cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלפרד פון הוביקי
קריירה מוקדמת
פון הוביקי נולד ב-5 בפברואר 1887 בפרידריכסדורף, שהשתייכה לאימפריה האוסטרו-הונגרית. בשנת 1905 התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-4, ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. פון הוביקי השתתף בלחימה בחזיתות השונות, ובמהלכה מונה למפקד גדוד הררי בחזית האיטלקית.
פדרציית הקאנו הבין-לאומית
איגודים לפי יבשות
ישנן חמש אגודות יבשתיות הקשורות ל-ICF. אגודות אלו אחראיות לארגון אליפויות בכל יבשת, מתן תמיכה לפדרציות החברות בהן והעברת האינטרסים שלהן בישיבות מועצת המנהלים של ה-ICF.
אלפרד פון הוביקי
קריירה מוקדמת
לאחר המלחמה הצטרף פון הוביקי לצבא האוסטרי, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1935 הועלה לדרגת גנרל מיור, ומונה כקצין מטה במשרד המלחמה, ובשנת 1936 מונה למפקד הדיוויזיה הממונעת בצבא האוסטרי.
לאחר סיפוח הצבא האוסטרי לורמאכט, מונה פון הוביקי ב-10 בנובמבר 1938 למפקד הדיוויזיה הקלה ה-4.
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ המלחמה היה פון הוביקי מפקד הדיוויזיה הקלה ה-4, ולחם עימה במהלך המערכה בפולין כחלק מהקורפוס ה-18 במסגרת הארמייה ה-14, וב-3 בינואר 1940 הפכה הדיוויזיה שבפיקודו לדיוויזיית הפאנצר ה-9. במהלך המערכה על צרפת לחם פון הוביקי עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהארמייה ה-18 בהולנד, ובשלב השני כחלק מהקורפוס הממונע ה-14 במסגרת קבוצת הפאנצר קלייסט, וב-1 באוגוסט 1940 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. במהלך המערכה בבלקן לחם פון הוביקי עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-40 במסגרת הארמייה ה-12, ועל פעולותיו קיבל ב-20 באפריל 1941 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך מבצע ברברוסה לחם עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-14 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחם עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-48 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, ולאחר מכן במסגרת הארמייה השנייה. ב-15 באפריל 1942 פרש פון הוביקי מתפקידו, וב-22 באפריל 1942 קיבל על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-1 באוגוסט 1942 מונה פון הוביקי למפקד קבוצת הקרב סכלדה, שהפכה ב-25 באוקטובר 1942 לקורפוס ה-89, וב-1 באוקטובר 1942 הועלה לדרגת גנרל חיל השריון. ב-18 בדצמבר 1942 פרש פון הוביקי מתפקידו, וב-30 באפריל 1943 מונה שוב למפקד הקורפוס ה-89. ב-11 ביוני 1943 מונה פון הוביקי לאחראי התגבורות בקבוצת ארמיות מרכז, וב-20 ביולי פרש מתפקידו. בדצמבר 1943 מונה לראש המשלחת הצבאית בסלובקיה, וב-1 באוקטובר 1944 פרש מתפקידו.
אצלי הכל בסדר (אלבום)
אצלי הכל בסדר הוא אלבומו הרביעי של הזמר בעז שרעבי שיצא בשנת 1984.
הפקה
בשנת 1983 שב בעז שרעבי לישראל לאחר שהות בת חמש שנים בארצות הברית.
יחסי איחוד האמירויות הערביות–סומליה
יחסי איחוד האמירויות הערביות–סומליה (בערבית: العلاقات الإماراتية الصومالية) הם היחסים הבילטרליים בין איחוד האמירויות הערביות ובין הרפובליקה הפדרלית של סומליה. שתי המדינות חברות בליגה הערבית, ומקיימות שיתוף פעולה פיתוחי קרוב. לסומליה יש שגרירות באבו דאבי, ולאיחוד האמירויות הערביות יש שגרירות במוגדישו.
סקירה
היחסים בין השטחים שכיום הם סומליה ואיחוד האמירויות קיימים עוד מימי קדם. הפריפלוס של הים האדום מהמאה ה-1 לספירה, יחד עם מסמכים נוספים, מעידים על חילופי סחורות מוקדמים בין סוחרים שהתגוררו בערי-מדינה בצפון סומליה הסמוכות לים עם סוחרים חמירים וסבאים, ששלטו באותה תקופה בחלק גדול מחצי האי ערב. במהלך ימי הביניים ותחילת התקופה המודרנית, סולטנים סומליים שונים שמרו גם הם על יחסים קרובים עם ממלכות אחרות ברחבי הים האדום. ב-1969, סומליה ואיחוד האמירויות הערביות היו בין החברים המייסדים של הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי (OIC). שתי האומות חברות בליגה הערבית.
אצלי הכל בסדר (אלבום)
הפקה
האלבום כלל מספר להיטים כגון: "תני לי יד" ששר שרעבי בסרט "מאחורי הסורגים" בהשתתפותו (השיר הגיע למקום ה-23 במצעד הפזמונים השנתי תשמ"ה 1985) ו"אצלי הכל בסדר" (התברג במקום ה-4 במצעד הפזמונים השנתי תשמ"ד 1984). שירים בולטים נוספים שנכללו באלבום היו: "את לי לילה" שהקליט שרעבי מחדש עבור האלבום, "אהבה לבנת כנף" ו"למה".
יחסי איחוד האמירויות הערביות–סומליה
סקירה
לאחר תחילת מלחמת האזרחים בסומליה ב-1991, איחוד האמירויות הערביות שמר על יחסים דיפלומטיים עם ממשלת המעבר הלאומית של סומליה ועם היורשת שלה ממשלת המעבר הפדרלית של סומליה, ותמך ביוזמות הממשלה שלהם. איחוד האמירויות הערביות גם תמך באופן רשמי ביחידת השיטור הימי של פונטלנד (PMPF), מאז היווצרות הגוף הצבאי ב-2010.
אצלי הכל בסדר (אלבום)
הפקה
פרט ל"את לי לילה" ולקטע האינסטרומנטלי "גאות" שהלחין שרעבי, נכתבו כל שירי האלבום על ידי שמרית אור.
יחסי איחוד האמירויות הערביות–סומליה
סקירה
הקמתה של הממשלה הפדרלית של סומליה באוגוסט 2012 התקבלה בברכה על ידי רשויות איחוד האמירויות הערביות, אשר אישרו מחדש את תמיכתם בממשלת סומליה, בשלמותה הטריטוריאלית ובריבונותה.
שיתוף פעולה פיתוחי
במרץ 2014, ראש ממשלת סומליה החל ביקור רשמי של שלושה ימים באיחוד האמירויות הערביות כדי לדון בחיזוק שיתוף הפעולה הבילטרלי בין שתי המדינות. במהלך שיחות עם השר לענייני הנשיאות וסגן ראש ממשלת איחוד האמירויות הערביות, רשויות איחוד האמירויות הערביות הביעו את מחויבותם לתהליך הבנייה מחדש בסומליה לאחר הקונפליקט. הם גם התחייבו לסייע בבנייה מחדש של מוסדות ממשלתיים.
אצלי הכל בסדר (אלבום)
משתתפים באלבום
עיבודים והפקה מוזיקלית: יזהר אשדות ומשה לוי.
יחסי איחוד האמירויות הערביות–סומליה
שיתוף פעולה פיתוחי
בינואר 2015, ראש הממשלה החדש של סומליה, עומר עבדיראשיד עלי שרמקה, נפגש עם שגריר איחוד האמירויות הערביות בסומליה, מוחמד אחמד עות'מאן אל חמאדי, במשרד שלו במוגדישו. השניים דנו בנושאים שונים בענייני יחסים דו-צדדיים כמו, מבצעים צבאיים, הסדרת מוסדות ממשלתיים מחדש, אבטחה ימי ותהליך שיקום מקומי. שרמקה ציין כי בין המדינות מערכת יחסים קרובה וארוכת שנים. השגריר אל חמאדי הבטיח כי רשויות איחוד האמירויות הערביות הרשויות יתמכו תמיכה שוטפת בפעילויות ההתפתחותיות בסומליה.
במרץ 2015, שר החוץ של סומליה עבדיסלאם עומר נפגש עם שר החוץ של איחוד האמירויות הערביות עבדאללה בן זאיד אל נחיין באבו דאבי. שני השרים דנו בנושאים שונים בנוגע לקשר הבילטרלי בין המדינות כמו חיזוק שיתוף הפעולה בתחום הביטחוני. הם גם דנו על פרויקטים משותפים מתמשכים בין המדינות ועל המצב הפוליטי בסומליה. עומר שיבח את ממשלת איחוד האמירויות הערביות בעקבות יוזמות הפיתוח השונות שהפעילה בסומליה, ושיבח את גילוי המחויבות של איחוד האמירויות הערביות לעזור בבנייה מחדש של המדינה.
יונדאי מוטורספורט
יונדאי מוטורספורט (באנגלית: Hyundai Motorsport) היא קבוצת המרוצים של יצרנית הרכב יונדאי המתחרה באליפות העולם בראלי. הקבוצה הוקמה לראשונה בשנת 1998 והפסיקה את פעילותה לאחר שש שנים. בשנת 2012 הוקמה הקבוצה מחדש. שנתיים לאחר מכן חזרה להשתתף באופן פעיל באליפות. משרדי הקבוצה נמצאים באלצנאו, גרמניה.
יחסי איחוד האמירויות הערביות–סומליה
שיתוף פעולה צבאי
איחוד האמירויות הערביות אימנו כמה אלפי חיילים סומלים מאז 2014. איחוד האמירויות הערביות שילמו את המשכורות של כ-2,407 סומלי חיילים, ואימנו יחידה אנטי פיראטית בפונטלנד.
