cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
זוטרופוליס
הפקה
ב-9 באוגוסט 2013 במסגרת אירוע "דיסני אקספו 2013" הודיעו אולפני וולט דיסני שהבמאי ביירון הווארד שביים בעבר עבור דיסני את הסרטים "בולט" ו"פלונטר" יביים קומדיית הרפתקאות המתרחשת בעולם של חיות. שם העבודה של הסרט היה "זוטופיה". בהודעה נמסר עוד שהתסריטאי יהיה ג'ארד בוש ושתאריך היציאה המשוער שלו יהיה במרץ 2016. דווח עוד שהאולפנים נמצאים במגעים עם ג'ייסון בייטמן שאמור לדבב דמות בסרט. לדברי הבמאי, "זוטרופוליס" יהיה שונה מסרטים אחרים שבהם מואנשות חיות מאחר שבסרטים אחרים החיות מתגוררות בטבע או בעולם בני האדם כשהן מחליפות את הדמויות האנושיות. בסרט "זוטופיה" מדובר יהיה על תפישה שונה שבה העולם המודרני עוצב כולו בידי ועבור בעלי החיים. לדברי הווארד, ג'ון לאסיטר, המפקח הראשי על הקריאייטיב באולפני דיסני, אהב את הרעיון שהוצע לו והרים את הווארד "באוויר כמו סימבה התינוק".
במרץ 2015 הודיעו אולפני דיסני כי ריץ' מור, הבמאי של הסרט "ראלף ההורס", יצטרף גם הוא לסרט כבמאי, ושג'ארד בוש יקבל תפקיד של עוזר במאי ושעלילת הסרט עברה שינויים. העלילה החדשה כוללת שועל דברן בשם ניק ויילד שיוצא במנוסה לאחר שהואשם בפשע שלא ביצע, בעוד שאחריו דולקת השוטרת המוערכת ביותר בזוטרופוליס, ג'ודי הופס. כשהשניים הופכים בעצמם למטרה לקונספירציה, הם נאלצים לאחד כוחות ומגלים שאפילו אויבים טבעיים יכולים להפוך לחברים טובים.
ב-8 באפריל 2015 פורסם כי דיסני חתמה עם תאגיד IMAX על הסכם להקרנת חלק מסרטיה עד לשנת 2017, אך הסרט "זוטופיה" לא נכלל בסרטים שיוקרנו על מסכים אלו.
ב-6 במאי פורסם כי ג'יניפר גודווין שדיבבה בעבר דמות בסרט "טינקרבל ואגדת לעולם לא" ומגלמת את שלגיה בסדרה "עד עצם היום הזה", תדבב את דמותה של הארנבת ג'ודי הופס.
ב-15 באוגוסט פורסם במסגרת אירוע הדיסני אקספו השנתי כי הזמרת שאקירה תדבב את דמותה של הצבייה גאזל, זמרת פופ פופולרית בזוטרופוליס, ואף תקליט שיר פופ קצבי מקורי עבור הסרט. השיר ייקרא "Try Everything".
ב-25 באוקטובר פורסם כי מדבבים נוספים ייקחו חלק בסרט וידבבו דמויות נוספות, בנוסף פורסם כי אלן טודייק ידבב את הסמור דיוק וויזלטון.
הפצה
עם יציאתו לאקרנים שבר הסרט את שיא כל הזמנים לסוף שבוע ראשון של סרט דיסני כשגרף 73.7 מיליון דולר, המהווים בנוסף שיא הכנסות לסופ"ש במרץ לסרט אנימציה.
מוזיקה מקורית
את המוזיקה לסרט הלחין מייקל גיאצ'ינו, המוכר כמלחין מסרטי פיקסאר. זו הפעם הראשונה בה מלחין גיאצ'ינו סרט באורך מלא עבור דיסני, אם כי בעבר הלחין עבור דיסני סרט קצר של גופי, ושני ספיישלים וסרט קצר נוסף לטלוויזיה ("Prep & Landing"). הזמרת שאקירה תרמה לסרט שיר מקורי חדש בשם "Try Everything" שאותו שרה דמותה של הצבייה גאזל, בדיבובה של הזמרת. את השיר כתבו סיה פרלר וצוות סטארגייט הנורווגי. את הפסקול הקליטה בנובמבר 2015 תזמורת שכללה 80 נגנים בניצוחו של טים סימונק.
פרשנות
בלא מעט דרכים, באמצעות שימוש מתוחכם בעלילה וברמיזות מוסתרות, "זוטרופוליס" עוסק בנושאים פוליטיים-חברתיים רבים.
סטריאוטיפים ודעות קדומות
נושאו המרכזי ביותר של הסרט, אשר אספקטים רבים בעלילתו ובדמויותיו הראשיות עוסקים בו, הוא סטריאוטיפים ודעות קדומות. שני גיבורי הסרט, אשר פירוט אודותיהם כדלהלן, נאלצים לחוות טלטלות וקשיים רבים ברצונם להגיע לדרך הישר, להגשים את חלומותיהם ולהפוך לאנשים טובים ותורמים לחברה, ומתמודדים שוב ושוב עם סטריאוטיפים ודעות קדומות כלפיהם, אשר מדי פעם אף נוטים לגזענות מוצהרת.
ג'ודי הופס, יונקת מזן הארנבים מצויים, מוצגת כמי אשר גדלה בחלום להפוך לשוטרת, אך נאלצה להיתקל בהתנגדויות רבות מצד משפחתה וחבריה, אשר לא האמינו כי תוכל להגשים את חלומה, היות שכלפי הארנבים נוצרה הסטיגמה כי הם "חלשים", "שבריריים" ואף "טיפשים". כגורם המשפיע בעלילת הסרט, אף על פי דביקותה הבלתי ניתנת לערעור בחלומה, הוריה אינם תומכים בה ואף, ברומז, "מזלזלים" בה ודוחקים בה לנטוש את חלומה, כשאף כילדה היא זוכה להתעללות מבריון אשר לועג לה. היא, לעומת זאת, אינה מוותרת ונחושה להגיע למטרה, אך גם כאשר היא הופכת לשוטרת, היא עודנה זוכה לזלזול נכבד מהסובבים אותה ואינה מקבלת כבוד כלשהו, אף על פי שסיימה את בית הספר לשוטרים בהצטיינות, ומוצבת כפקחית חנייה זוטרה, ללא שום הזדמנות להוכיח עצמה.
ניק ויילד, טורף מזן השועלים מצויים, מוצג כמי אשר גדל בחלום להפוך להצטרף לתנועת הצופים, אך נאלץ להיתקל בהתנגדויות רבות מצד הסובבים אותו, אשר לא האמינו כי יוכל להגשים את חלומו, ואף לא העניקו לו לכך את ההזדמנות, היות שכלפי השועלים נוצרה הסטיגמה כי הם "רמאים" ו"שקרנים". לא די בילדותו הקשה גם כך, אשר סבלה מקשיים רבים בעקבות מוצאו, כאשר הוא ניסה להגשים את חלומו ולהצטרף לתנועה, בני גילו מנעו ממנו את הדבר בצורה חוזרת ונשנית, והתעללו בו באמצעות ביושו ברבים וקשרו על פיו רסן כלגלוג למוצאו. לבסוף, אף על פי ניסיונותיו לגדול כאדם טוב ומועיל לחברה, ההתנגדויות אשר בהן נתקל גרמו לו לפנות לדרך הפשע, ולהוכיח את הסטיגמות אשר הוטחו כלפיו, אף על פי שמעולם לא רצה בכך.
ניצול כוח והומוסקסואליות
בנוסף, הסרט הציג, לראשונה בהיסטוריית אולפני ההנפשה של וולט דיסני, זוג דמויות הומוסקסואליות. בסצנה קצרה למדי בתחילת הסרט, ג'ודי הופס פוגשת לכמה שניות בזוג שכניה, האנטילופות באקי ופרונק, זה ממין ראם הצבי וזה ממין קודו גמלוני. בכתוביות סיום הסרט, נחשף כי השניים חולקים שם משפחה משותף, "אוריקס-אנטלרסון", מה שמעיד למעשה על היותם זוג חד-מיני מעורב גזעית נשוי ומוצהר. את שניהם מדבבים ביירון הווארד, במאי הסרט, וג'ארד בוש, תסריטאי הסרט, הידועים כתומכים מוצהרים של הקהילה הגאה, כשאף זה הראשון מבניהם הומוסקסואל מוצהר.
פרסים
הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר, בפרס גלובוס הזהב לסרט האנימציה הטוב ביותר ובפרס אנני לסרט הטוב ביותר.
סדרת טלוויזיה
בשנת 2022 צפוי שירות הסטרימינג דיסני+ להתחיל בשידוריה של סדרת המשך לסרט, ששמה יהיה זוטרופוליס+.
סרט המשך
בפברואר 2023, הכריז בוב איגר על סרט המשך לזוטרופוליס בתהליך עבודה.
מפרצון בריפארה
מפרצון בריפארה (באנגלית: Beripara Cove; בבולגרית: залив Берипара) הוא מפרצון בחוף הדרום-מזרחי של האי לייז' בארכיפלג פאלמר שבאנטארקטיקה.
רוחב פתחו של המפרצון 2.45 קילומטרים, ואורכו של המפרצון (כניסתו לתוך האי) 1.8 קילומטרים.
נקודת הכניסה הדרומית של המפרצון היא נקודת באליחה; ונקודת הכניסה הצפונית למפרצון היא נקודת לשקו..
גילוי ומיפוי המפרצון
המפרצון מופה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1978.
מקור השם
המפרצון נקרא על שם היישוב התראקי העתיק בריפארה בצפון בולגריה.
השם אושר רשמית ב-21 באוקטובר 2013.
מוחמד לטיף
מוחמד לטיף (בערבית: محمد لطيف; 23 באוקטובר 1909 - 17 במרץ 1990) היה כדורגלן מצרי. הוא שיחק בקבוצות א-זמאלכ ממצרים וריינג'רס מסקוטלנד, וכן בנבחרת מצרים בכדורגל.
