cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פילם נואר
נאו נואר והשפעת הסרט האפל
הסרט "עיר החטאים" (Sin City) של אמן הקומיקס פרנק מילר והבמאי רוברט רודריגז, שיצא ב-2005, הוא מחווה לסרט האפל תוך הגזמה על-טבעית ברמת האלימות והשחיתות המאפיינת אותם. הסרט, שמבוסס על ספר הקומיקס של מילר, כולל מאפיינים עיצוביים האופייניים לסרטים האפלים האמריקניים: תקופת שנות ה-30 באמריקה, סגנון ה-Voice Over, זוויות צילום אלכסוניות וצילום בשחור-לבן, כאשר לעיתים אלמנטים מסוימים מודגשים בצבע. הסרט עוסק בנושאים האופייניים לסרט האפל, אך הם מוגזמים: בלש פרטי וקשוח המספר את הסיפור מנקודת מבטו, בלונדינית יפה במצוקה, בריון קשוח ובודד במסע נקמה, דמויות פאם-פאטאל ועולם תחתון השולט בפוליטיקאים בעיר שורצת שחיתות ופשע.
סגנון הסרט האפל השפיע גם על משחקי מחשב, כגון "מקס פיין" ו-"LA noire".
בפרק האחרון של סדרת הפולחן אחד העם 1 נעשה שימוש פרודי בסגנון הפילם נואר.
אולכסנדר סקיצ'קו
אולכסנדר אולכסנדרוביץ' סקיצ'קו (באוקראינית: Олександр Олександрович Скічко; נולד ב-28 באפריל 1991) הוא פוליטיקאי, שחקן, קומיקאי ומנחה טלוויזיה אוקראיני.
ביוגרפיה
סקיצ'קו נולד בצ'רקאסי באוקראינה, וכילד למד בבית ספר למוזיקה, ניגן בסקסופון ושיחק בתיאטרון של בית הספר. הוא סיים תואר בכלכלה בינלאומית באוניברסיטה הלאומית לכלכלה של קייב.
בגיל חמש עשרה הוא זכה במקום הראשון בפסטיבל בינלאומי לילדים ונוער, הוא התחיל את הקריירה שלו בטלוויזיה בערוץ O-TV כשהנחה תוכנית נוער הנקראת "מועדון נעורים" והשתתף ועלה לגמר התוכנית "ukraine's got talent", לאחר מכן הנחה תוכניות נוספות במדינתו ובין היתר תוכנית הבוקר "Wake Up".
נכון ל-2018, הוא מגיש תוכנית קבועה ברדיו NRJ האוקראיני.
ב-2016 ו-2017 הנחה את תחרות מיס תבל אוקראינה. בנוסף, באותן שנים הוא התחרה בגרסה האוקראינית של התוכנית "רוקדים עם כוכבים" ושימש אחד משלושת מנחי אירוויזיון 2017.
ליילה פהלווי
ליילה פהלווי (בפרסית: لیلا پهلوی, תעתיק מדויק: לילא פהלוי), הידועה גם כהנסיכה לילה מאיראן (27 במרץ 1970 – 10 ביוני 2001), הייתה בתו הצעירה של שאה איראן, מוחמד רזה שאה פהלווי.
ביוגרפיה
ליילה פהלווי נולדה בשנת 1970 בטהראן, בירת איראן, לשאה האיראני מוחמד רזה פהלווי ולאשתו השהבאנו (בפרסית: شهبانو, "קיסרית"), פרח פהלווי. בשנת 1979 התחוללה באיראן המהפכה האיראנית בה הודח השאה משלטונו והמדינה הפכה לתיאוקרטיה אסלאמית, אז עזבה משפחת השאה את איראן. לאחר מותו של אביה במצרים בשנת 1980 היגרה משפחת פהלווי לארצות הברית. פהלווי למדה בבית הספר הפרטי היוקרתי "Rye Country Day School" בניו יורק וכן למדה בבית ספר ממלכתי במסצ'וסטס. בהמשך למדה תואר בספרות באוניברסיטת בראון. בראיונות שהעניקה לתקשורת האמריקאית סיפרה פהלווי כי הבריחה מאיראן הייתה טראומטית מאוד עבורה וכי היא סובלת מסיוטים על רקע זה. כמו כן, סיפרה הנסיכה כי היא מעוניינת לשוב לאיראן.
ליילה פהלווי העבירה את חייה בין ביתה שבקונטיקט, ארצות הברית, לערים שונות באירופה. היא נודעה באורח החיים הבוהמי אותו ניהלה, אשר התבטא במסעותיה הרבים ברחבי העולם ובמסיבות ונשפים של בני המעמד העליון ברחבי ארצות הברית ואירופה, בהם לקחה חלק באופן קבוע. על אף מערכות היחסים הרבות אותן ניהלה, היא מעולם לא נישאה. פהלווי הייתה פעילה מאוד בקרב חוגי הגולים האיראניים: היא עסקה בארגון מפגשים של האליטה האיראנית הגולה, וכן נטלה חלק פעיל בארגון טקסי הזיכרון לאביה. בנוסף לכך ניהלה את "קרן מורשת איראן", אשר עיקר פעילותה התבטא בארגון כנסים ותערוכות אומנות בנושא התרבות הפרסית ותרבות איראן המודרנית.
בשנים האחרונות לחייה, החלה פהלווי לעסוק בדוגמנות ודיגמנה עבור מעצב העל ולנטינו גרוואני. באותה התקופה מצבה הבריאותי והנפשי החל להדרדר, היא איבדה ממשקלה ואובחנה כסובלת מאנורקסיה נרבוזה. היא נאלצה להפסיק את קריירת הדוגמנות שלה וטופלה במרפאות רבות בארצות הברית ובריטניה. במקביל שקעה בדיכאון ופיתחה תלות בכדורי שינה. ב-10 ביוני 2001 היא נמצאה מתה בחדר בית המלון בו שהתה בלונדון. בנתיחה שלאחר המוות התגלה כי סיבת המוות הייתה מנת יתר של ברביטורט (תרופה להרגעה ולשינה) וקוקאין, להם הייתה מכורה פהלווי. עם זאת, ישנה תאוריית קשר הטוענת כי הנסיכה נרצחה.
אליזבת מיטשל
אליזבת מיטשל (באנגלית: Elizabeth Mitchell; נולדה ב-27 במרץ 1970) היא שחקנית אמריקאית. מיטשל ידועה בעיקר בזכות תפקידה כג'ולייט בורק בסדרת הטלוויזיה "אבודים", בתור מלכת השלג בסדרה "עד עצם היום הזה", בתור סוכנת ה-FBI אריקה אוונס בסדרה "V", בתור רייצ'ל מת'סון בסדרה "מהפכה" ובתור קרלה לימברלי בסדרה "חופים של סודות".
ביוגרפיה
נולדה בשם אליזבת' ג'ואנה רוברטסון; Elizabeth Joanna Robertson, בלוס אנג'לס שבקליפורניה. היא הבכורה מתוך שלוש אחיות, הלן קריסטי מיטשל (1978) וקתרין דיי קייט מיטשל (1981). אליזבת ואמה עברו לדאלאס שבטקסס כשהייתה תינוקת, שם נישאה אמה לג'וזף מיטשל ב-1975. אביה החורג, ג'וזף דיי מיטשל, ואמה, ג'וזפין מריאן מיטשל (לבית ג'נקינס), הם עורכי דין. מיטשל סיימה את לימודיה בתיכון "בוקר טי. וושינגטון" לאמנויות הבמה בטקסס. למדה בסטיבן קולג' וסיימה את לימודיה בהצלחה ב-1996 עם תואר באמנויות הבמה, ולאחר מכן למדה באקדמיה הבריטית-אמריקאית למשחק שבלונדון.
קריירה
מיטשל עבדה במשך שש שנים במרכז התיאטרון של דאלאס ולמשך שנה בתיאטרון הדרן.
בשנת 2001 כיכבה בסדרת הדרמה של ABC, "החיה" תפקיד העיתונאית אליס אלנבי, שלא האריכה ימים וירדה לאחר 6 פרקים.
בשנת 2014 שיחקה בעונה הרביעית של סדרת הפנטזיה "עד עצם היום הזה" בתפקיד שרה פישר / מלכת השלג.
בשנת 2021 שיחקה בעונה השנייה של סדרת הנטפליקס ״חופים של סודות״ בתפקיד קרלה לימברלי.
חיים אישיים
ב-13 ביוני 2004 היא נישאה לכריס סולדיוויה. ב-4 בספטמבר 2005 נולד בנם. בני הזוג התגרש ב-2013. כיום, מיטשל מתגוררת בוושינגטון הבירה.
אלפרד יודל
אלפרד יודל (בגרמנית: Alfred Jodl; 10 במאי 1890 – 16 באוקטובר 1946) היה גנרל-אוברסט בוורמאכט, מהאחראים הראשיים לפשעי המלחמה של הוורמאכט במלחמת העולם השנייה. הורשע בפשעי מלחמה במשפטי נירנברג והוצא להורג.
מלחמת העולם הראשונה
יודל נולד בווירצבורג, גרמניה כבנם הבלתי חוקי של קצין התותחנים אלפרד יודל ותרזה באומגרטלר. רק לאחר נישואי הוריו ב-1899 קיבל את השם יודל. הוא חונך כצוער בבית ספר במינכן. סיים את לימודיו בשנת 1910 והצטרף לצבא כקצין תותחנים. במלחמת העולם הראשונה שימש כמפקד סוללת תותחים, ושירת בחזית המערבית בין 1914 ל-1916 ואף נפצע פעמיים. בשנת 1917 שירת שירות קצר בחזית המזרחית לפני שהוחזר למערב כקצין שלישות. אחרי המלחמה נשאר יודל במסגרת הצבאית, בצבא המקוצץ שהתיר הסכם ורסאי.
