cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1860
מסע בחירות
מסע הבחירות של 1860 היה פחות חריף מזה של 1856, שם הרפובליקנים דיברו בחריפות נגד העבדות והדמוקרטים הזהירו מפני מלחמת אזרחים. ב-1860, כל עיתון דיבר על הרוב הרפובליקני בחבר האלקטורים בגלל ניצחונם המובטח במדינות הצפון.
תוצאות
הבחירות התרחשו ב-6 בנובמבר, והמתיחות האזורית הייתה ברורה. כ-81% מהציבור יצא להצביע, אחוז ההצבעה הגבוה ביותר עד אז, והשני בגודלו באופן כללי (שני רק ל-1876, אז היה אחוז ההצבעה 81.8%).). כל ששת הנשיאים שנבחרו מאז אנדרו ג'קסון כיהנו כהונה אחת, והארבעה האחרונים זכו לתמיכה של פחות מחצי מהציבור. לינקולן השיג רוב בחבר האלקטורים אף על פי שהשיג פחות מארבעים אחוזים מהקולות, והשיג את מדינות הצפון, כולל אורגון וקליפורניה. הוא לא זכה באף מדינת עבדות.
הניצחון הרפובליקני התרחש בעקבות התמקדותם במדינות החופשיות, ששלטו ברוב האלקטורים. האוכלוסייה במדינות הללו עקפה את זאת של מדינות העבדות, ולכן הם זכו לרוב האלקטורים. הפיצול במפלגה הדמוקרטית לא היה הגורם המכריע בבחירתו של לינקולן. לינקולן קיבל קצת פחות מ-40% מהקולות, אבל כמעט כל הקולות הגיעו ממדינות חופשיות, והוא זכה בכל מדינה חופשית מלבד ניו ג'רזי. הוא זכה במספיק קולות במדינות החופשיות כדי לנצח בחבר האלקטורים 134–169, אפילו אם כל שאר המצביעים היו מצביעים למועמד יחיד. בניו יורק, רוד איילנד וניו ג'רזי, בהן מתנגדי לינקולן התאחדו, הוא עדיין זכה בשתי המדינות הראשונות וב-4 אלקטורים מניו ג'רזי. הפיצול הדמוקרטי אכן הצליח להעביר את הקולות בקליפורניה ובאורגון ללינקולן, בשתיהן הוא לא זכה ברוב הקולות, אולם דבר זה לא היה משנה מבחינת האלקטורים. לינקולן והרפובליקנים זכו בשאר המדינות ברוב ברור.
כמו לינקולן, ברקינרידג' ובל לא השיגו אלקטורים מחוץ לתחום שלהם. בל פרש אל העסקים המשפחתיים שלו ותמך בפרישת מדינתו מהאיחוד, וברקינרידג' הפך לגנרל בצבא הקונפדרציה. הוא השיג 72 אלקטורים, וניצח ב-11 מדינות עבדות מתוך 15 (כולל קרוליינה הדרומית, שבחרה אלקטורים באמצעות המועצה המחוקקת שלה). הוא אמנם הגיע רק למקום השלישי מבחינת הפופולריות שלו (לאחר לינקולן ודאגלס), אולם השיג רוב מוצק במדינות שהפכו לקונפדרציה בעתיד.
בל ניצח בשלוש מדינות עבדות (טנסי, קנטקי ווירג'יניה) והפסיד במרילנד בהפרש של 722 קולות. למרות זאת, הוא היה במקום השני בשאר מדינות העבדות, ובמקום הרביעי מבחינת פופולריות, 12% בלבד.
פירוק האיחוד
במסע הבחירות, בל ודאגלס טענו שהיבחרו של לינקולן לא בהכרח יפרק את האיחוד. אולם מיליציות נאמנות לממשלה בווירג'יניה, קנזס וקרוליינה הדרומית הזהירו את לינקולן מפני ההכנות הצבאיות שהתרחשו במדינתן. תומכי הפרישה תמכו בברקינרידג' בניסיון לעצור את הרפובליקנים או להביא את הבחירות אל בית הנבחרים, שלפי החוק יצביע לפי הרכבו משנת 1858, לפני השתלטות הרפובליקנים עליו. וינפילד סקוט הציע ללינקולן שייקח את כוחותיו כמנהיג הכוחות המזוינים לפני כניסתו לתפקיד.
הדרום היה מחולק לשלושה אזורים מבחינה כלכלית, תרבותית ופוליטית. מדינות הגבול (דלאוור, קנטקי, מרילנד ומיזורי, יחד עם טריטוריית קנזס) תמכו בהישארות באיחוד, והצביעו ברובן ללינקולן, דאגלס ובל. בארבע מתוך חמש מדינות האמצע, דאגלס ובל זכו לתמיכה הגדולה ביותר בווירג'יניה ובטנסי. בקרולינה הצפונית ובארקנסו, בל ודאגלס כמעט השיגו רוב. טקסס הייתה המדינה היחידה מאמצע הדרום שברקינרידג' ניצח בה בצורה החלטית. בשלוש מתוך שש מדינות הדרום העמוק, תומכי ההישארות באיחוד (בל ודאגלס) זכו ברוב בג'ורג'יה ובלואיזיאנה, והתקרבו אליו באלבמה. ברקינרידג' ניצח בשלוש מדינות בדרום העמוק (קרוליינה הדרומית, פלורידה ומיסיסיפי). בשלושתן הייתה כמות קטנה יחסית של אוכלוסייה לבנה: כתשעה אחוזים בלבד מהלבנים בדרום.
במדינות הקונפדרציה, המדינות עם אחוזי ההצבעה הגבוהים ביותר היו ההחלטיות ביותר. טקסס, עם חמישה אחוזים מאוכלוסיית הדרום, העניקה 80% מהקולות לברקינרידג'. קנטקי ומיזורי, שביחד היו רבע מהאוכלוסייה, העניקו 68% מהקולות לבל, דאגלס ולינקולן. לעומת זאת, שש מדינות הדרום העמוק, שהיו כרבע מאוכלוסיית הקונפדרציה, העניקו 57% לברקינרידג'. ארבע המדינות שהצטרפו לקונפדרציה לאחר תקרית פורט סאמטר היו כמעט חצי מאוכלוסייתה. הם הצביעו לתומכי האיחוד ברוב דחוק של 53%.
באחת-עשרה המדינות שלאחר מכן פרשו מהאיחוד ונשלטו בידי צבא הקונפדרציה, לינקולן התמודד רק בווירג'יניה (1.1%). בשביל להתמודד במדינה, המועמדים היו צריכים אזרחים במדינה שיתחייבו להצביע להם. בעשר מדינות עבדות, אף אזרח לא הסכים לתמוך בלינקולן באופן פומבי.
בארבע מדינות העבדות שלא פרשו (מיזורי, קנטקי, מרילנד ודלאוור) לינקולן הגיע למקום האחרון מלבד בדלאוור (שם הגיע למקום השלישי). בחמש עשרה מדינות העבדות, לינקולן זכה בשני מחוזות מתוך 996, ושניהם היו במיזורי. לעומת זאת, ב-1856, פרימונט לא השיג קולות בכלל בעשר מתוך 14 מדינות עבדות.
פרוץ מלחמת האזרחים
היבחרו של לינקולן גרמה לפרישת הדרום מהאיחוד. התנגדותו להרחבת העבדות הובילה אותו להכחיש את זכות המדינות לפרוש, והוא לא היה מוכן לוותר על הרכוש הפדרלי במדינות הדרום. ההיסטוריונים טענו שהדרומיים תמכו בפרישה מהאיחוד כדי לשקם את כבודם: הם לא יכלו לסבול את הגישה הצפונית שתפסה אותם כחוטאים בעלי עבדים, ושנאו את הפוליטיקאים הצפוניים שניסו לעצור את התפשטות העבדות. הם האמינו שהיבחרו של לינקולן תגרום לפגיעה באורחות חייהם, ופרשו מהאיחוד.
יאיר ברקת
יאיר בָּרְקַת (נולד ב- 3 ביוני 1970) הוא קצין במילואים בדרגת תת-אלוף. שימש קצין משטרה צבאית ראשי, מפקד חטיבת החילוץ, מפקד מחוז מרכז בפיקוד העורף ומפקד חטיבת שגיא.
ביוגרפיה
ברקת התגייס לצה"ל בשנת 1988, ושובץ בחטיבת גבעתי. שירת כלוחם בפלחה"ן גבעתי, והשתתף בלחימה בדרום לבנון. לאחר קורס קציני חי"ר עבר לחטיבת הנח"ל ומונה למפקד מחלקה. לאחר מכן שימש כמפקד פלוגה בגדוד 932. בשנת 1995 מונה למפקד פלחה"ן נח"ל. בשנת 1996, נהרגו חמישה מחיילי הפלוגה בהיתקלות עם מחבלי חזבאללה בסמוך למוצב דלעת ("אירוע בז"). בשלהי תפקידו נהרגו 20 מלוחמי הפלוגה באסון המסוקים. בשנת 1997 סיים את תפקידו, ועבר לשרת בנספחות צה"ל בארצות הברית.
חיים אישיים
ברקת נשוי ואב לשלושה. בעל תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון מאוניברסיטת בר-אילן, ותואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה.
אנדראש השני, מלך הונגריה
אנדראש השני, מלך הונגריה (בהונגרית: Második András magyar király המכונה: הירושלמי, בהונגרית:
(II. (Jeruzsálemi) András) (נולד ב-1177 בקירוב - נפטר ב-21 בספטמבר 1235) היה מלך הונגריה בין השנים 1235 - 1205.
