cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שוקי זיסו
יהושע (שוקי) זיסו (נולד ב-5 באוקטובר 1961) הוא קצין משטרה ישראלי בדימוס בדרגת תת-ניצב. בתפקידו האחרון כיהן כסגן ראש אגף שיטור וביטחון. הוא פרש מהמשטרה בעקבות החלטה לא לקדמו
זיסו שירת במשטרת ישראל במגוון תפקידי פיקוד. פיקד על פלוגת מג"ב בבסיס אבו דיס בשנים 1989 עד 1992. שימש ראש מדור מבצעים במטה הארצי וריכז את העבודה המבצעית לקראת ההערכות המשטרתית להשפעות באג 2000, שירת כמפקד משטרת התנועה הארצית ומפקד מרחב מוריה במחוז ירושלים. ב-2009 מונה לסגן מפקד מחוז ש"י (יהודה ושומרון) וב-2011 מונה לסגן מפקד מחוז תל אביב. ב-2013 מונה לסגן ראש אגף שיטור וביטחון ושירת בתפקיד עד יולי 2016 כאשר פרש עקב אי-קידומו בדרגה.
טום ברוק
טום ברוק (באנגלית: Tom Brooke; נולד בשנת 1978) הוא שחקן אנגלי. הוא ידוע בעיקר מהופעותיו בתפקיד ת'יק קווין בסרט "רדיו רוק" (2009), ביל ויגינס ואנדי אפסטד בסדרות "שרלוק" ו"שומר ראש" של ערוץ BBC One, ובתפקיד פיור בסדרה "פריצ'ר" של ערוץ AMC.
ביוגרפיה
ברוק נולד בלונדון שבאנגליה. הוא בנו של השחקן פול ברוק. הוא למד בבית הספר אליין (Alleyn's School) שבדאלוויץ' בלונדון, ובאוניברסיטת האל. את הכשרתו המקצועית רכש באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון.
בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "שרלוק" גילם ברוק את דמותו של ביל ויגינס. ב-2013 שיחק בתפקיד לות'אר פריי בעונה השלישית של סדרת הפנטזיה "משחקי הכס" של רשת HBO. עוד שיחק בתפקיד פיור בסדרה "פריצ'ר" של AMC.
ב-2011 שיחק ברוק בתפקיד לי הטיפש במחזה "ג'רוזלם" של גֶ'ז באטרוורת', בתיאטרון רויאל קורט. בשנת 2012 גילם שוב את הדמות בתיאטרון אפולו בווסט אנד, והוחלף על ידי ג'וני פלין. אחר כך לוהק לתפקיד ראשי בהפקה מחודשת התיאטרון הלאומי של המחזה "המטבח" מאת ארנולד וסקר.
פרסים
ברוק זכה בפרס TMA לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו במחזה "The Long and the Short and the Tall" שהועלה ב-2006 בתיאטרון ליסאום בשפילד.
כריסטופר לי
ביוגרפיה
לי נולד בבלגרביה, וסטמינסטר שבאנגליה לרוזנת אסטל מארי וללויטננט קולונל ג'פרי טרולופ לי, קצין בצבא הבריטי. משפחתו נוצרית. הוריו של לי התגרשו כאשר היה צעיר, בעקבות זאת עבר לי לגור ביחד עם אמו ואחותו בשווייץ, שם החל ללמוד משחק באקדמיה מקומית בכפר וונגן שבמרכז המדינה.
בתחילה החל להופיע במחזות מקומיים ובהם גם בהצגה המפורסמת "עוץ לי גוץ לי". לי ומשפחתו חזרו לאנגליה והשתקעו בלונדון, שם למד לי בבית ספר פרטי מקומי "וואגנר". אמו של לי התחתנה בשנית עם בנקאי מקומי בשם הארקורט רוז, דודו של איאן פלמינג, מחבר ויוצר סדרת ספרי "ג'יימס בונד". לי למד ב"מכללת וולינגטון" בברקשייר שם קיבל תואר בלימודים קלאסיים.
בסוף שנת 1939 התנדב לי לצבא פינלנד במערכה נגד ברית המועצות במלחמת החורף. בהמשך שירת לי בחיל האוויר המלכותי, שימש כקצין מודיעין בקבוצת המדבר ארוכת הטווח ועבר אימוני טיסה בדרום אפריקה, אולם בשל בעיות עיניים לא סיימם. לי עבר לשרת במודיעין הבריטי עד תום מלחמת העולם ה-2. לי השתחרר מחיל האוויר המלכותי לאחר המלחמה בדרגת סגן טייס.
בשנת 2001 הוענק ללי על ידי אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת התואר של מפקד במסדר האימפריה הבריטית ובשנת 2009 הוענק לו תואר אבירות.
לי היה נשוי משנת 1961 לדוגמנית הדנית ברידג'יט קרונקה, ולהם בת אחת.
נפטר ב-7 ביוני 2015 לאחר שאושפז בבית חולים בלונדון בשל בעיות בדרכי הנשימה ואי ספיקת לב. דבר מותו פורסם ברבים רק כ-4 ימים מאוחר יותר.
קריירת משחק מוקדמת
את הופעת הבכורה שלו בתחום הקולנוע עשה לי בשנת 1948 בעיבוד הקולנועי זוכה 4 פרסי אוסקר של לורנס אוליבייה למחזהו של ויליאם שייקספיר המלט.
לי החל לבסס את מעמדו כשחקן בריטי מן השורה בשנות ה-50 כשהשתתף במספר רב של סרטי מלחמה ומופת בריטיים, הבולט שבהם היה דרמת המוזיקה הביוגרפית זוכת שני פרסי האוסקר של ג'ון יוסטון "מולן רוז'", בסרט גילם לי את דמותו של הצייר ז'ורז' סרה.
סרט נוסף שהעלה את מעמדו של לי היה בשנת 1958 "דרקולה", בו גילם לי את הדמות הראשית של הרוזן דרקולה. בשנות ה-60 הופיע לי בתור הרוזן דרקולה בשני סרטים נוספים "דרקולה: נסיך האופל" ,"דרקולה קם מקברו", כו כן גילם את דמותו של המיסטיקן הרוסי גריגורי רספוטין בסרט "רספוטין, הנזיר המשוגע".
בתחילת ואמצע שנות ה-70 החל לי לבסס את מעמדו כשחקן מהשורה הראשונה בקולנוע הבריטי כשרשם הופעות מוצלחות ביותר בין היתר: באחד מהסרטים הבריטיים הטובים בכל הזמנים "איש הקש" בו גילם לי את דמותו של לורד סאמראייל, בנוסף רשם לי הופעה בתפקיד ראשי בסרט ה-9 והמרשים בסדרת סרטי ג'יימס בונד, "האיש בעל אקדח הזהב". כמו כן הופיע לי בתור דמותו הידועה של הרוזן דרקולה בשבעה סרטים נוספים כשהבולטים שבהם היו "דרקולה אל עבר 1972", "הטקסים השטניים של דרקולה", "הצלקת של דרקולה" ו"לטעום את דמו של דרקולה". דמות ידועה נוספת אותה גילם לי הייתה הרוזן דה רוקפורט בשני סרטיו של ריצ'רד לסטר המבוססים על רומן ההרפתקאות הספרותי של אלכסנדר דיומא האב "שלושת המוסקטרים". בסוף שנות ה-70 השתתף לי בסרט האסונות מועמד שני פרסי אוסקר "שדה תעופה 77" ובקומדיית המלחמה מועמדת 3 פרסי האוסקר של סטיבן ספילברג "1941".
לאחר עשור חזר לי לבימת הוליווד בשנות ה-90 והשתתף בסרט האימה זוכה פרס האוסקר של טים ברטון "סליפי הולו", בסרט גילם את דמותו של ראש העיר. בנוסף גילם לי את דמותו של המנהיג המוסלמי ההודי מוחמד עלי ג'ינה בסרט "ג'ינה". סרטים נוספים בהם שיחק לי היו קומדיית האימה "גרמלינס 2" ו"בית ספר לשוטרים מתחילים 7: משימה במוסקבה". ב-1997 גילם לי את דמותו המיתולוגית של טירסיאס, הנביא העיוור של העיר היוונית הקדומה תבאי בסדרת הפנטזיה זוכת 2 פרסי אמי "אודיסאה" מבית היוצר של פרנסיס פורד קופולה.
שנות ה-2000 והתפקידים הגדולים
בשנת 2001 זכה לי בן ה-79 לגלם את תפקידו הגדול ביותר עד כה בהוליווד בסרט הפנטזיה "שר הטבעות: אחוות הטבעת", כשלוהק על ידי פיטר ג'קסון לתפקיד הספרותי של סארומן הלבן, אל חזק שבא מארץ האלים, על תפקידו קיבל לי מועמדות לפרס ה-MTV בקטגוריית הנבל הטוב ביותר, בנוסף קיבל לי מועמדות נוספת לפרס בקטגוריית הקרב הטוב ביותר עם איאן מקלן.
ב-2003 חזר לי לגלם בפעם השלישית והאחרונה את דמותו של סארומן הלבן בחלק השלישי המרשים והמכניס ביותר מבין שלושת הסרטים, "שר הטבעות: שיבת המלך" שזכה בלא פחות מ-11 פרסי אוסקר הכוללים את הסרט והבמאי הטוב ביותר, הסרט הכניס למעלה ממיליארד דולרים ברחבי העולם ונחשב לסרט עם היקף ההכנסות הגבוה בהיסטוריה אחרי הסרטים "אווטאר" ו"טיטאניק".