משימת ההדרכה הסתיימה לאחר שחיילים סומלים תקפו מטוס של איחוד האמירויות הערביות המטוס בנמל התעופה הבינלאומי עדן עדה והחרימו בכוח 9.6 מיליון דולר במזומן.
יונדאי מוטורספורט
2003-1998: שנים ראשונות ופירוק
יונדאי מוטורספורט החלה את פעילותה בשנת 1998. הקבוצה נוהלה על ידי חברת (MSD (Motor Sports Development הבריטית והתחרתה בקטגוריית F2 באליפות העולם בראלי. בספטמבר 1999 חשפה יונדאי את דגם האקסנט WRC המבוסס על דגם האקסנט המשפחתי. מרוץ הבכורה של הקבוצה בקטגוריה הבירה היה בראלי שוודיה, המרוץ השני של עונת 2000. אליסטר מקריי וקנת אריקסון, צמד נהגי הקבוצה סיימו לראשונה בין עשרת הראשונים בראלי ארגנטינה אותו סיימו במקום השביעי והשמיני, בהתאמה. אריקסן צבר נקודות ראשונות, כשסיים חמישי בראלי ניו זילנד והוסיף נקודות בראלי אוסטרליה (מקום רביעי). לקראת עונת 2001 הציגה הקבוצה דגם משופר של האקסנט שהיה בל אמינות גבוהה. למרות השיפור התקשתה הקבוצה להיאבק בארבע היצרניות הגדולות (מיצובישי, סובארו, פורד ופז'ו).
יחסי איחוד האמירויות הערביות–סומליה
הסכמים
בסוף מרץ 2013, שר החוץ של סומליה פווזיה יוסוף חאג' אדן ושר החוץ של איחוד האמירויות הערביות שייח' עבדאללה בן זאיד אל נחיין חתמו על מזכר הבנות של שיתוף פעולה דו-צדדי. ההסכם מחדש קשר דיפלומטי רשמי בין סומליה ואיחוד האמירויות הערביות, ומתמקד גם את בתחומים הפוליטיים, הביטחוניים, הכלכליים, ובתחומי ההשקעה והפיתוח. בנוסף, ממשלת איחוד האמירויות הערביות הודיעה, כי היא תפתח מחדש את השגרירות במוגדישו.
בנובמבר 2014, סומליה ואיחוד האמירויות הערביות חתמו על מזכר הבנה כדי לשפר את שיתוף פעולה הצבאי.
יונדאי מוטורספורט
2003-1998: שנים ראשונות ופירוק
לקראת עונת 2002 החתימה הקבוצה את יוהא קנקונן, שזכה 4 פעמים בתואר האליפות ואת ארמין שוורץ ופרדי לוקאס. בסיום העונה צברה הקבוצה 10 נקודות באליפות היצרנים וסיימה במקום הרביעי לפני סקודה ומיצובישי. בספטמבר 2003, בעקבות אילוצי תקציב, הודיעה הקבוצה על פרישתה מהאליפות ועל כונתה לשוב ולהתחרות בשנת 2006. כוונה שלא התמשה בסופו של דבר.
יחסי איחוד האמירויות הערביות–סומליה
משלחות דיפלומטיות
הממשלה הפדרלית של סומליה מחזיקה בשגרירות באבו דאבי. המשלחת הדיפלומטית מנוהלת על ידי השגריר עבדול קאדיר שייח'קי אל-חטמיני.
איחוד האמירויות הערביות מחזיקה בשגרירות במוגדישו. המשלחת הדיפלומטית מנוהלת על ידי השגריר מוחמד אחמד עות'מאן אל חמאדי.
יונדאי מוטורספורט
2012-הווה: החזרה לאליפות העולם
בתערוכת הרכב של פריז שהתקיימה בספטמבר 2012 הכריזה יונדאי על כוונתה לשוב לאליפות החל משנת 2014 עם דגם היונדאי i20 WRC המבוסס על ה-i20. שלושה חודשים לאחר מכן נוסדה קבוצת יונדאי מוטורספורט האחראית על כל פעילות הספורט המוטורי של החברה, בדגש על קבוצת הראלי. בסיס החברה נקבע בעיר אלצנאו, גרמניה. תיירי נויביל היה הנהג הראשון שהוחתם בקבוצה והיחיד מבין ששת הנהגים בקבוצה שלקח חלק בכל המרוצים בעונת הבכורה. את הנקודות הראשונות צבר בראלי מקסיקו, המרוץ השלישי בבענה, אותו סיים במקום השלישי. פודיום ראשון לקבוצה. התהפכות קשה במהלך ראלי גרמניה לא מנעה מנויביל לנצח את המרוץ, ניצחון אישי וקבוצתי ראשון בקריירה. אל המקום השני במרוץ הגיע דני סורדו, נהג נוסף של הקבוצה. במקביל לשתי המכוניות של הקבוצה הראשית, הריצה יונדאי רכב נוסף בקבוצה נפרדת. היידן פאדון היה הנהג המרכזי בקבוצה זאת והתחרה בשישה מרוצים שונים במהלך העונה.
בעונת 2015 התחרו נויביל, סורדו ופאדון בצורה מלאה. במספר מרוצים הכניסה הקבוצה מכונית רביעית בה התחרה קווין אברינג. את העונה סיימה הקבוצה במקום השלישי בפער של 6 נקודות אחרי קבוצת סיטרואן. ארבעת נהגים המשיכו עם הקבוצה גם בעונה הבאה. נויביל סיים את העונה במקום השני באליפות הנהגים עם ניצחון אחד ושישה פודיומים נוספים. הקבוצה סיימה במקום השני באליפות היצרנים.
יחסי איחוד האמירויות הערביות–סומליה
סומלילנד
חברת DP World (חברת נמלי דובאי העולמית) מפעילה את נמל ברברה בסומלילנד.
יונדאי מוטורספורט
2012-הווה: החזרה לאליפות העולם
שינוי התקנות שנכנס לתוקף בעונת 2017 היא להחלפת המכונית ביונדאי i20 קופה WRC. גם בעונה זאת הקבוצה ונויביל סיימו במקום השני באליפויות השונות. אנדריאס מיקלסן, שנותר בתחילת העונה ללא קבוצה בעקבות הפרישה של פולקסווגן, חתם לקראת סיום העונה על חוזה לשנתיים בקבוצה והספיק להשתתף בשלושת המרוצים האחרונים בעונה.
יחסי איחוד האמירויות הערביות–סומליה
סומלילנד
איחוד האמירויות הערביות הצהירה על רצון לפתוח בסיס צבאי בסומלילנד.
יונדאי מוטורספורט
2012-הווה: החזרה לאליפות העולם
לקראת עונת 2018 הוחלט כי נויביל ומיקלסן יתחרו לאורך כל העונה. סורדו ופאדון יחלקו ביניהם את המכונית השלישית ויתחרו כל אחד בשבעה מרוצים במהלך העונה.
גוליית GD 750
גוליית GD 750 (בגרמנית: Goliath GD 750) הוא דגם של תלת אופן, בתצורת טנדר.
הדגם יוצר על ידי יצרנית המכוניות "Goliath-Werk G.m.b.H" הגרמנית בין השנים 1949–1955.
יוצרו 30,093 יחידות. דגם ה-"גוליית GD 750" יוצר ב-30 תצורות שונות.
דגם ה"גוליית GD 750" ‎בעל שני מקומות בלבד (נהג ונוסע).
האזור ההולארקטי
האזור ההולארקטי (באנגלית: Holarctic realm) הוא אזור אקולוגי, הכולל את רוב בתי הגידול בחצי הכדור הצפוני. אזור זה אינו חלק ממשמונת האזורים הביוגאוגרפיים של כדור הארץ והוא מכיל 2 אזורים ביוגאוגרפים: האזור הפלארקטי הכולל את צפון אפריקה, מרבית אירואסיה שמצפון ההימלאיה ומצפון לחצי האי ערב והאזור הנארקטי הכולל את אמריקה הצפונית עד לדרומה של מקסיקו.
שני האזורים ההולארקטים התפתחו בנפרד באמריקה ובאירואפרסיה, אף שבעבר אוחדו ליבשת הצפונית לאוראסיה לפני היווצרות האוקיינוס האטלנטי. גם לאחר שהאזורים הופרדו נוצר ביניהם גשר יבשתי במיצר ברינג שבין סיביר לאלסקה, מתוכו עברו בעלי חיים וצמחים, לרוב לכיוון אמריקה.
פלורה ופאונה
ישנה זיקה גבוהה בין המינים הפלארקטים למינים הנארקטים לרבות מספר מינים הקיימים רק בשני האזורים. זהו האזור היחיד בו נמצאים יערות הטייגה המחטניים המקיפים את האזורים הצפוניים באקלים ארקטי או אקלים תת-ארקטי. ישנם גם טונדרות, ערבות עשב ויערות נשירים בעלי מינים דומים לאלה של שני האזורים. בדרום האזורים ישנם גם ביצות, נהרות רחבים ומדבריות גדולים.
גם למיני בעלי חיים הקיימים בהם ישנה זיקה או שהם חיים בשני האזורים. כך נכון לגבי אייל הקורא, אייל הצפון, אייל אציל וקנדי, דוב חום, שונר, זאב אפור ומספר שועלים, הגרגרן, לוטרת הים וכמה עופות כמו עיט זהוב ועורב שחור החיים רק בהם וכך גם כמה פרוקי-רגליים.
ישנם גם מספר משפחות האנדמיות לאזורים אלה כמו אלקיים, צוללנאים, שכווים, ציצניתיים, סתריים, עכברים אוגריים, פיקתיים ופנדות אדומות.
אבנר מורי
אבנר מורי הוא איש ציבור שכיהן כראש המועצה האזורית מרחבים בשנים 1997–2012.
