cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המלחמות הסאמניטיות
מהלך המלחמה
שנת 298 לפנה"ס קונסול סקיפיו בארבאטוס היא בצפון אטרוריה הוא לחם בקרב וולטרה נגד הסאמיניטים וכבש את האזור והאוטרוסקים נסוגו במהלך הליל. בארבאטוס ועם כוח של הפליסקים וכבש את האזור כולו עד נהר הטיבר. וגם כבשו הרבה ערים סאמיניטיות. והרומאים הצליחו להבטיח את אחיזתם גם בלוקאניה בזכות פעילותיו של בארבאטוס. בשנת 297 לפנה"ס ערכה הבחירות לקונסול והשמועות על הסאמיניטים והכנתם לצבא שלהם כדי יכנסו למלחמה נגד הרומאים השפיעה על מערכת הבחירות לקונסול שבחרו בפאביוס מאקסימוס הקצין הבכיר ביותר בצבא הרומי שהוא אפילו לא היה מועמד לבחירות ופובליוס גם כקונסול. ובקרב שהתרחש ליד טיפרנום בין הסאמיניטים והרומאים בהנהגת פאביוס שניצחו על הסאמיניטים. בשנת 296 לפנה"ס העמידו הרומאים ארבעה מחנות באפוליה, בצפון קאמפניה, בעמק הליריס ובדרום אטרוריה הכוונות של רומא הייתה מעידה על התקפות של הסאמיניטים ובעלי בריתם ממספר חזיתות. הרומאים נאלצו לפצל את כוחותיהם והשתמשו בקווי תחבורה ארוכים המחנה השני והשלישי בהנהגת הקונסול לוציוס וולומניוס והמחנה הראשון והרבעי בהנהגת הקונסול אפיוס קלאודיוס. הכוח הסאמיניטי היה בפיקוד של גליוס אגנאטיוס שהעריך כוחות הסאמיניטים נגד הרומאים שהצליחו לפרוץ את קווי הצבא הרומי למרכז איטליה להתחבר עם האטרוסקים והגאליים. אפיוס קלאודיוס לא האמין יותר בכוחות של החיילים שלו ואפיוס שלקח שלושה ביצורים בסאמיניה שבהן נהרג 3000 חייל וכמעט חצי מהם הפכו שבויים. הרומאי הרגו 6900 חיל סאמיניטי ואסרו 2120 . לעומת זאת הפלישה לרומא גרמה להפסד רב הכוחות הרומאים. ובשל הפשיטה הרומאים חזרו לרומא לשחזר ולערוך את הצבא והסאמניטים הוסיפו עוד כוחות ונשארו סביב קאמפניה.
בשנת 295 לפנה"ס גייסו הרומאים מרבית כוח האדם שלהם יחד עם בעלות הברית שהצליחו להעמיד 100000 חיליים בחזיתות שונות. פשיטות הסאמיניטיות לקמפאניה והזהירה אותם וגם הסאמניטים בהנהגת גליוס אגנאטיוס התחמשו גם ויתר על זה האטרוסקים גם התחמשו ועזרו לגאליים להתחמש. הכוחות הרומאים היו תחת הנהגת פאביוס מאקסימוס ודקיוס מוס ולחמו בקרב המכריע ליד סנטיונם נגד הסאמיניטים והגאלים אחרי אירוע שהתרחש האטרוריה שלא הספיקו לזהר את הקונסולים מהתקפה חשאית על כוחות הרומאים ולא השאירו ניצולים להזהיר את הרומאים.
הקרב המכריע התרחש בסנטיונם בין הרומאים ובעלות הברית ובין הגאליים, האטרוסקים והסאמיניטים. הגאליים עמדו באגף הימין והסאמניטים באגף השמאל עמדו הסאמיניטים ומולם עמד קווינטוס פאביוס שעמד מימין ופובליוס דקיוס משמאל, ולפי ליוויוס אם האטרוסקים והאומברים היו נוכחים, זה היה אסון לרומאים. כנראה הרומאים חששו מאיום מצדן ומצד הקולוניות שיסדו אותה במרכז. קווינטוס פאביוס נלחם בהתגוננות כדי להאריך את הקרב למבחן סיבולת ולחכות לאויב לדגל. פובליוס דקיוס נלחם באגרסיוויות רבה יותר ונתן הורה על תקיפת הפרשים. היה פעם השנייה הם הגיעו לחיל הרגלים של האויב, אך סבלו מהתקף מרכבות והיו מפוזרים ומופלים. קו הרגלים של הדסיוס נשבר על ידי המרכבות והרגליים של האויב, פובליוס דקיוס החליט להקדיש את עצמו. מונח זה התייחס למפקד צבאי המציע תפילה לאלים ופתח את עצמו לתוך קווי האויב, תוך שהוא מקריב את עצמו, כאשר כוחותיו היו במצוקה קשה. מימין, קוינטוס פאביוס אמר לחיל הפרשים לאגף את האגף הסאניט ולתקוף אותו באגף וההוראה לחילי הרגלים שלו הייתה להתקדם קדימה בלי עצירה. לאחר מכן הוא קרא את עתודות אחרות. הסאמיניטים ברחו מעבר לקו הסנונה. הסנונים יצרו מבנה של טסטודו (צב) - שבו גברים התאימו את המגנים שלהם במבנה קומפקטי המכוסה במגנים בחזית ובגב. קוינטוס פאביוס לקח את המחנה בסאניטה בסערה וחתך את הגאולים מאחור. הגאלים הובסו. הרומאים איבדו 8,700 גברים ואויבם 20,000. לאחר הקרב, 5,000 סאמיניטים עשו את דרכם הביתה מסנטינום דרך ארץ בילגיני. המקומיים תקפו אותם והרגו 1,000 איש. באטרוריה גיניוס פוליוויוס הביס את האטרוסקים. פרוסיה וקלוסיום איבדו עד 3,000 איש. קוינטוס פאביוס עזב את צבא פובליוס דקיוס כדי לשמור על אטרוריה ונסע לרומא כדי לחגוג ניצחון.
בשנת 294 לפנה"ס ואחרי הקרב המכריע שהסתיים בניצחון הרומאי הסאמיניטים חתמו ערי אטרוריה על הסכם שלום, מאז יכלו הרומאים לפעול בשיטתיות נגד הסאמיניטים. הרומאים עם כוחות חדשים נכנסו לשטחי סאמיניום והם לא היו מוכנים הטיב, הסאמיניטים תקפו את הרומאים והרגו רוב החיילים. הניצחון הקטן נתן מוטיבציה להסאמיניטים. השמועות הגיעו לרומא והחליט הקונסול בוסטומיוס שהיה עדיין חולה בגלל מחלה לצאת מרומא וללחם בסאמיניטים, הסאמיניטים לא נצלו את היתרון של הניצחון והפסידו עוד פעם על ידי בוסטומיוס. בשנת 293 לפנה"ס הוטלו כוחות חדשים על פני סמניום. ארבעים אלף איש נפגשו באקילוניה. הקונסול ספוריוס קרוויליוס מקסימוס לקח על עצמו לגיונות ותיקים אשר מרקוס אטיליוס עזב אותו בנחל הלירי לעקוב אחרי הסאמיניטים. הקונסול השני, לוציוס פאפיריוס טיל צבא חדש ונטל את דורוניה בסערה. שני הקונסולים הלכו למקום שבו הוצבו כוחות סמניט העיקריים להשמדה. עם חורבן צבאות השומניות החליטו הקונסולים למבצע גדול ולתקוף את הערים הגדולות של הסאמיניטים. בינתיים, האטרוסקים תקפו את בני בריתם של הרומאים והפלישים לאטרוסקים. עם חורף ואת השלג יורד, הרומאים נסוג מסאמינטיום. לוציוס פאפיריוס נסע לרומא לניצחון שלו ואחר כך נסע לקמפניה, וכדי להגן על המקומיים מפני פשיטות סאמניטיות. ספוריוס קרוויליוס ניגש אל אטרוריה. הוא תפס את טרוילום ולקח חמישה מבצרים בסערה. הפליסקאנים נתבעו בשלום ונקנסו בכבדות והעניקו הפסקת אש של שנה אחת.
בשנת 291 לפנה"ס, קינטוס פאביוס מקסימוס גורגס, כמו פרוקונזול, ניצח את פנטרי, שבט סמניט הגדול ביותר. ובשנת 290 לפנה"ס הצבא הרומי חדר לסאמניום והסאמיניטים היו מובסים וגם הוכנעו, לקחו גם את האדמה שלהם והם נאלצו להיות בעלות ברית של רומא וחויבו להעמיד לרשותה צבא ולא לפגוע בשכונים. וגם הרומאים פנו לסאבינים שהם גם נכנעו לרומא על ידי הקונסול מטניוס קוריוס. המלחמה השלישית הייתה המלחמה האחרונה שבה התייצבה עם שווה כוח מול רומא. הסאמיניטים גילו אומץ רב הם ניסו לשתף פעולה עם גורמים אנטי רומאים, ברם ברוב המקרים לא הצליחו, ובסוף המלחמות התברר שרומא נשארת המעצמה החזקה החצי האי האפניני. לגבי השותפים של הסאמיניטים הם חדשו המלחמה. הגאליים שהם נחשבו לברית הגדולה הם חדשו את המלחמה אחרי כמה שנים (284, 283 לפנה"ס), אולם הכוחות הרומאים הביסו את הגאליים בקרב גדול. האחרי מכן הרומאים רדפו אחרי הגורמים האנטי רומאים לעשרות שנים שנים עד שהציבו את שלטונם בחצי האי האפניני.
רקע
ב-290 לפנה"ס, בסוף שלוש המלחמות הסאמנטיות, הקימה רומא את ההגמוניה שלה על חלקים מאיטליה המרכזית והדרומית, שהובאה באמצעות בריתות עם עמים איטלקים שונים במרכז איטליה. מדרום לשטח ההשפעה הרומי באיטליה היו מספר מדינות עירוניות שנוסדו על ידי מתיישבים יוונים מן המאה השמינית עד המאה השישית לפני הספירה (בעיקר בחופי קלבריה ובזיליקטה ובדרום מזרח וסיציליה). טרנטום הייתה העיר היוונית הגדולה והחזקה ביותר באיטליה. הטרנטינים תקפו צי רומי מול חופי הים שלהם, טובעים כמה ספינותיהם ולוקחים כמה שבויים. כתוצאה מכך הכריזה רומא מלחמה.
