cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לותאל
המספנה
הגובה המקורי של הסוללות היה 4.26 מטר (כיום זה 3.35 מטר). רוחב תעלת הכניסה הראשית הוא 12.8 מטר, ותעלה אחרת מצויה בצד הנגדי. כאשר הנהר שינה את מסלולו בשנת 2000 לפני הספירה, נחפרה זרוע קטנה יותר, רוחבה 7 מטרים בזרוע הארוכה יותר, המחוברת לנהר בערוץ באורך 2 קילומטרים. זרימה של הגאות בגובה של 2.1–2.4 מטר מים הייתה מאפשרת לספינות להיכנס. תעלת יציאה אפשרה שחרור של עודף מים, רוחבה 96.5 מטרים וגובהה 1.7 מטרים בזרוע הדרומית. ברציף היה גם סכר, ניתן היה להנמיך דלת עץ בפתח היציאה כדי לשמור על גובה מים מינימלי באגן כדי להבטיח ציפה בשפל. המחסן שהיה לב הכלכלה של העיר הוקם במקור על שישים וארבעה בלוקים קובייתיים, שצלע כל אחד היה 3.6 מטר, עם מרווחים של 1.2 מטר, ועליהם בימת לבני בוץ בגובה 3.5 מטר. הבימה הייתה גבוהה כדי לספק הגנה מרבית מפני שיטפונות. מעברים מרוצפים בלבנים בין בלוקים שימשו כפתחי אוורור, ורמפה ישירה הובילה לרציף כדי להקל על הטעינה. המחסן היה ממוקם קרוב לאקרופוליס, כדי לאפשר פיקוח הדוק על ידי הרשויות השולטות. למרות אמצעי הזהירות המורכבים, השיטפונות הגדולים שהביאו את שקיעתה של העיר הרסו את כל הבלוקים מלבד שנים עשרה, שהפכו למחסן מאולתר.
האקרופוליס והעיר התחתית
האקרופוליס של לותאל היה מרכז העיירה, המרכז הפוליטי והמסחרי, שגודלו 127.4 מטר ממזרח למערב על 60.9 מטר מצפון לדרום. היו שלושה רחובות ושתי סמטאות בכיוון מזרח-מערב ושני רחובות שנמשכו בכיוון צפון-דרום. ארבעת צדי הרציף המלבני שעליו הוקמו בתים נוצרו על ידי מבני לבני בוץ ברוחב 12.2–24.4 מטר וגובה 2.1–3.6 מטר. המרחצאות היו ממוקמים בעיקר באקרופוליס - בעיקר בתים עם שני חדרים עם חצרות פתוחות. הלבנים ששימשו לריצוף בתי המרחץ היו מלוטשות כדי למנוע חלחול. המדרכות היו מטויחות בסיד והקצוות חופו בלוחות עץ דקים. בית המגורים של השליט השתרע על שטח של 43.92 מטרים רבועים וכלל שירותים בשטח 1.8 מטרים רבועים המצוידים בתעלות כניסה ויציאה של המים. שרידי בית זה מעידים על מערכת ניקוז מתוחכמת.
השוק של העיר התחתית היה ברחוב הראשי בכיוון צפון-דרום ברוחב 6–8 מטר. משני צידי הרחוב בנויים שורות ישרות, היו בתי מגורים ובתי מלאכה, אם כי מערכות הניקוז ובתי המגורים מלבנים מתקופות קדומות נעלמו. הרחוב שמר על רוחב אחיד ולא הייתה חריגה של המבנים לתוכו בתקופות השיקום לאחר שיטפונות. יש מספר חנויות עם שני חדרים ומקומות עבודה של אמני נחושת ונפחים.
תעשיית החרוזים, שמילאה תפקיד כלכלי חשוב ביותר, כללה חצר מרכזית ואחד עשר חדרים, חנות וחדר משמר. במקום יש אשפה של אפר, כמו גם תנור עגול עם תא כפול, עם פתחים לאספקת דלק. ארבע ארובות מחוברות זו לזו, החדר העליון ומחסן חומרי הדלק. טיח הבוץ של הרצפות והקירות מזוגג בגלל חום העז במהלך העבודה. נמצאו שרידי חומרי גלם כמו קנים, גללי פרות, נסורת ואגט, מה שסיפק לארכאולוגים רמזים לאופן פעולתו של הכבשן. מבנה גדול של לבני בוץ נמצא מול המפעל, וחשיבותו נגזרת מממדיו. ארבעה חדרים גדולים ואולם, בגודל כולל של 17.1 על 12.8 מטר. באולם יש פתח גדול ורצפה מוגבהת בפינה הדרומית של הבניין.
דורינו סרפיני
תאודורו "דורינו" סרפיני (באיטלקית: Teodoro "Dorino" Serafini; 22 ביולי 1909–5 ביולי 2000) היה רוכב ונהג מרוצים איטלקי.
סרפיני החל ברכיבה על אופנועים בשנות ה-30, הפך לאלוף איטליה ב-1933 בקטגוריית ה-175 סמ"ק וב-1936 בקטגוריית ה-500 סמ"ק. בשנת 1939 זכה באליפות אירופה באותה קטגוריה.
לאחר מלחמת העולם השנייה עבר להתחרות במרוצי מכוניות. בסוף שנת 1949 זומן על ידי אנצו פרארי להתחרות במרוצים שונים עבור פרארי. הוא סיים את מרוץ המילה מילייה במקום השני. בספטמבר 1950 השתתף בגרנד פרי איטליה, מרוץ הסיום של עונת 1950, עונת הבכורה של אליפות הפורמולה 1. הוא התחרה עבור קבוצת פרארי וסיים את המרוץ במקום השני. במהלך המרוץ חלק את המכונית עם אלברטו אסקרי ולכן זכה רק למחצית הנקודות (3 במקום 6).
במהלך מרותץ המילה מילייה של שנת 1951 היה מעורב בתאונה לאחר שרכבו הדרדר לתהום. בעקבות התאונה עבר מספר ניתוחים ונדרש לתקופת החלמה ארוכה, לאחריה לא שב לפעילות תחרותית.
מלבד המרוץ הזה השתתף במספר מרוצים נוספים, שלא היוו חלק מהאליפות. בגרנד פרי סירקוזה, שהתקיים במרץ 1951, סיים במקום השני.
מרמלדה (ריבה)
מרמלדה (Marmalade) היא ריבה העשויה מפירות. באנגליה המונח משמש לתאר ריבה העשויה פרי הדר וסוכר (כאשר מדובר בתפוזי סביליה - תפוזים מרים מספרד); הריבה מיוצרת גם מבשרו של פרי ההדר וגם מקליפתו המרה, ומכאן טעמה המתוק-מריר של הריבה.
בספרדית ובפורטוגזית המונח "מרמלדה" משמש לתאר קינוח מפירות שונים. במדינות אחרות, ביניהן ישראל, המונח משמש לתאר קריש פירות.
היסטוריה
מקורה של הריבה במטבח יוון העתיקה. היוונים גילו כי בישול פירות עם דבש, וקירור הנוזל, מביא להתגבשותו וליצירת מאכל הנשמר זמן רב. בתקופת האימפריה הרומית נפוצה שיטת הכנת הריבה ברחבי האימפריה, כאשר שמה של הריבה בשפות אירופה (ושמה של המרמלדה) מקורה במילה היוונית לריבה - μελίμηλον (מלימלון - "דבש תפוחים" או "דבש פירות", כאשר המילה "מלון" - μῆλον - שימשה הן לציון תפוחים והן לציון פירות עצים באופן כללי). אפיקיוס, בספר הבישול שכתב, מתאר מתכון להכנת ריבת חבושים.
המונח "מרמלדה" שימש לתיאור ריבת פרי בפורטוגל החל מימי הביניים. בשלהי ימי הביניים שימש המונח גם בצרפתית ובשנת 1480 שימש המונח לתיאור הריבה גם באנגליה.
מרמלדה אנגלית
ריבת מרמלדה מתפוזים הפכה פופולרית באנגליה במאה ה-16. תעודות מתקופת הנרי השמיני מציינות כי בשנת 1524 קיבל המלך במתנה קופסה מלאה מרמלדה, דבר המעיד על מעמדו של המאכל.
בשלהי המאה ה-18 הפכה מרמלדה למאכל המזוהה עם העיר דנדי שבסקוטלנד. בשנת 1797 קיבלה חנותו של ג'יימס קיילר (James Keiller) כמות גדולה של תפוזי סביליה מרים. התפוזים לא נמכרו בשל טעמם, וג'אנט, רעייתו של ג'יימס, הכינה מהם ריבות אשר זכו להצלחה רבה והפכו לסמלה של העיר.
קישורים חיצוניים
Confitura Selai Schem Syltetøy Doce (alimento) 果占
הסולם
פירוש הסולם הוא פירוש לספר הזוהר שנכתב במאה ה-20 על ידי הרב יהודה לייב הלוי אשלג, שכונה על שם חיבורו "בעל הסולם".
כתיבת פירוש הסולם ומטרתו
את כתיבת פירוש הסולם התחיל הרב אשלג בשנת תש"ג (1943) מתוך מטרה להרבות את לימוד הזוהר והקבלה. מטרת חיבורו הייתה לאפשר גם לאנשים ללא רקע מוקדם לקרוא ולהבין את דברי הזוהר הכתובים בארמית ומכילים מושגים קשים להבנה. באותה תקופה נהג לבלות את רוב שעות היממה בכתיבת הביאור. השגת המימון להדפסת ספרי "הסולם" לא הייתה קלה בשל התקופה הכלכלית הקשה ששררה באותם ימים. בעקבות שני התקפי לב שעבר בשנת תש"ט (1948) נאלץ להפסיק את הכתיבה לכמה חודשים וגם לאחריהם נאלץ לצמצם את פעילותו. בסיום כתיבת כל כרך נהג הרב אשלג לערוך סעודת מצווה. בשנת תשי"ג (1953) הושלמה כתיבת 21 הכרכים של פירוש הסולם. מאורע זה צוין על ידי נסיעה בל"ג בעומר לקבר רבי שמעון בר יוחאי במירון, שם נערכה סעודת סיום והודיה. בדבריו בסעודה אמר שעל ידי לימוד ספר הזוהר ניתן להתכונן לביאת המשיח וכי תופעת גילויו של ספר הזהר והתפשטות הלימוד בו מורים על כך שאנו אכן בדורו של המשיח.
