cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טורי אדוארדס
ביוגרפיה
טורי אדוארדס נולדה בפונטנה, קליפורניה. היא למדה באוניברסיטת דרום קליפורניה.
2000
באולימפיאדת סידני (2000) זכתה אדוארדס במדליית ארד בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.20 שניות, אחרי איי הבהאמה (41.95 שניות) וג'מייקה (42.13 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום 10 בריצת 200 מטר בתוצאה של 23.06 שניות, בשלב רבע הגמר היא קבעה תוצאה של 22.98 שניות ובמקום 17 בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.32 שניות
נתרן פחמתי
נתרן פחמתי (בלעז: סודיום קרבונט, Sodium Carbonate), הידוע גם כפחמת הנתרן, נתרן קרבונט או "סודה לכביסה", הוא מלח נתרני שנוסחתו הכימית Na2CO3. פחמת הנתרן נפוץ בשימוש יומיומי בעיקר כמרכך מים. ניתן להפיקו מאפר של צמחים מסוימים או, באופן מלאכותי, ממלח ואבן גיר, בתהליך הנקרא תהליך סולווה.
טורי אדוארדס
2003
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בברמינגהאם, אנגליה במרץ 2003 זכתה אדוארדס במדליית ארד בריצת 60 מטר, בתוצאה של 7.17 שניות, אחרי ז'אנה פינטוסביץ'-בלוק מאוקראינה (7.04 שניות) ואנג'לה ויליאמס בת ארצה (7.16 שניות).
אלופת העולם
באליפות העולם שנערכה בפריז, צרפת באוגוסט אותה שנה זכתה אדוארדס ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב בריצת 100 מטר בשיא אישי חדש של 10.93 שניות, לפני ז'אנה פינטוסביץ'-בלוק (10.99 שניות) וצ'נדרה סטורופ מאיי הבהאמה (11.02 שניות). מדליות כסף, בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.47 שניות, אחרי אנסטסיה קפצ'ינסקאיה מרוסיה (22.38 שניות) ולפני מוריאל הורטיס-הואיירי מצרפת (22.59 שניות) ובריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 41.83 שניות, אחרי צרפת (41.78 שניות) ולפני רוסיה (42.66 שניות).
נתרן פחמתי
שימושים
הנתרן הפחמתי משמש בעיקר כמרכך מים בתהליך הכביסה, ולכן מכונה לעיתים סודה לכביסה. כאשר לא משתמשים בנתרן הפחמתי, נדרשים דטרגנטים נוספים על מנת לספוג את יוני המגנזיום והסידן החופשיים במי הכביסה. כמו כן, סודה לכביסה משמשת כמסיר יעיל לכתמי שומן ואלכוהול.
שימוש נוסף וחשוב לנתרן הפחמתי הוא בייצור זכוכית: כאשר מחממים נתרן פחמתי עם סיליקה וסידן פחמתי לטמפרטורות גבוהות, ולאחר מכן מקררים במהירות, נוצרת הזכוכית הנפוצה ביותר, הידועה בשם זכוכית סודה (Soda-lime glass).
טורי אדוארדס
2007
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 זכתה אדוארדס במדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם לוריין ויליאמס, מיקלה ברבר ואליסון פליקס בתוצאת השנה בעולם של 41.98 שניות, לפני ג'מייקה (42.01 שניות) ובלגיה (42.75 שניות). נוסף לכך, היא סיימה פעמיים במקום רביעי, בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.05 שניות, 3 מאיות השנייה מזכייה במדליית ארד ובריצת 200 מטר בתוצאה של 22.65 שניות, 2 מאיות השנייה מזכייה במדליית ארד.
נתרן פחמתי
שימושים
בזכות בסיסותו של הנתרן הפחמתי הוא משמש לעיתים כבסיס בתהליכים הדורשים ויסות. לדוגמה, הוא משמש כווסת pH בתהליך פיתוח תמונות. באופן דומה, פעמים רבות משתמשים בנתרן הפחמתי בברכות, כאשר יש צורך לבטל את החומציות של הכלור.
הנתרן הפחמתי משמש גם בתור אלקטרוליט בתהליכים כימיים, בזכות מוליכותו הטובה בתהליך האלקטרוליזה.
ריכוך מים
מים קשים אפשר לרכך באמצעות סודיום קרבונט בהתאם לריאקציות הבאות:
כתוצאה מריאקציות אלה המים לא מכילים יותר יונים של סידן ומגנזיום הגורמים לקשיות המים. הם מוחלפים על ידי יוני הנתרן.
פליקס מאלארד
פליקס מאלארד (באנגלית: Felix Mallard; נולד ב-20 באפריל 1998) הוא שחקן, מוזיקאי ודוגמן אוסטרלי.
ביוגרפיה
מאלארד נולד במלבורן, אוסטרליה. יש לו אחות. מאלארד הוא סייף. הוא התחיל להתאמן בגיל עשר והתחרה בתחרויות ארציות. הוא זכה בשתי מדליות ארד באירועי הקבוצה באליפות מדינת ויקטוריה 2012. מאלארד חתום בסוכנות הדוגמנים ויויאן מודלס, והוא גיטריסט וזמר בלהקת הפאנק רוק "Enemies Alike".
קריירת משחק
בשנת 2014 לוהק מאלארד לתפקיד בן קירק באופרת הסבון "שכנים שכנים" למשך שלושה שבועות בתפקיד אורח. הוא חזר בשנה שלאחר מכן כשחקן אורח לגלם את אותה דמות.
לאחר שסיים את לימודי התיכון, בחר מאלארד להמשיך לשחק במשרה מלאה והוא הצטרף לצוות השחקנים הקבוע של אופרת הסבון "שכנים שכנים" בשנת 2016. באותה שנה הוא כיכב בסדרה, "Xanthe ♥ Ben", ספין-אוף מקוון של אופרת הסבון בן 20 פרקים ששוחרר באינסטגרם. מאלארד צילם את סצנותיו האחרונות עבור "שכנים" בסוף 2017. מאלארד כיכב בסרטו הקצר של טרוויס ברנס, "Money Is Just a Barbell".
בעקבות עזיבתו את אופרת הסבון פורסם כי מאלארד קיבל את תפקידו של כוכב הפופ קופר ג'יימס בסדרה הקומית "זוג פלוס סלב", לצד דיימון ואינז ג'וניור ואמבר סטיבנס ווסט. הסדרה מבוססת על קורותיו של הזמר והשחקן הארי סטיילס, שעבר לגור עם מפיק הטלוויזיה בן ווינסטון ומשפחתו כדי להימלט מאור הזרקורים כאשר להקת הפופ ואן דיירקשן הייתה בשיא הפופולריות. מאלארד נבחן לתפקיד במבטא אמריקאי. לאחר שמפיק הסדרה וינסטון הציע את התפקיד, קיבל מאלארד שיחות טלפון מג'יימס קורדן ומהארי סטיילס ששכנעו אותו לקבל את התפקיד. לאחר שקיבל את התפקיד, מאלארד שיחק את הדמות במבטא האוסטרלי. ב-28 בנובמבר 2018 פורסם כי רשת CBS סירבה להזמין פרקים נוספים בסדרה מעבר לשלושה עשר שכבר צולמו. CBS ביטלה את הסדרה ב-10 במאי 2019.
בשנת 2020 מאלארד שיחק את התפקיד החוזר של לוקאס קרוואג'יו בסדרת הטלוויזיה "המפתחות של משפחת לוק" בהפקת שירות הזרמת המדיה נטפליקס. הוא הופיע גם בסרט הדרמה הרומנטי "כל המקומות המוארים" בכיכובה של אל פנינג, המופץ על ידי נטפליקס. הסרט הוא עיבוד לרומן משנת 2015 של ג'ניפר ניבן באותו שם. באוקטובר 2020 לוהק מאלארד לתפקיד חוזר בעונה השנייה של הסדרה "הפלייליסט של זואי" ברשת NBC, שעלתה בינואר 2021.
אבוטילון תאופרסטוס
אַבּוּטִילוֹן תֵּאוֹפְרַסְטוּס (שם מדעי: .Abutilon theophrasti Medik), או אַבּוּטִילוֹן תֵּאוֹפְרַסְט, הוא מין צמח חד-שנתי מאוזרח ממשפחת החלמיתיים. פרחיו צהובים עם חמישה עלי כותרת. צומח עד לגובה של 1 מטר. בעל עלים בעלי צורת לב.
בישראל אבוטילון תאופרסטוס הוא מין גר. נכון ל-2008 הוא עדיין נדיר יחסית, ועם זאת הוא מתחיל אט אט להתפשט בשדות, בעיקר באזור השפלה. בארץ ישראל הפריחה היא בחודשים מאי עד ספטמבר.
חלקו הראשון של שם הצמח-אבו טילֻן (أبو طيلون) שאול מערבית (טילֻן, משורש ط و ل בהוראות: גובה, להתארך) נקבע בידי המלומד אבן סינא כשם כולל למשפחת הצמחים. השם חודש במאה ה-18 ונתקבל בידי מתקני ועורכי הלטינית-החדשה.
חלקו השני של שם הצמח קרוי על שמו של תאופרסטוס, מחכמי יוון העתיקה שהרבה לעסוק, בין השאר, בנושאי בוטניקה, ובסדרת ספריו, 'חקירה אודות צמחים', שנכתבה במאות 3–2 לפנה"ס, מוזכרים מינים אחדים של חלמיתיים.
מקור הצמח הוא מהודו. הסינים מכירים את הצמח עוד משנת 2000 לפנה"ס ומשתמשים בצמח כדי לטפל במחלות רבות כמו קדחת, דיזנטריה וכאבי בטן.
הצמח נפוץ בעיקר בתור עשב שוטה בשדות כותנה.
מאפיינים
הגביע בעל 5 אונות. אין גביעון.
העלים תמימים או מעט משוננים.
