cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סטוץ כפול (סרט)
סטוץ כפול (באנגלית: Two Night Stand) הוא סרט קולנוע מסוגה של קומדיה רומנטית שיצא לאקרנים ב-2014. הסרט נכתב על ידי מארק האמר ובוים על ידי מקס ניקולס ושחקניו הראשיים הם מיילס טלר, ליאו טיפטון (אנלי טיפטון), ג'סיקה זור, לבן רמבין וקיד קאדי. הסרט מתאר התפתחות יחסים של זוג שמתחילים בסטוץ חד פעמי ומתפתחים לכוון רומנטי עקב אילוצי מזג אוויר הכופים עליהם להישאר נעולים באותה דירה.
החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה
צוללות
פעולת הצוללות הגרמניות נגד אוניות סחר, הביאה להטבעת מאות אוניות. בשנת 1917 לבדה הוטבעו אוניות סחר בתפוסה כוללת של 7.4 מיליוני טון, ובמהלך המלחמה כולה איבדו מדינות ההסכמה ומדינות נייטרליות אוניות סחר בתפוסה כוללת של 12.5 מיליון טון (לעומת אובדן אוניות סוחר בתפוסה כוללת של 260 אלף טון למעצמות המרכז). הצי הגרמני איבד במאבק זה כמחצית מהצוללות שברשותו (343 צוללות), ובשנת 1918 חזרה למדינות ההסכמה היכולת להעביר, כמעט ללא אבדות, אספקה מארצות הברית לבריטניה.
סטוץ כפול (סרט)
עלילת הסרט
מייגן פגאנו (טיפטון) היא נערה צעירה במצב רוח שפוף לאחר שנותרה ללא כסף ועבודה ולאחר שהפסיקה לימודי מכינה לרפואה ונפרדה מארוסה. מייגן חיה בדירה בניו יורק ששכרה חברתה פאיזה (ג'סיקה זור) אולם אינה מסוגלת להשתתף בעלות החזקת הדירה. ערב אחד משכנעים פאיזה ובן זוגה סדריק (קיד קודי) את מייגן לצאת לבילוי בבר אולם בהגיעם למקום נאסרת כניסתה של מייגן למקום לאחר שאיבדה את רישיון הנהיגה שלה אותו נדרשה להציג בכניסה. מייגן מחליטה להירשם לאתר הכרויות כדי למצוא פרטנר לסטוץ חד פעמי ולאחר היסוסים בחרה, באופן אקראי את אלק (מיילס טלר).
מייגן מגיעה באותו לילה לדירתו של אלק בברוקלין ובבוקר, לאחר מריבה, היא מתכוונת לחזור לדירתה. להפתעתה היא מגלה ששלגים שירדו במהלך הלילה חסמו לחלוטין את דרכי היציאה מהבית והיא נאלצת לחזור לדירה של אלק.
החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה
ההתקדמות המהירה
ב-4 באוגוסט 1914 פלשה גרמניה לבלגיה וללוקסמבורג הנייטרליות. על אף ההתנגדות הבלגית העזה בעיר המבוצרת לייז', התנגדות שלא נצפתה מצד הגרמנים שהטילו מצור על העיר, הצליחו הגרמנים לכבוש את העיר באמצעות הארטילריה הכבדה שהפעילו כנגד הביצורים. לאחר נפילתה של לייז' בידי הגרמנים נסוגו הבלגים לכיוון אנטוורפן, עליה דילגו הגרמנים בהתקדמותם, ונאמור, אותה כבשו הגרמנים ב-23 באוגוסט לאחר הטלת מצור נוסף. במהלך הכיבוש של בלגיה ביצע הצבא הגרמני פשעי מלחמה באוכלוסייה האזרחית הבלגית שנודעו בשם "אונס בלגיה".
סטוץ כפול (סרט)
עלילת הסרט
בתהליך הדרגתי מתחיל דו-שיח בין מייגן ואלק שמביא אותם להיפתח ולגלות צדדים אחרים אחד בשני. בשיאו של התהליך, ומנקודת מוצא שלא יתראו עוד לעולם, משתפים השניים את הציפיות הכמוסות שלהם בנוגע לפרטנר המיני שלהם דבר שמוביל אותם בחזרה למיטה כדי "לתרגל" את אותן ציפיות. הכרות זו מביאה את מייגן ואלק להתחיל להתאהב אחד בשנייה על אף שלא הודו בכך.
החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה
ההתקדמות המהירה
במקביל לפלישה הגרמנית, תקפו הצרפתים בגבול גרמניה-צרפת במטרה לכבוש את חבל אלזס-לורן, שנכבש על ידי הגרמנים במלחמת צרפת–פרוסיה. הגרמנים נסוגו אט אט, במטרה למשוך את הצרפתים וללכוד אותם בתנועת מלקחיים בהתאם לתוכנית שליפן, תוך שהם מסבים לצרפתים אבדות רבות.
סטוץ כפול (סרט)
עלילת הסרט
במהלך השהות בדירתו של אלק פורצים השניים לדירת השכנים ולוקחים משם אוכל וציוד לפתיחת סתימה בשירותים אותה גרמה מייגן.
החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה
ההתקדמות המהירה
הכיבוש הגרמני בבלגיה נמשך עת הגרמנים התקדמו לעבר צפון צרפת בחציו השני של חודש אוגוסט. בסדרת קרבות שנערכו בין הצבא הגרמני לבין הצבא הצרפתי וחיל המשלוח הבריטי, אשר נקראו בשם הכולל המערכה על הגבולות, ושהמרכזיים בהם היו קרב שרלרואה וקרב מונס, ניצחו הגרמנים, והכוחות הצרפתיים והבריטיים נסוגו דרומה ומערבה. עם זאת, הנסיגה הייתה מסודרת יחסית, ובנוסף, ערכו כוחות מדינות ההסכמה כמה התקפות נגד, למשל, קרב סן-קנטן (1914). כך שמרו צבאות מדינות ההסכמה על כושר לחימתם.
סטוץ כפול (סרט)
עלילת הסרט
עם ערבו של היום השני של השהות בדירה פותחת מייגן את ארון הבגדים ומגלה שם בגדי נשים. אז מתברר שאלק נמצא בעצם בזוגיות עם דייזי (לבן רמבין) שעובדת כדי ג'יי ונסעה לסן פרנסיסקו. מייגן, שליבה נשבר, עוזבת את הדירה גם כשאלק מציג לה מכתב (שלא נשלח) שכתבה דייזי ובו היא מודיעה על רצונה להיפרד ממנו.
החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה
הבלימה על המארן והמרוץ אל הים
כתוצאה מהדיפת הגרמנים, פתחו שני הצדדים בניסיונות איגוף מצפון-מערב. ניסיונות אלה, שלא צלחו עבור אף אחד מהצדדים, הסתיימו ביצירת קו חזית רצוף מהים הצפוני אל גבול צרפת-שווייץ, ועל כן נקראו בשם המרוץ אל הים. עבור הגרמנים היה המרוץ אל הים גם ניסיון להשתלט על הנמלים הבלגיים בים הצפוני, ניסיון שלא צלח עקב הצפות של נהר איסר ועקב הצלחתם של הבריטים למנוע את גישת הגרמנים לנמלים.
סטוץ כפול (סרט)
עלילת הסרט
כעת אלק מעמת את דייזי, שחזרה מסן פרנסיסקו, עם המכתב שלה בעוד שהיא מציגה לו מכתב חיבה שכתבה לו מייגן לפני פרוץ המשבר ביניהם. אלק מודיע לדייזי על רצונו להיפרד ממנה ובהתאם לכך נאלץ לעזוב את הדירה. במקביל מתמודדת מייגן עם ליבה השבור ועם פאיזה וסדריק שמבקשים ממנה למצוא לה דירה חדשה. לעידוד רוחה מקיימים פאיזה וסדריק מסיבת תחילת שנה בדירה אך באמצע החגיגה מופיעים שוטרים ועוצרים את מייגן.
החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה
הבלימה על המארן והמרוץ אל הים
מצד כוחות ההסכמה, נחלק קו החזית לשלושה חלקים, כאשר על כל חלק הייתה מופקדת מדינה אחרת. החלק הצפון-מערבי באורך 35 ק"מ מהים הצפוני הופקד בידי בלגיה, החלק השני עד לעמק הסום הופקד בידי בריטניה והחלק השלישי עד לגבול עם שווייץ הופקד בידי צרפת.
סטוץ כפול (סרט)
עלילת הסרט
בהגיעה לתחנת המשטרה מסתבר לה שאלק הניח את המכתב שכתבה לו בדירת השכנים ובעקבות התלונה שהגישו השכנים הגיעה אליה המשטרה. בהמשך הלילה מגיע גם אלק למשטרה כדי לשחררה בערבות אך מייגן הנרגזת מסרבת להשתחרר ורק כשפאיזה וסדריק מגיעים לשחרר אותה היא מסכימה. על מדרגות בית המעצר מחכה לה אלק שמתנצל ומסביר שהוא לא ידע את שם משפחתה ולכן צץ לו הרעיון "להסתייע" במשטרה כדי למצוא אותה ולהגיד לה שהוא אוהב אותה. מייגן, שעדיין נסערת מהלילה ש"בילתה" במעצר, אינה מוכנה לסלוח לאלק אלא רק לקחת ממנו את הפרחים והבלון איתם הגיע. כמו כן היא רושמת את מספר הטלפון שלו אך היא אומרת שתטלפן אליו רק כשתצחק מכל הפרשה. לאחר מספר דקות מייגן מביטה במתנות הפיוס שאלק הביא ומתחילה לצחוק ומחייגת אליו והם נפגשים לנשיקת פיוס מחוץ לתחנה.
החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה
הפסקת האש של חג המולד
בחג המולד של 1914 החלו החיילים הגרמנים לקשט את אזור הביצורים שלהם בגזרת איפר בבלגיה לכבוד החג. החיילים הבריטים מנגד הצטרפו לחגיגה והתפתחה הפסקת אש ספונטנית וקצרה שבה שרו שני הצדדים יחדיו שירים בגרמנית ובאנגלית ואף שיחקו כדורגל זה נגד זה. לאחר ששני הצדדים צעקו זה לזה ברכות לחג, נפגשו החיילים בכמה מקומות בשטח ההפקר שבין הכוחות והחליפו ביניהם מתנות לחג. הירי הארטילרי בגזרת איפר הופסק גם הוא באותו הלילה. בחלק מהמקומות הסתיימה הפסקת האש בתום ערב החג ובמספר מקומות היא נמשכה עד לראש השנה החדשה. עם פרוץ המלחמה באוגוסט נפוצה האמונה כי המלחמה תסתיים עד לחג המולד, אולם המציאות הראתה אחרת, והלחימה נמשכה למעלה מארבע שנים, תוך שהיא גובה מספר קרבנות עצום.
סטוץ כפול (סרט)
הפקת הסרט
במאי הסרט, מקס ניקולס, נתקל בתסריט כבר ב-2011 והתלהב ממנו. הוא נפגש עם המפיקים בו פלין, רובן פליישר וסם אנגלברט בתחילת 2012 וקיבל את אישורם לעבוד על הסרט. בשלב ראשון החל בליהוק השחקנים שהסתיים בקיץ אותה שנה ובאוקטובר 2012 החלו הצילומים לאחר שגויס התקציב לסרט. הצילומים הופרעו בגלל פרוץ הוריקן סנדי דבר שגרם להתארכות הצילומים ולריבוי תקלות טכניות.
החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה
1915 – קיפאון
בין החוף לבין הרי הווז' היה מבלט גרמני בקו החזית, מבלט נואיון, שז'ופר תכנן להתקיפו משני צדדיו במטרה לנתקו. לפי התוכנית, הבריטים היו אמורים לתקוף מצפון ולדחוף את הכוחות הגרמניים מזרחה לארטואה, ואילו הצרפתים היו אמורים לתקוף בשמפאן. ב-10 במרץ, כחלק מתוכנית למתקפה גדולה יותר באזור ארטואה, תקף הצבא הבריטי בנב שאפל במטרה לכבוש את רכס אובר. התקיפה התבצעה בידי ארבע אוגדות לאורך חזית של כשלושה ק"מ. בטרם ההסתערות הרגלית הייתה הפצצה מרוכזת וכבדה שנמשכה 35 דקות, דבר שאפשר התקדמות מהירה בתוך ארבע שעות. אולם ההתקדמות נבלמה בגלל בעיות לוגיסטיקה ותקשורת, והגרמנים מנגד פתחו במתקפת נגד של כוחות מילואים ועיכבו את כיבוש הרכס. במהלך המתקפה השתמשו הבריטים בשליש מפגזי הארטילריה שלהם.
המשך התקפות מדינות ההסכמה
באביב ניסו מדינות ההסכמה לכבוש את רכס וימי. הארמייה העשירית הצרפתית תקפה ב-9 במאי, לאחר הפגזה ממושכת של שישה ימים, והתקדמה חמישה ק"מ, אולם נסוגה לאחר שפגשה בקני מקלעים גרמניים. אף שההתקדמות פסקה, הלחימה באזור נמשכה עד 18 ביוני. במאי תפסו הגרמנים מסמך צרפתי המתאר מערכת ביצורים חדשה, ולפיו במקום להסתמך על קו חזית מבוצר היטב, מסודרת מערכת ההגנה בסדרה של מדרגות. מסמך זה היה הבסיס לפיתוח דוקטרינת ההגנה לעומק נגד מדינות ההסכמה.
סטוץ כפול (סרט)
הפקת הסרט
לאחר העריכה הוצע הסרט ב"שוק הסרטים האמריקאי" (American Film Market) ונרכש על ידי חברת אנטרטיינמנט ואן והוקרן לראשונה לציבור ב-26 באוקטובר. שבוע לאחר מכן הוא שוחרר לרכישה באייטונס וב-VOD.
החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה
המשך התקפות מדינות ההסכמה
בספטמבר פתחו מדינות ההסכמה במתקפה נוספת, עת הצרפתים תקפו בשמפאן והבריטים בלוס. הצרפתים התכוננו לאורך הקיץ למבצע זה, כאשר הבריטים לקחו על עצמם קטע ארוך יותר מקו החזית על מנת לשחרר את הצרפתים לצורך המתקפה. ההפגזה בטרם הקרב, אשר כוונה בזהירות בסיוע תצלומי אוויר, החלה ב-22 בספטמבר. ההתקפה הצרפתית העיקרית החלה שלושה ימים לאחר מכן והתקדמה מאוד בראשיתה, למרות חוטי התיל והמקלעים. הגרמנים, במקום לסגת, אימצו שיטה חדשה של הגנה לעומק שכללה סדרת אזורי מגננה ועמדות בעומק 8 ק"מ.
סטוץ כפול (סרט)
שם הסרט
שם הסרט באנגלית הוא "טוויסט" מכוון לביטוי One Night Stand שפרושו סטוץ של לילה אחד למטרות מין מזדמן. במקרה שמתואר בסרט הנסיבות הובילו למפגש שארך 2 לילות ולכן השם שניתן לו. השם העברי שניתן לסרט על ידי המפיצים לא עשה חסד עם משחק המילים באנגלית.
החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה
המשך התקפות מדינות ההסכמה
ב-25 בספטמבר פתחו הבריטים במתקפתם בלוס, שנועדה לתמוך במתקפה גדולה יותר בשמפן. המתקפה באה לאחר הפגזה בת ארבעה ימים של 250,000 פגזים וירי של 5,100 פחיות של גז כלור. היא כללה שני גייסות במתקפה הראשית ושניים נוספים שביצעו מתקפות הסחה באיפר. הבריטים ספגו בקרב אבדות כבדות, בעיקר מאש מקלעים, והתקדמו מעט בטרם אזלו הפגזים שלהם. חידוש של המתקפה ב-13 באוקטובר הביאה לתוצאות מעט יותר טובות. לאחר הקרב, בדצמבר, הוחלף מפקד חיל המשלוח הבריטי, ג'ון פרנץ', בגנרל דאגלס הייג.
סטוץ כפול (סרט)
רייטינג
הסרט זכה לביקורות מעורבות מצד המבקרים. באתר IMDb קיבל הסרט דירוג של 6.4 (מתוך 10). באתר Rotten Tomatoes דורג 45% (מתוך 100%). באתר של רוג'ר אברט קיבל 2.5 כוכבים.
החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה
1916 – מלחמת התשה
פלקנהיין תחם את החזית ל-5–6 קילומטרים על מנת לרכז את כוח הירי וכדי למנוע פריצת דרך ממתקפת נגד. הוא גם שמר בקפידה על עתודות המזון, בספקו מזון שיאפשר את המשך הקרב בלבד. בהכנותיהם לקרב ריכזו הגרמנים מטוסים בסמוך למבצר, וכהקדמה לקרב סרקו מהאוויר נקודות ציון לצורך הכוונה מדויקת של הארטילריה. מנגד, לקראת מאי פרשו הצרפתים אסקדרון של מטוסי ניופור. המרחב האווירי הצפוף מעל ורדן הפך לשדה קרב אווירי והדגים את החשיבות של עליונות אווירית טקטית, כשכל צד ניסה לגבור על השני בעזרת ביון אווירי.
קרב ורדן
קרב ורדן החל ב-21 בפברואר 1916 עם הפגזה ארטילרית גרמנית כבדה, שלאחריה התקדם הצבא הגרמני לעבר החפירות הצרפתיות תוך שימוש בלהביורים, לראשונה במלחמה. למרות ההתקדמות הגרמנית האיטית וכיבוש מצודת דואומון, הכוחות הגרמניים לא הצליחו לכבוש את ורדן עצמה, ואף מטרתה העיקרית של המתקפה, לגרום לצבא הצרפתי "לדמם למוות", נכשלה אף היא, כפי שהוכיחה כמות האבדות הנכבדת בצד הגרמני.
אסטרטגית הייתה ההתקפה אסון לגרמנים, במיוחד בהשוואה לאפשרויות האחרות שהיו פתוחות לפניהם — התקדמות נוספת בחזית המזרחית, והוצאת האימפריה הרוסית מחוץ למלחמה, תוך כיבוש שדות התבואה של אוקראינה. למרות זאת, כמות האבדות הצרפתית הייתה מזעזעת. ככל הנראה, אנושיותו של המרשל פטן, שהתעקש כי החיילים יוחלפו בצורה סדירה נוכח הזוועות הללו, היא שתרמה למוניטין שלו, והיו לכך השלכות הרות אסון על צרפת בעתיד.
הקרב על הסום
באביב של 1916 היו מפקדי כוחות ההסכמה מודאגים לגבי יכולתם של החיילים הצרפתים להתגבר על האבדות הכבדות שספגו בקרב ורדן. התוכניות המקוריות למתקפה על נהר הסום שונו על מנת להעביר את עיקר הנטל אל הבריטים. ב-1 ביולי פתחו אוגדות בריטיות במתקפה בפיקרדי על נהר הסום, בתמיכה של חמש אוגדות בריטיות לימינן, עת פרצו לעבר חפירות הגרמנים לאחר הפגזה ארטילרית. בסוף יום הלחימה הראשון ספגו הבריטים כ-60,000 נפגעים, מתוכם 20,000 הרוגים.
