cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מוחמד עלי ג'ינה
מותו
בתו, דינה ודיע, המשיכה לחיות בהודו לאחר החלוקה, אך לבסוף התיישבה בניו יורק. נכדו נוסלי ודיע, הוא תעשיין החי בבומביי. בבחירות בפקיסטן ב-1964 התמודדה אחותו פאטימה, המכונה "אם האומה" מטעם קבוצת מפלגות שהתנגדו למדיניות הנשיא איוב חאן, אך הפסידה. בית ג'ינה בבומביי הוא בבעלות ממשלת הודו, ועתידו לוט בערפל. ג'ינה ביקש מהנשיא נהרו לשמרו, בתקווה ליחסים טובים בין הודו ופקיסטן. הוצע כי פקיסטן תקים במקום קונסוליה, אך תביעות מצד משפחתה של דינה ודיע מנעו התפתחות זו.
הנצחתו של ג'ינה
בפקיסטן מכונה ג'ינה "אבי האומה", והוא מונצח על כל שטרות הכסף הפקיסטניים בשווי עשרה רופי פקיסטני ומעלה. מוסדות ציבור רבים נקראים על שמו, כמו גם נמל התעופה הבינלאומי של קראצ'י. אחד מהרחובות הראשיים באנקרה, בירת טורקיה קרוי על שמו של ג'ינה, כמו גם כביש ראשי בטהראן, בירת איראן. איראן אף הוציאה בול דואר הנושא את דיוקנו של ג'ינה. המאוזוליאום של ג'ינה הוא בין הבניינים המרשימים בקראצ'י. בשנת 1998 יצא לאקרנים הסרט "ג'ינה", בו גילם השחקן הבריטי כריסטופר לי את דמותו.
זיהום נפט
זיהום נפט נובע משפיכה של כמות נפט רבה אל הסביבה. המונח מתייחס לרוב להתבקעות מכלית נפט, אך יכול לנבוע מסיבות נוספות, כגון דליפה מאסדת קידוח, באר נפט או מצינור נפט. לזיהום נפט השלכות סביבתיות חמורות, כגון הרס בתי גידול, הרעלת מזון של אדם ובעלי חיים, הכתמה פיזית של דגים ובעלי כנף ובכך מניעת יכולתם לנשום או לנוע, ועוד.
ניתן לחשב את נפח הנפט הנשפך לים על ידי הכפלת עובי שכבת כתם הנפט בשטחו.
כתם נפט ימי על בעלי חיים
הרוב המכריע של בעלי החיים הנספגים בנפט ימות בסופו של דבר מהשפעותיו השונות. מחקרים מראים שפחות מאחוז אחד מבעלי החיים שנספגו בנפט ישרוד, אפילו אם נוקה בידי בני אדם. עם זאת, תועדו מקרים של הצלחה יתרה בהצלת חייהם של בעלי חיים שנפגעו מזיהום נפט. עיקרי ההשפעות הנפט על בעלי חיים, על הצומח ועל האדם הם כדלקמן:
שפיכת נפט ביבשה
נפט החודר אל מי תהום עלול לגרום לזיהום מים ולהופכם לבלתי ראויים לשתייה. היחס הכמותי בהיבט זה הוא עשר למיליון. משמע, עשרה ליטרים של נפט מספיקים בשביל לזהם מיליון ליטרים של מים נקיים, ודי בעשר טיפות נפט על מנת לזהם אמבטיה מלאה במי שתייה. כל הגורמים להרג יצורים ימיים כמפורט בתת-הפרק הקודם, תקפים גם לגבי יצורים יבשתיים.
דליקותו של הנפט עשויה לגרום לשרפה או לפיצוץ שגורמים לנזק נוסף ועשויים להביא לפגיעה קשה בחיי אדם וברכוש כאשר האירוע מתרחש במקום מיושב.
ניקוי ושיקום
ניקוי נפט היא פעולה מסובכת. בעת ניקוי נפט ישנם מכשולים רבים, בהם סוג הנפט שנשפך, טמפרטורת המים, סוג החוף הפגוע ועוד. תכונה אחת של נפט היא שהוא קל מן המים ולכן צף על פניהם. תכונה נוספת של כלל השמנים, ובהם נפט, היא שהם אינם מתערבבים עם מים. תכונות אלו מקלות מאוד בעת התמודדות עם כתם נפט בים.
להלן מספר טכניקות לניקוי כתם נפט:
רמת פגיעות הסביבה לזיהום הנפט
פרט לכמות הנפט שנפלט לסביבה, גם גורמים אחרים משפיעים על רמת הפגיעה הסביבתית. חשוב מאוד למפות אזורים הרגישים במיוחד לזיהום נפט, על מנת לקבוע סדר עדיפויות בעת ניקוי החוף והן לתכנן את אופן הטיפול במפגע, כמפורט בפרק ניקוי ושיקום בערך זה. בין הגורמים המשפיעים על רמת הרגישות:
סוג החוף
הגורמים הרלוונטיים הם רמת הקושי בניקיון החוף, משך הזמן שהנפט צפוי להישאר בחוף לולא ינוקה, וכמה עולם החי והצומח על החוף רגיש לזיהום.
משאבים ביולוגיים
אזור אשר תלויים בניקיונו בעלי חיים או צמחים בסכנת הכחדה יקבל עדיפות על פני אזור אחר. כמו כן, בעלי חיים וצמחים הרגישים במיוחד לזיהום נפט יקבלו עדיפות בהצלתם על-פני בעלי חיים אחרים.
שימוש האדם במשאבי הטבע באזור הפגוע
אם לאזור הפגוע חשיבות רבה לאדם, הוא יקבל עדיפות על-פני אזור פחות חשיבות. כאן ניתן לחלק את סוגי החשיבות לחשיבות היסטורית או תרבותית; חופים הפופולריים לרחצה או פעילות פנאי אחרת; אזורים מסחריים או בשימוש אחר בידי האדם (למשל צבאיים וכדומה); ואזור כרייה של משאבי טבע.
קהילת יהודי טריפולי
קהילת יהודי טריפולי שבלוב התקיימה מהעת העתיקה ועד לאמצע המאה ה-20, כאשר בעקבות אירועי אלימות מצד תושבי המקום, עזבו אחרוני בני הקהילה את העיר.
תולדות הקהילה
העדויות הראשונות על קיומן של קהילות יהודיות מבוססות בשטחי לוב המודרנית הן מן התקופה ההלניסטית, אולם יש רגליים להשערה כי יהודים התיישבו בלוב עוד קודם לכן, בעקבות גלות אשור או גלות בבל. לאורך ההיסטוריה ידעה הקהילה היהודית בלוב עליות ומורדות על פי אופיים של הכובשים הרבים ששלטו בלוב.
היהודים שהתגוררו בערי החוף טריפולי, בנגזי וקירני לעיתים הושמדו או הוגלו. חלק קטן מהיהודים נדחקו מפנים המדינה לאזורים מדבריים על מנת לשמור על יהדותם.
על קיום קהילה יהודית בטריפולי במאה ה-7 ידוע מעדויות היסטוריות שונות. הקהילה חוזרת ונזכרת בזמן שלטונו של הח'ליף הפאטימי אל-חאכם באמר אללה אשר גזר גזירות שמד על היהודים בארצות שלטונו. בין היתר הורה להפוך את בית הכנסת של קהילת טריפולי למסגד. לאחר כיבוש העיר על ידי הצלבנים המשיכה הקהילה היהודית בעיר להתקיים. בשנת 1175 לערך ביקר בעיר בנימין מטודלה והוא מספר על רעידת אדמה שפגעה ברבים מתושבי העיר.
הקהילה המשיכה להתקיים גם לאחר הכיבוש הממלוכי של העיר, עת עברה טריפולי ובתוכה הקהילה היהודית אל העיר החדשה שהוקמה בהר שממזרח לנמל. בתקופת שלטון הממלוכים, ביקר בעיר רבי אשתורי הפרחי, שתיארה כ'עיר גדולה'. באותה עת, היו בטריפולי יהודים רבניים, קראים ואף שומרונים.
רבי עובדיה מברטנורא סיפר על מאה משפחות שהתגוררו בעיר בשנת 1489, אך יש שפקפקו בדיוק שבנתון מספרי זה וחשבוהו למוגזם. לאחר גירוש ספרד באו לעיר יהודים ממגורשי ספרד והקהילה גדלה.
הקהילה היהודית בטריפולי התרכזה בשתי שכונות: השכונה הגדולה (בערבית: الحارة الكبيرة - אלחארה אלכבירה) והשכונה הקטנה (בערבית: الحارة الصّغيرة - אלחארה אזרירה)
בשנת 1868 נשרף בית הכנסת צלאת בן שאיף שהוקם מחדש לאחר מספר שנים.
חינוך
בעקבות החדירה האירופית ללוב נפתחו בטריפולי בתי ספר איטלקיים ב-1876 לבנים, על ידי ג'יאנטו פאג'י, וב-1887 לבנות, על ידי בארולינה נונס-ויס; ב-1880 נפתחו בתי הספר הטורקיים בפני היהודים; ב-1890 כי"ח מקימה רשת חינוך; ב-1893 נוסד "יגדיל-תורה", שפתח שעריו ב-1904 ב"תלמוד-תורה" ב"דאר אסרוסי", ובמקביל "תלמוד תורה" בבנגזי.
