cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
M&M's
היסטוריה
M&M's מבוססים על מותג בריטי ותיק יותר, סמארטיז. במהלך מלחמת האזרחים הספרדית, פגש בנו של מייסד חברת מרס, פורסט מרס, בחיילים שהתלהבו מהממתק הבריטי, בשל העובדה שהסוכר בו הוא מצופה מונע מהשוקולד להידבק לאצבעותיהם. מרס ושותפו ברוס מורי מחברת הרשי פעלו לרכישת הזכויות על המוצר, והחלו בהכנות לשיווקו בארצות הברית. מאחר שבארצות הברית כבר היה ממתק בשם "סמארטיז", היה עליהם למצוא שם אחר. הם בחרו בשם M&M - ראשי התיבות של שמות המשפחה שלהם.
ב-1941 החלה חברת מרס במכירת ה-M&M's הראשונים. עד מהרה, הפך הממתק למוצר פופולרי ביותר, בעיקר הודות לעובדה שבתקופה זו, בהיעדר אמצעי קירור נפוצים ויעילים, ממתק שוקולד שאינו נמס היווה חידוש. גם הצבא האמריקאי עמד על יתרון זה של המוצר, והחל לחלק אותו לחייליו במהלך מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1948 רכשה חברת מרס את חלקה של חברת הרשי במוצר ושונתה האריזה, מגליל לשקית חומה כפי שהיא נמכרת כיום. ב-1950 התחילו ליצור על הממתקים את האות m, בתחילה בצבע שחור, וב-1954 החלה חברת מרס לייצר לראשונה גם M&M's ממולאים בבוטנים. בשנה זו גם הומצא הסלוגן של הסוכריות: "chocolate that melt in your mouth, not in your hand". (בעברית:"שוקולד שנמס לך בפה, ולא ביד")
בשנת 1980 החלה מרס לשווק את הממתק גם ב-16 מדינות מחוץ לארצות הברית, ובהן בריטניה, הולנד ומלזיה.
ב-1988 שווקו בהיקף מוגבל M&M's ממולאים בשקדים. לאור הצלחתם, החלה חברת מרס לייצרם בהיקף מלא בשנת 1992. ב-1990 נוספה הגרסה הממולאת בחמאת בוטנים, וב-1998 בפצפוצי אורז.
מותג M&M's זכה להצלחה גדולה בעולם ובארצות הברית בפרט בין היתר בגלל שיחידה אחת ערכה ארבע קלוריות בלבד. ברחבי ארצות הברית הוקמו מספר חנויות M&M's המוכרות סוכריות M&M's מיוחדות במגוון צבעים ותצורות, בנוסף לעשרות מוצרים יומיומיים פשוטים המעוצבים בצורת M&M's או כוללות את סמלי המותג כדוגמת ביגוד, בובות, משחקי וידאו, שעונים מעוררים, ושמיכות פליז. החנות הגדולה ביותר מסוג זה נמצאת בשדרת הסטריפ בלאס וגאס. החנות משתרעת על פני ארבע קומות, וכוללת מאות מוצרים ומסלול לילדים.
צבעי ה-M&M's
הממתקים הראשונים יוצרו ב-6 צבעים: אדום, כתום, כחול, ירוק, צהוב וחום, כאשר את כולם, בין היתר, ניתן להשיג בחנויות ה-M&M's. בשנת 2013 נוסף הצבע חום בהיר.
בשנת 1960 שונה צבעם של הממתקים הממולאים בבוטנים, והם יוצרו באדום, צהוב וירוק. ב-1976 הוחל גם בייצורם של ממתקים כתומים.
בשנת 1976 הפסיקה חברת מרס את ייצורם של ה-M&M's בצבע אדום, בשל חשש שבצבע מאכל אדום יש חומרים מסרטנים. אף שהחברה השתמשה בצבע מאכל מסוג אחר מזה שלגביו התעורר החשש, היא החליטה להפסיק את הייצור משום שלא רצתה להסתכן בירידה במכירות. ב-1987, לאחר שהאזהרות נשכחו, חזרה החברה לייצר גם M&M's בצבע אדום.
ב-1993 הזמינה חברת מרס את צרכניה לבחור באיזה צבע נוסף ייוצרו ה-M&M's. הצרכנים העדיפו את הכחול על פני הסגול והורוד, וב-1995 החליף צבע זה את החום הבהיר. ב-2002 נערך משאל צרכנים נוסף, ובו גבר הסגול על הורוד והטורקיז. M&M's בצבע זה יוצרו במשך תקופה קצרה בלבד. בשנת 2004 הממתקים יוצרו בשחור ובלבן, וב-11 במרץ 2004 הם יוצרו שוב בצבעים הרגילים. במהלך 2007 נמכרו גם סוכריות M&M's בצבע ורוד. מאז שנת 2003, פועלת החברה בשיתוף קרן סוזן ג`י קומן המסייעת במימון מחקר וחינוך למודעות על סרטן השד. כל שנה מוציאה החברה מהדורה מיוחדת של שקיות m&m המכילות שוקולד בצבעים ורוד ולבן, כאות למאבק בסרטן השד. שקיות אלו נמכרות ברשת האינטרנט, וגם בחנויות (בחודשים מסוימים בשנה). החברה תורמת סכום של 10% מכל שקית שנמכרת לקרן, והגיעה עד היום לסכומים גבוהים.
בישראל נמכרים ארבעה סוגים של השוקולד- החום (העדשים הפשוטות) והצהוב (בוטנים) ואדום (חמאת בוטנים). החל משנת 2010 החל להימכר גם הכחול (פצפוצי אורז). החטיף משווק באופן מוגבל ובחנויות מעטות ברחבי הארץ באריזת שקית 250 גרם, ואילו היבואן הרשמי, הדיוטי פרי ג'יימס ריצ'רדסון משווק גם צעצועים, שקיות 750 גרם ומבצע מגוון מבצעים אשר כוללים את השוקולד.
אוח וירג'יניה
אוח וירג'יניה (שם מדעי: Bubo virginianus) הוא אחד מדורסי הלילה הגדולים בעולם, והאוח הגדול ביותר באמריקה. פירוש השם המדעי Bubo של הסוג הוא "ינשוף", ו-virginianus של המין מתייחס למדינת וירג'יניה שם תועד לראשונה.
מאפיינים
זהו דורס לילה גדול באורך של כ-45 עד 65 סנטימטרים, שמשקלו נע בין כ-900 גרם לשני קילוגרמים וחצי. בדומה לרוב דורסי הלילה האחרים, הנקבה גדולה מהזכר, ויכולה לשקול בממוצע כ-700 גרמים יותר ממנו. מוטת כנפיו נעה בין כ-91 ל-152 סנטימטרים. בתנאים מתאימים, מין זה מאריך ימים: בטבע תועד פרט שהגיע לגיל 27 שנים ותשעה חודשים, ואילו בשבייה הגיע לגיל מופלג של 50 שנים.
תפוצת המין משתרעת על פני שתי יבשות אמריקה, ולפיכך כוללת בתי גידול מגוונים. בשל כך, שכיח למדי הוא השוני במופע בין הפרטים ותת-המינים, אשר מתבטא בגדלים שונים ובנוצות בגווני החום והצהוב, האפור, השחור והלבן. הקודקוד וה"מצח" מפוספסים בפסים כהים ובהירים, וצבעו של הצוואר לבן, וניכר במיוחד בעת שהמין קורא בקול. פרצוף-השמע צבעו אחיד, ומופיע בגווני האפור, הצהוב והחום. הוא הופך בהיר יותר מסביב לעיניים, ונתחם בגבול שחור ובגבות לבנות הנמשכות עד למקור. החזה מוכתם בכתמים כהים ובפס אנכי בהיר ולא מוגדר, והבטן בהירה יותר מחלקי הגוף האחרים. הרגליים וכפותיהן גדולות וצבען חום-אפרפר, ומנוצות בצפיפות עד קצה האצבעות. באופן כללי, הפרטים נוטים להיות בהירים יותר ככל שמתקדמים דרומה ומזרחה, כהים יותר באזורים לחים, וקטנים יותר בדרום תפוצתם. אצל המין נצפו סטיות במופעי הנוצות הנורמליים: אצל מספר פרטים נמצא מחסור מסוים בפיגמנטים (Leucism), ופרט אחד אף אובחן כמלניסטי. בנוסף, תועדה הכלאה עם הלילית האפורה והאוח המצוי.
מקורו אפור או שחור, וכן טפריו הגדולים והחזקים. עיניו גדולות יחסית למינים אחרים, וצבען נע בין צהוב-ירקרק וצהוב בהיר, ועד כתום וחום כהה.
האגיס
. האגיס (באנגלית: Haggis) הוא מאכל סקוטי מסורתי.
אוח וירג'יניה
בית גידול, תפוצה ותת-מינים
הוא שוכן ביערות שניוניים (secondary forest), ביצות מיוערות, ובחורשים (woodland) ואזורי סבך שיחים (shrubland) דלילים בעלי שטחים מסולעים. באופן מקומי המין שוכן במדבריות צחיחים למחצה (semi-arid) ומסולעים, בהם צומחים קקטוסים ושיחים גדולים. המין תועד אף מתגורר בקרבת האדם, כגון בפארקים ובאזורים ירוקים בערים. הוא מצוי מגובה פני הים ועד רום של כ-4,500 מטרים בהרי האנדים.
האגיס
המרכיבים המסורתיים של האגיס הם חלקי פנים קצוצים של כבש (ריאות, כבד, לב) מעורבים עם בצל, קמח שיבולת שועל, שומן-כליות, תבלינים, מלח וציר. את התערובת דוחסים לקיבה ומבשלים כשלוש שעות.
אוח וירג'יניה
בית גידול, תפוצה ותת-מינים
למין תפוצה רחבת ידיים באמריקה, המשתרעת מצפון היבשת עד דרומה. הוא נפוץ בקנדה, איי סן-פייר ומיקלון, ארצות הברית (כולל אלסקה), מקסיקו, בליז, גואטמלה, אל סלבדור, ניקרגואה, הונדורס, קוסטה ריקה, קולומביה, ונצואלה, גיאנה, סורינאם, גיאנה הצרפתית, אקוודור, פרו, ברזיל, בוליביה, פרגוואי, אורוגוואי וארגנטינה. המין גם נודד אל איי ברמודה, פנמה, איי פוקלנד ואיי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים.
