cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הזר
מבנה ותוכן
הרומן "הזר" מתאר את סיפורו של צעיר צרפתי שחי באלג'יר ומתפרנס מעבודתו כפקיד. הרומן נפתח בהצהרה "היום אמא מתה. או אתמול, אני לא יודע". אדישות זו אותה מציג מרסו, גיבור הספר, ביחס למות אמו, מייצגת את דמותו לאורך כל הספר. מרסו מתחיל לספר את סיפורו בהלווית אמו וממשיך בשאר אירועי חייו היומיומיים. הוא מתאר את פגישתו עם צעירה יפה בשם מארי המתאהבת בו, וכן כיצד היא מציעה לו להינשא לה והוא מסכים כעניין של מה בכך. מרסו מתחבר עם שכנו הסרסור ונאבק למענו בחבורת ערבים על החוף. באותו חוף הוא הולך לטייל, נתקל בערבי בקרבת מעיין מים ויורה בו למוות "בגלל השמש". בפשטות זו מספר מרסו את כל חלקו הראשון של סיפורו, זהו החלק ה"פיזי" של הסיפור. מרסו מתייחס בעיקר לאירועים ולא למשמעויות או מחשבות שקשורות בחייו.
חלקו השני של הרומן הוא החלק הנפשי והמשמעותי. בחלק זה מרסו נמצא בכלא ועומד לדין על רצח ואף מואשם מוסרית במותה של אימו. מרסו עובר תהפוכה נפשית ומגיע להבנות בנוגע לחייו. האדישות ממשיכה לאפיין את אופיו, והוא מגיע להבנה בקשר לתפיסת חייו האקזיסטנציאליסטית האומרת כי אין עבר ואין עתיד אלא רק הווה, והדבר היחיד שבטוח הוא המוות. מרסו מבין זאת דרך שהייתו בכלא ושיחותיו עם השופט וכוהן הדת. כוהן הדת המובא אליו אחרי שנגזר דינו למות, הוא היחיד שגורם למרסו לאבד מאדישותו ומקור רוחו המאפיינים אותו. לכל אורך הסיפור, מרסו נראה כאילו הוא מנותק מהאירועים המתרחשים סביבו אפילו אם הם נוגעים לו אישית, ומפאסיביות זו הוא מתנתק דרך מפגשו עם הכומר ומבין שלמרות דבריו, לחייו היו משמעות. המשמעות שמרסו מייחס לחייו אינה דתית, כפי שהכומר אמר לו, אלא מתייחסת לחיים בהווה בניגוד לנצרות הדוגלת בבקשת סליחה על חטאי העבר ובחשש מפני העתיד לבוא.
האבסורד ברומן
דמותו של מרסו היא דמות בעלת מערכת של ערכים ומנהגים שונה לחלוטין מזו של האדם הרגיל, ובצורה זאת יוצר קאמי צורת הזדהות ייחודית. על אף הזרות שבין הקורא ובין הדמות, עדיין יש חמלה בתהליך המשפט של מרסו. הדמות מציגה עולם שבו אין שום משמעות בכל הערכים והנורמות החברתיות. הדבר היחיד שקאמי מציג כבעל ערך הוא חיי מרסו עצמו. אפילו רצח האלג'יראי אינו בעל משמעות. כלומר: חיי אחרים אינם חשובים, והדבר היחיד שגורם לדמות לחוש משמעות הוא המוות שלו עצמו. מות האם בתחילת הרומן מציג את חוסר החשיבות של ערכים ונורמות בצורה הקיצונית ביותר. קאמי מציג את מרסו בצורה גרוטסקית ואדישה, ומנגד מוצגים הטקסים כמטופשים.
הביקורת
חוקרי ספרות רבים טוענים שמלבד תפיסת העולם המרכזית יש ברומן גישות ביקורתיות רבות. ניתוח נפוץ של הרומן הוא כרומן המבקר את מערכת המשפט הצרפתית. הגישה הדמוקרטית שאומרת שכל אדם צריך לקבל סנגור מושלם וקטגור מושלם מנופצת בהגנה שמרסו מקבל: רק כיוון שהוא שונה משאר האנשים הוא אינו יוצא זכאי בדין. קאמי בכלל לא דן בשאלה אם הרצח היה חוקי או לא, והוא רק מציג את מערכת המשפט כמערכת מעוותת שאינה רודפת צדק, שבה אדם נשפט על פי הדמיון שלו לשאר החברה, ולא לפי מעשיו. גם הביקורת כמובן מתקשרת לגישה האקזיסטנציליסטית: אי אפשר ליצור בית משפט מוסרי, כיוון שהמוסר הוא רק אשליה, וכל ניסיון לשפוט מה יותר צודק ומה פחות צודק הוא ניסיון שווא.
קאמי מבקר ברומן גם את הדת, את מוסדות המדינה, וגם את התקשורת. הדת מבוקרת באמצעות הדמות של הכומר, והניסיונות לכפייה דתית, הגסות שבה הוא מתפרץ על מרסו וכו'. בזמן המשפט אפשר לראות ביקורת חריפה על התקשורת המסקרת את האירוע. גם הביקורת על הדת והתקשורת מתקשרת ישירות לתפיסת העולם שהרומן מציג. הביקורת על הדת היא אותו פן של חוסר המשמעות, והניסיון המעושה ליצור משמעויות, שמוצג באקזיסטנציליזם, והתקשורת היא חלק ממתקפתו המתמדת של קאמי על מושג הדמוקרטיה.
המיתוס של סיזיפוס
כמה חודשים לאחר צאת "הזר", יצאה לאור המסה "המיתוס של סיזיפוס" מאת קאמי. במסה זו מתאר קאמי את התאוריה האקזיסטנציאליסטית שעמדה מאחורי כתיבת "הזר". קאמי מדגיש את רצונו של האדם להכיר את סביבתו, הן הפיזית והן האנושית. קאמי מפתח את חוויית ותחושה האבסורד.
ולדימיר סטויצ'ב
ולדימיר דימיטרוב סְטוֹיְצֶ'ב (בבולגרית: Владимир Димитров Стойчев; 24 בפברואר 1892, סופיה, נסיכות בולגריה – 27 באפריל 1990, סופיה, בולגריה) היה קולונל-גנרל בולגרי, אשר במהלך מלחמת העולם השנייה כיהן כמפקד הארמייה הראשונה של צבא בולגריה ולחם עימה בקרבות החזית האוקראינית השלישית תחת המרשל פיודור טולבוחין.
ביוגרפיה
בין 1930 ל-1934 כיהן כנספח צבאי של בולגריה בצרפת ובממלכה המאוחדת. בשנה זו, לאחר הפיכת הליגה הצבאית הועבר מתפקידו ובהמשך אף נכלא לתקופה קצרה. במהלך מלחמת העולם השנייה, הצטרף סטויצ'ב לחזית המולדת של בולגריה ובאוקטובר 1944 לאחר ההפיכה בה השתתף שהעלתה את חזית המולדת לשלטון הוחזר לשירות פעיל, הועלה לדרגת גנרל לויטננט ומונה למפקד הארמייה הראשונה. לאחר הצטרפות בולגריה לבעלות הברית, נותבה הארמייה הראשונה לסיוע לכוחות שלחמו בחזית האוקראינית השלישית תחת המרשל פיודור טולבוחין. במרץ 1945 לחמו הבולגרים במתקפת אגם בלטון בהונגריה, בהמשך במבצע וינה וב-8 במאי 1945 לחמו בקרב האחרון בו השתתפו כאשר כבשו את העיר קלגנפורט שבאוסטריה.
ביוני 1945, השתתף סטויצ'ב במצעד הניצחון של הצבא האדום במוסקבה. ולדימיר סטויצ'ב סיים את שירותו הצבאי בדרגת גנרל-קולונל. בין 1945 ל-1947 כיהן כנציג בולגריה בוושינגטון ובאו"ם. בהמשך, כיהן כיושב ראש הוועד האולימפי הבולגרי עד לפרישתו ב-1982. ולדימיר סטויצ'ב הלך לעולמו ב-1990 בסופיה והוא בן 98 שנים.
ג'יזל בן-דור
ג'יזל בן-דור (נולדה ב-2 במאי 1955) היא מנצחת אמריקאית-ישראלית יוצאת אורוגוואי.
מנצחת בינלאומית
ג'יזל בן-דור נולדה באורוגוואי ועלתה לישראל ב-1973. סיימה את לימודיה באקדמיה למוסיקה על שם רובין בתל אביב והמשיכה בארצות הברית, בבית הספר למוזיקה של אוניברסיטת ייל. את הופעת הבכורה שלה עשתה עם תום לימודיה בייל, בניצוח על התזמורת הפילהרמונית הישראלית, בקונצרט שהוקלט על ידי ה-BBC שבלונדון ושודר ברחבי אירופה. כיום היא חיה בארצות הברית ומופיעה כמנצחת אורחת עם תזמורות ברחבי העולם ברפרטואר הקלאסי המוכר, במוזיקה מהמאות ה-20 וה-21 ובמוזיקה קלאסית דרום אמריקאית. לג'יזל בן-דור תפקיד מכריע בהחייאתה וקידומה של המוזיקה האמנותית הדרום אמריקאית, אותה היא מבצעת עם תזמורות בקונצרטים, בפסטיבלים ובהקלטות.
בתחילת דרכה כמנצחת היא קיבלה הכרה על ידי ליאונרד ברנשטיין, שהזמינה להופיע לצידו בפסטיבל טנגלווד. מאז, כיהנה כמנהלת מוזיקלית של תזמורות רבות, בהן התזמורת הסימפונית של סנטה ברברה והתזמורת הקאמרית פרו-ארטֵה בבוסטון ובמקביל הרבתה להופיע ולהקליט עם תזמורות רבות ברחבי העולם, בהן הפילהרמונית של ניו יורק, התזמורת הסימפונית של לונדון, התזמורת הקאמרית האנגלית, תזמורת רשות השידור הבריטית, התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס, תזמורת הטיילת של בוסטון, תזמורת העולם החדש, התזמורת הסימפונית של יוסטון, תזמורת שווייץ המערבית, התזמורת הפילהרמונית של רוטרדם, הפילהרמונית של הלסינקי וכמה תזמורות בצרפת.
