך האבטחה של משרד ראש הממשלה עד לשנת 1991.
בשנת 1994 הצטרף לקבוצת ידיעות אחרונות כמנכ"ל ומנהל פרויקטים של חברת ידיעות אינטרנט, וייסד את קבוצת התוכן שנהפכה לאחר מכן לאתר ynet. הוא שימש בתפקיד עד לסיום תפקידו בשנת 2001.
בין השנים 2001-2004 שימש מנהל אגף התוכן בחברת פלאפון.
שנת 2005 שימש כסמנכ"ל ניו מדיה בקבוצת Jerusalem post עד שנת 2007.
בשנת 2010 מונה שוורץ לסמנכ"ל התוכן של בית התפוצות, ולאחר מכן משנה למנכ"ל בית ואף שימש כמנכ"ל בפועל עד שנת 2013.
בשנת 2013 מונה שוורץ למנכ"ל משכנות שאננים במקומו של אורי דרומי.
מארק צוקרברג
מארק אליוט צוקרברג (באנגלית: Mark Elliot Zuckerberg; נולד ב-14 במאי 1984) הוא יזם אינטרנט יהודי-אמריקאי. ממייסדי הרשת החברתית הפופולרית "פייסבוק". הוא מכהן גם כנשיא וכמנכ"ל חברת מטא. הונו מוערך בכ-100 מיליארד דולר נכון לאוגוסט 2023.
קורות חיים
צוקרברג נולד בווייט פליינס, ניו יורק שבארצות הברית למשפחה יהודית-רפורמית. אביו, אדוארד צוקרברג, הוא רופא שיניים ואמו קארן (לבית קמפנר) היא פסיכיאטרית. לו שלוש אחיות: רנדי, דונה ואריאל, עימן גדל בעיר וייט פליינס שבמחוז וסטצ'סטר, צפונית לעיר ניו יורק. בשנות התיכון האחרונות עבר לפנימיית פיליפ אקסטר במדינת ניו המפשייר. במהלך לימודיו בתיכון קיבל הצעות עבודה בשכר גבוה מהחברות מיקרוסופט ו-AOL, אך העדיף להישאר בבית ספר.
הקמת פייסבוק
עם תחילת לימודיו באוניברסיטת הרווארד, הצטרף צוקרברג לאחוות הסטודנטים היהודית "אלפא אפסילון פאי". הוא המשיך במיזמים אישיים במהלך הלימודים. מטרתו של אחד מהם, אותו כינה "Coursematch", הייתה ליצור תוכנה שתאפשר לסטודנטים מהרווארד לצפות ברשימה של הקורסים אותם לוקחים חבריהם. מיזם אחר היה להקים אתר בשם "Facemash", בו יתאפשר לסטודנטים בהרווארד "לדרג" זה את זה, באפיונים שונים, כגון תמונות זה של זה ועוד. גרסה זו של האתר הועלתה בשם התחום Facemash.com, אך נסגרה על ידי הנהלת האוניברסיטה באותו הלילה.
בסופו של דבר, החליט צוקרברג להעלות גרסה ניסיונית של מיזם ה-Facemash. הוא העלה אותה ב-4 בפברואר 2004 מחדר השינה שלו באוניברסיטה, כשהפעם כינה אותה "הפייסבוק" ("ספר הפרצופים"), והאתר נחל הצלחה רבה בקרב הסטודנטים. בהקמת האתר סייעו בידו שלושת שותפיו לחדר, כריס יוז, דסטין מוסקוביץ' ואדוארדו סברין שסיפק את המימון הראשוני בסך 19,000 דולר. כל הארבעה נחשבים כמייסדים משותפים של פייסבוק. לאחר כחודש החליט צוקרברג להפיץ את האתר גם באוניברסיטאות סטנפורד, קולומביה וייל, ומאוחר יותר לשאר אוניברסיטאות ליגת הקיסוס. עד קיץ 2004 הפיצו צוקרברג, מוסקוביץ' וסברין את האתר ב-30 אוניברסיטאות שונות.
בקיץ 2004, צוקרברג עבר דירה לפאלו אלטו שבקליפורניה, עם דסטין מוסקוביץ' ובת-זוגו. זמן קצר לאחר מכן, פגשו את פיטר ת'יל, שהסכים להשקיע באתר סכום של 500,000 דולר.
התבססות פייסבוק
כיום מאפשר האתר הרשמה לכל המעוניין, לא רק לסטודנטים. נכון ליוני 2013 הוא נמצא במקום השלישי בפופולריות שלו ברשת עם 1.15 מיליארד משתמשים רשומים, כ-80% מהם מחוץ לארצות הברית וקנדה, כ-700 מיליון פעילים מדי יום.
בדצמבר 2010 נבחר צוקרברג לאיש השנה של המגזין טיים.
בנוסף ב-2010, יצא לאקרנים הסרט "הרשת החברתית", בכיכובו של ג'סי אייזנברג בדמותו של צוקרברג, עם עלילה המתבססת באופן רופף על סיפור ההקמה של פייסבוק.
בשנת 2016 צוקרברג נחשב לאחד מעשרת המיליארדרים הצעירים בעולם.
במאי 2012 הונפקו מניות חברת פייסבוק בבורסת נאסד"ק, בשער 38 דולר למניה, לפי שווי חברה של 104 מיליארד דולר. במסגרת ההנפקה מכר צוקרברג מניות בשווי 1.2 מיליארד דולר, ונותרו בידיו מניות בשווי 19.1 מיליארד דולר (לפי מחיר ההנפקה). באמצע אוגוסט 2012, הגיע שווי חברת "פייסבוק" למחצית משוויה בעת ההנפקה, שיאה של ירידה חדה ומתמשכת במחיר המניה. בעקבות זאת, קראו מספר משקיעים לצוקרברג להתפטר מיידית מתפקידו ולמנות מנכ"ל מקצועי לחברה. בחודשים שלאחר מכן זינק שער המניה, וב-12 בפברואר 2014 הגיע ל-64.45 דולר. נכון לפברואר 2022, שווי המניה הוא 183 דולר.
נדבנות
בספטמבר 2010 דווח שצוקרברג תרם מאה מיליון דולר למערכת החינוך הציבורי של ניוארק. בדצמבר 2013 תרם מניות פייסבוק בשווי של כ-990 מיליון דולר לקרן Silicon Valley Community Foundation. באוקטובר 2014 הוא ואשתו תרמו 25 מיליון דולר למאבק בווירוס האבולה. ב-1 בדצמבר 2015, לאחר לידת בתו, הבטיח צוקרברג כי יתרום עוד בחייו כ-99% משווי מניות פייסבוק לנדבנות.
חיים אישיים
צוקרברג טען בטופס ההרשמה לאוניברסיטה שלו שמלבד אנגלית, הוא מסוגל גם לקרוא ולכתוב בצרפתית, עברית, לטינית ויוונית עתיקה. לאחר נישואיו למד גם לדבר בקנטונזית, שפת האם של אשתו.
ב-2016 צוקרברג נשאל אם הוא אתאיסט, ועל כך ענה: "לא. אני גדלתי כיהודי, ואז עברתי תקופה שבה פקפקתי בדברים, אבל כיום אני מאמין שהדת חשובה מאוד". ב-2017, בנאום שנשא בטקס סיום בהרווארד, הוא שיתף את הקהל בתפילה היהודית "מי שברך", עליה צוקרברג סיפר שהוא אומר אותה בכל פעם שעומד בפני אתגרים בחייו.
מארק צוקרברג הוא עיוור צבעים, ואינו יודע להבדיל בין ירוק לאדום - אחת הסיבות שהפייסבוק בצבע כחול.
ריטה מארלי
אלפריטה קונסטנטיה אנדרסון (בספרדית: Alpharita Constantia Anderson; נולדה ב-25 ביולי 1946), הידועה בשם ריטה מארלי, היא אלמנתו של זמר הרגאיי בוב מארלי, ואחת משלוש הזמרות של להקת "I Threes", להקת רגאיי ג'מייקנית.
ביוגרפיה
ריטה נולדה בעיר סנטיאגו דה קובה שבקובה ללירוי אנדרסון וסינתיה ז'ארט. היא למדה וגדלה בקינגסטון, בירת ג'מייקה.
באמצע שנות השישים הקימו ריטה ושתי חברותיה, מוואט ומרשה גריפית'ס, להקת בנות בשם "The Soulettes". לאחר שהכירה את בוב מארלי, חתמה הלהקה חוזה עם חברת התקליטים "Studio One", חברת התקליטים של קוקסון דוד ואחת מחברות התקליטים הג'מייקניות המצליחות ביותר. לאחר שהלהקה חתמה על החוזה, שינתה את שמה ל־"I Threes" והפכה לאחת מהלהקות הג'מייקניות הנודעות ביותר במוזיקה של שנות השבעים.
