cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חגורת אורווה
השימוש בחגורת אורווה כחלק ממדי צבא נפוץ במיוחד ב וצבאות חבר העמים הבריטי, בנוסף למדינות נוספות בהן דנמרק. מקור השם הוא במדי האורווה ששימשו יחידות פרשים בריטיות במהלך המאה ה-19, כאשר התפתחה מסורת של לבישת חגורה רחבה אשר בהדרגה החלה לכלול את צבעי הרגימנט, עד שבשנות ה-50 מנהג זה התקבע באופן רשמי בצבא הבריטי והתפשט ליחידות רבות ולמדינות שונות שהושפעו מהמסורת הצבאית הבריטית.
הממלכה המאוחדת
מקור חגורת האורווה הוא במדי האורווה של יחידות פרשים של הצבא הבריטי במאה ה-19. מדי אורווה כללו מכנסי רכיבה וחולצה לבנה ללא ג'קט כדי לאפשר לחיילים לעבוד סביב האורווה ובטיפול הסוסים בקלות רבה יותר. בהדרגה החלו החיילים לעשות שימוש בחגורות רחבות שהתבססו על רצועות הרכיבה של הסוסים, אלו איפשרו לקבע את המכנסים ולאפשר נוחות בפעילות הטיפול בסוסים. לקראת סוף המאה ה-19, יחד עם המעבר של כוחות הצבא הבריטי למדי חאקי ובכך הורדה של סממני זיהוי צבעוניים של היחידות השונות בשדה הקרב, החלו להופיע חגורות האורווה צבעוניות לפי צבעי הרגימנט.
משום שמדי האורווה נלבשו רק בסביבת המחנה ולא באופן רשמי או בשדה הקרב, מסורת זאת המשיכה להתקיים ללא התנגדות ונתפסה כמסורת לא מזיקה של גאוות יחידה. בתחילת המאה ה-20, חגורות האורווה החלו להופיע בהדרגה ביחידות אחרות ברחבי הצבא הבריטי לשימוש סביב המחנה, עד שבשבנים שלאחר מלחמת העולם השנייה, הן הפכו לפריט לבוש רשמי בכלל הכוחות המזוינים של בריטניה (כולל בצי ובחיל האוויר).
כיום חגורת האורווה נלבשת בצבא הבריטי על גבי מדי מחנה (מס' 6, 7, 13 ו-14) ומדי קרב (מס' 8 ו-9) שלא בפעילות מבצעית. לרגימנטים הסדירים בצבא ישנן חגורות אורווה, כל אחד עם דפוס ייחודי בצבעי הרגימנט, בנוסף לחגורות המשויכות לזרועות מסוימים ומספר יחידות בודדות אחרות שלהן דפוס חגורה ייחודי (כגון מכללות צבאיות, סוללות ארטילריה מסוימות וגדודים בודדים). בחיל האוויר המלכותי חגורת האורווה נלבשת עם מדי שירות עבודה (מס' 2), כאשר ישנו רק דגם אחד שמייצג את כלל חיל האוויר (בצבע חום וכחול עם פס תכלת ביניהם). בצי המלכותי קיים גם עיצוב בודד לכלל המשרתים (בצבע כחול כהה) והחגורה נלבשת על גבי מדי עבודה (מס' 4 ו-5) בלבד, לחיל הנחתים המלכותי דגם משלו הנלבש באופן דומה לנהוג בצבא הבריטי.
מדינות חבר העמים הבריטי
מדינות חבר העמים הבריטי ברובן הגדול הן מדינות לשעבר של האימפריה הבריטית, משום ששורשי הכוחות המזוינים שלהן הם בכוחות הבריטים, רבות מהמסורות התפתחו במקביל וכיום רוב כוחות חבר העמים מכילות מסורות דומות מאוד לכוחות הבריטים. ברוב מדינות אלו, החוגורות נמצאות בשימוש בדומה לנהוג בבריטניה, על גבי מדי שירות ועבודה ולא מדים מבצעיים או מדים טקסיים. בשונה מהכוחות הבריטים, רק ליחידות בולטות או ותיקות יותר קיימות חגורות אורווה בדפוס ייחודי, במקרים רבים מסורת חגורת האורווה הגיע ליחידות אלו לאחר שירות לצד יחידות מקבילות בצבא הבריטי.
דנמרק
בשנות ה-50 כוחות ההגנה של דנמרק שירתו בשיתוף פעולה הדוק עם הכוחות הבריטים של ארמיית הריין הבריטית, מה שהוליד בין היתר עניין מצד דנמרק במסורת חגורת האורווה הבריטית. בשנת 1968 אומצה החגורה לשימוש רגימנט משמר ההוסרים באופן דומה לנהוג בצבא הבריטי, כאשר הדפוס והצבעוניות תואמים לצבעי הרגימנט, בשנות ה-70 המאוחרות מנהג זה הוכנס ברוב הכוחות הדנים (הצבא המלכותי הדני, חיל האוויר הדני ומשמר המולדת הדני).
הצבע הבסיסי של כלל חיילי הכוחות הדנים הוא שחור וזו החגורה היחידה המסופקת לחיילים באופן רשמי, לצידה ישנם כיום כ-16 דפוסים שונים בשימוש המשתייכים לרגימנטים והזרועות השונים (מתוך סך הכל כ-43 דפוסים היסטוריים). החגורות הרגימנטליות הצבעוניות אינן מחויבות לשימוש וכאמור לא מסופקות, אך הן מאושרות לשימוש במקום החגורה השחורה הסטנדרטית ונרכשות באופן עצמאי.
חגורת מתעמל
בברזיל ולבנון נמצאת בשימוש חגורה מסורתית דומה לחגורת האורווה הנקראת חגורת מתעמל (בפורטוגזית: cinto ginástico). בשונה מחגורת האורווה, חגורה זו אינה כוללת דפוסים ייחודיים ליחידות שונות ובאופן מסורתי היא דומה יותר לחגורת כלים או רתמה המשמשת אנשי חילוץ וכבאות. היא דומה לחגורת האורווה בעיצובה הכללי ובצבעוניות שלה.
בברזיל חגורת המתעמל משמשת את קורפוס לוחמי האש של הצבא (בפורטוגזית: Corpo de Bombeiros Militar) מאז 1887, עם דגם לקצינים (חגורה אדומה עם פס כחול לרוחבה, קצוות בצבע לבן ואבזמים כסופים) ודגם לחיילים (חגורה אדומה עם קצוות אפורים ואבזמים מוזהבים). בלבנון מסורת דומה של חגורת מתעמל בשימוש כוחות הכיבוי של המשמר האזרחי של לבנון (בערבית: المديرية العامة للدفاع المدني).
התכלות
התכלות היא התפרקות כימית של חומר בידי חיידקים או יצורים חד תאיים אחרים. המושג מקושר לרוב לתחום האקולוגיה, טיפול בפסולת, ביו רפואה, ואיכות הסביבה. כיום תופס תאוצה השימוש בחומרים שמתכלים במהרה במקום בחומרים שקצב ההתכלות שלהם איטי, כגון במקום שקיות פלסטיק.
היתרונות בחומרים שמתכלים במהרה
האדם פולט לסביבה אשפה רבה, שגורמת לזיהום הסביבה. שימוש בחומרים מתכלים מפחית את כמות הפסולת המצטברת והנזקים שנגרמים ממנה, ובכך תורם לאיכות הסביבה.
דוגמה ידועה לנזק סביבתי שנגרם בשל פסולת שמושלכת בידי האדם היא מוות של צבי ים כתוצאה מאכילת שקיות פלסטיק. צבי ים בסביבתם הטבעית ניזונים ממדוזות, ואילו שקית פלסטיק שמצויה בתוך מי הים נראית לצב ים כמו מדוזה. לכן, צבי ים רבים מתפתים לאכול שקיות פלסטיק, ומתים כתוצאה מחסימת מערכת העיכול. בניגוד לשקית פלסטיק, שקית שמתכלה במהרה סביר שתעוכל במערכת העיכול של צב הים, ובכך הצב יפלוט אותה ממערכת העיכול שלו ויישאר בחיים. זאת אם השקית לא תתכלה (חלקית או לחלוטין) בטרם נאכלה בידי צב הים.
החסרונות בחומרים שמתכלים במהרה
מוצרים העשויים מחומר המתכלה מהר מתקלקלים או יוצאים מכלל שימוש תוך זמן קצר יחסית, ומחייבים הפקה של כמות גדולה יותר של מוצרים חלופיים וניצול רב יותר של משאבים. כך למשל, בעוד שבשקית ניילון ניתן לעשות שימוש חוזר, בשקית נייר זה לא תמיד ניתן וייצור הנייר הנדרש מגביר את כריתת היערות. בנוסף, מוצרים העשויים מחומרים המתכלים מהר נזרקים בתכיפות גדולה יותר לאשפה ובכך מגדילים את כמות הפסולת. לדוגמה, שימוש בכוס זכוכית, שאינה מתכלה, יכול להימשך לאורך שנים רבות, בעוד ששימוש בכוסות נייר מחייב החלפה תדירה של הכוסות.
זמני התכלות של חומרים שונים
זמן ההתכלות תלוי בתנאי הסביבה - לחות, טמפרטורה, קרינת שמש, זמינות חמצן ועוד. בתנאים שנבדקו, זמני ההתכלות המוערכים לחומרים שונים הם:
דשונת (קומפוסט)
האדם מנצל את תופעת ההתכלות לשם ייצור דשונת. בהינתן תנאים מסוימים, חומרים אורגניים מתכלים והופכים לדשונת, שהיא סוג של דשן. השימוש בדשונת נפוץ מאוד בחקלאות ובגינות פרטיות. עם זאת, לא כל חומר מתכלה הוא חומר שיכול להפוך לדשונת - ישנם חומרים המתכלים ואינם הופכים לדשונת.