מהלך המלחמה
רומא בילתה את ה-280 לפנה"ס, שהביאה להפסקת התסיסה בצפון איטליה, אך תשומת לבה הופנתה גם לדרום הרחוק, על ידי מריבה בין העיר היוונית תורי לבין שבט סמניט. תורי קרא לעזרתה של רומא, שפעולותיה הימיות באזור עוררו מלחמה עם העיר טרנטום היוונית. כמו בקונפליקטים קודמים עם עמים איטלקים, זימן טרנטום סיוע צבאי מיוון, וקרא למלך פירוס מאפירוס, אחד הגנרלים המבריקים ביותר של העולם העתיק. פירוס הגיע לדרום איטליה ב-280 לפנה"ס עם 20 פילים ו-25,000 חיילים מאומנים. לאחר שהביס את הרומאים בהרקלה ועורר מרד בקרב הסאמניטים, לדברי פלוטארך, אחדים מהם ניצבו לצד הקרטאגים וחלקם קראו לשכירי החרב של ממראטין. בעוד פירוס עמד בפני התנגדות ומרד, הוא קיבל מכתב מן הטירנים והסאמניטים. הסאמניטים נדחפו ממקומותיהם הכפריים והתקשו להגן על הערים שלהם והתחננו בפניו שיבוא לעזרתם. זה נתן לפירוס תירוץ לעזוב את סיציליה, שם הוא איבד שליטה, בלי להיראות כאילו הוא בורח. הוא הציע תנאי שלום שיגבילו את השלטון הרומי למרכז איטליה. כאשר הסנאט התלבט, אפיוס קלאודיוס, סנאטור עיוור זקן, עורר את אומץ לבם ושכנע אותם להמשיך בלחימה. פירוס שוב הביס את הרומאים בשנת 279 לפנה"ס באסקולום. האבדות שלו בשתי הקרבות היו 7,500 (כמעט שליש מכלל כוחו). כשבירך על ניצחונו, פירוס, על פי פלוטארך, השיב כי אחד כזה יבטל אותו לחלוטין." סוג זה של ניצחון נקרא מאז ניצחון פירי. פירוס עזב את איטליה וסייע ליוונים של סיציליה נגד קרתגו. בסופו של דבר הוא חזר לאיטליה והובס על ידי הרומאים ב-275 לפנה"ס ב-Beneventum. לאחר מכן הוא חזר ליוון, ואילו רומא הניחה התנגדות באיטליה ולקחה את טרנטום עצמה במצור ב-272 לפנה"ס.
רומא הייתה עכשיו המאסטר הבלתי מעורער של איטליה. הטריטוריה הרומית הייתה חגורה רחבה ברחבי איטליה מרכזית, מים עד ים. מושבות רגילות היו מפוזרות ברחבי חץ האי. שאר עמי איטליה נכבלו רומא על ידי שורה של בריתות בין שתי המדינות, המצריכה אותם לספק רומא עם כוחות צבאיים בעת מלחמה. לפי מפקד האוכלוסין הרומי של 225 לפנה"ס, רומא יכלה לגייס 700,000 חי"ר 70,000 פרשים מאזרחים ובעלי ברית משלה. כיבוש איטליה הוליד האתוס צבאי חזק בקרב אצולת האזרחים הרומיות, ובלבד רומא עם כוח אדם רב, ואלץ אותו לפתח צבאי, פוליטי, ומוסדות משפטיים ושיטות לכיבוש סופגים עמים זרים. מלחמת פירוס הוכיחה כי הצבא האזרחי של רומא יכול לנהל מלחמה מוצלחת של תשה נגד שכירי חרב מיומנות של המזרח התיכון.
טווטונים (שבט עתיק)
הטווטונים היו שבט צפון אירופי עתיק, כנראה ממוצא גרמאני, שפלש לגאליה ולשטחי הרפובליקה הרומית בסוף המאה ה-2 לפנה"ס.
מוצאם אינו ברור, אולם נראה שכמו הקימברים, הם נדדו מחצי האי יוטלנד שבצפון אירופה דרומה ומערבה. מגלה הארצות היווני פיתאס, בן המאה ה-4 לפנה"ס, פגש אותם בגרמניה במסע הימי שלו לצפון אירופה. בשנת 103 לפנה"ס נפגשו הטווטונים עם הקימברים בגאליה, והחלו לנדוד איתם מערבה ודרומה לעבר איטליה.
לפני שהגיעו לאיטליה התפלגו הטווטונים מהקימברים, על מנת לחדור לאיטליה דרך שני מעברים שונים של האלפים. בעוד הקימברים פנו צפונה, המשיכו הטווטונים מערבה ודרומה לעבר מעבר סן ברנאר הקטן. בקיץ של שנת 102 לפנה"ס נפגש המחנה הטווטוני עם צבא רומא בהנהגתו של גאיוס מריוס על שפך נהר האיזר אל תוך נהר הרון. מריוס התמקם מראש בנקודה זו ובכך חסם מהטווטונים את הגישה לאיטליה דרך מעבר סן ברנאר הקטן ודרך החוף הליגורי. צבאו של מריוס היה מבוצר היטב, והטווטונים לא הצליח לשבור את הגנתו וביצוריו. לאחר אבדות כבדות החליטו הטווטונים לחצות את הנהר, לעקוף את המחנה הרומי ולצעוד לעבר איטליה. מריוס הניח להם לחצות את הנהר ללא הפרעה והחל לנוע בעקבותיהם עם צבאו. בסביבת אקווה סקסטיה החלו החילות הקלים של שני הצבאות להתנגש, והחלה שורה של קרבות. לאחר שלושה ימים נחל מריוס ניצחון מוחץ. הצבא הטווטוני, שהותש מהחום של דרום גאליה, הובס לחלוטין, ומלכם נשבה. מחנה העם הטווטוני, שנסע אחרי הצבא, נטבח בהמוניו על ידי הרומים. זה היה אזכורם האחרון ברשומות המתועדות.
פשוט מאוהבת
פשוט מאוהבת (באנגלית: Prime) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה רומנטית שיצא לאקרנים בשנת 2005. את הסרט ביים וכתב בן יאנגר ("חדר לחץ", 2000), וכיכבו בו מריל סטריפ, אומה תורמן ובריאן גרינברג.
הסרט הוא קומדיה רומנטית המתרחשת בניו יורק ומספרת את סיפור אהבתם של אישה גרושה בת 37 (אומה תורמן) ובחור צעיר ורווק בן 23 (בריאן גרינברג), העלילה מסתבכת כאשר מתברר כי הפסיכולוגית של האישה (מריל סטריפ) היא אמו של הבחור הצעיר.
עלילה
עם זאת, ליסה מבינה במהרה כי הקשר ביניהם רציני, ומגלה לבסוף לרפי שהיא אמו של דייוויד. כשהיא מרגישה נבוכה ונבגדת, רפי מפסיקה את הטיפול שלה עם ליסה. לאחר זמן מה, השוני וההבדלים בין רפי ודייוויד גורמים לבעיות ביניהם, והם נפרדים. לאחר מספר שבועות, דייוויד יוצא לבלות בלילה בעיר עם חברו הטוב מוריס; דייוויד משתכר ובסופו של דבר שוכב עם סו, חברתה של רפי מהעבודה. מאוחר יותר באותו היום, לאחר שנתקלו זה בזה בסופרמרקט, דייוויד ורפי מתחילים להתראות שוב. הם גם מנסים לחזק את הקשר בכך שהם הולכים לארוחת ערב בליל שבת אצל משפחתו של דייוויד. המשבר בין רפי וליסה מתגבר עוד יותר, אם כי רפי מעלה את האפשרות שלה ושל דייוויד להביא ילדים לעולם, לזה ליסה מגיבה בתוקף. כמה ימים לאחר מכן, רפי מגלה שדייוויד שכב עם סו, ודייוויד ורפי רבים. לאחר פסק זמן קצר, דייוויד מבקש את עזרתה של ליסה גם כאמו וגם כפסיכולוגית. היא מייעצת לו לעשות את כל מה שהוא יכול כדי לשמור על הקשר, מכיוון שרפי היחידה שהצליחה לקבל את הקריירה של דייוויד כאמן. דייוויד חוזר לרפי להתנצל ולהציע לה להביא ילד כי זה מה שהיא הכי רוצה. רפי מבינה עד כמה חזקה האהבה של דייוויד חייבת להיות כדי להקריב קרבה כזו. איכשהו, שניהם מבינים שאהבה אינה מספיקה כדי להמשיך במערכת יחסים שכזו, והם נפרדים.
שנה לאחר מכן נראים דייוויד ומוריס עוזבים את המסעדה בה הוא ורפי הכירו לראשונה. כשהוא חוזר להביא את הכובע ששכח בפנים, דייוויד מבחין ברפי אבל היא לא רואה אותו; הוא לוקח את הכובע, ממהר לצאת מהדלת ומתחבא. הוא מפשיר מעט את הכוס כדי לצפות בה, והיא מסתובבת ורואה אותו. הם חולקים חיוך לפני שנפרדים.
לוסי סקארבורו קונאנט
לוסי סקארבורו קונאנט (באנגלית:Lucy Scarborough Conant: 10 במרץ 1867 - 31 בדצמבר 1920) הייתה אמנית אמריקאית, ומעצבת תלבושות ותפאורות.
ביוגרפיה
נולדה בברוקלין, קונטיקט, לוסי סקארבורו קוננט הייתה בתם של אלברט קוננט מורמונט וקתרין סקארבורו קונאנט מקונטיקט. אביה היה מהנדס ואמן, והיא ושני אחיה הגדולים גדלו בבוסטון.
