cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קצושיקה הוקוסאי
השפעתו על האמנות היפנית
בסביבות 1840 הוא פרסם New Forms for Design שנתנה השרעה לסוגי סאשיקו רבים.
השפעתו על האמנות המערבית
הוקוסאי חי בתקופת אדו שבה הנהיגה יפן מדיניות בדלנית. כפועל יוצא, האמנות היפנית בכלל, וזו של הוקוסאי בפרט, כמעט שלא הייתה מוכרת בעולם המערבי. רק לאחר מותו של הוקוסאי ועם קיומה של רסטורציית מייג'י החלו הדפסים יפניים לעשות את דרכם לאירופה. ב-1 באפריל 1867 נפתחה התערוכה העולמית של פריז שבה הוצב לראשונה ביתן יפני שזכה להתעניינות אדירה. אחד הציירים הבולטים שהושפעו מהדפסי העץ של הוקוסאי היה קלוד מונה שרכש באותן שנים למעלה ממאה הדפסי עץ יפניים, ביניהם 23 של הוקוסאי. בביתו בז'יברני הקים את גינת-המים המפורסמת בהשראת אמנות הגינון היפנית - שכללה צמחי מים רבים וגשר הולכי-רגל יפני מבמבוק - ואלו שימשו כנושא לרבים מציוריו. ציורי המנגה של הוקוסאי השפיעו רבות גם על אדגר דגה, ועדות לכך ניתן למצוא בציורי הרקדניות שלו ובפרט בציורי הנשים הרוחצות.
בזרמי האימפרסוניזם, האר-נובו והמודרניזם ניתן לציין אמנים נוספים שהושפעו מהוקוסאי: אדואר מאנה, פייר בונאר, פייר-אוגוסט רנואר, ג'יימס אבוט מקניל ויסלר, וינסנט ואן גוך, קאמי פיסארו, פול גוגן, אוברי בירדסלי וגוסטב קלימט.
ארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו
ארנססו ארנצ'ה איזבל מריה סנצ'ס ויקאריו (בספרדית: Aránzazu "'Arantxa" Isabel Maria Sánchez Vicario; נולדה ב-18 בדצמבר 1971, בברצלונה) היא טניסאית עבר מספרד. דורגה במקום הראשון בעולם בדירוג ה-WTA בשנת 1995.
קריירה
סנצ'ס ויקאריו זכתה ב-14 טורנירי גראנד סלאם, 4 ביחידות, 6 בזוגות נשים ו-4 בזוגות מעורבים. בשנת 1989 בהיותה בת 17 שנים וחצי הייתה לטניסאית הצעירה ביותר שזכתה באליפות צרפת הפתוחה לאחר ניצחון על שטפי גראף מגרמניה (1 בעולם) ב-3 מערכות (7–6(6), 3–6, 7–5). מוניקה סלש שברה את השיא לאחר שנה כשזכתה בטורניר בהיותה בת 16 שנים וחצי. היא זכתה באליפות סבב ה-WTA בשנת 1992 בטורניר הזוגות ביחד עם הלנה סוקובה מצ'כוסלובקיה. נוסף לכך, היא זכתה ב-4 מדליות אולימפיות, 2 כסף ו-2 ארד.
לאחר שפרשה סנצ'ס ויקאריו מטניס מקצועני בשנת 2002 חזרה לשחק בשנת 2004 מספר משחקי זוגות והשתתפה באולימפיאדת אתונה (2004) ובכך הייתה לטניסאית היחידה בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים שהשתתפה ב-5 אולימפיאדות.
גביע הפדרציה
בשנת 1989 הגיעה סנצ'ס ויקאריו לשלב הגמר, ביחד עם קונצ'יטה מרטינס ונבחרת ספרד בטניס נשים, במסגרת גביע הפדרציה, אך הן הפסידו לנבחרת ארצות הברית בטניס נשים (כריס אוורט, מרטינה נברטילובה, זינה גריסון ופם שרייבר) 3-0. שנתיים לאחר מכן, בשנת 1991, היא סייעה לנבחרת ספרד בטניס נשים לזכות לראשונה בגביע הפדרציה ביחד עם מרטינז לאחר ניצחון 1-2 על נבחרת ארצות הברית (ג'ניפר קפריאטי, מרי ג'ו פרננדז, ג'יג'י פרננדז וגריסון) ואחר כך גם בשנים 1993, 1994, 1995 ו-1998. היא מחזיקה במספר שיאים במסגרת גביע הפדרציה: שיא השתתפות במשחקים (100), שיא ניצחונות (72) ושיא ניצחונות ביחידות (50).
גביע הופמן
בשנת 1990 הייתה שותפה סנצ'ס ויקאריו ביחד עם אחיה הבכור אמיליו סנצ'ס לזכייתה של ספרד בגביע הופמן לאחר ניצחון בגמר 1-2 על נבחרת ארצות הברית שכללה את ג'ון מקנרו ושרייבר.
בשנת 1993 הגיעה סנצ'ס ויקאריו ביחד עם אמיליו לשלב הגמר, אך הם הפסידו 2-0 לנבחרת גרמניה שכללה את גראף ומייקל שטיך.
בשנת 2002 הייתה שותפה סנצ'ס ויקאריו ביחד עם טומי רוברדו לזכייתה של ספרד בפעם השנייה בגביע הופמן לאחר ניצחון בגמר 1-2 על נבחרת ארצות הברית שכללה את יאן-מייקל גמביל ומוניקה סלש.
אברהם צבי פרלמוטר
הרב אברהם צבי פרלמוטר (1843 – ט' בסיוון ה'תר"צ, 5 ביוני 1930) היה ממנהיגי יהדות פולין בשליש הראשון של המאה ה-20. חבר הסיים הפולני.
תולדות חייו
נולד לאלעזר וחיה. רכש השכלה תורנית. בשנת 1861 החל לכהן כרב בכמה קהילות בפולין וב-1886 התמנה לרב העיר ראדום. ב-1902 עבר לוורשה ונטל שם חלק בהנהגת הקהילה היהודית הגדולה. בשנת תרס"ה (1905) הדפיס את ספר השו"ת שלו "דמשק אליעזר", אליו צורף קובץ בענייני אגדה בשם "ארץ צבי". ב־1920 הותקף באופן אנטישמי בעת שנסע ברכבת. היה ממקימי אגודת ישראל ונבחר מטעמה לסיים הפולני לאחר כינון הרפובליקה הפולנית השנייה. נפטר בט' בסיוון ה'תר"צ ונקבר בבית הקברות היהודי בוורשה, בסמוך לאוהל בעל ה"חמדת שלמה".
לובנויה מייסטו
לובנויה מייסטו (רוסית Лобное место) היא בימה עגולה בקוטר של 13 מטר הניצבת בפינה הדרום-מזרחית של הכיכר האדומה במוסקבה, סמוך מצפון לכנסיית ואסילי הקדוש. שמה של הכיכר בא מהמילה הרוסית "לוב" (Лоб) שמשמעותה מצח, ושברוסית עתיקה נשאה גם משמעות של גדת נהר תלולה, יחד עם המילה "מייסטו" (место - "מקום"). המקום מכונה גם בכינוי "כיכר הגולגולות", ומקורו של זה בתרגום שמה העברי של גבעת הגולגולתא בירושלים. זה הגיע ישירות מעברית או דרך יוונית (Κρανίου Τοπος - "קראניו טופוס"). הרקע לכינוי הוא בדמיון שבין מצח לגולגולת ובין גבעה לגדה תלולה. במהלך השבוע הקדוש נהוג היה להציב במקום דגם של גולגולתא, ותהלוכות יום ראשון של הדקלים נהגו להסתיים בה.
היסטוריה
המסורת מקשרת את המקום לשחרורה של מוסקבה מהפולשים הטטרים ב-1521. הבימה נזכרה לראשונה בכתובים ב-1547, כאשר הצאר איוואן הרביעי נשא מעליה נאום שקרא לפיוס לאחר שרפות ומרד שאירעו במוסקבה. ייתכן כי בתקופת הצאר בוריס גודונוב נבנתה מחדש מאבן והותקנו בה שערי ברזל. בתרשים מתקופה זו נראית במקום במה מלבנים, ולפי עדויות מהמאה ה-17 ניצבו בו גם גדר עץ ואוהל. אנדרטת מינין ופוז'ארסקי הסמוכה מנציחה את הצהרתם של מינין ופוז'ארסקי מעל לובנויה מייסטו, על שחרור מוסקבה מידי הפולנים בשנת 1612 במהלך תקופת הצרות. אדם אולאריוס, הנוסע הגרמני בן המאה ה-17 כינה את המקום בשם הלטיני "תיאטרום פרוקלמאטיונום" (Theatrum proclamationum - "בימת ההכרזות").
עד למועד העברתה של הבירה לסנקט פטרבורג, שימשה לובנויה מייסטו כמרכז החיים הפוליטיים והציבוריים במוסקבה. מהבימה הוקראו אוקאזים ושרידיהם של קדושים הוצגו בה לראווה. בניגוד לאמונה עממית לא שימשה כמקום הוצאה להורג, שכן נחשבה למקום קדוש. בשנת 1786 הוזז המבנה מעט מזרחה ונבנה מחדש מאבן לבנה לפי תוכנית של מאטביי קזקוב.
רושדי
רושדי (בערבית: رشدي) הוא שם פרטי ושם משפחה ממקור ערבי. הגרסה הטורקית לשם זה היא "רושטו" (Rüstü).
אמי - הילדה עם הילקוט הכחול
אמי - הילדה עם הילקוט הכחול (בספרדית: Amy, la niña de la mochila azul) היא סדרת טלוויזיה מקסיקנית שהופקה על ידי חברת "טלוויסה" - מפיקת הטלנובלות המקסיקנית הגדולה, והופצה במספר מדינות בעולם. בישראל, שודרה הסדרה בערוץ הילדים בשם "אמי". העלילה מבוססת על סיפור-עם מקסיקני עתיק בשם "אמי - הילדה עם הילקוט הכחול".
