cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קומינטרן
היסטוריה
הנחת היסוד של לנין ושל ההנהגה הבולשביקית בעת ביצוע המהפכה ברוסיה היתה, כי משטר קומוניסטי ברוסיה לא יוכל לשרוד ללא התפשטות המהפכה לרחבי אירופה. לנין הסתמך על הסיוע שיקבל מהמשטרים הסוציאליסטיים המהפכניים של מערב אירופה. על כן, כאשר החלה המהפכה, ציפתה ההנהגה הקומוניסטית למהפכה דומה בשאר ארצות אירופה. המהפכה המתמדת לא יצאה לפועל, על אף התרחשותם של אירועים מהפכניים אחדים במערב ובמרכז אירופה בין השנים 1919-1923 (במיוחד בגרמניה, שנחשבה באותה עת למקום הבשל ביותר למהפכה חברתית-פוליטית, ובהונגריה), והתברר כי המערב נרגע. תופעה זו, שמכונה על ידי הקומוניסטים הרוסיים "ייצוב של קפיטליזם", הותירה את ברית המועצות מבודדת ומוקפת בסביבה פוליטית בין-לאומית עוינת.
הקומינטרן קיים שבעה קונגרסים עולמיים. לאורך כל שנות קיומו, הייתה הדומיננטיות הרוסית בקומינטרן מוחלטת.
ב-15 במאי שנת 1943, פירק סטלין את הקומינטרן כצעד פיוס עם בעלות הברית. לאחר פירוק הקומינטרן הוקם בשנת 1947 ארגון "קומינפורם" כמוסד לתיאום בין המפלגות הקומוניסטיות. הקומינפורם המשיך לעסוק במשימות שהיו לקומינטרן ובאותן שיטות. הקומינפורם פורק בשנת 1957.
לה פטי ז'ורנל
היסטוריה
המהדורה הראשונה של העיתון יצאה לאור ב-1 בפברואר 1863 עם 83,000 העתקים. מייסד העיתון, מואיז מיו היה במקור מבורדו, שם הוא התחיל בעסקי עיתונות. הפצה של 83 אלף העתקים הייתה חריגה ביחס לעיתונים אחרים באותה תקופה. תוך שנתיים תפוצת העיתון הגיע ל-259 אלף העתקים ונעשה העיתון הגדול בפריז. בשנת 1870 גדלה התפוצה ל-340 אלף, פי שניים מהעיתון המתחרה השני. למרות התפוצה הגדולה, העיתון לא היה הצלחה מסחרית ומשפחת המייסד נאלצה למכור את העסק לאמיל דה ז'ירארדן בשנת 1872. בשנת 1895 העיתון הגיע למיליון העתקים ואף ל-2 מיליון כאשר כ-80% נמכרו מחוץ לפריז.
בין הסיבות להצלחת העיתון היה המחיר הנמוך. בתקופת הזוהר, העיתון עלה 5 סנטימים לעומת 15 סנטימים עבור עיתונים מתחרים.
בשנת 1894 העיתון היה בין המארגנים של מרוץ מכוניות הראשון בעולם "פריז-רואן".
קרל לודוויג הראשון, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג
קרל לודוויג הראשון, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג (בגרמנית: Karl Ludwig I. Fürst zu Hohenlohe-Langenburg; 10 בספטמבר 1762 - 4 באפריל 1825), היה נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג בין השנים 1789–1825.
ביוגרפיה
קרל לודוויג נולד ב-10 בספטמבר 1762 בלנגנבורג, לכריסטיאן אלברכט, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג ולקרולינה, נסיכת שטולברג-גדרן, בתם של פרידריך קרל, נסיך שטולברג-גדרן ולואיזה, נסיכת נסאו-זארבריקן. קרל לודוויג קיבל חינוך מעולה, והיה מוזיקאי נלהב.
בשנת 1789 מת אביו כריסטיאן אלברכט, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג, וקרל לודוויג עלה לשלטון במקומו. בשנת 1806 צורפה הנסיכות לממלכת וירטמברג, ובשנת 1815 הצטרף למועצת המדינה של וירטמברג. בשנת 1819 נתן קרל לודוויג את מקומו במועצת המדינה לבנו ארנסט, אולם באופן רשמי נשאר חבר המועצה. ב-4 באפריל 1825 מת קרל לודוויג בלנגנבורג, ובנו ארנסט הראשון, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג ירש את תאריו ונחלותיו.
משפחתו
ב-30 בינואר 1789 התחתן קרל לודוויג עם אמליה הנרייטה, רוזנת זולמס-בארוט, בתם של יוהאן כריסטיאן השני, רוזן זולמס-בארוט ופרדריקה לואיזה, רוזנת רויס-קסטריץ, ממנה נולדו לו 13 ילדים:
מננג
מננג (בנאורית: Meneng) הוא מחוז בדרום מדינת האי נאורו. מספר תושבי המחוז הוא 1380 תושבים נכון לשנת 2011 ושטחו הוא 3.1 קמ"ר.
במחוז פועל אחד משני מלונות התיירות שבמדינה. כמו כן שכן במחוז המעון הרשמי של נשיא נאורו, שנשרף ב-2001 על ידי המון זועם. במחוז נמצאים גם אצטדיון ומתקן מעצר למהגרים לאוסטרליה.
פרפקציוניזם
פרפקציוניזם בפסיכולוגיה הוא הרצון להיות מושלם או להופיע ככזה. יש המבחינים בין פרפקציוניזם סתגלתני, לפרפקציוניזם לא סתגלתני. הפרפקציוניזם הסתגלתני, כך נטען, מעודד הישגיות ואינו כרוך בבעיות. אחרים סוברים שהחתירה לשלמות היא תמיד בעייתית, אך לעומת זאת מבחינים בין הישגיות שנובעת מחתירה למצוינות שאינה בעייתית, לבין זו הנובעת מחתירה לשלמות. פרפקציוניזם מוגבר עלול לעודד דחיינות, להוביל לדימוי עצמי נמוך ובמקרים קיצוניים לגרום להפרעות נפשיות כמו דיכאון, הפרעה טורדנית-כפייתית (OCD) או הפרעות אכילה. פרפקציוניזם נבדל מפחד מחוסר שלמות (אתלופוביה).
המילונאי ראובן אלקלעי הציע במילוניו את החידוש שְׁלֵמוּתָנוּת. בכל זאת, האקדמיה ללשון המליצה את השימוש בצירופים כגון רדיפת שלמות או שאיפת שלמות במקום לקבוע את חידושו של ראובן אלקלעי.
הגדרה ואבחון
האמצ'ק (מצוטט על ידי פרקר ואדקינס, 1994) מתאר שני סוגי פרפקציוניסטים - "פרפקציוניסטים נורמליים", ה"מפיקים הנאה ממאמציהם", בעוד ש"פרפקציוניסטים נוירוטיים" "לעולם לא יחושו סיפוק ממאמציהם, שכן לתפישתם הם לעולם לא יעשו די".
ברנס, באותו מאמר, מגדיר פרפקציוניסטים כ"אנשים הפועלים באופן כפייתי למימוש יעדים בלתי-אפשריים, וכל דימויים העצמי נגזר ממונחים של תפוקה והישג".
יואיט ופלט (1991) פיתחו את "מדד ההצגה העצמית הפרפקציוניסטית", המדרג את מידתם של שלושה מרכיבים של התנהגות פרפקציוניסטית: התרברבותו של אדם בדבר שלמותו שלו, הימנעות ממצבים בהם הוא עלול להצטייר כלא-מושלם, וחוסר יכולת לתאר מקרים בהם הוא התנהג בחוסר-שלמות.