התיאטרון הרפרטוארי האמריקני
התיאטרון הרפרטוארי האמריקני (באנגלית: American Repertory Theater; ובקיצור: A.R.T.) הוא תיאטרון ללא כוונת רווח השוכן בקיימברידג', מסצ'וסטס.
אודות התיאטרון
הוא נוסד ב-1980 בידי רוברט ברוסטין (Brustein) וידוע במחויבותו למחזאות אמריקנית חדשה ובניסויים בתיאטרון-מוזיקלי; לעיסוק בעבודות עזובות מהעבר ולמיסודם של טקסטים קלאסיים, תוך פירושם מחדש בדרכים חדשות. במרוצת שלושים השנים האחרונות הוא זכה בפרסים היוקרתיים ביותר באמריקה, בכללם פרס פוליצר (1982), פרס טוני (1986) ופרס Jujamcyn (1985). בדצמבר 2002 זכה התיאטרון הרפרטוארי האמריקני בפרס התיאטרון הלאומי על מצוינות, ובמאי 2003 הוא נבחר לאחד משלושת התיאטראות הטובים ביותר בארצות הברית בידי טיים מגזין. התיאטרון שוכן במרכז הדרמה לב באוניברסיטת הרוורד, במבנה "מרכז הדרמה לוב" (Leob Drama Center) שתכנן יו סטאבינס ב-1960.
ב-2002 במאי התיאטרון רוברט וודוורף נבחר לכהן כמנהלו האומנותי של התיאטרון. לאחר לכתו של וודוורף, לקח את המושכות גדעון לסטר וכיהן בתפקיד בעונת 09–2008. במאי 2008 דיאנה פאולוס נבחרה למנהלת האומנותית החדשה. פאולוס, בוגרת הרווארד, היא במאית תיאטרון ואופרה בעלת שם. בין עבודותיה: המחזמר The Donkey Show, שרץ במשך שש שנים באוף ברודוויי, הפקה של בית האופרה של שיקגו; והפקת התיאטרון הציבורי (The Public Theater) משנת 2008 של המחזמר שיער, שזכה בפרס טוני, על ההעלאה המחודשת הטובה ביותר של מחזמר.
עוסמאן קקאי
עוסמאן ג'ובאן קקאי (באנגלית: Osman Jovan Kakay; נולד ב-10 ביולי 2002 בווסטמינסטר שבאנגליה) הוא כדורגלן סיירה לאוני המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת קווינס פארק ריינג'רס מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ ובנבחרת סיירה לאון.
קריירת מועדונים
קקאי גדל במחלקת הנוער של קווינס פארק ריינג'רס.
ב-29 בינואר 2016 הושאל למשך חצי עונה לליווינגסטון מהליגה הסקוטית השנייה. בסך הכל ערך עשר הופעות ליגה במועדון.
ב-31 בינואר 2017 הושאל לצ'סטרפילד מהפוטבול ליג הראשונה.
ב-2 בספטמבר 2019 הושאל לפרטיק ת'יסל מהליגה הסקוטית השנייה.
קריירה בינלאומית
ב-9 בספטמבר 2018 ערך פרנסיס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סיירה לאון, בהפסד 1-0 לנבחרת אתיופיה במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2019.
חץ הדורות
חץ הדורות הוא פרויקט מורשת של חטיבת קשרי החוץ (קש"ח) של צה"ל, שמטרתו לשקף את תרומת קשרי החוץ הצבאיים לקידום אינטרסים לאומיים ויעדי צה"ל. הוא כולל הנצחת אירועי קשרי חוץ היסטוריים, המדגימים שותפות אזורית-בינלאומית, מתקופת טרום המדינה ועד ימינו. במסגרת הפרויקט הוצבו "חיצים" (נקודות ציון על גבי אבנים) ברחבי הארץ, להטמעת תרומת קשרי החוץ הצבאיים, חיבורם לאדמת הארץ והנגשתם לציבור. הפרויקט החל בשנת 2019 בהובלת ראש חטיבת הקש"ח, תא"ל ארז דוד מייזל, ובמהלכו נערכו טקסים בהשתתפות אורחים בכירים מהארץ ומחו"ל לרגל הנחת החיצים. במקביל לחשיפת החיצים, בוצעו באופן פנים-חטיבתי מאמצי מחקר, תיעוד והנצחה של היסטוריית החטיבה – בין היתר, באמצעות קביעת מסלול מורשת במחנה אביב (בסיס האם של היחידה), ציון דמויות היסטוריות מרכזיות בעשיית הקש"ח, ופרסום ספר מורשת חטיבתי.
רוח הפרויקט ודגשיו
ברכיביו השונים של הפרויקט, דגש מיוחד מושם על הזיקה בין האירועים ההיסטוריים למיקומם הגאוגרפי, לאדמה – יהא זה הגשר, הבסיס, הוילה או הנמל. מנגד, מודגש מקומו של האדם – הדמויות ההיסטוריות המפיחות בסיפור חיים. חיבור זה, בין האדם לאדמה, מהווה מוטיב מרכזי בפרויקט "חץ הדורות".
אחת ממטרות הפרויקט היא להגדיל ולבסס את המרחב המשותף עם השותפים והעמיתים של קש"ח צה"ל – הן מבית והן עם גופים בינלאומיים-אזוריים. זאת על מנת לשפר ולהדק את שיתופי הפעולה, הפנימיים והחיצוניים – העבר כפלטפורמה ו"קרש קפיצה" לעתיד. מבית, מדגיש הפרויקט את השותפות עם "קהילת החוץ" של מדינת ישראל – קהילת גופי החוץ, הצבאיים והממשלתיים, הפועלים בשיתוף וסנכרון מלא לקידום יעדיהם (MIDDLE - Military, Information/Intelligence, Defense, Diplomacy, Legal, Energy). זאת מתוך ידיעה שרק אחדות פנימית תאפשר עמידה במשימה. כלפי חוץ, מדגיש הפרויקט את העבר המשותף עם מדינות וגורמים שונים – עם שותפים ואף עם יריבים, אזוריים ובינלאומיים.
"חץ הדורות" מהווה מימוש של הסיסמה החטיבתית – !Aim2Engage – שאיפה מתמדת ליוזמה, יצירת מגע (engage) אנושי (ובמרומז גם צבאי, על בסיס rules of engagement), הדגשת החיוניות של השותפות (יותר מ-2), והמכוונות לאור מטרה ומתוך הקשר. כל אלה כ"אני מאמין" וכבסיס לעשיית קש"ח צה"ל – מאפשר מבצעי ואמצעי לאומי מסייע בהגדלת הגמישות והעומק האסטרטגי.
דואר ישראל הוציא גיליון מזכרת לכבודו של הפרויקט.
רשימת החיצים
אבני "חץ הדורות" מנציחות אירועים נקודתיים בהם פעל צה"ל עם צבאות או כוחות זרים.
אל-חסן קורומה
אל-חסן קורומה (באנגלית: Alhassan Koroma; נולד ב-9 ביוני 2000 ביוני צ'יפדום שבסיירה לאון) הוא כדורגלן סיירה לאוני המשחק בעמדת קשר כנף בקבוצת ליננסה מהפרימרה דיויסיון RFEF ובנבחרת סיירה לאון.
קריירת מועדונים
ב-8 ביולי 2019 הושאל למשך עונה לליננסה מהפרימרה דיויסיון RFEF, עונה שלאחריה עבר למועדון באופן קבוע.
קריירה בינלאומית
ב-17 במרץ 2018 ערך קורומה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סיירה לאון, בהפסד 4-0 לנבחרת איראן במשחק ידידות.
אנטל פישר
אנטל פישר (בהונגרית: Fischer Antal; ברטיסלאבה, 8 בספטמבר 1901 – בודפשט, 15 ביולי 1979) היה רופא ראומטולוג, פתולוג, פיזיולוג, פרופסור באוניברסיטה, משנת 1965 דוקטור (Ph.D) ברפואה, יהודי-הונגרי, נכדו של הרב חנוך פישר.
ביוגרפיה
אנטל פישר הוא בנם של הרופא יעקב פישר ושל הרמינה לייטרסדורף. הוא למד בווינה באוניברסיטת וינה וסיים את לימודיו ברפואה ביולי 1926. הוא קיבל את רישיון הרופא בגרמניה בשנת 1931 ובשנת 1945 קיבל את הרישיון בהונגריה בבודפשט רק אחרי השואה. הוא עבד כסטודנט לרפואה במכון לכימיה בווינה. בשנים 1926–1933 היה ראש המעבדה ולאחר מכן רופא ראשי במכון המחקר הראומטולוגי באאכן. לאחר מכן, בשל עליית הנאצים לשלטון, נסע לפריז לזמן קצר, שם עשה מחקר סרולוגי וסרו-דיאגנוסטי, ולאחר מכן עבר לבודפשט. בשנים 1934–1944 עמד בראש המעבדה הביולוגית של מפעל התרופות כינואין. בשנת 1945 מונה כרופא מחוזי. בין השנים 1946–1952 עבד גם במרפאה לרפואה פנימית ומבשנת 1946 גם כמרצה, משנת 1950 מרצה בכיר. בין השנים 1952–1959 עבד במחלקה לרפואה פנימית מספר 3 כפרופסור חבר. משנת 1959, הוא היה פרופסור חבר במחלקה לרפואה פנימית 2 ולאחר מכן פרופסור מן המניין באוניברסיטה. הוא נבחר לסגן נשיא איגוד המעבדות ההונגרי לדיאגנוסטיקה בשנת 1966 ולנשיא האיגוד בשנת 1973. הוא פרש לגמלאות בספטמבר 1971, אך המשיך לעבוד כיועץ קליני, השתתף בעבודת מערכת הוועדות הרפואיות, נשא הרצאות וכתב ספרים וספרי לימודים.