הסדרה והשפעתה
בזמן הפקת הסדרה זכו טלנובלות הילדים, כגון "קטנטנות", להצלחה. הסדרה זכתה אף היא להצלחה במקומות בהן שודרה, וביניהם ישראל. בסדרה שולבו 27 שירים מקוריים שזכו להצלחה במדינות דוברות ספרדית.
סיפור העלילה
הסדרה מגוללת את סיפורה של אמי בת ה-9. סופת הוריקן שארעה בעודה תינוקת, גרמה לה להגיע אל הים, בתוך סלקל, שם הגיעה לידי זוג בשם מתיאס ופרלה החיים באוניה, שהייתה קלועה בעיצומה של הסערה. הזוג, שלא היו לו ילדים, חילץ את התינוקת שהגיעה אל האוניה, ואימץ אותה. לאחר זמן מה טבעה פרלה בסופה, ומתיאס, שהיה מלח במקצועו, לא יכול היה לשאת עוד את השהיה בים והפסיק להפליג. אמי המשיכה להתגורר עם מתיאס באוניה העוגנת בנמל, מבלי לדעת שהוא איננו אביה הביולוגי. בסדרה מוצגים גם חבריה של אמי - ראול, גאטו, פקאס, צ'איוטה וטולין. העלילה עוסקת בגעגועיה לאם שלא זכתה להכיר.
אחד מתושבי העיירה "פוארטו אספרנסה" (נמל התקוה) - אוקטביו המליונר, החולה וטוב הלב- הוא אביה הביולוגי של אמי, אך אינו יודע זאת. הוא סבור שנולד לו בן, ומאז הסופה הוא לא הפסיק לחפש אותו. כדי להתקרב אל ילדי העיירה הוא ממציא דמות ליצן, אשר מופיע ברחובות בפני הילדים והוריהם. באחד ממופעי הקסמים המאולתרים שלו הוא פוגש את אמי, והשניים מתיידדים, מבלי לדעת מהו הקשר האמיתי ביניהם. בנוסף, אמי מתיידדת עם בתולת ים שהכירה באחת הפעמים בהם צללה בים (בשעה שאמורה הייתה להיות בבית הספר), ומעניקה לה את השם "קורל". בהמשך מתברר שקורל היא בעצם אמה של אמי. הילדים העשירים הלומדים בכיתתה של אמי לועגים לה על היותה עניה ויתומה מאם. במהלך הסדרה אמי נאבקת במכשפה המרושעת קרלוטה, המנהלת בית יתומים בשם "סן פליפה" בעיירה, אליו מגיעה אמי בהמשך, בעל כורחה. בסדרה אלמנטים על- טבעיים, ובסיומה מביסה אמי את המכשפה הרעה בכך שהיא הופכת אותה לבובה, ונותנת לעוזרת של המכשפה מינרווה את לבה הטוב, שנגזל ממנה בילדותה על ידי קרלוטה. אמי מתאחדת עם אמה האמיתית, מצליחה לכבוש את לב אהובה ראול, ואילו מתיאס מצליח להתגבר על פחדו מן הים. בסיום אותו הפרק מתגלה לקהל הצופים שכל אירועי הסדרה הם בעצם סיפור שאמה של אמי מספרת לה, ומבלות ביחד יום כיף - חלומה של אמי.
פועה הרשלג
פועה הרשלג (יאנג) (30 ביוני 1950 – 18 בפברואר 2019) הייתה אמנית, מתרגמת, סופרת ומשוררת ישראלית, זוכת פרס זאב לספרות ילדים ונוער, פרס יצחק שדה לספרות צבאית ופרסי יד ושם למפעלים חינוכיים.
ביוגרפיה
הרשלג נולדה בירושלים ב-30 ביוני 1950 וגדלה בחיפה. בנערותה הייתה חברה פעילה בתנועת הנוער השומר הצעיר ושימשה ככתבת נוער בעיתון הארץ שלנו. בשנת 1968 התגייסה לצבא ושירתה כמשקית סעד בסיני בזמן מלחמת ההתשה. את לימודיה האקדמיים סיימה באוניברסיטה העברית בחוגים לספרות אנגלית ובלשנות שימושית. ב-1990 עברה הרשלג לגור בבית ספר צ׳יזם בסקוטלנד, ובנתה שם משפחה עם בעלה פיטר (חכים) וביתם גליה. הרשלג חזרה ללימודים אקדמיים לקראת סוף חייה והשלימה לימודים לתואר שני בפסיכותרפיה באוניברסיטת אדינבורו ומאז עיסוקה המרכזי היה בטיפול באנשים. היא נפטרה ממחלה קשה ב-18 בפברואר 2019.
יצירתה הספרותית
הרשלג כתבה ארבעה ספרי ילדים ונוער וספר שירה אחד. ספרה הראשון, ״בלשיר״ (הוצאת כתר, 1985), הוא ספר ילדים באיורו של אבנר כץ. שלושת ספריה הבאים הם ביוגרפיות זוכות פרסים מסדרת ״ראשונים בארץ״ בהוצאת עם עובד. הביוגרפיה "שליחות של אהבה - סיפורו של אנצו סרני״ זכתה בפרס זאב לספרות ילדים ונוער ב-1994, הביוגרפיה ״איך נדלקו המדורות: סיפורו של יצחק שדה״ זכתה בפרס יצחק שדה לספרות צבאית ב-2003 ו"למדוד את התהום – סיפורו של יצחק צוקרמן (אנטק)" זכה בפרס יד ושם לספרות נוער ב-2010. ספר השירה של הרשלג ״תנאים של ציפה״ פורסם בהוצאת אבן חושן ב-2009 ולווה בתצלומים מקולפים של האמנית מאיה כהן לוי.
הרשלג עסקה גם בתרגום לטלוויזיה, בין השאר של סדרת ״החבובות״.
חירות, שוויון, אחווה
חירות, שוויון, אחווה (בצרפתית: Liberté, Égalité, Fraternité) הוא המוטו של צרפת ושל האיטי ודוגמה בולטת לשילוש ערכים. אף שמקורות המוטו הם במהפכה הצרפתית, היה זה באותה תקופה מוטו אחד מבין אחרים אשר לא קיבל הכרה שלטונית עד הרפובליקה הצרפתית השלישית. ויכוחים באשר להתאמתם ולסדר הופעתם של שלושת הערכים שבמוטו החלו עוד בימי המהפכה הצרפתית.
מקורות המוטו
הפילוסוף הצרפתי פייר לרו טען בשנת 1839 כי המוטו נוצר בימי המהפכה הצרפתית וכי זהות יוצרו אינו ידועה. ההיסטוריון מונה אוז'ו הדגיש כי אף שערכי "חירות" ו"שוויון" הוצמדו זה לזה במהלך המאה ה-18, "אחווה" לא הייתה חלק מן השילוש, אלא ערכים אחרים כגון "רעות" (בצרפתית: Amitié), "צדקה" (Charité), או אחדות (Union), צורפו לעיתים לצמד. המוטו המשולש לא אומץ כמוטו לאומי בעת המהפכה הצרפתית. כבר בשנת 1789 היה שימוש במוטואים אחרים, שענו על כלל השלושה בכתיבה, כגון "האומה, החוק, המלך" (la Nation, la Loi, le Roi), או "אחדות, עוצמה, מוסר" (Union, Force, Vertu) שהייתה נהוגה בלשכות הבונים החופשיים. או "עוצמה, שוויון, צדק" (Force, Égalité, Justice), "חירות, ביטחון, רכוש" (Liberté, Sûreté, Propriété), ועוד. "חירות, שוויון, אחווה" הייתה רק אחת בין ססמאות רבות אחרות. בעוד שערכי "חירות" ו"שוויון" נאמרו תמיד יחדיו, לאורך התקופות הוצמדו אליהם ערכים נוספים אחרים כגון "ביטחון" ו"רכוש". המוטו אף לא מצא דרכו להצהרת זכויות האדם והאזרח משנת 1789, אף ש"חירות" ו"שוויון" הוגדרו בה במפורש.
המוטו אומץ באופן רשמי במהפכות 1848 בצרפת, בעיקר תחת לחץ של מגזרים שניסו להנהיג את הדגל האדום במקום הטריקולור. אלפונס דה למרטין התנגד לשינוי זה בדגל צרפת, ולכן נוספו עליו רק המוטו של הרפובליקה "חירות, שוויון, אחווה״, וורד אדום. המוטו שימש מהפכות נוספות של "אביב העמים", בין היתר את המהפכה ההונגרית של 1848.
ערך האחווה נחשב בעיני רבים כמתמצת ומכיל את ערכי החירות והשוויון, כביטוי לערכים אזרחיים היוצרים קשר חברתי (או "ברית חברתית" בלשונו של ז'אן-ז'אק רוסו). אולם ב-6 בינואר 1852, נשיא הרפובליקה השנייה, נפוליאון השלישי, הורה לכל המחוזות למחוק את המוטו המשולש מכל המסמכים הרשמיים ומעל מבני השלטון. אוגוסט קונט יצא בשבחי ההחלטה וטען כי "אחווה" היא "סמל לאנרכיזם מטאפיזי" וטען שיש להעדיף את הערכים "סדר וקידמה" (Ordre et Progrès). פייר-ז'וזף פרודון מתח ביקורת על ערך ה"אחווה" כמונח ריק מתוכן הלקוח מן החלומות האידיאליים של הרומנטיקנים והעדיף לדבוק בערך יחיד: חירות.
רק בימי הרפובליקה השלישית הפך המוטו לרשמי, אולם אף אז היו שגייסו את המוטו למטרות מהפכניות ומעשי מרד, כך למשל לאון גמבטה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, בתקופת הכיבוש הנאצי בצרפת, הוחלף המוטו על ידי מרשל פטן, ראש המדינה בתקופת ממשלת וישי, למוטו משולש אחר: "עבודה, משפחה, מולדת" (Travail, famille, patrie). לאחר שחרור צרפת, הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית שבה וקבעה את המוטו, אשר אף קובע בחוקה הצרפתית משנת 1946 ומשנת 1958.
