cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קולורדו (נהר)
מפעלים הנדסיים ופיתוח
אחד ממיזמי המים המוקדמים ביותר באגן הנהר קולורדו היה תעלת גרנד, תעלת הטיה באורך 26 קילומטרים המעבירה מים מרכס הרי נוור סמר בהרי הרוקי, שבאופן טבעי היו מתנקזים למקורות של נהר הקולורדו, על מנת לתגבר את אספקת המים לרצועת הערים שקמו ממזרח להרי הרוקי. התעלה נבנתה בעיקר על ידי פועלים יפנים ומקסיקנים ונחשבה לפלא הנדסי כשהושלם השלב הראשון בהקמתה ב-1890. התעלה הוארכה פעמים נוספות עד שהגיעה לאורכה הנוכחי ב-1936. התעלה מעבירה 21.8 מיליון מטרים מעוקבים של מים מעבר לקו פרשת המים של אמריקה כל שנה. משום שבערך 75% מהמשקעים היורדים במדינת קולורדו יורדים ממערב להרי הרוקי בעוד ש-80% מהאוכלוסייה שוכנת מזרחית לרכס, קמו מיזמים נוספים מסוג "העברת מים בין אגנים", המכונים מקומית "הטיות מעבר להר" (transmountain diversions). המיזם הגדול מכולם, מיזם קולורדו-ביג תומפסון, נהגה כבר בשלהי המאה ה-19 אבל בנייתו החלה רק בשנות ה-30 של המאה ה-20. המיזם, המכונה בקצרה C-BT, מוביל כיום כמות מים גדולה פי 11 מזו שעוברת בגרנד דיץ', ממקורות הנהר קולורדו, לערים בשוליים המזרחיים של הרי הרוקי.
תוך זמן קצר החל הנהר קולורדו להמיט חורבן בשל זרימתו הבלתי סדירה. בסתיו הנהר ירד מתחת לגובה הכניסה לתעלה, והיה צורך לבנות סכרי הטיה זמניים. בתחילת 1905 הרסו שיטפונות עזים את הסוללות שהגנו על תחילת התעלה, והמים החלו לזרום בלא שליטה במורד התעלה כלפי שקע סלטון. ב-9 באוגוסט כל הזרם של הקולורדו סטה לתוך התעלה והחל להציף את קרקעית עמק אימפריאל. תוך נטילת הימור נואש לסגור את הפרצה ניסו צוותים של חברת הרכבות סאותרן פסיפיק (כיום חלק מיוניון פסיפיק), שמסילת הברזל שלהם עברה בעמק, לסכור את הקולורדו מעל לתעלה, רק על מנת לראות כיצד שיטפונות בזק הורסים את המבנה שבנו. נדרשו שנתיים, שבעה ניסיונות ויותר מ-3 מיליון דולר עד שחברת הרכבות, חברת הפיתוח של קליפורניה והממשלה הפדרלית הצליחו לחסום סופית את הפרצה ולשלח את נהר הקולורדו בחזרה לערוצו הטבעי בדרכו אל המפרץ, אבל לא לפני שחלק מעמק אימפריאל הוצף ונוצרה ימה באורך 72 קילומטרים, ימת סלטון של ימינו. לאחר שהסכנה המידית חלפה היה ברור שנדרש פתרון קבוע יותר על מנת לרסן את הקולורדו.
פיתוח האגן התחתון בשנים 1950-1920
ב-1922 חתמו שש ממדינות אגן נהר הקולורדו על הסכם נהר הקולורדו, שחילק חצי מספיקת הנהר בין האגן העליון (אזור הניקוז מעל לליז פרי, כולל חלקים מקולורדו, ניו מקסיקו, יוטה וויומינג וקטע קטן של אריזונה) והאגן התחתון (אריזונה, קליפורניה, נבדה וחלקים מניו מקסיקו ומיוטה). לכל חלק ניתנו 9.3 מיליארד מטרים מעוקבים של מים מדי שנה, כמות שהאמינו כי היא מייצגת את הספיקה השנתית המינימלית בליז פרי. ב-1944 הושלם ההסכם באמצעות הסכם בין ממשלות ארצות הברית ומקסיקו שהקצה 1.9 מיליארד מטרים מעוקבים של מים למקסיקו מדי שנה. אריזונה סירבה לאשרר את הסכם הנהר קולורדו ב-1922 משום שחששה שקליפורניה תיקח יותר מדי מההקצבה לאגן התחתון. ב-1944 התקבלה פשרה על פיה אריזונה תקבל הקצבה קבועה של 3.5 מיליארד מ"ק בשנה, אבל רק אם ההקצבה של 5.4 מיליארד מ"ק לקליפורניה קיבלה עדיפות בשנות בצורת.
ב-30 בספטמבר 1935 השלימה לשכת הטיוב של ארצות הברית את סכר הובר בקניון השחור של נהר הקולורדו. מאחורי הסכר נוצר אגם מיד, האגם המלאכותי הגדול ביותר בארצות הברית, בעל קיבולת של יותר משנתיים של כל המים של הקולורדו. בניית סכר הובר הייתה שלב עיקרי לייצוב הערוץ התחתון של נהר הקולורדו, אגירת מים להשקיה בזמנים של בצורת, ומניעת שיטפונות. בזמן בנייתו היה סכר הובר הסכר הגבוה בעולם והכיל את תחנת הכוח ההידרואלקטרית הגדולה בעולם. סכר הובר ויסת את הזרימה בקולורדו ופתח את השער לפיתוח מהיר של הערוץ התחתון של נהר הקולורדו. הסכרים אימפריאל, ופארקר נבנו ב-1938 וסכר דייוויס הושלם ב-1951.
סכר אימפריאל הושלם בשנת 1938, 35 קילומטרים צפונית ליומה. הסכר מסיט את מרבית מי הקולורדו לשתי תעלות השקיה. התעלה הכול-אמריקנית, שנבנתה כתחליף קבוע לתעלת אלאמו, וקרויה כך משום שהיא זורמת כולה בתחומי ארצות הברית, שלא כקודמתה חסרת המזל. עם כושר ספיקה של 740 מטרים מעוקבים בשנייה, התעלה הכול-אמריקנית היא תעלת ההשקיה הגדולה ביותר בעולם, כשהיא מספקת מים לשטח בן 2,000 קילומטרים רבועים בעמק אימפריאל של קליפורניה. האקלים החם והשמשי של העמק מאפשר גידולים חקלאיים במשך כל השנה, ויחד עם כמות המים הגדולה המגיעה מהקולורדו הפך עמק אימפריאל לאחד האזורים החקלאיים הפוריים ביותר באמריקה הצפונית. ב-1957 השלימה לשכת הטיוב תעלה נוספת, תעלת כוח המשיכה העיקרית של חילה (Gila Gravity Main Canal) שנועדה להשקות 450 קילומטרים רבועים בדרום-מערב אריזונה במימי הקולורדו כחלק ממיזם חילה.
המדינות באגן התחתון רצו גם הן לפתח את הקולורדו לאספקת מים למרכזי הערים שלהם. אריזונה המרכזית הסתמכה תחילה על הנהר חילה ויובליו באמצעות מיזמים כמו סכר תאודור רוזוולט וסכר קולידג' שהושלמו ב-1911 וב-1928 בהתאמה. סכר רוזוולט היה הסכר הגדול הראשון שהוקם על ידי לשכת הטיוב והוא סיפק מים הכרחיים להתחלת פיתוח חקלאי ואורבני בקנה מידה גדול באזור. מוביל המים של נהר הקולורדו, שמוביל מים קרוב ל-400 קילומטרים מסביבת סכר פארקר ל-10 מיליון תושבים באזור המטרופוליטני של לוס אנג'לס, הושלם ב-1941. זרוע המסתעפת ממנו, מוביל המים של סן דייגו, שהשלב הראשון בהקמתו הושלם ב-1947, מספקת מים לכ-3 מיליון אנשים בסן דייגו ופרווריה. אוכלוסיית עמק לאס וגאס בנבדה צמחה במהירות, חלקית הודות לבניית סכר הובר, ומים הובלו מאגם מיד ללאס וגאס בצינור ב-1937. פקידי ממשל בנבדה, שהאמינו שמשאבי מי התהום בחלק הדרומי של המדינה יספיקו לגידול עתידי, היו מוטרדים יותר מקבלת נתח גדול יותר מהחשמל שהופק מהסכר מאשר המים מהקולורדו, ולכן הם הסתפקו בהקצבת המים הקטנה ביותר מכל המדינות החתומות על הסכם נהר הקולורדו.
פיתוח האגן העליון בשנים 1970-1950
למעט קולורדו, שאר המדינות באגן העליון של נהר הקולורדו נשארו יחסית בלתי-מפותחות בעשורים הראשונים של המאה ה-20 והשתמשו בחלק קטן מהמים שהוקצבו להם בהסכם נהר הקולורדו. צריכת המים גברה משמעותית בשנות ה-50 של המאה ה-20, ומים נוספים הוסטו מאגן הנהר קולורדו מזרחה אל רצועת הערים שלרגלי רכס הרוקי, לאזור סולט לייק סיטי ביוטה ולאגן הריו גראנדה בניו מקסיקו. מיזמים אלו כללו את מנהרת רוברטס (Roberts Tunnel) שהושלמה ב-1956, ומובילה מדי שנה 78 מיליון מטרים מעוקבים של מים מהנהר בלו לעיר דנוור. ומיזם פריינגפן-ארקנסו, המוביל 85.4 מיליון מטרים מעוקבים של מים מהנהר פריינגפן (Fryingpan River) לאגן הנהר ארקנסו מדי שנה. בלא תוספת של אגירת מים באגן העליון, לא הייתה ודאות שמדינות האגן העליון היו מסוגלות להשתמש בכל הכמות של המים שהוקצבה להם בהסכם נהר הקולורדו. היה קיים גם החשש שבצורת תפגע ביכולת של האגן העליון לספק את כמות המים השנתית של 9.3 מיליארד מטרים מעוקבים מעבר לליז פרי, כפי שנקבע בהסכם. חוק בקונגרס ב-1956 סלל את הדרך למיזם אגירת מי נהר הקולורדו, שכלל הקמת סכרים גדולים על הנהרות קולורדו, גרין, גניסון וסן חואן.