חייו
שימש בתפקידים ציבוריים שונים ובראשם מזכיר המושבים פדויים ובטחה, מנכ"ל אגודת מימי הנגב (אגודת מים של 40 מושבים) ויו"ר אגף תכנון ותשתיות בתנועת המושבים. היה חבר המרכז החקלאי וחבר דירקטוריון תנובה.
בדצמבר 1997 נבחר לראשות מועצה אזורית מרחבים. מתוקף תפקידו נבחר לחבר ההנהלה והמזכירות המצומצמת של מרכז המועצות האזוריות, חבר בוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה של מחוז הדרום ובוועדה המקומית לתכנון ובנייה "שמעונים", וחבר דירקטוריון בחברת מושבי הנגב (המאגדת 34 מושבים ו-4 מועצות אזוריות).
בשנת 2008 היה נתון במעצר לאחר שנחקר בחשד להטיית מכרזים ובאשמת לקיחת שוחד, מרמה והפרת אמונים. חצי שנה לאחר מכן המליצה המשטרה על העמדתו לדין והעניין הועבר לטיפול פרקליטות המדינה. ב-26 בינואר 2011 הוגש כנגדו כתב אישום. ב-22 בנובמבר 2012 דחה בג"ץ את עתירת תושבי המועצה להעביר את מורי מתפקידו.
בבחירות לראשות המועצה האזורית שנערכו בדצמבר 2012 הפסיד מורי לשי חג'ג'.
באפריל 2014, במסגרת הסדר טיעון, הודה מורי בקבלת שוחד ותרומות בחירות אסורות, ובאפריל 2015 נגזרו עליו 13 חודשי מאסר בפועל וקנס בסך 30 אלף ש"ח בשל עבירות אלו.
יחס אות לרעש
יחס אות לרעש (בראשי התיבות הנפוצים באנגלית: SNR, או בעברית יאל"ר) הוא היחס בין עוצמת האות הרצוי או בעל המשמעות, לבין עוצמת הרעש הכולל. היחס מתאר את המידה שבה הרעש הבלתי רצוי הוא משמעותי או חזק, היחס מהווה אינדקציה עבור שימוש באות וניתוחו.
חוק שאנון-הארטלי מציג את הקשר בין יחס אות לרעש, לבין רוחב סרט והקיבולת של ערוץ תקשורת.
הגדרה
יחס אות לרעש מוגדר מתמטית כיחס בין ממוצע עוצמת האות וממוצע עוצמת הרעש, בתחום תדרים מוגדר:
כאשר P הוא ממוצע ההספק של האות / הרעש, ו-A הוא שורש ממוצע הריבועים של האות / הרעש.
על מנת להקל על ביצוע החישובים, נהוג לבצע אותם בדציבלים על סקלה לוגריתמית באמצעות הנוסחא:
שיפור SNR בפועל
כל המדידות האמתיות מופרעות מרעש. הרעשים כוללים רעש אלקטרוני ואירועים חיצוניים המשפיעים על התופעה הנמדדת - רוח, כוח המשיכה של הירח, שינויי טמפרטורה וכדומה, תלוי במה שנמדד וברגישות של המכשיר המודד. לעיתים קרובות ניתן להפחית את הרעש על ידי שליטה על הסביבה. אם לא, כאשר תיאורו של הרעש מוכר ושונה מהאות אותו רוצים להעביר, ניתן לסנן את הרעש או לעבד את האות לאות הרצוי (כלומר לרוחב פס).
לדוגמה, לפעמים ניתן להשתמש במגבר נעילה כדי לווסת ולהגביל את האות בתוך רוחב פס צר מאוד ולאחר מכן לסנן את האות המתקבל לרוחב הפס הצר שבה הוא נמצא, ובכך לחסל את רוב הרעש שברוחב פס.
כאשר האות הוא קבוע או מחזורי ואות הרעש הוא אקראי, ניתן לשפר את ה-SNR על ידי ממוצע של מדידות. במקרה זה הרעש פוחת ביחס ישר לשורש הריבועי של מספר דגימות ממוצעים.
בנוסף, רעש פנימי של מערכות אלקטרוניות יכול להיות מופחת על ידי מגברי רעש נמוך.
בתקשורת אנלוגית
מדד זה הוא כלי חשוב אשר באמצעותו נבדק טיב האות בנקודות שונות בשרשרת RF המעבירה אות ממקום מסוים ליעדו; במוצא המשדר, אנטנת השידור, באנטנה הקולטת, בגלאי ועוד.
רעש נוצר בתווך השידור שבין כל אחד מהרכיבים (אוויר, כבל קואקסיאלי ועוד), כל רכיב יוצר בעצמו רעש ובנוסף עשוי להיות רעש נלווה לאות (למשל רעש שוט).
בתקשורת הדיגיטלית
עבור אותות דיגיטליים מוגדרים מספר מדדים מקבילים אשר בעזרתם ניתן לאפיין את טיב האות: .
בתקשורת האופטית
המונח "יחס אות לרעש" משמש בתחום גלאי האור לתיאור כמותי של הרעש שהגלאי קולט.
ג'ון פוסטר דאלס
ג'ון פוסטר דאלס (באנגלית: John Foster Dulles; 25 בפברואר 1888 - 24 במאי 1959) היה מדינאי אמריקאי שכיהן כמזכיר המדינה בממשלו של נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר. עמדותיו הבלתי מתפשרות כלפי ברית המועצות והקומוניזם עיצבו במידה רבה את עידן המלחמה הקרה המתהווה בשנות החמישים.
חייו
ג'ון פוסטר דאלס נולד בוושינגטון די. סי. וגדל בניו יורק. אביו היה כומר פרסביטריאני, בן למשפחה מיוחסת. בילדותו העבירה משפחתו את עונת הקיץ באירופה, שם רכש את שליטתו הטובה בצרפתית ובמידה פחותה יותר בגרמנית ובספרדית. דאלס לא היה הפוליטיקאי הבכיר הראשון במשפחה: סבו ג'ון ווטסון פוסטר ודודו רוברט לנסינג שירתו בתפקיד מזכיר המדינה לפניו. אחיו הצעיר אלן דאלס היה ראש ה-CIA. שני האחים כיהנו בתפקידיהם הבכירים בממשל אייזנהאואר בתקופות חופפות.
דאלס למד באוניברסיטת פרינסטון וסיים כמצטיין במחזור שלו. בשלב זה תכנן ללכת בדרכי אביו ולהצטרף לכנסייה. על כן התרכז בלימודי פילוסופיה. אולם הזמנתו של סבו המפורסם להשתתף בוועידת השלום השנייה בהאג בקיץ 1907 שינתה את תוכניותיו. דאלס בן ה-19 שימש כמזכיר במשלחת הסינית לוועידה, ובעקבותיה החל להראות עניין מוגבר בדיפלומטיה.
ב-1912 נשא לאישה את ג'נט אייברי. הזוג הצעיר חי בנוחות הודות להון המשפחתי ודאלס התקדם במקצועו והתמחה במשפט בינלאומי. לאחר שנפסל לשירות צבאי (בשל ראייתו הלקויה) במלחמת העולם הראשונה, גויס לקראת סוף המלחמה כקצין בדרגת סרן במועצת התעשיות המלחמתיות (War Industries Board). במסגרת תפקידו זה נשלח על ידי הנשיא וודרו וילסון לשיחות השלום בוורסאי, על תקן של יועץ משפטי למשלחת האמריקאית. בראש המשלחת עמד דודו - מזכיר המדינה רוברט לנסינג. במהלך השיחות לא היסס דאלס בן ה-31 להביע את דעתו ולהתנגד בתקיפות לקנס הכספי הכבד שהושת על גרמניה. לאחר השיחות צורף לבקשת הנשיא וילסון לוועדה שפיקחה על פיצויי המלחמה.
התפקיד ששיחק בזירה הדיפלומטית סייע להעלאת קרנו בתחום המקצועי. דאלס התמנה לשותף במשרד עורכי הדין שבו עבד ונשלח למשימות שונות ברחבי העולם. ביקוריו בארצות כנורווגיה, דנמרק, פולין, אורוגוואי וצ'ילה אפשרו למי שעתיד היה להיות מזכיר המדינה לצבור ניסיון בינלאומי יקר ערך.
ב-1937 ניסה דאלס לגייס תובע צעיר בשם תומאס דיואי למשרדו. דיואי הסכים אך חזר בו והחליט להתמודד במקום על משרת התובע המחוזי. שנתיים לאחר מכן, כאשר ניסה דיואי לזכות במועמדות המפלגה הרפובליקנית לנשיאות, הצטרף דאלס לצוות יועציו. הם לא הצליחו לזכות במועמדות לשנת 1940 אך ניסו שוב ב-1944. הפעם זכה דיואי במועמדות ודאלס היה ליועצו בענייני מדיניות חוץ.
דיואי הפסיד אמנם בבחירות לנשיא המכהן פרנקלין דלאנו רוזוולט אך דאלס, כמי שהיה מועמד טבעי לתפקיד מזכיר המדינה שלו לוּ זכה, הוזמן על ידי קורדל הול להשתתף בייסוד האומות המאוחדות כמאמץ לאומי על-מפלגתי. בוועידה המכוננת של האו"ם בסן פרנסיסקו באפריל 1945 היה דאלס בין נציגיה הבכירים של ארצות הברית וסייע לנסח את אמנת האו"ם. מעורבותו בגוף הבינלאומי שזה עתה הוקם נמשכה והוא היה חבר המשלחת האמריקאית מספר פעמים בשנותיו הראשונות של הארגון.