בשנת 2005 שיחק לי בחלק השלישי בסדרת סרטי מלחמת הכוכבים "מלחמת הכוכבים - פרק 3: נקמת הסית'" בו חזר לגלם את דמותו של הרוזן דוקו, הסרט הוא השני הכי מכניס בסדרה אחרי " מלחמת הכוכבים - פרק 1: אימת הפנטום". בנוסף שיחק לי גם בקומדיית ההרפתקאות של טים ברטון "צ'ארלי בממלכת השוקולד", בסרט גילם לי את וילבור וונקה רופא שיניים ואביו של גיבור הסרט וילי וונקה (ג'וני דפ). את שנת 2005 חתם לי כשדיבב בסרט האנימציה המצליח "חתונת הרפאים", בסרט דיבב את דמותו של הכומר גאלסוולס.
לאחר מכן הופיע לי בתפקיד קטן בפנטזיית ההרפתקאות "מצפן הזהב" בכיכובם של ניקול קידמן ודניאל קרייג ודיבב בסרט האנימציה "מלחמת הכוכבים: מלחמת המשובטים" המבוסס על סדרת הסרטים המפורסמת.
בשל קולו העמוק והסמכותי לי שימש כמדבב במספר רב של סרטים וסדרות טלוויזיה. בין השאר דיבב את מוות בסדרות אנימציה לספרי עולם הדיסק של טרי פראצ'ט וכן דיבב את הג'ברווקי בסרט אליס בארץ הפלאות של טים ברטון.
כמו כן השתתף לי באלבום Charlemagne: By the Sword and the Cross, אלבום מטאל סימפוני מאת המפיק האיטלקי מרקו סביו. באלבום, העוסק בחייו של קרל הגדול, לי מגלם את התפקיד הראשי.
המשבר הכלכלי בשנותיה הראשונות של ישראל
המשבר הכלכלי בשנותיה הראשונות של המדינה או משבר 1951 הוא משבר כלכלי שפקד את המשק הישראלי ושיאו בשנת 1951.
הגורמים למשבר
כאשר הוחלפה הלירה הארץ ישראלית (לא"י) בלירה הישראלית עם קום המדינה נקבעו שערי חליפין עם שאר המטבעות, הוחלט ששוויו של המטבע החדש יהיה שווה ערך לשוויה של לירה שטרלינג אחת. עד מהרה התברר שהשערים שנקבעו לא ריאלים- לירה ישראלית אחת הייתה שווה פחות מלירה שטרלינג. במהלך השנים נמנעה המדינה לשנות את שער החליפין (פרט לשינוי זעיר בספטמבר 1949). המניע נבע בעיקר מהרצון למנוע את התגברות האינפלציה (שהייתה גבוהה באותו זמן) ולשמר את המחירים הנמוכים של מוצרי הצריכה כחלק ממדיניות הקיצוב.
התוצאה הייתה שמירה על שער חליפין נמוך כדי לא להגדיל את החריגה בתקציב. הנזק המרכזי היה המשמעות שיש לדבר לגבי מאזן התשלומים (מדד המסכם את כל ההוצאות במטבע חוץ כנגד כל ההכנסות ממטבע חוץ). במצב שנוצר היה למטבע ערך גבוה ביחס למטבעות אחרים והתאפשר יבוא זול עליו שילמה המדינה במטבע חוץ. היצוא לעומת זאת, עליו מקבלת המדינה תמורה במטבע חוץ נחלש, שכן בשל שער החליפין היצואנים מקבלים פחות תמורה (במטבע חוץ) על מוצרי היצוא (שיוצרו בתוך המדינה, במטבע מקומי). עד למדיניות הכלכלית החדשה, נמשך המצב הזה ובמציאות נוצרו כמה וכמה שערי חליפין ביניהם היה על המדינה לתמרן. ריבוי השערים גרם בלבול רב, ופגע קשות ביכולת התכנון של המשק (שכן אף אחד לא יודע על פי איזה שער חליפין יקנו מוצרי היבוא) ולחצים שונים שהופעלו כדי לקבל שער חליפין שיגביר את הרווח מעיסקאותיהם.
המשבר ופתרונו
מדיניות שער החליפין יצרה גירעון במאזן התשלומים שהיה צורך לכסות. המימון הגיע בחלקו הקטן ממגביות שנאספו בקרב יהודי חו"ל ומיתרות השטרלינג - סכום כסף שהיה שייך למדינה והוקפא אצל ממשלת בריטניה, שהסכימה לשחרר אותו רק ב־1949. מכיוון שמקורות אלו לא כיסו את כל הגירעון החלה המדינה ללוות כספים לטווח קצר מהבנקים ומגורמים כלכליים אחרים. בשלב מסוים הבינו המלווים שמצבה של המדינה מדרדר וכי ההלוואה כוללת סיכון גדול מדי ולכן הפסיקו להלוות כסף למדינה. כתוצאה מכך הגיעה הממשלה למצב בו אין בידה מספיק יתרות של מטבע חוץ ונוצר חשש ממשי לתפקוד המדינה.
המשבר גם לווה במשבר מקביל - מדיניות הקיצוב הלכה והתמוטטה בשל דעת הקהל שהובעה בבחירות המקומיות של נובמבר 1950. בבחירות אלו זכתה אומנם מפא"י - מנהיגת הצנע, אך הציונים הכלליים יריביה שדרשו את ביטול הצנע, היו רחוקים ממנה רק כדי אחוזים בודדים. כתוצאה מכך בוטל משרד האספקה והקיצוב והוקדמו הבחירות הכלליות ליולי 1951. במהלך הבחירות הכלליות איבדה מפא"י מנדט אחד, והציונים הכלליים התחזקו מאוד ועלו משבעה לעשרים מנדטים. תוצאות הבחירות הכלליות שמו קץ למדיניות הצנע והביאו לידי קבלת המדיניות הכלכלית החדשה, בה דגל שר האוצר, אליעזר קפלן.
קפלר
קפלר (בגרמנית: Keppler, Kepler או Kappler) הוא שם משפחה ממקור גרמני.
אלברט רו
אלברט רו (בצרפתית: Albert Roux; 9 באוקטובר 1935 – 4 בינואר 2021) היה שף ומסעדן יליד צרפת, שעבד בבריטניה. הוא ואחיו מישל ייסדו את "לה גאברוש", המסעדה הראשונה בממלכה המאוחדת שזכתה בשלושה כוכבים ממדריך מישלן האדום. הוא סייע להכשיר שורה של שפים שהמשיכו וזכו בכוכבי מישלן, ובנו, מישל רו הבן, ממשיך לנהל כיום את "לה גאברוש".
שנותיו הראשונות
רו היה בנו של שרקוטורייה (מבשל מוצרי בשר מוכנים), נולד בסון ולואר. בתום לימודיו בבית הספר, בגיל 14, הוא שאף בתחילה להיות כומר, אולם לבסוף החליט שזה אינו משלח יד שמתאים לו וחיפש מקצוע אחר והחליט ללמוד להיות שף. סנדקו עבד כשף עבור ווליס סימפסון, וסידר לאלברט, בגיל 18, עבודה אצל ננסי אסטור, הויקונטית אסטור.
קריירה
אחרי שסיים את עבודתו אצל ננסי אסטור, עבר אלברט רו לעבוד בשגרירות צרפת בלונדון ונעשה שף פרטי של סר צ'ארלס קלור. באותה עת נקרא לגיוס בצבא צרפת והשלים את שירותו הצבאי באלג'יריה, שם בישל בשעת הצורך במועדון הקצינים. לאחר שעזב את הצבא הוא עבד כסגן-שף בשגרירות בריטניה בפריז, לפני ששב לבריטניה והתמנה לשף פרטי של פיטר קייזלט (Peter Cazelet), אצלו עבד במשך שמונה שנים.
ב-1967, פתח אלברט ביחד עם אחיו מישל את מסעדת "לה גאברוש", ברחוב לואר סלון (Lower Slone Street) בלונדון. זו נהפכה להיות המסעדה הראשונה בבריטניה שזכתה בכוכב במדריך מישלן האדום, הראשונה שזכתה בשני כוכבים. והראשונה שזכתה בשלושה כוכבים ב-1982. המסעדה הייתה אהובה על המלכה אליזבת, המלכה האם. ב-1972 הם פתחו את "ווטרסייד אין" בבריי, ברקשייר, שזכתה אף היא בשלושה כוכבים במדריך המישלן.
ב-1974, הוא ומישל ייסדו את מלגת רו שתאפשר לשפים מבטיחים להתחיל בתעשייה. בתקופת היותו שף, הוא חנך כמה שפים אחרים שהשיגו כוכבי מישלן משלהם, בכללם גורדון רמזי, מרקו פייר וייט, פייר קופמן ומרקוס וורינג.
חיים אישיים
אלברט רו נישא למוניק ב-1959, לפני שעבר לבריטניה. הזוג התגרש ב-2001. לאחר מכן נישא לשריל מדרום אפריקה. בנו, מישל רו הבן, מחזיק כיום בשני כוכבי מישלן משלו במסעדת "לה גאברוש" אותה הוא מנהל.
רו נפטר ב-4 בינואר 2021, בגיל 85.
סיטי איירליין
סיטי איירליין (באנגלית: City Airline) הייתה חברת תעופה שוודית, שביצעה טיסות שכר ומטען ליעדים באירופה. לחברה היו כ-110 עובדים. החברה נוסדה בשנת 1997 והחלה לפעול בשנת 2001. באפריל 2006 נחתם הסכם שותפות קוד עם סקנדינביאן איירליינס. בשנת 2011 נרכשה החברה על ידי חברת התעופה השוודית "סקיי וויז". בשנת 2012 החברה המאוחדת פשטה את הרגל ופעילותה הופסקה.
צי המטוסים
באוגוסט 2010 גילם הממוצע של המטוסים היה 12.2 שנים.
יעדים
סיטי איירליין מפעילה טיסות למדינות הבאות:
ויקיפדיה הדנית
ויקיפדיה הדנית (בדנית: Dansk Wikipedia) היא הגרסה בשפה הדנית של אנציקלופדיית האינטרנט החופשית ויקיפדיה. היא הושקה ב-1 בפברואר 2002, ונכון ל- ב ישנם בה  ערכים ו- משתמשים פעילים.
