cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחיאל הלר
ביוגרפיה
הוא התפרסם כאחד מגדולי הדור למרות גילו הצעיר ורבנים גדולים החלו לפנות אליו בשאלות הלכתיות במקרים סבוכים, כמו גם בבקשה להצטרף להיתרי עגונה, בולטים בין הפונים אליו: הרב אברהם צבי הירש אייזנשטט שאף ציטט אותו בחיבורו החשוב "פתחי תשובה", והרב שמואל אביגדור תוספאה מחבר "תנא תוספאה". ספרו "עמודי אור" (קניגסברג תרי"ז) הביא לפרסומו בבתי המדרש בליטא כאחד מגאוני ליטא. שם הספר מכיל את המילה אור להנצחת שמם של הוריו בראשי התיבות אהרן ורבקה.
הוא נפטר בפתאומיות בפלונגיאן ביום חמישי י"א בכסלו ה'תרכ"ב, 14 בנובמבר 1861. בן 47 היה בפטירתו.
וספה PX
וספה PX (באיטלקית: Vespa PX, קרוי גם: Piaggio Vespa PX) הן מספר סדרות של קטנועים מתוצרת יצרנית הרכב הדו-גלגלי פיאג'ו, ממשפחת המותג וספה, אשר יוצרו באיטליה בין השנים 1977–2017.
מוטל בן פייסי החזן
"מוטל בן פייסי החזן" (ביידיש: מאׇטל פייסע דעם חזנס) הוא הרומן האחרון של קלאסיקון ספרות יידיש שלום עליכם. חלקו הראשון עוסק בהווי העיירות היהודיות באירופה ובהגירה מערבה, וחלקו השני מתרחש בארצות הברית, שאליה היגרו גיבוריו.
דרך עיניו התמימות של הילד מוטל שהתייתם מאביו וחוויותיו המשעשעות (לפחות מתוך זווית ראייתו הילדותית), אנו למדים על חיי הקהילה, שאיפותיהם ומצבם הכלכלי והלאומי של היהודים במזרח אירופה לקראת תחילת המאה ה-20, ועל דרך הטלטלות שעברה על אלו שהחליטו להגר לאמריקה, כדי למצוא את דרכם בעולם החדש.
בפרק ה-18 של החלק השני נקטע הספר עקב מותו של שלום עליכם, שעסק בכתיבת הספר עד ארבעה ימים לפני מותו. על כתיבת פרק זה סיפר שלום עליכם: "אני שוכב לי ושוכב לילה שלם. לישון אינני יכול, המחשבות טורדות ומציקות... מה הטעם לשכב כך? אומר אני לאמא: למה אני שוכב בבטלה? עוד היום רחוק, בבקשה הבי לי את העט ואת תיק הנייר, אכתוב לפחות, הכתיבה נעימה הרבה יותר, ובין כה וכה המחשבות מציקות, אינן מניחות לי... וכך לאט לאט כתבתי פרקים אחדים ממוטל...".
כמרבית ספריו של שלום עליכם, ספר זה נכתב ביידיש, בשם "מאָטל פייסע דעם חזנס". הוא תורגם לעברית לראשונה בידי י"ד ברקוביץ, חתנו של שלום עליכם. תרגומים נוספים לעברית יצאו בידי אוריאל אופק בשנת 1976, בידי אברהם יבין בשנת 1999 ובידי אריה אהרוני בתוך סדרת כל כתביו שבהוצאת ידיעות אחרונות. בשנת 1997, יצא הספר, על ידי הוצאת מאגנס, בלשון המקור במהדורה חדשה, מתוקנת ומלאה, בכתיב מודרני תקני (על פי תקנות ייוו"א).
אחד המשפטים הידועים שמרבים לצטט מתוך הספר, הוא המשפט של המספר, מוטל, שאביו פייסי החזן זה עתה נפטר: "אשרי יתום אני!" (במקור: ""מיר איז גוט — איך בין אַ יתום") הסמיכות שבין האסון שאירע לגיבור (מות אביו) וה"אושר" שכביכול מתואר - כאילו מרמזים על סמיכות הכאב והצחוק בכל כתביו של המספר, שלום עליכם. מבחינה ההגדרה של תורת הספרות, המשפט מהווה דוגמה קלאסית לאוקסימורון - צירוף של שני חלקי משפט שמתנגדים זה לזה לתוך משפט אחד.
ענישה גופנית בבית הספר
ענישה גופנית בבתי ספר היא מקרה פרטי של ענישה גופנית לשם השלטת משמעת.
הענישה הגופנית בבתי הספר לבשה צורות שונות לאורך ההיסטוריה, וברוב המקרים הוטלה על תלמידים סוררים על ידי מורה או מנהל בית ספר, ושימשה למטרת השלטת משמעת. השיטות הנפוצות ביותר היו הכאת התלמיד הסורר באמצעות סרגל על כף היד או הלקאתו בישבנו במספר דרכים 1 מכות בישבן עם יד או מקל בדרך כלל עירום כשהתלמיד הנענש שכוב על ברכי המכה 2 הלקאה עם שוט כשהתלמיד שעון על השולחן
בשנת 1982 פסק בית הדין האירופי לזכויות אדם שענישה גופנית של תלמידים בניגוד לרצון הוריהם, שהייתה נהוגה בבתי הספר בבריטניה, היא הפרה של אמנת זכויות האדם, ועלולה לחנך את הילד בצורה מנוגדת לרצונם ואמונתם של הוריו.
בישראל נהגה ענישה גופנית בבתי ספר. בשנת 1985 קבעה שופטת בית המשפט השלום דבורה ברלינר: "נראה לי כי יש לאפשר למורה לשמור על משמעת בכיתתו ואם הדבר כרוך במקרים נדירים במתן סטירה או אקט גופני דומה כי אז אין מקום להוקיע את המורה על כך." בהמשך השתנתה המדיניות, וכיום מדינת ישראל אוסרת כל ענישה גופנית של תלמידים.
לאה כהן
לאה פֶּפּוֹ כהן (בבולגרית: Леа Пепо Коен; נולדה ב-29 ביוני 1942 בסופיה, ממלכת בולגריה) היא סופרת, מוזיקולוגית, חוקרת שואה, דיפלומטית ופוליטיקאית בולגרייה-יהודייה, אשר כיהנה כחברת האספה הלאומית הבולגרית ובמספר תפקידי שגרירה של בולגריה באירופה.
קריירה מקצועית
לאה כהן נולדה בסופיה במשפחה יהודית של עורכי דין. היא סיימה את האקדמיה הלאומית למוזיקה במגמות פסנתר ומוזיקולוגיה, והמשיכה את לימודיה בתולדות המוזיקה באוניברסיטת אוטרכט שבהולנד. היא פרסמה חמישה ספרים בתחום תולדות המוזיקה, ובהם מונוגרפיות על ליובומיר פיפקוב ופאול הינדמית. כן פרסמה מאות מאמרים בתחומי תרבות, אמנות ופוליטיקה בבולגריה. כהן תרגמה מצרפתית לבולגרית ספרים אודות עבודתם וחייהם של קלוד דביסי, מוריס מטרלינק וז'אן קוקטו. הייתה עורכת ראשית של המגזין "מוזיקה בולגרית", הרצתה באקדמיה למוזיקה, מחול ואמנות חזותית בפלובדיב, וניהלה את התזמורת הפילהרמונית של סופיה.
ב-1996 כתבה את ספרה הראשון בסוגת הסיפורת "עד שהמוות יפריד בינינו", שהוקדש לבעלה ולדימיר בוז'קוב (בבולגרית: Владимир Божков). ב-1997 פרסמה את הנובלה "הנצח הקצר של אלמה מ." אשר הדהד את השפעת חשיפת העולם האינטלקטואלי המערב-אירופי על העולם האינטלקטואלי הבולגרי לאחר תום עידן הרפובליקה העממית. ב-1998 פרסמה את הנובלה "פלורידה", שגוללה את קורותיה של האליטה התרבותית בסופיה בעידן הקומוניסטי. ב-2011 פרסמה את הנובלה "להתראות בריסל", המהדהדת את יחסי מזרח-מערב באירופה ואת גלי ההגירה שבאו לאחר סתיו העמים. ב-2012 כתבה את הספר הדוקומנטרי "תאמין" - 8 זוויות על השואה בבלקנים. הספר תורגם לאנגלית ויצא לאור בסקופיה.
ב-2019 פרסמה את ספרה "נשות קולנוע רויאל", העוסק בתעשיין היהודי ז'אק אסיאו, שהיה הבעלים של חברת הטבק הגדולה בבולגריה Balkantabak, וכן מייסד קבוצת התקשורת הראשונה בבולגריה ושל בית הקולנוע "סינמה רויאל" בסופיה. ב-2022 פרסמה את ספרה "הצלה, רדיפה ושואה בבולגריה הצארית (1940–1944)". הספר, שנכתב לקראת שנת ה-80 להצלת יהדות בולגריה, מסכם 20 שנות מחקר, ומתאר את רדיפת יהודי בולגריה בתקופת השואה דרך סיפורם של תעשיינים יהודים. הספר מנפץ נרטיב מונחל בציבוריות הבולגרית אודות השואה ואירועיה, שכביכול לא התרחשו בבולגריה. ספריה של כהן תורגמו למספר רב של שפות.
ב-2014 חידשה ביחד עם הסופרת מילנה פוצ'ג'ייבה את פעילות מועדון הסופרות של בולגריה על שם דורה גאבה.
