cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אורן ג'פרי
תיאור
אורן ג'פרי הוא צמח חד-ביתי, כלומר בעל פרחים משני המינים על אותו עץ. העץ פורה החל מגיל 8 שנים. תקופת הפריחה חלה בין יוני ליולי. אורכם של האצטרובלים הזכריים עד 4 סנטימטרים. גונם סגול לפני שחרור האבקה והוא משתנה לירוק-צהבהב לקראת שלב ההאבקה. אורכם של האצטרובלים הנקביים בין 13 ל-30 סנטימטרים על פטוטרת באורך 15 מילימטרים וצורתם גלילית-ביצתית. גונם של האצטרובלים הצעירים סגול כהה והם משנים את צבעם לחום-בהיר כשהם מבשילים. ההפריה מתרחשת 13 חודשים אחרי ההאבקה. הקשקשים המעוצים של האצטרובל הם באורך בין 4 ל-5 סנטימטרים, כשבתחתיתם יש קוץ קצר הפונה פנימה, והם כמעט ניצבים לציר של האצטרובל לאחר ההבשלה. לאחר שהאצטרובל ניתק נותרים על הענף קשקשי הבסיס. אורך הזרע בין 10 ל-12 מילימטרים וצמודה אליו כנף גדולה באורך 30 מילימטרים וברוחב 12 מילימטרים. אלף זרעים שוקלים 110 גרם. פיזור הזרעים נעשה באמצעות הרוח או באמצעות בעלי חיים. מין הטמיאס Tamias amoenus (באנגלית Yellow-pine chipmunk) ומין העורב קיק אגוזים אמריקאי משחקים תפקיד חשוב בפיזור הזרעים. לנבטים יש בין 7 ל-13 פסיגים.
עצים בולטים
הפרט החי הגדול ביותר של אורן ג'פרי הוא כנראה העץ המכונה "סמוקי ג'ק" (Smoky Jack) בכביש מעבר טיוגה (Tioga Pass Road) בפארק הלאומי יוסמיטי בקליפורניה. גובהו 56.7 מטרים קוטר הגזע 2.27 מטרים ונפח עץ מוערך ב-116 מטרים מעוקבים. פרט גדול עוד יותר היה "ענק עמק יוריקה" (Eureka Valley Giant), אלא שהוא נפל קורבן להתקפות של חיפושית הקליפה מ-2002 עד 2003. גובהו היה 58.5 מטרים קוטר הגזע 2.47 מטרים ונפח עץ של 129 מטרים מעוקבים.
תפוצה ובית גידול
תחום התפוצה העיקרי של העץ הוא בקליפורניה על המורדות המזרחיים של רכס הרי סיירה נבדה. הקצה הצפוני של תחום התפוצה הוא הרי קלאמת בדרום-מערב אורגון. הקצה הדרומי של תחום התפוצה הוא רכס הרי סיירה סן פדרו מרטיר (Sierra de San Pedro Mártir) בחצי האי באחה קליפורניה במקסיקו. אוכלוסיות מבודדות גדלות במערב נבדה דרומית להרי גלאס (Glass Mountains). בקצה הצפוני של תחום התפוצה הטבעי העץ גדל בגובה בין 1,000 ל-2,130 מטרים מעל גובה פני הים. ברכסי חוף בצפון קליפורניה העץ גדל כמעט בגובה פני הים. במרכז ובדרום סיירה נבדה הוא גדל בגבהים בין 1,830 ל-3,100 מטרים.
במרכז אירופה גדל אורן ג'פרי באוספים בוטניים ובפארק כעץ בודד עמיד. ניסיונות לגדלו לצורכי ייעור נכשלו.
אורן ג'פרי הוא עץ עמיד לכפור. האקלים בתחום תפוצתו הטבעי מאופיין על ידי קיצים חמימים יבשים וחורפים קרים וגשומים. כתלות באזור, הטמפרטורה המינימלית היא בין 2°C לבין 13°C-. הבדלי הטמפרטורות בין היום ללילה יכולות להגיע ל-19°C. במקומות מסוימים במזרח הרי סיירה נבדה נעה כמות הגשמים השנתית בין 200 ל-430 מילימטרים, ובהרי קלאמת ובמערב סיירה נבדה יכולה כמות הכמות לנוע בין 1,270 ל-1,520 מילימטרים. הצורך של העץ במים הוא מינימלי והוא אינו גדל במקומות לחים במיוחד או במקומות בהם נוצרות שלוליות עונתיות. מחקר הראה שבמזרח הרי סיירה נבדה הצחיחים יחסית קולטות המחטים לחות מהאוויר ומעבירים אותה דרך הגזע לאדמה. העץ גדל על קרקעות שמקורן אנדזיטי, גרניטי או סרפנטיני כמו גם על קרקעות שמקורן פרידוטיטי. קרקעות אלו הם בעיקר חוליות או חמרה. העץ סובל מצעים בעלי תכולת סידן נמוכה ותכולת מגנזיום, מוליבדן, ניקל וכרום גבוהים יחסית.
שימושים
החשיבות הכלכלית של העץ היא ביחד השימוש בו כחומר גלם בדומה לאורן הזפת. הוא משמש לבניין בייחוד למסגרות לחלונות, משקופים לדלתות, ציפוי קירות, קורות לשלד הגג ומעקות. הוא משמש גם לבניית ארגזים ופסיסים. העץ כמעט שאינו משמש כלל כעץ נוי בפארקים.
מהשרף של אורן ג'פרי מפיקים הפטאן שהוא בדרגת טוהר יוצאת דופן עד שהוא נבחר כנקודת האפס במדידת מספר אוקטן בבנזין.
מחלות ומזיקים
בין הגורמים החשובים שאינם ביולוגים קיים זיהום פוטוכימי המכונה "הערפיח של לוס אנג'לס", בייחוד באזור הרי סן ברנרדינו בדרום קליפורניה. הזיהום מתבטא אצל כ-90% מהעצים באזור בתופעות כמו הצהבת קצות המחטים, נשירה מוקדמת של מחטים וגידול מואט. עצים שנפגעו כך פגיעים יותר להתקפה של הפטרייה Heterobasidion annosum (המחלה קרויה באנגלית Annosus root rot). במזרח סיירה נבדה, עצים מתייבשים בשל חשיפה לאדמה קפואה. אורני ג'פרי רגישים למלח שמפזרים על הכבישים להפשרה משלגים. נזק לשיפה מתחולל אם הטמפרטורה יורדת ל-43°C-.
טקסונומיה
אורן ג'פרי קרוי על שם האדם שגילה אותו, ג'ון ג'פרי (John Jeffrey; 1826–1854), בוטנאי סקוטי שגילה מין עץ זה שעה שהיה במסע מחקר ב-1852 באורגון וקליפורניה. הוא גילה פרט של עץ זה בעמק שסטה בקליפורניה, סמוך להר שסטה. עד תחילת המאה ה-20 נחשב המין כזן של אורן הזפת (Pinus ponderosa). הוא אכן קרוב משפחה של אורן הזפת ושל אורן אנגלמן (Pinus engelmannii באנגלית Apache pine). מספר הכרומוזומים של המין הוא 2n = 24.
רביית כלאיים
אורן ג'פרי יוצר בטבע רביית כלאיים באזורים חופפים עם אורן קולטר (Pinus coulteri) ועם אורן הזפת. עם זאת, כלאיים אלו נוצרים בצורה אקראית כיוון שאין חפיפה בתקופת הפריחה של מינים אלו. ניסיונות הפריה מלאכותית מצליחים נעשו גם עם אורן מונטזומה (Pinus montezumae).
משה בן-שאול
משה בן-שאול (18 באוקטובר 1930 – 6 בדצמבר 2007) היה משורר עברי, צייר, עיתונאי, סופר, עורך ומתרגם ישראלי, עורך מאזנים.
ביוגרפיה
בן-שאול גדל והתחנך בירושלים, דור שביעי בארץ. לאחר שסיים את בית הספר "תחכמוני", יצא ללימודי התיכון שלו לכפר הנוער בן-שמן. בעת מלחמת העצמאות השתתף בלחימה ובהגנה על בן-שמן, התגייס לשורות הפלמ"ח, ירד לקרבות השחרור של הנגב ונפצע בקרב. בשנת 1949, עם תום הקרבות, עלה עם חבריו לקיבוץ גבים שבנגב המערבי.
בשנת 1952 יצא בן-שאול לתל אביב, והחל לעסוק בעבודות עריכה. תחילה ערך את ירחון הנוער "ניבים", ואחר כך היה בין עורכי "דבר לילדים", שבועון ספרותי בשם "מבואות", והירחון הצבאי "במחנה נח"ל". בשנת 1954 היה בין פרחי המשוררים שייסדו את חבורת לקראת, שעם חבריה נמנו גם נתן זך, משה דור, בנימין הרשב, אריה סיון וגבריאל מוקד.
בשנת 1956 יצא לשטרסבורג שבצרפת ולמד שם ציור תפאורות, איור ותולדות התיאטרון. עם שובו ארצה, בשנת 1958, הצטרף למערכת עיתון "מעריב", וכיהן שם כסגן עורך, כעורך מדור "ערב ערב", ועורך "מעריב לנוער". בשנת 1981 התמנה לעורך המוסף הספרותי של העיתון. בשנות עבודתו ב"מעריב" כתב משה בן-שאול רשימות רבות, מאמרים, תגובות וטורים. בנוסף, היה יועץ לענייני תרבות בשגרירות ישראל בצרפת.
בשנת 1981 כתב את סדרת הטלוויזיה ארץ מולדת, יחד עם מוטי בהרב וחני נעמן.
