cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
העיתון
עלילה
הסרט עוקב אחר תפקידו של העיתון וושינגטון פוסט בחשיפת פרשת מסמכי הפנטגון. פרסום המסמכים הנוגעים למעורבותה של ארצות הברית במלחמת וייטנאם, החל בעיתון הניו יורק טיימס, אך הפרסום נבלם על ידי ממשל הנשיא ריצ'רד ניקסון. החל מיוני 1971 החל גם הוושינגטון פוסט לפרסם את המסמכים לאחר מאבק משפטי ועל אף הלחצים מצד הממשל.
במהלך מלחמת וייטנאם נשלח עובד משרד ההגנה, דניאל אלסברג, להצטרף לכוחות הלוחמים ולדווח מהשטח על התקדמות הלחימה. הוא מדווח על הסטטוס קוו למזכיר ההגנה רוברט מקנמארה שנראה כי מזדהה עם חוסר התוחלת בהמשך הפעילות, אך בראיון פומבי לתקשורת טוען מקנמארה להצלחת המשימה, ותומך במשלוח לוחמים נוספים לשטח. שנים מאוחר יותר, כשהוא מועסק במכון ראנד, מדליף אלסברג כמות גדולה של מחקרים ומסמכים לגבי הפעילות החשאית ארוכת השנים של ארצות הברית ואי הצלחת המלחמה להניו יורק טיימס. העיתון מפרסם חלק מהמסמכים אך מיד מצונזר על ידי הממשל ונמנע ממנו בצו בית המשפט להמשיך ולפרסם אותם.
בן בגדיקיאן מהוושינגטון פוסט מתחקה אחר המקור למסמכים שהודלפו ומגיע לאלסברג שמוסר לו אותם. עורך העיתון בן בראדלי מכנס את צוות הכותבים והעורכים שלו והם מרכזים מאמץ לפרסום ממצאים מהמסמכים. על הפרסום מעיב החשש כי תהיה בכך פגיעה בעיתון, ואף ביזוי בית המשפט, מה שעלול להביא למעצרם של בראדלי ובעלת העיתון.
קתרין גרהאם שקיבלה לידה את השליטה בוושינגטון פוסט לאחר מות בעלה, מקבלת החלטה לפרסם את המסמכים על אף האיום כי הדבר עלול לטרפד את הנפקת מניותיו בבורסה, על אף הסיכון האישי בהפרת צו בית המשפט ועל אף ידידותה ארוכת השנים עם מקנמארה.
פרסום המסמכים מוביל לפולו-אפ של שאר העיתונים הבולטים בארצות הברית וכן לניצחון בבית המשפט.
סצנת הסיום של הסרט כוללת שחזור של סצנת פתיחת הסרט "כל אנשי הנשיא" שעלילתו עוסקת בחשיפת פרשת ווטרגייט על ידי עיתונאי הוושינגטון פוסט.
הפקה
הזכויות לתסריט שנכתב על ידי ליז האנה, נרכשו על ידי איימי פסקל ובעיבודו שותף גם התסריטאי ג'וש סינגר שזכה באוסקר על התסריט לסרט "ספוטלייט", אף הוא עוסק בעולם העיתונות.
הפקת הסרט נעשתה על ידי חברת אמבלין פרטנרס ופוקס המאה ה-20.
ביצירת הסרט שיתף פעולה הבמאי סטיבן ספילברג עם עמיתיו ליצירת סרטים קודמים, בהם זוכי פרס האוסקר הצלם יאנוש קמינסקי, העורך מייקל קאן, והמלחין ג'ון ויליאמס. לתפקידים הראשיים לוהקו טום הנקס שזה לו הפעם החמישית שמככב בסרטיו של ספילברג ומריל סטריפ שעבורה זהו שיתוף הפעולה הראשון עם ספילברג ועם הנקס.
צילומי הסרט החלו ב-30 במאי 2017 בניו יורק והושלמו במהלך הקיץ.
קישורים חיצוניים
ביקורות:
טים רוזון
טימותי ג'יימס רוזון (באנגלית: Timothy James Rozon; נולד ב-4 ביוני 1976) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה קנדי. רוזון ידוע בתפקידיו בסדרות הטלוויזיה "פתאום כוכבת", בסדרת הקומדיה "שיט'ס קריק", וכ"דוק הולידיי" בסדרת הדרמה העל טבעית "ויינונה ארפ".
קריירה
תפקידו הראשון של טים רוזון היה לצד מירה סורבינו בסרט הטלוויזיה משנת 2000 "גטסבי הגדול". הפריצה הגדולה שלו הגיעה בשנת 2004 כשהוא קיבל את התפקיד של טום "טומי Q" קווינסי בסדרת הנעורים "פתאום כוכבת", תפקיד שגילם במשך ארבע עונות.
בין השנים 2017-2015 שיחק בסדרה שיט'ס קריק.
בשנת 2018 הוא וצוות השחקנים של וינונה ארפ קיבלו את פרס בחירת הקהל לתוכנית המדע בדיוני הטובה ביותר.
חיים אישיים
טים רוזון מתגורר במונטריאול, שם הוא הבעלים של מסעדת "גארדה מאנג'ר" יחד עם השף הסלבריטאי הקנדי צ'אק יוז. הוא התחתן בספטמבר 2015 ויש לו ילד אחד.
בנציון כץ
בנציון כץ, שנודע גם בשם העט בנציון בנשלום, (ינואר 1907, ו' בשבט ה'תרס"ז – נובמבר 1968, א' בכסלו ה'תשכ"ט) היה מנהל בהסתדרות הציונית, מתרגם לעברית, משורר, פרופסור ללימודים קלאסיים ולספרות עברית, רקטור אוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
בנציון כץ נולד בשנת 1907 בסאנוק שבגליציה, בן לשולם כץ, שהיה סוחר, ורוחמה לבית ארליך. אחותו הייתה טונקה כץ, ואחיו הצעיר ממנו, יהודה (יוליוס) היה דיפלומט ופעיל קומוניסטי פולני.
למד באוניברסיטת קרקוב ובשנת 1929 קיבל בה תואר דוקטור. לימד שם עברית בשנים 1929–1939. בשנים 1937–1938 לימד במכון למדעי היהדות בוורשה. השתתף, כאחד מנציגי פולין, בשני קונגרסים ציוניים והיה פעיל בתנועת "תרבות". לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלט עם משפחתו לווילנה, וב-1940 עלה לארץ ישראל. בשנים 1941–1963 היה מנהל המחלקה לענייני הנוער והחלוץ של ההסתדרות הציונית. ערך, יחד עם אשר ברש ושמשון מלצר, את הירחון לנוער "עתידות" שבהוצאת מחלקה זו.
היה חבר בוועד אגודת הסופרים ונציגה בוועדת פרס טשרניחובסקי, ובעקבות מחלוקת שפרצה בשנת 1945 בשאלה האם כשרה השעה להענקת הפרס לתרגום מגרמנית של "פאוסט" התפטר מחברותו בשני גופים אלה, לאחר שהאגודה התנגדה לעמדתו שיש להעניק את הפרס לתרגום זה. בשנת 1954 הוענק לו פרס טשרניחובסקי על תרגומו לטרגדיה "הפרסים" מאת אייסכילוס.
בשנת 1956, עם הקמתה של אוניברסיטת תל אביב, מונה בה לפרופסור בחוגים ללימודים קלאסיים ולספרות עברית. בשנים 1959–1964 היה דיקאן הפקולטה למדעי הרוח. בסוף 1963 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין ובשנת 1964 מונה לרקטור האוניברסיטה וכיהן בתפקיד זה עד לפטירתו. היה חבר המועצה להשכלה גבוהה.
נפטר בשנת 1968 והובא לקבורה בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.
לכבודו יצא לאור בשנת 1970 "ספר זיכרון לפרופ' בנציון כ"ץ ז"ל : רקטור אוניברסיטת תל אביב וראש החוג ללימודים קלאסיים : מחקרים בתרבות הקלאסית", בעריכת מ' רוזלאר וב' שימרון. על שמו נקרא באוניברסיטת תל אביב מכון כץ לחקר הספרות העברית.
לקריאה נוספת
משיריו:
Viva Las Vengeance
Viva Las Vengeance הוא אלבום האולפן השביעי והאחרון של פרויקט הרוק האמריקאית פאניק! אט דה דיסקו, שיצא במלואו ב-19 באוגוסט 2022, בהוצאת חברות התקליטים Fueled by Ramen וורנר רקורדס. האלבום הוכרז לצד יציאת הסינגל המוביל ורצועת הכותרת "Viva Las Vengeance" ב-1 ביוני 2022. לאחריו, הוכרז על סיבוב ההופעות לקידום האלבום, ובמהלכו יופיע הפרויקט בצפון אמריקה ברבעון השלישי של 2022, ובאירופה בשנת 2023.
רקע והקלטה
במאי 2022 הוקם אתר בשם "Shut Up and Go to Bed", בו נרמז על מוזיקה חדשה מהפרויקט בחודש הבא. לאחר מכן הוכרז על הסינגל "Viva Las Vengeance", ב-29 במאי.
ברנדון יורי תיאר את האלבום כ"מבט לאחור על מי שהייתי לפני 17 שנה ועל מי שאני עכשיו". יורי הקליט את האלבום לתוך רשמקול עם ג'ייק סינקלייר ומייק ויולה בלוס אנג'לס.
עונת 2021/2022 בליגת העל ההולנדית
מבנה
על ניצחון הוענקו 3 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 18 קבוצות (15 ששיחקו בעונה שעברה, אליהן הצטרפו קמבור, גו אהד איגלס וניימכן שהעפליו מליגת המשנה) שישחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 17 משחקים כל אחד - 34 מחזורים בסה"כ. בסיומם הראשונה זכתה באליפות והקבוצות במקומות 17 ו-18 יורדות לליגת המשנה. הקבוצה במקום ה-16 תתמודד בפלייאוף ירידה בשיטת פיינל פור כנגד הקבוצות שהעפילו מפלייאוף ליגת המשנה.
