cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אורנה בן-עמי
ביוגרפיה
בן-עמי נשואה לעיתונאי ואיש התקשורת עודד בן-עמי ולהם שלושה ילדים, ובהם העיתונאי והסופר יובל בן-עמי והשחקנית תמר לבני.
אנג'ליק קרבר
אנג'ליק קרבר (בגרמנית : Angelique Kerber, נולדה ב-18 בינואר 1988) היא שחקנית טניס מקצוענית מגרמניה. בשיאה דורגה במקום ראשון בעולם (12 בספטמבר 2016) במשך כ-20 שבועות וכיום (דצמבר 2021), מדורגת במקום 17 בעולם בדירוג ה-WTA.
במהלך הקריירה שלה זכתה קרבר בשלושה טורנירי גראנד סלאם, באליפות אוסטרליה הפתוחה (2016), באליפות ארצות הברית (2016) ובאליפות וימבלדון (2018). היא סגנית אלופה אולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016).
ביוגרפיה
אנג'ליק קרבר נולדה בברמן לסלאבומיר קרבר יליד פולין ולביאטה ילידת גרמניה ולה אחות אחת. המנהלת המקצועית שלה היא אמה ובתחילת דרכה התאמנה אצל אביה. קרבר בעלת אזרחות כפולה - גרמנית ופולנית. מסוף שנת 2012 מקום מגוריה העיקרי הוא בעיירה פושציקובו (Puszczykowo) שבפולין גדול. היא החלה לשחק טניס בגיל 3. בשנת 2003, בגיל 15, החלה לשחק בסבב המקצועני.
2010
באליפות אוסטרליה הפתוחה הגיעה קרבר לראשונה לסיבוב שלישי בטורניר גראנד סלאם לאחר ניצחונות על אולגה גובורצובה מבלארוס (6–3, 6–3) והמדורגת 23 ארוואן רזאי מצרפת (6–2, 6–3) לפני שהפסידה לסבטלנה קוזנצובה מרוסיה (3–6, 7–5, 6–4). היא הגיעה לראשונה לשלב הגמר בטורניר WTA בבוגוטה קולומביה שבו הפסידה למריאנה דוקה מקולומביה (6–4, 6–3), לאחר ניצחון בשלב חצי הגמר על ג'יסלה דולקו מארגנטינה (7–5, 6–3). באליפות צרפת הפתוחה היא הפסידה בסיבוב השני לארוואן רזאי (6–2, 2–6, 6–3). בטורניר שנערך בברמינגהאם, בריטניה במגרש דשא היא הפסידה בסיבוב השלישי לנה לי שלבסוף זכתה בטורניר. באליפות וימבלדון היא הגיעה לסיבוב השלישי לאחר ניצחונות על סניה מירזה מהודו (6–4, 6–1) ועל המדורגת 13 שחר פאר מישראל (3–6, 6–3, 6–4) לפני שהפסידה לירמילה גאידושובה מאוסטרליה (6–3, 7–5).
2011
באליפות ארצות הברית הפתוחה היא הגיעה לשלב חצי הגמר שבו הפסידה לסמנתה סטוסור מאוסטרליה (מדורגת 9) ב-3 מערכות (3–6, 6–2, 2–6) שלבסוף זכתה באליפות. בדרך לחצי הגמר היא ניצחה את לורן דייוויס מארצות הברית, את אגניישקה רדוונסקה מפולין (מדורגת 12) ב-3 מערכות (6–3, 4–6, 6–3), את אלה קודריאבצבה מרוסיה, את מוניקה ניקולסקו מרומניה (6–4, 6–3) ואת פלאביה פנטה מאיטליה (מדורגת 26) ב-3 מערכות (6–4, 4–6, 6–3). בסיום הטורניר היא עלתה למקום 34 בעולם, דירוג השיא שלה.
2012
באליפות אוסטרליה הפתוחה שנערכה בשנת 2012 הגיעה קרבר לסיבוב השלישי לאחר ניצחונות על בויאנה בובשיץ' מאוסטרליה (6–1, 6–3) ועל סטפני דובואה מקנדה (7–5, 6–1) לפני שהפסידה למדורגת רביעית מריה שראפובה מרוסיה (1–6, 2–6) ועלתה למקום 27 בעולם, דירוג השיא שלה. אף על פי שדורגה במקום תשיעי היא זכתה לראשונה בטורניר בסבב ה-WTA בטורניר שנערך באולם בפריז. היא ניצחה את לוציה שפרובה מצ'כיה (6–2, 7–6), את מוניקה ניקולסקו (6–3, 4–6, 6–3), את המדורגת ראשונה בטורניר מריה שראפובה (6–4, 6–4), את יאנינה ויקמאייר מבלגיה בשלב חצי הגמר (6–7, 6–3, 6–4) ואת מריון ברטולי מצרפת בשלב הגמר (7–6, 5–7, 6–3).
באליפות קטר טוטאל הפתוחה הגיעה קרבר לסיבוב שני לאחר ניצחון על המדורגת תשיעית סבינה ליזיקי בת ארצה (4–6, 6–4, 6–1) ולפני שהפסידה לצבטנה פירונקובה מבולגריה.
באליפות דנמרק הפתוחה שנערכה בקופנהגן כמדורגת שנייה זכתה קרבר בטורניר WTA השני שלה בקריירה, לאחר ניצחונות על סטפני פורץ גקון מצרפת (4–6 6–2 7–5), על אן קיוטבונג מבריטניה (4–6 6–3 6–3), על מונה ברתל בת ארצה (6–2 0–6 7–5), לאחר פיגור של 2–5 במערכה השלישית והצלה של נקודת משחק, על המדורגת שלישית בטורניר ילנה יאנקוביץ' מסרביה (6–2 6–1) ובשלב הגמר על המדורגת ראשונה בטורניר קרולין ווזניאקי מדנמרק (6–4, 6–4).
בטורניר איסטבורן על מגרש דשא הגיעה קרבר לשלב הגמר שבו הפסידה לטמירה פאשק מאוסטריה (5–7, 6–3, 7–5) וזאת לאחר שהגישה לנקודת אליפות והחמיצה 5 נקודות משחק.
באליפות וימבלדון דורגה קרבר במקום שמיני והגיעה לשלב חצי הגמר לאחר ניצחונות על לוציה הרדצקה מצ'כיה (6–4, 6–1), על יקטרינה מקארובה מרוסיה (7–5, 6–3), על כריסטינה מקהייל מארצות הברית (6–2, 6–3), על קים קלייסטרס מבלגיה לאחר 49 דקות בלבד (6–1, 6–1) ובשלב רבע הגמר על סבינה ליזיקי (3–6, 7-6, 5-7) ולפני שהפסידה לאגניישקה רדוונסקה בשלב חצי הגמר (6-3, 6-4).
2013
בעונה זו הרוויחה קרבר 2,139,358 דולר, רק מפרסים על תחרויות בהן השתתפה וזכתה בתואר אחד בלינץ שבו היא ניצחה את אנה איבנוביץ' 6-4, 7-6. היא לא הצליחה להגיע לסיבוב הרביעי בעונה זאת באף אחד מטורנירי הגרנד סלאם.
2014
בשנה זאת העפילה קרבר לארבעה גמרים והפסידה את כולם בסידני לסבטלנה פירונקובה 4–6 6-4, בדוחא לסימונה האלפ 6-2 6-3 באיסטברון למדיסון קיז 3-6 6-3 7-5 ובסטנפורד 6–7 6-3 לסרינה ויליאמס בעונה הזאת ההישג הטוב ביותר שלה בטורניר גרנד סלאם היה הגעה לשלב רבע הגמר בווימבלדון שבו היא הפסידה ליוג'יני בושאר 6-3 6-4.
2015
קרבר פתחה את העונה באוסטרליה בטורניר בריזבן שבו היא הפסידה לאלינה סביטולינה בשתי מערכות ברבע הגמר. בטורניר סידני העפילה קרבר לחצי הגמר שבו היא הפסידה לקרולינה פליסקובה 3–6, 6-2, באליפות אוסטרליה כמה ימים אחר כך קרבר הודחה בסיבוב הראשון מול אירנה קמילה בגו 4–6, 0-6, 6-1. בעונת החימר זכתה קרבר ב-2 תארים. בצרלסטון היא ניצחה בגמר את מדיסון קיז 6-2, 4-6, 7-5 לאחר שבמהלך המערכה השלישית היא פיגרה 1–4. בשטוטגרט היא ניצחה בגמר את קרולין ווזניאקי 6-3, 6–1, 5-7. באליפות צרפת היא הפסידה לגרביניה מוגורוסה 4-6, 6-2, 6-2. בעונת הדשא היא זכתה בתואר בברמינגהאם לאחר ניצחון בגמר על קרולינה פלישקובה 7-6, 6-7, 3-6. בווימבלדון היא שוב הפסידה לגרביניה מוגורוסה 6-7, 6-1, 2-6 לאחר שבמערכה הראשונה היא החזיקה ב-9 נקודות מערכה. קרבר זכתה בטורניר סטנפורד לאחר ניצחון על פליסקובה בגמר 3–6, 5-7, 6-4. באליפות ארצות הברית היא הפסידה לאזרנקה בסיבוב השלישי 5–7, 6-2, 4-6.