קריירה
לטיף סייע לנבחרת מצרים להעפיל למונדיאל 1934, וכבש שלושה שערים נגד נבחרת ארץ ישראל במוקדמות. הוא אף שיחק במשחקה היחיד של מצרים במונדיאל זה, בשלב שמינית הגמר, נגד הונגריה.
בין 1920 ל-1935 שיחק בא-זמאלכ, וב-1935, לאחר המונדיאל, הובא לריינג'רס על ידי מאמנה הסקוטי של נבחרת מצרים ג'יימס מקריי. בעונת 1935/6 שיחק במשחקו היחיד בליגה הסקוטית, במשחק מול היבס (Hibs). בין 1936 ל-1945 שיחק שוב בא-זמאלכ.
ב-1936 נכלל בסגל נבחרת מצרים ששיחק במשחקים האולימפיים בברלין.
שנים לאחר משחקו נגד נבחרת ארץ ישראל התגייס לצבא המצרי והשתתף בקרבות מלחמת העצמאות באזור כיס פלוג'ה, שבו כותר כוח של הצבא המצרי בעקבות מבצע יואב. לטיף היה אחד מהחיילים המצרים שנשבו על ידי חיילי צה"ל, וכשאלה זיהו את השחקן שהצטיין נגד נבחרתם, שחררו אותו מיד למצרים.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל שימש לטיף מאמן בא-זמאלכ.
רודריגו קוטה
רודריגו קוֹטה דה מַגוּאָקֶה (בספרדית: Rodrigo Cota de Maguaque נולד בסביבות 1440-1430 – נפטר ב-1505 בטוריחוס) היה סופר ומשורר יהודי-ספרדי, שחי ופעל בקסטיליה במחצית השנייה של המאה ה-15 בימי מלכי קסטיליה, חואן השני ואנריקה הרביעי. הוא היה בן למשפחה ידועה ואמידה של יהודים מומרים בטולדו, ועסק כמו אביו גם בגביית מיסים בשירות השלטון.
ביוגרפיה
הפרטים הביוגרפיים עליו מועטים. רודריגו קוטה "הזקן" או"הדוד" ("Rodrigo Cota "El Viejo או "El Tio") נודע גם בשם רוּי סאנצ'ס קוטה,(Ruy Sanchez Cota) מטולדו. הוא היה, ככל הנראה, הבן הבכור של אלונסו קוטה, יהודי מומר שהיה אחראי על גביית מיסים בטולדו, ושקודם בתפקיד על ידי דון אלוורו דה לונה ועל ידי המלך חואן השני. בצעירותו, ב-26 בינואר 1449 המון נוצרי שבראשות אדם בשם פדרו סרמיינטו מרד נגד המומרים היהודים וצר על בית המשפחה ושרף אותו. בלחץ אותן הפרעות אומץ בטולדו חוק "טוהר הדם" שהפלה את המומרים. משפחת קוטה הייתה משפחה אמידה של סוחרים ובנקאים שצברה נכסים רבים כולל נדל"ן וזכתה בתפקידים בכירים במנהל העיר טולדו ובממשל המלכותי. בני קוטה היו מיוחסים על ידי קשרי נישואים למשפחות אחרות של נכבדים מקרב ה"נוצרים החדשים" - כמו אריאס דווילה וסיודאד ריאל. רודריגו קוטה עצמו שימש כגובה מיסים וירש מאביו נכסים ובתים ביישובים טוריחוס, ואל דה סנטו דומינגו, בורוחון, ונטורדה וריאלווס. רודריגו קוטה התחתן פעמיים לבנות משפחות נוצריות אריסטוקרטיות:אשתו הראשונה הייתה איסבל דה סנדובאל שמתה בשנת 1477 והשנייה - איסבל דה פראלטה. קוטה הלך לעולמו בטוריחוס אחרי אוגוסט 1505 והובא לקבורה בכנסיית ניקולס הקדוש בטולדו בקפלה של בני קוטה ובני סנדובאל.
פעילותו הספרותית
רודריגו קוטה כתב מספר יצירות ספרותיות, והחשובה שביניהן היא "דו-שיח בין האהבה לזקן" (Diálogo entre el Amor y un Viejo) יצירה זו נכתבה ככל הנראה בשנים 1470–1480. היא פורסמה בשנת 1511 בעיר ולנסיה, אחרי מות המחבר, על ידי הרננדו דל קסטיו, בקובץ Cançoniero general. ה -Dialogo כתוב ב-70 בתים (coplas), כל אחד בן 9 חרוזים, מהם 4 ב"רדונדייה" (redondilla) ועוד 5 ב-"קינטייה"(quintilla). כל שורה מורכבת מ-8 הברות והחרוזים הם לפי התבנית א-ב-א-א-ב. המחצית הראשונה של היצירה עוסקת בזקן שהחליט לפרוש ולחיות בגפו ומשוחח על כך עם אמור -האהבה. אמור מחניף לו ומשכנע אותו לבסוף להיכנע. בחלק השני אמור לועג לזקן ולבריאותו המידרדרת. הדו-שיח לובש אופי דרמטי במיוחד בחלק השני ונחשב על ידי חוקרים רבים (כמו לאנדרו פרנאנדס דה מורטין) למחזה קטן. חוקרים אחרים חולקים על כך ורואים בו המשך למסורת הדיונים בחרוזים מימי הביניים. הנושא מעורר אסוציאציות עם האגדה של פאוסט ועם מפגשו של הזקן פילטאס עם אמור בפסטורליה (דפניס וכלואה) מאת לונגוס.
יצירה אחרת של קוטה, פחות איכותית, היא "אפיתלמיו בורלסקי", הכוללת 241 שורות, בתוך 49 רדונדיאס ו-9 קינטיאס. הסטירה מבקשת לשים ללעג את המנהגים "היהודים" של המומרים המתחתנים עם נוצרים ותיקים. היצירה כוללת פרטים מעניינים על חיי היהודים בספרד שלפני הגירוש ומזכירה מילים, שמות ומאכלים יהודים אופייניים (כמו למשל תבשיל חצילים עם זעפרן). לפי ביוגרף של קוטה, קנטרה, היא נכתבה (כנראה בסביבות שנת 1472) כנקמה של קוטה על קרוב משפחה בשם דייגו אריאס דווילה, שר האוצר של המלך אנריקה הרביעי, שלא הזמין אותו לחתונת בנו (פדראריאס דווילה) עם מרינה, נערה ממשפחת הקרדינל מנדוסה. חוקרים אחרים לא מצאו שהתאריכים ופרטים אחרים מתאימים להשערה זו.
יוחסו לו בעבר גם ספרים אחרים כמו Coplas de Mingo Revulgo, Coplas del Provincial והחלק הראשון של המחזה "לה סלסטינה" שיוחס לפרננדו דה רוחאס. רוחאס עצמו טען שחלק ראשון זה חובר על ידי יוצר ותיק יותר והועלו בהקשר זה שמותיהם של קוטה ושל חואן דה מנה.
מורשתו
הדו-שיח בין הזקן לאמור תפס מקום חשוב בליריקה הקסטליאנית. כפי שסבר מורטין, היא השפיעה על הספרות לתיאטרון. השפיע על שתי יצירות של חואן דל אנסינה ההצגה של אמור (La representación del Amor) ו"האקלוגה של קריסטינו ופבאה".
A Head Full of Dreams
A Head Full of Dreams (בתרגום חופשי לעברית: ראש מלא בחלומות) הוא אלבום פופ רוק של להקת הרוק הבריטית קולדפליי. האלבום כולל בו רצועה המורכבת מ-11 שירים, ואורכו עומד על 45 דקות ו-45 שניות. זהו אלבום האולפן השביעי של הלהקה, והוא הוקלט תחת חברות התקליטים "Parlophone" בבריטניה ו"Atlantic" בארצות הברית בהפקתם של ריק סימפסון וטור אריק הרמנסן ומיקל סטורלר אריקסן. האלבום הוקלט בין מרץ 2014 לאוגוסט 2015, ויצא לאור ב-4 בדצמבר 2015.
האלבום מציג זווית שונה של הלהקה, זאת בשירים קצביים יותר ופחות "כבדים", והוא סוטה לחלוטין מן הנתיב עמו הלהקה זוהתה, ונבדל לחלוטין, למשל, מאלבומה הקודם, "Ghost Stories" מ-2014. בין היתר, הוא כולל בו שיתופי פעולה עם ביונסה, עם נואל גלאגר, עם טובה לו, עם חטיה בוניאטישווילי ועם מרי קלייטון, ואף כמה שניות של נשיא ארצות הברית דאז ברק אובמה שר את ההמנון "Amazing Grace". האלבום זכה לביקורות מעורבות, והצליח יחסית מבחינה מסחרית. כמו כן, הוא היה מועמד לפרס המוזיקה הבריטית לאלבום הטוב ביותר. כחלק מקידום האלבום, הלהקה יצאה לסיבוב הופעות חובק עולם ב-31 במרץ 2016 אשר צפוי להימשך עד ה-8 באוקטובר 2017, "A Head Full of Dreams Tour".
סיבוב הופעות
עבור קידום האלבום, בנובמבר 2015 הוכרז כי הלהקה תצא לסיבוב הופעות חובק עולם. בנוסף לקידום העיקרי של "A Head Full of Dreams", הסיבוב יועד גם לקידום "Ghost Stories". סיבוב ההופעות נקבע לאירופה ולאמריקה הלטינית, והורחב גם לאמריקה הצפונית ולאסיה.