ויטני יוסטון
ב-11 בפברואר 2012 טבעה למוות באמבט שבחדרה במלון הילטון בבוורלי הילס שבקליפורניה לאחר שנטלה סמים.
אבוטילון תאופרסטוס
מאפיינים
עוקצי הפרחים עבים ואורכם קטן מהפטוטרת.
ויטני יוסטון
שנותיה הראשונות
יוסטון נולדה בניו ג'רזי למשפחה בעלת ייחוס מוזיקלי; אמה, סיסי יוסטון, הייתה זמרת ליווי ידועה ודודניתה היא הזמרת המצליחה, דיון וורוויק. משפחתה היא בעלת שורשים אפריקנים-אמריקנים, אינדיאנים והולנדים. הסנדקית שלה הייתה ארית'ה פרנקלין. יוסטון התחילה לשיר מגיל צעיר, בגיל חמש הצטרפה למקהלת כנסייה, ובגיל 11 כבר הייתה סולנית המקהלה. בעידוד המשפחה היא פיתחה את כישרון השירה שלה, ובשנת 1980 החלה לשיר באופן מקצועי ולדגמן במקביל. היא שרה בעיקר כזמרת ליווי ללו רולז ולצ'אקה קאן, והופיעה במשותף עם אמה.
הארי פוטר וחדר הסודות (סרט)
הארי פוטר וחדר הסודות (באנגלית: Harry Potter and the Chamber of Secrets) הוא סרט קולנוע בריטי-אמריקאי והשני בסדרת סרטי הפנטזיה האפית הארי פוטר, המבוסס על ספר מצליח באותו שם של ג'יי קיי רולינג. הסרט יצא ב־15 בנובמבר 2002 בבריטניה ובארצות הברית. התסריט נכתב על ידי סטיב קלובס, מתוך הספר הארי פוטר וחדר הסודות. רוב הצוות נלקח מהסרט הקודם, "הארי פוטר ואבן החכמים", כולל השחקנים הראשיים: דניאל רדקליף (הארי פוטר), רופרט גרינט (רון ויזלי) ואמה ווטסון (הרמיוני גריינג'ר) והבמאי כריס קולומבוס.
ויטני יוסטון
פסגת הקריירה
האיש שגילה את כישרונה של יוסטון היה נשיא חברת התקליטים "Arista", קלייב דייוויס, מפיק מוזיקלי בכיר, שראה אותה מופיעה בשנת 1983 וזיהה את הפוטנציאל הגדול שבה, שהתאפיין בקול ערב ומראה מצודד. דייוויס החתים את יוסטון ועשה כל שביכולתו כדי לקדם אותה. הוא שכר את מיטב כותבי השירים והמפיקים של התקופה כדי שיעזרו בהקלטת אלבום הבכורה שלה, שיצא רק לאחר שנתיים בשל רצונו של דייוויס להתאים את השירים לקולה העוצמתי של יוסטון ולצקת עבורה סגנון מוזיקלי מיוחד.
אבוטילון תאופרסטוס
מאפיינים
עמודי השחלה מאוחים. השחלה מרובת מגורות.
הארי פוטר וחדר הסודות (סרט)
שחקני מפתח חדשים בסרט הם קנת בראנה (בתפקיד גילדרוי לוקהרט) וג'ייסון אייזקס (בתפקיד לוציוס מאלפוי). ריצ'רד האריס הופיע בפעם האחרונה בתפקיד אלבוס דמבלדור. הסרט זכה לביקורות טובות וזכה להצלחה רבה בחנויות הווידאו וזכה לפתיחה הגדולה ביותר של זמנו וגרף 800 מיליון דולר.
בסרט זה נוספו ביתני חממות לבית הספר, שכן אחת מסצנות הסרט מתנהלות שם.
ויטני יוסטון
פסגת הקריירה
האלבום יצא בשנת 1985, ונקרא Whitney Houston. הוא היה אלבום הבכורה המצליח ביותר שהוציאה זמרת כלשהי אי פעם (עד ששיאו נשבר עשר שנים לאחר מכן על ידי אלאניס מוריסט). האלבום נמכר בלמעלה מעשרה מיליון עותקים בארצות הברית לבדה, והלהיט הגדול בו היה Saving All My Love For You. הוא הגיע למקום הראשון בארצות הברית ובאירופה והציב את יוסטון בצמרת כבר בתחילת הקריירה שלה. בשנת 1986 זכתה בפרס גראמי הראשון שלה, כזמרת הפופ הטובה ביותר. בשנת 1987 יצא הסינגל הראשון מתוך אלבומה השני, שנקרא I Wanna Dance With Somebody, שהגיע אף הוא למקום הראשון במצעד. האלבום Whitney יצא באותה שנה, ושבוע לאחר צאתו כבר הגיע לראשי המצעדים, יוסטון הייתה הזמרת הראשונה שהגיעה להישג זה. האלבום הכיל להיטים גדולים, ודואט עם אמהּ סיסי. השיר So Emotional מתוך האלבום היה הלהיט השישי ברציפות שלה שהגיע למקום הראשון במצעד, ובאמצעותו הגיעה יוסטון לשיא שהחזיקו בו לפניה רק הבי ג'יז והביטלס. ב-1988 שברה יוסטון את השיא עם הסינגל Where Do Broken Hearts Go, שהפך לשיר השביעי שלה ברציפות שהגיע למקום הראשון. היא מחזיקה בשיא זה עד היום.
הארי פוטר וחדר הסודות (סרט)
זהו הסרט האחרון שבמאית הדיבוב שלו הייתה שפרירה זכאי. החל מהסרט השלישי הופקדה המשימה בידי שרון כהן, כשמרבית המדבבים שליהקה זכאי לתפקידים המשיכו את תפקידם בסרטים הבאים.
ויטני יוסטון
פסגת הקריירה
בשנת 1987 התחילה יוסטון את סיבוב ההופעות האמריקני שלה, וב-1988 המשיכה עם הסיבוב המצליח לאירופה. בלונדון הקליטה עם הפילהרמונית של לונדון שיר עבור אולימפיאדת סיאול שנקרא One Moment In Time. בשנת 1990 יצא הסינגל הראשון מתוך האלבום השלישי של יוסטון, I’m Your Baby Tonight. השיר היה הלהיט השמיני של יוסטון שהגיע למקום הראשון. האלבום, ששמו כשם הסינגל, יצא באותה שנה וכלל דואט של יוסטון עם סטיבי וונדר. ההצלחה היחסית לה זכה האלבום לא השתוותה לזו של שני קודמיו. השיר All The Man That I Need מתוך האלבום היה התשיעי שהגיע למקום הראשון במצעד. בשנת 1991 שרה יוסטון את ההמנון האמריקני במשחק הסופרבול, ובעקבות הביקוש הגדול לו יצא הביצוע על גבי דיסק. למרות זאת, האלבום הצליח פחות מקודמיו. באותה שנה יצאה יוסטון לסיבוב ההופעות העולמי השלישי שלה, וגם הוא לא הצליח לשחזר את הצלחת קודמיו. הכישלון היחסי של האלבום השלישי גרם לה למשבר, וזמן רב עבר עד שהוציאה אלבום אולפן נוסף. באותה שנה יצאה אלבום עם הופעה של מול חיילים אמריקאים Welcome Home Heroes with Whitney Houston.
הארי פוטר וחדר הסודות (סרט)
עלילה
לקראת ביקורו של הלקוח של הדוד ורנון, הדרסלים שולחים את הארי לחדרו. הארי מוצא את דובי, גמדון הבית, אשר מזהיר אותו מפני חזרה להוגוורטס. כאשר הארי מסרב, דובי גורם להריסת הפגישה של הדוד ורנון. הדוד ורנון נועל את הארי בחדרו כדי למנוע את שובו להוגוורטס. בלילה, רון, פרד וג'ורג' ויזלי מגיעים במכונית המעופפת שאדון ויזלי כישף כדי להציל את הארי ולקחת אותו למחילה. הארי והויזלים נוסעים לסמטת דיאגון בעזרת אבקת פלו, על מנת לקנות ציוד לשנת הלימודים הבאה. בזמן הקניות, הארי פוגש את גילדרוי לוקהרט, הסופר המפורסם, ומאוחר יותר את דראקו מאלפוי ואת אביו לוציוס, שמשמיצים את משפחת ויזלי וחבריו של הארי. במקום מתפתח עימות בין אדון ויזלי לאדון מאלפוי.
בתחנת קינגס קרוס, משפחת ויזלי עוברת את מחסום רציף תשע ושלושה רבעים, אך כשהארי ורון מנסים לעבור הוא נחסם בפניהם, וכתוצאה מכך, הם מחמיצים את הוגוורטס אקספרס. הארי ורון מחליטים לקחת את המכונית המעופפת ולהגיע להוגוורטס, אבל בגלל תקלות שמתגלות בהמשך הנסיעה הם נראים לעיני מוגלגים ומאוחר יותר מתרסקים לתוך הערבה המפליקה שבשטח בית הספר וגורמים לה נזק. השרביט של רון נשבר והמכונית פולטת את שני הילדים מתוכה, ונעלמת אל תוך היער האסור. כאשר הארי ורון נכנסים להוגוורטס הם נתפסים על ידי סנייפ, שנוזף בהם. פרופסור מקגונגל ופרופסור דמבלדור מגיעים ומקגונגל מגנה על הילדים ואומרת להם שהם יקבלו ריתוק בלבד.
