cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צבי הירש פאסל
ביוגרפיה
כעבור שלוש שנים סירב להזמנה לכהן כרב הפלג האורתודוקסי בברסלאו משנפטר טיקטין, משום שהדבר היה מצריך אותו לשרת תחת גייגר. הוא גינה את אסיפות הרבנים הרפורמים של 6–1844 והאשימם בניהיליזם ובחוסר יראת כבוד כלפי הדת והמסורת. לקראת האחרונה שבהן, בברסלאו, עשה גייגר מאמץ גדול להזמין רבנים מתונים כשי"ר, אהרן ילינק ואברהם כהן כדי לשוות לוועידה חזות קיצונית פחות. פאסל הוזמן אף הוא, וחכך אם להיענות כפי שעשה פטרונו פרנקל שנה קודם באספת פרנקפורט. הוא נמלך לבסוף בעצת ילינק, שהבהיר לו כי רק "בעלי רוח הרסנית" ינכחו שם ואם ילך, ימצא עצמו לבד ביניהם. תחת זאת, שכנע פאסל את פרנקל להכריז על כינוס "אספת תאולוגים" בדרזדן במענה לרפורמים. הוזמנו כארבעים רבנים ודרשנים שחלקו גישת ביניים זהירה דומה לזו שלהם, כולל שי"ר, לאופולד לעף, כהן ומיכאל זקש. המפגש לא יצא לבסוף אל הפועל. הרב מפרוסניץ פעל גם לטובת הסרת המגבלות האזרחיות מעל יהודי מוראביה, שעוד היו נתונים תחת חוקים שהתירו רק לבן הבכור בכל משפחה להתחתן כדי להגביל את מספרם. ב-1841 הצליח לבלום חוק שנועד להשתית עונשי מאסר עם עבודת פרך על נשים שנתפסו בחיי אישות בלתי-רשומים (אחוז היהודים שנולדו מחוץ לנישואין מוכרים במוראביה עמד אז על 15%, להערכתו), אך חוק המשפחות נותר עד אביב העמים.
באותה תקופה, ארבע שנים לאחר מות טרייביטש, הייתה שאלת מחליפו במוקד ויכוח ממושך. הרבנות המורבית עדיין הייתה מסורתית מאוד (רק ב-1846 מונה לראשונה בעל תואר דוקטור בחבל) אך המודל המקובל של הרב הישן, פוסק ודיין, כבר היה אנכרוניסטי. המועמד שחיפשו הרשויות, כתב מיכאל מילר, היה אמור פאסל ראה בעצמו האיש המתאים לתפקיד, אך מי שקיבל אותו היה מועמד מבחוץ, יריבו הוותיק רש"ר הירש. הלה נבחר על ידי פרנסי ניקלשבורג ונציגים מיתר הערים בשל הסברה שרב גרמני, שכבר היה מנוסה בסביבה שבה היהודים עברו תמורה נרחבת, יוכל למנוע התדרדרות דתית דומה במוראביה שהייתה עדיין בשלב מוקדם יחסית של מודרניזציה. דווקא בגלל שהשניים חלקו הרבה במשותף – הם ביקרו את המלמדים בחדרים ושאפו להחליף את הישיבות בסמינר מודרני, תמכו בלימודי חול ובהשתלבות בחברה, בלבוש מודרני ובקיצור הזקן – היה החיכוך ביניהם חריף במיוחד. מילר ציין  פאסל הרבה לבקר את הירש בארבע שנותיו במוראביה, בין היתר על כך שלא עסק דיו בשאלת האמנציפציה ושהרבה להטיף לאדיקות בתחומים כמו צניעות נשים. אבל הייתה זו הביקורת מימין, בעיקר התנגדות לסמינר, שהכריעה את הירש והביאה לעזיבתו בקיץ 1851.
ארבעה חודשים לפניו, במרץ, בחר הרב מפרוסניץ לעבור לקהילה גדולה יותר, נג'קניז'ה שבהונגריה, שם החליף את לעף. ב-1863 קיבל את צלב ההצטיינות האזרחי (Zivil-Verdienstkreuz) בזהב, הדרגה השנייה הגבוהה ביותר. ב-1870 הצטרפה העיר לארגון הקהילות הנאולוגי. פאסל מת בה ב-1880.
בתו רוזה זוננשיין היגרה לארצות הברית והקימה את כתב-העת הראשון שנועד לנשים יהודיות, The American Jewess.
כתריאל שחורי
כתריאל שחורי (נולד ב-25 במרץ 1947) הוא מפיק קולנוע ישראלי, המכהן כמנהל קרן הקולנוע הישראלי.
עבודתו כמפיק
לאחר לימודי קולנוע באוניברסיטת ניו יורק, החל שחורי את דרכו המקצועית בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 כמנהל ההפקות של סרטי "קסטל". בתקופה זו היה אחראי על הפקות דוקומנטריות ועלילתיות בחברה, יזם וניהל קופרודוקציות עם גופי שידור בבריטניה, גרמניה, הולנד וצרפת והקים את מערך הפסטיבלים וההפצה של החברה ברחבי העולם.
בשנת 1984 הקים יחד עם רעייתו, המפיקה והבמאית נעמי שחורי, את חברת ההפקות "בלפילמס". הפיק כ-250 סרטים ותוכניות טלוויזיה, כולל סרטים עלילתיים, דרמות, סרטים דוקומנטריים, תוכניות אולפן ומספר רב של קופרודוקציות וסרטים שהופקו ישירות עבור גורמי שידור בחו"ל.
כמפיק עבד שחורי עם יוצרים ישראלים רבים ועם צוותי הצילום והעריכה. חלקם עשו את צעדיהם הראשונים בתעשייה בליווי שלו כמפיק. בין הסדרות המפורסמות ביותר שהפיק ניתן למנות את השעשועון ״לינגו״, בהנחיית גיל אלון.
שנות פעילותו בתחום הקולנוע התאפיינו בהתגייסות למען הקולנוע הישראלי וקידומו בישראל ובעולם. בתחילת שנות ה-90 כיהן כיושב ראש איגוד המפיקים והוביל שינויים מבניים בפעילות האיגוד. בשנים אלו הוקמו הטלוויזיה בכבלים והערוץ השני, והוא היה בין אלה שהובילו את תהליכי החקיקה שהבטיחה את מכסת הפקות המקור ואת כינון מערכת היחסים בין המפיקים והיוצרים לבין גופי השידור.
מבין סרטיו כמפיק ניתן לציין את: "מאחורי הסורגים" (במאי: אורי ברבש, 1984) (כמפיק בפועל); "החולמים" (במאי: אורי ברבש, 1987) (בכיכובה של קלי מקגיליס); "סיפור שמתחיל בלוויה של נחש" (במאית: דינה צבי-ריקליס, 1994); "למען סשה" (במאי: אלכסנדר ארקדי) (בכיכובה של סופי מרסו); "הסיפור היפה" (במאי: קלוד ללוש, 1991).
ב-2011 זכה באות אביר מסדר האמנויות והספרות הצרפתי
קרן הקולנוע הישראלי
החל משנת 1999 מנהל שחורי את קרן הקולנוע הישראלי, קרן הקולנוע המרכזית המעודדת ותומכת בהפקת סרטים ישראליים. בתקופת כהונתו הוביל תהליך של תנופה והתחדשות בקולנוע הישראלי. סרטים שהופקו בתמיכתה של קרן הקולנוע הישראלי בתקופה זו כדוגמת "ההסדר", "חתונה מאוחרת", "כנפיים שבורות", "ללכת על המים", "סוף העולם שמאלה", "הכלה הסורית", "האושפיזין" ועוד רבים פתחו דף חדש במערכת היחסים בין הקולנוע הישראלי ובין קהל הצופים הישראלי.
אחד מן ההישגים הבולטים של הקולנוע הישראלי בעשור הראשון של המאה ה-21 הוא פריצת הדרך וההצלחה בחו"ל. בשנים אלה הסרטים הישראליים זכו בפרסים בינלאומיים, ומבין סרטי קרן הקולנוע הישראלי ניתן לציין את "לבנון" (פרס אריה הזהב בפסטיבל ונציה), "עג'מי" (מועמדות לפרס אוסקר האמריקאי), "ואלס עם באשיר" (פרס גלובוס הזהב האמריקאי, מועמדות לפרס אוסקר האמריקאי) ו"מדוזות" (פרס מצלמת הזהב בפסטיבל קאן).
קרן הקולנוע הישראלי בניהולו של שחורי פיתחה מערכת יחסים הדוקה עם ראשי ענף הקולנוע במדינות רבות בעולם. הסיוע למפיקים הישראליים בגיוס השקעות בחו"ל תרם להישגים שהגיעו לשיא במספר הקופרודקציות הבינלאומיות.
דור ג'אן
דור ג'אן (נולד ב-16 בדצמבר 1994) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת הפועל חדרה.
קריירה
ג'אן התחיל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב, וב-9 במאי 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 3–4 לבני יהודה תל אביב, בו גם הבקיע את שערו הראשון בקריירה. ג'אן שותף במשחק נוסף בסוף עונת 2011/2012, ובעונה שלאחר מכן המשיך לשחק בקבוצת הנוער. בעונת 2013/2014 שותף בשמונה משחקים בליגת העל כמחליף.
ב-22 בספטמבר 2014 הושאל ג'אן לעירוני קריית שמונה, במדיה ערך 11 הופעות ליגה, מתוכן אחת בהרכב הפותח, ובינואר עזב את הקבוצה והושאל להפועל פתח תקווה, במדיה ערך שלוש הופעות וכבש שער אחד, ובתום עונת 2014/2015 ירד עמה לליגה הלאומית.