ביוגרפיה
אנדראש נולד ב-1177 בקירוב, והיה בנו של בלה השלישי, מלך הונגריה, אשר מינה אותו כמושל של הדוכסות של האליץ', אך הבויארים של הדוכסות מרדו בו, וגרשו את חייליו. עם מותו של המלך בלה, עלה לשלטון המלך אימרה אחיו של אנדראש. אנדראש חתר תחת שלטונו של אחיו ללא הרף, וכדי לרצותו נאלץ אחיו להעניק לו את השלטון על קרואטיה ועל דלמטיה. בשנת 1203 החמירה מחלתו של המלך אימרה, והוא המליך תחתיו את בנו היחיד לסלו השלישי, מלך הונגריה שהיה אז בן 3 בלבד. את ניהול ענייני הממלכה, מסר אימרה בידי אחיו אנדראש שהתחייב להגן על לאסלו עד שיגיע לבגרות. לקראת סוף שנת 1204 נפטר אימרה, ואנדראש נטל לעצמו סמכויות שלטוניות נוספות, תוך שהוא ממרר את חייהם של המלך הצעיר ואימו. המלכה האם קונסטנצה נאלצה לברוח עם בנה לווינה, ושם, ב-7 במאי 1205 הוא נפטר. עם מותו של לאסלו הפך אנדראש למלך הרשמי של הונגריה.
אנדראש השתתף במסע הצלב החמישי, אך לא נחל הצלחה מיוחדת כלשהי, בקרבות בהם השתתף. בשהותו בארץ הקודש, ביקר בין היתר במעיליא שבגליל, ועד היום ניצב ברחבת הכנסייה תבליט מתכת המנציח ביקורו זה.
נישואיו וצאצאיו
א. מנישואיו הראשונים לגרטרוד לבית מראן-אנדכס (? - 1213)
ב. מנישואיו השניים ליולנטה מקורטנה (Jolante Courtenay) בת של פטרוס, הקיסר הלטיני של קונסטנטינופול
ג. מנישואיו השלישיים לביאטריצ'ה ד'אסטה 1234
חיל האוויר העיראקי
היסטוריה
החיל נוסד ב-22 באפריל 1931 בזמן שלטון הבריטים בעיראק, כחיל האוויר המלכותי העיראקי. עד להקמתו, שלט חיל האוויר המלכותי הבריטי במרחב האווירי של עיראק. הפעילות המבצעית הראשונה בה השתתף החיל היה בשנת 1941 בעת המלחמה האנגלו-עיראקית. בשנת 1948 במלחמת העצמאות סייע החיל גם בלחימה לצד הכוחות הערבים בארץ ישראל.
כתוצאה מההפיכה הצבאית בשנת 1958 (הפיכת ה-14 ביולי) שינה החיל את שמו לחיל האוויר העיראקי, ועיראק כוננה יחסים דיפלומטיים עם ברית המועצות ושאר מדינות ברית ורשה. בהדרגה, הפכה ברית המועצות לספקית נשק עיקרית והחיל החל לקלוט מערכות נשק סובייטיות לצד מערכות הנשק הבריטיות אותן הפעיל. בשנת 1966 ערק הטיס ממוצא אשורי מוניר רדפא לישראל עם מטוס המיג-21 החדיש אותו הטיס. בתחילת מלחמת ששת הימים ביצע חיל האוויר העיראקי ארבע התקפות בשטח ישראל, אחת מהן באמצעות מפציץ טופולוב 16 שגרם ל-14 הרוגים ישראלים ולעשרות פצועים. בתגובה מהצטרפות עיראק למלחמה הותקף בסיס חיל האוויר העיראקי H-3 על ידי מטוסי חיל האוויר הישראלי במסגרת מבצע מוקד והחיל איבד מספר מטוסים.
במהלך שנות ה-80 גדל החיל בצורה ניכרת מ-330 ל-950 מטוסים זאת בשל מלחמת איראן–עיראק. חיל האוויר העיראקי מילא תפקיד מרכזי בהתקפות העיראקיות על הכוחות האיראניים. למרות גודלו, קרס חיל האוויר העיראקי במהלך מלחמת המפרץ. רבים ממטוסיו הושמדו, הן באוויר והן על הקרקע, ומטוסים רבים נמלטו לשטח איראן. בתום המלחמה נאסר על חיל האוויר העיראקי לטוס בדרום ובצפון המדינה, זאת כדי למנוע את התקפת האוכלוסייה השיעית והכורדית שניסו למרוד בשלטון המרכזי. בשנים שלאחר מלחמת המפרץ ירדה יכולתו של חיל האוויר העיראקי בצורה משמעותית ומרבית המטוסים תוחזקו בצורה גרועה. החיל כמעט ולא השתתף בלחימה בעת מלחמת עיראק ב-2003 שהסתיימה בכיבושה של עיראק ובהפלת משטרו של סדאם חוסיין.
לאחר המלחמה עבר החיל תהליך שיקום, ובין השאר קלט מטוסי קרב מתקדמים מסוג F-16 פייטינג פלקון. התהליך לא עלה יפה, וכיום (2021) עדיין נמצא החיל במצב ירוד.
קישורים חיצוניים
, 31 באוקטובר 2012
יחסי ברזיל–סין
יחסי ברזיל–סין מתייחסים ליחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין ברזיל לסין. היחסים בין ברזיל לסין החלו בראשית המאה ה-19 ונמשכו עד שנת 1949, אז הופרעו בשל הקמת הרפובליקה העממית של סין (PRC). היחסים הדיפלומטיים בין PRC לברזיל החלו רשמית בשנת 1974 בהסכמה על הקמתה והפעלתה של שגרירות ברזיל בבייג'ינג ושגרירות סין בברזיליה. מאז התפתחו הקשרים הדו-צדדיים בעיקר על בסיס אי הפרעה, שוויון ותועלת הדדית (win-win).
הקשר הכלכלי והפוליטי ההולך וגובר בין המדינות אושר בביקור של לולה בסין, שכלל 450 נציגי עסקים ברזילאים. שר החוץ הברזילאי צלזו אמורים ציין כי מערכת היחסים ההולכת וגוברת עשויה להיות חלק מ"קונפיגורציה מחדש של הגאוגרפיה המסחרית והדיפלומטית בעולם".
היסטוריה
התחייבות משותפת מוקדמת שכללה את ברזיל וסין החלה בשנת 1812, כאשר מריה הראשונה, מלכת פורטוגל, שהייתה אז בברזיל, ייבאה פועלים סיניים לעבודה במטע תה ליד ריו דה ז'ניירו. בשנת 1900 התיישב בסאו פאולו גל רענן של מהגרים מסין.
בשנת 1879 הוביל אדמירל ארתור סילביירה דה-מוטה, הברון מג'ייגוואי, "משלחת ימית" לסין כדי לקיים יחסים דיפלומטיים, בעוד משלחת נוספת נשלחה ללונדון לדון בהגירה הסינית עם הדיפלומטים של סין בבריטניה. היחסים הרשמיים בין האימפריה הברזילאית ושושלת צ'ינג נקבעו בספטמבר 1880 עם אמנת הידידות, המסחר והניווט. הסינים סירבו, עם זאת, להתיר לברזילאים להעסיק סינים כעובדי קבלן, מתוך ידיעה שלעובדים שאינם לבנים מתייחסים "כמכונות או כאל עבודה זולה". הבריטים התנגדו גם ליבוא העבודה הסינית לברזיל, והאמינו שהיא תביא בהכרח לעבדות דה-פקטו (העבדות בברזיל בוטלה רק בשנת 1888). בשלהי 1893, חוסה דה קוסטה אזבדו, הברון מלדאריו, נסע לבייג'ינג למשא ומתן על חוזה הגירה חדש, אך הסינים לא התעניינו.
היחסים הרשמיים עם הרפובליקה של סין הסתיימו לאחר מלחמת האזרחים הסינית (1945–1949) וכוננו עם הרפובליקה העממית של סין רק בשנת 1974. במהלך המאה ה-21 התעסקו אנשי עסקים ברזילאים במידה מסוימת ממה שתיאר הפייננשל טיימס כקצב פיתוח איטי לכמה היבטים של מערכת היחסים. לדוגמה, ברזיל הכירה רשמית בסין ככלכלת שוק בשנת 2004, אך עד 2009 לא בוצעו השינויים המקבילים להסדרי המסחר. עם זאת, הושגה הסכמה במגוון רחב של סוגיות, ונוצר קשר אישי יוצא מן הכלל בין נשיאי המדינות. בשנת 2010 התקיימה ועידת ה-BRIC השנייה בברזיל, עם הצעות שהוגשו לשיתוף פעולה מוגבר בין ברזיל לסין בנושאים פוליטיים ומסחריים וכן אנרגיה, כרייה, שירותים פיננסיים וחקלאות.
נשיא סין הו ג'ינטאו אמר בנאומו בפני הקונגרס הברזילאי ב-12 בנובמבר 2004 כי "גם אמריקה הלטינית וגם סין חוו חוויות דומות בהשגת שחרור לאומי, הגנה על עצמאות לאומית ובניית המדינה". לכן, 'לשני הצדדים יש אותם רגשות ושפות נפוצות'. הוא אמר כי "יחסי סין-אמריקה הלטינית צפויים לתמוך זה בזה במישורים הפוליטיים, לחזק את המשבר הכלכלי ולנהל קשרים תרבותיים קרובים".
באוגוסט 2019, סין הגנה על ברזיל מפני הביקורת המערבית על השריפות באמזונאס בשנת 2019, כאשר השגריר הסיני בברזיל תיאר את הביקורת כ"מעט מפוברקת". זה הוביל לתודות של נשיא ברזיל, ז'איר בולסונארו, שתיאר זאת כ"מחווה מפוארת שחיזקה אותנו מאוד."
כלכלה
סין וברזיל משתפות פעולה כלכלית בלא מעט פרויקטים מועילים הדדיים כמו ההכנות בשנת 1988 לקראת פרויקט משותף להקמת תוכנית לוויין משאבי האדמה סין–ברזיל, שבשנים 1999 ו-2002 הביאו לשיגור המוצלח של שני לוויינים המספקים מידע מפתח אודות (מקורות חדשים של) משאבים טבעיים. שנית, חברת תקשורת לוויינית בינלאומית (INSCOM) הוקמה כמיזם משותף.