האגיס
היסטוריה
למרות שמקובל להתייחס להאגיס כמאכל סקוטי במקורו, אין עדויות רבות לכך. היסטוריון האוכל אלן דוידסון מציין כי הרומאים הם העם הראשון הידוע במאכלים דמויי האגיס.
הסבר סביר הוא שהמאכל נוצר כמאכל של כורח, כדרך לנצל את החלקים הזולים, שכן בתקופות של רעב המוני אכלו כל מה שיכלו להשיג. עם זאת, נפוצות השערות מסורתיות למקור המאכל. השערה אחת נוגעת למנהגי השחיטה של השבטים הסקוטים. כשראש שבט שחט צאן או בקר, חלקי הפנים נותרו בידי אנשי השבט. השערה אחרת שמקור ההאגיס הוא בתקופה שסקוטים מצפון המדינה (היילנדס) רכבו לשוקי אדינבורו לסחור שם בבקר, ולקחו איתם כצידה לדרך תערובת מהמרכיבים הזמינים בביתם, ארוזה בקיבת כבש לנוחות הנשיאה לאורך זמן.
אוח וירג'יניה
בית גידול, תפוצה ותת-מינים
האוח הזוטר שנחשב בעבר כתת-מין של אוח וירג'יניה נחשב כיום למין עצמאי (Bubo magellanicus).
האגיס
היסטוריה
היסטוריונית המזון קלריסה דיקסון רייט טוענת כי מקור ההאגיס בסקנדינביה וכי הומצא על ידי ציידים כדרך מיידית לבשל חלקי פנים הנוטים להתקלקל במהירות, בסמוך לאתר הצייד ומבלי להזדקק לכלי בישול שיצטרכו לשאת עימם. הם קצצו את חלקי הפנים, מילאו בהם את הקיבה, ועור הבהמה שימש ככלי הבישול.
אוח וירג'יניה
התנהגות
תפריטו כולל בעיקר יונקים, בהם גדולים כארנבאים וכאופוסומים. בנוסף, התפריט מושלם על ידי עופות, בהם אנפתיים, אווזאים ואף מיני עופות דורסים רבים; זוחלים, דו-חיים ופרוקי-רגליים גדולים. כרוב דורסי הלילה, המין מתחיל את מסע הציד שלו עם עמידתו על מקום מוגבה, כגון ענפו של עץ או גדר, או מדאייה איטית מעל הקרקע, תוך שהוא קולט אותות מהסביבה היכולים לרמוז על הימצאות טרף בקרבתו. שטחי הציד המועדפים עליו הם אזורים רחבי ידיים או פתוחים למחצה, כגון קרחת יער ומדשאות.
האגיס
היסטוריה
למרות המחלוקות אודות מקורו של המאכל, מוכר ההאגיס כיום כמאכל סקוטי אופייני, בין השאר בעקבות התשבחות שהרעיף עליו המשורר הסקוטי הלאומי, רוברט ברנס, ביצירתו "שיר הלל להאגיס" (Ode Tae a Haggis). בימיו של ברנס, במאה ה-18, האגיס היה מאכל פופולרי של העניים, שכן היה זול אך מזין, והוכן מחלקי פנים של כבש (חיית המשק הנפוצה ביותר בסקוטלנד), שהיו אמורים להיזרק לולא שימוש זה.
אוח וירג'יניה
התנהגות
בדומה לדורסי לילה רבים, מין זה אינו נוטה לנדוד. אולם, כאשר מזג האוויר רע או כשהמזון אינו בנמצא, חלק מהפרטים החיים באזורי הצפון מהגרים דרומה בחיפוש אחר מקומות מתאימים יותר להעביר בהם את החורף או לשחר בהם אחר טרף. לפיכך, פרטים אחדים תועדו נודדים למרחק של כ-250 קילומטרים מביתם.
האגיס
היסטוריה
כיום חוגגים בשבוע של ה-25 בינואר את חגו של ברנס (המכונה "סעודת ברנס"), בין השאר באכילת האגיס.
אוח וירג'יניה
התנהגות
ככלל, פעילותו מתחילה עם דמדומי הערב, אך באזורים מסוימים המין עירני גם אחר הצהריים או בשעות הבוקר המוקדמות. בשעות היום הוא חבוי בינות עלוות עצים ושיחים צפופות, נקיקים וחללים בסלעים, צוקים וכו'. הוא מעביר את מנוחתו ביציבה זקופה, תוך שציצות אוזניו זקורות ועיניו עצומות לכדי חריץ דק. עם הגיע הזמן המתאים, הוא קורא מספר קריאות ממקום מושבו, ועף לחפש לו מקום מוגבה לקרוא ממנו, כגון ענפים חשופים וסלעים גדולים.
האגיס
האגיס כיום
מסורתית, ובפרט בסעודת ברנס, ההאגיס מוגש עם "ניפס וטאטיס" - מחית תפוחי אדמה ולצידה מחית כרוב נפוס (סוג של לפת) ועם ויסקי סקוטי. רוטב מודרני, של ציר ויסקי, מלווה לעיתים את המנה.
אוח וירג'יניה
התנהגות
קריאתו הכללית מורכבת מסדרת המיות עמוקות, הנשנות חלקית או במלואן במרווחים של שניות אחדות. בעת הקריאה אוח וירג'יניה קד, שומט מעט את כנפיו, וזוקר את זנבו וציצות אוזניו. לאחר מכן הוא מנפח את ה"בלון" הלבן שבצווארו, הבולט למדי בצבעו ובבוהק שלו בשעות אלו. לזכר ולנקבה קריאות דומות, אך נבדלות זו מזו בקצבן. שני הזוויגים גם צווחים.
רבייה
עונת הרבייה מתחילה עם בוא החורף, כאשר הלילות ארוכים. הזכר בוחר לעצמו טריטוריה, ולאחר סימונה מתחיל ליצור קשר עם נקבה, לרוב בת זוגו מהשנים הקודמות. בעת החיזור, שניהם עשויים לפצוח בקריאות המשתלבות לכדי "דואט". הזכר מציע לזוגתו אתרי קינון אפשריים על ידי רקיעה ברגליו, רמיסת המקום בעזרתן והליכה מסביבו תוך השמעת קולות גרוניים בשילוב קטעי קריאות רגילות. בעת הצעת מזון לנקבה או הכרזה על אתר קינון אפשרי, הזכר משמיע מעין קרקורים גרוניים. אתר הקינון, בדרך כלל אחד שהזוג קינן בו כבר בעבר, עשוי להיות קן נטוש של עוף גדול, נקיקים ופתחי מערות, חלל בגזע העץ או בנקודת השבירה של ענף גדול. לפעמים המין מקנן גם בשקעים באדמה בבסיס גזע עץ או בינות סלעים, ואף במושבת קינון של אנפות.
הנקבה מטילה בממוצע זוג ביצים עגלגלות ולבנות, אולם בתקופות שפע גודל התטולה יכול להגיע אף לשש. הדגירה מתחילה עם הטלת הביצה הראשונה, ונמשכת כ-28–35 ימים. הזכר צד את המזון הדרוש ומאכיל אותה, וצובר מזון עודף בקן. פלומת הגוזלים לבנה, ומשנה צבעה לחום בהיר או צהוב עמום עם גדילתם, וציצות אוזניהם קטנות, ולעיתים אף לא נראות כלל. עם צאצאיהם, ההורים נוטים להיות תוקפניים ביותר כלפי מסיגי גבול ומטרידים שונים, בהם האדם. הגוזלים מפצירים באמם לתת להם מזון על ידי צווחות צרודות. הם נשארים באזור הקן במשך כשבעה שבועות, אך מסוגלים לעוף רק לאחר עשרה עד תריסר. לעיתים ההורים מטפלים בהם במשך כל הקיץ ואף עד תחילת הסתיו, אך לרוב הם עוזבים את ביתם ומתחילים את חייהם כבוגרים בזמן מוקדם יותר. על אף הפיכתם לעצמאיים, הם מגיעים לבגרות מינית רק בשנה שלאחר מכן.
האגיס
האגיס כיום
ישנן גם גרסאות צמחוניות, האגיס בקופסת שימורים וכן האגיס מחלקי פנים של חזיר במקום כבש.
אוח וירג'יניה
שימור ואיומים
אוכלוסיית המין העולמית מוערכת בכ-6 מיליון פרטים; הערכה הכוללת גם את הפרטים מהמין Bubo magellanicus שנחשב בעבר כתת-מין של אוח וירג'יניה. עם זאת, המין מצוי בסכנת הכחדה במקומות מסוימים עקב הרס או שינוי בית גידולו, ציד ושימוש בהדברה הפוגעת בו באופן ישיר או עקיף. בדומה לדורסי לילה אחרים המתגוררים לצד האדם, פרטים רבים נפגעים מכלי רכב, קווי חשמל, גדרות תיל ושאר סכנות.
האגיס
האגיס כיום
במזנוני פיש אנד צ'יפס סקוטים נמכר האגיס המטוגן בטיגון עמוק בבלילה. "האגיס בורגר" הוא קציצת האגיס המוגשת בתוך לחמנייה. בתערובת ההאגיס משתמשים לעיתים למילוי חזה עוף ולמתכונים אחרים המצריכים בשר טחון.
אוח וירג'יניה
בתרבות
בשל שכיחותו, סביר להניח שמין זה היה המקור לאמונות ואגדות עם רבות (ראו דורסי לילה בתרבות). באופן פרטני, באריזונה, במיתולוגיה של בני הופי (Hopi) התקיים יצור בשם Mongwu, שהיה בחלקו אוח וירג'יניה, המופקד על הטיפול בישויות אחרות המחוללות תעלולים (Koshari/Kachina). בנוסף, אגדת עם אחת של בני Passamaquoddy, קהילת אינדיאנים שהתגוררו בעיקר באזור ניו ברנזוויק ומיין, סיפרה על נערה שהתחתנה עם אוח וירג'יניה.