עם הכיבוש האיטלקי ב-1911 התרחבה רשת החינוך האיטלקית בכל לוב. בטריפולי "תלמוד תורה" חידש את לימודיו, נפתח בית הספר האיטלקי-יהודי "פייטרו וורי" (בהנהלת אמה פולקו), בתי הספר האיטלקיים "סקואולה רומא" ו"טומזאו", וכן בית הספר של כי"ח. ביוזמת התנועה הציונית נפתח בי"ס העברי באחד מאגפי "פייטרו וורי" (בהנהלת יעקב פרג'ון), שבו למדו רוב תלמידי הקהילה ותוכנית הלימודים שלו הייתה על פי המתכונת הארצישראלית. כמו כן, נפתחו הלימודים העל-יסודיים: בית הספר התיכון האיטלקי – Liceo, בתי"ס מקצועיים – טכניים ומסחריים איטלקיים, בי"ס טכני עברי, בי"ס תיכון מקצועי לבנות, וישיבת "נווה שלום-אוצר התורה" (שהייתה בעצם בי"ס תיכון עברי).
תרבות
משנות ה-20 של המאה ה-20 ועד העלייה הגדולה, התיאטרון היהודי בלוב קנה לו יותר ויותר אחיזה רחבה בציבוריות היהודית, בתנועות הנוער הציוניות ובבתיה"ס העבריים ברחבי לוב. התיאטרון היווה לא רק כלי בידורי, שלעיתים מילא תפקיד בהעלאת המורל בעיתות אופל וצוקה, כי אם גם ובעיקר אמצעי חינוכי-תרבותי ולהחייאת השפה העברית, להפצתה ולהנחלתה. הוא גם שימש מכשיר לגיוס כספים, לקיום הפעילות הציונית, לתרומות לקק"ל ולמוסדות שונים בא"י. ההצגות והמחזות נכתבו ובוימו על ידי בוגרי ומדריכי התנועה הציונית, מנהלי ומורי בתיה"ס, השליחים מא"י והחיילים הארצישראליים. הם גם היו המנצחים, הכוראוגרפים, התפאורנים והאחראים על התלבושות והאביזרים. כל אלה, אשר נטלו חלק בהפקה ובמשחק, בוגרים, נערים וילדים היו על טהרת ההתנדבות, עם תחושת שליחות עילאית. ההצגות היו בנושאים שונים ומגוונים, תנ"כיים, מועדי ישראל, לאומיים, ציוניים, ארצישראליים, אקטואליים וכלליים, שהעבירו מסרים שונים, החדירו את התודעה הציונית וחשפו בפני הקהל פרקים חשובים בתולדות העם היהודי וא"י. הצגות, כמו: יוסף ואחיו, יעקב ועשו, שאול ודוד, דוד וגולית, בת יפתח, יהודית והולופרניס, אסתר ואחשורוש, יהודה המכבי, בר-כוכבא, החלוץ הקטן, מחורבן לבנין, תל-חי, ביקור בא"י, פעמי משיח, עברית חיה, הכינור (לחנה סנש), נס המרד (של גטו ורשה), הפרידה, ועוד רבות אחרות.
ההצגות והמחזות הוצגו בעברית, בטריפולי בהנהלתם של עמישדי גואטה, האחים סמבירא, השליח יאיר דואר ואחרים.
המטבח היהודי הטריפולטאי-לובי
השבת והחגים במחזור השנה, וכן האירועים השונים במעגל החיים, העשירו את המטבח בגיוון התבשילים, המתכונים ודברי המתיקה, שבאו לידי ביטוי גם במטבח של העניים, שכלכלו את תקציבם בהתאם.
מאכלי החגים ומועדי ישראל
בחגים התבשילים עשירים ומגוונים יותר וחלק מהם היו ייחודיים לחג מסוים ולעיתים הייתה בהם סמליות, כמו:
רוב מגוון התבשילים והמאפים היה נהוג, בדרך כלל, בכל הקהילות היהודיות בלוב, אך, בשל תנאים שונים והשפעות סביבתיות, התפתחו גירסאות בשינויים מזעריים, בין קהילה לקהילה, שהתבטאו באופן ההכנה ובתוספות השונות למתכונים.
אישים בולטים
לדוגמה שלמה (מומו) תשובה, היה בעל בית דפוס בלוב ובישראל, נמנה עם בכירי החוג הדרמטי של "מכבי טריפולי". הוא סייע בבחירת ההצגות, שרובן היו בנושאים תנ"כיים, כמו: יוסף הצדיק, אסתר ואחשורוש, יהודית והולפרניס, בכתיבת התמליל, שרובן הוצגו בערבית מדוברת, השזורה באמרות כנף בערבית ספרותית, ובבימוי ההצגות ובהכנת התפאורות והתלבושות, וגם כשחקן. אחד מהתפקידים הבכירים והמורכבים, ואולי החשוב ביותר, שמומו מילא היה ראש אורחת הישמעאלים, בהצגה יוסף הצדיק. תפקיד, שמילא בכישרון רב, וליווה אותו כל ימי חייו. נחשב לאישיות מיוחדת במינה: ציוני נלהב וקנאי למסורת ולמנהגי העדה; מלא חוכמת-חיים וידע רב; בעל יוזמה ונמרץְ; טוב לב ואוהב הבריות; צנוע ועניו; עדין נפש ונעים הליכות.
תקופת השואה
בשנת 1911 נכבשה לוב על ידי איטליה. בתחילה ידעו היהודים עידן של פריחה תרבותית וכלכלית, תוך שהם מהווים גשר בין האוכלוסייה המקומית למוקדי הכלכלה האיטלקיים. בתקופה זו התגבשו המוסדות הקהילתיים, נוסדה התנועה הציונית, הוקמו תנועות נוער ציוניות ומוסדות חינוך עבריים והחלה תחיית השפה העברית.
בשנות ה-30 פיתח השלטון הפשיסטי מדיניות שנתפשה על ידי היהודים כאנטישמיות. מדיניות זו כללה חובת נוכחות בבתי-ספר בשבת, פתיחת חנויות בשבת ובשנת 1938 החלת "חוקי גזע".
בשנת 1940 הצטרפה איטליה למלחמת העולם השנייה לצידה של גרמניה הנאצית ולוב הפכה לאחת מזירות המלחמה, שבה ריחפה מעל ראשי היהודים אימת "הפתרון הסופי"; בנוסף לפגיעה קשה מהפגזות והפצצות בעלות הברית, ובקרבות בקו החזית. אך סבלותיהם החמירו בשל אכיפת "חוקי הגזע" ותקנות מחמירות נוספות, גיוס לעבודות כפייה, מאסרים והוצאות להורג, עקירת אוכלוסין, גירוש לתוניסיה והגליה לאיטליה, שממנה הועברו חלקם למחנות הריכוז הגרמניים אינסברוק-רייכנאו וברגן-בלזן. רוב יהודי קירנאיקה (אזור החוף המזרחי של לוב) הועברו למחנה הריכוז בג'אדו בתנאים קשים, שהביאו למות כרבע מהם.
במהלך המלחמה, שבה נספו כ-700 מיהודי לוב, התרחש המפגש המרגש בין יהודי לוב לבין החיילים הארצישראליים בצבא הבריטי. יהודי לוב זקפו את קומתם למראה החיילים העטורים במגיני דוד. גם החיילים הארצישראליים חשו כי התגשמה מטרת התנדבותם והיא הצלת יהודים במרחב הכיבוש הפשיסטי-נאצי. הם גם סייעו בשיקום הקהילה ובחידוש והעצמת החינוך העברי, שהפך להיות על-פי המתכונת הארצישראלית.
תחילת מלחמת העולם השנייה
(מתוך פנקס הקהילות) הסימנים הראשונים להתקרבות מלחמת העולם השנייה הורגשו בטריפולי כבר בשנת 1936, כאשר נודע על הקמת ה"ציר" רומא–ברלין. שלב שני בתהליך חל עם פרסום "מנשר הגזע" הפשיסטי ביולי 1938, והחלתם של חוקי הגזע באיטליה, בספטמבר 1938. עוד בטרם הוחלו חוקי הגזע בלוב הייתה לפרסומם באיטליה השפעה פסיכולוגית שלילית על יהודי טריפולי, ובמיוחד על אלה בעלי האזרחות האיטלקית, שלא ציפו לכך שמדינה "תרבותית" כמו איטליה תפלה אותם לרעה משאר אזרחיה. על אף החוקים, תמיד נמצא באיטליה מקלט לפליטים יהודים מאירופה שברחו מגזרות הנאצים, וגם בטריפולי מצאו פליטים יהודים מאירופה מקלט. החל משנת 1940 פעל במקום הארגון האיטלקי DELASEM שסייע לפליטים יהודים. גורם חשוב לא פחות ביישומם האיטי והמתון של חוקי הגזע בלוב היה אישיותו של המושל האיטלקי, איטלו באלבו. אף על פי שבאלבו הקפיד על הפעלתן של גזירות השבת שכן בהן ראה צורך חיוני - שמירה על רמה מסוימת של הכנסות הממשלה מן המגזר המסחרי - הרי שבשאלת האנטישמיות והגזרות שנבעו ממניעים לא כלכליים אלא מתפיסה גזענית, הייתה התנגדותו נחרצת. יחסו של באלבו מנע את הפעלתם של חוקי הגזע בלוב, עד מותו בתאונה ביוני 1940. למרות הגורמים שמיתנו את האנטישמיות האיטלקית בלוב, הביאה השתלשלות נסיבות המלחמה להחמרת הרדיפות ואף להגליית קבוצת יהודים למחנות ריכוז באירופה.