ויטני יוסטון
"שומר הראש"
בשנת 1992 עשתה יוסטון שינוי בקריירה שלה ופנתה לכיוון המשחק. הסרט הראשון "שומר הראש", בהשתתפותה היה הלהיט הענק בכיכובו של קווין קוסטנר. יוסטון, שהופיעה בסרט בתפקיד של זמרת, הקליטה עבור הפסקול שישה שירים חדשים. הלהיט מתוך הפסקול, "I Will Always Love You", במקור של הזמרת דולי פרטון, זכה להצלחה גדולה בעולם והגיע למקומות הראשונים במדינות ארצות הברית ובריטניה והוביל במשך 14 שבועות את המצעד. זהו הלהיט העשירי של יוסטון שהיה בראש המצעד. "I Will Always Love You", נחשב לאחד מהלהיטים המצליחים בכל הזמנים, הפך למזוהה עם יוסטון, ונחשב גם כיום לאחד משירי האהבה המפורסמים בכל הזמנים. יוסטון זכתה ב-1994 בשלושה פרסי "גראמי" על שיריה בסרט "שומר הראש", בקטגוריות זמרת השנה, פסקול השנה והשיר הטוב ביותר. הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר שמתוכם ל"פסקול המוזיקלי הטוב ביותר".
גאורג וילהלם, נסיך שאומבורג-ליפה
גאורג וילהלם, נסיך שאומבורג-ליפה (בגרמנית: Georg Wilhelm Fürst zu Schaumburg-Lippe; 20 בדצמבר 1784 – 21 בנובמבר 1860) היה רוזן שאומבורג-ליפה בין השנים 1787–1807, ולאחר מכן נסיך שאומבורג-ליפה בין השנים 1807–1860.
ויטני יוסטון
"שומר הראש"
הצלחתו של פסקול הסרט מיוחסת בעיקר ליוסטון, והוא הפסקול הנמכר ביותר אי פעם.
הארי פוטר וחדר הסודות (סרט)
עלילה
במשך הסרט הארי שומע קולות מבשרי רעות מתוך הקירות, כשהוא מרצה את עונשו עם לוקהארט. הארי, רון והרמיוני מוצאים את ההודעה "חדר הסודות נפתח. גורו לכם, אויבי היורש", שנכתבה בדם על הקיר ומגלים את החתולה של השרת, פילץ', תלויה מאובנת. האגדה מספרת כי חדר הסודות יכול להיפתח רק על ידי היורש של סלית'רין, זה אמור להיות הבית של יצור המציית רק ליורש. הארי חושד שהיורש הוא מאלפוי. גילדרוי לוקהרט, שמלמד התגוננות מפני כוחות האופל, פותח מועדון דו-קרב. הארי ומאלפוי עורכים דו-קרב, שבמהלכו מאלפוי שולח אל הארי נחש, והארי מדבר אליו. הרמיוני מסבירה לו שהוא לחשנן, כמו סלזאר סלית'רין, ושלושת החברים מחליטים לרקוח שיקוי פולימיצי על מנת להתחזות לחבריו של מאלפוי, ולגלות מה הוא יודע על חדר הסודות ועל היורש של סלית'רין.
ויטני יוסטון
"שומר הראש"
בשנת 1993 יצאה יוסטון לסיבוב ההופעות "the bodyguard tour" שנמשך עד שנת 1994, במהלכו הופיעה 127 פעמים ברחבי העולם, מתוכם 60 בצפון אמריקה, 16 ביפן ו-17 באירופה.
גאורג וילהלם, נסיך שאומבורג-ליפה
ביוגרפיה
גאורג וילהלם נולד ב-20 בדצמבר 1784 בביקבורג שהשתייכה לרוזנות שאומבורג-ליפה, והיה בנם של פיליפ השני, רוזן שאומבורג-ליפה ויוליאנה, רוזנת הסן-פיליפסטאל, בתו של וילהלם, רוזן הסן-פיליפסטאל.
ויטני יוסטון
פעילותה במחצית השנייה של שנות ה-90
בנובמבר 1995 יצא האלבום "Waiting to Exhale", הפסקול לסרט כמו אוויר לנשימה בו יוסטון גם כיכבה, ובו התארחו גם זמרים גדולים נוספים כגון טוני ברקסטון וארית'ה פרנקלין. האלבום נחשב להצלחה והגיע למעמד של שבע פלטינות בארצות הברית, ולמעמד של פלטינה באירופה ויפן. האלבום זכה בפרס "אלבום הפסקול המקורי" בטקס פרסי המוזיקה האמריקאית. הסינגל הראשון מהאלבום, שאותו שרה יוסטון, "(Exhale (Shoop, Shoop", יצא בנובמבר 1995 והגיע למקום הראשון בבילבורד ובמצעד הקנדי והצליח גם בשאר העולם אם כי במידה פחותה (11 במצעד הבריטי, 18 במצעד האוסטרלי ו-26 במצעד הצרפתי). סינגל זה הוא הסינגל האחרון של יוסטון שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד (11 בסך הכול). הסינגל זכה בפרס גראמי על "שיר ה-r&b הטוב ביותר". הסינגל השני שיצא מהאלבום "Count on Me" שבו השתתפה יוסטון יצא במרץ 1996, הצליח גם הוא בארצות הברית (מקום שמיני) אך נכשל ברחבי העולם (98 בגרמניה, 59 במצעד הקנדי ו-87 במצעד האוסטרלי). הסינגל השלישי, "Why Does It Hurt So Bad", נכשל ברחבי העולם, ונכנס למצעדים רק בארצות הברית, באוסטרליה ובקנדה.
הארי פוטר וחדר הסודות (סרט)
עלילה
בחדר השירותים של הבנות הארי מוצא ספר ריק, ששייך למישהו בשם טום וואנדרולו(באנגלית:marvolo) רידל. באמצעות הספר הקסום הארי רואה את האירועים שקרו לפני חמישים שנה, כאשר טום היה תלמיד. הזכרונות של טום מרשיעים את האגריד כיורש של סלית'רין.
ויטני יוסטון
פעילותה במחצית השנייה של שנות ה-90
בשנת 1997 יצאה יוסטון לסיבוב ההופעות "Pacific Rim Tour". רוב ההופעות היו במזרח אסיה (5 ביפן, אחת בתאילנד ואחת נוספת בטיוואן) כשהיא מופיעה גם בארצות הברית ובאוסטרליה (פעם אחת בשתיהן).
גאורג וילהלם, נסיך שאומבורג-ליפה
ביוגרפיה
ב-13 בפברואר 1787 מת אביו פיליפ השני, רוזן שאומבורג-ליפה, וגאורג וילהלם עלה לשלטון במקומו. בשל גילו הצעיר שלטה אמו יוליאנה, רוזנת הסן-פיליפסטאל ברוזנות עד לבגרותו. זמן קצר לאחר מות אביו פלש וילהלם התשיעי, רוזן הסן-קאסל לרוזנות, בטענה כי מקור השושלת הוא בנישואים מורגנטיים, אולם לאחר חודשיים נאלץ לפנות את הרוזנות, בעקבות פסקו של בית המשפט הקיסרי.
ויטני יוסטון
פעילותה במחצית השנייה של שנות ה-90
בשנת 1998 יצאה יוסטון לסיבוב הופעות נוסף באירופה, "The European Tour", שכלל 10 הופעות ברחבי אירופה, רובן בגרמניה ובמונקו.
הארי פוטר וחדר הסודות (סרט)
עלילה
במהלך שנת הלימודים, קולין קריווי, ג'סטין פינץ'-פלצ'לי, הרמיוני ואפילו סר ניקולס נמצאים מאובנים, והיומן של טום רידל נעלם. הארי ורון מחליטים לראות את האגריד, אבל לפני שהם מצליחים לדבר איתו שר הקסמים קורנליוס פאדג' ולוציוס מאלפוי מגיעים ולוקחים אותו לאזקבאן. בעוד הארי ורון מבקרים את האגריד, האגריד אומר שהשעו את דמבלדור מתפקיד מנהל בית הספר ועוצרים את עצמו בחשד לפתיחת חדר הסודות. לפני האגריד נלקח למעצר, הוא אומר לרון והארי לעקוב אחרי העכבישים. הם עושים זאת ומגיעים ליער האסור, שם הם פוגשים את העכביש הרעגוג. הרעגוג מגלה כי הוא לא המפלצת שהרג את התלמידה לפני חמישים שנה, וכי האגריד הוא חף מפשע. הצאצאים של הרעגוג תוקפים את הארי ורון, והמכונית המעופפת של רון מגיעה ומצילה אותם.
גאורג וילהלם, נסיך שאומבורג-ליפה
ביוגרפיה
בשנת 1807 שודרגה הרוזנות על ידי נפוליאון לדרגת נסיכות, והצטרפה לקונפדרציה של הריין. לאחר קונגרס וינה בשנת 1815, הצטרפה הנסיכות לקונפדרציה הגרמנית.
ויטני יוסטון
פעילותה במחצית השנייה של שנות ה-90
בשנת 1999 יצאה יוסטון לסיבוב הופעות עולמי, "My Love Is Your Love Tour", שכלל 62 הופעות, שרובן היו באירופה (44), והשאר בארצות הברית (18). בשנת 2000 הוציאה את השיר "Could I Have This Kiss Forever" בשיתוף עם הזמר אנריקה איגלסיאס. השיר הפך ללהיט, ואף זכה לתואר הזהב בגרמניה.
הארי פוטר וחדר הסודות (סרט)
עלילה
הארי ורון מוצאים פיסת נייר בכף ידה של הרמיוני המאובנת, שם כתוב כי המפלצת היא הבסיליסק. כשהם הולכים להודיע למורים, הם שומעים כי החדר נפתח וג'יני, אחותו של רון נלקחה פנימה. לוקהארט נשלח כדי למצוא את החדר ולהציל את ג'יני, אך הוא מנסה לברוח עד שהארי ורון תופסים אותו ומגלים שהעבר של לוקהארט הוא שקר. הם מכריחים אותו להיכנס איתם לחדר הסודות. לוקהרט מנסה לעצור את הארי ורון באמצעות קסם זיכרון, אבל הקסם חוזר אליו משום שהשתמש בשרביט השבור של רון והוא מאבד את הזיכרון שלו. מעוצמת הפיצוץ של הכישוף, התקרה רועדת ואבנים נופלות ומפרידות בין לוקהארט ורון לבין הארי. הארי ממשיך לבדו ומוצא את ג'יני. טום רידל מופיע, ומדבר עם הארי, הארי לומד כי רידל הוא היורש של סלית'רין והוא הלורד וולדמורט בצורת הזיכרון שלו. רידל שולח את הבסיליסק להרוג את הארי, אבל עוף החול של דמבלדור, פוקס, תוקף את העיניים של הבסיליסק ועוזר להארי. פוקס נותן להארי את מצנפת המיון, שבה מופיעה החרב של גודריק גריפינדור. הארי נועץ את החרב בלוע של הבסיליסק, והורג אותו.