אלברטה, אחת מהפרובינציות של קנדה, אימצה בשנת 1977 את אוח וירג'יניה כציפור הלאומית שלה.
האגיס
האגיס כיום
בארצות הברית נמכר האגיס מתוצרת מקומית, אך כיוון שחוקי בטיחות המזון אוסרים על שימוש במוצרים מסוימים (למשל, ריאות) למאכל אדם - ישנם מהגרים סקוטים "המבריחים" האגיס מקורי מסקוטלנד.
Demons
{{פירושונים|
ראו גם
}}
זואי סלדנה
זואי סלדנה-פרגו (באנגלית: Zoe Saldana-Perego; נולדה ב-19 ביוני 1978) היא שחקנית קולנוע אמריקאית, הידועה בזכות משחקה בסרטים "קרוסרודס", "שודדי הקאריביים: קללת הפנינה השחורה", "קולומביאנה" והתפרסמה לקהל הרחב מתפקידיה כניוטה אוהורה בסרטי "סטארטרק", "האויב בתוכנו - סטארטרק" ו"סטארטרק: אל האינסוף", כנייטירי בסרטו של ג'יימס קמרון "אווטאר" וכגאמורה בסרטי היקום הקולנועי של מארוול וסדרה שעלתה לנטפליקס מאפס.
ביוגרפיה
נולדה בשם זואי ידירה זלדנה נזריו (Zoe Yadira Saldaña Nazario) בעיר פסאיק, ניו ג'רזי שבארצות הברית. היא גדלה בשכונת ג'קסון הייטס, בקווינס, ניו יורק. יש לה שתי אחיות, סיסלי ומריאל. אביה מת בתאונת רכב בסביבות יום הולדתה התשיעי, ואמם עברה עם הילדים לרפובליקה הדומיניקנית, שם העבירה את שבע השנים הבאות בחייה. בזמן שהיא גודלה על ידי אביה החורג דגוברטו גאלאן, אביה הביולוגי ארידיו סלדנה, היה דומיניקני, ואילו אמה, אסליה נזאריו היא פורטוריקנית.
היא דוברת ספרדית ואנגלית. היא למדה בלט באחד מבתי הספר היוקרתיים לריקוד, ריטמוס אספסיו די דנזה. עם חזרתה לארצות הברית, היא החלה להשתתף בתיאטרון בניו יורק המעלה הצגות בעלות מסרים חיוביים לנוער במצוקה.
קריירה
ניסיונה כרקדנית וכשחקנית במה זיכה אותה לבסוף בתפקיד ראשון בסרט הקולנוע "מרכז הבמה" בשנת 2000.
עד להופעתה בשוברי קופות הוליוודים כ"שודדי הקאריביים: קללת הפנינה השחורה", "סטארטרק" ו"אווטאר" (ובסרטי ההמשך "אווטאר: דרכם של המים" ו"אווטאר 3", המתוכננים לצאת לאקרנים ב-2022 ו-2024 בהתאמה), הופיעה סלדנה בסרטי נעורים כמו "אהבה לאורך כל הדרך" (2001), "קרוסרודס", (2002) ו"שורת המתופפים" (2002), כמו גם בסרט הקומדיה של סטיבן ספילברג "טרמינל" (2004) ובמותחן "שמונה צדדים לאמת" (2008).
בשנת 2009 שיחקה בסרט "סטארטרק" ולאחר מכן בשני המשכיו, "האויב בתוכנו - סטארטרק" משנת 2013 ו"סטארטרק: אל האינסוף" משנת 2016.
בשנת 2010 גילמה את שרה קוטון בדרמה הקומית "דקלים בוערים" של הבמאי כריסטופר ב. לאנדון.
בשנת 2016 כיכבה סלדנה בסרט "נינה", ביוגרפיה על מוזיקאית הג'אז נינה סימון. הסרט מתאר את עלייתה של הזמרת המנוחה לתהילה וליחסים עם המנהל שלה קליפטון הנדרסון. משפחתה של סימון מתחה ביקורת על ההחלטה ללהק את סלדנה לתפקיד. באוגוסט 2020, סלדנה התנצלה על קבלת התפקיד, ואמרה "אני כל כך מצטערת. אני יודעת יותר טוב היום ולעולם לא אעשה זאת שוב. היא אחת הענקיות שלנו ומישהו אחר היה צריך לספר את הסיפור שלה". עוד בשנת 2016, היא שיחקה בסרט ההמשך "סטארטרק 2: האויב בתוכנו" בו שבה לגם את הדמות של ניוטה אוהורה, ושיחקה בדרמת הפשע "חי את הלילה" בכיכובו של בן אפלק שגם ממונה על בימוי הסרט.
בשנת 2017 שבה לגלם את גאמורה בסרט "שומרי הגלקסיה: חלק 2" שביים ג'יימס גאן. היא שחזרה את התפקיד בסרטים "הנוקמים: מלחמת האינסוף" (2018) ובסרט ההמשך שלו "הנוקמים: סוף המשחק" (2019); שאת שניהם ביימו האחים רוסו.
ב-3 במאי 2018, היא קיבלה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד ברחוב 6920 על תרומתה לקולנוע.
בשנת 2021, סלדנה כיכבה בשני תפקידים בהפקות של נטפליקס, כשהופיעה בתור רוזה בסרט ההנפשה המוזיקלי "ויוו", ודיבבה את הדמות הראשית בסדרת ההנפשה "מאיה ושלושת הלוחמים".
בשנת 2022 גילמה סלדנה את דמותה של לורה שיין בסרט "פרויקט אדם" וכן שיחקה בסרטו התקופתי של דייוויד או. ראסל "אמסטרדם" ובנוסף שיחקה תפקיד ראשי בסדרה של נטפליקס ״מאפס״ כאיימי שזכה לאהדה רבה.
בשנת 2023 הופיעה ברשימה השנתית טיים 100 של מגזין טיים.
חיים אישיים
ביוני 2010 התארסה לבן זוגה בעשר שנים האחרונות, קית' בריטון, שחקן ומנכ"ל החברה "My Fashion Database". בנובמבר 2011 בני הזוג הודיעו על פרידתם. סלדנה הייתה במערכת יחסים עם השחקן בראדלי קופר מדצמבר 2011 עד ינואר 2013.
במרץ 2013 פתחה במערכת יחסים עם אמן האיטלקי מרקו פרגו. השניים נישאו לאחר שלושה חודשים, ביוני 2013 בלונדון. לסלדנה ולפרגו יש שלושה בנים, תאומים שנולדו בנובמבר 2014, והשלישי נולד בפברואר 2017. סלדנה הצהירה שילדיה יהיו רב לשוניים מכיוון שהיא ובעלה מדברים ספרדית, איטלקית ואנגלית סביבם.
ביולי 2016, במהלך ראיון למגזין The Edit, חשפה סלדנה שהיא חולה בתת-פעילות של בלוטת התריס כחלק ממחלת השימוטו, כמו גם אמה ואחיותיה. כדי להילחם בהשפעות של מחלה זו, היא אמרה שהיא ובעלה מקפידים על תזונה נטולת גלוטן ומוצרי חלב.
אילן בן שחר
אילן בן-שחר (במקור: רחמים ערוסי, נולד ב-3 בינואר 1955) הוא תקליטן ישראלי, עורך מוזיקה, אספן ובעל חנות דיסקים.
ביוגרפיה
בן שחר נולד וגדל באשקלון במשפחה של יוצאי תימן בת תשעה ילדים. כילד נהג לארגן מסיבות ובהיותו תלמיד בתיכון פתח דיסקוטק באשקלון, אליו הזמין זמרים להופעות. בן-שחר הוא מראשוני התקליטנים בישראל. בגיל 24 בשנת 1979 הופיע לראשונה בטלוויזיה, בתוכנית "עלי כותרת" עם ירון לונדון" בערוץ 1 בטלוויזיה.
כתקליטן צבר אוסף של עשרות אלפי תקליטים. בהמשך החל לשלב פעלולים בתוך ההופעות שלו. בשנות השמונים של המאה העשרים התפרסם בישראל כתקליטן השולט בכל סוגי המוזיקה הפופולרית, בעיקר דיסקו ופופ. בשנת 1981 הופיע בסרט הטלוויזיה "הרקיע השביעי". ב-1984 הוציא תקליט בשם "קיץ של אהבה" בו שר 8 שירים, ביניהם דואט עם פנינה רוזנבלום.
בשנת 2006 זכה בן שחר לעדנה מחודשת הודות לסרטון באתר יוטיוב שנצפה מעל 250,000 פעמים. הסרטון משנת 1988, לקוח מהתוכנית "בין הכיסאות" של הערוץ הראשון בהנחיית עמוס ארבל, ובו מסביר בן שחר בסגנונו הייחודי על "אמנות המיקסים".
בשירם של הבליינים, "הכל יכול", אשר מתאר יום דמיוני בחייו של בליין ישראלי, מופיע הבית:
בגיל 52 הפך לאב, כשבשנת 2007 (28 בנובמבר) נולדה בתו הבכורה והיחידה.
ז'יל בושרי
ז'יל בושרי (בצרפתית: Jules Boucherit; 29 במרץ 1877, מורלה (Morlaix) – 1 באפריל 1962, פריז) היה כנר צרפתי, מורה לכינור וחסיד אומות העולם.
קורות חיים
בושרי למד בקונסרבטואר של פריז, בין היתר תחת המורה ז'יל גארסה. בגיל 27 זכה בפרס הקונסרבטואר. הוא ניגן בתזמורת עם הכנר ז'אק טיבו ופעל עם הכנר מרסל שאיי (Marcel Chailley). בין תלמידיו היו ז'ינט נבה, כריסטיאן פרה (Christian Ferras), מנואל רוזנטל, מישל ורלופ (Michel Warlop), עברי גיטליס ואחרים.
