cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סופרבול I
חדשות והערות לפני המשחק
זה היה הסופרבול האחרון בו סומנו קווי היארדים בכפולות של 5 במקום של 10.
מזג אוויר
הטמפרטורה הייתה מתונה עם שמיים בהירים.
טלוויזיה
משחק זה הוא הסופרבול היחיד ששודר בארצות הברית על ידי שתי רשתות טלוויזיה בו-זמנית (אף משחק אחר ב-NFL לא שודר לאחר מכן בכל המדינה ביותר מרשת אחת עד 29 בדצמבר 2007). באותה תקופה, NBC החזיקה בזכויות השידור של ה-AFL בטלוויזיה, בעוד ל-CBS היו הזכויות לשדר את משחקי ה-NFL. שתי הרשתות הורשו לסקר את המשחק. במהלך השבוע התלקחה המתיחות בין צוות שתי הרשתות, שכל אחד מהם רצה לנצח במלחמת הרייטינג, עד כדי כך שנבנתה גדר בין משאיות השידור של CBS ו-NBC.
סופרבולI היה הסופרבול היחיד שלא נמכרו אליו כל הכרטיסים, למרות הפסקת הטלוויזיה בלוס אנג'לס, שנדרשה על מנת להגן על רשתות הטלוויזיה המקומיות. מתוך 94,000 המושבים בקולוסיאום, 33,000 לא נמכרו. ימים לפני המשחק, עיתונים מקומיים הדפיסו מאמרי מערכת על מה שהם ראו כמחיר כרטיס מופקע של 12 דולר (מקביל לכ-98 דולר בשנת 2021), וכתבו על איך צופים יכולים לקלוט את המשחק מתחנות בערי קליפורניה האחרות, כמו בייקרספילד, סנטה ברברה וסן דייגו.
אולף החמישי, מלך נורווגיה
מלך נורווגיה
אולף הומלך בשנת 1957 (לאחר מות אביו, הוקון השביעי). הוא נחשב כ"מלך העם" וזכה לפופולריות רבה בקרב העם הנורווגי. בשנת 1974, בעת משבר האנרגיה, ויתר על השימוש ברכבו ונסע באוטובוס.
סופרבול I
טלוויזיה
CBS קיבלה דירוג של 22.6 ונתח שוק של 43 בשידור שלה, אותו ראו כ-26.75 מיליון איש. NBC קיבלה דירוג של 18.5 ונתח שוק של 36 לשידור, אותו ראו 24.43 מיליון אנשים. בסך הכל, המשחק קיבל נתח שוק של 79 והגיע לכ-51.18 מיליון צופים.
טקסים ובידור
הלוס אנג'לס ראמטס, מתופפים שהופיעו בכל משחקי הבית של הלוס אנג'לס ראמס, הופיעו במהלך החגיגות לפני המשחק ובסיום כל רבע. כמו כן, לפני המשחק, תזמורת התהלוכות של אוניברסיטת אריזונה יצרה מתאר פיזי של מפת ארצות הברית במרכז המגרש, כאשר צוות התרגולות המפורסם של תיכון אנהיים הניחה כרזות של כל קבוצת NFL ו-AFL במיקום הגאוגרפי של כל קבוצה.
מופע מחצית
מופע המחצית הופק על ידי טומי ווקר, ובו הופיעו החצוצרן אל הירט, תזמורות התהלוכה של אוניברסיטת אריזונה ומכללת גרמבלינג, האנה-היי-סטפרס, 300 יונים, 10,000 בלונים ומפגן טיסה של Bell Rocket Air Men, המונע על ידי מי חמצן.
אולף החמישי, מלך נורווגיה
מלך נורווגיה
במהלך קיץ 1990, אולף סבל מבעיות לב, אך התאושש מעט לקראת חג המולד. בראיון אשר נערך עם בנו האראלד החמישי הועלתה האפשרות כי ייתכן והוא עבר טראומה גדולה עם היוודע על פרוץ מלחמת המפרץ ב-17 בינואר 1991. הוא התמוטט ביום זה ומת בערב. בנו טען כי אולף חווה מחדש את אירועי מלחמת העולם השנייה, והאמין כנראה כי מלחמת המפרץ תביא עימה מלחמת עולם שלישית.
סופרבול I
הרכבים פותחים
מקור:
אולף החמישי, מלך נורווגיה
מלך נורווגיה
בנו של אולף, האראלד החמישי הומלך במקומו בשנת 1991.
בתרבות
בשנת 2020 הוקרנה הסדרה מרתה ופרנקלין. הסדרה מתארת את התמודדות נורווגיה עם הפלישה הגרמנית לנורווגיה והתמודדתו של האקון השביעי מלך נורווגיה (סרן פילמרק), אולף יורש העצר (טוביאס סנטלמן) ורעייתו, הנסיכה מרתה (סופיה הלין). הסדרה מתמקדת בנסיכה מרתה, שנאלצת להימלט עם שלושת ילדיה לשוודיה שם מולך דודה גוסטב החמישי. היחסים עם משפחתה בשוודיה מורכבים והיא נאלצת לעזוב לארצות הברית שם מארחים אותה נשיא ארצות הברית פרנקלין דלנו רוזוולט (קייל מקלכלן) ורעייתו אלינור (הארייט סנסום האריס).
משפחתו
ב-21 במרץ 1929 התחתן אולף עם מרתה, נסיכת שוודיה, בתם של הנסיך קרל, דוכס וסטריטלנד ואינגבורג, נסיכת דנמרק, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
אורי זוהר (ספורטאי)
אורי זוהר (14 בינואר 1937 – 5 בספטמבר 2002) היה ספורטאי ישראלי אלוף ישראל, שיאן ישראל במשך שנים ארוכות וזוכה מדליית ארד במשחקי אסיה (טוקיו 1958) בהדיפת כדור ברזל. הספורטאי היחיד שהשתתף באופן פעיל ב-8 מכביות.
ביוגרפיה
זוהר נולד בפתח תקווה, גדל בבת ים, ולמד בבית הספר לקציני ים עכו. את שירותו הצבאי עשה בחיל הים.
מדליית ארד במשחקי אסיה
במשחקי אסיה שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1958 זכה זוהר במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 14.75 מטר, אחרי פרדמון סין ברר מהודו שקבע שיא משחקים חדש של 15.04 מטר והיטושי גוטו מיפן (14.80 מטר). באותה שנה הוא גם הוכתר כשיאן אסיה להדיפת כדור ברזל וגם זכה בתואר "ספורטאי השנה".
הוא זכה להיות משביע האתלטים במכביה ה-11, והיה אחד ממדליקי המשואות בטקס פתיחת המכביה ה-13.
מלבד היותו ספורטאי פעיל הוא גם היה מאמן אתלטיקה שלקח תחת חסותו ספורטאים רבים. בין חניכיו ניתן למנות את הקופצת למרחק מיה קלה בנצור, האצן מולי אפשטיין, טובי סלילת, מריאן רכבוך ועוד רבים אחרים שהתאמנו תחתיו.
זוהר הקים את מחלקת המחוננים באגודת מכבי חיפה, שמטרתה הייתה לזהות בתלמידים פוטנציאל ולעזור להם לממשו.
מותו
זוהר נפטר ב-5 בספטמבר 2002. הותיר אחריו את אשתו דבורה וארבעה ילדים, בהם הבכור איקה זהר ובן הזקונים דדי זהר.
הנצחתו
בשנת 2004, בעזרת עיריית חיפה ובעידוד משפחתו להנצחתו, נקראה כיכר על שמו של אורי זוהר בצומת הרחובות הראל ופלמ"ח שברוממה הישנה בחיפה, בסמוך למקום מגוריו.
גבריאל ביירן
גבריאל ביירן (Gabriel Byrne, נולד בדבלין ב-12 במאי 1950) הוא שחקן ותסריטאי אירי זוכה פרס גלובוס הזהב.
ביוגרפיה
ביירן, שהתמחה בשפה האירית, כתב ב-1996 את הדרמה הראשונה בשפה זו, הסדרה הטלוויזיונית "Draíocht". בגיל 29 החל לעבוד לראשונה כשחקן בתיאטראות איריים ובריטיים ובאופרות סבון איריות.
בגיל 37 ביקר לראשונה בארצות הברית. הופעתו הראשונה בקולנוע הייתה ב"אקסקליבר", אפוס מ-1981 על המלך ארתור. מאז הוא שיחק במעל לארבעים סרטי קולנוע, הבולטים שבהם "צומת מילר" של האחים כהן (1990) ו"החשוד המיידי" (1995), בהם שיחק בתפקיד ראשי, "בגרות על תנאי" לצד ג'ארד לטו, "ספיידר" של דייוויד קרוננברג, דרמת הטלוויזיה של HBO "כלי נשק של הסחת דעת המונית" מ-1997, "האיש במסכת הברזל" (1998) לצד לאונרדו דיקפריו, ו"סוף העולם" (1999) לצד ארנולד שוורצנגר (שם גילם את השטן).
בשנת 2000 גילם את הדמות הראשית בסיטקום "Madigan Men" בתור בן מדיגן. הסדרה אשר שודרה ברשת ABC, בוטלה בטרם עת ושידרה תשעה פרקים מתוך שניים עשר פרקים מתוכננים.
ב-2005 שיחק בסרטו של ריצ'רד אי. גרנט "בלה בלה" שמבוססת על תקופת ילדותו של גרנט באסוואטיני, ובסרט "מחלק 13" לצד אית'ן הוק.
בשנת 2008 החל לככב בסדרת הדרמה היומית "בטיפול" של HBO (אשר מבוססת על הסדרה הישראלית באותו שם). על משחקו בה זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה לשנת 2009 ושתי מועמדויות לפרס אמי. הוא זכה במספר פרסים נוספים על משחק.