בתחילת הקריירה שלה, קונאנט למדה ציור בצרפת באקדמיה ז'וליאן, והפכה לתלמידה מסורה. היא גם למדה עם ז'וליין דופרה.
אבן דרך בתקופתה של קונאנט בצרפת הייתה קיץ 1888, אותו בילתה בעיר קונקרנו בברטון, יחד עם חברתה ססיליה בו. קונאנט ואמה קתרין, ובת דודתה מיי וויטלוק היו רביעייה בקונקרנו. באוטוביוגרפיה שלה, תיארה בו את פעילות הקיץ בפירוט.
הווירטואוזיות של קונאנט כאמנית שגשגה בצרפת, ואחד מציוריה, ״עץ התפוחים הישן״, הוצג בסלון פריז של 1891.
קונאנט השתתפה גם בתערוכות משותפות עם אמנים אחרים. בתקופה 1917–1918, היא וחמש ציירות נוספות מבוסטון - לורה קומס הילס, מרגרט ג'ורדן פטרסון, ג'יין פיטרסון, אליזבת וונטוורת' רוברטס ומרי ברדיש טיקומב - הציגו את עבודותיהן בגלריה בבוסטון דול אנד ריצ'רדס, וקראו לעצמן פשוט "הקְבוּצָה". כפי שציינה היסטוריונית האמנות סינדי ניקרסון: "הקבוצה כנראה ראתה את עצמה כעמיתיהן של עשרת הציירים האמריקאים. עבודותיהם נדדו במדינה, כולל מוזיאון האמנות של וסטר, מוזיאון האמנות של דטרויט ומוזיאון קליבלנד לאמנות."
עיצוב תפאורה ותלבושות
ככל שהקריירה שלה התקדמה, תחומי היצירה של קונאנט התרחבו. האמן הנרי האנט קלארק כתב בשנת 1921: "לוסי קונאנט לא התכוונה לנטוש את עניין הציור כאשר לפני כשש שנים [בערך בשנת 1915] החלה את לימוד העיצוב עצמו ... העניין והתפוקה הגדולים ביותר שלה היו בעיצוב במה, תפאורה, תלבושות והפקה. מספר ההפקות שנעשו על ידה הוא רב; שמונה הצגות עבור נגני נורת'המפטון, רבות אחרות לבתי ספר, ומועדונים, אך בולטים ביניהם הם מופעי פנטומימה. ההפקה של הקונסרבטוריון של ניו אינגלנד הוצגה בג'ורדן הול בדצמבר 1917, והועלתה כפנטומימה בשלוש סצנות."
המוניטין הגובר של קונאנט כמעצבת תלבושות ותפאורות הוביל להצעה ללמד באוניברסיטת קליפורניה - ברקלי. היא קיבלה תפקיד כמרצה לעיצוב ואמנות לשנת הלימודים 1918–1919, וניהלה מעבדה בהיסטוריה של תחפושות, לימדה קורס והעבירה סמינר לתואר ראשון בעיצוב תלבושות. בעת שהותה בברקלי, תרמה קונאנט גם את הידע שלה בתחפושות ועיצוב תפאורה לתחרות אביב שהוצגה מדי שנה על ידי סטודנטיות של ברקלי בשנים 1912 עד 1931.
מוות ומורשת
קונאנט לימדה באוניברסיטת קליפורניה - ברקלי רק שנתיים, לפני שמצבה הבריאותי הידרדר ואילץ אותה לחזור לבוסטון. היא נפטרה שם בסוף 1920, בגיל 53.
קיים בלבול מסוים לגבי תאריך מותה המדויק. הספד שנכתב בכתב העת האמריקאי לאמנות של 1921 מציין את יום מותה בתאריך 2 בינואר 1921. עם זאת תצלום של מצבתה של קונאנט, הממוקמת בבית הקברות הדרומי, מחוז ווינדהאם קונטיקט, הכתובת עליה מציינת "נולדה ב-10 במרץ 1867 מתה ב-31 בדצמבר 1920".
ברבודה
ברבודה (באנגלית: Barbuda) הוא אי במזרח בים הקריבי. האי הוא חלק ממדינת אנטיגואה וברבודה ואוכלוסייתו מונה כ-1,500 איש כאשר כ-900 חיים בעיר הראשית קודרינגטון.
האי ברבודה ממוקם צפונית לאי אנטיגואה, במרכז איי ליווארד. האיים מונטסראט ו-גוואדלופ ממוקמים דרומית לברבודה, בעוד שצפונית לו נמצאים האיים סנט קיטס, סן מרטן ו-נוויס.
שטחו של האי הוא כ-161 קמ"ר.
ברבודה נהנה ממעמד של אזור חסות של אנטיגואה וברבודה ביחד עם האי רדונדה הבלתי מיושב.
אסונות טבע
בברבודה פגעו מספר סופות טרופיות לאורך השנים. בספטמבר 1995 פגע באי ההוריקן לואיס וגרם למותם של 3 בני אדם ואף לנזק רב לאדם ולרכוש; 165 נפצעו כתוצאה מהסופה ורוב הבתים נהרסו. הנזק של הסופה הטרופית הזו נאמד בלמעלה מ-100 מיליון דולר.
הוריקן אירמה, שפגע באי בספטמבר 2017, גרם לפגיעה ב-95% מהמבנים וכלי הרכב במקום וכן נגרם נזק רב לתשתיות האי. כ-1,800 תושבים פונו מברבודה אל אנטיגואה.
אברהם אזולאי (מרקש)
רבי אברהם בן ישראל אזולאי (נפטר בח' באב ה'תק"א, יולי 1741) היה מקובל, פוסק הלכה, אב בית הדין ורבה של מרקש שבמרוקו במאה ה-18.
ביוגרפיה
נולד לרבי ישראל. היה תלמידו המובהק של ראש החכמים במרקש רבי יצחק דלויה, ועוד בחיי רבו שימש ר"מ בישיבה במרקש. לאחר פטירת רבו זה הוא מילא את מקומו בהנהגת הקהילה והישיבה, יחד עם חברו רבי שלמה עמאר. לדברי תלמידו, רבי מרדכי עטייא, מחבר הספר "מר-דרור", ישיבתו הייתה נחשבת החשובה ביותר מבין ישיבות מרקש.
לא יאוחר משנת ה'תנ"ו התמנה לדיין בבית דינו של רבי יצחק דלויה, יחד עם חבירו רבי שלמה עמאר, ונמנה עם מתקני התקנות. לאחר פטירת רבי שלמה עמאר, התמנה לאב בית דין ולרבה של מרקש.
כמה מהרבנים במרוקו באו אליו מערים אחרות על מנת ללמוד קבלה בישיבתו. מהם היו רבי אברהם אבן מוסה, שהיה בר פלוגתא שלו בכמה נושאים בקבלה, ורבי שלום בוזגלו, שניהם הגיעו מערי צפון המדינה. לפי דברים ששמע רבי חיים יוסף דוד אזולאי מרבי יהודה לוי, אב בית הדין בטיטואן, רבי יעקב מראג'י שהיה מחכמי טיטואן, ורבו של רבי אברהם אבן מוסה, היה אף הוא מבאי בית מדרשו הקבלי במרקש.
רבי אברהם הביע את דעתו שיש לפטור תלמידי חכמים מחיוב המס. רבי חיים יוסף דוד אזולאי מספר כי רבו, רבי חיים אבן עטר, היה ממכריו של רבי אברהם, סיפר כי רבי אברהם היה מרפא חולים באמצעות כתיבת תפילה בקמעות, ללא שום שם, וכי לו עצמו היו מהקמיעות הללו. כן מביא החיד"א ששמע כי ישנו קשר משפחתי בין רבי אברהם למשפחת החיד"א.
מלחמת הכוכבים - פרק 8: אחרוני הג'דיי
מלחמת הכוכבים: אחרוני הג'דיי (באנגלית: Star Wars: The Last Jedi) או בשמו המלא מלחמת הכוכבים: פרק 8 – אחרוני הג'דיי (באנגלית: Star Wars: Episode VIII – The Last Jedi) הוא סרט קולנוע אמריקאי בסאגת מלחמת הכוכבים מסוגת אופרת חלל אפית, אשר יצא לאקרנים ב-9 בדצמבר 2017, כחלק השמיני בסאגת סרטי מלחמת הכוכבים, והסרט השני בטרילוגיה השלישית של הסאגה, שמתרחשת כרונולוגית אחרי המועד בו התרחשה עלילת הטרילוגיה המקורית של הסדרה. זהו הסרט השני בסאגת מלחמת הכוכבים המופק לאחר רכישת חברת לוקאס פילם על ידי תאגיד הבידור חברת וולט דיסני, שאף אחראית על הפצתו.
אברהם אזולאי (מרקש)
ביוגרפיה
רבי אברהם אזולאי נפטר במרקש ונטמן בה, בתאריך ח' באב ה'תק"א (יולי 1741). קברו משמש מקום תפילה ליהודי מרקש ולאלו המבקרים בה.
מלחמת הכוכבים - פרק 8: אחרוני הג'דיי
בסרט מככבים אנסמבל של שחקנים וביניהם ג'ון בויגה, דייזי רידלי, אדם דרייבר, אוסקר אייזק, אנדי סירקיס, דונל גליסון, לופיטה ניונגו, גוונדלין כריסטי, אנתוני דניאלס, ג׳ונאס סואטמו קני בייקר, לורה דרן, מארק המיל וקארי פישר (בסרטה האחרון). את הסרט ביים ריאן ג'ונסון שגם כתב את התסריט. יוצר הסדרה ג'ורג' לוקאס מעורב בהפקת הסרט כיועץ יצירתי.
הסרט יצא לאקרנים ברחבי העולם ב-3D (תלת-ממד), RealD3D (גרפיקת תלת-ממד שפותחה בידי חברת הקרנת סרטי הקולנוע RealD), דו-מימד (2D) ו-IMAX בשנת 2017. זהו הסרט האחרון בהשתתפותה של קארי פישר, שנפטרה מעט לאחר סיום צילומי הסרט. והסרט הוקדש לזכרה של פישר. בנוסף, לפי IMDb הסרט נחשב לארוך ביותר בסדרה עם זמן ריצה של כ-150 דקות.