גאורג וילהלם, נסיך שאומבורג-ליפה
ביוגרפיה
ב-21 בנובמבר 1860 מת גאורג וילהלם, ובנו אדולף הראשון, נסיך שאומבורג-ליפה עלה לשלטון במקומו.
הארי פוטר וחדר הסודות (סרט)
עלילה
הארי משמיד את דמות הזיכרון של וולדמורט על ידי חירור היומן בעזרת השן של הבסיליסק. ג'יני חוזרת להכרה ומגלה את הארי הפצוע, פוקס מרפא את הפצע של הארי עם דמעותיו. דמבלדור מוחזר לבית הספר והאגריד משוחרר מהאזקבאן. הארי משתף את דמבלדור בחששותיו על השתייכותו לגריפינדור ודמבלדור מחזק אותו באומרו שרק תלמיד גריפינדור אמיתי יכול להוציא את חרבו של גודריק גריפינדור מהמצנפת. לוציוס מאלפוי וגמדון הבית שלו, דובי, מגיעים ומתגלה כי לוציוס הוא זה שנתן את היומן לג'יני. הארי עוזר לדובי, גמדון הבית, להשתחרר מהעבדות למשפחת מאלפוי. כל מי שהיה מאובן מבריא. בסעודת סוף השנה, האגריד מתקבל בחזרה במחיאות כפיים.
קישורים חיצוניים
ハリー・ポッターと秘密の部屋
פרעות טריפולי (1948)
פרעות טריפולי התרחשו ב-12 ביוני 1948 בטריפולי בירת לוב בעקבות הכרזת העצמאות של מדינת ישראל. נרצחו בהן 13–14 יהודים. בפעולות התגובה של "ההגנה" כנגד הפורעים נהרגו לפחות שלושה ואולי אף עד 30 מהפורעים.
גאורג וילהלם, נסיך שאומבורג-ליפה
משפחתו
ב-23 ביוני 1816 התחתן גאורג וילהלם עם אידה, נסיכת ולדק ופירמונט, בתם של גאורג הראשון, נסיך ולדק ופירמונט ואוגוסטה, נסיכת שוורצבורג-זונדרסהאוזן, ממנה נולדו לו 9 ילדים:
פרעות טריפולי (1948)
רקע
יהודים גרו בלוב, בעיקר בטריפולי, החל מהמאה השלישית לפני הספירה. לפני מלחמת העולם השנייה הגיע מספרם לכמה עשרות אלפים ואף כי בעקבות שואת יהודי לוב ופרעות טריפולי, לוב (1945), המספר ירד, עדיין, ב-14 במאי 1948, יום הקמת מדינת ישראל, חיו בה כ-38,000 יהודים, מרביתם בטריפולי.
מספר ימים לאחר הקמת מדינת ישראל, החלו לנהור מצפון אפריקה הצרפתית אלפי ערבים מתנדבים, להצטרף לצבאות הערביים בארץ ישראל. דרכם מזרחה עברה בלוב, שהייתה אז עדיין תחת שלטון בריטי ונוכחותם בה הסעירה והתסיסה את ערביי המדינה. פניות יהודיות לממשל הבריטי, לנקוט באמצעי ביטחון בעוד מועד, זכו להתעלמות מוחלטת. ביום שבת, ערב חג השבועות, ה-12 ביוני 1948, נחתו על יהודי לוב, אשר טרם התאוששו מפוגרום 1945, פרעות חדשות.
הפרעות
ב-12 ביוני 1948, אספסוף ערבי, אשר התאסף ב"באב אל-חורייה", ה"קסבה" של טריפולי, מצויד באלות שסכיני גילוח תקועים בהן, מוטות ברזל, סכינים, גרזנים, קרדומים וכיוצא באלה, הסתער באלפיו על הרובע היהודי של העיר. הכוונה הייתה לחזור על הפוגרום של שלוש שנים קודם לכן ואף ביתר שאת, אולם הפעם, בניגוד לפרעות 1945, הפורעים הערבים נתקלו בהתנגדות עזה של ארגון ה"הגנה" בשערי הרובע. אנשי ה"הגנה" הפעילו כנגד הפורעים נשק קר וחם כאחד, כולל רימוני יד ובקבוקי מולוטוב. ההמון הערבי, שהופתע מעוצמת ההתנגדות היהודית, נתפס לבהלה, במיוחד כאשר נפוצו בקרבו השמועות שארגון ה"הגנה" בארץ-ישראל הצטרף כביכול לאחיו המגינים בטריפולי ונסוג כל עוד רוחו בו, בהותירו מאחוריו הרוגים ופצועים.
כאן נכנסו גם הבריטים לפעולה, הכריזו על מצב חירום ופעלו להחזרת הסדר על כנו, וזאת בניגוד לאוזלת היד, שהפגינו בפרעות 1945. הם פעלו הפעם בנחישות ובתקיפות ופיזרו את הפורעים תוך שימוש אף בנשק חם. כתוצאה מכך נקטעו הפרעות באיבן. גם הניסיונות שנעשו למחרת היום, לחדש את הפרעות דוכאו באותה תקיפות.
רשימת קורבנות מאורעות הדמים תש"ח (ה' סיון) – 1948 (12 יוני), סה"כ 14 קורבנות: בריגה ממוס, זרוק רג'ינה, חביב דוד, לוי אליהו, לוי אסתר, לוי חיים, לוי ציון, לוי רבקה, לוי רחל ור' תשובה יוסף (סוסו) (חסרים 4 שמות).
בינואר 1949 הכירה בריטניה, דה פקטו, בישראל ונתנה היתר ליהודי לוב לצאת אליה. כ-90% מהיהודים ניצלו זאת ועלו לארץ. 4,100 היהודים שנותרו גם לאחר מתן העצמאות ללוב ברחו ממנה אף הם, בעקבות פרעות נוספות שנעשו בהם ב-1967, אחרי מלחמת ששת הימים. כיום אין יהודים במדינה.
ויטני יוסטון
פעילותה בשנות ה-2000
בשנת 2012 מעט לאחר מותה, יצא לאקרנים הסרט המוזיקלי "ספארקל"; בו גילמה יוסטון את אחת הדמויות הראשיות לצידן של ג'ורדין ספארקס וכרמן אג'וגו, והסרט מבוסס חלקית על להקת הבנות המצליחה "הסופרימס".
בשנת 2018, יצא לאור הסרט התיעודי "ויטני" המציג צילומי ארכיון חושפניים וראיונות עם בני משפחתה ומכרים אשר שופכים אור על חייה, עבודתה ומאבקיה האישיים של וויטני.
בשנת 2022 החלה העבודה על סרט הקולנוע ויטני – I Wanna Dance with Somebody, שיוקרן בקולנועים בארצות הברית וברחבי העולם החל מסוף דצמבר 2022. הסרט בבימוי קאסי למונס ומשחקים בו בנוסף לנעמי אקי שמגלמת את וויטני יוסטון גם סטנלי טוצ'י, אשטון סנדרס ועוד. הסרט עוקב אחר סיפור חייה של יוסטון החל מילדותה הקשה ועד להפיכה לכוכבת מוזיקלית.
חיים אישיים
יוסטון הכירה את הזמר בובי בראון ב-1989. הזוג נישא ב-18 ביולי 1992. ב-4 במרץ 1993 נולדה לשניים בת. בדצמבר 2003 נעצר בראון לאחר שדווח כי הכה את יוסטון במהלך ריב. בספטמבר 2006 נפרדו השניים, והתגרשו ב-24 באפריל 2007.
במהלך חייה סבלה יוסטון מהתמכרות לסמים ולאלכוהול, שהשפיעו על חייה ועל הקריירה שלה.
מותה
ב-11 בפברואר 2012 נמצאה יוסטון מתה באמבטיית חדרה במלון "הילטון בוורלי" בבוורלי הילס שבקליפורניה. סיבת המוות הוגדרה כתאונת טביעה באמבטיה, על רקע שימוש בקוקאין וטרשת עורקים בעורקי הלב.
ב-27 ביולי 2015 מתה בתה, בובי קריסטינה בראון, בגיל 22 בנסיבות דומות.
במצעד הבילבורד
11 משיריה של יוסטון כבשו את ראש מצעד הפזמונים האמריקאי במצעד הרשמי בילבורד הוט 100, בתור אמנית סולו או בתור אורחת בשיר מה שהופך אותה לאחת מן האומנים בהיסטוריה עם הכי הרבה שירים שנכנסו למקום זה. להיטי המקום הראשון:
דיסקוגרפיה
{{שני טורים|
אלבומים אחרים
}}
קישורים חיצוניים
סיקור מותה:
סטיב שאבוט
סטיבן ג'וזף שאבוט (באנגלית: Steven Joseph Chabot; נולד ב-22 ביוני 1953) הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מדינת אוהיו, בין השנים 2023-2011. שאבוט, איש המפלגה הרפובליקנית, ייצג המחוז בעבר גם בשנים 1995–2009. עיקר מחוז הקונגרס, הגובל באינדיאנה ובקנטקי, בעיר הולדתו של שאבוט — סינסינטי.