הוא מת בתאונה ב־15 ביולי 1979.
פעילותו המקצועית
תחומי המחקר שלו כללו כימית החלבון הקליני, ראומטולוגיה, פתולוגיה של פגיעות תעסוקתיות, תורת הכליות ופתולוגיה, הפתולוגיה תאורטית וקלינית ופילוסופיה רפואית. הוא פרסם יותר מחמישים פרסומים, ו-12 ספרים בהונגרית, גרמנית, רוסית, ספרדית ורומנית.
אריינוצרטופס
אריינוצרטופס (שם מדעי: Arrhinoceratops) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים שהתקיים בתקופת הקרטיקון. פירוש השם הוא "פנים בעלי קרניים ללא קרן אף" (א, α -לא או ללא, ריינו ρινο - אף, צראט/קראט κερατ - קרן, אופס ωψ - פנים). שם זה ניתן לו על ידי מגלו, ויליאם פארקס, כיוון שחשב שלא הייתה לו קרן אף, אך ניתוח נוסף של הממצאים הראו שכן הייתה לו קרן אף קטנה. האריינוצרטופס חי בקרטיקון העליון במאסטריכט כמה מיליוני שנים לפני הטריצרטופס אך הוא היה בן זמנו של האנכיצרטופס. הוא חי באמריקה הצפונית ושרידיו התגלו בקנדה. הוא היה דינוזאור צמחוני שהלך על ארבע. כמו שאר הצרטופסיים בתת-המשפחה כסמוזאורים הוא היה בעל עטרה ארוכה בחלק האחורי של הגולגולת, ו-3 קרניים: 2 קרניים ארוכות מעל אזור הגבות וקרן קצרה מעל האף. מעריכים שאורכו היה כ-6 מטר.
גילוי ומינים
האריינוצרטופס תואר מדעית על ידי ויליאם פארקס ב-1925 שתיאר גולגולת מעוכה למחצה, וקצת מעוותת, ללא לסת תחתונה. המאובנים נאספו בקניון פרסת הסוס ליד נהר דיר ריבר באלברטה ב-1923 על ידי משלחת מחקר מאוניברסיטת טורונטו.
רק מין אחד תואר: A. brachyops. ב-1946 נחשפו מאובנים חדשים ביוטה, והללו תוארו כמין חדש בשם A. utahensis על ידי גילמור. ניתוח מאוחר יותר הראה ששרידים אלה היו למעשה טורוזאורוס ולא מין חדש של אריינוצרטופס.
מיון
האריינוצרטופס היה דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים, דינוזאורים בעלי קרניים ששגשגו בקרטיקון העליון באמריקה הצפונית וכנראה גם באסיה. הצרטופסיים היא משפחה של הצרטופסים, שהם מסדרת Ornithischia - דינוזאורים בעלי אגן דמוי עוף.
בצרטופסיים הוא היה שייך לתת-משפחת ה-כסמוזאורים שהתאפיינה בעטרה ארוכה בחלק האחורי של הגולגולת, ו-3 קרניים: 2 קרניים ארוכות מעל אזור הגבות וקרן קצרה מעל האף.
מעריכים שהוא היה קרוב לטורוזאורוס וגם לאנכיצרטופס, הפנטצרטופס והכסמוזאורוס.
הר רות' גייד
גובהו של ההר 3,515 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-79 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר ממוקם 6 קילומטרים צפונית-מזרחית להר ודל-יארלסברג.
גילוי ומיפוי ההר
ההר התגלה בנובמבר 1911, על ידי רואלד אמונדסן.
אריינוצרטופס
תיאור
הגולגולת היא בעלת עטרה ובה שני "חלונות" בצורת אליפסה. קרני הגבה שלו היו ממוצעות באורכן ביחס לשאר ה-Chasmosaurinae אך קרן האף שלו הייתה קצרה וקהה יותר ביחס לשאר הצרטופסיים. קוטנה של קרן האף ומצבה הלא טוב של הגולגולת הביא את פארקס לחשוב שלא הייתה לו קרן אף ולקרוא לו בשם "אריינוצרטופס" ("פנים בעלות קרניים ללא קרן אף").
הר רות' גייד
מקור השם
אמונדסן נתן להר את שמו.
אריינוצרטופס
תיאור
האנכיצרטופס היה צמחוני ואכל בעיקר שרכים, ציקסינים ומחטניים. הוא השתמש במקור שלו כדי לתלוש את העלים, ולעס אותם באמצעות מערכת שיניים בחלק האחורי של הלסתות.
הר רות' גייד
מקור השם
אמונדסן קרא להר על שמה של רות' סיבלי גייד (Ruth Sibley Gade), מרוצ'סטר, במדינת ניו יורק, שבארצות הברית.
לקריאה נוספת
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Including the Off-lying Islands South of Latitude 60°, P 215
כלי הדיינים
כלי הדיינים הם כלים שעל הדיינים להחזיק במושב בית הדין, בעת ניהול הדיון ומטרתם העיקרית היא לאכוף את ביצוע פסק הדין, או לסייע לקיומו.
מקור
חז"ל דורשים את המילה 'תשים' בפסוק 'ואלה המשפטים אשר תשים לפניהם', על חיוב החזקת כלי הדיינים בבית הדין.
הכלים
כלי הדיינים מפורטים בתלמוד:
תוקף החיוב להחזיקם
מן האחרונים יש שכתבו בדעת ראשונים שהלימוד מהפסוק אינו אלא אסמכתא, והחזקת הכלים בבית הדין היא רשות.
בזמן הזה
נחלקו הפוסקים האם גם בזמננו יש חיוב על הדיינים להחזיק את כלי הדיינים בבית הדין, או שבזמן הזה שבטלה הסמיכה שוב אין חיוב זה על הדיינים.
יש שאסרו להעמיד כלים אלו בבית הדין במקרה שהעם מצייתים לדין ואינם צריכים אמצעי כפייה.
נישואין נוסח איטליה
נישואין נוסח איטליה (באיטלקית: Matrimonio all'italiana) הוא סרט קולנוע איטלקי משנת 1964 בהפקתו של קרלו פונטי ובבימויו של ויטוריו דה סיקה, עם סופיה לורן ומרצ'לו מסטרויאני בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על המחזה "Filumena Marturano" של אדוארדו דה פיליפו משנת 1946 שהוצג בכמה תיאטרונים בישראל בשם "פילומנה".
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הבינלאומי הטוב ביותר וזכה לפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר.
סופיה לורן הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר וגם לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.
מרצ'לו מסטרויאני היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.
תקציר העלילה
דומניקו סוריאנו (מרצ'לו מסטרויאני) פגש לראשונה את פילומנה מרטורנו (סופיה לורן) בשנת 1944 כשהגיע לקבל שירות בבית בושת. היא הייתה אז בת 17 והוא חילץ אותה מהבניין לאחר שהחלה הפצצה של בעלות הברית.
לאחר מכן הם התראו מדי פעם וקיימו יחסים עד שדומניקו החליט לקחת אותה לביתו כדי שתטפל באמו הזקנה ותעזור לו גם במאפיה הגדולה שלו.
כך עברו 22 שנים מבלי שינוי במעמדה של פילומנה שעבדה במאפיה, בכל עבודות הבית אך נחשבה כפילגשו של דומניקו. היא לא סיפרה לו שיש לה שלושה בנים משלושה גברים שונים שהיא מגדלת במשפחות אומנות. הם לא מכירים אחד את השני ואינם יודעים שהיא אמם הביולוגית. בסודה הזה שותפים גם המשרתים אלפרדו (אלדו פוליזי) ורוסליה (טקלה סקרנו).
פילומנה מחליטה לפעול כדי לשמור על מעמדה. היא מתעלפת ברחוב, נלקחת לדירה ועושה את עצמה גוססת. נקרא כומר לתת את התפילות האחרונות לפני המוות. פילומנה מבקשת בקול חנוק מדומניקו לשאת אותה לאישה לפני מותה. דומניקו מרחם ומסכים בהנחה כי היא תמות תוך זמן קצר והכומר מחתן אותם.
כשהכומר עוזב קמה פילומנה לתחייה. דומניקו כועס על שרימתה אותו, הם הולכים לעורך דין שמבטל את הנישואין. אז מגלה לו פילומנה שיש לה שלושה ילדים שאחד מהם הוא שלו.
דומניקו מנסה כל הזמן לבחון את הילדים כדי להחליט מי מהם שלו אך לא מצליח. לבסוף הוא מחליט לשאת את פילומנה וכל השלושה יקבלו את השם סוריאנו.
קידושא רבא (אירוע)
קידושא רבא (או בקיצור: קידוש) הוא מנהג של אירוח וכיבוד קל הנערכים לכבוד הולדתה של בת, בשבת שלאחר יום הבר-מצווה, או לכבוד שבת חתן ("אופרוף"). מדובר במנהג הרווח בקרב יהודים מקהילות אשכנזיות להזמין קרובים וידידים בבוקר יום השבת, לאחר תפילת מוסף. האירוע נערך מיד לאחר סיום התפילה, לפני שהציבור פונה לביתו לסעוד את סעודת יום שבת. ה"קידוש" נערך לרוב בבית הכנסת השכונתי או הקהילתי, או בבית משפחת בעל השמחה: היולדת, בבית משפחת הוריה או בבית משפחת בעלה; הורי חתן הבר-מצווה; הורי החתן או הורי הכלה. המשתתפים מברכים את בעלי השמחה ובני משפחתם באיחולים קלאסיים לרגל השמחה, ובאמירת לחיים.
