cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המוזיאון לתולדות יהודי פולין
הקמת המוזיאון
הרעיון להקים מוזיאון שיוקדש להיסטוריה של יהודי פולין נולד עוד ב-1997, וכבר באותה שנה הפשירה עיריית ורשה למטרה זו את השטח היחידי בתחומי הרובע היהודי לשעבר שנותר לא בנוי. המוזיאון נוסד רשמית בשנת 2005. ב-2007 החל לפעול המרכז החינוכי של המוזיאון, המארגן קורסים וסדנאות בפולין. ביוני 2007 נערך טקס הנחת אבן הפינה, במעמד נשיא פולין לך קצ'ינסקי ומכובדים אחרים. באפריל 2012, הקמת המוזיאון נקלעה למשבר ניהולי וכספי, לאחר שהיו חסרים כעשרה מיליון דולרים למימון השלמת המבנה.
עיריית ורשה וממשלת פולין כיסו כשני שלישים מהוצאות הבנייה, בשווי 60 מיליון דולר. תורמים שונים גייסו כ-30 מיליון דולר. בין התומכים בהקמת המוזיאון הייתה גם ממשלת גרמניה, שתרמה בשנים 2006–2007 חמישה מיליון אירו למטרה זו. המוזיאון נפתח לקהל באפריל 2013. שנה לאחר מכן ערך המוזיאון תחרות לעיצוב אנדרטה לחסידי אומות העולם הפולנים, אך לאחר שנבחרה הצעה זוכה, הוחלט לדחות אותה ולפנות לדני קרוון שיעצב את האתר. האנדרטה עתידה להיחנך בקיץ 2018 בצמוד לבניין המוזיאון.
תצוגות המוזיאון
חלל המוזיאון מכיל תערוכות מתחלפות (1,300 מ"ר) ותצוגה קבועה (4,300 מ"ר). תצוגת הקבע מציגה אלף שנות היסטוריה של יהודי פולין, שהייתה הקהילה היהודית הגדולה ביותר בעולם, ומחולקות לשמונה חללים נפרדים לפי תקופות היסטוריות: יהדות פולין בימי הביניים, באיחוד הפולני-ליטאי, בימי הרפובליקה הפולנית השנייה, בשואה ובתקופה שלאחריה.
במקום ניתן לקבל הסבר קולי על כל תחנה במוזיאון בעזרת מכשיר, ההסבר הקולי ניתן בשפות שונות בניהן גם עברית.
שמונת האגפים הם:
יער – אגף המספר על בריחת היהודים מהרדיפות במערב אירופה ובואם לפולין. בעקבות זאת הפכה פולין באלף השנים הבאות לבית האירופי הגדול ביותר עבור הקהילה היהודית.
מפגשים ראשונים (ימי הביניים) - אגף המוקדש למתיישבים היהודים הראשונים בפולין. מוצג בו דמותו של אברהם בן יעקב, נוסע, סופר ודיפלומט יהודי מקורדובה בן המאה ה-10, שעבודתו ידועה כתיאור האמין הראשון של המדינה הפולנית תחת מיישקו הראשון, השליט ההיסטורי הראשון של פולין. באגף מוצגים גם הפסוקים הראשונים שנכתבו ביידיש בספר תפילה משנת 1272.
תור הזהב (המאות ה-15 וה-16) - באגף זה מתואר כיצד התארגנה הקהילה היהודית במאות ה-15 וה-16 ומה התפקיד שמלאו היהודים בכלכלת המדינה. אחד האלמנטים החשובים ביותר הוא מודל אינטראקטיבי של קרקוב ויהודי קז'ימייז', המציג את התרבות העשירה של הקהילה היהודית המקומית. על פי המתואר, סובלנות דתית הפכה את המקום ל"גן עדן יהודי". תור הזהב של הקהילה היהודית בפולין הסתיים בפוגרומים שהתרחשו במהלך מרד חמלניצקי, אירועים המונצחים בלהבת אש סמלית.
לקראת המדינה (המאות ה-17 וה-18) – באגף זה מוצגת ההיסטוריה של יהודי פולין עד תקופת החלוקה. היא מציגה דוגמה של עיר ספר טיפוסית שבה יהודים היוו חלק משמעותי מכלל האוכלוסייה. החלק החשוב ביותר של התערוכה הוא שחזור של גג התקרה מעץ של בית הכנסת בעיר גבוז'דיאץ, שהייתה בעבר בדרום פולין והיום נמצאת באוקראינה.
מפגשים עם המודרנה (המאה ה-19) – באגף זה תוצג תקופת החלוקה, כאשר היהודים היו שותפים לגורלה של החברה הפולנית שהתחלקה בין אוסטריה, פרוסיה ורוסיה. התערוכה כוללת את התפקיד שמלאו יזמים יהודים במהפכה התעשייתית בפולין, כיצד השתנה אורח החיים היהודי-מסורתי ותחומי החיים האחרים, והתפתחותם של תנועות חברתיות חדשות, דתיות ופוליטיות בקרב היהודים. תקופה זו כוללת גם את הופעתה של האנטישמיות המודרנית, שעמה יהודי פולין נאלצו להתמודד.
שואה – אגף זה מציג את זוועות השואה, שהביאה למותם של כ-90% מ-3.3 מיליון היהודים הפולנים, במוצגים שונים כגון תיאור החיים בגטו ורשה, כולל ארכיון "עונג שבת" של עמנואל רינגלבלום. התערוכה גם מציגה תגובות שונות של פולנים לנוכח השמדת היהודים.
לאחר המלחמה - האגף האחרון מציג את התקופה שלאחר 1945, כאשר רוב ניצולי השואה היגרו מפולין, בעיקר בגלל ההשתלטות הסובייטית לאחר המלחמה והמסע האנטישמי בחסות המדינה בשנת 1968, שנערך על ידי השלטונות הקומוניסטיים. סיומה של השליטה הסובייטית בשנת 1989 מוצגת כמועד תחייתה של קהילה יהודית קטנה אך דינמית בפולין.
ב-2009 השיק המוזיאון את פורטל האינטרנט "השטעטל הווירטואלי", הפועל בפולנית, אנגלית, גרמנית ועברית, ומכיל סקירה היסטורית, סטטיסטיקה, מפות ותמונות של אלפי העיירות היהודיות. מנהלי הפורטל שואפים שהוא יכלול מידע על כל קהילה יהודית שהתקיימה בפולין, עד הזעירה שבהן.
בניין המוזיאון
בניין המוזיאון, מבנה מודרני עשוי אבן וזכוכית, תוכנן על ידי האדריכלים הפינים ריינר מהלמקי (Mahlamäki) ואילמרי להדלמה (Lahdelma).
האטרקציה המרכזית של הבניין היא הכניסה לאולם המרכזי. האולם המרכזי יוצר חומה גבוהה, גלית. החלל הריק מסמל את הסדקים בהיסטוריה של יהודי פולין. הוא דומה בצורתו לערוץ, אשר יכול גם להידמות לקריעת ים סוף של בני ישראל במצרים. במוזיאון כמעט 13,000 מטרים רבועים של שטח ובו, מלבד תערוכת הקבע, גם אולם רב תכליתי עם 480 מושבים, חדרי תצוגה זמניים, מרכז חינוך, מרכז מידע, חדר משחקים לילדים, בית קפה וחנות.
עזה צבי
עזה (עַזְקָה) צבי (20 ביולי 1934 – 17 בנובמבר 2011) הייתה מבקרת ספרות, מסאית ומתרגמת ישראלית.
ביוגרפיה
עזה צבי, בתו של רפאל צבי, ממייסדי "הבימה", נולדה ב-20 ביולי 1934 ברכבת העמק בדרכה מחיפה לעפולה, זאת מכיוון שאמה, חיה אלפרוביץ', שהייתה ציירת ותפאורנית, לימדה ציור בתל יוסף והתגוררה בחיפה, אך העדיפה את בית היולדות במעיין חרוד המודרני, וכשנתקפה צירים עלתה לרכבת ובמהלך הנסיעה התרחשה הלידה.
צבי הייתה ידידתה של המשוררת זלדה מילדותה ושל המשוררת יונה וולך. היא זו שקישרה בין זלדה לוולך, וזו עזרה לה להוציא את שיריה לאור.
צבי הצטלמה בסרט "בירושלים" של דוד פרלוב, בשנת 1963 וסייעה להפקתו.
היא עסקה שנים ארוכות בתרגום מחזות, בעיקר מחזותיהם של צ'כוב ולורקה; בכתיבת מסות שראו אור בכתבי העת עיתון 77 וחדרים ובעריכה ספרותית. בין השאר ערכה את ספריה של ידידתה הסופרת פנינה כספי.
היא התגוררה שנים רבות ברחוב יואל 11 בשכונת כרם אברהם בירושלים. היא חיה בגפה, מיעטה לצאת מביתה ולא אירחה ידידים. נפטרה בשנת 2011, ונקברה בבית העלמין בגבעת שאול בירושלים.
במלאת שנה לפטירתה יצא לזכרה ספר זיכרון בעריכת משה גנן (הוצאת עיתון 77), בספר משתתפים: אריאל הירשפלד, הלית ישורון, אילנה צוקרמן, אהרן שבתאי, משה גנן, מיכה כרמון, מאיה קדם, עדנה גבעון שלזניאק, אלישע פורת, אביבה מירום, אלחנן ניר, בלפור חקק, הרצל חקק, ניר חסון, ארז שוייצר, משה גנן, יונדב קפלון, סבינה מסג ואחרים.
קישורים חיצוניים
מפרי עטה:
Sub Pop 200
התקליט Sub Pop 200 היה תקליט אוסף אשר יצא לאור בימיה הראשונים של סצנת הגראנג' בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20. התקליט הציג שירים שונים של מבחר להקות אשר רבות מתוכן התפרסמו בתחילת שנות ה-90 ואלך, לדוגמת נירוונה, סאונדגארדן, גרין ריבר, מאדהאני והסקרימינג טריז.