פעילותו בתקופת השואה
באוקטובר 1940, מספר חודשים לאחר תחילת הכיבוש הגרמני בבלגיה, בעת מלחמת העולם השנייה, החלה שנת הלימודים בקונסרבטואר, ולבושרי היו לפחות שבעה תלמידים יהודים. הוא המשיך ללמד אותם למרות האיסורים הגרמניים. בתירוץ שבריאותו מעורערת (הוא היה בשנות השישים לחייו) הצליח בושרי לקבל אישור להעביר את כל כיתת הלימוד שלו אל מחוץ לפריז, אל בורון-מארלוט (Bourron-Marlotte), אל מגוריה של הפסנתרנית מגדה טאליאפרו (Tagliaferro) שנאלצה לברוח לדרום אמריקה ונתנה לו רשות להתגורר שם.
בקיץ 1942, עם תחילת גירוש היהודים מפריז, ברחו תלמידים יהודים רבים של בושרי מפריז אל הבית בו התגורר בבורון-מארלוט. הוא המשיך ללמד אותם, נתן להם מחסה וסיפק את צורכיהם. תושבי האזור נמנעו מלדווח לגסטפו וכך הצליח בושרי להציל את תלמידיו.
לאחר המלחמה
בשנת 1956 נשא בושרי את תלמידתו היהודיה דניז סוריאנו (Denise Soriano, 2006-1906), שהפכה עם הזמן לכנרת ידועה ולמורה לכינור בזכות עצמה.
בשנת 1994 הוכר ז'יל בושרי על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם.
פיליפ אלסטנסון, מלך שוודיה
פיליפ אלסטנסון (בשוודית: Filip Halstensson; 1070–1118) היה מלך שוודיה מ-1105 ועד מותו.
יוהנס אגשטיין
יוהנס אגשטיין (בגרמנית: Johannes Eggestein, נולד ב-8 במאי 1998 בהאנובר שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בזנקט פאולי בעמדת החלוץ.
פיליפ אלסטנסון, מלך שוודיה
פיליפ היה בנו של אלסטן סטנקילסון, מלך שוודיה ואחיינו של אינגה הזקן. פיליפ ואחיו, אינגה הצעיר, מלכו יחדיו החל משנת 1105 או 1110 כיורשיו של דודם אינגה הזקן. על פי הרישומים ב"חוק של וסטרייטלנד" (Västgötalagen) הוא היה מלך טוב. מידע מועט נוסף ידוע עליו ובהשוואה לרוב המלכים שמלכו בשוודיה לאחר ההתנצרותה, הוא זה שידוע מעט מאוד אודותיו.
יוהנס אגשטיין
יוהנס אגשטיין הוא אחיו הצעיר של מקסימיליאן אגשטיין, אף הוא כדורגלן.
קריירת מועדונים
אגשטיין שיחק בנוער של ורדר ברמן החל משנת 2013, כאשר היה בן 15. בשלוש העונות הראשונות שלו בנוער של ורדר ברמן, סיים אגשטיין כמלך השערים של הליגה. ביוני 2016 חתם אגשטיין על חוזה מקצועני בקבוצה הבכירה של ורדר ברמן, כאשר בשנים הראשונות הוא שיחק בעיקר בקבוצת המילואים. באוגוסט 2016 ערך אגשטיין את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבכירה של ורדר ברמן, כשנכנס כמחליף במשחק הגביע הגרמני, בו ניצחה ברמן את שפורטפרוינדה לוטה. בעונת 2016/17 אגשטיין לא שיחק כלל בקבוצה הבכירה, ובעונת 2017/18 ערך שבע הופעות ליגה. את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ורדר ברמן הבקיע אגשטיין באוגוסט 2018, מול פורמטיה וורמס במסגרת הגביע הגרמני. בעונת 2018/19 אגשטיין תפס מקום בכיר יותר בקבוצה, והבקיע ארבעה שערים ב-23 הופעות, וסיים עם קבוצתו במקום השמיני בבונדסליגה. בעונת 2019/20 איבד אגשטיין את מקומו בהרכב, וערך 14 הופעות ליגה בלבד. קבוצתו הצליחה להישאר בליגה רק לאחר מבחני הישרדות נגד היידנהיים.
באוקטובר 2020 הושאל אגשטיין לעונה אחת לל.א.ס.ק. לינץ מהבונדסליגה האוסטרית, ובה כבש 12 שערי ליגה ב-28 הופעות.
באגוגסט 2021 עבר לרויאל אנטוורפן מליגת העל הבלגית.
קריירה בינלאומית
אגשטיין שיחק בכמה מנבחרות הצעירים של גרמניה, וערך 11 הופעות בנבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21, בהן הבקיע שני שערים.
יאסוקזו האמאדה
יאסוקזו האמאדה (ביפנית: 浜田 靖; נולד ב-21 באוקטובר 1955) הוא פוליטיקאי יפני מהמפלגה הליברלית-דמוקרטית אשר משמש כשר ההגנה החל מ-10 באוגוסט 2022.
ביוגרפיה
האמאדה נולד בעיר פוטסו שבמחוז צ'יבה. הוא למד מנהל עסקים באוניברסיטת סנשו. לאחר סיום לימודיו קיבל עבודה במשרדו של הפוליטיקאי מיצ'יו ווטאנבה שהיה ידיד קרוב של אביו. בשנת 1980, לאחר שווטנאבה מונה לשר האוצר בממשלתו של זנקו סוזוקי, הוא מונה למזכיר במשרד האוצר. ב-1993 הוא התמודד בבחירות לדיאט מטעם המפלגה הליברלית-דמוקרטית, והפך לנציג מחוז הבחירה ה-3 של צ'יבה בדיאט. בבחירות של 1996 הוא התמודד במחוז הבחירה ה-12 של צ'יבה ונבחר שוב. ב-1998 הוא מונה לסגן שר ההגנה בממשלתו של קייזו אובוצ'י.
בשנת 2003 האמאדה נבחר לדיאט פעם נוספת מטעם מחוז הבחירה ה-12 של צ'יבה. ב-2005 הוא נבחר פעם נוספת כמעט ללא התנגדות לאחר שמועמד המפלגה הדמוקרטית פרש ברגע האחרון בגלל מצבו הגופני הירוד. ב-24 בספטמבר 2008 הוא מונה לשר ההגנה בממשלתו של טארו אסו. בספטמבר 2009 הוא נבחר מחדש לדיאט, אולם מפלגתו הפסידה בבחירות וממשלת אסו התפרקה. באוקטובר 2011, הוא נכנס לתפקיד סגן יו"ר הוועדה הלאומית למדיניות הדיאט. בבחירות לנשיאות המפלגה הליברלית-דמוקרטית ב-2012, הוא תמך בשיגרו אישיבה, אך זה האחרון הפסיד לשינזו אבה. לאחר הבחירות לנשיאות, הוא מונה ליו"ר ועדת התזונה של המפלגה הליברלית-דמוקרטית. בדצמבר אותה שנה הוא מונה למזכיר הכללי של המפלגה הליברלית-דמוקרטית.
ב-10 באוגוסט 2022 הוא מונה לשר ההגנה בממשלתו של פומיו קישידה.
רוברט רדפורד
צ'ארלס רוברט רדפורד ג'וניור (באנגלית: Charles Robert Redford Junior; נולד ב-18 באוגוסט 1936) הוא שחקן, במאי ומפיק קולנוע, איש עסקים, דוגמן לשעבר, פעיל איכות הסביבה, ופילנתרופ אמריקאי. זוכה פרס האוסקר על בימוי הסרט "אנשים פשוטים", ואחד מכוכביה הגדולים ביותר של הוליווד.
שנותיו הראשונות
רדפורד נולד בסנטה מוניקה שבקליפורניה לצ'ארלס רוברט רדפורד, חלבן שהפך לרואה חשבון, ולמרתה ו. הארט, ילידת טקסס. רדפורד סיים את לימודיו התיכוניים בלוס אנג'לס (1954) וקיבל מלגת בייסבול ללימודים באוניברסיטת קולורדו, שם היה מגיש בקבוצת הבייסבול. בהמשך איבד את המלגה בשל בעיות השתייה שלו שנבעו ממותה של אמו. בעקבות זאת הלך ללמוד ציור בבית ספר לאמנות בברוקלין שבניו יורק, ולקח שיעורים בתיאטרון באקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה בניו יורק.
קריירה כשחקן
לאחר לימודי הדרמה בניו יורק הופיע רדפורד, בתחילת שנות ה-60, במספר רב של הופעות טלוויזיוניות. הוא הופיע, בין השאר, בסדרות "אזור הדמדומים", "אלפרד היצ'קוק מציג", "מווריק" ו"עיר עירומה". בנוסף קיבל מועמדות לפרס אמי כשחקן משנה על הסדרה "Alcoa Premiere" ב-1963. באותם ימים גם שיחק בהצגות תיאטרון. את הופעת הבכורה שלו בברודוויי עשה בתפקיד קטן ב"סיפור רם" (1959), ומשם כיכב בכמה הצגות, עד להצלחתו הקופתית הגדולה במחזה של ניל סיימון "יחפים בפארק" (1963).
את הופעת הבכורה הקולנועית שלו ערך רדפורד בדרמת המלחמה "מאחורי קווי האויב" בשנת 1962, שבו השתתף גם סידני פולאק בתפקידו הראשון בקולנוע. לאחר הצלחתו במחזה "יחפים בפארק" הוא לוהק לתפקידים משמעותיים בקולנוע. הוא גילם כוכב קולנוע דו מיני המתחתן עם נטלי ווד ב"דייזי" (Inside Daisy Clover) (1965) ושיתף פעולה פעם נוספת עם נטלי ווד, ב-"This Property is Condemned", על פי מחזה מאת טנסי ויליאמס, שבו גילם פעם נוספת את מאהבה. באותה שנה צירפו לו האולפנים כוכבת הוליוודית נוספת שתככב עמו בסרטים. הייתה זו ג'יין פונדה בסרט "הרדיפה" (1966), שביים ארתור פן, שבו כיכב גם מרלון ברנדו בנוסף לצמד רדפורד-פונדה. סרט שביקר את האלימות בחברה האמריקאית, הופק בתקצוב גדול, אך היה כישלון קופתי. רדפורד ופונדה כיכבו מיד אחר כך בהצלחה הגדולה של העיבוד הקולנועי ל"יחפים בפארק" (1967). כמו כן השניים כיכבו יחדיו גם ב"הפרש החשמלי" (1979).