על מטרת פירושו כתב הרב אשלג:
חלקי הספר
ביאור הסולם כולל כמה חלקים. בחלק המרכזי מתורגם ומבואר בקצרה ספר הזוהר ללא שום דילוג, "ומלבד אותם המקומות שבספר הזוהר העוסקים בחכמת הקבלה, הוא שווה לכל נפש". חלק נוסף בשם "מראות הסולם" מכיל ביאורים ארוכים יותר לנושאים שונים המוזכרים בזוהר. מלבד שני חלקים אלו קיימים מדורים העוסקים בהשוואת נוסחאות ובמראי מקומות. בראש כרך א' צורפה "פתיחה לחכמת הקבלה".
לודוביקה, נסיכת בוואריה
מריה לודוביקה וילהלמינה, נסיכת בוואריה (30 באוגוסט 1808 - 25 בינואר 1892) הייתה נסיכה בווארית מבית ויטלסבאך אשר התפרסמה כאמה של אליזבת, נסיכת בוואריה ("סיסי"), וכסבתא רבתא של לאופולד השלישי, מלך הבלגים.
ביוגרפיה
לודוביקה נולדה ב-30 באוגוסט 1808 במינכן, בירת ממלכת בוואריה. היא הייתה בתו של מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה, ואשתו השנייה קרולינה מבאדן. אחיה למחצה היה לודוויג הראשון, מלך בוואריה, ואחותה הצעירה הנסיכה סופי, נישאה לפרנץ קרל, ארכידוכס אוסטריה.
לודוביקה התאהבה בנסיך הפורטוגזי מיגל לבית ברגנסה. בזמנו, מיגל חי בגרמניה ולא נראה היה שיש לו סיכוי כלשהו לעלות לשלטון, עם זאת, מאוחר יותר הוא הוכתר כמיגל הראשון, מלך פורטוגל. אולם מגיל צעיר, יועדה אחותה הקטנה של לודוביקה, מקסימיליאנה, להינשא למקסימיליאן יוזף, דוכס בבוואריה. מכיוון שמקסימיליאנה מתה ב-1821, החליט אביה להשיא למקסימיליאן את לודוביקה במקום. הן מקסימיליאן והן לודוביקה לא חפצו בנישואים, אולם אלו נכפו עליהם ב-9 בספטמבר 1828. בשנים הראשונות לנישואיהם, טיילו בני הזוג בשווייץ ובאיטליה, וב-1834 רכש מקסימיליאן את טירת פוסנהופן על יד אגם סטרנברג עבור משפחתו, בנוסף ל"ארמון הדוכס מקס" שנבנה במינכן על פי הוראתו. היחסים בין בני הזוג היו קרירים, והם נראו יחד לעיתים רחוקות בלבד. בדרך כלל שהה מקסימיליאן בארמון במינכן, ולודוביקה בטירת פוסנהופן.
בעוד מקסימיליאן היה טיפוס הרפתקני ואקסצנטרי אשר בילה זמן רב בנסיעות וברכיבה על סוסים, לודוביקה הייתה טיפוס מופנם יחסית, והעניקה יחס חם ואוהב לילדיה. אחותה סופי מאוסטריה, הציעה לה בסתר לשדך את אחת מבנותיה עם בנה הקיסר פרנץ יוזף בן ה-23. לודוביקה בחרה בבתה המבוגרת הלנה ("ננה") בת ה-18, ופרנץ יוזף, על אף שלא פגש אותה מעולם, הסכים משום שלא העז להמרות את פיה של אמו. לודוביקה יצאה עם הלנה כדי לקבל את הצעת הנישואים הרשמית מפרנץ יוזף, ולקחה עמה את בתה הצעירה יותר, אליזבת אשר כונתה "סיסי", והייתה אז בת 15. פרנץ יוזף והלנה לא הסתדרו טוב, ולמרבה ההפתעה, פרנץ יוזף התאהב דווקא בסיסי. פרנץ יוזף הודיע לאמו שאם לא יינשא לסיסי הוא לא יינשא כלל. בלית ברירה הסכימו שני הצדדים, וסיסי הפכה לקיסרית האימפריה האוסטרית ב-24 באפריל 1854. בין השנים 1997–1998 הופקה סדרת הטלוויזיה "סיסי הנסיכה", המתבססת בצורה רופפת ביותר על סיפורה של סיסי. לודוביקה מופיעה בסדרה זו כאחת הדמויות הבולטות.
מקסימיליאן נפטר במינכן ב-15 בנובמבר 1888 לאחר שני אירועים מוחיים. בהלווייתו נכחו אנשים רבים שבאו לחלוק כבוד אחרון לדוכס הפופולרי. הופיעו בה בין היתר חתנו הקיסר פרנץ יוזף, ונכדו רודולף, נסיך הכתר של אוסטריה. סיסי לעומת זאת לא הגיעה, כיוון שהיא שהתה באותו הזמן בחופשה בקורפו. שנה לאחר מכן, התאבד נכדה של לודוביקה, הנסיך רודולף יחד עם אהובתו, מרי וטסרה, בעיירה מאיירלינג, אירוע שנחשב עד היום לאפוף מסתורין. לאחר מותו של בעלה חיה לודוביקה במינכן עד מותה מדלקת סימפונות ב-25 בינואר 1892 83.
משפחתה
יחסיה של לודוביקה עם בעלה מקסימיליאן יוזף, דוכס בבוואריה היו קרירים ביותר במשך רוב שנות נישואיהם. לקראת חתונת הזהב שלהם חל שיפור ביחסיהם, והם חיו את שארית חייהם בהרמוניה מוחלטת. לודוביקה ילדה לו עשרה ילדים:
ג'רג' מארר
ג'רג' מארר (בהונגרית: Márer György; סצ'ן, 21 במרץ 1898 – ניו יורק, 24 באוגוסט 1983) היה עיתונאי ועורך עיתון יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה
ג'רג' מארר נולד במשפחה יהודית כבנם של ד"ר יוז'ף מארר (1863–1933), רופא מסצ'ן ושל הרמין נאג' (1871–1940). הוא סיים את לימודיו בתיכון בלוצ'נץ (לושונץ בהונגרית, היום סלובקיה, אז הונגריה). מאמרו הראשון פורסם ב"ידיעות סצ'ן" (Szécsényi Hírlap) בשנת 1914, כשעוד היה תלמיד. הוא למד משפטים באוניברסיטת בודפשט (כיום שמו אוניברסיטת אטווש לוראנד) במשך ארבעה סמסטרים ולאחר מכן סיים מכללה לטקסטיל באאכן. לאחר מכן החליט להיות עיתונאי. כתב כתבות ליומון נפסבה ומאמרים למגזין התיאטרון "הערב" (Ma Este). הוא ערך את הראיון הראשון שלו עם אטילה יוז'ף בגיליון 28 באוגוסט 1924 של "הערב". מכתביו של אטילה יוז'ף אליו מעידים על ידידותם. משנת 1926 היה שכיר ועוזר עורך אז של "ידיעות בודפשט" (Budapesti Hírlap). הוא עבד עבור עיתונים שונים וכתב כתבות למגזין "התעשייה של המולדת" (Honi Ipar). בשנת 1944 הוא נלקח למחנה עבודה (שירות עבודה שהיה עבודת כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי), שהוקם באי צ'פל ממנו שוחרר בשנה שלאחר מכן בתום המלחמה (למעשה בשחרור העיר בודפשט על ידי הצבא האדום). לאחר מלחמת העולם השנייה הפך לכתב הטור הפוליטי של קושוט נפה (Kossuth Népe), עבר להיות ראש העיתונות של משרד התעשייה, וערך את עיתון המשרד ששמו היה "התעשייה ההונגרית". הוא פוטר לאחר ארגון מחדש של המשרד. בשנת 1948 הוא ואשתו נסעו לפריז ומשם המשיכו לוונצואלה, שם עמד בראש מחלקת הפרסום של עיתון אנגלי והיה העורך של כתב העת Caracas Journal. הוא עבר לארצות הברית בשנת 1962 והתיישב בניו יורק. הוא הפך לכתב של עיתוני שמאל שונים (בשפה ההונגרית). מארר היה מעורב בהקמת "מועדון הקן" (Fészek Klub) בניו יורק.
חייו הפרטיים
אשתו הראשונה הייתה אולגה קנפּפלמאכר (Knöpfelmacher), אותה נשא ב-7 בנובמבר 1925. אשתו השנייה הייתה קלרה ואגו (1908–1994), בתו של השחקן והמחזאי גזה ואגו, אותה נשא לאישה ב-7 באוקטובר 1938 בבודפשט.
צבעוניים (קבוצה)
אנשים צבעוניים (באנגלית: Colored) הוא ביטוי שנהג בעבר, וכיום נחשב לא תקין פוליטית, לתיאור אנשים שצבע עורם אינו לבן. המונח בא מתאוריות והשקפות גזעיות היסטוריות, ונתפס כבעייתי כיום. הגדרה זו הייתה חשובה בעיקר לצורך מערכת הפרדה בין גזעית, למשל במדינות כמו גרמניה הנאצית, או ארצות הברית עד אמצע המאה ה-20. הביטוי לא התיימר לשמש כתיאור קבוצה אתנית ספציפית. בארצות הברית שימש הביטוי בעיקר, אך לא רק, לתיאור אנשים ממוצא מעורב, אירופאי ואפרו אמריקאי.