אומות רבות אחרות אימצו את המוטו הצרפתי כביטוי ערכי, כך האיטי, צ'אד, ניז'ר וגבון, כולן מושבות צרפתיות בעבר. שלושת הערכים מופיעים אף בפתיח לחוקת הודו שאומצה בשנת 1950.
המוטו בתרבות
מאז תחילת המאה ה-20 מטבעות כסף צרפתיים נושאים עליהם את המוטו ואף לאחר שצרפת הצטרפה לגוש האירו המוטו ממשיך לייצג את צרפת במטבע זה. תקופה מסוימת עשו שימוש במוטו כדי לסמן כנסיות הנמצאות בבעלות ממשלתית, להבדיל מכנסיות בבעלות הכנסייה הקתולית.
המוטו הופיע בעבר על חפיסות סיגריות גולואז.
באסטרולוגיה נעשה שימוש במוטו כדי לתאר את שלושת המזלות המרכיבים את יסוד האוויר: מזל דלי (חירות), מזל מאזניים (שוויון) ומזל תאומים (אחווה).
הנודעת של הבמאי קשישטוף קישלובסקי, הכוללת את הסרטים "כחול", "לבן" ו-"אדום", מתייחסת למוטו המשולש בהתאמה.
אחוז הצבעה
אחוז הצבעה או שיעור הצבעה הוא חלקם היחסי של המצביעים בבחירות בפועל, מתוך כלל האוכלוסייה הכשירה להצביע מבחינת החוק. אחוז ההצבעה עלה במשך שנים רבות בעולם כולו, אך מאז שנות ה-60 יש נטייה לירידה באחוז ההצבעה, ברוב הדמוקרטיות המבוססות. אחוז הצבעה נמוך נחשב לרוב לבלתי-רצוי, וישנו ויכוח מהם הגורמים המשפיעים עליו, וכיצד להעלותו. למרות מחקרים שנערכו בנושא, המומחים חלוקים על הסיבה לירידת אחוזי ההצבעה, והסיבות לכך מיוחסות למגוון של גורמים כלכליים, דמוגרפיים, תרבותיים, טכנולוגיים ומוסדיים.
במדינות שונות ישנם דפוסי הצבעה שונים. בארצות הברית מצביעים בקושי חצי מן הקולות הכשירים, אך באוסטרליה, שבה ישנה חובת הצבעה, ובמלטה מצביעים תשעים וחמישה אחוזים מכלל הבוחרים הכשירים. בישראל ישנה מגמה רבת שנים של ירידה באחוז ההצבעה, אשר הגיעה לשיא בבחירות לכנסת השבע עשרה, שבהן הצביעו מבין הכשירים להצביע 63.5% בלבד.
הסיבות להצבעה
בכל בחירות שבהן משתתף מספר רב של בוחרים, הסיכוי כי לקול בודד תהיה השפעה על התוצאה הוא נמוך ביותר. מומחים השייכים לאסכולת "הבחירה הרציונלית", המנתחת מושגים במדעי החברה בשיטות הלקוחות מן המתמטיקה ומתורת המשחקים, רואים בעובדה זו קושי רב. על פי מומחים אלו, בוחר רציונלי יעדיף שלא להצביע כלל. כאן מתבטאת בעיית הטרמפיסט, מונח כלכלי המתאר שחקנים במערכת התורמים פחות מכפי חלקם לתוצר הכללי, אך נהנים מצריכתו של התוצר באופן יחסי או אף עולה על חלקם. לכאורה, יכול מצביע רציונלי להסתמך על שאר האוכלוסייה, שתגיע עבורו להחלטה הרציונלית, מבלי להשקיע את הזמן והמאמץ הכרוכים בהשגת המידע, הגעה להחלטה, והשתתפות בהצבעה.
האמריקנים רייקר (Riker) ואורדשוק (Ordeshook), בהסתמך על רעיון בסיסי שפיתח אנתוני דאונס, פיתחו בשנת 1968 נוסחה לחישוב הסיכוי של מצביע יחיד להצביע: PB + D > C. כאשר P היא ההסתברות שהקול היחיד ישפיע על תוצאת הבחירות, B הוא הרווח שמצפה הבוחר לקבל כתוצאה מהצבעתו אם אכן תישא פרי, D מתייחס ל"דמוקרטיה" או ל"חובה אזרחית", אך כיום המומחים מתייחסים ל"סיפוק אישי", שחש היחיד כתוצאה מההצבעה, C הוא הזמן, המאמץ, והעלות הכלכלית הכרוכה בהצבעה. מכיוון שלרוב P הוא אפסי, או קרוב לאפס, ומכפלתו ב־B אף היא לרוב אפסית או קרובה לכך, הרי שהאלמנט החשוב בנוסחה הוא D – התמריץ להצביע, ועליו להיות שקול ל־C או לעלות עליו כדי לגרום לכל בוחר יחיד להגיע אל הקלפי.
רייקר ואורדשוק פיתחו הבנה מודרנית של D. הם סיפקו חמש צורות עיקריות של סיפוק שחשים האנשים מההצבעה:
מדענים אחרים הוסיפו מוטיבציות נוספות, וביקרו חלק מן המוטיבציות שהביאו רייקר ואורדשוק. גם כיום לא ניתן לומר שיש תשובה ברורה לשאלה מהו המביא אנשים להצביע.
חשיבות אחוז ההצבעה
אחוז הצבעה גבוה נחשב לתוצאה דמוקרטית רצויה, אף על פי שאין הסכמה בין מדעני המדינה מדוע בדיוק תוצאה זו רצויה. לרוב נראית תוצאה זו כנותנת לגיטימציה לשיטה הדמוקרטית. דיקטטורים נוהגים לזייף תוצאות הצבעה גבוהות כדי להראות כי משטרם נהנה מתמיכה עממית רחבה. סדאם חוסיין, למשל, ערך בשנת 2002 משאל עם וטען כי במשאל זה הצביעו 100% מכלל הקולות הכשירים. מפלגות אופוזיציה נוהגות לעיתים להחרים הצבעות שנתפסות בעיניהן כבלתי הוגנות או בלתי לגיטימיות, או אם הממשלה העורכת את ההצבעה נחשבת מסיבה זו או אחרת לבלתי לגיטימית. כך, למשל, החרדים הקיצוניים, שאינם מכירים בקיומה של מדינת ישראל, מורים לאנשיהם להחרים את הבחירות. במדינות מסוימות ישנם איומים באלימות כנגד מצביעים, כדוגמת האיום שעמד כנגד המצביעים בבחירות שהתקיימו בשנת 2005 בעיראק. עם זאת ישנם רבים הסבורים כי אין בהצבעה משום תמיכה בשיטה כשלעצמה, ומראים כי בבחירות לפרלמנט האירופי מצביעים אלו התומכים באיחוד האירופי ואלו המתנגדים לו כאחד.
בהנחה שאחוז הצבעה נמוך מצביע על אדישות או על אכזבה, ניתן להניח כי הצבעה שבה השתתפו מעטים אינה מצביעה על רצון העם לאשורו. מצד שני, אם אחוז הצבעה נמוך מצביע על סיפוק מהמצב הקיים, וחוסר רצון לשנותו, הרי שתוצאה זו היא לגיטימית כמו תוצאה שהתקבלה מהצבעה שבה אחוז ההצבעה גבוה. הבעיה היא שאחוז הצבעה נמוך יכול להוביל לייצוג מפלה של חלקים שונים באוכלוסייה. במדינות מבוססות, אלו שאינם מצביעים נוטים להתרכז בקבוצות דמוגרפיות וסוציו-אקונומיות מסוימות, במיוחד בקרב הצעירים והעניים. במדינות שבהן אחוז הצבעה נמוך, קבוצות אלו לרוב סובלות מייצוג חסר בבחירות, על כל המשתמע מכך.
מסיבה זו ישנן מדינות שבהן אחוז הצבעה נמוך יוביל לפסילת הבחירות, ונדרש אחוז הצבעה מסוים כדי להכריז על הבחירות ככשרות. כך, נפסלו מסיבה זו שלוש הצבעות רצופות בבחירות לנשיאות בסרביה ומונטנגרו, בשנת 2003.
מרכיבים סוציו-אקונומיים
בכל מדינה ישנם חלקים מן האוכלוסייה שנטייתם להצביע גדולה מזו של האחרים. במדינות שבהן ישנו אחוז הצבעה גבוה, הבדלים אלו הם מוגבלים. כאשר מספר המצביעים נושק ל-90% הבדלים אלו הופכים לבלתי מורגשים. אך במדינות שבהן אחוז הצבעה נמוך, ההבדלים יכולים להיות מוחשיים ובולטים.
במדינות המחולקות לפי קווי שבר אתניים או דתיים, ייטו מיעוטים להצביע בשיעור גבוה יותר. במערכת המבוססת על שיטה רובנית (בה החלטות מתקבלות לפי הצבעת רוב) מוצאים מיעוטים רבים כי יכולתם להשפיע על המערכת הפוליטית באמצעות בחירות היא מוגבלת ביותר, ולעיתים הם מחרימים את הבחירות, אף תוך שימוש באלימות.
במדינות מפותחות, המרכיב המשפיע ביותר על ההשתתפות בהצבעה הוא החינוך. ככל שהאדם משכיל יותר, נטייתו להצביע חזקה יותר, גם כאשר משקללים מרכיבים כהכנסה או מעמד, אשר מטבעים קשורים קשר הדוק לרמת החינוך. להכנסה ישנה השפעה מסוימת באופן נפרד. אנשים עשירים יותר נוטים יותר להצביע במדינות מפותחות, ללא קשר לרמת החינוך שקיבלו. ישנו ויכוח על השפעת גורמים אתניים, דתיים ומגדריים. בעבר השפיעו גורמים אלו על ההצבעה במדינות רבות. כיום קיים קונצנזוס בקרב מדעני מדינה, שלפיו השפעת גורמים אלו פחותה במדינות המערב, כאשר לוקחים בחשבון את מרכיבי החינוך וההכנסה. לגורמים נוספים השפעה מסוימת – צעירים ייטו פחות להצביע ממבוגרים, ורווקים ייטו פחות להצביע מבעלי משפחות. לעיסוק כמעט ואין השפעה, אך עובדי מדינה נוטים להצביע יותר מאחרים.