ריו פלאטנו
שמורת הביוספרה ריו פלאטנו (אנגלית: Río Plátano Biosphere Reserve) נמצאת במחוז לה מוסקיטיה שבהונדורס, על חוף הים הקריבי. ב-1982 העניק אונסק"ו למקום מעמד של אתר מורשת עולמית.
תיאור
שמורת הטבע מורכבת משני אזורים גאומורפיים: הרים המהווים 75% מהשטח ומישור חוף עם לגונות. השמורה משתרעת על כל קו פרשת המים של נהר פלאטאנו, ששטחו 3,500 קמ"ר. אזור ההפרדה (Buffer Zone) משתרע על מחצית העמק פאולאיה ועל חלקו התחתון של עמק סיקו בצד מערב, עמק ואמפו בדרום וחלקו התחתון של עמק סיגרה במזרח. מזרחית לגבול השמורה נמצא נהר פאטוקה.
שיא הגובה של המחורצים בשמורה הוא פסגת פונדטה פיידרה. בנוסף, יש בהרים הרבה מקומות תלולים ותצורות סלע ייחודיות כגון פיקו דאמה או וייחו, מפלי מים רבים שגובהו של הגדול מביניהם הוא 150 מטרים, וכן גבעת גרניט.
מישור החוף הולך ומתרומם בהדרגה מאזור הלגונות והאזורים המוצפים בחורף עד לגובה של 100 מטרים המהווה את נקודת ההתחלה של ההרים. המישור מכוסה בחגורה של מרבצי חצץ וקוורץ לא פוריים שמקורם בתקופת הפליסטוקן.
הנהר מתעקל לאורך 45 קילומטרים, כאשר שני שלישים מאורכו עוברים דרך ההרים, ונעלמים בתוך ערוץ סלעי, ועיקוליו יוצרים אגמים בצורת קשת, ביצות מים עומדים ורציפים טבעיים המשמשים למטרות חקלאיות.
אקלים
האקלים חם ולח בתקופה שבין נובמבר למאי. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא בין 2,850 מילימטר לבין 4,000 מילימטר, כאשר השיא הוא בחודשים אוקטובר ונובמבר. העונה החמה באזור מורגשת בצורה בולטת יותר בעקבות ברוא היערות שהתרחש במקום מאז סוף שנות ה-80. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 26.6°C. בכל תקופה של עשור השמורה נפגעת בממוצע על ידי ארבע סופות טרופיות ושני הוריקנים.
פלורה ופאונה
שטחו של האתר הוא 3,500 קמ"ר, והוא כולל טווח נרחב של בתי גידול המשתרעים בין חוף הים, עובר בסאוואנה ומסתיים בלגונות הנמצאות ביערות. היערות הבתוליים שבשמורה מאוכלסים על ידי מגוון נרחב של צמחים ובעלי חיים, כולל כמה בעלי חיים המצויים בסכנת הכחדה כגון דוב נמלים ענק, יגוארים, טפיר מרכז אמריקני, תחש נהרות אמריקני, הרפיה, ארה אדומת חזה, ארה ירוקת כנף, תנין אמריקני ואוצלוט (שכבר לא נחשב כבעל חיים בסיכון). בשמורה התגלו 377 מינים של עופות ו-126 מינים של זוחלים ודו-חיים.
מחקר ושימור
האזורים הנמוכים של השמורה נחשבים למוקד עניין אנתרופולגי כיוון שיש בהם כמה קהילות אינדיאנים וכמה מקומות שבהן יש כתובות סלע ופטרוגליפים.
ב-1996 הוחלט על ידי אונסק"ו להוסיף את האתר לרשימת אתרי המורשת העולמית המצויים בסיכון, והוא הוסר ממנה ב-2007. ביער יש כריתת עצים לא חוקית. ישנן תוכניות להקמת תחנת כוח הידרואלקטרית.
מפלגה ירוקה
מפלגה ירוקה היא מפלגה המבוססת על סביבתנות או קיימות, הישענות על דמוקרטיה שורשית, אי-אלימות, וצדק חברתי, כולל הזכויות של עמים ילידים. "ירוקים" מאמינים כי נושאים אלה קשורים באופן אינהרנטי לבריאות האקולוגית, החברתית והגופנית של בני אדם.
הגדרה
כל מפלגה, סיעה או פוליטיקאי יכול להיקרא "ירוק", אם הוא פועל למען נושאים סביבתיים. יש המשתמשים במונח גם כפועל - "ליירק" מועמד, מפלגה או עסק.
לעיתים מאמצות מפלגות ירוקות גם נושאים שאינם קשורים לאיכות הסביבה, כגון ושוויון וצדק חברתי, קבלת החלטות בקונצנזוס, ואי-אלימות. ירוקים כאלה מאמינים כי נושאים אלה קשורים באופן הדוק גם לאיכות הסביבה. ההצהרה המוכרת ביותר של הערכים הירוקים היא "ארבעת העמודים של המפלגה הירוקה" שאומצו על ידי מפלגת הירוקים הגרמנית מאז היווסדה ב-1979 - 1980.
יש אנשים שמבלבלים בין מפלגות ירוקות לבין גרינפיס, שהוא ארגון לא ממשלתי עולמי מוביל בתנועה האקולוגית. גם גרינפיס, בדומה למפלגות הירוקות, הוקם בשנות ה-1970, ויש לו גם כמה מטרות וערכים דומים, אבל הוא עובד בשיטות עבודה שונות, והוא אינו מאורגן כמפלגה.
תפוצה והשפעה
למרות שנוטים לייחס למפלגת הירוקים הגרמנית (Die Grünen) את הבכורה בזירה הפוליטית של אירופה, הייתה זו שוודיה בה נכנסה לראשונה (1979) מפלגה ירוקה לפרלמנט. אבל המפלגה הגרמנית הירוקה הגיעה להישגים מרשימים ברמה לאומית עם מינויו של יושקה פישר לשר החוץ וסגן הקנצלר, היא מפורסמת בזכות התנגדותה לאנרגיה גרעינית, כביטוי לערכי סביבה וכן לערכים של ביזור ושלום המסורתיים לתנועה הירוקה.
בשנת 1995 הייתה המפלגה הירוקה הפינית למפלגה הירוקה האירופית הראשונה שהייתה חלק מממשלה לאומית. אחריה הלכו גם איטליה (1996) ומפלגות ירוקות אחרות שהשתתפו בממשלות לאומיות, כגון ה"גְרוּן" וה"אֶקוֹלוֹ" בבלגיה וה"לֶה-וֶרְט" ("הירוקים") בצרפת. בהולנד נוסדה מפלגת "גְרוּן-לִינְקְס" ("שמאל-ירוק") בשנת 1990, בעקבות איחוד בין ארבע מפלגות שמאל קטנות, והיא כיום מפלגה בעל ייצוג יציב בפרלמנט ההולנדי, נכון לשנת 2017 היא מפלגת השמאל הגדולה ביותר בבית התחתון של הפרלמנט ההולנדי. באירלנד מיוצגת המפלגה הירוקה על ידי שישה חברי פרלמנט ומהווה חלק מהקואליציה הממשלתית. בשנת 1984 נכנסה לראשונה מפלגה סביבתית לפרלמנט של האיחוד האירופי, ובבחירות העוקבות שנערכו ב-1989 הם הכפילו את כוחם. בשנת 2002 ישבו חברי פרלמנט ירוקים ב-12 מבתי המחוקקים של אירופה ולקחו חלק מרכזי במוקדי קבלת החלטות של האיחוד.
מאז הרבע האחרון של המאה ה-20 קמו מפלגות ירוקות ברוב המדינות שיש להן מערכת שלטון דמוקרטית, בהן קנדה, פרו, נורווגיה, דרום אפריקה ומונגוליה. קיימות מפלגות ירוקות ברמה הלאומית, האזורית והמקומית.
מפלגות ירוקות בישראל
בשנת 1987 ביקש יוסף תמיר להקים מפלגה ירוקה אולם היוזמה לא יצאה אל הפועל בעקבות הערכתו של תמיר שסיכויי המפלגה קטנים.
בישראל קיימות שתי מפלגות ירוקות על פי ההגדרה המקובלת, היינו שהנושא הסביבתי נמצא בראש סדר העדיפות שלהן - מפלגת הירוקים, שמיוצגת ברשויות מקומיות רבות, אך לא עברה מעולם את אחוז החסימה בבחירות לכנסת, והתנועה הירוקה, שהוקמה לקראת הבחירות לכנסת ה-18, רצה ברשימה משותפת עם מפלגת מימד ולא עברה את אחוז החסימה, בבחירות לכנסת ה-20 הרשימה הכניסה מועמדת אחת, יעל כהן-פארן לכנסת כשרצה כחלק מהמחנה הציוני.
מפלגת עלה ירוק מגדירה את עצמה מפלגה ירוקה, אם כי הנושא המרכזי במצעה הוא לגליזציה של סמים קלים. המפלגה לא עברה מעולם את אחוז החסימה.
מפלגות נוספות מציבות את נושאי הסביבה במקום בולט במצעיהן ובפעילותן בכנסת, אך לא נקראות "ירוקות". דוגמה לכך היא מפלגת מרצ.
All My Love
All My Love הוא סינגל על ידי המפיק המוזיקלי הצרפתי, ווטרמט, הזמרת הבריטית, בקי היל, והמפיק המוזיקלי האנגלי-גרמני, טאי ג'ייסון , שיצא, על ידי פולידור רקורדס וספינינג רקורדס, ב-13 באוגוסט 2015. השיר נכתב על ידי ווטרמט, בקי היל, קרן פול, טאי ג'ייסון ומארק ראלף, והופק על ידי ווטרמט, בקי היל וטאי ג'ייסון.