פרויקטים נוספים בטווח הלוויין של משאבי האדמה הם בניית פורטו דו אקו ליד ריו דה ז'ניירו, ויטוריה וקמפוס דוס גייטאקס, שיכולה להתמודד עם מכולות Chinamax לייבוא וייצוא חומרי גלם ומייצרת להפך. השקעה חשובה בתשתית חשובה נוספת היא הקמת צינור יבשתי, כבישים ורכבות במהירות גבוהה.
ההשקעה הסינית בברזיל נוקטת גישות אסטרטגיות ועושה זאת בתחומים אסטרטגיים, כדי לבסס את תפקידה של סין בכלכלה הברזילאית, זה יוצר מנוף כלכלי, מרחיב את אזור ההשפעה של חברות סיניות בברזיל ומגביר את התלות ההדדית. ההשקעות הסיניות בברזיל מתרכזות בעיקר בתעשיות האנרגיה, הכרייה, הפלדה והנפט.
בשנת 2010, למרות היחסים הידידותיים והקרובים בדרך כלל, ברזיל הייתה בין הכלכלות המתעוררות הבודדות שהביעו ביקורת פומבית על מדיניות סין ביחס למלחמת מטבעות שנקראה. ברזיל קראה לסין לאפשר הערכה מהירה יותר של המטבע שלה, מה שיעזור למדינות אחרות להתמודד טוב יותר מול היצוא הסיני. ברזיל גם מתחה ביקורת על מדיניות ארצות הברית ואמרה כי גם סין וגם ארצות הברית צריכות לנסות להימנע מהסלמה של מתח כלכלי הנוגע לסחר ומטבע.
המסחר בין סין לברזיל היה שווה כמעט 80 מיליארד דולר אמריקני נכון לשנת 2014. סין מרחיבה את הקשרים הכלכליים לאמריקה הלטינית, וברזיל נופלת בקטגוריה זו. סין משקיעה בקו הולכה חשמלי ברזילאי מהאמזונס, וכן מייבאת מטוסים ברזילאים ובשר בקר. סין וברזיל, שתיהן חברות ב-BRICS, מתחרות על השפעה באמריקה הלטינית. ברזיל נחשבת למעצמה אזורית באמריקה הלטינית. סין מבקשת גישה רבה יותר לחומרי גלם ממדינות אמריקה הלטינית כמו ארגנטינה וונצואלה כדי לתדלק את כלכלת הייצור שלהם.
בשנת 2017, סין החלה בבנייה של נמל גדול בצפון ברזיל שיוביל בעיקר מזון לארץ מולדתם. מוצרים תקשורתיים ושירותים זורמים גם לשוק הברזילאי כתוצאה מפרויקט התשתית. עם התוכנית של סין להשקיע בפיתוח ברחבי העולם, המדינה האמריקנית הלטינית קיבלה את היתרון של תוכנית ההשקעות הבינלאומית הסינית העתידית. עם פיתוח התשתיות של נמלי הים ונתיבי המים בברזיל, צפויה הגישה לשוקי הסויה הסיניים לגדול. מקור הסויה מארצות הברית שיגיע לסין יקטן. ואילו שוק הסויה הברזילאי הופך לטוב יותר עבור הסינים. סין רואה בברזיל, כמקור נוסף של סויה.
בשנת 2016, כחברות בהתאחדות BRICS, נציגי סחר מכל חמש המדינות, כולל ברזיל וסין, הסכימו להתחיל להשקיע בקרב החברות, לעדכן את נמלי המסחר ולקידום סחר חופשי. סין וברזיל ביצעו בנפרד עסקה שיתופית שתתמקד במספר מגזרים כלכליים, כולל פיתוח תשתיות, שירותים פיננסיים ותיירות. בשנת 2017 הוכנסו לפעולה 20 מיליארד דולר אמריקאים שהתמקדו בפיתוח תשתיות בברזיל, אשר סין תשלם עליהם 75% מהקרן. הבנקים בסין מתמקדים בעיקר בתשתיות אנרגיה.
לקוחות סיניים של אתנול אמריקני ילחצו כלכלית למצוא מקורות אתנול חלופיים בגלל תעריפי ארצות הברית וסין. בשנים הקרובות דלק מבוסס אתנול לא יענה על הביקוש לאתנול בסין. התאגידים הסיניים עשויים לפנות בעתיד הקרוב לברזיל כדי לעמוד בביקוש בשוק. ברזיל מייצאת לאחרונה בשנים האחרונות חומרי גלם לסין. ברזיל מייבאת בתורה מוצרים מסין.
באפריל 2018 קיבלה חברת הנפט הברזילאית פטרובראס כמה הצעות למכירת קו גז טבעי להגדלת הכנסות. חברת קרנות דרך המשי של סין נקראה כאחד המציעים המעוניינים במערכת קווי הגז של החברה, שמחירם 21 מיליארד דולר אמריקאי. פטרוברז בברזיל ו-CNPC קיימו שיחות על כך שהחברה הסינית תסכים לשדרוג בית הזיקוק הברזילאי בתמורה לקבלת נפט. סין כבר לקחה חלק בפרויקטים האחרונים הקשורים לנפט ברזילאי. באוקטובר 2019, בביקור ממלכתי בסין, הודיע בולסונארו על סיום הצורך בוויזה לכניסה סינית לברזיל.
יחסי סחר
סין מגדילה את ההשקעה בברזיל, תוך מימון חיפושי נפט לתיקון מסילות ברזל. תיקון הרכבות והתשתיות הגיע לקראת אולימפיאדת ריו בשנת 2016. מתקיים גם סחר מגוון מחומרי גלם לציוד כבד ומוצרים תעשייתיים. שתי המדינות חתמו גם על הסכם מטבע שיכלול יואן סיני וריאל ברזילאי בשווי של עד 30 מיליארד דולר. עסקה זו נחתמה על מנת לספק מטבע חלופי לדולר האמריקאי ביואן הסיני. סין נחשבת לשותפת הסחר הגדולה של ברזיל.
ברזיל וסין הן חברות בארגון כלכלי בשם BRICS, הכולל גם את רוסיה, הודו ודרום אפריקה. סין תורמת 41% מסך תקציב פעילות הארגון. ברזיל תורמת 18% מתקציב הפעילות. מטרות סין וברזיל הן חלק ממטרה גדולה יותר, להגדיל את הסחר בקרב השווקים העולים והמתפתחים.
בנובמבר 2015, כמה ארגוני פלדה מברזיל, יחד עם מקסיקו, האיחוד האירופי וארצות הברית, דגלו שמדינות העושות עסקים עם סין צריכות להעריך את התנהגות המסחר שלהם לפני קבלת סין ככלכלת שוק. בשנת 2016 נותרה ברזיל נייטרלית בוויכוח ארגון הסחר העולמי בסין, ומעמדם בשוק בענף המתכות. סין הציבה אתגרים בפני מי שמפקפק בכלכלת השוק שלהם. סין הואשמה במשלוח היצוא שלה לשוק הברזילאי.
תשתיות
בשנת 2015 הציעו ממשלות סין, פרו וברזיל תוכנית לבניית מסילת ברזל החל מהחוף האטלנטי בברזיל לחוף האוקיינוס השקט בפרו. סין הסכימה לתמוך כלכלית בפרויקט הרכבת. בשל המיתון האחרון בברזיל והדאגה הסביבתית ליער הגשם באמזונס, תוכנית הפרויקט המקורית שכללה ממשלת סין לא יצאה לפועל. מערכת הרכבות היבשתית תקצץ בהוצאות המשא ובזמן לסין על ידי שימוש ברכבת המוצעת למשלוח חומרים מברזיל ופרו. סין הייתה שותפת הסחר הגדולה ביותר של ברזיל מאז 2009.
ציון פיניאן
ציון פיניאן (נולד ב-26 בדצמבר 1951) הוא פוליטיקאי ישראלי שכיהן כחבר הכנסת ה-18 מטעם מפלגת הליכוד ולפני כן כסגן ראש עיריית טבריה. איש חינוך במקצועו.
ביוגרפיה
פיניאן נולד במרוקו ועלה ארצה עם משפחתו, בשנת 1956. הוא גדל והתחנך בטבריה. בילדותו לקה בפוליו ועד גיל אחת עשרה לא הצליח ללכת. הוא למד חינוך והוראה באוניברסיטת חיפה ועסק במשך שנים רבות בהוראה, כמורה, כמחנך וכמנהל בית ספר תיכון בטבריה.
פעילותו הציבורית
בשנת 1989 מונה על ידי שר השיכון, דוד לוי, למנהל "פרויקט שיקום השכונות" בצפון הארץ ואף זכה ב"פרס נשיא המדינה" בעקבות הצלחתו בתפקיד זה. לאחר מכן בין השנים 1992 – 2004 כיהן כסגן ראש עיריית טבריה.
לקראת הבחירות לכנסת השש עשרה (2003) הוצב פיניאן במקום ה-42 ברשימת הליכוד, אך הליכוד זכה ב-38 מנדטים בלבד ולא נבחר לכנסת. בינואר 2006, לאחר התפטרות צחי הנגבי לטובת קדימה הגיע תורו להיכנס לכנסת, אך בדומה לקודמו ברשימה אביגדור קהלני הוא ויתר על כניסה לכנסת. לקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה שהתקיימו באותה שנה הוא נבחר במקום ה-24 ברשימת הליכוד, אך הליכוד זכה ב-12 מנדטים בלבד והוא לא נכנס לכנסת. בבחירות לכנסת השמונה עשרה הוצב במקום ה-22 ברשימת הליכוד-אח"י לכנסת. הרשימה זכתה ב-27 מנדטים והוא נבחר לראשונה כחבר כנסת מן המניין ושימש כמרכז הקואליציה בוועדת הכספים. בבחירות לכנסת התשע עשרה הוצב פיניאן במקום ה-65 ברשימת הליכוד ישראל ביתנו לכנסת.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2013, התמודד לראשות עיריית טבריה מול יוסי בן-דוד ורון קובי, אך לא נבחר. בבחירות אלה נבחר בן דוד ואילו פיניאן קיבל 2 מנדטים במועצת העיר וכיהן כיו"ר האופוזיציה.