סיבוב ההופעות נפתח ב-31 במרץ 2016, והוא עתיד להסתיים ב-8 באוקטובר 2017. חלקו הראשון של סיבוב הופעות היה באמריקה הלטינית, כשנפתח בארגנטינה, ועבר בין היתר בברזיל וצ'ילה, והסתיים במקסיקו; חלקו השני של סיבוב ההופעות היה באירופה, כשנפתח בצרפת, ועבר בין היתר בספרד, גרמניה ובריטניה. החלק האירופאי של סיבוב ההופעות הסתיים בדנמרק; חלקו השלישי של סיבוב ההופעות היה בארצות הברית, כשנפתח בניו ג'רזי, ועבר בין היתר באילינוי וטקסס, הסיבוב הסתיים בפנסילבניה; בין חלקו השלישי לרביעי, סיבוב ההופעות עבר פעם נוספת בבריטניה והגיע גם להודו; חלקו הרביעי של סיבוב ההופעות היה באוקיאניה, הסיבוב החל בניו זילנד והסתיים באוסטרליה; חלקו החמישי של סיבוב ההופעות היה באסיה. הסיבוב החל באיחוד האמירויות הערביות, ועבר בין היתר בפיליפינים ובדרום קוריאה, והסתיים ביפן; חלקו השישי של סיבוב ההופעות שב לאירופה: גרמניה, פולין, איטליה, והסתיים בצרפת; חלקו השמיני של סיבוב ההופעות עתיד להיות בצפון אמריקה, ולעבור בכמה מדינות בארצות הברית ובכמה פרובינציות בקנדה. עד כה, הגיעו לסיבוב ההופעות 2,757,562 צופים מרחבי העולם כולו בההופעות הניבו הכנסה של כ-$251,409,128.
ביקורת
האלבום זכה לביקורות מעורבות. מצד אחד, ההתנסות בחומרים חדשים, קלילים וקצביים יותר, זכתה לכמה וכמה ציונים לשבח. מצד שני, היו שציינו כי הסגנון המוזיקלי החדש הוריד את רמתם הגבוהה של המילים והלחנים. אתר הסקירה "Metacritic" העניק לאלבום ציון של 60 מתוך 100, בהתבסס על 27 ביקורות (8 חיוביות, 17 מעורבות ו-2 שליליות).
ג'ון דולן מהמגזין האמריקאי "Rolling Stone" העניק לאלבום ארבעה כוכבים מתוך חמישה, וציין לחיוב את השירים הקלילים והקצביים יותר באומרו כי "מדובר באלבום המבריק ביותר של הלהקה". ברי ניקולסון מהמגזין הבריטי "NME" העניק לו ציון של 4 מתוך 5, ציין כי הוא "שינוי מרענן" מדרכה הקודם של הלהקה, כינה אותו "אוסף השירים המספק ביותר שנכתב בשנים האחרונות". סטיבן תומאס ארלוויין מאתר AllMusic העניק לסרט שלושה וחצי כוכבים מתוך חמישה. גם דוריאן לינסקי מהמגזין הבריטי "Q" העניקה לו ציון של ארבעה מתוך חמישה כוכבים.
הלן בראון מהעיתון הבריטי "The Daily Telegraph" העניקה לאלבום שלושה כוכבים מתוך חמישה, וציינה כי "לצד השמחה הבלתי מאופקת קשה להתעלם מהמועקה הקיטשית". אנדי גיל מעיתון הבוקר הבריטי "The Independent" העניק לאלבום שלושה מתוך חמישה כוכבים, וציין כי "שינוי האווירה והכיוון סובייקטיבי למדי ויכול להיתפס כשנוי במחלוקת, אך לצד השעמום הצפוי מהקיטשיות המתפרצת קשה להתעלם מהאנרגיות הקלילות והקצביות". איאן גורמלי ממגזין "Exclaim!" הקנדי ציין כי "האלבום היה יכול להיות יצירת מופת פופטימית, אך הוא הופך בסך הכל לעוד אלבום של Coldplay". אנדרו אונטרברגר ממגזין "Spin" האמריקאי העניק לאלבום ציון של 6 מתוך 10, וציין לשלילה את סגנונו המוזיקלי ואת מילות ולחני השירים, אך הוסיף כי "קשה להתעלם מחינניותו". בנוסף, אלכסיס פטרידיס מיומון "The Guardian" הבריטי העניקה לאלבום שלושה כוכבים מתוך חמישה.
גרג קוט מהיומון האמריקאי "Chicago Tribune" העניק לאלבום שני כוכבים מתוך ארבעה עם ביקורות קשות. סטיוארט ברמן מהאתר "פיצ'פורק" העניק לאלבום ציון של 4.8 מתוך 10, בציינו כי "המילים רדודות וכתובות בצורה מרושלת, מלאות במטפורות לא ברורות ולא הגיוניות" והוסיף כי האלבום "מיותר ולא נחוץ".
אווה רוס
אווה מריה רוס סבנהיים (בשוודית: Ewa Maria Roos Sevenheim; נולדה ב-12 ביוני 1949) היא זמרת ושחקנית שוודית. את קריירת המוזיקה שלה החלה בגיל 13, כשזכתה בתחרות שירה בשם Landet runt. בשל גילה הצעיר התבקשה להביא אישור משירותי הרווחה בעיר, כדי להופיע בשעות הלילה המאוחרות. אלבום הבכורה שלה, Polly, יצא ב-1963. באותה שנה ייצגה את שוודיה בתחרות שירה בין-לאומית באיטליה עם השיר "I valet och kvalet".
בשנת 1968 דורג שירה "Tre små ord och jag förlåter" במקום הרביעי במצעד הסינגלים השוודי. באותה שנה הוציאה את הלהיט "Vilken härlig dag". גם הסינגלים שפורסמו לאחר מכן זכו להצלחה: "Amors pilar", "Ole Okay", "Ding dång jag hör bröllopsklockor" ו-"Sjung bort bekymren". בשנת 1970 גילמה את דמותה של דולי טייט במחזמר "אנני אוקלי אשת לפידות". ''
בשנת 2021 השתתפה במלודיפסטיבלן, הקדם הלאומי של שוודיה לאירוויזיון 2021, עם אווה רידברג עם השיר "Rena Rama Ding Dong". הוא העפיל לשלב גלגל ההצלה, אך לא עבר לשלב הגמר. בשנת 2023 שב הצמד לאירוע עם השיר "Länge leve livet". הן לא עברו את שלב המקצים הראשוניים.
מועז חסן
מועז חסן (בערבית: معز حسن, בצרפתית: Mouez Hassen; נולד ב-5 במרץ 1995 בפרז'וס שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי-תוניסאי המשחק בעמדת השוער בקלאב אפריקן.
קריירת מועדונים
חסן גדל במחלקות הנוער של סטאד רפאל ושל פרז'וס. בשנת 2010 הגיע למחלקת הנוער של ניס מליגת העל הצרפתית. בשנת 2012 החל חסן לשחק בניס II, קבוצת המילואים של המועדון. ב-25 בספטמבר 2013 ערך חסן את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, כששיחק 90 דקות בהפסד 0–2 לנאנט במסגרת המחזור השביעי בליגה. בשל הרחקתו של דויד אוספינה, השוער הראשון של המועדון. הוא ערך חמש הופעות ליגה בעונת. בעונת, לאחר עזיבתו של דויד אוספינה לארסנל, היה חסן השוער הראשון של הקבוצה, וערך 30 הופעות ליגה. בעונת ערך חסן 14 הופעות ליגה נוספות. בנובמבר 2019 חתם על חוזה לעונה אחת בקבוצת סרקל ברוז' הבלגית.
קריירה בינלאומית
ב-27 במרץ 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת תוניסיה. נכלל בסגל נבחרת תוניסיה לטורנירים מונדיאל 2018 וגביע אפריקה לאומות 2019.
Looking: הסרט
Looking: הסרט הוא סרט טלוויזיה אמריקאי משנת 2016. הסרט הופק כספיישל חד-פעמי, לאחר שרשת HBO החליטה שלא להפיק עונה שלישית לסדרת הסדרת דרמה "Looking".
תקציר העלילה
לאחר אירועי הפרק האחרון בסדרה, פאטריק מורי (ג'ונתן גרוף) נפרד מקווין (ראסל טובי) והעתיק את מגוריו לדנוור. כמעט שנה לאחר מכן, הוא חוזר לראשונה לסן פרנסיסקו, על מנת להשתתף בחתונה של אגוסטין (פרנקי אלוורז) ואדי (דניאל פרנזסה).
בעצתו של ריצ'י (ראול קסטילו), פטריק נפגש עם קווין, בתקווה לסגור מעגל במערכות היחסים בין השניים. במקביל, באופן בלתי צפוי, מתגלה מתח מיני בינו לבין חברו הטוב דום (מוריי בארטלט). בינתיים, דוריס (לורן ווידמן), חברתו הטובה של דום, מקבלת החלטת חיים חשובה, אגוסטין ואדי מתמודדים עם הבעיות שלהם, והקשר בין ריצ'י לבין בריידי (כריס פרפטי) מגיע לנקודת שבירה.
בסופו של דבר, פטריק מוצא סוף סוף את מה שהוא חיפש כל הזמן - ריצ'י נפרד מבריידי, וחוזר להיות בן זוגו של פאטריק; השניים מחליטים לעבור לגור יחדיו בטקסס.
מרדכי שלמה ברמן
הרב מרדכי שלמה ברמן (ר' שלומקע, תר"צ, 1930 - א' בטבת תשס"ה, 13 בדצמבר 2004) היה ראש ישיבת פוניבז'.