יצירתו
בן-שאול היה אמן רב-תחומי, שיצר והשתתף ביצירה בתחומי אמנות שונים: הוא אייר ספרים וצייר תפאורות, עיצב במות וכתב מאמרי ביקורת על אמנות. הוא פרסם 13 ספרי שירה וכתב גם ספרי ילדים ונוער. בנוסף תרגם מצרפתית עשרות ספרים של גדולי השירה הצרפתית, בהם שירים של גיום אפולינר ומונולוגים של ז'אן קוקטו. בן-שאול גם תרגם מעברית לצרפתית, ובין השאר תרגם משיריה של המשוררת אנדה עמיר-פינקרפלד.
כמה משיריו של בן-שאול הולחנו וזכו לחשיפה גדולה, ביניהם "מנגן ושר" בביצוע אבנר גדסי, "מהן המילים" ו"אתמול חלפו הציפורים" בביצוע שלמה ארצי.
בשנים 1997–2000 ערך, יחד עם המשורר שגיא מעין, את כתב העת רביעייה חד-פעמית, שהוקדש לשירה עברית עכשווית, לפרוזה ולאמנויות. שני העורכים הפיקו בתקופה זו סדרה של ערבי ספרות שהתקיימו במועדון צוותא בתל אביב, בהם השתתפו משוררים, סופרים, שחקני תיאטרון ומוזיקאים. החל מסוף שנת 2003 שימש משה בן-שאול כעורך כתב-העת מאזניים היוצא מטעם אגודת הסופרים העבריים בארץ ישראל. במסגרת תפקידו פתח את כתב העת לכותבים צעירים ועמד מאחורי סדרה של ערבי שירה צעירה בבית הסופר, בהפקת המשורר הצעיר יחזקאל נפשי. המשורר רפי וייכרט ציין שכעורך "הוא היה קשוב לאנשים צעירים והיה שמח על כל גילוי של קול חדש. זה נדיר כיוון שהדור המבוגר בדרך כלל מבוצר בעמדותיו ולא מתעניין במה שאחריו."
בן־שאול זכה בפרס ראש הממשלה, בפרס אקו"ם, בפרס למדן, בפרס יציב, בפרס ברנשטיין, ובפרס זאב לספרות ילדים, על מפעל חיים.
משה בן-שאול נפטר ב-6 בדצמבר 2007 ממחלת הסרטן ונקבר בבית העלמין ירקון. הותיר אחריו אשה, אילנה, ושני בנים.
עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון בכניסה לביתו ברחוב סוקולוב 17 בתל אביב.
לקריאה נוספת
מאמר לזכרו:
קישורים חיצוניים
משיריו:
עלפון מים רדודים
עלפון מים רדודים היא תופעה מסוכנת ביותר לכל צולל חופשי, הנגרמת מכך שהצולל החופשי מבצע אוורור יתר של מחזור הדם (נשימות עמוקות) לפני צלילתו.
מחזור הדם מוביל חמצן לתאי הגוף והמוח, החמצן מנוצל בתאי הגוף בנשימה תאית וכתוצאה מכך נפלט פחמן דו-חמצני. במוח האדם אין איבר היכול לחוש את חוסר החמצן, אך ישנו איבר היכול לחוש בעודף בפחמן דו-חמצני (ברגע שאותו איבר חש בעודף פחמן דו-חמצני המוח מבין שישנו חוסר בחמצן ומעודד את רפלקס הנשימה). נשימות עמוקות לפני הצלילה מורידות את כמות הפחמן הדו-חמצני בגוף ולכן, על אף העלייה בזמן שריפת החמצן, רמת הפחמן הדו-חמצני תישאר נמוכה ולא משמעותית (לא תהווה "עודף" פחמן דו-חמצני בגוף). המוח אינו קולט שקיים מצב של חוסר בחמצן ואינו מפעיל את רפלקס הנשימה, כלומר, הצולל לא חש שהוא צריך לעלות מעל פני המים על מנת לנשום.
במקרה בו הלחץ החלקי של החמצן נמוך מ-0.1 אטמוספירות, המוח חש בחוסר חמצון ו"מכבה" את פעילות הגוף (התעלפות) מלבד האיברים החיוניים לחמצון המוח. התעלפות במהלך צלילה היא הרת אסון, מאחר שהצולל חשוף לטביעה.
כדי למנוע מצב זה דרוש תדרוך מתאים לצלילה חופשית שיזהיר מפני נשימות עמוקות לפני צלילה חופשית וכמו כן מומלץ לצלול עם בן זוג שיוכל להגיש עזרה ראשונה ולעזור במצב חירום.
שלמה זלמן שוקן
שלמה זלמן שוקֶן (30 באוקטובר 1877 - 6 באוגוסט 1959) היה איש עסקים, מו"ל ונדבן יהודי יליד גרמניה, נודע בעיקר בזכות הוצאת שוקן שהקים ועיתון "הארץ" שרכש בסוף 1935.
קורות חיים
שלמה שוקן, בנם השביעי של יצחק ואווה שוקן, נולד בעיירה מרגונין (Margonin) שליד פוזנן שבפרוסיה. ב-1901 הרחיב את "בית-מסחר האחים אורי" בלייפציג, שהייה שייך למשפחה שאחיו שמעון התחתן בה, בכך שפתח חנות נוספת בצוויקאו. זו הייתה ראשיתה של רשת החנויות המשגשגת "כלבו שוקן". ב-1907 נרשם העסק בשם "בני י. שוקן" (בגרמנית: Schocken Söhne) והתרחב כך שב-1930 כבר היו 20 סניפים והרשת הייתה רשת החנויות הרביעית בגודלה בגרמניה. אחרי מות אחיו שמעון ב-1929 היה שלמה זלמן שוקן הבעלים היחיד של הרשת. שוקן שילב שיטות ניהול מדעיות בניהול בתי הכלבו.
בסוף שנת 1915 הפגיש אותו מרטין בובר עם הסופר הצעיר ש"י עגנון. שוקן תמך בעגנון מבחינה כספית וחברתית, ונחשב לפטרונו ואיש סודו הבולט של עגנון. במאי 1925 הגיע שלמה זלמן שוקן לביקור בארץ ישראל, ועגנון העלה בפניו את רצונו להוציא לאור אוסף של כל כתביו. תוך זמן מה החליט שוקן להיות המו"ל של ספרים אלה. לשם כך הקים שוקן את הוצאת שוקן (Schocken Verlag), שהחלה לפעול בשנת 1931 ופרסמה את כתבי עגנון וכן ספרים בגרמנית מתוך מטרה להכיר ליהודי גרמניה את תרבותם. לאחר מותו של עגנון יצא לאור ספרו "בחנותו של מר לובלין", המתרחש בגרמניה של מלחמת העולם הראשונה, ויש הרואים את גיבורו, מר לובלין, כבן דמותו של שלמה זלמן שוקן. חוקרת הספרות זהר שביט ציינה: "ספק רב אם היה עגנון זוכה לתהילת עולם לולא דאגתו ומסירותו של זלמן שוקן, שדאג לרווחתו ולפרסומו של בן טיפוחיו באופן שאף סופר אחר לא זכה לו". בני טיפוחים נוספים של שוקן היו הפילוסוף מרטין בובר וחוקר הקבלה גרשום שלום.
בשנת 1915 היה שותף להקמתו של הכתב העת הציוני Der Jude ("היהודי") שערך מרטין בובר. כמו כן הקים את מכון שוקן לחקר הקבלה, השירה והספרות העברית וספרייה גדולה של כ-30 אלף פריטים אינקונבולות, כתבי יד, אוסף גדול מגניזת קהיר, וספרים עבריים. היה נוהג לשאת עימו לטיוליו בעולם את מסכת המוות המקורית של היינריך היינה.
במהלך חייו בגרמניה היה פעיל בתנועה הציונית וסייע ברכישת אדמות במפרץ חיפה. בעקבות עליית היטלר לשלטון חיסל שוקן את מרבית עסקיו בגרמניה, ובינואר 1934 עלה לארץ ישראל עם אשתו וחמשת ילדיהם. הוצאת שוקן המשיכה לפעול בברלין, אך הוקמו לה שלוחות בירושלים ובתל אביב. ההוצאה בברלין שרדה עוד כארבע שנים, עד שבשנת 1938 הוחרם רכושו של שוקן בגרמניה על ידי הנאצים. שוקן הצליח להביא את אוסף כתבי היד שלו, שהפך לספריית שוקן. גם לאחר עלייתו המשיך בפעילותו הציונית וסייע לאוניברסיטה העברית ואף היה ראש הוועד הפועל שלה בין השנים 1935–1945.
את ביתו בארץ ישראל הקים בירושלים. הבית, בתכנונו של אריך מנדלסון (שתכנן קודם לכן אחדות מחנויות "כלבו שוקן" בגרמניה), נקרא אחר כך בית זלמן שוקן. בסמוך לבית ברחוב סמולנסקין הוקמה ספריית שוקן, כדי שתשמש משכן לאוסף הספרים שלו וכמכון מחקר לחקר היהדות.
בשנת 1935 רכש שוקן את עיתון "הארץ" מידי דוד כהן. מאז נמצא העיתון בשליטת משפחת שוקן. בנו, גרשום שוקן, מונה לעורך "הארץ" בשנת 1939 ושימש בתפקיד עד מותו בשנת 1990.
ב־1940 עבר לניו יורק. לאחר מלחמת העולם השנייה פעל להשבת חנויותיו שהוחרמו על ידי הנאצים לבעלותו. חלק מהחנויות הוחזר לו, והוא ניהל אותן ממקום מושבו בניו יורק.
ליום הולדתו ה-75 ביקש לקבל תואר דוקטור כבוד מהאוניברסיטה העברית, אך זו התנתה את הענקת התואר בכך שיתחייב לתרום לאוניברסיטה את ספרייתו. שוקן סירב לתנאי זה, כדי שלא ייווצר הרושם שקנה את התואר בכסף, וסבר שהוא ראוי לתואר בזכות תרומתו לאוניברסיטה כיושב ראש הוועד הפועל שלה. בעקבות מחלוקת זו לא זכה שוקן בתואר.