רדפורד, שדאג לתדמיתו של שובר הלבבות הבלונדיני, סירב לתפקידים רציניים יותר כמו בסרטיו של מייק ניקולס "מי מפחד מווירג'יניה וולף?" ו"הבוגר", ובמקומם החליט להשתתף באותה שנה (1967) בסרטו של ג'ורג' רוי היל, "קיד וקאסידי", לצד פול ניומן. בעקבות סרט זה קנה לעצמו תדמית קולנועית של בחור אינטליגנטי, אמין וטוב לב. הסרט הפך אותו לאחד השחקנים האהובים של התקופה, והשילוב בין רדפורד לניומן הוכח כמוצלח ביותר. בשנים שלאחר מכן רדפורד נחל כישלונות עם סרטיו, פרט לסאטירה הפוליטית "המועמד" (1972). באותה שנה ייסד את פסטיבל סאנדנס, בו הוצגו סרטים עצמאיים אמריקנים כאלטרנטיבות למסחריות ההוליוודית.
בשנת 1972 כיכב רדפורד בסרט "ג'רמיה ג'ונסון", שעל אף שלא היה הצלחה קולנועית נחשב עד היום לאחד הפרויקטים האיכותיים ביותר שלו. סרט זה, שבו גילם רדפורד אדם הבא למערב במטרה להפוך לאיש הרים ונקלע שלא בטובתו לשרשרת של עימותים ומעשי נקם הפוגעת גם בו ובמשפחתו, באה לידי ביטוי פעם נוספת נטייתו להזדהות עם אנשים בודדים, חשדנים, המעדיפים לסמוך על עצמם בלבד כדי לשרוד ודוגלים בערכים אינדיבידואליים מאוד ובשל כך אף מנוכרים כלשהו לסביבה החברתית בדורם - ובה במידה גם מפגינים אצילות נפש ברגעי משבר. תפיסה זו של ההוויה האמריקנית (שבמידה רבה, ובמינון שונה, היא גם נחלתם של שחקנים ובמאים נוספים, דוגמת קלינט איסטווד) שלטה גם בסרטים נוספים שבהם כיכב, כדוגמת "הפרש החשמלי", "ברובייקר" ו"סניקרס".
לאחר מכן כיכב בכמה סרטים מרשימים כ"גטסבי הגדול", על פי הרומן של פרנסיס סקוט פיצג'רלד, "שלושת ימי הקונדור" ובסרט עטור השבחים "כל אנשי הנשיא", שהתבסס על ספרם של בוב וודוורד וקארל ברנסטין, שני העיתונאים שחשפו את פרשת ווטרגייט. גם סרט זה, כמו סרטיו הגדולים של רדפורד, התבסס על שיתוף הפעולה בינו לבין הפרטנר שמולו. ב"כל אנשי הנשיא" היה זה דסטין הופמן שגרף ארבעה פרסי אוסקר. באותן שנים זכה רדפורד בשלושה פרסי גלובוס הזהב בקטגוריית "World Film Favorite - Male", בשנים 1975, 1977 - 1978, שזהו פרס לשם כבוד, המראה את הפופולריות הרבה לה זכה בשנות ה-70.
במהלך שנות ה-80 כיכב בארבעה סרטים בלבד, ביים שני סרטים, והפיק ארבעה. ב-1984 כיכב בסרט "הטוב מכולם", סרט ספורט בבימויו של בארי לוינסון, בו כיכב לצד גלן קלוז. ב-1985 כיכב לצד מריל סטריפ בעיבוד קולנועי ראשון לספרה הנודע של איזק דינסן, "זיכרונות מאפריקה". הסרט זכה בשבעה פרסי אוסקר, כולל לסרט הטוב ביותר. ב-1993 גאתה הפופולריות שלו שוב, כשכיכב לצידם של וודי הארלסון ודמי מור בסרט "הצעה מגונה", בתפקיד מיליונר המציע לזוג במצוקה כספית סכום של מיליון דולר תמורת לילה אחד בחברתה של האישה. ב-2001 כיכב לצד בראד פיט בסרט "משחק ריגול", שזכה לביקורות מעורבות.
נאמן לנטייתו לבחור סרטים בהם נבחן האדם כאשר עליו להתמודד מול סביבה מאיימת כשאין לו לסמוך אלא על עצמו, כיכב רדפורד ב-2013 בסרט "הכל אבוד", העוסק בניסיונות ההישרדות הנואשים של שייט שספינתו טובעת בלב האוקיינוס. סרט זה נחשב לחריג לפי כל אמת מידה, משום שרדפורד הוא השחקן היחיד בו, ללא צוות מסייע, ולפיכך גם התסריט שלו קצר ביותר. "הכל אבוד" זכה לביקורות חיוביות ביותר, אך למרות זאת לא היה מועמד לפרס האוסקר באותה שנה.
ב-2014 גילם רדפורד בסרט "קפטן אמריקה: חייל החורף" את אלכסנדר גודווין פירס, מנהל בכיר בסוכנות S.H.I.E.L.D וחבר במועצת הביטחון העולמית.
ב-2016 כיכב בסרט "אמת", בו גילם את המגיש האמריקאי הוותיק דן ראד'ר, בסיפור האמיתי על תוכנית התחקירים ״60 דקות״ בה הוצג תחקיר המבוסס על מסמכים מזויפים.
באוגוסט 2018 הודיע רדפורד על פרישתו ממשחק, וכי הסרט "הג'נטלמן והאקדח" שעלה לאקרנים בספטמבר יהיה סרטו האחרון.
קריירה כבמאי קולנוע
ב-1980 ביים לראשונה סרט קולנוע, "אנשים פשוטים", דרמה אודות התפוררותה של משפחה ממעמד הבינוני, שעליו זכה בפרס אוסקר לבימוי, בנוסף לזכייה בקטגוריית הסרט הטוב ביותר (כשהוא מנצח את "השור הזועם" של מרטין סקורסזה). סרטו הבא כבמאי יגיע רק כעבור שמונה שנים, בסרט "מלחמתו של מילאגרו בינפילד", ובהמשך אף יביים את עצמו, בדרמה "הלוחש לסוסים" (1998), על פי הרומן של ניקולס אוונס. ב-1992 ביים את הדרמה התקופתית "נהר זורם ביניהם", שכרבים מסרטיו האחרים, מתרחשת במערב האמריקני ועוסקת ביחסים בין שני אחים במשפחה חובבת דייג. סרטו הרביעי, "חידון האשליות" (1994), שעסק בשערוריית שחיתות מאחורי הקלעים של תוכניות חידונים בטלוויזיה בשנות ה-50. הסרט זכה לביקורות טובות, ובארבע מועמדויות לאוסקר.
ב-2007 ביים את הסרט "כאריות לכבשים" סרט דרמה שעלילתו נסובה סביב הקשר בין מחלקה של חיילי ארצות הברית באפגניסטן, סנטור אמריקאי, כתבת, וכן פרופסור בקולג' בקליפורניה. בסרט כיכבו טום קרוז, מריל סטריפ ורוברט רדפורד עצמו.
ב-2010 ביים את הדרמה ההיסטורית "הקנוניה", על המשפט וההוצאה להורג בתלייה של מרי סוראט, אלמנה שהורשעה בקשירת קשר לרצוח את לינקולן.
ב-2013 ביים וכיכב בסרט "המוצא האחרון", מותחן בו גילם את דמותו של ג'ים גראנט, עורך דין לענייני זכויות אזרח, שאישה בשם שרון סולרז (סוזן סרנדון) נעצרת על ידי ה-FBI באשמת חברות בארגון הקיצוני בשם "מחתרת מזג האוויר", שהיה אחראי בשנות ה-70 לסדרה של פעולות טרור בערי אמריקה כמחאה על מלחמת וייטנאם, הוא נאלץ להתמודד עם עברו.
בן שפארד (שיה לבוף), עיתונאי צעיר ושאפתן במקומון הנאבק על הישרדותו, חושף את העובדה שג'ים הוא למעשה ניק סלואן - חבר לשעבר ב"מחתרת" שהשתתף (לכאורה) בשוד בנק שהסתיים במותו של מאבטח, ואשר הצליח משך שנים לחמוק מה-FBI בזכות העובדה ששינה את זהותו והפך לאזרח מכובד בקהילתו.
יחד עם ריצ'רד אטנבורו, וורן בייטי, קלינט איסטווד, קווין קוסטנר ומל גיבסון, רדפורד הוא מהשחקנים המעטים שזכו בפרס אוסקר על בימוי. בנוסף, רדפורד הוא אחד הבמאים היחידים שזכה באוסקר על בימוי של סרט בכורה.
הישגים בתחום הקולנוע
ב-1981 ייסד את מכון סאנדנס, ארגון ללא מטרות רווח הממוקם בפארק סיטי ביוטה. תפקיד המכון לגלות ולדרבן מפיקים, במאים, תסריטאים ומלחיני סרטים ולסייע להם לפתח את כישרונם בסרטים עצמאיים. המכון, שחגג 25 שנים להיווסדו ב-2006, הוא גם הגוף העומד מאחורי פסטיבל הסרטים סאנדנס השנתי. מאז ייסוד המכון מעורב רדפורד עמוקות בסרטים עצמאיים. דרך הסדנאות המגוונות ופסטיבל הסרטים הפופולרי סיפק סאנדנס תמיכה רבה ליוצרי קולנוע עצמאיים. ב-1995 חתם רדפורד על חוזה עם רשת הטלוויזיה "Showtime", בדבר הקמת ערוץ שידור לכבלים, הפועל 24 שעות ביממה, המוקדש כל כולו לשידור של סרטים עצמאיים. ערוץ זה הנקרא "ערוץ סאנדנס", ערך את שידור הבכורה ב-29 בפברואר 1996. בין ובין המשיך להופיע כשחקן בפרויקטים הוליוודים, שההיענות שלו להם הולכת ומתמעטת עם הזמן. ב-2012 השיק גרסה של פסטיבל הסרטים סאנדנס גם בלונדון. באפריל 2013, הודיע על פרישה מניהול פסטיבל סאנדנס.
