cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הדיוויזיה החמישית (בריטניה)
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נשלחה הדיוויזיה ה-5 לצרפת תחת פיקודו של הרולד פרנקלין, כחלק מחיל המשלוח הבריטי. באפריל 1940 נשלחה החטיבה ה-15 של הדיוויזיה לנורווגיה, אולם לאחר כישלון המערכה שם היא הוחזרה לבריטניה במאי. הדיוויזיה לחמה במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה, ובכלל זה במתקפת הנגד באראס, אולם נאלצה להתפנות יחד עם שאר הצבא במהלך מבצע דינמו. לאחר מכן נותרה הדיוויזיה בבריטניה על מנת להגן מפני פלישה גרמנית לבריטניה, והיא הוצבה בתחילה בסקוטלנד ולאחר מכן בצפון אירלנד.
במרץ 1942 נשלח כוח מהדיוויזיה להילחם ב, ולאחר מכן שירתה הדיוויזיה בהודו וב כחלק מהארמייה העשירית. באמצע פברואר 1943 נשלחה הדיוויזיה לסוריה, ולאחר מכן היא עברה למצרים, שם שירתה תחת פיקוד הקורפוס ה-13. ביולי 1943 לחמה הדיוויזיה במבצע האסקי, ולאחר מכן השתתפה בפלישת בעלות הברית לאיטליה. הדיוויזיה לחמה בקרבות החזית האיטלקית, ובכלל זה בקרב מונטה קאסינו וקרב אנציו, ולאחר כיבוש רומא היא נשלחה לארץ ישראל. בתחילת 1945 חזרה הדיוויזיה לאיטליה, אולם במרץ 1945 היא הועברה לחזית צפון-מערב אירופה, שם לחמה עד תום המלחמה, ובשנת 1947 פורקה הדיוויזיה.
לאחר המלחמה
ב-16 באפריל 1958 הוקמה הדיוויזיה מחדש על בסיס דיוויזיית השריון ה-7, עם חטיבות השריון ה-7 וה-20, אולם ב-30 ביוני 1960 היא הפכה לדיוויזיית השריון ה-1. הדיוויזיה הוקמה שוב ב-1 באפריל 1968, תחת פיקוד אסטרטגי של הצבא, וכללה את החטיבות ה-2, ה-8 וה-39, אך פורקה בשנת 1970.
ב-1 באפריל 1995 הוקמה שוב הדיוויזיה כדיוויזיה מחוזית - אזור צבאי - אשר כללה כוחות מצפון מערב, ויילס, והמחוזות המערביים. מטה הקבע שלה היה בשרוסברי, שרופשייר. בשנת 2012 כחלק מרה-ארגון של הצבא פורקה הדיוויזיה.
נחל ברקת
נַחַל בָּרֶקֶת הוא נחל אכזב שתחילתו בהדום השומרון באזור רנטיס וסופו עם השפכו לנחל בית עריף דרומית למושב טירת יהודה בשפלה. הנחל הוא היובל הצפוני ביותר של נחל איילון וצפונית לו מתחיל אגן הניקוז העיקרי של נחל הירקון.
תוואי הנחל
יובליו העליונים של הנחל מצויים באזור גדר ההפרדה מזרחית לכפר רנטיס. הנחל מנקז את האזור שבין יער קולה, כביש חוצה בנימין, רנטיס, נחל בית עריף והשכונות הצפוניות של שוהם. שם הנחל מורכב משני ערוצים ללא שם המדורגים בטרסות, ככל הנראה מהתקופה הביזנטית. בין שני הערוצים, על גב השלוחה עובר הקטע טירת יהודה - א-לובן מהדרך הרומית לוד - שכם ובמרכזה חרבת על.
הערוצים מתחתרים ממזרח למערב, ומתמזגים לנחל ברקת ממזרח לכביש 6. על גדתו הדרומית נבנה בתקופה הביזנטית מנזר אנה הקדושה (חרבת חני).
כביש 6 חוצה את הנחל ומערבית משם מטשטש ערוץ הנחל עקב מחצבה עד כביש 444. מערבית לכביש 444 מצויה בגדתו הצפונית שרידי סוללה של מסילת רכבת מפורקת שחיברה את המחצבה למסילה המזרחית. הנחל נכנס לשפלה הפנימית ומשם משנה את כיוונו לצפון דרום ואפיקו הופך רדוד. הוא מקיף את מושבים ברקת וטירת יהודה, עובר ליד קבר השיח נבי כיפל ומתמזג עם נחל בית עריף.
חי וצומח
בחלקו התחתון עובר הנחל בנוף של שדות מעובדים ובאפיקו כמה קבוצות קנה.
שרידי אדם וארכאולוגיה
בחלקו העליון מרובים שרידי חקלאות הררית, במפגש הדרך הרומית עם גדר ההפרדה מצויים שרידי מבצר מתקופת הברזל, מהתקופה הרומית-ביזנטית מצויים שרידים רבים ובניהם שרידי חווה בחרבת על, שרידי מנזר בחרבת חני ושרידי דרך רומית.
מהתקופה הצלבנית והעות'מאנית נבנה על הרכס שבין נחל ברקת ונחל מזור מבצר ועליו כפר בקולה, בחלקו המרכזי קיימים שרידים רבים לפעילות החציבה ושריפת הסיד מהתקופה העות'מאנית ואילך, בחלקו התחתון היה קיים עד מלחמת העצמאות הכפר א-טירה ולידו נבנה קבר השיח נבי כיפל.
חשיבות אקולוגית
חלקו העליון של הנחל הוא בתה כמעט לא מופרעת וחלק מהמסדרון האקולוגי המחבר את האזורים הים תיכוניים במערב ארץ ישראל, ערוץ הנחל מאפשר מעבר יונקים וזוחלים גדולים בכבישים 6 ו 444.
מסלולים בנחל
בחלקו התחתון של הנחל עוברת דרך סלולה המתחילה בטירת יהודה ומסתיימת בנבי כיפל.
תרצה גרנות
תרצה גרנות (12 בדצמבר 1949 – 27 במאי 2010) הייתה אשת פרסום ישראלית, שנמנתה עם הדמויות הבולטות בתחום הקופירייטינג והקריאייטיב בישראל.
ביוגרפיה
נולדה בקיבוץ כפר בלום. לאחר שירותה הצבאי עברה לגור בירושלים, שם עבדה ברשות השידור כמזכירה ולאחר מכן כמפיקה. ב־1974 שודרה ברשת BBC TWO תוכנית דוקומנטרית בת כשעה על חייה כצעירה בישראל.
נחשבה לאחת המובילות בענף הקופירייטינג; עם הסיסמאות הזכורות שהגתה נמנים השם "טיטולים", והסיסמאות "אם שותים לא נוהגים", "אלימות – זה לא ייפתר אם לא תספר" ועוד. בשנת 1990, תרצה גרנות, מוטי מורל ונשר איתן (מייסדי איגוד הקופירייטרים בישראל), יסדו עם איגוד המפרסמים בישראל את בית הספר הראשון לקופירייטינג בישראל. גרנות המשיכה ללמד את התחום במשך יותר מ-20 שנה. בעקבות פרישתו של מורל בשנת 1992, הקימה גרנות את המכללה לתקשורת ופרסום (ACC).
הייתה נשואה לזמר דני גרנות, ממנו התגרשה בתחילת שנות ה-90. לזוג בן. נפטרה ב-27 במאי 2010 בעקבות מחלה.
ברט גולדשטיין
ברט גולדשטיין (באנגלית: Brett Goldstein; נולד ב-17 ביולי 1980) הוא שחקן, קומיקאי ותסריטאי יהודי-אנגלי.
ביוגרפיה
גולדשטיין נולד בעיירה סאטון, לונדון, למשפחה יהודית בריטית, ב-17 ביולי 1980. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר, הוא השתתף בשיעורי משחק באוניברסיטת ווריק, שם סיים תואר בקולנוע ופמיניזם.
זמן קצר לאחר מכן, גולדשטיין עבר לזמן קצר לעיר מרבלה שבספרד, כדי לעבוד במועדון חשפנות שאביו רכש במהלך "משבר אמצע החיים" שלו. מאוחר יותר הפך גולדשטיין את החוויה למופע סטנד-אפ בשם "ברט גולדשטיין גדל במועדון חשפנות", שעלה באדינבורו פרינג' פסטיבל.
הוא הופיע בקומדיה של ערוץ 4, "Drifters". הוא גם הופיע בדרמה הקומית של ערוץ 4, "דרק" בתפקיד טום. הוא כתב את "The Catherine Tate Live Show" עם קתרין טייט וכתב וביצע ארבעה מופעי סטנד-אפ לבדו. הוא זכה בשנת 2016 בפרסי הקולנוע הבריטי העצמאי לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בתור ברנדן בסרט "Adult Life Skills".
ב-2018 החל גולדשטיין את הפודקאסט "Films to Be Buried With", ובו ראיין אנשים שדיברו על סרטים שהיו חשובים בחייהם.
מפיק הטלוויזיה ביל לורנס שכר את גולדשטיין ככותב לתוכנית של אפל TV פלוס, "טד לאסו", בכיכובו של ג'ייסון סודייקיס. הכתיבה בתוכנית הובילה לכך שגולדשטיין לוהק לדמותו של הכדורגלן המזדקן רוי קנט. מאוחר יותר הוא זכה בפרס גילדת הכותבים של אמריקה לטלוויזיה: סדרת קומדיה וקיבל פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן משנה מצטיין בסדרה קומית בשנת 2021 על תפקידו בתוכנית.
יחד עם תסריטאי "מראה שחורה" וויל ברידג'ס, גולדשטיין יצר וכתב את סדרת האנתולוגיה בת ששת החלקים "Soulmates" ל־AMC, המבוססת על סרטם הקצר "For Life" משנת 2013. הסדרה עלתה לראשונה ב-AMC ב-5 באוקטובר 2020. צוות השחקנים כולל את שרה סנוק, מאלין אקרמן, בטסי ברנדט, ג'יי ג'יי פילד וצ'ארלי היטון.
