cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ז'ואאו קנסלו
קריירה בינלאומית
ב-1 בספטמבר 2016 ערך קנסלו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פורטוגל, כששיחק 90 דקות והבקיע שער בדקה ה-73 בניצחון 0–5 על נבחרת גיברלטר במשחק ידידות. ב-7 באוקטובר 2016, בהופעתו השנייה בנבחרת, הבקיע את שערו השני, שער בדקה ה-44 בניצחון 0–6 על נבחרת אנדורה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. ב-10 באוקטובר 2016, בהופעתו השלישית בנבחרת, הבקיע את שערו השלישי בנבחרת, שער בתוספת הזמן של המחצית השנייה בניצחון 0–6 על נבחרת איי פארו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
נכלל בסגל נבחרת פורטוגל לטורניר מונדיאל 2022.
תרנגול סרי לנקה
תרנגול סרי לנקה או תרנגול ציילון (שם מדעי: Gallus lafayetii) הוא עוף מהסוג תרנגול שבמשפחת הפסיוניים. תרנגול זה הוא מין אנדמי המצוי בסרי לנקה בלבד.
מאפיינים
דומה מאוד במראהו לתרנגול מבוית. גודלו של הזכר כ-70 סנטימטר, נוצות גופו אדומות-כתומות ושחורות ליד הזנב וכרבולתו אדומה. הנקבה קטנה בהרבה, כ-35 סנטימטר, ונוצותיה חומות. התרנגול שוכן ביערות, וניזון מדגנים ומעלים אך גם מבעלי חיים קטנים כמו תולעים וצרצרים. תרנגול ציילון הוא הציפור הלאומית של סרי לנקה.
הלב (שיר של אילנית)
"הלב" הוא שיר הנושא של סדרת הטלוויזיה הנושאת את אותו שם. הלחן חובר על ידי יקויצ'י סקטה, ומילים בעברית נכתבו על ידי לאה נאור. ההקלטה הרשמית של השיר נעשתה על ידי הזמרת הישראלית אילנית, והיא יצאה לאור ב-4 בספטמבר 1983 בעת שידור פרק הבכורה של התוכנית. הוא לא נכנס לאף אחד ממצעדי הפזמונים בישראל, דוגמת גלי צה"ל ורשת ג'.
לאוס קאראקס
ביוגרפיה
קאראקס נולד בסירן שבצרפת. אמו היא עיתונאית ומבקרת קולנוע אמריקאית ואביו עיתונאי צרפתי לענייני מדע. הוא החל את הקריירה שלו בעשיית סרטים קצרים ועבד כמבקר סרטים, בין היתר בכתב העת מחברות הקולנוע. סרטו הארוך הראשון Boy Meets Girls יצא לאקרנים, הוצג בפסטיבל קאן, זכה לשבחים רבים וביסס את המוניטין של קאראקס בן ה-23 בזכות סגנונו החזותי הבוגר והמרשים. בסרט זה גם החל לעבוד עם גיבורו\אלטר אגו שלו, השחקן דני לאבונט (Denis Lavant).
חמש שנים לאחר מכן ביים קאראקס את סרטו "הנאהבים מפריס" (1991), שהפקתו הסתבכה. רשויות פריס איפשרו לו עשרה ימי צילום בלבד על גשר פון נף. בתגובה החליט קאראקס לבנות דגם של הגשר בקומונת Lansargues, אשר ממוקמת בדרום צרפת. ביום הראשון לצילומים נפצע השחקן לאבונט באגודלו וההפקה נדחתה כחודש ימים. על אף הקשיים שתחתם הייתה נתונה ההפקה זכה הסרט לשבחי הביקורת ופתח את הדלת לעשיית סרטו הרביעי, "פולה X" הניסיוני - עיבוד לסיפור על גילוי עריות מאת הרמן מלוויל. הסרט יצא לאקרנים ב-1999.
ב-2008 ביים קאראקס סרט קצר בשם Merde כחלק ממקבץ סרטים קצרים בנושא העיר טוקיו, שבוימו בידי שלושה במאים ובהם קאראקס, מישל גונדרי ובונג ג'ון-הו.
ב-2021 הציג בפסטיבל קאן את סרטו החדש "אנט", בהשתתפות אדם דרייבר ומריון קוטיאר, וזכה בפרס הבמאי הטוב ביותר.
רפי קישון
רפאל (רפי) קישון (נולד ב-14 בפברואר 1957) הוא וטרינר, סופר, מרצה, פעיל במפלגת הירוקים ואיש תקשורת ישראלי. בנו של הסופר אפרים קישון.
ביוגרפיה
רפי הוא בנם הבכור של אפרים קישון וחווה, מיקרוביולוגית ומנהלת מעבדה. גדל ברמת גן, למד בתיכון בליך, ושירת בצה"ל בחיל המודיעין. בילדותו גידל חיות מסוגים שונים וביניהן כלב כנעני בשם ליש מבני-הביטחון, אותו קיבל מדודתו מצד אימו, הכלבנית ד"ר רודולפינה מנצל, שהייתה ממטפחי הגזע בארץ ובעולם.
בעל זכויות היוצרים של כל יצירותיו של אפרים קישון בארץ ובעולם יחד עם אחיו עמיר ואחותו רננה. לאחר מות אביו פעל להעלאת מחזותיו של אפרים קישון בתיאטראות: הכתובה, שמו הולך לפניו וסאלח שבתי בתיאטרון הקאמרי, והשוטר אזולאי בהבימה.
הסברה בנושא בעלי חיים
קישון פועל רבות באמצעי התקשורת, על מנת להגביר את המודעות הציבורית, למען ההגנה על זכויות החיות ועל רווחתן. הוא משתף פעולה עם העמותות השונות הפועלות בתחום. הוא עובד עם עמותת תנו לחיות לחיות בעיקר בנושא של הגנה על חתולים דרי רחוב בישראל (עם העמותה כתב והגיש את דו"ח החתולים דרי רחוב בפני ועדת החינוך של הכנסת בדצמבר 2010), ועידוד סירוס ועיקור אוכלוסיית החתולים בארץ. כמו כן הוא עובד עם עמותת צער בעלי חיים רמת גן ועם עמותת S.O.S. חיות.
קישון מתארח בתוכניות אקטואליה שונות ברדיו ובטלוויזיה, בנושאים הדנים בקשר שבין האדם לטבע, למשל, האבולוציה, ההגנה על ערכי טבע, ונושאים חינוכיים אחרים. הוא מופיע בתוכניות הבוקר והאקטואליה של ערוץ 2 וערוץ 10. בשנת 1989 היה בין שלושת המגישים של תוכנית הטלוויזיה "זה חי" בערוץ הראשון. בהמשך הגיש פינה קבועה בתוכנית זאפ לראשון בערוץ הראשון. הגיש פינה קבועה באולפן הפתוח בערוץ הילדים. בשנת 1996 הגיש פינה ביקורתית-פוליטית-חברתית בשם "אנשים על ארבע" בתוכנית הבוקר של דליה יאירי "עניין אחר" ברשת ב', שמאוחר יותר הפכה לספר.
כתב טור קבוע בעיתונים על המשמר, דבר, לאישה, עיתון חי, ובעיתוני הילדים עולמו של דיסני, עיתון ערוץ הילדים ועוד.
במסגרת המילואים, במסגרות פרטיות ובחו"ל, הוא מרצה בנושאים הבאים: "אפרים קישון-ממקור פנימי", "האבולוציה של האדם", "הומור וטרינרי" ו"פוליטיקה על פי קישון".
פעילות פוליטית
קישון חבר במפלגת הירוקים והיה מועמד מטעמה בבחירות למועצת העיר תל אביב-יפו במקום הרביעי ברשימה, וגם במקום הרביעי ברשימה בבחירות לכנסת השמונה עשרה בשנת 2009. בחודש מרץ שנת 2013 התמנה לחבר במועצת העיר תל אביב לאחר שפאר ויסנר הודח. כהונתו הסתיימה בנובמבר 2013, עם כניסת המועצה החדשה לכהונה.
שוברט (פירושונים)
שוברט הוא שם משפחה ממקור גרמני שפירושו סנדלר.
הדיוויזיה ה-29 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-29 (בגרמנית: 29. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה במערכה בפולין, בקרב על צרפת, בקרבות החזית המזרחית, והושמדה במהלך קרב סטלינגרד. לאחר מכן הוקמה הדיוויזיה שוב כדיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-29, ולחמה בקרבות באיטליה עד סוף המלחמה.
הדיוויזיה הממונעת ה-29
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באפריל 1936 בארפורט, והועמדה תחת פיקוד גוסטב אנטון פון ויטרסהיים, שהוחלף ב-1 במרץ 1938 על ידי יואכים למלזן. בסתיו 1937 הוסבה הדיוויזיה לדיוויזיה ממונעת. במהלך המערכה בפולין לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-14, במסגרת הארמייה העשירית. במהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-14 במסגרת קבוצת הפאנצר "קלייסט", ובשלב השני לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-39 במסגרת קבוצת הפאנצר "גודריאן". במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-47 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, והשתתפה בקרב סמולנסק ובקרב על מוסקבה. במהלך מבצע מקרה כחול לחמה הדיוויזיה כחלק מהארמייה השישית, ולאחר מכן לחמה בקרב סטלינגרד, שם הושמדה ב-31 בינואר 1943.
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-29
ב-1 במרץ 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש בצרפת, על בסיס הדיוויזיה הממונעת ה-345, והועמדה תחת פיקוד ולטר פריז. ב-23 ביוני 1943 הפכה הדיוויזיה לדיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-29, וביולי 1943 נשלחה לאיטליה. הדיוויזיה לחמה בקרבות השונים באיטליה, כחלק מהארמייה העשירית ומהארמייה ה-14 לסירוגין, עד סוף המלחמה.
1921 בארצות הברית
1921 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 145 שנה מיום היווסדה.
