cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחזקאל חזום
קריירה
בעונת, תחת הדרכתו של המאמן דוד שווייצר, זכה חזום עם הפועל תל אביב באליפות, לצידם של שייע פייגנבוים, דוד פרימו, שבי בן ברוך ודני בורסוק, בני דורו, וגדעון טיש הוותיק. חזום הצעיר כבש 7 שערי ליגה בעונה זו, כולל צמד בניצחון 3–2 על מכבי פתח תקווה במחזור ה-23. בעונה שלאחר מכן זכה חזום עם הקבוצה בליגת האלופות האסייתית (1967), אף על פי שנפצע כחודש לפני משחק הגמר ולא שותף בו.
בעונת, תחת הדרכתו של רחביה רוזנבוים, זכה עם הקבוצה באליפות נוספת, כשלצידו מככבים יעקב רחמינוביץ', שמעון בן יהונתן, ג'ורג' בורבה ורוני קלדרון. בעונה זו כבש חזום 8 שערים. בעונה שלאחר מכן כבש צמד כשהפועל תל אביב שחזרה את הניצחון הגבוה ביותר שלה בליגה, 8–0 מול הפועל באר שבע. ב-1970 שוב העפילה הפועל תל אביב לגמר ליגת האלופות האסייתית (1970), והפעם חזום פתח בהרכב הקבוצה במשחק הגמר מול טאג' קלאב האיראנית, ואף כבש שער יתרון לזכות הפועל תל אביב, אך לבסוף ניצחו האיראנים 1–2. בשנת 1972 זכה עם הקבוצה בגביע המדינה אחרי ניצחון 1–0 על הפועל ירושלים במשחק הגמר. חזום כבש 3 שערים במשחקי הגביע באותה עונה, כולל שער בחצי הגמר מול מכבי חיפה.
חזום שיחק בהפועל תל אביב עד שנת 1977, ובסך הכל הופיע ב-324 משחקי ליגה במדי הקבוצה. חזום הוא סגן מלך השערים של הפועל תל אביב בכל הזמנים, שני רק לשייע פייגנבוים, עם 97 שערים בליגה ובסך הכל 135 שערים בכל המסגרות. לאחר שעזב את הקבוצה שימש כמאמן-שחקן במספר קבוצות בליגות הנמוכות, ולאחר מכן גם שימש למשך עונה אחת כעוזרו של מאמן הפועל תל אביב דוד שווייצר.
נבחרת ישראל
לזכותו של חזום 9 הופעות במדי נבחרת ישראל. ב-10 בנובמבר 1965 הופיע לראשונה במדי הנבחרת, במשחק מול נבחרת בלגיה באצטדיון רמת גן, במסגרת מוקדמות מונדיאל 1966. חזום היה גם בסגל נבחרת ישראל במונדיאל 1970, בפעם היחידה בה העפילה הנבחרת לטורניר. ב-26 במאי 1973 ערך את הופעתו האחרונה בנבחרת, במשחק מול נבחרת יפן בסיאול, במסגרת מוקדמות מונדיאל 1974.
מאיר כהן-אבידב
מאיר כהן-אבידב (18 בפברואר 1926 – 4 במרץ 2015) היה איש ציבור ועורך דין ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפלגת הליכוד.
ביוגרפיה
כהן-אבידב נולד בחיפה לוויקטוריה וחיים-שלמה, בשם "מאיר כהן". בסיום לימודיו בתיכון סנט לוקס בעיר, למד משפטים בבית הספר הגבוה למשפט וכלכלה והוסמך לעריכת דין.
בשנת 1943 הצטרף לארגון האצ"ל ופעל במסגרתו עד למעצרו, בשנת 1946. עד קום המדינה היה עצור בידי הבריטים.
כהן-אבידב נבחר מטעם הליכוד לכנסת השמינית. כהונתו נמשכה לאורך ארבע כנסות רצופות, במשך כ-14 שנים. במהלך תקופה זו כיהן כסגן יושב ראש הכנסת והיה חבר ועדת החוץ והביטחון, ועדת חוקה, חוק ומשפט, ועדת הכספים וועדת הכנסת. במקביל לכהונתו בכנסת שימש, בין השנים 1977–1981, יו"ר סיעת הליכוד בהסתדרות. בין השאר כחבר כנסת הוביל את המאבק נגד העלאת המחזה "סינדרום ירושלים" בתיאטרון חיפה, ותערוכה משותפת של ציירים יהודים וערבים בעיר. בנוסף היה מתומכי פעילי המחתרת היהודית וסיפק להם תמיכה כספית במהלך משפטם.
במאי 1984, בעת שניהל דיון כסגן יו"ר הכנסת, עורר סערה שכינה את ארגון "אמהות נגד שתיקה", שפעל למען הנסיגה מלבנון " "פרות הבשן, פרות דיזנגוף" ואמר על פעילי המחתרת היהודית "ליבי ליבי עם העצורים האלה, בחורים לתפארת ישראל. הם בחורים טובים ביותר". באוקטובר אותה שנה שוב עורר סערה, לאחר שגינה שני סטודנטים ישראלים, רון לוי ורויטל סרי, שנרצחו סמוך מנזר כרמיזן ליד הר גילה שהם הלכו כ"צאן לטבח".
בכנסת האחת עשרה הוצע לתפקיד יו"ר הכנסת, אך הוא הפסיד בהצבעה למועמד המערך, שלמה הלל.
כהן-אבידב הביעה תמיכה מספר פעמים ברעיון הטרנספר, ב-1983 אמר במהלך דיון בוועדת החוץ והביטחון שהיה צריך לבצע טרנספר במהלך מלחמת ששת הימים. הוא חזר על הדברים שבוע אחר כך, בריאיון לשבועון "כותרת ראשית", והסביר:.
משפחתו
היה נשוי לוויקטוריה ואב לארבעה.
כהן-אבידב שכל שני אחים ובן. אחיו,, נהרג במלחמת השחרור; אח נוסף, ברוך כהן, שהיה איש "המוסד", נרצח בשנת 1973 במדריד ובנו, , נהרג בהתרסקות מטוס בטיסת אימונים של חיל האוויר בשנת 1977. לאחר מותו של בנו, הוסיף לשם משפחתו את השם אבידב.
בן נוסף שלו הוא איקי כהן - פעיל פוליטי במפלגת הליכוד שביולי 2021 מונה ליועץ פוליטי ליו"ר האופוזיציה בנימין נתניהו.
דייוויד בראון
חייו
בראון נבחר כמועמד לטייס חלל בדצמבר 1996. הוא התאמן במשך שנתיים והיה מוסמך למשימות של טיסות, אם כי STS-107 הייתה טיסתו הראשונה בחלל. בראון שהה בחלל במשך 15 ימים 22 שעות ו-20 דקות. נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון ליד וושינגטון הבירה יחד עם חלל המעבורת קולומביה מייקל אנדרסון.
סטפן פרנצ'ישק בדובסקי
סטפן פרנצ'ישק בדובסקי (בפולנית: Stefan Franciszek Badowski; 4 באוקטובר 1909 - 1 בינואר 1989) גר בוורשה. עבד ב"אגודת העובדים של ידידי הילדים" (Robotnicze Towarzystwo Przyjaciół Dzieci) - ארגון סוציאלי שעסק בחינוך ובטיפול בילדים. מחסידי אומות עולם, שהציל יהודיה בתקופת השואה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
סטפן בדובסקי היה חבר לעבודה של היהודיה הלנה וולמן (נולדה ב-1902), ב"אגודת העובדים של ידידי הילדים" בעיר וורשה. אירנה קרת' (נולדה ב-1903), אחותה של הלנה, התגוררה גם היא בוורשה, לאחר שהגיעה מביילסקו ביאלה. ב-1940, לאחר הכיבוש הנאצי של פולין, אירנה נתפסה כשלא ענדה את סרט הזרוע שסימן את יהודי העיר, על פי הפקודה הנאצית. היא נאסרה ונשלחה לכלא. כעבור תשעה חודשים היא שוחררה וחזרה להתגורר בגטו, הודות למאמציו של בדובסקי. אחותה הלנה עם אליציה בתה בת ה-9, נשארו לגור בצד הארי, בעזרת מסמכים מזויפים ובעזרתו של בדובסקי ששכר עבורן דירת מסתור. כעבור זמן, סטפן סייע גם להלנה להימלט מהגטו ולהתחבא בדירה השכורה. סטפן העניק לאירנה את תעודת הלידה ואת תעודת הזהות של אחותו - אירנה בדובסקי שנפטרה.
תעודות אלו הגנו על אירנה כשב-25 בספטמבר 1943, הגיעו לדירה שוטרים גרמנים. אירנה הזדהתה בעזרת המסמכים המזויפים, אבל הלנה ואליציה נלקחו ונכלאו בכלא הגסטפו ברחוב קושיקובה. כעבור שלושה ימים, בעזרתו של הנריק קוזלובסקי - קונסול הכבוד של יוגוסלביה בפולין, הצליח סטפן להשיג מספיק כסף על מנת לשחד את מפקד הכלא ולשחרר את הלנה ואליציה. סטפן מצא להלנה מסתור בבית ידידתו מריה וארדס, ואליציה הוכנסה על ידו לפנימיה של בית ספר פולני.
אירנה, הלנה ואליציה שרדו שלושתן את המלחמה בזכות סטפן בדובסקי ובחרו להישאר לחיות בוורשה.
הכרה והנצחה
ב-6 בדצמבר 1984 הוכר סטפן בדובסקי כחסיד אומות העולם והונצח בקיר הכבוד ביד ושם.
קלאופטרה (סרט, 1934)
קלאופטרה הוא סרט מנת 1934, בבימויו של ססיל ב. דה-מיל, המספר את סיפורה של קלאופטרה השביעית, מלכת מצרים. הוא נכתב על ידי וולדמר יאנג, וינסנט לורנס וברלט קומרק. בסרט מככבים קלודט קולבר כקלאופטרה, וורן ויליאם כיוליוס קיסר והנרי וילקוקסון כמרקוס אנטוניוס. הסרט היה אחד מהלהיטים הגדולים של סרטי פרמאונט באותה שנה.
