cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פטריסיה ממונה
2023
באליפות אירופה באולם שנערכה באיסטנבול, טורקיה במרץ 2023 היא זכתה במדליית ארד בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.16 מטר, אחרי טוגבה דנישמאז מטורקיה (14.31 מטר) ודריה דרקש מאיטליה (14.20 מטר).
רחל הרפז
רחל הרפז (10 באוקטובר 1932 - 2 בינואר 2021) הייתה סופרת ומשוררת ישראלית.
ביוגרפיה
רחל הרפז למדה בתיכון שליד האוניברסיטה העברית, ולאחר מכן למדה הוראה במכללה ע '' ש דוד ילין. למדה באקדמיה למוזיקה פסנתר. ולימדה נגינה בפסנתר.
חברה באגודת הסופרות והסופרים העבריים.
חיים אישיים
רחל הרפז הקימה קרן לפרס ספרותי לשירה עברית להנצחת בעלה המנוח.
ג'ים האנט
ג'יימס בקסטר האנט ג'וניור (באנגלית: James Baxter Hunt Jr, נולד ב-16 במאי 1937) הוא פוליטיקאי ועורך דין אמריקאי שהיה המושל ה-69 וה-71 של קרוליינה הצפונית (בשנים 1977–1985, ו-1993–2001). כהונתו ׁהיא הארוכה ביותר בתולדות המדינה, והשישית בתולדות ארצות הברית (צמוד לג'ים רודס).
ביוגרפיה
האנט נולד ב-16 במאי 1937 בגרינסבורו שבצפון קרוליינה לג'יימס בקסטור האנט, ולאלזי בריים האנט. כשהיה ילד, המשפחה עברה לחווה מחוץ לווילסון, צפון קרוליינה. הוא התחנך בכנסייה הבפטיסטית אך מאוחר יותר המיר את דתו לפרסביטריאניזם.
בצעירותו למד תואר ראשון ושני בחינוך חקלאי וכלכלה חקלאית במכללת צפון קרוליינה שכיום ידועה כאוניברסיטת המדינה שלצפון קרוליינה. במהלך לימודי התואר ראשון, האנט היה מעורב במועצת הסטודנטים. הוא היה הסטודנט השני שכיהן בשתי קדנציות כנשיא גוף הסטודנטים במדינה. עבודת המאסטר שלו עסקה בניתוח כלכלי של טכניקות לייצור טבק. בשנת 1964 סיים לימודי דוקטורט בבית הספר למשפטים באוניברסיטת צפון קרוליינה. הוא המשיך לכהן כנשיא ארגון "המועדונים הדמוקרטיים הצעירים בצפון קרוליינה", הידוע כיום בתור ארגון "הצעירים הדמוקרטים בצפון קרוליינה". בשנים 1964–1966, האנט היה יועץ כלכלי של קרן פורד בנפאל. במקביל, צמח במפלה הדמוקרטית במדינה. הוא נבחר לתפקיד סגן המושל והושבע לתפקיד ב-5 בינואר 1973.
מושל
האנט הושבע לראשונה כמושל צפון קרוליינה ב-8 בינואר 1977. הוא המושל היחיד בצפון קרוליינה שנבחר לארבע קדנציות. הוא נבחר לראשונה למושל בשנת 1976 על פניכשניצח את דייוויד פלהרטי הרפובליקני ונבחר מחדש בשנת 1980. האנט קידם שינוי חוקתי במהלך כהונתו הראשונה שאיפשר לו להיות מושל צפון קרוליינה הראשון שהתמודד לכהונה שנייה ברציפות.
ב-1984 הוא הפסיד בבחירות על מושב הסנאט של ג'סי הלמס, ועזב את הפוליטיקה לכמה שנים. הוא חזר לעולם הפוליטי ב-1992 נבחר שוב למושל. האנט נבחר מחדש בהפרש גדול על פני חבר הקונגרס האמריקני העתידי רובין הייז ב-1996. הוא עזב את תפקידו בינואר 2001, והוחלף על ידי הדמוקרט וההתובע הכללי מייק איסלי. בשנות ה-70 המושל האנט תמך בתיקון לשוויון זכויות. במקביל גם תמך וחיזק את ההכשרה לחינוך הגיל הרך. נשיא ארצות הברית ברק אובמה למנות את האנט לתפקיד מזכיר החינוך של ארצות הברית בנוסף על כך, האנט גם תמך רבות בקידום הטכנולוגיה ופיתוח כלכלי מבוסס טכנולוגיה. במסגרת כך היה מעורב בהרמת המרכז לביוטכנולוגיה בצפון קרוליינה ובית הספר למדעים ומתמטיקה במדינה.
במהלך כהונתו פיקח האנט על 13 הוצאות להורג (שתיים בתקופתו הראשונה בתפקיד, 11 בתקופתו השנייה).
מבחינה כלכלית, האנט היה מתומכיה הנלהבים ביותר של תעשיית הטבק.
לאחר התפקיד
בשנת 2001 הקים האנט את מכון ג'יימס בי האנט ג'וניור למנהיגות ומדיניות חינוכית, הידוע בתור מכון האנט. מטרת המכון היא להבטיח את עתידה של אמריקה באמצעות חינוך איכותי, והוא מוקדש להעצמת מושלים, קובעי מדיניות ומנהיגים חינוכיים אחרים בפיתוח ויישום של אסטרטגיות מקיפות לשינוי החינוך הציבורי.
ישראל באירוויזיון 1992
קדם אירוויזיון 1992
תחרות הקדם-אירוויזיון לשנת 1992 נערכה באולפני הטלוויזיה הישראלית בירושלים והונחתה על ידי רוני יובל ונועם אבירם, מגישי תוכנית הבוקר "בוקר טוב ישראל".
מתוך 12 שירים נבחר בתום התחרות השיר "זה רק ספורט", שבוצע על ידי דפנה דקל, לייצג את ישראל באירוויזיון 1992, שנערך באותה שנה במאלמה שבשוודיה. את השיר כתב אהוד מנור, והוא הולחן ועובד על ידי קובי אשרת.
לפני כל שיר בתחרות הוצג קטע קומי שהוגש על ידי אומן אחר לפי הסדר הבא: רבקה מיכאלי, דבי ונולי, דובי גל וחני נחמיאס, מיקי קם, דודו טופז, ציפי שביט, גדי פור ומודי בר-און, יעל עמית, חנוך רוזן, דורון נשר, דוב'לה גליקמן וחנה לסלאו.
לאחר ההכרזה על דפנה דקל כעל זוכת התחרות, הביעה ענת עצמון מורת רוח על ההחלטה, וניהלה מאבק משפטי נגד דקל. טענתה של עצמון הייתה שהשיר "זה רק ספורט" חרג ב-17 שניות מהאורך המותר בתקנון, שהוא 3 דקות, ועל כן יש לפסול את השיר. לבסוף דחה בית המשפט את הערעור, והחלטת שופטי התחרות נותרה על כנה.
החלק האומנותי
בתום השמעת השירים עלתה לבמה קרולה, הזמרת השוודית זוכת אירוויזיון 1991, וביצעה את השיר Fångad av en stormvind שאיתו הביאה לשוודיה את הזכייה. מיד לאחר מכן הצטרפו אליה אורנה ומשה דץ, אשר ייצגו את ישראל באותה התחרות עם השיר "כאן". שלושתם שרו יחד בשפה העברית את השירים "לב אחד" ו"כאן". בהמשך ראיינו המנחים את קרולה, אשר הביעה את אהבתה לישראל ואת תמיכתה בעם היהודי.
השלושה חזרו לבמה גם בסיום המופע, מיד לאחר ההכרזה על דפנה דקל כעל הזוכה בתחרות. הם העניקו לה יחד פרחים וליוו אותה בביצוע החוזר של השיר המנצח, "זה רק ספורט".
שלב הניקוד
ניקוד השירים התבצע על ידי 7 ועדות שיפוט אזוריות הממוקמות ברחבי הארץ. כל ועדה חילקה לשירים נקודות על-פי המדרג הבא: 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 10 ו-12 נקודות.
רגע לפני הקראת הניקוד על ידי ועדת השיפוט האחרונה, תל אביב, מצב הנקודות היה מותח במיוחד, כאשר במקום הראשון עמדו השירים "התקווה" ו-"ירושלם" עם 52 נקודות, בעוד שהשיר זה רק ספורט היה רק במקום השלישי עם 51 נקודות. לקראת תום הקראת הניקוד חל מהפך ודפנה דקל גברה על יריביה בהפרש קל.
המאבק בין ענת עצמון לדפנה דקל
תוצאותיו של הקדם היו צמודות במיוחד. דפנה דקל זכתה במקום הראשון עם 61 נקודות, בהפרש של נקודה אחת מענת עצמון שזכתה במקום השני עם 60 נקודות. כוכב פסטיבל שירי הילדים לשעבר, רונן בהונקר הגיע למקום השלישי עם 59 נקודות. תוצאות צמודות כל כך היו רק בשנת 1983, כאשר עפרה חזה גברה על ירדנה ארזי בהפרש של נקודה, וב-1985, בה היה הפרש נקודות קטן מאוד בין שלושת המקומות הראשונים (בהם ניצבו יזהר כהן, שלישיית "כמו צועני" וירדנה ארזי).