קריירה פוליטית ודיפלומטית
ב-1990 נבחרה לחברת האספה הלאומית הבולגרית מטעם מפלגת איחוד הכוחות הדמוקרטיים. בין 1991–1993 כיהנה כשגרירת בולגריה לאיחוד האירופי, בין 1991–1996 כיהנה כשגרירת בולגריה לבלגיה וללוקסמבורג, בין 1993–1996 כיהנה כשגרירת בולגריה לנאט"ו ולאיחוד המערב-אירופי, ובין 1997–2001 כיהנה כשגרירת בולגריה לשווייץ וליכטנשטיין.
דייוויד פרידמן
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אריק כהן
אריק (אהרון הנרי) כהן (6 בינואר 1951-14 באוקטובר 2014), היה פרופסור בבית-הספר לחינוך באוניברסיטת בר-אילן, איש חינוך וחוקר של העם היהודי בן זמננו.
פרסם עשרות מאמרים ושמונה ספרים שעסקו בזהות יהודית, חינוך יהודי, הוראת השואה, חינוך בלתי פורמלי, תרבות נוער, תיירות חינוכית, ועוד. בנוסף, היה מומחה למתודולוגיות מחקר ולשימוש בתורת השטחות.
קורות חייו
נולד באוג'דה שבמרוקו ובגיל 6 עלה עם משפחתו לישראל. בשל קשיים כלכליים, המשפחה היגרה לדרום צרפת, ליון ובניס. אביו משה (מואיז) היה חייט ואמו רוזט הייתה עקרת בית. לאריק ארבעה אחים ואחיות: נלי, דניאל, ז'אן-מרק ומרים. בליון שימש בית המשפחה, בית למהגרים יהודים מצפון אפריקה. למרות הדוחק הכלכלי, זכו ילדי המשפחה לחינוך מעולה בזכות מדיניות החינוך החינמית הצרפתית.
למד פילוסופיה, סוציולוגיה וסוציו-בלשנות לתואר ראשון ושני באוניברסיטת ליון. את עבודת הדוקטורט שלו כתב בסורבון בפריז בהנחיית אנני קריז'ל (Annie Kriegel), בנושא המתנדבים בארץ בזמן מלחמות. היה מתלמידיו של הרב "מאניטו" (הרב יהודא ליאון אשכנזי).
כנער, הצטרף לתנועת הנוער היהודי הצרפתי דז' (Dejj) אשר הקים ג'ורג' פהל. כמדריך של קבוצת "עלה דז'", עלה ארצה בגיל 20 במהלך מלחמת יום הכיפורים.
בישראל היה אחד מבוגריה הראשונים של תוכנית עמיתי ירושלים של מכון מנדל למנהיגות ועסק במחקר של חינוך יהודי ויהדות התפוצות.
התאמן ולימד קראטה והיה בעל דאן 3. היה מתלמידיו של מאיר יהל, ממייסדי שיטת השוטוקאן בישראל.
תרומתו המחקרית
אריק היה מומחה ליהדות צרפת וחקר במשך שנים את הדמוגרפיה, הזהות, התרבות והמגמות החברתיות בקהילה היהודית בצרפת. בין היתר, הוא העריך את גודל הקהילה בכחצי מיליון נפש וב־2014 טען שכ־100,000 מבני הקהילה עשויים לעלות לישראל.
בתחום חקר השואה ערך יחד עם רעייתו עינת מחקר מקיף במסגרתו רואיינו למעלה מ-500 מורים ו- 2,500 תלמידים. המחקר לימד על עוצמת ההשפעה של לימוד השואה על עיצוב זהות התלמידים ועל הרצון שלהם להמשיך ללמוד על הנושא. בפרט, זוהתה חשיבות רבה לפעילויות חינוך בלתי-פורמליות, כגון נסיעה לפולין. לתחום הוראת השואה משמעות פוליטית רבה בשל השפעת השואה על גיבוש הזהות הישראלית. המחקר השפיע על השיח ועל קבלת ההחלטות בהוראת השואה לתלמידי המגזר היהודי והערבי.
אריק היה מומחה לסוציולוגיה של החינוך הבלתי-פורמלי. היכרותו עם התחום התבססה על ניסיונו האישי כחניך וכמדריך בתנועת הנוער דז', ועל עשרות מחקרים של תנועות נוער, תוכניות לערכים בבתי-ספר ותיירות חינוכית. תרומתו המחקרית בתחום זה חרגה מנושאי המחקר הישירים שלו והוא תרם לפיתוח שיטות ומושגים חדשים בתחום. למשל, מושג ה-Dark Tourism המתאר תופעה פרדוקסלית בה תיירים מבלים את החופשה שלהם באתרי קטסטרופה כגון הירושימה ואושוויץ. אריק פיתח מושג זה מתוך חקר נסיעות למרכזי ריכוז והשמדה.
אריק תרם לפיתוח כלים המבוססים על תורת השטחות, שיטה סטטיסטית אשר פותחה על ידי המתמטיקאי לואי גוטמן, והשתמש בכלים אלו לניתוח שאלות בתחומי מדע מגוונים, כגון רפואה, פסיכולוגיה, וסוציולוגיה וחינוך. השימוש בתורת השטחות סייע לו לתיאור תמונה מבנית של התחומים אותם חקר.
חיים אישיים
היה נשוי לעינת בר און-כהן, בתם של אראלה ומרדכי בר-און, ואביהם של אדם, איתמר, אבנר ואסף חזני.
חינוך בסוריה
מערכת החינוך בסוריה עברה התפתחות גדולה, ומאז שנת 2000 גדל תקציב החינוך במאות אחוזים. החל משנת 2002 אוחד החינוך היסודי וחוקק חוק חינוך חובה מכיתות א' עד ט'.
החינוך הממלכתי ניתן בחינם לאזרחים מגיל 7 ועד 15. ערבית היא השפה הרשמית של מערכת החינוך. את השפה האנגלית לומדים מכיתה א', וצרפתית מכיתה ז'.
על פי מפקד האוכלוסין ב-2007, 98 אחוזים מבתי הספר בסוריה הם ציבוריים (מנוהלים על ידי המדינה), 1.8 אחוזים הם פרטיים, ו-0.2 אחוזים הם בתי ספר של אונר"א לילדי הפליטים.
בשנת 2007 היו 8 מיליון תלמידים במערכת החינוך של סוריה (4 מיליון בבתי הספר היסודיים, 1.4 מיליון בתיכונים ו -2.3 מיליון על-תיכוני).
מערכת החינוך בסוריה מחולקת לרמות חינוך יסודיות ותיכוניות:
חינוך הבעת'יזם
מפלגת הבעת' היא אחת המשפיעות המרכזיות על מערכת החינוך בסוריה ועל משרד החינוך של סוריה ותחתיה קיימת רשת בתי ספר יסודיים בשם חלוצי הבעת' (טלאני אלבעת' طلائع البعث) וכן רשת בתי ספר יסודיים שנקראת "איחוד נוער המהפכה" (אתחאד שביבה אלת'ורה اتحاد شبيبة الثورة) ובהם משולבים אידאולוגיות מפלגת הבעת', פאן-ערביות ואמונות סוציאליסטיות.
על פי חוקת סוריה משנת 1973, פרק 3: עקרונות חינוך ותרבות, סעיף 21, כתוב: "המערכת החינוכית והתרבותית שמה לה למטרה ליצור דור ערבי לאומני סוציאליסטי, בעל אופי מדעי המחובר להיסטורית ארצו, גאה במורשתו, ומלא ברוח המאבק להשגת יעדי האומה שלה, אחדות, חופש וסוציאליזם, ולשרת את האנושות ואת התקדמותה."
הפסקה בוטלה מאוחר יותר בחוקה החדשה משנת 2012. ואף על פי כן, התלמידים עדיין לומדים על אידאולוגיות הבעת' באמצעות נושא המכונה "סוציולוגיה ערבית פוליטית".
חינוך לגיל הרך
ממשלת סוריה גם לוקחת אחריות על מתן חינוך לגיל הרך. עד תחילת שנות התשעים תוכני הלימוד לגיל הרך הועברו על ידי מוסדות לא ממשלתיים ברובם, מעטים מהם השתייכו למגזר הממשלתי, ורובם היו פרטיים, או מנוהלים על ידי אגודות מורים, הסתדרות העובדים הכללית (GUW) או הפדרציה לנשים.
בשנת 1990 רק 5 אחוזים מהילדים בגילאי 3 עד 5 נרשמו ל 793 גני ילדים. עשר שנים אחר כך נרשמו 7.8 אחוזים מקבוצת הגיל ההיא. יתר על כן, נתוני משרד החינוך הסורי מראים עלייה במספר הגנים מ־1096 ל-1475 בשנת 2004.
חינוך יסודי
שיעור ההרשמה לחינוך היסודי בשנת 2000 היה 104.3 והוא עולה בהתמדה והגיע לכ-126.24 אחוזים בשנת 2007. ובכל זאת, הרשמתן של תלמידות נמוכה משמעותית מתלמידים. כמות הנרשמים ללימוד בתיכונים עלתה משמעותית מתחילת שנת 2000.
תוצאות בחינות הסיום שנערכות בכיתה ט' קובעות לאיזה סוג לימודים ילך התלמיד, האם לתיכונים "כלליים" או לתיכונים "מקצועיים". בתיכונים המקצועיים לומדים גברים ונשים מקצועות למלאכה המתאימה בעיקר לתלמידות ובתי ספר למדעי מחשב ומסחר לשניהם.
