cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יהודה וינשטיין
חיים אישיים
וינשטיין נשוי ואב לשלושה ילדים, מתגורר בהרצליה פיתוח. הוא מתאמן באגרוף מדי שבוע ומכהן כנשיא כבוד של איגוד האגרוף.
עומאר קוק
עומאר קוק (באנגלית: Omar Cook; נולד ב-28 בינואר 1982 בברוקלין, ניו יורק) הוא כדורסלן אמריקאי-מונטנגרי המשחק בעמדת הרכז בקבוצת סראגוסה באסקט. גובהו 1.86 מטר.
קוק נבחר במקום ה-31 (סיבוב שני) על ידי אורלנדו מג'יק בדראפט 2001 והועבר מיד לדנוור נאגטס ששיחררה אותו לפני תחילת העונה. הוא שיחק במשך 3 שנים בפייטוויל פטריוס מה-NBDL ובעונת שיחק בפורטלנד טרייל בלייזרס ובטורונטו ראפטורס מה-NBA, אך סיים את העונה בפייטוויל פטריוס.
בעונת שיחק קוק בדקסיה מונס-היינאוט הבלגית. לאחר מכן שיחק בעוד שלוש קבוצות: צסק"א סמרה הרוסית, שטרסבורג הצרפתית והכוכב האדום בלגרד הסרבית.
ב-26 ביוני 2008 חתם באוניקאחה מאלגה מליגת ה-ACB.
במאי 2008 קיבל קוק אזרחות מונטנגרית שאיפשרה לו לשחק בנבחרת מונטנגרו.
ב-2010 חזר לספרד וחתם בקבוצת ולנסיה ששיחקה באותה העונה גם ביורוליג. בקיץ 2011 עבר לשחק בשורותיה של אולימפיה מילאנו.
בדצמבר 2012 חתם בקאחה לבורל עד סוף העונה. ב-6 באוגוסט 2013 חתם בריטאס וילנה הליטאית לעונה אחת. ב-30 בספטמבר 2014 חתם בבודוצ'נוסט פודגוריצה ממונטנגרו.
ב-20 באוגוסט 2016 חתם באסטודיאנטס מליגת ה-ACB. ב-17 ביולי 2019 חתם בגראן קנריה. ב-24 ביולי 2020 חתם בסן פבלו בורגוס. ב-15 ביולי 2021 חתם בסראגוסה באסקט.
GeForce
Nvidia GeForce היא סדרת הדגל של הכרטיסים הגרפיים השולחניים מבית Nvidia. סדרת כרטיסים זו, שייצורה החל בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20, מיועדת הן למחשבים נייחים והן למחשבים ניידים, וקהל היעד שלה הם המשתמשים הביתיים, ובפרט הגיימרים. הכרטיסים משתמשים בארכיטקטורות שונות (כגון טסלה, קפלר ופרמי), המשתנה מדי כמה שנים.
כבר מעל לשני עשורים, סדרת GeForce וסדרת Radeon של AMD (לשעבר ATi) הן למעשה שתי הסדרות המובילות המתחרות בשוק הכרטיסים השולחניים לגיימרים, אם כי בשנים האחרונות שתי הסדרות מתחילות להתמקד גם בתחום ה-GPGPU, במיוחד לצורכי Deep Learning, תחום אשר הולך ותופס תאוצה גם במשחקי וידאו עבור גיימרים המעוניינים לשפר את ביצועי המשחק (אלגוריתם DLSS).
אנוידיה כמעט ולא מייצרת את הכרטיסים בעצמה; מפרטי העיצוב של כרטיסי המסך מועברים לחברות צד שלישי (רובן טייוואניות) אשר מרכיבות את הכרטיסים בייצור המוני, ולעיתים מתאימות אותו אישית על ידי ביצוע המהרה קלה לליבה הגרפית, הוספת פתרונות קירור, ועוד. בין החברות שמייצרות כרטיסי מסך מבוססי ליבות GeForce ניתן למנות את Gigabyte, MSI, Gainward, XFX, Zotac, PNY, ASUS ו-EVGA (עד 2022).
שם הסדרה
בראשית שנת 1999 נוידיה ערכה תחרות בין לקוחותיה שבו התבקשו המשתתפים לבחור שם למוצר שיחליף את סדרת TNT, שהייתה באותו זמן סדרת הדגל של כרטיסי נוידיה לשוק הביתי. לטענת עובד בכיר בנוידיה באותה העת, השם הנבחר, GeForce, הוא למעשה קיצור של Geometry Force, מה שהעיד על כך שהכרטיס הראשון שיצא בסדרה, GeForce 256, היה הכרטיס הראשון מסוגו שיכל להשלים את כל 4 הפעולות הנדרשות לצורך רינדור תלת-מימד: לא רק בניית משולשים וצביעה, שלבים שכרטיסי TNT תמכו בהם, אלא גם מעבר ומיקום אובייקטים ותאורה (Transform and Lightning), דבר שהקטין את העומס על המעבד המרכזי (CPU) שעד כה היה צריך לבצע שתי פעולות אלו.
GeForce 256
ב-31 באוגוסט 1999 הושק המעבד הגרפי (שהיה המעבד הגרפי הראשון שיועד לצרכנים פרטיים) GeForce 256. הכרטיס הציג יכולת טובה כמעט ב-50% בהרצת משחקי תלת-ממד שניצלו את התמיכה במעבר ותאורה בחומרה, לעומת כרטיסי הדגל של הסדרה הקודמת, RIVA TNT2, ולעומת כרטיסים מתחרים כמו 3dfx Voodoo3.
הכרטיס יצא באותה עת מצויד בזיכרון גרפי מסוג SDRAM, מאוחר יותר יצאו כרטיסים מאותו הדגם שהכילו זיכרון DDR SDRAM מהיר יותר.
GeForce 2 Series
תאריך יציאה: ספטמבר 2000 השבבים של סדרה זו יצאו בליתוגרפיה של 180 ננומטר, לעומת 220 ננומטר של הסדרה הקודמת. השינוי הגדול ביותר היה הוספה של יחידת מיפוי טקסטורה עבור כל אחד מערוצי הפיקסל, דבר שהכפיל את קצב מילוי הטקסטורות (texture fillrate). בשלב יותר מאוחר, החלה נוידיה לשווק בצורה נרחבת גם את סדרת ה-MX, שהציגה ביצועים דומים לאלו של GeForce 256 במחיר זול בהרבה, מה שעודד יצרניות מחשב לשווק מחשבים מוכנים (OEM) ביחד עם הכרטיס, ודבר זה עזר להגדיל את תפוצתו.
GeForce 3 Series
תאריך יציאה: פברואר 2001 כרטיס זה היה הראשון שנוידיה הוציאה לאחר הרכישה של חברת 3dfx, והציג לראשונה שבב תלת מימד הניתן לתכנות באופן מלא, בשם nFinite FX. הדבר סייע לגרפיקאים ליצור אפקטים גרפיים מתקדמים תוך שימוש בטכנולוגיית ה"מצללים" (Shaders) של מיקרוסופט. לסדרה זו משתייך גם המעבד הגרפי של קונסולת ה-Xbox הראשונה. היתרון המשמעותי היחיד שהיה לכרטיסים אלו על הסדרה הקודמת היו במשחקי DirectX 8, בעוד שבמשחקים שהשתמשו בDirectX 7, חלק מכרטיסי סדרה 2 הצליחו לעלות על כרטיסי סדרה 3 בביצועים.
GeForce 4 Series
תאריך יציאה: פברואר 2002 סדרה זו הייתה בעיקרה גרסה משופרת של סדרה 3. החידושים המשמעותיים ביותר היו שיפורים משמעותיים בטכנולוגיית החלקת הקצוות (Anti-aliasing), בקר זיכרון משופר, Vertex shader נוסף וליתוגרפיית ייצור קטנה יותר (150 ננומטר). בדומה לסדרה 2, גם לסדרה זו יצאו כרטיסים תקציביים לשוק הנמוך ולשוק המחשבים המורכבים מראש (OEM) תחת סדרת MX, כרטיסים אלו היו זהים בביצועיהם לכרטיסי סדרה 2 MX אם כי כללו תמיכה בטכנולוגיות החדשות של סדרה 4. בסדרה זו החלה נוידיה לייצר כרטיסים שהשתמשו באפיק המהיר יותר AGP 8x.
GeForce FX Series
תאריך יציאה: ינואר 2003 את הסדרה החמישית של כרטיסי GeForce בחרה נוידיה לשווק תחת המותג FX, דבר שנועד כדי להראות שהכרטיסים מסדרה זו טובים אף לעריכה קולנועית. סדרה זו היוותה שיפור גדול ביכולות הגרפיות בהשוואה לדגמים הקודמים של הסדרה: כרטיסי סדרה זו תמכו במודל הצללה מתקדם יותר, Shader Model 2. עם זאת, יכולת חישוב הנקודה הצפה של הכרטיסים האלו הייתה גרועה יותר משל המתחרים (סדרת 9000 של ATI). הכרטיסים הפכו לגדולים יותר, וחלק מהם דרשו לראשונה מקום פיזי של שני חריצי הרחבה על לוח האם. הכרטיס הראשון שיצא בסדרה, FX 5800, זכה לשלל ביקורות שליליות עקב צריכת החשמל הגבוהה שלו, גוף הקירור הרועש במיוחד (שזיכה את הכרטיס בתואר "שואב אבק" ) וביצועים גרועים שבמקרים מסוימים היו נחותים אפילו לעומת כרטיסי סדרה 4. בהמשך נוידיה התחילה לתקן חלק מהבעיות שאפיינו את הכרטיסים הראשונים שיצאו בסדרה, כדי לנסות ולהקטין את הפער מול ATI.
