cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דיוויזיית השריון ה-14 (ארצות הברית)
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-15 בנובמבר 1942 במחנה צ'אפי בארקנסו ונחתה במרסיי, צרפת ב-29 באוקטובר 1944. הדיוויזיה נכנסה ללחימה בגבול הצרפתי-איטלקי כחלק מהארמייה השביעית, ובינואר 1945 לחמה נגד מבצע נורדווינד הגרמני. במרץ 1945 חצתה הדיוויזיה את הריין, ולאחר מכן השתתפה בפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה עד סוף המלחמה, ובכלל זה השתתפה בקרב נירנברג ובשחרור מחנות ריכוז בדרום גרמניה. במהלך הימים האחרונים של מלחמת העולם השנייה שחררה הדיוויזיה כ-200,000 שבויי מלחמה של בעלות הברית ממחנות הריכוז הגרמניים. בין המשוחררים היו כ-20,000 חיילים אמריקאים, מלחים ואנשי אוויר, כמו גם כ-40,000 חיילים מבריטניה ומחבר העמים הבריטי. הדיוויזיה הושבתה עם שובה לארצות הברית, ופורקה בוירג'יניה ב-15 באוקטובר 1945.
פול הלמוש
פול ריצ'רד הלמוש (בהונגרית: Halmos Pál, באנגלית: Paul Richard Halmos; 3 במרץ 1916 בודפשט – 2 באוקטובר 2006 לוס גאטוס קליפורניה) היה מתמטיקאי יהודי אמריקאי, יליד הונגריה, שתרם בתחומים כגון הסתברות, סטטיסטיקה, תורת האופרטורים, ואנליזה פונקציונלית- בעיקר במרחבי הילברט. הוא היה ידוע כמרצה למופת.
השכלה
הלמוש קיבל תואר ראשון בפילוסופיה ומתמטיקה מאוניברסיטת אילינוי. הוא סיים את התואר בגיל 19 והחל בלימודי דוקטורט בפילוסופיה, אך עקב כישלונו במבחני המאסטר בעל פה, הוא השלים את התואר במתמטיקה.
קריירה
מיד לאחר לימודיו נכנס למכון למחקר מתקדם. לאחר חצי שנה הוא עבד תחת ג'ון פון נוימן, מה שהתגלה כניסיון מכונן. במכון, הלמוש כתב את ספרו הראשון, "מרחבים וקטוריים ממימד סופי", שבמהרה הקנה לו מוניטין כסופר מתמטי.
הוא הרצה באוניברסיטאות: סירקיוז, שיקגו, מישיגן, הוואי, אינדיאנה ואוניברסיטת סנטה ברברה בקליפורניה.
הישגים
מעבר לתרומותיו המתמטיות, הלמוש היה ידוע בייחוד בשל כושר הוראתו במתמטיקה אוניברסיטאית. למרות שעלה בגיל 13 מהונגריה והיה בעל מבטא הונגרי כל חייו, הוא היה מרצה בצורה בהירה.
בשנת 1983 זכה בפרס לירוי סטיל של האגודה האמריקאית למתמטיקה על הוראתו.
בשנת 2005 ייסד עם אשתו את פרס "Euler Book Prize", פרס שנתי הניתן על ידי האגודה האמריקאית למתמטיקה לספר המשפר את מעמד המתמטיקה בקרב הציבור.
קז'ימייז' סמולן
קז'ימייז' סמולן (בפולנית: Kazimierz Smoleń; 19 באפריל 1920 – 27 בינואר 2012) היה אסיר פוליטי פולני במלחמת העולם השנייה באושוויץ ולאחר מכן מנהל מוזיאון אושוויץ בירקנאו.
ביוגרפיה
סמולן היה סטודנט למשפטים שנעצר על ידי הגסטפו ב-15 באפריל 1940 בשל פעילותו במחתרת הפולנית בחורז'וב וניסיון להצטרף לצבא הפולני בחו"ל. ב-6 ביולי 1940 הועבר לאושוויץ באחד הטרנספורט ים הראשונים של אסירים פוליטיים פולנים שהגיעו מהכלא בסוסנוביץ.
סמולן קיבל באושוויץ את המספר 1327, ובתחילה שובץ לעבודה בבנייה. אחר כך עבד כפקיד במשרד הניהול של המחנה. סמולן היה אסיר אושוויץ כ-4.5 שנים. ב-18 בינואר 1945 גורש סמולן באחת מצעדות המוות של אושוויץ לוודז'יסלאב שלונסקי ולאחר מכן למחנה הריכוז אבנזה, תת-מחנה של מחנה הריכוז מאוטהאוזן-גוזן. סמולן שוחרר באבנזה ב-6 במאי 1945.
סמולן חזר לפולין לאחר המלחמה ולמד משפטים באוניברסיטה הקתולית של לובלין. הוא היה אחד ממקימי המוזיאון הממלכתי של אושוויץ-בירקנאו, שהוקם ב-1947. מ-1955 עד 1990 שימש כמנהל המוזיאון.
הלן מקאינס
הלן קלארק מֶקְאִינֵס (באנגלית: Helen Clark MacInnes; 7 באוקטובר 1907, גלאזגו, סקוטלנד, הממלכה המאוחדת – 20 בספטמבר 1985, ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית) הייתה סופרת מותחני ריגול סקוטית-אמריקאית.
ביוגרפיה
מקאינס נולדה בגלאזגו לדונלד מקאינס ולג'סיקה מקדרמד. היא התחנכה במסורת הפרסביטריאניזם הסקוטי, וסיימה תואר ראשון ושני בצרפתית ובגרמנית באוניברסיטת גלאזגו בשנת 1928. מקאינס המשיכה בלימודיה בקולג' אוניברסיטת לונדון, שם השלימה לימודי תעודה בספרנות בשנת 1931.
בעת שעבדה כספרנית, פגשה מקאינס את גילברט הייט, חוקר לימודים קלאסיים, ונישאה לו ב-22 בספטמבר 1932. בשנת 1937 עקרו לניו יורק, כאשר הייט קיבל משרת הוראה באוניברסיטת קולומביה.
קריירה
בשנות השלושים התקינה מקאינס, יחד עם הייט, תרגומים לספרות גרמנית, אשר מימנו את חופשות הקיץ של הזוג ברחבי אירופה. הנסיעות הללו חשפו את מקאינס לאתרים שיופיעו לאחר מכן במותחנים שתחבר.
במקביל להוראת לימודים קלאסיים, היה הייט גם סוכן של שירות הביון הבריטי MI6, עובדה שהשפיעה על תוכני ספריה של מקאינס. ככל הנראה, המשיך הייט לעבוד עבור MI6 גם אחרי שעקר לארצות הברית. הייט התמנה לפרופסור בחוג ללימודים קלאסיים באוניברסיטת קולומביה בניו יורק.
במהלך 45 שנה, חיברה מקאינס 21 מותחני ריגול. ארבעה מהם עובדו לסרטים. מקאינס הפכה אזרחית אמריקאית בשנת 1952.
הרומן הראשון שפרסמה, Above Suspicion, משנת 1941, עובד לסרט באותו שם בשנת 1943.
הרומן השני של מקאינס, Assignment in Brittany, משנת 1942, הוגדר קריאת חובה לסוכני ביון של בעלות הברית בזמן מלחמת העולם השנייה אשר נשלחו לעבוד עם תנועת ההתנגדות הצרפתית נגד הנאצים בצרפת. ספרה משנת 1944, The Unconquerables, נתפס כתיאור כה מדויק של המחתרת הפולנית עד שהיו ששיערו שהיא נעזרת במידע מסווג שמסר לה בעלה.
בסגנונה, המתאר מציאות קודרת ורצופת בגידה, היא דומה לג'ורג' אורוול, ארתור קסטלר, ורבקה וסט, ומביעה סלידה חריפה מכל צורה של רודנות או טוטליטריזם.
הייט מת בשנת 1978, ומקאינס בשנת 1985.
עונת 1982/1983 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל
עונת 1982/1983 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל הייתה העונה ה-28 של התחרות האירופית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי אופ"א. המשחק הראשון התקיים ב-26 באוגוסט 1982 ותחרות הסתיימה ב-25 במאי 1983.
בתחרות השתתפו 33 קבוצות.
משחק הגמר נערך באצטדיון האולימפי שבאתונה. התחרות הסתיימה בניצחון של המבורג בפעם הראשונה בתולדות המועדון. לאחר שש שנים שבהן קבוצה אנגלית זכתה בגביע, היא עברה לגרמניה המערבית.
מתכונת התחרות
בתחרות השתתפו 33 קבוצות. כל הקבוצות חולקו לזוגות ונפגשו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ לקביעת הקבוצה שתעפיל לשמינית הגמר.
בכל השלבים למעט משחק הגמר נערכו משחק בית ומשחק חוץ. חוק "שער חוץ", היה בתוקף לכל שלבי התחרות. במקרה שאין אפשרות להגיע להכרעה תוך יתרון שער חוץ, המנצח נקבע בסדרת בעיטות עונשין.
קרב פורט סאמטר
קרב פורט סאמטר (באנגלית: The Battle of Fort Sumter) היה הפגזתה של המצודה פורט סאמטר ששכנה בפתחו של מפרץ צ'ארלסטון וליד בירתה של קרוליינה הדרומית דאז, צ'ארלסטון, בין 12 ל-13 באפריל 1861, אשר הובילה לפרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית.