ב-1948 שוב נכזבו תקוותיו להתמנות למזכיר המדינה, כאשר פטרונו דיואי הפסיד שוב, הפעם להארי טרומן. אולם דאלס הוסיף לייצג את ארצות הברית באו"ם ובנובמבר 1948 אף מונה בפועל על ידי טרומן לראש המשלחת האמריקאית לאספה הכללית בפריז, כאשר ג'ורג' מרשל נאלץ לשוב לארצות הברית כדי לעבור ניתוח. לאחר מכן התלווה למזכיר המדינה דין אצ'יסון לוועידת שרי החוץ שנערכה בפריז ב-1949.
ב-7 ביולי 1949 מינה אותו דיואי, בתוקף תפקידו כמושל מדינת ניו יורק, לסנאטור, במקום רוברט פ. וגנר האב שהתפטר. כארבעה חודשים שירת כסנאטור במינוי זמני ולאחר מכן הפסיד למושל המדינה לשעבר הרברט ליהמן בבחירות המיוחדות שנערכו לתפקיד.
ב-1950 פרסם ספר בשם "מלחמה או שלום" ובו ביקר את מדיניות החוץ של ממשל טרומן והטיף לניסיון פעיל יותר למנוע את התפשטות הקומוניזם לארצות נוספות ולשחרר את אלה שכבר נפלו תחתיו. עם זאת, נשלח דאלס ליפן ב-1951 על ידי טרומן וביצע במזרח הרחוק את מדיניות הנשיא, לה התנגד כאמור. דאלס שכנע את אצ'יסון שכדי להשיג הסכם שלום עם יפן יש למנות איש אחד שייקדם את הנושא בטוקיו במשך שנה. אצ'יסון וטרומן השתכנעו ומינו לתפקיד את דאלס עצמו. לאחר שנה של טיסות הלוך ושוב בין טוקיו לוושינגטון נחתם ההסכם המיוחל ב-8 בספטמבר 1951. אנשי הממשל הדמוקרטים ציינו בהערכה את התפקיד ששיחק דאלס הרפובליקני כאדריכל ההסכם.
בבחירות הנשיאותיות של 1952 שבו הרפובליקנים לבית הלבן, לאחר שני עשורים של שלטון דמוקרטי. דאלס היה שותף לניסוח המצע המפלגתי, אשר כלל התקפה רבתי על מדיניות החוץ שהוא עצמו היה שותף ליישומה, אם גם לא לעיצובה. מינויו למזכיר המדינה היה אחד מהמינויים הראשונים עליהם הכריז הנשיא הטרי אייזנהאואר ב-1953.
מזכיר המדינה
דאלס תמך בצרפת במאבקה לשמור על שלטונה הקולונאלי בווייטנאם. הוא אף עשה מאמצים לערב את ארצו במלחמה, בימי קרב דיין ביין פו, כשתכנן לשגר מטוסים מנושאות מטוסים בפיליפינים על מנת להפגיז את כוחות הוייט-מין. אולם בריטניה התנגדה לתוכנית והיא נגנזה.
דאלס, אשר היה שותף ב-1950 לכינון ברית ANZUS, הסכם הגנה הדדית משולש בין ארצות הברית, אוסטרליה וניו זילנד, יזם את הסכם SEATO הרחב יותר אשר נחתם ב-1954. הארצות החתומות על SEATO היו שלוש ארצות ANZUS ועמהן בריטניה, צרפת, פקיסטן, הפיליפינים ותאילנד.
דאלס צידד ב"תאוריית הדומינו" ותיאר את מדיניותו כ"הליכה על הסף" (brinkmanship). ביסוד מדיניותו זאת, כפי שתארה במאמר שכתב במגזין LIFE, עמדה ההכרה כי "היכולת לעמוד על הסף בלא להיכנס למלחמה, היא האמנות ההכרחית". משום שללא האיום המתמיד במלחמה לא ניתן היה, לשיטתו, למנוע התפשטות סובייטית. דאלס ואייזנהאואר איימו כי פלישה סובייטית נוספת באירופה תגרור "תגובה מסיבית" (massive retaliation) מצד ארצות הברית - שם קוד לשימוש בנשק גרעיני. דאלס אף הרחיק לכת ואמר, ככל הנראה שלא על דעת אייזנהאואר, שהתערבות סינית ישירה בהודו-סין תגרור אף היא את אותה תגובה מסיבית. פן נוסף של מאבקו נגד סין העממית היה תמיכתו הצבאית והמדינית בצ'יאנג קאי שק וברפובליקה הסינית שלו.
הנשיא, כמו גם מזכיר המדינה, שמו את יהבם על מה שלימים נודע כ"השמדה הדדית מובטחת" (Mutually Assured Destruction, או MAD), התאוריה הגורסת כי היכולת של כל אחת מהמעצמות להשמיד את השנייה היא שתאפשר להן לחיות בשלום אחת עם השנייה, בלית ברירה. דאלס נחשב לאחד מהקיצוניים שבמדינאים האמריקאיים של המלחמה הקרה: ב-1955 יצא חוצץ נגד המדיניות הבלתי מזוהות באומרו ש"הנייטרליות הפכה להיות יותר ויותר מיושנת ובהיעדר נסיבות מיוחדות מאוד, היא תפישה לא מוסרית וקצרת רואי". מנהיגים אמריקנים אחרים קיבלו בהבנה יתרה מזו את המדינות שסירבו לבחור צד בסכסוך. בשל השפעתו הרבה על מדיניות החוץ של ארצות הברית נבחר לאיש השנה של המגזין טיים לשנת 1954.
ארצות הברית התנגדה למלחמת סיני, במידה רבה בהשפעתו. אולם לאחר המלחמה לא השכילה להמיר, כפי שקיוותה, את הכרת הטובה של מדינות ערב לתמיכה ממשית שלהן בה. ב-1957 עברה בקונגרס דוקטרינת אייזנהאואר, למעשה דוקטרינת דאלס, שהסמיכה את הנשיא לשלוח כוחות מזוינים לעזרתה של כל מדינה במזרח התיכון שתבקש את עזרת ארצות הברית כנגד הקומוניסטים. ב-1958 הנחיתה ארצות הברית כוחות בלבנון בתגובה למהפכה בעיראק ולהתערבותו של נאצר בנעשה בלבנון, התערבות שאותה כינה דאלס "תוקפנות עקיפה". מדיניותו של דאלס במזרח התיכון נכשלה: במונעו ממצרים מלרכוש נשק מארצות הברית הוא כפה על נאצר לפנות לברית המועצות. באותו אופן גרמה מדיניותו גם לעיראק ולמעשה לעולם הערבי בכללותו, לפנות לצד הסובייטים.
החוט המשותף העובר דרך מדיניותו של דאלס ברחבי העולם היה התנגדות בלתי פושרת לכל התפשטות של הקומוניזם. למען מטרה זו היה מוכן להשקיע משאבים ניכרים ולהסתכן לעיתים בעימות כולל עם ברית המועצות או סין. מבקרים כברברה טוכמן טענו שפחד מוגזם מנפילתן של מדינות דרום-מזרח אסיה בידי הקומוניזם הניע אותו לסבך את ארצות הברית באזור, הסתבכות שהגיעה לשיאה במלחמת וייטנאם. לינדון ג'ונסון אכן ראה בהסכם SEATO, שאותו יזם דאלס, כגורם המחייב את ארצות הברית למעורבות שהלכה וגברה בדרום-מזרח אסיה. לעומת זאת, יש הטוענים שעמדתו הבלתי מתפשרת ונכונותו לאיים במלחמה גרעינית הן שהרתיעו את ברית המועצות וסין, מנעו התפשטות נוספת של הקומוניזם ובטווח הארוך איפשרו ניצחון אמריקאי במלחמה הקרה.
באפריל 1959 אילצה אותו מחלת הסרטן להתפטר מתפקידו. הנשיא אייזנהאואר הודיע על התפטרותו כשדמעות בעיניו. מספר שבועות לאחר מכן נפטר בגיל 71 ונקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון. בפרק הזמן הקצר בין התפטרותו למותו הוענקה לו מדליית החירות הנשיאותית, העיטור האזרחי הגבוה ביותר בארצות הברית. על שמו נקרא נמל התעופה הבינלאומי וושינגטון דאלס, ליד העיר וושינגטון.
דאלס וישראל
דאלס לא נקט במדיניות אוהדת כלפי מדינת ישראל הצעירה, שנאבקה כנגד מצרים הנאצריסטית, כנגד חדירות הפדאיון, וניסתה לפרוץ את מצב הבידוד הבינלאומי ולמצוא בני ברית במדינות העולם ובין המעצמות. קבוצה של אנשי משרד החוץ, בני טיפוחיו, כדוגמת הנרי ביירוד, עוזרו של דאלס לענייני המזרח התיכון, דרום אסיה ואמריקה, שכונו "הערביסטים" השמיעה מעת לעת קולות פומביים בגנות ישראל, דבר שאותו דאלס, כאישיות פוליטית, לא הרשה לעצמו לעשות. במידה רבה היה זה קולו של דאלס, אשר התרכז, בראש ובראשונה, במאבק הבין גושי, וראה לעיתים את ישראל כמכשול להשגת בני ברית במזרח התיכון אל מול האיום הסובייטי. כאמור, התוצאה הסופית של המדיניות הזו הייתה כישלון, ודאלס לא הצליח למנוע את חדירתה המאסיבית של ברית המועצות אל המזרח התיכון בשנים אלו, ואת ביסוס היחסים האסטרטגיים של ברית המועצות עם מדינות ערב ובראשן מצרים הנאצריסטית.