מלחמת העולם השנייה
יודל נפגש לראשונה עם אדולף היטלר בשנת 1923. הוא קודם באופן רגיל ובשנת 1935 מונה למפקד ההגנה הלאומית באו.ק.וו.. בשנים שלפני מלחמת העולם השנייה מונה לתפקידים מבצעיים שונים, אך מחודש אוגוסט 1939 שימש בתפקיד ראש המבצעים של האו.ק.וו. (הפיקוד העליון על הכוחות המזוינים). יודל היה דמות מפתח במבצעים הגרמנים מאז ואילך. הוא נפצע במהלך קשר העשרים ביולי, והוכיח את נאמנותו המלאה לאדולף היטלר.
יודל היה שותף מלא בתכנון המלחמה התוקפנית כלפי ארצות אירופה, ובפשעי המלחמה שפשע שם הוורמאכט, לרבות היחס ליהודים, ולשבויי מלחמה ואוכלוסייה אזרחית במהלך מסע המלחמה ברוסיה. יודל היה גם שותף מלא לטעויותיו הצבאיות של היטלר, ובראשן הפקרת הארמייה השישית למצור הסובייטי במהלך קרב סטלינגרד. אופיינית היא התמונה הבאה משנת 1942 עת רצה היטלר להורות לארמייה השישית שלא לפרוץ את המצור הסובייטי. הוא זימן אליו את ראש המטה הכללי, הגנרל קורט צייטצלר, את ראש הפיקוד העליון של האו.ק.וו. קייטל ואת יודל, ופנה אליהם ושאל האם עליו לנטוש את סטלינגרד או לא. צייטצלר, שהיה איש צבא עצמאי יחסית ומקצועי (ואכן לא החזיק זמן רב בתפקידו) צידד בעמדה שיש לסגת מסטלינגרד, אך קייטל פרץ בקריאה: "מיין פיהרר - עמוד על הוולגה!", ואילו יודל הציע להמתין ולראות מה יהיה המצב בעתיד (דבר השקול להוראה שלא לפרוץ את המצור). כך שימש יודל כעלה תאנה להחלטותיו של היטלר, ותהינה שגויות או נפשעות ככל שתהינה.
פעם אחת בלבד במהלך כל הקריירה שלו התנגד יודל להחלטתו של היטלר. היה זה כאשר הוחלף מפקד הצבא בקווקז, גנרל-פלדמרשל וילהלם ליסט, ויחד עמו ראש המטה הכללי, הגנרל פרנץ הלדר. משהביע את התנגדותו, והגן על הקצינים המודחים, סירב היטלר ללחוץ את ידו או לסעוד עמו, ואף שקל להחליפו, אך לבסוף יישרו השנים את ההדורים ונותרו נאמנים זה לזה עד לסוף המלחמה. היטלר אף מינה את יודל לדרגת גנרל-אוברסט בשנת 1944.
כניעה ומשפט
יודל היה בין החותמים על כניעת גרמניה בעיר ריימס ב-7 במאי בשם נשיאה הזמני של גרמניה, גרוס אדמירל קרל דניץ. לאחר מכן נעצר והועבר למחנה שבויים בפלנסבורג, והועמד למשפט במשפטי נירנברג. הוא הואשם בקשר לפשעים כנגד השלום, תכנון, ייזום ועריכת מלחמה תוקפנית, פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות. הוא טען כי אינו אשם "בפני האל, בפני ההיסטוריה, ובפני עמי". הוא נמצא אשם בכל סעיפי האישום, ונתלה על אף שביקש כי יוצא להורג באמצעות כיתת יורים. מילותיו האחרונות היו "אני מצדיע לך, גרמניה נצחית שלי". גופתו נשרפה בבית קברות אוסטריפרידוף במינכן ואפרו פוזר מעל נהר איזר על מנת לא ליצור מקום עלייה לרגל לנאו נאצים.
ב-1953 בית משפט מערב גרמני במינכן טיהר את שמו וזיכה אותו מכל האישומים נגדו, אולם כעבור מספר חודשים ביטל את הזיכוי כתוצאה מלחץ אמריקאי על ממשלת בוואריה.
גוש
גוש או גוש רישום, לעניין הסדרי רישום מקרקעין – הוא שטח מוגדר במקרקעין, המכיל בתוכו חלקות ומגרשים, והמהווה יחידה למדידה ולרישום. רישום של גוש מתבצע בתהליך ההסדר באמצעות המרכז למיפוי ישראל. ב-2014, היו בישראל כ-28 אלף גושים.
מדידה של גוש רישום חייבת להיות מדויקת ולהתבסס על מערכת קואורדינטות ארצית. כאשר טווח השגיאה המותרת ברישום קרקע מפורטת בתקנות המודדים.
ואדי אל-נעם
ואדי אל נעם (בערבית: وادي النعم) הוא כפר בדואי בלתי מוכר וחלק מהפזורה הבדואית בצפון הנגב, השוכן בתחומי המועצה האזור התעשייתית נאות חובב בצידו המזרחי של כביש מספר 40, ומרוחק כ-10 ק"מ דרומית לעיר באר שבע. הכפר מונה כ-5,000 תושבים.
היסטוריה
הכפר הבלתי מוכר אינו מחובר לתשתיות כמו מים, חשמל או ביוב ומתאפיין בבנייה בלתי חוקית. מזה שנים רבות מתנהל בין המדינה ותושבי הכפר ואדי אל נעם משא ומתן להסדרת ההתיישבות ועל העתקת הכפר או חלקו ליישוב מוסדר. תושבי הכפר מעוניינים בהסדרה תכנונית של יישובם, במסגרתו יוקם יישוב בעל אופי כפרי-חקלאי עצמאי, אך טרם התקבלה תוכנית המוסכמת על הצדדים. כיום נמצאות בהליכי תכנון שלוש תוכניות לוואדי אל נעם: תוכנית המתאר המקומית ליישוב, תוכנית למתחם מוסדות חינוך, ותיקון לתוכנית המתאר המחוזית (4/14/23/2/1) הנדרש כחלק מקידום שתי תוכניות אלה.
אלברכט, דוכס וירטמברג
אלברכט, דוכס וירטמברג או בשמו המלא אלברכט מריה אלכסנדר פיליפ יוזף פון ויטמברג (בגרמנית: Albrecht Maria Alexander Philipp Joseph, Herzog von Württemberg; 23 בדצמבר 1865 – 31 באוקטובר 1939), היה בן למשפחת המלוכה של וירטמברג וגנרל-פלדמרשל בצבא האימפריה הגרמנית במהלך מלחמת העולם הראשונה.
תחילת הקריירה
אלברכט, דוכס וירטמברג נולד בווינה ב-23 בדצמבר 1865 לפיליפ, דוכס וירטמברג ולמריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה-טשן. בשנת 1885 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1901 מונה למפקד הדיוויזיה ה-26, בשנת 1906 מונה למפקד הקורפוס ה-11. בשנת 1908 מונה למפקד הקורפוס ה-13, ובשנת 1913 מונה למפקד האזור הצבאי השישי.
מלחמת העולם הראשונה
עם תחילת מלחמת העולם הראשונה, פיקד אלברכט על הארמייה הרביעית של הצבא הגרמני הקיסרי. תחת פיקודו הארמייה ניצחה בקרב הארדנים באוגוסט, משם היא המשיכה והשתתפה קרב על המארן. עם בלימת הצבא הגרמני במארן, הוביל אלברכט את הארמייה שלו לגזרה הצפונית ונלחם עימה בקרב איפר הראשון.
באוגוסט 1916, הועלה אלברכט לדרגת גנרלפלדמרשל ובפברואר 1917 קיבל את הפיקוד על קבוצת הארמיות אלברכט, אשר הוצבה בחלקו הדרומי של הקו הגרמני בחזית המערבית.
אלברכט היה חבר במסדר גיזת הזהב של אוסטריה ועבור פיקודו במהלך מלחמת העולם הראשונה הוענק לו הפור לה מריט (פרוסיה), מסדר העיט השחור (פרוסיה) והמסדר הצבאי של מקס יוסף (בוואריה).
משפחתו
בשנת 1893 התחתן אלברכט עם מרגרטה סופיה, ארכידוכסית אוסטריה, בתו של קרל לודוויג, ארכידוכס אוסטריה ודודתו של קרל הראשון, קיסר אוסטריה. נולדו להם 7 ילדים:
האיאין
האיאין או האיאיניט הוא פלדשפטואיד (מינרל השייך לקבוצת המינרלים הטקטוסיליקטים - סיליקטים במבנה מרחבי, דמוי פצלת השדה אך בעל מבנה שונה והמכיל פחות סיליקה) החבר בקבוצת הסודליט והכולל סולפט וכלוריד. נוסחת ההאיאין היא Na,Ca)4-8Al6Si6(O,S)24(SO4,Cl)1-2). ההאיאין מתגבש במערכת הקובייתית כשהוא יוצר גבישים שקופים (בדרך כלל במבנה גבישים תאומים) בעלי ברק זגוגי וגוונים רבים (כחול, לבן, אפור, צהוב, ירוק, ורוד). קשיות המינרל נעה בין 5 ל-6 בסולם מוס ומשקלו הסגולי בין 2.4 ל-2.5 גרם לסמ"ק.