בעקבות פרישתן של שבע מדינות מארצות הברית, תבעה ממשלת קרוליינה הדרומית את מסירתם של מתקני הצבא הפדרלי המצויים בשטחי המפרץ והעיר. ב-26 בדצמבר 1860 הסיג מייג'ור רוברט אנדרסון, מפקד הכוח הפדרלי במקום, את כוחותיו מפורט מולטרי, אשר שכן על סאליבנס איילנד החשוף, אל פורט סאמטר המבוצר יותר, אך שבנייתו טרם הושלמה, אשר שלט על פתחו של המפרץ. עם פרישתה של קרוליינה הדרומית תפסו רשויות המדינה את מתקני הצבא בכל אזור צ'ארלסטון למעט פורט סאמטר עצמה וניסיון תגבור המצודה מצד ממשלו של הנשיא המכהן, ג'יימס ביוקנן, באמצעות ספינת סוחר בלתי חמושה עלה בתוהו כאשר נורו עליה מטחים ארטילריים מהסוללות אשר נפרשו סביב המצודה.
חידוש האספקה למצודה היה הבעיה הראשונה שבה ממשלו הטרי של אברהם לינקולן צריך היה לטפל. הוא הודיע למושל קרוליינה הדרומית, פרנסיס פיקנס, על כוונותיו לצייד את הנצורים במצודה. בעקבות הודעה זאת הציבה הקונפדרציה החדשה אולטימטום:. מייג'ור אנדרסון סירב להיכנע למפקד כוחות הקונפדרציה במקום, בריגדיר גנרל פ.ג.ט. בורגארד, וזה האחרון הורה על תחילתה של ההפגזה אשר החלה ב-12 באפריל בשעה 04:30. על אף העובדה כי הנצורים השיבו אש, לא הייתה לאש כל השפעה על מהלכו של הקרב, שכן מספרם של המגנים היה מועט, ולאחר 34 שעות של הפגזה מתמשכת הסכים אנדרסון על פינוי הכוחות. במהלכו של הקרב לא נפגע אף חייל, אולם בעת שהורה אנדרסון על מטח כבוד לדגל אשר הורד מן התורן, התפוצץ אחד התותחים ומן ההתפוצצות נהרג חייל איחוד ונפצעו חמישה.
לאחר סיומו של קרב זה גאו הרוחות בקרב האוכלוסייה בצפון ובדרום וגברו הקולות אשר קראו לפתרון צבאי. לינקולן הורה על גיוס של 75,000 חיילים לצבא האיחוד, שגרר פרישה של ארבע מדינות עבדים נוספות מן האיחוד, ובעקבות כך החלה מלחמת האזרחים האמריקנית.
מצודות צ'ארלסטון
מספר מצודות וביצורים הוקמו במפרץ צ'ארלסטון לאורך השנים על מנת להגן על עיר הנמל השוכנת לחופי המפרץ. המצודות הללו כללו את פורט מולטרי, שם שכן חיל המצב הפדרלי אשר אייש את מצודות המפרץ, את פורט סאמטר, מצודה אשר הייתה לקראת סיום בנייתה ואוישה על ידי חייל אחד, את פורט ג'ונסון הנטוש, את מצודת פינקני הישנה אשר אוישה על ידי סמל אחד, מחסן נשק בתחומי העיר ועוד מספר ביצורים ומתקנים קטנים נוספים. בפורט מולטרי, אשר נבנה בשנת 1776 בתחילתה של מלחמת העצמאות האמריקנית שכנה מפקדת חיל המצב אשר החזיק במתקני המפרץ. המצודה תוכננה כך שתגן מפני התקפות ימיות, ואילו היכולת להגן עליה מפני מתקפות יבשתיות הייתה עלובה, הן עקב תכנונה והן עקב התחזוקה הלקויה של חומות המצודה אשר כוסו בחול ים לאורך השנים. ניסיונות של פינוי ערמות החול הללו נתקלו בתגובות זועמות בעיתוני צ'ארלסטון.
מייג'ור אנדרסון תופס פיקוד על חיל המצב
ב-20 בדצמבר 1860, זמן קצר לאחר ניצחונו של אברהם לינקולן בבחירות לנשיאות ארצות הברית של שנת 1860, אימצה מדינת קרוליינה הדרומית הצהרה המכריזה על פרישתה מארצות הברית עד פברואר 1861, ובתוך כך קראה לפינויים של הכוחות הפדרליים בתחומה.
בניגוד למיקומו הפגיע של פורט מולטרי, נבנה פורט סאמטר בכניסה למפרץ ותוכנן כך שלכשתסתיים בנייתו יהפוך לאחת המצודות החזקות בעולם. סטטוס סיום העבודות בסתיו 1860 עמד על 90% והעבודות על המצודה כמעט שהסתיימו, אך בפועל שהו במצודה רק חייל אחד, אשר שימש אחראי על המגדלור, וקבוצת עובדים אזרחים אשר שהו במקום לשם סיום עבודות הבנייה. ב-26 בדצמבר 1861, שישה ימים לאחר פרישתה של קרוליינה הדרומית, הורה מייג'ור אנדרסון לכוחותיו לעזוב את עמדותיהם ולעבור אל פורט סאמטר תחת חסות החשכה, שכן במיקומו הנוכחי הרגיש היה מאוים במתקפה יבשתית של המיליציה של קרוליינה הדרומית. תנועה זאת של הכוחות הפדרליים נתפסה בעיני קרוליינה הדרומית כבגידה באמון והפרה של הסטטוס קוו המוסכם, ופיקנס הורה על תפיסתם של שאר המתקנים הפדרליים באזור העיר והמפרץ. כך נתפסו בזה אחר זה פורט מולטרי, פורט ג'ונסון שעל ג'יימס איילנד וסוללת תותחים שהוצבה על מוריס איילנד. ב-27 בדצמבר נתפסה מצודת פינקני וב-30 בדצמבר נתפס מחסן הנשק והתחמושת שעל היבשת.
ג'יימס ביוקנן ו"כוכב המערב"
המושל פיקנס, אשר האמין כי הנשיא ביוקנן הבטיח לו כי פורט סאמטר לא יאוכלס, ספג מבוכה פוליטית שכן סמך על הבטחות אלו, והנשיא ביוקנן, אשר היה דיפלומט ממולח ומזכיר מחלקת המדינה בעברו, עשה מצדו שימוש בשפה דיפלומטית ואמר כי המצודה לא תאוכלס "באופן מידי". מנקודת מבטו של מייג'ור אנדרסון הוא בסך הכול העביר את חיל המצב שלו מעמדה אחד לשנייה, כאשר שתיהן היו תחת מרחב פיקודו במסגרת ההנחיות אשר התקבלו בפורט מולטרי ב-11 בדצמבר 1860 ממשרד המלחמה, ולא היה מודע לניסיונו של הנשיא לשמר את הסטטוס קוו במפרץ. הנשיא ביוקנן הופתע מתנועתו של מייג'ור אנדרסון, שכן לא היה מודע להנחיות שקיבל, אולם סירב לדרישתו של פיקנס להורות על הסגת הכוחות הפדרליים מתחומי המפרץ. בהבינו כי לנצורי סאמטר נותרה אספקה מועטה ומוגבלת, אישר הנשיא את שיגורה של ספינת אספקה אשר עליה היו מוטענים אספקה, כלי נשק ותחמושת ו-200 חיילים לשם תגבורה של המצודה. למשימה זאת נבחרה יו.אס.אס. ברוקלין, ספינת מלחמה קלה. אולם, משנודע למחלקת הצי על כך שבכניסה למפרץ הוטבעו מכשולים על מנת למנוע מספינות לעבור בבטחה, עלה החשש כי הברוקלין לא תצליח לנווט בבטחה בתעלות המוליכות אל תוך המפרץ ואל המצודה.
תחת הברוקלין נשכרה ספינת סוחר בלתי חמושה, "כוכב המערב", על מנת להעביר את האספקה והתגבורת לנצורים, למשימה נבחרה ספינת סוחר על מנת שלא לעורר התנגדות ולא להוות התגרות ברגשותיהם של הדרום-קרוליינים, והברוקלין נותרה כליווי לכוכב המערב עד הגיעה למפרץ. ב-9 בינואר 1861 קרבו הספינות אל פתח המפרץ, אולם אש ארטילרית אשר נורתה לעברם מכיוון האי מוריס גרמה לספינות לסגת לאחור אל עבר הים הפתוח. בהיעדר פקודות מתאימות בידיו ועקב חוסר רצונו לפתוח במלחמה, לא השיב אנדרסון אש ותותחי סאמטר נותרו דוממים. כך נותר השלום בארצות הברית.
הקמת הקונפדרציה, מינויו של בורגארד וההכנות לקרב
אך השלום היה שברירי ונעשה שביר אף במרוצת שלושת החודשים שלאחר מכן, במהלכם הכריזו שש מדינות נוספות, מדינות הכותנה הנוספות (מיסיסיפי, פלורידה, אלבמה, ג'ורג'יה, לואיזיאנה וטקסס) על פרישתם מהאיחוד, ויחד עם פרישתם הם הלאימו את כל המתקנים והרכוש הפדרלי אשר היה בתחומם – מחסני נשק, בתי מכס, משרדי דואר, מטבעות ומצודות – למעט פורט סאמטר ושלוש מצודות חשובות פחות, פורט פיקנס שבפלורידה ושני מוצבים בפלורידה קיז. בפברואר נועדו צירים משבע המדינות הפורשות במונטגומרי שבאלבמה, וב-7 בפברואר 1861 אימצו הצירים חוקה, אשר הכריזה על כינונה של קונפדרציית המדינות של אמריקה, וקבעו את בירתם הזמנית במונטגומרי. ועידת השלום אשר התכנסה בוושינגטון עוד באותו החודש נכשלה ולא הצליחה להביא לפתרון המשבר. שמונה מדינות העבדים הנותרות נותרו בתוך האיחוד, וזאת על אף מאמצי שכנוע מרובים מצדם של אנשי הקונפדרציה לפרוש מן האיחוד גם כן ולחבור למדינות הפורשות.
