cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ירחמיאל צימבל
ביוגרפיה
בליל ה-2 במרץ הצטרף צימבל כמלווה לשיירת הפצועים שיצאה לצידון. שהותו בלבנון נמשכה עד להשגת רישיונות כניסה לארץ ישראל ולאחר שובו ארצה היה צימבל בין חברי "קבוצת תל חי בראש פינה". במהלך תקופה זו נערכו הבחירות לאספת הנבחרים הראשונה והוא נבחר לשמש חבר ועדת הבחירות המחוזית של צפון הארץ. בעקבות החלטת ועדת הבחירות המרכזית על ביטול מחוז מטולה ונטילת זכות ההצבעה מיושביו, היה צימבל בין המוחים על ההחלטה ובמסגרת מערכת בחירות הפגנתית שערכו במחוז נבחר בבחירות המחאה כנציג תל חי.
שנים ארוכות היה צימבל מוכתר המושב וקיים קשרים עם היישובים הערבים הסובבים ונציגי הבריטים. מאוחר יותר נבחר גם לחבר המועצה האזורית עמק יזרעאל וחבר הוועד הפועל של המועצה. בשנת 1947 נבחר להנהלת האגודה השיתופית "אלומה" לפלחה ולמטעים משותפים. צימבל נפטר ב-21 בפברואר 1971. במותו הותיר שלוש בנות ובן. בנו היה סגן ראש המועצה האזורית עמק יזרעאל וחלל מלחמת יום הכיפורים. בתו יעל נישאה לסופר, המשורר והמחנך מיכאל דשא.
דנדי יונייטד
מועדון הכדורגל דנדי יונייטד (באנגלית: Dundee United Football Club) הוא מועדון כדורגל סקוטי מהעיר דנדי, המשחק בצ'מפיונשיפ הסקוטי. באופן מסורתי, הקבוצה מכונה הטרורים ואוהדיה מכונים הערבים, אולם לאחרונה בתקשורת לא מרבים להשתמש בכינוי זה. הכינוי הישן של הקבוצה (והיותר רשמי) הוא המנדרינות (או המנדרינות האימתניות) וגם בו יש עדיין המשתמשים לתיאור הקבוצה.
במסגרות אירופאיות, דנדי יונייטד היא הקבוצה השלישית הכי מנוסה, אשר שיחקה כבר 104 משחקים (שניים יותר מאברדין) ב-22 עונות באירופה. במהלך מסעותיו הרבים של המועדון במסגרות אירופאיות במהלך המאה ה-20, התקשורת בשפה האנגלית כינתה את הקבוצה פשוט 'דנדי' - כשמה של יריבתה העירונית דנדי. גם בימנו תופעה זו חוזרת על עצמה לפעמים. בעונת, מספר הצופים הממוצע שהגיע למשחקי הבית של דנדי יונייטד עמד על 8,197, השישי בגודלו בליגת העל הסקוטית.
התחלה (1909 - 1971)
בהשראתן של היברניאן באדינבורו ושל סלטיק בגלאזגו, הקהילה האירית בדנדי החליטה לפתוח מועדון כדורגל חדש בשנת 1909. בתחילה נקראה הקבוצה דנדי היברניאן, והיא השתלטה על קלפינגטון פארק (אשר שמו שונה לטנאדיס פארק) של דנדי וונדררס, ומשחקה הראשון היה ב-18 באוגוסט 1909, מול היברניאן. המשחק הסתיים בתוצאת תיקו 1-1. בשנה שלאחר מכן, הקבוצה התקבלה לליגת העל הסקוטית. המועדון ניצל מפשיטת רגל באוקטובר 1923 על ידי קבוצת אנשי עסקים מדנדי. הם החליטו לשנות את שמו של המועדון לדנדי יונייטד, בתקווה למשוך קהל רחב יותר (הוצע עם השם דנדי סיטי, אך זה בוטל עקב מחאתם של אוהדי דנדי, יריבתם העירונית).
יונייטד זכתה בכרטיס לליגה הבכירה בפעם הראשונה בעונת 1924-25, כאשר היא סיימה ראשונה בליגת המשנה, אולם היא נשרה לליגת המשנה כבר לאחר שתי עונות. למרות חזרה נוספת לליגה הבכירה (ממנה היא ירדה בעונה שלאחר מכן) במשך שנים רבות, הקבוצה שיחקה בליגת המשנה, כשרק בארבע פעמים מתוכן היא הצליחה לחזור לליגה הבכירה. דבר זה נמשך עד למינויו של ג'רי קֶר למאמן ב-1959. קֶר סיים היעדרות של 28 שנים של המועדון מהליגה הבכירה כבר בעונתו הראשונה כמאמן, והקבוצה עלתה ליגה על אף שסיימה רק שנייה בליגת המשנה.
בעונה שלאחר מכן, יונייטד סיימה בחלק העליון של הליגה, בו תשהה הקבוצה, למעט פעמים ספורות, במשך 35 השנים הבאות. שנות ה-60, היו שנות פריחה של המועדון, שבו בלטו מספק שחקנים סקנדינביים: אוריין פרסון, פִין סימן, לנרט ווינג, פין דוסינג ומוגנס ברג. עם שחקנים אלו העפילה דנדי לראשונה למפעל אירופאי, כשהם הצליחו להדיח את ברצלונה, מי שהייתה אז מחזיקת גביע ערי הירידים. הקבוצה של 1966 הייתה לקבוצה הסקוטית הראשונה שמנצחת על אדמת ספרד, כשניצחה 2-1 ב-25 באוגוסט של אותה שנה. ג'רי קר ביסס בהצלחה את מעמדה של דנדי יונייטד, והגעתו של ג'ים מק'ליין, רק תשפר את התדמית של הקבוצה.
תקופתו של ג'ים מק'ליין (1971 - 1994)
ג'ים מקליין, שהיה בעבר מאמנה של המתחרה דנדי, לקח את המושכות מג'רי קר בשנת 1971 ותקופתה הזוהרת ביותר של המועדון החלה. עד אז, יונייטד הייתה קבוצה קטנה ללא הישגים, אך מקליין היה זה שלקח את יונייטד בפעם הראשונה בתולדותיה לגמר הגביע הסקוטי בעונת 1973-74. הם השיגו את ההישג הטוב ביותר שלהם כאשר סיימו בליגה במקום השלישי בעונת 1977-78 ואותו דבר עשו שנה לאחר מכן בעונת 1978-79, אלה היו ההישגים הטובים ביותר של המועדון עד לאותה שנה, כאשר ההישגים המשיכו לבוא; זכייה בגביע הסקוטי בעונת 1979-80, ושמירה על הגביע בעונה החולפת. השימוש של מקליין בשחקנים הצעירים היה המפתח להצלחת המועדון בשני העשורים הבאים.
השיא של דנדי יונייטד הגיע מאוחר יותר בעונת 1986-87, כאשר יונייטד הפכה להיות המועדון הסקוטי הראשון שהגיע לגמר גביע אופ"א. באותו קמפיין, יונייטד הצליחה לשחזר את ההישג שלה משנת 1966, כאשר ניצחה שוב את ברצלונה, רק שהפעם מאמן ברצלונה היה טרי ונבלס והשחקנים המובילים בקבוצה היו גארי ליניקר, מארק יוז וסטיב ארשיבלד. יונייטד ניצחה את ברצלונה גם במשחק הבית וגם במשחק החוץ וכך הפכו להיות המועדון הבריטי היחיד עד עצם היום הזה בכל מסגרת אירופית, אשר משיג הישג זה של 4 ניצחונות מתוך 4 משחקים כנגד ברצלונה. למרות שבאותו קמפיין הפסידו בגמר לגטבורג השוודית (1-0 בחוץ ותיקו אחת בבית), יונייטד קיבלה תהילה כאשר הקבוצה מקבלת מפיפ"א את פרס המשחק הספורטיבי על התנהגות ספורטיבית של אוהדי הקבוצה באותו ערב בלתי נשכח. זה סימן את סוף עידן דנדי יונייטד כמעצמת כדורגל אירופית.
דנדי יונייטד נחלה תקופה ארוכה תחת פיקוחו של המאמן, ג'ים מקליין, כאשר היא עשתה התקדמות משמעותית והפכה להיות מועדון כדורגל סקוטי בעלת הישגים מכובדים. ביוני 1993, לאחר 22 שנים בשורות דנדי יונייטד, מקליין ויתר על עמדת המאמן.
על הצלחותיו והישגיו עם דנדי יונייטד, ג'ים מקליין קיבל בשנת 2011 את תואר לשם כבוד על ידי אוניברסיטת דנדי.
לאחר תקופת מק'ליין (1994 - 2006)
לאחר פרישתו של מק'ליין, המועדון נקלע למצב קיום מעורפל למשך השנים שבאו; המועדון זכה בגביע הסקוטי בשנת 1994 וירד ליגה ב-1995, חזר לליגה הראשונה ב-1996 ובשנת 1997 סיים במקום השלישי. המקום השלישי הובטח על ידי אחיו הצעיר של ג'ים מק'ליין, המאמן טומי מק'ליין, אשר הוביל את המועדון לתקוות שההצלחה של המועדון יכולה להמשך תחת השגחה של מאמן חדש ממשפחת מק'ליין, אך לאחר זמן קצר התברר שהתקוות היו לשווא כאשר טומי עוזב את המועדון שנה וחצי לאחר מכן.
עידן ליווין/יוסטון (2006 - 2016)
לאחר התקדמות לבסוף ליווין רכש את המועדון והפך למנהל ב-2006, ליווין החל שינוי במועדון בשיפוץ מערכת הנוער, והבאת דור חדש של כישרונות צעירים לקבוצה הבוגרת. בעונת 2008/09 המועדון סיים במקום השני בליגה. בעונת 2009/2010 לאחר ניסיון כושל לצרף את פנלון למנהל, פיטר יוסטון החליף את ליווין ובצורה הטובה הקבוצה סיימה במקום השלישי, וזכתה בגביע המדינה. בינואר 2013 הסתיים חוזהו של יוסטון ובהסכמה הדדית עזב את המועדון, הוא הוחלף כעבור יומיים על ידי ג'קי מקנמרה. בעונת 2013/2014 הקבוצה הפעילה שוב לגמר הגביע אך הפסידה לסט. ג'ונסטון. בעונת 2015/16 סיימה הקבוצה במקום האחרון בליגת העל הסקוטית, וירדה לליגה השנייה לאחר 20 שנה רצופות בליגה הראשונה.