2016 שנת השיא
היא פתחה את השנה בבריזביין בהפסד במשחק הגמר לוויקטוריה אזרנקה 1–6, 3-6. בטורניר סידני היא פרשה אחרי משחק אחד. בינואר זכתה באליפות אוסטרליה הפתוחה לאחר שבסיבוב הראשון היא ניצחה את מיסאקי דוי היפנית 6–7, 6-7, 3-6 במהלך המשחק היא הצילה נקודת משחק בסיבוב השני היא ניצחה את אלכסנדרה דולגארו מרומניה 2–6, 6-4 בסיבוב השלישי היא ניצחה את מדיסון ברנגל מארצות הברית 1–6, 3-6 בסיבוב הרביעי היא ניצחה את אניקה בק בת ארצה 4–6, 0-6 ברבע הגמר היא גברה לראשונה בקריירה שלה על ויקטוריה אזרנקה מבלארוס 3–6, 5-7 במהלך המערכה השנייה היא הצילה 5 נקודות מערכה בחצי הגמר היא ניצחה ג'והנה קונטה הבריטית 5–7, 2-6 ובגמר היא הפתיעה את סרינה ויליאמס (1 בעולם) בשלוש מערכות (6–4, 3–6, 6–4). בשלושת הטורנירים שאחרי אליפות אוסטרליה היא לא הצליחה לעבור סיבוב. בטורניר במיאמי היא הגיעה לחצי הגמר והפסידה לאזרנקה. את עונת החימר היא פתחה בצרלסטון שבו היא לא הצליחה להגן על התואר לאחר שפרשה בחצי הגמר נגד סלואן סטיבנס (6-1, 3-0). בטורניר שטוטגרט היא הצליחה לשמור על התואר לאחר ניצחון במשחק הגמר על בת ארצה לאורה זיגמונד 4–6, 0-6. באליפות צרפת היא הפסידה בסיבוב הראשון לקיקי ברטנס מהולנד 2–6, 3-6, 6-4. ביולי היא העפילה לגמר אליפות וימבלדון, שבו הפסידה לסרינה ויליאמס בשתי מערכות (7-5, 6-4) ועלתה למקום השני בעולם.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה קרבר במדליית כסף, לאחר שהפסידה במשחק הגמר למוניקה פויג מפוארטו ריקו בשלוש מערכות.
יחסי בוליביה–צ'ילה
יחסי בוליביה–צ'ילה (בספרדית: Relaciones Bolivia-Chile) הם היחסים הבילטרליים בין הרפובליקה של צ'ילה למדינה הרב-לאומית של בוליביה. שתי המדינות חולקות גבול יבשתי משותף שאורכו 942 ק"מ . היחסים בין המדינות נמצאים במתיחות רבה מאז ראשית המאה ה-19, בעיקר סביב המחלוקת על אזור אטקמה, כיום מחוז אטקמה שבצ'ילה. היחסים התדרדרו אפילו יותר כאשר בוליביה נחלה תבוסה מול צ'ילה במלחמת האוקיינוס השקט ובכך איבדה את גישתה לים והפכה למדינה ללא מוצא לים. בעקבות המחלוקות הטריטוריאליות החליטה ממשלת בוליביה לנתק את הקשר הדיפלומטי עם צ'ילה לזמן רב, ורק בעשור הראשון של המאה ה-21 חזרו מנהיגי המדינות לדון בנושאים אסטרטגיים.
למרות היחסים המתוחים, לצ'ילה ולבוליביה עדיין יש חוזים כלכליים התומכים בתיירות ומסחר; לכן, היחסים הכלכליים (ייצוא, ייבוא וכו') לא הושפעו מהמהלכים הדיפלומטיים. בשנת 2019 הודיעה ממשלת צ'ילה על "דאגה" מסוימת מהבחירות בבוליביה, בהן הופל ראש הממשלה, איבו מוראלס.
המחלוקת על הגבולות
כאשר צ'ילה ובוליביה קיבלו את עצמאותן מספרד ב-1818 וב-1825 בהתאמה, גבולות המדינות נקבעו על ידי האימפריה העוזבת. לאחר שספרד קבעה את הגבולות, התעוררו מחלוקות שונות - למשל, מדבר אטקמה נקבע להיות בתוך שטחה של צ'ילה. עוד החלטה שעד היום היסטוריונים בוליביאניים וצ'יליאניים חלוקים בדעתם אם שטחה של צ'רקס, במקור חלק ממלכות המשנה של פרו, לימים חלק ממלכות המשנה של ריו דה לה פלאטה ובסופו של דבר שטח שנכלל בשטחה של בוליביה, כולל גישה לים. כשעזבה ספרד את האזור קבעה שצ'רקס יכלל במדינת בוליביה, אך לא הגדירו את האזור במדויק ולא ברור אם הוא כולל גישה לאוקיינוס השקט. הבוליביאנים תומכים בדעה ששטח הגישה לים צריך להמצא בידיי בוליביה, ואילו הצ'יליאנים מאמינים ששטח הים שייך לצ'ילה. כאשר סימון בוליבר הכריז על בוליביה כאומה בשנת 1825, הוא טען ששטחה של בוליביה צריך לכלול את נמל קובייה, שכיום נמצא בצ'ילה, במקביל להצהרותיה של צ'ילה על כך שגבולה עם פרו עובר בנהר לואה ולכן הנמל שייך לצ'ילה, ובוליביה היא מדינה ללא מוצא לים.
מלחמת הקונפדרציה
בשנת 1829 עלה לשלטון בבוליביה אנדרה דה סנטה קרוז והחליט להיכנס עם הצבא לפרו, מה שהוביל ליצירת הקונפדרציה הפרו-בוליביאנית בשנת 1836. בעקבות כך השליט הצ'יליאני דיאגו פורטלס ראה בקונפדרציה איום על האינטרסים של צ'ילה ועילה למלחמה. על כן, צ'ילה הכריזה מלחמה על בוליביה בשנת 1836 ואחריה הצטרפה גם ארגנטינה בשנת 1837; שתי המדינות אף קיבלו תמיכה מגורמים פרואנים שביקשו לגרש את השלטון הבוליביאני בפרו.
בתחילת המלחמה הקונפדרציה דווקא נחלה ניצחונות על המדינות האחרות. לאחר קרב קשה בפאוקרפאטה, הקונפדרציה הפרו-בוליביאנית, שכללה באותה מערכה חיילים רבים, אילצה את הצבאות הצ'יליאניים והפרואניים לחתום על חוזה המכונה אמנת פאוקרפאטה, שבו הוכרחו הכוחות להיכנע ללא כל תנאים; מאוחר יותר הפרלמנט הצ'יליאני דחה את החוזה בטענה שהוא לא עולה בקנה אחד עם עקרונות הממשלה.
אמנת הגבול והכלכלה
בשנת 1874 החתמה אמנה שנייה כדי להסדיר מחלוקות שהתעוררו לאחר ההסכם הראשון, ובוליביה זכתה לגבות מיסים מחברות שפעלו בין קווי הרוחב 23 ו-24. במקביל האמנה קבעה שצ'ילה תוכל לנצל את המשאבים שברצועת החוף בין קווי רוחב אלה. אך האמנה פעלה בעיקר לטובת האינטרס של צ'ילה, שהייתה כלכלה עמידה וחזקה הרבה יותר. במהרה ההסכם שב למלא את האינטרס הצ'יליאני ולא את הבוליביאני, וכשמצבה הכלכלי של בוליביה החל להתדרדר, אחת ההאשמות הייתה על ההסכם.
מלחמת האוקיינוס השקט
כשחברות המלחת הצ'יליאניות סירבו לשלם מיסים גבוהים מאלו שנחתמו באמנה, הפריט דסה את המפעלים ובעלים בוליביאנים קנו אותם במכיר קטן יחסית. לאחר שערער את היציבות הכלכלית של צ'ילה בפרו ובוליביה, השבית דסה כל המסחר עם צ'ילה והגלה את כל תושבי צ'ילה שחיו בבוליביה, כולל את תושבי נמל אנטופגסטה, שהיוו כמעט חצי מתושבי העיר. בתגובה שלחה צ'ילה את הצי הימי של צבא צ'ילה, ובתוך יום כבשה את העיר אנטופגסטה. דסה ידע שצ'ילה תתקוף את בוליביה, וניצל את הברית שחתם עם פרו - ובכך הכריח אותם להשתתף בלחימה. אלא שגם שתי המדינות יחדיו לא היו מסוגלות לכוחה של צ'ילה, שבתוך שנתיים של לחימה כבשה מקומות רבים בשתי המדינות, כולל טאקנה וגבעת אריקה (Arica), שחזרו לפרו רק בשנת 1929. בסוף 1880 הנחיתה צ'ילה כוח משלוח בן כ-25,000 חיילים בסמוך ללימה, וכבשה את העיר ב-17 בינואר 1881. כוחות פרואנים המשיכו במלחמת גרילה כנגד הצ'יליאנים, אולם נשיא פרואני חדש, שמונה בחסות הצ'יליאנים, חתם על הסכם אנקון (Tratado de Ancón) ב-20 באוקטובר 1883 שהביא לנסיגת הצ'יליאנים. ב-4 באפריל 1884 קיבלה גם בוליביה את תנאי סיום המלחמה, לאחר שצ'ילה מנעה את סחר החוץ שלה ואיימה לפלוש לאלטיפלאנו הבוליביאני. בסופה של המלחמה כבשה צ'ילה את כל הגישה לים שהייתה לבוליביה אז.
הסכם השלום והידידות
גבול בוליביה-צ'ילה משתרע על פסגות ההרים של קורדילרה אספידנטל שרכס הרי האנדים. מגובה של 13,000 רגל בטריפוטו שבפרו, הוא ממשיך אל פסגות מושלגות בגובה של למעלה מ־18,000 רגל במקביל לגבול צ'ילה-ארגנטינה. הגבול עובר במדרונות סלעיים גדולים, ושטחים מוגבלים בין מצוקים. בצידיי הגבול הדרומי נמצאים מחצבי מלח רבים בשני הצדדים.
תוכנית הגז הבוליביאנית
בתחילת 2002 הציע ממשלו של הנשיא הבוליביאני חורחה קווירוגה לבנות צינור דרך צ'ילה לנמל מג'ילונס ובכך לאפשר לבוליביה גישה למשאבים ימיים שאליהם איבדה את הזכות במלחמת האוקיינוס השקט. צ'ילה, שמצד אחד רצתה להרוויח מן העסקה ומצד שני פחדה לאבד את המונופול על משאבי הים, הציעה פשרה שבה המים יובלו בצינור אל נמל אילו שבפרו ומשם חברות צ'יליאניות יעבירו את המים לבוליביה.