השכלה תיכונית
החינוך העל-יסודי הוא שלוש שנים מכיתה י' עד כיתה י"ב. בתחילת כיתה י"א, מי שהלך לבית ספר על-יסודי "כללי" צריך לבחור ב"ענף הספרותי" או ב"ענף המדעי". המבחנים הסופיים של כיתה י"ב נערכים גם הם ארצית ובו זמנית. התוצאה של בחינות אלה קובעת באיזו אוניברסיטה, מכללה והתמחות התלמיד לומד.
אוריינות מחשב
כמו למידת השפה האנגלית והצרפתית הפכה לחובה למידת יסודות השימוש במחשב בבתי הספר התיכונים ומטרתם לצייד את התלמידים בכישורי מחשב ושפה על מנת לחדש את הכלכלה באמצעות מערכת החינוך.
אתגרים
סוריה התפתחה במתן גישה לחינוך היסודי ובמידה מסוימת גם לחינוך העל יסודי ומעלה לכלל האוכלוסייה מהשכבות השונות אך יחסית לעולם היא עדיין נמצא במקום נמוך יחסית.
הגישה לחינוך לגיל הרך נמוכה בסוריה בהשוואה למדינות אחרות בעלות הכנסה נמוכה. ההרשמה למוסדות לגיל הרך היא 10 אחוז בסוריה ואילו היא 15.7 אחוז באזור MENA בשנת 2007.
אחוז האנשים שיודעים קרוא וכתוב
אחוז המסוגלים לקרוא ולכתוב במדינה:83.1% (על פי מחקר משנת 2006), ביניהם גברים:86.0% ונשים:55.9%, ועל כן סוריה מדורגת במקום התשיעי בעולם הערבי לאורייניות.
השפעת מלחמת האזרחים הסורית
מלחמת האזרחים הסורית היוותה חסם משמעותי לחינוך איכותי לכלל סוריה, מה שפגע מאוד בפיתוח המדינה. מלבד גרימת הרס נרחב של מרחבי הלמידה, כ-2.6 מיליון ילדים נאלצו להגר בתוך המדינה ו-2.5 מיליון ילדים ובני נוער סוריים הם פליטים בחמש המדינות המארחות העיקריות (מצרים, עיראק, ירדן, לבנון וטורקיה). הלחימה לא דילגה גם על ילדים שנהרגו בשנים האחרונות, ב-2016 נהרגו כ-600 ילדים, ב-2017 כ-900 וב-2018 נהרגו באופן ישיר מהלחימה בסוריה 1,106 ילדים. מדו"ח של הבנק העולמי מ-2017 עלה כי 53% ממתקני החינוך נפגעו בחלקם ו-10% נהרסו כליל. דו"ח דומה של נציבות האו"ם לפליטים (UNHCR) העריך שבסוריה נהרסו באופן חלקי או מוחלט יותר מ-5,000 בתי ספר. לנתונים היבשים הללו יש השלכות הרסניות על הילדים הצעירים. מן ההיבט הפסיכולוגי, מלבד הטראומה הנפשית והחרדה המתמדת, הם נחשפים לאלימות קיצונית ובשל כך הופכים לאלימים בעצמם. על פי דו"ח של קרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים (UNICEF) שפורסם במאי 2019 נכתב: "כל ילד סורי הושפע מאלימות, מעקירה, מניתוק קשרי משפחה ומהיעדר נגישות לשירותים חיוניים".
משפחת דאעוק
משפחת דאעוק (אל-דאעוק; בערבית: آل داعوق) היא אחת מ"שבע המשפחות של ביירות", בירת לבנון. משפחות שכוננו את הממשל המקומי של העיר בהסכם פנימי ביניהן וחיצוני מול הסולטנות הממלוכית השלטת במצרים, באמצע המאה ה-14 (1350 או 1351).
מקור המשפחה, לפי שורש שמה, כנראה באל אנדלוס או אנדלוסיה שלפני הרקונקיסטה. בהיסטוריה הידועה, אבות המשפחה ברחו ממרקש שבמרוקו ללבנט בסוף המאה ה-12 בתוך זרם פליטים ערבים שנמלטו בתקופה זו מחצי האי האיברי לארצות המגרב וללבנט מאימת המלכים הקתולים.
בני המשפחה מתגוררים בעיקר בראס ביירות ובשכונות נוספות בבירה הלבנונית. צאצאי המשפחה פזורים במקומות נוספים שבהם קיימת קהילה לבנונית, כמו: קליפורניה, אונטריו, קוויבק, מרקש. וכן בסוריה, בעיקר בדמשק ובחמה. מרבית בני המשפחה מוסלמים סונים או נוצרים.
מבני המשפחה נודעו בדורות האחרונים:
ליה סמית'
ביוגרפיה
סמית' גדלה במאונט לבנון, פנסילבניה פרבר של פיטסבורג. בת למשפחה של ספורטאים. אבא של סבא שלה, ג'ימי סמית', היה שחקן בייסבול בסינסינטי רדס ואלוף הוורלד סיריס (1919). אבא של דודה, בילי קון, היה אלוף העולם באיגרוף במשקל תת-כבד. אביה, דן סמית', היה קופץ במוט מצטיין. היא החלה לשחות בגיל 5. וכיום, היא לומדת באוניברסיטת וירג'יניה.
2014
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה, שנערכה בגולד קוסט, בריזביין, אוסטרליה באוגוסט 2014 זכתה סמית' במדליית זהב, במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בשיא משחקים חדש של 7:46.40 דקות. כשחיינית שלישית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 1:58.03 דקות. היא סיימה בשלב המוקדמות במקום רביעי כללי ושלישי מבין השחייניות האמריקאיות במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:07.77 דקות ובגמר ב' היא קבעה תוצאה של 4:06.91 דקות. היא סיימה במקום שביעי כללי ורביעי מבין השחייניות האמריקאיות במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:58.20 דקות ובמקום תשיעי כללי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:32.38 דקות.
אלופת העולם ואלופת האוניברסיאדה
באוניברסיאדת קוואנגג'ו (2015) שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי 2015 זכתה סמית' בשתי מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:05.29 דקות ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בשיא משחקים חדש של 7:53.88 דקות. חודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה היא זכתה במדליית זהב במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ביחד עם מליסה פרנקלין, קייטי מקלפלין וקייטי לדקי בתוצאה של 7:45.37 דקות, כשחיינית שנייה היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 1:56.86 דקות לפני איטליה (7:48.41 דקות) וסין (7:49.10 דקות).
אלופה אולימפית
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שנערכו באומהה, נברסקה בסוף יוני ובתחילת יולי 2016 סיימה סמית' פעמים במקום שני, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 4:00.65 דקות, אחרי קייטי לדקי (3:58.98 דקות) ובמשחה ל-800 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 8:20.18 דקות שוב אחרי קייטי לדקי (8:10.32) ובמקום שלישי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:56.63 דקות, אחרי קייטי לדקי (1:54.88 דקות) ומליסה פרנקלין (1:56.18 דקות), בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אישי חדש של 1:56.47 דקות. היא נכללה בנבחרת האמריקאית למשחקים האולימפיים. במשחקים עצמם היא זכתה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ביחד עם אליסון שמיט, מאיה דיראדו וקייטי לדקי בתוצאה של 7:43.03 דקות, כשחיינית שנייה היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 1:56.69 דקות, לפני אוסטרליה (7:44.87 דקות) וקנדה (7:45.39 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:01.92 דקות, אחרי קייטי לדקי שקבעה שיא עולם חדש של 3:56.46 דקות וג'סמין קרלין מבריטניה (4:01.23 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:20.95 דקות.
אלופת עולם (בריכת 25 מטר)
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בוינדזור, אונטריו, קנדה בדצמבר אותה שנה היא זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:57.78 דקות, לפני ורוניקה פופובה מרוסיה (3:58.90 דקות) וצ'יהירו איגרשי מיפן (3:59.41 דקות) ובמשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:10.17 דקות, לפני בת ארצה אשלי טוויצ'ל (8:11.95 דקות) וקיאה מלוורטון מאוסטרליה (8:16.51 דקות). מדליית כסף, במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:38.65 דקות, כשחיינית ראשונה היא קבעה תוצאה של 1:54.87 דקות, אחרי קנדה (7:33.89 דקות) ולפני רוסיה (7:39.93 דקות).
2017
באליפות ארצות הברית שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה בסוף יוני 2017 זכתה סמית' ב-5 מדליות, 2 זהב ו-3 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-1500 מטר בשיא אישי חדש של 16:01.02 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:33.86 דקות. מדליות כסף, במשחים ל-200 מטר חופשי (1:56.68 דקות), אחרי קייטי לדקי (1:54.84 דקות), במשחה ל-400 מטר חופשי (4:03.77 דקות), אחרי לדקי (3:58.44 דקות) ובמשחה ל-800 מטר חופשי (8:20.46 דקות), אחרי לדקי (8:11.50 דקות). חודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה שנערכה ביולי היא זכתה ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב, במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ביחד עם מלורי קומרפורד, מלני מרגליס וקייטי לדקי בתוצאה של 7:43.39 דקות, לפני סין (7:44.96 דקות) ואוסטרליה (7:48.51 דקות), כשחיינית ראשונה היא קבעה שיא אישי חדש של 1:55.97 דקות. מדליית כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:01.54 דקות, אחרי קייטי לדקי שקבעה שיא אליפות חדש של 3:58.34 דקות ולפני לי בינגג'יה מסין (4:03.25 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 8:17.22 דקות, אחרי קייטי לדקי (8:12.68 דקות) ולי בינגג'יה שקבעה שיא אסיה חדש של 8:15.46 דקות. נוסף לכך, היא סיימה פעמיים במקום שישי, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 1:56.06 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:36.09 דקות.