לאחר התחרות דרשה ענת עצמון מרשות השידור לפסול את שירה של דפנה דקל, בנימוק שהשיר "זה רק ספורט" חורג ב-17 שניות משלוש הדקות הקצובות לכל שיר על-פי תקנון האירוויזיון והקדם-אירוויזיון. לטענת עצמון, שירה של דקל כלל לא אמור היה להתקבל לתחרות הקדם-אירוויזיון, ולפיכך יש לשלוח אותה לאירוויזיון.
רשות השידור דחתה את דרישתה של עצמון, בנימוק ששירים רבים בעולם קוצרו להופעה החיה של האירוויזיון, חלקם אף זכו באירוויזיון. כמו כן, רשות השידור ציינה כי ב-1979 זכתה להקת חלב ודבש בפסטיבל הזמר תשל"ט עם השיר "הללויה" (שמרית אור וקובי אשרת), כשאורכו שלוש דקות ו-19 שניות, ואילו באירוויזיון הוא קוצר לשלוש דקות בדיוק.
עצמון לא קיבלה את נימוקי רשות השידור, ועתרה, יחד עם הנגן ירוסלב יעקובוביץ' לבית המשפט המחוזי בתל אביב. עצמון טענה כי תקנון הקדם-אירוויזיון עצמו הוא שאוסר על השירים לחרוג ממסגרת שלוש הדקות, ועל כן דינו של השיר "זה רק ספורט" להיפסל רטרואקטיבית.
במהלך המשפט חשפה רשות השידור כי אם שירה של דקל ייפסל, לא תיוצג ישראל כלל באירוויזיון, כיוון שכבר עבר תאריך היעד (ה"דד-ליין") לשליחת השירים לתחרות בשוודיה או לעריכת שינויים בהם. כמו כן, רשות השידור ציינה כי גם שירה של עצמון חורג בשתי שניות ממסגרת שלוש הדקות.
בית המשפט לא מצא לנכון להתערב בשיקולי רשות השידור, שהחליטה לא לפסול את "זה רק ספורט" רטרואקטיבית. "אם הייתה המשיבה מס' 1 (רשות השידור) מחליטה לפסול את השיר, היה ממש בטענות". בית המשפט קבע שהחלטת רשות השידור לשלוח את שירה של דפנה דקל סבירה, מה גם ששירה של עצמון חורג אף הוא במקצת מהזמן הקצוב בתקנון. בית המשפט נעל את הדיון, כשהוא מורה לרשות השידור להקפיד להבא ביתר שאת על נושא תזמון השירים.
באירוויזיון
ישראל הופיעה ה-3 בסדר ההופעה, אחרי בלגיה ולפני טורקיה. בתום ההצבעה ישראל קיבלה 85 נקודות והגיעה למקום ה-6 מתוך 23 מדינות שהשתתפו בתחרות. הצבעת חבר השופטים הישראלי העניקה את ה-12 נקודות שלה לצרפת.
אנדה
אנדה הוא מחזה ישראלי מאת הלל מיטלפונקט, שעלה בתיאטרון בית ליסין, בבימויו של מיטלפונקט, ב-24 בספטמבר 2008.
מלגזה תא דלק
מלגזות תאי דלק
מלגזות פרופאן פופולריות יותר ולעיתים קרובות משתמשים בהן במפעלים, הן אינן יכולות להכיל יישומים מסוימים בתעשיית המזון. יעילות הספק של תאי דלק (40–50%) היא כמחצית מזו של סוללות ליתיום-יון (80–90%), אך יש להן צפיפות אנרגיה גבוהה יותר אשר עשויה לאפשר למלגזות לפעול זמן רב יותר.
מלגזות המופעלות באמצעות תאי דלק משמשות לעיתים קרובות במחסני קירור מכיוון שהביצועים שלהן לא מושפעים מהטמפרטורה כמו סוגים מסוימים של סוללות ליתיום.
אנדה
עלילה
נוחי כרמי הוא פרקליט בצוות התביעה במשפט אייכמן ב-1961. הוא מתשאל את העדים המוזמנים למשפט. נוחי ממליץ על העדים לפי מניעים משפטיים אתיים טהורים – עד כמה הם זוכרים במדויק את קורותיהם בשואה, במידה שתאפשר להם לתת עדות אמינה על כך. פקר הוא איש הקשר של הממשלה עם התביעה במשפט. הוא מנסה לדאוג לאינטרסים של מפא"י ושל ראש הממשלה בן-גוריון. פקר בודק ביחד עם נוחי ושניאור, הבוס של נוחי, את רשימת העדים. פקר מנסה לפסול עדים רוויזיוניסטים, שעלולים להזכיר בעדותם את משפט קסטנר, או כאלו שהתנגדו לשילומים עם גרמניה. הוא גם מקבל הוראה משרת החוץ גולדה מאיר לקשור את אמין אל-חוסייני, המופתי הירושלמי לאדולף אייכמן.
מלגזה תא דלק
מלגזות תאי דלק
מלגזת תא הדלק הראשון נבנתה בשנת 1960 על ידי יצרנית המכונות "Allis-Chalmers".
בשנת 2013 טויוטה תעשיות חשפה מלגזה חדשה המונעת על ידי תאי דלק, שפותחה בשיתוף פעולה עם "Toyoda Gosei Co., Ltd".
אנדה
עלילה
אביו של נוחי, שולם ויינשטוק, מכיר לו את אנדה פריינד, ילידת בודפשט. היא ניצולת שואה ששרדה את בלוק 10 באושוויץ, בו ערכו ניסויים רפואיים בנשים. אנדה כתבה יומן בעת שהותה באושוויץ ובו מתוארים במדוקדק הקורות אותה והניסויים הרפואיים שבוצעו בה וביהודיות אחרות. נוחי מוצא את עדותה של אנדה מעולה למשפט.
מלגזה תא דלק
מלגזות תאי דלק
בשנת 2013, היו בארצות הברית כ-4,000 מלגזות תאי דלק לטיפול בחומרים אשר כרוך בתנועה למרחקים קצרים בתחומי הבניין או בין בניין לרכב.
אנדה
עלילה
מנגד, פקר, חוקר ומגלה שאביה של אנדה היה אנטי-ציוני ואנדה עצמה השתתפה בהפגנות נגד השילומים עם גרמניה ואף הצטרפה באותה תקופה לתנועת החירות. נוחי רוצה להזמין את אנדה להעיד ואילו פקר, שחושש שעדותה תזיק למפא"י, רוצה לפסול אותה. בין שניהם ניצב שניאור, מנהל המחלקה בה נוחי עובד שרוצה לשמור על כללי האתיקה ועל המשפט ההוגן כמו נוחי. אבל פקר דואג להזכיר לו שהמפלגה סידרה לו את הג'וב לא בשל כישוריו המשפטיים, אלא בשל נאמנותו למפלגה וממשיך ואומר שכך גם סידרו לילדיו עבודה בפריז. פקר אומר לשניאור שאם לא יעשה מה שאומרים לו - יוכלו למצוא איש מפלגה אחר במקומו וילדיו יאבדו גם הם את עבודותיהם.
עלילת המשנה של המחזה היא מערכת היחסים של נוחי עם אלונה ארוסתו. אלונה אוהבת את נוחי, אבל חשה שהוא משקיע זמן רב מדי במשפט על חשבונה וחושדת בו שהוא מקיים רומן עם אנדה. היא מנסה לסדר לו עבודה נוחה יותר בשוק האזרחי אצל אביה. אביה מייק הוא יבואן מצליח של מכשור חקלאי, שייבא נשק למדינה לפני הקמתה ביחד עם פקר וקשור כעת לממסד הפוליטי. מייק אינו מחבב במיוחד את נוחי, כי לדעתו הוא נושא עמו מטען גלותי, אבל מוכן ללכת לקראת בתו ולעזור לו.
ברקע מתואר גם עברו של נוחי כמהגר זר שהצליח להיקלט בארץ הצברים. בגיל שמונה עלה לבדו מפולין לישראל בעליית הנוער. נוחי גדל כילד חוץ בקיבוץ, עשה צבא. סיים בהצטיינות את הפקולטה למשפטים, נמצא מזה ארבע שנים בפרקליטות המדינה ומאורס לאלונה עוזרתו של מנכ"ל משרד ראש הממשלה טדי קולק. מתוארים גם היחסים הקרירים של נוחי עם אביו, שולם ויינשטוק, שעלה לישראל שנים רבות אחריו ועובד כחייט. נוחי בנה את עצמו לבדו, עיברת את שם משפחתו מוויינשטוק לכרמי, כדי להתרחק מעברו הגלותי, והתחיל קריירה משפטית מזהירה.
שניאור שמנסה לשכנע את נוחי לוותר ולא לזמן את אנדה להעיד, אומר לו במחזה:
קישורים חיצוניים
ראיונות
יחיא סנוואר
יַחְיא אבראהים חסן סִנְוַאר (בערבית: يحيى إبراهيم حسن السنوار; נולד ב-29 באוקטובר 1962) הוא ראש ממשל חמאס ברצועת עזה וממייסדי הזרוע הצבאית של הארגון.
ביוגרפיה
סנוואר גדל במחנה הפליטים ח'אן יונס. מקור משפחתו מאל-מג'דל. לאחר סיום בית הספר למד באוניברסיטה האסלאמית בעזה, וקיבל תואר ראשון בלימודים ערביים. היה מראשוני הפעילים בגדודי עז א-דין אל-קסאם.