הצ'מפיונשיפ הסקוטית וחזרה לליגה הבכירה (2016 - 2020)
העונה הראשונה של דנדי יונייטד בליג השנייה הייתה בניהולו של ריי מקינון. יונייטד זכתה בגביע האתגר בכך שניצחה בגמר את סנט מירן 2–1 והגיעה לגמר הפלייאוף לפרימיירשיפ. עם זאת הפסידה הקבוצה 1–0 להמילטון ופספסה את העלייה. העונה השנייה בליגת המשנה הייתה פחות מוצלחת, שכן המנג'ר מקינון פוטר והוחלף בצסבה לאסלו. אחרי עונה מאכזבת מאוד, יונייטד הפסידה בחצי גמר הפלייאוף למי שעלתה בסופו של דבר לווינגסטון. לאחר פתיחה גרועה של עונת 2018/2019, המאמן פוטר שוב והוחלף ברובי נילסון. הקבוצה סיימה במקום השני בליגה אך הפסידה בפלייאוף לסנט מירן, תוך שהיא מחמיצה ארבעה פנדלים בדרך. יונייטד פתחה את עונת 2019/2020 ביכולת של זכייה במקום הראשון ועלייה, תוך שמירה על המקום הראשון מאז סוף השבוע הפותח, אך העונה הוקפאה בגלל מגפת הקורונה העולמית ב-13 במרץ 2020. ב-15 באפריל 2020, התוכנית שהציעה ה-SPFL לסיום העונה אושרה. יתרון של 14 נקודות על המקום השני אינברנס הבטיח ליונייטד את תואר האליפות לליגת הצ'מפיונשיפ וחזרה לליגת הפרימיירשיפ הסקוטי. ב-21 ביוני 2020, המועדון הודיע כי הם נפרדים מהמאמן רובי נילסון, שהסכים לשוב להארט אוף מידלות'יאן שירדה בעונה זו לצ'מפיונשיפ והחליפה את דנדי בליגה השנייה.
העימות
העימות הוא ספרו של ניצול השואה יחיאל די-נור שנכתב תחת שם העט ק. צטניק. זהו הכרך החמישי בסדרת "סלמנדרה - כרוניקה של משפחה יהודית במאה העשרים", אשר עוסקת בנושא השואה.
הספר עוסק בהמשך חייו של הארי, לאחר עלייתו לארץ. הוא מדבר על התמודדותו עם עברו, ועם הקונפליקט הערבי-יהודי.
מסאלה (אלבום)
מסאלה הוא אלבומה השני של להקת אתניX שיצא לאור ביולי 1991. מלהיטי האלבום: "קטורנה מסאלה" עם זהבה בן, "כתם הפרי", "אמונה", "שיר ישן" וחידושים ל"היי דרומה" של הצ'יזבטרון ו"הפרח בגני" של זוהר ארגוב.
האלבום הגיעה למעמד של אלבום פלטינה פלוס, על מכירת 50 אלף עותקים תוך שלושה חודשים בלבד. ולאחר שנתיים מכר למעלה מ-80,000 עותקים והגיע למעמד פלטינה כפולה.
פאולין פרידמן
פאולין (פאולינו) פרידמן (בפולנית: Paulin Frydman; בספרדית Paulino Frydman) (25 במאי 1905 – 2 בפברואר 1982), שחמטאי יהודי-פולני-ארגנטינאי.
פרידמן, ביחד עם חברי קבוצת השחמט של ורשה זכה במדליית זהב בתחרות הראשונה לקבוצות שהתקיימה בפולין בשנת 1929. יתר חבריו לקבוצה היו משה בלאס, רפאל פיינמסר, סטניסלב קון, קרול פילץ, ליאון קרמר, הנריק פוגוריאלי.
ב-1955 הוענק לפרידמן תואר אמן בינלאומי.
נזיר
נזיר הוא אדם הנוטל על עצמו לתקופה קצובה או לכל חייו סייגים הקשורים בתענוגות החיים; סייגים אלה משתנים מתרבות למשנתה. מקובל להבדיל בין סגפן, החי בחברה אך מוותר על הנאות שונות לבין נזיר הפורש במידה חלקית או מלאה מהחברה.
בדתות המזרח
בדתות המזרח מטרת הנזירות לרוב אינה סגפנות או קרבן עצמי, אלא ניסיון לייצר צורת החיים התומכת במאמצים הרוחניים ובשאיפה להגיע להארה בכך שהיא מסירה מהנזיר דאגות יום-יומיות. בדתות ההודיות מטרת הנזירות היא הימנעות מצבירת קארמה רעה.
בודהיזם
הנזירים הבודהיסטים נשמעים לקוד התנהגות הנקרא וינַאיָה. הבודהיזם אינה דת בעלת הנהגה ריכוזית ולכן קיימים נוסחים רבים לוינאיה, המפורסמים בהם הם הנוסחים של כל אחד משלושת זרמי העל בבודהיזם. מטרתה של הוינאיה לפי הבודהיסטים היא לאפשר לנזיר לחיות חיים הממוקדים במאמץ הרוחני להגיע להארה אישית או קולקטיבית, ולא סיגוף או הימנעות מעונג.
הוינאיה של הטהרוואדה אוסרת על אחזקת רכוש פרטי ודורשת מהנזיר לחיות בשיתוף במנזר המתכלכל בקבצנות מהקהילה, לכן בפאלי נזירים מכונים "קבצנים" וחברי קהילה שלא לקחו על עצמם נדרים נקראים "בעלי בתים". פרט להחזקת רכוש, הוינאיה דורשת גם להימנע מלקיחת חיים, מנישואין ומקיום יחסי מין. הוינאיה של זרם המהאיאנה מתירה אחזקת רכוש באופן משותף (כלומר רכוש של המנזר) מכיוון שהקבצנות נראתה בעין שלילית במדינות מזרח אסיה בה נהוגה המהאיאנה. בנוסף באזורים בהם קשה להחזיק בדיאטה צמחונית, למשל במדינות רכס ההימלאיה, הוינאיה מתירה אכילת בשר, ובמקומות מסוימים נדרי הנזיר לא מונעים נישואין והעמדת צאצאים.
רוב הנזירים הבודהיסטים מתחילים את דרכם במנזר בגיל שבע, בו הם מתחנכים, חיים חיי שיתוף ומקדישים את עצמם לעבודה רוחנית ולמדיטציה, אך ניתן להצטרף ולעזוב את שורות הנזירות בכל גיל ובכל מגדר. ישנם מנזרים שמשלבים אמנויות לחימה עם הלימוד והמדיטציה הבודהיסטית (לדוגמה מנזר השאולין), במטרה לחשל את הנפש ולשלב פעילות גופנית המקלה על שגרת הלימוד והמדיטציה. הבודהיזם אינו דת בעלת סמכות מרכזית ברורה, ולכן באזורים ובזרמים שונים הנזירות תופסת צורות שונות.
הינדו
על פי שיטת ורנאשרם, השיטה החברתית המקובלת בהינדואיזם, מומלץ לקיים אורח חיים נזירי בשלב הברהמצ'אריה, השלב הראשון בחיים בו על הצעיר להיות עסוק בלימודיו. לאחר מכן הוא מתחתן וחי חיי משפחה. בגיל זקנה מומלץ לאדם לקחת נדר נזירות נוסף הקרוי סניאסה בו הוא פורש לחלוטין מהחברה האנושית. ישנם זרמים מסוימים ביוגה הממליצים על ברהמצ'אריה, על נזירות, לכל החיים.
אחרות
בשונה מההינדואיזם והבודהיזם, בסיקיזם הנזירות לא רק שאינה קיימת כמוסד, אלא אסורה. בדאואיזם לא הייתה נהוגה נזירות עד שלב מאוחר, ולכן מנהגי הנזירות בדת זו דומה למנהגים הבודהיסטים. בג'ייניזם מנהגי הנזירות הם בין הקיצוניים בדתות העולם, נזירים ג'יינים נודרים שבועת אהימסה מחמירה הדורשת מהם להימנע מהרג אף בטעות, דבר הגורר כיסוי הפה כדי להימנע מבליעת חרקים וטאטוא הקרקע מחשש לדריכה על חרקים. בנוסף, נזירים מזרמים מסוימים בדת זו נמנעים מלבישת בגדים וחיים בעירום מוחלט מכיוון שבגדים נתפסים כרכוש, דבר האסור על הנזירים הג'יינים.
ביהדות
ביהדות, הנזיר קובע תקופה מוגדרת מראש לצורך ההתנזרות, בה הוא מחויב להימנע מצריכת כל מוצר הקשור בענבים ויין (כגון חומץ, וצימוקים), להימנע מטומאת מת (לדוגמה מגע במתים או קברים) ושלא לספר או לגלח את שיער ראשו וזקנו. להבדיל מדתות אחרות, ביהדות הנזיר אינו אסור ביחסי אישות, ולמעשה הוא מחויב בכך (ככל אדם, מטעם מצוות פרו ורבו). קבלת איסורי הנזירות היא לפי תקופת זמן שהנזיר בוחר מראש, כאשר תקופת הנזירות יכולה לנוע בין נזירות מינימלית למשך חודש, ועד קבלת נזירות לכל החיים, שמקבלה קרוי "נזיר עולם". בתום תקופת הנזירות, הנזיר מצווה לגלח את כל שיער ראשו ולהקריב שלושה קורבנות.