השלכות סביבתיות
הקולורדו הסיע בעבר בין 77 מיליון ל-91 מיליון טון סחף מדי שנה למפרץ קליפורניה, שני רק למיסיסיפי בין נהרות אמריקה הצפונית. סחף זה הזין אזורי ביצה ואת גדות הנהר לאורך חלקו התחתון של מסלולו, בייחוד בשטח בן 7,800 קילומטרים רבועים של הדלתה של הנהר, פעם השפל המדברי הגדול ביותר ביבשת. כיום, מרבית הסחף שהנהר נושא משוקע בקצה העליון של אגם פאוול, והשאר שוקע באגם מיד. ההערכות לגבי הזמן שייקח לסחף למלא לגמרי את אגם פאוול נעות בין 300 ל-700 שנים. סכרים הלוכדים סחף לא רק פוגעים בבית הגידול של הנהר אלא גם מאיימים על הפעלה עתידית של מערכת המאגרים על הקולורדו.
נגר שמקורו בשדות חקלאיים מכיל שרידים של קוטלי מזיקים שהלכו והתרכזו בנהר התחתון בכמויות גדולות. רעלים שנגזרו מקוטלי המזיקים הובילו למוות של דגים. בין 1964 ל-1968 בלבד תועדו שישה אירועים כאלו. בעיית קוטלי המזיקים גדולה יותר בנחלים ובגופי המים בסמוך לשדות החקלאיים המושקים במימי הקולורדו בעמק אימפריאל. בעמק אימפריאל גולשים מי נהר הקולורדו ששימשו להשקיה לתוך ערוצי הנחלים ניו (New River) ואלאמו ולתוך ימת סלטון. שני הנהרות והימה הם בין גופי המים המזוהמים ביותר בארצות הברית, ומהווים סיכון לא רק לבעלי החיים הימיים, אלא גם לבני אדם ולעופות נודדים. זיהום מעודפי מי השקיה אינו מוגבל לחלק התחתון של הנהר. הבעיה משמעותית גם בקטעים במעלה הנהר כמו העמק גרנד בקולורדו, שאף הוא מרכז לחקלאות שלחין.
סכרים גדולים דוגמת סכר הובר וסכר קניון גלן משחררים מים מתחתית המאגר שלהם. טמפרטורת מים אלו יציבה כל השנה ונמוכה יחסית לסביבתה לאורך קטעים ארוכים של הנהר. הטמפרטורה הממוצעת של הקולורדו נעה פעם בין 29°C בשיא הקיץ לקרוב לנקודת הקיפאון בחורף, אבל הטמפרטורה של הקולורדו כיום בגרנד קניון, לדוגמה, סוטה לעיתים נדירות בלבד מ-8°C. שינויים במשטר הטמפרטורה גרמו להקטנת אוכלוסיות הדגים המקומיים, והזרם הקבוע אפשר להגביר את קצב הצמיחה של הצמחייה בגדות הנהר, תוך פגיעה בבית הגידול של אזור זה. תבניות זרימה אלו גם גרמו לקולורדו להיות מסוכן יותר לנופשים השטים בנהר, אנשים עלולים יותר למות מהיפותרמיה במזג אוויר קר, והעובדה שהסכר מונע שיטפונות מאפשרת למפולות סלעים להצטבר, ולהקשות על הניווט בנהר.
מזכר 319
במאה ה-21 החל עניין מחודש בהשבת זרם מים מוגבל לדלתה. ב-20 בנובמבר 2012 נחתם, במסגרת הוועדה הבינלאומית לגבולות ומים של ארצות הברית ומקסיקו, הסכם שכונה "מזכר 319" ("Minute 319") שעדכן את חוק הנהר על מנת להתייחס לשאלה כיצד תושפע חלוקת המים השנתית בנפח 1.9 מיליארד מ"ק שהוקצבו למקסיקו מתנאים של בצורת או של עודף במים. בתנאים של עודף מים (כשפני אגם מיד מעל לגובה של 349 מטרים מעל פני הים) תוגדל הזרמת המים למקסיקו ב-49 מיליון מ"ק. במקרים שגובה פני האגם גבוהים יותר יוגדלו מכסות המים למקסיקו בצורה פרוגרסיבית עד לתוספת מקסימלית של 250 מיליון מ"ק לשנה. בנוסף התחייבה ארצות הברית לסייע ב-21 מיליון דולרים לתקן את תעלות ההשקיה בעמק מקסיקלי על מנת למנוע דליפה ולחסוך במים. מזכר זה מאפשר לשחרר בממוצע 56 מיליון מ"ק לדלתה. המים ישוחררו לדלתה הן כזרם קבוע שנתי, והן כ"פעימת זרם" (pulse flow) באביב שנועדה לחקות את הזרימה המקורית של הנהר בעקבות הפשרת השלגים. פעימת הזרם הראשונה, שחרור של 130 מיליון מ"ק במשך 8 שבועות, החלה ב-21 במרץ 2014 במטרה להחיות 9.5 קילומטרים רבועים של אדמות ביצה. פעימה זו הגיעה לים ב-16 במאי 2014, בפעם הראשונה זה 16 שנים שמים כלשהם זרמו מהקולורדו לאוקיינוס, פעולה שזכתה לשבחים כ"ניסוי בעל משמעות אקולוגית ופוליטית היסטורית" ונקודת ציון בשיתוף הפעולה בין ארצות הברית למקסיקו בשימור הטבע. עם סיום הפעימה הוחל בשחרור קבוע של 64 מיליון מ"ק במשך שלוש השנים הבאות, כמות המהווה רק אחוז קטן מאוד מהספיקה של הנהר לפני שהוקמו עליו הסכרים.
עתיד לא בטוח
הבצורת המתועדת החמורה ביותר החלה בתחילת המאה ה-21, שבה הזרימה בנהר הגיעה לרמה רגילה או מעליה רק בארבע שנים בין שנת 2000 לשנת 2012. המים במאגרים הראשיים באגן צנחו לשפל חסר תקדים. כשאגם פאוול התכווץ לכדי שליש מהקיבולת שלו בתחילת 2005, הרמה הנמוכה ביותר שנרשמה מאז שהמאגר החל להתמלא ב-1969. אגן הניקוז חווה מגמת התחממות, שאליה נלוו הפשרת שלגים מוקדמת והצטמצמות המשקעים. מחקר מ-2004 הראה שצמצום שבין 1% ל-6% של המשקעים יוביל לירידה בכמות הנגר ב-18% עד שנת 2050. האחסון הממוצע של המאגרים קטן בלפחות 32%, תוך כדי פגיעה באספקת המים לאזור ובייצור החשמל. מחקר שנערך על ידי מכון סקריפס לאוקיינוגרפיה ב-2008 ניבא שהן אגם מיד והן אגם פאוול ניצבים בפני סיכוי סביר של הצטמצמות המים לרמה שתמנע שימוש באגם או "בריכה מתה" עד 2021 אם ימשכו המגמות הנוכחיות של התייבשות וקצב השימוש במים.
בשלהי 2010 הצטמצם אגם מיד עד לגובה של כ-2.5 מטרים מעל גובה "אזהרת בצורת", רמה שבה אריזונה ונבדה יהיו חייבות לקצוב את המים כפי שהותווה בהסכם נהר הקולורדו. למרות זרימה מעל הממוצע ב-2011 שהגביהה את המאגר הענק ביותר מ-9 מטרים. תנאי בצורת קיצונית חזרו ב-2012 וב-2013. רמות המים במאגרים היו כל כך נמוכות בתחילת שנת 2014 ולשכת הטיוב נאלצה לצמצם את שחרור המים מאגם פאוול ב-925 מיליון מ"ק – הפעם הראשונה שבוצע צמצום בסדר גדול כזה מאז שנות ה-60 של המאה ה-20, כאשר אגם פאוול התמלא לראשונה. עקב כך צנח אגם מיד שבהמשך לשפל הגדול ביותר בתולדותיו מאז 1937, כאשר התמלא לראשונה. פיתוח מהיר וצמיחה כלכלית מסבכים עוד יותר את נושא אספקת המים המובטחת, בייחוד בקדימות בזכויות המים שיש לקליפורניה על אלו של נבדה ואריזונה. במקרה של צמצום באספקת המים, יצטרכו נבדה ואריזונה לסבול קיצוצים חריפים לפני שיחול קיצוץ בהקצבה של קליפורניה, הגדולה מההקצבה של שתי המדינות ביחד.אף שיושמו צעדים קפדניים לשימור המים, הסיכון של מחסור חריף במים באגן הנהר קולורדו ממשיך לגדול מדי שנה.
לאחר כמות שלג נמוכה בהרבה מהממוצע בשנת 2018, העריכו מומחי לשכת הטיוב את הסיכויים להצהרה רשמית על מחסור בשנת 2020 ב-52%, ב-2021 ב-64% וב-2022 ב-68%. ביולי 2021, לאחר שני חורפים יבשים במיוחד, ירדו פני אגם פאוול לרמתם הנמוכה ביותר מאז 1969 כאשר המאגר התמלא לראשונה. בתגובה, החלה לשכת הטיוב לשחרר מים ממאגרים במעלה הזרם על מנת להשאיר את אגם פאוול מעל הרמה המינימלית לייצור אנרגיה הידרואלקטרית. אגם מיד ירד לרמה שצפויה לגרום לקיצוצים פדרליים באספקת המים באריזונה ובנבדה בפעם הראשונה בהיסטוריה, והוא צפוי להמשיך לרדת עד 2022. ב-16 באוגוסט 2021 הודיעה קמיל טוטון, סגנית מנכ"ל לשכת הטיוב, על החלטה על קיצוצים של מכסות המים לחקלאים באריזונה ובנבדה בתחילת 2022 בשל ירידת מי אגם מיד לשפל הגדול ביותר בתולדותיו.