לאחרונה, גולדשטיין חתם על עסקה כוללת רב שנתית עם חברת ההפקה האחים וורנר טלוויזיה.
אלייז'ה תומאס
אלייז'ה תומאס (באנגלית: Elijah Thomas; נולד ב-10 באוקטובר 1996) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הפאוור פורוורד בבני הרצליה.
קריירת תיכונים ומכללות
תומאס נולד באזור הדרומי שבדאלאס ואף למד עם ג'ורדן מיקי בבית הספר היסודי. כשדאיון סנדרס פתח את האקדמיה של פריים פרפ, תומאס ומיקי החליטו להצטרף. לפני עונתו השלישית, עבר תומאס לבית הספר התיכון לנקסטר שבלנקסטר. במשחק האחרון של העונה הסדירה, קלע תומאס 39 נקודות והוריד 20 ריבאונדים כשהתיכון שלו הביס את בית הספר התיכון מקארתור בתוצאה 66–87. בתום העונה זכה תומאס בתואר השחקן המצטיין. בשנתו האחרונה, הוא עזר לתיכון לזכות באליפות, כשהוא מעמיד ממוצעים של 26 נקודות ו-14 ריבאונדים למשחק. בדירוגים הוא נבחר לשחק 29 בטיבו על פי ESPN אשר מגיע למכללות, והוא בחר להגיע לאוניברסיטת טקסס A&M, אשר הייתה המכללה הראשונה שהציעה לו מלגה.
בשנתו הראשונה, העמיד תומאס ממוצעים של 3.8 נקודות ו-2.5 ריבאונדים למשחק, אך בעקבות יכולת טובה של שותפו למכללה, טיילר דייוויס, דקותיו ירדו. ב-6 בינואר 2016, עבר תומאס לאוניברסיטת קלמסון. בשנתו השנייה במכללות, העמיד ממוצעים של 7.5 נקודות ו-4.2 ריבאונדים בממוצע למשחק. ב-24 בנובמבר 2017 קלע תומאס שיאי קריירה במכללות של נקודות כשקלע 26 נקודות ושל ריבאונדים כשהוריד 16 ריבאונדים במהלך הניצחון 77–84 על אוניברסיטת דרום טקסס. בעונתו השלישית העמיד תומאס ממוצעים של 10.7 נקודות, 8.1 ריבאונדים ו-2.3 חסימות למשחק, יחד עם 56 אחוז מהשדה. בתום העונה נבחר תומאס לחמישיית ההגנה של הליגה. תומאס רשם 9 פעמים דאבל דאבל ועזר למכללתו להגיע לטורניר אליפות המכללות לראשונה מאז 1997. בשנתו האחרונה, העמיד תומאס ממוצעים של 13 נקודות, 7.8 ריבאונדים ו-2.2 חסימות למשחק. הוא נבחר בפעם השנייה ברציפות לחמישיית ההגנה של הליגה. תומאס היה השחקן השביעי במכללתו שבמהלך שהותו במכללה קלע 900 נקודות, הוריד 600 ריבאונדים ובנוסף חסם 150 פעמים.
קריירה מקצועית
בשנת 2019, לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA, הצטרף תומאס לשארלוט הורנטס במסגרת ליגת הקיץ של ה-NBA אך הוא לא הצליח להשיג חוזה.
ב-18 ביולי 2019, חתם תומאס על חוזהו המקצועי הראשון כשחתם בוונג'ו DB פרומי מקוריאה הדרומית, אך יותר מאוחר הוא שוחרר ללא ששיחק משחק אחד בקבוצה. ב-12 בינואר 2020, חתם תומאס בלאריסה מליגת העל היוונית. בחמישה משחקים הוא העמיד ממוצעים של 6.4 נקודות ו-4.2 ריבאונדים למשחק.
ב-2 בינואר 2021, הוא חתם בקייב באסקט מהסופרליגה האוקראינית.
ב-22 בינואר 2021, הוא חתם בבני הרצליה מהליגה הישראלית.
הדיוויזיה הראשונה (ארצות הברית)
הדיוויזיה הראשונה (באנגלית: 1st Infantry Division) היא דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה, והיא פעילה עד היום. מטה הדיוויזיה שוכן בפורט ריילי, קנזס, והיא כפופה לקורפוס ה-3.
מלחמת העולם הראשונה
הדיוויזיה הראשונה הוקמה ב-24 במאי 1917 בניו יורק, מיחידות צבאיות ששירתו אז בגבול מקסיקו-ארצות הברית, חודש בלבד לאחר כניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה. הדיוויזיה הורכבה מהבריגדה ה-1 שהורכבה מהרגימנטים ה-16 וה-18, ומהבריגדה ה-2 שהורכבה מהרגימנטים ה-26 וה-28. ב-23 באוקטובר 1917 כבר השתתפו יחידות הדיוויזיה בלחימה בחזית המערבית, והיו היחידות האמריקניות הראשונות שנכנסו ללחימה. הדיוויזיה לחמה בקרב סן-מייל ובמתקפת מז-ארגון, וב-11 בנובמבר 1918 הגיעו יחידות הדיוויזיה לסדאן. לאחר סיום המלחמה נשארה הדיוויזיה ככוח כיבוש בחבל הריין בגרמניה עד לאפריל 1919, ובספטמבר אותה שנה היא חזרה לארצות הברית. במהלך הלחימה, ספגה הדיוויזיה 4,964 הרוגים, 17,201 פצועים ו-1,056 פצועים מתו מפצעיהם.
בין המלחמות
לאחר המלחמה הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס האזורי ה-2, והיא כללה יחידות של המשמר הלאומי של ניו יורק, ניו ג'רזי ודלאוור. בשנת 1940 עברה הדיוויזיה מהמבנה המרובע למבנה המשולש, וכללה כעת את הרגימנטים ה-16, ה-18 וה-26.
מלחמת העולם השנייה
לאחר הפלישה הגרמנית לפולין הועברה הדיוויזיה תחת פיקודו של וולטר שורט לפורט בנינג, ג'ורג'יה. הדיוויזיה השתתפה בתימרוני לואיזיאנה ובתימרוני קרוליינה, וב-1 באוגוסט 1942 הפליגה לאנגליה, תחת פיקודו של טרי אלן. כחלק מהקורפוס ה-2 נחתה הדיוויזיה בנובמבר 1942 באוראן, אלג'יריה, כחלק ממבצע לפיד, ולאחר מכן היא לחמה במהלך המערכה בתוניסיה. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בפלישה לסיציליה, כחלק מהארמייה השביעית בפיקודו של ג'ורג' פטון. באוגוסט 1943 הודח טרי אלן מתפקידו על ידי עומר בראדלי, וקלארנס הובנר מונה למפקד הדיוויזיה, ובנובמבר 1943 היא חזרה לאנגליה כהכנה למבצע אוברלורד. ב-6 ביוני 1944 נחתה הדיוויזיה בחוף אומהה, יחד עם הדיוויזיה ה-29 כחלק מהקורפוס ה-5, ועל אף אבדות רבות נאחזו הכוחות בחוף והדפו את הדיוויזיה הגרמנית ה-352 מעמדותיה. לאחר מכן לחמה במערכה בנורמנדי, ובכלל זה השתתפה במבצע קוברה. לאחר מכן היא לחמה במהלך הקרב על יער הירטגן ובמהלך הקרב על הבליטה, ובהמשך השתתפה בפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה עד סוף המלחמה. במהלך הלחימה איבדה הדיוויזיה 3,616 הרוגים ו-15,208 פצועים.
מלחמת המפרץ
ב-8 בנובמבר 1990 נשלחה הדיוויזיה לסעודיה, וב-27 בפברואר 1991 הובילה הדיוויזיה את הלחימה בעיראק, ובכך ניתן היה לשבור את הגנת האויב לאורך הגבול הכוויתי ולנתק את הדרך חזרה לכוחות העיראקיים הנמלטים.
במהלך 100 השעות הבאות, הדיוויזיה "שעטה" דרך דרום עיראק לכוויית, קיצצה או השמידה 11 דיוויזיות אויב, כולן או חלקן. הדיוויזיה נלחמה בדרכה דרך 260 ק"מ של שטח האויב, והשמיד יותר מ-500 טנקי אויב ו-480 משוריינים. בנוסף, תפסה הדיוויזיה למעלה מ-11,400 שבויי מלחמה - פי שניים מהיחידות האחרות.
שנות ה-2000
בשנת 1999 נשלחה הדיוויזיה לבוסניה, כחלק מכוח השלום של נאט"ו, ולאחר מכן נשלחה לקוסובו, שם שהתה עד לשנת 2002.
במהלך מלחמת עיראק תכננה הדיוויזיה לפלוש לצפון עיראק מכיוון טורקיה, אולם טורקיה סירבה לכך, ובשל כך בעת עיקר הלחימה נותרה הדיוויזיה באוניות, אולם יחידות מהדיוויזיה השתתפו בלחימה במשולש הסוני בצפון עיראק. במהלך השנים לאחר מכן נשלחה הדיוויזיה לכמה סבבי שירות בעיראק ובאפגניסטן, וכיום היא מוצבת בבסיסה בפורט ריילי, קנזס.
מפרץ פלאנדרז
מפרץ פלאנדרז או מפרץ פלאנדרס או מפרץ פלנדריה (באנגלית: Flandres Bay) הוא מפרץ גדול, באזור חוף דנקו של ארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
המפרץ ממוקם בין כף רנאר וכף וילמס.
גילוי ומיפוי המפרץ
המפרץ התגלה בשנת 1898, על ידי המשלחת האנטארקטית הבלגית, אשר חקרה את אנטארקטיקה בפיקודו של אדריאן דה ז'רלאש.