דיפלומה צבאית רומית
דיפלומה צבאית רומית היא העתק אישי של מסמך קיסרי (Constitutio) המעניק זכויות יתר (פריווילגיות) לחייל רומי ששירת באחד מחילות העזר של האימפריה הרומית בפרובינקיות, ביחידות המשמר ובקוהורטות העירוניות, או בציים הקיסריים, במשך תקופה של לפחות 25 שנה. מסוף המאה הראשונה הוענקו תעודות אלה לאחר סיום שירות צבאי, או אם החייל עדיין היה בשירות, אחרי תקופת מינימום של שירות (25 שנה או יותר ביחידות העזר או 26 שנה בצי הקיסרי). המקור המחייב מבחינה משפטית, נחרת על לוח ארד במקום פומבי ברומא, בעוד התעודה האישית ניתנה בידי החייל עצמו. הזכות החשובה ביותר שהוענקה לחייל ולצאצאיו אחריו, הייתה מעמד אזרח, גמול שהיה התמריץ העיקרי עבור תושבי הפרובינקיות להצטרף לצבא הרומי.
מבנה התעודה
הדיפלומה הייתה כלי רומאי חוקי, העשוי ממסמך כפול, עם חלק פנימי נסתר וחלק חיצוני גלוי. הטקסט של התעודה האישית נחרת על לוחות הארד (לוח I, ולוח II), שהודקו יחד בעזרת תיל מפותל שעבר דרך שני חורים שהיו במרכז התעודה. על ידי כתיבת הטקסט על צדם הפנימי של שני הלוחות ועל צדו החיצוני של אחד מהם, וחתימת התעודה בחותמם של שבעה עדים על צדו החיצוני של הלוח הכתוב, היה אפשר לאמת שהטקסט לא זויף ולא שונה.
הנוסח החוקי היה חרוט בחלק הפנימי של שני הלוחות. עותק מדויק של התעודה היה רשום בחלק החיצוני של לוח I, בעוד שעל החלק החיצוני של חלק II היו רשומים שמותיהם של שבעה עדים. על ידי שימוש בחותמים נמנע הניסיון לשנות את הכיתוב בחלק הפנימי, מכיוון שפתיחתם הייתה מבטלת את חוקיות התעודה. חורים נוספים בקצוות הלוחות שימשו לטבעות ברזל שחיברו את התעודה יחד. ניתן היה לקרוא את הטקסט הפנימי במידה והיה חשד שהתעודה מזויפת. במקרה זה היו החותמים נשברים, התעודה הייתה נפתחת וניתן היה להשוות את הכיתוב הפנימי לחיצוני. הדיפלומה הצבאית המקורית (אף דיפלומה לא שרדה במלואה, למעט שברים קטנים) הייתה כתובה על לוחות הארד ברומא, שפורסמו עד שנת 90 במקומות שונים בגבעת הקפיטולין. משנת 90 היו הדיפלומות מוצגות מאחורי מקדש אוגוסטוס, ליד המזבח או פסל מינרווה, בפורום רומאנום.
נוסח התעודה
התעודה המקורית, כמו העותק שלה, הורכבה מכמה חלקים: התעודה פותחת בשם הקיסר עם כל תאריו בזמן כתיבת הדיפלומה. בדיפלומה שיועדו לחיילי יחידות העזר, נכתבה לאחר מכן ההכרזה על קבלת האזרחות הרומית. לאחר מכן הופיעו שמות היחידות שמהן קיבלו זכויות חיילים או וטרנים, שם הפרובינקיה שהחיילים הוצבו בה, ושם המושל של הפרובינקיה בתקופה הרלוונטית. המידע היה נכתב על ידי הסגל הבכיר של המושל בפרובינקיה, ונשלח לאחר מכן לרומא. הזכות לאזרחות רומאית (civitas), הייתה ניתנת לחייל, לילדיו (descendants) שנולדו בזמן שירותו הצבאי, או לאחר שחרורו, ולוו בזכות להנשא באופן חוקי (conbium) עם אשה לא רומאית (היא נשארה ללא אזרחות רומית). לאחר מכן הופיע התאריך הקונסולרי שבו התעודה פורסמה. עד לכאן, התעודות היו העתק מדויק של העותק הרומאי. משלב זה, הטקסטים שונים.
התעודה ברומא כללה רשימה מלאה, ערוכה בטורים, של היחידות שהמוטבים השתייכו אליהן, שמות המפקדים של כל יחידה (בדרגת פרפקט), שמות החיילים שקיבלו את התעודות ושמות נשותיהם וילדיהם. הדיפלומה האישית מלווה בהצהרה שהמסמך מקורי והוא העתק של "הצהרה" שפורסמה במקום מסוים ברומא.
פרסומים בזמננו
הדיפלומות הצבאיות הרומאיות פורסמו לראשונה בכרך הארבעה עשרה (XIV) של האוסף הכתובות הלאטיניות, שפורסם בשני חלקים בשנים 1935 ו-1955. לאחר מכן הדיפלומות נאספו על ידי מרגרט רוקסן בשלושה ספרים Roman Military Diplomas (בראשי תיבות: RMD). הכרך הרביעי נכתב על ידי מרגרט רוקסאן ופאול הולדר ויצא לאור ב-2003. הכרך החמישי יצא לאור בשנת 2006 על ידי פאול הולדר, והשישי ייצא ב-2011. דיפלומות צבאיות רבות נקנו על ידי המוזיאון הרומאי-גרמני במינכן, ופורסמו בשנת 2004 (ידועות בקיצור RGZM). מספר התעודות הידועות הכולל עומד, נכון לתחילת 2010, על 881 יחידות. בשני העשורים האחרונים התגלו מספר רב של דיפלומות. רובן הגיעו מחפירות לא מסודרות שנערכו באזור הבלקן, בעיקר בשטחים שהיו שייכים לפרובינקיות מואסיה העליונה ותרקיה.
ערב חג
ערב חג הוא היום שלפני חג מחגי ישראל. ביום זה נהוגים מנהגים והלכות, מהם המשותפים לכל ערבי החגים, ומהם ייחודיים לחג המסוים.
להלן רשימת החגים מדאורייתא וערביהם:
כל ערבי החגים נכללים בימים שבהם אין אומרים תחנון.
נורי מורד
נורי מורד היה רופא ישראלי יליד עיראק. עם עלייתו ארצה התיישב ברמת גן שם עבד כרופא והשתלב בחיי הקהילה בעיר. הוא כיהן תחילה כחבר מועצת העיר ולאחר מכן כסגן ראש עיריית רמת גן צבי בר. ד"ר נורי מורד עמד בראש מחלקת תרבות המזרח בעיריית רמת גן. במסגרת תפקיד זה, תמך בפעילותה של מקהלת נהריים שהוקמה בשנת 1987 על ידי יצחק אביעזר והופיעה ברמת גן במשך למעלה מ-20 שנה.
ערב חג
כאשר ביום שישי חל חג (בין אם יום בודד ובין אם אחד מיומיים) יש לערוך בערב החג עירוב תבשילין, כדי שמותר יהיה לבשל בחג לצורך השבת.
נורי מורד
בשנת 1997 הואשם יחד עם חברי מועצה אחרים בקבלת תגמול כספי עבור פעילותו במועצה בניגוד להוראות חוק הרשויות המקומיות.
ערב חג
גם החוק הישראלי מכיר בייחוד של ערב חג: בהתאם לחוק שעות עבודה ומנוחה, בערב חג (בדומה ליום שישי), לא יעלה יום העבודה הרגיל על שבע שעות עבודה. במקומות עבודה רבים יום העבודה בערב חג קצר אף יותר.
נורי מורד
על עשייתו החברתית, פעילותו הציבורית ומעורבותו למען העיר, הוענק לו אות יקיר רמת גן.
ד"ר נורי מורד הלך לעולמו בשנת 2009.
בשנת 2011 החליטה מועצת העיר לקרוא על שמו כיכר בשכונת מרום נווה ברמת גן.
מיקאל מלסה
מיקאל רומן מלסה (בצרפתית: Mickaël Ramon Malsa; נולד ב־12 באוקטובר 1995) הוא כדורגלן מרטיניקי, המשחק בעמדת הקשר בריאל ואיאדוליד ובנבחרת מרטיניק.
קריירה
מלסה, שנולד בפריז, החל לשחק כדורגל במחלקות הנוער של סושו הצרפתית. ב-8 בפברואר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת, בהפסד 0–2 לליל במסגרת משחקי הליג 1. בסוף העונה ירד עם הקבוצה לליגה הצרפתית השנייה.
בינואר 2015 עבר לרויאל אנטוורפן מליגת העל הבלגית.
מוזיאון יפו לעתיקות
מוזיאון יפו לעתיקות שוכן בבית הסראייה הישן ביפו העתיקה ומוצגים בו ממצאים מחפירות ארכאולוגיות ביפו.
מיקאל מלסה
קריירה
בפברואר 2017 עבר לארוונש מהליגה הצרפתית השלישית.
ביולי 2017 עבר לפורטונה סיטארד מהליגה ההולנדית השנייה. בינואר 2018 הושאל לפלטניאס מליגת העל היוונית עד לתום העונה. בסוף העונה חזר לפורטונה סיטארד, אך הושאל לאלבסטה מהליגה הספרדית השנייה עד לתום העונה.