גורמים צ'יליאנים העריכו כי האופציה של צ'ילה תהיה זולה ב-600 מיליון דולר מהעסקה שהציעה בוליביה, אלא שפרו טענה כי האופציה הצ'יליאנית לא תהווה הבדל משמעותי ברווחים עבור צ'ילה, אך אם המים יעברו ישירות דרך בוליביה זה מסוגל להמריץ את הכלכלה בדרום בוליביה. בוליביה מיהרה לקדם את ההצעה של פרו, בעוד שצ'ילה הסתייגה מהרעיון של להעביר מים ישירות דרך בוליביה. אך בינתיים הממשלה הפרואנית, שהייתה להוטה לקדם את פרויקט הצינור, הציעה לבוליביה שאזור בשטח 10 קמ"ר בתוך נמל אילו (בו יעבור הצינור המתוכנן) יעבור לשליטה בוליביאנית, למשך 99 השנים הקרובות, למען המרצת הכלכלה הבוליביאנית. הנשיא קירוגה דחה את ההחלטה זמן קצר לפני שעזב את תפקידו ביולי 2002 והשאיר את הנושא השנוי במחלוקת זה ליורשו.
לאחר הניצחון בבחירות לנשיאות בשנת 2002, גונסלו סאנצ’ס דה לוסדה החליט שלא לקבל את ההצעה הפרואנית, אך חשב על רעיון משלו בהשראת התכנית הפרואנית. לאחר מכרז בין חברות שונות נבחרו החברות הבריטיות BG Group ו-BP והחברה הספרדית Repsol להיות אלו שיקבלו את הבעלות על בניית הצינור. הוקמה תוכנית בשיתוף צ'ילה, פרו ובוליביה (שעלותה מוערכת בכ-6 מיליארד דולר) לבניית צינור ענק שיתחיל מנמל טוקופילה שבצ'ילה ומשם יזרים נפט וגז טבעי דרך בוליביה ופרו ויגיע עד לצרכניות מקסיקו (דרך באחה קליפורניה) וארצות הברית (דרך קליפורניה).
אלא שמהר מאוד גם התוכנית הזו הובילה לקונפליקטים פוליטיים בתוך בוליביה, כאשר נטען שהעסקה לא משרתת את בוליביה אלא רק את צ'ילה, וכי בוליביה לא נהנית מהגז הטבעי ה"מגיע" לה במסגרת התכנית. בעקבות לחץ ציבורי מתנגד התכנית התפטר לוזדה מתפקידו ב-2003.
יורשו של לוזדה, קרלוס מסה, ערך משאל עם לגבי השאלה: "האם את/ה מסכימ/ה עם מדיניותו של הנשיא קרלוס מסה להשתמש בגז כמשאב אסטרטגי להשגת מסלול גישה ריבוני וקיים לאוקיינוס השקט?". תוצאות המשאל הראו כי רוב, אם כי קטן, בציבור הבוליביאני (54.79%) מסכימים כי יש להשתמש בגז על מנת להשיג גישה ריבונית לאוקיינוס. מסה אף דן בנושא עם נשיא צ'ילה, ריקארדו לאגוס, והשניים הסכימו שבנייה של צינור גז תתגלה כצעד נכון אם הבנייה תיעשה באופן מיטבי. לרוע מזלו של מסה, הוא התפטר ב-2005 בעקבות "חוק הפחמימנים" ולא הספיק ליזום את צינור הגז. הנשיא שעלה אחריו, אוו מוראלס, התנגד לבניית הצינור בטענה שעדיף להשתמש בגז טבעי המצוי בבוליביה במקום לקנות אותו ממדינות עשירות יותר, ובכך ירדה לטמיון תוכנית הגז הבוליביאנית.
התחממות היחסים בשנות האלפיים
בתחילת שנות האלפיים יחסי המדינות התחממו מעט, ונראית פחות עוינות בין שתיהן. לצ'ילה ולבוליביה יש קונסוליות בערי הבירה זו של זו. נשיאי המדינות נפגשו לכמה שיחות אסטרטגיות לחיזוק הכלכלה, ונשיא צ'ילה לשעבר, ריקארדו לאגוס, אף השתתף בהשבעה של נשיא בוליביה הנוכחי, אוו מוראלס.
בשנת 2015 הצהיר מוראלס כי בוליביה תהיה מוכנה לקיים יחסים דיפלומטיים מלאים עם צ'ילה, בתמורה לגישה לאוקיינוס השקט (בהתאם לפשרה בין המדינות). מנגד, ממשלת צ'ילה מסרה כי תהיה מוכנה רק ליחסים דיפלומטיים ללא כל תנאי. הסכסוך הועבר לבית הדין הבינלאומי בהאג במטרה לקבוע מי מהמדינות צודקת בעמדתה, מבחינת משפטית. בית המשפט פסק לבסוף לטובת צ'ילה, וקבע כי אף על פי שצ'ילה יכולה אם היא מעוניינת לקיים משא ומתן על הגישה של בוליביה לים, אך היא אינה מחויבת לקיים כל סוג של משא ומתן או למסור את שטחיה.
פולה פוקס
פולה פוקס (באנגלית: Paula Fox; 22 באפריל 1923 – 1 במרץ 2017) הייתה סופרת קובנית-אמריקאית, שכתבה נובלות למבוגרים ולילדים ושני ספרי זיכרונות. על תרומתה כסופרת ילדים זכתה בפרס הבינלאומי של הנס כריסטיאן אנדרסן, בשנת 1978, ההכרה הבינלאומית הגבוהה ביותר ביוצר ספרי ילדים.
ילדות ונעורים
פולה פוקס נולדה בניו יורק. אמה, אלסי דה סולה (באנגלית: Elsie De Sola) הייתה קובנית ועסקה בתסריטאות. אביה, פול הארווי פוקס (באנגלית: Paul Hervey Fox), עסק גם הוא בתסריטאות. הוריה של פוקס לא רצו לגדל אותה, ועם היוולדה הם מסרו אותה לבית אומנה במנהטן. זמן קצר לאחר מכן, אספה סבתה אותה אליה, וגידלה אותה עד גיל 5, אז פגשה את אמה בפעם הראשונה זה שנים. פגישה זו הייתה טראומתית בשבילה. היא סיפרה בראיון שאמה התייחסה אליה כאל "שבויית מלחמה": "הרגשתי שאם היא יכלה להסתיר את המעשה, היא הייתה הורגת אותי" (מתוך ראיון בניו יורקר). לאחר המפגש היא החלה לחיות עם הוריה בפעם הראשונה, בהוליווד, אך סידור זה החזיק מעמד רק שבועיים. אמה הכריחה את אביה למסור את פולה לבית מאמץ אחר.
פוקס עברה מקומות ובתים רבים במהלך ילדותה, ביניהם, קובה, ניו-יורק, פלורידה, ואחר כך בניו המפשייר. מאוחר יותר, למדה שנה בבית ספר במונטריאול שבקנדה.
משפחה
בשנת 1944 התגוררה פוקס בביתה של מורת המשחק המפורסמת סטלה אדלר (Stella Adler) והתיידדה עם תלמיד אחר של אדלר שהתגורר שם. היא הרתה ולאחר הלידה מסרה את התינוקת לאימוץ. בתה, לינדה קרול, הפכה לסופרת ופסיכותרפיסטית. בתה היא המוזיקאית קורטני לאב (Courtney Love). האמנית החזותית פרנסיס בין קוביין היא נינה של פוקס.
לאחר שעבדה כמה שנים כמורה, פוקס נישאה בפעם השנייה, לריצ'רד סיגרסון, לו ילדה שני בנים. הם התגרשו בשנות ה-30 המוקדמות של חייה. לבסוף היא השתקעה עם בעלה השלישי, מרטין גרינברג, שאותו הכירה לאחר שדחה את הסיפור שהיא הגישה עבור מגזין.
קריירה
לאחר שסיימה את בית הספר, פולה פוקס עבדה כמורה לכתיבה יצירתית באוניברסיטת פנסילבניה, כמדריכה לילדים במצוקה וככתבת בשירות חדשות באירופה, שם שהתה לפני שהתחילה ללמוד באוניברסיטת קולומביה בניו-יורק (1955-1958). אף על פי שהייתה קוראת וכותבת מסורה מאז ילדותה, פוקס לא פרסמה את יצירותיה עד אחרי שנות ה-40 לחייה, בשנות ה-60, אז פרסמה את ספרה הראשון -Poor George") 1967").
שני הספרים המפורסמים ביותר שלה לילדים הם "רקדנית העבדים" (זוכה מדליית ניוברי) ו- "One Eyed Cat" (ספר כבוד ניוברי). פוקס כתבה גם כמה ספרי מבוגרים כמו "נפשות אבודות" (Desperate Characters). עד 1978 תרומתה לספרות ילדים הייתה כה רבה, עד שהמועצה הבינלאומית לספרי ילדים (IBBY) העניקה לה את פרס כריסטיאן אנדרסן, הפרס היוקרתי בעולם לספרות ילדים ונוער.
פוקס זכתה במספר פרסים נוספים לספרי ילדים שכתבה, כולל מדליית ניוברי, בשנת 1974, עבור הרומן שלה "רקדנית העבדים"; פרס הספר הלאומי לשנת 1983 בקטגוריית סיפורת ילדים עבור "מקום אחר"; ואת פרס דויטשר יוגנדלייטרפטרייס בשנת 2008, עבור ספרה "דיוקן של איוון" (1969) במהדורה הגרמנית שלו "Ein Bild von Ivan".
בשנת 1990, בזמן שהייתה בירושלים, פוקס נפגעה בראשה כתוצאה מניסיון גנבה, מה שגרם לה למחסום בכתיבה של סיפורים ארוכים. במקום, היא החלה לעבוד על ספרי זכרונות וסיפורים קצרים.