המפרץ מופה לראשונה, באופן גס, ב-10 בפברואר - 11 בפברואר 1898, על ידי המשלחת האנטארקטית הבלגית.
המפרץ מופה באופן מדויק לראשונה בפברואר 1904 על ידי משלחת החקר הצרפתית השלישית לאנטארקטיקה (שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1903–1905).
המפרץ מופה בשנית על ידי משלחת החקר הצרפתית הרביעית לאנטארקטיקה (שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1908–1910).
המפרץ צולם מהאוויר על ידי הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956–1957.
מקור השם
ז'רלאש נתן למפרץ את שמו.
המפרץ נקרא על שם אזור פלנדריה ההיסטורי (אשר היה גדול ממחוז פלנדריה המצוי בבלגיה). באנגלית "פנדריה" נקראת "פלאנדרז".
לקריאה נוספת
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°, P 165
תעלת המים התלויה בנהר דולורס
תעלת המים התלויה בנהר דולורס (באנגלית: Hanging Flume) הייתה חלק ממוביל מים באורך של כ-20 ק"מ שנבנה ב-1887 על ידי חברת כריית זהב על דפנותיו התלולים של הנהר דולורס בקולרדו כדי להוביל מים למכרה זהב של החברה. המוביל שימש את החברה עד לסגירת המכרה ואז ננטש. ב-1980 התעלה נוספה למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים. ב-2005 נבדקה האפשרות לשימור חלקים ממנו.
רקע
החל מאמצע המאה ה-19 נסחפה ארצות הברית לבהלה לזהב שמרכזה היה בקליפורניה שסחפה מיליוני אנשים לחפש זהב במערב ארצות הברית. תחילתו של הגל באנשים פרטיים שחיפשו בכלים פשוטים אך אחריהם הגעו חברות שהשתמשו בכלים כבדים כדי לכרות יותר זהב.
אחת מחברות אלו הייתה החברה האנגלית "חברת כריית המרבצים של מונטרוז" (Montrose Placer Mining Company). חברה זו רכשה שטחי כרייה שהיו בבעלות חברת כרייה אחרת (Lone Tree Mining Company מיוטה) בקרבת נהר דולורס ומייד החלה להקים מכרה זהב על גדת הנהר. במכרה זה השתמשה החברה בשיטת כרייה הדראולית לפיה שוטפים את גדות הנהר בזרם מים חזק ואז מסננים את תערובת המים והקרקע כדי להפריד את הזהב. כדי להפעיל את המכרה ביעילות נדרש לחברת הכרייה זרם מיים חזק וזמין. מהנדסי החברה הציעו לבנות לשם כך תעלה ממעלה הנהר שתעביר מים בגרביטציה תוך ניצול הפרשי הגבהים לאורך הנהר.
הקמת התעלה התלויה
בניית התעלה החלה ב-1887 והסתיימה ב-1891. התעלה החלה את דרכה בסכר על נהר סן מיגל (ליד העיירה אורוונה ) ונמשכה כ-7 ק"מ לאורכו של נהר סן מיגל עד להתמזגותו עם נהר דולורס. בחמשת הק"מ הראשונים נחפרה תעלה באדמה ורק בהמשך נוצר צורך לבנות תעלה תלויה.
כ-25 פועלים עבדו במקום תוך שהם משתלשלים מחבלים מראש המצוק. התעלה נבנתה מעצים שנכרתו ביערות לאורך הנהר. הפועלים קדחו חורים בקירות המצוק כל מספר מטרים והחדירו בהם קונסטרוקציות ברזל ועליהם הניחו את קורות העץ. אורכה הכולל של התעלה היה כ-20 ק"מ והנקודה הגבוהה ביותר של התעלה מפני הנהר הייתה כ-50 מטר. התעלה, שהייתה ברוחב של כ-200 סנטימטר ובעומק של כ-125 סנטימטר, איפשרה הזרמה, בגרביטציה, של כ-90,000 מ"ק מים ביום.
עלות ההקמה של התעלה עמדה על כ-170,000 דולר והשקעה זו הייתה חלק מכ-1,000,000 דולר שהשקיעה חברת הכרייה בהקמת המכרה. לאחר כ-3 שנות עבודה בהן הצליחה החברה לכרות זהב בהיקף של כ-80,000 דולר בלבד החליטה החברה לסגור את המכרה והשימוש בתעלה הופסק.
בהמשך ניסתה חברת כרייה אחרת (Vixen) להאריך את התעלה עד לאזור המכרות שלה אך מחסור במזומנים עצר פרויקט זה.
שימור ושחזור התעלה
במהלך 2004–2005 בחן צוות חוקרים בראשות המדען רון אנטוני (Ron Anthony), מטעם המועצה לשימור אתרים של קולרדו, את מצב התעלה והוציא דו"ח. בעקבות דו"ח זה נכלל האתר ב-2006 ברשימת "100 האתרים בסיכון" מטעם "קרן המונומנטים העולמית" (World Monuments Fund).
ב-2012 גייס רון אנטוני 125,000 דולר מקרנות וניסה לשחזר מקטע מהתעלה באורך של כ-16 מטר תוך שימוש בטכניקות בהן נעשה שימוש 120 שנה לפני כן ותוך הסתמכות על קורות המתכות המקוריות שנקדחו בקיר.
רשויות קולרדו הציבו מספר נקודות תצפית לאורך הכבישים שעוברים על גדות נהר דולורס ונהר סן מיגל המאפשרים לתיירים ומבקרים לצפות על מקטעים שונים של התעלה. בנקודות תצפית אלו הוצבו שלטים המסבירים על ההיסטוריה של האתר ועל פעילויות השימור.
האתר נכלל במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים של ארצות הברית.
יצחק סירקין
יצחק סירקין (1883 – 10 ביוני 1938, י"א בסיוון תרצ"ח) היה פסל, אדריכל ומורה לאמנות ביישוב. אחיו הצעיר של נחמן סירקין.
קורות חיים
יצחק סירקין נולד בעיר מוהילב שברוסיה, ובילדותו עברה משפחתו למינסק. אביו, אליעזר, היה חסיד שעסק בלימוד תורה, ואמו, צביה, ניהלה בית מלאכה לגרביים. למד פיסול וריקוע נחושת בבית ספר לאמנות בקאזאן ופיסול ואדריכלות באקדמיה בסנקט פטרבורג ובמוסקבה, וסיים ב-1912. סירקין שאף להיות פסל אמן, אך הוא ביקר בחומרה את יצירותיו עד שלבסוף משך את ידו מהפיסול והתמסר ללימודי אדריכלות ואמנות. בימי המשבר בבצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות והסכסוך שנתגלע בין בוריס שץ לוועד הברלינאי ב-1913, כשנה לאחר תום לימודיו של סירקין, הזמין אותו הוועד לעלות לארץ ישראל, לירושלים, ולעמוד בראש מחלקת המִקשה (המחלקה לעבודות נחושת) בבית הספר. שם התיידד עם הצייר ריכרד גולדברג, שהגיע ב-1911 ל"בצלאל" מטעם ההנהלה הברלינאית לפקח על בתי המלאכה, ועם בנו, אריך גולדברג, שניהל לצד סירקין את מחלקת המקשה.
כשביקש ארתור בירם לייסד בית ספר תיכון למלאכה בחיפה, המליץ לו זאב ברין על סירקין, שלא היה מרוצה מהנעשה ב"בצלאל". הוסכם ביניהם שסירקין ייצא לגרמניה לרכוש ציוד עבור בית הספר, בסוף חודש יוני 1914 עזב סירקין את "בצלאל" (את מקומו כמנהל מחלקת המקשה תפס זאב רבן) ונסע. בסוף חודש יולי פרצה מלחמת העולם הראשונה, וסירקין נשאר בברלין, שם היה פעיל בתנועה הציונית ועבד כעוזר של דייוויס טריטש בחיבור ספרים על ארץ ישראל ותוכניות להתיישבות בה.
בשנת 1920 שב לארץ, התיישב בחיפה וסייע בפיתוח בית הספר הריאלי מיסודם של בירם ופנחס כהן. בירם ניסה להפוך את בית הספר לבית ספר עמלני, שהלימודים העיוניים בו יילמדו דרך העשייה והעבודה תהיה אמצעי ביטוי ליצירה עצמית של הילד, וסירקין וצוות מורים מקצועיים הציעו תוכנית לימודים בדגש עמלני, שנתקלה בהתנגדות המורים העיוניים. בתוך כך הוא נשלח שוב לגרמניה ללמוד על דרכי ההוראה בבתי ספר עמלניים. בהיותו בברלין נשא אישה, גרֶטֶל, ושב עִמה לארץ. מאז שובו הורה בבית הספר – בשנים הראשונות לימד ציור ומלאכת יד, ובהמשך התרכז רק בהוראת ציור. סירקין הוא שעיצב את סמל בית הספר. בין תלמידיו: קוסו אלול. על פי חוקרת הוראת האמנות העברית בישראל מירי שטיינהרדט, נושאי השיעור היו מכוונים להסתכלות – ציורי טבע דומם, ציור מחוץ לכיתה, מן הנוף, ופעמים רבות ציור מודל (תלמיד ששימש מודל) – והדגש ניתן על הצד האינטלקטואלי. לדעת תלמידו דב מדזיני, שהיה בעצמו לאמן ובמשך שנים רבות מורה לאמנות בבית הספר הריאלי, סירקין "היה צייר ואדריכל אבל ללא כל הכשרה והבנה פדגוגית ודידקטית. את כל זמן השיעור הוא הקדיש למספר קטן של תלמידים, כולל 'התערבות' ממשית בציור". עם זאת, לדבריו, "סירקין היה דוגמה טובה איך לא ללמד, אך הוא הלהיב".