היחס לנזיר או לנזירה בקרב חז"ל נע בין שבח לנזיר, לבין נקיטת עמדה שלילית על ההימנעות מדברים רבים מעבר לצווי התורה. כך למשל, יש שפירשו את הסיבה שהנזיר מביא קורבן חטאת בסיום תקופת נזירותו, בכך שמדובר בכפרה על שאסר עצמו דברי היתר. לעומת זאת, לפי דעות אחרות, הקרבן הוא כפרה על שיורד הנזיר ממדרגתו העליונה וחוזר למצבו הרגיל (מדרש רבה במדבר פרשה י).
בספר שופטים מתואר סיפורו של שמשון, נזיר מבטן, כפי ציווי המלאך לאמו.
לאחר חורבן בית המקדש השני, הפכה תופעת הנזירות ביהדות לנדירה, כיוון שללא בית מקדש אין אפשרות להקריב את הקרבנות ההכרחיים לצורך סיום תקופת הנזירות והתרת איסורי הנזיר, ועל כן אין הנזירות יכולה להסתיים (אלא אם הנזיר יתיר את נזירותו). למרות זאת תופעת הנזירות קיימת אצל בודדים, בין המפורסמים ביניהם נמנה הרב דוד כהן, "הרב הנזיר", מחשובי תלמידיו של הרב קוק שאף נהג להנזר גם מאכילת בשר.
בנצרות
הנזירים בנצרות נודרים נדר נזירות הכולל הימנעות מנישואין ואוננות, והקדשת עצמם לאל ולהליכה בדרכי ישו ושליחיו. בראשית ימי הנצרות - ובמידה פחותה יותר גם לאחר מכן - רוב הנזירים היו אנשים מתבודדים שהסתובבו במדבריות. רק במאה ה-4 לספירה החלו הנזירים להתקבץ במקומות מסוימים - במנזרים. מייסדי מוסד הנזירות היו אנטוניוס הגדול במזרח, שנחשב גם כאב הנזירות הנוצרית בעולם, ובנדיקטוס הקדוש במערב. זה האחרון ייסד לא רק מנזר אחד כי אם מסדר שלם של נזירים, בכך שחיבר תקנון שעל-פיו פעלו מספר מנזרים. מאוחר יותר, תקנון זה היווה את הבסיס למסדרים נוספים שקמו.
רקע היסטורי
המקום הראשון שבו התקיימה הנזירות הנוצרית הוא המדבר המצרי. הנזירוּת הנוצרית התקיימה על ידי אחד מאבות הכנסייה הנוצרית, אנטוניוס הגדול (251–356), נזיר מצרי שנחשב כקדוש על ידי הכנסייה הקופטית אליה השתייך, וגם על ידי הכנסייה הקתולית והכנסייה האורתודוקסית. הוא נחשב גם כאב הגדול של כל הנזירים. המקום הראשון שאליו פנה אנטוניוס על מנת לחיות את חיי הנזירות הוא מדבר שידוע כיום בשם (בערבית: وادي النطرون ובלטינית ). עד לימינו אנו עדיין קיימים שם כמה מנזרים.
מאז התפשט רעיון הנזירות בכל רחבי מצרים וכמות הנזירים הלכה וְגָדְלָה.
מקום נוסף בו התקיימה נזורה היא סוריה רבתי. שחי בשנים 393–460 כתב בספרו Historia Religiosa על נזירים שראה או שמע עדויות מהימנות עליהם.
רעיון הנזורה הגיע בשנת 340 למערב על ידי אתנסיוס הקדוש, הפטריארך של אלכסנדריה, שהגיע לרומא ואיתו שני נזירים אמן ואיסידור, תלמידיו של אנטוניוס. "חיי אנטוני הקדוש" או בלטינית "וויטא אנטוני" שנכתב על ידי אתנסיוס תורגם ללטינית ואיפשר לאנשים להיחשף לחיי הנזורה המצרית.
הנזירים האיטלקים הראשונים כמו הירונימוס, רופינוס ופאולה הלכו למצרים על מנת לחיות את חיי הנזירות כמו הנזיר הראשון והגדול - אנטוניוס.
שיטת חיי הנזירים
קיימים מספר סוגי נזירים, נזיר מסתגף, נזיר מתבודד ונזיר רגיל. נזיר מסתגף הוא כזה המונע מעצמו חומריות ומקדיש עצמו למטרה מסוימת (לדוגמה: נזיר במנזר נוצרי: לעיתים פועלים למטרת רפואת אנשים, ולעיתים לתפילה ומיסיון), נזיר מתבודד הוא נזיר המקדיש את כל כולו ללימוד, התחברות והכרת העצמי (לדוגמה: בודהיסטים) כששני סוגי נזירים אלו לרוב גם מתנזרים מנישואים וחיי משפחה - לעיתים רק לתקופות זמן מוגבלות.
נזירים החיים במנזר כפופים בכל לאב המנזר, שכפוף בעצמו לראש המסדר הכפוף לאפיפיור, ומחויבים לציית לחוקים נוקשים. ככל שנזיר מסוים או חבר בארגון מסוים מצליח לגייס יותר נכסים ואנשים למטרות הארגון, כך מקדמים אותו יותר. לרוב הנזירים נודרים שלא להחזיק רכוש פרטי, מעבר לחפצים אישיים מועטים: גלימה, ברדס, סכין, מחט, לוח כתיבה וכלי כתיבה. עליהם להשתתף בתורנויות בעבודות הביתיות של המנזר, לעסוק בשעות היום בעבודות כפיים שונות ובשעות מסוימות לקרוא את כתבי הקודש. חייהם צנועים מאוד, מה שמתבטא, למשל, בזה שהם מכינים בעצמם את מאכליהם. חלק מרכזי מחיי הנזירים הוקדש לשימור כתבים עתיקים ולהעתקתם בעידן שלפני המצאת הדפוס.
הנזירות בימי הביניים
למרות צניעות חייהם של הנזירים עצמם, המסדרים והמנזרים צברו במהלך ימי הביניים אדמות רבות ורכוש עצום. עושר זה גרם לביקורת רבה בתוך הכנסייה והביא להקמת מסדרי הקבצנים (כגון הפרנציסקנים והדומיניקנים), אלא שגם הם הסתאבו והתעשרו עם הזמן. עושר זה היה אחד הגורמים לרפורמציה ולהריסת המנזרים והחרמת הקרקעות על ידי מלכים ונסיכים שתמכו בה במאה ה-16.
באסלאם
האסלאם, ככלל, אינו מכיר בנזירות ובסגפנות ואף רואה בה חטא. בקוראן נכתב, שהמוסלמים אינם מצווים על ההתנזרות. עם זאת, חסידי הסופיזם, אחד מזרמי האסלאם האיזוטריים, מנהלים אורח חיים צנוע ונזירי ובמועדים מסוימים אף מלקים עצמם עד זוב דם. כמו כן, ישנן באסלאם כתות אשר טוענות להיות ממשיכי דרכם של אישים חשובים באסלאם כגון אבו בכר והחליף עלי, אשר מנהגיהן דומים לכללי הנזירים הנוצריים.
אסתר כהן
ביוגרפיה
למדה לתואר ראשון באוניברסיטה העברית ותואר שני ושלישי באוניברסיטת בראון בפרובידנס, קיבלה את הדוקטורט ב-1976, נושא העבודה היה: "האימפקט הכלכלי של עליות לרגל בדרום צרפת". מונתה למרצה באוניברסיטת בן-גוריון ב-1976, מונתה למרצה בכירה ב-1983, לפרופסור חבר ב-1992, עברה לאוניברסיטה העברית ב-1994, מונתה לפרופסור מן המניין בשנת 2000. משמשת כעמיתת מחקר במרכז סכוליון שבאוניברסיטה העברית. שהתה בשבתונים כעמיתה במכון למחקר מתקדם בוואסנאר שבהולנד (פעמיים), בקולג' קלייר הול שבאוניברסיטת קיימברידג' ובמכון הלאומי למדעי הרוח שבצפון קרוליינה.
אסתר כהן הייתה נשואה לד"ר רוברט כהן מאוניברסיטת חיפה, שהלך לעולמו ב-1992 ולה שני בנים וחמישה נכדים.
מחקריה
אסתר כהן עסקה במחקריה בשלושה נושאים: האחד הוא הקשר בין דת עממית לבין עיור, צליינות והאימפקט הכלכלי של צליינות בימי הביניים; השני הוא היסטוריה של פשע וחוק, כשהיא התמקדה בחוק כתופעה תרבותית ולא כאמצעי שליטה; השלישי הוא כאב פיזי בימי הביניים והקשר בין משפט, לרפואה, לדת הנוצרית ולאמונות עממיות.
The Crossroads of Justice: Law and Society in Late Medieval France
זהו ספרה הראשון של אסתר כהן, שראה אור בהוצאת בריל שבליידן ב-1993. הספר עוסק בהיסטוריה של משפט והיסטוריה תרבותית, בתרבות שמשתמעת מתוך משפט, כולל משפטים של חיות ומשפטים של מתים. הוא בוחן את מערכת האמונות שקובעת מהו משפט, מה זה מת ומה זה חי, כי במשפט הצפון-אירופי, לפחות עד המאה ה-16, מה שחשוב הוא לא מה שנכתב בפרוטוקול אלא מה שנאמר ונעשה בעת המשפט, ומשפטים היו אקטים טקסיים. התזה העומדת בבסיסו של הספר היא שהפרקטיקה של המשפט לא נובעת מספרות מלומדת של אוניברסיטאות ומשפטנים בוגרי אוניברסיטאות, אלא מפעילות של שופטים, פקידים, תובעים ונתבעים, שאין להם שום הכשרה משפטית.
Peaceable Domain, Certain Justice: Crime and Society in Fifteenth-Century Paris
זהו ספרה השני של כהן, שיצא לאור בשנת 1996. הוא מבוסס על מחקר ארכיוני של תחנת משטרה בפריז בשלהי המאה ה-15 ועורך ניסיון לשרטט את הפעילות המשטרתית והפשיעה הקטנה והיומיומית של עיר גדולה בשלהי ימי הביניים. רוב המאסרים שנערכו היו בגין זוטות: רובם בשל קטטות של שכנים, עברות קטנות ואנשים קטנים, מעט מאוד מקרי רצח או גנבה רציניים. כמו כן עומד הספר על הקשר ההדוק שבין המשטרה לעולם הפשע, קשר הקיים עד היום.
