cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרכז ניסויים לחקלאות מדברית
הגברת השימוש במים מליחים
המחקר הנערך במרכז בודק את האפשרויות והמגבלות של גידול חקלאי במים מליחים, מחפש השפעות מבחינת טעם וריח (השפעות ארגנולפטיות) על התוצרים, ושואף להגדיל את היצע המים מן הבארות המקומיות לשימושם של חקלאי האזור. נבדקה עמידותם למליחות מים של יותר מ-25 גידולי שדה בשטח הפתוח. עד מותו ב-2006, יואל דה מלאך ערך ניסויים אלו. נערכות בדיקות רב תחומיות בנושא מליחות, המשתפים מומחי קרקע, מומחים לתכונות הצמח (פיזיולוגיה), מומחי דישון והזנת הצמח, מומחי אוטומציה ומחשוב (טכנולוגיה), ומומחים לפיתוח זנים חדשים ועמידים (גנטיקה). לשם כך נבדקת אפשרות התמיכה בצמח המושקה מדי פעם על ידי השקייתו במים מתוקים בתקופות צימוח רגישות, להגדלת סיבולת הצמח. נבדקת השפעת השקיה ממושכת במים מליחים על הקרקע. במרכז מפתחים זנים עמידים להשקיה מליחה באמצעות הכלאת זנים מתאימים מבתי גידול מליחים ברחבי העולם, ומפתחים שיטות דישון המנצלים את תנאי המליחות הקיימים ומשפרים את טיב התוצרת בסביבה זו.
במרכז פותחה שיטה מתקדמת לגידול דגים מרובה ומרוכז ברמת-על, בבריכות מים מליחים, המכוסות בפלסטיק ומסוננות באופן מתמיד במסנן ביולוגי. שתי חוות דגים מסחריות בקרבת המרכז מגדלות דגים בשיטה זו. המרכז גם חוקר ומפתח שיטות לניצול המים המדושנים המוזרמים מבריכות אלו כעודפי מים, לשם החלפתם במים טריים, או כדי לנצלם בהדרגה.
במרכז מותקנות מערכות בקרה ושליטה מתקדמות, לקביעת כמות המים והדשנים הנדרשים, עיתוי ההשקיה ופיקוח אקלימי בבתי גידול. רבות ממערכות אלו מופעלות בכח השמש.
מאז 2016 נושא גידול מבוקר וממוחשב של ירקות בחממות במים מליחים הפך לאחד מתחומי העיסוק העיקריים של המרכז. נבנו חממות מתקדמות מבוקרות ונשלטות מחשב, ובהם נלמדת בפירוט השפעת המליחות האקלים ותנאי הסביבה על טיב הפרי. הגידולים העיקריים הנבדקים: עגבניות, פלפל, מלפפון, ארטישוק, קישואים, חצילים, תבלינים טריים וצמחי מליחה (הלופיטים).
פתרונות חקלאיים
המחקר והפיתוח במרכז הניסויים עוסק גם במציאת פתרונות לחקלאות כלל ארצית שאינה דווקא מדברית, תוך ניצול התנאים המדבריים המיוחדים הנמצאים בה, והשלכתה למקומות אחרים. נבדקות בין היתר אפשרויות גידולי השדה במים מליחים ללא הצורך בחיטוי הקרקע בחומרים מזהמים או מסוכנים כמו מתיל ברומיד, או על ידי חיטוי הקרקע באמצעות תחליפים עדיפים.
במרכז מפותחים ונבדקים פתרונות נוספים לחקלאות הרגילה כמו גידול על מצע מנותק תוך כדי מיחזור המים, מניעת מחלות ומזיקי קרקע באמצעות זנים חדשים או על ידי גידול ירקות על גבי כנות.
במרכז פותחה שיטה חקלאית לגידול ירקות המפחיתה מחלות עלים במידה ניכרת.
המרכז עוסק בניתוח כלכלי וחקלאי וייעוץ למגדלי פרחים, סיוע בתכנון והתאמת הביקוש להיצע, ופיתוח זני פרחים חדשים.
חיפוש מוצרים או זנים חדשים
נכון לשנת 2016, במחקר ופיתוח של מרכז הניסויים:
המרכז הבינלאומי ללימודי חקלאות מדברית
מטרת המרכז להכשיר מדריכים חקלאיים ממדינות לא מפותחות שיפיצו בארצותיהם שיטות חקלאות מתקדמת באזורים מדבריים תוך שימוש במים מליחים ומים שוליים. הלימודים מתואמים עם מוסדות ההשכלה הגבוהה בארצות מהם מגיעים הלומדים, ומוגשים כעבודת גמר בתחום לקראת התואר הנלמד. נכון ל-2019 למדו במרכז זה כ-550 משתלמים ממדינות בדרום מזרח אסיה, וייטנאם, בורמה (מינמאר) ונפאל, המשתלבים בעבודה מעשית באחד המשקים באזור או בתחנת הניסיונות, תוך כדי לימודים עיוניים במרכז.
היסטוריה
בשנת 2015 נפתח המרכז הבינלאומי ללימודי חקלאות מדברית. באפריל של אותה שנה הונחה אבן הפינה לבניין החדש. בית הספר נמצא במושב כמהין.
כתמית הורוניקה
כִּתְמִית הַוֵּרוֹנִיקָה (שם מדעי: Melitaea cinxia, שם קודם: נימפית הברוניקה) הוא מין פרפר ממשפחת הנימפיתיים. פרפר זה נפוץ כמעט בכל אירופה, במיוחד בפינלנד, ובחלקים מצפון מערב אפריקה. הוא נעדר מהצפון הרחוק של אירופה ומחלקים בחצי האי האיברי. במרץ 2009 הוכרז המין כפרפר מוגן בישראל, כחלק מ-14 מיני פרפרים שהוכרזו כמוגנים בהתאם לחוק. בישראל הוא מעופף נדיר ומתעופף רק בחרמון ובגליל העליון, שם קצה גבול תפוצתו הדרומי. במזרח הם נמצאים ברחבי האזור הפלארקטי (בטורקיה, רוסיה, צפון קזחסטן ומונגוליה). באנגלית מכונה הפרפר משובץ גלנוויל (Glanville fritillary), 'משובץ' עקב דפוס כנפיו וגלנוויל על שם חוקרת הטבע, אלינור גלנוויל שגילתה את הפרפר לראשונה.
מתצפיות שנערכו באיי אולנד, פינלנד, נצפה כי הנקבה מזדווגת פעם אחת בלבד במהלך חייה בשדה. למרות זאת בבתי גידול מלאכותיים במרחבים פתוחים עם צפיפות אוכלוסייה גדולה מספיק של מין זה, נצפתה מזווגת עם שני זכרים ובמקרים נדירים יותר אף שלושה. הנקבה מטילה ביצים ביוני או יולי ואינה מספקת כל הגנה לביצים אלו או מטפלת בצאצאים. הפרפר הבוגר הוא בעל תוחלת חיים קצרה, את מרבית חייה מבלה הפרפר כזחל. בתור זחל, במהלך החורף, כתמית הורוניקה נכנסת לשלב של דיאפאוזה, שבה היא משהה את התפתחותה.
הורוניקה המשובלת ולחך האיזמלני  הם הצמחים הפונדקאים המועדפים על כתמית הורוניקה להטלת ביצים ולאכילה כזחל. נקבות הפרפרים מראות בררנות בנוגע לבחירת הצמח להטלת הביצים, לזחלים מנגד אין העדפה ברגע שהם בוקעים. לאחר כניסתה לשלב הבוגר, כתמית הורוניקה ניזונה בין היתר מצוף הורוניקה המשובלת, הלחך האיזמנלי וצמחים נוספים.
מין זה של פרפר נמצא בסיכון לירידה באוכלוסייה מכיוון שהוא אינו מין נודד. למרות שהן נפוצות, אוכלוסיות בפינלנד נמצאות בסיכון מכיוון שהן אינן מסוגלות לעבור מרחקים גדולים באותה קלות כמו מינים אחרים, למשל דנאית מלכותית, מה שיסכן את האוכלוסיות המקומיות אם סביבתן תהפוך לפתע לבלתי ראויה למחיה.
טקסונומיה
באנגלית מכונה המין, גביעונית גלנוויל, המילה fritillary מתייחסת לתבנית המשובצת על כנפי הפרפר, שמקורה במילה הלטינית fritillus שפירושה "קופסת קוביות". השם "גלנוויל" מגיע מחוקרת הטבע שגילתה אותו, ליידי אלינור גלנוויל, שהייתה חובבת פרפרים אנגליים יוצאי דופן במאה ה-17 וה-18 – עיסוק מאוד חריג לאישה באותה התקופה. היא הייתה הראשונה שלכדה דגימות פרפרים בריטיים בלינקולנשייר במהלך שנות ה-90. חוקר הפרפרים והחרט בן זמנה כתב:
טווח גאוגרפי ובית גידול
כתמית הורוניקה נפוצה ברחבי אירופה ואסיה הממוזגת. תפוצתה הרחבה ביותר היא באיי אולנד, פינלנד, בהם קיימת רשת של כ-4,000 כרי דשא יבשים, בית הגידול המועדף עבור מין זה. פרפרים אלה מאכלסים בדרך כלל שטחי דשא פתוחים בגובה של 0–2,000 מטרים מעל פני הים.
כתמית הורוניקה בבריטניה
בבריטניה כתמית הורוניקה מופיעה רק על מדרונות סלעיים וערבות בהן נפוץ הצמח הפונדקאי העיקרי שלה, לחך איזמלני (Plantago lanceolata) באזורים מוגנים המופנים דרומה. כתמית הורוניקה היא מין בתפוצה מוגבלת מאוד בבריטניה, הוא נפוץ באי וייט בעיקר בקו החוף הדרומי. הפרפר מתעופף גם באיי התעלה, ומאז 1990 קיים גם באתר יבשתי בחוף המפשייר, ככל על הנראה לאחר שהובא לשם על ידי בני אדם. ישנן אוכלוסיות קטנות שהובאו לחוף סאמרסט ושתי אוכלוסיות בסארי: אחת ליד ואחת בשמורת הטבע אדינגטון, ליד קרוידון.