מוזיאון יפו לעתיקות
היסטוריה
לאחר הקמת מדינת ישראל ולאור בריחת הערבים מהכפרים שסביב תל אביב, החלו יעקב קפלן ואחרים בחפירות הצלה בתל אביב-יפו המתפתחת טרם יקברו עתיקותיה לעד תחת שלמת בטון ומלט. בתחילה סודרו הממצאים בחדר בקריה, בכמעין מוזיאון ובתל קסילה ולקראת סוף 1950 הוחל בהקמת מוזיאון לעתיקות תל אביב במשכן זמני בקריית שלום. המוזיאון נפתח ב-17 באוקטובר 1951 והוא כלל חדר מוצגים וחדר עיון. בכניסה הראשית הוצגו תמונות מהחפירות ובפרוזדור הוצגו תרשימים מהחפירות. לצד המוזיאון התקיים בית מלאכה לרפאות כלי חרס. במרץ 1955 נחתם עם ד"ר ולטר מוזס הסכם להקמת מוזיאון הארץ והכוונה הייתה לשכן את המוזיאון לעתיקות של תל אביב יפו בקריית המוזיאונים ברמת אביב, ליד תל קסילה. עוד קודם לכן נסגר המוזיאון הארעי באבו כביר כדי שהמבנה יוכל לשמש את המכון האוניברסיטאי למדעי הטבע. לקראת סוף שנת 1955 הוחלט למקם את מוזיאון העתיקות ביפו. תחילה דובר על שימוש במסגד ההרוס בשטח הגדול, אך בתחילת 1956 הוחלט למקם את המוזיאון בבית המרחץ של בית הסראייה הישן. בהמשך הוחלט שהמוזיאון יהיה בקישלה ולא בבית המרחץ, בו נפתח מועדון לילה. בספטמבר 1957 דווח על תחילת העבודות להקמת המוזיאון. המוזיאון יועד לכלול מדור ארכאולוגי, מדור אתנוגרפי ומדור לתולדות חברת "פרדס". המוזיאון נחנך ב-19 בינואר 1961, והוא היה תחת הניהול של מוזיאון הארץ.
מיקאל מלסה
קריירה
ב-3 בספטמבר 2019 חתם על חוזה לעונה אחת במירנדס, גם היא מהליגה השנייה.
ב-22 ביולי 2020 חתם על חוזה לארבע עונות בלבאנטה מהלה ליגה.
מוזיאון יפו לעתיקות
היסטוריה
ביולי 1970 מינה יו"ר הוועד המנהל של מוזיאון הארץ ועדת חקירה פנימית לבדוק את המצב במוזיאון, לאור האשמות הדדיות בין אנשי צוות המוזיאון. באוגוסט 1982 פיטר רחבעם זאבי, מנהל מוזיאון הארץ, את יעקב קפלן, שניהל את מוזיאון יפו לעתיקות מאז היווסדו.
בקיץ 1984 המוזיאון נסגר לצורך ביצוע עבודות תחזוקה. בשלב כלשהו המוזיאון נסגר והוא נפתח מחדש בשנת 2006 בניהול "החברה לפיתוח יפו העתיקה" כבית לארכאולוגיה, אמנות ותרבות.
על כתפי גמדים
על כתפי גמדים היא תוכנית רדיו אינטרנטית (פודקאסט) העוסקת בתחום משחקי תפקידים. התוכנית משודרת מאז שנת 2011, ומוגשת על ידי ערן אבירם ואורי ליפשיץ. אביב מנוח פועל כאחראי הטכני של התוכנית ומגיש אורח. התוכנית החלה לשדר במאי 2011 תחת הנחייתו של ערן ונמשכה חמישה פרקים לפני שפסקה. בפברואר 2013 אורי ליפשיץ הצטרף להתנעה מחדש של התוכנית ופרקים הועלו מדי שבועיים. לאחר מספר חודשים תדירות הפרקים עלתה לרמה שבועית.
התוכנית עוסקת במגוון נושאים הקשורים לתחום משחקי התפקידים בישראל ובעולם וכוללת: עצות לשיפור המשחק, התעמקות בשיטות משחק, תשובות לשאלות של מאזינים וחדשות בתחום מהארץ והעולם. פרקי התוכנית זמינים להורדה גם באתר SoundCloud.
הקלטות חיות ואירועים
צוות התוכנית מקיים מספר פעילויות נוספות מלבד הקלטת התוכנית. מספר פרקים של הפודקאסט הוקלטו בנוכחות ובהשתתפות קהל חי, במהלך מפגשי מאזינים או במהלך כנסים (ביניהם כנס ביגור, פסטיבל אייקון ועוד). כמו כן, הפודקאסט קיים מספר ערבי משחקים תחת השם "משתה הגמדים".
קמפיין מימון המון
בחודש אוקטובר 2014 הפודקאסט פתח בקמפיין מימון המון במטרה לגייס 2,000 ש"ח למטרת שיפור אתר האינטרנט של התוכנית, וקניית שטח אחסון וציוד טכני. הקמפיין הסתיים בהצלחה רבה וגייס למעלה מ-11,000 שקלים. כחלק מקמפיין המימון ובהשראתו התוכנית קיימה מספר פרויקטים חדשים:
צ'וקי
צ'וקי (באנגלית: Chocky) היא סדרת מתח-מדע בדיונית לנוער המבוססת על ספר שנכתב על ידי ג'ון וינדהם הנושא את אותו השם שפורסם ב-1968.
צ'וקי
מת'יו בן ה 12 חי עם הוריו המאמצים: דייוויד ומארי גור, ועם פולי אחותו הקטנה החורגת. חייו משתנים כשאנרגיה מוזרה נכנסת לגופו והוא מתחיל לשמוע קול השואל אותו שאלות והוא עונה תוך שהוא נראה כמדבר לעצמו. מת'יו מתחיל לבצע דברים מוזרים כמו ציורים משונים והכנת שיעורי הבית שלו בקוד בינארי. האנרגיה שנכנסה לתוכו היא ישות חייזרית בשם "צ'וקי" שהגיעה מכוכב אחר במטרה לבדוק האם כדור הארץ מתאים ליישוב על ידי הגזע שלה. צ'וקי אינה נמצאת פיזית בכדור הארץ אלא רק האנרגיה של מוחה. נמצא כי כדור הארץ אינו מתאים וצ'וקי מחליטה לתת במתנה לתושבי כדור הארץ מקור אנרגיה בלתי נדלה וחופשי של אנרגיה קוסמית. צ'וקי התכוונה להעביר למת'יו את הידע על האנרגיה, אך כוונתה מתגלה לאנשים רבי השפעה בעלי עניין מתעשיות האנרגיה, שיאבדו בעקבות המצאה שכזו את כוחם וממונם הרב. מת'יו נחטף על ידי ויליאם ת'ורב שמנסה להוציא ממנו מידע על צ'וקי ועל הדרך להפקת האנרגיה, אך מת'יו עדיין לא יודע מספיק כדי לספק תשובות. צ'וקי מחליטה לבסוף שהסכנה למת'יו גדולה מדי אם תישאר והיא מחליטה לעזוב. בסיום היא אף מדברת ישירות עם אביו של מת'יו כשהיא מבקשת ממנו שירחיק אותו מהמדע ויכוון אותו לאמנות, אך צ'וקי לא ויתרה על הרעיון שלה אלא מחליטה לפזר את המידע בדיסקרטיות גדולה יותר בין גורמים שונים על פני כדור הארץ.
ילדי צ'וקי
שנה לאחר מכן, מת'יו נפרד מחברתו החייזרית ובמהלך חופשת הקיץ הוא פוגש באלברטין, ילדה מחוננת במתמטיקה שנקראה על שמו של אלברט איינשטיין. מת'יו מגלה כי יש קשר טלפתי בינו לבין אלברטין. יום אחד צ'וקי חוזרת כדי להזהיר את מת'יו ששניהם בסכנה. הוא חש כדי להזהיר את אלברטין, אך מגלה שהיא נעלמה.
האתגר של צ'וקי
צ'וקי מקווה כי בעזרתם של מת'יו ואלברטין הגזע האנושי יגלה את האנרגיה הקוסמית, שבניגוד לאנרגיה בה משתמשים בכדור הארץ, לא תאזל כל עוד היקום קיים. הידע שלהם גורם לגורמים צבאיים להתעניין בכך המוכנים לבצע צעדים קיצוניים כדי להשיג את מטרתם.
ספרי נופוס
ספרי נופוס (נפוס) הם ספרים בהם נרשמו מפקדי אוכלוסין שנערכו בארץ ישראל בתקופת השלטון העות'מאני בארץ. 5 מפקדים נערכו בשנים 1884–1915 והמידע שנאסף במהלכם נרשם ב-461 ספרים שרובם הגדול כתוב בשפה הטורקית אך באותיות ערביות. הספרים נשמרים בארכיון המדינה וזמינים לעיון באינטרנט.
רקע
התקופה העות'מאנית היא תקופה בת כ-400 שנה בתולדות ארץ ישראל בה נשלטה על ידי האימפריה העות'מאנית. התקופה התחילה עם כיבוש הארץ בידי הסולטאן סלים הראשון בשנת 1516, והסתיימה בשנת 1918, עם כיבוש הארץ בידי הגנרל הבריטי אדמונד אלנבי במלחמת העולם הראשונה.
במהלך שנות שלטונו ערך השלטון העות'מאני מספר רב של מפקדי אוכלוסין ברחבי האימפריה וזאת כחלק מהצעדים שנקט כדי לשלוט בנתינים ולייעל את אופן גביית המיסים. מטרה נוספת הייתה של המפקדים הייתה להגדיר כח אדם פוטנציאלי לשירות בצבא הטורקי.
בגלל גודל האימפריה נערכו מפקדים אלו במדינות שונות בזמנים שונים כשתדירות המפקדים הייתה גבוהה יותר באזורים עשירים ומיושבים בצפיפות. על פי גישה זו לא בוצעו מפקדים בארץ ישראל אלא לאחר שהחלה הארץ להתפתח בשלהי המאה ה-19 כשתשומת לב מיוחדת ניתנת לירושלים שהפכה לעיר גדולה (יחסית) וכנקודת משיכה לעולי רגל ותיירים.