המחט של בופון
בעיה זו הייתה הדוגמה הראשונה בגאומטריה הסתברותית. באמצעות הפתרון לבעיה ניתן לחשב את פאי בשיטת מונטה קרלו, אם כי ברור למדי שבופון עצמו לא ערך ניסויים מעין זה.
ניסוח הבעיה
נתונה מחט באורך l, אשר נופלת על משטח בעל קווים מקבילים במרחק l\le d, מהי ההסתברות כי המחט תחצה את הקו?
פתרון
יהי x המרחק בין מרכז המחט לקו הקרוב ביותר, תהי \theta הזווית החדה שבין המחט לקו.
המחט תעבור את הקו אם יתקיים:
למחט קטנה, כאשר d>l יתקיים:
ובחישוב האינטגרל נקבל:
במקרה ש d=l:
פתרון נוסף
נסמן ב-X את המשתנה המקרי שסופר את מספר הקוים שמחט באורך 1 תחתוך. נשים לב ש-X תמיד (למעט מקרים בהסתברות אפס) שווה ל-1 כשהמחט חותכת קו, ו-0 אחרת. לכן אנחנו רוצים לחשב את [E[X (נסמן ב-e).
כעת נקח סדרה של מצולעים משוכללים שהיקפם שווה ל-π, ומספר צלעותיהם שואף לאינסוף. אז הם שואפים למעגל שהיקפו 2π, ומרציפות גם תוחלת מספר הקווים שהמעגל יחתוך היא π.
מצד שני, זה מעגל שקוטרו 1, ולכן הוא תמיד יחתוך את הקווים בדיוק פעמיים. מכאן נובע π=2e, ולכן e=2/π.
ליגת CONCACAF
ליגת CONCACAF היה מפעל כדורגל יבשתי שנתי שבו מתחרים מועדונים מאמריקה הצפונית, אמריקה המרכזית והקריביים. המפעל, אותו מארגנת CONCACAF, הוא המפעל השני בחשיבותו לקבוצות המשויכות לקונפדרציית CONCACAF, אחרי ליגת האלופות של CONCACAF. ב-8 במאי 2017 הודיעה CONCACAF על הקמת מפעל שני בחשיבותו לקונפדרציה, ובאותה העונה התקיים הגביע הראשון. בגביע משתתפות 22 קבוצות, ומתחילת הטורניר (1/16 גמר) ועד שלב הגמר הוא מתקיים בשיטת נוק-אאוט ב-2 מפגשים (בבית ובחוץ).
היסטוריה
בגביע הראשון של 2017 זכתה אולימפיה מהונדורס, אחרי שניצחה בגמר הגביע את סנטוס דה גואפילס מקוסטה ריקה 1–4 בדו-קרב פנדלים אחרי שהמשחק הסתיים בתיקו 1–1 בהארכה. בגביע השני ב-2018 זכתה קבוצת הרדיאנו הקוסטה ריקנית אחרי שניצחה בגמר הגביע 2–3 את מוטגואה מהונדורס. בגביע של 2019 זכתה סאפריסה מקוסטה ריקה שניצחה את מוטגואה ההונדורסית 0–1, שהפסידה בפעם השנייה בגמר הגביע בשנתיים.
העפלה
אל שלב הבתים של ליגת האלופות מעפילות 22 קבוצות בסך הכול. חלוקת הקבוצות המעפילות מתבצעת לפי אזורים:
אם לאחד המועדונים המעפילים אין אצטדיון זמין העומד בתנאי הבטיחות של CONCACAF, הוא נפסל מהתחרות ומוחלף במועדון מהתאחדות אחרת. אם אצטדיונה הביתי של הקבוצה לא עומד בתנאים, היא רשאית למצוא אצטדיון חלופי ראוי וזמין באותה המדינה.
פרסים והישגים אישיים
החל מהקמת ליגת CONCACAF ב-2017, חולק בכל עונה פרס נעל הזהב למלך השערים, פרס כדור הזהב לשחקן המצטיין, פרס כפפת הזהב לשוער המצטיין, ופרס השחקן הצעיר המצטיין לטורניר.
IPA (סוג בירה)
אינדיה פייל אייל או IPA (באנגלית: India pale ale; "אייל בהיר הודי") הוא סגנון בירה בעל מרירות וטעמי כשות מודגשים, שמשתייך לקטגוריית האיילים הבהירים.
אדמונד קונן
אדמונד קונן (בגרמנית: Edmund Conen; 10 בנובמבר 1914 באורציג, הקיסרות הגרמנית – 5 במרץ 1990 בלברקוזן, גרמניה המערבית) היה כדורגלן גרמני, ששיחק בעמדת החלוץ.
ביוגרפיה
קונן נולד ב-10 בנובמבר 1914 באורציג שב. הוא ערך בנבחרת 28 הופעות וכבש בהן 27 שערים בין השנים 1934–1942.
IPA (סוג בירה)
Black IPA
ה-IPA השחור הראשון בושל בראשית שנות ה-90 על ידי גרג נונאן (Greg Noonan) מ-Vermont Pub & Brewery ונמכר במזיגה מהברז בלבד, אך לא צבר פופולריות בארצות הברית עד שנת 2009.
Brut IPA
ברוט היא גרסה קריספית ויבשה מאוד של IPA, שהומצאה על ידי קים סטורדוואנט (Kim Sturdavant) מ-San Francisco's Social Kitchen and Brewery. לייצור הברוט, מוסיפים המבשלים את האנזים עמילאז כדי להיפטר מכל הסוכרים.
Double IPA
IPA כפול או IPA אימפריאלי הוא גרסה חזקה יותר וכשותית מאוד של IPA, שמכילה לרוב יותר מ-7.5% אלכוהול בנפח.
New England IPA
IPA ניו אינגלנד (NEIPA), שמוכר גם בשמות Hazy IPA ("ערפילי") או Juicy IPA ("עסיסי"), הוא סגנון מתקתק, ארומטי יותר ומריר פחות מ-IPA קלאסי, שהומצא בשנת 2004 על ידי ג'ון קימיך ממבשלת אלכמיסט (Alchemist Brewery) שבווטרברי (Waterbury), ורמונט.
הסגנון מאופיין בטעמים הדריים ופרחוניים עסיסיים, תוך שימת דגש על ארומות הכשות ולא על מרירותה. לבירה גוף כבד וחלק וצבעה עכור וערפילי/מעונן. תכונות אלה מושגות בעזרת שילוב של מספר טכניקות בישול, כולל שימוש בזנים ספציפיים של שמרים, תזמון הוספת הכשות וכוונון פרופיל המים.
הסגנון הוכר כסגנון בירה נפרד על ידי איגוד המבשלים בשנת 2018. תת-סגנון של הניו אינגלנד הוא ה-Milkshake IPA (מילקשייק IPA), שהוא למעשה IPA ניו אינגלנד בתוספת לקטוז, בעל גוף קרמי יותר.
Triple IPA
טריפל IPA הוא גרסה חזקה יותר וכשותית יותר של IPA, שמכיל לרוב למעלה מ-10 אחוזי אלכוהול בנפח.
West Coast IPA
IPA של החוף המערבי הוא סגנון של IPA מאוזן מאוד ויבש בעל טעמי לתת מינימליים, גוף צלול וטעמי כשות מודגשים.
בירת IPA בישראל
בישראל יש מספר מבשלות המייצרות בירה בסגנונות שונים של IPA בהם: בירה הרצל, בירה אלכסנדר, בירה מלכה, בירה נגב, מבשלת שריגים, בירה שפירא ועוד.
יחסי אוזבקיסטן–הולנד
יחסי אוזבקיסטן–הולנד הם היחסים הדיפלומטיים שבין אוזבקיסטן והולנד. ביקורו של נשיא אוזבקיסטן אסלאם קרימוב בהולנד בשנת 1993 הניח את הבסיס לפיתוח יחסים דו-צדדיים. במהלך הביקור נחתם "פרוטוקול משותף לשיתוף פעולה כלכלי בין הרפובליקה של אוזבקיסטן לממלכת הולנד". בשנת 1996 נחתם בטשקנט הסכם בנושא קידום והגנה הדדית על השקעות.
מחזור המסחר בין הרפובליקה של אוזבקיסטן והולנד בשנת 1999 הסתכם ב-139.6 מיליון דולר. ישנם 10 ארגונים עם הון הולנדי הרשומים באוזבקיסטן, מתוכם 7 בעלי 100% הון הולנדי. שבע חברות הולנדיות פתחו משרדים תחת הסוכנות ליחסי כלכלה זרים של הרפובליקה של אוזבקיסטן.
אדמונד קונן
ביוגרפיה
שנתיים לאחר המונדיאל הופסקה הקריירה שלו בגיל 21 עקב מחלה למשך 3 וחצי שנים. לאחר שחזר לשחק כבש ב-25 ביוני 1939 צמד נגד דנמרק בקופנהגן. במהלך מלחמת העולם השנייה שיחק קונן את משחקו האחרון עבור הנבחרת בשנת 1942, בניצחון 3–5 על הונגריה.
לאחר סיום קריירת המשחק קונן עבד בתור מאמן כדורגל באמצע שנות החמישים, בין השאר באיינטרכט בראונשווייג ובבאייר לברקוזן.
בשנת 1990 נפטר קונן בלברקוזן שבגרמניה בגיל 75. נפטר חודשים ספורים לפני שגרמניה המערבית זכתה במונדיאל השלישי בהיסטוריה שלה.