ההאיאין אותר לראשונה בשנת 1807 מדגימות שנלקחו מאזור הוזוב – מונט סומה באיטליה. המינרל נקרא על שמו של רנה ז'יסט אאיאי (1822-1743), מינרלוג צרפתי הנחשב אבי הקריסטלוגרפיה המודרנית. המינרל מתגבש בסלעי יסוד עניים בסיליקה כדוגמת הפונוליט במקומות רבים בעולם. לדוגמה: באיטליה - באזור הווזוב שבמחוז קמפניה, בהרי אלבן (Alban) שבמחוז לאציו וליד גרוסטו (Grosseto) שבטוסקנה, בגרמניה - במחוז הגעשי של הריין: איפל (Eifel) ולאכר זי (Laacher See). בארצות הברית, במדינות מונטנה וניו יורק, בסין ליד נאנג'ינג ובאי הקטן טאיארופו שבטהיטי.
הצפון הישן
הצפון הישן הוא אזור בעיר תל אביב אשר נבנה במהלך שנות ה-30 וה-40 מצפון לגרעין העיר ההיסטורית דאז. האזור נקרא בתקופה זו צפון העיר, והכינוי "הצפון הישן" בא להבדילו מאזור "הצפון החדש", שנבנה לאחר קום המדינה.
החלוקה האדמיניסטרטיבית של העירייה מגדירה את "רובע הצפון הישן" (רובע 3) כשטח שבין נחל הירקון בצפון ועד שדרות בן ציון ורחוב בוגרשוב בדרום, ומרחוב אבן גבירול במזרח ועד הים התיכון במערב. כבר בסוף שנות ה-20 נכלל אזור זה בתוכנית גדס לפיתוח תל אביב. התוכנית פיתחה אזור זה כעיר גנים ועל בסיס רשת רחובות הניצבים זה לזה, כשהם מקבילים לים או ניצבים לו. הרחובות המרכזיים באזור זה הם רחובות האורך דיזנגוף, בן-יהודה ואבן גבירול (כגבול מזרחי), ורחובות הרוחב נורדאו, ז'בוטינסקי, ארלוזורוב, בן-גוריון ופרישמן. רבים מתייחסים בטעות לאזור הצפון החדש (רובע מס' 4) כ"צפון הישן" וזאת בשל ההגדרות המשתנות לאורך ההיסטוריה של "צפון תל אביב".
המרקם העירוני של הצפון הישן הוא ייחודי מסוגו במבניו ובתכנונו בעולם, וזכה להכרה כאתר מורשת עולמית כחלק מהעיר הלבנה.
היותו של הצפון הישן מיושב בעיקר בתושבים אמידים שעלו מארצות מרכז אירופה בעליות הרביעית והחמישית הצמיחה את הכינוי "צפוני", שמשמעו עשיר ומפונק שחצן, ומאוחר יותר התייחס לתושבי הצפון החדש ולתושבי שכונות עבר הירקון.
דומניקו פלאבאניקו
דומניקו פלאבאניקו (באיטלקית: Domenico Flabanico; נפטר בשנת 1043) היה הדוכס ה-29 של ונציה. דומניקו כיהן כדוג'ה מאז הדחתו למעשה של פייטרו בארבולאנו בשנת 1032 ועד פטירתו.
חייו
בתקופת שלטונו של דומניקו פלאבאניקו נחקקו חוקים חדשים שנועדו להגביל את כוחות של הדוג'ה בניסיון למנוע את הפיכת הרפובליקה למדינה מלוכנית. פלאבאניקו כשל במגעיו הדיפלומטיים עם המדינות הסמוכות, והפסקת זכויות הסחר הביאו לירידה בהיקף המסחר ובכוחה של ונציה. רק בתקופת יורשו, דומניקו קונטאריני הראשון, שעלה לשלטון לאחר מותו של פלאבאניקו בשנת 1043, החלה עליה מחודשת בהיקף המסחר ובכוחה של ונציה.
עוצמת הרצף
עוצמת הרצף היא העוצמה של קבוצת המספרים הממשיים, קרי |\mathbb R|. עוצמת הרצף מסומנת לרוב בסימונים \mathfrak c ו-\beth_1, וכן לעיתים בסימון הפחות נפוץ \aleph.
רעיון האלכסון של קנטור מאפשר להוכיח שהמספרים הממשיים אינם בני מנייה, כלומר שעוצמת הרצף גדולה מעוצמת המספרים הטבעיים (המסומנת, קרי: אָלֶף אֶפֶס). ניתן להוכיח שעוצמת המספרים הממשיים שווה לעוצמת קבוצת החזקה של המספרים הטבעיים, כלומר.
שאלה שהטרידה את המתמטיקאים במשך שנים רבות היא "האם עוצמת הרצף היא העוצמה האינסופית הקטנה ביותר, מלבד עוצמת המספרים הטבעיים?" – ההשערה של קנטור, שזכתה לשם "השערת הרצף", הייתה שהתשובה לשאלה זו חיובית, כלומר: כל קבוצה אינסופית שאינה בת מנייה, היא לפחות בעלת עוצמת הרצף, כלומר שמתקיים. דויד הילברט מנה את הבעיה הזו כראשונה מבין 23 הבעיות המפורסמות שלו. אחרי עשרות שנים שבהן בעיה זו הייתה פתוחה הוכיח קורט גדל, בשנת 1940, שהשערת הרצף אינה עומדת בסתירה למערכת האקסיומות של תורת הקבוצות (אקסיומות צרמלו-פרנקל). בשנת 1963 הוכיח המתמטיקאי פול כהן שהשערת הרצף אינה תלויה במערכת האקסיומות של תורת הקבוצות. שתי הוכחות אלה פירושן שעל השערת הרצף חל משפט אי השלמות של גדל, כלומר אי אפשר להוכיחה ואי אפשר להפריכה, ולכן העקביות של תורת הקבוצות לא תינזק אם נוסיף אקסיומה הקובעת שההשערה נכונה, וגם לא אם לחלופין נוסיף אקסיומה הקובעת שהיא אינה נכונה.
לפי משפט קנטור לקבוצת החזקה עוצמת הרצף אינה העוצמה המקסימלית וקיימות אינסוף עוצמות גדולות ממנה, לדוגמה עוצמת אוסף תתי הקבוצות של אוסף המספרים הממשיים או קבוצת הפונקציות הממשיות. נהוג לסמן ב \aleph_2 את העוצמה הקטנה ביותר הגדולה מ \aleph_1, ב \aleph_3 את העוצמה הקטנה ביותר הגדולה מ \aleph_2, וכן הלאה.
דוגמאות לקבוצות בעלות עוצמת הרצף
לקבוצות חשובות רבות במתמטיקה יש עוצמה השווה לעוצמת הרצף. כמה מן המוכרות ביותר:
עוצמות של תת-קבוצות של הממשיים
כחלק מהניסיונות להוכחת השערת הרצף, קנטור הוכיח כי העוצמה של כל קבוצה סגורה של ממשיים שאינה בת-מנייה היא עוצמת הרצף. ההוכחה מסתמכת על משפט קנטור-בנדיקסון הקובע כי כל קבוצה סגורה מורכבת מקבוצה מושלמת (אולי ריקה) ומאוסף בן מנייה של נקודות. כיוון שהעוצמה של כל קבוצה מושלמת לא ריקה היא עוצמת הרצף, מתקבלת שקבוצה סגורה אינה יכולה להוות סתירה להשערת הרצף. את התוצאה הזו ניתן להרחיב לכל קבוצת בורל - קבוצת בורל שאינה בת מניה תכיל תת-קבוצה מושלמת ולכן עוצמתה תהיה עוצמת הרצף. זו תוצאה של משפט עמוק יותר של דונלד מרטין - כל המשחקים על קבוצות בורל מוכרעים.
את קבוצת החזקה של המספרים הטבעיים אפשר לזהות (טופולוגית) עם קבוצת קנטור, המוכלת בממשיים. קבוצת החזקה מציעה הגדרות לכמה עוצמות סטנדרטיות. כל תת-קבוצה אינסופית של הטבעיים אפשר לסדר כסדרה עולה. מסמנים אם a_n < b_n לבסוף (כלומר עבור n גדול מספיק). עבור יחס הסדר הזה, היא העוצמה המינימלית של תת-קבוצה לא חסומה של סדרות; ו- היא העוצמה המינימלית של תת-קבוצה דומיננטית של סדרות (כלומר קבוצה שלכל סדרה עולה, יש בה סדרה גדולה ממנה). ידוע ש-, כאשר היא עוצמת הרצף. קיומם של שוויונות בשרשרת הזו תלוי באקסיומות הנוספות לתורת הקבוצות.
היסטוריה של הקולנוע הישראלי: שנות השישים
היסטוריה של הקולנוע הישראלי: שנות השישים, הקולנוע הישראלי קיבל תנופה עם ההחלטה על מתן החזר מס על רכישת כרטיסים, שאיפשרה הפקת סרטים ישראליים על ידי חברות מסחריות, תוך ציפייה סבירה להחזרת ההשקעה וקבלת רווחים. בתקופה זו החלו לפעול שלושה יוצרי קולנוע מסחריים, שפעלו ברציפות במהלך שנות השישים. מנחם גולן, אפרים קישון ואורי זוהר היו היוצרים הפעילים ביותר במהלך שנות השישים.
