cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סטנלי וגנר
קריירה
בשנות ה-80 הצטרף לעמדתו של הרב אליעזר ברקוביץ בנושא גיור של בני ובנות זוג של יהודים מתבוללים, והסכים להקים בית דין לגיור בדנבר שיגייר גרים שברור שלא ישמרו מצוות באופן מלא, אך לומדים יהדות ושומרים על המסורת והזהות היהודית באופן בסיסי.
חיים אישיים
לרב וגנר נולדו שתי בנות מאשתו הראשונה סימי, ממנה התגרש לאחר 34 שנות נישואים. בנובמבר 1990 התחתן וגנר בשנית עם הפסיכולוגית ועורכת הדין רנה רבינוביץ. הרב וגנר ורעייתו עלו לישראל בשנת 2006 אך ביקרו תכופות בארצות הברית. לאחר העלייה העדיף להיקרא שמחה ולא סטנלי. נפטר ב-23 בפברואר 2013 בירושלים. הותיר אחריו אישה, וכשלושים צאצאים.
קשת (ארגון)
קשת (באנגלית: Keshet) הוא ארגון יהודי-להט"בי בארצות הברית שמרכז הפעילות שלו נמצא בבוסטון, ניו יורק ובמפרץ סן פרנסיסקו, ופועל למען שוויון והכללה מלא של להט"בים בחיים היהודיים. הארגון מציע משאבים, הכשרה וסיוע טכני ליצירת קהילות יהודיות מכילות להט"ב בפריסה ארצית. הארגון הפיק בעבר את הסרט התיעודי Hineini: Coming Out in a Jewish High School.
ב-18 ביוני 2010, הוכרז כי הארגון קשת ימוזג עם הארגון היהודי-להט"בי, Jewish Mosaic: The National Center for Sexual and Gender Diversity, לאחר שהארגון קיבל מענק מקרן משפחת צ'ארלס ולין שוסטרמן.
דרומזאורוידס
המאובנים של דינוזאור זה התגלו באי בורנהולם בים הבלטי, השייך לדנמרק, והיו בעלי דמיון רב לדרומזאורוס, אשר על שמו הוא קרוי (מילולית: "דומה לדרומזאורוס"). הסוג כלל מין יחיד - Dromaeosauroides bornholmensis, אשר סווג בשנת 2003 וקרוי על שם האי בו התגלה. דינוזאור זה הוא מהמינים העתיקים ביותר במשפחתו וסוג הדרומזאור הוודאי (ללא מחלוקות על מיונו) היחיד ממשפחתו שחי באירופה.
הממצאים של דינוזאור זה כללו שני שרידי שיניים מ-2000 ומ-2008. בנוסף ממצאים של הנודטיס, דרומזאור אירופי נוסף שמוטל בספק שייכים אולי למין זה. ממצאים של קופרוליטים המורכבים מדגים גם קשורים אליו.
הדרומזאורוידס חי סביב הלגונות של דנמרק הקדומה בסביבת חופים. לצידו התקיימו מיני טיטאנוזאורים, נודוזאוריים קוצניים ואולי גם הבריוניקס, אך רוב היצורים באזור היו חיות ימיות כמו תנינים, צבי ים ודגים. ככל הנראה יצורי ים אלה שימשו לו מזון או לפחות נבלותיהם.
Meetup (אתר אינטרנט)
Meetup.com הוא פורטל רשת חברתית אשר באמצעותו אנשים מכל רחבי העולם מסוגלים להצטרף או ליזום מפגשי פנים-אל-פנים עם אנשים מקומיים שונים אשר מתעניינים בתחום עניין משותף. זהו כיום אתר האינטרנט הגדול ביותר מסוגו.
מרבית המשתמשים באתר בוחרים להצטרף לקבוצות מקומיות קיימות המתמחות בתחום עניין משותף ספציפי בנושאים שונים כגון פוליטיקה, ספרים, משחקי וידאו, סרטים, בריאות, חיות מחמד, קריירה, תחביב, ועוד. האתר מאפשר גם למטיילים או למהגרים להצטרף לקבוצות Meetup באזורים מרוחקים אשר בהם הם צפויים לבקר או לגור, על מנת להגדיל את סיכוייהם להכיר חברים חדשים בעלי תחומי עניין משותפים בסביבה זרה. כל משתמשי האתר חייבים להיות בגיל 18 ומעלה.
בעוד שהצטרפות לקבוצות הקיימות איננה כרוכה בתשלום כלשהו, המנהל של כל קבוצת Meetup הוא זה שנדרש לשלם מדי חודש את דמי ניהול הקבוצה על מנת שהקבוצה שאותה הוא מנהל תמשיך להתקיים. אף על פי כן, למנהלי הקבוצות (המכונים Meetup organizers) יש יתרון בכך שהם רשאים להקים קבוצות מקומיות אשר מתמחות בנושא שהכי מעניין אותם, ולארגן מפגשים במיקומים, בימים ובשעות שהכי מתאימים להם, כמו גם מאפשר להם לבחור מי יהיו המשתמשים שיורשו להצטרף לקבוצה, ולקבוע כיצד המפגשים עצמם יתנהלו. כל קבוצת Meetup חדשה באתר נבדקת על ידי אנשי הצוות של Meetup.com אשר מוודאים כי הקונספט של הקבוצה החדשה עומד בתנאים שהחברה הגדירה. מספר ימים לאחר שקבוצת ה-Meetup החדשה נפתחה ואושרה, פלטפורמת האתר מיידעת באופן אוטומטי אנשים מקומיים רבים על הקבוצה החדשה, על ידי שליחת עשרות או מאות הודעות דואר אלקטרוני למשתמשי האתר שגרים בקרבת מקום ואשר ציינו בעבר בפרופיל המשתמש שלהם כי הם יהיו עשויים לרצות להצטרף לקבוצות העוסקות בנושא הכללי שבו גם הקבוצה החדשה עוסקת. כתוצאה מכך, לעיתים קרובות עוד במהלך השבועות הראשונים לאחר פתיחת הקבוצה עשויים להצטרף לקבוצה עשרות מקומיים בעלי תחומי עניין משותפים. בנוסף, בדרך כלל לאורך זמן משתמשים מקומיים נוספים מגלים גם הם את הקבוצה בעת השימוש באתר ועשויים לבחור להצטרף לקבוצה גם כן.
מנהלי קבוצות Meetup מסוגלים גם להתקין בדף הקבוצה, וללא תשלום נוסף, טראקר של Google Analytics אשר מאפשר למנהלי הקבוצות לקבל מידע סטטיסטי אודות תעבורת הרשת בדף הקבוצה לצורך קביעת מידת ההצלחה של הקבוצה לאורך זמן - מידע כגון כמות המשתמשים החדשים שמגלים את דף הקבוצה מדי יום, מידע אודות היישובים שמהם מגיעים כל המשתמשים שמגיעים לדף הקבוצה, ועוד.
האתר בדרך כלל אפקטיבי במיוחד בארגון מפגשי פנים-אל-פנים עם מקומיים בעלי תחומי עניין משותפים בערים גדולות ובאזורי מטרופולין גדולים במיוחד, שכן בדרך כלל באותם האזורים ישנם משתמשי Meetup רבים במיוחד הגרים במרחק נסיעה קצר זה מזה, ועל כן בדרך גם באותם האזורים הסיכויים גם גבוהים באופן מהותי למצוא אנשים מקומיים רבים יחסית עם תחומי עניין משותפים.
האתר הושק במקור ב-2002 על ידי סקוט הייפרמן, מאט מיקר, ופיטר קאמאלי. הייפרמן קיבל את ההשראה לקונספט האתר לאחר שקרא את הספר "לשחק כדורת לבד: קריסתה ותחייתה של הקהילה האמריקנית" בו רוברט פטנאם הזהיר מכך שבשליש האחרון של המאה ה-20 חלה ירידה הדרגתית מהותית במעורבות החברתית של האמריקנים בקהילות מקומיות שונות. הייפרמן שאף להקים אתר אינטרנט אשר יקל על אנשים ליצור ולקחת חלק בקבוצות מקומיות המתמחות בתחומי עניין משותפים.
ביולי 2015 האתר הכיל בסך הכל 22.28 מיליון משתמשים, 207,573 קבוצות ב-181 מדינות שונות, כאשר באותו החודש אורגנו 549,946 מפגשים שונים ברחבי העולם. נתונים אלו כוללים גם משתמשים וקבוצות שאינם פעילים יותר באתר. אף על פי כן, מרבית קבוצות ה-Meetup באתר כן פעילות בשל העובדה שמנהלי קבוצות ה-Meetup בדרך כלל לא יבחרו להמשיך ולשלם את דמי הניהול החודשיים לאורך זמן עבור קבוצה לא פעילה או לא מוצלחת.
מטה החברה נמצא בעיר ניו יורק.
במסגרת האתר מאורגנות גם קבוצות Meetup רבות ברחבי ישראל. אף על פי כן, נכון ל-2015 מרבית קבוצות ה-Meetup בישראל עדיין ממוקדות בעיקר בנושאי תכנות, ויזמות.
אורניתודסמוס
אורניתודסמוס (שם מדעי: Ornithodesmus) הוא סוג של דינוזאור טורף ממשפחת הדרומאוזאוריים, אשר חי באירופה בקרטיקון התחתון שלפני 125 מיליון שנה. המאובנים התגלו על האי וייט, בריטניה ותוארו ב-1887 בידי הפלאונטולוג הבריטי הארי סיילי. משמעות שמו היא: "קשור לעוף" ("ornis" - עוף, "desmos" - קשור). הוא היה מבין הדרומזאורים הבודדים שחיו בקרטיקון התחתון של אירופה.