סלייני (1996) יצר את מדד ה"כמעט מושלם", הכולל ארבע קטגוריות: סטנדרטים וסדר, מערכות יחסים, חרדה והשהיה. המדד מבחין בין פרפקציוניסטים סתגלניים לבין אלו שאינם סתגלניים. ערכים גבוהים בקטגוריית הסטנדרטים והסדר משותפים לשני הטיפוסים, אולם ערכים גבוהים של חרדה והשהיה ניכרים בקרב פרפקציוניסטים לא-סתגלניים.
הפרפקציוניזם הוא אחד מ-16 מאפייני האישיות שמיפה ריימונד קאטל. ייתכן והוא מתקשר למצפוניות ונוירוטיות בתאוריית "חמש התכונות הגדולות".
סולם למדידת פרפקציוניזם (Big Three Perfectionism Scale) שנבנה על סמך מחקר בריטי-קנדי (מאי 2016, Journal of Psychoeducational Assessment) מבחין בין שלושה היבטים של פרפקציוניזם:
הפן החיובי
פרפקציוניזם עשוי להניע בני אדם אל עבר הישגים ולספק להם מוטיבציה לעמוד איתן בפני מכשולים. רודל (1984) טוען כי "בצורתו החיובית, הפרפקציוניזם עשוי לספק את הדרבון שמוביל להישגים כבירים – תשומת הלב הקפדנית לפרטים ההכרחית למחקר מדעי, המסירות שמדרבנת מלחינים להמשיך וללטש את יצירתם עד שזו משתווה לצלילים הנפלאים שהם רואים בדמיונם, והעקביות שמרתקת אמנים גדולים לכני הציור - כל אלו נובעים מן הפרפקציוניזם".
סלייני גילה כי לפרפקציוניסטים סתגלניים רמה נמוכה יותר של דחיינות, לעומת אנשים שאינם פרפקציוניסטים: אתלטים מצטיינים, מדענים ואמנים מגלים פרפקציוניזם לעיתים קרובות. לדוגמה, הפרפקציוניזם שאפיין את מיכלאנג'לו ודאי הניע אותו ליצור יצירות מופת דוגמת פסל דוד והקפלה הסיסטינית. בקרב ילדים, פרפקציוניזם הוא סממן של מחוננות.
הפן השלילי
בגרסתו הפתולוגית, פרפקציוניזם עלול להזיק מאוד. הוא עלול להופיע בצורת השהיה כאשר הוא גורם לדחיית מטלות ("איני יכול להתחיל בפרויקט, עד שאדע מהי הדרך 'הנכונה' לבצע אותו"), או בצורת הלקאה־עצמית כאשר משתמשים בו כדי לתרץ הישגים נמוכים כדי לזכות באהדה ולגיטימציה מן הזולת ("אינני מאמין שאינני יודע כיצד להשיג את מטרותיי שלי. אני בוודאי טיפש; אחרת, איך ייתכן שנכשלתי?").
במקום העבודה, תפוקה נמוכה מהווה לעיתים סימפטום של פרפקציוניזם, שכן פרפקציוניסטים נוטים לבזבז זמן ואנרגיה בעיסוק בפרטים טפלים של מטלות או פרויקטים. דבר זה עלול לגרום לדיכאון, ניכור מצד עמיתים, וסיכוי רב יותר למעורבות בתאונות.
אדרהולט־אליוט (1989) מנה חמישה מאפיינים של תלמידים ומורים פרפקציוניסטיים שמביאים להישגים נמוכים: השהיה, פחד מכישלון, גישת "הכל או כלום", פרפקציוניזם משתק, והתמכרות לעבודה ("וורקהוליות").
ביחסים אינטימיים, ציפיות מוגזמות עלולות להסב אכזבה רבה לבני הזוג. פרפקציוניסטים עלולים להקריב את משפחתם ופעילותם החברתית לטובת כיבוש מטרותיהם.
פרפקציוניסטים עלולים לסבול מחרדה ודימוי-עצמי נמוך. פרפקציוניזם מהווה גורם סיכון בהפרעה טורדנית-כפייתית (OCD), הפרעות אכילה, ודיכאון קליני.
גורמים
בדומה לרוב תכונות האופי, פרפקציוניזם נוטה לחזור על עצמו באותה משפחה, ויש לו מרכיב חברתי או גנטי. הורים הנוהגים בסמכותיות כלפי ילדיהם ומבטאים אהבה מותנית, עלולים לעודד פרפקציוניזם בקרב ילדיהם. המרכיב התרבותי גם הוא מהווה גורם – במחקר מסוים (קסטרו ורייס, 2003) נמצא כי סטודנטים אמריקניים ממוצא סיני דיווחו על רמה גבוהה יותר של פרפקציוניזם לעומת סטודנטים "לבנים" ואפרו-אמריקנים.
כוסות רוח לאבא
כוסות רוח לאבא הוא סרט מתח-תעודי ישראלי משנת 2008 המתאר מסע של הבמאית טליה פינקל לחקירת נסיבות מותו של אביה. הסרט זכה בפרס הסרט הזר הטוב ביותר, בפסטיבל וושהאוגל הבינלאומי במדינת וושינגטון ובפרס הסרט התיעודי בפסטיבל סקוטלנד. הסרט היה מועמד לפרס אופיר.
עלילה
בילדותה, הייתה לטליה ולמשפחתה דילמה לגבי טיבו של דודהּ, סטריק. מחד, אביה טען כי אחיו נרצח בהיותו בכלא באוקראינה והוחלף בסוכן שתול של הק.ג.ב. וככזה יש להיזהר ממנו. אביה הציג חיזוקים לטענותיו ולדבריו היה היגיון פנימי. מאידך, טענות מסוג זה נחשבות למטורפות, התנהגותו של סטריק הייתה מוזרה לפעמים והדוד עשה רושם שאינו קרוב משפחה חף מפשע. לאב שהיה במשך שנים אזרח עובד צה"ל היה עבר בניסיון לחשיפת מחדלים במערכת, ולכן פוטר. שמואל פינקל טען בתוקף: "גם אם אני חולה נפש - זה לא אומר שמה שאני אומר זה לא נכון, למשל: בן אדם יכול להיות גם חולה נפש וגם חולה לב".
לאחר מותו מעורר החשד של אביה, הדילמה רק הלכה וגדלה. האב נמצא מת בחדר הרחצה בבית החולים, ביום הראשון לאשפוזו במחלקה פסיכיאטרית. חמש שנים לאחר מותו שכרה בתו, הבמאית טליה פינקל, בלש פרטי והשניים החלו לחקור את קורות חייו ונסיבות מותו המעורפלות של אביה. הם ניהלו מעקבים אחרי הדוד ויצאו במסע לארכיוני הק.ג.ב. ולבתי הכלא באוקראינה. המסע בדק שאלות שעלו בקו התפר שבין דמיון למציאות, בגבול שבין השפיות לטירוף.
לבד מצילומי החקירה שבמסע מופיעים בסרט צילומים מחייו של האב, שהתמקדו בטעוניו, כשנתיים לפני מותו. הסרט מלווה בפסקול מקורי שיצר הזמר ערן צור. הסרט השתתף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, בפסטיבל אידפא באמסטרדם ועוד.