שלמה זלמן שוקן נפטר בשנת 1959, בעת ששהה במלון בשווייץ. בספרו ספר המעשים - חיי זלמן שוקן שכתב אנתוני דייוויד על חייו של שוקן, מסופר כי בשעת מותו אחז בידיו עותק של פאוסט מאת גתה וספר של כתבי רבי נחמן מברסלב. הוא נקבר בהר המנוחות בירושלים.
בהספד שנשא עגנון על קברו של שוקן אמר: "מולך מעצמו היה ר' שלמה זלמן שוקן, הון ועושר לא ירש מאבותיו, בבתי הלימודיות הגבוהים לא למד. עושרו והשכלתו קנה לעצמו מחפצו ומרצונו. מתוך עבודה קשה והתמדה מתמדת. הככר והספר ירדו כרוכים כאחד. פרשת חייו היא מופת לכח של האדם הישראלי". זמן קצר לאחר מותו של שוקן יצא לאור ספרו של עגנון, "אתם ראיתם", שאותו התכוון להקדיש לשוקן ליום הולדתו השמונים. בהקדשה לספר כתב עגנון: "לעילוי נשמתו של ידיד נפשי, ר' שלמה שוקן ז"ל".
נכדתו, רחלי אדלמן, תיארה את זיקתו לעברית:
מורשתו
לאחר מותו מכרו ילדיו חלק מאוצרות ספרייתו, ואת יתרת הספרייה והבניין שבו שכנה העניקו לבית המדרש לרבנים באמריקה.
על-שמו נקרא רחוב שוקן בדרום תל אביב, רחוב בו עומד הבניין המרכזי של עיתון "הארץ" ורחוב שוקן הסמוך לאוניברסיטה העברית בהר הצופים בירושלים.
בשנת 2020 הפיקו לירן עצמור וגרד האג סרט תיעודי שוקן: על גבול הקונצנזוס, בימוי נעמי בן נתן שחורי
אלוני
אלוני הוא שם משפחה ישראלי.
אמון (שד)
אמון (Aamon) הוא אחד משדיו של עשתרות (Astaroth), על פי האמונה, אמון רואה את העבר והעתיד ומעביר את יכולתו לאלו אשר כרתו ברית עם השטן.
אין הסכמה בנוגע לתיאורו החיצוני: לעיתים הוא מתואר כאדם בעל ראש ינשוף ולעיתים כאדם בעל ראש זאב וזנב נחש. דמונולוגים קישרו את שמו לאל המצרי אמון, (Amun) או לאל בעל חמון מקרתגו.
לפי "מבוא לקבלה" (עמוד 64) "אמון הוא הרוח השביעית שרשומה בגואטיה. אמון הוא דוכס השולט על ארבעים לגיונות של רוחות. הוא בדרך כלל מופיע כזאב עם זנב של נחש אפעה, ויורק אש. הוא יכול גם ללבוש צורה של אדם עם ראש של עורב, ושיניים של כלב. הוא יודע על העבר ויכול לחזות את העתיד, הוא גם יכול לפתור מריבות בין חברים.".
Lolly
Lolly הוא שיר של האמן והמפיק האמריקאי מיג'ור עלי (הידוע גם בשם ביי מיג'ור). השיר, פורסם בתור סינגל ב-17 בספטמבר 2013, בהשתתפות הראפר האמריקאי ג'וסי ג'יי, והזמר הקנדי ג'סטין ביבר.
עם צאתו נכנס השיר היישר אל המקום ה-19 במצעד הבילבורד הוט 100 שבארצות הברית.
ויקטור סטברופול (כדוריד)
מועדון הכדוריד "ויקטור" (ברוסית: Гандбольный клуб «Викто́р») הוא מועדון כדוריד מסטברופול, שנוסד בשנת 1992 ומתמודד באליפות רוסיה.
Lolly
וידאו קליפ
הווידאו קליפ, בבימויו של מאט אלונזו, מציג את שלושת האמנים מופיעים בניאון-סטודיו. הקליפ עלה לערוץ היוטיוב של מיג'ור ב-17 בספטמבר 2013 וזכה למעל ל-230 מיליון צפיות.
הלב
{{פירושונים|
ראו גם
}}
עידו דרור
עידו דרור (נולד ב-26 במאי 1978) הוא תסריטאי ויוצר טלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה
דרור הוא בעל תואר ראשון (2001-2004) בקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב ובעל תואר שני (2006-2008) בהיסטוריה צבאית ודיפלומטית בחוג ללימודי ביטחון באוניברסיטת תל אביב. בין השנים 2008-2009 שימש כמרצה בשיעור כתיבת תסריט קצר בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב וכן בשנים 2008-2011 שימש כמרצה בבית הספר מנשר לאמנות בקורסים: "יסודות התסריט הקולנועי" (שנה א') ו"עקרונות תסריט" (שנה ב').
במהלך השנים שימש דרור כתסריטאי של מספר סרטים וסדרות טלוויזיה. בשנת 2008 שימש כתסריטאי הסרט "סוף שבוע בתל אביב", עליו היה מועמד יחד עם אחיו הגדול, יונתן דרור לפרס אופיר של אותה שנה, בקטגוריית התסריט הטוב ביותר. בשנת 2011 שימש כתסריטאי של קומדיית המצבים "מה בכריש?", ששודרה בערוץ הילדים.
בשנת 2011 יצר וכתב יחד עם אופיר בביוף את סדרת הדרמה "סימני שאלה", ששודרה בזכיינית ערוץ 2, רשת.
במהלך השנים 2012-2016 שימש יחד עם דוד דהן כיוצר ותסריטאי של הסדרה "גאליס", אשר שודרה בערוץ הילדים במשך שבע עונות. בעקבות ההצלחה הרבה לה זכתה הסדרה בקרב ילדים ובני נוער בשנת 2014 יצר וכתב יחד עם דוד דהן את הסרט "גאליס - המסע לאסטרה", המבוסס על הסדרה.
בשנת 2018 יצר וכתב שוב ביחד עם דוד דהן את הסדרה ״אילת״ המשודרת לילדי HOT בשיתוף עם ערוץ הילדים.
בשנת 2023 יצר וכתב שוב ביחד עם דוד דהן את הסדרה 4:20 המשודרת HOT.
מגפת הקורונה באורוגוואי
מגפת הקורונה התפשטה לאורוגוואי ב-13 במרץ 2020. מקרה ההידבקות הראשון באורוגוואי פורסם ב-13 במרץ 2020.
ציר זמן
ב-13 במרץ 2020, אושרו ארבעת מקרי ההידבקות הראשונים באורוגוואי. כל אותם ארבעת הנדבקים חזרו מטיול באיטליה. בעקבות כך, הכריזה הממשלה של אורוגוואי על משבר בריאות במדינה.
ב-15 במרץ אושרו שני מקרי הידבקות נוספים. אחד מהם היה השר והסנאטור לשעבר פדרו בורדברי. עוד דווח כי בסלטו הוטל על 80 אנשים שנחשדו כנדבקים להיות בהסגר. בהמשך, פורסם כי כל מי שטס למדינה ממדינות בהן יש סיכון, חייב למלא טפסים בהם הוא מתחייב להיות בבידוד במשך 14 ימים.
ב-16 במרץ נשיא אורוגוואי, לואיס לאקאז'ה פו אישר 21 מקרי הידבקות חדשים במדינה ובכך עלה מספר הנדבקים ל-29. הוא גם הודיע כי הגבול עם ארגנטינה ייסגר לאלתר.
האיחוד הרפואי של אורוגוואי קרא להסגר כללי (סגירת כל העסקים והפעילויות הלא חיוניים). נדונה האפשרות בממשלה אך לא בוצעה בשל חששות מההשפעות הכלכליות שלה.
ב-20 במרץ 2020 עלה מספר הנדבקים במדינה ל-110.
ב-21 במרץ אובחנו 25 חולים חדשים, מספר החולים במדינה עלה ל-135, 2 מהם במחלקת טיפול נמרץ.
ב-22 במרץ אובחנו 23 חולים חדשים, מספר החולים במדינה עלה ל-158, 1 מהם אושפז במחלקת טיפול נמרץ.
ב-24 במרץ הודיעה הממשלה על סגירת גבולות המדינה, פרט לתושבי אורוגוואי ומקרים הומניטריים, בנוסף היא תסבסד אנשים מעל גיל 65 שאינם יכולים לעבוד בעקבות ההסגר.
ב-25 במרץ דווח על 28 חולים חדשים, מספר המדינה עלה ל-217. ב-4 באפריל, דווח על 369 חולים, 4 מתים ו-68 מבריאים במדינה. ב-23 באפריל, נפתחו ראשונים בתי ספר כפריים אחרי חמש שבועות. זאת בשל גודלם הקטן.
ב-29 במרץ דווח שכמות הביקורים בבתי קפה, תיאטראות ומרכזי קניות ב-75 אחוזים, ואילו הביקורים בפארקים, חופים וכיכרות ציבוריות ירדו ב-79 אחוזים, על פי דיווח של גוגל מוביליטי. עם זאת, היו חששות משאננות. שני הנתונים הללו צנחו ל-36 ו-53 אחוזים בהתאמה בדו"ח האחרון של גוגל מוביליטי מ-9 במאי. נתונים אלה מבוססים על צרכני הטלפון הנייד. פתיחה מ בתי הספר נוספים אמורה להיות ביוני.
ב-18 במאי 2020, דווח על 17 מקרי מוות, 652 מקרי הדבקה (מתוכם 10 במצב קשה) ו-440 מקרי הבראה במדינה.
ב־13 במאי הודיע שר ההגנה הלאומי חאבייר גרסיה כי כוחות הצבא הקימו 800 נקודות ביקורת והשלימו 2,300 סיירות בגבול עם ברזיל בתוך חודשיים. גרסיה ציין כי האמצעים היו חלק ממאמצי הממשלה למנוע הדבקה במדינה.
