cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מחנה קישטרצ'ה
תולדות המחנה
בשנים 1949 עד 1953 שימש מחנה קישטרצ'ה את משטרת הביטחון של הונגריה הקומוניסטית כמחנה מעצר לאסירים פוליטיים.
יצחק אורוביו די קסטרו
בלתזר יצחק אורוביו די קסטרו (בפורטוגזית: Balthazar (Isaac) Orobio de Castro; 1617 לערך – א' בכסלו ה'תמ"ח 7 בנובמבר 1687) היה פילוסוף ורופא מאנוסי ספרד ששב ליהדות. ידוע במיוחד בשל היותו היהודי היחיד שהגיב על הפילוסופיה של ברוך שפינוזה בזמן אמת.
תולדות חייו
נולד למשפחת אנוסים בברגנסה ( Bragança) שבפורטוגל, וכבר כנער צעיר עבר לסביליה שבספרד. למד פילוסופיה והפך למרצה באוניברסיטת סלמנקה ולאחר מכן למד גם רפואה והיה לרופא של משפחת האצולה מדינה-צ'לי המקורבת למלך.
על מצבת קברו נחקק:.
כתביו
די קסטרו הצטיין בעיקר כמחבר פורה ושנון שיצא להגנת היהדות בפולמוסים שניהל עם הוגים ותאולוגים נוצרים, קתולים ופרוטסטנטים כאחד. חיבוריו, שנכתבו בעיקר בספרדית, לא נדפסו עקב האיסור לפרסם דברים שיכלו להתפרש כדברי נאצה נגד הנצרות. אף על פי כן הם נפוצו בעשרות כתבי יד וזכו לפרסום רב. לעומת זאת הוויכוח בינו לבין ההוגה הרמונסטראנטי (מחשובי התאולוגים הפרוטסטנטים ההולנדים באותם זמנים) נדפס ביוזמת לימבורך ב-1686.
אורוביו די קאסטרו ניהל פולמוס נוקב עם, אותו הכיר בספרד בימים ששניהם למדו באוניברסיטה. דה פראדו חזר ליהדות באמסטרדם והיה מקורב לשפינוזה. כמו שפינוזה הוחרם על ידי הקהילה היהודית. כשאורוביו די קאסטרו הגיע לאמסטרדם ושמע על החרמתו ועל דברי הביקורת החריפים שהשמיע נגד התורה שבעל פה יצא נגדו בשורה של חיבורים, בהם הוקיע את השקפותיו הכופרות. מהפולמוס ביניהם נותרו רק החיבורים של אורוביו, שלושה במספרם, אך מתוך מה שנאמר בהם ניתן לשחזר חלק ניכר מרעיונותיו של פראדו, שהיו בעלי גוון דאיסטי מובהק.
אורוביו די קאסטרו הוא היהודי היחיד מבני זמנו של שפינוזה שכתב חיבור נגד הפילוסופיה שלו. החיבור מנוסח כתשובה נגד יוהנס ברדנבורג, הוגה הולנדי שביקש לסתור את הגותו של שפינוזה אך הפך בסופו של דבר לשפינוזיסט בעל כורחו. חיבורו זה של אורוביו, Certamen Philosophicum Propugnatæ Veritatis Divinæ ac Naturalis Adversus J. Bredenburgi Principia ("מגן האמת בוויכוח על הפילוסופיה האלוהית והטבעית נגד עקרונות יוהנס ברדנבורג"), נכתב בלטינית, נדפס באמסטרדם ב-1684 והקנה לו פרסום ומעמד בקרב האינטלקטואלים ההולנדים של שלהי המאה ה-17.
משפחתו
ב-1654 נשא לאשה את אסתר (איזבל) פרז. לזוג נולדו שישה ילדים, חנה (אנה), משה (מוזס), רבקה, אברהם ושרה. אסתר נפטרה באמסטרדם ב-5 ביולי 1712.
מותו של סוכן (סרט, 1951)
מותו של סוכן (באנגלית: Death of a Salesman) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1951, בבימויו של לסלו בנדק, עם פרדריק מארץ', מילדרד דאנוק, קווין מקארתי וקמרון מיטשל בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על המחזה מותו של סוכן מאת ארתור מילר (1949). זה העיבוד הקולנועי הראשון למחזה. עיבודים נוספים של המחזה לקולנוע וטלוויזיה היו ב־1961, 1966, 1985, 1996 ו-2000.
הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר וזכה בארבעה פרסי גלובוס הזהב.
תקציר העלילה
ביף חזר הביתה אחרי שנים שעבד בחקלאות והחליף עבודות. וילי תלה בו פעם תקוות כשהיה שחקן פוטבול מבטיח אבל כעת הוא מאוכזב ממנו. הוא מאוכזב מכל חייו והוזה מדי פעם באחיו המנוח בן (רויאל ביל) שעזב את המשפחה לאפריקה, עסק ביהלומים ונהיה מיליונר. בן אומר לו כי הוא נכנס לג'ונגל בגיל 17 ויצא מיליונר בגיל 21. בכל פעם "מתייעץ" וילי עם בן מה לעשות.
לינדה מבקשת מביף לא להרגיז את וילי. היא מגלה לבנים כי וילי מצליח פחות במכירות מפני שלא הסתגל לקהל הקונים הצעיר וכי הם נאלצים לבקש כל פעם הלוואות מהשכן צ'רלי (הווארד סמית') שבנו ברנרד (דון קיפר) שבגילו של ביף, הוא כעת עורך דין מצליח לעומת ביף שעדיין לא מצא את עצמו. לינדה מגלה כי וילי מיואש וכי ניסה פעם להתאבד והיא הצילה אותו.
ביף מודיע לוילי כי הוא ילך למעבידו לשעבר כדי לבקש הלוואה לשם פתיחת עסק לו ולהפי. וילי מתעתד ללכת לבוס שלו, הווארד (דייוויד אלפרט), כדי לבקש לעבוד כסוכן מכירות מהמשרד כי אין לו כבר כוחות לנדוד ממקום למקום. הוא בטוח כי הווארד יסכים לכך כי הוא מכיר אותו עוד כשהיה תינוק והוא אף הציע לאביו את השם הווארד. העתיד נראה מבטיח אך מתנפץ במהירות.
הווארד מקבל את וילי בקרירות ומתעסק כל הזמן בשמיעת של קולה של בתו מרשמקול. לבסוף הוא מתפנה לוילי אך דוחה את בקשתו ומפטר אותו.
וילי המיואש הולך לפגישה בבית קפה עם בניו כדי לשמוע מביף אם הצליח לקבל הלוואה אך ביף מבשר לו שמעבידו הקודם לא זכר אותו וסילק אותו כעבור דקה. וילי חוזה בפלשבק באירוע בו ביקר אותו ביף במפתיע בחדרו בבוסטון וגילה אותו עם נערת ליווי (קליר קרלטון). זה גרם לביף משבר אמון באביו והוא עזב את לימודיו ואת הפוטבול.
וילי חוזר הביתה מיואש מכל הצדדים "מתייעץ" עם בן ומגיע למסקנה שאין לו דרך אחרת. נכנס למכוניתו, נוסע לא מרוכז ונהרג בתאונת דרכים.
זאב וולף (פירושונים)
זאב וולף הוא שם יהודי-אשכנזי. "וולף" (בכתב יידי: וואָלף) הוא תרגומו של "זאב" ליידיש ולגרמנית. {{פירושונים|
ראו גם
}}
אזורים ארוגניים
אזורים ארוגניים (מיוונית: érōs- אהבה ו-genḗs ללדת, ליצור) הם אזורים רגישים למגע בגוף האדם אשר מסוגלים להעצים תחושות מיניות ולגרום לעוררות מינית מוגברת ואורגזמה. לעיתים כוללים גם את המוח כאיבר ארוגני הניתן לגירוי על ידי חוש הראיה והשמיעה.
האזורים הארוגניים מפוזרים לכל אורך גוף האדם, אך הרגישות של כל אזור משתנה בהתאם לריכוז העצבים שמסוגלים לגרום לתחושת הנאה. מלבד הנאה אזורים אלו מסוגלים לגרום לאדם מגוון תחושות, בהתאם למצב העוררות המינית שלו באותה רגע, הנסיבות בהן מתרחש הגירוי, התניות תרבותיות וטיב הקשר בין האנשים המעורבים. למשל הישבן הוא אזור ארוגני אצל הגבר וגם האישה, אך חיכוך הישבן על מושב הכיסא אינו גורם לעוררות מינית ומגע פתאומי של אדם זר עלול אף לגרום לתחושה שאינה נעימה, עם זאת כאשר המגע מגיע מבן זוג אשר כבר קיימות כלפיו תחושות מיניות, המגע יעצים תחושות אלו ויגביר את העוררות המינית.
זאדורפלווה
זאדורפלווה (בהונגרית: Zádorfalva) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית זאדורפלווה קטנה משמעותית בשנים האחרונות, מ-504 תושבים בשנת 1990 עד 452 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-10%).
בזאדורפלווה חיו מעט יהודים.
מייקל לאנגלי
מייקל לאנגלי (באנגלית: Michael E. Langley) הוא קצין בדרגת גנרל בחיל הנחתים של ארצות הברית המכהן כמפקד פיקוד אפריקה של ארצות הברית.