התגלו ממנו ממצאי חוליות גב בודדות שיצרו שלדה באורך 9.6 ס"מ. הדינוזאור הגיע לאורך של 1.8 מטר והיה טורף זריז כמו הולוצירפטור. היו לו שיניים חדות ששימשו לשיסוע טרף. מאובני שיניים התגלו באותו אזור בו נמצא, אך הם השתייכו למין לא ידוע שהיה גדול כמו היוטרפטור.
סיווג
סיילי הגדיר את הממצאים כמאובנים של עוף קדום, עקב העצמות הקלות הדומות לאלה של עופות. בהמשך הוא סווג מחדש למין של פטרוזאור גדול שהיה בעל מאפיינים הקרובים לעופות. דבר זה חיזק את הטענה שהעופות והפטרוזאורים התפתחו מאותו אב קדמון משותף. ואולם למרות דמיונו לעוף הוא סווג למשפחה עצמאית - Ornithodesmidae.
רק ב-1993 התברר שמאובנים אלה השתייכו לתרופוד קדום קל ממדים. תחילה סברו שמדובר במין טרודון, אך בהמשך שייכו אותו למשפחת הדרומזאוריים. ממצאי הפטרוזאורים ששויכו לסוג זה הועברו לסוג איסטיודקטילוס.
לאון רדושביץ'
לאון רדושביץ' (באנגלית: Leon Radošević; נולד ב-26 בפברואר 1990) הוא כדורסלן קרואטי-גרמני המשחק בעמדת הסנטר בבאיירן מינכן.
קריירה
רדושביץ' החל לשחק כדורסל בציבונה זאגרב הקרואטית.
ב-17 ביולי 2011 חתם באולימפיה מילאנו האיטלקית. ב-29 ביוני 2012 הושאל לריטאס וילנה, וב-23 בינואר 2013 שב למילאנו.
ב-30 ביולי 2013 חתם על חוזה לשנתיים באלבה ברלין מהבונדסליגה הגרמנית.
ב-16 בספטמבר 2015 חתם בבשיקטש הטורקית, אך ב-17 בנובמבר 2015 חתם בברוזה במברג הגרמנית עד לתום העונה. ב-10 באפריל 2016 חתם במועדון לשלוש עונות נוספות. בשנת 2017 קיבל אזרחות גרמנית.
לקראת עונת 2018/2019 חתם בבאיירן מינכן.
חיים מנדל שקד
חיים צבי מנדל שקד (נולד ב-20 בינואר 1958) הוא איש צבא ומנהל ישראלי המשמש ראש מועצת הר אדר החל מנובמבר 2018. בעבר שימש ראש לשכת ראש הממשלה, ראש לשכת הרמטכ"ל, נספח צה"ל ונציג משרד הביטחון באירופה.
ביוגרפיה
חיים מנדל שקד נולד בבית שאן בן למאשה ויעקב, ניצולי השואה, שעלו בגיל 16 לישראל בגפם ובנו בבית שאן את ביתם, בו גידלו את שמונת ילדיהם בדוחק. כשהיה בן 11, בעקבות פגיעה ישירה של קטיושה בביתם, העתיקה המשפחה את מקום המגורים לנתניה.
התחנך בבית ספר דתי והיה פעיל בתנועת בני עקיבא. בגיל 17 היה חבר בגרעין נח"ל עם חבריו מתנועת בני עקיבא.
בגיל 21 נישא למיכל אותה הכיר במהלך שירותו הצבאי בסיני. השניים חברו לגרעין המייסד של גבעת הראדאר שהיווה את הבסיס ליישוב הר אדר.
בצה"ל
את שירותו החל בסיירת מטכ"ל ובמסגרת זאת, השתתף, בין היתר, במבצע "הצגת תכלית", פעולת ההתנקשות באבו ג'יהאד, בה שהה בחפ"ק שמוקם באחת מספינות חיל הים. מאז, במשך כשני עשורים, שירת בצה"ל במגוון רחב של תפקידי פיקוד ומטה באגף המודיעין ובמערכת הביטחון תוך התמחות בתחום המבצעים המיוחדים, והתקדם עד לדרגת אלוף-משנה. מנדל שקד כיהן כקצין אג"ם בסיירת מטכ"ל, קצין אג"ם במערך המבצעים המיוחדים באמ"ן וראש לשכת הרמטכ"ל.
ב-1994 מונה לנספח צבאי ונציג משרד הביטחון באיטליה, צ'כיה, יוון ואלבניה.
במילואים, משרת כקצין מטה באגף המודיעין ומעריך במרכז ההערכה למינוי קצינים בכירים.
לאחר השחרור מצה"ל
לאחר שחרורו מהצבא למד באוניברסיטת בר-אילן אסטרטגיה וביטחון לאומי ובמקביל, למד במכון לשלטון מקומי. בשנת 2019 סיים בהצטיינות לימודי משפטים ב ברחובות.
לקראת סיום לימודיו באוניברסיטת בר-אילן, מונה למנכ"ל חברה כלכלית בקבוצת תדהר, העוסקת בנדל"ן ויזמות.
כשאהוד ברק נבחר בשנת 1999 לראש ממשלת ישראל, מונה שקד לראש לשכת ראש הממשלה ושר הביטחון. בתקופה זו, היה חבר בצוותי המשא ומתן לשלום עם הסורים בשפרדסטאון ועם הפלסטינים בקמפ דייוויד. הוא התפטר מתפקיד זה באוגוסט 2000.
עם סיום תפקידו בלשכת ראש הממשלה הצטרף שקד לחברת אירונאוטיקס כיו"ר פעיל של החברה. החברה הפכה לחברה השלישית בגודלה בישראל בתחום המזל"טים ומערכות לא מאוישות.
שקד הקים את חברת "H.M.S", העוסקת במתן שירותי ניהול ושירותי ייעוץ אסטרטגי, ארגוני ושיווקי.
החל משנת 2013 מכהן מנדל שקד כחבר מועצת הר אדר. ב-2013 התמודד בבחירות למועצה המקומית הר אדר אך הפסיד ליריבו, חן פיליפוביץ. שקד קיבל כ־37% מן הקולות, ואילו פיליפוביץ קיבל כ־40%. ב-2018, התמודד פעם נוספת, וניצח את יריבו פיליפוביץ, ראש המועצה המכהן.
כמו סינדרלה
האלבום, שהצליח אף יותר מקודמו, היה סנונית ראשונה להשפעות פופ ורוק. האלבום זכה למעלה מ-180,000 עותקים.
הוא כלל את השירים "כמו סינדרלה", "הייתי בגן עדן", "לדמעות יש פה" ו"כשאני איתך אני כמו דג" (דואט נוסף עם להקת "טיפקס"). שיר הסיום של האלבום, "חברים בכל מיני צבעים", שונה בסגנונו משאר האלבום והוא שיר שביצעה חדד בפסטיגל 1998 בו זכתה במקום השני.
רשימת רצועות
קרדיטים:
וירגיליוס אלקנה
וירגיליוס אלקנה (בליטאית: Virgilijus Alekna; נולד ב-13 בפברואר 1972), אתלט מליטא שהיה פעמיים ברציפות אלוף אולימפי (סידני 2000 ואתונה 2004), פעמיים ברציפות אלוף העולם (פריז 2003 והלסינקי 2005) ואלוף אירופה (גטבורג 2006) בזריקת דיסקוס. הוא בעל התוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים בזריקת דיסקוס (73.88 מטר).
ביוגרפיה
אלקנה נולד בטרפייקיאי שליד קופישקיס.
אלוף אולימפי
באליפות ליטא שנערכה בקובנה ב-3 באוגוסט 2000 ושימשה כהכנה לאולימפיאדת סידני (2000) זכה אלקנה במדליית זהב בשיא ליטא חדש של 73.88 מטר, התוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים והוא הוכיח שהוא מוכן לאולימפיאדה. במשחקים עצמם הוא זכה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 69.30 מטר, לפני לארס רידל מגרמניה (68.50 מטר) ופרנץ קרוגר מדרום אפריקה (68.19 מטר).
אלוף עולם
באליפות העולם שנערכה בפריז, צרפת בשנת 2003 זכה אלקנה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 69.69 מטר, לפני רוברט פזקוש מהונגריה (69.01 מטר) וואסילי קפצוך מבלארוס (66.51 מטר).
באולימפיאדת אתונה (2004) הגן אלקנה על תוארו לאחר שזכה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בשיא אולימפי חדש של 69.89 מטר, לפני זולטן קבגו מהונגריה (67.04 מטר) ואלכסנדר טמרט מאסטוניה (66.66 מטר). אלקנה סיים למעשה במקום שני אחרי רוברט פזקוש שקבע שיא אולימפי חדש. לאחר שפזקוש נראה מחבל בדגימת השתן שלו ולאחר שסירב לתת את הדגימה לבדיקת סמים, נלקחה ממנו מדליית הזהב וניתנה לאלקנה והשיא האולימפי שקבע נפסל גם כן.
באליפות העולם שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 הגן אלקנה על תוארו וזכה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 70.17 מטר, לפני גרד קנטר מאסטוניה (68.57 מטר) ומיכאל מילנבק מגרמניה (65.95 מטר).
אלוף אירופה
באליפות אירופה באתלטיקה, שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 2006 זכה אלקנה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 68.67 מטר, לפני גרד קנטר (68.03 מטר	) ואלכסנדר טאמרט (66.14 מטר).
באולימפיאדת לונדון (2012) סיים אלקנה במקום רביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 67.38 מטר.
משפחה
בנו מיקולאס אלקנה זכה במדליית זהב באליפות העולם עד גיל 20 בזריקת דיסקוס בשנת 2021.