ב-19 ביולי 2015 הושאל ג'אן להפועל עכו, במדיה ערך תשע הופעות כמחליף בליגת העל, ובינואר הושאל לבית"ר תל אביב רמלה מהליגה הלאומית, במדיה כבש שלושה שערים ב-15 הופעות עד תום עונת 2015/2016. ג'אן המשיך בקבוצה גם בעונת ב2016/2017, ובמהלכה הבקיע 16 שערים ב-34 משחקי ליגה והיה מלך שערי הקבוצה. בתחילת העונה לאחר מכן כבש עשרה שערי ליגה עד שעבר ב-10 בינואר 2018 למועדון ספורט אשדוד, שם שיחק תחת הדרכתו של המאמן עמיר תורג'מן שאימן אותו בנוער של מכבי תל אביב ובבית"ר תל אביב רמלה, ועד תום עונת 2017/2018 כבש שער אחד ב-15 הופעות בליגת העל.
ב-29 ביולי 2018 חתם ג'אן בבני יהודה תל אביב במסגרת עסקת העברתו של מאור קנדיל למכבי תל אביב. ב-2 בספטמבר 2018 כבש את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2–2 מול מכבי פתח תקווה. בסך הכל כבש שבעה שערים ב-33 הופעות בליגת העל בעונת 2018/2019, בנוסף לחמישה שערים בגביע המדינה בו זכה עם הקבוצה, לאחר שכבש במשחק הגמר מול מכבי נתניה והוסיף שער בבעיטות ההכרעה.
ב-1 ביולי 2020 כבש את השלושער הראשון שלו בליגת העל מול הפועל רעננה בניצחון 0–4 של הכתומים. משחק זה נעל את עונת 2019/2020 בה סיים כמלך השערים של קבוצתו עם מאזן של 10 שערים בליגת העל. השלושער שכבש היה השלושער היחידי שנכבש בליגת העל בעונה זו.
ב-5 באוקטובר 2020, ג'אן חתם בפאסוס די פריירה מליגת העל בפורטוגל.
ב-18 ביולי 2021 הושאל למכבי פתח תקווה לעונה אחת, אלא שכבר בשלבי ההכנה לעונה קרע ג'אן את הרצועה הצולבת ונזקק לניתוח, ולמעשה לא שב לשחק עד לתום העונה.
ב-5 בספטמבר 2022 חזר לקדנציה שנייה במועדון ספורט אשדוד. ב-3 בינואר 2023 חתם בהפועל ירושלים וערך את הופעת הבכורה במשחק הדרבי הירושלמי ב-7 בינואר 2023.ב-14 ביוני 2023 חתם בהפועל חדרה.
סמל לסוטו
סמל לסוטו אומץ רשמית ב-4 באוקטובר 1966 בעקבות עצמאותה של המדינה. הסמל עודכן ב-2006.
הסמל מכיל מגן מסוג באסותו עליו ניצב תנין. המגן מסמל את הקבוצה האתנית העיקרית של לסוטו. מאחורי המגן מצויים שני רובים מוצלבים.
למגן שני תומכים - שני סוסי באסותו.
בחזית הסמל סרט מוזהב שעליו רשום מוטו לסוטו - באותיות לטיניות: Khotso, Pula, Nala (שלום, גשם, רווחה).
מפרץ ראסל (אנטארקטיקה)
מפרץ ראסל (באנגלית: Russell Bay) הוא מפרץ רחב בארץ אלזוורת', שבאנטארקטיקה.
המפרץ ממוקם בסמוך לצידם הצפוני של האי סיפל, מדף הקרח גץ, והאי קארניי, ומשתרע מהאי פרנק לכף גייטס.
המפרץ נשפך אל ים אמונדסן.
גילוי ומיפוי המפרץ
המפרץ מופה לראשונה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1959–1966.
מקור השם
שמו של המפרץ ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
המפרץ נקרא על שמו של אדמירל ג'יימס ס. ראסל (James S. Russell) מצי ארצות הברית, שהיה המשנה לראש מחלקת המבצעים של צי ארצות הברית בין השנים 1957–1958.
מצעד הסינגלים הבריטי (1980–1989)
ערך זה עוסק במצעדי הפזמונים הבריטיים השבועיים "UK Singles Chart" שנערכו משנת 1980 עד שנת 1989.
מצעד הסינגלים הבריטי הוא מצעד הפזמונים המרכזי של תעשיית המוזיקה הבריטית, שמתבסס על נתוני מכירות סינגלים ומתעדכן מדי שבוע על ידי חברת המצעדים הרשמית.
נתוני המצעד ויצירתו
עד לשנת 1983 סוכנות מחקרי השוק BMRB הייתה האמונה על הרכבת המצעד בעבור תעשיית המוזיקה הבריטית. נתוני המכירות נאספו באמצעות שליחים מחנויות התקליטים, סמוך לתום המסחר בימי שבת. בימי שני עובדו הנתונים לרשימת המצעד ונמסרו ל-BBC. המצעד שודר בערבי יום שלישי בתוכנית הרדיו של ג'וני ווקר, ובהמשך הופיע גם במגזין "Music Week".
החל ב-4 בינואר 1983 הועברה משימת הרכבת המצעד לידי חברת גאלופ והמצעד הורחב מ-75 שירים ל-100 שירים. במקביל ועם כניסתן של קופות ממוחשבות הפך תהליך איסוף הנתונים לאוטומטי. כתוצאה מכך מאוקטובר 1987 שודרו "40 הגדולים" במצעד בימי ראשון.
שירים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי בשנות ה-80
♪  – הסינגל הנמכר ביותר בבריטניה באותה השנה ♫  – הסינגל הנמכר ביותר בבריטניה בשנות ה-80
האמנים בעלי המספר הרב ביותר של שירים בצמרת המצעד
להלן האמנים אשר במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 היו בעלי המספר הרב ביותר של שירים אשר הגיעו למקום הראשון במצעד:
נדז'דה קדישבה
נדז'דה ניקיטיצ'נה קדישבה (ברוסית: Надежда Никитична Кадышева; נולדה ב-1 ביוני 1959) היא זמרת סובייטית ורוסייה ממוצא ארזיה. סולנית של ההרכב המוזיקלי "זולוטויה קולצו". בשנת 1999 הוענק לה תואר אמן העם של הפדרציה הרוסית.
נדז'דה קדישבה נולדה בכפר בטטרסטן. בילדותה אמא שלה נפטרה ואב התחתן שנית. במהשך היא נמסרה לבית יתומים וגדלה שם עד גיל 14. אז היא עברה לאחותה הגדולה באזור מוסקבה. בגיל 18 היא התחילה לעבוד במפעל. היא ניסתה להתקבל ללימודים במכון לשירה אך לא עברה את המבחנים. באותה תרופה היא הכירה בעלה לעתיד.
בשנת 1988 בעלה של קאדישבה, אלכסנדר קוסטיוק יצר את ההרכב המוזיקלי "זולוטויה קולצו" (טבעת הזהב), שבהתחלה טייל הרבה בחו"ל והיה מאוד פופולרי שם, למרות העובדה שברוסיה ידעו עליו רק מהתקליטים שהובאו מגרמניה ויפן. קאדישבה הפכה לסולנית של ההרכב. בשנת 1993 הציע הסטודיו "סויוז"  להרכב שיתוף פעולה, וזו הייתה תחילת ההכרה של ההרכב ברוסיה.
פיטר מקדונלד (שחקן)
ביוגרפיה
מקדונלד נולד בדבלין וגדל במאונט מריון בעיר. הוא למד בסנט מייקל קולג' וסיים תואר בוגר אוניברסיטה באנגלית ותואר מסטר באמנויות יפות מקולג' האוניברסיטאי בדבלין. תחילת הקריירה שלו בתיאטרון הייתה באגודת הדרמה UCD, והוא היה חבר בלהקת התיאטרון Fly by Night.
קריירה
מקדונלד הופיע בסרטי קולנוע כגון "המסע של פליסיה" שכתב וביים אטום אגויאן ב-1999, וב-"When Brendan Met Trudy" מאת רודי דויל ובבימויו של קירון ג'יי וולש בשנת 2000. בטלוויזיה שיחק בסדרות "Sea of Souls" של ה-BBC, ובסדרה "מחלקה אלטרנטיבית" של ערוץ 4. בתיאטרון הופיע בהפקות שהועלו בדבלין ובלונדון בהן "The Lieutenant of Inishmore" והמחזה "ימים של יין ושושנים".
מקדונלד כתב וביים את סרט לייב אקשן קצר בשם "Pentecost", שהיה מועמד ב-2012 לפרס אוסקר לסרט הקצר הטוב ביותר. הוא היה שותף לכתיבה ושיחק בסרט באורך מלא "The Stag", שהיה מועמד לשישה פרסי האקדמיה האירית לקולנוע וטלוויזיה (IFTA) לשנת 2014.
אוסף (אלבום של אריק איינשטיין)
אוסף הוא אלבום אוסף המאגד שירים בולטים שהקליט הזמר אריק איינשטיין במהלך הקריירה שלו. האלבום יצא לאור בשנת 1993.
האוסף מלקט את השירים הבולטים בקריירה של איינשטיין מהאלבומים "על גבול האור", "שביר", "יושב על הגדר", "אוהב להיות בבית", "משירי אברהם חלפי", ו-"האריה, היונה ותרנגולת כחולה".
בנוסף מכיל האוסף קטעים נבחרים שלא השתייכו לשום אלבום:
"פראג" שנכתב לכבוד פסטיבל הזמר והפזמון 1969, "אמרו לו" שיצא מתוך הקלטת הילדים "כמו גדולים 2" והפך להמנון כדורגל של אוהדי הפועל תל אביב בכדורגל, "TOI" שיצא כשיר היתולי בקלטת כבלים, "ים אדוני" שיצא כחלק מכבלים, ו"ואלה שמות" שיצא כשיר קומי הכולל כולו שמות של כדורגלנים ונכתב לכבוד מונדיאל 1990.