מחאות נשמעו מכיוונו של הבית הלבן, שם ישב הנשיא המכהן, ג'יימס ביוקנן, אך שום פעולה צבאית לא ננקטה. ביוקנן היה משוכנע כי פעולה נחרצת רק תגרום למדינות העבדים הנותרות לפרוש מן הברית ולהצטרף לקונפדרציה, ובעוד שלא מצא כל הצדקה חוקתית לפרישתן של מדינות הדרום, כך גם לא מצא לטענתו כל אישור חוקתי לכך שהיה יכול לפעול כנגד פרישה שכזו.
כוחו של אנדרסון כלל 2 פלוגות מרגימנט הארטילריה ה-1, סך הכל שבעה קציני ארטילריה, שני קציני הנדסה אשר הוצבו במקום לצורך סיום העבודות על המצודה, 68 חוגרים ומש"קים, מתוכם 8 נגני התזמורת הרגימנטלית ו-43 אזרחים. עד אפריל הציבו כוחות האיחוד 60 תותחים בעמדותיהם אולם חסרו את כוח האדם הנדרש על מנת לתפעל את כולם. לרוע מזלם של המגינים מטרתה העיקרית של המצודה - הגנת המפרץ - גרמה לכך שהמצודה תוכננה כך שעמדות תותחיה הופנו אל עבר האוקיינוס האטלנטי ויכולותיה להגן מפני מתקפות ארטילריה מהאיים הסובבים אותה או מפני מתקפת רגלים אמפיבית היו מועטת.
ב-1 במרץ 1861 העניק נשיא הקונפדרציה דייוויס את דרגת הגנרל הראשונה של צבא הקונפדרציה לפ.ג.ט. בורגארד ושלחו לקחת אחריות על המצור. בורגארד חזר על הדרישות לפינוי המצודה או לכניעתה ונקט בצעדים למניעת אספקת מוצרי מזון טריים מן היבשת. בנוסף הוא החל באימונם של אנשי המיליציה בתרגולות צבאיים ובהפעלתם של כלי הנשק עליהם הופקדו. בורגארד, אשר בהכשרתו היה גם קצין הנדסה וגם קצין ארטילריה, הקים מערך אדיר של עמדות וסוללות ארטילריה סביב פורט סאמטר על מנת לכבשה ביום פקודה.
אברהם לינקולן וההכנות למלחמה
ב-4 במרץ 1861 נכנס אברהם לינקולן למשרד הסגלגל כנשיא ארצות הברית והסוגיה הבוערת הראשונה שהונחה על שולחנו הייתה החדשה המדאיגה מכיוון מפרץ צ'ארלסטון כי מנות המזון יאזלו בתוך שישה שבועות. הודעה זו צורפה להודעה דומה מכיוון פורט פיקנס. לינקולן, יחד עם חברי הקבינט שלו התחבטו בשאלה האם וכיצד יש לתגבר את המצודות שכן החלטה שכזו עלולה הייתה לגרום לפרוץ פעולות איבה בין שני הצדדים המתוחים.
בגרסתו הראשונה של נאום ההשבעה שלו ציין לינקולן כי אולם, גורמים המקורבים לנשיא מצאו כי האיום להשיב את הרכוש הפדרלי תוקפני מדי והנוסח שונה ל. כוונתו העיקרית של הנאום הייתה החזקתו של פורט סאמטר, אשר זוהה על ידי שני הצדדים כסמל חזק לריבוניותם – כל עוד הדגל האמריקני הונף מעל חומותיה של המצודה יכלה ארצות הברית להמשיך ולהחזיק בטענה כי היא ורק היא הממשל החוקי של קרוליינה הדרומית ושל שאר המדינות הפורשות, ומן הצד הדרומי – הקונפדרציה לא יכלה להשלים עם הנפת דגלה של מעצמה "זרה" בפתח אחד מנמליה החשובים ביותר. לינקולן איזן את קו נאומו "לתפוס, להחזיק ולאכלס" בעזרת מחוות שלום במישורים אחרים. הוא פנה אל הדרומיים בהזכירם כי היו להם מאה שנים של היסטוריה לאומית:
לינקולן קיווה להרוויח זמן עם נאום ההכתרה שלו – זמן לתת לדרום להרגע מלהיטותו; זמן לתומכי האיחוד מקרב מדינות הדרום העליונות לבסס את שליטתם; זמן לתומכי האיחוד במדינות הפורשות לשוב לתפוס מוקדי כוח. מעל לכל היה עליו לשמור על הסטטוס קוו במפרץ צ'ראלסטון, שכן אם אחד הצדדים יחליט לשבור את הסטטוס קוו בכוח, מלחמה עולה הייתה לפרוץ ולפחות ארבע מדינות נוספות עלולות היו לפרוש.
ביסוסה של קונפדרציית המדינות בתחילת פברואר הציתה מחלוקות בקרב הפורשים סביב השאלה האם תפיסתם של מתקני המפרץ ובראשם פורט סאמטר היא עניינה הבלעדי של קרוליינה הדרומית או של הממשל הקונפדרטיבי אשר ישב במונטגומרי שבאלבמה. לדידו של המושל פיקנס, אשר היה תומך נלהב של זכויות המדינות, כל מתקני הצבא במפרץ צ'ארלסטון היו רכושה הבלעדי של קרוליינה הדרומית שכן כאשר פרשה מהברית הכריזה על עצמה כעל קהילייה עצמאית. מחלוקת זאת התקיימה לצד מחלוקת אחרת שעניינה מידת האגרסיביות שיש לנקוט על מנת לתפוס את המתקנים הללו. במחלוקת זאת האמין הנשיא דייוויס, ממש כפי שהאמינו יריביו בוושינגטון, שאסור לו להצטייר כאגרסיבי שכן האמין כי הצד הראשון אשר ישתמש בכוח צבאי יאבד כוח פוליטי בקרב מדינות הגבול, אשר תמיכתן בצד זה או אחר לא הייתה וודאית.
הדרום שלח צירים לוושינגטון על מנת לנהל משא ומתן על הסדר של שלום בין ארצות הברית לקונפדרציית המדינות ואף הציעו לשלם בעבור המתקנים הפדרליים אשר יפונו במסגרתו, אולם לינקולן סירב לקיומו של משא ומתן שכזה שכן לטענתו הקונפדרציה אינה אומה עצמאית, ממשלתה אינה לגיטימית וקיום משא ומתן שכזה עם שליחיה פירושו הכרה בממשלתה כממשל ריבוני. למרות זאת, מזכיר המדינה ויליאם סיוארד נפגש עימם בשיחות לא רשמיות ולא מאושרות וניהל משא ומתן עקיף שנכשל לבסוף.
מנגד עמדו בפני לינקולן שתי אפשרויות פעולה: האחת תגבורה של פורט סאמטר אשר תראה בעיניים דרומיות כהתגרות ו השנייה פינוי המצודה אשר תראה בעיניים צפוניות ככניעה. כך התרכז לינקולן בהחלטה הקריטית ביותר בקריירה שלו כבר בתחילת תקופת כהונתו. הגנרל המפקד של הצבא, וינפילד סקוט, הודיע ללינקולן כי על מנת לפרוץ בכוח אל מפרץ צ'ארלסטון יהיה צורך בכוח צבאי וימי רב יותר מכפי שיכל הצבא להעמיד, מלבד העובדה כי האחריות לפרצתה של המלחמה תוטל על כתפי ממשלת ארצות הברית. רוב חברי הקבינט, בראשם מזכיר המדינה סיוארד, יעצו ללינקולן כי יורה על פינוי פורט סאמטר על מנת לשמור על השלום ולמנוע ממדינות הדרום העליונות מלפרוש ולחבור לאחיותיהן בקונפדרציה. אך שר הדואר מונטגומרי בלייר, הצהיר כי נסיגה פירושה הכרה פורמלית בקונפדרציה, הכרה אשר פירושה פירוק האיחוד וקץ הממשל הפדרלי. בעמדה זו נטה לינקולן לתמוך.
לינקולן התווה קו מדיניות וקיבל החלטה. המפתח להצלחת המדיניות החדשה הייתה הפרדת שאלת האספקה משאלת התגבור. הנשיא הורה לשגר אספקה למצודה הנצורה אולם להשאיר את הכוחות ואת ספינות המלחמה מחוץ למימי המפרץ ובידיהם פקודות להיכנס לקרב רק אם כוחות הקונפדרציה ינסו למנוע מספינות האספקה לתספק את סאמטר, כמו כן הוא יודיע לשלטונות המדינה על כוונתו לשלוח אספקה לנצורים, ואם תותחי הקונפדרציה ירו אל עבר ספינות אספקה בלתי חמושות, הדרום יואשם בתקיפת "משלחת הומניטרית המביאה מזון לאנשים רעבים".
ב-4 באפריל הורה לינקולן על שיגור משלחת אספקה בפיקודו של גמלאי הצי גוסטב פוקס אשר תכנן נחיתה לילית עם סירות נחיתה קטנות. פקודותיו של פוקס היו לנחות בסאמטר עם אספקה בלבד ואם יתקל בהתנגדות מצד הדרומיים להגיב בכוח ספינות המלחמה שהוקצו לו. כאשר יצא ניסיון אספקה זה אל הפועל עודכן אנדרסון בתוכנית אך לא במועד הביצוע, וב-6 באפריל העביר לינקולן מסר לפיקנס כי. הודעתו של לינקולן הועברה ישירות למושל פיקנס ולא לממשלת הקונפדרציה אותה ביטל לינקולן כאמור כלא לגיטימית. פיקנס התייעץ עם בורגארד, מפקד כוחות הקונפדרציה באזור וזה בתורו קיבל הוראות מדייוויס לחזור על תביעותיהם לפינויה של המצודה, ואם יתקבל בתשובה שלילית - להשמידה בטרם תגיע משלחת האספקה ליעדה. קבינט הקונפדרציה אשר התכנס ב-9 באפריל אשרר את הוראותיו של דייוויס כאשר רק חבר קבינט אחד, מזכיר המדינה רוברט תומבס, התנגד לכך.