GeForce 6 Series
תאריך יציאה: אפריל 2004 סדרה זו נחשבת למוצלחת יותר מאשר סדרת FX, ובה נוידיה הצליחה לתקן את כל הפגמים שאפיינו את סדרת FX (במיוחד בחישובי נקודה צפה) ובנוסף להוספת תמיכה בטכנולוגיות חדשות יותר כמו HDR, Shader Model 3, וכן בממשק חיבור PCI Express ובטכנולוגיית SLI שאיפשרה למשתמש ליצור מערך כרטיסי מסך באמצעות חיבור של מספר כרטיסי מסך זה אל זה, ובכך להגדיל את כוח העיבוד.
GeForce 7 Series
תאריך יציאה: יוני 2005 סדרה זו נחשבת שיפור כללי לסדרה 6, וציינה את סוף התמיכה בAGP ומעבר מלא לכרטיסים עם ממשק חיבור PCI Express. כמו כן, בסדרה זו הושקו לראשונה גם דגמים עבור מחשבים ניידים בשם GeForce Go (וכוללים תוספת של האות m בסוף שם הדגם). הרכיב הגרפי של פלייסטיישן 3 מבוסס על הליבה הגרפית של הכרטיס החזק ביותר בסדרה, 7950GT.
בסדרה זו ניתן לראות את הניסיון הראשון של נוידיה בייצור כרטיסי מסך דו-ליבתיים. הכרטיס הדו-ליבתי הראשון שיצא, 7900GX2, היה למעשה שני כרטיסי 7900GT ש"נדחפו" לתוך אריזה אחת. כרטיס זה נחשב לכישלון מסחרי: הוא היה ארוך במיוחד (בין הכרטיסים הארוכים ביותר שיוצרו אי פעם) ודרש מארז גדול במיוחד כדי להכילו, צרך חשמל רב והפיק חום רב, ועל כן שווק בתצורת OEM בלבד. גרסה משופרת יותר בשם 7950GX2 יצאה בשלב יותר מאוחר.
GeForce 8 Series
תאריך יציאה: נובמבר 2006 סדרה זו, השייכת לארכיטקטורת "טסלה" (על שם הפיזיקאי והממציא ניקולה טסלה), נחשבת לסדרת כרטיסי המסך הראשונה שתמכה ב DirectX 10 באופן מלא. החידוש הגדול ביותר בארכיטקטורת "טסלה" הוא המעבר למודל של Unified shaders, בו מוקצים אותם המשאבים לרינדור הקצוות (vertex) ולפיקסלים (pixel/fragments) במקום אחד, כאשר עד כה התפקודים האלו היו מתבצעים בנפרד (Vertex shaders ו-Pixel shaders).
GeForce 9 Series
תאריך יציאה: פברואר 2008 מבחינת ארכיטקטורה, סדרה זו מהווה שיפור כללי לסדרה הקודמת, אם כי החידוש הגדול בסדרה הוא תמיכה לראשונה בPCIe 2.0. הכרטיס 9800 GX2, שהיה כרטיס דו ליבתי, היה הראשון מבין כרטיסי נוידיה שהצליח להציג כוח חישוב של מעל ל-1 טרה פלופס, אף על פי שעדיין השתמש בארכיטקטורת ה-65 ננומטר שאפיינה את סדרה 8. כרטיסי סדרה זו עדיין תמכו ב-Direct3D 10.0 בלבד, אף על פי שהחברה המתחרה, AMD, הוציאה כבר באמצע 2007 את סדרת כרטיסי המסך Radeon HD 3000 עם כרטיסים שתומכים כבר ב-Direct3D 10.1 ובמודל הצללה בגרסה 4.1.
במרץ 2009 הוציאה נוידיה גרסת מיתוג-מחדש לחלק מכרטיסי סדרה 9. הסדרה, שנקראה GeForce 100 series, הגיעה בתצורת OEM בלבד, כחלק ממחשבים מורכבים-מראש, כך שכרטיסים אלו לא היו זמינים לקנייה "בנפרד".
GeForce 200 Series
תאריך יציאה: יוני 2008 החל מסדרה זו, כל כרטיס משווק עם "תחילית" לשמו, שתציין את ייעודו: תחילית "GT" ליד מספר הכרטיס תציין שכרטיס זה מיועד לשוק הנמוך, "GTS" תציין כרטיס המיועד לשוק הביניים, ו-"GTX" תציין כרטיס לשוק הגבוה. כרטיסים אלו היו האחרונים שיצאו כחלק מארכיטקטורת Tesla, והציגו לראשונה תמיכה ב-Direct3D 10.1.
גרסה ממותגת-מחדש לכרטיסים אלו, לתצורת OEM בלבד, יצאה תחת השם GeForce 300 series.
GeForce 400 Series
תאריך יציאה: אפריל 2010 בסדרה זו היה לראשונה שימוש בארכיטקטורת "פרמי" (ע"ש אנריקו פרמי) בליתוגרפיה של 40 ננומטר. כמו כן, בסדרה זו היו לראשונה כרטיסים בעלי זיכרון של לפחות 1GB GDDR5. כרטיסים אלו היו הראשונים לתמוך בDirect3D 11, ובשלב מאוחר יותר התווספה תמיכה גם ב-Direct3D 12. סדרה זו לא זכתה להצלחה מסחררת, וכרטיסי הדגל שלה, GTX470 ו-480, סבלו מבעיות חמורות של חום, רעש וצריכת חשמל.
GeForce 500 Series
תאריך יציאה: נובמבר 2010 סדרה זו השתמשה גם כן בארכיטקטורת פרמי, אך בגרסה מעט יותר משופרת שלה (אשר נקראה GF110 במקום הגרסה המקורית-GF100). זאת ניתן לראות למשל בכרטיס הראשון שיצא מסדרה זו, GTX 580, שהיה מהיר יותר, רועש פחות וביצועיו הגרפיים היו טובים יותר משל זה הדומה לו בסדרה הקודמת, GTX 480. הסדרה באופן כללי נחשבה למוצלחת הרבה יותר מקודמתה. בין הכרטיסים הבולטים שיצאו: GTX 590 הדו-ליבתי, GTX 560 Ti 448 Cuda Cores Edition שהיה למעשה גרסה מחודשת של 560Ti שכללה 448 ליבות עיבוד מסוג CUDA. החל מסדרה זו הושמטה התחילית GTS משמות הכרטיסים לשוק הביניים, ואומצה מחדש הסיומת "Ti" לציון כרטיסים ששווקו כ"טובים" יותר מגרסאות המקור עליה הם התבססו.
GeForce 600 Series
תאריך יציאה: מרץ 2012 בסדרה זו החלה נוידיה להשתמש בארכיטקטורת קפלר (ע"ש האסטרונום יוהנס קפלר) בליתוגרפיה של 28 ננומטר, שהתמקדה בשיפור ביצועים משמעותי לעומת הארכיטקטורה הקודמת, ועבודה ביעילות רבה יותר מבחינת צריכת חשמל. החידוש הגדול בסדרה זו היה איחוד בין תפקידי הליבה הגרפית לבין חומרת המצללים, ושימוש בתדר שעון אחיד עבור שני התפקודים, דבר שהוביל לצריכת חשמל נמוכה בהרבה לעומת כרטיסי סדרות 400 ו-500. ליבות הקפלר הראשונות, GK110, יועדו במקור לשימוש במחשב-העל טיטאן שהיה המהיר בעולם בשעתו (על פי מדד טופ500), ועקב כך נוצר עיכוב קל ביציאת כרטיסי המסך לשוק הביתי. בסופו של דבר שוחרר כרטיס המסך הראשון מהסדרה, GTX 680, שהשתמש בליבת GK104.
GeForce 700 Series
תאריך יציאה: פברואר 2013 סדרה זו מהווה למעשה המשך ישיר לסדרת 600, כאשר כרטיסי השוק הבינוני והגבוה משתמשים ברובם באותן ליבות "קפלר" בהן השתמשה סדרה 600. ליבת ה-GK110 שהוזכרה לעיל שוחררה לראשונה לשוק הביתי תחת המותג TITAN, מותג חדש המיועד לשוק המקצועי ומהווה למעשה גבול בין כרטיסי מסך לגיימרים לבין כרטיסי מסך לתחנות עבודה. הכרטיס GTX TITAN היה הראשון לצאת בסדרה זו, ולאחריו הגיעה מהדורה משופרת שלו, GTX TITAN Black, וגרסה דו-ליבתית שלו בשם GTX TITAN Z. הכרטיסים 780 ו-780 Ti יצאו מאוחר יותר כגרסה מוחלשת יותר של ה-TITAN. עם שחרור הכרטיסים מסדרה זו הושקו כמה כלים ותכונות חשובות שקיימות עד היום בכרטיסי המסך מבית NVIDIA: בהמשך חלק מכרטיסי סדרה זו התבססו על ארכיטקטורה חדשה יותר - מקסוול. הכרטיסים הראשונים ששוחררו מארכיטקטורה זו היו GTX 750 ו-GTX 750 Ti, אשר שוחררו ב-18 בפברואר 2014.
GeForce 900 Series
תאריך יציאה: ספטמבר 2014 סדרה זו הציגה לראשונה את ארכיטקטורת "מקסוול" (ע"ש הפיזיקאי ג'יימס קלרק מקסוול) בליתוגרפיה של 28 ננומטר, שהוצגה עם חלק מכרטיסי סדרה 700, לשוק הבינוני והגבוה. זו סדרת הכרטיסים האחרונה שאפשרה תצוגה אנלוגית באמצעות חיבור DVI-I. בעיות שיווקיות אפיינו את כרטיסי סדרה זו: הכרטיס GTX 970 תוייג כבעל 4GB של זיכרון VRAM ברוחב פס של 256 סיביות; בפועל כמות הזיכרון ה"אמיתית" הייתה 3.5GB ברוחב פס של 224 סיביות ועוד 512MB ברוחב פס של 32 סיביות. בנוסף לכך, דווח כי משחקים רבים לא פעלו כמו שצריך על כרטיסי הסדרה כאשר האפשרות ASync הייתה מופעלת.
