cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דורותי סטאנג
מורשת
דורותי סטאנג הפכה לסמל של המלחמה לשימור יערות האמזונאס, לזכויות הילידים באמזוניה, ולמלחמה בתאגידי הענק הכורתים ושורפים שטחים עצומים לטובת תעשיית הבקר, ועל חשבון האוכלוסיות המקומיות, מערכות אקולוגיות וזני בעלי חיים, והאקלים. ב-2015 החל תהליך קאנוניזציה שלה, בתור "מרטירת האמזונה". הסיפור שלה הביא תשומת לב עולמית למלחמה המתחוללת באמזוניה בין החוואים הגדולים והתעשיות הבינלאומיות לבין האיכרים הקטנים ופעילים למען הסביבה, ולאלימות הקשה שמתרחשת בגינה: בשלושים השנים האחרונות נרצחו יותר מ-1000 נפשות במסגרת המאבק הזה, כשני שלישים מהם במדינת פארה.
סרט תיעודי
ב-2008 יצא הסרט "הם הרגו את האחות דורותי" של הקולנוען דניאל יונג, אשר נסע לברזיל יחד עם דייוויד סטאנג, אחיה של דורותי, שם הם ביקרו באתר הרצח. הסרט כולל ראיונות עם אנשים שהכירו אותה, עדים, נציגי התביעה וההגנה, ועוד, וכולל תיעוד של ההליכים המשפטיים. את הסרט קריין מרטין שין בגרסה באנגלית, ואת הגרסה בפורטוגזית קריין ואגנר מורה. הסרט זכה בפרס הקהל בפסטיבל South by Southwest, שם הייתה הקרנת הבכורה.
עיבודים ואזכורים נוספים
ב-2009, סיפורה של דורותי סטאנג עובד לאופרה בשם "מלאך האמזונאס", בידי אוון מאק, והועלה לבמה בבית האופרה Encompass New Opera Theatre בניו יורק ב-2010.
בסרט "Cowspiracy" (2014) יש סקירה של סיפורה של סטאנג ורציחתה.
אלכסנדר פלאי
חייו
רעיון האנציקלופדיה העברית החל להתממש בקיץ 1944. אז הוקמה ועדה מייעצת לקביעת מגמתה של האנציקלופדיה. הדפסת הכרך הראשון החלה בקיץ 1948, עם הקמת המדינה. נשיא הכבוד של האנציקלופדיה היה נשיא המדינה, פרופ' חיים ויצמן. העורך של האנציקלופדיה היה פרופ' יוסף קלוזנר ופלאי כיהן כמנהל האנציקלופדיה. הכרך הראשון הקיף את הערכים א' עד אוסטרליה. התצלום הראשון המופיע בתחילת הכרך הוא תצלום מגילת העצמאות של מדינת ישראל. הערך המסיים את האנציקלופדיה בכרך ל"ב הוא "תשרי". לאחר מותו של פרופ' קלוזנר מינה פלאי את בנציון נתניהו לעורך הראשי של האנציקלופדיה.
העבודה על האנציקלופדיה נגמרה בשנת 1980.
לאחר מות אמו, ברכה פלאי, ניהל פלאי חלק מהוצאת הספרים שיסדה, מסדה, אך מצבה הכלכלי של החברה הורע וההוצאה סגרה את שעריה.
הפארק הלאומי בו-הדמה
הפארק הלאומי בו-הדמה (בערבית: الحديقة الوطنية جبل بوهدمة) הוא פארק הממוקם במחוז גפסה ובמחוז סידי בוזיד בתוניסיה. הפארק הוקם ב-18 בדצמבר 1980, והוגדר על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית מאז 28 במאי 2008.
מוריורים
ב-1835 פלשו מאורים מהאי הצפוני של ניו זילנד לאיי צ'טהאם בעזרת ספינות אירופאיות וטבחו באוכלוסייה המוריורית עד להכחדתה. למרות נחיתותם המספרית, הצליחו המאורים בעזרת נשק מודרני כגון רובי מוסקט, להשתלט על המוריורים. כ-10% מהאוכלוסייה, בעיקר נשים וילדים, שופדו על מקלות לצרכים טקסיים או נאכלו בטקסים קניבלים. המוריורים הפכו עבדים ונאסר עליהם לדבר בשפתם או להביא ילדים. ב-1862 נותרו 101 מוריורי בלבד והאחרון שבהם נפטר ב-1933. בימינו נותרו כ-700 איש המגדירים עצמם כמוריורים, רובם אינם חיים באיי צ'טהאם.
חלק מספרו של דוויד מיטצ'ל, "ענן אטלס", מסופר על הרקע של הפלישה המאורית, כמו גם הסרט "ענן אטלס" שמבוסס על הספר.
מלחמת המאורים במוריורים היא הדוגמה הפותחת את הספר "רובים, חיידקים ופלדה", ומהווה "ניסוי היסטורי" טבעי.
מקורם של המוריורים
שבט המוריורים הם צאצאים של הפולינזים, אותם חקלאים שכבשו את ניו זילנד בשנת 1000 לספירה לערך. זמן קצר יחסית לאחר מכן השתלטה קבוצה מהם על איי צ'טהאם ועברה להתגורר שם, וכך התרחש הפיצול בין המאורים למוריורים כאשר המאורים הם אלה שנשארו בניו זילנד והמוריורים הם אלה שעברו להתגורר באיי צ'טהאם. בניגוד למאורים, שפיתחו טכנולוגיה, חברה מרובדת וחקלאות אינטנסיבית, וכן העמידו בראשם מנהיגים וכהני דת, המוריורים נאלצו לנטוש את אורח החיים החקלאי בשל המאפיינים הפיזיים של איי צ'טהאם וחזרו להיות ציידים-לקטים בחברה שוויונית כמעט לחלוטין.
מאפייני שבט המוריורים
המוריורים היו כאמור אוכלוסייה קטנה ביותר. צפיפות האוכלוסייה באיים הייתה 5 אנשים למייל רבוע, בניגוד לאיים הפולינזים אחרים, בהם הצפיפות הממוצעת היתה 120 אנשים למייל רבוע, ובאיים מסוימים 1,100 אנשים למייל רבוע. עובדה זו, יחד עם היותם של איים מבודדים ומרוחקים מאוכלוסיות אחרות, הקשתה על בני המוריורים ליצור קשרים עם שבטים אחרים.
רמת הטכנולוגיה של בני המוריורים הייתה נמוכה ביותר. הכלים שבהם השתמשו היו פשוטים ביותר, וכך גם צורת המגורים, שהסתכמה בבקתות פשוטות. כמו כן, המוריורים התקשו לפתח חקלאות אינטנסיבית וכך גם התקשו לייצר עודפי מזון. מציאות זו מנעה פיתוח של תפקידים הכרחיים לחברה מורכבת, כגון כהני דת, מנהיגים, ביורוקרטים ולוחמים. החברה המאוריורית הייתה שוויונית, למרות המסורת על פיה המנהיגים נבדלו מבני השבט האחרים. לפיכך, המוריורים לא הצליחו לגייס כוח עבודה גדול, וכך גם התקשו ליצור מערכות השקיה מורכבות, מערכת חקלאית ענפה ומתקדמת ומבנים גדולים.
כחלק מניסיונותיהם של המוריורים לשפר את פוריות הקרקע לצרכים חקלאיים, שרפו המאורים קרוב ל-20% משטחי היערות המקומיים, בהם היה נפוץ צמח האשור הדרומי, שלא מיטיב להשתקם משריפות, כך שמרבית היערות לא השתקמו גם מאות שנים לאחר הצתתם.
סופם של המוריורים
ב-19 בנובמבר 1835 הפליגו בספינה 500 מאורים מניו זילנד לאיי צ'טהאם. המאורים היו חמושים ברובים, אלות וגרזנים. ספינה נוספת עם 400 מאורים הגיעה לאי כ-15 ימים לאחר מכן. עם הגעתם לאיי צ'טהאם החלו המאורים לכבוש את כפרי המוריורים ולשעבד את תושביהם. אף על פי שהמוריורים היו רבים מהמאורים, מועצתם של הראשונים החליטה לדבוק בדרכים לא אלימות לפתרון הסכסוך, לרבות הצעה לחלוק את משאבי הטבע באיים, וכך להימנע ממלחמה. עם זאת, טרם העברת המסר למאורים, תקפו המאורים את המוריורים והרגו מאות מהם, ובכלל זה אכלו רבים מהם, והפכו את השאר לעבדים.
הורט
הורט (בהונגרית: Hort) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית.
האזור מיושב לסירוגין מתחילת המאה ה-14 עד ימינו, היישוב עצמו הוזכר לראשונה בכתבים משנת 1332.
יהודי הורט
יהודים חיו בהורט במאה ה-18 ובמאה ה-19. בשנת 1944 נרצחו יהודים מהכפר בשואת יהודי הונגריה.
שושלת ברז'אן
שושלת ברז'אן היא שושלת חסידית מצאצאי רבי משולם שרגא פייבוש הלפרין, רבה של ברז'אן ומחבר הספר "שפת אמת".
תולדות השושלת
רבי משולם פייבוש (תק"ע - י"ט באלול תרל"ו) היה בנו של רבי נפתלי הירץ, תלמידו של החוזה מלובלין ורבה של ברעזאן. היה חתנו (בזיווג שני) של רבי אשר ישעיה רובין מרופשיץ. לאחר פטירת אביו בשנת תר"ה מונה לרב על מקומו. הוא הנהיג עדת חסידים, ובשל זאת בני העיר סילקוהו מהרבנות, למרות פועלם של רבי חיים מצאנז ורבי מאיר מפרמישלאן להשאירו. מאשתו הראשונה נולדו לו בן- הרב חנניה יוסף, ובת- ברכה אשת רבי יעקב יעקבקא הלפרין מסוקולבקה מחבר הספרים ברכת יעקב ויעקב לחק.