2018
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בטוקיו באוגוסט 2018 היא זכתה ב-4 מדליות, 1 כסף ו-3 ארד. מדליית כסף, במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי (7:44.37 דקות) אחרי אוסטרליה (7:44.12 דקות) ולפני קנדה (7:47.28 דקות), מדליות ארד, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:04.23 דקות, אחרי קייטי לדקי (3:58.50 דקות) ואריארן טיטמוס מאוסטרליה שקבעה שיא אוקיאניה חדש של 3:59.66 דקות, במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:17.21 דקות, אחרי קייטי לדקי שקבעה שיא אליפות חדש של 8:09.13 דקות ואריארן טיטמוס שקבעה שיא אוקיאניה חדש נוסף של 8:17.07 דקות ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:00.82 דקות, אחרי קייטי לדקי (15:38.97 דקות) וקיה מלוורטון מאוסטרליה (16:00.08 דקות).
2022
באליפות העולם שנערכה בבודפשא ביוני 2022 זכתה סמית' ב-2 מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ביחד עם קלייר ויינסטין, קייטי לדקי ובלה סימס בשיא אליפות חדש של 7:41.45 דקות, לפני אוסטרליה (7:43.86 דקות) וקנדה (7:44.76 דקות), כשחיינית שנייה היא קבעה ב"זיינוק שליחות" תוצאה של 1:56.47 דקות. מדליית ארד, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:02.08 דקות, אחרי קייטי לדקי שקבעה שיא אליפות חדש של 3:58.15 דקות וסאמר מקינטוש מקנדה (3:59.39 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:20.04 דקות.
פרנה (עיר)
פרנה (בספרדית: Paraná) היא בירת פרובינציית אנטרה ריוס בארגנטינה. היא ממוקמת על הגדה המזרחית של נהר פרנה, מול העיר סנטה פה, בירת פרובינציית סנטה פה הסמוכה, והיא ממוקמת במרחק של 495 ק"מ מבירת המדינה בואנוס איירס. בעיר מתגוררים 247,863 אנשים (לפי מפקד בשנת 2010).
היסטוריה
העיר הוקמה במהלך המאה ה-16 על ידי מתיישבים מהעיר סנטה פה מצדו השני של הנהר.
ב-1822 הוכרזה כבירת הפרובינציה. ב-1853 הוכרזה פרנה כבירת הקונפדרציה הארגנטינאית, ושימשה כבירה עד סוף תקופת הקונפדרציה, ולאחר מכן עברה הבירה לבואנוס איירס.
כלכלה
פרנה היא לא רק מושב השלטון הפרובינציאלי, אלא גם נמל נהר חשוב להובלת דגנים, בקר, דגים ועץ מהאזור. התעשיות העיקריות הן בטון, רהיטים וקרמיקה.
תחבורה
נמל התעופה חנרל חוסטו חוסה דה אורקיסה ממוקם כ-7.5 ק"מ מהעיר ומשרת אותה.
תעלת ראול אורנגה- קרלוס סילבסטרה בגניס היא תעלה תת-ימית העוברת מתחת לנהר הפרנה ומקשרת את העיר לעיר סנטה פה בצידו השני של הנהר.
חינוך
בעיר ממוקמות מספר אוניברסיטאות, כמו האוניברסיטה הלאומית של אנטרה ריוס, ופקולטות של אוניברסיטאות אחרות בארגנטינה.
סימפוניה ברה מינור (פרנק)
הסימפוניה ברה מינור היא יצירה תזמורתית הנחשבת למפורסמת ביותר מבין יצירותיו של המלחין הצרפתי סזר פרנק. יצירה זו היא הסימפוניה היחידה שנכתבה על ידו.
בניגוד למבנה המקובל של סימפוניה בתקופתו (ארבעה פרקים) סימפוניה זו בנויה משלושה פרקים בלבד.
פרנק השלים את כתיבת היצירה לאחר שנתיים של עבודה ב-22 באוגוסט 1888. ביצוע הבכורה של היצירה נערך בקונסרבטוריון פריז ב-17 בפברואר 1889 בניצוחו של הכנר ז'ול גרסין.
פרנק הקדיש את הסימפוניה לתלמידו אנרי דיפארק.
מבנה היצירה
היצירה בניגוד למבנה המקובל של סימפוניה בשלהי התקופה הרומנטית בנויה משלושה פרקים בלבד.
פרנק מחביא את הפרק השלישי המקובל (סקרצו) כחלק ממבנה הפרק השני.
פרקי היצירה
פרק זה בסימפוניה בנוי סביב הנושא המופיע בפתיחת הפרק אצל סקציית הבאס, הצ'לים והויולות -
נושא זה מפותח לכל אורך הפרק, תוך מעבר בין הכלים השונים.
נושא זה חוזר ומופיע בפרקיה הבאים של היצירה, ומהווה את הבסיס הרעיוני ליצירה.
פרק זה מפורסם במיוחד במנגינה שמנגנת הקרן האנגלית בליווי הנבל וכלי המיתר.
בתוך פרק זה מחביא פרנק את הפרק השלישי המקובל (סקרצו) כחלק משתי חטיבות של טריו המופיעות לאורכו של הפרק.
הפרק מתחיל במנגינה מז'ורית ושמחה, מנגינה זו מפותח לאורכו של הפרק בכל דרכים המקובלות במסגרת צורת הסונאטה.
הקודה חוזרת לנושא היצירה מהפרק הראשון בצורה דרמטית ומרשימה הכוללת את כלל התזמורת.
יחסי סוריה–צרפת
לקשרים בין צרפת לסוריה רקע היסטורי ארוך ועשיר. סוריה הייתה מנדט חבר הלאומים של צרפת במשך שני עשורים לאחר התמוטטות האימפריה העות'מאנית לאחר מלחמת העולם הראשונה, לפני שפונו החיילים הצרפתים האחרונים מסוריה והכרה רשמית עצמאות סוריה ויחסים דיפלומטיים בין צרפת למדינה הסורית שזה עתה נוצרו.
לצרפת הייתה שגרירות בדמשק (נסגרה במרץ 2012) וקונסוליה כללית בחלב ולטקיה. לסוריה יש שגרירות בפריז וקונסוליות במרסיי ובפואנט-א-פיטר.
למרות הקשרים ההיסטוריים בין סוריה לצרפת, היחסים מתוחים לעיתים קרובות כתוצאה מהמצב הבלתי יציב של הפוליטיקה של המזרח התיכון ומדיניות החוץ של צרפת. צרפת, מאז אוגוסט 2011, מתעקשת כי על נשיא סוריה, בשאר אל-אסד, המגובה על ידי רוסיה ואיראן, להתפטר, ומאז צרפת מגבה את האופוזיציה הסורית. צרפת הייתה המדינה המערבית הראשונה שהעניקה הכרה ב-SOC ב-13 בנובמבר 2012.
מלחמת צרפת-סוריה
בעקבות המרד הערבי שהביא להבסתם של העות'מאנים בסוריה, נכנסו כוחות בריטים בראשות הגנרל אדמונד אלנבי לעיר דמשק בשנת 1918 בליווי כוחות המרד הערבי בראשות פייסל, בנו של שריף חוסיין ממכה, וממשלה ערבית הוקמה בדמשק באוקטובר 1918. אף על פי שהערבים קיוו, תוך אמון בהבטחות בריטיות קודמות, כי המדינה שהוקמה תכלול את כל האדמות הערביות המשתרעות מצפון סוריה לתימן, בהתאם להסכם סייקס-פיקו הסודי בין בריטניה לצרפת, ניתנו רק אזורי הפנים בסוריה לממלכה הערבית. ב-8 באוקטובר ירדו כוחות צרפתיים בביירות וכבשו את אזור החוף הלבנוני. הצרפתים פיזרו מיד את הממשלות הערביות המקומיות באזור, כשצרפת דרשה יישום מלא של הסכם סייקס-פיקו, כשסוריה בשליטתה.
ב-14 ביולי 1920 נתן הגנרל אנרי גורו למלך פייסל את הבחירה בין כניעה או התפטרות. פייסל התנער ונמלט. עם זאת, שר המלחמה, יוסף אל-עזמה, סירב להיענות. עם מעט כוחות שנותרו לצבא הערבי, חיילים בדואים ומתנדבים אזרחיים, הרכיב עזמה צבא ופגש את 12,000 החיילים של הכוחות הצרפתים החזקים תחת הגנרל מריאנו גויבת בקרב מייסלון. הצרפתים ניצחו בקרב ועזמה מת בשדה הקרב יחד עם רבים מהכוחות הסורים, כשהניצולים ערקו. דמשק נלכדה עם מעט התנגדות מקומית ב-24 ביולי 1920.
המנדט הצרפתי לסוריה ולבנון
ב-1923, לאחר מלחמת הממלכה הערבית של סוריה–צרפת, הוקצתה לצרפת מנדט חבר הלאומים על סוריה ולבנון, החל מה-29 בספטמבר.