צ'ואו שינקנסן
צ'וֹאוּ שִׁינְקנְסן (ביפנית: 中央新幹線, באנגלית: Chūō Shinkansen) הוא מיזם עתידי של "מגלב" (Maglev), רכבת ריחוף מגנטי ביפן, בעלות של מעל 88 מיליארד דולר. הרכבת, מסוג "מגלב" אמורה בסופו של דבר לחבר בין טוקיו, נגויה ואוסקה.
תחנות
בשלב ראשון יפעל הנתיב מתחנת שינגאווה בטוקיו ותחנת נגויה שבנגויה עם תחנות בסגמיהארה שבקנאגאווה, קופו שביאמאנאשי ונקצוגאווה שבגיפו כמו גם עם תחנה לא מוגדרת שבנאגנו.
הקו אמור לאפשר נסיעה בין טוקיו לנגויה ב-40 דקות ובין טוקיו לאוסקה ב-67 דקות, כאשר מהירות ההתקדמות היא 505 קמ"ש.
כ-90 אחוז מכלל הקו, שאורכו העתידי יהיה 286 ק"מ, יבנה במנהרות תת-קרקעיות.
היסטוריה
הפרויקט מקודם על ידי ממשלת יפן מאז שנות השבעים. פרויקט ממשלתי שניזום על ידי "Japan Airlines" ו JNR (Japanese National Railways - התאגדות לאומית בתחום הרכבות שהייתה קיימת בזמנו).
כיום המתקנים והמחקר מנוהלים על ידי "JR Central". הקרונות ידועים ביפן כ-"Linear Motor Car" (リニアモーターカー rinia mōtā kā).
אישור ממשלתי סופי להתקדם עם הפרויקט ניתן במאי 2011 עם עלות פרויקט מוערכת של כ-88.5 מיליארד דולר ותחילת פרויקט ב-2014. JR Central צופה כי הקו טוקיו-נגויה יחל לפעול ב-2027 והקו נגויה-אוסקה ב-2045.
שחף אגמים
שחף האגמים (שם מדעי: Chroicocephalus ridibundus) הוא עוף ים מהסוג כרויקוצפלוס, במשפחת השחפיים. שחף האגמים הוא הנפוץ והמוכר שבשחפים. הוא חי בלהקות עצומות ומשמיע צווחות רמות.
אוטו ולס
אוטו ולס (גרמנית: Otto Wels; 15 בספטמבר 1873 - 16 בספטמבר 1939) היה יושב ראש ה-SPD, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית משנת 1919, וחבר הרייכסטאג בין 1920 ל-1933, מראשי ההתנגדות הגרמנית לנאציזם בתחילת שלטון המפלגה הנאצית בגרמניה.
שחף אגמים
תפוצה
שחף האגמים הוא עוף נודד. תפוצתו העיקרית באירופה. הוא חורף בחופי הים התיכון ובהם גם בישראל. להקות נודדות נצפות בעונות המעבר לאורך החוף ומעל הים התיכון עצמו. בישראל הוא חורף בעיקר במישור החוף ובעמקי הצפון. אתר הלינה העיקרי של השחפים הוא הכנרת. בנוסף, שחף זה חורף גם בשטח עצום המשתרע בין הפיליפינים לבין ים סוף כך שניתן לצפות בשחף האגמים גם באילת השוכנת לחוף ים סוף.
אוטו ולס
ביוגרפיה
בשנת 1919 יצא ולס נגד הטענות שגרמניה הייתה אשמה בפרוץ מלחמת העולם הראשונה.
ולס נבחר בשנת 1923 לחבר הנהלה של האינטרנציונל הסוציאליסטי.
התנגדותו לנאצים
ב-23 במרץ 1933 היה ולס היחיד בין חברי הרייכסטאג שיצא בגלוי כנגד חוק ההסמכה שהגה אדולף היטלר על מנת ליתן הכשר חוקי לשלטונו הרודני. החוק התיימר להעביר את סמכות החקיקה מן הרייכסטאג לממשלת הרייך בראשותו של היטלר לתקופה של ארבע שנים, ובכך להעניק להיטלר סמכויות דיקטטוריות בלתי מוגבלות.
שחף אגמים
מאפיינים פיזיים
גבו של שחף האגמים אפור, חלק גדול מכנפיו צבוע בלבן חוץ מהקצוות השחורים וחלק קטן אחר הצבוע באפור. בטנו לבנה, רגליו צבועות בשחור-סגלגל ובין אצבעותיו מתוחים קרומי שחייה. בחורף, ראשו של שחף האגמים לבן, אך בקיץ, בעונת הרבייה, ראשו הופך לשחור.
אוטו ולס
התנגדותו לנאצים
בהצבעה שהתקיימה באותו היום, בבית האופרה קרול בברלין (שכן הרייכסטאג עצמו נשרף מספר ימים קודם לכן, שרפה שהיוותה את התירוץ להעלאת החוק לדיון), גילה ולס אומץ לב אישי, כאשר על אף נוכחותם הבריונית של אנשי ה-SA לבושי החולצות החומות, והנציגים הנאצים ששרקו והריעו בעת נאומו, נשא נאום נוקב בו הצביע על הסכנה הטמונה בחוק שעלה לדיון. רבים מחבריו של ולס, עשרים ושישה חברי הרייכסטאג מן המפלגה הסוציאל-דמוקרטית כבר נעצרו, וולס עצמו יכל לצפות כי הוא עצמו ייעצר עוד בטרם יחל נאומו. ולס אמר בין היתר:
שחף אגמים
תזונה
שחף האגמים ניזון מדגים אותם הוא שולה מהמים. בנוסף לכך, שחף האגמים ניזון מחרקים זעירים, רכיכות, תולעים ושפיריות אותן הוא תופס בעודן עפות.
רבייה
בקיץ, בעונת הרבייה, צבע ראשו של השחף הופך לשחור אצל שני המינים. הזכר בוחר את מקום הקינון, ובמקום הזה בני הזוג בונים יחד את הקן. הקן נמצא על הקרקע, על מדף סלע חשוף. הנקבה מטילה בקן 2–3 ביצים לבנות עם כתמים חומים וירוקים, צבע הביצים מסווה אותן מפני טורפים. בני הזוג שותפים בדגירה על הביצים שווה בשווה. לפעמים הזכר מרחיב את שטח הקן כאשר הוא דוגר. גוזלי השחף בוקעים אחרי 25 ימי דגירה, הם מכוסים פלומה רכה מנומרת בכתמים. תוך חודש בערך מבקיעתם לומדים הגוזלים לעוף, וכמה ימים לאחר מכן הם הופכים לעצמאיים.
אוטו ולס
התנגדותו לנאצים
כל 94 חברי ה-SPD ברייכסטאג הצביעו כנגד החוק, אך כל שאר חברי הרייכסטאג שנכחו בדיון (רבים נעצרו, הושלכו למחנות ריכוז, והתייצבותם להצבעה נמנעה בדרכים אחרות) הצביעו בעד. העברת חוק ההסמכה סימנה את סופו של המשטר הפרלמנטרי הדמוקרטי בגרמניה, והעניקה בסיס חוקי לשלטונו הדיקטטורי של היטלר. לאחר מספר שבועות אסר היטלר על קיום ה-SPD, ומפלגות פוליטיות אחרות בגרמניה, ולבסוף הכריז כי המפלגה הנאצית היא המפלגה החוקית היחידה בגרמניה.
ולס יצא לגלות עוד בטרם הוכרז כי פעילות ה-SPD אינה חוקית. הוא הקים את מרכז המפלגה בתחילה בחבל הסאאר, אשר היה תחת שליטה של חבר הלאומים, ולאחר שגרמניה החזירה לעצמה את השליטה בחבל, יצא לפראג ולאחר מכן לפריז, שם מת בשנת 1939.
הליקטיתיים
ההליקטיתיים (שם מדעי: Halictidae) היא משפחה גדולה מאוד וכמעט קוסמופוליטית של דבורים קצרות-לשון.
אקולוגיה
מרבית ההליקטיתיים מקננים בקרקע, אם כי מספר טקסונים מקננים בעץ.
מינים רבים בתת-המשפחה Halictinae מראים דרגות שונות של אורח חיים חברתי, לעיתים עם הפרדה לקסטות של מלכה ופועלות. במינים מסוימים קיימת שונות תוך-מינית בדרגת החברתיות בין קינים שונים, המושפעת ככל הנראה מתנאי הסביבה.
מספר סוגים ומינים של הליקטיתיים הם חומסנים (קלפטופרזיטים), המטפילים מינים אחרים של דבורים (לרוב מאותה המשפחה). חומסנות התפתחה באופן עצמאי לפחות תשע פעמים בתוך המשפחה. בין החומסנים, ידוע במיוחד הסוג Sphecodes, שמראהו מזכיר מעט צרעות (גוף קרח ובטן לרוב בצבע אדום). נקבת ה-Sphecodes מתגנבת לתא שהפונדקאית סיימה לצייד אותו בלחם דבורים והטילה בו כבר את הביצה. הנקבה הטפילה משמידה את הביצה ומטילה ביצה משלה במקומה.
ההליקטיתיים היא אחת מארבע משפחות דבורים הכוללת מינים הפעילים אך ורק בשעות דמדומים (למשל בתת-סוג Sphecodogastra של Lasioglossum) או אפילו בשעות הלילה (למשל בסוג Megalopta). מינים אלו מאופיינים בעיניות מוגדלות, המסייעות בראייה בחושך.