בבחירות המקומיות ב-2018, התמודד לראשות עיריית טבריה בשנית מול בן דוד וקובי, ללא הצלחה ונותר מחוץ למועצה.
חיים אישיים
פיניאן נשוי ואב לשישה. מתגורר בטבריה.
Me & You
Me and You הוא סינגל מז'אנר הדאבסטפ שהופק על ידי להקה הבריטית NERO. הסינגל יצא לאור ב-2 בינואר 2011 והצליח במצעדים רבים ברחבי העולם. ב-8 בינואר, 6 ימים אחרי יציאתו, מוקם הסינגל במקום ה-15 במצעד הסינגלים הבריטי.
במצעד האינדי הגיע למקום הראשון.
מצעדים
השיר הגיע למקום ה-15 במצעד הסינגלים הבריטי, למקום ה-3 במצעד הדאנס הבריטי. ולמקום הראשון במצעד האינדי הבריטי, מה שתרם לחדירת מוזיקת הדאבסטפ אל המיינסטרים.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ פורסם לראשונה באתר YouTube ב-5 בדצמבר 2010. בקליפ נראה נער המבקר באולם ארקייד, כאשר לפתע הוא מבחין במכונת ארקייד ובה משחק בשם "NERO" (כשם הלהקה), שמורכב משני משחקים שדומים לשני משחקי ארקייד משנות ה-90: Streets of Rage 3, משחק לחימה, ו-Outrun 2019 שהוא משחק מרוצים. לאחר שנפסל במשחק המרוצים החשמל נופל ורגע לפני שהוא עומד לפרוש, באה דמות מסתורית ומחזירה את זרם החשמל ובכך מאפשרת לו לסיים את המשחק. לבסוף מסתבר כי שני השחקנים מולם הנער משחק הם בעצם שני חברי הצמד דניאל סטיבנס וג'ו ריי, שמופיעים לאחר שהנער נעלם באופן מסתורי.
נכון ל-7 בספטמבר 2011 זכה הווידאו קליפ ליותר מ-4 מיליון צפיות ב-YouTube ושודר בערוצי המוזיקה השונים.
יגואה
יגואה (בצרפתית: Yagoua) היא עיירה שנמצאת באזור הצפון הרחוק, שבקמרון.
גאוגרפיה
העיירה נמצאת ליד הגבול של קמרון עם צ'אד. היא נמצאת כ-800 קילומטרים מעיר הבירה יאונדה.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 27 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא אפריל (34 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (24 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 919 מילימטרים בשנה. חודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (257 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (1 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה
יגואה ממוקמת ליד הכביש הלאומי N11. יש ביגואה שדה תעופה (קוד יאט"א: GXX; קוד ICAO: FKKJ).
כפולים
כפולים היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגת דרמת מתח שעלתה לשידור ב-29 באוקטובר 2015 בשידורי קשת של ערוץ 2. יוצרי הסדרה הם מריה פלדמן והתסריטאי עמית כהן, והבמאי הוא עודד רסקין.
העונה הראשונה של הסדרה עוסקת בחמישה אזרחים ישראלים המוצאים עצמם לפתע במרכזה של פרשת ריגול מסעירה - בוקר אחד הם מגלים בשידורי החדשות ששמותיהם שורבבו לתוך מבצע חטיפה דרמטי, המיוחס ל"מוסד". את חמשת האזרחים הישראלים בעונה הראשונה מגלמים ישי גולן, מגי אזרזר, אניה בוקשטיין, אנחל בונני ואורנה סלינג'ר.
עוד בטרם שידורה, נמכרה הסדרה לשידור בגרסתה המקורית לערוצי פוקס בינלאומיים להפצה במדינות שונות וכן ליצירת גרסה אמריקאית וגרסה רוסית, כמו כן נמכרה לערוץ הצרפתי +Canal.
העונה השנייה עלתה לשידור ב-21 בנובמבר 2018 בערוץ קשת 12, והסתיימה ב-2 בינואר 2019. את שלושת האזרחים בעונה השנייה מגלמים נטע ריסקין, יוסף סוויד ומורן רוזנבלט.
העונה השלישית עלתה ב-22 במרץ 2022 בערוץ קשת 12, והסתיימה ב-20 באפריל 2022.
עונה 1
במרכז העונה עומדים חמישה אזרחים ישראלים, שלכאורה אין ביניהם דבר משותף, פרט לעובדה שהם מחזיקים, בנוסף לאזרחות הישראלית, גם באזרחות זרה ובדרכון זר. בוקר אחד במהלך עיסוקיהם השגרתיים הם מגלים שהם מואשמים במעורבות בפרשת חטיפה המסעירה את העולם כולו - חטיפתו של שר ההגנה האיראני בעת ביקורו החשאי במוסקבה שברוסיה. ערוצי חדשות ברחבי העולם מסקרים את האירוע בעודם משדרים קטעי וידאו ממצלמות האבטחה של בית המלון בו שהה החטוף. רשתות התקשורת בעולם מייחסות את החטיפה ל"מוסד" הישראלי, ועד מהרה חמשת הישראלים הופכים מבוקשים ופרטיהם האישיים, לרבות דרכונים ותמונות פספורט, נחשפים בטלוויזיה ומועברים בכל אמצעי התקשורת ברחבי העולם.
הסיקור החדשותי הבלתי פוסק מעורר בחייהם של החמישה סערה פומבית מלאת השערות ורגשות מעורבים מצד הציבור. כל ניסיון שלהם להכחיש כל קשר למעורבות בנושא הוא לשווא. ממשלת ישראל ו"המוסד" מתנערים מכל קשר לאירועים ולהאשמות, והחמישה נותרים להתמודד עם הסיפור לבדם, אם כי בסופו של דבר הם אינם מתגלים כתמימים. ארבעה מהם נחקרים בידי השב"כ, שמנסה לפענח את החטיפה, וחושד במעורבות של אדם נוסף, שון טילסון, שחזר מהודו וחמק מניסיון של השב"כ לעצור אותו. לא עובר זמן רב עד שאמינותם של חמשת הישראלים מתערערת בקרב השכנים והמכרים שבסביבתם, ובהמשך אפילו האנשים הקרובים להם ביותר מתחילים להטיל ספק בגרסתם ולהשתכנע שאכן קיים קשר בינם ובין פרשת החטיפה.
במהלך הסדרה הם חוברים יחד ומצליחים לחמוק מהמעקב של השב"כ. בהמשך, שון מצליח לחמוק אך ארבעת הנותרים נעצרים, מוטסים להסגר ברוסיה ולאחר קרב יריות "מתוכנן" בשדה התעופה, נמלטים חזרה למטוס וחוזרים לישראל.
לבסוף נחשף כי חטיפת שר ההגנה בוצעה במסגרת מבצע חשאי שניהל ראש אגף ב"מוסד", סייג, ללא אישור ודיווח. במסגרת המבצע השתמש בחברות האירופאיות שבבעלותו של ישראלי (גבי סילבר) ללא ידיעתו, על מנת לחדור לנשק הבלתי-קונבנציונלי האיראני, ולמנוע ממנו לתפקד ביום פקודה.
עונה 2
שלושה אזרחים ישראלים, אמיר כהן, ענת קדמי ודקלה לוי, חשודים בפיצוץ צינור נפט ביציאה מאסדת קידוח, בזמן ששרת האנרגיה מלי מרום חנכה אותו יחד עם שגריר טורקיה. אחד הנפגעים היה סייג מהמוסד. איתן קופל, עמית וגפני, מפקד השב"כ, מנסים להתחקות אחרי עקבות המפגעים ומתחילים בשלושת אלה שהיו ברשימת המוזמנים לטקס אך נעדרו בזמן הפינוי מהאסדה.
כריסטופר ג'אדג'
דאגלס כריסטופר ג'אדג' (באנגלית: Douglas Christopher Judge; נולד ב-13 באוקטובר 1964) הוא שחקן טלוויזיה ומדבב אמריקאי. ידוע בעיקר בזכות תפקידו כטיאלק בסדרת המדע הבדיוני "סטארגייט SG-1".
כפולים
עונה 2
מיקה ארזי, עובדת מדינה וחברתו של אמיר, ביחד עם חברתה שלי, משתתפות בהפגנה אך נמלטות בזמן שהמשטרה מגיעה לשם. מיקה חושדת באמיר שהוא מתחמק משיחות איתה. מרים לוי, אמה של דקלה, דואגת לדקלה הנעדרת ומגיעה לדירתה ופוגשת שם את אהובתה הלסבית ג'ו. שגיא קדמי, בעלה של ענת, מגלה שהיא לא יצאה מישראל, אף על פי שאמרה לו שהיא יוצאת ללוות קבוצת טיולים.
ענת מזהירה טלפונית את שגיא שעליו להימלט מהבית עם ילדיהם, והם אכן מצליחים להימלט ממתנקש רוסי שהגיע אליהם.
כריסטופר ג'אדג'
ביוגרפיה
כריסטופר ג'אדג' נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה ולו אח אחד.
כפולים
עונה 2
איתן קופל, שהורחק מהחקירה, מצליח לגלות את אמיר וענת במקום המסתור שלהם, ומוסר אותם לחקירה בשב"כ. הם שומרים על שתיקה, חרף העינויים שהם עוברים. הם מתגלים כסוכני "המוסד" שהופעלו שנים בידי סייג מבלי שדיווח על כך לאיש.