אפארסידה דה גויאניה
אפארסידה דה גויאניה (בפורטוגזית: Aparecida de Goiânia) היא העיר השנייה בגודלה במדינת גויאס שבברזיל. העיר שוכנת במרכזה של המדינה ומהווה מרכז תעשייתי שוקק. אפארסידה הוקמה ב-1922 וקיבלה מעמד של עיר ב-1958.
לנסק
לנסק (ברוסית: Ленск) היא עיר ברפובליקת סאחה האוטונומית, סיביר, רוסיה על שפת הנהר לנה. בעיר גרים 23,948 תושבים (2014).
העיר נוסדה במאה ה-17 במקום התיישבות נוודית. לאחר מכן, באזור וילוי, יובל של הנהר לנה, נתגלה מרבץ יהלומים ולנסק, שנקראה אז מוחטויה, הפכה למחנה בסיס למשלחות כריית יהלומים. השם לנסק ניתן לעיר ב-1963, כשניתן למקום מעמד של עיר.
לזמן קצר קיבלה העיר לנסק תשומת לב בינלאומית ב-2001. כתוצאה מהצפה של הנהר לנה, העיר הוצפה כמעט כליל וחלק גדול מהמבנים נהרסו. לאחר ההצפה נבנתה העיר מחדש.
אל אנקנטו
אל אנקנטו (בספרדית: El Encanto) היא עיר בקולומביה שנמצאת במחוז אמסונאס.
העיר נמצאת כ-400 ק"מ מהגבול של קולומביה עם ברזיל וכ-3 ק"מ מהגבול של קולומביה עם פרו. העיר נמצאת כ-3 ק"מ מהנהר פוטומיו.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 23 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא ינואר (24 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא יוני (20 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 4,221 מילימטרים בשנה. חודש יולי הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (427 מ"מ גשם), וחודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (273 מ"מ גשם).
יצחק אדיג'ס
יצחק קלדרון אדיג'ס (נולד ב-22 באוקטובר 1937) הוא מומחה עולמי לניהול ולהתנהגות ארגונית ובעל מתודולוגיית ניהול הקרויה על שמו. שיטתו מתמקדת בשיפור ביצועי ארגונים עסקיים וממשלות על ידי שינויים מרחיקי לכת. אדיג'ס ייעץ בתחומים אלו לארגונים בינלאומיים ולממשלות שונות ברחבי העולם.
ביוגרפיה
אדיג'ס נולד בסקופיה שבממלכת יוגוסלביה (כיום במקדוניה הצפונית). במלחמת העולם השנייה נשלחו חלק מבני משפחתו, יחד עם שאר יהודי סקופיה, על ידי שלטונות בולגריה שקיבלה חזקה על שטחי מקדוניה, למחנה ההשמדה טרבלינקה ונרצחו שם. אדיג'ס בן ה-5 ומשפחתו הגרעינית הצליחו לחמוק מהגירוש לאחר שאביו שילם שוחד לאחד מהפקידים שהיו אחראים על הגירוש. הם ברחו ממחנה מונופול בו הוחזקו, מערבה, מתחזים כמוסלמים, חצו את הגבול לאלבניה ושם שהו בכפר הררי נידח במשך המלחמה, כשאביו של אדיג'ס התחזה לרופא וטיפל בכפריי האזור. לאחר המלחמה שבו ליוגוסלביה וב-1948 עלו לישראל.
אדיג'ס שירת בצה"ל וסיים את לימודי התואר הראשון באוניברסיטה העברית ואת לימודי התואר השני והשלישי במנהל עסקים באוניברסיטת קולומביה. אחר כך לימד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA) וב-1982 הקים את "מכון אדיג'ס לייעוץ ארגוני". הוא כתב שבעה ספרים שתורגמו ל-26 שפות, ועבודתו הוזכרה במספר כתבי עת כלכליים חשובים בארצות הברית.
ב-40 השנים האחרונות עבד אדיג'ס עם אחדים מהארגונים הגדולים בעולם, כגון וולוו, אפלייד מטיריאלס, בנק אוף אמריקה, דומינו'ס פיצה וקוקה-קולה, וייעץ לממשלות רבות, כגון שוודיה, יוון וברזיל.
כיום הוא מתגורר בסנטה ברברה בקליפורניה, וממשיך להרצות ולכתוב על תורתו. הוא מגיע לביקורים והרצאות בישראל במסגרת מכון אדיג'ס ישראל. נשוי לנורית מאן אדיג'ס, ולהם שישה ילדים.
עיקרי מחקריו
על פי אדיג'ס, לארגונים, בדומה לאורגניזמים, יש מחזור חיים המתאפיין בשלבי התפתחות שונים, כגון ינקות, ילדות ובגרות. ניתן לזהות בארגון תבניות התנהגות לפי השלב בו הוא נמצא. בכל שלב עומד הארגון בפני אתגרים ייחודיים, ויכולתו להתמודד עמם תלויה ביישומם של השינויים הנדרשים. ביצוע השינויים הללו בהצלחה אינו דבר פשוט כלל ועיקר; בכל שלב יש ליישם שיטות שונות ממישנהו, ושינויים משמעותיים צריכים להיות מיושמים בהנהגת הארגון ובשיטות ניהולו, כשכל זאת בשיתוף פעיל של ההנהלה. אדיג'ס פיתח שיטה בת 11 שלבים העוזרת למנהלים להנהיג שינויים בחברה, ליצור יתרון תחרותי, לטפל בקונפליקטים ולהופכם לקונסטרוקטיביים.
בנוסף, אדיג'ס מאבחן כי קיימים ארבעה סגנונות ניהול מרכזיים: טיפוסים נוספים אותם מאפיין אדיג'ס הם בול עץ מת, שעיקר פעולתו עוסקת בשימור המצב הקיים והימנעות משינויים. המפסיד (באנגלית Loser - מפסידן - מסומן באות L) - נוטה להפסיד בתחרויות, לא מצליח, דמות האפס. האיש הנדרך בוחר תמיד בהחלטות המוטעות. (ע"ע קבוצת אדיג'ס, תחרות קליעה למטרה 2013)
על פי אדיג'ס, סגנון ניהולי אחד אינו מספיק לניהול חברה מצליחה - שילוב של כל הארבעה הוא שיוצר את הניהול המושלם. לטענתו הצלחת השילוב של ארבעת הסגנונות, נעוצה ביצירת זהות אינטרסים ואמון הדדי הדורש הערכה הדדית שמתחילה בהבנת השוני בין הסגנונות השונים.
מנזר אום ליסאן
מנזר אום-ליסאן הוא מנזר ביזנטי בדרום-מזרח ירושלים, שהוקם על ידי פטר האיברי בשנת 430. במסגרת חפירות ארכאולוגיות שהתבצעו במנזר, התגלתה כתובת עתיקה בשפה הגאורגית ובה השימוש העתיק ביותר במונח "כרתוולי" ("גאורגי").
רקע היסטורי
מנזר אום ליסאן היה אחד מהמנזרים שהוקמו על ידי מלכי גאורגיה בתקופת ממלכת איבריה ומאוחר יותר על ידי הממלכה הגאורגית המאוחדת. מאז התנצרותם של הגאורגים במאה הרביעית התקיים קשר לארץ ישראל ובמיוחד לירושלים. צליינים שהגיעו מגאורגיה הגיעו ברובם למנזרים דוברי יוונית בהם השתכנו. אולם היו גם מרכזים דתיים שנתרמו על ידי מלכי גאורגיה.
המקור העיקרי למידע על הגאורגים בארץ ישראל הוא הספר שנכתב על ידי יוחנן רופוס במאה החמישית על חייו ומעשיו של פטר האיברי. ספר זה קיים בתרגומים גאורגיים וסוריים מהמקור היווני שלא שרד. הספר מתמקד במסעותיו של רופס עם פטר, ומתאר הקמה של מנזרים, כנסיות ואכסניות לצליינים הרבים שהגיעו מגאורגיה למקומות הקדושים לנצרות בארץ ישראל.
ממצאים
המנזר נתגלה בעקבות עבודות בניה שנעשו בשכונת אום ליסאן מדרום לתלפיות מזרח בירושלים. בחפירות בשנת 1995 נתגלתה קפלה מרוצפת בפסיפס צבעוני, מספר חדרים ובור מים.
בחפירות שנערכו בין השנים 2002-2004 בידי רשות העתיקות ומשלחת גאורגית בראשות איאולון גגושידזה, נחשפו חלקים נוספים של המנזר, הכוללים חדרים מרוצפים באבן, בריכת אגירה מתקן מים. הממצא החשוב ביותר הייתה קריפטה (אולם תת-קרקעי) חצובה בסלע, ששימשה בפועל כאולם קבורה של מנזר ביזנטי קטן. האולם הכיל 24 קברים ביניהם תעלת קבורה אחת יוצאת דופן הכילה שרידים של גופת נזיר מזדקן כבן שישים בערך. הקבר נשא כתובת באלפבית הגאורגי העתיק, כתב האסומטברולי, שמניתוח אפיגראפי שלו עולה כי הוא מהמאה החמישית או המאה השישית.
הכתובת הגאורגית שנתגלתה היא השימוש הקדום ביותר בשם 'כרתוולי' על חפץ ארכאולוגי לא רק בישראל ובכלל. מיקומו של הקבר בתוך הקריפטה, השימוש בשפה הגאורגית, תפקידו הרם של הנקבר וציון הלאום מצביעים על כך שהמנזר היה מנזר גאורגי ולא רק מנזר בו השתכנו נזירים גאורגים.
גילוי של מקווה מתחת לחצר המנזר באום ליסאן מצביע שבאתר התקיימה חווה יהודית בתקופה הרומית ושהוא יושב שוב בתקופה הביזנטית והוקם בו מנזר.