פלייאוף הירידה
אל הפלייאוף העפילו 3 קבוצות שעברו את שלב הפלייאוף העליון של ליגת המשנה והקבוצה שסיימה במקום ה-16 בליגת העל לטורניר בשיטת בית חוץ חצי גמר וגמר כאשר המנצחת תשחק בעונת 2022/23 בליגת העל.
מונקו (כדורסל)
על אף שמיקומה של קבוצת הכדורסל הוא במונקו, שהיא מדינה בפני עצמה, הקבוצה משחקת בליגת העל הצרפתית. הקבוצה משחקת החל מעונת ביורוליג.
היסטוריה
כ-4 שנים לאחר שהוקם המועדון, בשנת 1928 נוסדה קבוצת הכדורסל. בשנת 1950 סיימה הקבוצה את העונה הסדירה במקום הראשון, מה שנחשב לאחת ההצלחות הגדולות ביותר שלהם בהיסטוריה שלהם. מונקו גם זכתה באליפות הליגה השנייה בצרפת בעונת 1973, עם אחת ההתקפות הגדולות ביותר ביבשת אירופה.
לאחר האליפות בליגה השנייה, חזרה הקבוצה לליגה הראשונה בצרפת לעונת 1973/1974, שם הם סיימו במקום התשיעי. הם הופיעו לראשונה בגביע קוראץ' בעונת 1974, והפסידו בשלב הבתים לקבוצות בולטות כמו אסוול ליון-וילרבאן ולבסקי סופיה. הם נכנסו לטורניר שוב בעונת 1982/1983, שם הם הפסידו לדינמו מוסקבה בחצי הגמר, למרות סיום טוב יותר בטורניר הכללי.
בשנות ה-80 הייתה מונקו בתהליך של בנייה כאחת הקבוצות החזקות ביותר בכדורסל הצרפתי. הם הגיעו למשחק הגמר של גביע הפדרציה הצרפתי, והפסידו ללימוז' 96-81. מונקו גם הפכה לאיום בליגה הצרפתית, לאחר ששחקן ה-NBA לשעבר רוברט סמית' הצטרף לקבוצה בשנת 1985. סמית' נבחר ל-MVP של הליגה בשנת 1987.
לאחר שסמית' עזב את הקבוצה, מונקו מצאה את עצמה יורדת ליגה. הם נדדו בין הליגה השנייה והשלישית והם לא חזרו לליגה הראשונה במשך שנים רבות. בשנת 2014 זכתה מונקו באליפות ליגה הצרפתית השלישית והם חזרו לליגה השנייה.
בעונת 2014/2015 זכתה מונקו בליגה הצרפתית השנייה וחזרה לליגה הראשונה. בשנת 2015 הפך איש העסקים והפילנתרופ האוקראיני סרגיי דיאדצ'קו לנשיא המועדון. בעונת 2015/2016 זכתה מונקו בגביע הליגה הצרפתית לאחר ניצחון 99-74 בגמר על אלאן שאלון.
בעונת חזרה מונקו לתחרויות באירופה ושיחקה בליגת האלופות, בה סיימה במקום השלישי. בשנת 2017 הפכה קרן צדקה שנוסדה על ידי הבעלים של המועדון, דיאדצ'קו, לנותנת החסות של המועדון. מונקו שיחקה בליגת האלופות גם בעונת, בה סיימה במקום השני לאחר הפסד בגמר 94–100 לא.א.ק. אתונה היוונית. מונקו זכתה בשנת 2017 בגביע הליגה הצרפתי, ובגביע הצרפתי בשנת 2018. בתום העונה מונקו סיימה במקום השני בליגה.
בעונות, ו- שיחקה מונקו ביורוקאפ, כשבעונה האחרונה אף זכתה במפעל והעפילה ליורוליג.
קסרקטיני ולינגטון
המחנה
המחנה ממוקם ליד פאתו הדרומית של פארק סנט ג'יימס, במרחק של כ-200 מטר מארמון בקינגהאם. קרבתו לארמון מאפשרת לחיילים המוצבים בו להגיע אל הארמון במהירות בעת חירום.
בנייני הקסרקטינים תוכננו על ידי סר פרנסיס סמית' (Sir Francis Smith) ופיליפ הארדוויק (Philip Hardwick) ונפתחו בשנת 1833.
במחנה מוצבות שלוש פלוגות רגלים – מרגימנט משמר הגרנדירים, רגימנט משמר קולדסטרים ורגימנט המשמר הסקוטי, אלו הם שלושה משבעת הרגימנטים המרכיבים את דיוויזיית הבית ושלושה מחמשת הרגימנטים הרגליים של דיוויזיית המשמר (שני הרגימנטים האחרים בדיוויזיית הבית הם רגימנטים רכובים). במחנה ממוקמות גם המפקדות של כל שבעת הרגימנטים, וכן מוצבות בו התזמורות של חמשת הרגימנטים הרגליים.
אתרים נוספים במחנה
בתוך מתחם הקסרקטינים ממוקמים מספר אתרים נוספים:
גל איתן
גל איתן (נולד ב-25 ביולי 1987) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בעמדת הרכז בקבוצת בקבוצת אליצור נתניה מהליגה הארצית בכדורסל.
קריירה
בעונת 2007/08 שיחק בעולה החדשה ללאומית אליצור יבנה, שסיימה במקום החמישי ונעצרה רק ברבע גמר הפלייאוף על ידי מכבי חיפה.
בעונת 2008/2009, שיחק איתן במכבי אשדוד מהלאומית. באותה עונה שיחק כרכז שני ביחד עם דורי אסף, בסה"כ שיחק כ-25 דקות בממוצע בהם רשם כ-10 נקודות ו2.5 אסיסטים, הקבוצה סיימה במקום השני ונעצרה רק ברבע גמר הפלייאוף.
בעונת 2009/10 חתם בהפועל אוסישקין שהוקמה שנתיים קודם בליגה האחרונה, וכבר העפילה לליגה הארצית. איתן שיחק בקבוצה ארבע עונות רצופות. שכללו העפלה עד לליגת העל, ועוד עונה אחת בליגת העל שבה שימש בעיקר כשחקן מחליף שעולה ומשנה את מהלך המשחק.
בתחילת עונת 2015/2016 עבר איתן לעירוני רמת גן, ובקיץ 2016 עבר למכבי רחובות.
שידוך בחברה החרדית
שידוך הוא התהליך המקובל במגזר החרדי, כמו בחברות מסורתיות נוספות למציאת בן/בת זוג למטרת נישואין. השידוך מנוהל על ידי גורמים נוספים פרט לבני הזוג, ה"שדכן" ובדרך כלל גם הורי המיועדים. הם מבררים על המוצע עוד לפני שבני הזוג נפגשים ביניהם, לאחר הבירור ניגשים בני הזוג למספר משתנה של פגישות, ובמידה והם מעוניינים בסגירת השידוך, הם מקיימים "וורט" - מעמד הרמת "לחיים" בין בני המשפחה המצומצמת בלבד, לעיתים הוורט משתלב ב"תנאים" הציבורי יותר.
בזרם הליטאי והחרדי ספרדי מקובל כי בני הזוג נפגשים מספר פעמים טרם האירוסין והם נפגשים גם בזמן שבין האירוסין לחתונה, כאשר בדרך כלל הם ייפגשו עם יותר ממועמד פוטנציאלי אחד. בציבור החסידי לעומת זאת בני הזוג נפגשים שתיים שלוש פגישות בממוצע לפני הוורט, לאחר שהמשפחות הסכימו עקרונית ביניהן. מלבד פגישות ספורות אלה, החסידים ממעיטים את הפגישות (הקצרות) בין האירוסין לחתונה (ניתן לציין שיש מקומות חסידיים ספציפיים שמקפידים לא להפגש בין האירוסים לחתונה כלל)
השידוכים מתנהלים על ידי שדכנים - לעיתים מקצועיים, העוסקים בתחום כמקצוע, אך גם מכרים וחברים. נהוג לשלם לשדכן עבור עבודתו על שידוך. קיימים גם ארגוני שידוכים כמו ארגון "בניין עולם". ישנם מוסדות להם יש רב או מורה העוסקים בהצעות ועזרה בתחום השידוכים לתלמידים הלומדים בהם. ברוב המקרים, מהלך השידוך נעשה מול ההורים, ולעיתים אף ההורים ייפגשו עם המועמד טרם הפגישה הראשונה או בתחילתה.
ברורי התאמה
בשלב זה נאסף מידע בעבור השידוך הפוטנציאלי. החיפוש כולל שיחות ותִשאוּל מכריהם של השידוך, ולפעמים גם מפגשים בפועל של ההורים עם המועמדים. סביב שיחות הבירורים קיימת ספרות הלכתית הדנה בשאלות כמו חובת הדיווח או האם יש מידע שאפשר להסתיר וכדומה. אם בירור הנתונים הראשוני מוכיח עמידה בקריטריונים, מבררים ההורים את דרכי ההתקשרות הטכניים, כמו מקום מגורים וכו', כדי לוודא שהפגישה תתקיים כראוי.
במהלך הבירורים אודות המשודך יערכו הצדדים בירורים אודות משפחתו בנושאים כמו ייחוס, רקע הוריו וכדומה, וכן בירורים אודות נתונים אישיים כמו מראה ואופי. רבים בציבור החרדי עורכים בירור גנטי במסגרת דור ישרים ובודקים התאמה טרם הפגישה הראשונית, או, לחלופין, לפני האירוסין. לרוב, בני הזוג מגיעים מאותה עדה ומאותה חסידות, אך קיימים יוצאי דופן.