אחריו כיהן בנו רבי אברהם זרח אריה לייב (ר' לייבוש) הלפרין. מחבר ספר "אמת יהודה" ו"אמרי יהודה". חתן רבי יואל משאץ. חתנו היה רבי מרדכי בן רבי אליעזר השני מאוזיפולי.
בניו היו:
לאונרדו דל וקיו
לאונרדו דל וקיו (באיטלקית: Leonardo Del Vecchio; 22 במאי 1935 – 27 ביוני 2022) היה איש עסקים איטלקי, יושב ראש ומייסד חברת לוקסוטיקה. החברה היא יצרנית וקמעונאית המשקפיים והעדשות הגדולה בעולם, החברה מעסיקה 77,734 עובדים ובבעלותה מעל 7,000 חנויות ברחבי העולם. על פי מגזין פורבס, דל וקיו היה האדם השני בעושרו באיטליה עם שווי הון שנאמד ב-18.7 מיליארד דולר, והאדם ה-37 בעושרו בעולם.
ביוגרפיה
דל וקיו נולד במילאנו למשפחה דלת אמצעים. אביו נפטר חמישה חודשים טרם לידתו. הוא נמסר לאימוץ במשפחת אומנה מאחר שאמו לא יכלה לדאוג לו כלכלית. החל את הקריירה שלו בתור שוליה של מעבד מתכות, אך החליט לרתום את הידע שלו בעבודה עם מתכת כדי ליצור מסגרות למשקפיים. לכן, עבר בשנת 1961 לאגורדו בנפת בלונו, מקום מושבה של תעשיית יצרני המשקפיים באיטליה. לחברה שהקים בשותפות קרא לוקסוטיקה. בשנת 1967 החל למכור מסגרות שלמות של משקפיים, העסק גדל ונהפך לרווחי מאוד כבר בשנת 1971.
בשנת 1974 רכש חברת הפצה איטלקית. בשנת 1981 פתח סניף בגרמניה. החברה צמחה וגדלה ובשנת 1988 בין חברות העיצוב שאיתן שיתף פעולה נמנתה חברת ארמני.
נפטר במילאנו ב-27 ביוני 2022.
לוי אנקני
לוי אנקני (באנגלית: Levi Ankeny; 1 באוגוסט 1844 – 29 במרץ 1921) היה סנאטור אמריקאי מטעם המפלגה הרפובליקנית, נציג מדינת וושינגטון.
ביוגרפיה
אנקני נולד ב-1 באוגוסט 1844 במחוז ביוקנן, מיזורי. כשהיה בן שש, עבר עם משפחתו לפורטלנד, אורגון. הוא למד באקדמיה של קינגלי בפורטלנד.
לאחר שעבר להתגורר במדינת איידהו, החזיק במגוון משרות, שכללו עבודה כסוכן של חברת "ולס פארגו" ועבודה בתעשייה ומסחר. היו לו עסקים בלויסטון, אורופינו, ופירנצה, איידהו. בראשית שנות ה-70 של המאה ה-19, נבחר לראש העיר הראשון של לואיסטון, איידהו. לאחר סיום כהונתו כראש עיריית לואיסטון, עבר אנקני לוואלה, וושינגטון. שם, החל לעבוד בתעשיית הבנקאות והיה נשיא של שבעת הבנקים במדינת וושינגטון.
באותה תקופה הוא מונה לוועדת התערוכה הפאן-אמריקאית. תערוכה זו הייתה יריד עולמי שנערך בבאפלו, ניו יורק בתחילת המאה ה-20. בסופו של דבר מונה אנקני ליו"ר הוועדה.
בשנת 1902 נבחר אנקני לסנאט של ארצות הברית. הוא כיהן בסנאט בין השנים 1903–1909. בשנת 1908 הוא לא הצליח להיבחר מחדש ובמקומו מונה וסלי ג'ונס. הוא קיבל תפקיד בוועדת הסנאט האמריקאית לחקר החופים והאיים. עם סיום כהונתו בסנאט חזר לתעשיית הבנקאות שבה עבד בוואלה עד סוף ימיו.
אנקני היה חבר במסדר הבונים החופשים. הוא היה אח בלשכת "Willamette מס' 2", פורטלנד, אורגון בשנת 1866. מאוחר יותר, בשנת 1878, הצטרף ללשכת "וואלה וואלה מס' 7" במחוז וושינגטון.
אנקני הלך לעולמו ב־29 במרץ 1921. הוא נקבר בבית קברות של הבונים החופשיים ב-Mountain View. באוקלנד, קליפורניה.
על שמו נקראת העיר אנקני שבמדינת וושינגטון.
פריטי פאטל
פריטי פאטל (באנגלית: Priti Patel; נולדה ב-29 במרץ 1972) היא פוליטיקאית בריטית מהמפלגה השמרנית המכהנת כנציגת מחוז ויטאם בפרלמנט הבריטי.כיהנה כשרת הפנים של הממלכה המאוחדת.
ביוגרפיה
ב-2005 התמודדה בבחירות למושב מחוז נוטינגהאם צפון בפרלמנט הבריטי, אך הפסידה בפער גדול לחבר המכהן מטעם מפלגת הלייבור. בבחירות ב-2010 נבחרה לנציגת מחוז ויטאם בפרלמנט, ומאז נבחרה לשתי תקופות כהונה נוספות. כיהנה כחברה בוועדת התקציב ובוועדת המינהל הציבורי של הפרלמנט. שימשה חברה בשדולה הפרלמנטרית למען חנויות קטנות ובשדולת ההודים-בריטים. כיהנה כחברת הנהלה של המפלגה השמרנית ובנובמבר 2013 מונתה ליושבת ראש ועדת המדיניות של המפלגה.
ביולי 2014 מונתה לסגנית שר האוצר, במאי 2015 מונתה לשרה לענייני עבודה ופנסיה בממשלתו של דייוויד קמרון. ב-14 ביולי 2016 מונתה לשרה לענייני פיתוח בינלאומי בקבינט של תרזה מיי.
בנובמבר 2017 הייתה מעורבת בסערה תקשורתית לאחר שנפגשה במהלך חופשה פרטית בישראל עם בכירים ישראלים בהם ראש הממשלה בנימין נתניהו, מנכ"ל משרד החוץ יובל רותם, יו"ר יש עתיד יאיר לפיד והשר לביטחון פנים גלעד ארדן. הפגישות בוצעו מבלי שדווח על כך למשרד החוץ הבריטי, מה שמהווה הפרת הנהלים של הממשלה הבריטית. לאחר הביקור הציעה השרה פאטל תמיכה כספית בפעילות ההומניטרית של צה"ל ברמת הגולן במסגרת "שכנות טובה", הצעה חריגה לנוכח העובדה שבריטניה אינה מכירה בסיפוח הישראלי של רמת הגולן. בתגובה ראש הממשלה תרזה מיי זימנה את פאטל לשיחת נזיפה. מפלגת הלייבור קראה לחקירה של הפרשה או לפרישת השרה, ואף במפלגתה השמרנית רבים התבטאו נגדה. בעקבות זאת, פאטל הודיעה על התפטרותה מהממשלה כמה ימים לאחר מכן.
ביולי 2019 מונתה לשרת הפנים בקבינט של בוריס ג'ונסון.
במרץ 2020 התפטר המזכיר הקבוע של משרד הפנים פיליפ רוטמן. רוטמן טען שפאטל ארגנה נגדו קמפיין "אכזרי". לאחר מכן הופנו כנגד פאטל טענות נוספות על התנהלות ביריונית והשפלה של עובדי ציבור במשרדה. בעקבות הטענות החליט שר משרד הקבינט מייקל גוב לפתוח בחקירה, שלה היה שותף יועץ ראש הממשלה אלכס אלן. דוח החקירה הושלם, ולפי הצהרה של אלן נמצא בו שהתנהגותה של פאטל חרגה מהקוד המיניסטריאלי ויכולה להיות מתוארת כביריונות. גישתה של פאטל כללה "התנהגות מאיימת או משפילה, הגורמת לאנשים להרגיש חוסר נוחות, פחד, חוסר כבוד וזלזול". על פי הנוהג בבריטניה, מצופה משר שנמצא כי חרג מהקוד המיניסטריאלי להתפטר, ולא קיים תקדים שבו שר שחרג מהקוד נשאר בתפקידו. על אף זאת, החליט ג'ונסון להתעלם מהדוח וקבע שפאטל לא חרגה מהקוד. אלן התפטר מתפקידו במחאה על ההחלטה. פאטל פרסמה התנצלות שאין בה הודאה במיוחס לה בדוח.
בנובמבר 2021 הניחה בפרלמנט הבריטי הצעה המגדירה את חמאס כארגון טרור. ההצעה עברה ובריטניה הכניסה את הארגון לרשימת ארגוני הטרור שלה.
יחד עם עמיתיה למפלגה השמרנית אליזבת טראס, דומיניק ראב, כריס סקימור וקוואסי קווארטנג פרסמה פאטל ב-2012 את הספר "Britannia Unchained: Global Lessons for Growth and Prosperity" הכולל ביקורת על מצבה הכלכלי המתדרדר של בריטניה.
חיים אישיים
פאטל נשואה לאלכס סוייר ואם לבן. היא הינדואית בדתה.
המוזיאון הארכאולוגי (סקופיה)
המוזיאון הארכאולוגי של מקדוניה הצפונית (במקדונית: Археолошки музеј на Северна Македонија) נמצא בסקופיה, בגדה השמאלית של הנהר וארדאר, ליד המוזיאון למאבק המקדוני, המרכז להנצחת השואה של יהודי מקדוניה וגשר האבן.
היסטוריה
האוסף הארכאולוגי הראשון הוקם ב-1920 במסגרת הפקולטה לפילוסופיה של אוניברסיטת סקופיה. ב-1924, הוקם מוסד מוזיאוני, או ליתר דיוק, מוזיאון היסטורי-ארכאולוגי עם לפידריום שנמצא בקורשומלי אן.