נכון לסוף ינואר 2021, ישנם באורוגוואי 401 מתים, 38,680 מקרי הדבקה מתוכם הבריאו 30,861.
סברינה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
סיינטולוגיה
סיינטולוגיה או הַכְּנֵסִיָּה הַסַיֶנְטוֹלוֹגִית (באנגלית: Scientology), היא תורה דתית עיונית ומעשית אשר פותחה על ידי סופר המדע הבדיוני, ל. רון האברד. "כנסיית הסיינטולוגיה" המוגדרת בישראל ובמקומות רבים ככת ואף ככת הגדולה בעולם, היא רשת בינלאומית של ארגונים שהקים האברד בשנות ה-50 כדי להפיץ את תורתו, שהוא הגדיר כדת. סביב כנסיית הסיינטולוגיה יש מחלוקות ופולמוסים רבים בכל רחבי העולם.
הסיינטולוגיה מציעה שיטות טיפול שונות, המכוונות לשפר את היכולות של האדם כישות רוחנית. בכך, לפי טענתה, היא מעלה גם את יכולתו לטפל בגופו בהתמודדות עם מחלות פסיכוסומטיות ולהגיע לרמה תודעתית גבוהה יותר. תחקירים ופרסומים בכלי תקשורת ובירורים שנערכו על ידי ועדות חקירה במדינות שונות, ובהן צרפת, הגדירו את כנסיית הסיינטולוגיה ככת. ועדות החקירה והתחקירים אף הצביעו על שימוש הכנסייה בשיטות של מניפולציה פסיכולוגית. בגרמניה הכנסייה הוכרזה כ"ארגון טוטליטרי" ומתנהלת נגדה מערכה ציבורית ענפה. הסיינטולוגיה הוכרה באופן רשמי כמוסד דתי או כמוסד ללא כוונת רווח על ידי ממשלות ובתי משפט במדינות רבות ובהן ארצות הברית, גרמניה, רוסיה, איטליה, ספרד, פורטוגל, הונגריה, שוודיה, הודו, דרום אפריקה, אוסטרליה ובריטניה. בישראל, כנסיית הסיינטולוגיה הייתה אחת הקבוצות שוועדת תעסה-גלזר בנושא "כתות (קבוצות חדשות) בישראל", סקרה בדו"ח שלה, אם כי הדו"ח לא יצר הגדרות משפטיות ולא קיבל תוקף אקדמי.
מקור השם
מקור הנוסח העברי של המילה "סיינטולוגיה" הוא במקור האנגלי – Scientology. המילה היא שילוב של המילה הלטינית scio, יֶדע (לפי הניסוח בפרסומים הרשמיים של הכנסייה – "לדעת במלוא מובן המילה"), והמילה היוונית לוגיה (λογία) שפירושה "תורה".
המילה "סיינטולוגיה" שימשה בכמה הקשרים לפני שהאברד אימץ אותה בתור השם לתורתו. ההוגה האנרכיסטי האמריקאי סטיבן פרל אנדרוס (Stephen Pearl Andrews) הזכיר אותה בספרו "התקציר הראשון של אוניברסולוגיה ואלוואטו" בשנת 1871 כשם של "מדע חדש... אשר חוקר את המחלקה השנייה של הקיום...". לפי ספרו של הסיינטולוג לשעבר ג'ון אטאק "פיסת שמיים כחולים" (A Piece of Blue Sky), הפילולוג אלן אפוורד (Alan Upward) השתמש בשנת 1907 במילה "סיינטולוגיה" כמילה נרדפת לפסבדו-מדע. היא שימשה פעם נוספת, בהקשר חיובי, בספרו של אנסטסיוס נורדנהולץ (Anastasius Nordenholz), מדען גרמני וחסיד של תורת שיפור הגזע "סיינטולוגיה – המדע של איכות וכושר המחשבה" (Scientologie – Wissenschaft von der Beschaffenheit und Tauglichkeit des Denkens) שיצא לאור בשנת 1934. קבוצת סיינטולוגים שפרשה מהארגון המרכזי מנהלת מאבק משפטי על הזכות להשתמש בשם סיינטולוגיה בכתיב הגרמני Scientologie.
דיאנטיקה
ב־9 במאי בשנת 1950 פרסם האברד את ספרו הראשון בנושא השכל והנפש: "דיאנטיקה – המדע המודרני של בריאות הנפש" ; יום פרסום הספר הפך מאוחר יותר לאחד החגים של הסיינטולוגיה. מקור השם "דיאנטיקה" במילים היווניות dia "דרך" ו־nous "נפש".
עקרון היסוד בספר הוא שהאדם הוא ישות רוחנית שטבעה טוב ושהדחף לשרוד מניע את קיומה. עם זאת, השכל של האדם ("מַיינד" בפרסומים סיינטולוגיים בעברית) מפריע לו לשרוד ולפעול נכון, משום שיש בו הצטברויות של "אנגרמות" – יחידות של זיכרונות לא נעימים. המיינד, לפי האברד, נחלק ל"מיינד אנליטי" (מנתח), האחראי על חשיבה וקבלת החלטות הגיוניות, ו"מיינד ראקטיבי" (תגובתי), הגורם לאדם לבצע מעשים לא הגיוניים בגלל האנגרמות שמצטברות כאשר האדם חווה כאב פיזי בעודו חסר הכרה. האברד טען שאנגרמות נאגרות בשל לחץ פיזי על העובר טרם לידתו, בעקבות מריבות בין הוריו או ניסיונות הפלה מלאכותית. האברד הציע שיטה לריפוי המיינד על ידי ניקויו מהאנגרמות והפיכת האדם ל"קליר" (מאנגלית clear, "נקי") – אישיות שאינה מושפעת לרעה מאנגרמות, חסינה בפני מחלות פסיכוסומטיות ומסוגלת לקבל החלטה נכונה בכל מצב, ללא שיקולים זרים ומוטעים.
האברד הציג את תורתו כחלופה זולה ובטוחה יותר לטיפול פסיכיאטרי, שמחירו היה גבוה ושהיה כרוך לעיתים בשימוש בתרופות שנויות במחלוקת ובנזע חשמלי. האברד הביע התנגדות תקיפה לטיפול פיזי במחלות נפש, וגרס כי הטיפול צריך להתבצע באופן בלעדי באמצעות שיחה ("אודיטינג" ) בין המטפל (אודיטור, "מאזין", auditor) והמטופל (פרקליר, "קדם־נקי", preclear). תאוריה זו לא עמדה במבחנים מדעיים שנערכו מאוחר יותר בשיתוף עם ארגון הדיאנטיקה.
ישנה זיקה מסוימת בין הדיאנטיקה של האברד לבין השיטה הפסיכואנליטית של זיגמונד פרויד ובהקדמה ל"דיאנטיקה" האברד ציין שפרויד אכן השפיע עליו. ההבדל העיקרי בין התפישות, לטענתו, היה שבדיאנטיקה עוזר האודיטור למטופל להבין את בעיותיו בעצמו, בעוד שבפסיכואנליזה המטפל מגיע למסקנה מהן הבעיות במקום המטופל.
ספרו של האברד לא קיבל תגובות אוהדות בעולם המדעי ותויג מיד כפסבדו-מדע, למשל על ידי מרטין גרדנר בספרו "Fads and Fallacies in the Name of Science" מ־1952. הוא גם ספג ביקורת חריפה מאת פסיכולוגים ופסיכיאטרים, למשל רולו מיי. עם זאת, הוא זכה להצלחה והיה ברשימת רבי המכר במשך יותר מ־100 שבועות. אנשים רבים ניסו ליישם על עצמם ועל קרוביהם את השיטות המתוארות בספר. בעקבות זאת הוקמו קבוצות רבות של מטפלים בדיאנטיקה של האברד. האברד עצמו הקים בעיר אליזבת בניו ג'רזי את "המוסד למחקר דיאנטיקה של האברד" (Hubbard Dianetic Research Foundation). הרשויות בארצות הברית חקרו את הארגון באשמת עיסוק ברפואה ללא רישיון והארגון נקלע עקב כך לקשיים.
הקמת כנסיית הסיינטולוגיה
למרות הקשיים השונים, האברד המשיך להפיץ את תורתו ולפתח את שיטות האודיטינג. הוא הרצה על כך במקומות רבים ופרסם עוד מספר ספרים, בהם "מדע ההישרדות" ו"אנליזה עצמית". בהרצאה במרץ 1952 האברד אמר שהוא מפתח תורה חדשה שתהיה הרחבה של דיאנטיקה, בשם "סיינטולוגיה". באותה ההרצאה הוא הגדיר את "סיינטולוגיה" בתור "חקר המדע, או חקר הידע" וש"דיאנטיקה היא רק חלק קטן של התרפיה". בסוף שנת 1953 הקים האברד ארגון דתי בשם "כנסיית ההנדסה הרוחנית" (Church of spiritual Engineering) וב־1954 הקים את "כנסיית הסיינטולוגיה" (The Church of Scientology) בלוס אנג'לס, קליפורניה.
ההגדרה של הסיינטולוגיה בתור דת שנויה במחלוקת. הארגון עצמו טוען שיש לו כל המאפיינים של דת, ומנהל על כך מאבקים משפטיים רבים. יותר מעשרים מדינות בעולם, בהן ארצות הברית, קנדה ודרום אפריקה, העניקו לסיינטולוגיה סוגים שונים של הכרה בתור ארגון דתי לצורך עריכת טקסי נישואין, פטור ממס, וכיוצא באלה. מדינות אחרות, בהן צרפת ויוון לא מכירות בסיינטולוגיה כדת וארגוני הסיינטולוגיה המקומיים מנהלים על כך מאבקים משפטיים ארוכים.
