cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אריק דפלנדרה
ביוגרפיה
תחילה החל את הקריירה שלו כאשר חתם ב-וונדרה יוניון אבל אחרי שנה אחת בלבד הוא עבר לקבוצה הבכירה ר.פ.צ ליאז'. אחרי ליאז' עבר לשחק בג'רמינל אקרן בשנת 1995. דפלנדרה שיחק את משחק הבכורה שלו בנבחרת בלגיה מול הולנד בטורניר המוקדמות למונדיאל 1998. בשנת 1996, הוא חתם בקבוצת קלאב ברוז'. במשחק הראשון במונדיאל 1998, דפלנדרה החליף את ברטרנד קראסון שפצע את בודווין זנדן כבר אחרי 22 דקות משחק, ועזר לבלגיה לא לספוג בתיקו נטול שערים מול הולנד. מאוחר יותר בקריירה שלו, דפלנדרה עבר לשחק בשורות אולימפיק ליון הצרפתית, עימה זכה בשלוש אליפויות צרפת. הוא חזר לשחק בבלגיה בשנת 2004, כאשר חזר לשחק בשורות סטנדרד ליאז' עד שנת 2007. לאחר מכן עבר לשחק עונה אחת ב פ.צ. בריסל, עונה אחת ב פ.צ. דנדר, עונה אחת בליירסה וסיים את הקריירה בשנת 2012 בקבוצת נעוריו ר.פ.צ ליאז'.
היחידה ללוחמה בטרור (הודו)
היחידה ללוחמה בטרור של הודו, המכונה: ATS (ראשי תיבות של Anti-Terrorism Squad) היא יחידת עילית של המשטרה ההודית שהוקמה בשנת 1990 במטרה להתמודד עם איומי טרור בתוך הודו.
היחידה מונה מחלקות במספר מדינות בתוך הודו, כולל מהאראשטרה, גוג'ארט, קרלה, אוטר פרדש, רג'סטן וביהר. היחידה סיכלה מספר פיגועי טרור ועצרה התארגנויות טרור לאורך השנים.
במהאראשטרה היא הוקמה ב-1990 על ידי מפקח משטרת מומבאי דאז, אפטר אחמד חאן (המכונה A.A.Khan). חאן קיבל השראה לאופי היחידה מהיחידה המקבילה של לוס אנג'לס, ה-SWAT, כדי להתמודד עם איומי טרור מודרניים. מאז הקמתה, זכו יותר מ-20 חברי היחידה בעיטורי עוז.
במומבאי יושבת גם כן מפקדת יחידת הקומנדו Force One שמטרתה היא מלחמה בטרור באזור המטרופולין של מומבאי.
מטרות מוצהרות
ליחידה 5 מטרות מוצהרות:
יהודה קיל
יהודה קיל (1916 – 16 ביוני 2011) היה מנהל האגף לחינוך ממלכתי דתי במשרד החינוך והתרבות ויושב ראש מפעל פרשנות המקרא דעת מקרא, עליו זכה בפרס ישראל למדעי היהדות לשנת תשנ"ב ופרס הרב קוק לשנת תשמ"ד.
קורות חייו
קיל נולד בסנקט פטרבורג בירת האימפריה הרוסית. בילדותו עברו הוריו, בעקבות המהפכה הבולשביקית לפוניבז' שבליטא, בה עבד אביו מרדכי כרואה חשבון ומנהל חנות כלבו. לאחר מכן, היגרה המשפחה לאנטונופול, לטביה, בה ייסד אביו את הגימנסיה הממשלתית היהודית. קיל החל ללמוד בעיר לימודי יהדות וגמרא מפי רב העיר חיים לובוצקי. הוא הצטיין בלימודיו ושוחרר מבחינות הבגרות. בסיום לימודיו, בשנת 1935, נשלח קיל להכשרה של תנועת "המזרחי", לאחריה קיבל סרטיפיקט לארץ ישראל.
קיל נקלט תחילה בחיפה, ולאחר מכן עבר לפתח תקווה והחל לעבוד כסבל. שנתיים לאחר עלייתו הצטרפה אליו אחותו, בעוד הוריו ושני אחיו נותרו באירופה ונספו בשואה. בעקבות המיתון בארץ ישראל פוטר קיל מעבודתו ועבר לירושלים, בה החל לימודי ידיעת הארץ, היסטוריה, סוציולוגיה ופסיכולוגיה באוניברסיטה העברית. לפרנסתו הוא עבד באגודת הסטודנטים והיה למזכיר ההנהלה הארצית של בני עקיבא. את לימודיו סיים בשנת 1940, לאחריהם נשלח להורות בכפר הרוא"ה. יחד עמו נקלטה בהוראה תמר, אותה נשא בשנת 1941.
הרב יעקב ברמן, המפקח הראשי על בתי הספר של "המזרחי", נוכח בדרך הוראתו וקלט את קיל לשורות מחלקתו. בשנת 1942 נשלח להקים ולנהל את התיכון הדתי בעפולה. בשנת 1950 הוא נבחר כנציג היחיד של המזרחי והפועל המזרחי למועצת עירית עפולה. הוא פרש מתפקיד זה בתחילת 1955 כשעבר לירושלים. בשנת 1952 מונה קיל למפקח על החינוך הדתי בצפון הארץ וכעבור שנתיים למפקח ארצי על בתי הספר היסודיים והמוסדות להכשרת מורים במשרד החינוך. לצורך מילוי תפקידו עברה המשפחה בשנת 1954 לירושלים. תמר עבדה בהוראה וניהלה את בית הספר המקצועי "לפידות". קיל, לצד עבודתו במשרד החינוך והתרבות, הרצה במכללה ירושלים ובאוניברסיטת בר-אילן ובשבתות לימד תנ"ך לחוג הנשים "אוהל רבקה".
ב-1962 סיים את תפקידו כמפקח על בתי הספר היסודיים ועבר לתפקיד מפקח על בתי הספר העל-יסודיים במשרד החינוך.
ב-1968 נבחר יהודה קיל לעמוד בראש אגף החינוך הדתי במשרד החינוך והתרבות. בתקופתו עוצב החינוך הממלכתי-דתי, כפי שהוא נראה היום, לבתי ספר יסודיים, לישיבות תיכוניות ואולפנות. יהודה קיל, קידם את נושא לימוד תעודת ההוראה במסגרת ישיבות ההסדר, מסלול שנקרא "תוכנית קיל".
במקביל לעבודתו החינוכית עסק קיל בניהול המפעל הפרשני על התנ"ך "דעת מקרא", תחילה עם מינויו ליו"ר הוועדה למפעל הפרשנות במשרד החינוך ובמוסד הרב קוק בשנת 1964, ובהמשך, ביתר שאת, עם פרישתו מתפקידיו החינוכיים ב-1977. קיל היה העורך הראשי של המפעל והרוח החיה בו עד סיומו לאחר כ-30 שנה. בסך הכל עבד במוסד הרב קוק כארבעים שנה, עד מחצית שנת ה'תשס"ב (2002). מלבד עבודת העריכה כתב קיל בעצמו את הפירוש לספרי בראשית, יהושע, שמואל, מלכים, משלי, דניאל ודברי הימים. על מפעלו הגדול קיבל קיל את פרס ישראל למדעי היהדות לשנת תשנ"ב. כרכי "דעת מקרא" פורסמו לאורך עשרות שנים והיו לספרי פרשנות המקרא הרשמיים של מערכת החינוך. יש שרואים בעבודתו המשך לפירושי רש"י וקאסוטו.
קיל זכה בתואר יקיר ירושלים בשנת ה'תשס"ב (2002).
נפטר ב-16 ביוני 2011 בגיל 95 מסרטן.
נכדו הוא מתניהו אנגלמן שנבחר ב-2019 להיות מבקר המדינה.
קישורים חיצוניים
ממאמריו:
פרס טוני
פרס אנטואנט פרי להצטיינות בתיאטרון (באנגלית: Antoinette Perry Award for Excellence in Theatre) מכונה תדיר: פרס טוני, הוא פרס המחולק מדי שנה על הישגים בתחום התיאטרון החי האמריקאי. את הזוכים בוחרת ועדה בת כ-700 אנשים מתחום התיאטרון והעיתונאות. הטקס הראשון התקיים בשנת 1947, אך רק ב-1949 ניתנו לראשונה מדליות טוני לזוכים. הפרס קרוי על שם אנטואנט פרי, מייסדת "כנף התיאטרון האמריקאי", ארגון תמיכה בתיאטרון.
טקס הפרס עצמו כולל שירים ממחזות הזמר המועמדים וקטעי וידאו או מצגות של המחזות המועמדים. בטקס שהתקיים ב-2006 ניתנו פרסים ב-30 קטגוריות.
הפרס מקביל לפרס אוליבייה בממלכה המאוחדת ולפרס מולייר בצרפת.
כדי להיות מועמד לפרס, המחזה חייב להיות מוצג בברודוויי בעונה הקודמת לטקס. ירידה של מחזה לא פוסלת את זכאותו למועמדות, אך חברי הוועדה הבוחרת מעדיפים בדרך כלל מחזות שעדיין רצים. מחזה שהוועדה מחשיבה ל"חדש" הוא מחזה שטרם הופק בברודוויי ואיננו חלק מה"רפרטואר ההיסטורי או הפופולרי". ניסוח זה היווה מקור למחלוקת, משום שמועמדויות של מחזות רבים בתחומים ה"חדשים" נפסלו, וכך כותביהם לא קיבלו הזדמנות לזכות בפרסי המחזה או המחזמר הטוב ביותר. מאידך יש שטוענים כי מתן מעמד של מחזות חדשים למחזות שמועלים לעיתים קרובות יותר (למשל מחזות שהועלו כבר בוסט אנד בלונדון או באוף ברודוויי, או מחזות שמבוססים על סרטים) נותן להם יתרון על פני שאר המחזות, שכן הם התפתחו במשך זמן ארוך יותר וזכו לחשיפה והיכרות מוקדמת בקרב חברי הוועדה הבוחרת.