סידור מלא
כחלק מדרישות הצדדים, ישנם בחורי ישיבה הדורשים (לעיתים בעידוד רבותיהם) סידור מלא, במסגרתו בחור ישיבה המקבל הצעת שידוך דורש ממשפחת הכלה כתנאי סף לקבלת השידוך דירה. בעבר היה כולל הסידור גם קצבה חודשית למספר שנים. נוהג זה הופך את יכולתם הכלכלית של הורי הבחורה, לבד מאופיה וכישוריה, לגורם חשוב בתחום השידוכים בחברה החרדית.
נוהג זה פוחת והולך, אך עדיין קיים בקרב חרדים ליטאים וחרדים ספרדים במידה פחותה. בציבור החסידי לעומת זאת, מקובלת חלוקה שוויונית בין משפחת החתן, משפחת הכלה ובני הזוג.
היסטוריה
בשנים הראשונות שלאחר קום המדינה עודדו רבנים וראשי ישיבות את המגמה של "סידור מלא" לבחורי הישיבות. מלבד הסיבה של הסרת העול הכלכלי מעל האברך המקדיש את כל זמנו ללימוד תורה, היה מניע נוסף שעמד מאחורי עידוד הנוהג הזה; השואה החריבה את עולם הישיבות במזרח אירופה, והיה צורך להקים עולם ישיבות מחודש בארץ ישראל, וכדי לעודד בחורים להשקיע את חייהם בלימוד ולהעלות את קרנם בעיני הציבור, חשבו ראשי הישיבות כי "סידור מלא" יסייע בכך.
בעבר, דור ההורים היה מורכב מ'בעלי בתים' שעבדו לפרנסתם ויכולתם הכלכלית הייתה גבוהה. בנוסף, חלק מההורים היו ניצולי שואה שקיבלו שילומים מממשלת גרמניה, וכך יכול היה הנוהג של "סידור מלא" להתקיים.
בשנים האחרונות, עקב העלייה במחירי הדירות ויכולת ההשתכרות המועטה של ההורים, מסתמנים שינויים בדפוסי חלוקת הנטל. אחוז בחורי הישיבות הדורשים "סידור מלא" פוחת בהדרגה ודרישות הבחורים מתמתנות. בעבר דרשו בחורי הישיבות מהשכבה המובחרת דירה באחת הערים הגדולות - בני ברק או ירושלים, אך בשלב מאוחר, כשמחירי הדירות בערים הגדולות נסקו, עמדה הדרישה על דירה באחת מהערים החדשות - כגון מודיעין עילית, ביתר עילית, ואלעד, או בפרברים מרוחקים בתחומי הערים הגדולות - שכונות קריית היובל וגילה בירושלים, ושכונת פרדס כץ בבני ברק. כיום, "סידור מלא" אינו נפוץ, וברוב המקרים ישנה השתתפות חלקית בהוצאות הדירה, על ידי מתן משכנתא המוטלת על הזוג הצעיר.
ביקורת
ביקורת מוקדמת נמתחה על ידי הרב יקותיאל יהודה הלברשטאם, שהגדיר את הנוהג הזה כלא תחמוד. ברוח דומה התבטא הרב בנימין זילבר.
אחד מהביקורות המפורסמות בנושא זה היה מאמר של דוד זריצקי בשם זעקת הלבבות שהתפרסם במאי 1978. ביקורתו של זריצקי לא התקבלה בקורת רוח בקרב הציבור והותקף על כך שהעז להעביר ביקורת על "אבות הדור". הוא פרסם בהמודיע מכתב התנצלות, ושלושה שבועות מאוחר יותר נפטר.
כחלק מהמאבק בתופעת ה"סידור המלא" נוסד ארגון בשם "שהשמחה במעונו" המחתימים בכוללים ובישיבות הורים לבחורים ובחורות בגילאי השידוכים על התחייבות, לפיה לא ייתנו סידור מלא וההוצאות יוטלו על הזוג ועל ההורים משני הצדדים. הם השיגו אלפי חתימות והגדילו את מאגר השידוכים ללא סידור מלא. הארגון פרסם גם "גילוי דעת" מהרבנים הבולטים במגזר ומעשרות ראשי ישיבות גדולות שגינו את התופעה.
מהלך השידוך
בשידוך נוצרת ההיכרות דרך צד שלישי, לאחר בירור אודות מידת התאמת המועמדים. הפגישות בין הבחור והבחורה מתואמות על ידי גורם מקשר, בדרך כלל השדכן. גם אחרי שנתקבלה ההחלטה להינשא, הקשר בין המשודכים הוא מינימלי, תוך שמירת נגיעה מוחלטת עד לחתונה עצמה.
הפגישות
הפגישות מתוזמנות ולא על בסיס התאהבות ספונטנית. הסיבה העיקרית לקיומן הוא הכלל ההלכתי: "אסור לאדם לקדש אשה עד שיראנה". אולם הנחיה זו השאירה מרחב גדול לפרשנויות, בין הסתכלות בודדת ועד היכרות ממשית. פרשנויות שונות מובילות להתנהגות שונה בקרב תת-חברות בחברה החרדית.
מקום המפגש תלוי במנהגי המשפחה. בזרם הליטאי בדרך כלל הבחור יפגוש את הבחורה בפגישתם הראשונה בביתה או בבית אחר, ולאחר מכן בלובי של מלון. בשלבים מתקדמים יותר מקובל לצאת לפגישות במרחבים פתוחים או לשבת יחד. לעומת זאת, אצל החסידים הפגישה תיערך תמיד בבית משפחתה של הבחורה. לרוב, כשזוג מוכן להיראות בחוץ הם לקראת סגירת החתונה. משך הפגישה עולה עם כמות הפגישות. הבחור אמור לרוב לפתוח בשיחה, לשלם על השתייה ולדאוג להחזיר את הבחורה לביתה בתום הפגישה. בין הפגישות מתקבלת ההחלטה אם להמשיך להיפגש באמצעות השדכן, עד לפגישות מתקדמות בהן הזוג מתאם בעצמו.
צביון הקשר בתקופת האירוסין
בין סגירת התנאים לחתונה, נהוג לערוך מסיבת אירוסים. בתקופה זו עדיין נשמר הצביון המסויג והבלתי-משוחרר של הקשר בין בני הזוג ה'טרי'. הם מתבקשים לשמור נגיעה באופן מוחלט, וכן חל עליהם איסור ייחוד. כשהם נפגשים, מקובל להביא מתנות מוגדרות: לרוב הוא קונה פמוטים ואילו היא תרכוש שולחן ערוך. תדירות המפגשים מוגבלת כמו גם אורכם. בין שבוע לשבועיים לפני החתונה, תלוי במנהג, הם מקיימים את פגישתם האחרונה. אם נדרש שיח ביניהם, הוא מתבצע דרך בני משפחה.
בקהילות חסידיות שונות כמו חסידות גור, חסידות בעלז ועוד, אין כלל פגישות בין בני הזוג בין האירוסין לחתונה, והם מקפידים שלא ליצור קשר זה עם זה אף בשיחות טלפון. ויש שאף מקפידים שלא ישתתפו יחד באירועים כחתונה. המתנות נשלחות על ידי שליח, ובני הזוג יודו טלפונית להורי בן/בת הזוג.
תקופה זו מוקדשת, נוסף על ההכנות הטכניות לאירוע החתונה, גם להדרכה רוחנית ומעשית של הקמת בית. זאת בהתאם למסורת החרדית ולפי כללי הטהרה. ההכנות מלוות באמצעות מדריכי כלות וחתנים, המלווים את הזוג גם אחרי הנישואים. משך הזמן שבין הוורט לחתונה עומד בציבור הליטאי והספרדי על ממוצע של שלושה חודשים, ובציבור החסידי מגיע בדרך כלל לזמן של שנה.
בקולנוע
נושא השידוך בחברה החרדית נפוץ בקולונוע הישראלי, כך בסדרה שבאבניקים ובסדרה שטיסל, בסרטים בחורים טובים, לעבור את הקיר, למלא את החלל ועוד.
טקס יום הזיכרון הישראלי-פלסטיני
טקס יום הזיכרון הישראלי-פלסטיני (בערבית: مراسم يوم الذكرى المشترك, נקרא בעבר: יום הזיכרון האלטרנטיבי) הוא טקס זיכרון משותף של ישראלים ופלסטינים המתקיים בחפיפה לערב יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ולנפגעי פעולות האיבה.
הטקס נערך בפעם הראשונה בשנת 2006 בתיאטרון תמונע והיה יוזמה של תנועת "יזכור", שחדלה לפעול בסתיו 2006, ומאז שנת 2007 מארגנת את הטקס תנועת "לוחמים לשלום" בשיתוף "פורום המשפחות השכולות הישראלי-פלסטיני". המסר העיקרי שעולה מהטקס הוא קריאה לסיום מעגל הדמים.
מהלך הטקס
טקס יום הזיכרון הישראלי-פלסטיני מתקיים בערב יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, החל מהשעה תשע בלילה. הטקס משודר באינטרנט, וצופים בו בשידור ישיר במקומות ציבוריים בבית לחם וביישובים נוספים. הטקס כולל נאומים וקטעי שירה ומוזיקה ומתורגם לעברית וערבית. הדוברים, בני משפחות שכולות, נואמים בזוגות: ישראלי ופלסטיני. כך למשל, בטקס בשנת 2012 נאמו מוטי פוגל שאחיו נרצח בפיגוע באיתמר יחד עם אשתו ושלושת ילדיהם וסיהאם אבו עוואד, שאחיה, יוסוף, נהרג מירי של חיילי צה"ל בכניסה לכפר בית אומר בפברואר 2000. בכל שנה הדוברים משתפים את משתתפי הטקס בחוויות האישיות שלהם וקוראים לסיים את ההרג משני הצדדים.