סרוצק
סרוצק (בפולנית: Serock; ביידיש סעראצק) היא עיר קטנה על גדתו הצפונית של אגם זגרז, במחוז לגיונובו שבפרובינציית מזוביה בפולין, כ-40 קילומטר צפונית לוורשה. נכון לשנת 2013 מונה אוכלוסיית העיר 4,109 תושבים.
מלחמת הכוכבים - פרק 8: אחרוני הג'דיי
תקציב הסרט עמד על 150 מיליון דולרים והוא הרוויח מעל 1.31 מיליארד דולרים, שהופכים אותו לשובר קופות ולאחד הסרטים הרווחיים בקולנוע והסרט הרווחי ביותר לשנת 2017. נכון ל-2019 הסרט נמצא במקום ה-12 ברשימת הסרטים המכניסים ביותר בכל הזמנים.
סרוצק
תולדות היישוב
סרוצק נזכרת לראשונה בשנת 1065, במסמך מהמנזר הבנדיקטיני שבעיר מוגילנו. בשנת 1417 הוענקו לסרוצק זכויות עיר, ובמחצית השנייה של המאה ה-15 התפתחה העיר, בשל מיקומה על דרך המסחר שבין מזוביה ורוסיה. שגשוגה של העיר נקטע באמצע המאה ה-17, כתוצאה מפלישת האימפריה השוודית לאזור.
מלחמת הכוכבים - פרק 8: אחרוני הג'דיי
הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר, עבור האפקטים המיוחדים, הפסקול, עריכת הקול ומיקס הסאונד.
סרוצק
תולדות היישוב
בחלוקת פולין השלישית, בשנת 1795, נכללה העיר בתחום פרוסיה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית.
מלחמת הכוכבים - פרק 8: אחרוני הג'דיי
סרט המשך, בשם "מלחמת הכוכבים - פרק 9: עלייתו של סקייווקר", יצא לאקרנים ב-20 בדצמבר 2019.
סרוצק
יהודי היישוב
יהודים בודדים ישבו בעיר מהמאה ה-17, אך קהילה יהודית של ממש התקיימה בה רק מראשית המאה ה-19, אז הוקם בה בית כנסת. מסוף המאה ה-19 היוו היהודים רוב בקרב תושבי העיר, והם נטלו חלק מרכזי בפיתוחה הכלכלי.
לאחר מלחמת העולם הראשונה פרעו ביהודי העיר החיילים הפולנים שנכנסו אליה, ובתקופה הקצרה שבה העיר נכבשה בידי הצבא האדום במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית, בשנת 1920, התעמרו החיילים הרוסים ביהודיה.
מלחמת הכוכבים - פרק 8: אחרוני הג'דיי
עלילת הסרט
המחתרת בהנהגת הגנרלית ליאה אורגנה מפנה את הבסיס העיקרי שלהם אחרי שהמסדר הראשון איתר את כוכב הלכת שלהם והחל בתקיפה כנגד צי הפינוי. במהלך הפינוי המהיר מהכוכב, פו דמרון מוביל מתקפה חסרת סיכוי כנגד ספינת הדרדנוט בעלת התותחים הכבדים של המסדר הראשון. המתקפה קורבנות רבים מצד המחתרת, אולם ספינת המלחמה אכן הושמדה. לאחר הקרב, פו ננזף על ידי ליאה על כך שסירב לבטל את המתקפה על הדרדנוט ומורד בדרגה, בעוד אדמירל האקס ננזף על ידי המנהיג העליון סנוק על כישלונו למנוע את הפינוי. האקס מצליח למצוא שוב את המחתרת למרות בריחתם במהירות האור, וחלליות קרב של המסדר הראשון בהנהגת קיילו רן תוקפות את ספינת הדגל של המחתרת. רן, שיכול היה להרוס את גשר החללית של המחתרת ובו הפיקוד הבכיר של המורדים, כולל אמו ליאה, החליט לא ללחוץ על ההדק ובמקומו טייס אחר מפציץ אותם. רבים ממפקדי המורדים נהרגים, כולל אדמירל אקבר, אשר (בדומה לליאה עצמה) שירת כבר במרד הראשון, כנגד האימפריה. ליאה נפגעת אך נחלצת באמצעות ה"כוח" ומאבדת את הכרתה, וגנרל אמילין הולדו הופכת להיות מפקדת המחתרת. אנשי המחתרת מבינים כי למסדר הראשון טכנולוגיה מתקדמת לאיתור ספינות באמצעות מהירות האור, ולכן לא יוכלו ספינות המחתרת להימלט שוב מאחר שהמסדר הראשון יוכל לאתרן בשנית. על כן, מרדף איטי מתחיל: במחתרת מסתמכים על מהירותם הגבוהה של סיירות החלל (cruisers) ועל מגן האנרגיה שלהן כדי להרוויח זמן. פין, רוז טיקו (חיילת בברית המורדים שאחותה נהרגה במתקפה על הדרדנוט), BB-8, ופו מחליטים על תוכנית סודית לחדור לספינתו של סנוק, לנטרל את המעקב אחריהם ולהימלט.
סרוצק
יהודי היישוב
בין מלחמות העולם השתקמה הקהילה שבעיר בסיוע ארגוני עזרה הדדית ויוצאי העיר בארצות הברית, ונמנו בה 2,641 יהודים, כמחצית מתושביה. בתקופה זו התקיימה בעיר פעילות של אגודת ישראל ושל המפלגות הציוניות. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיר מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות כלפיהם מצד שכניהם הפולנים, שכללו חרם על עסקיהם והשחתה של בית הכנסת המקומי.
בשואה
בתחילת מלחמת העולם השנייה הגיעו לעיר פליטים יהודים מיישובי הסביבה, וב-5 בספטמבר 1939 הופצצה העיר בידי הגרמנים, באופן שגרם למות עשרות יהודים בה. בעקבות ההפצצה, נמלטו מהעיר יהודים רבים.
מלחמת הכוכבים - פרק 8: אחרוני הג'דיי
עלילת הסרט
בינתיים ריי פוגשת את לוק סקייווקר בכוכב אק-טו, מספרת לו על שקרה להאן סולו ומבקשת ממנו שילמד אותה את דרכי הג'דיי. לוק, שבעבר אימן קבוצה של אבירי ג'דיי שביניהם היה בן סולו, אשר עבר לצד האפל כקיילו-רן, פוחד ומסרב. הוא בתחילה מאמין כי על שושלת הג'דיי להסתיים, אך לאחר ש-R2-D2 מזכיר לו את ליאה הוא מסכים לאמן את ריי. לאחר שהחל לאמן אותה, לוק חש בריי כוח אפל גדול. הוא מודה באזניה כי הרגיש בכוח זה בבן סולו, אחיינו, כאשר זה היה חניכו באקדמיית הג׳די על יאבין 4. וכאשר פנה לדבר עמו, בן ניסה להורגו.
סרוצק
בשואה
עם כניסת הגרמנים לעיר, ב-9 בספטמבר 1939, החלו אלו בשוד רכוש יהודיה. למחרת, ריכזו הגרמנים באלימות רבה את יהודי העיר בכיכר השוק בה, ושם הופרדו הנשים והילדים מהגברים. כ-300 גברים נלקחו לבית הכנסת המקומי, ושם הוחזקו ארבעה ימים, תוך התעללות בהם ורצח חלקם. לאחר מכן רוכזו קרוב ל-150 יהודים, והועברו לפולטוסק, וממנה אולצו לרוץ כ-30 ק"מ עד צ'חאנוב, תוך ירי בנחשלים.
מלחמת הכוכבים - פרק 8: אחרוני הג'דיי
עלילת הסרט
פין ורוז טסים לכוכב קאנטו כדי למצוא את הפורץ ושובר הצפנים אשר יעזור להם לפרוץ לספינת הדגל של המסדר הראשון. בכוכב קאנטו נמצא קזינו גדול ומפואר ובו השכבה העשירה בגלקסיה. רבים מן האנשים בשכבה זו הרוויחו את הונם מסחר בנשק ומכירת אמצעי לחימה וחלליות קרב למסדר הראשון ולמחתרת כאחד. כשהם מוצאים את הפורץ, הם נעצרים ונשלחים לכלא אק-טו, שם נעזרים בפורץ אחר כדי לברוח. בעת בריחתם, משחררים פין ורוז את חיות המרוצים המהירות הכלואות בתנאים מחפירים בעיר ומשמשום כחפצים עליהם מתערבים (ניתן לראות בכך מוטיב לסרט הראשון של מלחמת הכוכבים, אימת הפנטום, בו מתערבים תושבי טטואין על הצלחתו של אנאקין הילד במרוץ ספידר, על אף שמתחרה אחר מנסה להורגו).
סרוצק
בשואה
בהמשך השנה, הוטלו על יהודי העיר הנותרים סכומי כופר גבוהים, והם נלקחו לעבודות כפייה. ב-5 בדצמבר 1939 לפנות בוקר ריכזו הגרמנים את יהודי העיר בכיכר המרכזית בה, והריצו אותם כ-20 ק"מ עד לנאשיילסק, שם רוכזו בבית הכנסת המקומי, תוך שבוצעו בהם מעשי התעללות, ולאחר שהחולים נרצחו במקום. למחרת בבוקר הריצו הגרמנים את יהודי היישוב לתחנת הרכבת הסמוכה, מרחק של כ-5 ק"מ, תוך הפרדת הורים מילדיהם. בתחנת הרכבת נערך חיפוש על גופם העירום של היהודים, והם נדחסו בקרונות משא אטומים, שפנו תחילה צפונה, ולאחר מכן שבו דרומה. במשך שלושה ימים שהו היהודים בקרונות ללא מזון או שתייה. לבסוף הגיעו הקרונות לביאלא פודולסק וללוקוב, ושם חלקו יהודי העיר את גורל יתר יהודי יישובים אלו.
מכ-3,000 יהודי סרוצק שרדו את השואה בין 100 ל-300 איש, רובם בשטחי ברית המועצות.