היסטוריה
טקס פרסי הטוני הראשון נערך ב-6 באפריל 1947 במלון וולדורף אסטוריה בניו יורק. הוא נקרא על שם אנטואנט "טוני" פרי, שנפטרה שנה קודם לכן.
מאז 1967 הטקס משודר בטלוויזיה. מספר הצופים ירד מאז. למשל, מספר הצופים בשנת 1974 היה 20,026,000, בשנת 1999 9,155,000 ובעשור הראשון של המאה ה-21 הגיע המספר לשישה עד שמונה מיליון צופים.
בשנים 1997–2010 הטקס נערך באולם המוזיקה רדיו סיטי ובשידור חי בתחנת CBS. בשנים 2011- 2012 המיקום שונה לתיאטרון בייקון ובשנה לאחר מכן הטקס חזר לאולמי רדיו סיטי.
מיכלאנג'לו אנטוניוני
מיכלאנג'לו אנטוניוני (באיטלקית: Michelangelo Antonioni; 29 בספטמבר 1912 – 30 ביולי 2007) היה במאי קולנוע, סופר וצייר איטלקי.
ביוגרפיה
אנטוניוני, נולד בפרארה שבצפון איטליה להוריו - איסמעיל ואליזבטה. הוא תיאר את ילדותו כילדות מאושרת והביע הערכה להוריו שהעניקו לו את כל מה שהיה צריך. הוא סיים לימודי כלכלה באוניברסיטת בולוניה ועבר לרומא בשנת 1940, שם למד ב"צ'נטרו ספרימנטאלה די צ'ינמטוגרפיה" ופגש חלק מהאמנים איתם שיתף פעולה בהמשך דרכו, בהם רוברטו רוסליני. הוא החל את דרכו בסרטי תעודה ברוח הנאו-ריאליזם האיטלקי, אך החל לעסוק במעמד הביניים ולא במעמד הפועלים עוד בסרטו העלילתי הראשון – סיפורה של אהבה (1950). הוא המשיך בהתעמקות לנעשה בתוך נפשן של הדמויות מאשר בחיי היום יום שלהן כפי שמודגש בסרטו ההרפתקה (1960), ובכך רחק לחלוטין מהזרם. אנטוניוני תיאר את עצמו כאינטלקטואל מרקסיסטי, אך כותבים מסוימים מטילים ספק במחויבותו לאידאולוגיה המוצהרת שלו. בניגוד לסרטיו של בן זמנו פדריקו פליני, העוסקים בעיקר בחיי מעמד הפועלים והחריגים שבשולי החברה, עוסקים רוב סרטיו של אנטוניוני באליטה ובבורגנות העירונית. אנטוניוני נחשב בעיני רבים כאחד מהבמאים הדגולים ביותר בתולדות הקולנוע, שביים כמה מיצירות המופת הגדולות של המדיום.
קישורים חיצוניים
לאחר מותו
וולטה עילית הצרפתית
וולטה עילית הצרפתית הייתה מושבה צרפתית וחלק מאפריקה המערבית הצרפתית שהוקמה ב-1 במרץ 1919, משטחים שהיו חלק מהמושבות סנגל עילית וניז'ר וחוף השנהב. המושבה פורקה ב-5 בספטמבר 1932, כאשר חלקים ממנה נוהלו על ידי חוף השנהב, סודאן הצרפתית ומושבת ניז'ר.
לאחר מלחמת העולם השנייה, ב-4 בספטמבר 1947, הוקמה מחדש המושבה כחלק מהאיחוד הצרפתי, בגבולותיה הקודמים. ב-11 בדצמבר 1958 הוקמה הרפובליקה של וולטה עילית כשלטון עצמי בתוך הקהילה הצרפתית, וכעבור שנתיים ב-5 באוגוסט 1960 היא קיבלה עצמאות מלאה. ב-4 באוגוסט 1984 שונה השם לבורקינה פאסו.
השם וולטה עילית מציין שהמדינה מכילה את החלק העליון של נהר הוולטה. הנהר מחולק לשלושה חלקים, הנקראים הוולטה השחור, הוולטה הלבן והוולטה האדום.
היסטוריה
עד סוף המאה ה-19, ההיסטוריה של וולטה עילית נשלטה על ידי האימפריה מוסי / ממלכת מוסי, אשר מקובל כי המיקום הנוכחי שלהם היה בצפון גאנה של ימינו. במשך מאות שנים היה האיכר המוסי גם חקלאי וגם חייל, ואנשי המוסד הצליחו להגן על אמונותיהם הדתיות ועל המבנה החברתי מפני ניסיונות בכוח להמיר אותם לאסלאם על ידי מוסלמים מצפון מערב.
כשהגיעו הצרפתים ותבעו את האזור בשנת 1896, הסתיימה ההתנגדות של מוסי עם כיבוש בירתם בוואגאדוגו. בשנת 1919, מחוזות מסוימים מסנגל עילית וניז'ר אוחדו למושבה נפרדת בשם וולטה עילית בפדרציה אפריקה המערבית הצרפתית. בשנת 1932 התפרקה המושבה החדשה; היא הוקמה מחדש בשנת 1937 כחטיבה מנהלית בשם החוף העליון. לאחר מלחמת העולם השנייה חידשו בני המוסי את הלחץ למעמד טריטוריאלי נפרד וב-4 בספטמבר 1947, וולטה עילית הפכה שוב למושבה במערב אפריקה הצרפתית בפני עצמה.
תיקון בארגון השטחים הצרפתיים שמעבר לים החל עם העברת חוק היסוד (Loi Cadre) מיום 23 ביולי 1956. בעקבות פעולה זו נעשו צעדים של ארגון מחדש שאושרו על ידי הפרלמנט הצרפתי בתחילת 1957 והבטיחו מידה רבה של שלטון עצמי לשטחים בודדים. וולטה עילית הפכה לרפובליקה אוטונומית בקהילה הצרפתית ב-11 בדצמבר 1958.
וולטה עילית השיגה עצמאות ב-5 באוגוסט 1960. הנשיא הראשון, מוריס יאמאוגו, היה מנהיג האיחוד הדמוקרטי הוולטאי (UDV). חוקה משנת 1960 קבעה בחירות על ידי זכות בחירה כללית של נשיא ופרלמנט לאומי לתקופות של חמש שנים; עם זאת, זמן קצר לאחר עלייתו לשלטון, יאמאוגו אסר על כל המפלגות הפוליטיות למעט UDV.
אורית
תרגום התורה לגעז הסתמך בעיקר על תרגום השבעים היווני, אך נשען מעט גם על התרגומים הארמיים ונוצר כנראה בין המאות החמישית והשביעית לספירה, אחרי התנצרותה של אקסום במאה הרביעית.
פרדוקס גיבס
בתרמודינמיקה ובמכניקה סטטיסטית, פרדוקס גיבס (על שמו של ג'וסיה וילארד גיבס) הוא סתירה לכאורה, הנוצרת כאשר האנטרופיה של גז אידיאלי במערכת מחושבת ללא התחשבות בחילופיות של חלקיקים, זאת אומרת תוך התייחסות לתמורות של מצבים זהים כשונים. האנטרופיה המחושבת באופן כזה יוצרת ערך שאינו אקסטנסיבי, דבר המוביל לסתירה של החוק השני של התרמודינמיקה, ולהיותה של האנטרופיה פונקציית מצב.
בכלים של תרמודינמיקה בסיסית, פתרון הפרדוקס לא מתאפשר - הדבר נובע מכך שהגדרת האנטרופיה בתרמודינמיקה מתבססת על גדלים מאקרוסקופיים בלבד, וההבחנה בין חלקיק לחלקיק אינה נלקחת בחשבון.
על מנת לפתור את הפרדוקס, יש להשתמש בהגדרה הסטטיסטית של האנטרופיה, המקשרת בינה לבין מספר המצבים האפשריים בהם המערכת יכולה להימצא (פונקציית הריבוי).
תיאור הפרדוקס בתרמודינמיקה
נתבונן בשתי מערכות סגורות זהות של N חלקיקים זהים בנפח V, עם אנרגיה פנימית כוללת U, אותן נסמן כ-A, B. נחכה להגעת המערכות לשיווי משקל תרמודינמי. במצב זה, מעקרון המקסימום של האנטרופיה, האנטרופיה S_0 בשתי המערכות מקסימלית, ובהתאם לחוק השני של התרמודינמיקה היא גם קבועה. כעת, נציב מחסום באמצע מערכת A, כך שנקבל שתי מערכות בנפח \frac{V}{2}, עם מספרי חלקיקים N_1, N_2. ניקח מספר חלקיקים N גדול מספיק ביחס לנפח של המערכת, כך שנוכל להניח כי N_1, N_2>0 (ההסתברות לכך שאחד מצדי המחיצה ריק שואפת ל-0).
נחכה שמערכת A תגיע לשיווי משקל תרמודינמי, ונסמן את האנטרופיה שלה כ-S_1. כעת, נסיר את המחיצה מהמערכת, ושוב נחכה להגעה לשיווי משקל. את האנטרופיה הסופית במערכת נסמן כ-S_2 בעזרת הנוסחה לשינוי אנטרופיה בתהליך של ערבוב נקבל כי
כאשר \ k_B הוא קבוע בולצמן.
