cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גיהנום פיתוחי
במשחקי וידאו
פיתוח משחקי וידאו יכול להיעצר למשך שנים, לפעמים למשך למעלה מעשור, לעיתים קרובות עקב העברת הפרויקט לאולפני הפקה שונים, עקב גרסות מרובות של המשחק שנוצרות וננטשות, או בשל קשיים בפיתוח תוכנת המשחק עצמה.
עסקאות החלפה
אם סרט נמצא בפיתוח אך לעולם אינו מקבל את כספי ההפקה הדרושים, אולפן אחר עשוי לבצע עסקת החלפה ולהפיק את הסרט בהצלחה. לדוגמה, אולפני סרטי קולומביה הפסיקו את הייצור של אי.טי. - חבר מכוכב אחר (1982). לאחר מכן, אולפני סרטי יוניברסל קנו את זכויות הסרט והפכו אותו להצלחה. כאשר אולפן נוטש לחלוטין פרויקט קולנועי, העלויות נמחקות כחלק מהוצאות התקורה של האולפן, ובכך מפחיתות את ההכנסה החייבת במס.
מריון ג'ונס
מריון לויס ג'ונס-תומפסון (באנגלית: Marion Lois Jones-Thompsons, נולדה ב-12 באוקטובר 1975 בלוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית) היא אתלטית אמריקנית שזכתה בשלוש מדליות זהב באולימפיאדת סידני (2000), אשר נשללו כולן כעבור כמה שנים בעקבות שימוש בסמים. מחזיקה באזרחות אמריקאית ומוצא משפחתה מבליז.
ביוגרפיה
בתור מצטיינת בכדורסל ובאתלטיקה, החלה ג'ונס את דרכה בהתרכזות בקריירת הכדורסל. שיחקה באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל ובעקבות פציעה שמנעה ממנה את להשתתף באולימפיאדת אטלנטה, החליטה ג'ונס להתרכז באתלטיקה.
אלופת עולם
בשנת 1997 הפכה לאלופת העולם בריצת 100 מטר ובשנת 1999 ניסתה ג'ונס לזכות בארבעה תארים באליפות העולם, אך נפצעה בריצת 200 מטר, לאחר שזכתה בזהב בריצת 100 מטר ובמדליית ארד בקפיצה לרוחק.
אלופה אולימפית
בשנת 2000 הגיעה ג'ונס לפסגת הקריירה הספורטיבית שלה: היא זכתה בחמש מדליות באולימפיאדת סידני, שלוש מדליות זהב ושתי מדליות ארד. השליטה הבלעדית של ג'ונס בריצת 100 מטר לנשים הסתיימה באליפות העולם בשנת 2001, כשהפסידה את הבכורה לז'אנה פינטוסביץ'-בלוק מאוקראינה. למרות ההפסד, זכתה ג'ונס בזהב בריצת 200 מטר ובריצת שליחים 4x100 מטר.
את החוויה שעברה ג'ונס באולימפיאדת אתונה, בשנת 2004, תיארה במילים הבאות: "זה כל כך מתסכל, מילים לא יוכלו לתאר את האכזבה." ג'ונס סיימה את הקפיצה לרוחק במקום החמישי, ואת מרוץ השליחים הפסידה לאחר שנבחרת ארצות הברית הובילה את הריצה לכל אורכה אך נכשלה בהעברת המקל האחרונה והפסידה את התחרות.
פרשת הסמים
בסוף 2004, עלו טענות על ידי הארגון האמריקאי נגד סמים בספורט בידי ספורטאים אמריקאים, כי מריון ג'ונס השתמשה בחומרים בלתי חוקיים לפני ובמהלך אולימפיאדת סידני, אם כי היא מעולם לא נכשלה בבדיקות סמים. בשנת 2005 הצהירה ג'ונס כי הזכייה במדליית הזהב באולימפיאדת בייג'ינג בשנת 2008, היא מטרתה העיקרית.
בדיון שנערך בבית משפט ב-5 באוקטובר 2007, הודתה ג'ונס כי השתמשה בסמים אסורים בין 1999 ל-2001 והצהירה על פרישתה מהאתלטיקה. ג'ונס החזירה את המדליות האולימפיות שבהן זכתה באולימפיאדת סידני, וכל הישגיה משנת 2000 והלאה בוטלו.
ב-11 בינואר 2008 נידונה ג'ונס לשישה חודשי מאסר בפועל על עבירות אלו. לפני האולימפיאדה ביקשה חנינה מהנשיא ג'ורג' ווקר בוש ונדחתה. ב-5 באוקטובר 2008 ג'ונס השתחררה מהכלא, לאחר שסיימה לרצות את העונש שנגזר עליה.
קריירה בכדורסל
במרץ 2010 הודיעה ג'ונס על חזרה לכדורסל, והחלה בקריירה מקצוענית בקבוצת טלסה שוק מליגת ה-WNBA, כשאת משחק הבכורה שלה רשמה במאי 2010. ביולי 2011 שוחררה מהקבוצה.
אגודלים (משחק)
אגודלים הוא משחק חברה לשני שחקנים ומעלה. במשחק אגודלים המפסיד (או זה שנשאר במשחק אחרון) הוא זה שמוטלת עליו המטלה או העונש. אגודלים הוא גם פתרון יצירתי לנושאים שבמחלוקת.
כמות המשתתפים
לכמות המשתתפים יש קשר ישיר לקושי המשחק ולאורכו. לדוגמה, במשחק בן 4 משתתפים, כל משתתף בתורו רשאי להגיד מספר בין 0 ל 8 (כמות האגודלים המקסימלית במשחק). כשמתקדם המשחק, פוחתת כמות האגודלים שניתן להגיד.
משחק לדוגמה
רועי ומיכאל משחקים אגודלים. מיכאל הוגרל להתחיל. מיכאל פוצח ואומר את המספר "שלוש". מיכאל מרים אגודל אחד ורועי מרים שני אגודלים. סכום האגודלים הוא שלוש לכן מיכאל צדק ומוציא יד אחת מהמשחק.
תורו של רועי. רועי אומר את המספר "אחד". רועי לא מרים אף אגודל ומיכאל מרים שני אגודלים. רועי לא קלע ונשאר עם שני אגודלים במשחק.
תורו של מיכאל שנית. מיכאל אומר את המספר "אחד" ומרים אגודל אחד. רועי לא מרים אף אגודל. מיכאל צדק בפעם השנייה ולכן הוא יוצא מנצח מן המשחק. רועי הוא המפסיד.
עקרונות מנחים
שחקן אגודלים טוב יודע לנצל את כל הגורמים הנ"ל לטובתו.
אגודלים ידוע כמשחק שתייה, כאשר המפסיד צריך לשתות. לאחר כמה סיבובי שתייה, מהירות התגובה של השחקנים פוחתת והמשחק נהפך למשעשע ביותר.
מכירת ספרים
מכירת ספרים היא פעילות מסחרית, הכוללת סחר, הפצה וקמעונאות של ספרים (ומוצרי דפוס אחרים), בסוף תהליך הוצאתם לאור.
מכירת ספרים מתקיימת בדרך כלל בחנויות ייעודיות הנקראות חנויות ספרים. ניתן להבחין בין חנויות ספרים אשר משתייכות להוצאת ספרים מסוימת, חנויות ספרים גדולות (ורשתות חנויות ספרים) וחנויות קטנות וייחודיות. קיימות חנויות המתמחות בסוג מסוים של ספרות - ספרים בתחומי המשפט, הרפואה, ספרות תורנית או ספרים אקדמיים. חנויות עשויות להיות משויכות ליותר מסוג אחד בחלוקה זו: כך, למשל, חנויות רשת אקדמון בישראל הן חנויות הקשורות באופן רופף למוציא לאור מסוים (הוצאת מאגנס), אך מוכרות גם מוצרים של מוציאים לאור נוספים; הן מהוות רשת קטנה; והן מתמחות בספרות אקדמית ובפרסומים של הוצאות ספרים אוניברסיטאיות.
בנוסף, קיימות חנויות המתמחות בספרים עתיקים, נדירים או משומשים (חנויות אלו אינן, בדרך כלל, המוכר הראשון של הספר, ואינן קשורות לתהליך מכירת הספרים כחלק מההוצאה לאור של ספרים חדשים). חנויות אלה מאפשרות לרכוש ספרים שאזלו מהמלאי של המו"ל. מחירי הספרים בחנויות אלה תלויים בביקוש, לעיתים הם נמוכים משמעותית מהמחיר המקורי של הספר (ולכן יש המעדיפים אותן גם כאשר ניתן לרכוש עותק חדש של הספר), ולעיתים גבוהים משמעותית מהמחיר המקורי של הספר (כאשר זהו ספר נדיר ומבוקש).
הוצאות ספרים ורשתות חנויות ספרים עורכות אירועי קידום מכירות בהם מוזמן סופר למפגש עם קהל הקוראים-הרוכשים. באירועים אלו מקובל כי הסופר חותם על עותקי ספריו ומקדישם לרוכשי הספר ולעיתים אף מרצה או מתראיין ועונה על שאלות הקהל.
לעיתים מוקמים דוכני ספרים בסמוך לריכוזי קהל. כך למשל ישנן נקודות מכירה לספרים פופולריים בתחנות רכבת בישראל, וסוחרי ספרים תורניים עוברים בין ישיבות ובתי כנסת ופותחים במקום דוכנים זמניים למכירת ספרים.
סן קריסטובל (גלאפגוס)
סן קריסטובל (בספרדית: San Cristóbal, באנגלית: Chatham Island) הוא המזרחי ביותר מבין איי גלאפגוס ואחד העתיקים ביותר מבין האיים מבחינה גאולוגית. השם הספרדי הרשמי של האי ניתן לו על שם כריסטופורוס הקדוש שנחשב למגן הימאים. שמו האנגלי של האי ניתן לו על שמו של ויליאם פיט האב הרוזן מצ'טהאם. שטחו של האי הוא 558 קמ"ר והנקודה הגבוהה ביותר בו היא בגובה של 730 מטרים מעל פני הים. בירת איי גלאפגוס, פוארטו בקריסו מורנו, נמצאת על קצהו הדרום-מערבי של האי. באי פועל נמל תעופה.