ליגת ה-WNBA
ליגת ה-WNBA (באנגלית: Women's National Basketball Association – התאחדות כדורסל הנשים הלאומית) היא איגוד ספורט המנהל את ליגת הכדורסל הלאומית לנשים בארצות הברית. הארגון מורכב מ-12 קבוצות מרחבי המדינה. הליגה הוקמה ב-1996 כמקבילה הנשית לליגת ה-NBA. משחקי הליגה החלו ב-1997. העונה הרגילה נמשכת בין יוני לספטמבר, ומשחקי הפלייאוף מתחילים באמצע ספטמבר ונמשכים עד אוקטובר.
בליגה שיחקה שחקנית ישראלית אחת, שי דורון, שנבחרה על ידי ניו יורק ליברטי במקום ה-16 בדראפט 2007.
קבוצות הליגה
לאורך שנותיה שיחקו בליגה 18 קבוצות. 6 קבוצות התפרקו במשך השנים: יוסטון קומטס, סקרמנטו מונארכס, שארלוט סטינג, קליבלנד רוקרס, מיאמי סול ופורטלנד פייר.
12 הקבוצות המשחקות בליגה נכון ל-2019 מתחלקות לבית מזרחי ולבית מערבי כמפורט להלן:
פלייאוף WNBA
פלייאוף ה-WNBA הוא טורניר הדחה בין 8 קבוצות בליגת WNBA, כאשר 4 קבוצות מהבית המערבי משחקות זו נגד זו ו-4 קבוצות מהבית המזרחי משחקות זו נגד זו במתוכנת של שני משחקי הדחה, וזאת בניגוד לליגת ה-NBA שבה משתתפות 16 קבוצות, 8 קבוצות מכל בית. בסופו של דבר יעלו שתי הקבוצות האחרונות, אחת מכל בית, וישחקו בגמר ה-WNBA על האליפות.
עד לפלייאוף בשנת 2021 ה-WNBA קיימה שני סיבובים של משחקי הדחה בודדים כדי להתחיל את הפלייאוף. שני המנצחים במשחקים הללו עלו לסיבוב הדחה בודד שבו המתינו הקבוצות המדורגות במקומות השלישי והרביעי בפלייאוף. הפורמט "לנצח או ללכת הביתה" בסיבובים המוקדמים ממש הגביל את מאמני הקבוצות כיוון שיכולת ההתאמה ותכנון המשחק שלהם נפגעו משום שישנו רק משחק הדחה בודד.
הנהלת ה-WNBA אישרה פורמט פלייאוף חדש לעונת 2022 עקב הבעיות הללו. 8 הקבוצות הטובות בליגה, ללא קשר לבית, יעפילו לפלייאוף. בסבב הראשון, המקום הראשון יתמודד מול המקום ה-8, המקום השני יתמודד מול המקום ה-7, המקום השלישי יתמודד מול המקום ה-6 והמקום הרביעי יעמוד מול המקום ה-5.
גמר ליגת ה-WNBA בשנת 2022
גמר ה-WNBA בשנת 2022, שנערך באולם Mandalay Bay Events Center שבלאס וגאס, הוא אולם הבית של הקבוצה לאס וגאס אייסז, וב-Mohegan Sun Arena ביתה של הקבוצה קונטיקט סאן. בסדרה של הטוב מ-5 ניצחו האייסז את סאן בתוצאה של 1–3 והפכו לקבוצה שזכתה בהכי הרבה תארים בשנת זכייה אחת, עם 5 תארים בעונה הרגילה. שתי שחקניות ראויות לציון הן צ'לסי גריי, שהעמידה לאורך סדרת הגמר ממוצע של 18.3 נקודות ו-6 אסיסטים, נבחרה לMVP ושחקנית נוספת מהקבוצה היריבה, אליסה תומאס, שרשמה טריפל דאבל בשני משחקים ברציפות עם 11 נקודות, 11 אסיסטים ו-10 ריבאונדים. המאמנת של הקבוצה הייתה בקי האמון, האישה הראשונה לאמן קבוצה בליגת הNBA, והיא היחידה שהצליחה לנצח כמאמנת בשנה הראשונה שלה בליגה.
רפאל רופין
רפאל (רפי) רופין (1919 בברלין – 10 באוקטובר 2018) היה ממקימי מושב מכמורת, ימאי, סופר ושגריר ישראל בטנזניה וקונסול הכללי באדיס אבבה.
ביוגרפיה
רופין הוא בנם של המנהיג הציוני ארתור רופין וחנה, בתו של מרדכי בן הלל הכהן. נולד בברלין להוריו שהיו תושבי ארץ-ישראל והובא לארץ בינקותו. גדל בירושלים, אביו היה ממייסדי רחביה ובנה בה את בית המשפחה. למד בגימנסיה העברית רחביה, והמשיך ללימודי ביולוגיה באוניברסיטה העברית. לאחר מכן למד כלכלה בבית הספר לכלכלה של לונדון.
במלחמת העולם השנייה התגייס לצבא הבריטי, בו שירת בחיל הרגלים במסגרת החטיבה היהודית הלוחמת (הבריגדה היהודית). בתום המלחמה הצטרף לארגון "מכמורת", ששימש כגרעין להתיישבות שיתופית ימית. במקביל למד את מקצועות הדיג והימאות באוניברסיטאות בהולנד ואיטליה.
עם שחרורו מהצבא נמנה עם מייסדי מושב הדייגים מכמורת בעמק חפר, ושימש כחובל הראשון של ספינת דיג (שנקנתה בכספי הסוכנות היהודית). כמו כן יזם את הקמת בית הספר הימי "מבואות ים" ביישוב. רופין הוזמן על ידי האו"ם להקים בתי ספר דומים בעולם, ולאחר מכן מונה כאחראי על מוסדות הקשורים בדיג מטעם ארגון המזון והחקלאות העולמי בכ-100 מדינות. עם שובו ארצה עסק בפיקוח ובקידום של פרויקטים לחקלאות ימית, בעיקר במחקר ופיתוח מטעם משרד החינוך.
כמו כן יצא לשליחויות שונות מטעם ממשלת ישראל לאתיופיה, בה כיהן כקונסול (1960-1962), לדרום אפריקה ולטנזניה, שם כיהן כשגרירה הראשון של מדינת ישראל. החל משנת 1982 שימש כיועץ בנושא החקלאות הימית במשרד האנרגיה והתשתיות.
כתב מספר ספרים בנושאים מגוונים הקשורים לארצות בהם פעל במסגרת תפקידו, ורומן היסטורי בדיוני בשם "מלחמות היהודים 2", אותו הגדיר כ"ספרו החשוב ביותר". רומן זה מתאר את הקמתה ונפילתה של מדינת ארץ ישראל - מדינה יהודית חילונית ודמוקרטית שקמה בקפריסין ובארץ ישראל בעקבות ניצחונם של היהודים על האימפריה הרומית וחתימת הסכם שלום עמה - כל זאת לאחר כישלון המרד הגדול ביהודה.
היה נשוי עם ילדים ונכדים.
מוזיאון מצודת חלב
מוזיאון מצודת חלבּ (בערבית: متحف قلعة حلب, בתעתיק מדויק: מתחף קלעת חלבּ) הוא מוזיאון לארכאולוגיה השוכן בעיר חלב בסוריה, בשטח מצודת חלב.