הסרט הישראלי בשנות השישים טרם השתחרר מן המוגבלות והתבניות של "הריאליזם הציוני", ואף סרטים שעסקו בקונפליקטים העדתיים והתרבותיים כגון "פורטונה" (1966) של מנחם גולן, לא מיצו את הקונפליקט עד תום, ונותרו שבויים בקווי עלילה והצגת דמויות שראשיתם בשנות החמישים. סרט "הריאליזם הציוני" משנות החמישים התפתח לסרט מן ה"ז'אנר המרכזי", יצירה עממית, מסחרית, אך תואמת את הקו האידאולוגי הציוני של מפא"י, מפלגת השלטון בשנים אלו. במקביל, התפתחו שתי סוגות שונות, בעלות קו שונה, אמנותי ואידאולוגי. "סרט הבורקס" הראשון, "סאלח שבתי" נוצר על ידי אפרים קישון בשנת 1964, ובמקביל יצר אורי זוהר בשנת 1965 את "חור בלבנה" אשר היה מבשרה של תנועת "הרגישות החדשה" שביקשה להביא לקולנוע הישראלי נושאים ומאפיינים צורניים ותוכניים הלקוחים מן הקולנוע האיכותי האירופי, ובמיוחד מסרטי "הגל החדש" הצרפתי. שתי סוגות אלו יזכו להתפתחותן המלאה בשנות השבעים
התפתחויות מבניות
הקולנוע הישראלי של סוף שנות החמישים היה קולנוע ממשלתי, מוזמן, לאומי. הסרטים מז'אנר "הריאליזם הציוני" הראו מציאות ציונית אידילית, בה נאבקים היהודים תושבי הארץ כנגד האויב הערבי מבחוץ, כאשר חילוקי הדעות העזים בתוך החברה הישראלית עצמה, ייסורי קליטת העולים החדשים מארצות ערב, הפערים החברתיים, העדתיים והכלכליים, והמחלוקות הפוליטיות, אינם באים לידי ביטוי כלשהו.
יומנים וסרטי הסברה הופקו על ידי חברות שהיו בשליטת משרד הפנים, משרד ראש הממשלה, הסוכנות או ההסתדרות. סרטי עלילה הופקו במימון פרטי, אך לא העזו לחרוג מן הקו הממשלתי הרשמי.
חקיקת "החוק לעידוד הקולנוע הישראלי" בשנת 1954 הביאה לשינוי מזערי. החוק חייב את בעלי אולמות הקולנוע להקרין תוצרת מקומית במכסה שנתית מסוימת. החוק לא פתר את בעיות הבסיס של הקולנוע הישראלי. בשנת 1956 כתב חוקר הקולנוע יהודה הראל בספרו "הקולנוע מראשיתו ועד היום": "חקיקת החוק לא פטרה את ממשלת ישראל מדאגה לתעשיית הסרטים המקומית. היא חייבת לסייע ליצרנים ולאמנים על ידי הלוואות או על ידי הקמת קרן מיוחדת לעידוד ייצור סרטים אמנותיים בישראל. הממשלה והשלטון המוניציפלי בישראל מטילים על בעלי בתי הקולנוע עול מיסים שאין דומה לו בעולם כולו. ואילו עליהם לבטלו ברגע שזה נוגע בסרט ישראלי. שחרור הצגת סרט עלילה מסחרי ישראלי ממסים יבטיח כיסוי מלא של הוצאות ייצור הסרט, אם אך ייוצר בתנאים מתאימים למדינת ישראל ולא בתקציב הוצאות מנופח, ויחד עם זה יעודד הצגתו במספר רב של בתי קולנוע".
גישה זו ראתה את הפתרון בשני ערוצים. האחד - סבסוד הקולנוע הישראלי באופן רטרואקטיבי באמצעות פטור ממס על מכירת כרטיסים. השני סבסוד מראש על ידי סיוע לעידוד סרטי איכות. כבר בשנת 1960 יושם הפתרון הראשון, והפתרון השני הגיע בדמות קרן הקולנוע הישראלי רק בשנת 1979.
בשנת 1960 החל מתן החזר מס לקולנוע הישראלי. החזר המס שימש כמנוף למימון סרטים, כאשר במקרים מסוימים הוא ניתן כהלוואה מראש, שהוחזרה באמצעות החזר המס. שיטה זו החייתה את הקולנוע הישראלי, ואיפשרה את התפתחותו, וכניסת גופים מסחריים להשקעות שנראו עתה מובטחות יותר. גם שיטה זו לא הייתה נקייה מפגמים, ונטען כי עודדה יצירת קולנוע מסחרי לא איכותי וסרטי בורקס, שכן המפיקים והמשקיעים היו מקבלים החזר רק על סרט שמשך צופים, וסרטים "אמנותיים" שנכשלו, היו מאבדים את ההשקעה.
בשנות ה-60 היה הקולנוע הישראלי הערוץ המרכזי של הבידור הישראלי, וסרטים שענו על טעם הקהל, יכלו להרוויח הרבה מעבר להחזרת ההשקעה הראשונית. סרטים כ"סאלח שבתי", זכו לקהל של מאות אלפי צופים ואף למעלה ממיליון. התחרות בדמות הטלוויזיה הישראלית הגיעה רק בשנת 1968, ואף זאת בהיקף מוגבל ומצומצם. ניתן לומר שבשנים אלו הייתה יציאתו של סרט ישראלי חדש אל המסכים בבחינת אירוע תרבותי חשוב, והאווירה עודדה יצירת סרטים, דיון בקולנוע, וביקור בקולנוע.
הריאליזם הציוני, והזרם המרכזי
הסרט הישראלי שפתח את שנות השישים היה "הם היו עשרה" של הבמאי ברוך דינר משנת 1960 - מערבון ציוני, בכיכובו של עודד תאומי שהראה את גורלה של קבוצת מתיישבים בגליל בסוף המאה ה-19. הסרט היה בעל ערכי הפקה, משחק ובימוי גבוהים, אך היה כישלון יחסי בקופות. רבים מאסו ב"ציונות" העולה מעל מסכי הקולנוע, וביקשו מפלט בסרטים אחרים.
ההתפתחויות החברתיות בישראל, שעיקרן מעלייה המונית ארצות המזרח שהחלה עתה לגלות ניצני מודעות עצמית, פרשת לבון שגרמה לשבר פוליטי, ולאובדן האמונה התמימה בצדקת הדרך אותה הובילה מפא"י בשנות החמישים ללא עוררין, וההתפתחויות בתחומים אמנותיים אחרים, כספרות "דור המדינה" ו"דור הפלמ"ח", הביאו לניסיונות להתקדם הלאה, אל מעבר לסרטי "הריאליזם הציוני" של שנות החמישים.
בצד סרטי המלחמה והסרטים ההרואיים, נוצר גם קולנוע שעסק בנושאים אחרים הנוגעים לחיים בארץ, אך נמנע מלהדגיש את הקונפליקטים. יצירתו של מנחם גולן מראשית שנות ה-60 יכולה להיחשב כמעין "ריאליזם ציוני". "אלדורדו" (1962) "פורטונה" (1966) ו"מרגו שלי", מציגים אמנם דמויות בנות עדות המזרח, משולי החברה הישראלית, בסיטואציות ובקונפליקטים שלא ניתן היה להציג בסרטי שנות החמישים, אך הסרטים אינם ממצים את הקונפליקט, וודאי שאינם סרטי מחאה. גם אין המדובר בקולנוע אישי, אלא בקולנוע עממי, מסחרי, הפועל על פי תבניות המוכתבות על ידי טעם הקהל. במקביל, ניתן לראות באחדים מסרטיו האחרים, משום "ריאליזם ציוני פר אקסלנס" כגון "שמונה בעקבות אחד" (1964) בו תופסת חבורת ילדים בקיבוץ מרגל ערבי, בעל מאפיינים גרמניים. לז'אנר זה ניתן לשייך אף אחדים מסרטיו של אפרים קישון (אם כי בהם ניכרת ביקורת חברתית רבה יותר), ואף אחדים מסרטיו היותר "עממיים" של אורי זוהר, כגון "מוישה ונטילטור" ואחרים.
סרט הבורקס
יש הסבורים כי "סאלח שבתי" (1964) הוא "סרט הבורקס" הראשון. סרטו של אפרים קישון אכן כלל את מרבית המרכיבים המאפיינים את ז'אנר הבורקס, ובראשם את דמות המזרחי הערמומי, המערים על האשכנזי הנאיבי, ואת המרכיבים המלודרמטיים של קונפליקט משפחתי (הנפתר בסוף על הצד הטוב), ודמויות בנוסח הקומדיה דל'ארטה. הסרט זכה להצלחה אדירה בישראל ומחוצה לה, קיבל את פרס גלובוס הזהב, ופתח לחיים טופול ולאפרים קישון קריירה בינלאומית משגשגת.
סרטים עממיים על גבול הבורקס נוצרו בשנות ה-60 על ידי במאים כמנחם גולן ("עליזה מזרחי" - 1966) ואחרים. סרטים אלו (ביניהם ניתן למנות גם את "השכונה שלנו", "מוישה וינטלטור", ואחרים, מיצירות קישון, גולן ואורי זוהר, שלמעשה היו שלושת יוצרי הקולנוע המסחריים הפעילים ברציפות במהלך שנות השישים) הם סרטים עממיים, פולקלוריסטים, בעלי מספר מרכיבים שיאפיינו בעתיד את סרטי הבורקס, אך לא ניתן לשייכם בוודאות לסוגה זו. יומו של הבורקס יגיע רק בתחילת שנות ה-70, עם פעולתם של זאב רווח, ג'ורג' עובדיה, בועז דווידזון, אסי דיין ואחרים.
הרגישות החדשה
אל מול סרטי "הריאליזם הציוני", סרטי הבורקס, וסרטי "הזרם המרכזי" קמה תנועת נגד של יוצרים שחשו כי דרכים אלו אינן מבטאות אותם, וכי ברצונם ליצור בישראל קולנוע ישראלי, אמנותי, איכותי, בנוסח סרטי "הגל החדש" הצרפתי. התנועה ביקשה ליצור בארץ קולנוע מודרניסטי בעל ערכים אמנותיים ואסתטיים.