המידע שנאסף במהלך מפקדים אלו נרשם בספרים שנקראו נופוס (nüfus) שמשמעותו בטורקית "אוכלוסייה/אנשים" (population). יש הרואים במילה זו שיבוש של השם עברי "נפש" ולכן בחלק מהמקורות נקראים ספרי המפקדים "ספרי נפשות".
במהלך המאה ה-19 הוסדר תהליך הרישום של המשתתפים במפקדים על ידי יצירת טפסים סטנדרטים. ספרי הנופוס נחלקו למספר סוגים:
המפקדים התמקדו בעיקר בבעלי האזרחות הטורקית משתי סיבות:
תאריכי המפקדים
משלהי המאה ה-19 ועד כיבוש הארץ על ידי הבריטים ב-1917 וסיום השלטון הטורקי נערכו בארץ שלושה מפקדים עיקריים ושני מפקדי השלמה:
ניהול המפקדים
לצורך ניהול המפקדים חולקה הארץ ל-10 נפות כשבמרכז כל נפה עיר גדולה. לכל נפה הגיע ועדה שכללה יושב ראש, פקיד רישום ולבלר. הוועדות עברו מיישוב ליישוב ובכל ישוב התכנסו במבנה מרכזי אליו הגיעו ראשי המשפחות ביישוב ודווחו על בני משפחתם. בכל ועדה כזו השתתף גם ראש הקהילה (המוכתאר) של אותו ישוב. את המידע שמסרו ראשי במשפיה רשמו חברי הוועדה בספרי הטיוטה. בסיום עדכונו של ספר כזה חתמו חברי הוועדה וראש הקהילה בסופו של הספר והצהירו שהם מאשרים את מהימנות תוכנו.
בסיום הסקר היו הפקידים אמורים להעתיק את תוכן "ספרי הטיוטה" ל"ספרי היסוד" אולם במקרים רבים הדבר לא נעשה וספרי הטיוטה הפכו לספרי יסוד.
על ספרי הנופוס
המידע של כל המפקדים נאסף ל-461 ספרים שנשמרים בארכיון המדינה. הספרים נחלקים כדלקמן: בנוסף כולל האוסף 9 ספרי מוכתאר. ספרים אלו נכתבו ונוהלו על ידי המוכתארים של היישובים ולא היו מסמכים מוכרים על ידי השלטונות. במקרים מסוימים העתיקו המוכתרים את המידע מתוך ספרי הטיוטה ולפעמים עשו רישום מקביל.
המידע על כל אחד מהפקודים נרשם לרוחב כל הספר (2 דפים) ומולא בסדר הבא:
גילגולם של ספרים
בתקופת השלטון העות'מאני היו הספרים פזורים במשרדי רישום אזוריים ונשארו שם גם לאחר כיבוש הארץ על ידי הבריטים ב-1918. רק ב-1924, לאחר תחילת המנדט הבריטי, יצאה הוראה לאיסוף הספרים למחלקת הבריאות הממשלתית בירושלים. מכיוון שב-1922 ערכו הבריטים מפקד משלהם איבדו הספרים מעט מחשיבותם.
ב-1948 נמסרו הספרים למשרד העלייה והמרשם של ממשלת ישראל. לאחר עריכת מפקד באותה שנה איבדו הספרים ערך לניהול אדמיניסארטיבי אך נשארו כמסמכים היסטוריים חשובים והועברו לארכיון המדינה. במוסד זה החל תהליך שיקום ושימור הספרים. בשנים הראשונות של המדינה נשמר עותק של הספרים במיקרופילם ובשנים האחרונות הועלו הספרים לאינטרנט.
כיסוי ודיוק
חלק מספרי הנופוס, שהיה ידוע על קיומם בתקופה העות'מאנים, לא נאספו בתקופת המנדט. היקף הספרים החסרים גדול במיוחד בנפות של צפון הארץ (ג'נין, שכם, טולכרם, עכו ואחרים) וההנחה היא שנפות אלו היו שייכות לאזור השליטה הצרפתי שמרכזו היה בביירות ונראה שהספרים נאספו לשם.
לגבי איכות הרשום בספרים קיימת הסכמה בין החוקרים שישנם אי דיוקים ברשום בספרים. אי דיוקים אלו נבעו, מצד אחד, מהתחמקות מכוונת של אנשים להתפקד (לדוגמה כדי לא להתגייס) ומצד שני בגלל שינויי אוכלוסין תדירה שהמפקדים לא נתנו להם מענה (מעבר מקומות, לידות ופטירות וכו').
קרב חמש מודרני במשחקים האולימפיים
קרב חמש מודרני הוא ענף במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת סטוקהולם (1912). נשים מתחרות בענף מאז אולימפיאדת סידני (2000).
היסטוריה
קרב החמש המודרני הומצא על ידי מייסד המשחקים האולימפיים המודרניים, הברון פייר דה קוברטן, כמעין גרסה מודרנית לקרב החמש שהיה נהוג במשחקים האולימפיים ביוון העתיקה. בגרסה הקדומה, התחרו הספורטאים בריצה, היאבקות, הטלת כידון, קפיצה לרוחק וזריקת דיסקוס. בגרסה המודרנית נותרה רק הריצה, ואליה נוספו שחייה, רכיבה, קליעה וסיף.
ספר הנייר
ספר הנייר הוא ספר הלכה של אחד מבעלי התוספות בצרפת בשלהי המאה ה-13. מחברו אינו ידוע וכך גם שמו המקורי של הספר.
קרב חמש מודרני במשחקים האולימפיים
היסטוריה
בפעם הראשונה בה נערכו התחרויות, באולימפיאדת סטוקהולם (1912), נערכו תחרויות לגברים בלבד. האלוף האולימפי הראשון היה השוודי יסטה אוסברינק באולימפיאדת הלסינקי (1952) החלו לחלק מדליות גם לנבחרות. ניקוד הנבחרות התבסס על הניקוד המצטבר של שלושת הספורטאים שהתחרו מטעמן. שיטה זו הונהגה עד אולימפיאדת ברצלונה (1992), ובוטלה החל מאולימפיאדת אטלנטה (1996). באולימפיאדת סידני (2000) החלו להיערך גם תחרויות לנשים.
באולימפיאדת לונדון (2012) שולבו לראשונה תחרויות הריצה והקליעה זו בזו, במתכונת דומה לביאתלון: שלושה סבבי ריצה של קילומטר, שאחרי כל אחד מהם מקצה קליעה. בנוסף, נעשה לראשונה שימוש באקדחי לייזר. שינוי נוסף חל החל מאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), כאשר הריצה, שהיא כיום ריצת שדה, תיערך במסלול.
ספר הנייר
תוכן הספר וקורותיו
ייחודו של הספר בהיותו ספר הלכה מבית מדרשם של בעלי התוספות, שעסקו בעיקר בפרשנות התלמוד ובדרך כלל לא כתבו ספרי הלכה.
קרב חמש מודרני במשחקים האולימפיים
שיטת התחרויות
כל מדינה רשאית לשלוח לכל היותר שני ספורטאים מכל מגדר.
כל חמש התחרויות המרכיבות את קרב החמש המודרני נערכות ביום אחד. בטורניר הסיף, מתחרים כל הספורטאים נגד כולם, ומקבלים ניקוד בהתאם לאחוזי הניצחונות שלהם. בתחרות השחייה שוחים הספורטאים משחה של 200 מטרים בסגנון חופשי, והניקוד מתבסס על הזמנים אותם קבעו. תחרות הרכיבה היא תחרות של קפיצות ראווה, והניקוד מבוסס על זמן, בניכוי נקודות עונשין בגין אלמנטים שונים. תחרויות הריצה והקליעה משולבות מאז אולימפיאדת לונדון (2012) זו בזו, ומורכבות משלושה מקטעי ריצה של קילומטר כל אחד (הניקוד הכללי מתבסס על הזמן המצטבר של שלושתם), ולאחר כל אחד מכן זמן של 70 שניות מוקצה לירי של חמישה כדורים במטרה. ניקוד הקליעה מבוסס על רמת הדיוק.
ספר הנייר
תוכן הספר וקורותיו
הספר מוזכר פעמים מועטות בספרות התורנית (כגון על ידי המהרי"ק) והשפעתו הייתה מצומצמת, כנראה בגלל הרדיפות כנגד יהודי צרפת בזמנו.
קרב חמש מודרני במשחקים האולימפיים
שיטת התחרויות
הניקוד המצטבר בכל חמש התחרויות הוא הניקוד הסופי. מי שצבר את מספר הנקודות הגבוה ביותר זוכה במדליית זהב, השני במדליית כסף והשלישי במדליית ארד.
מדליות
ספורטאים מ-21 מדינות זכו לאורך השנים במדליות אולימפיות בקרב חמש מודרני.
ספר הנייר
שם הספר
וכן בכת"י גינצבורג:.
ייתכן שהשם נובע מכך שבאותה תקופה לערך התחילו בצרפת לכתוב ספרים על נייר (במקום קלף או פפירוס), ולכן עובדת היותו של ספר זה כתוב על נייר הייתה דבר מיוחד שבגינו ידעו האנשים באיזה ספר מדובר. מתאריכי שטרות שנרשמו בספר עולה כי נכתב לכל המאוחר בשנת ה'ס"ז (1307). לספר נוספו במהלך המאה ה-14 "הגהות" שהן הערות השלמה לספר, מאת מחבר שאף הוא בלתי ידוע. בחלק מכתבי היד ה"הגהות" נערכו והתמזגו בגוף הספר.
קרב חמש מודרני במשחקים האולימפיים
מדליות
עד אולימפיאדת מלבורן (1956), היו הספורטאים השוודים המובילים בענף, והם זכו ב-8 מתוך 11 מדליות הזהב שחולקו בתקופה זו. באולימפיאדת רומא (1960) עברה השליטה להונגריה, שעד אולימפיאדת מינכן (1972) זכתה ב-5 מדליות זהב מתוך 8 אפשריות. בשנים הבאות התחלקו הזכיות בין מספר מדינות. הונגריה ושוודיה עדיין מוליכות את טבלת המדליות.