ב-2012 כיכב ביירן במיני סדרה "מדינה סודית", עיבוד טלוויזיוני לרומן "A Very British Coup" מאת כריס מולין (Chris Mullin). בסדרה מגלם ביירן את טום דוקינס המכהן כראש ממשלת בריטניה.
ב-2013 גילם ביירן את ארל הראדלסון - מנהיג המדינה הוויקינגית, בסדרה "הוויקינגים". ב-2015 שיחק בתפקיד הראשי בסרט "השקט שבפנים". ב-2016 שיחק בסרט הדרמה "קרי פילבי" לצד נייתן ליין. בשנת 2019 החל לככב בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "מלחמת העולמות", אשר מגלם את דמותו של ביל וורד.
בשנת 2020 שיחק בסרט המסתורין של נטפליקס "נערות אבודות" בכיכובה של איימי ראיין. בשנת 2021 לוהק לגלם את דמותו של נהג המרוצים האיטלקי אנצו פרארי והמייסד של חברת פרארי בסרט הדרמה הביוגרפי "למבורגיני", אשר עתיד לצאת לאקרנים במהלך 2022.
ביירן הוא פעיל זכויות אדם ידוע וב-2004 מונה לשגריר יוניצ"ף מטעם אירלנד. הוא היה נשוי לשחקנית אלן בארקין ולשניים שני ילדים משותפים. הוא מתגורר כיום בברוקלין.
הטלוויזיה המרכזית של סין
CCTV (ראשי תיבות באנגלית של: China Central Television, בסינית: 中国中央电视台) היא רשת הטלוויזיה הממשלתית העיקרית בסין. CCTV הוקמה בספטמבר 1958 ומשרדיה הראשיים ממוקמים בבייג'ינג.
לרשת 45 ערוצים המשדרים מגוון רחב של תוכניות כולל דוקומנטורה, קומדיה, בידור, דרמה, ובעלת חשיפה ליותר ממיליארד צופים. מבחינת ערוצים, CCTV היא הרשת הגדולה בעולם. הרשת מעסיקה מעל 10,000 עובדים.
היסטוריה
הערוץ העיקרי של CCTV בביינ'ינג (CCTV Peking Television, בסינית: 北京电视台) הנקרא גם "רשת הטלוויזיה של העם הסיני" השיקה לראשונה תוכנית ב-2 בספטמבר 1958. לאחר 5 שנים ולאור דרישות גבוהות נפתח ברשת ערוץ נוסף וב 1969 עוד אחד. במרץ 1973 החלו שידורים ניסיוניים לטלוויזיה צבעונית במסגרת ערוץ חדש CCTV-2, וב 1977 כבר שודרו כל הערוצים בצבע. שם התחנה שונה ל CCTV בראשון למאי 1978.
עד סוף שנות ה-70 CCTV שידרה רק בשעות הערב וחדלה משידור לקראת חצות. ב 1980 נערכו שידורים ניסיוניים בגלי מיקרו. ב 1985 כבר הפכה CCTV רשת מובילה בסין. בשנת 986 הושק ערוץ CCTV-3 שמתרכז בשידורי מחול ומוזיקה. ב-1987 הפופולריות שלה קפצה משמעותית עקב השקת הסדרה הטלוויזיונית "Dream of the Red Chamber" בת 36 הפרקים אשר שודרה גם רשתות טלוויזיות במדינות שונות בעולם. באותה שנה ייצאה CCTV מעל 10,000 תוכניות ל 77 מדינות שונות.
בתחילה הייתה צנזורה של שידורי הרשת על ידי המפלגה הקומוניסטית אך ברפורמות של 1990 הצנזורה ירדה לרמה שאינה מפריעה לפעילות הרשת בתנאי שהרשת לא תשדר תכנים לא ראויים כנגד המפלגה הקומוניסטית של סין.
בספטמבר 2008 נפתחו המשרדים החדשים של הרשת במקביל לחגיגות ה-50 שנה לרשת.
ב-2009 כדי לפנות לקהל רחב יותר החלו שידורים בערבית.
ב-21 במרץ 2018 נוצרה צ'יינה מדיה גרופ, הקבוצה משמשת ארגון על של מוסדות תקשורת ממשלתיים על ידי מיזוג של שלושת הענקים בתחום: CCTV, רדיו סין הלאומי, ורדיו סין הבינלאומי.
CNTV
CNTV (ראשי תיבות: China Network Television) היא חברת שידור מבוססת אינטרנט המשדרת את תוכניות CCTV. החברה הוקמה בסוף שנת 2009. השידורים באינטרנט מציעים תוכניות בשפות זרות רבות, כולל צרפתית, רוסית, אנגלית, קוריאנית, ערבית וספרדית.
אריאל אדרי
הרב אליהו אריאל אדרי (נולד ב-21 באוגוסט 1965, כ"ג באב ה'תשכ"ה) הוא ר"מ בישיבת הר המור, אב בית דין רבני בבאר שבע ורב שכונת הר חומה בירושלים.
ביוגרפיה
אביו וסבו נמנו עם תלמידיו ומקורביו של הרב שלום משאש. שירת כלוחם בחיל התותחנים, לאחר מכן שירת במילואים כרב צבאי. למד בישיבת מרכז הרב והיה תלמידם של הרב אברהם שפירא, הרב מרדכי שטרנברג והרב צבי טאו. בשנת ה'תשנ"ז התמנה על ידי הרב שפירא לר"מ בישיבת מרכז הרב. וכן לימד גם בישיבת ההסדר מדברה כעדן במצפה רמון. בשנת תשנ"ח (1997) היה בין הרבנים שעזבו בהנהגתו של הרב טאו את ישיבת מרכז הרב כדי לייסד את ישיבת הר המור.
הרב אדרי חיבר ספרי הלכה וערך חלק מכתביו ההלכתיים של הרב שלום משאש. כמו כן היה שותף לעריכת חלק מספרי חידושיו על התלמוד של הרב שאול ישראלי.
הרב אדרי מכהן כרב בשכונת הר חומה בירושלים. מייסד בית הדין לממונות ובית ההוראה "חומת שמואל" הפעילים בשכונה. בשנת תש"ע התמנה לדיין בבית הדין הרבני האזורי באשקלון. בשנת ה'תשע"ו עבר לבית הדין הרבני בתל אביב. בחודש חשוון תשע"ז עבר לבית הדין הרבני בבאר שבע, והוא משמש בו אב בית דין.
בשנים האחרונות נתפרסמו מספר פסקי דין שלו בנושא מזונות, שנדפסו גם בספריו. לאחרונה פרסם ספר בנושא זה בשם "לחם לפי הטף". בדבריו מובעת באופן עקבי ביקורת חריפה על עמדות בתי המשפט האזרחיים - לרבות ביהמ"ש העליון - בנושא זה, המביאות לטענתו ילדים רבים לחרפת רעב; וכן מחאה על יחס שאינו מכבד כראוי את המשפט העברי, ומגמות פרשניות המדכאות את מעמדו החוקי לטובת תפיסות צדק ושוויון כלליות. כמו כן דחה בקשות לעיון בתיקים, ע"פ צווי בית משפט לענייני משפחה שניתנו - לטענתו - בחוסר סמכות, וביקר שופטים דתיים המפרשים את דיני התורה שלא לפי ההלכה.
משה בסון
משה בסון (נולד ב-1950) הוא שף ישראלי.
ביוגרפיה
משה בסון נולד בעיראק ועלה לארץ בגיל שנה בערך. גדל במעברת תלפיות בירושלים. שירת כקצין בחטיבת גולני והתחיל לבשל בצבא ממתכוניה של אימו. בתום שירותו הצבאי הקים חווה בה גידל פירות וירקות אקזוטיים, אותם מכר למסעדות בירושלים.
ב-1987 הקים אחיו, יעקב בסון, מסעדת פועלים תחת עץ אקליפטוס סמוך לבית ילדותו, אותו נטע משה כילד בן 10. משה בסון הצטרף אליו ובישל תבשילים ביתיים, וכעבור 7 שנים עברה המסעדה לרחוב הורקנוס (במגרש הרוסים). כעבור 4 שנים נוספות היא עברה לכיכר ספרא. ב-2002 הם סגרו אותה, בעקבות האינתיפאדה השנייה. אחר-כך עסק בסון בהסעדה, בייעוץ למסעדות, הקים בית תמחוי בשם "כרמי העיר", בו כל אחד שילם כפי יכולתו, והצטרף כפעיל בתנועת "שפים למען שלום". ב-2007 פתח מחדש את המסעדה, ביחד עם השף סופיאן עאייש ברחוב הורקנוס (סמוך למיקום הקודם של המסעדה) לתקופה קצרה. בדצמבר 2009 פתח את המסעדה מחדש במיקומה הנוכחי, במתחם חוצות היוצר (חטיבת ירושלים 14).
מסעדת "אקליפטוס" היא מסעדה כשרה, המתמחה באוכל ארץ ישראלי בהשראת הכתוב בתנ"ך ובהשראת עדות ישראל (בעיקר המטבח היהודי-חאלבי, המטבח היהודי-עיראקי והמטבח הפלסטיני), היא מתמחה במזון איטי, ומתבססת על חומרי גלם (צמחי תבלין ועשבים) הגדלים בהרי ירושלים. בין המנות המפורסמות: מרק ארטישוק ירושלמי; תאנים ממולאות בחזה עוף ורוטב תמרים; נזיד העדשים התנ"כי של יעקב ועשיו; חגבים בציפוי קריספי; מקלובה – חצילים מטוגנים, תפוחי אדמה, עוף ואורז עם זעפרן; וקוסקוס בסגנון תנ"כי (סולת בלולה בשמן).