יוצרי "הרגישות החדשה" באו מהבוהמה התל אביבית, מבתי הספר לקולנוע, ומחבורות השוליים שנוצרו, כגון "חבורת לול" שהתכנסה סביב אורי זוהר או אנשי "העין השלישית" שבראשם הבמאי ז'ק קתמור, הבמאי דוד גרינברג, הצלם אמנון סולומון ואחרים. את המושג "הרגישות החדשה" טבע, שנים לאחר דעיכת התנועה, הבמאי יהודה ג'אד נאמן. התנועה מעולם לא הוגדרה באופן רשמי, לא נכתב "מניפסט", אך הסרטים שנוצרו במסגרתה ניתנים לזיהוי ברור.
חברים בולטים בתנועה הם אורי זוהר (שסרטו "חור בלבנה" (1964) נחשב לסרט הראשון שבישר את בוא התנועה), אברהם הפנר, ז'ק קתמור, יצחק צפל ישורון, דניאל וולמן, דוד פרלוב, יקי יושע, ואחרים.
סרטי "הרגישות החדשה" הבולטים בשנות השישים היו "חור בלבנה" של אורי זוהר משנת 1965, שנכשל בקופות כישלון חרוץ (ארבעים אלף צופים בלבד), ולאחריו "שלושה ימים וילד" (1967) אשר זכה להצלחה בישראל ומחוצה לה, והעניק לעודד קוטלר את פרס השחקן המצטיין בפסטיבל קאן; סרטיו הקצרים של אברהם הפנר "לאט יותר" ו"סיירים", סרטו של קתמור, "מקרה אישה" (1969), ואף סרטו של הבמאי האיטלקי ג'ילברטו טופאנו, "מצור" משנת 1969.
תנועת "הרגישות החדשה" המשיכה ליצור ולהתפתח במהלך שנות השבעים, ודעכה לקראת סופן, עם עליית דור חדש של במאים, שהביאו לידי ביטוי את הפן הפוליטי והחברתי שנעדר מיצירות אלו.
כריסטינה גוטיירס
כריסטינה גוטיירס הררו (בספרדית: Cristina Gutiérrez Herrero, נולדה ב-24 ביולי 1991) היא רופאת שיניים ונהגת מרוצים ספרדייה. גוטיירז מתחרה באליפות האקסטרים אי ובראלי דקר. בשנת 2021 הייתה האישה השנייה בהיסטוריה שמנצחת סטייג' בראלי.
קריירת מרוצים
גוטיירס החלה להתחרות במרוצי ראלי רייד בשנת 2010. בשנת 2015 סיימה המקום השני באליפות ספרד בראלי.
ראלי דקר
גוטיירס החלה את קריירת הראלי הבינלאומית בראלי דקר 2017, בו התחרתה במיצובישי פאג'רו. היא סיימה את המרוץ במקום ה-44 בדירוג הכולל ובמקום השישי בקטגוריה שבה התחרתה. לקראת שנת 2019 החליפה את המכונית למיצובישי אקליפס קרוס, עימה התחרתה גם בשנה לאחר מכן.
בשנת 2021 החליפה קטגוריה ועברה להתחרות בקטגרויית הלייט-פרוטוטייפ (T3). בסטייג' הראשון של המרוץ היא סיימה ראשונה והייתה לאישה השנייה בהיסטוריה של המרוץ שמנצחת סטייג'. בהמשך המרוץ היא ניצחה שני סטייג'ים נוספים, אך נאלצה לפרוש לאחר הסטייג' השמיני. ההישג הטוב ביותר הגיע בראלי של 2022 אותו סיימה במקום השלישי בקטגוריה.
אקסטרים אי
בדצמבר 2020 הוחתמה בקבוצת 44X של לואיס המילטון לקראת עונת הבכורה של אליפות האקסטרים אי, לצידו של סבסטיאן לב. הקבוצה סיימה את המקום השני אחרי קבוצתו של ניקו רוזברג, עם ניצחון אחד ופודיום נוסף. הצמד הוחתם גם לעונת עונת 2022. ניצחון אחד ושלושה פודיומים העניקו לקבוצה את האליפות.
Google AdSense
Google AdSense (קריא בעברית: גּוּגֶל אֵדְסֶנְס) היא רשת פרסום בבעלות חברת גוגל המאפשרת לבעלי אתרי אינטרנט למכור שטחי פרסום ומאפשרת בנוסף למכור שטחי פרסום בסרטונים ואפליקציות.
הרשת משלמת כ-10 מיליארד דולר בשנה (נכון לשנת 2012) לחברים ברשת. רשת הפרסום של גוגל תומכת במודעות בצורה של טקסט, תמונות או וידאו. האלגוריתם של גוגל יודע להתאים מודעה רלוונטית לעמוד ולאתר בו היא מפורסמת ומכאן השם AdSense.
היסטוריה
השירות הושק במרץ 2003 ופומבית ביוני 2003. באפריל 2003 רכשה גוגל את חברת אפלייד סמנטיקס (לשעבר אוינגו) תמורת 102 מיליון דולר. אוינגו הוקמה בשנת 1998 על ידי גלעד אלבז ואדם ויצמן ופיתחה אלגוריתם חיפוש על בסיס המשמעות של המילים. האלגוריתם עשה שימוש ב-WorldNet, פרויקט שהחל באוניברסיטת פרינסטון ב-1980. לאחר רכישת אפלייד סמנטיקס, כ-40 מעובדיה עברו לגוגל והמשיכו בפיתוח האלגוריתם ובפיתוח ה-AdSense.
ברבעון השלישי של 2012, הכנסות Google AdSense היו 3.13 מיליארד דולר. שהן כ-27% מהכנסות גוגל ברבעון הנ"ל.
בחירת הפרסומת
בחישוב הסיכוי של המודעה להכניס כסף לרשת הפרסום נלקחים בחשבון:
בעל אתר, המוכר שטחי פרסום דרך רשת הפרסום יכול לחסום מפרסמים מסוימים מלפרסם אצלו באתר.
הרווחים מהתוכנית
שלבי התהליך הם כדלקמן:1. אחד מחברי רשת הפרסום "גוגל אָדְסֶנס"- מעלה סרטון פרסומי לאתר יוטיוב.2. מעלה הסרטון משלם לגוגל, עבור הזכות לפרסם באתר יוטיוב.3. לאחר זמן מה, מפיקה הפרסומת רווחים.4. סך כל הרווחים שהופקו מהפרסומת- מתחלקים בין גוגל ובין המשתמש מעלה הסרטון, החבר, כאמור, ברשת הפרסום "גוגל אָדְסֶנס".
הגבלות ואיסורים
השימוש ב-AdSense מותנה בעמידה במספר כללים. בעלי האתרים אינם רשאים:
רבי זירא
רב זירא (כשמוזכר בתלמוד הבבלי, קודם סמיכתו) רבי זירא (בבבלי, לאחר סמיכתו, לפי רש"י. לפי תוספות אלו שני חכמים שונים) או רבי זעירא (בתלמוד הירושלמי) - אמורא בבלי, ואחר כך ארץ ישראלי, בדור השלישי. מעתיקים שונים החליפו בטעות בינו לבין רבי זירא השני שחי בדור החמישי לאמוראים.
חייו
רבי זירא נולד למשפחה שהתייחסה למשפחת כהנים, אביו של רבי זירא היה מוכס, ומוזכר בגמרא כאדם כשר וישר במיוחד.
הגמרא מספרת כי שבעת ימי המשתה שלו היו במהלך סוכות, ושמחת החתונה נערכה בסוכה.
בהיותו בבבל, למד בסורא ובפומבדיתא, אצל רב הונא ורב יהודה בר יחזקאל. מסופר כי הוא השתוקק לעלות לארץ ישראל, אותה חיבב מאוד והפליג בשבחיה ("אוירא דארץ ישראל מחכימא", "שיחתן של בני ארץ ישראל תורה" ועוד), ולבסוף אכן עלה אליה, למרות התנגדות רבו, רב יהודה, שטען כי אסור לעלות לארץ ישראל מבבל. לפני עלייתו צם מאה תעניות כדי לשכוח את התלמוד הבבלי וללמוד תלמוד ארץ ישראל ביישוב הדעת ודעה צלולה. כשעלה לארץ ישראל התיישב בטבריה ולמד אצל רבי יוחנן, ריש לקיש ותלמידיהם: רבי אמי, רבי אסי ורבי אלעזר. בר הפלוגתא העיקרי שלו היה רבי אבא בר ממל. רב שמואל בר יהודה כינה אותו ואת רב שמואל בר רב יצחק "גדולי הדור".
הכינוי "זעירא" (קטן בארמית) ניתן לו בשל קומתו הנמוכה (ובהגייה הבבלית שמשמיטה עיצורים גרוניים: זירא). היה מכונה בפי חבריו 'קטינא חריך שקי' בארמית- 'הקטן חרוך השוקיים'. שרבי זירא היה מופלג בחומרות וסגפנות, והקפיד שלא למלא פיו שחוק מחשש קלות ראש. ומסופר שהיה בודק את גופו באש התנור אם שולטת בו האש עד שפעם אחת משום הקפדת החכמים נחרכו שוקיו מהאש הוא אהב להתעסק בחיפוש נוסחאות קדומות לדברי חכמים וגם בקירוב רחוקים. מסופר שקירב את בריוני טבריה על מנת להחזירם בתשובה, דבר שהחכמים בדורו לא ראו בעין יפה, אולם אחרי שנפטר, חזרו אותם בריונים בתשובה מפחדם שאין מי שיתפלל עליהם כעת ויצילם מעונש בעולם הבא. רבי זירא זכה לאריכות ימים, ונפטר בשיבה טובה.