כריסטופר ג'אדג'
ביוגרפיה
הוא התקבל לאוניברסיטת אורגון באמצעות מלגת פוטבול. הוא החליף מספר פעמים את המקצועות שהחליט ללמוד באוניברסיטה ולבסוף בחר בתקשורת וקולנוע כמקצוע ראשי ופסיכולוגיה כמקצוע משני.
כפולים
עונה 2
מפעיליו העלומים של שון מורים לו לחסל את אמיר וענת כדי להעלים את עקבות המפגעים בצינור הנפט. ענת עוקבת אחרי לני, בת זוגו של שון, לבדיקת אולטרסאונד. שון מצליח להשתלט על אמיר ברכב בעת שהוא ממתין לענת. ענת מחליטה לחטוף את לני ולבצע חילופי חטופים. שון מורה לה לנסוע לערבה בסמוך לקיבוץ גרופית ששם יערכו החילופים. בדרך, ענת מספרת ללני ששון פוצץ את צינור הנפט ולני מסרבת להאמין. בעת חילופי החטופים לני מעכלת את הדברים נסוגה לאחור ומסרבת ללכת עם בן זוגה שון. שון בורח ופותח בקרב יריות עם ענת ונפצע במהלכו. ענת רודפת אחריו לתוך מעביר מים ויורה בו מטווח קרוב.
כריסטופר ג'אדג'
קריירה
אחד מתפקידו הראשונים של ג'אדג' היה תפקיד אורח בפרק "תחיה ותלמד" בסדרה "מקגייוור". הוא השתתף גם בסדרה "הנסיך המדליק מבל אייר" בתפקיד אורח של פועל.
כפולים
עונה 2
איתן, מיקה ושגיא מגלים כי שרת האנרגיה מלי מרום ניהלה משא ומתן מקביל גם עם חברת נפט רוסית וגם עם תאגיד אמריקאי לגבי השליטה והניהול על צינור הנפט. מסתבר כי בהנהלת התאגיד האמריקאי לא אהבו את העובדה כי לא יוכלו לקבל שליטה מלאה על הצינור וארגנו את הפיגוע על מנת לחבל בשליטה הרוסית בו.
בסיום, בהכנות לחגיגות בת המצווה של בתה של ענת נשמעת אזעקה המלמדת שישראל כנראה תקפה את חזבאללה בגבול לבנון.
כריסטופר ג'אדג'
קריירה
ג'אדג' מוכר בעיקר בזכות גילום דמותו של טילק מסדרת המדע בדיוני "סטארגייט SG-1", חייזר שהצטרף לצוות SG-1 לאחר שהיה יד ימינו של אפופיס, אל השקר והאויב העיקרי של בני כדור הארץ בימיה הראשונים של הסדרה. למעשה היה זה שיתוף הפעולה השני בין ג'אדג' לריצ'רד דין אנדרסון ("מקגייוור"), ששיחק בדמותו של ג'ק אוניל, מפקד הצוות. ג'אדג' גם כתב תסריט לארבעה פרקים מן הסדרה.
כפולים
עונה 3
איתן קופל נשלח לחקירה בפאפוס, בעקבות חשד לפיגוע כימי במהלך מסיבה של חברת ההיי-טק הישראלית "סטרימייז" (StreaMaze). בין הנפגעים נמנים חבר הקבינט המדיני-ביטחוני, שר החקלאות שימי דקל (אוהד קנולר), שהוזמן למסיבה, ודני הראל (שי אגוזי), מנהל החברה וחבר ותיק של איתן. הפיגוע מיוחס תחילה לדידייה עבדי (זאק פקיאל), ישראלי ממוצא צרפתי שלכאורה התאסלם ועבר לדע"ש בסוריה ולכאורה נהרג במהלך ביצוע הפיגוע. עם זאת, תוכנת ביג דאטה של יחידה 8200 מעלה דווקא את שמותיהן של שלוש מעובדות החברה כחשודות במעורבות במעשה: קורין עבדי (שני אביב), אחותו של דידייה; אנה יודובסקי (לנה פרייפלד), מזכירה בחברה שמנסה להשיג כסף עבור הניתוח של בנה לקוי הראייה; ודפנה מישור (רומי אבולעפיה), שלבעלה, החקלאי יאיא מישור (יוסי מרשק), סכסוך אישי עם השר דקל, עקב רפורמת קנאביס רפואי אותה הנהיג השר, שפגעה קשות בחקלאים.
סקירת הסדרה
פרק הבכורה של העונה הראשונה זכה לנתון גבוה של 30% אחוזי רייטינג ו-778 אלף צופים, והסדרה זכורה כדרמה עם ההשקה הגבוהה ביותר משנת 2012. פרק הסיום הניב רייטינג של 29.4% אחוזי רייטינג ו-807 אלף צופים. ממוצע העונה עמד על 26.5% ו-746 אלף צופים לפרק, ונחשבת לסדרה הדרמה עם כמות הצופים הגדולה ביותר אי-פעם בישראל. החל מאוגוסט 2018 הסדרה זמינה לצפייה בשירות Netflix בישראל.
כריסטופר ג'אדג'
קריירה
בין השאר דיבב ג'אדג' את דמותו של מגנטו בסדרת האנימציה "אקס-מן: הדור הבא".
כפולים
סקירת הסדרה
פרק הבכורה של העונה השנייה הניב נתונים נמוכים יותר, 16.2% אחוזי רייטינג ו-385 אלף צופים.
כריסטופר ג'אדג'
קריירה
בשנת 2015 שיחק בסרט הטלוויזיה "שארקנדו 3: אוי, אלוהים לא!", השלישי בסדרת סרטי "שארקנדו".
בשנת 2018 ג'אדג' לוהק לדמות של קרייטוס מסדרת משחקי "God of War"
חיים אישיים
ג'אדג' נשוי ויש לו שני בנים ושתי בנות.
כפולים
סקירת הסדרה
הפרק הראשון של העונה השלישית הניב 13.5% אחוזים, ו-331 אלף צופים.
הפקה
התסריטאי עמית כהן שימש בעברו ככתב ופרשן לענייני ערבים של העיתון "מעריב", ומשום כך הכיר לעומק את פרשת מחמוד אל-מבחוח, איש חמאס שחוסל בדובאי בפעולה שיוחסה ל"מוסד" ומשתתפיה צולמו במצלמות אבטחה רבות, אירוע שהיה אחד המקורות להשראה במסגרת כתיבת העונה הראשונה, שמתחילה בצילומים ממצלמות אבטחה של פעולה המיוחסת ל"מוסד". מנגד, התסריטאית מריה פלדמן טוענת שמקור ההשראה הראשוני לעונה הראשונה נבע דווקא מהסיקור התקשורתי הרב שעוררה הסדרה "חטופים" עוד בטרם שידורה, אשר גרם לה להתעניין בניסיון להבין מה יכול למשוך קהל ישראלי.
ביקורות
פרק הבכורה של העונה הראשונה הוקרן לראשונה בפברואר 2015 במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין וזכה להצלחה גדולה כאשר הסדרה נרכשה בגרסתה המקורית על ידי ערוץ CANAL+ הצרפתי, ועוד בטרם נכתבה במלואה, זכויותיה נמכרו לחברת ערוצי פוקס בינלאומיים, בשם "False Flag" (בעברית: דגל כוזב) במסגרת יריד מיפ. "כפולים" הייתה לסדרה הישראלית הראשונה שרכשה החברה ולסדרה הראשונה שאינה דוברת אנגלית שהחברה מתכוונת להפיץ בקנה מידה רחב במדינות שונות. כמו כן מפיקה החברה גרסה אמריקאית לסדרה.
כבר לאחר השקתה בישראל, הסדרה זכתה לביקורות חיוביות, באתר החדשות ווינט, ממבקרים שונים בהם סמדר שילוני ועידו ישעיהו. כן זכתה לביקורת מדנה שמש באומרה כי "הסדרה ברמה של HBO".
קישורים חיצוניים
מידע וכתבות:
מאיר אנשל רוטשילד
משה מאיר אנשל רוטשילד (23 בפברואר 1744, פרנקפורט – י"ד בתשרי ה'תקע"ג, 19 בספטמבר 1812) היה איש עסקים גרמני-יהודי ומייסדה של משפחת הבנקאים היהודית, משפחת רוטשילד, שהפכה עם הזמן לאחד מגופי הבנקאות והעסקים המובילים באירופה.
ביוגרפיה
רוטשילד נולד ברובע היהודי של פרנקפורט, למשפחה בת אחד עשר ילדים. אביו, אנשל משה רוטשילד, היה צאצא למשפחת האן (Hahn) שישבה בעיר כבר משנת 1530. אביו נפטר כאשר מאיר אנשל היה בן 11, אימו, שונְכֶה לֶכְניך (Schönche Lechnich), נפטרה כאשר היה בן 12. הבית בו התגוררו נבנה על ידי יצחק אלחנן בכרך בשנת 1567, ועוטר בסמל ה"מגן האדום". בעקבות הסמל החל בכרך להשתמש בשם רוטשילד ("מגן אדום"), והסמל הפך לסמלה של המשפחה, וגם לסמלו של בית עסק שהוקם ב-1634, בו סחרו במוצרים קטנים וכן החליפו מטבעות.
ב-29 באוגוסט 1770 נשא רוטשילד לאישה את גיטל שנאפר (1753–1849).
רוטשילד למד בישיבה בעיר פיורדא. כאשר מת אביו הוא נשלח ללמוד את מקצוע הבנקאות בבית השולחני אופנהיימר בהנובר. בשנת 1760 חזר לעירו, החל לעסוק בחלפנות ויסד בית שולחני משלו. בעקבות המוניטין שרכש רוטשילד, בחר בו וילהלם הראשון, הנסיך הבוחר של הסן, לסוכן על ההלוואות שהלווה למלכי אירופה.