בהקשר לכך, נעשה עתים קרובות שימוש במונח "צבעוני", לתיאור אדם שמוצאו האתני מעורב ואינו חד משמעי.
בדרום אפריקה
בדרום אפריקה, נוצרה האוכלוסייה הצבעונית לעיתים קרובות, עקב תופעות של ניצול מיני של בנות העבדים השחורים והאסייתים, בראשית ההתיישבות האירופית בכף התקווה הטובה, על ידי המתיישבים הבורים הלבנים, אוכלוסייה שכללה בראשיתה בעיקר גברים. כתוצאה מעירוב זה ממנו נולד דור של בני תערובת בחוותיהם של המתיישבים. בני תערובת אלה זכו ליחס של התנכרות הן מצד האוכלוסייה הלבנה והן מצד האוכלוסייה השחורה, והתפתחו בקהילות נפרדות של עצמם.
בתקופת האפרטהייד, מדיניות ההפרדה הגזעית בדרום אפריקה, קיטלג אותם הממשל כגזע בפני עצמו, בצד הלבנים והשחורים, אף על פי שבפועל אין להם מאפיינים גזעיים ואתניים ברורים ואחידים.
בארצות הברית
במשך רוב שנותיה של ארצות הברית, נהגה שם הפרדה גזעית בין אנשים לבנים לבין "צבעוניים". עד מחצית המאה ה-19, היו רוב האנשים ממוצא אפריקאי אמריקאי, כולל צאצאיהם המעורבים, עבדים בארצות הברית. רבים מהעבדים השחורים היו בני תערובת. אחד מתוך ארבע שחורים שבוחנים את הגברים שהיו אבותיהם בבדיקות דנ"א, מוצאים גבר לבן. זאת מאחר שבתקופת העבדות היו מקרי אונס רבים של נשים שחורות על ידי בעלי העבדים הלבנים. מאחר שהנשים השחורות בתקופת העבדות בארצות הברית שימשו כרכוש ולא נחשבו כאדם בעל זכויות, גם קיום יחסי מין עמן בכפייה לא נחשבו באותה תקופה כאונס, ולא הייתה בכך עבירה על החוק. על רקע אונס שיטתי זה שהתרחש לפעמים במשך דורות, רבים מהאפריקאים השחורים כיום הם צאצאים גם לגברים אירופאים. אף במדינות שבהן לא הייתה עבדות, אנשים שלא היו "לבנים" לא היו מוכרים כבני אדם בעלי זכויות שוות. במאה ה-19, כאשר הסתיימה העבדות גם במדינות הדרום של ארצות הברית, עדיין הייתה אפלייתם של אנשים "צבעוניים" מקובלת וחוקית. האפליה כללה את דוקטרינת נפרד אבל שווה, להפרדה גזעית בין אנשים "צבעוניים" לאנשים "לבנים", ברוב תחומי החיים במרחב הציבורי, בנוסף על איסורי התערות חברתית ונישואים.
במספר פסקי דין שניתנו בשלהי המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20 קבע בית המשפט העליון של ארצות הברית כי דוקטרינת "נפרד אך שווה" אינה סותרת את התיקון ה-14. בפסק דין פלסי נגד פרגוסון (1896) אושר חוק שנחקק בלואיזיאנה שהקצה קרונות רכבת נפרדים לשחורים וללבנים. בפסק דין קאמינג נגד מועצת החינוך של מחוז ריצ'מונד (1899) אושר העיקרון גם לגבי בתי ספר. בפרשת ברי קולג' נגד קנטקי (1908) אישר בית המשפט העליון חוק שאסר במפורש על הקמת בתי ספר מעורבים. אף שדה יורה כל שירות שניתן ללבנים ניתן גם לשחורים (בנפרד), בפועל איכות השירותים שניתנה לשחורים הייתה ירודה משמעותית, ולא היה שוויון בהקצאת המשאבים לשירותים השונים.
רק במחצית השנייה של המאה ה-20 הסתיימה באופן חוקי מדיניות ההפרדה הגזעית בארצות הברית. האפליה עדיין קיימת במקומות רבים. כיום נחשב המונח "צבעוני" (colored) לכינוי מבזה שאינו תקין-פוליטית. החלופה כיום להגדרת מי שאינם אנשים לבנים הוא הביטוי "People of color" ("אנשים של צבע"), הרואה בהם קודם כל אנשים.
זכיינות
זכיינות היא שיטה ניהולית, שיווקית ועסקית, שבה חברה מזכה (Franchisor) מעניקה לזכיין (Franchisee) זכות, בדרך כלל לתקופה מוגבלת, לשימוש בסימני מסחר ובשיטות עסקיות מוכחות וזאת בתמורה לתשלומים אותם הזכיין מעביר למזכה מעת לעת, בדרך כלל תמורת אחוז ממחזור המכירות או מהרווח של הזכיין, תשלום חודשי קבוע, התחייבות לרכישת סחורה מהמזכה. חברות מזכות עשויות להציב לזכיין דרישות שונות לצורך קבלת הזיכיון, בהן: לימוד השיטות העסקיות, השקעות בפרסום, לימוד מיומנויות וקניית שירותים נלווים לעסק מהחברה המזכה. החברה המזכה גם עשויה לקיים ביקורות תקופתיות, או ביקורות פתע אצל זכייניה, כדי לוודא שאכן הם עומדים בתנאי הזיכיון. אי-עמידה בתנאי הזיכיון עלולה לגרום לאי-חידוש הזיכיון, או לביטולו בטרם עת.
עסק הפועל תחת הסכם זכיינות נקרא לעיתים חנות רשת. בארצות הברית חלק ניכר מן המחזור העסקי הכולל נעשה בעסקי זכיינות.
תיאור כללי
המונח "זכיינות", כתיאור למערכת עסקית, עשוי לסטות מקווי המתאר המתוארים מעלה. כך לדוגמה, מפעיל מכונות מכירה של דברי מזון עשוי להיות זכיין למכונות מסוימות, כולל סימן מסחר שלהן וחייב בתשלום אחוזים מן המחזור, אולם לימוד שיטה עסקית לא יהיה חלק מן הזיכיון שניתן לו. שיטה זו נקראת בשם "זכיינות מוצר" או "זכיינות סימן מסחר".
הסכם זכיינות יגדיר בדרך כלל את הטריטוריה שבה לזכיין קיימת בלעדיות (כך שזיכיון נוסף לא ימכר בשטח זה) וכן תוגדר המידה שבה הזכיין יקבל תמיכה מן החברה המזכה (בלימוד שיטות עסקיות, בפרסום, בשיווק וכדומה). עיקר ההסכם יעסוק בהתחייבויותיו של הזכיין כלפי הרשת ובסנקציות שיוטלו עליו במקרה ויפר את כל אחד מסעיפי ההסכם.
זכיינות בתחום האופנה
בתחום זה נהוגה שיטה המכונה "זכיינות תפעולית". בשיטה זו הזכיין מקים את הסניף על חשבונו אך הוא לא נדרש לרכוש את הסחורה/מלאי. הרשת אחראית על ניהול המלאי ותפקידה למלא (לעיתים כנגד ביטחונות) את חנותו של הזכיין בסחורה הנדרשת לניהול תקין של החנות. התפקיד של הזכיין בסוג זה של זיכיון הוא לנהל את החנות ולמכור את הסחורה (תפעול החנות). כל הפדיון של החנות מועבר לרשת, כלומר הקופה שייכת לרשת, אשר מפרישה לזכיין, בסוף כל חודש, עמלה מוסכמת מראש (בישראל מדובר על עמלה בגובה 43% בממוצע) ומתוך עמלה זו, על הזכיין לשלם את כל ההוצאות של החנות כגון שכר דירה, ארנונה, חשמל, שכר עבודה וכו'.
היסטוריה
תחילתה של הזכיינות היא כנראה בשנות החמישים של המאה ה-19. אייזק זינגר, אשר שיפר את מכונת התפירה, רצה להגדיל את הפצת מכונות התפירה שלו. מאמציו, אף שנכשלו בסופו של דבר, היו בין עסקי הזכיינות הראשונים בארצות הברית. זמן קצר אחר כך החל ג'ון ס. פמבלטון למכור זיכיונות למשקה קוקה-קולה, בהצלחה רבה יותר. דוגמאות נוספות מן ההיסטוריה האמריקאית של עסקי הזכיינות כוללים את מערכת הטלגרף, אשר הופעלה על ידי חברות רכבת שונות אבל נשלטה על ידי חברת וסטרן יוניון וכן הסכמי זכיינות בין מפעלי מכוניות שונים לבין הסוכנים המקומיים למכירת המכוניות.
הזכיינות המודרנית הגיעה לבשלות עם עליית רשתות הזכיינים בתחום המזון. אלה החלו בארצות הברית כבר בשנת 1919 במסעדות מזון מהיר של רשת A&W Root Beer. בשנת 1935 נוסדה בארצות הברית רשת הזכיינות של הווארד ג'ונסון, בתחום המלונאות. בשנות החמישים חזתה ארצות הברית פריחה בעסקי הזכיינות עם התפשטות רשת האוטוסטרדות במדינה. רשתות מזון מהיר ובתי מלון צצו בכל מקום. בתחילת המאה העשרים ואחד subway היא ללא ספק החברה המזכה המצליחה ביותר בעולם, עם יותר מסעדות מאשר כל רשת אחרת.