ג'יזל בן-דור ומוזיקה דרום אמריקאית
ג'יזל בן-דור מחיה ומקדמת את המוזיקה האמנותית הדרום אמריקאית. היא ביצעה בכורות עולמיות של יצירות מאת חינסטרה, רבואלטס, פיאצולה, וילה לובוס, ולואיס בקלוב ומרבה להקליט ולקיים פסטיבלים שעוסקים ברפרטואר זה. תרומתה לקידום המוזיקה הלטינית כוללת פעילות ענפה במסגרת הקהילה בסנטה ברברה וחינוך מוזיקלי למוזיקה של אמריקה הלטינית. בשנת 2000 יזמה וארגנה את הפסטיבל החלוצי רבואלטס. ב-2004 הקימה את פסטיבל "טנגו ומלמבו" (תוך כדי עבודתה עם ג'ורג'ינה חינסטרה, בתו של המלחין אלברטו חינסטרה) – פסטיבל של קונצרטים, מחול וקולנוע.
ג'יזל בן-דור וישראל
בשל מוצאה היהודי-ישראלי, מקיימת ג'יזל בן-דור קשר רציף עם ישראל. היא ניצחה ומנצחת על כל התזמורות החשובות בישראל בהן: התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, האופרה הישראלית החדשה, הקאמרטה הישראלית ירושלים, התזמורת הקאמרית הישראלית, סימפונט רעננה, והסינפונייטה הישראלית באר שבע. ב-2007 הצטרפה בן דור כחברה להנהלת קרן קיימת לישראל באזור מגוריה בארצות הברית. במסגרת פעילותה זו השתתפה, בין השאר, במשלחות שונות של הקק"ל לישראל, שעסקו בעיקר בהחייאת הנגב.
חיים אישיים
ג'יזל בן-דור נולדה באורוגוואי למשפחה של יוצאי פולין ועלתה לישראל ב-1973. היא נישאה בישראל לאלי בן-דור, איתו עברה לארצות הברית, שם הם חיים כיום עם שני בניהם, שנולדו בישראל.
ארטמיסיון
{{פירושונים|
ראו גם
}}
פיטר אצ'ינסטיין
פיטר אצ'ינסטיין (באנגלית: Peter Achinstein נולד בניו יורק ב-30 ביוני 1935) הוא פילוסוף של המדע יהודי-אמריקאי, פרופסור לפילוסופיה בישיבה יוניברסיטי בניו יורק, מנהל המרכז להיסטוריה ולפילוסופיה של המדע באוניברסיטה זו ופרופסור באוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
קורות חיים
אצ'הוא למד באוניברסיטת הרווארד, בה סיים תואר ראשון (1956), תואר שני (1958) וכן תואר דוקטורט עם עבודה על תורת ההסתברות של קרנפ (1961). בשנים 1954-1953 עודד אותו הפילוסוף הגרמני קרל המפל שביקר כפרופסור אורח בהרווארד (כשהחליף את וו.ק. קוויין שהיה בחופשה), לעסוק בפילוסופיה של המדע. בעזרת מלגה מהרווארד נסע אצ'ינסטיין לשנה לאנגליה לאוניברסיטת אוקספורד כדי להשתלם אצל פ.פ. סטרוסון. באוקספורד השתתף אצ'ינסטיין גם בסמינרים וקורסים של גילברט רייל, א.ג'.אייר וג'.ל. אוסטין. אצ'ינסטיין התמחה בפילוסופיה של המדע תוך דגשים על פרקים חשובים בהיסטוריה של המדע.
הוא לימד בהמשך שנים רבות באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, בה התמנה פרופסור לפילוסופיה. באביב 2009 עבר אצ'ינסטיין ללמד גם בישיבה יוניברסיטי בקתדרה לפילוסופיה על שם ג'יי וג'ני שוטנשטיין והקים שם את המרכז להיסטוריה ולפילוסופיה של המדע. באביב 2011 הוא שב לאוניברסיטת ג'ונס הופקינס. בעת הקריירה האקדמית שלו ביקר אצ'ינסטיין כפרופסור אורח ב-MIT בבוסטון, באוניברסיטת סטנפורד ובאוניברסיטה העברית בירושלים.
חייו הפרטיים
אצ'ינסטיין נשוי ויש לו שלושה ילדים:ג'ונתן, שרון ובטי. שרון אצ'ינסטיין היא פרופסור לספרות אנגלית בקתדרה על שם סר ויליאם אוסלר באוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
כתיבתו המדעית
אצ'ינסטיין חיבר חמישה ספרים משפיעים בתחום ההיסטוריה והפילוסופיה של המדע. ב-1993 הוא פרסם את Particles and Waves (חלקיקים וגלים), מחקר על הבעיות המתודולוגיות שהתעורר בשלושה פרקים של ההיסטוריה של הפיזיקה במאה ה-19: המחלוקת על טבעו של האור - גלים או חלקיקים, פיתוחה של התורה הקינטית-מולקולרית וגילוי האלקטרון. ב-2001 יצא לאור ספרו The Book of Evidence (ספר ההוכחה), עיון פילוסופי והיסטורי על מושגים שונים של הוכחות שנמצאו בשימוש במדעים. באביב 2010 פורסם הספר Evidence, Explanation and Realism, קובץ מסות שאצ'ינסטיין כתב במהלך השנים ב-2011 הופיע ספר מיוחד לכבודו על הגותו. ב-2013 פרסם אצ'ינסטיין את Evidence and Method:Scientific Strategies of Isaac Newton and James Clark Maxwell (הוכחה ומתודה: אסטרטגיות מדעיות של אייזיק ניטון וג'יימס קלארק מקסוול).
מורשתו
עם תלמידיו נמנים הפילוסופים אלכסנדר רוזנברג, שזכה יחד איתו בפרס לקטוש, והלן לונג'ינו.
לקריאה נוספת
Igor Douven - in Science & Education April 2012, Volume 21, Issue 4, pp 597–601
בית הכנסת אוהל יעקב
בית הכנסת אוהל יעקב הוא בית הכנסת המרכזי של זכרון יעקב, מועצה מקומית בחוטם הכרמל. הוא נבנה בשנת 1886 על ידי אדמונד ג'יימס דה רוטשילד, לזכר אביו ג'יימס יעקב רוטשילד (על שמו נקרא גם היישוב).
בית הכנסת "אוהל יעקב" היה בית הכנסת המפואר ביותר מכל בתי הכנסת שהקים הברון רוטשילד, והיה גם בית הכנסת המועדף עליו מכל היישובים שתמך בהם. בבית הכנסת היה נוהג הברון לשוחח עם בני זכרון יעקב.
בניית בית הכנסת
בית הכנסת נבנה בתקופת שלטונה של האימפריה העות'מאנית בארץ. לעותמאנים היה חוק בנוגע להריסת בתים: אסור להרוס את הבניין אם הגג בנוי. בוני בית הכנסת ניצלו את החוק הזה, ובאמצע הלילה יצאו כל בני המושבה לבנות בשקט את בית הכנסת, וחיזו אותו בבקרים לאורווה. כל פעם שבאו הפקידים הטורקים לשאול מה הם בונים במקום השיבו בני המושבה שהם בונים במקום אורווה. לבסוף, תוך לילה אחד בנו את גג בית הכנסת ולמחרת בבוקר הופתעו הפקידים לראות שבמקום האורווה קם בית כנסת.
סיפור נוסף הקשור לתחילת הקמתו של בית הכנסת ידוע ממסע הרבנים למושבות. כאשר הגיעו לבית הכנסת בזכרון יעקב, גילו שהבמה נמצאת בקדמת האולם סמוך לארון הקודש, כמקובל אצל הרפורמים. הרבנים בראשות הרב קוק הודיעו שלא יכנסו לבית הכנסת עד שיבטיחו להם כי הבמה תוזז למרכז האולם כמנהג היהדות המסורתית. אנשי המושבה ניהלו משא ומתן עם אנשי הברון רוטשילד, שהיו אחראים על בנין בית הכנסת ומימונו, ובנו את הבמה בקדמת האולם, לבין הרבנים. בליל שבת התפללו הרבנים יחד עם אנשי המושבה במקום בו לנו. רק בבוקר השבת, כאשר הובטח להם כי מיד עם צאת השבת הבמה תועבר למרכז, הסכימו להתפלל תפילת שחרית בבית הכנסת.
תיאור בית הכנסת
לאחרונה גם נוסף על ארון הקודש עיטור של שבעת המינים. כמו כן, כל הריהוט והספסלים בבית הכנסת הוחלפו.
הקרב על טירת איטר
הקרב על טירת איטר התרחש ב-5 במאי 1945, בימיה האחרונים של החזית המערבית במלחמת העולם השנייה. בקרב זה לחמו קומץ חיילים אמריקאים מדיוויזיית השריון ה-12 שכם אל שכם לצד חיילים גרמנים מהוורמאכט כנגד כוחות מדיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-17, במטרה להגן על טירת איטר שבה הוחזקו אסירים צרפתיים, עד אשר הגיע כוח התגבורת האמריקני. חרף העובדה שמדובר בקרב קטן וזניח, הוא התפרסם בשל העובדה שזהו אחד משני הקרבות היחידים במלחמת העולם השנייה שבו לחמו חיילים אמריקאים וגרמנים זה לצד זה (השני זה מבצע קאובוי). בהיסטוריה הפופולרית הוא מכונה לעיתים "הקרב המוזר ביותר של מלחמת העולם השנייה".