צמחייה ובעלי חיים
נהר הקולורדו ויובליו מזינים חגורות נרחבות של צמחיית גדות הנחלים כשהם חוצים את אזורי המדבר הצחיחים שבאגן הניקוז. אף שגדות הנחלים מייצגות רק חלק קטן מהאגן והושפעו ממפעלי ההנדסה ותעלות ההטיה במקומות רבים, יש בהם את המגוון הביולוגי הגדול ביותר מכל בית גידול אחר באגן. אזורי צמחיית הגדות הבולטים ביותר לאורך הנהר הם האזורים בקולורדו התחתון מעבר לסכר דייוויס. בייחוד בדלתה של נהר הקולורדו, שבה צמחיית הגדות מהווה בית גידול ל-358 מינים של עופות למרות הצמצום בזרימת מים מתוקים וצמחים פולשים דוגמת מין אשל (Tamarix ramosissima). הקטנת שטח הדלתה גם מאיימת על בעלי חיים דוגמת היגוארים ודולפין הוואקיטה, האנדמי למפרץ. הפיתוח האנושי של נהר הקולורדו גם עזר ליצור אזורי צמחיית גדות חדשים באמצעות מניעת שיטפונות, בייחוד בגרנד קניון.
יותר מ-1,600 מינים של צמחים גדלים באגן הניקוז של הקולורדו, החל בלראה משולשת, קקטוס סגווארו ועץ יהושע של מדבריות סונורה ומוהאבי וכלה ביערות של הרי הרוקי ורמות אחרות, שבהם העצים העיקריים הם אורן הזפת, אשוח תת-אלפיני, אשוח דאגלס ואשוחית אנגלמן. לפני שהחלו לחטוב עצים במאה ה-19 היה שפע של יערות במקומות הגבוהים שהשתרעו דרומה עד לגבול ארצות הברית-מקסיקו, ונגר מאזורים אלו הזין חבורות עשב שופעות בעמקי הנהרות. בכמה מהאזורים הצחיחים של אגן הניקוז, כדוגמת עמק הנהר גרין בחלקו העליון בוויומינג, הפארק הלאומי קניונלנדס ביוטה ועמק הנהר סן פדרו באריזונה וסונורה, היו שטחים נרחבים של עשב שבהם רעו יונקים גדולים דוגמת הביזון האמריקאי והאנטילוקפרה האמריקנית עד לשנות ה-60 של המאה ה-19. בסמוך לטוסון באריזונה, "היכן שכיום יש רק מדבר אבק דק יבש, העשב הגיע פעם לגובה של אדם על גב סוס."
הנהרות והנחלים באגן הקולורדו היו פעם ביתם של 49 מינים מקומיים של דגים, שמהם 42 היו אנדמיים. מפעלי הנדסה וויסות הזרימה בנהר הובילו להכחדה של ארבעה מינים ולצמצום חמור באוכלוסיות של 40 מינים. בין הדגים המצויים בסיכון גבוה Gila elegans (באנגלית Bonytail chub), Gila cypha (באנגלית humpback chub) וקרפיון זאב קולורדו ממשפחת הקרפיוניים ו-Xyrauchen texanus (razorback sucker) ממשפחת Catostomidae, כולם ייחודיים למערכת נהר הקולורדו ומותאמים היטב לתנאי המים העשירים בטין ולתנודות בקצב הזרימה. מים צלולים וקרים שמשוחררים מתחתית הסכרים שינו באופן משמעותי את מאפייני בית הגידול למינים אלו ולמיני דגים אחרים באגן הנהר קולורדו. 40 מינים נוספים שקיימים כיום בנהר, במיוחד הטרוטה החומה הוחדרו למערכת הקולורדו במהלך המאה ה-19 וה-20, בייחוד עבור ספורט דיג חובבים.
פעילות נופש
נהר הקולורדו התפרסם בשל האשדות והקניונים הדרמטיים שלאורכו ולכן הוא אחד מנהרות המים הלבנים המבוקשים ביותר בארצות הברית, וקטע הנהר שבגרנד קניון, שעליו שטים יותר מ-22,000 אנשים מדי שנה, כונה "הסבא של מסעות הרפטינג" ("granddaddy of rafting trips"). מסעות השיט בגרנד קניון מתחילים בדרך כלל בליז פרי ומסתיימים בנחל דיאמונד קריק (Diamond Creek) או באגם מיד, ונמשכים בין יום ל-18 ימים במסעות השיט המסחריים ובין יומיים ל-25 ימים במסעות פרטיים. קשה מאוד לארגן מסעות שיט פרטיים משום ששירות הפארקים הלאומיים מגביל את התנועה בנהר במטרה להגן על הסביבה. מי שבכל זאת מבקש לארגן מסע כזה עלול להמתין יותר מעשר שנים להזדמנות כזו.
כמה קטעים אחרים של הנהר ויובליו פופולריים לביצוע רפטינג על מים לבנים, וברבים מהם פועלות חברות מסחריות. קניון קטרקט של הקולורדו וקטעים רבים של היובלים במקורות הנהר עמוסים אפילו יותר מהגרנד קניון, וכ-60,000 נופשים שטים מדי שנה בקטע בן 7 קילומטרים מעל היישוב הקטן רדיום (Radium) בקולורדו. חלקו העליון של הקולורדו כולל רבים מהאשדות המאתגרים ביותר, כולל אלו בקניון גור (Gore Canyon), הנחשבים כל כך מסוכנים עד ש"השיט איננו מומלץ". קטע נוסף של הנהר מעל מואב, המכונה כ"היומי" ("Daily") של הקולורדו או "קטע מגדלי הדייגים" ("Fisher Towers Section") הוא קטע המים הלבנים העמוס ביותר ביוטה, עם יותר מ-77,000 מבקרים בשנת 2011 לבדה. גם האשדות בקניונים גריי (Gray) ודסוליישן (Desolation) של הנהר גרין והקטע הקל יותר בפארק המדינתי גוזנקס של נהר סן חואן התחתון הם קטעים חביבים על שייטים.
אחד עשר פארקים לאומיים של ארצות הברית שוכנים באגן הניקוז של הקולורדו: ארצ'ס, הקניון השחור של הגניסון, קניונלנדס, ברייס קניון, קפיטול ריף, גרנד קניון, מסה ורדה, פטריפייד פורסט, הרי הרוקי, סגווארו וציון, ובנוסף יערות לאומיים, פארקים מדינתיים ואזורי נפש רבים. טיולים רגליים, תרמילאות, מחנאות, סקי ודיג הם בין אפשרויות הנופש הרבות שאזורים אלו מציעים. ספורט הדיג הצטמצם בנחלים רבים באגן הניקוז, בייחוד בהרי הרוקי, בשל מים עודפים מזוהמים מפעילות של מכרות ומחקלאות שזרמו לנחלים.
מאגרי המים העיקריים שעל הקולורדו הם יעדי תיירות פופולריים בקיץ. מגורים בבתי סירות וסקי מים הם פעילויות נפוצות באגמים מיד, פאוול, הוואסו ומוהאבי כמו גם במאגר נקיק פליימינג ביוטה ובוויומינג ובאגם נאוואחו בניו מקסיקו וקולורדו. באגם פאוול ובאזור הנופש הלאומי קניון גלן שסביבו ביקרו יותר מ-2 מיליון מבקרים בשנה נכון ל-2007, בעוד שקרוב ל-7.9 מיליון איש ביקרו באגם מיד ובאזור הנופש הלאומי אגם מיד ב-2008. תעשיית הנופש בנהר הקולורדו מעסיקה כרבע מיליון איש ותורמת 26 מיליארד דולר מדי שנה לכלכלת דרום-מערב ארצות הברית.
מליסה אוניל
מליסה קריסטל אוניל (באנגלית: Melissa O'Neil; נולדה ב-12 ביולי 1988) היא שחקנית, מוזיקאית וזמרת קנדית. בשנת 2005, אוניל זכתה בעונה השלישית של קנדיאן איידול, האישה הקנדית הראשונה שזכתה. בשנת 2007 הייתה מועמדת לפרס ג'ונו בתחום המוזיקה. בהמשך הופיעה בתיאטרון וזכתה בפרס דורה על תפקידה במחזמר עלובי החיים בקנדה. כשחקנית, היא ידועה בתפקידיה כשתיים/רבקה/פורטיה לין בסדרת המדע הבדיוני "חומר אפל" וכשוטרת לוסי צ'ן בסדרת הדרמה המשטרתית של ABC "הטירון".
ביוגרפיה
אוניל נולדה בקלגרי, אלברטה, קנדה. אמה אליסון יואנג היא סינית הונג קונגית, ואביה טים אוניל ממוצא אירי.
אוניל למדה בחטיבת הביניים טרי פוקס ולאחר מכן בתיכון לסטר ב. פירסון בקלגרי, שם הופיעה במחזות זמר, שיחקה רוגבי והייתה בקבוצת הכדורסל.
קנדיאן איידול
בתחילת 2005, בעודה בתיכון, אוניל נבחנה לעונה השלישית של Canadian Idol. השופטים התרשמו מהקול שלה, והיא עברה לסיבוב 100 המובילים. ביום הראשון היא שרה את השיר "מלאך בטון" מאת מרטינה מק'ברייד א-קפלה ושוב הרשימה את השופטים; אבל, ביום האחרון של התחרות, היא שכחה את המילים לשיר שבחרה וקפאה. אף על פי כן, השופטים עדיין התרשמו כל כך מיכולות השירה שלה, שהיא המשיכה לטופ 32. לאחר שהשיגה את מספר הקולות הגבוה ביותר בקבוצת חצי הגמר שלה, שוב עם "מלאך בטון", קיבלה אוניל מקום בקבוצה של 10 האחרונים של התחרות.