במהלך מלחמת העולם השנייה, המוזיאון היה מוכר כמוזיאון הלאומי - סקופיה. אחרי המלחמה עד ל-1963, המטה של המוזיאון הארכאולוגי היה במבנה הישן בצריפי מבצר סקופיה. ב-1955, נפתחה תערוכה קבועה של אנדרטאות אבן - לפידריום, שהוקמה ליד קורשומלי אן.
בתקופה שלאחר רעידת האדמה בסקופיה, בין 1963 ל-1977, שכן המוזיאון הארכאולוגי היה בצריפי קורשומלי אן. ב-1976, נפתח מתחם המוזיאונים מחדש, בו שכן המוזיאון הארכאולוגי עד ל-2014.
תוכן תערוכות המוזיאון
המוזיאון הארכאולוגי מציג כ-7,000 חפצים ארכאולוגיים שהתגלו בחפירות ארכאולוגיות ברחבי מקדוניה הצפונית במהלך 93 השנים האחרונות, והוא המוסד המוזיאוני החשוב והוותיק ביותר במקדוניה הצפונית. הממצאים מוצגים במספר תערוכות: ארכאולוגיה פרהיסטורית, ארכאולוגיה עתיקה, ארכאולוגיה מימי הביניים, נומיסמטיקה, אנתרופולוגיה ולפידריום.
בתוך המוזיאון יש חנות מוזיאון, וכמו כן ספרייה. הספרייה מונה למעלה מ-6,000 ספרים, וכמו כן למעלה מ-20,000 מאמרים מקצועיים ומדעיים של סופרים מקומיים וזרים, מהדורות נדירות, שפורסמו מאז תחילת המאה ה-20. המהדורה העתיקה ביותר ביניהם היא מ-1881.
מפלגת החירות האוסטרית
מפלגת החירות האוסטרית (בגרמנית: Freiheitliche Partei Österreichs; בראשי תיבות: FPÖ) היא מפלגת ימין באוסטריה. המפלגה מזוהה עם הימין הקיצוני באירופה.
היסטוריה
מפלגת החירות האוסטרית נוצרה ב-17 באוקטובר 1955 כמיזוג של פדרציית העצמאים עם מפלגת החירות, שהייתה מפלגה קטנה יחסית. פדרציית העצמאים שנוסדה ב-1949 הייתה חזית של מפלגות שכללו ליברלים תומכי שוק חופשי, פופוליסטים, ניאו נאצים ולאומנים גרמנים, שהמשותף להם היה שאנשיהם לא מצאו את מקומם בשתי המפלגות האוסטריות הגדולות: המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית ומפלגת העם האוסטרית. כנס היסוד של המפלגה התקיים ב-7 באפריל 1956. המנהיג הראשון של המפלגה היה אנטון ריינטאלר, חבר במפלגה הנאצית מאז 1928. לאחר האנשלוס, ריינטאלר היה חבר ברייכסטאג של גרמניה הנאצית, כיהן כשנה כשר החקלאות באוסטמארק תחת ארתור זייס־אינקווארט ואף קיבל דרגת בריגדפיהרר באס אס. לאחר מלחמת העולם השנייה, ריינטאלר נשפט באוסטריה כאחד האחראים לאנשלוס ונגזרו עליו 3 שנות מאסר.
בבחירות בשנת 1965 זכתה המפלגה בשישה מושבים, ובבחירות שהתקיימו ב-1983 זכתה בכ־5-8% מהקולות וב-6–12 מושבים בפרלמנט. בשנים 1970–1971 המפלגה תמכה מבחוץ בממשלת המיעוט של ברונו קרייסקי.
בשנת 1975 דרש סגן יו"ר המפלגה, ד"ר אוטו סקרינצי, מיו"ר המפלגה, פרידריך פטר, להתפטר בעקבות פרסומים לפיהם הוא היה חבר ביחידת רצח של ה-אס אס. המפלגה עמדה לצידו של פטר, שטען שלא השתתף במעשי רצח, וסקרינצי אולץ להתפטר מהמפלגה.
החל משנת 1986 עמד בראש המפלגה ירג היידר, שהוביל את המפלגה בקו לאומני ולצמיחה הדרגתית של המפלגה. הקו הלאומני של היידר הביא לפרישת הליברלים מהמפלגה, ורוב הליברלים שנותרו במפלגה עזבו בשנת 1993.
בבחירות הכלליות ב-1986 זכתה המפלגה ל-10% מהקולות בבחירות הכלליות. בבחירות 1990 הביא היידר את המפלגה לשיא של 18% מהקולות. בעקבות עליית הפרופיל הציבורי שלו זכה היידר לכינוי "נכדו הרוחני של היטלר" בעיתונות הבינלאומית. בנובמבר 1991 זכתה המפלגה להצלחה נוספת, כשקיבלה 22% מהקולות בבחירות לעיריית וינה.
בבחירות של שנת 1999 זכתה המפלגה ב-26.9% מהקולות, ובתחילת שנת 2000 הצטרפה לראשונה לממשלה, בקואליציה יחד עם מפלגת העם האוסטרית בראשות וולפגנג שיסל. קואליציה זו עוררה גל מחאות באוסטריה וברחבי אירופה. ראשי הממשלות של 14 המדינות האחרות באיחוד האירופי החליטו להפסיק את שיתוף הפעולה עם ממשלת אוסטריה, והטילו עליה סנקציות. אוסטרים תומכי הממשלה האשימו את אנשי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, שהתנגדו לממשלה, ואת הנשיא תומאס קלסטיל בהטלת הסנקציות, ואף הטילו ספק בנאמנותם למדינה. בסוף שנת 2000 פרש היידר ממשרת מנהיג המפלגה, והוחלף על ידי סוזאנה ריס-פאסר. צעד זה בא לשכך ביקורת ממדינות זרות, אך בפועל הוסיף היידר לשלוט במפלגה מאחורי הקלעים.
בספטמבר 2002, לאחר ועידת מפלגה מיוחדת בעיירה קניטלפלד שבשטיריה, שנודעה כ"פוטש קניטלפלד", איבדה ריס-פאסר את תמיכתם של רבים מחברי המפלגה ובראשם היידר. בספטמבר 2002 הודיע קאנצלר אוסטריה, וולפגאנג שיסל, על התפטרות ממשלתו ועל פירוק הקואליציה, וקרא לבחירות מוקדמות. זאת יום לאחר שירג היידר נישל את סוזאנה ריס פאסר מתפקידה. בבחירות הכלליות שנערכו בנובמבר של אותה שנה עמד היידר בראש המפלגה. הבחירות הסתיימו בניצחון מוחץ (42.5%) למפלגת העם האוסטרית בראשותו של וולפגאנג שיסל. התמיכה במפלגת החירות, שב-1999 הייתה גבוהה מאשר התמיכה במפלגת העם, הגיעה רק ל-10.6% מהבוחרים, אך מפלגת החירות שוב הצטרפה לקואליציה.
היינץ כריסטיאן שטראכה, המנהיג לשעבר של המפלגה, נחשב כתלמידו של המנהיג הוותיק של מפלגת החירות האוסטרית, ירג היידר, אך החל להתנגד לו כתוצאה ממאבק שהלך וגדל בתוך המפלגה בינואר 2005. לאחר סדרה של הפסדים בבחירות המדינה, פשטו שמועות כי שטראכה יתמודד על תפקיד מנהיג המפלגה הלאומית כנגד אחותו של היידר, אורסולה האובנר. סיכון גבוה של תבוסה מול שטראכה היה כנראה אחד המניעים של היידר להקים מפלגה חדשה, הברית למען עתיד אוסטריה (BZÖ).
לאחר הפילוג, התוצאות של מפלגת החירות האוסטרית בבחירות המדינה היו מעורבות בין המפלגות, אך היא עלתה על הציפיות בבחירות וינה באוקטובר 2005. שטראכה עצמו היה מועמד מוביל בווינה, והמפלגה קיבלה 14.9% מהקולות.
בשנת 2010 בבחירות לראשות העיר וינה, למועצת העיר ולמועצות האזוריות, מפלגת החירות האוסטרית קיבלה 26% מהקולות, שהגדילו את מספר מושביה במועצת העיר ל-27. התמיכה הייתה חזקה ביותר בקרב צעירים מתחת לגיל 30.
באפריל 2016 ביקר מנהיג המפלגה היינץ כריסטיאן שטראכה בישראל.
בבחירות לנשיאות אוסטריה שנערכו ב-2016 זכה נציג המפלגה, נורברט הופר, ב-36% מהקולות בסיבוב הראשון, אך בסיבוב השני הפסיד בפער קל לאלכסנדר ואן דר בלן. בעקבות עתירה של מפלגת החירות למערכת המשפט, הנוגעת לאי-סדרים בבחירות, בוטלו תוצאותיהן, ואן דר בלן לא נכנס לתפקידו, ונקבע סיבוב שני חוזר. ואן דר בלן ניצח בבחירות החוזרות שנערכו בדצמבר בהפרש גדול, והיה לנשיא אוסטריה הנבחר.
במאי 2019 התפוצצה פרשת איביזה (אנ'), במסגרתה נחשף סרטון בו נראה שטראכה, שכיהן כסגנו של סבסטיאן קורץ, מציע חוזים ממשלתיים לאישה שהתחזתה לאחייניתו של אוליגרך רוסי תמורת תמיכה כספית במפלגתו, והשתלטות על עיתון והטייתו לטובת מפלגת החירות. בעקבות החשיפה התפטר שטראכה מכל תפקידיו, וב-19 במאי הודיע קורץ על פירוק הקואליציה ועל בחירות בזק בספטמבר. נורברט הופר החליף את שטראכה כראש המפלגה, והרטוויג לגר (גר'), שר האוצר, החליף אותו בתפקידו כסגן הקנצלר. ב-27 במאי 2019 הפסיד קורץ בהצעת אי-אמון שהוגשה על ידי הסוציאל-דמוקרטים ונתמכה על ידי מפלגת החירות האוסטרית במועצה הלאומית של אוסטריה, הבית התחתון של הפרלמנט האוסטרי. בעקבות הצבעה ב-3 ביוני מינה נשיא אוסטריה, אלכסנדר ואן דר בלן, את נשיאת בית המשפט החוקתי בריגיטה בירליין כקנצלרית זמנית עד הבחירות.