תולדותיו
נולד ברוסיה לרב יהודה יצחק ברמן ולרייזל לבית מרדכי שלמה מובשוביץ. בשנת תרצ"ד (1934) עלה עם משפחתו לארץ ישראל, והיא התיישבה בתל אביב, שם כיהן אביו כרב שכונה והיה חבר לשכת הרבנות בעיר, ומלומדי ישיבת היכל התלמוד. בצעירותו למד בתלמוד תורה וישיבת אחי תמימים בתל אביב אצל הרב חיים שאול ברוק, והרב דוד פוברסקי. בחורף תש"ד עבר הרב פוברסקי לכהן כראש ישיבה בישיבת פוניבז' ויחד עמו הביא את בנו הרב ברוך דב ותלמידו הרב מרדכי שלמה. בהיותו בישיבה היה מקורב לרב מפוניבז', והוא היה מכין איתו ועם הרב ברוך דב פוברסקי את השיעור כללי. כמו כן היה מקורב לרב שמואל רוזובסקי. הוא נחשב לבחור המובחר בישיבה. לאחר בואו של הרב שך לישיבת פוניבז', התקרב גם אליו, ולימים עירבו הרב שך בשליחויות ציבוריות והיה מתייעץ עמו. לאחר שחלה, התבטא פעמים רבות שחסר לו את ר' שלמה שיעזור לו.
בנערותו היה מקורב לחזון איש וישן בביתו. החזון איש חייבו מדי יום להגיד לו מחידושיו. בהוראת החזון איש החל לכתוב ספר הלכה, אך לבסוף לא נשלמה מלאכתו. הוא מובא מספר פעמים בספרי החזון איש בשמו, בניגוד להרגלו שלא להביא שמות אנשים חיים. בהגיעו לגיל הנישואין המליץ עליו החזון איש בפני גיסו הרב יעקב ישראל קניבסקי "הסטייפלער", שלקחו כחתן לבתו אהובה. החזון איש כתב לו מכתב ברכה ובו רשימת שבחים עליו הן בלימוד והן בחביבותו והנהגתו הטובה עם הבריות. בהוראת החזון איש הוציא את ספרו הראשון לחתונה, ושמו ניתן לו על ידי הסטייפלער.
הרב שך ייעדו להנהגה ציבורית, והוא מינהו לנהל את המאבק בפרשת האח והאחות. הוא מונה על ידו להיות נציג הישיבות באגודת ישראל, לצד רבי פנחס מנחם אלתר ורבי יוחנן סופר.
בסוף שנות ה-70 חלה במחלת פרקינסון. מצב בריאותו התדרדר עד שבשנת תשמ"ו (1986) הפסיק למסור שיעורים בישיבה. ב-13 בדצמבר 2004 נפטר בגיל 74.
משפחתו
כאמור היה חתנו של רבי יעקב ישראל קניבסקי. גיסו היה הרב אלימלך בר־שאול, רבה של רחובות. חלק מילדיו הם:
אירמה גרזה
אירמה אידה אילזה גרזה (בגרמנית: Irma Ida Ilse Grese; 7 באוקטובר 1923 – 13 בדצמבר 1945 בהמלין), הייתה פושעת מלחמה נאצית ששימשה שומרת (SS-Aufseherin) במחנות ראוונסבריק, ברגן-בלזן ואושוויץ. נודעה לשמצה באכזריותה והתנהגותה הסדיסטית וסאדו מינית כלפי אסירי המחנה. נודעה גם כמאהבת של יוזף קרמר, מפקד ברגן-בלזן ושל יוזף מנגלה, והייתה שותפתו לסלקציות. גרזה כונתה "הכלבה מאושוויץ" ו"הצבוע מאושוויץ" (בגרמנית: die Hyäne von Auschwitz).
ביוגרפיה
בגיל 15 עזבה את הלימודים והצטרפה למפלגה הנאצית. ביולי 1942 שובצה בראוונסבריק כעובדת דואר ועוזרת גינון. במרץ 1943 הועברה לאושוויץ כמפקחת ביטחונית ועד סוף אותה השנה הייתה למפקחת בכירה, האישה השנייה בדירוג הגבוה במחנה, והייתה אחראית על כ-30,000 אסירות יהודיות.
גרזה נודעה כסדיסטית בעלת פני מלאך. על פי עדויות שונות, היא הייתה מלקה אסירים ואסירות שלא סיפקו את רצונה. באחת העדויות נתבקשה אסירה יהודייה, רופאה במקצועה, לבצע בה הפלה בעקבות הריון מאסיר פולני.
בתור שומרת במחנות
עוד בנעוריה, כמו שאר אחיותיה, רצתה אירמה להצטרף לאגודת הנערות הגרמניות (Bund Deutscher Mädel) שהייתה חלק מההיטלר יוגנד אך אביה התנגד לכך.
מעט לפני שמלאו לה 18 היא הצטרפה למחנה האימונים של כוחות הסיוע הנשיים של האס אס (SS-Helferinnen) שמוקם בקרבת מחנה ראוונסבריק.
היא קודמה במהירות יחסית בשירותה במחנה אושוויץ. בשנת 1942 מונתה לדרגת שומרת (Aufseherin) במחנה ראוונסבריק ובמרץ 1943 הועברה למחנה אושוויץ. במקביל באותה שנה הסתכסכה עם אביה שאסר עליה הצטרפות לשורות האס אס (אף שהיה חלק מהמפלגה הנאצית עוד משנת 1937) ובעקבות כך אף סילק אותה מביתו. בשנת 1944 הועלתה לדרגת מודיעה (בגרמנית: Rapportführerin) שהייתה לדרגה השנייה בחשיבותה לנשים נאציות במחנות ריכוז. במחנה אושוויץ לקחה חלק פעיל ומרכזי בסלקציה ובשילוח לתא גזים. היא הייתה ידועה באכזריותה ובהתנהגויות סאדו מיניות כלפי אסירות ואף נהגה לאנוס אסירים ואסירות.
משפט
לאחר המלחמה נאסרה גרזה בכלא המלין שבלינבורג, והועמדה לדין במשפט בלזן יחד עם 45 פושעי מלחמה נוספים בחלקו הראשון של המשפט, שנערך בין ה-17 בספטמבר ל-17 בנובמבר 1945, ונידונה למוות.
המשפט נערך תחת חוקי ההמשפט הצבאי הבריטי. והתבסס על אישומים בהתאם לאמנת ז'נבה השלישית בנוגע לפשעים שבוצעו כנגד אסירי המחנות. כשהסעיפים העיקריים בהם הואשמה היו התעללות, ורצח של כלואי המחנה.
הניצולים שהעידו מטעם התביעה סיפקו עדויות מפורטות על אכזריותה בין עדויות הניצולים נאמר:
כמו כן גרזה העידה על עצמה במהלך משפטה:
במהלך משפטה כונתה על ידי העיתונות "החיה היפה" יחד עם ההאופטשטורמפיהרר יוזף קרמר שכונה ה"חיה מבלזן".
לאחר משפט שנערך כתשעה שבועות נגזר דינה של גרזה למוות בתליה.
בזמן הקראת פסקי הדין, גרזה הייתה הנאשמת היחידה שנותרה מתריסה כנגד הרשעתה. ערעורה שלאחר מכן נדחה.
הוצאה להורג
לדברי וונדי אדל-מארי סרטי, בלילה שלפני הוצאתה להורג, שרה גרזה שירים נאציים עד השעות המוקדמות של הבוקר עם יוהנה בורמן. ב-13 בדצמבר 1945, בכלא המלין, הובלה גרזה אל הגרדום. על פי עדות תלייניה היא ״נעמדה בתקיפות על סימון הגיר ואמרה 'Schnell' (מהר! בגרמנית) לפני שהחבל הונח על צווארה, לאחר שנתלתה היא נותרה תלויה כעשרים דקות.
ביהרנאג'באיום
היסטוריה
קיים אזכור למקום החל משנת 1215. בתחילה, היו במקום שני כפרים שונים, אחד מהם נהרס על ידי הטטרים והטורקים. במאה ה-14 הועברו אדמות הכפר לידיים חדשות, ובעקבות כך עבר צמיחה משמעותית, עד שבשנת 1552 קיבל מעמד של עיירת שוק מידי פרדיננד הראשון.
ביהרנאג'באיום היה היישוב הראשון בהונגריה שהצטרף לנצרות הפרוטסטנטית, על ידי הכומר המקומי מתיאש נוגראדי.
חלק ממוסדות השלטון של מחוז ביהור שכנו בביהרנאג'באיום. תושבי הכפר עסקו באופן מסורתי באריגה. חוזה טריאנון ניתק את הקשרים בין ביהרנאג'באיום לבין אוראדיה, שסופחה לרומניה, ופגע קשות בכלכלת הכפר.
בשנת 1941 מנתה אוכלוסיית הכפר 4725 תושבים. בשנות החמישים החלו להתבצע קידוחי נפט באזור, שהגבירו את התיעוש בכפר, אך תוך זמן קצר מגמת התיעוש נבלמה.
נכון לשנת 2015, חיים בכפר כ־2824 נפש. כ-96% מהם הונגרים והיתר צוענים.
קהילה יהודית
יהודים החלו לשבת בביהרנאג'באיום בתחילת המאה ה-19, רובם סוחרים ומיעוטם בעלי מלאכות זעירות וחקלאים. "חדר" נוסד במקום בשנת 1816. בשנת 1826 התארגנה הקהילה באופן רשמי, אך הייתה כפופה לקהילת גרוסווראדיין (אורדאה). ב-1848 (ה'תר"ח) נוסדה ישיבה במקום ונתמנה רב, וב-1885 הפכה רשמית לקהילה עצמאית. בשנת 1880 מנתה הקהילה 208 נפש. בשנת 1930 מנתה הקהילה 144 נפש. במפקד הקהילות בהונגריה שנערך ב-1944, מנתה הקהילה 98 איש, מהם 20 משלמי מיסים.
בשואה
עם פרסום חוקי הגזע בשנת 1938 נפגעה קשות פרנסתם של יהודי העיירה. יהודים רבים גויסו לעבודות כפייה. יהודים ראשונים נשלחו לאושוויץ באפריל 1944, אך רוב הקהילה גורשה לגטו באורדאה במאי, ומשם נשלחה לאושוויץ בתחילת יוני. יהודים לא שבו לביהרנאג'באוים אחרי המלחמה. נכון לשנת 2009, בית הקברות היהודי בכפר מוזנח.