הרדיפות הראשונות לאחר חוקי הגזע
באוקטובר 1938 הוחל ביישומם האיטי של אחדים מחוקי הגזע, שאפילו באלבו לא הצליח למנוע את הפעלתם. החוק הראשון אסר על יהודים בעלי אזרחות זרה לגור באיטליה או בלוב. חוק זה התכוון לפגוע בעיקר בפליטים יהודים מאירופה שנמלטו מגזרות הנאצים. חוק שני הטיל נומרוס קלאזוס על ילדי יהודים בבתי הספר הציבוריים, היסודיים והתיכוניים כאחת. חוק שלישי אסר על יהודים לכהן במשרות ציבוריות. מיד פוטרו בטריפולי 46 יהודים שהועסקו במשרות ציבוריות. משפחות מבוססות איבדו את מטה לחמן, ואלפי תלמידים יהודים נשארו ללא מסגרת לימודית. על מסמכים רשמיים כגון תעודות זהות הוטבעה חותמת "יהודי" ובעיתונות המקומית רבו המאמרים הגזעניים. צעירים איטלקים ביזו יהודים ברחוב ושרקו אחר נשים יהודיות. נתרבו גם תקריות האלימות - תקיפת יהודים בשוק ויידוי אבנים לחנויות ובתים.
ככל תושבי טריפולי גם היהודים נפגעו עקב הפעילות המלחמתית, במיוחד בהפצצות בעלות הברית. ארבעה בתי כנסת בעיר נהרסו כליל, ואחרים ניזוקו. בית העלמין היהודי שעקב מיקומו שימש להצבת סוללות נגד מטוסים, נפגע קשות וכמה מן הקברים נבזזו. יהודים רבים נמלטו מן העיר לערי השדה ולכפרים הערביים בסביבה, שם נאלצו לשכור מן הערבים מגורים במחירים מופקעים.
הנוכחות הגרמנית בטריפולי
החל משנת 1938 הורגשה בטריפולי ובלוב נוכחות גרמנית, ואולם, חיילים גרמנים במדים שנשלחו כסיוע צבאי על פי בקשת איטליה נראו בטריפולי רק לאחר נחיתת הגרמנים בעיר, ב-12 בפברואר 1941. נוכחותם צוינה במצעד צבאי ברחובותיה הראשיים של הבירה, מצעד שכל התושבים חויבו לחזות בו. באותו יום נצטווה הרב הראשי של לוב, אלדו לאטס, למסור את מפתחות המועדונים הציוניים ה"מכבים" ו"בן יהודה". אנשים בדרגים הרשמיים ופקידים נאצים הפעילו לחץ בלתי פוסק על השלטונות האיטלקים להחמיר את המדיניות היהודית המתונה מדי לטעמם. בראשית שנת 1941 נשלל המונופול על הסחר הסיטונאי מיהודי טריפולי. אבל בשטח לא ניתן לשנות בן לילה את הסדר הכלכלי בלוב - בפועל נשארו יהודים בעלי עסקים. שלא כמו באירופה היחס האישי של גרמנים ליהודים בטריפולי ובלוב היה ענייני ועסקי. הגרמנים הזדקקו לשירותים המסחריים והמקצועיים של היהודים במקום. דווחו מקרים אחדים של התאכזרות, שוד ופגיעה ביהודים בידי חיילים גרמנים. אך לרוב כאשר גרמני נכנס לחנות יהודית הוא התנהג באדיבות. יתרה מזאת, חיילים אהבו לקנות בחנויות יהודיות ובתי עסק יהודים. הדבר הביא להתפשטות שמועה שאמרה שהתנהגותם הייתה חלק ממדיניות גרמנית מתוכננת - לקנות את כל סחורות היהודים, לרוקן את החנויות שלהם ולהשאיר בידיהם כסף נייר חסר ערך, כדי לשבור את הבסיס הכלכלי היהודי בלוב.
ההחמרה ב-1942
באביב 1942 הורע גורל יהודי לוב באופן משמעותי. נרמז בחוק שהיהודים נחותים לא רק לעומת האזרחים האיטלקיים אלא גם לעומת הילידים המוסלמים. על פי חוק אחר החלה "אריזציה" של רכוש יהודי. על היהודים נאסר לבצע עסקאות בנכסי דלא ניידי ובמפעלים חקלאיים. כמו כן נאסר על היהודים ליהנות מכל זיכיון שמקורו ברכוש מדינה – חקלאות, יערות, מחצבים, אשראי, ביטוח, תובלה ושייט. נאסר על היהודים להיות חברים באגודה שיתופית ולפרסם פרסום שתוכנו אינו דתי. בעקבות חוקי האריזציה הייתה מנת השפלתם היומיומית של היהודים המעורים בתרבות האיטלקית טריפולי גדושה אף יותר מזו של אחיהם באיטליה. במיוחד גברו השפלות בזמן האנדרלמוסיה שגרמו הפצצות בעלות הברית. הפשיסטים התנכלו ליהודים ברחוב העליבו אותם בכינויי גנאי ודחפו אותם. כאשר יהודים ניסו לעשות את דרכם ברכבת כדי להימלט מן ההפצצות הם הורדו בכוח מהרכבת בטענה שהם מסריחים.
הגזרה השנייה שגזרו האיטלקים ב-1942 הייתה הגליה והטלת עבודת כפייה. עקב החלטתו של מוסליני שהיהודים הם גורם בלתי אמין מבחינה ביטחונית, במיוחד אלה מבניהם שהיו בעלי נתינות אויב. בטריפולי ובסביבתה נפגעו בעלי האזרחות הבריטית והצרפתית שהוגלו יחד עם יהודי קירנאיקה. בעלי הנתינות הלובית נשארו במקומם ונאלצו לספק עובדים לעבודות כפייה בסביבה, רובם הגדול נשלחו למחנה.
ההגליה למחנות ריכוז באירופה
מתוך כ־300 יהודים בעלי אזרחות בריטית בלוב, היו כ־200 היו תושבי טריפולי. הם הוגלו כיוון שהיו נתינים של מדינת אויב. כבר בסוף ינואר 1942 הם נשלחו לנאפולי באוניות משא מזוהמות וללא רכוש וללא ציוד של ממש, מבלי שסיבות הגירוש והיעד הובהרו להם. באיטליה פוזרו בעיקר לשלושה מחנות - ארצו, צ'יוויטלה דל טורונטו ובניו א רילולי.
במחנות האלה שוכנו היהודים שהיו בעלי אזרחות בריטית. המחנות היו במבני ציבור, בבתים פרטיים גדולים, בקבוצות גדולות עד 100 איש ובצפיפות רבה, אולם בלי להפריד את המשפחות. המחנות נמצאו בדרך כלל במקומות מבודדים ולא כולם היו מגודרים. המשגיחים היו בעיקר שוטרים איטלקיים מעובדי המדור לביטחון ציבורי, היציאה מן המחנות הייתה אסורה. תנאי החיים היו נסבלים, העצורים קיבלו חבילות מזון מן הצלב האדום ולכן תזונתם הייתה משופרת לעומת זו של שכניהם במחנה - נתינים זרים אחרים, חלקם יהודים, בריטים, הודים, רוסים ופולנים. הקשרים עם הקבוצות האחרות היו טובים, ויחד עם יהודי פולין פתחו בית ספר לכ-25 ילדים בכיתות א-ה. מחנות אלו נשאו אופי של מחנות מעצר ומעבר יותר מאשר של מחנות ריכוז. יהודי לוב לא חויב לעבוד. סבלם נבע בעיקר בשל ההגליה לסביבה זרה, מהצפיפות, ממזג האוויר האירופי- במיוחד בחורף, מהגבלות התנועה ומחוסר הידיעה מה ילד יום. עם זאת, בזכות המגע השוטף עם תושבי הסביבה היו יהודי לוב מעודכנים בחדשות המלחמה.
במחנה ברגן-בלזן
כ-370 יהודים בעלי נתינות בריטית מלוב שולחו למחנה ברגן-בלזן שבצפון גרמניה. הם עברו לשם בארבעה טרנספורטים, הראשון צ'יוויטליה דל טורונטו; השני והשלישי מפוסולי די קארפי; ואחד מארצו. הטרנספורט הראשון הגיע בינואר 1944 והאחרון באוגוסט 1944. רובם המכריע הועברו בנובמבר-דצמבר 1944. מחנה ברגן-בלזן הוקם ב-1943 כדי לשמש מחנה זמני לקבוצות של יהודים אירופאים שיועדו להחלפה באזרחים גרמנים שהיו כלואים בגבולות האימפריה הבריטית. למחנה הגיעו יהודים מארצות שונות: פולין, צרפת, רומניה, הונגריה, הולנד; וגם יהודים בעלי דרכונים בריטיים או דרום-אמריקאיים. דרי המחנה לא חיו כקבוצה הומוגנית תחת חוקים אחידים המחייבים את כולם. מחנה ברגן-בלזן היה מחולק למספר אגפים מופרדים זה מזה בקפידה, וביניהם חצצו גדרות תיל. ה"מחנות בתוך המחנה" טופלו בצורה שונה זה מזה ובכל אחד מהם שררו תנאים שונים. האגף הגדול ביותר בסוף שנות 1944 היה "מחנה הכוכב" שנקרא כך משום שתושביו נאלצו לשאת את הטלאי הצהוב. שם גרו כ-1,400 יהודים ממדינות שונות. הגברים והנשים שוכנו במדורים נפרדים, אך המשפחות הורשו להתאחד במשך היום. כבר במהלך 1944 היו מנות המזון זעומות, וכל יושבי "מחנה הכוכב", אף הזקנים ביותר, חויבו לעבוד. פלוגת העבודה הגדולה ביותר הייתה "פלוגת הנעליים". על העובדים היה לפרום נעליים ישנות שהובאו ממערב גרמניה, לגזור ולמיין את העור שעוד היה ניתן לשימוש. פלוגות עבודה נוספות הועסקו בניסור גזעי עצים ביערות באזור, בעבודות תיעול וחפירה במחנה ובקרצוף סירים במטבח. נוסף על העבודה הקשה סבלו מהתעללות ואכזריות של חיילי האס אס במקום. מחנה שבו היו תנאים טובים בהרבה היה "מחנה הנייטרליים" שבו גרו יהודים בעלי נתינות של מדינות נייטרליות כמו ספרד, פורטוגל, ארגנטינה וטורקיה. היה גם "מחנה מיוחד" ו"מחנה ההונגרים" ששהו בו 1,683 היהודים מרכבת קסטנר.