המגזין "Food and Wine" בחר בשנת 2000 במסעדה כאחד מששת היעדים המומלצים בעולם לחגוג בהם את המילניום וכתב: "צריכים לעשות עלייה לרגל למסעדת אקליפטוס, משה בסון עושה ניסים מירקות ועשבים". אלי תבור אמר על בסון בכתב העת "מסע עולמי": מה שעשה בן יהודה ללשון העברית, עושה בסון לחיך. הוא החיה את המטבח התנ"כי."
בשנת 2001 היה בסון בין מייסדי עמותת "שפים למען השלום" שהוקמה על ידי קבוצת שפים יהודים, נוצרים ומוסלמים, שהחליטו שדרך הבישול המשותף הם יצרו דיאלוג ושפה משותפת.
בסון ייצג את ישראל ובישל בתערוכות אוכל רבות בעולם, ביניהן: ארוחת הפתיחה ליום העצמאות של ישראל במרכז קנדי, וושינגטון די. סי.; ארוחת הפתיחה בשבוע הישראלי בסינגפור; ארוחת הפתיחה בפסטיבל החומץ הבלסמי במודנה, איטליה; ארוחת המילניום בדיסני וורלד, פלורידה; העביר כיתת אמן ובישל את הארוחה חגיגית במלבורן, 2001; הארוחה השנתית של המוזיאון היהודי באוסטרליה, 2002.
אריסטיפוס
אריסטיפוס (ביוונית: Ἀρίστιππος; בערך 435 - 356 לפנה"ס), פילוסוף יווני. מייסד האסכולה הקירנאית בפילוסופיה היוונית.
ביוגרפיה
אריסטיפוס נולד בעיר קירנה שהייתה בצפון אפריקה. נסע ליוון כדי לראות את המשחקים האולימפיים, ואחר כך עבר לאתונה והיה תלמידו של סוקרטס. ב-399, אחרי מות סוקרטס, הוא ביקר בערים שונות ובילה את זמנו עם זונה מפורסמת בעיר קורינתוס. כאשר גערו בו על כי הוא מתגורר עם זונה, הוא חשב כי אין בכך כל רע והשיב: "הטוב שבדברים הוא ליהנות בלי להשתעבד להנאות."
הוא שב לעיר מולדתו, פתח שם בית ספר לפילוסופיה, והיה הראשון מבין תלמידי סוקרטס שקיבלו שכר בעבור הוראתם. הוא חי בקירנה חיי מותרות, אך ספינתו נטרפה לחופי האי רודוס, והגיע לשם חסר כל. הוא הלך לגימנסיון והקסים בדבריו את המאזינים שבתמורה נתנו לו ולבני לווייתו את כל צורכיהם. הוא שירת בחצרו של דיוניסיוס הראשון, וכאשר גערו בו על כי הוא רודף ממון, השיב: "כאשר חפצתי בחוכמה הלכתי אל סוקרטס, ואילו עתה, כאשר אני זקוק לכסף באתי אל דיוניסיוס."
הוא חזר לקירנה ובילה שם את אחרית ימיו. אחרי מותו, בתו ארטה ירשה ממנו את ראשות זרם הנהנתות. היא כתבה כארבעים ספרים, היו לה תלמידים מפורסמים, וזכתה בכינוי "מאורה של יוון". בנה, אריסטיפוס הצעיר, ירש את מקומה אחרי מותה.
תורתו
על אף היותו תלמידו של סוקרטס, אריסטיפוס החזיק בהשקפה פילוסופית שונה לגמרי, באומרו כי מטרת החיים היא לחפש הנאות, וכי ההנאה טובה כשלעצמה. הוא חשב כי ניתן ליהנות מתוך שליטה עצמית ומתוך הסתגלות לנסיבות בעת רווחה כמו בעת מחסור. הוא גרס כי ההנאה מהווה את הטוב העליון, וזאת בעקבות סוקרטס שאמר כי "האושר הוא אחד ממטרותיה של הפעילות המוסרית." אך בניגוד לסוקרטס ולפילוסופים רבים אחרים, אריסטיפוס סבר כי הנאות החושים חשובות יותר מן ההנאה הרוחנית. למרות שתמך בדעה כי החושים מטעים אותנו, חשב כי בלעדיהם לא ניתן לדעת דבר.
בניגוד לדעתו של אפיקורוס שאמר כי ההנאה מהווה מצב של שלוות נפש ושל אדישות כלפי הקשיים אשר החיים מערימים על בני האדם, אריסטיפוס סבר כי אין בכל אלה משום הנאה, אלא מצב של חוסר כאב בלבד. למרות זאת העריץ את הלימוד ואמר: "מוטב להיות קבצן מאשר נבער מדעת."
CrossOver
CrossOver היא תוכנת התאמה עבור הרצת יישומי מחשב שנועדו ל-Windows של מיקרוסופט במערכות ההפעלה שונות, הכוללות הפצות שונות של לינוקס, macOS ו-Chrome OS. גרסת הלינוקס נקראת "CrossOver Linux" וגרסת ה-Mac נקראת "CrossOver Mac". גרסת שרת עבור סולאריס ולינוקס הייתה גם כן בעבר, אך אינה נתמכת מאז 2007.
התוכנה מפותחת על ידי חברת CodeWeavers על בסיס Wine, פלטפורמת תאימות קוד פתוח של Windows. הפיתוח של CodeWeavers כולל קינפוג ועדכוני תוכנה ידידותיים למשתמש. החברה מעסיקה כמה ממפתחי ה-Wine ותורמת לקוד הפתוח של הפרויקט תחת הרישיון LGPL.
CrossOver Mac
הגרסה הראשונה של התוכנה עבור מערכת ההפעלה של אפל הייתה גרסה 6, אשר שוחררה ב-10 בינואר 2007. הגרסה העוקבת, גרסה 7, כללה שני סוגים של תתי גרסאות: "סטנדרטית" ו"פרו". זו הראשונה כללה חצי שנה של תמיכה ושדרוגים, כשהאחרת כללה שנה של תמיכה ושדרוגים וכן עותק מתנה של "Crossover Games"- תוכנה שנועדה להרצת משחקים. בגרסה 11 שתי גרסאות אלו אוחדו שוב לכדי גרסה אחת.
עם שחרורה של macOS Catalina הוסרה התמיכה ביישומי 32 ביט, דבר שהציב קשיים מהותיים להמשך פיתוח התוכנה עבור macOS. עם זאת, בסופו של דבר פותחה גרסה אשר יכלה להשתמש בספריות 32 ביט של ווינדוס אפילו שאין כאלה ב-macOS- גרסה 19, אשר שוחררה בדצמבר 2019.
CrossOver Chrome OS
הגרסה עבור Chrome OS הושקה בשנת 2017. בתחילה התבססה על היכולת של מערכת ההפעלה להריץ יישומי אנדרואיד ואף הייתה זמינה עבור מכשירי כרומבוק דרך Google Play, אך בהמשך הוצגה נוספה גרסה המתבססת על היכולת של מערכת ההפעלה להריץ יישומי לינוקס.
יוסי אקרמן
יוסף (יוסי) אקרמן (נולד ב-31 במאי 1949) הוא נשיא ומנכ"ל אלביט מערכות בשנים 1996–2013.
ביוגרפיה
יוסי אקרמן נולד בישראל בשנת 1949 לאביו. סיים לימודי תיכון במגמת אלקטרוניקה בבית הספר המקצועי בסמ"ת בחיפה. במסגרת העתודה האקדמית קיבל תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה מהטכניון בחיפה. התגייס לקורס טיס, ממנו הודח לאחר שנה. שירת בחיל האוויר כמהנדס במרכז ניסויי טיסה. בעקבות מות אביו סיים את שירותו בשנת 1975 בדרגת רס"ן, על מנת לנהל את המשק החקלאי של אביו במושב בית לחם הגלילית.
בשנת 1982 הצטרף לאלביט מערכות וכיהן בתפקידי ניהול, בהם סגן נשיא בכיר ומנכ"ל חטיבת מערכות ההגנה, מנכ"ל חברת EFW בארצות הברית, סגן נשיא בכיר בחטיבת התפעול, וסגן נשיא בחטיבת מערכות קרב מתקדמות.
בשנת 1996 מונה לנשיא ומנכ"ל אלביט מערכות, שימש גם יו"ר קבוצת אלישרא (שנרכשה על ידי אלביט מערכות) ויו"ר ודירקטור במועצות המנהלים של חברות נוספות בקבוצת אלביט מערכות. במהלך כהונתו הוביל רכישה של חברות רבות בידי אלביט מערכות, ובהן:
באוגוסט 2012 הודיע על כוונתו לפרוש מתפקידו בסוף מרץ 2013. מיקי פדרמן, יו"ר הדירקטוריון של אלביט מערכות, עמד על תרומתו של אקרמן לחברה: "תחת הנהגתו, הגדילה החברה את הכנסותיה עשרות מונים וצמחה מחברה מקומית בעיקרה, למובילה גלובלית בתחום העשייה הביטחונית. ליוסי חלק גדול בהישג זה בזכות החזון האסטרטגי, איכויות הניהול וההבנה העסקית."
אקרמן גדל ומתגורר במושב בית לחם הגלילית, נשוי ואב לארבעה.
שימש בהתנדבות כיו"ר "שותפות 2000" - ארגון שהוקם על ידי הסוכנות היהודית והקהילה היהודית בדטרויט, לתמיכה בפרויקטים בגליל.
בשנת 2009 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מהטכניון.
במאי 2014 מונה לחבר הוועדה לבחינת תקציב הביטחון ("ועדת לוקר"), שהגישה המלצותיה ביולי 2015.
בשנת 2020 יצא ספרו מה שאלת היום (יחד עם אוריין צפלין).