שם האירוע מכונה על שם עריכת הקידושא רבא בו.
בהולדת הבת
מנהג עריכת אירוע "קידושא רבא" בשבת שלאחר הולדת הבת מוזכר כבר במאה ה-18. בשונה ממנהג שלום זכר, שמוזכר כבר בתקופת המעבר בין ראשוני לאחרוני אשכנז, מנהג "קידושא רבא" לרגל הולדת הבת אינו מוזכר בתקופה זו. אמנם קיים בסיס תלמודי לכך, בדרשה של רבה בר רב הונא בשם רב על מנהגו של בועז.
המנהג רווח בעיקר בציבור החסידי, ובמהלך המאה ה-20 החל רווח יותר גם בציבור הליטאי.
יש שציינו את מנהג עריכת "קידושא רבא" להולדת הבת כסגולה למציאת שידוך.
להזמנה לאירוע ה"קידושא רבא" יש לרוב נוסח מסורתי, עם שינויים קלים בין קהילות שונות.
כיבוד
האירוח כולל מאכל ומשקה, שאינם מצריכים נטילת ידיים, ובעיקר עוגות מסוג עוגת ספוג (טורט) וקוגל אטריות. לעיתים מוגשים גם הערינג עם בצל קצוץ או עם ירקות פרוסות ובתוספת קרקרים, קוגל תפוחי אדמה, טשולנט, דגים מעושנים, ועוד.
כולל קוסוב-ויז'ניץ
כולל קוסוב (כולל ויז'ניץ) היה כולל שפעל למען יישוב ארץ ישראל. הכולל הוקם כחלק מכולל גליציה ("כולל חבת ירושלים") על ידי רבי חיים הגר מקוסוב שהיה נשיא כולל גליציה במזרח גליציה, בוקובינה, ומרמורש, ובהמשך הפך לכולל עצמאי. עם פטירת רבי חיים מקוסוב התפלג הכולל לשניים כ"כולל קוסוב" ו"כולל ויז'ניץ" והתאחד שוב לאחר שנים.
במהלך השנים נקלע הכולל לסכסוכים תכופים עם כולל האב – חבת ירושלים, ובין חצרות קוסוב וויז'ניץ – יורשי רבי חיים מקוסוב.
רקע
בשנת ה'תר"א (1841), עם התבססות האשכנזים בירושלים, הוקם בה כולל חדש בשם כולל ווהלין, כולל זה אסף כספים גם עבור חסידים וגם עבור הפרושים אשר נמנו על יוצאי ווהלין ופולין. את הכולל ייסדו ישראל ב"ק ובנו ניסן ב"ק שהיו מראשי החסידים בירושלים ובאי-כוחה של השושלת הרוז'ינאית. כולל זה היה הכולל הראשי לעדת החסידים, אולם כבר שנות ה-50 של אותה המאה החלו בהדרגה להתפלג ממנו כוללים שונים למיניהם (בכולל זה היו גם פרושים וחלק מחב"ד שעלו מחבלי הארץ בו נאספו התרומות של הכולל).
לאחר תלונות מצד עולי גליציה בירושלים, צפת וטבריה, על קיפוח מטעם ממוני כולל רייסין, ייסד רבי חיים הגר מקוסוב יחד עם רבי מרדכי זאב איטינגא את "כולל עסטרייך" לעולי גליציה (גליציה הייתה בתקופה זו חלק מהאימפריה האוסטרו הונגרית), ושניהם כיהנו כנשיאי הכולל. רבי חיים היה נשיא "כולל רבי מאיר בעל הנס" של יהודי בוקובינה, מרמורש, וחלק ממזרח גליציה, ואילו רבי מרדכי זאב היה נשיא הכולל במערב גליציה. הכולל הוקם כנראה בשנת 1851 (ה'תרי"א). בשנת ה'תרי"ד חזר הכולל והתאחד עם כולל ווהלין שהיה תחת הנהגתו של רבי אברהם יעקב פרידמן מסדיגורה, אך שוב נפרד ממנו בשנת 1858 (ה'תרי"ח).
היסטוריה
אחרי פטירתו של רבי חיים מקוסוב בשנת ה'תרי"ד, התגלעה מחלוקת על נשיאות הכולל בין בניו רבי יעקב שמשון הגר שירש את כסאו בקוסוב, רבי יוסף אלתר שעלה לארץ ישראל, ורבי מנחם מנדל שהתיישב בוויז'ניץ. אזור נשיאותם היה תחת הניהול של "כולל אוסטרייך", ותחת הנהגת הבנים התפתחו שני כוללים, של קוסוב ושל ויזניץ, שלרוב נתמכו מאותם המקורות, והחל ביניהם סכסוך על הזכות לגבות כספים באותם אזורים.
בשנת ה'תרכ"ז התפתח עימות חריף בין ר' ישכר דב לוסטמן מסוניק שהגיע לצפת כממונה על הכולל מטעם קהילת לבוב לממונים המקומיים מטעם חצר ויז'ניץ. בסכסוך התערב לטובת ויז'ניץ הקונסול האוסטרי בצפת בה נפתחה קונסוליה בשנת ה'תרכ"ח.
את נשיאות כולל קוסוב ירש רבי משה הגר בנו של רבי יעקב שמשון. ואת נשיאות כולל ויז'ניץ רבי ברוך הגר ואחרי פטירתו בגיל צעיר בנו רבי ישראל הגר, כשבמקביל אליו כיהן אחיו רבי חיים הגר כנשיא כולל בוקובינה או כולל אוטיניה.
בשנת תרע"ב התאחדו כולל ויז'ניץ, כולל אנטניא וכולל קוסוב לכולל מרכזי אחד. בעקבות האיחוד תבע הכולל המאוחד לקבל את כספי התרומות לארץ ישראל מכל דרום גליציה. כתגובה לכך הוציא לאור נשיא כולל חבת ירושלים – אברהם חיים דוד סופר קונטרס בשם "תשובה כהלכה", בו קבץ מכתבים מרבנים רבים בארץ ישראל ובאירופה הקובעים שהסכסוך נדרש להכרעה בבית דין בארץ ישראל. ראשי הכולל המאוחד פרסמו את הקונטרס "רשות בית דין צדק", עם הוראת רבנים ממדינות אוסטריה גליציה והונגריה הקוראים לציבור להעביר את תרומותיהם לכולל זה, תוך הבהרה שהם מוכנים לדון עם "הנשיא מדראהביטש" (אברהם חיים דוד סופר, נשיא כולל חבת ירושלים) בבית דין בחו"ל, מקום מגורי התורמים. בעמדתם תמכו גם האדמו"רים מבאיאן, טשורטקוב והוסיאטין.
אחרי מלחמת העולם הראשונה פחתה מאוד השפעת הכוללים, אם כי פורמלית הם עדיין היו קיימים. ככל הנראה הם נסגרו סופית עם פרוץ מלחמת העולם השנייה או עוד קודם לכן עם פטירתו של רבי ישראל מויז'ניץ בשנת תרצ"ו.
הר אליס גייד
גובהו של ההר 3,400 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-140 בגובהו באנטארקטיקה.
גילוי ומיפוי ההר
ההר התגלה בנובמבר 1911, על ידי רואלד אמונדסן.
מקור השם
אמונדסן נתן להר את שמו.
אמונדסן קרא להר על שמה אליס גייד, שהייתה אחת מבנותיו של שגריר נורווגיה לברזיל, שהיה תומך נלהב של משלחתו של אמונדסן.
לקריאה נוספת
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Including the Off-lying Islands South of Latitude 60°, P 215
אסאדור בחריאן
אסאדור בֵּחֵריאן (ביוונית: Ασαντούρ Μπαχαριάν, בארמנית: Ասատուր Բահարյան, בכתב לטיני – לפעמים Asantour Bacharian, 1924 אתונה – ספטמבר 1990 אתונה) היה צייר וגרפיקאי יווני ממוצא ארמני.
ביוגרפיה
אסאדור בחריאן נולד באתונה בשנת 1924. הוא גדל בין פליטים שהתיישבו באתונה בין מלחמות העולם. את שיעורי הציור והליטוגרפיה הראשונים קיבל מהאמן אותון פרבולרקיס. היה חבר במחתרת האנטי-נאצית בימי הכיבוש האיטלקי והגרמני ביוון. הוא למד בבית הספר לאמנויות יפות באתונה אצל המורים אומברטוס ארגירוס ודימיטריוס ביסקיניס. בעקבות השקפותיו הפוליטיות הוא נעצר בשנת 1945 והושלך לבתי כלא שונים לתקופות ארוכות למשך 15 שנה. בכלא עסק באמנות וציוריו הוצגו לראשונה בסלון לאמנים צעירים בגלריית "זיגוס" באתונה בשנת 1958. בשנים 1961–1967 לימד בחריאן יישומים גרפיים בבית הספר וקאלו באתונה. ב-1962 פתח סוכנות לפרסום בשם "הזמן" (Ώρα - "אורה" - בתרגום מילולי "שעה") ואחר כך בשנת 1969, תחת משטר הכת הצבאית הימנית (1974-1967), ייסד את המרכז בעל אותו השם לתרבות ולאמנות שפעל בככר סינטגמה (רחוב קסנופונטוס 7) אתונה למשך עשרים שנה. שם ארגן בחריאן מפגש שנתי של יוצרים צעירים למשך עשרים שנות קיומו של המרכז. בשנים הראשונות עשה זאת תוך כדי התמודדות עם הצנזורה הממשלתית. המרכז שמר על מגמה מתקדמת ואירח מאות תערוכות לאמנות חזותית, סמינרים, ערבי קונצרטים, דקלום והקראות, הצגות תיאטרון וכו', ופרסם ביטאונים ("כרוניקון") בתחום התרבות. במרכז זה הציגו תערוכות אמנים כמו דיאמנטיס דיאמנטופולוס ואחרים. המרכז נועד לפי דעתו של בחריאן לקדם את תיקון החברה, את החופש המוחלט של המחשבה, הידע והיצרתיות.