הסרט יצא בשנה בו נכנס לתוקפו קוד הייז, ולפיכך הוא נועז יותר מאשר הפקות מאוחרות יותר של דה-מיל.
מבצע צוק איתן
מבצע צוק איתן היה מבצע צבאי רחב-היקף שהוביל צה"ל ברצועת עזה בין 8 ביולי (י' בתמוז) ל-26 באוגוסט 2014 (ל' באב ה'תשע"ד), במשך 50 ימי לחימה בין ישראל לבין חמאס וארגוני טרור נוספים.
קלאופטרה (סרט, 1934)
עלילה
עלילת הסרט מתרחשת בשנת 48 לפני הספירה. בתקופה זו קלאופטרה מתחרה עם אחיה תלמי על השליטה במצרים. פותינוס חוטף אותה ואת אפולודורוס ונוטש אותם במדבר. כאשר פותינוס מיידע את יוליוס קיסר שהמלכה ברחה מהארץ, הולך הקיסר לחתום הסכם עם תלמי. אלא שאז מופיע אפולודורוס, בידו שטיח במתנה. כשאפולודורוס פותח את השטיח מתגלה קלאופטרה, להפתעתו הרבה של פותינוס, שמנסה להכחיש את זהותה. קלאופטרה משכנעת את הקיסר בעושר הצפון לא רק במצרים, אלא גם בהודו. בהמשך היא מצילה אותו מניסיון התנקשות של פותינוס. הקיסר הופך את קלאופטרה לשליטה היחידה של מצרים, ומתחיל לנהל איתה רומן.
אסון צאלים א'
אסון צאלים א' הוא כינויה של תאונת אימונים, שהתרחשה ב-17 ביולי 1990 בבסיס צאלים שבנגב, ובה נהרגו חמישה חיילי מילואים מגדוד 9204 של חטיבת עודד (חטיבה 9).
קלאופטרה (סרט, 1934)
פרסי אוסקר
זכיות: מועמדויות:
אסון צאלים א'
התאונה נגרמה כתוצאה של ירי מוטעה של פגז ארטילרי על החיילים במהלך התרגיל.
נסיבות התאונה
תוכנית החטיבה המסתייעת כללה כיבוש מתחם אויב בנקודת גובה (נ.ג.) 344 וכיבוש מתחם נוסף, שכונה בהמשך "שושי". תוכנית האש כללה הנחתת אש על נ.ג. 344 על פי מילת ההפעלה "זמביה", ובהמשך הנחתת אש על "שושי" על פי מילת ההפעלה "חבש". קצין השיתוף הארטילרי (קש"א) איתן פרידמן, היה האחראי על הנחתת האש על פי התוכנית.
מבצע צוק איתן
המבצע הוכרז בעקבות ירי רב של ארטילריה רקטית מרצועת עזה לעבר אוכלוסייה אזרחית ויישובים בדרום ישראל, שהחל כתגובה ל"מבצע שובו אחים" של צה"ל לאחר חטיפת שלושת הנערים הישראלים ורציחתם ב-12 ביוני אותה שנה, ולרצח הנער הפלסטיני מוחמד אבו ח'דיר בירושלים. בשלב הראשון כלל המבצע בעיקר הפצצות כבדות של חיל האוויר הישראלי, חיל השריון וחיל התותחנים ברצועת עזה, כשבמקביל ישראל ספגה ירי רקטי מרצועת עזה והתמודדה עם חדירה של מחבלים חמושים לשטחה שהגיעו מרצועת עזה דרך הים או דרך מנהרות. בשלב השני, שהחל ב-17 ביולי, נכנסו כוחות קרקעיים של צה"ל לרצועה, תחילה לעיירה בית חאנון, במטרה להרוס את מנהרות הטרור, הלחימה המשיכה וכעבור שלושה ימים החל קרב שג'אעיה. במהלך הלחימה כוחות חיל ההנדסה הקרבית איתרו וניטרלו למעלה מ-30 מנהרות טרור שהיוו איום על יישובי עוטף עזה. בשלב שלישי, שהחל ב-5 באוגוסט הושלמה יציאת הכוחות הקרקעיים של צה"ל מרצועת עזה, אך הלחימה נמשכה במתכונת השלב הראשון. במהלך המבצע נמנו 12 ניסיונות לתיווך לשם השגת הפסקת אש, כאשר רוב הניסיונות התקבלו על ידי ישראל, אך נדחו על ידי חמאס. המבצע הסתיים לאחר 50 ימי לחימה, עם קביעת הפסקת האש.
אסון צאלים א'
נסיבות התאונה
הכיבוש של נ.ג. 344 התבצע על פי התוכנית, והכוח שכבש אותה התמקם על הגבעה. בהמשך, הקש"א התכוון להמשיך על פי התוכנית, ולהנחית אש על "שושי", אבל בטעות, במקום להשתמש במילת ההפעלה "חבש" הוא השתמש במילת ההפעלה "זמביה". קצין עמדת התותחים (קע"ת) בסוללה הארטילרית וכן קצין הבקרה לא עקבו אחר מהלך התרגיל, ולכן לא הבחינו בטעות. נוהל הבקרה לא כלל בדיקה ואימות של נקודת ציון המטרה כתנאי לביצוע הירי. כתוצאה מכך, האש נחתה על הכוח, שהיה ממוקם על נ.ג. 344.
מבצע צוק איתן
עם תחילת המבצע נפרסו סוללות כיפת ברזל ברחבי ישראל כדי להגן גם על יישובים במרכז הארץ. במהלך המבצע נורו 4,594 רקטות ארטילריות ופצצות מרגמה לעבר ישראל, מתוכן 735 יורטו על ידי כיפת ברזל, 64 מהן נפלו בשטחי מגורים, 188 מהן כשלו ונפלו בתוך שטחי הרצועה ו-3,607 מהן נפלו בשטחים פתוחים. מנגד צה"ל תקף 6,231 מטרות טרור בשטחי רצועת עזה; 10,590 מבנים נפגעו בתקיפות, 4,024 מבנים נהרסו כליל עד היסוד ו-32 מנהרות טרור הושמדו.
אסון צאלים א'
תוצאת התאונה
בעקבות הירי המוטעה של פגז ארטילרי על הכוח במהלך התרגיל, נהרגו חמישה חיילי מילואים של חטיבת עודד: סמל, סמ"ר , רס"ר , רס"ר וסמל.
מבצע צוק איתן
בצד הישראלי נהרגו 68 חיילים, 5 אזרחים ואזרח זר אחד, ונפצעו 1,433 חיילים ו-837 אזרחים. בצד הפלסטיני נהרגו בין 936 ל-1,408 פעילי טרור, ובין 761 ל-1,473 אזרחים, מעל ל-11,000 פלסטינים פצועים, ומעל ל-200 פעילי טרור נשבו בידי ישראל. בנוסף, עשרות פלסטינים ברצועת עזה הוצאו להורג בידי חמאס בטענה ששיתפו פעולה עם ישראל. במהלך הלחימה בין 300 אלף לחצי מיליון מתושבי הרצועה נאלצו לנטוש את בתיהם. ב-2019 אמר בני גנץ, הרמטכ"ל שפיקד על צה"ל במהלך צוק איתן, שבמבצע נהרגו 1,364 מחבלים פלסטיניים.
אסון צאלים א'
תוצאת התאונה
כמו כן נפצעו עשרה חיילים נוספים, שלושה מהם קשה.
מבצע צוק איתן
מבצע צוק איתן נחשב למבצע הצבאי הנרחב ביותר של צה"ל מאז מלחמת לבנון השנייה מבחינת משך הלחימה, מספר ההרוגים והפצועים בצד הישראלי ובצד הפלסטיני, עלותו הכספית לשני הצדדים הלוחמים ובהיותו המבצע הצבאי הראשון בהיסטוריה של מדינת ישראל שהוענק לאחריו אות מערכה למרות אי-הכרזתו כמלחמה.
אסון צאלים א'
חקירת התאונה
ועדת חקירה בראשות אלוף אורי שגיא קבעה שהתאונה הייתה תוצאה של טעות הקש"א, ולא של טעות בנוהלי הבטיחות, בתכנון או בביצוע. הוועדה לא בדקה את היעילות של נוהלי בטיחות באימוני סיוע לגייסות.
מבצע צוק איתן
שם
שם המבצע "צוק איתן" נבחר על ידי יוסי כהן, ראש זירת דרום בחטיבת המבצעים של צה"ל, על פי הנחיית הרמטכ"ל רב-אלוף בני גנץ. השם שנבחר עבור התקשורת באנגלית הוא Operation Protective Edge. השם שניתן למבצע על ידי חמאס הוא "אל-עסף אל-מאכול" (العصف المأكول) - "הקש האכול", ביטוי שחותם את סורת הפיל בקוראן וקושר את המבצע לכישלון צבאות גדולים בעבר. גם הג'יהאד האסלאמי נתן למבצע שם הלקוח מסורה בקוראן - "המבנה המלוכד" (البنيان المرصوص). בתקשורת הישראלית והעולמית כונה המבצע בשמות נוספים, בהם, בין היתר: "עימות ישראל-עזה", "מלחמת עזה", "המלחמה בדרום", "מלחמת צוק איתן" ו"מלחמת חמישים הימים".