המרד הסורי הגדול
ב-23 באוגוסט 1925 הכריז מנהיג הדרוזים סולטאן פאשה אל-אטרש רשמית על מהפכה נגד השלטון הצרפתי בסוריה. בקריאה לאיחוד כל הכתות הסוריות, הקהילות האתניות והדתות נגד השלטון הצרפתי, הוא הצליח לגייס את הסיוע של חלקים גדולים מהאוכלוסייה למרד הארצי שהובל על ידי אישים בולטים רבים מכל רחבי סוריה כמו חסן אל-חראט, נאסיב אל-בכרי, פאוזי קאוקג'י ועבד אל-רחמן שחנדר.
אף על פי שהמרד הוכרז בתחילה ב-23 באוגוסט, החלו קרבות בקרב אל-כפר ב-22 ביולי 1925, חודש לפני כן. קרבות רבים באו בעקבותיהם, וכתוצאה מכך הניצחונות על המורדים. בכל מקרה, צרפת שלחה אלפי חיילים לסוריה ולבנון ממושבותיה האפריקאיות, מצוידים בכלי נשק מודרניים, לעומת אספקתם הדלה של המורדים. הצרפתים החזירו ערים רבות, אם כי התנגדות עזה נגד שלטונם נמשכה עד אביב 1927, אז דוכאה המהפכה עם הפגזת דמשק. הצרפתים גזרו את מותם של אל-אטרש ומנהיגים לאומיים אחרים, אך אל-אטרש נמלט עם המורדים לאמירות עבר הירדן ובסופו של דבר זכו לחנינה, כשחזרו לאחר חתימת חוזה העצמאות הצרפתי-סורי, התקבלו בקבלת פנים ציבורית ענקית.
עצמאות
אף על פי שסוריה וצרפת ניהלו בעבר משא ומתן על הסכם עצמאות בספטמבר 1936, האמנה מעולם לא נכנסה לתוקפה בגלל סירוב המחוקקים הצרפתים לאשרר אותה. בעקבות נפילת צרפת בשנת 1940 במהלך מלחמת העולם השנייה, סוריה הייתה בשליטת צרפת של וישי עד שהבריטים וכוחות צרפת החופשית כבשו את המדינה במהלך המערכה על סוריה ולבנון. בלחץ של לאומנים סורים ומהכוחות הבריטיים, פינתה צרפת את כוחותיה ב-17 באפריל 1946, שסימנה את יצירת הרפובליקה הסורית החדשה והעצמאית.
לאחר העצמאות
היחסים בין צרפת לסוריה נותרו חזקים בעקבות העצמאות, מסומנים ברקע היסטורי ויחסי תרבות משותפים.
ביוני 2000, לאחר מותו של נשיא סוריה חאפז אל-אסד, נכח נשיא צרפת ז'אק שיראק בהלווייתו, בהיותו ראש המדינה המערבי היחיד שעשה זאת. אולם, בעקבות מותו של רפיק אל-חרירי, שיראק האשים בכך את סוריה, וסוריה נותרה מבודדת דיפלומטית על ידי צרפת.
אולם למרות זאת, נשיא צרפת, ניקולא סרקוזי, עבד על משיכת סוריה מבידוד. הוא הציע לסוריה להצטרף לאיחוד מדינות הים התיכון, כאשר מרבית מדינות האיחוד תואמות וסוריה תצטרף לאיחוד, עם סרקוזי שביקר אחר כך בדמשק ונפגש עם נשיא סוריה בשאר אל-אסד, מה שהפך אותו לראש המערבי היחיד. מדינה שתבקר בסוריה בעקבות ההתנקשות ברפיק חרירי, שהאשימו את מדינות המערב בסוריה.
ב־13 ביולי 2008 ביקר נשיא סוריה בשאר אל-אסד בפריז, ונפגש עם הנשיא סרקוזי והשתתף במצעד ה-14 ביולי כאורח כבוד.
מלחמת האזרחים הסורית
לאחר פרוץ מלחמת האזרחים הסורית, צרפת קראה לנשיא בשאר אל-אסד לפרוש מהשלטון, וסיפקה לכוחות האופוזיציה סיוע צבאי לא קטלני, כולל ציוד תקשורת וציוד רפואי בעקבות הסלמתו של הסכסוך המזוין בשנת 2012.
באוגוסט 2013, כאשר הואשמה ממשלת סוריה בשימוש בכלי נשק כימיים באזור Ghouta הסמוך לדמשק, פריז קראה להתערבות צבאית אך הייתה מבודדת לאחר שנשיא ארצות הברית, ברק אובמה, סירב לפעול. אף על פי שצרפת לא הייתה מעורבת צבאית בשלבים הראשונים של הסכסוך, באוגוסט 2014 אישר נשיא צרפת פרנסואה הולנד כי צרפת מסרה נשק למורדים סורים.
באמצע נובמבר, ניסחה צרפת החלטה של מועצת הביטחון הקוראת לחברי האו"ם "לנקוט בכל האמצעים הדרושים" במאבק נגד המדינה האסלאמית וחזית אל-נוסרה. למחרת הממלכה המאוחדת קיבלה חסות משותפת להחלטה שנוסחה על ידי צרפת. ב-20 בנובמבר 2015, מועצת הביטחון של האו"ם קיבלה פה אחד את ההחלטה הצרפתית-בריטית שנערכה בחסות. בנוסף, ב-20 בנובמבר, ביטלה צרפת את הצעותיה של רוסיה לפיהן התקפות האוויר הצרפתיות נגד מתקני נפט בסוריה אינן חוקיות, ואמרו שהן "ריפוסט ראוי והכרחי" להתקפות המדינה האסלאמית.
ב-14 באפריל 2018 אמר נשיא צרפת עמנואל מקרון בהצהרה כי "הקו האדום של צרפת נחצה", בהתייחס למתקפות הקודמות על דאמה. החל משעה 04:00 שעון סוריה (UTC + 3), צרפת, ארצות הברית ובריטניה ביצעו סדרה של תקיפות צבאיות בהן היו מעורבים מטוסים וטילים מבוססי ספינות נגד אתרי ממשל מרובים בסוריה. הם אמרו שזה בתגובה לתקיפה הכימית של דומא נגד אזרחים ב־7 באפריל, אותה ייחסו לממשלת סוריה. ממשלת סוריה הכחישה את המעורבות בפיגועי דומא וכינתה את התקפות האוויר הפרה של החוק הבינלאומי. ב-20 באפריל השיבה ממשלת סוריה את עיטור לגיון הכבוד שהוענק לנשיא בשאר אל-אסד על ידי צרפת בשנת 2001, וקבעה כי הוא לא ילבש את הפרס של "מדינת עבדים" לארצות הברית. בעקבות השתתפותם של הצרפתים בהתקפות האוויריות האמריקניות על דמשק וחומס ועקב פתיחת "הליך משמעתי" על ידי צרפת בגין משיכת העיטור.
אולסון
אולסון (Olsson, Olson) הוא שם משפחה.
ליטל נמו
ליטל נמו (באנגלית: Little Nemo) מוכר גם בשם Winsor McCay, the Famous Cartoonist of the N.Y. Herald and His Moving Comics הוא סרט ראינוע קצר מ-1911 בבימויו של וינזור מקיי ואחד מסרטי האנימציה הראשונים שנוצרו. הסרט מבוסס על רצועת קומיקס בעלת אותו שם.
הסרט הופק מ-4,000 ציורים שצוירו על נייר אורז ולאחר מכן הודבקו לקרטונים בגודל 24 × 12 × 20 אינץ' (61 × 30 × 51 סנטימטר). הסרט הופק באולפני Vitagraph.
גיבור הקומיקס הוא ילד ישנוני, שדמותו מבוססת על בנו של הצייר, רוברט מקיי.
הרצועה "נמו הקטן בסלאמברלנד" (במקור: Little Nemo in Slumberland) היא הרצועה שעובדה על ידי מקיי לסרט. ב-1989 קיבל הקומיקס עיבוד קולנועי מלא בשם "ליטל נמו: הרפתקאות בסלאמברלנד", וב-1990 נוצר עיבוד קולנועי נוסף בשם "ליטל נמו: מאסטר החלומות".
הצייר
וינזור מקיי היה קריקטוריסט וצייר שהחל את דרכו בציורי רחוב ב-1903. ב-1904 יצר את הקומיקס ליטל נמו שפורסם עד 1915. בעקבות הצלחת הקומיקס ליטל נמו, החליט מקיי ליצור סרט מונפש שמבוסס על רצועת הקומיקס.
סרט זה לא זכה להצלחה משמעותית אולם זכה לביקורות אוהדות. מקיי יצר סרטי אנימציה נוספים, שחלקם היו מוצלחים יותר, כמו גרטי הדינוזאור שיצא שלוש שנים לאחר מכן וזכה להכרה משמעותית ולפיתוח תחום סרטי האנימציה.
הקונפדרציה הארגנטינאית
הקונפדרציה הארגנטינאית (בספרדית: Confederación Argentina) הייתה מדינה בשטחי ארגנטינה של ימינו ושמה הוא אחד משמותיה של ארגנטינה כפי שנקבע בחוקתה, סעיף 35.
היסטוריה
בין השנים 1831 ל-1852 היו פרובינציות ארגנטינה מאורגנות כקונפדרציה ללא ראש מדינה. עם זאת, מושל פרובינציית בואנוס איירס (חואן מנואל דה רוסאס במשך מרבית התקופה) ניהל את יחסי החוץ של הקונפדרציה במשך תקופה זו. הקונפדרציה התעצבה והפכה לרפובליקה כפי שהיא כיום במהלך מלחמות האזרחים בארגנטינה שהתחוללו בתקופה זו.