ביוגרפיה
לאנגלי נולד בשריבפורט שבלואיזיאנה ונדד עם משפחתו בין בסיסי חיל האוויר היכן שאביו שירת כנגד. ב-1985 סיים תואר ראשון מאוניברסיטת טקסס בארלינגטון והתגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית. בהיותו בדרגת לוטננט נענה להצעה ממפקד רגימנט הנחתים העשירי להישאר בשירות קבע ולהתמנות למפקד סוללה. הייתה זו הפעם הראשונה מאז מלחמת וייטנאם שקצין בדרגה זו מתמנה ישירות למפקד סוללה. בהמשך שירותו פיקד על גדוד ועל רגימנט הנחתים ה-12 שהוצב באוקינאווה. לאורך שירותו השתתף במלחמת עיראק, במבצע השבת התקווה בסומליה ובמלחמת אפגניסטן. שירת כראש חטיבת התכנון, אסטרטגיה ומדיניות בפיקוד מרכז של ארצות הברית, סגן מפקד כוח המשלוח השני של הנחתים, מפקד חטיבת המשלוח השנייה של הנחתים, מפקד כוחות הנחתים בגזרת אירופה ואפריקה וסגן מפקד פיקוד כוחות חיל הנחתים.
בנובמבר 2021 מונה למפקד פיקוד כוחות חיל הנחתים ומפקד הנחתים בפיקוד צפון (גזרת האוקיינוס האטלנטי). באוגוסט 2022 מונה למפקד פיקוד אפריקה בדרגת גנרל.
לאנגלי בעל תואר שני באסטרטגיית ביטחון לאומי ממכללת המלחמה של הצי ותואר שני בלימודי אסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצבא.
אזורים ארוגניים
רגישות
מהמחקרים ניתן ללמוד שאיברי המין הם האזורים הארוגניים ביותר אצל הגבר והאישה. שאר האיברים הארוגניים זהים פחות או יותר בין גברים ונשים אם כי הדירוג שלהם שונה. הצוואר, העורף, הירך הפנימית והישבן רגישים יחסית אצל שני המינים אך בעלי רגישות יחסית גדולה יותר אצל נשים מאשר גברים. האיבר בעל ההבדל הגדול ביותר הוא החזה שרגיש באופן ניכר אצל נשים.
גבר
הנקודה הרגישה ביותר באיבר הגבר היא הרסנית (frenulum). נקודה זו מתחככת בקיר הנרתיק בזמן יחסי מין ואחראית לזרז את השפיכה. שאר האיברים הרגישים לגירוי הם צדי העטרה, הפין, העור של כיס האשכים הרגיש בחלקו הקדמי, הפרינאום (אזור בין כיס האשכים לפי הטבעת) והאזור סביב פי הטבעת. הערמונית ניתנת לגירוי מתוך הרקטום למשל בזמן מין אנאלי או לחץ על הפרינאום. גברים מדווחים שהתחושה של גירוי הערמונית דומה לתחושות שמדווחות נשים בזמן גירוי נקודת הג'י.
אישה
חלקים מהפות ובמיוחד הדגדגן והשפתיים הפנימיות הם אזורים ארוגניים רגישים, הנרתיק רגיש בעיקר בשליש התחתון (קרוב לפתח), אזור בעל צפיפות עצבים רבה יותר המסוגל לספק תחושת הנאה גדולה בזמן יחסי מין. בדופן הקדמית של הנרתיק קיים אזור (urethral sponge) בעל מרקם שונה הדומה למרקם של החך. אזור זה מזוהה עם נקודת הג'י וגירויו יכול להוביל לשפיכה נשית. החוקרים עדיין חלוקים לגבי מהות נקודת הג'י, האם זה איבר מובהק או חלק מאיבר אחר. מחקרים אחדים תומכים בתאוריה שנקודת הג'י היא המשכו הפנימי של הדגדגן ואינו קיים אצל כל הנשים.
חזה
החזה רגיש בעיקר אצל נשים. הפטמה והעטרה של השד הם בעלי מגוון איברי חישה כגון גופיפי מייסנר ופצ'יני ההופכים אותם לרגישים במיוחד. גירוי הפטמות גורם להפרשת אוקסיטוצין ופרולקטין המשפיעים על גירוי איבר המין.
השד עצמו בעל מספר רב אך קבוע של קצוות עצבים לכן חזה גדול דורש גירוי שטח גדול יותר מאשר חזה קטן כדי לגרות מספר זהה של קצוות עצבים.
בטן ומותניים
הבטן ובעיקר הבטן התחתונה בין הטבור לאיברי המין (המפשעה) רגישים לדגדוג, ליטוף, נשיקות, נשיכות וגירוד. ככל שמתקרבים לאזור המפשעה ואיברי המין האזור רגיש יותר. המותניים רגישים למגע אצל שני המינים ומשמשים פעמים רבות כסמל אירוטי בתרבויות שונות. חלק ממשחקי החיזור של הגבר הם הנחת ידיו על מותני האישה.
קוסמים קטנים
קוסמים קטנים היא סדרת אנימציה אמריקאית בת 13 פרקים שהופקה בין השנים 1987- 1988. הסדרה שודרה בישראל בטלוויזיה החינוכית ב-1993.
עלילה
הסדרה מתרחשת בימי הביניים ומספרת על הנסיך דוראל שלאחר שאביו המלך מת הוא הודח מכיסא המלכות בידי מכשף מרושע בשם מורגן, שדוראל ניסה לברוח, מורגן שלח את השומרים לרדוף אחריו אבל הקוסם טוב הלב מגיסטוס הציל אותו ולימד אותו כמה קסמים כאשר יגדל למלך, אבל לאחר שנפלו מידיו של דוראל שיקויים לתוך הקדרה נוצר פיצוץ שיצר שלוש מפלצות קסם ששמם טוטי טראח ובום וביחד הם הקוסמים הקטנים שהם תלמידיו של מגיסטוס.
אין למדין מן הכללות
אין למדין מן הכּללות הוא כלל תלמודי שלפיו אין ללמוד ממקום בו נאמר כלל משום שקיימים פרטים היוצאים מן הכלל. קיים ניב עברי דומה האומר כי "לכל כלל יש יוצא מן הכלל". ישנן הסתייגויות לאמרה זו.
מקור
מקור הכלל הוא ב שם מובאת המשנה האומרת כי כל מצוות עשה שהזמן גרמן אנשים חייבים ונשים פטורות, וכל מצוות עשה שלא הזמן גרמן אחד אנשים ואחד נשים חייבים. התלמוד בבלי טען כי כלל זה אינו קיים בכל מקרה, וישנן מצוות עשה שהזמן גרמן שנשים חייבות, ויש מצוות עשה שלא הזמן גרמן שנשים פטורות.
הרמב"ם ביאר כלל זה ואמר שכשאומרים כלל מתכוונים לרוב המקרים, ומסיבה זו לא לומדים מכללות.
הסתייגויות
יש שטענו שכשנאמר "כלל גדול" לומדים ממנו, יש שכתבו שכשמובאות שיטות שני תנאים, התנא הראשון אומר כלל, והתנא שלאחריו מוסיף "אף", לומדים ממנו, ויש שטענו כי בלשון בני אדם כן לומדים מן הכללות.
עפרה מייזלס
עפרה מייזלס (נולדה ב-1954) היא פרופסור מן המניין לפסיכולוגיה התפתחותית בפקולטה לחינוך באוניברסיטת חיפה שכיהנה כדיקנית הפקולטה משנת 2006 עד 2012, וכיו"ר המזכירות הפדגוגית במשרד החינוך. פסיכולוגית קלינית מוסמכת.
מייזלס חוקרת את היחסים בין הורים לילדים, בעיקר בגיל ההתבגרות והבגרות הצעירה, ובייחוד מתמקדת בהקשר הישראלי הייחודי של המעבר מהתבגרות לבגרות. במקביל מייזלס חוקרת את המערכת המוטיבציונית של טיפול (Caring) כפי שהיא באה לידי ביטוי בהקשרים שונים ובהם היחסים בין הורים לילדים, מורים לתלמידים, מטפלים למטופלים, ומנהיגים למונהגים. בשני תחומים אלו פרסמה מייזלס שני ספרים בעריכתה ועשרות מאמרים ופרקים.
ביוגרפיה
מייזלס ילידת קיבוץ גבולות. נשואה לד"ר מאיר מייזלס ואם לשלושה. סיימה דוקטורט בפסיכולוגיה ב-1984 באוניברסיטת תל אביב. מומחית בפסיכולוגיה קלינית. בין השנים 1986–1993 כיהנה כחוקרת בכירה במכון הישראלי למחקרים צבאיים בזכרון יעקב. מ-1991 היא מרצה בפקולטה לחינוך באוניברסיטת חיפה. ב-2012 מונתה ליו"ר המזכירות הפדגוגית במשרד החינוך.
לאורך השנים זכתה בשמונה פרסי מחקר. פרסמה שני ספרים וכ-50 מאמרים בכתבי עת מדעיים.
תחומי מחקר
תחומי המחקר של מייזלס מעוגנים בשדה של הפסיכולוגיה ההתפתחותית והפסיכולוגיה חברתית, והם כוללים מחקר של התפתחות יחסים קרובים, בעיקר בהתבגרות ובבגרות הצעירה, והתבטאויותיהם הייחודיות בחברה הישראלית. בתחילת עבודתה המחקרית חקרה עמדות כלפי השירות הצבאי והשלכות של השירות הצבאי על בני נוער וצעירים בשנות העשרים לחייהם. אחד הממצאים החשובים בהקשר זה היה החשיבות הרבה של תחושת הצלחה בשירות הצבאי על ההתפתחות האישית אחריו – גם מספר שנים אחרי סיום השרות – באופן שלא היה קשור לאופי השירות ולתוכנו.