ריטה נישאה לבוב מארלי ב־10 בפברואר 1966, ואיתו חיה עד מותו ב-1980. בזמן נישואיהם הייתה ריטה הרה, אך הפילה את התינוק זמן קצר לאחר מכן. לאחר חתונתם, הצטרף מארלי לאימו שהתגוררה בארצות הברית ושם התגורר במשך כתשעה חודשים, מותיר את ריטה לבדה בג'מייקה. בתקופה זו החל מארלי להתקרב לדת הראסטפארי, ואף ריטה המירה את דתה, לאחר שחזתה בהיילה סלאסי בביקורו בקינגסטון ב־21 באפריל 1966.
בתחילת 1970 עזבו ריטה ובוב, עם שתי בנותיהם, לדלאוור, שם התגוררו עם אימו של מארלי. ריטה עבדה כעוזרת בית עד הריונה. בעת שהותם שם, קיבל מארלי הזמנה מחברת התקליטים "איילנד" להגיע לבריטניה ולהקליט שם אלבום, אותה קיבל. ריטה נשארה בארצות הברית וילדה את בנם סטיבן, וזמן קצר לאחר הלידה שבה לג'מייקה. מארלי שהה בבריטניה מספר חודשים בשל ההקלטות והופעות במועדונים קטנים ומכללות ברחבי המדינה. בשנים הבאות חי לסירוגין בבריטניה ועם משפחתו שנשארה בג'מייקה.
ב-3 בדצמבר 1976 ירו אלמונים במארלי, באשתו ריטה ובאמרגן דון טיילור. היה זה יומיים לפני קונצרט "Smile Jamaica" שארגן ראש ממשלת ג'מייקה דאז, מייקל מנלי, בניסיון לפייס בין שתי הקבוצות הפוליטיות הנלחמות במדינה. ריטה ניסתה להימלט במכוניתה עם הילדים ששהו אף הם בבית בעת האירוע, אך נורתה במהלך ניסיון זה. כל השלושה נפצעו קשה מהירי. הסברה שלא הוכחה (שכן היורים לא נתפסו) היא כי הירי היה על רקע פוליטי בשל הטענות כלפי מארלי כי הוא מתומכיו של מנלי. למרות פציעתו עלה מארלי להופיע כמתוכנן.
נכון ל-2008, מתגוררת ריטה בכפר קונקונדורו בגאנה.
משפחה
לריטה חמישה ילדים, מהם בת אחת ממערכת יחסים קודמת שניהלה טרם נישואיה למארלי, שני בנים ובת שאביהם הוא מארלי ובת נוספת שנולדה במהלך נישואיה למארלי אך הוא אינו אביה הביולוגי. מארלי אימץ את שתי הבנות באופן רשמי ואף נתן להן את שם משפחתו. למארלי עוד שמונה ילדים מנשים שונות, אך ריטה הייתה היחידה איתה הביא לעולם יותר מילד אחד.
ילדיה של ריטה:
לאה ברגשטיין
לאה ברגשטיין (23 באוקטובר 1902 - 14 במאי 1989) הייתה ממניחי היסוד בתרבות המחול העממי הישראלי.
ביוגרפיה
ברגשטיין נולדה בעיירה בולשוביצה בגליציה למשפחה מיוחסת. סבה, יעקב ברגשטיין, היה נגיד העיירה. בשנות ילדותה בעיירה פיתחה ברגשטיין רגישות לטבע הסובב אותה. מאוחר יותר קישרה בין הטבע לבין תנועות ריקוד. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נמלטה המשפחה לווינה, שם הצטרפה לאה לתנועת השומר הצעיר ופיתחה השקפת עולם ציונית–סוציאליסטית. בגיל 17 סיימה ברגשטיין לימודים בסמינר עברי לגננות וכ-3 שנים לאחר מכן, ב-1922 החלה ללמוד מחול. היא התקבלה לבית הספר "לאבאן" בווינה, מייסודו של רודולף פון לאבאן. בין מוריה לריקוד שם היו שטיינר ומרגרט שמידט.
כרקדנית השתתפה באאידה, בניצוחו של ארטורו טוסקניני ורקדה במשך שנה בלהקתה של ורה סקורונל בגרמניה. במקביל נשאה בתפקיד בכיר בתנועת השומר הצעיר.
לאחר העלייה לארץ
ב-1925 עלתה לארץ ישראל והצטרפה לקיבוץ בית אלפא, שבמסגרתו הוקמה קבוצה של רועי צאן בהנהגת מתתיהו שלם וברל בקר. קבוצת הרועים איפשרה לה לצאת למרעה ושם יכלה לרקוד.
בקיבוץ, כמנהג אותן שנים, עבדה ברגשטיין בכל עבודה שהוטלה עליה. לרקוד היא המשיכה בחגיגות ואירועים. ב-1926 הקימה את להקת המחול הראשונה שלה, שהופיעה באירועים שונים, וברגשטיין הייתה הסולנית של הלהקה. על מנת לחגוג את חג הגז, כתב מתתיהו שלם שירים וברגשטיין חיברה עבורם ריקודים. בין היתר נכתבו באופן זה המחולות "שה וגדי" ו"שישו ושמחו". ב-1929 הגיעה לבקר בקיבוץ גרטרוד קראוס שרצתה לראות מחולות בדואים, וברגשטיין שהכירה רקדניות בדואיות הציגה בפניה מספר ריקודים.
ב-1935 החליטה ברגשטיין כי לא תוכל להתמקד במחול בעודה בקיבוץ ונענתה להזמנתה של קראוס להצטרף ללהקה שהקימה בתל אביב. אחרי שהלהקה התפרקה החליטה ברגשטיין לחזור לבית אלפא, שם נישאה ויחד עם בעלה נסעה לבקר את משפחתה בפולין.
המעבר לקיבוץ רמת יוחנן
עם הפילוג בבית אלפא ב-1940 עברו ברגשטיין ושלם לרמת יוחנן. ברמת יוחנן ניתן לברגשטיין חופש פעולה אמנותי והיא עיצבה מספר חגים קיבוציים, שחלקם נחגגים עד היום באותה מתכונת. בהם "חג הגז" (כל עוד התקיים ענף צאן), "חג הביכורים" ו"חג העומר" ו"חג המים". החגיגות של רמת יוחנן היוו מקור השראה ליוצרים אחרים ובתחילת דרכם היו אבן שואבת לאורחים רבים בקיבוץ. לטקסים אלו היו מספר מאפיינים משותפים: חג הנחגג במועד מסוים או בסיום פרק חקלאי; המשתתפים הם מבני הקיבוץ והענף ואת הטקס עורכים קרוב ככל האפשר למקום בו מתבצעת העבודה (גז ליד הדיר, עומר בשדה שיבולים).
ב-1947 הופיעו רקדני רמת יוחנן בכנס המחולות בדליה בריקודי מסכת העומר של הקיבוץ שחוברו על ידה. בשנות ה-50 של המאה ה-20 הקימה ברגשטיין את להקת הקיבוץ רמת יוחנן. משהתפרקה הלהקה (בעיקר מסיבות כלכליות וחוסר היכולת של הקיבוץ לאפשר לרקדנים לרקוד ולא לעבוד) הוזמנה ברגשטיין על ידי גורית קדמן להדריך את הלהקה המרכזית של ההסתדרות להופעה בריקודי רועים. במקביל הוקמה להקת המחול של "בני איחוד הקיבוצים" וברגשטיין ניהלה אותה. לאחר התפרקות הלהקה, הוזמנה ברגשטיין בשנות ה-60 של המאה ה-20 ללמד מחול באקדמיה למוסיקה ומחול על שם רובין בירושלים ומאוחר יותר שימשה בוחנת באקדמיה.
ברגשטיין נפטרה ב-14 במאי 1989 ונקברה בקיבוצה, רמת יוחנן.
Killers
הסינגל "Wrathchild" הוא המפורסם מבין שירי האלבום, והוא מופיע כמעט בכל הופעה של הלהקה.
האלבום שונה מקודמו בכך שנכתבו לפחות שני קטעים אינסטרומנטליים בידי בסיסט הלהקה וכותב השירים הראשי שלה, סטיב האריס, בעזרתם של שאר חברי הלהקה. כל השירים, פרט ל-"Murders in the Rue Morgue" ול-"Prodigal Son", נכתבו טרם יצא אלבום הבכורה Iron Maiden, והם בוצעו מחדש לאחר הצטרפותו של סמית'.
השיר "Murders in the Rue Morgue" מבוסס על ספר מאת אדגר אלן פו. שם הרחוב הוא בדיוני, והוא ממוקם בפריז.
לאחר שחרור האלבום הלהקה יצאה לסיבוב הופעות לקידומו. לראשונה מאז הקמתה, הלהקה הופיעה באמריקה.