האברד המשיך להשתמש בשם "דיאנטיקה" ביחס לטיפול הראשוני וה"מדעי" יותר בבריאות הנפש, כשהשם "סיינטולוגיה" משמש למכלול התאוריות של האברד ביחס לאדם כישות רוחנית.
התנועה הסיינטולוגית הכריזה כבר בראשית דרכה כי יסוד רעיונותיה הוא בכתביו של האברד, וכי כתבים אלו, כלשונם וללא שינוי, הם המקור היחיד לתורה הסיינטולוגית. עם זאת, חוקרים כמיכאל רת'סטיין ודורתה רפסלונג כריסטיאנסן מפקפקים אם האברד עצמו כתב את כל הכתבים המיוחסים לו בימי חייו. רת'סטיין אף מצביע על שינויים משמעותיים שבוצעו בכתביו במהדורות מאוחרות יותר, ומניח כי "כל עוד האברד ימשיך להיחשב ה'מקור' היחידי של התורה הסיינטולוגית, הוא ימשיך להיות כותב פורה גם אחרי מותו."
מצב הסיינטולוגיה כיום
האברד נפטר משבץ בשנת 1986 (לפי המינוח של הכנסייה, הוא "עזב את גופו"). בבדיקת גופתו לאחר המוות, הנדרשת על פי החוק בארצות הברית לפני שריפת גווייה, נמצאו בדמו שרידים של ויסטריל, תרופה אנטי־היסטמינית שמשמשת גם בתרופת הרגעה, וזאת למרות ההתנגדות לשימוש בתרופות אלה שהאברד מביע בספריו.
בראש הכנסייה עומד דייוויד מיסקאוויג', הנושא בתואר "יושב־ראש המרכז לטכנולוגיה דתית". למעשה, "המרכז לטכנולוגיה דתית" (RTC) הוא חברה המחזיקה בזכויות היוצרים לכל תורת הסיינטולוגיה ובסימני המסחר שלה. לכנסיית הסיינטולוגיה יש גם נשיא (president), הבר ג'נטש (Heber Jentzsch), אך תפקידו טקסי בעיקר.
לפני מותו פורסמה הכרזה מטעם האברד על חתימת "הטכנולוגיה הסטנדרטית". לכאורה פירוש הדבר היה שכל מה שניתן היה לחקור בסיינטולוגיה נחקר ולא ניתן לשפר אותה עוד. ואמנם הארגון מתייחס אליה כך – שיטות הטיפול אינן משתנות באופן משמעותי מאז, והארגון מנוהל לפי ספרי האברד (במהדורות החדשות של הספרים נעשו שינויים אחדים).
הסיינטולוגיה התפרסמה בין היתר במספר ידוענים שחברו לשורותיה, ובהם השחקנים ההוליוודיים טום קרוז, קירסטי אלי, ג'נה אלפמן, פריסילה פרסלי וג'ון טרבולטה והמוזיקאים אייזק הייז וצ'יק קוריאה. גרושותיו של טום קרוז, ניקול קידמן וקייטי הולמס, עזבו את הסיינטולוגיה לאחר שהתגרשו ממנו.
ב־2007 כנסיית הסיינטולוגיה הוציאה לאור מחדש את ספרי הדיאנטיקה והסיינטולוגיה של האברד וההרצאות הנלוות אליהם במהדורות מחודשות בסדרת "היסודות" (The Basics). ב־2011 יצאו מחדש גם שאר ההרצאות של האברד בסדרת "עידן הזהב של הידע". כל הספרים וחלק גדול מההרצאות מתורגמים לפחות לשבע עשרה שפות, בהן עברית, ותשעה ספרים מתורגמים לחמישים שפות.
הסיינטולוגים העצמאיים
לאחר מותו של האברד, עלה להנהגת הכנסייה דייוויד מיסקביג׳. יש הטוענים כי מיסקביג' החל להכין את הקרקע להשתלטות על הכנסייה עוד בשנותיו האחרונות של האברד תוך שהוא מבצע "טיהור" של הארגון מבעלי עמדה ותיקים אשר עלולים להיות לו למכשול בדרכו מעלה. סיינטולוגים רבים באותה התקופה סולקו או עזבו את הארגון, תופעה שמתרחבת שוב בשנים האחרונות. רבים מהסיינטולוגים שעוזבים מאמינים בטכנולוגיה ובתורה הסיינטולוגית, ולכן ממשיכים לפעול בדרך עצמאית. הסיינטולוגים העצמאיים טוענים כי מיסקביג' מנהל את הכנסייה בצורה מזיקה, פועל בניגוד לתורתו של האברד ומעוות אותה, והוא האחראי לשם הרע שיצא לסיינטולוגיה. כתוצאה מהפילוג, בנוסף לכנסיית הסיינטולוגיה (Church of Scientology) יש גם ארגונים שונים של "הסיינטולוגים העצמאיים" (Independent Scientologists), שהכנסייה מתנערת מהם.
לקבוצה העצמאית ארגונים רבים ברחבי העולם, וגם בישראל ("מרכז דרור" בחיפה). היא מעבירה את שירותי הסיינטולוגיה ואינה פועלת בחסותה של שום כנסייה.
שמונה הדינמיקות של החיים
על־פי הדיאנטיקה, ישנן ארבע "דינמיקות" שהחיים מתנהלים לפיהן ולפי הסיינטולוגיה, ישנן ארבע דינמיקות נוספות, בסך הכול שמונה:
אי־מיטר
האברד המשיך לפתח את שיטת הטיפול הסיינטולוגית באמצעות הוספת מכשיר "אי־מיטר", מעין פוליגרף המשקף את המתח שבו שרוי המטופל. המכשיר נמכר תחילה על ידי ממציא המכשיר מתיסון והאברד כ"מודד בחינה" שמטרתו שעשוע במסיבות. האברד טען מאוחר יותר כי באמצעות מדידת הזרם החשמלי המכשיר מוודא את עוצמת תגובתו של המטופל לגירוי האנגרמות שהאודיטור מנסה למחוק. לטענות אלו אין יסוד מדעי.
תטן
האברד טען כי האדם הוא "תטן", ישות רוחנית אלמותית המתגלגלת מגוף לגוף והמשתמשת בגוף ובשכל (מיינד) כדי ליצור מציאוּת. מושג ה"תטן" דומה למושג הנפש במערכות דתיות ופילוסופיות אחרות, אולם בסיינטולוגיה נמנעים משימוש במושג הזה, כי הוא רכש משמעויות רבות ושונות. לטענת כנסיית הסיינטולוגיה, טיפול דיאנטי מאפשר לאדם להיזכר בחיים קודמים שלו. אדם גם יכול, נטען, להתעלות מעבר לרמת ה"קליר" עד לרמת "תטן פועל" (OT); פרסומי הכנסייה מתארים שמונה דרגות של "תטן פועל", ויש כביכול שבע נוספות. ככל שהדרגה גבוהה יותר, כך משתפרת יכולתו של אדם להתמודד עם החיים ולהשיג את מטרותיו. הטיפול כרוך בתשלום, שהוא מקור הכנסתה העיקרי של הכנסייה, וגובה התשלום עולה בהתאם לדרגה שהמטופל מעוניין להגיע אליה.
ספרי האברד שבהם פיתח את רעיונותיו על הנפש, הרצאותיו המוקלטות וספרי ההדרכה הטיפולית של הסיינטולוגיה פורסמו בפומבי, תורגמו לשפות רבות, והם נמכרים בחנויות ספרים. ספרים אחרים, טכניים ומתקדמים יותר, מופצים בעיקר בתוך ארגוני סיינטולוגיה – אלה הם "עלוני משרד התקשורות של האברד" (HCO Bulletins, HCOB, עלוני מהש"ה), שכן מקורם במכתבים שהפיץ האברד לסניפי הארגון עם הוראות לביצוע שיטות טיפול שהמציא. רובם זמינים לעיון בארגוני סיינטולוגיה, אולם החלקים העוסקים בדרגות של "תטן פועל" חסויים והגישה אליהם ניתנת רק לסיינטולוגים שהגיעו לדרגה הדרושה.
ההיסטוריה הקוסמית לפי הסיינטולוגיה
החל משנת 1963 האברד התחיל לפרסם סיפור שכתב. עלילת הסיפור היא שלפני 75 מיליון שנה הגיע לכדור הארץ מהחלל חייזר עריץ בשם "זנו" (Xenu). הוא שתל בהרי געש נשמות של חייזרים ואחר־כך הפציץ הרי געש אלו בפצצות מימן. אחרי חורבן החיים על־פני האדמה נותרו רוחות החייזרים שנהרגו בהפצצה, ואלו נצמדו ונצמדות עד היום לבני אדם ומתנהגות כטפילים נפשיים. הם מכונים "תטאנים גופניים" והשלבים המתקדמים ביותר בטיפולים סיינטולוגיים עוסקים בסילוקם.
שיטות טיפול נגד "תטאנים גופניים" הביאו להעלאת טענות כנגד מכונים סיינטולוגיים בדבר התעללות. במקרה מוכר אחד, תבעה משפחתה של ליסה מקפירסון, שמתה בעת טיפול סיינטולוגי, את הכנסייה. המשפט נמשך תשע שנים והסתיים בפשרה עם המשפחה, שפרטיה לא פורסמו.
תוכנם הסודי של הלימודים המתקדמים בסיינטולוגיה כולל בעיקרו סיפור שכתב האברד בסוף שנות השישים:
למרות אדרת הסודיות האופפת את תורת הנסתר הזו של האברד, עותקים של הטקסטים מופצים באתרי אינטרנט רבים. למרות המערכות המשפטיות הרבות שארגוני הסיינטולוגיה מנהלים על הפרת זכויות יוצרים, ההפצה לא פסקה. הדוברים הרשמיים של הארגון נמנעים בתוקף מכל התייחסות לתוכנה של "אופרת החלל", אך אינם מכחישים את קיומה לחלוטין. רוב תלמידי הסיינטולוגיה ברמות הנמוכות אינם מכירים את הסיפור על פרטיו. עם זאת, אזכורים לחיים תבוניים מחוץ לכדור הארץ קיימים בסיינטולוגיה; למשל, "המילון הרשמי של סיינטולוגיה ודיאנטיקה" סיפק הגדרה למושג "אופרת חלל".
