cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טרוויאן
הגיבור
ישנה יחידה מיוחדת המכונה גיבור, שיכולה לצבור ניסיון מהקרב. גיבורים יכולים להצטייד בפריטים, לצאת להרפתקאות, ללכוד נאות מדבר ואוצרות ולייצר משאבים. הם יכולים גם ללוות צבא לקרב. בהתאם לתכונותיהם ולפריטים שעליהם, גיבור עשוי לתת בונוס התקפי או הגנתי לצבא שהוא מלווה, או להחיות כוחות הרוגים.
גיבור יש רק אחד בכל חשבון. לגיבור יש מד חיים שכאשר הוא מגיע ל-0 הגיבור מת ודורש החייאה על ידי משאבים או פריט מיוחד הנקרא דלי מים. בנוסף צריך להיות בכפר המחייה בניין מיוחד הנקרא אחוזת הגיבור. ככל שהכוח של הגיבור יהיה גבוה יותר, כך ירדו לו פחות נקודות חיים. הגיבור אינו יכול לסחוב משאבים בקרב, אבל הוא יכול לסחוב משאבים המתקבלים כפרס ממשימות או הרפתקאות.
ציוד הגיבור משפיע על הגיבור ועל הצבא אותו הוא מלווה. הציוד מורכב משריון וכלי נשק לגיבור, סוסים ופריטים מיוחדים המגבירים את מהירות או כושר הנשיאה של הכוחות. פריטים מתכלים כוללים את אלה המחזירים את בריאותו של הגיבור, מספקים נקודות ניסיון, מחיים אבדות בקרב, מגדילים נקודות תרבות, מאפסים את תכונות הגיבור, מחיים את הגיבור או מספקים את האמצעים ללכידת חיות מנווה מדבר. פריטים מתקבלים במהלך הרפתקאותיו של הגיבור, וניתן לסחור בהם בשוק באמצעות מטבע הכסף.
בריתות
שחקני טרוויאן יכולים ליצור ולהצטרף לבריתות שחבריה תומכים זה בזה מבחינה כלכלית וצבאית. לאחר שהצטרף לברית, השחקן יכול להציע, לצפות ולקבל הצעות מסחר המוצעות לחברי הברית בלבד. ישנן גם תכונות כגון דוחות לחימה משותפים המסייעים לשיתוף הפעולה הצבאי בין החברים. כל חבר ברית יכול לצפות בדוחות לחימה מכל חבר אחר בברית. בנוסף, חברי ברית יכולים לתגבר זה את זה ולשלוח משאבים זה לזה ישירות. מנהיגי הברית יכולים להאציל סמכויות לחברי ברית אחרים, כולל היכולת לשלוח הודעות לכלל הברית, להזמין שחקנים חדשים לברית, להסיר חברים קיימים בברית ולשנות את השם והתיאור של הברית.
מספר החברים המרבי בברית הוא 60, ולכן כאשר ברית רוצה להתרחב עוד יותר, היא מתפצלת לכמה אגפים, הנקראים פדרציות. חברים באגף אחד אינם יכולים לצפות בדוחות הלחימה של חברים באגף אחר, ולהרוויח ממסחר משאבים לברית בלבד, מכיוון שהמשחק רואה באגפים בריתות נפרדות. עם זאת, שליחת תגבורות ומשאבים בין חברי הפדרציות עדיין אפשרית. גם שיתוף תוכניות בניה אפשרי בין אגפים בפדרציה.
טרוויאן תומך גם בדיפלומטיה בין בריתות. שתי בריתות או יותר עשויות ליצור הסכם אי תקיפה או ברית צבאית. זה נתמך על ידי תכונות שמונעות צורות מסוימות של תוקפנות בין חברי הבריתות המדוברות. ישנה גם תכונה דיפלומטית המאפשרת לבריתות להכריז מלחמה. לקראת סוף המשחק, בריתות שונות מצטרפות לעיתים קרובות, וכתוצאה מכך נוצרות קואליציות גדולות שנלחמות זו בזו כדי לנסות להשלים את תנאי הניצחון.
כמו אצל השחקנים, קיימת מערכת דירוג הקובעת את דרגת הבריתות מהתקפה, הגנה, בזיזה ופיתוח. בריתות מרוויחות מדליות לדף הפרופיל שלהן על ידי דירוג עשרת המובילים בקטגוריה. המדליה תכלול מידע על הקטגוריה, הדירוג ומתי היא זכתה.
אוצרות
אוצרות הם פריטים המופיעים באמצע המשחק (90 ימים בשרת במהירות רגילה), ומעניקים בונוסים מיוחדים למי שמחזיק בהם. עם שחרורם הם ממוקמים בכפרים נטאריים המוגנים בכבדות, וניתן להשיג אותם על ידי כיבוש הכפר, או על ידי השמדת קופת האוצר בכפר המטרה ושליחת גיבור כדי ללכוד את האוצר. בכפר הבית של הגיבור חייבת להיות קופת אוצר ברמה מספקת כדי לאחסן בה את האוצר. בהתבסס על עוצמת הבונוס ותחום ההשפעה, האוצרות מתחלקים לארבע קטגוריות: אוצרות קטנים מעניקים את הבונוס לכפר בו הם נמצאים, אוצרות גדולים שמעניקים בונוס חלש יותר, אך משפיעים על כל הכפרים שבבעלות השחקן; אוצרות ייחודיים שהם נדירים מאוד ומשפיעים גם על כל הכפרים בממלכה, אך הם מספקים בונוסים חזקים לפחות כמו של האוצרות הקטנים; הקטגוריה הרביעית של האוצרות הוא תוכניות הבניה של פלאי העולם המפורסמות רק לקראת סוף המשחק, ויכולים להשפיע על כל חברי הברית.
ישנם תשעה סוגי אוצרות, וכל אחד משפיע בדרך שונה:
הצהרתו של קורש - אוצר זה תורם ליציבות המבנים:
מגף שבע הפרסאות - מגדיל את מהירות הכוחות:
אוצר קטן - כוחות מהירים פי 2. אוצר גדול - כוחות מהירים פי 1.5. אוצר ייחודי - כוחות מהירים פי 2.
כדור הבדולח - אוצר זה משפיע על כוח הסיירים, ומאפשר לראות את סוג הכוחות הנכנסים (כהתקפה), אך לא את כמותם:
אוצר קטן - סיירים חזקים פי 5. אוצר גדול - סיירים חזקים פי 3. אוצר ייחודי - סיירים חזקים פי 10.
צפיחית בדבש - אוצר זה מפחית את צריכת החיילים:
שבועת החייל - אוצר זה מפחית את זמן ייצור הכוחות:
אוצר קטן - מפחית את זמן ייצור הכוחות ב-50%. אוצר גדול - מפחית את זמן ייצור הכוחות ב-25%. אוצר ייחודי - מפחית את זמן ייצור הכוחות ב-50%.
מחסניו של המלך שלמה - אוצר זה מאפשר לבנות מחסנים ואסמים גדולים:
אוצר קטן - מאפשר בנייה רק בכפר המחזיק באוצר. אוצר גדול - מאפשר בנייה בכל כפרי השחקן.
הכפר הנעלם - השפעת הנקיק גדלה, ובליסטראות יכולות לירות באופן אקראי, למעט קופת האוצר:
אוצר קטן - נקיקים גדולים פי 200. אוצר גדול - נקיקים גדולים פי 100. אוצר ייחודי - נקיקים גדולים פי 500, בליסטראות לא יכולות לכוון אפילו לקופת האוצר.
מתנתה של גבירת המזל - אוצר זה אינו בעל השפעה מוגדרת ומשתנה כל 24 שעות, או בעת העברת בעלות. השפעתו יכולה להיות מכל סוג מהאוצרות שהוזכרו, עם השפעה חיובית או שלילית, למעט מחסנים גדולים. טווח ההשפעה משתנה גם הוא בין טווח כפר לטווח שחקן, גם באוצר הייחודי.
מבנה השרתים
כיום קיימים חמישה דומיינים שונים, 4 מהם אזוריים: אמריקאי, אירופאי, ערבי ואסיאתי. אחד נוסף והגדול מכולם הוא הדומיין הבינלאומי.
סבב השרתים מתקיים ברוטציה קבועה:
בנוסף, מתקיימים מדי שנה שרתי ספיישל עם תכונות מיוחדות, לרגל יום הולדת לטרוויאן, בהם מנסים תכונות חדשות כדי לראות את השפעתן על המשחק לקראת הטמעה אפשרית שלהן במשחק עצמו. כמו כן מתקיים מדי שנה טורניר טרוויאן המסורתי בו משתתפים עשרות אלפי שחקנים מכל העולם במה שנחשב לאירוע הכי יוקרתי של טרוויאן.
טרוויאן בישראל
בגרסאות הקודמות של המשחק, התקיימו שרתים בכל מדינה בנפרד. בישראל התקיימו שבעה שרתים, חמישה "רגילים" (במהירות רגילה) אחד במהירות פי 3 ואחד השמור לשרתים מיוחדים, בהם שיחקו מאות או אלפי שחקנים. כיום משתתפים השחקנים הישראלים בעיקר בשרתי אירופה והעולמיים.
שרתים פרטיים
שרתים פרטיים מצויים בהמוניהם ברחבי העולם השרתים האלו מהירים יותר בדרך כלל, והם לא חוקיים. רוב השרתים הפרטיים של טרוויאן מבוססים על גרסאות ישנות מאוד של T2.0 וT3.6. ישנם אף שרתים אחדים הפועלים על גרסאות של T4 או T4.2/4.4, אך הם מעטים. יש לשרתים הפרטיים יתרון שהם מהירים יותר, ואפשר להשיג הרבה זהב בזול יחסית, להתפתח במהירות מופרזת ולאמן צבאות גדולים. לרוב שרתים פרטיים נסגרים מהר ולעיתים מלאים בבאגים.