בשנת 1785 התרחב העסק הבנקאי של רוטשילד בעקבות המהפכה הצרפתית, כאשר קיבל לידו את התפקיד לקבל את התשלומים מבריטניה תמורת שכירת החיילים הגרמנים. במרוצת הזמן החל הבנק לתת הלוואות בינלאומיות.
רוטשילד זכה למוניטין כאשר בשנת 1806 ברח וילהלם הראשון לדנמרק מפני הצבא הצרפתי; הוא הפקיד אצלו כסף וחפצים בשווי של 600 אלף ליש"ט. המטמון הוחבא בחביות יין במרתפו, והצרפתים לא מצאו דבר. אחרי המלחמה הושב המטמון במלואו למפקיד.
רוטשילד קבור בבית הקברות היהודי העתיק בפרנקפורט. היישוב מאיר שפיה קרוי על שמו.
לקריאה נוספת
* Amos Elon, Founder: Meyer Amschel Rothschild and his time, Harper Collins, London 1996.
אופל רקורד C
אופל רקורד C (בגרמנית: Opel Rekord Series C) היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת יצרן הרכב הגרמני אופל (בגרמנית: Opel Automobile GmbH), חברת בת של קונצרן הרכב ג'נרל מוטורס, שיוצרה בין השנים 1966–1971.
סך הכול יוצרו 1,276,681 יחידות.
דגמי "אופל רקורד C" הופיעו בסרטים וסדרות טלוויזיה.
בוריס טומשבסקי
בוריס טוֹמָשֶבְסקי (ברוך אהרן) (טוֹמָשֶפְסקי), (ביידיש: באָריס טאָמאַשעווסקי, טאָמאַשעפסקי, טהאָמאשעפסקי; באנגלית: Boris Thomashefsky, Thomashevsky; 12 במאי 1868 – 9 ביולי 1939) היה זמר ושחקן יהודי יליד אוקראינה, מגדולי הכוכבים בתיאטרון יידיש.
ביוגרפיה
טומשבסקי נולד בשטעטל טרשצ'ה (Тараща) שליד קייב. הוא היגר לארצות הברית ב-1881, בהיותו בן 12. שנה לאחר מכן הוא היה האחראי היחיד כמעט להופעה הראשונה של תיאטרון יידיש בניו יורק, ונודע כחלוץ הבידור ב"רצועת הבורשט".
על אף שטומשבסקי עזב את האימפריה הרוסית בזמן שתיאטרון יידיש עוד שגשג שם (הוא נאסר לגמרי זמן קצר אחרי כן, בספטמבר 1883), הוא לא ראה הצגות ביידיש ברוסיה.
נעורים
טומשבסקי, שהרוויח מעט כסף משירה בימי ראשון בבית הכנסת ברחוב הנרי בלואר איסט סייד, עבד גם כפועל בייצור סיגריות בסדנת יזע, שם שמע לראשונה שירים מתיאטרון יידיש ששרו חבריו לעבודה. הוא הצליח לשכנע בעל מסבאה מקומי להשקיע בהבאת כמה מן השחקנים. ההופעה ראשונה הייתה האופרטה של אברהם גולדפדן "די כישוף-מאכערין" ('המכשפה'). ההצגה הייתה אסון קטן: יהודים דתיים מבוססים ממוצא גרמני התנגדו לתיאטרון יידיש, ועשו מאמץ ניכר לחבל בהצגה. הקריירה הבימתית של טומשבסקי החלה, בין השאר, משום שחלק מן החבלה כלל שוחד לשחקנית ששיחקה את המשרתת, כך שתעמיד פנים כאילו היא צרודה; וטומשבסקי שיחק במקומה. זמן קצר לאחר מכן היה טומשבסקי בן העשרה החלוץ שדחף הלאה את תיאטרון יידיש בארצות הברית, בהופיעו במחזות של גולדפדן בערים פילדלפיה, וושינגטון, בולטימור, פיטסבורג בוסטון ושיקגו במהלך שנות ה-80 של המאה ה-19. במרבית התקופה הייתה שיקגו הבסיס שלו. אחרי שהוטל איסור על תיאטרון יידיש ברוסיה, כלל טומשבסקי במסעות ההופעה שלו שחקנים ידועים כמו זיגמונד מוֹגוּלֶסקוֹ, דוד קסלר ויעקב אדלר, עם מחזות חדשים מאת מחזאים כמו משה הורביץ.
בשנת 1887, כששיחק בבולטימור בשני תפקידים - אישה ואסיר שנאסר בשל עלילת דם, פגש טומשבסקי את בסי באומפלד-קאופמן בת ה-14, שנכנסה אל מאחורי הקלעים כדי לפגוש את השחקן. זמן קצר לאחר מכן ברחה בסי מהבית כדי להצטרף ללהקה, ובסופו של דבר שיחקה את תפקיד הנערה התמימה, כשבוריס משחק את התפקידים הגבריים. השניים נישאו ב-1891.
טומשבסקי כשחקן מבוסס
ב-1891, כשמוגולסקו, קסלר ואדלר עסקו בהקמת תיאטרון יוניון, הביא משה פינקל את טומשבסקי – שהיה עדיין לא ידוע יחסית – חזרה לניו יורק כדי לככב בתיאטרון שלו (National Theater). טומשבסקי זכה להצלחה רבה כל כך ולפופולריות באופרטה של משה הורביץ "דוד בן ישי", עד שתיאטרון יוניון נאלץ לזנוח זמנית את התוכניות האינטלקטואליות שלו ולהתחרות בו ישירות. לאחר שגייס אדלר את יעקב גורדין כמחזאי ומצא את הדרך למשוך את ההמונים לתיאטרון רציני עם המחזה של גורדין "דער יידישער קעניג ליר" ('המלך ליר היהודי') ואחרי כן פנה למחזה "אותלו" של ויליאם שייקספיר, החליט טומשבסקי להראות שגם הוא יכול להתחרות באותו מגרש והגיב בהפקה הראשונה ביידיש של המחזה של שייקספיר "המלט", שבו, על פי כל הדיווחים, הצטיין. הפקות אלה פתחו את מה שמקובל לראות כתקופה הגדולה הראשונה של תיאטרון יידיש שמרכזה היה בניו יורק, אשר נמשכה בערך עד שגל חדש של הגירה יהודית בשנים 1905–1908 עורר שוב ביקוש לקומדיה קלילה, ווֵדְווִיל ואופרטות קלילות. טומשבסקי אימץ אופנה חדשה זו בכל לבו והצטיין במיוחד בביצוע מחזות של ליאון קוברין על חיי המהגרים.
הפקות ראויות לציון אחרות של טומשבסקי כוללות גרסאות ביידיש של "אוהל הדוד תום" של הארייט ביצ'ר סטואו, "פאוסט" מאת גתה, ואף "פרסיפל" מאת וגנר. עם הקמת איגוד השחקנים היהודים ב-1899 זכו השחקנים לשכר הולם, והכוכבים הגדולים הצליחו לחיות ברמה מאוד גבוהה. אדלר מספר שלמשפחת טומשבסקי היה ב-1910 בית בן 12 חדרים הברוקלין ובונגלו על חוף הים וכן שטח אדמה גדול בהנטר שבניו יורק שבו בנה תיאטרון שנקרא "Tomashefsky's Paradize Garden". לכל אחד משלושת בניו היה סוס ערבי.
איחוי מגנטי
איחוי מגנטי הוא תהליך פיזיקאלי המתרחש בפלזמות מוליכות מאוד, כגון סביב כדור הארץ והשמש וגם בכוכבים וכוכבי לכת אחרים, בהן מבנה השדה מגנטי מסתדר מחדש ואנרגיה מגנטית מומרת לאנרגיה קינטית, אנרגיה תרמית ותאוצה של חלקיקים. האיחוי מתרחש על טווחי זמן שונים של דיפוזיציה של השדה המגנטי.
השדה המגנטי של כדור הארץ מושפע רבות מרוח השמש, והחלקיקים שהיא נושאת עימה – אלקטרונים, פרוטונים ויונים שהם בעלי מטען חשמלי. השדה המגנטי של השמש יציב הרבה פחות מזה של כדור הארץ. הוא נתון לשינויים קיצוניים ופתאומיים ואף מתהפך לעיתים קרובות, כל 11 שנה. חוסר היציבות עלול לגרום לסופה סולארית והתפרצות חזקה במיוחד של רוח השמש. סופה שכזו מגדילה את הסיכוי להתרחשותה של תופעה פיזיקלית המכונה "איחוי מגנטי": כאשר רוח שמש מתפרצת לעבר כדור הארץ, קווי שדה המגנטי של כדור הארץ נמתחים, ובסופו של דבר משחררים אנרגיה על ידי הצמדה. החלקיקים באזור מושלכים במהירות על-קולית. האיחוי מתבצע באינטראקציות בין גופים שונים כגון, על השמש, סביב כדור הארץ ועל פני כוכבי הלכת במערכת השמש. איחוי מגנטי מערכת השמש מתרחש מכיוון שההתנגדות החשמלית של הפלזמה בסמוך לשכבת הגבול מתנגדת לזרמים הנחוצים לשמירה על השינוי בשדה המגנטי. איחוי מגנטי מתרחש בכל מקום בו קיימים גזים טעונים הנקראים פלזמה.
דוגמה
התיאור הפשוט יותר הוא שקווי שדה פועלים כמו אוסף של גומיות. ניתן להבחין במתיחות, וכאשר מושכים אותם לכיוון אחד הם ירצו להשתחרר לאחור. אך גם כמו גומיות הם לא נשברים אלא אם כן מושכים אותם חזק. אז כאשר יש מכשול בשדה מגנטי, קו השדה פשוט עוטף את המכשול ולא נשבר וזה בעצם מה שקורה בפלזמה, אלא כשאנחנו מדברים על איחוי מגנטי וכיצד הוא משפיע, זה שבירת קווי שדה וחיבור מחדש. קווי השדה מגנטי מאוד מתוחים אבל מכיוון שהם פועלים כמו גומיות הם רוצים לחזור אחורה, להתנדנד ולשחרר את האנרגיה. ככה אנרגיה משתחררת במהלך איחוי מגנטי.