The Modulated Scream: Pain in Late Medieval Culture
כהן סיימה לעבוד על ספרה השלישי, שעוסק בכאב, בעיקר פיזי, תוך התבססות על מקורות כלל-אירופיים מאיטליה, ספרד, צרפת, גרמניה ואנגליה ופורסם בהוצאת אוניברסיטת שיקגו בשנת 2010. היא משלבת רפואה, משפט, תאולוגיה נוצרית ואמונות דתיות-עממיות-נוצריות. התזה המרכזית של הספר היא שאנשים מושפעים בכל תחום עיסוק גם מתחומים אחרים, כשמושגים של כאב ושיכוך כאבים זולגים ממקצוע אחד לשני. הספר בוחן את האופן שבו אנשים מתארים את התחושות שלהם, כיצד הם רואים לנכון לתאר או להביע את כאביהם ובאיזה מצבים.
כהן מצאה, שבניגוד לתרבות מודרנית בה מקדישים מאמצים רבים לשיכוך כאב, הרי שבימי הביניים היו שסברו שהוא מועיל לבריאות מבחינה רוחנית.
הספר יצא לאור בעברית תחת השם: "רישומים של כאב: דת, משפט ורפואה בימי הביניים המאוחרים" בתרגומו של דורון מגן בהוצאת מאגנס.
זאב פרל
זאב פרל כיהן כראש עיריית צפת בין השנים 1983–1993.
ביוגרפיה
פרל הוא דור תשיעי בעיר צפת. משפחתו הגיעה לעיר בסוף המאה ה-18, במסגרת עליית תלמידי הבעל שם טוב. אבי-סבו, יואל ברשד, הקים בראשית המאה ה-20 את ביתו מחוץ לרובע היהודי העתיק, היהודי הראשון שעשה זאת. בית זה הוסב לאחר מכן לסניף בנק אנגלו-פלשתינה, וברבות הימים הוסב שוב לבית אירוח בשם "חצר צפתית", שמנוהל כיום על ידי זאב פרל ומשפחתו. סבו של פרל, זאב מתתיהו פרל, עסק ברכישת בתים בצפת לפני הקמת מדינת ישראל. אביו של פרל, שמואל פרל, היה מפקד האצ"ל בצפת. בנו הוא הזמר איתי פרל.
לפרל תואר שני בלימודי ארץ-ישראל מאוניברסיטת בר-אילן.
הוא שירת בצה"ל כקצין שריון, ונפצע במלחמת יום כיפור כשפלוגת הטנקים עליה פיקד נתקלה במארב מצרי.. הוא נפצע קשה ונהג הטנק בני אברמוביץ' הציל אותו. לאחר מכן עבד במגזר הממשלתי 10 שנים במגוון תפקידים, עד שעבר לזירה הפוליטית הצפתית. כיום הוא מורה דרך בעלים של חברת "זאב פרל- סיורי איכות בגליל" וכן היסטוריון וחוקר העיר.
הברדס האדום
הברדס האדום (באנגלית: Red Hood) הוא דמות בדיונית של אנטי גיבור המופיעה בחוברות הקומיקס באטמן ביקום DC קומיקס. דמותו של הג'וקר כברדס האדום הופיעה לראשונה בחוברת Detective Comics #168 מפברואר 1951 ונוצרה על ידי הכותב ביל פינגר והמאייר בוב קיין. דמותו של ג'ייסון טוד הופיעה לראשונה בחוברת Batman #357 ממרץ 1983 ונוצרה על ידי הכותב ג'רי קונוויי והמאייר ג'ין קולן, ודמותו כברדס האדום הופיעה לראשונה בחוברת Batman #635 מפברואר 2005, בכתיבתו של ג'ו ויניק ובאיורו של דאג מאנק.
אברהם מנחם מנדל מור
אברהם מנחם מנדל מור (בכתיב ארכאי: אברהם מנחם מענדיל מאהר; 11 באפריל 1815, א' בניסן ה'תקע"ה – 29 במאי 1868, ח' בסיון ה'תרכ"ח) היה מלומד יהודי גליציאני יליד למברג, מו"ל, מתרגם ומחבר פורה בעברית וביידיש. מאנשי תנועת ההשכלה בגליציה.
הברדס האדום
הברדס האדום הוא אלטר-אגו אותו חלקו שתי דמויות - הג'וקר וג'ייסון פיטר טוד. הג'וקר אימץ את זהות הברדס האדום כמסכה פשוטה שמטרתה להסתיר את זהותו במהלך פשעיו. במהלך קרב עם באטמן, הברדס האדום עתיד ליפול לתוך בור כימיקלים ממנו הוא יוצא עם עור לבן, שיער ירוק, שפתיים אדומות וחסר שפיות. ג'ייסון טוד היה השני ליטול את זהות רובין, עוזרו של באטמן ובנו המאומץ. לאחר שנהרג בידי הג'וקר, טוד הוחיה בעקבות אירוע משנה מציאות שנוצר בידי סופרבוי פריים, ונעשה נקמן וכועס לאחר אמנזיה ממושכת וחשיפה לבור הלזרוס. הוא מופיע כאנטגוניסט של קשת הסיפור "באטמן: מתחת לברדס", ממשיך להופיע כאנטגוניסט לאחר מכן בחוברות באטמן ובהדרגה נעשה לאנטי-גיבור.
אברהם מנחם מנדל מור
יחד עם כמה מידידיו הוציא לאור את כתב העת לביקורת ספרותית "הרואה (ומבקר ספרי מחברי זמננו)" שבשני כרכיו נמתחה ביקורת קשה גם על סופרים מפורסמים, דבר שהוביל לתרעומת על מור וחבריו.
כתבי עת
מור פרסם שבועון ביידיש בשם צייטונג, שיצא בשנים 1848-1849. העיתון היידי היחידי בעולם באותה עת, מוהר הציע לקוראיו חדשות שהוא ליקט ותרגם ממקורות מגוונים, ביניהם העיתונות האירופאית. הוא שב והדפיס עיתון ביידיש בלמברג בשנות ה-60 של המאה התשעה העשרה.
משה אולניק
משה אולניק (12 בינואר 1929 - 1 באפריל 2021) היה ממלא מקום יו"ר ההנהלה של בנק הפועלים ומנכ"ל משותף בו במהלך שנות-80 של המאה ה-20 ולאחר מכן שימש כיו"ר בנק משכן.
עד מלחמת השחרור
אולניק נולד בתל אביב ללאה ושניאור אולניק בשנת 1929. הוא התחנך עד כתה ג' בבית חינוך לילדי העובדים ולאחר מכן בבית ספר "נס ציונה" (כיום גרץ) בעיר. את לימודיו התיכוניים עשה בגימנסיה העברית "הרצליה", שם התחבר לתנועת המחנות העולים במסגרתה עבר את ההכשרה הקדם צבאית של הפלמ"ח. עם סיום לימודיו בשנת 1946, התגייס לפלמ"ח במסגרת "הכשרת מעוז", והצטרף לפלוגה ג' של הגדוד הראשון של הפלמ"ח . בשנת 1947 עבר קורס מפקדי כיתות בקיבוץ דליה, ושירת כמפקד כתה במחלקת "מעוז". במסגרת זו, השתתף בקרבות הגדוד הראשון כדלקמן: ב־19/4/48 בקרב זרעין, שם נאלץ לנהל את נסיגת מחלקתו ; כשבועיים לאחר מכן, במבצע "מטאטא" בגליל; בקרבות בנגב-בבית-חנון ולבסוף היה בכח העתודה בכיבוש באר-שבע. בשנת 1949 הצטרפה "הכשרת מעוז" ואולניק בתוכה לקיבוץ רביבים, ושנה אחר כך נישא לבחירת ליבו מיכל - חברת פלמ"ח גם כן.
לאחר קום המדינה
בקיבוץ רביבים עבד תחילה בנטיעות, ולאחר מכן בהכנת בלוקים לבנייה מחול מהודק. בשנת 1952 מונה לגזבר הקיבוץ. בשנת 1955 נקרא לראשונה לשרת בתפקיד ציבורי מחוץ לקיבוץ - בתל אביב - עת מונה לכהן כגזבר "המרכז לנוער" של הקיבוץ המאוחד ולאחר מכן כגזבר הקרן של התנועה. בשנים הללו למד לתואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1959 חזר לקיבוץ ועבד בלול. בשנת 1961 נבחר להיות מרכז המשק של הקיבוץ. בשנת 1964 מונה להיות מנהל האגף הכלכלי של הקיבוץ המאוחד, ובתקופה זו השלים את לימודי התואר השני בכלכלה באוניברסיטת תל אביב. בסוף שנת 1967 יצא עם משפחתו לשנתיים ללימודי דוקטורט באוניברסיטת לונדון. עם חזרתו, התמנה לנציג התנועה הקיבוצית בהנהלת בנק הפועלים. תחת אחריותו היו באותה עת אשראי הבנק לתעשייה ומערך הלוגיסטיקה. כמו כן כיהן כיו"ר הבנקים: אמפל, חרושת למסחר וניר, והיה נציג חברת העובדים בבנק לפיתוח התעשייה ובבנק אמריקאי ישראלי . בשנת 1970, במקביל לתפקידיו בבנק הפועלים, מונה על ידי הממשלה להיות חבר במועצה המייעצת לבנק ישראל . בשנת 1973 מונה להיות יו"ר החברה להשקעות של בנק הפועלים. בשנת 1977 מונה להיות מזכיר חברת העובדים שבבעלותה היו בעת ההיא מפעלי תעשייה חינוך ותרבות רבים וכן נדל"ן ופיננסים, חלקם בלבד קיים עד היום . במסגרת תפקידו זה שימש כיו"ר כור, סולל בונה וחברת שיכון עובדים. בשנת 1979 חזר אולניק להנהלת בנק הפועלים כמנכ"ל משותף וממלא מקום יו"ר ההנהלה של הבנק. בתפקידים אלה שימש עד שנת 1994, עת עבר לשמש כיו"ר בנק משכן עד שנת 1998.