בבחירות שנערכו בספטמבר 2019 נחלשה המפלגה, איבדה שליש מכוחה, וחזרה לאופוזיציה. ביוני 2021 פרש הופר מראשות המפלגה והוחלף על ידי שר הפנים לשעבר הרברט קיקל, שכיהן גם כמזכ"ל המפלגה בין 2005 ל-2018.
ב-30 במרץ 2023, מחוקקים מהמפלגה עזבו את הבית התחתון של הפרלמנט של אוסטריה במהלך נאומו של נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי כמחאה נגד הפגיעה בעקרון הנייטרליות הלאומי של אוסטריה.
מצע
המפלגה מובילה קו לאומני של התנגדות למעורבות של האיחוד האירופי בענייני אוסטריה והתנגדות להגירה, במיוחד של מוסלמים, לאוסטריה. המפלגה מתנגדת לכניסת טורקיה לאיחוד האירופי, מבקשת להוריד את התקציב שאוסטריה מעבירה לאיחוד, ולשמור על הנייטרליות הצבאית של אוסטריה.
שדה (תשכיל)
שַדַّה (בערבית: الشَّدَّة, בתעתיק מדויק: אלשַּדַّה) היא אחת מסימני התשכיל. היא מסמלת הכפלת עיצור, בדומה לדגש החזק בעברית. צורתה היא מעיין "ש" והיא נכתבת מעל האות. הפירוש במילולי של המילה "שדה" הוא "מוגבר", כאשר פירוש המילה "תשדיד" מתייחסת ל"הגברה", כלומר לפעולה של הוספת השדה. שדה היא החרכּה היחידה שמסומנת לעיתים קרובות גם בטקסט בלתי-מנוקד כדי למנוע בלבול, לדוגמה בין مدرسة (מַדְרַסַה = בית ספר) ו-مدرّسة (מֻדַרִּסַה = מורה). כאשר השדה באה מעל אות המנוקדת בכסרה, ניתן לכתוב את הכסרה לא רק מתחת לאות אלא, כמקובל בספרות, בין השדה לאות. לעיתים קרובות משתמשים בשדה גם בתעתיק לעברית, בעיקר כאשר רוצים לסמן שדה באותיות שלא ניתן לסמן בהן דגש חזק עברי (כגון ע ו-ח).
סיווג השדה
השדה כתובה מעל האות כמו האותיות של התשכיל, אך היא נחשבת בשפה הערבית כאות ומייצגת את הגיית האות בהגייה מודגשת.
קילר קלי
ארגונים עצמאיים (2016–היום)
לורנסו ערכה את הופעת הבכורה שלה בזירה באוקטובר 2016 תחת שם הבמה קלי במהלך קרב באטל רויאל. במאי 2017, קלי ערכה את הופעת הבכורה שלה בארגון World Stars Of Wrestling בקרב שבו הפסידה לנינה סמואלס. שלושה חודשים לאחר מכן, היא החלה להתחרות תחת שם הבמה קילר קלי והתחרתה בקרב הבכורה שלה בארגון Revolution Championship Wrestling, שבו הפסידה לקמיל. בחודש מרץ של שנת 2018, היא ערכה את קרב הבכורה שלה בארגון Pro-Wrestling: EVE, שבו הפסידה לצ'ארלי מורגן.
Westside Xtreme Wrestling (2017–היום)
קילר קלי ערכה את קרב הבכורה שלה בארגון wXw בשנת 2017, בקרב שבו הפסידה ללאורה די מתיאו. במופע ה-17 של הארגון היא הפכה לאלופת הנשים של wXw לאחר שניצחה את מלאני גריי. חודש לאחר מכן הפסידה את האליפות לטוני סטורם.
Progress Wrestling (2018)
ביולי 2018 היא ערכה את הופעת הבכורה שלה בארגון ההיאבקות Progress בהפסד לטוני סטורם.
דירוג המדינות לפי צריכת המזון לנפש
צריכת מזון היא כמות המזון הזמינה לצריכה אנושית על פי הערכת ארגון המזון והחקלאות של האו"ם (FAO). ייתכן שהצריכה האמיתית נמוכה יותר היות שיש פחת מזון במשקי הבית, בין היתר באחסון ובהכנה, בשאריות הנזרקות ובהעברה לצריכת בעלי חיים.
לפי ארגון המזון והחקלאות, צריכת האנרגיה היומית המינימלית הדרושה לאדם היא בממוצע 1,800 קילוקלוריות.
דניאל הולצקלו
דניאל קן הולצקלו (באנגלית: Daniel Ken Holtzclaw; נולד ב-10 בדצמבר 1986) הוא קצין סיור לשעבר במשטרת אוקלהומה, שהורשע בדצמבר 2015 בעבירות רבות של אונס, הטרדה מינית, מעשי סדום בכפייה ואישומים מיניים אחרים.
הולצקלו הורשע בשמונה עשר סעיפים שבהם היו מעורבים שמונה נשים שונות. לטענת חוקרי המשטרה, הולצקלו עשה שימוש לרעה בתפקידו כקצין על ידי ביצוע בדיקות רקע כדי למצוא מידע שיכול לשמש בכפיית קורבנות למין. במהלך המשפט הטילה ההגנה ספק באמינות הקורבנות במהלך החקירה הנגדית והציגה את רישומיהן הפליליים. מתוך שלוש עשרה הנשים שהאשימו את הולצקלו, כמה מהן היו בעלות עבר פלילי כמו מעצרי סמים וכולן אפרו-אמריקאיות. התביעה טענה כי הולצקלו בחר בהן בכוונה מסיבות אלה.
הולצקלו כפר באשמה בכל ההאשמות. ב-10 בדצמבר 2015 הוא הורשע ב-18 מתוך 36 אישומים, וב-21 בינואר 2016 נגזרו עליו 263 שנות מאסר. הולצקלו המשיך לטעון שהוא חף מפשע. ב-1 באוגוסט 2019 נדחה ערעורו על ידי בית המשפט לערעורים פליליים באוקלהומה, אשר אישר את הרשעותיו וגם את עונש המאסר. ההגנה עתרה לבית המשפט העליון של ארצות הברית על בסיס מיזוג שבע עשרה התיקים יחד תוך ערעור אמינות הקורבנות. ב-9 במרץ 2020 סירב בית המשפט העליון לעתירה ודחה אותה.
ראשית חייו
דניאל הולצקלב נולד ב-10 בדצמבר 1986, בגואם, לאריק הולצקלו וקומיקו הולצקלו, שהיא יפנית. אביו הוא סגן במשטרת אניד, כ- צפונית לאוקלהומה סיטי. הולצקלו סיים את לימודיו בתיכון אניד בשנת 2005. בהיותו שם שיחק פוטבול כשחקן קו אחורי, וקבע שיא בית ספר של 25 תיקולים במשחק. הוא שיחק גם באוניברסיטת מזרח מישיגן, שם סיים תואר במשפט פלילי בשנת 2010. לאחר סיום הלימודים, הולצקלו ניסה ללא הצלחה לגייס להתקבל לקבוצת NFL. בעקבות זאת הצטרף למשטרת אוקלהומה סיטי.
אישומים
העבירה שהובילה למעצרו של הולצקלו אירעה בסביבות השעה 02:00 ב-18 ביוני 2014, לאחר שהולצקלו כבר סיים את משמרתו בצד הצפון מזרחי של אוקלהומה סיטי ונסע למעונו בניידת המשטרה שהוקצתה לו. במהלך אותה תקופה, כך אמרו במשטרה, עצר הולצקלו רכב נוסע. הנהגת הייתה ג'אני ליגונס, אישה בת 57 שעברה באזור העני. בניגוד לנשים אחרות שהמשטרה אמרה שהוא ניצל, היא לא הייתה ענייה ולא היה לה שום רישום משטרתי. ליגונס אמרה כי לפני שאילץ אותה לערוך בו יחסי מין אוראליים, הולצקלו גרם לה להרים את חולצתה ולהוריד את מכנסייה. היא העידה שהתחננה בפניו שיפסיק ופחדה על חייה. ליגונס מייד הגישה תלונה נגדו.
כאשר הולצקלו דיווח לתחנת חטיבת ספרינגלייק של משטרת אוקלהומה סיטי באחר הצהריים שלאחר מכן למשמרת היומית שלו בין השעות 16:00-22:00, הוא נשלף הצידה והועבר לחקירה ביחידה לפשעי מין במחלקה, לחוקרים קים דייוויס ורוקי גרגורי. לאחר היותו אזהרת מירנדה, הוא עבר חקירה בת שעתיים שבמהלכה הוא הכחיש מכל וכל את ההאשמות של התנהגות בלתי הולמת ונערכה לו בדיקת דנ"א. בתום החקירה, שני הבלשים אמרו להולצקלו כי הם סבורים כי הוא אינו דובר אמת, בהתבסס על ראיות קודמות ועל הצהרות של קרי האנט, חברתו המשותפת בת ה-25, היו מנוגדים לטענות שהולצקלו מסר בפני בלשים. בזמן ששוחרר לאחר החקירה, נתפסו עמלת כרטיסי הכניסה של הולצקלו, חולצת מדים ומכנסיים, תגים, כלי ירייה (אקדח ורובה ציד), רדיו ומפתחות לרכב המשטרה שהוקצה לו, והוא נשלח לחופשה מנהלתית ללא הגבלת זמן. לאחר שבסופו של דבר חקירה נוספת העלתה תריסר מתלוננות נוספות, הולצקלו נעצר כעבור חודשיים ב-21 באוגוסט 2014, ובמקור הואשם ב-16 (ובסופו של דבר 36) עבירות של התעללות מינית, כולל אונס בדרגה הראשונה והשנייה, הטרדה מינית, ביצוע מעשה סדום אוראלי בכוח.