במקביל להוראה, פתח סירקין כעבור מספר שנים משרד אדריכלות. הוא ביצע עבודות שונות, בהן ביתן עשוי זכוכית ופלדה שהוקם ב"יריד המזרח" בתל אביב (1932) עבור חברה לעבודות ברזל, ותכנן מספר בניינים – כולם בחיפה (בהדר הכרמל ועל הר הכרמל, וכן בשכונת מושלי) ובסגנון מודרני: בניין מגורים ברחוב אחד העם; בית יחיאל ויצמן, ברחוב מלצט; בית תח"מ; בית סירקין, בהדר הכרמל. בשעות הפנאי שלח ידו בפיסול, ובפרט בגילוף דיוקנאות בעץ ובאבן. בין יצירותיו: מסכת שמריהו לוין. כמה מפסליו מצויים בעין חרוד.
מבקר האמנות גבריאל טלפיר תיאר את סירקין כ"גבה-קומה, רחב-גרם ויפה-תואר, בעל בלורית מאפירה וזקן מחודד; שופע חיים ואוהב חיים. אהב הלצה שנונה, שהיה מרבה להשמיע ואף לשמוע, כשצהלת צחוקו פורצת במלוא עוזה. היה דמות חלוצית מובהקת, בעל נפש רגישה ואפקי תרבות רחבים... אהב את החיים ואת שפעת השמחה והעליזות. יחד עם זאת היה דמות בוהימית, מעורה בחיי האמנות, אוהב אמנים, תומך בהם ומשתף את עצמו בבעיותיהם ובסערת האוואנגרד הצעיר." לדבריו,
משה אלקסלסי
משה אלקסלסי (נולד בשנת 1945 בערך) הוא יו"ר החברה לאוטומציה לשעבר וכיהן כראש המועצה המקומית גן יבנה בין השנים 1983–2003.
ביוגרפיה
אלקסלסי נולד בקזבלנקה, מרוקו הצרפתית ועלה לארץ עם משפחתו בשנת 1956. הסוכנות היהודית שיכנה את המשפחה בבית שמש. בצבא אלקסלסי שירת בתותחנים ולאחר השחרור עבד כמחסנאי. לאחר מכן התקבל להיות סגן מנהל סניף הדואר בבית שמש. וכעבור כמה שנים ניגש למכרז לניהול הסניף בגן יבנה וזכה. אלקסלסי היה מנהל הסניף עד לבחירתו לראשות העיר בשנת 1983.
בבחירות לרשויות המקומיות בישראל בשנת 1978, התמודד אלקסלסי מול ראש המועצה המכהן, שמואל אוחיון, וזכה במספר הגבוה ביותר של הקולות. אולם מכיוון שזכה רק ב-39.4% מהקולות התקיים סיבוב שני בו הפסיד. הוא שב להתמודד להתמודד על ראשות המועצה מטעם המערך בשנת 1983, והפעם גבר על יו"ר המפד"ל בגן יבנה, משה גלינסקי ונבחר לראשות המועצה ברוב של 40.8% מקולות הבוחרים.
לאחר שהוצעו לו תפקידם כמו מקום ברשימת מפלגת העבודה לכנסת ושגריר ישראל בשווייץ. התמנה אלקסלסי ליו"ר החברה לאוטומציה. הוא כיהן בתפקיד עד שנת 2014.
אלקסלסי משמש חזן ופייטן בבית הכנסת על שם אביו יעקב ופעיל ציבורי בגן יבנה. נשוי לרבקה ואב לחמישה ילדים. לאחר שאלקסלסי לא התקבל לתפקיד שגריר ישראל בשווייץ עקב חוסר השכלה אקדמית, החל ללמוד בגיל 54 לתואר ראשון במדעי המדינה ולאחר מכן לתואר שני בחשבונאות, תוך כדי עבודתו כראש המועצה.
יורו 2016
יורו 2016 היה טורניר אליפות אירופה בכדורגל לנבחרות לאומיות, אשר התקיים בין 10 ביוני ל-10 ביולי 2016. צרפת אירחה את הטורניר בפעם השלישית בתולדותיה, לאחר שעשתה זאת בשנים 1960 ו-1984. בטורניר השתתפו לראשונה 24 נבחרות, במקום 16 נבחרות שהתחרו בטורנירים הקודמים.
צרפת גברה על איטליה וטורקיה במאבק על אירוח היורו, ולכן, עקב היותה המארחת, העפילה אוטומטית לטורניר מבלי צורך להשתתף במוקדמות יורו 2016. יתר 23 הנבחרות העפילו מטורניר המוקדמות שנערך בין ספטמבר 2014 לנובמבר 2015.
בטורניר זכתה נבחרת פורטוגל, בפעם הראשונה בתולדותיה, לאחר שניצחה במשחק הגמר את נבחרת צרפת בתוצאה 1–0 לאחר הארכה. זכייתה בתואר הקנתה לה מקום בגביע הקונפדרציות 2017 שהתקיים ברוסיה, מארחת מונדיאל 2018.
השלבים
שלב הבתים של הטורניר הכיל 6 בתים בעלי 4 נבחרות כל אחד. שתי הנבחרות שסיימו במקומות הראשון והשני בכל בית, וגם ארבע הנבחרות בעלות המאזן הטוב ביותר במקום השלישי העפילו לשלב שמינית הגמר, שבו התחיל "שלב הנוקאאוט", לפיו הנבחרת המפסידה מודחת מהטורניר. לאחר משחקי שמינית הגמר שוחקו משחקי רבע הגמר, חצי הגמר ואז הגמר. שיטה דומה הייתה נהוגה במונדיאלים בין השנים 1986 ל-1994 שבהם השתתפו 24 נבחרות. הפורמט החדש הגדיל את מספר המשחקים בטורניר ל-51, בהשוואה ל-31 המשחקים ששוחקו בטורנירים במתכונת הקודמת.
פריסת האצטדיונים
עשרה אצטדיונים נבחרו לקחת חלק באירוח משחקים בטורניר, והם:
מוקדמות יורו 2016
הגרלת בתי המוקדמות נערכה בעיר ניס שבצרפת ב-23 בפברואר 2014. בזכות הרחבת הטורניר ל-24 נבחרות, נבחרות דרג הביניים באירופה שיפרו את סיכוייהן להעפיל לטורניר הגמר בהשוואה לעבר.
שלב הבתים
ב-12 בדצמבר 2015 נערכה הגרלת הבתים של היורו, שבמסגרתה נקבעו הרכבי הבתים:
בית א'
מבית זה העפילו צרפת המארחת ושווייץ, שעשתה זאת לראשונה בתולדותיה, אלבניה סיימה במקום השלישי אבל המאזן שלה לא היה מבין ארבע הטובות כדי להיכנס לשמינית הגמר, שני השערים של רומניה הובקעו מפנדל.
בית ב'
בבית זה סיימה נבחרת ויילס במקום הראשון, הודות לשתי תוצאות תיקו של אנגליה, שגם היא העפילה, סלובקיה גם העפילה מכיוון שמאזנה היה הטוב ביותר ולכן העפילה גם היא לשמינית הגמר. רוסיה, מארחת גביע הקונפדרציות 2017 ומארחת מונדיאל 2018 הודחה בשלב זה.
בית ג'
בבית זה, העפילו גרמניה, אלופת מונדיאל 2014, ופולין, שעשתה זאת לראשונה בתולדותיה. צפון אירלנד ניצחה את אוקראינה 2–0 והעפילה כקבוצה עם המאזן הרביעי מהמקום השלישי. אוקראינה הייתה הנבחרת היחידה בטורניר שלא כבשה ולא השיגה נקודה.
בית ד'
בבית זה, קרואטיה סיימה לפני ספרד, אלופת יורו 2012, לאחר שניצחה אותה 2–1 וסיימה במקום הראשון בבית.
בית ה'
מבית זה, העפילו איטליה מהמקום הראשון ובלגיה מהמקום השני, במשחק בין איטליה לאירלנד, איטליה עלתה בסגל משני. אירלנד ניצחה אותם 1–0 והעפילה לשלב הבא, בפעם הראשונה בתולדותיה. שוודיה הודחה עם נקודה אחת בלבד מבלי ששחקן שוודי הכניס שער.
בית ו'
בבית ו' ניצחה הונגריה את אוסטריה 2–0. תיקו 1–1 מול איסלנד ותיקו 3–3 מול פורטוגל הבטיחו לה את המקום הראשון בבית. איסלנד, בהופעת הבכורה שלה ביורו, העפילה מהמקום השני. פורטוגל העפילה מהמקום השלישי, עם שלוש תוצאות תיקו.
שלב הנוקאאוט
בשלב הנוקאאוט, שבו הנבחרת המפסידה מודחת מהטורניר, התקיימו משחקי שמינית הגמר בין 25 ביוני ל-27 ביוני. משחקי רבע הגמר התקיימו בין 30 ביוני ל-3 ביולי. 2 משחקי חצי הגמר התקיימו ב-6 ביולי ו-7 ביולי ומשחק הגמר נערך ב-10 ביולי.
שמינית הגמר
במשחק הראשון (שהיה גם משחק שמינית הגמר הראשון בתולדות המפעל), נפגשו פולין ושווייץ - שהעפילו לשלב השני בפעם הראשונה בתולדותיהן. המשחק הסתיים בתיקו 1–1 ופולין ניצחה לאחר שקריכוביאק כבש לפולין את הפנדל המכריע.
במשחק השני, נפגשו ויילס וצפון אירלנד, ויילס ניצחה לאחר שגארת' מקאולי, שכבש את השער הראשון של צפון אירלנד ביורו, כבש שער עצמי.
במשחק השלישי, נפגשו קרואטיה ופורטוגל, נבחרת פורטוגל העפילה משער שנגח ריקרדו קווארסמה בדקה ה-117'.
במשחק הרביעי, צרפת המארחת פגשה את אירלנד, שהעפילה בפעם הראשונה בתולדותיה לשמינית הגמר. לאחר פנדל שכבש רובי בריידי, והעלה את האירים ליתרון, אנטואן גריזמן כבש צמד במחצית השנייה, והעלה את צרפת לרבע הגמר.