בחריאן נפטר באתונה בשנת 1990.
נוסעת מעבר לזמן
"נוסעת מעבר לזמן" ו"נוסעת מעבר לאוקיינוס" הם שני חלקי הרומן "Voyager" מאת דיאנה גבלדון. זהו הספר השלישי מסדרת ספרי "נוכרייה", והוא יצא לאור ב-1993. הספר עוסק בקלייר רנדל, רופאה מהמאה העשרים, שחוזרת בזמן למאה השמונה עשרה, ופוגשת את בעלה ג'יימס פרייזר, לוחם סקוטי מההיילנדס. הספר מכיל אלמנטים של רומן היסטורי, רומנטיקה, הרפתקאות ופנטזיה.
הגיבורה של הספר "נוכרייה", קלייר, בספר זה היא אם לבריאנה רנדל, וחיה בבוסטון בשנת 1968. הספר הקודם בסדרה "שפירית בענבר" הסתיים כשקלייר מספרת לבריאנה את האמת על אביה, ג'יימי פרייזר, ועל המסע בזמן שלה. בספר "נוסעת מעבר לזמן" הן מתחקות אחר החיים של ג'יימי מאז המרד היעקוביטי של 1745. הן מגלות שג'יימי נותר בחיים, וניצל מהטבח שזרע הרס בשבטים סקוטיים רבים. הגילוי גורם לקלייר לחזור אל מעגל האבנים עשרים שנה אחרי שעברה דרכו קודם.
1746
"נוסעת מעבר לזמן" נפתח בשדה הקרב בקלודן, שם ג'יימי פרייזר שוכב פצוע, ויריבו ג'ק רנדל מת. ג'יימי נלקח לחווה סמוכה בה 18 חיילי ההיילנד מצאו מקלט אחרי קרב קלודן. הרולד גריי, רוזן מלטון, נציגו של הדוכס מקמברלנד מגיע למקום ומכריז על הוצאתם להורג בירייה של כל הניצולים. מלטון רושם את שמותיהם של האנשים שנלקחים החוצה. כאשר מגיע תורו של ג'יימי, מלטון מזהה את השם כ"ג'יימי האדום" הנודע לשמצה. אבל הוא מנוע מלהוציא אותו להורג, מפני שג'יימי חס על חיי אחיו, הלורד ג'ון גריי, בפרסטון. מלטון שולח את ג'יימי לביתו, ומניח שג'יימי ימות מפצעיו כבר בדרך לשם.
כשהאנגלים סורקים את הארץ בחיפוש אחר מורדים יעקובינים, ג'יימי מסתתר במערה ליד לליברוך. פעם בחודש הוא מבקר את אחותו, ג'ני, ואת משפחתה, כדי להתגלח, להתרחץ ולשמוע חדשות. הוא מעביר את הבעלות על לליברוך לבנה הבכור של ג'ני, כדי למנוע מהבריטים להפקיע את ביתם כנכס של בוגד. ג'יימי הופך לאגדה בקרב הסקוטים בשם דאנבונט, בשל כובע הצמר החום שהוא חובש. לבסוף הוא דואג שהאנגלים ילכדו אותו, ושאנשי לליברוך יקבלו את הפרס על הסגרתו. בכלא ארדסמיור ג'יימי הופך למנהיג האסירים, והוא מכונה "מק דאב". בכלא פוגש ג'יימי את לורד ג'ון גריי שמגיע לנהל את הכלא. קודמו בתפקיד מספר לו שהוא היה סועד עם ג'יימי פעם בשבוע, ומציע ללורד ג'ון להמשיך במנהג זה. ג'ון מאמין שג'יימי יודע את מקום המצאו של אוצר ששלחו הצרפתים לנסיך היפה צ'ארלי. כאשר האנגלים מפנים את הכלא, הם שולחים את האסירים לאמריקה. אבל ג'ון דואג שג'יימי יישלח לאחוזה בשם הלווטר באזור האגמים, לשמש שם כסייס אצל לורד דנסאני.
לדנסאני יש שתי בנות. הבת הבכורה, ז'נבה, מאוהבת בג'יימי, אבל מאורסת ללורד אלסמיר, שמבוגר ממנה בהרבה. היא סוחטת את ג'יימי כדי שיישכב איתה. ז'נבה עוזבת את הלווטר ומתחתנת עם אלסמיר. תשעה חודשים אחר כך היא יולדת בן, ומתה יום אחרי הלידה. אלסמיר אומר שהילד אינו שלו, ומאיים להרוג אותו. אבל ג'יימי יורה באלסמיר והורג אותו. התינוק, ויליאם, חוזר עם בני המשפחה להלווטר. כהוקרה על מעשיו מציעה ליידי דנסאני לג'יימי לקבל חנינה על מעשיו, כך שיוכל לחזור ללליברוך. אבל ג'יימי נשאר עוד כמה שנים בהלווטר, עד שהדמיון בינו לבין ויליאם בולט לעין, ואז הוא מסכים לקבלת החנינה.
1968
במאה העשרים, בנו המאומץ של הכומר וייקפילד, רוג'ר מקנזי, מציע לגלות מה עלה בגורלו של ג'יימי. רוג'ר, קלייר ובריאנה מוצאים ראייה שג'יימי כתב מאמר שהודפס ב-1765. קלייר שוקלת לחזור אליו, ובריאנה תומכת בה. בליל כל הקדושים של שנת 1968, קלייר חוזרת בזמן אל תקופתו של ג'יימי.
1766
קלייר מוצאת את ג'יימי באדינבורו בשם אלכס מלקולם. הוא עוסק בהברחת משקאות חריפים במסווה של בעל בית דפוס. אחיינו, איאן, ברח מביתו בלליברוך כדי לסייע לדודו בעסקיו. קלייר מתאחדת עם בנה המאומץ פרגוס, אותו הכירה כשהיה כייס צרפתי בן עשר, ועכשיו הוא בן שלושים. כדי להסביר את סיבת היעדרותה של קלייר, אומר ג'יימי למשפחתו שהיא חייתה עם קרובי משפחתה בצרפת. היא חשבה שג'יימי נהרג בקלודן, ורק לאחרונה גילתה שהוא בחיים.
לאחר ניסיון הברחה כושל, ג'יימי לוקח את קלייר ואת איאן הצעיר ללליברוך. קלייר מגלה שג'יימי התחתן ויש לו שתי בנות חורגות, מרסלי וג'ואן. האישה אותה נשא היא ליאר, שלפני עשרים שנה, גרמה למאסרה של קלייר וכמעט להעלאתה על המוקד בעוון כישוף. קלייר, שחשה נבגדת וכועסת, עוזבת את לליברוך. אבל איאן מחזיר אותה כשהוא מספר לה שליאר ירתה בג'יימי. קלייר רואה שהפצע של ג'יימי נגוע. היא מזריקה לג'יימי אנטיביוטיקה, במזרק ותרופה שהביאה מהמאה העשרים, ובכך מצילה את חייו. ג'יימי מגיע להסכם עם ליאר, ומציע לשלם לה פיצויים בסף 1,435 פאונד, ולתמוך בה עד שתינשא שוב. כדי להשיג את הכסף הוא הולך עם קלייר ואיאן הצעיר לאי כלבי הים, שם טמון האוצר של היעקובינים. אחרי שישיגו את האוצר הם מתכננים לנסוע לצרפת ולמכור את התכשיטים. אבל איאן הצעיר ששוחה לאי נחטף ונלקח לספינה זרה. ג'יימי וקלייר נוסעים לצרפת כדי להיעזר בדודנו של ג'יימי, ג'ארד. ג'ארד מזהה את הספינה שחטפה את איאן ונותן להם ספינה משלו כדי להפליג לאיי הודו המערבית ולהציל את איאן. בתה של ליאר, מרסלי, מצטרפת אליהם ומתכוונת להתחתן עם פרגוס.
בים מעוכבת הספינה שלהם על ידי ספינת מלחמה אנגלית בשם "הדולפין", בספינה חולים רבים, והם מחפשים רופא. בעוד קלייר מטפלת בחולים, הדולפין מתחילה להפליג. קלייר מגלה שעל הספינה נמצא סוכן מכס שמחפש את ג'יימי, ומתכוון לעצור אותו כשיגיעו לג'מייקה. קלייר קופצת מהספינה ושוחה אל עבר האי היספניולה. שם היא נעזרת בחוקר טבע בשם ד"ר שטרן, ובכומר תמהוני שיכור. בעקבות סערה הספינה של ג'יימי עולה על שרטון בהיספניולה. אבל קלייר מגלה שג'יימי לא נמצא על הספינה, הוא עזב כדי להציל אותה. הוא נשבה אבל מצליח להימלט וחוזר ומתאחד עם קלייר.
