cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גריסיני
גריסיני (באיטלקית: grissini) הם לחמים צרים יבשים וארוכים, בעלי צורת עיפרון המקובלים במטבח האיטלקי ומוגשים בראשית הארוחה כמתאבן.
מקורם של לחמים אלה בעיר טורינו שבאיטליה, בה הם יוצרו, ככל הנראה, החל מהמאה ה-14. הגרסה המקורית, שנקראה grissino torinesi ("גריסינו טורינזי" - גריסיני מטורינו) עבה במעט מהגרסה המודרנית וארוכה יותר. הגרסה המקובלת כיום והנפוצה ברחבי העולם היא ה-grissino stirato - הגרסיני העומד.
הגרסיני דומים ל"רוסקילטאס" (rosquilletas) שמספרד בצורתם ובטעמם.
עם ההגירה האיטלקית במאות ה-19 וה-20 הפכו הגרסיני למאכל המוגש הן במסעדות איטלקיות והן בפיצריות האיטלקיות שנפוצו ברחבי העולם, ואחד מסימני ההיכר של המטבח האיטלקי (יחד עם הפיצה, הפסטה והצ'באטה).
צציליה רושאק
צֶציליה רוֹשַאק (בפולנית: Cecylia Roszak; 25 במרץ 1908, קיילצ'בו, מחוז פוזן, גרמניה – 16 בנובמבר 2018, קרקוב, פולין) הייתה נזירה דומיניקנית וחברה במחתרת. היא הוכרה כחסידת אומות העולם ב־1984 על ידי יד ושם על פעולתה להצלת יהודים במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
רושאק נולדה בשם מריה בכפר לַנגֶנדורף שבמחוז פוזן, האימפריה הגרמנית (כיום קיילצ'בו שבפולין גדול, פולין). סיימה בית ספר למסחר ותעשייה לבנות בפוזנן. בשנת 1929, בגיל 21, נכנסה מריה למנזר Na Grodku בקרקוב השייך למסדר הדומיניקני. לאחר חמש שנים היא קיבלה על עצמה את הנזירות ושינתה את שמה לצציליה. ב־1938 היא, קבוצת נזירות נוספות ואם המנזר ברטרנדה (שם הנזירות של אנה בורקובסקה) הגיעו לווילנה שהייתה אז חלק מפולין, כדי להקים מנזר חדש. פרוץ מלחמת העולם השנייה עיכב את הקמת המנזר אולם בסופו של דבר הוא הוקם על ידן. וילנה נכבשה על ידי הצבא הגרמני במבצע ברברוסה ביוני 1941.
רושאק נפטרה בשנת 2018, בגיל 110.
פעולותיה להצלת יהודים
מיד עם תחילתו של הכיבוש הגרמני החלו הרדיפות וההשמדה של היהודים בפולין. אם המנזר ברטרנדה ניסתה לגייס את תמיכת הממסד הקתולי בליטא לאחר הטבח פונאר ביולי 1941, אך הם דחו את מאמציה מחשש שהכוחות הגרמניים יהרסו רכוש של הכנסייה ויהרגו כל מי שינסה לסייע ליהודים. בספטמבר 1941 כל יהודי וילנה אולצו להיכנס לגטו במרכז העיר.
אם המנזר, יחד עם שש נזירות נוספות, בהן צציליה רושאק, החליטה לפעול על דעת עצמה והחביאה במנזר קבוצה של 17 צעירים יהודים חברי השומר הצעיר שחיפשו מקום מחבוא. חלק מקבוצה זו - אריה וילנר, אבא קובנר, רחל לאה זילברברג, ישראל נגל, חומה גודות, חייקה גרוסמן, אדק בוראקס ואברהם סוצקבר - הפכו בהמשך לחברי מחתרת בגטו ביאליסטוק, בגטו ורשה ובגטו וילנה. .
ב-1942 עזבה קבוצה של פעילים את המנזר וחזרה לגטו במטרה לארגן תא התנגדות מחתרתי. תחילת התארגנותם נעשתה בין כותלי המנזר בסיוע אם המנזר ושש הנזירות הנוספות. אבא קובנר כתב את המנשר הראשון שלו שקרא למרד בגטו בשהותו במנזר.
גם לאחר שעזבו את המנזר חברי המחתרת שמרו על קשר הדוק עם אם המנזר, שביקרה אותם בגטו והעבירה להם תחמושת ונשק. ניסיון ההתקוממות בגטו וילנה נכשל, ובאוגוסט-ספטמבר 1943 הגטו חוסל וכ-12,000 איש נשלחו למחנות ריכוז באסטוניה. אם המנזר נאסרה ונשלחה למחנה עבודה, המנזר נסגר והנזירות נאלצו להתפזר. הקשר בין אם המנזר לניצולים שהחביאה נשמר גם אחרי תום המלחמה.
ב-1984, הוכרו אם המנזר יחד עם שש הנזירות הנוספות, בהן צציליה רושאק, כחסידות אומות העולם.
בתום המלחמה הצטרפה רושאק למנזר בקרקוב, שם חיה עד מותה ב-2018. היא נקברה בבית הקברות ההיסטורי ראקוביצקי בקרקוב.
רושאק שלטה בפולנית, באנגלית, בגרמנית, בצרפתית ובלטינית.
הרפובליקה ההולנדית
הרפובליקה של שבע ארצות-השפלה המאוחדות (בהולנדית: Republiek der Zeven Verenigde Nederlanden), או הרפובליקה של שבעת המחוזות המאוחדים (Republiek der Zeven Verenigde Provinciën; ידועה גם בקיצור בשם הרפובליקה ההולנדית או המחוזות המאוחדים; בלטינית: Belgica fœderata, "ארצות השפלה הפדרליות"), הייתה מדינה אירופית בשנים 1581–1795, באזור שבו שוכנת כיום הולנד. הולנד המודרנית התפתחה מן הרפובליקה ההולנדית.
היסטוריה
עד שנת 1581 היה אזור ארצות השפלה מורכב ממספר רב של דוכסויות, רוזנויות ובישופויות עצמאיות, שחלקן שייכות לקיסרות הרומית הקדושה. תחת שלטון דוכסות בורגונדיה אוחדו בהדרגה רבים ממחוזות אלה לישות מדינית אחת (שבעה-עשר המחוזות), שעברה באמצעות נישואין לידי בית האבסבורג.
ב-1568 התמרדו ארצות השפלה, בהנהגתו של וילם השתקן מבית אורנז', נגד שלטונו של פליפה השני (מלך ספרד מבית הבסבורג); בין הסיבות למרד היו ההתמרמרות שעוררו נסיונותיו של המלך ליצור משטר ריכוזי במקום השיטה הביניימית המבוזרת ששררה במחוזות, המיסוי הגבוה, וכן רדיפות הפרוטסטנטים על ידי הכנסייה הקתולית. זו הייתה תחילתה של מלחמת שמונים השנה.
ב-1579 חתמו כמה מהמחוזות הצפוניים על איחוד אוטרכט, שבו התחייבו לתמוך זה בזה במאבק נגד הצבא הספרדי. בעקבות החתימה על האיחוד נכתבה ב-1581 "שבועת ההתכחשות", שהיא למעשה הצהרת עצמאות שבה המחוזות הצפוניים הכריזו באופן רשמי על אי-נאמנותם למלך.
המחוזות המאוחדים ניסו תחילה לבחור שליט משלהם, וביקשו מפרנסואה, דוכס אנז'ו, שישלוט על המדינה החדשה (הוא שלט בשנים 1581–1583, אך לא היה פופולרי, ולבסוף נמלט מהולנד). מאוחר יותר, אחרי ההתנקשות בחיי וילם השתקן (יולי 1584), סירבו גם אנרי השלישי מצרפת וגם אליזבת הראשונה מאנגליה להפוך לריבוני הישות החדשה. עם זאת, אליזבת הסכימה להפוך את המחוזות המאוחדים לפרוטקטוראט של אנגליה (ברית נונסאץ', 1585), ושלחה את רוברט דאדלי, רוזן לסטר, כמושל כללי. גם הוא לא זכה להצלחה, ובשנת 1588 הפכו "שבעת המחוזות" לרפובליקה.
הרפובליקה של שבעת המחוזות המאוחדים הוכרה באופן רשמי בשלום וסטפליה (1648) והתקיימה עד שכוחות מהפכניים צרפתיים פלשו אליה ב-1795 והקימו בה רפובליקה חדשה, הרפובליקה הבטאווית, ואחריה את ממלכת הולנד הנפוליאונית, שהייתה מדינת חסות של האימפריה הצרפתית, וב-1810 סופחה לשלטון צרפתי ישיר.
כוחות הקואליציה האנטי-צרפתית השישית שחררו את הולנד משלטון הצרפתים ב-1813, והחזירו לה את עצמאותה. בברית ההולנדית-אנגלית של 1814 מופיעים השמות "המחוזות המאוחדים של ארצות השפלה" ו"ארצות השפלה המאוחדות". ב-1815, בעקבות קונגרס וינה, צורפו לשבעת המחוזות גם מה שכונה ארצות השפלה הדרומיות, וכן לוקסמבורג ולייז' (כלומר, פחות או יותר, המחוזות הדרומיים של שבעה-עשר המחוזות לשעבר), וכך נוצרה הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה, במטרה ליצור מדינת חיץ חזקה מצפון לצרפת. אחרי שבלגיה זכתה בעצמאות כעבור 15 שנה, הפכה המדינה להולנד המודרנית, כפי שהיא מוכרת כיום.