לי ארונסון
לי ארונסון (באנגלית: Lee Aronsohn; נולד ב-15 בדצמבר 1952) הוא תסריטאי, במאי, מפיק ומלחין אמריקאי-יהודי.
ביוגרפיה
בשנת 1977 הקים חנות קומיקס בלינקולן, וניהל אותה במשך שנתיים.
קריירה
בשנת 1997 יצר ארונסון את הסדרה "Life... and Stuff" עבור רשת CBS, אך הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת.
בשנת 2003 יצר וכתב את סדרת הטלוויזיה "שני גברים וחצי", יחד עם צ'אק לורי. הסדרה שודרה ברשת CBS, וכללה 262 פרקים ב-12 עונות. פרנקס אף ביים והפיק חלק מהפרקים.
ארונסון גם שימש כתסריטאי ומפיק בכיר בסדרת הטלוויזיה המצליחה "המפץ הגדול". הוא כתב למספר סיטקומים נוספים, כגון "ספינת האהבה", "מי הבוס?", "מרפי בראון", "גרייס על הכוונת", "סיביל" ועוד.
בשנת 2017 יצר את הסרט הדוקומנטרי "40 Years in the Making: The Magic Music Movie".
אסקלפיגנייה
אסקלפיגנייה (ביוונית: Ἀσκληπιγένεια; פעלה בין השנים 430 – 485 לספירה) הייתה פילוסופית ומיסטיקנית אתונאית.
ביוגרפיה
אסקלפיגנייה למדה ולימדה, לצד אחיה הייריוס, בבית הספר הנאופלאטוני באתונה. בית הספר התמודד עם בית הספר המדעי יותר באלכסנדריה. כמו נאופלאטוניסטים אחרים באותה תקופה, היא למדה בעיקר את אריסטו ואפלטון, אך גם את הפילוסופיה של אביה, פלוטרכוס מאתונה. היא חיה בהקשר היסטורי של סערה בגלל הקונפליקט בין המטאפיזיקה הנאופלאטונית, שנלמדה באקדמיה של פלוטרכוס, לבין הנצרות, שכבר צברה פופולריות באותה עת.
הפילוסופיה של פלוטרכוס פעלה לאיחוד תורתם של אריסטו ואפלטון, ובכך הפגישה את הרעיונות הפגניים המנוגדים של תאורגיה ומיסטיקה (מאגיה), שלמד מאביו, נסטוריוס, ואז העביר את הידע הזה אל אסקלפיגנייה. לאחר מותו של פלוטרכוס, היא ירשה את בית הספר. בהיותה פילוסופית מוערכת בבית הספר באתונה, אסקלפיגנייה המשיכה ולימדה את פרוקלוס, שהפך לתלמידה הידוע ביותר. היא לימדה אותו, לא רק את הפילוסופיות של אריסטו ואפלטון, אלא כללה בהוראתה גם תורות שאביה העביר אך ורק לה לפני פטירתו, באומנויות התאורגיה והמיסטיקה הפגנית.
בהיותה המומחית בתאורגיה, אסקלפיגנייה לימדה מתוך גישה מטאפיזית. היא האמינה בכך שיש חמישה תחומי מציאות: ה"אחד", טבע, חומר, נפש, ואינטליגנציה. כמו אביה, היא האמינה שכל נפש מחזיקה חלק אלוהי בתוך עצמה, וכי איחוד עם ה"אחד", בשילוב עם מאגיה, מחשבה פגנית על האלוהויות ומדיטציה, עשויים לגרום לאושר אמיתי לאדם, כדרך שהוא יכול לשלוט בגורלו שלו. הוראתה לפרוקולוס על תאורגיה, הועילה לו מאוד משום שהוא המשיך לחשוב ולפתח רעיונות משלו, עד כדי כך, שלדברי מרינוס משכם, פרוקלוס היה מסוגל לעסוק בתאורגיה באופן כזה שהיא ריפאה את בת חברו, באמצעות התערבותו של אל הרפואה אסקלפיוס.
אסקלפיגנייה המשיכה ללמד באקדמיה לאחר שפרוקלוס המשיך לשכלל את מחשבותיו ותרגוליו התאורגיים. ההישגים הידועים ביותר שלה היו באומנויות ותרגול טקסים במיסטיקה הכלדית של תאורוגיה, כמו גם מחשבה יוצאת דופן בפילוסופיה האפלטונית. היא העבירה הרבה מתורתם של אריסטו ואפלטון לתלמידים רבים. ההערצה כלפיה בפילוסופיה, כמו גם היותה מורה אשה חריפה, רק מוסיפים לערך ולחשיבות של מי שהייתה בעולם היווני. היא תרמה רבות להתפתחות המטאפיזיקה הנאופלאטונית ועבדה לצד פילוסופים גדולים רבים, כולל אחיה הייריוס. התקדמויותיה השפיעו על המחשבה העתידית על פרקטיקות התאורגיה, כמו גם על האומנויות והמאגיה של המיסטיקניות הכלדית. נאמר שהיא מתה בשנת 485 לספירה.
קארן ברגר
קארן ברגר (באנגלית: Karen Berger; נולדה ב-26 בפברואר 1958) היא עורכת קומיקס אמריקאית. היא מוכרת בעיקר בזכות תפקידה המכריע ביצירת החותם ורטיגו של DC קומיקס בשנת 1993. ברגר שימשה כעורכת הראשית של הקו מהיווצרותו ועד שנת 2013. כיום היא מנהלת את Berger Books, חותם המפרסם קומיקס בבעלות יוצרים שיוצא לאור בידי דארק הורס קומיקס.
ביוגרפיה
הצלחתם של כותרים אלה ונכונותה לעזור לסופרים שעבדו עמה למתוח את הגבולות של מה שניתן לעשות בספרי קומיקס מיינסטרים, הביאו ליצירת קו ורטיגו המיועד לקוראים בוגרים בשנת 1993. הכותרים המצליחים תחת חותם זה כוללים את פייבלס, Hellblazer, The Invisibles, 100 Bullets, פריצ'ר, וי פור ונדטה ו-Y: האיש האחרון.
ברגר נשואה לריצ'רד ברונינג, שעבד בעבר גם הוא ב-DC.
בשנת 2007 מונתה ברגר לעורכת המפקחת (יחד עם העורכת הבכירה שלי בונד) של מינקס, חותם קומיקס חדש שפורסם על ידי DC. מינקס פרסמה קומיקס ורומנים גרפיים המיועדים לבנות מתבגרות עד לביטולו בשנת 2008.
ב-3 בדצמבר 2012, הודיעה ברגר על פרישתה מתפקידה כעורכת בכירה וסמנכ"לית בכירה לחותם ורטיגו של DC Entertainment וכי היא תישאר עד מרץ 2013 כדי לסייע במעבר לצוות מערכת חדש.
הניו יורק טיימס תיאר את ברגר ועזיבתה את ורטיגו במאמר שכותרתו "האמא של 'הדברים המוזרים' בקומיקס עוברת הלאה".
בפברואר 2017 דארק הורס קומיקס הודיעה כי קארן ברגר תפקח על קו חדש של קומיקס בבעלות היוצרים שתוציא לאור תחת השם: Berger Books.
הקומיקס המלא הראשון של Berger Books היה Hungry Ghosts # 1, (שנכתב על ידי אנתוני בורדיין וג'ואל רוז ), שנמכר בחנויות הקומיקס ב-31 בינואר 2018.
פרסים
ברגר זכתה בפרס אינקפוט בשנת 1990,ֿ בשלושה פרסי אייזנר (1992, 1994 ו-1995 ), ובפרס Comics Buyer's Guide לעורך האהוב מדי שנה בין השנים 1997 עד 2005.
תמר לזר
תמר לזר (נולדה ב-20 באפריל 1983) היא סופרת ישראלית, זוכת פרס רמת גן לספרות לשנת 2018.
ביוגרפיה
לזר סיימה בהצטיינות לימודי הוראת ספרות ומקרא בסמינר הקיבוצים ולימדה ספרות ותנ"ך בתיכון. היא מרצה ומלמדת נוער ומבוגרים כתיבה וקריאה ביקורתית ומלווה כותבים בתהליכי היצירה. לזר הקימה יחד עם בן זוגה, התסריטאי גיא עפרן, את ארט-האוס: בית לכותבות ולכותבים במדבר. אליו מגיעים כותבים וכותבות לעבודת יצירה אינטנסיבית ומקבלים בה ליווי וייעוץ בפרוזה או בתסריטאות מהמארחים.
יצירה
ספר ביכוריה "זכרונות של עץ" של לזר יצא לאור בידיעות ספרים בשנת 2012, וזכה לשבחי הביקורת.
בגיליון "פטל" מספר 6 הופיע הפרק הראשון מהספר השלישי שעליו לזר שוקדת (נכון ל-2019).
חיים אישיים
לזר מתגוררת במושב צופר שבערבה, יחד עם בן זוגה ושני ילדיה.
ג'וליאן גמבל
ג'וליאן גמבל (באנגלית: Julian Gamble; נולד ב-15 בספטמבר 1989) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הסנטר בבני הרצליה.
קריירה
ב-2013 חתם בסאן ואלייה מהליגה הצרפתית השנייה. בשנים 2014–2016 שיחק בבריסל מליגת העל הבלגית.