קבוצת יהודי לוב בברגן-בלזן שמרה על ליכוד פנימי, ויחסית לאסירים אחרים במחנה היה מצבם טוב יותר, לפחות בהתחלה. זאת משום שהגיעו ממחנות הכליאה באיטליה ועדיין היו בידיהם שאריות של חבילות המזון שקיבלו מן הצלב האדום מתוקף היותם נתיני בריטניה. מידת סבלם של יהודי לוב במחנה הייתה תלויה בעיקר בשני גורמים: אורך השהות במקום, והאגף שבו נמצאו. תנאי המחנה, שהיו סבירים בראשית 1944 כאשר הגיעו היהודים אליהם, הידרדרו לקראת סוף 1944, עם עזיבתם. בסוף 1944 הפכו את התנאים במחנה לגיהנום ממש. גוויות של עשרות אלפי אנשים שמתו מרעב, תשישות וטיפוס הבהרות היו מוטלות חודשים ארוכים ללא קבורה. היו קבוצות מלוב ששהו במקום רק שבועות מספר, והיו שנשארו עד נובמבר 1944 ואף עד ינואר 1945. חלקם נמצאו באגף "המיוחסים" שבו לא הופרדו משפחות ולא התעללו באסירים; וחלקם שוכנו ב"מחנה הכוכב" שהיה מלכתחילה צפוף, הגברים הופרדו מהנשים והייתה התעללות מתמדת של אנשי האס אס. סבלם של יהודי לוב נבע גם מכך שהיו נטע זר באירופה. הם לא היו מורגלים בתנאי מזג האוויר החורפי המושלג. וחשו עצמם מבודדים מאוד עקב מוצאם ושפתם. לראשונה נקלעו לחיים בצל המשרפות כיוון שהיו עדים להגעתם של אסירים מאירופה שהיו מגיעים מדי פעם ואחר כך נעלמים בהישלחם למזרח להשמדה. התקשורת של יהודי לוב עם יהודים אחרים במחנה התנהלה בעברית.
לאחר מלחמת העולם השנייה
בקיץ 1963 התחולל אירוע מזעזע שטלטל עמוקות את הקהילה היהודית והזכיר לה עד כמה היא פגיעה. באירוע זה נרצח ח'לפאלה נחום בביתו בטריפולי. נחום היה יהודי ידוע מאוד בלוב. המשטרה סירבה להאמין כי מדובר בערבים שרצחו והאשימו את היהודים. לאחר זמן הותקף עוד יהודי מהקהילה, רק אז פעלה המשטרה ותפסה כנופיה המורכבת מעשרה ערבים האחראית גם לרצח של נחום ולפגיעות נוספות. מדי פעם אף התערבה הממשלה כדי להגן על היהודים מפני תקיפות גופניות.
ב-1967, במקביל למשבר בין ישראל למצרים, נפתח בטריפולי "שבוע פלסטין" במטרה לשחרר את פלסטין וזאת בהיתר הממשלה ובאישור המלך. מה שהתחיל בהפגנות הפך עד מהרה להתנפלות המונית על יהודים ועל רכושם. האימהות הספיקו להוציא את ילדיהם מבתי הספר כדי שלא יפגעו וחנויות של יהודים הועלו באש.
המשטרה לא הצליחה להשתלט על המצב והוכרז מצב חירום. באותו יום נהרסו למעלה מ-60% נכסים יהודיים קהילתיים ופרטיים. לפחות עשרה יהודים נהרגו ורבים נפצעו. לאחר הפרעות היהודים חיו בפחד תמידי, הסתגרו בבתיהם וסבלו מחוסר מוצרי יסוד. בית הכנסת 'בית אל' שהכיל בתוכו עשרה ספרי תורה מהודרים ומקושטים בכסף ובשנהב וכן מאות ספרי קודש ותשמישי קדושה נשרף כליל באותו יום של הפורענות.
פינוי היהודים
לנוכח המצב הקשה החלה הממשלה לספק ליהודים תעודות מסע ו"אישורי העברה אווירית". הפינוי בוצע בתנאים קשים באמצעות טיסות שכר שאורגנו על יד ממשלת לוב וחברת אליטליה. היהודים חשבו שהיעדרותם היא זמנית עד שהרוחות יירגעו, אך בפועל החרימה הממשלה את החנויות השייכות ליהודים על כל תכולתן. יהודי טריפולי הובאו ברובם ללאטינה. בשנים הבאות, הצליחו כמה יהודים לחזור לטריפולי לביקורים חטופים במטרה להעריך את אבדותיהם ולקבוע מה עדיין יכלו להציל.
ההפיכה של קדאפי (1969)
ב-1 בספטמבר 1969, בעת שהמלך אידריס שהה בחוץ לארץ, ארגן מועמר קדאפי, בעל דרגת סגן בצבא לוב, הפיכה צבאית. בעיתון 'אל-ראיד', שהפך בהמשך לעיתונה הרשמי של הממשלה החדשה, פורסם מאמר, תחת הכותרת "דעת הקהל", שקרא לממשלה להחרים את נכסי היהודים שעקרו לאיטליה ולהחזיר אותם לעם. בנוסף הייתה במאמר דרישה מהמועצות העירוניות בטריפולי, בנגאזי ושאר הערים לחלל את בתי הקברות היהודיים ולהשליך את גופותיהם לים. ואכן, משטר קדאפי חוקק חוקים חדשים שיאפשרו לו לקחת חסות על כל הרכוש היהודי שנשאר. ארבעת בתי הקברות היהודיים בטריפולי הוחרבו ועליהם נבנו בניינים, מבלי לאפשר פינוי של עצמות הנקברים. ארבעים וארבעה בתי כנסת בטריפולי הפכו למסגדים. מעשה זה מחק לצמיתות את עברה היהודי של לוב.
Brave (דפדפן)
Brave הוא דפדפן קוד פתוח המפותח על ידי חברת Brave Software Inc, שהושק בשנת 2016, ומבוסס על כרומיום.
נכון לשנת 2021, תומך Brave ב-Windows ,MacOS, לינוקס, אנדרואיד ו-iOS.
היסטוריה
Brave מפותח על ידי Brave Software, אשר נוסדה ב-28 במאי 2015 בידי המנכ"ל ברנדן אייך ומנהל הטכנולוגיות הראשי בריאן בונדי. ב-20 בינואר 2016, מספר חודשים אחרי הקמת החברה, הושקה הגרסה הראשונה של הדפדפן, שכללה חסימה חלקית של מודעות. לצד ההשקה הוכרז על תוכניות החברה לחלוקה בהכנסות.
ביוני 2018 פרסמה Brave גרסת של הדפדפן. גרסה זו כוללת כ-250 מודעות, ושולחת יומן המפרט למשתמש אודות הגלישה שלו. בהמשך הודיעה Brave כי היא תערוך ניסויים מורחבים. בדצמבר אותה שנה קראה Brave להחרים את גוגל בשל שיטות הפרסום שלה.
ביוני 2019 התחילה Brave לבחון אלגוריתם חדש להתאמת חסימת פרסומות שהחליף את הכלי הקודם מבוסס ++C. לפי Brave, הפיתוחים של uBlock Origin ו-Ghostery היוו מקור השראה לכלי החדש שנטען לגביו שהוא מהיר פי 69 בממוצע מהקודם.
בנובמבר 2020 דיווחה החברה שהגיעה ל-20 מיליון משתמשים פעילים חודשיים, בפברואר 2021 היו 25 מיליון ובמאי 2021 כבר היו 32.4 מיליון.
בינואר 2021 נוספה לדפדפן האפשרות לחפש באמצעות מנוע החיפוש Ecosia.
מודל עסקי
החברה המנהלת את הדפדפן הודיעה כי היא מפתחת תכונה המאפשרת למשתמשים לבחור לקבל את המודעות שנמכרו על ידי החברה במקום מודעות שנחסמו על ידי הדפדפן. Brave מתכוונת לשלם לבעלי אתרי תוכן 15% ו-70% למשתמשים. משתמשים יוכלו לתרום את נתח ההכנסות שלהם לבעלי אתרים ברשת התוכן באמצעות מיקרו-תשלום.
BAT
"Basic Attention Token" (בתרגום חופשי: אסימון תשומת הלב) או BAT, היא פלטפורמת החלפת מודעות מבוססת קוד פתוח, המבוססת על אתריום. הפלטפורמה זמינה ב-Brave באופן בלעדי. הרעיון שעומד בבסיס המיזם הוא שהמשתמשים יוכלו לשלם לבעלי אתרים.
ב-Brave אמרו כי החברה מתכננת ליישם תוכנית שתאפשר לשלם למשתמשים בחזרה כדי להציג פרסומות.
Kill the Lights (אלבום)
Kill the Lights הוא אלבום האולפן החמישי של הזמר הקאנטרי האמריקאי לוק בריאן.
בנוסף למהדורה הרגילה של האלבום נמכרה גם מהדורה בשיתוף עם תאגיד טארגט ובה 3 רצועות בונוס.