ב-1989 הורשע ברצח פלסטינים שחשד בהם כי שיתפו פעולה עם ישראל, ונידון לחמישה מאסרי עולם. במהלך שהותו בכלא למד עברית שוטפת. בשנת 2008, בעת שהיה בכלא בישראל, עבר ניתוח להסרת גידול במוח. בכלא היה ידוע כאסיר בעל עוצמה, המסוגל להתייחס באלימות קשה למתנגדים וליריבים בתוך חמאס ובשל כך אף קיבל את הכינוי "הקצב מח'אן יונס". עם זאת, היה ידוע גם כמי שמסוגל לרקום קשרים טובים עם אנשי הביטחון הישראלי. ב-2011 שוחרר במסגרת עסקת שליט ונחשב לבכיר המשוחררים בהסכם. קרבתו לאחיו מוחמד סנוואר, שהיה מעורב בכליאת שליט, הקנתה לו מעמד בארגון העסקה והבטיחה את שחרורו. עסקת שליט העלתה את קרנו בקרב אנשי הארגון. ב-2015 הוא הוכרז כטרוריסט על ידי ממשלת ארצות הברית.
בפברואר 2017 נבחר בבחירות פנימיות למנהיג חמאס ברצועת עזה והחליף את אסמאעיל הנייה, שמילא תפקיד זה. בין השניים נוצר נתק שמשפיע על הארגון. הוביל את העימותים בגבול עם ישראל שהחלו במרץ 2018 ואף השתתף בהם בעצמו. עליית השפעתו סימנה את חזרת מוקד תנועת חמאס לעזה, שבה צמחה, על חשבון חמאס חו"ל בהנהגת ח'אלד משעל ומוסא אבו מרזוק.
בבחירות הפנימיות לראשות ממשל חמאס בעזה, שהתקיימו ב-9 במרץ 2021, ניצח אותו ניזאר עוודאללה בסיבוב הראשון בפער של 7 קולות. בסופו של דבר ניצח סנוואר בסבב רביעי את עוודאללה.
צינור הגז הטרנס-סהרי
צינור הגז הטרנס-סהרי (באנגלית: Trans-Saharan Gas Pipeline) המכונה גם צינור הגז הטרנס-אפריקאי הוא צינור גז המוביל גז טבעי מניגריה לאלג'יריה, דרך מדבר סהרה. הצינור נועד להעביר גז טבעי ניגרי לכיוון אירופה במסלול יבשתי. אורכו הכולל של הצינור הוא 4,128 ק"מ, עלות בנייתו צפויה להסתכם בכ-10 מיליארד דולר ובנייתו הייתה צפויה להסתיים בשנת 2015. בעקבות משבר בני הערובה באתר הגז עין אמנאס ואי יציבות אזורית הבניה מתעכבת.
היסטוריה
ההצעה לבניית הצינור עלתה לראשונה במהלך שנות ה-70. אולם מסיבות שונות הרעיון לא מומש אלה לאחר מספר עשורים.
ב-14 בינואר 2002, חברות הנפט והגז של ניגריה ואלג'יריה חתמו על מזכר הבנות להכנת הפרויקט. בחודש יולי 2005 נחתם הסכם עם חברה בריטית לביצוע בדיקת ההיתכנות לפרויקט. הבדיקות הושלמו בספטמבר 2006 ונמצא כי מבחינה טכנית ניתן להקים צינור יבשתי ומבחינה כלכלית הוא מצדיק את ההשקעה.
מפרט טכני
אורכו של צינור הגז הוא 4,128 ק"מ (2,565 מייל). הקיבולת השנתית שלו 30 מיליארד מטר מעוקב (BCM). קוטרו 1,219-1,422 מילימטר (48-56 אינץ'). עלות בניית הצינור מוערכת בכ-10 מיליארד דולר ועלות מרכזי איסוף הגז מוערכת ב-3 מיליארד דולר.
התיישבות המדיארים במרכז אירופה
התיישבות המדיארים (מגיארים) במרכז אירופה, באגן הקרפטים, על אזור הדנובה האמצעית, ידועה בהיסטוריה של העם ההונגרי תחת השם "כיבוש המולדת" (בהונגרית: Honfoglalás (הונפוגלאלאש)) ומציינת תקופה במחצית השנייה של המאה ה-9 עד שנת 896 כשאיחוד (או איגוד) השבטים המדיארים בראשותם של ארפאד וקורסאן פלש מכיוון צפון הים השחור אל עבר המישור הפאנוני או פאנוניה. השבטים המדיארים או ההונגרים, רועים חצי-נוודים שמקורם, לדעת החוקרים בני זמננו, באזור ממזרח להרי אורל, פלשו באלף הראשון לספירה לאגן הקאמה, אחר כך לאזור הערבות מצפון לים השחור וים אזוב והיו נתונים לאורך המאות ה-7 עד ה–9 לשליטת הכוזרים, עם דובר שפה טורקית. לפני הגעת ההונגרים לאגן הקרפטים, נאבקו זו בזו שלוש מעצמות - האימפריה הבולגרית הראשונה, פרנקיה המזרחית ומוראביה הגדולה על השליטה באזור זה. לעיתים הן שכרו שכירי חרב מקרב הפרשים ההונגרים. כלומר היו בין ההונגרים כאלה שהכירו את שטחי פאנוניה עוד לפני התיישבותם בה.
הכיבוש ההונגרי התחיל כחלק מנדידת העמים המאוחרת או כנדידת עמים זוטא. לפי אחת התאוריות ההיסטוריות, במאה ה-9 השתחררו המדיארים מעול הכוזרים, אך הכוזרים, יחד עם הפצ'נגים, אוכלוסייה שדיברה גם היא שפה טורקית, ובת בריתם, יצאו לכבוש מחדש את השטחים האבודים ובסביבות שנת 889 דחקו במדיארים לכיוון מערב אל האזור שבין הדנייפר והדנובה התחתית.
בשנת 895 בימי הקיסר הביזנטי לאון השישי התגייסו ההונגרים לצד צבא האימפריה הביזנטית במלחמה נגד הבולגרים. הבולגרים ניצחו בקרב, והפצ'נגים שלחמו יחד איתם תקפו פעם נוספת את המדיארים והדפו אותם עוד יותר מערבה. בסביבות שנת 895 או 896 חצו המדיארים את הרי הקרפטים אל האלפלד ואחר כך אל פאנוניה - האזורים המישוריים הסמוכים לדנובה האמצעית ולנהר טיסה, אזור הכולל את הונגריה של היום. הגעת ההונגרים לשם התלוותה במעבר לחיים מיושבים ולחקלאות. המדיארים ניצלו את הסכסוכים הפנימיים במוראביה הגדולה ומתישהו בין השנים 902–906 שמו קץ לממלכה סלאבית זו. הם חיזקו את שליטתם באגן הקרפטים בעקבות ניצחונם על הצבא הבווארי ב"קרב ברצאלאושפורץ", הידוע יותר בשם "קרב פרסבורג" (ברטיסלבה) ב-4 ביולי 907. בשנים 899 - 955 המשיכו המדיארים בשרשרת של פשיטות ברחבי אירופה ובשנים 971–943 אף תקפו יעדים בתוך האימפריה הביזנטית. בהדרגה הם התיישבו באגן הקרפטי ובסביבות שנת 1000 הקימו בו את הממלכה ההונגרית שהדת הרשמית שלה הייתה הנוצרית הקתולית.
מקורות כתובים
על אירועים היסטוריים אלה דיווחו לראשונה המחברים והכרוניקנים הביזנטים. התיעוד הכתוב הראשון הוא ספרו של הקיסר הביזנטי לאון השישי החכם "הטקטיקה", שנכתב בסביבות 904. ספר זה מתאר את המלחמה הבולגרית-ביזנטית בשנים 896-894, עימות צבאי שקדם ממש לעזיבת ההונגרים את הערבות מצפון לים השחור. דיווח קרוב לאותם הימים ניתן לקרוא ב"המשך לכרוניקה של הנזיר גאורגיוס". אולם התיאור המפורט ביותר נמצא בספר "בעת ניהולי את האימפריה" (בלטינית De Administrando Imperio) שחובר בחסותו של הקיסר קונסטנטינוס השביעי פורפירוגנטוס בסביבות שנת 952 או 951.
ספרים שנכתבו על ידי כמרים במדינות שירשו את האימפריה הקרולינגית מתארים אירועים שהיו קשורים מקרוב לפלישת המדיארים. הראשון בהם היה "ספרי השנים של פולדה" שהדיווחים שבו מסתיימים ב-901. מכתב שכתב בשנת 900 הארכיבישוף דיטמר מזלצבורג אל האפיפיור יוחנן התשיעי מתייחס לכיבוש ההונגרי אך נחשב על ידי רבים למעשה זיוף. האב רגינו מפרים שחיבר ספר קומפילציה הנקרא "כרוניקת העולם" מזכיר את ההונגרים בפסקה אחת המוקדשת לשנת 889. מקור חשוב אחר הוא ה"אנטאפודוסיס" ("גמול") מאת הבישוף ליוטפרנד מקרמונה, שנכתב בסביבות 960. יוהנס אוונטינוס, היסטוריון מן המאה ה-16, המצוטט על ידי גיולה קרישטו, מספק מידע שאינו מופיע בשום מקור אחר, מה שרומז כי השתמש במקורות שלא שרדו עד לימינו. עם זאת מהימנותו מוטלת בספק (מג'ארו).