שירה האס
שירה האס (נולדה ב-11 במאי 1995) היא שחקנית ישראלית, זוכת שני פרסי אופיר, בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים טרייבקה ומועמדת לפרס גלובוס הזהב ובפרס אמי.
ביוגרפיה
האס נולדה בתל אביב, וגדלה בהוד השרון לערן ואריאלה (לאה) האס כבת זקונים, ולה אחות ואח גדולים ממנה. סביה הם ניצולי השואה מפולין, הונגריה, וצ'כיה.
בתום לימודיה, שירתה כמתנדבת בתיאטרון צה"ל לתקופה קצרה.
ב-2 באוגוסט 2022, נפטרה אמה אריאלה (לאה) האס שהייתה גמלאית שב"כ ממחלת הסרטן בהוספיס.
קריירה
ב-2010, שיחקה האס בהצגה "גטו" על בימת התיאטרון הקאמרי, בבימויו של עמרי ניצן.
ב-2013 קיבלה את תפקידה הטלוויזיוני הראשון בסדרת הדרמה "שטיסל" העוסקת במשפחה חרדית ישראלית, ששודרה במקור ב-yes Oh ומשודרת בנטפליקס.
במרץ 2015 עלה לאקרנים הסרט "פרינסס" בבימויה של טלי שלום עזר, בו שיחקה תפקיד ראשי, את אדר. את הסרט צילמה ב-2012 והוא היה לתפקידה הקולנועי הראשון. על משחקה בסרט זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים 2014 וכן קיבלה מועמדות במסגרת פרס אופיר, עבור השחקנית הראשית הטובה ביותר באותה שנה. על הסרט גם זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר ב-P&L Festival שבשוודיה.
באוקטובר 2015 החלה לשחק בסדרה הקומית לילדים "מריו" בערוץ הילדים אצל yes, בבימויו של אריאל בנבג'י, אשר משודרת בערוץ הילדים של Yes. באותו חודש שבה לשחק בעונתה השנייה של סדרת הדרמה "שטיסל" בyes Oh.
בספטמבר 2015 יצא לאקרנים בישראל הסרט הישראלי-אמריקאי "סיפור על אהבה וחושך" בבימויה של נטלי פורטמן, שם היא שיחקה בתפקיד קירה. בארצות הברית הסרט יצא באוגוסט 2016. בנובמבר 2015 שיחקה בסדרת המתח "הצורף", ששודרה ב-HOT, בבימויו של דרור סבו, בתפקיד יוספה "סופי" בן דוד (הצעירה).
בספטמבר 2016 שיחקה בסדרת המתח "עקרון ההחלפה", בבימויו של עודד דוידוף, אשר משודרת ב-HOT3, בתפקיד סלמה ההומלסית. באותה שנה הצטלמה לצד ג'סיקה צ'סטיין לסרט הצ'כי-בריטי-אמריקאי "אשתו של שומר גן החיות", המספר את סיפורם של חסידי אומות העולם יאן ואנטונינה ז'בינסקי. בספטמבר 2017 יצא לבתי הקולנוע הסרט "פוקסטרוט" של הבמאי שמוליק מעוז בו השתתפה. על תפקידה בסרט זה הייתה מועמדת בפעם השנייה לפרס אופיר, והפעם על כשחקנית משנה.
במרץ 2018 השתתפה בסרט הבריטי-אמריקאי-אוסטרלי "מריה מגדלנה" לצד רוני מארה בתפקיד לאה. לוהקה לסדרה טרגית-קומית בשם "המנצח" ששודרה ב-yes, בה היא גילמה את אודי, צעירה אמביציונית שרוצה להפוך לעיתונאית חוקרת ונכנסת לחבורת הזמר.
זכתה בפרס אופיר לשנת 2018 בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בסרט "פרא אציל" שיצא לבתי הקולנוע ב-2019.
ב-2019 שיחקה בסרט הרוסי-ישראלי-בריטי "עשו", בתור לאה הצעירה.
בפברואר 2019 נמנתה האס ברשימת "30 המבטיחים מתחת לגיל 30" בכתב העת "פורבס ישראל".
בשנת 2019 שיחקה בסרטם של אמרי מטלון ואביעד גבעון "מראות שבורות" לצידו של יפתח קליין. על תפקיד זה הייתה מועמדת לפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר.
בשנת 2020 שיחקה את התפקיד הראשי במיני-סדרה הגרמנית "המורדת" בנטפליקס, על צעירה חרדית שבורחת לברלין עקב השידוך שבחרו לה דודתה וסבתה. ביולי באותה שנה הוכרזה מועמדתה לפרס אמי לבידור בפריים טיים בקטגוריית "השחקנית הראשית המצטיינת במיני-סדרה או בסרט", והייתה לישראלית הראשונה שהגיעה למעמד זה. אולם לא-זכתה. בספטמבר 2020 זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסדרות של ברלין.
ב-2020 היא מככבת בסרט הדרמה הישראלי דובר העברית והרוסית של הבמאית רותי פריבר "אסיה", לצדה של אלונה איב. על תפקיד זה זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בסרט זר במסגרת פסטיבל הסרטים טרייבקה וכן בפרס אופיר לשחקנית המשנה.
בסוף שנת 2020 השתתפה בעונה השלישית בסדרה "שטיסל". על משחקה בסדרה זו זכתה ב"פרס האקדמיה לטלוויזיה הישראלית" בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה.
בפברואר 2021 פורסמה מועמדותה של האס לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בסדרה הגרמנית "המורדת". הייתה זאת הפעם הראשונה מזה 50 שנה בה שחקנית ישראלית מועמדת לפרס "השחקנית במיני-סדרה" (השחקנית הישראלית-אמריקאית נטלי פורטמן זכתה לפניה בקטגוריות בכירות יותר של פרס גלובוס הזהב), אם כי בסופו של דבר, האס לא-זכתה בו. באפריל 2021 זכתה יחד עם עמית רהב בפרס האינדיפנדנט ספיריט כשחקנית והשחקן הטובים בסדרה עליליתית על תפקידיהם במיני-סדרה הגרמנית "המורדת".
ב-1 במרץ 2021 נמסר שהאס תהיה השחקנית הראשית בסדרת דרמה בשם "Lioness" (בעברית: לביאה), על חייה של גולדה מאיר, ראש הממשלה הרביעית של ישראל. הסדרה, שיפיקו ברברה סטרייסנד ואריק טוכמן, תבוסס על הביוגרפיה שנכתבה בידי הסופרת וההיסטוריונית פרנסיס קלאגסברון. טוכמן כתב את התסריט, ותביים מימי לדר.
בתחילת ספטמבר 2022 בכנס D23, הוכרז שהאס לוהקה כגיבורת־העל הישראלית, סברה (דמות קומיקס של מארוול, ששמה מבוסס על האינגלוז של המונח הישראלי־עברי, צבר), בסרט ההמשך האמריקאי "קפטן אמריקה: עולם אמיץ חדש" (חלק מהיקום הקולנועי של מארוול) שעתיד לצאת לאקרנים במאי 2024.
הלוח הגרגוריאני
הלוח הגרגוריאני או לוח השנה הגרגוריאני (קרוי גם לוח השנה האזרחי או הלוח הלועזי או הלוח הנוצרי, על מנת להבדילו מהלוח העברי) הוא לוח השנה שהונהג בצו של האפיפיור גרגוריוס ה-13 בשנת 1582, בהתבסס על הלוח היוליאני שהונהג על ידי יוליוס קיסר, קנסור הרפובליקה הרומית.
המעבר מהלוח היוליאני ללוח הגרגוריאני
יועציו של האפיפיור גרגוריוס ה-13 גילו כי הטבלאות שנועדו לחישוב מועד חג הפסחא הנוצרי אינן יעילות, כיוון שיום ההשתוות האביבית חל עשרה ימים לפני 21 במרץ. חג הפסחא אמור לחול ביום הראשון בשבוע אחרי יום מילואו של הירח שחל אחרי 21 במרץ, הוא יום ההשתוות האביבית. תצפיות במצפה האסטרונומי של הוותיקן, שנערכו בשנת 1582, הראו בבירור כי 21 במרץ חל 10 ימים אחרי שוויון היום והלילה.