ב-11 באפריל נשלחו שלושה קצינים מטעמו של בורגארד לסאמטר על מנת להציב אולטימטום אחרון לפינויה של המצודה. אנדרסון סירב, אולם אמר לשליחים -. השליחים שבו לצ'ארלסטון ודיווחו לבורגארד. ב-12 באפריל, בשעה 01:00, נשלחו השליחים בשנית לסאמטר עם מסר מאת בורגארד: לאחר התייעצות עם קציניו הבכירים הודיע אנדרסון כי יפנה את המצודה עד צהרי 15 באפריל אלא אם יקבל הוראות אחרות מוושינגטון או אספקה נוספת. קולונל צ'סנוט, הבכיר מבין שלושת שליחיו של בורגארד, מצא את תשובתו של אנדרסון בלתי מספקת וכתב בחזרה תגובה אשר נמסרה לאנדרסון בשעה 03:20: אנדרסון ליווה את השליחים לסירתם ונפרד מהם בלחיצת יד.
Gold Against the Soul
Gold Against the Soul הוא אלבום האולפן השני של להקת הרוק האלטרנטיבי הוולשית מאניק סטריט פריצ'רז שיצא ב-21 ביוני 1993, בחברת התקליטים Columbia.
קרב פורט סאמטר
מהלך הקרב
בשעה 04:30 נורתה פצצת מרגמה אחת מפורט ג'ונסון אל עבר פורט סאמטר והתפוצצה מעל המצודה, ובכך היוותה את האות לפתיחתה של הפגזתם של 43 תותחי הקונפדרציה אשר הוצבו סביב המצודה. האש, אשר נורתה מפורט מולטרי, הסוללה הצפה, הסוללות שלצידה, פורט ג'ונסון וקומברינג פוינט, תוזמנה בקצב של פגז כל שתי דקות, כנגד כיוון השעון, התזמון נקבע למעשה על מנת לחסוך בתחמושת לתותחים שאותה העריך בורגארד שתספיק ללא יותר מ-48 שעות הפגזה.
Gold Against the Soul
האלבום הגיע למקום ה-8 במצעד האלבומים הבריטי. מאז זכה למעמד של אלבום זהב (100,000 עותקים) ושהה יותר מ-10 שבועות ב-75 המובילים Gold Against the Soul הגיע גם לטופ 100 בגרמניה ול-50 המובילים ביפן.
קרב פורט סאמטר
מהלך הקרב
אנדרסון נצר את האש בהמתינו לשעות האור, העיר את חייליו בשעה 06:00 והחל לאייש את העמדות. הוא לא יכול היה לאייש את כל עמדות התותחים שכן היה חסר בכוח אדם מספיק והורה כי התותחים אשר הוצבו במפלס השלישי הגבוה לא יאוישו משום סכנת פגיעה של צוותיהם מאש הדרום אשר נורתה לעברם. לרוע המזל, תותחי המפלס השלישי היו התותחים הטובים ביותר במצודה וניתן היה לכוונם אל עבר עמדות הקונפדרציה, דבר שלא ניתן היה לעשות בתותחי המפלס הראשון אשר אויש במהלך הקרב. המצודה תוכננה לעמוד בפני מתקפות ימיות, ובעוד שספינות המלחמה של התקופה ההיא לא היו מסוגלות לייצר אש תלולת מסלול אשר תעבור את חומות המצודה, התותחים היבשתיים אשר אוישו בידי כוחות הקונפדרציה יכלו גם יכלו. חיל המצב לעומת זאת יכל היה לאכלס רק את תותחי המפלס התחתון, אשר היו נתונים בעמדות אבן ולא יכלו לירות אש תלולת מסלול אשר תפגע כהלכה ותאיים על עמדות הקונפדרציה. בנוסף לכך, אף על פי שבמהלך הנסיגה מפורט מולטרי לפורט סאמטר לקח איתו אנדרסון אספקה ותחמושת ככל שניתן היה להעמיס על הסירות, היה מחסור חמור בתחמושת במצודה עד אשר בסופו של הקרב מצבור התחמושת רוקן כמעט לגמרי.
ספינות האספקה של פוקס החלו להגיע ב-12 באפריל, הראשונה - ספינת הדגל של פוקס, ספינת הקיטור יו אס אס באלטיק אשר הגיעה ב-15:00 וכל היתר עגנו עד השעה 18:00. סירות הנחיתה הוכנו ושוגרו אולם חזרו לאחר שספגו מטחי אש ארטילרית לעברם. פוקס החליט להמתין לחסות החשיכה ולהגעתן של ספינות מלחמה נוספות אך באותו הלילה וכך גם ביום שלמחרת גלים גבוהים מנעו את הנחיתה ופוקס המתין בתקווה כי אנדרסון וחייליו יחזיקו מעמד יום נוסף עד לערבו של 13 באפריל.
Gold Against the Soul
במרץ 2020, הודיעו חברי הלהקה על מהדורה מחודשת של Gold Against the Soul לשחרור ב-12 ביוני 2020. תוכן הבונוס כלל דמואים שלא פורסמו בעבר, B-sides מהתקופה, רמיקסים והקלטה חיה, בעוד שהתקליטור שוחרר לצד ספר של תצלומים בלתי נראים מהתקופה עם הערות בכתב יד ומילים של הלהקה.
קרב פורט סאמטר
מהלך הקרב
סאמטר הייתה מצודה עשויה אבן, אולם בתוכה נבנו מספר מבנים עשויים עץ, ביניהם מגורי החיילים והסגל. מטחי הדרום כוונו אל עבר מבנים אלו וירו פגזים אשר חוממו לטמפרטורות גבוהות בתנורים ובכך הציתו שריפות במקום פגיעתם. גשם שהחל לרדת ב-19:00 כיבה את הדלקות הללו וחיילי האיחוד נצרו את אישם למשך הלילה בפקחם עין מפני פשיטה אמפיבית אפשרית של חיילי הדרום, ואילו סוללות הקונפדרציה הפחיתו את קצב יריותיהם ל-4 פגזים בשעה. עם עלות החמה חודשה אש התותחים ועד לשעות הצהריים רוב מבני העץ עלו באש אשר החלה לאיים על מחסן אבק השרפה של המצודה שם אוכלסו 300 חביות מלאות. חיילי האיחוד ניסו להרחיק את החביות מהאש, אולם בשלב מסוים הורה אנדרסון על סגירתו של המחסן והתרחקות ממנו מחשש להתפוצצותו, והורה על השלכת החביות אל מימי המפרץ. אנדרסון הורה על הכפלת המאמצים לפגוע בסוללות הדרום אך ללא הועיל. על אף זאת, ואולי בזכות זאת, רבים מחיילי הדרום העריצו את אומץ לבם של מגיני המצודה ואת התמדתם, ובכל פעם שחודשה האש אשר נורתה מן המצודה זכו לקריאות עידוד ומחיאות כפים בקרב חיילי הדרום.
Gold Against the Soul
האלבום ידוע במילים שלו המשקפות מלנכוליה ושילב וריאציה של סגנונות, כולל פאנק וגראנג'.
קרב פורט סאמטר
סיומו של הקרב
ב-13 באפריל בשעה 13:00 הצליחו פגזי הקונפדרציה לפגוע בתורן הראשי של המצודה, עליו התנוסס דגל ענקי ולהפילו. הפלתו של הדגל גרמה לכוחות הקונפדרציה לחשוב כי מגיני המצודה נכונים להיכנע. קולונל לואיס וויגפול, הסנאטור הטקסני לשעבר וכעת קולונל בשירות הקונפדרציה, עלה על דעת עצמו על סירה לכיוון המצודה הנצורה בחשבו כי המגנים סבלו מספיק והניף מטפחת לבנה בקצה חרבו. בפגשו באנדרסון אמר וויגפול אנדרסון התעודד מהעובדה כי וויגפול השתמש במונח "לפנות" ולא "להיכנע", הוא היה חסר בתחמושת, השריפות במצודה היו על סף יציאה מכלל שליטה וחייליו היו מורעבים ותשושים. מרוצה מכך שהגן בכבוד על המצודה הסכים אנדרסון להפסקת אש בשעה 14:00.
Gold Against the Soul
ביקורות
לפי AllMusic, האלבום לוקח את "נטיות הרוק הקשה של Generation Terrorists, (אלבום הבכורה של הלהקה) לקיצוניות". דייב דה סילביה ב- Sputnikmusic אפיין אותו כאלבום גלאם רוק, בדומה לזה של בון ג'ובי, כאשר סיימון פרייס משווה את התקליט ל"תערובת של בון ג'ובי ונירוונה". קאם לינדזי מ- Exclaim! הכריז שזהו אלבום "גלאם רוק זועף". כשכתב את Leyendas Urbanas del Rock בשנת 2019, הכריז חוסה לואיס מרטין ש- Gold Against the Soul ראה את המאניקים "נוטשים את הגלאם פאנק ומתקרבים בצורה מסוכנת לגראנג'". טום דויל מ-"Q" כינה את הסאונד של האלבום "פופ-רוק אפי", בעוד ש- Gigwise תיאר אותו כגלאם מטאל.
