cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יוון העות'מאנית
מלחמת השחרור היוונית, וסוף שלטון העות'מאנים על יוון
ב-20 באוקטובר 1827, תקף והשמיד צי מאוחד של בריטניה, צרפת ורוסיה את הצי הטורקי בקרב נאווארינו, מהלך שסיים למעשה את שליטת טורקיה העות'מאנית ביוון. שנה לאחר מכן נחתו כוחות צרפתיים בפלופונסוס, והיוונים, בהנהגת קפודיסטריאס, ניצלו את הגנת הכוחות הזרים כדי לספח לעצמם שטחים נוספים, כולל אתונה ותבאי, עד כניסתה לתוקף של הפסקת האש שכפו המעצמות.
ועידת השלום שנערכה בלונדון בשנת 1829 קבעה את הקמתה של מדינה יוונית עצמאית שתכלול את הפלופונסוס, אטיקה, אובויה, והאיים הקיקלדים. גבולה הצפוני של יוון החדשה נקבע בקו שבין ארטה, על חוף הים היוני, לבין וולוס, על חוף הים האגאי. למרות אכזבת היוונים מגבולות אלה, הם לא יכלו להתנגד לרצונם המשותף של בריטניה, צרפת ורוסיה שקבעו את תוואי הגבול. ב-11 במאי 1832 הוכרזה והוכרה רשמית יוון כמדינה עצמאית, כאשר המעצמות קבעו את הנסיך הבווארי אוטו הראשון מוויטלבסאך כמלכה הראשון של יוון המודרנית.
טורקיה איבדה בהדרגה את שליטתה על שאר חלקי יוון לאורך תקופה שנמשכה כמאה שנים נוספות ונחלש כתוצאה מהתקוממות הרצגובינה והמלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). בשנת 1881 סופחה תסליה ליוון, ובעקבות מלחמות הבלקן בשנת 1922 סופחו ליוון אפירוס הדרומית, מקדוניה, כרתים, ותרקיה. לאחר מלחמת העולם השנייה עברו לידי יוון גם האיים הדודקאנסיים, ובכך הסתיים שלטונה של טורקיה על שטחים יווניים.
סקירה כללית
היישוב היהודי הוותיק ביוון, חווה מספר טלטלות עם כניסתם של הטורקים ליוון. לאורך התקופה העות'מאנית נוצרו ביוון, במקום הקהילה היהודית האחידה של תקופת ביזנטיון, מספר קהיליות יהודיות שונות. הקהילה הראשונה הורכבה מתושביה היהודים המקוריים של האימפריה הביזנטית, ששמרו על צביונם המיוחד גם לאחר כיבוש הטורקים. יהודים אלה נקראו על ידי הטורקים רומניוטים (בתרגום חופשי- יהודי רומא). לאחר כיבושה של קונסטנטינופול העביר אליה הסולטאן מהמט השני, אלפי יהודים מרחבי האימפריה העות'מאנית, רובם מקרב הרומניוטים שישבו במרכז יוון ובמקדוניה.
הקהילה השלישית שהייתה קיימת ביוון העות'מאנית הייתה של יהודי קרקירה, יהודים שהיו צאצאי מגורשי אפוליה ודיברו איטלקית. בנוסף להם מפוזרים בערי יוון יהודים איטלקים פליטי נאפולי וערים איטלקיות נוספות. כל הקהילות היהודיות השונות נהנו ממדיניות ה"מילט" העות'מאנית כלפי מיעוטים, שאפשרה ליהודים חופש דתי נרחב.
יהודה גור
פעילותו הספרותית
בין חיבוריו: מילון עברי גדול בן 600 עמודים "מילון שימושי לשפה העברית", שיצא לאור בעשרות מהדורות, ספרים ומאות מאמרים, בכתבי עת ועיתונים שונים. עורך עיתון הילדים "עולם קטן", ועוד. מראשוני הוראת "עברית בעברית".
בשנת תרנ"ו (1896) הוציא לאור מילון כיס (עם יוסף קלוזנר). אחריו פרסם מילונים קטנים נוספים. ב-1920 פרסם, עם דוד ילין, מילון עברי מצויר. מ-1937 עסק ביצירת "מילון שימושי לשפה העברית", שמהדורה אחרונה ומורחבת שלו יצאה לאור ב-1947. בשנת 1939 יצאה לאור מהדורה ראשונה של ספרו "לכסיקון למלים זרות".
בשנת תש"ז (1947) זכה בפרס ביאליק לחכמת ישראל, על ה"מילון עברי".
עפרון אטקין
עפרון אטקין (29 בדצמבר 1952 – 16 בינואר 2012) היה שחקן ומדבב ישראלי.
יהודה גור
מלון השפה העברית
מילון השפה שהוציא לאור בשנים תרצ"ה-תרצ"ז היה מפעל חייו, עליו עמל במשך שנים לא מעטות. המילון יצא לאור בסיוע ביאליק ורבניצקי שעברו בעיון רב על הגיליונות והעירו הערות בלשניות חשובות, שרובן התקבלו על ידי המחבר. במילון נאספו ובאו המילים אשר בספרות המקראית והתלמודית, המדרשית והפיוטית, הגאונית והקראית, השירית והפילוסופית, הפרשנית והמחקרית, הפלפולית והדרשנית, וגם המילים שבספרי הפוסקים והמקובלים; וכן גם המילים שבספרות החדשה. המילון מצטיין בצמצומו ובדיוקו. במבוא למילונו כתב גרזובסקי: אופיו של המילון הזה הוא בעיקר יסודו שימושי ולא מדעי, עממי ולא מחקרי... הכללים שכללו חכמינו הקדמונים "כל יתר כנטול דמי" ו"כל המוסיף גורע", היו תמיד לנגד עיני המחבר בסדרו את הספר... גם ניסיון חדש עשה המחבר במלון הזה: הוא נתן בו את שימושי הלשון השונים: בפעלים - את אותיות ומילות השימוש, ובשמות - את הפעלים האופיים הבאים עמהם במקרא, וגם בזה הושקעה עבודה לא מעטה, מפני שאין בספרותנו ספר שימוש מיוחד במקצוע זה.
השקפתו החינוכית
גור האמין שיש לכונן תוכנית לימודים אחידה לכל התלמידים בארץ ישראל. תוכנית הלימודים נועדה לשיטתו לבנות דור עברי בהתאם לחזונו של אחד העם, ידידו. הוא התנגד לשינון, ותמך בבניית החשיבה.הוא האמין בתחיית השפה העברית והיה מארבע המשפחות הראשונות שהצטרפו ליוזמה של אליעזר בן-יהודה "דיבור עברי בירושלים", כלומר דיבור אך ורק בעברית בעת שהותם בירושלים.
המרכז האקדמי לב
מעורבות חברתית
המרכז האקדמי מעודד את הסטודנטים להתנדבות ומעורבות קהילתית ומפעיל מספר פרויקטים חברתיים, תוכניות מלגות וקורסים המשלבים עשייה חברתית בקהילה. פרויקט הדגל החברתי של המרכז האקדמי לב הוא "לב בקהילה". פרויקט "לב בקהילה" עוסק בקידום זכויות אדם של אנשים עם מוגבלות, כגון הזכות לדיור, לחינוך, לתעסוקה, לנגישות, לשירותי בריאות, לשוויון ועוד. הפרויקט מתמקד בפעילות של סטודנטים וחברי סגל עם ולמען אנשים עם מוגבלות בקהילה החרדית בירושלים, תוך התייחסות לבעיותיהם ולצרכיהם הייחודיים, שכיום אינם זוכים למענה ראוי ומספק.
עפרון אטקין
קורות חייו
אטקין נולד לשושנה לבית הופמן ולצבי אטקין בקיבוץ חצור למשפחה בת שלושה בנים. אביו היה פעיל ב"הגנה" ומורה לערבית. אטקין סיים את החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב והשתלם במשחק ב-H.B Studio בניו יורק אצל אוטה הגן והרברט ברגהוף. בשירות סדיר ומילואים היה קצין איסוף במודיעין חיל האוויר.
המרכז האקדמי לב
מעורבות חברתית
בפרויקט משתתפים מדי שנה עשרות סטודנטים וסטודנטיות המתנדבים מדי שבוע בשלוש רמות פעילות:
עפרון אטקין
קריירת משחק
אטקין השתתף בהצגות התיאטרון הבאות: בנוסף הוא הופיע גם בפסטיבל עכו ובהצגות של תיאטרון שוליים בתיאטרון הפרינג', תיאטרון תמונע, תיאטרון הסימטה ותיאטרון הקומה השלישית.
המרכז האקדמי לב
מעורבות חברתית
הפרויקט הוקם ומנוהל על-ידי ד"ר צביקה אור וד"ר עדי פינקלשטיין ונעשה בשיתוף פר"ח ובתמיכת המועצה להשכלה גבוהה.
עפרון אטקין
קריירת משחק
בקולנוע הופיע אטקין בסרטו של דרור שאול, מבצע סבתא, בתפקיד אלוף הפיקוד. בטלוויזיה השתתף ב-2011 בסדרה החיים זה לא הכל (בתפקיד עורך הדין אודי), ובעונה השנייה של הסדרה פולישוק (בתפקיד מיקי כץ, לאחר פרישתו של נבו קמחי מהסדרה). בנוסף הופיע בתפקידי אורח בסדרות "ארץ מולדת" ו"רמת אביב ג'".
קריירת דיבוב
מאז תחילת שנות ה-90 השתתף אטקין בדיבוב מספר סדרות אנימציה וסרטים. בין השאר דיבב את גיבור הסרט השועלי "רובין הוד", סר ליונל מ"החרב הקסומה", חזרזיר מסרטי "פו הדב" של דיסני, המלך בבר בסרט "המלך בבר" (לאחר אבי פניני), דולף ב"שאלתיאל קוואק", חושחש הבלש בסדרת הספין-אוף "חוש חש והחושחשים" וספלינטר ב"צבי הנינג'ה" וסדרת "הילוך מהיר" (לאחר פרישתו של עמי מנדלמן מדיבוב הדמות ב-2003), גלקטיק פוטבול (הדוכס מדוקס / ג'אדו / ועוד מספר דמויות נוספות).