GeForce 10 Series
תאריך יציאה: מאי 2016 כרטיסים אלו התבססו לראשונה על ארכיטקטורת "פסקל" (על שם המתמטיקאי בלז פסקל) בליתוגרפיית ייצור של 16 ננומטר, כאשר חלק מהכרטיסים יצאו בליתוגרפיה עוד יותר נמוכה של 14 ננומטר. כרטיסים אלו הציגו לראשונה תמיכה בזיכרון מאוחד, טכנולוגיה בה המעבד הגרפי והמעבד המרכזי יכולים שניהם לגשת הן לזיכרון הפיזי המותקן על המחשב והן לזיכרון הגרפי. כרטיסים אלו הציגו תמיכה בין השאר גם ב:
החל מסדרה זו, כרטיסי השוק המקצועני Titan כבר לא כוללים בתוכם את השם "GeForce", וזאת במטרה למתג אותם כמוצר "נפרד". הדבר אכן קרה כאשר נוידיה הוציאה בספטמבר 2017. את ארכיטקטורת "וולטה" (ע"ש הפיזיקאי והכימאי אלסנדרו וולטה) שיועדה לשוק המקצועי, לשרתים ולמחשוב-על בלבד. תחת ארכיטקטורה זו יצאו שני מעבדים גרפיים מסדרת Tesla המיועדת ל-GPGPU, מעבד מסדרת Quadro שיועד לתחנות גרפיקה מקצועיות, ואת Titan V, שהפעם מותג ככרטיס לתחנות עבודה. כלל המעבדים הגרפיים שהושקו במסגרת ארכיטקטורה הזו הגיעו בליתוגרפייה של 12 ננומטר וכן תמכו ב-NVLink 2.0 וכן השתמשו ברכיבי זיכרון מסוג HBM2, בדומה לכרטיסים המקצועיים של המתחרה AMD. בארכיטקטורה זו נעשה לראשונה שימוש בליבות Tensor המיועדות ללמידת מכונה ובינה מלאכותית, ליבות בהן ייעשה שימוש גם בארכיטקטורת "טיורינג" שיועדה לקהל הרחב והושקה כמעט שנה לאחר מכן.
GeForce 20 Series
תאריך יציאה: ספטמבר 2018 בסדרה זו ישנו מעבר לארכיטקטורת "טיורינג" (ע"ש מדען המחשב אלן טיורינג) בליתוגרפיה של 12 ננומטר ותוך שימוש ברוב הטכנולוגיות ששימשו קודם לכן גם את ארכיטקטורת "וולטה" המקצועית (פרט לשימוש ברכיבי זיכרון מסוג HBM2). הסדרה כוללת כרטיסים גרפיים לשוק הבינוני והגבוה הכוללים שימוש בטכנולוגיית ניתוב הקרניים בזמן אמת של נוידיה ועל כן נחשבים למתקדמים במיוחד מבחינת יכולותיהם בתחומי הגיימינג, אך גם בתחומים שנחשבו עד כה נחלתם של מעבדי GPGPU ייעודיים בלבד: בינה מלאכותית ולמידת מכונה, ובפרט למידה עמוקה בה משתמש אלגוריתם ה-DLSS של אנוידיה, הודות לליבות ה-Tensor (שהוצגו עוד קודם לכן, עם מעבדי "וולטה") שהורכבו על הכרטיסים. בגלל המעבר לתמיכה בטכנולוגיית ניתוב הקרניים, השתנתה התחילית המציינת את שמם של כרטיסי המסך מ-GTX ל-RTX. הסדרה היא הראשונה לתמוך בזכרונות GDDR6. גרסאות "Super" מחודשות שלהן יצאו במהלך שנת 2019.
GeForce 16 Series
תאריך יציאה: פברואר 2019 תת-סדרה זו מבוססת אף היא על ארכיטקטורת "טיורינג" ומיועדת לשוק הנמוך-בינוני, הבאה להוות חלופה זולה לסדרת הRTX ולתחרות בכרטיסים התקציבים של המתחרה AMD. בניגוד לסדרת האב, לסדרה זו אין את ליבות ה-RT (המשמשות ל ניתוב קרניים בזמן אמת) ואת ליבות הTensor (המשמשות ללמידת מכונה ובינה מלאכותית), דבר התורם למחירה הזול, ועל כן כרטיסיה קיבלו את המיתוג "GTX". בספטמבר 2019 הודיעה נוידיה כי תשחרר מנהלי התקן שיאפשרו תמיכה בניתוב קרניים ברמת התוכנה (DirectX Ray Tracing), ביחד עם מספר כרטיסים מסדרת 10.
GeForce 30 Series
יציאתה של הסדרה לוותה בעליות מחירים משמעותיות עקב מקרים רבים בהם הכרטיסים אזלו מהמלאי כתוצאה מהמחסור העולמי בשבבים.
GeForce 40 Series
תאריך יציאה: ספטמבר 2022. השיווק החל ב-12 באוקטובר. סדרה זו מבוססת על ארכיטקטורת "עדה לאבלייס" (ע"ש המתמטיקאית עדה לאבלייס) בליתוגרפיית ייצור של 5 ננומטר מבית TSMC. הכרטיסים תומכים בניתוב קרניים בזמן אמת באמצעות ליבות הדור השלישי של Nvidia RTX, וכן בגרסה משופרת של DLSS על ידי שימוש בדור הרביעי של ליבות "טנזור".
עם ההכרזה על הכרטיסים הראשונים בסדרה, זכתה הסדרה לביקורת על תמחור מוגזם למרות התאוששות מה של שוק הכרטיסים ממשבר השבבים, כתוצאה מירידה בשימוש בכרטיסי מסך לכריית מטבעות עקב המעבר של שירותי בלוקצ'יין רבים משימוש ב-Proof of Work לשיטת Proof of Stake. כמו כן, הואשמה החברה בהטעיית צרכנים בכך שהכריזו על שתי גרסאות של 4080, גרסה בת 16GB זיכרון VRAM וגרסה בת 12GB, כשגרסת ה-12GB הייתה נחותה בהרבה בנתוניה הטכניים לעומת גרסת ה-16GB כאשר ההבדל במחירי ההשקה בין שני הכרטיסים היה מזערי. כתוצאה מכך, החליטה אנוידיה לא להשיק את גרסת ה-12GB של ה-4080 ולהשיק אותה בשלב מאוחר יותר כ-4070Ti.
כמו כן, צרכנים שרכשו את כרטיס הדגל של החברה, 4090, התלוננו כי חיבורי ה-PCIe 12pin המספקים חשמל לכרטיס מועדים להתחמם ולהינמס עקב עומס יתר חשמלי. כתוצאה מכך, הוגשה תובענה ייצוגית כנגד אנוידיה על כך שסיפקה לצרכנים "מוצר מסוכן שלא היה אמור להימכר במצבו הנוכחי". לאחר בחינת הנושא על ידי אנוידיה, התברר כי הבעיה עשויה להתעורר כתוצאה מאי הקפדה על חיבור שגוררת עימה סגירה חלקית של המעגל החשמלי.
מיירון שולס
מיירון שולס (באנגלית: Myron Samuel Scholes; נולד ב-1 ביולי 1941) הוא כלכלן יהודי קנדי זוכה פרס נובל לכלכלה, ואחד ממפתחי מודל בלק-שולס, יחד עם המתמטיקאי פישר בלק. המודל שפיתחו השניים בשנות השבעים הוא נוסחה לתמחורן של אופציות על פי פרמטרים שונים. המודל נעשה דה-פאקטו לתקן בין-לאומי בשווקים הפיננסיים, בהם נסחרות אופציות על מגוון מניות, סחורות ונכסים פיננסיים אחרים בסכומים של טריליוני דולרים מדי שנה.
שולס הוא בוגר אוניברסיטת מקמאסטר בהמילטון, אונטריו, קנדה בכלכלה. ב-1964 קיבל תואר MBA מאוניברסיטת שיקגו, ואת הדוקטורט ב-1969. כיום משמש שולס כפרופסור באוניברסיטת סטנפורד וכן ב-MIT.
מודל בלק-שולס לתימחור אופציות
בתחילת שנות השבעים עבד על פיתוח המודל יחד עם עמיתו בלק, ואליהם הצטרף בשלב מאוחר יותר רוברט סי. מרטון שאף טבע את שם המודל "בלק ושולס". המודל של בלק ושולס הוא מודל מתמטי יישומי במלוא מובן המילה. הוא אומד את ערכה של אופציה מסוג קול (Call) או פוט (Put) בהינתן פרמטרים הנוגעים לשערי מניות וסחורות, התנהגות מחיריהן לאורך זמן, שער הרבית במשק ועוד. על המודל שלהם קיבלו שולס ומרטון פרס נובל ב-1997 (בלק, שהיה מועמד ודאי לפרס, לא זכה בו עקב מותו בטרם עת בשנת 1995).
פרשת LTCM
בשנת 1994 הקימו שולס, מרטון ואחרים את קרן הגידור "לונג טרם קפיטל מנג'מנט" הידועה יותר בראשי התיבות LTCM. מנהל הקרן היה ג'ון מריווט'ר (John Meriwether), שולס ומרטון שימשו כדירקטורים. בשנים הראשונות הפליאה הקרן לעשות וצברה תשואות מדהימות (כ-40% לשנה). השניים, שהיו ממילא מוערכים בקהיליה הפיננסית והאקדמית, נתפסו לא רק כתאורטיקנים אלא גם כמי שיודעים לנהל כספים.
1998 הייתה שנת משבר בשווקים הבין-לאומיים, שהגיע לשיאו באוגוסט-אוקטובר. הקרן הפסידה 4.6 מיליארד דולר אמריקאי תוך חודשים ספורים, וקריסתה איימה על יציבות השווקים הפיננסיים. הפרשה הסתיימה בהתערבות הבנק הפדרלי של ניו יורק והקרן נסגרה בשנת 2000.
