cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ועידת לונדון לכלכלה
מעשים סותרים
קורדל הול, מזכיר המדינה בממשלו של רוזוולט, עמד בראש המשלחת האמריקנית לוועידה. הנשיא הורה להול שלא להשתתף בדיונים בנושא ייצוב המטבע. עם זאת, במועד שבו נערך הוועידה שינה הנשיא רוזוולט את דעתו לגבי מניפולציה של המטבע על מנת להעלות מחירים, והנחה את מומחי הבנקאות האמריקנים אוליבר ספראג (Oliver Sprague) וג'יימס ורבורג לנהל משא ומתן על ייצוב המטבע עם עמיתיהם הצרפתים והבריטים.
הדחייה של רוזוולט
כשהוועידה נפתחה ב-12 ביוני 1933 כל תשומת הלב הייתה מופנית לדיוני המטבע בין שלוש המדינות שנערכו מחוץ לוועידה. עד 15 ביוני ניסחו הנציגים האמריקנים הבלתי רשמיים יחד עם מונטגיו נורמן (Montagu Norman) מבנק אנגליה וקלמן מורה (Clement Moret) מבנק צרפת תוכנית לייצוב זמני.
למרות הניסיונות לשמירת סוד דלפה התוכנית לפני ביצוע ההכרזה הרשמית, והתגובה בארצות הברית הייתה הרסנית. המחירים בשוקי המניות והסחורות של ארצות הברית צנחו ושער החליפין של הדולר במטבעות הזרים עלה.
למרות שרוזוולט שקל לשנות שוב את מדיניותו הדיפלומטית בנוגע לשער ממוצע חדש שבין הדולר ללירה שטרלינג, הוא החליט בסופו של דבר לא להתחייב בדבר, אפילו לא באורח ניסיוני.
בשל חששותיו שהבריטים והצרפתים ינסו לווסת את שערי החליפין של המטבעות שלהם, דחה הנשיא רוזוולט ב-17 ביוני את ההסכם אליו הגיעו נציגיו עם עמיתיהם הבריטים והצרפתים למרות התחנונים של נציגיו וטענותיהם שהתוכנית היא רק אמצעי זמני ושיש בה סעיפים רבים שיאפשרו נסיגה ממנה.
ויצמן שירי
ויצמן שירי (נולד ב-5 בפברואר 1956) הוא פוליטיקאי ישראלי, שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפלגת העבודה.
חייו
שירי נולד בישראל, שמו הפרטי ניתן לו לזכר חיים ויצמן נשיא המדינה הראשון. במהלך השנים הוא נבחר למרכז ועידת מפלגת העבודה, שימש יו"ר מחוז הנגב במפלגה והחל להתמודד ברשימתה לכנסת בבחירות לכנסת ה-14.
בשנת 2002 כיהן מספר חודשים בממשלה ה-29 כסגן שר הביטחון.
ב-23 באפריל 2009 אישרה מזכירות מפלגת העבודה את מינויו לתפקיד מנכ"ל זמני של המפלגה, במקום המזכ"ל המכהן איתן כבל, בכפוף לאישור ועידת המפלגה. זאת, בעקבות התנגדותו של כבל לישיבתה של העבודה בממשלת נתניהו. במחאה על קבלת ההחלטה הודיע גזבר המפלגה, משה עמית, על כוונתו להתפטר מהתפקיד, וכעבור זמן מה התפטר מתפקידו. ב-26 באפריל 2009 ביטל המוסד לבירור עתירות במפלגת העבודה את מינויו של שירי. יו"ר המוסד, עו"ד גד קרני, אמר כי "בשלב זה אין ליצור תפקיד יש מאין". בנוסף, נקבע כי אין לכנס את ועידת המפלגה כדי להדיח את המזכ"ל, כבל. חברי הכנסת שהתנגדו לכניסה לממשלה טענו בדיון ל"ביריונות פוליטית" מצד יו"ר המפלגה אהוד ברק, שלטענתם מנע מהם להתבטא ולהעלות הצעות משלהם. ב-10 במאי 2009 התכנסה ועידת המפלגה, ללא ארבעת חברי הכנסת המורדים כדי לאשר את מינויו של שירי לתפקיד מזכ"ל המפלגה.
שירי היה מעורב במהלך השנים בעסקי נדל"ן. חברת "תשואה 10" שבבעלותו המשותפת צברה הפסדים וחובות בהיקף של עשרות מיליוני דולרים, וב-2011 קרסה החברה ואושר על ידי בית משפט הסדר בעלי חוב בסך 13 מיליון ש"ח. חובות נוספים של החברה בסך למעלה מ-100 מיליון ש"ח נותרו מחוץ להסדר. ב-2014 הוגשה תביעה בבקשה להרמת מסך נגד ויצמן שירי, בגין חובות אלו.
חיים אישיים
תושב השכונה התל אביבית אזורי חן, גרוש ואב לשלושה ילדים.
גדוד בגרמיאן
גדוד בגרמיאן (בארמנית: Բաղրամյան; בגאורגית: ბაგრამიან; ברוסית: Баграмяна) היה גדוד המורכב ברובו מארמנים המשינים שהתגוררו באבחזיה. הגדוד הוקם באבחזיה במהלך מלחמת אבחזיה (1992-1993) הם נלחמו לצד כוחות הבדלנים האבחזים. הגדוד נקרא על שמו של המרשל הארמני-סובייטי המוערך, הובאנס בגרמיאן (Քրիստափորի Բաղրամյան), והוקם במטרה להגן על הארמנים המתגוררים באבחזיה מפני ההפרזה בשימוש בכוח על ידי צבא גאורגיה. הגדוד נוסד בפברואר-מרץ 1993, ומפקדה הראשון היה ואגארשאק אראמוביץ' קוסין (Вагаршак Арамович Косян).
הפלוגה הארמנית הראשונה הוקמה בנובמבר או בדצמבר 1992. הגדוד נוסד לאחר קרב גגרה, לאחר שהיו כבר ארבע פלוגות ארמניות בכוחות הבדלנים האבחזים, על ידי שר ההגנה של אבחזיה הבדני. לגדוד התגייסו גם ארמנים ממקומות אחרים. אף על פי שרוב הגדוד היה מורכב מארמנים השתייכו לגדוד גם רוסים, אבחזים, גרמנים ואף אזרים.
ב-10 במאי 1998, במהלך מלחמת אבחזיה השנייה, נפתחה אש על מבנים של המנהלה ותחנת הכוח במזיאורי. איש לא נפגע בהתקפה. סוכנות הידיעות פריים ניוז שבסיסה בטביליסי, דיווחה כי ההתקפה בוצעה על ידי הגדוד. פקידים גאורגיים רשמיים האשימו כי הגדוד נשלח על ידי השלטונות הבדלניים של אבחזיה כדי לבצע פעולות ענישה וטיהור אתני במחוז גאלי המפורז, שרוב אוכלוסייתו גאורגים, ולצבא אבחזיה אסור היה להיכנס אליו. לאחר המלחמה בוטל הגדוד.
Can't Hold Us Down
Can't Hold Us Down הוא הסינגל הרביעי שיצא מהאלבום של זמרת הפופ כריסטינה אגילרה, Stripped. הסינגל יצא בשנת 2003, השיר הוא דואט יחד עם הראפרית ליל קים, שזה הוא כבר הסינגל השני בין שתי הזמרות. הסינגל הפך להיות להיט נוסף בארצות הברית בכך שהצליח להגיע למקום ה12 במצעד ההוט100 בבילבורד שבאמריקה, והסינגל העשירי של אגילרה בתוך העשרים המקומות הראשונים במצעד. הסינגל ידוע בתור ההמנון הפמיניסטי של אגילרה ובגלל הקליפ שהופק על ידי דייוויד לה-שאפל. הסינגל היה מועמד לפרס גראמי בטקס פרסי גראמי לשנת 2004 בקטגוריה "שיתוף פעולה מסוג פופ".
אודות
בעבר צוין, שבמקור, הראפרית איב קוטלגה להיות הראפרית האורחת בשיר. הראפרית-שחקנית קולנוע אפילו ציינה עובדה זאת בחדשות MTV שהיא שיתפה פעולה עם אגילרה בשיר המנון נשי לאלבום הבא של אגילרה. בכל מקרה, כשתאריך יציאת האלבום התקרב, קים נחשפה להיות האורחת באלבום בלי שום הסבר מה קרה לאיב. השערות שונות עלו, כשהמרכזית ביניהן היא שקים הרחיקה אותה מהתפקיד לאלבום בגלל שבזמנו היא יצאה עם סקוט סטורצ' וככל הנראה הייתה בין הראפריות הפמיניסטיות קריירה תחרותית, שהובילה את קים לבקש מסטורצ' להחליף את איב בתפקיד האורח באלבום.
גם הפעם, כמו סינגלים קודמים, אגילרה יוצרת המנון עולמי, שהפעם מתמקד בתחום הפמיניזם, כשהיא מתבלת אותו בראייה שלה על החברה והזוגיות בעולם. היא מרגישה שהגבר מוערך ונסגד על כך שמתרברב בסקס הפרוע עם האישה. אבל כשאגילרה מנסה לבטא את המיניות שלה היא מקוטלגת כזנותית ומופקרת. אגילרה יוצרת עמדה של אישה חזקה, נגעלת וכועסת על העולם, ושולחת לו מסר אישי ולאלה שמנסים "לשבור\להשפיל אותה".
פיתוי (הלכה)
מפתה על פי ההלכה הוא אדם ששידל בתולה פנויה לקיים איתו יחסי מין. ישנה מצוות עשה מהתורה לחייב את המפתה לשלם לאבי הנערה קנס של חמישים שקל (מידת משקל מקראית) כסף (במערכת המידות של התלמוד - סלע), או לשאת אותה לאישה, בכפוף להסכמתה ולהסכמת אביה.