במשחק החמישי, נפגשו גרמניה, אלופת העולם לשנת 2014 וסלובקיה, שהעפילה ליורו בפעם הראשונה, מסוט אוזיל החמיץ פנדל, אבל גרמניה כבשה 3 שערים, ועלתה לרבע הגמר.
במשחק השישי, נפגשו הונגריה ובלגיה, בלגיה הביסה את הונגריה 4–0 ועלתה לרבע הגמר.
במשחק השביעי, נפגשו איטליה וספרד, איטליה נקמה בספרד על התבוסה 0–4 בגמר היורו 2012 וניצחה משערים של ג'יורג'יו קייליני וגרציאנו פלה.
במשחק השמיני, איסלנד פגשה את אנגליה. לאחר שווין רוני כבש מפנדל והעלה את אנגליה ליתרון, החזיר רגנאר סיגורדסון את איסלנד למשחק תוך 2 דקות, והשווה ל-1–1. בדקה ה-18 כבש סיגת'ורסון את שער הניצחון והעלה את איסלנד, בהופעת הבכורה, לרבע הגמר.
רבע הגמר
ברבע הגמר הראשון, נפגשו פולין ופורטוגל. לבנדובסקי כבש את שערו הראשון ביורו, והעלה את פולין ליתרון תוך 2 דקות, אבל רנאטו סאנצ'ס בן ה-18, השווה. פורטוגל ניצחה בפנדלים, ריקרדו קווארסמה כבש לפורטוגל את הפנדל המכריע.
סאליוט 1
סאליוט 1 (DOS 1) הייתה תחנת החלל הראשונה. היא שוגרה ב־19 באפריל 1971 על ידי ברית המועצות והייתה הראשונה בתוכנית סאליוט. סאליוט שוגרה ללא צוות על ידי טיל פרוטון והייתה תחנת החלל הראשונה ששהתה במסלול. צוותה הראשון של התחנה שוגר בסויוז 10 אך לא היה מסוגל לעלות על סיפונה עקב תקלה במנגנון העגינה. צוותה השני, שהיה הצוות הראשון שעגן בה באופן מוצלח, שוגר בסויוז 11 ונשאר עליה במשך 23 יום. למרות ההצלחה של סויוז 11, הצוות נהרג במהלך החזרה לכדור הארץ לאחר ששסתום האחדת הלחץ בקפסולת החזרה של החללית נפתח בטרם עת. כאשר הצוות שב לכדור הארץ התגלה כי שלושת הקוסמונאוטים נהרגו. לאחר הכישלון הושעו המשימות וכעבור חצי שנה מהשיגור, סאליוט 1 נכנסה חזרה לאטמוספירת כדור הארץ ב־11 באוקטובר 1971 ונשרפה.
יורו 2016
רבע הגמר
במשחק השני, נפגשו ויילס ובלגיה, ששיחקו זו נגד זו גם במוקדמות, ניינגולן העלה את בלגיה ליתרון 1–0, אבל ויילס עם שלושה שערים הפכה את התוצאה וניצחה 3–1. ויילס עלתה בהופעת הבכורה באליפות אירופה לחצי הגמר.
סאליוט 1
המבנה
כבר בעת שיגור התחנה הוצהר כי הכוונה היא לבדוק את מערכות תחנת החלל ולנהל ניסויים מדעיים על גבי התחנה. אורכה של התחנה היה 20 מטר, רוחבה 4 מטרים (בנקודה בעלת ההיקף הגדול ביותר) ונפחה 99 מטרים מעוקבים. מתוך הרכיבים הרבים בתחנה רק שלושה היו מודחסים ולשניים מהם יכלו אנשי הצוות להיכנס.
יורו 2016
רבע הגמר
במשחק השלישי, נפגשו גרמניה ואיטליה, גרמניה ניצחה 6–5 בפנדלים לאחר תיקו 1–1, הקטור כבש את הפנדל המכריע.
במשחק הרביעי, צרפת המארחת פגשה את איסלנד. המשחק הזה הוא המשחק עם כמות השערים הגבוהה ביותר בתחרות:צרפת ניצחה 5–2.
סאליוט 1
רכיב המעבר
רכיב המעבר התחבר ישירות לרכב הסויוז והיה בעל היקף של 2 מטרים בחיבור ושלושה בהמשך.
יורו 2016
חצי הגמר
בחצי הגמר הראשון, נפגשו פורטוגל וויילס. פורטוגל ניצחה 2–0, ועלתה לגמר השני בתולדותיה.
בחצי הגמר השני, נפגשו המארחת צרפת ואלופת העולם גרמניה. צרפת ניצחה 2–0 מצמד של אנטואן גריזמן ועלתה לגמר.
סאליוט 1
הרכיב הראשי
הרכיב השני, והראשי, היה בעל היקף של ארבעה מטרים. על פי תמונות ניתן להסיק כי היה ניתן להכניס ברכיב זה שמונה כיסאות גדולים (כאשר שבע מהם בקונסולות עבודה), שבעה לוחות שליטה, ו־20 נקודות חיבור למכשירים שונים.
יורו 2016
גמר
בגמר התמודדו פורטוגל והמארחת צרפת. אדר כבש שער ניצחון בדקה ה-109 לזכות פורטוגל שזכתה ביורו בפעם הראשונה בתולדותיה.
סאליוט 1
רכיב משני וחלקים בלתי מודחסים
הרכיב המשני היה בעל עמדות שליטה, מערכות סביבה, אספקת חשמל ועוד מכשירי עזר שונים. הרכיב האחרון, אשר היה בלתי מודחס, היה בעל היקף של 2 מטרים והכיל את המנועים ומערכות שליטה שונות.לסאליוט הייתה מערכת גיבוי לחשמל שהורכבה מסוללות כימיות, ומאגרי חמצן ומים נוספים למקרה הצורך.מחוץ לתחנה היו שתי מערכות כפולות של תאים פוטולטאים אשר נראו כמו כנפיים קטנות והורכבו בשני קצוות התחנה, מערכת ויסות החום ומערכות שליטה והתמצאות.סאליוט 1 הורכבה על בסיס המבנה של חלליות האלמאז.
יורו 2016
מלכי השערים
שישה שערים
שלושה שערים
סאליוט 1
סויוז 11
סויוז 11 שוגרה מקוסמודרום בייקונור 6 ביוני 1971 וב־7 ביוני עגנה החללית בתחנה. לצוות לקח שלוש שעות ו־19 דקות על מנת לעגון.הצוות עבר לתחנה ומשימתם הוגדרה כך:
ב־29 ביוני לאחר 23 ימים ו־362 הקפות המשימה הופסקה בטרם עת בגלל בעיות על התחנה, כולל שרפה שנבעה מקצר. הצוות חזר לחללית הסויוז שלהם והחל את תהליך החזרה לכדור הארץ. לאחר נחיתה רכה בעזרת מצנח בקזחסטן, פתח צוות החילוץ את צוהר החללית וגילה כי כל הצוות מת במהלך הנחיתה. לאחר חקירה גילו כי במהלך הנחיתה נפתח שסתום והלחץ האטמוספירי אבד בקפסולה. צוותים רוסים באותה תקופה לא לבשו חליפות מודחסות אלא רק אוברולים.
יורו 2016
מלכי השערים
שער אחד 57 שחקנים הבקיעו שער בודד. בנוסף שלושה שחקנים כבשו שער עצמי כל אחד.
סאליוט 1
חדירה לאטמוספירה והתרסקות
סאליוט 1 הועברה למסלול גבוה יותר במהלך יולי ואוגוסט של אותה שנה על מנת לאפשר את תהליך העיצוב מחדש של חלליות הסויוז כך שאפשר יהיה ללבוש חליפות מודחסות בתוכן הן בשיגור, הן בעגינה והן בנחיתה. עיצוב מחדש זה לקח זמן ארוך מהמצופה, ולסאליוט 1 החל לאזול הדלק. ב־11 באוקטובר ירו המהנדסים את הרקטות של סאליוט בפעם האחרונה וזאת על מנת להבטיח כניסה מסודרת לאטמוספירה והתרסקות באוקיינוס השקט. בסה"כ, שהתה תחנת החלל האמיתית הראשונה 175 ימים במסלול.
יורו 2016
נבחרת הטורניר
לאחר הטורניר נבחרו 11 מצטייני הטורניר, אשר נבחרו על ידי קבוצה של 13 משקיפים מטעם אופ"א.
סאליוט 1
חדירה לאטמוספירה והתרסקות
העיתון פראבדה דיווח כי 75 אחוז מהניסויים על גבי סאליוט בוצעו בעזרת אמצעים אופטיים, 20 אחוז בעזרת רדיו, כאשר השאר בוצע בעזרת גרביטציה ומדידות נוספות. מדידות סינופיוט נלקחו הן בתחום הנראה והבלתי נראה של הספקטרום האלקטרומגנטי.
יורו 2016
השירים הרשמיים
שיר הפתיחה הרשמי של התחרות היה "This One's for You" של ה־DJ הצרפתי דייוויד גטה והזמרת השוודית זארה לארסון.
שיר הסיום הרשמי היה "Free Your Mind" של מאיה לאוול.
אדלייד (אי)
האי אַדֶלֵיְיד (באנגלית: Adelaide Island), הידוע גם בתור איסלה אדלאידה (בספרדית: Isla Adelaida) או איסלה בלגראנו (בספרדית: Isla Belgrano), הוא אי גדול, מכוסה ברובו קרח, 139 ק"מ אורכו ו-37 ק"מ רוחבו, בצדו הצפוני של מפרץ מרגריט סמוך לחוף המערבי של חצי האי האנטארקטי. מדרום לו שוכנים איי ג'ינג'ר. ארגנטינה, בריטניה וצ'ילה תובעות בעלות עליו.