במהלך בחינת של המקרה של ליגונס, שני בלשי עבירות המין זכרו דיווח קודם על מין אוראלי כפוי שבוצע על ידי שוטר. במבט לאחור ברישומי המשטרה, הבלשים מצאו את הדיווח על אישה שלדבריה נעצרה במאי 2014 והועברה לאזור מבודד על ידי קצין שאילץ אותה לבצע מין אוראלי. בזמן הדיווח שלה לא נעשתה כל פעולה, אך כאשר הבלשים יצרו קשר עם האישה, היא הראתה להם את המסלול שעבר הקצין בליל הפיגוע, והוא תאם את מסלול ה-GPS של הולצקלו באותו ערב. לאחר מכן סקרו הבלשים את ההיסטוריה המתועדת אוטומטית של הולצקלו בהפעלת שמות דרך שני מאגרי המחלקה, וחיפשו במיוחד אנשים שנבדקו מספר פעמים, והם מצאו את אותן נשים. בחקירה הראשונית שש נשים היו מוכנות להתייצב ולהעיד, ומכשיר ה-GPS במכונית הסיור של הולצקלב הציבה אותו בזירת האירועים. ברישומי המשטרה עולה כי הוא הזמין צו לכולן. חקירתם כיסתה תקופה של שישה חודשים, שהתחילה עם האישה הראשונה שהייתה מוכנה להתייצב, אישה שהולצקלו עצר בגין החזקת סמים בדצמבר 2013, שאילת אותה לבצע מעשי סדום אוראלי כשהיא אזוקה למיטת בית חולים.
האשמות בתקיפה מינית ואונס
בסופו של דבר, חקירת המשטרה הפגישה 13 נשים שהיו מוכנות להעיד; דיווחים שפורסמו לא כללו מידע על נשים נוספות אפשריות שלא היו מוכנות להעיד. האירוע המוקדם ביותר שהתגלה היה מ-20 בדצמבר 2013, שם אמרה אישה שהיא נעצרה בגין החזקת סמים, אושפזה ונאלצה לעשות מין אוראלי בזמן שהיא אזוקה למיטת בית החולים שלה. היא אמרה שהוא שוב התקדם אליה בכמה מקרים לאחר ששוחררה מהכלא. האישה אמרה שהיא שוכנעה להאמין שהיא תשוחרר אם תעשה מין אוראלי בהולצקלו. "לא חשבתי שאף אחד לא יאמין לי", העידה בשימוע לפני משפט. "הרג'תי שכל המשטרה תעבוד יחד."
ב-27 בפברואר 2014, ככל הנראה, הולצקלו משך אישה שישבה במכונית חונה מחוץ לביתה, חיבק את שדיה של האישה, ואמר לה: "אני לא הולך לקחת אותך לכלא. פשוט שחקי לפי הכללים שלי." לדבריה, הוא חזר לביתה שוב ושוב ופרץ אליו פעם אחת. במשפטו אמרה שהיא לא הודיעה למשטרה כי היא לא מאמינה שמישהו יאמין לה כי "אני נקבה שחורה."
התקריות בהן מואשם הולצקלו:
בחירת מושבעים
חבר המושבעים הסופי היה חבר מושבעים שהורכב משמונה גברים וארבע נשים, כולם לבנים. שלושה גברים שחורים נבחרו למאגר הראשון של 24 המושבעים הפוטנציאליים, אך בסופו של דבר נדחו.
המשפט
הולצקלו, שהיה בחופשה מנהלתית בתשלום מאז שהואשם באוגוסט 2014, פוטר בינואר 2015 ומשפטו החל ב-2 בנובמבר 2015. הוא התמודד עם 36 אישומים וכפר בכולם.
בבית המשפט, התובעים הציגו ראיות DNA שנמצאו על החלק הפנימי של מדי השוטר של הולצקלו קרוב לרוכסן. לאחר השימוע הצהירה משפחתו כי "העובדות הן כי אין DNA המקשר אותו לאחת מהנשים הללו." על פי הניו יורק טיימס, לעומת זאת, הדנ"א אכן תאם לאחד הקורבנות, נערה בת 17. הדנ"א שנמצא היה של העור; ה דנ"א של הולצקוב לא נמצא באותו אזור לבוש בו נמצאהדנ"אA של המאשימה תן -17. סנגורו של הולצקלו הסביר את נוכחותם של תאי העור כ"העברה משני "לפיה ידיו של הולצקלב אולי באו במגע עם תאי העור של האישה כאשר חיפש את ארנקה ובהמשך העביר אותם לאזור הרוכסן במכנסיו. במהלך המשפט ההגנה התרכזה באורחות חייהם של המאשימות וקראה לעד אחד בלבד, חברה לשעבר של הולצקלב שהעידה כי מעולם לא הפגין התנהגות אגרסיבית או בלתי הולמת מינית.
בהצהרה שפרסם מפקד משטרת אוקלהומה סיטי ביל קיטי נכתב, בין השאר: "אנו מרוצים מהחלטת המושבעים ומאמינים בתוקף כי הצדק הושג."
בראיון שנערך בשנת 2016 הולצקלו המשיך לטעון לחפותו.
הליך ערעור
בחוות דעת מ-1 באוגוסט 2019, בית המשפט לערעורים פליליים באוקלהומה דחה את ערעורו של הולצקלו. פסק הדין, שנכתב על ידי השופטת דנה קוהן, דחה את טענות עורכי הדין של המערערים בדבר ראיות לא מספקות וכן על הליך פסול לאיחוד כל 36 האישומים. חוות הדעת השמיצה את האשמות בדבר "אווירת קרקס", וציינה כי חבר המושבעים המליץ לזכות בגין מחצית מהאישומים. בהסכמתו כינה השופט דייוויד לואיס את הולצקלו כ"טורף מיני". בגנותם הפומבית של פסק הדין, משפחתו ותומכיו של הולצקלו כינו את תיאורו של לואיס "טענה מרושעת ושקרית".
ב-9 במרץ 2020 נדחתה על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית עתירתו למתן צו עיון מחדש.
ויליאם גריסון
'''ויליאם פ. גריסון (באנגלית: William F. Garrison''') הוא מייג'ור גנרל בדימוס בצבא ארצות הברית. שימש בין השאר כמפקד וכוח דלתא כמפקד כוח המשימה ריינג'ר בסומליה.
קריירה צבאית
גריסון החל את דרכו בצבא ארצות הברית ב-1966 כטוראי. הוא לחם במלחמת וייטנאם, השלים קורס קצינים ושירת בכוחות המיוחדים. במהלך המלחמה לקח גריסון חלק במבצעים מיוחדים במסגרת תוכנית פניקס. בין השנים 1985–1989 שירת כמפקד כוח דלתא.
לאחר מכן שימש כמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים עד שנת 1994. במקביל לכך שימש בשנת 1993 כמפקד כוח המשימה ריינג'ר בסומליה, אשר כלל בתוכו את הגדוד ה-3 של חטיבת הריינג'רס ה-75, פלגה של כוח דלתא, ממסוקים וטייסים של מן הרגימנט האווירי למבצעים מיוחדים ה-160 וכוחות סיוע. גריסון פיקד על כוח זה במספר פשיטות ומבצעים מיוחדים כנגד המיליציות החמושות משבט חבאר-גידר, ובהם בין היתר בקרב מוגדישו. בתפקידו הבא שירת כמפקד בית הספר ללוחמה מיוחדת על שם ג'ון קנדי בפורט בראג. לאחר מכן השתחרר מן השירות.
המפץ הגדול - דמויות
המפץ הגדול היא קומדיית מצבים אמריקאית של CBS שנהגתה והופקה על ידי צ'אק לורי וביל פארדי. הסדרה שודרה לראשונה ב-CBS ב-24 בספטמבר 2007 והיא עוסקת בשני גאונים צעירים, אחד מהם פיזיקאי תאורטי והשני פיזיקאי ניסיוני, שעובדים במכון הטכנולוגי של קליפורניה וגרים בדירה מול מלצרית עם שאיפות להצליח בעסקי השעשועים כשחקנית. התכונות החנוניות והאינטליגנציה הגבוהה שיש להם מוצגים בסדרה בניגוד לכישורים החברתיים שאין להם.
הדמויות הראשיות
שחקנים אלו היו בסדרה מאז התחלתה. למעט מקרים מסוימים, הדמויות שלהם הופיעו בכל הפרקים.