רכטמן
{{פירושונים
ראו גם
}}
מיליון
מיליון (1,000,000) הוא מספר טבעי השווה לאלף אלפים.
מוצא השם מיליון מהמילה האיטלקית "מיל", שמשמעו היה 1,000, ו-1,000,000 נקרא "מיליון", "אלף גדול".
המספר מופיע בדברי הימים: וגם במסכת אבות: כך גם בביטוי "להבדיל באלף אלפי הבדלות".
המספר מיליון משמש לעיתים בשפה העברית כמטפורה למספר גדול מאוד, למשל: "נס הוא אירוע שקורה אחת למיליון שנה".
מהמספר "מיליון" נגזר הכינוי "מיליונר", לאדם עשיר מאוד (כזה שיש לו מעל למיליון יחידות מטבע בארצו).
נהוג להשתמש במספר מיליון להצגה "עגולה" של נתונים, כגון מספר תושביה של מדינה (בישראל כתשעה מיליון תושבים) או היקף פעילתו של גוף עסקי (לחברה מחזור של 180 מיליון שקל).
אוגדת הבשן
אוגדת הבשן ("אוגדה 210"; בעבר עוצבת נתיב האש, "אוגדה 366", "אוגדה 49") היא אוגדה מרחבית הכפופה לפיקוד הצפון, בצבא ההגנה לישראל.
האוגדה הוקמה מספר חודשים לפני מלחמת יום הכיפורים במהלך כוננות כחול לבן.
החל מספטמבר 2022 מפקד האוגדה הוא תת-אלוף ציון רצון.
מבנה
האוגדה מונה כוחות נוספים, ביניהם:
מלחמת יום הכיפורים
במהלך מלחמת יום הכיפורים, הייתה אוגדה 210 בפיקודו של דן לנר ולחמה בגזרת רמת הגולן. בניית האוגדה החלה מספר חודשים בלבד לפני פרוץ הקרבות במסגרת כוננות כחול לבן. האוגדה נכנסה ללחימה בגזרת רמת הגולן כבר ב-7 באוקטובר, ומילאה תפקיד מכריע בבלימת המתקפה הסורית במרכז הרמה. היא הורכבה מחטיבה 9 ("עודד"), חטיבה 179 (שריון), חטיבה 317 (צנחנים), אגד ארטילרי 282 וכמו גם גדודי הנדסה וסיוע.
לוחמי האוגדה היו כוח המילואים הראשון שהגיע לרמת הגולן כבר בחצות הלילה של מוצאי יום כיפור, כאשר שבעה טנקים מגדוד 266 של חטיבה 179 ׁ(חטיבת הגיוס המהיר של פיקוד צפון) הגיעו לציר הנפט, והצטרפו לכוח צביקה, שבלם עד אז את התקדמות השריון הסורי לכיוון מחנה נפח. תוך זמן קצר נפגעו כמעט כל הטנקים של כוח זה במארב סורי. שתי פלוגות נוספות של גדוד 266, שהגיעו לפנות בוקר למרחב חושניה-נפח, סייעו לשרידי הכוחות הסדירים לבלום את ההתקדמות הסורית לכיוון נפח. בשעות הבוקר של 7 באוקטובר עלה לרמה גדוד נוסף של חטיבה 179 תחת פיקוד המח"ט, רן שריג, והחל לפעול בציר יהודיה. בהמשך היום אוגדה 210 הפנתה שלוש חטיבות שריון מילואים שלה להתייצב להגנה על פתחי הצירים היורדים מרמת הגולן אל הכנרת. יחידות מחטיבות אלו - כל אחת מהן בעוצמה של כגדוד – החלו לפעול בפתחי הצירים במהלך שעות הבוקר ועסקו בבלימת ההתקדמות הסורית. בשעות הצהרים קיבלה אוגדה 210 את האחריות לכל האזור הדרומי של רמת הגולן.
האוגדה לקחה חלק חשוב בקרב על חושניה בימים הראשונים של המלחמה. במהלך 8 באוקטובר פעלה במשך היום חטיבה 179 (מאוגדה 210) על ציר יהודיה המוביל לכפר חושניה שבידי הסורים. החטיבה התקדמה באיטיות על הציר תוך ניהול קרבות שריון כבדים, בהם הושמדו עשרות טנקים סורים, ודחקה את הסורים מזרחה אל עבר חושניה. במהלך הלחימה נהרג גדעון צימבל, סגן מפקד חטיבה 179, אשר מילא את מקומו של מפקד החטיבה שריג שנפצע. סגן מפקד אוגדה 210 משה בר כוכבא נטל זמנית את הפיקוד על החטיבה עד שבהמשך חזר מפקד החטיבה מבית החולים ונטל שוב את הפיקוד עליה. ב-12 באוקטובר 1973 נשלחה האוגדה לקרב בלימה בו עצרה את חיל המשלוח העיראקי שנע לעבר דרום רמת הגולן ולאחר מכן הוצבה בגזרה המרכזית של הרמה. בשלבים המאוחרים יותר של המלחמה השתתפה האוגדה בהבקעת מערך ההגנה הסורי בצפון רמת הגולן וביצירת המובלעת הישראלית בשטח סוריה.
מלחמת לבנון השנייה
ב-2005 מונה תא"ל ארז צוקרמן למפקד האוגדה. צוקרמן, יוצא שייטת 13 שפיקד על יחידות מיוחדות ועל חטיבת גולני מונה לתפקיד ללא כל רקע, הכשרה או הסבה לפיקוד על יחידה משוריינת (כדוגמת קורס "הסבה לשריון" או קורס מפקדי אוגדות). עם פרוץ מלחמת לבנון השנייה ביולי 2006 ובמהלכה, לא התכוון המטכ"ל לשתף את העוצבה שבפיקוד צוקרמן בלחימה. צוקרמן זיהה שהגזרה המזרחית של זירת הפיקוד נותרה ללא פעילות צבאית, והפציר בפיקוד לשלב את האוגדה במאמץ התקפי בגזרה זו. האוגדה גויסה לבסוף לקראת מבצע "שינוי כיוון 11", שנועד להיות המהלך המכריע של המלחמה (10–12 באוגוסט). האוגדה הועסקה בגזרה המזרחית, במרחב העיירות אל-ח'יאם ומרג' עיון, במשימה בלתי תלויה במשימותיהן של שלוש האוגדות האחרות שהפעיל הפיקוד במלחמה.
מנגד, הייתה האוגדה הראשונה לפעול במרחב מרג' עיון ואל חיאם, פגעה בכמה עשרות מחבלים והשמידה אמל"ח ותשתיות חזבאללה בגזרתה. בפעולתה הפחיתה האוגדה את היקף הירי על קריית שמונה. שלושה מלוחמי האוגדה נהרגו בקרבות. בסוף המלחמה האוגדה הייתה רצוצה על אף שלא נתקלה באויב משמעותי, והישגיה לא השפיעו על לחימת חזבאללה או על היקף ירי הרקטות על כלל יישובי הצפון במהלך ימי-לחימתה.
כהונתו של מפקד עוצבת יפתח באוגדה, אל"ם גיל מעוז, קוצרה לאחר שבתחקירים שלאחר המלחמה נמתחה ביקורת רבה על האופן בו פיקד על החטיבה. תא"ל צוקרמן, שפיקד על האוגדה במהלך המלחמה, ספג ביקורת קשה על תפקודו ועל מידת המוכנות הנמוכה של האוגדה ובמאי 2007, כמעט שנה לאחר סוף המלחמה, התפטר מתפקידו כמפקד האוגדה ופרש משירות צבאי. הוא ביקש להתפטר עם סיום הקרבות לאחר שחש כי נכשל במילוי תפקידו, אולם החליט להמשיך בתפקיד עד שיסתיים תהליך הפקת הלקחים ושיקום האוגדה.
תסלים
תסלים (בערבית: تسليم) הוא המושג אשר מגדיר את החלק האחרון שבתפילה האסלאמית (צלאה).
אוגדת הבשן
לאחר מלחמת לבנון השנייה
בעקבות לקחי מלחמת לבנון השנייה וכחלק ממהלך דומה באוגדות נוספות בצבא הוקם באוגדה אגד לוגיסטי אוגדתי, מספרו 6366. בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה וחשש מחדירת מחבלים מסוריה לרמת הגולן החליט הרמטכ"ל, רא"ל בני גנץ, ביולי 2013, על הפיכת האוגדה מעוצבה משוריינת לאוגדה מרחבית אשר תבצע פעולות מניעה, סיכול וביטחון שוטף.
תסלים
התסלים מתבצע על ידי אמירה של המילים "א-סלאם עליכום ורחמת אללה" (ערבית: السلام عليكم ورحمة الله), שמשמעותן "השלום עליכם, ורחמי אללה". הדבר נאמר פעמיים: פעם אחת בעת שהמתפלל מפנה את ראשו לצד ימין, ובפעם השנייה כאשר המתפלל מפנה את ראשו לצד שמאל.
אוגדת הבשן
לאחר מלחמת לבנון השנייה
בינואר 2014 שונה יעודה והוחלף שמה של האוגדה לאוגמ"ר (אוגדה מרחבית) "הבשן" 210. העוצבה כוללת את "עוצבת יפתח" (חטיבת שריון 679), את "חטיבת החרמון" (חטיבה מרחבית 810) ואת "עוצבת הגולן" (חטיבה מרחבית 474). בשנת 2016 הוחלט לאחד את חטיבת החרמון עם עוצבת הגולן, ועל הגזרה אחראית מפקדת שליטה (משל"ט), ההחלטה התקבלה במסגרת התוכנית הרב-שנתית "גדעון".
תסלים
התסלים מסמל למעשה את סיום התפילה.
אוגדת הבשן
לאחר מלחמת לבנון השנייה
ביוני 2016 הוקמה באוגדה מנהלת שכנות טובה, האמונה על הסיוע האזרחי וההומניטרי לתושבים סורים שנפגעו ממלחמת האזרחים. בספטמבר 2018, הודיע צה"ל על סגירת המנהלת עם חזרת שלטון אסד למדינה.