STC
STC, ראשי התיבות של Sound Transmission Class הוא דירוג על ידי מספר יחיד המתאר עד כמה מחיצה בבניין מבודדת מעבר של גלי קול.
עפרון אטקין
קריירת דיבוב
בנוסף דיבב אטקין בסדרות ובסרטים "דרגון בול Z","דרגון בול GT", "וואן פיס", "גיבורי התנ"ך הגדולים", "אנטול", "קים פוסיבול", "פוקימון", "טימותי הולך לבית הספר", "הקיסר נפל על הראש", "בובובו-בו בו-בובו", "חברים בחווה", "סוד כמוס", "להיטים מצוירים משלנו", "פינגו", "ניצנץ מארץ החלומות", "בראץ", "דורימון", "ארתור", "נסיך מצרים", "חוות הקסמים", "דן מדען" "אומי זומי", "משפחת קדמוני", "מרטין על הבוקר", "גיבור על נמלים", "קובי קובי", "הניצוצות של מאור", "רובוטריקים", "מגלים עם דורה", "סמי הכבאי", "גן האו האו", "בקוגן", "ממלכת אוקיאנה", "ביבי וטינה", "הפופינים בממלכת השמש", "חבריי טיגר ופו", "רולבוטס" ועוד. הדיבובים האחרונים שלו בשנת 2012 היו בסדרות "אומי זומי" ו"פו הדב יוצא להרפתקה קטנה".
STC
מספר זה נגזר מבדיקה מיוחדת של מספר תדרים. נתון זה משמש עבור קירות פנימיים, תקרות ורצפות. היעילות של חומרים שונים ניתנת לדירוג על בסיס בדיקה זו, המנצלת את איבוד העוצמה של גל קול בטווח התדרים שבין 125 ל־4000 הרץ. במקרים של שימוש במכשירים כגון Echo Sounder משוכללים ניתן לכוון ערך זה לצורך דיוק מדידת המכשיר. כתוצאה מכך, מדד זה אינו יעיל לתדרים נמוכים. ה־STC יועד בעיקר למדידת התדרים שבטווח התדרים של הקול האנושי. לכן ה־STC אינו מתאים למדידת יכולת בידוד של רעשים מכנים, מוזיקה או רעשים הנוצרים על ידי כלי תחבורה, אשר אינם נמצאים בטוח זה ובעיקר בתחום התדרים הנמוך. אבל בפועל ה־STC אקטואלי יותר בתדר נמוך מאשר נכון באופן תאורטי.
עפרון אטקין
במאי דיבוב
בשנת 2005 היה עפרון במאי דיבוב בווידאופילם אינטרנשיונל. ביים את דיבוב הסדרות "מרטין על הבוקר", "צבי הנינג'ה", "בקוגן", "שומר גן החיות" ו"אומי זומי".
STC
STC מודד בדציבלים את ההפחתה בעוצמת הקול בטווח התדרים הנדון. לדוגמה, אם קול בעל עוצמה של 80 דציבלים יופחת על ידי מחיצה ל־50 דציבלים, אז נאמר שמקדם ה־STC של המחיצה הוא 30 דציבלים.
יהודה גור
קישורים חיצוניים
מתרגומיו:
מוח בורח
מוח בורח (באנגלית: Runaway Brain) הוא סרט הנפשה קומדיה-אימה קצר אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 1995 והופק על ידי אולפני ההנפשה של וולט דיסני. הסרט, בו מככבים מיקי מאוס ומיני מאוס, מתמקד במיקי שמנסה להרוויח כסף כדי לשלם עבור מתנת יום השנה למיני. הוא ניגש לתפקיד עוזר מעבדה עבור ד"ר פרנקנולי אבל מגלה שהוא מחפש תורם שיחליף מוחות עם המפלצת שיצר. הסרט הונפש על ידי האנימטור אנדראס דג'ה ושוחרר לראשונה ב-1995 מצורף להקרנות הקולנועיות בצפון אמריקה של הסרט "ילד בחצר המלך ארתור", ב-1996 צורף להקרנות הקולנועיות הבינלאומיות של "גופי: הסרט" ובשנת 1999 צורף להקרנות הקולנועיות באוסטרליה של "צעצוע של סיפור 2". זה היה הסרט הקצר המצויר האחרון של "מיקי מאוס" שיצא לאקרנים עד "השג לך סוס!" משנת 2013.
למרות שזכה לביקורות מעורבת מהקהל, הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר בטקס פרסי האוסקר ה-68, והפסיד לסרט "הרפתקה מצמררת" של וואלאס וגרומיט. מחוות מאוחרות יותר לסרט זה בוצעו במדיה הקשורה לדיסני כמו משחק הווידאו מ-2012 "Kingdom Hearts 3D: Dream Drop Distance" מסדרת "Kingdom Hearts".
יוון העות'מאנית
סקירה כללית
היישוב היהודי ביוון גדל עם בריחתם של האנוסים מספרד לתחומיה במהלך המאות ה-16 וה-17. גידול נוסף בקהילה היהודית התרחש לאחר גזרות ת"ח בפולין בשנת 1648, גזרות שהובילו לגלי הגירה יהודים פולנים לתוך שטחי הטורקים. בשנת 1532, במהלך המלחמה שערך אנדראה דוריה נגד הטורקים, נפגעו הקהילות היהודיות בקורון, מורון ובפטרס כאשר רכושם הוחרם, ורבים מהם נלקחו בשבי.
מוח בורח
עלילה
בערב חשוך וסוער, מיני חוזרת הביתה ומוצאת את מיקי משחק במשחק ווידאו של שלגיה ושבעת הגמדים ומתרגזת על כך שמיקי שכח שהלילה הוא יום השנה לדייט הראשון שלהם. מיקי מוצא רעיון ברגע האחרון, לקחת אותה למיני גולף, ומראה לה מודעה בעיתון על זה, אבל היא שמה לב בכלל למודעה אחרת לטיול להוואי, שעולה 999.99 דולר, וחושבת שזו המתנה אליה התכוון מיקי. מיקי מתלבט איך הוא יכול להרוויח מספיק כסף לטיול כשפלוטו מראה לו בעיתון מודעת דרושים לעבודה אצל מדען מטורף בשם ד"ר פרנקנולי ליום של "עבודה חסרת שכל" שתשלם בדיוק את סכום הכסף שמיקי צריך.
בהגיעו לביתו של ד"ר פרנקנולי דמוי הפרימטים, הרצפה תחת מיקי נשמטת והוא נופל היישר למעבדה של פרנקנולי, הדוקטור חושף תוכניתו להחליף את מוחו של מיקי עם זה של המפלצת העצומה שלו, ג'וליוס. הניסוי גורם לפיצוץ שהורג את פרנקנולי, אך העברת המוח הושלמה בהצלחה, כאשר מוחו של מיקי נמצא בגופו הענק של ג'וליוס וג'וליוס בגופו של מיקי.
ג'וליוס המעורפל והמשוגע מוצא את הארנק של מיקי ומבחין בתמונה של מיני, שמיד הוא נפעם ומתרשם ממנה. הוא בורח מהמעבדה ומוצא את מיני בזמן שהיא עושה קניות לבגדי ים, מיני מיד טועה בחושבה שג'וליוס הוא מיקי. מיקי מגיע (בגופו של ג'וליוס) כדי להציל את מיני, אך מיני מבועתת מהמראה שלו וזועקת לעזרה, עד שמיקי משכנע אותה שזה אכן הוא ומניח אותה על ראש גורד שחקים.
ג'וליוס ממשיך לרדוף אחרי מיני, מה שמוביל לקרב בין מיקי וג'וליוס שבמהלכו הם נוחתים על קווי טלפון ומתחשמלים, מעבירים את מוחותיהם בחזרה לגופם המקורי. מיקי ממשיך להילחם בג'וליוס, כששניהם מגיעים לראש הבניין, שם מיקי מצליח לחלץ את מיני וכן לקשור את ג'וליוס בחבל. מיקי משתמש בשלט חוצות ענק, שמפרסם חופשה להוואי, כדי לתלות את ג'וליוס מראש הבניין ומעל רחובות העיר, כאשר הענק מתנודד מעלה ומטה כמו יו-יו.
יוון העות'מאנית
סקירה כללית
ניסיון הכיבוש הכושל של האי כיוס על ידי בני ונציה הוביל ליצירתו של חג "פורים של כיוס" שנחגג על ידי קהילת יהודי כיוס בכל ח' באייר. פלישה נוספת של הוונציאנים לפלופונסוס ב-1685 גרמה לבריחה המונית של יהודי פטרס ויהודי איי הים האגאי מעריהם, כאשר רבים מהם נמלטו ללאריסה.
מוח בורח
עלילה
לבסוף, מיקי ומיני נוסעים יחד להוואי על סירה מתנפחת שנמשכת על ידי ג'וליוס כשהוא שוחה לכיוון התמונה של מיני בארנקו של מיקי, המחוברת לחכה.
יוון העות'מאנית
סקירה כללית
מתחילת המאה ה-18, במקביל להתעוררות הלאומיות היוונית, חל שינוי לרעה בחייהם של יהודי יוון. הקהילות בפלופונסוס סבלו מידיהם של לאומנים יוונים, שהחשיבו את היהודים לבעלי ברית של הטורקים. נזקים נרחבים נגרמו לקהילות פטרס, תבאי, נגרפונטה ולפאנטו. פריצתה של מלחמת השחרור היוונית רק החמיר את מצבם של היהודים. רוב היהודים נשארו נאמנים לשלטון העות'מאני, שבו היו תלויים מבחינה כלכלית וחברית, והיוונים לא היססו לפגוע בהם בתור משתפי פעולה. בערים רבות שהשתלטו עליהם המורדים חל טבח ביהודים ששכנו שם, מספר ההרוגים הכללי הגיע לכלל של כ-5,000 יהודים בפלופונסוס כולו, שכשאר רוב מי שניצל נמלט לקורפו ולכלקיס. מצב היהודים הלך והחמיר עם התקדמות הלחימה, והם חוו גם מצד הטורקים, וגם מצד היוונים ביחס של זלזול, חשדנות, ואלימות גלויה.