לאחר עמוד ענן
בסיום מבצע עמוד ענן, שנערך בנובמבר 2012, הושגו הבנות בין ישראל לחמאס, שהובילו לרגיעה יחסית ברצועת עזה וביישובים הישראלים הסובבים אותה. בשנה שלאחר תום המבצע פחת ירי הרקטות מרצועת עזה, אך לא פסק לגמרי, והחל מתחילת 2014 הוא אף התגבר. חמאס ניצל את תקופת הרגיעה להצטיידות ברקטות רבות, חלקן בעלות טווח ארוך יותר מהרקטות שנורו במהלך מבצע עמוד ענן, ולחפירת מנהרות לחימה לעבר ישראל ובתוך רצועת עזה. פעילי חמאס נשלחו להשתלמויות צבאיות במדינות שונות. בחלקה הראשון של תקופה זו שלטה במצרים תנועת האחים המוסלמים בראשותו של מוחמד מורסי, תנועה הקרובה ברוחה לתנועת חמאס, שגם סייעה להעברת אמצעי לחימה רבים וחומרי גלם שונים שיכולים לשמש למטרות צבאיות, כדוגמת כמות גדולה של מלט לדיפון מנהרות, שישראל מנעה את העברתם משטחה. אמצעי הלחימה וחומרי הגלם הובלו באופן כמעט גלוי דרך מנהרות הברחה רבות שחיברו בין החלק הפלסטיני והחלק המצרי של רפיח. מימון וסיוע לוגיסטי להתעצמות הצבאית ברצועה התקבל מקטר.
אסון צאלים א'
חקירת התאונה
ועדת חקירה נוספת בראשות האלוף עמוס ירון מצאה ליקויים רבים בשגרת האימונים של בסיס צאלים, בפיקוד ובבקרה בנושאי בטיחות שונים. הוועדה קבעה כי מערכת הבקרה של בסיס האימונים, הייתה צריכה למנוע את האסון ולאתר את טעות האנוש של קצין הסיוע הארטילרי. זאת, אף על פי שנוהלי הסיוע לגייסות לא כללו הנחיות מפורשות לגבי תהליך אימות נ.צ. המטרה כתנאי לאישור ירי.
מבצע צוק איתן
לאחר עמוד ענן
להלן גרף רב-חודשי של שיגורי רקטות ופצצות מרגמה מרצועת עזה לעבר ישראל, מאז תום מבצע עמוד ענן ועד יוני 2014:
להצגת מספר השיגורים החודשי עימדו עם סמן העכבר על העמודה המבוקשת
אסון צאלים א'
מסקנות אישיות
החוקר הראשון, האלוף אורי שגיא, המליץ להעמיד לדין את הפיקוד הזוטר: הקש"א, מפקד הסיוע החטיבתי (מס"ח), הקע"ת וקצינים נוספים, על התרשלות.
משפחות ההרוגים קבלו על כך שוועדות החקירה לא המליצו להעמיד לדין אף אחד מהפיקוד הבכיר, הממונה על הבטחת הבטיחות.
ב-1 במאי 1993 בהמשך לעסקת טיעון, הטיל בית הדין הצבאי עונשים קלים על המג"ד, הקש"א והקע"ת.
לקחים
ועדה לבחינת נושא תאונות האימונים בצה"ל בראשות האלוף יעקב לפידות המליצה על שינוי נוהלי האימונים, על הקמת אגף בטיחות במטכ"ל ועל הקמת מחלקת בטיחות במפקדת חילות השדה (מפח"ש). כמו כן הוועדה המליצה על שינוי בנוהל הבטיחות, שיחייב מינוי קצין בטיחות לכל תרגיל סיוע לגייסות.
מבצע צוק איתן
חטיפת הנערים ומבצע שובו אחים
ב-12 ביוני, עם חטיפת שלושת הנערים ביהודה ושומרון, החל מבצע שובו אחים, שבו עצר צה"ל מאות אנשי חמאס ובהם עשרות משוחררי עסקת שליט וחברים במועצה המחוקקת הפלסטינית. בהתנגשויות עם צה"ל נהרגו 10 פלסטינים. בתגובה החלו פעילי טרור לשגר רקטות מרצועת עזה לעבר מדינת ישראל בקצב הולך וגובר. בשבוע השני למבצע "שובו אחים" נורו רקטות מדי יום, וחלקן יורטו על ידי כיפת ברזל. ישראל הגיבה נקודתית בתקיפות של חיל האוויר נגד מטרות טרור, בעיקר אתרי ייצור ואחסנה של אמצעי לחימה ומשגרים מוטמנים.
סיכול ממוקד, תקיפת מנהרה והתגברות ירי הרקטות
בשבועיים שבין 13 ביוני ל-29 ביוני נורו לעבר מדינת ישראל למעלה מ-30 רקטות. עד ל-7 ביולי התנהלה מערכה שבבסיסה תבנית פעולה של תקיפות צה"ל וירי רקטי שבוצעו כתגובה של צד אחד נגד השני במעגל החוזר על עצמו. במהלך עשרת הימים שבין 27 ביוני עד לפתיחת המבצע ב-8 ביולי הרג צה"ל לפחות שלושה מחבלים באמצעות סיכול ממוקד ותקף מטרות טרור ברצועה, כאשר במקביל נורו רקטות לעבר ישראל בקצב הולך וגובר.
ב-2 ביולי נחטף מוחמד אבו ח'דיר, נער ערבי בן 16, במזרח ירושלים ונרצח. הרצח גרר מהומות אלימות במזרח ירושלים והירי לעבר דרום ישראל החמיר. ב-3 ביולי נורו לעבר ישראל 55 רקטות ופצצות מרגמה, היום עם מספר הנפילות הגבוה ביותר בהסלמה שקדם למבצע.
ב-8 ביולי, נפתח מבצע צוק איתן.
המשבר הכלכלי בחמאס
במהלך 2012 הפסיקה איראן לספק לחמאס מימון ונשק בגלל תמיכת חמאס במורדים הסונים בסוריה.
בנוסף ממשלת הרשות הפלסטינית בהוראת הנשיא מוחמד עבאס קיצצה את העברת הכספים ותשלום המשכורות למנגנון הניהול של הרשות בעזה.
ממשלת קטר הסכימה להעביר לחמאס כסף לתשלום משכורות במקום הרשות, אבל נתקלה בסירוב של בנקים בינלאומיים לבצע העברת כספים לחמאס בשל הגדרתו במדינות המערב כארגון טרור ומצרים סירבה לאפשר העברת הכסף במזומן דרך שטחה.
סך פעולות אלו פגעו קשות בהכנסות חמאס וביכולתו לשלם משכורות לחייליו והובילו את חמאס למצב של חדלות פרעון עקב אי-תשלום משכורות לאנשיו בחודשים מאי-יוני 2014.
בעקבות הלחץ הכלכלי, ב-2 ביוני 2014 הצטרף חמאס לממשלת אחדות של אש"ף, בהנחה שממשלת האיחוד תשלם גם את המשכורות ברצועה. אך הרשות הסכימה לממן רק את פקידי הרשות הפלסטינית בעזה, והתנגדה למימון משכורותיהם של כ-40,000 אנשי חמאס נוספים, שרובם השתייכו לזרוע הצבאית. בעקבות אי-תשלום המשכורות, פרצו עימותים פנימיים אלימים ברצועת עזה. אנשי חמאס מנעו מהבנקים המקומיים למסור כסף לפקידי הרשות שקיבלו משכורות דרכם - כולל בהתקפות ירי על סניפי בנקים ופגיעה בכספומטים.
להחרפת המצב תרמה העובדה שחודש יולי 2014 חל במקביל לחודש הרמדאן, בו באופן מסורתי הוצאות משק הבית הפלסטיני עולות על הממוצע. על פי הערכות שונות, מצב זה היה אחת הסיבות שהובילו את חמאס להסלים את התקפותיו נגד ישראל, כשהוא דורש, כתנאי להפסקת-אש, העברת המשכורות לאנשיו במסגרת הסכם רגיעה. לאורך המבצע נעשו מספר ניסיונות להפסקת אש, אך חמאס דחה את כולן בטענה שהסדר המשכורות הוא תנאי מקדים לכל הסכם עתידי.
חטיפתם ורציחתם של שלושה נערים ישראלים בגוש עציון הצית את התהליך שהביא להסלמת הלחימה לכדי "מלחמה" מוגבלת, דבר שלפני כן הוביל למבצע קודם שנקרא "שובו אחים", לוחמי צה"ל ביחידות השונות (חיל רגלים, חיל הנדסה קרבית וכו') וכוחות מיוחדים פעלו לאיתורם, איתרו ועצרו מחבלים ואמל"ח רב בעקבות חיפושם ואיתורם במבצע.
בדיעבד נראה שחטיפת הנערים נעשתה כיוזמה פרטית של חוליה של חמאס, מבלי להוועץ עם הנהגת הארגון, שהופתעה ממנו ומעוצמת התגובה הישראלית ביהודה ובשומרון, מבצע 'שובו אחים'. ככל שנמשך מבצע 'שובו אחים' הלך והסלים ירי הרקטות ופצצות המרגמה מעזה לתוך ישראל כפעולת הזדהות עם הפלסטינים ביהודה ובשומרון. אולם, נראה שאת הירי התחילו דווקא הארגונים הלא-חמאסיים וחמאס הצטרף רק בהמשך. ישראל הגיבה לטפטוף הגובר של רקטות ופצצות מרגמה בתקיפות אוויר ממוקדות לפגוע ביורים.
ב-5 ביולי הפציצו מטוסים ישראלים תואי של מנהרה חוצת-גבול בקרבת קיבוץ כרם שלום. באותו יום החליטה הנהגת חמאס להסלים את הלחימה ולהרחיב את טווח הירי ומספר הרקטות ופצצות המרגמה שנורו ב-7 ביולי היה פי כמה (כ-135) מהמספר הממוצע שנורה במהלך שבעת הימים הקודמים (מכ-15 עד כ-40 בכל יום) וטווח הרקטות הגיע עד לרחובות.
בתגובה להסלמה זו החליטה ממשלת ישראל לפתוח במבצע 'צוק איתן'.
יש שהעריכו שלמורשת חודש הרמאדן, שבו נחלו המוסלמים מספר ניצחונות משמעותיים על אויביהם ולכן הפך לסמל של ניצחון אסלאמי בברכת האל, קשר להחלטה של חמאס להסלים את האירועים במהלך חודש זה.