רקע
טירת איטר (בגרמנית: Schloss Itter) היא טירה קטנה הממוקמת על גבעה ליד הכפר איטר במחוז צפון טירול במדינת טירול שבאוסטריה. ב-1938, בעקבות האנשלוס, שכרו השלטונות הנאציים את הטירה מידי בעליה, פרנץ גרינר. ב-7 בפברואר 1943 הופיע בטירה גרופנפיהרר אוסוואלד פוהל, ובפקודה מפורשת מהיינריך הימלר הפקיע את הטירה מגרינר והחל בהפיכת המקום למתקן מאסר. ב-25 באפריל של אותה שנה כבר היה המקום כשיר לקבל אסירים. המקום נוהל בידי הנהלת מחנה הריכוז דכאו.
המקום נועד מלכתחילה לקבל אסירים צרפתיים רבי ערך עבור הרייך הגרמני, שהוחזקו כבני ערובה. בין האסירים במקום נמנו שחקן הטניס ז'אן בורוטרה, ראשי ממשלת צרפת לשעבר אדואר דאלאדיה ופול ריינו, הרמטכ"לים לשעבר מקסים וייגאן ומוריס גמלאן, אחותו הגדולה של שארל דה גול מריה-אגנס קאיליאו, מנהיג ההתנגדות הצרפתית פרנסואה דה לה רוקה ואח"מים נוספים. פרט לצרפתים הוחזקו בטירה גם מספר עובדי כפייה ממדינות מזרח אירופה, שהועברו מדכאו לטירה כדי לסייע בתחזוקה השוטפת שלה.
הקרב
עם עלות השחר התארגן כוח אמריקאי מצויד בכלי רכב משוריינים והחל בהתקדמות לכיוון הטירה. עם זאת, הם עוכבו בידי חיילי הדיוויזיה ה-36 של ארצות הברית, שלשטח שבשליטתה הם חדרו. רק שני ג'יפים קיבלו אישור להתקדם, וגם הם נאלצו לעצור לאחר שהופגזו על ידי כוחות גרמניים באזור. בינתיים, למפקד הטירה וימר, נודע על מותו בנסיבות חשודות של מפקד דכאו אדוארד וייטר, והוא החל לחשוש לחייו. חששותיו העמיקו לאחר שצ'וקוביץ' לא חזר. הוא נטש את הטירה ובעקבותיו אנשי "גולגולת המת" שהיו אתו. האסירים מיהרו להשתלט על הטירה ולהתחמש בנשק שנותר. עם זאת, הטירה עדיין הייתה מוקפת בכוחות גרמניים גדולים.
כיוון שלא ידעו על מאמציו של צ'וקוביץ' והאמריקנים, קיבלו הצרפתים את הצעתו של הטבח הצ'כוסלובקי אנדריאס קרובוט, לבקש את עזרת אנשי המחתרת האוסטריים באזור. קרובוט רכב על אופניים לוורגל והגיע אליה בצהריי 4 במאי. העיר ננטשה לפני כן בידי חיילי הוורמאכט, אולם נכנסו אליה חיילי ואפן אס אס שירו למוות בכל מי שהעז להניף דגל לבן או אוסטרי על חלונו. עם זאת, יחידה של חיילי ורמאכט בפיקודו של מיור יוזף גנגל סירבה להילחם, רשמית כדי להילחם עד החייל האחרון, אולם בפועל, גנגל, בתיאום עם המחתרת, קיווה להגן על העיר מפני חיילי האס אס עד שהאמריקנים יגיעו.
אנשי המחתרת האוסטרים הפנו את קרובוט לגנגל. זה האחרון נאלץ לפנות לאמריקנים עם דגל לבן, מעשה שממנו קיווה להימנע עד אז כדי לא להיחשב כעריק. באותו זמן, הגיע סיור של ארבעה טנקי M4 שרמן מגדוד הטנקים ה-23, של הדיוויזיה המשוריינת ה-12, בפיקודו של קפטן ג'ון לי, לעיירה קופשטיין 13 ק"מ מצפון לטירה. הטנקים המתינו בכיכר העיר בהמתנה לאישור לנוע מהדיוויזיה ה-34. עם זאת, כשגנגל הופיע, לי לא היסס ולאחר התייעצות קצרה עם אנשי מטהו החל לנוע לכיוון הטירה. עד מהרה נוכח לי לדעת שכל הכוח שלו לא יצליח לעבור את אחד הגשרים שבדרך, ולפיכך יצא בעצמו עם גנגל ולקח עמו רק טנק אחד ו-13 חיילים. לגנגל עצמו היו 10 חיילים. כ-4 ק"מ מהטירה, הצליח הכוח האמריקאי-גרמני להביס יחידת אנשי אס אס שניסתה להקים מחסום. בינתיים הצליחו האסירים הצרפתיים להתיידד עם קצין אס אס בדרגת האופט-שטורמפיהרר בשם קורט-זיגפריד שריידר אשר ניאות להצטרף אליהם. לי נטל את הפיקוד על הטירה, והציב את הטנק שלו בכניסה המרכזית.
לי ציווה על האסירים הצרפתים להסתתר, אבל הם נשארו בחוץ ונלחמו לצד החיילים האמריקאים והגרמנים. במשך הלילה הוטרדו המגינים על ידי כוח סיור של האס אס שנשלח לבדוק את כוחם. בבוקר 5 במאי, כוח של 100–150 אנשי אס אס פתח במתקפה. גנגל עוד הספיק ליצור קשר עם אלואיס מאייר, ראש המחתרת האוסטרית בוורגל וביקש ממנו עזרה. אולם רק איש מחתרת אוסטרי אחד ושני חיילים גרמנים נוספים הצליחו להיכנס לטירה ולהצטרף למגינים. טנק השרמן הגן על המגינים בתחילה, אולם הגרמנים פוצצו אותו באמצעות תותח נ"מ 88. באותה עת נמצא בתוך הטנק רק חייל אחד שניסה לתקן את מכשיר הקשר הפגוע שלו, והוא נחלץ ללא פגע.
לאחר הקרב
על חלקו בחילוץ השבויים, קיבל לי את צלב השירות המצוין. על שמו של גנגל נקרא רחוב בוורגל. יומיים בלבד לאחר הקרב נכנעו הנאצים ללא תנאי. בהיסטוריה הפופולרית הוא מכונה לעיתים "הקרב המוזר ביותר של מלחמת העולם השנייה". זהו כנראה הקרב היחיד במלחמה בו לחמו חיילים גרמנים ואמריקאים זה לצד זה.
אחד מהשירים באלבומה של הלהקה השוודית "סבטון" (אשר שיריה עוסקים כמעט כולם במלחמות) - The Last Stand נקרא The Last Battle ומתאר את אירועי הקרב. סרט על הקרב בשם The Last Battle בבימויו של פטר לנדסמן אמור לצאת לאקרנים ב-2018.
רפורמה בשפה
רפורמה בשפה היא תהליך של יצירת שפה מתוכננת באמצעות שינויים נרחבים בשפה קיימת. הכלים המקובלים לביצוע רפורמה בשפה הם הפשטה וטיהור. הפשטה מקלה על השימוש בשפה באמצעות הסדרה של אוצר המילים והדקדוק. טיהור גורם לשפה להתיישר עם גרסה של השפה הנחשבת כ"טהורה יותר".
הפשטה
הפשטה היא הצורה הנפוצה ביותר לביצוע רפורמה בשפה, ובצורתה המקובלת ביותר מבוצעת הפשטה של הכתיב (השוו רפורמה של הכתיב). עם זאת תהליך ההפשטה יכול לכלול בנוסף גם הפשטה של ההטיה, התחביר, אוצר המילים ומבנה המילה. לדוגמה, באנגלית קיימות תחיליות רבות שמשמעותן היא "ההפך מ", לדוגמה: "-un", "-in-/im", "-(a(n", "-de", וכו'. ברפורמה בשפה ניתן להציע לבטל את כל התחיליות המגוונות ולהישאר עם תחילית אחת בלבד, נאמר "-un". בנוסף לכך, קיימות מילים כדוגמת "good" (טוב) ו-"bad" (רע) שמשמעות המילה הראשונה היא בערך המשמעות ההפוכה של המילה השנייה, ושעדיף היה (במונחים של הפשטה) להחליף בצמד המילים "good" ו-"ungood", ולהשמיט את המילה "bad" מאוצר המילים לחלוטין.
עם זאת, הצורה הנפוצה ביותר לביצוע רפורמה בשפה היא אימוץ של כללי כתיב חדשים. כמה מהשפות הנפוצות ביותר בעולם עברו רפורמות כתיב סיטוניות: ספרדית (במאה ה-18), פורטוגזית (ב-1910 בפורטוגל, וב-1946 וב-1972 בברזיל), גרמנית (ב-1901/2 וב-1996/98) ורוסית (במאה ה-18,וב-1917-1918).
יתרונות וחסרונות
כמו בכל רפורמה קיימות סיבות בעד ביצוע הרפורמה וסיבות נגד. רפורמות עלולות לגרום לצורך לכתוב מחדש את כל הספרות, המסמכים הדיגיטליים, שלטי הדרכים והמפות. יותר מכך, כולם יצטרכו ללמוד מחדש את השפה. לילדים צעירים ולתלמידים בשיעורי לשון יהיה בסופו של דבר קל יותר עם השפה החדשה והקלה יותר, אבל בטווח הקצר תהיה להם עבודה רבה. נטען גם ששפות מאבדות את הפואטיות שלהן והופכות נוקשות וחסרות נשמה אם משנים אותן.
עם זאת, רבות מטענות אלו חסרות בסיס. רבות מהן מבוססות על ההנחה שהרפורמה תנתק את השרשרת הקושרת את ההווה לעבר. במציאות, רפורמות כתיב מתונות עשויות לסייע לחינוך ולתרבות הרבה יותר מאשר לעכב בעדם. על מחיר המעבר ניתן להתגבר באמצעות תכנון טוב, הקצאת זמן נאותה למעבר וניצול של התמיכה העממית ברפורמה.