ג'מייקה
ג'יימי, מחופש לצרפתי, משתתף בנשף שעורך המושל החדש של ג'מייקה (ידידו הוותיק לורד ג'ון גריי). הוא יוצא כדי לדבר בפרטיות עם ג'ון. אישה צעירה נרצחת בנשף, וכל האורחים מעוכבים ונחשבים לחשודים. קלייר מדברת אף היא עם ג'ון. הוא מספר לה שנתן לג'יימי דיוקן של בנו, וילי (עליו ג'יימי עדיין לא סיפר לה). ג'יימי וקלייר יוצאים לחפש את איאן הצעיר בשוק העבדים, ואחר כך במטעים של גברת אברנאת'י, שמתגלה כגיליס דאנקן. אחרי שהות איתה ג'יימי וקלייר מגלים שהיא מחזיקה את איאן. ג'יימי ואנשיו מגיעים לבית כדי לחלץ את איאן, אבל גיליס כבר עזבה את המקום ולקחה את איאן איתה. קלייר מגלה בחדר העבודה של גיליס את תמונתה של בריאנה ממוסמרת לשולחן. היא חוששת שבכוונתה של גיליס להקריב את בריאנה. קלייר מוצאת את גיליס במערה, ואחרי מאבק קלייר הורגת את גיליס בגרזן. היא וג'יימי נמלטים יחד עם איאן. בהפלגה מג'מייקה, ספינת הדולפין שוב רודפת אחריהם. בסערה, הספינה הבריטית נעלמת, והספינה הסקוטית נסחפת לחוף והם מגיעים למושבה האמריקאית ג'ורג'יה.
תרגום לעברית
הספר תורגם לעברית בשני חלקים. חלק ראשון בשם "נוסעת מעבר לזמן", וחלק שני בשם "נוסעת מעבר לאוקיינוס". שני החלקים יצאו לאור בהוצאת כנרת בשנת 2015. בתרגומו של ברוך גפן.
Heaven on My Mind
Heaven on My Mind הוא סינגל של הזמרת-יוצרת הבריטית, בקי היל, והמפיק המוזיקלי הבריטי, סיגלה, שיצא, על ידי אקו רקורדס ופולידור רקורדס, ב-25 ביוני 2020 כסינגל השני מתוך אלבום האולפן הראשון שלה, Only Honest on the Weekend.
נכון לדצמבר 2021, השיר הושמע למעלה מ-82 מיליון פעמים בספוטיפיי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר, בבימויה של רבקה בירד, הועלה לערוץ היוטיוב של בקי היל, ב-25 ביוני 2020. נכון לדצמבר 2021, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-7 מיליון פעמים.
גינון אנכי
הרעיון של גינון אנכי קיים לפחות מאז הגנים התלויים בבבל. כיום, גינון אנכי נפוץ באזור עירוניים, בהם השטח הפנוי לגינה או לחקלאות הוא מוגבל. במקרים אחרים, תפקיד הצמחים הוא לקשט קיר התומך בהם. בנוסף, ישנן טכניקות שונות לניצול יעיל של מים על ידי הזרמתם מצמח לצמח, כאשר הצמחים ממוקמים זה מעל זה.
המונח "גינון אנכי" הוטבע על ידי גילברט אליס ביילי בשנת 1915 בספרו "Vertical Farming". המשמעות הנוכחית של המושג שונה: ביילי כתב על גינון תת-קרקעי, והמושג היום מתייחס לגינון בבנייני מגורים עם שימוש באור טבעי.
ישנן מערכות הידרופוניות שמאפשרות גידול צמחים זה מעל זה. מערכות כאלה ניתנות לבנייה עצמית, או שניתן לרכוש אותן מוכנות.
מזל (סרט)
מזל (באנגלית: Luck) הוא סרט פנטזיה קומי אמריקאי-ספרדי בהנפשה ממוחשבת, אשר הופק על ידי סקיידאנס הנפשה וסקיידאנס הנפשה מדריד. הסרט הופק על ידי ג'ון לאסיטר ופגי הולמס ביימה את הסרט על פי תסריט של קיאל מורי. בסרט מדבבים אווה נובלזדה, סיימון פג, ג'יין פונדה, וופי גולדברג, פלולה בורג, ליל ריי הווארי, קולין אודונהיו וג'ון ראטזנברגר.
הסרט יצא לשירות אפל TV פלוס ב-5 באוגוסט 2022 בארצות הברית.
תקציר העלילה
כאשר נערה חסרת מזל מגיעה לארץ נסתרת של מזל טוב ומזל רע, היא מתיידדת עם יצורים קסומים כדי לחשוף כוח אשר חזק יותר מהמזל עצמו.
פיתוח
ביולי 2017, סרטי פרמאונט וסקיידאנס הגיעו להסכם רב שנתי עם Ilion Animation Studios, והכריזו על סרטם הראשון מזל עם תאריך ההפצה 19 במרץ 2021. אלסנדרו קרלוני נבחר לביים את הסרט וג'ונתן אייבל וגלן ברגר יכתבו את התסריט. בינואר 2019, שכרו סקיידאנס הנפשה את ג'ון לאסיטר, מנכ"ל לשעבר של אולפני ההנפשה של וולט דיסני ופיקסאר, בתור ראש חברת ההנפשה. בעקבות זאת, מנהלת פרמאונט הנפשה, מריאל סוריה, חשפה שפרמאונט לא תכלל בהפקת הסרט עם סקיידאנס הנפשה. בעקבות זאת, Apple Original Films החליפו את פרמאונט בתור חברת ההפקה של הסרט בעוד שאפל TV פלוס תפיץ את הסרט אצלם. בינואר 2020, קרלוני הוחלף בפגי הולמס אשר ביימה את הסרטים טינקרבל וסוד הכנפיים וטינקרבל ופיית הפיראטים בתקופה של לאסיטר. קיאל מורי, התסריטאי של הסרטים מכוניות ומכוניות 3, נבחר לשכתב את התסריט.
הנפשה
חלק מהפקת הסרט נעשתה בתקופת מגפת הקורונה.
הפצה
הסרט יצא לשירות אפל TV פלוס בארצות הברית ב-5 באוגוסט 2022. הסרט היה צפוי לצאת לאקרנים ב-19 במרץ 2021 ואז נדחה ל-18 בפברואר 2022. ב-16 בדצמבר 2020, נודע כי אפל TV פלוס רכשו את הזכויות לסרטים "מזל" ו-"Spellbound".
אמיר עגייב
קריירת מועדונים
עגייב נולד בראשון לציון. החל לשחק כדורגל בקבוצות הילדים של הפועל ראשון לציון, וכשהיה בן 11 עבר למחלקת הנוער של בני יהודה תל אביב. ב-2 באוגוסט 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, במשחק שהסתיים בתיקו 1–1 נגד הפועל תל אביב במסגרת גביע הטוטו. באותה עונה גם עלה לקבוצת הנוער של המועדון, במדיה הבקיע עשרה שערים ועזר לה לעלות לליגת העל לנוער. בעונה שלאחר מכן הבקיע 15 שערים והיה מלך השערים של קבוצת הנוער.
בעונת 2013/2014 הפך לשחקן הרכב קבוע בבני יהודה תל אביב, והבקיע שמונה שערי ליגה, אך בתום העונה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית. בעונת 2014/2015 כבש ארבעה שערים בליגה הלאומית, וסייע לקבוצה להעפיל בחזרה לליגת העל. בעונת 2015/2016 כבש שמונה שערים ב-32 הופעות בליגת העל.
ב-6 ביוני 2016 חתם לשנתיים בקבוצת אומוניה ניקוסיה מליגת העל הקפריסאית. ב-21 ביולי 2016 כבש את שער הבכורה שלו במדי הקבוצה, בניצחון 3–2 על בית"ר ירושלים במסגרת מוקדמות הליגה האירופית. עגייב שיחק חצי שנה בניקוסיה, ובליגה ערך שש הופעות וכבש שני שערים, ולאחר שלא הצליח להשתלב עזב את הקבוצה.
ב-31 בינואר 2017 חזר לישראל וחתם בבני יהודה תל אביב עד לסוף העונה, אך לא הצליח להשתלב בהרכב בעקבות פציעה מתמשכת, ובתום העונה זכה עם הקבוצה בגביע המדינה.
ב-20 במאי 2017 חתם בבית"ר ירושלים לשנתיים עם אופציה לעונה נוספת. ב-30 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו בבית"ר ירושלים בניצחון הקבוצה 1–3 על מ.ס אשדוד במסגרת גביע הטוטו, ובסך הכל ערך חמש הופעות במדי הקבוצה, מתוכן רק אחת בליגה.
ב-4 בינואר 2018 חתם לשנה וחצי בהפועל תל אביב מהליגה הלאומית. שלושה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף במשחק גביע המדינה מול מכבי חיפה. בתום 120 דקות התוצאה הייתה 1–1 ועגייב בעט וכבש את הפנדל הראשון של הקבוצה בבעיטות ההכרעה, אך הפועל תל אביב הפסידה והודחה מהמפעל. את שער הבכורה שלו בהפועל תל אביב הבקיע ב-5 בפברואר 2018, בניצחון 1–0 על מכבי אחי נצרת בעילוט, ובסך הכל כבש חמישה שערים ב-15 הופעות עד תום עונת 2017/2018, ועלה עם הקבוצה לליגת העל. בתחילת עונת 2018/2019 כבש שער אחד ב-13 הופעות בליגת העל, ובמהלך חלון ההעברות של ינואר 2019 שוחרר מהמועדון.
ב-31 בינואר 2019 חתם בסומגאיט מליגת העל האזרית. ב-27 באפריל 2019 כבש את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3–2 על נפטצ'י באקו, ועד תום העונה ערך בסך הכול שבע הופעות ליגה וכבש שני שערים.
ב-14 באוגוסט 2020 חתם באטרומיטוס היוונית. את שער הבכורה כבש ב-31 בינואר 2021 בניצחון קבוצתו 1–0 על ג'אנינה. ב-1 ביוני 2021 שוחרר מהקבוצה.
ב-29 באוגוסט 2021 חתם במ.ס. אשדוד לעונה אחת עם אופציה לעונה נוספת. במחצית הראשונה של העונה מיעט לשחק ושותף בארבעה משחקים בלבד. בינואר עבר לקבוצת מכבי בני ריינה מהליגה הלאומית. בסיום העונה העפיל עם הקבוצה לליגת העל.