אילי (נבדה)
אילי (באנגלית: Ely) היא מושב המחוז והעיר הגדולה ביותר במחוז וייט פיין שבמדינת נבדה, ארצות הברית. אילי נוסדה במקור כתחנת מרכבת דואר (stagecoach station) של פוני אקספרס לאורך "הנתיב היבשתי המרכזי". ב-1906 התגלתה נחושת ושגשוג הכרייה של אילי הגיע מאוחר יותר ליישובים האחרים ששכנו לאורך "דרך US 50". מסילת הברזל המחברת בין הרכבת הטרנס-קונטיננטלית הראשונה למכרות באוסטין ובאאוריקה כבר הוסרה מזמן, אך מסילת הרכבת לאילי נשארה כמסילה מורשתית והיא ידועה כיום כ"רכבת השדים של אילי העתיקה". במפקד האוכלוסין של ארצות הברית לשנת 2010, שיעור האוכלוסייה עמד על כ-4,255 נפש.
חלק מהסרט מיליונר מי שגומר ראשון (2001), בבימויו של ג'רי צוקר, צולם באילי.
פט ניקסון, שהייתה רעייתו של נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון, נולדה בעיר.
ליאון ליבגולד
ליאון ליבגולד (באנגלית: Leon Liebgold; 31 ביולי 1910 – 3 בספטמבר 1993) היה שחקן יידיש שהופיע במשך 50 שנה על הבמה היידית וכיכב בסרטים במהלך תור הזהב של קולנוע היידיש בשנות השלושים. ידוע בעיקר בזכות תפקידיו בסרטי היידיש "הדיבוק" (1937) ו"טביה" (1939).
ביוגרפיה
ליאון ליבגולד היה בן לשחקני היידיש באשה וזלמן ליבגולד.
אביו היה מנהל תיאטרון היידיש בקרקוב, כילד שיחק בהצגות במסגרת הלהקה של אביו.
בשנת 1927, הפך לשחקן מקצועי בתיאטרון "Reklam" בווינה.
בשנת 1928 הפך לחבר ב"להקת וילנה", שם הופיע עד שנת 1933.
במסגרת הלהקה יצא לסיבוב הופעות ברחבי אוסטריה, גרמניה, רומניה, פולין ועוד.
בשנת 1934 הפך לחבר בלהקת "cooperative" בקרקוב.
בשנת 1935 התחתן ליבוגלד עם השחקנית לילי ליליאנה, ויצא לסיבוב הופעות ברחבי אירופה עם הלהקה "Yidisher bande".
מלבד עבודתו בצעירותו כמבצע ושחקן תיאטרון בפולין, זכה ליבגולד לעיקר תהילתו על שום תפקידיו במספר סרטים בשפת היידיש ובהם "אידל מיטן פידל" (1936) ו-"הדיבוק" (1937). לאחר השלמת עבודתו בסרט "הדיבוק", עזב בשנת 1937 את פולין יחד עם אשתו לילי ליליאנה והיגר לארצות הברית.
בשנת 1940 שיתף פעולה עם להקת איגודים שיתופית בשיקגו.
בשנת 1941 פעל השיתוף להקת איגודים שיתופית בדטרויט.
בשנת 1943 הפך לחבר באיגוד שחקני היידיש, והופיע בתיאטרון השדרה (New York's Second Avenue Theatre) בניו יורק.
במלחמת העולם השנייה שירת כסמל בצבא ארצות הברית.
לאחר סיום שירותו הצבאי, פעל בניו יורק עד 1954, אז נסע עם אשתו לשמש ככוכב אורח בתיטארון סוליי בארגנטינה, שם הופיע לראשונה באופרה ע"פ עיבודו של וולף ג'וליאן לסרט "שדות ירוקים" (שנכתב על ידי פרץ הירשביין).
בשנת 1955 החל לפעול שוב בניו יורק, ובשנים 1958 ו - 1959 יצא לסיבובי הופעות ברחבי אמריקה במסגרת "Yiddish National Farband".
בסוף שנות ה-70 שימש ליבגולד כנשיא האיחוד של אחד מאיגודי התיאטרון העתיקים ביותר בארצות הברית. במשך ארבע שנים, בין שנות ה-70 לשנות ה-80, כיהן כנשיא הברית התיאטרלית, הידועה באופן לא רשמי כקרן היידיש, ארגון רווחה לשחקנים המבוססים בניו יורק.
ליבגולד נפטר בשנת 1993, בגיל 83, ונקבר בבית הקברות "הר חברון".
תיאטרון הנגב
היסטוריה
תיאטרון הנגב נוסד ב־1986 במועצה האזורית אשכול. אולם הבית שלו הוא אולם אשכול ע"ש שמואל שילה הנמצא במתחם המועצה האזורית. התיאטרון נוסד על ידי אבינועם בלומנקרנץ, גיל זרביב ושמואל שילה, שהיה מנהלו האומנותי והרוח החיה במשך שנים. ההצגה הראשונה שלו הייתה "התפשטות" בהשתתפות אבינועם בלומנקרנץ, עופר יוגב ובבימויו של גיל זרביב.
תיאטרון הנגב נשא על דגלו את נושא המעורבות החברתית. חלק מהאג'נדה של התיאטרון הוא ליצור הצגות עם אמירות שמעוררות מחשבה וויכוח (פוליטי, חברתי, תרבותי, סאטירה), בלי לוותר על איכות.
בשנת 2005 הבמאי איסי ממנוב נוריאל מונה להיות מנהל התיאטרון. בתקופתו הוא הפך מתיאטרון פרינג' לתיאטרון המפיק מחזות מקוריים לאולמות הגדולים.
התיאטרון מתוקצב על ידי משרד התרבות והפך לקבוצת תיאטרון משנת 2013. הוא מפיק כשתי הצגות בשנה.
בין השנים 2015–2020 תיאטרון הנגב היה שותף בהקמת תיאטרון אלמהבאש, התיאטרון העירוני בעיר הבדואית, רהט וניהל את תקציבו עד שיצא לדרך עצמאית ב 2021.
אפי כהן
אפרים כהן הוא קצין בצה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, שפיקד על גדוד 605 ועל חטיבת מנשה.
שירות צבאי
עם גיוסו לצה"ל שובץ כהן בחיל ההנדסה הקרבית. עבר הכשרה כלוחם וקורס מ"כים וקורס קציני הנדסה. עם סיום הקורס שימש כמפקד מחלקה בפלוגה, ולקח חלק בלחימה בלבנון, ובכלל זה במלחמת לבנון הראשונה. בשנים 1994–1996 שימש מפקד גדוד 605. בשנים 1999–2001 פיקד על חטיבת מנשה, ולקח חלק בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה.
אסנת בלקינד שפס
אסנת בלקינד שפס (נולדה ב-10 באוקטובר 1961) היא אמנית ישראלית.
ביוגרפיה
בשנת 1987 נישאה לילון שפס, בנו של מנהל מוזיאון תל אביב דאז מרק שפס והזוג עבר להתגורר בז'נבה, שווייץ, עיר הולדתו של ילון. באותה עת החלה תודעת המיחזור להתפשט באירופה, בלקינד שפס עיצבה תכשיטים מחומרים ממוחזרים, קומפוזיציות ארכיטקטוניות - על רקע זה התקבלה לאגודת האמנים בז'נבה כחברה מן המניין בקטגוריית עיצוב תכשיטים.
תכשיטיה הוצגו ונמכרו בגלריה של אגודת האמנים בז'נבה, בגלריות בלוזאן, באמסטרדם, ובחנויות אופנה של המעצבים קנזו ויממוטו בפריז. בישראל הציגה את תכשיטיה בגלריה טאמרו בהרצליה בניהולה של רות דיין בגלריה מילר, בחנויות גלריה לעיצוב ועבדה עם מעצבת האופנה אורנה עלמי מ"מודאדא".
בראשית שנות התשעים שבה לישראל והחלה בעיצוב כרטיסי ברכה אמנותיים, הם נמכרו בחנויות עיצוב ברחבי הארץ.
ב-2008 נבחרה בין 30 המועמדים הסופיים מרחבי העולם להשתתף בתחרות Arte Lagune שהתקיימה בטרוויסו, איטליה.
בשנת 2009 הציגה בתערוכה הקבוצתית "עולמות מקבילים" בגלריה סקלמטה בוונציה במסגרת הביאנלה ה-53 בוונציה.
בשנים 2011-2009 עבדה עם מגזין העיצוב "בית ונוי" בייעוץ אמנותי בהפקת הכנסים והתערוכות המקצועיות מטעם המגזין.
בשנת 2011 זכתה במקום השני בתחרות העיצוב "לראות את האור".
בשנת 2012 הוזמנה לזאגרב לקחת חלק במיזם אמנותי בינלאומי בחזון של שלום וסובלנות, פרי יוזמתם של Jasminka B ו-peter wises בחסות משרד השלום של האו"ם.
בשנת 2013 זכתה במקום ראשון בתחרות העוסקת בקשר בין אמנות וכלכלה, שנערכה במוזיאון תל אביב.
אודות אמנותה
בלקינד שפס סבורה שבעידן של התפתחות טכנולוגית מואצת, המלווה בשטף מידע ורמות ריגוש גבוהות, בלקינד שפס יוצרת אמנות חווייתית, הפורטת על מירב החושים, מתוך כוונה לרגש ולהפתיע. אמנות קינטית, אינטראקטיבית, בשילוב תאורה, מכניזם וסאונד, ששואפת לספק חוויה כוללת.
באמנותה היא משתמשת בחומרים מתחומי האדריכלות והתעשייה: זכוכית אקרילית שמבטאת צבעים ושיקופים; התקני אינסטלציה – תוך שינוי פרדוקסלי של הקונטקסט החומר בעבודות.
שילוב מראות, נירוסטה וחומרים בעלי דרגות שקיפות שונות, משנות ממדים בתוך היצירה עצמה ומשקפות ביצירה מבט של 360 מעלות בחלל, כאשר הצופה והחלל הופכים להיות חלק אינטגרלי ביצירות.
הקומפוזיציה ביצירה עצמה משתנה בהתאם לחלל בו היא מוצגת ולצופים העומדים מולה.