ב-1994 קיבל את פרס ססיל ב. דה-מיל בטקס גלובוס הזהב, פרס על מפעל חיים, על אף שרדפורד המשיך לככב בסרטים גם עשור לאחר מכן. שנתיים אחר כך (1996) זכה בפרס על מפעל חיים מטעם איגוד השחקנים האמריקני. ב-2002 קיבל פרס אוסקר לשם כבוד מטעם האקדמיה האמריקנית לקולנוע, כשחקן, יוצר קולנוע, מייסד פסטיבל סאנדנס וכתומך נלהב בקולנוע העצמאי. ב-2006 קיבל פרס הוקרה מטעם "מרכז קנדי" היוקרתי, על תרומתו לתרבות האמריקאית. וב-2016 החליט נשיא ארצות הברית ברק אובמה להעניק לו את מדליית החירות הנשיאותית, עיטור הכבוד הגבוה במדינה.
חיים אישיים
רדפורד הוא אדם הדוגל בליברליזם, תומך באיכות הסביבה, בזכויות הלהט"ב ובזכויות הילידים האמריקנים. על אף זיהויו כליברל, תמך בעבר מספר פעמים במועמדים רפובליקניים שהתמודדו בבחירות במדינת יוטה. מתח ביקורת על הנשיא ברק אובמה בשל אי-יישום התחייבויות שנתן האחרון בנושאי איכות סביבה אבל תמך בו בגלוי במועמדות לנשיאות בשנת 2012. באפריל 2017 פרסם מאמר ב"וושינגטון פוסט" לציון 45 שנה לחשיפת פרשת ווטרגייט, בו כתב כי הנשיא דונלד טראמפ מסוכן לא פחות מריצ'רד ניקסון, כי "האמת שוב מצויה בסכנה" והזהיר מפני ניסיון פגיעה של טראמפ בחופש העיתונות.
רדפורד היה נשוי בין השנים 1958–1985 ללולה ואן ואגנן. לזוג נולדו ארבעה ילדים, הבכור ביניהם נפטר זמן קצר לאחר לידתו ממוות בעריסה. ב-2009 התחתן עם האמנית סיביל זגארס, בת זוגו מאז שנות ה-90. בתו איימי רדפורד היא גם שחקנית ובמאית.
אקלים ממוזג
לעומת זה, האקלים הממוזג מאופיין בארבע עונות שונות, קיץ הוא החם ביותר, ולאחריו הסתיו שהוא עונת מעבר לחורף. החורף היא העונה הקרה, ולאחריה בא האביב, שהוא עונת מעבר מהחורף חזרה לקיץ.
PhpBB
phpBB היא מערכת פורומים חופשית ובקוד פתוח, שבסיסה נכתב בשפת הקוד הפתוח PHP. ניתן לפתוח באמצעות מערכת זו מספר פורומים הפועלים במקביל על אותו השרת. כמו כן, המערכת מספקת למנהל הפורומים שליטה על המשתמשים הרשומים באתר הפורומים המוקם.
אקלים ממוזג
האזורים עם האקלים הממוזג (23.5° עד 66.5°, צפון ודרום) הם האזורים שבהם מתרחשים השינויים העונתיים הרחבים ביותר, כאשר מרבית האקלים המצויים בהם משפיעים על הטרופים ועל הקטבים.
PhpBB
כמערכת קוד פתוח, מערכת זו ניתנת לשינוי בהתאם לצורכי המתפעל אותה. בידי המתפעל ישנה האפשרות להתקין על מערכת זו תוספות ושינויים, לשנות את עיצובה ולהוריד מרשת האינטרנט תוספות לה בקוד פתוח. תוספות אלה מכונות לרוב "מודים" ולצורך בנייתן דרוש ידע בתכנות בשפת php. במקרים מסוימים יוצאים מודים אלה לרשת האינטרנט בקוד פתוח לטובת מפעילי המערכות שאינם בעלי ידע בתכנות. לעיתים ניתן להוריד אף עיצובים חינמיים המיועדים למערכת זו. עקב היותה של מערכת זו מופצת בקוד פתוח, ניתן לתרגמה באופן חופשי או להוריד גרסאות מתורגמות שלה במגוון שפות.
אקלים ממוזג
אזורי האקלים
לפי כמה סיווגי אקלימיים, וביניהם שיטת קפן לסיווג אקלים, האזור הממוזג מתחלק למספר אזורי אקלים קטנים יותר, המבוססים על טמפרטורות חודשיות, של החודש הקר או החם ביותר, ומשקעים.
אקלים סובטרופי
אזורי האקלים האלו נמצאים בדרך כלל בחלקו הפנימי יותר של האזור הממוזג, בין 23.5° ל־35° צפון או דרום, ולכן הם מושפעים הרבה יותר מן האקלים הטרופיים יותר מכל סוגי האקלים הממוזג. בדרך כלל יש טמפרטורות חמות במשך השנה, יותר קיצים, וחורפים קרירים וקצרים.
PhpBB
המערכת מאפשרת למשתמשיה הגבלת תוכן לצורך שיתוף פעולה בין המשתמשים.
היסטוריה
phpBB החלה את דרכה על ידי ג'יימס אטקינסון כמערכת פורומים המזכירה את UBB לאתרו. נתן קודינג וג'ון אלבה הצטרפו לצוות הפיתוח של phpBB לאחר שהמערכת נכנסה למאגר מערכות הקוד פתוח באתר sourceforge. הגרסאות הראשונות שתורגמו לעברית תורגמו על ידי גיל אשר.
אקלים ממוזג
בעלי חיים
בעלי החיים נודדים בתקופת החורף מן הארצות שבהן ישנו אקלים ממוזג בשל הטמפרטורות הנמוכות.
בקיץ הם חוזרים לארצות הקרות מפאת החום והיובש בארצות החמות.
צמחייה
באזור האקלים הממוזג רבים גידולי הפלחה והשדות בניגוד לאזור האקלים הסובטרופי העשיר בגידולים של עצים רחבי עלים, באקלים הממוזג רבים עצי המחט והטייגה בהם ברוש, אשוח ואורן. זאת פרט לגבולותיו עם האזור הסוב טרופי, שם גדלים עצים רבים רחבי עלים כדוגמת אלון וערמונים ככל שמתקדמים לכיוון האזור הארקטי פוחתים העצים. כ־40% מהיערות בכדור הארץ הם באזור הטייגה הממוזג.
הודות לגשמים רבים וקרקע לחה כל השנה ניתן לגדל שיפון, חיטה, שעורה, סלק, סוכר, באזור הממוזג גם מגדלים ראשי בקר ומייצרים גבינה, החקלאי באזור מוציא את הבקר לרעיה בעונת האביב אחרי הגשמים הרבים בשדות והמישורים הרחבים.
ארון קרטר
ארון צ'ארלס קרטר (באנגלית: Aaron Charles Carter; 7 בדצמבר 1987 – 5 בנובמבר 2022) היה זמר פופ ושחקן אמריקאי.
ביוגרפיה
קרטר, יליד טמפה בפלורידה ארצות הברית. אחיו הגדול, ניק הוא חלק מלהקת הבנים בקסטריט בויז.
קריירה
קרטר החל את הקריירה המוזיקלית שלו בגיל 7 ובמשך שנתיים היה הזמר של להקה בשם "dead end" ("אין מוצא"). בגיל 10 (בשנת 1997) הופיע עם הבקסטריט בויז באחת מהופעותיהם בגרמניה. הופעתו זכתה להתלהבות רבה מהקהל ומיד בעקבותיה הוחתם על חוזה עם חברת התקליטים "אדל". בנוסף לכך, ביצע גרסה בשפה האנגלית לשיר "What More Can I Give".
בנוסף להיותו זמר, כתב קרטר שירים, רקד (לעיתים על-פי כוריאוגרפיה שלו) ניגן במספר כלי נגינה, בין השאר תופים, גיטרה, פסנתר וסקסופון והפיק מוזיקה. כמו כן שחק בתיאטרון ובקולנוע ועסק בסוגי ספורט רבים.
קרטר שר את השיר "saturday night", שהוא שיר הנושא של הסרט פופסטאר שיצא בשנת 2005, בו קרטר שיחק לצד השחקנית אלנה אוסטין. באותה שנה השתתף בתפקיד קטן בסרט "סופרקרוס", לצד מייק ווגל.
בשנת 2006 שיחק בקומדיה הרומנטית "מישהו לאכול איתו גבינה" שכתב, הפיק וביים ג'ף גרלין.
חיים אישיים
קרטר יצא עם השחקניות הילרי דאף ולינדזי לוהן.
בעבר הוא הסתבך עם החוק, וסיבך גם את אמו. בשנת 2005 ניק וארון ניתקו קשר עם אימם, שהייתה המנהלת האישית שלהם, בטענה שאכפת לה מהכסף יותר מהבנים שלה, בינתיים הסכסוך לא נפתר. ב-21 בפברואר 2008, נעצר קרטר בטקסס לאחר שנהג במהירות מופרזת. בנוסף מצאו הרשויות במכוניתו מריחואנה.
נפטר בביתו בלנקסטר, קליפורניה ב-5 בנובמבר 2022.
יעקב ברגלס
יעקב ברגלס (15 באוקטובר 1884 – אפריל 1963) היה בנקאי יהודי שביקש בשנת 1939 לקדם רעיון של יישוב מאה אלף פליטים יהודים במחוז יונאן שבסין.
חייו
ברגלס נולד בגליציה לסולומון ופאני ברגלס. הוא למד ב-Sophien Gymnasium בברלין ובשנת 1907 הקים את חברת ברגלס ואחיו (Berglas Bros), שעסקה בבנקאות ומסחר, והחזיקה משרדים בלונדון ובברלין. בשנות ה-20 וה-30 כיהן כנשיא התלמוד תורה של ברלין. בשנת 1930 הוא נשא לאישה את מרגוט לבית ארונסדורף. בשנת 1935 נמלט מגרמניה בעקבות עליית הנאצים לשלטון, ועבר להתגורר בשאנגחאי. שם הוא ניהל התכתבויות עם ראשי השלטון הלאומני הסיני במטרה למצוא מקום מקלט לפליטים היהודים מגרמניה.