חיבור על חיי הקדושים שנכתב על ידי כרוניקנים של הכנסייה הסלבית הקדומה כולל קטע של עדות ראייה מן המלחמה הבולגרית-ביזנטית בשנים 894–896. האגיוגרפיה של נחום הקדוש (חיי נחום) שנכתבה בסביבות שנת 924 כוללת מידע כמעט מאותה תקופה המעיד על התרסקות מוראביה בפני מתקפת הפולשים המדיארים. אולם העותק המוקדם ביותר של ספר הוא מהמאה ה-15. באופן דומה, ספר היסטורי שהושלם בשנת 1113, "הכרוניקה הרוסית הראשונית", מצוי בכתבי יד מאוחרים, כשהישן ביותר הוא מהמאה ה-14.
כרוניקה מאת מחבר אלמוני ("אנונימוס") הקרויה "מעשי ההונגרים" (Gesta Hungarorum - גסטה הונגרורום) שנכתבה לפני שנת 1200 היא הכרוניקה המקומית המוקדמת ביותר שנשמרה. עם זאת היא כוללת מידע רב שאינו מוצא אישור במקורות בני זמנו. בסביבות 1283 שימון קזאי, כומר בחצר המלך, כתב את הכרוניקה השנייה ששרדה. הוא טען שההונגרים מקרובים מאוד להונים, כובשים מוקדמים יותר של אגן הקרפטים. לפי תפיסתו, המשתקפת בכרוניקה שלו, הפלישה ההונגרית אינה אלא כיבוש מחדש של האזור על ידי אותו העם.
ארכאולוגיה
באגן הקרפטים זוהו קברים של הדורות הראשונים של הכובשים ההונגרים, אולם בערבות מצפון לים השחור נחשפו פחות מעשרה בתי קברות היכולים להיחשב להונגרים. מרבית בתי הקברות ההונגרים הקדומים כללו 25 או 30 קברים, אך קברים בודדים היו מאוד שכיחים. גברים (ולפעמים גם נשים וילדים) נקברו ביחד עם חלקי גופות של סוסים או עם רתמות וחפצים אחרים המסמלים סוסים. הקברים הכילו גם חגורות מקושטות בכסף, ילקוטי צד מצוידים בלוחיות מתכת, ארכופים בצורת אגס ועיבודי מתכת אחרים.
רבים מחפצים אלה מוצאים את המקבילים שלהם הקרובים בתרבות סלטובו-מאיאקי הרב-אתנית שבערבות שמצפון לים השחור. מרביתם של בתי הקברות ממפנה המאות ה-9 וה-10 התרכזו באזור טיסה העליונה ובמישורים לאורך הנהרות ראבה וואה. למשל בטרצל, טיסבזדד, נאסוואד (נסוואדי, כיום בסלובקיה) וגיימרה. בתי קברות קטנים מוקדמים יותר נחשפו בקלוז', מארושגומבאש (גמבאש) ובאתרים אחרים בטרנסילבניה.
כמה עשורים אחרי הפלישה ההונגרית התפשטה בכל רחבי אגן הקרפטים התרבות הקרויה ביילו ברדו, סינתזה חדשה של תרבויות מוקדמות יותר, והמאופיינת על ידי תכשיטים מיוחדים, לרבות עגילים בצורת S. בקברים של תרבות ביילו ברדו אין ממצאים ארכאולוגיים הקשורים לסוסים. האתרים המוקדמים ביותר מסוג "ביילו ברדו" תוארכו בעזרת מטבעות שנמצאו בהם מתקופת מלכותו של קונסטנטינוס השביעי פורפירוגניטוס מאמצע המאה ה-10. בתי קברות מוקדמים של בני תרבות זו נמצאו בחפירות בברמנד וצ'ונגרד בהונגריה, בדווין (דוון) ובבשנוב (ז'יטבאבשנה) בסלובקיה, בוורשנד (גיולה-ורשאנד) ומולדובנשט (וארפאלווה) ברומניה ובווקובאר וקלושטאר פודרבסקי (גורבונוק) בקרואטיה.
אגן הקרפטים לפני הגעת המדיארים
באזור פרחה בימי קדם תרבות מרשימה של תקופת הברונזה שנחרבה באמצע האלף השלישי לפנה"ס על ידי שבטי פרשים שבאו מהערבות. הוא יושב במרוצת מאות השנים על ידי קלטים, רומים ואחר כך על ידי עמים נודדים כמו גותים, הונים, גפידים, אווארים, סלאבים ואחרים חלקים ממנו יושבו על ידי קלטים ובמאה הראשונה אחה"ס האזור נכבש על ידי הרומים. הם חילקו אותו בין שתי פרובינקיות אימפריאליות: פאנוניה ודאקיה. במאה הרביעית הגותים גרשו את הרומים ומאוחר יותר מלך ההונים, אטילה הפך אותו לגרעין האימפריה הרופפת שלו. אחריו האזור היה למרכז ממלכתם של הגפידים, והאווארים. התיישבו בו גם בולגרים, גרמנים וסלאבים.
החל מהשנים 560 נמצא אגן הקרפטים בשליטת האווארים, עם דובר שפה טורקית קדומה. בהגיעם לאזור, הם הכניעו את הגפידים הגרמאנים ששלטו בשטחים ממזרח לנהר טיסה וכפו עליהם את שלטונם. הגפידים שרדו עד למחצית השנייה של שנות ה-800, כפי שמעידה כרוניקת "התנצרותם של הבווארים והקאריטים" בקטעים המספרים על העמים שחיו בפאנוניה התחתית סביב שנת 870 (קרישטו). האווארים היו מגדלי סוסים נוודים. אולם בתי הקברות הגדולים שלהם ששימשו שלושה עד ארבעה דורות ומספר יישוביהם שגדל והלך מעיד על העברתם לדרך חיים מיושבת החל משנות ה-700. (קונטלר, קורטה). ממלכתם - ה"קגנות" - נהרסה בשנים 791–795 על ידי קרל הגדול (שפיש, צפלוביץ, בולחזי) שכבש את טרנסדנוביה ("עבר לדנובה") וסיפח אותה לאימפריה שלו (מאקאי). ממצאים ארכאולוגיים שנמצאו באותם היישובים הכפריים מימי הביניים המוקדמים בבאלאטון מדיארוד, נמשקר ואתרים אחרים בטרנסדנוביה, מוכיחים שאפיוניהם העיקריים לא השתנו אחרי נפילת הקגנות האווארית. באזורי הספר לשעבר הופיעו יישובים חדשים עם בתי קברות שהתאפיינו בחפצים אנלוגיים באופן מובהק לאלה שבבווריה, בולגריה, קרואטיה, ורבייה וארצות אחרות באותה תקופה. (סקה). בז'אלאסאבאר נחפר משק שהוגן על ידי קירות עשויי עץ בניין. (סקה)
קבוצות אוואריות ששרדו יחד עם קגנים שלהם הותקפו תכופות על ידי לוחמים סלאבים. ואז פנו לקרל הגדול וביקשו להתנחל בשטח שבין סומבטהיי ולפטרונל-קרנונטום בפאנוניה. (בולוס). בקשתם אושרה ב-805. (בולוס). כרוניקת "התנצרות הבווארים והקרינטים" מציינת את האווארים בין העמים שבסביבות שנת 870 נמצאו תחת חסותה המשפטית של ארכידיוקסה הקתולית בזלצבורג. (רונה-טאש).לפח פוהל, שימור הזהות האווארית אחרי התרסקות המוסדות והאכזבה הגדולה מהמסורות שלהם הפך לבלתי אפשרי. מספר גדול של ממצאים ארכאולוגיים בטרנסדנוביה מבססות הנחות על קיומה עדיין של אוכלוסייה אווארית באגן הקרפטים בערוב המאה ה-10. הממצאים רומזים כי מדובר בנוכחות אווארית מאוחרת משמעותית במישור ההונגרי הגדול, אם כי קשה לקבוע את עיתויים המדויק. (אולאיוש)
צא'רטר שהוצא בשנת 860 על ידי המלך לואי הגרמני בנוגע למנזר (אבאציה) מאטזה מעיד על נוכחות עם אסיאתי בשם "אונוגורים" (רונה-טאש) באזור. הצ'ארטר מתייחס ל"מארק"(אזור ספר) של הוואנגארים (marcha uuangariorum), הנמצא באזורים המערביים ביותר של אגן הקרפטים. (קרישטו). הכינוי "ואנגאר" מזכיר את הגרסה הסלאבית של השם "אונוגורים". (רונה-טאש).
לפי התאוריה של בלה מיקלוש סקה, התיאור המפורט של ההונגרים במקורות המערביים בני הזמן וההתערבות ההונגרית המידית במלחמות המקומיות נותן להניח כי ההונגרים כבר חיו בשטחים המזרחיים של אגן הקרפטים עוד מאמצע המאה ה-9. (זקה). באשר למיקומם הנכון של היישובים ההונגרים המוקדמים, הגאוגרף הערבי אל-ג'ייחאני (קטעים בלבד מספרו שרדו בכתבים של מחברים מוסלמים אחרים) (אנגל) ממקם אותם בשנות ה-870 באזור בין נהר דון (נהר){דון לדנובה. לפי סקה, הדנובה של אל-ג'ייהאני היא אזור הדנובה האמצעית., ולא זה של הדנובה התחתית כפי ששוער, וזאת מפני שאל-ג'ייהאני מציין את שבט המוראבים הנוצרי כשיכניהם המערביים של המדיארים.