להלן לוח משולב גרגוריאני-עברי, ובו שלושת החודשים האחרונים של שנת 1582, עבור מי שעבר להשתמש בלוח הגרגוריאני. למחרת 4 באוקטובר התאריך היה 15 באוקטובר:
לשם השוואה, להלן לוח משולב יוליאני-עברי, ובו שלושת החודשים האחרונים של שנת 1582, עבור מי שהמשיך להשתמש בלוח היוליאני:
השינוי התקבל מיד בארצות הקתוליות (בעיקר בארצות דרום אירופה: איטליה, צרפת, ספרד, פורטוגל ועוד). בארצות הפרוטסטנטיות התקבל השינוי רק ב-1700 (סקנדינביה, צפון גרמניה), ב-1752 (ממלכת בריטניה הגדולה ומושבותיה ברחבי העולם), או ב-1753 (שוודיה, לאחר ניסיון הנפל של הלוח השוודי). ביוון, שדתה נצרות יוונית-אורתודוקסית, הונהג ב-1924 לוח הדומה מאוד ללוח הגרגוריאני, ועד שנת 2800 יהיו שני הלוחות מתואמים לחלוטין (למעט מועד חג הפסחא שנקבע על-פי נוסחה מורכבת). ברוסיה ובארצות אורתודוקסיות אחרות אומץ הלוח הגרגוריאני רק ב-1918 ורק לצרכים אזרחיים. לצורכי דת ופולחן משמש עד היום בארצות אלה הלוח היוליאני הישן.
כשבוחנים לוחות זמנים היסטוריים יש לקחת בחשבון את המעבר ללוח הגרגוריאני. יש לברר מראש את המועד שבו עברו המדינה או המחוז הנדונים ללוח הגרגוריאני. כשמשווים אירועים בין מדינה שבה נהג הלוח הגרגוריאני לבין מדינה שבה נהג הלוח היוליאני יש לזכור את הכללים הבאים:
מהפכת אוקטובר
המהפכה הבולשביקית ברוסיה, שבה הודח הצאר הרוסי והונהג משטר קומוניסטי, פרצה ב-7 בנובמבר 1917 לפי הלוח הגרגוריאני. באותם ימים עדיין השתמשו ברוסיה בלוח היוליאני (שהוא הלוח המקובל על הכנסייה הרוסית הפרבוסלבית), ולפיכך צוין תאריך המהפכה כ-25 באוקטובר לפי הלוח היוליאני. המשטר הקומוניסטי הנהיג ברוסיה את הלוח הגרגוריאני, וקבע את יום המהפכה ל-7 בנובמבר. אף על פי כן, הציבור ברוסיה ומחוצה לה המשיך לכנות את המהפכה הבולשביקית "מהפכת אוקטובר".
היום הראשון בשנה
תיקון נוסף שהוכנס בלוח הגרגוריאני הוא הקביעה כי היום הראשון בשנה הוא 1 בינואר. ראשיתו של נוהג זה באימפריה הרומית, אך הכנסייה הקתולית ניסתה לבטלו, כדי להימנע מהחגיגות הפגניות שהיו אופייניות לו. ציון ראש השנה ב-1 בינואר הוסיף להיות נוהג עממי, ועם הנהגת הלוח הגרגוריאני ויתרה הכנסייה וקיבלה אותו. עד אז היו ראשי שנה רשמיים שונים במדינות שונות, ולפעמים אף נהגו לציין את מספרי שתי השנים - החולפת והחדשה - בתקופות החפיפה, כדי למנוע בלבול. שנת 1622 הייתה הראשונה שבה החלה השנה באופן רשמי ומלא ב־1 בינואר בארצות הקתוליות. ביתר הארצות הנוצריות התקבל 1 בינואר כראש השנה הרשמי עם קבלת הלוח הגרגוריאני.
בימינו נהוג בקהילות הנוצריות לשלב את חגיגות השנה החדשה בהמשכן של חגיגות חג המולד, אולם הנוהג לציין את ראש השנה האזרחי בהילולה, נוהג שמקורו באמונה קדומה שזוהי שעת מעבר, ועל כן מותר לעשות בה דברים שאסורים בשעות אחרות, עדיין קיים ונפוץ בלוח הגרגוריאני.
שנה מעוברת
שנה מעוברת בלוח הגרגוריאני היא שנה שבה חודש פברואר הוא בן 29 יום במקום 28, ולפיכך יש בה 366 ימים. בלוח היוליאני מעברים אחת מכל ארבע שנים, כך שאורך השנה הממוצע הוא 365.25 ימים. כיוון שבפועל אורכה הממוצע של שנת-השמש ("שנה טרופית" בלשון האסטרונומים) הוא קצר מכך במקצת (365.242189 ימים), הוחלט לבטל חלק מהשנים המעוברות באופן הבא:
לכן, לדוגמה, 2004 הייתה שנה מעוברת. גם 2000 הייתה מעוברת (מתחלקת ב־400). 1900 לא הייתה מעוברת.
תוצאת הכללים האלה היא אורך שנה ממוצע של 365.2425 ימים, כאשר השבר 0.2425 נובע מכך שבמחזור של 400 שנה יש 97 שנים מעוברות, כלומר תוספת של 97 ימים (97/400 = 0.2425). הגם שמספר זה אינו מדויק לחלוטין, ההבדל בין אורך השנה הטרופית הממוצע (365.242189 יום) לאורך השנה הגרגוריאנית (365.2425 יום) הוא זניח. השפעת ההפרש לא תורגש למשך עשרות דורות, כיוון שהפער מצטבר ליום אחד רק כעבור 3,215 שנה. לשם השוואה, בלוח השנה היוליאני מצטברת שגיאה של יום שלם אחת ל-128 שנים.
הצעות לשיפורים בלוח הגרגוריאני
קיימות שתי הצעות לשיפור דיוקו של הלוח הגרגוריאני, כלומר להקטנת הפער בין אורך השנה הגרגוריאנית לבין אורך השנה הטרופית הממוצעת.
הצעתו של ג'ון הרשל
האסטרונום ג'ון הרשל הציע תיקון שלפיו שנים שמספרן מתחלק ב-4,000 ללא שארית לא יהיו מעוברות. יישום הכלל הזה יביא לקביעת 969 שנים מעוברות במחזור של 4,000 שנה, לעומת 970 שנים מעוברות בלוח הגרגוריאני בימינו. אורך השנה הממוצע לפי התיקון של הרשל הוא 365.24225 יום, ולפיכך הפער לעומת השנה הטרופית אינו עולה על יום אחד בכל 16,393 שנים. כיוון שהכלל אינו אמור להיות מיושם עד שנת 4000, הצעתו לא עלתה לדיון רציני.
הכנסייה היוונית האורתודוקסית
בשנת 1924 החליפה הכנסייה היוונית-אורתודוקסית את הלוח היוליאני הישן בלוח מיוחד משלה, דומה מאוד ללוח הגרגוריאני. הוא כלל תיקון חד־פעמי שהשווה בינו לבין הלוח הגרגוריאני, ותיקון קבוע לקביעת השנים המעוברות, אולם השנים המעוברות נקבעו בו לפי מחזור של 900 שנה, ולא של 400 שנה. בלוח היווני-אורתודוקסי, שנים שמספרן מתחלק ב-100 אינן מעוברות אלא אם מספרן מתחלק ב־900 עם שארית של 200 או 600. המשמעות היא שהשנים 1900, 2100, 2200, 2300, 2500, 2600, 2700, 2800 אינן מעוברות, ואילו השנים 2000, 2400, ו-2900 - מעוברות.
מבחינה מעשית, שנת 2800, שהיא שנה מעוברת בלוח הגרגוריאני, אמורה להיות שנה רגילה בלוח היווני-אורתודוקסי, ואילו שנת 2900, שאינה מעוברת בלוח הגרגוריאני, אמורה להיות מעוברת בלוח היווני-אורתודוקסי. הלוחות צפויים להיות מתואמים לחלוטין עד מרץ 2800, אז ייווצר פער של יום אחד, שיתבטל במרץ 2900. בין השנים 2800 ו־5200 הלוחות יהיו מתואמים או בפער של יום אחד לחלופין. משנת 5200 והלאה, הלוחות לא יהיו עוד מתואמים כלל.
חודשי השנה בלוח הגרגוריאני
חודשי השנה בלוח הגרגוריאני זהים לאלה שבלוח היוליאני.
התקוממות סייני
התקוממות סייני (בפולנית: Powstanie sejneńskie, בליטאית: Seinų sukilimas) הייתה תקוממות פולנית נגד השלטונות הליטאיים באוגוסט 1919 באזור מעורב מבחינה אתנית שמסביב לעיירה סייני בצפון מזרח פולין של היום. כאשר הכוחות הגרמניים שכבשו את האזור במהלך מלחמת העולם הראשונה נסוגו מהאזור במאי 1919, הם העבירו את השלטון לרשויות הליטאיות. על מנת להימנע מעימות מזוין בין פולין וליטא, מדינות ההסכמה סימנו קו גבול שנודע בשם קו פוך. הסימון העביר את רוב אזור סובאלק השנוי במחלוקות לפולין, ודרש מהצבא הליטאי לסגת.