למרות שהיא זכתה לשבחים רבים מהשופטים, אוניל סבלה מכשלונות עצומים הן בטופ 10 והן בטופ 9 השבועות של הגמר, שכן היא נבחרה הן בשלוש התחתונות והן בשתי התחתונות, בהתאמה. המומים מכך, השופטים דחקו בצופים להצביע עבור מתמודדים כמו מליסה, שברור שיש לה את היכולות הווקאליות הטובות ביותר. מכאן ואילך, אוניל מעולם לא ירדה לשלוש התחתונות לאחר שסיפקה הופעות משבחות בעקביות, כשהשופט זאק ורנר הכריז שהיא "איום לנצח את כל העניין". ב-7 בספטמבר 2005, אוניל נכנס לשניים האחרונים של התחרות, לצד רקס גאודי, ואחרי עוד הופעות מדהימות, השופט ורנר קבע כי הכותרות של העיתונים של היום למחרת יהיו "המלך [קלן פורטר". ] מת, תחי המלכה." במהלך תצוגת תוצאות הגמר הגדול ב-14 בספטמבר 2005, אוניל ניצחה את גאודי והוכתרה כ-Canadian Idol השלישי, כמו גם לזוכה הראשונה של הנשים, ו (בגיל 17) הזוכה הצעירה ביותר בתולדות התוכנית.
שירה
מיד לאחר זכייתה בקנדיאן איידול, אוניל קיבלה שיחת ברכה מראש ממשלת קנדה פול מרטין. לאחר מכן היא חתמה על חוזה הקלטות עם Sony BMG Canada והוציאה את הסינגל הראשון שלה "Alive", שהגיע לחנויות ב-4 באוקטובר 2005 והגיע לראשונה במקום הראשון במצעד הסינגלים הקנדי, מיקום בו החזיק במשך ארבעה שבועות. הסינגל זכה לאישור ארבע פעמים פלטינה על ידי ה-CRIA.
ב-22 בנובמבר 2005, אלבום הבכורה של אוניל, מליסה אוניל, שוחרר בסוני והגיע למקום השש-עשרה במצעד האלבומים הקנדי. הסינגל השני מאלבומה, "Let It Go" יצא בסוף 2005 והגיע לשיא במקום השביעי במצעד הסינגלים. ב-7 בפברואר 2006, אוניל יצאה לסיבוב הופעות סולו ראשון בנורת' ביי, אונטריו, בשם Let It Go Tour על שם הסינגל השני שלה. מופע הפתיחה שלה היה, מי שהיה במקום השני בקנדאין איידול, רקס גאודי. הסינגל השלישי מהאלבום של אוניל היה "Speechless", שהגיע למספר שלושים ואחת, נמוך משמעותית משני השירים הקודמים שלה אבל עדיין מכובד בכל זאת. במרץ 2006, אלבום הבכורה שלה זכה לזהב על ידי CRIA עבור 50,000 יחידות שנשלחו, והסינגל הראשון שלה "Alive" כוסה על ידי בקי ראיין בסרט Flicka. ב-16 בספטמבר 2006 חזרה אוניל לתוכנית קנדיאן איידול במהלך הגמר הגדול של עונתה הרביעית. כאן היא הופתעה עם הדיסק -זהב-מצגת של אלבום הבכורה שלה.
בשנת 2007, אוניל הייתה מועמדת לפרס ג'ונו כאמן החדש של השנה, לצד "אורות לבנים לעולם לא", טומי סוויק, פטריק ווטסון ואווה אווילה אולם סוויק לקח הביתה את הפרס.
בשנת 2009, אוניל הפכה לסולנית הראשית של להקת ה-פאנק של טורונטו God Made Me Funky
כפי שתואר על ידי גלן סומי, מ-NOW טורונטו, "אחרי שזכה בעונה השלישית של Canadian Idol... אוניל הוציאה דיסק רב מכר ולאחר מכן החלה מיד לעשות תיאטרון מוזיקלי, עם תפקידים ב-Dirty Dancing, High School Musical וה- הפקת סטרטפורד עטורת שבחים של ישו כוכב עליון."
תיאטרון מוזיקלי
ב-2011 הופיעה בתפקיד מרתה בהפקדה של המחזמר "ישו כוכב עליון" בפסטיבל סטרטפורד שייקספיר.
היא שיחקה את אפונין בהפקה של "עלובי החיים" בטורונטו בתיאטרון הנסיכה מוויילס, שהתנהלה מספטמבר 2013 עד פברואר 2014.היא זכתה בפרס דורה לביצועים נשיים יוצאי דופן על תפקיד זה.
במרץ 2014, אוניל חזרה לברודוויי במחזה של "עלובי החיים", שם הייתה חברה באנסמבל ועבדה כסטודנטית בתפקידים של אפונין ופנטין.
משחק
אוניל משחקת בטלוויזיה מאז 2015. היו לה תפקידים חוזרים בדרמת הטלוויזיה של CBC משנת 2015 בשם This Life שהתרחשה במונטריאול, בסדרת הפשע של הטלוויזיה של קול האוזר בטלוויזיה Rogue, ובסדרת האינטרנט של הדרמה המוזיקלית, Lost Generation, שהתרחשה בברלין. התוכנית נקראה במקור Pulse
בשנת 2018, אוניל שיחקה בתפקיד סוקי בדרמת הפשע איי זומבי של CW שיצר רוב תומאס והיה לה תפקיד חוזר נוסף במותחן קונדור, גרסה מחודשת לטלוויזיה של Three Days of the Condor.
באוקטובר 2018 לוהקה אוניל לתפקיד השוטרת לוסי צ'ן בסדרת הדרמה המשטרתית בטלוויזיה של ABC הטירון, שם היא מגלמת שוטרת שרק סיימה את האקדמיה, במקביל לשחקן נייתן פיליון. דמותה של אוניל, אשר בתחילה הייתה מושא האהבה של פיליון, מקבלת תפקיד עומק בהמשך הסדרה. בעונה הרביעית המשודרת ב-2022 דמותה יוצאת עם השוטר טים ברדפורד (בכיכובו של אריק וינטר) שהיה המדריך שלה.
חיים אישיים
אוניל בת ה-34 רווקה. היא יצאה בעבר, ב-2013, עם מורה ליוגה ורקדן בשם מתיו רוסוף.
אופרוניוס (צייר)
אֶוּפרוֹניוֹס (ביוונית: Ευφρόνιος) היה קדר וצייר יווני של כדים בסגנון "הדמות האדומה" (red-figure pottery), אשר פעל באתונה בשנים 520 – 470 לפנה"ס, בזמן מלחמות פרס-יוון. לבד ממה שניתן להסיק מן הכדים שבחתימתו, הידיעות אודותיו מעטות ביותר. סך הכל שרדו שמונה-עשר כדים מעשה ידיו, שמונה מהם נושאים את שמו כמי שעיטרם ושנים-עשר נושאים את שמו כקדר. אופרוניוס היה כנראה אחד מציירי-הכדים המובילים באתונה כבר בראשית דרכו, ויש הרואים בו את החשוב מבין ציירי "קבוצת החלוצים" (Pioneer Group), השם שהעניק המחקר המודרני לציירי כלי-חרס משלהי התקופה הארכאית, אשר פיתחו את טכניקת "הדמות האדומה". הוא נערץ בעיקר בשל האופן בו העניק תחושת עומק לדמויותיו. על כדיו המאוחרים חתם כקדר ולא כצייר, והם עוטרו על ידי ציירי-כדים חשובים אחרים בני זמנו. כפי הנראה היה בשנותיו המאוחרות עשיר ומצליח מספיק כדי להחזיק בית-מלאכה משל עצמו, שחתימתו הייתה סמלו המסחרי.
Fuck It, I Love You
Fuck It, I Love You (בעברית: לעזאזל עם זה, אני אוהבת אותך) הוא סינגל שיווקי שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית לנה דל ריי, מתוך אלבום האולפן השישי שלה, . השיר יצא לאור ב-22 באוגוסט 2019, כסינגל השיווקי הראשון מתוך האלבום.
באותו היום שבו יצא השיר כסינגל שיווקי, הוציאה דל ריי גם את הסינגל "The Greatest".
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי לנה דל ריי, אנדרו וואט, ג'ק אנטונוף ולואי בל והופק על ידי אנטונוף, וואט ובל. בשיר יש שימוש בתופים, פסנתר, גיטרה אקוסטית, גיטרה חשמלית וכלים נוספים, עליהם היה אחראי ג'ק אנטונוף.
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של לנה דל ריי ב-22 באוגוסט 2019, בשידור חי. הקליפ משלב בתוכו גם את הקליפ של "The Greatest". בקליפ יש אזכור לקליפ של השיר "Ride".
נכון ל-21 במרץ 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-11 מיליון צפיות.
יחסי איטליה–אלג'יריה
יחסי איטליה–אלג'יריה הם יחסי החוץ בין הרפובליקה הדמוקרטית העממית של אלג'יריה לרפובליקה של איטליה.
לשתי המדינות יש קשר חזק, והחלק הצפוני של אלג'יריה כיום היה בעבר טריטוריה של האימפריה הרומית אשר הייתה במקור בשטחי איטליה של ימינו. כמה אתרים היסטוריים באלג'יריה הם עדות לתקופה ההיא, כמו האתרים הארכאולוגיים של ג'ימילה ותיפאזה שהוכרזו על ידי אונסק"ו כאתרי מורשת עולמית. בשל מורשות היסטוריות, יחסי איטליה ואלג'יריה נתפסים כחשובים ליציבות באזור.
שתי המדינות חברות באיחוד מדינות הים התיכון.
היסטוריה
לאחר שסיפחה האימפריה הרומית את קרתגו, ששלטה גם בצפון אלג'יריה, הממשל הרומי פיתח ממסד תרבותי חזק בשטחי אלג'יריה, שנותר מורגש היטב באלג'יריה כיום.