ב-1852 הודח דה רוסאס, ואת מקומו לקח חוסטו חוסה דה אורקיסה. דה אורקיסה כינס קונגרס חוקתי שהניח את היסודות לחוקת 1853. בתגובה פרשה פרובינציית בואנוס איירס והפכה למדינה עצמאית. בואנוס איירס חזרה לרפובליקה ב-1863.
הר אדיקסון
הר אדיקסון (באנגלית: Mount Edixon) הוא הר ברכס לאנטרמן, בדרום מזרח הרי באוורס, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 2,080 מטרים מעל פני הים.
ההר ממוקם בחוף פנל, 9.8 קילומטרים דרומית-מזרחית לפסגת באוורס שברכס לאנטרמן.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי המשלחת הצפונית של משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד, אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר 1963–1964.
ההר נקרא על שמו של לוטננט קומנדר ג'יימס ר. אדיקסון (James R. Edixon), טייס בטייסת VX-6 של צי ארצות הברית, שהיה אחראי על הסיוע האווירי שניתן למשלחת הסקר הגאולוגי של ניו זילנד.
ועכשיו לחלק האינטרגלקטי
ועכשיו לחלק האינטרגלקטי הוא אלבום הסולו השלישי של הראפר הישראלי טונה. האלבום יצא לאור ב-13 בדצמבר 2019 דרך חברת התקליטים "ועד הוייב". מהאלבום יצא הסינגל "אנרגיה", שיצא לאור 6 חודשים לפני צאת האלבום בליווי וידאו קליפ.
רקע והפקה
כל שירי האלבום הופקו על ידי ניר דנן ויקיר בן טוב, המפיקים המוזיקליים הקבועים של טונה שהפיקו גם את אלבומיו הקודמים. באלבום מתארחים רביד פלוטניק, לירון עמרם, פלד, מיכאל סוויסה, נורוז ואחשתיים. את רוב שירי האלבום כתב טונה לבדו והלחין עם ניר דנן. בשירים אחדים השתתפו אומנים אחרים במילים ובלחן. השיר המסיים של האלבום, "שמבלה" מכיל דגימה מתוך שירם של להקת IS הופ "שמבולה", וחבריה קיבלו קרדיט באלבום בכתיבת השיר לצד טונה.
זהו אלבום טראפ, בניגוד לאלבומיו הקודמים של טונה. במהלך כל האלבום נשמעים אפקטים של לייזר המסתנכרנים עם הקצב.
במרבית שירי האלבום טונה מזכיר את שחרורו מחברת התקליטים עננה, שהוציאה את שני אלבומיו הקודמים.
שם האלבום ועטיפתו, שעוצבה על ידי המעצב חן מכבי, הם מחווה לאלבומו של הראפר הישראלי וחברו של טונה, רביד פלוטניק, "ועכשיו לחלק האומנותי".
רוב שירי האלבום מסתיימים בדגימות ממקורות שונים העוסקים בחלל החיצון ובחוצנים. בין היתר שולבו בו הקלטות מדיווחי התקשורת על התרסקות הגשושית "בראשית", שהייתה הגשושית הישראלית הראשונה שיועדה לנחות בירח, מהרצאתו של ד"ר עמרי ונדל "החיים בעולמות רחוקים" ומסרטו של אילן שושן "Aliens".
ביקורות
מבקר המוזיקה בן שלו סקר את האלבום עבור עיתון הארץ וכתב. מבקרת המוזיקה עינת אוליבייר כתבה במעריב
יוסי חרסונסקי סקר את האלבום בחיוב והעניק לו ציון של ארבעה כוכבי זהב מתוך חמישה.
אגם קלאמת העליון
אגם קלאמת העליון (באנגלית: Upper Klamath Lake, נקרא לפעמים אגם קלאמת) הוא אגם מים מתוקים גדול ורדוד ממזרח לרכס קסקייד בדרום-מרכז מדינת אורגון בארצות הברית. אגם קלאמת העליון הוא גוף המים המתוקים הגדול ביותר לפי שטח פנים באורגון, אורכו כ-32 קילומטרים ורוחבו 12.9 קילומטרים, והוא משתרע מצפון-מערב לעיר קלאמת פולס. הוא שוכן בגובה ממוצע של 1,262 מטרים.
בתחילת המאה ה-20, רוב שטחי הביצות וביצות העשב המקיפות את האגם נוקזו למטרות חקלאיות, תוך פגיעה בבית הגידול הגדול יותר. מי האגם שימשו רכיב חשוב במיזם קלאמת הפדרלי להשקיה על ידי חקלאים מקומיים במשך מאה שנה. עומק האגם משתנה עקב ויסות אספקת המים שלו, בעומק ממוצע של בין 2.3 ל-14.9 מטרים. מפלס האגם נשמר בטווח של שבין 1,261 עד 1,263 מטרים מעל גובה פני הים כדי להבטיח דיג בר-קיימא באגם וכדי להגן על אלתית כסופה בנהר קלאמת מתחת לאגם.
אגם קלאמת העליון ניזון מאגן ניקוז בשטח של 9,583.6 קילומטרים רבועים, כולל הנהרות ויליאמסון וווד, והוא מנוקז על ידי הנהר קלאמת (המכונה כאן הנהר לינק), הנובע מהקצה הדרומי של האגם. האגם מחובר בערוץ קצר לאגם אג'נסי (Agency Lake) הקטן יותר מצפון. הוקם ביבשה לאורך הקצה הצפוני של האגם כדי לשמר את בית הגידול הטבעי.
גאולוגיה
אגם קלאמת העליון הוא השריד הגדול ביותר של אגם מודק, אגם ענק שהיה קיים באזור עד לפני כ-10,000 שנים. בגודלו המקסימלי כיסה אגם מודק למעלה מ-2,600 קילומטרים רבועים, כשהוא מחבר בין האגמים קלאמת העליון, קלאמת התחתון ואגם טולי, כמו גם את כל אזורי הביצות הגדולים באגן העליון של הנהר קלאמת, לתוך גוף מים רציף. האגם היה גדול יותר מפי עשרה מאגם קלאמת העליון של ימינו בגובה של כמעט 30 מטרים מעל פני האגם הנוכחיים. אגם מודק נעלם בסוף הפליסטוקן עקב האקלים שהתחמם ונעשה צחיח יותר.
היסטוריה
האזור שמסביב לאגם קלאמת העליון והנהרות ויליאמסון, ווד וספראג מצפון לאגם היה מיושב במקור על ידי בני שבט הקלאמת. בני המודק אכלסו את האדמות שמדרום לאגם קלאמת העליון, ומסביב לאגמי קלאמת התחתון וטולי.
האנשים המתועדים הראשונים ממוצא אירופאי שביקרו באגם קלאמת העליון היו משלחת של ציידי הפרוות של חברת מפרץ הדסון בפיקודו של בדצמבר 1826. אוגדן כינה את האגם "אגם הכלבים" (Dog Lake), לאחר שהשיג תשעה כלבים מהקלאמת המקומיים למאכל. המשלחת חקרה את האגם ואת מקורותיו של הנהר קלאמת, בסיוע מדריכי דרך מקומיים. עם זאת, הם לא שהו באזור זמן רב, במקום זאת עברו דרומה ליובלים של הנהר קלאמת בחיפוש אחר בונים.
עוינות בין מהגרים אמריקאים לאינדיאנים הובילה לסכסוכים מזוינים. בשנת 1846, משלחת צבאית בראשות ג'ון פרימונט וקיט קרסון הותקפה על ידי לוחמים אינדיאנים ליד אגם קלאמת העליון. כנקמה, תקפה משלחת פרימונט וקרסון כפר מקומי והרגה ארבעה עשר בני אדם.
ככל שמתיישבים נוספים נכנסו לאזור, כך גברה ההתנגדות של בני המודק על ידי קבוצות פשיטה לאורך שביל המהגרים הדרומי, שעבר דרך עמק הנהר קלאמת מדרום לאגם קלאמת העליון. ב-1873 הובסו האינדיאנים ב, והועברו לשמורה בצד הצפוני של האגם.
בהיותו איטרופי באופן טבעי, האגם ידוע מאז ימי קדם באיכות המים הירודה שלו. פרימונט ציין את "המים בעלי ריח רע לעיתים קרובות" של האגם, ו נותב בכוונה הרחק מהאגם מכיוון שהמים היו "כל כך גרועים עד שהם עלולים להיות מסוכנים מדי לבעלי חיים לשתות מאוחר בעונה".
החל מאמצע המאה ה-19, התיישבו מהגרים בעמקים מצפון ומדרום לאגם קלאמת העליון ופיתחו חקלאות. מאז 1917, מפלס המים באגם מוסדר על ידי סכר הנהר לינק של לשכת הטיוב של ארצות הברית כחלק ממיזם הטיוב של קלאמת, לאספקת מי השקיה לתמיכה בחקלאות באגן קלאמת העליון. סכר קורות העץ המקורי הוחלף במבנה בטון קבוע יותר ב-1921.