ספר הנייר
שם הספר
הספר כולל נוסחאות של שטרות שונים, ובכתבי היד יש הבדלים בין המקומות והתאריכים בשטרות אלו, שהותאמו כנראה לזמנו ומקומו של המעתיק. מן ההבדלים הללו ניתן ללמוד על תפוצת הספר בערים שונות בצרפת.
במשך שש מאות שנה היה הספר בכתבי יד. חלק מן הספר יצא לאור בהוצאת מכון סורא והישיבה-אוניברסיטה (ניו יורק, תשכ"א).
הרב ד"ר גרשון אפפל ההדיר את הספר בשלמותו בהוצאת מכון ירושלים (תשנ"ד ומהדורה מתוקנת בתשס"א). נכלל גם בפרויקט השו"ת.
ויקטוריה קורן מיטשל
ויקטוריה קורן מיטשל (באנגלית: Victoria Coren Mitchell; נולדה ב-18 באוגוסט 1972) היא סופרת ושחקנית פוקר בריטית, בעלת טורים שבועיים בדיילי טלגרף, ומנחת שעשועון הטלוויזיה "Only Connect" ותוכנית הרדיו "Heresy". היא האישה הראשונה שזכתה בתואר בסבב הפוקר האירופי והראשונה שזכתה ב-2 תארים.
ביוגרפיה
קורן מיטשל פרסמה סיפור קצר תחת שם עט במגזין "Just Seventeen" כשהייתה בת 14. בגיל 15 זכתה בתחרות כתיבה בדיילי טלגרף. ב-1989 פרסמה את ספרה הראשון, "Love 16".
ההצגה "A Lump in my Throat" אשר עיבדה מטוריו של ג'ון דיימונד, עלתה בפסטיבל אדינבורו ב-2000 ובהמשך הוצגה בבתי תיאטרון אחרים. ב-2003 עיבדה את ההצגה לדוקו-דרמה עבור BBC Two עם ניל פירסון. באותה השנה פרסמה את הספר "Once More, with Feeling" אשר כתבה במשותף עם צ'ארלי סקלטון על ניסיונם ליצור את "סרט הפורנו הטוב ביותר אי פעם", בעקבות עבודתם כמבקרי סרטי פורנוגרפיה עבור ה-"Erotic Review".
ב-2009 פרסמה ספר זיכרונות בשם "For Richer, For Poorer: A Love Affair with Poker", אשר ב-2011 פורסם מחדש בשם "Confessions of a Player".
קריירת בידור
מ-2008 היא מנחה את שעשועון הטלוויזיה "Only Connect" ותוכנית הרדיו "Heresy", ומ-2016 את תוכנית הרדיו "Women Talking About Cars" ב-Radio 4. מ-2012 היא משתתפת קבועה בשעשועון Qi.
קריירת פוקר
ב-2004 הייתה לאישה הראשונה שזכתה בתואר בסבב הפוקר האירופי, לאחר שניצחה באליפות אשר התקיימה בלונדון. ב-2014 הפכה לראשונה אשר זכתה ב-2 תארים בסבב, כאשר ניצחה באליפות אשר התקיימה בסן רמו.
נכון למרץ 2022, קורן מיטשל זכתה בסך של כ-2.5 מיליון דולר מטורנירי פוקר, כשמתוכם כ-1.6 מיליון דולר מהזכיות בסבב הפוקר האירופי.
זאב ייבין
זאב יֶיבין (11 ביולי 1926 – 20 בינואר 2015) היה ארכאולוג ישראלי, מבכירי רשות העתיקות. בנו של יהושע ייבין, חבר מחתרת לח"י וארגון מלכות ישראל. פרסם מאמרים וסיפורים בכתב העת "סולם" וחקר את שירת אורי צבי גרינברג.
תולדות חייו
ייבין נולד בעמק יזרעאל ולאחר מכן עבר עם משפחתו לתל אביב. הוריו היו מרים מרגולין-ייבין, מורה וסופרת ילדים, בת המו"ל והעורך פייבל מרגולין; וד"ר יהושע השל ייבין, מהוגי הדעות של התנועה הרוויזיוניסטית בארץ ישראל וממקימי "ברית הבריונים". אחיו הבכור, ישראל ייבין, היה חתן פרס ישראל לחקר הלשון העברית (דודתו מצד אמו, קציעה ראטנר-מרגולין, הייתה משוררת יידית; ובתה מרינה ראטנר הייתה מתמטיקאית, כלת פרס אוסטרובסקי וחברת האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית).
בשנת 1943 החל ייבין לעבוד בתעשיית ליטוש היהלומים, במקביל להשלמת השכלה בלימודי ערב. כן למד אמנות בסטודיו אבני. בשנת 1946 הצטרף ללח"י, שם ניתן לו השם המחתרתי "נפתלי". תחילה עסק בהדבקת כרוזים, הפצת חומר מחתרתי וגיוס ולאחר מכן נטל חלק בפעילות מבצעית. ב-17 בפברואר 1948 נפצע בגבו כאשר השתתף בפעולת תנועת המרי העברי נגד מסגד באבו כביר ליד יפו, ממנו צלפו ערבים על רחובות תל אביב. בעקבות הפציעה היה מאושפז כשנתיים. למרות הפציעה התגייס לצה"ל ושוחרר ב-1951. ב-1953 הורשע בחברות ב"מחתרת צריפין" ונגזר עליו מאסר בפועל. באפריל 1955 העניק שר הביטחון דוד בן-גוריון חנינה לחמשת אחרוני אסירי המחתרת ובהם ייבין. באותה שנה נשא לאישה את הסופרת עדה אמיכל ייבין. נולדו להם שלושה ילדים, ובהם ברק ייבין.
לאחר שחרורו מצה"ל למד היסטוריה, גאוגרפיה וארכאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1971 הוענק לו תואר דוקטור, על הדיסרטציה "סקר יישובים בגליל ובגולן מתקופת המשנה והתלמוד לאור המקורות". במקביל, החל ב-1951 עבד באגף העתיקות. בשנת 1964 היה למנהלה הראשון של "האגודה לסקר ארכאולוגי בארץ-ישראל" (שמוזגה מאוחר יותר לתוך רשות העתיקות), ששמה לה למטרה לבצע סקר ארכאולוגי של מדינת ישראל. האגודה הציעה לאתר, לרשום ולפרסם את כל האתרים העתיקים והיסטוריים שיימצאו בסקר. ייבין ניהל שורה של חפירות ארכאולוגיות, בעיקר ביהודה ושומרון (מערת המכפלה, סוסיא, אשתמוע, שילה ועוד) ובכורזין ופרסם מאמרים מקצועיים רבים.
לאורך כל השנים המשיך במקביל לעבודתו לצייר בעיקר בצבעי שמן, ואף הציג 2 תערוכות עם סדרת ציורים "רשמי המקרא" - שצוירו על גודל קנוס אחיד בצבעי שמן.
בשנת 1991 פרש לגמלאות והתפנה לעסוק בחקר שירתו של אורי צבי גרינברג.
רוני קלוגר
רוני קלוגר (נולד ב-1952) הוא אמן לחימה ישראלי.
קריירה
משנת 1985 ועד שנת 2000, שימש קלוגר כרכז אמנויות לחימה של בית הספר למאמנים ומדריכים במכון וינגייט. במסגרת עבודתו, הוא הקים את מגמת אמנויות הלחימה, כתב את כל תוכניות הלימוד, הרצה, אימן, הסמיך והיה בעל השפעה על חינוך דורות רבים של מורי לאמנויות לחימה בישראל. בהמשך, הקים מוסד מוכר להכשרת מדריכים ומאמנים (על פי חוק הספורט 1988) שפועל בפתח תקווה, ושם ממשיך עבודתו בתחום הכשרת והסמכת מורים לאמנויות לחימה.
קלוגר הוא נציג רשמי ומוסמך הדאי ניפון בוטוקו קאי (קיוטו, יפן) וכן מוסמך מטעם המכון המרכזי של ארגון הקראטה אליו הוא משתייך - שו הונבו ג'ון דו קאן (אוקינאוה, יפן).
שאול בן הכנענית
שאול הוא דמות מקראית, בנו החמישי והאחרון של שמעון ושל הכנענית, ונכדם של יעקב ושל לאה. לשאול היו חמישה אחים: ימואל, ימין, אהד, יכין וצחר. משפחת צאצאי שאול נקראה משפחת השאולי.
במדרשים ובחז"ל
בדברי הימים לא נאמר ששאול היה בנה של הכנענית, ועל כך דורשים שלא רצו להגיד גנאי על שמעון שהתחתן עם כנענים.
חז"ל, ואחריהם גם פרשני ימי הביניים, תמהו מה הטעם להערה ששאול היה בנה של הכנענית, ומשום שלא כתוב בתנ"ך ששמעון לקח אישה כנענית, דרשו שזה בנה של דינה שלאחר שנבעלה לשכם בן חמור הבטיח לה שמעון שישא אותה לאשה, והיא כונתה "כנענית" משום שנבעלה לכנעני.
לעומת זאת, בתרגום התורה המיוחס ליונתן נאמר "שָׁאוּל הוּא זִמְרִי דְעָבַד עוֹבְדָא דִכְנַעֲנָאֵי בְּשִׁטִים", כלומר, ששאול בן הכנענית הוא זמרי, שעשה מעשיהם של כנענים בשיטים, ולכן נקרא בן הכנענית.
שמו
השם שאול הוא בינוני סביל משורש ש-א-ל. יש מספר הצעות לפירוש השם. יש הצעה האומרת שפירושו הוא שהילד שאול מהאל, כלומר שהוא נולד אחרי הרבה תפילות. יש הצעה נוספת האומרת שפירושו מושאל לאל, היינו שהוא נמסר לרשות האל.