בקרב נעשה שימוש לראשונה בטנקים, אך הפעלת הטנקים הייתה מוגבלת ובלתי יעילה בעליל. במהלך חודשי הלחימה השתפרה הטקטיקה של הצבא הבריטי כתוצאה מהלקח שנלמד בימי הלחימה הראשונים, וכוחות רגלים, ארטילריה וחיל אוויר שולבו יחד להשגת הכרעה. לאור הלקח מוורדן לגבי עליונות אווירית, הפילו הבריטים מטוסים גרמניים רבים, תוך שימוש בשילוב של מטוסים ליצירת מבנה. כמו כן, הקרב לימד את הבריטים להקטין את יחידות הפעולה של הרגלים מפלוגה, למחלקה ואף לכיתה בהמשך המלחמה.
הקרב הסתיים לאחר ארבעה וחצי חודשים, כאשר המפקד הבריטי, דאגלס הייג, הורה על הפסקתו. הוא זכור בעיקר כדוגמה למתקפה חזיתית חסרת תוחלת על עמדות מוגנות היטב. בסוף הקרב הצליחו מדינות ההסכמה להתקדם כעשרה ק"מ, במחיר של יותר ממיליון נפגעים לשני הצדדים. המספר הכולל של הנפגעים בסיום הקרב הסתכם בכ-420,000 בריטים, 200,000 צרפתים ו-465,000 גרמנים. הקרב על הסום הביא להקטנת הלחץ הצרפתי בקרב ורדן, משום שהגרמנים נאלצו להעביר חלק מכוחותיהם מוורדן, כדי לעמוד בפני ההתקפה הבריטית-צרפתית המשולבת בסום.
קו הינדנבורג
בחודש אוגוסט התחלף הפיקוד הגרמני בחזית המערבית, עת פאול פון הינדנבורג ואריך לודנדורף תפסו את מקומו של פלקנהיין שהתפטר. המפקדים החדשים הכירו מיד בכך שקרב ורדן והקרב על הסום שחקו את יכולות המתקפה של הצבא הגרמני, ולפיכך החליטו שהצבא הגרמני בחזית המערבית יעבור למגננה למשך רוב שנת 1917, בעוד שהמאמץ המלחמתי של מעצמות המרכז יתמקד במקום אחר.
במהלך הקרב על הסום ובמשך חודשי החורף, בנו הגרמנים מערכת ביצורים מאחורי אחד המקטעים בחזית, אשר נועדה לצמצם את החזית הגרמנית ולאפשר את העברתן של עשר אוגדות לצרכים אחרים. מערכת זו נקראה קו הינדנבורג, והיא נמתחה מאראס דרומה ללפו (laffaux) שליד סואסון– צמצום של כ-50 ק"מ בחזית הגרמנית.
1917 – יתרון למדינות ההסכמה
קו הינדנבורג נבנה כ-30–50 ק"מ מאחורי קו החזית הגרמני. ב-9 בפברואר נסוגו כוחות גרמניים אל הקו, נסיגה אשר הושלמה ב-5 באפריל תוך שהיא מותירה אחריה אדמה חרוכה. הנסיגה רוקנה מתוכן את האסטרטגיה הצרפתית של תקיפת שני אגפיו של מבלט נואיון, שכן הוא חדל מלהתקיים. עם זאת, התקדמות בריטית נמשכה שכן, במובן מסוים, הנסיגה הגרמנית נבעה מהאבדות הרבות שספגו הגרמנים בקרב ורדן ובקרב על הסום, למרות אבדות גבוהות יותר בקרב מדינות ההסכמה.
במקביל האמריקאים הצטרפו למלחמה באפריל 1917 בעקבות פרסומו של מברק צימרמן, מברק מוצפן ששלח שר החוץ של גרמניה, ארתור צימרמן, מגרמניה למקסיקו ויורט ופוענח בידי המודיעין הבריטי. במברק הציעה גרמניה למקסיקו ברית צבאית נגד ארצות הברית תמורת תמיכה כלכלית והבנה גרמנית שעל מקסיקו להחזיר לעצמה את דרום-מערב ארצות הברית שאבדו במלחמת ארצות הברית–מקסיקו. כמו כן, לוחמת צוללות בלתי מוגבלת כנגד כל כלי שיט, אשר גרמניה פתחה בה בשנית בשנת 1917, לאחר לחץ ציבורי בגרמניה עקב מחסור במזון, הייתה אחד הגורמים אשר זירזו את כניסתה של ארצות הברית למלחמה. במהלך מלחמת הצוללות הוטבעו אוניות רבות ובכללן גם אוניות אמריקאיות. להצטרפותה של ארצות הברית למלחמה היה גם מניע כלכלי: מלחמת הצוללות פגעה בסחר הימי ובכך פגעה בקשרי המסחר של ארצות הברית עם בריטניה, וגרמה לה נזק כלכלי כבד. היה חשש כי כספים רבים שהושקעו בקשרים כלכליים אלה, במיוחד עם בריטניה, ירדו לטמיון.
לקראת 1917 היה גודלו של הצבא הבריטי בחזית כשני שלישים מגודלו של הצבא הצרפתי. באפריל פתחו כוחות האימפריה הבריטית במתקפה שהחלה את קרב אראס. הגיס הקנדי ואוגדת הרגלים החמישית הבריטית תקפו את הקווים הגרמניים ברכס וימי אך ספגו אבדות כבדות. מתקפה זו של מדינות ההסכמה הסתיימה עם הסירוב לשלוח תגבורת לאזור.
בחורף 1916–1917 שופרו טקטיקות הלוחמה האווירית של הגרמנים, ובית ספר לאימון טייסי קרב הוקם בוואלנסיין במקביל לייצור מטוסים עם מקלע כפול. ההשלכות של הדבר היו הרות אסון עבור הכוח האווירי של מדינות ההסכמה – לא ניתן היה לשחזר ההצלחות האוויריות מעל הסום והגרמנים הסבו אבדות רבות. למשל, במהלך המתקפה באראס איבדו הבריטים 316 אנשי צוות אוויר והקנדים איבדו 114, לעומת 44 אצל הגרמנים.
תנודות במורל הצרפתי
בחודש אפריל הורה הגנרל הצרפתי רובר ניוול על מתקפה חדשה נגד החפירות הגרמניות בהבטיחו שזו תביא לניצחון. במתקפה, המכונה מתקפת ניבל, תוכננו להילחם 1.2 מיליון חיילים שילוו בטנקים ובארטילריה. במבצע הייתה ידם של הצרפתים, בתוספת שתי חטיבות רוסיות, על התחתונה – הגרמנים שלטו באוויר, השטח היה בעל עבירות נמוכה והחשאיות של המתקפה לא נשמרה. בתוך שבוע נהרגו 100 אלף חיילים צרפתים, ולמרות הבטחתו של ניבל, שאם המתקפה תיכשל, היא תופסק, המתקפה נמשכה אל תוך מאי. ב-3 במאי סירבו חיילי האוגדה הקולוניאלית הצרפתית השנייה המותשים, שלחמו בקרב ורדן, לפקודה להילחם ואף הגיעו שיכורים וחסרי נשק. לקצינים לא היו האמצעים להעניש את האוגדה כולה ולכן לא ננקטו צעדים משמעותיים נגד הסרבנים. בהמשך אירעו המרידות בצבא הצרפתי (1917), עם סך הכול של 20,000 חיילים שנטשו את שדה הקרב. כוחות אחרים של מדינות ההסכמה המשיכו לתקוף, אך ספגו אבדות משמעותיות. קריאות לפטריוטיות כמו גם מעצרים והליכים משפטיים עודדו את החיילים לחזור לחפירות, אם כי החיילים הצרפתים סירבו להשתתף במתקפות נוספות. ב-15 במאי הועבר ניבל מתפקידו והוחלף בגנרל פיליפ פטן, שעצר את המתקפות רחבות ההיקף. במשך החודשים הבאים עסקו הצרפתים בעיקר בהגנה כדי להחזיר את הביטחון והמורל לחיילים.
מתקפות בריטיות נוספות והצטרפות כוח המשלוח האמריקאי
ב-7 ביוני פתחו הבריטים במתקפה על רכס מסין, דרומית לאיפר, במטרה לכבוש מחדש שטחים שאיבדו בקרבות הראשון והשני על האיפר בשנת 1914. למן 1915 חצבו הבריטים מנהרות תחת הרכס והניחו בהן 500 טונות של חומר נפץ. לאחר הרעשה ארטילרית בת ארבעה ימים פוצצו הבריטים את המוקשים וגרמו למותם של 10,000 גרמנים. המתקפה שבאה לאחר מכן הסתמכה גם כן על הרעשה כבדה, אשר אפשרה לבריטים לכבוש את הרכס ביום אחד. מתקפה מוגבלת זו נחלה הצלחה גדולה, וכל מתקפות הנגד הגרמניות נכשלו. ב-11 ביולי, במהלך אותו קרב, ירו הגרמנים פגזי גז, לראשונה במלחמה. מכיוון שתכולת הפגז הייתה מוגבלת, היה צורך בגז בעל עוצמה רבה יותר, ולכן הגרמנים השתמשו בגז חרדל. השימוש בגז, שנשאר למשך ימים במקום ממוקד וגרם לכוויות, היה גורם בדיכוי רוח הלחימה של חיילי האויב.
ב-31 ביולי חודש הקרב באיפר עם תחילת קרב איפר השלישי. מטרתו המקורית של הקרב הייתה כיבוש הרכסים מזרחים לאיפר, ולאחר מכן התקדמות לעבר רולר ותורו, כדי להשבית את מסילת הברזל העיקרית שהובילה אספקה למאגרי הגרמנים בחזית, וכן לעבר החוף הבלגי, שם מוקמו בסיסי הצוללות הגרמניים. בשלב מאוחר יותר הוגבלה המתקפה להתקדמות של הצבא הבריטי אל עבר הרכסים סביב איפר, שכן מזג האוויר הגשום עיכב את ההתקדמות הבריטית. חיילים קנדים שנלחמו ברכס וימי ובקרב על גבעה 70 החליפו שני גייסות של אנזא"ק וכוחות בריטיים נוספים וכבשו את הכפר פשנדל ב-6 בנובמבר, למרות גשם כבד ואבדות רבות. מתקפה זו הביאה לנפגעים רבים משני הצדדים, בעוד שהשטח שנכבש היה קטן, אולם היה זה הישג טקטי בעל חשיבות, שאפשר לבריטים לקצור הישגים בולטים במזג אוויר יבש יותר.