אקולוגיה
לפני המאה ה-20, האגם היה מוקף בביצות נרחבות וביצות עשב שהיוו בית גידול לדגים, עופות וחיות בר, וגם הגנו על איכות המים באגם. חלק ניכר מבתי הגידול החשובים הללו נוקזו כדי להסב לאדמות חקלאיות מעובדות, מכיוון שהחקלאים לא הבינו את הערך של שטחי הביצות לסביבה. האגם הוא איטרופי באופן טבעי, בשל ריכוז גבוה של חומרי מזון. במאה ה-20, הגדלת כמות חומרי המזון על ידי נגר חקלאי מעמקי החקלאות שמסביב גרמה לאגם להפוך להיפראיטרופי, וכתוצאה מכך פריחת אצות כחוליות על פני האגם (בעיקר Aphanizomenon flos-aquae). פריחת האצות הופכת את המים לצבע ירוק אטום בקיץ ומצמצמת את ההזדמנות לשימוש באגם למטרות נופש. התקנים של המדינה למינימום חמצן מומס מופרים באופן שגרתי, כלומר הדגים נמצאים בסכנת הכחדה. האגם הוא עדיין תחנה חיונית לעופות מים נודדים לאורך הנתיב הפסיפי, וידוע בדיג טרוטת עין-הקשת.
שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית (FWS) אחראי על הגנה ותחזוקה של אוכלוסיות דגים באגם. בשנת 1988 הציב ה-FWS את המינים: ' ו-' ממשפחת הקטוסטומיים ברשימת המינים הפדרליים בסכנת הכחדה; מספרם של שני מיני הדגים של אגם קלאמת העליון, שבעבר היו בשפע, ירד בחדות עקב הירידה באיכות המים. כתוצאה מכך, נטשה הממשלה מיזם דליה מתוכנן, שהיה פוגע עוד יותר באיכות המים. המיזם היה לחפור תעלת שיט עמוקה יותר מקצה האגם לקצהו השני; המיזם תוכנן בין כמה סוכנויות ממשלתיות לבין חברת Aqua Farm's Inc.
מלחמת הכוכבים - פרק 9: עלייתו של סקייווקר
מלחמת הכוכבים: עלייתו של סקייווקר (באנגלית: Star Wars: The Rise of Skywalker) או בשמו המלא מלחמת הכוכבים: פרק 9 – עלייתו של סקייווקר (באנגלית: Star Wars: Episode IX – The Rise of Skywalker) הוא כינויו של סרט אמריקאי בסדרת מלחמת הכוכבים מסוגת אופרת חלל שיצא לאקרנים ב-18 בדצמבר 2019, כחלק התשיעי והאחרון בסאגת סרטי מלחמת הכוכבים, והסרט השלישי והאחרון בטרילוגיה השלישית של הסאגה, שמתרחשת כרונולוגית אחרי המועד בו התרחשה עלילת הטרילוגיה המקורית של הסדרה. זה הסרט החמישי בסאגת מלחמת הכוכבים המופק לאחר רכישת חברת לוקאס פילם על ידי תאגיד הבידור חברת וולט דיסני, שאף אחראית על הפצתו.
הסרט עלה לאקרנים ב-20 בדצמבר 2019 בארצות הברית ואילו בישראל ב-18 בדצמבר.
הסרט לא הצליח להגיע לשיאי קודמיו והכניס 177 מיליון דולר בלבד בסוף השבוע הראשון להקרנתו. זאת לעומת 450 מיליון דולר שהכניס הסרט הקודם ו-549 מיליון דולר שהכניס "הכוח מתעורר".
הסרט קיבל ביקורות מעורבות של מבקרים; חלקם שיבחו את הופעות השחקנים, הוויזואליות, הליווי המוזיקלי והמשקל הרגשי שלו בעוד אחרים מתחו ביקורת על התסריט הלא אפשרי ונטול הדמיון.
עלילת הסרט
שנה לאחר עלילת "מלחמת הכוכבים - פרק 8: אחרוני הג'דיי", משודר ברחבי הגלקסיה מסר בקולו של הקיסר פלפטין, אדון הסית' דארת' סידיוס. המנהיג העליון קיילו רן מוצא מכשיר ניווט של הסית', לאחר טבח שהוא מבצע במקומיים, שמוביל אותו לכוכב סודי בשם אקסגול שבו הוא מוצא את פלפטין המספר לו שהוא למעשה שרד את אירועי שובו של הג'דיי ויצר את המנהיג העליון סנוק והמסדר הראשון, הוא גם חושף כי הוא ייצר צבא משחתות כוכבים המסוגלות להשמיד כוכבים הנקרא "המסדר האחרון". הוא דורש בתמורה לשליטה בגלקסיה על ידי קיילו שיהרוג את ריי. בעקבות הדלפה של בוגד במסדר הראשון, פין ופו דמרון מקבלים מידע אודות תוכנית הפעולה של רן. הם מבריחים את התוכנית לבסיס המורדים ולגנרלית ליאה אורגנה, שם ריי מגלה כי לוק חיפש בעבר את מכשיר הניווט השני. ריי מבקשת לסיים את משימתו וליאה מעניקה לה את חרב האור של אחיה המנוח שתוקנה.
ריי יוצאת עם פין, פו דמרון, C-3PO BB-8 וצ'ובאקה על המילניום פאלקון כדי לחפש את המכשיר. הם מגיעים לכוכב בו נערך פסטיבל חגיגי וריי מדברת עם מקומית ששואלת לשמה. היא עונה לה, אך המקומית שואלת גם לשם משפחתה, היא עונה שאין לה והמקומית מעניקה לה שרשרת. דרך הקשר הטלפתי שלהם, רן לוקח ממנה את השרשרת ובכך מצליח לזהות את מיקומם. החבורה פוגשת את לאנדו קלריסיאן הזקן שמספר להם אודות משרת סית' שנטש את חלליתו במקום ומאז נעלמו עקבותיו. המסדר הראשון שולח חיילים לחפש אותם והם מחרימים את המילניום פלקון. החבורה נמלטת כדי לחפש את הספינה שבעליה ידע היכן למצוא את המכשיר, בעוד אבירי הרן עוקבים אחריהם.
החבורה נתקעת בחול טובעני ומוצאת את עצמה עם עצמותיו של משרת הסית'. הם מוצאים שם פגיון ועליו כתובת בשפת הסית'. הם רואים במקום נחש חלל גדול ופצוע המנסה לטרוף אותם אך ריי מרפאת אותו באמצעות ה"כוח" והוא חופר עבורם מפלט אל פני האדמה. תוך כדי ההכנות להמראה ריי יוצאת להתעמת עם רן שנוסע עם חללית לכיוונם. ריי חותכת את ספינתו של רן עם חרב האור וצ'ואי נחטף על ידי המסדר. ריי מבחינה בנחתת שבה מוחזק צ'ובאקה והפגיון, עוצרת אותה באוויר, אך קיילו רן מבחין בכך ומפעיל כוח נגדי. ריי מאבדת שליטה ומשחררת מידיה ברקים הדומים לאלו שלפלפטין משתמש בהם בכוח הסית'. הנחתת מתפוצצת וכל האנשים עליה מתים במקום. ריי נמלטת עם החללית וחווה ייסורי מצפון על שהרגה את צ'ובאקה בכוח הסית' שבה.
C3PO חושף כי הוא זוכר מה רשום על הפגיון אך מנוע על ידי התוכנה שלו מלתרגם את שפת הסית'. פו מציע לבקר טכנאי דרואידים שהוא מכיר והם נוסעים אליו. אבירי הרן עוקבים אחריהם. קיילו רן שב לספינה ומקבל דיווח לפיו הנחתת הושמדה אך נשלחו שתי נחתות והשנייה שבה עם אסיר ואכן צ'ואי מוכנס לחדר כבול באזיקים עם הרכוש שלו, אותו מחרים קיילו ושולח את הווקי לחקירה.
ריי, פין, פו, C3PO ו-BB8 מגיעים לעיירה בכוכב הלכת קג'ימי שבה נמצא פורץ הדרואידים אך מגלים בה כוחות רבים של המסדר הראשון. לאחר שהם מתגנבים בשטח פו נתקל ונלחם עם מבריחת בשמים שחושפת שגם הוא היה מבריח בשמים לפני הצטרפותו למחתרת, דבר שמפתיע את חבריו. היא לוקחת אותם אל הפורץ שמסביר שהדרך היחידה לגלות את המידע היא למחוק את זכרונו של C3PO והם מחליטים לעשות זאת בהסכמתו. C3PO נותן להם את נקודות הציון ומוסיף כי יש שני מצפנים, ואז נכבה ומתעורר ללא זיכרון. ריי מבחינה בנוכחות של צ'ואי על המשחתת של קיילו רן המרחפת מעליהם והם יוצאים להציל אותו. הם משאירים את הדרואידים להגן על הספינה של משרת הסית' לאחר שהנחיתו אותה בתוך המשחתת ובינתיים קיילו רן יורד לעיירה. תוך כדי החילוץ הם נתקלים בחיילי סער אותם ריי מרמה בעזרת ה"כוח" והם חושפים את מיקומו של צ'ואי. ריי מגלה שגם הסכין נמצאת על הספינה ויוצאת לחלץ את שניהם.
ריי מגיעה לחדרו של קיילו ושם דרך הקשר הטלפתי הוא מספר לה כי שמה האמיתי הוא ריי פלפטין והוריה התבודדו במטרה לברוח מסבה מצד אביה, שהוא שיב פלפטין, הקיסר ואדון הסית'. היא למעשה נכדתו של פלפטין, ואנשיו רצחו את הוריה אחרי שהחביאו אותה. הם נלחמים בקרב חרבות אור דרך הקשר הטלפתי וריי פוגעת בקסדה השרופה של דארת' ויידר שנמצאת בחדרו של קיילו, שעוברת דרך הקשר הטלפתי וכך הוא מזהה את מיקומה. פין ופו מוצאים בינתיים את צ'ואי ונתפסים על ידי חיילי הסער, ועומדים להיות מוצאים להורג על ידי כיתת יורים בפיקוד הגנרל האקס, שמתברר שהוא הבוגד במסדר. הוא עוצר את ההוצאה להורג ומבריח אותם יחד עם הדרואידים אל המילניום פלקון שנמצאת שם מאז החרמתה. הגנרל האקס נחשף כבוגד ונורה למוות על ידי גנרל אחר הנאמן ללורד סידיוס ששירת אותו במלחמה הקודמת.