היא נוהגת ליצור אינטראקציות בין חומרים בעלי תכונות מנוגדות: רכים-קשיחים, דינמיים-צינורות, תוך יצירת קומפוזיציה דינמית והרמונית.
כמעט מלאכים - דמויות
כמעט מלאכים היא טלנובלה ארגנטינאית שיצרה כריס מורנה ושודרה ב-2007–2010 בארגנטינה. מ-2008 שודרה בערוץ ניקלודיאון וערוץ הילדים הישראליים. הטלנובלה כללה בתחילה צוות שחקנים מצומצם יחסית שהתרחב עם העונות. במקור, התמקדה הסדרה בזוג סיילו מחיקו (אמיליה אטיאס) וניקולס באוור (ניקולס ואסקס), אך עם הזמן עברה להתמקד בלהקת הטין אנג'לס וחבריהם. בשתי העונות הראשונות, העלילה מתרחשת בהווה. בעונות השלישית והרביעית, העלילה קופצת לעתיד.
אסנת בלקינד שפס
אודות אמנותה
דפנה נאור, אוצרת גלריה היי טאצ':
פסיון סווינו
פסיון סווינו (שם מדעי: Lophura swinhoii) הוא מין עוף קרקע ממשפחת הפסיוניים החי רק בטאיוואן.
אורכו של הפסיון 80 ס"מ ומשקלו 1.1 ק"ג. הפסיון בעל נוצות כחולות מרשימות עם כנפיים ירוקות- סגולות ולמעלה לבנות וכרבולת אדומה מפוארת. המקור והעיניים לבנים והרגליים אדומות. כמו הרבה מיני פסיונים הזכר גדול בהרבה מהנקבה וגם מקושט ממנה בהרבה. הנקבות חומות-לסנות וקטנות מהזכרים. הזכרים כלל אינם עוזרים להם במלאכת הרבייה.
הפסיון חי ביערות ההר של טאיוואן ומחפש ביער זרעים, פירות וחרקים שונים.
מצב שימורו של הפסיון קרוב לסיכון עקב פגיעה במקום חיותו האנדמי.
אלי טסמן
ביוגרפיה
הוא בוגר בית הספר בסמ"ת בחיפה, התגייס לצה"ל בשנת 1968 לקורס טיס (צה"ל). בשנת 1969 עבר ליחידה 8200, בה עבר מסלול מקצועי ופיקודי, במהלכו פיקד על בסיסים ומרחבים, בצפון, המרכז ובסיני. בשנת 1988 מונה לראש מטה היחידה בדרגת אלוף-משנה.
לאחר שחרורו יצא לשליחות מטעם ארגון נתיב (לשכת הקשר) והסוכנות היהודית במדינות ברית המועצות לשעבר, והיה שותף למבצעי הגדולים של העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90. בשנות האלפיים עבד במטה "נתיב" בתפקידי ראש חטיבה.
בין השנים 2012–2015 שימש כשגריר ישראל בקזחסטן וכשגריר לא תושב בקירגיזסטן. בתפקידו זה חיזק את הקשרים בין המדינות ויזם פרויקטים משותפים בין הממשלות.
טסמן בעל תואר ראשון בהיסטוריה מאוניברסיטת תל אביב ובוגר קורס מנהלים בכירים מטעם הטכניון.
חיים אישיים
אימו, הינדה נחמצ'יק-טסמן, הייתה בתקופת מלחמת העולם השנייה לוחמת בגדוד הפרטיזנים היהודי של שלום זורין, "יחידת זורין (קבוצת התנגדות)", שפעל ביערות ובביצות בלארוס, והצילה עשרות רבות של בני עירה ממוות.
הרומן הביוגרפי "מרק עורב" נכתב על פי יומניה הכתובים של הינדה טסמן ועל פי סיפורו של בוריס טסמן.
דניאל דימאג'יו
דניאל דימאג'יו (באנגלית: Daniel DiMaggio; נולד ב-30 ביולי 2003) הוא שחקן אמריקאי, המוכר בעיקר בשל תפקידו בתור אוליבר אוטו בסיטקום "אמא אמריקאית" (2021-2016).
ראשית חייו
דימאג'יו נולד לשחקן ולסופר לו דימאג'יו, ולשחקנית לורטה פוקס. בזמנו הפנוי הוא נהנה לגלוש על סקייטבורד, לרוץ מרתונים ולשחק בייסבול.
דניאל השתתף בקמפיין קסם הסיפורים של דיסני במטרה לעודד ילדים לקרוא.
קריירה
דימאג'יו התחיל לשחק בפרסומות בגיל 8. התפקיד הראשון שלו היה בסרט הקצר "גיישו" בשנת 2010. הוא שיחק בתפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "סוכן מחוק" כמייקל ווסטן הצעיר. הוא גילם את סופרמן הצעיר בסדרה "סופרגירל" בשנת 2016. בשנת 2017 הוא שיחק בסרט הקולנוע "גבר גבר 2".
בשנת 2016 לוהק דימאג'יו לתפקיד אוליבר אוטו, הבן האמצעי בקומדיית המצבים של ABC, "אמא אמריקאית". הסדרה הוקרנה לראשונה ב-11 באוקטובר 2016. במסגרת תפקידו כאוליבר אוטו, דימאג'יו למד בלט. לא הייתה לו הכשרה קודמת בבלט והוא לקח מספר שיעורים בשבוע כדי להיכנס לתפקיד בצורה הטובה ביותר.
רנקו מטסוביץ'
רנקו מטסוביץ'  (בקרואטית: Ranko Matasović; 14 במאי 1968, זאגרב) הוא בלשן קרואטי המתמחה בשפות הודו-אירופיות, שפות בלטו-סלאביות, שפות קלטיות ושפות באזור הקווקז. הוא בן דוד של דליבור ברוזוביץ'.
הוא סיים לימודי תואר באוניברסיטת זאגרב שנת 1992, ובשנת 1995 הוענק לו תואר שלישי.
שובל (סוג)
שובל (שם מדעי: Syrmaticus) הוא סוג של עוף קרקעי ממשפחת הפסיוניים לו זנב ארוך מאוד.
השובל הוא קרובו של הפסיון המצוי והוא חי ביערות וסבכים הרריים במזרח אסיה ובעיקר בסין. השובל הוא עוף צבעוני בעל זנב ארוך בצבעי כחול, אדום או זהוב. על עיניו ישנם פסים שחורים וסימנים שחורים ישנם גם על הצד החיצוני של כנפיו. הנקבות לעומת הזכרים מוסוות או בעלות נוצות צהובות וזנבם קצר בהרבה. עופות אלה חיים על הקרקע והם מסורבלים ואיטיי מעוף.
עקב נוצותיו המהודרות, השובל הפך למטרה מועדפת על ציידים וכיום חלק מהמינים נעשו נדירים עקב הציד והפגיעה באזור חיותם.
הכוחות המזוינים של סולטנות עומאן
הכוחות המזוינים של סולטנות עומאן (בערבית: القوات المسلحة لسلطان عمان) הם הכוח הצבאי של עומאן. הכוחות אחראיים להגן על שלמותה וריבונותה של עומאן, ולשמור על סולטאני עומאן. הצבא מורכב מזרועות: הצבא המלכותי של עומאן, הצי המלכותי העומאני, חיל האוויר המלכותי עומאני, כוחות הסולטנות המיוחדים וכוחות המשמר המלכותי עומאן.
היסטוריה
הצבא המודרני של עומאן הוקם בשנות ה-50 של המאה ה-20, וגם כיום רוב נשקו והתמיכה הביטחונית של הצבא מסופק על ידי הממלכה המאוחדת. בזמן זה חלו מספר ניסיונות מרידה במדינה שלא צלחו, וכיום הצבא לוקח חלק במספר שיתופי פעולה ביטחוניים עם מדינות ערב השכנות.
ציוד
הצבא עדיף מבחינה איכותית על זה של מדינות שכנות רבות למעט ערב הסעודית ואיראן, עם גדוד אחד של טנקי קרב מסוג צ'אלנג'ר 2 שנבנה בבריטניה וגדוד של M60 פטון. עומאן קיבלה 174 כלי רכב משוריינים קלים מסוג מואג פיראנה ויותר מ-80 מכוניות סיירים VBL  מצרפת כדי לחזק עוד יותר את היכולות הצבאיות. מבחינה ארטילרית, בשנות ה-90 של המאה ה-20, עומאן קיבלה הוביצרים G6 מדרום אפריקה, ויכולות הנ"ט של עומאן אמורות להתחזק מאוד על ידי 100 טילי Javelin  שיסופקו בקרוב מארצות הברית.
הכוחות המזוינים של עומאן מאומנים ומתודרכים לעיתים קרובות על ידי הצבא הבריטי, כולל SAS (קומנדו).
חיל האוויר של עומאן מחומש אף הוא בציוד מודרני.
אטרנה (סדרת טלוויזיה)
אטרנה (ברוסית: Этерна; משווק במדינות המערב בשם "Aeterna") היא סדרת טלוויזיה פנטזית רוסית, המבוססת על סדרת הרומנים מאת ורה קמשה "השתקפויות אטרנה", שהעבודה עליו החלה בשנת 2020.
הבסיס הספרותי לתסריט הסדרה היה סדרת הרומנים מאת ורה קמשה "השתקפויות אטרנה" מז'אנר הפנטזיה ההיסטורית, כשהעלילה מתרחשת בעולם הבדיוני של קרטיאן, המזכיר את אירופה של המאה ה-17.
פרק הבכורה באורך של כשעה וחצי יועלה לשרתי Kinopoisk HD בינואר 2022, שאר פרקי הסדרה ישודרו מינואר 2023.