ברם, נשים לב כי המערכת A נמצאת כעת במצב תרמודינמי זהה לחלוטין לזה של מערכת B, ועל כן, מכיוון שהאנטרופיה היא פונקציית מצב, בהכרח מתקיים S_2=S_0. אם כך, קיבלנו כי בהוספת המחיצה למערכת A, השינוי באנטרופיה הוא
וזאת בסתירה לחוק השני של התרמודינמיקה.
יתרה מכך, קיבלנו סתירה להיותה של האנטרופיה פונקציית מצב של המערכת - כאשר הוספנו את המחיצה למערכת A, על אף שלא דרשנו זאת מפורשות, ניתן להיווכח כי המערכת נותרה בשיווי משקל (לא הוסרה מגבלה כלשהי מהמערכת). עם זאת, האנטרופיה השתנתה בהוספת המחיצה, דבר שאינו מתיישב עם כך שהאנטרופיה היא פונקציית מצב, ועם כך שהיא גודל אקסטנסיבי (במקרה זה לא ניתן להסתכל על האנטרופיה של מערכת A כסכום של האנטרופיה בשתי תתי מערכות משלימות ב-A).
תיאור הפרדוקס במכניקה סטטיסטית
נתבונן במערכת תרמודינמית בה N חלקיקים זהים בלתי תלויים זה בזה (האנרגיה של כל חלקיק אינה מושפעת מזו של שאר החלקיקים), המצומדת לאמבט חום אינסופי בטמפרטורה \tau, כך שטמפרטורת המערכת קבועה ושווה לזו של אמבט החום. במקרה זה, מדובר במערכת המתאימה לצבר הקאנוני. בהתאם לכך, נרצה לחשב את פונקציית החלוקה, Z, בעזרתה נוכל לקבוע את כל הגדלים התרמודינמיים במערכת.
ביטוי שגוי לפונקציית החלוקה של המערכת
נציג הוכחה שגויה לכך שעבור שני חלקיקים זהים בלתי תלויים זה בזה, פונקציית החלוקה הכוללת Z_{tot} היא מכפלת פונקציות החלוקה של כל אחד מהחלקיקים, כלומר
. השוויון השני נובע מכך שהחלקיקים זהים.
פונקציית החלוקה מוגדרת על ידי:, כאשר הסכום הוא על כל המצבים האפשריים של המערכת. E_i היא האנרגיה במצב ה-i, T היא הטמפרטורה ו-\ k_Bהוא קבוע בולצמן. החלקיקים בלתי תלויים, ולכן מתקיים:
ואכן "הוכחנו" את הרצוי. המעבר שסומן בכוכבית הוא המעבר השגוי, והסיבה לכך שאינו נכון תוסבר בהמשך.
אם כך, במערכת התרמודינמית הנתונה, הוכחנו שלכאורה מתקיים. בהתאם, האנרגיה החופשית של הלמהולץ במערכת זו היא
על מנת להמשיך מכאן, עלינו לדעת מה היא Z_{1}, שכן האנטרופיה נתונה על ידי הביטוי
חישוב שגוי עבור גז אידיאלי
על מנת לחשב פונקציית החלוקה עבור אטום יחיד של גז אידיאלי מונואטומי בקופסה בנפח V, יש לפתור את בעיית החלקיק בקופסה. לאחר החישוב, פונקציית החלוקה נתונה בקירוב על ידי:
כאשר היא "הצפיפות הקוונטית של המערכת". על כן, בעזרת הביטוי הנ"ל של האנרגיה החופשית של המלהולץ, נקבל כעת, אם ניקח זוג מערכות זהות בנפח V המכילות גז אידיאלי מונואטומי בלחץ וטמפרטורה שווים, האנטרופיה של זוג המערכות המופרדות ביחד תהיה לכאורה
אם נפתח בחזרה את המחסום בין שתי המערכות, נקבל מערכת אחת עם 2N חלקיקים ונפח של 2V כך שהאנטרופיה תהיה כעת
קיבלנו שעם פתיחת המחסום, האנטרופיה גדלה ב אף על פי שאיחוד זוג המערכות הזהות היה בשיווי משקל (מצב בו האנטרופיה מקסימלית), זאת בסתירה להיותה של האנטרופיה פונקציית מצב. בנוסף, ישנה סתירה לחוק השני של התרמודינמיקה - אם כעת נחזיר את המחסום, האנטרופיה לכאורה תקטן בחזרה בערך זה.
דרך נוספת לראות את הבעיה בצורה מעט יותר מתמטית היא להתבונן בביטוי שקיבלנו לאנטרופיה של המערכת. הציפייה היא שכל פונקציית מצב תרמודינמית תהיה גודל אקסטנסיבי - כלומר, שניתן יהיה לכתוב:. ניתן באופן מיידי לראות כי הדבר לא מתקיים עבור הביטוי שקיבלנו לאנטרופיה - הכפלה פי 2 של מספר החלקיקים תוביל להכפלה פי 2 של האנטרופיה, אך אם מכפילים גם את הנפח פי 2 מקבלים תוצאה שגדולה יותר מהכפלה של האנטרופיה המקורית פי 2.
פתרון הפרדוקס
הבעיה בחישוב שבוצע לעיל, היא השימוש בכך ש-. ההוכחה שבוצעה לכך אכן נכונה במקרה שבו החלקיקים שונים זה מזה, וניתן להבדיל ביניהם בצורה כלשהי. עם זאת, במקרה שמתואר בפרדוקס החלקיקים זהים לחלוטין. משמעות הדבר היא שהמצב המיקרוסקופי i עבורו E_i=E_j+E_k, בו לחלקיק 1 יש אנרגיה E_j ולחלקיק 2 יש אנרגיה E_k, זהה למצב E_i=E_k+E_j, בו לחלקיק 1 יש אנרגיה E_k ולחלקיק 2 יש אנרגיה E_j.
משיקולים קומבינטוריים, עבור N חלקיקים זהים לכל מצב אפשרי יש N! תמורות, ולכן פונקציית החלוקה תהיה (בקירוב) ביטוי זה מקורב שכן מלכתחילה ישנם מצבים שנספרו פעם אחת בלבד - לצורך העניין, במקרה של שני חלקיקים, המצב בכל מקרה נספר רק פעם אחת. למרות זאת, אפשר לדרוש ממערכת מסוימת שהסיכוי שלשני חלקיקים שונים תהיה אנרגיה זהה (כלומר החלקיקים יהיו באותו מצב קוונטי) יהיה אפסי, ובמקרה זה החלוקה ב - N! היא אכן קירוב טוב. על התנאי המדויק שהסיכוי יהיה אפסי יורחב בהמשך.
חישוב נכון עבור גז אידיאלי
ניעזר שוב בקשר, ומתוכו נקבל:
במעבר האחרון נעשה שימוש בקירוב סטרלינג, וכן בהגדרת צפיפות מספרית. מכאן שהאנטרופיה היא:
ואם נחזור לדוגמה של זוג המערכות הזהות, סכום האנטרופיה שלהן בין אם הן מחוברות ובין אם לא (כלומר בין אם יש ביניהן מחיצה ובין אם לא), היא:
ובכך נפתרת הסתירה לחוק השני של התרמודינמיקה ולכך שהאנטרופיה היא פונקציית מצב.
חוסר היכולת לפתרון הפרדוקס בתרמודינמיקה
בתרמודינמיקה, אנטרופיה מוגדרת בצורה שונה בבסיסה מההגדרה שלה במכניקה סטטיסטית (על אף שלבסוף מתקבלות תוצאות מקרוסקופיות זהות, כשאיפתה של המכניקה הסטטיסטית), ומבוססת בעיקרה על ההבחנה של פיזקאים שעבודה המושקעת ליצירת חום אינה זהה לעבודה המושקעת ליצירת עבודה מכנית, וכן על ההבחנה שתהליכים מסוימים בטבע אינם הפיכים.
על כן, המושג של ספירת מצבים מיקרוסקופיים לא היה קיים בתוך הגדרת האנטרופיה, ומכאן שאין סיבה ברורה למהות הבעיה כאשר מסתכלים על הבעיה במונחי התרמודינמיקה. במהלך פיתוחה של התרמודינמיקה לא מתבצעת הפרדה בין חלקיקים מובחנים לבין חלקיקים שאינם מובחנים, כך שאין דרך לטפל בפרדוקס.
הבחנה בין חלקיקים במכניקה קלאסית
במכניקה קלאסית, ניתן להבחין בין כל שני חלקיקים - מכיוון שהמיקום של כל חלקיק ניתן למדידה ודאית בכל זמן נתון, אפשר לסמן בצורה כלשהי כל חלקיק במערכת ובכך להבדיל ביניהם. על כן, לכאורה אין הצדקה ממשית לחלוקה בפקטור N! במהלך פתרון הפרדוקס של גיבס.
הבחנה בין חלקיקים במכניקה קוונטית
בוזונים - חלקיקים בעלי פונקציית גל סימטרית להחלפה בין שני חלקיקים במערכת, כלומר:. חלקיקים אלה מאופיינים בכך שהספין שלהם שלם.
סיבה מרכזית לכך שההבחנה בין בוזונים לפרמיונים חשובה היא הקיום של עקרון האיסור של פאולי - משפט הקובע כי שני פרמיונים לא יכולים להיות במצב קוונטי זהה, בעוד שעבור בוזונים אין הגבלה מסוג זה.
על מנת להראות כי למערכת מרובת חלקיקים חייבת להיות פונקציית גל סימטרית או אנטי-סימטרית להחלפה בין שני חלקיקים, ניתן להשתמש בפיזיקה קוונטית לא יחסותית ולהראות זאת תוך שימוש באופרטור ההחלפה, שפעולתו על פונקציית גל של שני חלקיקים היא:
מדרישה שהחלקיקים זהים, כך שההמילטוניאן, המאפיין באופן מלא את התפתחות המצבים במערכת כפונקציה של הזמן, סימטרי להחלפה בין שני החלקיקים - ניתן להראות כי פונקציית הגל חייבת להיות זהה עד כדי סימן.