ביוגרפיה
שאבוט נולד בשנת 1953 בסינסינטי, בנם של ג'רארד ג'וזף ודוריס לאונה (לבית טילי) שאבוט. מצד אביו הוא בעל שורשים קנדים צרפתים. בשנת 1971 סיים את לימודיו בבית הספר התיכון "לה סאלה" בסינסינטי, ולאחר מכן ב-1975 השלים לימודי תואר ראשון בחינוך גופני מקולג' ויליאם ומרי (College of William & Mary). בשנת 1978 המשיך ללימודי תואר שני במשפטים בבית הספר ע"ש סולמון פ. צ'ייס באוניברסיטת צפון קנטקי. בשנים 1975–1976 היה מורה בבית ספר יסודי, במקביל להיותו סטודנט בשיעורי לילה. שאבוט היה גם פעיל קהילתי בעיר הולדתו, כשלימד מדע המדינה באוניברסיטת סינסינטי ויושב ראש שבט הצופים בעיר. בין השנים 1978–1994 עסק בעריכת דין, טיפל ביישוב סכסוכים ביתיים ובניסוח צוואות. הוא פעל ממשרד עורכי דין קטן בווסטווד.
אף על פי ששאבוט התמודד ללא הצלחה אל מועצת עיריית סינסינטי כמועמד עצמאי ב-1979 וכרפובליקני ב-1983, כעבור שנתיים נבחר למועצת העיר מטעם המפלגה הרפובליקנית ונבחר מחדש לארבע השנים הבאות. ואז, בשנת 1988, הוא התמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית נגד נציג המחוז הוותיק המכהן טום לוקן מהמפלגה הדמוקרטית, אך הפסיד לו עם כ-44% מקולות הבוחרים. עם זאת, לאחר מכן תבוסתו מונה לנציב מחוז המילטון בשנת 1990, ונבחר בהמשך אותה שנה ושוב בשנת 1992. תפקידו כנציב המחוז תם במהלך 1994.
בבחירות אמצע הכהונה ב-1994, התמודד בשנית לבית הנבחרים האמריקאי והפעם הצליח לגבור על נציג המחוז הדמוקרטי דייוויד סקוט מאן. שאבוט נבחר לקונגרס כל שנתיים עד 2008, עת התמודד מול סטיב דריהאוס. מחוז הקונגרס הראשון של אוהיו נחשב לתחרותי במיוחד. הבחירות התקיימו בעיצומו של המשבר הכלכלי העולמי, ובמיוחד בצל משבר הסאבפריים, ואחד מן הנושאים המרכזיים שעמדו על הפרק היו עמדותיהם של שאבוט ודריהאוס בנושא עיקולים. סקר שנערך על ידי מכון SurveyUSA הצביע על כך כי שיעור ההצבעה של האוכלוסייה האפרו-אמריקאית יקבע ככל הנראה את זהות מנצח. חרף היותו בעל רוב רפובליקני במקצת, 27% מתושבי מחוז הקונגרס הראשון הם אפרו-אמריקאים, ולהם היה משקל רב בבחירות לקונגרס ה-110. בבחירות שנערכו ב-4 בנובמבר ניצח דריהאוס את שאבוט עם רוב דחוק בן 52%.
ניתן לומר שבשנים 2009–2011, ימי הקונגרס ה-111 של ארצות הברית, היה שאבוט במדבר הפוליטי. עם זאת, בבחירות 2010 הוא ניצב בשנית מול אותו דירהאוס שהדיח אותו לפני שנתיים. מאז הוסיף להיבחר לתקופות כהונה נוספות בנות שנתיים, ולצד מרסי קפטר הוא מהנציגים הוותיקים של אוהיו בקונגרס להוציא את גדיעת כהונתו עקב הפסדו ב-2008.
בשלהי 2019 הצביע נגד שני סעיפי ההדחה של דונלד טראמפ. בקונגרס ה-116 שאבוט חבר בוועדת יחסי החוץ, בוועדת המשפט ובוועדת העסקים הקטנים. ביוני 2020, בתגובה לרצח ג'ורג' פלויד, אמר שאבוט
בבחירות 2022 בארצות הברית הפסיד שאבוט למועמד הדמוקרטי גרג לנדסמן. כהונתו בקונגרס תמה בראשית ינואר 2023.
בן טמפלסמית
בן טמפלסמית' (באנגלית: Ben Templesmith; נולד ב-7 במרץ 1984) הוא קומיקסאי אוסטרלי עטור פרסים המוכר בעיקר בזכות עבודותיו בתעשיית הקומיקס האמריקאית, שהבולטות בהן הן הסדרות "Fell" עם הסופר וורן אליס בהוצאת אימג' קומיקס, ו-"30 Days of Night" עם הסופר סטיב ניילס בהוצאת IDW שעובד גם לסרט באותו השם. טמפלסמית יצר גם כריכות ספרים, כרזות סרטים, קלפי אספנים ועבודות קונספט לסרטי קולנוע.
ביוגרפיה
טמפלסמית נולד ב-7 במרץ 1984 בפרת' שבאוסטרליה המערבית. הוא סיים תואר ראשון בעיצוב באוניברסיטת קורטין ובעל תעודת בוגר בקריקטורה ואמנות גרפית מהמכללה האוסטרלית לעיתונאות.
קריירה
טמפלסמית הוציא לאור את עבודת הקומיקס האמריקנית המסחרית הראשונה שלו בשנת 2001, כאשר יצר את האמנות עבור "Hellspawn" מהסטודיו של טוד מקפרליין הפקות, אשר פורסם על ידי אימג'. הוא המשיך ליצור עבודות מקוריות משלו וכן לתרום לזיכיונות מורשים רבים אצל מפרסמים שונים, בעיקר IDW, עמה היה לו הסכם בלעדיות בשנים 2008–2009 לפני שחזר להיות פרילנסר.
ב-2002 השיק יחד עם הסופר סטיב ניילס את סדרת הקומיקס הראשונה שפורסמה בהוצאת IDW - קומיקס הערפדים "30 Days of Night" המספר על עלילות עיירה צפונית באלסקה המותקפת בערפדים במהלך חודש רצוף של חושך. הסדרה בבעלות משותפת של היוצרים ו-IDW, והובילה למספר רב של סדרות המשך וסרט קולנועי.
זיכיונות אחרים שעליהם עבד טמפלסמית כוללים אמנות בסדרת האנתולוגיה של דארק הורס לסיפורי מלחמת הכוכבים בשנת 2003, העטיפות לסדרת "Ashes to Ashes" של זיכיון צבא האופל בהוצאת Devil's Due בשנת 2004, וג'י. איי. ג'ו בהוצאת IDW בשנת 2008.
יצירות מקוריות טמפלסמית כוללות את המיני סדרות "Welcome to Hoxford", רב-מכר של הניו יורק טיימס "Wormwood: Gentleman Corpse", "Choker", "Conluvio", "The Squidder", "Singularity 7" ועוד. הוא גם סיפק מספר שערים לסדרת "Wasteland" בהוצאת אוני פרס.
ב-2005 יצר יחד עם וורן אליס את "Fell", סדרת קומיקס עם מאפיינים צורניים מעניינים - כל גיליון עומד בפני עצמו, החוברות מעט קצרות מחוברות קומיקס קונבנציונליות (16 עמודי סיפור עם תוספות מעניינות בסוף החוברת), ומאמצות חלוקה גרידית פשוטה של הדף. מחיר החוברת היה אף הוא זול מרגיל, $1.99.
באפריל 2012 הודיעה DC Entertainment כי טמפלסמית יהיה אחד האמנים המאיירים סדרת באטמן דיגיטלית חדשה שסיפוריה יוגדרו מחוץ להמשכיות הרגילה של DC.
ב-2013 צייר את ארבעת הגליונות הראשונים של הסדרה "Ten Grand" מאת הסופר ג'יי מייקל סטרזינסקי. הוא הוחלף בידי האמן סי.פי. סמית לאחר שנתגלו חילוקי דעות בינו לבין סטרזינסקי.
החל מנובמבר 2014, טמפלסמית השיק את "Gotham by Midnight" בהוצאת DC Comics עם הסופר ריי פוקס.
טמפלסמית מרבה להשתמש בפלטפורמות מימון המונים כדי להוציא את יצירותיו המקוריות. הוא ניהל מספר קמפיינים בקיקסטארטר מוצלחים, וכיום משתמש בפלטפורמה פטראון.
ויליאם האלוס מילר
ויליאם האלוס מילר (אנגלית: William Hallowes Miller; 6 באפריל 1801 – 20 במאי 1880) פיזיקאי, קריסטלוגרף ומינרלוג בריטי שהציע את שיטת סימון המשמשת לתיאור מישורים וכיוונים בסריג של גביש הקרויה על שמו "אינדקס מילר".
חייו
מילר נולד בוולינדרה (Velindre) סמוך ללנדוברי (Llandovery) מחוז קארמארתנשייר שבוויילס. הוא רכש את השכלתו האקדמית בסנט. ג'ון קולג' שבאוניברסיטת קיימברידג' וסיים ב-1826 במקום החמישי במבחני המתמטיקה הקשים של האוניברסיטה המכונים טריפוס (Tripos). ב-1829 התקבל מילר להוראה באוניברסיטה ועסק בכך במשך מספר שנים כשבמקביל פרסם מסות בנושאי הידרוסטטיקה והידרודינמיקה.
מילר נמשך במיוחד לתחום הקריסטלוגרפיה וכשויליאם יואל התפטר ממשרת הפרופסור למינרלוגיה (מוסד שהוקם בקיימברידג' ב-1808 והופסק ב-1931) ב-1832 החליף אותו מילר בתפקיד ומילא משרה זו עד 1870. עבודתו העיקרית, על "קריסטלוגרפיה" יצאה לאור ב-1838. הוא נבחר לחברה המלכותית ב-1838.
האינדקסים של מילר, שיטת סימון המקובלת כיום לתיאור מישורים וכיוונים בסריג של גביש, קרויים על שמו. הוא הציע את השיטה ב"מסה על קריסטלוגרפיה" (1839).