עלילה
במדינת טאליג, ריצ'רד אוקדל הצעיר עוזב את הבית ונכנס לבית הספר של לייק. מונע מתשוקה להחזיר את הכבוד של משפחת אוקדל, הוא מוצא את עצמו בעולם של פוליטיקה ותככים. בצד השני של היבשת, בעיר הקדושה אגריס, מתכנן המלך הגולה אלדו ראקאן, בתמיכת חברו רוברט אפינה, להחזיר את כס המלוכה שבו שלטו אבותיו בארצות הזהב במשך אלפי שנים.
כוכב הלכת קרטיאנה, שבו מתפתחת העלילה, הוא אחד העולמות של היקומים הרבים, שם עולמות אחרים מחוברים בצורה מיסטית. ההתפתחות המדעית של קרטיאנה תואמת את ההתפתחות הפוליטית והטכנולוגית של אירופה במאות ה־16—17, עם בסיסים של מיסטיקה וקסם. לעולם של קרטיאנה יש קשר עם כוכבי לכת אחרים, כולל כדור הארץ שלנו. האירועים העיקריים מתרחשים סביב המאבק בין שתי המדינות על מנהיגות וכוח בלעדי. במקביל, מתקיים קרב בין השחקנים המיסטיים המתנגדים, המשפיעים בחשאי על האירועים המתוארים ורוצים ליישם את האינטרסים שלהם. על רקע מאבק זה מתקרב הליך אתחול מחדש של מנגנון התוכנית, השולט בכל העולם, שחידושו מתרחש מדי 400 שנה ועלול להשמיד את העולם.
הפקה
תחילת העבודה על הפרויקט החלה בספטמבר 2020. הסדרה הופקה על ידי יבגני ברנוב, בבימויו של יבגני נבסקי ונכתבה על ידי סרגיי יודקוב. כאשר חברת הפקות הנסיך השחור נוצרה במיוחד עבור הצילומים. צילומי פרק פיילוט החל בשנת 2020 ובשנת 2021 החלו צילומי העונה הראשונה שכוללת עשרה פרקים; כשבסך הכל מתוכננות חמש עונות. המחברת ורה קמשה אישרה את הידיעה וכתבה בעמוד הפייסבוק שלה: "המרצע יצא מהשק קצת מוקדם ממה שחשבתי, ואין דרך חזרה".
בשנת 2019, צולם הטיזר לסדרה בפרברי מוסקבה, המיועד למחלקת השיווק ולשותפים פוטנציאליים. ב־13 בינואר 2021 עברו הצילומים לצילומי פנים באולפני לנפילם בסנקט פטרבורג.
740-749 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 749 - 740 לפנה"ס
עמותת נצח יהודה
עמותת נצח יהודה (המוכרת גם כעמותת הנח"ל החרדי) היא עמותה שהוקמה בשנת ה'תשנ"ט (1999) על ידי קבוצה של רבנים חרדים בתמיכת האגף הביטחוני-חברתי (אגף הנוער והנחל) במשרד הביטחון ואגף כוח האדם בצה"ל, במטרה לספק מענה לנוער חרדי שאינו מוצא את מקומו בלימוד תורה בישיבה.
כתוצאה משיתוף פעולה זה הוקם גדוד הנח"ל החרדי ובשנת 2005 כאשר הוקמה חטיבת כפיר, השתלב הגדוד בשמו הנוכחי - גדוד 97 - "נצח יהודה" כחלק מגדודי חטיבה 900. בהמשך הוקמו מסלולי "נצח" נוספים - מגיני הנגב בחיל האוויר, פלוגת תומר בחטיבת גבעתי, פלוגת ח"ץ בחטיבת הצנחנים, ומסלולים נוספים לתומכי לחימה/משרתי המערך הטכנולוגי, הנותנים מענה מותאם לנוער בוגר החינוך החרדי.
פעילות הארגון
עמותת נצח יהודה מעסיקה כ-56 עובדים במחלקות השונות.
הארגון פועל ב-4 תחומים מרכזיים: העמותה עוסקת ביצירת הגשר בין צה"ל לחברה החרדית ובמיזמים כגון "טקס הזיכרון החרדי" הראשון אשר נוסד על ידי עמותת נצח יהודה בשנת 2018 בשיתוף משרד הביטחון וצה"ל. בטקס השתתפו כ-1,200 איש מהציבור החרדי ומהיחידות החרדיות. אירוע שיצר תהודה רחבה בקרב הקהילות החרדיות בארץ ובעולם ואיפשר את הקוצנזוס השקט של תמיכה בנוער החרדי שבחר מרצונו לשרת בצה"ל.
ג'ימי דורמאז
יאקופ ג'ימי דורמאז (בשוודית: Jakup Jimmy Durmaz, נולד ב-22 במרץ 1989) הוא כדורגלן שוודי המשחק בעמדת הקיצוני בא.י.ק סולנה.
קריירת מועדונים
נולד כג'ימי טומה בארברו שבשוודיה להורים ממוצא אשורי-כשדי-ארמי. אביו הוא יליד טורקיה, כך מאוחר יותר השיג גם הוא אזרחות כשעבר לשחק בגנצ'לרבירלי.
ב-27 ביוני 2012 פורסם כי דורמאז חתם ל-3 שנים בגנצ'לרבירלי מליגת העל הטורקית. ב-17 ביולי הצטרף לאימונים של הקבוצה.
ב-22 באוגוסט 2014 חתם באולימפיאקוס מליגת העל היוונית. ב-14 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון במשחק הליגה נגד אופי כרתים. ב-29 בינואר 2015 דורמאז הבקיע שלושער ובישל שני שערים במסגרת הגביע נגד טירנאווס שנגמר בניצחון 0–8 לקבוצתו.
ב-20 באוגוסט 2016 חתם דורמאז בטולוז הצרפתית.
קריירה בינלאומית
ב-8 בפברואר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שוודיה במשחק ידידות נגד. ב-23 בינואר 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–5 נגד. דורמאז נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2016.
זכויות להט"ב בבנגלדש
זכויותיהם של לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בבנגלדש כפופות לרדיפה ואפליה רשמית, בעודם מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שלא נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים. הומוסקסואליות היא פלילית על פי החוק הבנגלדשי ונענשת עד מאסר עולם וקנס, מטעם סעיף 377 של ממשלת הודו הבריטית משנת 1860. בשל המנטליות השמרנית של החברה הבנגלדשית המעוצבת על פי דת האסלאם, עמדות שליליות כלפי הומוסקסואלים הן גבוהות. ארגון זכויות האדם "Human Rights Watch" קובע כי "אפליה נגד לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים היא נפוצה בבנגלדש".
בינואר 2014 יצא לאור מגזין הלהט"ב הראשון של בנגלדש, "Roopbaan" על שם דמות עממית בנגלית המייצגת את "כוחה של האהבה". מאז 2014, בכל שנה בתחילת השנה החדשה הבנגלית ב-14 באפריל, נערך בבירה דאקה אירוע גאווה בשם "Rainbow Rally". בשנת 2014 ערכה בנגלדש את צעדת הטרנסנדרים הראשונה בשטחה.
סטיב אלאנה
סטיב אלאנה (בצרפתית: Steeve Elana, נולד ב-11 ביולי 1980) הוא כדורגלן צרפתי-מרטיניקי ששיחק בעמדת השוער.
קריירה
אלאנה התחיל את הקריירה שלו במרסיי אנדומה במדיה לא זכה לדקות משחק. בשנת חתם בואלנס ממנה עבר לקן מהליגה השנייה. בעונתו השנייה במועדון העפיל עמו לליגה הראשונה, אך איבד את מקומו בהרכב הקבוצה בליגת העל ובתום העונה חתם בברסט. במדי ברסט הפך לשוער ראשון בכל עונותיו בקבוצה. בעונת העפיל עם ברסט לליגה הראשונה ואף ונכלל בנבחרת העונה ונבחר לשוער העונה בליגה. בנוסף לכך, אלאנה הוא שיאן ההופעות של המועדון בכל הזמנים עם 236 הופעות במשחקים במסגרת הליגה. בקיץ חתם בליל כמחליפו של מיקאל לנדרו, אך לאחר שלנדרו עזב לבסטיה אלאנה הפך לשוער הראשון. בעונת איבד את מקומו לוינסנט אניימה שחזר למועדון אחרי עונת השאלה במכבי תל אביב.
זכויות להט"ב בבנגלדש
היסטוריה
מאז תולדות המדינה, הומוסקסואליות מעולם לא הוגדרה על ידי איש בעוד אף סופר לא כתב על הומוסקסואליות, מכיוון שהייתה לטאבו עצום בקרב הבנגלים בעוד כל כתיבה בנושא הייתה הומופובית. הומוסקסואליות נראתה בחלק מבתי הבושת בשנות ה-80, אם כי באותה תקופה אף אחד בבנגלית לא השתמש במילה זו לתיאורה אלא במילה "סדום". זונות הומוסקסואלית הייתה נפוצה במידה מסוימת באותה תקופה, מה שפורסם בעיתונים גדולים בשפה הבנגלית. בנגלדש כיום היא מדינה בה הומוסקסואליות, היא מוגדרת עדיין כטאבו בעוד רוב העם הבנגלדשי חושש או לא יודע את משמעותה האמיתית.
סטיב אלאנה
קריירה
ב-3 בספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מרטיניק בניצחון 0–6 נגד במסגרת מוקדמות גביע הזהב 2015.
זכויות להט"ב בבנגלדש
היסטוריה
חוקים פורמליים נגד הומוסקסואליות הוטלו על ידי הבריטים בשנת 1860 כאשר בנגלדש הייתה חלק מהודו הבריטית. חוקים אלה הועברו לחוק העונשין של פקיסטן לאחר חלוקת הודו ב-1947, וממשיכים להיות חלק מהקוד המשפטי של בנגלדש מאז עצמאותה מפקיסטן ב-1971 עד היום. בשנות ה-2010 יצא לאור מגזין הלהט"ב הבנגלי הראשון במדינה, "Roopbaan" בעוד לפניו לא נראה מגזין מקומי אשר דיבר על סוגיות הומוסקסואליות בקרב האוכלוסייה.