רקע היסטורי
במשך הדורות היו האדמות סביב העיירה סוולקי חלק משטחי הגבול הליטאים, הפולנים והגרמנים. מאז שנת 1569, כאשר הושלמה על ידי הדוכסות הגדולה של ליטא, בתקופת האיחוד הפולני-ליטאי, השטח היה שייך לרעיון פודלסקי והיה חלק מממלכת פולין באיחוד. עם זאת, סייני היה נחלתם של נזירים דומיניקניים מווילנה.
במהלך המאה ה-19 הייתה העיר חלק מפולין הקונגרסאית שבשליטת האימפריה הרוסית. במהלך מלחמת העולם הראשונה נכבש האזור על ידי האימפריה הגרמנית, שהתכוונה לשלב את האזור בפרובינציית מזרח פרוסיה. לאחר התבוסה הגרמנית, אנטנטה המנצחת הייתה מוכנה להקצות את השטח לפולין או לליטא שזה עתה הכריזה על עצמאותה. עתידו של האזור נדון בכנס השלום בפריס בינואר 1919. הגרמנים, שממשל אובר-אוסט לשעבר נערך להתפנות, תמכו בתחילה בהשארת האזור לממשל פולני. עם זאת, עם הפיכתה של פולין לבעלת ברית של צרפת, התמיכה הגרמנית עברה בהדרגה לעבר ליטא. ביולי 1919, כשהחיילים הגרמנים החלו את נסיגתם האטית מהאזור, הם האצילו את הממשל לשלטונות ליטאים מקומיים. קצינים וחיילים ליטאים שהגיעו לראשונה לאזור במאי החלו לארגן יחידות צבא במחוז סייני לפני המלחמה.
על פי הסטטיסטיקה הרוסית משנת 1889, היו 57.8% ליטאים, 19.1% פולנים ו -3.5% בלארוסים בנפת סווולקי. בדרך כלל מוסכם כי הליטאים היוו את רוב האוכלוסייה בצפון מחוז סווולקי, בעוד הפולנים היו מרוכזים בדרום. אולם היסטוריונים וליטאים פולנים ומדענים פוליטיים המשיכו לחלוק על מיקומו של הקו המפריד בין אזורי רובם הליטאי והפולני. הליטאים טענו שסייני והסביבה מאוכלסים בעיקר על ידי הליטאים, בעוד שהפולנים טענו בדיוק ההפך. מפקד האוכלוסין הגרמני משנת 1916 הראה כי 51% מאוכלוסיית סייני הייתה ליטאית.
מרדכי אלקחי
מרדכי אלקחי (10 במרץ 1925 – 16 באפריל 1947), מעולי הגרדום, היה איש האצ"ל שנתפס על ידי הבריטים בליל ההלקאות והוצא להורג.
ילדות
מרדכי אלקחי נולד בי"ד באדר תרפ"ה, 10 במרץ 1925, לאורה ואברהם, בפתח תקווה. בן למשפחה מעוטת אמצעים. שני הוריו עלו לארץ ישראל מטורקיה שבאירופה. משפחתו של אלקחי סבלה מקשיים כלכליים, ובגיל 10 עזב את לימודיו כדי לסייע בכלכלת ביתו. הוא הצטרף כספורטאי לאגודת "המכבי הצעיר", והיה ספורטאי מצטיין. במיוחד השקיע בשחייה, וב-1941 ייצג את קבוצת מכבי אבשלום וזכה במקום הראשון בתחרות כלל ארצית.
פעילותו במחתרת
ב-29 בדצמבר 1946 יצא אלקחי עם ארבעה לוחמי אצ"ל נוספים, אליעזר קשאני, יחיאל דרזנר, חיים גולובסקי (גלעד), ואברהם מזרחי, לפעולה כחלק מ"ליל ההלקאות", בה היו אמורים להלקות קצינים בריטיים כנקמה על הלקאתו של לוחם אצ"ל, בנימין קמחי.
ליד צומת לוד-בית דגן, סמוך לכפר וילהלמה, נתקלה מכוניתם של החמישה במחסום משטרתי, ממנו נפתחה עליהם אש. הנהג, אברהם מזרחי מת מפצעיו. אלקחי ושלושת הלוחמים הנותרים, נתפסו והועברו למחנה צבאי סמוך, שם עברו חקירה אלימה במשך כ-20 שעות. לאחר חמישה ימים בהם הושפלו והולקו, הועברו הלוחמים אל בית הסוהר המרכזי בירושלים.
המשפט
ביום ב', ה-10 בפברואר 1947, נערך משפטם הצבאי של הארבעה. אלקחי, קשאני, דרזנר, וגולובסקי לובשי מכנסי וגרבי חאקי, נעליהם שחורות ומעילם אפור, לראשיהם כיפות כחולות-לבנות, הגיעו במצב רוח טוב, כשמכוניתם מלווית במשוריינים ועל בניין המשפט מוטל משמר כבד. הארבעה כפרו בסמכות בית המשפט לשפוט אותם, לא השיבו לשאלות או הגיבו להאשמות ולמעשה לא לקחו חלק במהלכו. בשלב ההגנה אלקחי נשא דברים כנגד השלטון הבריטי: "את רוחנו לא ישברו. אנו נדע למות בכבוד, כיאה לעברים". בשעה 19:00, לאחר דיון קצר ביניהם הודיעו השופטים כי הארבעה נמצאו אשמים. עונשם של אלקחי, קשאני ודרזנר הוא מוות בתלייה, ואילו גולובסקי נידון למאסר עולם בשל גילו הצעיר (17). מיד לאחר השמעת פסק הדין קמו הארבעה ושרו בקול נרגש את "התקווה". הנידונים נגררו מתא הנאשמים החוצה ולא הורשו להיפרד מבני משפחותיהם. הוא הועבר עם חבריו מעיר הולדתו פתח תקווה, יחיאל דרזנר ואליעזר קשאני, אל בית הסוהר המרכזי בירושלים שם הצטרפו אל לוחם האצ"ל דב גרונר (אשר נידון כמותם למוות). המפקד הצבאי העליון לארץ ישראל, גנרל אוולין יו בארקר, נקט צעד שהפתיע וזעזע את היישוב העברי. הגנרל היה אמור לעזוב את תפקידו ביום ד', ולכן ביקש כי ימהרו להעביר אליו את תיק המשפט עוד למחרת קיומו על מנת שיחתום עליו ויאשר אותו, בניגוד לנהוג כי לפחות מספר ימים חולפים בטרם עובר התיק ממחלקת היועץ המשפטי הצבאי אל המפקד. בכך מנע אפשרות כי מחליפו בתפקיד יגלה רחמים כלפי הנידונים, ובכך השאיר "מתנת פרידה" בעוזבו את הארץ. ביישוב שררה תקווה להצלת השלושה אשר לא הואשמו בשפיכות דמים כי אם בהחזקת נשק. בקשות לחנינת השלושה הועברה אל הנציב העליון מטעם מוסדות ואישים, ועיריית פתח תקווה ארגנה עצומה להצלת בניה. אלקחי, קשאני, דרזנר וגרונר הוציאו פנייה אל העיתונות בו הם מבקשים להפסיק את גינויי ההוצאה המתוכננת להורג ואת בקשות החנינה, אותם ראו כ"מורשת הגלות", המשפילים את כבוד העם.
ההוצאה להורג
ב-15 באפריל הועברו תחת חשאיות רבה ארבעת הנידונים מבית הסוהר המרכזי בירושלים אל כלא עכו. למחרת, ביום כ"ו בניסן תש"ז, 16 באפריל 1947, החל משעה 4 בבוקר הועלו הארבעה לגרדום, ללא התרעה מוקדמת, ללא וידוי, ובלי שנפרדו ממשפחותיהם. באותם ימים פיזרו השלטונות רמיזות כי הוצאתם להורג אינה קרובה, ואף מספר שעות לפני כן נמסר לעו"ד מקס זליגמן אשר טיפל בבקשות החנינה, כי אין הכנות לקראת ביצוע גזר-דינם. בלילה לפני התלייה תוקן חוק החירום בארץ, ובוטלה כל אפשרות לערער על בתי דין צבאיים, בוטל המקסימום של שלוש תליות ביום אחד, ובוטל הנוהל של תליות ביום שלישי בשבוע. הארבעה ביקשו כי רב יגיע אליהם לפני מותם, אך הם לא נענו, ולמעשה לא היה אף יהודי שידע על התלייה. כל אחד מהנידונים עלה לגרדום כששירת "התקווה" בפיו ואליו הצטרפו חבריו הממתינים לתורם. כששמעו אסירי הכלא האחרים מתאיהם את קול השירה העמומה, עמדו על רגליהם והצטרפו אל שירת ההמנון בקול גדול. מרדכי אלקחי נתלה שני, ונאבק חמש דקות עם המוות.