ב-25 בנובמבר 2021 הוענק לאוגדה אות הערכה מבצעי מטעם הרמטכ"ל.
אילן נניקשווילי
אילן נניקשווילי (נולד ב-3 במאי 1979 בקריית אתא) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בעמדת הרכז בקבוצת מכבי קריית ביאליק מהליגה הארצית בכדורסל ובעבר, שחקן נבחרת העתודה.
ביוגרפיה
ב-1994 זומן לראשונה לנבחרת הקדטים של ישראל בין 16 עמה שיחק באליפות אירופה לנוער.
ב-1996 עבר עלה לשחק בקבוצת הבוגרים של מכבי קריית מוצקין בהיותו בן 17.5 בסוף עונת 1996/97 העפיל יחד עם הקבוצה לליגת העל.
ב-1998 עבר לשחק בקבוצת מכבי כרמיאל מליגה לאומית.
ב-2000 עבר לשחק בקבוצת הפועל חולון מליגת העל במהלך אותה עונה לאחר שלא הרבה לקבל דקות משחק עבר לשחק במדי מכבי כרמיאל אף היא בליגת העל.
ב-2002 עבר לשחק במדי אליצור קריית אתא.
ב-2004 עבר לשחק בהפועל ירכא.
ב-2014 חזר שוב לאליצור קריית אתא לחצי עונה. במהלך אותה עונה עבר להפועל חיפה מהליגה הארצית.
ב-2016 הוביל את הפועל חיפה לזכייה בליגה הארצית והעפלה לליגה לאומית.
ב-2017 עבר לשחק בהפועל עכו מהליגה הארצית.
ביולי 2020 לאחר שלוש שנים ועלית ליגה עם הפועל עכו עזב נניקשווילי וחתם במכבי קריית ביאליק מהליגה הארצית.
נניקשווילי נחשב לרכז יצירתי ובעל יכולת מסירה חזקה ומפתיעה, נניקשווילי נחשב גם לשחקן בעל כמות אסיסטים גבוהה ויכולת הכרעה אל מול שחקנים אחרים בגלל מבנה גופו המסיבי ואחוזים גבוהים בזריקות עונשין אשר מונעים משחקני קבוצות יריבות לבצע עליו עבירות.
חיים אישיים
אילן נניקשווילי נשוי ואב לשלושה. בעשור השני של המאה ה-21, הוא עובד כעורך דין.
עמק המכמתת
עמק הַמִּכְמְתָת (בערבית: סַהְל מַחְ'נֶה), הוא עמק פורה מדרום לעיר שכם. זהו עמק מישורי צר וארוך, שגובהו כ-500 מטרים מעל פני הים.
ביישוב המקראי מכמתת, שזיהוי מיקומו המדויק שנוי במחלוקת, עבר הגבול בין נחלת שבט מנשה לבין נחלת שבט אפרים. בין האתרים המצויים בעמק: קבר יוסף ו"בקעת עין סוכר" - לימים מחנה הפליטים עסכר. בזכות פוריותה, נזכרה בקעת עין סוכר כמקום שממנו הביאו את התבואה למנחת העומר בבית המקדש כאשר לא נמצאו שעורים במקום קרוב יותר לירושלים.
תולדות האתר
המכמתת נזכר בספר יהושע בתור גבול שבטי ישראל: מנשה ואפרים וכך כתוב : " וַיְהִי גְבוּל-מְנַשֶּׁה, מֵאָשֵׁר, הַמִּכְמְתָת, אֲשֶׁר עַל-פְּנֵי שְׁכֶם; וְהָלַךְ הַגְּבוּל אֶל-הַיָּמִין, אֶל יֹשְׁבֵי עֵין תַּפּוּחַ (י"ז, ז'). בברכות יעקב ליוסף נאמר: "ברכות שמים מעל" (בראשית מ"ט, כ"ה) - חז"ל אמרו זו: אזכרות שבבעל - שדה בעל מבורכת.
בתלמוד בבלי מובא כי כאשר האחים החשמונאים הורקנוס ואריסטובולוס נלחמו ביניהם: " תנו רבנן: כשצרו מלכי חשמונאי זה על זה, והיה הורקנוס מבחוץ ואריסטובולוס מבפנים... ועל אותה שעה שנינו מעשה שבא העומר מגגות (גינות) צריפין ושתי-הלחם מבקעת עין-סוכר (מנחות ס"ד, ע"ב). הסיבה הייתה שתבואת הארץ בסביבתה של ירושלים נחרבה: "נשדף כל העולם כולו ולא יודעים מאיכן להביא (את מנחת העומר) אמרו: אית אתר דמיתקרי עין סוכר ואזיל תמן ואשחון" (תלמוד ירושלמי מסכת שקלים פ"ה, ה"ג).
פוריותה של הבקעה נובעת מנתוניה הגאוגרפיים: קרקע סחף פוריה (גרומוסול), טמפרטורה נוחה - 16–18 מעלות בממוצע שנתי ומשקעים - 500 מ"מ לשנה. מיקומה של בקעת עין סוכר במדרון הדרומי של הר כביר הגדיל את חשיפת השדות שבה לקרינת השמש. כיום סהל עסכר הוא אזור תעשייה ופרבר מגורים של העיר שכם, ואין בו כמעט שטחים חקלאיים. בצפונו נמצא מחנה הפליטים עסכר. שטחי עמק המכתמתת מעובדים על ידי חקלאים מהכפרים הפלסטינים הסמוכים, חווארה, עוורתא, אודלה וביתא.
אתרי העמק
במעבר שבין עמק המכמתת לעמק סוכר, למרגלות הר גריזים והר עיבל, מצוי תל בלטה, בו נמצאו שרידי העיר הקדומה של שכם. מדרום לתל העתיק נמצא מחנה הפליטים בלאטה.
מזרחה משער העיר שכם נמצא קבר יוסף - מיקום המתאים לאמור בספר בראשית "וַיָּבֹא יַעֲקֹב שָׁלֵם עִיר שְׁכֶם, אֲשֶׁר בְּאֶרֶץ כְּנַעַן, בְּבֹאוֹ, מִפַּדַּן אֲרָם; וַיִּחַן, אֶת פְּנֵי הָעִיר. וַיִּקֶן אֶת חֶלְקַת הַשָּׂדֶה (ל"ג, י"ח) ובספר יהושע: וְאֶת-עַצְמוֹת יוֹסֵף אֲשֶׁר-הֶעֱלוּ בְנֵי-יִשְׂרָאֵל מִמִּצְרַיִם, קָבְרוּ בִשְׁכֶם, בְּחֶלְקַת הַשָּׂדֶה אֲשֶׁר קָנָה יַעֲקב מֵאֵת בְּנֵי-חֲמוֹר אֲבִי-שְׁכֶם, בְּמֵאָה קְשִׂיטָה; וַיִּהְיוּ לִבְנֵי-יוֹסֵף, לְנַחֲלָה. (כ"ד, ל"ב). מדרום לקבר יוסף נמצא אתר הקדוש לנצרות - "באר יעקב".
קוראסאו (ליקר)
קוראסאו (Curaçao) הוא ליקר המיוצר מקליפות יבשות של פרי הלאראהא - (חושחש) פרי ממשפחת ההדרים בעל טעם מר הגדל באי קוראסאו. המשקה מתובל גם בציפורן וקינמון.
המשקה יוצר והופץ לראשונה על ידי משפחת סניור - משפחה יהודית שהתגוררה באי, במאה ה-19. כיום הליקר מיוצר מחומרים סינתטיים בכל רחבי העולם.
דניאל גופר
דניאל גופר (נולד ב-29 ביוני 1943) הוא פרופסור (אמריטוס) לפסיכולוגיה קוגניטיבית והנדסת גורמי אנוש בפקולטה למדעי הנתונים וההחלטות (לשעבר הפקולטה להנדסת תעשייה וניהול) בטכניון. הוא החזיק בקתדרה למדעי האדם בעבודה על שם יגאל אלון. גופר הוא עמית החברה לגורמי אנוש וארגונומיה, החברה הפסיכונומית והאיגוד הבינלאומי לארגונומיה.
ביוגרפיה
דניאל גופר נולד בפתח תקווה. הוא סיים את לימודיו בתיכון ברנר בעיר בשנת 1961 והחל ללמוד פסיכולוגיה וסוציולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. את התואר הראשון קיבל בשנת 1965, ואת התואר השני, בפסיכולוגיה, ב-1968. גופר סיים את התואר השלישי באוניברסיטה העברית ב-1972 בהנחיית דניאל כהנמן. נושא הדוקטורט: Patterns of Eye Movements in Auditory Tasks of Selective Attention. בשנים 1973–1975 היה גופר פוסט-דוקטורנט באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין.
במקביל ללימודיו המתקדמים, גויס גופר בשנת 1966 ושירת כמדען בכיר וכראש יחידת המחקר באגף כוח אדם בצה"ל (1966-1970), וכמדען בכיר וראש הנדסת גורמי אנוש בחיל האוויר (1970-1979).
גופר הצטרף לסגל הפקולטה להנדסת תעשייה וניהול בטכניון בשנת 1979 כמרצה בכיר. הוא קודם לדרגת פרופסור חבר ב-1981 ולפרופסור מן המניין ב-1989. גופר החזיק בקתדרה למדעי האדם בעבודה על שם יגאל אלון משנת 1998 ועד לפרישתו כפרופסור אמריטוס ב-2011.
גופר כיהן גם בתפקידים ניהוליים בטכניון, וביניהם: מנהל מכון הטכניון לחקר הבטיחות בעבודה והנדסת אנוש, מנהל מרכז מקס ורטהיימר מינרווה לתהליכים קוגניטיביים, מרכז לימודי מוסמכים בפקולטה להנדסת תעשייה וניהול, חבר בוועדת ההיגוי של הסנאט ובוועדת לימודי מוסמכים.