יתרונות
במסחר קמעונאי, זכיינות נושאת עימה את היתרון של פתיחת עסק חדש במהירות יחסית ועל פי שיטות שהוכיחו את עצמן בעולם העסקים. הזכיין קונה למעשה נוסחה להצלחה עסקית, בניגוד למצב שבו עליו להתחיל לבנות מן היסוד עסק חדש ובלתי מוכר ללקוחות, לעיתים נוכח תחרות קשה מצד עסקים אחרים באותו תחום. חברה מזכה טובה תציע לזכיין עסק שכל שנותר הוא רק לפתוח את הדלת ולהתחיל להפעילו: החל מבחירת המיקום המתאים לפתיחת העסק, דרך הדרכה ואימון הצוות, ליווי מקצועי של העסק בצעדיו הראשונים ובהמשך דרכו, עמידה בדרישות חוקיות ומתן מענה לבעיות המתעוררות בהפעלתו השוטפת של העסק. בזכות כוח הקנייה הגדול יותר של רשת החנויות יכולה החברה הזכיינית לספק לזכייניה מוצרים במחירים תחרותיים יותר.
כל עוד החברה המזכה מצליחה להוציא לפועל בדייקנות את הנוסחה שמצאה להצלחה העסקית, היא יכולה להפיץ ולהגדיל את מספר זכייניה בארצות וביבשות שונות ולקצור רווחים עצומים במהלך הדברים, בעוד שהזכיינים הם המבצעים את העבודה היום-יומית המפרכת של התמודדות עם לקוחות. החברה המזכה אף יכולה להקים רשת הפצה גדולה מבלי להתחייב להשקעה גדולה בתהליך זה.
חלק מן הלקוחות מעדיפים קניית מוצרים ושירותים ברשתות זכיינים כיוון שכך ניתן לוודא קבלת מוצר בעל איכות אחידה וידועה מראש.
חסרונות
החסרון העיקרי לזכיין ברכישת זיכיון הוא באיבוד השליטה ועצמאותו. בעוד שהזכיין מקבל גישה למערכת בנויה ומאומנת בתחום העסקי המסוים וכן סימן מסחר ידוע, עזרה עסקית, הדרכה ושיווק, הזכיין נדרש לנהוג על פי דרישות המערכת ולקבל אישור לכל שינוי שהוא מבקש להכניס בעסק מן החברה המזכה. מסיבה זו קיים הבדל מהותי בין זכיינים לבין יזמים.
רכישת זיכיון עשויה אף לעלות ממון רב וזאת כיוון שחברות מזכות רבות מציבות דרישות מחמירות לזכיינים, למשל, בשטח החנות, מדי הצוות ועוד. לעיתים על הזכיין לרכוש שירותים ומוצרים מן החברה המזכה, אשר ניתן לרוכשם במחיר זול יותר בשוק החופשי. נוסף לאלה, דמי הזיכיון והאחוזים מתוך המחזור שיש לשלם לחברה המזכה, נוגסים ברווחיו של הזכיין. הזכיין אף עשוי להיות מחויב מכוח החוזה להוציא כספים לשדרוג בית העסק, או לביצוע שינויים בבית העסק, כל אימת שחברה המזכה תרצה בכך. בתגובה לעלייה הגדולה בפופולריות של הזכיינות, מספר גובר והולך של קהילות נוקטות בצעדים להגביל את התפשטות רשתות הזכיינים התופסות את מקומם של עסקים מקומיים קטנים, זאת בזכות העוצמה העסקית של החברה המזכה.
בעיה נוספת היא שיחסי החברה המזכה – זכיין עשויים להיקלע לקונפליקט במידה וצד מן הצדדים איננו מסוגל לנהל את עסקו כראוי (או שאינו נוהג בתום לב). לדוגמה, זכיין חסר יכולת עסקית יכול בקלות לפגוע בשמה הטוב של הרשת ושל סימן המסחר שלה, בכך שיספק מוצרים נחותים או שירותים לקויים, מצד שני חברה מזכה גרועה עשויה להביא לחיסולם העסקי של זכייניה אם איננה מסוגלת לקדם את המוצר או את סימן המסחר, או שהיא מפעילה לחץ רב מדי על הזכיינים להגדלת רווחיהם.
מחלוקת בין החברה המזכה לבין זכייניה יכולה להחריף עד כדי "מרד זכיינים", כפי שקרה ב-1998 ברשת "בורגראנץ'", אשר ביקשה להתאחד עם רשת אחרת – "ברגר קינג" – מהלך אשר הזכיינים התנגדו לו והתאגדו כדי לסכלו.
אתיקה בזכיינות
בשנת 2005, בדומה למדינות רבות אחרות בעולם המערבי, התקבל בישראל "קוד אתי לזכיינות". הקוד מנחיל סטנדרט התנהלות ראוי בין הרשת המזכה וזכייניה. הקוד האתי הישראלי מתבסס על עקרונותיו של קודי האתיקה לזכיינות האירופאים והאמריקאי. למרות שמדובר בקוד וולונטרי רשתות אשר חתמו עליו לקחו על עצמן לנהוג בהתאם לנורמות הקבועות בו.
זכיינות חברתית
בשנים האחרונות צץ הרעיון של יישום מוסד הזכיינות אף בתחום חברות העוסקות בקידום חברתי של אוכלוסיות חלשות, ובכך לפשט ולזרז את פתיחתם של עסקים חדשים. מספר רעיונות עסקיים כאלה כבר יושמו, כך בתחום ייצור סבון, שיווק מזון אורגני, אחזקת אקווריומים וניהול בתי מלון, בחברות המעסיקות נכים ואוכלוסיות חלשות.
דוגמה לזכיינות חברתית היא רשת המרכולים הגרמנית CAP Märkte שלה כבר 40 מרכולים שכונתיים בגרמניה.
מיקה סוגימוטו
מיקה סוגימוטו (ביפנית: 杉本美香; נולדה ב-27 באוגוסט 1984) היא ג'ודוקא יפנית אשר מתחרה בקטגוריית המשקל הכבד (מעל 78 ק"ג).
קריירה
סוגימוטו התחרתה פעם אחת במשחקים האולימפיים בלונדון 2012 וזכתה במדליית הכסף בקטגוריית המשקל מעל 78 ק"ג לאחר שניצחה בחצי הגמר את קרינה בראיינט הבריטית והפסידה בגמר לאידיאליס אורטיז הקובנית.
סוגימוטו מחזיקה בחמש מדליות מאליפויות העולם, שתי מדליות זהב (2010) ושלוש מדליות ארד (2008 ו-2011). במשחקי אסיה היא זכתה במדליית זהב (2010) ובאליפויות אסיה היא זכתה בארבע מדליות, שלוש מדליות זהב (2005 ו-2008) ומדליית כסף (2004).
במהלך הקריירה סוגימוטו זכתה במדליות רבות בתחרויות מהסבב העולמי וביניהן מדליות מטורנירי טוקיו וריו דה ז'ניירו.
בניין אקוויטבל
בניין אקוויטבל (באנגלית: Equitable Building) הוא גורד שחקים הממוקם ברחוב ברודוויי 120, ברובע הפיננסי של מנהטן בעיר ניו יורק. הבניין מתנשא לגובה של 164 מטרים והוא בעל 40 קומות. הצל שהטיל הבניין על סביבתו היה מהגורמים להנהגת הגבלות על בנייה. הבניין הוכרז אתר היסטורי לאומי בשנת 1978 ועירוני משנת 1996. הבניין שוחזר בין השנים 1983–1990 על ידי Ehrenkrantz, Eckstut & Whitelaw.
היסטוריה
על המגרש עליו הוקם בניין אקוויטבל עמד בניין אקוויטבל לייף הישן, שנשרף כליל בינואר 1912. במקומו הוחלט לבנות בניין מטה משרדים חדש. הקמת הבניין בוצעה בידי חברת תומפסון סטרס של לואיס הורביץ. הבניין היה אמור להיות גבוה ב-4 קומות מזה הנוכחי אך הונמך ל-40 קומות בעצת מהנדס הבניין, צ'ארלס נוקס (Charles Knox), בטענה שגובה זה אופטימלי עבור המעליות שתוכננו בו. הבניין תוכנן על ידי האדריכל ארנסט רוברט גרהאם (Ernest Robert Graham) יחד עם האדריכל-יועץ פיירס אנדרסון (Peirce Anderson). בנייתו החלה בשנת 1913 ועם סיום בנייתו בשנת 1915 היה לבניין המשרדים הגדול בעולם בשטחו.
הבניין עורר מחלוקת עקב הצל שהטיל על הרחובות והמבנים סביבו. מחלוקת זו תרמה לפיתוח ואימוץ ההגבלות על הבנייה המודרנית האנכית בתוכנית הבניין של העיר ניו יורק. למרות היותו נמוך מהבניינים הנמצאים סביבו כיום, הוא עדיין שומר על זהותו הייחודית. מתנגדיו של הבניין טענו שנפחו חסר תקדים מטיל צל בשטח של 28,000 מ"ר על הרחובות שמסביבו. צלו הוטל באופן קבוע עד הקומה ה-27 של בניין סינגר, עד הקומה ה-24 של בניין סיטי אינווסטינג ושלושה בניינים נוספים סביבו, שהיו בעלי פחות מ-21 קומות, נחסמו לחלוטין מאור השמש. רבים מתושבי העיר ניו יורק טענו כי המשך בניית מבנים מסוג זה יהפכו את מנהטן למבוך של רחובות חשוכים ולא מזמינים. בתגובה לכך, יזמה העירייה את מהפכת תוכנית בניין עיר של שנת 1916, שהגבילה את גובהם של גורדי השחקים ודרשה את הקטנת שטח הקומות מגובה מסוים. תוכנית זו אפשרה חדירה של אור השמש עד מפלס רחובות העיר. כתוצאה מההגבלות החדשות, הבניין נשאר כבניין המשרדים הגדול ביותר בעולם בשטחו, עד לבנייתו של מארט הסחורה של שיקגו בשנת 1930. המאמץ להטיל הגבלות על שימוש בקרקע בעיר ניו יורק הוביל לחקיקת ה-The Standard State Zoning Enabling Act, חוק מפתח בהיסטוריית התכנון העירוני. חוק זה הוחל על כל מדינת ניו יורק ואף הוחל בכל מדינות ארצות הברית ללא כל שינוי מהמקור.