רישומים היסטוריים בבריטניה מצביעים על על התרחבות צפונה בתפוצתה של כתמית הורוניקה שהגיעה עד לינקולנשייר. עם זאת, עד אמצע המאה ה-19, פרפר זה היה ידוע רק מהאי וייט ומחוף קנט בין פולקסטון לסנדוויץ'. הוא נכחד בקנט באמצע שנות ה-60.
תיאור
כתמית הורוניקה בעלת מוטת כנפיים של כ-33–40 מילימטרים. הכנפיים הקדמיות העליונות של פרפרים אלה בעלות כתמים כתומים, שחורים ולבנים בצורת משבצות. צדן העליון של הכנפיים האחוריות בצבע כתום בהיר עם שורה של נקודות שחורות. הכנפיים האחוריות התחתונות בעלות פסים לבנים וכתומים עבים ובתוכם סדרה של נקודות שחורות. הנקבות בדרך כלל בעלות צבעים פחות בוהקים עם נקודות שחורות מעט גדולות יותר. חוקר הפרפרים, אדלברט זייץ תיאר את המין כבעל כנפיים קדמיות בצבע אדום-צהבהב חיוור אחיד, משובצות בכתמים שחורים, המזכירות מעט לוח שחמט, השוליים הלבנים משובצים גם הם. על הכנפיים הקדמיות התחתונות שורה אופיינית של נקודות שחורות בולטות מתחת לשולי הכנף. מלבד קודקוד הכנף שבצבע צהוב חיוור ומנוקד בשחור, הכנפיים האחוריות העליונות בצבע אדמדם-צהוב עם כתמים שחורים מפוזרים, המשתנים במספרם. המין, למרות תפוצתו רחבה, לא פיתח מופעים רבים.
הזחל באורך של כ-25 מ"מ עם ראש חום-אדמדם וגוף שחור קוצני שעליו נקודות לבנות קטנות.
כתמית הורוניקה דומה למין נימפית עתליה (Melitaea athalia), ניתן להבדיל בין השניים על ידי פסים בצבעים כתום ובז' על הכנפיים האחוריות התחתונות שייחודיים לנימפית הברוניקה. בנוסף לכך, לנימפית עתליה אין פס כתמים שחור על הכנפיים האחוריות העליונות.
זחלים
לאחר הבקיעה, זחלי כתמית הורוניקה חיים בקבוצות גדולות. הם ניזונים מהצמח הפונדקאי שלהם, לחך אזמלני (Plantago lanceolata) או הורוניקה המשובלת (Veronica spicata). הנקבה מראה בררנות בנוגע לבחירת הצמח להטלת הביצים, לזחלים מנגד אין העדפה ברגע שהם בוקעים.
מנגון ההגנה של הורוניקה המשובלת
בניסיון להרחיק טורפים וטפילים, הורוניקה המשובלת פולטת תרכובות אורגניות נדיפות (VOCs) כאשר היא מאוימת. חוקרים גילו שצמח זה בעל שני מנגנוני הגנה שונים, הראשון כאשר בעלי חיים ניזונים ממנו והשני כאשר הנקבה מטילה ביצים על עלי הצמח. ההטלה של הפרפר על צמח זה הצליחה לגרום לעלייה של שני קטונים (6-methyl-5-hepten-2-one and t-geranylacetone) ודיכוי של נדיפי עלה ירוק (GLVs).
בוגרים
תזונת הפרפרים הבוגרים מורכבת אך ורק מצוף. הוכח שלזחלים עם כמויות גבוהות יותר של גליקוזידים אירידואידים יש הגנה טובה יותר מפני טפילים וחיידקיים פתוגנים.
רבייה
כתמית הורוניקה הבוגרת מתעופפת, מזדווגת ומטילה ביצים מיוני עד תחילת יולי. במהלך חודשים אלו נמצא כי הנקבה מזדווגת רק פעם אחת, שזהו גם הזיווג היחיד במהלך חייהן. הנקבה מזדווגת לרוב עם זכר המשתייך לקבוצת הזחלים עמו גדלה. הרגלי רבייה אלו עלולים להוות מספר גורמי סיכון לגידול האוכלוסייה, עקב הזדמנויות הרבייה המועטות ובעיות גנטיות לצאצאים העתידיים עקב זיווג בין פרטים קרובים משפחתית. לאחר ההזדווגות הנקבה מטילה ביצים, בעדיפות לסביבת מחיה בה חיה אוכלוסייה אחרת של אותו המין, פיזור זה בכרי הדשא הרחבים באיי אולנד מביא לגיוון גנטי ומהווה את אחד מגורמי שגשוג המין באזור.
גודל הטלה
גודל ההטלה משפיע באופן ניכר על יכולת השרידה של הזחלים, זאת עקב נטייתם לחיות בקבוצות גדולות. לפיכך, מידע על הגורמים השונים המשפיעים על גודל ההטלה חשוב על מנת לחזות ולהבין את מצבה של האוכלוסייה ומחזור חייה.
גודל ההטלה עומד ביחס הפוך לגודל ההטלות שהוטלו קודם לכן, כלומר ככל שנקבה הטילה יותר ביצים במהלך חייה, כך יהיו פחות ביצים בהטלה הנוכחית. סביר להניח שתופעה זו נובעת מדילול משאבים לאורך זמן אצל הנקבה, ככל הנראה מהשקעה מרובה בהטלות הקודמות.
מרווחי זמן גדולים בין הטלות יביאו לכמות ביצים גדולה יותר בהטלה. בדרך כלל כתמית הורוניקה מטילה אחת ליומיים.
גנוטיפים של PGI
כתמיות הורוניקה משתנות בכמות ה-PGI שלהן, אנזים גליקוליטי. הגנוטיפ של הנקבה משפיע על השעה ביום שהיא פעילה, מה שמשפיע גם על יכולתה להחזיק בתוכה כמות ביצים גדולה יותר. נקבות הטרוזיגוטיות מסוגלות לפעול מוקדם יותר ביום בהשוואה לכל הגנוטיפים האחרים. יתרה מכך, נקבות עם אלל Pgi-f מסוגלות להתחיל בהטלת הביצים מוקדם יותר ביום והן מסוגלות להטיל כמות ביצים גדולה יותר. אלל Pgi-f תורם לקצב חילוף חומרים גבוה יותר וליכולתן של הנקבות לנצל את האקלים בשעות היום המוקדמות - שני גורמים אלו מאפשרים להגדיל את גודל ההטלה.
טפילים
קיימים מספר מיני טפילים נפוצים לביצים והגלמים של כתמיות הורוניקה. שני מינים של טפילים בלעדיים (טפילים הפוגעים בפרט בודד):
וטפילים כלליים (הפוגעים ביותר מפרט אחד):
בנוסף ישנם מספר טפילים לטפילים (hyperparasitoids):
Cotesia melitaearum
הפרזיטואיד C. melitaearum יכול להיות מזיק ביותר לאוכלוסיות של כתמית הורוניקה אם קיימת עבורו סביבה טובה. מין זה מסוגל להגביר את הטפילות שלו אם אוכלוסיית כתמית הורוניקה גדלה גם היא בגודלה ובגילה, אך יקטן אם האוכלוסייה תהפוך למבודדת. באוכלוסיות משגשגות של כתמית הורוניקה קיים סיכון להכחדה מקומית על ידי הטפיל C. melitaearum.
תת-מינים
תת המינים כוללים:
קשיי נדידה
עם עליית הטמפרטורה הגלובלית של כדור הארץ מדי שנה, מיני פרפרים רבים נאלצים לנדוד צפונה כדי להמשיך לחיות באקלים המועדף עליהם. מדענים מצאו כי מינים נודדים, כמו הדנאית המלכותית, מסוגלים להסתגל טוב יותר לטמפרטורות העולות מאשר מינים מקומיים, כדוגמת כתמית הורוניקה. כתמית הורוניקה נצפתה נודדת סביב איי אולנד לאזורי מחיה שונים, אך היא לא תנדוד באופן עונתי ותחצה יבשות בדומה לפרפרים אחרים. רגישות זו לשינויי אקלים היא תכונה הנשקלת בעת הסיוע לשימור מין זה.
סטטוס
פרפר זה אינו רשום כמאוים באירופה, אך הוא נכלל כמין בעל עדיפות קדימה בתוכנית פעולה למגוון ביולוגי (BAP) בבריטניה. המועצה לחקר הסביבה הטבעית של אנגליה מחשיבה מין זה כבעל חשיבות עיקרית. פרפר זה בעל עדיפות שימור גבוהה, כך שפרפר זה צפוי להיות באיום גובר. במרץ 2009 הוכרז המין כפרפר מוגן בישראל, כחלק מ-14 מיני פרפרים שהוכרזו כמוגנים בהתאם לחוק.
גיבתון לבן-כיפה
גיבתון לבן-כיפה (שם מדעי: Emberiza leucocephalos) הוא מין של ציפור שיר במשפחת הגיבתוניים. הוא נפוץ ברצועת רוחב ארוכה, החל מאירופה במערב, דרך מרכז אסיה, הרי ההימלאיה ומונגוליה עד ליפן במזרח.
בישראל חורף נדיר ומקומי למדי בצפון הארץ, בין ינואר לאמצע פברואר, בעיקר בגליל ובגולן. נצפה לעיתים קרובות בלהקות מעורבות עם גיבתונים צהובים.
אטימולוגיה
שם הסוג Emberiza הוא מ-Embritz, גיבתון בגרמנית עתיקה. שם המין הספציפי leucocephalos הוא מיוונית עתיקה leukos, "לבנים", ו-kephalos, "ראש".