במקביל לכל תפקידיו, שימש אולניק כחבר בוועד המנהל של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב מאז שנת הקמתה, ועד לשנת 2018. במסגרת זו הקים בשנת 1987 את ועדת הביקורת של המוסד, שבראשה עמד 30 שנה. לזכותו ניתן לזקוף הלכה יוצאת דופן בתחום הביקורת הפנימית בישראל, ואף בעולם כולו, הלכה שנקבעה ביוזמתו בחוקת האוניברסיטה ש"אין על המבקר מרות אלא החוק החוקה (חוקת האוניברסיטה) והתקנון הכללי".
ג'ו אריבו
ג'וזף אולווסאי טמיטופה איודלה-אריבו (באנגלית: Joseph Oluwaseyi Temitope Ayodele-Aribo; נולד ב-21 ביולי 1996 בקמברוול שבאנגליה) הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת סאות'המפטון ובנבחרת ניגריה.
סטיינס טאון
אריבו שיחק בסטיינס טאון מהליגות הנמוכות באנגליה, וזכה בתואר שחקן השנה של מחלקת הנוער של המועדון בחודש אפריל 2014.
צ'רלטון את'לטיק
בחודש ספטמבר 2015 הצטרף אריבו לצ'רלטון את'לטיק, ובחודש מאי 2016 חתם על חוזה לעונה אחת במועדון. ב-16 באוקטובר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–2 לקרולי טאון במסגרת פרס הפוטבול ליג.
סאות'המפטון
ב-9 ביולי 2022 חתם בסאות'המפטון מהפרמייר ליג תמורת 7 מיליון אירו. ב-13 באוגוסט כבש שער בכורה בפרמייר ליג בתיקו 2-2 נגד לידס יונייטד.
קריירה בינלאומית
הוא נכלל בסגל נבחרת ניגריה לקראת טורניר גביע אפריקה לאומות 2021.
פרס המוזיקה של בילבורד לאמן הנוצרי המוביל
בערך זה מפורטים זוכי פרס המוזיקה של בילבורד לאמן הנוצרי המוביל.
אנספלדן
אנספלדן (בגרמנית: Ansfelden) היא עיירה במדינת אוסטריה עילית שבאוסטריה, במחוז לינץ. ומתגוררים בה 15,300 תושבים. הנהרות טראון וקרמס עוברים בעיר. העיירה ידועה בעיקר בשל היותה מקום הולדתו של המלחין והאורגניסט אנטון ברוקנר.
באנספלדן נמצאים שני מוזיאונים, מוזיאון אנטון ברוקנר והמוזיאון לכלים מוזיקליים.
העיר קיבלה שלט אצולה ב-28 באוקטובר 1985. שלט האצולה הוא בצורת מגן, וחוצה אותו באלכסון קו גלי המסמל את שני הנהרות שעוברים בעיר, ומעליו משטח ירוק ובו אורגן, המסמל את אנטון ברוכקנר, ומתחתיו גלגל שיניים המסמל את התעשייה בעיר.
גאוגרפיה
אנספלדן ממוקמת בגובה של 289 מטר מעל פני הים בצפון מזרח אוסטריה עילית. העיירה ממוקמת מצפון לבירת אוסטריה עילית לינץ ולעיר טראון, ממזרח לסנקט פלוריאן מדרום לסנקט מאריין, מדרום מערב לנויהופן אן דר קרמס וממערב לפוקינג.
We Die Young
We Die Young (תרגום מילולי לעברית: אנחנו מתים צעירים) הוא סינגל / מיני-אלבום של להקת הגראנג' אליס אין צ'יינס. שני השירים הראשונים הופיעו באלבום Facelift. ג'רי קאנטרל סיפר שכתב את השיר "We Die Young" לאחר שנסע באוטובוס דרך שכונת עוני, שבה ראה ילדים בני 9–10 הנושאים ביפרים וטלפונים סלולריים וסוחרים בסמים.
שון פנינג
שון פנינג (Shawn Fanning; נולד ב-22 בנובמבר 1980, בברוקטון, מסצ'וסטס) הוא מתכנת מחשבים הידוע בעיקר כמפתח השירות נאפסטר, במשותף עם שון פארקר, פלטפורמת שיתוף הקבצים הפופולרית הראשונה בשיטת עמית לעמית (peer-to-peer), שאותו פיתח בשנת 1998.
יו סאקס
יו סאקס (באנגלית: Hugh Sachs; נולד ב-1964) הוא שחקן אנגלי, המוכר בעיקר מהופעתו בתפקיד גאווין רמסבוטום בסיטקום "בנידורם" של ITV.
ביוגרפיה
סאקס נולד במנצ'סטר שבלנקשייר. הוא הופיע במספר רב של תוכניות טלוויזיה וקולנוע בהם "אריסטוקרטים", "המלחמה של פויל", "רציחות במידסומר", "המופע של קתרין טייט", "המשפחה שלי" ו"נשות הכדורגלנים". בקולנוע שיחק בסרטים "ליברטין", "נפשות תאומות", "לעצור את ג'וני" ו-"Mad Dogs and Englishmen". ב-2006 הופיע סאקס בתפקיד גודפרי בהפקה של ויקטוריה ווד בסרט "עקרת בית, 49".
ב-2019 הופיע סאקס בתוכנית "Secrets and Words" של BBC Learning אודות אוריינות למבוגרים. ב-2013 שיחק בתפקיד הארי דאנגל במחזה "One Man, Two Guvnors" בתיאטרון היימרקט שבלונדון לצדו של רופוס האונד.
שון פנינג
קריירה
הוא פיתח את התוכנה בזמן שלמד באוניברסיטת נורת'איסטרן בבוסטון (Northeastern University, Boston). לאחר מכן, הופיע פנינג על שער המגזין Wired, והתפרסם. אולם, זמן קצר אחרי כן, מספר ארגונים של תעשיית המוזיקה האמריקאית הגישו תביעות משפטיות כנגד נאפסטר. בסופו של דבר, נאפסטר קרסה ונסגרה עקב התביעות המשפטיות. מאז נובמבר 2002, שמה של נאפסטר וסמליליה הם רכוש של חברת Roxio, בע"מ.
בשנת 2003, פנינג הקים חברה חדשה, בשם SNOCAP, יחד עם ג'ורדן מנדלסון ורון קונוויי. היעד של החברה הוא לשמש כמרכז סחר חוקי למדיה דיגיטלית. בדצמבר 2006, פנינג הקים את האתר "רפטור" (Rupture), רשת חברתית מקוונת של גיימרים שבה ניתן לפרסם פרופיל אישי וליצור קשר עם גיימרים אחרים הגולשים באתר. במקור, האתר הוקם על מנת להקל על התקשורת בין שחקני World of Warcraft.
ב-2003 הופיע בתפקיד עצמו בסרט "הג'וב האיטלקי".
קטופירי
קטופירי (בפורטוגזית: Catupiry) היא גבינת שמנת פופולרית בברזיל. במקורה יוצרה הגבינה בידי חברת קטופירי, אולם כיום חברות רבות מחקות את המוצר והשם הפך לשם גנרי לגבינות שמנת מסוג זה, והחליף למעשה את המונח הפורטוגזי המדויק לגבינת שמנת, רקייז'ו (requeijão). משמעות השם בטופי-גוארני הוא "מצוין".
הגבינה נוצרה בשנת 1911 בידי מריו ואיסירה סילבסטריני (Silvestrini), זוג מהגרים איטלקיים שהתגוררו בעיר למבארני (Lambari) שבמדינת מינאס ז'ראיס, ברזיל.
גבינת הקטופירי משמשת מרכיב נפוץ במטבח הברזילאי, ובמיוחד במילוי חטיפים מטוגנים מגוונים בדוכני המזון השונים וכן בפיצה ברזילאית.
יוסף שוב
יוסף שוב (נולד ב-9 בדצמבר 1931) הוא אגרונום שתיאר לראשונה את המבנה המורפולוגי של צמח הגרברה, וממציא השם סוסיתא למכונית הישראלית הראשונה.
קורות חיים
יוסף שוב נולד בנר חמישי של חנוכה תרצ"א וגדל במושב גני עם בשרון, שם חי מרבית חייו. בן בכור לברכה ומאיר שוב – חלוצים וחקלאים. הוא למד בתיכון כצנלסון בכפר סבא ובבית הספר החקלאי מקוה ישראל. בשלהי מלחמת העצמאות, בגיל 17, גויס לצה"ל, לפלוגת הנח"ל הראשונה. לאחר מלחמת העצמאות הצטרף לקיבוץ הראל שהוקם על ידי יוצאי פלמ"ח ועבד כנוטע במטעי הקיבוץ.
התמחות מקצועית
בשנת 1955 פורק קיבוץ הראל על רקע פוליטי והחברים נטשו את המקום. יוסף שוב נרשם ללימודים בפקולטה לחקלאות ברחובות, שהיא שלוחה של האוניברסיטה העברית בירושלים. הוא בחר להתמחות כאגרונום במחלקה לפרחים שהיה בין מקימיה. את עבודת הדוקטורט שלו הקדיש לחקר צמח נץ החלב הערבי, במטרה להופכו לגידול כלכלי ליצוא.
את הפוסט דוקטורט עשה באוניברסיטת המדינה של מישיגן בשנים 3–1972, במהלכו עסק בחקר הפיזיולוגיה והמורפולוגיה ההתפתחותית של צבעוני ויקינטון. מאמרו על מחקריו בצמחי הצבעוני שהתפרסם בכתב העת המדעי Journal of the American Society for Horticultural Science נבחר על ידי מערכת העיתון כמאמר המדעי הטוב ביותר לשנת 1976 וזכה בפרס Alex Laurie Award.