המקור בתורה
מקור המצווה בפסוק: "וְכִי יְפַתֶּה אִישׁ בְּתוּלָה אֲשֶׁר לֹא אֹרָשָׂה וְשָׁכַב עִמָּהּ, מָהֹר יִמְהָרֶנָּה לּוֹ לְאִשָּׁה; אִם מָאֵן יְמָאֵן אָבִיהָ לְתִתָּהּ לוֹ כֶּסֶף יִשְׁקֹל כְּמֹהַר הַבְּתוּלֹת".
מעשה אמנון ותמר מגלה קירבה ללשון חוק פיתוי הבתולה, וכן ללשון חוק אינוס הבתולה שבדברים כב, כח-כט. אמנון ביקש לפתות את תמר הבתולה; משלא עלה בידו לפתותה, אנסה, ולבסוף אף שילחה מעל פניו (ולא לקחה לו לאשה). המילה "בתולה" (שמ"ב יג, יח) מופיעה בשני החוקים הנזכרים. לדברי תמר "אל תענני" (יג, יב) יש להשוות את הביטוי "תחת אשר עינה" (דברים כב, כט), וטרוניית תמר "אל אודות הרעה הגדולה הזאת מאחרת אשר עשית עמי לשלחני" (יג, טז) מתבארת מלשון אותו חוק "לא יוכל שלחה כל ימיו" (דברים כב, כט). דומה כי המספר עיצב את סיפורו באופן זה כדי שהקורא יחוש בזיקה אל לשון החוקים ויבין כי אמנון חטא ברמיסת שניהם גם יחד.
דיני המצווה
הגמרא במסכת כתובות קובעת שנישואי המפתה למפותה תלויים ברצון אביה של המפותה, המפותה עצמה והמפתה. רק אם שלושתם מעוניינים בנישואים - הוא נושא אותה לאישה.
חיוב קנס
במקרה ואין המפתה נושא את הנערה, מחמת כל סיבה שהיא, חייב לשלם לאבי הנערה תשלום קנס, חמישים שקלים.
השחקן המצטיין בגמר ליגת העל בכדורסל
השחקן המצטיין בגמר ליגת העל בכדורסל (ידוע גם כ-MVP של גמר ליגת העל בכדורסל) הוא פרס שנתי מטעם מנהלת ליגת העל בכדורסל המחולק מאז עונת לשחקן הטוב ביותר במשחק או סדרת הגמר.
פיתוי (הלכה)
חיוב קנס
על פי חז"ל, הקנס המפורש בתורה אינו התשלום היחיד, והמפתה חייב גם לתת דמי בושת ופגם על שפגע בנערה.
הגדרת פיתוי
על פי פירושו של הרמב"ן לפסוק, הפיתוי הוא כאשר אדם משדל נערה לשכב איתו, בין אם אמר לה דברי אמת ובין אם אמר לה דברי שקר על מנת שתתרצה.
השחקן המצטיין בגמר ליגת העל בכדורסל
הזוכה בפרס נבחר על ידי ועדה מיוחדת של מנהלת ליגת העל ובעונות מסוימות בשיתוף הקהל.
פיתוי (הלכה)
הגדרת פיתוי
התורה מבחינה בין מקרה שבו האיש שכב עם הנערה מחוץ לעיר, שאז מניחים שהיא צעקה אלא שאיש לא שמע אותה ועל כן יש בכך דין אונס החמור יותר, לבין מקרה שבו המעשה היה בתוך העיר, ומכך שלא צעקה אנו מסיקים (אם אין עדויות אחרות) שהיה זה ברצונה, ויש בכך דין פיתוי בלבד.
טעם המצווה
הרמב"ם מפרש שהקנס הקצוב (50 סלעים) הוא קנס בגין הנאתו של המפתה, אך מעבר לכך חייב להוסיף קנס נוסף בגין הבושה שגרם המפתה לנערה המפותה ולמשפחתה.
בעולם העתיק כאשר אדם היה רוצה לשאת נערה, הוא היה משלם כסף לאביה לפי קריטריונים שהיו מקובלים באותה תקופה. התשלום עבור נערה בתולה היה גבוה יותר, ולכן נפסק שהמפתה נערה בתולה חייב לשלם קנס "כמהר הבתולות" בלשון התורה.
פירושו של רבי יצחק אברבנאל
רבי יצחק אברבנאל מרחיב את הדיון במצווה זו, ומסביר את הרקע וכן את הקשר למצווה הבאה לאחריה: "מְכַשֵּׁפָה לֹא תְחַיֶּה" (י"ז).
אבל "הנכבדים" - אלה אשר אמצעים כספיים בידם - כאשר רואים נערות המוצאות חן בעיניהם יתנו להן מתנות ויפתו אותן ואפילו יבטיחו להן נישואין בעתיד. הנערה הבתולה נענית להן לאור ההבטחות. אך "לבבו לא כן ידמה אלא למלאות בה תאוותו ולעוזבה ולהתפאר עם זמם זה אצל הבחורים" - דהיינו, הוא לא חושב למלא את ציפיותיה, רק ישכב עמה ויספר על כך בגאווה לחבריו.
המצווה הבאה מדברת על מכשפה, אשר אותה יש להמית. אברבנאל מציע את ההסבר הבא: בדרך כלל הנערות יפותו ללכת אחרי הנכבדים על ידי נשים, אותן הן מדמה ל"מכשפות" - אולי ה"סרסורים" בימינו. הוא מבאר כי בחכמתן ובניסיונן הן משכנעות את הצעירות ללכת אחרי הנכבדים. "היא המביאה את האיש ואת הנערה לניאוף". הוא לומד על הקשר בין מכשפה לבין ניאוף מספר מלכים, בו נאמר על איזבל :"...עַד-זְנוּנֵי אִיזֶבֶל אִמְּךָ וּכְשָׁפֶיהָ, הָרַבִּים.". לדעתו, הנשים המכשפות "יטו יותר לאומנות הכישוף מן האנשים וכל שכן בפיתוי הבתולות".
תחרות העל בלונדון 2012
תחרות העל בלונדון 2012 הייתה הרביעית במסגרת תחרויות העל בלונדון, בירת אנגליה. התחרות, שהתקיימה בין התאריכים 1 בדצמבר ל-10 בדצמבר 2012, נערכה בשיטת ליגה וכללה שמונה סיבובים.
בתחרות זו שבר מגנוס קרלסן את שיא כל הזמנים בנקודות מד הכושר בו החזיק גארי קספרוב במשך 13 שנים.
שארלוט, הנסיכה המלכותית
שארלוט, הנסיכה המלכותית (Charlotte, Princess Royal, 29 בספטמבר 1766 - 5 באוקטובר 1828), מאוחר יותר שארלוט, מלכת וירטמברג, הייתה בתו הבכורה של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת והמחזיקה השלישית בתואר נסיכה מלכותית. הנסיכה שארלוט נישאה לפרידריך הראשון, מלך וירטמברג.
ילדותה
הנסיכה שארלוט אוגוסטה מתילדה נולדה בארמון בקינגהאם, ילדתם השלישית ובתם הבכורה של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת ורעייתו שארלוט ממקלנבורג-שטרליץ. כחודש לאחר היוולדה היא קיבלה את התואר נסיכה מלכותית, השמור לבת הבכורה של מונרך בריטי מכהן. כשאר אחיה ואחיותיה, הנסיכה שארלוט חונכה על ידי מורים פרטיים ובילתה את רוב ילדותה בארמון בקינגהאם, בארמון קיו ובטירת וינדזור.
הנסיכה שארלוט הייתה הבכורה בשלישיית הנסיכות הגדולות שהורכבה ממנה ומאחיותיה הצעירות אוגוסטה סופיה, נסיכת הממלכה המאוחדת (נולדה ב-1768) ואליזבת, נסיכת הממלכה המאוחדת (נולדה ב-1770). השלוש היו שונות מאוד אך קרובות.
נישואים
ב-18 במאי 1797 נישאה הנסיכה המלכותית בארמון סנט ג'יימס לפרידריך, יורש העצר לדוכסות וירטמברג. אלו היו נישואיו השניים של פרידריך, שהיה נשוי לפני כן לאוגוסטה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל, בת דודתה של שארלוט (אמה של אוגוסטה הייתה אוגוסטה, נסיכת בריטניה, אחותו של ג'ורג' השלישי).
מספר חודשים לאחר החתונה נפטר אביו של פרידריך, פרידריך השני אויגן, דוכס וירטמברג, ופרידריך הפך לדוכס וירטמברג. הנישואים בין בני הזוג הולידו רק בת אחת שנולדה מתה ב-27 באפריל 1798. לפרידריך היו שלושה ילדים מנישואיו הקודמים.
מלכת וירטמברג
בשנת 1800 כבש הצבא הצרפתי של נפוליאון בונפרטה את דוכסות וירטמברג ושארלוט ופרידריך נמלטו לווינה. שנה לאחר מכן חתם פרידריך על הסכם שלום עם צרפת בה הוא ויתר על מחוז מונבליאר (כיום בחבל פראנש-קונטה שבמזרח צרפת) וקיבל בתמורה את העיר אלבאנגן (כיום במדינת באדן-וירטמברג שבגרמניה). כחלק מתהליך המדיאטיזציה הגרמנית, שהתרחש לפני קריסתה הסופית של האימפריה הרומית הקדושה, הועלה פרידריך ב-25 בפברואר 1803 לתואר הנסיך הבוחר של וירטמברג.