תיאור ושירה
גיבתון לבן-כיפה הוא ציפור מוצקה באורך 16–17.5 סנטימטר, עם מקור עבה של אוכלי זרעים. לזכר בלבוש קיץ כיפה ולחיים לבנים, מצח וגרון ערמוניים, וגב חום מפוספס בכבדות. הנקבה יותר פשוטה בצבעיה ומפוספסת יותר בחלקיה התחתונים. הניצוי הבלוי דומה לזה של גיבתון צהוב, רק כשכל הצהוב מוחלף בלבן. השירה והקריאות דומים לאלה של הגיבתון צהוב.
בית גידול
גיבתון לבן-כיפה מתקנן בחלק גדול של אסיה הממוזגת, נודד דרומה למרכז אסיה, צפון הודו ודרום סין בחורף. הוא נפוץ בשטחים פתוחים של שיחים או עצים מפוזרים, כולל שטחים מעובדים; אך יש לו העדפה גדולה יותר ליער פתוח (בדרך כלל אורנים) מאשר הגיבתון הצהוב הקרוב אליו. זהו מזדמן נדיר למערב אירופה, אך לעיתים קרובות חורף בצפון מזרח איטליה ובטוסקנה.
ניצוי של בן-כלאיים גיבתון לבן-כיפה × גיבתון צהוב
בני-כלאיים בין גיבתון לבן-כיפה וגיבתון צהוב מראים תערובת של תכונות.
תזונה וקינון
מזונו של גיבתון לבן-כיפה מורכב בעיקר מזרעים, אך הוא מאכיל את צעיריו בחרקים. הקן נמצא על הקרקע. בתטולה ארבע עד שש ביצים, עליהן סימנים דמויי שיער האופייניים לגבתונים.
ברתולומאו סקאפי
ברתולומאו סקאפי (איטלקית: Bartolomeo Scappi, נולד ככל הנראה אחרי 1500 בוונציה; מת ב-13 באפריל 1577) היה טבח מפורסם בתקופת הרנסאנס.
קיים מעט מאוד מידע ודאי על קורות חייו. העובדה הראשונה המתועדת היא מאפריל 1536, כשהוא ארגן משתה לכבודו של החשמן לורנצו קמפג'ו. הוא שירת מספר חשמנים נוספים לאחר מכן, ובכללם פאולוס השלישי ויוליוס השלישי ואחר כך היה הטבח האישי של האפיפיור פיוס הרביעי במטבח הוותיקן. הוא המשיך לעבוד כשף גם תחת פיוס החמישי.
עיקר תהילתו היא מספר הבישול שפרסם, Opera dell'arte del cucinare. בספר הוא מפרט כ-1000 מתכונים מתקופת המטבח של תקופת הרנסאנס, טכניקות בישול בנות זמנו וכלי המטבח הזמינים, כולל התמונה הראשונה הידועה של מזלג. הוא טען כי פרמזן היא הגבינה הטובה ביותר עלי אדמות, וציין כי "כבד האווז שמגדלים היהודים גדול וכבד במיוחד - ושוקל בין שתיים לשלוש ליטראות" (דבר המעיד כי היהודים בסביבתו נהגו לפטם את האווזים). הספר פורסם שוב בין 1570 ו-1643.
סקאפי התעניין במטבחים זרים ובניסיון לפתח מתכונים חדשים ולמעשה חולל מהפכה במטבח של תקופתו, כששילב מצרכים חדשים שיובאו מיבשת אמריקה במאכלים. הוא גם הביע עניין רב במטבח הספרדי, הצרפתי והגרמני, ואף תיאר הכנת מאכל עם קוסקוס.
R
האות R (אר) היא האות השמונה עשרה באלפבית הלטיני.
מקורה של האות R באות היוונית רו שהתפתחה מהאות הכנענית "ר". האות מייצגת את הצליל "ר".
ייצוגים נוספים
באלפבית פונטי מיוצגת האות על ידי המילה רומיאו (Romeo)
בקוד מורס מיוצגת האות על ידי נקודה קו נקודה:
<tt>· - ·</tt>
בקוד ASCII מיוצגת האות על ידי 83 (R) ו-114 (r).
בכתב ברייל:
אלכסיי ברוסילוב
שנותיו הראשונות
ברוסילוב נולד בטביליסי באימפריה הרוסית. אביו היה רוסי ואילו אימו פולניה. אלכסיי היה דור שלישי לקצינים בצבא האימפריה הרוסית - סביו של אלכסיי נלחם כנגד נפוליאון במלחמת רוסיה–צרפת (1812) ואביו הגיע לדרגת לוטננט-גנרל לפני שנפטר משחפת ב-1856 בעת שהיה אלכסיי בן שלוש בלבד. אימו של אלכסיי מתה זמן קצר לאחר מכן בעודה משאירה את אלכסיי יתום. הוא גדל אצל קרובי משפחתו בעיר כותאיסי.
הוא חונך בביתו עד לגיל 14, אז עבר לבית ספר צבאי שמטרתו להכשיר ילדי אריסטוקרטים לשירות צבאי. ב-1872 נכשל ברוסילוב במהלך תחרות בבית הספר ולכן שיבצו אותו לחטיבת הדרגונים ה-15 ולא ליחידות העילית שנקראו "המשמר". עם זאת, בסיסה של חטיבת הדרגונים של ברוסילוב שובצה בקרוב לכותאיסי, דבר שאיפשר לו להישאר קרוב למשפחתו.
המלחמה הרוסית-עות'אמנית
ברוסילוב הצטרף לחטיבת הדרגונים באוגוסט 1872 כמפקד פלוגה. כישרונו הצבאי פתח בפניו דלתות במהירות וקודם זמן קצר לאחר גיוסו לתפקיד שליש גדוד. ב-1874 קיבל דרגת לוטננט.
ברוסילוב השתתף במלחמה העות'מאנית רוסית ב-1877-1878 וזכה להוקרה על אומץ לב שהפגין בשלוש פעמים שונות. יחידתו פעלה בחזית הדרומית בקווקז ולקחה חלק במתקפה על ארדהאן ועל כישרונו הצבאי בעת המתקפה קיבל את אות מסדר סטניסלב הקדוש (דרגה שלישית) ומאוחר יותר גם את אות מסדר אנה הקדושה (דרגה שלישית). במהלך המלחמה קודם ברוסילוב לדרגת "Stabskapitän" (אין דרגה מקבילה בעברית, בתרגום חופשי - "קפטן מטה"). בהמשך המלחמה הוביל ברוסילוב התקפות מוצלחות על העיר קארס עליהן הועלתה דרגתו במסדר סטניסלב הקדוש לדרגה שנייה.
בית ספר לקצינים בחיל הפרשים והמשך הקריירה
בשנת 1881 התחיל ברוסילוב ללמוד בבית הספר לקצינים של חיל הפרשים בסנקט פטרסבורג. שנתיים לאחר מכן מונה לתפקיד של מדריך רכיבה ומאז המשיך בבית הספר לעוד 13 שנים כאשר בהם ממלא תפקידים רבים וב-1896 אף היה לעוזר המנהל של בית הספר. בשנת 1900 הועלה לדרגת גנרל מיור והחל לעבוד בשירות הצאר. כמו כן בתקופה זו ברוסילוב התחתן בשנת 1884 ואף נולד לו בן שלוש שנים מאוחר יותר ב-1887.
בשנת 1902, בדרגת לוטננט-ג'נרל חזר ברוסילוב לבית הספר והפעם כמנהלו. בתקופתו נודע בית הספר לקצינים בחיל הפרשים כאחד מהמקומות המובחרים להכשרת קצינים בכל רוסיה. ברוסילוב יצא אף ללימודים בגרמניה, צרפת ואוסטרו-הונגריה כדי לשפר את ידיעותיו בתחום חיל הפרשים.
ב-1905 לאחר המהפכה ופטירתה של אשתו החליט ברוסילוב להתרחק ממרכז רוסיה. ב-1906 מונה למפקד דיוויזיית הפרשים של המשמר ה-2, ב-1908 מונה למפקד הקורפוס ה-14 במחוז ורשה ובתקופה זו גם נישא בשנית. ברוסילוב המשיך להתקדם בדרגות וב-1912 קיבל דרגת "גנרל פרשים" אז התמנה לסגן מפקד הכוחות במחוז ורשה. ב-1913 הועבר ברוסילוב מתפקידו לאחר שהסתכסך המושל הצבאי של ורשה שלטענתו ברוסילוב האשים אותו כ-"רוסי-גרמני". ברוסילוב פיקד כעת על הקורפוס ה-12 במחוז הצבאי של קייב.
תחילת המלחמה: 1914-1915
ביולי 1914 כשהחל הצבא הרוסי להניע כוחות למערב רוסיה (היכן שעבר הגבול עם הקיסרות הגרמנית והאימפריה האוסטרו-הונגרית) קיבל ברוסילוב את הפיקוד על הארמייה הרוסית השמינית. הארמייה הרוסית השמינית פעלה בתחילת המלחמה באזור גליציה מול אוסטרו-הונגריה (ראו המערכה על גליציה) ובמהרה הצליחה להתקדם כ-150 קילומטר בתוך שטחי גליציה. ניצחונם של כוחות מדינות המרכז בשאר החזית המזרחית הכריחו את ברוסילוב לסגת לאחור למרות התקדמותו. על ניצחונותיו המרשימים קיבל את אות מסדר גאורגיוס הקדוש מדרגה רביעית ושלישית.