משטר
הרפובליקה הייתה קונפדרציה של שבעה מחוזות עצמאיים למדי, שלכל אחד מהם ממשלה משלו, וכן חבלי ארץ שנודעו בשם "ארצות הגנרליוּת" (Generaliteitslanden), משום שנשלטו ישירות על ידי הסטאטן-חנראל, הממשלה הקונפדרלית. מדובר באזורים שנכבשו על ידי הרפובליקה במהלך מלחמת שמונים השנה, ונותקו ממרכז השלטון הישן שלהם; הם עברו לידי הרפובליקה באופן רשמי על פי שלום וסטפליה. הסטאטן-חנראל ישב בהאג (שם הוא יושב עד היום) וכלל נציגים מכל אחד משבעת המחוזות (אך לא מהארצות הגנרליוּת).
המחוזות המרכיבים את הרפובליקה היו, על פי סדר חשיבותם הפאודלית: דוכסות חלרה, רוזנויות הולנד וזיילנד, הבישופות-לשעבר של אוטרכט, אובראייסל (במקור ישות-תלויה של אוטרכט), והמחוזות החופשיים, (כלומר, שמעולם לא היו וסאלים), פריזיה וחרונינגן. למעשה היה גם מחוז שמיני, הישות-התלויה דרנתה, אבל היא הייתה כל-כך ענייה עד שניתן לה פטור מתשלום מיסי הקונפדרציה, וכתוצאה מכך לא היה לה ייצוג בסטאטן-חנראל. בראש כל מחוז הייתה ממשלה מחוזית ובראשה הסטאדהאודר (Stadhouder). באופן תאורטי כל סטאדהאודר מונה על ידי ממשלת המחוז והיה כפוף לה. אך לאמיתו של דבר ברוב המחוזות נבחרו נסיכים של בית אורנז' כסטאדהאודרים, החל בווילם השתקן עצמו; הסטאדהאודר של מחוז הולנד היה גם הסטאדהאודר של זילנד, ובדרך כלל גם זה של אוטרכט. היה מאבק כוח מתמיד בין האורנז'יסטים, שתמכו בסטאדהאודרים, לבין ה"רחנטים" (regenten), כפי שנקראו האריסטוקרטים האזרחיים המקומיים.
לסטאטן-חנראל הייתה שליטה ישירה על חברת הודו המזרחית ההולנדית ועל חברת הודו המערבית ההולנדית, אם כי כמה משלחות ימיות יצאו גם ביוזמת המחוזות, על פי רוב מחוז הולנד או זילנד.
השפעה
היסטוריונים ומומחי משפט רבים הצביעו על כך שמנסחי חוקת ארצות הברית הושפעו מחוקת הרפובליקה של שבעת המחוזות המאוחדים, שהוכיחה את עצמה כמסגרת ממשלתית יעילה ברפובליקה במשך יותר ממאתיים שנה. ג'ון אדמס אף הרחיק לכת ואמר כי "מקורותיהן של שתי הרפובליקות דומים כל-כך, עד כי נדמה שההיסטוריה של האחת אינה אלא עותק מזו של השנייה."
סוף דרכה של הרפובליקה ההולנדית
יריבות ארוכת-שנים בין הסיעה הרפובליקנית לבין הרויאליסטים (או אוראנז'יסטים) דלדלה את כוחה של המדינה ופגעה באחדותה. ידם של יוהאן דה ויט ומפלגתו הרפובליקנית הייתה על העליונה לזמן מה באמצע המאה ה-17 ("התקופה ללא סטאדהאודר"), עד שהודח ממשרתו ונרצח באכזריות, יחד עם אחיו, ב-1672. בעקבות אירועים אלה עלה וילם השלישי לבית אוראנז' לכס הסטאדהאודר (אחרי 22 שנה ללא סטאדהאודר) והאורנז'יסטים חזרו לשלטון; האתגר הראשון שלו היה לשרוד במלחמת אנגליה-הולנד השלישית, שבה נלחמה ארצו לא רק נגד אנגליה אלא גם נגד צרפת, מינסטר וקלן.
מלחמות חוזרות ונשנות נגד שאיפות ההתפשטות של צרפת, על פי רוב בגיבוי מצד אנגליה, הכבידו על הרפובליקה מבחינה כלכלית והיא שקעה בחובות עצומים, אף על פי שכמעט ולא היו קרבות בשטחה אחרי 1673. סופה של מלחמת הירושה הספרדית ב-1713 מסמל את קץ התקופה שבה הרפובליקה הייתה מעצמה צבאית חזקה ביבשה. תחרות עזה על הסחר הבינלאומי ועל ההתפשטות הקולוניאלית, בעיקר מצד אנגליה, הוסיפה לשקיעתה של הרפובליקה. שלוש המלחמות בין אנגליה והולנד והנהגתם של חוקים במדינות שונות שנועדו להגן על הסחר המקומי מפני תחרות מחוץ לארץ פגעו בחברות הסחר והספנות ההולנדיות.
הקמתו של הבנק של אנגליה, בעיצומה של תקופה שבה ההולנדים לחמו בצרפתים בשטחה של הולנד, גרמה לכך שהלוואת כסף באנגליה הייתה משתלמת יותר ושיעור הריבית נמוך יותר; ההלוואה גם נתפסה כבטוחה יותר ובערבות טובה יותר. בהדרגה דחקה לונדון את רגליה של אמסטרדם כמרכז הכלכלי החשוב באירופה.
סופה של הרפובליקה בא עם פלישת צבא צרפת ב-1794 להולנד כדי לסייע למורדים מתנגדי שושלת אוראנז' והקמת הרפובליקה הבטאווית ב-1795 שהייתה מדינת חסות של צרפת והפכה מאוחר יותר לממלכת הולנד תחת חסות האימפריה הנפוליאונית.
רנו בפורמולה 1
בשנת 2000 שבה הקבוצה לאליפות לאחר שרכשה הקבוצה את קבוצת בנטון. לאחר שנתיים מותגה הקבוצה מחדש כקבוצת רנו. בשנים 2005 ו-2006 זכתה הקבוצה פעמיים בתואר הכפול: אליפות הנהגים ואליפות היצרנים. בשנת 2011 התחרתה הקבוצה בשם לוטוס רנו, אך המשיכה להתחרות תחת רנו כיצרנית. בשנת 2012 הפכה לוטוס ליצרנית והקבוצה התחרתה בשם לוטוס עד לסיום שנת 2015.
בנוסף לפעילותה של רנו כקבוצת מרוצים היא פעלה גם כספקית מנועים. במסגרת פעילות זאת שיתפה הקבוצה פעולה עם קבוצות רבות ביניהן בנטון, ויליאמס ורד בול. מלבד שתי האליפויות שזכתה הקבוצה הייתה שותפה לזכיות של 12 אליפויות יצרנים ו-11 אליפויות נהגים עם הקבוצות השונות להם סיפקה מנועים.
1977–1985: Équipe Renault Elf
רנו הצטרפה לאליפות הפורמולה 1 בשנת 1977. ז'אן-פייר ג'אבויל היה נהג הקבוצה, שלקח חלק בחמישה מרוצים לקראת סיום העונה. דגם ה-RS01 היה בעל מנוע בנפח 1.5 ליטר. המנוע הראשון בתולדות האליפות עם מגדש טורבו. בעיות אמינות חוזרות גרמו לפרישה בכל המרוצים והרכב כונה בלעג "הקומקום הצהוב".
המרוץ הראשון בו הייתה אמורה להשתתף היה גרנד פרי צרפת, המרוץ התשיעי בעונה, אך הרכב לא היה מוכן והבכורה נדחתה למרוץ הבא. בגרנד פרי בריטניה דורג ג'אבויל במקום ה-21 מתוך 30. פתיחת המרוץ הייתה טובה והוא הצליח לשפר את המיקום ולעלות למקום ה-16. בעיה במגדש הטורבו אילצה אותו לפרוש במהלך ההקפה ה-17. הקבוצה ויתרה על השתתפותה בשני המרוצים הבאים, על מנת לשפר את הרכב, ושבה להתחרות בגרנד פרי הולנד בו דורג ג'אבויל במקום העשירי. במהלך המרוץ הצליח להגיע עד למקום השישי, אך נאלץ לפרוש במהלך ההקפה ה-40. פרישה בשני המרוצים הבאים וכישלון במקצה הדירוג לפני המרוץ בקנדה הובילו את ראשי הקבוצה לוותר על ההשתתפות במרוץ סיום העונה, שהתקיים ביפן.
העונה השנייה לא הייתה מוצלחת יותר ובמרבית המרוצים לא הצליח ג'אבויל להגיע לקו הסיום. לקראת סיום העונה הצליחה הקבוצה לראות שיפור, כשדורגה פעמיים במקום השלישי במקצי הדירוג. בגרנד פרי ארצות הברית, מרוץ אחד לפני מרוץ סיום העונה, צברה הקבוצה נקודות ראשונות כשסיימה במקום הרביעי. רנה ארנו הצטרף לקבוצה כנהג שני לקראת עונת 1979. לקראת מחצית העונה קיבלו צמד הנהגים את דגם ה-RS10. אל גרנד פרי צרפת זינקו צמד הנהגים מהשורה הראשונה. ג'אבויל, שזינק מהפול פוזישן, ניצח את המרוץ. ארנו ניהל קרב צמוד עם ז'יל וילנב על המקום השני, קרב שהוכרע לבסוף לטובת נהגה של קבוצת פרארי. לאחר המרוץ התקשה ג'אבויל להשיג נקודות עד לסיום העונה, בעוד ארנו מסיים פעמיים על הפודיום במקום השני.