במסכת מגילה מתואר גורלו המופלא של רבי זירא כאשר קיים מצוות סעודת פורים עם חברו רבה:
הוא סירב לקבל מתנות בטענה שזו סגולה להאריך ימים שהרי "שׂוֹנֵא מַתָּנֹת יִחְיֶה", אבל כאשר קראו לו לבית הריש גלותא הוא הסכים לבוא והסביר שבני הריש גלותא מתכבדים בכך שהוא מגיע לביתם, וכבוד זה נחשב כתשלום.
בנו, חכם בשם אהבה, מוזכר בתלמוד.
חבריו
על חבריו נמנה רב נחמן, עמו דן. אחת הסוגיות הידועות במסכת בבא מציעא היא סוגיית "תקפה אחד בפנינו", הוא בדין "שנים אוחזין בטלית" שניים התופסין בידם בגד וכל אחד מהם טוען שהבגד שייך לו. במקרה כזה נפסק הדין במשנה, כי מכיוון ששניהם תופסים בטלית חשובים שניהם מוחזקים, וכל אחד ישבע שאין לו פחות מחציה ויחלוקו. על כך מסתפק רבי זירא מה תהיה ההלכה במקרה שבעוד ששני בעלי הדין עומדים לפני בית הדין, התגבר אחד על חבירו ומשך מידיו על חציה השני של הטלית והנגזל לא מחה, ורק לאחר שכבר יצאה מידו חציה השני של הטלית החל צווח בפני בית הדין על הגזילה שהתרחשה לנגד עיניהם, כשהוא טוען שהוא לא מחה על התפיסה מכיוון שראה שבית הדין צופה במעשה הגזילה ואינו צריך למחות. השאלה היא האם אנו אומרים שהיה עליו למחות בפני בית הדין על הגזילה כדי שלא תראה שתיקתו כהודאה, או שמא טענתו נכונה - שאינו צריך למחות במקרה שבית הדין עצמו רואה כי השני התגבר עליו ולקח ממנו את הטלית בחזקה. רב נחמן הביא ראיות שונות כדי להשיב על שאלה זו, ממשניות וברייתות.
חבר אחר שלו היה רבי אבא בר פפא שעלה לפניו לארץ ישראל.
תלמידיו
הקרוב ביותר מבין תלמידיו היה רבי ירמיה, שהרבה פעמים הקשה ושאל ממנו, ורבי זירא חיבבו עד שקרא לו 'ירמיה בני'. במסכת נידה מובא ששאלו רבי ירמיה שאלה היפותטית שהייתה על גבול הגיחוך, אך רבי זירא, שהיה מחמיר מאוד וסגפן, לא היה ממלא פיו שחוק ולא צחק. במסכת מגילה מובא דיון בין השניים לגבי הלכה שנמסרה מפי רבי זכאי דכבול בדבר תיקון טעויות בקריאת התורה בבית הכנסת.
אינדוקציה לאחור
בתכנון דינמי, אינדוקציה לאחור היא אחת השיטות המרכזיות לפתירת משוואת בלמן. בתורת המשחקים, אינדוקציה לאחור משמשת לחישוב שיווי משקל תת-משחקי משוכלל במשחקים סדרתיים. ההבדל היחיד הוא שהאופטימיזציה מערבת מקבל החלטות יחיד, שבוחר מה לעשות בכל נקודה בזמן, בעוד שבתורת המשחקים, ניתן לנתח קבלת החלטות של מספר שחקנים, כפי שתואר לעיל.
בתורת המשחקים, אינדוקציה לאחור הוצגה לראשונה על ידי ג'ון פון נוימן ואוסקר מורגנשטרן בספרם "תורת המשחקים והתנהגות כלכלית" (1944).
פסאודו-קוד
eval(node): if node is a leaf return value(node) if node is a min-node current-min = +infinity for all children u of node do      x = eval(u) current-min = minimum(x, current-min) return current-min else // node is a max-node current-max = -infinity for all children u of node do      x = eval(u) current-max = maximum(x, current-max) return current-max
לאלגוריתם זה ניתן לעשות אופטימיזציה בעזרת שיטה שנקראת גיזום אלפא-ביתא, מבלי לשנות את התוצאה שהיה מחזיר האלגוריתם המקורי.
קבלת החלטות בעזרת אינדוקציה לאחור: דוגמה
ניקח, לדוגמה, אדם מובטל שיהיה מסוגל לעבוד רק בעשר השנים הקרובות:. נניח כי בכל שנה שבה הוא נשאר מובטל, מציעים לו עבודה 'טובה' בה יקבל 100 ש"ח, או עבודה 'גרועה' שבה יקבל 44 ש"ח, בהסתברות 50/50 בכל פעם. ברגע שהוא מסכים לעבודה, הוא יעבוד בה עד לסוף עשר השנים. (נניח, לשם פשטות, שכל שמעניין את אותו אדם הוא הרווחים הכספיים שלו, ושהוא מעריך כסף בצורה זהה בזמנים שונים. כלומר, לריבית אין משמעות במשחק זה). האם עליו לקבל עבודה גרועה שהוצעה לו? כדי לענות על השאלה נשתמש באינדוקציה לאחור מהזמן t=10 אחורה.
ניתן להמשיך ולראות שכדאי לאדם המובטל לקבל הצעות גרועות רק בזמנים 9 או 10. בכל שאר הזמנים עליו לסרב. אינטואיטיבית, אם הוא רוצה לעבוד זמן רב, יותר משתלם לו להיות בררן לגבי העבודה בה הוא בוחר.
משחק הפיראטים
נניח כי ישנם חמישה פיראטים שרוצים להתחלק באוצר של 100 מטבעות זהב. שמות הפיראטים הם A, B, C, D, E ומעמדם בהתאם. בהיותנו על ספינת פיראטים דמוקרטית, חלוקת השלל תתבצע באופן הבא: כל פיראט בתורו (לפי סדר החשיבות) יציע דרך לחלוקת השלל, ואם יהיה רוב בעד ההצעה, היא תתקבל. אחרת, ייזרק הפיראט אל הכרישים. נשאלת השאלה: כיצד יחולק השלל?
אינדוקציה לאחור עוזרת לנו למצוא את הפתרון. נתחיל מהסוף. בנקודת ההחלטה האחרונה נשארו הפיראטים D ו-E. הפיראט D יודע כי כל הצעה שיציע, מלבד 0 עבורו ו-100 עבור הפיראט E, לא תקבל רוב, והוא ישחה עם הכרישים (כיוון שעדיף ל-E לסרב ולקחת את כל השלל). לכן, הוא מציע ל-E את כל השלל. כעת, בנקודת ההחלטה הקודמת, נשארו C, D ו-E. הפיראט C צריך למשוך אליו רק עוד פיראט אחד על מנת שהצעתו תתקבל, ולכן הוא יציע לפיראט D מטבע בודד, וייקח 99 לעצמו. נחזור עוד אחורה, אל B, C, D ו-E. הפיראט B צריך איתו עוד שני פיראטים, ולכן יציע ל-D שני מטבעות, ול-E מטבע אחד. נזכיר, שבהינתן שכל הפיראטים פועלים על פי אותו ההיגיון, זהו באמת תשלום טוב יותר מכל מצב אחר, אם יסרבו. לבסוף, אם נחזור להתחלה, A יודע שכל שעליו לעשות הוא לשכנע שני פיראטים. לכן, הוא ייתן לפיראט C מטבע אחד, ולפיראט E שני מטבעות. הוא עצמו יישאר עם 97 מטבעות.
משחק מרבה-הרגליים
איש עשיר מת והוריש לשני בניו, יוסי ודני, הון בשווי מיליון ועשרת אלפים ש"ח (1,010,000). יחד עם הירושה, השאיר האב הוראות: יוסי, האח הבכור, יכול לקחת לעצמו 100 ש"ח, להשאיר לאחיו שקל אחד, ואת כל שאר הסכום לתרום לצדקה. יוסי אינו חייב לקבל את החלוקה הזו. הוא יכול להעביר את ההחלטה לאחיו, אך הפעם החלוקה תהיה שונה לגמרי: דני יקבל 1,000 ש"ח, בעוד יוסי, שקיבל קודם 100 ש"ח, יקבל רק 10 ש"ח. השאר ייתרם לצדקה. גם דני לא חייב לקבל את החלוקה הזו. הוא יכול להעביר את ההחלטה שוב לידיו של יוסי שיוכל לקחת לעצמו 10,000 ש"ח, ולתת לדני 100 ש"ח. היתר ייתרם לצדקה. יוסי יכול להעביר את ההחלטה לידיו של דני שוב, והתשלומים יהיו 100,000 ש"ח לדני ו-1,000 ש"ח ליוסי. ולבסוף, יכול דני להעביר את ההחלטה ליוסי שיקבל 1,000,000 ש"ח בעוד דני יקבל 10,000 ש"ח ואף שקל לא ייתרם לצדקה.
מה יקרה במצב כזה? דני יבין שאם הוא לא ייקח לעצמו 100,000 ש"ח. יוסי ייקח לעצמו 1,000,000, וישאיר אותו, דני, עם 10,000 בלבד. לכן הוא ייקח לעצמו 100,000 ש"ח. יוסי יבין זאת, ולכן כבר בשלב הקודם יחליט לקחת לעצמו 10,000 ש"ח, ולתת לדני 100. כך, יגיעו שני האחים למצב העגום בו יוסי יקבל 100 ש"ח, דני יקבל שקל אחד, וכל שאר הסכום ייתרם לצדקה.
פרדוקס בוחן הפתע
נניח כי המורה מחליטה להודיע לכיתה ביום ראשון כי השבוע ייערך בוחן פתע במתמטיקה. אם ישתמשו התלמידים באינדוקציה לאחור, יבינו מיד כי אם עד ליום חמישי לא נערך הבוחן, הוא יהיה חייב להיות בשישי, ולכן לא יפתיע אף אחד. לכן, חייבת המורה לערוך אותו בחמישי. אך, אם יפסלו את יום שישי, בהגיעם ליום רביעי יסיקו כי הבוחן ייערך בחמישי. התלמידים ימשיכו כך, עד לתחילת השבוע ויסיקו, לשמחתם, כי המורה לא יכולה לקיים בוחן פתע באף יום בשבוע. המורה, מצדה, תקיים את בוחן הפתע ביום רביעי, למשל, ותפתיע את כולם.