הסיינטולוגים העצמאיים, אשר אינם כפופים לכנסייה המאיימת, מסבירים שזהו סיפור, אמיתי או לא אמיתי, אך שכאשר מקבלים אודיטינג (טיפול נפשי אישי) על המאפיינים שלו, מתקבלות תוצאות משמעותיות אצל המטופלים. הם אינם כופים או אומרים לאף אחד להאמין בסיפור הזה.
הטכנולוגיה המנהלית של האברד
האברד גייס לכנסייה אנשים מהשורה שהיו מעוניינים יותר ברוחניות מאשר בניהול, והוא חיבר גם תורת ניהול משלו. תורה זו מורכבת משמונה כרכים של מכתבים עם הוראות ניהול שהופצו על ידי האברד וקובצו בשם "מכתבי מדיניות של משרד התקשורות של האברד" (HCO Policy Letters, HCOPL, בעברית: מ"מ מהש"ה). תורת הניהול נוצרה במקור עבור הניהול הפנימי של הכנסייה, אך בהמשך שווקה גם למי שרצה לרכוש השכלה במנהל עסקים על ידי מכללה בשם Hubbard College of Administration שהייתה חברת בת של הארגון.
לפי הטכנולוגיה המנהלית של האברד, בכל ארגון חייבים להיות מוגדרים תפקידים חיוניים המכונים "כובעים" (Hat), שחייבים להיות ממולאים בכל זמן נתון על ידי אנשים מוכשרים – "כובע המנהל", "כובע מבקר האיכות", "כובע האחראי לתקשורת ויחסי ציבור" וכו'. לכל סוג של "כובע" יש קורס הכשרה מוגדר שמועבר על ידי הארגון ומכונה "כיבוע" (Hatting). גם התלמיד בארגון סיינטולוגי הוא סוג של כובע, וצריך לעבור "כיבוע", כלומר הכשרה בסיסית ב"איך להיות תלמיד" על־פי טכנולוגיית הלמידה. התורה מגדירה גם שיטה לנהל את מסמכי הארגון, כך שבאופן עקרוני, כאשר תורת הניהול מיושמת באופן מושלם, תחלופת האנשים בתפקידים והחפיפה ביניהם אמורה להתבצע בצורה חלקה לחלוטין.
חברות המתמחות בייעוץ עסקי לפי שיטת הניהול של האברד, פועלות במסגרת "המכון העולמי למיזמי סיינטולוגיה" (WISE – World Institute of Scientology Enterprises). לטענת המכון, עקרונות הניהול הסיינטולוגיים הופצו ליותר מ־140,000 בתי־עסק ב־75 מדינות, אך אין נתונים עצמאיים ומקיפים על מספר בתי־העסק שאכן מיישמים את הטכנולוגיה.
אושר כפול (קליגרפיה)
אושר כפול (בסינית פשוטה: 双喜; בסינית מסורתית: 雙喜; תעתיק פין-יין: shuāngxǐ, שוּאָנֽג-שִי) הוא עיטור סיני, המשמש כפריט קישוט מעוצב. פרט לסין, ניתן לראותו גם בקוריאה ווייטנאם.
סיינטולוגיה
טכנולוגיית הלמידה של האברד
בתוך כנסיית הסיינטולוגיה התעורר עד מהרה הצורך בהקמת קורסי הכשרה למנהלי ארגונים ואודיטורים. מכיוון שספרי האברד היו מלאים במינוחים חדשים שהוא המציא, היה צורך דחוף בשיטת לימוד סדורה, והאברד ניסח "טכנולוגיית למידה". הטכנולוגיה מגדירה שלושה מכשולים ללימוד נכון: קצב לימודים גבוה מדי, מחסור בחפץ מוחשי אשר עוזר להבין את חומר הלימוד ומילים שלא הובנו כראוי. הדגש הרב ביותר מושם על המכשול השלישי – התלמידים נקראים באופן תמידי לדאוג שיבינו כל מילה בספר שהם קוראים ולבדוק במילון את פירושה המלא של כל מילה שקיים ספק שלא הבינו כראוי, אפילו מילים בסיסיות ביותר כגון ה"א הידיעה. כל מי שנרשם לסיינטולוגיה עובר קורס "ללמוד כיצד ללמוד", המסביר את עקרונות טכנולוגיית הלמידה.
אושר כפול (קליגרפיה)
מאפיינים
העיטור "囍" מורכב מ喜喜, שני העתקים של הסימנייה הסינית 喜 xǐ, אושר/שמחה, שעוצבו יחד מחדש בצורה דחוסה לגודל של סימנייה סינית סטנדרטית אחת, כך שהיא הפכה להיראות כסימנייה רגילה אחת בעלת שני חלקים. צורת ההגייה שלה היא כקריאת הסימנייה הסינית הרב-הברתית 双喜 shuāngxǐ. סימניית ה-shuāngxǐ תופיע לעיתים קרובות על פריטים דקורטיביים הקשורים לחגיגות ראש השנה הסיני וכן בחתונות, בהן היא תופיע לכל אורכו של טקס הנישואים, על מתנות לחתן ולכלה, על דלתות ביתם של הזוג המתחתן, על רכב החתונה ועוד. הסימנייה תופיע פעמים רבות כמגזרת נייר או כקליגרפיה, לרוב בצבע אדום, ולעיתים בשחור.
סיינטולוגיה
טכנולוגיית הלמידה של האברד
הארגון מנסה לקדם את טכנולוגיית הלמידה גם מחוץ למסגרות הרגילות של הסיינטולוגיה ולשם כך הקים את ארגון "אפלייד סכולסטיקס" (Applied Scholastics), אשר טוען כי הוא מקדם את הטכנולוגיה בבתי ספר שונים ברחבי העולם ומכשיר מורים למקצועות כלליים בשיטות של האברד. הארגון טוען, בין היתר, להצלחות בשיפור אחוזי יודעי קרוא וכתוב בדרום אפריקה. עם זאת יעילות טכנולוגיית הלמידה של האברד למול טכנולוגיות למידה מקובלות אחרות הועמדה בספק ונדחתה בחלק מבתי הספר שהוכנסה אליהם.
אושר כפול (קליגרפיה)
האגדה מאחורי הסימנייה
היווצרותה של הסימנייה נעוצה, לפי המסורת הסינית, בסיפור אגדה רומנטי מתקופת שושלת טאנג. האגדה מספרת על בחור צעיר שניגש לבחינות הקיסריות, ובדרכו לבירת סין התאהב בנערה, שבזכות אהבתה ותושייתה, ענה הצעיר נכונה על חידת הקיסר וזכה במשרה המיוחלת בחצר הקיסרית. הזוג נישא ובעת חתונתם כתבו פעמיים את הסימנייה "אושר" על נייר אדום, ומאז הפכה הסימנייה למזוהה עם חתונות וחגיגות.
סיינטולוגיה
הדרך אל האושר
ארגון בעל אותו שם מפיץ את הספר בעולם. הארגון נפרד מסיינטולוגיה אך רבים מפעיליו הם סיינטולוגים וספרים ואתרי אינטרנט של סיינטולוגיה מזכירים את הספר ואת הארגון באור חיובי.
אושר כפול (קליגרפיה)
בתרבות
סימניית ה-Shuāngxǐ משמשת כיום גם כמותג וכשם מסחרי למוצרים שונים כגון: סיגריות, גפרורים, יין, רוטב סויה ועוד. הסימנייה גם משמשת כקישוט למותגי יוקרה סיניים שונים.
סיינטולוגיה
מספר המאמינים
בשנת 2007 טען נציג רשמי של הכנסייה כי יש לה 3.5 מיליון חברים בארצות הברית, אך בסקר שערכה אוניברסיטת ניו יורק בשנת 2001 מצא רק כ־55,000 בני אדם שהגדירו עצמם כסיינטולוגים. מסקר בלתי תלוי נוסף שנערך בשנת 2008 עלה כי מספר הסיינטולוגים האמריקניים ירד ל־25,000. מספר המאמינים בעולם נאמד בין 50,000 ב-2011 וב-2015 בין 100,000 ל-200,000.
הסמלים של ארגוני הסיינטולוגיה
הסיינטולוגיה משתמשת במספר סמלים לארגוניה.
סמל הסיינטולוגיה
הסמל הוא האות הלטינית S מהמילה Scientology ושני משולשים:
הסמל של דיאנטיקה
הסמל של דיאנטיקה הוא משולש, שנראה כמו האות היוונית הגדולה דלתא (Δ) שבתחילת המילה דיאנטיקה. הצבע הירוק מסמל צמיחה והצהוב מסמל חיים. החלוקה של המשולש לארבעה פסים מסמלת את ארבע הדינמיקות הראשונות של החיים שהטיפול הדיאנטי אמור לטפל בהן.
סמל המשולש של דיאנטיקה מופיע בפרסומים שקשורים ישירות לדיאנטיקה, כגון ספרי דיאנטיקה בסיסיים ואתרי אינטרנט שמשווקים את דיאנטיקה כטיפול נפשי ולא כדת.
הצלב של הסיינטולוגיה
בנוסף לסמל ה־S של סיינטולוגיה, נמצא בשימוש סמל נוסף – "הצלב של הסיינטולוגיה". זהו צלב בן שמונה קדקודים המייצג את שמונה הדינמיקות של החיים, שסיינטולוגיה עוסקת בכולן.