מחקריו
פרופ' גופר משלב בין מחקר בסיסי ויישומי בפסיכולוגיה קוגניטיבית והנדסת אנוש, תוך התמקדות בתהליכי קשב, מדידת עומס עבודה ואימון ליכולות מורכבות. בשירותו בחיל האוויר עסק גופר בפרויקטים בתחומי תכנון המערכת, פיתוח תוכניות אימון וסימולטורים לטייסים, בקרי טיסה ותפקידים נוספים בעולם התעופה. גופר ערך גם מחקרים והוביל פרויקטים יישומיים בנושאי בטיחות בעבודה ובטיחות החולים וטיפול רפואי בבתי חולים ובמערכות בריאות.
פעילות מקצועית מחוץ לאקדמיה
גופר מילא שורה של תפקידים מקצועיים בישראל ומחוצה לה. הוא הקים וכיהן כנשיא האגודה הישראלית לארגונומיה, חבר הוועד המנהל של המוסד לבטיחות ולגיהות, עמד בראש הארגון הבינלאומי לחקר קשב וביצועים, חבר בוועד המנהל של מרכז מינרווה בברלין, חבר בוועדת המומחים בתחומי החיים והטבע בחלל המייעצת לסוכנות החלל האירופית (ESA) וקרן המדע האירופית (ESF).
גופר היה גם עורך עמית של המגזין האירופי לפסיכולוגיה קוגניטיבית וחבר מערכת בכמה מגזינים מקצועיים: Acta Psychologica, European Journal of Cognitive Psychology, International Journal of Human Computer Interaction, Psychology - Israel Journal of Psychology, Human Factors, Journal of Experimental Psychology: Applied.
משנת 2005 גופר משמש כיועץ מדעי של חברת ACE– Applied Cognitive Engineering. החברה פיתחה, על בסיס מחקריו של גופר, את IntelliGym - פלטפורמה הדומה למשחק וידאו המיועדת לאמן ולשפר את הביצועים הקוגניטיביים של שחקני כדורסל, הוקי קרח וכדורגל.
פרסים והוקרות
גופר זכה בפרס האגודה לגורמי אנוש וארגונומיה על שם ג'רום ה. אלי עבור המאמר הטוב ביותר בתחום גורמי אנוש בשנת 1994. המאמר הודפס מחדש בספר היובל של האגודה בשנת 2008 שכלל 30 מאמרים קלאסיים בתחום.
יחד עם פרופ' אשר קוריאט קיבל גופר מענק של 3 מיליון דולר להקמת מרכז מינרווה לחקר תהליכים קוגניטיביים וביצועי אנוש המשותף לטכניון ולאוניברסיטת חיפה. גופר הוא עמית האגודה לגורמי אנוש וארגונומיה משנת 1996, עמית החברה הפסיכונומית מ-1998 ועמית האגודה הבינלאומית לארגונומיה משנת 2000. הוא קיבל ב-2013 את Hal Henrick Distinguished International Colleague Award על "תרומה יוצאת דופן בתחום גורמי האנוש והארגונומיה" מטעם האגודה לגורמי אנוש וארגונומיה, ארצות הברית.
אלי קמיר
אלי קמיר (נולד ב-24 במרץ 1964) הוא יועץ אסטרטגי לחברות ישראליות ותאגידים בינלאומיים ויו"ר חברת הייעוץ קמיר אסטרטגיה. בעבר שימש בתפקיד ראש המטה של סגן ראש הממשלה ושר התחבורה, ויועץ התקשורת של שר הביטחון. לפני כן עבד כעיתונאי בעיתון מעריב.
בתחום העיתונות
קמיר החל את דרכו העיתונאית בראשית שנות ה-80 במדור הספורט של מעריב. בשנת 1990 מונה לכתב לענייני משפט, ולאחר מכן שימש כעורך המשפטי-כלכלי של העיתון. לצד תפקידו בעיתון, חיבר קמיר את המוסף הישראלי לספר מקלטי מס בעולם בהוצאת האקונומיסט, שפורסם בישראל בהוצאת סדן. באותן שנים הוביל קמיר מאבק עיתונאי מול לשכת עורכי הדין ומשרד המשפטים, שעד אותה עת אסרו על עורכי דין לפרסם את עצמם. קמיר טען שהדבר מנציח את ההגמוניה של עורכי הדין הוותיקים ולא מאפשר לעשרות אלפי עורכי דין צעירים לזכות בהכרה. מאבקו של קמיר הגיע עד לבית הדין הארצי של לשכת עורכי הדין ואף לפסק דין של חבר בית הדין, עו״ד אביגדור פלדמן, שסלל את הדרך שמאפשרת כיום לעורכי דין לפרסם עצמם.
בשנת 1995 מונה קמיר לשליח מעריב בלונדון, משם סיקר, בין היתר, את הסכמי השלום בצפון אירלנד, עלייתו של טוני בלייר לשלטון ואירועי בית המלוכה הבריטי. במהלך שהותו בבירת אנגליה פרסם יחד עם שחקן ווסטהאם ונבחרת ישראל בכדורגל באותם ימים, אייל ברקוביץ', את הספר 'הקוסם', שזכה להד גדול בכל רחבי הממלכה הבריטית ודורג בצמרת רבי המכר בישראל. בשנת 1999 שב קמיר לישראל ומונה לכתב המדיני של מעריב. בתפקידו זה סיקר, בין היתר, את ועידת שפרדסטאון, שעסקה בשיחות השלום בין ישראל לבין סוריה ואת שיחות השלום בין ישראל לבין הפלסטינים, שניהל ראש הממשלה דאז אהוד ברק.
בתחום הפרלמנטרי
בשנת 2002 מונה קמיר ליועץ התקשורת של שר הביטחון שאול מופז, תפקיד אותו מילא ארבע שנים. בתקופה זו שימש בנוסף כחבר בצוות לגיבוש מערך ההסברה הלאומי בראשות מזכיר הממשלה לשעבר ישראל מימון. במהלך מלחמת המפרץ השנייה שימש קמיר בתפקיד יו"ר פורום ההסברה של מערכת הביטחון. עם מינויו של שאול מופז לשר התחבורה ולסגן ראש הממשלה בממשלת ישראל ה-31 בשנת 2006, מונה קמיר לראש המטה וליועצו האסטרטגי . במסגרת תפקידו תיכלל את פעילות צוות המשלחת הישראלית לדיאלוג האסטרטגי עם ארצות הברית.
בתחום העסקי
בשנת 2009 ייסד קמיר משרד לייעוץ אסטרטגי ותקשורת, ובמשך מספר שנים שיתף פעולה עם האסטרטג ישראל בכר בפירמת הייעוץ 'קמיר בכר'. משרדם של השניים העניק ייעוץ מחקרי ואסטרטגי לראש הממשלה בנימין נתניהו לאחר היבחרו לראשות הממשלה בבחירות לכנסת ה-18. עוד היה מעורב משרדם בחזרתו של אריה דרעי לראשות ש"ס ובקמפיין המפלגה לכנסת ב-2013, ובהמשך בקמפיין הבחירות של משה כחלון עם מפלגת כולנו בשנת 2015 ועד למינויו לשר האוצר. בשנת 2010, עם כניסתו של יהודה וינשטיין לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה, הפקיד וינשטיין בידי קמיר את הטיפול בנאמנות בהשקעותיו האישיות. קמיר הוא חברו הקרוב של מאמן הכדורגל אברהם גרנט ואף ייעץ לו לאורך קריירת האימון שלו ובתקופתו כמנג'ר צ'לסי.
אלי קמיר מעניק ייעוץ אסטרטגי לחברות ישראליות ולתאגידים בינלאומיים. שימש כלוביסט של חברת פרטנר תקשורת. מאז 2009 הוא מלווה את התאגיד האמריקאי לחיפוש ולהפקת נפט וגז טבעי נובל אנרג'י בפעילותו בישראל בדיוני ועדת ששינסקי וועדת צמח, במתווה הגז ובמאבק הציבורי להרחקת אסדת לווייתן. בשנת 2011 שימש קמיר כאסטרטג של התאחדות הסטודנטים והעומד בראשה, השר איציק שמולי, במאבק הציבורי שניהלו במסגרת המחאה החברתית. בשנים 2014–2015 ייעץ למשרד הביטחון בסוגיית תקציב הביטחון, שהסתיימה בהסכמה מול משרד האוצר על תקציב רב-שנתי. ב-2015 מונה קמיר ליועץ אסטרטגי עבור קבוצת בזק. באותה שנה החל לייעץ גם לבנק דיסקונט, בין היתר בסוגיות שונות שנדונו בוועדת שטרום. בשנת 2020 הוביל קמיר, בשיתוף התאחדות מגדלי הבקר ומועצת החלב, את גיבוש הסכם החלב שנחתם ביניהם לבין משרד האוצר ומשרד החקלאות.
ב-20 בפברואר 2018 נבדקה מעורבותו של קמיר בתיק 1270, הפרקליטות לא מצאה כל בסיס לחשד זה וסגרה את התיק. הטענה הייתה, כי בשנת 2015, בעיצומו של המרוץ לאיוש תפקיד היועץ המשפטי לממשלה, נפגש יועץ התקשורת ניר חפץ עם קמיר, מקורבה של השופטת בדימוס הילה גרסטל. במהלך הפגישה, כך נטען, שאל חפץ את קמיר האם גרסטל תהיה מוכנה להתחייב לסגור את פרשת מעונות ראש הממשלה בעניינה של שרה נתניהו בתמורה למינויה לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה. המשטרה מצאה כי אין כל בסיס לטענה ובעקבות המלצתה הפרקליטות סגרה את התיק.