את גופות הארבעה הובילה שיירה כבדה של טנקים ומכוניות משוריינות אל העיר צפת, ללא שהודיעו לחברה קדישא, ללא בני משפחה, והן הונחו עירומות למחצה במשטרת הר-כנען. בכך גם הופרה בקשתם האחרונה להיקבר בראש פינה, יחד עם עולה הגרדום שלמה בן-יוסף. בשבע בבוקר נודע על ההוצאות להורג ברדיו, ועוצר הוטל בארץ. בבוקר ביקשו אנשי צפת להשתתף בקבורה אך גם עליה הוטל העוצר. בכל זאת הגיעו מאות יהודים בגשם השוטף אל בית הקברות, שם נקברו ליד קורבנות פרעות תרפ"ט-תרצ"ט. זעזוע גדול היה ביישוב עקב אירועי התליות, ויצאו גינויים מצד קהילות יהודיות רבות בעולם. באמריקה אף ארגנו כמרים אמריקאיים אספות אזכרה לזכרם.
חודשים אחר כך עדיין הוטלה שמירה בריטית על הקברים כדי שלא יוציאו לוחמי האצ"ל את הגופות ויעבירו אותן לראש פינה כפי שביקשו ארבעת החברים.
מרדכי אלקחי היה בן 22 במותו. ועל שמו נקראו רחובות באחדות מערי ישראל (תל אביב - יפו, באר שבע וירושלים). בבית הקברות היהודי העתיק בצפת הוקמה אנדרטה לשבעה עולי הגרדום.
מעכבי משאבות פרוטונים
מעכבי משאבות פרוטונים או מעכבי משאבות מימן (באנגלית: Proton pump inhibitors; PPI) הם קבוצה של תרופות שפעולתן העיקרית היא הפחתה ארוכת טווח של ייצור. קבוצת תרופות זו יעילה בעיכוב הפרשת חומצה, והיא לעיתים קרובות מחליפה קבוצת תרופות שקדמה לה אנטגוניסטים ל-H2. רוב התרופות בקבוצה זו הם נגזרות של בנזימידזול (Benzimidazole), על אף שקיימות גם תרופות שהן נגזרות של אימידזופירידין (Imidazopyridine) שלהם תכונות שונות במקצת. תרופות אלו הן בין התרופות הנמכרות ביותר, ונחשבות בטוחות יחסית, אולם צריכת ריכוזים גבוהים או שימוש ארוך טווח במעכבי משאבות פרוטונים עלול להעלות את הסיכוי לשבירת עצם.
קיימים מעכבי משאבות פרוטונים רבים ביניהם אומפרזול, לנסופרזול, דקסלנסופרזול (Dexlansoprazole), אזומפרזול (Esomeprazole), פנטופרזול (Pantoprazole) ורבפרזול (Rabeprazole).
התוויה
שימוש במעכבי משאבות פרוטונים עשוי להיעשות במסגרת טיפול בבעיות שונות ביניהן: דיספפסיה, כיב פפטי (אולקוס), רפלוקס קיבתי ושטי (צרבת), laryngopharyngeal reflux, תסמונת בארט, מניעת דלקת רפידת הקיבה, סינדרום זולינגר-אליסון, גסטרינומה ומצבים אחרים שבהם יש הפרשת יתר של חומצה.
יעילותו של הטיפול במעכבי משאבת מימן לא נבחן בכל אחד מהמקרים, על אף השימוש הנרחב שנעשה בהם במצבים אלו. כך למשל מעכבי משאבת מימן לא משנים את אורכה של תסמונת ברט. הבדיקה המקובלת להערכת הצלחת הטיפול במעכבי משאבת מימן בחולי רפלוקס קיבתי ושטי היא ניטור חומציות ושט. ה-FDA ממליץ על לא יותר מ-3 סדרות טיפול של 14 יום בשנה.
תופעות לוואי
באופן כללי נחשבים מעכבי משאבת מימן כתרופות בטוחות ותופעות לוואי בטווח הקצר הן נדירות למדי. תופעות הלוואי השכיחות (עד 1 מ-10 מטופלים) הן כאב ראש, בחילה, שלשול, כאב בטן, עייפות, סחרחורת, פוליפים שפירים בקיבה. בשימוש ארוך טווח תופעת לוואי אפשרית היא חסר מגנזיום בדם.
תופעות לוואי נדירות כוללות פריחה, גירוד, עצירות, חרדה ודיכאון. מאחר שהגוף משתמש בחומצת הקיבה לפירוק B12 מהמזון, שימוש ארוך טווח במעכבי משאבת מימן עלול לגרום להפחתת הספיגה של הוויטמין ועלול להביא למצב של חסר בוויטמין B12. במקרים נדירים מאוד תופעות הלוואי של התרופות עשויות להיות דלקת של הרקמה האינטרסטיציאלית בכליות (interstitial nephritis), היפונתרמיה, היפוקלמיה, דלקת לבלב וסינדרום סטיבן-ג'ונסון.
נמצא כי הפחתת החומצה הקיבתית באמצעות אנטגוניסטים ל-H2 ומעכבי משאבות מימן קשורה לעלייה בתחלואה בדלקת ריאות. הסבר שהוצע לכך היה שהפחתת חומציות הקיבה מתבטאת בהפחתת ההגנה מאורגניזמים פתוגניים, ומסיבה זו הוצע לרשום תרופות אלו לחולים שיש להם סיכון גבוה לדלקת ריאות רק במנות קטנות ורק כשהן הכרחיות.
שימוש ארוך טווח במעכבי משאבות מימן נחקר פחות. במחקר שנעשה על 135,000 בני 50 או יותר, נמצא כי היה סיכוי גבוה פי 2.6 לשבירת ירך למטופלים שנטלו את התרופה במשך יותר משנה. אלו שנטלו את התרופה במנות מופחתות במשך שנה עד 4 שנים היו עם סיכון של פי 1.2 עד 1.6 לשבירת הירך. הסיכוי לשבר עולה עם משך הטיפול בתרופה. תאוריות באשר לסיכוי המוגבר הן שהפחתת החומצה בקיבה מפחיתה את כמות הסידן שנספג בקיבה או שמעכבי משאבות מימן פוגעים בהרס ובבנייה מחדש של עצמות על ידי פגיעה באוסטאוקלסטים.
מחקר שבוצע בקרב מקבלי טיפול ארוך טווח עבור קיבה נגועה בחיידקי הליקובקטר פילורי מצא קשר לפיתוח סרטן הקיבה אצל משתמשי תרופות מקבוצת PPI לעומת משתמשי תרופות מקבוצת H2. לפיכך נטען לסיכון גבוה בנטילת תרופות אלו, המשמשות גם כטיפול מקובל נגד צרבת. בשנה בה פורסם המחקר, 2017, טען משרד הבריאות הבריטי כי הסיכון נמוך וכי יש לקחת את תוצאות המחקר בפרופורציה הנכונה. ב-2022 פורסם מחקר דומה, שמצא עליה בסיכון מוחלט לסרטן קיבה של כ-1 לכל 1200 איש שטופלו לאורך 10 שנים ב-PPI.
מנגנון פעולה
מעכבי משאבות פרוטונים פועלים כמעכבים בלתי הפיכים למערכת אנזימי משאבת מימן-אשלגן (H+/K+ ATPase או משאבות פרוטונים) של תאי הדופן בקיבה. משאבות הפרוטונים הם השלב הסופי בהפרשת החומצה הקיבתית, והם אחראיים באופן ישיר להפרשת יוני H+. יכולתם להשפיע על שלב הסופי של ייצור החומצה, כמו גם טבעו הבלתי הפיך של העיכוב (הכוונה היא לאנזים הבודד, ההשפעה על מערכת העיכול כולה היא הפיכה), הופכים את מעכבי משאבות הפרוטונים למשפחת תרופות יעילות בהרבה מאנטגוניסטים ל-H2 והם מסוגלים להפחית את הפרשת החומצה הקיבתית בעד 99%.
הפחתת החומצה בקיבה מסייעת לריפוי כיבים בתריסריון, ומפחית את הסבל מצרבת ומהפרעות בעיכול, אשר יכולים להחמיר עם החומצה בקיבה. עם זאת מצב של מעט חומצה בקיבה נקרא גם היפוכלורידריה, ובו אין או שיש כמות מועטה של חומצת מימן כלורי, החיונית לפירוק חלבונים ולספיגת חומרים מזינים, במיוחד של ויטמין B12 וסידן.
מעכבי משאבות פרוטונים ניתנים כשהם בצורתם הבלתי פעילה הליפופילית. הם חוצים את קרום התא אל חלקים בתוך התא שבהם יש סביבה חומצית. בסביבה החומצית הם מקבלים פרוטונים, והופכים לצורתם הפעילה, הנקשרת קוולנטית ובאופן בלתי הפיך למשאבות הפרוטונים הקיבתיות, וגורמים בכך להשבתתן.