שיר של יום חולין – אוסף הבלדות
שיר של יום חולין – אוסף הבלדות הוא אלבום האוסף ה-12 של הזמרת הישראלית אילנית. את האלבום הוציאה בשנת 1999 לאור חברת התקליטים הד ארצי. אלבום האוסף הוא חלק ממארז תקליטורים של חמישה אוספים שונים, הנקרא "כך היה כך יהיה", אותם הוציאה אילנית באותה השנה. הוא קרוי על שם השיר "שיר של יום חולין", שהפך ללהיט עצום במדינת ישראל.
ישראל רוקח (נדבן)
ישראל רוקח (ט' באב תר"א, 1841 – י"ט באב תרצ"ג, 11 באוגוסט 1933) היה תעשיין ונדבן יהודי אורתודוקסי בליטא ובארצות הברית.
בליטא
רוקח היה מהנדבנים היהודים המפורסמים בליטא. במשך תקופה נהג לחלק לצדקה כשני שלישים מרווחיו והעסיק נציג מיוחד שטיפל באלפי בקשות התמיכה שהגיעו אליו מכל העולם.
בארצות הברית
בשנת 1890, בעקבות משבר בעסקיו בליטא, היגר עם משפחתו לארצות הברית. הקים בברוקלין מפעל ענק לסבון ולמוצרים כשרים נוספים, ובהם דבש, פירות מטוגנים ומשומרים, שמן צמחי, דגים משומרים, קקאו, מרקים, צמר פלדה ואבקה לניקוי כלים. המפעל הקפיד על הידור בכשרות וכדי למנוע בעיות כשרות הקפיד שכל המוצרים יהיו פרווה בלבד. כעבור זמן הרחיב את עסקיו והקים מפעל נוסף בסידרוויל שבפנסילבניה. לאחר שמפעליו התבססו פרש מניהולם השוטף והקדיש את זמנו לתמיכה במוסדות תורה ובנצרכים. נהג לבקר בקהילות ובשכונות יהודיות בארצות הברית ולחלק כספי צדקה. הקצה מלגות עבור תלמידים בישיבת רבנו יצחק אלחנן שהוסמכו לרבנות.
בסוף שנות ה-20 הקים רוקח קרן צדקה בת 50 אלף דולר לתמיכה בהקמת בתים בארץ ישראל עבור יהודים שומרי מצוות. מכספי הקרן הוקמו שכונת גבעת רוקח בבני ברק, בתי ישראל רוקח בשכונת מקור חיים בירושלים וכפר רוקח בכפר מרמורק.
נפטר בארצות הברית בשנת 1933, בגיל 92. ארונו הועלה לארץ ישראל והובא לקבורה בהר הזיתים בירושלים. בכותרת מאמר לזכרו בעיתון "דואר היום", שפורסם מיד לאחר פטירתו, כונה רוקח "הנדבן הכי גדול בדור".
זמן קצר לפני פטירתו של ישראל רוקח נפטר בנו, לוי. בן אחר, ד"ר אהרן רוקח, עמד בראש המפעל לאחר מותו.
טישקוואר
טישקוואר (בהונגרית: Tüskevár) הוא כפר קטן במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם בטישקוואר מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 640 תושבים, ובשנת 2019 רק 552 תושבים.
יהודי טישקוואר
בטישקוואר חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
1920 בארצות הברית
1920 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 144 שנה מיום היווסדה.
דניאל דיחס
דניאל דיחס גרסיה (בספרדית: Daniel Diges García; נולד ב-17 בינואר 1981), הוא שחקן טלוויזיה ותיאטרון, זמר, מלחין, כותב ונגן פסנתר ספרדי.
דיחס נולד בעיר אלקלה דה אנארס בקהילה האוטונומית מדריד בספרד. בנעוריו החל לשחק בהצגות בחברת התיאטרון “TELA” ("Teatro Escuela Libre de Alcalá de Henares"), שבעיר הולדתו.
טלוויזיה
במקביל להופעתו בתחילה בתיאטרון שבעיר הולדתו, כיכב במספר פרסומות. לאחר מכן, בשנים 1999-2000, עלה מעמדו כשחקן כאשר כיכב בדרמת הנעורים הספרדית "Nada es para siempre". במהלך ארבע השנים שלאחר מכן הנחה בספרד תוכניות ילדים: "Megatrix" בשנים 2001-2003, ו-"Max Clan" בשנים 2003-2004. במקביל המשיך להופיע בתפקידים משניים בסדרות טלוויזיה: בשנת 2002 בסדרה Hospital Central הנחשבת לפופולרית מאוד בספרד, בשנת 2003 בסדרה "Ana y los siete", בשנת 2005 שיחק בשני פרקים בסדרה Aquí no hay quien viva (שנחשבת לאחת הסדרות הפופולריות ביותר בהיסטוריה של הטלוויזיה הספרדית) ובשנים 2005-2006 בסדרה "Agitación +IVA".
תיאטרון
את הקריירה שלו בתיאטראות גדולים החל בשנת 2005. הוא שיחק במחזות הזמר: "En Tu Fiesta Me Colé" ו-"Hoy No Me Puedo Levantar". בשנים 2007-2008 שיחק בהפקה ספרדית למחזה: "We Will Rock You". בשנים 2008-2009 כיכב בהפקה הספרדית למחזה ולסרט האמריקאי "High School Musical". משנת 2009 הוא משחק בהפקה הספרדית למחזמר "מאמה-מיה", המבוסס על שיריה של להקת הפופ השוודית "אבבא".
מוזיקה
בשנת 2010 זכה עם השיר "Algo pequeñito" ("משהו קטנטן") בתחרות הלאומית בשם "Eurovisión: Destino Oslo" שערכה ספרד לבחירת נציגות לתחרות אירוויזיון 2010. כך ייצג את ספרד היישר בגמר תחרות האירוויזיון שנערך ב-29 במאי, מכיוון שספרד היא אחת המממנות העיקריות של התחרות ולכן אינה צריכה להשתתף קודם בשלב חצי הגמר שקיים בתחרות בשנים האחרונות. השיר סיים רק במקום ה-15 מתוך 25 שירים, עם 68 נקודות. אולם בתחרות הלאומית בספרד קיבל דיחס את מרב הקולות גם מהציבור וגם מצוות השיפוט שהיוו יחד את ההצבעה. השיר זכה לביקורות חיוביות בציבור והגיע למקום ה-16 בטבלת מצעד השירים הרשמית של ספרד. השיר גם קיבל סיקור נרחב במספר אתרי אינטרנט על ההכנות, הכוריאוגרפיה ועל קליפים נוספים שהכין דיחס לשיר. בספרד התאגדה קבוצה גדולה של מעריצי האירוויזיון ומעריצים של הזמר, שהכינה קליפ משלה לשיר, כשהם רוקדים ברחובות העיר מדריד ובסוף הקליפ גם דיחס עצמו מופיע.
וילמוש פרוינד
וילמוש פרוינד (בהונגרית: Freund Vilmos; פקש, 12 באוגוסט 1846 – בודפשט, 26 ביוני 1920) היה אדריכל יהודי-הונגרי, שתכנן מבנים ציבוריים ופרטיים רבים בבודפשט בסגנון אקלקטי בסוף המאה ה-19. הוא אביו של הצייר ינה פרקאי.
דניאל דיחס
מוזיקה
בנוסף, בחירתו לאירוויזיון הביאה לכך שאחת מארבע חברות התקליטים הגדולות בעולם, "וורנר מיוזיק גרופ", הזמינה אותו להיות מיוצג אצלה, ובתאריך 18 במאי 2010 הוא הוציא תחת חסותה את האלבום "דניאל דיחס" על שמו, שבו כתב את מרבית השירים. האלבום כולל גם שתי גרסאות נוספות לשירו באירוויזיון וגרסאות כיסוי בספרדית לשירים הידועים: "Just the Way You Are" ("בדיוק כפי שאת") של בילי ג'ואל, "Everything" ("הכל") של מייקל בובלה ו-"Angels" ("מלאכים") של רובי ויליאמס.
וילמוש פרוינד
ביוגרפיה
וילמוש פרינד נולד במשפחה יהודית כבנם של מור פרוינד וננט גרשל. לאחר סיום לימודיו בתיכון למד אדריכלות בציריך (1866). הוא הופיע לראשונה בבודפשט בשנת 1883, בתחרות התכנון של בניין הפרלמנט ההונגרי, ולאחר מכן במספר מכרזים נוספים (בית החולים היהודי של בודפשט בשנת 1887, ארמון ניו יורק בשנת 1892, או אפילו התחרות של קזינו ליפוטווארוש -כיום BM Duna Palota).
דניאל דיחס
פרסים וזכיות נוספות
בשנת 2007 זכה ב-"פרס תיאטרון המחזמר" כשחקן פורץ הדרך הטוב ביותר בהפקה ""Hoy No Me Puedo Levantar", שהוצגה בספרד ובמקסיקו.
בשנת 2010 זכה ב-"פרס התיאטרון הלאומי" כשחקן הטוב ביותר במחזות-זמר בספרד.
וילמוש פרוינד
ביוגרפיה
הוא בנה כמה ארמונות פרטיים בבודפשט, בעיקר לאורך שדרת אנדראשי (למשל הארמון השוואבי, 1885–1887), בנוסף לאלה תכנן גם בתי חולים: בית החולים המסחרי פרנץ יוזף, בית החולים היהודי ברחוב סאבולץ' של הקהילה היהודית של פשט (17 בנובמבר 1889), בית החולים לילדים אדל ברודי (1895–1896), ואחר כך הבניין בכיכר בתלן של המכון הלאומי לחרשים-אילמים יהודים בבודפשט.