לאחר ששיחק בטלקום בון הגרמנית ובאסוול ליון-וילרבאן ונאנטר הצרפתיות, ב-22 ביולי 2019 חתם בווירטוס בולוניה האיטלקית. את עונת 2019/2020, שהסתיימה באמצעה בשל מגפת הקורונה, סיימה בולוניה במקום הראשון, עם 18 ניצחונות ו-2 הפסדים בלבד, אך פדרציית הכדורסל האיטלקית קבעה כי לא יוענק תואר בעונה זו. בעונת 2020/2021 הגיעה הקבוצה עד לחצי גמר היורוקאפ, תוך שהיא מנצחת תשעה משחקים ברציפות, אך שם הפסידה 1–2 לאוניקס קאזאן. במקביל, זכתה הקבוצה באליפות הליגה לאחר שלא עשתה זאת עשרים שנים.
בספטמבר 2021 שיחק כחודש וחצי בטנריפה, כמחליפו של גאורגי שרמדיני שנפצע, ולאחר מכן חתם בסן פבלו בורגוס, מחזיקת גביע ליגת האלופות, כמחליפו של סולימאן בריימו.
ב-10 באוקטובר 2022 חתם בבני הרצליה.
מריה קבשניבסקה
מריה ידוויגה קבשניבסקה-מלשבסקה (בשם מלא בפולנית: Maria Jadwiga Kwaśniewska-Maleszewska; 15 באוגוסט 1913 - 17 באוקטובר 2007) הייתה אתלטית פולנית, בעלת מדליית ארד אולימפית בהטלת כידון.
ביוגרפיה
בשנת 1930 זכתה לראשונה באליפות פולין בקפיצה לרוחק בתוצאה השל 4.86 מטר. היא השתתפה בנבחרת פולין בכדורסל במשחקי העולם לנשים שנערכו בפראג שבצ'כוסלובקיה בספטמבר אותה שנה וזכתה במדליית ארד.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה באוסלו, נורווגיה בשנת 1946 סיימה קבשניבסקה במקום שישי בהטלת כידון (38.57 מטר) ובמקום שביעי בהדיפת כדור ברזל (11.06 מטר).
ב-17 באוקטובר 2007 נפטרה קבשניבסקה בהיותה בת 94, בוורשה.
דן האג (כדורגל)
דן האג (בהולנדית: Alles Door Oefening Den Haag, בקיצור: ADO Den Haag) הוא מועדון כדורגל הולנדי מהעיר האג, המשחק בליגת המשנה ההולנדית. פירוש המילים Alles Door Oefening בהולנדית הוא, הכל באימון. המועדון הוקם ב-1905, ומתחילת דרכו התקשה לבסס את מעמדו כנגד המועדנים היריבים, בעיקר לאור הפופולריות של הקריקט בעיר האג.
מאז שירד המועדון לליגה השנייה בטיבה בהולנד בשלהי 2021, חברת ההשקעות האמריקאית Global Football Holdings שבבעלות איש העסקים האמריקאי-יהודי דייוויד ס. בליצר, רכשה את מניות הרוב של המועדון מחברת יונייטד ואנסן הסינית.
תארים
דן האג זכתה ב-2 אליפויות הולנד בשנים 1942 ו-1943, ובגביע ההולנדי בשנים 1968 ו-1975. הקבוצה הגיעה לגמר הגביע ההולנדי 6 פעמים נוספות.
השלב המתקדם ביותר אליו הצליחה הקבוצה להגיע באירופה הוא רבע גמר גביע המחזיקות ב-1976. בשלב זה הודחה הקבוצה על ידי וסטהאם יונייטד.
איסמאל אורסאיס
איסמאל אורסאיס אראנדה (נולד ב-7 באוקטובר 1971 בטודלה) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת החלוץ.
ריאל מדריד
אורסאיס החל את דרכו בקבוצת הילדים של טודלאנו מעיר הולדתו טודלה, וכבר בגיל 14 הצטרף למחלקת הנוער של ריאל מדריד. הוא השתלב בנבחרות הצעירות של ספרד בכל שכבות הגיל, ובעונת עבר לריאל מדריד קסטיליה, קבוצת הבת של ריאל ששיחקה בליגת המשנה תחת המאמן ויסנטה דל בוסקה. אורסאיל מיעט לקבל הזדמנויות בעונה זו, כבש חמישה שערים בעשר הופעות ליגה וירד עם הקבוצה לליגה השלישית. עונה לאחר מכן רשם 13 הופעות תחת המאמן מריאנו גרסיה רמון וסייע לקבוצתו לחזור לליגת המשנה. ב-2 באוקטובר 1990, במהלך אותה העונה, זכה להופעה ראשונה במדי הקבוצה הבכירה. המאמן ג'ון טושאק העלה את אורסאיס מהספסל לתשע דקות במקומו של מיצ'ל בניצחונה של ריאל 0–6 על אודנסה בולדקלוב במסגרת גביע אירופה לאלופות.
בעונת 1991/1992 הושאל אורסאיס לאלבסטה, תחת המאמן בניטו פלורו. ב-20 באוקטובר 1991 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הבכירה, כשעלה כמחליף בניצחון הביתי 0–4 על אתלטיק בילבאו. פחות מחודש לאחר מכן, ב-17 בנובמבר, כבש את שער הבכורה שלו בליגה הבכירה, בניצחון 0–2 על לוגרונייס. עד לתום העונה ערך אורסאיס 11 הופעות ליגה, ונותר עם שער ליגה בודד.
עונה לאחר מכן שב אורסאיס מהשאלה לסגל של גרסיה רמון בליגת המשנה. הפעם היה אורסאיס לשחקן הרכב משמעותי, עם שמונה שערי ליגה ב-27 הופעות. באותה העונה רשם הופעה בודדת, שהייתה לשנייה והאחרונה שלו, במדי הקבוצה הבכירה של ריאל. בניטו פלורו, שאימן אותו עונה קודם לכן באלבסטה, העלה אותו כמחליף לכ-17 דקות במקומו של לואיס אנריקה בהפסד 0–2 למיורקה במסגרת גביע המלך הספרדי. בשלהי אותה העונה, לאחר שבלט במדי ריאל קסטיליה, הושאל לשלושה חודשים לסלטה ויגו מהליגה הבכירה. בשלושה חודשים הספיק אורסאיס לערוך שש הופעות ליגה, ארבע מתוכן בהרכב, ולכבוש שער בודד.
מעברים תכופים בליגה הספרדית
אורסאיס עזב סופית את ריאל מדריד בתום תקופת ההשאלה בסלטה ויגו. לקראת עונת 1993/1994 הצטרף לראיו ואיקאנו מהליגה הבכירה. אורסאיס היה לשחקן רוטציה בקבוצה וערך עשרים הופעות ליגה, מחציתן בהרכב, בהן כבש שער ליגה בודד. בסיום העונה נאלצה הקבוצה להתמודד בפלייאוף כנגד הירידה. בחצי גמר הפלייאוף שותף אורסאיס כמחליף בשני המשחקים מול קומפוסטלה, ואף כבש במשחק הראשון. צמד המשחקים הסתיים בשוויון 1-1 בסיכום, והשתיים נאלצו להיפגש שנית בגמר הפלייאוף. אורסאיס פתח בהרכב במשחק בו הפסידה ראיו 1–3 ונשרה לליגת המשנה.
אורסאיס לא המשיך לעונה נוספת בראיו, ועבר לסלמנקה מליגת המשנה. גם במדיה של סלמנקה לא הצליח אורסאיס להפוך לשחקן הרכב משמעותי. הוא ערך 21 הופעות ליגה, מתוכן שבע בלבד בהרכב הפותח, וכבש שלושה שערי ליגה בלבד. סלמנקה סיימה במקום הרביעי בטבלה והעפילה לפלייאוף ההעפלה לליגה הבכירה, שם פגשה את אלבסטה. אורסאיס שותף כמחליף בשני המשחקים, ובגומלין אף כבש צמד בניצחון קבוצתו 0–5, שמחק הפסד 0–2 מהמשחק הראשון והעלה את סלמנקה לליגה הבכירה.
עונת הפריצה של אורסאיס הייתה עונת 1995/1996, בה חזר לליגה הבכירה וחתם באספניול תחת המאמן חוסה אנטוניו קמאצ'ו. במחזורי הפתיחה עוד שולב בעיקר כמחליף אחרי שני החלוצים הבכירים מיגל אנחל בניטס ופלורין רדוצ'ויו, אך עם זאת, את שער הבכורה שלו במועדון כבש כבר במחזור הפתיחה, כשעלה מהספסל וכבש בניצחון 1–3 על סלמנקה, קבוצתו לשעבר. לאחר פציעתו של רדוצ'ויו תפס אורסאיס את מקומו בהרכב, ובמשחקו הראשון בהרכב הפותח של הקבוצה, ב-14 באוקטובר 1995 מול סביליה, כבש אורסאיס צמד בניצחון קבוצתו 0–3 בסיום. ב-14 באפריל 1996 כבש שלושער ראשון בקריירה בליגה הבכירה, בניצחון 2–4 על קבוצתו לשעבר, ראיו ואיקאנו. עד לתום העונה רשם אורסאיס 41 הופעות ליגה, מתוכן 32 בהרכב, וכבש 13 שערי ליגה בדרך למקום הרביעי בטבלה.
אתלטיק בילבאו
עונת הפריצה של אורסאיס באספניול עוררה עניין רב בשחקן, ולקראת עונת 1996/1997 עבר לתחנה המשמעותית ביותר בקריירה שלו, אתלטיק בילבאו. כיליד נווארה, התאים אורסאיס למדיניות ההעברות של בילבאו, המחתימה שחקנים ממוצא בסקי בלבד. כבר בעונת הבכורה שלו הפך אורסאיס לשחקן הרכב בקבוצה של לואיס פרננדס, וכבש 16 שערי ליגה ב-38 הופעות שסייעו לקבוצתו לסיים במקום השישי ולהעפיל לגביע אופ"א. עונה לאחר מכן כבש אורסאיס שמונה שערי ליגה ב-32 הופעות, וסייע לקבוצתו לסיים כסגנית האלופה, מיקום הליגה הגבוה ביותר של הקבוצה מאז האליפות בה זכתה 14 שנים קודם לכן.