גילוי האי
האי אדלייד התגלה בשנת 1832 על ידי המשלחת הבריטית בהנהגת ג'ון ביסקו, והמשלחת הצרפתית לאנטארקטיקה (1910-1908) בהנהגת ז'אן-באטיסט שארקו ערכה בו את המדידות הראשונות.
על האי שוכנים שני בסיסים. את הבסיס הישן של האי אדלייד (הידוע גם בשם "בסיס T") הקים סקר החסות של איי פוקלנד (FIDS), שהיה בהמשך לסקר אנטארקטיקה הבריטית. הבסיס נסגר עקב אי-יציבות בדרך הגישה אליו והפעלתו עברה אל תחנת המחקר רותרה החדשה בשנים 1977-1976; בסיס זה נשאר פתוח. הבסיס הישן הועבר לשליטת צ'ילה בשנת 1984, ושמו שונה לבסיס טֶנְיֵנְטֶה לואיס קָרוַוחַל וִיָארוֹאֶל. התחנה שימשה מאז את הצ'יליאנים בתקופת הקיץ בלבד. עם זאת, מדרון הסקי וה"שיפוע" היורד אל התחנה מן הרמה התערערו כל כך עם הזמן, שחיל האוויר הצ'יליאני (FACH) הפסיק את פעולותיו במקום. הצי הצ'יליאני מבקר בתחנה כמעט בכל קיץ כדי לוודא את איכות התחזוקה שם. גם עובדי תחנת רותרה מבקרים בתחנה במהלך החורף כשהגישה מן הרמה נוחה יותר.
מקור השם
שמו של האי ניתן לו על ידי ביסקו לכבוד אדלייד, מלכת הממלכה המאוחדת.
בטסי בראדוק
גרסאות חלופיות רבות לדמותה של אליזבת בראדוק הופיעו בסדרות קומיקס שונות במולטי-יקום של יקום מארוול, כמו גם במדיות אחרות לקומיקס, ביניהן "אקס-מן: סדרת האנימציה", "וולברין והאקס-מן". גרסת הדמות לאחר החלפת הגופות עם קוואנון הופיעה בסרטי הלייב אקשן "אקס-מן: המפלט האחרון" בגילומה של מלינג מלנקון ובסרט "אקס-מן: אפוקליפסה" בגילומה של אוליביה מאן.
ביוגרפיה בדיונית
אליזבת' "בטסי" בראדוק נולדה באנגליה וגדלה בעיירה קטנה באסקס. בתו של סר ג'יימס בראדוק, שנולדה מספר דקות לפני אחיה התאום בראיין. התאומים חיו יחד עם אחיהם הבכור ג'יימי חיי מותרות, ובתקופת המכללה, בטסי למדה בקורס טיס. לאחר שהיא וג'יימי נלכדו כבני ערובה בידי סוכניו של הגולגולת האדומה וחולצו בידי קפטן אמריקה וקפטן בריטניה, בטסי גילתה שזה האחרון היה למעשה אחיה בראיין. בתקופה זו היא החלה לפתח כוחות לראיית העתיד, צבעה שיערה לסגול והחלה לדגמן. בגיל 21 כוחותיה המנטליים התפרצו לראשונה וכללו גם טלקינזיס. היא גויסה לחטיבה הטלפתית של סוכנות S.T.R.I.K.E, ומאחר שירשה מאביה חברות במועדון הלפייר, היא נשלחה להסתנן לתוכו אך קיבלה אזהרה מטסה שלא לעשות זאת לצורך הגנתה. היא גם פגשה בחברהּ לעתיד וורן וורתינגטון באחת ממסיבות המועדון.
כאשר חטיבת הטלפתיה חוסלה בעקבות מתקפה שאורגנה בידי בוס העולם התחתון ויקסן, בטסי הייתה אחת מאלה ששרדו אותה. בהמשך, היא החליפה את אחיה בתפקיד קפטן בריטניה כאשר נסע לחו"ל, ויצאה להרפתקאות משותפות עם קפטן UK. במארב של סליימאסטר שאורגן בידי ויקסן, בטסי איבדה את מאור עיניה וסירבה לקבל שתלים קיברנטיים, כשהיא מעדיפה להמשיך ולהסתמך על יכולותיה המנטליות במקום כדי "לראות".
הצטרפות לאקס-מן
זמן מה לפני הצטרפותה לאקס-מן, בטסי נחטפה בהרי האלפים בידי נבל-העל מוג'ו, עברה שטיפת מוח והושתלו לה עיניים קיברנטיות. היא הפכה לכוכבת תוכנית הטלוויזיה שלו בעולם מוג'ו תחת הכינוי "פסיילוק". בראיין והמוטאנטים החדשים הצילו אותה, והיא עברה להתגורר באחוזת האקס-מן כדי להתאושש. כאשר חבורת המשוטטים התקיפה את קבוצת המורלוקים, אחוזת אקס שימשה כמרפאה זמנית בעקבות טבח המוטאנטים. בטסי נותרה מאחור בזמן היעדרותם של האקס-מן, ועזרה להדוף את סייברטות' שהסתנן לאחוזה ולהרחיקו מהפצועים. עם שובם של האקס-מן ובמהלך קרב של סייברטות' עם וולברין, היא השתמשה בכוחותיה כדי לדלות ממוחו של סייברטות' מידע אודות מנהיג קבוצת המשוטטים מיסטר סיניסטר. וולברין התפעל מיכולותיה והזמין אותה להצטרף לקבוצה.
כחברת האקס-מן, פסיילוק התעמתה עם מפיסטו, דוקטור דום וארבעת המופלאים, וישויות קוסמיות דמויות חרק בשם "העדר", המקבילות המרושעות של השמימיים. לאחר מלחמתם של האקס-מן בקבוצת פרידום פורס והיריב, בטסי קיבלה לרשותה את סיג' פרילוס, ממצא עתיק שמאפשר התחלה של חיים חדשים. באגדות המלך ארתור מדובר בכיסא הריק ששמור בשולחן העגול לאביר שיצלח את מסעות הצלב. האקס-מן עברו למפקדת הבוזזים הנטושה באוסטרליה, שם התעמתו מול אויבים רבים כמו גזע הברוד החייזרי, המגיסטראטים מג'נושה, מיסטר סיניסטר ומלכת הגובלינים, חברת הנחשים, הסנטינלים מסטר מולד ונמרוד וזלאדיין מהמוטאנטים של הארץ הפראית. לפני שעזבו את הארץ הפראית, היה לבטסי הבזק רואה עתיד לטביחתם של חברי הקבוצה בידי הבוזזים. כדי למנוע זאת, היא שלחה את קבוצת הנבלים דרך הסיג' פרילוס.
שינוי צורה לפסיילוק
זמן מה לאחר מכן, בטסי הופיעה על חופיו של אי השוכן לצד סין, כשהיא סובלת מאמנזיה, והיא נמצאה בידי נינג'ות של ארגון היד. מנהיג הארגון, מטסואו צוריאבה, ראה בכך הזדמנות להציל את אהובתו קוואנון, שהייתה שרויה במוות מוחי. ספיירל הודיעה למטסואו שהטלפתיה של פסיילוק יכולה להשיב את קוואנון לקודמתה, ומטסואו הסכים לכך. אולם ללא ידיעתו, ספיירל שמה את תודעתן של שתי הנשים אחת בגוף של השנייה. היא גם מיזגה בין המבנה הגנטי של השתיים, מה שהותיר את האחת עם היכולות והכישורים של השנייה ועם מחצית מכוחות הטלפתיה של פסיילוק. תחת השגחתו של ארגון היד, פייסלוק - בגופה של קוואנון - הפכה למתנקשת הראשית של הארגון, ולקחה על עצמה את שם הקוד ליידי מנדרין. היא קיבלה כישורי קרב יוצאי דופן ולמדה למקד את יכולות הטלפתיה של לכדי "סכין קינטית". משימתה הראשונה הייתה התעמתות מול וולברין. אולם, הייתה זו המתקפה עם הסכין הקינטית שחשפה את זכרונותיו של וולברין לגביה, מה שאיפשר לה להשתחרר מאחיזתו של ארגון היד.
פסיילוק דחתה מעליה את תפקידה כליידי מנדרין וברחה עם וולברין וג'ובילי לכיוון האי ג'נושה - היכן שהמוטאנטים החדשים נחטפו יחד עם מנהיגת האקס-מן בזמנו סטורם בידי חבר המטהרים קמרון הודג'. לאחר הבסתו, האקס-מן חזרו לניו יורק. פסיילוק הצטרפה לקבוצה הכחולה בהנהגת סייקלופס, אליו היא גילתה משיכה. כאשר בת זוגו פניקס גילתה זאת, השתיים נלחמו זו בזו עד אשר הופיעה קוואנון, שקראה לעצמה כעת בשם ריוואנש, בגופה המקורי של בטסי וטענה שהיא פסיילוק האמיתית. חוסר הידיעה מי היא בטסי האמיתית הוביל לכך ששתיהן נשארו בקבוצה וביניהן הייתה מתיחות רבה. עם התפרצותו של וירוס הירושה, ריוואנש גילתה שהיא נדבקה וביקשה ממטסואו להרוג אותה. הדבר החזיר לבטסי את אישיותה ואת הפוטנציאל הטלפתי שלה. בחודשים לאחר מכן, פסיילוק נכנסה למערכת יחסים עם וורן וורתינגטון, נלחמה בגזע הפלנקס, ניסתה להתחבר למוחו של אחיה ג'יימי, שהיה שרוי בתרדמת, לחמה בלגיון בישראל, ונלחמה באומת הגנום.