במהלך מתקפה זו באיפר איבדו שני הצדדים יחד למעלה מחצי מיליון חיילים. הקרב הפך בבריטניה למילה נרדפת לטבח מדמם ועקר ואילו בגרמניה הוא נקרא "המרטיריות הגדולה ביותר של המלחמה". קרב זה, יחד עם הקרב על הסום, העניק למפקד הבריטי הייג את הכינוי "הקצב".
קרב קמברה
ב-20 בנובמבר פתחו הבריטים במתקפת טנקים נרחבת, ראשונה מסוגה, בקרב קמברה. מספר הטנקים שעמדו לרשות מדינות ההסכמה עמד על 324, כאשר שליש נשמרו כעתודה, וזאת בנוסף ל-12 דיוויזיות חיל רגלים. מן הצד השני, הגרמנים נלחמו עם שתי דיוויזיות בלבד. על מנת לשמור על גורם ההפתעה, לא התבצעה הפצצה מקדימה, אלא רק מיסוך עשן לפני הטנקים. הטנקים נשאו בחזיתם חבילות עצים שנועדו למילוי שוחות על מנת לאפשר את מעבר הטנקים.
המתקפה הראשונית הייתה מוצלחת עבור הבריטים. הכוחות הבריטיים הצליחו בשש שעות לחדור עמוק יותר ועם 4,000 אבדות לעומת קרב פשנדל שנמשך ארבעה חודשים עם למעלה מ-500,000 אבדות. עם זאת, בתגובה להתקדמות הבריטית, יצרו הגרמנים מבלט ופתחו במתקפת־נגד מפתיעה שהסיגה את הבריטים ב-30 בנובמבר חזרה לקווי הפתיחה שלהם.
למרות היפוך היוצרות, המתקפה נחשבה למוצלחת, הן מצד הבריטים והן מצד הגרמנים, משום שהיא הוכיחה כי טנקים יכולים לעבור ביצורי שוחות. בקרב גם נעשה השימוש הנרחב הראשון בחיילי סער בחזית המערבית.
1918 – הכרעה
בעקבות המתקפה המוצלחת של מדינות ההסכמה והבקעת הביצורים הגרמניים בקמברה, הגיעו לודנדורף והינדנבורג למסקנה כי ההזדמנות היחידה של הקיסרות הגרמנית לנצח היא לפתוח במתקפה מכרעת לאורך החזית בתקופת האביב, בטרם תהפוך הנוכחות האמריקאית למשמעותית.
ב-3 במרץ 1918 נחתם חוזה ברסט-ליטובסק ורוסיה פרשה מן המלחמה. פרישתה של רוסיה אפשרה את העברתן של 33 דיוויזיות גרמניות מהחזית המזרחית אל המערבית, אשר נתנה לגרמנים יתרון מספרי של 192 דיוויזיות לעומת 178 דיוויזיות של מדינות ההסכמה. יתרון זה אפשר לגרמנים להוציא חיילים ותיקים ולאמן אותם להיות חיילי סער. מנגד, למדינות ההסכמה עדיין לא היה פיקוד מאוחד באותה העת, כוחותיהן סבלו מבעיות מורל וכוח אדם והחיילים האמריקאים עדיין לא לקחו חלק בלחימה.
תוכניתו של לודנדורף הייתה לפתוח במתקפה עזה כנגד כוחות האימפריה הבריטית במטרה להפריד אותם מהכוחות הצרפתיים ולהסיג אותם עד לנמלי תעלת למאנש. המתקפה הייתה אמורה לשלב טקטיקות חדשות של שימוש בחיילי סער יחד עם הפצצות מהאוויר, טנקים והפגזות ארטילריות מתוכננות היטב הכוללות שימוש בגז.
מתקפת האביב
מבצע מיכאל, הראשון מבין מבצעי מתקפת האביב, כמעט שהצליח להפריד בין הכוחות של מדינות ההסכמה. אף שהבריטים ידעו בערך את שעת ההתקפה ומועדה, גודל המתקפה וההרעשה המוקדמת היו הפתעה עבורם. לגרמנים גם היה מזל בכך שאותו הבוקר היה ערפילי וחיילי הסער יכלו להתקדם לעומק העמדות הבריטיות מבלי להתגלות. בסוף היום הראשון למתקפה היו לבריטים 20,000 הרוגים ו-35,000 פצועים, והגרמנים הצליחו להבקיע מספר נקודות בחזית של הארמייה הבריטית החמישית. כתוצאה מהפסד בקרב החליטו מדינות ההסכמה למנות פיקוד אחד לכלל כוחותיהם בחזית. הגנרל פרדיננד פוש מונה למפקד כוחות ההסכמה בחזית, דבר שאפשר תגובה טובה יותר אל מול המבצעים הגרמניים, שהפכו לקרבות התשה.
אריך לודנדורף, הגנרל הגרמני הממונה על המבצע, החל בניסיונות עקרים לכיבוש אמיין, אולם הבריטים הדפו את כל ההתקפות על אמיין וכוחות אנזא"ק הגיעו לזירה לסייע להם בכך. ב-5 באפריל ביטל לודנדורף את המבצע, שבו נהרגו 255,000 בריטים, צרפתים ואמריקאים ובו איבדו כוחות ההסכמה גם 1,300 תותחים וכ-200 טנקים, לעומת 239,000 חיילים, רובם חיילי סער מיומנים. בעוד שאצל מדינות ההסכמה ניתן היה לחפות על האבדות בקרב, הן בשל המפעלים הבריטים והן בשל כוח האדם האמריקני, לא ניתן היה להחליף את חיילי הסער הגרמנים בנקל. השמחה הגרמנית שבתחילת המתקפה הפכה לאכזבה לאחר שנתברר שלא היו להם הישגים מכריעים.
במבצע ג'ורג'ט נסוגו הבריטים כדי להגן על אמיין והשאירו את מסילת הברזל דרך הזבורק וכן את הנמלים לחוף התעלה: דנקרק, קאלה ובולון, פגיעים. ההצלחה הגרמנית יכלה להביא את הבריטים לידי תבוסה. במבצע בליכר-יורק הייתה המטרה לתקוף את העמדות הצרפתיות כדי לגרום לבעלות הברית לסגת מנמלי התעלה וכן להפריד בין הבריטים לצרפתים, לפני שהאמריקאים ישיגו נוכחות משמעותית בשטח. בקרב גנייזנאו נמשך מבצע בליכר-יורק. הגרמנים ניסו להדוף את כוחות מדינות ההסכמה דרומה ולהתחבר עם הכוחות הגרמנים באזור אמיין. הצרפתים הוזהרו על ידי שבויים גרמנים מפני ההתקפה והצליחו להדוף אותה בעזרת האמריקאים. למרות זאת, התקדמות הגרמנים הייתה מרשימה למדי. מתקפת נגד צרפתית ב-11 ביוני עצרה את מבצע גנייזנאו. אבדות הגרמנים היו 30,000 איש ואבדות מדינות ההסכמה כ-35,000 איש. למעשה, מתקפה זו הצלחתו הגדולה ביותר של צד אחד בלחימה מאז 1914.
לקראת מאי נטלו האמריקאים על עצמם תפקידים הולכים וגדלים, עת ניצחו בקרב הראשון שלהם, קרב קנטיני. בתקופת הקיץ כבר הגיעו מדי חודש 300,000 חיילים אמריקאים.
מתקפת מאה הימים
ביולי יזם פוש מתקפה נגד המבלט על המארן שנוצר מהמתקפות הגרמניות. מתקפה זו, שנודעה כקרב השני על המארן חיסלה את המבלט עד אוגוסט. קרב אמיין, שהתחולל יומיים לאחר הקרב השני על המארן, הסתיים בהתקדמות ההסכמה לאמיין. התקפה זו כללה כוחות צרפתיים ובריטיים, כשבחוד החנית נלחמו חיילים אוסטרלים וקנדים, שנתמכו ב-600 טנקים וב-800 מטוסים. הייתה זו מתקפה מוצלחת ביותר עבור מדינות ההסכמה.
המתקפה הובילה לייאוש בצבא הגרמני, שכעת הבין כי לא יוכל לנצח במלחמה, ובסופו של דבר לכניעת גרמניה, עם שביתת הנשק ב-11 בנובמבר, ולסיום המלחמה.
תוצאות
החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה, כמפתח למלחמה כולה, הסתיימה בניצחון מדינות ההסכמה עם ההגעה לשביתת הנשק ולכניעת גרמניה ב-11 בנובמבר. תנאי השלום שנידונו בוועידת השלום בפריז בין מדינות ההסכמה למעצמות המרכז נוסחו בחוזה ורסאי. תנאים אלה, אשר השפילו את הגרמנים ותבעו מהם תשלומי פיצויים כבדים שהביאו להתמוטטות כלכלתם, זרעו את ניצני הפורענות שהתפרצה 20 שנה לאחר מכן, במלחמת העולם השנייה. נוסף על כך, אגדת תקיעת הסכין בגב שנפוצה בגרמניה ואשר מקורה ברמטכ"ל הינדנבורג, לפיה התבוסה במלחמה לא נבעה מליבת הצבא, אלא כתוצאה מהשפעות שמאלניות בגרמניה, שירתה את התעמולה הנאצית בהפיכה נגד רפובליקת ויימאר. מבחינה מדינית, הסכמי ורסאי החזירו את שטחי אלזס ולורן לצרפת, חבל הסאר פורז תחת שלטון צרפתי-בריטי ותעלת קיל נפתחה לשיט בינלאומי.