במהלך הכיבוש הצרפתי של אלג'יריה הגיעו מתיישבים איטלקים-צרפתים כחלק מהשליטה הקולוניאלית הצרפתית באלג'יריה אשר הפכו לחלק מאוכלוסיית הפייה-נואר, והם פיתחו השפעה תרבותית משמעותית על החברה האלג'ירית. הם נאלצו לעזוב באלימות עם עצמאותה של אלג'יריה בשנת 1962.
יחסים מודרניים
איטליה הייתה תומכת חזקה ביציבותה של אלג'יריה לאחר עשור של מלחמת האזרחים האלג'יראית, וסיפקה מודיעין לממשלת אלג'יריה במלחמתה באסלאמיסטים.
לטענת ראש ממשלת איטליה מתאו רנצי, היחסים בין איטליה לאלג'יריה הם יחסים "אסטרטגיים".
איטליה ואלג'יריה פעלו להעמקת הקשר בין שתי מדינות, בעיקר שיתופי פעולה כלכליים ואנרגיה.
השקעת חוץ ישירה
בכלכלה, המונח השקעת חוץ ישירה (באנגלית: foreign direct investment, בראשי תיבות: FDI) משמש לתיאור השקעות זרות ישירות בכלכלה המקומית בשיעור משמעותי יחסית ליעד ההשקעה; או לחלופין, בעלות של חברה מקומית על אמצעי ייצור או רכוש עסקי במדינה זרה. זוהי שיטה נפוצה בשיווק הבינלאומי.
נהוג להעריך את השקעות החוץ הישירות שהושקעו במדינה מסוימת, במקביל להשקעות החוץ הישירות שתושבי מדינה מסוימת השקיעו במדינות זרות.
ניצוץ
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אונורה מירבו
אונורה-גבריאל ריקטי, הרוזן ממירבו (בצרפתית - Honoré Gabriel Riqueti, comte de Mirabeau; 9 במרץ 1749 - 2 באפריל 1791) היה מדינאי צרפתי בתקופת המהפכה הצרפתית. מירבו היה גם סופר, דיפלומט, בונה חופשי ועיתונאי. הוא נודע בכושר נאומו וביכולתו הפוליטית. במהלך המהפכה הצרפתית נמנה עם המהפכנים המתונים המעדיפים מונרכיה קונסטיטוציונית על פי המודל של הממלכה המאוחדת. הוא ניהל מגעים כושלים עם בית המלוכה שנועדו לשמור על מוסד המלוכה. מותו ממחלת לב נחשב לאחת מנקודות המפנה במהפכה הצרפתית.
קרל בורש
קרל בּוּרֵש (בגרמנית: Karl Buresch; 12 באוקטובר 1878 - 16 בספטמבר 1936) היה עורך דין, פוליטיקאי, שר וקנצלר אוסטריה.
קורותיו
בורש נולד וגדל באובר-אנצרסדורף שבאוסטריה התחתית. בגלל מותו המוקדם של אביו נאלץ לממן את לימודיו במתן שיעורים פרטיים. הוא סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת וינה ב-1901 והצטרף אחר כך למשרד עורכי דין במקום הולדתו. בשנת 1909 נבחר כחבר מועצה מטעם המפלגה הנוצרית-סוציאלית והיה ראש מועצת אובר-אנצרסדורף בשנים 1916–1919.
תחילת הקריירה הפוליטית
בשנת 1919 נבחר למועצה המכוננת, שהוקמה לאחר התפרקותה של הקיסרות האוסטרו-הונגרית. בשנים 1924-1920 היה חבר בפרלמנט האוסטרי. בשנת 1922 התמנה לתפקיד ראש מדינת אוסטריה התחתית, בעקבות התפטרותו של יוהאן מאייר. בתפקיד זה החזיק עד למינויו כקנצלר אוסטריה ביוני 1931 וגם ממאי 1932 ועד מאי 1933. בתפקידו זה יצג בהצלחה את האינטרסים הכלכליים של אוסטריה התחתית ושיתף פעולה עם סגנו הסוציאל-דמוקרטי. נראה שבסוף שנות ה-20 הקצינו השקפותיו והוא התקרב אידאולוגית ל"משמר המולדת" (Heimwehr).
קנצלר אוסטריה
במאי 1931, בשיאו של המשבר הכלכלי העולמי ומשבר הבנקים באוסטריה, לאחר שאוטו אנדר וגם איגנאץ זייפל לא הצליחו להרכיב ממשלה, הוטלה על בורש המשימה להרכיב ממשלת מעבר. משבר הבנקים ובעיות פיננסיות של הרכבת העסיקו את ממשלת בורש, ועל מנת להתמודד עמן נחקקו צווים זמניים. בנוסף, נאלצה הממשלה להיאבק בנאצים האוסטרים ולדכא את "הפיכת פּפרימרֵ" - מנהיג "משמר המולדת" בשטיריה, בספטמבר של אותה שנה. הקואליציה שתמכה בממשלה התפרקה בעקבות התנגדותו של בורש למדיניות פרו-גרמנית וליצירת איחוד מכסים עם גרמניה (צעד שעמד בניגוד לחוזה סן-ז'רמן שעליו חתמה אוסטריה בתום מלחמת העולם הראשונה). בעקבות זאת הקים בורש ממשלת מיעוט.
ב-1932 ניסה בורש להחזיר את עונש המוות על ידי משאל עם, אך נכשל בעקבות התנגדותם של הסוציאל-דמוקרטים, הליברלים והתקשורת השמאלית. בתחילת מאי של אותה שנה הגיש בורש את התפטרותו.
שר האוצר ופרשיות פיננסיות
שמו של בורש כרוך בכמה פרשיות כלכליות סוערות ברפובליקה הראשונה. בנק האיכרים של אוסטריה התחתית, שבורש נמנה עם מייסדיה, הסתבך ב-1924 בספקולציות כושלות ונאלץ להתמזג עם בנק גרמני. בהקשר זה נוהלה מתקפה עיתונאית נגדו ב-1926, בין השאר נטען שהתעשר מן המשבר.
החל מינואר 1936 מונה לתפקיד נגיד בנק החיסכון של הדואר (Postsparkasse), אולם שתי פרשיות פיננסיות העיבו עליו בתקופה זו. נראה שפרשיות אלו הכניסו אותו לדיכאון עמוק.
קרל בורש נפטר ב-16 בספטמבר באותה שנה ממנת יתר של כדורי הרגעה.
ארתורו רואס
אדריאן ג'אוד (באנגלית: Adrian Jaoude; נולד ב-11 באוקטובר 1981) הוא מתאבק לבנוני-ברזילאי. הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות WWE, שבו הופיע תחת שם הבמה ארתורו רואס.
WWE (2015–היום)
ג'אוד חתם על חוזה בארגון ה-WWE בשנת 2015. הוא התאמן במתחם ה-Performance Center וערך את קרב הבכורה שלו ביולי 2016 במהלך מופע שלא שודר בטלוויזיה, ובו הוא הצטוות לשורות ניקו בוגוז'ביץ' נגד גזים סלמאני וסאני דינסה. את קרב הבכורה שלו ב-NXT ערך לצד חברו הברזילאי, סזאר בונוני במסגרת קרב זוגות נגד אנג'לו דוקינס ומונטז פורד. ב-10 באוגוסט 2020 בפרק של התוכנית Raw, רואס ערך את הבכורה שלו ברוסטר הראשי, כאשר הוא השתתף בקטע של Raw Underground, ששימש כמועדון קרב מחתרתי, המנוהל על ידי שיין מקמהן. ב-12 באוקטובר בפרק של התוכנית Raw כחלק מהדראפט, רואס הועבר למותג Raw. מנגד, הוא הוחזר בחזרה למותג NXT זמן קצר לאחר מכן. ב-18 בנובמבר, הוא נוצח על ידי קושידה; לאחר הקרב, נודע שרואס סבל מקרע בשריר הזרוע הדו-ראשי.
מדורת השבט (סרט)
מדורת השבט הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של יוסף סידר שיצא לאקרנים בשנת 2004. הסרט זכה להצלחה, הן על ידי מבקרי הקולנוע והן בקרב קהל הצופים, אך זכה גם ליחס שלילי בקרב הציבור הדתי לאומי, שבמרכזו עומדת העלילה, בטענה שציבור זה מצטייר כאליטיסטי, מתנשא, שמרן ומושחת. בספטמבר 2004 גרף הסרט חמישה פרסי אופיר על העריכה, הבימוי, התסריט, המשחק המשני (עבור חני פירסטנברג) וכן עבור הסרט. הסרט השתתף בפסטיבל ברלין ובפסטיבל הסרטים של שיקגו, ובשניהם גרף פרסים מיוחדים. הסרט זכה ל-100 אלף צופים תוך ארבע שבועות לאחר יציאתו לאקרנים. בתחילת 2005 נמכר הסרט להפצה מסחרית בברזיל, קנדה, מקסיקו ותאילנד, ובמהלך אותה שנה השתתף ב-8 פסטיבלים בינלאומיים.
עלילה
העלילה מתרחשת בירושלים של שנת 1981, ומספרת על משפחה ציונית דתית, שבראשה עומדת רחל גרליק (מיכאלה עשת), אלמנה ואם חד-הורית לשתי נערות – תמי (חני פירסטנברג) ואסתי (מאיה מרון). רחל, אשר מנסה לבסס מעמד משפחתה, רוצה להתקבל לגרעין המייסד התנחלות בשומרון.
הסרט דן בשאלות בערכים מול נוחיות כמניע להתנחלות וליחסים רומנטיים בציונות הדתית. הגרעין בודק בציציות את כל מי שמבקש להצטרף אליו, ספק מתוך דאגה לעתיד ההתנחלות וספק מתוך רצון אנוכי להרחיק ממנו את מי שיזדקק לעזרת זולתו. הגרעין לוחץ על רחל להתחתן עם חזן ידוע בשם משה ויינשטוק (יהורם גאון) – אדם מפונק ואנוכי. התנהגותו עומדת בסתירה לערכיה של הציונות הדתית, כפי שהם מודגמים בסרט בו צופים בשבט בני עקיבא – מבצע יונתן בכיכובו של יהורם גאון.