תת-משפחת Rophitinae
תת-המשפחה הקדומה ביותר, מהווה קבוצת אחות לשלוש תת-המשפחות האחרות. מינים רבים בתת-משפחה זו הם אוליגולקטיים (אוספים אבקה ממשפחת צמחים אחת בלבד). בישראל מופיעים הסוגים
תת-משפחת Nomiinae
בישראל מופיע הסוג Pseudapis.
תת-משפחת Nomioidinae
תת-משפחה קטנה של דבורים זעירות המונה שלושה סוגים. לרוב המינים צבעי שחור וצהוב עם פספוס על גב הבטן. בישראל מופיעים Ceylalictus ו-Nomioides. תפוצתם בכל הארץ, אך עיקר השפע והמגוון הוא באזור המדברי.
תת-משפחת Halictinae
תת-המשפחה המפותחת והגדולה ביותר. מונה מינים רבים עם דרגות שונות של חברתיות וכן מינים קלפטופרזיטיים. לרוב הטקסונים בעולם הישן צבעים שאינם בולטים, בדרך-כלל בגוון שחור-אפור. לעומתם, בעולם החדש ישנם טקסונים רבים בעלי צבע ירוק-כחול ססגוני עם ברק מתכתי, למשל בשבט Augochlorini ובסוג Agapostemon:
ערר
ערר הוא סוג צמחים במשפחת החבלבליים.
מיני הערר גדלים באזורים הטרופיים והסוב-טרופיים של כדור-הארץ וגם בארץ ישראל על אדמות מליחות.
מיני הערר הם שיחים מכווצים ונמוכים מאוד, אך בעלי גבעולים זקופים ועלים ירוקים הנוטים לעטות מעטה מלח לבן.
מיני הערר
מיני הערר המוכרים ביותר הם:
גלגלת
גלגלת היא מכונה פשוטה המורכבת מגלגל בעל דפנות משני צדדיו המקנות אחיזה לחבל.
הגלגלת תוארה לראשונה על ידי ארכימדס שחי בין השנים 287 – 212 לפנה"ס. הגלגלת היא אחת משש המכונות הפשוטות (לצד המישור המשופע, הגלגל, המנוף, הטריז והבורג).
הגלגלת מאפשרת, בעזרת חבל והפעלת כוח, להרים משאות שונים. שימוש אחד של הגלגלת הוא לשנות את כיוון התנועה של המשא. למשל, כאשר אדם ימשוך חבל כלפי מטה, המשא יעלה למעלה. שימוש חשוב של הגלגלת הוא הפחתת הכוח הדרוש להרמת המשא - באמצעות עיקרון היתרון המכני.
מיון
ניתן למיין את הגלגלות לשלוש קבוצות:
בעל (מחזה)
"בעל" (בגרמנית: Baal) הוא מחזהו הראשון באורך מלא של המחזאי המודרניסט הגרמני ברטולט ברכט. המחזה קרוי על שם האל הכנעני הקדום בעל. למחזה כותרת מוקדמת יותר שעליה ויתר ברכט: "בעל זולל! בעל רוקד!! בעל משנה מהותו!!!" (!!!Baal frißt! Baal tanzt!! Baal verklärt sich).
רקע היסטורי
"בעל" נכתב בשנת 1918 כשברכט היה סטודנט בן עשרים באוניברסיטת מינכן. ברכט למד בסמינר לתיאטרון של היסטוריון הספרות וחוקר הדרמה ארתור קוטשר (Arthur Kutscher, 1878-1960), ולמרות המוניטין שיצאו לאחרון כשם דבר וכמוביל בחוגי התיאטרון לא התרשם ממנו ברכט לטובה. באותה העת לימד קוטשר את אחד המחזות האהובים עליו ביותר, את הדרמה האקספרסיוניסטית "המתבודד: שקיעת הבריות" (Der Einsame: Ein Menschenuntergang) מאת המחזאי הנאצי-לעתיד הנס יוהסט (Hanns Johst, 1890-1978). "המתבודד" היא דרמה ביוגרפית על חייו של המחזאי הגרמני בן המאה התשע-עשרה קריסטיאן דיטריך גרבּה (Christian Dietrich Grabbe, 1801-1836). ברכט, שזלזל ביצירה, טען שהוא עצמו יכול לכתוב מחזה טוב יותר על אותו הנושא. על רקע ויכוח זה החל בכתיבת "בעל". קוטשר, בכל אופן, קרא את מחזהו של ברכט ופטר אותו בתור ניסיון עקר ומעורר בחילה.
עלילת המחזה
העלילה מתרחשת בערך בשנת 1911, באזור אאוגסבורג וסביבותיה.
חדר אוכל
המשורר בעל הוא אורח הכבוד בסעודה שעורך לכבודו המוציא-לאור מך. האורחים, מבקר הספרות ד"ר פילר, איש העסקים פשירר, יוהנס שמידט, חסידו של בעל, ושאר צעירים וצעירות, - הכול מהללים את שירתו של בעל ואף מקריאים בחגיגיות קטעים משירתו. בעל, לעומת זאת, אינו מתרשם מתשבחותיהם, מזלזל בגלוי בקריאות לחייו, ואינו מפסיק לזלול ולשתות גם כשפונים אליו בשאלות. אגב סביאה, מלטף בעל את זרועה של אמילי, אשתו של מך. המסובים מזדעזעים לשמוע כי בעל מתגורר בעליית גג ומתפרנס משירה לסוורים במסבאות. מך מציע לבעל בחגיגיות להוציא לאור את שירתו, ונעלב כאשר הלה דוחה את הצעתו על הסף. הכול קמים בתרעומת, ובעל נכנס להתקלח.
מסבאת שכר
בעל מספר לסוורים במסבאה שאחרי שנפרד אתמול ממארחיו, שכב עם אשתו של מך, אמילי, ועכשיו הוא מבקש להיפטר ממנה. יוהנס נכנס למסבאה עם אהובתו יוהאנה, ומיד לאחר מצטרפת גם אמילי. בערבוביה של פיוטיות וגסות לשמה מביא בעל את אמילי לידי השפלה עצמית. הוא שר ופורט על הגיטרה שיר קומי שלאחריו ניגש אליו המלחין אקרט ומציע לו להצטרף אליו לחיי דרכים נטולי דאגות. בין השאר רומז אקרט על הנשים הרבות שהתאבדו בטביעה בנהר לאחר ששכבו עם בעל. בעל מסרב לאקרט בטענה שעוד מוקדם מדי לכך, ואקרט יוצא בכעס. מול פניה של אמילי, שואל בעל את המלצרית אם תתפנה לו הערב. בעל ממשיך להשפיל את אמילי בגסות מול הסוורים, ולאחר מכן מתקרב אל יוהאנה ופונה אליה. יוהנס מתערב ובעל שב לפיוטיות שלו. יוהנס, יוהאנה והסוורים יוצאים, ובעל נשאר לבדו עם אמילי הבוכה ומשליך עצמו עליה.
עליית הגג של בעל
בעל ויוהאנה במיטה. יוהאנה נתקפת מוסר כליות, ואילו בעל איבד כל עניין בה. בגסות הוא מציע לה להתרחץ ונשאר אדיש לכל מילותיה. היא יוצאת, ובעל צונח על הרצפה.
בצהריים, בעל שוכב על המיטה. נכנסות שתי אחיות לבקר את בעל. ככל הנראה, כבר ביקרו האחיות אצל בעל, והוא רק מפטיר לעברן, "תתפשטו!". האחיות מספרות שיוהאנה הטביעה עצמה בנהר לך, אך גופתה עוד לא נמצאה. בעל עונה בשלווה "עדיין צפה...". אחרי שהתפשטו האחיות, אומר להן בעל שהוא עצלן מדי היום והוא שולח אותן חזרה לביתם. על רקע תחינתן של האחיות נכנסת בעלת הבית שמבקשת ללא מועיל להויח את בעל, מזהירה את האחיות מאופיו ולבסוף לוקחת אותן בידיהן החוצה.
בערב, בעל מהרהר בחייו ומבקש להתאוורר מדירתו. הוא מתמלא תשוקה, יורד למטה לרחוב וגורר אחריו נערה בשם סופי בארגר. בינתיים נכנס יוהנס לדירה, אבל הוא יוצא כשבעל נכנס ומטיח בו האשמות אירוניות על מותה של יוהאנה. סופי נקרעת בין רצונה ללכת ובין קסמו האגרסיבי של בעל, והתמונה מסתיימת כשבעל תופש בה על המיטה.
בתים מסוידים וגזעי עץ חומים
בזמן תהלוכת חג קורפוס כריסטי, מבכה בעל על "גופות" העצים הממוסמרים לקירות הבתים ומשווה אותן לגופות נשים. בעל מתנגד מכל וכל לאווירת המוות של החג, "פגרים לא מעניינים אותי".
לילה במאי, מתחת לעצים
בעל וסופי שוכבים ומחליפים דברי אהבה. בעל כועס על כך שאי אפשר לשכב עם עצים, ובכך מביע את רצונו לשבור את חוקי הטבע.
מועדון לילה: "ענן בלילה"
בעל שותה ומהתלך בבית קפה מזוהם, זמן קצר לפני הופעתו. בעל דורש כוסית ברנדי, אבל מיורק, האמרגן, לא מתיר לו לשתות לפני ההופעה. בעל עולה לבמה, מנגן בגיטרה ושר. הוא מפסיק באמצע ההופעה, יורד מהבמה ונכנס עם הגיטרה לשירותים. הוא נועל את הדלת אחריו ובורח דרך חלון בית השימוש.
שדות ירוקים
בעל ואקרט הולכים בדרכים הכפריות. בעל מתאר את הטבע ואת חלופת העונות בפיוטיות ובמועקה, "הנשמה שלי, אחי, היא אנחת שדות-החיטה".