מזון בר-קיימא
מזון בר-קיימא הוא מזון שגידולו ושיווקו נעשים באופן המאפשר קיימות, הן בריאותית והן סביבתית. צורת ייצור זו מצמצת את ההשפעות המזיקות של תעשיית המזון והחקלאות בתחום החברתי, הכלכלי והסביבתי. מזון בר-קיימא מוגדר ככזה שעונה על צורכי האוכלוסייה, אך עם זאת מקדם את בריאות הציבור ומאפשר את קיום הצרכים של הדורות הבאים. מזון בר-קיימא יכול להוות הזדמנות לפתרון בעיות של השמנה, רעב, שינוי אקלים, הגירה, ניצול שטחים וייצור פסולת עודפת, בעיות שמאפיינות את תעשיית המזון. .
היסטוריה
בשנת 1987 הוועדה העולמית לסביבה ופיתוח של האו"ם  פרסמה דו"ח בשם "עתידנו המשותף" הידוע גם כ-G. H. Brundland Report. מטרתה העיקרית של הוועדה הייתה לנסח המלצות וכללי מדיניות ישומיים המאפשרים פיתוח תעשייתי תוך שמירה על יציבות אקולוגית וחברתית. הוועדה הגדירה פיתוח בר-קיימא בתור עמידה בצרכי הדור הנוכחי, ללא פגיעה ביכולת הדור העתידי להמשיך ולהתפתח. מאז פרסום הדו"ח, הנושא של התנהלות בת-קיימא השפיע באופן נרחב על סדר היום הציבורי של מדינות שונות ובעלי עניין.
ניצול שטח
בתעשיית המזון ישנו שימוש בשטחים רבים לטובת גידולים חקלאיים ואתרי פסולת ייעודיים עבור תוצרי הלוואי. כדי לפנות שטחים אלו מתבצעת כריתה של יערות ופגיעה בקרקעות המהווה חלק מבעיית ניצול השטח העולמית. מכאן עולה הצורך בהגדלת זמינות שטחים לגידול חקלאי אותו ניתן לממש על ידי פיתוח בר-קיימא.
פיתוח בר-קיימא דורש ניטור אחר מגוון אינדיקטורים אקולוגיים ועמידה ביחס מסוים של ניצול שטח לקצב גדילת האוכלוסייה. הסוכנות המטרופוליטנית של שיקגו הגדירה ניצול שטח מוגדר כבניית מבנה מגורים/מבנה משרדי או פרסומי על שטח פתוח/ חקלאי. ניצול השטח גדול הרבה מקצב גידול האוכלוסייה, ותכנון עתידי שיקטין את היחס יאפשר פיתוח עירוני בר-קיימא.
פליטת גזי חממה
ייצור מזון כולל תהליכים המשתמשים באנרגיה, במים, בדשנים ובחומרי הדברה, שגורמים לפליטת מזהמים לסביבה, ובתוך כך גם לפליטת גזי חממה. במחקר על שינויי אקלים ומערכות מזון שנערך באוניברסיטת קופנהגן ופורסם בשנת 2012, הוערך כי תעשיית המזון אחראית על 29% מגזי החממה שנפלטים בעולם.
בעקבות העלייה בכמות פליטת גזי החממה וגם ברמת השימוש במים עבור הסבת אדמות לתבואה ולמרעה נצפתה גם מגמת עלייה בכמות החנקן והזרחן הריקאטיבים במקורות המים אשר מחלישה את המערכת האקולוגית המתקיימת בהם.
בתחום המזון ניתן לראות כי פליטת גזי חממה (בעיקר פחמן דו-חמצני) מתרחשת הן בתהליכי ייצור אריזות מזון מפלסטיק והן בתהליכי ההפצה והשינוע של המזון.
ניצול מקורות מים
הפיכת אדמות לשטחי חקלאות ומרעה גורמת לעלייה בשימוש במים מתוקים. אפשרות להפחתת בזבוז מים היא להשתמש בגידולים חקלאיים שדורשים מעט יותר מים לגידולם, ואכן לצורך קידום מערכת מזון בת-קיימא הפתרון שהוצע הוא סימון המעיד על ניצול מים יעיל וחסכני על מוצרים שונים.
שינוע והפצה
טכנולוגיות לייעול תהליך ההפצה :
גידול מקומי
גידול באופן מקומי מונע פליטה של גזי חממה לסביבה שנגרמת כתוצאה מהובלה ושינוע, זאת ביחס ליבוא וייצוא גלובלי בו נדרש שינוע מזון למקומות רחוקים וכתוצאה מכך פליטה רבה יותר של גזים אלו.
אריזה
אריזות מזון מפלסטיק נפוצות בשימוש כבר שנים רבות ואלו עשויות מפולימרים מבוססי נפט כמו פוליפרופילן, פוליאסטר, פוליאתילן ופוליסטירן. כמות אריזות הפלסטיק המיוצרות גדל פי 20 משנת 1964 ומהווה חלק נכבד מתעשיית הפלסטיק. ייצור פלסטיק מבוסס נפט גורם לפליטת גזי חממה (בעיקר פחמן דו-חמצני), והשלכתו (כאשר אינה מנוהלת היטב) גורמת לזיהום אדמות, מקורות מים ואוקיינוסים.
קיימת מגמה לייצור אריזות בנות-קיימא שניתנות למחזור או מתכלות, ואינן מבוססות על מקורות נפט. הצפי הוא שאריזות מזון ידידותיות לסביבה יהוו בעתיד חלק משמעותי יותר בתעשייה, אך עדיין לא ידועה האיכות של אריזות המתכלות בהשוואה לפלסטיק הסינתטי הנפוץ כיום.
בזבוז מזון
כמות גדולה של מזון מבוזבזת ברחבי העולם. פסולת המזון העיקרית היא תוצר של תעשיית הפירות והירקות, שמן צמחי, מוצרי חלב, בשר ופירות ים. במעצמות הכלכליות הגדולות כמו ארצות הברית, אנגליה ויפן - 30-40% מהמזון הנקנה מושלך לפסולת באריזתו המקורית. הפסולת מתקבלת בכל שלב של תהליך הייצור - איבודים חקלאיים, איבודים בתהליך ייצור המזון, האריזה וגם אצל הצרכן הסופי. כמות הפסולת בתעשיית המזון מהווה בעיה גלובלית משמעותית שמשפיעה על הכלכלה, הסביבה והביטחון של מערכות המזון. ייצור מוגבר של פסולת והשלכתה לקרקע גורם לזיהום ולייצור של גזי חממה כמו מתאן.
בהתייחסות לבעיות אלו, האיגוד האירופי ייצר קווים מנחים להתנהלות במגמת "אפס-פסולת" (Zero-waste), והפתרונות המוצעים לצמצום פסולת בתוכנית זו (ברמת חשיבות יורדת) הם:
מדיניות לקיום מערכת בת-קיימא
ישנן יוזמות למדיניות מזון בר-קיימא שמרוכזות תחת הנציבות האירופית בתוכנית שנקראת "The European Green Deal".
סימון מזון בר-קיימא ותקנים בישראל ובעולם
הוועדה האירופאית דנה בתוכנית עבודה אקולוגית עבור השנים 2016–2019. בתוכנית מוצעות דרכים בהן ניתן ליישם אמצעי חקיקה, אשר מביאים לידיי ביטוי את מטרותיה של הוועדה בנושא האנרגיה והאקלים. התוכנית כוללת 28 רגולציות אקולוגיות ו-16 בנושא האנרגיה, אשר מבטיחות חיסכון אנרגטי.
גילי וגלית
גילי וגלית (גילי נתנאל וגלית בורג) היו צמד זמרים ישראלי שייצג את ישראל באירוויזיון 1989 עם השיר "דרך המלך", לאחר שזכה במקום הראשון בקדם-אירוויזיון.
קורות הצמד
בשנת 1989 הגיש המוזיקאי שייקה פייקוב את שירו "דרך המלך" לתחרות הקדם-אירוויזיון. הוא הכיר את הילד גילי נתנאל מראשון לציון, שהיה אז בן 12, ולאחר שעמד על כישרונו המוזיקלי, בחר בו לבצע את שירו בתחרות. זמן קצר לפני התחרות הוחלט על ידי מפיקי הקדם אירוויזיון להצמיד לו זמרת בוגרת, האמרגן והמפיק שלמה צח, שהכיר את גלית בורג שהייתה אז בת 21, הציע אותה וכך נוצר הצמד "גילי וגלית".
לאחר שזכו במקום הראשון בתחרות הקדם-אירוויזיון הם נשלחו לייצג את ישראל באירוויזיון 1989, שהתקיים בלוזאן שבשווייץ. השיר הגיע למקום ה-12 מתוך 22 מתמודדים. באותה שנה הופיעה בתחרות האירוויזיון ילדה נוספת בת 11, נטלי פאק, שייצגה את צרפת. הופעת הילדים לא הוכיחה את עצמה, ובעקבות זאת החליט איגוד השידור האירופאי, המפיק את תחרות האירוויזיון, לצמצם את התופעה של זמרים ילדים וקבע את גיל 16 כרף מינימלי להשתתפות באירוויזיון.
גילי וגלית הקליטו גרסה אנגלית לשיר בשם "SHINE FOR TOMORROW". למרות שהשיר "דרך המלך" לא זכה להצלחה רבה באירוויזיון, הוא זכה להשמעות רבות בישראל. הצמד שהוקם לצורך ביצוע השיר לא שרד והוא התפרק מיד לאחר מכן.
גילי נתנאל וגלית בורג ניסו לתרגם את הצלחתם ופנו לקריירה מוזיקלית עצמאית, אך היא לא המריאה. נתנאל הוציא אלבום סולו בשנת 1989 בשם "ימים יפים", שלא הצליח. הוא היגר ללונדון וכיום הוא מתעסק בתחום האופרה. בורג נישאה, התגוררה לסירוגין בארצות הברית ובישראל והוציאה שני אלבומים.
בשנת 2006 הקליטו חברי להקת "כלא שש" גרסה מחודשת לשיר "דרך המלך", שבה נעשה שימוש בהקלטות מביצועו המקורי של השיר.