לעזוב את לאס וגאס
לעזוב את לאס וגאס (באנגלית: Leaving Las Vegas) הוא סרט אמריקאי משנת 1995 בבימויו של מייק פיגיס, שגם כתב את התסריט. בסרט מככבים ניקולס קייג' ואליזבת שו בתפקידים הראשיים. קייג' משחק אלכוהוליסט אובדני המגיע ללאס וגאס כדי לסיים את חייו על ידי שתייה ופוגש שם זונה יפה ובודדה (שו), ושניהם נקשרים לתקופה קצרה.
הסרט מבוסס על רומן סמי - אוטוביוגרפי של ג'ון או'בראיין שהתאבד שבועיים לאחר התחלת הצילומים.
תקציר העלילה
בסיור בסטריפ של לאס וגאס הוא נתקל בזונה בשם שרה (אליזבת שו) וכמעט פוגע בה. הוא מגיע לחדר שכור וממשיך לשתות.
שרה נתונה למרותו של סרסור אלים בשם יורי (ג'וליאן סנדס) המכה אותה ומתעלל בה.
ביום השני שוב פוגש בן בשרה ומבקש את שירותיה תמורת 500 דולר. בחדרו אין הוא מעוניין בסקס אלא באדם שיוכל לדבר אתו. מתפתח ביניהם דו-שיח ובו הם מסכימים כי היא לא תדבר על השתייה שלו והוא לא ידבר על הזנות שלה.
יורי נרדף על ידי עבריינים וכדי להגן על שרה הוא משחרר אותה לנפשה. היא נפגשת שוב עם בן ומשכנעת אותו לעבור לדירתה השכורה.
הם מתחילים לצאת ולבלות בקזינו ובמקומות אחרים, אך בן ממשיך לשתות ומתפרע והם נזרקים מכל המקומות.
שרה מבקשת מבן לפנות לרופא והוא בתגובה שוכר את שירותיה של זונה ששרה מכירה. כששרה תופסת אותם על חם, היא מורה לו לעזוב והוא חוזר למלון שם הוא ממשיך לשתות.
בצר לה מסכימה שרה לקיים יחסי מין עם שלושה לקוחות צעירים. האירוע נגמר באונס קבוצתי ברוטלי. היא חוזרת לדירתה מושפלת וחבולה.
היא מקבלת טלפון מבן וממהרת לחדרו שם הוא נמצא במצב קשה. היא שוכבת איתו וזמן קצר לאחר מכן הוא מת.
פרסים ומועמדויות
קייג' זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר וכן בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה.
שו הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר וכן לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה.
האנטר ביורגן
האנטר לורנס ביורגן (באנגלית: Hunter Lawrence Burgan; נולד ב-14 במאי 1976) הוא הבסיסט של להקת AFI.
חייו
ביורגן נולד בלונג ביץ' שבקליפורניה וגדל בגראס ואלי, קליפורניה. הוא ניגן בלהקה שנקראת The Force לפני שהצטרף ללהקה AFI. הוא היה אמור להיות מחליף לבסיסט גאוף קרייסג' לסיבובי הופעות אחדים ולהקלטת האלבום, "Shut Your Mouth and Open Your Eyes" אך בסופו של דבר נעשה הבסיסט הקבוע של הלהקה בנובמבר 1997. להקתו הקודמת, "The Force" התפרקה בספטמבר 1998.
ביורגן אוהב את המוזיקה של פרינס, ויש לו פרויקט צדדי, להקה בשם "Hunter Revenge", שמנגנת מוזיקה משנות ה-80 המוקדמות ורית'ם אנד בלוז. ביורגן יודע לנגן בתופים, בס, גיטרה, סקסופון ופסנתר. הוא היה המתופף ואחד ממייסדי להקת The Frisk, שביצעו את הופעתם האחרונה בדצמבר 2005. הוא תופף גם בשתי להקות נוספות - The Eyeliners ו-Halo Friendlies בסיבובי הופעות.
האנטר הופיע באלבומם החדש של הצמד טיגן ושרה, "The Con", בנגינת בס לשירים שנכתבו על ידי טיגן. בנוסף, יש לו פרויקט צדדי עם טיגן.
ביורגן הוא טבעוני.
שביתת הכורים בעמק הז'יו (1977)
ב-1 באוגוסט 1977, בעמק הז'יו פרצה שביתת כורים, שנמשכה עד 3 באוגוסט. השביתה הייתה מאירועי המחאה הגדולים ביותר שהתרחשו ברומניה הקומוניסטית. השביתה הסתיימה עם קבלת חלק מדרישות הכורים, אך מאוחר יותר נרדפו הכורים שזוהו כמוביליה.
הרקע
כורי הפחם בעמק הז'יו עבדו עבודה קשה ומסוכנת בתנאים קשים. תאונות במכרות גבו קורבנות ולדוגמה, ב-2 בנובמבר 1972, במכרה אוריקן, נהרגו 43 כורים בעקבות פיצוץ. שנת 1977 הייתה קשה במיוחד עבור כלכלת רומניה כתוצאה ממשבר האנרגיה שהתחיל בשנים 1973-74, אך תוצאותיו הורגשו במיוחד ב-1977. ב-4 במרץ 1977 הייתה ברומניה רעידת אדמה קשה, מלווה בהרס ובקורבנות, שהוסיפה לקשיי הכלכלה.
ב-30 ביוני 1977 התקבל חוק מספר 3 בנושא הגמלאות והביטוח הלאומי, חוק שאסר תשלום בו זמני של קצבת נכות ומשכורת. היו כורים שנקבעה להם נכות, אך המשיכו לעבוד וחוק זה פגע בהם. החוק גם שינה את גיל היציאה לגמלאות של הכורים מ-50 ל-53 ומשמרת העבודה הוגדלה משש שעות עבודה לשמונה שעות עבודה.
דחיית גיל הפנסיה והגדלת המשמרות לא היו נושאי התרעומת היחידים, הכורים היו בלתי מרוצים גם מתנאיי המגורים שלהם ומהמבחר הדל בחנויות.
השביתה
ב-1 באוגוסט, במכרה לופן (Mina Lupeni), התחילה השביתה. השובתים יצרו קשר עם יתר מכרות הפחם בעמק הז'יו (באותה תקופה פעלו שם 10 מכרות) ועם ערי הסביבה, כדי לרכז תומכים. בהדרגה התרכזו בחצר של מכרה לופן בין עשרת אלפים לארבעים אלף מוחאים. במקום נישאו נאומים ומעט האחראים שניסו להתנגד הושתקו בתקיפות. המוחאים רצו לשלוח נציגים לבוקרשט, לדון עם השלטון, אך הרעיון נפל במהרה, אולי משום שתנועת הרכבות באזור נפסקה אחרי פרוץ השביתה.
מבוקרשט, בירת רומניה נשלחו נציגים רמי מעלה כדי לשאת ולתת עם הכורים. השליחים היו איליה ורדץ, מזכיר המועצה המרכזית של המפלגה הקומוניסטית הרומנית, גאורגה פאנה, שר העבודה וקונסטנטין בבלאו, שר המכרות, הנפט והגאולוגיה. בינתיים התחילו להגיע למקום אנשי סקוריטטה, שעדיין לא פעלו, אך התערו בתוך ההמון. התערות אנשי הסקוריטטה לא הצליחה, כי הכורים, שבאו מהעבודה, לבשו בגדי עבודה מלוכלכים, בעוד שאנשי הסקוריטטה, המחופשים לכורים, לבשו בגדי עבודה חדשים ונקיים וכך התבלטו והכורים התרחקו מהם. הכורים סירבו לנהל משא ומתן עם הנציגים, שהגיעו מבוקרשט ותבעו שיחה עם ניקולאה צ'אושסקו, שליט רומניה באותה תקופה. ורדץ נענה לדרישת הכורים ופנה טלפונית לצ'אושסקו, שנפש באותו זמן על חוף הים השחור, בנפטון. צ'אושסקו הפסיק את חופשתו והגיע למקום דרך קראיובה. הוא לקח את הפיקוד על אנשי כוחות הביטחון ועל הפקידות המקומית.
צ'אושסקו מול הכורים
הגעתו של צ'אושסקו הכפילה את מספר הנוכחים במקום. אחד הכורים, Constantin Dobre (קונסטנטין דוברה), הקריא את תביעות הכורים, 26 תביעות שנגעו לעבודתם, למכסות, לפנסיות, לאספקה, לדיור ולהשקעות. מהקהל נשמעו סיסמאות מפייסות, דוגמאות "צ'אושסקו והכורים", אך כשהוא לא נענה לתביעות, נשמעו גם סיסמאות לוחמניות דוגמת: "הלאה צ'אושסקו", "הלאה הבורגנות הפרולטרית" ו"לופן 29" (רמז לשביתת הכורים משנת 1929). המתח גבר וגם צפיפות הקהל. צ'אושסקו טיפס על סולם מתכת ומשם דיבר אל הכורים, מנסה להרגיע אותם, אך הכורים, שהשמיעו את טענותיהם, לא נרגעו. כורה אחד, קטוע יד כתוצאה מתאונת עבודה, הכה שוב ושוב עם גדם ידו בסולם, תוך השמעת תלונות על הקצבה העלובה ואז פרץ דם מהגדם. כורים, שטיפסו על גדר, גרמו להתמוטטותה ברעש מחריש אוזניים. הרעש הבהיל רבים וכנראה גם את צ'אושסקו, ששינה את הטון שלו והתחיל להבטיח לכורים למלא את דרישותיהם. הכורים שמחו על כך ואחד הכורים הצעירים הציע להעניק לצ'אושסקו תואר של "כורה של כבוד". השביתה נגמרה, צ'אושסקו הצטלם עם כורים ונסע ליישוב אחר, שם חיכתה לו עצרת שיגרתית, רגועה, עם מחיאות כפיים, כפי שהיה רגיל.