שם תואר
בדקדוק, שם תואר (נקרא גם תואר סתם או תואר השם) הוא חלק דיבר המשמש להרחבת המידע הניתן לגבי שמות עצם (במינוח בלשני: לְאַיֵּךְ, מלשון "איך", Qualify). דוגמאות לשמות תואר: אדום, יפה, גבוה. גם תיאורי כמות (חצי קילו, שני תפוחים) נחשבים כשמות תואר.
בתחביר עברי
במונחים של התאוריה התחבירית, שם־העצם המתואר משמש כ"ראש"/"גרעין" של צירוף שמני, ואילו שם התואר משמש כ"משלים" שלו. משלים זה יכול כשלעצמו להיות צירוף תוארי שבו שם התואר הוא הגרעין. בעברית שם התואר בא לאחר שם העצם אותו הוא מתאר (תפוח אדום), אך יש שפות (כמו אנגלית) בהן התואר בא לפני שם העצם (red apple). במונחי התחביר המסורתי, שם התואר משמש בדרך כלל בתפקיד לוואי, אולם במשפטים שמניים יכול לבוא שם התואר בתפקיד נשוא.
זיהוי שמות תואר בעברית
לשם התואר מספר סימנים המסייעים לזיהויו במשפטים הכתובים עברית:
שמות תואר מן הכפולים במשקל פָּעִיל (פַּעִיל)
שמות התואר מן הכפולים במשקל פעיל באים בקמץ, כגון דָּלִיל, דָּקִיק, חָמִים, קָלִיל, רָכִיךְ, כדרך רוב שמות התואר במשקל זה שלא מן הכפולים: דָּבִיק, נָדִיר וכדומה.
שמות התואר דקיק, קליל ורכיך כשרים גם בפתח ודגש: דַּקִּיק, קַלִּיל, רַכִּיךְ (על דרך כַּבִּיר, עַלִּיז).
צירוף תארים
צירוף שמות תואר כגון (מסמך) חברתי־כלכלי, אפשר ליידעו בשתי דרכים: יידוע שם התואר הראשון או יידוע כל אחד משמות התואר. סימון המקף בצירוף כזה אינו חובה. לדוגמה: 'המסמך החברתי־כלכלי' או 'המסמך החברתי הכלכלי'.
תארים השוואתיים
בשפות אחדות, כמו אנגלית וערבית, יש נטייה מיוחדת המאפשרת ליצור שמות תואר השוואתיים. כך, באנגלית, קיימת פרדיגמה מורפולוגית מהסוג: Big-Bigger-Biggest, המייצרת את ההבחנה "יותר" ו"הכי". בערבית קיים משקל מיוחד לצורך זה, משקל أفعل ("אפעל", למשל: كبير (כּבּיר)=גדול; أكبر (אכּבּר)=יותר/הכי גדול: "אַלְלָהֻ אכּבּר" = אלוהים [הוא] הגדול ביותר). בעברית לא ניתן לגזור שמות תואר השוואתיים בצורה זו, ויש להשתמש במילים "יותר", "הכי", או במקבילותיהן.
משמעות בתורת הקבוצות
במונחים סמנטיים של תורת הקבוצות, שם התואר מצמצם את הקבוצה שעליה מצביע שם העצם, והצירוף התוארי כולו הוא בעצם החיתוך בין הקבוצה שמיוצגת על ידי שם התואר לבין הקבוצה שמיוצגת על ידי שם העצם. לדוגמה, הצירוף "פילים כחולים" מצביע על קבוצת האובייקטים בעולם שנוצרת כתוצאה מחיתוך קבוצת הפילים וקבוצת הדברים הכחולים.
שרשיר קרוליינה
שרשיר קרוליינה (שם מדעי: Anas carolinensis) הוא מין של ברווז אמריקאי בן למשפחת הברווזיים. הוא מצוי בעיקר באמריקה הצפונית והאיים האלאוטיים, אך נמצא גם במרכז אמריקה ולעיתים גם דרומה יותר. בעבר נחשב לתת-מין של שרשיר מצוי (Anas crecca), החי באירואסיה. חלק מהחוקרים עדיין רואים בו תת-מין.
תיאור
ברווז זה הוא מהקטנים שבברווזי אמריקה. אורכו 31-39 ס"מ, מוטת כנפיו 52-59 ס"מ ומשקלו 140-500 גרם בממוצע. הברווז דומה במראהו לשרשיר מצוי אך בעל חזה בהיר יותר ואזור שת לבן ואין לו פס לבן לאורך צידי כנפיו. הזכר בעל ראש ערמוני עם עורף ירוק ומקור ארוך ואפור. הנקבה קטנה מהזכר, דהויה, ומזכירה במראה נקבה של ברכיה.
ברווזים אלה חיים בקבוצות קטנות במקווי מים כמו אגמים בין דרום אלסקה וקולומביה הבריטית, מערבה עד להוואי ודרומה לאמריקה המרכזית כשכמה פרטים נצפו גם בצפון אמריקה הדרומית.
הוא מקנן על גדות המים בקן עשוי צמחייה מימית או עשבים ולעיתים גם מתחת לעצים.
הטורפים העיקריים של הביצים והאפרוחים הם ראקונים, בואשים, שועלים, עורבים ועורבנים.
מחסום כתיבה
מחסום כתיבה הוא מצב בו כותב יוצר מפסיק ליצור. כל כותב נתקל במחסומים מפעם לפעם, אך כאשר המחסום מתפרס על פני זמן ארוך הוא עלול להיות משמעותי ליצירה, להפריע לה ואף לפגום בה באופן מכריע, עד כדי אי-השלמה. מחסום כתיבה אינו חיצוני כי אם רגשי.
ישנם סוגים רבים של מחסומי כתיבה, אחד מהם הוא מצב בו "אוזל" הדמיון, ומאגר הרעיונות אינו מצליח להתחדש. לכותב יש מילים, אך אין לו מה לכתוב. סוג אחר של מחסום כתיבה, אינו נובע מהמחסור ברעיונות כי אם מפרפקציוניזם; מחסום זה נובע מן ההרגשה, כי המשפטים אותם כותב הכותב אינם מוצלחים דיים. הכותב מרגיש תסכול כיוון שאינו מצליח לכתוב את שיש לו להגיד בצורה מתקבלת על הדעת. ג'יימס ג'ויס וש"י עגנון, הם דוגמה לכותבים שלקו במחסום שכזה.
על אף החסרונות הברורים הנובעים ממחסום הכתיבה, רבים טוענים כי דווקא מתוך אותם מחסומים עולים ופורצים הטקסטים המוצלחים ביותר. למשל, סיפורו המפורסם של בורחס, "בורחס ואני", נכתב מתוך מחסום כתיבה. אחרים טוענים גם כי שייקספיר היה נוהג לכתוב אחת מן הסונטות שלו בכל פעם שהיה נתקל במחסום שכזה.
אין שיטה שהוכחה באופן מדעי לטיפול במחסומי כתיבה. לרוב, כותבים נוהגים לטפל במחסום שכזה על ידי כתיבת רצף, אולם אחרים חולקים על כך וטוענים שיש לקרוא על מנת לצאת מן המחסום. המשורר יקיר בן משה המליץ פעם למשוררים הנתקלים במחסום כתיבה לקחת ספר שירה שהם אוהבים ולהעתיקו מתחילתו ועד סופו. הוא סיפר שכאשר הוא נתקל במחסום כתיבה, הוא נוהג להעתיק ספרים של יונה וולך ונתן אלתרמן. כנגד כל אלו יש גם הסבורים כי מחסום כתיבה הוא דבר שאי אפשר לטפל בו, יש לחכות שיחלוף.
יונתן מור
יונתן מור (נולד ב-11 בפברואר 1995) הוא כדורסלן ישראלי בגובה 2.05 מטר, המשחק במכבי ראשון לציון מהליגה הלאומית בעמדת הפורוורד. מור שיחק בליגת העל במדי הפועל תל אביב, הפועל חולון ובני הרצליה וכן בנבחרות הצעירות של ישראל.
קריירת משחק
מור החל את דרכו בכדורסל במחלקת הנוער של מכבי שוהם. בקיץ 2013 שיחק מור בנבחרת הנוער של ישראל באליפות אירופה לדרג ב' שנערכה במקדוניה, בה זכתה ישראל במקום החמישי.
לקראת עונת 2013/14 חתם מור בהפועל תל אביב ומיד הושאל לקבוצת האקדמיה של איגוד הכדורסל במכון וינגייט במדיה שיחק בליגה הארצית.
בקיץ 2014 שיחק מור בנבחרת העתודה באליפות אירופה שנערכה ביוון בה זכתה הנבחרת במקום השביעי.
בעונת 2014/15 שיחק מור בהפועל תל אביב בליגת העל אך שותף לדקות מועטות בחמישה משחקים בלבד. בקיץ 2015 שיחק מור שוב במדי נבחרת העתודה באליפות אירופה שנערכה באיטליה בה זכתה ישראל במקום העשירי.
בעונת 2015/16 שיחק מור במדי הפועל כפר סבא בליגה הלאומית וקלע בממוצע כ-9 נקודות בכ-18 דקות בממוצע למשחק. בעונת 2016/17 עבר מור להפועל חולון שם שותף ב-22 משחקים בהם קלע בממוצע 3 נקודות בכ-7 דקות. בדצמבר 2017 ביקש מור להשתחרר מהפועל חולון לאחר שזכה לדקות משחק מועטות וחתם בבני הרצליה. עד תום עונת 2017/18 שיחק מור 15 משחקים במדי הרצליה וקלע כ-2 נקודות בכ-9 דקות בממוצע למשחק.
בעונת 2018/19 עבר מור לעירוני קריית אתא בליגה הלאומית במדיה קלע כ-14 נקודות בכ-27 דקות בממוצע למשחק. באוגוסט 2019 חתם מור במכבי חיפה. במדי חיפה קלע מור 7 נקודות בכ-18 דקות בממוצע למשחק. בעונת 2020/21 שיחק מור בהפועל תל אביב וקלע כ-5 נקודות בכ-16 דקות בממוצע למשחק. ביולי 2021 עבר מור להפועל חבל מודיעין מהליגה הלאומית. בעונת 2021/2022 קלע כ-17 נקודות בממוצע למשחק נבחר לשחקן הישראלי המצטיין של העונה.