ב-26 בדצמבר 1805, בתמורה לתמיכתו הצבאית בצרפת, העניק נפוליאון לפרידריך את התואר מלך וירטמברג. פרידריך ושארלוט הוכתרו כמלכים בשטוטגרט, ווירטמברג פרשה סופית מהאימפריה הרומית הקדושה והצטרפה לקונפדרציה של הריין של נפוליאון. אולם הברית החדשה בין וירטמברג לצרפת הכעיסה מאוד את אביה של שארלוט, ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת. אפילו רעייתו, המלכה שארלוט, סירבה לפנות לבתה במכתביה אליה בתואר "מלכת וירטמברג". בשנת 1813 שינה פרידריך את נאמנותו והחל לתמוך בבנות הברית. לאחר נפילתו של נפוליאון השתתף פרידריך בקונגרס וינה, שם אישרו הנציגים את מעמדו כמלך וירטמברג.
אלמנותה
המלך פרידריך נפטר בשנת 1816 והמלכה שארלוט המשיכה להתגורר בארמון לודוויגסבורג המלכותי שבשטוטגרט, שם אירחה לעיתים קרובות את אחיה ואחיותיה. בשנת 1819 היא שימשה כסנדקית לאחייניתה, ויקטוריה (בתו של אחיה, הנסיך אדוארד אוגוסטוס, דוכס קנט וסטראת'רן). בשנת 1827 חזרה שארלוט לבריטניה בפעם הראשונה מאז נישואיה, שלושים שנים קודם לכן, על מנת לעבור ניתוח לריפוי הבצקת ממנה סבלה.
המלכה שארלוט נפטרה ב-5 באוקטובר 1828 בארמון לודוויגסבורג, שם גם נקברה.
אוסטין FX3
אוסטין FX3 (באנגלית: Austin FX3) היא מכונית בתצורת מונית, 3 דלתות אשר יוצרה על ידי "Austin Motor Company" בממלכה המאוחדת, בשנים 1948–1958.
אוסטין FX3
דגמי אוסטין FX3 שירתו בעיר לונדון ובעוד ערים מרכזיות בממלכה המאוחדת.
דגמי אוסטין FL1 ואוסטין FX3 שירתו בלונדון בשנים 1948–1958. מדגם אוסטין FL1 יוצרו 7,267 יחידות. מדגם אוסטין FX3 יוצרו 12,435 יחידות.
מסדר האמנויות והספרות
רקע
ההנחיות להענקת אות חבר במסדר האמנויות והספרות קובעות כי על המועמד אזרח צרפת להיות אדם שומר חוק, בן 30 לפחות, אשר "תרם באופן משמעותי להעשרת מורשת תרבות צרפת". המסדר אף מקבל חברים שאינם אזרחי צרפת וביניהם אישים בולטים רבים ממדינות אחרות. מועמדים שאינם אזרחי צרפת אינם חייבים לעמוד בדרישת הגיל.
המדליה עשויה בצורת כוכב בעל שמונה קודקודים בצבע ירוק-ברקת המצופה זהב למפקדים, וכסף לקצינים ואבירים. במרכז המדליה מופיע דמותה המוזהבת של מריאן, המוקפת בטבעת מוזהבת ועליה כתוב שם המסדר (Ordre des Arts et des Lettres). על צידה השני של המדליה, המצופה אמייל לבן, חרוטות האותיות "A" ו"L" וסביבן טבעת מוזהבת שעליה כתוב République Française ("הרפובליקה הצרפתית"). הסרט עליו תלויה המדליה הוא ירוק ועליו ארבעה פסים לבנים.
היינריך השני, דוכס לורן
היינריך השני, דוכס לורן (בגרמנית: Heinrich II. von Lothringen; 8 בנובמבר 1563 - 31 ביולי 1624), היה דוכס לורן בין השנים 1608–1624.
ביוגרפיה
היינריך נולד ב-8 בנובמבר 1563 בננסי, לקרל השלישי, דוכס לורן וקלוד דה ולואה, נסיכת צרפת, בתם של אנרי השני, מלך צרפת וקטרינה דה מדיצ'י.
ב-31 בינואר 1599 התחתן היינריך עם קתרין דה בורבון, בתם של אנטואן דה בורבון, דוכס ונדום וז'אן השלישית, מלכת נווארה, אולם לא היו להם ילדים. בשנת 1604 מתה קתרין, וב-24 באפריל 1606 התחתן היינריך בשנית עם מרגריטה גונזאגה (אחותה של אלאונורה גונזאגה - אשתו של פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה), בתם של וינצ'נצו גונזאגה, דוכס מנטובה ואלאונורה דה מדיצ'י (אחותה של מארי דה מדיצ'י), ממנה היו לו 4 בנות.
ב-31 ביולי 1624 מת היינריך בננסי, ובתו ניקול, דוכסית לורן עלתה לשלטון במקומו.
משפחתו
ב-24 באפריל 1606 התחתן היינריך עם מרגריטה גונזאגה, בתם של וינצ'נצו גונזאגה, דוכס מנטובה ואלאונורה דה מדיצ'י, ממנה היו לו 4 בנות:
נורביט
עלילת הסרט
נורביט הוא יתום עוד מאז היותו תינוק. הוא נזרק על ידי הוריו בעת נסיעתם אל בית יתומים של אדם סיני בשם מר וונג. וונג לוקח אותו ומגדל את נורביט זמן רב. בילדותו, נורביט מכיר ילדה בשם קייט, אליה הוא נקשר מאוד והם אף מכריזים על עצמם כבעל ואישה. אך ביום מן הימים, קייט עוזבת את בית היתומים ונורביט נשאר בודד ועצוב.
לאחר שנים נורביט עובר לבית יתומים אחר, שם הוא נאלץ להתמודד מול נערים שמציקים לו ללא הפסקה. יום אחד, ילדה שמנה במיוחד בשם רספושיה מגנה עליו וכאות תודה היא מכריחה אותו להיות חבר שלה. בסופו של דבר, כאשר נורביט ורספוישה עוזבים את בית היתומים אל החיים האמיתיים, הם מתחתנים.
אחיה של רספושיה עוסקים בעסקים מפוקפקים על מנת לגייס כספים לחברה שלהם. הם מקבלים את נורביט כאחיהם (למראית עין) ובו זמנית גם מנצלים אותו.
נקודת המפנה בחייו מתרחשת יום אחד כאשר הוא מבקר בבית היתומים בו גדל. קייט, אהובתו מילדותו מבקרת במפתיע ואהבה ישנה מתעוררת לחיים. אך להפתעתו, קייט עומדת להינשא לאדם בשם דיון ונורביט מנסה להימלט מרספושיה כדי למנוע מקייט להתחתן עם דיון לאחר שהוא חשף את סודותיו.
טיסה 007 של קוריאן אייר
טיסה 007 של קוריאן אייר (נקראת גם: KAL 007 או KE007), הייתה טיסה מסחרית של חברת קוריאן אייר שבמהלכה הופל המטוס על ידי מטוסי יירוט סובייטיים. האירוע התרחש ב-1 בספטמבר 1983, מערבית לאי סחלין. על המטוס היו באותה עת 269 נוסעים ואנשי צוות, ביניהם חבר בקונגרס האמריקני, כולם נהרגו.
ברית המועצות הצהירה שלא ידעה שהמטוס הוא מטוס אזרחי, ורמזה שהמטוס נכנס למרחב האווירי הסובייטי כהתגרות מכוונת לבחינת יכולת התגובה שלה. הפלת המטוס עוררה סערת מחאה ברחבי העולם, במיוחד בארצות הברית.
סקירה כללית
טיסת KAL 007 של קוריאן אייר בוצעה על ידי בואינג 747-200 שהמריא מהעיר ניו יורק שבארצות הברית לסיאול שבקוריאה הדרומית. הטיסה יצאה מנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי ב-31 באוגוסט כשעל סיפונה 240 נוסעים ו-29 אנשי צוות. לאחר תדלוק בנמל התעופה הבינלאומי אנקורג' באנקורג' שבאלסקה המטוס המריא לסיאול ב-13:00 GMT ב-1 בספטמבר. בדרכו לנמל התעופה הבינלאומי סיאול-קימפו סטה המטוס מנתיבו וחדר למרחב האווירי הסובייטי. טיסות קוריאן אייר חדרו כבר למרחב האווירי הסובייטי ללא אישור במקרים קודמים: באפריל 1978 ירה מטוס קרב סובייטי על טיסת קוריאן אייר 902 לאחר שזו חלפה מעל חצי האי קולה. כתוצאה מכך נהרגו שני נוסעים והמטוס נאלץ לנחות נחיתת אונס על אגם קפוא. חקירת אירוע זה הייתה מורכבת בעקבות הסירוב הסובייטי לשחרר את רישום נתוני הטיסה של המטוס. בשל טכנולוגיות הניווט שהיו בשימוש באותה תקופה בתעופה האזרחית, טעויות ניווט מסדר גודל דומה לא היו נדירות מאוד.
כאשר נכנס המטוס הקוריאני למרחב האווירי הסובייטי הוזנקו מטוסי קרב מסוג סוחוי 15 ומיג-23 על מנת ליירטו. ב-18:26 GMT יירטו זוג מטוסי Su-15 מבסיס דולינסק-סוקול את המטוס, הוא הופל בטיל אוויר-אוויר יחיד, התרסק אל הים כ-55 ק"מ מהאי מונרון בפתחו הדרומי של מצר הטטרים וכל האנשים על סיפונו נספו. דיווחים ראשוניים על כך שהמטוס אולץ לנחות בסחלין התבררו במהרה כשגויים. תמלילי הקלטת רשת הקשר מתא הטייס הצביעו על כך שהצוות לא היה מודע לסטייה מהמסלול ולחדירה למרחב האווירי הסובייטי - 500 ק"מ מערבית למסלול המתוכנן. על פי נתוני הקופסה השחורה, מרגע פגיעת הטיל עד סוף ההקלטה, כדקה מאוחר יותר, ביצע הצוות צלילת חירום ספירלית כדי להגיע לגובה בו לחץ האוויר מאפשר נשימה. הסובייטים לא הודו מעולם שברשותם רישום נתוני הטיסה, ועובדה זו נחשפה רק בתקופת שלטונו של ילצין ברוסיה העצמאית. המפקד וראש מטה של צבא ההגנה האוקראיני באותה תקופה היה גנרל ולדימיר קמנצקי. בזמן הירי של KAL 007, הוא היה המפקד של מחוז המזרח הרחוק של חיל האוויר האוקראיני. הוא זה שנתן את הפקודה לגנרל קורנוקוב, אז מפקד בסיס חיל האוויר סוקול באי סחלין, לירות במטוס. בשנת 2001, לפני הפלת טיסה 1812 של סיביריה איירליינס נשאל בראיון אם זה אפשרי שתאונה כזאת תקרה שנית וגנרל קמנצקי ענה בשלילה. אבל הוא טעה.
הארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית (ICAO) ניהל שתי חקירות על המקרה. הראשונה נערכה זמן קצר לאחר התאונה והשנייה נערכה שמונה שנים מאוחר יותר, לאחר שרישומי הנתונים שוחררו ב-1991. שתי החקירות הסיקו שהסטיה לתוך מרחב האווירי הסובייטי נעשתה עקב טעות אנוש של הטייסים.
העד הקרוב ביותר לתקרית - טייס הקרב הסובייטי אשר שיגר את הטיל - הודה מאוחר יותר שלא פעל לפי הנהלים הבינלאומיים לביצוע יירוט ושעל פי הוראה מהקרקע לא ירה לאזהרה לפני הירי על המטוס עצמו. הטענה הסובייטית הרשמית הייתה שבוצע ניסיון ליצור קשר רדיו עם המטוס, אך הוא לא השיב. טענה זו נסתרה מכיוון שמערכות ניטור קרקעיות שעקבו אחר תדרי החירום לא קלטו ניסיונות אלה.
בין הנספים באסון היה לארי מקדונלד, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית.
תגובה פוליטית
נשיא ארצות הברית רונלד רייגן גינה את הפלת המטוס ב-5 בספטמבר וכינה אותה "טבח קוריאן איירליינס", "פשע נגד האנושות [ש]לא יישכח" ו"פעולה של ברבריות... [של] ברוטליות לא אנושית". בפעולה שהפתיעה רבים בקהילת המודיעין האמריקנית, המשלחת האמריקנית לאו"ם השמיעה הקלטות קול של שתי תשדורות בין טייסי מטוס הקרב הסובייטי ובקרת הקרקע שלהם (אף על פי שלא הוצהר על כך בפומבי, ככל הנראה תקשורת הרדיו הרוסית הייתה מקודדת, וצעד זה חשף יכולות אמריקאיות מתקדמות).
יום למחרת הודתה ברית המועצות בהפלת המטוס והצהירה שהטייסים לא ידעו שזהו מטוס אזרחי כשהוא חדר למרחב האווירי הסובייטי. התקרית דחפה את היחסים בין ארצות הברית לברית המועצות לשפל חדש. ב-15 בספטמבר הורה הנשיא רייגן לרשות התעופה הפדרלית (FAA) לבטל את הרישיון של אארופלוט להפעלת טיסות לארצות הברית וממנה. כתוצאה מכך טיסות אארופלוט לצפון אמריקה התאפשרו רק באמצעות מרכזיהם בקנדה ובמקסיקו. טיסות אארופלוט לארצות הברית התחדשו רק ב-29 באפריל 1986.
כתוצאה מהאירוע הודיע רונלד רייגן שמערכת ה-GPS תהיה זמינה לשימושים אזרחיים עם השלמתה, על מנת למנוע ככל הניתן הישנות של מקרי חדירה שגויים לטריטוריות עוינות.
המרדף אחר אוקטובר האדום (סרט)
המרדף אחר אוקטובר האדום (באנגלית: The Hunt For Red October) הוא סרט פעולה משנת 1990 המבוסס על רב־מכר באותו שם מאת טום קלנסי. במאי הסרט הוא ג'ון מקטירנן, והשחקנים הראשיים הם שון קונרי בתפקיד מרקו רמיוס ואלק בולדווין בתפקיד ג'ק ראיין.
תקציר העלילה
ג'ק ראיין, נחת לשעבר ומנתח מודיעין ב-CIA, מקבל דיווח סודי מן המודיעין הבריטי כי הרוסים בנו צוללת גרעינית מסוג "טייפון" חדשה שנקראת "אוקטובר האדום" על-שם "מהפכת אוקטובר" ב-1917. הצוללת גדולה קמעה בממדיה מצוללת "טייפון" תקנית ולה שתי דלתות מלפנים ובירכתיים שמטרתן אינה ברורה. הצוללת נתונה לפיקודו של קפטן מרקו רמיוס. ראיין מגיע ללאנגלי ומדווח לממונהו - אדמירל ג'יימס גריר, על מעשיהם של הרוסים. גריר מורה לראיין לחקור את העניין מיידית וראיין נוסע לפגוש מומחה לצוללת בשם סקיפ טיילר שאומר כי ייתכן והדלתות הן חלק ממערכת "זחל" - הנעה הידרודינמית שקטה ללא חלקים נעים שסונאר לא יכול לזהות. טיילר אומר כי מנוע ה"זחל" ישמע כמו "משגל לווייתנים", אך לא כמו צוללת. מתברר כי האמריקנים ניסו לפתח את המערכת הזו בעבר, אך ללא הצלחה.
קפטן רמיוס נפגש עם פוטין, הקצין הפוליטי של הצוללת. רמיוס שואל את פוטין כמה סוכני ק.ג.ב. נמצאים על הצוללת, ופוטין מכחיש ואומר כי לא היו מספרים לו מידע שכזה. רמיוס מציע לפוטין כוס תה. השניים פותחים את קובץ הפקודות בו נכתב כי עליהם להעריך את הכשירות המבצעית של "אוקטובר האדום". פוטין מבקש להתלוות לרמיוס כשיספר לצוות על הפקודות ואילו רמיוס מכה את פוטין והורגו. הוא שופך את התה שלו על הרצפה, שורף את קובץ הפקודות ומחליף אותו בקובץ שנשא על גופו, קורא לפטרוב - רופא הצוללת ואומר כי הוא החליק על התה שנשפך ונפגע בראשו. רמיוס לוקח את מפתח הטילים של הקצין הפוליטי וכעת בידיו הכוח בלעדי לשגר טילים אם יבחר. רופא הצוללת מנסה למחות בקול רפה, אך רמיוס משתיק אותו.
רמיוס יודע כי הצי הסובייטי ירדוף אחריהם, על-כן הוא משיג את שיתוף הפעולה של הצוות באומרו להם כי הם נמצאים בתרגיל לבדיקת כשירות מלא אל מול הצי הסובייטי כולו, וכי הצי ינסה כל שביכולתו כדי לעצור אותם. הפרס לצוות הצוללת הוא מעגן בקובה בה השמש חמימה כמו הידידות.
ראיין מגיע אל הבית הלבן ונפגש עם גריר. ראיין ממהר לדווח לו את שלמד, אך גריר כבר יודע הכל ואומר לג'ק לתת תדרוך לג'פרי פלט - היועץ של הנשיא לביטחון לאומי. הם למדים כי הצי הסובייטי כולו נמצא בתנועה ואינם יודעים את פירוש הדבר. בתדרוך מגיעה ידיעה כי רמיוס שלח מכתב לאדמירל יורי פדורין - הדירקטור הצפוני של הצי האדום. תוכן המכתב אינו ידוע, אך פדורין דרש פגישה עם ראש הממשלה הסובייטית ויצא משם עם פקודות למצוא את "אוקטובר האדום" ולהטביע אותה. משתתפי הישיבה נכנסים לדיון סוער בקשר למשמעויות הדבר, וההבנה נוחתת על ראיין כי רמיוס מנסה לערוק.
ג'פרי פלט מוכן לשקול את האפשרות הזו, בתקווה להשיג את הצוללת ששוויה הוא מיליארדי דולרים ובעלת טכנולוגיות מתקדמות. הוא מורה לראיין להוכיח כי הוא צודק בתוך שלושה ימים, אחרת יצטרכו לאתר את "אוקטובר האדום" ולטבע אותה.
רמיוס עורך ישיבה עם קציניו, אותם בחר בעצמו. כל הקצינים רוצים לערוק לארצות הברית, איש איש וסיבותיו. רמיוס מתגעגע אל השלווה שחש כילד, כשסבו לימד אותו לדוג. מותו של פוטין מערער אותם, חששותיהם גוברים והאפשרות לשוב לרוסיה עולה, אך רמיוס אומר להם כי הוא שלח מכתב לפדורין, ובו הכריז על כוונתו לערוק. הקצינים מתרעמים כי הוא גילה על תוכניותיהם מראש, אך רמיוס אומר כי מטרת המכתב הייתה להמריץ אותם, כמו שהרנאן קורטס שרף את ספינותיו כאשר הוא הגיע אל "העולם החדש".
טכנאי הסונאר ג'ונס אינו מוכן לוותר וממשיך להאזין להקלטות הסונאר. הוא מריץ את האלגוריתם לזיהוי קולי ומקבל תשובה כי הצליל הוא "תזוזות מאגמה". הוא מריץ את הצליל במהירות גבוהה פי 10, ומתקבל צליל מחזורי. כך מבין ג'ונס כי הצליל הוא מעשה ידי אדם. הוא מחשב את המסלול ומבין כי הצוללת תעבור דרך רכס ימי שנקרא "תאומי ת'ור". ג'ונס מספר על ממצאיו למנקוזו והלה מחליט לארוב ל"אוקטובר האדום" בתחתית נתיב הצטלבות שנקרא "אדום 1".