בנוסף מייזלס עסקה במאפייני ההורות בישראל, תוך התמקדות במעבר מהתבגרות לבגרות, שיש לו מאפיינים ייחודיים בארץ. אחד הממצאים החשובים הוא העדר אכיפה ביחסים בין הורים לילדים בארץ, שמביא למערכת יחסים שבה יש חום אך חסרה סמכות. מחקר זה הביא את מייזלס לזהות מאפיין בולט של החברה הישראלית שכולל התייחסות ועמדות מיוחדות לנושא הסמכות. אחד הממצאים המרכזיים הוא האופי המורכב של היחס לסמכות, כך שדמויות סמכות כמו הורים או מורים למעשה מעודדות אי ציות לסמכות, באופן מכוון אך סמוי ולא תמיד מודע. מבחינה זאת הצעירים הם "ממושמעים" – הם לומדים שדמויות סמכות אינן בהכרח מעוניינות במשמעת, אלא לעיתים אפילו להפך, ו"נשמעים" להנחיה זו.
פריזמה תאורטית מרכזית בעבודתה היא תאוריית ההתקשרות. מחקרה עסק בין היתר במאפיינים של תהליכי התקשרות בגיל ההתבגרות והבגרות הצעירה בישראל. בשיתוף עם ד"ר מירי שרף בשני מחקרי אורך גדולים, האחד עם נשים והשני עם גברים, הן חקרו תהליכי מעבר מהתבגרות לבגרות בהקשר הישראלי ומעבר לשירות הצבאי, מנקודת מבט של תהליכי התקשרות. בנוסף עסקה מייזלס במחקר על תהליכי התקשרות ו-caring במערכות יחסים שונות, כולל במנהיגות. כן ערכה מייזלס ספר בנושא, שעסק בייצוגי הורות: "Parenting Representations: Theory, Research, and Clinical Implications".
יחסי הודו–צ'ילה
יחסי הודו–צ'ילה הם יחסי החוץ בין צ'ילה להודו. שתי המדינות חברות ב-G-20.
יחסי מסחר
צ'ילה הייתה המדינה הראשונה בדרום אמריקה שחתמה על הסכם סחר עם הודו, בשנת 1956. הסכם מסגרת נחתם ב-20 בינואר 2005 לקדם שיתוף פעולה כלכלי נוסף בין הודו לבין צ'ילה. ההסכם הציע הסכם סחר מועדף (PTA) בין המדינות המתאימות, אשר לאחר מספר סבבי משא ומתן הושלמו במהלך השיחות שהתקיימו בניו דלהי בנובמבר 2005. ה-PTA נכנס לתוקף החל מה-17 באוגוסט 2007 בצ'ילה ובהודו ב-11 בספטמבר 2007.
בשנת 2016 חתמו שתי המדינות על הסכם להרחבת הסכם הסחר המועדף בין שתי המדינות (PTA), בסימן זינוק פי 10 במספר המוצרים שיימכרו בתעריפי מכס. המסחר הדו-צדדי של הודו עם צ'ילה עמד על 2.6 מיליארד דולר כאשר היצוא עמד על 0.68 מיליארד דולר והיבוא עמד על 1.96 מיליארד דולר בהתאמה ב-2016.
עפרה מייזלס
תחומי מחקר
מייזלס יחד עם ד"ר מריאנה רוח-מדבר היא היוזמת והיו"ר של הכנס הישראלי לחקר רוחניות עכשווית, שהתקיים לראשונה במרץ 2009 ונערך מאז מדי שנה. במרץ 2012 התקיים הכנס הישראלי הרביעי לחקר רוחניות עכשווית באוניברסיטת חיפה, ככנס בינלאומי.
יחסי הודו–צ'ילה
הודים בצ'ילה
הקהילה ההודית בצ'ילה מונה בערך 1000 איש, ובעיקר מתגוררת בסנטיאגו, איקיקה, ויניה דל מאר ופונטה ארנס. הקהילה נטמעת בהדרגה בעסקים קטנים ובסחר, ומטמיעה את עצמה בהדרגה במיינסטרים באמצעות התאזרחות. 1000 צ'יליאנים בממוצע מבקרים בהודו מדי שנה, בעיקר לצורך תיירות.
עפרה מייזלס
פעילות בשדה החינוך ובקהילה
מייזלס הרצתה לקהל אנשי חינוך, מורים, הורים, מפקחים, יועצים חינוכיים, הצוות החינוכי והפיקודי של הפנימייה הצבאית לפיקוד בחיפה, מורי מכללות לחינוך ועוד, בנושאים מגוונים, במטרה לנסות ולהנגיש לציבור הרחב ולעוסקים והמעורבים בשדה החינוך את התובנות שעלו מן המחקר. דוגמאות מרכזיות לכך הן הרצאות על מקום ותפקיד השירות הצבאי בהוויה הישראלית והשפעתו על צעירים בתהליך ההתפתחות שלהם, הרצאות על מאפייני ההורות בישראל והשלכות מאפיינים אלו על הקשר בין ההורים לבית הספר, הרצאות בנושא היחס הדיאלקטי של החברה הישראלית לסמכות כפי שהדבר בא לידי ביטוי בסמכות הורים ובסמכות מורים, ועוד.
קלי פרייס
חיים אישיים
קלי פרייס נולד במנהטן, ניו יורק. הוא למד בבית הספר התיכון לאמנויות בלונג איילנד במגמת משחק ומוזיקה.
קריירה
בגיל ארבע החל פרייס לדגמן. בין היתר דיגמן עבור חברות פולו ראלף לורן, גאפ, שון ג'ון, H&M, נייקי, קול האן, טומי הילפיגר ומייסיס. פרייס הופיע גם על שער "מגזין ניו יורק טיימס" ועם נלי בקמפיין ארצי עבור חברת ריבוק.
פרייס הופיע בסדרות טלוויזיה כמו "About a Boy" שם גילם את "גאס" ו"משפחתך או שלי" שם שיחק בתפקיד קולין לצד ריצ'רד דרייפוס וג'ובת ויליאמס. הוא שיחק בסדרה מוזיקלית שכותרתה "תופעות לוואי". הוא שיחק בתפקידים ראשיים בסרטים עלילתיים "הקליקה" של האחים וורנר, שם שיחק לצד ברידג'יט מנדלר וונסה מראנו. הסרט הוא עיבוד של הרומן הנמכר ביותר של ליסי הריסון, "סתיו אחד". הוא זכה בפרס פזמונאי השנה הצעיר של BMI, וקיבל את פרס אייב אולמן על מצוינות בכתיבת שירים.
פרייס כיכב בסרט העלילתי "Sleep No More".
לפרייס תפקידים ראשיים בסרטים Underdogs Rising, The Hyperions, Reboot Camp ו-Infamous Six, אשר הוקרנו לראשונה בשנת 2021.
פלפל סצ'ואן
בפלפל סצ'ואן נעשה שימוש נרחב במטבח הסצ'ואני בסין, כמו גם המטבח הטיבטי, בהוטן, נפאל ויפן בין היתר. הוא ידוע בתחושת הפה המרדימה או המעקצצת שלו, האחראית על פרופיל הטעם המכונה בסינית מַאלָא (מסינית: 麻辣, פין-יין: málà, מילולית: חריף מרדים), המורכב מפלפלים חריפים וגרגרי פלפל סצ'ואן, היוצרים תחושה של עקצוץ ורדימות. המנה המפורסמת ביותר בפרופיל טעם זה היא המנה הסיצו'אנית גונגבאו ג'ידינג, או עוף בנוסח קונג פאו כפי שהיא מוכרת במטבח הסיני אמריקאי.
מרי אן בראון פטן
מרי אן בראון פָּטֵן (באנגלית: Mary Ann Brown Patten; 6 באפריל 1837, צ'לסי, מסצ'וסטס – 18 במרץ 1861, בוסטון) הייתה האישה הראשונה ששימשה קברניטה בספינת סוחר אמריקאית. היא הצטרפה לבעלה ג'ושוע פטן, שהיה הקברניט של הקליפר נפטונ'ס קַר (Neptune’s Car), להפלגה מניו יורק סביב כף הורן לסן פרנסיסקו. לאחר שבמהלך השיִט בעלה חלה ושקע בתרדמת, היא לקחה את הפיקוד על הספינה והובילה אותה בבִטחה במשך 56 ימים סביב כף הורן ועד סן פרנסיסקו.
לפני ההפלגה
מרי אן נולדה ב-6 באפריל 1837 בצ'לסי, מסצ'וסטס, בת לג'ורג' ואליזבט בראון. בהיותה בת למשפחת ספנים אמידה, מרי למדה קרוא וכתוב. היא נישאה ב-1 באפריל 1853, בגיל 16, לג'ושוע אדמס פטן, בונה חופשי שהיה רב חובל בשירות ספינות בקו ניו יורק-בוסטון.
ההפלגה הראשונה
ב-1854, זמן קצר לאחר נישואיהם, הוצע לג'ושוע קידום משמעותי: הפיקוד על הקליפר נפטונ'ס קר (Neptune’s Car), של חברת פוסטר אנד ניקולסון (Foster and Nickerson) בהפלגה מניו יורק סביב כף הורן לסן פרנסיסקו. כיוון שלא רצה להשאיר את רעייתו הצעירה לבד, קיבל היתר לצרפה להפלגה. במהלך ההפלגה סייעה מרי אן לג'ושוע במשימותיו כרב חובל ולמדה ניווט, מטאורולוגיה, את מערך המפרשים ועוד רבות מהמשימות בספינה. ההפלגה, הלוך וחזור עברה בשלום.