יאנה צ'רנוכובה
ביוגרפיה
צ'רנוכובה נולדה בפראג ב-26 באוקטובר 1973. ב-1996 סיימה קורס בבנקאות וכלכלה מוניטרית בפקולטה למימון וחשבונאות של האוניברסיטה לכלכלה בפראג. בשנת 2009 קיבלה השלימה תואר ראשון באוניברסיטה למשפט יישומי. ב-2011 סיימה תואר שני ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת מטרופוליטן בפראג.
ב-1997 הצטרפה למפלגה הדמוקרטית האזרחית. ב-1998 נבחרה למועצת העיר פראג. ב-2010 נבחרה לבית הנבחרים הצ'כי, ובמקביל פעלה בפוליטיקה המקומית של פראג. ב-26 במרץ 2012 היא נבחרה כראש העירייה של פראג 2, אחד הרבעים המרכיבים את פראג. ב-17 בדצמבר 2021 היא מונתה לשרת ההגנה בממשלתו של פטר פיאלה, ובשל כך התפטרה מתפקידה כראש עיריית פראג 2.
דעות פוליטיות
צ'רנוכובה היא מתנגדת ותיקה להגירה האסלאמית לאירופה. היא הייתה בין הדוברים הבולטים של הפגנות "אנחנו לא רוצים את האסלאם ברפובליקה הצ'כית" (Islám v České republice nechceme) שנערכו בידי הימין הקיצוני בצ'כיה בעקבות פיגועי נובמבר 2015 בפריז. כמו כן היא התנגדה להפסקת המעורבות הצ'כית במלחמת אפגניסטן.
בעקבות רצח ג'מאל חשוקג'י, קראה צ'רונוכובה להטיל אמברגו נשק על ערב הסעודית. היא מבקרת בחריפות את משטרו של רג'פ טאיפ ארדואן. היא תומכת ותיקה בישראל ובמדיניותה.
דוורפי סטיין
קבר זה יוצא דופן בשיטת בנייתו בשל דמיונו לקברים שהתגלו בדרום אירופה, לחופי הים התיכון. הקבר הוא קבר החדר היחיד שהתגלה באורקני שהוא חצוב בשלמותו בסלע ולא נבנה מסלעים. יחד עם זאת צורתו של החדר דומה לסגנון הקברים האחרים שהתגלו באורקני ושמקורם בתקופה הנאוליתית.
אורכו של המבנה 8.6 מטרים, רוחבו 4 מטרים וגובהו 2.5 מטרים. פתח חדר הקבורה מצוי בצידו המערבי ורוחבו מטר. הפתח היה חסום באבן שנפרצה ונמצאת כיום ליד המבנה. מעבר שאורכו 2.2 מטרים מוביל לשני חדרי קבורה שמידותיהם 1.7 מטרים על מטר. גובה המעבר והתאים - מטר אחד.
שם האתר - אבן הגמדים, מתייחס לפולקלור מקומי על פיו נבנה המבנה כבית עבור גמדים. אגדות אחרות מציינות כי המבנה נבנה דווקא על ידי ענקים.
אריה שמרי
אריה שַׁמרי (ריבָּא) (22 באפריל 1907 –13 במרץ 1978) היה משורר יידיש, עורך ומתרגם ישראלי, ממייסדי קיבוץ עין שמר וחברו עד מותו. (את שמו המקורי עיברת מ"ריבָּא" ל"שמרי", על שם הקיבוץ.)
ביוגרפיה
אריה שמרי נולד בשנת 1907 בעיירה קאלושין שבאימפריה רוסית (כיום בפולין). היה חניך תנועת הנוער השומר הצעיר, ועלה לארץ ישראל מפולין עם חבריו בשנת 1932. כעורך התבלטה עבודתו בעריכת האנתולוגיה של משוררי היידיש בישראל "שורשים" ("ווארצלען"), בהוצאת "ישראל-בוך", ובהמשך ניהל את ההוצאה שנים רבות. שמרי זכה על שירתו בפרס פיכמן לספרות ולאמנות (1974) ובפרס איציק מאנגר לשירת יידיש (1976).
נפטר במרץ 1978 ונקבר בקיבוץ עין שמר.
על שמו מחולק הפרס השנתי, "פרס אריה שמרי", למשוררי יידיש בישראל.
ספריו
בתרגום לעברית:
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
מליטון מסרדיס
הקדוש מֶלִיטוֹן מסרדיס (ביוונית: Μελίτων Σάρδεων; מת סביב שנת 190) היה תאולוג ואפולוגטיקן נוצרי מוקדם, בישוף העיר סרדיס שבאסיה הקטנה.
חייו
מעט ידוע על מליטון והמדווח אודותיו מגיע בעיקר מכתבי אוסביוס, המצטט איגרת של פוליקרטס מאפסוס אל בישוף רומא ויקטור הראשון. מניתוח המדווח אודותיו הגיע ההיסטוריון אליסטר סטיוארט-סייקס למסקנה כי מליטון היה יהודי (אם כי אין לכך הוכחה חד-משמעית). פוליקרטס מכנהו "הסריס", מונח המציין בהקשר זה פרישות מחיי משפחה ונשים. כמו כן, אין ספק כי השתייך למסורת היוחננית בכנסייה באנטליה; ככזה, דגל בכך שישו היה נשגב ונעלה, שווה לאל האב ובעל טבע אלוהי קדמון שהתקיים מטרם הבריאה. היפוליטוס הרומי מזכירו קצרות בספרו "הלבירינת" כאחד ממאורות הכנסייה שהורו על שניות הטבעים בישו, אך לא ידוע יותר. אוסביוס ייחס למליטון כתיבת שש-עשרה עבודות שונות וציטט קטעים מחלקן, אך לא ברור כמה מהן אכן נכתבו על ידי הבישוף. גם אנסטסיוס סינאיטה ציטט שניים מכתביו.
מליטון נסע בשנת 170 לערך לארץ הקודש כדי לבדוק את ספרי התנ"ך במקום חיבורם ולהכין סיכום של הנבואות המתייחסות לביאת ישו. לכן הוא נחשב כעולה הרגל הנוצרי המתועד הראשון לארץ ישראל. הוא הכין את אספת ספרי התנ"ך הראשונה הידועה בתולדות הנצרות – הקאנון הראשון של "הברית הישנה", מונח שהוא הראשון להשתמש בו, במובן של החלק הראשון של התוכנית האלוהית שהיה חיוני בשעתו אך עתה הושעה לטובת "הברית החדשה". הקאנון של מליטון לא כלל את מגילת אסתר ומנה את ספר במדבר לפני ספר ויקרא, בין היתר. חוקרים שונים שיערו כי אסתר הושמטה בשל התוכן האנטי-גויי הבוטה של הספר או לחלופין דווקא בשל כך שהיה שנוי במחלוקת גם בקרב היהודים ומועמד להכללה בספרים החיצוניים. קאנון מליטון המשיך להיות מוזכר בכתובים עד המאה התשיעית, אם כי מעולם לא קיבל מעמד מוביל והרשימה לפי הירונימוס זכתה בבכורה.
כמו כן, חיבר הבישוף מסרדיס איגרת אפולוגטית אל הקיסר מרקוס אורליוס בה קרא לו לחדול מרדיפת הנצרות ואף לקבלה כדת הרשמית של האימפריה.
כיוחנני, השתייך מליטון למסורת הקוואטרודקימנית של חגיגת הפסחא בי"ד בניסן, ממש כמו חג הפסח, ללא קשר ליום בשבוע בו הוא מצוין – ולא דווקא ביום ראשון, כפי שהתקבל לבסוף. הוא היה מעורב במחלוקת הקשה בעניין שהסעירה את הכנסייה כל המאה השנייה, אם כי מלבד אזכורו הקצר אצל פוליקרטס (שהשתמש במליטון כדוגמה לסמכות שדגלה בקוואטרודקימניזם כדי לשכנע את האפיפיור לבטל את הנידוי על האסכולה) לא ידוע עוד דבר על כך. כמו כן, היה שרוי במתיחות עם הקהילה היהודית של סרדיס, שהייתה גדולה וחזקה בהרבה מהקהילה הנוצרית הקטנה והנרדפת.
עבודה חשובה של מליטון ששרדה היא "אודות הפסחא" (Περὶ πάσχα), דרשה ארוכה ומסוגננת אודות מסתרי החג ותחיית ישו כמביאת הגאולה לאנושות. היא התגלתה מחדש בפפירוס שנמצא בחפירה ארכאולוגית ב-1940. "אודות הפסחא" הוא טקסט חשוב מבחינות רבות. ראשית, התאולוגיה של שניות הטבעים מוזכרת בו בבירור בשלב מוקדם מאוד בהיסטוריה: שנית, הוא גם דוגמה קדומה לפרה-פיגורציה, כשעקידת יצחק ומאורעות מקראיים אחרים מובאים כרמז מטרים של צליבת ישו ונכתב במפורש שהתורה הטרימה את הבשורה ועם ישראל הישן את הכנסייה.
בנוסף, "אודות הפסחא" הוא שלב חשוב בהתפתחות שנאת ישראל בנצרות, שכן מליטון מעלה בו אולי לראשונה את האשמת היהודים ברצח האל ופונה אליהם בתוכחה קשה:
מליטון מוכר כקדוש בכל הכנסיות שהמעמד קיים בהן ויום חגו הוא ה-1 באפריל.
טבלה
טַבלָה היא אוסף של ערכים טקסטואליים ומספריים של פרטי מידע, המוצגים בצורה מסודרת בחלוקה לטורים ושורות, כאשר כל טור ושורה נושאים כותרת המגדירה את תוכנם. בטבלה מוצלבים הטורים והשורות ליצירת תאים בהם נרשמים הערכים השונים, ערך אחד בכל תא. הערכים בטבלה מכונים ערכי הטבלה. לכלל הטבלה ניתנת כותרת ראשית.