לאונרד הופסטטר
ד"ר לאונרד (מבוטא לעיתים "לנארד") ליקי הופסטטר (ג'וני גאלקי) הוא פיזיקאי ניסיוני עם מנת משכל של 173. הוא במקורו מניו ג'רזי וקיבל את הדוקטורט שלו כשהיה בן 24. הוא חולק דירה עם עמיתו וחברו שלדון קופר. אחד מקווי העלילה המשעשעים בסדרה, שקיים עוד מפרק הפיילוט, הם היחסים בינו לבין פני. המתח המיני הבלתי פתור בינו לבין פני הוא מקור מרכזי לדרמה בסדרה. לנרד ופני היו חברים במהלך רוב העונה השלישית והעונה השישית. לנרד היו יחסים רומנטיים, מלבד פני, עם עמיתתו לעבודה ד"ר לזלי וינקל, הרופאה ד"ר סטפני ברנט, צרפתייה בעלת דוקטורט בספרות ששמה לא ידוע והמרגלת הצפון קוריאנית ג'ויס קים. לאחר הפרידה שלו מפני, לנרד החל מערכת יחסים עם פרייה קוטרפאלי, אחותו של ראג'. נרמז בסדרה שהיה להם מפגש מיני קצר לפני תחילת הסדרה בהזדמנות שבה ביקרה פרייה את ראג'. חוץ ממנו, יש עוד שלושה בעלי דוקטורט במשפחתו: אמו, ד"ר בוורלי הופסטטר, אביו ואחותו ששמה לא ידוע. יש ללנרד גם אח שהוא פרופסור למשפטים באוניברסיטת הרווארד. בעונה החמישית, לאחר הפרידה מפריה קוטראפלי, חזר לאונדר לפני. בסוף העונה השביעית לנרד מתארס עם פני. ופרק האחרון של הסדרה מתגלה שפני בהריון עם בת
שלדון קופר
ד"ר שלדון לי קופר (ג'ים פרסונס) הוא פיזיקאי תאורטי בעל דוקטורט במדעים ומנת משכל של 187. הוא במקור ממזרח טקסס. הוא היה ילד פלא, החל ללמוד בקולג' בגיל 11 וקיבל את הדוקטורט שלו בגיל 16. הוא זהיר יתר על המידה. שלדון מציג הקפדה על שגרה עד כדי הפגנת הפרעה אובססיבית כפייתית, כמו למשל הצורך הכפייתי שלו לדפוק שלוש פעמים על הדלת, לומר את שמו של האיש (/אנשים) שאותו הוא מחפש אחרי שלוש דפיקות והשלמתה של השגרה אפילו אם האיש פתח את הדלת לפני שהוא סיים את הדפיקות. הוא מראה חוסר הבנה של אירוניה וסרקזם וחש עליונות אינטלקטואלית על כולם. בניגוד למשפחתו של לנרד, שלדון נראה ייחודי בין בני משפחתו: אביו, ג'ורג', שמת לפני התחלת הסדרה, תואר כטקסני סטריאוטיפי שאהב כדורגל אמריקאי, ירי בצלחות חרס, ושתייה חריפה, אמו, מרי, היא נוצרית אוונגליסטית אדוקה, שאינה חכמה בכלל ביחס לחכמתו של שלדון (אם כי היא מציגה הרבה מאוד שכל ישר). אחותו התאומה, מיסי, וגם אחיו ג'ורג' הבן, תוארו על ידי מרי, אמו, בתור "טיפשים כמו מרק". בכל פעם שהוא מספר בדיחה או עושה מתיחה הוא, בדרך כלל, מדגיש את זה עם המילה "באזינגה!" (Bazinga). בסוף העונה ה-11 מתחתן עם איימי פארה פאולר, ויחד איתה זוכה בפרס נובל בפרק הסיום של העונה ה-12.
פני טלר
פני טלר (קיילי קווקו), היא שחקנית כושלת אשר מתגוררת בשכנות לשלדון ולנרד. במקור היא מאומהה, נברסקה, ועובדת כמלצרית לפרנסתה במסעדת הצ'יזקייק פקטורי. בהמשך הסדרה היא זונחת את חלומה להיות שחקנית, ומתקבלת לעבודה כמוכרת תרופות בחברה גדולה. במהלך הסדרה היו לה כמה וכמה דייטים עם אנשים שונים, ביניהם קורט, סטיוארט וזאק. לנרד ערג לפני בעונה הראשונה והם יצאו לדייט אחד בתחילת העונה השנייה שהוביל לאי נוחות מסוימת. הם התחילו לצאת שוב והיו זוג במשך רוב העונה השלישית אך לבסוף נפרדו. הפרידה הגיעה לאחר שלנרד אמר לפני שהוא אוהב אותה, אך היא לא הייתה מוכנה להגיד לו את אותו הדבר, מכיוון שרגשותיה לא היו זהים לשלו. מאוחר יותר במהלך הסדרה היא התחרטה על החלטתה פעמים רבות. פני הושפעה במידה מסוימת על ידי החבורה, כולל אובססיה למשחקי אינטרנט, התייחסויות בדבריה למסע בין כוכבים, והבנה שהיא חייבת לצאת עם גברים יותר אינטליגנטים. היא כעסה לעיתים קרובות על אישיותו החנונית והמנותקת–חברתית של שלדון, אבל הם הראו אחד לשני במספר הזדמנויות שהם חברים טובים. בעונה החמישית פני חוזרת ללנרד, ובסוף העונה השביעית השניים מתארסים.
האוורד וולוויץ
הווארד יואל וולוויץ (סיימון הלברג) הוא מהנדס במחלקה של מכון הטכנולוגי של קליפורניה להנדסה. לעיתים קרובות הוא נמצא בדירה של לנרד ושל שלדון. שלא כמו שלדון, לנרד וראג', להווארד אין דוקטורט. הוא מגן על זה בהצביעו על כך שיש לו תואר שני בהנדסה מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס והוא מעצב רכיבים ומכשירים לחלל. הווארד חי עם אמו השתלטנית, המתייחסת אליו כמו ילד. אף על פי שלפעמים הוא מביע רוגז על טיפול זה, לרוב נראה שהוא מעדיף את זה. הווארד משתגע מתכונות מסוימות של אמו ומשתף את החבורה בשגרה שלו איתה. אביו עזב אותם כשהוא היה 11, והסיבה לכך אינה ידועה. הווארד הוא רודף נשים ומנסה משפטי פתיחה בכל פעם שאשה נוכחת, דבר שלעיתים קרובות מתפרש כבלתי הולם. הוא יהודי, אם כי אינו אדוק באמונתו ובקיום מצוות. הווארד יצא לזמן קצר עם ברנדט רוסטנקובסקי בעונה השלישית. לאחר קשיים מסוימים, הם חזרו להיות ביחד בעונה הרביעית והתארסו במהלכה. בסוף העונה החמישית הווארד מתאמן בנאס"א כאסטרונאוט וטס לתחנת החלל הבינלאומית. הווארד וברנדט התחתנו לפני שהוא טס לחלל, ולבסוף עברו לגור ביחד. אמו מתה בעונה השמינית. נולדו לו שני ילדים: האלי ומייקל, על שם אביה של ברנדט.
ראג'ש קוטרפאלי
ד"ר ראג'ש ראמאיין קוטרפאלי (קונאל נייאר) הוא החבר הטוב ביותר של הווארד וולוויץ, ועוד גאון בחבורה (שמו מתקצר, לרוב, לראג'). הוא במקור מניו דלהי, הודו. הוא עובד במחלקה לפיזיקה במכון הטכנולוגי של קליפורניה, ההתמחות שלו שם היא באסטרופיזיקה. כמו חבריו, הוא בעל אובססיה למדע בדיוני וספרי קומיקס בכלל. הוא בדרך כלל שואל שאלות משונות על החיים בספרי מדע בדיוני שונים כאשר רביעיית החנונים אוכלים או בדירה של שלדון ולנרד. ראג' ביישן מאוד בסביבת נשים ובעונות הראשונות לא היה מסוגל לדבר איתן, אלא אם שתה משקה אלכוהולי. כאשר פני או ברנדט היו לידו, ראג' בדרך כלל לחש את מה שרצה לומר להווארד או ללנרד, שהיה חוזר או מגיב למה שראג' אמר בקול רם. ראג' בא ממשפחה עשירה מאוד בהודו, ולעיתים קרובות מתקשר עם הוריו, ד"ר וגברת קוטרפאלי, באמצעות מצלמת רשת. במהלך הסדרה הוריו התגרשו.
שחקנים אלו התחילו בתור דמויות חוזרות, וקודמו מאוחר יותר לתפקיד ראשי. הדמויות שלהם לא הופיעו בכל הפרקים, והשחקנים קיבלו קרדיט רק בפרקים שהופיעו בהם.
ברנדט מריאן רוסטנקובסקי-וולוויץ
ד"ר ברנדט מאריאן רוסטנקובסקי (מליסה ראוש) עבדה בתחילה כמלצרית יחד עם פני במסעדת הצ'יזקייק פקטורי כדי לממן את לימודיה, ולאחר שקיבלה את הדוקטורט שלה במיקרוביולוגיה, עברה לעבוד בחברת תרופות גדולה. בדיחה חוזרת בסדרה היא התייחסות לטיפולה של ברנדט בדגימות ביולוגיות זיהומיות לפני הכנת/אכילת מזון, או מגע גופני עם אנשים. הווארד מבקש מפני שתשדך לו את אחת מחברותיה, והיא מחליטה לשדך לו את ברנדט. בהתחלה הם לא מסתדרים משום שנראה כי אין להם דבר במשותף, אך מאוחר יותר הם מגלים שלשניהם יש אמהות שתלטניות ומתחילים להתחבר. בתחילת הקשר ביניהם מטיל הווארד ספק ברגשותיו לברנדט, משום שציפה למשהו טוב יותר, לדבריו, אך לבסוף הוא מבין שברנדט מייצגת הזדמנות לפתח מערכת יחסים אמיתית שתשרוד, ולכן, באופן אימפולסיבי, הוא מציע לה נישואין. אף על פי שברנדט דוחה את הצעתו הם נשארים ביחד לפרק זמן מסוים, אשר בסופו הם נפרדים משום שברנדט תופסת את הווארד באמצע סייבר סקס עם "הטרולית גלסינדה", במשחק המחשב World of warcraft. (מאוחר יותר התברר שהטרולית הייתה שרת מהאוניברסיטה). בהמשך השניים דנים בבעיותיהם, חוזרים להיות ביחד, ולבסוף מתחתנים. לאחר שהיא והווארד מתחתנים השם שלה משתנה לד״ר ברנדט מאריאן רוסטנקובסקי-וולוויץ.