מוח בורח
הפקה
לאחר שחגגה את יום השנה ה-60 של מיקי מאוס בשנת 1988, דיסני חיפשה פרויקטים מונפשים חדשים עם הדמות. הבמאי הסרט כריס ביילי ציין כי "אם היית במאי או חלק ממחלקת הפיתוח, אם היית בין משימות, התבקשת לפתח סרטים קצרים של מיקי", למרות שרק "בן המלך והעני" (1990) היה בהפקה לפני הפרויקט שלו. ביילי תחילה קיבל אישור מנשיא האולפן ג'פרי קצנברג ומנהלי דיסני הנפשות תומאס שומאכר ופיטר שניידר בנוגע לעיבוד מחדש של רעיון שהיה לו לסרט קצר של רוג'ר רביט, "Tourist Trap", אודות מיקי ודונלד דאק היוצאים לחופשה כשדונלד מנסה להרוג את מיקי, אבל לאחר מצגת סטוריבורד כושלת, הוא הציג את הרעיון לסרט זה. ג'ים בייהולד הוקצה ליצירת ה-Layout, איאן גודינג שימש כמנהל אמנותי, ואנדראס דג'ה, שהנפיש את סקאר ב"מלך האריות" (1994), פיתח את הגרסה המפלצתית של מיקי שנשלט על ידי ג'וליוס על סמך הסקיצות של ביילי. Disney Animation France (אולפן הנפשה של דיסני הממוקם בפריז, צרפת), שבדיוק סיים את "גופי: הסרט" (1995), קיבל את עבודת ההנפשה. בזמן שהצוות היה בצרפת, קצנברג עזב את דיסני, מה שהשאיר את ביילי ללא אחד מהמנהלים שהכי תמכו ברעיונותיו. בעוד שלסרט, שהושלם ברובו, נעשתה הקרנה ראשונה מוצלחת בפני המנהלים, שומאכר ושניידר המשיכו לבקש שינויים רבים כמו חתיכת סצנות ודרישה להנפשה חדשה לדמויות. אלה כללו אי הסכמה למיקי המפלצתי לרייר, לעשות את ההתחשמלות של מיקי לקריקטוריסטית יותר ולהחליף את קטע הסיום בו ג'וליוס רודף אחרי דמות עשויה מכריות הזהה למיני לזה שהוא ימשיך לרדוף אחרי תמונת הארנק.
עפרון אטקין
מותו והנצחתו
לקראת סוף שנת 2011 התגלתה בגופו מחלת הסרטן, ממנה נפטר ב-16 בינואר 2012 ונטמן בבית העלמין של קיבוץ חצור.
יוון העות'מאנית
סקירה כללית
עם הכרזת עצמאותה בשנת 1832, הכירה יוון בשיווין אזרחי ומדיני של נתיניה היהודים לשאר אזרחיה, אולם רק בשנת 1882 הוענק מעמד רשמי בחוק לקהילות היהודים. ההכרה הרשמית בשיווין היהודים לא מנעה מהתרחשותם של פרעות חוזרות ונשנות ביהודים על ידי שכניהם היוונים. לאחר סיומה של מלחמת הבלקן בשנת 1913 עברה לידי יוון, יחד עם השטחים החדשים בתרקיה ומקדוניה, גם אוכלוסייה יהודית חדשה. ומספר היהודים ביוון המודרנית האמיר למספר מוערך של כ-100,000 נפש.
מוח בורח
מחוות תרבותיות
לסרט האימה המכונן של האחים וורנר, "מגרש השדים" משנת 1973, נעשתה מחווה בשוט בו מיקי מגיע לראשונה למעבדה של פרנקנולי, סצנה זו זהה לסצנת הגעתו של האב לנקסטר מרין לביתה של רייגן מקניל.
עפרון אטקין
מותו והנצחתו
בחודש מרץ 2012, כחודשיים לאחר מותו, הועלה מופע לזכרו בהשתתפות עמיתיו עמי מנדלמן, גדי לוי ודדי זהר.
מוח בורח
מחוות תרבותיות
זאזו מ"מלך האריות" עורך שתי הופעות קמאו קצרות, פעם אחת כשמיקי נשאב למטה למעבדה ושוב כאשר ג'וליוס שואג על מיקי.
יוון העות'מאנית
קהילות יהודיות בולטות
הקהילה החשובה והבולטת בקהילות יוון העות'מאנית הייתה קהילת סלוניקי, שבין המאה ה-16, ועד המאה ה-18 הייתה אולי הגדולה שבקהילות היהודים שבעולם. העיר הייתה ברובה יהודית, והנמל של סלוניקי היה מושבת מפעילות בשבתות ובחגים יהודים. הקהילה היהודית בעיר הייתה ברובה ספרדית, וגם היהודים הרומניוטים שחיו בה אימצו את מנהגי הספרדים. סלוניקי גם שימשה במהלך המאה ה-17 כאחד ממרכזי השבתאות באימפריה העות'מאנית.
מוח בורח
הפצה וביקורת
במונחים של ביקורת כללית, האופי המפחיד של עלילת הסרט הביא לביקורת שלילית מצד כמה מעריצי דיסני בשל הניגוד לטון הקליל של הסרטים המצוירים של מיקי מאוס. אנדי מוני, אז יו"ר יחידת מוצרי הצריכה של דיסני, ציין בלוס אנג'לס טיימס בשנת 2003 כי "עצם העובדה שמיקי היה אחוז דיבוק הייתה מאוד מטרידה" עבור קהלים מסוימים, אם כי הדמות "מתגברת על זה".
הסרט הוקרן מחוץ לתחרות בפסטיבל קאן בשנת 1996. הוא שוחרר לראשונה בצפון אמריקה ב-11 באוגוסט 1995, עם הסרט "ילד בחצר המלך ארתור", ולאחר מכן ב-12 בספטמבר 1996, עם "הגיבן מנוטרדאם" באוסטרליה וב-18 באוקטובר 1996, מצורף ל"גופי: הסרט" בבריטניה. הסרט היה אמור לצאת מחדש יחד עם "101 כלבים דלמטיים", שנשלח לבתי הקולנוע עם הסרט מצורף אליו ב-1996, אך דיסני ביקשו מבעלי בתי הקולנוע לחתוך את הסרט הקצר מכל הדפסי הסרט ולהחליף אותו בקדימונים לסרטי דיסני שהיו צפויים לצאת אז, כולל "הרקולס" ו"הג'ונגל מת מצחוק". ביולי 1997, דיסני צירפה אותו ל"הג'ונגל מת מצחוק".
יוון העות'מאנית
קהילות יהודיות בולטות
למרות שטכנית הייתה תחת שליטת ונציה, יש לציין את קהילת יהודי קורפו (קרקירה), שהייתה מורכבת מקהילה רומניוטית ומקהילה איטלקית. ידוע על הימצאותם של כ-200 משפחות בקורפו בשנת 1522, 400 בשנת 1663, וכ-500 משפחות ב-1663.
מוח בורח
הפצה וביקורת
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר בטקס פרסי האוסקר ה-68, אך בסופו של דבר הפסיד לסרט "הרפתקה מצמררת" בכיכובם של וואלאס וגרומיט.
יוון העות'מאנית
מסחר ותעסוקה
עיסוקי היהודים תחת השלטון העות'מאני היו מגוונים מאוד. הם נעו בין מלאכה שכללה טוויית משי, אריגה של צמר, וחייטות. היהודים בסלוניקי שלטו למעשה על כל עבודת הנמל והסוורות. יהודים רבים החזיקו משרות במנגנון הבירוקרטי של האימפריה, אם כי רוב היהודים היוונים שנכנסו לשורות פקידי הטורקים לא נשאר ביוון.
המסחר היהודי פרח תחת השלטון העות'מאני, והיווה את מקור ההכנסה העיקרי של היהודים בתקופה זו. היהודים פיתחו קשרי מסחר עם איטליה, צרפת, מצרים, אמסטרדם, גרמניה, לונדון, קונסטנטינופול, ואיזמיר. סחרם נגע בכמעט כל תחום חיים, וכלל, בין השאר, את הסחר בעורות, פרוות, בקר, מתכות, כלי כסף, ולולבים. בתקופה מאוחרת יותר התפתח מעיין מונופול יהודי על הסחר בטבק, תבואה, שומשום, חשיש ועורות לא מעובדים.
לא כל היהודים ביוון נהנו מפריחה בענף המסחר, ויהודי תסליה, הפלופונסוס וכלקיס עסקו בעיקר ברוכלות זעירה ובפחחות, ולרוב סבלו מעוני. יהודי האיים היוניים היו מוגבלים למסחר זעיר בלבד, עקב השתלטות הוונציאנים על המסחר הגדול שעבר דרך האיים.
קישורים חיצוניים
Ελληνική ιστορία Greklands historia
מאיה לוי נשיץ
מאיה לוי נשיץ (בהונגרית: Lőwy Naschitz Maya; טימישוארה, 26 בינואר 1927 – קלוז'-נאפוקה, 1 במאי 2012) הייתה מורה בגימנסיה לשפות אנגלית-צרפתית, מחנכת, סופרת סיפורי ילדים, כותבת זכרונות, אשתו של ד"ר קארוי לוי, אמו של ד"ר דניאל לוי (כימאי).