צרפת ספגה נזקים כבדים במלחמה, נוסף על אובדן חיי החיילים בחזית, שהיה הגדול ביותר יחסית לגודל האוכלוסייה. האזור הצפון-מזרחי התעשייתי במדינה נהרס כליל במלחמה, ובמהלך המלחמה ניצלו הגרמנים חלק ניכר מתפוקת המכרות שם. על מנת למנוע תוקפנות גרמנית בעתיד בנתה צרפת קו של ביצורים נרחבים לאורך הגבול עם גרמניה שנקרא קו מאז'ינו.
החזית המערבית נודעה באבדות הרבות שנפלו בה – למעלה משלושה מיליון בני אדם נהרגו בה ועוד מיליונים רבים נוספים נפצעו. הלחימה הממושכת וחסרת התוחלת שמחקה חלק ניכר מהדור הצעיר של אותה תקופה הותירה צלקות בקרב בני אותו דור, שכונה בשם הדור האבוד. אותה לחימה הקצינה עמדות פציפיסטיות ומיליטריסטיות בחברה האירופית והאמריקאית.
תוצאה נוספת של הלחימה בחזית המערבית, הניכרת עד היום, היא מיליונים רבים של נפלי תחמושת, המכונים קציר ברזל, שנותרו טמונים בקרקע בשדות הקרב לשעבר. נפלים אלו מכילים חומר נפץ וגזי לחימה, מהווים סכנה בטיחותית וסביבתית גדולה, ופינוים וניטרולם יימשכו עוד שנים ארוכות.
הנצחה
כאמור, למעלה משלושה מיליון בני אדם מצאו את מותם במלחמה בחזית המערבית, ונופן של צרפת ובלגיה נזרע לא רק במכתשי פגזים והריסות אלא גם באלפי אתרי קבורה, מרביתם מאולתרים, שבהם נקברו החללים, חיילים ואזרחים. מאות אלפים מן החיילים נקברו כאלמונים. בית הקברות הלאומי הצרפתי הגדול ביותר הוא בית הקברות נוטרדאם דה לורט, שבאבלן-סן-נזר, סמוך לאזור שדה הקרב של ארטואה. בבית הקברות קבורים למעלה מ-40,000 חללים וניצב בו מגדל תאורה המאיר בלילה למרחוק. מונומנט צרפתי גדול נוסף הוא גלוסקמת דואומון שבוורדן. עוד נמצאות בבלגיה ובצרפת אבני דרך, שנקבעו לציון הקו הקדמי ביותר שאליו הגיע צבא הקיסרות הגרמנית במלחמה. באשר לגרמניה, לאחר שנסוג הצבא מהאזורים שכבש במלחמה, לא הייתה באפשרותו לטפח את אתרי הקבורה של חייליו בחזית. רק עם כינון היחסים הרשמיים עם צרפת ובלגיה במחצית שנות ה-20 של המאה ה-20 יכלו הגרמנים לחזור אל אתרי הקבורה ולשמרם.
מדינות האימפריה הבריטית הקימו במהלך המלחמה גוף חדש של קבע לטיפול באתרי הקבורה של חלליהן בחזית המערבית ובחזיתות המלחמה האחרות – הוועדה האימפריאלית לקברי מלחמה. רשות זו בנתה ועיצבה לאחר המלחמה את בתי הקברות והמצבות שבהם בתבנית אחידה, שבה הם עומדים על תלם עד עצם היום הזה. היא גם הנציחה את שמותיהם של הנעדרים הרבים מצבאות האימפריה בחזית המערבית על גבי 27 אנדרטאות שנבנו לאורך התוואי שלה. אנדרטאות רבות נוספות לנופלים הוקמו במדינות האימפריה עצמן, ובראשן אנדרטת הסנוטאף הלאומית שבלונדון. בבריטניה נקבר ב-1920 במנזר וסטמינסטר חייל בריטי אלמוני שנפל בחזית המערבית, ואשר מייצג את מתי המלחמה. בדומה לכך נהגו בעקבות המלחמה מדינות נוספות.
בעקבות המלחמה והטראומה הגדולה שגרמה באו לעולם במדינות האימפריה הבריטית מועדים חדשים להנצחת הנופלים. בתחילה היה 11 בנובמבר – יום שביתת הנשק ב-1918 – ליום הזיכרון, הנוהג במדינות האימפריה לשעבר עד היום הזה. בבריטניה הומר היום כעבור שנים ליום הזיכרון הלאומי שלה (Remembrance Sunday), ואילו אוסטרליה וניו זילנד מציינות מדי שנה את יום אנזא"ק. השיר בשדות פלנדריה, שכתב הרופא הצבאי הקנדי ג'ון מקרי בחזית המערבית, היה לסמלם של הנצחת נופלי המלחמה ושל ימי הזיכרון בבריטניה ויתר מדינות האימפריה הבריטית. הפרגים האדומים שבהם מדבר השיר, המייצגים את דמם של הנופלים שנשפך, היו לסמל אירועי הזיכרון במדינות אלו, שהמשתתפים בהם עונדים על דש בגדם פרג נייר אדום ומניחים זרי פרגים אדומים למרגלות האנדרטאות לנופלים ולמלחמה. 11 בנובמבר גם היה לציון יום שביתת הנשק בארצות הברית, אשר בחלוף הזמן הפך ליום הווטרנים, ובמדינות אחרות. בגרמניה לא הייתה תמימות דעים לגבי היום שבו יש להעלות את זכר חללי המלחמה, וכן הייתה מחלוקת בשאלה אם חוקת רפובליקת ויימאר מאפשרת לשלטון המרכזי לקבוע יום זיכרון שיחייב את המדינות.
החזית המערבית בתרבות
אחד הספרים הבולטים שנכתבו על מלחמת העולם הראשונה, והחזית המערבית בפרט, הוא "במערב אין כל חדש" של אריך מריה רמרק. הספר מתאר לפרטי פרטים את חוויותיו של חייל גרמני אשר נשלח להילחם בחזית המערבית עם פרוץ המלחמה. התיאורים שמביא החייל משולבים בתחושותיו הקשות לגבי חוסר התוחלת שבמלחמה, וחוסר האמון שהוא חש כלפי מוריו ומנהיגיו שמרבים לדבר בזכות המלחמה אך אינם מודעים לזוועות המתרחשות בחזית. הספר נמנה עם יצירות רבות בעלות אופי אנטי-מלחמתי שנכתבו לאחר המלחמה. רומן נוסף, "האש", מאת אנרי בארביס, אשר נכתב בזמן המלחמה, מתאר באופן מציאותי ואכזרי את הכיבוש הגרמני בצרפת דרך עיניה של כיתת מתנדבים צרפתית. הספר כתוב בצורה של רשמים אנקדוטליים ביומן מפי מחבר אלמוני בזמן המלחמה.
בין השירים הבולטים ניתן למנות את השיר "בשדות פלנדריה", שכאמור, הפך לסמלם של הנצחת נופלי המלחמה ושל ימי הזיכרון בבריטניה ויתר מדינות האימפריה הבריטית. השיר, שנכתב בשנות המלחמה הראשונות, עוד בטרם התחלפה הרומנטיקה של המלחמה במרירות ובחוסר התוחלת שבה, עוסק במתי הקרבות ובצוואה שהשאירו לחיים.
סינטה
סינטה הוא נתח בשר מהחלק האחורי של בקר, עגל או חזיר, משריר הצמוד לחלק התחתון של עמוד השדרה מצדו החיצוני.
הסינטה מחולקת לשני חלקים. החלק העליון מכונה "סינטה עליונה" והוא נחשב לנתח הבשר האיכותי יותר. הנתח השני, "סינטה תחתונה", הוא נתח בשר גדול יותר ופחות רך לעומת הנתח הראשון. את הסינטה התחתונה מוכרים כסטייק סינטה.
קיים הבדל באופן שבו קצבים מארצות הברית חותכים ומגדירים את הסינטה, לעומת מקביליהם מבריטניה ומאוסטרליה. במטבח הבריטי הסינטה נמשכת קדימה לעבר מרכז גוף הבקר. הסינטה האמריקאית נקצבת רק מהשליש האחרון של גוף הבקר. זאת הסיבה שבארצות אחרות סטייק טי-בון נחשב גם לסטייק סינטה.
נתח הסינטה מתאים מאוד להכנה בצלייה, וכן להכנת רוסטביף.
שבח ולקובסקי
שבח וַלקובסקי (גם וואלקובסקי; ביידיש: וואַלקאָווסקי; בפולנית: Szewach Walkowski; ח' בשבט תרל"ב, 18 בינואר 1872 – 1942) היה מורה בגימנסיה העברית בקרקוב וסופר עברי. נודע בעיקר בזכות החוברות "מכתבי הוראה" ללימוד השפה העברית וכן השפות הפולנית והגרמנית.
ביוגרפיה
שבח ולקובסקי נולד בשנת 1872 במולודצ'נה שבפלך וילנה של האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס), בנו של צבי יחיאל ולקובסקי (ואחיו של אליהו מרדכי ולקובסקי, לימים רב בליטא, ברוסיה ובארץ ישראל). למד בישיבות המוסר, בהן ישיבת מיר. בשנת תרנ"א (1889/90), בגיל 18, התיישב בעיר קרקוב שבגליציה, אוסטריה (ולימים בפולין), ובה גר כל ימיו. עם הגיעו לעיר החל לפרסם מאמרים בעיתון היהודי-אורתודוקסי "מחזיקי הדת" שהופיע בלמברג (לבוב), וכשהתחיל לצאת בשנת 1904 בקרקוב "המצפה" – עיתון הציוני-דתי ברוח תנועת "המזרחי" – עבר אליו ופרסם בו מאמרים ופיליטונים רבים; חלק מאלה – סיפורים ורשימות מחיי היהודים בעיירות – כינס בצורת ספר בשם "תמונות וטִפוסים מחיי היהודים בגליציה" (תרס"ח). בנוסף, פרסם בעיתון "המגיד".