הפעילות המבצעית בשלב הראשון
הפעילות המבצעית בשלב הראשון (בין 8 ביולי ל-17 ביולי) התאפיינה בעיקר בתקיפות והפצצות מן האוויר שביצע חיל האוויר הישראלי וכן מעט תקיפות מהים שביצעו לוחמי פלגה 916, שייטת 13 ושייטת ספינות הטילים וירי ארטילריה מהיבשה שביצע חיל התותחנים. התקפות צה"ל כוונו אל עבר תשתיות טרור, משגרים מוטמנים, מפקדות, מחסני אמל"ח, מנהרות תת-קרקעיות וכן בתים של מחבלים בכירים בחמאס ובג'יהאד האסלאמי. מנגד, הפלסטינים ירו מדי יום למעלה מ-120 רקטות אל עבר עוטף עזה, יישובי הדרום, השפלה וגוש דן ולעיתים אף רחוק יותר לאזורים כמו השרון, חיפה, דימונה וירושלים. בין הרקטות שירו הפלסטינים נמנות M-75, פג'ר 5, R-160 ו-M-302. בנוסף, פעמים אחדות, נורו לצפון ישראל רקטות מלבנון, אך לא גרמו לנפגעים. תשע סוללות כיפת ברזל נפרשו ברחבי הארץ ואנשי מערך ההגנה האווירית שהפעילו אותם הצליחו ליירט באמצעותם למעלה מ-90% מהרקטות שירו הפלסטינים לעבר יישובים ישראלים. בנוסף, יירט מערך ההגנה האווירית, באמצעות טיל MIM-104D פטריוט, מספר כלי טיס בלתי מאויש ששלח חמאס. במהלך תקופה זו, אישר קבינט המדיני-ביטחוני פעמים אחדות את גיוסם בצווי חירום של חיילי מילואים, שמספרם הכולל הגיע בסופו של דבר לכ-75,000.
ב-15 ביולי גובשה לראשונה יוזמה מצרית להפסקת אש. ישראל נענתה להצעה, אך ארגוני המחבלים המשיכו בירי, ובתגובה חזרה גם ישראל לתקוף. למחרת פורסמו תנאי חמאס להפסקת אש ל-10 שנים, ובהם פתיחת מעברי הגבול, הקמת שדה תעופה ונמל ים בפיקוח האו"ם, הרחבת רצועת הדיג, ושחרור אסירי חמאס שנעצרו במבצע שובו אחים.
במהלך ימי הלחימה הראשונים, נעשה מספר ניסיונות מצד מחבלים פלסטינים לחדור לתוך שטח ישראל, הבולט שבהם הוא החדירה לחוף זיקים ב-8 ביולי שתועדה בווידאו וסוכלה על ידי כוחות צה"ל. ב-17 ביולי לאחר חדירה מוצלחת של 13 מחבלים דרך מנהרה מרצועת עזה לאזור קיבוץ סופה החלה ישראל במתקפה קרקעית.
הפעילות המבצעית בשלב השני - מתקפה קרקעית
לאחר כניסה קרקעית, הפעילות המבצעית בשלב השני (בין 17 ביולי בערב ל-4 באוגוסט: 18 ימים), החלה ב-17 ביולי בשעות הערב, אז פתחו כוחות זרוע היבשה של צה"ל במתקפה קרקעית ברצועת עזה, תחת סיוע ארטילרי שסיפק חיל התותחנים באמצעות תותחי 155 מ"מ וטילי "תמוז". כוחות חיל ההנדסה הקרבית עסקו באיתור, חשיפה והשמדה של מנהרות הלחימה של רצועת עזה, בהתחלה באזורים סמוך לציר הוברס ובהמשך עמוק יותר. בנוסף הם חיסלו מחבלים, תשתיות ומבני טרור עם סיוע חטיבות חיל הרגלים וחיל השריון. סדר הכוח היבשתי היה כשלוש אוגדות, כאשר הן ערוכות ב-7 צוותי קרב חטיבתיים.
ב-17 ביולי בשעה 22:00 החלה התקיפה הקרקעית על רצועת עזה כאשר גדוד "בזלת" 50, גדס"ר נח"ל, גדוד 931 וגדוד 932 של חטיבת הנח"ל, גדוד צבר, יחידת רימון של חטיבת גבעתי ומערך הצמ״ה יחד עם כוחות שריון מ-חטיבה 401, וגדוד 601 של חיל ההנדסה הקרבית ובמקביל כוחות מחטיבת הצנחנים ומגדוד 196 (חטיבה 460). חיל הרגלים, חיל ההנדסה הקרבית, חיל השריון וכוחות מיוחדים חצו את גדר המערכת והחלו בתקיפה על הערים בית חאנון שבצפון הרצועה במקביל להתקפה על הערים ח'אן יונס ורפיח שבדרום הרצועה. הכוחות ספגו התנגדות כבדה בשל היותם הכוח הקרקעי הראשון שנכנס ללחימה והפעילו, בליווי חיל האוויר, אש מסיבית מאוד על הערים על מנת לנטרל התנגדות לכניסה למבנים.
במהלך כל המבצע הקרקעי סיפק חיל התותחנים חיפוי בירי ארטילרי לצד המשך התקיפות וההפצצות של חיל האוויר הישראלי. המחבלים המשיכו בירי הרקטות לעבר ישראל, אך כמות השיגורים פחתה. חמאס שיגר רקטות גם מבתי ספר, בתי חולים וכן ממתקנים של אונר"א, תוך שימוש באזרחים כמגן אנושי. במספר מקרים השיב צה"ל אש אל מקורות הירי במתקני אונר"א, דבר שגרם לנפגעים בקרב הפלסטינים ששהו שם ולביקורת בינלאומית על ישראל. ב-28 ביולי טענו הפלסטינים שצה"ל הפגיז את בית החולים שיפא בעזה וכן גן ציבורי במחנה הפליטים א-שאטי וגרם לכעשרה הרוגים פלסטינים, בהם ילדים, אך בדיקת צה"ל העלתה שלא מדובר בירי ישראלי אלא בשני המקרים מדובר בשיגורים כושלים של חמאס.
כמו כן, בוצע מהלך קרקעי של שלושה צוותי קרב חטיבתיים לעבר שלושה אזורי מנהרות במזרח רצועת עזה: גדוד 932 וגדוד 50 של הנח"ל באזור בית להיא שבצפון הרצועה. במרכז הרצועה, באזור ח'וזאעה ובדרום, באזור העיר רפיח, גדוד צבר של גבעתי. גדודי ההנדסה לחמו רגלית וסייעו לכוחות החי"ר והשריון בערים השונות ברצועה, בתחום הלוחמה בשטח בנוי והלוחמת תת-קרקע ומחלקות ח"יר וחה"ן ביצעו סריקות במנהרות ובתים ברצועה.
בעקבות נפילת רקטה ביהוד סמוך לנמל התעופה בן-גוריון ב-22 ביולי הודיעו עשרות חברות תעופה אמריקניות ואירופאיות על הפסקת טיסותיהן לישראל וממנה. שינוי מדיניות היירוט של רקטות לאזור נתב"ג הביא לחידוש הטיסות.
המחבלים ערכו מספר פיגועי חדירה בשטח ישראל דרך מנהרות תת-קרקעיות וגרמו לנפגעים, בהם הרוגים.
הפעילות הקרקעית לוותה בחילופי אש כבדים בין כוחות צה"ל למחבלים, בהם נהרגו עשרות חיילים ומאות מחבלים. בין הקרבות הקשים בבית חאנון בולט קרב שכונה "17 דקות בגיהנום", כאשר ב-25 ביולי נתקל כוח פלוגת המבצעית של גדוד 931 של חטיבת הנח"ל יחד עם כוח יהל"ם וכוח יחידת עוקץ בחוליית חמאס בת 18 מחבלים, אותם הרג הכוח בחילופי אש, ובמהלכם נהרגו שני חיילי צה"ל. על הקרב קיבל הגדוד צל"ש מפקד אוגדה. קרב קשה נוסף היה בחרבת אחזעה בו נהרג מפעיל D9, על הקרב קיבלו ארבעה חיילים צל"שים, שלושה מהם מחיל ההנדסה הקרבית. בחירבת חיזע'ה בדרום רצועת עזה, נערכו גדוד 603 של חיל ההנדסה יחד עם גדוד 101 של צנחנים לשהות באזור לצורך סריקות, חשיפות זירת מטענים, אמל"ח ומנהרות ומצאו ממצאים אלו יחד עם פיר מנהרה. על מגדל מים נמצא אמצעי ראיית לילה של החמאס ובמסגד צמוד נמצא מרתף עמוס בכלי נשק וחבלה. מחלקת ההנדסה קיבלה משימה לפוצץ את הפיר, המסגד ומגדל המים והתפתח קרב יריות קשה בין מחלקת ההנדסה ומחלקת הצנחנים לבין המחבלים.
החל מ-26 ביולי ניסו גורמים בינלאומיים מספר פעמים להגיע להפסקת אש הומניטרית בין צה"ל לחמאס, אך בעוד שישראל הסכימה ליוזמות אלה חמאס הפר את הפסקות האש פעם אחר פעם. ההפרה החמורה ביותר התרחשה ב-1 באוגוסט בקרב רפיח: חמאס הרג שלושה חיילים וחטף אחד מהם (שלאחר מכן קבע צה"ל את מותו) אשר במהלכו נתגלו פריטי מידע שאפשרו לקבוע את מותו של החייל הנעדר, בעקבות תקרית זו הופעל נוהל חניבעל וצה"ל המטיר על רפיח אש כבדה, ממנה נהרגו עשרות פלסטינים.
ב-3 באוגוסט סיימו כוחות חיל ההנדסה הקרבית להשמיד כמעט את כל מנהרות החדירה (בנוסף לחיסול מחבלים ותשתיות טרור בלחימה לצד הכוחות). כוחות צה"ל נערכו מחדש מסביב לרצועה. ב-5 באוגוסט החלה הפסקת אש ל-24 שעות.