השלכות
איחוי מגנטי הוא אחד מכוחות המפתח המאיצים חלקיקים בחלל, והמניע הבסיסי של קרינת חלל. זאת תופעה קריטית שיש להבין בהגנה על הלוויינים והאסטרונאוטים. לפעמים כתוצאה מאיחוי מגנטי, מתרחשת תגובת נפץ ושני זרמים חזקים של פלזמה אנרגטית במיוחד משוגרים לכיוון כדור הארץ ובכיוון ההפוך. זהו אחד המנגנונים שבאמצעותם חלקיקי פלזמה יכולים לחדור לשכבה העליונה של האטמוספירת כדור הארץ (למרות קווי ההגנה שמציע השדה המגנטי של כדור הארץ) - היונוספרה - המייצרים אוראורות(זוהר הקוטב) ביופי עוצר נשימה אך גם מטרידות רשתות תקשורת ולווייני GPS. בנוסף פיצוצים מגנטיים אקראיים יכולים להניע דפוסי מזג האוויר חללי (Space weather) שאנחנו רואים במגנטוספירה. לתופעת זו יכולה להיות השפעה על חיי היומיום שלנו. זה יכול למעשה להשפיע על לווייני תקשורת ועל רשתות החשמל.
דורי לאוב
ביוגרפיה
נולד בצ'רנוביץ שבבוקובינה, רומניה (כיום באוקראינה), במשפחה יהודית ציונית. קיבל חינוך אורתודוקסי. אביו, משה לאוב, עסק במסחר. ביוני 1940 נשלחו דורי והוריו למחנה "קריירה דה פייטרה" (Carieră de piatră - "המחצבה") שבטרנסניסטריה. בזכות תושייתה של קלרה, אמו, הצליחו דורי והוריו להתחבא כאשר הגרמנים חיסלו את המחנה ושלחו את תושביו למוות. אחר כך נשלחו לגטו יהודי גדול בעיירה אובודיבקה. לקראת סוף המלחמה נדדו ממחנה למחנה, ובשלב זה נותק הקשר בין דורי ואמו לבין אביו, שלא שרד את המלחמה.
איחוי מגנטי
תאוריות
יש מספר תאוריות שהוצעו לאורך השנים. תאוריית, Sweet-Parker, הוצעה בשנת 1957. היא תיארה יריעות דקיקות ונמתחות של זרם חשמלי הנוצר בפלזמה. קווי שדה מגנטי יושבים על גבי גיליונות הזרם החשמלי האלה. ככל שקווי השדה המגנטי מתפרקים, החלקיקים שזורמים בדרך כלל לאורך קווי השדה מתנתקים מהם ומפסיקים למגנט. אך החיבור מחדש על פי תיאוריה זו היה עדיין איטי מדי בהשוואה למדידות.כמעט 30 שנה מאוחר יותר, בניסוי הדמיה במעבדה MRX ( The Magnetic Reconnection Experiment ) נוצרו תנאים קרובים ככל האפשר ליצירת חיבור מגנטי מחדש בדומה לשמש. לאחר חימום פלזמה פי 20 מהטמפרטורה של פני השטח הגלויים של השמש, נוצר חיבור מגנטי בפחות מאלפית השנייה. באמצעות מדידות של צפיפות פלזמה, טמפרטורה ושדות חשמל, מדענים יוצרים מפה דו-ממדית של שדות מגנטיים. התיאוריה המכונה הדו-נוזלית, לא שלמה. התיאוריה מסבירה חיבור מחדש בפלזמות קטנות ובינוניות אך לא מסבירה כיצד חיבור מחדש מתרחש בפלזמות גדולות מאוד שיש בהן מעט אינטראקציות בין החלקיקים שלהם והפלזמות הללו מהוות חלק גדול מהיקום. בשנת 2007 נונו לוריירו Nuno Loureiro)), פיתח תיאוריה חדשה המכונה תאוריית אי יציבות הפלסמואיד (plasmoid instability) שמחברת את המודלים לתיאוריה אחידה.
בדומה לסוויט-פארקר, גם מודל האי יציבות הפלסמואיד מתחיל בגיליון זרם חשמלי מתוח ושטוח עם שדה מגנטי נלווה. בדומה למודל הדו-נוזלי, הוא מניח שהאלקטרונים והיונים הזורמים לאורך קווי השדה המגנטי המתנתקים בזמנים שונים. מה שהופך את המודל הזה לייחודי הוא שהוא מבוסס על העובדה שגיליונות הזרם החשמלי אינם יציבים ביותר. כאשר המשטחים נמתחים הם נשברים ויוצרים חדשים, כל אחד מהם דק יותר מהמקור. כאשר יריעות אלה נפרדות, נוצרות ביניהן שרשראות של בועיות מגנטיות (פלסמודים). בעוד שתיאוריות קודמות תיארו את הבועיות הללו, איש לא סיפק הסבר טוב כיצד ומדוע זה נוצר. התיאוריה מציעה שככל שיותר בועיות נוצרות ויריעות מתפרקות, הקווים המגנטיים מתרסקים זה בזה ונשברים. הקווים מתנתקים תחילה מהיונים, ואז מהאלקטרונים. השבר מזין אנרגיה מגנטית לחלקיקים, מחמם ומאיץ אותם.
בשנת 2015 שוגרו 4 לוויינים של משימת MMS של נאס"א Magnetospheric Multiscale Constellation למיפוי המגנטוספירה של כדור הארץ ולחקור את תופעת האיחוי המגנטי. הנתונים שנאספו תורגמו למפה תלת־ממדית של המגנטוספירה של כדור הארץ.
דורי לאוב
ביוגרפיה
באפריל 1944 חזרו דורי ואמו לעיר מולדתו ואל הבית שבו חיו הוריה של האם ששרדו את המלחמה. ב-1950 עלה לישראל עם אמו. אחרי שנה וחצי במחנה עולים ובמעברת טירה, עברו לגור בחיפה. ב-1955 התחיל ללמוד רפואה בבית הספר לרפואה הדסה של האוניברסיטה העברית בירושלים, וסיים את לימודיו ב-1962. התגייס לצה"ל ושירת כקצין רפואה בגדוד 51 של חטיבת גולני. ב-1965 השתחרר ועבד שנה בבית החולים הפסיכיאטרי בעכו.
ב-1966 נסע לארצות הברית להשתלם בפסיכיאטריה ובפסיכואנליזה, במהלכה לימד בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד והתמחה במשך שנתיים ב- Austen Riggs Center. בשנת 1969 התקבל לסגל הפקולטה הפסיכיאטרית באוניברסיטת ייל, במכון הפסיכואנליטי (Western New England Institute for Psychoanalysis), ומשנת 2004 שימש פרופסור קליני בפקולטה.
נורווק (קונטיקט)
נורווק (באנגלית: Norwalk) היא עיר, הממוקמת בדרום מערב קונטיקט, בדרום מחוז פיירפילד, על החוף הצפוני של לונג איילנד סאונד. נורווק שוכנת הן במטרופולין ניו יורק והן במטרופולין ברידג'פורט.
דורי לאוב
מחקריו על עדוּת וטראומה
ב-1979 הקים יחד עם הדוקומנטריסטית ומפיקת הטלוויזיה לוראל ולוק (Laurel Vlock) את ארכיון עדויות הווידאו הראשון של ניצולי השואה, הארכיון על שם פורטנוף באוניברסיטת ייל, שאסף יותר מ-4000 עדויות ביותר מ-30 קהילות ברחבי אמריקה, אירופה וישראל. הארכיון אפשר לחקור את המשמעות החברתית, התרבותית וההיסטורית של עדויות אודיוויזואליות אישיות לשואה ולאירועים היסטוריים-טראומטיים אחרים. בעקבותיו קמו ארכיוני עדות נוספים לשואה ולאסונות הומניטריים נוספים, ביניהם פרויקט איסוף עדויות השואה של ספילברג, Shoah foundation, וארכיונים שתיעדו את מעשי הטבח ברואנדה ובבוסניה.
בשנת 1992 כתב ופרסם לאוב עם חוקרת הספרות שושנה פלמן את ספרם עדוּת - משבר העדות בספרות בפסיכואנליזה ובהיסטוריה. בספר ניסח לאוב את תפקידו של שומע העדות על סמך ניסיונו כמראיין של מאות עדים. לשיטתו, נשיאת העדות היא תהליך שברירי שבו השומע מעודד את העד אבל נזהר מלדחוק בו להעלות זיכרונות שימוטטו את נפשו. לתפיסתו של לאוב העדות מאפשרת לארגן את החוויות הקשות שפגעו בנפש לכדי מילים וזיכרונות, לעבד את הכאב ולהתמודד עם האימה מתוך שיתוף וקריאה לצדק היסטורי.
עשרים שנה אחרי שהחל ללקט עדויות, ועשר שנים אחרי שניסח את תפקידו של השומע, לקח דורי לאוב את שיח העדות צעד אחד קדימה כאשר החל לראיין ניצולי שואה שאושפזו במוסדות לחולי נפש בישראל. עבורו סיפוריהם השבורים של פגועי הנפש היו העדות המובהקת ביותר לטראומה.
לאוב עבד לאורך השנים עם חולים פסיכיאטריים ונפגעי טראומה במחלקות פסיכיאטריות ובקליניקה פרטית. כתב עשרות רבות של מאמרים ופרקים בספרים העוסקים בהיבטים של טראומה ועדוּת ושואה.
דורי לאוב היה נשוי בשנית ליוהאנה בודנסטאב (Johana Bodenstab, 2015-1961), שהייתה אף היא חוקרת עדויות שואה, ואב לשניים. התגורר בוודבריג', קונטיקט, ארצות הברית, ושם נפטר.