בקיץ 2022 חתם יונתן מור במכבי ראשון לציון.
מיגל הראן
מיגל הראן (בספרדית: Miguel Herrán; נולד ב-25 באפריל 1996) הוא שחקן ספרדי. הוא ידוע בעיקר בזכות גילום דמויותיהם של ריו בסדרת הטלוויזיה "בית הנייר" ושל כריסטיאן ורלה בסדרה "אליטה". בן/בת זוג [פנוי]
ביוגרפיה
הראן נולד במאלגה ועבר בילדותו למדריד עם אמו, שם התגוררו בשכונת צ'אמרי.
קריירה
מפגש מקרי עם השחקן והבמאי דניאל גוזמן ברחובות מלאגה הביא את הראן לאודישן חשוב, שבזכותו גילם את ריו בסרט "A cambio de nada", ובעקבותו זכה בפרס גויה בשנת 2016.
בשנת 2017 גילם בסרט המתח הספרדי "השומר הבלתי נראה" את דמותו של מיגל אנחל. באותה שנה לוהק הראן לתפקיד ריו בסדרת הטלוויזיה הספרדית "בית הנייר", שלאחר מכן הועלתה לשירות הסטרימינג של נטפליקס.
בשנת 2018 כיכב ככריסטיאן ורלה בסדרת המתח "אליטה" בשירות נטפליקס.
בשנת 2020 גילם את דמותו של אנחל בסרט "מרקיע שחקים", שזמין לצפיה בנטפליקס מ-2 באפריל 2021.
לייסי (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
יחסי נורווגיה–פולין
יחסי נורווגיה–פולין הם היחסים הדיפלומטיים בין ממלכת נורווגיה לרפובליקה של פולין. שתי המדינות נהנות מיחסי ידידות, שחשיבותם מתמקדת ביחסים היסטוריים הדדיים ובעובדה שיותר מ-100,000 אזרחים פולנים חיים בנורווגיה באופן קבוע, ומהווים 2.10% מאוכלוסיית נורווגיה. שתי המדינות חברות במועצת אירופה, מועצת מדינות הים הבלטי, נאט"ו, OECD והאו"ם.
היסטוריה
הקשר הראשון בין נורווגיה לפולין התרחש בימי הביניים עם הוויקינגים מסקנדינביה שהפליגו במעלה נהר הוויסלה בפולין. הוויקינגים גם ייסדו והתיישבו בג'ומסבורג שבפומרניה ונודעו בשם ג'ומסוויקינגים. הקשר הרשמי בין שתי המדינות החל במאה העשירית כאשר הנסיכה הפולנית סווינטוסלאווה (בתו של מיישקו הראשון מפולין) התחתנה עם סוון הראשון, מלך דנמרק ונורווגיה. מאיחודם, בנם קנוט הגדול ימשיך לשלוט בנורווגיה ובאימפריה של הים הצפוני. במהלך ברית ערי הנזה התפתחו מגעים מסחריים ותרבותיים בין ערים פולניות בים הבלטי, בעיקר גדנסק; וברגן בנורווגיה, לשם הגיעו ספינות פולניות עם תבואה.
במהלך תנועת הסולידריות הפולנית, האיגודים המקצועיים הפולניים קיבלו תמיכה מפולנים החיים בנורווגיה, מהגרים פוליטיים, פוליטיקאים נורווגיים ואנשי מקצוע. הביקורים הרשמיים של האראלד החמישי, מלך נורווגיה בפולין בשנת 1993 ונשיא פולין לך ואלנסה בנורווגיה במרץ 1995; היו ביטוי לרצון של שתי המדינות להעניק את היחסים ההדדיים שלהם את הדרגה הגבוהה ביותר.
הסכמים דו-צדדיים
שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים כגון הסכם סחר ומשלוח (1926); אמנת פיוס ובוררות (1929); הסדר תעריפים (1935); הסכם מכס (1937); הסכם סחר ותשלומים (1946) והסכם סחר (1964). כשנורווגיה היא חברה באיגוד הסחר החופשי האירופי ופולין חברה באיחוד האירופי; היחסים הדו-צדדיים בין שתי המדינות מנוהלים באמצעות שני הארגונים הללו.
Five in the Black
Five in the Black הוא האלבום היפני השני של להקת הבנים הקוריאנית TVXQ. האלבום יצא ב-14 במרץ 2007, והגיע למקום עשירי במצעדים שבועיים במכירת 26,686 עותקים.
החיה מז'בודן
החיה מז'בודן (בצרפתית: La Bête du Gévaudan) הוא הכינוי שניתן לבעל חיים טורף לא ידוע אשר ההנחה הייתה שהוא זאב מצוי, כלב פראי או כלב זאב, גדולים במיוחד. החיה קיבלה את כינויה כיוון שבין השנים 1764–1767 ערכה סדרת מתקפות על תושבי מחוז ז'בודן (כיום המחוזות לוזר והלואר העילי) שבממלכת צרפת. המתקפות כיסו שטח שהשתרע על בין 80 ל-90 קמ"ר, וגבו את חייהם של 210 בני אדם.
החיה
המתקפה הראשונה התרחשה ביוני 1764 כאשר רועת בקר צעירה חזרה לביתה פצועה, וסיפרה שהותקפה באכזריות בידי יצור משונה בעל שיניים וזנב אדירים. לטענתה, היא ניצלה רק תודות לעדר השוורים שלה שהניס את החיה. בני משפחתה ביטלו את הסיפור וסברו שמדובר בזאב מצוי חולה כלבת. עם זאת, כמה שבועות לאחר מכן, ב-30 ביוני נמצאה גופתה של נערה בת 14 בשם ז'אן בולה אשר ניכר היה שהותקפה בהפתעה בידי חיית טרף, בכפר לה הובס שליד העיירה לנגון. שבועיים לאחר מכן נהרגה נערה נוספת, ולאחר מכן הלכו המתקפות והתרבו ורובן הסתיימו במוות.
המתקפות הפילו אימה על תושבי האזור. החיה הקפידה תמיד לתקוף רק אנשים בודדים. היא פעלה במהירות לא מצויה, והמעטים שהצליחו בצורה כלשהי להינצל, בקושי הצליחו להבין מה תקף אותם. מבדיקת גופות עלה שהיא כיוונה את נשיכותיה בעיקר לאזור הצוואר והראש של הקרבן. מהתיאור הכללי עולה שמדובר ביצור דמוי זאב, אך גדול הרבה יותר. היה לו ראש גדול דמוי כלב, אוזניים ישרות קטנות, חזה רחב ופה גדול שחשף שיניים גדולות מאוד. פרוותו הייתה שחורה או אדומה או שניהם יחד. זנבו היה גדול מהממוצע אצל זאבים. היו שסברו שלמעשה מאחורי ההתקפות עומדות שתי חיות, שכן המתקפות נערכו בצפיפות רבה מדי. היו אף שטענו שראו את החיה מסתובבת עם בעל חיים נוסף הדומה לה.
תשבי ז'בודן האמינו שאנטואן אכן הרג את החיה ובא הקץ לסבלותם, אולם ב-2 בדצמבר של אותה שנה הגיחה החיה שוב וטרפה שני ילדים. לאחר מכן חזרו ההתקפות למתכונת הרגילה כשתושבי האזור נואשים ואינם יודעים מה לעשות. ביוני 1767 החליט המרקיז דאצ'ר - אחד מאצילי ז'בודן, לשים קץ לקיומה של החיה אחת ולתמיד. הוא ארגן מסע ציד בהשתתפות מאות בני אדם. ב-19 ביוני, הבחין צייד בשם ז'אן שסאטל בחיה מתקרבת לכיוונו בעת שהתפלל באזור הכפר סוג. שסאטל הרים את רובהו וירה בחיה בקור רוח. הירייה לא הרגה את החיה, אולם פצעה ובלמה אותה, ואפשרה לכלבי הציד של שסאטל להסתער עליה ולהרוג אותה. על פי מחקר מ-1987, בסך הכל נרשמו 210 התקפות שנערכו בידי החיה, אשר גבו את חייהם של 210 אנשים, ופצעו 49. 98 מבין ההרוגים נאכלו. מקורות אחרים מצביעים על מספרים נמוכים יותר.
זיהוי
המונים נהרו לראות את גופת החיה ששסאטל הרג, אולם איש מהם לא הצליח לזהות באיזה בעל חיים מדובר. הכל הסכימו שאין זה זאב, או כל בעל חיים מוכר אחר. שסאטל רצה להביא את הגופה לארמון ורסאי כדי להציג אותה בפני המלך ולאפשר למדענים לבדוק אותה, אולם היא החלה להירקב, ובלית ברירה נאלצו לקבור אותה באדמה. זהותה המדויקת של החיה נותרה עד ימינו בגדר תעלומה. ההשערה של שסאטל, שאומצה רשמית בידי המלך, הייתה שמדובר בסך הכל בזאב חריג במראהו. עם זאת, איכרים צרפתיים באותה תקופה פגשו זאבים על בסיס יומיומי כמעט, ולא יכלו לטעות בזיהויו. בנוסף על כך, זאבים נוהגים לנוע בלהקות, ומשתדלים בדרך כלל שלא לתקוף בני אדם. באופן כללי מהתיאורים עלה שהחיה דמתה יותר לכלב מאשר לזאב. לפיכך יש הסוברים שהחיה הייתה למעשה כלב ציד נגוע בכלבת מזן מסטיף ספרדי או שרינגר אשר ייתכן שאף עבר הכשרה כלשהי בלחימה בידי אדם. ייתכן גם שמדובר בפרי הכלאה בין זאב לכלב.