מלחמת הכוכבים - פרק 8: אחרוני הג'דיי
עלילת הסרט
ריי מצליחה לתקשר עם קיילו רן באמצעות ה"כוח". הוא מספר לה שלוק רצה להרוג אותו וכל שעשה היה להגן על עצמו. ריי מחזיקה את ידו, והיא רואה שבעתיד רן יחזור לצד המואר. בו בזמן, הוא רואה לנגד עיניו כי היא תעבור לצד האפל. כשהיא שואלת את לוק אם מה שקיילו סיפר לה נכון, הוא עונה לה שכאשר הוא חש באותו כוח אצל בן הוא אכן רצה להרוג אותו אך מיד התחרט. אולם אז בן התעורר, תקף את לוק וכשהוא התעורר לוק גילה שבן שרף את מקדש הג'דיי.
ריי מחליטה לטוס אל קיילו רן בעוד לוק מנסה לעצור בעדה. אחרי שהיא עוזבת לוק לוקח החלטה לשרוף את העץ ששומר בתוכו את ספרי הג'דיי הקדושים, אך ברגע האחרון הוא מתחרט. מיד לאחר מכן יודה מופיע כ"רוח כוח", הורס אותם בעצמו ואומר ללוק כי הספרים עצמם חסרי משמעות ואינם נחוצים, ואילו ריי הכרחית להמשך המרד והתקווה בגלקסיה.
מאוחר יותר, ריי מגיעה לספינת הדגל של סנוק. שם, סנוק משתמש ביכולות ה"כוח" שלו כדי לענות אותה באכזריות על מנת למשוך ממנה מידע על מקומו של לוק מתוך כוונה להרוג אותו ובכך להבטיח את ניצחון המסדר הראשון במלחמה. לאחר מכן, סנוק מנסה לתמרן את קיילו רן להרוג את ריי, אך קיילו רן בוחר להרוג את סנוק בעזרת חרב האור של ריי. הריגתו של סנוק מובילה למאבק בין ריי ורן לבין השומרים המלכותיים של סנוק. לאחר הקרב בו נהרגים השומרים, מגלה רן לריי את תוכניתו להביס את המורדים ואת המסדר הראשון ומציע לה לחבור אליו ולהביא סדר חדש לגלקסיה. ריי מסרבת ובורחת מהספינה בדיוק כאשר פין ורוז נכשלים בתוכניתם ונמלטים אף הם.
המחתרת בורחת מספינת האם (ה״ראדוס״) על ספינות תובלה תוך ידיעה שהמסדר הראשון יתעלם מאותן ספינות. אך המסדר הראשון מבין באמצעות הפורץ שסייע לרוז ופין, אך נלכד, שכל המורדים שנשארו נמצאים על הספינות הללו. הם מתחילים להפציץ ספינה אחר ספינה, והולדו שנשארה על הספינה מרסקת את סיירת המחתרת כנגד ספינת המסדר הראשון, ובכך מובילה להשמדתה. חברי המחתרת שנשארו בורחים לכוכב לכת שפעם שימש כמפקדה למרד, שם הם מתבצרים ושולחים אותות מצוקה למורדים ברחבי הגלקסיה, אשר בוחרים להתעלם מתוך פחד מהמסדר הראשון. קיילו רן, המנהיג העליון החדש של המסדר הראשון, מורה על מתקפה קרקעית כנגד בסיס המורדים ופורש תותח איל ניגוח לצד הלכני AT-AT. המורדים מוצאים על הכוכב מספר ספידרים ישנים ופותחים במתקפת נגד. ריי וצ׳ובאקה מגיעים עם המילניום פלקון ומצליחים להסיט את חלליות הקרב של המסדר הראשון מזירת הקרבות ומפוצצים את כולן, בעוד שפין מתכנן לטוס היישר לתותח איל הניגוח המנסה לפרוץ את הבונקר. ברגע האחרון רוז מתנגשת בו - מכוונת תחילה - מסיטה את הספידר שלו מקרן האנרגיה של התותח, ומצילה את חייו. היא אומרת לו שלא יכלה לאפשר לו לעשות זאת, מנשקת אותו ומאבדת את ההכרה.
בעוד חברי המחתרת נסוגים, הם רואים את לוק שהופיע לפתע כדי להילחם בקיילו רן בעצמו. פו מבין שהוא עושה זאת על מנת שלמחתרת יהיה מספיק זמן כדי לברוח, ומונע מיתר אנשי המחתרת לעזור. לוק וקיילו רן נלחמים בקרב חרבות אור בעוד המורדים בורחים. כאשר קיילו רן מנחית את המכה המנצחת הוא מגלה שלוק לא נפגע. גם כאשר הוא מנסה פעם נוספת, הוא מגלה שלוק כלל לא נמצא שם בגופו הפיזי, אלא נשאר על אק-טו. הדבר בו הוא נלחם היה למעשה אשליית כוח שיצר לוק. לוק נפרד מקיילו רן שמבין שהג׳די שיטה בו. בסצנה הבאה נראה לוק על אק- טו, תוך שהוא מבין שמילא את ייעודו ומת בשלווה.
בדרכה להימלט מהבסיס הכבוש, המחתרת נתקלת בקיר מפולת סלעים, אותו ריי מצליחה להזיז באמצעות ה"כוח". הם בורחים על המילניום פלקון, ריי מספרת לליאה על לוק ונפגשת עם פו בפעם הראשונה פנים אל פנים. פין מעלה את רוז והיא מקבלת טיפול רפואי, ליאה אומרת לריי שהמהפכה החלה והמחתרת ינצחו.
על הכוכב קאנטו, אחד הילדים העובדים במכרה משתמש בכוח, הוא מרים את ידו ומתגלה סימן המורדים על טבעתו.
הפקה
ביוני 2014 ריאן ג'ונסון נשכר כבמאי ותסריטאי הסרט וכמו כן גם יסייע בהפקת הפרק התשיעי בטרילוגיה, כאשר רון ברגמן (שנוטה לעבוד לצד ריאן ג'ונסון) ייטול חלק בהפקה.
צילומים
צילומי הסרט החלו בספטמבר 2015 באירלנד. בפברואר 2016 הצילומים חודשו לאחר הפסקה בת כמה חודשים. ב-16 במרץ נערכו הצילומים בעיר דוברובניק שבקרואטיה. הצילומים לסצנת הקרב הסופית (בה קיילו רן נלחם בלוק) נערכו במדבריות המלח בבוליביה. הצילומים הסתיימו ב-22 ביולי 2016. ב-23 בינואר 2017, הוכרז כי שמו המלא של הסרט יהיה "מלחמת הכוכבים: הג'דיי האחרון" (ב-17 בפברואר 2017 אושר כי שם הסרט מתייחס לצורת הרבים של המילה ג'דיי).
שיווק
טריילר ראשון בן שתי דקות לסרט יצא ב-15 באפריל 2017 במהלך חגיגות מלחמת הכוכבים באורלנדו והציג מספר אירועים מתוך הסרט.
הכנסות
הסרט הכניס בסוף השבוע הראשון להקרנתו מעל 450 מיליון דולר, שהופכים אותו לסרט מלחמת הכוכבים השני ברווחיותו.
ג'יימס ב. ריי
ג'יימס בראון ריי (באנגלית: James Brown Ray; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאינדיאנה, שכיהן כמושל אינדיאנה הרביעי, היחידי שנבחר לתפקיד מתוקף היותו הנשיא הזמני של הסנאט של אינדיאנה. ריי כיהן בתקופה כאשר אינדיאנה עברה מפוליטיקה אישית לפוליטיקה מפלגתית, אך מעולם לא הצטרף בעצמו למפלגה. כמי שהושבע לתפקידו שבוע לפני יום הולדתו ה-31, הוא היה לצעיר מושלי אינדיאנה לדורותיהם. הוא כיהן בתפקיד בשנים 1825–1831, התקופה הארוכה ביותר של מושל שכיהן על פי חוקת אינדיאנה של 1816. במהלך תקופת כהונתו כמושל חוותה המדינה שגשוג כלכלי וגידול של 45 אחוזים באוכלוסייתה. הוא תמך במיזמים שעודדו את הצמיחה והפיתוח המתמשכים של המדינה הצעירה, כשהבולטים מבניהם היו עבודות ציבוריות, העברתם של האינדיאנים מאדמותיהם, קודיפיקציה של חוקי המדינה, שיפור גופי הממשל המחוזיים והמקומיים, והרחבת ההזדמנויות לחינוך. ריי נודע בשל קידום מערכת מסילות הברזל באופן נרחב במדינה. תמיכתו בסלילת מסילות חדשות ומעורבות לכאורה שלו בכמה שערוריות גרמו לו לאבד את הפופולריות בקרב קהל המצביעים. יריביו של ריי, שהעדיפו את כריית התעלות, החשיבו את מסילות הברזל כבלתי מעשיות, רעיון אוטופי. לאחר סיום כהונתו, הוא המשיך לדחוף למערכת מסילות מדינתית עד למותו ב-1848.
מלחמת הכוכבים - פרק 8: אחרוני הג'דיי
קישורים חיצוניים
מידע וכתבות:
ג'יימס ב. ריי
ראשית חייו
ג'יימס בראון ריי נולד במחוז ג'פרסון שבקנטקי, כבנם של הכומר ויליאם ריי, ותיק מלחמת העצמאות של ארצות הברית, ופיבי אן בראון ריי. הוא היה אחד מ-12 ילדי המשפחה. הוא למד בבתי ספר מקומיים וקיבל חינוך בסיסי. עוד כשהיה נער הוא עבר לסינסינטי, שם הוא למד משפטים במשרדו של הגנרל גאנו, וב-1816 התקבל ללשכת עורכי הדין. לזמן קצר שימש ריי כסגן הפקיד של מחוז המילטון שבאוהיו.