אורסאיס המשיך לקריירה ארוכה בת 11 עונות במדי בילבאו. להוציא את עונת 2005/2006, בה ערך 26 הופעות ליגה וכבש שלושה שערים בלבד (התמודד עם פציעות ושותף בעיקר מהספסל באותה העונה), שותף אורסאיס במעל לשלושים הופעות ליגה בכל אחת מעונותיו במועדון. בשש מתוך ה-11 כבש מספר דו-ספרתי של שערי ליגה. פריחתו של החלוץ פרננדו יורנטה, שגדל במחלקת הנוער של המועדון, וכן החתמתו של אריץ אדוריס, הפכו אותו לשחקן ספסל בשלוש עונותיו האחרונות במועדון, אך גם כשעלה מהספסל המשיך להיות יעיל בחלק ההתקפי. בסופו של דבר סיים אורסאיס את דרכו בקבוצה בתום עונת 2006/2007. אורסאיס, אז כבר בן 35, עזב את בילבאו עם 128 שערים ב-419 הופעות בכל המסגרות, ובסך הכול 115 שערים ב-367 הופעות ליגה.
אייאקס
ב-19 ביולי 2007, כחודש לאחר שהודיע על עזיבת בילבאו, היה לרכש האחרון של הנק טן קטה באייאקס לקראת עונת. אורסאיס, שהצטרף לבני ארצו גברי גארסיה ואלברט לוקה, הגיע בעיקר כגיבוי מהספסל לצמד החלוצים הבכיר, קלאס יאן הונטלאר ולואיס סוארס. בחודשים הראשונים שלו בקבוצה הוא הספיק לערוך שלוש הופעות כמחליף בליגת העל ההולנדית ושלוש נוספות כמחליף באירופה (שתיים בשלב הפלייאוף של מוקדמות ליגת האלופות, ואחת נוספת בגביע אופ"א). הוא פתח בהרכב רק פעם אחת, במשחק במסגרת הגביע ההולנדי. עזיבתו של טן קטה לטובת משרת עוזרו של אברהם גרנט בצ'לסי, סימנה עבור אורסאיס את סיום דרכו במועדון, והוא לא שותף עוד במשחקי הקבוצה. בסיום העונה הודיע על פרישה ממשחק פעיל בגיל 37.
נבחרת ספרד
ב-9 באוקטובר 1996 זכה להופעת בכורה במדי נבחרת ספרד, תחת המאמן חאבייר קלמנטה. אורסאיס עלה מהספסל בדקה ה-77 במקומו של גיירמו אמור במשחק החוץ מול במסגרת מוקדמות מונדיאל 1998, שהסתיים בשוויון 0-0. לצדו של אורסאיס, רשם גם ראול גונזלס הופעת בכורה בנבחרת באותו המשחק.
בשנתיים הבאות הוסיף שלוש הופעות בינלאומיות בלבד, בהן לא הצליח לכבוש. הגעתו של קמאצ'ו, מאמנו לשעבר באספניול, לתפקיד מאמן הנבחרת בספטמבר 1998 הייתה עבור אורסאיס נקודת מפנה. ספרד תחת קמאצ'ו השתחררה מפתיחת קמפיין קשה ורשמה הופעות מרשימות במסגרת מוקדמות יורו 2000, ואורסאיס היה לחלק מהשינוי כאשר פתח בהרכב וכבש צמד בניצחון המרשים 0–9 על ב-27 במרץ 1999. ארבעה ימים בלבד כבש שוב בניצחון 0–6 על, וחצי שנה לאחר מכן הוסיף שלושער בניצחון 0–8 על. בסך הכול בשש הופעות במסגרת קמפיין המוקדמות כבש שישה שערים לזכות ספרד. את שעריו האחרונים במדי הנבחרת כבש ב-26 בינואר 2000, כאשר השלים צמד בניצחון 0–3 על במשחק ידידות.
הופעותיו המרשימות בקמפיין המוקדמות הביאו את אורסאיס להיכלל בסגל הסופי של קמאצ'ו ליורו 2000. אורסאיס פתח בהפסד המפתיע 0–1 ל, עלה מהספסל לכעשרים דקות בניצחון 1–2 על, ושיחק קרוב לחצי שעה בניצחון הדרמטי 3–4 על יוגוסלביה. ברבע הגמר עלה אורסאיס מהספסל בדקה ה-57 אך לא הצליח לסייע לנבחרתו שהפסידה 1–2 ל, שהמשיכה כל הדרך לזכייה באליפות אירופה.
אורסאיס רשם שלוש הופעות במסגרת מוקדמות מונדיאל 2002, ואת משחקו האחרון במדי הנבחרת רשם בהפסד 0–3 ל במשחק ידידות ב-28 בפברואר 2001. בסך הכול ערך אורסאיס 25 הופעות במדי נבחרת ספרד, בהן כבש שמונה שערים.
פרס אופיר
פרס אופיר (בשמו המלא: פרס האקדמיה הישראלית לקולנוע על שם שייקה אופיר, לעיתים מכונה גם: "האוסקר הישראלי") הוא פרס הניתן מדי שנה על ידי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה עבור יצירה קולנועית מצטיינת. הפרס קרוי מאז 2004 על שמו של השחקן ואיש הקולנוע הישראלי שייקה אופיר, ומוענק מאז שנת 1990. פסלון הפרס עוצב על ידי הפסל האמן ריצ'רד שילה.
טקס פרסי האקדמיה לקולנוע מתקיים מדי שנה בחודש ספטמבר, כארבעה חודשים לפני ההכרזה על המועמדים לפרס האוסקר האמריקאי. הזוכה בפרס "הסרט הטוב ביותר" נשלח כנציגה של ישראל להתמודד על מועמדות לזכייה באוסקר, בקטגוריית "פרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר". מתוך זוכי פרס האופיר בקטגוריית "הסרט הטוב ביותר" לאורך השנים, 10 סרטים נבחרו להיות מועמדים לפרס אוסקר בקטגוריית "הסרט הזר הטוב ביותר".
היסטוריה
שיא הזכיות, נכון לשנת 2022, הוא לסרט "האסונות של נינה", אשר זכה בשנת 2003 ב-11 פרסים מתוך 13 אפשריים (לא כולל פרס "הסרט התיעודי הטוב ביותר" ו"פרס מפעל חיים"), כולל הסרט הטוב ביותר, אך הפסיד את פרס השחקן הטוב ביותר לאריה אליאס ואת פרס המלחין הטוב ביותר לאהוד בנאי (שניהם מהסרט "מסעות ג'יימס בארץ הקודש"). שיא הזכיות לאדם שייך לאסי דיין שזכה ב-8 פרסי אופיר, והוא גם היחיד שזכה בפרסים על בימוי, כתיבה ומשחק גם יחד.
בכל שנה, הטקס משודר בטלוויזיה. תחילה הוא שודר בערוץ 2 במסגרת שידורי קשת, ולאחר מכן עבר השידור לערוץ 10. בשנת 2016 הטקס הועבר בשידור חי בערוץ 24 ולאחר מכן חזר בשנית לערוץ 10 שהפך בהמשך לרשת 13. בין 2019 ל-2021 הטקס שודר בכאן 11 וב-2022 הוא שודר בקשת 12.
עד לשנת 2003 ניתנו פרסים גם לתוכניות טלוויזיה במסגרת טקס פרסי האקדמיה לקולנוע. החל משנת 2003 פרסים אלה ניתנים בנפרד במסגרת "טקס פרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה".
הקטגוריות בהן מחולק הפרס:
בנוסף, כמעט בכל שנה מוענקים פרסים על מפעל חיים ופרס הוקרה על הישגים מקצועיים.
זוכי פרס אופיר לסרט הטוב ביותר
בדצמבר 2015 קיבלה הנהלת האקדמיה לקולנוע וטלוויזיה החלטה כי "לא יתחרה סרט עלילתי בתחרות לפרס אופיר אלא אם יצא בהפצה מסחרית לפני כן", בדומה לכללי התחרות באוסקר. ההחלטה נכנסה לתוקף החל מפרסי האקדמיה ה-27.
הפארק הלאומי קומואה
האתר מוגדר כאתר בסיכון מאז 2003, ביוני 2017 פורסם על ידי איגוד השימור העולמי שהאתר מועמד לצאת מרשימה זאת.
גאוגרפיה ואקלים
שטחו של הפארק הוא כ-12,000 קמ"ר, וגובהו הממוצע מעל פני הים בין 250 ל-300 מטר. המקום הנמוך ביותר בפארק שוכן בגובה של 120 מטר, ושיא הגובה הוא בהר יֶוֶולֶה (Yévelé) בגובה של 600 מטר. הפארק משתרע במישור סחף קדום של שני נהרות - נהר קומואה ויובליו הזורמים מצפון לדרום, ונהר וולטה במזרח. רוב האדמה באזור אינה פורייה ואינה מתאימה לעיבוד חקלאי.
האקלים באזור הוא אקלים טרופי לח. ממוצע הגשמים השנתי הוא כ-1,200 מ"מ, והעונה הגשומה נמשכת מיוני עד אוקטובר. העונה היבשה נמשכת כששה חודשים בדרומו של הפארק וכשמונה חודשים בצפונו, אזור חם ויבש יותר. הטמפרטורה הממוצעת היא כ-26°.