השערות נפוצות הרבה פחות הן שמדובר בבעל חיים אקזוטי כגון צבוע אשר יובא לצרפת ונמלט מבעליו. חוקרים קריפטוזואולוגים שונים תוהים האם לא מדובר באחד השרידים האחרונים של המזוניכיד אשר נכחד לקראת סוף תקופת אאוקן.
בתרבות
עלילת הסרט הצרפתי "אחוות הזאבים" (2001, Le Pacte des loups) מבוססת באופן חופשי על המקרה ועל המעשיות העממיות שהתפתחו בעקבותיו.
כמו כן, החיה מוזכרת בסדרת הטלוויזיה "זאב צעיר" בעונה הראשונה ובהמשך שוב בעונה החמישית.
ביוני 2021 יצא הסינגל ״החיה מז׳בודן״ (Beast of Gévaudan) של להקת powerwolf כקידום לאלבומם call of the wild.
אופל קדט D
"אופל קדט D" (בגרמנית: Opel Kadett D) היא מכונית משפחתית, מתוצרת יצרן הרכב הגרמני אופל (בגרמנית: Opel Automobile GmbH), חברת בת של קונצרן הרכב ג'נרל מוטורס, שיוצרה בין השנים 1979–1984 בגרמניה.
תפוזים הם לא הפרי היחיד
תפוזים הם לא הפרי היחיד (באנגלית: Oranges Are Not the Only Fruit) הוא ספר מאת ג'נט וינטרסון, שיצא לאור באנגלית בשנת 1985 ובעברית בהוצאת בבל ב-1999. זהו סיפור התבגרותה של ילדה לסבית שגדלה בקהילת פנטקוסטלית אנגלית ומחליטה לעזוב את הבית ואת האמונה.
רקע
ישנם קווי דמיון בין עלילת התפוזים הם לא הפרי היחיד לבין הביוגרפיה ג'נט וינטרסון שגדלה בקהילה פנטקוסטאלית בבאקרינגטון, לנקשייר, ההתחבטות הדתית והיציאה מהארון כלסבית. כמו כן, גיבורת הרומן, נושאת את שמה של המחברת.
עלילה
הספר עוקב אחר ג'נט, שאומצה על ידי משפחה דתית נוצרית אדוקה. ג'נט מאמינה שיעודה בחיים הוא להיות מסיונרית. כשהיא מתבגרת ומתאהבת בנערה, הגיבורה נמצאת בקונפליקט בין אמונתה הדתית ונטייה המינית. ג'נט מבקשת לשמור על מערכת יחסים עם אמה שאינה יכולה לקבל את הנטייה המינית של בתה. מערכת היחסים המרכזית ברומן היא בין ג'נט לאמה, שמחויבותה לדת מונעת ממנה לקבל את מיניותה של בתה. עם זאת, למרות הקשיים שאמה מערימה ג'נט ממשיכה לנסות ולשמור על הקשר עם אמה, גם לאחר שזו אילצה אותה לעזוב את ביתם.
דיאלוג עם המקרא
וינטרסון משלבת ברומן חומרים מקראיים, תוך שימוש בהיסטוריה של בני ישראל כדי לחקור את חוויות ההתבגרות של ג'נט. הסביבה הדתית השמרנית בה מתרחש הרומן, מחזקת את הבחירה של וינטרסון בתנ"ך כנקודת התייחסות מרכזית. כן, ברית הישנה הוא מסמך מכונן בקהילות של וינטרסון וג'נט. העלילה היא גם פרודיה על המקרא, המאפשרת להעמיד את ההיסטוריה האישית והתרבותית לבדיקה.
תפוזים אינם הפרי היחיד מחולק לפרקים לפי שמות הספרים המקראיים: בראשית, שמות, ויקרא, במדבר, דברים, יהושע, שופטים ורות. שם כל פרק משקף פרק בהיסטוריה של בגיבורה הראשית. בפרק שמות, ג'נט אינה מקבלת ליווי ביציאה האישית שלה משעבוד שלא כמו בני ישראל שיצאו ממצרים והונחו על ידי עמוד הענן ביום, ועמוד האש בלילה. בפרק יהושוע בו משיכתה למלאני מתגלה והגיבורה משווה את נפילת חומות ירחו כנפילת החומות האישיות שלה בדרך לגיבוש דרכה האישית. בפרק האחרון, מגילת רות, ג'נט כמו רות משתחררת ממבנים פטריארכליים ומייצרת יחסים חדשים עם אמה. מעבר לכך, רות צריכה לוותר על חייה הקודמים ובוחרת בנעמי. כך גם, ג'נט נאלצת לעזוב את ביתה בגלל הקשר שלה עם נשים אחרות, קאתי ומלאני.
יום ליום
יום ליום הוא שבועון חרדי ספרדי המופץ בדיוור ישיר למנויים.
היסטוריה
בשנת 2003, לאחר שהעיתון נקלע לקשיים כלכליים וצבר חובות של כ-10 מיליון שקל, הוא נקנה בידי איש העסקים קובי מימון, שהעביר את מערכת העיתון למטה קבוצת אקויטל שבעלותו בפתח תקווה.
בשנת 2017 נקנה העיתון בידי נעמה עידן. בעקבות חילוקי דעות בין הנהלת העיתון והמפלגה, הודיע אריה דרעי על ניתוק הזיקה הרשמית בין שני הגופים ועל ייסוד עיתון חדש בשם "הדרך". ב-2019, נרכש העיתון על ידי הבעלים של קו עיתונות דתית.
מבנה העיתון
לעיתון היו בעבר ארבעה חלקים:
העיתון כולל גיליון חדשות, ומגזין שבועי ו"עונג שבת" שאגודים בחוברת אחת.
לקראת חגים מצורפים לעיתון מוספים נוספים. מנכ"ל העיתון היה עו"ד רונן פרץ. העיתון היה במשבר כלכלי, אולם מצבו שופר לאחר שרכש אותו קובי מימון.
ביוני 2017 רכשה את העיתון נעמה עידן. באוגוסט 2017, הודיע עורך העיתון מ-1999, יצחק קקון, בטור מיוחד שלאחר 23 שנה בעיתון הוא עובר לעיתון הדרך. כמה ימים לאחר מכן מונה שלמה בניזרי לעורך העיתון. לאחר 8 שמונה חודשים התפטר בניזרי מהתפקיד, לאחר שלא הסתדר עם נעמה עידן.
בראש חודש חשוון התשע"ח החל העיתון להוציא מהדורה חודשית בתפוצה של 50,000 עותקים. בינואר 2018 הצטרפו כותבים חדשים לעיתון, בהם חגי הוברמן. את העיתון עורך מרדכי הללויה (אחיין של אלי ישי), תחת שם העט "יוחאי דנינו". חצי שנה לאחר רכישת העיתון, פתחו עובדי העיתון בשביתה בטענה לפגיעה בזכויותיהם בגיבוי הסתדרות העובדים הכללית החדשה. ביולי 2019 הוגשה בקשה לפירוק העיתון על ידי חברת הדפוס החדש בשל חדלות פירעון, ובחודש יוני 2019 מינה בית המשפט המחוזי מפרק זמני לעיתון, בהתאם לבקשת הכונס הרשמי.
בספטמבר 2019 נרכש העיתון על ידי יוסי שינובר ואריאל קוניק, מבעלי רשת קו עיתונות דתית. סמוך לכך פרש משה שפיר מהעיתון.
מאפיינים
בנוסף למאפיינים הרגילים של העיתונות החרדית, העיתון דירג רבנים, מ"מאור ישראל", או "מרן" (כינויים של הרב עובדיה יוסף והרב שלום כהן, נשיא מועצת חכמי התורה), ועד "הרה"ג" (הרב הגאון) לאברך כולל תלמיד חכם. בעיתון לא צוינו בדרך כלל בגלוי מחלוקות פנימיות בש"ס, אך הוא היווה זירה חשובה למאבקי כוח פנימיים, המתבטאים במדרג תוארי הרבנים ובדיווח או בהשתקה של פעילות. לעומת זאת הובלטו בעיתון קריאות תיגר של הנהגת המפלגה על זרמים חרדיים ואחרים.
יעל שכנאי
יעל שכנאי (נולדה ב-11 בדצמבר 1962) היא סופרת, עורכת ספרות ולשון, מתרגמת ספרי ילדים מאנגלית, מנחת סדנאות כתיבה ובעלת הוצאת הספרים "רימונים".
קורות חיים
שכנאי נולדה בתל אביב. אמה הייתה מפקחת ארצית ומורה למקצועות הספרות, הלשון והדקדוק ואביה היה סגן מנהל האגף לחינוך הדתי במשרד החינוך. בילדותה כתבה ופרסמה בעיתוני נוער וילדים ("הארץ שלנו", "מעריב לילדים" ועוד). בנעוריה התגוררה בלונדון, בעקבות שליחות של המשפחה.
היא סיימה תואר ראשון באוניברסיטת בר-אילן, בספרות אנגלית, פסיכולוגיה ומדעי המדינה. לאחר מכן עשתה לימודי תעודה בעריכה לשונית ונתנה שירותי עריכה למגוון הוצאות, למשל: ידיעות ספרים, עם עובד, מודן ועוד. בשנת 2004 הקימה את הוצאת הספרים "רימונים". במקביל החלה לכתוב ספרים לילדים ולמבוגרים.
החלטתה לצאת לדרך עצמאית ולהקים הוצאת ספרים הגיעה לאחר למעלה משמונה שנים של עבודה כעורכת בהוצאות ספרים שונות. השיא, מבחינתה, הגיע כשהבינה שהיא רוצה להפוך את אהבת הספרים לאורח חיים ולפתוח הוצאת ספרים משל עצמה על מנת להביא את הקולות הספרותיים האהובים עליה מהארץ ומחו"ל לקהל הקוראים. אחרי שצברה ניסיון בהוצאתם לאור של כמה עשרות ספרים הוציאה בהוצאה זו את ספר הסיפורים הקצרים שכתבה "פירורי קינמון".