לחימת צה"ל ברצועה ספגה התנגדות, וכתוצאה מכך נהרגו חיילים לאחר סבב לחימה ארוך, תוך כדי חילופי אש, היתקלויות וירי נ"ט. מחיל הרגלים נהרגו 44 לוחמים, מחיל השריון נהרגו 14 לוחמים, מחיל ההנדסה הקרבית נהרגו 3 לוחמים. מהכוחות המיוחדים: מיחידת מגלן נהרגו 3 לוחמים, מיחידת עוקץ 2, יחידת אגוז 3 לוחמים ויחידת יהל"ם לוחם אחד.
לבסוף תוצאות המלחמה והשלכותיה הביאו לכך שחיל הרגלים, חיל ההנדסה הקרבית, חיל השריון וכוחות מיוחדים נוספים אחרים השמידו מנהרות ותשתיות טרור ובתים, כולל מסגדים, מחנות פליטים, בתי חולים ועוד. חיסלו ונטרלו מחבלים במגע, חשפו זירות מטענים, איתרו אמל"ח רב ועוד בערים שונות ברצועה (ח'אן יונס, בית חאנון, חירבת חיזע'ה, בית להיא, רפיח, שג'אעיה, נחל עוז, כרם שלום). יחידות אלו לקחו חלק רב בלחימה בנושא הלוחמה בשטח בנוי, לוחמת מנהרות והמלחמה עצמה ברצועת עזה.
הפעילות המבצעית בשלב השלישי - הפסקות אש
שלב זה (בין 5 באוגוסט ל-18 באוגוסט: 14 ימים), התאפיין בהפסקות אש אחדות ובניסיונות להגיע להסכם שמקובל על שני הצדדים. ישראל סירבה לנהל משא ומתן תחת אש ולכן לאורך השיחות שהתקיימו בקהיר, נשמרה הפסקת האש. עם זאת, חמאס הפר כמה מהפסקות האש והחל לירות בסיומן של אחרות. ימי הלחימה בשלב זה היו מועטים ועמדו על שלושה ימים.
הפעילות המבצעית בשלב הרביעי - חידוש הלחימה
שלב זה, (19 באוגוסט ל-26 באוגוסט: 8 ימים), שהחל בהפרת הפסקת האש על ידי חמאס, התאפיין בירי כבד של רקטות ופצמ"רים על ישראל, ומנגד בתקיפות מהאוויר והים שביצע צה"ל, עם דגש על סיכולים ממוקדים נגד בכירי חמאס. ב-19 באוגוסט תקף צה"ל בית בשכונת שייח' רדואן שבעזה במטרה להרוג את מוחמד דף, ראש הזרוע הצבאית של חמאס. בתקיפה נהרגו אשתו, בתו ובנו של דף; דף עצמו נפצע קשה אך שרד את התקיפה. בתגובה לכך ביצע חמאס ירי רקטות כבד לעבר הדרום, ואף הרחיב אותו בהמשך גם לאזורי השפלה, גוש דן וירושלים. ב-21 באוגוסט נהרגו בסיכול ממוקד שלושה בכירי חמאס: ראאד אל-עטאר (מפקד חטיבת רפיח וממתכנני חטיפת גלעד שליט), מוחמד אבו שמאללה ומוחמד ברהום (מפקדי חטיבת דרום של גדודי עז א-דין אל-קסאם). ב-24 באוגוסט הרג חיל האוויר בסיכול ממוקד את מוחמד אלע'ול, אחראי הכספים של החמאס.
בימים האחרונים של שלב זה, צה"ל פגע ומוטט מספר רבי קומות בעזה, תוך הפעלת נוהל אזהרה "הקש בגג" לצמצום נפגעים אזרחיים.
בעקבות תקיפת הבכירים, חמאס הוציא להורג באופן פומבי למעלה מ-21 פלסטינים, בהם פעילי חמאס, בחשד ששיתפו פעולה עם ישראל. לפי תאופיק טיראווי, בכיר בפת"ח, חלק מהמוצאים להורג היו קצינים במנגנוני הביטחון של הרשות הפלסטינית.
מנגד, חמאס ריכז את מאמציו בירי מטחים כבדים ומתמשכים, בעיקר של פצמ"רים, כל יום על יישוב אחר בעוטף עזה, לצד המשך ירי הרקטות על שאר ישראל לרבות יישובי הדרום,השפלה, גוש דן ואף יישובי השרון ואזור ירושלים. באותה תקופה ביצע חמאס למעלה מ-120 ולעיתים אף למעלה מ-160 שיגורים של רקטות ופצמ"רים מדי יום. ירי הפצמ"רים היה קטלני וממנו נהרגו 3 ישראלים בעוטף עזה.
בשלב הראשון של המבצע
סמוך לתחילת המבצע הקרקעי החלה פעילות מדינית בינלאומית ענפה שכללה יוזמות שונות להביא להפסקת אש. משרד החוץ התארגן במהירות כדי לקלוט ביקורי אח"מים, בהם שרי החוץ של גרמניה, איטליה, צרפת, נורווגיה, ארצות הברית ובריטניה, מזכ"ל האו"ם, באן קי-מון, ומשלחות פרלמנטריות ממדינות שונות. במקביל, מערך הדוברות וההסברה של משרד החוץ נערך למבצע הסברה רחב היקף בתקשורת הבינ"ל וברשתות החברתיות. בד בבד, המשיכו נציגויות ישראל בעולם לפעול באופן אינטנסיבי מול מקבלי החלטות ומעצבי דעת קהל, במטרה להשיג גיבוי וחופש פעולה מקסימלי לפעולה הצבאית ולהכשיר את הקרקע למתווה מדיני שיאפשר את סיום הלחימה.
ב-14 ביולי גיבשה מצרים הפסקת אש, והציעה שתיכנס לתוקפה ב-09:00 בבוקר 15 ביולי. הקבינט המדיני-ביטחוני של ממשלת ישראל קיבל את ההצעה וצה"ל נצר את האש. לעומת זאת, חמאס ושאר ארגוני הטרור שברצועת עזה סירבו להצעה המצרית והמשיכו בירי רקטות כבד על ישראל. בשל כך, ישראל השיבה באש אל רצועת עזה והודיעה על חידוש הלחימה. בבוקר 17 ביולי סוכל פיגוע חדירה גדול של חמאס דרך מנהרה תת-קרקעית, דבר שהוביל באותו ערב לתחילת מתקפה קרקעית של ישראל בתוך רצועת עזה כנגד המנהרות. מצרים האשימה את חמאס בכניסה הקרקעית ובנזק שיגרם ממנה בגלל סירובו להפסקת האש.
ככלל, התגובה העולמית בתחילת המבצע, גם בחלקו הקרקעי, נעה בין תמיכה מסויגת בישראל לעמדה נייטרלית עד אדישה, למעט במדינות האסלאמיות ותומכותיהן שהתנגדו למבצע וגינו את ישראל, וכן באחדות ממדינות דרום אמריקה – ברזיל, צ'ילה, אקוודור ופרו - שהחזירו את שגריריהן בישראל להתייעצות, ובוליביה, שנשיאה, אוו מוראלס, אמר שישראל היא "מדינת טרור". נשיא ארצות הברית ברק אובמה וקנצלרית גרמניה אנגלה מרקל הביעו תמיכה בישראל ובזכותה להגנה עצמית מפני ירי הרקטות וטרור המנהרות. ראש ממשלת טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן, גינה את ישראל בחריפות, הסית נגדה והאשים אותה ב"רצח עם" נגד הפלסטינים, בעקבות דבריו של ארדואן אלפי מפגינים אלימים תקפו את נציגויות ישראל בטורקיה, דבר שהוביל את משרד החוץ להורות על פינוי משפחות נציגי ישראל בטורקיה מחשש לשלומן, ולפרסום אזהרת מסע לטורקיה. בערים שונות באירופה נערכו הפגנות בגנות ישראל והמבצע, ובצרפת ובהולנד הותקפו יהודים ובתי כנסת על רקע המבצע.
בשלב השני של המבצע
[[קובץ:International reactions to Operation Protective Edge2.png|ממוזער|250px|חלוקת התמיכה הבינלאומית בין הצדדים.
]] ב-18 ביולי התכנסה מועצת הביטחון של האו"ם לדיון על המתרחש ברצועת עזה, לבקשתן של ירדן וטורקיה. תת-מזכ"ל האו"ם, ג'פרי פלטמן, גינה בדיון את ירי הרקטות לעבר ישראל ואמר כי הוא מודאג מהתגובה הישראלית הכבדה.
ב-20 ביולי, בעקבות מתקפת צה"ל בשכונת שג'אעיה, החלו לזרום לתקשורת הבינלאומית תמונות קשות של נפגעים אזרחיים, דבר שהביא להגדלה משמעותית של נפח הסיקור של האירועים ולהטיה של דעת הקהל העולמית לרעת ישראל. מערך הדוברות וההסברה של משרד החוץ פעל נמרצות באמצעות התקשורת המסורתית ובמדיה החדשה, כדי למזער את הנזק התדמיתי, כשמולו ניצב מערך מתואם של ארגונים פרו-פלסטיניים ואנטי-ישראליים שונים.
ב-22 ביולי ביקר מזכ"ל האו"ם באן קי-מון בישראל ונועד עם ראש הממשלה בנימין נתניהו, שר החוץ אביגדור ליברמן ושר הביטחון משה יעלון. במפגש שרי החוץ של האיחוד האירופי שהתקיים באותו יום, ביטא האיחוד הבנה לפעילות הישראלית בעזה, כינה את ירי הרקטות על ישראל "מעשה נפשע" והכיר בזכותה של ישראל להגן על אזרחיה. בעקבות ריכוז מאמץ דיפלומטי של משרד החוץ, קראו 28 שרי החוץ האירופאים באופן תקדימי לפירוק כל ארגוני הטרור ברצועת עזה מנשקם וכן גינו בחריפות את השימוש באזרחים כמגן אנושי על ידי חמאס. בהצהרה נאמר:.