צומח וחי
פארק קומואה הוא דוגמה מיוחדת לאזור ובו מגוון בתי גידול שונים, המציגים מעבר מיער ראשוני, סוגי יער שונים, סוואנה וסוואנה מיוערת, וכן ערבה. הגיוון בבתי הגידול מתבטא גם בגיוון במיני בעלי החיים הנראים בפארק, ובהם 11 מיני קופים, 11 סוגי טורפים (בהם אריה, צבוע נקוד, זאב טלוא ונמר), פנגולין ענק, שנבוב, פיל סוואנה אפריקני, ו-21 מינים של מכפילי פרסה, שכוללים חזיר יבלות, חזיר הסבך, היפופוטם, תאו סודאני, ומספר אנטילופות כדוגמת אנטילופת סוס קצרת-קרן, קודו הביצות, קודו מסורטט, קובוס המים, קובוס שחור-רגל, צביון אדום ואוריבי. בין הזוחלים בפארק נמצאים גם שלושה מינים של קרוקודילים, שלושתם בסיכון. על העופות בפארק ניתן למנות עשרה סוגים של אנפות, חסידות, ברווזים, נשר, נץ, ועוד.
נוכחות אנושית
סביב הפארק חיים מספר שבטים מקומיים, העוסקים בחקלאות ובציד. צפיפות האוכלוסייה בפארק נמוכה יחסית, אך בשנת 2003 החליט ארגון אונסק"ו להוסיף אותו לרשימת האתרים הנתונים בסכנה, בשל המצב הפוליטי ההפכפך בחוף השנהב, אשר הביא לירידה בפיקוח על הפארק, עלייה בציד הבלתי חוקי וברעיית בקר בתוך תחומי השמורה.
ביערות שוכנים כמה אתרים הנחשבים מקודשים, אך לא כולם ידועים.
2001
פיגועי 11 בספטמבר, שהתרחשו בשנה זו, הם מתקפת טרור שבה נספו קרוב ל-3,000 בני אדם. הפיגועים הכו בהלם את ארצות הברית ואת העולם המערבי כולו, שעמד מול מה שנראה כסרט קולנוע אפוקליפטי שקרם עור וגידים. השלכותיהם המדיניות, החברתיות והתרבותיות היו מרחיקות לכת. הם פקחו את עיני העולם לסכנות הטרור האיסלאמי, והביאו למפנה במדיניות ארצות הברית במזרח התיכון, למלחמת אפגניסטן ובעקיפין גם למלחמת עיראק ב-2003.
על אדונים ומשרתים
על אדונים ומשרתים (באנגלית: Upstairs, Downstairs) היא סדרת טלוויזיה בריטית זוכת פרס באפט"א ופרס אמי, המספרת על יחסי אדונים ומשרתים בבית מגורים גדול בלונדון, בראשית המאה העשרים.
ראשיתה העלילה היא בתקופה האדוארדית והיא נמשכת לתקופת מלחמת העולם הראשונה ולאחריה עד תחילת שנות השלושים של המאה העשרים. היא מתארת את חייהם של המשרתים המתגוררים "למטה", ואת חיי האדונים החיים "למעלה", בקומות העליונות של הבית. הסדרה שודרה ב-ITV במשך חמש עונות משנת 1971 ועד 1975.
הסדרה מתארת חיי משפחה במעמד חברתי גבוה באנגליה על רקע האירועים בתחילת המאה העשרים. האירועים הגדולים זכו להבלטה בסדרה, אך גם שינויים קלים ומתמשכים באו בה לידי ביטוי. הסדרה מתעדת את השינויים החברתיים והטכנולוגיים שקרו בין השנים 1903 ועד 1930. חיי המשרתים הם חלק בלתי נפרד מהסיפור.
באוקטובר 2009 הכריזו ב-BBC על חידוש הסדרה, בפורמט של שני סרטים באורך של תשעים דקות. התסריט נכתב על ידי היידי תומאס והעלילה מתרחשת בשנת 1936, שש שנים אחרי סיום העלילה המקורית. ג'ין מארש אמורה לגלם שוב את רוז באק, שחוזרת ל"איטון פלייס" כמנהלת משק הבית של משפחת הולנד, הבעלים החדשים של הבית .
רקע
הרעיון המקורי של הסדרה היה של שתי השחקניות ג'ין מארש ואיילין אטקינס. הן תכננו לעשות סדרה קומית בשם "Behind the Green Baize Door", על שתי משרתות, בגילומן של מארש ואטקינס, שעובדות בבית אחוזה כפרי, על רקע התקופה הוויקטוריאנית. הן הוסיפו 'אדונים' לסדרה, כיוון ש"משרתים צריכים לשרת מישהו" לפי דבריה של מארש. בקיץ 1969 הן העלו את הרעיון בפני ג'ון הוקסוורת' וג'ון ויטני מחברת ההפקה Sagitta Productions. השניים הפכו את הסדרה לדרמטית במקום קומית, שינו את תקופת ההתרחשות לתקופה האדוארדית, והעבירו את מקום ההתרחשות לבית גדול בעיר לונדון. הם גם שינו את השם ל-Below Stairs (מתחת למדרגות).
הסדרה הוצעה בהתחלה לחברת "גרנדה טלוויז'ן" שבמנצ'סטר, ונדחתה על ידם, כי דרמה תקופתית אחרת "A Family at War" הייתה אמורה לעלות לשידור בקרוב. סטלה ריצ'מן מחברת "לונדון ויקאנד טלויז'ן" (LWT), ראתה את הפוטנציאל הגלום בסדרה, וההזמנה לתוכנית הראשונה נעשתה באפריל 1970.
בשלב זה החלו לפתח את הדמויות, כאשר אלפרד שונסי (Alfred Shaughnessy) החל לעבוד על התסריט הוא שינה את הדמויות כדי לעשותן יותר מציאותיות. בין השחקנים שנבחרו לשחק בסדרה היו ג'ורג' קול כרב המשרתים הדסון, והונור בלקמן בתפקיד ליידי מרג'ורי. איילין אטקינס שהייתה אמורה לגלם את אחת המשרתות לצדה של ג'ין מארש, הייתה מועסקת באותה תקופה בהצגת תיאטרון ופאולין קולינס נבחרה להחליף אותה. גורדון ג'קסון נבחר לתפקיד הדסון, כשהתברר שג'ורג' קול הלונדוני לא יתאים לשחק תפקיד של סקוטי. לתוכנית הוצעו שמות רבים ביניהם "צמד משרתות קטנות בעיר", "אולם המשרתים" ו-"הבית בכיכר איטון". לפני ההפקה הפרק הראשון הסדרה עדיין נקראה "איטון פלייס 165", כאשר ברגע האחרון הוחלף השם ל-"Upstairs, Downstairs" ("הקומות העליונות, הקומות התחתונות") כפי שהציע ג'ון הוקסוורת'.
התוכנית סבלה מהפוליטיקה הפנימית בתחנת הטלוויזיה, בעיקר מהתנגדות מצד מחלקת המכירות שלא ראו את העניין והמשיכה שיש בדרמה תקופתית. קרוב לשנה נשארה התוכנית על המדף עד לשידור הראשון. בסופו של דבר כאשר לרשת הטלוויזיה היה מקום פנוי בלוח השידורים, בימי ראשון בשעה 10:15 בלילה, החליטו למלא את רצועת השידור בסדרה, ללא שידור קדימונים וללא ציפיות להצלחתה. אולם קהל הצופים הלך וגדל, והסדרה הייתה ללהיט.
תקציר העלילה
העלילה מתארת את חייהם של בני משפחת בלאמי העשירה, המתגוררים בשכונת בלגרביה האופנתית שבלונדון, ובמקביל את חיי המשרתים שלהם.
בראש הבית עומדים ליידי מרג'ורי (לבית טלבוט-קארי), בתו היפה והדעתנית של רוזן סאותוולד, ובעלה ריצ'רד בלאמי, חבר בית הנבחרים, שהוא בנו הצעיר של איש כמורה כפרי. הם נשאו על אף התנגדות הוריה, ומתגוררים בלונדון באיטון פלייס מס' 165 שזה אחד מבתיו של הרוזן. ריצ'רד הוא פוליטיקאי, וחלק מעלילות המשנה סובבות סביב השאיפות הפוליטיות שלו והעימותים הנובעים מרצונו להיות נאמן למצפונו, ובעת ובעונה אחת להיות נאמן לחמו ולמפלגה השמרנית הבריטית (הטורים).
לליידי מרג'ורי ולריצ'רד בלאמי יש שני ילדים, ג'יימס הבכור ואליזבת המרדנית, הנקראת מיס ליזי בפי המשרתים. בתחילת הסדרה בשנת 1903, ג'יימס הוא בתחילת שנות העשרים שלו ואליזבת בסוף שנות העשרה שלה. בשנת 1912 הופכת הייזל, אשתו של ג'יימס, להיות גבירת הבית. בשנה שאחר כך מצטרפת למשפחה ג'ורג'ינה בת חסותו של ריצ'רד.
הצוות המקורי של המשרתים כולל את מר אנגוס הדסון, רב המשרתים הסמכותי, גברת ברידג'יס הטבחית, רוז המעשית כמשרתת ראשית, אמילי המתוקה עוזרת במטבח, המשרת אלפרד האקסצנטרי, שרה השובבה עובדת כמשרתת לצידה של רוז, ופירס הרכב. הצוות כולל גם את מוד רוברטס, המשרתת האישית של ליידי מרג'ורי. במשך השנים מצטרפים לצוות אדוארד כמשרת וכנהג, ודייזי, שמתחתנת עם אדוארד, תומאס ווטקינס, הנהג שכובש את ליבה של שרה, וכן רובי, נערה קשת תפיסה עובדת כעוזרת מטבח.