מעמד בחוק
סעיף 377 מהתקופה הקולוניאלית מאז 1860 לחוק העונשין אוסר על "משכב גשמי בניגוד לסדר הטבע", ללא קשר למגדר ולנטייה המינית של המשתתפים, "377. עבירות לא טבעיות: מי שמקיים מרצונו משכב גשמי בניגוד לסדר הטבע עם איש, אישה או בעל חיים, ייענש במאסר עולם, או במאסר מכל סוג שהוא לתקופה שעלולה להתארך עד עשר שנים, וכן צפוי להיות מוטל לקנס".
הסבר: די בחדירה כדי להוות את המשכב הגשמי הדרוש לעבירה המתוארת בסעיף זה". התחום של סעיף 377 משתרע על כל איחוד מיני הכרוך בהחדרת הפין. לפיכך, אף מעשים הטרוסקסואלים בהסכמה כגון עשויים להיות מוטלים לעונש על פי חוק זה.
בשנים 2009 ו-2013, הפרלמנט הבנגלדשי סירב לבטל את סעיף 377.
הכרה במערכות יחסים חד מיניות
בנגלדש אינה מכירה בנישואים חד מיניים, וגם לא בכל צורה של זוגיות חד מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור). מערכת יחסים רומנטית בהסכמה ונישואים בין שני מגדרים מנוגדים נתמכים, אם כי שמרנות חברתית היא מכשול בהקשר זה שכן מבחינה תרבותית החברה מבוססת על מערכת 'נישואים מסודרים על ידי אפוטרופוס'.
ב-23 ביולי 2013, זוג לסביות נעצרו על נישואים חד מיניים בסתר. שיבונטי רוי פוג'ה, הינדית בת 16, וסנג'ידה אקטר, מוסלמית בת 21, ברחו מהעיר שלהם לדאקה, הבירה, והתחתנו בטקס הינדי. לאחר מכן הם נעצרו ואויימו במאסר עולם. באופן דומה, זוג לסבי נוסף נעצר באוקטובר 2013 בגין מערכת היחסים ביניהן. אחד מבנות הזוג זוהתה כבעל עם שיער קצר בעוד המשטרה ביקשה מהם לבצע בדיקות זיהוי מין, והרופאים ציינו ששניהם נקבות. התיק נגדן הוגש במסגרת סעיף 209, העוסק ב-"פעילויות לא חברתיות".
זהות מגדרית
ב-11 בנובמבר 2013, היג'רות הוכרו כמגדר נפרד על ידי ממשלת בנגלדש בישיבת ממשלה בראשות ראש הממשלה, הסינה ואזד. יחד עם זכרים ונקבות, היג'רות יזוהו כמגדר נפרד במסמכים רשמיים. סקר של משרד הרווחה העלה כי נכון לשנת 2013 רשומים במדינה כ-10,000 היג'רות. למרות זאת, לבנגלדש אין מדיניות המתארת צעדים מפורטים שאנשים צריכים לעבור כדי לשנות את מגדרם באופן חוקי במסמכים הרשמיים שלהם, בעוד אין בהירות לגבי מי עשויה להיות כשירה להיגדר כהיג'רה.
בדצמבר 2014 הזמין משרד הרווחה היג'רה להגיש מועמדות לעבודה ממשלתית. בינואר 2015 פרסם משרד הבריאות תזכיר ובו ביקש "לנקוט בצעדים הכרחיים לזיהוי היג'רות על ידי ביצוע בדיקות רפואיות יסודיות". בדיקות אלו הביאו לכך שהיג'רות נאלצו להתפשט בפומבי ולתת לגעת באיברי מינן. תמונות של בדיקות אלו פורסמו מאוחר יותר לתקשורת אשר טענו אז כי היג'רות הן "באמת גברים". ביולי 2015, לאחר שהיג'רה הייתה עדה לרצח של בלוגר חילוני, וסייעה בהצלחה במעצרם של העבריינים, שהיו איסלאמיסטים קיצוניים, הודיעה ממשלת בנגלדש על תוכניות לגייס היג'רות כחברי במשטרת התנועה. באפריל 2019 דווח כי בנגלדש תאפשר להיג'רות להצביע בזהותם המגדרית המועדפת, שכן גורמים רשמיים הציגו לראשונה את "היג'רה" כאפשרות מגדר שלישי בטפסי הצבעה.
בשנת 2020 בנגלדש פתחה את בית הספר הדתי הראשון שלה לטרנסג'נדרים בבירה דאקה בעוד יותר מ-150 סטודנטים היו צפויים בתחילה ללמוד מקצועות אסלאם ומקצועות בחינם. הלימודים החלו מ-7 בנובמבר 2020 לצד אי קביעת הגבלת גיל לרישום תלמידים. באותה שנה, נבחרה נזרול אסלאם ריטו לראש עיריית טרילוצ'נפור בהיותה הטרנסג'נדרית הראשונה בבנגלדש העומדת כראש עיר. תשנובה ענן שישיר היא פעילה בנגלית לזכויות טרנסג'נדרים, דוגמנית, שחקנית ומגישת חדשות, אשר הפכה למגישת החדשות הטרנסג'נדרית הראשונה של בנגלדש ב-8 במרץ 2021.
תנאי מחיה
בשנת 2011, התקשרות מבוססת מחקר עם בית ספר לבריאות הציבור באוניברסיטה בבנגלדש נועדה להעלות את הדיון הציבורי על מיניות וזכויות בהקשר פוליטי רגיש מאוד. על ידי חיבור בין מחזיקי עניין, לרבות בני מיעוטים מיניים, אקדמאים, נותני שירותים, תקשורת, קובעי מדיניות וארגוני הסברה, המעורבות המחקרית פעלה להבאת נראות לסוגיות מיניות וזכויות נסתרות וסטיגמטיות. צעדים משמעותיים הבור נראות בקרב מיעוטים מיניים כוללים יצירת מרחבים בטוחים לפגישה, פיתוח חומרי למידה לסטודנטים באוניברסיטה ומעורבות עם קבוצות זכויות משפטיות.
ארגוני זכויות להט"ב
הניסיון הראשון להקים ארגון להט"ב בבנגלדש הגיע בשנת 1999, כאשר אדם בשם רנגיו, שתואר כ-"בחור משכיל זר בגיל העמידה משבט ילידים", פתח את הקבוצה המקוונת הראשונה להומואים בבנגלדש, בשם "Gay Bangladesh" אשר משכה למעלה מ-1,000 חברים. אולם, לאחר מותו של רנגיו, פעילותה הואטה והקבוצה עצמה הפכה מוזנחת. בשנת 2002, שתי קבוצות מקוונות אחרות הופיעו באתר "!Yahoo" בהן: "Teen Gay Bangladesh" ו-"Boys Only Bangladesh". שתי הקבוצות נמחקו על ידי האתר בדצמבר 2002, ולאחר מספר הפעלה מחדש ושינויי שמות, "TGB" הוקמה תחת השם החדש "Bangladesh Gay Boys" ו-"BOB", הידועה כעת בשם "Boys of Bangladesh". הקבוצה היא הרשת הגדולה ביותר לגברים הומוסקסואלים בנגלים, המארגנת אירועים רבים הקשורים לזכויות להט"ב בדאקה מאז 2009. הקבוצה מחזיקה במעל 2,000 חברים הכוללים בין היתר רופאים ודוקטורים לפילוסופיה.
בינואר 2014 יצא לאור מגזין הלהט"ב הראשון של בנגלדש, "Roopbaan" על שם דמות עממית בנגלית המייצגת את "כוחה של האהבה". מאז 2014, בכל שנה בתחילת השנה החדשה הבנגלית ב-14 באפריל, נערך בדאקה אירוע גאווה בשם "Rainbow Rally". לאחר קבלת איומים, נאלצו המארגנים לבטל את אירוע 2016. בשנת 2014 ערכה בנגלדש את צעדת הטרנסנדרים הראשונה בשטחה. קרן האוכלוסין של האו"ם (UNFPA) ומספר ארגונים לא ממשלתיים הפעילו לחץ על בנגלדש לטפל בנושאים בהם זכויות להט"ב וחינוך למיניות לאורך השנים. נושאים אלו נדונו בוועידת האוכלוסין השישית באסיה והאוקיינוס השקט שהחלה ב-16 בספטמבר 2013. בנגלדש התנגדה לחלוטין לרעיון של "UNFPA" לתמוך בזכויות להט"ב בעוד נציגה הקבוע באו"ם, אבולקלאם עבדול מומן, אמר כי "אימוץ מדיניות כזו יסתור את הנורמות החברתיות של המדינה". בספטמבר 2014, בוועידה הבינלאומית לפיתוח אוכלוסין, בנגלדש סירבה שוב למתן זכויות לחברי קהילת הלהט"ב באזורה בעוד עבדול מומן העיר הערות דומות ביחס לנושא כפי שעשה בשנה הקודמת בוועידת השישית.
ב-25 באפריל 2016, סולחאז מנאן, מייסד המגזין ואחד ממארגני העצרת "Rainbow Rally", נרצח בדירתו יחד עם מהבוב הרב טונוי, פעיל להט"ב נוסף. אנסאר-אל-אסלאם, קבוצה הקשורה לארגון הטרור האסלאמי, אל-קאעידה, לקחה אחריות על הרציחות והצהירה כי הפעילים אישרו את נטייתם החד-מיניות ובכך, היו צריכים להירצח על פי חוקי השריעה. במאי 2019, שמונה איסלמיסטים קיצונים הואשמו על ידי משטרת בנגלדש בגין הרציחות בעוד ארבעה מתוך השמונה נמצאים במעצר והמשטרה עודנה בחיפושיה אחר הנאשמים הנוספים. באוגוסט 2021 גזר בית המשפט שישה נאשמים למוות בגין רצחו של מנאן.