רחל דואגת שבנותיה ישמרו על כללי הקהילה, ומנסה למצוא גבר, שישמש כחתנה, כדי לעבור את ועדת הקבלה של היישוב, שבראשה מוטקה קופפר (אסי דיין). במקביל לתהליך שעוברת רחל, שבמהלכו היא יוצאת עם נהג הסעות בשם יוסי (משה איבגי), המשנה את נקודת מבטה, עוברות בנותיה תהפוכות רגשיות. אסתי, אשר מתנגדת בכלל למעבר לגרעין, מנהלת מערכת יחסים מינית לפני החתונה עם חייל (יהודה לוי), למרות התנגדות אמה. התנגדותה של אמה נובעת מאותם ערכים שגרמו ליוסי להישאר בתול בשעה שלאחיותיו כבר יש נכדים. תמי מתחברת עם רפי (אושרי כהן) שחבריו, קבוצת עבריינים שהנהלת בני עקיבא לא מרחיקה ממסגרתה כדי לא לפגוע במוניטין של התנועה, תוקפים אותה מינית.
שיר נושא
שיר הנושא של הסרט, "חשמל בכפות ידיך" (מילים יורם טהרלב, לחן נורית הירש) מופיע פעמיים במהלכו. פעם בביצוע המקורי של רותי נבון משנת 1974, ופעם בגרסה חדשה של ריקי גל שעיבד והפיק מוזיקלית במיוחד לסרט יונתן בר גיורא. גרסה זו מופיעה במלואה על כותרות הסיום.
קישורים חיצוניים
ביקורות
רדוסלב מיכאלסקי
רדוסלב מיכאלסקי (בפולנית: Radosław Michalski; נולד ב-26 בספטמבר 1969) הוא כדורגלן עבר פולני ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
קריירת משחק
מיכאלסקי החל את הקריירה בקבוצה המקומית בעיר הולדתו, פולוניה גדנסק, בליגה הפולנית הרביעית. בשנת 1992 עבר בתיווך מגלה כישרונות ללגיה ורשה המפורסמת. בלגיה ורשה הוסב מיכאלסקי לתפקיד הקשר האחורי בו שיחק עד תום הקריירה, ובעקבות הצלחתו בעמדה זו זומן לסגל נבחרת פולין. במדי לגיה ורשה זכה מיכאלסקי פעמיים בדאבל (1994 ו-1995) והגיע עמה עד לרבע גמר ליגת האלופות בעונת.
בחלון ההעברות במחצית עונת חתם במכבי חיפה תחת הדרכתו של המאמן אלי כהן שהייתה באותה עת במאבקי אליפות. מיכאלסקי חיפה על הקשר הליטאי ריימונדס ז'וטאוטאס שנפצע והושבת לתקופה ארוכה. חיפה כשלה במאבקי האליפות, כהן פוטר ומאמנה החדש של חיפה, אברהם גרנט, ביקש לוותר על שירותיו. מיכאלסקי כמעט וחתם במכבי פתח תקווה, אולם לבסוף נשאר בחיפה, זכה עמה באליפות בעונת ואף כבש שער במשחק ההכתרה מול מכבי תל אביב.
בשנת 2001 עבר מיכאלסקי לאנורתוסיס פמגוסטה מליגת העל הקפריסאית וזכה עמה בשני גביעים (2002 ו-2003). בשנת 2004 שב לוידז'ב לודז' ובתום העונה חזר לקפריסין לשורותיה של אפולון לימסול, עמה זכה באליפות ובה סיים את הקריירה.
שש נפשות מחפשות מחבר
עלילה
להקת תיאטרון עורכת חזרות לקומדיה. לפתע מופיעות על הבמה שש דמויות שמפסיקות את החזרה. אבי המשפחה מספר שהדמויות הן פרי דמיונו של המחבר שחזר בו וכעת הן רוצות לחיות ומבקשות מהבמאי שיציג את סיפורן קורע הלב.
האב הוא אדם משכיל מהמעמד הגבוה, שנשא אשה מהמעמד הנמוך. לזוג נולד בן וכשהבן הגיע לגיל שנתיים האב מאס באם, שידך לה את מזכירו, אדם פשוט כמוה, וגירש אותם. המזכיר והאישה נסעו לחיות בעיר אחרת, הולידו שלושה ילדים וחיו באושר. לאחר פטירתו של המזכיר, נותרו האישה ושלושת ילדיה חסרי כל והם שבים לעיר מגוריו של האב, היכן שהאם מוצאת עבודה בחנות כובעים. מעל החנות מעבידה בעלת החנות נערות עניות בזנות, אחת מהן היא בתו החורגת של האב. האב הוא לקוח קבוע במקום ועומד לשכב עם בתו החורגת בלי לדעת מי היא. האם מגיעה למקום ומפסיקה אותו בזעקות שבר, רגע לפני שהוא עומד לעשות זאת. האב מזועזע מההתרחשות ואוסף את המשפחה אל ביתו. האם פוגשת אחרי שנים רבות את הבן שהופרד ממנה, אך זה מתנכר אליה והאם מזניחה את ילדיה. האב והבת החורגת מרבים לריב. הבת הקטנה שהוזנחה טובעת בבריכה. אחיה הדיכאוני ממלא פיו מים ולבסוף מתאבד.
בתחילה הבמאי מסרב להציג את הסיפור, אחר-כך מתרצה ומנסה לעשות זאת ולבסוף מתייאש.
רצח ליאת גבאי
רצח ליאת גבאי הוא פיגוע טרור שבו נרצחה חיילת צה"ל בת ה-19 ליאת גבאי בידי והיב עלי עבדאללה אבו אל רוב, מחבל פלסטיני איש חמאס במרכז העיר עפולה, בקרבת תחנת המשטרה של העיר, ב-30 בנובמבר 1994. ההתקפה הרצחנית, זעזעה את הציבור הישראלי, וסימנה בעיני רבים את ההידרדרות הביטחונית באותה העת, כשנה לאחר הסכמי אוסלו. הרוצח נידון למאסר עולם, אך שוחרר ב-2011 במסגרת עסקת שליט. לבסוף הוחזר לכלא, לאחר שחזר לקחת חלק בפעילות טרור, והוא מרצה מאסר עולם.
ההכנות לפיגוע
ביום הפיגוע החליט אל רוב לרצוח חייל צה"ל בעפולה באותו היום. לשם כך הוא קנה גרזן בג'נין, ולאחר מכן עלה על מונית שהובילה אותו לישראל. לדברי משטרת ישראל המונית הצליחה לחמוק ממחסומי צה"ל ומשטרת ישראל, משום שהיא נסעה בכבישי עפר באזור התענכים שנמצא מדרום לעמק יזרעאל.
הפיגוע
ביום רביעי, 30 בנובמבר 1994, נכנס אל רוב לעיר עפולה. הוא המשיך לרחוב הראשי במרכז העיר עפולה, בקרבת תחנת המשטרה של העיר, שם פנה אל החיילת הישראלית ליאת גבאי אשר הייתה בדרכה חזרה מהבסיס הצבאי שבו שירתה על מנת לקחת חלק בטקס אזכרה לסבתה.
אל רוב הכה בראשה של גבאי עם הגרזן כמה פעמים לפני שנפלה ארצה, כשהגרזן תקוע בראשה. לאחר שקהל רב שהתגודד במקום נלכד המחבל, והועבר לכוחות הביטחון בזירת הפיגוע.
אירועים עוקבים
לאחר הפיגוע הועברה גבאי במצב קריטי לבית החולים העמק בעפולה. לאחר מכן פונתה במסוק לבית החולים רמב"ם בחיפה שם מתה מפצעיה. היא נקברה בבית הקברות הצבאי בעפולה ב-1 בדצמבר 1994, יום לאחר הפיגוע. לאחר מותה הועלתה ליאת לדרגת סמל.
מיד לאחר הפיגוע, מחשש לפיגוע נקמה, ליוו כוחות צבא ומשטרה נרחבים עובדים ערבים שונים, שעבדו בעפולה לבתיהם אשר מחוץ לעיר.
הרוצח הפלסטיני, והיב עלי עבדאללה אבו אל רוב מקבטיה, אשר היה חבר בארגון הטרור האסלאמי חמאס, הורשע בביצוע הרצח ונידון למאסר עולם.
ב-18 באוקטובר 2011 שוחרר אבו אל רוב, לאחר שריצה 17 שנות מאסר בלבד, במסגרת עסקת שליט בין ישראל לחמאס. בשנת 2014 הוא נעצר על ידי ישראל והוחזר לכלא, משום שחזר לקחת חלק בפעילות טרור. ועדה שיפוטית מיוחדת קבעה כי אבו אל רוב הפר את תנאי שחרורו, וכי עליו להמשיך לשבת בכלא על רצח גבאי. בית המשפט המחוזי בנצרת דחה את ערעורו של אבו אל רוב.
אחרית דבר
ביוני 2006 הוציא הזמר הישראלי שי גבסו את אלבומו השני, "במקומי", בו נכלל השיר "תגידי לי את", שנכתב לזכרה של ליאת גבאי, בסיועו של סא"ל יאיר בן שלום שהיה המפקד של גבאי.
מרדכי צבי מאנה
מרדכי צבי מאנה (1859–1886) היה משורר, צייר ומסאי עברי; מהמשוררים הליריים המשפיעים ביותר על השירה העברית החדשה, והמסאי העברי הראשון שחיבר מאמרים על אמנות, יופי, ושירה.