בעונה הרביעית בפרק "עוד שנה", מציינת הייזל בלאמי שבבית מתגוררות שתי משפחות, האחת למעלה והשנייה למטה. ב"משפחה" של המשרתים מר הדסון וגברת ברידג'ס הם ההורים, רוז היא הבת הבכורה שאבדה את אהובה בחזית, אדוארד הוא הבן ודייזי אשתו, שנשארת עם המשפחה בעוד הוא יוצא להילחם, ורובי הבת הצעירה ביותר הזקוקה להגנה מתמדת.
1903 - 1910
העונה הראשונה והשנייה של הסדרה מתרחשות בשנים 1903 עד 1910, בתקופת מלכותו של אדוארד השביעי. שרה מופאט מבקשת לעבוד כמשרתת בבית בלאמי, כאשר היא מציגה עצמה כשייכת לאצולה הצרפתית. במהרה מתברר שהיא אנגליה אנאלפביתית שלא עבדה מעולם. היא מעוררת סקנדל כאשר היא מדגמנת עבור צייר בשם מר סקון, אשר מצייר דיוקן של ליידי מרג'ורי. הצייר מציג את הדיוקן של הליידי בתערוכה לצד תמונת עירום של שרה ושל רוז (כפי שהוא מדמיין אותה). מאוחר יותר כאשר משפחת בלאמי נופשים בסקוטלנד ובהיעדרו של הדסון, המשרתים מנצלים את ההזדמנות להתהולל ולהשתכר. הם נתפסים על ידי ג'יימס, אך הוא מבטיח לא לגלות את דבר ההתפרעות שלהם. ג'יימס ושרה מתחילים לנהל רומן, שבעקבותיו שרה נכנסת להיריון. שרה יולדת ולד מת, ביום שהמלך מתארח ב"איטון פלייס". בהמשך היא נשלחת לחיות באחוזת סאותוולד, וג'יימס מגורש להודו. הוא חוזר לאחר שנים אחדות עם ארוסתו פיליס, בתו של איש צבא ותיק. אך אחרי זמן מה הוא מחליט שהיא אינה מתאימה לו ומבטל את האירוסים.
בסביבות שנת 1905 חוזרת הבת אליזבת מגרמניה. היא אמורה להיות מוצגת לפני המלך ואשתו באירוע חברתי, אך אופייה המרדני והעיקש גורמים לה לברוח מן האירוע. בשיחה עם רוז היא לומדת על התלות ההדדית של כל דרי הבית. אליזבת מתאהבת בברון קלאוס פון רימר הגרמני, אשר מתברר שהוא מרגל שרוצה לנצל את אביה לקידום עסקה צבאית רווחית. אחרי שרוז תופסת את הברון מקיים יחסי מין עם המשרת אלפרד, השניים נמלטים לגרמניה. את אלפרד מחליף אדוארד בארנס, משרת צעיר ותמים, אשר אופיו הלא בוגר מכעיס את הדסון. אחת המשרתות, מרי סטוקס, נאנסת על ידי מיילס רדפורד, בנו של פוליטיקאי בעל השפעה. היא נכנסת להריון אך בני משפחת רדפורד אינם מוכנים להכיר באחריותם, למרות מאמציו של ריצ'רד בלאמי, מערכת המשפט אינה מועילה במקרה זה. מרי נאלצת לעזוב את הבית, עם מעט כסף שאספו עבורה המשרתים.
בקיץ 1906, ליידי מרג'ורי מוקסמת מחבר של בנה, קפטן צ'ארלס המונד, ומתפתח ביניהם רומן. מצפונה מציק לה והיא מנתקת את הקשר שביניהם. עם זאת, כמה שנים מאוחר יותר, לאחר מותו של המונד בהודו, משרתו האישי מנסה לסחוט את ליידי מרג'ורי, כשברשותו מכתבים שכתבה לקפטן המונד. השערורייה נמנעת כאשר תומאס ווטקינס, הנהג של המשפחה, ושרה שחזרה לעבוד בבית המשפחה, מצליחים להחזיר את המכתבים לליידי מרג'ורי.
בשנה שאחר כך (1907), מגיעים מדרום אפריקה מר ומרת ואן גרובן. המשרת שלהם ויליאם כובש את ליבה של אמילי, עוזרת הטבחית. אך גבירתו מתנגדת להמשך היחסים ביניהם, ואמילי תולה את עצמה. גברת ברידג'ס הנסערת ממותה של אמילי, גונבת תינוק שנמצא בעגלתו ליד אחת החנויות, ומסתירה אותו בחדרה. ריצ'רד בלאמי וליידי מרג'ורי דואגים להחזיר את התינוק להוריו, וגברת בריג'ס ניצלת ממאסר רק כאשר הדסון ערב לה, ומבטיח לשאת אותה לאישה אחרי שיפרשו מעבודתם כמשרתים. את אמילי מחליפה דוריס, אחריה מגיעה נלי, ולבסוף, רובי צעירה חרוצה אך איטית ומרגיזה את גברת ברידג'ס לעיתים קרובות.
בשנת 1908 אליזבת מתחתנת עם משורר צעיר בשם לורנס קרברידג'. הוא נמנע מלקיים יחסי אישות עם אליזבת ונישואיהם לא ממומשים. לאליזבת יש רומן עם המו"ל של בעלה, היא נכנסת להריון ויולדת בת, לוסי אליזבת. היא מצטרפת לקבוצה של סופרג'יסטיות מיליטנטיות, המתקיפות את ביתו של פוליטיקאי חשוב, בסוף האירוע רוז מוצאת את עצמה בכלא, שלא באשמתה. מאוחר יותר נוצר קשר בין אליזבת לג'וליוס קארקין, גבר ארמני עשיר, אשר קונה לה חנות כובעים. מסתבר שקארקין מעוניין יותר לפלס לעצמו דרך לתוך החברה האנגלית, מאשר בחיבתה של אליזבת. הוא קונה את בית משפחת בלאמי ב"איטון פלייס", שהם נאלצים למכור אחרי מותו של אביה של מרג'ורי. קארקין נותן את שטר החכירה לאליזבת, והיא נותנת להוריה, אך הם נשארים חייבים לקארקין. ב-1910 אחרי שאליזבת נפרדת מקארקין ומתגרשת מבעלה הוא מהגרת לאמריקה. מאוחר יותר נאמר שהיא נשואה לאדם בשם דאנה.
המשרתת שרה ותומס ווטקינס, שהיה משרתו האישי של לורנס קרברידג', מתאהבים ובפרק "מפגש משפחתי" ("A Family Gathering") נודע שהם נשואים. אך זה עומד בניגוד לנאמר בסדרת הספין-אוף "תומאס ושרה".
1912 - 1914
ליידי מרג'ורי, אחיה הוגו טאלבוט-קארי ואשתו הטרייה מריון וורסלי, נהרגים בטביעת הטיטניק. לפני מותה ליידי מרג'ורי נותנת למשרתת האישית שלה, רוברטס, קופסת תכשיטים ומילותיה האחרונות הם: "שמרי אותם עבורי". רוברטס, שניצלת מטביעה, מסרבת לתת לאיש לגעת בקופסה, כשהיא שומרת אותה בקנאות עבור ליידי מרג'ורי. הייזל פורסט, המזכירה של ריצ'רד, מצליחה לשכנע בעדינות את רוברטס לפתוח את הקופסה, ובכך להשלים עם מותה של גבירתה. רוברטס מתייפחת ואומרת שהיא ניסתה להציל את ליידי מרג'ורי, ובקשה לחזור עם סירת ההצלה לקחתה.
ריצ'רד שכר את שירותיה של הייזל להדפיס את הביוגרפיה שהוא עסוק בכתיבתה. עד מהרה ג'יימס והייזל מתאהבים ולבסוף מתחתנים. הייזל הופכת להיות בעלת הבית, וזמן מה הם מאושרים ביחד, אך הם מתרחקים זה מזו. הניכור ביניהם גדל כאשר הייזל מפילה את עוברה באביב 1914.
ג'ורג'ינה וורסלי בת ה-18 היא בתו החורגת של הוגו טאלבוט-קארי (אחיה של ליידי מרג'ורי). כעת היא יתומה, ובחג המולד 1913 היא מגיעה להתגורר עם משפחת בלאמי. היא גונבת אוכל מהמזווה, כדי לתת אותו לדייזי, המשרתת החדשה. היא נחרדת לגלות את העוני המחפיר שבו חיה משפחתה של דייזי.
רוז המומה לראות את אלפרד, המשרת לשעבר, מופיע לילה אחד בפתח הבית. הוא טוען שמעבידו פיטר אותו והוא כעת חסר בית. היא מסכימה להסתיר אותו במרתף, אך מאוחר יותר היא מזדעזעת לגלות שאלפרד רצח את מעבידו וכעת הוא נמלט מן המשטרה. אלפרד מחזיק את אדוארד כבן ערובה במרתף הפחם, אך הוא נתפס ונעצר. לבסוף הוא מוצא להורג בתליה. בשנה אחר כך רוז מתארסת לזמן קצר לחקלאי אוסטרלי בשם גרגורי וילמוט (קית' בארון). בהתחלה היא מסכימה לעבור לחיות איתו באוסטרליה, אבל אחר כך היא מתחרטת, ומחליטה להישאר בסביבה המוכרת לה באיטון פלייס.
אחרי מותה של ליידי מרג'ורי, כל הונה עובר לילדיה ג'יימס ואליזבת. ריצ'רד נאלץ למכור את שטר החכירה של הבית לבנו ג'יימס. הוא מצליח להרוויח כסף ממידע על מניה שקיבל מחברו במועדון הג'נטלמנים. אחר כך הוא מואשם שלא בצדק בשימוש במידע פנים. התערבותם של הייזל ושל הדסון מונעים פגיעה במוניטין ובקריירה שלו.
באוגוסט 1914 המשרתים יוצאים ליום חופשה ב'הרן ביי' שבקנט. הנאתם מהחופשה נפגמת, כאשר באותו יום מכריזה בריטניה על יציאה למלחמה נגד גרמניה.