פולמוס סביב הטקס
הטקס מעורר מחלוקת בקרב הציבור הישראלי. ב-2015 קרא ועד מתיישבי השומרון לשר הביטחון שלא להתיר כניסת פלסטינים לאירוע ואף עלתה הדרישה להוסיף לחוק יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל סעיף האוסר לקיים "אירועים עם מחבלים". ב-2017 הגיעו מספר פעילי ימין בולטים ובהם "הצל", איתמר בן-גביר, ומיכאל בן ארי למחות כנגד קיום הטקס בטענה שמשתתפיו משתפים פעולה עם אויבי ישראל, משווים בין המחבלים הפלסטינים לחיילי צה"ל, ונותנים לגיטימציה לרצח יהודים. לטענות אלו הגיבו המארגנים כי הטקס לא מנציח את מי שהרגו חפים מפשע. חלק מהמשתתפים בטקס הותקפו ביריקות, אבנים, מקלות ובוץ.
ב־2018 אסר שר הביטחון, אביגדור ליברמן, על כניסתם לישראל של כל 110 המשתתפים הפלסטינים אשר כניסתם אושרה ביטחונית, ונימק את החלטתו: "זהו לא טקס זיכרון אלא מפגן של טעם רע וחוסר רגישות שפוגע במשפחות השכולות היקרות לנו מכל". מארגני הטקס עתרו לבג"ץ, אשר התיר כניסת 90 פלסטינים לטקס בתנאי שאין לכך מניעה ביטחונית או פלילית. בטקס הצהיר דויד גרוסמן כי יתרום מחצית מסכום זכייתו בפרס ישראל לפורום המשפחות השכולות ולעמותת אליפלט.
ב-2019 אסר ראש הממשלה ושר הביטחון, בנימין נתניהו על כניסתם לישראל של 176 פלסטינים על מנת להשתתף בטקס הזיכרון. מארגני הטקס עתרו לבג"ץ, וזה ביטל את החלטתו של שר הביטחון, והורה לאפשר מתן היתרי כניסה ייעודיים לישראל, לצורך השתתפות בטקס המשותף, ל-100 פלסטינים, תוך קביעה שהשר יכול למנוע את מעברם של אלה הקיימת מניעה ביטחונית לגביהם. בפסק הדין נאמר: "אל לשר הביטחון להתערב בדרך בה משפחה מבקשת לבטא את השכול הפרטי שלה, את העצב והיגון על לכתו ללא עת של אהוב ליבה. העותרות שבפנינו מאגדות משפחות שכולות אשר בחרו לבטא את כאבן ולציין את זכרם של יקיריהן בטקס המשותף. לא לנו להתערב בבחירתם זו."
לקראת הטקס של שנת 2023 אסר שר הביטחון יואב גלנט על משתתפים פלסטינים להיכנס לישראל על מנת להשתתף בטקס, בנימוק שאין לאפשר את כניסת המשפחות השכולות הפלסטיניות לישראל עקב "המציאות הביטחונית המורכבת", ובשל העובדה שיוטל סגר כללי על יהודה ושומרון במועד האירוע. בעתירה לבג"ץ שהוגשה נגד החלטתו התייצבה היועצת המשפטית לממשלה, גלי בהרב-מיארה, לצד העותרים. שר הביטחון לא ביקש ייצוג נפרד, וכיוון שלא הוצגה בפני בית המשפט הצדקה לחרוג מפסיקות העבר - העתירה התקבלה, והטקס התקיים בנוכחות יותר מעשרת אלפים אנשים.
בתחילת 2023 הופעתו התקשורתית האחרונה של המשורר והסטריקן יהונתן גפן טרם פטירתו, הייתה במסגרת צילומי מאחורי הקלעים לקראת "טקס יום הזיכרון הישראלי-פלסטיני", בו גפן הקליט והקריא משירו "היונה הלבנה כבר זקנה", לצדה של הזמרת אפרת גוש.
רבקה לזובסקי
רבקה לזובסקי (נולדה ב-1946) היא חוקרת חינוך ישראלית, פרופסור לייעוץ חינוכי ולמידה במכללה האקדמית בית ברל ויו"ר תנועת ויצו העולמית לשעבר, פעילה לקידום ופיתוח מקצוע הייעוץ החינוכי בישראל ולקידום מעמד האישה.
ביוגרפיה
לזובסקי נולדה בשנת 1946 במונטווידאו בירת אורוגוואי, וגדלה בשכונת מהגרים יהודים ניצולי שואה. משפחתו של אביה היגרה לעיר בשנת 1905 מרוסיה, וסבה מצד האב היה ממקימי הקהילה היהודית במונטווידאו. לאחר אירועי ליל הבדולח נמלטה משפחתה של אמה מווינה שבאוסטריה המסופחת לגרמניה הנאצית, והיגרה למונטווידאו בשנת 1939. סבתה מצד האם הייתה ממייסדות ארגון ויצו באורוגוואי. הוריה נפגשו במונטווידאו, ולאחר שלוש שנות היכרות התחתנו וילדו שלושה ילדים. אביה הפך לרופא השיניים היהודי הראשון באורוגוואי ואמה, שגדלה לתוך ארגון ויצו, הפכה לימים לנשיאת הארגון באורוגוואי.
לזובסקי למדה עברית בבית הספר היסודי במונטווידאו, ובגיל 16 סיימה סמינר למורות לשפה העברית. כשנה לאחר מכן, נשלחה ללימודים במכון גולד בירושלים, והשתתפה בחידון התנ"ך כנציגת אורוגוואי. בחידון היא פגשה את דוד בן-גוריון, ששכנע אותה להישאר בישראל ולעלות. בזמן שהותה בישראל היא הכירה את אריה לימים בעלה, אשר עבד במשרד אדריכלים, ולאחר שעלתה לישראל ב-1977 נישאו השניים.
לזובסקי סיימה תואר ראשון ושני בהצטיינות. את התואר הראשון למדה בחוג לסוציולוגיה, ואת התואר השני עשתה כחלק מהמחזור הראשון בחוג לייעוץ חינוכי.
עם סיום לימודי התואר השני, הצטרפה לצוות ההוראה בגימנסיה הרצליה בעיר תל אביב, ובנתה את הייעוץ החינוכי במוסד. 13 שנים לאחר מכן, היא חזרה לאקדמיה ללימודי התואר השלישי, וכתבה את עבודת הדוקטורט על הכוון תלמידים במעבר לתיכון.
עם סיום לימודי התואר השלישי, היא הצטרפה לסגל ההוראה באקדמיה בחוג לייעוץ חינוכי ובקורסים למנהלים. במקביל, היא חיברה ופיתחה את תוכנית הלימודים לתואר שני בייעוץ חינוכי במכללת בית ברל, ניהלה אותה, ושימשה כראש המגמה במשך 14 שנים. במקביל לתפקידה כראש המגמה, היא ייסדה את אגודת היועצים החינוכיים בישראל, ונבחרה פעמיים לכהן כיושבת הראש של האגודה. בנוסף, היא חיברה את קוד האתיקה המקצועית הראשון של היועצים החינוכיים בישראל, וחלקים מעבודת הדוקטורט שלה הופיעו באתיקה של החינוך. כמו כן, היא יסדה וערכה את כתב העת המדעי "הייעוץ החינוכי". בשנים 1991 ו-2004, היא קיבלה את "פרס הייעוץ", על תרומתה האקדמית והפרופסיונלית לקידום הייעוץ החינוכי בישראל.
לארגון ויצו היא הצטרפה לאחר שעלתה לישראל. בשנות ה-90 היא שימשה כיו"ר ארגון חינוך ודור ההמשך, בהנהלה העולמית של הארגון. משנת 2012 ועד ינואר 2020 כיהנה כיו״ר ויצו בהתנדבות.
מאמרים לאנשי חינוך וייעוץ חינוכי
לזובסקי ביצעה מחקרים וכתבה מאמרים עבור כתב העת האקדמי "דפים", המתמקד בתאוריה, במחקר ובפרקטיקה של הכשרת עובדי הוראה ופיתוחם.
כתבה מאמרים עבור כתב העת "מפגש", המשמש כבמה, המאפשרת ומעודדת שיתוף מפרה בין אנשי האקדמיה, בעיקר במדעי החברה, לבין אנשי השדה בתחום החינוכי-סוציאלי, עם דגש בילדים ובני נוער בסיכון בחברה רב-תרבותית כישראל.
מאמרי דעה בנושאים חברתיים
לזובסקי כתבה מאמרי דעה בתחומים של חינוך ומעמד האישה.
פיקניק הארנבים
פיקניק הארנבים (באנגלית: The Tale of the Bunny Picnic, "אגדת ארנבי הפיקניק") הוא סרט טלוויזיה אמריקאי-בריטי מסוגת קומדיה, הרפתקאות ומוזיקה. הסרט בוים והופק על ידי ג'ים הנסון ודייוויד ג'יי היליר, הופק על ידי ג'ם הנסון ונכתב על ידי ג'ויסלין סטיבנסון. הסרט הופק על ידי חברת ג'ים הנסון ו-BBC.
הסרט שודר לראשונה בבריטניה ב-BBC One ב-29 במרץ 1986, ובישראל הוא שודר בשנת 1989 בדיבוב עברי בטלוויזיה החינוכית. את הנוסח העברי של הפזמונים כתב שמוליק קלוסקי. אורך הסרט הוא כ-50 דקות, ושפת המקור שלו היא אנגלית.