מטרת הטבלה היא סידור פרטי המידע באופן נוח לחיפוש ערך מסוים של פריט מידע מסוים. היא מגדירה במדויק קשרים בין הערכים השונים. טבלה רגילה מסוגלת לקשר מספר רב של מאפיינים (דרכים על פיהן מבוצע המיון) זו לזו, ולתאר בכך את התייחסותן ההדדית.
רשימות
הסוג הראשון של טבלה, המהווה רשימת פרטי מידע, שואף לתאר פרטי מידע (לדוגמה: ערים, בני-אדם, מוצרים וכו'), על פי מאפיינים שונים. במקרה זה נהוג כי פרטי המידע פרוסים על-פי שורות, כלומר- לכל פריט שורה משלו, ואילו המאפיינים על-פיהם מוגדר מיון הפריטים פרוסים על-פי טורים, כלומר- לכל מאפיין טור משלו.
קביעת סדר הטורים והשורות תהיה לרוב לפי סדר חשיבות, המתבסס על דירוג אחד המאפיינים.
במקרה זה, השורה הראשונה (הכותרת) תיועד לכתיבת שמות המאפיינים, אך לא תכיל את הערכים עצמם. הטור הראשון ייצג לרוב את המאפיין הבולט ביותר. יוצא מכלל זה טור המתאר מספרים סידוריים, שאינו מכיל ערכים אמיתיים אלא נועד להקל על הכתיבה והקריאה של הטבלה.
כאשר קיימים משתנים תלויים ומשתנה בלתי-תלוי בטבלה (כלומר- כאשר הטבלה מניחה כי קיים מיון בסיסי בערכים, ומתאימה מאפיינים על-פי מיון בסיסי זה), מקובל כי המשתנה הבלתי-תלוי יופיע בטור הראשון או השני.
כדוגמה לטבלה מסוג זה, ניתן לתאר את מערכת הנתונים הבאה:
עבור הקבוצה "איציק" קיימים שמונה חברי קבוצה: ינעם, תומר, עמית, לילך, חן, דליה, מורן, אלון ושרון. יש לחלק את חברי הקבוצה על פי המאפיינים הבאים:
בטבלה המתאימה ייצגו השורות את החלוקה בין החברים, כלומר- לכל חבר תהיה שורה משלו. הטורים ייצגו את המאפיינים השונים, והשורה הראשונה תועד לציון המאפיין על פיו נעשתה החלוקה.
הטור הראשון ישמש לכתיבת מספרים סידוריים. הטור האחרון ישמש לכתיבת "הערות", על מנת להוסיף את המאפיין הפתוח.
הטבלה עשויה להיראות כך:
הצלבות
בסוג השני של טבלאות מתוארות שתי הבחנות בלבד, על-פיהן ממוינים הנתונים. הטבלה תתאר הצלבה של שתי ההבחנות הללו, וכל ערך בה יתאר הצלבה מסוימת של תוצאות ההבחנה.
במקרה זה הטור הראשון והשורה הראשונה אינם מכילים ערכים רגילים, אלא מייצגים את המאפיינים על-פיהן ממוינים הערכים הרגילים. מה שייכתב בתא הראשון בכל טור או שורה, יהיה תכונה המשותפת לכל הערכים באותם טור או שורה.
טבלה כזו מתארת שתי הבחנות בלבד מעצם תכונותיה (מאפיינים נוספים ניתנים לתיאור על ידי שימוש באמצעים שונים כגון מספר צבעים, אך שימוש זה אינו נגזר מעצם השימוש בטבלה).
ניתן לשלב מאפיינים נוספים בעזרת טבלאות מיוחדות. לדוגמה, טבלה תלת-ממדית מסוגלת להצליב שלוש הבחנות מעצם טבעה.<BR> כמו כן, ניתן לעשות שימוש כפול (ובמקרים נדירים אף יותר מכך) בשורות ובטורים, על מנת להגיע למספר רב יותר של הבחנות. במקרה האחרון כל תא בטבלה יהיה מחולק לכמה תת-תאים נפרדים. השימוש בטבלאות מיוחדות אינו נפוץ, שכן הוא נחשב למסורבל ומקשה על כותב הטבלה וקוראה.
דוגמה מפורסמת לטבלה כזו היא הטבלה המחזורית, המצליבה מחזורי-יסודות עם קבוצותיהם.
טבלת הצלבות לדוגמה, היא הטבלה הבאה, המבוססת על תוצאות משחק אפשרויות. במקרה זה ישנם שני שחקנים, כך שהשחקן הראשון עשוי לבחור אחד משני תכסיסים, והשני באחד משלושה. הטבלה מצליבה את החלטות שני השחקנים, ובכך מתארת כל ניקוד אפשרי במשחק.
אתחול (בדיון)
בסדרות בדיוניות, אתחול או ריבּוּט (מאנגלית: reboot) הוא אמצעי להשלכת כל ההמשכיות של סדרה מבוססת, במטרה ליצור מחדש דמויות, צירי זמן וסיפורי רקע. השימוש במונח זה קיים בצורות שונות של יצירות מדיה בדיוניות, כגון ספרי קומיקס, סדרות טלוויזיה, משחקי וידאו, סרטי קולנוע ועוד.
אטימולוגיה
מקור המונח "ריבוט" (Reboot) הוא בעולם המחשבים, בו פירושו הפעלה מחדש של מערכת ההפעלה של מחשב או מכשיר.
סקירה כללית
האתחול מסיר את כל האלמנטים הקשורים בזיכיון שאינם חיוניים לו, על ידי החזרת הסיפור בזיכיון לנקודת הפתיחה שלו, תוך שמירה על מרכיבי הליבה והתמות. מבחינת הקהל, האתחול מחדש מאפשר "כניסה קלה יותר" עבור צופים חדשים, שאינם מכירים יצירות קודמות בסדרה.
סרטי קולנוע
"אתחול" מאפשר ליוצרי סרטים לשפץ ולרענן סדרות סרטים על מנת למשוך קהל צופים חדש ולהמריץ את ההכנסות של הסדרה. אתחול יכול גם לחדש את העניין בסדרה שכבר אין עניין בה, כאשר התגובות, הן מצד המעריצים והן מצד המבקרים, יכולות להיות חיוביות, שליליות או מעורבות. במקרים רבים, "אתחול" הוא "הימור בטוח" עבור אולפנים, למשל: אתחול של מותג עם בסיס מעריצים מבוסס הוא פרויקט פחות מסוכן (במונחים של רווח צפוי לעומת השקעה), מאשר הפקת תסריט מקורי לחלוטין, אך באותו הזמן - מאפשר הכנסת שינויים במותג הקיים, ובכך מאפשר לאולפנים לפנות לפלחים דמוגרפיים חדשים. כמו כן, אתחולים עשויים לאפשר לבמאים ולמפיקים ללהק אנסמבל של שחקנים צעירים לדמויות ותיקות ומוכרות בסדרות סרטים, וכך למשוך קהל צעיר יותר.
משחקי וידאו
בתעשיית משחקי הווידאו, אתחולים הם דבר נפוץ מאוד, במיוחד עם זיכיונות שהם סדרה שיש לה מספר רב של חלקים. אתחול של משחקי וידאו משמש על מנת לרענן את העלילה, כמו גם אלמנטים של המשחק.
ספרי קומיקס
בעולם הקומיקס, המשכיותה של עלילה, המתוארת בסדרת חוברות קומיקס ותיקה, נמחקת על מנת לאפשר להתחיל מחדש, עם דף נקי, כדי שכותבים חדשים יוכלו להגדיר מחדש את הדמויות ולפתוח הזדמנויות לסיפורים חדשים, דבר המאפשר חשיפת הסדרה לקוראים חדשים. לפעמים, ספרי הקומיקס עושים שימוש בעולם העלילתי הפנימי, על מנת להסביר את סיבת האתחול לקוראים; למשל: מיזוג בין יקומים מקבילים או מרחבי-זמן שונים עשויים לשמש כסיבות להרוס וליצור מחדש ומההתחלה את היקום הבדיוני.
מטה
{{פירושונים|* מַטֶּה – מקל (לעיתים בהקשרים מיסטיים), שרביט
ראו גם
}}
קריס אלן
קריסטופר ניל אלן (באנגלית: Kristopher Neil Allen; נולד ב-21 ביוני 1985) הוא זמר-יוצר וגיטריסט אמריקאי, הזוכה בעונה השמינית של תוכנית המציאות "אמריקן איידול".
ביוגרפיה
אלן נולד בג'קסנוויל וגדל בקונוויי, שתיהן ערים בארקנסו. בנעוריו ניגן בוויולה בתזמורת בית ספרו, וב-2003 החל לנגן גם בתזמורת של מדינת ארקנסו. כמו כן, למד אלן בעצמו לנגן בגיטרה בגיל 13. בשנת 2007 הוציא אלבום בשם "Brand New Shoes", עם חבריו מאוניברסיטת מרכז ארקנסו, שבה הוא לומד מנהל עסקים. אלן נשוי מאז 2008 לקייטי אוקונל.
אמריקן איידול
ב-2009 התקבל אלן לתוכנית המציאות "אמריקן איידול". הופעותיו לאורך שלבי התוכנית התאפיינו בשילוב של פולק ופופ.