ב-25 ביולי הציעה ארצות הברית הפסקת אש למשך שבוע החל מיום ראשון, 27 ביולי 2014. הקבינט המדיני-ביטחוני דן בהצעה זו ולא אישר אותה, ובהמשך גובשה יחד עם חמאס הפסקת אש הומניטרית ל-12 שעות אשר מאוחר יותר הוארכה בארבע שעות נוספות אך הופרה על ידי חמאס.
ב-27 ביולי טילפן ברק אובמה לנתניהו ותבע ממנו להפסיק מיידית וחד-צדדית את המבצע. אובמה גם דרש מנתניהו לקבל את התיווך הקטרי-טורקי, ואף להסיר את המצור וההגבלות מעל רצועת עזה.
ב-28 ביולי קראו נשיא ארצות הברית ברק אובמה ומועצת הביטחון של האומות המאוחדות להפסקת אש הומניטרית מיידית והפסקת אש ארוכת-טווח המבוססת על היוזמה המצרית.
ב-31 ביולי הגיעו מזכ"ל האו"ם באן קי-מון ומזכיר המדינה האמריקאי ג'ון קרי להסכמה עם ישראל וחמאס על הפסקת אש הומניטרית ל-72 שעות שתיכנס לתוקף ב-1 באוגוסט ב-8:00 בבוקר. בעוד שישראל נצרה את האש, חמאס הפר את הפסקת האש תוך זמן קצר על ידי ירי תלול מסלול לעבר ישראל ותקיפה בדרום רצועת עזה שבה נהרגו שלושה חיילים. בעקבות התקרית הפסקת האש קרסה וצה"ל שב לתקוף ברצועה. האו"ם והממשל האמריקאי גינו את חמאס בחריפות על הפרת הפסקת האש.
עם התארכות המבצע והגידול במספר ההרוגים הפלסטינים החלה הסתייגות רבה יותר מעוצמת התגובה של ישראל. שר החוץ הצרפתי, לורן פביוס, אמר כי "זכותה של ישראל לביטחון אינה מצדיקה את פעולותיה בעזה", ממשלת בריטניה הודיעה שהיא בוחנת מכירה של נשק וציוד לישראל, כדי לוודא שלא נעשה בו שימוש במבצע. וממשלת ספרד הודיעה על הקפאת משלוחי הנשק מספרד לישראל.
בשלב השלישי של המבצע
ב-5 באוגוסט הושגה הפסקת אש של 72 שעות בין ישראל לחמאס, ובמהלכה הגיעו למצרים משלחות מטעם ישראל, הרשות הפלסטינית וחמאס לדיון בהסדרה ארוכת-טווח בתיווך מצרים בהתבסס על היוזמה המצרית.
במהלך כינוס מיוחד של העצרת הכללית של האו"ם בנושא המלחמה בעזה, האשים מזכ"ל האו"ם באן קי-מון את ישראל בהפרות של המשפט ההומניטרי הבינלאומי בהתקפות על מתקני האו"ם, ואמר כי יש לחקור את ההתקפות ולהעניש את האשמים.
ב-7 באוגוסט נפגש ראש הממשלה בנימין נתניהו עם נשיא הצלב האדום והציג בפניו עדויות המציגות את לחימת חמאס מאחורי האזרחים, והאשים את חמאס בשימוש באזרחים, ביניהם גם בילדים ובנשים, כמגן אנושי. בנוסף הציג בפניו הוכחות שחמאס מחביא נשק במתקני האו"ם, בבתי חולים, בבתי ספר, בכנסיות ובמסגדים ומשגר רקטות משם. בסוף הפגישה נתניהו ביקש מנשיא הצלב האדום לסייע בהשבת גופותיהם של סמל ראשון אורון שאול ושל סגן הדר גולדין שנהרגו במהלך המבצע וגופותיהם נחטפו.
ב-19 באוגוסט, לפני שנגמרה הפסקת האש, חמאס הפר אותה וירה מספר רקטות נוספות לעבר באר שבע ונתיבות. בעקבות זאת נפסק המשא ומתן, והלחימה התחדשה.
כוחות צה"ל
מזרוע היבשה השתתפו במבצע מרבית היחידות המתמרנות של הצבא הסדיר, בהן חטיבות החי"ר: חטיבת הצנחנים, חטיבת גולני, חטיבת גבעתי, חטיבת הנח"ל, חטיבת המילואים של בה"ד 1 וחטיבת ביסלמ"ח, גדודי חיל ההנדסה הקרבית, חטיבות השריון: חטיבה 401 (ובה טנקי מרכבה סימן 4מ), חטיבה 188, חטיבת המילואים 10 "הראל" (שגדודיה גויסו ולחמו תחת פיקודה של אוגדת עזה), חטיבה 7 וחטיבה 460 (בית הספר לשריון שפעלה כחטיבה מבצעית) וכן אגדי תותחנים שכללו מספר סוללות תותחי 155 מ"מ שנפרשו סביב הרצועה. כוחות של חיל ההנדסה הקרבית, כולל לוחמי יהל"ם וצמ"ה, פוזרו בין הכוחות הלוחמים. גם כוחות חילוץ והצלה של פיקוד העורף השתתפו ככוח חילוץ תחת אש, באיתור מנהרות וסיוע לכוחות כצוותי פריצה.
מזרוע הים השתתפה בלחימה שייטת ספינות הטילים ופלגה 916.
זרוע האוויר והחלל הפעיל בלחימה טייסות מטוסי ומסוקי קרב וטייסות תובלה, חילוץ, סער, כטב"מים ומודיעין. מערך ההגנה האווירית ביצע יירוטי רקטות ומזל"טים באמצעות סוללות כיפת ברזל וסוללת פטריוט בהתאמה.
בלחימה השתתפו יחידות מיוחדות בהן יהל"ם, שייטת 13, סיירת מטכ"ל, מגלן, לוט"ר, יחידת עוקץ, יחידת אגוז, יחידת רימון יחידת דובדבן וגדודי הסיור. כמו כן, במבצע נעשה שימוש לראשונה בקציני אוכלוסייה.
פעילות התקפית
צה"ל תקף מטרות טרור רבות בהן מפקדות, מחסני אמל"ח, אתריי יצור רקטות, משגרים מוטמנים, מנהרות טרור תת-קרקעיות ומנהרות ההברחה של רצועת עזה. לצד ההפצצות צה"ל ביצע סיכולים ממוקדים נגד פעילי טרור. בנוסף תקף צה"ל חוליות שיגור וכן הפציץ את בתיהם של בכירים בארגוני הטרור חמאס והג'יהאד האסלאמי.
במהלך המבצע צה"ל תקף בסך הכל בין 5,226 ל-6,231 מטרות. כיוון שחמאס השתמש באזרחי הרצועה כמגן אנושי, הותקפו רק כעשירית מכלל המטרות שאותרו בעזה.
מעל ל-750 מחבלים וחמושים פלסטיניים נהרגו מתקיפות צה"ל ברצועה ו-150 נוספים נעצרו במהלך המבצע. 32-34 מנהרות טרור הושמדו במהלך המבצע, מהן 10 שחדרו לשטח ישראל ו-4 מנהרות שהיו בתהליך חפירה לעבר הגבול. מספר גורמים בישראל טענו כי במודיעין ידעו על כ-10 מנהרות וכי השאר נתגלו במהלך המבצע. גורמים אחרים טענו כי בצה"ל ידעו על כל 32 המנהרות והפציצו חלק מהן מהאוויר בטרם הכניסה הקרקעית כדי למנוע מהמחבלים לחדור מהן לשטחי ישראל. 10,590 מבנים בעזה נפגעו בתקיפות, מתוכם 4,024 נהרסו עד היסוד. בין המטרות שהותקפו היו 1,814 תשתיות ירי תלול מסלול, 1,914 מפקדות טרור ותשתיות פיקוד ושליטה, ו-191 אתרים לייצור ואחסון אמצעי לחימה.
ישראל נמנעה כמעט לגמרי מתקיפת תשתיות אזרחיות אחרות, כדוגמת דרכים ומערכת אספקת החשמל. ניתן דגש במהלך הלחימה על שימוש בחימוש מונחה מדויק על מנת למנוע פגיעות סביבתיות בעת פגיעה במטרות ששכנו בסביבה אזרחית צפופה. כדי להקטין פגיעה באזרחים לא מעורבים הפעיל צה"ל את נוהל "הקש בגג" בו מוזהרים האזרחים להתפנות לפני שצה"ל מפציץ מבנה. כמו כן קראה ישראל לאזרחים פלסטינים להתפנות ממקומות שאותם צה"ל עומד לתקוף, בין השאר באמצעות פיזור כרוזים מהאוויר.
סדר הכוחות:
לצוותי הקרב החטיבתיים צוותו כוחות מיוחדים, כוחות צמ"ה, צוותי רוכב שמיים, סוללות ארטילריה (פגזים וחימוש מדויק) וסיוע אווירי צמוד.