להבדלים גאוגרפיים השפעה מסוימת. במדינות המתפרסות לרוחבן של יבשות, כמו קנדה, ארצות הברית או רוסיה, ישנה בעיית אזורי הזמן. למשל, המצביעים במערב ארצות הברית יודעים כי הבחירות הוכרעו במזרח זמן רב לפני סגירת הקלפיות במחוזותיהם. לידיעה מסוג זה השפעה שלילית על אחוז ההצבעה. בקנדה נעשה ניסיון לאסור על פרסום תוצאות בחירות בכל מחוז שבו טרם נסגרו הקלפיות, אך בית המשפט העליון קבע כי איסור זה מנוגד לחוקה.
הבדלים בין מערכות בחירות
במדינות מסוימות יכולים להיות הבדלים בין מערכות בחירות שונות. מערכות בחירות שאינן נוגעות לשליטה ברשות המחוקקת נוטות לאחוז הצבעה נמוך יותר, ולעיתים כדי מחצית מן הבחירות הארציות. בחירות מוניציפליות או מחוזיות, או בחירות משנה כדי למלא חוסר בגוף המחוקק, נוטות לשיעור הצבעה נמוך, כמו גם בחירות לפרלמנט על-לאומי, מסוג הפרלמנט האירופי. כאשר בחירות לקונגרס בארצות הברית אינן מתרחשות בו זמנית עם בחירת הנשיא (מכונות "בחירות אמצע כהונה" - midterm elections), הן סובלות מאחוז הצבעה נמוך באופן מסורתי מאלו הנערכות במקביל לבחירת הנשיא.
אחד הגורמים שיש בו כדי להעלות את אחוז ההצבעה הוא מרוץ צמוד בין מועמדים קוטביים בדעותיהם, כאשר הסקרים אינם מראים על ניצחון חד משמעי למי מהם. כך היה המירוץ לנשיאות ארצות הברית בשנת 2004 בין ג'ורג' ווקר בוש ובין ג'ון קרי, שהביא לאחוז הצבעה גבוה, במונחים של ארצות הברית, של 60%. התוצאה הייתה כי מספר האנשים שהצביעו עבור קרי בשנת 2004 היה גבוה יותר ממספר האנשים שהצביעו עבור רונלד רייגן בשנת 1984. מכאן משתמע כי בחירות שבהן התוצאה נחשבת לידועה מראש, מביאות לאחוז הצבעה נמוך יחסית. בחירתם מחדש של ביל קלינטון בשנת 1996, או של טוני בלייר בשנת 2001 היו בבחירות בעלות אחוז הצבעה נמוך, כפי הנראה בשל כך שלא קם למועמדים אלו מתמודד בעל שיעור קומה, ונראה היה כי בחירתם מובטחת. במערכות בחירות אלו זכו המועמדים ברוב גדול מבין המצביעים, אך אחוז ההצבעה היה נמוך. יש המסבירים את אחוז ההצבעה הנמוך בישראל בשנת 2006, בהכרזתו של אהוד אולמרט, ימים ספורים לפני הבחירות, כי הבחירות הוכרעו, והאפשרות היחידה העומדת בפני הבוחר היא לחזק את מפלגת קדימה, על מנת לאפשר הקמת ממשלה יציבה, וכפי הנראה להכרזה זו הייתה התוצאה ההפוכה.
מזג אוויר גרוע יכול להביא לאחוז הצבעה נמוך, כמו גם העונה, או היום בשבוע שבו נערכות הבחירות. בחירות הנערכות בסופי שבוע ובקיץ יביאו לכך שבוחרים רבים יהיו בחופשה, מחוץ למדינה, או באופן כללי לא יתעניינו בנעשה בבחירות. בחירות הנערכות באמצע השבוע, באביב או בסתיו, מביאות בדרך כלל לאחוז הצבעה מקסימלי.
עם כל זאת, מדעני המדינה מייחסים לגורמים כמזג האוויר, היום בשבוע, והתחרותיות של הבחירות, השפעה של עד חמישה אחוזים על אחוז ההצבעה הסופי. נראה כי לתחרות בין מגזרים שונים באוכלוסייה, או להבדלים תרבותיים בין המדינות, השפעה רבה יותר.
אחוז ההצבעה במדינות העולם
אחוז ההצבעה משתנה ממדינה למדינה. הוא נוטה להיות נמוך יותר בארצות הברית, בקנדה, באסיה ובאמריקה הלטינית מאשר במדינות אירופה ובאוקיאניה. במערב אירופה אחוז המצביעים הממוצע הוא 77%, בעוד שבארצות הברית הוא מתקרב ל-50%, ובאמריקה הלטינית הוא מגיע ל-54% מאז 1945. ההבדלים בין המדינות נראים כמשפיעים יותר מהבדלים בין מעמדות, קבוצות אתניות, או אזורים בתוך המדינות. באופן פרדוקסלי נראה כי כמה מהמרכיבים המשפיעים על השינויים הפנימיים בין מערכות בחירות באותה מדינה אינם ישימים ברמה הגלובלית. למשל, מדינות עם אוכלוסייה בעלת חינוך נרחב יותר אינן המדינות בעלות אחוז ההצבעה הגבוה יותר. מדעני המדינה מייחסים את השוני בין המדינות לשני גורמים – תרבות ומוסדות, על אף שגישה זו מוטלת בספק.
גורמים תרבותיים
לעושר ולאוריינות ישנה השפעה על אחוז ההצבעה, אך אין אלו גורמים שניתן לסמוך עליהם. מדינות כאנגולה וכאתיופיה הן בעלות שיעור הצבעה גבוה באופן מסורתי, על אף שהן עניות והאוכלוסייה בהן בורה יותר מאשר באירופה. "מדד ההתפתחות האנושית" של האו"ם מראה התאמה מסוימת בין תנאי חיים טובים יותר ובין אחוז הצבעה גבוה יותר. גילה של הדמוקרטיה אף הוא מרכיב חשוב. בחירות דורשות מעורבות גבוהה של האוכלוסייה, ולוקח זמן מה לפתח את ההרגל התרבותי של ההצבעה, ואת האמון בתוצאות התהליך. מרכיב זה יכול להסביר את אחוזי ההצבעה הנמוכים בדמוקרטיות החדשות במזרח אירופה ובאמריקה הלטינית. חלק ניכר מן המניע להצבעה מגיע מתחושה של חובה אזרחית, הדורשת זמן כדי להתפתח בתנאים חברתיים מסוימים. ג. בינגהם פאואל מונה ארבע גישות מרכזיות שלהן השפעה על אחוז ההצבעה, ואשר התפתחותן יכולה לקחת עשרות שנים:
לדמוגרפיה ישנה השפעה נוספת. אנשים מבוגרים יותר נוטים להצביע יותר מצעירים. כך שבחברות שהגיל הממוצע בהן הוא מעט גבוה יותר, כבאירופה, אחוז ההצבעה גבוה יותר מאשר במדינות צעירות כקנדה או ארצות הברית. אוכלוסיות ניידות יותר, ואלו שלהן שיעורי נישואים קטנים יותר נוטות לאחוז הצבעה נמוך. במדינות רב-תרבותיות או רב-לשוניות, קשה למסעי תעמולה ארציים לכסות את כל גוני האוכלוסייה.
טבע הבחירות שונה ממדינה למדינה. בארצות הברית "תעמולה שלילית" והתקפות אופי על מועמדים הן תופעות שכיחות יותר, ויש בהן כדי להביא לאחוז הצבעה נמוך. מסעות תעמולה המתרכזים בקריאה להצביע יכולים להביא לאחוז הצבעה גבוה יותר. חלוקה מפלגתית היא תמריץ חשוב להצבעה, כאשר אדם החש נאמנות למפלגה ייטה יותר להצביע. אחוזי ההצבעה גבוהים יותר במדינות שהנאמנות המפלגתית בהן קשורה לקווי שבר מעמדיים, אתניים, לשוניים או דתיים. ארצות בעלות מערכת רב-מפלגתית נוטות לאחוז הצבעה גבוה. ארצות שבהן ישנן מפלגות המתבססות על מעמד הפועלים, תהיינה בעלות שיעור הצבעה גבוה יותר מארצות שבהן מפלגות המתיימרות להיות "על מעמדיות".
גורמים מוסדיים
לגורמים מוסדיים השפעה רבה על אחוז ההצבעה. כללים וחוקים ניתנים לשינוי באופן קל יותר מגישות ומתרבות, כך שעבודה רבה נעשית כדי להביא לכללים שיביאו לשיעור הצבעה רב יותר. הצבעת חובה נהוגה בכמה מדינות, ויש לה השפעה ישירה ודרמטית על אחוז ההצבעה. הקלה באופן ההצבעה (כדוגמת הגדלת מספר הקלפיות והנגישות אליהן) מעלה אף היא את אחוז ההצבעה. מחסומים כדרישה להירשם לפני הבחירות, יכולים להוריד את אחוז ההצבעה. חשיבות הבחירות, האפקט שהבוחר מייחס להצבעתו על המדיניות שתתקבל, ויחסיות הבחירות, עד כמה משקפת התוצאה את הרצון הכללי, הם שני מרכיבים חשובים.
הרכב רשימת הבוחרים הוא בעלת חשיבות רבה. למשל, "רישום מתגלגל" הונהג בבריטניה היכן שלא ניתן היה לתקן את מרשם התושבים לאחר תאריך מסוים. הרישום היה נערך באוקטובר, נכנס לתוקף בפברואר, ונותר בתוקף עד לינואר שלאחר מכן. משמעות הדבר הייתה כי הרישום הלך ואיבד מתוקפו, כאשר בוחרים מתו, עברו למדינות אחרות, או למחוזות אחרים באותה המדינה. פירושו של דבר היה כי בחירות הנערכות מאוחר בשנה היו בעלות אחוז הצבעה נמוך מבחירות שנערכו בתאריך מוקדם. הכנסת שיטה של "רישום מתגלגל" המעדכנת את רשימת הבוחרים מדי חודש, הקטינה, אך לא חיסלה, בעיה זו, מכיוון שהליך הרישום והתיקון אינו אוטומטי.