דוגמאות
להלן דוגמאות בולטות לרפורמות בשפות:
מילון אבן-שושן
מילון אֶבֶן־שׁוֹשָׁן הוא השם שבו נודע מילון עברי, פרי יצירתו של אברהם אבן־שושן. שמו של המילון, כפי שהופיע על-גבי כריכתו, השתנה במשך השנים:
אופי המילון
בכל מהדורותיו, המילון נדפס בניקוד מלא, והחל מהמהדורה שנקראה "המילון החדש" נכלל בו גם האיות בכתיב מלא של מילים שאיותן בצורה זו שונה מאיותן המנוקד (עקב השתנות כללי הכתיב המלא במהלך השנים, רק המהדורה הקרויה "מילון אבן-שושן" שיצאה בשנת 2003 משקפת את כללי הכתיב המלא הנהוגים כיום). רבות מההגדרות מלוות בציטוטים מהספרות העברית, החל מהתנ"ך וכלה בספרות ימינו, להמחשת השימוש במילים.
המילון כלל כ-70,000 מילים (לשם השוואה, במילונו של אליעזר בן־יהודה הופיעו 23,000 מילים ובמילונו של גור 33,000 מילים).
סידור הערכים לפי השורש של המילה
השיטה של מילון אבן-שושן היא שיש לדעת מה השורש של פועל כדי למצוא אותו.
יתרון השיטה הוא שהמילון מסודר לפי ה"ליבה" של המילה – השורש שממנו מתפתחות שאר המילים מאותה המשפחה והחסרון הוא שנדרשת הכרה של השורש של המילה אותה מחפשים, ולכן לא תמיד החיפוש פשוט.
הוצאת מילון חדש 1947–1952
ראשית התעניינותו של אברהם אבן-שושן במילונאות עברית מעשית החלה בשנות עבודתו הראשונות בהוראה:
בתחילה, מטרתו המקורית הייתה חיבור מילון המותאם בעיקרו לתלמידים בבית הספר ולנוער, אך ככל ששקע יותר ויותר במלאכת המילון באיסוף החומר הלשוני ובעיצוב שיטת הגדרותיו, הגיע אבן־שושן להחלטה כי מתכונת זו של המילון, מבנהו ושיטתו מתאימים לכל קורא עברית, וכך צמח רעיון המילון החדש.
החל משנת 1943 החל אבן־שושן בעבודה מאומצת על המילון עבור הוצאת קריית ספר. ראשית המלאכה – איסוף מילים שאינן מצויות במילונים הקיימים. במשך כשלוש שנים (1942 עד 1945) שקד על מלאכת איסוף המילים. בריכוז כַּרְטֶסֶת המילים הוא עבר על מרבית הסִפרות והשירה העברית, האזין לחידושי השפה ברדיו ובעיתונות הכתובה, בשירה ובספרות העברית, בספרות המדע ובמשק המדינה. הוא רתם לעבודה בני משפחה, חברים ומורים והטיל עליהם לציין כל מילה או צירוף מילים בספרות הכתובה שנראו להם כחידוש. לימים גייס גם את בנו יובל למלאכה, ואת אחיו, שלמה, שהיה מתרגם בעיסוקו, ושאסף עבור המילון מילים מהספרות ומהעיתונות בעיקר. כרטסת המילים הלכה ותפחה. במקביל, הקים אבן־שושן כרטסת מילים לועזיות שכיחות בלשוננו. בשלב הבא, כשהוא מצויד במבחר מילים רחב דיו, החל במלאכת כתיבת המילון לגופה, רישום הערכים וניסוח הגדרות ברורות לכל ערך וערך. בשלב ניסוח ההגדרות למילים נעזר אבן־שושן בצוותי יועצים מקצועיים המומחים כל אחד בתחומו, כגון מיכאל בן-חנן בתחום הספורט ופרופ' נתן רוטנשטרייך בפילוסופיה. במקביל החליט לעטר את המילון בציורים, בין השאר, מעולם החי והצומח, מתוך תפיסה שמראה עיניים, נוסף להסבר מילולי, עשוי לתרום למשתמש.
הכרך הראשון (אותיות א'-ז') של "מילון חדש" יצא בסוף שנת 1947 והוא תוכנן לצאת בארבעה כרכים. העבודה על המילון נמשכה בימי ההפגזות על ירושלים במלחמת העצמאות אך נפסקה עם ההכרזה על הגיוס הכללי כך שהכרך השני יצא רק בשנת 1949. הכרך השלישי (אותיות מ-ס) יצא במחצית הראשונה של 1950 והכרך הרביעי בתחילת 1951. הכרך החמישי והאחרון יצא בתחילת שנת 1952. לכבוד גמר הוצאת המילון יצא המילון כולו בכרך אחד עבור העיתון דבר אשר חילק 1500 עותקים בהגרלה בין מנוייו.
עדכון במהלך השנים
לאחר כשש שנים, ב־1958, יצא לאור כרך מילואים למילון. מאחר שמלאכת המילונאי אינה נגמרת לעולם, מיד לאחר הבאת המהדורה הראשונה של המילון לדפוס המשיך אבן־שושן לאגור ולבאר מילים חדשות ולחפש מונחים חדשים למהדורה הבאה. כשניגש להתקנת המהדורה החדשה של המילון, עלה במחשבתו תחילה לעדכן את המילון רק בתחום אוצר המילים, בשיבוצו את כל הערכים שכונסו בכרך המילואים, ובהוספת שאר חידושי המילים והתצורות הלשוניות החדשות, שנצטברו במשך השנים ושנמצאו ראויים להיכלל במילון. אולם, ככל שירד יותר לעמקה של העבודה, נתחוור לו כי אין די בכך; אגב מלאכה הוציא מ"בית גנזיו" את דברי הביקורת המרובים, הענייניים והמשכילים, שהתפרסמו בעיתונות היומית והתקופתית של הימים ההם על המילון. כמו כן, יישם את מאות המשאלות וההצעות שהופנו אליו במשך השנים במכתבים ובשיחות שבעל פה. על אלה נוספו שיקוליו ועיוניו המקצועיים. כל אלה הביאוהו לידי מסקנה, כי ראוי לערוך את המילון כולו עריכה חדשה, עניינית ותוכניתית – לטובת הקוראים והמעיינים.
בשנים 1966 עד 1970 יצאה לאור מהדורה מורחבת של המילון, שנקראה "המילון החדש". גם למהדורה זו יצא לאור כרך מילואים, בשנת 1983.
בהקדמה לכרך הראשון של "המילון החדש" הציג אבן-שושן את השקפתו ביחס לעדכון המילון:
לאחר פטירתו של אברהם אבן-שושן יצאו לאור שלשה קובצי עדכונים והשלמות למילון, הראשון בעריכת ד"ר ראובן סיון, השני בעריכת ד"ר ראובן סיון ופרופ' רפאל ספן, והשלישי בעריכת פרופ' רפאל ספן (נפטר ב-17 בפברואר 1995). בשנת 1997 יצאה לאור מהדורה משולבת, שבה שולבו בגוף המילון כל התוספות שנכללו בכרך המילואים לדורותיו.
המהדורה העדכנית
בשנת 2003 יצאה לאור מהדורה חדשה מורחבת ומעודכנת של המילון, בעריכתו של פרופ' משה אזר, הנושאת את השם "מילון אבן-שושן" - מחודש ומעודכן לשנות האלפיים, ובה 7,000 ערכים חדשים. המהדורה משקפת את הגישה המודרנית לעברית המדוברת, ויש בה הכרה גלויה בהשפעת האנגלית. במהדורה הזאת גם מספר גדול במיוחד של מילים מן השפה המדוברת המשתנה במהירות על רקע השינויים בחיים הישראליים ובמבנה החברה והאוכלוסייה בישראל. הייתה זו הפעם הראשונה שבה הוזנו ערכי המילון למחשב, ונדפסו בדרך זו. במהדורה זו הושמטו האיורים שליוו את המילון במהדורות קודמות שלו, וסייעו להבנתן של מילים המייצגות עצמים מוחשיים. כן נוספו לו מילות סלנג רבות, שאבן שושן נמנע מלהכניסן למילונו, שכלל מילות סלנג מעטות. נוספו מילים חדשות ומשמעויות חדשות למילים ישנות, והמילון נוקד מחדש, לפי כללי הניקוד החדשים של האקדמיה ללשון העברית. לחלק מהמילים שונה הניסוח של ההגדרה, בלא ששונתה משמעותן. דוגמה לכך היא הגדרתה של המילה "ביקיני": ניסוחו של אבן־שושן "כינוי לבגד-ים חושפני ביותר, 'המכסה טפח ומגלה טפחיים'" שונה לנוסח "כינוי לבגד־ים נשי חושפני העשוי בשני חלקים".
הוצאה לאור
המילון יצא מראשיתו בהוצאת קריית ספר. בשנת 1993 נתגלע סכסוך בין ההוצאה לבין יורשיו של אבן שושן בגלל פיגור בתשלום תמלוגים על המילונים שנמכרו. בעקבות זאת, הודיעו היורשים על ביטול מכירת הזכויות של המילון להוצאה והביטול קיבל את אישור בית המשפט בשנת 1998. בשנת 1999 היורשים העבירו את הזכויות להוצאת המילון החדש.
חוג השלמים של גאוס
חוג השלמים של גאוס הוא אוסף המספרים (כאשר \ i היא היחידה המדומה: \ i^2 = -1), דהיינו, מספרים מרוכבים בעלי קואורדינטות שלמות. אוסף זה, שהוא חוג השלמים בשדה, הוא חוג אוקלידי, ולכן יש בו פירוק יחיד לגורמים.