ב-13 במאי 1953 הגיע דאלס לישראל, במסגרת מסע בן 20 יום שערך במדינות האזור. דאלס התקבל בכבוד רב, ובמבצע צבאי, שכונה "מבצע כי תבוא", במסגרתו קיבלו את מטוסו, שהגיע מקהיר דרך אילת לשדה התעופה בלוד, מטוסי חיל האוויר, ועם נחיתתו סקר משמר כבוד של אנשי חטיבת הצנחנים. התגובה העממית לביקור הייתה אוהדת פחות, ואת קירות הבתים כיסו כתובות גרפיטי בנוסח "דאלס, עמלק, מארצנו הסתלק". דוד בן-גוריון ומשה שרת קיוו להעלות בשיחות את נושא הסיוע הצבאי של ארצות הברית לישראל, אספקת הנשק למדינות ערב, השתלבותה של ישראל בברית הגנתית אזורית פרו מערבית, שהייתה אז על הפרק, השלום של ישראל עם שכנותיה, ובעיות המים. אך פגישתו של דאלס עם מנהיגי ישראל הייתה מתוחה, ובה רמז האורח על דרישה לוויתורים טריטוריאליים מצד ישראל ול"בינאום פונקציונלי" של ירושלים, עם חלוקת סמכויות בה לישראל ולממלכת ירדן. בשובו לארצות הברית מסר דאלס על רשמי סיורו באזור בשידור טלוויזיה ובו חזר במפורש על שתי דרישותיו אלה. שידור זה עורר דאגה בישראל.
סדרת נאומים שנשא עוזרו של דאלס, ביירוד, בשנת 1954, ובהם נימה אנטי ישראלית בוטה, הביאו אף הם לדאגה מעמדתה של ארצות הברית. המחאה הישראלית לא הניעה את ממשלת ארצות הברית להסתייג מן הנאומים, ובישראל נוצר הרושם שנאומי ביירוד ביטאו את המדיניות האמריקאית הרשמית כלפי ישראל ושכנותיה, כפי שגובשה על ידי דאלס.
תמיכתה של ארצות הברית בישראל עמדה במבחן, במהלך מלחמת סיני ולאחריה. ארצות הברית התנגדה למלחמת סיני, במידה רבה בהשפעתו של דאלס, ולחץ אמריקני הוא שהביא בסופו של דבר לנסיגת ישראל מסיני, לאחר שבן-גוריון הכריז כי לא תיסוג. עם זאת, כאשר בסוף שנות ה-50 התגברה הסכנה הנאצריסטית והקומוניסטית במזרח התיכון דאלס הבין את הערך של ישראל עבור ארצות הברית וסייע לישראל באמצעי לחימה. לאחר מותו נקרא "ידיד" על ידי בן-גוריון.
בשנת 1958 השתתף דאלס בפגישה של מועצת הביטחון הלאומית (NSC), והתייחס לסכסוך הישראלי-ערבי: הממשל הזה הלך יותר רחוק מכל ממשל אמריקני קודם בניסיון למתן את מדיניותה של ישראל, ולהראות יותר סימפתיה לערבים. כשמדינת ישראל הוקמה, גם מחלקת המדינה וגם מחלקת ההגנה הסכימו שהקמת ישראל, באותן נסיבות, תוביל באופן בלתי נמנע לסיטואציה במזרח הקרוב שעמה אנו מתמודדים כעת. אזהרותינו ועצותינו נתקלו בהתעלמות'. לאחר מכן התייחס ליהודים ולכוחם מול ברית המועצות במה שניתן לכנות התבטאות אנטישמית: 'ההוכחה הטובה ביותר לפוטנציאל של היהדות הבינלאומית היא העובדה שברית המועצות, בזמן שהיא רומזת כל הזמן למדינות ערב שהיא תסכים לסייע לערבים לפרק את ישראל, בעצם מעולם לא יצאה בפומבי בהצהרת תמיכה'
BDO
רשת BDO נוסדה בשנת 1963 ונושאת את שמה הנוכחי מאז 1973. היא נמנית עם חמש הרשתות המובילות בעולם בתחומי ראיית חשבון וייעוץ עסקי והמטה שלה ממוקם בזבנטם, בלגיה. ל-BDO נציגויות בלמעלה מ-167 מדינות והיא מעסיקה כ-97,292 עובדים ברחבי העולם.
פעילות בישראל
BDO Israel (עד 2018, "BDO זיו האפט") הוא משרד רואי חשבון וייעוץ עסקי מהגדולים בישראל, המהווה את השלוחה הישראלית של BDO העולמית. המשרד בישראל נוסד בשנת 1983 ומעסיק, בשלהי העשור השני של המאה ה-21, כ-1,400 עובדים ב-10 סניפים בישראל.
משפחת ששון
משפחת שַׂשׂון (באנגלית: Sasson, בערבית: ساسون) היא משפחת אצולה, יהודית ממוצא בגדאדי, שהרשתות המסחריות והפיננסיות שלה חלשו על המסחר בין האימפריה הבריטית להודו והמזרח הרחוק בשיא התקופה האימפריאליסטית הבריטית. המשפחה קיבלה את הכינוי "הרוטשילדים של המזרח" בזכות הונה המופלג שמוערך במיליארדי דולרים, הפריסה הגאוגרפית הנרחבת, והפעילות הנדבנית הענפה שלה.
מוצא המשפחה
על פי השערה אחת, מוצאה הקדום של המשפחה הוא ממשפחת בן-שושן ממגורשי ספרד. יוסף בן-שושן, שהיה שר בארמונו של אלפונסו השמיני, מלך קסטיליה, נחשב על ידי מקורות אחדים לאחד מהאבות הקדומים של המשפחה. על פי השערה אחרת, שם המשפחה ששון מקורו בשמו הפרטי של ששון בן צלאח (1750–1830) אשר נחשב לפטריארך המשפחה. הוא היה בנקאי ידוע ששימש כממונה על ענייני האוצר בבגדאד העות'מאנית בשנים 1781–1817 וכנשיא הקהילה היהודית בזמנו. בשנת 1817 ירש בנו דוד ששון את משרת האוצר הכללי של בגדאד. בשנת 1826 המושל המקומי דאוד פאשא החל לרדות ביהודי בגדאד, ועקב כך נאלצו רוב בני משפחת ששון לעזוב את בגדאד מזרחה לעיר בושהר בפרס, שם נפטר אבי המשפחה ששון בן צלאח לאחר שנתיים.
בהובלתו של דוד ששון החליטה המשפחה בשנת 1830 לנסוע מזרחה לבומביי (כיום ידועה כמומבאי), שבתקופה זאת הציעה הזדמנויות כלכליות חדשות למהגרים בזכות ההשקעה הגדולה של האימפריה הבריטית במסחר הבינלאומי מהודו הבריטית. משפחות יהודיות נוספות מבגדאד היגרו להודו בתקופה זאת, עד שצמחה קהילה בגדאדית מובחנת בקרב יהדות הודו. על פי המסופר, בתחילה התגוררה המשפחה בבית צאצאיו של שמואל יחזקאל דיווקר עד אשר התבססה בבית משלה. דוד ששון היה מעורב בעסקים בבומביי כבר משנת הגעתם לעיר, ופעל תחילה כמתווך בין חברות הטקסטיל הבריטיות לבין סוחרים ממקומיים, ולאחר מכן כמשקיע בנכסים בעלי ערך באזור הנמל של העיר. מתחריו העיקריים היו הפרסים, שהניבו את רווחיהם משליטתם בסחר הסיני-הודי באופיום מאז 1820.
דוד ששון, אחיו וצאצאיהם, עד מהרה ניהלו פעילות כלכלית ענפה ברשתות מסחר בעיקר בין הודו, סין, יפן ובריטניה. לאחר שחוזה נאנקינג פתח לסוחרים זרים את הגישה לשוק הסיני, צמחה החברה מבחינה כלכלית בסיועו של אליאס דוד ששון (1820–1880), בנו של דוד, שנשלח לקנטון. אליאס היה לסוחר היהודי הראשון באזור (24 פרסים התחרו בו). הוא הפך את סחר הטקסטיל שלו לעסק רווחי משולש: הוא הוביל חוט ואופיום הודי לסין, שם הוא קנה טובין שאותם מכר בבריטניה, ובבריטניה הוא רכש מוצרי כותנה. בן אחר של דוד, עבדאללה (אלברט) דוד ששון (1818–1896) נחשב למי שהיה יזם עיקרי מאחורי תהליך התיעוש של מזרח הודו במחצית השנייה של המאה ה-19. הוא הקים מפעלי טקסטיל עם התמחויות מיוחדות שנחלו הצלחה כלכלית רבה. במפעלים השונים בבעלות משפחת ששון הועסקו אלפי פועלים. לאורך הזמן בני המשפחה עברו לסחור גם בטובין מסוגים אחרים, כולל פנינים ואבנים יקרות, משי, ברזל ומתכת.
המשפחה זכתה לדומיננטיות כלכלית במסחר מהמזרח בעיקר לאחר שנות ה-60 של המאה ה-19. אחת הסיבות לכך היא שפרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית סימנה ירידה ביצוא של כותנה מדרום ארצות הברית, דבר שגרם למשבר כלכלי קשה בתעשיית הטקסטיל הגדולה של בריטניה שאף הביא לחרפת רעב רבים מהפועלים הפשוטים במפעלים. לאורך הזמן המפעלים הבריטים מצאו בכותנה ההודית ביצוא של משפחת ששון כתחליף עיקרי לכותנה האמריקאית.
בנוסף לעסקיהם המסחריים לאורך השנים בני משפחת ששון השקיעו ורכשו מניות בחברות שונות באירופה ואמריקה, וכן לקחו חלק נרחב במערכת הבנקאות שנוסדה באותה תקופה ברחבי המזרח הרחוק. בני המשפחה עשו גם השקעות ניכרות בנדל"ן ברחבי הודו ומזרח אסיה. מרכזי העסקים של המשפחה במזרח היו מומבאי, פונה וכלכותה, שאנגחאי, נאנקינג, יאנגון, קובה (יפן), הונג קונג וסינגפור.