אוכלוסיית בעלי החיים של האי כוללת: פרגטות, אריות ים גלאפגוס, סולות כחולות-רגל, סולות אדומות-רגל, ציפורים טרופיות, איגואנות ימיות, דולפינים ושחף זנב-סנונית. במי הים הסמוכים לאי שוחים כרישים, בטאים ולובסטרים.
אגם המים המתוקים הגדול ביותר באיי גלאפגוס, "לגונה אל חונקו" (Laguna El Junco) ממוקם בלוע ברמות של סן קריסטובל בחלקו הדרומי של האי. האגם משמש כבית גידול לאוכלוסייה גדולה של עופות. הגישה לאגם קשה ומצריכה הליכה רגלית. בקרבת מקום נמצאת תחנת מקלט ורבייה לצבי גלאפגוס.
אתרי התיירות באי שליד פוארטו בקריסו מורנו כוללים את מושבת קינון לפרגטות ופסל של צ'ארלס דרווין הניצב באתר המקורי בו הוא נחת באיי גלאפגוס במסגרת מסעו באה"מ ביגל ב-16 בספטמבר 1835. במרחק קצר מהעיירה נמצאת מושבה של אריות ים גלאפגוס.
ירוסלב יעקובוביץ'
ירוסלב יעקוּבּוֹביץ' (נולד ב-27 ביוני 1947) הוא סקסופוניסט, מוזיקאי מלחין ומעבד ישראלי-צ'כי.
ביוגרפיה
יעקובוביץ' נולד בצ'כוסלובקיה. החל לנגן בסקסופון בגיל 11. הוא עלה לישראל ב-1968, לאחר שערק מן הצבא הצ'כי, השתלב בסצנת הג'אז המקומית וזכה להכרה כנגן ליווי בהרכב המוזיקלי של יוסי בנאי. לאחר מכן שהה מספר שנים בארצות הברית, שם ניגן עם אומנים מפורסמים כמו פול סיימון, חמישיית הג'קסונים, בט מידלר, ריי צ'ארלס, ליונל המפטון ובאדי ריץ'.
בסוף שנות ה-70 חזר לישראל והיה בין המוזיקאים המשפיעים ביותר על יצירת צליל הרוק הישראלי של התקופה כמעבד, מפיק, מלחין ונגן. הוא שיתף פעולה עם אמנים רבים, בהם שלמה ארצי, שלום חנוך, צביקה פיק, חוה אלברשטיין, יהודית רביץ ואריק איינשטיין. באלבומים מאותה תקופה (למשל "חמוש במשקפיים" של אריק איינשטיין, "גלוי ונעלם" של יהודית רביץ, ו"חצות" של שלמה ארצי) הוא קיבל קרדיט בשמו המעוברת "ירון יעקובוביץ'". בחלקם גם ניגן בסקסופון וסקסופון טנור (הקול הגבוה מבין הסקסופונים בלהקה).
החל מאמצע שנות ה-80 הרחיב יעקובוביץ' את אופקיו המוזיקליים ויצר והפיק בכל תחומי המוזיקה הישראלית.
ב-1981, יעקובוביץ' עיבד והפיק מוזיקלית כמעט במקביל ארבעה אלבומים: "קח אותי הביתה" של גלי עטרי, "רוק תל אביב" - אלבום הבכורה של מני בגר, "יצחק" - אלבום הסולו הראשון של יצחק קלפטר ו"חתונה לבנה" של שלום חנוך. ב-1982 היה שותף כמפיק מוזיקלי במרבית שירי האלבום "עכשיו" של צביקה פיק, וניגן בו בסקסופון בשירים: "מבעד לזגוגית המכונית", "מישהו אחר", ו"מוקדם בבוקר". עוד באותה שנה הפיק מוזיקלית, עיבד והלחין כמחצית משירי אלבומה של שרי "פסיעה אחת קדימה". בין עיבודיו באלבום בלטו: "אני והוא על ענן" ו"לילות לבד". כמו כן, הפיק מוזיקלית את האלבום היחיד של להקת "פרמיירה", וניגן בהקלטות בסקסופונים ובליריקון, וכן השתתף בהקלטות אלבומו של אריק איינשטיין "יושב על הגדר".
ב-1983 הפיק מוזיקלית וניגן בסקסופון, חליל וליריקון באלבומה של ירדנה ארזי, מה נשמע. בין עיבודיו בלטו השירים: "הביתה" ו"חפץ חיים ברוח הגוברת". עוד באותה שנה לאלבום האוסף של צביקה פיק "אוסף פרטי" הלחין (יחד עם פיק) את "במחצית הדרך", וניגן בהקלטות אלבומו של אריק איינשטיין "שביר".
בשנת 1984 עיבד והפיק מוזיקלית את אלבומה המצליח של ירדנה ארזי "אתה לי ארץ", בו בלטו לחניו ועיבודיו לשיר הנושא, "ההצגה הגדולה" ('באנו לכאן'), ו"יש ונדמה". כמו כן הלחין יעקובוביץ' שלושה משירי האלבום. עוד באותה שנה יצר את העיבודים למופע ולאלבום של להקת הכל עובר חביבי, "הכל לא עובר חביבי", בו בלטו השירים: "האורח" ("טנא ירוק") "סימן שעוד לא הגענו", ו"בלוז מדרגות הרבנות" ('אני ארקוד על מדרגות הרבנות'), עיבד והפיק מוזיקלית את אלבומה של חוה אלברשטיין "אבק של כוכבים", עיבד 2 שירים לאלבום הבכורה של שרון ליפשיץ: "מחשבות הקיץ" ו"גל נשבר", השתתף בנגינת סקסופונים באלבומה של נורית גלרון "נגיעה אחת רכה", ובאלבום הסולו השני של יצחק קלפטר "לבד", ניגן בסקסופון, חלילים וליריקון באלבומו של יהורם גאון "אמצע הדרך - בפרדס ליד השוקת", וניגן בליריקון באלבומה של יהודית רביץ "דרך המשי". בסוף 1984-תחילת 1985 השתתף בנגינת סקסופון בהקלטות אלבומו המצליח ביותר של שלום חנוך, מחכים למשיח.
בשנת 1985 כתב את המוזיקה לסרטו של נדב לויתן, "בנות".
ב-1986 השתתף בנגינת סקסופון בהקלטות אלבומו של אריק איינשטיין "אוהב להיות בבית". באותה שנה שיחק בסרט "כפפות" בבימויו של רפי אדר.
ב-1987 השתתף בנגינת סקסופונים בהקלטות אלבומו של שם טוב לוי, שוחד ובהקלטות אלבומה השני של הראלה בר "קשה בלילה". ב-1988 השתתף בנגינת סקסופונים באלבומו של שלום חנוך "רק בן אדם".
ב-1989 עיבד והפיק מוזיקלית את אלבומה של מרגלית צנעני "מנטה", בו בלטו שיר הנושא ו"עוד יהיה לי". באותה שנה עיבד והפיק מוזיקלית גם את אלבומה של חוה אלברשטיין "לונדון", בו בלט במיוחד שיר הנושא וכן את אלבומה של ענת עצמון "בחלום", בו בלט שיר הנושא, שהגיע למקום הרביעי בקדם אירוויזיון 1989.
ב-1990 עיבד והפיק מוזיקלית את אלבומה של מרגלית צנעני "חומות חימר", בו בלטו שיר הנושא, ו"צל על פני העשב" ('השיר על אפריקה'). את רוב לחניו כתב למילים של רחל שפירא.
ב-1991 השתתף בנגינת סקסופנים באלבומו של שלום חנוך "בגילגול הזה".
ב-1993 הפיק מוזיקלית את אלבומו הרביעי של יצחק קלפטר "ברחובות ההם".
ב-1995 הלחין ועיבד את שיר הנושא לאלבומה של צנעני ארץ אש וארץ ים.
ב-1996 השתתף בנגינת סקסופונים וכתב את העיבודים לכלי נשיפה בהקלטות אלבומו של חנוך, ערב ערב.
ב-1997 הפיק מוזיקלית את מרבית שירי האלבום חופשי, של צנעני, בו בלטו עיבודיו לשיר הנושא ול"קפה אלהמברה".
ב-1998 הפיק מוזיקלית את אלבומה של להקת הכל עובר חביבי עם הסולנית שרונה נסטוביץ'.
בשנת 2000 עזב יעקובוביץ' את הארץ לארצות הברית בעקבות בניו. בניו יורק הקים הרכב ג'אז פולק בשם Skylight, המשלב קטעים מקוריים ועיבודים לשירים ידועים מרחבי העולם והארץ. בשנת 2009 חזר להופיע בישראל והקליט את "ירוסלב מנגן שלום חנוך" - אלבום אינסטרומנטלי המורכב כולו משיריו הידועים של שלום חנוך איתו שיתף פעולה מתחילת שנות ה-80.
מנזר סן סלוודור
מנזר סן סלוודור (בספרדית: "San Salvador", המושיע הקדוש - כלומר: ישו הנוצרי) הוא מנזר פרנציסקני המצוי ברחוב סנט פרנסיס ברובע הנוצרי שבעיר העתיקה בירושלים.
בשטח המנזר מצויים מבני מגורים לנזירים, בית ספר וספרייה, בית דפוס, בתי מלאכה ויקב. הכנסייה פתוחה למבקרים בכל ימות השבוע, אך לא ניתן לבקר במנזר עצמו אלא בתיאום מראש.
היסטוריה
השטח עליו בנוי המנזר נרכש בשנת 1560 מידי הכנסייה האורתודוקסית הגאורגית והמנזר נבנה בהדרגה.