מלחמת הכוכבים - פרק 8: אחרוני הג'דיי
קישורים חיצוניים
ביקורות:
ג'יימס ב. ריי
ראשית חייו
ב-1818 נשא ריי לאישה את מרי רידל ממחוז המילטון, אוהיו. באותה שנה עבר הזוג לברוקוויל, אינדיאנה, שם נולדו להם שני ילדים לפני מותה של מרי ב-1823. ריי הקים משרד עורכי דין בברוקוויל ועד מהרה הוא היה לאיש בולט בקהילה. הוא נודע כאיש נמהר ולעיתים לוחמני. באחת הפעמים הוא העליב חוואי מברוקוויל שהכה אותו קשות כתגובה לעלבון. במקרה אחר איים ריי על עורך דין אחר לפני דיון בבית משפט שהוא יחבוט בו, ולאיום זה הגיב עורך הדין השני במכת אגרוף בפרצופו של ריי. באולם בית המשפט פרצה מהומה, והיה צורך לרסן את השניים לפני שהמהומה תתגבר.
ב-1825 נישא ריי בשנית לאסתר בוקר (לבית גיי), אלמנתו של סמואל פ. בוקר מסנטרוויל, אינדיאנה. לזוג נולדו חמישה ילדים.
מחוקק באינדיאנה
הליכותיו הגלויות של ריי הקנו לו פופולריות בקהילתו. ב-1821 היא כיהן תקופת כהונה אחת של שנה בבית הנבחרים של אינדיאנה. בשנה שלאחר מכן הוא נבחר לסנאט המדינתי והחל לכהן בו ב-2 בדצמבר 1822. ב-30 בינואר 1824, באותו יום בו התפטר סגן מושל המדינה, ראטליף בון, כדי לאייש מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית, נבחר ריי כנשיא הזמני של הסנאט של אינדיאנה.
מושל אינדיאנה
ב-12 בפברואר 1825 הושבע ריי כמושל אינדיאנה הרביעי, זאת לאחר שהמושל ויליאם הנדריקס התפטר מתפקידו כדי לאייש מושב בסנאט של ארצות הברית שאליו נבחר. משרת סגן המושל נותרה פנויה לאחר התפטרותו של בון בשנה הקודמת. היה זה המקרה היחידי בתולדות אינדיאנה שבה הנשיא הזמני של הסנאט המדינתי היה למושל. לאחר דיון קצר בנוגע לזכותו לכהן בתפקיד בשל גילו הצעיר, עלה בידו של ריי לספק הוכחה להיותו מעל הגיל המינימלי הנדרש, גיל 30, כפי שנדרש בחוקת המדינה.
אינדיאנה הייתה עדיין מדינה צעירה כאשר כיהן ריי כמושל, אך היא צמחה במהירות. אוכלוסיית המדינה גדלה ב-45 אחוזים ומצבה הפיננסי התחזק למצב של שגשוג יחסי. כדי לעודד התיישבות נוספת ופיתוח כלכלי, תמך ריי בביצוע עבודות ציבוריות, העברתם של האינדיאנים, קידוד חוקי המדינה, שיפור הממשל במחוזות וברשויות המקומית, והרחבת ההזדמנויות לחינוך. באותה תקופה התארגנו גם מפלגות פוליטיות. קודם לכן הייתה לפוליטיקאים זיקה רופפת למפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, או שלא הייתה להם זיקה לשום מפלגה. בשנות ה-20 של המאה ה-19 התפלגו המפלגות הארציות באופן כללי בין הרפובליקנים הג'פרסונים, בהנהגתם של הנרי קליי וג'ון קווינסי אדמס, לבין הדמוקרטים הג'קסונים, שתמכו באנדרו ג'קסון. ריי התנגד לעלייתן של המפלגות והשתדל להישאר נייטרלי.
בקיץ 1825 הכריז ריי שהוא יבקש להיבחר לתקופת כהונה מלאה של שלוש שנים כמושל. מסע הבחירות שלו התנהל מול אייזק בלאקפורד, נשיא בית המשפט העליון של אינדיאנה. בלאקפורד, שהיה בוגר אוניברסיטת פרינסטון, תקף את ריי על היותו "יהיר, בעל חינוך דל, ובלתי כשיר לתפקידו". ריי הגיב בטיעונים נגד הפוליטיקה המפלגתית וטען טיעונים כבדי משקל בעד ביצוע עבודות ציבוריות. בבחירות הכלליות ניצח ריי לאחר שזכה ב-13,040 קולות מול -10,418 שבהם זכה בלאקפורד.
ריי היה למושל הראשון שכיהן בבירת המדינה החדשה, אינדיאנפוליס. רעייתו מצאה את מעון המושל כמקום מחוסר פרטיות, והזוג סירב להתגורר בו.
עבודות ציבוריות
ב-8 בדצמבר 1825 נשא ריי את נאומו הראשון בפני האספה הכללית של אינדיאנה וקרא לביצוע עבודות ציבוריות במערכת התחבורה המדינתית. הוא הביא כדוגמה את ההצלחה של אוהיו זמן קצר קודם לכן במיזמי תעלות כהוכחה לערכן הכלכלי. עם זאת, ב-1827 שינה ריי את עמדתו והחליט שהמדינה תוכל להפיק רווחים רבים יותר ממיזמי תעשיית הרכבות. באותה תקפה היו עדיין הרכבות אמצעי תחבורה חדש יחסית וערכן לקידום הכלכלה לא היה ברור די צורכו. ריי הפך למתנגד של מיזמי התעלות ודחף לסלילת מסילות ברזל עד ליומו האחרון. כמושל, הוא ביקש מבית המחוקקים המדינתי להקים ועדה לחקירת האפשרויות בסלילת מסילות חדשות. הוועדה תמכה בכריית תעלות, ובדוח שהגישה היא כינתה את תוכניותיו של ריי להפוך את אינדיאנפוליס לצומת רכבות "אוטופית" ו"מטורפת ובלתי מעשית". בסופו של דבר הושגה פשרה למימון שני סוגי המיזמים. לאחר שהממשל הקודם בראשות ויליאם הנדריקס שיקם את האשראי של המדינה וייצב את הכנסותיה, היה ממשלו של ריי מסוגל להתקדם הלאה עם תוכניות לכריית תעלות, הנחת מסילות ברזל וסלילת יותר כבישים עבור המדינה. במהלך תקופת כהונתו של ריי החלו התוכניות לכריית תעלת וובאש ואירי לקרום עור וגידים, אך יריביו של ריי האשימו אותו בעיכוב מכוון של המיזם על ידי דוחות מעוכבים, האטת תהליכי המדידה, ודרכים נוספות אשר בהמשך גרמו לחוסר אמון מצד בית המחוקקים. המסילה הראשונה באינדיאנה נסללה, קו קצר שקישר את שלביוויל לאינדיאנפוליס כפשרה עם ריי תמורת אישור מימון לתעלה. באותן שנים צמחה התעשייה באינדיאנה בקצב מהיר ובתי חרושת גדולים נפתחו במקומות שונים ברחבי המדינה.
דרך מישיגן
מיזם נוסף ממיזמי המפתח התחבורתיים של ריי הייתה סלילתה של "דרך מישיגן" שחצתה את אינדיאנה. על פי התוכניות היא הייתה אמורה להשתרע מנהר אוהיו בדרום ועד ימת מישיגן בצפון, ולעבור דרך אינדיאנפוליס שבמרכז המדינה. הדרך החדשה הצריכה משבטי פוטוואטומי ומיאמי לוותר על קרקעותיהם במרכז ובצפון אינדיאנה לממשלה הפדרלית כדי לפנות דרך לנתיב הדרך. ריי כתב לנשיא ג'ון קווינסי אדמס וביקש ממנו שיחתם חוזה לרכישת האדמות למיזם. אדמס בתגובה מינה את ריי, את מושל מישיגן לואיס קאס ואת ג'ון טיפטון כחברי הוועדה שתנהל את המשא והמתן על ההסכם, שהגיע לידי סיכום בסתיו 1826. שטחי קרקע של יותר ממיליון אקרים (4,000 קמ"ר) הועברו לידי ממשלת ארצות הברית.
יריביו של ריי בבית המחוקקים של אינדיאנה ניצלו את ההזדמנות לתקוף אותו על כך שהוא קיבל מינוי פדרלי, בטענה שבכך הוא הפר את חוקת אינדיאנה. המבקרים טענו שבקבלת המינוי איבד ריי את תפקידו כמושל. עתירה לפתיחה בהליך הדחה כנגד ריי נדחתה ברוב קטן באספה הכללית כאשר בעדה הצביעו 27 חברים ו-31 התנגדו. בכך נקלע ריי לסיטואציה דומה לזו של מושל אינדיאנה הראשון, ג'ונתן ג'נינגס ב-1818.
קידוד חוקי המדינה
אירועים נוספים שהתרחשו במהלך תקופת כהונתו של ריי כמושל גרמו לעליית הפופולריות שלו. ריי יזם את המאמצים לפישוט החוקים האזרחיים והפליליים של אינדיאנה. הוא הציע שספר החוקים של המדינה ייווצר על פי הדגם של חוקי לואיזיאנה, שעשתה שימוש בקוד נפוליאון כתבנית לספר החוקים שלה. בתחילה לקח ריי על עצמו את האחריות על המיזם על חשבונו, אך שנתיים לאחר שהאספה הכללית של אינדיאנה העבירה חוק להרחבת ושיפור ספר החוקים של אינדיאנה, המלאכה לא הושלמה. ריי ביקש מבית המחוקקים להקציב כספים נוספים ולהקצות סיוע להשלמת המלאכה. האספה נעתרה לבקשתו ומינתה ועדה שיצרה את ספר החוקים המתוקן של 1831.