ב-1852 הוא ערך את המהדורה החדשה של ספרו של הנרי ג'יימס ברוּק (HJ Brooke) "מבוא בסיסי למינרלוגיה". ב-1842 הוא סייע לוועדה של הפרלמנט הבריטי שנתמנתה לפקח על יצירת תקנים חדשים ליחידות אורך ומשקל. צ'ארלס דרווין נעזר במילר לזיהוי מינרלים שהביא ממסעו בספינה "ביגל". ב-1870 זכה מילר במדליה של החברה המלכותית "בשל מחקריו וכתביו על מינרלוגיה וקריסטלוגרפיה, ובשל עבודתו המדעית בשחזור "התקן הלאומי למשקל".
המינרל מילריט שנתגלה לראשונה בוויילס בשנת 1845 קרוי על שמו של ויליאם האלוס מילר.
מקורות
הערך הוא תרגום של הערך המקביל בוויקיפדיה האנגלית (שהעתיקה את הערך מהמהדורה האחת-עשרה של האנציקלופדיה בריטניקה הפומבית) בתוספת מעט מידע מאתר החברה המלכותית ומאתר כתביו של צ'ארלס דרווין.
קרחון לאמברט
הקרחון הוא הקרחון הגדול בעולם. אורכו 400 קילומטרים, רוחבו 85 קילומטרים ועומקו 2,500 מטרים.
הקרחון מנקז 8% מגיליון הקרח האנטארקטי, מדרום וממזרח להרי הנסיך צ'ארלס.
הקרחון זורם לכיוון צפון ונשפך אל מפרץ פרידז אל תוך מדף הקרח אמרי.
גילוי ומיפוי הקרחון
הקרחון מופה לראשונה בשנת 1952 על ידי הגאוגרף האמריקאי ג'ון ה. רוסקו (John H. Roscoe), שחקר אזור זה באופן מפורט בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במהלך מבצע קפיצה לגובה בעונת המחקר (הקיץ האוסטרלי) 1946–1947.
הקרחון מופה מחדש בשנת 1956 על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה.
מקור השם
שמאל|ממוזער| ב[[תמונת לווין זו שצולמה על ידי נאס"א מסומנת מהירות הזרימה של קרחון למברט:
האזורים בצבע חום - נעים עד 50 מטרים בשנה; האזורים בצבע ירוק נעים עד 250 מטרים בשנה; האזורים הצבועים בצבע כחול נעים עד 500 מטרים בשנה; האזורים הצבועים בצבע סגול נעים כ-1,000 מטרים בשנה;  האזורים הצבועים בצבע אדום נעים עד 1,200 מטרים בשנה.]] רוסקו, שמיפה את הקרחון, קרא לו "קרחון בייקר שלוש" (באנגלית: Baker Three Glacier) - שם הקוד של מטוסי הצילום, שביצעו שלוש טיסות צילום באזור במרץ 1947.
הקרחון הופיע בגאזט השמות האנטארקטיים ה-14 של ארצות הברית (בשנת 1956) - אך לא הופיע במפות שפורסמו לאחר מכן.
בעקבו זאת, ניתן לקרחון שם חדש בשנת 1957 על ידי ועדת השמות האנטארקטית של אוסטרליה (שלא הייתה מודעת לשם הישן), בעקבות המיפוי על יד משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה.
השפעות שינוי האקלים על הקרחון
הקרחון חשוב מאוד במחקר שינויי האקלים בעקבות התחממות כדור הארץ מאחר שלשינויים קטנים מאוד באקלים יש השלכות מרחיקות לכת על זרימת הקרח במורד הקרחון. מרבית המחקרים על קרחון למברט נעשים באמצעות חישה מרחוק בגלל תנאי מזג האוויר הקשים באזור, שאינם מאפשרים מחקר באתר.
תצלומי לוויין מאפשרים מדידה של קצב זרימת הקרחון היורד מרמת הקוטב המכסה את מזרח אנטארקטיקה. מהירות הקרחון (ראו תמונה משמאל), בעיקר קצב שפיכתו למדף הקרח אמרי, מאפשרת מדידה של השפעת שינוי האקלים על רמת הקוטב כולה.
לקריאה נוספת
• Ren, J., Allison, I., Xiao, C. et al., Mass balance of the Lambert Glacier basin, East Antarctica, Sci. China Ser. D-Earth Sci. 45, 842–850 (2002). https://doi.org/10.1007/BF02879518
• Gong, Y., Cornford, S. L., and Payne, A. J., Modelling the response of the Lambert Glacier–Amery Ice Shelf system, East Antarctica, to uncertain climate forcing over the 21st and 22nd centuries, The Cryosphere, 8, 1057–1068, https://doi.org/10.5194/tc-8-1057-2014, 2014
אלכסנדר נובל
אלכסנדר נובל (בגרמנית: Alexander Nübel; נולד ב-30 בספטמבר 1996) הוא כדורגלן גרמני, המשחק בעמדת השוער בשטוטגרט.
שאלקה
נובל נולד בעיר פאדרבורן ובילדותו שיחק במחלקת הנוער של קבוצת פאדרבורן 07, אליה הצטרף בגיל 9. בגיל 19 נובל הצטרף לשאלקה 04 והחל לשחק בקבוצת המילואים של הקבוצה ששיחקה בליגה הרביעית בגרמניה. ב-14 במאי 2016 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של שאלקה כאשר נכנס כמחליף במסגרת המחזור האחרון של עונת 2015/2016 בבונדסליגה. בשתי העונות הבאות נובל שימש כשוערו המחליף של ראלף פאהרמן השוער הבכיר של המועדון. לאחר פגרת החורף של עונת 2018/2019 נובל הפך לשוער הראשון של הקבוצה, ומלבד שלושה משחקים בהם ריצה עונש הרחקה נובל שיחק בכל משחקי הליגה עד סיום העונה.
באוגוסט 2019 נובל מונה על ידי מאמנה החדש של שאלקה דייוויד ואגנר לקפטן החדש של הקבוצה, נובל החל את העונה כשוער הפותח של שאלקה. ב-4 בינואר 2020 נובל חתם באלופת גרמניה, באיירן מינכן, מעבר שיצא לפועל ב-1 ביולי 2020 כאשר נובל יהפוך לשחקן חופשי בשל סיום חוזהו בשאלקה 04. נובל זכה להשוואות לשוערה לשעבר של שאלקה ושל נבחרת גרמניה ובאיירן מינכן בהווה, מנואל נוייר, והוגדר כיורש העתידי של נוייר בבאיירן מינכן.
באיירן מינכן
ב-1 ביולי 2020 נובל חתם על חוזה לחמש שנים בבאיירן מינכן.
ב-27 ביוני 2021 הושאל לשנתיים למונקו.
ב-25 ביולי 2023 הושאל לשטוטגרט לעונה אחת.
יירגן מולטמן
ביוגרפיה
מולטמן נולד בהמבורג למשפחה שלא הייתה חברה בכנסייה, ובילדותו חלם להיות מדען. חווייתו הדתית הראשונה הייתה בתקופת מלחמת העולם השנייה כשחבר בבית ספרו נהרג לידו בעת הפצצת בעלות-הברית ביולי 1943, והוא תהה מדוע שרד. ב-1944 גויס לצבא גרמניה הנאצית לכח-העזר של הנ"מ . בפברואר 1945 תעה בדרכו והגיע לתוך עמדה בריטית ונכנע. הוא העביר שלוש שנים במחנות שבויים, שם נחשף לידיעות על הזוועות שחוללה ארצו במהלך המלחמה והשואה, ואמונתו במורשתו הלאומית התמוטטה. הוא פנה לנצרות והחל ללמוד יחד עם שבויים אחרים שהיו בעלי השכלה דתית אקדמית. ב-1948 שוחרר ונרשם ללימודי תאולוגיה פרוטסטנטית באוניברסיטת גטינגן. הדיסרטציה שלו עסקה ברעיון הגזירה הקדומה אצל מואיז אמירו  וב-1957 סיים אביליטציה אודות כריסטוף פצל. בתחילה עסק בהוראה בתיכון דתי בוופרטל, וב-1963 החל להרצות באוניברסיטת בון. ב-1967 החל לכהן כפרופסור לתאולוגיה שיטתית בטיבינגן, משרה שהחזיק בה עד לפרישתו ב-1994.
ב-1964 יצא ספרו הגדול הראשון, "תאולוגיה של התקווה", ששאב השראה מסוימת מארנסט בלוך. מולטמן טען שהתמסדותה של הנצרות הביאה להפיכת האסכטולוגיה שלה מעניין קונקרטי הקשור למהלך ההיסטוריה לעניין של אמונה מופנמת המתבטא רק באופן על-טבעי בקץ הימים המרוחק. הוא דרש להחזיר את האסכטולוגיה למרכז הבמה ולהפכה למניע לפעולה מאורגנת, חברתית ופוליטית, כדי לשפר את מצב האנושות והבאת מלכות השמים לעולם כפי שהוא. זה היה מענהו לצורך בביסוס עיוני למושג התקווה.
ב-1972 השלים את "האל הצלוב", אולי חיבורו החשוב ביותר. מולטמן בחן את שאלת הסבל האלוהי בעת הצליבה; בניגוד לעמדה המקובלת אודות אי-יכולתו של האל המושלם והכל-יכול להשתנות או להתרגש (ἀπάθεια) – ולפיכך, שטבעו האלוהי של ישו היה מודע אמנם לייסורי טבעו האנושי המקביל, אך לא באמת כאב בשל כך – קבע שבורא שאיננו מסוגל לחוש כאב גם איננו יכול לחוש אהבה או להזדהות עם בריותיו. מולטמן הצהיר כי אלוהים אכן סבל, אך לא היה זה עינוי מן הסוג הפוקד את בריותיו, הלוקות בשל חסרונותיהן, אלא בחירה של המושלם לאמץ את הייסורים מתוך שלמות אהבתו לעולם שיצר. "האל הצלוב" הרים תרומה חשובה לבחינה-מחדש של שאלת הסבל האלוהי, שהובילה לזניחת הראייה המסורתית בקרב תאולוגים פרוטסטנטים רבים עד סוף המאה ה-20.