אחת מיצירותיו הידועות ביותר היא ארמון "קזינו ליפוטווארוש" (ארמון הדנובה) בשנת 1896, עליו זכה בפרס "אמן תקופת מילניום". בין עבודותיו האחרות היו גם בבית הלוויות של בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה, ארמון המרחץ בבולוואר ארז'בט ובעיר רייקה (אז הונגריה) המטה של "חברת הספנות של הים האדריאטי".
חייו הפרטיים
אשתו הייתה אירמה באש (1855–1935).
ילדיו:
ריינג'ר 8
ריינג'ר 8 (באנגלית: Ranger 8) הייתה משימת חלל אמריקאית ששוגרה על ידי נאס"א ב-17 בפברואר 1965 במטרה לחקור את הירח במסגרת תוכנית ריינג'ר. מטרת הגשושית הייתה לשדר תמונות ברזולוציה גבוהה של פני הירח במהלך התרסקותה על פניו. ריינג'ר 8 התרסקה על הירח בהצלחה ב-20 בפברואר ותוך כדי התרסקותה שידרה תמונות של הירח. משימה זו הייתה המשימה המוצלחת השנייה בתוכנית ריינג'ר.
מבנה החללית
ריינג'ר 8 הייתה חללית ריינג'ר מבלוק 3. החללית כללה בסיס משושה מאלומיניום ברוחב 1.5 מטרים, עליו הורכבו מערכות ההנעה והכוח, מעליהם הורכב חרוט קטום ראש שהכיל את מצלמות הטלוויזיה. שני לוחות סולאריים באורך 1.537 מטרים וברוחב 0.739 מטרים נפרשו ככנפיים משני צדדים נגדיים של הבסיס, כך שאורך החללית מקצה לקצה היה 4.6 מטרים. אנטנת צלחת לטווח רחוק הורכבה על אחד מקודקודי הבסיס, ואנטנה היכולה לשדר ולקלוט אותות מכל הכיוונים הורכבה בראש החרוט הקטום. גובהה הכולל של החללית היה 3.6 מטרים.
ההנעה שנדרשה לתיקון המסלול סופקה על ידי מנוע הידרזין שהפיק דחף של 224 ניוטון. זווית הגישה נשלטה באמצעות 12 נחירי פליטה (שפלטו גז חנקן), שהיו כפופים להוראותיהם של 3 גירוסקופים, 4 חיישני שמש ראשיים ושניים משניים, וחיישן ארץ אחד. כוח חשמלי הופק על ידי הלוחות הסולאריים, ששטחם הכולל היה 2.3 מ"ר, שהפיקו 200 ואט. שתי בטריות בעלות קיבולת של 1.2 קילו-ואט-שעה (kW·h) שיכלו לספק חשמל במשך 9 שעות, סיפקו כוח חשמלי לכל אחד משני הסטים הנפרדים של מערכות הצילום והתקשורת. שתי בטריות בעלות קיבולת של 1 קילו-ואט-שעה (kW·h) שמרו אנרגיה לתפעול השוטף של החללית.
חלליות הריינג'ר מבלוק 3 נשאו מערכת שכללה 6 מצלמות טלוויזיה, ועברו טיהור לפני שיגורם כדי למנוע זיהום של קרקע הירח. מערכת מצלמות הטלוויזיה שנשאו חלליות הבלוק 3 שקלה 173 ק"ג, והחליפה את קפסולת הסייסמוגרף שנשאו הריינג'רים מבלוק 2. מבין 6 המצלמות, 2 היו בעלות יכולת סריקה מלאה ו-4 בעלות יכולת סריקה חלקית.
המשימה
ריינג'ר 8 שוגרה ב-17 בפברואר 1965, 17:05 UTC, על גבי משגר אטלס-אג'ינה B מנמל החלל קייפ קנוורל, למסלול חנייה סביב כדור הארץ בגובה 185 ק"מ. 14 דקות לאחר מכן הופעלו שוב מנועי שלב האג'ינה למשך 90 שניות, והחללית נכנסה למסלול מעבר אל הירח. אחרי שנפרדה משלב האג'ינה נפרשו הלוחות הסולאריים של החללית, הופעלו מערכות הניווט, והתקשורת עברה לידי האנטנה לטווח הרחוק. יום אחר כך, ב-18 בפברואר, במרחק 160,000 ק"מ מכדור הארץ, בוצע תיקון המסלול שהושלם בהצלחה, למעט בעיות תקשורת שאירעו ב-27 הדקות בהם בוצע התמרון.
ב-20 בפברואר 1965 הגיעה ריינג'ר 8 אל הירח. בשעה 9:34:32 UTC, כ-23 דקות לפני ההתרסקות, בגובה 2,510 ק"מ מפני הירח, צולמה התמונה הראשונה של הירח. במהלך 23 הדקות שעד להתרסקות שודרו בהצלחה 7,137 תמונות ברזולוציה הולכת וגדלה, כאשר התמונה האחרונה הייתה ברזולוציה של מטר וחצי. החללית התרסקה על הירח בתנועה ישרה על פני מסלול היפרבולי עם זווית אסימפטוטית נכנסת של 13.6°- מקו המשווה של הירח. נטיית מסלול ההתרסקות הייתה 16.5°. בשעה 9:57:36.756 UTC, 64.9 שעות לאחר שיגורה, התרסקה ריינג'ר 8 בים השלווה, (2.72°N, 24.61°W), במהירות של כ-2.68 ק"מ לשנייה (9,648 קמ"ש).
אורמניקוט
אורמניקוט (בהונגרית: Örménykút) הוא כפר בנפת סרווש שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם מספר התושבים באורמניקוט נמצא בירידה. בשנת 1990 חיו בכפר 616 תושבים, ובשנת 2021 רק 299 תושבים.
שמו של היישוב הגיע מסוחרים ארמנים שברחו להונגריה בתקופה הטורקית, שהיו דיירים לשעבר של האזור והשקו את בעלי החיים שלהם בבאר שהייתה בכפר (הביטוי örmény kút בהונגרית הוא "באר ארמנית" בעברית).
האזור מיושב כבר מימי הביניים, והאזכור הראשון בכתב של הכפר הוא משנת 1138. באופן רשמי הוקם הכפר בשנת 1952.
קיילי רוג'רס
ביוגרפיה
רוג'רס נולדה בשנת 2004 בדאלאס, טקסס. כשהייתה בת 12 עברה המשפחה ללוס אנג'לס.
קריירה
משנת 2012 מופיעה רוג'רס במגוון סדרות טלוויזיה. תפקידה הקולנועי הגדול הראשון של קיילי היה בסרט הקולנוע "תחנת החלל 76" משנת 2014, בו שיחקה לצד פטריק וילסון, ליב טיילר ומאט בומר. באותה שנה שיחקה בסרט "הבנים של אבו גרייב". שנה לאחר מכן הופיע בסרט הקולנוע "Mojave", ובתפקיד ראשי ראשון בסדרת הטלוויזיה "הלחישות".
בשנת 2016 הופיעה בסרט "ניסים מגן עדן" לצד ג'ניפר גארנר. בשנת 2018 הופיעה בסרט "Skin" של הבמאי הישראלי גיא נתיב.
בשנת 2020 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "הביתה לפני החשכה".
ב-21 ביוני 2021, פורסם כי רוג'רס לוהקה לתפקיד בסרט הקולנוע "בו מפחד".
קורטרייק (כדורגל)
מועדון הכדורגל המלכותי קורטרייק או בקיצור העברי קורטרייק (בהולנדית: Koninklijke Voetbalclub Kortrijk או בקיצור KV Kortrijk ולעיתים KVK) היא קבוצת כדורגל בלגית מהעיר קורטרייק. בשנת 1976 המועדון עלה לליגת העל לאחר 65 שנים בליגות הנמוכות. בסיום עונת המועדון רשם את הישג השיא שלו כאשר סיים במקום הרביעי. בעונת קורטרייק הגיעה לגמר הגביע הבלגי לראשונה בתולדותיה, אך הפסידה 0–1 ללוקרן.
סגל הקבוצה
(בהשאלה מליון)
(קפטן)
ננה צ'רי
נֵנֶה מריאן קרלסון (באנגלית: Neneh Mariann Karlsson; נולדה ב-10 במרץ 1964), הידועה כ"ננה צ'רי", היא זמרת-יוצרת, ראפרית ותקליטנית שוודית.
ביוגרפיה
צ'רי נולדה בסטוקהולם, למוניקה "מוקי" קרלסון, ציירת ואמנית טקסטיל, ולמוזיקאי אחמדו ג'ה. ג'ה הוא יליד סיירה לאון, ובן לראש שבט. הוא הגיע לסטוקהולם ללמוד הנדסה.
אמה של צ'רי נישאה למוזיקאי הג'אז הידוע דון צ'רי, שגידל את ננה מינקות, והיא אימצה את שם משפחתו.
לצ'רי אחות מצד אביה, הזמרת טיטיו, וכן אח, המפיק צ'רנו ג'ה. יש לה גם אח מצד אמה, המוזיקאי איגל איי צ'רי; וכן אחות חורגת, הכנרת ג'אן צ'רי, ואח חורג, מוזיקאי הג'אז דייוויד אורנט צ'רי, ילדיו של אביה החורג.
משפחתה של צ'רי עברה לארצות הברית בשנות השבעים המוקדמות. צ'רי עצמה נשרה מלימודי התיכון בגיל 14, ונסעה ללונדון.
צ'רי הצטרפה ללהקת הפאנק The Cherries, ולאחר מכן שרה עם מספר הרכבים שונים, כולל The Slits, New Age Steppers, Rip Rig + Panic, ו-Float Up CP. היא גם החלה לתקלט מוזיקת ראפ - שעוד לא הייתה מספיק מוכרת - בתחנת הרגאיי הפירטית Dread Broadcasting Corporation.