קרב פורט סאמטר
סיומו של הקרב
ממחטתו הלבנה של וויגפול הונפה על תורן המצודה בעוד שוויגפול הפליג בחזרה למוריס איילנד שם התקבל כגיבור. המטפחת נצפתה בצ'ארלסטון ומשלחת נציגיו של בורגארד יצאה לכיוונה של המצודה ללא כל ידיעה על ביקורו של וויגפול. אנדרסון רתח מזעם כאשר נודע לו כי וויגפול לא ייצג את בורגארד ותנאיו לא התקבלו, השליחים איימו על חידושה של המתקפה. במקביל שיגר בורגארד משלחת נוספת אשר הציגה לאנדרסון תנאים דומים לתנאים אשר הושגו עם וויגפול, כך נותרה הפסקת האש בעינה.
Gold Against the Soul
ביקורות
האלבום הציג מגוון סגנונות; "Roses in the hospital" נכנס לסגנון "פאנק רוק באצטדיון", בעוד ש"La Tristesse Durera" שילב דינמיקה שקטה-רועשת. שרון יובאנוביץ' כינה אותה "הליכה אחר תבנית הגראנג".
קרב פורט סאמטר
סיומו של הקרב
בשעה 14:00 מסר חיל המצב הצפוני את המצודה לכוחות הקונפדרציה והקרב הסתיים ללא כל נפגעים לשני הצדדים. במסגרת טקס הורדת דגל האיחוד מראש התורן הורה אנדרסון על מטח כבוד של 100 פגזים כהצדעה לדגל, אולם במטח ה-50 התפוצץ אחד התותחים ובהתפוצצות נהרג חייל אחד ונפצעו שישה מחיילי האיחוד, ובכך נעצר מטח הכבוד. חיילי וקציני חיל המצב הושמו על ספינת קיטור ונלקחו ביום למחרת לספינותיו של פוקס אשר עגנו מחוץ למפרץ. אנדרסון לקח איתו את הדגל אשר הורד מראש התורן, דגל אשר סימל את הקרב והפך לסמל לאומי במדינות הצפון.
Gold Against the Soul
ביקורות
סיימון פרייס מהטלגרף סבר כי התוכן הלירי הוא הרבה פחות פוליטי מאלבומם הראשון הקודם Generation Terrorists, והאלבום משקף יותר את הייאוש והמלנכוליה של עבודתם המאוחרת.
קרב פורט סאמטר
לאחר הקרב
מפרץ צ'ארלסטון נותר בידיים דרומיות במשך כל שנות המלחמה בהותירו פרצה בהסגר של הצפון על נמלי הקונפדרציה. בין השנים 1862 ל-1863 ניסו צבא האיחוד והצי לתפוס את מוצבי המפרץ ופורט סאמטר בראשם אך כשלו. ניסיונות אשר התחילו בפלישה לג'יימס איילנד ביוני 1862 במסגרת קרב ג'יימס איילנד, התקפה ימית על פורט סאמטר במסגרת קרב מפרץ צ'ארלסטון הראשון באפריל 1863, תפיסתן של סוללות הקונפדרציה על מוריס איילנד במסגרת קרבות פורט ווגנר הראשון והשני ביוני 1863 והמצור שהחל לאחר מכן עד ספטמבר 1863 ואחריו כתישה ארטילרית וניסיון פלישה אמפיבי במסגרת קרב פורט סאמטר השני. כוחות הקונפדרציה פינו לבסוף את אזור המפרץ רק לאחר שויליאם שרמן וצבאו איגפו את צ'ארלסטון במסגרת המערכה על הקרוליינות בפברואר 1865.
Gold Against the Soul
מורשת
בסקירה הרטרוספקטיבית שלו, סטיבן תומאס ארלוין מ- AllMusic תיאר את Gold Against the Soul כ"אלבום שני פגום אך מסקרן". כותב המוזיקה של ספוטניק דייב דה סילביה כינה אותו "אלבום משובח, ובהחלט לא מוערך, שנפל קורבן למשקל הציפיות שיצר קודמו ונפל בהרבה מהסטנדרט שהציב יורשו, The Holy Bible, שיצא בשנה שלאחר מכן. לאלבום יש פגמים רבים – הוא ממהר; זה נוסחתי בחלקים; המוזיקה נפגעה לפעמים בחיפוש אחר להיט, אבל מאחורי הפגמים האלה מסתתר אלבום רוק'נ'רול מוצק עם קצה עמוק ועמוק יותר מכל אלבום רוק אחר שתשמעו." ג'ו טנגארי מפיצ'פורק, לעומת זאת, הגדיר את האלבום כ"עמל רוק קשה, שוקע בכיתה ב', שגרם להם להיראות נשטפים מוקדם", והגיע למסקנה ש"לא הייתה באמת הכנה לעוצמה, לסטייה ולאפלה האמיתית של The holy Bible שיבוא לאחר מכן בשנת 1994.
"זה הוגן לומר שההיסטוריה שפטה את Gold Against the Soul... מעט לא בצדק", כתב בן פטאשניק. ב-2008. הוא הוסיף כי האלבום היה "כבד, מלודי ועמוס בפזמונים ענקיים: ידידותי לרדיו לא חייב לשמש במובן המזלזל והוא בהחלט נחשב ובוגר יותר מהבכורה שלהם". טום יואינג מ- Freaky Trigger כינה את Gold Against the Soul כ"חצי קלאסיקה של מתכת רגישה" שנבנתה על הסגנון של הסינגל הקודם של ה-Manics "Motorcycle Emptiness". הוא הדגיש את "הפרסונה המבולבלת-ניהיליסטית שהופנמה ודפוקה עד כדי קריסה, בזמן שהריפים פשוט ממשיכים לנגן". בשנת 2013, "La Tristesse Durera" נבחר על ידי מגזין הקלאש כאחד הסינגלים האהובים על חברי הלהקה
Gold Against the Soul יצא ההוצאה מחודשת מפוארת בשנת 2020 עם ספר A4 בן 120 עמודים של תמונות וסריקות של דפי שיר מקוריים בתוספת הדגמות שלא פורסמו בעבר. בביקורת שלו למגזין FMS, ג'ימי ארונדל מתייחס לאי הנוחות שהביעה הלהקה בעבר בנוגע לתקליט; "נראה שהלהקה גירשה את הבושה המיותרת שתמיד נראתה כנשאה לאלבומה השני, ולבסוף נתנה לאלבום את הכבוד הראוי לה".
Star-Crossed (אלבום)
Star-Crossed (מעוצב: star-crossed) הוא אלבום האולפן החמישי של הזמרת האמריקאית קייסי מאסגרייבס. האלבום יצא לאור ב-10 בספטמבר 2021, על ידי חברות התקליטים MCA נאשוויל ואינטרסקופ רקורדס. האלבום הופק על ידי הנגנים האמריקאים איאן פיצ'וק, דניאל טאשיאן ומאסגרייבס אשר הפיקו גם את אלבום האולפן הרביעי שלה Golden Hour (2018). הפרויקט נוצר בהשראת המסע האישי של מאסגרייבס שמספר על כאב לב וריפוי בעקבות גירושיה מזמרת הקאנטרי האמריקאית רוסטון קלי.
סרט מלווה בבימויו של ברדיה זיינאלי, שכותרתו על שם האלבום ובו המוזיקה שלו, אמור להיות זמין לצפייה בלעדית ב-פרמאונט+ ביום יציאת האלבום.
רקע והקלטה
במרץ 2018, הוציאה הזמרת והיוצרת האמריקאית קייסי מאסגרייבס את אלבום האולפן הרביעי שלה, "Golden Hour", שזכה לשבחי ביקורת רחבים וזכה בכל ארבע הקטגוריות המועמדות שלו בפרסי הגראמי ה-61, כולל אלבום השנה ואלבום הקאנטרי הטוב ביותר. הוא הופיע לראשונה במצעד בילבורד 200 בארצות הברית ובמקום הראשון במצעד האלבומים המובילים בארץ. כדי לתמוך באלבום, Musgraves יצא לשני סיורי קונצרטים: the Oh, What a World: Tour and the Oh, What a World: Tour II.
במרץ 2021 הוצג Musgraves על שער ה"רולינג סטון". בסיפור הכריכה היא מתעמקת בטיפול עצמי ובעבודה האישית שעשתה במהלך מגפת הקורונה. מוסגרבס חשפה גם כי החל מינואר 2021 כתבה 39 שירים לפרויקט, והיא עובדת שוב עם מפיקי "השעות הזהב" איאן פיצ'וק ודניאל טאשיאן.
באפריל 2021 דווח כי האלבום ייצא על ידי חברות התקליטים אינטרסקופ רקורדס ו-UMG נאשוויל. במאי, במהלך כתבת שער למגזין ELLE, Musgraves חשף כי האלבום רואה אותה מתמודדת עם גירושיה מזמר הקאנטרי רוסטון קלי. השניים נישאו באוקטובר 2017, והגישו בקשה לגירושין ביולי 2020. מוסגרבס חשפה גם כי התקליט מכיל 15 מתוך 40 השירים שכתבה במהלך המגפה.
באוגוסט 2021, במהלך סיפור שער "למגזין קראק", נחשף כי הפרויקט ייצא לאקרנים לפני סוף השנה, יציג חליל ג'אז וקאטו, ויהיה לו "יותר כף רגל בארץ מאשר "שעת הזהב" ". במהלך הופעה בפודקאסט A Little Change Of Plans של ד"ר מאיה שנקר, שרו Musgraves קטעים של שניים מהשירים מתוך האלבום, "Camera Roll" ו- "Angel". ב-21 באוגוסט, לחגוג את יום הולדתה, שיתפה קייסי קטע מרצועה של השיר, שיצא כסינגל מוביל יומיים לאחר מכן. האלבום הוקלט בנאשוויל בתחילת 2021, תוך פחות משלושה שבועות. בריאיון עם זאן לאו ב- אפל מיוזיק, Musgraves פירט מה לצפות מהצליל מהאלבום, וציין כי אף על פי שהאלבום יהיה יותר קאנטרי משעה הזהב, הוא ישולב עם עוד השפעות מוזיקליות.