הדיכוי
מיד לאחר השביתה לא ננקטו אמצעי ענישה או דיכוי. הוחלט שעד 31 בדצמבר 1977 יוכלו הנכים העובדים להמשיך לקבל גם את הגמלה וגם את המשכורת. אורך משמרת העבודה הורד ל-6 שעות, ההספקה לחנויות שופרה, אך התביעות הנוגעות לגיל הפרישה מעבודה ולמכסה לא נענו.
לאחר חגיגות יום הכורים, שנחוג ב-8 באוגוסט, התחילו פעולות הדיכוי נגד משתתפי השביתה הפעילים יותר. תחילה אורגנו ישיבות מפלגה וארגון עובדים ובישיבות אלה גונו השובתים כיסודות אנרכיסטים, תלושים ממעמדם, אנשים חסרי ערך, פרחחים, עבריינים וכדומה. אותם שובתים שהיו חברים במפלגה הקומוניסטית נענשו או סולקו מהמפלגה.
כוחות הסקוריטטה והמשטרה באזור הוכפלו ולאחר 15 בספטמבר נפרשו באזור, בסביבת המכרות, יחידות צבא שכללו כוחות משוריינים. מנגנוני הסקוריטטה, המשטרה והתביעה הכללית נקטו באמצעים לזיהוי השובתים הפעילים על ידי זיהוים בתצלומים שנערכו בזמן השביתה. נחקרו לפחות שש מאות שובתים - חלק מהם הוכו בראשם או שעונו על ידי מעיכת אצבעותיהם בדלת. את הפעילות הזאת הנהיגו הגנרלים אמיל מאקרי (Emil Macri) וניקולאה פלשיצה (Nicolae Pleșiță).
הוכנו תיקים פליליים באשמת פגיעה בסדר הציבורי והתנהגות לא מוסרית ואף על פגיעות גופניות. הוכנו 150 תביעות וכתוצאה מהן אושפזו במוסדות פסיכיאטריים 50 איש ו-15 נידונו לעונשי כליאה בין שנתיים לחמש שנים. מי שנידונו לכליאה או אשפוז אולצו גם לעבור עם משפחותיהם למקום מגורים חדש ביישוב שנקבע להם, כך שהם גם הוגלו מבתיהם. פוטרו מעבודתם בין אלפיים לארבעת אלפים כורים. סוכני סקוריטטה נשלחו לעבוד במכרות, כדי להשגיח על הכורים ולאסוף מידע. הובאו לעבודה במכרות גם עבריינים לשעבר ואנשי צבא בשירות חובה.
תקופה ממושכת מנגנוני המפלגה הקומוניסטית השקיעו זמן ומאמץ ניכרים כדי לייצר אינדוקטרינציה של הכורים ברוח האידאולוגיה הקומוניסטית.
הנצחה
בשנת 2010 הפיקה הטלוויזיה הרומנית סרט דוקומנטרי, בבימויו של גבריאל ג'אמנו (Gabriel Geamănu), בשם "אוגוסט שחור בעמק הז'יו".
מריאן בובוק ופרופסור מיכאי בארבו כתבו את הספר "!Strict secret. Lupeni 1977. Filajul continuă" (סודי ביותר. לופן 1977. המעקב החשאי נמשך!), ספר המשקף את אירועי שביתת לופן ב-1977, בעיני הסקוריטטה.
יוסף איתאי
יוסף איתאי (במקור - יושקו אינדיג) (30 ביוני 1917 בוורוביטיצה, יוגוסלביה - 1 ביוני 1998), היה מדריך נוער בשומר הצעיר, שהציל קבוצה של ילדים יהודים ממוצא גרמני, אוסטרי ויוגוסלבי מרדיפות הנאצים בתקופת מלחמת העולם השנייה, על ידי סיוע בהברחתם מיוגוסלביה לאיטליה, שם שהו כשנה בווילה אמה, בסיוע דלאסם. לאחר פלישת גרמניה הנאצית לאיטליה בספטמבר 1943, ברח עם הילדים לשווייץ, שם שהו עד לסיום המלחמה. לאחר המלחמה, עלה עם הילדים לארץ ישראל, והתגורר בקיבוץ גת.
מדריך קבוצת הילדים ביוגסלביה
ב-1941, ערב הפלישה הגרמנית ליוגוסלביה, שימש כמדריך בתנועת "השומר הצעיר". הוא הפציר ברחה פריאר, שעמדה בראש עליית הנוער, לטפל במאה ועשרים ילדים גרמנים ואוסטרים שהוריהם נספו במלחמה, והוברחו לזאגרב. רחה פריאר הצליחה להשיג עבורם רק תשעים סרטיפיקטים, ונאלצה לאחר מכן להימלט לארץ ישראל עם בתה. ב-6.4.1941, העלה איתאי את תשעים הילדים נושאי הסרטיפיקטים על רכבת שיצאה מזאגרב, וליווה אותם עד בלגרד בדרכם לארץ. הוא נאלץ להישאר ביוגוסלביה הכבושה עם שלושים הנערים הנותרים, שאליהם נוספו עוד נערים וכמה מלווים מבוגרים, ומספרם הגיע עד שבעים איש.
איתאי התחייב לדאוג לילדים והבטיח להביאם בשלום לארץ ישראל. הוא היה הסמכות הבוגרת על הילדים ונטע בהם תחושה של ביטחון ותקווה. הוא העמיד את עצמו לרשותם, ודאג להם למסגרת חברתית וחינוכית. בכל בתיהם הזמניים במהלך נדודיהם טרח והכניס סדר ותוכן להוויית קיומם.
ב-17 ביולי 1942, בסיוע של דלאסם, ארגון הסיוע לפליטים של יהודי איטליה, הגיעה הקבוצה לאיטליה, ושוכנה בעיירה נוננטולה (Nonantola) במחוז מודנה שבצפון איטליה. דלאסם שכרו עבורם את וילה אמה. הכומר אריגו בקארי וד"ר ג'וזפה מוריאלי דאגו שם לצרכיהם. הם חיו בווילה כשנה, ונעזרו האוכלוסייה המקומית, עבדו בעבודות חקלאיות בשדות הסמוכים והשתתפו בשיעורי מלאכה, נגרות ותפירה.
איתאי התקשה לקבל את אנשי דלאסם כאחראים על וילה אמה ועל גורל הילדים. כמו כן התגלו חילוקי דעות בינו לבין אנשי דלאסם לגבי חינוך הילדים, איתאי התנגד לניסיון לכפות על הילדים חינוך דתי והתנגד לחוקים שאנשי דלאסם קבעו לילדי וילה אמה. איתאי התחבר עם אנשי רשת ההצלה מפירנצה ובמיוחד עם רפאל קנטוני.
ב-8 ספטמבר 1943, לאחר פלישת גרמניה הנאצית לאיטליה, הוסתרו הילדים אצל משפחות ומוסדות דת קתוליים בנונונטולה, בעזרתם של בקארי ומוריאלי. באוקטובר 1943, בעזרת רשת ההצלה של פירנצה, הצליחו מארגני הקבוצה ובראשם איתאי להבריח את הילדים דרך הגבול למקום מבטחים בשווייץ. הם שהו בכפר בי לה בין (Bex les Bains) כשנה וחצי. לאחר המלחמה, ילדי וילה אמה, למעט אחד מחברי הקבוצה, שרדו את המלחמה ועלו לישראל.
ביוני 1945 עלה עם הילדים לארץ ישראל דרך ספרד על הספינה נון פלוס אולטרה, כשהגיעו לישראל פגשה אותם רחה פריאר, רבים מהילדים עברו לקיבוצים אילון, רוחמה, עין החורש, מעברות, כפר מסריק, נחשונים, וגבע. אינדיג התיישב בקיבוץ גת.
ב-1964 ביקר אינדיג בננלטולה כדי למסור לבקארי ומוריאלי כדי למסור להם באופן אישי את המכתב שמכיר בהם כחסידי אומות עולם. ילדי וילה אמה נפגשו ב-1965 בירושלים עם אינדיג בקארי ומוריאלי שם הוכרו כחסידי אומות עולם על ידי יד ושם, על עזרתם להצלת ילדי וילה אמה.
ב-1983 פורסם הספר "ילדי וילה אמה", שנכתב על ידי איתאי. בספר מספר איתאי על קורותיה של קבוצת הנערים ילדי גרמניה וילדי וינה האוסטרית, ועל המסע שהוביל אותם מקרואטיה, דרך איטליה ועד לשווייץ. הספר נתחם בסיפור הגעתם לארץ ישראל.
איתאי ליווה את הקבוצה במשך ארבע וחצי שנים.
נפטר בשנת 1998, ונקבר בבית העלמין בקיבוץ גת.
הקרב על יער הירטגן
הקרב על יער הירטגן היה מהקרבות הארוכים ביותר במלחמת העולם השנייה, והארוך ביותר שנערך על אדמת גרמניה. הוא התחולל מ־19 בספטמבר 1944 עד 10 בפברואר 1945, ביער הירטגן, מזרחית לגבול גרמניה־בלגיה.
שדה הקרב
מקום הקרב היה רמת יער בשטח 140 קמ"ר צפונית-מזרחית לגבול בלגיה-גרמניה, מדרום לקו אאכן - דירן וממערב לרור. היום הוא נקרא Hürtgenwald. האזור מורכב מיערות מרודה, וונאו, הירטגן ורוטגן עם יערות עבותים, גבעות לא מיוערות, עמקים עמוקים ואזורים דלילים.
רקע
בעקבות מבצע קוברה הצליחו בעלות הברית לפרוץ את העמדות הגרמניות במערב אזור הפלישה. במלחמת התנועה שלאחריה בצפון צרפת, ההתקדמות המהירה באופן בלתי צפוי של כוחות בעלות הברית גרמה לכך שהם לא הצליחו עוד להבטיח את האספקה הדרושה וההתקדמות נעצרה באזור אאכן מול קו זיגפריד. זה נתן לגרמנים הזדמנות לארגן מחדש את כוחותיהם המוכים קשות ולהקים עמדות הגנה.