לאורך התוכנית התבלט אלן בזכות ביצועים כמו "To Make You To Feel My Love" משבוע הקאנטרי, "Ain't No Sunshine" משבוע "הורדות פופולריות" אותו שחזר מאוחר יותר בשלב הגמר, "Falling Slowly" משבוע "מוזיקה מהסרטים" ו-"Heartless" בשלב שלושת האחרונים, עליו הגיב השופט רנדי ג'קסון ש"הוא היה יותר טוב מהמקור ומכל גרסת כיסוי אחרת שנעשתה לו". הביצוע "Heartless" נחשב לביצוע הנמכר ביותר מהעונה, עם מכירות של כ-286,000 עותקים דיגיטליים.
לכל אורך הדרך היה אלן בצלו של אדם למברט, שנחשב למועמד המוביל לניצחון. השניים העפילו לשלב הגמר, ויש הטוענים שהתחרות ביניהם, מעבר להיבט המוזיקלי, הפכה למאבק בין זהויות: אלן הנוצרי האדוק, הנשוי, מול למברט היהודי בעל המיניות המעורפלת, שלימים יצא מהארון. הימין הנוצרי אימץ את אלן, וקריאות לתמוך בו נשמעו בדרשות יום ראשון, בעוד העיתונות הליברלית תמכה בלמברט. למרות המאבק בין שני הצדדים, היחסים בין השניים היו טובים.
בשלב הגמר ביצע אלן את השירים "Ain't No Sunshine" של ביל וית'רס ו-"What's Going On" של מרווין גיי. בשלב הגמר השופטים אמרו שקריס "מוכן לדבר האמיתי", "מצליח ליצור תחושה מיוחדת אצל הקהל" ו"הגיע לו להגיע למעמד זה". זכייתו בתוכנית התקבלה בהפתעה - מנחה התוכנית, ריאן סיקרסט, הכריז כי "האנדרדוג ניצח", ואף אלן עצמו נראה המום מזכייתו. המשפט הראשון של אלן, אחרי הזכייה, היה: "זה הגיע לאדם, אני מצטער. אני לא יודע מה להרגיש עכשיו".
קריירה מוזיקלית
לאחר הזכייה הוציא אלן את "No Boundaries", סינגל הניצחון, אותו כתבה השופטת קארה דיאגוורדי. בהמשך השנה הוציא אלבום הנושא את שמו. האלבום הגיע למקום ה-11 במצעד בילבורד 200 עם מכירות של מעל 80,000 עותקים. בספטמבר 2009 הוציא את הסינגל הראשון שלו, "Live Like We're Dying" שנכתב על ידי להקת "The Script". השיר הגיע למקום ה-18 במצעד הבילבורד, ולמעמד פלטינה לאחר שמכר יותר מ-1,000,000 עותקים דיגיטליים. לאחר מכן הוציא את הסינגל השני מהאלבום, "The Truth". הגרסה שהופצה לרדיו אינה הגרסה המקורית מהאלבום, אלא דואט עם אחד מכותבי השיר, פאט מונטן מלהקת Train. אלן הופיע עם השיר לבדו בגמר אמריקן איידול 2010. הסינגל השלישי שהוציא מהאלבום היה Alright With Me. בסוף שנת 2010 ערך אלן מסע הופעות עם הלהקה שלו. בזמן מסע ההופעות הופיע קריס עם להקות וזמרים כמו מארון 5,קית' אורבן, לייפהאוס ו-Green River Ordinance.
אלבומו השני, "Thank You Camellia", יצא ב-22 במאי 2012.
היסטוריה שבעל-פה
ההיסטוריה שבעל-פה (באנגלית: Oral History, ואף לעיתים בעברית: היסטוריה אוראלית) היא שיטה של מחקר היסטורי, המבוסס על איסוף מידע מפי עדים. מידע המועבר בדרך כלל מדור לדור בעל פה וללא תיעוד כתוב.
שיטה זו נפוצה במיוחד לחקר תולדות הפולקלור והיסטוריה המקומית, אולם נמצאת בשימוש אף בשטחים אחרים שבהם גביית עדות מפי אדם שנכח באירועים היסטוריים, עשויה להפיק מידע שלא ניתן למוצאו בתיעוד כתוב.
התפתחות התחום
שורשיה של ההיסטוריה שבעל פה נמצאים כבר בתחילת ימיה של ההיסטוריה כתחום מחקר נפרד. חומרי עבודתו של ההיסטוריון היווני הרודוטוס, מי שמכונה לעיתים "אבי ההיסטוריה", היו בעיקר אוספי זכרונות אישיים מבני תקופתו, על האירועים שמצאו דרכם לתאוריו. כך אסף עדויות על העימות בין הפרסים ליוונים במאה החמישית לפני הספירה. באופן דומה אף תוקידידס אסף מידע על המלחמה הפלופונסית. בשושלת ג'ואו (1122-256 לפנה"ס) מינה הקיסר כתבנים כדי שיעלו על הכתב עדויות לטובת ההיסטוריונים של החצר. בחברות שקדמו לעידן הכתב (ואף בחברות בנות-זמננו בהן אחוז נמוך של יודעי קרוא וכתוב), היסטוריה הייתה חלק מן המסורת בעל פה, שנמסרה מדור לדור בזיכרון האנושי, בדרך של סיפורים, בלדות ושירה אפית.
עם עליית קרנה של הגישה המדעית בתחום הלימוד ההיסטורי, בשלהי המאה ה-19, נוצרה התנגדות להיסטוריה שבעל פה ככלי לתעוד היסטורי, ורק לקראת המחצית השנייה של המאה ה-20 החלו מספר משמעותי של היסטוריונים לשוב ולבחון את ההיסטוריה שבעל פה ככלי מחקר. כך למשל נערך בארצות הברית מבצע רחב היקף של היסטוריונים צבאיים לתיעוד קרבות מלחמת העולם השנייה בדרך של ראיונות לוחמים ששרתו בזירות הקרבות. בשנת 1965 כבר הייתה בארצות הברית פעילות רחבת היקף דיה בתחום ההיסטוריה שבעל פה כדי להצדיק פרסום דו"ח מיוחד של המשרד לחקר היסטוריה שבעל פה באוניברסיטת קולומביה בשם "היסטוריה שבעל פה בארצות הברית" בו זוהו 89 מחקרים פעילים בתחום זה בארצות הברית. התפתחויות טכנולוגיות במאה ה-20, בראש ובראשונה המצאת רשמקול, אפשרו שיתוף מידע מהימן בין היסטוריונים שבעל פה ומהווים אבן דרך בהתפתחות התחום. כיוון שהמחקר בתחום זה מבוסס כולו על גביית עדויות אנושיות, להבדיל מן העיסוק במסמכים המאפיין היסטוריונים בכלל, הרי שבחינת ההיבטים האתיים בתחום מהווה חלק בלתי נפרד מן העיסוק בגביית היסטוריה שבעל פה. כך למשל, העיקרון לפיו רצונו של המרואיין הוא שצריך להכתיב את התנהלות הריאיון, מתן מידע ברור למרואיין באשר לאופן שבו ייעשה שימוש בעדות הנגבית ממנו, ועוד.
בשנת 1967 נוסדה בארצות הברית האגודה להיסטוריה שבעל פה (Oral History Association), ארגון מקצועי המאגד חוקרים בתחום, והחל משנת 1973 החל מתפרסם ירחון המוקדש לתחום מחקר זה: Oral History Review. במקביל נוסדו אף תוכניות הכשרה באוניברסיטאות שונות, בהן נלמדות הטכניקות לגביית היסטוריה שבעל פה. בשנות ה-70 זכו פרויקטים שונים בתחום למימון מחקריהם, עובדה שאפשרה קיום מחקרים על המורשת ההיסטורית של אינדיאנים בארצות הברית וכן מחקרים על דמויות בולטות בתנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית ופעילים חברתיים אחרים, בהם מלקולם אקס, על חייהם של עובדי קטיף במדינות הדרום, ועל תולדותיהם וגלגוליהם של אפריקאים אמריקאים מיבשת אפריקה לארצות הברית.
בשלהי שנות ה-70 ובתחילת שנות ה-80 החלו להופיע ספרי לימוד ראשונים וקובצי מאמרים על שיטות מחקר בתחום ההיסטוריה שבעל פה. בשנת 1980 החל להופיע הירחון הבינלאומי להיסטוריה שבעל פה (The International Journal of Oral History). החל משנת 1987 החלה ה-Journal of American History אחד הירחונים ההיסטוריים הבולטים בארצות הברית, לפרסם מדור שנתי קבוע על היסטוריה שבעל פה. בתחילת המאה ה-21 המחקר בתחום ההיסטוריה שבעל פה נלמד במוסדות אוניברסיטאיים ברחבי תבל וקיימת ספרות מקצועית נרחבת בתחום זה.
דוקטור פאוסטוס (מחזה)
דוקטור פאוסטוס (באנגלית: Doctor Faustus) הוא מחזה מאת המחזאי האנגלי כריסטופר מארלו, שנכתב והוצג לראשונה ככל הנראה בין השנים 1588 לבין 1590. במרכז העלילה עומדת דמותו של ד"ר פאוסטוס, אדם משכיל ומלומד, המתגורר בעיר ויטנברג בגרמניה, אשר מחליט למכור את נשמתו לשטן תמורת עשרים וארבע שנות חיים נוספות, שבהן יתגשמו כל משאלותיו. החוזה עם השטן נכרת באמצעות מפיסטופלס, עוזרו של לוציפר.
היסטוריה
לצורך כתיבת המחזה התבסס מארלו ככל הנראה על תרגום אנגלי של הספרון הגרמני מאת סופר אלמוני, "ההיסטוריה של ד. יוהאן פאוסט", שבתורו נכתב בהשארת דמותו ההיסטורית של יוהאן גאורג פאוסט. בכך היה מארלו לראשון שהפך את סיפור דמותו של פאוסט למחזה טרגי.