היסטוריה
ב-1980 נכנסה התרופה לשימוש מוגבל כתרופה חדשה (Investigational New Drug), וב-1982 נכנסה התרופה לשלב השלישי בניסוי הקליני. גישה חדשה לטיפול במחלות הקשורות לחומצה נכנסה לשימוש, ואומפרזול הוכיחה תוך זמן קצר עדיפות קלינית על פני אנטגוניסטים לקולטני H2. ב-1988 החל שיווק של אומפרזול בשם לוסק (Losec®) באירופה וב-1990 בארצות הברית בשם פרילוסק (Prilosec®). ב-1996 הייתה לוסק לאחת התרופות הנמכרות בעולם, וב-2004 למעלה מ-800 מיליון איש טופלו בתרופה ברחבי העולם. במהלך שנות השמונים כ-40 חברות תרופות אחרות נכנסו לתחום התרופות המבוססות של עיכוב משאבות פרוטונים, אולם רק מעטות זכו להצלחה מסחרית: טקדה עם לנסופרזול, Byk Gulden עם פנטופרזול, ו-Eisai עם רבפרזול - כולן תרופות אנלוגיות לאומפרזול.
יחסי ישראל–כף ורדה
יחסי ישראל–כף ורדה הם היחסים הדיפלומטיים והבילטרליים בין מדינת ישראל לרפובליקה של כף ורדה.
היחסים בין שתי המדינות כוננו ביולי 1994. ישראל מיוצגת בכף ורדה על ידי שגריר לא תושב היושב בסנגל. בנוסף, ישראל פלג משמש כקונסול הכבוד של ישראל בכף ורדה.
ג'ון פופל
ג'ון אנתוני פופל  (באנגלית: John Anthony Pople; 31 באוקטובר 1925 – 15 במרץ 2004) היה כימאי אנגלי שהתמחה בכמה תחומי כימיה תאורטית וזכה על כך בפרס נובל לכימיה לשנת 1998 (לצד וולטר קוהן).
יחסי ישראל–כף ורדה
היסטוריה
בשנת 1991, בפעם הראשונה בכף ורדה, נבחר ראש ממשלה באופן דמוקרטי. היה זה קרלוס וייגה, צאצא של יהודי מרוקו שהגיעו לכף ורדה דרך גיברלטר באמצע 1800.
בחודש דצמבר 2016 ביקר בישראל שר החקלאות של קייפ ורדה, ג'ילברטו סילבה, יחד עם עשרה מעמיתיו ממדינות אפריקניות אחרות. סילבה אמר כי "ישראל מעוררת בו השראה", מאחר שתנאי האקלים של שתי המדינות דומים מאוד והניסיון הישראלי בתחום החקלאות עשוי להיות שימושי עבור מדינת האי.
ג'ון פופל
פופל, יליד סאמרסט שבאנגליה, קיבל תואר ראשון מטריניטי קולג' שבקיימברידג' ב-1946 ולאחר מכן תואר דוקטורט ב-1951. בשנת 1964 עקר לארצות הברית, שם גר לשארית חייו, אך שמר על אזרחותו הבריטית. פופל שימש כפרופסור באוניברסיטת קרנגי מלון בין השנים 1993-1964, שם בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 החלו פופל וצוותו בבניית מערך התוכנות Gaussian שמשמש לחישובים כימיים שונים, תוכנת הגאוסיאן מוסיפה להתעדכן וגרסתה המעודכנת ביותר היא Gaussian09 משנת 2009. בעוד שפופל חשב על עצמו כמתמטיקאי יותר מאשר כימאי, עם זאת, הוא נחשב לאחד הכימאים התאורטיים החשובים ביותר. בשנת 1993 מונה לפרופסור באוניברסיטת נורת'ווסטרן.
יחסי ישראל–כף ורדה
היסטוריה
ביוני 2017 נועד ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו עם נשיא כף ורדה ז'ורז'ה קרלוש פונסקה בפסגת ה-ECOWAS במונרוביה, ליבריה. לאחר הפגישה התחייבה כף ורדה שלא להצביע נגד ישראל באו"ם. כעבור מספר ימים, ב-9 באוגוסט, הכחיש הממשל בכף ורדה ידיעות אלו. נציגי ממשלת כף ורדה אמרו כי בכוונתם לחזק את הקשרים עם ישראל, אך מדיניות החוץ של המדינה נקבעת על ידי הממשלה ולא על ידי הנשיא. למרות התחזקות המגעים עם ירושלים, מדיניות החוץ של כף ורדה כלפי ישראל לא השתנתה.
במרץ 2019 הגיעו ראש ממשלת כף ורדה אוליסש קורייה א סילבה ורעייתו לביקור רשמי בישראל, במהלך הביקור נפגשו עם ראש הממשלה בנימין נתניהו.
ג'ון פופל
מחקר אקדמי
במהלך קריירה רבת שנים פופל עסק במספר תחומי עניין שונים והטביע את חותמו בהם.
מכניקה סטטיסטית
נושא התיזה אותה הגיש במסגרת עבודת הדוקטורט שלו היה על מכניקה סטטיסטית של מים, פיתוחיו נותרו הסטנדרט במשך שנים רבות. מנחו בעבודה זו היה ג'ון לנארד-ג'ונס.
תהודה מגנטית גרעינית
פופל השתתף במחקרים בזמן שתחום מחקר זה היה צעיר ואף השתתף בכתיבת ספר לימוד בנושא.
תאוריה סמי אמפירית
פופל תרם רבות לפיתוח שיטות קירוב של מכניקה מולקולרית. בין השאר לשיטת פרייזר-פארר-פופל, לאחר מכן פיתח את שיטות הקירוב CNDO ו-INDO למולקולות תלת־ממדיות. פופל היה מחבר שותף לספר בנושא.
חישובי ab initio
פופל היה חלוץ בתחום פיתוח שיטות ab initio (שיטות חישוב המבוססות על הנחה התחלתית של פתרון מקורב). בחישוביו עשה שימוש בסטים של פונקציות בסיס מבוססות אורביטלי סלייטר או אורביטלים גאוסיאניים למידול של פונקציות הגל. בעוד שחישובים אלו היו יקרים מאוד לביצוע בשנות ה-70, עלות זו פחתה מאוד כיום. פופל היה מהחשובים שבין מפתחי תוכנת Gaussian(tm) אשר עושה שימוש בשיטות אותן פיתח. פופל היה כותב שותף של קוד התוכנה בגרסתה הראשונה Gaussian70, תוכנה זו הופצה על ידי אוניברסיטת קרנגי מלון עד שפעילותה הועברה לחברה פרטית Gaussian Inc. לאחר מכן השתתף בהקמת החברה.
פרסים
פרס נובל לכימיה בשנת 1998 הוענק לפופל במשותף עם וולטר קוהן, פופל זכה בפרס "על תרומתו בפיתוח שיטות חישוביות בכימיה קוונטית" בעוד שקוהן קיבל זאת על פיתוח תאוריית ה-DFT בה נעשה שימוש רב בחישובים אלו. פופל זכה בפרסים רבים נוספים, ביניהם מדליית דייווי (1988), פרס וולף בכימיה (1992), מדליית קופלי (2002). הוא חבר החברה המלכותית בלונדון, האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ושל האקדמיה האוסטרלית למדע.
Time (שיר של איזבו)
Time הוא שיר מאת הלהקה הישראלית איזבו, המתואר כשיר פופ עם השפעה ים-תיכונית. השיר נבחר על ידי ועדה מטעם רשות השידור לייצג את ישראל באירוויזיון 2012, אך לא הצליח להגיע לגמר.
קיימות שתי גרסאות של השיר: בגרסה לאירוויזיון, בתי השיר באנגלית והפזמון בעברית, והסרטון של גרסה זו מציג את הלהקה בקרקס. גרסה אחרת היא כולה באנגלית, והסרטון שלה הוא בסגנון סטופ מושן, עם תמונות של חברי הלהקה שמוצבות במקומות שונים בתל אביב, כך שהסרטון מציג גם טיים לאפס.
לאו"ר
תנועת לאו"ר היא תנועה ציונית רעיונית אשר הוקמה בשנת 1979. שמה של התנועה נגזר מראשי התיבות "לב אחד ורוח חדשה". לאו"ר השתתפה פעמיים במערכות הבחירות, בפעם הראשונה במסגרת הבחירות לכנסת השתים עשרה בשם לאו"ר ובפעם השנייה במסגרת הבחירות לכנסת השמונה עשרה בשם "אחריות – לב אחד ורוח חדשה". בשתי ההתמודדויות התנועה לא עברה את אחוז החסימה ולפיכך לא נכנסה לכנסת. יו"ר התנועה מאז הקמתה הוא ד"ר יעקב חסדאי.