רבנים
בסביבות שנת ה'תר"ה (1844/1845) החל לכהן כרב בביהרנאג'באיום הרב יעקב גוטליב מטוקאי, שכיהן לפני כן כרבה של חוסט. כיהן בביהרנאג'יבאיום עד לפטירתו בשנת ה'תר"ך 1860.
הרב שמואל זאב הלוי יונגרייז (בנו של הרב אשר אנשל יונגרייז) כיהן עד לפטירתו בשנת ה'תרס"ט (1909/1910) מיד לאחריו ועד שנת 1918, כיהן כרב העיירה הרב מנחם סופר (לימים רבה של טרגו מורש), בעל שו"ת "מנחם משיב".
משנת 1926, אלול ה'תרפ"ו ועד השואה כיהן כרב המקום הרב נפתלי בריסק (בן הרב נתן צבי בריסק, אב בית דין מאג'ארטשעקע, חתן הרב מנחם מנדל שיק אב"ד סיקסו ואחיין הרב חיים צבי אהרנרייך אב"ד מאד). נספה באושוויץ.
בתרבות
קהילת יהודי ביהרנאג'באיום התפרסמה בעקבות ספרו של הרב חיים סבתו "בואי הרוח", שם מספר אדון פרקש כיצד כילד יתום נשלח מעירו היידובסרמן והפך לשוליית אופה בביהרנאג'יבאיום:
הווי החיים היהודים בעיירה מתואר בספר. בין השאר נכתב שם כך:
שמורת הר הטייסים
שמורת הר הטייסים היא שמורת טבע באזור הרי ירושלים המשתרעת סביב פסגת הר טייסים. השמורה הוכרזה ב-29 במאי 1979, ושטחה הוא כ-483 דונם. כמו כן, בחלקה המזרחי של השמורה נובע עין טייסים.
ב-15 באוגוסט 2021 נפגעה השמורה עקב שריפת הענק בהרי ירושלים.
יונקים
אחד היונקים החשובים בשמורה הוא היחמור הפרסי, שהושב לאזור בסיוע גן החיות התנ"כי. השמורה משמרת נוף של חורש צפוף וטבעי עם מקווה מים קבוע, והיא מוקד לתצפיות ביחמורים.
בין היונקים האחרים החיים בשמורה נמצאים: צבי ארץ-ישראלי, נמייה מצויה, תן זהוב, דורבן מצוי, קוצן מצוי, מרקריון מצוי, יערון גדול וחולדה. בנוסף, נראו בשמורה עקבות של צבוע מפוספס.
עופות
בשמורה נצפו העופות: שרקרק מצוי, אדום-החזה, שיחנית קטנה, עורבני, שחרור, חכלילית סלעים, חיוויאי, חוגלת סלעים, סבכי שחור-ראש, סבכי שחור-כיפה, ירגזי, בולבול וצוצלת.
הצומח
בשטח השמורה ישנם אזורי חורש ים-תיכוני של אלון מצוי ואלה ארצישראלית.
בשמורה ריכוז מיני הסחלבים העשיר ביותר בהרי ירושלים, עם 14 מיני סחלבים, בניהם - סחלבן החורש, שנק החורש, סחלב פרפרני, סחלב אנטולי, דבורנית צהובה ודבורנית הקטיפה.
Mi Persona Favorita
Mi Persona Favorita (בעברית: האדם האהוב עליי) הוא סינגל מאת הזמר הספרדי אלחנדרו סאנס ושל הזמרת הקובנית-אמריקאית קמילה קביו, מאלבומו החמישי של סאנס,. השיר יצא ב-28 במרץ 2019 כסינגל השלישי מתוך האלבום, ולווה בווידאו קליפ שיצא לאור בערוץ ה-Vevo הרשמי של סאנס, ובוים על ידי הבמאי האמריקאי גיל גרין.
המילים והלחן לשיר נכתבו על ידי סאנס וקביו. השיר הופק על ידי סאנס, אלפונסו פרס וחוליו רייס. התזמורת בשיר היא התזמורת הפילהרמונית של העיר פראג, שמנוצחת על ידי המנצח הצ'כי אדם קלמנס, שגם מנגן בפסנתר בשיר. השיר הגיע לראש המצעדים באל סלוודור, גואטמלה, ניקרגואה, פנמה וקוסטה ריקה.
רקע
בקיץ 2018 הזמין סאנס את קביו למיאמי על מנת לכתוב ולהקליט את השיר, ובנוסף - לצלם את הווידאו קליפ הנלווה לו. לאחר יציאת הסינגל הגיע השיר למקום ה-22 בספרד, והגיע למעמד פלטינה לטיני בארצות הברית. בנוסף, זכה להצלחה גדולה באמריקה המרכזית, והגיע לצמרת המצעדים באל סלוודור, גואטמלה, ניקרגואה, פנמה וקוסטה ריקה.
השיר הוא בלדת פופ פלמנקו. בהשתתפות חוזה מיגל קמרונה - גיטריסט פלמנקו ספרדי.
ווידאו קליפ
הווידאו קליפ לשיר יצא לאור ב-28 במרץ 2019. הוא בוים על ידי הבמאי האמריקאי גיל גרין, שעבד בעבר עם קביו על הווידאו קליפ לשיר "Hey Ma". הקליפ מראה את קביו וסאנס מקליטים את השיר באולפן ההקלטות, בנוסף לזוגות המופיעים לסירוגין לאורך הסרטון. הווידאו מתחיל ונגמר בזוגות כשהם משתפים מה הם אוהבים בבן הזוג שלהם. הזוגות המוצגים בסרטון מייצגים מגוונים שונים - גיל, מיניות, אתניות ומראה פיזי. בנוסף, הזוגות השונים מדברים במגוון שפות - אנגלית, ספרדית וצרפתית, בנוסף לגילויי חיבה משתנים.
סרטון ורטיקלי יצא לאור ב-29 במרץ 2019 בספוטיפיי.
איזידור באומגרטן
איזידור באומגרטן (בהונגרית: Baumgarten Izidor; פשט, 27 במרץ 1850 – בודפשט, 1 באוקטובר 1914) היה משפטן יהודי-הונגרי, עורך דין, תובע פלילי בתביעה הכללית, שופט, נשיא מועצת הקוריה (נשיא בית המשפט העליון ההונגרי) מומחה למשפטים, אחיו של קארוי באומגרטן ודודו של עורך הדין והשופט נאנדור באומגרטן.
ביוגרפיה
איזידור באומגרטן נולד במשפחה יהודית כבנם של פרדיננד באומגרטן (1817–1864), סוחר עשיר ושל צציליה ברויאר (1823–1909). הוא למד משפטים בבודפשט, לאחר סיור לימודים של שלוש שנים באוניברסיטאות זרות להשלמת השכלתו ולשיפור כישורי השפות שלו. בבודפשט קיבל כאמור דוקטור למשפטים באוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד) ב-1876, ולאחר מכן נשא שוב לחו"ל לשלוש שנים להתמחות ולהכשרה נוספות. את רישיון עורך הדין של מהלישכה קיבל ב-1882. בשנת 1885 הוענק לו התואר "פרופסור חבר" למשפט ולפרוצדורה פלילית.
מחקריו וכתביו
בנוסף לפעילותו המקצועית והרשמית, הוא פעל רבות גם בטיפוח המדעי של אסכולת המשפט הפלילי הקלאסי. בעבודתו בת שלושים השנים עסק בספרות משפטית הן בבחינת סוגיות המשפט הפלילי המהותי והן בבחינת התביעה הפלילית, בשניהם כמעט באותה המידה. כבר ב-1883 זכתה עבודת הגמר הראשונה שלו, "מערכת האחריות העיתונות", להכרה במקצוע. בשנת 1885 זכתה עבודתו ששמה היה "תורת הניסוי", שיכולה להיחשב למונוגרפיה הראשונה במשפט הפלילי ההונגרי בנושא, הוא זכה בעבודה זו בפרס סטרוקאי של האקדמיה ההונגרית למדעים. בשנות השמונים והתשעים (של המאה ה-19) ניתח נושאים חשובים נוספים בתחומו:
בעשור הראשון של המאה ה-20, כמאמין בדוגמטיות משפטית, הוא לקח חלק במאבקי הפוליטיקה הפלילית (למשל עבודתו: קביעת העונש מנקודת מבט של מדיניות פלילית נעשתה ב-1901) ובמחלוקת ארוכה יותר על הכשירות ולאחר מכן הרפורמה של מערכת חבר המושבעים (מחקרי חבר מושבעים והרפורמה של בתי המשפט) ובמחלוקת על תיקון חוק העונשין. בולטת בין מחקריו רחבי ההיקף עבודתו על המשפט הפלילי וקוד החוק הפלילי וחוקים נפרדים משנת 1902 ומשנת 1905 "על אמנות החקיקה" שפורסמה בשלושה חלקים, בכתב העת "במדינת חוק" (Jogállamban). רוב מחקריו וכתביו פורסמו בכתב עת זה, ומרבית מאמריו המלומדים פורסמו בכתבי העת הונגריים שונים, ששמם בתרגום לאנגלית:
הוא לקח חלק פעיל גם בחיבור 4 הכרכים הראשונים של מאגר החלטות המשפט הפלילי שפורסם ב-1907. גם אוסף מחקרי המשפט הפלילי שלו - בשלושה כרכים - יצא לאור משנת 1907. כמומחה מלומד במערכת המשפט ההונגרית, הוא פרסם את התחום שייצג את התחום במספר הרצאות מצליחות ביותר, לרבות בחברה המשפטית ההונגרית, שבה נבחר לסגן הנשיא ב-1909 ושימש בתפקיד זה עד מותו. איזידור באומגרטן הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני בבודפשט.