ארנו פתח את העונה הבאה בצורה טובה עם שני ניצחונות בשלושת המרוצים הראשונים של העונה, בעוד ג'אבויל נאבק לאורך כל העונה עם בעיות טכניות שאילצו אותו לפרוש ממרבית המרוצים. הנקודות היחידות שצבר בעונה היו בגרנד פרי אוסטריה, אותו ניצח. בגרנד פרי קנדה, מרוץ אחד לפני סיום העונה, שבר את רגלו לאחר התנגשות קשה. הפציעה סיימה עבורו את קריירת המרוצים ואת ובמקומו הוחתם אלן פרוסט. בשלוש השנים שבהן התחרה בקבוצה סייע לה להגיע להישגים מרשימים: פעמיים סיימה במקום השלישי באליפות היצרנים ופעם אחת במקום השני. פרוסט ניצח תשעה מרוצים, ארנו הוסיף שניים נוספים, לפני שעבר לפרארי בעונת 1982. פרוסט היה קרוב לזכייה באליפות היצרנים בעונת 1983, אך הפסיד את התואר לנלסון פיקה במרוץ האחרון של העונה. לאחר סיום העונה עלו טענות כי קבוצת ברבהאם-ב.מ.וו עשתה שימוש בדלק באוקטן גבוה מ-102, המותר על פי התקנות. ב.מ.וו הכחישו את הטענות, דבר שזכה לגיבוי של FISA. בעקבות זאת לא ננקטו צעדים נוספים ותואר האליפות נשאר בידי פיקה.
יומיים לאחר סיום העונה פוטר פרוסט בעקבות ביקורת פומבית שהשמיע כנגד הקבוצה. לדבריו ההפסד לפיקה נבע מהיעדר השקעה מספיקה של הקבוצה בפיתוח המכונית. הקבוצה צירפה לשורותיה שני נהגים חדשים לקראת עונת 1984: את פטריק טאמבי הצרפתי, שעזב את קבוצת פרארי ואת דרק ווריק הבריטי, שהגיע מקבוצת טולמן. למרות כמה תוצאות טובות הקבוצה לא הייתה תחרותית בשתי העונות הבאות. קבוצות קטנות יותר כמו לוטוס וליגייר הצליחו להגיע לתוצאות עדיפות בפיתוח מנועי הטורבו שלהן. בגרנד פרי גרמניה של עונת 1985 שיתפה הקבוצה מכונית שלישית בה נהג פרנסואה הנסו. על המכונית הותקנה, בפעם הראשונה, מצלמה שאיפשרה לצופי הטלוויזיה לראות בשידור חי צילומים מתוך מכונית במהלך המרוץ. השידור החי נמשך לאורך שמונה הקפות בלבד, לאחריהן נאלץ הנסו לפרוס בשל בעיות במצמד.
חברת רנו התמודדה בשנת 1985 עם משבר כלכלי גדול שהוביל להחלטה על הפסקת פעילות קבוצת המרוצים שלוותה בעלויות גבוהות. בשנת 1986 נשארה הקבוצה באליפות כספקית מנועים ובסיומה הופסקה גם הפעילות הזאת.
2002–2010: קבוצת רנו F1
במרץ 2000 רכשה רנו את קבוצת בנטון פורמולה תמורת 120 מיליון דולר. הקבוצה המשיכה להתחרות במשך שתי עונות נוספות בשם בנטון ולקראת עונת 2002 שינתה את שמה לרנו F1. ג'נסון באטן המשיך לנהוג עבור הקבוצה, אליו הצטרף יארנו טרולי. צמד הנהגים צברו 23 נקודות והקבוצה דורגה במקום הרביעי באליפות היצרנים.
אף על פי שבאטן צבר יותר נקודות מטרולי הוא הוחלף בסיום העונה על ידי פרננדו אלונסו, ששימש כנהג מבחן בקבוצה. אלונסו ניצח את גרנד פרי הונגריה, ניצחון שהגיע כ-30 שנה אחרי הניצחון הקודם. בעונת 2004 התמודדה הקבוצה על המקום השני באליפות היצרנים. טרולי ניצח את גרנד פרי מונקו, אך מערכת היחסים עם הנהלת הקבוצה, ובמיוחד עם פלאביו בריאטורה, מנהל הקבוצה, הדרדרה לאחר ירידה ביכולת במחצית השנייה של העונה והאשמות מצד טרולי להעדפה של אלונסו על פניו. שיא המשבר הגיע לאחר גרנד פרי צרפת בו רובנס באריקלו עקף את טרולי בסקטור האחרון של הקפת הסיום ומנע מרנו פודיום כפול (אלונסו סיים במקום השני). טרולי הודיע על עזיבת הקבוצה ומעבר לטויוטה בסיום העונה, אך בסופו של דבר עזב לאחר גרנד פרי איטליה ובמקומו הוחתם ז'ק וילנב. וילנב שלא התחרה באליפות יותר מעונה לא הצליח להשיג תוצאות טובות בשלושת המרוצים בהם השתתף והקבוצה סיימה רק במקום השלישי.
ג'יאנקרלו פיסיקלה הצטרף לקבוצה כנהג קבוע במקומו של טרולי והשיג ניצחון ראשון במרוץ פתיחת העונה. אלונסו ניצח את שלושת המרוצים הבאים ופתח פער הן בטבלת הנהגים והן בטבלת היצרנים. אחרי גרנד פרי סן מרינו ההובלה של אלונסו ושל רנו הועמדה בסכנה בעקבות ההצלחה של קימי רייקונן וקבוצת מקלארן. המהפך של מקלארן בטבלת היצרנים הושלם לאחר שסיימה בשני המקומות הראשונים בגרנד פרי ברזיל. אלונסו, שסיים שלישי באותו מרוץ, הבטיח את הזכייה באליפות הנהגים והפך למנצח הצעיר בתולדות האליפות. ניצחון בגרנד פרי סין הבטיח זכייה גם בתואר הקבוצתי. אלונסו ופיסיקלה המשיכו להתחרות עבור הקבוצה גם בעונת 2006. אלונסו ניצח שישה מתוך תשעת המרוצים בתחילת העונה, כולל גרנד פרי בריטניה, שהיה הגרנד פרי ה-200 של הקבוצה. פיסיקלה ניצח מרוץ אחד והקבוצה פתחה פער של 34 נקודות מפרארי באליפות היצרנים. מיכאל שומאכר ניצח ארבעה מששת המרוצים הבאים והעלה את פרארי למקום הראשון באליפות היצרנים, כשנותרו שלושה מרוצים לסיום העונה. גורל האליפות הוכרע רק במרוץ הסיום של העונה בברזיל. אלונסו סיים שני אחרי פליפה מאסה והבטיח זכייה שנייה ברציפות באליפות הנהגים והיצרנים. אלונסו עזב את הקבוצה ועבר למקלארן. במקומו הצטרף הייקי קובלינן, ששימש כנהג מבחן בקבוצה.
קבוצת הבנקאות ההולנדית ING הצטרפה כנותנת החסות העיקרית לקבוצה לקראת עונת 2007. בעקבות כך נוספו לצביעה של מכונית ה-R27 גוונים של כתום ולבן בנוסף לצהוב והכחול. בנוסף, נחתם חוזה לאספקת מנועים לקבוצת רד בול, שיתוף פעולה שימשך עד לסיום עונת 2018. צמד הנהגים התקשו לאורך מרבית העונה ובסיומה דורגו במקום השביעי והשמיני. ב-8 בנובמבר האשימה FIA את הקבוצה בריגול נגד קבוצת מקלארן. על פי ההאשמות הקבוצה החזיקה ברשותה חומרים סודיים של התמחרה כולל שרטוטים ומפרטים טכניים של מערכת הדלק, ההילוכים ומערכת הבקרה ההידראולית. השימוע בנושא התקיים בתחילת חודש דצמבר במונקו, בסיומו הורשעה החברה בהפרת סעיף 151C לתקנות, אך לא נענשה.
ארבעה ימים לאחר השימוע הודיע אלונסו על חזרה לקבוצה לצידו של נלסון פיקה ג'וניור, נהג הניסוי של הקבוצה בעונה הקודמת. לאחר סיום מחצית העונה הראשונה דורגה הקבוצה במקום השביעי מתוך תשע קבוצות. גרנד פרי גרמניה היווה את נקודת המפנה של העונה. פיקה ניצל את יציאתה של מכונית הביטחון בשביל להבטיח פודיום ראשון לקבוצה בעונה, כשסיים במקום השני. בגרנד פרי סינגפור נהנה אלונסו מהתנגשות של פיקה בשביל להשיג ניצחון ראשון בעונה. מאוחר יותר יתברר כי ההתנגשות הייתה מכוונת. שבועיים לאחר מכן ניצח את המרוץ הבא, שהתקיים ביפן. עד לסיום העונה צבר אלונסו פודיום נוסף ודורג במקום החמישי. הקבוצה דורגה במקום הרביעי.
רנו הצהירה על כוונתה להתמודד על תואר האליפות הכפול בעונת 2009. אף על פי שאלונסו צבר נקודות בארבעה מתוך ששת המרוצים הראשונים בעונה, היה ברור כי היעד איננו ריאלי. בהמשך העונה השתפרו התוצאות: אלונסו קבע את זמן ההקפה המהירה בגרמניה, זינק מהפול פוזישן בהונגריה, אך נאלץ לפרוש בשל תקלה במשאבת הדלק. בגרנד פרי בלגיה היה אלונסו קרוב שוב למקום בפודיום, אך נאלץ לפרוש בשל בעיה בגלגל לאחר התנגשות עם אדריאן סוטיל. פיקה השיג תוצאות נמוכות ולקראת סיום העונה הוחלף על ידי רומן גרוז'אן. אלונסו השיג את הפודיום היחיד של הקבוצה בעונה בגרנד פרי סינגפור, בסיומו הודיע על מעבר לפרארי בסיום העונה.