כאן, התלמידים משתמשים באינדוקציה לאחור, ומגיעים למסקנה שגויה. אך, שימו לב כי תיאור הבעיה מניח כי ניתן להפתיע שחקן שמשתמש באינדוקציה לאחור. התאוריה המתמטית שמאחורי השיטה אינה מניחה הנחה זו, ולכן הפרדוקס אינו סותר את התאוריה. אף על פי כן, פרדוקס זה ידוע מאוד ונדון רבות בהקשרים פילוסופיים.
הארכיונים הלאומיים של אוסטרליה
הארכיונים הלאומיים של אוסטרליה (באנגלית: National Archives of Australia; בראשי תיבות: NAA) הידוע בעבר כמשרד הארכיונים של חבר העמים (Commonwealth Archives Office) וכהארכיונים האוסטרליים (Australian Archives), היא סוכנות ממשלתית אוסטרלית, המשמשת כארכיון הלאומי של אוסטרליה. הארכיון, שהוקם במרץ 1961, פועל תחת הסמכויות שניתנו לו בחוק הארכיונים 1983 (Archives Act 1983).
תפקידיו העיקריים של הארכיון הוא "לאסוף ולשמר את הרישומים הממשלתיים היקרים ביותר של אוסטרליה, ולעודד את השימוש בהם בקרב הציבור, ולקדם ניהול מידע טוב על ידי סוכנות ממשלתית מטעם חבר העמים, במיוחד בעמידה באתגרים של עידן דיגיטלי". הארכיון גם אחראי על תערוכות, פרסום ספרים ומדריכים לאוסף שקיים אצלה, והעברת תוכניות חינוכיות.
בית ממכר עתיקות
בית ממכר עתיקות (באנגלית: The Old Curiosity Shop) הוא רומן מאת הסופר האנגלי צ'ארלס דיקנס, המספר על תולדות נל הקטנה וסבא שלה, הגרים בבית ממכר עתיקות.
רקע
"בית ממכר עתיקות" היה אחד משני ספרים שפורסמו בשבועון "השעון של מאסטר האמפרי" שכתב וערך דיקנס בשנים 1840–1841. הספר השני שיצא לאור במסגרת השבועון היה ברנבי רודג'. "בית ממכר עתיקות" יצא לאור כספר ב-1841. כשפורסם לראשונה היה הספר פופולרי מאוד ונמכרו מאות אלפי עותקים של הפרקים השבועיים. ברבות השנים הספר איבד מהפופולריות שלו ובמאה ה-21 הוא אחד מספרי דיקנס שנקראים פחות. הסיבה לירידה בפופולריות היא כביכול הסנטימנטליות הרבה שברומן. אוסקר ויילד ביטא את דעת מבקרים רבים כשאמר "לאדם יש לב אבן אם הוא קורא על מותה של נל הקטנה מבלי לפרוץ בבכי... או בצחוק".
כמו בכל ספרי דיקנס הספר מלא בדמויות מופלאות. בולטים במיוחד מרת ג'ארלי עם התצוגה הניידת של בובות השעווה, דניאל קווילפ הגמד המרושע ודיק סוויבלר. ראויים לציון התיאורים של האזורים הכפריים, העירוניים והמתועשים שבאנגליה שנל הקטנה וסבה עוברים בנדודיהם.
החנות לממכר עתיקות המתוארת בסיפור נמצאת ברחוב פורטסמות' שבלונדון. העיר התעשייתית שנל וסבה עוברים בה היא ברמינגהאם. הסיפור מתרחש בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-19. יש ברומן אזכור של המלך ג'ורג' הרביעי והתייחסות למסורת של קבורת מתאבדים בצומת דרכים, מסורת שנאסרה ב-1826.
סיפור העלילה
הספר "בית ממכר עתיקות" מספר את סיפורה של נל טרנט הקטנה, ילדה יפה וישרה, הגרה עם סבה בחנות לממכר עתיקות בלונדון. הסבא אוהב מאוד את נל אך היא בודדה ואין לה חברים בני גילה. הידיד היחיד שלה הוא קיט, נער הגון העובד בחנות, ונל מלמדת אותו לכתוב. מבלי ידיעתה, הסבא שמוטרד ממצבם הכספי הרעוע, מנסה להרוויח כספים במשחקי קלפים. הסב משוכנע שהוא רוצה להתעשר רק עבור נל, כדי שהיא תזכה בחיים נוחים ובירושה נאה. הסב שומר בסוד על פעולותיו הליליות, וכדי לממן את משחקי הקלפים הוא לווה סכומים נכבדים מדניאל קווילפ, גמד דוחה למראה וחורש רעה. אחרי שהסב מהמר על כל הכסף שהיה ברשותו, קווילפ מנצל את ההזדמנות להשתלט על החנות ולמרר את חייהם של נל וסבה. הסב אובד עצות, ונל מחליטה שעליהם לצאת מלונדון ולברוח לאזור הכפרי.
אחיה הבכור של נל פרדריק, שבזבז את רוב כספו של הסב, בטוח שלסבא הזקן יש הון השמור עבור נל. פרדריק משכנע את ידידו טוב-הלב ריצ'רד סוויבלר לעזור לו לאתר את נל, וכשתמצא ריצ'רד יוכל לשאת אותה לאישה והם יחלקו ביניהם את הירושה המובטחת. הם עושים יד אחת עם קווילפ אשר יודע היטב שאין כלל ירושה, אך מתוך רוע-לב הוא מסייע בחיפוש אחר הבורחים. במסעם פוגשים נל וסבה מספר רב של טיפוסים, חלקם טובים ואדיבים וחלקם פושעים ונבלים, לבסוף הם מגיעים לכפר קטן הנדמה להם כגן עדן עלי אדמות, אך נל תשושה מהמסע הארוך והמפרך.
בינתיים קיט, שאיבד את מקום עבודתו בחנות העתיקות, מצא משרה חדשה אצל מר ומרת גארלנד. הוא נפגש עם ג'נטלמן בודד המבקש לדעת פרטים על נל ועל סבא שלה. קיט והג'נטלמן יוצאים אף הם בעקבות נל אך ללא הצלחה, הם נתקלים בקווילפ המנסה לצוד את הנמלטים. קווילפ נוטר טינה לקיט ומצליח להעליל עליו האשמה בגנבה. קיט מורשע ונגזרת עליו הגליה, אך שחרורו מגיע ממקור בלתי צפוי, ריצ'רד סוויבלר מצליח להוכיח את חפותו של קיט ואת אשמתו של קווילפ. קווילפ מנסה לברוח מהמשטרה אך טובע בנהר. מר גארלנד מגלה במקרה את מקום המצאה של נל, ובלווית קיט והג'נטלמן הבודד (שמתברר שהוא אח של הסבא) הם יוצאים אל הכפר שבו היא נמצאת. הם מגיעים מאוחר מידי כי נל מתה זמן קצר לפני כן.
תרגומים לעברית
הספר תורגם פעמים אחדות לעברית :
תזמורת תל יוסף
תזמורת כלי הנשיפה של קיבוץ תל יוסף - תזמורת "הפועל" תל יוסף, הוקמה על ידי שמעון שדמי (חיטריק) בשנת 1926, חמש שנים בלבד לאחר ראשית ההתיישבות בעמק חרוד.
תוך כדי תקופת הביצות, הקדחת ותנאי החיים הקשים, קיבלו החלוצים את ההחלטה ה"היסטורית" להקציב סכום כסף לרכישת כלי נגינה והקמת תזמורת. בתחילה, הוקצבו 25 לירות לרכישת שישה כלים. במשך הזמן נקנו עוד כלים והתזמורת מנתה 17 חברים. התזמורת עברה תקופות קשות, עקב משברים בתקופת המאורעות ומאוחר יותר עקב הפילוג ובתקופת המלחמות. התזמורת התפרסמה ברחבי הארץ, השתתפה בכל הכנסים הגדולים והחגיגות בערים ובמשקי הסביבה.
דמות המפתח בהקמת התזמורת ומנצחה במשך עשרות שנים היה שמעון שדמי. הוא ניצח על התזמורת, הכין את העיבודים ושימש גם מורה פרטי. מאוחר יותר התזמורת השתתפה בכל החגים והמועדים בקיבוץ תל יוסף, אך לא קיימה פעילות סדירה. בחג ה-60 של הקיבוץ, בשנת 1981, חודשה פעילות התזמורת, ביוזמת בוגריה, בעיקר להנאתם.
Anthology 1
Anthology 1 הוא אלבום אוסף כפול של הביטלס, שיצא בשנת 1995. האלבום הכפול הוא החלק הראשון מתוך The Beatles Anthology, ומופיעים בו שירים שהוקלטו על ידי הביטלס בין השנים 1958–1963. כמו כן מופיעים בו מספר ראיונות קצרים עם חברי הלהקה ועם אמרגנם בריאן אפשטיין.
באוסף זה נכלל השיר Free as a bird ("חופשי כציפור"), שנכתב על ידי ג'ון לנון ב-1977. לאחר מותו של ג'ון לקחו שאר חברי הלהקה, ג'ורג' האריסון, פול מקרטני ורינגו סטאר את הקלטות השיר המקוריות, דגמו מהן את קולו של לנון, והוסיפו ליווי בנגינה ובקולות רקע. על גבי עטיפת האלבום בעיצובו של קלאוס פורמן, מוצגים הביטלס בשנותיהם הראשונות כלהקה, עם פיט בסט וסטיוארט סטאקליף, שמאוחר יותר עזבו את הביטלס.