ספרה "אור נדלק במרפסת" יצא בשנת 2012. הסיפור אינו אוטוביוגרפי והגיבורים בספר בדיוניים, אך עלילתו שואבת השראה מתחנות שונות בחייה של שכנאי. הסיפור מתרחש בסביבה התל אביבית, באווירה של מגורים בדירות הממוקמות ברחובות צדדיים בעיר הגדולה, והבתים בעלי המרפסות והחלונות הסמוכים זה לזה. הרעיון העומד בבסיס הספר הוא יכולת השיקוף וההשתקפות בחיים המתרחשים בדירה ממול.
במרץ 2017 הוציאה שכנאי את ספרה השלישי, "ילד רע", בהוצאת כנרת זב"מ דביר. הספר עוסק במשפחה שמתמודדת עם טרגדיה נוראה שנפלה עליה לאחר שהבן החייל נעצר ונשפט על רצח שביצע שנתיים קודם למעצר, בהיותו קטין.
בפברואר 2020 ראה אור ספרה הרביעי למבוגרים, "חדר חושך", בהוצאת רימונים. את ההשראה לספר שאבה שכנאי מדמותה של צלמת הרחוב ויוויאן מאייר (2002-1929) שעבדה כל חייה כמטפלת בילדים, ורק לאחר מותה התגלו מאות סרטי צילום שהיא צילמה אך לא פיתחה בחייה. לאחר פיתוח התמונות, הפכה מאייר לאחת מצלמות הרחוב הטובות והמפורסמות בעולם. דמותה של מישל לורואה, ברומן "חדר חושך" מבוססת על דמותה של מאייר.
כיום שכנאי היא מנכ"לית הוצאת רימונים. ההוצאה מתמקדת בספרי ילדים ונוער, וכן בספרות קלאסית מתורגמת. שכנאי נשואה ואמא לשניים, עמית וטל. היא מתגוררת בגבעתיים.
לואיזה, נסיכת דנמרק (1750–1831)
לואיזה, נסיכת דנמרק (דנית: Louise af Danmark; 20 בינואר 1750 – 12 בינואר 1831), הייתה בתו של פרדריק החמישי, מלך דנמרק וחותנתו של פרדריק השישי, מלך דנמרק.
יעל שכנאי
ספרים בעריכתה
מבחר ספרים שערכה:
לואיזה, נסיכת דנמרק (1750–1831)
ביוגרפיה
לואיזה נולדה ב-20 בינואר 1750 בארמון כריסטיאנסבורג שבקופנהגן, לפרדריק החמישי, מלך דנמרק וללואיז, נסיכת בריטניה, בתם של ג'ורג' השני, מלך בריטניה וקרולינה, מרקיזת ברנדנבורג-אנסבך.
ב-30 באוגוסט 1766 התחתנה לואיזה עם קרל, נסיך הסן-קאסל, בהסכמת אחיה כריסטיאן השביעי, מלך דנמרק. בתחילה התגוררו בני הזוג בקופנהגן, אולם עד מהרה הסתכסך בעלה עם אחיה, והם עברו להתגורר בהנאו. בשנת 1769 מונה בעלה למושל שלזוויג-הולשטיין, והם עברו להתגורר בטירת גוטורפ, ובנוסף קיבלו אחוזה בגיבי שנקראה על שמה - לואיזנלונד. בשנת 1770 התארחו אצלם כריסטיאן השביעי ואשתו קרוליין מתילדה, נסיכת בריטניה, ובמהלך הביקור התפשטו שמועות על הרומן בין המלכה ליוהאן פרידריך שטרואנזה.
בשנת 1772 מונה בעלה למושל נורווגיה, והמשפחה עברה להתגורר בכריסטיאניה, ומההכנסות הרבות שקיבלו בנו מעון קיץ לאחוזת לואיזנלונד. בשנת 1774 מונה בעלה למפקד הצבא הדני בנורווגיה, ובשנת 1790 התחתנה בתה מריה, נסיכת הסן-קאסל עם פרדריק, נסיך הכתר של דנמרק. בשנת 1808 מת אחיה כריסטיאן השביעי, מלך דנמרק, ובנו - חתנה עלה לשלטון במקומו כפרדריק השישי, מלך דנמרק, ובשנת 1814 קיבל בעלה דרגת פילדמרשל בצבא המלכותי הדני.
משפחתה
ב-30 באוגוסט 1766 התחתנה לואיזה עם קרל, נסיך הסן-קאסל, ממנו נולדו לה 6 ילדים:
זיכרון
זיכרון הוא יכולתו של יצור לאגור מידע בצורה בלתי-מוחשית (כלומר, בניגוד לכתיבה, למשל). תהליך קידוד המידע בזיכרון מאפשר שימוש עתידי בו על-ידי פעולה של שליפה. בעוד שתהליך זה אינו תהליך רצוני, הרי שעבור בני-אדם מוכרות טכניקות המעודדות אכסון ושליפה יעילים יותר מהזיכרון.
מבחינה לשונית, המילה "זִכָּרוֹן" יכולה להתייחס לחלופין גם ליכולת אגירת המידע וגם למידע הנאגר עצמו. המידע הנאגר בזיכרון עשוי להגיע מהסביבה החיצונית דרך החושים או מעולמו הפנימי של האדם. היכולת הקוגניטיבית לאחסן, לשלוף ולעבד פרטי מידע שונים עומדת בבסיס תהליכי הלמידה של כל יצור חי.
בבעלי-חיים מצוי הבסיס הביולוגי של הזיכרון במארג תאי העצב במוח. מנגנון יצירת הזיכרון ושליפתו אינו מובן במלואו, אך נראה כי יצירת זיכרון קשורה בדרך יצירת המבנה הפיזי של מארג רשתות העצבים בינם לבין עצמם ושליפת הזיכרון קשורה בתוצאת זרימת החשמל דרך מארג זה. לאור חשיבותה המכרעת של מערכת הזיכרון בתפקודו של היצור החי, קיימת חשיבות רבה למספר היבטים בהבנייתה הביולוגית:
התנהגות הזיכרון האנושי נחקרת במסגרת הפסיכולוגיה קוגניטיבית והתחומים המשיקים לה, כמו מדעי העצב.
מערכות מחשב עושות גם-כן שימוש במערכת זיכרון, המאפשרת אכסון לאורך זמן ושליפה של מידע, אך הן נבדלות ממערכות הזיכרון של יצורים חיים בכך שהן מאכסנות ושולפות מידע 'מוגדר-היטב' בלבד והשימוש בהן מדוייק ואבסולוטי.
היסטוריה
הגישה הפסיכואנליטית טוענת שקיימות שלוש רמות שבהן מיוצג הזיכרון: רמת המודע, רמת הקדם מודע (שממנה ניתן לשלוף זיכרונות על פי צורך) ורמת הלא-מודע (שבה מאוחסנים זיכרונות על ידי מנגנוני הגנה שמונעים את הגישה עליהם). על פי זיגמונד פרויד מטרת הטיפול הפסיכואנליטי הוא להעלות זיכרונות מהתת-מודע למודע כדי להתמודד איתם על ידי ניתוח של חלומות, פליטות פה והיפנוזה. עם זאת, עצם קיומים של זיכרונות מודחקים טרם הוכח מבחינה מדעית.
הרמן אבינגהאוס נחשב כחוקר הראשון שחקר את מנגנון הזיכרון האנושי. את המחקר הוא ניהל על עצמו כאשר הטיל על עצמו ללמוד בעל פה צירופי הברות חסרי משמעות.
בשנים האחרונות החלה להתפתח גישה חדשה החולקת על מודל שלושת המאגרים. תומכי הגישה טוענים שאין הפרדה ברורה בין זיכרון העבודה לזיכרון לטווח ארוך. הם מציעים מודל אלטרנטיבי - מודל הרמות. לפי מודל זה קיימות רמות רבות של זכירה. זיכרון נקרא "עקבה", וככל שהוא יהיה עמוק יותר (משמעותי יותר, בולט יותר, או שחשוב לאדם לזכור אותו), כך הזמן שיידרש לו כדי להימחק יהיה ארוך יותר.
למרות העניין הגדול שהיה תמיד למדענים, כמו גם לציבור הרחב, בתיאור המנגנון הביולוגי של הלמידה והזיכרון, ההתקדמות שנעשתה בפענוחו הייתה לא גדולה עד לעשורים האחרונים, ועד היום רב הנסתר על הגלוי בשרשרת התהליכים היוצרים את הזיכרון ומשמרים אותו. הסיבה לעיכוב זה נעוצה בין היתר בשני מכשולים גדולים העומדים בפני החוקרים. המכשול הראשון הוא בעיית היחס שבין האות לרעש, או במילים אחרות השינוי החל בפעילות תאי המוח בעת שנוצר בו זיכרון חדש קטן מאוד ביחס לשינויים שיצרו זיכרונות קודמים וביחס לפעילות הרקע הקיימת בו. במשך זמן רב סברו רוב המדענים כי שינוי כזה הוא קטן מידי לאיתור. המכשול השני הוא בעיית המיקום: היכן בדיוק במרחבי המוח אגורים הזיכרונות? נמצא כי אין אתר יחיד בו נשמרים כל זיכרונותינו, אלא זיכרונות שנרכשו בעזרת קלטים חושיים שונים יאגרו באזורי מוח שונים. כך למשל, זיכרון דמותה של סבתך שמור במקום אחר מאשר ריחן של העוגיות אותן נהגה לאפות בערב שבת. זאת, אף על פי שריחן של אותן עוגיות דיו לפעמים כדי להעלות את דמותה לנגד עיניך. בעיה זו של מציאת מיקומו של זיכרון נתון מוסיפה נדבך נוסף לקושי: לא ניתן לחקור את השינוי המושרה בקבוצת תאים אם מיקומה אינו ידוע.