תקציר העלילה
הסרט מספר על הארנבים בשדה ועל בין הארנב שנכנס לערוגת הכרוב וראה כלב גדול, אולם אף אחד לא האמין לו במיוחד אחיו קפיצי אשר האמין שהוא עוד קטן. כאשר יום הפיקניק הגיע הכלב התפרץ למסיבה והבהיל את כל הארנבים. בין והארנבים ניסו להפחיד את הכלב באמצעות "הארנב הענקי" אך ללא הצלחה, אולם כאשר האיכר המרושע הגיע הכלב נבהל וסיפר לבין שהאיכר אלרגי לארנבים, בזכות שיתוף פעולה בין כל ארנבי השדה, הצליחו בין והארנבים לגרש את האיכר. ובסוף, הכלב החליט להישאר עם חבריו החדשים הארנבים וכולם חגגו את פיקניק הארנבים ביחד.
דמויות ומדבבים
הדיבוב העברי בוים על ידי יוני חן, והופק על ידי חסיה ורטהיים באולפני קולינור.
רוד פאראדו
רוד פראדו (בצרפתית: Rod Paradot; נולד ב-4 באפריל 1996) הוא שחקן קולנוע צרפתי. הוא זכה בפרס סזאר לשחקן המבטיח ביותר בשנת 2016 על תפקידו בסרט "עומד זקוף" לצד קתרין דנב.
ביוגרפיה
פראדו נולד ב-4 באפריל 1996 בסן דני בחבל איל-דה-פראנס, צרפת.
פילמוגרפיה
בשנת 2019 פראדו וכיכב בקליפ "We Were Young" של פטיט ביסקוויט.
הגר לנדסמן-פלס
הגר לנדסמן-פלס (נולדה ב-31 בדצמבר 1974) היא פיזיקאית ניסיונאית ישראלית העוסקת בתחום האסטרו-חלקיקים, מדענית במחלקה לפיזיקה של חלקיקים ואסטרופיזיקה במכון ויצמן למדע, ואחת מעשרות בודדות של מדענים שלקחו חלק בהקמת גלאי הנויטרינו "אייסקיוב" בקוטב הדרומי. בנוסף היא הישראלית הראשונה והיחידה עד כה שהשתתפה במשלחת מחקר באנטארקטיקה. זוכת מדליית השירות באנטארקטיקה.
ביוגרפיה
לנדסמן-פלס נולדה וגדלה בחיפה, בת למינה לנדסמן, מתכנתת. בוגרת תיכון עירוני ה' בחיפה. שירתה בצה"ל בממר"ם.
סיימה תואר ראשון בפיזיקה מהטכניון ב-1997 ודוקטורט בפיזיקה מהטכניון בשנת 2004 בהנחייתו של פרופסור יורם רוזן. במסגרת עבודת הדוקטורט בטכניון הייתה מעורבת בפרויקט מאיץ החלקיקים CERN בז'נבה. בשנים 2004–2009 עשתה מחקר פוסט דוקטורט באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון על פרויקט האייסקיוב.
ב-2009 כחלק מהפרויקט של אוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון הייתה אחת מעשרות בודדות של חוקרים שהקימו את המצפה נויטרינו בגלאי אייסקיוב, גלאי נייטרינו אשר נמצא בתחנה האנטארקטית אמונדסן-סקוט באנטארקטיקה. תפקידה של ד"ר לנדסמן-פלס בצוות המחקר היה כיול ובחינה של 5,000 רכיבי הגלאי. בניית הגלאי הסתיימה בשנת 2013.
באנטארקטיקה הייתה במספר מסעות מחקר בשנים 2005, 2006 2013 וב-2018.
ב-2011 החלה לעבוד במכון ויצמן למדע. במכון ויצמן היא נמנתה עם קבוצתו של ד"ר רן בודניק מהמחלקה לפיזיקה של חלקיקים ואסטרופיזיקה, והשתתפה בפרויקט ה-XENON, שמטרתו לנסות לאתר עדויות לקיומם של חלקיקי חומר אפל באמצעות גלאי הממוקם במעמקי האדמה במעבדה הלאומית גראן-סאסו שבאיטליה. ד"ר לנדסמן-פלס עסקה בפיתוח דור חדש של גלאים לזיהוי חומר אפל, באמצעות זיהוי מרכזי צבע זוהרים בקריסטלים טהורים. היא ביצעה עבודה זו בשיתוף עם פרופסור תומר וולנסקי ופרופסור' אורי צ'שנובסקי מאוניברסיטת תל אביב.
ד"ר לנדסמן-פלס שותפה בפרויקט נוסף בקוטב הדרומי. הפרויקט, הקרוי ARA, ישתרע על שטח של 100 קילומטרים רבועים, ויוצבו בו גלאֵי רדיו במרחק של קילומטר זה מזה, המתוכננים לתפוס חלקיקי ניטרינו בעלי אנרגיות גבוהות.
כיום לנדסמן-פלס נמנית עם הסגל של מכון ויצמן במחלקה לפיזיקת חלקיקים ואסטרופיזיקה.
פרסים והוקרה
ב-2004 על עבודת הדוקטורט שלה זכתה במלגת מרים ואהרון גוטווירט.
ב-2013 זכתה במענק מחקר מטעם אוניברסיטת אוהיו ומכללת אורט בראודה עבור מחקרה על ניוטרינו באנרגיה הגבוהה ביותר מ-GRB באמצעות גלאי ARA.
ב-2014 זכתה בפרס הוועדה המדעית של מכון ויצמן (SC) למדענית מצטיינת.
ב-2015 החליט משרד המדע, בהובלת שר המדע דני דנון, על השקת קמפיין הסברה נרחב והכריז על "שנת נשים פורצות דרך במדע ובטכנולוגיה". ד"ר לנדסמן נבחרה כחלק מהקמפיין המציג מדעניות צעירות פורצות דרך.
חיים אישיים
לנדסמן-פלס נשואה לעדי פלס, חבר גם הוא בצוות האייסקיוב, ולהם שני ילדים. מתגוררת ברחובות.
כיום היא חברה בקבוצת התיאטרון של מכון ויצמן שמביימת עירית בנדק.
טוד הווארד
טוד הווארד (נולד ב-25 באפריל 1971) הוא עורך, יוצר ומפיק של משחקי מחשב מפורסמים. עיקר עבודתו בחברת Bethesda Game Studios, שם הוא היה אחראי בהפקת שלושה משחקים שזכו לתואר משחק השנה. הפילוסופיה לפיה עיצב ויצר את המשחקים היא "לחיות חיים אחרים, בעולם אחר" ("live another life, in another world")
חיים אישיים
טוד הווארד נולד בעיירה מקונגי שבפנסילבניה, ארצות הברית, ולמד בתיכון אמאוס באמאוס, פנסילבניה.
בשנת 1993 סיים את לימודיו במכללת ויליאם ומרי בוויליאמסבורג, וירג'יניה. הווארד למד במכללה הנדסה ופיננסים, על אף שבפועל היה מעוניין לעסוק ביצירת וידאו. בשנת 1994 הוא התקבל לחברת בטסדה למרות שדחו את מועמדותו לפני תקופת הלימודים.
טוד הווארד נשוי ויש לו שני ילדים.
קריירה
בשנת 1994 הווארד התקבל לחברת המשחקים המפורסמת Bethesda Softworks. נכון ל-2017, הוא משרת בתפקיד מנהל החברה.
הווארד מרצה לעיתים קרובות באירועים בנושאי משחקי מחשב, והוא ומשחקיו מופיעים במגזינים רבים בנושא זה כמו Newsweek, CNN, USA Today, ו The Today Show.
הוא מוכר כאחד מ-20 האנשים הכי משפיעים בעולם משחקי הווידאו.
בין המשחקים הבולטים שיצר: The Elder Scrolls וכן משחקי סדרת Fallout לאחר קניית הזיכיון מאינטרפליי (פרט למשחק Fallout New Vegas שפותח על ידי Obsidian עבור Bethesda Softworks). כל משחקיו של הווארד היו הצלחה כלכלית ורובם היוו אבן דרך בתחום פיתוח משחקי המחשב.
בשנת 2009 הוא הרצה ב D.I.C.E. Summit שם שיתף את שלושת היסודות לפיתוח משחקי מחשב לפיהם הוא פועל:
תארים ואותות הצטיינות
הווארד זכה בתארים ובאותו הצטיינות רבים, וביניהם:
נח חיים צבי ברלין
הרב נח חיים צבי ברלין (ה'תצ"ד, 1733 – ג' באדר ב' ה'תקס"ב, מרץ 1802) היה רב ואב"ד קהילות אה"ו, וקודם לכן ראש ישיבה במגנצא. מחבר הספרים "עצי ארזים", "עצי אלמוגים" ו"מעין החכמה".
כתביו
תלמידו הרב וולף היידנהיים, הוציא לאור חלק מספריו: חידושי תורה ממנו נדפסו גם בספר חוט המשולש. ובשו"ת 'אבני קודש' מאת הרב נחום לעווי (סימן י"ח וכ"ז). נתן הסכמה על הספר 'דגול מרבבה' של רבי יחזקאל לנדא.
משפחתו
הרב ברלין נפטר ללא ילדים. אחיו הוא הרב אריה ליב ברלין שהיה רב בבמברג ובמדינת הסן, שבגרמניה, שהוציא לאור את ספריו.
הפנרפיירדיר (כדורגל)
פימלייקפלאג הפנרפיירדיר (איסלנדית: Fimleikafélag Hafnarfjarðar או בקיצור FH) הוא מועדון כדורגל איסלנדי, המשחק בעיר הפנרפיירדיר והיא אלופת איסלנד נכון לשנת 2017
היסטוריה
הקבוצה נוסדה בשנת 1928 בתור מועדון התעמלות, ולאחר כך עברה הקבוצה לענפי ספורט אחרים. אף, אייץ' עלו לליגת העל האיסלנדית בפעם הראשונה בשנת 1979.