שירים
"Star-Crossed" הוא שיר פסיכדלי וקאנטרי, מונע על ידי גיטרה ספרדית וכלי הקשה דמויי לב, על המסע האישי של מוסגרב. השיר נפתח במיטה של שירה "אה" הרמונית, לפני שהזמר שר, "תן לי להגדיר את הסצנה". להלן סיפור גירושין, עם מסמכים חתומים, רכוש מחולק ושמות השתנו. מוסגרבס תיאר את הרצועה כ"בלדה מנוגדת, בלטינית נטויה על פרישה ממערכת יחסים וקבלת גורל ללא מרירות ", וציין כי היא" מתנפחת לתבנית של גיטרה חשמלית גרונית, מיתרים ספקטרליים ומקהלת קולות ". המסלול בהשראת ההיסטוריה של רומיאו ויוליה.
קונספט
מוסגרבס הצהירה כי האלבום מעוצב בהשראת יצירותיהם של יוצרי הזמרים האהובים עליה, כמו ביל וית'רס, דאפט פאנק, סאד, איגלס וויזר. בראיון הרולינג סטון, הזמרת הסבירה כי כשהיא משגה את האלבום בתחילת השנה, היא המשיכה לחזור לטרגדיות היווניות ולמבנה שלוש המערכות שלהן.
קידום והוצאה
האלבום אמור לצאת ב-10 בספטמבר 2021. ב-23 באוגוסט הודיעה מוסגרבס כי אלבומה החמישי ייקרא Star-Crossed והוא ייצא ב-10 בספטמבר באותו יום היא חשפה את רשימת המסלולים ברשתות החברתיות שלה.
סרט
ב-23 באוגוסט 2021 פרסמה מוסגרבס טריילר ברשתות החברתיות שלה לסרט נלווה בן 50 דקות, שכותרתו על שם האלבום. הסרט יהיה זמין להזרמה באופן בלעדי ב- Paramount+. הסרט, המתאפיין כבעל "תחושה של מציאות מוגברת", ביים ברדיה זיינאלי מתוך קונספט של מוסגרבס וזיינאלי, וצולם על ידי צלם הקולנוע מתיו ליבטיק. הסרט צולם במשך 10 ימים בלוס אנג'לס וכולל הופעות קומו של יוג'ין לוי, מנצח "המרוץ לדראג של רו פול" Symone, הראפר הנסיכה נוקיה, השחקן ויקטוריה פדרטי והקומיקאית מג סטלטר.
רשימת רצועות
רשימת רצועות מותאמת מאפל מיוזיק.
הר וסטמינסטר
הר וסטמינסטר (באנגלית: Mount Westminster) הוא הר ברכס סאפורטרז, באזור חוף דופק, של שטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
הר וסטמינסטר ממוקם מצידו המזרחי של קרחון בירדמור.
הר וסטימנסטר ממוקם 7 קילומטרים מדרום להר קינזי.
גובהו של הר בירדמור 3,370 מטרים מעל פני הים.
גילוי ההר
ההר התגלה על ידי המשלחת הבריטית לאנטארקטיקה 1907–1909 (משלחת נמרוד).
ראול ג'וליה
ראול רפאל קרלוס חוליה איי ארסליי (באנגלית: Raúl Rafael Carlos Juliá y Arcelay ; 9 במרץ 1940 – 24 באוקטובר 1994) היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון פורטו ריקני. זכה בפרס גלובוס הזהב ובפרס אמי ב-1994 על הופעתו בהפקה "העונה הבוערת". התפרסם בסרטים "נשיקת אשת העכביש", "משפחת אדמס", "ירח מעל פארדור" ו"סטריט פייטר".
הר וסטמינסטר
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי משלחת נמרוד.
ראול ג'וליה
ביוגרפיה
חוליה נולד בפורל פארק שבסן חואן, בירת פוארטו ריקו, המבוגר מבין ארבעה אחים ואחיות. אמו הייתה זמרת מוזיקה קלאסית ואביו היה מהנדס חשמל ובעל מסעדה בסן חואן. הוא למד לדבר אנגלית בבית ספר הקתולי הפרטי בו למד, והחליט ללמוד משחק לאחר שצפה בסרט "הרפתקאותיו של רובין הוד" ובכוכב הקולנוע האוסטרלי ארול פלין. ב"קולחיו סאן איגנסיו דהלוילה" התנסה ג'וליה לראשונה במספר מחזות שייקספיריים. הוא עזב את פוארטו ריקו למשך שנה כדי ללמוד במכללת פורדהאם שבניו יורק וחזר לאחר שהתקבל לאוניברסיטת פוארטו ריקו. אף שהוריו העדיפו שיפתח בקריירה בתחום המשפט, החליט חוליה לבחור בקריירת משחק מקצועית.
בברודוויי
לאחר קריירת משחק קצרה על בימות תיאטרון בפוארטו ריקו ניסה חוליה את מזלו על הבמות הגדולות בברודוויי וב-1968 ערך את הבכורה במחזה "הדבר הקובני". ב-1972 היה מועמד לפרס טוני וקיבל את פרס דרמה דסק עבור תפקידו במחזמר "שני ג'נטלמנים בוורונה", בו גילם את פרוטאוס. ב-1975 היה מועמד בשנית לפרס הטוני על תפקידו בקומדיה "איפה צ'ארלי?". הופעתו במחזמר "אופרה בגרוש" אשר הקנתה לו מועמדות טוני שלישית הצריכה את ג'וליה לדבר לראשונה במבטא בריטי.
הר וסטמינסטר
מקור השם
ההר נקרא על שם יו גובנר, הדוכס השני מווסטמינסטר (Hugh Grosvenor, 2nd Duke of Westminster), שהיה התומך הכספי של משלחת נמרוד.
ראול ג'וליה
בברודוויי
בעת שהותו באיטליה קיבל חוליה את התסריט למחזמר "Nine". הוא נענה בחיוב לתפקיד גאודיו קונטיני וכהכנה הוא נסע ללונדון ושכר מורה מיוחד לאנגלית כדי לעבוד על הניב הבריטי. על הופעתו היה מועמד לפרס הטוני בפעם הרביעית.
בהוליווד
חוליה התפרסם לראשונה כשחקן קולנוע בשנת 1971 בדרמת הפשע "בהלה בפארק הסמים", שם גילם אמן המכור להרואין, לצדו של אל פצ'ינו בתפקיד הראשי הראשון שלו. ב-1982 נבחר חוליה לשחק בעיבוד הקולנועי למחזהו של ויליאם שייקספיר "הסערה" בתפקיד רועה הכבשים היווני קליבונס המחזר אחרי מירנדה (מולי רינגוולד), בתו של פיליפ דמטריוס (ג'ון קאסאווטס). על הופעתו בסרט הועמד חוליה לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר. לקראת צילומי הסרט נסע חוליה לאיטליה, כדי לחוות מהתרבות שהיוותה השראה למחזה.
הופעתו בסרט בתוספת לקריירה בימתית מרשימה הספיקה לפרנסיס פורד קופולה ללהק אותו לפנטזיה המוזיקלית "אחד מהלב", בו גילם את תפקיד המוזיקאי האפל ריי.
לאחר שנתיים בהן לא הופיע בסרטים חזר חוליה להוליווד כדי לגלם את האסיר הפוליטי ולנטין ארגויי בדרמת כותלי הכלא "נשיקת אשת העכביש", תפקיד שהקנה לו מועמדות לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית שחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי. התסריט ריתק את חוליה עד כדי כך שסיכם על השתתפותו בסרט עוד לפני שקיבל שכר. חוליה נסע לדרום אמריקה וראיין מורדים ואסירים לשעבר בניסיון להבין את שחוו וללמוד את דפוס הפעולה על פיו התנהלו בעת שהותם בכלא.
שנת 1990 הייתה עמוסה בקריירה של חוליה, בה כיכב בשובר הקופות "בחזקת חף מפשע" בתור עורך הדין סנדי סטרן, פרקליטו של התובע המחוזי רסטי סביץ' (האריסון פורד). לרזומה הוסיף הופעות בדרמה של סידני פולאק "הוואנה" בדמותו של הרופא ד"ר ארתורו דוראן, ממנהיגי המהפכה הקובנית, ובסרט הפעולה של קלינט איסטווד "שיעור באש" בתור הגנגסטר הגרמני סטורם, המפעיל משחתת מכוניות בלתי חוקית.
ב-1991 הופיע חוליה בעיבוד הקולנועי "משפחת אדמס", חוליה לוהק לתפקיד אב המשפחה גומז אדמס וגילם את הדמות גם בסרט ההמשך "החיים על פי משפחת אדמס".
שנת 1994, בה נפטר, הייתה גם שנת השיא המקצועית שלו עם זכיות בפרס גלובוס הזהב, פרס אמי ופרס גילדת שחקני המסך לשחקן הטוב ביותר במיני סדרה/סרט טלוויזיה על הופעתו בתור הפעיל החברתי הברזילאי שיקו מנדז בהפקה "העונה הבוערת". תפקידו האחרון של חוליה בקולנוע לפני מותו היה בגרסה הקולנועית למשחק הווידאו המפורסם "סטריט פייטר", בסרט גילם את דמות הדיקטטור, הגנרל מ. בייסון. הסרט, שיצא לאחר מותו, הוקדש לזכרו של חוליה.
חיים אישיים
חוליה היה נשוי פעמיים במשך חייו. נישואיו הראשונים למאגדה ווסלו החזיקו מעמד ארבע שנים. הוא התחתן בשנית ב-1976 עם השחקנית מרל פולרויי לה נשאר נשוי עד למותו, ולזוג נולדו שני ילדים.