ב-1975 סיים מולטמן את "הכנסייה בכח הרוח", אותו הקדיש לרוח הקודש, שטען שהוזנחה במחשבת הנצרות המערבית מאז מחלוקת ומן הבן. הוא הזכיר את תפקיד רוח הקודש כגורם המחייה את העולם כולו וגם את היותה היוצרת באמת את הכנסייה ומעניקה לה את חיותה, לא רק כממסד ארגוני או עניין של השקפה אישית.
בין תלמידיו של מולטמן נמנים כמה תאולוגים בולטים, כמו מירוסלאב וולף מאוניברסיטת ייל ומיכאל ולקר מאוניברסיטת היידלברג. ב-1984 נבחר לשאת את הרצאות גיפורד היוקרתיות לאותה שנה וב-1994 זכה בפרס ארנסט בלוך. כמו כן, קיבל תוארי דוקטור לשם כבוד מ-15 אוניברסיטאות שונות.
מולטמן היה נשוי לתאולוגית הפמיניסטית אליזבת מולטמן-ונדל, עמה התחתן ב-1952. היא מתה ב-2016. לזוג נולדו ארבע בנות.
זאיר
הרפובליקה של זאיר (בצרפתית: République du Zaïre) הייתה מדינה ריבונית במרכז אפריקה. המדינה הוקמה בעקבות שינוי שמה של הרפובליקה של קונגו (לאופולדוויל), לאחר שג'וזף דזירה מובוטו, ששמו שונה למובוטו ססה סקו ב-1972, מפקד הצבא הלאומי, השתלט על המדינה. היא הפכה שוב לרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ב-1997.
אטימולוגיה
שמה של המדינה, זאיר, נגזר משמו של נהר קונגו, הנקרא לפעמים זאיר בפורטוגזית, אשר בתורו נגזר מהמילה Kikongo nzere או nzadi ('נהר שבולע את כל הנהרות'). נראה שהשימוש בקונגו החליף את זאיר בהדרגה בשימוש באנגלית במהלך המאה ה-18 וקונגו היה השם האנגלי המועדף בספרות של המאה ה-19, אם כי נותקו התייחסויות לזהיר או זאיר, שכן השם בשימוש האוכלוסייה המקומית (כלומר נגזר מהשימוש בפורטוגזית) נשאר נפוץ.
רקע כללי
ב-30 ביוני 1960 קיבלה קונגו את עצמאותה. עם קבלת העצמאות החלה אנדרלמוסיה במדינה, המחזור הראשון של בוגרי האוניברסיטה שבנו הבלגים סיים את לימודיו רק ב-1956, והתושבים המקומיים לא היו מורגלים בניהול מדינה בסדר גודל כזה. בבחירות הראשונות נבחר לראשות הממשלה מטעם התנועה הלאומית של קונגו, פטריס לומומבה.
מיד לאחר הכרזת העצמאות החלה הדמוקרטיה במדינה להתפורר. ב-11 ביולי פרש המחוז העשיר במדינה, מחוז קטאנגה, בהנהגת מואיז צ'ומבה מהמדינה. האו"ם שלח כוח של 20 אלף חיילים על מנת לנסות להשיב את הסדר במדינה, אך באותו הזמן פרש מחוז נוסף מהמדינה. בספטמבר 1960 הסתכסכו הנשיא ז'וזף קסא וובו וראש הממשלה. ראש הממשלה לומומבה פנה לבקשת עזרה לברית המועצות והנשיא ניקיטה חרושצ'וב הסכים לסייע ולשלוח נשק מתקדם ויועצים. ארצות הברית שראתה בסיוע הסובייטי ניסיון לקנות השפעה במדינה החדשה החלה לחפש דרך להחליף את ראש הממשלה לומומבה. היא שלחה נשק ואנשי CIA על מנת שיסייעו לכוחותיו של נשיא קונגו. בדצמבר 1960, בעזרת ארצות הברית, הפילו הנשיא בסיועו של שר הצבא הגנרל מובוטו ססה סקו את הממשלה. ב-17 בינואר 1961 הוצא לומומבה להורג בירייה. שמועות טענו כי נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר עצמו הורה על חיסולו של לומומבה אם כי שמועות אלו לא אושרו מעולם. מנהיג המרד צ'ומבה, הסתיר בתחילה את דבר מותו של ראש הממשלה.
בעזרת הסיוע האמריקני הצליחה הממשלה החדשה להשתלט על שני המחוזות הפורשים, אך עד שנת 1965 המשיכה האנדרלמוסיה במדינה. לאחר חמש שנים של חוסר יציבות קיצונית ותסיסה אזרחית, מפקד הצבא ג'וזף-דזירה מובוטו, שהיה בדרגת לוטננט גנרל, הפיל את קסא-וובו בהפיכה שנתמכה על ידי ה-CIA ב-1965. הייתה לו את תמיכת ארצות הברית בשל התנגדותו הנחרצת לקומוניזם, וכוחו לחסום פעילות קומוניסטית באפריקה. מובוטו הכריז על עצמו כנשיא לחמש שנים ועד מהרה ריכז את הכוח בידיו. הוא דיכא התקוממות נגדו ב-1967 ונבחר לנשיא בשנית בשנת 1970.
היסטוריה
בעקבות קמפיין אנטי אירופי לחיזוק הזהות האפריקאית, שינה מובוטו את שמה של מדינתו לזאיר באוקטובר 1971. אזרחי המדינה האפריקאים נצטוו לשנות את שמותיהם הנוצריים לשמות אפריקאיים והכמרים הוזהרו כי עונש מאסר של 5 שנים צפוי למי שיטביל ילד זאירי בשם נוצרי. לבוש מערבי ועניבות נאסרו, ועל הגברים היה ללבוש חולצה בסגנון מאו שנקראה "אבאקוסט". בשנת 1972 שינה מובוטו את שמו ל"מובוטו ססה סקו קוקו נגבנדו ווה זה בנגה" ("הלוחם רב העוצמה אשר הודות לחוסנו ורצונו הבלתי מתפשר לנצח צועד מניצחון לניצחון ומותיר אש בנתיבו"), ובקיצור: מובוטו ססה סקו.
שלטונו של מובוטו התאפיין תחילה בהלאמה של נכסי חברות זרות וגירוש משקיעים ואנשי עסקים אירופים ממדינתו. נכסים אלו נמסרו על פי רוב לבני משפחתו ושאר גורמים אשר מובוטו חפץ ביקרם והביאו להתעשרותם המהירה. לעומת זאת, המדינה שקעה בהאטה כלכלית עד כדי כך שב-1977 נאלץ מובוטו לפנות למשקיעים זרים בתחינה שישקיעו בזאיר. הוא גם חפץ בעזרה בלגית כנגד מתקפות מורדי הקטנגה מאנגולה.
למרות המצב הכלכלי הקשה הוא נבחר שוב לנשיא ב-1977, אף מועמד אחר לא התמודד לתפקיד. הונו האישי המשיך לגדול ונאמד בשנת 1984 בכחמישה מיליארד דולרים, רובם היו מופקדים בבנקים שווייצריים. סכום זה היה כמעט שווה לחובה של המדינה, שנאלצה ללוות ב-1989 כספים מבלגיה להחזרת חובותיה. מובוטו ססה סקו נהג באורח חיים מנקר עיניים והחזיק צי של מכוניות מרצדס מפוארות, שבהן נסע בין ארמונותיו המרובים, בעוד בני עמו רעבים למזון. התשתית במדינה התמוטטה כליל ורבים מעובדי המדינה לא קיבלו משכורות במשך חודשים ארוכים. כמעט כל הכסף שעבר בזאיר הגיע לידי מובוטו, משפחתו ומנהיגי הצבא והפוליטיקה. רק המשמר הנשיאותי קיבל את שכרו באופן עקבי. האינפלציה החמורה שגרמה מדיניותו הכלכלית הביאה לשחיקה מהירה בכוח הקנייה של משכורות העובדים, ולביסוס תרבות של שוחד ושחיתות בשירות הציבורי.
שלטונו של מובוטו זכה למוניטין המפוקפקים של נפוטיזם מן הבולטים בעולם. הוא גם נהנה מפולחן אישיות בלתי מבוטל בניצוחו של שר התקשורת שלו, דומיניק סקומבי אינונגו. כל מהדורה של חדשות הערב נפתחה בדמותו של מובוטו יורד מן השמיים דרך עננים, כרזות בדמותו נתלו במקומות ציבוריים ופקידי ציבור ענדו מדליונים עם דמותו.
עם זאת, משטרים מערביים כזה של ארצות הברית וארגונים כקרן המטבע הבינלאומית תמכו בו ובמשטרו במתן הלוואות נוחות בשל עמידתו העקבית כנגד הקומוניזם. אמונה רווחת הייתה כי המצב בזאיר הוא "מובוטו או כאוס"; משמע, בלעדי משטרו העריץ, זאיר תתדרדר למלחמת אזרחים ומהומות אתניות. מיקומה האסטרטגי של זאיר במרכז היבשת ומרבצי המחצבים העשירים שלה היו סיבות נוספות לרצון בייצוב המדינה.
מדיניותו של מובוטו הייתה פרו-מערבית ואנטי-קומוניסטית. יחסיו עם ברית המועצות היו מתוחים, אם כי הוא התיר לה להקים שגרירות ב-1968. מובוטו תמך באינטרסים של ארצות הברית באפריקה ובקבוצות גרילה אנטי-קומוניסטיות כ-FNLA ו-UNITA באנגולה. עם זאת, היו לו יחסים לבביים עם כמה מדינות קומוניסטיות ומנהיגיהן כצ'אושסקו מרומניה, הרפובליקה העממית של סין וקוריאה הצפונית. זאיר הייתה חברה בארגון המדינות הבלתי-מזדהות, ובאופן רשמי מובוטו טען כי הוא אינו נוטה לצד אף גוש, על אף שבפועל הוא צידד במערב ברוב המקרים.