Psychonauts
המשחק עוסק בילד בשם רזפוטין, המכונה רז, בעל כוחות טלפתיים. רז מצטרף למחנה קיץ של ילדים טלפתיים כמוהו, במטרה להפוך לפסיכונאוט (Psychonaut) - מרגל בעל כוחות טלפתיה. במהלך המשחק רז לומד להכיר וליישם כוחות טלפתיים שונים (כגון ריחוף, בלתי נראות וטלקינזיס), ונכנס לתוך מוחות של אחרים (עולמות מנטליים דמיוניים שבנויים לפי מחשבותיהם - למעשה כמו שלבים שונים במשחק). בתוך המוחות האלו הוא מוצא סודות, מתקן בעיות נפשיות ונעזר במידע שהוא משיג כדי להתקדם במשחק.
למרות הביקורות הטובות להן זכה, מכירות קמעונאיות של המשחק היו נמוכות. ב-2012, לאחר שהסתיים חוזה ההפצה המקורי, החלה Double Fine לשווק את המשחק בפלטפורמות דיגיטליות חדשות, והמשחק זכה לפופולריות וצבר עדת מעריצים משמעותית. מכירותיו של המשחק בפלטפורמות דיגיטליות הגיעו ליותר ממיליון עותקים בין השנים 2010–2015.
משחק המשך בשם Psychonauts in the Rhombus of Ruin יצא לאור בשנת 2017. משחק נוסף בסדרה, Psychonauts 2, יצא בשנת 2021.
עלילה
בתחילת המשחק, רז (שברח מהקרקס בו גדל) מתגנב למחנה אך נתפס בידי הפסיכונאוטים שמדריכים את הילדים במחנה. אף על פי שבהתחלה הם מנסים לגרש אותו, המאמן אוליאנדר מרשה לו להשתתף באימונים פשוטים בתוך מוחו של המאמן, להם הוא קורא Basic Braining (דומה ל-Basic Training). האימונים האלו מהווים מעין שלב טוטוריאל למשחק, ומלמדים את השחקן איך לבצע פעולות בסיסיות במשחק (קפיצה כפולה, טיפוס, לחימה). אחרי שרז גומר את האימונים בהצלחה, הסוכן סשה מתעניין ביכולותיו ובוחן אותו (במוחו שלו ובמוחו של רז). כשרז במוחו שלו, הוא רואה בראש מגדל רופא, דוקטור לובוטו מנסה להוציא את מוחו של אחד מהילדים האחרים, דוגן. מחסום מחשבתי מונע ממנו להתקדם (לא ניתן לעבור אותו לפני שרז לומד כוח חדש).
כאשר רז יוצא ממוחו וחוזר למציאות, הוא מגלה שדוגן אכן איבד את מוחו, אף על פי ששהסוכנים האחרים לא שמים לב להבדל. אחרי שרז לומד את כוח הריחוף (יצירת כדור אנרגיה שעליו הוא יכול לקפוץ ולדאות), הוא עובר את המחסום המחשבתי ומגלה שדוקטור לובוטו, בפקודתו של המאמן אוליאנדר, מוציא מוחות לילדים ומכניס אותם לתוך טנקי מוות טלפתיים. רז שומע שהסוכנים סשה ומיה יצאו למשימה הרחק מהמחנה (למעשה זו מלכודת שטמן להם המאמן אוליאנדר), לא מצליח למצוא את המאמן, ומגלה שלילי היא הקורבן הבא שיילקח על ידי הדוקטור. הוא מגלה גם שאת הילדים הוא לוקח לבית המשוגעים שקרוב למחנה. רז גם מדבר עם עובד המחנה פורד קרולר ומגלה שהוא למעשה שפוי ואחראי על המחנה. אף על פי שהוא לא יכול לעזור לו ישירות, הוא נותן לו פיסת בייקון שבעזרתה רז יכול לתקשר איתו בכל פעם בה הוא (השחקן) נתקל בקשיים.
לאחר מכן, רז עוזר לדג חכאי מוטנטי לחזור למצבו הרגיל (אוליאנדר השתמש בכוחותיו הטלפתיים כדי למנוע מאחרים להגיע לבית המשוגעים), ונעזר בדג כדי לחצות את האגם ולהגיע לבית המשוגעים. הוא פוגש במשוגעים הבודדים שנשארו שם ועוזר להם להתגבר על בעיותיהם הנפשיות. בתמורה, הם עוזרים לו להגיע למעבדתו של דוקטור לובוטו, שנמצאת בראש המבנה. כשהוא מגיע לשם הוא מגלה שהמאמן והדוקטור תפסו את סשה, מיה ולילי והוא משחרר אותם. הם נלחמים ביחד בדוקטור ובמאמן (במהלך הקרב דוקטור לובוטו נופל מהמגדל). לבסוף הבניין מתמוטט וכולם מלבד המאמן אוליאנדר ורז מאבדים הכרה. המאמן מעביר את מוחו לתוך אחד מהטנקים, ונלחם ברז. רז מביס אותו, אבל אחרי הקרב אוליאנדר משליך עליו כמוצא אחרון אבקת סופר-עיטוש (מהסוג שבו השתמש הדוקטור) שגורמת לרז לעטש את מוחו החוצה. רז, בלית ברירה, נאלץ להשתמש בטלקינזיס כדי להזיז את מוחו שלו לתוך המיכל שבטנק, ושם הנפשות של המאמן אוליאנדר ושל רז מתאחדות.
רז מוצא את עצמו בעולם מוחי ("קרקס הבשר"), שמשלב את סיוטיו מחייו עם אביו הלהטוטן עם סיוטיו של המאמן, שאביו היה קצב. הוא מוצא את דמותו המחשבתית של "אוֹלי הקטן", גרסה צעירה של אוליאנדר, ועוזר לו לעבור את המכשולים שבדרכו - כולל לחימה בגרסאות מרושעות של אביו של אוליאנדר ושל אביו שלו. אחר כך, אביו האמיתי של רז מופיע ומגלה לו שגם הוא טלפת חזק. הוא מסביר לו שהוא ניסה למנוע מרז לאהוב את כוחותיו הטלפתיים כדי להגן עליו, ומביס בקלות את הגרסה המרושעת שלו. בעקבות זאת, מכיוון שמוחותיהם של המאמן אוליאנדר ושל רז עדיין מחוברים, מופיע יצור מעוות שמורכב משילוב של האבות של שניהם. רז מצליח לנצח אותו, בעזרת כוחותיו של אביו האמיתי. מוחותיהם של רז ושל המאמן נפרדים וכל אחד מושב לגופו המקורי.
משחקי המשך
בשנת 2015, הכריז שייפר על קמפיין מימון המונים כדי לגייס כסף לפיתוח משחק ההמשך, Psychonauts 2. הקמפיין זכה להצלחה וגייס כ-3.8 מיליון דולר תוך 38 ימים. חלק מצוות הפיתוח של המשחק הראשון חזר לפתח את משחק ההמשך, לצד הצוות הקיים של חברת Double Fine.
באותה שנה, הכריזה החברה על משחק המשך נוסף, Psychonauts in the Rhombus of Ruin. המשחק יצא לאור ב-2017 לקונסולת הפלייסטיישן 4. זהו משחק מציאות מדומה הממשיך את עלילת המשחק הראשון.
חברת מיקרוסופט רכשה את חברת Double Fine בשנת 2019, וכן את זכויות ההפצה של Psychonauts 2 תמורת 13.2 מיליון דולר. החברה הכריזה כי המשחק ייצא לאור בשנת 2021. Psychonauts 2 יצא ב-25 באוגוסט 2021 בגרסאות לווינדוס, פלייסטיישן 4, Xbox One ו-Xbox Series X/S.
חומת אדריאנוס
חומת אדריאנוס (בלטינית: Vallum Aelium, וגם Rigore Valli Aeli, "הקו לאורך גבול אדריאנוס"; באנגלית: Hadrian's Wall) היא ביצור אבן ואדמת עשב שנבנה על ידי האימפריה הרומית לאורך האזור דהיום (ממזרח למערב) בטיין אנד ויר, נורת'מברלנד וקאמבריה שתיהן באנגליה. חלקה המערבי של החומה שוכן בקרבת הגבול אנגליה-סקוטלנד. בניית החומה החלה בשנת 122, והיא הייתה מערכת הביצורים השלישית מתוך ארבע מסוגה שנבנו בבריטניה. מערכת הביצורים הרביעית היא חומת אנטונינוס שחיברה בין נהר קלייד ונהר פורת'. כל החומות הללו נבנו על מנת לסייע בהדיפת פולשים (בעיקר פיקטים) מכיוון צפון, אך גם כדי לסמן את גבול האימפריה. חומת אדריאנוס היא המפורסמת ביותר כיוון ששרידיה השתמרו בצורה הטובה ביותר.
חלק גדול מהחומה עדיין קיים, בעיקר במרכזה, וניתן ללכת ברגל לאורך רוב הנתיב שלה. החומה היא אחת האטרקציות התיירותיות הפופולריות ביותר בצפון אנגליה, היכן שהיא לעיתים מכונה בקיצור "החומה הרומית". החומה הוכרזה על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 1987, וב-2005 היא הפכה לחלק מאתר המורשת העולמית המורחב שנקרא "גבולות האימפריה הרומית", הכולל בתוכו מספר אתרים בגרמניה. קרן המורשת האנגלית, שהיא הארגון הממשלתי הממונה על ניהול האתרים ההיסטוריים באנגליה, תיארה את החומה כ-"מונומנט החשוב ביותר שנבנה על ידי הרומים בבריטניה".