את פרנסתו מצא ולקובסקי בהוראת השפה העברית. ב-1905 החל לנהל את הקורסים ללימוד העברית שנוסדו אז על ידי חברת "ציון", ובהמשך לימד בגימנסיה העברית בקרקוב. פרסם ספר "ליקוטי רש"י" ומהדורה מפורשת של שיר השירים לבית הספר. אך עיקר פרסומו היה בחוברות "מכתבי הוראה" (אונטעריכטסבריף, Unterrichtsbrief) בשיטת גוסטב לאנגנשיידט ושארל טוסן  ללימוד השפה העברית. "מכתבי ההוראה", שהוציא החל ב-1907, זכו להערכה ולפופולריות רבה, ודור שלם של צעירים יהודים (דוברי יידיש) בגליציה ואף בהונגריה, ביתר פולין וליטא ובאמריקה התחנך עליהם. חוברות מכתבים אלה, שנועדו ללמד את הדקדוק העברי באמצעות היכרות עם טקסטים מסוגות שונות ומתחומי חיים מגוונים, כללו 32 מכתבים הנפרסים על פני כ-600 עמודים והופיעו במהלך כשני עשורים ביותר מעשר מהדורות. חוברות כאלה הוציא גם ללימוד השפות הגרמנית והפולנית.
לפני שנות ה-40 התאלמן ולקובסקי מאשתו, חיה לבית שוּלדֶנפרַיי. שבח ולקובסקי נספה בשואה, כנראה בשנת 1942, בהיותו כבן 70. בשואה נספו גם בנו יהושע ולקובסקי, אשתו עמליה ובתם הנערה עדה.
ספריו
ספרי לימוד:
קישורים חיצוניים
ביקורת על "מכתבי ההוראה":
לה זארה
פאטימה זאהרה חפדי (נולדה ב-25 באוגוסט 1987), ידועה בשם הבמה שלה, לה זארה, היא זמרת-יוצרת קנדית ממוצא צרפתי־מרוקאי. ייצגה את צרפת באירוויזיון 2023, שהתקיים בליברפול שב, וסיימה במקום ה-16 על אף שבטבלאות ההימורים הייתה צפויה לזכות באחד מחמשת המקומות הראשונים.
קורות חייה
חפדי נולדה במונטריאול שבקנדה, להורים קנדים–צרפתים ממרוקו. לאורך שנותיה הראשונות גרה על קו מונטריאול־לונגווייל, כשלבסוף היא בחרה להתיישב יחד עם משפחתה בעיר האחרונה מבין השתיים. היא התפרסמה בשנת 2016, כשהוציאה לאור את סינגל הבכורה שלה, "Printemps blanc", בהשתתפות הראפר הצרפתי נירו.
ב-2021 רשמה את נקודת שיא הקריירה שלה עם הוצאתו של "Tu t'en iras", שהושמע רבות בתחנות הרדיו בצרפת. על נתוני המכירות שלו בצרפת קיבל מאיגוד תעשיית ההקלטות הצרפתי תואר פלטינה. באותה שנה הועמדה לפרס המוזיקה של NRJ בקטגוריית פריצת הדרך הפרנקופונית של השנה. ב-3 בדצמבר פרסמה את אלבום הבכורה שלה, Traîtrise. ב-12 בינואר 2023 נבחרה על ידי פראנס טלוויזיון לייצג את צרפת באירוויזיון 2023 – הזמרת הקנדית השנייה שמייצגת את המדינה לאחר נטשה סנט-פייר באירוויזיון 2001.
אלפרד גוטוולט
אלפרד גוֹטוַולט (בגרמנית: Alfred Gottwaldt; 4 באוקטובר 1949 – 16 באוגוסט 2015) היה היסטוריון גרמני, מומחה להיסטוריה של מסילות ברזל ולהיסטוריה של השואה.
לימודיו
כתלמיד תיכון הושפע גוטוולט ממשפט אושוויץ השני שנערך בפרנקפורט בשנות השישים ובו היה פריץ באואר התובע. גוטוולט למד באוניברסיטת גתה בפרנקפורט משפטים, מדע המדינה והיסטוריה של העת החדשה.
מחקריו
גוטוולט היה חוקר תולדות הדויטשה רייכסבאן והתפקיד שמילא מוסד זה במלחמת העולם השנייה ובייחוד בשואה. הוא כתב, ערך והשתתף בכתיבת למעלה מ-100 ספרים ומאמרים. רוב פרסומיו עסקו בשואה ובמלחמת העולם השנייה. יתר מחקריו עסקו בנושאים טכניים הקשורים לרכבות ולמסילות ברזל.
גוטוולט חקר את אופן ההקמה של תשתית הרכבות הגרמנית במלחמת העולם השנייה תחת שר החימוש אלברט שפר. ביוגרפיות שכתב על שר התחבורה במשטר הנאצי יוליוס דורפמילר הוכיחו את מעורבות משרד התחבורה ברדיפת היהודים ברייך השלישי בעוד פקידי המשרד מציגים עצמם כמנהלים מנגנון מנהלי טכני א-פוליטי בלבד. גוטוולט קבע שרכבות מלחמה ברייך השלישי יוצרו תוך שימוש בעבודת כפייה, כולל עבודת יהודים ושבויי מלחמה.
גוטוולט שחזר את מסלולי רכבות השילוחים, זיהה את נקודות המוצא ותחנות הרכבת ששימשו לכך ואת מחנות האיסוף בהם כונסו היהודים לפני שילוחם. הוא חקר את חייהם של פועלי הרכבות, מהנדסי הרכבות ומנהלי הרייכסבאן ומשרד התחבורה.
עבודתו
בתחילת הקריירה שלו עבד גוטוולד כעורך דין. בראשית שנות השמונים היה עורך מגזין רכבות ואוצר במוזיאון הגרמני לטכנולוגיה בברלין. הוא הכין תצוגת קבע על מסילות ברזל והעביר לשם כך מוצגים מהמוזיאון לתחבורה בהמבורג. הוא מצא קרון של הרכבת המלכותית של הקייזר וילהלם השני והעביר אותו למוזיאון, וכן מצא בפולין קרון בקר ששימש למשלוח יהודים להשמדה בגנרלגוברנמן בתקופת השואה. ב-2007 הציג תערוכה בשם "רכבות מיוחדות למוות" (“Sonderzüge in den Tod”), תערוכה שהראתה את הזיקה של חברת הרכבות הגרמנית, הרייכסבאן, לנאציזם ואת מעורבותה בשואה.
עודד הנודד
"עודד הנודד" הוא סרט ראינוע הנחשב לסרט העלילתי האמנותי הראשון שהופק במימון פרטי וביצירת גורמים מקומיים לקהל בארץ ישראל המנדטורית. הסרט הופק בשנת 1932 בתקציב דל. בגלל התקציב הנמוך נוצר "עודד הנודד" כסרט אילם, אף על פי שסרטים עם קול כבר כבשו את השוק בתקופתו. מבחינה זו היה הסרט יוצא דופן בזמנו, דבר שהשפיע לרעה על הניסיונות לשווק אותו בחוץ-לארץ. בארץ הוא זכה להצלחה ולביקורות טובות בעיתונות. הייתה לו הצלחה קופתית והוא הוקרן מספר שבועות בפני אולמות מלאים בקולנוע "עדן" בתל אביב, בקולנוע "ציון" בירושלים, וכן בחיפה וביישובים נוספים בארץ.
את המערה בסרט צילמו במכתש לפני שהפך לאצטדיון כדורגל. חפרו גומחה קטנה בקיר החול ולאחר שאדם היה נכנס פנימה היו עוצרים את המצלמה, מוציאים אותו ומכניסים את הבא בתור, כך נוצרה אשליה של מערה עמוקה.
בדצמבר 1992 הונפק בול דואר לכבוד "עודד הנודד", במסגרת הסדרה "שבעים וחמש שנה לסרט העברי".
עלילה
עלילת הסרט מבוססת על סיפור של צבי ליבנה, איש העלייה השנייה מנהלל (יצא באדר א' תרצ"ב כחוברת בת 36 עמודים בהוצאת "קופת הספר") על נער היוצא לטיול עם בני כיתתו והולך לאיבוד. התסריט שונה בהרבה מהסיפור המקורי ועיקרו: הניסיונות לחפש את עודד האובד בהרים. הוא בנוי כסרט מסע. על זהותו של עודד יש מספר גרסאות, לפי אחת מהן, הסיפור הוא על עודד ינאי, שנולד בכפר תבור וגדל בנהלל, שם פגש אותו צבי ליבנה והשתמש בדמותו כבסיס לסיפור.
המימורפיט
המימורפיט הוא מינרל השייך לקבוצת המינרלים הסורוסיליקטיים - (סיליקטים במבנה של טטרהדרונים כפולים) והוא אחד המינרלים הסורוסיליקטיים הנפוצים יותר. את ההמימורפיט היה נהוג לכרות מימים ימימה מהשכבות העליונות של עפרות אבץ ועופרת. ההמימורפיט מופיע בדרך כלל עם המינרל סמיתסוניט. למעשה נהגו בדרך כלל להניח כי המימורפיט וסמיתסוניט הם מינרל אחד שאותו היה נהוג לסווג תחת השם קלמין. במחצית השנייה של המאה ה-18 התגלה כי תחת השם קלמין קיימים שני מינרלים שונים, פחמה (קרבונט CO3) של אבץ וסיליקט של אבץ, שהם בדרך כלל דומים מאוד.