במהלך עונת 2009 נבחנו האשמות כנגד התנהלות הקבוצה בעונה הקודמת. ההאשמות התרכזו בתאונה של פיקה בגרנד פרי סינגפור. בתחילה הוצגה התאונה כטעות של הנהג, אך לאחר שפיקה עזב את הקבוצה חהלו שמועות כי התאונה נעשתה במכוון על מנת לאפשר לאלונסו לנצח את המרוץ. בחקירה שנפתחה על ידי FIA טען פיקה כי ההוראה ניתנה לו על ידי פלאביו בריאטורה, מנהל הקבוצה ופט סימונדס, המכונאי הראשי. בספטמבר 2009 הואשמה הקבוצה בקונספירציה להטיית מרוצים. רנו הודיעה כי תפעל בצעדים משפטיים נגד פיקה ואביו באשמת האשמות שקר וסחיטה. לאחר שתמלילים של שיחות בין הנהגים לראשי הקבוצה הודלפו לעיתונות, הודיעה הקבוצה כי לא תערער על ההאשמות וכי בריאטורה וסימונדס יעזבו את הקבוצה באופן מיידי. בדיון של המועצה העליונה של ההתאחדות המוטורית הוחלט להעניש את רנו בהרחקה מהאליפות על תנאי למשך שנתיים. בריאטורה הורחק לצמיתיות ונאסר עליו להיות סוכן נהגים. סימונדס הורחק לחמש שנים.
בסוף שנת 2009 מכרה רנו את מרבית מניותה בקבוצה לקרן ההשקעות ג'ני קפיטל מלוקסמבורג. היצרנית המשיכה להחזיק ב-25% ממניות הקבוצה ולשמש כספקית מנועים לקבוצת רד בול. רוברט קוביצה הוחתם כמחליפו של אלונסו ולצידו הוחתם ויטלי פטרוב. קוביצה הקדים את פטרוב במרבית מקצי הדירוג והמרוצים בעונה. שמועות שנפוצו טענו כי קימי רייקונן, שבאותם ימים התחרה באליפות העולם בראלי, צפוי להחליף את פטרוב בעונת 2011. רייקונן הכחיש את השמועות ומחה נגד השימוש שהקבוצה עושה בשמו לצרכים פנימיים שלה.
2011: לוטוס רנו
בדצמבר 2010 מכרה רנו את חלקה בקבוצה לחברת לוטוס ונשארה באליפות כספק מנועים בלבד. בעקבות המכירה שונה שם הקבוצה בעונת 2011 ללוטוס רנו. בינואר 2011 הכריז אריק בולייה, מנהל הקבוצה, כי הקבוצה תתחרה תחת רישיון בריטי ולא צרפתי. בתחילת חודש פברואר נפצע קוביצה בתאונה קשה במהלך מרוץ ראלי באיטליה. ניק היידפלד הוחתם במקומו של קוביצה, בעוד הפולני נשאר חתום בקבוצה לאורך כל העונה.
פטרוב השיג את הפודיום הראשון בקריירה במרוץ פתיחת העונה, בו סיים במקום השלישי. היידפלד השיג פודיום במרוץ הבא. לפתיחת העונה הטובה לא הייתה המשכיות וקצב צבירת הנקודות הואט. היידפלד הוחלף באוגוסט בברונו סנה, שצבר רק 2 נקודות בשמונת המרוצים שנותרו עד לסיום העונה. בנובמבר הודיעה הקבוצה על החתמת רייקונן. שבוע וחצי לאחר מכן הוחתם רומן גרוז'אן. בעונת 2012 שינתה הקבוצה את שמה ללוטוס.
2016–2020: רנו ספורט ורנו F1
בספטמבר 2015 הודיעה קבוצת רנו כי חתמה על מכתב הבנות ובין חברת גרוויטי מוטורספורטס, שבבעלות קרן ההשקעות ג'ני קפיטל. במכתב הוסכם על השתלטות חוזרת על קבוצת לוטוס, לה נמכרה הקבוצה בשנת 2010. הקבוצה חזרה לאליפות לקראת עונת 2016 בשם "רנו ספורט" עם צמד הנהגים קווין מגנוסן וג'וילון פאלמר. פרדריק ואסור מונה למנהל הקבוצה. מגנוסן צבר 7 נקודות במהלך העונה, בעוד פאלמר הוסיף נקודה בודדת והקבוצה דורגה במקום התשיעי.
ואוסר עזב את הקבוצה בינואר 2017 בעקבות אי הסכמה עם הנהלת הקבוצה. במקומו מונה לסיריל אביטבול. ניקו הולקנברג החליף את מגנוסן בתחילת העונה. פאלמר המשיך לעונה שנייה בקבוצה, אך הוחלף על ידי קרלוס סאינס ארבעה מרוצים לפני סוף העונה. הקבוצה סיימה את העונה במקום השישי עם 57 נקודות. השיפור המשיך גם בעונה הבאה בה צברו הולקנברג וסאינס 122 נקודות שהביאו את הקבוצה למקום הרביעי.
דניאל ריקארדו הצטרף לקבוצה בעונת 2019 במקומו של סאינס. הקבוצה הצהירה על כוונתה להתחרות כאחת משלוש הגדולות, כשהיא מכוונת לתפוס את מקומה של רד בול כקבוצה השלישית באליפות. בעיות אמינות בפתיחת העונה, בעיות במבנה האווירודינמי ופסילה כפולה בגרנד פרי יפן הובילו את הקבוצה למקום החמישי, בפער של יותר מ-300 נקודות אחרי המקום השלישי.
הכישלון בבניית המכונית הוביל לחילופים במספר תפקידי מפתח בקבוצה. פאט פרי, מהנדס שילדה שעבד בעבר עם פרארי ומקלארן, ודירק דה ביר, מהנדס אווירודינמיקה שעבד בעבר בויליאמס הצטרפו לקבוצה. שינוי נוסף נערך בגזרת הנהגים כשאסטבן אוקון החליף את הולקנברג.
את עונת 2020 פתח דניאל ריקארדו בצורה לא טובה, כשזכה בנקודות רק בשלושה מששת המרוצים הראשונים של העונה. הוא התאושש במירוץ בבלגיה כשהגיע למקום הרביעי וקבע את ההקפה המהירה ביותר. בהמשך העונה השיג שני פודיומים וסיים במקום החמישי באליפות הנהגים. אסטבן אוקון השיג במהלך העונה פודיום יחיד כשהגיע למקום השני בבחריין, וסיים את העונה במקום ה-12 בלבד. הקבוצה הגיעה למקום החמישי באליפות היצרנים כשהקדימה את פרארי. לקראת עונת 2021 שינתה הקבוצה את שמה לאלפין.
2021–הווה: אלפין
ריקארדו עזב את הקבוצה לטובת מקלארן בסיום העונה ובמקומו החתימה הקבוצה את פרננדו אלונסו, ששב אחרי שנתיים של פרישה. אסטבן אוקון השיג ניצחון בגרנד פרי הונגריה ובסיום העונה היא דורגמה במקום החמישי.
שאנדונג
שַאנְדונְג (, פין-יין: Shāndōng, מילולית: "ממזרח להרים") הוא מחוז במזרח סין. שטחו 156,700 קמ"ר, אוכלוסייתו מונה כ-101.5 מיליון נפש, בירתו העיר ג'ינאן והעיר המאוכלסת ביותר בתחומו היא צ'ינגדאו.
רנו בפורמולה 1
ספקית מנועים
מלבד היותה מתחרה באליפות, רנו שימשה במהלך השנים ספקית מנועים למספר גדול של קבוצות. בקבוצה הראשונה לה סיפקה רנו מנועים היא לוטוס לה סיפה הקבוצה מנועים במשך ארבע שנים החל מעונת 1983. המנוע לא היה תחרותי בפתיחת העונה, אך השתפר בחצי השנה שלה. את עונת 1984 פתחה לוטוס עם פודיום כש אליו די אנגליס סיים במקום השלישי. עד לסיום העונה השיגה הקבוצה עוד שישה פודיומים. בנוסף, במהלך העונה החלה לספק מנועים גם לקבוצת ליז'ייה. איירטון סנה הצטרף ללוטוס בעונת 1985 והקבוצה צברה שמונה פול פוזישנים ושלושה ניצחונות. קבוצת טיירל הייתה הקבוצה השלישית שרכשה מנועים מרנו. בסיום אותה עונה הפסיקה רנו את פעילת קבוצת המרוצים, אך המשיכה לספק מנועים לשלוש הקבוצות במשך עונה נוספת לפני שהופסקה פעילות החטיבה.
שאנדונג
גאוגרפיה
המחוז נמצא על שפך הנהר הצהוב ויש לו חלק בהיסטוריה של סין עוד מתקופת שושלת שאנג (החל במאה ה-15 לפנה"ס). בין השאר נולד כאן קונפוציוס במדינת לו (鲁国/Lŭguó) שהתקיימה כאן באלף הראשון לפנה"ס. ממלכה משמעותית יותר הייתה מדינת צ'י (齐国), שהתקיימה כאן במשך כל תקופת האביב והסתיו ותקופת המדינות הלוחמות, עד לכניעתה לצ'ין ב-221 לפנה"ס, תאריך המציין את תחילת עידן סין המאוחדת.
רנו בפורמולה 1
ספקית מנועים
רנו שבה לספק מנועים בעונת 1989 בשיתוף פעולה עם קבוצת ויליאמס. תיירי באוצן השיג את הניצחון האשון בגרנד פרי קנדה שהתנהל בתנאי גשם. החברה הצליחה לשפר את מנועיה בצורה טובה במהלך השנתיים הבאות ובעונת 1992 זכתה ויליאמס באליפות הנהגים והיצרנים, כשנייג'ל מנסל מנצח תשעה מתוך 16 המרוצים בעונה. קבוצת ליז'ייה שבה לרכוש את מנויעה מרנו באותה השנה. ויליאמס ורנו חזרו על הזכייה הכפולה בענה הבאה. הפעם היה זה אלן פרוסט שזכה באליפות הנהגים.