לאחר פטירתו של דוד ששון בשנת 1864 בנו עבדאללה (אלברט) דוד ששון (1818–1896) עמד בראש רוב עסקי המשפחה בעוד אחיו אליאס דוד ששון הקים במקביל חברה עצמאית. אחריו שלט על מרבית עסקי המשפחה סלימאן ששון (1841–1894), האח הצעיר, אשר עד אז שהה בשליחות עסקית של המשפחה בסין (1857–1875). סלימאן נישא בשנת 1876 לפריחה (פלורה) גבאי (1859–1936), מלומדת ואשת אשכולות אשר הייתה גם היא עם קשרים משפחתיים למשפחת ששון לאחר פטירתו של סלימאן בשנת 1894, קיבלה לניהולה חלק מעסקי המשפחה והצטיינה בכך.
עסקי משפחת ששון היו מקפצה להתעשרות עבור מהגרים יהודים-בגדאדים נוספים. כך למשל, סאלח חרדון, שנהפך בהמשך לאחד האישים העשירים באסיה, התחיל את דרכו כעובד פשוט בחברה של משפחת ששון. גם הנדבן היהודי אליס כדורי החל את דרכו בחברה של משפחת ששון.
ענפי המשפחה
למשפחת ששון היו ענפים רבים ומבני המשפחה גרו בבריטניה, המזרח התיכון, הודו ומזרח אסיה. המשפחה באה בקשרי נישואין עם משפחות האליטה היהודית-בגדאדית, כולל כדורי, סומך, עזרא, אלכביר, יחזקאל יהודה, גבאי ועוד, עם משפחות האליטה היהודית אירופאית כולל משפחת רוטשילד ובר, וחלק מבני המשפחה באו בקשרי נישואין גם עם משפחות אצולה אירופאיות לא יהודיות.
בהודו ובריטניה
מהענף של משפחת ששון שעבר להודו, באופן הדרגתי חלק מבני המשפחה עברו להתגורר בקביעות בבריטניה, שם הם זכו לתוארי אצולה ומדליות כבוד, הגיעו לתפקידים בכירים בחיים הציבוריים הבריטים ובחיי החברה הגבוהה במדינה. חלקם נישאו ללא-יהודים בעוד אחרים נותרו עם זהות יהודית חזקה. הראשון שעבר לגור בקביעות בבריטניה היה כנראה ששון דוד ששון (1832–1867), אחד מבניו של דוד ששון, שהתחנך בבגדאד, ניהל עסקים בשאנגחאי ולאחר מכן עבר ללונדון. בלונדון הוא היה חבר בוועד המנהל של רבים ממוסדות הקהילה היהודית ותמך בשליחת משלחות מחקר יהודיות לאתיופיה וסין. אחת מבנותיו הייתה העיתונאית רחל ששון בר (1858-1927), ששימשה כעורכת של העיתונים האובזרבר והסאנדיי טיימס, אך המירה את דתה לנצרות לאחר נישואיה לפרדריק ארתור בר, בן למשפחת בנקאים יהודית-גרמנית מתבוללת. אף על פי שהמירה את דתה לנצרות המשיכה לגלות אהדה למטרות יהודיות וציוניות מעל עיתוניה. אחד מבניו של ששון דוד ששון היה אלפרד עזרא ששון, שהתחתן עם בת למשפחה אנגלית-נוצרית ידועה של אמנים ומהנדסים ועקב כך נושל מההון המשפחתי של משפחת ששון. לבני הזוג היה בן, המשורר האנגלי הידוע סיגפריד ששון, הנחשב לאחד מגדולי משוררי מלחמת העולם הראשונה. במהלך המלחמה הוא שירת כחייל וכקצין בתפקיד קרבי וקיבל עיטורים כגיבור מלחמה, אך עוד במהלכה החל להביע התנגדות למלחמה וחיבר שירים סאטיריים אודות המלחמה ומפקדיה. צאצא אחר של ששון דוד ששון הוא הברון ג'יימס ששון (נולד ב-1959) שר לשעבר בממשלת בריטניה וחבר בבית הלורדים הבריטי, אחד מצאצאי המשפחה הבולטים בשנות האלפיים.
ענף נוסף של המשפחה שעבר לבריטניה תחילתו בעבדאללה (אלברט) דוד ששון. בין התארים הרבים שקיבל היה התואר ברונט בשנת 1880 מהמלכה ויקטוריה. בנו הבכור, הברונט אדוארד ששון (1856–1912) היה בוגר אוניברסיטת לונדון שכיהן כחבר בפרלמנט הבריטי משנת 1899 וכראש הקהילה היהודית ספרדית-פורטוגזית בבריטניה. הוא היה נשוי לאלין קרולין דה רוטשילד (1865–1909), בת למשפחת רוטשילד המפורסמת, וכך נוצרו קשרי נישואין בין שתי המשפחות. לזוג היו שני ילדים; הברונט פיליפ ששון (1888–1939), פוליטיקאי ואספן אמנות, ואשת האצולה סיביל ששון (1894–1989).
ענף אחר של המשפחה, זה של בני הזוג סלימאן ששון (1841–1894) ופרחה (פלורה) ששון, היגר גם כן לבריטניה כעשר שנים לאחר פטירתו של סלימאן. באנגליה פרחה ששון הייתה פעילה בחוגי החברה הגבוהה האנגלים ובקהילה היהודית המקומית. היא תרמה להקמתו של בית החולים היהודי הראשון בלונדון בשנת 1907 ועמדה בראש הוועד המנהל שלו, תמכה בקליטתם של פליטים יהודים ממזרח אירופה בבריטניה, עסקה בחקר היהדות ואף פרסמה מאמרים בכתבי עת יהודיים על נושאים כגון הגותו של רש"י. היא נסעה רבות ברחבי אסיה והמזרח התיכון, התכתבה עם רבנים גדולים מעיראק וארץ ישראל והייתה ידועה כרבנית המלומדת בכתבי הקודש. לצד זאת היא גם הייתה פעילה למען זכויות נשים. שתי בנותיה, רחל ומוזלי, לקחו תפקידים בעסקי המשפחה בהודו ולאחר מכן בריטניה, ובנה היחיד דוד שלמה ששון (1880–1942) היה היסטוריון וחוקר, אספן גדול של כתבי יד יהודים נדירים. אחד מבניו של דוד היה שלמה דוד ששון (1915–1985) רב, חוקר ונדבן שהמשיך באיסוף כתבי יד נדירים. שמו של אוסף כתבי היד המשפחתי נודע למרחק, הוא הוגדר כאוסף כתבי היד העבריים הגדול ביותר בידיים פרטיות בזמנו וכלל אוצרות תרבות יהודיים רבים.
בן אחר של דוד ששון היה ראובן דוד ששון (1835–1905), שניהל מעסקי המשפחה בארצות מזרח אסיה. הוא הוכתר כחבר מסדר האבירות המסדר הוויקטוריאני המלכותי. בן נוסף היה ארתור ששון (1840–1912), שהיה בעל עסקי בנקאות נרחבים בהונג קונג. בהמשך הוא עבר לגור באנגליה והיה לידיד קרוב ואיש מבטחו של המלך אדוארד השביעי.
בהודו ובמזרח הרחוק
הענף המשפחתי של אליאס דוד ששון, בנו של דוד ששון, נותר בהודו וסין. בנו של אליאס יעקב אליאס ששון (1843–1916) זכה לתואר האצולה "הברונט של מומבאי". בין היתר הקים יעקב במומבאי את בית הכנסת "כנסת אליהו" המפואר, הפעיל עד היום, ובשנגחאי את בית הכנסת "אהל רחל". הוא היה היזם העיקרי מאחורי הבנק הבינלאומי Eastern Bank שהוקם בשנת 1909 וניהל סניפים ברחבי אירופה, עיראק, הודו והמזרח הרחוק. לא היו לו ילדים עד סוף חייו, ולכן באופן מיוחד תואר הברונט הועבר לאחיו אדוארד אליאס ששון (1853–1924). אחריו התואר עבר לוויקטור אליאס ששון (1881–1961), ששירת בעברו כטייס בחיל האוויר הבריטי והקים עסקי נדל"ן ומלונאות גדולים במיוחד בשאנגחאי, סין, בה הוא בנה שורה של מלונות וכמה מגורדי השחקים הראשונים בעיר. בשלב מסוים העביר את מרכז החברה שלו לאיי הבהאמה. ויקטור היה חסר ילדים גם כן, וכך לתואר ברונט לא היו יורשים עם פטירתו בשנת 1961.
אחת מבנותיו של אליאס דוד ששון נישאה ליהודי בגדאדי אחר המקורב למשפחה, הברונט ששון דוד יעקב (1849–1926). הוא קיבל על עצמו משרות בחברות של משפחת ששון, היה ממייסדי הבנק של הודו (Bank of India) ומנהלו בשנים 1906–1926 וכן כיהן במשרה המקבילה לראש העיר של מומבאי. הוא היה בין התורמים העיקריים להקמתו של אחד המונומנטים הגדולים במומבאי הקרוי "השער להודו". בנו בכורו היה הברונט פרסיבל דוד (1892–1964), שהיה אספן גדול של אמנות סינית עתיקה. בשנת 1932 תרם הברונט פרסיבל דוד קתדרה לאוניברסיטה העברית בירושלים - "הקתדרה לאמנות וארכאולוגיה של המזרח הקרוב ע"ש דוד ששון".
צאצא של משפחת ששון הפעיל כיום בסינגפור הוא ויקטור ששון, הבעלים של רשת בתי הקפה העולמית קופי בין אנד טי ליף ועסקים נוספים, ונחשב לאחד האישים העשירים בסינגפור ובעולם.