ההפלגה השנייה
ב-1856, יצא ג'ושוע להפלגה שנייה כקברניט של הקליפר נפטונ'ס קר מניו יורק סביב כף הורן לסן פרנסיסקו. גם בהפלגה הזו הצטרפה אליו רעייתו, שהייתה בהיריון. הם יצאו מניו יורק ב-1 ביולי. במהלך ההפלגה ג'ושוע חלה, ובהיותם באזור כף הורן שקע בתרדמת. מרי אן בת ה-19 לקחה את הפיקוד על הספינה. הקצין הראשון, שהושם עוד קודם לכן במעצר עקב הזנחה וחשד לחבלה מכוונת הקשורה להימורים, ביקש לקבל את הפיקוד. מרי אן סירבה והקצין ניסה להמריד נגדה את הצוות, אולם מרי אן הצליחה לשכנע את הצוות לסמוך עליה ולתמוך בה. באזור כף הורן החלה סערה. גלים בגובה 15 מטר ורוחות של 120 קמ"ש טלטלו את הספינה, שהייתה בסכנת התנגשות במצוקים. מרי אן הבינה שדרך המילוט היא לשנות כיוון, ולהפליג דרום מזרחה, עם הרוח ולא כנגדה. בהמשך נתקלו בקרחונים, ומרי אן הורתה להוריד חלק מהמפרשים ובכך להאט את המהירות. כך התאפשר תמרון זהיר בין הקרחונים. ההפלגה בין הקרחונים ארכה ארבעה ימים. לאחר מכן חזרה להפליג מערבה. לבסוף, 18 ימים אחרי שמרי אן תפסה את הפיקוד, היא סיימה את הקפת כף הורן. לאחר מכן הובילה את הספינה בבטחה במשך 56 ימים עד סן פרנסיסקו, תוך שהיא גם מטפלת בבעלה החולה. בהגיעם למפרץ שער הזהב היא ויתרה על שירותי הנתב ונִווטה את הספינה לנמל במו ידיה. הם הגיעו לסן פרנסיסקו ב-15 לנובמבר. ההפלגה כולה ארכה 136 יום.
נפטונ'ס קר יצאה מניו יורק ביחד עם עוד ארבע ספינות, ביניהן ה"אינטרפיד" וה"רומנס אוף דה סיז" (Romance of the Seas). בין הספינות התקיימה תחרות על מי מהן תגיע ראשונה, ובאותה תקופה נהגו להמר על כך. רק אחת מהספינות שיצאו לדרך יחד אתה הגיעה לפניה.
אחרית דבר
בני הזוג פטן יצאו בדרכם חזרה הביתה בתחילת ינואר 1857. הם הפליגו בספינת משוטה לפנמה, חצו את מצר פנמה ברכבת, הפליגו לניו יורק בספינה ג'ורג לואו והגיעו לבוסטון בסוף פברואר. שבועיים וחצי לאחר מכן, ב-10 במרץ, ילדה מרי אן את בנם ג'ושוע פטן ג'וניור. האב לא החלים ממחלתו ונפטר ביולי אותה שנה. בארבע השנים הבאות מרי אן חיה עם בנה ואמה בצפון בוסטון. היא נפטרה משחפת ב-31 במרץ 1861, ימים ספורים לפני יום הולדתה ה-24. בני הזוג קבורים באוורט, מסצ'וסטס.
קישורים חיצוניים
dq=Foster+and+Nickerson+Company
אוטוביאנקי A111
אוטוביאנקי A111 (באיטלקית: Autobianchi A111) היא מכונית משפחתית, 4 דלתות סדאן, מתוצרת יצרנית כלי הרכב האיטלקית אוטוביאנקי אשר יוצרה בין השנים 1969–1972.
האוטוביאנקי A111 היה הדגם הגדול ביותר שיצרה אי פעם חברת אוטוביאנקי, אשר התמחתה בייצור מכוניות קטנות. סך הכל יוצרו ממנו 57,144 יחידות.
בין המנועים שהורכבו למסחרית פיאט 238 הורכב גם מנוע ה"אוטוביאנקי A111".
היסטוריה
"אוטוביאנקי A111" מתוקן קל הוצג בתערוכה ה-52 של תערוכת הרכב של טורינו באוקטובר / נובמבר שנת 1970. מאפיין מובהק של מכוניות "סדרה 2" אלו היו מנורות זנב מוערמות כפולות, באותו עיצוב שנראה על A111 המקורית, פגושים חדשים צברו רצועות שפשוף, והפנים תוכנן בחלקו מחדש, כולל קונסולה מרכזית חדשה וממתח הילוכים קצר יותר.
עם התקדמות שנות ה-70 של המאה ה-20 הציגה פיאט מספר גדל והולך של מכוניות בעלת הנעה קדמית במותג משלה, וכך האוטוביאנקי הפכה מיותרת. ה-"אוטוביאנקי A111" האחרונה עזבה את קו הייצור בשנת 1972.
I Can't Stop Drinking About You
השיר הגיע למקום ה-15 במצעד השירים מתחת להוט 100.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי ביבי רקסה לאחר פרידה שהסתיימה בצורה לא טובה. רקסה אמרה במהלך ריאיון למגזין Nylon, "נפלתי בקסמיו של הבחור הזה שאמר לי שהוא מאוהב בי. עם זאת, הוא אמר לי שהוא לא יכול להיות איתי כי הוא עדיין מאוהב בבת זוגו לשעבר. שפכתי את אשר על הלב שלי, והוא עדיין בחר בה. זה הרג אותי!".
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-40 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-12 באוגוסט 2014, כמה חודשים לאחר צאתו של השיר כסינגל. הוא בוים על ידי מייקל מיהאיל. רקסה הצהירה כי הקליפ נוצר בהשראת הסרטים "נערה בהפרעה" (1999) ו"מלנכוליה" (2011). היא המשיכה ואמרה שהיא "רצתה שהשיר יהיה תמונת מצב של איך מישהו מרגיש באותו הרגע בדיוק של פרידה".
אייל אלדי
אייל אלדי (שם מדעי: Panolia eldii; קרוי גם אייל מצח-קרן או אייל טאמין), הוא סוג של אייל החי בדרום-מזרח אסיה ומצוי בסכנת הכחדה. כאשר היה מסווג בתחילה בסוג אייל, שמו המדעי היה "Cervus eldii", לאחר מכן הועבר לסוג אייל רוסרבוס יחד עם אייל ברסינגה ואייל שומבורג ושמו המדעי היה "Rucervus eldii", וכיום נחשב כמין יחיד בסוג "Panolia"; למרות זאת בטקסונומיות רבות הוא עדיין מוכר כמין בסוג אייל רוסרבוס.
אייל זה התגלה על ידי המערב לראשונה במניפור שבהודו בשנת 1839. השם המדעי המקורי Cervus eldii, נטבע בשנת 1844 על שמו של קצין בריטי. מבחינה גנטית האייל האלדי נחשב כקרוב ביותר לאייל דוד, ובמידה פחותה יותר גם לאייל אדום, אייל ברסינגה, אייל נקוד, ויחמור.
תיאור
גודלו של האייל האלדי בינוני, והוא מזכיר בגודלו וצורתו את הברסינגה. המין נחשב לאייל חינני ומלכותי, ומסיבה זאת הוא מבוקש בגני חיות. רגליו דקות וארוכות, גופו ארוך, ראשו גדול וצווארו דק. בגרונו של הזכר יש רעמה עבה של שיער ארוך. הזכרים גבוהים וכבדים יותר מהנקבות. פרוותם של האיילים מחוספסת וגסה, ומשנה את צבעה במהלך העונות: בקיץ צבעה חום אדמדם עם חלקים בהירים יותר בגפיים, ובחורף צבעה משתנה לחום כהה; והזכרים נוטים להיות כהים יותר מהנקבות. צבע הפרווה גם נוטה להשתנות בין תת-המינים. הזנב קצר יחסית וחלקו האחורי בצבע לבן בוהק בדומה לעכוז והגחון. אפו של האייל גדול ושחור, עיניו קטנות, אוזניו גדולות וצבעם הוא חום מבחוץ ולבנבן מבפנים. לאייל האלדי סינר לבן בצווארו הנמשך עד לשפתיו, ומעל אפו וסביב לעיניו השער לבן-בז'.
מידות גופו של האייל האלדי הן:
גובה כתפיים: 125-110 ס"מ.
אורך הראש והגוף: 180-150 ס"מ.
אורך הקרן: 99 ס"מ.
אורך הזנב: 30-20 ס"מ.
משקל הגוף: 175-125 ק"ג. לאייל האלדי שלושה תת-מינים:
תפוצה ובית גידול
האייל האלדי הוא יליד דרום ומזרח אסיה, ותפוצתו ההיסטורית השתרעה בעבר החל מצפון מזרח הודו ועד דרום סין וייטנאם וקמבודיה. כיום התפוצה נחלקת לארבעה חלקים עיקריים המאוכלסים על ידי שלושה תת-מינים, ומבודדים מבחינה גאוגרפית: 1. האייל המניפורי המוגבל לאוכלוסייה קטנה במניפור שבהודו; 2. האייל התאילנדי הנפוץ בקמבודיה ולאוס, ונצפה בעבר גם בתאילנד ובווייטנאם ומשערים כי נכחד שם כיום; 3. האי האינאן (סין. בעבר גם בדרום סין) המאוכלס אף הוא על ידי האייל התאילנדי (נחשב לעיתים כתת-מין נפרד); 4. האייל הבורמזי המצוי במרכז מיאנמר, וייתכן כי נכחד כבר במערב תאילנד.