ראיין מגיע אל נושאת המטוסים האנטרפרייז ומספר למפקדה על התאוריה שלו כי רמיוס רוצה לערוק. הקפטן מקשה ואומר לו כי עליו לקחת את הצוללת כאשר צוותה מאמין שהיא אינה בידי האמריקנים, אחרת ההשלכות לכך עלולות להיות חמורות. ראיין מבין כי רמיוס מתכנן לשכנע את הצוות לרדת מן הצוללת בטענה של דליפה גרעינית.
ביטחונו של רמיוס גובר והוא מנווט בין הערוצים במהירות מסחררת למורת רוחם של קציניו שמתחילים להאמין כי העריקה היא טעות. פקודות הניווט של רמיוס צולחות, שכן הוא מכיר את הנתיבים כמו את כף ידו, אך לפתע מערכות הקירור במנוע ה"זחל" מפסיקה לתפקד ונאלצים לכבות אותו כדי למנוע פגיעה קשה. רמיוס מסרב לעצור ואומר למכונאי להמשיך עם מנוע המדחפים, למרות שההנעה לא תהייה שקטה.
ג'פרי פלט - היועץ של הנשיא לביטחון לאומי נפגש עם השגריר הרוסי, וזה מכחיש כי ידוע לו על פעילות ימית חריגה. פלט מזהיר כי קרבה של כוחות ימיים ואוויריים של הרוסים והאמריקניים היא מסוכנת מטבעה ועלולה להוביל אף למלחמה. השגריר מתרצה וטוען בפני פלט כי הצי הסובייטי איבד את הקשר עם "אוקטובר האדום" והסיבה לפעילות הימית היא החיפושים אחריה במשימת הצלה דחופה, שכן רבים מבין אנשי הצוות מקושרים אל המפלגה.
מטוס רוסי משגר מצופי סונאר בקרבת "אוקטובר האדום" והם מגלים אותה שכן ההנעה אינה שקטה יותר. המטוס משגר טיל טורפדו שננעל על "אוקטובר האדום" וסוגר עליה. "אוקטובר האדום" משחררת אמצעי נגד כדי להסיט את הטורפדו, אך הוא נועל עליה שוב. לבסוף פונה רמיוס עם הצוללת קרוב מאוד לרכס ימי והטורפדו ננעל על הרכס ומתפוצץ עליו. המכונאי של "אוקטובר האדום" מגלה כי הייתה חבלה במערכת הקירור של מנוע ה"זחל".
על סיפון ה"אנטרפרייז" יש התנהלות כאוטית של כוחות אוויריים וימיים בשל צוללות של הצי הסובייטי שעגנו מול ערי החוף המזרחי של ארצות הברית. קרבת הכוחות מעוררת מתחים רבים ומגיעות בקשות רבות מטייסים לפתוח באש. ראיין שרואה את תנועת הכוחות על הצג מבין שהצי הסובייטי דוחף את רמיוס אל ההרג, כמו שכלבי צייד דוחפים את הטרף אל הציידים. הוא מבחין בצוללת ה"דאלאס" המרוחקת קמעה מן השאר ושואל את הקפטן לפשר הדבר והלה אומר לו כי ב"דאלאס" בוחנים את "תנועות המאגמה" שזיהה המחשב. ראיין מבין כי ה"דאלאס" מצאה את "אוקטובר האדום" ומסתכן מאוד בטיסת מסוק במזג אוויר קשה ביותר כדי להגיע אל ה"דאלאס".
רמיוס נוקט בתכסיס הימי "איוואן המשוגע", בו הצוללת מסתובבת במהירות כדי לבדוק אם משהו נמצא בשטח המת שלה. הצוללת עוקפת לחלוטין את ה"דאלאס" והם אינם מגלים דבר וחוזרים לנתיבם המקורי.
השגריר הרוסי פוגש בג'פרי פלט בפעם השנייה, ומספר לו כי רמיוס איבד את שפיותו וכי במכתב ששלח לפדורין נכתב כי בכוונתו לשגר טילים אל עבר ארצות הברית. ראיין מגיע אל ה"דאלאס" ופוגש במנקוזו ומספר לו כי הוא סבור כי רמיוס רוצה לערוק. מנקוזו כבר קיבל פקודות מן הצי האמריקני לצוד ולהשמיד את "אוקטובר האדום". "אוקטובר האדום" אינה מודעת לנוכחות ה"דאלאס" שמחכה לה עם טורפדו חמושים ודלתות טורפדו פתוחות. ראיין מצליח בעורמה לשכנע את מנקוזו לא לפתוח באש מיידית ולנסות לתקשר עם רמיוס.
התכסיס של ראיין מצליח: רמיוס נוקט ב"איוואן המשוגע" שוב וכשהוא מבין שה"דאלאס" אינה יורה הוא מאותת לה לעלות לגובה פריסקופ ולתקשר דרך קוד מורס. ראיין מקריא למנקוזו שמאותת לרמיוס שאם ברצונו לערוק, עליו לשוט דרומה. ראיין אומר למנקוזו כי לדעתו הם אכן יאלצו להטביע את "אוקטובר האדום".
המכונאי של "אוקטובר האדום" מפעיל את אזעקת הדליפה הגרעינית. הצוללת עולה כדי להתאוורר באוויר האוקיינוס והצוות עולה על גג הצוללת בסירות הצלה. לפתע מגיעה ספינת מלחמה אמריקנית ומאותתת ל"אוקטובר האדום" להישאר במקומה ולא לצלול. רמיוס אומר כי בכוונתו לצלול עם הקצינים ולהטביע את ספינת המלחמה כדי למנוע מצב בו יעלו עליהם האמריקנים. מסוק יוצא מן הספינה ומשגר טורפדו אליה. הטורפדו מתקרב, אך ג'יימס גריר נמצא על סיפון ולחוץ על כפתור ההשמדה העצמית של הטורפדו. ראיין, ג'ונס ומנקוזו נכנסים לצוללת קטנה ומתחברים על "אוקטובר האדום". הם עולים עליה ורמיוס מגיש למנקוזו את הצוללת בתמורה למקלט מדיני.
באותו הזמן, קפטן טופולב, רב חובלה של הצוללת "קונובאלוב", מצליח להגיע אל "אוקטובר האדום" ותוקף אותה. הצוללות האמריקניות לא מסוגלות לפתוח באש עקב אי קבלת הוראה לכך, וכתוצאה מכך טורפדו נורה לעבר ה"אוקטובר האדום", אך רמיוס סוגר את המרחק אל הטורפדו במהירות. הטורפדו לא הספיק להידרך עקב הקרבה אל ה"קונובאלוב", ו"אוקטובר האדום" מצליחה לשרוד.
מתברר כי על "אוקטובר האדום" אכן נמצא סוכן ק.ג.ב. שמנסה לסכל את העריקה. הוא יורה על רמיוס שניצל על ידי ואסילי שנהרג בחילופי היריות. הסוכן יורד אל מדור הטילים בכוונה לפוצץ טורפדו בבטן הצוללת, אך ריאן ורמיוס משיגים והורגים אותו.
טופולוב מסיר את אמצעי הביטחון מן הטילים ויורה שנית, אך מנקוזו חוצה את נתיבו, הטורפדו ננעל מחדש על ה"קונובאלוב" ומשמיד אותה. הפיצוץ מן ה"קונובאלוב" ניכר על פני הים והמלחים מ"אוקטובר האדום" טועים לחשוב כי היא הושמדה.
לבסוף מחביאים את "אוקטובר האדום" בנהר פנובסקוט שבמדינת מיין. רמיוס מצליח למצוא את השלווה בדייג שחווה כילד עם סבו.
השגריר הרוסי חוזר אל ג'פרי פלט בפעם השלישית ומבקש ממנו עזרה במציאת ה"קונובאלוב" שנעלמה ללא הסבר.
ביקורת
הסרט קיבל ביקורות מצוינות ביותר. האתר Rotten Tomatoes נתן לסרט תוצאה של 86%, המבוססת על ידי 66 מבקרים.
שי אביטל
שי אביטל (רפופורט) (נולד ב-1952) הוא אלוף במילואים בצה"ל, ששימש כמפקד מפקדת העומק. בהמשך שימש כמנכ"ל המשרד להגנת הסביבה.
ביוגרפיה
אביטל נולד וגדל במושב ארבל, ולמד בבית הספר החקלאי כדורי. התגייס לצה"ל בשנת 1970 והתנדב לסיירת מטכ"ל. לאחר טירונות צנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם ביחידה וכן הכשרה כמפקד כיתה. מפקד פלוגת האימונים ביחידה באותה עת היה יוני נתניהו, ואביטל העיד כי הושפע ממנו מאוד. עם סיום המסלול יצא אביטל לקורס קציני חי"ר, ובסיומו שב ליחידה כמפקד צוות. הוא הושפע מאוד גם מדמותו של מאיר הר-ציון. אביטל נהג להקריא לחייליו מיומנו של הר-ציון ואף הזמין אותו להרצות בפניהם.
במלחמת יום הכיפורים לחם אביטל עם צוותו ברמת הגולן ובחצי האי סיני. סיירת מטכ"ל עלתה לרמה כבר ביומה השני של המלחמה, ולקחה חלק בלחימה כפלוגת סיור מובחרת בעוצבת געש בפיקודו של רפול. ב-9 באוקטובר הוקפץ כוח של היחידה, בפיקוד יוני נתניהו, למחנה נפח בעקבות הודעה על חדירת מסוקים המנחיתים לוחמי קומנדו סורים בקרבת הבסיס. אביטל העיד כי היה זה קרב קשה, אשר כלל מגע אש מטווח קרוב והשלכת רימונים, שהוכרע בשל הביטחון והדוגמה האישית שהפגין נתניהו בקרב. במהלך הקרב בין סיירת מטכ"ל לבין הקומנדו הסורי נהרגו כארבעים לוחמים סורים ושני לוחמים מכוח הסיירת. כמו כן השתתף אביטל במבצע בו חילץ כוח הסיירת בפיקוד נתניהו את סגן-אלוף (לימים אלוף) יוסי בן-חנן הפצוע מתל א-שמס. לאחר מכן עברו אביטל וחייליו לחזית הדרום, השתתפו בלחימה במבואות איסמאעיליה ובהשתלטות על ג'בל עתקה.