אכלוס הבניין החל ב-1 במאי 1915. חברת ביטוח Equitable שעל שמה נקרא המבנה שכרה כ-10% משטח המשרדים בבניין. חברות נוספות היו ג'נרל אלקטריק, הבנק בפדרלי של ניו יורק, דופונט, Goodyear Tire and Rubber Company, ברקליס ועוד.
במרץ 1942 פגע פגז בקוטר 7 אינץ' בקומה ה-37 בבניין וגרם לנזק ברכוש אך לא בנפש. הפגז היה אחד משמונה פגזים שנורו בשוגג מסוללת נ"מ שהוצבה בסמוך לאיסט ריבר. שבעת הפגזים האחרים נפלו בנהר מבלי לגרום לנזק כלשהו.
בשנת 1980 רכש לארי סילברסטיין, איש עסקים ונדל"ן יהודי אמריקאי, את הבניין ושיפץ אותו בעלות כוללת של 30 מיליון דולר אמריקאי.
בשנת 2017 נעשה שיפוץ נוסף של הבניין שהסתיים ביולי 2017. בין השוכרים של שטחי המשרדים בבניין בשנת 2020 נמנים מחלקת תכנון העיר, הוצאת לאור סנט מרטן, חברת אדריכלים Beyer Blinder Belle ועוד.
אדריכלות
הבניין, שגובהו 164 מטרים, עוצב בסגנון נאו-קלאסיציזם ושטחו הכולל הוא 176,000 מ"ר. הבניין עולה כמו מגדל אחד ומתפצל לשני מגדלים נפרדים זהים העומדים זה לצד זה ומחוברים על ידי אגף אחד לכל גובה הבניין. עקב כך, במבט על הוא נראה בצורת האות "H". הבניין כולל 63 מעליות ו-2300 משרדים.
Feel Special
Feel Special הוא המיני-אלבום השמיני של להקת הבנות הדרום קוריאניות Twice. המיני-אלבום יצא לאור על ידי חברת התקליטים JYP אנטרטיינמנט, ב-23 בספטמבר 2019. המיני-אלבום מכיל שבעה שירים, כולל את שיר הנושא "Feel Special".
מיני-אלבום זה, יצא בסמוך לצאת מיני-אלבום נוסף של הלהקה, שיצא באפריל באותה השנה, Fancy You.
רשימת רצועות
לפי האתר הרשמי של הקבוצה.
הנק חרול
הנק חרול (הולנדית: Henk Grol; נולד ב-14 באפריל 1985 בוונדאם) הוא ג'ודוקא הולנדי, זוכה שתי מדליות ארד אולימפיות מבייג'ינג 2008 ולונדון 2012.
קריירה
חרול החל את דרכו בקטגוריית המשקל של עד 90 ק"ג, והשתתף באליפות אירופה שנערכה ב-2007. בהמשך אותה שנה עבר לקטגוריית המשקל של עד 100 ק"ג, וזכה באליפות גרמניה הפתוחה. כדי להבטיח את השתתפותו באולימפיאדת בייג'ינג, היה עליו לעבור בדירוג העולמי את אלקו ון דר חיסט הוותיק, אלוף אירופה מ-2002. לשם כך היה עליו לזכות לפחות במקום השלישי באליפות אירופה שנערכה בליסבון. חרול הגיע להישג גבוה עוד יותר וניצח באליפות.
באולימפיאדה עצמה זכה במדליית הארד. הוא גבר בסיבוב הראשון על אלוף העולם הברזילאי לוסיאנו קוראה ובסיבוב השני על אריק זאבי. בהמשך, נוצח בחצי הגמר על ידי הקזחי אסחט ז'יטקייב, אך הצליח לזכות במדליית הארד דרך בית הניחומים.
באליפות אירופה שנערכה בטביליסי ב-2009 איבד חרול את תוארו, לאחר שהפסיד בקרב הגמר לרוסי טאגיר חייבולייב. באותה שנה זכה גם במדליית הכסף באליפות העולם שנערכה ברוטרדם, לאחר שהפסיד בקרב הגמר לקזחי מקסים רקוב. באליפות אירופה שנערכה ב-2010 בווינה זכה שוב במדליית הכסף, לאחר שהפסיד לאלקו ון דר חיסט, שמאז 2009 מתחרה כבלגי. שנה לאחר מכן, באליפות העולם בג'ודו שהתקימה בטוקיו, הפסיד חרול בקרב הגמר למדורג ראשון בעולם דאז טקמאסה אנאי היפני לאחר קרב צמוד.
באולימפיאדת לונדון 2012 הפסיד בשלב רבע הגמר לגרמני דמיטרי פטרס, אך בדומה לבייג'ינג, הצליח לזכות במדליית ארד דרך בית הניחומים. בשנת 2013 זכה בפעם השלישית במדליית כסף באליפות אירופה, לאחר שבקרב הגמר הפסיד לצ'כי לוקאש קרפאלק. באליפות העולם שנערכה באותה שנה בריו דה ז'ניירו זכה גם כן במדליית כסף, לאחר שהפסיד בקרב הגמר לאזרי אלחן ממאדוב.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016, הוא התחרה בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג והודח בסיבוב השלישי לאחר ניצחון אחד והפסד אחד.
בשנת 2018 עבר חרול להתחרות בקטגוריית המשקל של מעל 100 ק"ג, הכבדה ביותר. באליפות אירופה 2018 אשר נערכה בתל אביב, זכה חרול במדליית הארד כאשר ניצח באיפון את גוראם טושישוילי הגיאורגי. באולימפיאדת טוקיו 2020, חרול התחרה בקטגוריית המשקל של מעל 100 ק"ג והפסיד בקרב הראשון לבקמורוד אולטיבוייב האוזבקי תוך 23 שניות.
שחרור (אנדרטה)
שחרור (באנגלית: Liberation) היא אנדרטה לזכר קורבנות השואה, הניצבת במדינת ניו ג'רזי שבארצות הברית. האנדרטה נוצרה על ידי הפסל נתן רפופורט.
מבנה
האנדרטה היא פסל ארד של חייל אמריקני, הנושא בזרועותיו ניצול של מחנה ריכוז נאצי. עיצובה מיועד להזכיר את חלקו של הצבא האמריקני בשחרור מחנות הריכוז הגרמניים ואת היות ארצות הברית מקום מפלט עבור רבים מניצולי השואה.
גובה הפסל הוא כ-4.5 מטרים ומשקלו כשתי טונות. הוא ניצב בחלקו הדרומי של פארק החירות של מדינת ניו ג'רזי, לחוף מפרץ ניו יורק. אתר האנדרטה נמצא כקילומטר מצפון-מערב לפסל החירות וכקילומטר וחצי מדרום-מערב לאליס איילנד (אתר מוזיאון ההגירה האמריקני), באופן שמיקומי השלושה יוצרים צורת משולש. הקרבה בין שלושת האתרים נועדה לייצג משמעות סמלית.
הקמת האנדרטה הוזמנה על ידי מדינת ניו ג'רזי, בתמיכתה של קבוצת ארגוני ותיקי מלחמה. האנדרטה נחנכה ב-30 במאי 1985.
משרד ההגנה של ארצות הברית בחר בצילום האנדרטה להיות עיטור השער של חוברת הדרכה מטעמו לציון ימי הזיכרון לקורבנות השואה, הנערכים בארצות הברית מדי אביב.
רבי חנינא בן חכינאי
רבי חנניא (חנינא) בן חכינאי היה תנא בדור השלישי והרביעי. הוא היה מתלמידי רבי עקיבא הראשונים, והיה חברם של רבי אלעזר בן מתיא, שמעון בן זומא ושמעון התימני. לפי אחת הגרסאות היה מעשרה הרוגי מלכות.
לפי האגדה, ישב 12 (או 13) שנה ולמד תורה בבית רבי עקיבא רבו. כשהגיעה זמן בתו להינשא שלחה לו אשתו מכתב, והודיעה לו על כך. כשנשאר ללמוד ולא חזר לביתו ידע רבי עקיבא על כך, ודרש: כל מי שיש לו בת – ילך וישיאנה!
חזר רבי חנניא אל עירו, אך כיוון שהשתנו פני העיר לא מצא את ביתו. מה עשה? הלך והתיישב ליד הבאר, עד שהגיעה קבוצת נשים ושמע אחת קוראת: בת חכינאי, מלאי את כדך! ידע שזאת בתו, עקב אחריה ונכנס לביתו. אשתו, שלא הייתה מוכנה לכך – ראתה אותו ונבהלה, עד שיצאה נשמתה. התפלל עליה רבי חנניא ואמר: ״רבונו של עולם, ענייה זו זה שכרה?״ ביקש רחמים עליה וחייתה.
בנוסף, האגדה מספרת על ר' חנינא בן חכינאי, שכל ימיו היה יושב בתענית מגיל שתים עשרה שנה עד תשעים וחמש.
מותו
.
רבי מנחם החברוני מציין כי רבי חנינא בן חכינאי נקבר יחד עם דוסא בן הרכינס ורבי אליעזר בן הורקנוס במערת שם ועבר בצפת. אך רבי חיים ויטאל חלק על מסורת זו וטען כי רבי דוסא הוא הצדיק היחיד הקבור במקום.
נבחרת דנמרק בכדורגל
נבחרת דנמרק בכדורגל (בדנית: Danmarks fodboldlandshold) היא נבחרת הכדורגל הלאומית של דנמרק. החל מאמצע שנות ה-80 משתתפת הנבחרת באופן קבוע בתחרויות כדורגל רשמיות.