עם השנים נבנו במתחם המנזר בתי ספר לבנים ולבנות, בית דפוס ובית מלאכה לבניית עוגבים הפעיל עד היום. מבנה הכנסייה שבמנזר נבנה בשנת 1885 על פי תוכניותיו של האב רפאלה צ'ינגולאני (Cingolani). את התרומה הראשית לבניית הכנסייה העמיד הקיסר האוסטרו-הונגרי פרנץ יוזף בעת ביקורו בירושלים בשנת 1869. תחילה התנה את תרומתו בכך שהכנסייה תבנה על פי תוכנית שיכין אדריכל מטעמו. ראשי המסדר דחו את התנאי אך למרות זאת הסכים פרנץ יוזף לתרום כשישים אלף פרנק לבניית הכנסייה. בניית הכנסייה במתכונתה הנוכחית ארכה כשלוש שנים והסתיימה ב-29 בנובמבר 1885.
אחיות ממסדר סן ז'וזף של ההתגלות, שהגיעו לארץ בשנת 1847, השתכנו במנזר סן סלוודור. הנזירות ניהלו את בית החולים הקשור למנזר, בסיוע שני גברים 'בלתי מקצועיים' העניקו טיפול לבני כל הדתות וכן החזיקו משק בית, ספריה, בית מרקחת וחדר תפילה, עד להשלמת בנייתו של בית החולים הצרפתי סן לואי בשנות התשעים של המאה ה-19.
מבנה הכנסייה בעל צורת בזיליקה האופיינית לכנסיות, אך בשונה מכנסיות רגילות הבנויות על ציר מזרח מערב כשמרכז הכנסייה (האפסיס והמזבח) במזרח, כנסייה זאת נבנתה על ציר צפון-דרום. לצד הכנסייה הוקם מגדל פעמונים. בשנת 1932 נוספו למגדל הפעמונים שתי קומות וזאת על מנת לציין את שנת ה-700 למותו של הקדוש אנטוניוס מפדובה. בשנת 1985 שופצו המנזר והכנסייה לרגל מלאות מאה שנים להקמתו.
ג'ויס מקדוגל
ג'ויס מקדוגל (באנגלית: Joyce McDougall; 26 באפריל 1920 – 24 באוגוסט 2011) הייתה פסיכולוגית ניו זילנדית-צרפתייה. מקדוגל חיברה 5 ספרים העוסקים בתחום הפסיכואנליזה וכן מאמרים רבים.
ביוגרפיה
ג'ויס מקדוגל נולדה בדנידין שניו זילנד להרולד קרינגטון, סוחר, וליליאן בלקלר. היא הייתה הבכורה ולה אחות צעירה. משפחתה הייתה משפחת מהגרים מאנגליה.
בילדותה בילתה בחגים בביתה של סבתה, ונהגה באופן קבוע לפתח דלקת עור חריפה מיד לאחר הגעתה. כשהייתה בת חמש, קישרה בין הנוכחות של סבתה לסימפטומים, דבר שעורר בה עניין ומשך אותה ללימודי הפסיכולוגיה.
היא החלה ללמוד פסיכולוגיה באוניברסיטת אוטגו ועבדה כיועצת משפחתית בדנידין ובאוקלנד.
בשנת 1941 נישאה לג'ימי מקדוגל, מורה. בנה הבכור, מרטין, נולד כשנה מאוחר יותר. בתה, רוהן, נולדה בשנת 1945.
המשפחה עברה ללונדון בשנת 1949 כדי שמקדוגל תוכל להשלים את הכשרתה הפסיכולוגית.
יחסי ארצות הברית–קומורו
יחסי ארצות הברית–קומורו הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, המדיניים והשיתופיים שבין האיחוד של איי קומורו לבין ארצות הברית של אמריקה. ארצות הברית הכירה בממשלת קומורו בשנת 1977, וכיום מתוארים היחסים כידידותיים. לארצות הברית אין שגרירות בקומורו. שגריר ארצות הברית במדגסקר מוכר גם כשגריר ארצות הברית בקומורו. באופן דומה, לקומורו אין שגרירות בוושינגטון, אך נציגם הקבוע באו"ם, מוכר כשגריר קומורו לארצות הברית.
שתי המדינות הן חברות באו"ם, קרן המטבע הבין-לאומית (IMF) והבנק העולמי (WB). בנוסף, קומורו משמשת מדינה משקיפה בארגון הסחר העולמי, בו ארצות הברית חברה. על אף ש-19% מהייצוא של קומורו הוא לארצות הברית, רק 1% מהייבוא שלהם מקורו בארצות הברית. בעבר חתמה ארצות הברית על הסכם סחר עם השוק המשותף של מזרח אפריקה ודרום אפריקה (COMESA), בה קומורו חברה. קומורו אף זכאית להטבות סחר עם ארצות הברית.
המכפלה האינסופית של ויאטה
נוסחת ויאטה היא המכפלה האינסופית הבאה של רדיקלים מעורבים לחישוב הקבוע המתמטי פאי:
.
כלומר זוהי מכפלה אינסופית מהצורה:, כאשר איברה הכללי a_n של המכפלה מקיים את כלל הנסיגה:.
היא נקראת על שם פרנסואה וייט (1540 - 1603), אשר פרסם אותה ב-1593 בעבודתו Variorum de rebus mathematicis responsorum, liber VIII.
חשיבות
בתקופה בה ויאטה פרסם את נוסחתו, שיטות לקירוב פאי בדיוק שרירותי היו ידועות מזה זמן רב. שיטתו של ויאטה ניתנת לפרשנות כווריאציה על הרעיון של ארכימדס לקרב את השטח של מעגל על ידי מצולע משוכלל חסום ומצולע משוכלל חוסם, אשר ארכימדס עשה בו שימוש למצוא את הקירוב:
.
אף על פי כן, בכך שפרסם את השיטה שלו כנוסחה מתמטית, ויאטה ניסח את ההופעה הראשונה של מכפלה אינסופית במתמטיקה, והדוגמה הראשונה של נוסחה מפורשת לחישוב הערך המדויק של פאי. כנוסחה הראשונה המייצגת מספר כתוצאה של תהליך אינסופי מאשר כפלט של חישוב סופי, נוסחת ויאטה נתפסת במובן מסוים כתחילתה של האנליזה המתמטית, ובהקשר רחב יותר אף נחשבת "כשחר המתמטיקה המודרנית".
גזירת הנוסחה
ויאטה גזר את הנוסחה שלו באמצעות השוואת השטחים של מצולעים משוכללים עם 2^n ו-2^{n+1} צלעות החסומים במעגל יחידה. האיבר הראשון במכפלה,, הוא יחס השטחים של הריבוע והמתומן, האיבר השני הוא יחס השטחים של המתומן וההקסדקגון, וכו'. לפיכך, המכפלה של האיברים מתנהגת בצורה טלסקופית ונותנת את יחס השטחים של הריבוע (המצולע ההתחלתי בסדרה) והמעגל (הגבול של מצולע משוכלל בעל אינסוף צלעות). שטח הריבוע הוא 2 ושטח המעגל הוא \pi על כן תוצאת המכפלה היא. כדי להוכיח שיחסי השטחים אכן מתנהגים כמו האיברים הכללים של המכפלה נחשב את השטח הכללי של מצולע בעל 2^n צלעות ונעזר בזהות:.
מתקיים:
אם נצמצם ונשתמש בזהות  נקבל:.
כלומר נותר להוכיח שאם אזי :. אם נציב בכלל הנסיגה נקבל בדיוק את הזהות הטריגונומטרית לקוסינוס של חצי זווית:, ובכך נשלמה ההוכחה.
התכנסות
כל דיון על חישוב ערכו של קבוע מתמטי מסוים באמצעות טור או מכפלה אינסופית הוא עקר מיסודו אם לא מתייחסים לקצב ההתכנסות של ההצגה, אשר מכתיב כמה איברים בפיתוח יש לחשב כדי להגיע לדיוק מסוים. וייט עשה את עבודתו על חישוב \pi מאות שנים לפני שהמושגים של גבולות והוכחות ריגורוזיות של התכנסות פותחו, ובדיון כאן ננסה לרדת לליבת הדברים האלה.
חישוב קצב ההתכנסות
נביט במכפלה האינסופית. האיבר הכללי a_n שואף מלמטה ל-2, ונסמן ב-\epsilon_n את ההפרש 2 - a_n. אסימפטוטית, כלומר כאשר \epsilon_n קטן מאוד, מתקיים:. כלומר מתקיים: .
באופן דומה נסמן ב-L_n את תוצאת המכפלה לאחר n איברים, ב-L את גבול המכפלה האינסופית, וב-\delta_n את השגיאה L - L_n. מתקיים: וכן:. נחלק את שני ההפרשים זה בזה תוך הנחה שאסימפטוטית, על כן:. אולם:, כלומר קיבלנו, שהפרשי שגיאות עוקבות יורדים מעריכית, על כן גם השגיאות יורדות מעריכית - בכל הכפלה פי \frac{1}{4}. מתקיים, על כן לאחר n איברים נקבל 0.6n ספרות (אסימפטוטית).
חרב אלף הראמות
חרב אלף הראמות הוא ספר פנטזיה מאת חנן קוגל, אשר יצא בהוצאת "משכל - ידיעות אחרונות" בשנת 2003. הספר הוא הראשון בסדרת "ארמדין" של קוגל, אשר עד כה מתהדרת בשני ספרים (השני הוא אל ממלכת החושך). בספר זה מתוארת דרך מפגשה של חבורת הגיבורים אחריה עוקבת הסדרה ותחילת מסעם למיגור הרוע מהעולם הדמיוני ארמדין. הדמות הראשית בספר הוא מנהיג החבורה, נער בן אנוש בשם גייבור. החבורה מונה את: ניית'ן, אחיו של גייבור. טייראנה, אלפית. פיידין, קוסם. קיווה, לוחם. מרדריד, כהן דת. לורין, בתו המאומצת של מרדריד, ועוד דמויות רבות המצטרפות בהמשך.