ביוגרפיה
מאיה לוי נשיץ נולדה במשפחה יהודית. היא הייתה תלמידה מצטיינת וראשונה בכיתה בגימנסיה כרמן סילווה בעיר הולדתה עד שנאלצה לעזוב את בית הספר עקב יישום חוק הנומרוס קלאוזוס גם ברומניה. היא סיימה את השנתיים האחרונות כתלמידה בבית הספר התיכון היהודי בטימישוארה, אך יכלה לגשת לבחינת הבגרות רק בתום מלחמת העולם השנייה. לאחר מכן סיימה את לימודיה בפקולטה לאמנויות באוניברסיטת ויקטור באבש (Victor Babeș Tudományegyetem) בקלוז' עם תואר בצרפתית ובאנגלית. מאחר שבתחילת שנות החמישים הוטל בספק אם השפות הזרות יישארו בתוכנית הלימודים בבתי הספר, היא נאלצה לכלול גם את הרומנית בלימודיה כסטודנטית בשנה האחרונה. פרופסור אמיל פטרוביץ' הבחין ברמה הגבוהה של עבודות הגמר שלה ותמך בה שתוכל לקבל תואר הוראה באנגלית, בצרפתית וברומנית בשלוש התמחויות, באופן יוצא דופן.
בתחילת דרכה מונתה למרצה באוניברסיטת באבש, שם צורפה למערכת העריכה של המילון האקדמי הרומני-הונגרי בהנהגת בלה קלמן (העבודה בת שני הכרכים פורסמה בשנת 1964; היא עדיין נחשבת למילון הרומני-הונגרי המשמעותי ביותר). בשל הקמפיין הפוליטי שהושק נגד הדוד שלה בטימישוארה, הקריירה האוניברסיטאית שלה נגדעה, ומאז, במשך כארבעה עשורים, היא לימדה את השפה והספרות הצרפתית והאנגלית וגידלה דורות של תלמידי תיכון בכך שהכירה להם את התרבות, את השפה ואת האזור של העמים דוברי שפות אלה.
המנהלת היינל סאבו הזמינה אותה ללמד בבית הספר הפדגוגי הממלכתי ההונגרי. מאיה לוי עברה את בחינת ההוראה ברמה 1. לדברי שאנדור פודור: "איזה מורה, איזה מחנכת הייתה מאיה לוי? מעל לכל כזו שרצתה לראות לא רק את הטוב בתלמידיה, את התכונות המתהוות או שכבר התהוו אצל תלמידיה ועמיתיה ולפתח תכונות אלה עד כמה שניתן. מעניין שטעויות התלמידים והמורים לא הטרידו אותה וענינו אותה פחות".
בנוסף לפעילות ההוראה המסורה שלה, עבדה גם ככותבת מקצועית; באופן קבוע התפרסמו מאמריה בשבועון החינוכי, הפדגוגי, הפסיכולוגי והתרבותי של "העיתון החינוכי" שהתפרסם בבוקרשט בין השנים 1950–1989.
אחרי לידת נכדתה אליס-אלטה, כתבה מספר סיפורי ילדים ומאז שנת 1990 אלה הופיעו בכמה כרכים:
ככותבת זכרונות פרסמה שני כרכים: "צלילים נשמעים: תמונות רגע מחיי משפחה" (קלוז'-נאפוקה, 1997) ו"אחרי הצלצול": גלריה של מורים ותלמידים בזמן (2011).
קצין מודיעין
קצין מודיעין (בראשי תיבות: קמ"ן) הוא קצין במטה של יחידה צבאית או משטרתית מסוימת העומד בראש מערך המודיעין של אותה מסגרת. קצין המודיעין אחראי על תכנון, תיאום, איסוף ומחקר מודיעין על היעד: מל"מ, כוונותיו, יכולותיו, מיקומו, ומצבו הכללי. כמו כן, הוא אחראי על עיבוד המידע והצגתו למפקד המסגרת.
בתחום המודיעין הצבאי, אספקת מידע אודות מטרות אויב מסייע לרוב במאמץ האש. קצין המודיעין מתואם מבצעית עם קצין האג"ם ומונחה מקצועית לרוב על ידי חיל המודיעין.
בצבאות נאט"ו סימולו הוא G2 ממטה האוגדה ומעלה ו-S2 ממטה החטיבה ומטה.
בחיל המודיעין הישראלי, הכשרת קצין מודיעין מתבצעת בבית הספר למודיעין, בה"ד 15, כאשר מתקיימת הכשרה בנפרד לקמ"ני גדוד ולשאר קמ"ני היחידות (באמ"ן, בחטיבות ובפיקודים). קציני המודיעין עוברים חפיפות ייעודיות ביחידות אליהן הם מגיעים, אשר מתאימות לאופי עבודתן.
אליהו מני (רב)
הרב אליהו סלימאן מני (תמוז ה'תקע"ח, 1818 – ח' בתמוז ה'תרנ"ט, 1899) היה רבה הראשי של חברון, מגדולי רבני יהדות עיראק.
ביוגרפיה
נולד בבגדאד בחודש תמוז בשנת תקע"ח (1818) לרב סלימאן שנמנה עם עשירי ונכבדי העיר. החל את למודו במדרש בית זלכה אצל הרב עבדאללה סומך, ונהיה לאחד מתלמידיו המובהקים. לימים אף נישא לאחותו של הרב סומך. לפי מסורת שהייתה בידו הוא היה צאצא למלך דוד ודבר זה נרמז בשם משפחתו "מני" - מגזע נין ישי.
לאחר מסע דרך דמשק הגיע הרב מני לירושלים. כשראה את העיר בשממונה קרע עליה את בגדו. עד מהרה התקבל בקרב מקובלי ישיבת בית אל ולמד אצל הרב אבולעפיה. הרב מני עבר לחברון בשנת תרי"ח (1858), מאחר שמזג האוויר בירושלים גרם לו לחלות. בשנת תרכ"ד (1864) לאחר מות רבה הראשי של חברון הרב משה פירירה התבקש הרב מני למלא את מקומו ונענה להצעה. במשך 14 שנה היה רבה הראשי ללא משכורת מטעם הקהילה ונשא במשרה לשם שמים. בזמן זה, נהג לכתוב על מכתביו "משרת עיר הקודש חברון לשם ייחוד קוב"ה". כעבור 14 שנה ולאחר התרחבות משפחתו, נאלץ לקבל משכורת למחייתה, ומאז שינה את נוסח חתימתו. בשנת תרכ"ט (1869) ביקר אותו רבי יוסף חיים. נוסף על כך הקים הרב מני בית כנסת מיוחד "בית יעקב", בו התפללו לפי הכוונות ומנהגי המקובלים בישיבת בית אל בירושלים. בסוף ספרו "שיח יצחק" הוא מתאר את מנהגי המקום.
הרב מני היה מפורסם בין יהודי ארצות האסלאם והתכתב עמם רבות כדי לשכנעם להתיישב בארץ ישראל בכלל ובחברון בפרט, ואכן מאות נענו לבקשתו. הרב מני עמד בקשר עם משה מונטיפיורי וביקש ממנו להשקיע מהונו הרב לביסוס היישוב היהודי בארץ ישראל. כמו כן עמד הרב מני בקשר עם יהודי בוכארה, שתרמו רבות למפעליו בחברון, ועם הרב שלמה פנחסוב, הידוע בכינוי באבאג'אן כאבולי, שתרם להדפסת ספריו.
ביום כיפור שנת תרנ"ט חש הרב מני כי ימיו ספורים והוא ציווה לבני ביתו את אשר יעשו לאחר קבורתו. מאותו יום ואילך התבודד בישיבה והתעמק בלימוד. נפטר בח' בתמוז תרנ"ט ונקבר בבית העלמין העתיק בחברון.
רחוב מני במרכז ירושלים מנציח את זכרו ואת זכר בנו מלכיאל מני.
משפחתו
בנו הבכור, הרב סלימאן מנחם מני כיהן אחריו כרבה של חברון.
הרב אברהם ברוך מני, מחבר קונטרס 'ברוך מבנים' שבסוף הספר "זכרונות אליהו" ח"א.
צאצאיו של הרב מני היו למשפחה גדולה וחשובה בתולדות היישוב היהודי בחברון וארץ ישראל. בנו הרביעי היה השופט מלכיאל מני ראשון השופטים היהודים בירושלים העות'מאנית, בין נכדיו נמנו השופט ישראל מני, שופט העליון אליהו מני והעיתונאית מזל מוצרי.
מספריו
הרב מני סירב להדפיס בחייו את כתביו ורק חלקם נדפסו לאחר מותו, רובם עדיין בכתב יד.
אחד הספרים שהודפס הוא "זכרונות אליהו", בו דן בדבריהם של המקובלים האחרונים.
רודולף שפילמן
רודולף שפילמן בגרמנית: Rudolf Spielmann; 5 במאי 1883 - 20 באוגוסט 1942), שחמטאי יהודי-אוסטרי ומחבר הספר "אמנות ההקרבה בשחמט". בתקופת השואה נמלט מהנאצים וברח לשוודיה, שם מת בסטוקהולם בעוני מרוד.
קריירה
לשפילמן דבקו כינויים כגון "אמן ההתקפה" ו"האביר האחרון של גמביט המלך". צורת משחקו הנועזת מלאה הקרבות, הברקות ורעיונות יפים. דוגמה לצורת משחקו היא תחרות קרלסבד 1923, בה לא סיים ולו משחק אחד בתוצאת תיקו.
למרות יריבים חזקים ששיחקו במקביל אליו כמו אלכסנדר אלכין, חוסה ראול קפבלנקה, עמנואל לסקר, זיגברט טאראש, עקיבא רובינשטיין, אהרון נימצוביץ' וסבלי גריגורייביץ' טרטקובר הצליח שפילמן להשיג תוצאות טובות בתחרויות רבות, כולל מקום ראשון ב-33 תחרויות מתוך כ-120 בהן השתתף. דוגמאות לתחרויות הבולטות בהן ניצח:
מקום ראשון בתחרות בד פיסטיאן בשנת 1912 לפני רובינשטיין, פרנק מרשל, קרל שלכטר, אולדריך דוראס וריצ'רד טייכמן.
מקום ראשון בתחרות סטוקהולם בשנת 1919 לפני רובינשטיין, ריצ'רד רטי ויפים בוגוליובוב.
מקום ראשון בתחרות בד פיסטיאן בשנת 1922 לפני בוגוליובוב, אלכין, ארנסט גרינפלד ורטי.
מקום ראשון בתחרות זמרינג בשנת 1926 לפני אלכין, מילן וידמר, נימצוביץ' וטרטקובר.