במאי 1990, בעקבות בעיות כלכליות ואי שקט במדינה, הסכים מובוטו להסיר את האיסור על קיום מפלגות ומינה ממשלת מעבר שתוביל לקראת בחירות. מהומות של חיילים שלא קיבלו את משכורתם בקינשאסה זירזו את כניסתם של גורמי אופוזיציה לממשלה, אך מובוטו עדיין שימר בידיו את השליטה על מנגנוני הביטחון והמשרדים הראשיים בממשלה. מאבקי כוח בממשלה פיצלו אותה ב-1993 לשני פלגים, אחד תומך במובוטו ואחד מתנגד לו. המצב הכלכלי המשיך להיות גרוע ביותר ושני הפלגים התאחדו חזרה ב-1994. מובוטו מינה את קנגו ווה דונדו, תומך ידוע של כלכלה חופשית, לראש ממשלה. מצבו הבריאותי של מובוטו החל מידרדר, ובאחת מהפעמים בהן נעדר מהמדינה לצורך קבלת טיפולים רפואיים באירופה, השתלטו בני הטוטסי על מרבית מזרח זאיר.
מובוטו הודח מהשלטון במהלך מלחמת קונגו הראשונה. בני הטוטסי התנגדו לו בשל תמיכתו בבני ההוטו ברואנדה, שהיו אחראים לרצח העם שם ב-1994. ממשלתו של מובוטו פרסמה בנובמבר 1996 צו האוסר הימצאות בני טוטסי בזאיר ומטיל עונש מוות על טוטסי שיימצא בה, דבר שהביא להתקוממות נרחבת שהחלה במזרח זאיר, בתמיכתו של פול קגמה, שלימים היה נשיא רואנדה. הטוטסי החלו במרד נרחב, גייסו גם קונגולזים שהתנגדו למובוטו, וצעדו לעבר הבירה קינשאסה. הצבא התמוטט בפניהם, שכן לא היה מאומן כלל להגנת המדינה, אלא עסק בעיקר ברדיפת מתנגדי משטר. ב-16 במאי 1997, לאחר כישלון שיחות שלום, נתפסה קינשאסה בידי הטוטסי. זאיר שינתה שמה לרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, ומובוטו יצא לגלות בטוגו ולאחר מכן במרוקו.
ריכרד פון קילמן
ריכרד פון קילמן (בגרמנית: Richard von Kühlmann; 3 במאי 1873 – 16 בפברואר 1948) היה דיפלומט ותעשיין גרמני. כיהן כשר החוץ של גרמניה מ-6 באוגוסט 1917 עד 9 ביולי 1918.
בדצמבר 1917 הסביר פון קילמן כי המטרה העיקרית שלו היא לחתור תחת אחדות מדינות ההסכמה:
ביוגרפיה
ריכרד פון קילמן נולד ב-3 במאי 1873 בקונסטנטינופול. בין השנים 1908 עד 1914 עבד פון קילמן בשגרירות גרמניה בלונדון, והיה מעורה בחיים הפוליטיים והחברתיים של בריטניה ואירלנד. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עבר פון קילמן לשגרירות גרמניה בקונסטנטינופול. באוקטובר 1914 ייסד את "משרד החדשות" שהפך לשופר התעמולה הגרמנית באימפריה העות'מאנית. התעמולה הגרמנית כללה גלויות של כנסיות הרוסות, אשר שימשו כדי לעורר את רגשות הג'יהאד של אלה שהשתתפו בטבח הנוצרים בקונסטנטינופול בשנת 1896.
במהלך רצח העם הארמני נמנע פון קילמן בתחילה לחשוף את מעשי הטבח באוכלוסייה הארמנית. פון קילמן, שאהד את ממשלת טורקיה, השתמש במונח "כביכול" ופטר את ממשלת טורקיה מהאחריות למעשי הרצח. הוא גם הצהיר כי היחס הטורקי לארמנים הוא עניין של "פוליטיקה פנימית". עם זאת, לבסוף נאלץ פון קילמן להודות כי "חורבן הארמנים הוא בקנה מידה גדול, מדיניות ההשמדה הזו תכתים במשך זמן רב את שמה של טורקיה".
בין ספטמבר 1916 לאוגוסט 1917 שימש כשגריר גרמניה בקונסטנטינופול.
כשר החוץ
באוגוסט 1917, כשר החוץ של גרמניה, הוביל פון קילמן את המשלחת שניהלה את המשא ומתן לחוזה ברסט-ליטובסק, שהוציא את האימפריה הרוסית מהמלחמה. כמו כן ב-7 במאי 1918 נחתם הסכם בוקרשט עם רומניה, אשר את המשא-ומתן שלו ניהל פון קילמן. במהלך השיחות נתקל קילמן בהתנגדות מצד המפקד העליון של הצבא, אריך לודנדורף, אשר רצה להשיג ערבויות טריטוריאליות יציבות יותר בגבולה המזרחי של גרמניה, על מתן חסות גרמנית על המדינות הבלטיות וכמו כן אמצעי זהירות יציבים יותר נגד התפשטות הבולשביזם.
ביולי 1918 נשא קילמן ברייכסטאג נאום אודות המצב הכללי, שבמהלכו הכריז כי לא על הנשק לבדו תוכרע המלחמה, דבר המרמז על כך שתידרש דיפלומטיה למען השגת שלום. אמירה זו עוררה סערה בגרמניה, ומעמדו של קילמן הידרדר. הוא כמעט פוטר על ידי הקנצלר גאורג פון הרטלינג ולאחר ריאיון עם הקייזר וילהלם השני, קיסר גרמניה הוא הגיש את התפטרותו ביולי 1918.
לאחר המלחמה
לאחר מלחמת העולם הראשונה פרש קילמן מהשירות הדיפלומטי הגרמני, כתב ספרים ועבד כמנהל בית המשפט באולדסטאדט. כמו כן, כנציג הבעלים של משפחת סטום, הוא עסק גם בתחום הפלדה.
בשנת 1928 קיבל קילמן את תפקיד יושב ראש מועצת התרבות הגרמנית.
כבר בשנת 1932 החל לאסוף חומרים לכתיבת זיכרונותיו, אך רק בתחילת שנת 1939–1940 הוא החל לעבוד על כתיבתם באינטנסיביות. בנובמבר 1943 נשרף הארכיון הפרטי שלו באחת ההפצצות של ברלין על ידי בעלות הברית. עקב כך, חלק מאוסף האומנות שלו הועבר מחוץ לברלין. קילמן סיים את כתיבת זיכרונותיו בספטמבר 1944. עקב ניסיון ההתנקשות בהיטלר שכונה קשר העשרים ביולי, קילמן, כמו רבים אחרים, נעצר באוקטובר אותה שנה, ומסמכיו הוחרמו על ידי הגסטפו. בקיץ 1947 העביר קילמן את זיכרונותיו למוציא לאור, אך הוא לא זכה לראות את התיקונים הראשונים, כיוון שהוא נפטר ב-16 בפברואר.
חיים אישיים
לאחר מות אשתו הראשונה ביוני 1917 קילמן נישא בשנית ב-4 במרץ 1920 למארי-אן פרידלנדר-פולד, בתו של התעשיין פריץ פרידלנדר (1858–1917). הזוג התגרש ב-13 באפריל 1923 במינכן.
ד'תקצ"ז
על פי מכתב מאת ראש הגולה, שנמצא בגניזת קהיר, שנה זו נקבעה להיות שנת השא, בניגוד לכללי הדחיות הנהוגים כיום.
אונייוב
אונייוב (בפולנית: Uniejów) היא עיירה במחוז לודז' בפולין. העיירה כוללת שני כפרים – בודה וקושצ'לניצה אונייובסקיה (Kościelnica Uniejowskie) – שהיו בעבר עצמאיים. העיירה היא אתר תיירותי ומאז 2011 היא במעמד של אתר ספא בזכות המעיינות החמים שבה. כל שנה נערך בעיירה יריד בסגנון ימי הביניים ובו תחרויות אבירים. בעיירה ובסביבותיה קיימים מספר בונקרים מתקופת מלחמת העולם השנייה.
תולדות היישוב
במאות 14-15 הייתה העיירה מקום משכנם של הארכיבישופים לבית גנייזנו (Gniezno) ומושלי פולין. במאות 15-16 הייתה העיירה מרכז מסחרי ומרכז אמנויות ומלאכה.
עם חלוקת פולין השנייה (1793) נכללה אונייוב בשטח פרוסיה, ומשנת 1815 הוכללה בשטח רוסיה. בסוף המאה ה-19 נשללו זכויות העיר של אונייוב.
בשנת 1918, כאשר שבה וקיבלה פולין את עצמאותה, נכללה אונייוב בתחומיה. ערב מלחמת העולם השנייה היו בעיירה כ-3,660 תושבים.
יהודי אונייוב
ראשיתו של היישוב היהודי בעיירה היא באמצע המאה ה-18. במחצית השנייה של המאה ה-19 הייתה הקהילה לעצמאית, ובשנות ה-70 של המאה ה-19 כיהן בה הרב ישעיה קפלן. בתחילת המאה ה-20 מילא תפקיד זה הרב אפרים שרגא הלוי.
רוב יהודי העיירה התפרנסו ממסחר וממלאכה, וחלקם החזיקו בה בתי חרושת. לאחר מלחמת העולם הראשונה עזבו את העיירה רבים מיהודיה. בשנות השלושים התנהל חרם כלכלי נגד חנויות היהודים בעיירה.
בעיירה פעלה ספרייה ציבורית יהודית, והתנהלו בה סניפים של ארגונים יהודיים וציוניים. עד מלחמת העולם השנייה ישב בכס הרבנות של הקהילה הרב שלמה רפאל זאב לבנטל.