הספר משלב סגנונות פנטזיה נפוצים ובהם יסודות ממבוכים ודרקונים ושאר עולמות פנטזיה. בין השאר נפוצים בספר בני גזעים אגדתיים שונים, קוסמים, חרבות גורל ועוד.
גירטון קולג'
גירטון קולג' (באנגלית: Girton College) היא אחת מ-31 המכללות של אוניברסיטת קיימברידג'. המכללה הוקמה בשנת 1869 על ידי אמילי דייוויס וברברה בודיקון, והייתה המכללה לנשים הראשונה שהוקמה באנגליה.
עד שנת 1873 המכללה הייתה ממוקמת בעיירה בשם היצ'ין בהרטפורדשייר, אנגליה. באותה שנה שונה שמה לגירטון קולג', והיא נפתחה במיקומה החדש בגירטון, קיימברידג'שייר.
מבחינה מספרית גירטון היא אחת המכללות הגדולות בקיימברידג'.
ב-27 באפריל 1948 החלה אוניברסיטת קיימברידג' לקבל נשים כחברות וכסטודנטיות, וגירטון קיבל מעמד של "מכללה של האוניברסיטה".
בשנת 1977 התקבל גבר ראשון לסגל האקדמי של המכללה. גבר ראשון התקבל כסטודנט בשנת 1979.
בוגרים נודעים
אשת התקשורת אריאנה הפינגטון
מלכת ירדן, דינא
הקומיקאית סנדי טוקסוויג
מקסים קרלוט קורמן
חייו
לאחר סיום לימודי בית הספר הוא סיים קורס למורים ועבר כמורה. מקסים קרלוט קורמן החל את דרכו בפוליטיקה בשנות ה-80 של המאה ה-20. בבחירות שנערכו בשנת 1991 מפלגה שלו זכתה בבחירות והוא מונה לראש הממשלה. הוא היה ראש ממשלה עם שפת אם צרפתית הראשון של המדינה. הוא שינה באופן מהותי את מדיניות החוץ של המדינה תוך שיתוף פעולה עם צרפת והפסקת מדיניות אנטי-אמריקאית של קודמו בתפקיד.
בשנת 1995 הוא הפסיד בבחירות לנציג מפלגתו. המאבק עם סרג' ווחור נמשך מספר שנים. בשנת 1996 קורמן הצליח לתקופה קצרה להדיח את יריבו בבין פברואר לספטמבר 1996 הוא כיהן כראש הממשלה בפעם השנייה, אך הורח על ידי ווחור. בסופו של דבר הוא עזב את המפלגה והקים מפלגה חדשה. תקופה קצרה הוא היה שר בממשלה של סרג' ווחור.
בשנת 2009 הוא נבחר לכהונה של יושב ראש הפרלמנט של המדינה. בהיותו בתפקיד זה, הוא כיהן תקופה קצרה גם כנשיא ואנואטו, אד לבחירת קלקוט מטסקלקלה לכהונה קבועה.
בשנת 2011 בעקבות הצבעה מיוחדת, קורמן הוצאה משורות חברי הפרלמנט. קורמן הודיע שלא יערער על ההחלטה.
משה יחיאל הלוי אפשטיין
הרב משה יחיאל הלוי אפשטיין (תר"ן 1889- תשל"א 1971) היה האדמו"ר מאוז'רוב חנצ'ין, חבר מועצת גדולי התורה וחתן פרס ישראל לספרות תורנית בשנת תשכ"ח.
תולדותיו
נולד בפולין לרייצא מירל ולאדמו"ר אברהם שלמה. על פי המסופר, החל מגיל שלוש, נהג אביו להכניסו לחדר מלא ספרי קודש ולסגור בעדו את הדלת, וכך התרגל ללמוד ללא הפסקה. בילדותו למד אצל אביו ואצל סבו - האדמו"ר אריה לייב (לייבוש). אביו לקחו גם לאדמו"רים מחסידויות אחרות.
בגיל 17 נישא לחנה, בתו של הרב עמנואל וולטפרייד, האדמו"ר מפאבניץ ראספשה. בט"ו באייר תרע"ט נפטרה אשתו בגיל 29 בלבד, ממחלת טיפוס הבטן שבה נדבקה עת טיפלה בחולים. לאחר מותה נישא לקילא, בתו של הרב מנחם מנדל טננבוים, ומאוחר יותר לשינדל יוכבד, בת הרב משה דוד לנדאו.
בגיל 22 התמנה לרב באוז'רוב. כדי לקבל את אישור השלטונות למד את שפת המדינה, עם הרב יחזקאל הולשטוק, בנו של האדמו"ר מאוסטרובצה.
בשנת תרפ"ו לחץ עליו סבו להגר לאמריקה, באמרו שהתגלה לו שאחד מנכדיו חייב לעבור לשם. הרב אפשטיין עשה כדבריו ועבר לניו יורק, למרות חששו לחינוך הילדים באמריקה. כמה חודשים לאחר הגיעם לניו יורק נולד לבני הזוג ילדם הרביעי, לאחר ששלושת הקודמים, בן ושתי בנות, נפטרו.
בי"ז בתמוז תשי"ג עלה לארץ ישראל, והתגורר בסמוך לבית החזון איש בבני ברק. חודשים ספורים לאחר שעלה, נפטר החזון איש, והוא עבר לתל אביב. בתל אביב התגורר בשדרות רוטשילד עד סוף ימיו. בתחילת תשכ"ח נבחר ליו"ר כבוד של מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל, כמחליפו של הרב זלמן סורוצקין שנפטר.
בשנת תשי"ט קיבל את פרס הרב קוק, ובשנת תשכ"ח קיבל הרב אפשטיין את פרס ישראל לספרות תורנית.
שימש גם כאדמו"רה של שושלת חנצ'ין בגלל היותו נכדו (מצד אמו) של האדמו"ר חיים שמואל מחנצ'ין.
נפטר בתל אביב ונקבר בבית הקברות שומרי שבת, בבני ברק.
ספריו
רוב ספריו עוד לא הודפסו וקיימים עדיין רק בכתב יד.
שיטתו
הרב אפשטיין הקפיד למצוא בכל דבר את הטוב. נהג להדגיש כי גם מתוך עינוי וייסורים צומח טוב, כפי שהשיעבוד במצרים הכשיר את בני ישראל לכניסה לארץ.
הדגיש כי יש לאהוב כל אדם, גם מי שאיננו שומר מצוות. קרא לקרב את החילוניים ולא להרחיקם, ולהתפלל שהקב"ה יגרום להם לחזור בתשובה. השתדל לסנגר על ישראל ככל שאפשר.
לטוענים לפני השואה כי אין לעלות לארץ ישראל משום ההשפעה החילונית הקיימת בה, אמר שזוהי עצת המרגלים. שהרי משה רבנו שלחם לבדוק רק את מצבם הצבאי והחומרי של עמי כנען, ואילו הם נתעטפו צדקות ואמרו שלא כדאי להיכנס לארץ מחשש של השפעה שלילית מן היושבים בה.
אברהם אליעזר אלפרשטיין
הרב אברהם אליעזר אלפרשטיין (ה'תרי"ג, 1853 - ה' בשבט ה'תרע"ז, 28 בינואר 1917) היה רב וראש ישיבה ליטאי-אמריקאי, פרשן התלמוד הירושלמי, מראשי הישיבה הראשונים של ישיבת רבינו יצחק אלחנן וממייסדי אגודת הרבנים דארצות הברית וקנדה.
ביוגרפיה
נולד בקוברין שבמחוז גרודנה לרב ישעיה אלפרשטיין. נסמך לרבנות בידי רבי אריה ליב ילין מבילסק ורבי מרדכי מלצר מלידא. נשא אשה מרוזאני וגר בעיר. במשך שנים ספורות כיהן כרב בית הכנסת קמניצקער בווילנה וכרבו של הפרבר הווילנאי נובוגורוד, בסוף ימיו בליטא התמנה כרב קהילת "זבח צדק" בסלובודקה. ובשנת 1881 היגר לארצות הברית.
בארצות הברית כיהן כרב ב"קהל עדת ישורון" בניו יורק במשך מספר שנים, ואחר כך בשיקגו בבית הכנסת "אוהבי שלום" של יוצאי מריאמפולה. בהיותו בשיקגו הדפיס את ספרו "הראל" (חידושי הרא"ל; שיקגו: דפוס רוזנברג, תרמ"ז-תר"ן) הכולל שלושה פירושים על מסכת ביכורים מן התלמוד הירושלמי. לאחר שנים ספורות שב לניו יורק וכיהן כרבן של כמה קהילות. הוא היה אחד הרבנים היחידים שלא נתנו הכשר, כדי לא להיות תלוי בתעשייני המזון ובאחרים. התנה עם הקהילות בהן כיהן, שמשכורתו תכסה את כל הוצאותיו ושלא יעבוד במקביל במשרות אחרות.
באוסף כתבי היד הרבניים, שבספריית מנדל גוטסמן בישיבה יוניברסיטי, נמצא ארכיון מכתבים שנשלחו אליו. השאיר אחריו בכתב יד ספר שלם על חכמת התכונה
הוא היה בין מייסדי אגודת הרבנים ומונה לסגן נשיא וראש הסניף של ניו יורק.
ניקולס אוונס
נולד בבברומסגרוב, וורסטרשייר, אנגליה. ספרו, "הלוחש לסוסים" היה במקום העשירי ברשימת רבי-המכר בארצות הברית לשנת 1995, לפי קביעת הניו יורק טיימס. את הסרט שנוצר על פי הספר ביים רוברט רדפורד, שגם כיכב בו מול קריסטין סקוט תומאס.