ספרים
תורגם לעברית: עדות: משבר העדות בספרות, בפסיכואנליזה ובהיסטוריה, תל אביב, הוצאת רסלינג, 2008. תורגם גם לסינית (1997), ולפולנית (2007).
נורווק (קונטיקט)
היסטוריה
קרב נורווק, הידוע גם בשם קרב סלעים המערביים או Battle of the Rocks, היה סדרה של התכתשויות בין שלוש עשרה המושבות ובריטניה הגדולה במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית. המתקפה הייתה חלק אחד מסדרת פשיטות על עיירות החוף בקונטיקט הידועות ביחד בשם הפשיטה של ​​טריון. הקרב נערך בנורווק ב-12 ביולי 1779.
בשנת 1836 הוקם רובע נורווק, המקיף את האזור המרכזי של העיר. בשנת 1853 אירע אסון הרכבות הראשון הגדול אי פעם בארצות הברית. התאונה התרחשה מעל נהר נורווק, בתאונה נהרגו 48 בני אדם.
בשנת 1955 פגעו בעיר הוריקנים מרובים וגרמו להצפות בנמל נורווק.
דמוגרפיה
נכון למפקד האוכלוסין של שנת 2010, התגוררו בעיר 85,603 בני אדם, 35,415 משקי בית, ו-21,630 משפחות. צפיפות האוכלוסייה הייתה 2,358.2 תושבים לקילומטר רבוע. האופי הגזעי של העיר היה 68.7% לבנים, 14.2% אפרו אמריקאים, 0.4% אינדיאנים, 4.8% אסיאתיים, 0.1% תושבי האוקיינוס השקט, 9.0% מגזעים אחרים ו-2.8% משני גזעים או יותר. התפשטות האוכלוסייה הייתה 22% מתחת לגיל 18, עם 7.3% בין 18 ל-24, 31.7% בין 25 ל-44, 31.2% בין 45 ל-64, ו-12.8% בגיל 65 ומעלה. על כל 100 נקבות היו 96.2 גברים.
ממשל ופוליטיקה
נורווק בחרה בנציג הדמוקרטי לנשיאות ארצות הברית מאז שנת 1992. עם זאת, בין השנים 1928–1992, העיר הצביעה למועמד הדמוקרטי רק פעמיים: ב-1936 וב-1964.
צ'אנגן CS35 Plus
צ'אנגן CS35 Plus הוא קרוסאובר מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Changan Automobile, אשר מיוצר משנת 2018 ועד היום.
חוקי שלוש השנים
חוקי שלוש השנים הם סידרה של חוקים שנחקקה באנגליה שנשאו את השם חוק שלוש השנים. חוקים, מהווים חלק מהמשפט החוקתי של הממלכה המאוחדת וממלכות חבר העמים הבריטי אלה מהווים את הבסיס החוקי למערכות הבחירות הנערכות במדינות הדמוקרטיות כיום (ובהם גם במדינת ישראל ובארצות הברית).
רקע
בהתאם למגנה כרטה לא יכול המלך האנגלי להטיל מיסים מבלי הסכמת הפרלמנט. הפרלמנט לא יכל להתכנס מרצונו הוא, ולמעשה זומן על ידי המלך רק כאשר המלך רצה להטיל מיסים.
המלך צ'ארלס הראשון, כאביו לפניו, דגל באבסולוטיזם פוליטי, וסירב לקבל את מרות הפרלמנט בנושאים שונים. מתוקף דעות אלה נקלע צ'ארלס למחלוקות עם הפרלמנט בנוגע להטלת מיסים. מעורבותה של אנגליה במלחמת שלושים השנים חייבה מקורות מימון, וצ'ארלס פנה אל הפרלמנט, אך לא זכה לאישורו להטלת מיסים נוספים. הפרלמנט פרסם ב-1628 את הצהרת הזכויות כדי להגביל את כוחו של צ'ארלס. צ'ארלס קיבל באופן רשמי את ההצהרה, אך התעלם ממנה בפועל, ובשל כך מנע הפרלמנט מצ'ארלס הטלת מיסים וביקר את המדיניות הדתית שלו, שהייתה קרובה באופן יחסי לקתוליות. בתגובה, צ'ארלס פיזר את הפרלמנט בשנת 1629, והחל בשלטון יחיד בן אחת-עשרה שנים, המכונה רודנות אחת-עשרה השנים.
בשנת 1640 בשל הצורך בכספים, נאלץ צ'ארלס לכנס את הפרלמנט כדי שיאשר לו הטלת מיסים. הפרלמנט הקצר שהתכנס בתחילה סירב להטיל את המיסים, ולאחריו כינס צ'ארלס את הפרלמנט הארוך.
ניסיונו של צ'ארלס בשנת 1641 לאסור את ראשי המתנגדים לו בפרלמנט, ולזכות בשליטה בכוחות הצבא הביא להתפרצות אלימה. ב-1642 פרצה מלחמת האזרחים האנגלית שבסופה הוצא צ'ארלס להורג ב-30 בינואר 1649.
חוק שלוש השנים 1641
החוק הראשון שנשא שם זה היה חוק שלוש השנים משנת 1641 (Triennial Act 1641). חוק זה הועבר ב-15 בפברואר 1641 על ידי הפרלמנט הארוך האנגלי בתקופת שלטונו של המלך צ'ארלס הראשון. החוק קבע כי הפרלמנט צריך להתכנס למושב שאורכו לפחות 15 ימים, לפחות פעם בשלוש שנים. מטרת החוק הייתה למנוע מצב בו המלך שולט מבלי לכנס את הפרלמנט. בהתאם לחוק, אם המלך לא כינס את הפרלמנט בתקופה העולה על שלוש שנים, יוכל הלורד צ'נסלור להוציא צווים לכינוס הפרלמנט, ואם הלורד צ'נסלור לא יעשה זאת, יכול בית הלורדים להתכנס ולהוציא צו לכינוסו של הבית התחתון.
חוק זה היה יוצא דופן בקובעו בסעיף 11 שהחוק יקבל את הסכמת המונרך (הסכמה הנדרשת לכניסת החוק לתוקפו) בטרם יפוזר הפרלמנט. הנוהג היה שההסכמה ניתנת לאחר פיזור הפרלמנט, אולם סעיף זה נועד להבטיח שהסכמת המלך תינתן (ובלעדיה לא הסכים הפרלמנט להתפזר).
חוק שלוש השנים 1664
בשנת 1664 נחקק חוק שלוש השנים של 1664 (באנגלית: Triennial Parliaments Act 1664), אשר ביטל חלקים מהחוק הקודם וקבע כי הפרלמנט צריך להתכנס פעם בשלוש שנים לפחות, אולם לא קבע מנגנון למקרה בו לא יכנס המלך את הפרלמנט. בפועל, לאחר חקיקת החוק לא כינס צ'ארלס הראשון את הפרלמנט במשך ארבע שנים.
חוק שלוש השנים 1694
חוק שלוש השנים משנת 1694 (באנגלית: Triennial Act 1694) נחקק בשנת 1694 בתקופת מלכותם של ויליאם ומרי השנייה. החוק קבע כי הפרלמנט יתכנס מדי שנה, ויערכו בחירות כלליות בממלכה מדי שלוש שנים. הבחירות התכופות שנערכו הקשו על יצירת מפלגות ונאמנויות בין חברי הפרלמנט, ולכן בשנת 1716 נחקק חוק שבע השנים אשר קבע שהבחירות לפרלמנט ייערכו מדי שבע שנים.
השפעות
חוק שלוש השנים משנת 1694 הביא למעשה להעברת הכוח השלטוני מידי המלך לידי הפרלמנט ולהקמתה של המערכת השלטונית המודרנית הבריטית. כמו כן, השפעתו של חוק זה, אשר הסדיר לראשונה בחירות לפרלמנט הייתה רבה, והוא היווה את הבסיס לחוקות של מדינות ארצות הברית השונות ובהמשך לחוקת ארצות הברית. המנגנון שהוסדר לראשונה בחוק זה מהווה כיום את הבסיס לשיטת הבחירות הנהוגה במדינות הדמוקרטיות ברחבי העולם, ואף במדינת ישראל.
יז'יורי
יז'יורי (בבלארוסית: Азёры, אזיורי; בפולנית: Jeziory; ברוסית: Озёры, אוזיורי) היא עיירה במחוז גרודנו שבמערב בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
יז'יורי נזכרת לראשונה במאה ה-14. בחלוקת פולין בשנת 1795 נכלל היישוב בתחום האימפריה הרוסית, ובשנת 1921 נכלל בשטחי הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי יז'יורי
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-870 יהודים, כמחצית תושביה, והתקיימו בה פעילות ציונית, פעילות של הבונד, וכן בית ספר עברי ובית ספר יידי. עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939 נאסרה הפעילות הציבורית היהודית בעיירה.
עם פרוץ מבצע ברברוסה, ב-22 ביוני 1941, הגיעו לעיירה מאות פליטים יהודים שנמלטו מרכבת שהפציצו הגרמנים בסמוך אליה. בסוף החודש נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו עד מהרה על יהודיה גזירות שונות, ובהן החרמת רכוש וגיוס לעבודות כפייה.
באוגוסט 1942 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה. ב-2 בספטמבר 1942 העלו הגרמנים את בתי הגטו באש, וגירשו את 1,370 יושביו למחנה בקלבסין, ממנו שולחו כעבור מספר שבועות למחנות ההשמדה טרבלינקה ואושוויץ.
יעקב משה עייאש
ר' יעקב משה עייאש (1727–1817, כ"ו בטבת ה'תקע"ז) היה הראשון לציון, שד"ר, מנהיג קהילה וראש ישיבה.
ביוגרפיה
בשנת ה'תקט"ז, (1756) עלה ר' יעקב משה עייאש לארץ יחד עם קבוצת העולים מאלג'יר שבראשם עמד אביו ר' יהודה עייאש מחשובי חכמי אלג'יר.