ריי, פין, פו דמרון, צ'ואי והדרואידים נוסעים לירח של אנדור שאליו קרס כוכב המוות השני על מנת למצוא את מכשיר הניווט בכספת שבתוכו. הם מתרסקים עם המילניום מגיעים לצוק ומגלים שאין להם איך לעבור את המים הסוערים אל שאריות כוכב המוות לפני שיתקנו את המילניום או שהמים יירגעו. הם עומדים במיקום המדויק שבו הפגיון מציין את מיקום המצפן, בזמן שעריקי פלוגת חיילי סער מגיעים לסייע להם. ג'אנה, מפקדת העריקים, מסבירה להם כי לא ניתן לעבור את המים אך ריי בחשאי שטה לבדה לכוכב המוות ומוצאת את החדר בו התרחש הקרב האחרון בין דארת' ויידר, לוק סקייווקר וסבא שלה, הקיסר פלפטין. שם היא מוצאת את הכספת, נכנסת אליה ומוצאת את מכשיר הניווט - אך היא מסתובבת אל מראה בה היא רואה את דמותה כלורד סית' המשתמשת בחרב דו-צדדית אדומה מתקפלת. הדמות נלחמת בה, והיא משלימה את הזיכרון של הוריה נחטפים ומעונים למוות על ידי הפגיון של משרת הסית'. מחוץ לכספת קיילו רן אורב לה ומשמיד את מכשיר הניווט. הם נלחמים בעוד פין וג'אנה מחכים להם על שריד אחר של כוכב המוות. רגע לפני שקיילו רן מנחית את מכת המוות על ריי, אמו הנסיכה ליאה מתקשרת איתו דרך ה"כוח", (דבר שגרם למותה), הוא עוזב את החרב, וריי תופסת אותה ונועצת אותה בבטנו. היא מחליטה לרפא את בן, ואומרת לו כי היא הייתה חוברת אליו לו היה בן סולו ולא קיילו רן. ריי בורחת עם הספינה של קיילו אל קא-טו, בעוד פין נמלט על המילניום פלקון. קיילו רן שנשאר לבד על שרידי כוכב המוות עם חרב האור שלו רואה חיזיון של אביו, האן סולו ומדבר איתו. הוא מצטט את עצמו מהיום בו רצח את אביו ואומר: "אני יודע מה עליי לעשות, אבל אני לא בטוח שיש לי את הכוח לעשות את זה." הוא מתנצל בפני האן שרצח אותו, שסולח לו ולאחר מכן משליך את החרב שלו לים וחוזר להיות בן סולו.
משחתת המגיעה מאקסגול מפציצה את העיירה בה מצאו פין ופו את מומחה הדרואידים ובכך משמידה לחלוטין את הכוכב עליה היא נמצאת. פין ופו חוזרים לבסיס המחתרת שם הם מגלים שהגנרלית ליאה אורגנה מתה. R2D2 משחזר ל-C3PO את הזכרונות שנמחקו לו.
ריי נמלטת לכוכב שבו נוצר הג'דיי והתבודד לוק סקייווקר לאחר התקרית עם בן, ובו היא משמידה את החללית של קיילו באש ומנסה לזרוק אליה גם את החרב של לוק - שתופס אותה כרוח רפאים. לוק מעניק לה את החרב שלו, את החרב של ליאה מתקופת אימוניה כג'דיי ומספר לה שליאה ידעה לכל אורך הדרך שריי היא נכדתו של פלפטין ואף על פי כן בחרה לאמן אותה. הוא מעניק לה גם את חללית ה-X-Wing שלו ושולח אותה להילחם בסבא שלה.
ריי נוסעת לאקסגול בעזרת מכשיר הניווט שהיה בחלליתו של קיילו רן, ומתקשרת עם המחתרת ובכך מאפשרת לפו ופין שמונו עם מותה של ליאה לגנרלים למצוא את מישור הסית' אקסגול ולפלוש עם המחתרת לשם. הם שולחים את לנדאו לגייס עוד מורדים עם המילניום פלקון. הם מתכננים לתקוף את האנטנה של מכשיר הניווט שמאפשר למשחתות לצאת מאקסגול אך הגנרל המפקד על הצי מכבה אותו ומפעיל מכשיר זהה על הספינה הפיקודית שלו במקום. פין, יחד עם ג'אנה וכוחותיה, תוקפים את המשחתת של הגנרל. ריי מתעמתת עם סבה שמבקש ממנה להרוג אותו מתוך שנאה, לעבור לסית' ובכך להשמיד את מסדר הג'דיי. היא מסרבת והוא פותח את גג המקדש ומראה לה כיצד כל המחתרת נשחטת בקרב ואיש לא בא לעזור. הוא מסביר לה כי אם היא תהיה הקיסרית היא תפקד על הצי ותוכל להציל את חבריה. בעוד היא מתלבטת, בן סולו בא ומודיע לה בקשר טלפתי שהוא הגיע למקדש. היא מתחילה את הטקס אך באמצעו היא מעבירה לבן בטלפורטציה את חרב האור של סבא שלו על מנת להרוג את אבירי הרן בהם נתקל. היא נלחמת בשומרים של הקיסר עם חרב האור של ליאה.
כאשר רוב צבא המחתרת מושמד, ופו מתחיל לאבד תקווה, פין מצליח לפוצץ את האנטנה ולנדאו מגיע עם כוחות תקיפה רבים. פלפטין שואב מבן וריי את "הכוח" ובכך כמעט מביא למותם. הוא מתרפא וגופו הפצוע משתקם. הוא גורם לריי לאבד הכרה וזורק את בן סולו לתהום ומשתמש בכוח על מנת לחשמל את כל הספינות של המורדים באמצעות ברקים בעוצמה חסרת תקדים. ריי מתעוררת, מגייסת את כל כוחם של כל הג'דיי אי פעם ומשתמשת בחרב האור שלה כדי להסיח את דעתו פלפטין שתוקף אותה במקום את הספינות שמרגע שחרורן ממשיכות במתקפה. הספינות יורות בנשק משמיד הכוכבים של כל משחתת ובכך משמידות אותן. ריי משתמשת בחרבות של לוק וליאה כדי להדוף את המתקפה של פלפטין ולהרוג אותו. פלפטין מתאדה והמקדש קורס אך ריי מתה כתוצאה מכך. בן סולו עולה מהתהום ומוצא את גופתה, הוא משתמש ב"כוח" ובכוחותיו האחרונים כדי להחיות אותה. כתוצאה מכך הוא גוסס, ריי מתעוררת, מודה לו והם מתנשקים, ואז בן מת וגופתו נעלמת. גם גופתה של ליאה נעלמת במקביל. המשחתת הראשית של הצי קורסת עם פין וג'אנה עליה לאחר שהשמידו את האנטנה, אך לנדאו מגיע עם המילניום פאלקון ומציל אותם. המשחתות של המסדר האחרון מתפוצצות וישנן חגיגות בכוכבי לכת שונים ברחבי הגלקסיה.
הפקה
ביוני 2014 הוכרז שהבמאי ריאן ג'ונסון ישמש כתסריטאי הסרט התשיעי, אבל מאוחר יותר הודיע שלא יהיה מעורב בהפקה. באוגוסט 2015, קולין טרוורו הוכרז כבמאי ויחד עם דרק קונולי החל בכתיבת תסריט. בפברואר 2016, מנכ"ל דיסני בוב אייגר אישר שקדם ההפקה יצא לדרך.
בסוף דצמבר 2016, עקב מותה של קארי פישר התקשורת תהתה האם דמותה תופיע בסרט וכיצד המוות ישפיע על העלילה. כמה שבועות לאחר מכן אולפני Lucasfilm הכריזו כי לא ישתמשו באמצעים דיגיטליים לשימור הדמות, ובאפריל 2017 המפיקה קתלין קנדי הכריזה שפישר לא תופיע בסרט. חרף זאת, ביולי 2018 נודע שפישר כן תופיע בסרט, תוך שימוש בחומרי צילום מהסרט מלחמת הכוכבים: הכוח מתעורר שלא נעשה בהם שימוש.
בספטמבר 2017, Lucasfilm הכריזה כי טרבורו לא יביים את הסרט, ושבוע לאחר מכן מונה ג'יי ג'יי אברהמס לבמאי הסרט, עם כריס טריו כתסריטאי, עם קתלין קנדי ומישל רג'וואן כמפיקים, בשיתוף עם החברה של אברהמס, Bad Robot Productions.
באפריל 2019 הודיע בוב אייגר, מנכ"ל דיסני, כי לאחר הסרט הנוכחי ייצא זיכיון "מלחמת הכוכבים" להפסקה קולנועית, ועיקר הפיתוח העתידי יהיה של סדרות טלוויזיה עבור שירות התוכן החדש של דיסני, "דיסני+". עם זאת, ציין אייגר כי ישנם סרטים נוספים בפיתוח, אך דיסני לא תודיע בשלב זה על השקתם.