מבנה ותצוגה
מבנה המוזיאון הוא מלבני, גודלו 57 על 13 מטר והוא מחולק לשלושה אולמות. אולם התצוגה הראשי נמצא במרכזו של המבנה והוא משתרע על שטח של 404 מט"ר. שני האולמות האחרים, כל אחד בגודל של 175 מט"ר, ממוקמים בשני הקצוות של הבניין.
התצוגה במוזיאון כוללת ממצאים עתיקים שנמצאו במהלך החפירות במצודת חלב. בנוסף לכך, מוצגים במוזיאון ממצאים מתרבויות קדומות יותר של סוריה, כגון התרבות השומרית, האכדית, החתית, הרומית והתקופה האסלאמית. במוזיאון מוקרן סרט על אודות האתר.
אגדה (ספר)
אגדה הוא ספר דיסטופי בז'אנר המדע הבדיוני, משנת 2013, מאת הסופרת מרי לו.
תקציר העלילה
הסיפור מתרחש בלוס אנג'לס העתידית ומתמקד בשתי דמויות לסירוגין. יוני, בת לאצולה המקומית, היחידה באימפריה שקיבלה ציון מושלם במבדקים מיועדת להילחם בחזית נגד הקולוניות, ודיי, פושע מבוקש שברח לאחר שנכשל במבדקים. דרכיהם מצטלבות כאשר דיי מנסה לגנוב תרופות מגפה מבית החולים על מנת לעזור לאחיו החולה עדן שחלה במוטציה של המגפה. במהלך הבריחה הוא מטיל סכין באחיה הבכור של יוני, מיטיאס ומואשם בהריגתו. יוני מוצאת את התליון שלו (מטבע דולר אמריקני, מוגן במעטפת פלדה) ומשתמשת בו כדי למצוא אותו. לאחר "פגישת עסקים" עם דיי היא מתחילה לעקוב אחריו. במהלך החיפוש היא מצילה את ידידתו של דיי, טס, מקרב סקיץ (קרב ברים מאורגן). דיי חובש אותה וביחד הם משוטטים בעיר (מבלי להיות מודעים זה לזהותו של זה). לבסוף יוני מגלה שהוא דיי לאחר שהתנשקו, ומובילה אותו למלכודת שבמהלכה אמו נהרגת. לאחר שהוא נחקר הוא מספר לה שסכינו פגע בכתף של מיטיאס ולא בחזהו. לאחר זמן מה, כששותפה לתפקיד יורה באזרחים חפים מפשע היא מגלה צופן ביומניו של מיטיאס המוביל אותה לבלוג סודי שבו היא מגלה שהרפובליקה משתמשת בעניים כשפני ניסוי למגפה על מנת להשתמש בה נגד הקולוניות ובנוסף היא מגלה שדיי הוא עילוי מושלם. לאחר שכמה רמזים שהיא מוצאת קושרים את רצח אחיה לרפובליקה ולא לדיי, היא מחליטה לשחרר אותו ואת אחיו לפני מועד ההוצאה להורג. כורתת ברית עם המורדים הפטריוטים ומגלה שיום ההוצאה להורג הוקדם. במהלך ההסכם היא מוכרת להם אלקטרו-פצצה ולאור הגילוי היא נעצרת. הספר ממשיך בוולנסיה ושם מגלים שאחיו של דיי, ג'ון, התחלף איתו והוצא להורג במקומו.
עולם
רוב הסיפור מתרחש בלוס אנג'לס בעתיד. לפי הספר, שיטפונות פגעו בארצות הברית וגרמו לפיצול ארצות הברית לקולוניות ולרפובליקה. בין השתיים מתנהלת מלחמה עזה על שטחים. המגפה היא וירוס שמתפתח במפעלים תת-קרקעיים ומוזרם לאזורי העוני לניסויים ובדיקות. מעבר לכך, ברפובליקה קיימים מורדים המכונים פטריוטים. המבדקים הם סדרת מבחנים שכל ילד רפובליקה עובר בגיל 10 והציון הוא מתוך 1500. עילוי הוא כל אחד שבין 1400 ל-1499. עילוי מושלם הוא ילד שקיבל ציון של 1500, אך קיימים רק שניים כאלה, דיי ויוני. מתחת ל-1000 נכשלים. לפי דברי הרפובליקה, כל הנכשלים נשלחים למחנות עבודה, אך האמת היא שהם נשלחים לבתי חולים שם עושים עליהם ניסויים והורגים אותם.
סדרת ספרים
בסדרה יצאו מספר ספרים בנוסף יצאו עוד מספר ספרים :
ביקורות ופרסים
הספר זכה לביקורות מעולות רבות.
אנטון ברוקנר
אנטון יוזף ברוקנר (בגרמנית: ; 4 בספטמבר 1824, אנספלדן – 11 באוקטובר 1896, וינה) היה מלחין אוסטרי. ברוקנר, מנציגי הכתיבה הרומנטית המאוחרת של הזרם הווגנריאני, השפיע על גוסטב מאהלר שהאזין לעיתים להרצאותיו בקונסרבטוריון הווינאי, אם כי לא היה תלמידו באופן רשמי.
חייו ויצירתו
אנטון ברוקנר נולד באנספלדן (כיום פרבר של לינץ), והיה בן לאב מנהל בית ספר ונגן עוגב, שהיה מורו הראשון למוזיקה. הוא עבד שנים אחדות כעוזר למורה וניגן בכינור בריקודי כפר בלילות להשלמת הכנסתו. הוא למד במנזר האוגוסטיני בסנט פלוריאן והיה לנגן העוגב במקום בשנת 1851. כבר בתקופת לימודיו בסנט פלוריאן כתב ברוקנר כמה יצירות, הגדולה מביניהן היא הרקוויאם שלו, שהולחן לזכר ידידו פרנץ זיילר. הוא המשיך בלימודים עד גיל 40 אצל סימון זכטר ואוטו קיטצלר, שקירב אותו עם הזמן אל המוזיקה של ריכרד וגנר. ברוקנר חקר מוזיקה זו באופן יסודי משנת 1863 ואילך. גאוניותו של ברוקנר, שלא כזו של ילד הפלא מוצרט ועוד רבים אחרים, לא התגלתה עד שהגיע לאמצע העשור הרביעי לחייו. יתרה מזו, כדי להתקבל על הקהל הרחב ולזכות בתהילה היה עליו להגיע לשנות ה-60 שלו. ברוקנר, קתולי אדוק וחובב בירה, לא מצא את מקומו בקרב בני זמנו. בשנת 1861 כבר הספיק להתוודע אל ליסט שהיה, כמוהו כברוקנר, אדם דתי וראה עצמו, לפני ומעל לכל, מחדש בתחום ההרמוניה ויוזם האסכולה הגרמנית החדשה יחד עם וגנר. זמן קצר אחרי שסיים את לימודיו אצל זכטר וקיצלר, כתב ברוקנר את יצירתו הבוגרת הראשונה, המיסה ברה מינור.