אף על פי שהצלב דומה בצורתו לצלב של הנצרות, הסיינטולוגיה אינה מבוססת על נצרות.
ביקורת נגד הסיינטולוגיה
כנסיית הסיינטולוגיה היא ארגון השנוי במחלוקת. הארגון תואר כעוין כלפי מבקריו, ונוקט במדיניות של הפחדה, איומים והטרדות כלפי עיתונאים, חברי הארגון ועוזבי הארגון. בישראל הוגדרה הסיינטולוגיה ככת על ידי ועדה מטעם הכנסת, בראשות מרים גלזר-תעסה, שחקרה את הנושא, אם כי הדו"ח לא יצר שום הגדרה משפטית חדשה ולא קיבל גושפנקה אקדמית.
בשנת 1965 דו"ח של ועדה פרלמנטרית אוסטרלית בראשות המשפטן קווין אנדרסון טען כי הסיינטולוגיה היא "מרקם של כזב, הונאה ופנטזיה" ושימש להכנת חקיקה שניסתה לאסור את הפעילות של הסיינטולוגיה באוסטרליה, אך החקיקה לא יצאה לפועל, ב־1983 בית המשפט העליון קבע שסיינטולוגיה "הוכיחה בקלות שהיא דת" והכיר בה בתור כזאת, ובשנת 1987 ניסיון החקיקה בוטל סופית.
בשנת 1966 הוקם בסיינטולוגיה אגף בשם Guardian's Office לטיפול בהתקפות נגד הארגון. ה־Guardian's Office היה מעורב בגנבה של אלפי מסמכים סודיים ממשלתיים, בשימוש במכשירי האזנה, בפריצות ועוד (ר' מבצע פריקאוט). אחד עשר מבכירי מנהיגי הארגון, כולל מרי סו האברד, אשתו של האברד, הורשעו בשנת 1979 באשמת גנבה וקשירת קשר. בעקבות הפרשה הכנסייה פירקה את ה־Guardian's Office ובמקומו הוקמו מספר ישויות אחרות, בהם המשרד לעניינים מיוחדים (Office of Special Affairs).
בהחלטה של בית משפט מחוזי בקליפורניה בתביעה שהגיש RTC, המוסד שמנהל את זכויות היוצרים של כתבי הסיינטולוגיה, נגד רובין סקוט, נאמר ש־RTC ניצל באותו התיק באופן חמור את בית המשפט להטרדה של הנתבעים ולא לשם תביעה הגונה. ב-2009 הרשיע בית משפט בצרפת את בכירי הכנסייה הסיינטולוגית בצרפת בהונאה. בית המשפט קבע, כי אין מדובר בדת לגיטימית, כי אם במכשיר לא לגיטימי להוצאת כספים במרמה מחסידי הסיינטולוגיה. הארגון נקנס במיליון דולר.
לימים, בנו של האברד, רון דה וולף, יצא אל התקשורת וסיפר את דעתו על הארגון, אותו כינה "ארגון פשע", ועל אביו, אותו הגדיר כ"נוכל ורודף בצע". הוא גם הוצג כאחד השותפים לכתיבת הספר "Messiah Or Madman", שהופיעו בו טענות דומות. הוא חזר בו מטענות אלה וכינה את הספר "שקרי ובלתי מדויק". במהדורה מאוחרת יותר של אותו הספר כתב המחבר בנט קורידון שנציגים של כנסיית הסיינטולוגיה אילצו את דה וולף לחתום על התצהיר הזה תוך כדי ניצול המצב הבריאותי והכספי הקשה שלו.
ביקורת בתרבות הפופולרית
הפרק "לכוד בארון" של סדרת האנימציה סאות' פארק הציג ניסיון של אנשי הסיינטולוגיה לגייס לשורותיהם את הילד סטן מארש; תחילה נאמר לו כי הוא שרוי בדיכאון ורק אם ישלם לארגון ויצטרף אליו, אז ניתן יהיה לרפאו. סטן עובר בדיקת אי־מיטר ומקבל תוצאה גבוהה מן הממוצע, נאמר לו כי הוא גלגול נשמתו של ל. רון האברד ומסופרת לו "ההיסטוריה החללית". עוד נאמר לו כי עליו להמשיך את הסיפור שהאברד התחיל. ראש הכת מגלה לסטן כי מדובר בתרמית שמטרתה העיקרית להרוויח כסף, סטן מספר לכולם על התרמית, והסיינטולוגים תובעים אותו. בפרק הוצגה "ההיסטוריה החללית" כפי שהיא מתוארת במקורות המתנגדים לסיינטולוגיה, מה שעורר מחאות מצד סיינטולוגים, ואף הוביל לפרישה מהסדרה של אייזק הייז, שדיבב את דמותו של שף.
המחזמר "חגיגת הסיינטולוגיה הלא־מורשית השמחה מאוד לילדים" ("A Very Merry Unauthorized Children's Scientology Pageant") הועלתה בתיאטרון באוף ברודוויי. במחזמר שחקנים ילדים מציגים את חיי ל. רון הבארד ואת ההיסטוריה של הסיינטולוגיה, עם התייחסות ל"היסטוריה החללית" באופן מגחך וביקורתי. המחזמר זכה להצלחה קופתית, הועלה גם מחוץ לניו יורק וזכה בפרסי אובי (Obie) וגרלאנד (Garland).
סיינטולוגיה בישראל
ארגון הסיינטולוגיה בישראל ממעט להשתמש בסמל הצלב ובמונח "כנסייה" ובדרך כלל קורא לעצמו "ארגון". המרכז הגדול לסיינטולוגיה פעל באזור התעשייה הישן בתל אביב ועבר לבניין קולנוע אלהמברה ביפו ב־2012. הוא מוגדר בישראל כ"חברה לתועלת הציבור". במרכז מעריכים כי בישראל ישנם כ־1000 סיינטולוגים פעילים ועוד מספר אלפים אשר לקחו חלק בקורסים השונים של הארגון. ארגונים קטנים יותר ("מיסיונים") פועלים בתל אביב ("דימור"), בכרמיאל ובזיתן. בנוסף לכך, ישנם אודיטורים הפועלים עצמאית. המרכז ביפו מנוהל באופן ישיר על ידי הארגון העולמי, בעוד המיסיונים אשר פועלים תחת הכנסייה, נדרשים לשלם לה "דמי זיכיון" בגובה 10% מהכנסותיהם.
קבוצה השייכת ל"סיינטולוגים העצמאיים" פועלת בחיפה בשם "מכללת דרור" או "מרכז דרור". בעקבות ביקורת של המרכז בחיפה על ההנהגה הנוכחית של הארגון, הם הוכרזו "אנשים מדכאים", ונאסר על סיינטולוגים המשתייכים לכנסייה ליצור עימם קשר ("ניתוק קשר" ). כתוצאה מהפילוג, המרכז בחיפה הפך למרכז עצמאי ללא קשר עם הכנסייה העולמית או עם המרכז ביפו, וכיום הוא מעביר את שירותי הסיינטולוגיה במלואם באופן עצמאי.
כמו כן פועלות בארץ מספר חברות לייעוץ עסקי, שמפיצות את הטכנולוגיה המנהלית, בכינוי הרשמי WISE או תחת שמות אחרים, בהם "מכון האברד לעסקים", "ריטה זוהר", "ג'י.אי.טי ייעוץ והדרכה למנהלים", "Horizons", "סול יוזמות והכשרה", "אומנות הניהול", "Enterprise" ו"קומליין".
בדו"ח הוועדה לפעילות כתות שבראשה עמדה חברת הכנסת מרים גלזר-תעסה מובא מידע מפורט על השיטות שבהן נוקט הארגון כדי לפגוע במי שהגדיר כאויביו. על פי המרכז לנפגעי כתות, אחוז התלונות הגבוה ביותר בארץ מתייחס לכנסיית הסיינטולוגיה והמתלוננים מדווחים בעיקר על פגיעות כספיות ונפשיות.
"העמותה לשגשוג וביטחון במזרח התיכון", בראשות דני וידיסלבסקי, עוסקת בהפצת חוברת "הדרך אל האושר" בישראל, בעברית, ערבית ורוסית. החוברת הופצה, בין היתר, במספר בתי ספר בישראל; ההפצה אושרה על ידי שרת החינוך לימור לבנת. הורים שהתנגדו לכך שחומרים של סיינטולוגיה יופצו לילדיהם, התלוננו והנושא נדון בוועדה ציבורית במשרד החינוך. העמותה מודה שרוב פעיליה סיינטולוגים, אך טוענת שהיא פועלת בנפרד מסיינטולוגיה ושאינה מפיצה את הדת הסיינטולוגית, אלא רק את החוברת.
"עמותת מגן לזכויות אנוש" היא הנציגה הישראלית של ארגון CCHR שנוסד על ידי האברד ומזוהה עם הסיינטולוגיה. מטרת העמותה היא "לחקור ולחשוף הפרות חוק והפרות זכויות אדם, בתחום בריאות הנפש בידי פסיכיאטרים".
הארגון פתח בית ספר יסודי "עתיד" במתחם מקוה ישראל, הפועל לפי טכנולוגיית הלמידה של האברד. משרד החינוך הוציא צו סגירה לבית הספר, ובעקבות זאת עתר הארגון לבג"ץ כנגד המשרד. בית הספר זכה בעתירה, ונפתח מחדש כ"מוסד חינוכי מוכר לא רשמי" עם מימון חלקי של משרד החינוך.
ארגונים מוסווים של הסיינטולוגיה בארץ
הארגונים האלה פועלים בישראל ומתהדרים במגוון תחומים, כגון: עזרה לקהילה, חינוך, או ייעוץ אישי ועסקי. אולם מטרותיהם זהות: הפצת תורת הסיינטולוגיה, קידום מטרותיה של הכנסייה וקירוב אנשים נוספים אל שורותיה.