כדי להתגבר על שני מכשולים אלו נקטו בתחילה הנוירו-ביולוגים בשתי אסטרטגיות עיקריות. האחת היא למקד את מחקריהם בפענוח מנגנוני הזיכרון בבעלי חיים פשוטים כגון רכיכות ימיות, להם מערכת עצבים פשוטה בהרבה משל מוחות היונקים ולכן גדול יותר הסיכוי לאתר בהם את קבוצת התאים המשתתפת ביצירה ואגירה של זיכרון נתון. השנייה הוא יצירתם של שינויים בתאי המוח מזוהים של יונקים בעזרת גירוי חשמלי בעוצמה ותדר גבוהים, בהנחה ששינויים ארוכי-טווח כאלו דומים לפחות במידה כלשהי לשינויים המושרים בעת יצירת הזיכרון. התוצאות שהושגו בניסויים אלו, בעיקר ברבע האחרון של המאה הקודמת, סללו את הדרך בפני ניסויים מאוחרים יותר הנערכים בעיקר בשני העשורים האחרונים בתאי עצב ממוחות של יונקים בעקבות אימון החיות במטלות המחייבות למידה. השימוש בשלוש דרכי מחקר אלו נעשה כיום במקביל.
כלל מרכזי לאורו הולכים חוקרי הביולוגיה של הזיכרון נוסח בספרו הידוע של הפסיכולוג דונלד הב (Donald Hebb The organization of behavior) שפורסם ב-1949. כלל זה קובע בקצרה כי הקשר בין שני תאים הקשורים ביניהם בקשר סינפטי יתחזק אם יפעלו יחדיו. חיזוק זה יבוא לידי ביטוי בכך שהפעלתו של תא הפלט תגרום לפעילות מוגברת בתא הקלט. ואכן חיזוק כזה של הגברה בקשר הסינפטי נצפה אחרי למידה, כמו גם אחרי גירוי חשמלי. סוג אחר של שינוי תלוי-למידה שנצפה הוא הגברה בפעילותם החשמלית של תאי עצב, הנובע לא משינוי בעוצמת קשרים הסינפטיים אלא משינויים פנימיים בתאים עצמם, המגבירים את יכולת העירור שלהם ולכן גם את פעילותם החשמלית. קל לראות כי שני סוגי שינויים אלו ישפיעו אחד על השני: הגברה בעירור תאי העצב תעלה את פעילותם ולכן תתרום לחיזוק הקשרים הסינפטיים שביניהם. התמונה המצטיירת ממחקרים אלו מאפשרת לתת תיאור ראשוני של שורת התהליכים היוצרים זיכרונות ארוכי טווח במוח היונק.
ההתקדמות המהירה החלה בפענוח מנגנוני הזיכרון בבעלי חיים ובבני אדם פותחת פתח לתקווה כי נוכל בעתיד להציע תשובות לשתי בעיות בהן נתקל כל אדם מתישהו במהלך חייו. האחת היא כיצד נוכל להגביר את יכולתנו לאגור זיכרונות רצויים, בעיה שבדרך כלל הולכת ומחריפה עם הגיל. השנייה היא כיצד נוכל להיפטר מזיכרונות בלתי רצויים, כאלו המפריעים למהלך חיינו התקין. התשובות לשתי שאלות אלו נראות כבר באופק, אם כי אינן מצויות עדיין בהישג ידינו.
"היפרתימזיה" היא מצב רפואי נדיר בו אנשים זוכרים כל פרט ופרט בחייהם למשך שנים רבות. הם מסוגלים להזכר בפרט בודד ממידע זה באופן מדויק ותוך שניות בודדות. נכון ל-2011 ידעו על פחות ממאה אנשים בהם מתקיים המצב הרפואי הזה.
מודל שלושת המאגרים
הזיכרון שאליו מתייחסים רבות כמונח יחיד, מורכב למעשה ממספר מרכיבים השונים זה מזה במאפייניהם. לפי "מודל שלושת המאגרים", שהוצע לראשונה על ידי אטקינסון ושיפרין בשנת 1968, הזיכרון האנושי מורכב משלושה מאגרים: זיכרון חושי, זיכרון לטווח קצר וזיכרון לטווח ארוך. מאגרים אלו מתארים את מסלול קידוד המידע בזיכרון, שהוא הפוך למסלול השליפה של מידע מהזיכרון.
שלב ראשון – זיכרון חושי
ישנם מספר סוגים של זיכרון חושי, בהתאם לכל אחד מחושי האדם. הנחקרים ביותר הם:
שלב שני – זיכרון לטווח קצר
זיכרון קצר מועד (או גם זיכרון ראשוני) ומתבסס על פעילות אלקטרו־כימית של נוירונים מעוררים. לעיתים קרובות נעשה שימוש בזיכרון מסוג זה לשם ביצוע משימות כמו זכירתו של מספר טלפון לצורך הקלדה חד פעמית. הזיכורן לטווח קצר הוא חיוני לפעולות הדורשות חשיבה מודעת; מכיוון שהמידע בו נשמר בדרך כלל עד כ־20 שניות, אם לא יעבור דחף עצבי נוסף במסלול הזיכרון הנוצר בזיכרון לטווח הקצר, הזיכרון יישכח. בזיכרון לטווח קצר מאוחסנים באופן זמני פרטי מידע שהתקבלו מהזיכרון החושי והם מקודדים לרוב על בסיס צלילי־פונולוגי, המבוסס על השמיעה. מידע זה מיוצג על ידי השינוי הזמני שחל בפעילות החשמלית של נוירונים במסגרת תהליך הלמידה, מכיוון שזוהי החזקה פעילה של המידע במודעות, ישנה גמישות במשך הזמן שניתן לשמור את המידע, ובכמותו, על ידי שינון. המידע הנשמר לטווח קצר יכול להתגבש ולעבור לזיכרון לטווח ארוך; כשממנו יוכל להישלף שוב לזיכרון לטווח הקצר בתהליך של היזכרות.
אחד ממרכיבי הזיכרון לטווח הקצר הוא זיכרון העבודה. יש שונות לגבי התפיסה וההגדרה של זיכרון העבודה בתחומי מחקר שונים. בפסיכולוגיה הקוגניטיבית מתייחסים אליו כמודל מורכב של הזיכרון לטווח קצר, אשר מתמקד בתפקיד שלו בביצוע פעולות מנטליות. להבדיל מכך, במדעי המוח מתייחסים אליו באופן הדומה יותר להגדרה הקוגניטיבית של קשב.
שלב שלישי – זיכרון לטווח ארוך
זיכרון לטווח ארוך הוא מאגר מידע לא מוגבל המכיל את המידע שעבר סינון מהזיכרון לטווח קצר. חלק מתהליך הבניית הזיכרון לטווח הארוך הוא המרת המידע המידי (נקראת גם "התגבשות"), תהליך זה דורש זמן רב אך מוביל לייצוב ועמידות הזיכרון אל מול גורמים חיצוניים וגירויים שונים (כמו פציעות, מחלות ותמותה נורמטיבית). ככל שיחזור אדם על אותו מידע מספר רב יותר של פעמים, רשת הקשרים הכימיים המרכיבה את פיסת המידע במוחו תתחזק, ויגדל הסיכוי שמידע זה יעבור לזיכרון לטווח הארוך; על כן, יותר לאחזר מידע שקשור לידע קודם מאשר לבנות ידע חדש לחלוטין. לרוב, הזיכרון לטווח ארוך מבוסס על חוויות הקשורות לרגשות האדם או זיכרונות הנשמרים באמצעות שינון. על פי רוב, המידע מקודד בזיכרון לטווח ארוך בקוד סמנטי המייצג משמעות מופשטת והוא מאוחסן כחלק ממערך של זיכרונות ומידע שכבר היה קיים באותה מערכת זיכרון.
נהוג לחלק את הזיכרון לטווח ארוך באופן הבא:
זיכרון מפורש – נקרא גם זיכרון מוצהר או דקלרטיבי, משום שהוא מכיל מידע שניתן להצהיר עליו. הוא מתאפיין בכך שאת הידע המאוחסן בו ניתן לתאר בקלות במילים והוא נשלף באופן מודע וגמיש, כך שיכול להיות מובע באופן השונה מזה שבו הוא נרכש. לידע דקלרטיבי יש נטייה גבוהה יחסית לשכחה. הזיכרון המפורש מאפשר זיהוי והכרת מילים ריחות קולות שמות והכרת עובדות עולמיות כמו "אדמה נמצאת למטה". זיכרון מחולק לשני מרכיבים: זיכרון מרומז – נקרא גם זיכרון לא מוצהר או לא דקלרטיבי. את הזיכרון המאוחסן בו ניתן להביע באמצעות הפגנת מיומנות. קשה להביע אותו באופן מילולי או במערכת השונה מזו ששימשה ללמידתו. הזיכרון המרומז כולל:
מודל זיכרון העבודה
בשנת 1974 הציעו החוקרים אלן באדלי וגרהם היטץ את מודל זיכרון העבודה, שהיה אמור לענות על הביקורת שהופנה כלפי המודל המודלי. מודל זיכרון העבודה נבדק בעיקר באופן שהוא מסביר את מבנה ותפקיד הזיכרון לטווח קצר. זיכרון עבודה הוא הזיכרון המודע ברגע נתון (זיכרון העבודה כשלעצמו אינו מאריך יותר מדקה). אדם זוכר דברים רבים, אולם רק חלקם הקטן מצוי בתודעתו ברגע נתון. דרך משל, אדם יכול להיות בה בעת מתמטיקאי, בעל ואבא. ברור שהזיכרון המודע שלו מכיל מידע שונה כאשר הוא פותר משוואות, סועד עם אשתו בארוחה רומנטית, או קורא לילדו סיפור. מצד שני, הרי גם בעת שהמתמטיקאי קורא סיפור, הוא יכול, אם ירצה, להעלות בדעתו את חישוביו האחרונים. דבר זה מעיד על כך שהם מאוחסנים במוחו במקום כלשהו. מקום זה הוא הזיכרון לטווח ארוך.