עלילות ספריו של אוונס מתרחשות באמריקה, בעיקר במרחביה הפתוחים, בהרי הרוקי המושלגים של מונטנה. הוא היה מודע לכך, שקולו הוא של סופר אמריקאי, בניגוד לקרקע גידולו האנגלית, אך זאת משום אהבתו מילדות לכל מה שקשור במערבונים, אינדיאנים ובוקרים, שהביאה אותו, בבגרותו, להציב את עלילות ספריו במערב אמריקה. הוא בילה תקופה ממושכת בארצות הברית בכיסוי מסע הבחירות הנשיאותי של 1976 ולאחר מכן עשה שבועות אחדים במונטנה, שם פגש אנשים ששימשו לו דגם לטום בוקר, הלוחש לסוסים.
אוונס נפטר ב-9 באוגוסט 2022. הותיר אחריו אישה, הזמרת-יוצרת שרלוט גורדון קאמינג. התגורר בדבון.
תקרית שאנגחאי
תקרית שאנגחאי הייתה עימות קצר בין כוחות האימפריה היפנית וכוחות הרפובליקה הסינית לפני פרוץ מלחמת סין–יפן השנייה ב-1932. מקום התקרית היה בההתיישבות הבינלאומית בשאנגחאי, אשר הייתה תחת שליטה בינלאומית.
לאחר הפלישה היפנית למנצ'וריה פרצו הפגנות אנטי יפאניות ברובע הבינלאומי של שאנגחאי. התקרית פרצה לאחר התגרות מצד קצינים יפנים, שפעלו בניגוד להוראות מהסמכויות הבכירות.
רקע
לאחר תקרית מוקדן סיפחה יפן את מנצ'וריה והחלה בהקמת ממשלת בובות בשם מנצ'וקוו. אולם, הצבא היפני הקיסרי שאף להרחיב את שטח ההשפעה היפני, במיוחד לשאנגחאי, שם החזיקו יפן ומעצמות אחרות בזיכיונות.
על מנת לספק עילה למלחמה להמשך הפעילות הצבאית בסין, ארגן הצבא היפני הפגנות אנטי-יפניות. ב-18 בינואר 1932 הוכו בשאנגחאי חמישה נזירים בודהיסטים יפניים על ידי אזרחים סינים. שניים מהנזירים נפצעו קשה ואחד מת. במהלך המהומות נהרג גם שוטר אחד ומספר שוטרים אחרים נפצעו. אירועים אלה הביאו לעלייה ברגשות האנטי-יפניים והאנטי-אימפריאליסטיים בעיר, בעוד תושבי שאנגחאי הפגינו ברחובות וקראו לחרם על מוצרים יפנים.
הקרב
עד ה-27 בינואר ריכז הצבא היפני כשלושים ספינות, ארבעים מטוסים וכ-7,000 חיילים לאורך חופי שאנגחאי. היפנים הציבו אולטימטום למועצה העירונית של שאנגחאי בו תבעו את גינוי האלימות, תשלום פיצויים על הנזקים שנגרמו בתקרית הנזירים וכן דרשו שהממשלה הסינית תנקוט בצעדים כנגד הפגנות אנטי-יפניות נוספות שנערכו בעיר. הסיבה הרשמית שנתנו היפנים לריכוז הכוחות הייתה הגנה על תושביה היפנים של העיר ועל עסקיהם.
בצהרי ה-28 בינואר הסכימה המועצה העירונית לדרישות היפנים, אולם היפנים כבר החלו בכיבוש האזור הסיני של העיר.
בחצות ה-28 בינואר תקפו מטוסים מנושאות מטוסים יפניות את שאנגחאי בהתקפת נושאות המטוסים הראשונה במזרח הרחוק. לאחר המתקפה נכנסו לעיר כ-3,000 חיילים יפנים ותקפו מספר מטרות ברחביה. על מנת להגן על כבודם נותרו חיילי הארמייה ה-19 בעיר, אף על פי שקיבלו תשלום עבור עזיבתם, והתכוננו ללחימה ביפנים. ב-30 בינואר החליט צ'יאנג קאי שק להעביר באופן זמני את הבירה מננקינג ללוו-יאנג מכיוון שקרבתה של הראשונה לשאנגחאי הפכה אותה למטרה.
הקרבות החלו בהונגקו (Hongkew), המושבה היפנית שבאזור הבינלאומי בעיר, ובמהרה התפשטו לאזורים הסינים. מכיוון שבעיר נמצאו עסקים בינלאומיים רבים ניסו מדינות שונות לתווך הפסקת אש בין יפן לסין. יפן סירבה לתיווך והמשיכה להזרים כוחות לעיר. ב-5 בפברואר 1932 הופצץ הרובע הסיני של העיר במשך ארבע שעות מהאוויר.
ב-12 בפברואר תיווכו נציגים אמריקאים, בריטים וצרפתים בין הצדדים שהכריזו על הפסקת אש למשך חצי יום לשם פינוי פצועים וסיוע לאזרחים שנקלעו לקרבות. באותו יום פרסמו היפנים אולטימטום נוסף בו תבעו שהצבא הסיני ייסוג למרחק עשרים קילומטרים מגבולות העיר שאנגחאי, תביעה לה סירבו הסינים. סירוב זה הביא להסלמת הקרבות בהונגקו.
קיאה (אי)
קֶיאָה (ביוונית: Κέα; ביוונית עתיקה: Κέως, קֶיאוֹס) הוא אחד מן האיים הקיקלאדיים בים האגאי שביוון. בירת האי, לוּלִיס, שוכנת במקום נישא הרחק מן החוף, כמו רוב מקומות היישוב הקיקלאדיים הקדומים, להגנה מפני פירטים. כפרים חשובים נוספים המצויים באי הם קוֹרִיסִיָה (הנמל) וווֹרְקָארִי (כפר דייגים). האי, שסבל עשרות בשנים מהידלדלות אוכלוסין, זוכה לעדנה מחודשת כאתר נופש בסופי שבוע וכיעד להפלגות יכטות של תושבי אתונה.
תקרית שאנגחאי
הקרב
היפנים לא הצליחו לכבוש את העיר עד אמצע פברואר, ובשלב זה הגיע מספר החיילים היפנים בעיר לכ-90,000, עם הגעת הדיוויזיה התשיעית והחטיבה ה-24, שהגיעו בליווי שמונה ספינות מלחמה ו-300 מטוסים. ב-14 בפברואר שלח צ'יאנג לשאנגחאי את הארמייה החמישית, שנחשבה לטובה בצבא סין.
קיאה (אי)
גאוגרפיה
קיאה, המשתייך לקבוצת האיים הקיקלאדיים, הוא הקרוב ביותר ביניהם לאטיקה שביבשת, מהלך שעת הפלגה אחת במעבורת מלאווריו. אקלימו צחיח ואדמתו הררית. אורכו של האי 19 קילומטרים מצפון לדרום ורוחבו 9 קילומטרים ממערב למזרח. שטחו 129 קמ"ר, והמקום הגבוה ביותר בו מתנשא לגובה 560 מטרים. צפונית-מערבית לקיאה נמצא האי מרקוניסוס, הנכלל בתחומו המינהלי.
תקרית שאנגחאי
הקרב
ב-20 בפברואר 1932 התגברו ההפצצות היפניות והיפנים יצאו לכבוש את העיר. עמדותיהם של הסינים נפגעו מהפצצות ומספריהם הלכו והצטמצמו והם נסוגו. באותה עת עלה מספר החיילים היפנים בעיר לכמאה אלף חיילים, שלהם היה סיוע אווירי וימי. ב-29 בפברואר 1932 נחתה הדיוויזיה ה-11 היפנית מאחורי הקווים הסינים. המגינים ערכו מתקפת-נגד ב-1 במרץ אך לא הצליחו לדחוק ביפנים. ב-2 במרץ שלחה הארמייה ה-19 מברק למפקדה בו קבעה שהכרחי לסגת משאנגחאי בשל מחסור באספקה ובכוח אדם. יום לאחר מכן נסוגו מהעיר הארמייה ה-19 והארמייה החמישית, ובכך הסתיים הקרב.
תהליך השלום
ב-4 במרץ העביר חבר הלאומים החלטה שדרשה הפסקת אש בין הצדדים. ב-6 במרץ הסכימו הסינים להפסקת אש באופן חד-צדדי למרות סירוב היפנים. ב-12 במרץ 1932 החלה הוצאת הדיוויזיה היפנית התשיעית מהעיר ובעיר נשארו כ-30,000 חיילים יפנים. ב-14 במרץ נציגי חבר הלאומים הגיעו לשאנגחאי על מנת לאלץ את היפנים לשאת ולתת. במהלך השיחות נמשכו חילופי אש בתוך העיר ובסביבותיה.
ב-5 במאי חתמו יפן וסין על הסכם הפסקת האש של שאנגחאי, שהפך את העיר לאזור מפורז ואסר על סין להציב חיל מצב בסביבות הערים שאנגחאי, סוג'ואו וקונשאן, אך התיר ליפנים להציב בהן מספר יחידות. בתוך הערים הותר לסינים להפעיל כוחות שיטור.
תוצאות הקרב
לאחר הפסקת האש נשלחה הארמייה ה-19 לדכא את ההתקוממות הקומוניסטית בפוג'יין. ב-22 בנובמבר מרדה הנהגת הארמייה ה-19 במפלגת הקוומינטנג והקימה את הממשלה העממית של פוג'יין, בנפרד מהרפובליקה הסינית. ממשלה זו לא נתמכה בידי כל הזרמים הקומוניסטים וצ'יאנג חיסל אותה במהירות בינואר 1934.
לטישה כריסטיאן טיילר
לטישה כריסטיאן טיילר (באנגלית: Letitia Christian Tyler) (12 בנובמבר 1790 - 10 בספטמבר 1842) הייתה אשת נשיא ארצות הברית, ג'ון טיילר, והגברת הראשונה של ארצות הברית החל משנת 1841 ועד מותה.