בשנת 1974 השתתף בפריצה לדירת מגורים בבית שאן בה התבצרו שלושה מחבלים. כל ששת הלוחמים מסיירת מטכ"ל שפרצו לדירה, ואביטל בהם, קיבלו משר הביטחון, שמעון פרס, ספר שירים של נתן אלתרמן כהוקרה על אומץ לבם. ב-1975 השתתף אביטל במרדף אחר חוליה בת ארבעה מחבלים שחדרה מלבנון לאזור מטולה. אביטל נתקל במחבלים לבדו והרג אותם בקרב קצר. באותה שנה השלים קורס סיור ביחידת הריינג'רס של צבא ארצות הברית. ב-1976 שהה בקניה ועסק בהכשרת כוחות המשמר של ראש הממשלה, ג'ומו קניאטה. במבצע יונתן סייע בארגון נחיתת כוחות המחלצים בניירובי. בשובו התמנה למפקד הפלגה הייעודית של סיירת מטכ"ל. לאחר מספר חודשים נפצע באורח קשה בתאונת דרכים שגרמה לנכות בידו הימנית, ועבר תקופת שיקום ממושכת במהלכה יצא ללימודים.
ב-1979 חזר ליחידה ומילא בה תפקיד בכיר. הוא השתתף בפעולת ההשתלטות על בית הפעוטות במהלך הפיגוע במשגב עם ב-1980. במרץ 1982 מונה למפקד סיירת מטכ"ל, ובתקופת כהונתו פרצה מלחמת לבנון הראשונה. אביטל שהתנגד למלחמה, לחץ לשלב את הסיירת במלחמה כיחידת חיל רגלים רגילה, בין היתר בקרב על המיוערת. במהלך המלחמה אמר אביטל, בכנס שנכחו בו שר הביטחון אריאל שרון והרמטכ"ל רפאל איתן, כי הוא מתנגד לעצם הרעיון של כניסת כוחות שריון לביירות, מעצם היותה עיר הבירה של מדינה שכנה. יחד עם זאת אמר אביטל שאם בכל זאת יוחלט להיכנס לעיר, הוא יוביל את חייליו במבצע. ימים ספורים לפני שהוחלף על ידי עמר בר-לב השתתף בחילוץ בני הערובה שנחטפו בקו 300.
לאחר שנת לימודים בבסיס הפיקוד והמטה של חיל הנחתים של ארצות הברית, עשה ב-1986 הסבה לשריון ומונה למפקד גדוד 74 בחטיבה 188. בתחילת 1987 השתתף בקרב בו נהדפה התקפת חזבאללה על מוצב צד"ל. במהלך הקרב הפר אביטל פקודה ישירה של מפקד החטיבה כשסירב לעצור את התקדמותו. בהמשך פיקד על חטיבת מילואים ועל חטיבה מרחבית באזור טול כרם. ב-1990 יצא ללימודים בבוסטון וכשחזר מונה למפקד חטיבה 211, שירת כסגן מפקד עוצבת געש וקודם לדרגת תת-אלוף ולמפקד אוגדה 98. ב-1994 מונה למפקד עוצבת געש, אחר כך שימש כראש מטה פיקוד הצפון. הוא יצא לחופשה במהלכה עסק בחקלאות עד שקודם לדרגת אלוף ומונה למפקד הגיס הצפוני. בשנת 2000 עמד, מתוקף ניסיונו בכוחות המיוחדים, בראש ועדת החקירה לתקלה מבצעית של יחידת דובדבן בה התבצע ירי דו-צדדי בעת מבצע סימפוניית החיים למעצרו של מחמוד אבו הנוד, שהיה אז המבוקש מספר 1 בגדה המערבית והשתייך לגדודי עז א-דין אל-קסאם. במהלך המבצע, שהתקיים בכפר עסירה א-שמאלייה, סברו בטעות שלושה מצלפי היחידה שחבריהם ששכבו על גג באזור המבצע הם למעשה מחבלים וירו בהם למוות. בעקבות הכשל המבצעי הוחלט להשעות את היחידה זמנית מפעילות מבצעית ומפקדה מיקי אדלשטיין התפטר מתפקידו.
בתחילת האינתיפאדה השנייה שימש יועץ הרמטכ"ל לענייני טרור. במסגרת זו הגיש דו"ח בעניין ייעול הפעילות הצבאית והאזרחית מול הפלסטינים בו המליץ על פיצול השליטה בלחימה ביהודה ושומרון לאוגדה נוספת (מספר חודשים אחר כך קמה והפכה אוגדת יהודה לאוגדת ביטחון שוטף נוספת בגזרה), ועל הידוק שיתוף הפעולה בין צה"ל לשב"כ. בשנת 2002 פרש מצה"ל.
בספטמבר 2014 סיים אביטל את תפקידו כמפקד מפקדת העומק והשתחרר מצה"ל.
חיים אישיים
אביטל נשוי ואב לארבעה, שתיים מבנותיו שירתו כקצינות בסיירת מטכ"ל. מתגורר במושב ארבל בו גידל כבשים לאחר שחרורו. הוא בעל תואר ראשון בהצטיינות במדעי הקרקע והמים ובכלכלה חקלאית ומינהל בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית, ויש לו תואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד בה למד במסגרת התוכנית לפיתוח מנהיגות של קרן וקסנר.
איגור סימוטנקוב
{{אישיות כדורגל2 }} איגור ויטאלייביץ' סימוטנקוב (ברוסית: Игорь Витальевич Симутенков; נולד ב-3 באפריל 1973 במוסקבה) הוא מאמן כדורגל רוסי, כדורגלן לשעבר.
כיום, הוא עובד כעוזר מאמן בזניט סנקט פטרבורג.
קריירת מועדונים
סימוטנקוב התחיל את הקריירה המקצוענית שלו בליגה הסובייטית עם דינמו מוסקבה ב-1990. הוא בילה את חמש השנים הבאות עם דינמו, שלוש העונות האחרונות בליגה הרוסית, שבה התבלט כמלך שערים עם 21 שערים בעונת 1994 והוכתר לכדורגלן השנה. לאחר שעבר לסרייה א' הוא שיחק בשורות רג'אנה ובמשך חמש עונות שיחק באיטליה (האחרונה עם בולוניה), כשהוא מבקיע 23 שערים.
בשנת 1999, הוא עבר למועדון הספרדי טנריף, ושיחק בה 3 עונות. הוא חתם בקנזס סיטי וויזארדס ב-2002, מליגת MLS והיה לכדורגלן הרוסי הראשון שמשחק בארצות הברית. איגור הבקיע ארבעה שערים בעונתו הראשונה (ועוד אחד בגמר), שבעה שערים בעונתו השנייה (ועוד שניים בשלבי הפלייאוף), לפני שפציעה במהלך עונתו השלישית השביתה אותו ממשחק והבקיע שער בודד. הוא הבקיע את שער הזהב בגמר של 2004 גביע ארצות הברית הפתוח, אך שוחרר על ידי הוויזארדס בעונת 2004 וחזר לרוסיה כשהוא חותם על חוזה עם רובין קאזאן.
בסוף עונת 2005, הופיע 3 פעמים בלבד במדי רובין, ולבסוף הכריז על פרישתו מכדורגל מקצועי. הוא אמר שכבר אינו מסוגל לשמור על רמת משחק גבוהה בשל פציעות חוזרות ונשנות. עם זאת, ב-2006 עוד נכלל בסגל של דינמו וורונז', מהליגה השנייה.
סימוטנקוב ידוע בשל פרשת סימוטנקוב שבו בית הדין האירופאי לצדק הכיר בהשפעה הישירה של הסכם השותפות בין הקהילה האירופית ורוסיה. בפסק דין זה נמצאו פריצות בחקיקה של האיחוד האירופי בעניין אזרחותו הספרדית.
קריירה בינלאומית
סימוטנקוב כבש תשעה שערים ב-20 גביעים במדי נבחרת רוסיה, ששיחקה ביורו 1996, אך הופעתו האחרונה הייתה ב-1998.
קריירת אימון
ב-2007 הוא אימן קבוצה מהליגה השנייה קבוצת טורפדו-RG. מ-2007 עד סוף שנת 2009, אימן את נבחרת רוסיה שהורכבה מילידי 1993. ב-18 בדצמבר 2009, מונה לעוזר מאמן בזניט סנקט פטרבורג עם לוצ'אנו ספאלטי כמאמן ראשי.
חיים אישיים
הוא נשוי ליוליה ולשניים בן בשם ואדים סימוטנקוב, שנולד להם בטנריפה, ספרד ב-4 באוגוסט 2001. הוא בוגר אקדמיית זניט סנקט פטרבורג ובעונת 2018/19 שיחק במדי זניט ב'. ב-12 ביולי 2021 צורף לרשימת שחקני זניט סנקט פטרבורג לעונת 2021/2022 בליגת העל הרוסית בכדורגל.
Salt
Salt (בעברית: מלח) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית אווה מקס. השיר יצא לאור ב-12 בדצמבר 2019, כסינגל רביעי מתוך האלבום Heaven & Hell, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס.