ב-28 בנובמבר 2022 גלית בורג נהרגה בתאונת דרכים שאירעה בכביש 4314.
אלחנדרו מיורקס
אלחנדרו מיורקס (באנגלית: Alejandro Mayorkas; נולד ב-24 בנובמבר 1959) הוא עורך דין יהודי-אמריקאי, המכהן כמזכיר ביטחון המולדת של ארצות הברית השביעי, מאז פברואר 2021. בשנים 2013–2016 כיהן כסגן מזכיר המחלקה לביטחון המולדת. בשנת 2019, "מגזין המנהיגים הלטינים" מנה אותו בין 101 המנהיגים המשפיעים ביותר בקהילת הלטינים בארצות הברית.
ב-23 בנובמבר 2020 הכריז הנשיא הנבחר של ארצות הברית, ג'ו ביידן על כוונתו למנות את מיורקס למזכיר ביטחון המולדת של ארצות הברית. לאחר שאושר מינויו, נהפך ללטיני הראשון המאייש את התפקיד.
ביוגרפיה
מיורקס נולד בהוואנה שבקובה, בשנת 1959. הוריו הגיעו איתו ועם אחותו לארצות הברית בסוף 1960 כפליטים, בעקבות המהפכה הקובנית. הוא התגורר במיאמי, פלורידה, בשלב מסוים החליטה משפחתו לעבור ללוס אנג'לס, שם גדל למשך מרבית חייו הצעירים, אביו היה יהודי קובני ממוצא טורקי ואמו הייתה יהודייה רומנית שמשפחה ברחה מרומניה בעקבות השואה והתמקמה בקובה בשנות הארבעים.
מיורקס קיבל את התואר הראשון באמנויות בהצטיינות מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי בשנת 1981. הוא קיבל את דוקטור יוריס מבית הספר למשפטים לויולה ששוכן בלוס אנג'לס כבר בשנת 1985. הוא גר עם אשתו ושתי משלוש בנותיו בוושינגטון די. סי.
בנובמבר 2008, הכריז הנשיא הנבחר, ברק אובמה כי בחר במיורקס להוביל את צוות המעבר האחראי על אגף הפלילים במחלקת המשפטים האמריקאית, הוא כיהן בתפקיד זה עד השבעתו של אובמה בינואר 2009.
ב-2009 מונה מאיורקאס על ידי הנשיא אובמה ואושר פה אחד על ידי הסנאט כמנהל שירותי האזרחות וההגירה של ארצות הברית.
ביוני 2016, חתם מיורקס יחד עם ראש הרשות הלאומית להגנת הסייבר בישראל, בוקי כרמל וכן עם תת-השר להגנת המולדת האמריקאית, סוזאן ספולדינג על מסמך המחזק את המחויבות האמריקאית לשיתוף פעולה עם ישראל בתחום הגנת הסייבר.
רע"פ אליצור סגל
רע"פ 5991/13 אליצור סגל נ' מדינת ישראל ואחרים היא פסיקת בית המשפט העליון שזיכתה את אליצור סגל מאשמת העלבת עובד ציבור קבעה את ההלכה לגבי עבירת העלבת עובד ציבור. פסיקה זו צמצמה את אפשרויות ההרשעה בעבירת העלבת עובד ציבור לעומת פסיקה קודמת בה הורשע אזרח בשל שעמד מול תחנת משטרה עם שלט שקרא לפיטורי שוטר מסוים בטענה ששיתף פעולה עם עבריינים.
בבית משפט השלום, הורשע סגל בעבירת העלבת עובד ציבור. סגל ערער על הפסיקה בבית המשפט המחוזי בירושלים, שדחה את ערעורו. סגל פנה לבית המשפט העליון באמצעות עורך דינו יצחק בם בבקשת רשות ערעור בטענה כי יש לזכותו מכיוון שאין לראות בביקורת פוליטית על עובד ציבור משום העלבה וכי הפרשנות שאימצו בית המשפט השלום והמחוזי לעבירה פוגעת בחופש הביטוי הפוליטי. עקב החשיבות הרבה של הנושא, מונו תשעה שופטים לדון בערעור. תשעת השופטים, פה אחד, זיכו את סגל.
השופטים קבעו, שככלל ביקורת בעלת אופי ציבורי-פוליטי, בייחוד כאשר האדם ה"מותקף" הוא עובד ציבור בכיר, לא תהווה "העלבה".
המאבק הפוליטי על תוכנית ההתנתקות
נגד החוק הוגשו עתירות לבג"ץ. ביוני 2005 החליט בג"ץ לבטל מספר סעיפים שהגבילו את הפיצוי למפונים, אך דחה את העתירה לביטול החוק עצמו. ההחלטה התקבלה ברוב דעות של עשרה שופטים מול אחד. בדעת מיעוט היה השופט אדמונד לוי, אשר גרס כי החוק אינו חוקתי. באוגוסט 2005 צה"ל פינה את התושבים והשלים את ביצוע תוכנית ההתנתקות.
עבירת "הטרדת עובד ציבור"
עבירת ההעלבה מעוגנת ב, הקובע: "המעליב בתנועות, במילים או במעשים, עובד הציבור, או דיין או פקיד של בית דין דתי או חבר ועדת חקירה לפי, כשהם ממלאים תפקידם או בנוגע למילוי תפקידם, דינו – מאסר שישה חודשים". סעיף 288 היה קיים עוד מלפני חקיקת חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו ולכן מוגן מביטול חוקתי כסותר את חוק היסוד, אבל יש לפרשו ברוח חוק היסוד.
הלכת אונגרפלד
עד לפסיקה בעניין אליצור סגל ההלכה בנושא העלבת עובד ציבור נקבעה בדנ"פ אונגרפלד (7383/08). אונגרפלד הואשם בגין פרסום כרזה מול משטרת חדרה, שבה נכתב שצריך לפטר שוטר מסוים בגלל שיתוף פעולה עם עבריינים ושהמשטרה לא צריכה תפוחים רקובים. בשלוש ערכאות אונגרפלד נמצא אשם בגין העלבת עובד ציבור. אונגרפלד עתר לדיון נוסף בבית המשפט העליון בהרכב מורחב. בשל החשיבות העקרונית של הסוגיה נתקבלה בקשתו והדיון בבקשתו התקיים במותב של תשעה שופטים. ברוב של שישה כנגד שלושה נדחה ערעורו ונשארה בעינה הרשעתו בגין העלבת עובד ציבור.
בפסק הדין נקבע כי להרשעה בעבירת העלבת עובד ציבור יש להוכיח שני תנאים מצטברים: רכיב תוכני לגבי מהות הדברים ורכיב הסתברותי הדן בסיכוי כי הדברים אמנם יגרמו לפגיעה בתפקוד התקין של השרות הציבורי או לפגיעה בנשוא המאמר. לגבי הרכיב הסתברותי נקבע ברוב קולות כי יש להוכיח ודאות קרובה לפגיעה ולא רק אפשרות סבירה לפגיעה.
יוער כי ה"העלבה" שבגינה הורשע אונגרפלד היא מאוד מתונה בהשוואה להאשמות שייחס סגל לרבצ"ר.
בית משפט השלום
ביום 23.7.2006 הוגש לבית משפט השלום בירושלים כתב אישום נגד סגל בו יוחסה לו עבירה של העלבת עובד הציבור, לפי סעיף 288 לחוק העונשין, התשל"ז-1977.
לאחר למעלה משש שנים, ביום 25.12.2012 ניתן פסק דינו של בית המשפט השלום (ת"פ 3099/06). בפסק הדין הורשע סגל בעבירת ההעלבה. בית המשפט קבע כי הדברים מהווים השפלה והעלבה היורדות לליבת כבודו ותפקידו של הרב הצבאי כאיש הלכה וכאיש צבא וכי הם מסכנים, בוודאות קרובה, את תפקוד הרבנות הצבאית בכלל ואת תפקוד הרב הצבאי בפרט. בגזר הדין הוטלו עליו שישה חודשי מאסר על תנאי למשך שלוש שנים, קנס ותשלום פיצוי לרב הצבאי הראשי.
בית המשפט המחוזי
הערעור על גזר הדין התקבל בחלקו ומשך המאסר על-תנאי קוצר אך הקנס והפיצוי שנגזרו עליו נותרו על כנם.
הדיון המשפטי בבית המשפט העליון
אליצור סגל הגיש באמצעות עורך הדין יצחק בם בקשת רשות ערעור על פסק הדין של בית המשפט המחוזי. בבקשה נטען, שההלכה הקודמת שפסק בית המשפט בפסק הדין בעניין דנ"פ אונגרפלד היא רחבה מדי ולא מגנה מספיק על חופש הביטוי הפוליטי ולכן צריך לשנות את ההלכה, כדי שעבירת העלבת עובד ציבור לא תחול על התבטאויות כנגד עובדי ציבור בעניינים ציבוריים - פוליטיים.
תחילה, נערך דיון בבקשה בהרכב של שלושה שופטים (הנשיאה מרים נאור, השופט חנן מלצר והשופטת ענת ברון). הנשיאה נאור הציעה, שלמרות השלב המתקדם של הדיון, כתב האישום יבוטל בהסכמה. הפרקליטות סירבה להצעה. מכיוון שהלכת אונגרפלד נפסקה בהרכב של תשעה שופטים, על מנת לדון בה מחדש, הנשיאה נאור החליטה להרחיב את ההרכב לתשעה שופטים.
עובדות פסק הדין
הבסיס העובדתי לפסק הדין היה מאמרו של סגל. בנוסף הדגיש בית המשפט את העובדות הבאות:
1. המאמר פורסם בתקופה בה התנהל במדינה ויכוח פוליטי סוער בשאלת ההתנתקות.