הסיליקט (Zn4Si2O7(OH)2) היה הסוג הנדיר יותר מבין השניים וכונה המימורפיט בשל ההתפתחות ההמימורפית (מיוונית, "המי" – חצי ו"מורפוס" – צורה) של גבישיו. בצורה בלתי שגרתית זו, האופיינית למספר מועט של מינרלים כדוגמת הטורמלין, יש לשני קצותיו של הגביש צורה שונה. קצה אחד, "תחתית הגביש" הוא שטוח והקצה השני, "פסגת הגביש", הוא בצורת פירמידה. הגביש בנוי מארבעונים של ZnO3OH (האבץ במרכז הארבעון ושלושת אטומי החמצן וקבוצת ההידרוקסיל נמצאים בקודקודים) משולבים עם קבוצות של Si2O7 ומולקולות של מים. כל הארבעונים מסודרים באותו אופן כך שאחת הפאות מקבילה לבסיס השטוח של הגביש ו"קצה" הארבעון מצביע אל הקצה בצורת הפירמידה של הגביש. בצורתו הנפוצה מתפתח ההמימורפיט כקליפות ובשכבות, כמו כן במקבצים גושיים חסרי צורה, גרגריים, מעוגלים ודמויי כליה, מקווקווים במעגלים קונצנטריים, או במקבצים נדירים דמוי מניפה של גבישים שקופים דמויי מחט, סיביים או זקיפיים.
בכמה דגימות של המימורפיט המוקרנים בקרינה אולטרה סגולה של גלים קצרים (253.7 ננומטר) מופיעה קרינה פלואורסצנטית ירוקה חזקה בעוד שבהקרנה בגלים ארוכים של קרינה אולטרה סגולה מופיעה קרינה פלואורסצנטית ורודה חלשה.
תפוצה
ההמימורפיט הוא בדרך כלל תוצאה של חמצון של החלקים העליונים של מרבצי עפרה של ספלריט ויחד עם מינרלים משניים נוספים הם יוצרים את סוג הסלע המכונה "כיפת הברזל" או גוסן. המימורפיט הוא מחצב חשוב של אבץ ומכיל עד 54.2% אבץ מהרכבו.
האזורים שעל גבול בלגיה-גרמניה מוכרים היטב בשל מרבצי ההמימורפיט ממקור מטאסומטי, בייחוד מאזור העיר אאכן בגרמניה וממכרה האבץ "ויל מונטן" (בצרפתית Vieille Montagne ההר העתיק), שבין השנים 1816 ו-1919 היה במרכז מדינה אירופאית זערורית ששטחה 3.5 קמ"ר ששמה מורסנט, שהתקיימה רק משום ששתי שכנותיה הגדולות לא הצליחו להגיע להסכמה למי תהיה שייכת, ולכן החליטו להפכה לשטח נייטרלי שבו ישלטו שתיהן שווה בשווה. מרבצים נוספים קיימים בסביבות טרנוביץ שבשלזיה עילית שבפולין, סמוך לפניקסוויל שבפנסילבניה, מחוז האבץ-עופרת של מדינת מיזורי, עיירת הרפאים אלקהורן שבמדינת מונטנה, העיירה לידוויל שבקולורדו והרי אורגן שבניו מקסיקו בארצות הברית וכמה מקומות בצפון אפריקה. מקומות נוספים בהם מוצאים המימורפיט הם מרבץ פדנג בסמוך למא סוד שבמערב תאילנד, באי סרדיניה, ליד העיר נרצ'ינסק בסיביר, רבלי בסלובניה, בליברג במחוז קרינתיה שבאוסטריה, וסמוך לעיירה מטלוק שבמחוז דרבישייר שבאנגליה.
אוניוואבאנשו
מטרות
יושימונה הקים את האוניוואבאנשו לצורכי ריגול, איסוף מידע ואבטחה. רווחת כיום האמונה כי במהלך מהפכת הבאקומאטסו נשלחו האוניוואבאנשו לאמריקה לרגל לא רק אחרי מתנגדי השוגון, אלא גם אחר אמריקאים.
במקור שירתו כשכירי חרב של מספר שרי מלחמה, במהלך תקופת אדו, והם עמדו לשירות הממשלה המרכזית. האוניוואבאנשו שירתו כסוכנים חשאיים, אספו מידע והגנו על השוגון, ובין תפקידיהם נמנית גם הגנה על גנרלים ופקידי ממשל בדרג בכיר. הם שמרו על רמת רגולציה קפדנית, אשר אסרה עליהם בין היתר להתערות עם החברה הכללית. המפורסמים ביותר היו הנינג'ות של איגה וקוגה, מצפון לקיוטו.
האוניוואבאנשו היו, במקור, נינג'ות נגורורו מקי. מאוחר יותר נחשבו כשייכים למעמד הסמוראים. על אף הדעה הרווחת, תפקידי האוניוואבאנשו כמעט ולא כללו התנקשויות, ומרבית משימותיהם היו איסוף מידע ולכידת פושעים.
חברות
חברי האוניוואבאנשו נבחרו מתוך שבט הקי. תפקידי הקבוצה היו תורשתיים, ועברו מדור לדור במשפחה. הסיבה לכך היא ככל הנראה העובדה שיושימונה היה ראש שבט הקי.
בתרבות המודרנית
האוניוואבאנשו הוצגו רבות בג'ידאגקי ובסדרות אנימה ומאנגה, לרבות רורואוני קנשין, גינטאמה ועוד. בדרך כלל מוצגים חברי הקבוצה כנינג'ות לוחמות, שאינן בוחלות בכלי נשק והריגה.
סאוור
סאוור (באנגלית: Sour, חמוץ) הוא שם למשפחת קוקטיילים המורכבים ממשקה חריף, מיץ לימון או ליים ומי סוכר (סירופ ממים וסוכר) או ממתיק אחר. איגוד הברמנים הבינלאומי מכיר במספר קוקטיילי סאוור, ביניהם ויסקי סאוור ופיסקו סאוור. דאקירי וקאיפיריניה. בנוסף ישנם קוקטיילים המוגדרים כסאוור המכילים ליקרים כמו טריפל סק או קואנטרו כממתק (במקום מי סוכר). חלק מוסיפים חלבון ביצה בשביל המרקם ויש קוקטיילים להם מוסיפים מי סודה. טעמם של הקוקטיילים במשפחה הוא חמוץ-מתוק.
היסטוריה
יש הרואים בסאוור המשך לפונץ' הקלאסי. מקובל לחשוב כי המקור הרשמי הראשון שבו המונח "סוואר" מופיע בשם קוקטייל הוא במתכונים של ברמן בשם Mart Ackermann משנת 1856. ניתן למצוא מספר קוקטיילי סאוור בספר “Fermented Liquors” משנת 1858. קוקטיילים הנקראים "סווארים" מופיעים בספרו המפורסם של הברמן ג'רי תומאס, How to Mix Drinks משנת 1862. ניתן למצוא בספר זה מתכונים לג'ין סאוור וברנדי סאוור. ויסקי סאוור מוזכר בעיתון כ-8 שנים לאחר יצאת הספר.
בספר The World's Drinks and How to Mix Them מ-1908 הברמן William "Cocktail" Boothby מציע להגיש סאוורים בכוס הייבול. לעומתו ב-1912 מופיעה הצעה להגיש סאוורים בכוס קטנה בהרבה בשם "כוס הסוואר", Sour glass, בספר The Hoffman House Bartender's Guide. החל מהחצי השני של המאה ה-20 מקובל להגיש סאוורים בכוסות שונות לדוגמה כוס מרגריטה, או כוס ויסקי (כוס אולד פאשנד).
"תערובת סאוור"
יחסי המרכיבים משתנים בהתאם למידת החמיצות והמתיקות הרצויה. לרוב היחס ינוע בין 1:1 מיץ לימון וסירופ סוכר (מי-סוכר גם הם מורכבים מיחס של 1:1 מים וסוכר) כאשר מכוונים אל מתיקות, ותגיע עד 3 מנות מיץ לימון על כל מנת סירופ, אשר מכוונים אל סאוור חמוץ במיוחד.
חלק נרחב מן הברים רוכשים את תערובת הסאוור בבקבוקים, הדבר חוסך זמן וכסף, אך התוצאה ירודה באיכות ובטעם, ביחס לתערובת המוכנה מלימונים טריים.
דוגמאות לסאוור
ניתן להכין סאוור כמעט מכל משקה חריף. עם זאת, ישנם מספר קוקטיילים קלסיים ידועים בעולם, לדוגמה:
דחייה
{{פירושונים|
אורבה טידוס
אורבה טידוס (באסטונית: Urve Tiidus; נולדה ב-6 ביוני 1954) היא מנחת טלוויזיה ופוליטיקאית אסטונית.
ביוגרפיה
טידוס נולדה בראפלה, בירת מחוז ראפלה שבאסטוניה. ב-1977 היא סיימה תואר בפילולוגיה אנגלית באוניברסיטת טרטו.
קריירה טלוויזיונית
לאחר סיום לימודיה החלה את הקריירה שלה בטלוויזיה, ושימשה כמגישת מהדורת חדשות ערב פופולרית ב-ETV, רשת הטלוויזיה הציבורית של אסטוניה. היא התפרסמה בקרב הקהל האירופאי כמוסרת הניקוד האסטוני באירוויזיון 1994 שבו הופיעה אסטוניה לראשונה באירוויזיון. היא מילאה את התפקיד גם באירוויזיון 1998.
קריירה פוליטית
מ-1999 ועד 2001 שימשה כראש מחלקת החינוך והתרבות של עיריית קורסארה, ומ-2005 ועד 2011 שימשה כראשת העיר.
מ-2013 ועד 2015 כיהנה כשרת התרבות של אסטוניה.
חיים אישיים
טידוס נשואה ולה בת ובן.
סחר חוצה סהרה
את המסחר ביצעו שיירות של גמלים. המנהג היה להאביס את גמלים במשך כמה חודשים במישורי המגרב או הסאהל לפני שהתארגנה השיירה. על פי דבריו של אבן בטוטה, חוקר הארצות שהתלווה לאחת השיירות, היה גודלה הממוצע של שיירה כ-1000 גמלים כשאחדות מהשיירות הגיעו ל-12,000 גמלים. את השיירות הובילו תמורת שכר גבוה מורי דרך ברברים מנוסים שהכירו את המדבר ויכלו להבטיח חצייה בטוחה. קיומה של השיירה היה תלוי על בלימה והסתמך על תיאום מדוקדק. חלוצים נשלחו קדימה לנאות המדבר כך שניתן היה לשנע מים לשיירה כשעדיין הייתה במרחק של כמה ימים מהנווה, שכן השיירות לא יכלו לשאת עימם מספיק מים שיספיקו למסע בשלמותו.