היסטוריה
לטישה נולדה בחווה בווירג'יניה. היא לא קיבלה השכלה מסודרת, אולם למדה ממשפחתה כיצד לנהל חווה. לטישה נישאה לג'ון טיילר ב-29 במרץ 1813 בהיותו בן 23. כאשר הוא כיהן בקונגרס או בתפקידו כמושל מדינת וירג'יניה, ניהלה היא את החווה. נולדו לג'ון וללטישה שמונה ילדים; אחד מהם נפטר זמן קצר לאחר לידתו.
לאחר בחירתו של טיילר לנשיא התגוררה לטישה בבית הלבן אולם לא השתתפה באירועים חברתיים ורשמיים בשל נכותה (לטישה הפכה נכה שנתיים לפני בחירתו של בעלה). מאחר שילדותיה הנשואות היו צריכות לטפל במשפחתן וילדותיה האחרות היו צעירות, לקחה על עצמה פרסילה קופר טיילר בת ה-24, אשת בנה, את תפקיד הגברת הראשונה של ארצות הברית.
לטישה הייתה אשת הנשיא הראשונה שנפטרה בבית הלבן. לטישה נפטרה ב-10 בספטמבר 1842 ונקברה בווירג'יניה, בחווה בה נולדה.
Guitar Pro
Guitar Pro ("גיטר פרו") היא תוכנת מחשב המאפשרת למוזיקאים להלחין מוזיקה בקלות, בעזרת טבלטורות או תווים. בעזרת התוכנה ניתן גם לפתוח קובצי MIDI ולראות את התווים שמנוגנים בקובץ. מלבד זאת התוכנה מציעה מגוון כלים כמו טיונר לגיטרה, מאגר אקורדים ועוד.
היסטוריה
לתוכנה יש ארבע גרסאות ראשיות :3, 4, 5, ו-6 וגרסאות ביניים נוספות עם תיקוני באגים ותוספים קטנים. רישיון השימוש בתוכנה מאפשר עדכון חופשי של גרסאות הביניים. במקור גיטר פרו עוצבה על מנת לשרת את הגיטריסטים המשתמשים בטאבים אך עם הזמן הפכה לתוכנה המשרתת מגוון רחב של מוזיקאים. עד הגרסה הרביעית היה ניתן להשתמש בתוכנה רק בעזרת מערכת ההפעלה Windows. הגרסה החמישית, שיצאה בנובמבר 2005, הותאמה גם למערכת ההפעלה Mac OS X ביולי 2006, ובאפריל 2010 יצאה הגרסה השישית, שעוצבה לחלוטין מחדש, ותומכת גם במערכת ההפעלה לינוקס, כאשר אובונטו היא ההפצה הנתמכת הרשמית.
שימוש
התוכנה משתמשת בכמה כלי נגינה מגוונים, בהצגה באמצעות תווים סטנדרטים אך גם באמצעות טבלטורות. התוכנה מאפשרת מבט ויזואלי של הנגינה על קלידים ועל כלי מיתר. התוכנה מאפשרת לנגן את הקטע מכל מקום נבחר, ובאיזה קצב שנבחר. עוד אפשר, להשתיק כלי מסוים (כשכמה כלים מנוגנים בו זמנית) או לשנות את העוצמה (ווליום) של אחד הכלים או יותר. בגיטר פרו 5 התווספה תוספת משמעותית אשר מאפשרת, בנוסף לצלילי ה־MIDI הסטנדרטים, גם "מנוע סאונד ריאלי" (RSE) שמאפשר איכות גבוה יותר של שמע וצלילים יותר מציאותיים של כלי הנגינה. את הקבצים אותם התוכנה פותחת וקוראת, ניתן להוריד בצורה חופשית מאתרי אינטרנט שונים, המכילים גם שירים של להקות ידועות ולא ידועות. בכך התוכנה משמשת מוזיקאים רבים, וביניהם בעיקר גיטריסטים, ללמידת שירים בצורה נוחה ופשוטה. בגרסה החמישית של התוכנה, נוספה האפשרות לשמור את הקטע המולחן לא רק כקובץ MIDI, אלא כקובץ סאונד לכשלעצמו בעזרת "מנוע סאונד ריאלי". עם זאת, מקובל להשתמש בתוכנה ליצירת סקיצות בלבד, ולא כפלייבקים.
אלטרנטיבות של תוכנות קוד פתוח
קיימות תוכנות קוד פתוח שיכולות לעבוד עם קובצי גיטר פרו, עם יכולת מוגבלת והרבה פחות פונקציות בהשוואה לגיטר פרו.
פרס גראמי לאלבום השנה
פרס גראמי לאלבום השנה הוא פרס אשר ניתן על ידי האקדמיה הלאומית לאמנויות ומדעי ההקלטה של ארצות הברית, לאלבום מוזיקה "יוצא דופן, ללא התחשבות במכירותיו, מיקומי השיא שלו, הצלחתו, הביקורות שהופנו כלפיו וכדומה".
תחילה, הוענק הפרס למוזיקאי שהיה אחראי על האלבום בלבד. לאחר כמה שנים, הוחלט כי גם מפיקיו המוזיקליים וכל אשר עבדו על האלבום יקבלו את הפרס ביחד עם המוזיקאי גם כן. עד שנת 2018, היו בין חמישה לשישה אלבומים שהועמדו בקטגוריה זו. לאחר מכן, בשנת 2019, הוחלט כי כמות המועמדים תוגדל לכשמונה מועמדים בסך הכל.
רקע והישגים
האמן הראשון אשר זכה בפרס פעמיים היה פרנק סינטרה. בהמשך הצטרף אליו סטיבי וונדר שעשה זאת גם כן. כמו כן, טיילור סוויפט היא האמן הצעיר ביותר אשר זכה בפרס והיא האישה הראשונה אשר זכתה בפרס פעמיים. בשנת 2016, הצליחה אדל לזכות בפרס בפעם השנייה על אלבומה 25, וביחד עם סוויפט הפכו השתיים לשתי הנשים היחידות שזכו בפרס פעמיים.
בשנת 2021 זכתה טיילור סוויפט בפעם השלישית בפרס גראמי בקטגוריית "אלבום השנה" והייתה לאישה הראשונה והיחידה בהיסטוריה שעשתה זאת.
ה'תשע"ה
אירועים
כבישים ומחלפים:
קוני נילסן
קוני אינגה-ליסה נילסן (בדנית: Connie Inge-Lise Nielsen נולדה ב-3 ביולי 1965) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה דנית, הידועה בעיקר בשל תפקידה בתור לוסילה בסרט "גלאדיאטור" (2000), בתור היפוליטה ביקום הקולנועי של DC ובשלל סרטים נוספים כמו "מלכודת לפרקליט" (1997), "חייל קטלני" (1998), "המשימה מאדים" (2000), "לחיות בתמונות" (2002), "בייסיק" (2003), "מאבק צמוד" (2003), "קרח דק" (2005), "3 ימים להרוג" (2014) ובזכות הופעתה בתור מרדית' קיין בסדרת הדרמה הפוליטית "בוס" (2012-2011) ברשת Starz.
ביוגרפיה
נילסן נולדה בעיירה פרדריקסהאבן שבצפון דנמרק וגדלה כמורמונית בכפר אלינג שליד קופנהגן. אביה, בנט נילסן, היה נהג אוטובוס, ואמה, לילה אינגה-ליס מצ'יקיט (1945–2014), הייתה פקידת ביטוח, שגם שיחקה במחזות זמר ואף מבקרת מוזיקה.
היא החלה את קריירת המשחק שלה לצד אמה במחזות זמר ובהצגות מקומיות. כדי לפתח את קריירת המשחק שלה נסעה נילסן בגיל 18 לפריז שם עבדה כשחקנית ועסקה בדוגמנות. לאחר מכן עברה נילסן לאיטליה ולמדה בבתי ספר לדרמה ברומא ובמילאנו. נילסן גרה באיטליה מספר שנים לפני שעברה להתגורר בניו יורק באמצע שנות התשעים.
קריירת משחק
בשנת 1984 הופיעה לראשונה בסרט הקלנוע הצרפתי "מאיפה חזרת? לא ראינו אותך יוצא", שלא זכה להצלחה מסחרית והשתתפה בו לצד השחקן האמריקאי ג'רי לואיס.
בשנת 1991 שיחקה בתפקיד משני בסרט הקומדיה האיטלקי "Vacanze di Natale '91" לצדה של השחקנית אורנלה מוטי.
נילסן פרצה לראשונה בשנת 1997 בתפקיד משני לצד קיאנו ריבס ושרליז תרון במותחן האימה "מלכודת לפרקליט", שנה לאחר מכן הופיעה נילסן לצד קורט ראסל וג'ייסון אייזקס בדרמת הפעולה הבדיונית "חייל קטלני" ובדרמה הקומית של וס אנדרסון "המרוץ לצמרת של מקס פישר".
בשנת 2000 שיחקה נילסן בסרט ההרפתקאות העתידי של בריאן דה פלמה "המשימה מאדים" לצידם של גארי סיניז וטים רובינס, בסרט גילמה נילסן את טרי פישר אסטרונאוטית קשוחה שנשלחת יחד עם משלחת מיוחדת למשימת חיפוש בכוכב מאדים.
תפקיד זה של נילסן סלל את דרכה אל תפקידה הגדול ביותר עד כה בקריירה בדרמת הפעולה התקופתית זוכת 5 פרסי אוסקר של רידלי סקוט "גלדיאטור".
בסרט גילמה קוני את דמותה של לוסילה בתו של מרקוס אורליוס (ריצ'רד האריס) קיסר רומא ואחותו של קומודוס (חואקין פיניקס) שהפך לקיסר רומא לאחר רציחתו של אביו. במהלך הסרט מנסה לוסליה לסייע לגיבור מקסימוס (ראסל קרואו) במאבקו נגד קומודוס והפיכתה של רומא לרפובליקה.