נחליאלי לבן
נַחֲלִיאֵלִי לָבָן (שם מדעי: Motacilla alba) הוא מין ציפור שיר קטנה ממשפחת הנחליאליים. המין נפוץ ברוב חלקי אירופה ואסיה ובחלקים מצפון אמריקה, והוא ניזון מחרקים וחי באזורים פתוחים, בעיקר סמוך למקורות מים ונחלים (ומכאן שמו בעברית). הנחליאלי מקנן בתוך קירות אבן טבעיים או מלאכותיים. הנחליאלי הוא ציפור קטנה. צבעיו הם לבן, אפור ושחור. אורך גופו כ-20 סנטימטר, אורך זנבו כ-9 סנטימטר, משקלו נע בין 18 ל-28 גרם ומוטת כנפיו 26 עד 30 סנטימטר. זנבו ארוך יחסית לגופו, בצבעי שחור ולבן. בממוצע, הנחליאלי הזכר גדול במקצת מהנקבה. קריאתו האופיינית היא דו או תלת-הברתית. שירת הזכר פשוטה יחסית, וכוללת רצף הברות חדגוניות, הפסקה, עוד רצף הברות, עוד הפסקה וכן הלאה.
הנחליאלי הוא ציפור ידידותית מאוד, והוא נפוץ במשכנות האדם. לנחליאלי המצוי השפעה תרבותית רבה: הוא נבחר לציפור השנה של שנת 2011 על ידי, וכן הוא הציפור הלאומית של לטביה. הוא מוכר בישראל כמבשר בואה של עונת הסתיו.
הנחליאלי הלבן סווג לראשונה טקסונומית על ידי קארולוס לינאוס בשנת 1758 במהדורה העשירית של ספרו "סיסטמה נטוראה" (Systema Naturæ, "מערכת הטבע") תחת השם Motacilla alba. השם Motacilla, "נחליאלי" בלטינית, שאול מהפועל Motare, שמשמעותו "לנוע", עם צורת הקטנה, ההופכת את משמעות שמו של הנחליאלי בשפה הלטינית ל"(יצור) נע קטן". המילה Alba משמעותה בלטינית "לבן". מספר פרשנים מימי הביניים פירשו את cilla כזנב, ובכך, שמו המדעי של הנחליאלי הוא זנב-נוע בדומה לשמותיו בשפות רבות ולכינויו העברי זנבנוע. השם העברי "נחליאלי" נטבע לראשונה על ידי מנדלי מוכר ספרים ב"ספר תולדות הטבע", והוא ניתן לו על שום שהוא חי במקומות לחים כנחלים, שם נוהגים פרטי הנחליאלי לסמן לעצמם טריטוריה ולאתר מזון על גדת הנחל. הנחליאלי מגן על נחלתו בקנאות ואף תוקף את בבואתו בשלוליות ובחפצי מתכת.
אטימולוגיה ושמות
השם נחליאלי נטבע לראשונה על ידי מנדלי מוכר ספרים ב"ספר תולדות הטבע". שמו של הנחליאלי ניתן לו כיוון שהוא חי במקומות לחים, לרבות נחלים. לנחליאלי כינוי עברי נוסף, זנבנוע, שייתכן ונוצר על ידי מנדלי מוכר ספרים או אברהם שלונסקי, ודומה במשמעותו לשמותיו בשפות אחרות, כגון אנגלית (White Wagtail). לתת-המין Motacilla alba yarrellii יש שני שמות נוספים באנגלית, Pied Wagtail ו-Water Wagtail. בערבית נקראת הציפור בשם ذَعَرَة بَيْضَاء (בתעתוק מדויק: דֻ'עַרַה בַּיְצָ'אא). החלק הראשון בשם הציפור שאול, ככל הנראה, מהפועל הערבי ذَعِرَ (בתעתוק מדויק: דַ'עִרַ), שמשמעותו '"לפחוד". שמו המדעי של הנחליאלי הלבן הוא Motacilla alba (בתעתיק מדויק: מוׁטַצִילָּה אָלְבַּה). השם Motacilla, "נחליאלי" בלטינית, שאול מהפועל Motare, שמשמעותו "לנוע", עם צורת הקטנה, ההופכת את משמעות שמו של הנחליאלי בלטינית ל"(יצור) נע קטן". המילה Alba משמעותה בלטינית "לבן". מספר פרשנים מימי הביניים פירשו את cilla כזנב, ובכך, שמו המדעי של הנחליאלי גם הוא זנב-נוע. לנחליאלי ישנם אף כמה כינויים ישנים באנגלית, כגון “Polly dishwasher” ו-“Peggy dishwasher” עקב קרבתם למים. בלטבית, הנחליאלי נקרא Cielava (תעתיק: צִיֶלָאבָֿה). המקור מזרח-בלטי, במילה keilas (זה שנוהג לנוע) הנגזרת מהשורש ההודו-אירופי לתזוזה, kei-. המילה הלטבית לנחליאלי נגזרה מהמילה ciels וסיומת -ava. דומה לה מאוד היא המילה הלטגלית לנחליאלי, cīlova (תעתיק: צִילוֹבָֿה). המילים בשפות ליטאית (kielė, תעתיק: קִיֶלֵה) ו (Kylo, תעתיק: קִילוֹ) נגזרו מאותו המקור.
טקסונומיה
קית' ואח' (1992) קשרו בין מיני הנחליאלי השונים, על בסיס הבדלים מורפולוגיים בנוצותיהם, וחילקו אותם לשלושה על-מינים עיקריים: הראשון כולל את המינים הצהבהבים flava, citreola, capensis, ו-flaviventris, השני את המינים clara ו-cinerea, והאחרון מאגד את alba, lugens, aguimp, madaraspatensis, ו-grandis. לפי גארי (2002), ארבעה מינים (flava, citreola, alba, ו-lugens) היו פוליפילטיים, כפי שהוכרו בתחילת שנות האלפיים. המינים הקרובים אל הנחליאלי הלבן ביותר הם נחליאלים שחורים ולבנים גם כן, נחליאלי יפני (Motacilla grandis), ו-נחליאלי לבן גבה (Motacilla madaraspatensis), נחליאלי המקונג (Motacilla samveasnae) ונחליאלי עקוד (Motacilla aguimp) אשר בסבירות גבוהה הוא מין אח לנחליאלי הלבן. מחקר פילוגנטי אחר שהשתמש בדנ"א מיטוכונדריאלי, מציע כי קיימת זרימת גנים ניכרת בין האוכלוסיות והקרבה שנוצרה הופכת את הנחליאלי הלבן למין יחיד. עם זאת, הקשרים המיטוכונדריאליים בין המינים אינם תואמים לטקסונומיה ולקשרים הגרעיניים. לפיכך, ייתכן שה-DNA המיטוכונדריאלי (mtDNA) משקף בצורה גרועה את הקשרים האמיתיים בין המינים. הנחליאלי היפני נחשב בעבר לחלק מהמין נחליאלי לבן, אך הוא פוצל ממנו בשל הבדלים פיזיולוגיים, קוליים וגנטיים. המינים האירואסייתיים מראים שונות בדו-צורתיות זוויגית, גודל, ניצוי עונתי והבדלים הקשורים לגיל, בעוד המינים האפריקאיים אינם. זה מצביע על פוטנציאל גדול יותר לברירה מינית אצל המינים האירואסייתיים. אף על פי כן, ניסויים בשטח נחוצים כדי לאשר את תפקידה של הנוצות בהעדפת בן הזוג.
תת-מינים
לנחליאלי הלבן תשעה תת-מינים המוכרים, נכון ל-2022, על ידי איגוד האורניתולוגים הבינלאומי (ה-IUO, לשעבר ה-IOC):
מאפיינים פיזיים
הנחליאלי הוא קטן ממדים, וצבעיו הם לבן, אפור ושחור. אורך גופו הוא כ-20 סנטימטר, אורך זנבו הוא כ-9 סנטימטר, משקלו נע בין 18 ל-28 גרם ואורך מוטת כנפיו נע בין 26 ל-30 סנטימטר. הוא בעל מראה ייחודי, ארוך-זנב וקצר-כנף. הוא עף בגלים ומשמיע קול ציוץ טיפוסי. אורך אברת היד הפנימית נע בין 53 ל-58.5 מילימטר, וממנה האברות מתארכות עד אברת היד השלישית מהקיצון, שאורכה נע בין 69.5 ל-78 מילימטר. אורך אברת היד השנייה מהקיצון נע בין 67 ל-77.5 מילימטר ואורך אברת היד הקיצונית נע בין 6 ל-11 מילימטר. נוסף על כך, לציפור ישנן תשע אברות אמה רחבות ועגולות: אורך אברת האמה הקיצונית נע בין 51 ל-57.5 מילימטר, אורך אמת האמה יד הפנימית נע בין 34.5 ל-40.5 מילימטר, והארוכה באברות האמה היא אברת האמה השלישית מהפנים, שאורכה נע בין 63.5 ל-70.5 מילימטר. לנחליאלי יש גם 12 אברות זנב ארוכות היוצרות מניפה עגולה עד ממוזלגת קלות.
תת-המינים השונים נבדלים במראם. בענות הרבייה, תת-המין הטיפוסי M. a. alba הוא בעל ראש בצבעי שחור לבן. הוא קרוי בשמו משום שעורפו, כיפתו, סנטרו וגרונו שחורים, ואילו שאר ראשו לבן. על חזהו כתם שחור גדול דמוי סינר, הממשיך את גרונו השחור. עינו כהה ואילו מקורו שחור. גבו ושכמותיו בצבע אפור כאפר. כנפיו אפורות וצבען בהיר יותר, בהשוואה לשאר חלקי גופו. הסוככות שחורות ושוליהן לבנים. דבר זה יוצר שני פסים דהויים במרכז הכנף. בטנו ותת-השת לבנים וזנבו שחור. ירכיו אפרפרות בהירות ופיסת הרגל שחורה. אצל הנקבה, הראש יותר לבן, וישנו מעבר הדרגתי משחור לאפור בעורף. בהשוואה לזכר בעת השרת הנוצות ובחורף, הראש לבן הרבה יותר והגרון הופך לבן לגמרי. הפרט הצעיר הוא בעל ניצוי דהוי יותר.