בית הגידול משתנה בין תת-המינים: ה"סאנג'אי" המצוי במניפור ב"אגם לוקטאק", חי באזורי ביצות בעלי צמחייה מקומית הנקראת "פהומדי". לתת-מין זה יש פרסות רחבות המסייעות לו ללכת בקלות באדמה בוצית. האייל הבורמזי אינו קשור לביצות ומצוי בשלושה סוגי יערות: יער נשיר יבש, יער נשיר לח, ויער מעורב עם עצי טיק. האייל התאילנדי חי אף הוא ביערות נשירים ולעיתים גם ביערות מונסון. האחרונים נצאים גם בעמקים ובהרים, ובעבר תועדו גם בשטחי מרעה, סוואנות, יערות גשם ממוזגים, יערות ירוקי עד ויערות אורן. אף על פי שהשניים אינם חיים באזורי ביצות, קורה מדי פעם שיש הצפה ביער ואז הללו אינם מהססים להיכנס למים להתפלש או לאכול; במקרה של הצפות גבוהות האיילים עולים על תלוליות עפר או לאזורים הרריים מעט. כל השלושה נמנעים מצמחייה נמוכה בעלת קני במבוק, מיערות סבוכים ומאזורי חוף, ומצד שני נכנסים לפעמים לשטחים חקלאים וניזונים שם על גידולים.
אקולוגיה והתנהגות
מרבית המחקרים על מחזור החיים של האייל האלדי בוצעו על ידי מכשירי מעקב שהוצמדו לצווארם של 11 זכרים ו-8 נקבות: נקבת האלדי חיה בדרך כלל בבדידות או עם צאצאיה, אולם במהלך עונת הרבייה הנקבות מתאספות בעדרים של עד 50 פרטים. זכרים בוגרים חיים אף הם בבדידות מלבד עונת הרבייה, ואילו צעירים חיים בקבוצות קטנות. במהלך היחום הזכרים מתחרים אחד עם השני כדי לשלוט על ההרמון. תקופת ההריון היא 240-220 ימים וההמלטה של עופר אחד או שניים מתרחשת אצל תת-המין המניפורי בין אוקטובר לסוף דצמבר ואילו אצל תת-המינים הבורמזי והתאילנדי בין חודשי אוקטובר ונובמבר. העופר נולד עם כתמים לבנים הנעלמים עם הגיל ושוהה בצמחייה בשבועות הראשונים לחייו. הגמילה מתרחשת בגיל שבעה חודשים, והעופרים מגיעים לבגרות החל מגיל שנה וחצי ועד שנתיים.
מצב שימור
האייל האלדי מסווג כמין בסכנת הכחדה (EN) על ידי IUCN בשל ציד נרחב לבשרו ולקרניו. איילים אלה גם היו ניצודים בעבר למזון כדי להאכיל גדודי צבא במהלך מלחמות רבות באסיה (כגון מלחמת וייטנאם). ציד של איילים אלה נחשב לפופולרי בגלל קרניהם המרשימות, והם נמכרות בשוק השחור במכירים מפולפלים. גם הרס בתי גידול כתוצאה מהרחבת החקלאות הוא בעל השפעה גדולה על מין נדיר זה. מספריו של תת-המין המניפורי ירדו בעיקר בשל טיוב ביצות לחקלאות, מרעה ודגים, ואילו של הבורמזי והתאילנדי בעיקר מציד ובירוא יערות. בית הגידול המוגן ומתאים לאייל זה הוא מאוד קטן, ובקושי כ-1% מהיערות המוגנים בדרום-מזרח אסיה הם בעלי בתי-גידול המתאימים לו. אפילו בתוך אזורים מוגנים, האיומים הנזכרים עדיין ממשיכים. "אזור השימור צ'האטהין" ("Chatthin Wildlife Sanctuary") שבמיאנמר, הוא אחד ממעוזיו האחרונים של אייל זה, והיער בתוכו עדיין תחת לחץ גדול של כריתת עצים מתושבים מקומיים. בשל הפצה מאוד מקוטעת של מין זה, הוא גם בסיכון מהכלאות וסחף גנטי.
המצב כיום בהודו, בורמה, סין וקמבודיה עדיין סביר, ובלאוס, וייטנאם ותאילנד גרוע מאוד ועל סף הכחדה. להלן נתוני IUCN על תפוצת האייל האלדי במדינות הנזכרות, הכוללים איומים עיקריים, סיבות ירידה, מאמצי שימור ועוד:
מספרים
מספרם של האיילים האלדים בטבע נאמד בכ-186 פרטים של אייל מניפורי (2004); 2,200 פרטים של האייל הבורמזי (אומדן האו"ם 1992); ולמעלה מ-1,000 פרטים של אייל תאילנדי (2004). נכון לשנת 2003, המספר המוערך של תת-המינים בגני חיות ובמכלאות הוא: 180 פרטים מתת-המין המניפורי; 1,100 פרטים מתת-המין הבורמזי; וכ-23 פרטים מתת-המין התאילנדי.
באטמן לנצח
באטמן לנצח (באנגלית: Batman Forever) הוא סרט גיבורי-על מז'אנר הפעולה המבוסס על סדרת הקומיקס מבית DC קומיקס, "באטמן" שנוצרה על ידי בוב קיין וביל פינגר. הסרט יצא לאקרנים ב-19 ביוני 1995 בבימויו של ג'ואל שומאכר, ובכיכובם של אנסמבל שחקנים כדוגמת ואל קילמר, טומי לי ג'ונס, ג'ים קארי, ניקול קידמן וכריס אודונל.
הסרט זכה להצלחה ולמועמדויות לפרסי אוסקר, סאטורן, גראמי וגלובוס הזהב. הסרט הוא סרט המשך לסרט "באטמן חוזר" שיצא ב-1992. לסרט יצא עוד סרט המשך ב-1997 שנקרא "באטמן ורובין".
עלילה
באטמן (ואל קילמר) מונע מדו-פרצוף (טומי לי ג'ונס), שזהותו האמיתית היא הארווי דנט, התובע המחוזי לשעבר של גות'אם סיטי שפניו התעוותו, לחטוף אזרח במהלך שוד בנק. אך לרוע המזל דו-פרצוף מצליח להימלט. בינתיים, אדוארד ניגמה (ג'ים קארי), חוקר בתעשיות ויין, מפתח מכשיר המקרין שידור טלוויזיה לתוך המוח. אחרי שהוא מציע לברוס ויין לפתח את המכשיר, הוא נענה בשלילה ועל כן הוא רוצה להתנקם בברוס.
לאחר שברוס פוגש את הפסיכולוגית ד"ר צ'ייס מרידיאן (ניקול קידמן), הוא מזמין אותה לאירוע צדקה בקרקס. דו-פרצוף וכנופייתו פורצים למופע ומנסים לחשוף את זהותו האמיתית של באטמן. לאחר שדו-פרצוף מטיל פצצה באולם, משפחת גרייסון, משפחת אקרובטים, מוציאה את הפצצה מן האולם. אך כל בני המשפחה נהרגים חוץ מהבן הצעיר דיק (כריס אודונל). ברוס שחש אחראי לגורלו של דיק מזמין אותו להישאר באחוזתו. דיק מספר לברוס על רצונו להרוג את דו-פרצוף כנקמה על מות משפחתו. כשדיק מגלה שברוס הוא באטמן הוא קורא לעצמו "רובין" והוא רוצה להפוך להיות עוזרו של באטמן.
בינתיים, אדוארד נהפך להיות פושע בשם איש החידות והוא אף מתחבר עם דו-פרצוף, כדי שהלה יממן את פיתוח, ייצור ושיווק ההמצאה שלו. הוא הופך את הזרם של מכשיר ההקרנה, ומצליח לשאוב לתוכו מחשבות של אנשים. במהלך מסיבה שאדוארד ארגן, הוא מצליח לגלות שברוס הוא למעשה באטמן. הוא ודו-פרצוף כמעט הורגים אותו, אך רובין מצליח לחלץ אותו. מאוחר יותר, שניהם מתגנבים לאחוזתו של ברוס, מעלפים אותו, מפוצצים את מערת העטלף וחוטפים את צ'ייס.
לאחר שבאטמן הצליח לפצח את כל חידותיו של איש החידות, ומגלה שהוא אדוארד ניגמה, הוא ורובין טסים ביחד לאי של ניגמה כדי להציל את צ'ייס. רובין מתעמת עם דו-פרצוף וכמעט הורג אותו, אך מציל אותו ברגע האחרון. דו-פרצוף מנצל זאת ותופס את רובין באיומי אקדח. באטמן מצליח לטפס לראש המגדל שבנה איש החידות ושם הוא מגלה שאיש החידות מציב בפניו "חידה" קשה במיוחד: עליו לבחור להציל או את צ'ייס או את רובין, אך לא את שניהם. באטמן משמיד את מכשיר ההקרנה הענק של איש החידות ומצליח להציל גם את רובין וגם את צ'ייס. לבסוף, הם מצליחים להרוג את דו-פרצוף, אך איש החידות נכנס לבית משוגעים שם הוא חושב שהוא באטמן.
ביקורת והכנסות
הסרט זכה לביקורות מעורבות ממבקרי הקולנוע. אתר Rotten Tomatoes המרכז ביקורות קולנוע העניק לסרט דירוג של 44% בהתבסס על 55 מבקרים. בסוף השבוע הראשון לצאתו של הסרט, הוא הכניס כ-52.78 מיליון דולר. נכון ל-2011 הסרט הכניס כ-184 מיליון דולר בארצות הברית וכ-152.5 מיליון דולר מחוץ לארצות הברית. הסרט הפך להיות הסרט השני הכי מכניס בארצות הברית לשנת 1995 (אחרי "צעצוע של סיפור") ובמקום השישי בסרטים הכי מכניסים ברחבי העולם.
רשימת הסרטים שבסדרה
סדרה זו של סרטי באטמן כוללת את:
ארווין פנופסקי
ארווין פנופסקי (בגרמנית:  Erwin Panofsky ; 30 במרץ 1892 - 14 במרץ 1968) היה היסטוריון של האמנות ממוצא יהודי גרמני שאת רוב הקריירה האקדמית שלו עשה בארצות הברית אחרי עליית השלטון הנאצי. לעבודתו של פנופסקי יש השפעה גם היום בתחום מחקר האיקונוגרפיה. עבודתו השפיעה רבות על תיאורית הטעם שפותחה על ידי הסוציולוג הצרפתי פייר בורדייה בספרים כמו Les règles de l'art (חוקי האמנות) ו-La Distinction: critique sociale du jugement (ההבחנה: ביקורת חברתית של השיפוט). בורדייה אימץ את רעיון ההביטוס מספרו של פנופסקי "ארכיטקטורה גותית וסכולסטיקה".