שפילמן היה אחד מהשחקנים הבודדים עם מאזן שקול מול קפבלנקה +2 =8 -2 ואחד מאנשים הספורים שזכה נגדו יותר ממשחק אחד. שני ניצחונותיו של שפילמן היו בשנים 1928 ו-1929 בתחרויות באד קיסינגן וקרלסבד.
הופעותיו באולימפיאדות
רודולף שפילמן שיחק בנבחרת האולימפיות של אוסטריה.
לואיש הראשון, מלך פורטוגל
לואיש נולד ב-31 באוקטובר 1838, והיה בנם השני של מריה השנייה, מלכת פורטוגל ופרננדו השני, מלך פורטוגל. לואיש הראשון כתב כמה שירים מקומיים, אך לא היה לו כישרון טבעי בתחום הפוליטי. ב-11 בנובמבר 1861 מת אחיו פדרו החמישי ללא ילדים, ולואיש עלה לשלטון במקומו.
שנותיו הראשונות
האינפנטה דום לואיש נולד ב-31 באוקטובר 1838, בנם השני של מריה השנייה, מלכת פורטוגל ופרננדו השני, מלך פורטוגל. אף על פי שמצבו כבן שני לא ניבא שד לואיס יעלה לכס הפורטוגזי, השכלתו הייתה רחבה וחלקה במידה רבה את השכלתו של אחיו הגדול, יורש העצר פדרו החמישי, נסיך הכתר של פורטוגל. לשני הנסיכים הצעירים היה אותו המחנך הראשי, קרל אנדראס דיץ' (Carl Andreas Dietz), אשר במקור היה מחנך עבור אביהם, המלך פרננדו השני. בשנת 1847 גורש דיץ' מפורטוגל עקב האשמות שנגעו למעורבותו בתוך הפוליטיקה הלאומית הפורטוגזית. האשמות שנחשד כי נגרמו עקב דתו של דיץ', שהיה נוצרי פרוטסטנטי בשונה מהרוב הקתולי השלט בפורטוגל. במקור דיץ' מינו המלך והמלכה את לואיש אנטוניו דה אברו אה לימה (Luís António de Abreu e Lima) להיות למחנכם של הנסיכים הצעירים. כבנם השני של הזוג המלכותי, תוכננה עבור הנסיך לואיש קריירה ימית, לאחר שנקרא חייל פלוגת המשמר הימי והחל את שירותו הצבאי בטקס בארסנל הצי שהתקיים ב-28 באוקטובר 1846, בהיותו בן שמונה בלבד. הוא הועלה בדרגה ללוטננט שני ובהמשך ללוטננט בשנת 1854, קפטן דרגה ראשונה ב-1858 וקפטן צי מלחמתי ב-1859. לואיש נשא את הפיקוד הימי הראשון שלו בספטמבר 1857, ונשלח לפקד על שייט אונייה מסביב לחופי פורטוגל ומצר גיברלטר.
הוא מונה על ידי אחיו המלך פדרו החמישי למפקד הקורבטה 'ברטולומאו דיאז' (Bartolomeu Dias), ב-21 ביוני 1858. במסגרת פיקודו על ברטולומאו דיאז ביצע תשע משימות שירות בין השנים 1858–1860: הוא הוביל את המשלחת אל שני הארכיפלגים של איי מדיירה והאיים האזוריים; הוא היה אחראי על הובלת גאורג, נסיך סקסוניה לליסבון, שם נישא לאינפנטה מריה אנה, נסיכת פורטוגל (1843–1884), אחותו. בהמשך הוביל את בני הזוג אל הממלכה המאוחדת. בהמשך נשלח לעמוד בראש משלחת דיפלומטית בטנג'יר; ובשנת 1860, נשלח אל אנגולה הפורטוגזית; הוא נסע שוב לאיי מדיירה בהוראת אליזבת (סיסי), נסיכת בוואריה וקיסרית אוסטריה; והוא הביא את לאופולד, נסיך הוהנצולרן לנישואיו לאינפנטה אנטוניה, נסיכת פורטוגל, גם היא אחות של לואיש, ולאחר מכן העביר פעם נוספת את החתן והכלה.
מלך פורטוגל
הנסיך לואיש ירש את הכתר הפורטוגזי והיה למלך פורטוגל בנובמבר 1861, עת ירש את אחיו פדרו החמישי מכיוון שלא הותיר אחריו צאצאים. לואיש הוכתר כמלך ב-22 בדצמבר אותה שנה. ב-27 בספטמבר בשנה שלאחר מכן התחתן עם מריה פיה, נסיכת סבויה, בתו של ויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה לבית סבויה. לואיש היה איש תרבותי בעל השכלה מוקפדת, כמו כל אחיו ולפי מסורת חינוך האצולה הפורטוגזית. הוא נודע בתור צייר, פסנתרן ונגן צ'לו. לואיש ידע לדבר באופן שותף מספר רב של שפות אירופאיות בנוסף לפורטוגזית ונהג לתרגם יצירות של ויליאם שייקספיר מאנגלית לפורטוגזית.
בשנת 1869 הודחה איזבלה השנייה, מלכת ספרד מכסאה והכתר הספרדי הוצע עבור לואיש. במקרה והיה מסכים להצעת הכתר, לא הורשה לואיש לייצר אוניה פרסונלית בין ספרד ופורטוגל. לואיש הקפיד להבהיר את התנגדותו לירושת הכתר הספרדי הן בפני מועצת השרים, בראשות הדוכס מלולה, והן בפני העם הפורטוגזי. יומיים לאחר שהופיע מכתבו הפטריוטי שבו התנגד לירושת הכתר הספרדי ביומן הממשלה (Diário do Governo), הוא פורסם ביומן החדשות (Diário de Notícias) עבור העם הפורטוגזי, ובכך שירת את בית המלוכה הפורטוגזי להיפטר מהשמועות כי המלך מתכנן להתנער מכיסאו: "נולדתי פורטוגזי, וכפורטוגזי אני רוצה למות", הכריז לואיש, בעמוד הראשון של יומן החדשות ב-28 בספטמבר 1869. אילולא היה לואיש מקבל את הכתר הספרדי, היה נאלץ להתפטר מהכתר הפורטוגזי ולהעביר את הכתר אל קרלוש, נסיך הכתר של פורטוגל, בנו היחיד בן השש. מצב פוליטי שכזה היה דורש שלטון עוצרות בפורטוגל או ניסיון להחיות מחדש את האיחוד האיברי, הפעם בהנהגתה של פורטוגל ולא ספרד.
לאחר סירובו של לואיש, כס המלוכה הספרדי נמסר לאמדאו הראשון, מלך ספרד החדש מבית סבויה האיטלקי. בתקופת שלטונו של לואיש, כתוצאה מיצירת מס הצריכה הכללי; מס חדש שהתקבל בזעם והתמרמרות מצד האוכלוסייה הכללית, פרצו מהומות ז'נרינהא בסוף 1867. נוסף על כך, ב-19 במאי 1870, פרץ מרד צבאי, אשר הופנה נגד ראש הממשלה, מרשל ז'ואאו קרלוס דה סלדנהא אוליביירה אה דאון. למרד ב-19 במאי הגיב המלך ב-29 באוגוסט, כאשר פיטר את ראש הממשלה סלדנהא. בספטמבר 1871 מינה לואיש לראשות הממשלה את פונטס פריירה דה מלו (Fontes Pereira de Melo), שארגן הסדר מס מחודש, שנשאר עד 1877. הדוכס מאבילה המשיך את דה מלו בראשות הממשלה. דה מלו לא יכול היה להחזיק מעמד זמן רב מכיוון שחסר לו רוב בפרלמנט. לאחר העימות הפרלמנטרי שפרץ בשנת 1878, נקרא פונטס שוב להקים פעם נוספת ממשלה חדשה. כתוצאה מכך, גורמים מטעמה של המפלגה הפרוגרסיבית תקפו את המלך והאשימו אותו בכך שהוא מגבה באופן שערורייתי את מפלגת ההתחדשות של דה מלו. משבר פוליטי זה היווה תמריץ להתפתחות התנועות הרפובליקניות בפורטוגל. בשנת 1879 קרא המלך לואיש להנהגה הפרוגרסיבית להקים ממשלה חדשה. עם מזג רגוע ופייסני בבחינה פוליטית, המלך לואיש פיתח וקידם מוניטין של מודל עבור מונרכיה חוקתית, בהיותו ריבון עם כבוד קפדני לחירויות הציבור. בתקופת שלטונו, החלו התשתיות על חידוש נמלי ליסבון ולייקואס (Leixões), הרחבת רשת הכבישים ומסילות הברזל, בניית ארמון הגביש בפורטו, ביטול עונש המוות על פשעים אזרחיים, ביטול השימוש בעבדות בתוך המושבות הקולוניאליות של פורטוגל, ופרסום הקוד האזרחי הראשון בתולדות המדינה. בשנת 1884 התקיימה ועידת ברלין, וכתוצאה מכך נוצרה המפה הוורודה, שהגדירה את חלוקת אפריקה בין המעצמות הקולוניאליות הגדולות: הקיסרות הגרמנית, ממלכת בלגיה, הרפובליקה הצרפתית השלישית, האימפריה הבריטית וממלכת פורטוגל.
בתקופת שלטונו של המלך לואיש הראשון נוסדו כמה מהמפלגות הפוליטיות הפורטוגזיות של תקופת הממלכה המאוחרת: המפלגה הרפורמית (1865), שעלתה לשלטון בשנת 1868, המפלגה הסוציאליסטית הפורטוגזית (1875), עם השם פועלים סוציאליסטים שהמפלגה נועדה לייצג, והמפלגה הפרוגרסיבית המחודשת (1876), שעלתה לשלטון בשנת 1879. בשנת 1883 התקיים הקונגרס של הוועדה המארגנת של המפלגה הרפובליקנית. בתום שלטונו, המפלגה הרפובליקנית כבר הציגה את עצמה ככוח פוליטי מובנה לחלוטין אשר פעל לאיים על מעמדה של המלוכה. לואיש היה בעיקרו איש מדעים, בעל תשוקה לאוקיינוגרפיה. הוא השקיע חלק גדול מהונו במימון פרויקטים מדעיים ותכנון משלחות מחקר אוקיינוגרפים, שנסעו ברחבי האוקיינוסים בחיפוש אחר דגימות חקר. כמו כן נהנה המלך לואיש מעיסוק אישי בצילום.