בעונת הרבייה, לתת-המין M. a. leucopsis ראש לבן יותר מאשר שאר תת-המינים. זאת, בעוד חלקים נרחבים מגרונו ומכיפתו לבנים אף הם. גבו שחור החל מאמצע הכיפה ועד השת, והגוף אפרפר יותר אצל הנקבה. הסוככות הגדולות והאמצעיות לבנות, והן יוצרות כתם לבן גדול על הכנפיים. כתם החזה השחור בצורת מגן, והוא לא מחובר לגב השחור, ושאר הגחון לבן. לאחר לעונת הרבייה, כתם החזה הופך קטן יותר. דומה לו בצורתו בעת עונת הרבייה הוא תת-המין baicalensis, מלבד ששכמותיו אפורות, וכתם החזה ארוך יותר. בעונת הרבייה, לתת-המין personata ראש שחור מאוד עם כמה כתמים לבנים על המצח, הגבות, ומתחת למקור. טבעת העין שלו לבנה, כתם החזה מחובר לראש השחור, גבו שחור, ושכמותיו וכנפיו אפורות. דומה לו הוא תת-המין alboides, לו שכמות שחורות. לתת-המינים ocularis ו-lugens גבת עין שחורה, ושכמותיהם אפורות, למעט זכר lugens לו שכמות שחורות וסוככות יד לבנות. לשני תת-המינים חזה מוכתם בשחור, אבל ל-lugens יש סנטר לבן, ואילו אצל ocularis הסנטר שחור. תת-המין yarrellii שחרחר יותר מזה הטיפוסי, וכתם החזה שלו מחובר אל הגב השחור.
הנחליאלי הלבן דומה מאוד למינים נחליאלי זנבתן (Motacilla cinerea) ונחליאלי צהוב (Motacilla flava), איתם הוא חולק את בתי הגידול ברוב תפוצתו. עם זאת, הוא נבדל מהם בצבע כסותו, שאינו מכיל צהוב.
הקריאה האופיינית, המושמעת במנוחה ובתעופה, מורכבת משתי הברות, הנשמעת כ-"צי וויט" או "טי-פיט". היא מופיע גם כקריאה תלת-הברתית הנשמעת דומה ל-"צי-צ-ליט". שיר הנחליאלי הזכר פשוט יחסית וכולל רצף הברות חדגוניות, הפסקה, עוד רצף הברות, עוד הפסקה וכן הלאה. כאשר הוא מאוים, הנחליאלי עלול להשמיע קריאת אזהרה, שהיא סדרה מהירה של הברות.
התנהגות
הנחליאלי הלבן חברותי מאוד, ונכנס לערים לעיתים תכופות. תוחלת החיים המקסימלית שלו עומדת על 12 שנים ושלושה חודשים. ניתן למצוא אותו בלהקות על כרי דשא, על אנטנות ועל גגות בתים, בייחוד במהלך עונת הנדידה. אף על פי כן, בסיום החורף, עם תום עונת הנדידה, מתפצלות חלק מלהקות הנחליאלי הלבן. בקבוצות כאלה כל אחד מהפרטים עובר לשכון בטריטוריה משלו, בת כמה דונמים, עם בן או בת זוג, שם תרים שניהם אחר מזונם. הטריטוריה משמשת לאיתור מזון גרידא: לקראת השקיעה יתכנסו פרטי הנחליאלי מהטריטוריות השונות לשינה במקום לינה משותף, שם הם שוהים בצפיפות יחסית, מסרקים את נוצותיהם ומחפשים מזון. דוחל והנחליאלי הן שתי הציפורים היחידות השוכנות בטריטוריה מסוימת במהלך החורף עם בן זוג בישראל. הנחליאלי הלבן עשוי לשוב לטריטוריה שאליה פלש, למשך שנים מספר לכל היותר. הוא נוטה להגן על הטריטוריה שלו בקנאות מול פרטים אחרים, באמצעות נענוע גופו, השמעת קול מאיים ולעיתים אף בתקיפה. עם זאת, לא כל להקות הנחליאלי הלבן מתפצלות בתום עונת הנדידה, וחלקן אף נשארות מאוחדות כדי לחפש מזון במשכנות האדם. כאשר נחליאלי זכר פולש לטריטוריה, יתקוף אותו הזכר השוהה בטריטוריה, וכאשר פולשת נקבה, תתקוף אותה הנקבה בת הזוג. התנהגות טריטוריאלית זו לעיתים גורמת לנחליאלים לתקוף את השתקפותם בשלוליות ועל גבי חפצי מתכת.
אוכלוסייה מטובעת נחקרה באוניברסיטת תל אביב מאז חורף 1966 ועד 1971. תצפיות על האוכלוסייה המטובעת הראו כי ציפורי האוכלוסייה חוזרות בכל שנה לטריטוריות בהן הן חיו בשנות שפע. מתוך 27 הפרטים שהיו בעלי טריטוריה עד לנדידתם האביב, 11 חזרו לאותה הטריטוריה בסתיו הבא. ציפורים המגיעות בסתיו מנסות להקים טריטוריות, ולדחוק זו את זו מאתרים מתאימים. לאחר כמה שינויים ראשוניים של בעלות טריטוריאלית, המנצח בסופו של דבר עשוי לשמור על הטריטוריה שלו לשארית העונה. לפיכך, דפוס הטריטוריות נשאר יציב יחסית לאחר אמצע נובמבר. הגבולות בין השטחים הסמוכים היו מוגדרים בבירור. ניתן היה לראות לחימה ומצגי איום לאורך אותם גבולות לאורך תקופות ארוכות. ציפורים נלחמות באוויר, ושתי הציפורים מנסות לאחוז זו בזו עם המקורים והרגליים. תצוגת האיום מורכבת מהטיית ראש, המתרחשת, בדרך כלל, כאשר ציפורים צועדות בהליכה מתוחה במקביל זו לזו, משני צידי הגבול. מעת לעת הם יקטעו את מצג האיום בקפיצה לגובה של כחצי מטר. ההגנה הטריטוריאלית מלווה ב"קריאה טריטוריאלית", ציוץ גס חסרת הברות המושמעת לעיתים קרובות בתגובה להופעתם של ציפורים זרות.
טריטוריות קטנות יותר נמצאו בגן החיות המחקרי של אוניברסיטת תל אביב וסביב רפתות במשקים. שטחים קטנים במיוחד, בקוטר של פחות מ-10 מטרים, נמצאו במזבלה שבה היה אוכל בשפע. לא ניתן היה לשתי ציפורים להקים טריטוריות בכלוב של 3X4 מטרים, אם כי בכלובים כאלה הוחזקו בכ-20 הזדמנויות. אם הוכנסו לכלובים אלה שתי ציפורים או יותר, נוצרה היררכיה, אחת מהן שולטת בשאר. במקביל, הזכר הדומיננטי הראה "הצגת איום גבול" לציפורי בר מחוץ לכלוב. בכלובים גדולים (7X11 מ') הצליחו יותר מנחליאלי אחד מקבוצה להקים טריטוריה; במקרה אחד נוצרו עד ארבע טריטוריות. תצפיות בשבי מצביעות על כך שיש גודל מינימלי לשטחים.
לפי מחקר שנערך באנגליה בין 1973 ל-1974, שביקש לבחון את התנהגותו של הנחליאלי הלבן בעונת החורף ואת דרכיו להשגת מזון, נמצא כי רבות מהטריטוריה היו בעלות קוטר של למעלה מ-100 מ'. המחקר, שנערך ביישוב פורט מידוו, הנמצא בסמוך לאוניברסיטת אוקספורד. עוד נמצא במחקר כי בתקופת הסתיו הנחליאלי נוהג להתמקם בקרב נחלים; ובחפשו אוכל הוא לא יתרחק למעלה מ-50 מטר מהנחל או מכל מקור מים אחר. הנחליאלים התפרשו בטריטוריות בגודל של שלושה קילומטרים רבועים לכל היותר, ולגבול בין הטריטוריה של כל אחד מהפרטים ניתן היה לשים לב בבירור. כל פרט החזיק בטריטוריה, שאורכה היה כ-125 מטרים לאורך גדת הנהר. טריטוריות של זוגות היו, בדרך כלל, בגודל הטריטוריות של פרט בודד, וגודל הטריטוריות לא השתנה כאשר אחד הפרטים השיג בן או בת זוג. במהלך חודשי הסתיו, נהגו הפרטים להישאר בטריטוריות שלהם במהלך כל היום, כך שניתן היה לעקוב אחריהם למשך זמן רב בלי שהם יאבדו לצופה. עם זאת, לעיתים נדירות עזבו הפרטים את הטריטוריות כדי לתור אחרי אוכל במזבלות. בממוצע, הפרטים נשארו כ-90% משעות הערנות שלהם בתחומי הטריטוריות. בקצוות הטריטוריה שלהם, אם הם מצאו פרטים מתחרים, הם נהגו לאיים עליהם באמצעות מחווה גופנית, ואז נפרדו - כל ציפור לדרכה.
בהמשך המחקר, נמצא כי אחרי תחילת החורף החלו פרטי הנחליאלי המצוי להתמקם בסביבותיהם של שלוליות חורף. תחילה, נוהגים הפרטים להתכנס בתחום מצומצם, תוך שמירת מרחק של מטרים בודדים אחד מהשני. עם זאת, ככל שיורדים גשמים מרובים יותר וכמות האוכל שהם צורכים גדלה, כך יתרחב המרחק שהם שומרים אחד מהשני, לכעשרה עד שלושים מטרים. עם התייבשות השלוליות שבה, והם מתחילים להיאבק זה מול זה על טריטוריה.