מונטגומרי (אלבמה)
מונטגומרי (באנגלית: Montgomery) היא עיר הבירה של מדינת אלבמה שבארצות הברית. בעיר מתגוררים 224,119 תושבים (2009). בנוסף העיר היא בירת מחוז מונטגומרי.
העיר נקראת על שמו של הגנרל ריצ'רד מונטגומרי שנהרג במהפכה האמריקאית.
היסטוריה
אזור מונטגומרי היה מאוכלס במאה ה-18 על ידי אינדיאנים שגרו ביישוב שנקרא אקונצ'רטה (Ecuncharte). הצרפתי סיר דה בינווילה (Jean-Baptiste Le Moyne, Sieur de Bienville) ביקר במקום בשנת 1714.
בראשית המאה ה-19 הייתה תנועה גדולה של אמריקאים לכיוון אלבמה בתקווה להתעשר מגידול כותנה. לאחר הניצחון על שבט הרד-סטיקס בקרב הורסשו-בנד בשנת 1814, הועבר חלק גדול מאלבמה, כולל אזור מונטגומרי לידי ארצות הברית ונפתח להתיישבות מואצת. אנדריו דקסטר, רכש במיקום של העיר מונטגומרי דהיום שטח אדמה וייסד במקום את העיירה, ניו פילדלפיה, שמשכה אליה מתיישבים וסוחרים. במקביל, רכשו קבוצה של אנשים מג'ורג'יה, בראשות הגנרל ג'ון סקוט, שטח צפונית מערבית לניו פילדלפיה והקימו בה את היישוב איסט אלבמה. היישובים התחרו ביניהם על מהגרים שהגיעו לאזור ובעקבות ההצלחה של שניהם, הוחלט בשנת 1819, השנה בה הפכה אלבמה למדינה, על איחוד שני היישובים לעיר אחת שנקראה מונטגמרי, על שם גנרל שנפל במלחמת העצמאות האמריקאית.
בשנת 1847 הייתה מונטגומרי לבירת אלבמה. העיר שימשה כמרכז מסחר בכותנה ועבדים לפני מלחמת האזרחים האמריקנית. בפברואר 1861 התקיים במונטגומרי כנס של שש מדינות הדרום בו הוחלט על פרישה מארצות הברית והקמת הקונפדרציה. בכנס זה הושבע ג'פרסון דייוויס לנשיא מדינות הקונפדרציה ומונטגומרי הוכרזה הבירה הראשונה של מדינות הקונפדרציה של אמריקה.
בשנת 1887 הוקמה במונטגומרי מכללה של מדינת אלבמה עבור שחורים, בעיקר כדי להכשיר מורים שחורים.
בשנת 1920 היוו השחורים כ-45% מאוכלוסיית העיר, כ-20,000 מתוך כ-45,000 איש. בשלושים השנים שלאחר מכן ידעה אלבמה הגירה גדולה מהאזורים הכפריים אל הערים, בעקבות התפתחות המיכון החקלאי וירידת הרווחיות בחקלאות. האוכלוסייה הלבנה גדלה יותר מהאוכלוסייה השחורה, בעיקר מפני שרבים מהשחורים העדיפו להגר אל הצפון. בשנת 1950 היו במונטגומרי כ-42,750 שחורים מתוך אוכלוסייה כוללת של 109,000.
בשנת 1950 היו רוב השחורים באלבמה בני המעמד הנמוך. הם התפרנסו בעיקר מעבודת כפיים ועבודות שירות, רבים מהם בבסיסי חיל האוויר האמריקאי ליד מונטגומרי. נשים שחורות רבות עבדו במשק בית אצל הלבנים. במקביל התפתחה שכבה קטנה של שחורים בני מעמד הביניים שהתפרנסו ממתן שירותים של מקצועות חופשיים לשחורים שהלבנים סירבו לשרת.
גאוגרפיה
שטחה הכולל של העיר 404.5 קמ"ר מתוכם 402.4 קמ"ר שטחי יבשה ו-2.1 קמ"ר שטחי מים (0.52%).
אוכלוסין
נכון לשנת 2009 מתגוררים בעיר 224,119 תושבים. בעיר נמצאים 78,384 משקי בית ו- 51,106 משפחות. צפיפות האוכלוסין היא 554 נפשות לקמ"ר.
השכלה
במונטגומרי מספר מכללות ואוניברסיטאות:
קמרון ואן דר בורג
קמרון ואן דר בורג (באנגלית: Cameron van der Burgh; נולד ב-25 במאי 1988) הוא שחיין דרום אפריקאי. הוא אלוף אולימפי (לונדון 2012) וסגן האלוף האולימפי (ריו דה ז'ניירו 2016) במשחה ל-100 מטר חזה, פעמיים אלוף העולם (רומא 2009 וברצלונה 2013) במשחה ל-50 מטר חזה ושיאן עולם בעבר במשחים ל-50 מטר חזה ול-100 מטר חזה. במשחה ל-50 מטר חזה בבריכת 25 מטר החזיק בשיא העולם במשך כ-12 שנים (2009–2021).
ביוגרפיה
ואן דר בורג נולד בפרטוריה. הוא מתאמן תחת הדרכתו של דירק לנג. הוא לומד לתואר ראשון במסחר ובמשפטים באוניברסיטת פרטוריה.
אלוף ושיאן עולם
אליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה בשנת 2009 זכה ואן דר בורג בשתי מדליות, מדליית זהב ומדליית ארד. מדליית זהב במשחה ל-50 מטר חזה בשיא עולם חדש של 26.67 שניות, לפני פליפה אלבז פרנקה דה סילבה מברזיל (26.76 שניות) ומארק גאנגלוף מארצות הברית (26.86 שניות) ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 58.95 שניות, אחרי ברנטון ריקארד מאוסטרליה שקבע שיא עולם חדש של 58.58 שניות והוג דובוסק מצרפת (58.64 שניות).
2011
באליפות העולם שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2011 זכה ואן דר בורג בשתי מדליות ארד, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 27.19 שניות, אחרי פרנקה דה סילבה (27.01 שניות) ופביו סקוזולי מאיטליה (27.17) ובמשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 59.49 שניות, אחרי אלכסנדר דאלה אואן מנורווגיה (58.71 שניות) וסקוזולי (59.42 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום עשירי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:36.47 דקות.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה ואן דר בורג במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בשיא עולם חדש של 58.46 שניות, לפני כריסטיאן ספרנגר מאוסטרליה (58.93 שניות) וברנדן הנסן מארצות הברית	 (59.49 שניות). בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא אולימפי חדש של 58.83 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 13 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:35.23 דקות.
2013
באליפות העולם שנערכת בברצלונה ספרד ביולי 2013 זכה ואן דר בורג בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 26.77 שניות, מאית השנייה בלבד לפני כריסטיאן ספרנגר שקבע שיא אוקיאניה חדש של 26.78 שניות ובן ארצו ג'וליו זורזי (27.04 שניות). מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 58.97 שניות, אחרי ספרנגר (58.79 שניות) ולפני פליפה לימה מברזיל (59.65 שניות). נוסף לכך הוא סיים במקום 11 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:36.22 דקות.
2015
באליפות העולם שנערכת בקאזאן רוסיה באוגוסט 2015 זכה ואן דר בורג בשתי מדליות כסף, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 26.66 שניות, אחרי אדם פיטי מבריטניה (26.51 שניות) ולפני קווין קורדס מארצות הברית (26.86 שניות). בשלב המוקדמות הוא קבע שיא עולם חדש של 26.62 שניות שהחזיק מעמד מספר שעות ונשבר על ידי אדם פיטי (26.42 שניות) ובמשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 58.59 שניות, אחרי אדם פיטי (58.52 שניות) ולפני רוס מורדוך מבריטניה (59.09 שניות). בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא אליפות חדש של 58.49 שניות שהחזיק כ-5 דקות ונשבר על ידי אדם פיטי (58.18 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום 21 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:12.37 דקות.
2016
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה ואן דר בורג במדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 58.69 שניות, אחרי אדם פיטי שקבע שיא עולם חדש של 57.13 שניות ולפני קודי מילר מארצות הברית (58.87 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום 26 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:12.67 דקות ובמקום 13 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:35.50 דקות.
2017
באליפות העולם שנערכה בבודפשט ביולי 2017 זכה ואן דר בורג במדליית ארד, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 26.60 שניות, אחרי אדם פיטי (25.99 שניות) וז'ואאו גומז ג'וניור מברזיל שקבע שיא אמריקה חדש של 26.52 שניות. בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אפריקה חדש של 26.54 שניות.
סירופ
בבישול, סִירוֹפְּ (מלטינית siropus במקור מערבית שראב شراب =משקה), או בעברית שִׁירוֹב הוא נוזל צמיג עבה, המכיל כמות גדולה של סוכרים מומסים, שאינו נוטה להתגבש. הצמיגות נובעת מקשרי מימן מרובים בין הסוכר המומס, שלו קבוצות הידרוקסיל (OH) מרובות, ובין המים.
סירופ ברוקחות
תרופות מסוימות נלקחות כשהן מהולות בסירופ. לעיתים משום שהאדם שלוקח את התרופה אינו מסוגל לקחת את התרופה בצורה של גלולות או כמוסות, עקב גילו הצעיר או עקב בעיות פיזיולוגיות או פסיכולוגיות שמונעות ממנו נטילת כדורים. לעיתים זוהי צורת התרופה היעילה יותר כדוגמת סירופ נגד שיעול.