ב-1994 סבל חוליה מהרעלת מזון במהלך צילומים במקסיקו. בעקבות ההרעלה ובשל ניתוח קיבה שעבר מספר חודשים קודם לכן, מצבו החל להדרדר. לאחר שעבר טיפולים והתאושש בארצות הברית, חזר לסט הצילומים במקסיקו והשלים את צילומי הסרט, אף שאיבד משקל רב והיה במצב גופני רעוע. אף שקיבל הוראות מפורשות לנוח, היה חוליה להוט לקראת תפקידו בסרט "סטריט פייטר" והתכונן לקראתו יחד עם ילדיו, שהיו מעריצים נלהבים של המשחק.
לאחר שסיים לצלם את הסרט החל חוליה להרגיש כאבים עזים בקיבתו והוא הובהל לבית חולים בניו יורק. בתחילה לא ייחס לכך חשיבות רבה, וקרא ממיטתו את התסריט לסרט "דספרדו" בו היה אמור לגלם את המאפיונר בוצ'ו, ואולם מצבו הלך והחמיר. לאחר שעבר שבץ מוחי פתאומי, הניסיונות להציל את חייו עלו בתוהו, והוא הועבר במצב אנוש ממיטת טיפוליו להוספיס מקומי למשך ארבעה ימים שבסופם נפטר מדימום מוחי כשהוא בן 54.
ב-21 בנובמבר 1994 הכריז ראש עיריית ניו יורק רודולף ג'וליאני כאות הוקרה לשחקן על "יום ראול חוליה", ב-1996 הוכנס להיכל התהילה של ברודוויי.
די. ג'יי. קנדי
דייוויד ג'ון קנדי (באנגלית: David John Kennedy) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת הפועל גליל עליון בעמדת הקלע והסמול פורוורד.
קריירה
קנדי החל את הקריירה בשנת 2010 באוניברסיטת סנט ג'ון בניו יורק, ורשם ממוצעים של כ-7.8 נקודות וכ-5.8 ריבאונדים למשחק.
בשנת 2011, שיחק בכל משחקי הקבוצה ורשם ממצועים של כ-13 נקודות וכ-6.6 ריבאונדים למשחק.
בעונת 2011/2012, לא נבחר בדראפט ה-NBA והצטרף אל קבוצת אירי בייהוקס מליגת הפיתוח של ה-NBA.
בחודש אפריל 2012, חתם בקבוצת קליבלנד קאבלירס עד לסיום העונה ושיחק במדיה גם בליגת הקיץ של ה-NBA.
בחודש יולי 2012, עבר בטרייד אל קבוצת ממפיס גריזליס ולאחר שלא שיחק במדיה אף לא משחק אחד, נרכש על ידי קבוצת אירי בייהוקס.
בחודש מרץ 2013, עבר בטרייד אל קבוצת ריו גראנדה ואלי וייפרס וזכה איתה באליפות.
בחודש יולי 2013, שיחק במדי מיאמי היט במסגרת ליגת הקיץ של ה-NBA.
בחודש ספטמבר 2013, חתם קבוצת דאלאס מאבריקס, שוחרר ממנה חודש לאחר מכן וחתם בקבוצת גראבלין מליגת העל הצרפתית.
בחודש ינואר 2014, חתם בקבוצת הפועל חולון מליגת העל הישראלית עד לסיום העונה.
בחודש יולי 2014, שיחק במדי מינסוטה טימברוולבס במסגרת ליגת הקיץ של ה-NBA ובחודש ספטמבר חתם בקבוצת קרסני אוקטיבר מליגת ה-VTB.
בחודש דצמבר 2014, חתם בקבוצת ריזן לודוויגסבורג מליגת העל הגרמנית.
בחודש אוגוסט 2015, חתם לעונה בקבוצת יניסיי קרסנויארסק מליגת ה-VTB והיורופקאפ ורשם ממוצעים של כ-14.9 נקודות וכ-7.4 ריבאונדים למשחק.
בחודש ספטמבר 2016, חתם בקבוצת דנוור נאגטס, אך שוחרר ממנה לאחר כחודש וחתם בקבוצת גואנגג'ואו לונג ליונס מליגת העל הסינית.
בחודש מרץ 2017, חתם עד לסיום העונה בקבוצת ריזן לודוויגסבורג מליגת העל הגרמנית.
בחודש אוגוסט 2017, חתם בקבוצת פינאר קרשיאקה מליגת העל הטורקית, איתה שיחק במסגרת ליגת האלופות והיה לקלע המוביל של הקבוצה במסגרת זאת.
בחודש ספטמבר 2018, חתם בקבוצת מלבורן יונייטד מליגת ה-NBL.
בחודש מרץ 2019, חתם בקבוצת רייר ונציה מליגת העל האיטלקית וזכה איתה באליפות.
בחודש ספטמבר 2019, חזר לקדנציה שנייה בקבוצת פינאר קרשיאקה כמחליף לטוני קרוקר ורשם ממוצעים של כ-9.9 נקודות וכ-6.2 ריבאונדים למשחק.
בחודש ספטמבר 2021, חתם בקבוצת פרומיתיי מהסופרליגה האוקראינית ועזב אותה לאחר הפלישה הרוסית לאוקראינה.
בחודש מרץ 2022, חתם בקבוצת הפועל גליל עליון מליגת העל הישראלית.
מצבת יחומלך
מצבת יחומלך היא כתובת פיניקית מסביבות 450 לפנה"ס שנמצאה בגבל בסוף ה־Mission de Phénicie. כך תואר ב־Ernest Renan, Mission de Phénicie, page 855, "Additions et Corrections Page 176, ligne 4: "Depuis la mission, un important monument égypto-phénicien a été trouvé très-près des tranchées que nous fîmes sur la colline de Gébeil. C'est une stèle en calcaire blanc, peu dur, de 1m, 14 de haut sur 0m, 56 de large, mentionnant une offrande faite par un roi de Byblos à Baalath-Gébeil, représentée en Isis. Il est à souhaiter qu'on publie le plus tôt possible l'inscription phénicienne de quinze lignes qui accompagne le monument. Voici ce que M. Péretié a la bonté de m'écrire sur cetle découverte: «Je ne suis point allé moi-même sur les lieux, dans la crainte d'éveiller l'attention, toujours fàcheuse en pareil cas, de l'autorité locale, surtout depuis les derniers règlements; mais d'après tous les rapports qui m'ont été faits, et que j'ai lieu de croire exacts, la stèle qui porte l'inscription a été trouvée à environ 25 ou 30 mètres de l'angle sud-est du château de Gébeil, tout près d'une maison située en face de ce même angle, et qui doit être le bâtiment qui termine, au sud, l'endroit indiqué sur le plan de la planche XIX de la Mission de Phénicie, comme présentant des «vestiges de constructions anciennes.» C'est en creusant la terre devant cette maison, pour planter quelques arbres, que le propriétaire, un musulman, découvrit une sorte de porte sur le seuil de laquelle se trouvait la pierre en question. Elle était debout, placée entre deux lions, ou pour mieux dire entre deux avant-corps de lions; l'un taillé verticalement à 10 centimètres de la crinière, l'autre presque entier, sauf une cassure vers la queue, et tous deux ayant le long du dos, à partir du cou, une sorte de plate-bande en saillie, destinée peut-être.à supporter la stèle. — Ces lions ont la gueule ouverte; ils sont d'un grand et vigoureux caractère, et paraissent avoir été taillés dans la même pierre que là stèle." יחומלך (𐤉𐤇𐤅𐤌𐤋𐤊 בכתב פיניקי), מלך גבל, הקדיש את המצבה לאלה המגנה של העיר בעלת גבל.
הכתובת פורסמה לראשונה במלואה על־ידי מלכיור דה־ווגואה ב־1875. בתחילת שנות ה־30, הפינה הימנית התחתונה של המצבה התגלתה על ידי מוריס דננד. החלק העיקרי של המצבה נמצא במוזיאון הלובר, בעוד החלק הימני התחתון נמצא במוזיאון הלאומי של ביירות.
הכתובת
הכתובת ידועה כ־KAI 10 ו־CIS I 1.
בובי האל
רוברט מרווין "בובי" האל (באנגלית: Robert Marvin "Bobby" Hull; 3 בינואר 1939 – 30 בינואר 2023) היה שחקן הוקי קרח קנדי מקצועני בעמדת חלוץ אגף שמאלי, מהכוכבים הגדולים של ליגת ה-NHL בשנות ה-60 של המאה ה-20. נודע בכינוי "גולדן ג'ט" (Golden Jet – "הסילון המוזהב") עקב מהירות ההחלקה שלו על הקרח ושיערו הבלונדיני.
ב-1972, בצעד שעשה גלים בעולם ההוקי קרח, עזב האל את ה-NHL וחתם בליגה המתחרה שקמה באותה שנה, ה-WHA. החתמתו נחשבת להצלחה הגדולה ביותר של ה-WHA במאבק עם ה-NHL על שחקנים מצטיינים. האל הצדיק את רכישתו כשהפך לכוכב הגדול ומושך הקהל המרכזי של ה-WHA לאורך כל שנות קיומה.
ב-1983 נבחר להיכל התהילה של ההוקי קרח.
שיקגו בלאק הוקס
האל הגיע לשיקגו בלאק הוקס (כיום בלאקהוקס, במילה אחת) בגיל 18, לאחר שעבר את קבוצות הגילאים בליגות מקומיות באונטריו. הוא הצטיין בקבוצה מתחילת דרכו בה, ובעונתו השלישית כבר הוביל את ה-NHL כולה בשערים ובנקודות וזכה בגביע ארט רוס. הוא הפגין יכולת החלקה מרשימה וחבטה חזקה מאוד לשער. יכולת ההחלקה שלו, בצוותא עם שיערו הבלונדי, זיכתה אותו בכינוי "גולדן ג'ט" (Golden Jet – "הסילון המוזהב").