בתחילת 1915 המשיכה הארמייה בפיקודו של ברוסילוב בקרבות מול כוחות אוסטרו-הונגרים ואף זכתה לניצחונות משמעותיים. הארמייה עברה את הרי הקרפטים ועלתה על הדרך לתקיפת הונגריה. הצאר ניקולאי השני ביקר את הארמייה השמינית והעלה את ברוסילוב לדרגה המקבילה ל-"גנרל ארבעה כוכבים". פעם נוספת, תבוסה של ארמיות רוסיות אחרות בחזית במהלך מתקפת גורליצה-טרנוב הכריחה את ברוסילוב לסגת כחלק מנסיגה כללית של הצבא הרוסי (הנסיגה הגדולה). עד לספטמבר הארמייה השמינית נסוגה כ-180 קילומטר אל עבר אזור טרנופול.
מתקפת ברוסילוב
ב-29 במרץ 1916 ניתן לברוסילוב הפיקוד על החזית הדרום-מערבית ואיתו גם חופש פעולה כמעט מוחלט. ההתקפות הרוסיות בטרם מינויו של ברוסילוב כללו הפגזות אריטלריה כבדות וריכוז כוח אנושי רב לנקודות מקומיות. על אף שטקטיקה זו זכתה להצלחה בתחילתה, התקפות הנגד של הגרמנים הצליחו לעצור התקפות אלה ופעם אחר פעם יצאו הרוסים כמובסים בקרב בו נקטו בטקטיקה זו.
בתוכניתו, ברוסילוב העדיף מתקפה על פני כל החזית ולא בנקודות ספציפיות במטרה שהאויב יאבד את הסדר בצבאו עד כדי כך שבנקודה מסוימת ייכנע. ברוסילוב העדיף אש ארטילריה קטנה ומדויקת על פני ההפגזות המאסיביות שננקטו קודם לכן, גם כי האמין שאלה יביאו יותר תוצאות וגם כדי לחסוך במשאבים. ההפגזות של הארטילריה יתמקדו בנקודות אסטרטגיות לאויב כמו צומתי כבישים, מפקדות ועוד שיפגעו ביכולת הפיקוד של האויב להשליט סדר על כל החזית. קצין גרמני שניצב מול צבאו של ברוסילוב באותו זמן, למד את אותה הטקטיקה והשתמש בה מאוחר יותר במתקפת האביב בחזית המערבית ב-1918. ברוסילוב היה בטוח בטקטיקה שלו ואף לא דאג לנצל את הכוח האנושי שהיה זמין לו והחליט להעביר אוגדות מסוימות לחזיתות אחרות כל עוד ההתקפות שלהם קרובות לחזית שבפיקודו.
ריכוז רעיונותיו העיקריים של ברוסילוב:
1917 והמהפכה ברוסיה
במהפכת פברואר תמך ברוסילוב בהתפטרות הצאר. כשנשאל על ידי הסטאבקה לדעתו על התפטרות הצאר, ענה ברוסילוב "ברגעים אלו הדבר החשוב ביותר הוא לייצב את עמדותינו כדי להמשיך במלחמה כנגד האויב הקיצוני... חשוב למהר ולהכחיד את הלהבות אחרת נצטרך להתייצב אל מול השלכות קטסטרופליות".
במאי 1917 מונה ברוסילוב למפקד הצבא הרוסי. במהלך תקופה זו ברוסילוב תמך במהפכה אך דאגתו העיקרית הייתה המלחמה ולא המצב הפנימי ברוסיה. ברוסילוב האמין שעד אשר תגמר המלחמה על כל האזרחים ברוסיה והצבא לציית ולשמור על נאמנות לשלטון המרכזי של הצאר.
עמדתו הפוליטית עמדה בעוכריו ולאחר כישלון מתקפת יוני הוחלף ברוסילוב כמפקד הצבא ולאחר מכן חזר למוסקבה. במהלך מהפכת אוקטובר נפצע ברוסילוב ברגלו מרסיס שחדר לחדר האמבטיה שבביתו.
ברית המועצות
למרות שברוסילוב לא חלק אידאולוגיה משותפת לחלוטין עם אף אחת מהתנועות (הצבא הלבן או הצבא האדום) החליט ברוסילוב לעזור לצבא האדום שאליו היה קרוב יותר אידאולוגית, גם אם לא לחלוטין. ברוסילוב היה חלק מועדה מיוחדת שעזרה לקבוע את הגודל והמבנה של הצבא האדום. ב-1924 פרש ברוסילוב (למרות שהמשיך לשאת בתפקידים רשמיים) אל ביתו במוסקבה ואל אשתו החולה. שנתיים לאחר מכן ב-1926 נפטר ברוסילוב ונקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה כאשר בהלווייתו חלקו לו כבוד הן אנשי רוסיה החדשה (הבולשביקים) והן אנשי רוסיה הישנה (המעמד העליון).
הרכבת התחתית של מקסיקו סיטי
הרכבת התחתית של מקסיקו סיטי (שמה הרשמי: Sistema de Transporte Colectivo, ובראשי תיבות STC) היא מערכת הסעת המונים המשרתת את מטרופולין העיר מקסיקו סיטי, בירת מקסיקו. היא הרכבת התחתית השנייה בגודלה בצפון אמריקה. בשנת 2019 השתמשו בשירותיה 1.655 מיליארד נוסעים, ובכך הייתה לרכבת התחתית העשירית בעולם מבחינת מספר הנוסעים שבה.
מאז החלה לפעול ב-1969 התרחב מערך הקווים של הרכבת התחתית בהדרגה, והוא כולל כיום 12 קווים באורך כולל של 226.49 קילומטרים, המשרתים 195 תחנות. מקצת התחנות מצויות מחוץ לתחומי המחוז הפדרלי של הבירה, בשטחה של מדינת מקסיקו.
פיתוח הרכבת התחתית
מאז פתיחת הקו הראשון הורחב מערך הקווים במספר שלבים. ב-1970 הופעלו שני קווים נוספים (2 ו-3). לאחר הפסקה ארוכה, במהלך שנות השמונים, נוספו לרכבת חמישה קווים (4, 5, 6, 7, ו-9), ובשנות התשעים נבנו והופעלו עוד שלושה קווים (קו 8 ושני הקווים הפרבריים המזינים המסומנים כ-A ו-B). הקו החדש ביותר של הרכבת, מס' 12, החל לפעול ב-2012. במקביל להקמת הקווים החדשים הוארך תוואי הקווים הוותיקים ונפתחו בהם תחנות חדשות.
מקצת קטעי קווי הרכבת ניבנו מעל פני הקרקע, במקומות שבהם הדבר הסתייע. עקב כך נמצאות 115 מתחנות הרכבת מתחת לפני הקרקע (בעומק של עד 35 מטרים), 54 מצויות בגובה פני הקרקע ו-26 תחנות פועלות במפלס מוגבה.
בעת הקמת הקו הראשון של הרכבת הגיע שיעור האנאלפביתיות של תושבי מקסיקו לכשליש מהאוכלוסייה. לכן זוהתה כל תחנת רכבת גם על ידי לוגו מינימליסטי שעוצב במיוחד עבורה, ושיטה זו נוהגת גם כיום, למרות שכבר אין בה צורך כבעבר. מעצב השיטה שעל פיה נוצר כל לוגו היה המעצב הגרפי האמריקאי לאנס ויימן (Lance Wyman), שהיה גם אחד ממעצבי הלוגו של משחקי אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968). סימון התחנות על ידי לוגו אומץ גם על ידי מערכות הרכבות התחתיות בערים גוודלחרה ומונטריי שבמקסיקו.
לקווי הרכבת התחתית תחנות מעבר למערכות תחבורה אחרות של המטרופולין - המטרובוס, הרכבת הקלה (el Tren Ligero) ורכבת הפרברים (Ferrocarril Suburbano de la Zona Metropolitana del Valle de México). החיבור איננו מתקיים במסגרת תחנות מאוחדות אלא באמצעות מעבר הולכי רגל במפלס הרחוב.
דוד פרנקפורטר
דוד פרנקפורטר (9 ביולי 1909 - 19 ביולי 1982) היה סטודנט יהודי צעיר שהתנקש בחייו של מייסד סניף התנועה הנאצית בשווייץ.
קורות חייו
דוד פרנקפורטר נולד בעיירה דארובאר בקרואטיה של היום, אז בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית, למשה פרנקפורטר, שכיהן כרב ראשי בקהילה ולרבקה. בגיל 22 דוד החל ללמוד רפואת שיניים בלייפציג; ב-1931 המשיך את לימודיו בפרנקפורט בגרמניה. משם ברח בסתיו 1933 לברן, לאחר שמקומו במעבדה סומן במגן דוד והוא הרגיש שהטבעת מתהדקת סביב צווארו. בשנת 1934 שב לבקר את דודו בפרנקפורט, הרב סלומון פרנקפורטר, וחזה במו עיניו כיצד אנטישמים גרמנים התעללו בו.
ההתנקשות
ב-4 בפברואר 1936 הגיע לביתו של וילהלם גוסטלוף, מייסד התנועה הנאצית בשווייץ, בעיירת הקייט דאבוס וירה בו 5 יריות מאקדחו שגרמו למותו. גוסטלוף, גרמני יליד שוורין, שמונה בידי מחלקת פעילות החו"ל של המפלגה הנאצית לתפקיד המנהיג הארצי (Landesgruppenleiter), לאחר שהצליח להשביע מעל 5,000 אזרחים שווייצריים כנאמני הרייך השלישי, עשה נפשות לרעיון שעל שווייץ לחבור לגרמניה והיה אחראי להפיכת דאבוס למרכז הנאציזם בשווייץ. כבר באמצע שנת 1935 ניסו הרשויות השוויצריות לגרשו על רקע פעילותו החתרנית ואילו הנאצים ניסו להעניק לו מעמד של נספח דיפלומטי, כדי למנוע את גירושו.