על בסיס הכרוניקות ההונגריות הקיימות, ניתן לראות בבירור כי קיימות יותר מרשימה אחת (לפעמים מורחבת) של העמים שחיו באגן הקרפטים בעת הפלישה ההונגרית. (מקרטני). אנונימוס, למשל, כותב כי הוא אוכלס על ידי "סלאבים, בולגרים, ולאכים ורועי הרומים" (מג'ארו, ג'ורג'סקו), אבל מאוחר יותר הוא מתייחס לעם הנקרא "כוזר" ולסקלרים. (מקקרטני). באופן דומה, שימון קזאי מזכיר תחילה את "הסלאבים, הגרמנים, המוראבים והוולאכים" (מג'ארו) אולם מאוחר יותר מציין שגם הסקלרים חיו באזור. (מקקרטני).
השטחים שסופחו לאימפריה הפרנקית נמשלו תחילה על ידי קציני מלכות ונכבדים מקומיים (בולוס). בסביבות שנת 840 קיבל נסיך סלאבי בשם פריבינה אחוזות רחבות ידיים לאורך נהר זאלה. הוא הוביל התנחלות באחוזותיו והקים את שאלאוואר (מוזאבורג),מבצר ששכן באזור ביצתי. מוגן בהתחלה על ידי חומות עץ, מתחם זה (רונה טאש) הפך למרכז מנהלי. הוא חושק בסוף המאה ה-9 בחומות מאבן יבשה. בתוך ומוץ ליישוב נתגלו 4 כנסיות המוקפות בבתי קברות. לפחות אחת מהן הייתה בשימוש עד למאה ה-11. (סקה) פריבינה נהרג בשנת 861 בקרבות נגד המוראבים, ובנו קוצל ירש את אחוזותיו. (בולוס). אחרי קוצל, הנכסים עברו בירושה בסביבות 876 לארנולף מקרינתיה, בן מחוץ לנישואים של קרלומן הבווארי, מלך פרנקיה המזרחית. (בולוס). תחת שלטונו התערבו כוחות מורביים בסכסוך המכונה "המלחמה הווילהמינית" ובשנים 882–884, כעדות "השנתונים מפולדה", זרעו הרס ממזרח לראב (ראבה).
מוראביה קמה בשנות ה-820 (שפיס, צפלוביץ',בולכאזי) תחת השליט הידוע הראשון שלה, מוימיר הראשון (רונה-טאש). יורשו, רסטיסלב פיתח את כוחה הצבאי של המדינה. הוא תמך במיסיון הנוצרי של האחים הביזנטים קיריל ומתוד (קונסטנטינוס ומתודיוס) תוך ניסיון להשיג עצמאות מפרנקיה המזרחית. (רונה -טאש). (שפיס וכו). מוראביה הגיעה לשיא עוצמתה תחת השלטון של סטופלוק הראשון (קונטלר) (870 - 894) שהרחיב את גבולותיה לכל הכיוונים. (שפיס) השטח הגרעיני של מוראביה נמצא באזורי נהר מורבה הצפונית, בשטחן של הרפובליקה הצ'כית ושל סלובקיה של ימינו. (צורטה). עם זאת קונסנטינוס פרופירוגניטוס מיקם את מוראביה הגדולה אישם באזור ממעבר לבלגרד ולסירמיום. (קרישטו). דיווחיו תומכים בתאוריות החלופיות לגבי מיקום מוראביה הגדולה. (קרישטו). למשל קרישטו ושנגה הציעו שהכיו שתי מורביות - אחת צפונית והשנייה - דרומית. (קרישטו) בעוד בובה, בולוס ואגרס טוענים שהשטח הגרעיני של מוראביה היה באזור מורבה הגדולה, כלומר נהר מורבה הדרומי, בסרביה של ימינו. (צורטה). קיומה של ממלכה מורבית דרומית אינו נתמך בממצאים ארכאולוגיים, בעוד שביצורים שנחשפו במיקולציצה, ברצלב פוהאנסקו ובאזורים אחרים מצפון לחדנובה האמצעית מצביעים של קיומו של מרכז כוח באותם האזורים. (קורטה)
בנוסף לפרנקיה המזרחית ולמוראביה, המעצמה השלישית שהייתה מעורבת באגן הקרפטים בשנות ה-800 הייתה האימפריה הבולגרית הראשונה. לקסיקון ביזנטי מן המאה ה-10 המאוחרת, הידוע בשם "סודה" מוסר שהחאן קרום של בולגריה תקף את האווארים בסביבות שנת 803 מכיוון דרום-מזרח. (צורטה). השנתונים הפרנקיים המלכותיים מספרים שה"אבודריטים" שחיו ב"דאקיה שעל הדנובה" (קרוב לוודאי לאורך החלק התחתי של נהר טיסה) ביקשו בשנת 824 את עזרת הפרנקים נגד הבולגרים. כוחות בולגרים פשטו גם לפאנוניה וגרשו משם ראשי שבטים סלאביים ומינו במקומם מושלים בולגרים. (פיין) (צורטה). כתובת בפרובאדיה מזכירה מנהיג צבאי בולגרי בשם אונגאוונאיס שטבע בטיסה באותה תקופה. (קורטה).
התעצמות כוחה של מוראביה הביאה בשנות ה-860 לידי התקרבות בין בולגריה ולפרנקיה המזרחית. למשל, מלך ארנולף של פרנקיה המזרחית שלח בשנת 892 משלחת אל הבולגרים על מנת "לחדש את השלום כקודם ולבקש מהם שלא לספק מלח למוראבים. (בולוס). בקשה אחרונה זו רומזת כי דרך המלח שחיברה את מכרות המלח בקרפטים המזרחיים עם מוראביה נמצאה באותם ימים בשליטת הבולגרים. (בולוס).
בתקופת פלישת ההונגרים, בשלהי המאה ה-9, השטח אוכלס, לדברי היסטוריונים הונגרים, על ידי אוכלוסייה לא גדולה של סלאבים (כ-200,000?). הפרשים ההונגרים החמושים בקשתות בסגנון מרכז אסייתי, הביסו מהר את הסלאבים המקומיים, שחלקם הפכו לעבדים וחלקם התמזגו איתם.
יש משערים כי בפלישה לאגן הקרפטי לקחו חלק - לפי המסורת - שבעה שבטים מדיארים, שאליהם הצטרפו שבט קבארי ועוד שבטים קטנים נוספים. יש מחברים המשערים כי מספר הפולשים היה בערך 400,000.
לפי המסורת, ראשי השבטים המדיארים בחרו מנהיג בשם ארפאד ונשבעו לו אמונים על ידי שתייה מגביע עם דם. הם אף הכירו בזכות צאצאיו של ארפאד לרשת את התפקיד.
יש סבורים כי המדיארים הכירו את האזור שפלשו אליו עוד מהשנים 892–894 כששכירי חרב מקרבם השתתפו במלחמת המלך הפרנקי ארנולף מ"פרנקיה המזרחית" נגד הקניאז של מוראביה. גורם שסייע בידם בכיבוש שטחי פאנוניה היה התפרקות הדוכסות המוראבית של סבטופלוק אחרי מותו של קניאז זה וסכסוך הירושה בין בניו.
ההונגרים ב"אטלקז"
בערך בשנים 500–800 ההונגרים היגרו מאזור הרי האורל אל אזור שמצפון לים השחור בסביבות שנת 670 בערבות שבאזור הזה התחוללו מהפכים רבים.
היחסים עם האונוגורים-הבולגרים
לא ברור עם ההונגרים (מדיארים) היו ביחס של קונפדרציה עם השבטים האונוגורים, שהיו בולגרים-טורקים ומשמעות שמם "עשרת השבטים", או שהיו בני חסות של אותם השבטים. לא יודעים גם כמה זמן נמשך הדו-קיום בין ההונגרים ובין האונוגורים. יש מעריכים כי לפחות מאתיים שנה. מאותה תקופה שרדו בשפה ההונגרית כמאתיים מילים ממקור טורקי-בולגרי. בשם "אונוגורים" ככל הנראה מקור השם "הונגרים" ו"הונגריה" שבו נקראו המדיארים בפי העמים באירופה.
השכנות עם הכוזרים
בין המאה 7–10 הכוזרים שלטו באזור הים הכספי ואחר כך בערבות שבין הדון ובין הדנייפר. הם כבשו גם את חצי האי קרים. אחרי מות החאן קובראט חמשת בניו נאבקו ביניהם על הירושה, מה שפיצל את כוחותיהם ואיפשר לכוזרים ולהונגרים להשתלט על השטחים שהיו נחלתם. הכוזרים השתלטו בעיקר על החלק המזרחי, בעוד ההונגרים, עדיין בחסות הכוזרים, כבשו את החלק המערבי. אחת מהארצות שבהם התיישבו הונגרים נקראה לבדיה, ואחרת, יותר מזרחה, נקראה אטלקז. בסביבות שנת 850 הן היו כבר עצמאיות ביחס לאימפריה הכוזרית. הבולגרים התפצלו לכמה קבוצות: הבולגרים של הוולגה בראשותו של קוטראג פנו צפונית-מזרחית אל גדות הנהר וולגה. קבוצה אחרת בראשות החאן אספרוך פנו דרומית-מערבית אל אזור הדנובה התחתית, ונקראה ה"בולגרים של הדנובה", ושבטים בולגרים נוספים בהנהגתו של החאן קובר חדרו לאגן הקרפטים כבני חסות של אימפריית האוורים.