בנוסף לכך, נחקר קמיר במסגרת פרשת 4000, לפיה נכח בפגישות בין אנשי קבוצת בזק למנכ"ל משרד התקשורת שלמה פילבר והשתתף בהעברת מידע סודי מהמשרד לבזק . המשטרה ורשות ניירות ערך המליצו לא להגיש נגד קמיר כתב אישום מכיוון שלא נמצאה תשתית ראייתית לביצוע עבירות, ולבסוף החליטה הפרקליטות לסגור את התיק נגדו וקבעה כי לא נפל רבב בהתנהגותו המקצועית.
פעילות ציבורית
בין השנים 2002–2006 היה חבר בצוות האסטרטגי לגיבוש חזון וייעוד מרכז יצחק רבין. קמיר פעיל באגודת הידידים של עמותת עזרה למרפא בראשותו של הרב אלימלך פירר, ואף שימש כחבר בוועדת הפרס של קרן דניאלי לבחירת הרופא של המדינה. כמו כן שימש קמיר כמרצה במכון להשתלמות שופטים ומרצה אורח במוסדות אקדמיים.
השכלה
קמיר בעל תואר ראשון במדעי המדינה ופילוסופיה יהודית ובוגר המכון לשלטון מקומי מאוניברסיטת בר-אילן. כמו כן, למד עיתונאות במסגרת החוג לעיתונאות באוניברסיטת תל אביב שבראשו עמד חתן פרס ישראל שלום רוזנפלד. קמיר הוא בוגר התוכנית למנהיגות מטעם מחלקת המדינה של ארצות הברית בנושא Preventing Diplomacy and Conflict Resolution ובוגר התוכנית Conflict Transformation Skills מטעם אוניברסיטת Eastern Mennonite University בוירג'יניה בשנת 2001.
חיים אישיים
בת זוגו היא מיכל רוזנבוים, מנהלת רשות החברות הממשלתיות.
פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות
פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות, הוא פרדיננדו אנטוניו פסקאלה ג'ובאני נפומוצ'נו סראפינו ג'נארו בנדטו לבית בורבון (באיטלקית: Ferdinando Antonio Pasquale Giovanni Nepomuceno Serafino Gennaro Benedetto di Borbone; 12 בינואר 1751 - 4 בינואר 1825) היה צאצא לבית בורבון ששלט לסירוגין בממלכת נאפולי, בממלכת סיציליה ובממלכת שתי הסיציליות מ-1759 ועד מותו.
ביוגרפיה
פרננדו נולד ב-12 בינואר 1751 בנאפולי, להוריו קרלוס השלישי, מלך ספרד ומריה אמליה מסקסוניה. על כס המלוכה עלה כילד קטן, לאחר שאביו, קרלוס השלישי, מלך ספרד, שהיה מלך נאפולי, ירש את כס המלוכה הספרדי, ועל פי הסכמים בינלאומיים לא יכול היה לשלוט עוד באופן ישיר בממלכת נאפולי. התחתן עם מריה קרולינה מאוסטריה, בתו של פרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה תרזה, קיסרית אוסטריה. בתקופתו ראה את אירועי המהפכה הצרפתית בהם הודח בן דודנו מדרגה שלישית לואי ה-16 וראשו נערף, את אירועי המלחמות הנפוליאוניות בהם יצא לגלות והוחלף במלכים נפוליאוניים, ז'וזף בונפרטה וז'ואקים מירא, את השבתו לכס המלוכה של ממלכת שתי הסיציליות בחסות הסדר הבינלאומי החדש של קונגרס וינה ב-1816, וניסיון מרד ב-1820 שהיה אחד האירועים המקדימים לאיחוד איטליה. הוא מת על כסאו, שׂבע ימים, ב-1825. את בנותיו השיא לחשובים שבמלכי אירופה כלואי פיליפ, מלך צרפת ופרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
משפחתו
בשנת 1768 התחתן פרננדו עם מריה קרולינה מאוסטריה, ממנה נולדו לו 18 ילדים:
בשנת 1814 התחתן פרננדו עם לוציה מיגליאציו, אך לא היו לו ממנה ילדים.
טווין
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
נשיא מדינת ישראל
נְשִׂיא מְדִינַת יִשְׂרָאֵל הוא ראש המדינה של מדינת ישראל. מאחר שישראל היא דמוקרטיה פרלמנטרית, בה סמכויות הרשות המבצעת נתונות בידי הממשלה, ממלא נשיא המדינה תפקידים אשר בעיקרם הם ייצוגיים וטקסיים. מוסד הנשיאות נחשב למבטא את אחדות העם, והנשיא מכונה לעיתים "האזרח מספר 1". נשיא המדינה נבחר על-ידי הכנסת לכהונה בת שבע שנים, שלאחריה הוא לא יכול להיבחר בשנית. נשיא המדינה הוא מבעלי התפקידים היחידים בישראל שמחזיקים מתוקף תפקידיו בדגל רשמי, הנקרא נס הנשיא.
תפקידיו, סמכויותיו ודרך בחירתו של נשיא המדינה מוגדרים בחוק-יסוד: נשיא המדינה, אשר נחקק ב-1964.
תפקידיו וסמכויותיו של הנשיא
סמכויותיו של נשיא המדינה הן בעיקרן טקסיות וסמליות, דוגמת חתימה על חוקים שנחקקו בכנסת, הסמכת שגרירים מטעם המדינה, קבלת כתבי האמנתם של שגרירים ממדינות זרות וחתימה על אמנות בין ישראל לבין מדינות אחרות. ואולם, הנשיא הוא לא המאשר את החוקים והאמנות, וחתימתו על מסמך טעונה חתימת קיום מטעם הממשלה. נשיא המדינה הוא הראשון בסדר הקדימה הממלכתי, והוא מייצג את המדינה כלפי חוץ.
לנשיא המדינה נתונות מספר סמכויות מעשיות, שהבולטת בהן היא סמכות החנינה של כל עציר, נאשם או אסיר, וכן הסמכות להקל בכל עונש שהטיל בית משפט על כל אדם. לרוב יתייעץ הנשיא עם נציגי משרד המשפטים לפני הפעלת סמכותו זו, אך לעיתים הוא נקלע ללחצים פוליטיים וחברתיים עזים, שבגינם ישחרר אסירים מסוימים, כגון יהודים שהורשעו בטרור ומחבלים פלסטינים במסגרת עסקאות חילופי שבויים.
תפקיד נוסף הנתון בידי נשיא המדינה לפי חוק-יסוד: הממשלה הוא הטלת מלאכת הרכבת הממשלה על אחד מחברי הכנסת לאחר שהתקיימו בחירות לכנסת או לאחר שהממשלה התפטרה או נפלה. לפני שנשיא המדינה מטיל את מלאכת הרכבת הממשלה על חבר כנסת, עליו להתייעץ עם סיעות הכנסת ולקבל מהן המלצה למועמד לראש הממשלה. נשיא המדינה לא מחויב להטיל את הרכבת הממשלה על חבר הכנסת שהמליצו עליו הכי הרבה חברי כנסת, אלא על מי שלפי דעתו יש לו הסיכוי הגבוה ביותר להרכיב ממשלה. סמכות זו ניתנת לראשי מדינה ברוב רובן של הדמוקרטיות הפרלמנטריות, ויש בה שיקול דעת מסוים.
נשיא המדינה ממנה את השופטים, לאחר שנבחרו בוועדה לבחירת שופטים, ואת נגיד בנק ישראל לפי המלצת הממשלה. סמכות המינויים ניתנה לנשיא כדי לסמל את עצמאותם של המתמנים מן הכנסת והממשלה.
מעבר לתפקידים החוקתיים של נשיא המדינה, מאפשר לו מעמדו ליזום מיזמים חברתיים שונים ולגייס בעבורם כספי תרומות. כמו נשיאים אחרים בעולם, גם נשיאי ישראל הקימו קרנות מלגות לתמיכה במיזמים ציבוריים שהנשיא המכהן הופקד על ניהולן (כמו סיוע לבעלי מוגבלויות ולאנשי מדע ומחקר). בשנת 2011 קבע מבקר המדינה מיכה לינדנשטראוס כי הנשיא דאז משה קצב חרג מהניהול התקין של כספי בית הנשיא והנהיג הפקרות תקציבית, בזבז את ההון של קרנות אלה והביא לסגירתן.
בחירת הנשיא
כל אזרח ישראלי כשיר לכהן כנשיא. הצעת מועמד לנשיא המדינה צריכה להיות מוגשת ליושב-ראש הכנסת, בהסכמת המועמד בכתב ובצירוף תמיכתם של עשרה חברי הכנסת לפחות בחתימתם, ועד שבועיים לפני מועד הבחירות. כל חבר הכנסת רשאי לתמוך במועמד אחד בלבד. שבוע לפני מועד הבחירות צריך יושב-ראש הכנסת לפרסם את רשימת המועמדים בבחירות המתקרבות.
הכנסת בוחרת את נשיא המדינה בהצבעה חשאית, בישיבה מיוחדת שנערכת לצורך עניין זה בלבד. מזכיר הכנסת קורא בשמותיהם של כל חברי הכנסת לפי סדר ה-א"ב של שמות המשפחה, וכל חבר כנסת בתורו נכנס מאחורי פרגוד עץ מיוחד המוצב במליאת הכנסת, מכניס פתק עם שם המועמד למעטפה, ואז משלשל את המעטפה לקלפי העשויה עץ. לאחר שהצביעו כל חברי הכנסת, מתכנסים חברי ועדת הקלפי (שחברים בה היושב-ראש ועוד שלושה חברי כנסת) בלשכת יושב-ראש הכנסת וסופרים את הקולות.
המועמד שקיבל את קולותיהם של רוב חברי הכנסת – הוא הנבחר. אם אין מועמד כזה, עורכים הצבעה חוזרת ובה מועמדים לבחירה שני המועמדים שקיבלו את המספרים הגדולים ביותר של קולות. המועמד שקיבל את מספר הקולות הגדול ביותר הוא הנבחר.