לאחר הרצח הסגיר פרנקפורטר עצמו לידי המשטרה המקומית. משפטו נפתח בדצמבר 1936; בציבור ובקרב היהודים הדעות על מעשה הרצח היו חלוקות. חלק מהציבור אהד אותו בשל העובדה שגוסטלוף היה נטע זר וגורם חתרני. רבים, ביניהם גם אביו של דוד, גינו את הרצח כסותר ערכים יהודיים בסיסיים. שלטונות שווייץ, שהיו תחת צל הטרור של הנאצים שנשפו בעורפם, שפטוהו בחומרה וניסו להציג את ההתנקשות כמעשה פלילי גרידא ללא ההקשר הנאצי. התובע ד"ר פרידריך בריגר הסתייע אף בעורך הדין הנאצי פרידריך גרים (Grimm) - מאנשיו של שר התעמולה הנאצי גבלס - שייצג את אשתו של גוסטלוף. סנגורו של פרנקפורטר היה ד"ר קורטי (Curti) שהסתייע בעו"ד יהודי צעיר בשם ד"ר פייט וילר. בית המשפט הטיל על פרנקפורטר שמונה עשרה שנות מאסר, שלילת זכויות אזרח וגירוש לצמיתות משווייץ לאחר ריצוי עונשו.
הנאצים, שרתחו מזעם, לא הגיבו לרצח בפוגרום, בגלל סמיכות הזמנים למועד פתיחת אולימפיאדת ברלין (1936), והיטלר חשש מכך שתבוטל.
בתום המלחמה, ב-1 ביוני 1945, זכה פרנקפורטר לחנינה ושוחרר מהכלא. הוא עלה לארץ ישראל המנדטורית באוניית מעפילים עם סרטיפיקט של ידידו, ד"ר פייט וילר. בהמשך הוא עבד כפקיד הסוכנות היהודית ואחרי כן במשרד הביטחון.
דוד פרנקפורטר נפטר ב-1982. על שמו קרויים רחוב בעיר פתח תקווה וגן ציבורי ברמת גן.
בעקבות ההתנקשות
דוד פרנקפורטר הוציא ספר בשם "נקם", שבו הוא מתעד את סיפורו, ומה שהוביל אותו למעשה, ובו כתב בין היתר את הדברים הבאים:
פרופ' מאיר שוורץ, מנהל "בית אשכנז" לחקר השואה בגרמניה, משער כי רצח זה היה בין הגורמים החשובים ששווייץ לא נכבשה על ידי הגרמנים ולא היה "אנשלוס", כמו באוסטריה, וכך ניצלו כנראה, כ-20,000 מיהודי שווייץ מכליה. עוד הוא משער כי ההתנקשות בגוסטלוף וחוסר התגובה שבאה בעקבותיה, היוו מקור השראה להרשל גרינשפן, כמעט שלוש שנים אחרי, לבצע את ההתנקשות שלו, התנקשות שהיוותה עילה לפוגרום ליל הבדולח.
אוניית נוסעים גדולה שנבנתה בגרמניה, נקראה על שמו של וילהלם גוסטלוף. בשלהי מלחמת העולם השנייה ב-1945 טובעה אונייה זו בים הצפוני משלוש פצצות טורפדו מהצוללת הרוסית S-13, בעת שהיו בה קרוב ל-10000 פליטים אזרחיים גרמניים, כמו גם חיילי וורמאכט על ציודם. אירוע זה נחשב לאסון הימי הגדול ביותר בעת החדשה. בגלל אסון אוניית וילהלם גוסטלוף, הונצח שמו של מנהיג נאצי זה. בספר "בהילוך של סרטן" של הסופר הגרמני גינטר גראס, שב-2006 נחשף כי שירת בואפן אס אס, ההתנקשות בגוסטלוף וטיבוע האונייה שנשאה את שמו מהוות ציר מרכזי. את הדרך בה הוצגו הדברים יש הרואים כמעוותת את האירועים.
Chop Suey!
הקליפ
במשך כל הקליפ הרקע אינו משתנה ורואים את הלהקה מנגנת את השיר על במה שעליה כתוב את שמה בגדול כשמסביבה כ-1000 מעריצים. במשך רוב הקליפ עוברת המצלמה בין נגן אחד למשנהו. סצנה קצרה אחת בקליפ מראה את הלהקה באכילת צ'ופ סואי, ועוד סצנה קצרה מראה את הדגל הארמני. הקליפ צולם בעיר הולדתה של הלהקה - לוס אנג'לס בבימויו של מרקוס סיאגה. הקליפ זכה לכמיליארד צפיות באתר יוטיוב ונחשב לקליפ המטאל הנצפה ביותר אי פעם באתר.
מצעדים
השיר בשיאו הגיע למקום ה-17 במצעד הסינגלים הבריטי, ולמקום 76 בבילבורד הוט 100 (המקום הנמוך ביותר מכל שאר סינגלי הלהקה שהגיעו לרשימה זו).
Sirens
Sirens (בעברית: סירנה) הוא אלבום הדמו הראשון של הזמרת-יוצרת האמריקאית לנה דל ריי, אשר יצא תחת שם הבמה, מאי ג'יילר. האלבום יצא לאור בשנת 2006, ולאחר מכן הודלף לאינטרנט ב-31 במאי 2012.
האלבום מכיל בתוכו שירים בסגנון המוזיקה העממית והמוזיקה האקוסטית.
רקע והפקה
האלבום הופק על ידי אליזבת וולרידג' גרנט (לנה דל ריי), ונרשם כאלבום הדמו הראשון שלה בשנת 2006. ב-31 במאי 2012, הודלף האלבום לאינטרנט ביחד עם העטיפה שלו. כמו כן, לאלבום שתי עטיפות.
כמה שנים לאחר צאתו, עלה האלבום לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
שלמה שמלצר
שלמה שמלצר (16 במאי 1947 – 8 ביולי 2014) היה איש עסקים ישראלי, מייסד "קבוצת שלמה".
ביוגרפיה
נולד בחיפה. לאחר שירותו הצבאי נישא לעתליה ועבד אצל אביה, ויקטור, ב"מוסך ויקטור". בשנת 1974 החליט שאינו רואה עתיד כפועל במוסך ובעזרת חמיו קנה שתי מכוניות סוסיתא אותן השכיר.
משרד הביטחון, שהיה זקוק למכוניות להשכרה עבור צה"ל, פנה אליו וביקש 10 מכוניות בהשכרה לטווח ארוך. אף על פי שמכוניות אלו לא היו ברשותו באותו רגע, הסכים שמלצר לביצוע העסקה והצליח מאוחר יותר להגדיל את כמות כלי הרכב אותם השכיר לצה"ל.
ב-1991 זכו שמלצר ושלומי פוגל בזיכיון הייבוא של מכוניות סקודה לישראל באמצעות סוכנות סכו-קאר, אחרי שפולקסווגן רכשה את סקודה, נכנסה צ'מפיון מוטורס ב-2001 כשותפה ליבוא המכוניות לארץ וב-2006 מכרו שמלצר ושלומי פוגל את יתרת בעלותם בסוכנות צ'מפיון ס.כ.ו קאר לצ'מפיון מוטורס ושם הסוכנות שונה ל"צ'מפיון קאר ש.מ". בנוסף לסקודה ייבאו את לאדה הרוסית ואת סאן יונג הקוריאנית בין 1993 ל-1997.
בתחילת שנות ה-90 רכש את חברת קונטרם, מסוף מטענים עורפי בנמל אשדוד. אחר כך רכש את יצרנית המחברות ח.מ.ן שהייתה רשומה למסחר בבורסה ומכר לה את חברת קונטרם. את שם החברה שינה ל"קבוצת גולד בונד" והיא עוסקת (בשותפות עם "מסופי ספנות") בהפעלת מסוף מטענים, נותנת שירותי אחסנת מכולות ריקות ומלאות, המכלה ואחסון מטענים. דרך גולד בונד החזיק 20% ממספנות ישראל. בשנת 1991 הנחה את הקמתו של "שלמה קבוצת רכב", מרכז לוגיסטי למכירה והשכרת כלי רכב, בקריית אריה בפתח תקווה.
קופל (נהיגה עצמית) נוסדה ב-1969 ועסקה בעיקר בהשכרת רכב לתקופות ארוכות. ב-1987 רכש אביהו הורוביץ (ביחד עם אחרים) את השליטה בקופל. קופל החזיקה בכמות גדולה של מניות ישטק תעשיות. בשנת 1993 בוצעה החלפת מניות וישטק הפכה לבעלת השליטה בקופל. כעבור כשנתיים נקלעה קבוצת ישטק לקשיים כספיים ושמלצר רכש בתחילת 1996 את הקבוצה ודרכה את קופל ואת חברת הבת ל.ב.ו לליסינג מימוני, במטרה לשלב את עסקי הליסינג בקבוצת החברות שבבעלותו. אחרי הרכישה שינה שמלצר את שם החברה ל"ניו קופל" ומאוחר יותר ל"ניו קופל החזקות".
בנובמבר 1995 הופרטו מספנות ישראל. בין המשקיעים שרכשו את המספנות היה גם שמלצר (יחד עם סמי קצב ושלומי פוגל).
חברת "לבלב" הוקמה ב-1992 על ידי דני ליפז, ונועדה לעסוק בעמילות מכס וחיפושי נפט. שמלצר ושותפיו רכשו בינואר 1996 את מניות השליטה בחברת "לבלב" במטרה להשתמש בשלד הבורסאי של החברה לקליטת עסקי מספנות ישראל אותה רכשו חודש קודם לכן. הניסיון נכשל וב-2000 מכרו את החברה לבית ההשקעות נשואה זנקס, איתי שוויצר ורועי לב, ששינו את שם החברה לפיונט ונצ'רס.
ב-2003 רכש את אפקון החזקות מידי הכונס של חברת "פויכטוונגר תעשיות". החברה עוסקת בייצור, שיווק והתקנה של מערכות ולוחות חשמל, שנאים, מערכות בקרה תעשייתית ומיזוג אוויר ושולטת במספר רב של חברות בנות בישראל ומחוץ לה. דרכה רכש שמלצר את תדיראן טלקום.