בשנת 1868 קיבל משרת מורה לתאוריה של המוזיקה בקונסרבטוריון של וינה, תקופה שבה ריכז את רוב מרצו בכתיבת סימפוניות. אלא שסימפוניות אלה לא התקבלו בעין יפה ונחשבו, לעיתים, "פרועות" ו"חסרות שחר". בשנת 1875 התקבל לעבודה באוניברסיטת וינה, שם ניסה להכניס את תאוריית המוזיקה לתוכנית הלימודים. בסך הכל, לא היה מרוצה בווינה, שחיי המוזיקה שלה היו בשליטת המבקר אדוארד הנסליק. בזמן ההוא התנהלה בווינה מלחמה בין חסידי המוזיקה של וגנר לאלה, שהעדיפו את ברהמס. בכך שהתייצב לצד וגנר, הקים לו ברוקנר בבלי דעת את הנסליק לאויב. היו לו תומכים משלו: מנצחים מפורסמים כמו ארתור ניקיש, פרנץ שאלק והרמן לוי, שניסו בהתמדה להביא את המוזיקה שלו לקהל הרחב. לשם כך הציעו מספר רב של "שיפורים", כדי לעשות את יצירותיו של ברוקנר מקובלות יותר על המאזינים. ברוקנר התיר שינויים אלה, אך בה בעת דאג להקדיש בצוואתו את הפרטיטורות המקוריות לספריה הלאומית בווינה, מתוך ביטחון בתקיפותן המוזיקלית.
עוד ראיה לאמון שנתן ברוקנר ביכולתו האמנותית אפשר לראות בכך, שלא פעם החל בעבודה על סימפוניה חדשה ימים ספורים לאחר שסיים את קודמתה. נוסף לסימפוניות שלו, כתב ברוקנר מיסות, מוטטים ושאר יצירות קודש למקהלה. בניגוד לסימפוניות הרומנטיות של ברוקנר, המוזיקה הכוראלית שלו, במקרים רבים, שמרנית וקונטרפונקטית בסגנונה.
ברוקנר היה אדם פשוט מאוד, ואנקדוטות רבות מספרות על דבקותו העקשנית במשלח היד שבחר לו ועל הענווה, שבה קיבל את התהילה, כשזו הופיעה סוף סוף בנתיבו. פעם, לאחר חזרה על הסימפוניה הרביעית שלו, נתן ברוקנר, גדוש ברצון טוב והכרת תודה, תשר למנצח, הנס ריכטר. ריכטר סיפר, "ברוקנר ניגש אלי, פניו קורנים בהתלהבות וחדווה. הוא לחץ את ידי והידק מטבע אל כפי, 'קח אותו', אמר לי, 'ושתה כוס בירה לחיי'". ריכטר קיבל כמובן את המטבע, תאלר עם דיוקן מריה תרזה, וענד אותו על שרשרת שעונו מאותו יום ואילך.
ברוקנר היה נגן עוגב נודע בזמנו, שהרשים את קהל שומעיו בצרפת בשנת 1869 ובאנגליה בשנת 1871, שם נתן שישה רסיטלים על עוגב "הנרי ויליס" חדש ברויאל אלברט הול בלונדון ועוד חמישה בארמון הבדולח. למרות זאת, יצירותיו לעוגב מועטות, קצרות ולא משמעותיות. האלתורים שלו הניבו לעיתים רעיונות לסימפוניות. הוא גם לימד נגינה בעוגב בקונסרבטוריון. אחד מתלמידיו היה הנס רוט, שהמוזיקה שלו השפיעה על גוסטב מאהלר.
ברוקנר מת בווינה, והסימפוניה התשיעית נוגנה בהשמעת בכורה באותה עיר ב-11 בפברואר 1903. הוא לא נישא מעולם, אף כי הציע נישואים לרשימה ארוכה של בנות-עשרה נדהמות. היה לו עניין מורבידי בגופות מתים, ופעם החזיק את גולגולתו של בטהובן בידיו, כשהוציאו את בטהובן מקברו. הוא השאיר הוראות מפורטות לחניטת גופתו.
אוניברסיטת אנטון ברוקנר למוזיקה, דרמה ומחול, מוסד להשכלה גבוהה בלינץ, סמוך למקום הולדתו, אנספלדן, נקראה על שמו בשנת 1932 ("קונסרבטוריון ברוקנר, לינץ") עד שנת 2004.
לפעמים מתייחסים אל יצירותיו של ברוקנר במספר WAB, ראשי תיבות של Werkverzeichnis Anton Bruckner, קטלוג של יצירות ברוקנר בעריכת רנאטה גראסברגר.
המופע המשותף עם הכל עובר חביבי
המופע המשותף עם הכל עובר חביבי הוא אלבום הופעה של הלהקה הישראלית הכל עובר חביבי ושל הסולנית שלה, שלומית אהרון. את האלבום הוציאה לאור בשנת 2007 חברת התקליטים הליקון. הוא הוקלט במופע שנערך בישראל של הלהקה באותה שנה.
Sticky Fingers
Sticky Fingers הוא אלבום של להקת הרוק הבריטית הרולינג סטונז שיצא לאור ב-1971.
הפקה
באלבום יש 10 שירים ובכל שיר מנגנים חברי הלהקה ונגן נוסף אחר. האלבום כולל ארבעה להיטים, כאשר שניים מתוכם (Wild Horses ו-Brown Sugar) נחשבים כמוצלחים בדיסק. Brown Sugar ו-Wild Horses יצאו כסינגלים והבי סיידים שלהם הם Bitch, שגם הצליח מאוד ו-Sway. חלק משירי האלבום מלווים בעיבוד תזמורתי שבוצע על ידי המוזיקאי פול בקמסטר, ומקנים לשירים נופך המייחד אותם משאר שירי הלהקה במשך כל הקריירה שלה.
האלבום נחשב לאחד מארבעת האלבומים הטובים ביותר של הלהקה מבחינה אומנותית, לצד Beggars Banquet, Let It Bleed ו-Exile on Main Street. האלבום קיבל שלושה אלבומי פלטינה, יותר מכל אלבום אחר שיצא לפניו של הלהקה, אפילו יותר מ-Let It Bleed ו-Exile On Main Street. הוא שהה במשך 26 שבועות במקום הראשון במצעד הסינגלים הרשמי של בריטניה ו-62 שבועות במצעד האמריקאי, יותר משנה. ב-1971 שהה במקום הראשון במצעד בילבורד, אך בשנים שחזר לשם (1972, 1978, 1980 ו-1981) שהה רק במקומות קטנים ממאה.
מגזין הרולינג סטון דירג את האלבום במקום ה-64 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים. המגזין Q דירג את האלבום במקום 12 ב-100 האלבומים הבריטיים הטובים ביותר מעולם. האלבום הגיע למקום ה-46 בסקר האלבום הטוב ביותר שערכה רשת הטלוויזיה VH1.
אד בניס
אד בניס (באנגלית: Ed Benes) הוא שם העט של מאייר הקומיקס חוזה אדילבנז בזרה דה מורה (José Edilbenes Bezerra de Moura). בניס הוא אחד ממאיירי העפרון הבולטים של חברת DC קומיקס (החל מ-2002) ובעבר עבד גם במארוול קומיקס. הוא אייר סדרות כגון "איירון מן", "קפטן אמריקה", "ציפורי הטרף", "סופרגירל", "סופרמן", ו"ליגת הצדק".
Sticky Fingers
רשימת רצועות
מילים ולחן של כל השירים על ידי קית' ריצ'רדס ומיק ג'אגר, אלא אם צוין אחרת.
אד בניס
ביוגרפיה
בניס נולד בשנת 1972 בסיארה, ברזיל, וחי מ-1986 בלימואירו (Limoeiro). הוא החל מתעניין ועוסק בקומיקס משנת 1989, אז הוא העתיק דמויות מחוברות קומיקס השייכות לאחיו. עבודת הקומיקס המקצועית הראשונה שעשה הייתה בשנת 1993, בקומיקס הקרוי "סאמורי" (Samuree), יחד עם ניל אדמס.