מטרתן העיקרית של בעלות הברית הייתה לפרוץ בין אאכן למונשאו באזור יער הירטגן ולהכניע את הכוחות הגרמנים באזור על מנת למנוע מהם לתגבר את כוחותיהם צפונה יותר, בין נהר הרור לעיר אאכן, שם התנהלה מלחמת חפירות. היעד המשני בחשיבותו לבעלות הברית היה כיבוש העיירה שמידט והגעה לנהר הרור. לעומת זאת ולטר מודל, מפקד הכוחות הגרמניים באזור, שאף להדוף את בעלות הברית לקיפאון, על ידי גרימת אבדות כבדות לבעלות הברית ועל ידי השגת שליטה מלאה בביצורי קו זיגפריד.
הגרמנים הגנו על האזור בעקשנות משתי סיבות: ראשית, אזור הירטגן היה בסיס להתקפה גרמנית גדולה שנודעה מאוחר יותר כקרב הארדנים ושנית, פתיחת סכר שוומנאול שנמצא באזור יכלה להציף את אזור נהר הרוהר ובכך להקשות על בעלות הברית לחצות אותו.
סדר הכוחות
יער הירטגן היה בגזרת הארמייה האמריקנית הראשונה בפיקודו של לוטננט גנרל קורטני הודג'ס, והאחריות נעה בין הקורפוס ה-5 להקורפוס ה-7.
בתחילת הדרך, היער הוגן על ידי דיוויזיות הרגלים הגרמניות ה-275 וה-353; שהיו בתקן חסר אך מוכנות היטב - 5,000 איש (1,000 בעתודה) - ובפיקודו של הגנרל הנס שמידט. היו להם מעט ארטילריה וללא טנקים. ככל שהקרב התקדם, נוספו תגבורות גרמניות. הציפיות האמריקאיות שהחיילים הללו יהיו חלשים ומוכנים לנסיגה היו אופטימיות מדי.
הקרב
היתרונות ההתחלתיים של בעלות הברית במספר חיילים (ביחס של 5:1), בשריון, בניידות ובסיוע אווירי, צומצמו בשל מזג האוויר הקשה ותנאי השטח הקשים. לגרמנים היה די במספר מועט יחסית של חיילים נחושים ומאומנים כדי להיות יעילים בזירת לחימה זו. בתחילת הלחימה לגרמנים היו ביער הירטגן 6,000 לוחמים בלבד, תחת פיקודו של הנס שמידט. כוח זה היה ללא טנקים ועם ארטילריה מעטה. ב-16 בספטמבר 1944, מתקפה של רגימנט הרגלים ה-47 כבשה את שפנהיטה, בשוליים הצפוניים של היער, עם מעט נפגעים. ב-19 בספטמבר החל הקרב, כאשר חיילים מהרגימנט ה-60 האמריקני הגיעו ליער הירטגן, אך הובסו ונסוגו בשל ההתנגדות הגרמנית ותנאי השטח הקשים. עם המשך הקרב זרמו למקום תגבורות גרמניות, ותקוות הצבא האמריקני לניצחון מהיר הלכה ונראתה כחסרת סיכוי.
בבוקר 6 באוקטובר 1944 החלה הדיוויזיה האמריקאית ה-9, שהשתייכה לארמייה הראשונה, להתקדם תחת פיקוד הקורפוס ה-5 נגד הדיוויזיה הגרמנית ה-275 על פני כל רוחב אזור ההתקפה. אולם באזור יער זה כמעט ולא ניתן היה לזהות מטרות עבור הארטילריה וחיל האוויר של בעלות הברית. על פי רוב, השטח הפך את השימוש בכלי רכב כבדים לבלתי אפשריים מכיוון שהשבילים המעטים כמעט ולא התאימו לכלי רכב כבדים. בעיות נוספות עבור הכוחות האמריקאים היו הידע המקומי המדויק של הוורמאכט וההכנות המדוקדקות שלהם לתוכניות ירי ועמדות עבור ארטילריה, מרגמות ומקלעים. למגינים היה היתרון של השטח ההררי והמיוער, שהפך את העליונות האמריקאית החומרית לפחות יעילה; לרשותם עמדו גם ביצורי החומה המערבית. הקו, שנבנה בסוף שנות ה-30, היה במקומות רבים נטוש ומפורק מנשקו; עם זאת, מערכת העמדות הגרמנית המבלבלת הציעה הזדמנויות טובות להגנה והיוותה מכשול רציני לתוקפים. השטח הלא אחיד והמיוער היה מועדף עבור טקטיקות חדירה והקשה על הקמת חזית מלוכדת. החיילים האמריקאים סבלו גם מהעובדה שקבוצות המרגמות שלהם נזקקו לקרחות יער להקמת עמדות ירי, שבמקומות רבים פשוט לא היו קיימות; חיילי הרגלים שלהם חסרו לעיתים קרובות תמיכת מרגמות.
החיילים האמריקאים נאלצו להילחם במלחמת חפירות שהייתה מתישה עבור שני הצדדים. זה הקשה על כך שלאמריקאים לא היה כמעט ניסיון בלוחמת הרים ובלוחמה בקנה מידה קטן, בעוד שהגרמנים הכירו זאת דרך חוויות השנים הקודמות של המלחמה. גם לקצינים מבוגרים רבים היו ניסיון בלוחמת תעלות במלחמת העולם הראשונה. ביערות ובהרים היו מעט נקודות מגע ללופטוואפה ולכלי רכב משוריינים, כך שחיל הרגלים נשא בעיקר נטל הלחימה. הגרמנים מלכדו את היער הצפוף עם אינספור תעלות שועל, חפירות ושימוש מסיבי במוקשים לתוך מבצר; צלפים שהוסתרו בין העצים דרשו מחיר קבוע של דם. התפרצויות עצים (כלומר פגזי ארטילריה שהוגדרו להתפוצץ בגובה צמרות העצים, ובכך לרסס עוד יותר את הקרקע בשבבי עצים) התבררו כמסוכנות מאוד לתוקפים שפעלו ללא כיסוי הולם. לפעמים ירתה הארטילריה הגרמנית פגזים, שהיה להם מרעום כפול או מרעום זמן והתפוצצו בעודם באוויר, מה שהגדיל את אפקט הפגיעה פי אחד וחצי בהשוואה לפגזים קונבנציונליים עם מרעומי פגיעה. המתקפה נתקעה ביער והרכסים נותרו בידי הגרמנים, אף על פי שהאמריקאים הסתגלו במהירות למצב. לגרמנים היו קשיי אספקה; היחידות הלוחמות ספגו אבדות כבדות בעת הנסיגה דרך צרפת וכוחות תחלופה בקושי היו זמינים. בגלל מחסור בדלק וכלי רכב, לעיתים קרובות היה צורך לקדם את האספקה על ידי טורים של סבלים בשטח קשה. לאחר עשרה ימים של קרבות קשים, שני הצדדים היו חלשים עד כדי כך שפעולות האיבה גוועו. בתום המתקפה הלא מוצלחת, האמריקנים כבשו 2.7 קילומטרים ואיבדו 4,500 איש; הגרמנים איבדו 3,200 איש.
קרב כל הנשמות
בסופו של דבר, הדיוויזיה ה-9 נשחקה בקרבות היער הקשים מאוד והוחלפה על ידי הדיוויזיה ה-28 ב-26 באוקטובר 1944. מראה החיילים המלוכלכים והמרוטשים של היחידה המנותקת הכה את רוח הלחימה של החיילים המחליפים חסרי הניסיון ברובם. הפיקוד העליון של הצבא האמריקני לא רצה להפסיד זמן ותכנן מתקפה על הכפר שמידט, שהיה חשוב מבחינה טקטית ומבצעית כצומת דרכים של מסלולים רבים ובשל הגובה הרב שלו במה שנקרא "מסדרון שטולברג". תאריך התקיפה נקבע ל-31 באוקטובר, אך נאלץ להידחות ל-2 בנובמבר עקב מזג אוויר גרוע. דיוויזיית הרגלים ה-28 תוגברה על ידי יחידות הנדסה, טנקים וארטילריה נוספים שהיו אמורות לסייע בפריצת הדרך.
ב-5 בנובמבר 1944 התקיפה דיוויזיית הרגלים ה-89, בתמיכה ארטילרית של דיוויזיית הפאנצר ה-116, את שמידט. תמיכה עם טנקים לא התאפשרה בשל השטח. אף על פי כן, לאחר קרבות קשים וספיגת אבדות כבדות, נאלצו האמריקאים לסגת, מה שהפך לעיתים לנסיגה בלתי מבוקרת. נתיב האספקה האמריקאי היה מאוים קשות בהתקפה בו-זמנית על פוסנק ופעילות גרמנית מתמדת בנתיב עצמו, ולא ניתן היה לחלץ שוב את כל הכוחות המתקדמים. רבים מהחיילים הנסוגים נהרגו או נלקחו בשבי. בימים שלאחר מכן, הגרמנים התוקפים דחקו בהדרגה את האמריקנים בחזרה לעמדותיהם המקוריות, והכוחות האמריקאים ספגו אבדות כבדות. אבל הגרמנים גם שילמו מחיר יקר על ההגנה על הסכרים: ההתקפה על פוסנק נכשלה והם הצליחו לכבוש רק חלקית את הכפר, שפונה על ידי האמריקאים ב-8 בנובמבר. אולם עד אז, הקרב מאחור הסתיים מזמן. ההגנה והכיבוש מחדש, שהיו צריכים להתבצע באמצעות גיוס העתודות, היו יקרים מאוד. הלחימה הייתה קשה ביותר; לפעמים שני הצדדים לא לקחו יותר שבויים. תכנון לקוי, שטח קשה, קרקע עמוקה, מזג אוויר רטוב וקר, היעדר התמיכה האווירית הרגילה עקב מזג אוויר גרוע והתנגדות גרמנית חזקה באופן בלתי צפוי, יחד עם העובדה שהחיילים החדשים שהגיעו של הדיוויזיה ה-28 לא היו ערוכים לכך, תרמו לכישלון המתקפה האמריקאית. הדיוויזיה האמריקנית שספגה אבדות כבדות נשלפה מהחזית ונשלחה להתרענן והלחימה דעכה זמנית.