ב-2005 נכנס לעסקים ברומניה, באמצעות חברת ניו-קופל רומניה שהחזיקה פעילות הכוללת ליסינג תפעולי, השכרת רכב, מכירת מכוניות משומשות וסוכנות לרכבי ג'נרל מוטורס בבוקרשט. ב-2008 זכה בזיכיון למכירת מכוניות ג'ילי (GEELY) מתוצרת סין במזרח אירופה.
בשנת 2007 הוסיף לפעילויות החברות בבעלותו גם את חברת "שלמה נדל"ן", המתמחה בהשבחת נכסים בארץ ובמערב אירופה.
ב-2008 איחד שמלצר את חברת הליסינג הציבורית, ניו קופל סיקסט, עם חברת ההשכרה הפרטית שלו, שלמה Sixt.
ב-1 בינואר 2008 החלה לפעול חברת ניו קופל ביטוח. החברה התחילה עם פוליסות ביטוח רכב ל-60,000 כלי רכב מבוטחים בביטוחי חובה ומקיף – צי הרכב של קבוצת שלמה וכן העניקה ביטוחי חובה לכלי רכב שנרכשו מהחברות השונות בקבוצת שלמה. בספטמבר 2008, במקביל להשלמת המיזוג בין "שלמה השכרת רכב" לבין החברה הציבורית "ניו-קופל החזקות" שונה שמה של החברה ל"שלמה חברה לביטוח" והיא מוכרת לציבור הרחב פוליסות רכב ודירה.
בבעלות הקבוצה גם חברת מאסטר שיר, חברת שירותי דרך שכוללת את רשת המוסכים אוטוקלאב. ב-2010 רכש שמלצר את השליטה בחברת התקשורת "פרי טלקום", אשר צפויה להיכנס לשוק הסלולר כמפעיל וירטואלי. באוגוסט 2010 עבר זיכיון השווק של אופל בישראל מחברת יוניברסל מוטורס ישראל לידיו של שמלצר, ובשנת 2019 עבר זיכיון זה לקבוצת לובינסקי. בשנת 2010 החברה הפכה לחברה פרטית שהיא תאגיד מדווח.
בשנת 2011 החליט שמלצר להעביר את הנהלת החברות בבעלותו לצריפין, שם הקים את מרכז השירות והלוגיסטיקה החדש של החברה בשם "קריית שלמה".
חיים אישיים
שמלצר התגורר בסביון, היה נשוי לעתליה ואב לשלושה: אסי שמלצר, עפרה שמלצר וטובי שמלצר.
על שמו נקראת חוות הרוח במעלה גלבוע שנבנתה על ידי חברת אפקון.
ולטר בנימין
ביוגרפיה
ולטר בנימין נולד למשפחה יהודית אמידה ומתבוללת בת שלושה ילדים ברובע המערבי העשיר של ברלין, גרמניה. אביו עשה חיל בתור מנהל מכירות פומביות וסוחר אומנות, ולאחר זמן הגדיל את הונו בהשקעות. בנימין היה ילד חולני במקצת, והוריו שלחו אותו לפנימייה בעיר שדה. בנימין היה גיסה של ובן דודם של המשוררים גרטרוד קולמאר וגינתר אנדרס  אנדרס היה בעלה של חנה ארנדט, בין 1929 ל-1937. בשנת 1912 נרשם לאוניברסיטת פרייבורג, אך בסוף סמסטר הקיץ חזר לברלין, ונכנס לאוניברסיטת הומבולדט, שבה פגש בשנת 1915 את גרשום שלום. בין השניים נרקמה ידידות קרובה, שאף גרמה לבנימין לשקול לעלות לארץ ישראל בעקבות שלום. במקביל החל לכתוב לאחד מעיתוני תנועת הסטודנטים "Der Anfang", וקשריו עם מנהל התנועה, גוסטב וינקן, ועם תנועתו הפדגוגית הניטשאנית נמשכו עד מלחמת העולם הראשונה. במהלך כתיבתו לעיתון גברה מודעותו להיותו יהודי בגרמניה. היהדות משכה אותו, הציונות בפרט. על פי תפיסתו, המסורת היהודית איבדה את עוצמתה בעידן המודרני, אך עדיין נשארו בה מושגים חשובים כגון השגחה, משיח וקבלה.
בשנת 1917 עבר לאוניברסיטת ברן ופקד הרצאות של אנה טומרקין שלפי מכתביו לגרשום שלום, השפיעה עליו. בתקופה זו הכיר את אשתו לעתיד, דורה קלנר ובשנת 1918 נולד בנם סטפן בנימין. בשנת 1930 הוא התגרש ממנה בעקבות יחסים רבי שנים עם אסיה לאציס.
בשנת 1925 הגיש עבודה לאוניברסיטת פרנקפורט לשם קבלת הסמכה להוראה באוניברסיטה, שעסקה ב"מקורותיה של הדרמה הטראגית הגרמנית", אך זו נדחתה על ידי בוחניו בנימוק ש"לא הבינו בה אף מילה".
לאחר עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, עזב בנימין את ברלין ונסע לפריז. עם כיבוש צרפת בשנת 1940 השיג בנימין אשרת הגירה לארצות הברית, ובדרכו לשם הוא הוברח מצרפת לספרד ביחד עם קבוצת פליטים על ידי ליזה פיטקו דרך הרי הפירנאים. הקבוצה נתפסה בעיירה שבגבול ספרד-צרפת על ידי המשמר הספרדי בעקבות הלשנה. חלק מהפליטים הצליחו לברוח באותו לילה ועמם פרויקט הפסאז'ים אותו ביקש בנימין כי יעבירו לפרסום בארצות הברית. בנימין התאבד באותו לילה באמצעות מנת יתר של מורפיום, אותו נהג לקחת בשל מחלת לב, ונקבר בבית הקברות של פורטבואו. בראשית שנות ה-90 הוקמה בפורטבו אנדרטה לזכרו בשם "מעברים" ("Passages"), בעיצוב האמן הישראלי דני קרוון.
אוסף על שמו שמור בספרייה הלאומית.
יצירתו
כמבקר סוציולוגי ותרבותי שילב בין רעיונות של מיסטיקה יהודית ומטריאליזם היסטורי, ובכך תרם תרומה חדשה לפילוסופיה המרקסיסטית. חיבוריו של בנימין כמבקר ספרותי עסקו בעיקר בספרות הגרמנית, ובכלל זה ביצירתו של גתה "הקרבה שבבחירה", ושל פרנץ קפקא, וכן תרגם מיצירותיהם של מרסל פרוסט ושרל-פייר בודלר. לצד זאת הוא כתב על מוצא השפה ועל תרגום, ומאמרו "משימת המתרגם" הוא אחד מהטקסטים התאורטיים הידועים ביותר בנושא התרגום. כמו כן כתב תסכיתי רדיו לילדים, ושני פרקי זיכרונות על נעוריו, "כרוניקה של ברלין" ו"ילדות בברלין".
בנימין התכתב רבות עם תיאודור אדורנו וברטולט ברכט, וקיבל מדי פעם מימון מהמכון למחקר חברתי באוניברסיטת פרנקפורט בניהולם של אדורנו והורקהיימר (אסכולת פרנקפורט). ההשפעות של המרקסיזם של ברכט (ובאופן משני של התאוריה הביקורתית של אדורנו) ושל המיסטיקה היהודית של חברו גרשם שלום, היו מעמודי התווך של עבודתו, אם כי הוא מעולם לא יישב את ההבדלים ביניהם. ה"תזות על פילוסופיה של ההיסטוריה", מהטקסטים המאוחרים שלו, מתקרבות לסינתזה כזו, ויחד עם "יצירת האמנות בעידן השעתוק הטכני" מהווים את שני החיבורים הנקראים ביותר שכתב. בשנת 1940 כתב בנימין תזה נודעת, "תזות על מושג ההיסטוריה", בהשראת הציור "אנגלוס נובוס" של פאול קלה. הוא ראה בדמות שבציור מעין "מלאך ההיסטוריה", הזוכר את העבר וחרד מעתידו של הגזע האנושי. הוא גם ראה בו מלאך העתיד לעזוב את ההווה האנושי הנורא, ולעופף אל עבר העתיד.
קרל אלמנדורף
קרל אדוארד מריה אלמנדורף (בגרמנית: Karl Eduard Maria Elmendorff; 25 באוקטובר 1891 – 21 באוקטובר 1962) היה מנצח אופרה גרמני.
אלמנדרוף, יליד דיסלדורף, למד מוזיקה בקולג' למוזיקה ובבית הספר הגבוה למוזיקה בקלן משנת 1913 עד 1916, אצל פריץ שטיינבאך והרמן אבנדרות. בראשית הקריירה שלו ניצח במספר ערים:
יחידת החילוץ וההצלה הארצית
היחידה פועלת במתאר US&R - Urban Search and Rescue עם זאת ליחצ"א יכולות ידע כח אדם מנוסה והכשרה לפעול במתארים ובכל מקום בו צה"ל פועל או יפעל בבט"ש ובחירום.
היחידה הוסמכה ב-2018 כיחידת אינסרג (INSARAG Heavy Team ISR-01) הראשונה בישראל. האינסרג מהווה תקן בינ"ל המחמיר ביותר שנקבע על ידי האו"ם (UN) ליחידות חילוץ והצלה בעולם ומקנה ליחצ"א אפשרות לפעול ברחבי העולם למטרות חילוץ והצלה תוך הפעלה על ידי מדינת ישראל בפקודת אלוף הפיקוד או לבקשת ה-UN למענה US&R באירועי חירום משמעותיים ברחבי העולם.