Raw Like Sushi
הסינגל "Buffalo Stance" הגיע למקום השלישי במצעד הבריטי ובבילבורד הוט 100 האמריקאי, ולמקום הראשון במצעד מוזיקת הריקודים. סינגלים נוספים שיצאו בין 1988 ל-1990 היו "Manchild" ,"Kisses on the Wind" ,"Heart", ו"Inna City Mama". היא גם נחלה הצלחה עם גרסת הכיסוי של שירו של קול פורטר, "I've Got You Under My Skin", שאותו עיבדה לאלבומה Red Hot + Blue שהכנסותיו הוקדשו למלחמה באיידס. הסינגל הגיע למקום 25 במצעד הבריטי. צ'רי זכתה למועמדות לפרס גראמי ב-1990, בקטגוריות האמן החדש הטוב ביותר, והפסידה למילי ונילי (אשר הפרס שקיבלו בוטל לאחר מכן כשהתגלה שלא הם הופיעו באלבום שלהם). Raw Like Sushi זכה בפרס המוזיקה הבריטית ב-1990.
Homebrew
אלבומה השני של צ'רי היה Homebrew, ב-1992. אלבום זה היה פחות מוצלח מהראשון מבחינה מסחרית, אך בכל זאת הופיע במצעדי מוזיקת הריקודים. הסינגל מהאלבום "Buddy X" הפך ללהיט גדול עוד יותר כעבור כמה שנים כאשר Dreem Teem הפך אותו לרימיקס. האלבום כלל עבודת הפקה של ג'ף בארו, שהיה אחר כך חבר בלהקה פורטיסהד.
Man
האלבום Man מ-1996 הופק על ידי מקוויי, ג'וני דולר וכריסטיאן פאלק. הסינגל "7 Seconds", עם פרס גראמי.
להקות ושיתופי פעולה
ב-2006, צ'רי הודיעה על הקמת להקה חדשה בשם CirKus, שחבריה היו צ'רי, קמרון מקוויי, לוליטה מון (בתם של צ'רי וקמרון, טייסון) וקרמיל. הלהקה תיירה באירופה, הופיעה בפסטיבל הג'אז של מונטריאול, והגיעה גם לברזיל. האלבום הראשון שלה, Laylow, יצא ב-2007, ואלבום שני, Medicine, יצא ב-2009.
במרץ 2011, צ'רי החלה שיתוף פעולה עם להקת הג'אז הניסיוני The Thing, אשר תוצאתו הייתה האלבום The Cherry Thing. הלהקה קיבלה את שמה מאחד משיריו של אביה של צ'רי, דון, ושאבה ממנו השראה, אף על פי שהסגנון שלה נותר ייחודי לה.
שיתופי פעולה נוספים של צ'רי כללו את האלבום MeYouWeYou, עם הצמד RocketNumberNine, וכן הופעות רדיו בתור דיג'יי, הופעות טלוויזיה, סדרות מוזיקליות, תוכניות בישול, והפקה של אמנים אחרים.
חיים אישיים
ב-1983, צ'רי נישאה למתופף מלהקת The Bank, ברוס סמית, וילדה את בתה, נעימה. הם התגרשו ב-1984. לנעימה, שהיא צלמת החיה בלונדון, יש בן, לואי קלייד פלין, שנולד ב-2004.
ב-1987, צ'רי פגשה את המפיק קמרון "בוגה בר" מקוויי בשדה התעופה. שניהם היו בדרך ליפן לשמש כדוגמני אופנה וחלק מה"Buffalo Posse" בתצוגתו של המעצב ריי פטרי. צ'רי הציעה לו נישואים, והם התחתנו ב-1990. לצ'רי ומקוויי שתי בנות - טייסון, שנולדה ב-1989, ומייבל, שנולדה ב-1996. צ'רי ומקוויי גם יוצרים יחדיו - מקוויי הפיק וכתב בשותפות עם צ'רי את האלבום Raw Like Sushi. ביחד, הזוג תומך במגוון אמנים בריטיים.
משפחת צ'רי-מקוויי חייתה במגוון מקומות ברחבי אירופה. בין 1993 ל-1999 גרו סמוך למאלגה בספרד, מלבד תקופה קצרה ב-1995, בה חיו בניו יורק, וכאשר הותקפו ונשדדו, חזרו במהרה ללונדון. אחר כך, המשפחה חזרה למחוזות ילדותה של צ'רי, בהסלהולם, שוודיה.
שואל
שואל הוא אחד מארבעה שומרים האמורים בתורה, והוא החמור שבהם מבחינת אחריותו על הפקדון, בכך שהוא מחויב לשלם לבעלים אפילו באונס, ואף שאין קשר בין השואל לבין הנזק שנגרם לפקדון.
הגדרת שאילה
בפרשת משפטים, מדברת התורה על ארבעה סוגי שומרים: שומר חינם, שומר שכר, שוכר ושואל.
על השואל נאמר "וְכִי יִשְׁאַל אִישׁ מֵעִם רֵעֵהוּ וְנִשְׁבַּר אוֹ מֵת בְּעָלָיו אֵין עִמּוֹ שַׁלֵּם יְשַׁלֵּם. אִם בְּעָלָיו עִמּוֹ לֹא יְשַׁלֵּם".
הגמרא מסבירה ששואל הוא מי שלקח נכס מחברו ומשתמש בו לצרכיו ולהנאתו, ללא תמורה: "אמר רב נחמן שואל אדם בטובו לעולם...".
שואל הוא החמור מבין ארבעת השומרים ונושא באחריות הגבוהה ביותר על החפץ. הוא חייב לשלם לחברו על החפץ שלקח במקרה של גניבה, אבידה או אונס, ובלשון המשנה: "השואל משלם על הכל".
מהות השאילה
לדעת חלק מהפוסקים הכלל בדיני השאילה הוא "שאילה - מתנה ליומא היא". דהיינו אדם משאיל לחברו חפץ, לזמן קצוב, על מנת שישתמש בו, מתוך ידיעה שחברו יחזיר לו את החפץ בסוף השימוש. עסקה זו נעשית ללא תמורה, ולכן היא נחשבת כמתנה או כ"עסקת חסד". הפוסקים חלוקים בשאלה האם שאילה היא זכות אישית (חוזית) או זכות קניינית.
שאילה כזכות חוזית
נתיבות המשפט קובע שאדם המזיק לנכס מושאל חייב לפצות את השואל בגין נזק זה. זכותו של השואל לקבל פיצוי נובעת מכך שלשואל זכות אישית בחפץ, הנובעת מהתחייבות המשאיל כלפיו.
התחייבות המשאיל קיימת כל עוד הנכס ראוי לשימוש, ולכן השאילה מסתיימת אם הנכס המושאל יצא מכלל שימוש.
שאילה כזכות קניינית
אלו המגדירים את השכירות כזכות קניינית, סבורים כי גם השאילה היא זכות כזו. אי תשלום תמורה עבור השימוש לא משנה את זכותו הקניינית של השואל בנכס. כך קובע הרמב"ם:
לפי גישה זו, לשואל זכות קניינית במושאל בפרק הזמן שבו הוא מחזיק בנכס. מגישה זו נגזרות אף זכויות נוספות לשואל מעבר לזכות ההחזקה בנכס המושאל:
עם זאת, הואיל והשואל לא משלם תמורה עבור השאילה, זכותו הקניינית בנכס מצומצמת ביחס לשוכר. הדבר מתבטא לדוגמה בכך שהשואל אינו יכול למכור את הנכס המושאל, באופן חלקי, לצורך מיצוי השימוש בו.
יצוין, כי לרוב אין נפקות מעשית לגישות השונות ביחס לזכות השאילה (חוזית או קניינית). עם זאת, תיתכן נפקות בין הגישות ביחס ל"קנין חצר". לפי הגישה הקניינית לשואל זכות בנכסי הפקר המצויים בחצר השאולה,  אולם לפי הגישה החוזית, זכות השואל בגוף החצר השאולה מוגבלת רק לשימוש בה, ולכן אין לו זכות בנכסי ההפקר המצויים בחצר.
בהקשר לכך יש לציין את גישת הריטב"א. לדעתו, ההבחנה האם זכותו של השואל במושאל היא זכות חוזית או קניינית, תלויה בסוג הנכס המושאל: בשאילה במקרקעין הזכות היא קניינית, ובשאילה במיטלטלין הזכות היא חוזית.
יסודות הזכות
זכות השאילה כוללת את הזכות להשתמש בנכס שלא לצמיתות וללא תמורה.
שימוש בנכס
זכות השואל בנכס מוגבלת לזכות שימוש בלבד. זכות זו נובעת ממהות זכות השאילה כזכות חוזית (לדעת הסוברים ששאילה היא זכות חוזית ולא קניינית), מכוח מנהג או מכוח "דינא דמלכותא דינא". לשואל זכות להשתמש בנכס המושאל עד להשגת המטרה שלשמה שאל אותו. השואל אף רשאי להשתמש בנכס המושאל גם אם השימוש יכול לגרום לפגיעה בנכס, כדברי התלמוד "נימא ליה: 'לאו לאוקמא בכילתא שאילתא'" (= לא רק כדי להעמידה בכילה שאלתי אותה). דהיינו, הן המשאיל והן השואל יודעים ששאילת הנכס נועדה לצורך שימוש בו, ולכן אם נגרם נזק כתוצאה מהשימוש הוא על דעתו של המשאיל, ולכן השואל פטור. תנאי לפטור הוא שהפגיעה בנכס היא בלתי נמנעת, במהלך פעולות שנעשו להשגת מטרת השאילה. התלמוד מדגים זאת במקרה שבו אדם שואל מעדר על מנת לעדור בו פרדסים. השואל רשאי להשתמש במעדר לעבודה בכל הפרדסים שלו. לכן, אם במהלך העבודה באחד הפרדסים נגרם למעדר נזק – השואל יהיה פטור ("האי מאן דאמר ליה לחבריה: 'אושלן מרא למירפק ביה... פרדיסי', רפיק ואזיל כל פרדיסי דאית ליה ומהדר ליה קתיה").