לואיס הלך בעקבות אמו - המלכה מריה השנייה, והורה לבנות ולהקים אגודות תרבותיות. ב-1 ביוני 1871 שהה לואיש בסקסאל (עיירה שנוסדה בהוראת אמו ויועדה להיות מרכז תרבותי), כדי לחזות ביסודה של החברה הפילהרמונית של איחוד סקסאל (Sociedade Filarmónica União Seixalense). הוא מת, לאחר סבל ממושך מחולי, במצודת קשקאיש, ב-19 באוקטובר 1889, ימים ספורים בלבד לקראת יום הולדתו ה-51. יורשו היה בנו הבכור, קרלוש, מלך פורטוגל. קברו של לואיש ממוקם בפנתאון המלכותי של שושלת ברגנזה, במנזר סאו ויסנטה דה פורה, בליסבון.
משפחתו
בשנת 1862 התחתן לואיש עם מריה פיה, נסיכת סבויה, בתם של ויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה ואדלהייד מאוסטריה, ממנה נולדו לו שני ילדים:
גירוד
גירוד או גֶרֶד (לטינית: Pruritus) הוא פעילות בתאי העצב התחושתיים הגורמת חישה בלתי-נעימה שמעוררת את הדחף לשרוט או לשפשף את העור. גירוד הוא, גם, פעולת שריטת-העור בתגובה לגירוי הנ"ל.
היבטים מדעיים
הגירוד הוא חוויה גופנית חושית שהמדע מתקשה לסווג. הגם שמובחנות נקודות דמיון רבות בינו לבין כאב, בהיות שניהם חוויות לא-נעימות מתחום המערכת החושית, הרי שהם שונים זה מזה בדפוסי התגובה ההתנהגותיים. בעוד שכאב יוצר רפלקס-נסיגה, גירוד, בהיותו פעילות של תאי-עצב שנקודות החיבור שלהם ממוקמות על-פני הגוף, מוביל להחזר בדמות הפעלתו של איבר סמוך (אצל האדם זו לרוב היד) לשם שפשוף האזור המגורה והעלמת העיקצוץ. החזר הגירוד נחקר זה לא כבר בצורה מקיפה במטרה להבין את תפקודן של רשתות עצביות בבעלי חוליות.
ליוזנה
תולדות היישוב
ליוזנה החלה כיישוב בבעלות מלוכה, ובסוף המאה ה-17 הוענקו לה זכויות עיר. בחלוקת פולין הראשונה בשנת 1772 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית.
גירוד
היבטים מדעיים
החומר שאחראי לתחושה האופיינית בעור בשעת גרד הוא היסטמין, שמופרש אל הדם על-פי רוב כתגובה אלרגית או דלקתית. המוליך העצבי הראשי בעת גירוד הם סיבי עצב לא-מבודדים, שמתהווים בעור. תאי עצב תחושתיים שפועלים בעת גרד עשויים להיות מופעלים באמצעות תמסורת עצבית שגורם עצם חיצוני, למשל טפיל שנמצא על פני העור; באופן דומה, הם יכולים להגיב לגירוי כימי (פנימי) שמפיק תחושת גירוד. מחלות עור טפיליות ואחרות, כדוגמת כינים, ולחלופין תופעות אלרגיות, יכולות להתבטא בסממנים שכוללים גירוד עז.
ליוזנה
יהודי ליוזנה
בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיירה כ-1,600 יהודים, כשני שלישים מתושביה. בתקופה הסובייטית עזבו את העיירה יהודים רבים, ופעל בה בית ספר יידי.
ב-17 ביולי 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות, תוך שוד רכושם. תוך זמן לא רב רוכזו יהודי העיירה בגטו קטן שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודים מיישובי הסביבה, ואשר בו נשדדו ונרצחו מעת לעת יהודים בידי שוטרים בלארוסים. כתוצאה ממגפת טיפוס הבהרות מתו רבים מיושבי הגטו.
גירוד
היבטים תרבותיים
מגרדי גב הם כלי עזר לגירוד אזורי גוף שהגישה אליהם קשה, בפרט הגב. באירופה של המאות ה-16 עד ה-18 השילוב בין ההגיינה הלקויה המקובלת באותה עת, ההידבקות המתמדת בכינים ואופנת הפאות הגבוהות, המסורבלות והמפודרות הפכו את מגרד הגב והקרקפת לפריט נחוץ ואופנתי.
ליוזנה
יהודי ליוזנה
בסוף פברואר 1942 נרצחו כ-360 היהודים שנותרו בגטו שבעיירה בידי גרמנים ובלארוסים במפעל סמוך.
בעיירה נולד בשנת 1887 הצייר היהודי מארק שאגאל.
ויליאם רייקר
קפטן ויליאם תומאס רייקר (באנגלית: William Thomas Riker), בגילומו של השחקן האמריקאי ג'ונתן פרייקס, הוא דמות בדיונית ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים", המופיע בעיקר כדמות ראשית בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: הדור הבא". לאורך כל הסדרה, והסרטים שבאו לאחריה, הוא משמש כקצין הראשון על ספינת החלל "אנטרפרייז", עד אשר הוא מקבל לידיו את הפיקוד על ספינת החלל "טיטאן", בסוף הסרט "מסע בין כוכבים: נמסיס".
ליהוק
פרייקס עבר שבעה אודישנים במשך שישה שבועות, עד אשר לוהק לתפקיד של רייקר. פרייקס אמר: "התחלתי את מבחן בד, ואז המלהק, המפיק ובמאים אחרים, ג'ין רודנברי, ואז דרך מנהלים בסרטי פרמאונט, כולל סגן-הנשיא בעצמו וראשי הטלוויזיה".
השחקנים הבאים גם כן נבחנו לתפקיד של ויליאם רייקר (אך לא זכו בו); יחד עם זאת כולם, בסופו של דבר, הופיע באחת (או יותר) מסדרות "מסע בין כוכבים":
במסע בין כוכבים: הדור הבא
דמותו של רייקר, על פי התסריט המקורית, הייתה מתוכננת להיות הרבה יותר רצינית, קצין שפועל על פי הספר. אולם, באמצע העונה הראשונה הייתה תחושה כי הוא יותר מדי רשמי, הדמות הפכה למתונה יותר ויותר, והפכה להיות יותר דמות של רודף נשים. אף על פי שרייקר היה מגולח במהלך העונה הראשונה, הוא גידל שפם וזקן בתחילת העונה השנייה, אשר הפכו לסימן ההיכר שלו. ג'ין רודנברי ביקש ממנו להשאיר את הזקן, כי חשב שזה הופך את דמותו של רייקר למכובדת יותר. מאז הופעת הזקן, אשר עלתה בקנה אחד עם העונה השנייה, אשר נחשבה כעולה על קודמתה, מבחינה אמנותית, אתר האינטרנט TV Tropes הציע לטבוע מונח חדש על שם הדמות והשינוי שבוצע במראה החיצוני שלה - "לגדל את הזקן", מונח אשר אמור להיות בעל משמעות הפוכה למונח "לקפוץ את הכריש".
במשך שתי העונות הראשונות, רייקר מצטייר כתקיף ובטוח, קצין צעיר ושאפתן; אך האופי של רייקר לאורך הזמן הופך להיות מאופק יותר, ככל שהניסיון מלמד אותו את החוכמה הטמונה בגישה סבלנית וזהירה. הוא מתחיל להרגיש בנוח על ה"אנטרפרייז", שוב ושוב דוחה הצעות לפקד על ספינה משלו, והוא לומד להעריך את החברה של עמיתיו הקצינים. עם זאת, רייקר שומר נכונות, לעיתים, להתעלם משרשרת הפיקוד. הוא מכונה בדרך כלל "ויל", אם כי בפרקים הראשונים של העונה הראשונה דיאנה טרוי מכנה אותו "ביל" לפעמים. הוא גם בדרך כלל (ובצורה לא רשמית) נקרא "מספר אחד" על ידי הקפטן פיקארד, בגין תפקיד - "הקצין הראשון" של ה"אנטרפרייז".
הרקע של רייקר נחשף לראשונה בפרק עונה 2 - "The Icarus Factor" - בו קייל, אביו של רייקר, מבקר באנטרפרייז, ומציע לבנו לפקד על ספינת החלל אריאס (Aries), הצעה שהוא מסרב לה. אנו לומדים שרייקר גדל בולדז, אלסקה; שאמו, אליזבת, נפטרה כשהוא היה בן שנתיים, ושאביו גידל אותו, עד אשר הוא עזב את הבית בגיל 15. בפרק מצוין כי רייקר לא שוחח עם אביו במשך 15 שנה, אבל הם מצליחים באופן חלקי לשקם את מערכת היחסים ביניהם, על רקע אימון באמנויות לחימה. בפרק "Lower Decks" (עונה 7) חושב אחד הקצינים הזוטרים, בטעות, כי רייקר הוא קנדי.
לפני תחילת אירועי הסדרה, רייקר היה מעורב במערכת יחסים רומנטית עם היועצת דיאנה טרוי בכוכב הבית שלה בטאזד. לעיתים קרובות הם מתייחסים זה לזה כ-"אימזדי" (imzadi), מונח חיבה בטאזואידי שפירושו "אהוב". שתי הדמויות הן חברים קרובים לאורך הסדרה, אבל מערכת היחסים הרומנטית שלהם לא מתחדשת עד לאירועי הסרט "מסע בין כוכבים: המרד", סרט "מסע בין כוכבים" השלישי בכיכובם של אנשי "הדור הבא", וזאת אף על פי שתומאס רייקר, שכפולו של רייקר, מנסה להצית מחדש את מערכת היחסים ביניהם, בפרק "Second Chances". הסרט הבא, "מסע בין כוכבים: נמסיס", מתחיל בחתונתם של רייקר וטרוי. בסופו של הסרט, רייקר סוף סוף משיב בחיוב להצעה לקבל ספינה שתהיה תחת פיקודו - טיטאן (Titan). הוא מקודם לדרגת קפטן, ונפרד מפיקארד ומה"אנטרפרייז".