העמותות והארגונים המסונפים לסיינטולוגיה נכנסים על פי עדותם לרוב בתי הספר ועורכים מאות הרצאות והצגות לתלמידים ולמורים, מבלי לומר שהם קשורים לכנסייה ואף שמשרד החינוך אוסר על כך; מקיימים סדנאות להורים; קוראים נגד שימוש בתרופות כמו ריטלין; נגד לגליזציה; ונגד הפסיכיאטריה.
חלק מהארגונים האלה פועלים שלא למטרות רווח ונשענים על תרומות, ואחרים מפרישים לכנסייה אחוזים מהכנסותיהם. לארגונים הללו עשרות סניפים בכל רחבי הארץ. כבר היו מספר גופים שנסגרו לאחר שנתגלה שהם הסתירו את המניעים הסיינטולוגיים שלהם מהציבור התמים. חוזר מנכ"ל של משרד החינוך מ-2003 אוסר על לימוד הספרון "הדרך אל האושר" מאת מייסד הסיינטולוגיה האברד, ואוסר על עקרונותיו במוסדות חינוכיים. המאבק בסיינטולוגיה במערכת החינוך לא נעצר שם: ב-2007 גילו הורים שילדיהם נחשפו לפעילויות הארגון בקייטנות ומחו נגדה; ב-2010 נסגר גן הילדים "פפה" בתל אביב, לאחר שהתגלה כי המנהלת חינכה את הילדים ברוח הכנסייה; שנה לאחר מכן נסגר בית הספר "עתיד" ביהוד בנסיבות דומות.
פיראוס
פיראוס (ביוונית: Πειραιάς) היא עיר נמל יוונית בת כ-164,000 תושבים (2011) המהווה חלק ממטרופולין אתונה, וממוקמת כ-11 ק"מ דרומית-מערבית למרכז אתונה. פיראוס היא כיום העיר הרביעית בגודלה ביוון, ונמל פיראוס הוא הנמל המרכזי של יוון ואחד הגדולים באירופה.
בעיר פועל מועדון הספורט אולימפיאקוס, המורכב מ-17 ענפי ספורט, המפורסמות שבהן קבוצת הכדורגל וקבוצת כדורסל.
היסטוריה
פיראוס, שפירוש שמה "מקום על המעבר", הייתה מיושבת עוד במאה ה-26 לפני הספירה. במאה ה-6 לפנה"ס האזור תפס תשומת לב בשל יתרונותיו האסטרטגיים. בשנת 511 לפניה"ס, הגבעה של מוניכיאה בוצרה על ידי העריץ של אתונה, היפיאס. בשנת 480 לפניה"ס, הצי היווני ששכן באתונה הועבר לפיראוס, מאז פיראוס שימשה דרך קבע של ספינות צי ששכנו באתונה.
במהלך העת העתיקה הייתה בעיר נוכחות פיניקית, כפי שמעידות כתובות שנמצאו בה.
בתקופה העות'מאנית פיראוס נודעה בשם Aslan liman (נמל האריות), שם זה ניתן על ידי הטורקים שכבשו את יוון, בשל פסל אריה מפורסם שכינויו הוא "האריה פיראוס" שנגנב בשנת 1687 על ידי פרנצ'סקו מורוסיני ושם אותו בעיר האיטלקית, ונציה, שם הוא עדיין עומד. העתק של הפסל נמצא במוזיאון הארכאולוגי של פיראוס. בתקופה זאת פיראוס הייתה שוממת ברובה פרט למנזר סנט ספירידון ובית המכס. בשנים 1792 ו-1829 היו ניסיונות להביא תושבים לאזור אך אלו נחלו כישלון.
עם הקמתה של יוון המודרנית בשנת 1832 והכרזת אתונה כעיר בירה, הנמל שוב התמלא בתושבים והתעשייה התפתחה. פיראוס, מעיירה קטנה ונטושה הפכה עד מהרה לעיר השנייה בגודלה, אחרי אתונה.
מספר אירועים תרמו להתפתחות של העיר כגון: רכבת אתונה-פיראוס (Isap) בשנת 1869 ויצירת תעלת קורינתוס בשנת 1893 ונבנו מבנים חדשים כגון: מוסדות, כנסיות, חינוך, בניין הבורסה, בית העירייה ובניין הדואר. בסוף המאה ה-19 בפיראוס הייתה אוכלוסייה של 51,020 תושבים.
מלחמת העולם השנייה הביאה לנסיגה בהתקדמות של העיר. לאחר המלחמה העיר חזרה להתפתח.
משנת 2016 חברת הספנות הממשלתית הסינית קוסקו משקיעה בקניית נכסים בעיר ופיתוחם.
תחבורה ציבורית
שירות התחבורה הציבורית בפיראוס כולל אוטובוסים, טרוליבוסים, רכבת פרוורית, רכבת אתונה-פיראוס (ISAP) והחשמלית של אתונה.
גאוגרפיה
פיראוס שוכנת בחלק הצפון-מערבי של המישור המרכזי של חבל ארץ אטיקה, למרגלות הר אגלאו. העיר מדרום וממערב לחופי המפרץ הסרוני. פיראוס למעשה שייכת למטרופולין של אתונה.
בתרבות
העיר מוזכרת בשיר "הקולות של פיראוס", בביצועו של חיים משה.
שפ פטיבון
רוברט "שפ" פטיבון (באנגלית: Robert "Shep" Pettibone; נולד ב-10 ביולי 1959) הוא מפיק מוזיקלי, רמיקסר, פזמונאי ודי ג'יי אמריקאי, אחד מהמוזיקאים הפופולריים ביותר בשנות ה-80 של המאה ה-20.
קריירה
שפ פטיבון זכה להצלחה לאחר עבודתו עם ארתור בייקר כחלק מ-Afrika Bambaataa & the Jazzy 5, וכטכנאי קול ומיקס של פרלוד רקורדס. במהלך הקריירה המוזיקלית שלו, הוא השיק "מאסטרמיקס" חדשניים ל-New York's KISS FM. הפופולריות של המיקסים הללו שכנעה את חברת התקליטים להפיץ חלק מהם באופן מסחרי.
פטיבון זכה לשבחים על ידי די ג'יים רבים ברחבי העולם, והיה מבוקש בסצנת הדאנס ומועדוני הלילה האמריקאים באותה העת בה פעל. מיומנותו בהפקה מוזיקלית ובעשיית מיקסים שונים, הובילה אותו לעבוד עם אמנים כמו מדונה, וג'ורג' מייקל, בסוף שנות ה-80 במהלך שיא הפופולריות של אמנים אלו.
תקופת "Vogue"
פטיבון, שותף לכתיבת והפקת הלהיט "Vogue" של מדונה מ-1990, תבע את וורנר מיוזיק בעוון הלנת תשלומי תמלוגים.
השיר זכה להצלחה רבה והגיע למקומות גבוהים במצעדים רבים בעולם. השיר מוקם במקום הראשון במעל ל-30 מצעדי סינגלים ביניהם המצעד האמריקאי בילבורד הוט 100, המצעד הבריטי, האוסטרלי והקנדי. השיר הפך לסינגל הנמכר ביותר בשנת 1990, כשמכר מעל לשישה מיליון עותקים ברחבי העולם.
שרה בולג'ר
שרה בולג'ר (באנגלית: Sarah Bolger; נולדה ב-28 בפברואר 1991) היא שחקנית אירית. היא מוכרת בעיקר מהופעותיה בסרטי הקולנוע "באמריקה", "אלכס ריידר" ו"עלילות ספיידרוויק", כמו גם מהופעתה זוכת הפרסים בדמות ליידי מרי טיודור בסדרת הטלוויזיה "שושלת טיודור", ובתפקיד הנסיכה אורורה בסדרה "עד עצם היום הזה".
ביוגרפיה
שרה לי בולג'ר נולדה בדבלין שבאירלנד, למשפחה קתולית. הוריה הם מוניקה ודרק בולג'ר. אחותה הצעירה אֶמָה גם היא שחקנית. היא למדה בבית ספר למשחק "The Young People's Theatre School" בדבלין ובבית הספר התיכון לורטו בבופורט שברת'פרנהם בין השנים 2003 ל-2009.
ב-2011 שיחקה בולג'ר בתפקיד הנשי הראשי, אומי, בגרסה האנגלית של סרט האנימה "תצפית על גבעת הפרגים". ב-2013 כיכבה בתפקיד לוסי בסרט "As Cool as I Am". ב-2014 הופיעה בסיטקום "Mixology". בולג'ר כיכבה בסרט המתח "אפקט לזרוס" בבימויו של דייוויד גלב.
ב-2016 כיכבה בולג'ר בתפקיד הראשי בסרט האימה "אמלי".
במרץ 2017 פורסם במגזין הרשת "Deadline Hollywood" שבולג'ר תככב במותחן הפשע "A Good Woman Is Hard to Find" בבימויו של אבנר פסטול. הצילומים הסתיימו בדצמבר 2017, והסרט יצא לאקרנים ב-2018.
פרויקטים נוספים
בינואר 2011 נבחרה בולג'ר על ידי הצלם קווין אבוש לפרויקט "הפנים של אירלנד", לצדם של ידוענים אירים אחרים בהם שינייד או'קונור, ניל ג'ורדן ופירס ברוסנן.
סינתז קאזאן
סינתז הוא מועדון כדורמים מקצועני מהעיר קאזאן, בטטרסטן שברוסיה.
היסטוריה
המועדון הוקם בשנת 1974 ומתמודד בליגה הגבוהה ביותר ברוסיה מאז 1993. בעונת 2007 זכה לראשונה באליפות המדינה ועשתה זאת שוב גם בעונת 2020, כשבאותה עונה השתתף בשלב הבתים של ליגת האלופות בכדורמים, אך לא הצליח להעפיל לשלב הבא.
בעונת 2020/2021 העפילה לשלב שמינית גמר היורוקאפ.