יחד עם זאת, כדי להראות שהתכונה של סימטריות ואנטי-סימטריות קשורה לספין, יש צורך במעבר לפיזיקה קוונטית יחסותית ולמשוואת דיראק, החוזה את קיומו של הספין (בניגוד למשוואת שרדינגר שאינה יחסותית, ולא חוזה את קיום הספין).
העובדה שהיה צורך לדרוש שחלקיקים חילופיים זה עם זה, דבר שאינו מתיישב עם המכניקה הקלאסית, היה במובן מסוים רמז מטרים לעובדה שמכניקת הקוונטים נחוצה. רמזים מסוג זה הופיעו מספר פעמים במהלך פיתוחה של המכניקה הסטטיסטית.
התייחסות מתמטית להבחנה בין חלקיקים
כאמור, החלוקה בפקטור של N! אינה מדויקת, מכיוון שקיימת האופציה ששני חלקיקים יאכלסו רמת אנרגיה זהה.
על מנת לכמת את מספר החלקיקים שמאכלסים רמות אנרגיה זהות, נתבונן בסיכוי שחלקיק כלשהו יאכלס רמת אנרגיה מסוימת, הנקבע בעזרת פקטור בולצמן:
כאשר אי השוויון נובע מכך שהאנרגיה גדולה מ-0 שכן מדובר במצבי האנרגיה של בור פוטנציאל אינסופי.
אם כך, תוחלת מספר החלקיקים ברמת אנרגיה מסוימת היא:
אם כך, הדרישה שמספר החלקיקים שמאכלסים רמות אנרגיה זהות תהיה אפסית היא:
ומכאן שמה של הצפיפות הקוונטית - הצפיפות הקוונטית מאפיינת את צפיפות מצבי האנרגיה הקוונטיים במערכת.
יתרה מכך, בעזרת ניתוח של התפלגות פרמי-דיראק וכן של התפלגות בוז-איינשטיין המתארות את אכלוסי המצבים האנרגטיים של פרמיונים ושל בוזונים, ניתן לראות כי בגבול של n\ll n_q, פרמיונים ובוזונים מתנהגים בצורה זהה - והפיזיקה של שניהם "קורסת" לפיזיקה של גז אידיאלי. הדבר כמובן הגיוני שכן כאמור, הדבר המבדיל בין פרמיונים לבוזונים הוא עקרון האיסור של פאולי, שמונע מפרמיונים לאכלס רמות אנרגיה זהות. עם זאת, כאשר מספר המצבים הקוונטיים במערכת גדול מספיק, בכל מקרה ניתן לומר כי כל רמת אנרגיה מאוכלסת על ידי לכל היותר חלקיק אחד, כך שהמערכות זהות.
בהתאם לכך, גז אידיאלי מוגדר על ידי הצפיפות הקוונטית - נוכל לאפיין גז כגז אידיאלי אם הצפיפות הקוונטית גדולה בהרבה מהצפיפות המספרית במערכת, ואחרת יש לבצע ניתוח מעמיק יותר של גזים קוונטיים.
פארק ויקטוריה (ברלין)
שמאל|ממוזער|אנדרטת פרידריך וילהלם השלישי. ממוזער|שמאל|חלקו העליון של מפל המים. פארק ויקטוריה (בגרמנית: Viktoriapark) הוא פארק הממוקם בשכונת קרויצברג בברלין, בירת גרמניה.
במרכז הפארק, בראש גבעה הנקראת קרויצברג, נמצאת אנדרטה לפרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה לרגל ניצחונו בקרבות לשחרור פרוסיה בסיום מלחמות נפוליאון. מהגבעה ניתן להשקיף על מרבית דרומה של העיר ברלין. מהאנדרטה זורם מפל מים מלאכותי במורד הגבעה עד למפגש הרחובות גרוסבֶרן (Großbeerenstraße) וקרויצברג (Kreuzbergstraße).
היסטוריה
האנדרטה המרכזית בפסגת הפארק תוכננה בשנת 1821 על ידי האדריכל קארל פרידריך שינקל.
בשנת 1888 עוצב הפארק מחדש על ידי מנהל הפארקים העירוניים הרמן מֶכטיג (Hermann Mächtig) אשר עיצב את הפארק בסגנון טבעי יותר.
בין השנים 1913–1916 נוספו שטחים לפארק והוא הורחב לכיוון מערב.
מייפקינג
מייפקינג (באנגלית: Mafikeng) היא בירת הפרובינציה הצפון-מערבית (מאז 1994) בדרום אפריקה. מייפקינג ממוקמת קרוב לגבול עם בוטסואנה, 1,400 קילומטרים צפון-מזרחית לקייפטאון ו-260 קילומטרים ממערב ליוהנסבורג. בשנת 2007 התגוררו בעיר כרבע מיליון איש במטרופולין.
היסטוריה
העיירה נוסדה במהלך המאה ה-19. במהלך מלחמת הבורים השנייה בהתרחש מצור על העיר במשך 217 ימים (מאוקטובר 1899 עד מאי 1900).
בשנים 1980–1994 העיר הייתה חלק מבופוטאצוואנה. לאחר סיום האפרטהייד בשנת 1994, העיר חזרה באופן רשמי לדרום אפריקה כחלק מהפרובינציה הצפון-מערבית.
אבאיודאיה
אַבָּאיוּדָאיָה (בלוגנדה: Abayudaya – יהודים, נקראת גם "אבא יהודה") היא קבוצה אתנית מגויירת במזרח אוגנדה המהווה את רוב יהדות אוגנדה. בשנת 2002 הגיעה משלחת של רבנים קונסרבטיבים מארצות הברית שערכו גיור לחברי הקהילה. נכון ל-2012, הקהילה מוכרת כיהודית על ידי רבנים מהיהדות הרפורמית והקונסרבטיבית, אך לא מהזרם האורתודוקסי, שאינם מכירים בגיור שאינו אורתודוקסי.
בעבר הגיע גודל האוכלוסייה ל-3,000 איש, אולם בעקבות הרדיפות בתקופת שלטונו של אידי אמין הצטמצמה אוכלוסייתם ל-300. כיום מונה הקהילה, על פי רבה, כ-2,000 איש. שפותיהם הן הלוגנדה, לוגוורה, לוסוגה ואנגלית, אם כי יש בהם שלמדו את השפה העברית.
מבחינת השתייכות אתנית, רוב הקהילה היא מבני הבגנדה, מלבד תושבי הכפר מגאדה במחוז נמוטומבה המשתייכים לבסוגה. הקהילה נוסדה על ידי סמיי קאקונגולו, שליט אוגנדי מקומי, שהמיר את דתו לנצרות במחשבה שהמעשה יוביל לכך שהבריטים יאפשרו לו לשלוט בשטחים שכבש.
התגיירות בני הקהילה
בשנת 1880 המיר המצביא של ממלכת בוגנדה, סמיי קאקונגולו, את דתו לנצרות בעזרת מיסיונרים בריטים. הוא חשב כי על ידי אימוצה של הדת יאפשרו לו הבריטים לשלוט בשטחים שכבש עבורם במזרח אוגנדה של היום ובצפונה.
ב-1913, כאשר הבריטים לא קיימו את הבטחתם לתת לו את התואר מלך ("קבקה") בשטחים שכבש עבורם, כעס קאקונגולו ובהתרסה התנתק מהדת הנוצרית. הוא הצטרף לכת הבאמאלכי המשלבת בין הברית החדשה והתנ"ך. ב-1919 הקים קאקונגולו קהילה יהודית משלו והעביר את משפחתו ברית מילה, אך עדיין שמר על מנהגים נוצריים מסוימים. ב-1922 כתב ספר תפילה אשר ערבב את הברית החדשה והישנה (התנ"ך). הספר מדגיש עד כמה התרחק קאקונגולו מהנצרות והתקרב אל היהדות. בספר ישנם חוקים ותפילות בלוגנדה, והוא מיועד לשמש את חברי הקהילה.
האדם העיקרי שלימד את סמיי על היהדות, ברכות ומנהגים יהודיים, היה סוחר יהודי בשם יוסף. לאחר שיחותיו עם יוסף החליט קאקונגולו שיש להסיר את שמו של ישו מספר התפילה והורה על מחיקת שמו. הוא עשה זאת על מנת למנוע בלבול אצל אנשי הקהילה הפשוטים. מאז החלה הקהילה המגוירת לחיות חיים יהודיים, בניה החלו לחבוש כיפות, והקהילה הפסיקה להטביל את הילדים. יוסף לימד את הקהילה שחיטה יהודית כשרה, ואלו הפסיקו לאכול בשר שלא נשחט על ידי הקהילה. בנוסף, אכלו אנשי הקהילה אוכל כשר בלבד, ללא בשר חזיר ומבלי לערבב בשר בחלב. הקהילה בחרה לקרוא ולחיות על-פי החודשים העבריים וכן לחגוג את כל חגי ישראל. בסוכות בנו סוכות וחיו בהן, בפסח שמרו ולא אכלו חמץ, ובשבועות מכרו את הבציר הראשוני ואת הכסף השקיעו בבית הכנסת. ביום כיפור יש הקפדה על שמירת הצום.
קאקונגולו המלך לא כפה את היהדות על נתיניו, אך ניסה להניעם לעבר האמונה היהודית. הוא נהנה מדרשות ותפילות בבית הכנסת והסברת הדת היהודית.