חיל הרגלים וחיל ההנדסה הקרבית לחמו רגלית, השמידו והפציצו מבנים ותשתיות ומחבלים תוך כדי חיפוי של כוחות שריון. טנקי מרכבה לקחו חלק משמעותי בתמרון הקרקעי, הודות למערכת ההגנה האקטיבית "מעיל רוח" שפעלה בהצלחה ויירטה כ-10 טילי נ"ט שנורו על הטנקים, וכן למערכת צבא יבשה דיגיטלי (צי"ד) שהותקנה על כל הטנקים ואפשרה קשר, שליטה ובקרה, סנכרון ותיאום ברמות חסרות תקדים בין החמ"ל (מפקדת החטיבה) לכל טנקי החטיבה, בין כל הטנקים וכן בין הטנקים לחיל האוויר וחיל התותחנים. יתרה מכך, מערכת צי"ד אפשרה העברת מידע מודיעיני בזמן אמת, שסיפקו אגף המודיעין וחיל האיסוף הקרבי, לטנקים והצגתו באופן דיגיטלי במחשבי הטנקים - דבר שייעל באופן משמעותי את הלחימה. הטנקים השמידו מאות מטרות (בין השאר ירו הטנקים פגזים על בתים ממולכדים, דבר שהביא ליזימת המטענים וחומר הנפץ שהוסתרו בבתים ולפיצוצם), פגעו במאות מחבלים (חטיבה 401 לבדה הרגה 120–130 מחבלים) וחיפו על לוחמי החי"ר וההנדסה הקרבית. חיל ההנדסה הקרבית פרץ צירים, ניטרל מלכודים, חישף שטחים והרס תשתיות טרור (שרבות מהן הוסתרו במבנים אזרחיים). הוא עשה הכל בתנועה רגלית, ממוכנת ומסייעת וסיפק סיוע הנדסי לכוחות המתמרנים, בעיקר בטיפול במנהרות הלחימה של רצועת עזה והשמדתן בידי הלוחמים בגדודים ולוחמי יהל"ם. במבצע נאלצו להרוס באמצעות דחפורי D9 משוריינים מספר רב של בתים שהיו ממולכדים והכילו תשתיות טרור בהן פירי מנהרות, משגרי רקטות, מחסני אמל"ח ומפקדות של חמאס. לוחמי יחידת מיתר ויחידת מגלן השמידו מטרות טרור בירי טילים מדויקים. בשל מתאר הלחימה הסבוך מפקדים בכירים וקצינים נכחו בשטח והובילו את הכוחות. כתוצאה מכך נפגעו מספר קצינים ומפקדים בכירים במהלך הלחימה (כגון מח"ט גולני, אל"ם רסאן עליאן, שנפצע בינוני, ואחרי טיפול שב ללחימה).
על פי דיווח צה"ל היקף הירי במהלך הלחימה כלל כ-14,500 פגזי טנקים (רובם מסוג חלולן ומיעוטם מסוג "חצב" ו"כלנית"). וכ-35 אלף פגזי ארטילריה מסוגים שונים. עד לאמצע אוגוסט הונפקו לחיילים 4.8 מיליון קליעים, כאשר לפי הערכות נעשה שימוש במחציתם. כמו כן נורו כמה מאות של טילי תמוז.
הגנת העורף
מערך ההגנה הישראלי התבסס על סוללות כיפת ברזל שיירטו חלק משמעותי מהרקטות שכוונו לעבר מרכזי אוכלוסייה ישראלים. בתחילת המבצע נפרשׂו ברחבי ישראל שבע סוללות כיפת ברזל, ובמהלכו נוספו סוללה שמינית ותשיעית, והן הפגינו ביצועים משופרים הן בטווחי הכיסוי והן במספר היירוטים המוצלחים, שעמדו על 735 יירוטים בכ-90% הצלחה. מלבד כיפת ברזל הפעיל מערך ההגנה האווירית גם סוללות טילי MIM-104 פטריוט, והללו יירטו שני כלי טיס בלתי מאוישים ששלח חמאס לעבר ישראל. פיקוד העורף הנחה את תושבי ישראל כיצד להתגונן במקרה של אזעקות והתקפת רקטות. אזעקות שפעלו בערי ישראל נתנו התרעה קצרה להיכנס למרחבים מוגנים, ממ"דים ומקלטים, כאשר זמן ההתרעה עלה בהתאם למרחק של היישוב מרצועת עזה. גדודי החילוץ וההצלה של פיקוד העורף תפסו כוננות ככוח חילוץ במקרה של קריסת מבנים בעקבות ירי הרקטות.
במבצע הופעלה לראשונה מערכת התראות בזמן אמת באמצעות מסרונים במכשירים הסלולריים הנתמכים, הפועלים ברשתות הסלולר הישראליות.
יחידות הסייבר של אגף התקשוב, אגף המודיעין ושירות הביטחון הכללי סיכלו מתקפות של האקרים פלסטינים ואיראנים וכן התמודדו עם מתקפות רחבות היקף של יחידת הסייבר האיראנית על תשתיות האינטרנט הצבאי והאזרחי של ישראל.
תעמולה ולוחמה פסיכולוגית
במקביל, פעלה חטיבת דובר צה"ל באופן נרחב בשדה ההסברה והתעמולה, בדגש על סביבת האינטרנט, ובכלל זה באתרים פייסבוק, טוויטר ופליקר, על מנת להעביר את מסרי צה"ל וישראל, לספק מידע עדכני ולהזים דיסאינפורמציה שפורסמה על ידי הפלסטינים. מצלמות רבות חולקו לכוחות הלוחמים על מנת לתעד את הפעילות המבצעית. צה"ל הרבה להפיץ סרטוני וידאו המתעדים את פעולותיו, כולל תקיפות מהאוויר והים, סיכולי פיגועים, יירוטי כיפת ברזל והפעולה הקרקעית.
אמצעי לחימה וכלי נשק שהוכנסו לזירה
במהלך הלחימה נכנסו לשימוש בצה"ל אמצעי לחימה ואמצעים טכנולוגיים חדשים. חלקם כבר הופעלו בשטח באירועים ביטחוניים וחלקם הופעלו לראשונה במבצע.
חיל השריון זכה לשדרוג משמעותי בעשור השני של המאה ה-21 שבא לידי ביטוי במבצע, בעיקר בחטיבה שהפעילה טנקי מרכבה סימן 4. שדרוגים אלה כללו:
גם חיל הרגלים השתדרג במגוון אמצעים:
חיל ההנדסה הקרבית הפעיל באמצעים רבים, בהם כלי נשק, מקלעים ואמצעי ראיית לילה והפעיל אמצעי הנדסה צבאית בהם חומרי נפץ, אמצעי חבלה, מטענים וכדומה. החיל הפעיל את נגמ"שי ההנדסה פומ"ה והשתמש בצפע שריון ורקטות ריצוף במהלך הלחימה כדי לפתוח צירים ולנקות זירות מטענים. מערך הצמ"ה הפעיל לראשונה מחפרים ממוגנים מדגם באגר E-349 ודחפורי D9T משוריינים מדור רביעי. במהלך המבצע הפעילו לוחמי יהל"ם אמצעים מתקדמים לאיתור, סריקה והשמדת מנהרות, כאשר הבולטת מביניהן היא מערכת אמולסיה לפיצוץ מנהרות שהופעלה בצורה נרחבת מאז פותחה לראשונה אחרי מבצע עופרת יצוקה.
במהלך המבצע נפרשו מערכות גילוי ואיתור מתקדמות, בהן:
במבצע הופעל מגוון רחב של כלי טיס בלתי מאוישים, ביניהם רוכב שמיים (בידי חיל התותחנים) ולראשונה הרמס 900. חיל האוויר הישראלי שיגר כמויות גדולות של חימוש מונחה מדויק הכולל טילי אוויר-קרקע ופצצות מונחות.
פעילות התקפית
הזרוע הצבאית של חמאס טענה בתחילת המבצע כי לחמאס מטרות צבאיות ברורות בירי הרקטות והוא אינו מכוון לפגוע באוכלוסייה אזרחית. לטענה זו אין בסיס בהתחשב ברמת הדיוק הנמוכה של הרקטות ובכך שרובן נורו לעבר יישובים אזרחיים. עם זאת, מספר ימים אחרי כן הודיע דובר חמאס כי "בשל התוקפנות הישראלית וההפצות החוזרות של חיל האוויר במטרה לפגוע באוכלוסייה אזרחית" הפכו כל ערי ישראל למטרות חמאס וכי מעתה יירו לערים. גם לפני הודעה זו, שיגרו פעילי חמאס בזרוע הצבאית רקטות לעבר אוכלוסייה אזרחית. בין מטרות חמאס נמנים ערים ויישובים בישראל (ירושלים, תל אביב-יפו, חיפה, ראשון לציון, אופקים באר שבע, אשדוד, אשקלון, שדרות וכו'), נמל התעופה בן-גוריון, הכור בדימונה, ובסיסים שונים של צה"ל.
הנשק העיקרי ששימש את חמאס והג'יהאד האסלאמי הוא מרגמות קצרות טווח ורקטות לא מדויקות, שנורו בעיקר ליעדים אזרחיים ישראליים, בייחוד באזור עוטף עזה, שדרות, נתיבות, אשקלון, אשדוד, קריית גת, קריית מלאכי ובאר שבע. נורו גם רקטות לעבר גוש דן, ירושלים, דימונה ומועצה אזורית חוף הכרמל. רוב הרקטות הללו יורטו על ידי כיפת ברזל והשאר נפלו בשטחים פתוחים. בניסיון להתגבר על מערכת כיפת ברזל, ירה חמאס מטחים של מספר רקטות בו-זמנית. נפילת רקטה ביהוד, סמוך לנמל התעופה בן-גוריון, הביאה ב-22 ביולי להחלטה של רשות התעופה הפדרלית האמריקאית על איסור טיסות לישראל וממנה, שהוסרה ב-24 ביולי.
רוב הרקטות של חמאס הן רקטות גראד משופר 122 מ"מ המגיעות לטווחים של עד כ-40 ק"מ. ברשות חמאס עשרות רקטות M-75 ופג'ר 5 לטווחים של עד 75 ק"מ, היכולות לאיים גם על גוש דן. על פי דיווחים מהזרוע הצבאית של חמאס, יש בידי חמאס שני סוגים נוספים של רקטות, מסוג M-302 ו-R-160, אשר יכולות להגיע למרחק של 100 ק"מ ויותר. הרקטות מתוצרת עצמית של חמאס סבלו מבעיות אמינות וביום השמיני למבצע דווח כי למעלה מ-120 מהרקטות ששוגרו נפלו בשטחי רצועת עזה, חלק מהן גרמו לנזק ונפגעים לתושבי הרצועה. מספר רקטות שירו המחבלים פגעו בקווי מתח גבוה שסיפקו חשמל לרצועה, וכתוצאה מכך סבלו עשרות אלפים מתושבי הרצועה מהפסקת חשמל. חלק מהרקטות הופעלו מרחוק, או באמצעות קוצב זמן לתזמון שעת השיגור, על מנת למנוע אפשרות לפגיעה בחוליית השיגור על ידי צה"ל.