זיכרון העבודה הוא מוגבל וקיבולתו נעה בין חמישה לתשעה פריטים. המילה "פריט" מטעה, שכן פריט יכול להיות גדול למדי בהיקפו. אפשר להמחיש זאת בדוגמה פשוטה: הסדרה 1,1,9,2,0,0,1,1,1,2,0,0,0 נראית לכאורה כסדרה של 13 פריטים, וככזאת בלתי ניתנת לאחסון בזיכרון העבודה, אולם ניתן בנקל לראות אותה כצירוף שני הפריטים - 1.1.2000 (היום הראשון של שנות האלפיים), וכ-11.9.2001 (יום הפיגועים במגדלי התאומים). אלו, אם כך, שלושה עשר פריטים, שכל אדם יוכל להציג אותם במוחו כשתי יחידות מידע בלבד, אשר כל אחת מהן מכילה מספר פריטים. התאוריה הקוגניטיבית רואה ביכולת לזקק פריטי מידע רבים לגוש מידע אחד אשר ניתן להשתמש בו בזיכרון העבודה את אחד ממאפייניה העיקריים של המומחיות. זיכרון עבודה קטן נחשב לאחת הסיבות לכך שתינוקות מתקשים להתמודד עם בעיות מורכבות. על פי הגישה הקוגניטיבית, זיכרון העבודה מורכב משלושה חלקים:
סיווג לאופן שימור המידע
ישנן דרכים שונות של ייצוג ידע:
הזיכרון המרחבי מקושר לאונת המוח הימנית, ואילו המילולי – לזו השמאלית. גודלו של ההיפוקמפוס במוח מהווה מנבא טוב להפתיע לזיכרון המרחבי, ואף נמצא שהוא גדול יותר אצל נהגי מוניות. על אף שאין בכך בלבד כדי לקבוע את הסיבה והמסובב (האם עבודה כנהג מונית מפתחת את ההיפוקמפוס, או שאנשים שאינם בעלי היפוקמפוס גדול מראש לא יפנו לעבודה כנהגי מונית), יש כמה ראיות המצביעות על נכונותה של האפשרות הראשונה. הזיכרון המרחבי טוב יותר אצל בני תרבויות שבהן יכולת ההתמצאות במרחב חשובה. וגם האבוריג'ינים ידועים בזיכרון המרחבי המעולה שלהם.
המוח ומערכת העצבים
הזיכרון מתאפשר הודות לפלסטיות של מערכת העצבים, שהיא היכולת של מערכת העצבים להשתנות בהתאם להתנסות של האורגניזם בסביבה. הפלסטיות מאפשרת למערכת העצבים להתאים את פעילותה לשינויים בתנאים הסביבתיים, על סמך ניסיון קודם. זהו המנגנון המאפשר למידה ושינוי בהתנהגות בעקבות מפגשים עם הסביבה. ההיפוקמפוס והאזורים המידיאליים הקרובים אליו באונה הרקתית חשובים לרכישה של זיכרונות חדשים אודות עובדות ואירועים. האזורים הצדיים והתחתונים של האונה הרקתית יחד עם אזורים אסוציאטיביים תחושתיים ("sensory association areas"), חשובים לאכסון ושליפה של זיכרונות לטווח ארוך. גרעיני הבסיס חשובים לרכישה של מיומנויות מוטוריות. הפנמה של מיומנות מוטורית מאפשרת לאדם להשתמש בה על ידי הפעלה של גרעיני הבסיס ולכן אינה דורשת פעילות מרובה של קליפת המוח הקדם-מצחית. זאת הסיבה לכך שהתנהגויות אוטומטיות מצריכות פחות משאבי קשב עם התקדמות תהליך הלמידה. האמיגדלה אחראית על הפן הרגשי של הזיכרון.
רשתות עצביות
הגורם העיקרי המאפשר את יכולתו של המוח לבנות זיכרונות ולאגור אותם לטווח ארוך הוא מספרם העצום של תאי העצב שהוא מכיל, סדר גודל של כמאה מיליארד, ומערכת הקשרים הענפה שתאים אלו מקיימים זה עם זה. קשר בין תאי עצב קרוי סינפסה וקיומו גורם לכך שפעילות חשמלית בתא הפלט (התא הקדם-סינפטי) תחולל בתנאים מסוימים פעילות בתא הקלט (התא האחר-סינפטי). השפעתו של תא הפלט על תא הקלט כרוכה בדרך כלל בהפרשה של אחד מקבוצת חומרים הקרויים מתווכים עצביים (neurotransmitters) על ידי תא הפלט וקשירתו לקולטן בתא הקלט. רוב התאים במוח מקושרים בקשרים סינפטיים כאלו לאלפים רבים של תאים אחרים, ולחלקם אף קשר עם מאות אלפים משכניהם. מערכת קשרים ענפה זו מאפשרת את יצירתן של קבוצות פעולה של תאים, הקרויות רשתות עצביות.
במאה ה-21 סבורים כי הזיכרון אגור בתבניות הפעולה של אותן רשתות. רשתות אלו פרושות על פני כל המוח, אם כי קיימים אזורי מוח שונים שלפעילותם מיחסים חשיבות יתירה בשרשרת התהליכים המובילים ליצירת הזיכרון ושמירתו.
התגבשות הזיכרון
ניתן לחלק את תהליך יצירת הזיכרון ושמירתו לשני שלבים לפחות, שלב יצירת הזיכרון לטווח קצר ושלב הזיכרון לטווח ארוך. סוג אחד של קשר סינפטי הנפוץ בין תאי מוח, הקרוי קשר סינפטי מעורר, מתווך בעזרת החומצה האמינית גלוטמט. פעילות חשמלית בתא הקדם-סינפטי גורמת להפרשת גלוטמט הנקשר לקולטנים מסוג AMPA בתא האחר סינפטי. בדרך כלל קשירתו של מתווך עצבי זה לקולטן שלו מעוררת זרם חשמלי אל תוך התא האחר סינפטי, הגורם לשינוי הנמשך כמה עשיריות של אלפיות השנייה במתח החשמלי של קרום התא. לתא העצב יש יכולת לסכום שינויי מתח כאלו כאשר הם מתחוללים בו זמנית במקומות שונים על פניו, או כאשר הם מתחוללים באותו מקום בזה אחר זה במרווחי זמן קצרים דיים. בשל סכימה זו תתורגם הגברה בכמות הקלטים או בתדר בו הם מגיעים לעליה הולכת וגוברת במתח הקרום. כאשר העלייה במתח הקרום גדולה דיה הוא מאפשרת את כניסתו לפעולה של קולטן נוסף של גלוטמט, מסוג NMDA. קולטן זה מיוחד בין היתר בשל העובדה שהוא מאפשר כניסה מסיבית של יוני סידן לתוך התא. לכניסתם של יוני הסידן תפקיד מכריע ביצירתם של שינויים קצרי וארוכי טווח בחוזק הקשר הסינפטי. השינוי הראשון המתחולל הוא עליה בעוצמתם של קשרים קיימים. עליה זו עשויה להיות מתווכת הן על ידי עליה בכמות הקולטנים מסוג AMPA בתא הקלט והן על ידי הגברה בהפרשת גלוטמט מתא הפלט. יצירת ההגברה ושמירתה למשך שעות אחדות אינה תלויה ביצירה של חלבונים חדשים. שינוי שמתחולל מאוחר יותר הוא עליה במספר הקשרים הסינפטיים בין התאים. שינוי זה מחייב בנייה של חלבונים חדשים ומעורבת בו הפעלה של מערכת הגנים של התא. מקובלת כיום המחשבה שניתן למצוא הקבלה בין שלב חיזוק הקשרים הקיימים לבין יצירת הזיכרון לטווח קצר ובין יצירתם של קשרים חדשים לבין יצירת הזיכרון לטווח ארוך. באנלוגיה לפעולתו של מחשב, שבדרך כלל אינה עושה חסד עם המוח, נוכל לתאר זיכרון לטווח קצר כמקביל לשינוי בתוכנה בעוד זיכרון לטווח ארוך מקביל לשינוי בחומרה.
השפעת המשמעות האישית
תהליך הזיכרון מושפע מהחשיבות שהאדם מייחס לדברים, כלומר, לא עוצמת הגירוי החיצוני בלבד משפיעה על הסיכוי שמאורע אליו נחשפנו ייחרט בזיכרוננו. חשובים גם הריגוש שעורר בנו הגירוי ואם יש בכוונתנו לזכרו. מקובלת כיום הסברה כי במצבים כאלו מופרשים במוח חומרים מקבוצה הנקראת בקרים עצביים (neuromodulators). בקרים אלו מופרשים ממרכזים מוגדרים ויכולים להשפיע בו זמנית על אוכלוסיות גדולות של תאי עצב. השפעה זו יכולה להתחולל הן בדרך של השפעה על הפעילות הסינפטית והן בשינוי רמת העירור של התאים, כך שתוגבר רגישותם לגלוטמט. דוגמה לבקר עצבי כזה הוא אצטיל כולין החשוב ביותר ללמידה, ומקובלת כיום הסברה כי חסרונו הוא גורם חשוב בהתפתחות הפרעות הזיכרון אצל חולים במחלת אלצהיימר. נוכל אם כך לומר כי כדי שאירוע יישמר בזיכרוננו צריכים להתקיים שני תנאים בסיסיים. התנאי הראשון הוא שרמת הפעילות ברשתות העצביות תעבור סף מסוים. התנאי השני הוא שמוחנו יעריך שהאירוע אותו הוא חווה הוא בעל חשיבות מספקת כדי שנזכור אותו. אז מופרשים במוח מתווכים ובקרים עצביים המקלים על התאים ברשתות העצביות לשנות את תכונותיהם ואת עוצמתם ומספרם של הקשרים ביניהם.
תופעת הזיכרון אינה יכולה להיות מוסברת בחיזוק קשרים סינפטיים והגברת עירור התאים בלבד. תהליכים אלו חייבים להיות מלווים בהחלשה של קשרים סינפטיים אחרים והגברה גם ביכולת העירור של תאים שתפקידם הוא לעכב את פעילותם של שכניהם. המנגנון העומד בבסיס פעולות אלו הוא נושא למחקר במעבדות ברחבי בעולם.