ב-2002 שיחקה נילסן לצד רובין ויליאמס בדרמת המתח "לחיות בתמונות" ובמותחן המסתורין הצרפתי "אוהב השדים".
בשנת 2011 שיחקה נילסן בסדרת הדרמה הפוליטית "בוס" לצידו של קלסי גראמר.
בשנת 2016 שיחקה בסרט הנורווגי "The Lion Woman" המבוסס על רומן באותו שם מאת הסופר אריק פוסנס הנסן.
בשנת 2017 השתתפה בסרט גיבורי-העל "וונדר וומן" בכיכובה של גל גדות, אשר מבוסס על חוברות הקומיקס "וונדר וומן" מבית DC קומיקס. הסרט הוא הרביעי בסדרת סרטי היקום הקולנועי של DC.
חיים אישיים
מ-2004 עד 2012, נילסן יצאה עם המתופף של להקת מטאליקה, לארס אולריך; שגם הוא יליד דנמרק. יש להם בן אחד, ברייס תדיאוס אולריך-נילסן (נולד ב-21 במאי 2007 בסן פרנסיסקו קליפורניה). יש לה בן בוגר יותר, סבסטיאן שרטור (נולד ב-27 בנובמבר 1989, ברומא, איטליה), ממערכת היחסים הקודמת שלה עם פאביו סרטור.
סמורים
סמורים (שם מדעי: Mustelinae) היא תת-משפחה של משפחת הסמוריים מסדרת טורפים. היא כוללת את הסוג סמור ושני מינים יחידים בסוגם - חורפן אמריקאי וסמור פטגוני.
אובדנות
אובדנות הוא מושג מתחום הפסיכולוגיה המתאר מגוון של מחשבות, רומינציות, התנהגויות, מחוות, ומעשים הקשורים לכוונה לבצע התאבדות. ניתן לראות אובדנות כספקטרום נפשי שבקצו האחד ניסיון התאבדות קטלני ובצדו השני מחשבות אובדניות ללא ניסיון ממשי לפגיעה עצמית. בין שני קצוות אלה יש מגוון של התנהגויות, למשל איום בהתאבדות, תכנון התאבדות, שקילת התאבדות, וניסיון התאבדות לא-קטלני.
מבחינה קלינית אובדנות נחשבת תסמין של הפרעות נפשיות שונות כמו דיכאון קליני, חרדה, הפרעת אישיות גבולית, שימוש לרעה בסמים ועוד; אולם, מחשבות אובדניות יכולות להתרחש גם בתגובה לאירועים שליליים אחרים וללא כל הפרעה נפשית. במדריך האבחוני DSM-5 מופיעה "הפרעת התנהגות אובדנית" (Suicidal Behavior Disorder) בפרק הדן בהפרעות שדרוש מחקר נוסף כדי לאשש את תוקפן. בשנים האחרונות נע עולם המחקר מבחינת משתנים ספציפיים הקשורים לאובדנות לעבר בחינת מודלים כוללניים יותר. בבסיס מודלים רבים עומדת הנחת היסוד כי אובדנות היא תופעה דינמית ומתהווה, שצומחת ממערכת מורכבת של קשרים בין גורמי סיכון רבים, ארוכי טווח וקצרי טווח, המופיעים בעת ובעונה אחת.
היסטוריה
המושג אובדנות, הכורך יחד מגוון התנהגויות אנושיות ודפוסי חשיבה, הוא מושג חדש שנוצר בעשרות השנים האחרונות, כחלק מחשיבה אפידמיולוגית רפואית בתחום בריאות הנפש. בימי קדם אמנם היו התאבדויות אך התפיסה הייתה שהתאבדויות הן תוצר של כוח חיצוני דמוני שהשתלט על האדם היחיד. ההתאבדויות וההתנהגויות שכיום מזוהות כחלק מהמושג 'אובדנות' נתפסו כגזירת גורל, שהוא נחלתו של האדם היחיד (כלומר לא כמעשה המתרחש בתוך הקשר חברתי). בין חלוצי האובדנות כתחום ידע עצמאי היה הפסיכולוג אדווין שניידמן. ב-1968 יסד שניידמן את האגודה לחקר האובדנות בארצות הברית (American Association for Suicidology). כתב העת של האגודה, Suicide and Life Threating Behaviour מהווה מקור ידע מרכזי בתחום האובדנות עד ימנו אלה.
גורמי סיכון וחוסן
אחד מגורמי הסיכון המשמעותיים ביותר הוא אובדנות קודמת, כלומר מחשבות אובדניות או ניסיון אובדני בעבר. גורם סיכון שני משמעותי הוא פסיכופתולוגיה, כך שמעל ל-90% מהאנשים שהתאבדו סבלו מהפרעה אחת לפחות, כאשר ההפרעה השכיחה ביותר היא דיכאון קליני. הפרעה נפשית נוספת הנמצאת במתאם גבוה עם אובדנות היא התמכרות לסמים ו/או אלכוהול. הפרעות נפשיות נוספות שנמצאו כגורמי סיכון הן סכיזופרניה, הפרעת דחק פוסט-טראומטית, הפרעות התנהגות והפרעות חרדה. התלבטות בנוגע לנטייה מינית וזהות מינית גם היא נחשבת גורם סיכון משמעותי, כך שקיים סיכון גבוה יותר להתאבדות של בני נוער מהקהילה הלהט"בית בשל קושי בקבלה חברתית.
כמו כן, מספר גורמי אישיות וגורמים פסיכולוגיים המגבירים את הסיכון האובדני וביניהם אישיות אימפולסיביות ותוקפנית, קושי בויסות רגשי, פרפקציוניזם, נוקשות מחשבתית, חוסר תקווה או פסימיות, קושי בפתרון בעיות וקושי בחשיפה עצמית.
חשיבה אובדנית
המושג חשיבה אובדנית כולל מחשבות לא ספציפיות של אדם על מוות, עיסוק בסוגיות הקשורות לסוף החיים, אפשרות לסיים את חייו וכן מחשבות ספציפיות אודות תוכנית פעולה להוצאה לפועל של התאבדות. ככל שתוכנית הפעולה היא ספציפית יותר ומפורטת יותר כך גדל הסיכון למעבר מחשיבה אובדנית לניסיונות התאבדות והתאבדות.
מחוות אובדניות ואיומי התאבדות
המושג מתאר ניסיונות התאבדות לא קטלניים. בחלק ממקרי ההתאבדות שהושלמו קדמו להתאבדות מחוות התאבדות שונות שכללו פגיעה של האדם בעצמו. לא תמיד האדם מבטא באופן ישיר וברור רצון לסיים את חייו. מושג זה מתאר גם את המעבר מחשיבה אובדנית להוצאה לפועל של תוכנית התאבדות, הכוללת השגת אמצעי התאבדות, ארגון של תנאים מתאימים (למשל בחירת מועד מסוים), דאגה לסגור עניינים שונים כמו חובות כספיים, וליישב קונפליקטים שהיו לאדם האובדני עם אנשים אחרים. בחלק ממקרים יש למחוות האובדניות אופי סמלי, למשל אדם באשפוז פסיכיאטרי שמבצע ניסיון אובדני באמצעות חיתוך של ורידי ידיו. בחלק מהמקרים נועדו מחוות אלה כדי להשיג רווח משני כלשהו.
ניסיונות התאבדות
ניסיונות התאבדות נחשבים לתופעה של גיל ההתבגרות בעיקר. כמו כן בישראל ובחברות מערביות רבות (לא כולן) נשים מנסות להתאבד יותר מאשר גברים. גברים לעומת זאת מתאבדים יותר מנשים. תופעה זו מכונה 'פרדוקס המגדר'. אחת הסיבות לקיום פרדוקס זה היא שגברים מנסים להתאבד בשיטות קטלניות יותר כמו תליה ושימוש בנשק חם. נשים מנסות להתאבד באמצעים המותירים בחלק מהמקרים די זמן וסיכוי כדי להציל אותן (שימוש בתרופות ורעלים שונים), או חיתוך של כלי דם. עם העלייה בגיל אנו רואים פחות ופחות ניסיונות התאבדות ויותר ויותר התאבדות שהושלמה (כלומר הסתיימה במוות). מקובל להבחין בין ניסיונות התאבדות שגרמו לנזק רפואי או פציעה לניסיונות התאבדות שבהם האדם אמנם התכוון לפגוע בעצמו למוות אך עשה זאת בצורה שלא גרמה לו לנזק רפואי או פציעה (למשל בליעה של כדורים שאינם רעילים מספיק). מה שהופך את המעשה לניסיון התאבדות הוא שהאדם ביצע פעולה מתוך כוונה רצינית להמית את עצמו. ככל שהגיל עולה כך ניתן לראות ירידה בשיעורי ניסיונות ההתאבדות ועליה בשיעורי ההתאבדות. בגיל מבוגר (ובעיקר בקבוצת הגיל שמעל 75) עשויים ניסיונות התאבדות לקבל צורה של הזנחה עצמית כמו סירוב לאכול או לשתות, או סירוב לקחת תרופות.
בנוסף יש פער סטטיסטי משמעותי בין קבוצות אוכלוסייה המבצעות ניסיונות התאבדות לא קטלניים (לפעמים גם מספר רב של ניסיונות כאלה) לבין קבוצות המבצעות פעולה קטלנית של פגיעה עצמית.