מבצע מלכה
ב-16 בנובמבר 1944, הארמיות האמריקאיות הראשונה (הודג'ס) והתשיעית (סימפסון) פתחו במתקפה גדולה ביער הירטגן, שהחלה במקביל בסכרי הרור צפונה יותר. בשלב השני של הלחימה, הדיוויזיה האמריקנית ה-4, תחת פיקוד הקורפוס האמריקאי ה-7, הייתה אמורה לפרוץ את החצי הצפוני של יער הירטגן ולהגיע לרור. מולה עמדו עדיין שלוש דיוויזיות גרמניות של הקורפוס ה-81, כולם תת-תקניות; דיוויזיית הרגלים ה-275 עם 150 תותחים, שגדלה כעת ל-6,500 איש, עדיין הייתה באזור יער הירטגן.
בתחילת המתקפה האמריקנית, שני גדודים אמריקאים ספגו אבדות כבדות מהגרמנים שהיו מוכנים היטב, והדפו את התוקפים אחורה עם אש ארטילרית ומקלעים כבדה. כדי לספק תמיכה בטנקים, פלסים אמריקאים החלו לסלול נתיבי טנקים דרך היער. למרות זאת, האספקה והטיפול בפצועים נותרו בגדר בעיה, כך שההתקפה הופסקה ליומיים מ-19 בנובמבר 1944 כדי לחלץ את הפצועים ולהתארגן מחדש. הגרמנים, בינתיים, קיבלו תגבורת מדיוויזיות הרגלים ה-344 וה-353, מה שהפך את ההתנגדות לקשה עוד יותר.
כעת הקורפוס האמריקאי ה-5 קיבל שוב את הפיקוד, וב-21 בנובמבר תקפה הדיוויזיה ה-8 באזור ויבאך והתקדמה לאט להירטגן. למרות עליונות חזקה, האמריקאים התקדמו מאוד לאט נגד ההתנגדות הגרמנית העיקשת והצליחו לכבוש את הירטגן רק ב-29 בנובמבר 1944. גם לחורבות מנזר שוורצנברויך ליד מרודה, שנהרסו עוד יותר, הייתה חשיבות מיוחדת במהלך הלחימה ביער הירטגן. מתקפה מאוחרת יותר על מרודה הצליחה, אך מתקפת נגד גרמנית השמידה את שתי הפלוגות האמריקאיות שכבשו את הכפר.
תוצאות הקרב
הגרמנים הצליחו להחזיק באזור עד לאמצע דצמבר 1944, מועד קרב הארדנים. בקרב הארדנים רוכזו 250,000 חיילים גרמנים למתקפה גדולה, הצליחו להתקדם 80 ק"מ לעומק קווי בעלות הברית, אך באמצע ינואר 1945 נהדפו בחזרה לעמדותיהם באזור יער הירטגן והקרב נמשך. ב-8 בפברואר 1945 כבשו הכוחות האמריקאים את הכפר שמידט, וב-10 בפברואר הצליחו בעלות הברית לכבוש את סכר שוומנאול, מה שבעצם את סיום הקרב, חמישה חודשים לאחר תחילתו. אולם, הגרמנים הספיקו לפתוח את שערי הסכר ולהציף את עמק הרוהר, וכתוצאה מכך נדחתה חציית נהר הרוהר. לבסוף צלחו בעלות הברית את נהר הרוהר ב-23 בפברואר 1945 במהלך מבצע רימון.
גלעד נויטל
גלעד נויטל (נולד ב־22 בדצמבר 1959) הוא שופט המכהן כנשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב-יפו. לפני כן שימש סגן נשיא של בית המשפט ומנהל המחלקה הפלילית.
ביוגרפיה
אביו של נויטל, זאב, היה ניצול שואה ועובד בכיר בחברת גפים – מכון אורתופדי בתל השומר.
גלעד נויטל למד בבית הספר תיכון עירוני א' בתל אביב. בצה"ל שירת כחובש קרבי ביחידת חילוץ ופינוי בהיטס בחיל האוויר, וכמדריך חובשים מוטסים. בשנת 1981 השתחרר מהצבא והחל בלימודי משפטים באוניברסיטת תל אביב. קיבל את תואר הבוגר בשנת 1984, והחל בהתמחות במחלקה האזרחית של פרקליטות מחוז תל אביב ובמשרד עורכי דין פרטי. ב־1986 הוסמך כעורך דין, ועבד במשך כשלוש שנים במשרד עורכי דין שעיסוקו במשפט האזרחי.
בשנת 1989 החל לעבוד במשרד המשפטים, ושם מונה ב־1990 עוזר בכיר ליועץ המשפטי לממשלה. באותה שנה קיבל את התואר השני במשפטים מטעם אוניברסיטת תל אביב, שאותו השלים במסלול המחקרי ובהצטיינות יתרה.
בשנת 1994 מונה לשופט בבית משפט השלום בתל אביב, וב־2007 מונה לבית המשפט המחוזי בעיר. במרבית שנותיו בבית המשפט, עד היום, הוא יושב בראש הרכבים הדנים בתיקי פשע חמור. ב־2017 מונה לסגן נשיא בית המשפט ולמנהל המחלקה הפלילית.
בנובמבר 2016 ובינואר 2018 פורסם כי שמו כלול ברשימת 25 המועמדים לכהונת שופט בבית המשפט העליון.
מאז 1 בנובמבר 2020 נויטל מכהן כנשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב (בפועל), מינוי שעליו הוחלט ב־18 באוגוסט אותה שנה.
נויטל משמש מרצה למשפטים באוניברסיטת תל אביב, במכללה האקדמית נתניה ובקריה האקדמית אונו.
חומצה איקוסאפנטאנואית
חומצה איקוסאפנטאנואית (שם מדעי: icosapentaenoic acid, לעיתים קרובות בראשי-תיבות: EPA) היא חומצת שומן רב בלתי רווית, כלומר היא חומצה בעלת יותר מקשר כפול אחד. החומצה האיקוסאפנטאנואית היא חומצה מקבוצת האומגה 3. מקורה העיקרי בדגי ים הרינג וסלמון, אך גם מופיעה בחלב אם.
בשנת 2013 הצליחו מדענים באמצעות שינויים גנטיים לגרום לצמח הקמלינה לייצר חומצה איקוסאפנטאנואית.
החומצה הכרחית לתפקוד אופטימלי של תאים בגוף האדם.
נוסחתה המולקולרית: C19H29COOH או C20H30O2. וברישום מקוצר: C20:5ω3.
משטח ורונזה
בגאומטריה אלגברית, משטח ורונזה הוא יריעה אלגברית דו-ממדית במרחב הפרוייטיבי ה-5-ממדי. המשטח מהווה שיכון ריבועי של המישור הפרויקטיבי ב-. משטח זה קרוי על-שם ג'וזפה ורונזה (1854-1917). את משטח ורונזה אפשר לשכן גם ב-, באמצעות הטלה מנקודה גנרית של. ההטלה הבאה, מנקודה גנרית של ל-, קרויה משטח שטיינר.
הגדרה
משטח ורונזה הוא תמונת ההעתקה, המוגדרת לפי העתקת ורונזה , כאשר \ (x:y:z) הן קואורדינטות הומוגניות של המרחב הראשון. התמונה מוגדרת גם באמצעות המשוואות.
יריעות ורונזה
לכל n ו- d, אפשר להגדיר שיכון, כאשר הוא המקדם הבינומי הסופר את המונומים מדרגה d ב- n משתנים, וההעתקה מוגדרת על ידי: כאשר ה-\,M_i הם אוסף כל המונומים מדרגה d ב-n משתנים. תמונת השיכון \,\phi היא יריעת ורונזה. אפשר להוכיח שהיא קבוצה סגורה אי-פריקה, ולכן יריעה פרויקטיבית (משטח ורונזה הוא היריעה המתקבלת עבור d=2 ו-n=2).
בניסוח אחר, שאינו תלוי בקואורדינטות, מדובר בהעתקת החזקה הסימטרית,, כאשר V הוא מרחב וקטורי מממד n.
ניתן להראות כי כל יריעה פרויקטיבית היא חיתוך של יריעת ורונזה ויריעה ליניארית.
AMP
AMP (ראשי תיבות באנגלית של Accelerated Mobile Pages, בתרגום חופשי: דפי מובייל מואצים) היא ספרייה מבוססת קוד פתוח שמטרתה להאיץ טעינה של דפי אינטרנט לדפדפן. הספרייה מאפשרת ליצור דפים עשירים בתוכן אך נטענים מהר מאוד במנועי החיפוש של גוגל.
הפרויקט הושק לראשונה בסוף שנת 2015, אולם רק כמעט שנה לאחר מכן החל להתפתח לאתרים בתחומים נוספים, שכן בהתחלה נעשה בו ניסיון רק ב-30 אתרי חדשות שונים מרחבי העולם.
דפים התומכים ב-AMP כתובים בשפה פשוטה יותר מאשר קוד HTML רגיל, שמאפשרת להשתמש בקוד מובנה כדי לזרז את זמני הטעינה.
כדי לשפר את המהירות של דפי AMP, גוגל מעתיקה את התמונה לשרתיה וטוענת אותם ברקע בעזרת טכנולוגיה חדשה הנתמכת בדפדפנים החדשים (Prefetching, preloading, prebrowsing). לאור העובדה שהתוכן מועתק לשרתים חיצוניים ישנם מגבלות חלקיות וטכנולוגיות שיש להתייחס אליהם בזמן יצירת דפי AMP, למשל: שמירת עוגיות בדפדפן, הוספת סקריפטים מותאמים אישית.