שחר הארגמן
כאשר סייברטות' שיסף את בטנה של פסיילוק, האקס-מן ביקשו את עזרתו של גומור העתיק, נזיר מסתורי שחיפש להשתלט על כוחה של אבן הארגמן של סיטוראק - מקור כוחו של ג'אגרנוט. אנג'ל, וולברין, דוקטור סטריינג' וגומור השיגו נוזל קסום מיקום הכיס שידוע בכינוי "שחר הארגמן", שריפא אותה והעניק לה את היכולת להשתגר בצללים, אך גם סימן אותה בקעקוע אדום מעל עיניה השמאלית. האישיות שלה הפכה למרוחקת יותר, מה שגרם לריחוק בינה לבין וורן. שומרו של יקום הכיס ניסה לקחת אותה ככלתו, אך הובס על ידי גומור ואנג'ל, ששיחררו אותה מהשפעתו, אך היא עדיין שמרה על יכולותיה החדשות. לאחר אירועים אלו, בני הזוג בחרו לפרוש מחיי הרפתקאות בקבוצת האקס-מן.
בהמשך, בטסי עזרה לסטורם במפגשה עם מלך הצללים, לאחר שזה היתל בה להשתמש בכוחותיה הטלפתיים כדי ליצור גל הדף מנטלי שביטל את כוחותיהם של טלפתים אחרים ולמעשה הפך אותו לשליט הבלעדי על המישור האסטראלי. צורתה האסטראלית הושמדה, אך חשיפתה לשחר הארגמן העניקה לה הקרנה מוצללת חדשה ויכולות משודרגות באופן זמני, והיא השתמשה בהם כדי ללכוד את מלך הצללים. כדי לשמור עליו לכוד, היא נאלצה לרכז את כוחותיה הטלפתיים בו עד אשר הפכה למחוסרת כוחות.
מאורעות המהפכה ואקסטרים אקס-מן
ניסיונותיה של ג'ין גריי לעזור לבטסי עם מלך הצללים החליף בדרך כלשהי בין כוחותיהן, ובטסי קיבלה כוחות טלקינזיס שעזרו לה בהרפתקאותיה הבאות. אחרי שהיא סיימה את הקשר שלה עם וורן, היא הצטרפה לקבוצת אקסטרים אקס-מן של סטורם בחיפוש אחר יומניה של דסטיני. מאוחר יותר, היא מתה בולנסיה לאחר קרב עם אדם מסתורי בשם ורגאס, לאחר שהגנה על רוג וחיה מפניו. בראיין בראדוק ומגאן אספו את גופתה חסרת החיים בספרד והיא נקברה באחוזה המשפחתית של בית בראדוק, כשמצבה לזכרה הוקמה באחוזת אקס בידי חיה.
שיבה לחיים
שנה אחת לאחר מותה, בטסי התעוררה במקום בו מתה ללא כל הסבר כיצד היא שרדה. היא חברה מחדש לקבוצת האקס-מן ועזרה להם בהרפתקאותיהם בארץ הפראית, וגם נגד מוג'ו וספיירל. היא התאחדה מחדש עם אחיה בראיין במהלך סערת המציאות של מכשפת השני באירועי "בית אם".
בטסי והאקס-מן נכשלו בהדיפת חוליות הקומנדו של אימפריית השי'אר שטבחו במשפחת גריי בשל קרבתם המשפחתית לפניקס, אך הצליחו לעצור בעדם לפני שהרגו את רייצ'ל גריי. בזמן זה התבררה מעורבותו של אחיה ג'יימי בחזרתה המסתורית לחיים, כדי שתשמש כנשק כנגד ישות עוצמתית בשם "הנופל האחרון" אשר ביקשה לכבוש את כדור הארץ. לאחר הקרבתו של ג'יימי, בטסי חזרה לאנגליה כדי להודיע לבראיין על דבר גורלו, והיא למדה שאקסבייר האפל מאקס-מן האפלים של מלך הצללים השתלט על מוחם של כולאיו ודרש לראות אותה. קבוצת אקסקליבר ליוותה אותה בביקורה בכלא, ואקסבייר האפל התגלה כמלך הצללים בעצמו, המחפש לנקום בקבוצה. בטסי גורמת לו להתקף טלקינטי, אך לפני שהיא מצליחה להביס אותו, היא משוגרת באופן פתאומי לארמון הקריסטל בצומת הדרכים של כל המציאויות.
אקסיילז
בטסי מופיעה במפקדתם של חברי אקסיילז - גיבורים שהתאספו יחדיו ממציאויות שונות כדי להגן על המולטי-יקום, והם בחרו בה כמגויסת החדשה שלהם. משימתה הראשונה איתם הייתה נגד סליימאסטר המרצח מארץ-1720, עולם מקביל שבו סו סטורם היא מאדאם הידרה השולטת בארגון הידרה. גרסה חלופית זו של סליימאסטר הזכירה לה כיצד היא התעוורה בגלל הסליימאסטר מעולמה. לאחר שהיא נמלטה ממנו, הוא החל לרצוח כל גרסה חלופית של בטסי בראדוק מכל מציאות בה ביקר. בטסי הייתה נחושה להתמודד עם הפחד שלה, והיא החלה באימונים מפרכים לקראת מפגשם הבא. במהלך הרפתקאותיה הבאות במציאויות השונות, בטסי עברה התמוטטות עצבים לאחר שניהלה מלחמה טלפתית נגד גרסה זדונית חלופית שלה במאבק להשתלטות על גופה.
חזרה
בדרך מסוימת, פסיילוק נלכדה בין שני עולמות מקבילים והיא ניצלה בידי מדלין פריור, שהייתה ידועה בתור המלכה האדומה ואילצה אותה להצטרף לאחוות המוטאנטיות שלה. חברות הקבוצה גם גנבו את גופה המקורי שבו מתה קוואנון מבית הקברות. הן ביצעו ריטואל שהחזיר לחיים את גופה המקורי. אחוות המוטאנטיות, יחד עם בטסי שטופת המוח, התקיפו את האקס-מן, ודאזלר נאלצה להשתמש בכוחותיה נגד פסיילוק ולפוצץ מחצית מפניה. מתקפתה של דאזלר היממה את פסיילוק והחזירה לה את תודעתה, מה שאיפשר לה להילחם בשליטתה של המלכה האדומה ולחזור לגופה היפני.
בלכהמר
בלכהמר (בגרמנית: Blechhammer) היה מחנה בשלזיה עילית (כיום בדרום-מערב פולין), כ-30 ק"מ ממערב לגליוויצה, בו התקיימו מפעלי כימיקלים תחת שלטונה של גרמניה הנאצית, וכן מחנות שבויי מלחמה ומחנות עבודת כפייה.
הקמת המחנה והגעת אסירים
אסירי מחנה העבודה החלו להגיע ב-17 ביוני 1942, וביולי 1944 הועברו 400-500 יהודים מגטו טרזין לבלכהמר. ב-1 באפריל 1944 החלו 4,000 אסירים בייצור שמן סינתטי בבלכהמר, ומחנה זה הפך באפריל 1944 למחנה לוויין של מחנה ההשמדה אושוויץ: Arbeitslager Blechhammer.
פינוי
ב-25 בינואר 1945 הוצאו אסירים במחנה העבודה בצעדת מוות במשך חמישה ימים עד ברגן בלזן. כ-20% מתו בדרך. קבוצות קטנות הצליחו לברוח. במרץ 1945 פונו שבויים נוספים. אסירי מחנה אחד בבלכהמר הוצעדו לרגנסבורג ואסירי מחנה אחר בבלכהמר הוצעדו ללנדסהוט (Landshut).
לאחר המלחמה
מפעלי בלכהמר פורקו לאחר המלחמה בידי הסובייטים.
פילפ אדן בק
פילפ אדן (אטווש) בק (בהונגרית: Beck Ö. Fülöp או בשמו המלא: Beck Ötvös Fülöp או Beck Ödön Fülöp, פאפא, 23 ביוני 1873 – בודפשט, 31 בינואר 1945) היה פסל הונגרי-יהודי, אמן מדליות מתכת שנספה בשואה, הוא אחיו הגדול של וילמוש פמש בק אמן המתכת ואביהם של הפסל אנדראש בק והציירת יודית בק.
קורות חיים
בק נולד למשפחה יהודית בת עשרה ילדים בעיר פאפא, בנם של פאל בק וארנסטין גולד. בין השנים 1888–1893 למד בניית מודלים בבית הספר לאומנות שימושית (לימים אוניברסיטת מוהולי-נאג' לאמנות ועיצוב) בבודפשט אצל הפסל אנטל לוראנפי והאדריכל/צייר אלברט שיקדנץ. במהלך מסע הלימוד שלו לוונציה בשנת 1892 הבין את המקור הפנימי של שאיפותיו האמנותיות. הוא החשיב מאותו רגע את תחילת יצירתו האומנותית. הוא יצא ללימודים לווינה למספר חודשים. בשנת 1894 הוענקה לו מלגה ונסע לפריז. שם ב-Ecole des Beaux-Arts היה משנת 1895 תלמידו של המאסטר הוברט פונסקרמה (1903-1927) שהיה גם המנחה שלו. שם זכה בק בפרס ד'אטלייר. הוא עיצב את דוגמת ההטבעה של הקרונה בעלת הערך 1 של האימפריה האוסטרית-הונגרית ואז הקדיש את תשומת לבו לעיצוב "מדליית המילניום" (אלף שנה להונגריה בשנת 1896).
מפריז הגיש את הצעתו למכרז למדליית תערוכת המילניום וזכה. בשנת 1897 הציג תערוכה בגלספלאסט במינכן. יצירות סדרת המדליות שלו שהוצגה במוזיאון לאומנויות שימושיות בבודפשט בשנת 1898 הגדירה לראשונה את המדליה כסוגה אומנותית עצמאית. בשנת 1900 זכה במדליית כסף ביריד העולמי בפריז, ואז נסע לטיולי לימודים לאיטליה וגרמניה. בשנת 1906 זכה בפרס הגדול במילאנו. באותה תקופה תשומת ליבו עברה לפיסול. ב־31 בינואר 1907 התחתן עם לאורה בארדוש שהייתה צעירה ממנה ב -12 שנים, בתם של קארוי בארדוש ווילמה ברכפלד.