ב-19 בספטמבר 2022 חתם בבני יהודה תל אביב.
ב-10 ביולי 2023 חתם בסקציה נס ציונה.
ישראל
בשנים 2010–2011, צבר חמישה הופעות ושני שערים במדי נבחרת הנוער של ישראל. ב-8 בספטמבר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הצעירה של ישראל עד גיל 21, בניצחון 7–2 על אזרבייג'ן עד גיל 21. בסך הכל ערך עגייב ארבע הופעות במדי הנבחרת הצעירה, בהן כבש שער אחד.
אזרבייג'ן
ב-22 באוגוסט 2020 זומן לסגל הבוגרים של נבחרת אזרבייג'ן, למחנה אימונים בבירתה באקו,, אך טרם שיחק במדיה.
חיים אישיים
לו גם דרכון אזרי, בו עשה שימוש על-מנת לשחק בליגה האזרית במשך שתי עונות, שלא על תקן שחקן זר – וכן גם לקבלת זימון לנבחרת הבוגרת של, אם כי טרם שותף.
נשוי לסיון, ולהם שלוש בנות.
ארתור זנטי
ארתור נברטה זנטי (בפורטוגזית: Arthur Nabarrete Zanetti; נולד ב-16 באפריל 1990 בסאו קאטנו דו סול) הוא מתעמל ברזילאי המתמחה בתרגיל הטבעות. זנטי הוא האלוף האולימפי בתרגיל זה באולימפיאדת לונדון (2012).
זנטי התחרה לראשונה באליפות העולם בהתעמלות בשנת 2007, באליפות שנערכה בשטוטגרט, אך לא הגיע להישגים גבוהים. בשנת 2009, באליפות שנערכה בלונדון. העפיל לשלב הגמר מהמקום השמיני, ובגמר סיים במקום הרביעי.
בשנת 2011 זכה במדליית הזהב באוניברסיאדה שנערכה בשנז'ן, והיה למתעמל הברזילאי הראשון שרושם הישג כזה. בהמשך השנה זכה במדליית הכסף באליפות העולם שנערכה בטוקיו. בכך רשם תקדים נוסף, כשהיה לברזילאי הראשון שזוכה במדליה בתרגיל הטבעות באליפות העולם. במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בגואדלחרה זכה במדליית כסף נוספת, וכן היה שותף לזכייתה של נבחרת ברזיל במדליית הזהב בתחרות הקבוצתית. באולימפיאדת לונדון (2012) רשם זנטי היסטוריה נוספת, כשהיה למתעמל הברזילאי הראשון בהיסטוריה שזוכה במדליה אולימפית, לאחר שזכה במדליית זהב בתרגיל הטבעות.
באוניברסיאדה שנערכה ב-2013 בקאזאן שמר על תוארו, וזכה במדליית הזהב בטבעות. בהמשך השנה זכה באליפות העולם שנערכה באנטוורפן, גם כן בתרגיל הטבעות. באליפות העולם שנערכה ב-2014 בנאנינג איבד את תוארו לסיני ליו יאנג, אך זכה במדליית הכסף. במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בטורונטו ב-2015 זכה במדליית זהב נוספת בתרגיל הטבעות, וכן היה שותף לזכייתה של נבחרת ברזיל במדליית הכסף. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה במדליה האולימפית השנייה שלו, מדליית הכסף, בתרגיל הטבעות.
איציק עזוז
יצחק (איציק) עזוז (נולד ב-30 בנובמבר 1985) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדות המגן הימני והבלם בבני יהודה תל אביב ושימש גם כקפטן שלה.
קריירה
עזוז היה שותף עם בני יהודה כשחקן הרכב בהופעותיה בגביע אופ"א בעונת 2006/2007 (מול לוקומוטיב סופיה), ולאחר מכן בארבע עונות ברציפות במוקדמות הליגה האירופית. בעונת 2009/2010 בישל לאלירן עטר את שער המספרת אשר זכה במקום הרביעי בתור "שער השנה" של פיפ"א. באותה העונה היה שותף עם הקבוצה להעפלתה לגמר גביע המדינה בו הפסידה 1–3 להפועל תל אביב.
בסיום עונת 2013/2014 ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית. ב-15 באוגוסט 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בתיקו 3–3 נגד מכבי הרצליה במסגרת גביע הטוטו. ב-17 באוקטובר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה הלאומית, בניצחון 4–0 על מכבי אחי נצרת, ובתום עונת 2014/2015 העפילה הקבוצה בחזרה לליגת העל.
בעונת 2016/2017 היה שותף לזכייתה של בני יהודה בגביע המדינה, לאחר שגברה 4–3 על מכבי תל אביב בפנדלים במשחק הגמר. היה זה גביע המדינה השלישי בתולדות המועדון והראשון מזה 36 שנים, וכקפטן הקבוצה הניף עזוז את הגביע. בעונת 2017/2018 היה עזוז שותף לקמפיין האירופי של בני יהודה במוקדמות הליגה האירופית, בו נעצרה בסיבוב השלישי עלי ידי מועדון הפאר הרוסי זניט סנקט פטרבורג.
בעונת 2018/2019 זכה עם הקבוצה שוב בגביע המדינה, לאחר שגברה במשחק הגמר 5–4 על מכבי נתניה בפנדלים, ועזוז שוב הניף את הגביע.
ב-14 במאי 2020 הודיע על פרישה ממשחק פעיל. משמש כעוזר מאמן בקבוצה הבוגרת ומאמן אחת מקבוצות הנערים של המועדון. לומד לתואר ראשון בחינוך וחברה עם התמקדות בהכשרות בספורט ב.
מצר אוסמר
ממוזער|שמאל|250px|מפת האי סמית'. מצר אוסמר מצוי באמצע הקצה התחתון של הרביע האמצעי בשורה התחתונה של רביעי המפה. מצר אוסמר (באנגלית: Osmar Strait; בבולגרית: проток Осмар) הוא מצר ים, באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
רוחבו של המצר 27 קילומטרים.
המצר מפריד בין האי סמית' שמצפון מערב למצר לבין האי לואו.
מיפוי המיצר
המצר מופה לראשונה על ידי בריטניה בשנת 2009, ובשנית על ידי משלחת חקר בולגרית, אשר מיפתה את חוף האי סמית', בשנת 2009 ובשנת 2017.
מקור השם
שמו של המצר ניתן לו ב-3 ביוני 2010.
קצת אהבה לא תזיק
קצת אהבה לא תזיק הוא פזמון שכתב והלחין אלון עדר וביצעו "אלון עדר ולהקה". השיר יצא לאור בשנת 2014.
רקע
עדר כתב את השיר לאחר שנפרד מבת זוגו שני בעת העבודה על האלבום השני שלו. ההשראה לשיר הייתה האלבום Mind Games של ג'ון לנון. עדר השמיע לה את השיר ושירים נוספים בהשראתה על מנת להרשים אותה ולגרום לכך שתחזור אליו. בהמשך חזרו, הביאו ילדים לעולם ומאוחר יותר נפרדו שוב.
פיגוע הירי בעין יברוד
הפיגוע
מתחילת האינתיפאדה השנייה אירעו בבנימין פיגועי ירי ומטען רבים. בשבועות שקדמו לפיגוע התרבו ההתרעות הביטחונית, ומספרן עמד על כ-40.
מטרת הסיור הייתה אבטחת תנועה בכביש 60. המארב אירע סמוך לעפרה, צפונית-מזרחית לרמאללה. שלושה מחבלים פלסטינים, חמושים ב M-16 וקלצ'ניקוב, ארבו לכוח מאחורי חומת בטון נמוכה, בסמוך לציר שולט. מעט לאחר שבע בערב, פתחו המחבלים באש מטווח קצר, כל הסיור נפגע. המחבלים ניגשו לפצועים ווידאו הריגה בירי נוסף. בפיגוע נהרגו שלושה חיילים: סמל אלעד פולק, סמל רועי יעקב סולומון סמל-ראשון ארז עידן ופצוע נוסף. המחבלים לקחו את כלי-הנשק של הלוחמים ומיהרו לעזוב את המקום ברכב מילוט, שהמתין בסמוך.
בעקבות הפיגוע הוזעקו צוותי מד"א, שקבעו את מותם של שלושת החיילים. החייל הרביעי, שחף גלעד, ניצל ככל הנראה לאחר שהצמחייה הסתירה אותו, הוא פונה במסוק במצב בינוני עד קשה לבית-חולים הדסה עין-כרם בירושלים. נותח במשך יותר מ-10 שעות בשל הפציעה המורכבת. מצבו התייצב בצהריים.
לאחר הפיגוע
צה"ל ניהל מצוד נרחב אחרי מבצעי הפיגוע. כוחות גדולים ביצעו סריקות בניסיון לאתרם. על עין יברוד הוטל עוצר מלא. הפלסטינים דיווחו על תגבור כוחות באזור רמאללה. תושבי רמאללה החלו להצטייד במזון, מחשש לעוצר ממושך שיוטל על העיר.
הזרוע הצבאית של הפתח, גדודי חללי אל-אקצה, נטלה אחריות לפיגוע, כנקמה על המשך ההרג בשטחים הפלסטינים ופעילות צה"ל ברפיח. גורמים מדיניים בירושלים הגיבו להסבר בביטול, והאשימו את הרשות הפלסטינית ואת ערפאת העומד בראשה באחריות לפעולה. ראש מועצת בנימין, פנחס ולרשטיין, דרש להטיל עונש מוות על ערפאת.
לאחר תחקיר הפיגוע המג"ד והמ"פ הודחו מפיקוד על המסגרות.