תולדות חייו
נולד בעיירה רדושקוביץ שברוסיה הלבנה. אביו היה מלמד וחורט מצבות עני, ואמו תגרנית מוכרת קדרות-חרס בשוק. למד תורה וגמרא וכתב עברי מאביו, ובמהרה הבין גמרא בלי עזרת מורה. מגיל קטן צייר הרבה. בשנת תרל"ב (1862), בהיותו בן שלוש-עשרה, נשלח ללמוד בישיבת "שואבי המים" שבמינסק.
כשרבי גרשון תנחום ממינסק חיפש אחר תלמיד חכם בעל סגנון ולשון שיערוך לו את ספרו "אילנא דחיי" מחדש, וכן יכתוב לו את חידושי תורתו המרובים, מרדכי צבי מאנה עשה זאת עבורו, יושב לפניו מעתיק מדבריו ומקנה לדברים לבוש נאות להכשירם לבוא בקהל הלומדים. השכר שקיבל תמורת עבודה זו לא הצילו מדאגה ומחסור, חיי עוני שהורגל בהם מילדותו ושנכונו לו לעתיד. בשנת תרל"ו מאנה שב לעיירת מולדתו. למד אמנות סופר סת"ם אצל צבי שחור ואברהם בנו, שהכירו בכישרונותיו של הנער, ועודדוהו להשכלה כללית ולפיתוח כישרונותיו המיוחדים. כעבור שנה התקבל לישיבת ר' מיילא שבווילנה. בווילנה החל להגות בסתר בכתבי הקודש ולקרוא בשפה הרוסית. מדי פעם היה יוצא מחוץ לעיר לשוח בהרים ובעמקים. בעצת חבריו, מאנה החל ללמוד בחשאי גם בבית-ספר לציירים, אזי ניסה את כוחו בשיר ובמליצה במכתבים שכתב לרעיו. כעבור שנתיים, משהצליח להתפרנס מאמנותו, עזב את הישיבה. בקיץ תר"ם (1880) גמר את בית הספר לציור בהצטיינות. באותה שנה התקבל ללימודים באקדמיה לאמנות בפטרבורג. בחורף תרמ"א חיבר את המחזה "תקוה לאובד", שיר-חזיון אלגורי בחמש מחזות (תמונות), יצירתו הלירית הגדולה, ממנה השלים שתי תמונות.
בפטרבורג התוודע לאר"ז, עורך "המליץ", ואגב שיחה סיפר לו על אהבתו הגדולה לתנ"ך וללשון הקודש, ושלפעמים כותב לעצמו שירים. אר"ז ביקש לראות את השירים, זיהה במאנה משורר בחסד עליון, ומפאת עוניו דאג שנדיבים יתמכו בו. במיוחד תמך בו הנדיב אהרן קויפמאן. מאנה הצטיין בלימודיו באקדמיה וגמר את שתי המחלקות הראשונות בשנתו הראשונה, ובאביב תרמ"ג קיבל מדליית כסף לאות הצטיינות. בקיץ שב לעיר הולדתו, וממנה נסע לוורשה, שם התוודע לעורכי "הצפירה", והחל לפרסם ב"הצפירה" וב"האסיף" בהתאמה מאמרים על שירה וציור בכינוי הספרותי המצי"ר ("הבחור מרדכי צבי יליד ראדושקביץ"). מאמריו מתאפיינים בבהירות מחשבה ובסגנון נעים, בבקיאות ובמקוריות. חלק ממאמריו עיבודים בלבוש עברי, מותאמים לקוראים העבריים בני זמנו, להרצאות ששמע באקדמיה ולספרות שקרא בשהותו בפטרבורג, כגון "מאמר על חכמת השיר והמליצה" המבוסס על מאמר של המבקר הרוסי בלינסקי. המאמרים מתובלים בשירים נפלאים.
מששב לפטרבורג כדי לסיים את לימודיו באקדמיה, נתקרר ונתגלו בו סימני שחפת. מאנה נסע לוורשה וישב שם כמה חודשים כותב שירים ומאמרים, ואחר כך חזר לעיירת מולדתו, שם נפטר ממחלתו האנושה בגיל עשרים ושבע. על מצבת קברו נחקק שיר קינה של יהל"ל לזכרו. לאחר מותו, נרקמו עליו אגדות מופלאות ברדושקוביץ, שתושביה ידעו בעל-פה את שיריו והיו שרים אותם ביחידות ובציבור. השם "מאנה" הפך לביטוי לתהילה ושבח, סמל ל-"מאשפות ירים אביון". בית הספר העברי הראשון בעיירה והספרייה העברית נקראו על שמו.
בסוף ימיו חיבר את שירו המפורסם ביותר, "משאת נפשי", בו הביע את כיסופיו לארץ ישראל, מקווה למצוא בה מרפא לגוף ולנפש. השיר נהיה לאחד מהשירים הלאומיים המושרים ביותר בא"י בתקופות העלייה הראשונה והעלייה השנייה, ומקור השראה לשירו של ביאליק "אל הציפור".
יצירתו של מאנה כוללת שירים, מאמרים, ומכתבים. רק מעט מציוריו נשתמרו.
על שמו של מרדכי צבי מאנה רחובות בתל אביב (מאנה), חיפה (תל-מאנה), רמת גן (המצי"ר), בשכונת טלביה בירושלים (מרדכי צבי מאנה) ובנתניה (מאנה).
מקורות השראה
המקרא היה מקור ההשראה הכתוב הראשי של מאנה. מלבדו, ניכרת השפעת שירתם של הרמח"ל, נפתלי הרץ ויזל, יל"ג, מיכ"ל, ופרוג; ובמידה לא פחותה של פושקין, גתה, שילר, לרמונטוב, ואחרים. אלכסנדר פושקין, גדול המשוררים הרוסים, על האופטימיות והמוזיקליות והרומנטיות התמימה של שירתו, היה חביב מאוד על מאנה. במאמרו "על חכמת השיר והמליצה" הוא תרגם חלק הגון מתוך "שיחה בין מוכר הספרים ובין המשורר", וקטע מתוך "מוצרט וסליירי", מאת פושקין. כן תרגם את השיר "ההלך" של גתה, את "הנודד" של שוברט, ושירי משוררים אחרים.
מקור השראה חשוב הייתה למאנה השפה העברית. כך כתב במאמרו "הגיוני לבי":
מי זה השביח שאון שרעפי? מי צוה לים רועש הרגע ודום? מי רתק בזיקים מרוצת עשתנותי לבל יתפרצו בהמולה נוראה? הן אַת, שפה עבריה! את עדינה גברת השפות; את תשקיטי סערת לבי עת נפשי נוגה; את משיבה נפשי, עת אשתה מרורות; לך אקרב בחרדת קודש, אכרעה ואתנפלה על זרועותיך, כילד מתרפק על ידי אֵם רחמניה. רוחך הוערה עלי ותחדשי בקרבי רוח נכון; את היא הדרך אשר בעדה אוציא לבטח את כל הגיונותי, את שעשועי ומקור ישעי, מימי עלומי עד הנה; את הרת תנחומות שדי ותקות אל, רוח מרום בקרבך מרחפת, ואמרי שדי יצלצלו בניבים נהדרים ויוסיפו בך לוית חן; את שפה קדושה ונשגבה, חוצבת להבות אש יה;... את תפחי נשמת הדת והדעת באף כל איש המבקש קרבתך; את תציתי זיקי רוחו אשר עו; את תעוררי רעיונות נשגבים ונעלים בלבב בני עלומים; את שקוי לעצמותי היבשות, ומרפא לרוחי הנכאה.
החידוש שבשירתו והפתוס של תקופתו
שירת מאנה היא שירת טבע לירית, מציירת מראות טבע בצורה אידילית, שואפת אלי שקט וטוהר, יופי והרמוניה, אושר ותמימות.
צבי קרול כתב: "מאנה חרג מהמסגרת המצומצמת של המוטיבים הפיוטיים של יל"ג אל זרועות העולם והטבע. עולם חדש נגלה לפניו... עולם בהיר ושקוף, מלא אור וזוהר שאין בן מאומה מן המועקה בלב המשורר העברי המעונה בשאלתו הגורלית: 'למי אני עמל?" - צייר אמן היה וזיקתו אל השירה באה לו מן העין הרואה ומסתכלת במרחבי היקום ומבארות הלב הממולאים רגשות געגועים וכיסופים אל הנעלם והבלתי-מודע. שירתו של מאנה היא השתוקקות אל הנצח. כמיהה גלויה אל התולדה ומנעמיה".
בזמנו הופעתה של שירת מאנה הייתה תופעה פלאית, ואף-על-פי שנבדלה באינדיבידואליות שלה, בהיותה שירת יחיד, משירת חיבת ציון הלאומית של המשוררים העברים בני-דורו, בכל זאת החשיבו את מאנה, ולו הודות לשיריו "משאת נפשי" ו-"עם עולם", למשורר לאומי. מאנה היה מהמשוררים הראשונים בעברית, שביקשו לא לשון מלאכותית, אלא לשון ניגונית חיה; ועבר בהדרגה ממשקל הברות למשקל טוני. י. י. גלס אף הפריז וקבע: "לא היה לנו שיר מוזיקלי מכתבי הקודש עד מאנה, עד שבא מאנה והנהיג את המשקל הניקודי, ובעקבותיו הלכו המשוררים אחריו".
מאנה, על אף גילו הצעיר, הקדים רבים בבגרות-רוחו. על ההבדל בין שירת מאנה לספרות של פיארברג וברדיצ'בסקי, כתב אליעזר שטיינמן: "הם שרו שירת אנוש עלי אדמה; ואילו הוא שר את שירת האדמה באנוש; ובפרשו את שם החיים לא נתכוון להתיר כאחרים ליהודי את חיי היצרים הקטנים והנאות עולם הזה, אלא בישר לדור את מציאות היקום, את תנובת הבריאה, את שירת החיים, את פלאי הפלאים של העולם כמחזה".