בפרק הכפול "The Best of Both Worlds", רייקר לוקח את הפיקוד על ה"אנטרפרייז", מתמנה ל-"קפטן בפועל" ומוביל מבצע לחילוצו של קפטן פיקארד. בפרק מעונה 6 "Second Chances" מתגלה רייקר "הוכפל" לפני זמן רב, כתוצאה מתקלת משגר טלפורטציה. רייקר "השני" מאמץ לעצמו את השם "תומאס" - שמו האמצעי של רייקר. בעונה 7, בפרק "The Pegasus", רייקר מתעמת עם מפקדו לשעבר, אדמירל אריק פרסמן, על טיוח הקשור להרס של ספינת החלל פגסוס (Pegasus).
בסרט מסע בין כוכבים: נמסיס, רייקר לוקח על עצמו את הפיקוד על ספינת החלל USS Titan ומתמנה לקפטן.
במסע בין כוכבים: פיקארד
בפרק השביעי של הסדרה פיקארד מתברר שרייקר וטרוי פרשו שניהם משירות פעיל בצי הכוכבים. לזוג היו שני ילדים, בן בשם ת'אד ובת - קסטרה. המשפחה עברה לכוכב נפנט'ה לאור מחלתו של בנם, אך הוא נפטר לבסוף. רייקר, טרוי וקסטרה נשארו להתגורר בנפנט'ה עם בתם, ורייקר נשאר בשירות מילואים.
בפרק הסיום של הסדרה מתגייס רייקר לשירות מילואים פעיל על מנת לפקד על ה-USS Zheng He, ספינת הפיקוד של צי הספינות שנשלח לכוכב קופליוס במטרה להגן על אוכלוסיית הסינתטיים מפני הרומולאנים.
הופעות אורח
פרייקס הופיע בתפקיד כפול ב-"Second Chances", פרק מעונה 6 של "מסע בין כוכבים: הדור הבא" שבו מתגלה לראשונה כי לרייקר יש "תאום", אשר נוצר שנים קודם לכן, כתוצאה מתקלת משגר טלפורטציה. פרייקס חזר לגלם את דמות התאום, תומאס רייקר, ב-1994, בפרק סדרת "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" בשם "Defiant", בו הוא חבר מאקי המתחזה לוויליאם רייקר על מנת להשתלט על ספינת החלל דיפאיינט.
כשנה לאחר מכן, בשנת 1996, פרייקס חזר לגלם את קומנדר רייקר, ויחד עם קיו הופיעו בפרק "Death Wish" של "מסע בין כוכבים: וויאג'ר".
בשנת 2005 הופיע שוב פרייקס כרייקר, בפרק סיום הסדרה "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז", ששמו - "These Are the Voyages...".
בשנת 2020 חזר פרייקס, הפעם בקולו בלבד, כשדובב את דמותו המצוירות של רייקר בפרק הסיום של העונה הראשונה של הסדרה "מסע בין כוכבים: סיפונים תחתונים" ששמו "No Small Parts". בפרק זה רייקר הוא קפטן, ומפקד על הטיטאן. מסתבר שהוא ובקט מארינר חברים טובים מהעבר. דמותו של רייקר הופיעה גם בשני פרקי הפתיחה של העונה השנייה של הסדרה.
הערות שוליים
Figuren im Star-Trek-Universum
שיטת ויקרס
שיטת ויקרס (באנגלית: Vickers) היא שיטה לבדיקת קשיות מתכות. השיטה בודקת את התנגדות המתכת לחדירת חומר זר (חודרן) לתוכה. באמצעות בדיקה זו ניתן לקבוע תכונות טכנולוגיות ומכניות של החומר.
השיטה פותחה ב-1922 בחברת ויקרס (Vickers Ltd) על ידי רוברט סמית' וג'ורג' סנדלנד. החברה פורקה בשנות ה-60 של המאה ה-20.
החודרן בבדיקה זו הוא פירמידת יהלום מרובעת בעלת זווית חוד של 136o בין הפאות המנוגדות. את העומס נהוג לשנות בין 1 ל-120 ק"ג. מספר הקשיות VHN מבוסס על העומס הפועל מחולק בשטח פני העיקבה. שטח זה מחושב על ידי מדידת אלכסוני ריבוע העיקבה והקשיות מחושבת לפי הנוסחה:    כאשר:
לא נשתמש בנוסחאות אלא בטבלאות מיוחדות לשיטה המבוססת על הנוסחה, בדומה לשיטת ברינל.
קישורים חיצוניים
Härte
אלגברת אלברט
במתמטיקה, אלגברת אלברט היא אלגברת ז'ורדן פשוטה מממד 27. אלגברות אלברט מוגדרות מעל כל שדה ממאפיין שונה מ-2, והן אלגברות ז'ורדן הפשוטות היחידות שאינן נספחות לאלגברה אסוציאטיבית.
מבנה וקשרים
לכל אלגברת אלברט שהיא אלגברת חילוק יש איזוטופ שהוא ציקלי, כלומר כזה המכיל הרחבה ציקלית תלת-ממדית של שדה הבסיס (Petersson-Racine אם שדה הבסיס מכיל שורש שלישי של היחידה; Petersson 1999 במאפיין 3; Maneesh Thakur 2022 במקרים הנותרים).
הקשר לאלגברות לי ולחבורות אלגבריות
מעל שדה ממאפיין אפס, אלגברת הנגזרות של אלגברת אלברט J היא אלגברת לי הפשוטה מטיפוס, וממדה 52. אם נסמן ב-\ J_0 את המרחב של פעולות הכפל של אברי J על האלגברה עצמה שהעקבה שלהן (כהעתקות ליניאריות) היא אפס, אז היא אלגברת לי פשוטה מטיפוס. בניות דומות מובילות לאלגברות לי הפשוטות מטיפוסים ו- (ראו ריבוע הקסם של פרוידנטל).
קוסמאס ודמיאנוס הקדושים
קוסמאס ודמיאנוס הקדושים (ביוונית: Κοσμάς και Δαμιανός, מתו בשנת 303 לערך) הם קדושים בנצרות שנחשבים למרטירים.
קוסמאס ודמיאנוס היו אחים תאומים שנולדו ככל הנראה בקיליקיה, או לכל הפחות חיו שם, ועסקו בריפוי לחופי מפרץ איסכנדרון. הם לא ביקשו שכר תמורת עבודתם, ותחת זאת העדיפו להמיר את דתם של החולים לנצרות. במסגרת גזרות דיוקלטיאנוס נגד הנוצרים הוצאו להורג בעריפת ראש. הם נחשבים לפטרוני ענף הרפואה והכירורגיה. יום חגם הוא ה-26 בספטמבר בכנסיות המערביות וה-1 בנובמבר בכנסיות המזרחיות.
על פי מסורות נוספות של הכנסיה היוונית-אורתודוכסית, יתכן שהיו שלושה זוגות של אחים רופאים, שפעלו בערך באותה תקופה (סוף מאה שלישית לספירה):
בנוסף ליום המיוחד לכל זוג אחים, מציינים ביום ראשון הראשון בנובמבר את יומם של הרופאים ללא שכר.
זיף
זִיף הוא יישוב מקראי, באזור דרום הר יהודה, המוכר היום בשל גובה תילו – 840 מטר מעל פני הים – המזוהה בתור "תל זיף", בצד הכביש היוצא מקריית ארבע ומחברון לדרום הרי חברון. התל נמצא על צומת דרכים ושולט על הסביבה ונראה למרחק. למרגלות היישוב, במורדות הר יהודה, נמצא "מדבר זיף", הנזכר בימי שאול המלך כמקום בו הסתתר דוד. בתקופה הביזנטית מדבר זיף מוכר בתור אזור בו התגוררו נזירים. אותימיוס מספר על מנזר שיתופי שהקים באריסטובוליה שבמדבר זיף. כפר ערבי בשם זה (ערבית: زيف) מתקיים במקום גם בימינו.
אזכורים מקראיים
לפי המקרא, בעת חלוקת ארץ ישראל לשבטי ישראל זיף הייתה לנחלת שבט יהודה, ככתוב בספר יהושע ברשימת ערי יהודה: "זֹאת, נַחֲלַת מַטֵּה בְנֵי יְהוּדָה לְמִשְׁפְּחֹתָם. ... מָעוֹן כַּרְמֶל, וָזִיף וְיוּטָּה". . זיף מופיעה בקבוצה 5 של ערי יהודה, אשר בדרום ההר ובספר המדבר.
רשימת ערי יהודה מופיעה ב במסגרת תיאור נחלת יהודה; רשימה זו היא המקור הטופונימי המפורט ביותר במקרא, והבסיס למחקר הגאוגרפי-היסטורי של יהודה המקראית. ניתוח טקסטואלי והסטורי מראה כי היא חלק מרשימה גדולה יותר שכללה גם את ערי בנימין ב, כלומר את מלוא היקפה של ממלכת יהודה. הרשימה איננה מהתקופה המשוערת של יהושע או של ההתנחלות, שכן היא משקפת שיא יישובי אליו הגיעה ממלכת יהודה רק במאות 7–8 לפסה"נ, בערך ימי חזקיהו או יאשיהו (עדיפות מסוימת לאחרון). אשר למהות הרשימה המקורית יש מחלוקת. היה מקובל להניח שהיא שיקפה חלוקה מנהלית של ממלכת יהודה, שכן הערים ערוכות בקבוצות גאוגרפיות, חלוקה שיש בה אולי גם בסיס משפחתי. אולם גבולותיהן של הקבוצות אינם מוגדרים, והן נכנסות לעיתים זו לתוך זו. ניתן לומר איפוא שהרשימה משקפת את המצב היישובי בממלכת יהודה, כנראה בימי יאשיהו, ולפי חלק מהחוקרים יש לה גם משמעויות משפחתיות ומנהליות. סקר הר יהודה והמחקר הנלווה אליו תומך במסקנה זו. לאור כל זאת, הופעתה של זיף ברשימה מעידה על קיומה במחצית השנייה של תקופת המלוכה, כנראה ימי יאשיהו. מיקומה בקבוצה 5 עשוי להעיד על שייכותה המשפחתית לכלֵבים, ואולי על שייכותה המנהלית למחוז ספציפי בממלכת יהודה.