דניאל רוז ראסל
דניאל רוז ראסל (באנגלית: Danielle Rose Russell; נולדה ב-31 באוקטובר 1999) היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית. ידועה בעיקר מתפקידה בתור הופ מייקלסון בסדרה "המקוריים", ובסדרת ההמשך, "מורשות".
פיגוע הירי בעין יברוד
מעצר החוליה
ב-23.12.2003 נעצרו 20 מחבלים שפעלו בשלוש חוליות והיו אחראיים למספר פיגועי ירי באזור, בהם נרצחו חמישה אזרחים וחמישה חיילים. אחת החוליות ביצעה את פיגוע הירי הקשה בעין יברוד. את המימון לפעילות - עשרות אלפי דולרים - קיבלה ההתארגנות החמאסית ממפקדת הארגון בדמשק. בכסף ניקנו כלי-נשק וכלי-רכב, בעזרתם בוצעו הפיגועים.
דניאל רוז ראסל
ביוגרפיה
ראסל נולדה בעיירה פקאנוק טאון שיפ, ניו ג'רזי, וגדלה במערב מילפורד, ניו ג'רזי. היא הבת של רוזמרי ראדו, רקדנית לשעבר, וולטר ראסל, זמר לשעבר. בילדותה תחילה כוונה לדוגמנות, כאשר הופיעה במודעות דפוס ובפרסומות, אך הצטרפה לתיאטרון מקומי והחליטה שהיא רוצה להיות שחקנית.
בשנת 2018 סיימה ראסל את לימודי תיכון באמצעות קורסים מקוונים.
קריירה
התפקיד הראשון של ראסל היה ב-2014 בסרט "הדרך לגיהנום", כששיחקה את בתו בת ה-14 של סוחר סמים רוסי. בשנה שאחרי, היא הופיעה בסרטו של קמרון קרואו "אלוהה", בתור בתו של הדמות של בראדלי קופר.
בשנת 2016 הופיעה ראסל בשישה פרקים של סדרת הטלוויזיה "הטייקון האחרון" באמזון פריים וידאו. בשנת 2017 שיחקה ראסל בתפקיד משני בסרט "פלא".
בשנת 2018 לוהקה לתפקיד ראשי בתור הופ מייקלסון, בתו של קלאוס מייקלסון, לעונתה החמישית והאחרונה של הסדרה "המקוריים" של רשת The Cw, במאי 2018 דווח שהיא תמשיך לגלם את דמותה בתפקיד ראשי בסדרת ההמשך "מורשות". הסדרה עלתה לשידור באוקטובר 2018.
עזרא אלחסיד
עזרא אלחסיד (ברומנית: Esdra Alhasid או Ezra Alhasid, 5 בפברואר 1912 – אוקטובר 2005) היה מתרגם, סופר והיספניסט יהודי-רומני, בשנותיו האחרונות ראש הקהילה הספרדית של בוקרשט. היה כלכלן בהכשרתו.
ביוגרפיה
עזרא אלחסיד נולד בשנת 1912 בסיליסטרה שסופחה זמנית לרומניה, אחרי שהייתה קודם וחזרה להיות מאוחר יותר חלק מבולגריה. הוריו היו במקור מאדירנה. אלחסיד בילה את ילדותו בסיליסטרה ולמד לדבר בצורה שוטפת, פרט ללדינו, יותר נכון ז'ודזמו, שפת הוריו, ורומנית, גם בולגרית וטורקית. ובגיל 17 התיישב בבוקרשט, בה התגוררה אחותו. למד כלכלה בבוקרשט. בימי המשטר הקומוניסטי ברומניה עבד בתפקיד כלכלי בהוצאה לאור למוזיקה Editura muzicală. התחתן עם אחותה של עמליה רוקנשטיין, שהייתה לימים אשתו של הרב דוד משה רוזן ונולדו להם בן, רמון.
עזרא אלחסיד תרם רבות להפצת הספרות הספרדית והדרום-אמריקאית ברומניה, על ידי תרגומים מרומנים ומספרי עיון רבים מהשפה הספרדית. בין השאר תרגם גם ספרים על תולדות יהודי ספרד. ערך מונוגרפיה של בית העלמין הספרדי בבוקרשט.
היה חבר באיגוד הסופרים של רומניה. פרסם מאמרים ותרגומים גם על דפי עיתוני התרבות ברומניה. התגורר ברחוב ברזויאנו בבוקרשט.
תרגומים
מיצירות מאת חורחה לואיס בורחס, גבריאל גרסיה מרקס, אלחו קרפנטייה, ויסטנה בלאסקו איבאנס, חוסה אורטגה אי גאסט, ואחרים "תולדות היהודים הספרדים" (Historia de los Sefarditas) מאת פליפה טורובה ברנאלדו דה קירוס,
סוויבלובו
סוויבלובו (ברוסית: Свиблово) הוא ראיון של המחוז הצפון-מזרחי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה. שטח הראיון הוא 4.41 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 62,981 תושבים (2020).
בשטח הראיון ישנם יותר מ-40 ארגונים, כולל כמה בעלי משמעות פדרלית: מפעל המראה במוסקבה, מפעל רוסטוקינסקי, המכון המדעי לבניית תעבורה ומפעל כלי הנגינה של לירה. כמו כן בסוויבלובו ישנם מרכזים עסקיים מסוג B ו-B +.
מרגע הצטרפות הריאיון למוסקבה ותחילת ההתפתחות ההמונית, הבסיס של בנייני הדיור של הראיון היה מורכב מבניינים בני חמש ותשע קומות. מאז הקמתם בסוף שנות החמישים ותחילת שנות השישים, הבניינים התיישנו, ולכן בתחילת שנות התשעים הם נכללו בתוכנית ההריסה והיישוב מחדש של דיור רעוע. בשנת 2016 הושלמה פירוק בתי חרושצ'ובקה, מקומם תפס 248 אלף מ"ר בבניינים חדשים.
בתרבות
בסוויבלובו צולמה סצנה באתר בנייה מהסרט מבצע חיריק והרפתקאות נוספות של שוריק.
ממלכת מונטנגרו
ממלכת מונטנגרו (בסרבית קירילית: Краљевина Црнa Горa), הייתה מדינה בבלקן שהתקיימה בין השנים 1910–1918, וצורפה לאחר מכן לממלכת סרביה ליצירת ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים.
רקע
בשנת 1851 הכריז דנילו הראשון, נסיך מונטנגרו על הקמת נסיכות מונטנגרו, ולאחר מותו בשנת 1860 עלה לשלטון ניקולה, נסיך מונטנגרו.
בשנת 1876 הכריז ניקולה, נסיך מונטנגרו על מרד באימפריה העות'מאנית. המרד נחל הצלחה וכוחותיו הצליחו להגיע עד לחופי הים האדריאטי. העצמאות של מונטנגרו הוכרה בקונגרס ברלין בשנת 1878 ובעשורים הראשונים לעצמאותה נהנתה מונטנגרו משגשוג ויציבות. מערכת החינוך והעיתונות התרחבו במידה רבה. הצבא נהנה מתמיכה וסיוע של רוסיה הצארית. בשנת 1883 ביקר הנסיך ניקולה את הסולטאן הטורקי, שעמו שמר לאחר מכן על יחסים לבביים. בשנת 1896 הוא חגג מאתיים שנה של שושלת פטרוביץ', ובאותה השנה השתתף בהכתרתו של הצאר הרוסי ניקולאי השני. במאי 1898 ביקר הנסיך את המלכה ויקטוריה בטירתה בווינדזור.
ממלכת מונטנגרו
ב-28 באוגוסט 1910, במסגרת חגיגות היובל להיותו נסיך מונטנגרו, שינה ניקולה את תארו והכריז על עצמו כמלך. כאשר מלחמת הבלקן הראשונה פרצה בשנת 1912 החליט ניקולה כי מונטנגרו תעמוד לצד שכנותיה בולגריה, סרביה, ויוון במלחמה נגד האימפריה העות'מאנית. במהלך המלחמה כבשה מונטנגרו שטחים נרחבים באזור מקדוניה ואת שקודרה באלבניה, אך בלחץ המעצמות נאלצה לסגת משקודרה.
במלחמת העולם הראשונה שהחלה בשנת 1914, הייתה מונטנגרו הראשונה שהחליטה לצאת לעזרתה של סרביה לאחר שאוסטרו-הונגריה פלשה אליה, לאחר ההתנקשות ביורש העצר פרנץ פרדיננד בעיר סרייבו. ואכן מונטנגרו הצטרפה למלחמה וספגה אבדות כבדות, ובתחילת 1916 נכבשה הממלכה על ידי הצבא האוסטרו-הונגרי.
בינואר 1916, לאחר התבוסה של סרביה, מונטנגרו נכבשה אף היא על ידי אוסטרו-הונגריה, והמלך נמלט לאיטליה ולאחר מכן לצרפת.
ב-20 ביולי 1917 נחתמה הצהרת קורפו, אשר החליטה על איחוד מונטנגרו עם סרביה. ב-26 בנובמבר 1918 החליטה האספה של פודגוריצה, גוף נבחר המייצג את מונטנגרו, בהחלטה פה אחד על איחוד מונטנגרו עם סרביה, ואכן ב-1 בדצמבר התאחדו השניים והוקמה ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים. ניקולה הראשון, מלך מונטנגרו שהיה עדיין בגלות בצרפת התנגד למהלך, וטען לזכותו על הכתר עד מותו בשנת 1921.
במהלך מלחמת העולם השנייה, חשבו האיטלקים על הפיכת הממשלה האיטלקית במונטנגרו לממלכת בובות, אך התוכנית לא יצאה לבסוף אל הפועל.