איימי פארה פאולר
ד"ר איימי פארה פאולר (מים ביאליק) היא דוקטור לנוירוביולוגיה (גם בחייה האמיתיים של ביאליק יש לה דוקטורט בנוירוביולוגיה). בתחילה מצטרפת איימי לחבורה על תקן "החברה האפלטונית" של שלדון, ובהמשך הופכת לבת זוגו. הווארד וראג' פותחים לשלדון כרטיס באתר היכרויות ללא ידיעתו, (על ידי מילוי תשובות שהוא היה נותן אילו היה פותח את החשבון בעצמו), ומגלים שהאתר התאים לו את איימי. הם מצליחים לשכנע את שלדון לפגוש אותה, וכשהשניים נפגשים הם מגלים שיש להם תכונות דומות רבות, והתאמה אינטלקטואלית גדולה. פעמים רבות איימי מתוארת כ"מקבילה הנשית של שלדון". בהמשך איימי הופכת, כמו ששלדון מנסח זאת - לבחורה שהיא ידידה שלו, אבל לא "חברה" שלו, אך לאחר זמן קצר הם מסיימים את הידידות ביניהם משום שנקלעו לוויכוח לגבי מהו תחום המחקר הטוב יותר - פיזיקה תאורטית, או נוירוביולוגיה. לאחר פרידתם מתחיל שלדון לפתח התנהגויות מוזרות כתוצאה מגעגועיו לאיימי, (אף על פי שאינו מודה בכך) אך לאחר התערבותה של אמו של שלדון, שגורמת לו (בעזרת פסיכולוגיה הפוכה) להסכים עם איימי, הם משלימים. מלבד היותה מיודדת עם שלדון, מתחברת איימי גם לפני וברנדט. בהתחלה היא מכניסה את עצמה בכוח לחייהן, ובמיוחד לחייה של פני, (אשר אותה היא מגדירה כחברה הטובה ביותר שלה) אך בהמשך הופכות השלוש לחברות טובות. איימי אינה מסתפקת ביחסים אפלטוניים עם שלדון, וחושקת גם ביחסים אינטימיים איתו אותם הם מקיימים פעם בשנה ביום הולדתה. מאוחר יותר היא גורמת לשלדון להגדיר אותה כבת זוגו. בהמשך הם עוברים לגור יחד. בסוף העונה העשירית שלדון מציע נישואין לאיימי ובתחילת העונה האחת עשרה היא מסכימה. בסוף אותה עונה הם מתחתנים. אימה של איימי מוצגת לרוב כשתלטנית, במיוחד בסצנות בהן היא נמצאת יחד עם בעלה.
דמויות משניות
דמויות אלו הופיעו בכמה פרקים. הרשימה היא מיון לפי סדר כרונולוגי של ההופעה, בהתחשב בהופעה הראשונה שלהם בסדרה.
הופעות קמע
בסדרה יש פרקים רבים בהם מופיעות דמויות קמע, זוהי רשימה חלקית:
סינקו דה מאיו
סינקו דה מאיו (בספרדית: Cinco de Mayo) היא חגיגה שנערכת ב-5 במאי בארצות הברית ובמקסיקו, בעיקר במדינת פואבלה. פירוש השם הוא "5 במאי", התאריך בו נערך קרב פואבלה במלחמה הפרנקו-מקסיקנית. מקסיקניים וגם אמריקאים ממוצא מקסיקני, רואים לעיתים קרובות יום זה כמקור לגאווה אתנית.
התאריך מציין את ניצחון הצבא המקסיקני על כוחות צרפתים בקרב פואבלה ב-5 במאי 1862, תחת הנהגתו של הגנרל איגנאסיו סרגוסה.
בארצות הברית, נוטים לעיתים קרובות להתבלבל בין סינקו דה מאיו ויום העצמאות של מקסיקו, אשר נחגג ב-16 בספטמבר.
מיכניה הרע
מיכניה הרע (ברומנית: Mihnea cel Rău), המכונה בפי היסטוריונים רומנים מהמאה ה-19 גם מיכניה הראשון, (נולד בערך ב 1460–12 במרץ 1510) היה וויווד (שליט) של ולאכיה בין השנים 1508–1509. מיכניה היה בנו של ולאד המשפד המכונה גם "דרקוליה", ושל אחת מנשותיו - אולי אילונה סילאגי או אנסטסיה מריה הולשאנסקה. מיכניה, עלה לשלטון לאחר שהחליף את בן דודו ראדו הגדול. במהלך שלטונו הקצר, בשנת 1509 הוא שלט לצד בנו מירצ'ה שכונה מאוחר יותר "מירצ'ה השלישי" או מירצ'ה מילוש.
מכיוון שהשניא עצמו בקרב הבויארים,  הודח מהר בסיוע עות'מאני. נמלט לטרנסילבניה, שם הוא נרצח כעבור שנה במדרגות  הכנסייה הרומית- קתולית  של סיביו, כיום הקתדרלה האוונגלית, ונקבר בתוך הכנסייה.
המאבק על כס המלכות
לאחר מות אביו, שאף מיכניה לקחת את מקומו. הוא ארגן מספר פשיטות בעזרת הבויארים שתמכו באביו ושהיו להוטים לתמוך גם בו. בשנת 1508, מיכניה הצליח לבסוף להשיג את השלטון בוולאכיה, אבל זה לא לקח זמן רב עד שרוב האצילים הבחין כי השליט החדש אינו מספק את סחורה: מיכניה, כמו אביו, היה שאפתן, חלם על  שחרור  הבלקן  הנוצרי  מעול השליטה העות'מאנית המוסלמית. לא הצליח להתגבר על השחיתות שפשה במדינה. וגורלו היה דומה לזה של אביו.
משפחתו
מסמכים היסטוריים מראים שמיכניה היה נשוי בחייו לשתי נשים. אשתו הראשונה, סמרנדה, נפטרה לפני 1485. אשתו השנייה, ווֹייקה, שהתאלמנה במותו של מיכניה, גידלה את שני בניהם, מירצ'ה (לימים "מירצ'ה השלישי"), מילוש, ואת בתם רוקסנדרה. היא המשיכה להתגורר בסיביו בטרנסילבניה השכנה. ידוע כי מיכניה העדיף את בנו הצעיר מירצ'ה השלישי דראקול, ששמו על שם של סבא רבא שלו מירצ'ה הזקן.
הכינוי "הרע"
מיכניה כונה "cel Rău" שמשמעותו "הרע" או "הרשע" על ידי אויביו ממשפחת קראיובשט. אחד האויבים הקולניים ביותר של מיכניה היה נזיר בשם גבריל פרוטול (Gavril Protul) שהיה אב המנזר והיסטוריון של תקופת זמן זו. הוא תיאר את מעשיו של מיכניה כדלקמן:
מיכניה דיכא את אויביו בשיטות הטרור של אביו, אם כי לא הספיק להגיע לאותם הממדים.
מותו
לאחר שנמלט מוולאכיה בשנת 1510 הוא עדיין נרדף על ידי בני קראיובשט, בסופו של דבר מצא אות מותו בכנסייה הקתולית בסיביו שבה השתתף במיסה. בעודו עוזב, הוא נדקר בידי מתנקש שכיר ממוצא סרבי ששמו דימיטריה לאקסיץ'. מיכניה קבור בכנסייה זו ,ש בינתיים הפכה לקתדרלה האוונגלית של סיביו.
כמאל סווה
קריירת מועדונים
סווה גדל באקדמיית רייט טו דרים הגנאית.
ב-27 באוגוסט 2021 חתם סווה בקלאב ברוז' מליגת העל הבלגית. ב-10 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-0 על אוסטנדה במסגרת המחזור השביעי בליגה לעונת.
ב-31 בינואר 2022 הושאל סווה לא.ז. אלקמאר מליגת העל ההולנדית עד לתום עונת 2021/2022. ב-13 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 4-1 על גו אהד איגלס במסגרת המחזור ה-22 בליגה. בסך הכל ערך שמונה הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה.
קריירה בינלאומית
נכלל בסגל נבחרת גאנה לטורניר מונדיאל 2022, על-אף שלא ערך הופעות במדי הנבחרת עד למועד הזימון.
ב-17 בנובמבר 2022 ערך סווה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאנה, בניצחון 2-0 על נבחרת שווייץ במשחק ידידות לקראת מונדיאל 2022.
סמואל ביגר
סמואל ביגר (באנגלית: Samuel Bigger; ) היה פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי מאינדיאנה, איש המפלגה הוויגית, שכיהן כמושל אינדיאנה השביעי בשנים 1840–1843. ביגר זכה במועמדות מפלגתו לתפקיד המושל בשל אי מעורבותו במיזם העבודות הציבוריות המדינתי הכושל. בתקופת הכהונה של קודמו בתפקיד נכנסה המדינה למשבר פיננסי חמור ובמהלך שנתו הראשונה כמושל נעשתה המדינה חדלת פירעון. הוא פיקח על המשא והמתן של אינדיאנה לכניסה לפשיטת רגל, אך זו הצליחה להחזיר את יכולת הפירעון לזמן קצר בלבד. כאשר הוא ניסה להתמודד בבחירות לתקופת כהונה שנייה, נעשתה כבר מפלגתו למטרה להאשמות הציבור על המשבר, ולא עלה בידו להיבחר.
ראשית חייו
סמואל ביגר נולד בפרנקלין, אוהיו כבנו של ג'ון ביגר, ותיק מלחמת העצמאות של ארצות הברית ויושב ראש בית הנבחרים של אוהיו. בזכות אביו יצא לביגר לפגוש רבים מהאישים המובילים באזור הספר. הוא למד בבית ספר ששכן בבקתה באוהיו. כנער, הוא נהנה מקריאת ספרים. בגיל 18 הוא לקה במחלה קשה שבגללה הוא כמעט ונפטר. בשל מחלתו בריאותו הייתה רופפת באופן תמידי ואביו החליט שהוא לא כשיר לעבודה פיזית בחווה ושלח אותו לבית ספר שבו הוא יכול היה לרכוש מקצוע. ביגר היה סטודנט באוניברסיטת אוהיו בשנות ה-20 של המאה ה-19, שם הוא למד משפטים.