איירטון סנה מצא את מותו במהלך עונת 1994, דבר שהפך את דיימון היל לנהג המוביל של הקבוצה. היל היה בפער של 37 נקודות אחרי מיכאל שומאכר, מוביל האליפות, אך הצליח לצמצם את הפער עד לנקודה אחת לפני מרוץ סיום העונה. שני הנהגים התגשו זה עם זה במהלך המרוץ ונאלצו לפרוש. שומאכר זכה באליפות הנהגים, בעוד ויליאמס זכתה באליפות היצרנים בפעם השלישית.
שינוי בתקנות לקראת עונת 1995 הפחית את נפח המנוע המקסימלי לשלושה ליטרים. רנו עשתה את ההתאמות הנדרשות ומנוע ה-RS7 היה קל יותר במשקל. קבוצת בנטון רכשה מליז'ייה את מנוע הרנו שלה ומיכאל שומאכר הבטיח לקבוצה זכייה כפולה עם תשעה ניצחונות במהלך העונה. ויליאמס שבה וזכתה בתואר הכפול בשנתיים הבאות עם דיימון היל וז'אק וילנב. בסוף עונת 1997 עזבה שוב רנו את האליפות. היא המשיכה לעבוד עם חברת מכהכרום (Mecachrome) הצרפתתית ששילמה לרנו עבור סיוע בפיתוח המנועים. את המנועים מכרה מכהכרום, תחת שמה, לקבוצת ויליאמס. בנטון המשיכה לעשות שימוש במנועי רנו עד לסיום שנת 2000 בשם Playlife. פלביו בריאטורה הפיץ את המנועים משנת 1999 בשם סופרטק (Supertec) לויליאמס ולקבוצת BAR. בשנת 2000 מכרה סופרטק את המנועים לקבוצת Arrows. אף על פי שהקבוצות הצליחו להשיג נקודות ספורות במהלך העונה, המנועים של סופרטק לא היו מוצלחים ושלוש הקבוצות פנו לספק אחר לאחר עונה אחת בלבד.
אחרי הרכישה של בנטון בשנת 2000 רנו לא סיפקה מנועים לקבוצות אחרות עד לשנת 2007 בה חתמה על הסכם עם קבוצת רד בול. רד בול הייתה קבוצת מרכז טבלה בשנתיים הראשונות. שינוי בתקנות החל מעונת 2009 שינה את מעמדה של הקבוצה. בגרנד פרי סין השיג סבסטיאן פטל את הניצחון הראשון בתולדות הקבוצה, כשבן זוגו, מארק ובר מסיים במקום השני. בסיום העונה דורגה רד בול במקום השני באליפות היצרנים. פטל ורד בול זכו בתואר הכפול בעונת 2010, התואר התשיעי עבור מנועי רנו. בסיום העונה חתמה הקבוצה על הסכם לאספקת מנועים עם קבוצת לוטוס המלזית בעונתה השנייה והאחרונה באליפות.
רד בול זכתה בתואר הכפול בעונות 2011 ו-2012. באותה שנה החלה רנו לספק מנועים לקבוצת לוטוס שרכשה מרנו את הקבוצה ושינתה את שמה ללוטוס רנו, בעוד קבוצת לוטוס המלזית שינתה את שמה לקטרהאם והמשיכה לרכוש מנועים מרנו. במקביל חידשה את שיתוף הפעולה עם קבוצת ויליאמס. פטל ורד בול השלימו זכייה רביעית ברציפות בגרנד פרי הודו של עונת 2013.
רנו פיתחה מנוע חדש 1.6 ליטר V6 טורבו בהתאם לתקנות החדשות שנכנסו לתוקפן בעונת 2014. בנוסף לרד בול, לוטוס וקטרהאם גם קבוצת טורו רוסו הצטרפה לרוכשי המנועים מהחברה. במהלך מבחני קדם העונה בחרז התגלו בעיות במגדשי הטורבו ובמערכת ניצול האנרגיה החוזרת. תיקונים חלקיים בוצעו עד לסבב מבחני קדם העונה בבחריין. בתחילת העונה סבלו המנועים מאמינות נמוכה וחוסר יכולת לפתח מהירות. חוסר שביעות הרצון מהביצועים נמשכה גם בעונת 2015 והובילה את רד בול להודיע על הפסקת ההתקשרות עם רנו בסיום העונה. למרות ההכרזה חתמה רד בול על חוזה חדש, לאחר שלא הצליחה להשיג מנועים טובים יותר, אך מיתגה את המנועים בשם "טאג הויר". במקביל, הפסיקה רנו את אספקת המנועים לקבוצת טורו רוסו, שחתמה מחדש על חוזה עם פרארי. במהלך שנת 2016 האריכה את רד בול את שיתוף הפעולה לשנתיים נוספות תחת המיתוג של טאג הויר. בנוסף, שבה טורו רוסו לרכוש מנועים מרנו.
בספטמבר 2017 חתמה קבוצת מקלארן על חוזה לרכישת מנועים מרנו לשלוש עונות, החל מעונת 2018. טורו רוסו הודיעה שוב על הפסקת שיתוף הפעולה ומעבר למנועים מתוצרת הונדה. ביוני 2018 הודיעה רד בול על הפסקת שיתוף הפעולה עם רנו לאחר 12 עונות.
שאנדונג
גאוגרפיה
במהלך המאה ה-19, כשסין נחשפה יותר ויותר למערב, הייתה שאנדונג אחד האזורים המושפעים יותר מהקולוניאליזם. העיר וֵיי-הָאי (威海/Wēihăi) שבחצי האי שאנדונג עברה לידיה של בריטניה, והעיר צִ'ינְגדָאו (青岛/Qīngdăo), גם היא בחצי האי, עברה לידיה של גרמניה, המחוז כולו הוגדר אז כ"אזור השפעה גרמנית". שתי הערים הושבו לסין רק ב-1930 וב-1922 בהתאמה, לאחר הקמת הרפובליקה הסינית.
שאנדונג היא ברובה חלק ממישור צפון סין. מרכז המחוז הררי. מזרח המחוז הוא חצי האי שאנדונג התוחם מדרום את ים בוהאי. הוא מכוסה ברובו גבעות, חופו הסלעי צוקי ומפורץ ולאורכו איים. הנהר הצהוב זורם בצפון המחוז, והתעלה הגדולה עוברת במערבו. אקלים המחוז ממוזג, עם קייצים לחים וחורפים קרים ויבשים.
המחוז, ובייחוד חצי האי שאנדונג, הוא אחד העשירים בסין, ונהנה מהשקעות רבות מיפן ומקוריאה. עיקר הכלכלה נשען על חברות מוצרי-צריכה גדולות. בולטת במיוחד העיר צ'ינגדאו, ביתם של ענקית מוצרי החשמל הסינית האייר (海尔/Hăiěr) ומבשלת הבירה צינגטאו (Tsingtao או 青岛/Qīngdăo).
המחוז גם מדורג ראשון בסין במגוון תוצרים ככותנה, חיטה ואף זהב ויהלומים. במחוז גם מרבצי נפט משמעותיים, בייחוד באזור דונְגיִינג שבשפך הנהר הצהוב. מוצרים חשובים נוספים שהמחוז מפיק הם דורה, תירס ומלח.
סובלימציה
בפסיכולוגיה, סוּבְּלִימַצְיָה (מלטינית sublīmis - גבוה; בעברית: עידון) פירושה הפניית הכוחות המנטליים של האדם מפעילויות שנתפסות כשליליות אל עבר פעילויות חיוביות ומקובלות מבחינה חברתית.
זהו מושג יסודי בגישת הפסיכואנליזה של זיגמונד פרויד אשר מתאר את הסובלימציה כתהליך אשר בו מתועלים דחפים ותשוקות בלתי מקובלות מבחינה חברתית ומקורן בליבידו, אל פעולות ומטרות מקובלות ואף רצויות מנקודת מבטה של החברה.
על פי פרויד, זהו סוג של מנגנון הגנה חיובי המעיד על התמודדות בריאה, יצרנית ויצירתית. מנגנון זה מאפשר לבני האדם לתעל ולבטא בדרך לגיטימית הן מבחינה פסיכולוגית והן מבחינה חברתית את דחפיהם הטבעיים, (ובעיקר את היצר המיני - ה"ארוס"), ומעודד את האדם ליצירתיות ולביטויים אמנותיים. יתרונו של העידון טמון בכך שאינו מצריך השקעה מתמדת של אנרגיה כדי למנוע את ביטוי הדחף (על ידי מנגנונים כגון הדחקה, הכחשה או התקה), ולכן הוא איננו מביא ליצירת נוירוזה. סובלימציה נחשבת למנגנון הגנה מסתגל יותר היות שהיא הופכת את החרדה השלילית לאנרגיה חיובית יותר. כאשר אנרגיית הליבידו מופיעה בצורת דחפים של האיד, דחפים אלו מוגבלים על ידי האגו והסופר אגו. אף על פי שהם מודחקים, האנרגיה העומדת מאחוריהם נשארת. במקום להמיר את אותה אנרגיה להתנהגות בלתי מקובלת מבחינה חברתית, אדם יכול להשתמש בסובלימציה (עידון) כדי להפנות את האנרגיה הזו למעשים מקובלים ופרודוקטיביים יותר (לדוגמה אומנות או ספורט).