הצבעת חובה
אחד מהמרכיבים החשובים באחוז ההצבעה הוא הצבעת החובה. באוסטרליה, רישום כמצביע והצבעה הם חובה מאז שנות ה-20. כללים אלו נאכפים בקשיחות, וכתוצאה מכך אחוז ההצבעה באוסטרליה הוא מהגבוהים בעולם. הכללים במדינות אחרות דומים, אם כי אכיפתם גמישה יותר. באיטליה אלו שאינם מצביעים מסתכנים באובדן הטבות מסוימות. בבוליביה שכרם של אלו שאינם מצביעים נשלל למשך שלושה חודשים. במקסיקו ובברזיל ישנן סנקציות מינימליות, ואף הן אינן נאכפות. אכיפת הצבעה בוונצואלה ובהולנד הביאה לעלייה משמעותית באחוז ההצבעה.
חשיבות
מרק נ. פרנקלין טוען כי החשיבות, או ההשפעה הצפויה של הצבעת היחיד על הדרך בה מתנהלת המדינה, היא בעלת השפעה על אחוז ההצבעה. שווייץ היא דוגמה לאומה בעלת חשיבות הצבעה נמוכה. המשטר השווייצרי הוא משטר מבוזר, ולממשל הפדרלי בה סמכויות מועטות. הממשלה היא לרוב ממשלת קואליציה, והכוח של המפלגה היחידה נובע יותר מחברותה בקואליציה מאשר ממספר הקולות המדויק שקיבלה. החלטות חשובות מובאות בפני העם במשאל עם. קולות היחידים בבחירות הפדרליות הם בעלי השפעה מועטה ביותר, וכתוצאה מכך אחוז ההצבעה הוא נמוך. מלטה, לעומת זאת, היא מדינה בעלת אחוז הצבעה מהגבוהים בעולם. במלטה יש בית יחיד לפרלמנט, שלו מונופול על הכוח הפוליטי. במלטה יש מערכת דו-מפלגתית, שבה שינוי מועט בקולות יכול לשנות לחלוטין את הרכב הרשות המבצעת.
מצד שני, מדינות בעלות מערכת דו-מפלגתית יכולות לחוות אחוז הצבעה נמוך אם מספר גדול של בוחרים אינם רואים שוני ממשי בין המפלגות.
תפיסת הבוחר של הוגנות ההליך משפיעה על תפיסתו את חשיבות ההצבעה. אם הבוחרים מרגישים כי ההצבעה תוכרע באמצעי מרמה ושחיתות ולא בשל רצון העם, פחות אנשים יגיעו להצביע.
יחסיות
מרכיב מוסדי אחר בעל חשיבות הוא היחסיות, דהיינו הדרך שבה הגוף הנבחר משקף את דעות האוכלוסייה. שיטת ייצוג יחסית טהורה, כזו הנהוגה בישראל, מגדילה את יכולתו של הבוחר היחיד להשפיע. בניגוד לכך, שיטה שבה הזוכה ברוב הקולות הוא היחיד השולח את נציגו לבית המחוקקים (כמו הבחירות בבריטניה), תביא לתחושה של מצביעים המהווים מיעוט במחוזם, כי קולם לא ישפיע, וכי בשל כך אין חשיבות להצבעתם.
לרוב, התוצאה של שיטות הצבעה יחסיות, היא ריבוי של מפלגות, וממשלות קואליציה. דבר זה מוריד את החשיבות שמייחס הבוחר להצבעתו, מכיוון שלבוחר יש השפעה מועטה על השאלה איזה מפלגות ייכללו בקואליציה, כאשר יצירתו של הגוף המבצע היא לרוב תוצאה של משא ומתן פוליטי ולא של הכרעה ישירה של הבוחר. מדעני המדינה חלוקים בשאלת השפעת יחסיות הבחירות על אחוז ההצבעה. ישנן מערכות המנסות לשמר את חשיבות ההצבעה, אך לשמור על שיטה יחסית, כגון המערכת הנהוגה בניו זילנד מאז 1996, אך אלו מערכות מורכבות, ומורכבות היא גורם מכריע בהורדת אחוז ההצבעה.
קלות ההצבעה
קלות ההצבעה היא מרכיב חשוב באחוז ההצבעה. בארצות הברית ובמדינות אמריקה הלטינית חייבים המצביעים לעבור הליך רישום נפרד בטרם יורשו להצביע. שיטה דו שלבית זו מורידה בבירור את אחוז ההצבעה. מדינות בארצות הברית המקלות את הליך הרישום, זוכות לאחוז הצבעה גבוה יותר. שיטות אחרות להקלה על ההצבעה כוללות הפיכת ההצבעה לקלה יותר באמצעות שיטות ל"הצבעת נעדרים" כגון הצבעה בדואר, או באמצעות שליח. מספר מדינות אף בוחנות את האפשרות לאפשר הצבעה מרחוק באמצעות האינטרנט, אסטוניה היא המדינה הראשונה שבה התקיימו בחירות שכאלה. דרך אחרת היא הקלה בגישה לקלפי, באמצעות הגדלת מספר הקלפיות והגישה אליהם. במדינות מסוימות, שקיימת בהן בעיית נגישות למרכזי ההצבעה, כהודו וכפינלנד, נהוג לערוך את הבחירות במשך מספר ימים. יש מדינות שדואגות לכך שנוכחות בעבודה לא תפריע לתהליך ההצבעה, כגון צרפת שבה הבחירות מתרחשות בסוף השבוע, וישראל שבה יום הבחירות הוא יום שבתון.
מדידת אחוז ההצבעה
ישנן שיטות שונות למדידת אחוז ההצבעה, שבהן ניתן להסביר חלק מן השוני שבין המדינות. בארצות הברית אין רישום מדויק של כלל הכשירים להצביע כיוון שרק חלק מן האנשים עוברים את הליך הרישום. מכיוון שכך, מחשבים את אחוז ההצבעה על פי הערכות של שיעור האוכלוסייה הכללית, ולא על פי מרשם מדויק. ישנם הטוענים כי הערכות אלו אינן לוקחות בחשבון את מספרם הרב של המהגרים הבלתי חוקיים, ושל העבריינים המורשעים (שבמספר מדינות בארצות הברית אינם בעלי זכות הצבעה) ומכיוון שכך אחוז ההצבעה בארצות הברית הוא למעשה גבוה יותר מן המספרים המקובלים.
זיופי בחירות
אחוז ההצבעה הרשמי כולל גם הטיה של תוצאות הבחירות באמצעות הצבעות פיקטיביות עבור בעלי זכות בחירה שלא הצביעו בעצמם. שיעור הקולות המזויפים משתנה בתלות באיכות הפיקוח על הבחירות, בשיטת ההצבעה, ובגורמים תרבותיים. שיעור הצבעה גבוה באופן בלתי סביר באחת הקלפיות מהווה אינדיקציה לכך שתוצאות אותה קלפי הוטו, ושיעור הצבעה העולה על 100% מעיד בהכרח על זיוף או אי סדרים אחרים.
ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת
ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת (אלכסנדרינה ויקטוריה, באנגלית: Victoria; 24 במאי 1819 – 22 בינואר 1901) הייתה מלכת הממלכה המאוחדת מ-20 ביוני 1837 עד מותה. היא מלכה במשך 63 שנים ושבעה חודשים, שנייה רק למלכה אליזבת השנייה. הייתה גם קיסרית הודו הראשונה, החל מ-1 במאי 1876.
אחוז הצבעה
ירידת אחוז ההצבעה
מאז שנות ה-60 ירד אחוז ההצבעה בעקביות בדמוקרטיות המבוססות. מגמה זו הורגשה בארצות הברית, במערב אירופה, ביפן ובאמריקה הלטינית. המגמה הביאה לדאגה בקרב אנשי מדע המדינה, באשר נראה כי היא קשורה לירידה בהשתתפות הפוליטית במדינות אלו כגון השתתפות מרצון במפלגות פוליטיות, או באסיפות מקומיות. הירידה באחוזי ההצבעה לוותה גם בירידה בהשתתפות במוסדות החברה האזרחית בכללותם, כגון בהליכה לכנסייה, בחברות באיגודים מקצועיים, בגופי סטודנטים, בתנועות נוער, וכיוצא בזה. בה בעת גדלה ההשתתפות בצורות אחרות של מעורבות. אנשים נוטים להיות מעורבים בחרם צרכנים, במחאות ציבוריות ותורמים יותר למסעות הסברה פוליטיים.
ספר המנהיג
הספר עוסק בעניינים השונים על פי סדר לוח השנה. כמו פוסקים אשכנזים אחרים הוא מייחס חשיבות רבה למנהגים שנהגו בקהילות ישראל השונות.
הספר נדפס לראשונה 315 שנה לאחר חיבורו, בשנת ה'רע"ט בקושטנטינא.
מנדאן
מנדאן (באנגלית: Mandan) היא עיר שנמצאת בגבולו המזרחי של מחוז מורטון, והעיר השמינית בגודלה בדקוטה הצפונית. העיר נוסדה בשנת 1879 בצידו המערבי של נהר מיזורי. מפקד אוכלוסין בשנת 2016 העריך את מספר האוכלוסייה ב-21,769 בני אדם. העיר ממוקמת מול העיר ביסמרק שמעברו השני של נהר מיזורי, ושתיהן יחד מהוות את מטרופולין ביסמרק-מנדאן. העיר נקראה על שם שבט מנדאן שחי בעבר באזור.