בד בבד עם עבודתו כמרצה בפקולטה לחקלאות הקים ד"ר שוב במשקו שבמושב גני עם חממה לטיפוח זני גרברה. כשהקים את החממה ב-1963 נחשב עדיין צמח הגרברה כמין בוטני המתאים לגינון בלבד (Gerbera jamsonii). ד"ר שוב תיאר את המבנה המורפולוגי של צמח הגרברה ופיתח את שיטת ריבויו באמצעות ייחורים - שיטה שקידמה מאוד את התפתחות ענף הגרברות בארץ ובעולם. את תוצאות מחקרו על הגרברה פרסם בכנס הקונגרס הבינלאומי של החברה להורטיקולטורה שנערך בישראל ב-1965. בעקבות פרסום זה הגיע צוות המחקר של תחנת הניסיונות באלסמיר שבהולנד (Research Station for Floriculture, Aalsmeer, Netherlands ) ללמוד את שיטת הריבוי שפיתח. מאז הפך גידול הגרברה לגידול כלכלי שאיפשר את ריבויים המהיר של זנים חדשים ואת הפצתם למגדלי פרחים בעולם.
על מחקר ופיתוח ענף הגרברות בישראל זכה ד"ר שוב בפרס משרד החקלאות בשנת 1986, ובאות הוקרה מענף הגרברה על פועלו ותרומתו רבת השנים בתחום ההדרכה וטיפוח זני הגרברה בשנת 2004.
זני גרברה על שם גיבורות ישראל
לימים עזב ד"ר שוב את עבודתו בפקולטה לחקלאות והתמקד בטיפוח זנים חדשים של פרח הגרברה בחממה שלו. במהלך השנים פיתח עשרות זני גרברות המופצים בארצות רבות. ברוח א. ד. גורדון וההתיישבות העובדת הציונית בארץ ישראל ד"ר שוב עובד בעצמו בחממה שלו ונעזר רק לעיתים רחוקות בעובדים שכירים. בשנים 1978 - 1982 התנדבה שושנה ספקטור, מי שהייתה קצינה בפלמ"ח ויד ימינו של יצחק שדה, לעזור בעבודת הטיפוח בחממה, וביקשה שזני הפרחים החדשים שיפותחו בזמן עבודתה יקראו על שמות 22 בנות ישראל (רובן מהפלמ"ח) שלחמו ונפלו במלחמת העצמאות. ד"ר שוב קיים את בקשתה וכך זכו לוחמות כגון חנה סנש, ברכה פולד, זהרה לביטוב ואחרות שפרחי גרברה נקראו על שמן.
אוטואגרונום
בשנת 2005 ד"ר שוב התוודע לרעיון ישראלי מקורי בשם אוטואגרונום, המציע ניהול אוטומטי של ממשק ההדשיה (השקיה הכוללת דשנים) המסונכרן עם מהלכי פעילותם הפיזיולוגית של הצמחים עצמם, בזמן אמת של צריכת המים, החמצן והמינרלים לצורך פעילותם זו. עקב השימוש במערכת בקרת השקיה זו בעשרות גידולים חקלאיים התברר שהצמחים צורכים מים גם בלילה בכל אחד מימי השנה, ושהם זקוקים רק לכ-50 אחוז מכמות המים וכ-20 אחוז מכמויות הדשנים המומלצות על ידי מערכת המחקר וההדרכה החקלאית הממוסדת.
כיום משמש ד"ר שוב בהתנדבות כחוקר וכדובר של חברת אוטואגרונום בארץ ובעולם.
המצאת השם סוסיתא
בשנת 1959 הכריזה יצרנית הרכב הישראלית אוטוקרס על תחרות לבחירת שם למכונית ישראלית חדשה פרי פיתוחה. שוב, אז עדיין סטודנט, הציע את השם סוסיתא, שנבחר מבין 2,355 ההצעות שהוגשו. שישה אנשים נוספים הציעו את השם הזה, ולצורך הכרזה על הזוכה נערכה הגרלה. בשל הבחינות, שוב נעדר מטקס ההגרלה שנערך בחיפה, וקיבל את ההודעה על זכייתו במברק. הוא זכה בפרס בסך 500 לירות ובהנחה גדולה על רכישת הסוסיתא הראשונה שלו.
ד"ר יוסף שוב נשוי לשרה שוב - חוקרת חגי ישראל; ואב ליעל שוב – מבקרת קולנוע; לעמוס שוב - שהיה איש תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה; למורן שוב רובשוב – אוצרת אמנות; ולעודד שוב – גיטריסט קלאסי.
בית הספר למקצועות הטכניים
בית הספר למקצועות הטכניים של חיל האוויר הישראלי (בקיצור: הטכני, בראשי תיבות: ביסל"ט) היא יחידת הדרכה הממוקמת בבח"א 21 בחיפה.
על בית הספר מפקד קצין בדרגת סגן-אלוף.
לביסל"ט מגיעים חיילים וחיילות לאחר טירונות, בעבר היה ניתן גם לפניה, במסגרת קד"צ, לצורך הכשרה במקצועות טכניים. מקצועות אלה מתחלקים בעיקרון לשניים: מקצועות האחזקה ומקצועות האלקטרוניקה (בעבר היו קיימות שתי יחידות - בית הספר לאחזקה ובית הספר לאלקטרוניקה, אך אלה אוחדו לביסל"ט). מקצועות האלקטרוניקה הם כל המקצועות הקשורים בתחזוקת מערכות אלקטרוניות: אוויוניקה, קשר, לוחמה אלקטרונית וכולי. מקצועות האחזקה הם כל מקצועות המכונאות, החימוש והחשמל למשל מכונאי מטוסים/ מסוקים (המכונה ממ"סניקים), חמשים (חימוש), חמ"מניקים (חשמלאי מטוסים) ועוד.
ביחידה מוכשרים אלפי טכנאים בשנה, המהווים למעלה מ-30% מכלל כוח האדם של חיל האוויר. תפקידם הוא לתחזק את כלי הטיס ואת המערכות האחרות בחיל ולהביאם למצב של זמינות תמידית. לאחר סיום הקורס הספציפי, מחולקים הטכנאים בין בסיסי חיל-האוויר שם ישרתו בשירותם הסדיר. החיילים שמשרתים במסגרת קורס קדם צבאי ממשיכים לטירונות ומשם ממשיכים לכנפות/בסיסים השונים בחיל האוויר.
החיילים מוכשרים על ידי מק"סים (מק"ס - מפקד קורס) בוגרי הקורס, שנשארים בתום קורס ההכשרה שלהם בטכני ומצטרפים לצוות ההדרכה במקום להמשיך לשירות כטכנאי במקצוע שרכשו באחד מבסיסי חיל האוויר. לאחר הקורס עובר החייל קורס פו"ח (פיקוד והדרכת חיילים) ומוצב למספר חודשים באחד מהבסיסים כדי לרכוש מעט ניסיון במקצוע. לאחר מכן משרת המק"ס בבח"א 21 בחיפה. המק"ס מזוהה בתג יחידה של בח"א 21 ובשרוך הדרכה בצבע תכלת. מק"סים מנוסים עוברים קורס פו"מ (פיקוד והדרכה מתקדם) ולאחריו הם מלווים מק"סים צעירים בפן ההדרכתי. קורס נוסף הוא קורס חניכה שבסופו המק"ס מקבל שרוך כחול כהה (מתקדם). קורס נוסף בשם פו"ב (פיקוד והדרכה בכיר), מקביל לקורס ר"צ בשטח, ובוגריו עונדים סיכת לפיד. את הקורסים הללו מעבירים מדריכים מצטיינים אשר נבחרו לפקד במכון להכשרת המדריך, ששוכן אף הוא בבח"א 21.
סטוליצ'נאיה
וודקה זו מופקת מחיטה. בראשיתו של המותג, לא טרחו בעליו לרשום סימן מסחרי על השם "סטוליצ'נאיה" ולכן ייצור מוצר בעל תכונות זהות או שונות תחת השם הנ"ל לא יכול להוות עילה לתביעה אזרחית של היצרן המקורי. פרצה זו פתחה פתח לייצור וזיוף משקאות אלכוהוליים תחת אותו השם ובכלל זה במדינת ישראל.
"סטוליצ'נאיה" משווקת גם במגוון ניחוחות, לישראל מגיעים ארבעה ניחוחות עיקריים: וניל, תפוז, לימון וחמוציות. כמו כן היא משווקת גם במספר גרסאות פרמיום. גרסת "סטוליעלית" היא גרסת פרמיום המזוקקת שלוש פעמים (בניגוד לגרסה הרגילה המזוקקת פעמיים), גרסת "סטוליגולד" ו"סטולי קריסטל". גרסה זו מזוקקת פעמיים כמו הגרסה הרגילה אך בנוסף עוברת סינון בלוחות קריסטל קפואים, פעולה המקנה לה טעם ייחודי. גרסה זו נרשמה תחת סימן מסחר ושם זה אינו בר זיוף.
קיימת גרסת פרמיום נוספת של "סטוליצ'נאיה", "סטולי עלית סופר פרימיום" והיא מזוקקת ארבע פעמים.
חעפרע
משפחה
חעפרע נחשב על פי רוב לבנו של ח'ופו ואחיו של ג'דפרע. יש המחשיבים אותו לבנה של המלכה מריתיתס הראשונה, על בסיס כתובת באחד מספריו של ברסטד המציינת את החסד שנטה לה ח'ופו ואת הכבוד שרחש לה חעפרע. ועם זאת יש הטוענים כי הוא בנה של המלכה חנותסן, ומריתיתס רק נפטרה בתקופתו ולא הייתה אמו.
לא ניתן לזהות אמהות של ילדיו הנוספים, ענחמערע, אחרע, יונמין ויונרע, ושל הבנות רחתרע וחמתרע.
שלטונו
מלבד שמו והפירמידה שלו, המידע על תקופת שלטונו של חעפרע מועט. קיים ויכוח לגבי תקופת שלטונו, אולם מספר חוקרים גורסים כי מדובר בשנים 2558–2532 לפנה"ס.