המחזה זכה בהצלחה מרשימה, והוצג רבות גם אחרי מותו המסתורי של מארלו, ייתכן הרצחו, בגיל 29. כיום יש בידינו שתי גרסאות של המחזה: המוקדמת - משנת 1604, והמאוחרת - משנת 1616, שבה שולבו כמה היבטים קומיים. שתי הגרסאות עברו כנראה עיבודים שונים.
יוהאן וולפגנג פון גתה, שיצירתו "פאוסט" היא פסגת יצירתו האמנותית, נחשף לגרסה גרמנית של מחזהו של מארלו רק בשנת 1818, ושיבח אותה מאוד. מאוחר יותר עובדה העלילה הדרמטית גם לאופרה "פאוסט", שהולחנה על ידי המלחין הצרפתי שארל גונו. המלחין ההונגרי (ממוצא גרמני) פרנץ ליסט חיבר בהשראת האגדה  פואמה סימפונית בשלושה חלקים, המתארת באופן מוזיקלי את שלוש הדמויות הדומיננטיות בעלילה.
בעת המודרנית
המחזה "דוקטור פאוסטוס" ודמותו של מארלו עמדו גם במרכז העלילה של הסרט "רב מכר לרצח", של הבמאי ראודי הרינגטון ובכיכובו של קובה גודינג ג'וניור, המגלם את דמותו של עורך הדין לסון ראסל. עלילת הסרט משווה בין מכירת נשמתו של פאוסט לשטן לבין החלטתו של עורך-דין להביא לזיכוי נאשמים שביצעו רצח. כמחווה למחזאי האנגלי, שילב תסריטאי הסרט דמות העונה לשם כריסטופר מארלו בתוך העלילה.
הפקה בעברית
בשנת 1973 ביים את המחזה אריה זקס, בתרגום מנחם בן, כהפקה משותפת של החוג לתולדות התיאטרון באוניברסיטה העברית ו"הבימה". בהפקה השתתפו בין היתר: יוסי פולק בתפקיד פאוסטוס, רפאל קלצ'קין בתפקיד מפיסטופלס, ניסים עזיקרי, שמואל סגל ואבי פניני. אך היא זכתה לביקורות שליליות וירדה תוך זמן קצר מבמה.
איזוכריזיס
איזוכריזיס (שם מדעי: Isochrysis) הוא סוג של אצה ימית חומה-צהובה (haptophytes), השייכת לקבוצה קוקוליתופורידים. הוא כולל את המינים: Isochrysis galban ,Isochrysis litoralis ו-Isochrysis maritima.
לאצה זו צורת ביצה, קוטרה 4 עד 6 מיקרומטר. היא מצוידת בשני שוטונים גמישים העוזרים לה לנוע בצורה סיבובית (ספירלית). זה אחד המינים הנפוצים ביותר בחקלאות ימית להאכלת לרוות של צדפות וסרטנים. ההרכב התזונתי שלה מורכב מהרבה חומצות שומן רב בלתי רוויות כמו חומצה דוקוסהֶקְסנואית (DHA), חומצה סטארידונית וחומצה אלפא-לינולנית.
ג'יין לפוטייר
ג'יין אליזבת מארי לפוטייר (באנגלית: Jane Elizabeth Marie Lapotaire; נולדה ב-26 בדצמבר 1944) היא שחקנית בריטית.
ביוגרפיה
ג'יין אליזבת מארי בורגס נולדה באיפסוויץ' שבסאפוק, בתה של לואיז אלזי (בורגס). אביה החורג, איב לפוטייר, עבד בתעשיית הנפט והיה במקור מקוויבק שבקנדה.
בשנות השישים של המאה העשרים למדה משחק בבית הספר של תיאטרון בריסטול אולד ויק. הופעתה בתפקיד מארי קירי בסרט באותו שם משנת 1977 זיכתה אותה בהכרה רחבה. ב-1978 גילמה את דמותה של אדית פיאף במחזה "פיאף" מאת פאם ג'מס בבימויו של הווארד דייוויס עבור הלהקה השייקספירית המלכותית בסטרטפורד על האייבון. ב-1979 הופיעה באותו מחזה בתיאטרון ורהאוס בקובנט גרדן.
שנתיים אחר כך הוצג המחזה בברודוויי, ולפוטייר זכתה על הופעתה בפרס טוני לשחקנית ראשית הטובה ביותר במחזה.
לפוטייר כתבה ספרי זכרונות אחדים: "Grace and Favour", "Out of Order: A Haphazard Journey Through One Woman's Year", ו-"Everybody's Daughter, Nobody's Child", הכולל תיאור של ילדותה בלווינגטון רואד באיפסוויץ'.
חיים אישיים
בשנת 2000 כשעבדה בצרפת סבלה לפוטייר מדימום מוחי. על החלמתה מהמחלה כתבה בספרה "Time Out of Mind".
צנתור לב
צנתור לב או צנתור כלי דם כליליים הוא הליך קרדיולוגי פולשני נפוץ המשמש לאבחון ולטיפול בבעיות כלי דם לבביים (כליליים). מטרת הצנתור האבחנתי היא למצוא ולמפות את התהליך הטרשתי, והצנתור הטיפולי משמש גם לפתיחת חסימה בכלי הדם הכליליים.
אנשים רבים סובלים מתסמונת כלילית חדה העלולה לגרום להתקף לב. אחת הדרכים לאבחן חסימות בעורקים הכליליים או לטפל בחסימה ובהיצרות עורקי הלב היא צנתור לב.
אינדיקציות לביצוע צנתור
קיימות מספר אינדיקציות לצורך ביצוע צנתור לבבי, ובהן הבאות:
תהליך הצנתור
בנבדק נעשה דיקור של עורק גדול (עורק החישור (Radial Artery) או עורק הירך (Femoral artery)) ודרכו מוכנס צנתר זעיר בקוטר של כ-2 מילימטר תוך הזרקה של חומר ניגוד (בדרך כלל יוד) ושיקוף רנטגן. המצנתר מכוון את הצנתר אל כלי הדם הכליליים המבוקשים. הזרקתו של חומר הניגוד לתוך כלי הדם מאפשרת לאמוד את קוטרם ואת היקף ההיצרויות שבהם. היצרויות של עד 50% לרוב אינן בעלות משמעות קלינית, אך כאשר ההיצרות גדולה יותר היא בעלת משמעות ויש לטפל בה.
הצנתור מבוצע לרוב בהכרה מלאה, תחת הרדמה מקומית באזור החדרת הצנתר, ולעיתים עם טשטוש. נדיר שצנתור מבוצע בהרדמה כללית.
צנתור יכול להיות אבחנתי בלבד (70% מהמקרים) או אבחנתי וטיפולי (30% מהמקרים) כאשר מבוצעת פתיחה של כלי דם חסום. צנתור אבחנתי (הקרוי בספרות המקצועית "אנגיוגרפיה כלילית") נמשך בין עשר דקות למחצית השעה, וצנתור טיפולי עשוי להאריך את התהליך בשעה נוספת. לאחר צנתור טיפולי עובר המצונתר להשגחה של כ-6 שעות עד לסגירת הנקב בכלי הדם שדרכו הוכנס הצנתר. לאחר ההשגחה הוא משוחרר לביתו. במקרים שבהם נמצאים במהלך הצנתור ממצאים המצריכים התערבות כירורגית, נשלחים המטופלים לניתוח מעקפים.
צנתור לב טיפולי
לרוב, מטרתו של צנתור טיפולי היא פתיחת חסימה בכלי הדם, כלומר פתיחה של היצרות בעורק כלילי. פעולה זו מתבצעת באמצעות השחלת בלון דרך האזור שהוצר כתוצאה מטרשת העורקים וניפוחו על מנת שירחיב את כלי הדם המטופל. פעמים רבות מניחים על גבי הבלון תומכן (Stent, סטנט) אשר עוזר לשמור את כלי הדם פתוח.
בשנים האחרונות התפתחה תעשייה שלמה סביב פיתוחי תומכנים שונים. למשל, ישנם סוגי תומכנים המצופים תרופה (Drug Eluting Stents) אשר תורמת אף היא לשמירה על כלי הדם פתוחים. תומכנים אלו ואחרים יקרים יותר מתומכן פשוט. השימוש בתומכנים אלו עורר ויכוח ציבורי גדול בשל דרישת בתי החולים להתחייבות כספית של החולים בעודם שוכבים על שולחן הצנתורים, כתנאי לשימוש בתומכן מצופה תרופה.
היסטוריה
את צנתור הלב הראשון באדם ביצע הרופא הגרמני ורנר פורסמן ב-1929, בהחדירו צינור דרך זרועו שלו. על אף ההישג, לא זכה פורסמן להעמיק במחקר. התקדמות שיטתית בפיתוח צנתורים הושגה בשנות הארבעים בארצות הברית, בהובלת דיקינסון וו. ריצ'רדס ואנדרה פרדריק קורנאן. קורנאן, ריצ'רדס ופורסמן חלקו את פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 1956 על פיתוח צנתור הלב.
בישראל
בישראל נאמד מספרם של החולים הנזקקים לצנתור טיפולי לפתיחת העורק החסום בכ-20,000 חולים בשנה. 30,000 חולים נוספים עוברים כל שנה צנתורים אבחוניים בלב, או צנתורים אבחוניים וטיפוליים בעורקים נוספים, כמו בעורקים המובילים דם למוח, לכליות, לבטן ולגפיים התחתונות.
לאחר ניתוח לב או צנתור המנותח רשאי לקבל חופשה של שלושה ימים עד שבוע בבית החלמה שבהסכם עם קופת החולים בה חבר המנותח.