חשיבות תפקודית ואבולוציונית
לזיכרון חשיבות מכרעת כמעט בכל פעילות קוגניטיבית והוא הכרחי ליכולת ההישרדות. הזיכרון חיוני ליכולת הלמידה בכך שהוא מאפשר לצבור ניסיון וידע מחוויות העבר. בכך הוא מאפשר להבין ולפרש חוויות חדשות. יכולות ההסתגלות ופתרון הבעיות מבוססות על תפקוד הזיכרון. כמוהן גם תהליכי קבלת ההחלטות אשר מנחים את ההתנהגות.
כשל בקליטת המידע או בקידוד
ישנם מספר סוגים של כשלים מסוג זה:
ידועים מקרים שבהם עדים זיהו אדם בוודאות גמורה כפושע, ולבסוף התברר שטעו. טעות שכיחה במיוחד כאשר הסביבה שבה נוצר הזיכרון בתחילה הייתה דו משמעית ולא אופטימלית.
כשל באחסון ובשימור
הכשל הנפוץ ביותר הוא שכחה מסוג "דעיכה" – הזיכרון של מידע מסוים מתעמעם עם הזמן בשל אי שימוש במידע זה. יש להבדיל בין דעיכה לבין הדחקה. על פי תורת הפסיכואנליזה, הדחקה היא שכחה מכוונת של מידע שמאיים על שלוות נפשו של האדם, הנעשית על ידי מנגנון הגנה תת־מודע. כשל אחר, הוא שינוי הזיכרון כך שיתאים למידע אחר שיש לאדם. כגון מידע שהגיע לאדם אחרי היווצרות הזיכרון, שהתערבב עם הזיכרון עצמו. בהקשר זה התברר כי העלאת זיכרון בתודעה לעיתים קרובות לאו דווקא משפרת אותו, אלא עלולה להכניס לתוכו מרכיבים זרים שלא היו בו בתחילה.
במסגרת מחקר של הפסיכולוגית האמריקנית אליזבת לופטוס אודות זיכרון כוזב השתכנעו 25% מהנבדקים כי הם זוכרים אירוע מילדותם שבמהלכו הלכו לאיבוד בקניון, לאחר שסופק להם תיאור קצר של האירוע שניתן לכאורה על ידי בני משפחתם. למעשה נבדה האירוע על ידי החוקרות. רבים מהנבדקים אף "זכרו" פרטים נוספים מעבר לאלה שנמסרו להם. בארצות הברית נסוב בשנים האחרונות פולמוס סוער סביב אמינותן של טענות גברים ונשים, שנזכרו, לאחר טיפול פסיכולוגי, בהתעללות מינית שחוו בילדותם. אולם טענות אלו הן בעייתיות בשל הקלות שבה אפשר להשתיל זיכרונות (באחד המקרים התברר שהחקירה המשטרתית גרמה אפילו למתעלל כביכול להאמין שאכן ביצע דברים שלא היו ולא נבראו). במקרים אלה אנשים עברו שכנוע אגרסיבי על ידי בעלי סמכות והתחילו להאמין שהם הדחיקו זיכרונות של אירועים שלא היו מעולם. מבחינה חוקית, מידע ששוחזר מהדחקה בעזרת טיפול פסיכואנליטי הוא מידע קביל משפטית. אולם, מידע ששוחזר מהדחקה בעזרת היפנוזה ומידע ששליפתו השתפרה בעזרת היפנוזה, אינו קביל משפטית.
שליפה והיזכרות
השליפה היא העברת הזיכרון חזרה מהזיכרון לטווח ארוך אל זיכרון העבודה. ייתכן שמידע אגור במוח, אך שליפתו לא תצלח. עובדה זו קל להוכיח בניסוי. נותנים לאנשים סדרת שאלות טריוויה פתוחות על חומר שמצפים מהם לדעת ובכל פעם שהם לא מצליחים להיזכר בתשובה, משנים את השאלה לשאלה רב בררתית. כאשר אנו לא מצליחים להיזכר בתשובה הנכונה אבל כן מצליחים לזהותה בין התשובות המוצעות בשאלה הרב בררתית, אנו מדגימים קשיי שליפה.
הכול מכירים את התחושה כאשר דבר מה "מצוי על קצה הלשון", אך אין מצליחים לזוכרו במדויק. רמזים מועילים רבות לשליפה. ואכן, קל הרבה יותר לענות על השאלה "האם אתה מכיר ילדים בשמות דניאל, ירון ויואב?" מאשר על ההוראה "מנה את שמות הילדים שאתה מכיר". הקשר הוא אחת מהדרכים לשליפה מוצלחת יותר. ברגע שאדם יהיה בעת שליפה באותו מקום בו הצפין את המידע יהיה לו קל יותר לשולפו.
כשלים מפגיעה פיזית
הפרעה נוספת בזיכרון עלולה להיגרם כתוצאה מפגיעה פיזית, למשל חבלת ראש קשה. אך, במרבית המקרים, כאשר האדם שנפגע מחלים הפרעת הזיכרון חולפת אף היא ולא נחשבת לחמורה.
כשלים מגורם ביולוגי
קיימים גם כשלים בזיכרון כתוצאה מפגיעה תלוית־גיל בכמות הנוירוטרנסמיטרים הנגרמים כתוצאה מהצטברות של סידן בתאי המוח ומוות של נוירונים בהיפוקמפוס. בתהליך ההזדקנות, הפרשת יתר של קורטיזול גורמת לאיבוד יכולת ספיגת מידע באופן מהיר. כשל זיכרוני כתוצאה מפגיעה חמורה בהיפוקמפוס בקרב חולי אלצהיימר, מובילה לפגיעה בייצור זיכרונות הן לטווח הארוך והן לקצר, אך עדיין באפשרותם לרכוש מיומנויות פיזיות (מיומנויות פיזיות הן חלק מתהליך הלמידה המתאפשר באמצעות הזיכרון המוטורי) אם הם יחזרו על פעולות אלו מספיק פעמים.
מקרים נוספים של הפרעות בזיכרון עלולים להיגרם כתוצאה מהפרעה באספקת דם למוח. במצב זה (כתוצאה מהתקף לב למשל) תיווצר פגיעה מוחית אשר תוביל להפרעה בזיכרון. ניתן להוסיף כי גם שבץ מוחי (הנפוץ בקרב מבוגרים), גידולים במוח, אלכוהוליזם ופרכוסים עלולים להוביל לפגיעות מוחיות וכן גם להפרעות בזיכרון.
לקות בזיכרון האוטוביוגרפי
לקות בזיכרון האוטוביוגרפי היא מצב בו קיימת חוסר יכולת לזכור את היום הקודם, כלומר הכרת החיים בהווה בלבד.
קריפטומנזיה
קריפטומנזיה היא מצב בו הסובל ממנה מתקשה להבדיל בזכרונו בין דברים שחווה בעצמו ובין דברים עליהם שמע או קרא.
שיטות וטכניקות
לאנשים שונים יש יכולות זיכרון שונות. ישנן מספר דרכים להטמעת מידע והתגבשותו בזיכרון. חלק מהדרכים מיועדות לזכירה של פרטים ספציפיים (כמו למידה של חומר עיוני לקראת מבחן) וחלקן לשיפור כללי של יכולת הזיכרון (כמו מניעה או טיפול בדמנציה). לדוגמה: חשיבות המידע או העניין שיש לאדם במידע יובילו לשליפה מהירה יותר. כמו כן, גם קשר אישי או עניין אישי והקדשת תשומת לב למידע בזמן שנקלט על ידי האדם.
הזיכרון מושפע מכמה גורמים: רצוי לשלב את סוגי הטיפול המתוארים לעיל עם גירוי מתמיד של המוח על מנת לשפר את כל יכולותינו השכליות. כאשר אדם נחשף למגוון רחב של גירויים כגון משחקי חשיבה המצריכים פתרון בעיות (שח מט, דמקה, תשחצים, שחור ופתור וכולי), הוא יוצר קשרים עצביים חדשים במוחו כך שמעבר הכימיקלים בין הנוירונים מתרחש ביתר מהירות וביתר קלות. ניתן להיעזר בכלים חיצוניים לשיפור הזיכרון, כלומר, ניתן לאמן את המוח כשם שמאמנים שרירים בחדר הכושר. אם המוח לא ייחשף לגירויים ומאמץ מנטלי מצד האדם, תחלש גם יכולתו המנטלית של המוח.
תזונה נכונה
באמצעות טיפול תזונתי ושיפור או שינוי הרגלי התזונה האדם יכול להוביל לתהליך הארכת חיי המוח. אימוץ אורח חיים בריא הכולל תזונה נכונה ומגוונת, פעילות גופנית ומחשבתית, מהווה תנאי הכרחי לשיפור יכולת הזיכרון. פעילות גופנית מיטיבה עם זרימת הדם והחמצן למוח, משפיעה באופן חיובי על רוב המערכות הפיזיות, ובאופן ספציפי גם על הזיכרון. מאכלים עשירים בנוגדי חמצון (אנטי-אוקסידנטים) ובוויטמינים, עשויים לעזור למערכת העצבים ולתרום לפעולה טובה יותר של המעגלים העצביים במוח ששולטים על הזיכרון. כמו כן שינה קבועה של 7–8 שעות בלילה יכולה לשפר את הזיכרון באופן דרמטי. במהלך השינה, המוח מקבע את הזיכרון של מידע חדש שהתקבל במהלך היום. טכניקות הירגעות לפני השינה יכולות לעזור ליכולות הקוגניטיביות בכלל ולזיכרון בפרט. גורמים נוספים הם בקרת מתח, קיום פעילות גופנית ונטילת תרופות, כאשר כל הגורמים חשובים לתהליך זה.
ויטמין B12 מסייע ביצירת כדוריות דם אדומות, מונע עייפות ואנמיה ומשפר תהליך זיכרון חיוני.