ייתכן כי לשבטים הבולגרים שהיגרו צפונה הצטרפו גם קבוצות של הונגרים. מפני שבשנת 1235, כשהאח יוליאנוס ביקר בבולגריה שעל הוולגה, מצא בקרבתה אזור שהוא קרא לו בלטינית "מאגנה הונגריה", כלומר "הונגריה הגדולה", שבו חיו שבטים דוברי שפה קרובה להונגרית. "בשנת 922 הכרוניקן הערבי אבן פדלאן קרא להם "בשקירים". ייתכן גם שהם הגיעו לשם מאוחר יותר, אחרי תבוסת הכוזרים על ידי הערבים בשנת 737.
גבולות האזור "אטלקז" שבשליטת ההונגרים אינם ודאיים. יש משערים כי הוא נמצא איפשהו בין הדנייפר ובין הדנובה.
לפני הפלישה 892–895
תאוריה מנוגדת טוענת כי ההונגרים נהדפו על ידי מתקפה משותפת של הפצ'נגים והבולגרים. מי שתמך בתאוריה זו היה טוט ואחרים, שהסתמכו בעיקר על השנתונים (אנאלים) של פולדה, על רגינו מפרים ועל קונסטנטינוס פורפירוגטוס המעידים כולם על סכסוך בין ההונגרים לקואליציה פצ'נגית-בולגרית ועל נסיגת ההונגרים מהערבות שמצפון לים השחור.
תאוריה שלישית מציעה שההונגרים ביקשו מזה עשורים לפלוש מערבה והמתקפה הפצ'נגית-בולגרית האיצה את החלטתם לנטוש את הערבות הפונטיות. לפי רונה-טאש למשל, העובדה שהמדיארים הצליחו, למרות סדרה של אירועים אומללים, להתמודד ולהראות נכונות להתקדם בעודם הם מותקפים על ידי הפצ'ניגים.
אחרי פסק זמן שארך אחת עשרה שנים שבו המדיארים לאגן הקרפטים בשנת 892. הם באו כדי לסייע לארנולף, מלך פרנקיה המזרחית נגד סבטופלוק הראשון, מלך מוראביה. וידוקינד מקורבי וליוטפרנד מקרמונה גינו שניהם את המלך הפרנקי על הריסת קווי ההגנה שנבנו לאורך גבולות האימפריה, שאיפשרה להונגרים, בתוך עשור, לתקוף את פרנקיה המזרחית
(ליוטפרנד מקרמונה - תכמול 1, 13, עמוד 56)
מקור מאוחר יותר, אוונטינוס הוסיף כי קורסן קוסאלה, "מלך ההונגרים", ציין כי אנשיו ייאבקו במוראבים אך ורק עם תינתנה להם האדמות שיכבשו". בהתאם, המשיך אוונטינוס, השתלטו המדיארים ב-893 על "שתי הדאקיות משני צדי הנהר טיסה, ממזרח לנהר דנובה וגרם. הכרוניקות ההונגריות מציינות כולן כי בשעת התקרבות ההונגרים, נמצאו הסקלרים כבר באגן הקרפטים. גיולה קרישטו סבור כי אוונטינוס והמסורת ההיסטורית ההונגרית מצביעים כי בהתחלה שבטים נספחים של הקונפדרציה השבטית המדיארית כבשו את השטחים המזרחיים של אגן הקרפתים. הם טוענים כי "אגדת הסוס הלבן" שבכרוניקות ההונגריות שומרת את זיכרון ההסכם שחתמו ההונגרים עם סבטופלוק לפי המנהגים הפאגאנים.
ספרי השנים של פולדה מספרים שבשנת 894 חצו המדיארים את הדנובה לפאנוניה והרגו במכה אחת גברים ונשים קשישות וגררו איתם את הנשים הצעירות כמו פרות כדי להשביע את תשוקותיהם, והפכו את כל האזור "לשממה". אף על פי שהכרוניקן מספר על מתקפה הונגרית זאת אחרי הפיסקה שבה ציין את מותו של סבטופלוק הראשון, גיירפי, קרישטו, רונה-טאש והיסטוריונים אחרים משערים שההונגרים פלשו בפאנוניה בברית עם המלך המורבי. האגדה מספרת שההונגרים רכשו לעצמם את מולדתם החדשה באגן הקרפטים - מהמלך סבטופלוק תמורת סוס לבן, על רתמותיו, עם אוכף מוזהב וכליות.
אסמאעיל אבן אחמד, אמיר ח'וראסאן, פשט על "ארץ הטורקים" בשנת 893. מאוחר יותר גרם לתנועה חדשה של עמים אשר אחד אחד פלשו לאדמות שכניהם המערביים בערבות אירואסיה. אל-מסעודי חיבר באופן ברור את התנועה מערבה של הפצ'נגים והמדיארים (או ההונגרים) לקרבות קודמים בין שבטים טורקיים, כמו האוע'וז. פורפירוגניטוס כותב על התקפה משותפת של הכוזרים והאוע'וז שאילצה את הפצ'נגים לחצות את נהר הוולגה מתישהו בין 893 ל-902 (כנראה בסביבות 894).
מערכת היחסים בין האימפריה הבולגרית הראשונה לאימפריה הביזנטית הידרדרה בשנת 894, משום שלאו השישי, קיסר האימפריה הביזנטית, אילץ את הסוחרים הבולגרים לעזוב את קונסטנטינופול ולהתיישב בסלוניקי. לאחר מכן פלש הצאר סימאון הראשון מבולגריה לשטחים ביזנטיים והביס כוחות קיסריים קטנים. הביזנטים פנו אל ההונגרים ושכרו אותם במטרה להילחם בבולגרים. ניקטס סקלרוס, השליח הביזנטי, כרת ברית עם מנהיגיהם, אראפד וקורסן (קוסאן) וספינות ביזנטיות העבירו לוחמים הונגרים על פני הדנובה התחתונה. ההונגרים פלשו לבולגריה, אילצו את הצאר לברוח למבצר דריסטרה (כיום סיליסטרה) ובזזו את פרסלאב.
במקביל למתקפה ההונגרית מהצפון פלשו הביזנטים לבולגריה מדרום. סימאון שלח שליחים לאימפריה הביזנטית והציע הפסקת אש. במקביל, הוא שלח שגרירים לפצ'נגים כדי להסית אותם נגד ההונגרים. הוא הצליח והפצ'נגים פרצו לשטחים הונגריים ממזרח, ואילצו את הלוחמים ההונגרים לסגת מבולגריה. הבולגרים, על פי קונסטנטינוס פורפירוגניטוס, תקפו את ההונגרים. הם ספגו תבוסה מוחצת מידי הצבא הבולגרי. הפצ'נגים הרסו את מקומות המגורים של ההונגרים. הם נאלצו לנדוד מערבה, ולהתיישב בפאנוניה.
שלב ראשון, 895–899
תאריך הפלישה ההונגרית משתנה בהתאם למקור. המועד המוקדם הוא שנת 677 (לפי כרוניקה מהמאה ה-14), בעוד אנונימוס מספק את המועד המאוחר (שנת 902). מקורות עכשוויים מצביעים על כך שהפלישה באה בעקבות המלחמה בין הבולגרים לביזנטים בשנת 894. גם המסלול שעברו ברחבי הקרפטים שנוי במחלוקת. אנונימוס ושימון קזאי טענו שהמדיארים הפולשים חצו את המעברים הצפון-מזרחיים, בעוד שהכרוניקה המאוירת כותבת על הגעתם לטרנסילבניה.
היסטוריונים רומנים מאמינים לדיווח המופיע ב"גסטה הוּנגרוֹרוּם", תיאור היסטורי מהמאה ה-12. על פי דיווח זה, בזמן הכיבוש ההונגרי התקיימו בטרנסילבניה ובאזורים הסמוכים כמה מדינות קטנות. על פי הגסטה כוחותיהם של הדוכסים "ג'לו" (Gelu), "גלאד", ו"מנומורוט" הובסו על ידי המדיארים. היסטוריונים הונגרים טוענים כי קיומם של מנהיגים אלה מוטל בספק.
רגינו מפרום קבע כי ההונגרים "הסתובבו במישור הפאנוני והאווארי והשיגו את מזונם היומי על ידי צייד ודייג" לאחר הגעתם לאגן הקרפטים. נראה כי התקדמותם לעבר הדנובה עוררה את ארנולף שהוכתר כקיסר לקבוע את הוסאל ברסלב (שליט האזור שבין נהרות דראווה וסאווה) כאחראי על ההגנה על פנוניה הפרנקית בשנת 896. בשנת 897 או 898 פרצה מלחמת אזרחים בין מוגמיר השני לסבטופלוק השני (שני בניו של שליט מורביה המנוח, סבטופלוק הראשון), שבה התערב גם הקיסר ארנולף. אין אזכור לפעילות ההונגרים באותן שנים.
האירוע הבא שתועד בקשר למדיארים הוא הפשיטה שלהם לאיטליה בשנים 899 ו-900. הם ניצחו את הכוחות המוקומיים ב-2 בספטמבר בנהר ברנטה ובזזו את אזור ורצ'לי ומודנה בחורף, אך הדוג'ה של ונציה, פייטרו טריבונו, ניצח אותם בוונציה ב-29 ביוני 900. הם עזבו את איטליה כשנודע להם שארנולף מת בסוף שנת 899.