ראשית הסחר חוצה הסהרה
נתיבי סחר קצרים היו בשימוש בעמק הנילוס במשך אלפי שנים, אך המסע לרוחב הסהרה לפני ביותו של הגמל היה קשה. ההוכחות הארכאולוגיות לקיום סחר זה הם חפצים שנמצאו רחוק ממקום ייצורם, במיוחד בקצה המערבי של יבשת אפריקה, היכן שהמדבר הוא הצר ביותר. קיימים גם דיווחים לסחר זה בספרות הקלאסית. ייתכן שהתפתחותה של העיר אודאגוסט קשורה לסחר מוגבל זה, אך כיום אין מקבלים את הטענה שכל הערים באזור התפתחו על רקע זה.
יש הסוברים כי האיורים של סוסים הגוררים מרכבות באומנות מערות מתקופה זו שנמצאו דרומית לסהרה מעידים כי נעשה שימוש באמצעי זה. עם זאת, לא אותרו שלדי סוסים מתקופה קדומה זו באזור, ומרכבות הן כלי בלתי סביר למטרות מסחר בשל קיבולן המועט.
העדות המוקדמת ביותר לגמלים מבויתים באזור מתוארכת למאה השלישית. שבטי הברברים היו הראשונים להשתמש באמצעי זה שאפשר מגע קבוע בין שני צדי הסהרה, אך נתיבי סחר קבועים לא התפתחו עד שתושבי אזור מערב אפריקה קיבלו עליהם את האסלאם במאות השביעית ושמינית.
שני נתיבי סחר עיקריים התפתחו. הראשון, דרך המדבר המערבי ממרוקו של היום ועד עיקול הניז'ר. השני, מתוניסיה של היום עד לאזור ימת צ'אד. נתיבים אלו היו קצרים יחסית ונעזרו ברשת ההכרחית של נאות המדבר המקריות שהכתיבו את הנתיב כמו סיכות על גבי מפה. מזרחה משם האזור דרומית ללוב היה בלתי עביר בשל המחסור בנאות מדבר וסופות חול עזות. הנתיב מעיקול הניז'ר למצרים נזנח במאה ה-10 בשל סכנות אלו.
סחר חוצה סהרה בימי הביניים
עלייתה של האימפריה של גאנה, שמרכזה היה באזור דרום מאוריטניה של היום, הקבילה לגידול בסחר חוצה הסהרה. הכלכלות של המדינות לחופי הים התיכון היו עניות בזהב, אך יכלו לספק מלח בישול, בעוד שלמדינות מערב אפריקה היה שפע של זהב ומחסור במלח. סחר העבדים היווה גורם חשוב אף הוא, שכן מספר גדול של אפריקאים נשלחו צפונה, בדרך כלל לשרת כמשרתים ביתיים, ומדינות מערב אפריקה ייבאו חיילים עבדים מאומנים היטב. נוצרו כמה נתיבי סחר שהחשובים בהם הסתיימו בסיג'ילמסה שבגבול מרוקו ובנמלי איפריקיה בצפון. שם ובערים נוספות בצפון אפריקה יצרו סוחרים ברברים מגע קרוב עם האסלאם שגרם לתהליך של התאסלמות, וכבר במאה השמינית הופיעו נוסעים מוסלמים בגאנה. רבים בגאנה התאסלמו, וסביר להניח כי הסחר של האימפריה נהנה מכך.
סביב שנת 1050 כבשה גאנה את אודאגוסט, אך מכרות זהב חדשים סביב בורה הקטינו את המסחר שעבר דרך העיר, מהסחר החדש נהנו שבטי הסוסו שייסדו אחר־כך את האימפריה של מאלי.
כמו גאנה, מאלי הייתה ממלכה מוסלמית ותחת פיקוחה המשיך המסחר בזהב ובמלח. סחורות חשובות נוספות היו עבדים, אגוזי קולה מהדרום וחרוזי זכוכית וצדפי פי הכושי מהצפון (לשימוש כתחליף מטבע). תחת שלטון מאלי התפתחו ושגשגו הערים הגדולות של עיקול הניז'ר – גאו, דז'נה ובמיוחד טימבוקטו שהייתה ידועה באירופה בעושרה הרב. מרכזי מסחר חשובים בדרום מערב אפריקה התפתחו באזור המעבר שבין היער לסוונה, דוגמאות: בגהו ובונו מאנסו (בגאנה) ובונדוקו (בחוף השנהב). נתיבי הסחר המערביים המשיכו להיות חשובים כשאואדאנה, אואלאטה וצ'ינגוטי היו מרכזי המסחר החשובים עיקריים במאוריטניה דהיום, בעוד שערי הטוארג, אסודה ואחר־כך אגאדז, צמחו לאורך הנתיב המזרחי יותר לתוך ניז'ר של היום.
נתיבי הסחר המזרחיים הובילו להתפתחותה של האימפריה ארוכת השנים של קאנם-בורנו שמרכזה באזור ימת צ'אד. נתיב סחר זה היה פחות יעיל ופרח רק כאשר לא ניתן היה להשתמש בנתיבים המערביים עקב פורענויות כדוגמת כיבושי אל-מוואחידון.
שקיעת הסחר חוצה הסהרה
מסעות הפורטוגזים סביב חוף מערב אפריקה פתחו נתיבים חדשים לסחר בין אירופה למערב אפריקה. בתחילת המאה ה-16 הוקמו בחוף בסיסים אירופים והסחר עם האירופים, שעתה היו עשירים יותר משותפיהם הקודמים של תושבי מערב אפריקה למסחר, הפך לבעל חשיבות עליונה למערב אפריקה. בצפון אפריקה החל תהליך שקיעה כלכלי ומדיני, אומנם חציית הסהרה עדיין הייתה ארוכה ומסוכנת, אך המכה העיקרית לסחר חוצה הסהרה הייתה מלחמת מרוקו (1591 – 1592). במהלכה שלחה מרוקו צבא שחצה את הסהרה ותקף את טימבקטו, גאו ומרכזי מסחר חשובים אחרים ותוך כדי כך הרס בניינים ורכוש והגלה את נכבדי הערים. הפרעה זו לסחר גרמה לירידה דרמטית בחשיבות ערים אלו והאיבה למרוקאים שבאה בעקבותיה הקטינה את הסחר במידה ניכרת.
על אף שהסחר קטן בצורה משמעותית הוא לא פסק לחלוטין. אך נתיבי הסחר לחוף מערב אפריקה הפכו נוחים יותר ויותר בייחוד לאחר שצרפת פלשה לסאהל בשנות ה-80 של המאה ה-19 והקימה מסילות רכבת לתוך פנים היבשת. תוכננה מסילת רכבת מדקר לאלג'יר דרך עיקול הניז'ר אך מעולם לא נבנתה.
כיום, כמה כבישי אספלט חוצים את הסהרה ומספר מוגבל של משאיות ממשיכות במסורת הסחר חוצה הסהרה כשהן מובילות דלק ומלח. שיירות גמלים כבר לא עוברות יותר בנתיבי הסחר המסורתיים, אך בנתיבים הקצרים מאגאדז לבלימה ומטימבוקטו לטאודני נעשה עדיין שימוש על בסיס קבוע אם כי נפח המסחר הוא דל בהשוואה לעבר. כמה מבני הטוארג עדיין עושים שימוש בנתיבי הסחר המסורתיים, לעיתים במסעות שאורכם כ-2,500 ק"מ כשהם מבלים במסעות אלו שישה חודשים כל שנה. שיירות הגמלים של הטוארג נושאות מלח מלב המדבר לקהילות שעל גבול המדבר.
קישורים חיצוניים
כל הקישורים להלן באנגלית.
מוריה (עיתון)
מוריה היה יומון עברי שהופיע בארץ ישראל בין 6 במאי 1910 – 11 בינואר 1915.
תולדות העיתון
את העיתון ייסד בירושלים המדפיס רבי יהודה אהרן וייס, לאחר דעיכתו של "החבצלת" שהיה לפני כן העיתון המוביל של היישוב העברי הדתי בירושלים. האישור להוציא לאור את "מוריה", שהיה גם שמו של בית הדפוס שבו נדפס העיתון (בבעלותו של וייס ושותפו רבי משה שמואל שיינבוים), ניתן על ידי השלטונות העות'מאניים לאחר מתן התחייבות לשמור על החוק העות'מאני.
במשך כל שנות הופעתו של העיתון שימש יצחק יעקב ילין כעורכו הראשי ואף כתב חלק ניכר ממאמריו. ביחד עם וייס, שם ילין לעיתון כמטרה לתקן את היישוב הישן ודרכו הציבורית. כבר בגיליון הראשון מוסברת כוונת המייסדים לפנות ליהדות החרדית באופן המבטא חופש ביטוי ואובייקטיביות.
תחילה הופיע מוריה כשבועון, אך בהמשך הפך לעיתון יומי בתוספת מהדורה שבועית מורחבת עבור קוראים בחו"ל. בכך היה לאחד מעשרת העיתונים היומיים הראשונים שראו אור בירושלים.
העיתון נסגר על ידי הממשל העות'מאני ב-1915, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, לאחר שילין לא קיים את הצו שאסר לעסוק בעניינים מדיניים.
על שמו של העיתון נקרא רחוב 'מוריה' בשכונת רוממה בירושלים, אשר חלק מרחובותיה נקראו בשמות עיתונים עבריים.
פייר צ'ארלס
פייר צ'ארלס (Pierre Charles; 30 ביוני 1954 - 6 בינואר 2004) היה ראש ממשלת דומיניקה בין השנים 2000–2004.