טקטיקה נוספת של החמאס הייתה שימוש במנהרות לניידות, הסוואה, הפתעה וניסיונות חטיפה. בשנים שקדמו למבצע חפר חמאס מספר רב של מנהרות חדירה סמויות מרצועת עזה אל תוך שטח מדינת ישראל, ומנהרות קשר בתוך רצועת עזה עצמה, תוך שהוא משקיע בכך משאבים רבים. מעריכים כי מנהרות החדירה היו בגדר "נשק אסטרטגי" עבור חמאס ונועדו לביצוע פיגועי חטיפה ומיקוח ואף פיגועי חדירה וירי גדולים נגד חיילים ותושבים בעוטף עזה. החמאס השתמש במנהרות הן בתוך עזה והן בניסיון לחדור לתוך שטח ישראל. 5 ניסיונות חדירה לישראל נעשו ב-8 ביולי (כרם שלום, נכשל), ב-17 ביולי (סוכל), ב-19 ביולי (הצליח חלקית), ב-21 ביולי (הצליח חלקית), ב-28 ביולי (מעבר קרני, דרומית לנחל עוז, הצליח). לאחר ניסיון החדירה השני החל צה"ל במבצע קרקעי, בו הוא חשף והשמיד חלק נכבד ממנהרות החמאס. בתוך עזה נעשה שימוש במנהרות כדי לתקוף חיילים במספר רב של אירועים.
לאורך המבצע עשה חמאס שימוש נרחב ברקטות נ"ט (בעיקר RPG-7 ו-RPG-29) וטילי נ"ט (כולל הקורנט) ובפצמ"רים מסוגים שונים (הפצמ"רים גרמו לכ-40% מכלל הפצועים וההרוגים של צה"ל במהלך המבצע). חמאס הפעיל גם צלפים שהשתמשו בחיקוי איראני של רובה צלפים כבד "שטייר HS .50", אשר פגעו מרחוק במספר חיילי צה"ל. אמצעי לחימה אלה גם יחד הסבו את רוב האבדות לחיילי צה"ל. בימים האחרונים של המבצע חמאס שינה את הטקטיקה של ירי הפצמ"רים והרקטות, ובמקום ירי מפוזר וספורדי על יישובי עוטף עזה, בכל יום הוא ריכז מטחים רצופים של פצמ"רים ורקטות על יישוב אחד בעוטף עזה.
נתוני ירי רקטות
במבצע צוק איתן נורו 4,594 רקטות ופצצות מרגמה לעבר ישראל, כאשר 3,641 מהן נפלו בשטח ישראל, מתוכן 224 בשטחים בנויים. 188 רקטות ופצצות מרגמה נפלו בשטח רצועת עזה. ו-735 רקטות ופצצות מרגמה יורטו על ידי סוללות כיפת ברזל.
להלן מספר הרקטות ופצצות המרגמה ששוגרו לעבר ישראל בכל יום:
בנתונים שפורסמו על ידי הזרוע הצבאית של חמאס עם סיום המבצע, נורו 3621 רקטות ופצצות מרגמה לעבר ישראל מהן, 3334 פצמ"רים, קסאמים וגראדים 185 רקטות מסוג M-75, 64 רקטות מסוג סג'יל 55, 22 רקטות מסוג J-80 11 רקטות מסוג R-160 ו-5 פג'ר 5. נתונים נוספים שפורסמו על ידי הג'יהאד האיסלאמי הראו כי הארגון שיגר בסך הכל 3249 רקטות ופצצות מרגמה לעבר ישראל; 62 רקטות ארוכות טווח (אל-בוראק 100, פג'ר 5 ואל-בוראק 70), 665 רקטות גראד (סובייטיות ומשופרות), 1572 טילי 107 מ"מ, 884 פצצות מרגמה ו-60 רקטות מסוג C8K.
על פי דובר צה"ל מעל ל-600 רקטות נורו ממוקדי אוכלוסייה אזרחית; כ-260 רקטות נורו ממוסדות חינוך, יותר מ-130 רקטות נורו מבתי קברות, יותר מ-160 רקטות נורו ממוסדות דת ויותר מ-50 רקטות נוספות נורו מבתי חולים.
במהלך המבצע נשמעו כ-4,600 אזעקות בישראל - בממוצע 92 אזעקות ביום. יותר ממחצית מכלל האזעקות הופעלו ביישובי עוטף עזה, שלתושביהם 15 שניות בלבד להתמגן מהישמע האזעקה.
שימוש בתשתיות אזרחיות
במהלך המבצע השתמש חמאס באזרחים כמגן אנושי. את תשתיותיו ומטות הפיקוד שלו מיקם בקרב אזרחים, בהן שכונות מאוכלסות בצפיפות, בתי ספר, מסגדים ובתי חולים, כולל בית החולים המרכזי אלשפאא שבמערב הרצועה. מנהרות לחימה רבות נמצאו בבתי מגורים אזרחיים כמו גם נשק רב מסוגים שונים. בית החולים וופא שבו מוקמו חדרי מלחמה וממנו ירו חמושי חמאס והג'יהאד האיסלאמי אש נק"ל וטילי נ"ט, הותקף בידי צה"ל ונהרס לאחר שפונה מחוליו.
חמאס החביא רקטות ואמצעי לחימה גם בבתי ספר ובמתקנים של אונר"א. אנשי אונר"א דיווחו בשלשה מקרים כי מצאו רקטות בבתי ספר שבבעלותם. משגרי רקטות רבים הוטמנו מתחת לקרקע בלב שכונות אזרחיות או מתחת לאוהלים או סככות, והופעלו בשלט רחוק. ירי הרקטות הכבד בוצע בחלקו הניכר מלב ריכוזי אוכלוסייה, וכן מבתי ספר. ואף מבתי חולים, על מנת להרתיע את צה"ל מירי כבד אל עבר המשגרים שעלול היה לגרום גם פגיעה באזרחים ונזק סביבתי. בנוסף, ביצע חמאס שימוש יזום במגן אנושי נגד תקיפת מבנים ונוהל "הקש בגג" שמפעיל צה"ל: כאשר צה"ל מטלפן לאזרחים וקורא להם להתפנות ויורה פצצת אזהרה קטנה על הבית לפני הפעלת הפצצה האמיתית - פעילי חמאס אוספים אזרחים וקוראים להם לעלות לגג ולשמש כמגן אנושי נגד הפצצת צה"ל, על-מנת למנוע את ההתקפה. ב-22 ביולי 2014 פרסם דובר צה"ל סרט המתעד פעילי טרור נמלטים מאתר שיגור רקטות באמצעות אמבולנס. עיתונאית פינית דיווחה שראתה מחבלים משגרים רקטות מבית החולים שיפא שבמרכז עזה. הארכיבישוף האורתודוקסי היווני אמר שחמאס ירה רקטות ממתחם הכנסייה שלו שבו חסו 2,000 מוסלמים. עיתונאי צרפתי דיווח על שיגור שנעשה משטח אזרחי בקרבתו, ועיתונאי הודי דיווח על שיגור רקטה ליד בנין השייך לאו"ם. מספר עיתונאים דיווחו שחמאס איים עליהם שלא ידווחו על פשעי חמאס ובהם שימוש במגן אנושי, וב-11 באוגוסט הוציא ארגון העיתונאים הזרים בישראל הודעת גינוי רשמית לחמאס על כך.
תעמולה, לחימה תקשורתית ולוחמה פסיכולוגית
בעת הלחימה שלח חמאס הודעות טקסט מאיימות לישראלים (צא קסאמים שוגרו לביתך) באמצעות הודעות למכשירי סלולר, פרסם סרטוני תעמולה, שכללו תיעוד של פגיעות בכוחות צה"ל, והפריע לפרקים קצרים על תדרי השידור המשמשים ערוצי טלוויזיה ישראלים. מסרי חמאס בעברית כללו עברית עילגת, והפכו למקור לבדיחות ולחיקויים, כדוגמת הסרטון "תקוף, תעשה פיגועים".
כחלק מלוחמה פסיכולוגית ובעיקר לצורכי תעמולה פנים-פלסטינית, ניפחו ארגוני הטרור בראשות חמאס את מספר ההרוגים הישראלים וניכסו לעצמם הישגים שלא היו. בכירים בחמאס טענו כי מספר ההרוגים הישראלים גבוה בהרבה מהמספר שדווח, ובנוסף הופצו סרטוני תעמולה שמראים לכאורה הרג של חיילי צה"ל. הזרוע הצבאית של חמאס פרסמה לאחר סיום המבצע הקרקעי כי הרגה 131 חיילי צה"ל, חטפה חייל, הפילה מטוס F-16, הרסה לפחות שני טנקי מרכבה והטיסה שלושה מזל"טים מעל ישראל וצילמה את הקריה בתל אביב. בתום המבצע פרסם הג'יהאד האיסלאמי נתונים לפיהם הרג 30 חיילים נוספים, ומוחמד נזאל, חבר הלשכה המדינית של חמאס טען כי הארגון הצליח להרוג מעל ל-1,000 חיילים במבצע. בנוסף, החמאס, בניגוד לג'יהאד האסלמי, המשיך במדיניות ההסתרה של הרוגיו כפי שעשה במבצע עופרת יצוקה, וניסה להמעיט ממספר לוחמיו ההרוגים, ולטעון שכולם היו אזרחים, כדי שיוכל לנגח את ישראל בקרב התקשורתי. מספר ארגוני זכויות אדם הטילו דופי במספרי האזרחים ההרוגים שחמאס מסר להם מפני שלא פחות מ-50% מהם היו בגילאי 20–30, מה שמעיד שהם היו מחבלים.
אמצעי לחימה וכלי נשק שהוכנסו לזירה
במהלך הלחימה נכנסו לשימוש בחמאס אמצעי לחימה חדשים, והשימוש הראשון בהם נעשה כחלק ממהלך הלחימה. להלן רשימת אמצעי הלחימה וכלי הנשק בהם עשה החמאס שימוש ראשון כחלק מהלחימה.