בסביבות 1907 התחבר בק יותר לסופרים של כתב העת ניוגט, עד כדי כך שתכנן גם את סמל המגזין שהושק בסוף אותה השנה (רשמית בשנת 1908). באופן ספציפי, מטבע ההנצחה של קלמן מיקש נבחר כסמל כתב העת ניוגט (עוצב על ידו מחדש באופן חלקי לאחר מכן). משנת 1910 עבד בסדנא שלו בעיר גד, ובו גילוף את פסליו החזקים והסגורים. בשנת 1914 הציג לראשונה תערוכת יחיד במוזיאון ארנסט בבודפשט. "אפרודיטה", אחת מיצירותיו העיקריות, הושלמה בשנת 1915.
ב־30 ביוני 1917 התנצרו הוא ואשתו ועברו לדת הפרוטסטנטית. התנצרותו לא עזרה לו הרבה. בשנת 1944, לאחר הכיבוש הגרמני של הונגריה הועבר בק לאחד מבנייני הטלאי הצהוב שמשם נמלט. בתקופת שלטון מפלגת צלב החץ נאלץ להתחבא יחד עם אשתו, במרתף ביתו של חבר. ב־31 בינואר 1945 נעלם משם ללא עקבות, כנראה נרצח.
עבודותיו
עבודותיו העיקריות שהוצגו. תחילה בשפת המקור:
בתרגום לעברית:
גרליאבה
גרליאבה (בפולנית: Godlewo, גודלבו; ביידיש: גודלאווה) היא עיר בחבל סובאלקיה, המשויכת מבחינה מנהלית למחוז המשנה קובנה במחוז קובנה שבמרכז ליטא.
לפני מלחמת העולם הראשונה ישבה במקום קהילה יהודית גדולה ומוסדות חינוך, במלחמה חרבה העיירה ויהודיה היגרו לארצות הברית, דרום אפריקה וקנדה. בודדים עלו לארץ ישראל. לפני השואה היו בעיירה 70 משפחות יהודיות, כמעט כולם נרצחו בשואת יהודי ליטא.
אלכס קומן
אלכס קומן (נולד ב-1956) הוא מרצה בכיר בפקולטה לניהול של אוניברסיטת תל אביב ובמכללה האקדמית תל אביב-יפו. תחום מחקרו הוא מערכות מידע ויצירת ערך כלכלי. קומן אימץ מודלים מתחום מדעי המחשב לניתוח אסטרטגיה עסקית ומערכות תומכות החלטה. נוסף על עיסוקיו האקדמיים, משמש קומן כפרשן כלכלי במספר תוכניות רדיו וטלוויזיה, בהן "24 היום שהיה" בגלי צה"ל.
ביוגרפיה
אלכס קומן נולד בבוקרשט בשנת 1956. משפחתו עלתה לישראל בשנת 1961 והתיישבה בשכונת "מחנה דוד" שבחיפה. במלחמת לבנון הראשונה הוא נלחם בקרב סולטאן יעקוב.
קומן הוא בעל תואר ראשון מהטכניון במדעי המחשב, MBA במסחר בינלאומי מאוניברסיטת NYU ודוקטורט מבית הספר לניהול על שם דרוקר באוניברסיטת קלרמונט, קליפורניה. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בקבלת החלטות בקבוצה – יצירתיות וניהול קונפליקטים.
קומן מתמקד במודלים ליצירת ערך בארגונים. הוא פיתח מספר מודלים: מודל Arena למיפוי הזירה העסקית; מודל FAST לדיאגנוסטיקה ארגונית; מודל Intensity-Polarity-Value-Model לניהול קונפליקטים בקבוצה ומודל Xenogamy ליצירתיות טכנולוגית.
בשנים 1989-1993 ריכז את תחום מערכות מידע בפקולטה להנדסת תעשייה וניהול של הטכניון. בשנים 1994-1997 היה בצוות המקים של המכללה האקדמית עמק יזרעאל, שם הקים וריכז את תחום מערכות מידע.
מאז 2010 הוא חבר בפאנל העורכים של כתבי העת "International Journal of Project Organisation and Management" ו-"International Journal of Information Technology Project Management".
קומן פרסם עשרות מאמרים בכתבי עת אקדמיים בינלאומיים ולימד בארצות הברית, הולנד ואיטליה. כמו כן, שימש מדען אורח במרכז המחקר "ווטסון" של IBM בארצות הברית.
קומן מרבה להתראיין בתוכניות טלוויזיה ורדיו בנוגע לנושאים כלכליים אקטואליים. הוא פרשן קבוע בתוכנית "24 היום שהיה" בגלי צה"ל, בהגשתו של אפי בן אברהם, וכן בתוכניות "לילה כלכלי" בערוץ 10, "העולם הבוקר" ו"מאחורי הכסף" ברשת 13. הוא התארח פעמים רבות גם בתוכנית הבוקר של דן שילון וטלי מורנו בערוץ 2 וב"לונדון את קירשנבאום", וכמו כן גם השתתף ככוכב אורח בסדרת הקומדיה "הקודחים". בנוסף הוא בעל הטור "תמצית מנהלים" בעיתון גלובס ובעל פינה ברדיו חיפה.
מתגורר בתל אביב.
מרקוס בטינלי
מרקוס בטינלי (באנגלית: Marcus Bettinelli; נולד ב-24 במאי 1992) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת השוער בצ'לסי.
קריירה
בטינלי נולד בלונדון, להצטרף לאקדמיית הנוער של פולהאם. ביולי 2010 חתם על חוזהו המקצועני הראשון בקבוצה הבוגרת.
באוגוסט 2013 הושאל לאקרינגטון סטנלי מהפוטבול ליג השנייה. ב-2 בספטמבר הוארכה השאלתו עד לתום העונה, אך הוא שב לפולהאם ב-26 בדצמבר. ב-3 בינואר 2014 שב לאקרינגטון סטנלי עד לסוף החודש.
ב-10 בינואר 2014 האריך את חוזהו בפולהאם עד ליוני 2016. ב-26 באוגוסט 2014 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת, כששיחק במשחק גביע הפוטבול ליג נגד ברנטפורד. ארבעה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בצ'מפיונשיפ, בתיקו 1–1 עם קארדיף סיטי.
ב-30 באוגוסט 2017 האריך את חוזהו עד ליוני 2020. באוקטובר 2018 האריך את חוזהו עד ליוני 2021. בפברואר 2019 נפצע בברכו ונעדר לשישה חודשים.
לאחר שנע עם פולהאם בין הצ'מפיונשיפ לפרמייר ליג, ב-10 בספטמבר 2020 הושאל לעונה אחת למידלסברו מהצ'מפיונשיפ.
ביולי 2021 חתם על חוזה לשנתיים בצ'לסי.
מוחמד תווחידי
מוחמד תווחידי (באנגלית: Mohammad Tawhidi; נולד ב-1983) הוא אושיית רשת איראני-אוסטרלי, אשר נודע בשל ביקורותיו השליליות על האסלאם הרדיקלי. הוא מכהן גם כאימאם רפורמי.
ביוגרפיה
תווחידי נולד בשנת 1983 בעיר קום, איראן למשפחה עיראקית מוסלמית שיעית. הוא עבד בתחנות הטלוויזיה של שיראזי בעיר כרבלא.
בשנת 2015, היגר לאוסטרליה וכרגע מתגורר באדלייד.
דעות פוליטיות
תווחידי הגדיר את סדיק א-שיראזי כמודל חיקוי שלו, אך משנת 2015, תווחידי טוען כי אינו מביע אמונים במנהיג דתי מוסלמי כלשהו. תווחידי הוא הנשיא של האגודה האיסלאמית בדרום אוסטרליה, אותה הקים בשנת 2016. הוא מגדיר את עצמו כ"אימאם השלום".
באוגוסט 2019, כאשר שללו את הלגיטימציה של קשמיר כמדינה, הוא טען כי קשמיר שייכת להודו ותמיד הייתה ארץ ששייכת לעם ההודי ואף אמר שפקיסטן היא גם חלק מהודו.
אסלאם
תווחידי מאמין שדת האסלאם צריכה לעבור רפורמציה כפי שעשו דתות אחרות כדי לשרוד ולהיות מקובלות לפי הנורמה החברתית בעולם. הוא סבר כי צריך לגנות את כל מעשי הטרור שמופיעים בקוראן, והגדיר את המדינה האסלאמית כגוף קיצוני ורדיקלי שלא מייצג את האסלאם. ביוני 2017, אחרי מתקפת הטרור בלונדון, הוא הגדיר אותם כ"גידול סרטני" בדת האסלאם. היה גם ביקורתי בנוגע לזכויות הנשים בעולם המוסלמי וקרא למינוי נשים למועצת האימאים באוסטרליה, והתנגד ללבישת חיג'אב במקומות ציבוריים באוסטרליה. תווחידי מתנגד לאלימות במשפחה, לפוליגמיה ולרצח כופרים שעוזבים את האסלאם. תווחידי תומך בהגבלת בניית מסגדים, ובלהוציא את צחיח אל-בוח'ארי מחוץ לחוק, כיוון שהוא טוען כי יש שם רעיונות אשר מעודדים מעשי טרור ואלימות, ובפינוי מהגרים מעודדי טרור מאוסטרליה אשר מגיעים מהמזרח התיכון. הוא אינו פופולרי בקהילתו המוסלמית כיוון שהוא ביקורתיו על האסלאם, ולכן, כפי שטוען, הוא הולך תמיד בליווי מאבטחים ושוטרים מיתוך חשש ואיומים לחייו, אמנם דובר המשטרה באוסטרליה טוען כי לא קרתה עדיין תקרית שגרמה לחשש כלשהו, אף על פי שתווחידי הותקף בידי דתי רדיקלי בעיר מגוריו ב-2017.