דוגמאות לסובלימציה על-פי פרויד:
מונח זה, בהקשרו המודרני, נטבע לראשונה על ידי הפילוסוף הגרמני פרידריך ניטשה, כחלק מהשקפתו בדבר "הרצון לעוצמה". ניטשה טען כי הנצרות "לא תובעת פיקוח וביקורת על התאווה והתשוקות-אלא תובעת את עיקורן", כלומר, היא לא השכילה להבין כי הדחף המיני, דרך משל, "ניתן לעידון רב", והפכה דחף זה ל"משהו מזוהם". ניתן לזהות את המקורות המושג גם עם מושג השלילה הדיאלקטית של הגל, "Aufhebung", שמשמעו "שלילה", "שימור" ו"העלאה".
סובלימציה בתרבות
ניתן למצוא מספר התייחסויות לנושא הסובלימציה בתרבות. חלק מההתייחסויות הן בעלות השפעה ברורה מתורת הפסיכואנליזה ואחרות פחות או שאפילו קדמו לתורה זו.
רמון השישי, רוזן טולוז
רמון השישי (באוקסיטנית: Raymond VI) (27 באוקטובר 1156 - 2 באוגוסט 1222), רוזן טולוז וסן ז'יל, דוכס נרבון, המרקיז של גותיה ופרובאנס, בנו של רמון החמישי, רוזן טולוז ושל קונסטנס מצרפת, אחות המלך לואי השביעי.
רמון נשא לאשה, ב-1172, את Ermessende, רוזנת Mauguio, רוזנות שירש עם מותה ב-1176. לאחר מות Ermessende מון השישי נשא לאישה את ביאטריס מבזייה, אחותו של יריבו מבית טרנקבל, רוג'ה השני. לשניים נולדה בת אחת והם התגרשו ב-1189 ולאחר הגירושים ביאטריס, שהייתה קתרית, עברה את התהליך הדרוש להפיכתה לטהורה (מושלמת) על פי הדת הקתרית. רמון נישא בשלישית, הפעם ל-Bourgogne, בתו של אמלריך השני, מלך ירושלים ונישואים אלה הסתיימו בגירושין, ב-1194. כעבור שלוש שנים, ברואן, נשא את ג'ואן, אחותו של מלך אנגליה, ריצ'רד לב הארי. לשניים נולדו שלושה ילדים, אך רק אחד, מי שעתיד היה להיות המרקיז רמון השביעי, האריך חיים. ג'ואן מתה בלידה השלישית. לרמון השישי הייתה לאחר מכן מערכת יחסים (ייתכן שהיו אלה נישואים), שהסתיימה ב-1202, עם בתו של מלך קפריסין. הרעיה האחרונה הייתה לאונור, אחותו של פרו השני, מלך אראגון.
האירועים שקדמו למסע הצלב האלביגנזי
הכנסייה הקתולית ראתה בקתרים מתחרים על נפשות המאמינים וכל מאמציה להשיבם אל חיקה עלו בתוהו. ב-1198, כשנבחר האפיפיור אינוקנטיוס השלישי, החליט הלז לחסל את המינות הקתרית. למשימה נשלחו הנזירים הקתולים שניסו בנועם להמיר את הקתרים לקתוליות, אך לא הצליחו לשכנע את המאמינים הקתרים, שרבים מהם היו משכילים ובקיאים ברזי הדת יותר מהנזירים והסתייגו מאוד מאנשי הכמורה הקתוליים שאורחות חייהם היו רחוקים מהאידיאל אליו הטיפו. המטיף הנודע של התקופה, דומיניקוס, שהתגייס למשימה יחד עם הבישוף הספרדי של אוסמה (איש צנוע שקרא ליתר הכמרים לוותר על הפמליות המפוארות, ולנהוג בצניעות כדוגמת האלביגנזים), זכה רק לחסידים בודדים. בעקבות הכישלון הציע לאפיפיור להקים מסדר של אחים מטיפים, שיהיו משכילים יותר ובקיאים יותר, כדי שיוכלו להתמודד עם הקתרים. ההצעה הזאת הובילה בסופו של דבר, כעבור שנים, להקמת מסדר האחים המטיפים (המסדר הדומיניקני). כשגם רישום מנהיגי הקתרים על ידי הנזירים הקתוליים (לצורך הפחדתם) לא פעל, הופעלו אמצעים חריפים יותר. ב-1204 האפיפיור ביטל את סמכות הבישופים המקומיים ומינה שליחים משלו במקומם. האפיפיור ניסה לגייס לעזרתו את האצולה המקומית וב-1206 נידה את האצילים אוהדי הקתרים ולבסוף, ב-1207 נידה את רמון השישי בטענה שאינו פועל כנדרש נגד הקתרים והכריז עליו כ"פדי". בינואר 1208 נפגש הרוזן עם שליח האפיפיור, פייר דה קסטלנו (Pierre de Castelnau) הם התעמתו מילולית ולמחרת נרצח קסטלנו. לאחר אירוע זה הכריז האפיפיור על פתיחת מסע הצלב נגד הקתרים, מסע הצלב האלביגנזי.
ביטול הנידוי והטלתו מחדש
הרוזן רמון מטולוז, שהבין מה עלול להתרחש והיה מודע לעוצמת הנידוי האפיפיורי, חיפש דרך להשלים עם הכס הקדוש ופנה לשם כך לאחד משליחי האפיפיור, איש בשם מילון. מילון הציב תנאיים קשים ומשפילים ובהם נסיעה לסן ג'יל, כדי להביע שם חרטה, מסירה מרצונו של שבעת טירותיו בפרובאנס והצטרפות למסע צלב. הרוזן עמד בכל התנאים, התייצב בכנסיית סן ג'יל כשרק מכנסיים קצרים ופשוטים לגופו, נתן לדיאקון לענוד לו עניבת חבל לצווארו ובעוד זה מוביל אותו בחבל דיאקון אחר הצליף בו ולבסוף בפתח הכנסייה השתטח אצה ופתח בתפילה בעוד השליח האפיפיורי אוכל להנאתו את ארוחת הצהריים. רוזן טולוז הכריז על הצטרפותו למסע הצלב האלביגנזי ונידויו בוטל.
הצבא הצלבני, שבראשו עמדו הדוכס הבורגונדי, הרוזן מנווארה, הצלבן הוותיק, סימון הרביעי דה מונפור, בישופים רבים וגם הרוזן מטולוז, כולם בראשי גדודיהם, פנה אל מונפלייה ואל מחוזותיו של ויקונט רמון רוג'ה אדון אלבי וקרקסון. רמון רוג'ה הלך בעקבות אדונו (היה וסל של רמון מטולוז) וקרוב משפחתו וחיפש דרך להשלים עם שליחי האפיפיור, אך ניסיונותיו נדחו והוא שב לאחוזותיו והכין אותן למלחמה ולמצור. הצלבנים יצאו לדרך, כבשו את בזייה וטבחו את תושביה ולאחר מכן את קרקסון. רמון השישי שב לאחוזותיו, אך מי שלקח את ההנהגה על הצלבנים, סימון הרביעי דה מונפור, המשיך בכיבושים, באמתלה של דיכוי הקתרים והשתלט על יותר ויותר יישובים וקרקעות, שחלקם היו שייכים לווסלים של רוזן טולוז.
בינואר 1211 ארנו אמורי האשים בכפירה כמה מראשי הציבור של טולוז וכשרמון השישי, רוזן טולוז, סירב לנקוט באמצעים נגדם נידה אותו מחדש. רמון, שקיבל עידוד מגיסו, פרו השני, מלך אראגון, ניסה לארגן נגד הצלבנים קואליציה עם שכניו, הרוזנים דה פואה וקומנז'.
קרב מירה
פרו השני, מלך אראגון, שהיה גיסו של רמון השישי מבית טולוז, היה גם האדון הפאודלי של רבים מאצילי חבל לנגדוק שנחלותיהם נכבשו על ידי סימון הרביעי דה מונפור, כולל רמון רוג'ה טרנקבל. הוא לא הכיר בכיבושיו של דה מונפור על בזייה וקרקסון, שהיו כפופות לו פאודלית והציע את עצמו מספר פעמים כמתווך בין הניצים. בגלל מאבקו במורים לא היה מסוגל לתמוך צבאית בגיסו, הרוזן מטולוז וגם לא רצה להסתכסך עם הכנסייה הקתולית, איתה היו לו יחסים מצוינים. ב-16 ביולי 1212 נחל, יחד עם בני בריתו, ניצחון גדול על המורים בקרב לאס נאבאס דה טולוסה ועטור בניצחון זה ניסה ללמד זכות על גיסו בפני האפיפיור אינוקנטיוס השלישי שהחליט לפתוח ויעוד בלה ואור. הוויעוד לא יצא לפועל וב-21 בינואר 1113 החליט פרו השני לקבל תחת חסותו את הרוזנים מבית טולוז, לה פואה, קומינז' והויקונט מביארן.
פרו השני הטיל ב-8 בספטמבר 1213 מצור על אחת ממצודותיו של דה מונפור, מירה. אל צבאו התחברו במהרה הרוזנים דה פואה וקומינז' ורמון השישי הגיע עם מיליציה גדולה. לרשות צבאו של פרו השני ובני בריתו עמדו כאלפים ומתאים פרשים ועשרים עד שלושים אלף לוחמים רגליים. לדה מונפור ולבן בריתו, הוויקונט מ-Corbeil, היו כ-900 פרשים ו-700 קשתים בין מגיני החומות. פייטרו הציב את מחנהו כך שאגף אחד נשען על נחל מקומי והאגף השני על ביצה.
מסכת ביצה
מַסֶּכֶת בֵּיצָה היא המסכת השביעית בסדר מועד, והיא נקראת על שם המילה הראשונה שבה: "ביצה שנולדה ביום טוב". במפרשים הקדמונים נקראת גם "מסכת יום טוב", זאת מכיוון שהמסכת עוסקת בהלכות המיוחדות ליום טוב. נושא הפרק השני של המסכת הוא עירובי תבשילין.