ממדים
אורכה של חומת אדריאנוס היה 80 מייל רומיים (117 קילומטרים), כאשר גובהה ורוחבה היו תלויים בזמינות חומרי הבנייה באזור שבו היא עברה. באזור הנמצא מזרחית לנהר אירת'ינג החומה נבנתה מאבנים מרובעות כך שרוחבה היה שלושה מטרים וגובהה בין חמישה לשישה מטרים, כאשר באזור הנמצא מערבית לנהר החומה נבנתה מאדמת עשב כך שרוחבה היה שישה מטרים וגובהה 3.5 מטרים. המידות הללו לא כוללות את החפירים, השוליים והמבצרים הסמוכים לחומה. עוביו של החלק המרכזי היה 2.4 מטרים על בסיס בעובי שלושה מטרים. חלקים מסוימים בגובה שלושה מטרים מקטע זה שרדו מאז בניית החומה.
תוואי
חומת אדריאנוס משתרעת מערבה ממבצר סג'דונום הנמצא על גדת הטיין, ועד לחוף מפרץ סולוויי. הכבישים A69 ו-B6318 עוברים בסמוך לחומה כיוון שהם מחברים את ניוקאסל וקרלייל, ומשם הם ממשיכים מסביב לחוף הצפוני של קאמבריה. החומה כולה שוכנת דרומה מהגבול בין אנגליה לסקוטלנד, כאשר המרחק בינה לבין הגבול הוא בין 15 קילומטרים במערב ו-110 קילומטרים במזרח.
בניית החומה
גבולות האימפריה בראשית דרכה היו מבוססים על מאפיינים טבעיים או אזורים מבוצרים עם נוכחות צבאית חזקה. במקרים רבים הגבולות סומנו על ידי דרכים צבאיות, שלאורכם פוזרו מבצרים ומגדלי איתות, ורק בתקופתו של דומיטיאנוס נבנו הגבולות המלאכותיים הראשונים בגרמניה עילית. אדריאנוס הרחיב את השימוש בשיטה זו, והורה לבנות קו רצוף של גדר כלונסאות המגובה על ידי מערכת מבצרים. למרות שביצורים מסוג זה לא היו עומדים זמן רב בפני פלישה בקנה מידה גדול, הם סימנו באופן פיזי את קצה הטריטוריה הרומית וסייעו בבקרה על הנכנסים והיוצאים מגבולות האימפריה.
אדריאנוס הקטין את הנוכחות הצבאית בטריטוריית הבריגנטים, שהתגוררו בין הטיין להאמבר, ובמקום זאת התמקד בבניית ביצורים חזקים יותר צפונית לטריטוריה זו. הביצורים הללו היו אמורים להחליף את סטנגייט שנחשבה עד לאותה תקופה כגבול (לימס) האימפריה.
בניית החומה החלה ככל הנראה בשנת 122 ונמשכה שש שנים. הבנייה החלה בצד המזרחי של החומה ונמשכה לכיוון מערב, כאשר חיילים מכל שלושת הלגיונות שהיו באזור השתתפו בעבודות. הנתיב שנבחר היה מקביל בקירוב לדרך סטנגייט שחיברה בין לוגוואליום (קרלייל) וקוריה (קורברידג'), שכבר הייתה מוגנת על ידי מערכת מבצרים. חלקה המזרחי של החומה נבנה לאורך תצורת סלע היסוד הקשיח, הידועה כוין סיל. החומה בקטע זה כללה את חפיר אגריקולה. החומה נבנתה על מנת למנוע את חדירתן של קבוצות פורעים קטנות או מהגרים בלתי רצויים מהצפון, ולא על מנת למנוע פלישה צבאית בקנה מידה גדול.
התוכנית המקורית הייתה לבנות חפיר וחומה שבה ישובצו שמונים מוצבים במרחק קבוע של מייל רומי זה מזה, שבכל אחד מהם יהיו תריסר חיילים, וכן צריחים שישמשו למטרות תצפית ואיתות. אבן הגיר המקומית שימשה כחומר בנייה, מלבד בקטע שממערב לאירת'ינג שבו השתמשו באדמת דשא, כיוון שלא היו מספיק מאגרי סלעים באזור זה. מערכת המוצבים באזור זה נבנתה גם כן מעץ ומאדמה במקום מאבן, הצריחים נבנו תמיד מאבן. תהליך הבנייה של ליבת החומה והציפוי המקיף אותה באזור זה היה לקוי בתחילת העבודות, וכתוצאה מכך היה צורך לתקן את החומה בכמה מקומות.
שנים מעטות לאחר תחילת בניית החומה הוחלט להוסיף בין 14 ל-17 מבצרים בגודל מלא שבכל אחד מהם ישהו 500 עד 1,000 חיילי מילואים. הקצה המזרחי של החומה הורחב מזרחה מפונס אליוס (ניוקאסל המודרנית) לסג'דונום (וולסנד) הסמוכה למפרץ טיין. חלק מהמבצרים הגדולים נבנו מעל הצריחים או המוצבים. מכתובת שבה מוזכר מושל בשם איולוס פלטוריוס נפוס הסיקו כי השינוי בתוכניות התרחש בשלב מוקדם לאחר תחילת העבודות. בנקודת זמן כלשהי בתקופת שלטונו של אדריאנוס (לפני 138) החומה שממערב לאירת'ינג נבנתה מחדש מאבן חול בממדים הדומים לקטע המזרחי שנבנה מאבן גיר.
בזמן בניית המבצרים או לאחר מכן נבנה קטע החומה הידוע בכינוי ואלום (Vallum). קטע זה היה מורכב מחפיר גדול ושטוח ברוחב שישה מטרים, שעומקו היה שלושה מטרים. מעבר לשולי החפיר היו סוללות עפר בעובי שישה מטרים שגובהן היה שני מטרים. סוללות חצו את החפיר במרווחים קבועים.
חיל המצב
החומה נשמרה על ידי חיל מצב שהורכב מחיילי מילואים שאינם אזרחים. מספרם השתנה לאורך תקופת השלטון הרומית בבריטניה, אך בדרך כלל הוא מנה 9,000 אנשים כולל חיל רגלים וחיל פרשים. במבצרים החדשים ניתן היה להחזיק חיל מצב של עד 500 אנשים, ואילו יחידות חיל הפרשים שמנו 1,000 חיילים הוצבו מכל צד. המספר הכולל של החיילים שאיישו את החומה המוקדמת היה ככל הנראה מעל ל-10,000. בשנת 180 החומה הייתה נתונה לסדרת מתקפות, ובין 196 ל-197 חיל המצב נפגע קשות עד שהיה צורך לבנות מחדש חלקים מהחומה לפי הוראתו של ספטימיוס סוורוס. המצב באזור הסמוך לחומה היה רגוע לאורך רוב המאה ה-3.
לאחר אדריאנוס
לאחר מותו של אדריאנוס בשנת 138 הקיסר החדש אנטונינוס פיוס נטש את החומה הלכה למעשה, והחל לבנות חומה במרחק 160 קילומטרים צפונית לחומת אדריאנוס. החומה הזו ידועה כיום כחומת אנטונינוס, אורכה היה כ-60 קילומטרים והיא הייתה מבוצרת בצורה יותר חזקה בהשוואה לחומת אדריאנוס. אנטוניוס כשל בניסיונו לכבוש את השבטים הצפוניים, כך שכאשר מרקוס אורליוס הפך לקיסר הוא נטש את החומה בשנת 164 וחזר להשתמש בחומת אדריאנוס כקו ההגנה הראשי. החומה נותרה מאוישת על ידי חיילים רומים עד לנסיגת האימפריה הרומית מבריטניה.
בשלהי המאה ה-4 התרופפה שליטת האימפריה בבריטניה בעקבות פלישות הברברים, נסיגה כלכלית ומרידות צבאיות. עד לשנת 410 המנהל הרומי ולגיוניו נסוגו באופן מלא מבריטניה, שנותרה לדאוג בעצמה להגנותיה וממשלתה. לפי עדויות ארכאולוגיות חלקים מהחומה היו מאוישים גם במאה ה-5. במאה ה-8 נותרו מספיק חלקים מהחומה כך שבדה ונרביליס יכל לתאר אותה ב-Historia Ecclesiastica 1.5, למרות שטעה וייחס את בנייתה לספטימיוס סוורוס. עם זאת, במשך השנים החומה ננטשה והוזנחה. במשך השנים (ואף במאה ה-20) חלקים גדולים מאבני החומה שימשו לבניינים מקומיים.
ההיסטוריון ג'ון ספיד פרסם סדרת מפות מחוזיות של אנגליה וויילס בתחילת המאה ה-17. הוא תיאר את החומה כ"חומת הפיקטים" המפות של קמברלנד ונורת'מברלנד מתארו את החומה כמאפיין חשוב, ובנוסף מתוארות גם שרידים נוספים מהתקופה הרומית במקרה של מפת קמברלנד.
השימור של שרידי החומה מיוחס באופן חלקי לג'ון קלייטון מניוקאסל, שהחל להתעניין בשימור החומה לאחר ביקור בצ'סטרס. על מנת למנוע מחוואים לקחת חלקים מהחומה לצרכיהם האישיים הוא החל לקנות חלקים מהקרקע שעליהם ניצבה החומה. ב-1834 הוא החל לרכוש את האזור שמסביב לסטיל ריג, ובסופו של דבר החזיק ברשותו חלקת קרקע שהשתרעה בין ברנטון לקופילדס, שבה שכנו מספר אתרים הקשורים לחומה. קלייטון פיקח על חפירות ארכאולוגיות שנערכו במבצר קילורנום, במבצר האוסטידס, ובחלק מהמוצבים. קלייטון ניהל את החוות שרכש באופן מוצלח, והרווחים שהשיג שימשו לשיקום ושימור נוסף של החומה. יורשיו של קלייטון לא הצליחו לשמור על הקרקעות ברשותם, ובסופו של דבר הן נרכשו על ידי הקרן הלאומית למקומות בעלי עניין היסטורי או יופי תרבותי.