לאו"ר כתנועה לא הצליחה להפיץ את רעיונותיה בציבור וניסיונותיה לתקן את החברה לא נחלו הצלחה רבה. למרות חוסר ההצלחה הפוליטית של לאו"ר, כושר השרידות של התנועה והחברים הפועלים בה ברציפות ובהתמדה הוא רב. לאו"ר מתכנסת בפורום רחב לאורך השנים בשני כנסים גדולים הנערכים מדי שנה, כנס סוכות וכנס פסח.
רקע היסטורי
שורשי התנועה נעוצים במלחמת יום הכיפורים. במאמר "סדקים ביסודות" הפותח את ספרו של חסדאי "אמת בצל המלחמה" ניתח את השגיאות בניהול המלחמה.עקב היותו חוקר צבאי בוועדת אגרנט, נחשף חסדאי לחומרי חקירה מסווגים שבעקבותיהם התוודע לכשלים בכל רמות הפיקוד. מה שהביא אותו לשאול: מה לא בסדר במדינה? לאחר המלחמה נוצר זעם בחברה הישראלית ומשבר אמון עמוק כלפי ההנהגה, כתוצאה מכך קמו מספר תנועות מחאה (ראו, למשל, מוטי אשכנזי).
חסדאי, יחד עם חברים מהשירות הצבאי בצנחנים, החלו להיפגש בביתו של אריה דביר במטרה לנסות ולהגדיר את הבעיה של מדינת ישראל, ולמצוא דרך שתוביל לפתרון. דיונים אלו נמשכו מאמצע שנות ה-70 ואילך. הדחיפה העיקרית להפיכתו של החוג לתנועה הייתה הכישלון של ד"ש. ד"ש הייתה מורכבת בחלקה מאישי ציבור, והעומד בראשה היה פרופ' יגאל ידין. חוסר הצלחתה לקדם את רעיונותיה, אשר הוצגו לבוחר במערכת הבחירות, גרם לביקורת וספקנות מצד הציבור לגבי תנועות חדשות בייחוד לאור הציפיות הגבוהות אשר היו ממפלגת ד"ש.
בשנת 1979 הוחלט על כינוס מכונן של חסדאי וחבריו לחזון, באותו הכנס הונחו היסודות של תנועת לאו"ר. המסר המרכזי בכנס זה היה כי הבעיה של החברה הישראלית אינה מושפעת מסוגיות של שטחים ושלום אלא נובעת מתהליך פנימי של משבר חברתי עמוק בכל תחומי החיים. לפיכך יש להקים תנועה אשר תגדיר את הבעיות של מדינת ישראל בצורה מדויקת ומתוך ראייה לטווח רחוק, תציע פתרונות לבעיות ותפעל להפצתן בציבור. לאחר שישבו על המדוכה כמעט שנתיים בדיונים על מהות ותוכן יצאה לאור החוברת הכחולה. או בשמה הרשמי "חיים של אחריות ובחירה". מסמך שעבר שתי גרסאות קודמות ובו מתוארת התפיסה הכוללת של התנועה.
בג"ץ לאו"ר
בעתירה לבית המשפט הגבוה לצדק ביקשה תנועת לאו"ר לבטל את החלטת ועדת הכספים של הכנסת, להוסיף רטרואקטיבית כחמישים אחוזים לתקציב הבחירות של המפלגות. החלטת ועדת הכספים נועדה לסייע למפלגות לממן את הגרעון שנוצר בקופתן כתוצאה ממערכת הבחירות הבזבזנית שניהלו. העתירה הופנתה נגד ועדת הכספים ונגד כל המפלגות שאמורות לקבל את התוספת. תנועת לאו"ר ביקשה להוציא צו ביניים אשר ימנע את תשלום הכסף בתקופה שעד לסיום הדיון המשפטי. צו הביניים ניתן, ובסופו של דבר בג"ץ ביטל את החוק, לאחר שקבע שתהליך חקיקתו לא ענה על דרישת סעיף משוריין בחוק יסוד: הכנסת.
שנות התשעים
לאחר הפרשה הפוליטית הידועה בתור "התרגיל המסריח" וחלוקת כספים ייחודיים יצאו חברי לאו"ר במחאה על התופעה הפוליטית עוד כחודש לפני גל המחאה של שלושת הקצינים ובהם אבי קדיש.
חברי לאו"ר, ובראשם יעקב חסדאי, היו שותפים בניסוח האמנה של "התנועה לשינוי שיטת הממשל" אולם פרשו ממנה לאחר כניסת פוליטיקאים מקצועיים לתנועת המחאה.
חברי לאו"ר היו בין המקימים והפעילים המרכזיים ב"אמיתי" – אזרחים למען מינהל תקין וטוהר המידות ו"עוגן" – תנועה לעקירת השחיתות במגזר העסקי והציבורי בישראל.
אנשי לאו"ר בין היוזמים והפעילים עם פרופ' דב יזרעאלי בניסיון לאחד תנועות שונות תחת קורת גג אחת: "מירקמי ישראל לאחריות חברתית".
חברים רבים מתנועת לאו"ר פעלו יחד עם אורי גורדון, ראש מחלקת העלייה והקליטה בסוכנות היהודית, בתכנון ויישום הקונגרס הציוני-ישראלי הראשון שהתקיים בשנת 2000.
לקראת סוף שנות ה-90 פרסם יעקב חסדאי ספר נוסף אשר מכיל אסופת מאמרים בנושאים אשר עמדו על סדר היום של המדינה בתחומי חברה, כלכלה חוץ וביטחון.
אזרחים למען חוק משאל עם
בתוך תנועת לאו"ר פעלו מספר חברים בניסיון לקדם חוק משאל עם, ולצורך כך ניסחו מנשר אשר מסביר את עיקרי הרעיון והקימו עמותה נפרדת לקידום הנושא. הקווים המנחים היו כי מי שיוכל להציע שאילתא למשאל עם יהיה: נשיא המדינה, שליש מחברי הכנסת או עשרה אחוזים מבעלי זכות הבחירה.
המינהל הקהילתי "לב העיר" בירושלים
אחד מן החברים המובילים בתנועת לאו"ר הוא אורי עמדי. על פי הערכים והעקרונות של התנועה הקים עמדי את מודל הקהילה ברובע "לב העיר" בירושלים אשר כולל את שכונות ה"נחלאות", שוק מחנה יהודה והאזורים המסחריים בסביבתם. רובע זה סבל בשנות ה-80 מנטישה של אוכלוסייה והזנחה סביבתית גדולה. קהילה זו מורכבת מאוכלוסייה דתית, חרדית וחילונית, צעירים וקשישים, ותיקים ועולים, אשכנזים ובני עדות המזרח, סטודנטים ועובדים יהודים וערבים הפועלים כולם במרחב גאוגרפי מוגדר. פעולתו של עמדי הייתה בניגוד לדעתו של ראש עיריית ירושלים, טדי קולק, שטען כי הרס המרכז הישן הוא תהליך טבעי בכל העולם. כמו כן לא האמין קולק שסוחרי השוק יסכימו לשתף פעולה עם הממסד. בסיום הפעולה, שנמשכה שנים רבות, הפך שוק מחנה יהודה למקום חדש ואטרקטיבי ו"לב העיר", בעיקר שכונות הנחלאות, הפך מוקד משיכה לאוכלוסייה חדשה ולתיירות. הערכים הבסיסיים עליהם בנוי המינהל הקהילתי "לב העיר" הם עקרונות לאו"ר: שייכות האזרח לקהילה, שותפות באחריות ובהמשכיות, עצמאות ותחרות בין יחידים תוך נשיאה משותפת באחריות הקהילתית.
המאה ה-21 / מפלגת "אחריות-לב אחד ורוח חדשה"
לאו"ר החליטה להתמודד בשנית כמפלגה בבחירות לכנסת ה-18, והפעם בשם "אחריות - לב אחד ורוח חדשה" (השם לאו"ר לא היה מתקבל על ידי ועדת הבחירות המרכזית לכנסת היות שהייתה רשומה כבר מפלגה בשם "אור", ולכן החליטה מזכירות התנועה להתמודד תחת השם אשר מבטא את הערך המרכזי ברעיונותיה). "אחריות" (אותיות נפ) קיבלה בבחירות אלו 802 קולות בלבד ולא עברה את אחוז החסימה. רשימת המועמדים של המפלגה לקראת הבחירות לכנסת ה-18 :יעקב חסדאי, יעקב וימן, חיים ספיריה, לאוניד טוקרסקי, נעמי כהן-טל, נחמיה ראם, ייבגני ויינשטיין, אליהו ולינסקי, יחזקאל שנאן, גאולה צרויה, ברוך גרוס, אריה תמם, רחל טורפוסמן, אבי רוזנסל, יוסף רגב. לאחר הבחירות החליטה התנועה על חזרה לפעילות רעיונית.