ב-2001 סיימה הקבוצה במקום השלישי בליגת העל האיסלנדית, בשנת 2004 זכתה לראשונה באליפות הליגה ושמרה של תואר זה שלוש שנים ברציפות. ב-2007 זכתה גם לראשונה בגביע האיסלנדי. לאחר מכן שבה אף, אייץ' לזכות באליפות שוב בשנים 2008, ו-2009, וב-2010 זכתה שוב בגביע האיסלנדי.
בעונת 2013-2012 זכתה שוב באליפות הליגה והגיעה לראשונה עד לפלייאוף של הליגה האירופית עד שהודחה על ידי גנק. בעונות 2016-2015, ובעונת 2016-2017 זכו שוב באליפות אך לא הצליחו לגביע לשלב הבתים של ליגת האלופות ושל הליגה האירופית.
יחסי אירלנד–מרוקו
יחסים כלכליים
בשנת 2015 ייצאה אירלנד למרוקו סחורה בשווי 111 מיליון דולר אמריקאי. המוצרים העיקריים שנסחרו היו בשמים ומוצרי חלב. באותה השנה, ייצרה מרוקו לאירלנד סחורה בשווי 88.3 מיליון דולר אמריקאי. המוצרים העיקריים שנסחרו היו חולצות, סוודרים, בגדים בכלליות ומכוניות.
רן בוקר
רן בוקר (נולד ב-16 באוגוסט 1989) הוא עיתונאי ישראלי, המשמש כתב לענייני תרבות ובידור באתר החדשות ynet.
ביוגרפיה
בוקר נולד וגדל בבאר שבע. למד בבית הספר התיכון מקיף ו׳. את דרכו העיתונאית החל בגיל 15 במקומון "זמן הנגב" מבית מעריב. שירת בצה"ל בדוברות מפקד מחוז של המשטרה בפיקודו של מפקד המחוז אורי בר לב, מאוחר יותר עבר לבסיס שדה תימן כדי לחזור לעבוד בתקשורת. בשנים 2005–2010 עבד בעיתון זמן הנגב מבית מעריב במדור הספורט. מאוחר יותר הצטרף לרדיו דרום במחלקות הספורט והאקטואליה. בשנת 2010 עבר בוקר לזירה הארצית ושימש כתב הרכילות באתר nrg. שנה אחר כך שימש בתפקיד ראש הדסק הישראלי בתוכנית "חדשות הבידור" ששודרה ב־HOT.
ב-2011 הצטרף לאתר ynet מבית ידיעות אחרונות, שם שימש כתב הרכילות באתר. שלוש שנים מאוחר יותר עבר לתפקיד כתב התרבות וסיקר את עולם הטלוויזיה והמוזיקה הישראלי.
בוקר חשף את מיזוג רשת וערוץ עשר ב-2019. והיה בין חושפי סיפור האבחנה השגויה של אמיר פרישר גוטמן כחולה בסרטן. בוקר חשף את פרשת איילת זורר שפוטרה מחברת האופנה גולברי בטענה שהמראה שלה השתנה לרעה, דבר שיצר הד תקשורתי בנוגע לאי-העסקת נשים מגיל מסוים בעולם האופנה. עוד חשף בוקר כי איוב קרא עשה אודישנים ל״הישרדות VIP” בעודו מכהן כשר התקשורת. בין חשיפותיו האחרות של בוקר היה הריאיון הגנוז של חבר הכנסת עפר שלח, שהתפרץ על המראיינים בערוץ הכנסת.
בספטמבר 2020 פרסם לראשונה את ההצעה הכספית של ישראל אוגלבו לבני ברוכים תמורת הצבעה עבורו בגמר הישרדות VIP מה שהביא לפסילת קולו של ברוכים - ולזכייתו של אסי בוזגלו.
בנוסף, מעביר הרצאות על מאחורי הקלעים של תעשיית הטלוויזיה והתרבות בישראל והוא מרצה במגמת התקשורת במכללת ספיר.
לבוקר תואר ראשון במשפטים מהקריה האקדמית אונו.
חיים אישיים
נשוי למפיקת הטלוויזיה נטלי עטון, הם הורים לבת והם מתגוררים בבאר שבע.
המפלגה הפשיסטית הלאומית
המפלגה הפשיסטית הלאומית (באיטלקית: Partito Nazionale Fascista, PNF) הייתה מפלגה פוליטית ששלטה באיטליה בין השנים 1922–1943 תחת הנהגתו של בניטו מוסוליני, אשר זכה לכינוי "הדוצ'ה".
המפלגה דגלה בערכים פשיסטיים ובלאומנות והתנגדה לדמוקרטיה, ליברליזם, סוציאליזם וקומוניזם.
ייסוד התנועה הפשיסטית ועלייתה לשלטון
ב-23 במרץ 1919 קמה במילאנו התנועה הפשיסטית בכינוס שנערך באולם מועדון האינטרסים המסחריים. קבוצת האנשים שהכריזה על הקמתה, מנתה כ-120 פורשים מהמפלגה הסוציאליסטית, ביניהם סינדיקליסטים, לאומניים, פוטוריסטים ורפובליקנים, כשבראשם עמד בניטו מוסוליני. השקפתם האידאולוגית שילבה לאומנות מוקצנת עם מגמות חברתיות רדיקליות הקוראות לפעולה כנגד הממסדיות. רובם ככולם התנגדו לכנסייה, למלוכה, לבעלי האחוזות, לבורגנות הגבוהה ולסוציאליסטים האנטי- פטריוטיים, אותם כינו "הבוגדים". שמונה חודשים לאחר היווסדה, התמודדה המפלגה בבחירות בנובמבר 1919. רשימתה כללה את מוסוליני, את מנהיג הפוטוריסטים פיליפו מרינטי ואת המנצח ארתורו טוסקניני. בבחירות קיבלה המפלגה פחות משני אחוזים מהקולות. הכינוס השני של המפלגה נערך במאי 1920, בו ניכר שינוי בולט ביחס לכנסייה ולמונרכיה. הדרישה להלאמת רווחי המלחמה הוחלפה בהלאמת רווחי מלחמה שלא הושקעו בייצור. מעתה דיברו הפשיסטים על זכויות "אלו שלחמו במלחמה" או "פועלים שחזרו מן השוחות" ולא על מעמד הפועלים. השקפות אלו הובילו לתמיכת התעשיינים, בעלי האחוזות ואנשי הבורגנות הזעירה אשר ראו בפשיסטים קרש הצלה מפני תהפוכה פוליטית שהייתה קרובה למעבר לידי הסוציאליסטים. הפחד של הבורגנות האיטלקית מפני הסוציאליסטים הושפע מן האווירה ששררה באירופה באותה עת. כמו כן, המהפכה הרוסית הייתה מבוססת, ובמדינות כמו גרמניה והונגריה היו ניסיונות לחולל מהפכה קומוניסטית. מוסוליני השתמש רבות במהפכה שהתחוללה בברית המועצות ותקף בחריפות את משטרו של לנין. הוא הציג את הפשיסטים כמגיניה של איטליה מפני שיטת ממשל לניניסטית. לאחר אירועי ספטמבר 1920, כאשר נכשל ניסיונם של הפועלים לתפוס ולהשתלט על בתי החרושת שבצפון איטליה, החלה נהירה גדולה לתנועה הפשיסטית. במאי 1920 מנתה התנועה 20,000 חברים ובאוקטובר 1922 מנתה 300,000 חברים. הצבא, המשטרה, הצמרת הבירוקרטית והמערכת המשפטית אהדו את התנועה הפשיסטית ודאגו לסייע לה באופן ישיר או עקיף. דיבורי הפשיסטים על "איטליה הגדולה", על הצורך בצבא גדול וחזק, על ערכים מלחמתיים, סדר ומשמעת ועל דיכוי "הבוגדים" דיברו אל לבם והובילו לתמיכתם בתנועה. בדרך להשתלטות על השלטון, לא נעשה דבר על מנת למנוע את עלייתן של החולצות השחורות. תהליך הפשיזציה הפך לבלתי נמנע.
מצעד רומא
רעיון המצעד על רומא נולד בשנת 1919 ונהגה על ידי גבריאלה ד'אנונציו, שחשב להשלים את המצעד של פיומה בעיר הבירה רומא. הפשיסטים היו נחושים לתפוס את השלטון בכל דרך שהיא ולא נמנעו משימוש באלימות. הם רצו להנחית בהלה ואיום על המשטר הדמוקרטי שיובילו להפלתו וגייסו לשם כך את אנשי החולצות השחורות, שהיו מצוידים בנשק. הנחת היסוד הייתה כזו כי רק שימוש בכוח ובאלימות יובילו להעברת השלטון לידיהם. המצעד על רומא אורגן על ידי ארבעה מנהיגים פשיסטיים שייצגו ארבעה זרמים עיקריים של התנועה: 1.	מיקלה ביאנקי- סינדיקליסט 2.	איטאלו באלבו- גיבור מלחמת העולם הראשונה 3.	אמיליו דה בונו- גנרל ואיש הממסד הצבאי 4.	צ'זרה מריה דה וקי- שמרן- מלוכן הללו נקראו "הרביעייה" וגייסו 50,000 מלובשי החולצות השחורות. קבוצת החולצות השחורות רוכזו בטורים בצמתים ראשיים ואסטרטגיים מסביב לבירה רומא. מתיאורי האירוע עולה כי עורכי עיתון ליברלי נאלצו לשתות בכוח שמן קיק, שכונה בפי הפשיסטים "התרופה הפשיסטית". חנויות אשר זוהו עם תוכן סוציאליסטי נשרפו ונשדדו ושגרירויות זרות הוכרחו להניף את דגל המדינה האיטלקי. בקרב איטליה של אותם ימים שררה התחושה כי העם מאס במנהיגים ובשלטון הליברלי וכי הגיעה השעה להחלפתו. אך על פי שראש הממשלה פאקטה הכין בשעתו צו המכריז על מצב חירום כבר באוקטובר 1922, סירובו של המלך ויטוריו אמנואלה השלישי לחתום עליו הוביל לביטולו. סירוב זה איפשר את קיום המצעד והפך את הפשיסטים, מכאלו המהווים איום, לחברים נחוצים בממשלה הבאה. מספר ימים לאחר מכן, ב-31 באוקטובר 1922, הושבעה ממשלה חדשה יחד עם הפשיסטים.