בשנת 2003 נפתח שביל לאומי העובר בסמוך לקטע החומה שבין וולסנד ובואנס-און-סולוויי. בגלל תנאי השטח המטיילים מתבקשים לסייר בשביל רק בחודשי הקיץ.
בתרבות הפופולרית
חומת אדריאנוס שנועדה להגן מפני הפראים מצפון היוותה את ההשראה לחומה המוזכרת בספר ובסדרת הטלוויזיה "משחקי הכס", אם כי תפקיד חומה זו היה גם להגן מפני יצורים המכונים "האחרים".
ליגת המשנה השוודית
מהלך העונה
הסופרטאן מכילה 16 קבוצות מכל רחבי שוודיה. במהלך העונה (שלא כבשאר אירופה, מתחילה בחודש אפריל ונגמרת באוקטובר) נפגשת כל קבוצה פעמיים עם כל אחת מהיריבות שלה, פעם בבית ובפעם בחוץ, בסך הכל 30 משחקים. בסיום העונה, שתי הקבוצות שסיימו בשני המקומות הראשונים עולות לליגה הבכירה, כאשר הקבוצה שבמקום השלישי משחקת במשחקי פלייאוף כנגד השלישית לפני אחרונה בליגה הבכירה על הזכות לשחק בשנה שאחרי בליגת העל השוודית (מלבד בשנת 2007, אז שתי הקבוצות, השלישית הטובה ביותר בליגת המשנה והשלישית הגרועה ביותר בליגת העל "עלו אוטומטית" לליגת העל, זאת מאחר שהיא הורחבה מ-14 ל-16 קבוצות).
הזעם של בקי
הזעם של בקי (מאנגלית: The Wrath of Becky) הוא סרט פעולה עצמאי אמריקאי משנת 2023, בהפקה והפצה של חברת "קוויבר דיסטריביושן". זהו המשכון לסרט המתח "בקי" משנת 2020, ובו שבה לולו וילסון לתפקיד הראשי בדמותה של בקי, כאשר לצידה משחק שון ויליאם סקוט בתפקיד האנטגוניסט, דאריל. הסרט נכתב ובוים בידי מאט איינג'ל (שגם משחק) וסוזן קוט, על בסיס דמויות שייצרו ניק מוריס, ליין סקיי ורוקוס סקיי, כותבי התסריט לסרט הראשון.
בכורת הסרט התקיימה ב-11 במרץ 2023, במסגרת סרטי חצות בפסטיבל הסרטים SXSW. הוא יצא למספר מצומצם של בתי קולנוע בארצות הברית ב-26 במאי 2023, והופץ לצפייה על פי דרישה ב-16 ביוני 2023.
תקציר עלילה
שלוש שנים אחרי האירוע המזוויע שבו נהרג אביה (בסרט הראשון; על פי מונולוג בקדימון), בקי בת ה-16 ממשיכה לקיים חיים חשאיים, תוך שהיא בורחת משלושה בתי אומנה, ומשפרת את כישורי ההישרדות שלה. במהלך נדודיה, היא פוגשת אישה בשם אלנה שאוספת אותה טרמפ במכוניתה ביחד עם הכלב דייגו, ובסופו של דבר, בקי משתכנת בביתה של אלנה המתייחסת אל בקי כאל בת אחראית, ולא מחטטת בעברה.
אנטוני, די-ג'יי ושון, שלושה חברי תא רדיקלי בשם "הגברים האצילים", עוצרים ונכנסים לדיינר שבו בקי עובדת כמלצרית. הם נוהגים כלפיה באופן מיזוגיני ומעליב, ובכעסה, היא שופכת כוס קפה חם על רגלו של אנטוני. השלושה עוקבים אחריה ופורצים לביתן של אלנה ובקי בכוונה להפחיד את הנערה. אולם האירוע מסלים, ובסופו הורג אנטוני את אלנה בירייה בראשה, מכה את בקי עד אובדן הכרה, והם חוטפים את הכלב. כאשר בקי מתאוששת, היא נשבעת למצוא את דייגו ולנקום בשלושת הגברים.
מכיוון שבקי זכרה שהשלושה דיברו על כוונתם לפגוש מישהו שם "דאריל", היא מוצאת שתי כתובות מקומיות הקשורות לשם זה. הכתובת הראשונה מובילה אותה לאישה בשם "דאריל הָאֵם" (במקור באנגלית: ), ובכתובת השנייה מוצאת בקי בקתה מבודדת, שם מקיים מנהיג תא "הגברים האצילים", דאריל, פגישה עם אנטוני, די-ג'יי ושון, וחבר מיליציה נוסף בשם "טוויג". בקי מתגנבת לתוך הבקתה, ומוצאת רְאָיָה לכך שהמחאה המתוכננת ליום המחרת מול בניין העירייה, תהיה למעשה פעולה מזוינת נגד הסנאטורית הרננדז. בנוסף, בקי גונבת החסן נייד סודי הכולל מידע על כל מי שקשור לגברים האצילים.
בקי משאירה טלפון סלולרי על מפתן הבקתה, וכשהגברים מוצאים את הטלפון, היא מקניטה אותם דרכו. הימצאותה של בקי במקום מאלצת את אנטוני, די-ג'יי ושון להתוודות באוזני דאריל על חטיפת הכלב. דאריל שולח את אנטוני לתפוס את בקי, שמוליכה אותו שולל ליפול לתוך בור נסתר ביער, ורימון יד ממולכד מפוצץ את ראשו כאשר דאריל שב ופותח את דלת הכניסה של הבקתה. באיומי אקדח, דאריל דורש מדי-ג'יי ושון לספר לו את האמת על בקי, והם מתוודים שרצחו את אלנה. כאשר מתברר לשון שההפגנה מול בניין העירייה תהיה מרד אלים, הוא נמלך בדעתו ומנסה לעזוב את הקבוצה, אך דאריל שובר את מפרקתו של שון. מתוך פחד פני דאריל, והן מפניה של בקי, די-ג'יי נמלט מהמקום במכונית.
בקי מתקשרת לדאריל וממשיכה להקניט אותו. היא מאיימת לחשוף את המזימה נגד הסנאטורית הרננדז, ומגלה לו שגנבה את ההחסן הנייד המפליל. טוויג יוצא לחפש את בקי, היא יורה מקשת מוצלבת חץ הננעץ בין לחייו, ועורפת את ראשו עם מצ'טה. אולם לבסוף, דאריל מצליח ללכוד את בקי אחרי שהוא יורה בה חץ מרדים. היא מתעוררת כבולה לכיסא, ודאריל מראה לה שהוא גנב את המפתח שהוא שומרת למזכרת (המפתח שהניע אל עלילת הסרט הראשון), ולאורכו חרותות ספרות שהן ככל הנראה קואורדינטות. למקום מגיעה האישה המבוגרת שבקי הכירה בכתובת הראשונה בשם "דאריל האם", ומתברר שהיא אימו של דאריל הגבר, והמוח שמאחורי תא "הגברים האצילים". האישה משתמשת בדייגו כדי לאיים על בקי, ודורשת לדעת היכן ההחסן הנייד.
בקי מצליחה להשתחרר מכבליה. דאריל יוצא מהחדר להתאושש מתרסיס הפלפל שבקי ריססה לעברו. דאריל האם מתכוונת לירות בדייגו, אך בקי מטילה סכין שפוגעת במצחה של האישה. דאריל הַבֵּן רודף אחרי בקי לתוך היער, היא מפתה אותו לתוך מלכודת בעלי חיים הנסגרת על צווארו, ודאריל נהרג. בקי לוקחת בחזרה את המפתח וחוזרת לבקתה לחפש את דייגו. מתברר שדאריל האם שרדה את פגיעת הסכין. היא מנסה לירות בבקי, אך לא מצליחה לכוון כראוי מחמת הפציעה בראשה. בקי משסה באישה את דייגו, שהורג אותה.
24 שעות אחר כך, סוכנת ה-CIA קייט מונטנה מתשאלת את בקי לגבי ההחסן הנייד, וכיצד הצליחה להתגבר במו-ידיה על על חברי תא הגברים האצילים. במהלך התשאול מציעה מונטנה לגייס את בקי, וזו נענית להצעה. מונטנה שואלת את בקי אם היא מוכנה לגלות לְמָה קשור המפתח שברשותה.
אחרי שדי-ג'יי נמלט מזירת האירועים, מכוניתו מתקלקלת ונתקעת. בעודו מנסה לחזור אל הכביש, בקי מגיעה למקום נוהגת בניידת משטרה רשמית, ולבושה בחליפה שחורה. באמצעות מטול רקטות, היא מפוצצת את די-ג'יי והמכונית שלו.
פיתוח
בדצמבר 2021 ביקש המפיק ג'יי. די. ליפשיץ ממאט איינג'ל וסוזן קוט, לכתוב ולביים המשכון ל"בקי", ללא הנחיות נוספות, ולשניים ניתנו שלושה שבועות בלבד להשלים את התסריט. איינג'ל וקוט עיבדו את הסרט בנימה קומית יותר בהשוואה לסרט הקודם, כשהם משלבים את הסכנות והאיומים עם "קלילות של חוברת קומיקס". לצורך הזה הם שאבו השראה מהפילמוגרפיה של קוונטין טרנטינו ואדגר רייט, ומהסרטים "קיק אס" ו"דדפול". איינגל צפה גם ב"להרוג את ביל", לצורך אפיון סגנון הסרט והדמויות. מכיוון שחלפו שנתיים מהסרט הראשון, לולו וילסון רצתה דמות בוגרת יותר של בקי, ולשם כך עבדה בצמוד לאיינג'ל וקוט, בניסיון לרכך את החספוס של הדמות. ביוני 2022 פורסמה הכרזה רשמית על הסרט, בשם "בקי 2: הזעם של בקי". בהודעה נמסר גם ששון ויליאם סקוט יגלם את דמות הנבל, וכן יישא בתואר "מפיק אחראי" (Executive producer) לצידה של וילסון. ניק מוריס, שהיה שותף לכתיבת תסריט הסרט הראשון, וכן ג'ונתן מילוט וקארי מרניון שביימו אותו, צורפו גם הם כמפיקים אחראים.