ב-1928 נפטר קאקונגולו במבאלה; הקהילה מנתה אז כ-2,000 איש. מאז מותו המשיכה הקהילה לחיות על פי דרכו של קאקונגולו: המנהיג הדתי הוא בעל ההחלטה וה"וטו" על כל נושאי הדת, כשבעיות הקשורות בדת נפתרו ברוח התנ"כית, והוא משמש גם מוהל ונקרא "לויט" או "קאבונה", שמשמעותה בלוגנדה "כהן".
משום שקאקונגולו לא הסדיר בבהירות את המבנה הארגוני, לפעמים היו חילוקי דעות בין מנהיגי הקהילה בעניינים דתיים. הפיצול נמשך עד 1962, אז הגיע ד"ר אריה עודד לבקר את הקהילה. ד"ר אריה עודד, לימים שגריר ישראל בקניה ובמדינות נוספות באפריקה, החל את שירותו הדיפלומטי באוגנדה ב-1961. הוא היה הישראלי והיהודי הראשון שאותו פגשה הקהילה מאז מפגשם עם יוסף. ד"ר עודד קיים מפגשים רבים עם מנהיגי הקהילה, ולמעשה היה הראשון לחשוף את קיומם בפני הקהילה היהודית הבינלאומית, ואף כתב ספרים ומאמרים רבים על הקהילה. לאחר שסיפרו לו על הפיצול, הוא ארגן פגישת פיוס, ולאחר השיחות נמצאה פשרה וחיי הקהילה חזרו למסלולם. במשך שנים חיו האבאיודאיה בניתוק מוחלט מהעולם היהודי העולמי. בשנות ה-70 של המאה ה-20, בתקופת שלטונו של אידי אמין, רבים הוכרחו להמיר את דתם. בסוף כהונתו עמד מספר חברי הקהילה על מספר זעום של כ-500 חברים.
הקהילה במאה ה-21
נכון לשנת 2021, מונה קהילת האבאיודאיה כאלפיים חברים. בני הקהילה אמנם אינם מוכרים כיהודים על ידי הרבנות הראשית, מכיוון שהגיור שעברו הוא גיור קונסרבטיבי, אך הם מוכרים על ידי היהדות הקונסרבטיבית, וכן על ידי גופים חילוניים בישראל. ב-25 ביולי 2008 הקימה התנועה הקונסרבטיבית בית ספר בעיר מבאלה, שבו מתקיימים שיעורי תורה, משנה ותלמוד.
התחזקות הקשר היהודי-מערבי הביא לפיתוח הקהילה בדרכים רבות, הם החלו מייצאים קפה לארצות הברית והוציאו לאור תקליט מוזיקה אפריקאית-יהודית-מסורתית, אשר היה מועמד לפרס גראמי בשנת 2004.
בשנת 2012 הגיעו לארץ משה וטרפון, שני חברים בקהילת פוטי. הם למדו בישיבת תורת יוסף הנמצאת בגבעת המבתר בירושלים ועברו גיור אורתודוקסי בארץ. בנוסף למדו לשחוט. הם כיום חיים בקהילתם באוגנדה.
בשנת 2017 הגיע אחד מחברי הקהילה לישראל על מנת ללמוד בישיבה של התנועה הקונסרבטיבית בירושלים, אך גורש לקניה. אחר כך בוטל גם ביקור של 40 מחברי הקהילה במסגרת פרויקט תגלית.
בינואר 2021, קבע משרד הפנים שאין להכיר בקהילת יהודי אוגנדה כזכאית לעלות לישראל מתוקף חוק השבות, על אף שהיא כבר הוכרה ככזו על ידי הסוכנות היהודית ב-2016.
חיי הקהילה
מרכז הקהילה הוא על גבעת נאבוגויה, שם נבנה בית כנסת גדול ובית ספר. בבית הכנסת נפגשת הקהילה היהודית בשבתות וחגים, לתפילות גדולות בהן שרים חלקים מהתנ"ך ובין הבתים מקריאים קטעים שונים הקשורים בתפילה. במהלך השבוע מתפללים האבאיודאיה בבית. משמתקיימת תפילה בבית הכנסת, יש בה אווירה מיוחדת וההגעה לבית הכנסת מתבצעת בלבוש מיוחד.
הגיור הוא נושא חשוב בקהילת האבאיודאיה, והוא נעשה על ידי מנהיגי הקהילה. אדם שבוחר להתגייר לומד אצל מורי הקהילה את החוקים המנהגים והתרבות היהודית, וכשהמורים מרגישים כי הוא מוכן ובעל הרצון האמיתי להתגייר, הוא עובר טקס השבעה ליהדות, מקבל שם תנ"כי, ובמידת הצורך עובר ברית מילה. הקהילה הקפידה מאוד על נישואים אך ורק בתוך הקהילה. אלו שבחרו להתחתן מחוצה לה, ובני זוגם בחרו שלא להתגייר, לא יוכרו כיהודים. פניית הנשים והגברים אל מחוץ לקהילה, לאחר שנגמרו הזיווגים האפשריים והמתאימים בתוך הקהילה, הביאה להצטמצמות הקהילה.
בנוסף לבתי הכנסת, מחזיקה הקהילה במרכז רפואי ("שערי רפואה"), בית ספר יסודי ("הדסה") ובית ספר תיכון ("סמיי קאקונגולו"). כל המוסדות הללו פתוחים בפני כל תושבי הכפרים.
קשר עם ישראל
מטיילים ישראלים רבים מגיעים לקהילה היהודית באוגנדה ושוהים אצלם, בעיקר בחגים. תנועת ההתנדבות ברית עולם מארגנת מדי שנה משלחות סטודנטים אשר מעבירות אחד מן החגים בקרב האבאיודאיה. נוסף על כך, רב הקהילה, גרשום סיזומו, הגיע לירושלים בשנת 2006 כחלק מלימודי הרבנות שלו בבית המדרש לרבנים של התנועה הקונסרבטיבית, ולאחר מכן המשיך ללימודים בארצות הברית.
במסגרת התוכנית "יהודי עולמי" בערוץ 20, ביקרו בקהילה אליהו בירנבוים ודני רופ וסקרו את חייה.
מרסלה (יין)
יין מרסלה (Marsala) הוא שם לסוג של יין המופק באזור העיר מרסלה בסיציליה (איטליה). ליין מעמד של "Denominazione di origine controllata" (יין מפוקח) על ידי ממשלת איטליה.
למרות שבני העיר לעיתים שותים את המרסלה "נקי", הוא משווק בדרך כלל כיין מחוזק. באופן מסורתי, חיזקו את יין המרסלה עם אתנול, על מנת שישרוד נסיעות ארוכות בים.
הזר הראשון אשר מתאר מרסלה הוא ככל הנראה סוחר אנגלי בשם ג'ון וודהאוס. ב-1773 הגיע וודהאוס לעיר מרסלה ו"גילה" את היין המקומי, שיושן בחביות עץ והיה בעל טעם דומה לזה של יינות מחוזקים ספרדיים ופורטוגזיים שהיו נפוצים באותה תקופה באנגליה. יין מרסלה מחוזק מיוצר בתהליך שנקרא in perpetuum, הדומה למערכת הסולרה שבה משתמשים לייצור שרי בחרס דה לה פרונטרה שבספרד.
סוגי היין ומאפייניו
יין מרסלה מיוצר ממספר זני ענבים, בהם בולטים זני גרילו, אינזוליה וקטרטו. ליין צבע ענבר אופייני וארומה מורכבת שבה רמזים לטעם אלכוהול חזק, זאת כנראה הודות לתכולת האלכוהול הגבוהה של היין, הנעה בין 16% ל-20%. סוגי יין המרסלה מסווגים בהתאם למאפייניהם ולזמן היישון של היין ביקב:
אליפות וימבלדון 1893
אליפות וימבלדון 1893 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-10 ביולי והסתיימה ב-20 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו שבע טניסאיות. כמו בשנה שעברה במשחק הסיום, נפגשו לוטי דוד ובלאנש בינגלי (היליארד). לוטי דוד ניצחה בשתי מערכות, ובכך זכתה בפעם השלישית ברציפות.
תחרות הזוגות
בתחרות הזוגות השתתפו עשרה זוגות שהתחרו על הזכות להתמודד על התואר במשחק נגד הארי ברלו וארנסט ליואיס, מנצחי אליפות וימבלדון 1892. הזוג האירי, פרנק סטוקר ויהושע פים, ניצחו בתחרות בין הזוגות המתמודדים. במשחק על האליפות הם ניצחו ב-5 מערכות את אלופי השנה שעברה. ליהושע פים זו הייתה אליפות נוספת לזכייה במקום הראשון בתחרות הגברים.
מחלף ארלוזורוב
מחלף ארלוזורוב הוא מחלף בתל אביב-יפו הסמוך לרחוב ארלוזורוב ומכונה גם מחלף הרכבת משום קרבתו לתחנת הרכבת תל אביב מרכז. הוא מהווה את צומת הכניסה העיקרי למרכז תל אביב מכיוון פתח תקווה, רמת גן וגבעתיים. במחלף שני גשרים העוברים מעל לנתיבי איילון. גשר דרומי, על שם דוד שיפמן וגשר צפוני, שמתחיל בגשר שיפמן, ניצב לו, וקצהו הצפוני עובר מעל גשר שרונה ההיסטורי. נחשב לאחד המחלפים העמוסים ביותר בישראל.
היסטוריה
גשר שרונה היה גשר ברזל שהוליך את כביש יפו-שכם מעל נחל איילון (אז - ואדי מוסררה), במקום בו נמצא כיום הגשר הצפוני של מחלף ארלוזורוב. הגשר הונח על ידי העות'מאנים ב-1898, לקראת מסע וילהלם השני לארץ ישראל. בתקופת מלחמת העולם הראשונה, מסוף שנת 1917 חצתה מסילת הברזל הצבאית הצרה הבריטית מנמל יפו ל'גבעת ג'נקינס' את גשר שרונה והמשיכה בדרך אבא הלל של ימינו עד לגדה הדרומית של הירקון.