תזונה
הנחליאלי הלבן הוא אינסקטיבור במובן הרחב, וניזון ממגוון של חסרי חוליות קטנים. בין סוגי תזונתו הנפוצה של הנחליאלי נמנים חרקים, לרבות זבובים וחיפושיות. הנחליאלי משתמש בשלוש שיטות לשם איתור מזונו: הראשונה היא באמצעות דידוי על פני הקרקע, שם הוא מלקט מזון מזדמן, לרבות חרקים. השנייה מעוף על פני המים או האדמה ותפיסת חרקים הנמצאים בתוכו באמצעות המקור שלו. כיוון שמזונו העיקרי קטן, לנחליאלי מתאפשר לתפוס אותו מהמים ולאוכלו בבליעה אחת. השלישית היא מציאת חרקים במטמנות. בחודשים אוקטובר ונובמבר נצפו במטמנות שבישראל להקות נחליאלי רבות התרות אחר חרקים מזדמנים במטמנות אשפה. בעונת החורף, לעומת זאת, הנחליאלי מתקשה באיתור אוכל, עקב ריבוי הגשמים, ולכן עוברים פרטי הנחליאלי לאכול כל מזון אחר שישביע אותם, דוגמת זרעים ופירורי לחם. בשל הקושי בהשגת מזון, בעונה זו אף נצפו פרטים של הציפור רבים על פירורים שנמצאו על הקרקע. יתר על כן, רק עם בוא האביב שב הנחליאלי לתפוס חרקים בדרך שבה הוא נוהג לעשות. על פי המחקר שנערך באוניברסיטת אוקספורד ב-1974, נצפו פרטי הנחליאלי מלקטים חתיכות אוכל קטנות על גדת הנהר או בשטח הבוצי בסמיכות אליו. במקומות שבהם ירד הגובה של גדת הנהר במידה ניכרת, לא התאפשר לפרטי הנחליאלי שנצפו לבצע פעולות אלה. עוד נמצא במחקר כי הפרטים הטריטוריאליים נהגו לפסוע על גדת הנחל בצידה האחד, ומשסיימו עברו לגדה השנייה של הנחל.
רבייה
עונת הקינון של הנחליאלי הלבן מתחילה מסוף מרץ ונגמרת בראשית יולי, אם כי התאריכים משתנים בהתאם לקו הרוחב. לעיתים, באזורים בעלי מזג אוויר נוח, הנחליאלי ישלים שניים או אף שלושה מחזורי קינון. זאת, בניגוד לאזורים צפוניים יותר, שבהם ייערך לרוב מחזור קינון אחד בעונה. מקומות דגירתו של הנחליאלי מגוונים הם: הוא יכול לקנן על פני הקרקע או בתיבות קינון, אם כי מקום הדגירה הנפוץ הוא בנקיקים. הזכר פותח את עונת הקינון על ידי בחירת טריטוריה וסימונה על ידי שירה ממקומות גבוהים וחשופים כגון גגות וענפים, ואז מוצא נקבה. מספר זכרים יכולים להילחם על אותה הנקבה, שבוחרת את הזכר. לאחר מספר ימים של חיים משותפים הם מזדווגים ומקימים את קינם.
הנחליאלי בונה את קינו בחללים רבים ומגוונים: לרוב על גדות וגבעות סלעיות, במנים מעשי ידי אדם, בסדקים ועל קורות, ולעיתים רחוקות יותר גם על גשרים. במקרים נדירים במיוחד, הנחליאלי יקים את קינו בערמות עץ, מעזבות ומזבלות ואף בקן של מין אחר. קיני הציפורים נבנים, לרוב, מסיבים צמחיים כעשבים וקש, זרדים ושורשים, וטחב, ומרופדים בחומרים רכים כנוצות וצמר. שני בני הזוג בונים את הקן, אם כי לרוב הנקבה מבצעת תפקיד רב יותר בבנייה. על פי מחקר שנערך סמוך לאגם קאורוסלקה שבפינלנד בשלהי שנות ה-60 של המאה ה-20, הנקבה הייתה מעורבת יותר מהזכר בנושא בחירת המיקום לבניית הקן ולבנייתו. רק בארבעה מקרים מתוך עשרים ושבעה שנבחנו, הזכר היה מעורב באופן פעיל בבניית הקן. ברוב הקינים הזכר סייע בבנייתם רק עם תחילת הדגירה, ואילו את שאר העבודה השלימה הנקבה. גודל התטולה הממוצע של נקבת הנחליאלי מונה כחמש או שש ביצים, בצבע לבן-אפור, ועליהם פסים וכתמים קטנים בצבעים חום או שחור. גודלן הממוצע הוא 21×15 מילימטרים.
משך הדגירה על הביצה, החל מהטלתה ועד לבקיעת הגוזלים, כמעט שבועיים, והיא מבוצעת בעיקר על ידי הנקבה. הגוזלים בוקעים עיוורים ובעלי פרווה דלילה, והנקבה דוגרת ושומרת עליהם בחמשת הימים הראשונים. הגוזלים מואכלים על ידי שני הוריהם, ופורחים מהקן לאחר שבועיים. אפילו אם עדיין נשארים גוזלים בקן, הנקבה עדיין יכולה לפתוח במחזור קינון נוסף באותו המקום. בתעופה הראשונה, הזנב של הפרחונים עדיין קצר מהרגיל, ויצמח לאחר זמן קצר לאורכו הרגיל. במקרים רבים, הזוגות ישובו לקנן באותו המקום בחלוף שנה.
עוד על פי המחקר הפיני, חלק מהנחליאלים שהגיעו לקנן באגמים במדינה פעלו למצוא בני זוג במטרה לקנן, ואילו חלק אחר - לא. מבין הזוגות שהתחילו לקנן יחדיו, חלק מהם עשו זאת עוד כשהאגם היה עדיין קפוא.
אף על פי שידוע שהוא מין פונדקאי של הקוקייה האירופית, הנחליאלי הלבן נוטש בדרך כלל את הקן שלו אם הוא עבר טפילות. משערים שהדבר קורה כיוון שהנחליאלי קטן מכדי לדחוף את הביצה הפולשת אל מחוץ לקן, ומקורו חלש מכדי להרוס את הביצה על ידי ניקובה.
בית גידול ותפוצה
הנחליאלי הלבן מצוי במגוון בתי גידול, בין אם יבשים או לחים, אם כי באזורים לחים הוא נפוץ יותר. בית הגידול האופייני צריך להיות פתוח עם גישה קלה לקרקע, ולחללים וחרכים בהם הנחליאלי מקנן; על כן הוא מצוי בשדות פתוחים ולחים, גנים עירוניים, דרכים, מעזבות וכו'. בטבע, הנחליאלי מצוי במיוחד בבתרונות ואזורים שעברו בליה ממקור מימי. טווח הקינון של הנחליאלי הלבן נרחב ונמצא באקלימים קרים וממוזגים באירואסיה ואף באזורים סובטרופיים, מגרינלנד במערב ועד חלקים מאלסקה במזרח, ממרוקו בדרום ועד נובאיה זמליה ברוסיה בצפון, החל מגובה פני הים ועד למעלה מ-5,000 מטרים מעל פני הים בהימלאיה. בעת החריפה האוכלוסיות הנודדות באזורים הקוטביים נודדות למקומות חמים יותר בעלי אקלים ים תיכוני וטרופי. באפריקה, תחום החריפה מגיע עד לקו המשווה במזרח היבשת. באסיה, תחום החריפה עובר דרך חצי האי ערב וכל דרום אסיה, ועד לבורניאו והפיליפינים. באזורים בעלי אקלים חמים יותר, האוכלוסיות לא נוהגות לנדוד. בבריטניה, הנחליאלי יציב באיים הבריטיים, למעט אזורים גבוהים בסקוטלנד, בהם הוא מקייץ. התיעוד האמין הראשון של הנחליאלי הלבן באמריקה הצפונית הוא מ-10 ביולי 1953, כאשר פרנסיס פיי אסף חמישה פרטים באי סנט לורנס שבים ברינג, אם כי יש טענה כי הוא נצפה לראשונה כבר ב-14 במאי 1881, אז תועד באי אטו שבאלסקה.
בישראל
החוקר הבריטי הנרי בייקר טריסטראם, שסייר בארץ ישראל באמצע המאה ה-19, ציין ברשומותיו כי צפה בנחליאלי הלבן מקנן בארץ. עם זאת, לא נמצאה כל עדות לקיומו של מין זה כדוגר עד 1951, אז נצפו שני קינים של הנחליאלי הלבן: אחד סמוך לראש הנקרה, והשני בקיבוץ חולתה.
בישראל הנחליאלי הלבן נפוץ מאוד בכל רחבי הארץ כציפור חולפת. גם כציפור חורפת ניתן למצוא את הנחליאלי במרבית חלקי הארץ, לבד מאזורי המדבר, אך בנגב ובמדבר יהודה הוא מצוי בתחומי יישובים ובנאות המדבר. כמקייץ ודוגר, הנחליאלי נדיר בעמק החולה, בבקעת כינרות ובגליל המערבי. אזור המחיה המועדף עליו הוא נופים פתוחים, שדות, ביצות ושטחים חקלאיים - בעיקר במישורים ובעמקים. בעיר הנחליאלי בוחר בחצרות בתים וגינות עירוניות.
נדידה
נדידת הסתיו של הנחליאלי הלבן מתחילה בספטמבר עד סוף נובמבר. ישנה גם נדידת אביב בין פברואר למאי, אך היא בהיקף מצומצם מנדידת הסתיו, וגודלן של הלהקות הנודדות קטן יותר. האוכלוסייה החורפת מגיעה בדרך כלל בגל אחד בין סוף ספטמבר לתחילת נובמבר. החל מחודש פברואר עד לשבוע הראשון של אפריל האוכלוסייה החורפת מתחילה להתדלדל. האוכלוסייה הנשארת לקיץ לדגור מונה עשרות זוגות בלבד. הנדידה של הנחליאלי הלבן משתנה בין תת-המינים שלו: תת-מינים הנוהגים להימצא באזורים צפוניים יותר ינדדו דרומה במשך זמן ממושך יותר ולאורך דרך ארוכה, ואילו תת-מינים הנוהגים להימצא באזורים דרומיים יותר ינדדו אך מעט.