צילומים
שלב הצילומים התקיים בחשאי בניו ג'רזי, נמשך 18 יום, ועל סיום הצילומים נמסר רשמית ב-8 ביוני 2022. צילומי השלמה התקיימו בראשית יוני 20222 בעיירה סקוטש פליינס, גם היא בניו ג'רזי. איינג'ל וסקוט, בצוותא עם הצלמת ג'וליה סוויין, החליטו לוותר על מצלמה ידנית שבה נעשה שימוש בסרט הראשון, והעדיפו להשתמש בסטדיקאם כדי להשיג תנועות מצלמה חלקות יותר.
הפצה
ב-23 בפברואר 2023, בצמוד להודעה על קיום בכורת הסרט במסגרת פסטיבל SXSW, פרסמה חברת "Yale Productios" את תמונת הכרזה הקולנועית הרשמית. הסרט יצא למספר מוגבל של בתי קולנוע בארצות הברית ב-26 במאי 2023, והופץ לצפייה ביתית ב-16 ביוני 2023.
פוטנציאל לסרט שלישי
במסגרת ריאיון לרגל הקרנת הסרט בפסטיבל SXSW, אישר מאט איינג'ל שמתקיימים דיונים אודות אפשרות להפקת סרט שלישי בסדרת סרטי "בקי".
קוסוקה הגינו
קוסוקה הגינו (נולד ב-15 באוגוסט 1994) הוא שחיין יפני, הוא האלוף האולימפי (ריו דה ז'ניירו 2016) ושיאן אסיה במשחה ל-400 מטר מעורב אישי, סגן אלוף העולם (ברצלונה 2013) במשחים ל-400 מטר חופשי ול-200 מעורב אישי ואלוף העולם (בריכת 25 מטר) (דוחא 2014) במשחה ל-200 מטר מעורב אישי.
בשנת 2014 זכה הגינו בתואר שחיין השנה בעולם, אחד משני שחיינים אסייתים.
מדליית ארד אולימפית
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה הגינו במדליית ארד במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:08.94 דקות, אחרי ראיין לוכטה מארצות הברית (4:05.18 דקות) וטיאגו פריירה מברזיל (4:08.86 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:57.35 דקות.
סגן אלוף עולם
באליפות העולם שנערכה בברצלונה ספרד בשנת 2013 זכה הגינו בשתי מדליות כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:44.82 דקות, אחרי סון יאנג מסין (3:41.59 דקות) ולפני קונור יגר מארצות הברית (3:44.85 דקות) ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:56.29 דקות, אחרי ריאן לוכטה (1:54.98 דקות) ולפני טיאגו פריירה (1:56.30 דקות). נוסף לכך, הוא סיים 3 פעמים במקום חמישי, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:10.77 דקות, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:55.43 דקות ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:04.95 דקות ובמקום שביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 53.93 שניות.
כוכב האליפות הפאן פסיפיק בשחייה
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בגולד קוסט, קווינסלנד, אוסטרליה באוגוסט 2014 זכה הגינו ב-5 מדליות, 2 זהב ו-3 כסף. מדליות זהב, במשחים ל-200 מטר מעורב אישי (1.56.02 דקות) ול-400 מעורב אישי (4:08.31 דקות). מדליות כסף, במשחים ל-200 מטר חופשי (1:46.08 דקות), ל-400 מטר חופשי (3:44.56 דקות) ולשליחים 4x200 מטר (7:05.30 דקות).
אלוף עולם בבריכת 25 מטר
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בדוחה, קטר בדצמבר 2014 זכה הגינו בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא אסיה חדש של 1:50.47 דקות, לפני ראיין לוכטה (1:51.31 דקות) ובן ארצו דאיה סטו (1:51.79 דקות) ומדליית כסף, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:01.17 דקות, אחרי דאיה סטו שקבע שיא אסיה חדש של 3:56.33 דקות, ולפני דוד וראסטו מהונגריה (4:01.82 דקות).
אלוף אולימפי
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה הגינו ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא אסיה חדש של 4:06.05 דקות, לפני צ'ייס קייליש מארצות הברית (4:06.75 דקות) ודאיה סטו (4:09.71 דקות). מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:56.61 דקות, אחרי מייקל פלפס (1:54.66 דקות) וואנג שון מסין (1:57.05 דקות). מדליית ארד, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:03.50 דקות, אחרי ארצות הברית (7:00.66 דקות) ובריטניה (7:03.13 דקות). כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 1:45.34 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:45.90 דקות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 1:45.45 דקות ועלה שני לגמר.
2017
באליפות העולם שנערכה בבודפשט הונגריה ביולי 2017 זכה הגינו במדליית כסף, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:56.01 דקות, אחרי צ'ייס קייליש (1:55.56 דקות) ולפני ואנג שון (1:56.28 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:12.65 דקות, במקום 14 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:58.72 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 1:57.97 דקות ובמקום חמישי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:07.68 דקות, כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 1:47.32 דקות.
Kylie Christmas
Kylie Christmas הוא אלבום חג המולד הראשון של הזמרת-יוצרת האוסטרלית קיילי מינוג ואלבומה השלושה עשר בכללי. האלבום יצא לאור ב-13 בנובמבר 2015, על ידי חברות התקליטים פרלופון רקורדס והאחים וורנר, אשר הפיצו את האלבום גם בארצות הברית.
האלבום הגיע למקום ה-12 במצעד האלבומים הבריטי.
רקע
האלבום יצא בעקבות הרצון של מינוג לעזוב את חברת התקליטים שלה, פרלופון רקורדס. כתוצאה מתכנון לעזוב את החברה, מינוג חתמה על עסקה עם פרלופון במסגרתה תוציא לאור את אלבום אחד נוסף לפני עזיבתה ולאחר מכן תעזוב לחברת התקליטים החדשה שלה רוק ניישן.
האלבום מכיל גרסאות כיסוי לשירי חג מולד ידועים בתוספת ארבעה שירים מקוריים של מינוג. בגרסת הדלוקס ישנם שלושה שירים מקוריים נוספים.
סינגלים
מתוך האלבום יצאו לאור שלושה סינגלים; "Only You", שיר מקורי של מינוג בשיתוף עם ג'יימס קורדן אשר יצא לאור ארבעה ימים לפני צאת האלבום. הסינגל השני מהאלבום היה השיר "", שיר מקורי נוסף של מינוג ביחד עם אחותה דני מינוג, אשר יצא לאור ביום צאת האלבום.
קידום
על מנת לקדם את האלבום הופיעה מינוג באופן חד פעמי בהיכל רויל אלברט בלונדון. עם שחרורו האלבום קיבל ביקורות מעורבות מהמבקרים, אשר מצד אחד החמיאו להפקה ולשירים המקוריים אך מצד שני רבים גם מתחו ביקורות על חוסר החדשנות ומסורתיות היתר ועל הדואטים שנעשו לאלבום.
שנה לאחר צאת האלבום יצאה לאלבום מהדורה מחודשת בשם Kylie Christmas: Snow Queen Edition, אשר כלל בנוסף לשירי האלבום המקורי שישה שירים חדשים. על מנת לקדם את האלבום הופיעה מינוג פעמיים נוספות בהיכל רויאל אלברט בלונדון.
סטראוטיפיות
תנועות סטראוטיפיות הן תנועות ללא מטרה מוטורית מוגדרת, החוזרות על עצמן באותה הצורה, בדרך כלל בהקשרים מסוימים, עם יכולת שליטה עצמית מסוימת.
מאפיינים
תנועות סטראוטיפיות אופייניות ניתנות לזיהוי בקלות. ישנו מגוון מצומצם של תנועות החוזר על עצמו בילדים שונים. הסוג הנפוץ ביותר של תנועות סטראוטיפיות הוא תנועת ידיים סימטרית בצורות שונות - הצורה הקלאסית נראית כניפנוף ידיים דו צדדי, אך כל תנועה של הידיים יכולה להיות - סיבוב הידיים, תנועות פסינתור (תנועות אצבעות הנראות כנגינה על פסנתר), קיבוע כפות הידיים בתנוחה מסוימת, הבאת הידיים למרכז הגוף ועוד. לעיתים כפות הידיים נמצאות בצידי הגוף, לעיתים מרים הילד את הידיים מעלה ולעיתים הידיים מונחות למטה ליד המותניים. לעיתים ישנן תנועות נילוות נוספות.
סוג נוסף של תנועות הוא נדנוד ראש או גוף, קפיצה או סיבוב במקום, הליכה קדימה ואחורה, ועוד.
אבחנה של תנועות סטראוטיפיות
אבחנה של תנועות סטראוטיפיות נעשית בעיקר על ידי התבוננות ישירה בילד או בסרטי ווידאו המציגים את תנועות הילד, אם אינו מבצע אותן באותו הרגע. ישנה חשיבות להבדיל בין תנועות אלו ובין תנועות אחרות היכולות להיראות כתנועות סטראוטיפיות, כגון טיקים, כוריאה (מחולית), דיסטוניה התקפית, אפילפסיה ועוד. בעלי המקצוע המתעסקים בזאת הם בדרך כלל נוירולוגים לילדים המתמחים בהפרעות תנועה בילדים.