טכנולוגית AMP נתמכת על ידי מנוע החיפוש גוגל שבחר לשפר את התצוגה עבור תוצאות חיפוש המבוססות על AMP ומציג לצד התוצאות סמליל נוסף שעוזר למחפשים לדעת שהדף המוגש להם הוא דף הנתמך על ידי טכנולוגיה זו.
חברת גוגל מציגה מעל ל-25 מיליון אתרים שהטמיעו את הטכנולוגיה.
הפיגוע במוגדישו (אוקטובר 2017)
הפיגוע במוגדישו אירע ב-14 באוקטובר 2017 במוגדישו בירת סומליה. בפיצוץ שבוצע באמצעות משאית תופת, נרצחו לפחות 587 בני אדם ונפצעו למעלה מ-400, נגרם הרס רב למבנים ודווח כי מלון ספארי המקומי קרס ובניין שגרירות קטר נפגע קשות. עוצמת הפיצוץ הוגברה מאוד כתוצאה מכך שמשאית התופת התפוצצה ליד מכלית דלק. בפיצוץ השני שאירע באותו יום במחוז מאדינה בסומליה נהרגו שני אנשים נוספים.
ההערכות הראשונות בדבר הגורם המבצע התרכזו סביב ארגון הטרור הסומלי א-שבאב, אך בשעות שלאחר הפיגועים לא לקח כל גורם אחריות לביצועם. נשיא סומליה מוחמד עבדאללהי מוחמד הכריז על שלושה ימי אבל, בעקבות הפיגוע בעל מספר ההרוגים הרב ביותר בהיסטוריה של המדינה.
נגזרת חלקית
בחשבון אינפיניטסימלי, נִגְזֶרֶת חֶלְקִית של פונקציה בכמה משתנים היא נגזרת של הפונקציה באחד ממשתניה, כאשר מתייחסים לשאר המשתנים כאל קבועים. סימן הנגזרת החלקית ∂ הוא האות d המעוגלת, היא נקראת "די מסולסלת", "d עגולה" או "די" (כך נכתבת D|האות d קטנה בכתב לטיני-אנגלי ישן).
הנגזרת החלקית השניה לפי x_i ו-x_j היא הנגזרת החלקית לפי x_i של הנגזרת החלקית לפי x_j. כך אפשר להגדיר נגזרות חלקיות מכל סדר.
מרחבי פונקציות
בדומה להיררכיה של פונקציות ממשיות במשתנה אחד, אפשר למיין גם פונקציות בכמה משתנים.
שילה (יישוב מקראי)
במקרא, שילֹה הייתה עיר ישראלית בנחלת שבט אפרים בדרום השומרון בתקופה שבין התנחלות השבטים בארץ כנען לבין הקמת ממלכת ישראל המאוחדת. בתקופה זו שימשה כמרכז הדתי-פולחני של שבטי ישראל, וכנראה אף כבירה בפועל. על-פי הממצאים הארכאולוגיים, שילה חרבה זמן מה בטרם ייסד שאול את הממלכה, ואחת ההשערות היא כי כישלון שבטי ישראל להגן על בירתם היה הגורם העיקרי לכינון שלטון המלוכה, שהחליף את צורת הממשל המתוארת בספר שופטים. האתר כולל ממצאים ארכאולוגיים מתקופת הברונזה התיכונה, תקופת הברונזה המאוחרת, תקופת הברזל, התקופה הרומית, התקופה הביזנטית והתקופה הערבית הקדומה.
גאוגרפיה
החפירות הארכאולוגיות לאיתור ממצאים הקשורים לעיר שילה מתקיימות באתר תל שילה. האתר ממוקם בדרום השומרון, מצפון-מערב לעמק שילה, וממזרח לנחל שילה. בין היישובים הסמוכים לתל שילה ניתן למנות את שילה ממזרח, תורמוס עיא מדרום-מערב, עלי מצפון-מערב, קריות (נפת שכם) מצפון וגבעת הראל ומעלה לבונה ממערב. התל עצמו ממוקם על גבעה כאשר מסביב מקיפים אותה הרים כעין אודיטוריום.
זיהוי האתר ותולדות המחקר הארכאולוגי
בספר שופטים מופיע תיאור של מיקום:. על פי הדעה המקובלת, פסוק זה מתאר את מיקומה של שילה, ובהתאם לכך יש המסיקים שהוא נכתב בזמן שמקומה של שילה לא היה ידוע ברבים. ישנם הטוענים שהוא נכתב לאחר חורבן שילה, ואחרים טוענים שכששילה היה קיים אנשים לא עלו לרגל אליו ולכן לא ידעו את מקומו. לעומת זאת, יואל אליצור טוען שהתיאור הוא של מקום המחולות, ולא של העיר, אשר כלל איננו "מנגב ללבונה", אלא מזרחית ללבונה.
בתקופות מאוחרות יותר מיקום האתר מוזכר על ידי הירונימוס, בתרגומו לספר צפניה, ועל ידי אוסביוס מקיסריה, המציין כי היא רחוקה 12 מילין משכם. כן מופיעה שילה במפת מידבא. האתר מוזכר לאחר מכן גם במאה ה-14 על ידי הנוסע אשתורי הפרחי בספרו "כפתור ופרח".
במהלך השנים היו שהציגו את שילה באתר של קבר שמואל הנביא כדי להקל על הצליינים לבקר באתר שילה, אולם זיהוי זה נחשב לנעדר ביסוס עובדתי.
בשנת 1838 האתר זוהה על ידי אדוארד רובינסון. זיהוי זה נסמך על שם המעין הסמוך, עין סילון, וכינויו של התל הארכאולוגי בפי המקומיים "חרבת סילון". בשנת 1885 תואר המקום "אין בה עתה בלתי חורבה אחת עתיקת ימים ומעין מים".
בשנת 1915 נערכו באתר חפירות בדיקה על ידי א' שמידט. בשנת 1926 באה משלחת ארכאולוגים בראשות הנס קייר, מדנמרק, וחשפה שרידים עתיקים במקום. עונה שנייה התקיימה בשנת 1929. החפירות נמשכו עד שנת 1932 אז הופסקו בעקבות מותו של ראש המשלחת מדיזנטריה. החופרים הקימו שני מבנים מעל כנסיות מהמאות החמישית והשישית שנחשפו.
בשנת 1927 תואר האתר בהארץ:
בכנסייה שנחפרה מתחת למבנה ג'מע אל-יתים נמצאה כתובת פסיפס המזכירה את האפיסקופוס של שילה ואת האפיסקופוס האזורי, הכתובת מוצגת כיום במוזאון השומרוני הטוב והעתק שלה ניתן לראות בתערוכת הממצאים "דברי ימי שילה" הנמצאת באתר "שילה הקדומה".
החפירות הישראליות הראשונות נוהלו על ידי זאב ייבין, בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20. חפירות נוספת נערכו בין השנים 1981–1984, על ידי ישראל פינקלשטיין.
החל משנת 2010 החלו באתר "תל שילה" סדרת חפירות ארכאולוגיות שמטרתן לחשוף את שילה העתיקה על כל שלביה. החפירות מנוהלות על ידי קמ"ט ארכאולוגיה ועל ידי אוניברסיטת אריאל בשומרון. בחפירה משתתפים מכינות קדם צבאיות ובני נוער רבים, תחת ניהולם של אנשי צוות וארכאולוגים מומחים.
במאי 2017 נפתחה עונת חפירות המנוהלת בידי Associates for Biblical Research בפיקוח קמ"ט ארכאולוגיה יו"ש.
שילה המקראית
בספר יהושע שילה מוזכרת לראשונה כשם מקום, כאשר יהושע מפיל את הגורלות על חלוקת הארץ לנחלות שבטי ישראל. נאמר שם גם שאוהל מועד הוקם בשילה. ב מצוין כי פסל מיכה התקיים בדן "כל ימי היות בית-האלוקים בשילה". במסכת סנהדרין מסופר כי בית מיכה היה ב-"גרב", מקום שהיה שלושה מילין משילה. יש המזהים את גרב באתר חאן א-לובאן, בסמוך ללובאן א-שרקיה, בחירבת ע'רבה, או סמוך לגבעת הרואה. בהמשך מסופר על בני שבט בנימין שחטפו את בנות שילה אשר חוללו בכרמים לאחר סיפור פילגש בגבעה, אולי רמז לכך שרד בשם של העמקים בסביבה: סאהל אל עיד (עמק החג) וסאהל אל בנאת (עמק הבנות).
בתחילת ספר שמואל א' מסופר על שילה כמרכז דתי: מסופר על אלקנה ומשפחתו, אשר עלתה לשילה לזבוח להשתחוות ולזבוח לה'. בשילה מתרחשת הפגישה בין חנה אשת אלקנה לבין עלי הכהן. לאחר סיפור זה יצא עם ישראל למלחמה בפלשתים, מלחמה בה הפסיד. העם לא נכנע, לקח איתו את ארון הברית משילה ויצא להילחם שנית, אך שוב הפסיד, וארון הברית נלקח בשבי. אחד מחיילי ישראל רץ לשילה מן המלחמה על מנת לבשר לעלי הכהן את הבשורה המרה, ואחרי שמנהיג העם שמע שנשבה ארון האל, הוא נפל מהכיסא, שבר את מפרקתו ומת.
חורבן שילה
יש משערים כי חורבן שילה אירע לאחר נפילת ארון הברית בשבי, ואז הגיע הקץ להיותה מרכז דתי לכל העם. חורבן שילה מוזכר רק במקורות תנ"כיים מאוחרים יותר: בנבואת ירמיהו - "לכו אל מקומי אשר בשילו...וראו מה עשיתי לו מפני רעת עמי ישראל" ו"כשילו יהיה גורל הבית הזה"; ובתהילים ע"ח - "וַיִּטֹּשׁ מִשְׁכַּן שִׁלוֹ".