האל ושותפו לקו ההתקפה, סטן מיקיטה, נחשבו לדעת רבים לצמד החלוצים הטוב ביותר בליגה בשנות ה-60. הם הובילו את הבלאק הוקס לזכייה בגביע סטנלי ב-1961 לאחר 23 שנות בצורת. האל זכה במהלך העשור פעמיים רצופות בגביע הארט כ-MVP של הליגה (1965, 1966), ושלוש פעמים בגביע ארט רוס כצובר הנקודות המצטיין של הליגה (1960, 1962, 1966). הוא היה מבקיע השערים המצטיין של ה-NHL במשך 7 עונות כאשר ב-1966 הגדיל לעשות והיה השחקן הראשון בהיסטוריה שכבש יותר מ-50 שערים בעונה אחת, כשסיים אותה עם 54 שערים ושבר את שיאם של מוריס רישאר וברני ז'פריון, שעמד על 50 שערים בדיוק. על תרומתו להוקי קרח בארצות הברית זכה בגביע לסטר פטריק ב-1969.
בנוסף ליכולתם על הקרח, האל וחברו מיקיטה השפיעו רבות על התפתחות ציוד ההוקי קרח – הם היו הראשונים ששיחקו עם מקלות הוקי בעלי להב מעוקל, כנהוג היום, לאחר שגילו כי להב מעוקל מגביר את מהירות הדיסקית ומאפשר יצירת זוויות שונות במכה לשער על פני הלהב הישר שהיה מקובל עד אז. יכולת החבטה לשער של האל, שהייתה גבוהה מלכתחילה – מהירות חבטת ההצלפה שלו הגיעה לכ-190 קמ"ש – השתפרה עוד יותר בעקבות החידוש שהנהיג בלהב מקל ההוקי שלו.
העזיבה ל-WHA
האל היה בין השחקנים שהביעו את מחאתם לנוכח המשכורות הנמוכות ותנאי הניצול ששררו ב-NHL לאורך רוב תקופתו בה – תנאים שהתאפשרו בשם תחרות עזה על מקומות בסגלים של הליגה הקטנה שמנתה שש קבוצות בלבד עד 1967. ב-1972, עם הקמתה של ה-WHA כליגה מקצוענית ראשית מתחרה ל-NHL, אמר האל בריאיון עיתונאי שתמורת מיליון דולר – שכר דמיוני באותם ימים – יסכים לעבור לליגה החדשה.
אחת מקבוצות ה-WHA, ויניפג ג'טס, עשתה בדיוק כך והציעה לו מיליון דולר ל-5 עונות. האל נענה להצעה ועבר ל-WHA.
מעברו של האל ל-WHA הכה את עולם ההוקי קרח בהלם. ה-WHA שמה לה למטרה ראשונה במעלה למשוך אליה כוכבים מה-NHL, והחתמתו של האל נחשבה להצלחה הגדולה ביותר שלה ומכה קשה ל-NHL שאיבדה את אחד מכוכביה הגדולים ביותר.
מעבר למכה הגדולה שהנחילה ל-NHL בעריקתו של האל, היה האל לכוכב הגדול של ה-WHA לאורך 7 שנות קיומה, ומושך הקהל העיקרי של הליגה. יחד עם כוכביה השוודים של הקבוצה, אולף נילסון ואנדרש הדברג, הרכיב האל את קו ההתקפה שנחשב לדעת רבים לטוב ביותר בהוקי קרח המקצועני כולו בשנות ה-70. האל היה ה-MVP של ה-WHA פעמיים (1973, 1975) והוביל את הג'טס לשתי זכיות בגביע אווקו – המקבילה של ה-WHA לגביע סטנלי.
בעונת 1978/79, האחרונה לקיומה של ה-WHA, כבר השפיעו על האל גילו והפציעות שעבר. הוא שיחק מספר מועט של משחקים והשפעתו הייתה קטנה. למרות זאת היה שותף לאליפות שלישית של הג'טס לפני מיזוגה של ה-WHA לתוך ה-NHL.
שוב ב-NHL
ויניפג ג'טס, עם בובי האל בשורותיה, שרדה את פירוק ה-WHA והתקבלה ל-NHL כקבוצת התרחבות בעונת 1979/80. האל, הרבה מעבר לשיאו, שיחק בה מספר מועט של משחקים ולאחריהם למעשה היה על סף פרישה.
למרות זאת, בעסקה לקראת סיום העונה, הועבר האל להארטפורד ויילרס כדי לסייע לה בישורת האחרונה לקראת הפלייאוף. ב-9 המשחקים האחרונים של העונה, בהם השתתף, הראה האל בן ה-41 שמץ מיכולתו, אולם בפלייאוף הייתה תרומתו זניחה. לאחר העונה פרש האל סופית מפעילות.
בזירה הבינלאומית
בשל עריקתו ל-WHA, נמנעה מהאל, כמו מהעורקים האחרים ל-WHA, ההשתתפות בנבחרת קנדה בסדרת הפסגה מול נבחרת ברית המועצות, כשהנבחרת הקנדית הורכבה משחקני NHL לראשונה אי פעם. ה-WHA ערכה ב-1974 "סדרת פסגה" משלה נגד נבחרת ברית המועצות, כשהפעם הורכבה נבחרת קנדה משחקני WHA בלבד. למרות שהאל הצטיין בסדרה, קנדה הובסה בה.
האל השתתף במדי הנבחרת הקנדית גם במהדורה הראשונה של גביע קנדה ב-1976, כשהפעם הורכבה הנבחרת בפעם היחידה משחקני NHL ו-WHA גם יחד. האל הצטיין בטורניר וזכה עם קנדה בגביע.
לאחר הפרישה
האל ניסה עוד פעם אחת לחזור למשחק, כאשר בקיץ 1981 שיחק במספר משחקי הכנה במדי ניו יורק ריינג'רס. לאחר 5 משחקים בהם כבש שער אחד ומסר אסיסט אחד, החליטו האל והריינג'רס להפסיק את ניסיון החזרה, והאל לא שיחק בריינג'רס ולו משחק רשמי אחד.
האל שיחק לאורך הקריירה בחולצה מספר 9, כמחווה לשחקן שהעריץ, גורדי האו. האו היה גם יריבו הגדול של האל לאורך הקריירה, הן ב-NHL כשהאו שיחק בדטרויט רד וינגס והן ב-WHA כשהאו שיחק ביוסטון איירוס ובהארטפורד ויילרס. לקראת פרישתו זכה האל לשחק עם האו במדי הוויילרס.
חולצתו של האל, מספר 9, הוצאה לגמלאות הן על ידי ויניפג ג'טס (הוצאתה לגמלאות נמשכת בגלגולה הנוכחי כאריזונה קויוטיס) והן על ידי שיקגו בלאקהוקס. עם זאת, כאשר בנו של האל, ברט, שיחק לתקופה קצרה בקויוטיס, התאפשר לו ללבוש את החולצה מספר 9 בהסכמת אביו. החלוץ איוונדר קיין, ששיחק בקבוצת ה-NHL הנוכחית הנושאת את השם ויניפג ג'טס, ביקש וקיבל את רשותו של האל ללבוש את החולצה מספר 9 למרות שהקבוצה הנוכחית אינה קשורה לקבוצה בה שיחק האל.
ב-1978 התקבל האל כחבר במסדר קנדה בדרגת קצין – השנייה מבין שלוש דרגות המסדר.
האשמות באנטישמיות ובאמירות פרו-נאציות
ב-1998 התפרסם ריאיון עם האל בעיתון הרוסי בשפה האנגלית, "מוסקאו טיימס". לטענת העיתון, אמר האל בראיון כי אוכלוסיית השחורים בארצות הברית גדלה בקצב מהיר מדי, כי הרבעה על בסיס גנטי אינה רעיון רע, ובפרט משכו את תשומת הלב דברים שצוטטו מפיו בנוגע לנאצים:
האל הכחיש בחריפות כי אמר את הדברים, ותבע למשפט את העיתון הרוסי שפרסם אותם, ואת העיתון טורונטו סאן שפרסם את הדברים בקנדה.
מותו
האל הלך לעולמו בביתו בוויטון (פרוור של שיקגו), באילינוי שבארצות הברית, בגיל 84.
חיים אישיים
אחיו של האל, דניס, שיחק לצידו בשיקגו בלאק הוקס והפך לכוכב בזכות עצמו, עם למעלה מ-300 שערים בקריירה. בהשאלה מכינויו של אחיו, כונה דניס "סילבר ג'ט" (Silver Jet – "הסילון המוכסף").
בנו של האל, ברט, הפך לכוכב על ב-NHL. הוא התקבל כמו אביו להיכל התהילה של ההוקי קרח ומדורג כיום חמישי בכל הזמנים בהבקעת שערים בקריירה, כאשר רק ויין גרצקי, אלכסנדר אובצ'קין, גורדי האו ויארומיר יאגר מקדימים אותו. גם ברט זכה לכינוי שנגזר מכינויו של אביו - כיוון שירש מאביו את שיערו הבלונדיני, כונה "גולדן ברט" (Golden Brett – "ברט המוזהב").
בן נוסף של האל, בארט, היה בעברו שחקן פוטבול מקצועני בתפקיד רץ אחורי ששיחק בליגת הפוטבול הקנדית (CFL).
סטטיסטיקה בקריירה המקצוענית
מקרא: מש – משחקים; שע – שערים; אס – אסיסטים; נק – נקודות; ד"ע – דקות עונש (על הרחקות בשל עבירות).