אידאולוגיה
מבחינת הפשיזם, העולם אינו העולם החומרי הזה אשר על פני השטח, בו כל אדם הוא אינדיבידואל הנבדל משאר בני האדם, כפוף לחוק הטבעי המדרבן אותו באופן אינסטינקטיבי לחתור לחיי ההנאה האגואיסטית הרגעית. בפשיזם, האדם הוא אדם הוא האומה הוא המדינה ...האישיות הגבוהה הזו היא אכן האומה, כפי שגם המדינה. האומה אינה מולידה את המדינה... להפך, האומה היא תוצר של המדינה, אשר נותנת לאנשים, ביטחון בשלמות המוסר, ברצון, ובשל כך גם קיום מרשים.
עיקרי הדוקטרינה של המפלגה כללו אקטיביזם פוליטי ואימוץ התפישה לפיה החזק אמון על הדברת החלש והרע. השלום נתפס כעיוות המציאות וכסירוסה ולכן אימצה את ערך המלחמה. בניגוד לדמוקרטיה, הפרטים לא היו שווים מכוח הטבע. המפלגה התבססה על החייאת תפארת העבר במסגרת מדינה אחדותית, היא "מדינת מפלגה", כאשר בראשה מנהיג אחד, מוסוליני, שזכה אף לשם "Duce". המפלגה שימשה ככלי עבור המנהיג, לו ניתנה הנאמנות הבלעדית. היא הייתה אמונה על העברת ציווי החוק מתוך קבלת מרותו של "המנהיג" הבלעדי. מבחינת התפיסה השלטונית כלפי הנתינים, לא דובר בשלטון המגלה אחריות כלפי הפרט, כי אם ההפך. מטרתה העיקרית של המפלגה הפשיסטית, מלבד המשך קיומה, הייתה החזרת עטרה ליושנה- הקמת קיסרות רומית מודרנית רחבה ושלטת באזור הים התיכון, באפריקה ובדרום מרכז- אירופה. המפלגה מיקמה את עליונות המדינה כערך עליון ודגלה בעליונתה על הקבוצות והמעמדות המרכיבים אותה. מבחינת התייחסות למנגנוני שלטון אחרים, הפשיזם קרא לנטישת הדמוקרטיה והליברליזם ודחה אותם בתוקף. שלטונות כאלו נחשבו בעיניהם לחלשים ופשרניים היות שבין השאר דגלו בצדק ושוויון, שהיו ערכים זרים לפשיזם. המפלגה קראה להחלפתם בשלטון מיעוט ובאי- שוויון מוצהר ונצחי.
יחס המפלגה אל יהודים
מיום היווסדה, לקחו היהודים חלק פעיל בשורות המפלגה. ממפקדי אוכלוסין משנת 1938 עולה כי 600 חברי מפלגה מתוך רבע מיליון שהשתתפו בצעדת רומא היו יהודים. החוקים האנטישמיים הראשוניים נחקקו בחודשים ספטמבר-נובמבר של שנת 1938. ראשית, חוקקה המפלגה חוקי אפליה מתקנת, אשר אפשרו ליהודים העומדים בקריטריונים כמו איבוד קרוב משפחה מדרגה ראשונה במאבק למען הפשיזם או במלחמה לזכות בחסינות. מבחינה מספרית, מדובר בחריגים והיו אלו יהודים מעטים שזכו להגדרה זו. ב-19 בנובמבר נמחקו חוקי ההטבה הללו ליהודים, ומאותה עת נאסר עליהם להיות חלק מן המפלגה. נוסח החוקים החדש פורסם באופן רשמי בעיתון ב-13 בפברואר בשנת 1939.
מבנה המפלגה
המפלגה הייתה מושתתת על עקרונות ההיררכיה והמנהיג. תחת ראש המפלגה ניצב המזכיר הכללי. בדרג הפרובינציאלי היה מזכיר פדרלי ולצדו דירקטוריון ומועצה. בדרג ההיררכיה הבא ניצב הפאשי המקומי, אשר היה מורכב גם כן מתאים קטנים ממנו שזכו לכינוי "סקטורים" ו"גרעינים". דרג הזה היה קטן מהדרג הפרובינציאלי. כל תא מפלגתי התאפיין ברעיון המונוקרטיה- שלטון מוחלט של מנהיג אחד שקיבל את סמכותו מהדרג הבכיר ממנו. גם במקרים בהם התאספה כל המפלגה, לא היה מדובר בקבלת החלטות משותפת, אלא בקבלת הוראות והנחיות מהמזכיר הממונה, אשר קיבל גם הוא הוראות מהדרג הבכיר ממנו. גופים כמו הקונגרס הלאומי, הוועד המרכזי, המועצה הלאומית, הדירקטוריון הלאומי והמועצה הפשיסטית העליונה היו אמונים על ניהול מנגנון המפלגה. כך למשל הדירקטוריון הלאומי כלל את מזכיר המפלגה הכללי, סגניו ושמונה מנהיגים מפלגתיים שהתכנסו מדי שבוע. המועצה הלאומית כללה 92 מזכירי מפלגה פרובינציאליים ואת חברי הדירקטוריון אשר נהגו להתכנס פעם או פעמיים בשנה.
המועצה הפשיסטית העליונה
המועצה העליונה הוקמה בשנת 1929 לשם עמדת נגד לפרלמנט, שלא היה עדיין בשליטת הפשיסטים. המועצה הייתה לגוף המפלגתי הבכיר ביותר. בראשה עמד הדוצ'ה והיו בה כשלושים חברי מפלגה נוספים: "הרביעייה" (באיטלקית: quadrumviri) שהובילה את מצעד רומא וקיבלה קביעות לכל החיים, שרי הממשלה הפשיסטיים הבכירים, מפקדי הכוח הצבאי והמשטרה, נשיא בית הדין המיוחד, נשיאי הפרלמנט והסנאט ונשיאי הקורפורציות של המעסיקים ושל הפועלים. שנה לפני הקמתה קיבלה המועצה העליונה מעמד ממלכתי בכיר והוגדרה בחוק כגוף העליון ביותר, עליו הוטל תיאום פעולות המשטר שכונן בעקבות מהפכת אוקטובר 1922. בחוק נקבע כי תפקיד המועצה העליונה לייעץ למלך את בכל הנוגע למינויי ראשי ממשלה ושרים, כמו גם בכל הנוגע לנושאים החוקתיים. המועצה העליונה הייתה גוף חשוב במשטרו הפשיסטי של מוסוליני, אמנם גם הייתה לזו שהביאה להדחתו ב-23 ביולי 1943.
הדחת מוסוליני
בישיבה מרתונית בת תשע שעות שנפתחה, ככל ישיבות המועצה, בקריאה "יחי הדוצ'ה" ובנאום בן שעתיים של מוסוליני, העזו אישים כגליאצו צ'אנו ודינו גראנדי להתריס בפני מוסוליני ולהעלות הצעת הצבעה על הדחתו מתפקידו. הישיבה נמשכה אל תוך ליל ה-25 ביולי 1943, ובסיומה הצביעה המועצה על הדחתו של מוסוליני ברוב של 19 קולות בעד, 8 נגד ונמנע אחד. למחרת ביקש מוסוליני להתקבל אצל המלך ויטוריו אמנואלה השלישי. אמנם, המלך פיטר אותו, החליפו במרשל פייטרו באדוליו והעבירו למעצר. בכך הגיע לקיצו המשטר הפשיסטי באיטליה.
עם זאת, לאחר פשיטת גראן סאסו בה שוחרר מוסוליני ממעצרו, הוקמה הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית והמפלגה הרפובליקנית הפשיסטית, ש"ירשה" את המפלגה הפשיסטית הלאומית. המפלגה והרפובליקה הסוציאלית האיטלקית התפרקו לאחר מותו של בניטו מוסוליני בסוף אפריל 1945, ימים ספורים לפני מותו של אדולף היטלר וכניעת גרמניה הנאצית.
קרחון סקוט קלטי
קרחון סקוט קלטי (באנגלית: Scott Keltie Glacier) הוא קרחון קטן באזור חוף פנל, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
מקור השם
בורשקרווינק נתן לקרחון את שמו.
בורשקרווינק קרא לקרחון על שמו של סר ג'ון סקוט קלטי, שהיה, בעת מתן השם לקרחון מזכיר האגודה הגאוגרפית המלכותית.
מיקה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
לוס לאגוס
מחוז לוס לאגוס (בספרדית: Región de Los Lagos; נהגה: [loz ˈlaɣos]; מילולית: מחוז האגמים) הוא אחד מ-16 מחוזות צ'ילה. שטחו 48,583.6 קמ"ר, והוא המחוז החמישי בגודלו במדינה. הוא גובל במחוז לוס ריוס בצפון, בפרובינציות הארגנטינאיות נאוקן, ריו נגרו, וצ'ובוט במזרח, במחוז אייסן בדרום, וכמרבית מחוזות צ'ילה- באוקיינוס השקט במערב. מבחינה מנהלית הוא מחולק לארבע פרובינציות: צ'ילואה, יאנקיווה, אוסורנו ופאלנה שכוללות בתוכן 30 קומונות, שהבולטות שבהן הן פוארטו מונט שמשמשת גם כבירת המחוז, ואוסורנו. במפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2017 התגוררו בלוס לאגוס 828,708 אלף תושבים.