עבודתו בקומיקס
בניס עלה לשורה הראשונה של מאיירי הקומיקס עם עבודתו באיור עפרון של הקומיקס "Gen¹³", שהופץ בקנה מידה גדול משמעותית מעבודותיו הקודמות. העובדה כי בניס אינו דובר אנגלית כי אם פורטוגזית בלבד דרשה מכותבי קומיקס כגון בראד מלצר לפרט ברמה מילולית מדויקת את הנדרש בסצנה המאוירת (במקרה של מלצר, סצנה מתוך ההרצה השנייה לחוברות "ליגת הצדק"). לאחר תרגום של הוראותיו על ידי מתורגמן, העיר מלצר כי הסצנה הייתה מדויקת לחלוטין.
לאחר עבודתו על "סופרגירל", הוצע לו לראשונה חוזה בלעדיות עם DC, שבמסגרתו יאייר את "Birds of Prey".
בניס מעיד על עצמו כי הוא מעדיף לאייר דמויות של גיבורי על, במיוחד "סופרמן", "ספיידרמן", "אקס מן" ועוד. בנעוריו הוא נהג לקרוא חוברות של "קונאן הברברי" בעיקר. לרוב הוא מעדיף לצייר נשים, אך גם יצורים מסוגת הפנטזיה. לרבות מדמויותיו קווים סגנוניים דומים.
אייוו
אייוו (בנאורית: Aiwo) היא מחוז במערב מדינת האי נאורו. שטח המחוז הוא 1.1 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 1,285 תושבים נכון לשנת 2006. למרות שאין לנאורו בירה ולרוב מתייחסים אל יארן כאל בירת נאורו, לעיתים מקובל להתייחס לאייוו כאל הבירה הבלתי רשמית של המדינה. רוב מפעלי התעשייה של נאורו מרוכזים במחוז. אתרים חשובים במחוז הם: נמל חדש, צ'יינהטאון, אחד משני מלונות התיירות במדינה, תחנת כוח, מנהל ממשלה המקומי של נאורו, ומתקנים של חברת הזרחה הנאורית.
...Nothing Like the Sun
Nothing Like the Sun… (בתרגום מילולי לעברית "…לא כשמש כלל") הוא אלבום הסולו השני של הזמר האנגלי סטינג. הוא יצא לאור ב־13 באוקטובר 1987 על ידי תקליטי A&M.
באלבום התארחו מוזיקאים ידועי שם כדוגמת הגיטריסטים אריק קלפטון, נגן הפוליס לשעבר אנדי סאמרס, מארק נופלר והיראם בולוק. הוא הגיע למקום ה־90 ברשימת "100 האלבומים הגדולים של האייטיז" של רולינג סטון, רשימה אותה פרסם המגזין בסוף 1989. הוא זכה בפרס ה"אלבום הבריטי הטוב ביותר" בטקס פרסי המוזיקה הבריטית (BRIT) לשנת 1988, והיה מועמד לשלושה פרסי גראמי באותה שנה.
רקע
בשנת 1985, שנה לאחר שלהקת הפוליס, שבה סטינג היה סולן, התפרקה באופן בלתי רשמי, הקליט סטינג את אלבום הסולו הראשון שלו, "The Dream of the Blue Turtles" (חלומם של הצבים הכחולים). סגנון הג'אז שבלט בתקליט זה היה שונה מהרגאיי והפאנק שאפיינו את סגנונה של להקת הפוליס. לצורך תקליט זה צירף סטינג קבוצה של נגנים וזמרות ג'אז אפרו-אמריקאים, בהם בלט נגן הסקסופון ברנפורד מרסליס. התקליט זכה להצלחה גדולה וסטינג יצא למסע הופעות עם קבוצת הנגנים והזמרות שליוו אותו בתקליט. המופע "Bring on the night" (הביאו את הלילה – שיר של להקת הפוליס) הוקלט על אלבום כפול הקרוי אף הוא "הביאו את הלילה" שיצא לאור בשנת 1986 וזכה להצלחה בינונית.
תקליט האולפן הבא, "Nothing Like the Sun…", הוא במידה רבה המשך של קודמו. סגנונם של שני התקליטים דומה וגם בתקליט זה רוב השירים (מילים ולחן) הם פרי עטו של סטינג. בתקליט זה שיתף סטינג את הנגנים והזמרות שליוו אותו בתקליט הראשון ובמופע (למעט המתופף עומר חכים). אליהם נוספו שורה ארוכה של אמנים נודעים, כדוגמת הגיטריסטים אריק קלפטון, מארק נופלר (חבר להקת הדייר סטרייטס) ואנדי סמרס (חברו של סטינג ללהקת הפוליס), והמנצח ומעבד הג'אז הקנדי גיל אוונס, שהעבודה על תקליט זה הייתה אחד המפעלים האחרונים בחייו.
האלבום הושפע משני מאורעות בחייו של סטינג: הראשון, מות אמו מסרטן בגיל 53 בסוף שנת 1986, אירוע שגרם לטון הקודר בחלק מהשירים. סטינג הקדיש את האלבום לאמו ולכל אוהביה. השני, השתתפותו בסדרת קונצרטי הצדקה "A Conspiracy of Hope" (קשר התקווה) שאורגנו על ידי אמנסטי אינטרנשיונל ברחבי ארצות הברית. השתתפותו הביאה את סטינג ללמוד על חלקים באמריקה הלטינית שנפגעו קשות במלחמות האזרחים, באמצעות מפגש עם קורבנות הדיכוי של ממשלות האזור. מפגש זה בא לידי ביטוי פוליטי בשלושה משירי האלבום.
האלבום יצא במקור הן בגרסת ויניל והן כתקליטור. בהיותו ארוך יחסית (54 דקות), לא ניתן היה להקליטו על תקליט ויניל אחד וגרסה זו יצאה באלבום כפול.
הקטעים באלבום
השירים באלבום עוסקים במגוון נושאים. השירים "Be Still My Beating Heart" (הירגע, לבי ההולם) ו-"The Lazarus Heart" (הלב של לזרוס) נוגעים בנושאי החיים, האהבה והמוות ובהם משתתף גם הגיטריסט אנדי סמרס מלהקתו המקורית של סטינג, הפוליס. השירים "History Will Teach Us Nothing" (ההיסטוריה לא תלמדנו דבר), "(They Dance Alone (Cueca Solo" (הן רוקדות לבדן [סולו קוּאֶקה]) ו-"Fragile" (שביר) הם בעלי גוון פוליטי. בשירים "Englishman In New York" (אנגלי בניו יורק), "Rock Steady" (יציב כסלע) ואפילו בשיר "Sister Moon" (אחות לבנה) בעל הגוון המלנכולי, מפגין סטינג הומור אנגלי.
יחס הביקורת והציבור
האלבום התקבל בהערכה רבה על ידי מבקרי המוזיקה. בעוד שתקליט האולפן הקודם "The Dream of the Blue Turtles" הוגדר כניסיון יומרני מצדו של סטינג, באלבום החדש הוא נתפס כמתאמץ פחות והוא הרמוני וזורם הרבה יותר.