ספר המנהיג
נושאי הספר
הספר כאמור עוסק במנהגי הקהילות השונות, ובעיקרו הושפע ממנהגי מקום מושבו בעת חיבורו, בעיר טולדו (טילטולא) שבספרד לשם הגיע לאחר נדודים שונים. התחיל לחבר את חיבורו בשנת ד'תתקס"ד כפי שמתאר בהקדמתו לספר:
אחוז הצבעה
ירידת אחוז ההצבעה
עד לסוף המאה ה-19 הייתה זכות ההצבעה כה מוגבלת עד ששאלת אחוז ההצבעה הייתה חסרת חשיבות. חריג חשוב הייתה ארצות הברית, שבה הייתה זכות הצבעה לכל הגברים הלבנים כבר ב-1840. בארצות הברית הייתה עלייה יציבה באחוז ההצבעה במהלך המאה ה-19, שהגיעה לשיא לאחר מלחמת האזרחים האמריקנית. בין 1890 ושנות ה-30 ירד אחוז ההצבעה, ולאחר מכן עלה שוב עד לשנות ה-60, שבהן החל בירידה קבועה ומתמשכת. באירופה גדל אחוז ההצבעה בעקביות מאז החלת זכות הבחירה לכל, הגיע לשיא בסוף שנות ה-60, ומאז הוא בירידה קבועה ומתונה. במדינות מסוימות באירופה נותרו אחוזי ההצבעה יציבים, ואף עלו במקצת. בעולם כולו ירדו אחוזי ההצבעה בחמישה אחוזים מאז שנות ה-60.
ספר המנהיג
נושאי הספר
עיקר הספר עוסק במנהגים שונים כגון מנהגי בית הכנסת ותפילות וכן מנהגי שבת וימים טובים. כמו כן בתוך דבריו שוזר פעמים רבות הסברים למנהגים נפוצים שנהגו בזמנו, וחלקם אף נהוגים עד היום.
מנדאן
דמוגרפיה
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2010, בעיר התגוררו 18,331 אנשים, 7,632 משקי בית ו-4,921 משפחות המתגוררות יחד. צפיפות האוכלוסייה הייתה 641.7 לקמ"ר. בעיר היו 7,950 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 278.3 לקמ"ר. ההרכב הגזעי של העיר היה 91.7% לבנים, 0.6% אפריקאים אמריקנים, 4.9% ילידים אמריקנים, 0.2% אסייתיים, 0.1% פסיפיק איילנדרים, 0.5% מגזעים אחרים, ו-2.0% משני גזעים או יותר. היספנים או לטינים מכל גזע מהווים 1.8% מהאוכלוסייה.
אחוז הצבעה
הסיבות לירידה
פרנסיס פוקויאמה האשים את מדינת הרווחה, וטען כי הירידה באחוז ההצבעה באה זמן קצר לאחר שהמדינה הפכה למעורבת יותר בחיי האנשים. הוא טען כי ההון החברתי הדרוש לאחוזי הצבעה גבוהים, מבוזבז בהתערבות הממשלה. טענה זו אינה מבוססת אמפירית, באשר מדינות שבהן ישנה מעורבות רבה של הממשלה במדיניות הרווחה נוטות לאחוז הצבעה גבוה. נטען כי שיטת ה"אלקטורים" בבחירות לנשיאות בארצות הברית מרתיעה אנשים מלהצביע במדינות הנוטות להצבעה לאחת המפלגות באופן מסורתי, שכן מצביעים אלו רואים את קולם כבלתי חשוב.
מנדאן
דמוגרפיה
בעיר היו 7,632 משקי בית שב-31.6% מתוכם עם ילדים מתחת לגיל 18 המתגוררים אצלם, 48.4% היו זוגות נשואים החיים יחד, 11.5% היו בעלי משק בית ללא נוכחות של בן זוג, 4.6% היו בעלי משק בית ללא נוכחות של בת זוג, 35.5% לא היו משפחות. 28.9% מכלל משקי הבית היו בני אדם שחיים לבדם ו-10.5% היו אנשים שגרים לבדם בגילאי 65 ומעלה. גודל משק הבית הממוצע היה 2.35 וגודל המשפחה הממוצע היה 2.89.
אחוז הצבעה
הסיבות לירידה
בארצות הברית הביאו מלחמת וייטנאם, פרשת ווטרגייט ואירועי שנות ה-70 לאובדן האמון של הבוחרים במנהיגיהם. ארצות אחרות חוו בתקופה זו מחאה וניכור, הקשורים לאפקט הדמוגרפי של ה"בייבי בום" (עלייה דרמטית בשיעורי הילודה לאחר מלחמת העולם השנייה). האמון בממשל ובפוליטיקאים קטן במהלך שנים אלו. הסימנים הראשונים לירידה באחוז ההצבעה הגיעו זמן מה לפני כן, בתחילת שנות ה-60. רוברט פטנאם מייחס את הירידה באחוז ההצבעה לכניסתה של הטלוויזיה. כאשר הפכה הטלוויזיה לאמצעי הבידור העיקרי, סוגי בילוי חברתי מחוץ לבית איבדו מחשיבותם. מומחים אחרים טוענים כי בעידן שלפני הטלוויזיה הופנו משאבי המפלגות לפעילויות שהוציאו את הבוחרים מביתם. המעבר לתעמולה טלוויזיונית השאיר את הבוחר בבית, כיצור פסיבי, ותרם לירידה באחוזי ההצבעה.
מנדאן
דמוגרפיה
הגיל החציוני בעיר היה 37.2 שנים. 23.9% מהתושבים היו מתחת לגיל 18; 8.2% היו בין הגילאים 18–24. 27.3% היו בין 25 ל-44; 27.2% היו בין 45 ל-64; ו-13.2% היו בני 65 ומעלה. ההרכב המגדרי של העיר היה 49.2% ו-50.8% נשים.
אחוז הצבעה
הסיבות לירידה
יש המייחסים את הירידה לנטייה האמריקנית ל"תעמולה שלילית", להתקפות על אופיים של המתחרים, ולהשמצות הדדיות, המשפיעות על הדרך שבה תופס הבוחר את ההליך הדמוקרטי בכללותו. מחקרים מצאו כי להשמצות והתקפות אופי יש השפעה שלילית על אחוזי ההצבעה, אך להתקפה על מדיניות המפלגה היריבה ישנה השפעה חיובית על אחוזי ההצבעה.
מנדאן
אקלים
בעיר אקלים יבשתי. האקלים מאופיין בהפרשי טמפרטורות משמעותיים בין העונות, עם קיץ חם ולח וחורפים קרים ומושלגים.
אחוז הצבעה
הסיבות לירידה
הירידה באחוזי ההצבעה מרוכזת באוכלוסייה הצעירה. אלו שהחלו להצביע לפני 1960 שומרים על אחוזי ההצבעה הגבוהים של תקופה זו. בכל דור שחלף מאז יורדים אחוזי ההצבעה באופן מתמיד. ניסיונות למסעות תעמולה בכלי תקשורת המיועדים לצעירים כגון MTV היו בעלי השפעה שולית על אחוז ההצבעה של הצעירים בני 18 עד 25 בארצות הברית.
אחוז ההצבעה בישראל
אחוז ההצבעה בבחירות הכלליות הראשונות, הבחירות לאספה המכוננת שנערכו בשנת 1949, היה הגבוה ביותר אי פעם, וכ-87% מן הכשירים להצביע אכן מימשו את זכותם. עד לסוף שנות ה-60 עמד אחוז ההצבעה על שיעורים גבוהים של למעלה מ-80% מכלל המצביעים (פרט לירידה זמנית בזמן הבחירות לכנסת השנייה ב-1951), אך מאז 1969 נרשמו ירידות במספר מערכות בחירות. בבחירות לכנסת ה-15 אחוז ההצבעה ירד ל-78.7% מכלל המצביעים, לבחירות לכנסת ה-16 שבהן היה אחוז ההצבעה 68.9% מכלל המצביעים. בבחירות לכנסת ה-17 נרשם שיא שלילי, ואחוז המצביעים עמד על 63.5%. בבחירות לכנסת ה-18 אחוז ההצבעה עמד על 65.2% מכלל המצביעים, בבחירות לכנסת ה-19 אחוז ההצבעה עמד על 67.8% מכלל המצביעים, בבחירות לכנסת ה-20 עלה ל-72.3% מכלל קולות המצביעים. בבחירות לכנסת ה-21 אחוז ההצבעה עמד על 68.5% מכלל קולות המצביעים, בבחירות לכנסת ה-22 עלה ל-69.4%, בבחירות לכנסת ה-23 עלה פעם נוספת, ל-71.5%, בבחירות לכנסת ה-24 ירד ל-67.2% ובבחירות לכנסת ה-25 עלה ל-70.6%.
ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת
תקופת שלטונה נקראת על שמה, "התקופה הוויקטוריאנית". הייתה זו תקופת השיא של המהפכה התעשייתית, שבה עברה הממלכה המאוחדת התפתחויות רבות בתחומי החברה, הכלכלה והטכנולוגיה. במהלך שלטונה גדלה מאוד האימפריה הבריטית, ונחשבה לאימפריה החזקה ביותר בעולם.
אחוז הצבעה
אחוז ההצבעה בישראל
בין הגורמים שנמנו לאחוז ההצבעה הנמוך בבחירות בשנת 2006 היו תדירותן של הבחירות בעשור האחרון, שהביאה לעייפות הבוחרים; אדישות בקרב האוכלוסייה ותחושת מיאוס מן הפוליטיקה הישראלית שהתבטאה גם בהצבעה הנתפסת כהצבעת מחאה עבור מפלגת גיל, ותחושה שהבחירות אכן הוכרעו לטובת "קדימה", לה נתן פומבי אהוד אולמרט בנאום שנשא כשבוע לפני הבחירות. לפי הערכות הלמ"ס ב-2009, מספר בעלי זכות הבחירה שאינם גרים דרך קבע בישראל עומד על כחצי מיליון איש. לפיכך, ממליצה הלמ"ס להוסיף 7% להערכת אחוז ההצבעה בישראל החל מהבחירות לכנסת ה-16.