גאוגרפיה
בחלקו המזרחי של המחוז מתנשאים הרי האנדים, ובהם מספר הרי געש פעילים: אוסורנו (2,652 מ'), אורנופירן (1,572 מ'), וקי (1,318 מ'), מיצ'ינמאווידה (2,450 מ'), פויווה-קורדון קאויה (2,236 מ'), פונטיאגודו (2,493 מ'), צ'אלטן (1,122 מ'), קורקובדו (2,300 מ') וקלבוקו (2,015 מ'). ההר הגבוה ביותר במחוז הוא הר געש כבוי, טרונדור, בגבול ארגנטינה, שגובהו 3,491 מ'.
מההרים זורמים מערבה מספר נהרות, ביניהם פאלנה (240 ק"מ), בואנו (130 ק"מ), ראווה (120 ק"מ), פוטלאופו (105 ק"מ), מאולין (85 ק"מ) ופילמאיקן (68 ק"מ).
במחוז אגמים רבים, המעניקים לו את שמו. בין האגמים הבולטים: יאנקיווה (860 קמ"ר, האגם השני בגודלו בצ'ילה), רופאנקו (223 קמ"ר), טודוס לוס סנטוס (178 קמ"ר), פויווה (157 קמ"ר), פאלנה (135 קמ"ר), ילצ'ו (116 קמ"ר) וצ'אפו (50 קמ"ר).
בתחומי המחוז שישה פארקים לאומיים: אורנופירן, אלרסה אנדינו, ויסנטה פרס רוסאלס, פויווה, צ'ילואה וקורקובדו.
מאיה סנדו
מאיה סנדו (ברומנית: Maia Sandu; נולדה ב-24 במאי 1972 בריסיפן) היא נשיאת מולדובה מ-24 בדצמבר 2020.
לוס לאגוס
פרובינציות וערים
מבחינה מנהלית כולל המחוז ארבע פרובינציות הכוללות 30 קומונות:
בעבר כלל המחוז פרובינציה חמישית, פרובינציית ואלדיביה, אך ב-2007 היא הפכה למחוז נפרד, מחוז לוס ריוס.
מאיה סנדו
ראשית חייה
מאיה סנדו נולדה בשנת 1972 לגריגוריה ואמיליה סנדו בכפר ריסיפן, במחוז פלשט, ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית המולדובית, שהייתה אז חלק מברית המועצות.
לוס לאגוס
כלכלה
מגזר השירותים מעסיק את המספר הרב ביותר של עובדים במחוז. הכלכלה מבוסס על ענפי חקלאות כדיג, חקלאות הימית, יערנות וגידול בקר. מוקדי התיירות העיקריים כוללים את הפארקים הלאומיים אתרי הסקי והאגמים, בהם יש גם תיירות דיג.
מאיה סנדו
הפעילות הפוליטית
בין התאריכים 24 ביולי 2012 ועד ה-30 ביולי 2015 כיהנה באופן רצוף כשרת החינוך של רפובליקת מולדובה בממשלות של ולאד פילאט, יוריה ליאנקה, קיריל גאבוריץ' ונטליה גרמן. החל משנת 2016 עמדה סנדו בראש המפלגה הפרו-אירופית "פעולה וסולידריות" שכרתה ברית עם מפלגה פרו-אירופית נוספת "כבוד ואמת" של אנדריי נסטאסה, תוך יצירת הגוש ACUM. באותה שנה היא הייתה מועמדת לנשיאות מולדובה, כשהפסידה עם 48% מקולות הבוחרים לראש המפלגה הסוציאליסטית הפרו-רוסית, איגור דודון, שזכה ב-52% מהקולות.
משבר פוליטי והגעתה לתפקיד ראש הממשלה
בבחירות הכלליות ב-24 בפברואר 2019 זכתה מפלגתה יחד עם המפלגה, בת בריתה, בראשות נסטאסה ב-26 מתוך 101 מושבי הפרלמנט. לאחר מבוי סתום ממושך בהרכבת קואליציה ממשלתית, ב-7 ביוני 2019 הורה בית הדין החוקתי של מולדובה על פיזור הפרלמנט הנבחר החדש ועל קיום בחירות חוזרות בעוד שלושה חדשים. אחרי שב-8 ביוני 2019 הוקמה קואליציה מפתיעה בין המפלגה הסוציאליסטית (הפרו-רוסית) של הנשיא דודון וברית ACUM הפרו-אירופית בראשות סנדו ונסטאסה, כונס הפרלמנט החדש הקימה ועל בסיס הקואליציה הנ"ל הרכיבה מאיה סנדו ממשלה חדשה. נציגים של רוסיה, האיחוד האירופי וארצות הברית תמכו בהקמתה ברגע האחרון של הקואליציה, על מנת למנוע את ההגמוניה של המפלגה הדמוקרטית, בראשות איש העסקים ה"אוליגרך" ולדימיר פלחוטניוק במדינה, בעל השפעה רבה בכלכלה, במוסדות המשפט ובתקשורת.
למחרת בית הדין החוקתי הדיח את הנשיא דודון והעניק את סמכויותיו לראש הממשלה שכיהן עד אז מטעם המפלגה הדמוקרטית, פאבל פיליפ, והכריז על ממשלתה של מאיה סנדו כבלתי חוקית בגין האיחור כביכול בהרכבת הקואליציה. בית הדין החוקתי הכיר בממשלתו המכהנת של פיליפ כממשלת מעבר בפועל עד לקיומן של בחירות חוזרות.
המשבר החוקתי-פוליטי התלווה בהפגנות מחאה של שני המחנות. מפלגות הקואליציה הממשלתית החדשה האשימו את בית הדין החוקתי, שהושפע לדבריהן על ידי המפלגה הדמוקרטית של פלחוטניוק בהחלטה מוטה ושגויה לפזר את הפרלמנט "אחרי 90 יום" ולא אחרי 3 חדשים.
ב-15 ביוני 2019 ביטל בית הדין החוקתי את החלטותיו אלה והכיר בממשלת סנדו ובפרלמנט הנבחר. אחרי שיחה בין ראש הממשלה הקודם פאבל פיליפ לשגריר ארצות הברית בקישינב ולחצים רבים מצד האיחוד האירופי ורוסיה, הסכימו פאבל והמפלגה הדמוקרטית לוותר על השלטון. ראש המפלגה ולדימיר פלחוטניוק עזב זמנית את המדינה.
סנדו כיהנה כראש ממשלה עד נובמבר באותה שנה. בעקבות מחלוקת על רפורמה במינוי פרקליט המדינה הקואליציה התפרקה והממשלה נפלה בהצבעת אי אמון ב-12 בנובמבר 2019 בפרלמנט מיוזמת המפלגות הדמוקרטית ובתמיכת המפלגה הסוציאליסטית. סאנדו נשארה בראש הממשלה הזמנית עד להשבעת ממשלה חדשה. בימי כהונתה ערכה מאיה סנדו ביקורים רשמיים ברומניה, בלגיה, אוקראינה, גרמניה, ליטא וארצות הברית. ניסתה להחליף את "חג השחרור מהפאשיזם" (23 באוגוסט) ביום האירופי לזיכרון לקרבנות הסטליזנים והנאציזם, אך נתקלה בהתנגדות שותפיה הסוציאליסטים לקואליציה. הממשלה החדשה שהחליפה את ממשלתה הורכבה על ידי יון קיקו.
Trove
טרוב (באנגלית: Trove) הוא שירות אוסטרלי המאפשר גישה חופשית למאגרי מידע הכוללים מסמכי טקסט, תמונות דיגיטליות, מידע אודות פריטים שאינם זמינים דיגיטלית, ומנוע חיפוש היררכי. המאגר מורכב מארכיונים, תמונות, עיתונים, מסמכים רשמיים, אתרי אינטרנט, כתבי יד ומקורות נוספים. המאגר מנוהל על ידי הספרייה הלאומית של אוסטרליה בשותפות עם ספקי תוכן אוסטרליים, ויש לו מעל ל-70,000 משתמשים מדי יום.
מאיה סנדו
נשיאת מולדובה
בסיבוב הראשון של הבחירות לנשיאות מולדובה שהתקיים ב-1 בנובמבר 2020 התמקמה במקום הראשון עם 35.77% מקולות המצביעים לעומת הנשיא דודון עם 32.87%. חלק גדול מהאזרחים המתגוררים בחו"ל הצביעו בעד סנדו. בסיבוב השני של הבחירות ב-15 בנובמבר 2020 ניצחה סנדו את דודון ונבחרה לנשיאה עם 55.6% מהקולות.
Trove
היסטוריה
משנת 1981 פותחו באוסטרליה מערכות מחשב לביבליוגרפיה, ועם הזמן הורחבו לנתונים נוספים. אחד הפרויקטים הבולטים בתחום זה היה ארכיון "פנדורה". בשנת 2009 אוחדו השירותים השונים והיישום "טרוב" הושק לשימוש ציבורי. החידוש העיקרי בטרוב היה מנוע חיפוש היררכי, שהחליף שמונה מנועי חיפוש שונים שהיו בשימוש במערכות הקודמות.
מאיה סנדו
חיים פרטיים
סנדו היא רווקה, שולטת בשפות אנגלית, רומנית, רוסית וספרדית. היא גם בעלת אזרחות רומנית.