תנין גמדי
תנין גמדי או תנינון (שם מדעי: Osteolaemus) הוא סוג במשפחת התניניים, הכולל מין יחיד: תנין גמדי מצוי (Osteolaemus tetraspis).
יעקב ברגלס
חייו
ביוני 1939 כינס ברגלס מסיבת עיתונאים במלונו בשאנגחאי, ובה הציג את תוכניתו ליישוב מאה אלף פליטים יהודים במחוז יונאן. על פי התוכנית, הממשלה הסינית תעניק לפליטים היהודים זכויות וחובות שוות לאלו של התושבים הסינים, ותאפשר להם להתיישב ביונאן ובבירתה קונמינג. היהודים מצדם יביאו סיוע כספי מיהודי ארצות הברית ואנגליה לפיתוח מחוז יונאן, שהיה זקוק לכח אדם משכיל ומקצועי לצורך פיתוחו. על פי התוכנית, כל פליט נדרש להביא עמו 200 דולר לצורך מחיה לשנה, ותהיה הנהלה מרכזית שתדאג להכשרה מקצועית ולהקמת בנק קואופרטיבי. ברגלס הציג מכתבים של ראשי ממשל סינים, בהם צ'יאנג קאי שק ואת תמיכתו של סאן פו, בנו של סון יאט-סן, אשר תמך גם בבית לאומי ליהודים בארץ ישראל. התמיכה של הסינים בתוכנית נבעה בין השאר מאמונה שיחס הוגן ליהודים יביא ליחס חיובי מצד ארצות הברית כלפיהם.
תנין גמדי
התנין הגמדי הוא אחד מששת מיני התנינים החיים באפריקה והתנין הקטן ביותר מכל בני משפחתו. התנין הגמדי אינו מין ידוע למדי לעומת שאר מיני התנינים, ולכן חלק מן הידע עליו לקוח מן הידע הקיים על מיני התנינים הדומים להם. התנין הגמדי לא נמצא ברמת שימור גבוהה, והוא ניצוד בשביל בשרו ועורו, אך לא ברמה מסחרית. על פי הערכות, קיימים בטבע בין 25,000 ל-50,000 תנינים גמדיים.
תפוצה
התנין הגמדי חי בביצות טרופיות באקלים סאב-סהרה במערב אפריקה ומערב מרכז אפריקה. תחום תפוצתו משתרע מן סנגל במערב עד לרפובליקה המרכז אפריקאית במזרח. בנוסף גבולה הדרומי של תפוצתו נמצא מדינת אנגולה. תת המין "O. t. tetraspis" חי בעיקר באזור המערבי של תפוצת התנין הגמדי, ואילו תת-המין "O. t. osborni" חי באזור המזרחי, באזור יערות הגשם של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
גודל
התנין הגמדי מגיע לאורך של מטר וחצי. הגודל המרבי אליו יכול להגיע התנין הגמדי הוא. משקלו הממוצע הוא. הזכרים לרוב גדולים מן הנקבות. משקלן המרבי של הנקבות הוא 40 ק"ג ושל הזכרים כ-.
יעקב ברגלס
חייו
תוכניתו של ברגלס התקבלה בהסתייגות על ידי מנהיגי ארגוני העזרה היהודיים. אלכס פריידר, נשיא ועד הסיוע לפליטים יהודיים במנילה, כתב שהתוכנית מעוררת חשד בהיותה תוצר של אדם בודד ולא ארגון מוכר. גם מחלקת המדינה של ארצות הברית הסתייגה מהתוכנית, וגם הממשלה הסינית הביעה הסתייגות מהתוכנית בגלל החשש שהממשלה הסינית תאבד שליטה על קבוצה כה גדולה של זרים. אולם באופן רשמי נימקה הממשלה הסינית את הסתייגותה בכך שהתוכנית היא בקנה מידה גדול מדי, ועל כן בלתי מעשית או מקדימה את המאוחר. עם זאת הסכימו הסינים להקל על כניסת יהודים ולהבטיח להם הגנה מאפליה על רקע גזעי או דתי.
תנין גמדי
גודל
גבו של תנין גמדי בוגר הוא שחור וצידי גופו צהובים. בטנו חומה בהירה, וראשו מעוטר בדוגמאות שונות בצבע צהוב. לתנין זה צוואר, גב וזנב עבים וקשים במיוחד.
יעקב ברגלס
חייו
לאור כישלון תוכניתו, נשאר ברגלס בארצות הברית, התאזרח בה, והתגורר בניו יורק עד מותו בשנת 1963.
תנין גמדי
תזונה
התנין הגמדי איטי. הוא יצור לילי. בדומה לתנינים אחרים, הוא ניזון מיונקים, מחסרי חוליות, מדו-חיים ומעופות. תת-המין של נהר הקונגו ניזון בתקופה הגשומה בעיקר מדגים, בעוד בתקופה היבשה הוא מסתמך גם כן על יונקים, חסרי חוליות, דו-חיים ועופות. במשך היום התנין נמצא בתוך מאורה שחפר מתחת לשורשי עץ בסמוך למקור המים שבו הוא שוכן ובו הוא נח במשך היום. למאורה של התנין יכולות להיות מספר כניסות.
רבייה
נקבות התנין הגמדי בונות את הקן שישמש למקום האחסנה לביציהן בקרבת תחילת עונת הרבייה. עונת הרבייה מתחילה עם העונה הגשומה בחודשים מאי ויולי. הקן נמצא קרוב למים, והוא בנוי מערימה לחה של עלים, מאדמה ומענפים שהנקבה אספה. בכל תטולה מגיע מספר הביצים בערך ל-10, אולם הוא יכול להגיע גם ל-20. לאחר כ-85–105 ימים אחרי ההטלה בוקעות הביצים, ומהן יוצאים אבקועי התנין הגמדי באורך של כ-. לאחר הבקיעה הנקבה שומרת על הקן ומשגיחה על צאצאיה פן יטרפו בידי תנינים או טורפים אחרים.
מיון
מיון התנין הגמדי:
בעקבות מחקרים שמתנהלים כיום, ייתכן שתת-מינים אלו יופרדו בעתיד ל-3 מינים עצמאיים.
תניני המערות
בעשור האחרון נתגלתה בגבון אוכלוסייה של תנין גמדי החיה בתוך מערות. עיקר תזונתם הוא עטלפים וצרצרים החיים במערות באלפיהם. בשל ריכוז השתנן הגבוה במימי המערות (כתוצאה משתן העטלפים) צבעם של תנינים אלו הוא כתום.
חמד"ע
חמד"ע (חינוך מדעי) הוא מוסד לימודי הנמצא בתל אביב (שוכן ברחוב הפרדס, סמוך לעיריית תל אביב). הוא משמש כקמפוס מדעי לתלמידי בתי הספר התיכוניים בעיר הלומדים לבגרות בפיזיקה, ובכימיה במתכונת של חמש יחידות לימוד. המוסד הוקם על מנת לרכז מעבדות, ציוד מחשבים וציוד הדגמה מתקדמים, ולהבטיח רמת הוראה גבוהה ומקצועית. 17 בתי ספר תיכוניים בתל אביב נמצאים בקשר קבוע עם חמד"ע ושולחים את תלמידיהם פעמיים בשבוע ללימודים מרוכזים. כיתות הלימוד בחמד"ע הן המעבדות עצמן. בנוסף, מורי חמד"ע מעבירים השתלמויות למורי ת"א ואזור המרכז.
חמד"ע פועלת מאז שנת 1991. את הקמת חמד"ע יזמה קרן יד הנדיב (קרן רוטשילד) בשיתוף עם עיריית ת"א ומכון ויצמן. עקרונות חמד"ע הותוו על ידי ועדה בינלאומית של מדענים ואנשי חינוך מישראל ומחו"ל, בראשותו של נשיא מכון ויצמן למדע, פרופסור חיים הררי.
הפעילות בחמד"ע מתמקדת בהוראה לבגרות של כימיה ופיזיקה לתלמידי תיכון, אשר בחרו בנושאי לימוד אלו בהיקף מוגבר. כמו כן, לומדים בחמד"ע תלמידים מצטיינים בחטיבת הביניים. מעבר לחומר הלימוד הסטנדרטי משתתפים התלמידים המעוניינים בכך גם בקורסי השלמה בנושאים מתקדמים דוגמת יחסות פרטית, אנליזה ממדית, לייזרים והולוגרמות, קוסמולוגיה ועוד.
חמד"ע מפעילה אתר אינטרנט בו ניתן לתלמידים ליצור קשר אישי וישיר עם המורים. כמו כן, התלמידים מקבלים את ציוני הבחינות שלהם לאתר, והמורה יכול להעלות חומרי למידה.
בנוסף, מעבירים בחמד"ע הרצאות מדעיות לקהל הרחב, ומקיימים אירועים כגון FameLab.
מנהלת חמד"ע היא ד"ר תהלה בן גיא.
בשנת הלימודים תשע"ד נפתח מרכז חמד"ע חדש במכון ויצמן למדע ברחובות בהנהלת ד"ר רונן מיר. כיום המרכז נקרא מרכז שוורץ רייסמן לחינוך מדעי, רחובות.
בשנת הלימודים תשע"ט עתיד להיפתח מרכז שוורץ רייסמן שלישי בראשון לציון בהנהלת מר אלי שלו.
תוכנית מ"ח
מ"ח (מדע חישובי) הוא מקצוע חדש אשר משלב בין מדע ומדעי המחשב ונלמד בחמד"ע ובמכון דוידסון לחינוך מדעי (בתמיכת חמד"ע), ללימודי המקצוע נבחרים מדי שנה תלמידי כיתות ט מצטיינים בעלי אוריינטציה מדעית שלומדים מתמטיקה ופיזיקה כמקצועות מורחבים (5 יח"ל). משך התוכנית הוא שלוש שנים.