מיכ"ל ומאנה
מיכ"ל קדם למאנה בחיבור שירת יחיד לירית. שניהם היו מסכנים בחייהם ונפטרו בגיל צעיר, מוציאים לפועל מעט מכישרונם הגדול. מיכ"ל היה פייטן אומלל, בעל אופי עז וסוער, אמן הדמות השלם, המקונן ומתקומם ושר כברבור גווע; שצליליו, הספוגים עומק הייאוש, הקסימו את הכל. מאנה היה מתון ועניו, סולח ומוחל, כולו עין יפה המתרפקת באהבת רחמים על הבריאה, לא מוציא מפיו אף דיבור של קטרוג או של טרוניה כלפי מר גורלו. שירתו, על צליליה הרכים המשתפכים האמתיים, בישרה את האביב של השירה העברית החדשה. כתב יעקב פיכמן: "מיכ"ל היה כבר קצת רחוק לנו, קצת זר לנו. היגון שלו היה כבד ביותר... הוא היה אחינו הגדול אשר הערצנו יותר, אך לא אהבנוהו כאהבתנו את מאנה. מיכ"ל היה הפייטן, מאנה היה החבר הטוב, המגלה לפנינו את כל לבו... המאנים הם קודם כל אנשים, כישרונם נראה לנו לפעמים כאילו הוא טפל להם... היופי הצנוע והנאמן של של נשמתם מבהיק גם בשעה שכישרונם בוגד בהם, תמיד נשאר אצלם איזה דבר, העומד למעלה מכל כשרון - הלא היא האמת שבלב, החמימות הטובה של נשמה כואבת מתפללה ומאמינה... רוב שיריו הם באמת שירי אביב, שירי אביב מוקדם, עת השמש תציץ עוד בחרדה והרוחות הרעות 'עוד תגהנה, עוד תסערנה סביב'".
השפעת שירתו
אף על פי שמאנה חיבר יחסית מעט שירים, ואת יצירתו הגדולה, המחזה "תקוה לאובד", לא השלים; לשירתו, גם אם לכאורה כמעט לא הרגישו בה, הייתה השפעה גדולה. הוא היה המשורר האהוב על טשרניחובסקי בילדותו, שירי הטבע של ביאליק חוברו בהשראתו, והשפעתו ניכרת על שירתו של יעקב פיכמן. למעשה הדור הראשון שלאחר חיבת ציון נתחנך על שירת מיכ"ל, יל"ג, ומאנה. כתב צבי קרול: "סמויה הייתה השפעתו על הדור החדש, העולה בשמי-ספרותנו, כמעט בלתי-מוחשית; אך בחשאי הכה גלים עזים, ובו תקועים שורשיהם של ביאליק, טשרניחובסקי, ושניאור".
הסביר שמואל צבי זצר: "סוד השפעתה הגדולה של שירתו הלירית של מאנה מונח באותה הבלתי-אמצעיות, שבה מתגלית רוחו של המשורר ביצרי-רוחו, באותו הטון הנפשי, שאנו שומעים בכל שורה ושורה משיריו הנוגים, באותו הרוח הכהה המרחף עליהם, באותה ההתרכזות העמוקה, ששירה זו מתרכזת בעולמו הפנימי של המשורר". השיר "משאת נפשי" (יחד עם שירו "עם עולם" שנדפסו ב"כנסת ישראל" של שפ"ר) היה בזמנו אחד מהשירים המושרים ביותר בפי העם היהודי במזרח אירופה ובמושבות בא"י (במיוחד בחדרה). ביאליק, בהיותו בישיבת וולוז'ין, היה מזמרו ברוב רגש ובכליון נפש, ובעקבותיו חיבר את שירו "אל הציפור". ב-"ספר כנור ציון", ספר השירים הלאומיים ששוררו בערי א"י ומושבותיה, שנערך על-ידי אברהם משה לונץ ויצא לאור בשנת תרס"ג (1903), השיר "משאת נפשי" הוא השיר השני בספר (לאחר "התקוה" של נפתלי הרץ אימבר).
כעבור דור-שניים השיר של מאנה נשכח משהו. סיפר צבי יעבץ בראיון: "השיר העברי הראשון שלי לא היה 'אל הציפור' (של ביאליק), אלא שיר של משורר שהיה אהוב על סבא שלי ('משאת נפשי' מאת מאנה)... כשהגעתי ארצה הלכתי לרחוב מאנה. אף ילד לא ידע מי זה מאנה, ואני גדלתי עליו". לא עבר זמן רב, והשיר "משאת נפשי" נעשה שוב פופולרי. לאה גולדברג, למשל, מצטטת בית ממנו ברומן פרי עטה והוא האור. ב-1957 השיר הוקלט בעיבוד יחזקאל בראון על ידי הזמר רן אלירן, וב-1962 בעיבוד יהודה שרת על ידי מקהלת קול ישראל; הושמע על ידי שמעון בר במופע "אנו נהיה הראשונים" (1963) וכן בביצוע תזמורתי, שניהם בעיבודו של ד"ר חנן וינטרניץ. הלחן היווה רקע פתיחה מוזיקלי לתוכניות "שרתי לך ארצי" בעריכתם של אליהו הכהן ודן אלמגור, ששודרו בטלוויזיה בשנות השבעים. בשנת 1995 עיבד את השיר גיל אלדמע. כן הולחנו והוקלטו שיריו "עם עולם", "ליל שימורים", ו-"צל צלמי". להלן הלחן המוכר של "משאת נפשי":
תקווה או תוגה?
האם יצירת מאנה מביעה תקווה או תוגה? נחלקו על כך המבקרים. לדעת שמואל צבי זצר, רוח של עצב ויגון שפוכה על כל שיריו של מאנה, וגם בשירי-התקווה האקורדים הנוגים מרובים על האקורדים העליזים, והטון המלנכולי השקט הצנוע של שירתו, מעין אנחה חרישית, מביא את הקוראים להיכנס לעולמו של המשורר ולהשתתף בצערו. לדעת חיים תורן, יש בשירתו של מאנה מהוד הזריחה ויעפתה, אלא שבשוליה של זריחה זו מסתתרת תוגתם של דמדומי השקיעה. לדעת יעקב פיכמן, רק מזלו הרע ומחלתו גרמו לכך שעל שירתו נסוכה עצבת חרישית תמיד; יותר מדי היה גדול התום שבלבבו, יותר מדי היה נתון העולם בלבבו ישר, שיכיר בכל ניגודיו הגדולים, והוא היה מסוג המשוררים שלא נולדו כי אם לצלילי מתק ולתפילות. לדעת אליעזר שטיינמן, השקפת עולם עליזה והרמונית נזדככה בלבו של מאנה, הבריאה - היכל היופי, והאמנות מפתח הקסמים של ההיכל הזה, הקב"ה טוב, העולם טוב, האדם הטוב, החיים גן-עדן, וגן-עדן זה מתנת כל אדם הוא.
התקווה והתוגה שביצירת מאנה הן מורשה מהשירה הרומנטית. התוגה נובעת מבדידותו של המשורר - מפער בין עולמו הפנימי לבין המציאות. בפרט, עוני וחולי ורפיון גופני, והיותו דר רוב ימי בחרותו רחוק מידידיו, היו מנת חלקו של מאנה בחייו הקצרים. נסיבות תוגתו מתוארות בשירו "כעלות השחר":
המוצא של מאנה מהפגעים שמחצו את חושיו, קצצו את כנפיו, רמסו את נפשו התמה, וניבלו את טוהר לבו, היה התבודדות בטבע. כך כתב במאמרו "הגיון על הבדידות": שֵׁם הבדידות יפיץ אור על מחשכיו. שם הבדידות יתאר לפניו תמונת תוגה ועצבת מעולפת ברעיונות רכים וענוגים, מלאה רגשות הנפש. צא נא, בן אדם! צא מאדם העיר, שם, בין שדרות אלונים תחת כפת נטישותיהם תשאף רוח חדש, השֶׁקט הנעים השורר בעצם תקפו, יטהר ויזכך שעפיך; רוח צח חרישית, הנושב בין חגוי הענפים יפיץ כל דמיוני תהו ובהו, האפל השאנן מצאלי עפאים ישא בכנפיו הגיון עמוק עם זכרונותיו הנעצבים והנעימים גם יחד. קול דממה דקה מזרמת נחל זך, יפריע את הדומיה. החישה פעמיך, מתבודד! שם על שפת הנחל תרחף על תהום שעפים אין חקר. שם גיא החזיון, רוח ממרום יערה עליך, וישביע בצחצחות נפשך. ההמולה הנעימה ממשק עלים המתנועעים לרוח שיפוח, ישמע לאזניך כסוד שיח שרפי קודש. המית גלי בדולח מתגלגלים לאט, כנטפי פנינים על ראי מלוטש, יערב, ינעם לך כהוד קול נפשות נקיות. קול הזמיר, על ראש אמיר, יעורר בקרבך רגשות עדן, רגשות חן ויופי. נפשך תתאבך, תּתּר ממקומה, תפרוש כנפיה.
מהבחינה הזו מאנה ממשיך דרכו של מיכ"ל, אך בעוד אצל מיכ"ל אמונה עטורת תקווה (שלמה) וחכמה משכלת (קהלת) מנוגדות זו לזו, הרי שאמונה ודעת שוכנות בהרמוניה ובהשלמה בנפשו של מאנה. אמנם במבט נכוח ומפוכח מאנה כותב לעיתים שירים נעצבים אלי הבל. כך כתב בשיר "הכל הבל!":
אולם במיטב שירתו התקווה גוברת על התוגה. כך כתב בשירו "משאת נפשי":
ובחותם שירו "עת אשרי":
במחזהו "תקווה לאובד" אין התוגה אלא נחמה זמנית מפני תהפוכות תבל לאיש שעשקו ממנו את התקווה, אך סוף דבר הכל טוב והתקווה שבה לאוהבה ועמה אמונה ואושר. במאמרו "הגיוני לבי" מאנה כתב דברים המלמדים על מקום התקווה בחייו וביצירתו:
ובמכתב משנת תרל"ט (1879):