מכיוון שהכלל הוא "אין בין שבת ליום טוב אלא מלאכת אוכל נפש בלבד" (כלומר רק מלאכות הנצרכות לאכילה הותרו ביום טוב), משמשת מסכת זו כהרחבה להלכות שבת וחלק מהסוגיות במסכת זו מרחיבים נושאים מסוימים ממסכת שבת. במסכת זו נידונים בדרך אגב הלכות ביטול תערובות והלכות סמיכה.
בתלמוד הירושלמי על מסכת זו, נידונות הגדרות שונות בהלכות שבת שאינן מופיעות בתלמוד הבבלי. בדפוס וילנא של התלמוד הבבלי יש במסכת זו 39 דפים ועמוד אחד (חצי דף).
מיקומה של המסכת בסדר מועד
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, לאחר שהסתיים הדיון בענייני שבת (מסכתות שבת ועירובין), פסח, שקלים ויום הכיפורים (מסכת יומא), הגיע תור שלוש הרגלים. ומכיוון שענייני פסח כבר נדונו במסכת פסחים, ובשבועות נותרו לדיון רק ענייני יום טוב, ראוי היה שמסכת ביצה תסודר לפני מסכת סוכה. אך מפאת ריבוי המצוות בחג הסוכות, סודרה מסכת סוכה לפני מסכת ביצה.
מפרשי המסכת
התוספות למסכת זו נכתבו בבית מדרשו של מהר"ם מרוטנברג, רבו של הרא"ש. המהר"ץ חיות כותב שהתוספות על מסכת זו פעמים מעתיקים לשון רש"י.
בנוסף לפירושי הראשונים הנפוצים, יש על מסכת ביצה מספר חידושי ראשונים ייחודיים: חידושים מבנו של הרמב"ן, חידושי הרא"ה, וחידושי רבי מנחם המאירי (בנוסף לבית הבחירה).
פרקי המסכת
בסך הכל יש במסכת 42 משניות.
סלאניק
סְלָאנִיק (ברומנית: Slănic) היא עיירת קיט בקומונה באותה שם. סלאניק שייכת למחוז פרחובה במונטניה שבדרום רומניה. 45 ק"מ צפונית לפלוישט בירת המחוז. העיירה ידועה בזכות מכרות המלח שבקרבתה, שבחלקם משמשים כיום כאתרי מרפא.
גאוגרפיה
סלאניק נמצאת בגבעות המיוערות שלמרגלות רכס הקרפטים המזרחיים החיצוניים.
את העיירה חוצה נחל שגם שמו סלאניק.
היסטוריה
סלאניק מוזכרת בכתובים לראשונה ב-1532. בשנת 1685 הוחל בכריית מלח. ב-1713 מיכאיל קנטקוזינו ספטאר ולאכיה העניק את העיירה ואת המכרות כמתנה למנזר קולטאה (Colțea) בבוקרשט. מאז המאה ה-19 החלו שימושים רפואיים במלח, וב-1886 הוכרה סלאניק רשמית כאתר מרפא. ב-1892 ניתן לה מעמד של עיר.
כלכלה
בעבר כריית המלח הייתה הענף הכלי העיקרי. כיום הענף הכלכלי העיקרי הוא התיירות.
בילבורד הוט 100 (2000–2009)
ערך זה עוסק במצעדי הפזמונים האמריקניים השבועיים בילבורד הוט 100 שנערכו משנת 2000 עד שנת 2009.
מצעד הבילבורד הוט 100 הוא מצעד הפזמונים המרכזי של תעשיית המוזיקה האמריקאית המתעדכן מדי שבוע על ידי מגזין המוזיקה בילבורד. במצעד משוקללים נתוני המכירות בארצות הברית (על גבי תקליטורים פיזיים ושל קובצי מוזיקה דיגיטליים) ונתוני זמן האוויר שמקבל הסינגל בתחנות הרדיו האמריקאיות.
שירים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100
♪  – הסינגל הנמכר ביותר בארצות הברית באותה השנה
הערה: בשנת 2000 הסינגל הנמכר ביותר היה "Breathe" של הזמרת פיית' היל, ובשנת 2001 הסינגל הנמכר ביותר היה "Hanging By A Moment" של הלהקה לייפהאוס - שני הסינגלים הגיעו למקום השני בלבד.
אמנים בעלי המספר הרב ביותר של שירים בצמרת המצעד
להלן האמנים בעלי המספר הרב ביותר של שירים אשר הגיעו למקום הראשון במצעד במהלך העשור הראשון של המאה ה-21:
אמנים בעלי המספר הכולל הרב ביותר של שבועות בצמרת המצעד
להלן האמנים אשר בעלי המספר הכולל הרב ביותר של שבועות בצמרת המצעד במהלך העשור הראשון של המאה ה-21:
השירים בעלי המספר הכולל הרב ביותר של שבועות בצמרת המצעד
להלן השירים אשר בעלי המספר הכולל הרב ביותר של שבועות בצמרת המצעד במהלך העשור הראשון של המאה ה-21:
2000
הלהיט ששהה בצמרת המצעד במשך הזמן הרב ביותר הוא "Independent Women" של להקת דסטיניז צ'יילד (11 שבועות). להיט מצליח נוסף ששהה 10 שבועות במקום הראשון היה "Maria Maria" של להקת סנטנה בשיתוף דה פראדקט ג'י אנד בי.
דסטיניז צ'יילד וכריסטינה אגילרה היחידים שהכניסו במהלך השנה יותר משיר אחד לצמרת המצעד (2 שירים).
2001
הלהיט ששהה בצמרת המצעד במשך הזמן הרב ביותר הוא "All For You" של ג'נט ג'קסון (7 שבועות).
2002
הלהיט ששהה בצמרת המצעד במשך הזמן הרב ביותר הוא "Lose Yourself" של אמינם (12 שבועות). להיטים נוספים ששהו זמן רב בצמרת הם "Foolish" של אשנטי ו-"Dilemma" של נלי וקלי רולנד (10 שבועות כל אחד).
הלהיט הנמכר ביותר במהלך השנה היה "How You Remind Me" של להקת ניקלבק (שהה 4 שבועות בצמרת המצעד).
נלי, אשנטי וג'ה רול היו היחידים שהכניסו במהלך השנה יותר משיר אחד לצמרת המצעד (2 שירים).
2003
שלושה להיטים שהו בצמרת המצעד במשך הזמן הרב ביותר (9 שבועות כל אחד): "Baby Boy" של ביונסה ושון פול, "Hey Ya!" של אאוטקאסט ו-"Candy Shop" של 50 סנט (שהיה הלהיט הנמכר ביותר באותה השנה).
50 סנט, שון פול וביונסה היו היחידים שהכניסו במהלך השנה יותר משיר אחד לצמרת המצעד (2 שירים).
2004
הלהיט ששהה במהלך 2004 בצמרת המצעד במשך הזמן הרב ביותר הוא "Yeah!" של אשר (במשך 12 שבועות), והוא גם הנמכר ביותר לאותה השנה. סינגל נוסף שלו שהה זמן רב בצמרת המצעד ("Burn" במשך 8 שבועות). בנוסף לסינגלים מצליחים האלו, אשר היה גם האמן שהצליח להכניס הכי הרבה שירים לצמרת המצעד באותה השנה (4 שירים).
2005
במהלך שנת 2005 הצליחו חמישה אמני סולו/הרכבים חדשים להגיע לראשונה למקום הראשון במצעד כאמני סולו או כאורחים. האמנים הללו הם: כריס בראון, מאריו, אוליביה, גוון סטפאני, וקארי אנדרווד.
הלהיט ששהה במהלך 2005 בצמרת המצעד במשך הזמן הרב ביותר הוא שירה של הזמרת מריה קארי "We Belong Together" (במשך 14 שבועות), והוא גם הנמכר ביותר לאותה השנה.
סינגלים אחרים אשר כיכבו בצמרת המצעד במשך שבועות רבים כוללים את שירו של קניה וסט "Gold Digger" (נשאר בצמרת המצעד במשך 10 שבועות רצופים), שירו של מאריו "Let Me Love You" (נשאר בצמרת המצעד במשך 9 שבועות) ושירו של 50 סנט "Candy Shop" (נשאר בצמרת המצעד במשך 9 שבועות).
מריה קארי הייתה האמנית היחידה שהצליחה להכניס לצמרת המצעד שני שירים שונים במהלך שנת 2005.
2006
במהלך שנת 2006 הצליחו 12 אמני סולו/הרכבים חדשים להגיע לראשונה למקום הראשון במצעד הבילבורד כזמרים ראשיים או כאמנים אורחים. האמנים הללו הם: אקון, ג'יימס בלאנט, ני-יו, דניאל פאוטר, ריהאנה, שאקירה, טיילור היקס, נלי פורטדו, טימבלנד, פרגי, ג'סטין טימברלייק וטי. איי.
זמרת הריתם אנד בלוז ביונסה נואלס וזמר הפופ ג'סטין טימברלייק היו האמנים היחידים שהצליחו להכניס למקום הראשון במצעד שני שירים שונים במהלך שנת 2006.
הלהיט ששהה במהלך 2006 בצמרת המצעד במשך הזמן הרב ביותר הוא שירו של ג'סטין טימברלייק "SexyBack" (נשאר בצמרת המצעד במשך 7 שבועות רצופים) ושירה של נלי פורטדו "Promiscuous" (נשאר בצמרת המצעד במשך 6 שבועות).