פונדק כפרי
בעל מבקש להתל באיכרים המקומיים כדי לממש תמונת פנטזיה שלו. הוא מספר להם שאחיו רוצה לקנות פר מרשים במיוחד במחיר רב, ומציע להם להביא את הפרים מכל הכפרים באזור. אחרי שהאיכרים יוצאים, מסביר בעל לאקרט המזועזע שאין בכוונתו לשלם להם, אלא לחזות בעדר הפרים המרהיב על רקע דמדומי הערב. אקרט אינו מוכן לקחת חלק בתוכנית ומבקש לברוח. כומר נכנס ומבקש להוכיח את בעל, "העולם איננו הקרקס שלך", אך בעל משיב, "אז מהו העולם?".בסופו של דבר בעל מאבד עניין ויוצא עם אקרט.
עצים בערב
חבורת חוטבי עצים, וביניהם בעל, סביב גופתו של אחד מחבריהם. בהתייחסם ל"עורו" העבה, חוטבי העצים מכנים את בעל "פיל". הם רוצים לספוד לו בשתיית הברנדי שלו, אך מתברר שבעל כבר הספיק לשדוד את הגופה. הם עצובים ונפגעים, אך בעל טוען שהוא העז לפעול, ועל כן הגיע לו, בניגוד לאחרים, לשתות את הברנדי.
סגנון
את "בעל" כתב ברכט טרם פיתח את התאוריות והשיטות הדרמטורגיות של התיאטרון האפי. עם זאת, אין המחזה נשמע לכללי המחזה האריסטוטלי. גוף המחזה מורכב מקובץ תמונות שקשרן העלילתי רופף בלבד. כל תמונה עוסקת בהיבט אחר של הדמות הראשית, ואיננה מקדמת את העלילה לכיוון ברור. העלילה הקטועה מסופרת בדיאלוגי פרוזה גבוהה שאיננה תמיד ריאליסטית. כמו כן כולל המחזה ארבעה שירים והמנון פתיחה, "הכוראל על בעל הגדול", שנכתבו למלודיות שהלחין ברכט עצמו.
ביצועים
"בעל" הועלה לראשונה על הבמה ב-8 בדצמבר 1923 ב"תיאטרון הישן" (Altes Theater) בלייפציג. בשנת 1926 ערך ברכט מהדורה שנייה של המחזה יחד עם אליזבת האופטמן (Elisabeth Hauptmann, 1897-1973), עבור הפקה חטופה שהתקיימה ב-14 בפברואר ב"תיאטרון הגרמני" (Deutsches Theater) בברלין.
5 בספטמבר
5 בספטמבר הוא היום ה-248 בשנה בלוח הגריגוריאני (249 בשנה מעוברת). עד לסיום השנה נשארו עוד 117 ימים.
תאוריית הקשר על זיוף הנחיתה על הירח
תאוריית הקשר אודות זיוף הנחיתה על הירח היא אחת מתאוריות הקשר הנפוצות והידועות ביותר, ועל פיה הנחיתה הראשונה של אסטרונאוטים על הירח עם אפולו 11, והבאות אחריה בתוכנית אפולו, לא התרחשו בפועל, אלא זויפו בידי נאס"א, בסיוע ה־CIA. התאוריה גורסת כי מטרת ההטעיה הייתה השגת הישג פוליטי והסברתי לארצות הברית, בלימת התקדמותה של ברית המועצות בחלל שכן זו, לפי התאוריה, ויתרה על פרויקט הנחיתה שלה בעקבות הצלחת האמריקנים, מטרות נוספות המועלות על ידי חסידי התאוריה היו חיסכון בכסף, הענקת הצדקה לפרויקט החלל ויצירת הד תקשורתי חיובי, בזכות בימוי מהוקצע והימנעות מטעויות ומתקלות, וניצחון על ברית המועצות במלחמה הקרה. התאוריה זכתה לפרסום רב, ובמשאל דעת קהל בארצות הברית שערך מכון גאלופ בשנת 1999 נמצא כי 6% מהנשאלים הטילו ספק בכך שהאסטרונאוטים של אפולו הילכו על הירח.
תומכי תאוריית הקשר סבורים שהנחיתה של אפולו 11 ב־20 ביולי 1969, והמשימות שבאו בעקבותיה, לא התרחשו אלא בוימו על כדור הארץ, באזור 51 שמראהו מזכיר את נוף הירח. בשידור הטלוויזיה של הנחיתה נשמע קולו של ניל ארמסטרונג אומר כי פני השטח מזכירים את הקרקע המדברית. תצלומים של אזור 51 שצולמו על ידי לווייני ריגול רוסיים מראים כי פני השטח דומים מאוד. התאוריה זכתה לפופולריות בזכות כמה סצינות בסרטים, שהעלו רעיונות דומים. בסרט "קפריקורן 1" (משנת 1978) מתואר ניסיון של נאס"א לביים נחיתה מאוישת על מאדים, ויש הסבורים כי סצנה קצרה בסרט "יהלומים לנצח" מסדרת ג'יימס בונד (1971), המראה סימולציה של הנחיתה על הירח, אף היא עוררה אנשים לחשוב כי הנחיתה הייתה מזויפת. המחזאי הבריטי ראיין בונד כתב בשנת 1937 מחזה בשם "מכופפי החדשות" (The News-Benders), ובו הציג עולם עתידני שבו כל ההתפתחויות הטכנולוגיות הגדולות שהתרחשו מאז 1945 היו בעצם הדמיה, ולא התרחשו באמת. המחזה הראה בין השאר נחיתה מזויפת על הירח באמצעות דגמים.
הראשונים לפרסם את תאוריית הקשר היו ביל קייסינג (Bill Kaysing) בספרו "מעולם לא הגענו לירח" משנת 1974, וראלף רנה, שפרסם ספר פופולרי בשם "נאס"א שיטתה באמריקה" (באנגלית: NASA Mooned America, כאשר המילה Mooned פירושה "לשטות" ומתייחסת במקביל לירח).
מניעים
חסידי תאוריית הקשר העלו אפשרויות שונות למניעי הממשל האמריקני לזיוף הנחיתה, וביניהם:
משדר הטלוויזיה של פוקס
חיזוק לחובבי תיאורית הקשר ניתן בתוכנית תחקיר שהוקרנה ברשת הטלוויזיה האמריקאית פוקס בשנת 2001. בתוכנית נטען כי ניל ארמסטרונג וחבריו לצוות "אפולו 11" מעולם לא דרכו על אדמת הירח, אלא על רצפת אולפנים משוכללים בארצות הברית, כאשר את שלוש משימות הנחיתה הראשונות ביים במאי הסרט "2001: אודיסיאה בחלל" - סטנלי קובריק. בתוכנית הועלו כמה מהתהיות החביבות על תומכי תיאורית הקשר, כמו הטענה שדגל ארצות הברית, כפי שנקלט במצלמות נאס"א, מצולם מתנופף ברוח, שעה שעל הירח אין אטמוספירה; שבצילומים לא ניתן לראות את הכוכבים ברקע; או שהצל שמטילים הדגל והאסטרונאוטים על הקרקע אינו ממוקם בזווית נכונה. עוד נטען בתוכנית כי כמחצית מהעובדים והאסטרונאוטים שהיו בסוד המבצע מתו בתאונות, ואילו אחרים, כולל ניל ארמסטרונג, נמנעים מלהתראיין.
נאס"א נגד תאוריית הקשר
לאחר שנים של גיבוש תאוריית קשר בגין זיוף נחיתת אפולו 11 על הירח, נאס"א החליטה לצאת נגד אותה קונספירציה. מבקרי נאס"א טוענים כי התאוריה מגלה שיפוט לקוי וחוסר ביטחון. כדי להפיץ את מתקפת הנגד שלה, נאס"א שכרה את שירותיו של סופר המדע ג'ים אוברג תמורת שכר של 15 אלף דולרים.
בשלהי 2002 שבה התאוריה לכותרות, כשאחד החסידים הבולטים שלה, יוצר הסרטים בארט סיברל, התעמת עם האסטרונאוט באז אולדרין בבית מלון בבוורלי הילס. סיברל דרש מאולדרין שיישבע בכתבי הקודש שאכן נחת על הירח וכינה אותו שקרן ופחדן; בתגובה אולדרין הכה אותו בפניו.
לכן החליטה נאס"א שמחובתה להגיב לטענות הבלתי פוסקות בנושא. הספקנים יתפשו את המהלך כחלק מהמארג הקונספירטיבי – תפרסם הסוכנות מסמך שיפרט את העדויות לכך שנחיתת החללית אפולו 11 על הירח ביולי 1969 אכן התרחשה. "היה קשה יותר לזייף את כל העניין מלעשות אותו", כותבים אנשי נאס"א באתר האינטרנט של הסוכנות, ופונים להפריך את הטענות המרכזיות של מכחישי הנחיתה, אולם בסופו של דבר נגנז כאמור הספר.
נאס"א מביאה גם הוכחות חיוביות לנחיתה על הירח ובראשן הסלעים הייחודיים במשקל 381 קילוגרם שהביאו עמם האסטרונאוטים לכדור הארץ. נוסף לכך, רוסיה, סין, מזרח גרמניה ואויבות אחרות של ארצות הברית בתקופת המלחמה הקרה עקבו מקרוב אחר משימות החלל שלה, ויכלו לבדוק אם אותות הרדיו מאפולו אכן הגיעו מכיוון הירח. אף לא אחת מהן הטילה ספק בהישג האמריקאי. "כשאפילו האויב שלך מכיר בהישגיך – זה די משכנע!" טוענים בנאס"א. כמו כן, הציבו האסטרונאוטים של אפולו 11 על פני הירח מערכת מחזירי אור המיועדים להחזרת אור לייזר. באמצעות מערכת זו, במדידות שנערכו מאז נמצא קצב התרחקות הירח הממוצע מכדור הארץ.