שלב שני (900–902)
מותו של הקיסר שחרר את ההונגרים מבריתם עם פרנקיה המזרחית. בדרכם חזרה מאיטליה הרחיבו את שלטונם בפאנוניה. יתר על כן, על פי ליוטפראנד מקרמונה, ההונגרים "תבעו לעצמם את אומת המוראבים, שהכניע המלך ארנולף בעזרת כוחם" בהכתרת בנו של ארנולף, לודוויג הילד בשנת 900. לפי ספרי השנים של גרדו, ההונגרים הביסו את המוראבים לאחר נסיגתם מאיטליה. יוהנס אוונטינוס טען שלאחר מכן המוראבים וההונגרים כרתו ברית לצורך פלישה לדוכסות בוואריה אבל ספרי השנים של פולדה בני התקופה מתייחסים רק להונגרים המגיעים לנהר אניסוס, יובל דרומי של הדנובה, הנמצא בשטח אוסטריה של ימינו.
חלק מהם חצו את הדנובה ובזזו את השטחים שעל הגדה הצפונית של הנהר, אך לואיטפולד מבוואריה אסף כוחות והביס אותם בין פסאו לקרמס אן דר דונאו ב-20 בנובמבר 900. הוא היה בעל מבצר איתן שהוקם נגדם לדי נהר אניסוס. אף על פי כן, ההונגרים הפכו לאדוני אגן הקרפטים על ידי כיבוש פאנוניה.
בשנת 901 ערך המלך לודוויג פגישה עם שליחים מוראבים כדי לדון בצעדים נוספים נגד ההונגרים. המוראבים הציעו הסכם שלום בין מוראביה לפרנקיה המזרחית, אחרי שההונגרים בזזו את ארצם. באפריל הובסו כוחות הונגריים שפלשו לקרינתיה ואוונטינוס תיאר שהייתה באותה שנה תבוסה נוספת של ההונגרים על נהר פישה (בשטח אוסטריה תחתית של ימינו) בידי לואיטפולד המארקגראף.
איחוד (902–907)
המועד שבו מוראביה חדלה להתקיים אינו בטוח, מכיוון שאין הוכחות ברורות לא על "קיומה של מוראביה כמדינה" לאחר שנת 902 (לפי ויקטור ספיניי ) או על נפילתה. הערה קצרה ב"ספרי השנים האלמנים" מסנט גאלן (Annales Alamannici) מתייחסת ל"מלחמה עם ההונגרים במוראביה" בשנת 902, שבמהלכה "הארץ נכנעה" אבל הטקסט אינו חד משמעי. לחלופין, מקור אחר מתייחס לשוקי המוראבים בשנת 905. לפי חיי נחום, ההונגרים כבשו את מוראביה, והוסיפו כי המוראבים ש"לא נלכדו על ידי ההונגרים, רצו לבולגרים". קונסטנטינוס פורפירוגנטוס גם מקשר את סופה של מוראביה בכיבוש על ידי המדיארים. הרס המרכזים והמצודות העירוניות מראשית ימי הביניים בכמה מקומות בסלובקיה המודרנית מתוארך לתקופה בסביבות 900.
(קונסטנטינוס פורפירוגנטוס)
לדברי אנונימוס, שלא כתב על מורביה, ההונגרים פלשו לאזור ניטרה (בשטח סלובקיה של ימינו) והביסו והרגו את זובור, שליט מקומי. לאחר מכן, כבשו ההונגרים תחילה את פאנוניה מה"רומאים" ולאחר מכן נלחמו עם גלאד וצבאו המורכב מבולגרים, רומנים ופצ'נגים מבאנאט. הוא נאלץ לוותר על כמה עיירות מהדוכסות שלו. לבסוף, אנונימוס כותב על הסכם בין ההונגרים למנומורוט, הקובע כי בתו של השליט המקומי תינתן בנישואין לבנו של ארפאד, זולטא.
אירוע חשוב בעקבות כיבוש האגן הקרפטים, רצח קורסן, תועד בספרי השנים של מנזר סנט גאלן ומנזר איינזידלן וגם ב-Annales Alamannici. הראשון מציב את האירוע בשנת 902, ואילו האחרים מתארכים אותו בשנת 904. שלושתם מציינים פה אחד כי הבווארים הזמינו את המנהיג ההונגרי לארוחת ערב בתואנה של משא ומתן על הסכם שלום ורצחו אותו בבגידה. היסטוריונים הונגרים אחרים טוענים כי ההנהגה הכפולה על ההונגרים הסתיימה במותו של קורסן.
ההונגרים פלשו לאיטליה בשנת 904 הם הגיעו כבעלי בריתו של המלך ברנגר הראשון נגד יריבו, המלך לואי העיוור ההונגרים החריבו את האזורים שנכבשו קודם לכן על ידי לואי לאורך נהר הפו, מה שהבטיח את ניצחונו של ברנגר. המלך המנצח אפשר להונגרים לבזוז את כל העיירות שתמכו בשלטון יריבו, והסכים לשלם להם מס שנתי של כ-375 ק"ג של כסף.
ספרי השנים של מנזר סנט גאלן מתארים קרב "הרה אסון" שנערך נגד ההונגרים בברצאלאושפורץ ב-4 ביולי 907. בקרב זה נהרגו כמה נסיכים-בישופים. מקורות אחרים מוסיפים כי גם לואיטפולד המארקגראף ו-19 רוזנים בוואריים מתו בקרב. רוב ההיסטוריונים זיהו את ברצאלאושפורץ כפרסבורג, אך כמה חוקרים זיהו אותה במוזבורג, מבצרו של הוסאל ברסלב (שליט האזור שבין נהרות דראווה וסאווה) ליד נהר הזלה שבפאנוניה. ניצחון ההונגרים מנע מפרנקיה המזרחית להרחיב את שטחה מזרחה בעשורים הבאים ופתח את הדרך להונגרים לבזוז באופן חופשי שטחים עצומים של אותה ממלכה.
הנצחה
בשנת 1896, תחת שלטון האימפריה האוסטרו-הונגרית התקיימו ברחבי הונגריה ובבירתה, בודפשט, חגיגות האלף ל"כיבוש המולדת" המדיארית.
קשרים בין-אישיים
קשרים בין-אישיים הם קשרים חברתיים בין שני אנשים או יותר.
מאפיינים
בדרך כלל, הקשרים הבין-אישיים כרוכים ברמה מסוימת של תלות הדדית. אנשים במערכת יחסים קרובה נוטים להשפיע זה על זה, לחלוק את מחשבותיהם ורגשותיהם במידה זו או אחרת, ולעסוק בפעילויות משותפות. עם זאת, קיימים מצבים בהם התלות אינה הדדית, כפי שמתרחש למשל בקשר פארא-חברתי.
כמו כן, קשרים בין-אישיים יכולים להתקיים ברמות שונות של קרבה, כפי שבא לידי ביטוי בהבחנה בין קבוצת פנים וקבוצת חוץ.
סוגים של קשרים בין-אישיים
קשרים בין-אישיים עשויים להיות מבוססים על אהבה, סולידריות, קשרים מקצועיים, או סוג אחר של מחויבות חברתית. קשרים אלו מתרחשים במגוון הקשרים, כגון משפחה, ידידות, זוגיות, נישואין, עבודה, מועדון חברתי, שכנות וכו'.
חניכה היא קשר בין אישי מתמשך של למידה, דיאלוג ואתגר.
פסיכולוגיה חברתית עוסקת בין היתר בסוגים השונים של קשרים בין-אישיים והשפעתם על הפרט בחברה.
יצירת קשרים בין-אישיים
הצורך בהשתייכות מעודד יצירה של קשרים בין-אישיים.
קשרים בין-אישים יכולים להיווצר בין שני אנשים או במסגרת של קבוצה חברתית. קבוצה חברתית היא התארגנות של שני אנשים או יותר שמקיימים ביניהם יחסי גומלין יציבים.
קשרים אישיים נוצרים לאורך חייו של האדם בהתאם להתפתחות החברתית ולכישורים החברתיים שלו. הקשרים הבין-אישיים הראשונים מתחילים בגיל הינקות במסגרת המשפחה. בשלב זה מתפתחים דפוסי התקשרות שונים אשר יוכללו בהמשך לקשרים בין-אישיים לאורך כל חייו של האדם. המקור השני של קשרים משמעותיים עם אנשים בוגרים בחיי הילד הוא דמות מטפלת (כמו שמרטף או או-פר), גננת ומורה של בית ספר יסודי.
החיברות הוא תהליך של התנסות חברתית ותרבותית מתמשכת, המקנה ליחיד את דפוסי, כללי וערכי התרבות בחברה שבה הוא חי. אחת ממטרות החיברות בתרבות המערבית, היא להקנות לאדם את המיומנויות הדרושות ליצירת קשרים בין-אישיים חיוביים כאדם בוגר. בין היתר על האדם לדעת כיצד לפרש מסרים הקשורים לתקשורת בלתי מילולית, כמו שפת הגוף והבעות הפנים.
יצירה של קשרים בין אישיים כרוכה בין היתר במידה מסוימת של חשיפה עצמית.
קשיים ביצירת קשרים בין-אישיים
במקרים רבים קשיים ביצירת קשרים בין-אישיים בגיל צעיר יכולים להוביל לתוצאות שליליות בעתיד. כאשר לאדם ישנם פחות קשרים בין-אישיים משמעותיים ממה שהוא חפץ נוצרת תחושת בדידות.
הפרעת קשב עלולה לפגוע בתקשורת החברתית, בעקבות זאת אנשים בעלי הפרעת קשב עלולים להיתקל בקשיים ביצירת קשרים חברתיים.
אימפולסיביות עלולה להוביל לקשרים בין-אישיים חלשים של ילדים עם קבוצת השווים שלהם. בהתאם לכך, אימוץ אסטרטגיות התנהגות המיועדות להפחתת אימפולסיביות יכול לשפר את היחסים החברתיים של ילדים.