אנתוני דקרטיס (Anthony Decurtis) כתב במגזין רולינג סטון:
הסינגל הראשון מהאלבום והלהיט הגדול ביותר מתוכו, "We'll Be Together" (נהיה יחדיו) (ועל פי השמועה, שיר שסטינג לא כל כך חיבב), מתנגן במקצב ריקוד בולט וצלילים עיליים של פאנק; הסינגל הגיע למקום השביעי במצעד 100 הסינגלים השבועי של עיתון בילבורד לקראת סוף 1987 ואף גלש לטבלת הרית'ם אנד בלוז. המכירות המשוערות של התקליט בעולם עומדות על למעלה מ-18 מיליון עותקים, והוא לכן גם האלבום הנמכר ביותר של סטינג.
האלבום היווה השראה למיני-אלבום ההמשך של סטינג Nada Como el Sol (בספרדית: לא כשמש כלל), בו שר סטינג בספרדית או בפורטוגזית ארבעה משירי האלבום, ובמקרה של השיר "Fragile" (שביר) – בשתי השפות. האלבום הצליח באמריקה הדרומית.
שלוש שנים לאחר הוצאתו הראשונה של האלבום לאור, ביצע המפיק ההולנדי בן ליברנד (Ben Liebrand), רמיקס לשיר "Englishman in New York" (אנגלי בניו יורק), ככל הנראה במטרה להחזיר למצעדים את סטינג לאחר שנעדר מהם במשך השנתיים שקדמו לכך. הוא הוסיף מקצב ריקודים חזק, והאריך את ההקדמה של השיר. הביצוע המחודש היה ללהיט במועדונים והגיע עד למקום ה-15 בטבלת שירי הפופ בבריטניה. צד ב' של הסינגל המורחב כלל גרסת ריקודים של "We'll Be Together" (נהיה יחדיו).
נוחות אקלימית
הנוחות האקלימית של האדם מוגדרת כטווח התנאים האקלימיים שבין הזעה הנגרמת מחשיפה לחום לבין צמרמורת הנגרמת מחשיפה לקור. כבר בשנת 1938 נודע על ידי חוקרים גרמניים כי על מנת להעריך את הנוחות האקלימית של גוף האדם יש להתחשב בהשפעה המשולבת של כלל הגורמים האקלימיים ולא בהשפעה של גורם אקלימי בודד כדוגמת טמפרטורת האוויר (הרחבה בפרק העוסק במרכיבי עומס החום).
היבטים פיזיולוגים
מבחינה פיזיולוגית, תחושת נוחות מתרחשת בזמן שנשלחים מינימום אותות עצביים על ידי קולטני חום שנמצאים בעור ובהיפותלמוס. הטמפרטורה הפנימית של האדם עומדת על 37°C בקירוב, אדם לבוש בזמן מנוחה יחוש תחושת נוחות כאשר טמפרטורת הסביבה הטבעית תהיה 25°C-20°C. טווח זה שומר את הגוף במצב של יציבות במאזן החום שלו ללא צורך בהשקעת מאמץ בחימום או קירור שלו. כאשר טמפרטורת הסביבה נמוכה מ-20°C, תגובתו הפיזיולוגית של הגוף תהיה כיווץ כלי הדם בפריפריה (כלי הדם הקרובים לעור) על מנת למנוע איבוד של חום דרכם. כאשר טמפרטורת הסביבה גבוהות מ-25°C גוף האדם יגיב בשתי דרכים עיקריות: הראשונה, הרחבה של כלי הדם בפריפריה ועל – ידי כך איבוד רב יותר של חום דרכם, דרך זו מתקיימת רק כאשר טמפרטורת העור נמוכה מ-35°C. הדרך השנייה והמשמעותית יותר, תהיה הגברת הקירור באידוי על ידי הזעה. קצב הקירור באידוי באמצעות הזעה תלוי ברמה של לחות האוויר (לחות גבוהה תצמצם את התנדפות הזיעה מהגוף ובכך תאט את התקררותו) ובמהירות הרוח לפיכך, במזג אוויר חם עם רוח יבשה יגדל קצב ההזעה מהגוף.
מרכיבי עומס החום ודרך החישוב שלהם
מודלים שונים מחשבים כיום את טווח הנוחות האקלימית של האדם, הבסיס למודלים הוא משוואת מאזן החום של גוף האדם המוצגת בדרך הבאה: (היחידות לכל הערכים במשוואה הן בוואט)
הטמפרטורה אליה יגיב גוף האדם תושפע מהשקלול של ארבעת המשתנים האקלימיים האלו ומהשפעתם אחד על השני. ניתן לומר לדוגמה, כי בזמן שהייה בצל כאשר מהירות הרוח נמוכה, טמפרטורת הקרינה תהיה בעלת חשיבות דומה לטמפרטורת האוויר בחישוב מאזן החום של האדם. לעומת זאת, ביום בו עוצמת הרוח תהיה חזקה, לטמפרטורת הקרינה תהיה השפעה נמוכה וטמפרטורת האוויר תשפיע יותר על שיעור העלייה בחילוף החום של הגוף עם הסביבה. בעת שהייה במקום חשוף לשמש ובזמן שמהירות הרוח אינה חזקה, טמפרטורת הקרינה תהיה הגורם העיקרי והמשפיע ביותר על תחושת עומס החום של האדם.
מדדים לחישוב תנאי הנוחות האקלימית
Predicted Mean Vote - PMV הוצג לראשונה ב 1970 על ידי החוקר הדני Fanger, נועד לחשב את הנוחות האקלימית בתוך בניינים, המדד הותאם בהמשך לשימוש בתנאי חוץ. מדד זה מקובל ביותר בקרב ביו-קלימטולוגים והוא מחשב את תנאי האקלים (קרינה, טמפרטורת האוויר, לחות האוויר ומהירות הרוח) בסביבה נתונה כפי שאלו משפיעים על גוף האדם ובהתחשב בסוג הביגוד ובפעילות המטבולית.
ערכי עומס החום שמתקבלים בממד זה נעים בין 2.5 ומעלה לציון עומס חום כבד ו (2.5-) ומטה לציון עומס קור כבד, טווח הנוחות של האדם מתקבל בין 0.5 ל (0.5-). יתרונה של שיטת ה PMV טמון בכך שהיא משקללת את השפעת קרינת השמש וזרימת הרוח על הנוחות התרמית ומאפשרת להשוות בין תנאי הנוחות בנקודות מדידה שונות. חסרונה של השיטה נובע מכך שהיא אינה נותנת תיאור מספק של השפעת תנאי האקלים על התהליכים הפיזיולוגים וויסות החום בגוף האדם. כך לדוגמה, יוצא שחישובם של טמפרטורת העור ושיעור ההזעה, יתבסס רק על פי מצב הפעילות הפיזית של האדם, ללא התחשבות בהשפעתם של תנאי האקלים כגון קרינה ורוח על משתנים אלו.
מדד נוסף לחישוב נוחות אקלימית הוא מדד Physiological Equivalent Temperature - PET המשקלל את תנאי מזג האוויר המשולבים של טמפרטורת הקרינה, טמפרטורת האוויר, הלחות היחסית ומהירות הרוח כפי שהם נמדדים בסביבה הפתוחה, ומשווה אותם לטמפרטורה שחש אדם הנמצא בחדר מוצל בו טמפרטורת הקרינה שווה לטמפרטורת האוויר, מהירות הרוח היא 0.1 מ/ש ולחץ אדי המים בו הוא hPa12. מדד זה מתבסס על מודל (Munich energy balance model for individuals (MEMI. יתרונו של המדד הוא בכך שהתוצאות שלו מוצגות ביחידות טמפרטורה מוכרות (מעלות צלזיוס), דבר המאפשר הבנה נוחה יותר שלו על ידי כלל הציבור. תחושת הנוחות במדד זה מחולקת באופן הבא: מדד נוסף הוא מדד עזרה זהר אשר נפוץ בשימוש בשירות המטאורולוגי הישראלי ובצה"ל. מדד זה מחשב את הנוחות האקלימית על פי שקלול של טמפרטורת האוויר היבשה וטמפרטורת האוויר הלחה. הטמפרטורה היבשה היא זו המוכרת לנו מתחזית מזג האוויר ואילו הטמפרטורה הלחה היא הטמפרטורה אליה מתקרר האוויר באמצעות האידוי (קירור באידוי).