הישג השיא של נבחרת דנמרק היה זכייתה בטורניר יורו 1992. תחילה לא הצליחה נבחרת דנמרק להעפיל לטורניר, לאחר שסיימה במקום השני אחרי יוגוסלביה בשלב המוקדמות. בעקבות מלחמת יוגוסלביה הוחלט להטיל סנקציות בינלאומיות על המדינה, שכללו את ביטול השתתפותה בטורניר יורו 1992. נבחרת דנמרק זכתה מן ההפקר וקיבלה את הכרטיס לטורניר, ובסופו של דבר גם זכתה בתואר לאחר שניצחה במשחק הגמר את גרמניה בתוצאה 2:0.
דנמרק עשתה את הופעת הבכורה שלה בטורניר גביע העולם בכדורגל ב-1986, כשהפתיעה את העולם, לאחר שניצחה בכל שלושת משחקי שלב הבתים שלה, שכוללים ניצחון מוחץ על נבחרת אורוגוואי בתוצאה 6:1, וניצחון 2:0 על סגנית אלופת העולם לשעבר גרמניה המערבית. בשלב שמינית הגמר הובסה דנמרק על ידי ספרד בתוצאה 5:1 וסיימה את דרכה בטורניר.
אוהדי הנבחרת, הידועים כאיכותיים ותרבותיים, מכונים רוליגאנס. האוהדים קיבלו מספר פרסים מפיפ"א ומאופ"א, על שילוב בין מסירות קיצונית לנבחרתם לבין אופי שקט ורגוע.
כמו כן, שיחקו בשורות נבחרת דנמרק זוכה פרס נובל לפיזיקה, נילס בוהר ואחיו, המתמטיקאי הארלד בוהר שאף זכה עם הנבחרת הדנית במדליית הכסף בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת לונדון (1908).
השנים החובבניות
דנמרק זכתה שלוש פעמים במדליית הכסף במשחקים האולימפיים שנערכו בשנים 1908, 1912 ו-1960, וכן זכתה במדליית הארד באולימפיאדה בשנת 1948. כמו כן השתתפה באליפות המדינות הנורדיות בכדורגל וזכתה בה ב-1928. הישג השיא של הנבחרת היה המקום הרביעי ביורו 1964, שאליו הגיעה בעיקר בזכות הגרלה נוחה במיוחד בשלבים הראשונים שהועידה לה יריבות חלשות כדוגמת, ו. בחצי הגמר הובסה דנמרק על ידי בתוצאה 0–3, ובמשחק על המקום השלישי הפסידה 1–3 ל אחרי הארכה. עד שנות ה-80 של המאה ה-20 לא הגיעה הנבחרת להישגים חשובים נוספים. עם זאת זכתה בפעם השנייה באליפות המדינות הנורדיות בכדורגל ב-1978 וב-1985.
שנות ה-80
הפריצה של נבחרת דנמרק החלה בשנות ה-80. דנמרק העפילה במפתיע ליורו 1984 כשהיא מקדימה בבית המוקדם את נבחרות, , ו. במהלך המוקדמות הרשימה דנמרק כאשר ניצחה 0–1 את אנגליה באצטדיון ומבלי משער של אלן סימונסן. דנמרק פתחה את טורניר הגמר בהפסד 0–1 ל, אך בהמשך הרשימה כאשר הביסה את 0-5 וניצחה את  2-3, כאשר היא חוזרת מפיגור בן שני שערים. דנמרק העפילה לחצי הגמר מהמקום השני בבית, אחרי צרפת. בחצי הגמר הובילה דנמרק על 0-1 משערו של סורן לרבי בדקה השביעית, אולם הספרדים השוו ולאחר שגם ההארכה הסתיימה בתיקו 1-1 התייצבו שתי הנבחרות לבעיטות הכרעה. פרבן אלקיאר לארסן החמיץ את הבעיטה החמישית לדנים, והם הפסידו 4–5. אף על פי שלא העפילה לגמר, נחשב הטורניר כהצלחה גדולה לנבחרת דנמרק. המבקיע הבולט של הנבחרת בטורניר היה פרנק ארנסן עם שלושה שערים. פרבן אלקיאר לארסן הבקיע שני שערים. כוכבי הנבחרת היו אלן סימונסן, פרבן אלקיאר לארסן ומורטן אולסן.
דנמרק העפילה לראשונה לגביע העולם בכדורגל בשנת 1986, לאחר שסיימה ראשונה בבית המוקדם לפני, , ו. במונדיאל 1986 היא שובצה בשלב הבתים עם נבחרות, ו. דנמרק פתחה את הטורניר בניצחון 0–1 על סקוטלנד משער של פרבן אלקיאר לארסן, ובמשחקה השני הביסה 1–6 את אורוגוואי משלושער של אלקייאר-לארסן ומשערים של סורן לרבי, מיכאל לאודרופ ויספר אולסן. היכולת המרשימה והמפתיעה של הדנים הגיעה לשיאה בניצחון על נבחרתה החזקה של גרמניה המערבית בתוצאה 0–2 משעריהם של אולסן ואריקסן. דנמרק סיימה את שלב הבתים במקום הראשון עם מאזן מושלם, הטוב ביותר מבין כל הנבחרות בשלב הבתים. בשלב שמינית הגמר הובילה דנמרק על ספרד 0–1, אך הובסה בסופו של דבר 1–5 והודחה מהמשך הטורניר. אלקיאר לארסן היה המבקיע הבולט של הנבחרת עם ארבעה שערים.
דנמרק העפילה ליורו 1988, אך לא הצליחה לשחזר את הצלחותיה מהטורניר הקודם, כאשר הפסידה בכל משחקיה לספרד, לגרמניה המערבית ול. דנמרק לא הצליחה להעפיל למונדיאל 1990. דנמרק הייתה זקוקה במשחקה האחרון לתיקו נגד נבחרת רומניה כדי לעלות למונדיאל באיטליה אך היא הפסידה 1–3.
יורו 1992
דנמרק פתחה את משחקיה בטורניר בתיקו 0-0 עם, ובהמשך הפסידה 0–1 ל. במשחק המכריע בשלב הבתים ניצחה דנמרק את 1-2, ובזכות ניצחונה של שוודיה על אנגליה במשחק המקביל הצליחה להעפיל לחצי הגמר.
בחצי הגמר הובילה דנמרק פעמיים מול מצמד שערים של הנריק לארסן, אולם המשחק הסתיים בתיקו 2-2. דנמרק ניצחה בבעיטות הכרעה 4–5, והעפילה לגמר הטורניר מול אלופת העולם והמועמדת העיקרית לזכייה,. במשחק הגמר הדהימה דנמרק את גרמניה הפייבוריטית כאשר ניצחה 0–2 משעריהם של ג'ון ינסן וקים ווילפורט, ובכך זכתה לראשונה בתולדותיה באליפות אירופה. הנריק לארסן היה מלך שערי הטורניר עם שלושה שערים, בצוותא עם שלושה שחקנים נוספים.
שנות ה-90 עד היום
אף על פי שזכתה באליפות אירופה, לא הצליחה דנמרק להעפיל למונדיאל 1994 וזאת משום שהיה חסר לה שער אחד בלבד. היא סיימה עם אותו מספר נקודות כמו של נבחרת אירלנד (18 נקודות לכ"א) וכן הפרש שערים זהה (פלוס 13) העובדה שאירלנד כבשה יותר שערים (19 לאירלנד לעומת 15 שערי זכות לדנמרק) השאירה את הדנים בבית. בשנת 1995 השתתפה דנמרק, בפעם היחידה בתולדותיה, בגביע הקונפדרציות כאלופת אירופה ואף זכתה בו לאחר ניצחון על, ניצחון בבעיטות הכרעה על וניצחון 0–2 במשחק הגמר על . מיכאל לאודרופ ופיטר רסמוסן הבקיעו את השערים לזכותה של דנמרק במשחק הגמר.
דנמרק העפילה ליורו 1996 ושובצה בשלב הבתים עם, ו. דנמרק פתחה את משחקיה בטורניר בתיקו 1-1 עם פורטוגל, הובסה 0–3 על ידי קרואטיה וסיימה את משחקיה בניצחון 0–3 על טורקיה, שלא מנע ממנה להיפרד מהטורניר בתום שלב הבתים בעקבות ניצחונה של פורטוגל על קרואטיה במחזור המשחקים האחרון בשלב זה.
דנמרק העפילה למונדיאל 1998 לאחר שלא הצליחה להעפיל לשני הטורנירים הקודמים. היא ניצחה את 0-1, סיימה בתיקו 1-1 עם  וסיימה את משחקיה בשלב הבתים בהפסד 1–2 ל המארחת. התוצאות הבינוניות שהשיגה הנבחרת הספיקו לה כדי לסיים במקום השני בבית ולהעפיל לשמינית הגמר. בשלב זה הרשימה דנמרק כשהביסה 1–4 את, והעפילה לראשונה בתולדותיה לרבע גמר המונדיאל.
בשלב רבע הגמר שוב הפגינה דנמרק יכולת גבוהה, אך הפסידה ל העדיפה 2–3. מיכאל לאודרופ ובריאן לאודרופ, בטורניר הפרישה שלהם מהנבחרת, היו המצטיינים בנבחרת ומהמצטיינים בטורניר כולו.
דנמרק העפילה ליורו 2000, כאשר בדרכה לטורניר הביסה את נבחרת 0-5 ו-0–3 בשלב הפלייאוף. בטורניר עצמו כשלה הנבחרת. דנמרק, ששובצה לבית קשה, הפסידה בכל משחקיה לצרפת, להולנד ול ולא הבקיעה שער.
דנמרק העפילה למונדיאל 2002 בפעם השנייה ברציפות, והפגינה יכולת טובה בשלב הבתים, שבו ניצחה 1–2 את, סיימה בתיקו 1-1 עם וניצחה את אלופת העולם היוצאת צרפת 0–2. דנמרק סיימה ראשונה בבית המוקדם, אך הודחה בשמינית הגמר לאחר תבוסה 0–3 ל. יון דאל תומאסון היה כוכב הנבחרת, והבקיע ארבעה מחמשת השערים שלה בטורניר.