היחצ"א פיתחה וגיבשה לאורך השנים תורת חילוץ והצלה חדשנית ומתקדמת, המיישמת שימוש בכלים אמצעים תורה ידע וטכנולוגיות בהן רפואת חילוץ, טכניקות חילוץ, הנדסת חילוץ, איתור לכודים (תפיסת המודיעין המשולב), שליטה ובקרה (שו"ב) שהן בין המתקדמות מסוגן בקרב יחידות חילוץ והצלה מובילות בתחומן עולם.
ביחצ"א משרתים מעל 400 קצינים וחיילים מחלצים במילואים (סדר גודל של גדוד), כולם מוסמכי אינסרג וכולם בעלי ההסמכה לחילוץ הגבוהה ביותר בפיקוד העורף "מחלץ שלב 09" הקיימת רק ליחצ"א.
בין אתגרי היחצ"א - התמחות בטכניקות חילוץ בחללים מוקפים, ביניהם מנהרות רכבת ארוכות ותווך תת-קרקעי, חילוץ מבניינים גבוהים ורבי-קומות (אתר הרס תלוי). כמו כן, התמודדות עם מצבים חירום מורכבים, לדוגמה מטחי טילים ורקטות נרחבים על אוכלוסייה אזרחית בריבוי זירות, חילוץ ממבנים הבנויים בשיטות בניה מודרניות עם קירוי ומיסוך זכוכית, שימוש נרחב בברזל דרוך, בטון מוקשח ועבה וחילוץ לכודים תוך עבודה בגובה עשרות מטרים ומעלה ברוחות חזקות.
מאז שנת 2014, היחצ"א עברה תהליך של רה-ארגון, בהתאם להנחיות הצבא לבנות כוח קטן ויעיל יותר. רה-ארגון זה כלל הכשרה מקצועית של צוותים ייעודיים בכל פלוגה ומחלקה, לדוגמה מנהור, טג"ח (טיפוס, גלישה, חילוץ), תימוך, חיתוך ברזל וחיתוך בטון. בכל פלוגה ומחלקה יש מספר צוותים ייעודיים, כאשר כל צוות מתמחה בטכניקת חילוץ שונה, בנוסף להיותם מוסמכים כמחלצים בשלב 09.
היסטוריה
ראשוני החיילים ביחידה היו בעיקר בני התיישבות וקיבוצים בעמק המעיינות, שהיו במקצועות הבניה, נגרים, חשמלאים, בנאים, טפסנים, קבלנים ושרברבים. עד מהרה ובעקבות הניסיון שנרכש ביחצ"א במשלחת החילוץ באסון מקסיקו סיטי ב 1985, השקיעה היחידה רבות בהכשרות ייעודיות מקצועיות בתחומי החילוץ וקלטה לשורותיה קצינים וחיילים שעברו הכשרות ליבה בבה"ד 16 בצריפין, עם הקמתו, וקיבלו ביחידה הסמכות חוד ייעודיות מתקדמות.
תרגיל ההקמה של היחצ"א כיחידה אורגנית צה"לית התקיים ב 1984 ב חוואסה, עם תוכנית ביום שכללה הרס מבנים ישנים בכפר הערבי הנטוש וחילוץ לכודים מתוכם, תוך שימוש וסיוע בציוד צמ"ה (ציוד מכני הנדסי) שהושכר מקבלנים.
יחידת החילוץ וההצלה עורכת תרגילים ואימונים שנתיים על מנת לשמר ולפתח יכולות ומקצוענות במקצועות החילוץ, ההצלה, וטכניקות אינסרג.
בנוסף לפעילות בארץ שוגרה יחידת ההצלה גם לאסונות ברחבי העולם, המשלחת הראשונה יצאה למקסיקו בעקבות רעידת האדמה בספטמבר 1985, מאז יצאו משלחות נוספות לסיוע בהן בעקבות רעידות האדמה בארמניה, בטורקיה, דרום אפריקה ואסון השגרירות בארגנטינה, כמו כן השתתפה היחידה בחילוץ הנפגעים בפיגוע בטאבה שבסיני ורעידת האדמה בהאיטי (2010) ורעידת האדמה והצונמי בסנדאי (2011). גם בארץ ביצעה היחידה פעולות חילוץ באירועים כגון קריסת בית בשכונת התקווה, תאונת הרכבת בבית יהושע וקריסת החניון ברמת החייל.
ב-21 ביוני 2021 קרס בניין דירות בן 13 קומות בסרפסייד - ארצות הברית מיאמי. יומיים לאחר מכן הועברה בקשת סיוע מישראל ויצאה משלחת מטעם משרד הביטחון ומשרד החוץ בפיקוד היחצ"א וחטיבת החילוץ. המשלחת פעלה במשך 14 יום (מ-27 ביוני עד 12 ביולי 2021) בתנאים קשים של הוריקן. המשלחת הצליחה לייצר רשימת עוגן, מיפוי הנעדרים, מיקומם ואיסוף פרטי זיהויים, בניית תמונת מצב הנדסית, שיחזור והעמדת האתר כפי שהיה לפני הקריסה עם מיקומי הלכודים בתוכו. ניתן סיוע פיזי במאמצי החילוץ, תמיכה בקהילה בכלל ובקהילה היהודית בפרט. בין השיגי המשלחת: בניית והובלת תוכנית שקיצרה את תהליך איתור וחילוץ הלכודים בכ-4 שבועות. לאורך 14 ימי הפעילות אותרו וחולצו גם על ידי המשלחת 81 מתוך 98 הלכודים באתר, פעילות המשלחת זכתה לסיקור אוהד מאוד ולביקור בכירים רבים, תורגל ויושם שת"פ מקצועי ובין אישי עם FEMA ויחידות חילוץ מובחרות בארצות הברית. ניכרת השפעה על תורת החילוץ מהרס בארצות הברית הודות לפעילות משלחת החילוץ הישראלית והידע הרב שסייע במאמצי איתור הנעדרים.
המשלחת לסרפסייד הייתה הראשונה בהיסטוריה בארצות הברית שפעלה בה יחידת חילוץ ישראלית במשימת סיוע US&R.
היחצ"א השתתפה במשלחות ואירועי חילוץ כדלקמן:
עביד
עַבִּיד או עַבְּד (מערבית: عبيد, عبد), היא מילה ערבית שמשמעותה "משרת" או "עבד". המונח משמש בארצות ערב כהשמצה אתנית לאנשים שחורים, ומקורו בסחר העבדים הערבי. בעשורים האחרונים, השימוש במילה הפך לשנוי במחלוקת בשל הקונוטציות והמקורות הגזעניים שלה, במיוחד בקרב הפזורה הערבית. עם זאת, המילה משמשת באסלאם ל"מתפלל", "מעריץ" או "משרת" של אלוהים.
בנגלדש במשחקים האולימפיים
בנגלדש משתתפת במשחקים האולימפיים ברציפות מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), ומעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף. השתתפותה במשחקים סמלית בעיקרם, ואף ספורטאי בנגלדשי לא זכה במדליה אולימפית. נתון זה הופך אותה למדינה המאוכלסת ביותר שמעולם לא זכתה במדליה אולימפית.
עביד
שימוש בסודאן
בצפון סודאן, המונח משמש בדרך כלל להתייחסות לאנשים דרום סודאנים (בעיקר לבני דינקה ונואר), הנחשבים על ידי צפון סודאנים רבים כ"שבט עבדים" בשל שעבודם בסחר בעבדים בסהרה. המונח הוא מילת גנאי בצפון סודאן והשימוש בו הופחת בעשורים האחרונים. בדרום סודאן, אנשים מצפון סודאן מכונים בתור גנאי כ"מונדוקורו" (כלומר לא מהימן) ו"מינגה". עם זאת, ההיסטוריון האוגנדי מחמוד ממדאני ציין כי הסכסוך האתני מצפון לדרום בסודאן אינו תואם את הדעות הקדומות של המערב לגבי "גזע".
הפוליטיקאי הדרום סודאני פרנסיס דנג טען כי השלטון הבריטי בסודאן קבע לצפון סודאן כי "אתם הצפוניים סוחרי עבדים ואתם מתייחסים לתושבי הדרום כמו אל עביד. אל תקראו להם עביד! הם כבר לא עבדים".
מדיניות דיור
מדיניות דיור היא תחום של מדיניות ציבורית העוסק באספקת פתרונות דיור לאוכלוסיית המדינה. בקרב מדינות סוציאל-דמוקרטיות נהוג להתערב בשוק הדיור על מנת להבטיח אספקת פתרונות דיור לכלל אזרחי המדינה, מתוך תפיסה שקיימת זכות לדיור לאזרחי המדינה.
מטרות מדיניות הדיור
ממשלות מתערבות בשוקי דיור במטרה להשיג יעדים כמו צמצום פערים חברתיים בין קבוצות אוכלוסייה שונות ובין אזורים שונים של המדינה.
חזקות מגורים
על פי רוב ממויין שוק הדיור לשלוש חזקות מגורים עיקריות:
לעיתים בנסיבות מסוימות נוצרות חזקות מגורים שהן חזקות ביניים. דוגמאות: (1) בישראל יש הכרה משפטית בזכויות קניין של דיירים בדיור הציבורי והם מקבלים הנחות ברכישת הדירות בהן הם מתגוררים. (2) חוק הגנת הדייר, שתחילתו בימי המנדט הבריטי, קבע פיקוח על מחיר שכר הדירה בשוק השכירות החופשית. בעקבות הטלת המגבלה הרגולטיבית על מחיר השכירות התפתח שוק שחור בשוק השכירות, כאשר הפרש המחירים בין המחיר שנקבע בחוק למחיר השוק השחור הוון לדמי מפתח. תיקוני חקיקה לחוק הגנת הדייר העבירו למעשה זכויות קניין מבעל הנכס המקורי לדיירים המוגנים של הנכס.