המחלף כיום
המחלף מקשר בין נתיבי איילון, ציר ז'בוטינסקי, דרך בגין בתל אביב, רחוב ארלוזורוב ועל פרשת דרכים, רחוב ערבי נחל ורחוב אריאל שרון (לשעבר רחוב שפע טל) בגבעתיים, ורחוב מנחם בגין ברמת גן. באפריל 1982 נפתח המקטע הראשון של נתיבי איילון בין מחלף השלום למחלף ההלכה. מחלף ארלוזורוב הוא מחלף חלקי בלבד. רק שני כבישים מחברים במחלף זה בין נתיבי איילון ובין הכבישים שמעליהם: יציאה מאיילון צפון לכיוון גבעתיים, רמת גן ותל אביב דרך רחוב אריאל שרון בגבעתיים, וכניסה מאזור תחנת הרכבת תל אביב מרכז לאיילון דרום. כך מאפשר המחלף חיבור מ/אל כיוון דרום בלבד, שלא כמו יתר המחלפים בנתיבי איילון.
הגשר הצפוני
על הגשר הצפוני עובר ציר ז'בוטינסקי מעל נתיבי איילון דרום, פסי הרכבת, תעלת האיילון, נתיבי איילון צפון ולבסוף מעל מעבר מוסררה/גשר שרונה ההיסטוריים, המחבר כיום את רחוב מנחם בגין ברמת גן ורחוב אריאל שרון בגבעתיים. לגשר הצפוני, המשכה של דרך פתח תקווה, הידועה גם בשמה הנוכחי דרך מנחם בגין בתל אביב, ובכינוייה המנדטורי "ציר הביטחון", קדם גשר מהתקופה העות'מאנית ('גשר שרונה') עליו עברה דרך יפו-שכם שחצתה בנקודה זו את ואדי מוסררה, והתפצלה במזלג דרכים ישר לכיוון פתח תקווה ושמאלה בכיוון רחוב אבא הלל. קודם לבניית הגשר נקרא המקום "מעבר מוסררה". במהלך מלחמת העולם הראשונה, בזמן שקו החזית עבר בסמוך לשפיים (קו שתי העוג'ות, 1918), נסללה במקום מסילה רכבת צרה שקישרה בין יפו וקו החזית, וסייעת לוגיסטית לכוחות הבריטיים. המסילה פורקה בראשית תקופת המנדט הבריטי.
עד אמצע שנות ה-30 של המאה ה-20 היה הגשר ברוחב שאיפשר תנועה בנתיב חד-סיטרי אחד בלבד, ששימש לסירוגין בשני כיווני הנסיעה. בתקופת המרד הערבי הגדול היה אזור הגשר מוקד לפיגועי ירי כנגד תחבורה יהודית בין תל אביב לרמת גן ופתח תקווה. הגשר המקורי היה בגובה נמוך מעל נחל האיילון, ובעת שיטפונות בנחל נחסם הגשר לתנועה. הגשר הורחב לכביש בעל 3 נתיבי נסיעה בשני הכיוונים באמצע שנות ה־60. מאוחר יותר נוסף נתיב נוסף לכל כיוון נסיעה, המשמש כיום כנת"צ.
הגשר הדרומי
הגשר הדרומי הוקם בסוף שנות ה־60 עוד לפני סלילתם של נתיבי איילון, לצורך חיבור גבעתיים עם תל אביב, וכתשתית שתאפשר את סלילתם של נתיבי איילון מתחתיו. שמו הרשמי של הגשר הדרומי הוא "גשר שיפמן" (על-שם דוד שיפמן). כיום ניצב הגשר הדרומי על רחוב פרשת דרכים מעל נתיבי איילון דרום, פסי הרכבת, תעלת האיילון, נתיבי איילון צפון ומחבר את רחוב ארלוזורוב ורחוב ערבי נחל בשכונת נחלת יצחק בתל אביב.
הצמתים
סביב גשרי המחלף שלושה צמתים עיקריים - צומת עלית מצפון מזרח, צומת הרחובות אריאל שרון / ערבי נחל / יגאל אלון ממזרח, וצומת ממערב במקום המפגש של שני הגשרים עם דרך פתח תקווה ורחוב על פרשת דרכים. עקב נפח התנועה הכבד במקום, אין מתאפשרת בצומת זו פנייה שמאלה מדרך מנחם בגין לרחוב על פרשת דרכים, ומרחוב ז'בוטינסקי לרחוב ערבי נחל (גשר שיפמן).
באזור
בסמוך למחלף נבנה החל מיוני 2013 מעבר תת-קרקעי המכונה "לולאת וולובלסקי". המעבר, שבנייתו צפויה להימשך שנתיים, יאפשר לכלי רכב והולכי רגל מעבר בין דרך בגין בכיוון דרום אל המתחם הנמצא בין רחוב בגין לנתיבי איילון צפון. צמוד לאתר עבודות זה, החלה בספטמבר 2015 העבודה על תחנת ארלוזורוב של הקו האדום ברכבת הקלה, במסגרתה נסגר רחוב על פרשת דרכים לתנועה ונבנה מעקף דרך גן וולובלסקי. התחנה נפתחה באוגוסט 2023.
סמוך לצומת, בסמוך לרחוב ז'בוטינסקי פינת רחוב ערבי נחל בגבעתיים, נבנה שלט חוצות ברוחב 60 מטרים ובגובה 10 מטרים (בשטח כולל של 600 מטר רבוע) במטרה להסתיר את אזור התעשייה שמאחוריו. שלט זה הוגדר בספר השיאים של גינס כשלט הפרסומת הגדול בעולם.
פרוטקטיניום
שמו נלקח מהמילה היוונית Protos שפירושה הוא אבא, בתוספת שם היסוד אקטיניום, והכוונה היא ל"אבי אקטיניום", מכיוון שניתן להפיק 231Pa על ידי הפגזת 227Ac בקרינת אלפא.
מאפיינים
הפרוטקטיניום הוא מתכת מסדרת האקטינידים. לפרוטקטיניום ברק מתכתי בהיר שמתעמעם לאחר זמן מה של חשיפה לאוויר. הפרוטקטיניום הופך למוליך-על בטמפרטורת 1.4°K
היסטוריה
הפרוטאקטיניום זוהה לראשונה בשנת 1913 על ידי קזימיר פג'נס (Kasimir Fajans) וא.ו. גרינג ( Oswald Helmuth Göhring) בזמן שחקרו את הזדקנות האורניום. האיזוטופ שהתגלה היה 234Pa עם זמן מחצית חיים של 1.17 דקות. גילויו אושר רק בשנת 1918 כשאיזוטופ 231 זוהה ונחקר על ידי שתי קבוצת מדענים, אחת בגרמניה אשר כללה את אוטו האן וליזה מייטנר, ואחת בבריטניה אשר כללה את פרדריק סודי וג'ון קרנסטון. הפרוטאקטיניום בודד לראשונה בשנת 1934 על ידי אריסטיד פון גרוס (Aristid von Grosse) אשר הצליח לבודד מהתרכובת Pa2O5 ששקלה 2 מ"ג, 0.1 מ"ג של Pa על ידי החלפת החמצן ביוד, והרחקת היוד מהיודיד שהתקבל בעזרת חימום עם חוט להט בוואקום
2PaI5 → 2Pa + 5I2
בשנת 1961 הצליח משרד האנרגיה הבריטי להפיק 125 גרם פרוטאקטיניום 99.99% טהור לאחר שחצבו 55 טון במכרות והשקיעו חצי מיליון דולר.
צורה בטבע
הפרוטקטיניום נמצא בעפרת רדיום. בכל 50 טון יש כ-125 גרם של 231Pa.
תרכובות
נוצרו מספר תרכובות של פרוטקטיניום והן נחקרות.
PaF4
PaCl5
PaBr4
PaBr5
PaI3
PaI5
PaO
PaO2
Pa2O5
שימושים
הפרוטקטיניום אינו נמצא בשימוש בשל היותו יקר ורעיל, ובינתיים הוא משמש לצורכי מחקר בלבד. אך ההערכה היא ש-231Pa ניתן לביקוע גרעיני וליצירת תגובת שרשרת. המסה הקריטית שלו היא כ-750±180 קילוגרם.
איזוטופים
לפרוטקטיניום 21 איזוטופים שונים. 3 האיזוטופים העיקריים הם: תוצרי הדעיכה של הפרוטקטיניום הם 233U, 230U, 227Ac ו-230Th.
לקריאה נוספת
תמונה של פרוטקטיניום
ויליאם היקס
ויליאם היקס (באנגלית: William Hicks) המוכר גם בשם ויליאם פאשה, היה קצין בצבא הודו הבריטית והצבא הבריטי.
חייו
היקס התגייס לצבא הודו הבריטית בשנת 1849 כשהיה תחת שליטת חברת הודו המזרחית. הוא שירת בארמיית בומביי בין היתר במהלך המרד ההודי הגדול שהתחיל בשנת 1857, כאשר מספר שנים לאחר מכן צבא הודו אוחד עם הצבא הבריטי. בשנת 1861 הועלה היקס לדרגת קפטן ומספר שנים לאחר מכן שירת במשלחת לאבסיניה בתור ראש מטה חטיבה בדרגת מייג'ור.