הראשוניים של גאוס
כמו בכל תחום שלמות, איבר אי-פריק הוא איבר x שאי-אפשר לפרק בלי שאחד הגורמים יהיה הפיך. מכיוון שזהו תחום פריקות יחידה, כל איבר אי-פריק \ \pi הוא גם ראשוני (הוא אינו מחלק מכפלה בלי לחלק את אחד הגורמים שלה). לא כל מספר ראשוני במובן הרגיל של המלה נשאר ראשוני גם בחוג השלמים של גאוס. למשל,, ולכן 5 פריק ואינו ראשוני. עם זאת, אם \ \pi ראשוני אז הנורמה שלו היא או מספר ראשוני, במובן הרגיל של המלה, או ריבוע של מספר כזה (אכן, \ \pi מחלק את אחד הגורמים הראשוניים של המספר השלם, נאמר \ \pi|p, ואז גם  ולכן ). מכאן מתקבלת חלוקה של הראשוניים, עד כדי כפל באיבר הפיך, לשלוש קבוצות:
תורת המספרים האלגברית חוקרת בין השאר את הפירוק של אידיאלים ראשוניים של \mathbb{Z} בחוג הגדול יותר. בהתאמה לשלוש הקבוצות של ראשוניים שהוזכרו לעיל, 2 הוא ראשוני מסועף, עם "e=2" (ראו e, f ו-g); לראשוניים השקולים ל-1 מודולו 4 יש g=2; ולראשוניים הנותרים יש f=2. למשוואה יש פתרון אם ורק אם f=1, כלומר בשני המקרים הראשונים.
קונגרואנציות ומחלקות שאריות
בהינתן שלם גאוסי z0, שייקרא מודולוס, שני שלמים גאוסיים z1,z2 הם קונגרואנטיים מודולו z0 אם ההפרש ביניהם הוא כפולה של z0, כלומר אם קיים שלם גאוסי q כך ש-z1 − z2 = qz0. הקונגרואנציה מודולו z0 היא יחס שקילות, שמגדיר חלוקה של השלמים הגאוסיים למחלקות שקילות, אשר נקראות מחלקות קונגרואנציה או מחלקות שאריות. מחלקת שאריות של שלם גאוסי a היא הקבוצה של כל השלמים הגאוסיים הקונגרואנטיים ל-a ביחס ל-z0.
חיבור וכפל עבור קונגרואנציות ביחס לשלמים גאוסיים נעשים בדומה לקונגרואנציות בשלמים ממשיים. פירוש הדבר שאם a1 ≡ b1 (mod z0) ו-a2 ≡ b2 (mod z0) אז a1 + a2 ≡ b1 + b2 (mod z0) ו-a1a2 ≡ b1b2 (mod z0).
תיאור גאומטרי של מחלקות השאריות
בהינתן מודולוס z0 לכל האיברים של אותה מחלקת שאריות יש אותה שארית בעבור חילוק אוקלידי ב-z0, ולכן גם שני איברים באותה מחלקת שקילות הם קונגרואנטיים מודולו z0. משום כך, ניתן לבנות סריג במישור המרוכב (ראו איור משמאל), אשר וקטור אחד בתא היסודי שלו הוא הווקטור המחבר את הראשית עם z0, והווקטור היוצר השני של התא היסודי ניצב לו ובאותו אורך (דהיינו סריג ריבועי). ההיגיון מאחורי הבנייה הזאת הוא שכפל של z0 בשלם ממשי מתורגם לתנועה בוקטור שבכיוון z0 ובקפיצות של אורך הווקטור, בעוד שכפל בשלם מדומה טהור יתורגם למעשה לתנועה בכיוון ניצב לו וגם כן בקפיצות של אורך הווקטור. לפי אותו ההיגיון מספר מחלקות השקילות שווה למספר נקודות הסריג בתא יחידה של הסריג, דהיינו הנורמה N(z0) = a2 + b2.
רקע היסטורי
חוג השלמים של גאוס הוצג על ידי קרל פרידריך גאוס במאמרו השני על הדדיות ממעלה רביעית (1832). משפט ההדדיות הריבועית (אשר הוא הצליח להוכיח אותו לראשונה ב-1796) מקשר בין הפתירות של הקונגרואנציה (x2 ≡ q (mod p לזו של הקונגרואנציה (x2 ≡ p (mod q. בדומה לכך, הדדיות ממעלה שלישית מקשרת בין הפתירות של (x3 ≡ q (mod p לזו של (x3 ≡ p (mod q, והדדיות דו-ריבועית (ממעלה רביעית) מספקת קשר בין (x4 ≡ q (mod p ל-(x4 ≡ p (mod q. גאוס גילה שחוק ההדדיות הדו-ריבועית והמשפטים המשלימים שלו מנוסחים בצורה בהירה יותר כטענות על "מספרים שלמים מרוכבים" (השלמים הגאוסיים) מאשר כטענות על שלמים רגילים.
המאמר הזה לא רק הציג את השלמים הגאוסיים והוכיח שהם תחום פריקות יחידה, אלא שהוא גם טבע כמה מונחים שנחשבים סטנדרטיים כיום בתורת המספרים האלגברית.
בעיות פתוחות
מרבית הבעיות הפתוחות על חוג זה קשורות להתפלגות של הראשוניים של גאוס במישור:
קיאה
קיאה או נסטור הררי (שם מדעי: Nestor notabilis) הוא מין תוכי המשתייך לסוג נסטור שבסדרת התוכאים. הקיאה הוא תוכי לילי-למחצה, והוא אנדמי לאזורים הרריים באי הדרומי של ניו זילנד - בעיקר באזור "האלפים הדרומיים" ופארק לאומי הר קוק; תכונה זו מייחדת אותו משאר התוכים, שכן הוא אחד מהתוכים היחידים המסוגלים לחיות באקלים אלפיני.
הקיאה מאופיין בממדיו הגדולים יחסית; בצלילים אותם הוא משמיע - לעיתים קרובות הוא קורא "קיאה, קיאה", ומכאן מקור שמו; ובאופיו הסקרן - הוא מתעניין מאוד בחפצים או אנשים הזרים לו ואינו חושש לנקר מכוניות תיירים ואף לעקור את השמשות שלהן. מסיבה זו, הקיאה מזיק לכבשים המגודלות בניו זילנד - הוא פיתח תאווה מיוחדת לשומן שמתחת לעורן וכדי להשיג אותו הוא מנקר אותן, לעיתים תוך גרימת נזק. הקיאה נחשב לבעל חיים אינטליגנטי ביותר.
טקסונומיה
בדיקות DNA מצביעות על כך שלקיאה, לקאקאפו (Strigops) ולקאקה (Nestor meridionalis) אב-קדמון משותף.
לפני כ-100 מיליון שנים, בעקבות התפלגותה של יבשת-העל גונדונה, שינויים גאולוגיים שאירעו בכדור הארץ והיווצרות הים הטסמני כתוצאה מכל אלה, שטח יבשתי שמהווה כיום את ניו זילנד נפרד מיבשת אוסטרליה. על שטח זה חי מין תוכי גדול קדמון, שהוא מאבות-אבותיו של הקיאה החי כיום, וכך הגיע תוכי זה לניו זילנד. בניו זילנד אב-קדמון זה התפתח לאב קדמון נוסף, "הפרוטו קאקה". ראשון נפרד מהקבוצה הקאקאפו לפני 70 מיליון שנים כתוצאה מבידוד אקולוגי. לאחר מכן, 5 מיליון קודם זמנו, נפרד מהפרוטו קאקה גם הקיאה בעקבות הרים שהחלו להתרומם בניו זילנד (בעיקר באזור פיורדלנד) ושינו את תוואי הקרקע, ואחרון נפרד מקבוצת ה"פרוטו קאקה" גם הקאקה, Nestor meridionalis, לפני כ-3 מיליוני שנים.
בשל הבידוד הגאוגרפי של בית הגידול שלהם - ניו זילנד - והיותם אנדמיים לאי זה, כל המינים שהתפצלו מהאב הקדמון "פרוטו קאקה" שונים בצורה ניכרת מרוב מיני התוכיים האחרים.
מאפיינים פיזיים
מבחינה חיצונית, הזכר והנקבה דומים מאוד: לשניהם מעטה נוצות ירוק כהה עד חום ונוצות חזה וגב בהירות יותר. לשני המינים פלומת נוצות אדומה באזור הגב התחתון ומתחת לכנפיים - פלומה הנראית בקלות בעת תעופה. ההבדל הנראה היחיד בין המינים הוא בלסת התחתונה שלהם: אצל הזכרים היא גדולה ומסיבית מעט יותר.
אורכם של הזכרים מגיע ל-48 סנטימטרים בממוצע ומשקלם לכ-1,000 גרמים - מעט יותר מן הנקבות. לגוזלים ועופות צעירים כסות נוצות שצבעה נע בין צהוב לירוק בהיר; בדרך כלל, הם מקבלים את מעטה הנוצות הירוק בסביבות גיל 18 חודש, אף על פי שפרטים מסוימים מאבדים את המעטה הצהוב סביב הראש רק בגיל 4 שנים. לקיאה כישורי תעופה טובים מאוד, והוא יכול לנסוק מהקרקע לגבהים רמים מאוד תוך מספר דקות; הם מיומנים במיוחד בתעופה על גבי זרמי אוויר, כדי לא לאמץ את כנפיהם שלא לצורך.
מבנה חברתי
בשל היותו אינטליגנטי, פעיל וסקרן, פרט שיוחזק בשבי ללא טיפול מתאים יסבול ככל הנראה משעמום ובעיות התנהגות.
תזונה
תזונת הקיאה מתבססת על עלים, פרחים, חרקים ופגרי בעלי חיים, והוא ניזון מיותר מ-40 מיני צמחים. המין הוא סתגלן ביותר, ובאזורים בהם קיימות אוכלוסיות של קיאות בקרבת יישובי אדם לעיתים קרובות ניזון הקיאה משיירי מזונו של האדם, ואף מחטט ופותח לשם כך פחי אשפה. מקורו חזק ומעוקל ויכול לפצח חומרים קשים.