מנתון מאריך את תקופת שלטונו ל-66 שנים, וברשימת המלכים מטורינו המידע חסר. כיום מעריכים כי שלטונו נמשך 26 או 27 שנים. ההערכה נובעת בעקיפין מצוואתו של הנסיך נכורע שנחרטה על קיר המסטבה בקברו של הנסיך. התאריך הכתוב בצוואה מתייחס למפקד (ספירת צאן ובקר לצורכי חישוב מס) ה-12 ללא ציון שם השליט, וההשערה היא כי מדובר בתקופתו של ח'ופו, אביו של הנסיך ששלט 23 שנים על פי רשימת המלכים מטורינו. מאחר שלגבי חעפרע ידוע גם ציון של "הפעם ה-13" של המפקד מכיתוב על אבן חיפוי במסטבה G 7650, ניתן בשילוב ההנחה שהמפקד נערך מדי שנתיים בתקופה זו, להסיק כי שלטונו של חעפרע הגיע ל-24 שנים לפחות.
הפירמידה
ח'ופו, חעפרע ומנכאורע היו הפרעונים שבנו את הפירמידות במתחם גיזה. הפירמידה של חעפרע היא האמצעית והשנייה בגודלה מבין השלוש המפורסמות, אולם היא נבנתה במיקום מעט מוגבה ביחס לפרמידה הגדולה, ולכן נוצרת אשליה אופטית הגורמת לה להיראות הגבוהה מבין הפירמידות. במצרית נקראה הפירמידה "וור (נ)-חעפרע" שמשמעו "עוצם חעפרע". לפירמידה יש פירמידה נספחת שקוטלגה תחת השם GII a. לא ברור מי נקבר בה, אם כי נמצאו חתימות המזכירות את "בנו הבכור של גוף המלך" ואת שם הורוס של חעפרע.
מתחם הפרמידות כלל את מקדש המוות, מקדש העמק וספינקסים שהגנו על המתים בפירמידות. ליד כל פירמידה נמצאה ספינה קבורה, שבעיני המצרים הייתה כלי להתניידות האלים בשמים. ליד הפירמידה של ח'ופו, למשל, נמצאה הספינה של ח'ופו במצב שימור מעולה. המצרים האמינו שכאשר הפרעה מת, נשמתו יוצאת מהפירמידה לשמים, וצופה בטקסים שנערכים לכבודו ובהתנהלות מצרים.
יחסית לקודמיו, מתחם הקבר של חעפרע, ובכללו הפירמידה, המקדשים והדרך המקשרת, נותר במצב שימור טוב. בפסלים שנמצאו שם מיוצג חעפרע כשהוא עוטה את כיסוי הראש הקרוי נמס, ועל ראשו מחפה עוף דורס.
ממערב לפרמידה חשפה משלחת ארכאולוגית בשנת 2010 את קברו של רוג'-כא, כהן שהיה ממונה על פולחני הטהרה בלווייתו של חעפרע.
מקדש העמק
מקדש העמק של חעפרע היה ממוקם קרוב יותר לנילוס ביחס לפירמידה, וממוקם ממש ליד מקדש הספינקס. נמצאו במקום כתובות מן הכניסה המזכירות את האלות חתחור ובסתת, כמו גם אבנים עם שאריות מכתובות עם שם הורוס של חעפרע ("וסר-יב"). מרייט חשף שם פסלים של חעפרע ב-1860, חלקם היו ערופי ראש ונמצאו בבאר שנחפרה ברצפה, ואחרים נמצאו שלמים.
מקדש המוות
מקדש המוות היה ממוקם סמוך לפירמידה. באזור המקדש נמצאו שברים של ראשי אלה עם שמו של חעפרע וכמה כלים עשויים אבן.
מקדש המוות, ששוחזר בחלקו, נבנה מאבני גרניט אדום. שני ספינקסים הוצבו משני צידי הדלתות שנפתחו אל אולם גדול בצורת T. שישה עשר עמודים עצומים תמכו בתקרה בגובה של 4.5 מטרים, ומשני הצדדים נתן הקיר מרחב לדמותו של המלך.
הספינקס ומקדש הספינקס
התאוריה הרווחת טוענת כי גם הספינקס נבנה לכבודו של חעפרע, אם כי לא ברור אם בדמותו או בדמות ח'ופו. הספינקס קרוב לפירמידה של חעפרע ויש דמיון מסוים בין תווי הפנים שלו לאלו הנמצאים בפסליו של חעפרע, ולפיכך ייתכן שנחצב על תקן שומר לפרמידה של חעפרע, וכסמל לכוחו המלכותי. בתקופת הממלכה החדשה כבר זכה הספינקס למעמד של אל.
דמותו במסורות מאוחרות
הרודוטוס היה ההיסטוריון הראשון שתיאר את חעפרע (תחת השם “Khêphren”), 2000 שנה לאחר תקופתו, וצייר דמות של עריץ אכזר וכופר. כך עשה גם דיודורוס כ-400 שנים לאחר מכן. הכפירה מיוחסת אצלם לחעפרע כמי ששמר על מקדשי מצרים סגורים אחרי שאביו ח'ופו ציווה על סגירתם בתקופת שלטונו. ח'ופו עצמו זכה גם הוא אצל היוונים לדמות של עריץ בעל שגעון גדולה, והם טענו כי המצרים סבלו תחתיו ותחת בנו חעפרע לתקופה שנמשכה סך הכל 106 שנים. ההיסטוריון המצרי מנתון קרא לחעפרע "סופיס השני", אך לא סיפק פרטים לגביו מלבד הטענה כי שלט 66 שנים.
בניגוד לדמויותיהם של ח'ופו וחעפרע, יורשם מנכאורע קיבל אצל אצל היוונים דמות של מי שנעצב והתאכזב מאכזריותם של קודמיו, והביא שלום וחמלה למצרים.
כיום אגיפטולוגים מתייחסים לסיפוריהם של הרודוטוס ודיודורוס כסוג של השמצה שמקורה בפילוסופיה של תקופת אותם היסטוריונים. נראה שקברי ענק כגון הפרמידות של גיזה זכו לשאט נפש מצד היוונים ואולי גם מצד כהני בממלכה החדשה, בעיקר לאור זיכרון מבני הענק השאפתניים שיזם המלך הכופר אחנתון. סביר להניח שהתחושה השלילית לגבי מבנים אלו השליכה גם על חעפרע ועל הפרמידה המאיימת שלו. אולי גם השפיעה העובדה שבמהלך שלטונו של חעפרע הורשה המלך לבדו ליצור פסלי ענק מאבן איכותית ולהציגם בפומבי. בתקופתם של ההיסטוריונים כנראה לא יכלו היוונים וכהני מקדשי המוות להסביר את מבני הענק והפסלים של חעפרע, אלא כתוצריה של אישיות בעלת שגעון גדולה. לא מן הנמנע שגם העסיסיות של סיפורי שערוריות הובילה את הכותבים היוונים לבלוע בשקיקה את הסיפורים על רשעתו של חעפרע, לנהות אחריהם ולהעדיפם על פני כל פן חיובי ומשעמם של שלטונו.
אי-פוריות
אי-פוריות היא מצב של חוסר יכולת או קושי להתרבות, כלומר חוסר יכולת או קושי להביא צאצאים לעולם. אצל בני האדם, על פי ההגדרה המקובלת, אי-פוריות תוגדר לאחר שבני הזוג קיימו יחסי מין מלאים ללא אמצעי מניעה במשך שנה בקביעות ללא התעברות. אי פוריות אינה מתייחסת למקרים שבהם ישנה התעברות אך לא היריון שלם תקין.
ישנה הבחנה בין מצב של אי-פוריות שהוא קושי בהבאת צאצאים, לבין עקרות שהיא מקרה שבו בדרך הטבע אין יותר אפשרות להבאת ילדים. עקרות יכולה להיגרם באופן טבעי או באופן מלאכותי, כגון מחסור או פגם באיברים החיוניים להולדה, או כתוצאה משינויים כירורגיים במערכת הרבייה - חתך צינור הזרע, כריתת האשכים, השחלות או הרחם; ואילו אי-פוריות נגרמת מסיבות טבעיות בלבד. גם באנגלית ישנה הבחנה בין אי-פוריות (אינפֶרטיליות (Infertility) מלשון "הפריה") ובין עקרות (סטריליות (Sterility), מלשון "סטריליזציה", או עיקור).
אבחון
האבחנה מתבצעת בדרך-כלל לאחר שבני הזוג קיימו יחסי מין מלאים ללא אמצעי מניעה במשך שנה ברציפות ללא התעברות. בשל הגדרה זו כ-10% מכלל הזוגות יאובחנו כסובלים מאי-פוריות. מקרב זוגות בריאים ופוריים נכנסים כ-15% מהזוגות להיריון בתוך חודש אחד מתחילת ניסיונותיהם, 55% בתוך שלושה חודשים, 70% בתוך 6 חודשים ו-88% בתוך שנה.
בארצות הברית כיום 20% מהזוגות הם לא פוריים. הדבר נובע בין השאר מן העלייה בגיל הנישואין ובגיל תחילת הניסיון להרות. עם זאת כ-60% מהם מצליחים להרות, בסופו של דבר, אם באמצעות טיפולים ואם בדרך הטבעית.
ב-40%-55% מהמקרים הגורם לבעיה אצל האישה, והליקוי יכול להיות הורמונלי וקשור להפרעה בתהליך הביוץ, או מכני, עקב בעיה במערכת הרבייה. ב-25%-40% מהמקרים הבעיה היא אצל הגבר, ומקורה בליקויים שונים בזרע או בעיה חסימתית. ב-10% מהמקרים מאובחן ליקוי אצל שני בני הזוג. ב-10% מהמקרים הסיבה לאי-פוריות אינה ידועה (ונקראת בלשון המקצועית אי-פוריות אידיופטית).