דנמרק העפילה לאליפות אירופה בפעם השישית ברציפות כאשר עלתה ליורו 2004. בשלב הבתים סיימה דנמרק בתיקו 0-0 עם איטליה וניצחה 0–2 את. המשחק האחרון בשלב הבתים היה שנוי במחלוקת: דנמרק התמודדה מול שוודיה, כאשר תוצאת תיקו 2-2 ביניהן הייתה מעלה את שתי הנבחרות לשלב הבא בלי קשר לתוצאת המשחק שהתקיים באותה שעה בין איטליה לבין בולגריה. המשחק אכן הסתיים בתיקו 2-2, והדבר גרם לזעם בקרב האיטלקים, שטענו שתוצאת המשחק סודרה מראש בין הקבוצות. בעקבות התיקו, העפילה דנמרק לרבע הגמר מהמקום השני בבית, והובסה בשלב זה 0–3 על ידי צ'כיה. גם בטורניר זה היה יון דאל תומאסון כוכב הנבחרת, והבקיע שלושה שערים.
דנמרק לא העפילה למונדיאל 2006 לאחר שסיימה במקום השלישי בבית המוקדם אחרי נבחרת אוקראינה ונבחרת טורקיה וכשלה גם בניסיון ההעפלה שלה ליורו 2008 לאחר סיימה בבית המוקדם במקום הרביעי בלבד אחרי נבחרת ספרד, נבחרת שוודיה ונבחרת צפון אירלנד ובכך נקטע רצף של שש הופעות רצופות באליפות אירופה.
דנמרק העפילה למונדיאל 2010, אך לראשונה בתולדותיה לא הצליחה לעבור את שלב הבתים לאחר שהפסידה להולנד 0–2, ניצחה את 1-2 והפסידה ל 3-1 במשחק המכריע על העלייה לשלב שמינית הגמר.
את טורניר יורו 2012 פתחה דנמרק עם ניצחון על, אך בהמשך הפסידה לנבחרות ו, והודחה מהטורניר.
דנמרק לא העפילה למונדיאל 2014 לאחר שסיימה במקום השני ולא העפילה לפלייאוף על ההעפלה למונדיאל משום שהייתה הסגנית הגרועה ביותר מבין 9 הסגניות של הבתים האירופאים, בנוסף היא לא העפילה ליורו 2016, שכלל לראשונה 24 נבחרות לאחר הפסד בפליאוף לנבחרת שוודיה.
דנמרק העפילה למונדיאל 2018 לאחר שסיימה במקום השני בבית המוקדם אחרי נבחרת פולין והעפילה לפלייאוף נגד נבחרת אירלנד. במשחק הראשון בקופנהגן סיימו שתי הנבחרות בתיקו 0-0 ואילו בגומלין בדבלין הביסה דנמרק את אירלנד 1–5. בכך העפילה דנמרק לטורניר גמר גדול לראשונה מאז יורו 2012. בשלב הבתים של טורניר הגמר גברה דנמרק על פרו 0–1 ובהמשך סיימה בתיקו 1-1 עם אוסטרליה ובתיקו 0-0 עם מנצחת הבית צרפת, תוצאה שהבטיחה לה את המקום השני בבית. בשלב שמינית הגמר סיימה דנמרק בתיקו 1-1 עם קרואטיה והפסידה 2–3 בבעיטות הכרעה מ-11 מטרים.
דנמרק העפילה ליורו 2020 לאחר שסיימה במקום השני בבית המוקדם אחרי שווייץ. היא אירחה את שלושת משחקיה בשלב הבתים בביתה. במהלך משחק הפתיחה שלה נגד פינלנד, הקשר הדני כריסטיאן אריקסן התמוטט על המגרש בדקה ה-43 כתוצאה מדום לב. הוא פונה לבית החולים המלכותי בקופנהגן שם מצבו התייצב. המשחק נעצר ואופ"א הציעה לשחקנים שתי אפשרויות להמשיך את המשחק - באותו ערב או למחרת בצהריים. רק לאחר שקיבלו ידיעה על כך שאריקסן התאושש, הנבחרת הדנית הסכימה להמשיך במשחק באותו ערב ודנמרק הפסידה 1-0. דנמרק הפסידה גם במשחקה השני 2-1 לבלגיה, אבל במשחקה האחרון בשלב הבתים הביסה דנמרק את רוסיה 1-4 והעפילה לשמינית הגמר מהמקום השני בבית לאחר שסיימה עם אותו מספר נקודות כמו פינלנד ורוסיה, אך נהנתה ממאזן שערים עדיף במפגשים בין שלוש הנבחרות. בשמינית הגמר הביסה דנמרק את ויילס 0-4 וברבע הגמר גברה דנמרק על צ'כיה 1-2. בחצי הגמר הפסידה דנמרק לאנגליה המארחת 2-1 אחרי הארכה והודחה לאחר טורניר היורו המוצלח ביותר שלה מאז זכייתה ב-1992.
דנמרק העפילה למונדיאל 2022, בעקבות קמפיין מוקדמות מרשים בו סיימה ראשונה בבית המוקדם כשהיא מנצחת 9 מ-10 משחקיה, כולל שני ניצחונות על ישראל והייתה מהנבחרות הראשונות שמבטיחות את השתתפותן בטורניר הגמר. בטורניר הגמר עצמו אכזבה דנמרק כאשר סיימה בתיקו 0-0 עם תוניסיה, הפסידה 2-1 לצרפת והפסידה 1-0 לאוסטרליה. בכך דנמרק סיימה במקום האחרון בבית ללא ניצחון.
סגל הנבחרת
סגל השחקנים לקראת משחקי מונדיאל 2022
הנתונים נכונים לתאריך 25 בספטמבר 2022
שיאי שחקנים
נכון ל-17 ביוני 2023.
האסכולה הקירנאית
הקירינאים (Cyrenaics; ביוונית: Κυρηναϊκο) היו הוגים שהשתייכו לזרם פילוסופי יווני הדוניסטי שמרכזו היה בעיר קירנה (ביוונית: Κυρήνη ; מושבה יוונית עתיקה לחופי הים התיכון, בתחומי לוב של ימינו). הזרם נוסד בראשית המאה הרביעית לפנה"ס על ידי אריסטיפוס (ביוונית: Ἀρίστιππος) מקירנה, ודעך על סף המאה השלישית לפנה"ס. הקירינאים ראו בעונג (hedone) את תכלית החיים, מתוך מתן דגש ייחודי על עונג חושי בזמן הווה (לעומת עונג נפשי הבא כתוצאה מזיכרון העבר או תקווה לעתיד).
היסטוריה
הקירינאים היוו זרם אחד מתוך מספר זרמים פילוסופיים (בין היתר – הציניקנים והמגאריים) שנקראו כולם בשם הכולל "האסכולה הסוקרטית". שם כולל זה נובע מכך שכל הזרמים הללו הוקמו בידי תלמידיו של סוקרטס, שכל אחד מהם ראה עצמו כממשיך דרכו של סוקרטס. הזרמים הסוקרטיים כולם, בשונה מאפלטון, דחו את העיון במדעים ואת השימוש בדיאלקטיקה, וראו חשיבות רק בעיסוק באתיקה.
אחר מותו של אריסטיפוס הצעיר, הזרם הקירינאי התפצל לפלגים שונים שבראשם עמדו הגסיאס (Hegesias), אניקריס (Anniceris) ותאודורוס (Theodoros). כל אחד מהם הציג פרשנות שונה לדוקטרינת העונג הקירינאי. הזרם הקירינאי נדחה במאה השלישית לפנה"ס מפני האסכולה האפיקוראית שדגלה בהדוניזם מסוג רוחני יותר.
פילוסופיה
הקירנאים החזיקו בעמדה אפיסטמולוגית ספקנית לפיה לא ניתן לדעת בוודאות על קיומו של דבר מלבד התחושות. התחושות מתחלקות לשלושה: כאב, שאותו המשילו לגלים סוערים; עונג, שאותו דימו לגלים רוגעים; והעדר תחושה הדומה לים ללא גלים. לאור עמדתם האפיסטמולוגית, שללו הקירנאים עיסוק במדעים והתמקדו רק באתיקה, כשלעמדתם הטוב הוא תחושת העונג והרע אינו אלא תחושת הכאב. תפקיד התבונה לעמדתם הוא לשלוט בתשוקות ולהימנע מהן כשהן עתידות לגרום כאב גדול יותר.
בנוסף, שללו הקירנאים את האפשרות לדעת על תחושותיו של אדם אחר, וכן על תחושותינו אנו בעבר; כל שניתן לדעת הוא על תחושותינו בזמן הווה, ולפיכך המטרה האתית הראויה אינה אלא להגיע לידי עונג חושי עכשווי. מסקנה נוספת אותה גזרו מעמדתם הספקנית היא, שלא ניתן לדרג הנאות לפי האובייקטים השונים הגורמים אותן אלא לפי מידת העוצמה של תחושת ההנאה, שהרי לא ניתן לדעת בוודאות דבר לגבי עצם קיומם של האובייקטים.
קירנאים מאוחרים
על עקרונות אלה, שגובשו בעיקר על ידי אריסטיפוס הצעיר, הוסיפו הקירנאים המאוחרים במאה השלישית לפנה"ס תוספות ודגשים שונים: הגסיאס סבר שאין ראוי לשם עונג אלא עונג גופני והגיע למסקנה שעונג כזה אינו אפשרי לאורך זמן. כתוצאה מכך הוא עודד התאבדות, וכונה לפיכך "דובר המוות" (peisithanatos). אחר שתורתו החלה להכות גלים ולגרום להתאבדויות של תלמידים, תלמי הראשון אסר עליו להורות באלכסנדריה.