כדי לשרוד בסביבה הקרה, הקיאה נזקק לשומנים שיסייעו בחימום גופו; הם פולשים לקינים של עופות אחרים ואוכלים את הביצים או הגוזלים הצעירים שלהם. הקיאה פיתח תאווה מיוחדת לשומן שסביב כבד הכבש, ולעיתים קרובות הוא צולל ופוצע מקנה כדי להשיג שומן זה. נראה כי הקיאה הוא התוכי היחיד הנוהג להרוג בעלי חוליות לתזונתו, אם כי זאת עושים בעיקר פרטים זקנים או חולים.
שימור
כיום נחשבים תוכיי הקיאה למין מוגן, אולם במשך שנים הם ניצודו על ידי איכרים שרצו להגן על הצאן שלהם מתקיפותיהם. על פי ההערכה, כ-150,000 פרטים הושמדו עקב ציד זה. בשנת 1970, לאחר שהתגלה שאוכלוסייתם עומדת רק על 5,000 פרטים, הוענקה להם הגנה חלקית. החל משנת 1986 הקיאה מוגן בצורה מלאה על ידי הממשלה וכיום מצב השימור שלו מוגדר על ידי ה-IUCN כפגיע. על פי ההערכות השונות, האוכלוסייה עומדת כיום על 1,000 עד 5,000 פרטים.
אהבה, מוות וציפורי שיר
אהבה, מוות וציפורי שיר (באנגלית: Death and Nightingales; מוות וזמירים) היא מיני-סדרה בריטית מסוגת הדרמה ההיסטורית משנת 2018, המבוססת על רומן באותו שם מאת יוג'ין מקייב. בסדרה מככבים אן סקלי, ג'יימי דורנן ומת'יו ריס. ב-26 בנובמבר 2018 שודרה הסדרה לראשונה בערוץ RTÉ One באירלנד, ויומיים אחר כך בערוץ BBC Two בבריטניה.
תקציר עלילה
הסיפור מתרחש בשנת 1885 באירלנד, והוא עוקב אחר בת' וינטרס (אן סקלי), צעירה שנאבקת לשלוט בגורלה. ביום הולדתה ה-23 היא מחליטה לברוח מביתה ומהקשר הבעייתי שבינה לבין אביה החורג, בילי (מת'יו ריס), בעזרתו של אהובה ליאם וורד (ג'יימי דורנן).
הפקה
ג'יימי דורנן וכותב הסדרה אלן קוביט, שתפו פעולה בעבר בסדרת הטלוויזיה "החטא הקדמון". צילומי הסדרה נערכו במחוז פרמנה ובבית ספרינגהיל, קרוב למאנימור במחוז לונדונדרי בצפון אירלנד.
חברת Red Arrow Studio הפיצה את הסדרה. הפרק הראשון שודר בערוץ BBC Two ב-28 בנובמבר 2018.
ביקורת
הסדרה קיבלה ביקורות פושרות מהמבקרים. באתר Rotten Tomatoes ניתן לסדרה דירוג של 73% בציון ממוצע של 6.0 מתוך 10 המבוסס על 11 סקירות. ג'ררד או'דונובן מהדיילי טלגרף נתן לסדרה ארבעה כוכבים מתוך חמישה ושיבח אותה. קרול מידגלי מהטיימס הייתה ביקורתית יותר ותיארה את הסדרה "דרמה כבדה עם דיאלוג דל ומעט מאוד שמחה". אד קאמינג מעיתון האינדפנדנט נתן לסדרה שלושה כוכבים מתוך חמישה.
דנבר הדינוזאור האחרון
דנבר הדינוזאור האחרון (באנגלית: Denver, the Last Dinosaur) היא סדרת אנימציה צרפתית-אמריקאית בת 50 פרקים שהופקה לטלוויזיה בשנת 1988.
הסדרה שודרה בערוץ הראשון בין השנים 1992- 1993.
בשנת 2018 הופקה לסדרה סדרת אתחול בהנפשה ממוחשבת, כאשר היא שודרה לראשונה ב-27 באוגוסט 2018 בערוץ M6 הצרפתי. האתחול שודר לראשונה בישראל בערוץ הילדים בדיבוב עברי ב-5 ביולי 2020, תחת השם "דנוור הדינוזאור האחרון".
עלילה
קבוצת נערים מקליפורניה (שולי, ירמי, צלי ומאריו) מגלים ביצת דינוזאור אשר בוקעת ומתוכה יוצא דינוזאור קטן וידידותי. את שמו דנבר הוא מקבל אחרי שהנערים ראו פרסומת על גבי אוטובוס לעיר דנוור. דנבר הוא דינוזאור יוצא דופן אשר אוהב לנגן בגיטרה ולרכב על סקייטבורד. הוא מסוגל לחזור לתקופה הפרה-היסטורית בעזרת חלק מהביצה שממנה בקע. דנבר מוצא מקלט אצל החבורה מפני האמרגן מורטון פיצבק אשר רוצה להתעשר מלכידתו של דנבר.
טרה ואלי וארזינה
טרה ואלי וארזינה (באיטלקית: Tre Valli Varesine) הוא מרוץ אופניים חד-יומי במחוז לומברדיה, שבאיטליה. המרוץ הוא בדרג 1.Pro בסבב ה-UCI Pro Series.
שם המרוץ
פירוש השם הוא "שלושה עמקים וארזניים". כלומר, שנמצאים בנפת וארזה. שלושת העמקים הם: עמק ואלקוויה, עמק ואלגאנה ועמק ואלקרוויו.
היסטוריה
המרוץ נוסד בשנת 1919, אז ניצח בו פיירו בסטטי המקומי. המנצח הלא איטלקי הראשון במרוץ הגיע 38 שנים אחר כך, כשג'רמיין דרייקה הבלגי ניצח בשנת 1957.
המרוץ מתאים בעיקר למטפסים ולפנצ'רים, והוא מתקיים כמה ימים לפני המונומנט ג'ירו די לומברדיה, כמו הגראן פימונטה, הג'ירו דל'אמיליה, מילאנו–טורינו ומרוצים נוספים. והמרוצים האלו בעצם מייצרים שבוע מרוצים ששיאו הוא כאמור, הג'ירו די לומברדיה.
מסלול המרוץ
המרוץ מוזנק בדרך כלל מאחת הערים בנפת וארזה, או בנפות הסמוכות אליה. בדרום הנפה: בוסטו ארסיציו, סארונו ובורגומאנרו. משם, צפונה לכיוון אגם וארזה. לפעמים המסלול מקיף את האגם ממערב עד לעיר וארזה ולעיתים המסלול הוא ישירות לווארזה (מרחק של כ-35 ק"מ). בווארזה המסלול מורכב ממספר מסוים של הקפות בתוואי גבעי, כאשר כל הקפה היא של 12.8 קילומטר. אורכו של כל מסלול המרוץ הוא 205-195 קילומטר. לעיתים המרוץ מוזנק גם מכיוונים אחרים, כגון, לוינו הנמצאת מצפון לווארזה, על שפת לאגו מאג'ורה, או פונטה טרזה  שבשווייץ, או מלנאטה  הנמצאת ממזרח לווארזה.
גאוגרפיה של הודו
הודו היא המדינה השביעית בגודלה בעולם, המשתרעת על פני למעלה מ 3,200,000 ק"מ מהרי ההימליה בצפון ועד האוקיינוס ההודי בדרום, במערב ובמזרח. המדינה נמצאת בדרום אסיה, שוכנת על הלוח ההודי, שהוא חלק מהלוח הטקטוני ההודי-אוסטרלי, ותופסת את רוב תת-היבשת ההודית. היא גובלת עם פקיסטן, סין, בנגלדש, מיאנמר, נפאל, ובהוטן, כאשר באוקיינוס ההודי נמצאות בסמוך להודו סרי לנקה והאיים המלדיביים. מבחינה טופוגרפית היא גובלת עם הים הערבי בדרום מערב, האוקיינוס ההודי בדרום-מזרח ובדרום ועם הרי ההימלאיה בצפון. הודו משתרעת בין קו רוחב 8º לבין 37º.
המדינה מחולקת לשבעה חלקים עיקריים:
חלוקה אחרת היא על פי מיקום גאוגרפי, בצפון מזרח המדינה שוכנות שבע האחיות, צפון מערב המדינה נקרא לרוב צפון הודו, מרכז היבשת הוא גם מרכז הודו והדרום מתחלק לצד המזרחי והצד המערבי.
ההימלאיה
בצפון מזרח נמצאות בתחום הרפובליקה של הודו רק המורדות הנמוכים של הרי ההימלאיה, אולם בצפון מערב הודו נמצאים הרים מהגבוהים בעולם, כהר הקנצ'נג'ונגה בגבול נפאל (שלישי בגובהו בעולם).
למרגלות הרי ההימלאיה שוכנים עמקי הנהרות הגדולים היורדים מהרים אלה, כ-20 נהרות הזורמים מההרים מתלכדים לנהרות גדולים ובראשם: הגנגס, האינדוס ובראהמאפוטרה. נהרות אלה יוצרים גאיות ענק בצפון הודו, אשר נמשכים גם מעבר לגבולות הודו- במערב לפקיסטן ובמזרח לבנגלדש. נהרות אלו מהווים יחידה גאוגרפית רצופה מהאוקיינוס ההודי אל הים הערבי. באזורים אלו נמצאת צפיפות האוכלוסין הגדולה ביותר בהודו.
בין הרי ההימלאיה נמצאים עמקים פוריים כמו עמק קולו, קשמיר עמק פרוואטי.
מדבר תר
דרומית מערבית לנהרות, בשטחי רג'סטאן וגוג'ארט בעיקר, משתרע מדבר תר. שטחו למעלה מ 200,000 קמ"ר והוא המדבר השביעי בגודלו בעולם. המדבר ממשיך אל תוך שטח פקיסטן, שם הוא נקרא מדבר חוליסטן. כ-10% מהמדבר הם דיונות חוליות, והיתר הוא בתרונות סלעיים, מלחות ומישורים חוליים. הטמפרטורות במדבר נעות מ-0 °C בלילות החורף ועד קרוב ל 50 °C בצהרי הקיץ. משקעים של 100–500 מ"מ יורדים במדבר רק בחודשים יולי-ספטמבר, במהלך המונסון הדרום מערבי.