רקע וכתיבה
השיר יצא ביולי 2018 במספר פלטפורמות סטרימינג כסינגל שיווקי, בין היתר ביוטיוב ו-SoundCloud. ב-5 בדצמבר 2019 מקס חשפה את תאריך היציאה של השיר בכל פלטפורמות הסטרימינג.
וידאו קליפ
טרם יצא הווידאו קליפ של השיר, אך מקס העלתה לערוץ היוטיוב שלה את האודיו המלא של השיר. כמו כן, האודיו מציג בתוכו את עטיפת הסינגל.
המפלגה הדמוקרטית הסלובנית
המפלגה הדמוקרטית הסלובנית (בסלובנית: Slovenska demokratska stranka, או בקיצור: SDS) היא מפלגה פוליטית שמרנית בסלובניה. המפלגה מונהגת מאז 1993 על ידי ראש הממשלה יאנז יאנשה, והיא חברה במפלגת העם האירופית.
מקורה של SDS נמצא בתנועת איגודי העובדים האנטי-קומוניסטית והפרו-דמוקרטית הסלובנית בסוף שנות ה-80.
בעבר המפלגה החזיקה בתפישת עולם ליברלית, סוציאל-דמוקרטית ולאומית. בבחירות ב-1992 SDS בקושי עבר את אחוז החסימה והצטרפה לממשלה.
בשנת 2004 SDS הפכה לגדולה בפרלמנט והרכיבה את הממשלה. ממשלה זו פיקחה על כניסת סלובניה לאיחוד האירופי ולנאט"ו, במקביל לצמיחה כלכלית מהירה, היו שביקרו את הממשלה על צמצום חופש התקשורת. בבחירות ב-2008, הסוציאל-דמוקרטים עקפו את SDS.
בבחירות 2018 מפלגות רבות התחייבו שלא להקים ממשלה עם SDS. לאחר קריסת קואליציית המרכז-שמאל בתחילת 2020, הוקמה ממשלה בראשות SDS. הממשלה החדשה בראשות SDS נאלצה להתמודד עם מגפת הקורונה ואף תויגה כלא-ליברלית.
אידאולוגיה ומדיניות
SDS הוקמה כמפלגת שמאל ונעה בהדרגה ימינה. יש המתייגים את המפלגה כלא ליברלית ואף כ"טראמפיסטית". ואכן, במהלך משבר המהגרים האירופי, SDS העצימה בחדות את הרטוריקה כנגד המהגרים. למרות התנגדותה להגירה, המפלגה פרו-אירופית ותומכת בהישארות בנאט"ו.
SDS תומכת בעיקרון השוק החופשי ובכלכלה נאו-ליברלית. SDS דוגלת בהורדת מיסים ובהפרטות. SDS תמכה בעבר באיחוד אזרחי של להט"בים אך התנגדה להכרה בנישואים חד מיניים. SDS תומכת בלגליזציה של קנאביס. המפלגה אף תמכה בנחרצות בהחזרת שירות חובה לגברים של לפחות חצי שנה.  SDS תומכת בזכות האזרחים לשאת נשק, והתנגדה לרגולוציות של האיחוד האירופי שהוצעו לאחר פיגועי הטרור בפריז ב-2015.
המפלגה הביעה תמיכה משמעותית בישראל ובשלטונו של בנימין נתניהו. המפלגה אף הכריזה על תמיכה בישראל במהלך מבצע שומר החומות והמהומות במדינה ב-2021. ראש הממשלה יאנשה אף הקביל בין ביקורת על ישראל לאנטישמיות.
ארגון והשתייכות פוליטית
בשנת 2013 SDS הייתה המפלגה הגדולה במדינה, עם כ-30,000 חברים. במפלגה יש אגף נוער - "הנוער הסלובני-דמוקרטי (בסלובנית: Slovenska demokratska mladina, או בקיצור SDM).
יוקיו מישימה
יוקיו מישימה (ביפנית: 三島 由紀夫; 14 בינואר 1925 – 25 בנובמבר 1970) הוא שם העט של היראוקה קימיטקה, גדול סופרי יפן במאה ה-20, ומי שהיה מועמד שלוש פעמים לפרס נובל לספרות.
עקיבא (תנועת נוער)
תנועת עקיבא הייתה תנועת נוער ציונית בעלת גוון מסורתי (הקשורה להסתדרות הציונית הכללית), אשר פעלה במערב גליציה שבפולין. התנועה נוסדה בשנת 1924 בקרקוב, ששימשה גם כמרכז הפעילות. חברי התנועה היו פעילים בייסודו של הארגון היהודי הלוחם והנהגת התנועה הייתה מממובילות מרד המחתרות היהודיות בקרקוב בתקופת מלחמת העולם השנייה. יואל דרייבלט היה מנהיגה הרוחני.
יוקיו מישימה
פועלו הספרותי כולל כתיבה של למעלה מארבעים נובלות, קובצי שירה, מאמרים, מחזות ועוד. כתיבתו עוסקת בשאלות של גבריות ונשיות, אסתטיקה יפנית, מיליטריזם ועוד.
עקיבא (תנועת נוער)
פעילות תנועת הנוער
תנועת עקיבא נוסדה בדצמבר 1924 והייתה לגדולה בתנועות הנוער של פולין בטרם הכיבוש הנאצי. בספטמבר אותה שנה התאחדו חמש תנועות נוער פעילות מקרקוב - עקיבא, התקוה, חשמונאים, הרצליה ויהודה. בקרקוב היה המרכז הגדול ביותר של התנועה, אף כי מזכירות התנועה הייתה בוורשה. השם "עקיבא" נבחר על מנת לסמל את אהבת ישראל ואת הרצון לטפח את המורשת הרוחנית-ציונית. אחת המטרות העיקריות שהתנועה שמה לעצמה הייתה לימוד השפה העברית, וקיומם של דיונים בנושאים יהודים-ציוניים, אקטואליים בקרב חניכי ויהודי פולין. בעקבות הפעילות השוטפת, והמוטיבציה של חברי התנועה להשריש ערכים ותרבות ציוניים בצעירי קרקוב היהודים, השתנתה החשיבה בקרב בני הנוער היהודים בעיר. בקרבם הייתה נפוצה החשיבה של התבוללות והתערבבות בתרבות הנוצרית מכיוון שהם לא ראו חשיבות רבה ברוח הציוניות ובכלל בזהותם כיהודים.
בנוסף לכך ניסתה התנועה להגיש סיוע כספי, וצרכים בסיסיים לנצרכים ביותר בגטאות. התנועה אף העבירה יהודים לעבודות חקלאות ומקצועות מבוקשים בארץ ישראל, על מנת שעם עלייתם לארץ ישראל יוכלו לתרום ולפתח את המדינה בדרך זו. בשנת 1930 הצליחו חברי התנועה להגשים את חלומם הציוני, כאשר שלחו פלוגות הכשרה שעשו את תקופת לימודן בפתח תקווה (שכונת עקיבא בתוך שכונת אחדות היום), וב-1938 הקימו שני קיבוצים בארץ ישראל, "נווה איתן" ו"בית יהושע".
יוקיו מישימה
עבודה ספרותית
מישימה כתב למעלה מ-40 נובלות, 18 מחזות, 20 קובצי סיפורים קצרים, 20 קובצי מאמרים ולברית אחת.
עקיבא (תנועת נוער)
פעילות תנועת הנוער
בין המפעלים הראשונים של "תנועת עקיבא", הייתה חוות הכשרה "בגיטבולטוב", אשר שימשה כמקום להכשרת עובדים לחקלאות ומקצועות נוספים הרצויים בארץ ישראל, החווה שימשה גם מקום מפגש ודיונים לגבי מהות התנועה, דרכי פעולה ועוד. חווה נוספת שהוקמה על ידי התנועה היא החווה בכפר "קופאליני", שהייתה מרכז חשוב מאוד לתנועה, בחווה זו במשך הזמן, התגבש רעיון המלחמה אשר לא בא על מנת להציל את חברי התנועה, אלא לצורך נקמה והגנה על כבודו של העם היהודי. כפי שביטא זאת דולק ליבסקינד, אחד מחברי התנועה העיקריים בקרקוב: "אנו נלחמים על שלוש שורות בהיסטוריה".
יוקיו מישימה
דעותיו הפוליטיות
מישימה החזיק בדעות לאומניות ריאקציונריות, וטען כי לאחר מלחמת העולם השנייה "יפן מתה" מבחינה תרבותית וכדי לחזור למקומה הראוי עליה לשוב לערכי הבושידו (הלוחם) של הסמוראי. מן החרצית והחרב שסימלו את יפן, קבל מישימה, נעלמה החרב ונותרה רק החרצית. הוא אף טען כי לאחר מלחמת העולם השנייה קיסר יפן הירוהיטו היה צריך להתפטר. דעות אלו קוממו עליו אנשי שמאל וימין כאחד והפכו אותו לדמות שנויה במחלוקת. לצורך מימון פעולותיו הפוליטיות השתתף גם בסרטי קולנוע ובין השאר כיכב בסרט "פחד מוות" של הבמאי יאסוזו מאסומורה. בשנת 1967 הקים צבא פרטי קטן בראשותו שהתאמן לצד צבא יפן ונתפס על ידו ככוח המזוין היחיד במדינה שראוי להגן על הקיסר. בשנת 1970 שם קץ לחייו באמצעות ספוקו, אקט שביצע לאחר ניסיון השתלטות כושל על צבא יפן.