הפרעת התנגדות היא הפרעה התפתחותית התנהגותית. מתאפיינת בדפוס חוזר ונשנה של התנהגות נגטיביסטית ("דווקאית"), מתריסה, מתנגדת ועוינת, כלפי דמויות סמכות, הנמשכת לפחות שישה חודשים. על פי גישת הטיפול הקוגניטיבי-התנהגותי, ההתנהגויות המתריסות מקבלות חיזוק חיובי או שלילי על ידי הסביבה של הילד, לרוב בלי כוונה ובאופן לא מודע, ובכך מוגברות התנהגויות שליליות אלו. טיפול בהפרעה על פי גישה זו כולל הדרכה לכלל הגורמים החשובים בסביבה של הילד (משפחה, צוות חינוכי) לזיהוי והפחתה של החיזוקים שהם נותנים להתנהגותו השלילית, ומעבר למתן חיזוקים להתנהגות חיובית.
נרקיסיזם משמש על פי רוב לתאר סוג של בעיה במערכות היחסים של האדם או הקבוצה עם עצמו ועם אחרים. לכן בלשון הדיבור, "נרקיסיזם" מפורש לעיתים קרובות כאנוכיות, יהירות, או שחצנות. בנוסף לנרקיסיזם כתכונת אופי, קיימת תופעה נפרדת הקרויה "הפרעת אישיות נרקיסיסטית" שהיא אחת מהסוגים של הפרעות אישיות. תופעה זו היא הפרעה אישיותית חשוכת מרפא שהלוקים בה אינם מסוגלים לחוש אהבה, ויצר היהירות שלהם מפותח במידה כזו, שהם אינם מהססים לפגוע בסובבים אותם על מנת להאדיר את שמם או להדגיש את ערכם בעיני עצמם ובעיני הסובבים אותם.
הספקטרום האוטיסטי מאופיין בפגיעה בתחום התקשורתי (לקות שפה ולקות בתקשורת לא מילולית כמו בהבעות פנים), החברתי וההתנהגותי.
קשרים בין-אישיים בארגונים
התנהגות ארגונית מושפעת בין היתר מהקשרים שבין האנשים הפעילים באותו ארגון.
קשרים בין-אישיים יכולים להשפיע על האווירה החברתית בארגון. בין היתר, הם יכולים להשפיע על היווצרות של לחץ בעבודה ועל דרכי ההתמודדות עמו.
ניהול משאבי אנוש הוא תחום של ניהול המתייחס לעיסוק בכוח האדם כמרכיב מרכזי בהבנת התנהגות הארגונים. תחום זה מניח כי עובדי ארגון הם משאב ככל משאבי הארגון (חומרי גלם, הון וכו'), ועל כן הוא פונקציונלי, כלומר, רותם את תכונות האדם לתועלת המופקת ממנו, ולא לעצם אנושיותו. התחום מניח יחסי שכירות קפיטליסטים בין העובדים לארגון. כלומר, העובד השואף להתפרנס כדי להתקיים, מוותר על חלק מזמנו ומבצע מטלות אשר מוקצות לו על ידי הארגון שמעניק לו תמורות מסוימות (ובעיקר כסף). יחסים אלו הם, על-פי הנחת ניהול משאבי האנוש, הם יחסים תועלתניים, בהם כל צד שואף למלא את מטרותיו הפרטניות, ועל כן יוצר הסכם העסקה.
פסיכולוגיה ארגונית (שידועה גם בשם פסיכולוגיה תעשייתית), היא ענף בפסיכולוגיה שעוסק ביישום תאוריות, מחקר ושיטות התערבות פסיכולוגיות בקבוצות וארגונים מוכווני-משימה, במקומות עבודה או במסגרות אחרות. הנושאים בהם עוסקת הפסיכולוגיה הארגונית הם יחסי עבודה בין חברי הקבוצה, מנהיגות, ניהול, פסיכולוגיית צוות, הנעה, מיון והשמת עובדים, הכשרה מקצועית, קידום, פיתוח ארגוני, שינוי ארגוני, התנהגות ארגונית, הזדהות ארגונית, עבודה ומשפחה ועוד. פסיכולוגים ארגוניים שואפים לשיפור הפרודוקטיביות של הארגון, תוך שמירה על בריאות פיזית ונפשית מיטבית של העובדים בו.
היבטים טכנולוגיים
התפתחות בטכנולוגיות מידע ותקשורת מאפשרות יצירה וחיזוק של קשרים בין-אישיים בעזרת המחשב והאינטרנט. על פי רוב הטכנולוגיה משתלבת במגוון האפשרויות הקיימות לתקשורת בין-אישית ומרחיבה אותן במידה מסוימת. למשל, רשת חברתית מקוונת כמו פייסבוק מאפשרת שיתוף קבצים, צ'אט ועוד. חברויות באינטרנט הן דוגמה לקשרים בין-אישיים בהן הטכנולוגיה היא הרכיב העיקרי ליצירת הקשר, משום שהן יכולות להתקיים גם ללא צורך במפגש בעולם האמיתי.
כדי ליצור קשרים מסוג זה יש צורך באוריינות דיגיטלית, שהיא חלק מאוריינות מדיה.
פלסיורקטרופוס
ידועים שני מינים מסוג זה, הידועים מתת-מאובנים שנמצאו לאורך מדגסקר. אך הממצאים דלים וכוללים בעיקר עצם ירך ארוכה, עצם הזרוע ועוד כמה שרידים של עצמות האגן וחלקי גולגולת. הממצאים האחרונים על פי תיארוך פחמן-14 התאבנו לפני 200 שנה מהספירה. ככל הנראה נכחד הסוג עם הגעת התושבים המלגשים הילידים לאי, לצד פאונה נכחדת רבה שכללה גם למורי ענק, פוסה ענקית, עופות פיל והיפופוטמים אנדמיים.
ב.מ.וו 1600
ב.מ.וו 1600 (BMW 1600) היא מכונית משפחתית - סדאן, קומפקטית תוצרת יצרנית הרכב הגרמנית BMW אשר יוצרה בין השנים 1964 לדצמבר 1971. בין השנים 1964-1966 יוצרו 9,728 יחידות.
"ב.מ.וו 1600" הייתה המכונית שהחליפה את דגם ב.מ.וו 1500 מ"הסדרה החדשה" (BMW New Class) של חברת ב.מ.וו.
הסדרה כללה את דגמי ב.מ.וו 1500 שיוצרה בין השנים 1962-1964, ב.מ.וו 1600, ב.מ.וו 1800 ו- ב.מ.וו 2000.
היסטורית פיתוח ב.מ.וו 1600
בשנת 1960 Harald Quandt צבר שליטה בחברת ב.מ.וו. פרויקט "Neue Klasse" ("סדרה חדשה") יצא לדרך. Fritz Fiedler מונע למהנדס הראשי,  Eberhard Wolff  היה אחראי על עיצוב הרכב,   Hofmeister  Wilhelm היה אחראי על הנדסת הגוף,  ו- Alex von Falkenhausen  על בניית ועיצוב המנוע.
הצוות היה אמור לייצר מכונית עם מנוע חדש, מה שחברת ב.מ.וו לא עשתה מאז שנת 1933 כשפיתחה את ב.מ.וו 303. הרכב המשפחתי היחיד שיוצר היה ב.מ.וו 700 ובשוק הורגש ביקוש לדגם גדול ומהודר יותר. התשובה הייתה "ב.מ.וו 1500". בדצמבר 1964 נפסק ייצור דגם ה- ב.מ.וו 1500 והמחליפה הייתה "ב.מ.וו 1600", שיוצרה עד שנת 1971.
בשנת 1966 השיקה חברת ב.מ.וו את הדגם המשפחתי, בתצורת 2 הדלתות, מסדרת ב.מ.וו 1600 : ב.מ.וו 1602 (BMW 1602) שיוצרה עד שנת 1975. נמכרו 266,967 יחידות.
בשנת 1967 זכתה ב.מ.וו 1600 במקום השני בתחרות מכונית השנה באירופה. במקום הראשון זכתה פיאט 124.
נייג'ל מרטין
אנטוני נייג'ל מרטין (נולד ב-11 באוגוסט 1966) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת השוער.
מרטין שיחק לאורך כל הקריירה במולדתו, במדיהן של ארבע קבוצות שונות. הוא החל את דרכו בליגה השלישית, וממנה עשה את דרכו עד לפרמייר ליג. על אף שלא זכה בתוארים קבוצתיים משמעותיים במהלך הקריירה, זכה מרטין להערכה מקצועית שהתבטאה בבחירתו לנבחרת העונה של התאחדות הכדורגלנים במשך שלוש עונות רצופות, וכן ב-23 הופעות במדי נבחרת אנגליה. הוא נכלל בסגל הנבחרת בשני טורנירי אליפות אירופה ובשני טורנירי מונדיאל.
קריירת משחק
מרטין החל את הקריירה כחובבן, ובתחילה שיחק בעמדת הקישור, עד שעבר לשחק כשוער בגיל 17. במקביל לעבודתו במפעל לפלסטיק וכסוחר פחם. הוא אותר על ידי קבוצת בריסטול רוברס מהליגה השלישית והחל לשחק בשורותיה בשנת 1987. בעונת, עונתו הראשונה ככדורגלן מקצועני, כבר היה לשוער הראשון של הקבוצה שסיימה את העונה במקום השמיני.