1914 - 1918
במלחמת העולם הראשונה ג'יימס מתגייס לצבא, הוא נפצע קשה בחפירות וחוזר להחלים בביתו. ג'ורג'ינה בת דודתו מטפלת בו. היא התנדבה לשמש כאחות ושרתה במלחמה בצרפת. בין המשרתים, אדוארד מתגייס ונלחם בחפירות, הדסון מתנדב כשוטר, רוז עובדת ככרטיסנית באוטובוס, ורובי עוזבת את הבית כדי לעבוד במפעל תחמושת. היא חוזרת לעבודתה כמשרתת אחרי הפיצוץ בסילברטאון (Silvertown explosion). להייזל יש פרשת אהבים קצרה עם סגן ג'ק דייסון, אשר כמוה עלה מהמעמד הבינוני. הוא נהרג כאשר ג'יימס נמצא בחופשה בבית. רוז נפגשת שוב עם גרגורי וילמוט, ולאחר שהתגברו על כמה מכשולים, היא מסכימה להינשא לו כשישוב מהמלחמה, ולנסוע איתו לאוסטרליה. למרבה הצער הוא נהרג, ורוז נשארת שבורת לב. בצוואתו הוא מוריש לה 1200 ליש"ט. אדוארד שסובל מהלם קרב מאושפז בבית חולים, הוא משוחח על כך עם ריצ'רד אשר מתייחס אליו כאל בנו.
ב-1918, עם סיום המלחמה, הייזל מתה בגיל 35, ממגפת שפעת עולמית. מאוחר יותר ריצ'רד מתחתן עם אלמנה צעירה בשם וירג'יניה המילטון, אשר בנה הבכור נהרג באביב 1918, בהיותו בן 17. לווירג'יניה יש שני ילדים נוספים, אליס בת העשר, וויליאם בן שש. ריצ'רד מציע לה נישואים בסוף 1918. ברשימת מקבלי התארים לשנת 1917, ריצ'רד בלאמי מקבל את התואר ויקונט בלאמי מהברשאם, ומתחיל לכהן בבית הלורדים.
1919 - 1930
במשך כל התקופה מ-1903 ועד 1930, כל דיירי הבית גם למעלה וגם למטה עוברים הרפתקאות שונות ומשונות. ג'ורג'ינה וחבריה יוצאים נגד תקופת השפל והקשיים של מלחמת העולם הראשונה, על רקע שנות העשרים הסוערות. העליצות וההשתטות של החבורה מגיעה לקיצה בשני אירועים טרגיים. הראשון, אחד מחבריה של ג'ורג'ינה מאיים להתאבד אם היא לא תנשא לו, וכשהיא דוחה אותו הוא מתאבד בבית ב"איטון פלייס" בעוד שהחבורה חוגגת במסיבה פרועה בסגנון "שנות העשרים הסוערות". המקרה השני הוא כשג'ורג'ינה לקחה בלי רשות את המכונית של ריצ'רד, ונסעה השכם בבוקר למסיבה נוספת. היא גורמת לתאונה, ופוגעת בעובד בדרכו לעבודתו. בחקירת המקרה, כל חבריה נוטשים אותה, פרט לשניים: לליידי דולי העשירה והטיפשה, ולורד סטוקברידג' המשעמם וה"מרובע", הוא עומד לצידה ומעיד לטובתה למרות התנגדות משפחתו. הוא מאוהב מאוד בג'ורג'ינה ועד מהרה גם היא מתאהבת בו. ג'יימס לא מצליח להתאושש מחוויות המלחמה, הוא מועמד לפרלמנט אך לא נבחר.
הוריו של לורד סטוקברידג' שולחים אותו לטיול מסביב לעולם למשך שנה, כדי לוודא שאהבתו לג'ורג'ינה היא אמיתית. באוקטובר 1929 ג'יימס חוזר מביקור באמריקה אצל אליזבת אחותו. הוא התעשר על ידי השקעות בוול סטריט. רוז מפקידה בידיו את הכסף שהוריש לה גרגורי וילמוט, והוא משקיע אותו במניות. עם קריסת הבורסה, ג'יימס מפסיד את כל כספו כמו גם כספים רבים שלווה. הוא נכנס לדיכאון כשהוא חש את החרפה שהטיל משפחתו בכך שלקח כספים מהאנשים שהיו תלויים בו לפרנסתם. ג'יימס מתאבד בחדר בבית מלון.
הפרק האחרון בסדרה מתרחש בשנת 1930. ב-12 ביוני ג'ורג'ינה מתחתנת עם לורד סטוקברידג'. גם מר הדסון וגברת ברידג'ס מתחתנים, הם מחליטים לנהל בית הארחה סמוך לחוף-הים, ולוקחים איתם כעוזרת את רובי פינץ', עוזרת המטבח של גברת ברידג'ס. לורד בלאמי נשא את הנאום האחרון בבית הלורדים, הוא ואשתו וירג'יניה פורשים לווילה קטנה, כאשר הם לוקחים את רוז אתם כמשרתת. אדוארד ואשתו דייזי עולים בדרגה בעבודתם, כאשר הוא הופך להיות רב משרתים, והיא משרתת ראשית בבית הכפרי של המרקיז והמרקיזה סטוקברידג'.
בסצנה האחרונה, רוז עוברת בין החדרים הריקים של הבית ב"איטון פלייס" העומד כעת למכירה. היא שומעת את קולותיהם של ליידי מרג'ורי ומר הדסון ונזכרת באירועים רבים להם הייתה עדה במשך השנים. לבסוף היא שומעת את קולו של ג'יימס המדבר על מותו של גרגורי במלחמה. היא מבינה שזה הזמן לצאת מהדלת הראשית ולעזוב סופית את המקום.
פרקי הסדרה
כותבים רבים לקחו חלק בכתיבת פרקים לסדרה בהם: אלפרד שונסי, ג'ון הוקסוורת', פיי ולדון, טרנס בריידי, שרלוט בינגהם, ג'ון האריסון, ג'וליאן בונד, ריימונד באוורס, ג'רמי פול, רוזמרי אן סיסון, אנתוני סקין ואליזבת ג'יין האוורד.
ההפקה
צילומי הפנים עבור העונה הראשונה והפרק "A Pair of Exiles" מהעונה השנייה הוקלטו באולפני LWT בוומבלי שבלונדון. הצילומים של שאר הפרקים של העונה השנייה והעונות הבאות הוקלטו ב"קנט האוס", האולפנים החדשים של החברה, המוכרים היום בשם "אולפני לונדון".
פרסים
הסדרה "על אדונים ומשרתים" הייתה מועמדת וזכתה בפרסים לאומיים ובינלאומיים רבים. הסדרה הייתה מועמדת לפרס באפט"א בקטגוריית "סדרת הדרמה הטובה ביותר" בין השנים מ-1972 ועד 1975. הסדרה זכתה בפרס ב-1972 וב-1974. ב-1973 פולין קולינס הייתה מועמדת לפרס השחקנית הטובה ביותר על תפקידה כשרה. וב-1975 גורדון ג'קסון היה מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר על תפקידו כמר הדסון.
בארצות הברית הסדרה זכתה בפרס אמי ובפרס גלובוס הזהב. בשנים 1974, 1975 ו-1977 זכתה בפרס אמי כסדרת הדרמה הטובה ביותר. ב-1975 זכתה ג'ין מארש בפרס אמי לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה, וביל ביין זכה בפרס על הבימוי. בשנה שאחרי כן זכתה הסדרה באמי בקטגוריה "Outstanding Limited Series". גורדון ג'קסון זכה בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר, ואנג'לה באדלי הייתה מועמדת בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה. ב-1977 ז'קלין טונג הייתה מועמדת לפרס כשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה.
ב-1975 זכתה הסדרה בפרס גלובוס הזהב כסדרת הדרמה הטובה ביותר והייתה מועמדת באותה קטגוריה גם ב-1978. ג'ין מארש הייתה מועמד לפרס השחקנית הטובה ביותר בדרמה בשנים 1976 ו-1977.
אלפרד שונסי העורך והתסריטאי, היה מועמד פעמיים לפרס אמי, עבור הפרקים "מיס פורסט" ו"עוד שנה". ג'ון הוקסוורת' שהיה המפיק וגם הכותב של חלק מפרקי הסדרה, היה מועמד אף הוא לפרס אמי על כתיבת הפרק "The Bolter". ב-1971 זכתה פיי ולדון בפרס של "גילדת הכותבים של אמריקה" על התסריט שכתבה לפרק הראשון של הסדרה.
סדרת ספין-אוף
אחרי שידור הפרק האחרון של "על אדונים ומשרתים" הועלו רעיונות רבים לסדרות ספין אוף. אחד מהרעיונות היה שהלורד והליידי סטוקברידג' (שמתחתנים בפרק האחרון) יקנו את הבית באיטון פלייס. חברה אמריקאית בקשה להעלות סדרה שבה רוז ומר הדסון מהגרים לארצות הברית. המפיק והשחקן האמריקאי ג'ק ווב רצה שג'ין מארש וגורדון ג'קסון יגלמו את אותן הדמויות כמנהלי סוכנות תעסוקה בלוס אנג'לס. רעיון נוסף היה סדרה שבה מר הדסון יחד עם גברת ברידג'ס ורובי יפתחו בית הארחה על חוף הים. רעיון זה היה עשוי להתממש לולא נפטרה אנג'לה באדלי ב-26 בפברואר 1976.
הספין אוף היחיד שעלה לשידור הייתה הסדרה "תומאס ושרה" ששודרה בשנת 1979, ובה מככבים פולין קולינס וג'ון אלדרטון המגלמים את הדמויות שגילמו בסדרה המקורית.