שירו של זמר הפופ הקנדי דניאל פאוטר "Bad Day", אשר כיכב בצמרת המצעד במשך 5 שבועות רצופים, היה הסינגל הנמכר ביותר במצעד בשנת 2006.
2007
במהלך שנת 2007 הצליחו שמונה אמני סולו/הרכבים חדשים להגיע לראשונה למקום הראשון במצעד כזמרים ראשיים או כאמנים אורחים. האמנים הם: מארון 5, אבריל לאבין, פליין וייט טיז, מימס, שון קינגסטון, סולג'ה בוי וטי-פיין (זמרים ראשיים) ויאנג ג'וק כאמן אורח.
המפיק המוזיקלי טימבלנד הוציא במהלך שנת 2007 את הסינגל הראשון שלו כאמן סולו "Give It to Me"
הלהיט ששהה במהלך 2006 בצמרת המצעד במשך הזמן הרב ביותר הוא "Irreplaceable" של ביונסה (10 שבועות), והוא גם הנמכר ביותר באותה שנה. שירים נוספים ששהו זמן רב בצמרת המצעד הם "Umbrella" של ריהאנה, ו-"Crank That" של סולג'ה בוי (7 שבועות כל אחד).
שיר בולט נוסף במצעד במהלך שנת 2007 הוא שירם של הלהקה מארון 5 "Makes Me Wonder" אשר ביצע את הקפיצה הגדולה ביותר בפופולריות במהלך 2007 לאחר שעלה מהדירוג 64 למקום הראשון במצעד בשבוע שלאחר מכן.
2008
שירו של הראפר פלו ריידה "Low", אשר היה השיר הראשון שהגיעו למקום הראשון במצעד במהלך 2008, היה השיר אשר נשאר במשך הזמן הרב ביותר במקום הראשון במצעד (10 שבועות רצופים). סינגלים נוספים בולטים שזכו להצלחה רבה במצעד במהלך שנת 2008 כוללים את הסינגל של קייטי פרי "I Kissed a Girl", אשר שהה במקום הראשון במשך שבעה שבועות רצופים, והשיר של הראפר טי. איי "Whatever You Like", אשר שהה במקום הראשון במצעד במשך שבעה שבועות לא רצופים.
במהלך שנת 2008 הצליחו שבעה אמני סולו/הרכבים חדשים להגיע לראשונה למקום הראשון במצעד הבילבורד כזמרים ראשיים או כאמנים אורחים. האמנים הללו הם: פלו ריידה, ליאונה לואיס, ליל וויין, קולדפליי, וקייטי פרי (זמרים ראשיים) ויאנג ג'יזי וסטטיק מייג'ור כאמנים אורחים.
טי. איי הוציא במהלך שנת 2008 את הסינגל הראשון שלו כאמן סולו "Whatever You Like". כמו כן, טי. איי היה האמן אשר שהה במשך הזמן הרב ביותר במקום הראשון במצעד במהלך 2008 (הסינגלים "Whatever You Like" ו-"Live Your Life" שהו במקום הראשון במצעד במשך 13 שבועות לא רצופים).
ריהאנה וטי. איי היו האמנים היחידים שהצליחו להכניס יותר מסינגל אחד למצעד במהלך שנת 2008 (שלושה ושניים בהתאמה).
שיר בולט נוסף במצעד במהלך שנת 2008 הוא שירה של זמרת הפופ בריטני ספירס "Womanizer", אשר שבר את השיא שהיה קיים עד לאותה העת במצעד לשיר שביצע את הקפיצה הגדולה ביותר בפופולריות לאחר שעלה מהדירוג 96 למקום הראשון במצעד בשבוע שלאחר מכן.
2009
במצעד הבילבורד הוט 100 של שנת 2009 הצליחו שישה אמני סולו/הרכבים להגיע לראשונה למקום הראשון במצעד כזמרים ראשיים או כאמנים אורחים. האמנים הללו הם: ליידי גאגא, קולבי אודוניס, בלאק אייד פיז, ג'יי שון, ג'ייסון דירולו ואוול סיטי. ליידי גאגא והבלאק אייד פיז הצליחו כל אחד להכניס שני סינגלים למקום הראשון במצעד.
הבלאק אייד פיז הוציאו לשני שירים אשר נשארו במצעד במשך 26 שבועות ברצף במהלך שנת 2009 ובכך שברו את השיא שהיה קיים עד לאותה שנה של ההרכב שנשאר במשך הזמן הרב ביותר בצמרת המצעד ברצף. שירם "I Gotta Feeling", אשר היה השיר שנשאר הכי הרבה זמן במקום הראשון במהלך 2009 נשאר במקום הראשון במצעד במשך 14 שבועות, ועם שירם "Boom Boom Pow" אשר נשאר במקום הראשון במצעד במשך 12 שבועות.
שיר בולט נוסף במצעד במהלך שנת 2009 הוא שירה של קלי קלרקסון "My Life Would Suck Without You", אשר שבר את השיא שהיה קיים עד לאותה העת במצעד לשיר שביצע את הקפיצה הגדולה ביותר בפופולריות לאחר שעלה מהדירוג 97 למקום הראשון במצעד בשבוע שלאחר מכן.
עמי מורג
עמי מורג (נולד ב-17 בדצמבר 1945) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל, היה קצין שריון ראשי ומפקד אוגדה. בעל עיטור המופת על גבורתו במלחמת יום הכיפורים.
ביוגרפיה
מורג נולד בתל אביב בשם עמי מורגנבסר, בנם השני של אליעזר ומרים שעלו מפולין. גדל בזכרון יעקב ובקריית ביאליק. לאחר גירושי הוריו היה ילד חוץ בקיבוץ כפר המכבי.
התגייס לצה"ל ביולי 1963 לפלוגת בני משקים ושירת בגדוד 906 של הנח"ל. לאחר קורס מ"כים חי"ר שירת בסיירת שקד. בספטמבר 1964 סיים קורס קציני חי"ר ושירת בגדוד 13 (גדעון) של חטיבת גולני. השתחרר מצה"ל ושירת כמפקד מחלקה במילואים במלחמת ששת הימים בגזרה הסורית.
קריירה צבאית
לאחר מלחמת ששת הימים חזר מורג לשירות קבע ועבר הסבה לשריון, פיקד על פלוגת טירונים של החיל במחנה חסה. באוגוסט 1968 מונה למפקד פלוגה בגדוד 52, קלט פלוגת צמ"פ ובסיום האימון עבר עם הפלוגה לגדוד 9 של חטיבה 14. פיקד על פלוגת טנקים בגדוד במלחמת ההתשה בגזרת סיני. בהמשך שימש ממלא מקום סגן מפקד גדוד 9, ב-1970 מונה לסגן מפקד גדוד 184 בחטיבה 14, וב-1973 למפקד גדוד מילואים 599 בחטיבה 421 במקביל ללימודיו במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ולתפקידו כמפקד מדור תותחנות בבית הספר לשריון.
עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים גויס הגדוד בפיקודו של מורג והצטרף לקרבות בחצי האי סיני. הגדוד השתתף בקרבות הבלימה ובקרב על מתחם "חמוטל", דיונה חולית מוארכת שחלשה על צומת חיוני. במהלך הקרבות השמידו כוחות הגדוד כ-16 טנקים ומאות אנשי חיל רגלים. טנק המג"ד של מורג נפגע ואנשי צוותו נפצעו. לאחר שקיבל אישור לסגת מ"חמוטל", נשאר מורג אחרון, לסריקת שטח. ופינה את אחרוני הפצועים של היחידה תחת אש כבדה של המצרים. בהמשך המלחמה נצטווה מורג לחבור לחטיבה 14 לצורך פתיחת ציר "טרטור" מצומת "עכביש" ועד צומת "לקסיקון" ולחלץ את פצועי גדוד הצנחנים מהחווה הסינית. כוחות הגדוד נקלעו לאש נ"ט כבדה, מורג החליט לסרב פקודה ולהימנע ממילוי הפקודה שביצועה נראה לו בלתי אפשרי. בימים הבאים צלח הגדוד את תעלת סואץ ונלחם בגדה המערבית שלה. את המלחמה סיים הגדוד עם 25 חללים וכ-80 פצועים.
ב-1974 מונה לסגן מפקד חטיבה 7, בשנת 1976 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד חטיבה 320 שהורכבה מטנקי שלל, טירן. מורג שימש קצין קישור לצבא ארצות הברית. ב-1979 מונה למפקד חטיבה 460 ואחר כך לסגן מפקד גייסות השריון. ב-1981 מונה לקצין שריון ראשי, תפקיד בו כיהן בפרוץ מלחמת לבנון הראשונה, בה שירת כסגן מפקד גיס 479. ביוני 1983 מונה למפקד אוגדה משוריינת, עוצבת עידן. ב-1986 השתחרר משירות הקבע. בשירות המילואים שימש כראש צוות מיוחד לתכנון מבצעי במחלקת מבצעים באג"ם וכסגן מפקד גיס 446, מכהן כמעריך במערך מדעי ההתנהגות של צה"ל.
לאחר סיום שירותו בצה"ל
לאחר שחרורו כיהן כמנהל אגף מבצעים בחברת סונול ומנכ"ל חברת סונרקו (חברת בת של סונול שעסקה במערכות סולאריות). כיהן כחבר מועצת העיר חיפה ואחר כך שימש כמנהל האדמיניסטרטיבי של קבוצת כרמלטון האחראית על כריית מנהרות הכרמל.
בשנת 2013 מונה ליושב ראש עמותת "יחד - העמותה לחייל הבודד", הפועלת מחיפה במטרה לסייע לרווחת החיילים הבודדים בישראל.
חיים אישיים
למורג תואר שני בגאוגרפיה אזורית ותחבורה מאוניברסיטת חיפה.