יוהאן גוטפריד קנפלר
יוהאן גוטפריד קנפלר (בגרמנית: Johann Gottfried Knöffler; 1715, סקסוניה – 1779, דרזדן) היה פסל גרמני הומניסט.
קנפלר יצר ארבעה פסלים כאלגוריות לארבעת המזגים באמצעות פוטו. העתקים מצויים בגן טירפארק בברלין, המקור שמור במוזיאון בודה בחדר המדרגות המפואר.
צ'ארלס קרטיס
צ'ארלס קרטיס (באנגלית: Charles Curtis; 25 בינואר 1860 - 8 בפברואר 1936) היה סגן נשיא ארצות הברית תחת כהונתו של הנשיא הרברט הובר.
קרטיס נולד בטופיקה שבקנזס ומצד אמו, אלן, היה נין של אינדיאני. את לימודיו סיים בבתי ספר מקומיים ובשנת 1882 הוסמך לעריכת דין. הוא החל לעסוק בתחום בעיר הולדתו ובשנים 1885–1889 כיהן כפרקליט המחוז. בשנת 1893 נבחר לראשונה לבית הנבחרים של ארצות הברית, בו כיהן שש כהונות רצופות עד 1907, עת מונה לסנאט כמחליפו של הסנאטור ג'וזף ברטון.
במהלך שנות כהונתו בבית הנבחרים העביר קרטיס יוזמות חקיקה שונות בנוגע לאוכלוסיית האינדיאנים. בין אלו - חוק משנת 1898 להרחבת סמכויות הממשל האמריקני כלפי האינדיאנים, וכן חוק משנת 1902 על פיו הוסרה הסמכות האוטונומית של השבט האינדיאני קאו. כתוצאה מחוק אחרון זה נמסרו לקרטיס ומשפחתו, צאצאי השבט, שטחים בהיקף של כ-6.6 קמ"ר.
כהונתו בסנאט נמשכה עד 1913, לאחר שנבחר בזכות עצמו, ולאחר מכן התחדשה בשנית עם מינויו מחדש לתפקיד בשנת 1915 ובחירתו במערכות הבחירות שהתקיימו עד להתפטרותו ב-1929. בשנות כהונתו השנייה נבחר קרטיס לשמש הנשיא הזמני של הסנאט, וכן יו"ר הוועדה לתקציב ההוצאות של משרד הפנים, יו"ר הוועדה לנושא הבזיזה האינדיאנית ויו"ר הוועדה לעניין הגנת החופים. בשנים 1915–1924 שימש קרטיס כמצליף סיעת המפלגה הרפובליקנית ובשנים 1925–1929 כיו"ר סיעות הרוב בסנאט. במהלך תקופה זו הוא הציע, במשותף עם יו"ר סיעת המפלגה הדמוקרטית דניל ריד אנתוני, את תיקון החקיקה לחוקת ארצות הברית לשוויון זכויות בין המינים.
בשנת 1929 נבחר קרטיס לסגן נשיא ארצות הברית תחת הנשיא הרברט הובר. בתפקיד זה החזיק לאורך מלוא כהונתו של הובר, עד 1933, ובמהלכן הוביל את יוזמת קיצור שבוע העבודה לחמישה ימים. לאחר מכן חזר קרטיס לעסוק בעריכת דין בוושינגטון הבירה.
ג'אנט ל. נורווד
ג'אנט ליפה נורווד (אנגלית: Janet Lippe Norwood; ) הייתה סטטיסטיקאית אמריקנית, האישה הראשונה שכיהנה כנציבת הלשכה לסטטיסטיקת עבודה של ממשלת ארצות הברית.
ביוגרפיה
נורווד נולדה וגדלה במדינת ניו ג'רזי. היא קיבלה תואר ראשון בכלכלה ממכללת ניו ג'רזי לנשים (כיום חלק מאוניברסיטת ראטגרס) ב-1945. לאחר מכן קיבלה תוארי מוסמך ודוקטור בכלכלה מאוניברסיטת טאפטס במסצ'וסטס. לאחר מכן לימדה במכללת וולסלי והייתה עמיתת מחקר באוניברסיטת טאפטס.
ב-1963 החלה לעבוד בלשכה לסטטיסטיקה של נתוני עבודה של ממשלת ארצות הברית (BLS). היא התקדמה בסולם הדרגות, ב-1979 מונתה לתפקיד נציבת הלשכה על ידי הנשיא קרטר. כהונתה כנציבה הוארכה פעמיים על ידי הנשיא רייגן. כן כיהנה תחת הנשיא ג'ורג' בוש.
במהלך עבודת בלשכה הייתה אחראית במשך כ-10 שנים על הפיתוח והאמידה של מדד המחירים לצרכן בארצות הברית, וכן של המדד הבינלאומי המקביל. היא הייתה אחראית להשקה של סקר המחירים שלפיו חושב המדד. כנציבה טיפחה את הקשרים בין הלשכה ובין קהילת המחקר האקדמית, ואת שיתוף הפעולה עם ארגונים פדרליים אחרים שעסקו בסטטיסטיקה לאומית, וביניהם לשכת מפקד האוכלוסין והמרכז הלאומי לסטטיסטיקה של נתוני בריאות. במהלך 13 שנות הכהונה שלה כנציבה העידה בפני הקונגרס 137 פעמים.
נורווד לא היססה למתוח ביקורת על אישי ציבור כאשר היה צורך בכך. במקרה אחד התעמתה עם הנשיא ניקסון כאשר ניסה לגרום לשינוי נוסח של פרשנות לנתונים בהודעה לעיתונות לה הייתה אחראית. כן פרסמה הודעה בה ביקרה אמירה של הנשיא רייגן שאמר כי "כאשר אנשי הלשכה אינם אוהבים את הנתונים הם משנים אותם", בהתייחסו לנתוני האבטלה. נורווד הבהירה כי אי ההבנה של הנשיא נובעת מכך שהלשכה מפרסמת שתי סדרות של נתונים: האחת ללא תקנון, והשנייה עם תקנון להשפעות עונתיות.
ב-1991 פרשה נורווד מתפקידה כנציבת הלשכה והייתה לחוקרת בכירה במכון המחקר Urban Institute, שם עבדה עד 1999. במקביל, מונתה ב-1993 על ידי הנשיא בוש ליושבת ראש הוועדה המייעצת לעניין דמי אבטלה, כהונתה בתפקיד זה הוארכה על ידי הנשיא קלינטון, והיא שירתה בו עד 1996.
נורווד סיכמה את שנות עבודתה בממשל הפדרלי ואת חזונה לעתיד הסטטיסטיקה בממשל בספר שהוציאה לאור בשנת 1995.
הכרה מקצועית
בשנת 2002 הכריז בית הספר לבריאות הציבור של אוניברסיטת אלבמה בבירמינגהם כי פרס על שמה יוענק מדי שנה לסטטיסטיקאית בעלת הכרה בינלאומית שתרמה תרומה משמעותית לסטטיסטיקה.
בלוק 24
בלוק 24 היה בית בושת במחנה הריכוז אושוויץ I, ששימש לתגמול אסירים מועדפים.
ב"בלוק 24" נאנסו נשים במהלך היום על ידי אסירים מועדפים. על פי מרבית העדויות, בשל חוקי הגזע שימשו במקום אסירות לא-יהודיות. המקום פעל בשנים 1943–1945 והוקם ביוזמת היינריך הימלר, שחשב שתגמול האסירים יביא להעלאת פריון העבודה במחנה וימנע הומוסקסואליות.
בספרו "בית הבובות", מתאר יחיאל די-נור (ק. צטניק) את סיפורה של אחות הגיבור, שאולצה לספק שירותי מין לחיילי הצבא הנאצי. על פי הספר, הנשים היו חייבות להעמיד פני נהנות - אחרת הן היו צפויות לעונש מוות.
הקמה ומטרות
קצין האס. אס העביר את הוראות המטה אל פקודיו וכך נפתח בית הבושת של אושוויץ.
לאסירים אשר הנאצים היו מרוצים מהם הוענקו תלושים בהם יכלו להשתמש כדי להיעזר בשירותי המקום. התלושים לא הוענקו לכל אסיר שעבד קשה, אלא רק לאסירים בעלי ערך מיוחד - למשל, כאלו שהנאצים יכלו להרוויח משיתוף פעולה עימם, כגון חברי מחתרת ובשום פנים ואופן לא ניתנו לאסירים יהודים. לדברי האסיר ריצ'רד דקאו, אסירים שהיו במצב גופני ירוד לא קיבלו גם הם תלושים:
חיי האסירות
נראה שהאסירות אשר עבודתן הייתה בבית הבושת חיו חיים טובים יחסית לחיי אסירים אחרים במחנה. הן קיבלו תזונה טובה יותר וגישה למוצרי מותרות.
כל כניסה להריון או חולי (למשל, מחלת מין) העמידה אותן בסכנה מיידית, כיוון שנשים אשר קרה להן אחד מהשניים לא נראו עוד.
על פי חוקי הגזע הנאצים נאסרו מכל וכל יחסי מין בין "ארים" לבין יהודים. כך שאסירים יהודים מעולם לא קיבלו תלושים למקום. לכן הדעה הרווחת היא כי אסירות יהודיות לא נלקחו לבית הבושת. אם כי קיימות גם עדויות על יחסים אסורים בין חיילי אס. אס. גרמנים ליהודים.