ביוגרפיה
ארווין פנופסקי נולד בהנובר, גרמניה. הוא למד באוניברסיטאות ברלין, מינכן ופרייבורג. הוא קיבל את תואר הדוקטור ב-1914 מאוניברסיטת פרייבורג. הקריירה האקדמית שלו בהיסטוריה של האמנות הביאה אותו לאוניברסיטאות ברלין, אוניברסיטת מינכן ולבסוף לאוניברסיטת המבורג שם הוא לימד מ-1920 עד 1933. בתקופה זו פרסם את כתביו העיקריים בתולדות האמנות. חיבור מוקדם חשוב הוא Idea: Ein Beitrag zur Begriffsgeschichte der älteren Kunstheorie (1924) (אידאה: תרומה לתולדות המושג בתאוריה העתיקה של האמנות).
פנופסקי הגיע בפעם הראשונה לארצות הברית ב-1931 כדי ללמד באוניברסיטת ניו יורק. בהתחלה הוא הורשה לשהות לסירוגין בניו יורק ובהמבורג אבל אחרי עליית הנאצים לשלטון בגרמניה בוטל המינוי שלו בהמבורג בשל יהדותו והוא נשאר בקביעות בארצות הברית עם אשתו דורותיאה (דורה) מוסה (Dorothea Mosse). ב-1934 הוא לימד בו זמנית באוניברסיטת ניו יורק ובאוניברסיטת פרינסטון. ב-1935 הוא הוזמן להצטרף למכון למחקר מתקדם, שזה עתה הוקם, בפרינסטון.
פנופסקי היה חבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, באקדמיה הבריטית ובעוד כמה אקדמיות לאומיות אחרות.
פנופסקי התפרסם במיוחד בשל מחקריו על סמלים ואיקונוגרפיה ביצירות אמנות. בתחילה במאמר ב-1934 ואחרי כן בספרו ציור הולנדי מוקדם. פנופסקי היה הראשון שפרש את ציורו של יאן ואן אייק נישואי הזוג ארנולפיני לא רק כתיאור של טקס חתונה כי אם גם כחוזה ויזואלי המעיד על מעשה הנישואין. פנופסקי מזהה בריבוי הסמלים החבויים שהכול מצביע על טקס הנישואין. בשנים האחרונות חלקו על מסקנה זו.
שלשה רבדים של נושאים או משמעות
בספרו מחקרים על איקונולוגיה (Studies in Iconology) מפרט פנופסקי את הרעיון שלו של שלושה שלבים להבנה של אמנות-היסטוריה:
לפנופסקי היה חשוב לקחת בחשבון את כל שלוש הרמות בזמן שבוחנים את אמנות הרנסאנס. אירווינג לוין אמר: "הייתה זו התעקשותו וחיפושיו אחר המשמעות – במיוחד במקומות בהם אף אחד לא חשב שיש משמעות כזאת – שהובילה את פנופסקי להבנת האמנות כפי שאף היסטוריון לפניו לא הבין".
אייל פיליפיני
אטימולוגיה ושמות
האייל הפיליפיני הוא מין בסוג אייל רוסה. שמו המדעי מתייחס למקום שבו התגלה לראשונה - איי מריאנה שבאוקיינוס השקט; המין לא היה נפוץ שם באופן טבעי והובא על ידי האדם מהפיליפינים. המין מוכר בשני שמות נוספים: סמבר פיליפיני, המתייחס לדמיון לקרובו הגדול - אייל סמבר החי בדרום ודרום-מזרח אסיה, ואייל חום פיליפיני - שנועד להבדיל בינו לבין קרובו אייל אלפרד המכונה אייל נקוד פיליפיני.
תיאור ותת-מינים
האייל הפיליפיני הוא אייל בינוני-קטן בעל מבנה גוף קומפקטי, צוואר קצר וראש חרוטי משולש. אורך ראשו וגופו: 151-100 ס"מ; גובהו בכתפיים: 70-55 ס"מ; ומשקלו: 60-40 ק"ג. באופן כללי, פרוותו של מין זה היא בצבע חום כהה לחלוטין פרט לחלק התחתון של הזנב שהוא לבן. עם זאת, ישנן וריאציות אזוריות בצבע הכוללות חום אפרפר חולי, חום בהיר, חום כהה, ושחור-שוקולד. רגליו וזנבו קצרים, עיניו ואפו קטנים, ואוזניו עגולות ובינוניות. לזכרים זוג קרניים קצרות יחסית בעלות שלושה סיעופים, המגיעות לאורך של 20–40 סנטימטר בלבד. אוכלוסיות מסוימות של איילים פיליפינים גם שונות באופן משמעותי בגודל הגוף, וכתוצאה מכך אייל זה פוצל על ידי רשויות השימור לארבעה תת-מינים:
תפוצה, אקולוגיה ומחזור חיים
האייל הפיליפיני נוכח ברבים מבין איי הפיליפינים, כולל: מינדורו, לוזון, סמר, לייטה, פולילאו, קטנדואנס, מינדנאו ובאסילן; הוא נכחד באי יליראן וכנראה גם בוהול ורינדוק. הוא נעדר מהאיים: יגרסו, פאלאוואן, פאנאי, סולו, באבויאן, דינאגאט, סיארג'או וקבוצת איי באטאנס וקאלאמיאן. בנוסף לתפוצתו המקורית, האייל הפיליפיני הובאה לגואם על ידי המושל הספרדי מריאנו טוביאס בין שנות 1770–1774 לשם ציד שעשוע. למרות המחסור בתפוצתו המקורית בפיליפינים, הוא מאוכלס יתר על מידה בתחומים רבים בגואם, וגורם נזקים רבים לצמחייה על ידי רעיית יתר. כמו כן האיילים הפיליפינים הובאו לאיים באוקיינוס השקט: סאיפאן ורוטה באיי מריאנה הצפוניים, והאי "פוהנפיי" באיי קרוליין, אך הם לא התרבו בכזאת הצלחה כמו בגואם. במאה ה-19 אייל זה הובאה גם לאי היפני בונין על ידי ספינות ספרדיות, אך ניצוד שם עד הכחדה ב-1925; לאחר מלחמת העולם השנייה הובא שוב לבונין מגואם אך כיום הוא אינו מצוי שם.
אייל זה תופס מגוון של בתי גידול מיוערים, החל משפלות וקרחות יער, ועד למדרונות הרים בגובה 2,900 מטר מעל פני הים. תת-המין במינדורו נפוץ גם במרעה פתוח.
האייל הפיליפיני נח במהלך היום מוסתר בצמחייה צפופה, ופעיל בשעות הדמדומים והלילה עד עלות שחר. פרוותו הכהה מספקת לו הסוואה מצוינת ביערות בשעות היום ובעיקר בשעות הלילה. במשך השנה הנקבות מתקבצות בעדרים של עד 8 פרטים, לעומת הזכרים האגרסיביים שחיים בבדידות. מין זה מעדיף בדרך כלל את קצה היער או קרחות יער, וניזון ממגוון רחב של צמחייה כגון: עשבים, עשבי תיבול, עלים ופרחים ופירות יער שנפלו. באזורים שאליהם הובאו, האיילים הפיליפינים גורמים נזק משמעותי למערכות אקולוגיות מקומיות, מונעים את התחדשות היער ואוכלים כמויות גדולות של יבולים.
עונת הרבייה מתרחשת בחודשי ספטמבר עד ינואר, ולאחר הריון של 220 ימים הנקבה ממליטה עופר אחד בעל פרווה כהה עם כתמים לבנים שנעלמים לאחרי מספר שבועות.
איומים ושימור
האייל הפיליפיני מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור פגיע (VU), בשל אובדן מתמשך של בית גידול למטרות חקלאות או כריית מינרלים. האיילים הפיליפינים ניצודים גם באינטנסיביות באיים עבור בשרם ועורם, כמו גם עבור פוחלצים וקרניים לקישוט. למרות שיש מספר אזורים מוגנים בפיליפינים, במרביתם חסרה אכיפה רצינית למניעת ציד, כריתת יערות וכדומה; כתוצאה מאיומים אלה, האוכלוסייה של האייל הפיליפיני מקוטעת ויורדת בחדות לכל אורך הטווח שלו. תת-המין במינדורו נחשב למאוים ביותר מבין תת-המינים ויחד עם הפרסתן השני באי (תאו הפיליפינים) סובל מבעיות דומות של גודל אוכלוסייה קטנה, ובעיקר בשל כריתת עצים נרחבת באי (למעלה מ-90% מהעצים באי נכרתו). דווקא באזורים שבהם האיילים לא היו מצויים באופן טבעי, יש חוקי ציד מחמירים (גואם ורוטה) או איסור ציד בכלל (סאפיאן). בטווח המקורי שלו, אין כרגע צעדים ספציפיים לשימורו מלבד חוות איילים בינוניות באי לוזון.
ממלכת קויה
אימפריית האינקה כינתה את האזור שדרומית לקוסקו הבירה בשם קויאסויו (Qullasuyo) כלומר "אזור קויה", כיוון שכך כינו האינקה את כל ממלכות האיימרה שהיו בעלות קשרים תרבותיים חזקים ביניהן. שכן ממלכת קויה הייתה עבורם המשמעותית מכולן. עם הכיבושים הנוספים של האינקה שהגיעו עד לצ'ילה וארגנטינה של ימינו, היה אזור זה גדול בהרבה משטחן המקורי של ממלכות האיימרה.