נציב קבילות הציבור
נציב קבילות הציבור או אוֹמְבּוּדְסְמֶן (מלעז: Ombudsman) הוא פקיד בארגון המעניק שירות לציבור, שתפקידו לקבל תלונות מהציבור על תפקוד לקוי של ארגון זה. נציב קבילות הציבור פועל בארגונים ממשלתיים, מכוח חוק המסמיך אותו לכך, וכן בארגונים ציבוריים ופרטיים, על פי החלטה של הארגון, כצעד לשיפור השירות לציבור.
נציב תלונות הציבור החקיקתי
במדינת הרווחה המודרנית, המספקת לתושביה מגוון רחב של שירותים, מעורב המינהל הציבורי בתחומי חיים רבים של הפרט. התלות הרבה של הפרט בגופים של המנהל הציבורי ופוטנציאל הפגיעה בזכויותיו עקב כך הביאו להכרה בצורך בהקמת מוסד ממלכתי נגיש, אובייקטיבי ויעיל שיסייע לפרט במגעיו עם הממסד השלטוני ויעזור לו למצוא את דרכו במבוך המנגנון הבירוקרטי, בלי שיצטרך לפנות לצורך זה לבית המשפט. תפקידו של הנציב החקיקתי - שאת כוחו הוא מקבל מהפרלמנט - הוא לקבל תלונות מהציבור על מגוון גופים ציבוריים. דרך בירור התלונות הוא אוכף את האחריותיות של הממשל כלפי הציבור.
חקר ההיסטוריה של האומבודסמן מחזיר אותנו עד ימי הרפובליקה הרומית ועד שושלת האן בסין. ברם, היות שחסר מידע על האפקטיביות של סוגי מערכות אומבודסמנים, אלה נחשבת בדרך כלל כינון החוקה השוודית של 1809 לתקדים ראשון להקמת מוסד נציב תלונות הציבור.
האומבודסמן לרוב בעל סמכויות המלצה בלבד, דהינו אינו יכול להתערב באופן אקטיבי בהחלטה עצמה כמו בתי המשפט. אך יש לו יכולת אמיתית להשפיע על ההחלטה המנהלית על ידי עירוב גופים נוספים כגון הרשות המחוקקת או לפנות לממונים בגוף הנילון. בדיקת האומבודסמן יכולה להעמיק במקרה מסוים שכן פעולתו אינה תחומה בקפידה למחלוקת בין הצדדים כפי שמתרחש בבתי המשפט. הכלי המרכזי שעומד לרשות האומבודסמן להבטיח את יישומן של המלצותיו ולתקן את הליקויים הוא פרסום דין וחשבון לציבור. פרסום הדו"ח ברבים מעניק לציבור מידע על פעולות הרשויות ומאפשר לציבור להשפיע על יישום ההמלצות ותיקון הליקויים. עם פרסום הדו"ח עומדות רשויות המנהל ל"משפט הציבור". אמצעי התקשורת השונים עוקבים אחרי התנהלות הרשויות, דואגים לפרסום הממצאים והפעולות שננקטו ליישום ובכך מסייעים ליישום ההמלצות. הגופים הנילונים מאמצים את המלצות האומבודסמן באחוזים גבוהים ביותר, אלו מעידים על אפקטיביות המוסד וחשיבותו לציבור הרחב.
שלא כמו האומבודסמנים החקיקתיים ברחבי העולם, הממצאים וההמלצות של האומבודסמן בדרום אפריקה מחייבים מכוח פסק דין תקדימי שניתן בשנת 2016 על ידי בית המשפט העליון לחוקה. הדרך היחידה שבה גופים נילונים יכולים לא ליישם את ממצאי האומבודסמן בדרום אפריקה היא על ידי פנייה לבית המשפט.
נציב קבילות הציבור בעיתונאות
בעיתונים ובאתרי חדשות רבים בעולם, יש עיתונאי וותיק אשר ממונה כ-"נציב תלונות", מטרתו היא לקבל תלונות מהציבור על התנהלות עיתונו. המדווחים מתלוננים על דרך סיקורם של כתבי או עורכי העיתון, ועל נציב התלונות אשר כפוף ישירות לעורך העיתון, לבצע בדיקות מקיפות על התלונות אשר מגיעות אליו. את המסקנות וההמלצות הוא מעביר לכתבים או לעורכי העיתון, ואלה משמשות להפקת לקחים על ההתנהלות הנדרשת לפעם הבאה.
כך לדוגמה יש את הממונה על קבילות הציבור בתאגיד השידור הישראלי, שמונה על פי חוק. הוא דן ובורר תלונות מטעם הציבור בכל הנוגע לשידורי התאגיד.
בדרך כלל כל שנה מפורסם דו"ח של נציב קבילות הציבור, בו המסקנות אשר מתקבלות נכתבות.
בישראל
בישראל פועל נציב קבילות הציבור במספר יחידות, במסגרת ארגונים ממשלתיים אחדים:
גלימס הולם
גלימס הולם (באנגלית: Glims Holm) או גלימפס הולם (Glimps Holm) הוא אי באיי אורקני שבצפון סקוטלנד בממלכה המאוחדת.
האי ממוקם בסמוך למצר הים הולם (Holm Sound) - אחת מהכניסות המזרחיות לאגן סקפה פלו. האי ממוקם בין האי מיינלנד (הגדול באיי אורקני) לבין האי בוריי.
שטחו של האי כ-1 קמ"ר ושיא גובהו 32 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה
בשל מיקומו של האי, הוא שימש במלחמת העולם השנייה כחלק מהתוכנית הבריטית להגנה מפני כניסת צוללות גרמניות לאגן סקפה פלו, ששימש מעגן אסטרטגי של הצי המלכותי.
במסגרת המחסומים נבנתה סוללה המקשרת את האי דרום רונלדסיי לאי מיינלנד. הסוללה מקשרת את גלימס הולם לאי לם הולם הנמצא צפונית מזרחית לו באמצעות מחסום מספר 2, ואת גלימס הולם לאי בוריי באמצעות מחסום מספר שלוש.
שבויי מלחמה איטלקיים אשר נכלאו במחנות בלם הולם ובוריי הועסקו בין השנים 1941–1944 בחציבת חומרי הגלם במחצבה אשר מוקמה באי לם הולם ובבניית הסוללות המחברות כיום את גלימס הולם לאיים הסמוכים אליו.
כיום הסוללות משמשות ככביש גישה בין האיים.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2000
הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2000 נערכו ב-7 בנובמבר 2000. אלו היו הבחירות הנשיאותיות ה-54 במספר בארצות הברית. בבחירות זכה ג'ורג' ווקר בוש, אז מושל טקסס ובנו של הנשיא לשעבר ג'ורג' הרברט ווקר בוש, מהמפלגה הרפובליקנית, שרץ עם דיק צ'ייני כמועמד לתפקיד סגן הנשיא. הוא גבר על יריבו אל גור, אז סגן הנשיא מהמפלגה הדמוקרטית, שרץ עם ג'ו ליברמן. מערכת זו נחשבת לאחת המערכות השנויות ביותר במחלוקת עד היום.
רקע
אל גור הצליח לזכות במועמדות המפלגה הדמוקרטית בקלות. בוש היה המועמד העדיף בקרב הרפובליקנים עוד בהתחלה, למרות התמודדותו הצמודה עם ג'ון מקיין. שתי המפלגות התמקדו בענייני פנים: התקציב, הורדת המיסים וכינון רפורמות בתוכניות הביטוח הלאומי. גם מדיניות החוץ הייתה נתונה למחלוקת. קלינטון מיעט להופיע עם גור, בעיקר עקב פרשת מוניקה לווינסקי.
תוצאות הבחירות היו תלויות ב-25 האלקטורים במדינת פלורידה, כיוון שפער הקולות שם גרם לספירה חוזרת. תהליכים משפטיים גרמו לעוד ספירות חוזרות, ובית המשפט העליון נאלץ להתערב. ב-12 בדצמבר הורה בית המשפט לעצור את הספירה החוזרת והכריע כי הקולות ממדינת פלורידה ילכו לבוש, מה שהפך אותו למנצח בבחירות. הייתה זאת הפעם הרביעית בהיסטוריה האמריקאית שבה המועמד המנצח לא זכה ביותר קולות מן המפסיד (לאחר בחירות 1824, 1876 ו-1888). נושא הספירה החוזרת עדיין מעורר מחלוקת בקרב חוקרים, ויש הטוענים כי עדיין לא ידוע מי באמת ניצח בפלורידה.
ראלף ניידר, עורך דין אמריקאי ופעיל פוליטי ממפלגת הירוקים בארצות הברית אשר התמודד לנשיאות כמה פעמים, הגיע למקום השלישי – לאחר שגרף שיעור של 2.72% מן הקולות, שבאו מקרב אנשי שמאל. התמודדותו במערכת בחירות זו נחשבת בעיני דמוקרטים רבים כגורם להפסד של גור לבוש, לאור היתרון הנמוך שבו זכה בוש בפלורידה ובניו המפשייר, וכן משום שפט ביוקנן מועמד המפלגה הרפורמיסטית האמריקאית קיבל במחוז פאלם ביץ' שבפלורידה מספר קולות מאנשים שטעו והצביעו עבורו עקב עיצוב מבלבל של פתקי הבחירות (Butterfly Ballots) – והדבר מנע את ניצחונו של אל גור.
מועמדים דמוקרטיים
אל גור היה המועמד הבולט והמוביל ביותר. דמוקרטים אחרים שנחשבו למועמדים אפשריים היו הסאנטור מנברסקה בוב קרי, מנהיג המיעוט בבית הנבחרים ממיזורי דיק גפהארדט, הסנאטור ממינסוטה פול וולסטון, והשחקן והבמאי הידוע וורן בייטי, שסירב להתמודד. רק וולסטון הגיש את הטפסים הנדרשים.