רמת דקאן
החלק הדרומי של הודו הוא חצי אי דמוי משולש. זוהי רמת דקאן שגובהה הממוצע הוא 800 - 1,000 מ' והיא סגורה בין הרים: בצפון- הרי וינהייה, במערב-הגהאטים המערביים, ובמזרח הרי הגהאטים המזרחיים.
איי הודו
בהודו יש שלוש שרשראות איים עקריות - לקשאדוויפ, איי אנדמן וניקובר וסנדרבנס - שרשרת האיים שנוצרו בדלתה של שפך הגנגס.
נהרות
בנוסף לגנגס, האינדוס והבראהמאפוטרה זורמים בהודו הנהרות: יאמונה, גודבארי, קאברי, נרמנדה וקרישנה.
הבראהמאפוטרה והאינדוס מתחילים שניהם באזור אגם מנסרובר (Manasarovar) בטיבט למרגלות הר קאליש (Kailash). מאותו מקום מתחיל גם נהר הגגהרה (Ghaghara), נקרא גם נהר הקרנלי (Karnali) שהוא אחד הנהרות המזינים את הגנגס.
החי בהודו
הודו עשירה בחיות בר ויש בה מאות מינים של בעלי חיים הנמצאים בעיקר ב-3 אזורים: הרי גהט המערביים, הרי ההימלאיה ואזור הודו-בורמה.
אוכלוסיית יונקי הודו מגיעה ל-8.42 אחוז מהיונקים וכוללת 390 מינים והעופות (1232) מהווים 13% מכלל העופות. אוכלוסיית הזוחלים (456) מהווים כ-7.84 אחוז והדוחיים (209) מהווים 4.06 אחוז והחרקים מהווים 6.83 אחוז ויש בה 53,400 מינים.
קישורים חיצוניים
Indien
צמר גפן מתוק
צמר גפן מתוק (נקרא גם: "שערות סבתא", "סוכר צמר גפן", "סוכר" (במלעיל), "ימבמבם" או "שמבלולו") הוא הכינוי לממתק נפוץ העשוי מסוכר לבן.
עקב זמן-המדף הקצר שלו הוא לא מיוצר בייצור המוני ונמכר בחנויות אלא מיוצר במקום ונמכר במסגרת אירועים. נהוג לחלק צמר גפן מתוק לילדים במסיבות יום הולדת, וכן למכור אותו באירועים כדוגמת חגיגות יום העצמאות או חגיגות פורים, בפסטיבלים, בירידים, ובפארקי שעשועים.
כמות הסוכר הטיפוסית הדרושה ליצור יחידה אחת של סוכר צמר גפן מתוק, היא רבע עד שליש כוס סוכר. המחיר ליחידה של צמר גפן מתוק עולה באלפי אחוזים על מחיר חומרי הגלם. דבר זה מאפשר רווח גולמי גבוה מאוד.
אופן הייצור
מכונת ייצור צמר גפן מתוק, בנויה משלושה חלקים עיקריים:
הצילינדר המסתובב, מחורר בחורים זעירים. הסוכר מושם במרכז הצילינדר, וכתוצאה מהכוח הצנטריפוגלי, מוצמד בכוח לדפנות הצילינדר. גוף החימום מחמם את הסוכר הנמצא בצילנדר, עד להתכתו. עם ההתכה, נזרק הסוכר בכוח דרך החורים בצילינדר, ויוצר שערה. השערה מתקשה במהירות עקב מגע הסוכר עם האוויר הקר יחסית הנמצא מסביב. השערות מצטברות על דפנות הקערה ההיקפית, ונאספות על ידי המפעיל באמצעות מקל עץ מחוספס, ובאמצעות תנועה סיבובית משולבת של המקל ושל היד בדפנות הקערה. במכונות ביתיות קטנות, מקובל להחליף את הצילינדר המסתובב בשתי צלוחיות המוצמדות אחת לשנייה, כאשר הסוכר נזרק מהחריץ שנוצר ביניהן.
יש הנוהגים להוסיף צבע מאכל מבוסס אבקה, על מנת לצבוע את צמר הגפן בגוונים שונים, כגון ורוד, כחול או צהוב.
פעולת החימום יכולה להתבצע באופן חשמלי, או באמצעות גז בישול. דבר זה נוח כאשר מדובר במכונה ניידת. האנרגיה הדרושה לסיבוב אינה גדולה, ויכולה להגיע ממצבר.
צמר גפן מתוק בישראל
בישראל, צמר גפן המתוק ידוע בשם שערות סבתא. המכונות הראשונות ליצור צמר גפן מתוק בישראל חוממו בגז והונעו על ידי גלגל תנופה. המוכר הסיע את המכונה על תלת אופן מהסוג המשמש להסעת סחורות, וגלגל התנופה של מכונת הסוכר התחבר לדוושות לצורכי הנעה. המוכר התנייד לרוב בין בתי ספר והקונים היו ילדים.
בשנות השמונים החלו להגיע לארץ מכונות בהן ההנעה והחימום היו באמצעות חשמל. מכונות אלה נפוצות בארץ עד היום והן דורשות חיבור לשקע חשמל ביתי או לגנרטור נייד, אך עקב כך ניידות פחות מהמכונות הישנות. מסיבה זו הממכר היום הוא בדרך כלל בדוכנים קבועים או במקומות בעלי חיבור לרשת החשמל. כיום בזכות התחרות בענף ירדו מחירי המכונות ומוסדות חינוך רבים קונים לעצמם מכונות אלו לתפעול עצמי.
בשנות התשעים החלו להופיע מכונות קטנות "ביתיות" אותן ניתן להפעיל במסיבות קטנות להנאת המשתתפים. לקראת סוף שנות התשעים החלו להופיע בשוק מקלות נייר. אלה מחליפים לאט את מקלות העץ, העלולים לפצוע ילדים. אך כיום למרות עלותו הנמוכה כמעט ולא ניתן למצוא בישראל מקלות מנייר משום שהצמר גפן מתוק נוטה להחליק ממנו ואינו נתפס עליו טוב.
בשנת 2022 נכנסה מכונה שמייצרת צמר גפן מתוק בתשלום, ויכולה לייצר מספר דוגמאות וצבעים.
חשיפה לצפון
חשיפה לצפון (אנגלית: Northern Exposure) היא סדרת טלוויזיה אמריקנית, שהופקה במקור עבור CBS האמריקאי במשך השנים 1990–1995. עלילת הסדרה מתמקדת ברופא יהודי צעיר מניו יורק, ג'ואל פליישמן (מגולם על ידי רוב מורו), אשר עובר לעיירה הקטנה והמרוחקת סיסילי באלסקה, וההתמודדות שלו עם התושבים השונים והטיפוסים המיוחדים בעיירה.
הסדרה זכתה ב-3 פרסי אמי וב-2 פרסי גלובוס הזהב, לצד 22 פרסים אחרים.
בישראל הסדרה שודרה בערוץ הראשון.
עלילה
פליישמן, רופא צעיר מניו יורק שלשם מימון לימודיו התחייב לעבוד באלסקה, מגיע לעיירה הזעירה סיסלי כנגד רצונו, שם הוא פוגש במגוון דמויות תימהוניות, חביבות וכובשות.
הסדרה עסקה בסוגיות פילוסופיות, הפניות ספרותיות ואזכורים של נושאים סוציולוגיים ופסיכולוגיים, וכן התייחסות הנוגעות לזהות היהודית, תרבות אינדיאנית והיסטוריה אמריקאית.
הסדרה צולמה בפועל בעיר רוזלין בוושינגטון, ומדי שנה מתקיים פסטיבל המוספסט למעריצי התוכנית בעיר זו.
ג'ינג'ר לין
ג'ינג'ר לין אלן (אנגלית: Ginger Lynn Allen ב-14 בדצמבר 1962) היא שחקנית פורנו, ושחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית, שהייתה בולטת בתחומה בעיקר בשנות ה-80. מגזין "AVN" דירג אותה במקום השביעי ברשימת "חמישים כוכבי הפורנו הגדולים של כל הזמנים". לאחר שסיימה את הקריירה שלה בתור שחקנית פורנו, היא החלה להשתמש בשמה המקורי ולקבל עבודות בסרטי בי מובי דלי תקציב. ללין היה קאמבק מאוחר בתחום העבודה המקורי שלה, בו יצאה סדרה של סרטים קצרים בכיכובה. במהלך הקאמבק בעל השנתיים שלה היא העניקה ראיונות רבים לעיתונאים, והופיעה בחנויות בידור למבוגרים.
קריירת פורנו
ג'ינג'ר לין אלן עברה לקליפורניה ב-1982 לאחר שסבה לקה בהתקף לב שהוביל למותו, ובהמשך עברה לגור עם שותף שנהיה בן זוגה. כדי לפרנס את עצמה, אלן הייתה צריכה למצוא עבודה בשכר גבוה יותר משכר עבודתה דאז. ב-1983 היא הצטרפה לסוכנות הדוגמנות "World Modeling Agency" ובמהרה התפשטה לשער מגזין פנטהאוז. עבודות הדוגמנות שלה גרמו לה להתפרסם בתעשיית הפורנו.
אלן הצטלמה מספר פעמים בעירום והחלה להופיע בסרטי סקס תחת שמה הפרטי "ג'ינג'ר לין" בדצמבר 1983. סרט הסקס הראשון שהשתתפה בו היה "כניעה בגן עדן" בו כיכבה לצד ג'רי באטלר. אלן החלה לצבור פופולריות, ובסופו של דבר נהייתה ידועה בתור אחת מכוכבות הפורנו הגדולות בכל הזמנים, כשמאחוריה 69 סרטי פורנו בהשתתפותה.