טיפול בתנועות סטראוטיפיות
רוב התנועות חולפות עם הגיל ואינן דורשות טיפול. עיקר ההתייחסות הוא הסבר תואם למשפחה על מהות התנועות. לעיתים נמשכות התנועות לזמן ממושך יותר מעבר לגיל הילדות. במקרים אלו רצוי להיוועץ עם הרופא על אופציות טיפול כגון טיפולים התנהגותיים שנועדו להכחיד התופעה.
קרב אבידוס
קרב אבידוס היה קרב ימי בין אתונה וספרטה, שהיווה חלק מהמלחמה הפלופונסית. הצי הספרטני בהנהגתו של מינדרוס ניסה לחלץ כוח ימי קטן של אחת מבנות הברית של ספרטה שהיה בדרכו לחופי הדרדנלים והותקף על ידי צי אתונאי בפיקודו של תראסיבולוס. הלחימה נמשכה זמן רב יותר מהמצופה ורק לקראת הערב הושגה הכרעה אתונאית ברורה עם הצטרפותו של אלקיביאדס ללחימה יחד עם כוח תגבורת של 18 ספינות.
רקע
לאחר הניצחון האתונאי בקרב קינוסמה נקראו כל הספינות מאזור הים האגאי לחבור יחדיו, אל מה שנראה כקרב הבא בין הכוחות. הצי האתונאי יצר בסיס לכוחותיו בססטוס, משם יכל להגיב במהירות לכל מהלך שהצי הספרטני, אשר מוקם באבידוס, ינסה לעשות. מינדרוס, המצביא הספרטני זימן את דוריאוס המצביא הסירקוזי ו-14 הספינות שלו להצטרף אליו באבידוס, בתקווה ליצור כוח ימי גדול מספיק כדי להשיג ניצחון ברור. דוריאוס הפליג צפונה מרודוס עם כוחותיו לעבר הלספונטס (הדרדנלים). לפני הגיעו של דוריאוס לאבידוס, הבחינו בו תצפיתנים אתונאיים, מה שהבריח אותו לחוף. קסנופון מדווח שהוא נתפס ברואיטון, ולעומתו דיודורוס סיקולוס מדווח שמקום תפיסתו היה בדרדנוס. קגן מציע סברה לפיה דוריאוס הונס לעבר החוף ברואיטון, ולאחר הצליח להתקדם מעט לעבר אבידוס לפני שנתפס בפעם השנייה בדרדנוס.
כאשר מינדרוס שמע על מצוקתו של דוריאוס, הוא מיהר להגיע לאבידוס ממקום מושבו בטרויה. באותו הזמן, האחשדרפן פארנאבאזוס, שהחליף את קודמו טיספרנס וייצג את האינטרסים של הממלכה הפרסית, הנהיג את צבאו לתמוך בדוריאוס מהאדמה. מינדראוס הוביל את ספינותיו מחוץ לאבידוס כדי לסייע לדוריאוס, והאתונאים שראו את המלך הזה החלו להוציא את ציים מססטוס.
מהלך הקרב
מינדרוס, לאחר שילוב כוחותיו עם דוריאוס פיקד על 97 ספינות הצי האתונאי מנה 74 ספינות הספרטנים נערכו עם ספינותיהם כשלגבם נמצא החוף האסייתי של הדרדנלים. מינדרוס פיקד על הצד הימני ודוריאוס על הצד השמאלי; האתונאים הסתדרו מול הכוח הספרטני כשתראסיבולוס מפקד על צד ימין ותראסילוס מפקד על הצד השמאלי.
הקרב החל עם סימון מהמפקדים לצי שהועבר על ידי חצוצורות. הקרב התחיל כשהכוחות של שני הצדדים יחסית שווים. נווטי הספינות ניסו לנגח את ספינות האויב בעוד צוות הלוחמים עמד בסיפון וניסה לפגוע באויבים כל אימת שהספינות התקרבו מספיק ליצור מגע. במהלך יום הלחימה אף אחד מהצדדים לא הצליח להשיג יתרון מובחן על פני השני, עד אשר אלקיביאדס הגיע עם 18 ספינות מסאמוס וחבר לצי האתונאי. בתחילה, חשבו שני הציים שהתגבורת הגיעה עבורם, אולם אלקיביאדס סימן את ספינותיו בדגלים אדומים, כסימן שנקבע מראש בין המפקדים האתונאים כסימן לכוחותיהם. כאשר הבינו הספרטנים שאלו ספינות אתונאיות, הם ברחו לעבר אבידוס, אולם ספגו אבדות קשות בעת הנסיגה בשל התקפותיהם של האתונאים. בסיכום הקרב, האתונאים הצליחו לתפוס 30 ספינות ספרטניות ולהשיב עוד 15 ספינות שהספרטנים לקחו מהם בקרב קינוסמה.
קארל-הנינג פדרסן
קארל-הנינג פדרסן (בדנית: Carl-Henning Pedersen, 23 בספטמבר 1913 - 20 בפברואר 2007) היה צייר דני, חבר חשוב של תנועת "קוברה". כונה "שאגאל של סקנדינביה" ונחשב לאחד האמנים הדנים המובילים במחצית השנייה של המאה ה-20.
התחלת הקריירה. אמנות מופשטת
הנינג פדרסן נולד בקופנהגן וגדל בשכונה ענייה קרוב ל- Vigerslev Allé. הוא החזיק בצעירותו בדעות פוליטיות רדיקליות. בשנת 1933 נרשם לבית הספר הגבוה העממי הבינלאומי באלסינור, שבו פגש את הציירת, האוטודידקטית כמוהו, אלזה אלפלט. הם התחתנו בשנת 1934 ובתם הבכורה, פיבקה אלפלט, נולדה מאוחר יותר באותה השנה. אלפלט עודדה את פדרסן לצייר והוא הציג לראשונה - ארבע יצירות מופשטות - בתערוכת הסתיו של האמנים (Kunstnernes Efterårsudstilling) בקופנהגן בשנת 1936. סגנונו המודרניסטי הכעיס את חבריו הקומוניסטים שדגלו בריאליזם סוציאליסטי. פדרסן התווכח אף עם ברטולט ברכט בנוגע לאמנותו. יצירותיו המופשטות, עם שטחים צבעוניים, התחרו עם יצירות הקוביסטים ואלו של פאול קלה. בשנת 1938 הציג הצייר לראשונה בתערוכה מחוץ לארצו, באולם הקונצרטים בברוז', בבלגיה.
בשנת 1939 יצא פדרסן לדרך ברגל לפריז. בהגיעו שם התוודע לציורי פיקאסו ומאטיס. לאחר מכן, בדרך לביתו ביקר פדרסן בפרנקפורט בתערוכת "האמנות המנוונת" שאורגנה על ידי השלטון הנאצי במטרה להכפיש את האמנות האוונגרדית ואת האמנים היהודים, והתרשם שם מאוד מציוריו של שאגאל, שהשפיעו על אמנותו בכל שאר חייו. בשנת 1940 נולדה בתו השנייה, קארי-נינה.
בעת הכיבוש הנאצי בדנמרק הצטרף פדרסן לקבוצת האמנים "הסט" (Høst). בכתב-העת של הקבוצה, Helhesten ("סוס הגיהנום"), כתב פדרסן על ציורי הקיר הדניים מימי הביניים והמשיך בחשאי לצייר תמונות מופשטות.
אמן "ספונטני"
יחד עם אשתו, בשנת 1948 הצטרף פדרסן למייסדי הקבוצה האמנותית COBRA שביקשה להפיץ ערכים רוחניים אופייניים לצפון אירופה. התנועה שאלה את שמה מראשי התיבות של שמות הערים שבהן התגוררו מייסדיה:קופנהגן, בריסל ואמסטרדם. הזוג פדרסן נשאר עם חברי הקבוצה עד שהתפזרה בשנת 1951. פדרסן תחילו באותן השנים להתרחק מהסגנון המופשט ויצר תמונות ספונטניות, בעלות צורות חופשיות, בצבעים עזים, פנטסטיים. היו בהן רמזים למציאות ויסודות פיגורטיביים עם מסר סמלי מוהבק. פדרסן זכה בשנת 1950 בפרס אקרסברג ובשנת 1958 במלגת גוגנהיים. בשנת 1961 אורגנה רטרוספקטיבה של עבודותיו במוזיאון קרנגי בפיטסבורג. כעבור שנה הוא ייצג את דנמרק בביאנלה של וינציה. בשנת 1963 הוענקה לו מדליית תורבלדסן. בשנות ה-1960 ושנות ה-1970 עבר פדרסן לאמנות מונומנטלית. בין יצירותיו באותה תקופה נתין להזכיר את הפסיפס הגדול "ים קוסמי" שנועד למכון ארסטד באוניברסיטת קופנהגן, וכן את הקישוט הענק המרועף לקיר "משחק פנטזיה מסביב לגלגל החיים" שנועד לחצר אנגלי בהרנינג.
אלזה אלפלט נפטרה בשנת 1974. פדרסן, שנודע בדרך כלל בהתנגדותו למכירת יצירותיו, תרם אלפים מהן ל"מוזיאון על שם קארל הנינג פדרסן ואלזה אלפט" שנפתח בהרנינג בשנת 1976. ציורים אחרים הוא תרם בהתחלת שנת 2007 למוזיאון הלאומי לאמנות.
פדרסן עבר בשנות ה-1980 לגור בחבל בורגונדיה בצרפת, אך עדיין שאב את השראתו ממקורות דניים. בשנים 1987–1983 הפתיע רבים כשקישט מחדש את קירות הקתדרלה הגותית בריבה בציורים, זכוכית מצוירת ופסיפסים בהשראת אפיזודות מכתבי הקודש. כמו כן הוא יצר פסלים מברונזה ותמונות בשמן ובצבע מים.