למגזרים שונים בחברה הישראלית יש אחוזי הצבעה שונים באופן מובהק. הדתיים לאומיים והחרדים הם בעלי שיעור הצבעה גבוה מאוד, בעוד הערבים בעלי שיעור הצבעה נמוך בבחירות לכנסת, בפרט הבדואים שלהם שיעורי הצבעה נמוכים במיוחד. לעומת זאת, שיעור ההצבעה בבחירות לרשויות המקומיות ביישובים הערביים גבוה במיוחד.
להעלאת שיעור ההצבעה מתפרסמות מודעות מטעם ועדת הבחירות המרכזית הקוראות לציבור להשתתף בבחירות, וגם אישי ציבור יוצאים בקריאה להצביע. גם המפלגות קוראות למי שנחשבים לתומכיהן לצאת ולהצביע. לעומתם, יש קבוצות השוללות את הלגיטימיות של המדינה וקוראות לחבריהן להחרים את הבחירות.
ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת
ויקטוריה הייתה נכדתו של המלך ג'ורג' השלישי, והשליטה הבריטית האחרונה לבית הנובר.
ילדותה
אביה של ויקטוריה, הנסיך אדוארד אוגוסטוס, בנו הרביעי של ג'ורג' השלישי, נישא ב-1818, בגיל 50, לוויקטוריה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד. עשרה חודשים לאחר מכן נולדה בתם היחידה, אלכסנדרינה ויקטוריה, על שם אלכסנדר הראשון, הצאר של רוסיה שהיה סנדקה, ועל שם אימה ויקטוריה. בעת לידתה הייתה החמישית בסדר הירושה לכתר הבריטי. אף ששמה הרשמי היה ויקטוריה, בני המשפחה נהגו לקרוא לה "דרינה".
אביה נפטר מדלקת ריאות שמונה חודשים לאחר לידתה, וסבה, המלך ג'ורג' השלישי, מת שישה ימים לאחר מכן. לאחר מות אביה, לא הייתה לאימה לכאורה כל סיבה להישאר באנגליה: לא הייתה לה בה משפחה, והיא בקושי דיברה אנגלית. היא בחרה להישאר משום שעל פי סדר ירושת המלוכה הבריטית הייתה אפשרות שבתה תהיה למלכה (לשלושת אחיו הבוגרים של הנסיך אדוארד לא היו ילדים). בילדותה למדה ויקטוריה אצל מורים פרטיים גרמנית, אנגלית, איטלקית, יוונית, סינית, צרפתית, חשבון, מוזיקה והמקצוע האהוב עליה, היסטוריה. היא הייתה אספנית של בובות, ציירת ומאיירת מוכשרת, וכתבה יומן אישי, הרגל שנמשך עד מותה. על חינוכה הופקדה הברונית לואיזה לצן, עד לפיטוריה על ידי מי שיהיה בעלה של המלכה הנסיך אלברט.
יורשת העצר
לבנו הבכור של ג'ורג' השלישי, המלך ג'ורג' הרביעי, הייתה רק בת אחת, שארלוט הנסיכה מווילס, שנישאה לדודה של ויקטוריה, לאופולד (לימים לאופולד הראשון, מלך הבלגים), ומתה בשנת 1817 בזמן שילדה, עוד לפני שנולדה ויקטוריה. לאחר מותה מיהרו אחיו הרווקים של המלך להינשא ולהוליד ילדים, כדי להבטיח לעצמם את הירושה.
בשנת 1830 חוקק הפרלמנט הבריטי את חוק העוצרוּת, שקבע כי במקרה שהמלך ימות לפני שוויקטוריה תגיע לגיל 18, תשמש אמה, דוכסית קנט וסטראת'רן, כעוצרת עד בגרותה של ויקטוריה. המלך ויליאם היה מסוכסך עם דוכסית קנט, בעיקר מפני שהאמין כי מאהבה, ג'ון קונרוי (שרבים האמינו כי היה אביה הביולוגי של המלכה ויקטוריה), השפיע עליה מעבר למידה הראויה. ויליאם הצהיר כי הוא מקווה שיחיה לפחות עד יום הולדתה ה-18 של הנסיכה, רק כדי שאמה לא תמלוך בשמה. בתקופה זו האומנת של ויקטוריה הייתה הברונית לצן. המלך ויליאם מינה את ידידתו, הדוכסית מנורת'מברלנד, לאומנת הרשמית של ויקטוריה בשנת 1831, אך התפקיד היה בעיקר טקסי, והנסיכה המשיכה להיות תלויה בלצן. הדוכסית הודחה ב-1837 על ידי אמה של ויקטוריה אף על פי שניסתה להשפיע יותר על חינוך הממונה המלכותי שלה ולצן מילאה את תפקידה. לימים תהפוך לאחראית על משק הארמון עד שתשלח בחזרה לאחר חיכוכים עם בן זוגה של המלכה הנסיך אלברט.
ג'ורג' הנרי מקנזי
ג'ורג' הנרי מקנזי (באנגלית: George Henry Mackenzie; 24 במרץ 1837 בבלפילד, סקוטלנד – 14 באפריל 1891, ניו יורק), שחמטאי סקוטי אמריקאי. לשיא יכולתו הגיע בשנת 1880 כאשר היה ממוקם רביעי בעולם.
ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת
שנות המלוכה הראשונות
ב-1837 נפטר המלך ויליאם הרביעי בגיל 71, וויקטוריה בת ה-18 עלתה לכס המלוכה כמלכת הממלכה המאוחדת. הכתרתה התקיימה ב-28 ביוני 1838 במנזר וסטמינסטר. ממלכת הנובר, שהייתה מאוחדת באיחוד פרסונלי עם בריטניה מאז 1714, פוצלה ממנה עם המלכתה של המלכה, הואיל ובהנובר, על פי החוק הסאלי, נאסר על נשים לשלוט. אחד מדודיה של ויקטוריה מצד אביה, הנסיך ארנסט, הומלך כמלך הנובר. ארנסט מוּנה גם ליורש העצר של כס המלוכה הבריטי עד לידתה של הנסיכה ויקטוריה בשנת 1840, משום שהמלכה הצעירה טרם נישאה וטרם ילדה ילדים.
ג'ורג' הנרי מקנזי
ביוגרפיה
מקנזי רכש את השכלתו באוניברסיטה של אברדין, וכן בעיר רואן בצרפת ובשטטין בפרוסיה בין השנים 1853–1855. הוא זומן לגדוד חיל רגלים של הוד מלכותו בשנת 1856, בהיותו בן 19. זמן קצר לאחר מכן הגדוד נשלח להודו. בשנת 1858 חזר מקנזי לאנגליה, לאחר שהועלה לדרגת סֶגֶן. בשנת 1861 פרש מקנזי מהצבא.
בשנת 1862 ניצח מקנזי בתחרות בלונדון, שם הביס את אדולף אנדרסן בתוצאה 2-0, אך זו הייתה תחרות בה ניתן לו יתרון תחילי של רגלי בערוגה ו7. באותה שנה ניצח בדו-קרב שהתקיים בדבלין את ג'ורג' אלקוק מקדונל בתוצאה 7-4 (+6 -3 =2).
ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת
נישואים
המלכה ויקטוריה פגשה לראשונה את בעלה המיועד, אלברט, בגיל 16, אך רק במהלך פגישתם השנייה בשנת 1839, בהיותה כבר מלכה, התאהבו זה בזה. הם היו בני דודים מדרגה ראשונה: אביו של אלברט היה אחי אמה של ויקטוריה. כמלכת הממלכה המאוחדת היה על ויקטוריה להציע נישואים לאלברט, והזוג נישא ב-10 בפברואר 1840 בארמון סנט ג'יימס שבלונדון. בניגוד לזוגות מלכותיים אחרים ששודכו על ידי הוריהם, היו ויקטוריה ואלברט מאוהבים. נישואיהם היו מאושרים ונחשבו מופת לחיי משפחה טובים. אלברט היה לא רק בן זוגה של ויקטוריה אלא גם יועצה הפוליטי החשוב ביותר.
ג'ורג' הנרי מקנזי
ביוגרפיה
בשנת 1863, בעיצומה של מלחמת האזרחים היגר מקנזי לארצות הברית. ב-1865 עבר לניו יורק, שם כתב בנושאי שחמט עבור מספר עיתונים. הוא זכה במקום הראשון בתחרויות השנתיות שהתקיימו במועדון השחמט של ניו יורק בשנים 1865 עד 1868.
ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת
ממשלות ראשונות וניסיונות ההתנקשות
בעת עלייתה של ויקטוריה לשלטון, אוישה הממשלה באנשי המפלגה הוויגית במשך קרוב לשבע שנים רצופות. לורד מלבורן, ראש הממשלה מטעם המפלגה, הפך במהרה לאחד האנשים המשפיעים בחייה של המלכה הצעירה, שלא הייתה מנוסה בחיים הפוליטיים. ממשלתו של מלבורן החזיקה מעמד רק זמן קצר, בעיקר בשל לחצים מהמושבות הבריטיות מעבר לים, והוא התפטר ב-1839. היועץ החשוב ביותר של המלכה ויקטוריה בתחילת דרכה היה דודה, לאופולד הראשון, מלך הבלגים. דרך לאופולד, אחייניה של ויקטוריה היו לאופולד השני וקרלוטה, קיסרית מקסיקו.
ג'ורג' הנרי מקנזי
ביוגרפיה
ההצלחה הבינלאומית של מקנזי החלה לאחר תקופה של 15 שנים בארצות הברית, בהן אסף שלושה עשר ניצחונות רצופים בתחרויות בין השנים 1865–1880, כולל ניצחון בשישה מתוך שבעה דו-קרבות (השביעי הסתיים בתיקו). הצלחותיו כללו בין היתר ניצחונות בתחרויות קליבלנד 1871, שיקגו 1874 וניו יורק 1880 וכן ניצחונות בקונגרסי השחמט האמריקאיים השני, השלישי והחמישי. הוא היה אלוף ארצות הברית לשחמט במשך 18 השנים שבין 1871 ו-1889.
ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת
ממשלות ראשונות וניסיונות ההתנקשות
לאחר התפטרותו של מלבורן פנתה המלכה לסר רוברט פיל מהמפלגה הטורית בבקשה שיקים ממשלה חדשה, אולם נתקלה בבעיה בשל משבר שכונה "משבר חדר השינה": באותה תקופה היה נהוג כי עובדי הארמון המלכותי יהיו קשורים למפלגה השלטת, ורוב משרתות המלכה היו נשותיהם של חברי המפלגה הוויגית. רוברט פיל דרש להחליפן בנשות חברי המפלגה הטורית, אך ויקטוריה סירבה להחליף את בנות לווייתה, משום שראתה בהן חברות ולא חלק ממוסד טקסי. פיל חש כי אינו יכול לכהן כראש ממשלה בתנאים כאלו והתפטר, ובכך סלל את הדרך לחזרתו של לורד מלבורן לתפקיד.
ג'ורג' הנרי מקנזי
ביוגרפיה
בשנת 1878 חלק מקנזי את המקום ה-4-5 בתחרות פריז. בשנת 1882 את המקום הרביעי בווינה, תחרות בה ניצחו וילהלם שטייניץ ושמעון אברמוביץ וינוור. בשנת 1883 חלק את המקום ה-5-7 בתחרות לונדון בה ניצח יוהנס צוקרטורט. בשנת 1885 הגיע למקום הרביעי בתחרות הרפורד בה ניצח ג'וזף הנרי בלקברן ואת המקום השביעי בתחרות המבורג שאותה ניצח איזידור גונסברג. בשנת 1886 חלק את המקומות ה-7-8 בתחרות לונדון.
ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת
ממשלות ראשונות וניסיונות ההתנקשות
במהלך היריונה הראשון של המלכה, ניסה צעיר אנגלי בשם אדוארד אוקספורד להתנקש בחייה כשנסעה עם בעלה בכרכרה. אוקספורד ירה פעמיים לכיוון המלכה, אך אקדחו היה טעון בנייר ובטבק בלבד. הוא הואשם בבגידה במדינה אך זוּכה בטענה לאי-שפיות. ניסיון ההתנקשות לא פגע בבריאותה של ויקטוריה או בהיריונה, והיא ילדה את בתה הבכורה ויקטוריה ב-21 בנובמבר 1840.
ג'ורג' הנרי מקנזי
ביוגרפיה
לתוצאה הטובה ביותר בחייו הגיע מקנזי כאשר זכה במקום הראשון באליפות גרמניה החמישית שהתקיימה בפרנקפורט בשנת 1887, וזאת לפני בלקברן, צוקרטורט, זיגברט טאראש, לואיס פאולסן, ברטולד אינגליש, מקס וייס וקורט פון ברדלבן. בשנת 1888 זכה מקנזי באליפות החמישית של סקוטלנד שהתקיימה בגלאזגו. מקנזי הגיע למקום השני בברדפורד בשנת 1888, וחלק מקומות 3-4 בתחרות מנצ'סטר 1890. בשנת 1890 החליף אותו ג'קסון שובלטר והיה לאלוף השחמט של ארצות הברית.
ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת
ממשלות ראשונות וניסיונות ההתנקשות
ב-29 במאי 1842 ירה מתנקש צעיר בשם ג'ון פרנסיס באקדח לעבר המלכה, כשנסעה בכרכרה בפארק סנט ג'יימס. הוא נתפס במהרה על ידי המשטרה, הורשע בבגידה במדינה, והוגלה מהמדינה. חודש אחר כך היה ניסיון התנקשות נוסף, כשנער בשם ג'ון ויליאם בין ניסה לירות במלכה.
הנסיך אלברט חש כי המתנקשים קיבלו עידוד מזיכויו של אדוארד אוקספורד ב-1840, והפציר בפרלמנט להעביר חוק חדש, שיקבע כי תקיפה בנשק בנוכחותו של מונרך תביא לעונש מאסר או הגליה של שבע שנים בנוסף להלקאה. חוק זה, שנקרא חוק הבגידה, התקבל בשנת 1842.
רוברט פיל עלה לבסוף לשלטון לאחר הבחירות של שנת 1841, אך במהרה נתקלה ממשלתו בקשיים בשל חוקי הדגן, שאותם ביקשו רוב הוויגים וחלק מהטורים לבטל. החוקים בוטלו בפרלמנט בשנת 1846, ופיל התפטר מיד לאחר מכן. המלכה פנתה ללורד ג'ון ראסל כדי שיקים ממשלה חדשה, אך ממשלתו, ובמיוחד שר החוץ החדש, לורד פלמרסטון, לא מצאו חן בעיני המלכה. לורד פלמרסטון נהג לפעול ללא אישור מהממשלה, מראש הממשלה או מהמלכה, וב-1849 אף התלוננה ויקטוריה רשמית בפני לורד ראסל על כך שפלמרסטון שלח מסרים רשמיים למנהיגים זרים ללא אישורה. אולם תלונותיה לא הועילו, ופלמרסטון פוטר מתפקידו רק ב-1851, לאחר שהכריז על תמיכת בריטניה במהפכתו של נפוליאון השלישי בצרפת, ללא אישור מראש הממשלה.
תקופת הנהגתו של לורד ראסל הייתה קשה לוויקטוריה גם מבחינה אישית. בשנת 1849 ירה מובטל אירי בשם ויליאם המילטון באקדח ליד כרכרת המלכה כשנסעה בלונדון, כדי להבהיל אותה. המילטון הועמד לדין באשמת עבירה על החוק של הנסיך אלברט משנת 1842, ונגזר עליו העונש המרבי של שבע שנות גלות.
יחסה של ויקטוריה לאירלנד
המלכה ויקטוריה אהבה לבקר באירלנד עוד בצעירותה, ופעמים רבות בחרה לנפוש בעיר קילארני שבמחוז קרי. בתחילה הייתה אהודה בקרב האירים, אך ב-1845 החל באירלנד רעב תפוחי האדמה הגדול, שנמשך ארבע שנים, הביא למותם של יותר ממיליון אירים, ולהגירתם של מיליון תושבים נוספים מהאי. אף שהמלכה תרמה מכיסה כ-2,000 לירות שטרלינג לתושבי אירלנד הרעבים, הם הביעו עוינות כלפיה, בעיקר בשל מדיניותו של ראש הממשלה ראסל, שהואשם בהחמרת הרעב.
ביקורה הרשמי הראשון של ויקטוריה באירלנד היה ב-1849. את הביקור ארגן המושל הבריטי של אירלנד, כדי להסיח את דעתם של האירים מהרעב וכד להבהיר לפוליטיקאים הבריטים את חומרתו. אף שהרעב פגע מאוד בתדמיתה של המלכה באירלנד, היא נותרה אהודה מספיק כדי שלאומנים איריים ישירו לה "אלוהים, נצור את המלכה" בפגישותיהם. עד שנות השבעים והשמונים של המאה ה-19 הידרדרה הפופולריות של המלכה באירלנד, בעיקר בשל סירובה לבקר בה לאחר שעיריית דבלין סירבה לברך את בנה אלברט אדוארד על נישואיו עם הנסיכה אלכסנדרה, ועל הולדת בנו הראשון, הנסיך אלברט ויקטור.
ביקורה האחרון של ויקטוריה באירלנד היה בשנת 1900, כשהגיעה לאי כדי לעודד אירים להתגייס לצבא הבריטי במלחמת הבורים. ביקורה נתקל בהתנגדות מצד לאומנים איריים שהונהגו על ידי ארתור גריפית', לימים מייסד השין פיין.
מות אלברט
הנסיך אלברט מת ממחלת הטיפוס ב-14 בדצמבר 1861, כנראה בשל היגיינה גרועה בטירת וינדזור. מותו מוטט את ויקטוריה, שהתאבלה ולבשה שחורים בשארית ימיה. לאחר התאלמנותה, פרשה כמעט לגמרי מהחיים הציבוריים, מיעטה להגיע ללונדון, ואף כונתה "אלמנת וינדזור". היא האשימה את בנה אלברט אדוארד במות בעלה, משום שהאמינה כי חלה כשביקר אצל הנסיך הצעיר בקיימברידג', כדי לנזוף בו על התנהגותו הבלתי נאותה.
מאבקים פוליטיים
הנסיך אלברט התעניין מאוד בהתפתחויות שהביאה עימה המודרניות, ובעיקר בחידושים טכנולוגיים ובמהפכה התעשייתית. ויקטוריה רצתה להמשיך את מורשת המודרניזציה של אלברט, וימי שלטונה נחשבים לעידן של התחדשות. בשנים 1868–1880, במהלך המאבק על ראשות הממשלה בין ויליאם יוארט גלאדסטון הליברלי לבנג'מין דיזראלי השמרני, תמכה ויקטוריה בד'יזראלי. היא גם העניקה לו תואר אצולה, לאחר שביוזמתו הוכתרה ב-1876 לקיסרית הודו. בימי כהונתו של ד'יזראלי סיפחה בריטניה עוד מושבות לשלטונה, והייתה לאימפריה הגדולה ביותר בהיסטוריה. ד'יזראלי גם החזיר את עטרת המלוכה והכנסייה לתפארתה. לעומתו גלאדסטון היה ליברלי, ודגל בשחרור המושבות ובהענקת שלטון עצמי לאירלנד. לאחר מות ד'יזראלי התחדש המאבק בין גלאדסטון למרקיז סולסברי (בשנים 1880–1895), וויקטוריה תמכה בסולסברי השמרן.
יובל הזהב
בשנת 1887 חגגה ויקטוריה את יובל הזהב שלה, 50 שנות שלטונה. האירוע נחגג בנשף מפואר שאליו הוזמנו 50 ממלכי אירופה ומנסיכיה. למחרת חגג עִמה העם הבריטי בתהלוכה מפוארת שטרם נראתה כמותה במאל הלונדוני: המלכה-הקיסרית, בכרכרת הזהב, מלכי אירופה והעולם – מי על סוס ומי בכרכרה – וכן נציגות מרהיבה של כל המושבות.