ארגון
הקויה אורגנו בשני אזורים (קצ'ואה ואיימרה: "סויו"): אורקוסויו (Urcosuyu, אורקו (Urco): זכר, אש) ואומאסויו (Umasuyu, אומה (Uma): נקבה, מים).
בירתם הייתה "אטונקויה" (Hatunqulla), כלומר "קויה, הגדול" שנמצאת 34 ק"מ צפונית ל באורקוסויו ונשלטה על ידי שושלת הסאפאנס (Zapanas). בירת אומאסויו הייתה אסנגרו (Azangaro), שהייתה תלויה באטונקויה. צורת ממשל זו המבוססת על דואליות הייתה אופיינית לחברות האנדיות המרכזיות, שבהן שני החלקים היו משלימים, אך האחד עדיין שלט על השני. האינקה למשל חילקו את האימפריה והחברה שלהם לאנן (Hanan, קצ'ואה: עליון) ואורין (Hurin, קצ'ואה: תחתון).
בנוסף לקויה של אומאסויו היה בשטחה של ממלכת קויה גם האי איסלה דל סול ("אי השמש"). המיסיונר הספרדי כתב: "האי טיטיקקה... היה מאוכלס בעבר בקויאס האינדיאנים, אותה מדינה של ילידי קופקבנה". הנזיר האוגוסטיני אלונסו ראמוס גבילן (Alonso Ramos Gavilan) ציין: "לקויה של טיטיקקה היו המזבח והמקדש המפורסם הזה, היה ואקה מהקויה פוקינה (puquina qollas) והאורקויה".
בתחומם של הקויה היו שלוש קבוצות אתניות: איימרה, ואורו (חלק מהאורו דיברו פוקינה והאחרים . פליפה גואמן פומה דה איילה הבחין בבירור בין הקבוצות האתניות הללו וזיהה אותן כ"קויה" (איימרה), כ"פוקינה קויה" (פוקינה) וכ"אורו קויה" (בני האורו).
שלטון האינקה
כעשר שנים לאחר הכתרתו, החל פאצ'אקוטי במערכה הצבאית המתפשט שלו לרמת קויאו, ושלח קבוצת חיילים בפיקודו של אפו קונדה מאיטה לעבר הגבול עם ממלכת קויה, שם פגש בכוח הלוחמים שבראשה צ'וצ'י קאפאק (Chuchi Capac), הידוע גם בשם קויה קאפאק (Qulla Capac). פאצ'אקוטי הצטרף לכוחות החלוץ, ונכנס עם צבאו לשטח האויב עד שהגיע למוצא הנהר וילקנוטה.
קויה קאפאק, שהיה מודע לחדירת האינקה לשטחו, קיבץ את צבאו בעיירה אייאווירי (Ayaviri) כשהוא ממתין לאינקה. כשהגיע לעיירה זו, הבין פאצא'קוטי שלא תהיה כניעה בלא מלחמה ועקב כך התפתח קרב ארוך. כשהקרב התארך, מחשש שיובס, נסוג צבא הקויה לפוקרה (Pucara), מבצר באנדים, והאינקה רדפו אחריהם לשם. בפוקרה נערך הקרב השני, שבו לא רק שהאינקה ניצחו, אלא הם גם הצליחו לקחת בשבי את קויה קאפאק ולהוציאו להורג. לאחר שהבטיח את הניצחון, הגיע פאצ'אקוטי לאטונקויה, בירת הממלכה המובסת, ונשאר בה עד שכל נציגי הערים הכפופות לקויה הגיעו על מנת להישבע אמונים לשליט החדש.
ב-1473, בתקופת שלטונו של קיסר האינקה טופאק אינקה יופאנקי (1471-1493), דיכאה אימפריית האינקה מרד של הקויה ושכניהם הדרומיים, הלופאקה.
ב-1538, יצאו הלופאקה והקויה למלחמה ביניהם. הקויה פנו לעזרה מהספרדים בקוסקו ו הוביל צבא דרומה והביסו את הלופאקה בקצה הדרומי של אגם טיטיקקה בו זורם נהר הדסגואדרו מהאגם. בתחילת הקרב הייתה ידם של הספרדים על התחתונה לזמן מה, ופיסארו כמעט טבע בניסיון לחצות את הנהר, אך ניצל על ידי, קיסר האינקה שהוצב על כס השלטון על ידי הספרדים.
מוקדמות מונדיאל 1966
74 נבחרות לאומיות נרשמו למוקדמות מונדיאל 1966, והתחרו על 16 מקומות בטורניר הגמר. , המארחת, ו, האלופה המכהנת, העפילו אוטומטית והותירו 14 מקומות לשאר הנבחרות. 16 המקומות במונדיאל חולקו לקונפדרציות השונות של פיפ"א כמפורט להלן:
האירועים שהתרחשו באותה עת, ובעיקר הקמת מדינות חדשות ותהליך של דה-קולוניזציה, הובילו לעלייה במספר הנרשמות למונדיאל באנגליה, ולראשונה בתולדות הטורניר הוגשו למעלה מ-70 בקשות (עלייה של 25% בהשוואה למוקדמות מונדיאל 1962). עם זאת, בעקבות החלטתה של פיפ"א להקצות מקום אחד בלבד לאסיה ולאפריקה החליטו כל הנבחרות האפריקניות לפרוש מהטורניר.
51 נבחרות השתתפו במשחק מוקדמות אחד לכל הפחות. בסך הכל נערכו 127 משחקים במוקדמות, בהם הובקעו 393 שערים (ממוצע של 3.09 שערים למשחק).
אירופה
במוקדמות באירופה התמודדו 32 קבוצות על 9 מקומות למונדיאל. המדינות חולקו ל-9 בתים של 4 או 5 קבוצות כאשר הראשונה בכל בית עלתה למונדיאל. העולות הן בולגריה, גרמנית המערבית, צרפת, פורטוגל, שווייץ, הונגריה, ברית המועצות, איטליה וספרד.
דרום אמריקה
9 הנבחרות חולקו ל-3 בתים בני 3 קבוצות. הנבחרות שיחקו אחת נגד השנייה בשיטת בית-חוץ. הנבחרת הראשונה בכל בית העפילה למונדיאל.
בית 1
אורוגוואי העפילה
בית 2
צ'ילה ואקוודור סיימו עם מספר נקודות זהה, ולפיכך נערך משחק פלייאוף במיקום נייטרלי.
צ'ילה העפילה.
בית 3
ארגנטינה העפילה.
בית 1
מקסיקו העפילה לסיבוב השני.
בית 2
ג'מייקה העפילה לסיבוב השני.
בית 3
קוסטה ריקה העפילה לסיבוב השני.
סיבוב שני
מקסיקו העפילה.
אפריקה ואסיה
משחקי הסיבוב השני היו אמורים להיות בין מנצחות בית 1 ו-5, מנצחות בית 2 ו-4, ומנצחות בית 3 ו-6. אולם, מאחר שכל הנבחרות פרשו לא נערך הסיבוב.
פרשה כמחאה על כך שהטורניר הועבר מיפן לפנום פן, בירת קמבודיה.
קוריאה הצפונית העפילה לסיבוב הגמר של אפריקה-אסיה, ומאחר שכל הנבחרות האפריקאיות פרשו המשיכה והעפילה ישירות למונדיאל.
טירניים
טירניים (שם מדעי: Tyrannidae) הם משפחה של ציפורי שיר החיות באמריקה הצפונית, המרכזית והדרומית במגוון בתי גידול והיא נחשבת לגדולה במשפחות העופות וכוללת עד 400 מינים. הם קרובות משפחה של החטפיתיים מאירופה ואסיה וקרובות גם למשפחת סבכי העולם החדש. הם בעלות עיניים גדולות, מקור גדול וחזק ומסיכה שחורה סביב עיניהם. לחלקם ישנה גם ציצה על העורף. הם ניזונים על חרקים, וגם על פירות והמינים הגדולים ביותר טורפים גם חולייתנים קטנים והם צדים את החרקים בדומה לקרובותיהם החטפיות, עומדים על ענף וטסים לעבר חרק המעופף לעברם. הם נמצאים במגוון בתי גידול והגיעו עד לאיי גלאפגוס, אך רובם מצויים ביערות.
מבצע איזבלה
מבצע איזבלה הייתה תוכנית מגירה נאצית להשגת בסיסים בספרד ופורטוגל, ותוכננה לצאת לפועל אחרי הפלישה הגרמנית לברית המועצות, זאת במטרה להקשיח את המצור שהוטל על בריטניה. בסופו של דבר, עקב השינויים במהלך המלחמה, המבצע לא יצא לפועל.
רקע
אחרי נפילת צרפת, גרמניה שלטה בחלקים נרחבים באירופה מגבול צרפת-ספרד עד ברית המועצות. ספרד, שנטתה לצד מדינות הציר, קיימה מגעים עם גרמניה במטרה להצטרף אליהן, ומגעים אלו הולידו בין היתר את מבצע פליקס לכיבוש גיברלטר. עם זאת, שליט ספרד, פרנסיסקו פרנקו העלה במהלך ועידת אנדאי, בה נפגש עם היטלר, דרישות רבות ויקרות שהביאו את היטלר לוותר על צירופו למלחמה. גם אחרי המגעים הללו המשיכו הגרמנים לפעול בנושא חצי האי האיברי, וב-11 ביוני 1941 הוציא היטלר את דירקטיבה מס' 32, בה נכתב כי "בעתיד הקרוב, על ספרד יהיה להחליט אם היא מתכננת לשתף פעולה במלחמה נגד הבריטים או לא." בהמשך להוראתו של היטלר, החלו בפיקוד הגרמני לתכנן את כיבושן של ספרד, פורטוגל, גיברלטר, האיים האזוריים וכף ורדה.