סובסידיה לשוק הדיור
סובסידיה לדיור כרוכה בפעולה היזומה על ידי הממשלה, אשר על ידי הזרמת כספים בין אם באמצעים ישירים או עקיפים, מורידה את העלות היחסית של יצור או צריכת דיור. התערבות הממשלה באמצעות סבסוד שוק הדיור קיימת במידה זו או אחרת בכל המדינות המפותחות ונחיצותה אינה נתונה במחלוקת. המחלוקת קיימת לגבי מידת ההתערבות הנחוצה וכליה.
ניתן למיין את הכלים שבאמצעותם מסבסדת הממשלה את שוק הדיור לפי שני קריטריונים. הראשון, המוטבים המוצהרים של הסובסידיה, והשני, חזקת המגורים.
הקריטריון הראשון הוא בהתאם למוטבים המוצהרים של הסובסידיה. הממשלה יכולה להעניק סובסידיות בצד הביקוש למבקשים לשכור סובסידיה בדמות השתתפות בשכר דירה או למבקשים לרכוש כהשתתפות בעלויות מימון או הקלות מס. בצד ההיצע הממשלה יכולה למשל להעניק הקלות מס למוכרי דירות. עם זאת, בהתאם לתאוריה של חלוקת ההנאה מהסובסידיה אין משמעות למוטבים המוצהרים של הסובסידיה, וחלוקת הסובסידיה בפועל בין הצרכנים ליצרנים תיקבע בהתאם לגמישויות הנתונות של עקומות ההיצע והביקוש במצב מסוים. לדוגמה, כאשר הממשלה מעניקה סובסידיה לצרכנים באמצעות הגדלת המשכנתאות (סובסידיה לצד ביקוש), במצב ששבו קיים מחסור בהיצע, מחירי הדירות יעלו והיצרנים (בעלי דירות, בעלי קרקע ויזמי בנייה) יזכו לנתח גדול מהסובסידיה.
הקריטריון השני למיון כלי הסובסידיה הוא חזקת המגורים (tenure) או סל זכויות הרכוש. מדינות יכולות לסבסד את חזקת הבעלים-דיירים, מתוך כוונה להעלות את שיעורם של בעלי הדירות. כלים שונים של סובסידיה יכולים להשפיע באופן שונה על שיעור הבעלים-דיירים בכל קבוצת הכנסה. לדוגמה, סובסידיה אשר מאפשרת זיכוי ממסים על הכנסה כנגד תשלומי הריבית על משכנתאות מעודדת בעלות דיור בקבוצות הכנסה גבוהות, בעוד שסובסידיה המעניקה הטבות לרוכשי דירה ראשונה, מיועדת לתמיכה בקבוצות הכנסה נמוכות-בינוניות. המדינה יכולה לתמרץ היווצרות של שוק השכרת דירות באמצעות הקלות מס למחזיקי מס' נכסים או לגופים מוסדיים המשכירים נכסים למגורים (קרנות ריט לדוגמה).
מיון כלי הסבסוד לשוק הדיור
הבחירה בכלי הסבסוד משקפת את מדיניות הדיור של הממשלות השונות ואת מטרותיהן. במדינות רבות מונהגת מדיניות תמיכה בבעלות על דיור. בעלות על דיור היא מרכיב מרכזי במערכת האמונות והציפיות המזוהה כ"חלום האמריקאי". היא נחשבת כגורם מייצב וכבעלת השפעה שמרנית, המעודדת חסכנות, חריצות, יציבות גאוגרפית ותעסוקתית, אזרחות טובה ומעלות נוספות.
דיור ציבורי
דיור ציבורי מהווה סוג של מדיניות דיור שמטרתה לספק פתרון דיור למשקי הבית שאינם מסוגלים לרכוש או לשכור דירה בשוק הפרטי. המונח מתייחס לבניה, לאכלוס ולניהול הנכסים הללו וכן למגזר הנדל"ן ולמדיניות החברתית כלכלית הקובעת את ניהולו. דיור ציבורי הוא מונח המאגד אופנים שונים בהם יחידות דיור להשכרה עשויות להיות בבעלות ובניהול המדינה, מוסדות ללא כוונת רווח או שילוב של השניים ומטרתו לספק דיור בר השגה למעוטי הכנסה.
רוטשטיין
רוטשטיין הוא שם משפחה ממקור גרמני (Rothstein או Rotstein).
הקץ לנשק
הקץ לנשק (באנגלית: A Farewell to Arms) הוא רומן אוטוביוגרפי למחצה שכתב ארנסט המינגוויי בשנת 1929 המספר על חוויותיו כחייל אמריקני בחזית האיטלקית במלחמת העולם הראשונה. הרומן יצא לאור במקור בארצות הברית בשפה האנגלית. הוא מורכב מחמישה ספרים וכולל 41 פרקים.
רקע
הרקע לרומן הוא ניסיונו האישי של המינגוויי שניסה בתחילת שנת 1918 להתגייס לצבא ארצות הברית, אך נכשל בבדיקות הרפואיות. הוא התגייס לחיל האמבולנסים של ארגון הצלב האדום ועבר לאיטליה. ביומו הראשון בשירות התפוצץ מפעל לייצור תחמושת בפרברי מילאנו. המינגוויי השתתף באיסוף גופות וחלקי גופות, בעיקר של נשים שעבדו במפעל. חרף הניסיון העגום שחווה רצה המינגוויי להתקרב לחזית. הוא נפצע בליל 8 ביולי, כאשר רכב על אופניו לכיוון המפקדה כדי להעביר שוקולד לחיילים. לאחר שנפצע מרסיסי פגז מרגמה בשתי רגליו חילץ קצין איטלקי פצוע משדה הקרב. על כך הוענקה לו מדליית כסף על אומץ לב מטעם ממשלת איטליה.
המינגוויי פרסם את ספרו הקץ לנשק בתקופה שספרים רבים אחרים כמו במערב אין כל חדש פורסמו בעקבות מלחמת העולם הראשונה. צירי הלידה הקשים של אשתו השנייה, פאולין, נתנו לו השראה לציריה של קתרין ברומן. ארנסט ופאולין טיילו ברחבי ארצות הברית בזמן הלידה, וכמו הנרי, ניסו לברוח מהעבר. בערך באותו הזמן, התאבד אביו של המינגוויי בירייה באקדח ישן מימי מלחמת האזרחים האמריקנית שהיה ברשותו. כמקובל בספריו של המינגוויי, דמויות רבות גם ברומן זה מבוססות על דמויות של אנשים אמיתיים. כך הדמות של הלן פרגוסון, שמזכירה לקורא את קיטי קאנל. אחד הנושאים הראשיים של הרומן הוא האיחוד בין החיים והמוות, נושא המתואר במספר תמונות נוקבות, כאשר החיילים סוחבים קופסאות אלומיניום, מאבקו של פרדריק בקרון המלא בכלי נשק ומותה של קתרין בעת הלידה. לאחר פרסום ספריו וזרח השמש בשנת 1926 והקץ לנשק בשנת 1929 הפך המינגוויי לסופר מבוקש ובעל שם בינלאומי.
אודות הספר
הספר איננו רומן על מלחמה, אלא כדברי אנתוני בורגס, עמדה מסובכת על טבע הנאמנות האנושית, נוכח זוועות המלחמה. המוות ואכזריות המלחמה נמצאים שם תמיד, תופחים מתחת לפני השטח, ומתפרצים אך ורק לעיתים רחוקות לעיני הדמות הראשית. הקץ לנשק הוא פנטזיה גברית, כמו חלומו הרטוב של נהג האמבולנס. נדמה שסגן הנרי יודע תמיד מה לעשות ומה להגיד. הנשים נמשכות אליו, גברים מכבדים אותו. האיטלקים מתייחסים אליו כאל איטלקי. האחות בארקלי מתייחסת אליו כה יפה, עד שהיא כמעט ולא חושבת על משהו אחר. בעת סכנה, לא משנה כמה גדולה, הוא תמיד מצליח להימלט. הספר כולו בנוי על פנטזיה זו, אך יחד עם זאת אפילו העלילה הלא מסובכת, מתוארת ביופי השמור רק להמינגווי. תיאור הפרטים וראיית הסיפור היא ללא מתחרים.
ארנסט המינגוויי מיטיב לתאר קטעי פעולה וקרבות. הוא מתאר את גיבור הספר הנרי במהלך הנסיגה של הגייסות האיטלקיים בקרב קפורטו. שוטרים צבאיים מוציאים להורג קצינים שלא נשארו להילחם למרות חוסר התוחלת הברור של הלחימה בקו ההגנה הקודם, והם מנסים להוציא להורג גם את סגן הנרי. הנרי מצליח להימלט מהם בסצנת פעולה מרשימה ומתחיל את מנוסתו מהמלחמה עם אהובתו ההרה. הגיבור עורק עם אהובתו לשווייץ ועושה זאת בבריחת לילה דרך אגם המפריד בין איטליה למדינה הנייטרלית. הקץ לנשק נחשב אולי לרומן האמריקני הטוב ביותר שנכתב אודות מלחמת העולם הראשונה.
עיבודים (תיאטרון וקולנוע)
העיבוד הבימתי הראשון של הרומן נעשה על ידי המחזאי לורנס סטאלינגס ב-1930.
הדרך לרציף ויגן
הדרך לרציף ויגן (באנגלית: The Road to Wigan Pier) הוא ספר מאת ג'ורג' אורוול שפורסם בשנת 1937.
הקץ לנשק
עיבודים (תיאטרון וקולנוע)
לאחר מכן, ב-1932, הופק סרט הקולנוע "הקץ לנשק", בבימויו של פרנק בורזייגי ובכיכובם של הלן הייז, גרי קופר, מרי פיליפס ואדולף מנז'ו. את התסריט כתבו אוליבר גארט ובנג'מין גלזר, ומתוך ארבע מועמדויות לפרס האוסקר (כולל פרס הסרט הטוב ביותר) זכה הסרט בשני פרסים - על הצילום ועל הסאונד.