ליה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
חגית משה
ראשית חייה
חגית נולדה בשכונה ד' בבאר שבע לאליהו וליהודית כהן, שעלו לישראל מתוניסיה. היא הבכורה מתוך שישה ילדים. למדה בתיכון "מקיף ב'" בבאר שבע ושירתה בצה"ל בחיל הקשר והתקשוב. בעלת תואר ראשון במנהל עסקים ובמנהל ציבורי מטורו קולג' ותעודת הוראה מסמינר ליפשיץ למורים.
פעילות ציבורית
נמנתה על מייסדי תנועת הנוער "תורה בציון צד"ק" (ציונות דתית קהילתית) בבאר שבע, תנועת נוער שפעלה בשכונות מצוקה ובעיירות פיתוח. בין השנים 1991–1993 ניהלה את מחוז דרום של התנועה, שכלל כארבעים סניפים. בהמשך הייתה רכזת תרבות ונוער במתנ"ס מקומי. בשנים 1993–1996 שימשה כרכזת אגף תרבות ב"מרכז תקוותנו" (לצד גדליה שרייבר) לילדים בסיכון. במסגרת זו הקימה מועדון לאישה הדתית, ויזמה פסטיבל תנ"ך לילדים עם חתן חידון התנ"ך העולמי לנוער יהודי נריה פנחס.
פעילות פוליטית בירושלים
משנת 1994 היא חברת המרכז של מפלגת המפד"ל (בהמשך הבית היהודי). בשנת 1996 השתתפה במאבק להקמת שכונת חומת שמואל – מאבק אותו ניהל סגן ראש העיר שמואל מאיר (מפד"ל), ובמאבק לסגירת מתחם האוריינט האוס במזרח ירושלים – מתחם שלטוני אותו הפעילה הרשות הפלסטינית בירושלים. בהמשך שנת 1996 עבדה כיועצת לסגן ראש העיר מטעם המפד"ל, שהחזיק גם בתיק התחבורה – אליהו גבאי. במסגרת תפקידה זה הייתה שותפה לקידום הרכבת הקלה ולהקמת כביש בגין בעיר. בשנת 1998 עברה לייעץ לסגנית ראש העיר ומחזיקת תיק התיירות יהודית היבנר, נציגת אמונה - תנועת האשה הדתית לאומית. בשנים הבאות ייעצה לשמואל שקדי, סגן ראש העיר ומחזיק תיק הכספים מטעם המפד"ל.
בשנים 2002–2009 הייתה אחראית המחלקה לחינוך ולהכוון תלמידים שבאגף החינוך העירוני. בהמשך ניהלה את המחלקה לביקור סדיר ולטיפול בפרט, במסגרתה יזמה תוכניות רבות עבור נוער בסיכון ואוכלוסיית הקהילה האתיופית בעיר. לבסוף מונתה למנהלת מחלקת שיבוץ תלמידים ומניעת נשירה. במסגרת תפקידה האחרון הובילה שינוי בשיטת הרישום לחטיבות הביניים בחינוך הממלכתי הדתי.
לקראת הבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2013 נוצר סכסוך בין נפתלי בנט וראשי הבית היהודי לסניף ירושלים. משה הצטרפה לסיעת "ירושלים מאוחדת" בראשות שמואל שקדי והוצבה במקום השלישי. הרשימה זכתה בשני מושבים ועם פרישת שקדי ב־2016 נכנסה משה למועצה ומונתה לסגנית ראש העיר ולראשות הוועדה לקידום מעמד האשה.
לקראת הבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2018 נבחרה לראשות הבית היהודי בירושלים. הרשימה זכתה בשני מנדטים ומאז משה עומדת בראשות ועדת הכספים העירונית, והיא ראש אגפי החינוך והמשפחות הצעירות. במסגרת תפקידה קיימה מאבקים רבים למען פיתוח העיר והבאת תקציבים ייחודיים לעיר ירושלים. בנוסף החל משנה זו משתתפת במיזם "נפש בנפש" במהלכו הגיעו מאות עולים מארצות הברית לירושלים. במסגרת זו סייעה לעליית יהודי צרפת לישראל ולהגעתם לירושלים.
לצד תפקידה כחברת מועצת העיר משה היא חברת דירקטוריון במוריה חברה לפיתוח ירושלים ובעמותת לביא – העמותה העירונית לפיתוח החינוך בירושלים, וכן ברשות לפיתוח ירושלים, בפיתוח מזרח ירושלים, במכללת אורות ישראל, במוזיאון הכנסת ובמינהל הקהילתי של שכונת רמות.
ראשות מפלגת הבית היהודי
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת (2019) הייתה משה חברה בוועדה שבחרה את יו"ר הרשימה הרב רפי פרץ. בינואר 2021, במהלך הבחירות לכנסת העשרים וארבע, פרש הרב פרץ ומשה התמודדה לראשות מפלגת הבית היהודי. במהלך ההתמודדות הכריזה שתפעל לאיחוד עם האיחוד הלאומי – תקומה (הציונות הדתית), בשונה מיריבה – מנכ"ל המפלגה ניר אורבך – שהיה צפוי לרוץ עם ימינה בראשות נפתלי בנט (בה הוא אכן שוריין לבסוף). חגית משה זכתה לתמיכת חברי הכנסת לשעבר מוטי יוגב, הרב חיים דרוקמן וזבולון אורלב, יו"ר המפלגה לשעבר. היא קיבלה 472 קולות מחברי מרכז המפלגה שהיו 56% מהקולות, וכך נעשתה האישה הראשונה בתפקיד.
לאחר בחירתה החלה בדיוני איחוד עם האיחוד הלאומי לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע, בהובלת זבולון אורלב והרב אלי סדן. הדיונים נקלעו לקשיים, ולבסוף חתמה האיחוד הלאומי על ריצה משותפת עם עוצמה יהודית ונעם, ואילו הבית היהודי החליטה שלא להתמודד בבחירות, לתמוך ברשימת ימינה ואף להשאיל לה את האות 'ב'. בתמורה התחייבה ימינה, שכתנאי להצטרפותה לקואליציה תדרוש את מינוי נציג הבית היהודי לשרה שתהיה אחראית על נושאים החשובים לדתיים לאומיים. מוטי יוגב, מתומכיה של משה בבחירות לראשות הבית היהודי, יצא בביקורת על ההחלטה והתנצל על תמיכתו בבחירתה. הרב דרוקמן שתמך בתחילה במשה פרסם תמיכה ברשימת הציונות הדתית. לבסוף, בהתאם לסיכום, נפתח משרד ההתיישבות, אך חגית משה בחרה שלא להעמיד נציג בראשו.
בבחירות לכנסת העשרים וחמש בחרה שלא להתמודד לכנסת, ולכן בראש נציגי הבית היהודי לכנסת עמד יוסי ברודני, על אף שהיא נשארה יו"ר המפלגה. ברודני רץ ברשימה משותפת יחד עם מפלגת ימינה, בראשות איילת שקד אך הרשימה לא עברה את אחוז החסימה.
באוגוסט 2023 חתמה חגית משה על הסכם מיזוג מפלגות הבית היהודי והאיחוד הלאומי–תקומה (המוכרת בשם "הציונות הדתית")
חיים אישיים
נשואה לאיציק משה, אותו הכירה בתנועת "תורה בציון צד"ק", כאשר הוא היה מנהל מחוז ירושלים בתנועה והיא מנהלת מחוז הדרום. לזוג שישה ילדים.
סרט לגו באטמן
סרט לגו באטמן (באנגלית: The Lego Batman Movie) הוא סרט הנפשה אוסטרלי-דני-אמריקאי בתלת-ממד של חברת האחים וורנר. הסרט מהווה ספין אוף לסרט לגו. הסרט יצא בדנמרק ב-9 בפברואר 2017.
עלילה
הג'וקר מתכנן להשתיל פצצה באדמת עיר הלגו גות'אם סיטי ונעזר בגלריית הנבלים של באטמן. ראש העיר מארסקי הולכת למעורתו של הג'וקר הנכנס אל מכוניתו שהארלי קווין נוהגת בה. ראש העיר מפילה את תחפושתה וחושפת את באטמן אשר נלחם בנבלים ומעליב את הג'וקר הבורח ממנו בתרמיל בלונים בכך שאומר לו שאין לו מערכת יחסים איתו ושסופרמן הוא אויבו הכי גדול. הג'וקר מחליט לעשות הכל כדי לגרום לבאטמן להודות שהוא האויב הגדול ביותר שלו.
באטמן מסתכל על תמונות המשפחה הישנות שלו ושל הוריו (שנרצחו כשברוס ויין היה ילד) ועוזרו האישי, אלפרד פניוורת', מציע לו לאמץ ילד אך באטמן מסרב.
באטמן משתנה בחזרה לברוס ווין והולך לנשף חגיגי. בגאלה הוא פוגש את דיק גרייסון, ילד שהוריו נרצחו, במהלך השיחה ביניהם נכנסת לאולם, ברברה גורדון, בתו של מפכ"ל המשטרה ג'יימס גורדון, באטמן מתרכז בברברה ולא שם לב שהוא בטעות הסכים להצעה של דיק גרייסון, להיות האבא המאמץ של דיק. בינתיים ג'יימס גורדון מודיע שבתו, ברברה, תחליף אותו בתפקיד מפכ"ל המשטרה של גות'אם. ברברה מציגה את התוכנית שלה למלחמה בפשע בגות'אם סיטי, התוכנית אומרת שצריך להפסיק לשתף פעולה עם באטמן מכיוון שהוא עובר על החוק ולא מצליח לתפוס שום רשע. באמצע הנאום, לאולם מתפרצים חבורת הרשעים ובראשם הג'וקר, ברוס ווין משתנה במהרה לבאטמן והוא וברברה מנסים לעצור את הג'וקר אך ברגע שהם מגיעים אל הג'וקר, הג'וקר ושאר הרשעים נכנעים ונכנסים לכלא ללא שום קרב.