עיקרי התוכנית
מבצע איזבלה הייתה תוכנית ראשונית לפלישה שבהמשך כונתה "מבצע אילונה". בדומה למבצע פליקס, התוכנית כללה פלישה לספרד, פורטוגל, גיברלטר, האיים האזוריים וכף ורדה. יחד עם זאת, הנחת המוצא שבידלה את מבצע איזבלה ממבצע פליקס הייתה שהכוחות הספרדיים יגלו אהדה לגרמנים וכי מהות הפלישה לספרד היא לסייע לכוחותיה למקרה של פלישה מצד בעלות הברית. כדי לאבטח את האגף הדרומי בפלישה, על הוורמאכט הוטל לכבוש את נמל דקר שהיה בשליטת צרפת של וישי.
המטרה האסטרטגית של המבצע הייתה לחסום בפני הבריטים את דרכי הגישה למזרח התיכון ולהודו. תעלת סואץ, מלטה וגיברלטר היו נקודות אסטרטגיות מבחינת הבריטים שכן בלעדיהן הים התיכון היה נחסם עבורם.
הכנות מבצעיות
על אף שהמבצע מעולם לא יצא לפועל, בזיכרונותיו כתב פרנץ האלדר כי בסיס לוגיסטי הוקם בבורדו, כהכנה למבצע איזבלה.
ברכות רחל
רחל ברכות
משחקי הכס - עונה 8
העונה השמינית והאחרונה של משחקי הכס שודרה במקור בין ה-14 באפריל 2019 ל-19 במאי 2019. עונה זו כללה שישה פרקים בלבד.
חלקה הראשון של העונה נוגע למלחמה בצבא המתים והתאספות צבאות החיים בווינטרפל להכנה לקרב, חלקה השני של העונה נוגע לקרב האחרון על כס הברזל והנהגת הממלכות לאחר סיום המלחמה.
העונה קיבלה ביקורות מעורבות, בעוד המשחק, הבימוי, האפקטים והמוזיקה זכו לשבחים, עלילת העונה קיבלה ביקורות רבה על חוסר אמינות והחלטות שרירותיות של מפיקי הסדרה שלא עמדו עם קו העלילה הרציף של הסדרה.
תקציר העלילה
במעלה המלך, סרסיי לאניסטר אינה חשה מודאגת מהפרצה בחומה ויורון גרייג'וי חוזר עם פלוגת הזהב והוא משתמש במעשיו על מנת לשכנע אותה לקיים עמו יחסי מין. ברון נשכר כדי להתנקש בג'יימי ובטיריון. במקביל, תיאון גרייג'וי חודר לאיי צי הברזל ומחלץ את יארה שיוצאת לאיי הברזל על מנת לכבוש אותם, בעוד תיאון מחליט לצאת לווינטרפל.
ג'ון שלג, דאינריז טארגאריין וצבאה מגיעים לווינטרפל והם מגלים שההלכים הלבנים פרצו את החומה. בתגובה, שרי הצפון ובעלי בריתם מתרכזים סביב וינטרפל, אף שהם נותרים חשדניים כלפי דאינריז והתגבורות המובטחות מבני לאניסטר. ג'ון פוגש את בראן ואריה בעוד סאנסה סטארק חשה שלא בנוח מהופעתה של דאינריז. דאינריז מספרת לסם שהוציאה להורג את אביו ואת אחיו. בראן (שנהפך ל"עורב בעל שלוש העיניים") אומר לסם שהגיע הזמן לספר לג'ון על זהותו האמיתית כבנם של ליאנה וראיגר טארגאריין. סם מספר לג'ון על מוצאו וששמו הוא אאיגון טארגאריין, "המלך האמיתי". טורמונד ובריק מגלים טירה נטושה ופוגשים את אד וכמה מאנשי משמר הלילה. כובשי הטירה מתגלים כבני בית אומבר, שנראה שנמחו מעל פני האדמה על ידי מלך הלילה שהשאיר מסר לחיים. ג'יימי לאניסטר מגיע לווינטרפל ורואה את בראן בחצר הטירה. ג'יימי מובא בפני משפט הצפון, במהלכו דאינריז וסאנסה שוקלות את גורלו, אך הוא מגן על מעשיו בשירות בית לאניסטר ומגלה כי סרסיי שיקרה באשר לכוונתה לשלוח צבא. בריאן נשבעת לערוב לו, מה שמאפשר לג'יימי להצטרף לשורותיהם. ג'יימי מתנצל בפני בראן על כך שניסה להרוג אותו, ומגלה שבראן אינו נוטר לו כלל. אריה מדברת עם גנדרי בנוגע להלכים הלבנים ותוהה לגבי הלחימה נגדם. במקביל, סאנסה ודאינריז מפשירות את הקרירות ביניהן בשל אהבתן לג'ון שלג, אך דאינריז מסרבת לחשוף מה יהיה על הצפון ברגע שהיא תשב על כס הברזל. שיחתן נקטעת עם חזרתו של תיאון שמצהיר על רצונו להילחם למען בית סטארק.
הקרב מול צבא המתים
צבא החיים פוגש את צבא המתים בשדה הקרב, שם הוא מופתע מגודל הצבא האדיר של המתים. במהלך הקרב, שבט הדותראקי מושמד כמעט לחלוטין ואד נהרג בעודו מציל את סם. החיים נסוגים אל תוך טירת וינטרפל כאשר מליסנדרה (כהנת אל האור) מבעירה אש סביב חומות הטירה כדי לדחות את כניסתם של המתים. ג'ון ודאינריז חותרים למגע עם מלך הלילה (הרכוב על ויסריון הדרקון) בעזרת הדרקונים, בעוד המתים מצליחים לפרוץ את החומה, החיים לא מצליחים לצאת למתקפת נגד ומתרחש טבח נורא, כאשר ליאנה מורמונט נהרגת במאבקה בענק מת ובריק מקריב את עצמו כדי לאפשר ל"כלב הציד" קלגיין ולאריה שהות להימלט. ג'ון מצליח להפיל את מלך הלילה מהדרקון לקרקע ודאינריז שורפת אותו, אך מתברר שהוא חסין לאש הדרקון והוא הופך את חללי הקרב לחלק מצבא המתים, בכדי שילחמו עבורו. המתים בתוך הטירה קמים ותוקפים את שאר המסתתרים בטירה. דאינריז מותקפת אך ז'ורה נלחם בגבורה, מציל אותה ומת מפצעיו. מלך הלילה מתקדם אל העץ הקדוש שבמתחם הטירה, שם ממתינים לו תיאון ובראן. תיאון משמיד מספר זומבים ותוקף את מלך הלילה כדי להגן על בראן, אך נהרג על ידיו. לפתע, אריה תוקפת את מלך הלילה עם הפגיון הוולריאני שלה ומשמידה אותו, ובכך גורמת לשאר צבאו להתפרק. מליסנדרה, שמשימתה הושלמה, נעלמת אל תוך השלג ומסירה את השרשרת שלה, דבר הגורם למותה בשל גילה המופלג.
לאחר הקרב הקשה, אנשי הצפון שורפים את המתים בטקס הלוויה ומתאבלים עליהם. ג'ון נואם על חשיבות זיכרון המתים, ומאוחר יותר באולם האוכל דאינריז מזכירה כי גנדרי הוא בנו האמיתי של רוברט באראתיאון וממנה אותו ללורד של קץ-סופה. במקביל, בראן מספר לטיריון שהוא אינו רוצה להיות לורד וינטרפל. ג'יימי, בריאן, טיריון, פודריק וטורמונד משחקים במשחק שתייה מה שגורם לבריאן לעזוב לאחר שטיריון שואל אותה האם היא בתולה, ולאחר מכן היא מקיימת יחסי מין עם ג'יימי. כשהם לבד, גנדרי מציע לאריה נישואין אך אריה מסרבת. דאינריז מתעמתת עם ג'ון ודורשת ממנו לא לספר על הוריו, אך הוא אומר לה שהוא מוכרח לספר לאריה וסאנסה. דאינריז מבקשת להסתער על מעלה המלך אך סאנסה לא מסכימה לכך. לבסוף מוחלט שג'ון וסר דאבוס יכבשו את מעלה המלך בעוד שדאינריז והצי שלה יצאו לדרגונסטון עם ג'יימי ושאר הלוחמים שנותרו.
הקרב על מעלה מלך
כאשר דאינריז, דרקוניה והצי מגיעים לדרגונסטון הם מותקפים על ידי ספינותיו של יורון, שהורגים את ראיגל הדרקון ולוקחים בשבי את מיסנדיי. ואריז אומר לדאינריז לא למהר לשרוף את מעלה מלך וטיריון משכנע אותה קודם לנהל משא ומתן עם סרסיי. ואריז מתוודה בפני טיריון שהוא חושב שג'ון יהיה שליט טוב יותר, אך טיריון מחליט להישאר נאמן לדאינריז.
יורון חוזר למעלה המלך לדווח על מותו של הדרקון ועל לקיחתה של מיסנדיי בשבי, וסרסיי פוקדת להשאיר את שערי המבצר האדום פתוחים, כדי להשתמש בתושבים כבני ערובה שימנעו את תקיפת העיר. דאינריז, תולע אפור וטיריון מגיעים לשערי העיר ותובעים את כניעתה של סרסיי, אך זו מאיימת להרוג את מיסנדיי. טיריון מנסה לעורר את חמלתה בכך של סרסיי בכך שמזכיר את בנה, אך היא מסרבת ומצווה על גרגור קלגאן לערוף את ראשה של מיסנדיי לעיניהם של דאינריז ותולע אפור.