המראה שלה בשנים 1984–1985 היה בהשראת זמרת הפופ מדונה. הפופולריות שלה גדלה כשהחלה להשתתף בסרטים עם מין אנאלי וחדירה כפולה, מכיוון שבשוק סרטי הפורנו של תחילת שנות ה-80 תנוחות אלו היו נדירות יחסית, בעיקר בקרב כוכבות פורנו ידועות. היא הופיעה בסצנה לסבית אחת לפחות בכל סרט פורנו שהשתתפה בו, עובדה שגרמה לה לצבור עוד מעריצים. אלן ידועה גם בשל "הדיבור המלוכלך" שלה בסרטים אלו.
בפברואר 1986 אלן עזבה את תעשיית הפורנו במטרה להצליח כשחקנית קולנוע. אלן הופיעה במספר סרטים וסדרות טלוויזיה ואף בסרט אינטראקטיבי. בנוסף, הופיעה בסרט "אקדוחנים צעירים 2" לצד אמיליו אסטבז.
היא חזרה לתעשיית הפורנו בשנת 1999, כשהופיעה בשלושה סרטי פורנו: Torn (1999), White Lightning (2000) וNew Wave Hookers 6 (2000). בדצמבר 2005 אלן הופיעה בסרט "אמריקן פאי מציגים: מחנה התזמורת" בתפקיד האחות סנדרס. במרץ 2006 היא החלה להנחות את תוכנית הרדיו של תחנת "פלייבוי רדיו" "Night Calls Radio" לצד שחקנית הפורנו כריסטי קניון. ביוני 2007 בשני אתרי סקס של רשת "Kink.com". ב-2008 היא הופיעה בסרטים "Dirty Rotten Mother Fuckers" לצד ג'יימס דין (הצעיר ממנה ב-24 שנים) ו"Seasoned Players 4" לצד טום ביירון. בהמשך היא השתתפה בעוד כ-12 סרטי פורנו שהתפרסו על השנתיים הבאות.
סרטים וסדרות טלוויזיה
בשנת 2003 שיחקה בין התפקידים הראשיים בסדרת הדרמה "Skin" של רשת FOX, אלן גילמה את אמבר סיין בסדרה שירדה משידור לאחר עונה אחת.
חיים אישיים
לאלן הייתה מערכת יחסים ארוכת טווח עם מגיש הרדיו ראלף גרמן.
בשנת 2000 אלן זוהתה כחולת סרטן צוואר הרחם, ממנו נרפאה בעזרת היסטרקטומיה וכימותרפיה.
הפועל קריית חיים (כדורסל)
הפועל קריית חיים היא קבוצת כדורסל ישראלית משכונת קריית חיים בעיר חיפה, ששיחקה בעבר בליגת העל בכדורסל. כיום מפעיל המועדון מחלקת נוער בלבד.
היסטוריה
בסיום עונת 1963/64 העפילה הקבוצה לליגה הבכירה. כבר בעונתה הראשונה שברה הקבוצה שיא, כשהייתה שותפה למשחק הארוך בתולדות הליגה עד אז, שהסתיים בניצחון 66–68 בדרבי העולות מול הפועל רמת גן, לאחר שלוש הארכות.
בשנת 1965 ניצחה הקבוצה בדרבי את מכבי חיפה מסל של יואב אגם מחצי מגרש, שתי שניות לסיום.
בעונת 1972/73 מלך הסלים של הליגה היה שחקן הקבוצה צבי ענבר, עם 650 נקודות (29.5 נק' למשחק).
המיקום הגבוה ביותר שהשיגה הקבוצה הוא המקום השישי בעונת 1968/69. מלך הסלים של הקבוצה בליגה הראשונה הוא יואב אגם, עם 4308 נקודות.
בסך הכל שיחקה הקבוצה בליגת העל במשך 11 עונות רצופות (1965–1975). בסיום עונת 1974/75 נשרה הקבוצה לליגה השנייה מהמקום ה-13.
מחלקת נוער
המועדון מפעיל כיום מחלקת נוער בלבד ובה 2 קבוצות. פעילות המועדון מתרכזת באולם דגן בקריית חיים.
יהושע ברוכי
על שמו רחוב בשכונת גילה בירושלים.
שורשים חסידיים
יהושע ברוכי נולד ב-ב' בתמוז תר"ע (9 ביולי 1910), לר' ישראל-ברוך טרטנר, מחסידי בויאן, ולחיה-שרה בת למשפחת חסידי צאנז (בת ר' מנחם-מנדל הכהן רייך). המשפחה התגוררה בעיירה זָגוּרש שבמחוז סאנוק, הסמוכה לעיר לסקו בגליציה. יהושע היה הבן הראשון להוריו אחרי חמש בנות, ונקרא על שם סבו של אביו, שנמנה עם חסידי רוז'ין. כשהיה ברוכי כבן 7 עברה המשפחה לעיר סאנוק, שם נולדו שלושה אחים נוספים.
בשנת תרע"ו, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, כשהיה יהושע בן 6, לקח אותו אביו לווינה לראות את רבו, האדמו"ר רבי יצחק מבויאן, "הפחד יצחק", שנפטר כשנה לאחר מכן. בהמשך נסע יהושע לבניו, האדמו"רים שהתיישבו בצ'רנוביץ ובלמברג, וכן פגש בהם ובאחיהם כשהגיעו לביקורים באזור מגוריו.
בסאנוק הכיר יהושע מקרוב את רבי מאיר שפירא, שהתפרסם מאוחר יותר כשהקים את ישיבת חכמי לובלין. רבי מאיר היה רבה של סאנוק במשך 3 שנים, בהן התגורר סמוך לבית משפחת טרטנר ובני המשפחה היו לעיתים מתפללים בביתו בימות החול. כמו כן הכיר ברוכי היטב את רבי יוסף הורוויץ שהיה רבם של חסידי בויאן בעיר. ר' ישראל-ברוך היה ידיד-נפשו של הרב הורוויץ ובניו היו מקורבים ואהובים לפניו. באחד ממכתביו הרבים ששלח אל ר' ישראל-ברוך אחר עלותו ארצה הוא שואל על יהושע ומוסר לו דרישת שלום.
ציונות ועליה
ברוכי נתפס לרעיון הציוני אחרי שאחותו, הלנה, עלתה לארץ ישראל. הוא הצטרף לתנועת בח"ד (ברית חלוצים דתיים) בסאנוק. בשנת תרצ"ב, בתום הכנה ארוכה ואחרי שקיבל את ברכת רבו, רבי משה'ניו מבויאן-קראקא, נסע ברוכי לנמל קונצרטה ברומניה, והפליג לארץ ישראל עם קבוצת צעירים שעלו במסווה של תיירים הנוסעים לצפות במכביה הראשונה.
ברוכי הצטרף לקבוצת ההכשרה הדתית רודגס, שישבה אז בכפר אברהם ליד פתח-תקוה, ובה היו חברים אחותו הלנה ובעלה צבי תמרי. בשנת תרצ"ד נשא לאישה את חברת הקבוצה שרה שטיינהויז, שעלתה כרווקה מגרמניה שנה אחריו. הם שינו את שם המשפחה לברוכי, על שם אביו של יהושע, ישראל-ברוך.
מסיבות שונות החליטו יהושע ושרה לעזוב את הקבוצה. הם עברו למושבה גדרה, שם עסק ברוכי בניהול משק חקלאי. בניסן תרצ"ה נולד בנם חגי. בהמשך עלו ארצה והצטרפו למשפחה בגדרה אביו של ברוכי, ר' ישראל-ברוך טרטנר, ואחריו גם האח זאב. באלול תרצ"ו נולד נחום, בנו השני של ברוכי, שנקרא על שם האדמו"ר מבויאן-צ'רנוביץ, רבי מנחם נחום פרידמן.
מוכתר טירת צבי
ב-1946 מונה ברוכי על ידי הקרן הקיימת לישראל ל"מוכתר המוכתרים" של היישובים העבריים בעמק בית שאן, ובמסגרת תפקידו ריכז את רכישת הקרקעות באזור מטעם הקק"ל. בתקופה זו רכש ברוכי אלפי דונמים ברחבי העמק בעזרת קשריו המיוחדים עם השייחים. מי שמכר לברוכי את חלק גדול מהקרקעות, היה מוחמד זינאתי, שגר בעבר-הירדן. הוא היה מתקשר עם ברוכי על ידי מתווך ערבי מבית-שאן. יום אחד, ב-1947 נרצח המתווך על ידי שליחי הוועד הערבי העליון ולברוכי נודע שזינאתי הוא הבא בתור, הוא יידע אותו בכך וזינאתי זילזל בהודעתו ואמר שאף אחד לא יעז להתקרב אליו. יום לאחר מכן נרצח מוחמד זינאתי. היה חשש שגם יומו של יהושע ברוכי יגיע. הפלמ"ח הצמיד לו שומר-ראש מחברי הקיבוץ שהיה מצויד בנבוט, ולברוכי עצמו נמסר אקדח. פעמיים נתקל ברוכי בניסיונות התנקשות באזור בית-שאן. בראשונה, סיפר שומר-ראשו, הוא היה עם ברוכי בבית-קפה בבית-שאן, פתאום כשברוכי עמד בגבו לכניסה, הוא לחש לו שהאדם שנכנס כרגע למקום נשכר לרצוח אותו. פעם שנייה, הזמין ברוכי את אחד מחברי הקיבוץ חובב מוזיקה לקונצרט בחיפה. מסתבר שהיה זה תירוץ כדי שברוכי יסע בליווי אדם נוסף. הם יצאו מהקיבוץ רכובים על ג'יפ, באחד מעיקולי הדרך באה משאית ערבית מולם וניסתה להורידם מהכביש, ברוכי שלף את אקדחו וירה באוויר, המשאית המשיכה בנסיעתה וברוכי ניצל. בתקופה זו, הבינו בפלמ"ח שהמצב מסוכן מדי והודיעו לברוכי שהוא צריך לעזוב את הארץ.