מספר חודשים לאחר מכן נשלח היקס לעמוד בראש כוח מצרי קטן ולא מאורגן כדי להביס את כוחות המורדים באל-עובייד, בירת מחוז קורדופאן. היקס היה מודע לסיכויי ההצלחה הקלושים והוא ניסה ללא הועיל לשנות את תוכנית הפעולה, אך המצרים זילזלו ביכולות המורדים ולכן האמינו באופן מופרז ביכולות ההצלחה של הכוח המצרי. המשלחת יצאה ב-9 בספטמבר 1883 מחרטום עם 7,000 חיילי רגלים, 1,000 פרשים ו-2,000 אזרחים. ב-5 בנובמבר הגיעה המשלחת לאזור כ-50 קילומטרים דרומית לאל-עובייד והם נפלו למארב מתוכנן של כוחות המורדים. מלבד כ-300 בני אדם, כל חברי המשלחת כולל מפקדה ויליאם היקס והמטה שלו נהרגו במארב זה.
פועל (בלשנות)
בדקדוק, הפֹּועַל (באנגלית: verb) הוא חלק הדיבר המביע בדרך כלל פעולות או התרחשויות. הפועל נחשב לרכיב המרכזי ביותר במשפט, המשמש כ"דבק" של המשפט, המחבר את כל הגורמים האחרים ומגדיר את היחסים ביניהם.
ברוב השפות הפועל מקיים נטיות שונות, למשל נטיית זמנים (כגון עבר, הווה ועתיד) ונטיית גופים (כגון אני, אתה, הוא). בשפות שמיות הנטייה באה לידי ביטוי בעזרת מורפולוגיה, קרי על ידי מוספיות שונות המצטרפות לאותיות השורש ומביעות את הזמנים והגופים השונים (כך, בעברית הסיומת -תי מציינת פועל בגוף ראשון ובזמן עבר). במערכת הפועל קיימת גם צורת מקור, המהווה צורת יסוד נטולת זמן וגוף. במערכת הבניינים בעברית, יש לכל בניין צורת מקור ייחודית לו, הנושאת את סימני הניקוד האופייניים לבניין (למשל - צורת מקור של בניין פיעל תכלול דגש חזק).
התאוריות התחביריות המובילות בתחום הבלשנות (ובראשן התאוריה של חומסקי) רואות בפועל את הציר המרכזי שסביבו נבנה המשפט כולו. לפי תאוריה זו, הפועל, הקרוי גם פרדיקט, הוא שקובע אילו צירופים שמניים (הקרויים גם ארגומנטים) יכולים או חייבים להימצא במשפט. במושגים של התאוריה, הפועל הוא ש"מעניק" תפקידים תימטיים (תפקידי תיטא) לצירופים השמניים השונים במשפט. לכל פועל יש תפקידים תימטיים שונים. למשל, לפועל "פיהק" יש רק תפקיד תימטי אחד, הקרוי Agent, ולכן המשפט הבא אינו דקדוקי: לעומת זאת, המשפט הבא אינו דקדוקי משום שיש תפקיד תימטי הכרחי שנותר ללא צירוף שמני ש"יקבל" אותו מהפועל:
בתורת התחביר העברי, מאובחנים מרבית המשפטים כמשפטים פועליים, ולכן בדרך כלל ממלא הפועל תפקיד של נשוא במשפט. כאשר מבקשים לנתח משפטים למרכיביהם התחביריים, מקובל להתמקד בראש ובראשונה במציאת הפועל ובזיהויו כנשוא, כאשר שאר חלקי המשפט מזוהים על פי יחסם אליו. למשל, במשפט הפועלי: "דני אכל את התפוח", יש לזהות קודם כל את הנשוא, הפועל – "אכל", ולאחר מכן לשאול "מי אכל?" – שאלה שהתשובה עליה מגלה את נושא המשפט – "דני"; ו"את מה אכל?" – שאלה שהתשובה עליה חושפת את המושא.
שקד מורג
שקד מורג (נולדה ב-15 בספטמבר 1984) היא מנכ"לית "שלום עכשיו" החל מיוני 2018.
ביוגרפיה
שקד מורג נולדה בסאו פאולו, ברזיל. גדלה ברמות השבים. למדה בתיכון עמי אסף בבית ברל. היא בעלת תואר ראשון בפילוסופיה ובמדעי הקוגניציה מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
מורג היא חברת הנהלת סניף מרצ בירושלים. בבחירות לכנסת ה-19 הייתה מנהלת מרחב ירושלים במטה השטח של מרצ. בבחירות לכנסת ה-20 הייתה מנהלת מטה טלמרקטינג הארצי של מרצ. בכנסת ה-19 ובכנסת ה-20 שימשה יועצת פרלמנטרית ופוליטית לחברת הכנסת מיכל רוזין. בעקבות פרישתו של מוסי רז מתפקיד מזכ"ל מרצ, מונתה מורג בשנת 2018 לממלאת מקום מזכ"ל מרצ.
ביוני 2018 מונתה למנכ"לית "שלום עכשיו". נפגשה עם נשיא הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס, וכן נאמה במוקטעה בכנס של פעילי שלום. בסמוך לחקיקת חוק הלאום הובילה מורג הפגנה נגד החוק, וכן יזמה פעולת מחאה של הנפת דגל שחור במליאת הכנסת במהלך הדיון בחוק. לא אחת מתחה ביקורת על התנהלות ממשל טראמפ ביחס לסכסוך הישראלי-פלסטיני, בין היתר, בפני שגריר ארצות הברית בישראל, דייוויד פרידמן. לאחר פרסום "עסקת המאה", הובילה מורג הפגנה נגד התוכנית.
מורג מתגוררת ברמת גן.
יחסי וייטנאם–פקיסטן
יחסי וייטנאם–פקיסטן הם היחסים הדו-צדדיים בין וייטנאם ופקיסטן. בין המדינות קשרי מסחר ופוליטיקה. שגרירות פקיסטן בווייטנאם ממוקמת בהאנוי, ושגרירות וייטנאם בפקיסטן ממוקמת באסלאמאבאד.
שיתוף הפעולה בין המדינות מתבטא בכמה מישורים. למשל, בתקופת השיטפונות בפקיסטן ב-2010, וייטנאם סיפקה ציוד בשווי 50,000$ לממשלת פקיסטן.
קשרי מסחר
שווי המסחר בין שתי המדינות גדל מ-10 מיליון דולרים בשנת 1999 ל-150 מיליון דולרים בשנת 2008. פקיסטן היא יבואנית התה הגדולה ביותר מווייטנאם. הייצוא של פקיסטן לווייטנאם כולל בעיקר כותנה, עור ומוצרים רפואיים. בין היתר הוא כולל גם יצוא אופנועים, מוצרי פלסטיק, כלי ניתוח והשקעות בחציבת פחם. על אף כי וייטנאם אינה קונה קבועה של כלי נשק פקיסטניים, היא רכשה בעבר מספר כלי נשק מפקיסטן.
שיתוף פעולה פוליטי
במאי 2001 הגנרל הפקיסטני פרבז מושארף קיים ביקור רשמי לווייטנאם. במרץ 2004 הנשיא הווייטנאמי טראן דאק לואנג, בהזמנתו של הנשיא פרבז מושארף, ביקר בפקיסטן. פקיסטן מחשיבה את וייטנאם כשותפה דיפלומטית חשובה, עקב חברותה המלאה של וייטנאם באיגוד מדינות דרום-מזרח אסיה. ווייטנאם תומכת בהפיכתה של פקיסטן לחברה מלאה באיגוד. על כן, תחת מדיניות חוץ פקיסטנית בשם "אסטרטגיית החזון לדרום מזרח אסיה", וייטנאם מנסה לקדם אינטרסים משותפים באיגוד מדינות דרום-מזרח אסיה, בעוד שפקיסטן תומכת בהצעתה של וייטנאם לחברות לא קבועה במועצת הביטחון של האומות המאוחדות.
התנגדות פקיסטנית להשפעה הודית בווייטנאם
פקיסטן עוקבת באופן רציני אחר הדיפלומטיה הווייטנאמית בעניין הקשרים החזקים בין הודו לווייטנאם. להודו יחסים מתוחים עם פקיסטן, בעוד שווייטנאם מקיימת מערכת יחסים מתוחה עם סין, בעלת ברית ותיקה של פקיסטן. "אסטרטגיית החזון לדרום מזרח אסיה" הפקיסטנית נקבעה כדי לאזן את היחסים בין המדינות.
פקיסטנים בווייטנאם
אזורים בעלי אוכלוסייה משמעותית של פקיסטנים בווייטנאם כוללים את האנוי והו צ'י מין סיטי. פקיסטנים רבים עובדים בשגרירות פקיסטן בהאנוי.
פורט פיליפ
גאוגרפיה
מפרץ פורט פיליפ משתרע על פני 1,930 קמ"ר ואורך קו החוף שלו הוא 264 ק"מ. המפרץ רדוד יחסית לגודלו, ועומקו בחלק העמוק ביותר הוא 24 מטר. במחצית משטחו של המפרץ העומק אינו עולה על שמונה מטר. המים הרדודים מאפשרים דיג, צלילת שנורקל וצלילת מכשירים.
מלבורן, בירת מדינת וויקטוריה ממוקמת בקצה הצפוני, ליד שפך נהר הירה (Yarra River). פרוורי מלבורן פרוסים לאורך קו החוף הצפוני והמזרחי והעיר ג'ילונג (Geelong) ממוקמת במפרץ קוריו (Corio Bay), מפרץ משני בחלק הדרומי.
מפרצים וחופים
פורט פיליפ בעל מפרצים וחופים רבים כולל את מפרץ ביומריס (Beaumaris Bay), מפרץ קוריו, חוף סנט קילדה (St Kilda), חוף ברייטון (Brighton), מפרץ הובסון ואחרים.
הכניסה הצרה למפרץ, נקראת ה"קרע" (the Rip), בין Point Lonsdale ו-Point Nepean, המאופיין בזרמי גאות ושפל חזקים הנגרמים על ידי מתאר לא חלק של קרקעית הים. הזמן הטוב ביותר לכניסה ל"קרע" עבור סירות קטנות הוא בין הגאות לשפל.