חלק מהאנשים, גם בישראל, סבורים כי הבלוק לא היה קיים כלל. אחד הנימוקים לכך הוא שהנאצים שלחו זונות לעבודות כפייה או להוצאה להורג באושוויץ. לפי האידאולוגיה הנאצית זנות היא התנהגות אנטי סוציאלית וזונות תויגו במחנה במשולש שחור יחד עם מפגרים, אלכוהוליסטים, לסביות, פמיניסטיות, חסרי בית, צוענים וקבצנים.
שנאי
שנאי (בלעז: טרנספורמטור, מגרמנית: Transformator, באנגלית: Transformer) הוא מכשיר אלקטרומגנטי שמעביר אנרגיה חשמלית ממערכת זרם חילופין אחת למערכת זרם חילופין אחרת. התכונה העיקרית של השנאי היא היות שתי המערכות המחוברות מצדדיו בעלות מתח וזרם שונים או שווים – תלוי בסוג השנאי.
שנאי אידיאלי
העיקרון עליו פועל השנאי הוא שני סלילים הנמצאים בשדה מגנטי זהה, הנוצר כתוצאה מהזרם העובר בסליל אחד (הסליל ה"ראשוני") ומשרה כוח אלקטרו מניע (כא"מ) בסליל האחר (הסליל ה"משני"). במצב זה, כל תכונה חשמלית של המערכת בצד אחד של השנאי משוקפת לצד השני.
מכיוון שהזרם והמתח על סליל תלויים בהשראות שלו, וזו פרופורציונית למספר הכריכות בסליל, הרי שכאשר מספר הכריכות בשני סלילי השנאי שונה זה מזה, יתקבלו מתחים וזרמים שונים על שני הסלילים.
משוואות השנאי
בשנאי אידיאלי אין איבודי הספק ולכן ההספק שנכנס שווה להספק שיוצא:
יחס ההשנאה:
,RDUO המשני כתוצאה מהשטף המגנטי שנכנס לתוכו בגרעין השנאי.
שימוש בשנאים
השימוש העיקרי בשנאים הוא לשינוי רמת המתח ורמת הזרם. שימושים משניים הם להעברת האנרגיה החשמלית, תוך בידוד בין המעגלים (ללא שינוי מתח, נקרא "שנאי מבדל") וליצירת נקודת אפס במערכת תלת פאזית ("שנאי הארקה").
מבנה
יישום מקובל של שנאים הוא מערך של שני מוליכים מלופפים סביב ליבת ברזל משותפת. ובכך משתפים את השדות המגנטיים שלהם בשיעור גבוה. ליבת השנאי אינה בנויה מגוף אחיד אלא מלוחות ברזל מבודדים (פחות או יותר). זאת לשם מניעת זרמים בתוך הליבה עצמה דבר הגורם לאובדן ניכר של אנרגיה. יש שנאים שהליבה שלהם עשויה חומר דוגמת פריט שהוא בעל תכונות מגנטיות כמו ברזל, אך הוא אינו מוליך זרם. התצורה הזאת מאפשרת העברת אנרגיה חשמלית מהסליל הראשוני לסליל המשני, כמעט ללא הפסדים, תוך שינוי רמת המתח החשמלי במוצא הסליל המשני.
סוגי שנאים
קיימים סוגים שונים של שנאים ולהלן העיקרים שבהם:
רשת חשמל ארצית
השנאים מהווים רכיב מרכזי ברשת החשמל הארצית, באפשרם המרת מתח התמסורת הכלל ארצית (161/400 קילו־וולט – "מתח עליון") למתחי רחוב (22 קילו־וולט – "מתח גבוה") ולמתח המתאים לשימוש במכשירים חשמליים (230/400 וולט – "מתח נמוך").
אלקטרוניקה
בשנאים נעשה גם שימוש במעגלי טלפוניה (לבידוד הקו מהמכשיר לצורכי בטיחות בין השאר), במעגלי תקשורת קווית ותקשורת אלחוטית (המרה ותיאום עכבות וכן הפרדה בין מעגלים ומכשירים) ובמעגלים אנלוגיים אחרים.
רעש
ישנם שני סוגי רעש בשנאי:
מרזיסייד
מרזיסייד (באנגלית: Merseyside) הוא מחוז בצפון מערב אנגליה.
אוכלוסיית המחוז מונה 1,381,200 איש, וצפיפות האוכלוסייה בו עומדת על 2,145 איש לקמ"ר. המחוז קרוי על שם נהר המרזי. בעבר היה המחוז חלק מלנקשייר אך ב-1974 הוא הפך למחוז עצמאי.
שטחו של מחוז מרזיסייד הוא 645 קמ"ר והוא המחוז ה-43 בגודלו באנגליה. במרזיסייד חמש ערים בשלטון עצמי כשהגדולה בהן היא ליברפול. שאר הערים הן: ספטון, נוסלי, סנט. הלנס וויראל. רוב הערים נמצאות בעברו המזרחי של נהר המרזי, למעט ויראל שנמצאת בצדו המערבי (ראו מפה).
המחוז גובל עם לנקשייר בצפון, עם מנצ'סטר רבתי במזרח ועם צ'שייר בדרום.
שלומי גולדנברג
שלומי גולדנברג (נולד בלונדון בשנת 1959) הוא סקסופוניסט, מלחין ומעבד ג'אז ישראלי. בנוסף, גולדנברג הוא ראש להקת ה-Little Big Band ("קבוצה קטנה גדולה"), מנהל מועדון הג'אז של תיאטרון הסימטה, ומנהל מוזיקלי של פסטיבל הג'אז בשדרות בן-גוריון, ומרצה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. גולדנברג הוא בעל תואר דוקטור בפילוסופיה מאוניברסיטת בר-אילן בתחום הקומפוזיציה.
דוקטורט בתחום הקומפוזיציה המוזיקלית - 2016
הדוקטורט מחולק לשני חלקים:
החלק הראשון: יצירת הדוקטורט Sing a Song of Love - יצירה מקורית לביג בנד, תזמורת כלי מיתר, כלי הקשה וקריין.
החלק השני: המאמר - סינתזה בין קלאסי וג'אז ביצירות "אבוני קונצ'רטו" של איגור סטרווינסקי וה"פרפיום סוויט" של דיוק אלינגטון
גולדנברג מנתח את שתי היצירות שנכתבו בשנת 1944 ובוצעו באולם קרנגי הול בניו יורק ובודק מהם המאפיינים הג'אזיים והקלאסיים ביצירותיהם של סטרבינסקי ואלינגטון.
גולדנברג מוכיח שאף על פי שהאבוני קונצ'רטו, יצירתו של איגור סטרבינסקי נכתבה לביגבנד של וודי הרמן, היא נשארת כמעט לגמרי בעולם הקלאסי.
ובאופן דומה, אף על פי שיש ליצירתו של דיוק אלינגטון הפרפיום סוויט מספר מאפיינים קלאסיים, היא נשארת במימד של מוזיקת הג'אז.
פעילויות
בהנחייתו של גולדנברג, ויחד עם זמרת הנשמה - אלישבע בת ישראל והרכב של טובי המוזיקאים - התלמידים לומדים את תולדות הג'אז, לרקוד לצלילי המוזיקה של סקוט ג'ופלין - הרגטיים, על העיר ניו-אורלינס והחצוצרן הצעיר לואי ארמסטרונג שיצר את השפה המוזיקלית החדשה. בנוסף בנה גולדנברג, מערך של עשרה שיעורים אינטרנטיים ומצגת, שבעזרתם מכינים המורים את התלמידים לקראת המופע והמפגש המרתק עם מוזיקת הנשמה, האלתור, הבלוז והג'אז.
"כשדוקטור קלאסי פגש את דוקטור ג'אז" - מופע/סדנה המראה במילים ובצלילים כיצד רחמנינוב, באך ושופן מתבשלים יחד עם ג'ורג' גרשווין, לואי ארמסטרונג וצ'ארלי פארקר..
שלומי גולדנברג פגש את הפסנתרן והמלחין הקלאסי - עמית ויינר במהלך לימודי הדוקטורט ושניהם מצאו שנושא האלתור, המאפיינים, הסיבות ודרכי הביצוע שלו מעניינים ומאתגרים אותם.
הקונצרט הוא תוצר הדיאלוג המתמשך בין שני המוזיקאים/מלחינים, אליהם מצטרפת הזמרת - רינת מסיקה ונגן הקונטרבס - אלעד מוסקטל.
פסטיבל הג'אז איטליה ישראל 2016 - בלילה לבן בשדרות בן-גוריון -
ניהל את מועדון הג'אז המרתף העליון בבית ליסין מאפריל 1998 עד אוגוסט 2003. המועדון אירח מוזיקאים מהארץ ומחו"ל, ביניהם אמיל ויקליצקי, בוב מוזס (אתו הופיע שוב גם ב-2005 במסגרת פסטיבל האביב של ראשון לציון), איידן אסן, תמיר הנדלמן. במרץ 2002 התקיים פסטיבל הג'אז מפולין ביוזמתו ובניהולו המוזיקלי של גולדנברג. באותה תקופה שיתף גולדנברג פעולה עם התמלילן זוכה פרס ישראל אהוד מנור, ויחד עם הזמרת גני תמיר העלו את המופע "ג'אז שמתחרז" - ניסיון ראשון לשלב בין שפת הג'אז לשפה העברית, כשמנור כתב מילים למוזיקה שהלחין גולדנברג.
ב-2003–2004 הופיע שלומי עם הזמרת חיה סמיר בתוכנית "ללא כותרת" במופע המשלב ג'אז עם מוזיקת עולם. במסגרת העבודה המשותפת עם סמיר הופיעו השניים גם בפסטיבל "Duet" וניגנו עם שלמה בר והברירה הטבעית.
בפסח 2004 פתח את מועדון הג'אז The Jazz Alley בתיאטרון הסימטה ביפו העתיקה.
ביולי 2005 יצאו גולדנברג והזמרת אלישבע בת ישראל במופע "בלו הדוב שר בלוז" - מופע ג'אז ובלוז לילדים.