עיראק
אחד מקרובי המשפחה בעיראק, ששון חזקאל (1860–1932), היה איש אשכולות ופוליטיקאי ידוע שכיהן כיושב ראש ועדת הכלכלה בפרלמנט העות'מאני ולאחר מכן כשר האוצר הראשון של עיראק המודרנית. הוא נחשב לאבי הפרלמנט העיראקי והקים את הבסיס למערכת החוקים והתקנות בענייני כלכלה ופיננסים בעיראק. פרסומים מאוחרים יותר בעיראק מצניעים את מוצאו היהודי, אך הוא שימש גם כאחד ממנהיגי קהילת יהודי עיראק. בזכות כספים שתרמה משפחתו לקרן הקיימת לישראל הוסב שמו של עין טבעון בעמק יזרעאל לכפר יחזקאל, הקרוי על שם נער ממשפחתו שגם לו קראו יחזקאל.
ארץ ישראל
מלבד הענף המשפחתי של משפחת ששון שהיגר להודו ולאחר מכן לבריטניה (דוד ששון וצאצאיו), ענף אחר של המשפחה התגורר בדמשק וחלק מצאצאיו אף עלו לארץ ישראל בתחילת המאה ה-20. כך למשל אליהו ששון, שעלה לארץ בשנת 1920 וכיהן בתפקידים בכירים בסוכנות היהודית ולאחר מכן כשר בממשלת ישראל, שייך לענף הסורי של המשפחה. בן אחר למשפחת ששון שעלה לארץ ישראל הוא בנימין ששון, יליד בגדאד, משפטן בוגר אוניברסיטת אוקספורד, שכיהן כחבר כנסת בכנסת השנייה.
פעילות נדבנית
משפחת ששון הייתה ידועה עבור הפעילות הנדבנית שלה למען קהילות יהודיות ברחבי העולם. במיוחד עשתה המשפחה למען הקהילות היהודיות במרכז ומזרח אסיה, עיראק, סוריה, מזרח אירופה וארץ ישראל. המשפחה מימנה הקמת בתי ספר, בתי כנסת, ישיבות, בתי חולים, לקהילות יהודיות ברחבי הודו והמזרח הרחוק וחיזקה את הקהילות היהודיות בהן. מלבד זאת בני ששון זכורים כמי שפיתחו רבות את ערי הודו והמזרח, וכחלק מזה הקימו ותרמו מוסדות ציבור (ספריות, בתי חולים, בתי ספר) ופארקים לטובת הציבור הכללי. לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה בשנת 1933 המשפחה תרמה רבות למען הקהילות היהודיות בארצות המצוקה באירופה, וסייעה לפליטים יהודים ממזרח ומרכז אירופה להקלט בבריטניה ובארצות המזרח הרחוק. בארץ ישראל המשפחה תרמה הן למוסדות ציוניים והן למוסדות דת, כך למשל בני המשפחה תרמו בקביעות ליישוב היהודי הוותיק בחברון, כולל לבית החולים "חסד לאברהם" ולשם ייסוד ישיבות גדולות בעיר בשנות ה-20 של המאה ה-20.
הלכת בן עמי
הִלְכַת בן עמי היא תקדים בתחום דיני המשפחה בישראל הקובע סף מינימלי למזונות קטין על פי ההלכה היהודית. חשיבות התקדים נעוצה בעובדה שהחוק הישראלי מפנה להלכה היהודית בקביעת מזונות קטין ששני הוריו יהודים. על פי ההלכה, חובת האב היהודי לתשלום מזונות ילדיו היהודים, היא אבסולוטית, כלומר אינה תלויה כלל ביכולתו - או חוסר יכולתו הכלכלית של האב, כלומר גם אם האב מובטל ולא מקבל הכנסה, לא תהיה לכך השפעה על גובה המזונות. האם לעומת זאת, פטורה ממזונות אלו, ללא קשר ליכולתה הכלכלית.
החובה האבסולוטית המוטלת על האב היהודי לכלכל את ילדיו היא רק עד לרמה של "צרכים הכרחיים", או "צרכיו של ילד עני", אלא שלא ההלכה, ולא החוק אינם מתרגמים צרכים אלו לסכום, ואינם מציגים דרך ברורה לחישוב הסכום.
הלכת בן-עמי, על אף שהיא מבוססת על "ידיעה כללית שיפוטית", ולא על חישוב או היסק שיפוט מובנה, הרי בהיותה הלכה מנחה של בית המשפט המחוזי, שלא נסתרה על ידי בית המשפט העליון, מספקת מענה ברור לשאלת גובה המזונות ההכרחיים, ופוטרת את בתי המשפט מדיון פרטני בכל מקרה ומקרה.
המקרה
בשנת 2003 דנה שופטת בית המשפט המחוזי בתל אביב יהודית שטופמן בערעור על החלטת בית המשפט לענייני משפחה (בר"ע 001895/02). המערער, אב לקטין, ביקש להקטין את סכום המזונות עבור בנו הקטין שבית המשפט לענייני משפחה של מחוז תל אביב קבע שעליו לשלם. הוא טען שכושר ההשתכרות שלו נמוך ואילו לאימו של הקטין יש מקורות הכנסה משלה. המשיבה, אימו של הקטין שיוצגה על ידי עורך דין יעקב בלס, טענה שעל פי דין על האב לספק את צרכיו הבסיסיים של הילד שכן זו חובתו כאב לפי הדין העברי. כמו כן היא טענה שכושר ההשתכרות שלו מאפשר לו לעמוד בתשלום המזונות. כבוד השופטת שטופמן דחתה את הערעור וקבעה שעל האב לשלם מזונות עבור ילדו.
לגבי הסכום כתבה השופטת בפסק הדין ש"צרכיו ההכרחיים של קטין שאינם דורשים ראיות מפורטות ושהם בידיעה הכללית השיפוטית, עומדים על סך של 1,150 ₪, ללא הוצאות מדור וללא הוצאות גן".
הקידומת אשר הוסיפה שטופמן לקביעתה, "הלכה פסוקה היא שצרכיו ההכרחיים של קטין", מעידה שלא הייתה בכוונתו של בית המשפט ליצור תקדים, כי אם לתעד הלכות קודמות. אולם, פסק הדין אינו מפנה להלכות כאלו.
משמעות הלכת בן עמי
לפי החוק בישראל, המבוסס על הדין העברי, אב חייב במזונות ילדיו. חובה זו איננה תלויה בהכנסה שלו, ועליו לדאוג לצורכי ילדיו ללא קשר למצבו הכלכלי. הלכת בן עמי למעשה קובעת שישנו רף תחתון לסכום המזונות שבית המשפט פוסק לקטין ומגדירה מהי העלות של הצרכים הבסיסיים של הילד: בכל מקרה הסכום הזה לא יפחת מהרף התחתון, אבל הוא יכול להיות גבוה יותר. הסכום המינימלי מבטא את צורכי הקטין אשר אינם זקוקים להוכחה; צרכים הכוללים ביגוד, הנעלה, מזון וכיוצא בזה. אם ישנם צרכים אחרים הרי שיש להוכיח את קיומם ובאם יתמלא תנאי זה, בית המשפט עשוי לפסוק סכום מזונות גבוה יותר, בהתאם לצורכי הקטין. הרף המינימלי הוא הסכום שנקבע על ידי השופטת שטופמן כשהוא צמוד למדד המחירים לצרכן: בשנת 2014 הוא עומד על כ-1250 ₪.
סכום זה איננו כולל הוצאות מדור – דהיינו הוצאות על מגורים והוצאות הכרוכות באלו, כגון ארנונה, ועד בית וכדומה – והוצאות חינוך; הוצאות אלו מחושבות בנפרד וללא קשר לצרכים הבסיסיים של הקטין. כמו כן, במקרים שבהם לקטין ישנן הוצאות נוספות עקב מצב בריאותי מיוחד – הוצאות אלה אינן נכללות בצרכי הבסיס של הקטין.
השימוש בהלכת בן עמי
להלכת בו עמי יש השלכות על דיונים רבים בתהליכי גירושין שבהם יש לפסוק את גובה מזונות הקטינים. גם כאשר נידונות תביעות אבהות ומזונות הרי שההלכה הזו משמשת כבסיס לקביעת רף המינימום של המזונות שייפסקו לקטין. הסטיות מהלכה זו הן נדירות ביותר, אך הן אפשריות. כך, למשל, בשנת 2011 פסק בית המשפט לענייני משפחה בכפר סבא סכום מזונות נמוך יותר בגלל כושר ההשתכרות הנמוך של האב והעובדה שהוא משלם מזונות עבור ילד מאישה נוספת.
המגדל הלבן (סלוניקי)
המגדל הלבן בסלוניקי (יוונית: Λευκός ΠύργοςO) הוקם בסלוניקי על ידי השלטון העותמאני במאה ה-13 כמבצר להגן על החזית הימית של האזור. עם הזמן הפך לכלא וב-1826 אף בוצע טבח ביניצ'רים כלואים בהוראת מחמוד השני, אז קיבל המגדל את הכינוי "מגדל הדמים".
לאחר הכרזת העצמאות של יוון סויד המגדל (על ידי אסיר יהודי, Nathan Guidili, תמורת שיחרורו), כסמל למחיקת השלטון הטורקי. הסיד בינתיים הוסר, והמגדל הפך למוזיאון קטן לתרבות ביזנטית. לצד המגדל הלבן מוצב פסלו של אלכסנדר מוקדון רכוב על סוס.
דריוזאורוס
דריוזאורוס (שם מדעי: Dryosaurus; מילולית: "לטאת עץ אלון", על שם סביבת האלונים בה התגלה לראשונה) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הדריוזאוריים שחי בתקופת היורה העליון והיה קרוב משפחתם של האיגואנודון ושל ההיפסילופודון. מרבית מאובניו נמצאו במערב ארצות הברית ומיעוטם באירופה.