ספינות גדולות נעזרות במומחי ניווט מקומיים לכניסה ויציאה. נבחנת כעת הצעה להעמיק את הכניסה, כדי לאפשר לספינות מטען חדשות וגדולות יותר לגשת לרציפי נמל מלבורן.
הצד המזרחי של המפרץ מאופיין בחופים חוליים המתחילים בסנט קילדה ועד לפרנקסטון, ופורט סי. סחף נושא חול מדרום לצפון במהלך החורף ומצפון לדרום במהלך הקיץ.
בצד המערבי של המפרץ ישנו מגוון גדול יותר של סוגי חופים, כמו קווינסקליף, סט לאונרדס והחוף המזרחי.
מספר שרטונים נוצרים בחלקו הדרומי של המפרץ, כך שערוץ ההובלה הימית מה"קרע" לחלק הצפוני העמוק יותר חייב להיחפר באופן קבוע.
מפרץ סוואן, הסמוך לקווינסקליף הוא אזור האכלה חשוב לציפורי מים וציפורים נודדות. איי הבוץ הם בתי גידול חשובים עבור ציפורים כגון יסעור לבן הפנים, שחף כסוף, השקנאי האוסטרלי ושחף הפסיפיק. ברווז הים האוסטרלי גדל גם באזור המגדלור באזור, הוא גם מארח מושבות גידול של כלבי ים פרוותיים אוסטרליים. סולטמארש הוא החלק הצפון מערבי של המפרץ הידוע כביצה חשובה המשמשת כבית לתוכי כתום הבטן הנמצא בסימן הכחדה.
תחבורה
שתי מעבורות נוסעות לאורך פיו של המפרץ בכל שעה, בין קווינסקפיף וסורנטו. השירות נקרא מעבורת "דרך ים" (Searoad ferry). מעבורות נוסעות גם מ-סנט קילדה אל וילאמסטאון לאורך מפרץ הובסונס (Hobsons Bay). מעבורות אלו, כמו רבות מספינות הבידור פועלות ברובם לשירות תיירים ונעות מסביב למפרץ במקומות שונים.
בילוי וספורט
הטופולוגיה השטוחה ברובה של פורט פיליפ וגלים מתונים יוצרים תנאים טובים לרכיבה, ריצה, שחייה, גלישת גלים, גלגיליות, גלישת רוח, שיט וענפי ספורט אחרים.
תריסר מועדוני מצילים באזור מספקים שירותי הצלה בהתנדבות מאלטונה לפרנקסטון.
היסטוריה
פורט פיליפ נוצר לפני כ-10,000 שנה בסוף עידן הקרח, כאשר גובה פני הים הציף את מה שהיה אז עמק היארה, אשר היה במורדות הצד המזרחי של המפרץ. האבוריג'ינים האוסטרליים החזיקו בשטח הרבה לפני שהמפרץ קיבל את צורתו הנוכחית.
האירופאים הראשונים שהגיעו לפורט פיליפ היו אנשי הצוות של ספינת הליידי נלסון, בפיקודו של ג'ון מארי, אשר נכנסו למפרץ ב-15 בפברואר 1802. מארי קרא למפרץ בשם פורט קינג על שם מושל ניו סאות' ויילס, פיליפ גידלי קינג, אבל קינג שינה את שמו מאוחר יותר לפורט פיליפ, ככבוד לקודמו ארתור פיליפ.
כעשרה שבועות אחרי מארי, מתיו פלידרס בספינת ה"חוקר" מצא גם ונכנס אל המפרץ, מבלי לדעת שמארי היה שם. כפועל יוצא של דוחות מארי ופלינדרס, קינג שלח את לוטננט צ'ארלס רובינס בספינת ה"קמברלנד" לחקור את פורט פיליפ באופן מלא. אחד מחברי הצוות צ'ארלס גרימס, הפך לאירופאי הראשון שהלך לאורכו של הפרץ וגילה את פי היארה ב-2 בפברואר 1803.
קינג החליט למקם מושבת אסירים בפורט פיליפ, בעיקר כדי לקבל חזקה על דרום אוסטרליה לפני הצרפתים. באוקטובר 1803 צוות מונהג על ידי לוטננט קולונל דייוויד קולינס המורכב מ-400 אנשים הגיע ליד האתר המודרני סורנטו, המקום בו הקימו מושבה שנקראה הוברט. מחסור במי שתייה ועצים טובים, בכל אופן, הוביל לניסיון עזיבת מושבה במדינת ויקטוריה במאי 1804. קולינס וצוותו הפליגו לטסמניה, ושם הם ייסדו את הוברט המודרנית. לפני הנטישה, אסיר אחד, ויליאם באקלי, ברח מהמושבה בסירה גנובה. באקלי התיישב מאוחר יותר במערה ליד פוינט לונסדייל בצד המערבי של הכניסה למפרץ, ב"קרע".
פורט פיליפ נעזבה אז בלתי מופרעת עד 1835, עד שמתיישבים מטסמניה מובלים על ידי ג'ון באטמן וג'ון פסקו פוקנר (אשר היה בהתיישבות סורנטו כילד) ייסד את מלבורן באזור הנמוך של היארה. ג'ון באטמן פגש את וילאם באקלי אשר נהפך אז לנווט חשוב ואיש קשר אל המקומיים. ב-1838 ג'ילונג נוסדה והפכה לנמל הראשי המשרת את תעשיית הצמר הגדלה במחוז המערבי. למשך זמן ג'ילונג התחרתה במלבורן כמושבה המובילה במפרץ, אבל הבהלה לזהב אשר התחילה ב-1851 הפכה את מלבורן לעיר הגדולה ביותר במדינת ויקטוריה.
Flashdance... What a Feeling
Flashdance... What a Feeling (בעברית: פלאשדאנס... איזו תחושה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית איירין קארה, מתוך אלבומה השני,. השיר יצא לאור באפריל 1984, כסינגל הראשון מתוך האלבום.
השיר הוא שיר הנושא של הסרט המצליח "פלאשדאנס", שיצא באותה התקופה. השיר זכה בפרסים רבים, ביניהם; פרס גלובוס הזהב בקטגוריית "השיר המקורי הטוב ביותר", פרס אוסקר בקטגוריית "השיר המקורי הטוב ביותר", ושני פרסי גראמי בקטגוריית "הפסקול הטוב ביותר למדיה ויזואלית" ו"ביצוע הפופ הווקאלי הטוב ביותר - אישה". כמו כן, השיר הוא השיר הנמכר ביותר בשנת 1983, והשיר ה-18 הנמכר בהיסטוריה.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100, הראשון במצעד שבקנדה, והראשון במצעד המוזיקה האוסטרלי.
רקע וכתיבה
בנוסף לכך, זכה השיר למעמד הזהב בארצות הברית, על סך מכירות של 500,000 עותקים.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שצולם עבור השיר הועלה ליוטיוב ב-3 בפברואר 2010. הקליפ מכיל בתוכו קטעים מתוך הסרט "פלאשדאנס". בין היתר, ניתן לראות את איירין קארה רוקדת על כיסא, תוך שמים נשפכים עליה מהתקרה.
נכון לפברואר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-44 מיליון צפיות.
יוהאן קרמר
יוהאן פול קרמר (בגרמנית: Johann Paul Kremer; 26 בדצמבר 1883 – 8 בינואר 1965) היה פרופסור לאנטומיה ולגנטיקה האנושית באוניברסיטת מינסטר שהצטרף לשורות הוורמאכט ב-20 במאי 1941. הוא גם היה קצין באס אס ורופא מחנה אושוויץ בזמן מלחמת העולם השנייה, מיום 30 באוגוסט 1942 עד יום 18 בנובמבר 1942.
היה חבר במפלגה הנאצית וביצע ניסויים באסירי מחנה אושוויץ בירקנאו. נידון למוות במשפט אושוויץ הראשון, אך עונשו הומר לאחר מכן למאסר עולם והוא שוחרר מהכלא בשנת 1958.
קרמר נודע לשמצה בשל יומנו האישי, הוא הכיל רישומים יומיומיים על מעשי רצח ואכזריות של המתה בגז ואקציות נוספות.
"5 בספטמבר 1942: בבוקר נכחתי באקציה מיוחדת במחנה הריכוז לנשים; הנורא ביותר מכל הזוועות. אובר-שטורמפיהרר טילו צדק כשאמר לי שזהו תחתית התחתית. בערב לקראת שמונה נכחתי בפעילות מיוחדת ב"הולנד". בגלל נוהלי הקצבות המזון הם קיבלו חמישית ליטר של שנפס, 5 סיגריות, 100 גרם של סלמי ולחם, כל הגברים זעקו כדי לקחת חלק בפעולות כאלה. היום ומחר (יום ראשון) עבודה".
חייו לפני אושוויץ
קרמר נולד בשטלברג. החזיק בדוקטורט ברפואה ובפילוסופיה ולמד גם מדעים מדויקים ומתמטיקה. הוא למד באוניברסיטאות בהיידלברג, שטרסבורג וברלין. קיבל את תוארו ברפואה בשנת 1919 ואת תוארו בפילוסופיה בשנת 1914. החזיק במשרות בכירות, ביניהן פרופסור בפקולטות לאנטומיה בבון ובמינסטר, אחראי על מחלות פנימיות בבית החולים העירוני של ברלין ועוד. בשנת 1929 נהיה לדוצנט לאנטומיה ובשנת 1936 נהיה לפרופסור מן המניין. ביומנו האישי החזיק שני מאמרי מחקר שחיבר בתחום התורשה וחקר התאים.