2. המאמר הוא ביטוי פוליטי מובהק.
3. הרבצ"ר הוא עובד ציבור ברמה בכירה מאד.
4. המאמר הופיע רק במרשתת ולא בעיתונות מודפסת.
5. הרבצ"ר נחשף למאמר רק לאחר שזה הוצג לו במשטרה, בעקבות תלונה של גורם אחר.
6. המאמר כולל ביטויים קשים, מכוערים וקיצוניים.
טענות המערער
1. עבירת ההעלבה היא עבירה ארכאית הפוגעת באופן קשה בחופש הביטוי ובעקרונות המשטר הדמוקרטי.
2. בנושאים "פובליציסטיקה בעניינים חברתיים ופוליטיים" יש לפסוק על פי דעת המיעוט בפסק אונגרפלד – ולזכותו.
3. המאמר מצוי בליבת חופש הביטוי בעניינים ציבוריים-פוליטיים שערכו החברתי גדול בהרבה מנזקו.
4. הלכת אונגרפלד מעוררת קשיים ויש לבחון אם להותירה על כנה, ולחלופין להצר את גבולותיה.
5. נדרשת הגדרה ברורה של הערך המוגן העומד בבסיס עבירת ההעלבה.
דרסי רוג'רס
'''דרסי ד. רוג'רס ג'וניור (באנגלית: .Darsie D. Rogers, Jr''') הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית. בתפקידו האחרון כיהן כסגן ראש סוכנות הפחתת האיום שבמחלקת ההגנה.
רע"פ אליצור סגל
טענות המערער
6. הרשעתו, אם תישאר בעינה, תגרום לאפקט מצנן לגבי חופש הביטוי.
דרסי רוג'רס
ביוגרפיה
רוג'רס התגייס ב-1988, שירת כקצין בגדוד התמיכה ה-24 של דיוויזיית החי"ר ה-24 ולחם עמו במלחמת המפרץ.
רע"פ אליצור סגל
טענות המערער
7. ביקורת על עובד ציבור בכיר ראויה ליתר הגנה מאשר ביקורת על עובד זוטר.
8. יש להבחין בין פרסום מעל במה ציבורית לבין עלבון שהוטח בעובד הציבור במסגרת הפגנה או פניה ישירה אליו.
דרסי רוג'רס
ביוגרפיה
לאחר שהוכשר כקצין בכוחות המיוחדים, שירת כקצין בגדוד השלישי של קבוצת הכוחות המיוחדים העשירית, והשתתף עמו במאמצי הסיוע לפליטים הכורדים מצפון עיראק. פיקד פלוגה ושימש קצין האג"ם של הגדוד שנטל חלק בכוח הייצוב בבוסניה והרצגובינה. בשנים 2000–2002 שימש קצין מבצעים במחלקת המבצעים המיוחדים של אגף המבצעים במטות המשולבים. בתפקידו הבא שירת כסגן מפקד וקצין אג"ם של קבוצת הכוחות המיוחדים העשירית, עמה נלחם במלחמת עיראק.
ביולי 2003 מונה למפקד הגדוד השלישי בקבוצת הכוחות המיוחדים העשירית שהוצבה בעיראק. לאחר שנתיים בתפקיד עבר לשרת במטה פיקוד המבצעים המיוחדים של הצבא. בנובמבר 2007 מונה למפקד קבוצת הכוחות המיוחדים העשירית ולמפקד הכוח המשותף למבצעים מיוחדים שפעל באזור מפרץ הפרסי. ביולי 2009 מונה לעוזר מיוחד למפקד פיקוד צפון של ארצות הברית. באוגוסט 2010 מונה למפקד הכוח המשותף למבצעים מיוחדים של כוחות ארצות הברית בעיראק והשתתף עמו ב"מבצע שחר חדש".
רע"פ אליצור סגל
טענות המשיבים
1. אין הצדקה לקיים דיון ב"גלגול שלישי" כי הלכת אונגרפלד דנה בשאלות שהעלה המבקש ואין מקום להרהר אחריה.
דרסי רוג'רס
ביוגרפיה
בפברואר 2012 מונה לסגן מפקד דיוויזיית החי"ר הרביעית והועלה לדרגת בריגדיר גנרל. במרץ 2013 מונה לסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של הצבא. במאי 2014 מונה למפקד פיקוד המבצעים המיוחדים הראשון, פיקוד חדש שהוקם במטרה לאגד יחידות מהכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית.
רע"פ אליצור סגל
טענות המשיבים
2. יש לדחות את ההבחנה שהציע העותר בין פרסום מעל במה ציבורית לבין הפגנה או משלוח פנייה מעליבה לעובד הציבור.
דרסי רוג'רס
ביוגרפיה
באוקטובר 2015 קודם לדרגת מייג'ור גנרל ומונה למפקד המבצעים המיוחדים בפיקוד מרכז של ארצות הברית. באוגוסט 2018 הועלה לדרגת לוטננט גנרל ומונה לסגן ראש סוכנות הפחתת האיום שבמחלקת ההגנה.
רע"פ אליצור סגל
טענות המשיבים
3. הערך המוגן בעבירת ההעלבה הוא חוסנו של השירות הציבורי ולא עניינו הפרטי של עובד הציבור.
4. אין משמעות רבה לכך שייתכן והרבצ"ר לא נחשף למאמר.
דרסי רוג'רס
ביוגרפיה
רוג'רס בעל תואר ראשון בפסיכולוגיה מאוניברסיטת אובורן, תואר שני מאוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה A&M, ותואר שני מאוניברסיטת חיל האוויר.
רע"פ אליצור סגל
טענות המשיבים
5. המדינה הסכימה כי אין עילה לעבירה פלילית בביקורת שבמאמר על פיה הרבצ"ר היה צריך לפסוק הלכה בעניין כללי הפתיחה באש; בעניין השירות המשותף של נשים וגברים בצבא; לאסור חילול שבת לצרכים שאינם מבצעיים לרבות פינוי מאחזים; לאסור על חיילים להשתתף בתוכנית ההתנתקות, וכי משלא עשה כן נכשל בתפקידו. המדינה הסכימה כי ביקורת זו אינה חורגת מחופש הביטוי הפוליטי המותר. אבל, העותר חצה את הגבול לעבר העבירה הפלילית במצבור אמירות קיצוני במיוחד מבחינת עוצמת הביזוי, עומק ההשפלה ועומק הפגיעה הפוטנציאלית – ואף הפגיעה הממשית – בתפקודו של הקצין הרלוונטי.
6. דברי העותר רומסים את מעמדו המוסרי והתורני בכלל ובקרב הציבור הנזקק לשירותיו בפרט.
7. התקיימה ודאות קרובה לפגיעה ברבנות הצבאית ובתפקודו של הרבצ"ר בעקבות המאמר. זאת, בהתחשב בכך שהכותב אדם בעל השפעה, איש חינוך ובעל סמיכה לרבנות.
עמדת האגודה לזכויות האזרח
האגודה לזכויות האזרח הצטרפה כ"ידיד בית המשפט".
1. יש לייחד את עבירת העלבת עובד ציבור רק לביטויים חמורים המתקרבים לרף של עבירת האיומים או של עבירת ההסתה.
2. אין לראות משום עבירה בפרסום מאמר פובליציסטי שבו ביקורת קשה ואף מעליבה נגד עובד ציבור בכיר כאשר אין בו יסוד של הטרדה.
3. לולא הוראת שמירת הדינים הקבועה בסעיף 10 לחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, עבירת ההעלבה לא הייתה עומדת במבחן החוקתיות.
4. נדרשת הגנה רחבה במיוחד מפני תחולת העבירה מקום שעובד הציבור שהעלבון מופנה הוא בכיר.
5. לא הוכח שהמאמר מקים ודאות קרובה לפגיעה בשירות הציבורי.
הכרעת בית המשפט
הערעור נתקבל בהסכמה פה אחד של כל תשעת השופטים שזיכו את סגל מהרשעתו בגין העלבת עובד ציבור.
בית המשפט הבהיר כי הערך המוגן העומד ביסוד העבירה הוא שמירה על תפקודו התקין של השירות הציבורי וזאת כחלק מהאינטרס בדבר שמירה על הסדר הציבורי, ולא כבודו האישי של עובד הציבור.
עבירת ההעלבה היא עבירה התנהגותית והיא אינה מותנית בתוצאה שתיגרם בעקבות המעשה המעליב.
כאשר הביטוי המעליב הוא ביטוי בעל אופי פוליטי, העבירה לא תחול ברוב המוחלט של המקרים. עם זאת, אין מקום לחסום כל אפשרות שהיא לעשות שימוש בעבירה לגבי ביטויים פוליטיים במקרים בהם מדובר בפגיעה דרסטית ומרחיקת לכת בערך המוגן.
כמו בפסק אונגרפלד, השופטים נחלקו בדעתם אם בשאלת ההסתברות יש לדרוש אפשרות קרבה לוודאות לפגיעה בערך המוגן (דעת הרוב באונגרפלד) או שאפשר להסתפק באפשרות סבירה לפגיעה בערך המוגן.
מקצת מהשופטים ציינו שאינם פוסקים בשאלה אם לשם הרשעה נדרש שעובד הציבור מושא העלבון ייחשף לביטוי העולב בעבירה. צוין שגם ללא ידיעתו תיתכן פגיעה בתפקוד התקין של השרות הציבורי.
ההנמקות לפסק הדין
בית המשפט עמד על חשיבות הזכות לחופש ביטוי וקבע כי יש לצמצם את תחולת עבירת העלבת עובד הציבור נוכח פגיעתה בחופש הביטוי. בכך ניתן פרוש מצמצם למבחנים שבהלכת אונגרפלד, אך ההלכה לא בוטלה.