את אשתו השנייה, האמנית סידסל רמסון, הכיר פדרסן בעת ביקור בירושלים. הוא נפטר בקופנהגן בשנת 2007 אחרי מחלה ארוכה.
חוטים נסתרים
חוטים נסתרים (באנגלית: Phantom Thread) הוא סרט דרמה רומנטית תקופתית, שיצא לאקרנים בשנת 2017. הסרט נכתב ובוים בידי הבמאי האמריקאי פול תומאס אנדרסון, ועלילתו מתרחשת בסביבת ההוט קוטור של לונדון בשנות החמישים. מככב בו דניאל דיי-לואיס בדמות מעצב אופנה עילית שלוקח מלצרית צעירה, בגילומה של ויקי קרייפס, כדוגמנית לעיצוביו וכדמות המעניקה לו השראה. זהו תפקידו האחרון של דיי לואיס לפני פרישתו. עיקר הצילומים נערכו בעיירה Lythe בצפון יורקשייר שבאנגליה, והוא סרטו הראשון של אנדרסון שצולם מחוץ לארצות הברית.
הקרנת הבכורה של הסרט נערכה בניו יורק ב-11 בדצמבר 2017. הסרט זכה לשבחים על המשחק, התסריט, הבימוי, הליווי המוזיקלי, עיצוב התלבושות וההפקה. הוא נבחר על ידי המועצה הארצית האמריקאית לביקורת כאחד מעשרת הסרטים המובילים של שנת 2017.
בטקס האוסקר ה-90, שנערך בהוליווד שבלוס אנג'לס ב-4 במרץ 2018, ובו חולקו פרסי האוסקר לסרטי שנת 2017, היה הסרט מועמד לפרס הסרט הטוב ביותר, לבמאי הטוב ביותר, לשחקן הטוב ביותר - דניאל דיי לואיס, לשחקנית המשנה הטובה ביותר - לזלי מנוויל, לפסקול המקורי הטוב ביותר, וזכה בפרס האוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר.
עלילה
בלונדון של שנות החמישים, מעצב האופנה הידוע ריינולדס ווּדקוק (דניאל דיי-לואיס) יוצר שמלות לנשות החברה הגבוהה. הכריזמה שלו משולבת באישיותו האובססיבית והשתלטנית. אחותו סיריל (לזלי מנוויל) מנהלת את הפעילות היומיומית של בית האופנה שלו, ומשפיעה באופן משמעותי על חייו. ריינולדס רדוף באמונות טפלות אחרי מות אימו, ולעיתים קרובות תופר פיסות בד זעירות המכילות מסרים נסתרים לתוך קפלי השמלות שהוא יוצר.
לאחר ירח דבש קצר, ריינולדס ואלמה מתחילים שוב להתקוטט. סיריל חושפת בפני ריינולדס כי הרוזנת הרדינג, שהייתה לקוחה נאמנה שלו, עברה לבית אופנה מתחרה, וגם רומזת לאחיה שהעיצובים הקלאסיים שלו מתחילים להיראות מיושנים. ריינולדס מרגיש שעבודתו נפגעת, ואומר שהזוגיות עם אלמה היא הגורם לכך, ומגיע למסקנה שהגיע הזמן להיפרד ממנה. אלמה שומעת את השיחה. כשהם נמצאים שוב בבית הכפרי של ריינולדס, אלמה מגיבה בהכנת חביתה מורעלת בפטריות בר לריינולדס. כשהוא נוגס בחביתה, היא מודיעה לו שהיא רוצה אותו לידה חלש, עדין ופגיע, כשרק היא תטפל בו ותדאג לו. ריינולדס בולע את החביתה, ומבקש ממנה לנשק אותו לפני שייפול למשכב ויחלה. הוא רומז לה שהוא מבין - ונכנע - לתחבולה שלה. בזמן שריינולדס שוכב חולה, אלמה מדמיינת את עתידם כמשפחה עם ילדים ועם חיי חברה עשירים, כשהיא מנהלת את עסקי האופנה יחד עם ריינולדס כאשתו. היא מכירה בכך שצפויים להיות להם בעתיד אתגרים קשים, אך צופה שאהבתם והסידור החדש ביניהם יהיו חזקים דיים כדי להתגבר על קשיים אלו.
הפקה
הבמאי וכותב התסריט, פול תומאס אנדרסון, החל להתעניין בתעשיית האופנה העילית לאחר שקרא על מעצב האופנה הספרדי כריסטובל בלנסיאגה. הדמות הראשית בסרט, ריינולדס וודקוק, עוצבה בחלקה בהשראת מעצב האופנה האנגלי-אמריקאי צ'ארלס ג'יימס.
צילומים
צילומי הסרט החלו בסוף ינואר 2017 בלייט (Lythe) שבאנגליה. אתרי צילום נוספים היו בפארק הלאומי מוּרס שבצפון יורקשייר, בהם גם במפרץ רובין הוד ובכפר החוף סטיית'ס. צילומים נערכו גם באחוזת אולפן בקוטסוולדס שבדרום-מערב אנגליה, וכן בלונדון. מכוניתו של וודקוק בסרט היא מדגם בריסטול 405 היוקרתית. צילומים התקיימו גם ליד אגם ברינץ שבשווייץ. מסיבת הסילבסטר צולמה באולם הנשפים של מגדל בלקפול עם כ-500 משתתפים.
ביוני 2017 דווח שאנדרסון ישמש כצלם הראשי בסרט, שכן הצלם הקבוע שלו, רוברט אלסוויט, לא היה זמין במהלך ההפקה, אך אנדרסון הפריך את הדיווח וקבע כי לא יהיה קרדיט רשמי נפרד לצילום וכי מדובר בפעולה שיתופית. מייקל באומן, שעבד בעבר כתאורן של אנדרסון ואלסוויט, שימש כ"צלם תאורן". אנדרסון ובאומן השתמשו בטכניקת פיתוח, שנקראת "פיתוח בדחיפה", שהגדילה את הניגודיות והוסיפה טקסטורה של מעין אובך וגרעיניות עדינה לצילום, כדי "ללכלך" את התמונה. לדברי באומן, פול אנדרסון רצה שהסרט ייראה מעט אביך, כיאה לסרט תקופתי, וודאי שלא יהיה מלוטש ונקי מדי.
מוזיקה
המוזיקה לפסקול הסרט חוברה בידי ג'וני גרינווד, שעבד לפני כן עם הבמאי על הפסקולים בסרטים "זה ייגמר בדם" (2007), "המאסטר" (2012) ו-"Inherent Vice" (2014).
נטליה דוברינסקה
נטליה דוברינסקה (באוקראינית: Наталя Добринська; נולדה ב-29 במאי 1982) היא אתלטית אוקראינית. האלופה האולימפית (בייג'ינג 2008) בקרב שבע, אלופת העולם ושיאנית העולם לשעבר בקרב חמש (איסטנבול 2012).
חייה
דוברינסקה נולדה במחוז ויניצה שבאוקראינה, שני הוריה עסקו בספורט, אמה הייתה אלופה אזורית בתחרויות הורדת ידיים והצטיינה בכדוריד, כדורעף והדיפת כדור ברזל, אביה התחרה בריצה וסקי למרחקים והיה עסקן בתחום ואחותה עסקה בקפיצה לגובה. עד גיל 21 התאמנה בוויניצה, זכתה באליפות אוקראינה באתלטיקה לנוער בקרב שבע, חשבה לפרוש בעקבות סדרת פציעות אך עברה והחלה להתאמן בקייב. בשנים הבאות זכתה שלוש פעמים ברציפות באליפות אוקראינה באולם בקרב חמש. ב-2004 זכתה במדליית כסף בקרב חמש באליפות העולם באתלטיקה האולם ובאולימפיאדת אתונה סיימה במקום השמיני עם תוצאה של 6,255 נקודות.
ב-2005 זכתה במדליית ארד בקרב חמש באליפות אירופה באולם, באליפות העולם שהתקיימה באותה שנה בהלסינקי סיימה תשיעית בקרב שבע.
ב-2006 סיימה שישית באליפות אירופה וב-2007 סיימה שמינית אליפות העולם שהתקיימה באוסקה וחמישית בקרב חמש באליפות אירופה באולם.
ב-2008 סיימה רביעית באליפות העולם באולם, היא השתתפה בפעם השנייה במשחקים האולימפיים וזכתה במדליית זהב באולימפיאדת בייג'ינג לאחר שקבעה שיא אישי של 6,733 נקודות. היא ניצחה בשניים מהמקצועות וקבעה ארבעה שיאים אישים. בסיום התחרות הקדימה ב-30 נקודות את בת ארצה לודמילה בלונסקה שמאוחר יותר נפסלה בשל שימוש בסמים. התוצאות שקבעה במהלך התחרות:
באליפות העולם באתלטיקה 2011 סיימה במקום הרביעי בתחרויות קרב שבע עם תוצאה של 6,444 נקודות, היא השתתפה גם בתחרויות הקפיצה למרחק אך לא העפילה לגמר לאחר שקבעה תוצאה של 6.38 מטר.
במרץ 2012 זכתה במדליית זהב בקרב חמש באליפות העולם באתלטיקה באולם שהתקיימה באיסטנבול, היא קבעה בתחרות שיא עולמי חדש של 5,013 נקודות בכך שברה את השיא הקודם שהחזיק מ-1992 והייתה לראשונה החוצה את רף ה-5,000 נקודות. שבועיים לאחר ניצחונה נפטר בעלה ומאמנה האישי שסבל ממחלת הסרטן. באולימפיאדת לונדון פרשה במהלך התחרות.