בתחילת 2007 הפיק קונצרט מיוחד לזכרה של הזמרת עופרה חזה בביצוע ג'אזי.
באביב 2007–2008 הפיק בשיתוף עיריית תל אביב סדרת הופעות ג'אז לקהל הרחב ברחובות תל אביב.
משטחי היגוי (תעופה)
משטחי היגוי (באנגלית: Flight Control Surfaces וכן Flight Controls) הם משטחים אווירודינמיים המשמשים לשליטה במטוס במעופו באוויר. משטחי היגוי מתחלקים לשתי קבוצות עקרוניות: משטחי היגוי ראשיים ומשטחי היגוי משניים — משטחי עזר.
משטחי היגוי ראשיים
משטחי היגוי ראשיים הם משטחי היגוי השולטים במטוס בצירי התנועה הראשיים - עלרוד, גלגול וסבסוב. ההגאים הללו מופעלים ישירות על ידי ממשק ההיגוי של הטייס - מוט היגוי ודוושות.
מאזנות
מאזנות הן משטחים המותקנים על קצוות שפת הזרימה של הכנפיים ונעים בצורה הפרשית — אחד נגד השני. משום שהם נמצאים בקצוות הכנפיים הרחק ממרכז הציר האורכי, ולכן הם מסובבים את כלי הטיס סביב הציר הזה ושולטים על המטוס בציר הגלגול. במטוסי סילון הטסים במהירויות גבוהות לרוב משתמשים בהגאים נוספים בשביל לעזור בגלגול בתנאים אלו הכנפיים מסוגלות להתעוות יתר על המידה. לעיתים משתמשים במאזנות מהירות גבוהה — משטחים קטנים באמצע אורך הכנף במקום בקצה ובמחבלים.
הגאי גובה
הגאי גובה המותקנים בזנב המטוס הרחק ממרכז המסה של המטוס ועל גבי שפת הזרימה של מייצבי הגובה ועל ידי עלייה או ירידה יוצרים מומנט סיבובי סביב הציר הרוחבי של המטוס ועל ידי זה שולט על זווית העלרוד של המטוס. לעיתים הגאי גובה נבנים כמשטח סנפיר גדול המשלב את מייצב הגובה ונעים כמקשה אחת.
הגה כיוון
הגה כיוון הוא משטח המותקן על גבי מייצב הכיוון בזנב המטוס והרחק ממרכז המסה של המטוס. על ידי תנועה ימינה ושמאלה של המשטח הוא יוצר מומנט סיבובי סביב הציר האנכי. למרות היותו אחד המשטחים העיקריים הוא לא משמש כמשטח המכוון את כלי הטיס בציר הכיוון שכן פניות מתבצעות על ידי גלגול ולא על ידי כיוון. במקום זאת המשטח משמש בשביל ביטול החלקות ויצירת טיסה ופניות מתואמות, ביטול גרר מאזנות.
הגאים משולבים
ישנם מספר סוגי הגאים ראשיים המשלבים עקרונות פעולה של מספר הגאים ראשיים ומשניים:
משטחי היגוי משניים
משטחי היגוי משניים מספקים יכולת מסוימת של שליטה על מעטפת הטיסה של כלי הטיס כדי שכלי הטיס יוכל להשיג ביצועים שלא אפשריים במצב רגיל. לדוגמה, מדפים עוזרים למטוס לטוס במהירויות נמוכות בהן תצורת כנפי המטוס לא מאפשר טיסה - בהמראה או נחיתה. לרוב משטחים אלה נשלטים על ידי הטייס על ידי מפסקים או ידיות בתא הטייס, או בצורה אוטומטית על ידי מערכת בקרת הטיסה של המטוס.
מדפי שפת התקפה
מדפי שפת התקפה מקלים על זרימת האוויר להיצמד לכנף ועל ידי כך מגדיל את זווית ההתקפה הקריטית של הכנף, שימושי בעיקר בשלבי ההמראה והנחיתה. במטוסי קרב המשטח נשלט על ידי מערכת בקרת הטיסה ומסייע בתמרונים חריפים.
מדפי שפת זרימה
מדפי שפת הזרימה מגדילים את קמרון הכנף ואיתן מגדילים עילוי וגרר ומאפשרים לכנף לתפקד במהירויות נמוכות יותר, שימושי בעיקר בשלבי ההמראה והנחיתה, נשלט לרוב על ידי ידית מדפים בתא הטייס.
מחבלי זרימה
מחבלי זרימה הם משטחים המותקנים בשפה העליונה של הכנף שתפקידם להקטין את עילוי כלי הטיס וכן מוסיפים גרר. במטוסי נוסעים מחבלי זרימה מסייעים לכלי טיס להאט ומונעים את הסיכון בהתרוממות לאוויר במהלך נחיתה לאחר הנגיעה בקרקע. במהלך שאר הטיסה, מסייעים המחבלים בגלגול.
מעצור אוויר
מעצור אוויר או מעצור צלילה מאפשר שליטה על הגרר של כלי הטיס ומאפשר להקטין את המהירות במהלך הנמכה, נחיתה או את התאוצה במהלך צלילה. במטוסי קרב מעצור האוויר נשלט על ידי מפסק על גבי המצערת.
לוחוני קיזוז
לוחוני קיזוז הם משטחים קטנים המותקנים על גבי המשטחים הראשיים ועל ידי תנועה לאחד הצדדים, המשטח משנה את נקודת האיזון של המשטח מבחינת הגרר ועל ידי כך משנים את מצב האמצע של ההגאים ומאפשרים להקטין את העומס על הטייס שיכול במקום לתפעל את ההגאים הראשיים בצורה מתמדת לקזז את כלי הטיס למצב היציב ולתת לכלי הטיס להטיס את עצמו.
קנארד
במטוסים בעלי כנף דלתא משתמשים במשטח קנארד המסייע בייצוב זרימת האוויר בצידו העליון של הכנף, מוסיף מעט עילוי בקדמת מרכז המסה ומקטין את הנטייה של מטוסי כנף דלתא להיות יציבים יתר על המידה.
סוג נוסף של קנראד נקרא קנראד נע המסוגל לנוע ומגדיל את יעילותו על ידי הכוונתו לכיוון זרימת האוויר (על פי זווית ההתקפה).
אליזבטה סיראני
אליזבטה סיראני (באיטלקית: Elisabetta Sirani; 8 בינואר 1638 – 28 באוגוסט 1665) הייתה ציירת איטלקייה בסגנון הבארוק.
תולדות חייה
סיראני נולדה בבולוניה ואביה, ג'ובאני אנדראה סיראני שהיה צייר ותלמידו של גווידו רני, לימד אותה את המקצוע. יחד איתה, למדו גם אחיותיה לצייר אצל אביהן. בגיל 17 הייתה בקיאה באמנות הציור והתחריט, וביצעה למעלה מ-90 יצירות. עד למותה בגיל 27, ביצעה עוד למעלה מ-80 יצירות. בנוסף, היא גם ניהלה את הסטודיו של משפחתה בו נמכרו יצירות שלה ושל אביה. לאחר שאביה חלה בשגדון, הייתה אחראית לפרנס את הוריה, את עצמה ואת אחיה, ועשתה זאת באמצעות האמנות לבדה. היא גם לימדה ציור לתלמידות בסטודיו המשפחתי. נסיבות מותה אינן ברורות וייתכן שהאחריות הגדולה מוטטה אותה, כיוון שתיאור מותה דומה לתיאור של אולקוס. עם זאת, קיימות טענות על הרעלתה. היא נקברה בבזיליקת סן דומניקו שבבולוניה, ליד הצייר גווידו רני.
עבודותיה
על פי ההערכה, מספר יצירותיה עומד על כ-200. נושאי יצירתה היו אישים בנצרות, סצנות מהמיתולוגיה היוונית והרומית ובני משפחות אצולה איטלקיים שהזמינו אצלה פורטרטים.
מיקאל אוקרפלט
לארס מיקאל אוקרפלט (בשוודית: Lars Mikael Åkerfeldt; נולד ב-17 באפריל 1974 בסטוקהולם, שוודיה) הוא הגיטריסט והסולן של להקת הדת' מטאל/פרוגרסיב מטאל/רוק מתקדם השוודית אופת'.
אוקרפלט ידוע במיוחד בזכות כישרון שירתו בשני סגנונות - שירת גראולינג, המזוהה יותר עם ז'אנר הדת' מטאל, ושירה נקיה. הוא דורג במקום 42 מבין 100 הגיטריסטים הטובים ביותר של המטאל.
רוני רוזנטל
רוני רוזנטל (נולד ב-4 באוקטובר 1963 בחיפה) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בקבוצת מכבי חיפה ואחר כך בבלגיה ובאנגליה. לזכותו 60 הופעות ו-11 שערים בנבחרת ישראל, והוא נכלל בהיכל התהילה של הכדורגל הישראלי. רוזנטל שיחק בדרך כלל בעמדת הקיצוני השמאלי או החלוץ, והתבלט ביכולת הפריצה שלו, אליה נלווה כיבוש שערים רבים, חלקם מרשימים במיוחד (שערו נגד נבחרת אזרבייג'ן נבחר לשער המילניום בכדורגל הישראלי).
קריירת מועדונים
רוזנטל ניצל את הצלחתו ועבר ב-1986 לשחק, תמורת סכום העברה גבוה, בקלאב ברוז' מליגת העל הבלגית. כבר במשחק הליגה הראשון שלו כבש שער, בניצחון קבוצתו 8–0 על KSV ורכם. בעונתו השנייה בקבוצה זכה עמה באליפות, ולאחר מכן עבר לסטנדרד לייז', במדיה שיחק שנתיים.