משמעותו הייצוגית והסמלית של מוסד הנשיאות הביאה לכך שעל אף שהבחירה נעשית על ידי פוליטיקאים, נבחרת לתפקיד אישיות בעלת שיעור קומה, שזוכה לאהדה רבה בכל שדרות העם, ואפשר לחנך את הדור הצעיר לאורה. בהתאם לעיקרון זה נבחרו לתפקיד אנשים בעלי תרומה בולטת למימוש החזון הציוני, כאלה שמלבד מעורבות בחיים הציבוריים גם הגיעו להישגים מיוחדים בתחומים נוספים. כך נבחרו לתפקיד אנשי מדע בעלי שם עולמי (חיים ויצמן ואפרים קציר), אלופי צה"ל בעלי קול ייחודי (חיים הרצוג ועזר ויצמן), מלומדים ואנשי רוח (יצחק בן-צבי, זלמן שזר ויצחק נבון). לקראת סוף המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21 נבחרו לתפקיד פוליטיקאים, ובתגובה לכך הוגשו כמה הצעות חוק שונות שניסו למנוע זאת, על מנת למנוע מתפקיד זה להפוך לפוליטי. בחירתו של עזר ויצמן לתפקיד נשיא המדינה בשנת 1993 הייתה לנקודת המפנה שסימנה את תחילתה של מגמה זו, ואחריו נבחרו משה קצב, שכיהן כחבר הכנסת ושר, שמעון פרס שכיהן כחבר הכנסת במשך 48 שנים (ברובן כשר, ופעמים גם כראש הממשלה), ראובן ריבלין, שכיהן כשר וכיושב-ראש הכנסת, ויצחק הרצוג, שכיהן כחבר הכנסת וכשר.
תפקיד נשיא המדינה נחשב כתפקיד פרישה בקריירה הפוליטית, שלאחריו פורש הנשיא היוצא מהחיים הציבוריים. יוצא דופן היה יצחק נבון, שביקש לנצל את הפופולריות שצבר במהלך כהונתו כנשיא, פרש מהתמודדות על תקופת כהונה שנייה ושאף לקבל לידיו את מנהיגות מפלגת העבודה והמערך בבחירות לכנסת האחת עשרה.
טקס השבעת נשיא המדינה
נשיא המדינה הנבחר נכנס לתפקידו ביום סיום כהונתו של הנשיא היוצא, ואם הנשיא היוצא התפטר, הודח או נפטר – נכנס מחליפו הנבחר לתפקיד סמוך ככל הניתן ליום בחירתו. מי שנבחר לנשיא המדינה צריך להצהיר בפני הכנסת הצהרת אמונים בזו הלשון:.
טקס השבעת נשיא המדינה הוא ייחודי בישראל והוא דומה במתכונתו לטקסי הכתרה עליהם מסופר בתנ"ך. מושמעות בו תקיעות שופר על-ידי חיילי הרבנות הצבאית, ובסיומו קורא יושב-ראש הכנסת: "יחי נשיא מדינת ישראל!", וחברי הכנסת עונים "יחי! יחי! יחי!".
הדחת נשיא המדינה
הכנסת מוסמכת, בהחלטת רוב של שלושה רבעים מחבריה (90 ח"כים), להדיח נשיא המדינה אם מצאה שהתנהגותו אינה הולמת את מעמדו. כדי להתחיל הליך הדחה יש להגיש קובלנה על ידי לפחות עשרים חברי כנסת. הקובלנה חייבת להיות מנומקת והיא תועבר ללא דיחוי לידי נשיא המדינה. כדי לקבל החלטה להדחת נשיא יש צורך ברוב של שלושה רבעים מחברי ועדת הכנסת (19 מתוך 25 חברי הוועדה). לנשיא או לבא כוחו יש זכות לסתור את הקובלנה בוועדת הכנסת וגם במליאת הכנסת.
חסינות
בדומה לחברי הכנסת, לנשיא המדינה יש חסינות מוחלטת בכל הקשור לתפקידו, ואין הוא חייב למסור בעדות מידע שנודע לו במילוי תפקידו כנשיא גם לאחר תום תקופת כהונתו. כמו כן יש לנשיא, כל זמן שהוא מכהן, חסינות פרוצדורלית מוחלטת, כלומר לא ניתן להעמידו לדין פלילי ולא ניתן לעוצרו. אם יש צורך לגבות ממנו עדות, ניתנת לנשיא הזכות לקבוע את מקום מסירת העדות ומועדה.
נבצרות
אם נבצר מהנשיא למלא תפקידו באופן זמני, או אם הוא נמצא מחוץ לגבולות המדינה, מכהן יושב ראש הכנסת כממלא מקום נשיא המדינה. כאשר הנשיא מעוניין להכריז על נבצרות זמנית (למשל לפני שהוא עובר הליך רפואי תחת הרדמה מלאה, ואין הוא יכול למלא את תפקידו) הוא צריך להעביר בקשה לכנסת, ורק לאחר קבלת בקשתו בידי ועדת הכנסת יוכרז על נבצרותו.
התפטרות ונשיא בפועל
נשיא המדינה רשאי להתפטר, בהגשת כתב התפטרות חתום ליושב-ראש הכנסת, והתפטרותו נכנסת לתוקף אחרי 48 שעות, אלא אם הוא חוזר בו מהתפטרותו. אם נשיא המדינה מסיים את תפקידו לפני גמר כהונתו, מכהן יושב-ראש הכנסת כנשיא המדינה בפועל. לנשיא המדינה בפועל נתונות כל הסמכויות של הנשיא.
תקציב מוסד הנשיאות
בשנת 2019 עמד תקציב מוסד הנשיאות על 61 מיליון שקלים חדשים, מתוכו עמדו 32 מיליון לשכר העובדים, 3 מיליון לביטחון, 2 מיליון עבור קצבאות לאלמנות הנשיאים הקודמים, ו-15 מיליון לתפעול.
מרכיבים מרכזיים בתקציב משכן הנשיא:
שכר הנשיא ותנאי פרישתו
בהתאם ל נקבעת משכורתו של נשיא המדינה על ידי ועדת הכספים של הכנסת. קביעה זו ניתנה בהחלטת משכורת נשיא המדינה, התשמ"ב–1982. ב-1 ביולי 2013 נקבעה משכורת הנשיא ל-50,315 ש"ח לחודש. משכורת זו מתעדכנת בהתאם לשינויים בשכר הממוצע במשק. בהתאם ל, תנאי הפרישה של הנשיא נקבעים אף הם על ידי ועדת הכספים, והם ניתנו בהחלטת גמלאות לנושאי משרה ברשויות השלטון (נשיא המדינה ושאיריו), התשמ"א–1981. תנאים אלה כוללים: התנאים המפורטים לעיל נקבעו במהלך כהונתו של הנשיא משה קצב, והם תקפים החל מכהונתו של שמעון פרס כנשיא. ביחס לכהונתם של נשיאים קודמים ושאיריהם חלים תנאים טובים יותר.
בעקבות החשדות למעשים פליליים שהועלו נגד הנשיא קצב, החליטה ועדת הכספים בשנת 2007, שמנשיא לשעבר שהורשע בעבירה שיש עמה קלון נשללות כל הזכויות הנ"ל, מלבד הזכות לפנסיה חודשית ולשירותים רפואיים.
בעבר משכורתו של הנשיא הייתה פטורה ממס הכנסה, אך בתיקון שנעשה בתקופת כהונתו של הנשיא עזר ויצמן נקבע כי היא חייבת במס. בנוסחו הנוכחי קובע שפטורים ממס הכנסה רק: "תשלומים, שירותים וטובות הנאה המשתלמים או הניתנים מאוצר המדינה לנשיא או לנשיא לשעבר או לשאיריו בקשר למילוי תפקידו כנשיא, למעט משכורת וקיצבה".
נכון לשנת 2023, בית הנשיא משלם פנסיה נשיאותית לשני נשיאים לשעבר. תשלומים אלה הם אחד ממרכיבי התקציב המרכזיים של בית הנשיא.
היסטוריה חקיקתית
תפקיד נשיא המדינה הוא המשך ישיר לתפקיד נשיא מועצת המדינה הזמנית, אותו מילא חיים ויצמן. בדומה למשרת נשיא המדינה, גם משרת נשיא מועצת המדינה הזמנית הייתה משרה חסרת השפעה בפועל.
ב-16 ביוני 1964 חוקקה הכנסת את חוק-יסוד: נשיא המדינה, וקבעה בו את דיני הנשיאות. חוק-יסוד זה הוצע על-ידי הממשלה כהצעת חוק ממשלתית, מה שעורר מחלוקת, שכן בהחלטת הררי נקבע כי ועדת החוקה, חוק ומשפט היא זו האחראית על חוקי-יסוד.
בשנת 2000 תיקנה הכנסת את חוק היסוד וקבעה כי נשיא המדינה יכהן כהונה אחת בת שבע שנים, כדי לאפשר לנשיא עצמאות מן הפוליטיקאים בביצוע תפקידו.
נשיאים בפועל וממלאי מקום
במשך שנות קיומה של מדינת ישראל, מילאו יושבי-ראש הכנסת את תפקיד ממלא מקום הנשיא ונשיא בפועל פעמים רבות.
הפרש ריבועים
במתמטיקה, הפרש ריבועים הוא ביטוי מהצורה a^2-b^2.
זהות הפרש הריבועים
אחת הזהויות המוכרות ביותר באלגברה בסיסית היא לכל זוג מספרים a ו-b.
הוכחה: נפתח את הסוגריים בביטוי (a+b)(a-b) לפי חוק הפילוג:
מכיוון שכפל הוא פעולה חילופית (כלומר ab=ba) מתקיים: ba-ab=0, ולכן: והתקבלה הזהות הרצויה.