מאפיינים
דינוזאור זה השתמש ודאי במהירות כדי להתגונן מדינוזאורים טורפים רבים שחיו בתקופתו כמו אלוזאורוס, זאורופגנקס, אורניתולסט, טורווזאורוס, צרטוזאורוס, מארשוזאורוס וסטוקסוזאורוס.
ככל הנראה מדינוזאור זה התפתחו דינוזאורים גדולים יותר כמו האיגואנודון וההדרוזאוריים שראשם היה גדול יותר, עיניהם קטנות יותר והם לא יכלו לרוץ במהירות גבוהה.
דינוזאור זה תואר על ידי החוקר האמריקאי עותניאל צ'ארלס מארש ב-1894.
בתרבות
להקת דריוזאורוסים נראית בתוכנית "ללכת עם דינוזאורים" לצד זאורופודים וסטגוזאורים ונראה גם ב"הבלדה של Big Al". הדריוזאורוס מוזכר גם בספרי "פארק היורה" ו"העולם האבוד" (ייתכן שמבלבל עם היפסילופודון) אך לא נראה בסרטים. הוא מופיע גם בסדרות "כשהדינוזאורים שוטטו באמריקה", "הדינוזאורים!" ובמשחקי המחשב "עולם הדינוזאורים", "Jurassic Park: Operation Genesis" ו"Jurassic World Evolution 2".
ג'יימס מדיסון
ג'יימס מדיסון הבן (באנגלית: ; 16 במרץ 1751 – 28 ביוני 1836) היה פוליטיקאי אמריקאי מהאבות המייסדים של ארצות הברית. כיהן כנשיא הרביעי של ארצות הברית בשנים 1809–1817 ונחשב לאבי חוקתה.
מדיסון היה חבר בבית הנבחרים של וירג'יניה וחבר בקונגרס הקונטיננטלי לפני כינוס ועידת החוקה. לאחר הוועידה, הפך למנהיג התנועה לאישור החוקה, במדינתו וירג'יניה ובכל ארצות הברית. יחד עם אלכסנדר המילטון וג'ון ג'יי כתב את כתבי הפדרליסט, שנחשבו לחיבור החשוב ביותר שהגן על החוקה. עמדותיו הפוליטיות השתנו במהלך חייו. בעת ניסוח החוקה, תמך בממשל מרכזי חזק, אולם לאחר מכן תמך בממשל מקומי חזק ומאוחר יותר בחייו נקט גישת ביניים.
ב-1789, הנהיג את בית הנבחרים של ארצות הברית והיה זה שניסח את עשרת התיקונים הראשונים לחוקה ולכן נחשב גם כאבי מגילת הזכויות של ארצות הברית.
בתור מזכיר המדינה במהלך כהונתו של ג'פרסון כנשיא (1801–1809), פיקח על העסקה בה נרכש שטח מדינת לואיזיאנה מצרפת, שהכפיל את שטחה של המדינה. לאחר מכן ירש את ג'פרסון כנשיא ב-1809 ונבחר שוב ב-1813. תקופתו נודעה כתקופה של שגשוג, אף שמלחמת 1812 מול הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד הייתה אסון מנהלי, כיוון שלארצות הברית לא היו צבא חזק ומערכת פיננסית.
ראשית חייו ולימודיו
מדיסון נולד במחוז המלך ג'ורג' בווירג'יניה, ב-16 במרץ 1751 (5 במרץ לפי הלוח היוליאני). הוריו, קולונל ג'יימס מדיסון ואלינור רוז קונוואי, היו בעלי מטע טבק משגשג במחוז אורנג' בווירג'יניה, שם בילה את ילדותו. מדיסון היה הבכור מבין שנים עשר ילדים - שמונה בנים וארבע בנות. שלושה מאחיו מתו כתינוקות, כולל אחד שמת בלידתו. בקיץ 1775, אחותו ואחיו מתו מדיזנטריה. הוריו של מדיסון היו בעלי עבדים והחזיקו באחוזה בשם מונטפילייר.
בין גיל אחת עשרה לשש עשרה, למד אצל מורה פרטי, מתמטיקה, גאוגרפיה, שפות קלאסיות ומודרניות. מדיסון הצטיין במיוחד בלימודי לטינית.
בגיל שש עשרה חזר לאחוזה והחל ללמוד אצל כומר כהכנה לקולג'. בניגוד לרוב תושבי וירג'יניה, לא למד בקולג' ויליאם ומרי, כיוון שלטענתו האקלים שם יפגע בבריאותו. ב-1769 התחיל את לימודיו באוניברסיטת פרינסטון (שנקראה אז "קולג' ניו ג'רזי"), וסיים את לימודיו, שהיו אמורים להימשך 4 שנים, בשנתיים, אך התיש את עצמו בתהליך. הוא למד לטינית קלאסית, יוונית עתיקה, מדע, גאוגרפיה, מתמטיקה, רטוריקה ופילוסופיה. לאחר שסיים את לימודיו, נשאר בפרינסטון כדי ללמוד מחשבה מדינית ואת השפה העברית. מדיסון חזר אל מונטפילייר בקיץ 1772. מדיסון היה הנשיא האמריקאי היחיד שדיבר עברית באופן שוטף. בנוסף, למד משפטים, עקב העניין שגילה במדיניות ציבורית.
בגובה 1.63 מטרים, ומשקל 45 קילוגרמים, היה לנשיא האמריקאי הזעיר ביותר.
דת
אף על פי שלמד אצל כומר פרסביטריאני, מדיסון תמך בדאיזם. כאדם בוגר לא עסק במיוחד בדת.
שירות צבאי וראשית הקריירה הפוליטית
לאחר סיום לימודיו, החל מדיסון להתעניין במערכת היחסים בין המושבות האמריקניות ובריטניה, שהחלה לתסוס בגלל המיסוי הבריטי. ב-1774 הצטרף לקבוצה מהפכנית שפיקחה על המיליציה המקומית. באוקטובר 1775 מונה לקולונל המיליציה המחוזית, אף על פי שלא לחם בגלל סיבות בריאותיות.
במהלך מלחמת העצמאות האמריקנית, כיהן מדיסון במועצה המחוקקת של וירג'יניה (1776–1779), והתמנה לעוזרו של תומאס ג'פרסון. הוא חזה בהוצאות להורג של כמרים שהטיפו ללא אישור מטעם הכנסייה האנגליקנית. בתגובה החל לקדם חוקים לחופש דת בווירג'יניה, חוקים שיכנסו בעתיד לחוקה ולמגילת הזכויות.
מדיסון הפך לדמות משמעותית בפוליטיקה של מדינת וירג'יניה, ועזר לג'פרסון לנסח את הצהרת חופש הדת של המדינה, שעברה ב-1786. ההצהרה הגבילה את הכנסייה האנגליקנית וביטלה את כוחה של המדינה בנושאים דתיים. הוא סירב להטיל מיסים על אזרחים לטובת מימון מוסדות דתיים.
בתור הציר הצעיר ביותר בקונגרס הקונטיננטלי (1780-1783), נחשב למחוקק פורה ולמומחה ביצירת קואליציות. הוא תמך במסירת הטריטוריות הצפון מערביות של וירג'יניה (שכוללות את מרבית שטחן של אוהיו, קנטקי, וטנסי של היום) לידי הקונגרס, ויצירת הטריטוריה הצפון מערבית ב-1783 בה נוצרו מדינות חדשות. מצפון לנהר אוהיו בוטלה העבדות, אולם העבדות לא בוטלה לעבדים שכבר היו בבעלות מתיישבים באזור.
מדיסון נבחר בפעם השנייה לבית הנבחרים של וירג'יניה, בין 1784 ל-1786. בשנותיו האחרונות בבית, הוא החל להרגיש תסכול כלפי דמוקרטיה ישירה מדי. הוא חש שהצירים החלו לתמוך באינטרסים מגזריים ולא באינטרסים לאומיים. הוא בעיקר התנגד לחוק שמנע חסינות דיפלומטית לשגרירים זרים, ולחוק שהוביל להכנסת כסף מנייר למחזור. הוא חשב שעל הצירים לפעול למען המדינה בלבד, אפילו אם יפגעו בבוחריהם. הוא ואחרים (כוושינגטון) הרגישו שהידרדרות חברתית מתחילה להתרחש לאחר המהפכה - למשל, מרד שייז.
אבי החוקה
תקנון הקונפדרציה קבע שארצות הברית היא איגוד של מדינות ריבוניות עם ממשל מרכזי חלש. לאחר המלחמה המודל נחשב לבלתי מוצלח. לקונגרס לא הייתה היכולת להטיל מיסים ולשלם חובות מימי המהפכה, דבר שהדאיג את וושינגטון, מדיסון ואת אלכסנדר המילטון שחששו מפשיטת רגל לאומית ומפילוג.
במהלך הוועידה, נאם מדיסון מאתיים נאומים שהתקבלו בתשואות בקרב הצירים. כתביו על הוועידה הן התיעוד הטוב ביותר שהשתמר לגבי הלך החשיבה בה.
תוכניתו של מדיסון לא הייתה חדשנית, היא התבססה על הממשל הבריטי והייתה בשימוש באמריקה מאז 1776. האלמנטים השנויים במחלוקת שבתוכנית בוטלו. מדיסון קרא לממשל מרכזי חזק, בעל שני בתי מחוקקים. כשעלה נושא ייצוגן של המדינות השונות, היה מהתומכים הבולטים בייצוג לפי גודל האוכלוסייה. הוא האמין שהבעיה הייתה במועצות המחוקקות של המדינות, ושיש לרסן אותן.