אניקריס לעומתו סבר שחיי העונג אינם תלויים רק בהנאות חושיות, אלא גם בהנאות רוחניות יותר כדוגמת אלו הנובעות מידידות, רגשי פטריוטיות, כיבוד הורים והשאיפה להישגים. לדעתו, גם כאשר איננו מפיקים תועלת ממשית מרגשות אלו, ההרגשה הטובה הנגרמת כתוצאה מהם מעניקה להם הצדקה. עם זאת, לא נתן אניקריס לרגשות אלה ערך כשלעצמם אלא רק בתור היותם גורמים לתחושות הנאה.
תאודורוס שכונה "האתאיסט" (Atheos) שלל את קיומם של האלים וטען כי הדת אינה אלא אחיזת-עיניים. הוא טען כי האיסורים על מעשים כמו גנבה, ניאוף וחילול הקודש אינם נובעים מן התבונה, אלא ממוסכמות חברתיות שתפקידן לשמר קבוצת אנשים יחד בחיים משותפים. לטענתו, החכם מסוגל לנדוד ממקום למקום ואינו זקוק להתיישבות במקום אחד בהכרח. כתוצאה מכך, כל עוד שבאפשרותו לעשות מעשים אלה ולהתחמק מעונש אין לו מניעה מעשייתם. תאודורוס גורש מעיר מולדתו קירנה ליוון, כנראה בשל דעותיו החריגות. לפי פלוטרכוס, לימד תאודורוס פילוסופיה בליקיאון, אך הואשם בכפירה ובהשחתת הנוער וניצל מהוצאה להורג בהשתדלותו של דמטריוס מפאלרום, מושל אתונה באותה העת. לפי דיוגנס לארטיוס, ספרו של תאודורוס השפיע על השקפותיו של אפיקורוס ביחס לאלים.
ראש הנקרה
שמוּרַת רֹאשׁ הַנִּקְרָה היא שמורת טבע הנמצאת בקצהו הצפוני של חוף הים התיכון של ישראל, ומצטיינת במצוק תלול היורד לתוך הים התיכון ובחוף הים המפורץ שלו. מצוק הנקרות הוא קצהו המערבי של "רכס הסולם", הר התוחם את הגליל המערבי מצפון, ומתנשא לגובה של 300 מטרים. מדרום למצוק מצויים שלושה איים: תכלת, שחף ונחליאלי.
מקור השם
השם ראש הנקרה שאוב משמו הערבי של האתר, "ראס א-נאקורה", שפירושו בערבית הוא "הגבעה (הראש) של נאקורה" (העיירה א-נאקורה נמצאת בסמוך לאתר, מצפון לו, בתחומי לבנון). התצורה העברית נובעת מהנקרות שבאתר. על פי האקדמיה לעברית: נִקְרָה, מתוך השורש נ.ק.ר. = חור, נקיק, מערה.
האסכולה הקירנאית
לעומת אסכולות אחרות
הקירנאים חלקו עמדה משותפת עם הזרם הציני בנוגע לשלילת הצורך במדעים ובמעורבות חברתית, אלא שבעוד שהציניקנים ראו בחיי העמל וההסתפקות במועט את הערך העליון, הקירנאים הדגישו לעומתם את חיי ההנאה.
ראש הנקרה
מקור השם
בכתובת המונולית מכורח נמסר שבשנת 841 לפנה"ס הכה שלמנאסר השלישי את חזאל מלך דמשק לאחר מכן פנה במסעו דרך החורן הגיע עד ראש הנקרה למקום שבימים ההם נקרא: 'בעל ראש' (baʾali-rāsi), בהגיית: בָּל ראֲס.
האסכולה הקירנאית
לעומת אסכולות אחרות
הרבה מן המשותף יש לזרם הקירנאי ולאסכולה האפיקוראית, עד כי יש הטוענים שאפיקורוס קיבל את החלק ההדוניסטי במשנתו מאריסטיפוס הראשון. אולם קיימים מספר הבדלים משמעותיים בין ההדוניזם הקירנאי לזה האפיקוראי: בעוד שהאפיקוראים נטו להחשיב יותר את ההנאה הרוחנית על פני ההנאה החומרית, ואפיקורוס אף המליץ להימנע מקיום יחסי מין כל עוד הדבר אפשרי, הקירנאים שמו דגש דווקא על ההנאה החומרית האינטנסיבית יותר, ובכללה ההנאה המינית. אפיקורוס אף הדגיש שההנאה המרבית היא "ההנאה שמתוך שלווה" (הנאה קטאסטמטית) הנובעת משחרור מכאב פיזי ומחרדות נפשיות, ואילו לעמדת הקירנאים מצב נפשי זה אינו אלא העדר כאב, ואינו ראוי לשם עונג.
ראש הנקרה
מקור השם
יש המייחסים את שם המקום לתקופת אלכסנדר מוקדון. במהלך מסעותיו בשנת 333 לפני הספירה ביקש להגיע דרך החוף למצרים, וכשהוזהר מראש מפני המכשול הטבעי, ציווה לחצוב נקבה בהר למעבר צבאותיו. עם זאת, אין להניח שלנקרות מתחת להר יש קשר לכך, הואיל והמדובר במערות טבעיות.
מבנה גאולוגי
רכס ראש הנקרה או "רכס הסולם" הוא קמר גאולוגי, שצירו מתמשך מדרום-מערב אל צפון-צפון-מזרח לתוך לבנון. במרומי הרכס, בצפונו של המצוק, מצויים סלעי גיר מתצורת דיר חנא מחבורת יהודה.
רובו של הרכס, אשר מצוי בתחום ישראל, בנוי מ"פרט ראש הנקרה" מתצורת דיר חנא. פרט זה מורכב מרצועות של צור, קירטון - הסלע הבהיר ומעט טרוורטין. השכבות נראות שכובות במצוק התלול, הבולט לעין, שגובהו כ-70 מטרים. ברצועות של סלע הצור אובחנו נודולה, אחד מסוגי התרכיזים המתהווים בסלעי משקע. נודולות מופיעות לרוב בשכבות הערוכות במקביל בין שכבות של הסלע המכיל אותן. בשכבה זו חתרו גלי הים את הנקרות הנראות היום, ובה נוצרו פסלי אבן טבעיים על ידי הים והרוח.
קיימת עוד שכבה, השכבה התחתונה, העשויה אבן גיר, שהיא השיפוע המערבי של הקמר - אשר כיוונו הכללי הוא ללבנון. היא נמצאת ברובה מתחת לפני הים. הנקיקים התת-ימיים חרוצים בשכבה זו. התופעה בולטת במיוחד בנקרה הצפונית, שהיא היחידה שנוצרה במלואה בסלע קשה. מעבר לגבול, בתחום לבנון, מצויות כמה נקרות שנוצרו בצורה דומה.
בדיקת המסלע מתחת לנקרות הקיימות מעלה, כי קיימות נקרות נוספות, מתחת לפני הים. אם הנקרה נוצרת על סחף שנוצר על ידי גלי הים, הרי המצאות נקרות בעומקים שונים, מעידות כי גובה פני הים השתנה במשך התקופות. ובכל תקופה נוצרה סדרה של נקרות - כל אחת בקו גובה המתאים לפני הים.
כמו כן, נמצאו בין הנקרות העמקים שרידים של הרבדה בסביבת היווצרות יבשתית. מכאן ההשערה כי בעבר, בין הצפה ימית אחת לשנייה, היו מכוסים רגלי המצוק במשטח נרחב של דיונות חול, ואז השתרעה היבשה הנוכחית עד מקום האיים של היום.
תמיכה נוספת בהשערה נמצאה בהמצאות שרידים של מבני חקלאות עתיקה, ביניהם יקבים במישור החוף מראש הנקרה לאכזיב - אזור שהוא היום חשוף מאדמה. מכאן הועלתה האפשרות שהאדם חי ופעל באזור החוף בגליל המערבי, כאשר קו החוף היה מרוחק מאות מטרים ממיקומו היום - ממערב לארבעת האיים, שהם שרידים לרכס כורכר עתיק (ראו תמונת חוף הים מצד שמאל).
אורכן הכולל של הנקרות כמאתיים מטר. קיימות שתי הסתעפויות עיקריות המחוברות ביניהן. בעבר הייתה הגישה היחידה אל הנקרות בדרך הים בלבד, בעיקר לחובבי טבע ולצוללים מיומנים שהתמודדו עם תהפוכות הים ומזג האוויר.
יוסף ברסלבי כותב בספרו "הידעת את הארץ" כיצד הוא ירד בשחיה, עם קבוצת מטיילים, מהים הפתוח לפנים הנקרות, על מנת להבין מה המקור של "הרעמים" הנשמעים בעת ביקור בסביבה. והוא מסביר: "הגלים מתגלגלים בנקרות ויוצרים הדים כפולים ומשולשים המתגלגלים".
על "מערת האנחות" (בערבית: מע'ארת א-נוח), נקרה שבה נשמעים קולות הדומים לאנחות, מספרת אגדה מתוך ספרו של זאב וילנאי "אגדות ארץ ישראל", כי מקורה באנחות של כלה מעכו שהובלה על גבי סוסה אל חתנה בצור, בליווי שיירת קרובים שמחה; הסוסה מעדה בשביל הצר והתלול במעלה ראש הנקרה, הכלה צנחה לים, ומאז נשמעים אנחותיה מעוררות הרחמים.
כדי לאפשר מעבר מן היבשה, נחצבה בשנת 1968 מנהרה אל הנקרות באורך 400 מטרים.
היסטוריה
"רכס הסולם" יושב בתקופת המקרא על ידי הפיניקים. צבאו של אלכסנדר מוקדון חצב בשנת 323 לפני הספירה נקבה בראש הנקרה למעבר החיילים שהטילו מצור על העיר צור. כדי להעפיל לרכס חצבו מדרגות בסלע. בשנת 1915 סלל הצבא הבריטי דרך לכלי רכב.