על האירוע בין שאול המלך לבין דוד נאמר בספר שמואל א': "וַיָּבֹאוּ הַזִּפִים אֶל-שָׁאוּל, הַגִּבְעָתָה לֵאמֹר: הֲלוֹא דָוִד מִסְתַּתֵּר בְּגִבְעַת הַחֲכִילָה, עַל פְּנֵי הַיְשִׁימֹן. וַיָּקָם שָׁאוּל, וַיֵּרֶד אֶל-מִדְבַּר-זִיף, וְאִתּוֹ שְׁלֹשֶׁת-אֲלָפִים אִישׁ, בְּחוּרֵי יִשְׂרָאֵל--לְבַקֵּשׁ אֶת-דָּוִד, בְּמִדְבַּר-זִיף.
מאידך, מרבית חוקרי המקרא דוחים את ייחוס הרשימה לימי רחבעם מסיבות שונות, וביניהן שאין זה סביר כי אילון וגת שברשימה נכללו בממלכתו, וכן העובדה שבחלק מהערים הנזכרות לא נתגלה ממצא מתקופת הברזל 2א-ב, זמנו המשוער של רחבעם. רשימת הערים עשויה לשקף פרק זמן בין ימי חזקיהו לימי צדקיהו, וגם הממצא הארכאולוגי בהר יהודה תומך בכך. נראה כי תיארוך לימיו של צדקיהו תואם יותר לרשימה ולהיקפה, אך אין זו מסקנה מוחלטת. ייתכן גם שאין רקע היסטורי ריאלי לרשימה כנתינתה בידינו; מכל מקום, לימי רחבעם אין היא יכולה להתאים, היסטורית וארכאולוגית.
ייתכן כי מייסד היישוב בזיף היה מישע בנו בכורו של כלב, כנאמר: "וּבְנֵי כָלֵב אֲחִי יְרַחְמְאֵל: מֵישָׁע בְּכֹרוֹ, הוּא אֲבִי זִיף", כשמשמעות "אבי זיף" היא אדון ושר העיר זיף. בגבול מדבר זיף ישבו בני משפחת כלב (נבל הכרמלי ממעון, שמואל א כה, ב).
רשימות היחש שבספר דברי הימים, בהן נזכרת זיף, הן המקור המפורט ביותר להכרת משפחות ישראל ויהודה. משפחות יהודה זוכות ברשימות לפירוט הרב ביותר ברשימות: -, וביניהן דומיננטיות משפחות השוכנות בהר יהודה. על סמך ריבוי שמות זהים ברשימות יחש אחרות במקרא נראה שלאוכלוסייה שהתיישבה ביהודה הייתה מערכת זיקות מסועפת עם קבוצות בדרום הארץ ובעבר הירדן: שמעון, ראובן, ואף אדום. גרשון גליל סבר שמדובר ברשימה קדומה שעודכנה בימי דוד, ואילו לדעת אהרן דמסקי הן משקפות תהליכים שהחלו בהתנחלות ונסתיימו בשיבת ציון. לדעת אבי עופר תארוכן הוא אכן בחלק הראשון של תקופת המלוכה, והממצא הארכאולוגי בסקר הר יהודה שערך מחזק בדרך כלל השערה זו. הקבוצות הגדולות של משפחות יהודה מתקבצות תחת שמותיהם של ירחמאל, כלב (שניהם בני חצרון) ואפרת (או חור בכור אפרתה), ומקובל להניח שהללו היו קבוצות-העל השבטיות של יושבי הנגב, הר חברון, בית לחם/צפון הר יהודה, בהתאמה. לפי זה נראה שיושבי זיף היו כלֵבים, כמו תושבי כרמל ומעון הסמוכות..
בחפירות ארכאולוגיות, במקומות אחדים בארץ, נתגלו ידיות כדים שבורים. עליהן הייתה טבועה הכתובת "למלך" בתוספת שם מקום: זיף, שוכו, ממשת או חברון, אשר ככל הנראה הוטבעה על ידי המנהלה של המלך. משערים שמדובר בארבע ערי מנהל שהוקמו בתקופת המלך חזקיהו, וזיף בכללן. ישנן שלוש השערות בנוגע לתפקיד הכדים, הראשונה היא שתפקדו ככלי לגביית מס, השנייה היא שהשמות מייצגים את המקום בו יוצרו החומרים שהוחזקו בכדים, והשלישית שנועדו ליחידות צבאיות, ויעדם הוטבע עליהם. הכדים שימשו כנראה כלי קיבול לשמן וליין. ממצא של טביעת 'למלך' נמצא בתל ופורסם על ידי יובל ברוך.
לפי מסכת מכשירין קיים דבש בשם דבש הזיפין שהוא דבש סמיך מאוד. במסכת סוטה שואלים על מקור שמו וריש לקיש משיב "על שם מקומו" כפי שנאמר: "מאי זיפים אמר רבי יוחנן דבש שמזייפין בו וריש לקיש אמר על שם מקומו כדכתיב זיף וטלם ובעלות כיוצא בדבר אתה אומר  בבא הזיפים ויאמרו לשאול הלא דוד וגו' מאי זיפים אמר רבי יוחנן בני אדם המזייפין דבריהם ורבי אלעזר אומר על שם מקומן כדכתיב זיף וטלם ובעלות. (דף ס"ח, עמ' ב')
זיהוי וממצא ארכאולוגי
זיהויה האמור של זיף המקראית בתל זיף, כ-6 ק"מ דרום-מזרחית לחברון, מקובל במחקר. אוסביוס באונומסטיקון מביא מרחק כפול (8 מיל) מחברון, אך ודאי כיוון לאותו אתר, ולח' זיף הסמוכה אליו.
תל זיף הוא אתר סקר ישראל מספר 1/28/321{16-09}, נ"צ 16275.09815. מצוי בראש כיפה נישאת למרחקים, גובה מוחלט 880 מ', גובה יחסי 45 מ', תצפית מצוינת, שטח מרבי כ-18 ד'. האתר סחוף ביותר, וספק אם מלכתחילה היו בו שפע עיים. ראשית היישוב בתקופת הברזל 2א (כ-9 ד'), 2ב (כ-13 ד') ו-2ג (כ-17 ד'). משיא יישובו בתקופת הברזל (שלבים 2ב-ג) מוכרים שני אתרי בת שלו: ח' איסטבול וח' אבו פחג'י או אבו חושט. יצוין כי בסקר הר יהודה לא נמצאו באתר זיף טביעות 'למלך', אף על פי שנסקר כמה פעמים בצורה מדוקדקת ובדגש על חיפוש טביעות אלה, שכן זיף היא אחת מ-4 הערים הנזכרות בטביעות אלה; בכל מקרה, נראה כיום שהטביעות מתייחסות לזיף אשר בשפלה. בתקופת הברזל 2ד מצטמצם האתר (כ-8 ד') ובנותיו\חצרותיו נעלמות. הצמצום הניכר והעלמות יישובי הבת קשורים למשבר היישובי שבעקבות מסע סנחריב, וייתכן מאוד כי היישוב נפגע ואפילו נחרב אז, אך שוקם מחדש. במעבר לתקופה הפרסית נותר היישוב בהיקף דומה.
היישוב מתאושש בתקופה ההלניסטית (כ-16 ד') ומגיע לשיאו בתקופה הרומית 1 (18 ד'). בתקופה הרומית 2 נחלש היישוב בתל (כ-7 ד'), ונראה שעיקרו עובר לח' זיף הסמוכה הנוסדת אז, ושטחה בראשיתה מוערך בכ-8 ד' (ס"הכ כ-15 ד'). מתקופה זו נתגלו ליד החורבה קברים יהודיים ובהן גלוסקמאות, מהן אחת נושאת כתובת. בתקופה הביזנטית מתחזק מאוד היישוב בח' זיף (כ-18 ד'), וכך גם בתל (כ-14 ד', ס"הכ כ-32 ד'). בתקופות שלאחר מכן ממשיכים שני היישובים להתקיים במקביל, בהיקף של בערך 6–8 ד' כל אחד מהם.
לאחר תקופת בית שני
בשנות ה-90 נחפרה מערה בגדה הצפונית של ואדי קונייטרה מיובליו העליונים של נחל חבר. במערה נמצאו ממצאים מימי מרד בר כוכבא, ובין הממצאים נמצא מטבע סלע בר כוכבא אשר מצידו האחד הייתה מוטבעת חזית בית המקדש ומצידו השני ארבעת המינים. הממצא הקנה למערה את שמה מערת הסלע. החוקרים סוברים שהתעודות הנ"ל היו במערת הסלע והגיעו לשם על ידי אנשי זיף והאזור שברחו למערה לקראת סוף מרד בר כוכבא.
במערות מדבר יהודה נמצאו אגרות מזמן ימי הבית השני ומתקופת בר כוכבא, חלקן נמצא בחפירות וחלקן נקנה משודדי עתיקות. על פי שתיים מהמגילות שנמצאו ניתן ללמוד שזיף שימשה כעיר המחוז של אזור הדרום.
שתי התעודות שנכללו ב"אוסף נחל צאלים", יוחסו על ידי אשל ועמית, למערת סלע, בערוציו העליונים של נחל חבר (שטר הנישואין המבוטל פ. נח"צ 69 ביוונית, ושטר המכר פ.נח"צ 9 בארמית). זאת, על סמך העדויות על חפירות שוד אינטנסיביות במערת סלע, ואזכורן של "זיף", "יקים", ו"אריסטובוליה" בשתי התעודות.