ב-1829 עבר ביגר לעירייה ליברטי שבאינדיאנה, לאחר שהשלים את לימודיו והוסמך כעורך דין. בליברטי הוא נשא לאישה את אלן ויליאמסון. לזוג לא נולדו ילדים. הוא התגורר זמן קצר בליברטי ולאחר מכן עבר לראשוויל, שם הוא החל את הקריירה הציבורית שלו. במשרד עורכי הדין שלו הוא היה שותף לזמן מה עם אוליבר ה. סמית', לימים סנאטור, ובהמשך עם ג'יימס וייטקומב ועם ג'וזף רייט
מחוקק ושופט
ב-1833 נבחר ביגר לבית הנבחרים של אינדיאנה. הוא כיהן בו שלוש תקופות כהונה עד 1835. הוא לא היה נואם בולט, אך נודע בשל אופן דיבורו הפשוט והישיר. בבחירות לתפקיד יושב ראש הבית של 1835 הוא נוצח על ידי ג'יימס גרגורי. באותה שנה הוא מונה כשופט בבית המשפט של אינדיאנה, שם הוא כיהן על כס השיפוט עד לבחירתו כמושל.
במהלך תקופת כהונתו כשופט, העבירה אינדיאנה את חוק העבודות הציבוריות של מאמות' לכריית תעלות, סלילת כבישים והנחת מסילות ברזל בכל רחבי המדינה. אף על פי שהחוק התקבל בתחילה בברכה, התחוללה וכלכלת המדינה נפגעה קשות על רקע חוב של ממשלת המדינה בסכום של 10 מיליון דולר. המצב יצא מכלל שליטה כאש המושל דייוויד וולאס ניסה לעכב את קריסת המערכת הפיננסית המדינתית והמשיך לעבוד על מיזמי הבנייה, מצב שהוביל לגדילת החוב ל-12 מיליון דולר. יחד עם חובות נוספים, הגיע חובה של ממשלת אינדיאנה ליותר מ-15 מיליון דולר. עם התקרב מועד הבחירות, החליטה המפלגה הוויגית להפנות עורף למושל וולאס ולבחור במועמד מטעמה שלא היה לו שום קשר למשבר.
בחירתו
ב-1840 נבחר ביגר כמועמד המפלגה הוויגית למשרת מושל אינדיאנה. מולו התמודד בבחירות הכלליות המועמד הדמוקרטי, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית טילמן האוורד. מצבה הפיננסי של אינדיאנה וכישלון העבודות הציבוריות היו הסוגיות המרכזיות במסע הבחירות. ביגר טען שהוא תמיד התנגד למיזמים והבטיח לנסות ולהוציא את המדינה ממצבה הנואש. האוורד היה חבר האספה הכללית של המדינה והצביע בעד המיזמים, ולפיכך סומן כתומך בצעדים שהובילו למשבר. על אף מצבה של המדינה, הבחירות עמדו בצל מסע הבחירות של מושל טריטוריית אינדיאנה לשעבר, ויליאם הנרי הריסון לנשיאות ארצות הברית. שנים חלפו מאז המדינה התכחשה למעשיו כמושל, והוא הפך לדמות היסטורית אהודה בה. התמיכה שהוא העניק למועמדים הוויגים הספיקה להחזיר את המפלגה לתקופת הכהונה האחרונה בה היא שלטה באינדיאנה. הוויגים השיגו רוב באספה הכללית וביגר זכה ב-62,932 קולות מול 54,274 הקולות שקיבל האוורד.
משבר העבודות הציבוריות
בעת כניסתו של ביגר לתפקיד הסתכמה ההוצאה השנתית של ממשלת אינדיאנה על הריבית על חובותיה בלבד ביותר מ-500,000 דולר, בעוד שהכנסות המדינה היו כ-250,000 דולר. חוב המדינה הגיע לשיאו בשנת כהונתו הראשונה של ביגר וביולי כבר לא בוצע תשלום חובות כלל, מצב שהוביל לגידול החוב עוד יותר. בתחילה המליץ ביגר לבצע רפורמה במערכת מס הרכוש שהיה החלק העיקרי בהכנסות המדינה. הוקמו מועצות מחוזיות כדי לבצע שיערוך מאוזן של ערכי הנכסים כדי לקבוע את שיעורי המס. כתוצאה מכך חל גידול משמעותי בגביית המיסים עד ל-300 אחוזים באזורים מסוימים. המחאה הציבורית הייתה נרחבת, וכך סירבו אנשים רבים לשלם את מיסיהם, כך שהמערכת בוטלה בשנה שלאחר מכן.
תקוותה המרכזית של הממשלה הייתה להשלים את המיזמים, שלפי אמונתה היו אמורים להניב הכנסה שתכסה את הוצאותיהם. המיזמים קיבלו עדיפות והוחלט שהמיזם רב הערך ביותר, תעלת וובאש ואירי, יקבל את כל הכספים הזמינים. נשלח נציג ללונדון כדי לנהל משא ומתן עם בעלי החוב של המדינה. תעלת וייטווטר, שני מיזמי תעלות קטנים נוספים ומסילת הברזל מדיסון ואינדיאנפוליס, הועברו לידי בעלי החוב בתמורה להפחתה של 50 אחוזים בגודל החוב. בכך נותר חובה של אינדיאנה בסכום של כ-9 מיליון דולר. על אף ההתקדמות שהושגה, היה החוב גבוה יותר בהשוואה למה שהייתה המדינה מסוגלת לשלם, אך כך השיגה אינדיאנה יותר זמן כדי לנסות ולטפל בבעיה.
בפיקוחו של ביגר הוקמה ועדה לחקירת תוכנית העבודות הציבוריות. הוועדה קבעה שלכאורה בוצעו מעשי שחיתות על ידי רבים מהקבלנים שעבדו במיזמים, טענה שהמדינה הוטעתה בסוגיות רבות, ושהיא הייתה קורבן לניצול לרעה ולהונאה. בסיכומו של דבר, המדינה העריכה בחוסר את עלויות המיזמים, את הזמן שנדרש להשלמתם, ואת יכולותיה לשלם את החוב. כדי להחמיר עוד את הדברים, לא בוצע שום סקר לפני ביצוע מיזמי התעלות, שבסופו של דבר התבררו כבלתי אפשריים לביצוע.
רפורמות משפטיות
ב-1841, לבקשת בית המחוקקים של אינדיאנה, שכתב ביגר מחדש את ספר החוקים של המדינה בסיועו של גזבר המדינה ג'ורג' ה. דאן. ביגר היה כשיר מאוד לביצוע משימה זו בשל הרקע המשפטי שלו. ספר החוקים החדש שכתב אושר ב-1842 כמעט באופן מידי.
ב-1843 פנו מנהיגי התנועה המתודיסטית לביגר בבקשה למנות מאנשיהם למועצת אוניברסיטת אינדיאנה, שנשלטה אז על ידי פרסביטריאנים. ביגר, שבעצמו היה פרסביטריאני, סירב לבקשתם. במהלך דיון שהתקיים בנושא בבית המחוקקים, אמר ביגר שלא היה "אף מתודיסט באמריקה בעל השכלה מספקת כדי לשמש כפרופסור". הא גם אמר שהכנסייה המתודיסטית לא הוציאה מקרבה מטיפים משכילים. ציטוט דבריו אלו של ביגר הודפס בעיתוני אינדיאנה וביגר היה לנושא בדרשות זועמות בכנסיות המתודיסטיות ברחבי המדינה. באותה תקופה מספר המתודיסטים באינדיאנה היה גדול פי ארבעה ממספר הפרסביטריאנים, ועקב כך נפגעה הפופולריות של ביגר. במסע הבחירות שלו לכהונה שנייה, ניצב מולו המועמד המתודיסטי ואיש המפלגה הדמוקרטית ג'יימס וייטקומב, שקיבל את תמיכתם הנלהבת של הכנסייה שלו בהנהגתו של הבישוף איימס. איימס צוטט באומרו, "אמונתה של הכנסייה המתודיסטית הובילה לתבוסתו של המושל ביגר, ולי יש יד בכך". בשל כך ובשל ההאשמה הציבורית שהוטחה בוויגים על מצבה הפיננסי של אינדיאנה, הובס ביגר על ידי וויטקומב.
שנותיו האחרונות
לאחר תום כהונתו כמושל עבר ביגר לפורט ויין, שם הוא פתח בשותפות עם ג'וזף ק. אדג'רטון משרד עורכי דין חדש. המפלגה הוויגית ניסתה להציג שוב את מועמדותו למשרת המושל ב-1846, אך הוא דחה את ההצעה ללא מתן הסבר.
על שמו של ביגר נקרא גשר החוצה את נהר סנט מרי במרכז פורט ויין והמהווה חלק מרחוב לאפייט ומהכביש הארצי 27.
יצחק בן מנחם (צייר)
יצחק בן מנחם (15 בפברואר 1903 - 12 בנובמבר 1969) היה צייר ישראלי איש הקיבוץ.
ביוגרפיה
יצחק בן מנחם נולד בוורשה שבפולין הרוסית בשנת 1903. בנעוריו היה פעיל בתנועות הנוער הציוניות "השומר הצעיר" ו"החלוץ". בשנת 1924, לאחר שלמד אמנות בפולין, עלה לארץ ישראל במסגרת קבוצת "אלזס" והיה ממקימי קיבוץ משמר העמק. בשנת 1935 ייסד יחד עם אברהם (טושק) אמרנט את "ארגון הציירים והפסלים של הקיבוץ הארצי", שעסק בארגון הדרכות לאמנים ובארגון תערוכות.
למרות שעיקר יצירתו היה בתחום הציור והרישום, בן יצחק עסק במדיה שונות ובהן חיתוך עץ, פיסול קרמי וקדרות. בנוסף, יצר דקורציות עבור אירועי הקיבוץ השונים. נושאי עבודותיו התמקדו בתיאור דמות האדם העובד ובתיאורי נוף בסגנון פוסט אימפרסיוניסטי.
יצחק בן מנחם נפטר ב-12 בנובמבר 1969 ונקבר בבית קברות משמר העמק, שהיה המקום בו התגורר.
הידגקוט
הידגקוט (בהונגרית: Hidegkút) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.