ניסיונות התאבדות חוזרים
בחלק מהמקרים מבצע אדם אחד ניסיונות חוזרים להתאבד. הסיבה לכך יכולה להיות קשורה להיסוסים בכל הנוגע לכוונה להמית את עצמו. היא יכולה להיות גם שימוש באמצעים שאינם די קטלניים. ניסיונות התאבדות חוזרים יכולים להתרחש גם על רקע של הפרעה נפשית כפי שקורה לפעמים על רקע של הפרעת אישיות גבולית. נתונים מישראל שנאספו במשך שש שנים מצביעים על כך שכ-13% מניסיונות ההתאבדות הסתיימו בהגעה למיון. היחס בין המגדרים משתנה בהתאם לקבוצת הגיל. עד גיל 14 יש הרבה יותר ניסיונות חוזרים של בנות מאשר בנים. בקבוצת הגיל 15–24 אין הבדלים בין המגדרים מבחינת ניסיונות ההתאבדות החוזרים. בקבוצת הגיל 25 ומעלה בנים הם אלה שמבצעים יותר ניסיונות חוזרים מאשר בנות.
הפרעת התנהגות אובדנית
הפרעת התנהגות אובדנית היא הפרעה המופיעה ב DSM-5 בפרק המוקדש להפרעות שדרוש לגביהן מחקר נוסף. הפרעה זו מתייחסת לניסיון אובדני מלא (כזה שמהלכו לא נקטע) בין שהסתיים במוות ובין שלא. הניסיונות האובדניים מסווגים לפי:
מבחינת השונות התרבותית, תיתכן שונות בתרבויות שונות בבחירת אמצעי המוות: במדינות מתפתחות מתאבדים עושים שימוש רב יותר ברעלים שונים (חומרי הדברה מסוגים שונים). בארצות הברית לעומת זאת יהיה השימוש בנשק אישי (רובים ואקדחים) שכיח יותר. שונות תרבותית יכולה לבוא לידי ביטוי גם באופן שבו מדברים על אובדנות בטיפול בקרב קבוצות תרבותיות שונות. מבחינת תחלואה נלווית, הפרעת התנהגות אובדנית יכולה להופיע לצד הפרעות נפשיות קשות רבות: דיכאון חד ודו־קוטבי, סכיזופרניה, הפרעה סכיזואפקטיבית, הפרעות חרדה (בעיקר התקפי פאניקה) והפרעות שימוש בחומרים (בעיקר אלכוהוליזם). כמו כן יכולה ההפרעה להופיע אצל אנשים החיים עם הפרעת אישיות גבולית, הפרעת אישיות אנטי סוציאלית, הפרעות אכילה והפרעת הסתגלות.
== אפידמיולוגיה בישראל == כמו במרבית מדינות העולם (לא בכולן), גם בישראל נשים מנסות יותר להתאבד. גברים מבצעים יותר ניסיונות המסתיימים במוות. הסיבה המרכזית לכך היא שימוש באמצעים קטלניים יותר כמו נשק חם. שיעור ניסיונות ההתאבדות השנתי עומד על כ-10,000 ניסיונות בממוצע. כ-500 מתוכם מסתיימים במוות בממוצע כל שנה. התאבדויות וניסיונות התאבדות נדירים לפני הבגרות המינית. ככל שעולים בקבוצת הגיל כך מספר הניסיונות הכולל קטן ומספר הניסיונות המסתיימים במוות גדל. מידע על אובדנות בישראל נאסף ומעובד על ידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, המתבסס על תעודות פטירה, ודיווחים שמגיעים ממחלקות לרפואה דחופה בבתי החולים השונים בארץ ומהמכון הפתלוגי באבו כביר. גורם הסיכון המשמעותי ביותר בקרב כל קבוצות הגיל והקבוצות האתניות הוא נגישות לנשק חם. גורם זה אינו תלוי בגורמי סיכון אחרים כלשהם. שלושה קשיים מרכזיים באיסוף מידע אודות אובדנות הם: א. לא תמיד קל לאנשים לדווח על אירוע אובדני שאירע להם או לבני משפחתם. הסיבות יכולות להיות קשורות למסורת, דת וכדומה. ב. בתעודת פטירה נרשמת סיבת המוות, אך כשחולה סרטן מתאבד, סיבת המוות שתרשם היא סרטן ולא התאבדות. ג. כאשר מדובר בניסיונות התאבדות, אפשר לדווח על מקרים שהגיעו למיון ונרשמו כניסיון התאבדות. הבעיה היא שלא כל מי שמנסה להתאבד בוחר להגיע לטיפול רפואי.
הערכת סיכון לאובדנות
אין דרך לנבא בוודאות ובדיוק מתי אדם ינסה להתאבד. זאת כיוון שההחלטה להתאבד יכולה להיות מושפעת מרגש רגעי או דחפים שונים שאין שום דרך לחזות אותם בצורה ודאית. כמו כן היא עשויה להיות מושפעת מאירועים חיצוניים שלא תמיד ניתן לצפות אותם ואת השפעתם על האדם. מבחינת מצב משפחתי: בקרב קבוצת הגיל 25–44 הסיכון להתאבדות של גברים גרושים גבוה פי יותר משישה מזה של גברים נשואים ופי 1.8 יותר מאשר גברים רווקים. (הערה: הנתונים לא תואמים לאלו שהוצגו לעיל ) אובדנות בזקנה היא תופעה אוניברסלית. כמו בכל העולם כך גם בישראל, שיעור ההתאבדות של נשים מגיע לשיאו בגיל זקנה ובעיקר אחרי גיל 75. שיעור זה גדול יותר בקרב נשים שהתאלמנו או חיו לבדן. גם בקרב גברים שיעור ההתאבדות גבוה בגילאי זקנה. לרוב אלו ניסיונות קטלניים המעידים על פעולה מתוכננת שתכליתה לסיים את החיים בוודאות, בלי להשאיר מקום לכישלון. עם זאת ניתן להעריך את רמת הסיכון לאובדנות לפי מודלים שונים להערכת סיכונים. מודלים כאלה יתייחסו בדרך כלל לתחומים הבאים: תהליך ההערכה הוא תהליך מורכב. בחלק מהמקרים הדמות הראשונה המתחילה בתהליך היא רופא המשפחה. על אף שההערכה היא קלינית במהותה, היא אינה מתקיימת רק בין כותלי הקליניקה, ועליה לכלול מידע ממקורות שונים כמו בני משפחה ועוד. מטרת ההערכה אינה רק ידיעת מהות הסיכון אלא גם הבנה כיצד יש לפעול נוכח הסיכון.
ביולוגיה וגנטיקה
אובדנות אינה תכונה תורשתית בלבד, בניגוד לאופן שצבע עיניים עובר בתורשה. מדובר בהתנהגות אנושית מורכבת שמושפעת מתהליכים ביולוגיים, חברתיים, נפשיים, ומשפחתיים רבים מאוד. עם זאת, מחקרי התקבצות משפחתית של אובדנות בילדים מאומצים לעומת תאומים גילו בשנים האחרונות שהעברת אובדנות במשפחה אכן קיימת באופן כלשהו, אך היא שונה מאופן ההעברה של הפרעות פסיכיאטריות כמו דיכאון והפרעות אחרות הקשורות לאובדנות.
הבסיס הביולוגי לאובדנות
מאז שנות ה-90 של המאה העשרים נעשו ניסיונות שונים לאתר סמנים ביולוגיים (ביו-מרקרים) שיכולים לתרום בתנאים מסוימים לעליה בהסתברות של התפתחות אובדנות אצל אדם מסוים ואף לאפשר ניבוי של אובדנות ואשפוזים פסיכיאטריים על רקע אובדנות. מטרת מחקרים אלו היא ליצור בדיקות קליניות פשוטות יחסית (כמו בדיקת דם רגילה), שיאפשרו להעריך את הנטייה האובדנית אצל האדם מבחינה איכותנית וכמותית. סמנים ביולוגיים שונים באים לידי ביטוי אצל אנשים שונים. חלקם תורמים בזכות עצמם לעליה בסיכון לאובדנות ואחרים באים לידי ביטוי פעיל רק כתוצאה מאינטראקציה עם הסביבה (למשל אירועי חיים שונים כמו התעללות, חיים בדחק מתמשך וכדומה). בשנים האחרונות נבדק תפקידו (המורכב והנרחב) של הנוירוטרנסמיטר סרוטונין, הן בהקשר של התפתחות דיכאון בחלק מהמקרים, והן בהקשר של תפקיד הסרוטונין בהתנהגות אימפולסיבית. כמו כן בוצעו מחקרים שבדקו תהליכים ונוירוטרנסמיטרים אחרים (מונואמין אוקסידז, קטכולאמינים), הורמונים הקשורים לדחק בציר היפותלמוס-יותרת המוח-אדרנל, הורמון הטסטוסטרון (ברוב מדינות העולם הרבה יותר גברים מתאבדים מנשים. כמו כן התאבדויות לפני התבגרות מינית נדירות יחסית). כיוון נוסף שנבדק הוא תפקידם של תוצרים מטבוליים כמו כולסטרול. כיוונים עתידיים של מחקר בתחום הבסיס הביולוגי והגנטי של אובדנות הם מחקרים הקשורים לפולימורפימיזם (מחקר של קשרים בין גנים היוצרים תכונה מסוימת) ומחקרים הקשורים לאפיגנטיקה.
אובדנות ופסיכופתולוגיה
אחד מגורמי הסיכון המרכזיים בקרב מתבגרים ובקרב מבוגרים לאובדנות הוא קיום של הפרעה פסיכיאטרית. הקשר בין קיום הפרעה פסיכיאטרית לבין נטייה לפגיעה עצמית והתנהגות אובדנית חזק עד כדי כך שניתן לומר שבמקרים רבים קיום של פסיכופתולוגיה הוא מנבא משמעותי מאוד לאובדנות, בעיקר ביחד עם מנבאים נוספים כמו מצב חברתי-כלכלי, אירועי חיים שונים וכדומה. זה אומר שרבים מאוד ממי שהתפתחה אצלם הפרעה נפשית לצד אובדנות אכן התאבדו: (90% מכלל המתאבדים סבלו מהפרעה נפשית).