שנות ילדותו
מישימה נולד בטוקיו ואת מרבית שנות ילדותו בילה במחיצת סבתו האגרסיבית שתיעבה נערים והתעקשה לגדלו כילדה. מישימה הצעיר לא הורשה לשחק בשמש או להשתתף בכל סוג של פעילות ספורטיבית, ונאלץ לשחק עם בנות דודותיו ובובותיהן. כאשר שב לבית אביו בגיל 12, זכה ליחס מחמיר לא פחות - אביו שהיה איש צבא, הטיל עליו משמעת קשה וניסה למנוע ממנו לכתוב. הדבר לא צלח ומישימה החל לכתוב כבר בשנים אלו כשהוא מושפע מן הסופרים היפניים ומאוסקר ויילד הבריטי. מאוחר יותר, מישימה קיבל טופס גיוס לצבא היפני הקיסרי ובבחינות הבריאות במיונים לגיוס הוא נכשל בגלל אבחון טועה של שחפת.
עקיבא (תנועת נוער)
הנצחה
לייד בית הכנסת של מושב בית יהושע, שרבים מחברי התנועה היו בין מקימיו, הוצב גל-עד להנצחת פועלה של תנועת הנוער.
יוקיו מישימה
חיים אישיים
כדי לפצות על שנות ילדותו בהן הזניח את גופו, הקדיש מישימה את חייו הבוגרים לאימון הגוף. העבודה הקשה באימון משקולות (שלושה אימונים בשבוע במשך 15 שנים) השתלמה וגופו של מישימה הפך שרירי עד מאוד. כמו כן הוא גם עסק בקנדו - אמנות לחימה יפנית בחרבות.
על אף שהיה נשוי ואב לשני ילדים, מישימה היה הומוסקסואל מוצהר. על כך כתב בספרו "וידויה של מסכה" בו יצא מהארון באופן פומבי. יש שמעריכים כי מאהבו הוא זה שכרת את ראשו ב-25 בנובמבר 1970 בסופו של ריטואל הספוקו.
פרס מישימה
החל משנת 1988 הוענק פרס ספרותי על שמו. הפרס מוענק לסופר פורץ דרך ביצירותיו. בין הזוכות בפרס נכללת שונו יוריקו שזכתה בשנת 1994.
סמל אפגניסטן
סמל אפגניסטן הוא החותם הרשמי של המדינה המורכב ממספר סממנים המאפיינים אותה. נכון לשנת 2021, סמל המדינה (דה-פקטו) הוא סמלה של ארגון הטרור טליבאן ששולט באפגניסטן לאחר 20 שנה מאז נפילת שלטונם הקודם.
במרכז הסמל (דה-יורה) ניצבת תמונה של מסגד עם אריג תפילה ומיחרב אשר פונה לכיוון מכה. משני צידי המסגד מתנוססים דגלים אשר מייצגים את דגלי אפגניסטן. לצידי הסמל ישנם שני זרי פרחים ובתחתית הסמל ישנה כרזה עליה כתוב בערבית שמה של המדינה.
בגלגול האחרון שלו, נוסף לסמל הכיתוב "שהאדה" בשפה הערבית, והוא מופיע בראש הסמל.
סמל אפגניסטן הופיע במספר דגלי אפגניסטן לאורך ההיסטוריה של המדינה. הדגל הכי ניכר הוא הדגל בתקופת שלטון הקומוניסטים מאוקטובר 1979 ועד אפריל 1980, שהיה דגל אדום כאשר בצידו השמאלי העליון הופיע סמל אפגניסטן. וכן בדגל אפגניסטן תחת שלטון הטליבאן במהלך שנות התשעים.
ארגון הפרטיזנים המאוחד
ארגון הפרטיזנים המאוחד (ביידיש: פֿאַראײַניקטע פאַרטיזאַנער אָרגאַניזאַציע; בראשי תיבות: פֿ-פ-אָ, FPO) היה ארגון מחתרת יהודי אנטי-גרמני שפעל בגטו וילנה. הארגון איחד בתוכו יהודים קומוניסטים, בונדיסטים וציונים.
רקע: יהודי וילנה במלחמת העולם השנייה
ביולי 1940 צורפה ליטא לברית המועצות. פעילות הארגונים וכלי התקשורת הליטאים – ובכללם היהודיים – נאסרה (פרט לפעילות ארגונים וביטאונים קומוניסטיים). על כן נאלצו תנועות הנוער הציוניות לרדת למחתרת.
ב-24 ביוני 1941 כבשו הגרמנים את וילנה (במסגרת "מבצע ברברוסה"). לאחר כיבוש העיר בידי הגרמנים החלה חטיפת יהודים לעבודות כפייה, והוטלו הגבלות על יהודי העיר (נשיאת טלאי צהוב, עוצר לילה). בחודש יולי קובצו 5,000 גברים יהודים בידי יחידת האיינזצקומנדו 9 ונורו בפונאר, בעוד ליהודי וילנה לא נודע גורלם.
הקמת ארגון הפרטיזנים המאוחד
תנועות הנוער המשיכו את פעילותן במחתרת גם תחת הכיבוש הנאצי. בראשית הכיבוש התמקדו התנועות בהצלת החברים מפני אקציות רבות ההשמדה שנערכו בווילנה. עד 1941 התקיימה מחלוקת בין הקבוצות בשאלה האם להמשיך לפעול בגטו וילנה, לעבור לביאליסטוק או לוורשה (שבהן חיו היהודים בשקט יחסי לעומת וילנה, ואחדים סברו שסיכויי המרד להצלחה גבוהים בהן יותר), או להילחם ביערות. בסופו של דבר הסכימו כל התנועות, פרט לקבוצת אנשי 'החלוץ הצעיר – דרור' בראשות מרדכי טננבוים, להמשיך לפעול במחתרת בגטו וילנה.
ב-31 בדצמבר 1941 הוקרא לראשונה הכרוז "אל נלך כצאן לטבח" מאת אבא קובנר, הקורא למאבק חמוש מול הגרמנים:
ב-21 בינואר 1942 הוקם "פ-פ-או". נציגי תנועות הנוער הציוניות – יצחק ויטנברג נציג הקומוניסטים, אבא קובנר מ'השומר הצעיר', ניסן רזניק מ'הנוער הציוני' ויוסף גלזמן מבית"ר – התכנסו בגטו, והוחלט על הקמת הארגון המאוחד. ויטברג נבחר למפקד הארגון, מתוך תקווה שהקשרים של הקומוניסטים עם גורמים מחוץ לגטו יסייעו בהשגת נשק. גלזמן וקובנר נבחרו לסגניו. צעירי הבונד הצטרפו לארגון באביב 1942. אנשי 'החלוץ הצעיר – דרור' יחד עם רבים מאנשי בית"ר הקימו קבוצת מחתרת נפרדת: 'קבוצת המאבק של יחיאל', בראשות יחיאל שיינבוים.
תקופת השקט היחסי
בתקופה זו של פעילות הארגון לא התקיימו חיכוכים בינו לבין מנהלת הגטו. יושב ראש הגטו, יעקב גנס, ידע על קיומה ושמר על קשר איתה, ולא התנגד לה כל עוד לא נאבקה במנהלת הגטו או פגעה בפרודוקטיביות של הגטו.
הפעילות בשנת 1943 ואחריה
תקופת "השקט היחסי" בין גנס לבין פ-פ-או הסתיימה באביב 1943. קבוצות אחדות של צעירים יצאו ליערות, ושליחי הפרטיזנים הגיעו לגטו. האס דה (שירות הביטחון הנאצי) הזהיר אז את גנס מהשלכות פעילות המחתרות בגטו. גנס, שראה בהמשך הפעילות סכנה לקיום הגטו, החל בפעילות נגד המחתרת היהודית. במאי 1943 דרשו הגרמנים להעביר 50 עובדים לעבודות כפייה בפוניבז'. גנס ביקש לשלוח פעילים מרכזיים מפ-פ-או במטרה להרחיקם מווילנה. הפעילים הסתתרו, והנהלת הגטו ויתרה על שליחתם. באביב 1943 גברו המגעים בין אנשי פ-פ-או לבין הפרטיזנים הסובייטיים ביערות האזור.
ביולי 1943 נדרש גנס להסגיר לידי הנאצים את יצחק ויטנברג. ב-15 ביולי זימן את חברי פ-פ-או לשיחה בביתו ואסר את ויטנברג, שבהמשך שוחרר במבצע של חברי פ-פ-או. גנס הפיץ את הידיעה שאי-הסגרתו של ויטנברג תגרום לחיסול הגטו כולו. תושבי הגטו הסתערו על המחתרת, ובלחצם החליט ויטנברג להסגיר את עצמו ב-16 ביולי 1943, ונמצא מת יום לאחר מכן. בעקבות מאסרו והסגרתו של ויטנברג, הוחלט בפ-פ-או להיערך גם ליציאה אל היער. לאחר הסגרת ויטנברג מונה אבא קובנר למפקד הארגון.
ב-24 ביולי יצאה קבוצה ראשונה – "קבוצת ליאון", ככינויו המחתרתי של ויטנברג – בראשות יוסף גלאזמן ליערות נארוץ' שממזרח לווילנה. בשלהי יולי 1943 החלו הגרמנים בביצוע אקציות בתגובה על בריחת קבוצת ליאון, והזהירו כי בכוונתם להרוג את בני משפחתו של כל צעיר שיברח ליער.
באוגוסט 1943 החלו הגירושים מווילנה וסביבתה לאסטוניה. באקציה שהתבצעה ב-1 בספטמבר אותה שנה, הוציא פ-פ-או פקודת גיוס לכל יחידות הארגון, שנערכו בשני גדודים לקראת התנגשות מזוינת בכוחות הגרמנים. בעקבות הלשנה חיסלו הכוחות הגרמנים והאסטונים את הגדוד השני, שמנה 100 איש. באותו היום פרסם פ-פ-או כרוז הקורא להתנגד לגירושים בכוח. תושבי הגטו האמינו שמדובר בגירוש לעבודה ולא להשמדה, לכן לא נענו לקריאה להתנגדות.