ישנה חשיבות רבה לחופש הביטוי, ובמיוחד של חופש הביטוי הפוליטי, והצורך החיוני להגן על חירות זו.
בית המשפט קבע כי יש להתחשב לא רק בעוצמת הפגיעה בכבודו של עובד הציבור בשל העלבון, אלא גם בעוצמת הפגיעה בחופש הביטוי של המתבטא.
.ככל שמדובר בעובד ציבור בכיר יותר, כך קטנה ההסתברות לפגיעה בערך המוגן של העבירה, ומנגד ככל שהגורם העולב הוא גורם מקובל בציבור הזוכה להערכתו, כך תגדל ההסתברות לפגיעה.
מעמד בכיר כמו של הרבצ"ר מחייב את הרבצ"ר לסיבולת גבוהה ביותר כלפי ביטויים מעליבים.
הנמקות השופטים
בהנמקות שבהמשך יוצגו רק נושאים שלא הייתה לגביהם תמימות דעים של כל תשעת השופטים.
הנשיאה (בדימ') מ' נאור
יש לקבוע שביטויים פוליטיים יהיו מוגנים כמעט תמיד מפני תחולת עבירת ההעלבה. יש להותיר רק פתח צר ביותר להחלתה של העבירה במקרים נדירים שבנדירים.
פגיעתה הקשה של עבירת ההעלבה בחופש הביטוי מחייבת ריסון וזהירות רבה לא רק במסגרת פרשנות העבירה עצמה, אלא גם במסגרת המנגנונים החיצוניים לה ובפרט בגדרי מדיניות ההעמדה לדין.
המשנה לנשיאה (בדימ') ס' ג'ובראן
את ההחלטה בפסק דין זה ניתן לראות כמימוש תפקידו של המשפט כאמצעי לביטוי נורמות חברתיות ולעיצובן.
יש לנהוג זהירות יתרה ביחס לדברי ביקורת בעלי אופי פוליטי הנשמעים מפי קבוצת מיעוט מוחלשת.
הנשיאה א' חיות
איננה מסכימה עם דעת השופט פוגלמן כי לגבי ביטויים פוליטיים לא תחול לעולם עבירה של העלבת עובד הציבור. הפתח שיש להותיר בהקשר זה לתחולתה של עבירת ההעלבה הוא צר ביותר. הפתח שמור למקרים נדירים שבנדירים ונועד למנוע את הפרת שיווי המשקל הראוי ואת הסיכונים לתפקוד השירות הציבורי ולכבודם ושמם הטוב של עובדיו.
השופט י' דנציגר
השופט מתייחס ליחס בין עבירת העלבת עובד ציבור לבין חוק איסור לשון הרע. השופט מבהיר כי לעבירת העלבת עובד ציבור יש, בנוסף להגנה על שמו וכבודו של עובד הציבור, תכלית של שמירה על תפקודן התקין של רשויות השלטון. בהתאם, בעבירת העלבת עובד ציבור לא חלות ההגנות של תום לב ו"אמת דיברתי" המתקיימות לגבי לשון הרע.
השופט נ' הנדל
בשאלת ההסתברות מעדיף אפשרות סבירה ולא לקרובה לוודאות אבל "משאיר זאת לעת מצוא".
השופט ע' פוגלמן
יש לקבוע כי מקום שבו התכלית הדומיננטית של הביטוי היא פוליטית, אין תחולה כלל לעבירה של העלבת עובד הציבור. פגיעה בביטוי הפוליטי משמעה פגיעה בהליך הדמוקרטי.
יש לקבוע כי ליבת הביטוי – האופי הדומיננטי – צובעת את הביטוי כולו ככזה המשתייך לקבוצת הביטויים הפוליטיים ולפיכך, ככזה המוחרג מתחולת העבירה של העלבת עובד הציבור.
השופט י' עמית
הרב הראשי לצה"ל הוא הסמכות התורנית העליונה והבלעדית בצה"ל. הוא שואב את עוצמתו המוסרית והערכית מהגישור המושכל בין מצוות ההלכה לבין צרכיו של צבא מודרני במדינה יהודית ודמוקרטית. האשמתו של הרב הראשי, בין היתר, בסיוע לרצח, גילוי עריות, חילול שבת – כל אלה בגדר איסורי ייהרג ובל יעבור או חיוב מיתה – פוגעות בגרעין המוסרי-ערכי-דתי, שהוא המעיין ממנו שואב הרב הראשי לצה"ל את סמכותו. אילו עצרנו הילוכנו במבחן התוכני, דומה כי היה מקום להותיר את הרשעתו של המבקש על כנה. אבל, בנסיבות משפט זה, ראוי להחיל את מבחן הודאות הקרובה. על פי מבחן זה אין מקום להרשעתו של המבקש.
בעקבות פסק הדין
חושף השחיתויות רפי רותם הורשע בבית משפט השלום בעבירת העלבת עובד ציבור אבל בית המשפט המחוזי התבסס על רע"פ סגל וקיבל את ערעורו על הרשעה זו.
טרילוביטים
טרילוביטים (שם מדעי: Trilobita; מילולית: "בעלי שלוש אונות") היא מחלקה נכחדת של פרוקי-רגליים ימיים שהתקיימו בעידן הפלאוזואיקון בלבד, לפני כ-526 עד 250 מיליוני שנים. מחלקה זו שגשגה בקמבריון ובאורדוביק והלכה והצטמצמה במספר מיניה עד שנעלמה בסוף הפלאוזואיקון.
קבוצת הטרילוביטים היא אחת הקבוצות הנכחדות הידועות ביותר לצד הדינוזאורים. ממצאי מאובנים של טרילוביטים מתקופת הקמבריון התחתון, מעידים על המגוון הגדול של טרילוביטים שהתקיימו ועל תפוצתם הגאוגרפית הרחבה. בגלל המגוון הרחב שלהם והשלד החיצוני הנשמר היטב כמאובן, הותירו אחריהם הטרילוביטים מאובנים רבים של כ-17,000 מינים שונים הידועים למדע אשר התקיימו לאורך הפלאוזואיקון. למאובני הטרילוביטים חשיבות רבה למחקר בתחומי הביוסטרטיגרפיה, הפלאונטולוגיה וטקטוניקת הלוחות. בין היתר סייעו ממצאי הטרילוביטים בהערכת קצב היווצרות המינים (ספציאציה) במשך הפיצוץ הקמבריוני של תקופת הקמבריון, וזאת מאחר שהטרילוביטים היא הקבוצה המגוונת ביותר של בעלי חיים הידועים ממאובנים מתקופת תחילת הקמבריון, וקל לזהותם הודות למורפולוגיה המורכבת שלהם שנשמרה היטב במאובנים.
הטרילוביטים השונים חיו באופן שונה: חלקם חיו בקרקעית הים ומילאו תפקיד אקולוגי של טורפים, אוכלי נבלות או ניזונו ממזון שסיננו במים; אחרים שחו וניזונו מפלנקטון, ואילו אחרים פיתחו כנראה קשרים סימביוטיים עם חיידקי גופרית, שמהם הפיקו מזון. הגדול שבהם היה האיסוטלוס שהגיע לאורך 700 מ"מ.
גופם של הטרילוביטים היה מחולק לשלושה חלקי גוף, ראש, חזה-בטן, וזנב ולשלוש אונות אורך. לכל פרק של חזה-בטן היה מחובר זוג רגליים אשר בעזרתן הלך, שחה והתחפר. בראשם היו קבועות זוג עיניים ולחיים שבקצותיהן היה קוץ שפנה לאחור. הם חיו על קרקע ים חולית או בוצית במים רדודים, ואורך גופם היה בין 2–60 ס"מ. רבים מהם יכלו להתכדר לשם התגוננות כמו הטחביות.
ציסטה פילונידלית
ציסטה פילונידלית (באנגלית: Pilonidal disease) או כיסתה שעירה היא סוג של דלקת עור, אשר נוצרת בדרך כלל בחלק העליון שבין לחיי העכוז. התסמינים עשויים לכלול כאב, נפיחות ואדמומיות וייתכן שישנו גם ניקוז של נוזלים. לעיתים נדירות תופעה זו גורמת לחום.
גורמי הסיכון כוללים השמנת יתר, היסטוריה משפחתית, ישיבה ממושכת, כמויות גדולות של שיער באזור ופעילות גופנית מועטה מדי.הנגעים עלולים להכיל שיער ופסולת של העור. האבחון מבוסס על סימפטומים ובדיקה. 3 מכל 10,000 אנשים מושפעים מתופעה זו בשנה כאשר התופעה נפוצה יותר אצל גברים מאשר אצל נשים ולעיתים קרובות היא מתרחשת אצל מתבגרים.
סימפטומים
ציסטות פילונידליות לרוב מהוות גורם חזק לגירוד וכאב ומתרחשות לרוב בין הגילאים 15 ל-35. למרות שבדרך כלל הן נמצאות ליד עצם הזנב, הציסטה יכולה להופיע גם על הטבור, בית השחי או אזור החלציים, למרות שנדיר למצוא אותה במקומות אלו.
התסמינים כוללים: חשוב לציין כי ישנם אנשים הסובלים מציסטה פילונידלית אשר לא יסבלו כלל מתסמינים.
סינוס פילונידלי
סינוס בדרכי השתן, או ערוץ קטן, עשוי לנבוע ממקור הזיהום ולהיפתח אל פני השטח של העור. נוזל מתוך הציסטה עשוי להתנקז דרך הסינוס הפילונידלי. ציסטה פילונידלית בדרך כלל גורמת לכאב, אבל עם ניקוז, המטופל ככל הנראה לא ירגיש כאב.