טבח פול קריק
אירוע בולט נוסף שהתרחש במהלך תקופת כהונתו הראשונה של ריי כמושל היה כאשר שלושה לבנים נידונו למוות בתלייה על רצח תשעה גברים, נשים וילדים אינדיאנים. היה זה המשפט המתועד הראשון, שבו נידונו למוות והוצאו להורג לבנים על רצח אינדיאנים על פי חוקי המדינות. טבח פול קריק וההוצאות להורג של הרוצחים המורשעים התרחשו בפול קריק שליד פנדלטון, מחוז מדיסון, אינדיאנה, 16 ק"מ מצפון-מזרח לאינדיאנפוליס. ב-3 ביוני 1825 התקבץ המון רב, כולל אנשי שבט הסנקה, כדי לחזות בהוצאות להורג. שניים מהמורשעים נתלו, אך ריי הגיע כדי להעניק חנינה של הרגע האחרון לג'ון ברידג' בן ה-17 לאחר שתושבים מקומיים פנו אליו וביקשו את התערבותו. ברידג' הורד מידית מהגרדום ושוחרר לחופשי.
חינוך
ריי תמך במערכת החינוך הציבורית באינדיאנה וכמושל הוא הציע למכור אדמות ציבוריות כדי להקים בתי ספר ולשכור מורים מיומנים. הוא המליץ שהסמינר המדינתי של אינדיאנה, שנפתח ב-1825 בלומינגטון, יועלה לדרגת קולג'. בינואר 1828 אישר בית המחוקקים המדינתי חוק לשינוי שמו של המוסד לקולג' אינדיאנה, שמאוחר יותר הפך לאוניברסיטת אינדיאנה.
מחלוקות פוליטיות
ב-1827 היה ריי מעורב בוויכוח מר עם סמואל מריל, גזבר המדינה. מריל, שהיה בעל ברית של בלאקפורד, תקף אישית את ריי, וטען שהוא ביצע מעשי הונאה כאשר עשה שימוש בתפקידו הציבורי למטרות אישיות. מריל ניסה במיוחד להפליל את ריי על ביצוע עסקה סודית עם האינדיאנים כאשר ניהל עמם את המשא ומתן על ההסכם של 1826, וטען שהוא קיבל מהם שוחד. האשמותיו של מריל היו מעורפלות, חסרו פירוט משמעותי, אך הספיקו כדי לעורר מחלוקת ולתת ליריביו של ריי סיבה מספקת לתקוף אותו שוב. על תומכיו של ריי נמנו לואיס קאס, מושל טריטוריית מישיגן, שכתב מכתב לאספה הכללית של אינדיאנה. הסכסוך הגיע לסיומו, אך תדמיתו של ריי הוכתמה.
תקופת כהונתו השנייה
העימותים הפוליטיים והמחלוקות נמשכו גם במהלך תקופת כהונתו השנייה של ריי. כאשר הוא התמודד על בחירתו לכהונה שנייה ב-1828, פנו אליו תומכיו של אנדרו ג'קסון שיצטרף למפלגת הג'קסונית שהחלה אז להתהוות באינדיאנה. ריי הסכים להצעה כל עוד הסכמתו תישאר בסוד. זמן קצר לאחר מכן התראיין ריי לעיתון שתמך בהנרי קליי וכינה את הדמוקרטים-הג'קסונים "סיעה אלימה מזעזעת". תומכיו של ג'קסון הגיבו בהצבתו של מועמד משלהם ובפרסום הסכמתו הסודית של ריי. על אף המחלוקת על ניסינו להשיג את תמיכתן של שתי המפלגות, ניצח ריי בבחירות שהתקיימו ב-4 באוגוסט אותה שנה. הוא זכה ב-15,131 קולות, המועמד הוויגי, ישראל ט. ברנבי קיבל 12,251 קולות, ומועמד הדמוקרטים, הרבין ה. מור, קיבל 10,898 קולות.
מחלוקת נוספת התעוררה ב-1830 כאשר היה צורך למנות מחדש שופטים לבית המשפט העליון של אינדיאנה. ריי מינה את השופט אייזק בלאקפורד, אך השעה את המינויים של ג'סי לינץ הולמן וג'יימס סקוט. הוא ניהל משא ומתן מאחורי הקלעים עם מנהיגי בית המחוקקים על עסקה: ריי ימנה את הולמן וסקוט בתמורה לבחירתו של אייזק לסנאט של ארצות הברית. בסופו של דבר מינה ריי את השניים, אך בחירתו של אייזק לסנאט לא צלחה. העסקה הסודית, בשילוב עם מה שנחשב לרעיון "הבלתי שפוי" שלו להפוך את אינדיאנפוליס לצומת של מערכת רכבות נרחבת, וללא מפלגה שתמכה בו, גרמו לאובדן רוב התמיכה הציבורית בו.
לקראת תום כהונתו של ריי כמושל, הוא נכנס לעיתים קרובות לעמדת מגננה, האשים את מבקריו בקשירת קשר נגדו, וטען שהוא היה "קורבן של מצג שווא וקנאה זדונית". מתנגדיו תיארו אותו כבעל מזג חם וכמי שלא מסוגל להתמודד עם ביקורת. לאחר שהישגיו במהלך תקופת כהונתו השנייה היו מוגבלים, סיים ריי את כהונתו ב-7 בדצמבר 1831.
שנותיו האחרונות
לאחר תום כהונתו כמושל חידש ריי את עיסוקו בעריכת דין באינדיאנפוליס, אך עיסוקו זה לא תאם את ציפיותיו. בכמה הזדמנויות הוא התמודד ללא הצלחה בבחירות למשרות ציבוריות שונות. ב-1831 הוא התמודד על מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית, אך נוצח על ידי ג'ון קאר. ב-1833 הוא ניסה שוב להתמודד על אותו תפקיד, אך פרש מהמרוץ לאחר שהיה ברור שלא יעלה בידו להיבחר. ב-1837 הוא ניסה להתמודד פעם נוספת, אך נוצח על ידי ויליאם הרוד. ריי גם הפסיד בניסיונו להיבחר כפקיד של מחוז מריון וכנציב תעלת וואבש ואירי ב-1835. לאחר שכשלו עסקיו בגרינקאסל, הוא עבר לסנטרוויל, שם הוא הקים משרד עורכי דין בשותפות עם אחיו ועסק למסחר בשותפות עם אחיינו. ב-1846 שב ריי לאינדיאנפוליס כדי להקים משרד עורכי דין וחברה לייעוץ. עד מהרה נסגר העסק בשל מחסור בלקוחות.
ריי רכש בית באינדיאנפוליס שנבנה ב-1835 ושמלכתחילה עמד במקום בו כיום ניצב בית הסוהר של מחוז מריון. ב-1977 הועבר הבית והוא ממוקם באזור ההיסטורי של כיכר לוקרבי. ככל הנראה הוא אחד הבתים העתיקים ביותר בעיר.
מצבו הבריאותי של ריי החמיר את התנהגותו. הוא נהג ללכת עם מקל הליכה, רק לצורך הרושם, ולעצור ברחוב ולכתוב איתו באוויר ללא שום סיבה ברורה. הוא נהג לפרסם בעיתון הצעות למכירת בית מרזח או חווה שלא הייתה בבעלותו, ולהציע לסלול מסילת ברזל שתקשר את צ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית לאינדיאנפוליס. היו לו מעט ידידים, ורוב האנשים האמינו שדעתו נטרפה עליו.
בקיץ 1848 נפל ריי למשכב במהלך טיול לוויסקונסין ושב לבית קרוביו בסינסינטי. גיימס ב. ריי נפטר בסינסינטי ב-4 באוגוסט 1848, בגיל 54, כתוצאה ממחלת הכולרה. הוא נטמן בבית הקברות ספרינג גרוב שבסינסינטי. על שמו קרויה עיירה במחוז פרנקלין שבאינדיאנה.
סמואל קסטרינר
סמואל קסטרינר (בגרמנית: Samuel Kastriener, בהונגרית: Kastriener Sámuel, 16 באוקטובר 1871 טמשוואר (טימישוארה), אוסטרו-הונגריה - 23 באוקטובר 1937 טימישוארה, רומניה) היה עיתונאי, מבקר ספרות, סופר ומתרגם יהודי בשפה הגרמנית וההונגרית שפעל בחבל באנאט, תחילה תחת השלטון האוסטרו-הונגרי, החל מ-1918 ברומניה.
קורות חיים
בשנת 1902 הקים קסטרינר את העיתון הפוליטי הפופולרי בשפה הגרמנית "טמסווארר פולקסבלאט", שהופיע למשך 32 שנה, ב-1934-1902 ואימץ אוריינטציה דמוקרטית ושמאלית. בשנת 1912 יחד עם מיהאי פוגאן, שהיה עורך העיתון בהונגרית "טמשווארי הירלפ", הקים קסטרינר את בית הדפוס המודרני ששימש להוצאה לאור בעלת אותו השם, "הוניאדי". בבית דפוס זה פורסמו ספרים רבים מן הספרות הגרמנית בת זמנו, בהמדורות מטופחות.
בנוסף קסטרינר היה גם פעיל ציוני. מסעו בסתיו של שנת 1936 במזרח הים התיכון שיצא מנמל קונסטנצה, עבר דרך איסטנבול, אתונה, ביירות וביקר גם בחיפה ובתל אביב. בתום מסעו פרסם רישומי מסע תחת הכותרת "תמונות מן המזרח" („Momentaufnahmen in Orient”)
פעילותו הספרותית
בשנת 1915 בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה פרסם קסטרינר בגרמנית קובץ ראשון של מסע "„Krieg in Asien” (מלחמה באסיה) עם כותרת המשנה "Drei Monate im mohammedanischen Osten" (שלושה חדשים במזרח המוסלמי). בשנת 1932 פרסם בהוצאה לאור מורבץ בטימישוארה את הספר "Weitere Verlustlisten" (רשימת אבדות נוספת), קובץ סיפורים על גורלות טרגיים בזמן מלחמה. קסטרינר כתב גם בהונגרית על דפי העיתון "טמשווארי הירלפ" רשימות על תולדות אזור הולדתו, בשנים 1931-1929 במסגרת המדור הקבוע „Emlékezés a régi Temesvárra” ("זיכרונות מטימישוארה של פעם"). קסטרינר תרגם להונגרית מן הספרות הגרמנית - מכתבי היינריך היינה, קלבונד, הסופר המקומי פרנץ קסאפר קאפוס וכו', וכן תרגם לגרמנית מחברים הונגרים כמו פרנץ הרצג, שאנדור ברודי, פריגייש קריניטי, מיהאי פוגאן, שאנדור אסטלוש הזקן ואחרים. תרגומיו פורסמו בעיתונים ובכתבי העת בטימישוארה.