קשיים הנובעים מאי פוריות
באי-פוריות כרוכים היבטים רגשיים וחברתיים. זוגות הסובלים מכך עשויים לסבול מרגשות עזים של כעס, תסכול, אובדן שליטה, קנאה בהיריונות של אחרים, דיכאון, צער, ולמתח ביחסים האישיים בין בני הזוג. בן או בת הזוג שאצלם הבעיה, עלולים להרגיש אשמה, או שבן הזוג יאשים אותם. כניסה לטיפולי פוריות דורשת לפעמים תיזמון של קיום יחסי מין, מה שעלול לעורר בעיות, או התערבות רפואית בתחום האינטימי שיכולה להיות מביכה מאוד. חוסר ההצלחה בלהיות הורה מעוררת שאלות של זהות, או תחושות של כישלון. זוגות שמנסים להיכנס להיריון נכנסים למחזורי טיפול, שעלולים להיות מאוד מאתגרים. אותם מחזורי טיפול יוצרים רצף של ציפייה ואכזבה, שלפעמים קשה לשאת. בעיית פוריות גברית נדירה מהנשית, ונתפסת בחברה כמבישה ומוסתרת יותר הן על ידי הגברים עצמם והן על ידי הממסד הרפואי.
גורמים
הגורמים לאי-פוריות הם רבים ונהוג לחלקם לבאים:
גורם גברי (Male factor):
גורמים הקשורים לביוץ (Ovulatory factor):
גורמים הקושרים באגן (Pelvic factor):
גורמים הקשורים בצוואר הרחם:
הגורמים השכיחים לאי פוריות אצל נשים
גורמי האי-פוריות השכיחים ביותר והנובעים מהאישה הם:
אבחנה וטיפול
במקרה של יש חשד לבעיות בביוץ, תתבצע בדיקה לניטור הביוץ באמצעות אולטראסאונד, בדיקת עקבות פרוגסטרון בשתן, או ביופסיה מרפידת הרחם 10 עד 12 יום לאחר מועד הביוץ המשוער. כאשר יאובחן חוסר ביוץ תינתן התרופה קלומיפן. ישנו חשש כי הטיפול בתרופה זו מעלה את הסיכון ללקות בסרטן השחלות, ולכן ננקטות פעולות כדי לצמצם סיכון זה. אם הטיפול בתרופה זו אינו יעיל, אפשרות אחרת לטיפול הוא טיפול הורמונלי באמצעות גונדוטרופינים של חדלון הווסת האנושי, המגרים את הבשלתם של זקיקי השחלה. תופעת הלוואי המסוכנת ביותר בשני טיפולים אלו, עם אחוז גבוה ביותר בטיפול ההורמונלי, היא תסמונת גירוי היתר השחלתי, שבה השחלות מוגדלות באופן ניכר, ונוזלים מזרם הדם חודרים לחלל הבטן.
כאשר קיים חשד לבעיות בחצוצרות מתבצעת בדיקת רנטגן של הרחם והחצוצרות. בדיקה נוספת תעשה באמצעות החדרת צינור צפייה (היסטרוסקופ) המוחדר דרך צוואר הרחם לרחם. אם ישנן התדבקויות אפשר להפריד אותן באמצעות צינור זה. בדיקות נוספות שקיימות הן לפרוסקופיה של חלל הבטן שנעשית בדרך כלל בהרדמה מלאה.
כאשר החשד הוא שהבעיה נובעת מצוואר הרחם, נעשית בדיקה אחר-משגלית שבה נבדקת שרידותו של הזרע בריר צוואר הרחם. זהו ריר שתפקידו לחסום כניסת חיידקים מצוואר הרחם לרחם, ורק בשלב שבו תא הביצה מבשיל, רמת הורמון האסטרדיול עולה, הופכת את הריר לשקוף וגמיש, ומאפשרת מעבר של זרע בו. במקרים שמתברר שהבעיה נובעת מריר צוואר הרחם הטיפול יהיה בהפריה תוך רחמית, או בתרופות המדללות את הריר.
הגורמים השכיחים לאי-פוריות אצל גברים
המאפיינים הבולטים של אי פוריות הגבר:
אבחנה
האבחנה נעשית באמצעות אנליזה של נוזל הזרע, לאחר כשלושה ימים של אי פליטה. כאשר נמצא שקיימת אנומליה, תתבצע בדיקה נוספת, בדרך כלל לאחר כחודשיים, ולאחר מכן הרופא ינסה לאתר את שורשי הבעיה.
הסיבות
לעיתים הבעיה יכולה להיות מכנית: סתימה בצינור העברת הזרע מהאשך לשופכה, מובילה למצב שבו נוזל הזרע מצטבר בשלפוחית השתן, במקום לנוע במורד הפין. הבעיה יכולה לנבוע בשל ניתוח כריתת ערמונית או בעיות סוכרת.
נוזל הזרע שמיוצר באשכיו של הגבר, זקוק לטמפרטורה נמוכה העומדת על כ-34 מעלות צלזיוס, אם הטמפרטורה באשכים עולה כתוצאה מקדחת ממושכת או חשיפה לחום מופרז, הדבר עלול להקטין את ספירת הזרע, התנועתיות שלו, ואת מספר התאים התקינים. בעיות נוספות שעלולות להיות הן בעיות הורמונליות של הגבר, מתחים נפשיים, עודף או תת משקל ותת תזונה, דלקות, נזק מולד, וקנדידה.
סיבות נדירות יותר הן מומים מלידה, פגמים גנטיים וכן פגיעה בתפקוד האשכים כתוצאה ממחלות קשות וכתוצאה מהטיפול הקשה בהן (כגון כימותרפיה).
טיפול
הטיפול באי-פוריות מתבצע בהתאם לאבחנה המדויקת של הגורם או הגורמים לו; לעיתים משולבות מספר שיטות טיפול, וזאת על מנת לנצל את היתרונות של כל שיטה ושיטה:
קיימים כיום טיפולים משלימים כגון קבוצות תמיכה, טיפולים של רפואה סינית ואחרים. זוגות שלא מצליחים להרות לאחר טיפולי הפריה יכולים לפנות לאפשרויות אחרות כדוגמת פונדקאות או אימוץ ילדים.
ביהדות
עקרות מוזכרת בתנ"ך במסורת ובהלכה בהקשרים שונים. סיפורים רבים מוזכרים על נשים עקרות שהרבו בתפילה ונעשה להן נס שזכו בפרי בטן (שרה, רבקה, רחל, חנה, האישה השונמית).
אישה עקרה מכונה בהלכה איילונית ואילו גבר עקר מכונה סריס חמה.
עקרות הלכתית
על פי ההלכה היהודית אסור לקיים יחסים עם אישה נידה. על פי המקרא האיסור חל על זמן הווסת של האישה, שעל פי המקרא הוא שבעה ימים (ויקרא ט"ו י"ט). חז"ל החמירו בעניין והחילו דין של זבה גדולה, שרואה דם בגלל סיבה שלא קשורה למחזור החודשי, על כל נידה, והוסיפו ספירה של שבעה ימים מפסיקת הדם - "ימי ליבון", כך שהזמן האסור במגע מיני הוא בין 5–7 ימי הווסת ועוד 7 ימי היטהרות. מחזור נורמלי של אישה הוא 28 יום, אך ישנן נשים שמחזורן קצר מהנורמה, ואז עלול הביוץ להתרחש לפני טבילת האישה, השומרת על דיני הטהרה, דבר שלא מאפשר היריון.
כפי שניתן לראות בסכמה. הביוץ חל ביום ה-14 לפני תחילת הדימום. בנשים בעלות מחזור של 28 יום הביוץ יחול ביום-יומיים שלאחר הטבילה (הקו הצהוב מציין את 14 הימים שבין הביוץ לסוף המחזור).
בנשים בעלות מחזור קצר ודימום רגיל (26 ימים ופחות), קרוב לוודאי שהביוץ יחול בימי הליבון.
פתרונות שמקובלים במקרים כאלו הם מתן הורמונים לדחיית הביוץ וטבילה מוקדמת בכפוף לתנאים מסוימים. יש שהרחיקו לכת והציעו הזרעה מלאכותית, אך דבר זה שינוי במחלוקת פוסקים ולא נהוג מסיבות נוספות.
בתרבות
"עקרה", סרטה הקצר של אסתי שושן, שהופק על ידי אופיר יצחק והוקרן במאי 2015 בפסטיבל קאן, עוסק בזוג בחברה החרדית מנקודת מבטה של האישה, שלא מתעברת. בעונה השנייה של הסדרה "סרוגים" מתמודדים יפעת ואמיר הדתיים-לאומיים עם קושי להביא ילדים לעולם.
בסרט הילדים של מחר, לאחר 18 שנים בהן לא נולדו ילדים ברחבי העולם עקב בעיית פוריות, האנושות נמצאת על סף הכחדה.
לורנס גומז
לורנס גומז דה לאון (בספרדית: Llorenç Gomez de Leon; נולד ב-3 בנובמבר 1991) הוא כדורגלן חופים עבר ספרדי ששיחק בעמדת החלוץ בנבחרת ספרד בכדורגל חופים.
קריירה
בתחילת הקריירה לורנס שיחק כדורגל במדי ז'ימנסטיק טרגונה, אך נפצע באותה התקופה והיה זקוק לניתוח. לאחר הניתוח, הומלץ ללורנס לשחק כדורגל חופים כחלק מתהליך השיקום. במהלך תהליך זה, הוא נחשף לענף ואף שיחק בקבוצת כדורגל החופים של העיר בה נולד, טורדמברה. לאחר זמן מה, הוא זומן לנבחרת ספרד בכדורגל חופים על ידי המאמן חואקין אלונסו.
בשנת 2013, לורנס זכה עם הנבחרת הספרדית במונדיאליטו ואף סיים כמלך השערים של הטורניר לצד בלשיור הפורטוגלי עם 7 שערים. בחודש ספטמבר של אותה השנה, לורנס ונבחרת ספרד סיימו כסגנית מחזיקת גביע העולם בכדורגל חופים, כשלורנס הוא השחקן שכבש את השער הבודד בהפסד 5–1 נגד מחזיקת הגביע, נבחרת רוסיה. באותה השנה, כוכב הנבחרת, ראמירו אמארל, פרש וכתוצאה מכך החולצה מספר 10 התפנתה. לורנס מחשיב את אמארל כמאסטר שלו והוא אכן זה שלבש אחריו את מספר חולצה זה.