הוא נפטר בעקבות פציעתו בתאונת דרכים בטימישוארה בשנת 1937 כשהוא בן 66.
דורג ואן דנגו
דורג ואן דנגו (באנגלית: Dorg Van Dango) היא סדרת טלוויזיה מונפשת אירית-קנדית ששודרה לראשונה ב-RTÉ באירלנד ב-3 במרץ 2020, ובערוץ המשפחה בקנדה ב-1 באוגוסט 2020. הסדרה נוצרה על ידי פביאן ארלינגהאוזר ונורה טומיי ומופקת על ידי Cartoon Saloon ו-WildBrain Studios, והיא נעשתה בשיתוף עם Family Channel וניקלודיאון.
עלילה
הסדרה עוקבת אחר הרפתקאותיו של דורג, נער רגיל המתגורר בעיירה הנורמלית מאוד נורמיל. כלומר, עד שהוא פוגש את הקסמים; ג'ט לזור, החד קרן הסופר מגניב; פטרונלה, מכשפה עתיקה; ארדי, חייזר סקרן; ויוקי, רוח רפאים מפחידה. כולם נמלטו מאזור 52 וזקוקים נואשות לעזרה ומקלט.
כדי שישתלבו עם אזרחי נורמיל, דורג מסווה אותם לבני נוער ומסתיר אותם במרתף בקניון המקומי. כשהחברים הטובים החדשים שלו מנסים לעזור לנווט באתגרי החיים, העולם של דורג פשוט נהיה הרבה פחות נורמלי והרבה יותר כיף!
האימפרסיוניסטים (סדרת טלוויזיה)
האימפרסיוניסטים (באנגלית: The Impressionists) היא מיני-סדרה בת שלושה חלקים, דוקו-דרמה של ה-BBC המשחזרת את תחילת תנועת האימפרסיוניזם. הסדרה מבוססת על ארכיון של מכתבים, רשומות וראיונות מאותה תקופה, והיא מתעדת את חייהם של האמנים ששינו את פני עולם האמנות.
דורג ואן דנגו
מדבבים
הדיבוב העברי בוים על ידי ענת ניב ב-2020 ואז על ידי מאיה מיטלפונקט, והופק על ידי ענבר שטגר עזרא.
האימפרסיוניסטים (סדרת טלוויזיה)
עלילה
"האימפרסיוניסטים" הוא סיפור של עוני, תקווה ושל מאבק להכרה, על רקע של מלחמה, מהפכה ותנועות אמנותיות בפריז.
בלב הסיפור עומדת אחוות האמנים, המלכודים בידידות מתמשכת ובמחויבויותם לסוג חדש של אמנות. את הסיפור מובילים הציורים. כמה מיצירות האמנות הבלתי נשכחות משוחזרות מחדש, תוך שימוש באותן טכניקות שבהן השתמשו האמנים עצמם.
הסדרה מגלה כיצד קלוד מונה, במרוץ נגד הזמן כדי ללכוד את האור, צייר במשך 40 דקות בלבד את יצירתו "התרשמות, זריחה"; מדוע הציור "אולימפיה" של אדואר מאנה, שבו המודל שלו מישירה מבט חצוף מתוך הבד, כל כך הכעיס את החברה הפריזאית; ואיך 60 הציורים של הר סן-ויקטואר של פול סזאן, הביאו להנחת היסודות עבור הקוביזם והאמנות המודרנית.
השחקן ג'וליאן גלובר מגלם את דמותו של מונה בן השמונים, "אבי האימפרסיוניזם", והוא המספר בסדרה. הוא יוצא למסע נוסטלגי ולעיתים כואב, כשהוא מביט לאחור על חייו בריאיון עם עיתונאי שנערך בגן ביתו שבז'יברני.
מונה נזכר כיצד הגיע לפריז ב-1862 מלא בחלומות על סוג חדש של אמנות. קלוד מונה הצעיר, בגילומו של ריצ'רד ארמיטאג', מוביל קבוצה של חברים עם חזון לציורים שלוכדים את הדמויות, האנרגיה והאור של העולם המודרני.
הפקה
הסדרה צולמה באתרים בפרובאנס ובנורמנדי, בביתו ובגנו של מונה בז'יברני ובאתרים נוספים בממלכה המאוחדת.
אמנים שלא מופיעים בסדרה
בדרמה לא מופיעים כמה אמנים אימפרסיוניסטים בולטים כגון גוסטב קייבוט, מארי קאסאט, ארמנד גיום, ברת מוריזו ואלפרד סיסלי.
רציחות האימואים בעיראק
רציחות האימואים בעיראק היו סדרה של מקרי רצח שבוצעו כחלק מקמפיין נגד בני נוער עיראקים הלבושים בסגנון אימו מערבי. בין 6 ל-70 בחורים צעירים נחטפו, עונו ונרצחו בבגדאד ועיראק לאורך מרץ 2012. בספטמבר 2012, BBC News דיווחו שגברים הומוסקסואלים בבגדאד סיפרו שמקרי הרצח לא התמעטו.
רקע
תת-תרבות האימו צברה פופולריות בקרב בני נוער עיראקים בשנת 2011. מוקדם יותר, היא הפכה פופולרית במדינות ערביות אחרות. אימו, ענף של מוזיקת הארדקור פאנק, קשור ברוב העולם לאופנת נוער וניכור, אך בעולם הערבי הוא מזוהה מאוד עם הומוסקסואליות. בשנת 2009, המשטרה הדתית של ערב הסעודית עצרה 10 נשים אימואיות מפני שלכאורה גרמו להפרעה בבית קפה, וב-2008, מצרים שמרנים מתחו ביקורת על מעריצי אופנת האימו בקהיר על היותם "חסידי השטן וההומוסקסואלים". הומוסקסואליות אינה בלתי חוקית בעיראק אך היא נחשבת לטאבו במדינה, ולהט"בים רבים בעיראק מופלים לרעה, עוברים התעללויות או נרצחים. אקטיביסטים בעיראק אומרים שהטרדה אנטי-הומוסקסואלית גדלה מאז הפלישה לעיראק ב-2003 ומלחמת עיראק שהחלה לאחר מכן, כאשר עיראקים הומואים הם קורבן לבריונות והטרדה בידי כוחות הביטחון, והוכו ונהרגו על ידי קבוצות ריאקציונריות אסלאמיסטיות צבאיות למחצה באזורים שיעיים "כבדים" בבגדאד לפחות מאז 2006.
בפברואר 2012, משטרת המוסר בבגדאד פרסמה הצהרה באתר משרד הפנים העיראקי בה היא מותחת ביקורת על נערי האימו שלובשים "בגדים מוזרים וצמודים עם תמונות של גולגולות עליהם", ו"טבעות באף ובלשון שלהם". ההצהרה גינתה את האימו כשטני, וצוטט בה קולונל מושטאק טאלב אל-מחמדאווי כאומר שמשטאת המוסר קיבלה אישור רשמי ממשרד הפנים "לחסל [את התופעה] בהקדם האפשרי מכיוון שהיא משפיעה בצורה מזיקה על החברה והופכת לסכנה". הניו יורק טיימס דיווח שבשבועות שלאחר מכן, החלו להופיע ברחבי בגדאד עלונים אנטי-אימואיים עם איומים במוות, "אלא אם כן הומואים יגזרו את השיער שלהם, יפסיקו ללבוש את בגדי עובדי השטן ויפסיקו להקשיב למוזיקות מטאל, אימו וראפ".
מקרי הרצח
קציני ביטחון במשרד הפנים אמרו שמספר ההרוגים הוא שישה. עם זאת, סוכנות הידיעות רויטרס דיווחה שבית החולים וגורמי ביטחון מעריכים כי מדובר ב-14 ומעלה, וקבוצות זכויות אדם כדוגמת BRussells Tribunal אמרו שמספר ההרוגים אף קרוב ל-100. סוכונת הידיעות Associated Press דיווחה כי גורם אנונימי במשרד הפנים מעריך שהמספר הוא 58, ואמר שכולם היו גברים, מלבד אחת. לפי ה-BBC, האו"ם מעריך שמספר ההרוגים הוא לפחות 12, אבל מאמינים שהמספר האמיתי גדול הרבה יותר.
המתים נמצאו בפחי אשפה לאחר שהוכו למוות עם לבנים מבטון בשיטה הידועה בשם "מוות על ידי חסימה" (death by blocking) או "מאוות אל-בלוקה" בערבית. אדם שסיפר לעיתון הביירותי אל אח'באר שהצליח להימלט מתקיפה אמר ש"קודם הם זרקו לבנים מבטון על זרועותיו של הנער, אחר כך על רגליו, ואז את המכה הסופית הוא מקבל לראש שלו, ואם אז הוא לא מת, הם מתחילים מחדש".
אחריות על מקרי הרצח
קבוצות זכויות אדם ברחבי העולם קראו לרשויות העיראקיות לחקור את מקרי הרצח, ואמרו שהם עבודה של קבוצות צבאיות למחצה ושל המשטרה, כולל קבוצות כמו צבא המהדי, שנוצר ב-2013 על ידי איש הדת השיעי המפורסם מוקתדא א-סדר. פרשנים עיראקיים ומארק לוין, פרופסור אמירקאי להיסטוריה של המזרח התיכון, שיערו שפריסת הקבוצות הצבאיות למחצה נגד ילדים אימואים משרתת את האינטרסים של הרשויות העיראקיות על ידי שמירה על התפוסה של הקבוצות, והסטת זעמם וחוסר השמחה שלהם ממטרות אפשריות אחרות בעיראק שלאחר המלחמה הכאוטית. רשת הטלוויזיה העיראקית אל סמריה דיווחה שמוקתדא א-סדר התכחש לאחריות על מקרי המוות, וקרא לנערים האימואים טיפשים ולא-טבעיים, אבל אמר שצריך לטפל בהם באמצעים חוקיים.