מדד עזרה זהר מחולק ל 6 ערכי עומס חום לפי הסדר הבא:
כריסטיאן אנסאלדי
כריסטיאן דניאל אנסאלדי (בספרדית: Cristian Daniel Ansaldi; נולד ב-20 בספטמבר 1986), הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת המגן השמאלי בפארמה.
קריירה
אנסאלדי נולד ברוסאריו שבארגנטינה. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בשנת 2005 בקבוצת ניואל'ס אולד בויס המקומית. בשנת 2008 נרכש על ידי רובין קאזאן מהפרמייר ליג הרוסי תמורת 3.6 מיליון אירו. עם הקבוצה הטטרית זכה אנסאלדי באליפות רוסיה בשנים 2008 ו-2009.
בחמש שנים וחצי שבהן שיחק אנסאלדי במדי רובין קאזאן ערך 128 הופעות ליגה, בהן כבש שני שערים. ב-4 באוגוסט 2013 עבר אנסאלדי לזניט סנקט פטרבורג, ששילמה עבורו 8 מיליון דולר אמריקני. לאחר עונה אחת בלבד בקבוצה הושאל השחקן לאלופת ספרד, אתלטיקו מדריד. ב-31 באוגוסט 2015 הושאל לגנואה האיטלקית. ביולי 2016 חתם באינטר מילאנו.
ב-31 באוגוסט 2017, הושאל אנסאלדי לטורינו לשנתיים שבסופן טורינו תחויב לצרפו תמורת שני מיליון אירו.
ב-22 באוגוסט 2022 חתם אנסאלדי בפארמה מהסרייה ב'.
בנובמבר 2009 זומן לראשונה אנסאלדי לסגל נבחרת ארגנטינה על ידי המאמן דייגו מראדונה, למשחק ידידות נגד.
וולפגנג ריהם
וולפגנג ריהם (בגרמנית: Wolfgang Rihm; נולד ב-13 במרץ 1952 בקרלסרוהה) הוא מלחין גרמני.
ביוגרפיה
ריהם נולד ב-1952 בקרלסרוהה. בשנת 1972 סיים את הלימודים בתאוריה של המוזיקה ובהלחנה ב אוניברסיטת פרייבורג למוזיקה. ביצוע הבכורה של יצירת הביכורים שלו, "מורפוניה" בפסטיבל דונאואשינגן בשנת 1974 העלה את הקריירה שלו כדמות משמעותית בחוגי המוזיקה החדשה באירופה על דרך המלך. היו שראו ביצירותיו המוקדמות של ריהם, המשלבות טכניקות בנות-זמננו עם ההפכפכות הרגשית של גוסטב מאהלר והתקופה האקספרסיוניסטית המוקדמת של ארנולד שנברג, מרד נגד דור האוונגארד של בולז, שטוקהאוזן (שהיה מורו בשנים 1972-73) ואחרים, וגישה זו הובילה למספר רב של הזמנות בשנים הבאות. בסוף שנות ה-70' וראשית ה-80' נקשר שמו בתנועה שנקראה "פשטות חדשה". יצירתו עוד פורצת דרכים חדשות באקספרסיוניזם, אם כי השפעתם של לואיג'י נונו, הלמוט לכנמן ומורטון פלדמן, בין השאר, ניכרת לא מעט בסגנונו.
בשנת 1979 כתב אופרה קאמרית דרמטית, "יאקוב לנץ", על פי מחזה של גאורג ביכנר (כמו "ווצק" של אלבן ברג). בסימפוניה השלישית משנת 1977 השתמש בטקסטים של פרידריך ניטשה וארתור רמבו, שביצירתו עשה שוב שימוש ב"פרידה" משנת 1988, שהקדיש לשטוקהאוזן ביום הולדתו ה-60, יצירה למקהלה, מקהלה מדברת ו-22 נגנים.
ריהם הוא מלחין פורה ביותר, שחיבר מאות פרטיטורות. רבות מיצירותיו לא הוקלטו עד כה. לא תמיד הוא רואה ביצירה גמורה את המילה האחרונה על נושא - לדוגמה, היצירה... Ins Offene משנת 1990 נכתבה כולה מחדש ב-1992 ואז שימשה כבסיס לקונצ'רטו לפסנתר Sphere משנת 1994, שתפקיד הפסנתר שלו מצא את מקומו ביצירה Nachstudie לפסנתר סולו (גם היא מ-1994). בשנת 2002 כתב ריהם גרסה חדשה של Nachstudie בשם Sphäre nach Studie, לנבל, שני קונטרבסים, פסנתר וכלי הקשה, וכן גרסה חדשה של Sphere, בשם Sphäre um Sphäre, לשני פסנתרים והרכב קאמרי. עוד יצירות חשובות הן שתים-עשרה רביעיות מיתרים, האופרות Die Hamletmaschine מן השנים 1983–1986, לטקסט של היינר מילר ו-Die Eroberung von Mexico מ-1987–1991, המבוססת על טקסטים מאת אנטונין ארטו, יותר מעשרים מחזורי-שירים, האורטוריה Deus Passus משנת 1996, היצירה Jagden und Formen מן השנים 1995–2001 וסדרת יצירות תזמורתיות בשם הכולל Vers une symphonie fleuve התזמורת הפילהרמונית של ניו יורק השמיעה לא מזמן בביצוע בכורה את יצירתו של ריהם, שהוזמנה בשנת 2004, "עוד שני פרקים".
בשנות ה-80 של המאה ה-20, ניהל ריהם את קורסי הקיץ בדרמשטאדט וכיום, לאחר תקופת פרישה שהוקדשה להלחנה, הוא עומד בראש המכון למוזיקה מודרנית בקונסרבטוריון של קארלסרוהה ומכהן כמלחין הבית בפסטיבל לוצרן ובפסטיבל זלצבורג. בשנת 2001 העניקה לו צרפת אות כבוד של "Officier dans l’Ordre des Arts et des Lettres".
אברהם דוויין
2018
באליפות המכללות שנערכה במיניאפוליס, מינסוטה במרץ 2018 זכה דוויין במדליית זהב במשחה ל-400 יארד מעורב אישי בשיא איש חדש של 3:35.29 דקות, לפני ניק ת'ורן ואנדרו סליסקר. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-200 יארד מעורב אישי בשיא אישי חדש של 1:40.35 דקות.
באליפות ארצות הברית שנערכה באירוויין, קליפורניה באותה שנה הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1.57.41 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא אישי חדש של 4.13.77 דקות.
2019
באליפות המכללות שנערכה במרץ 2019 הגן דוויין על תוארו במשחה ל-400 יארד מעורב אישי בתוצאה של 3:36.41 דקות וסיים במקום חמישי במשחה ל-200 יארד מעורב אישי בתוצאה של 1:40.77 דקות.
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, דרום קוריאה ביולי 2019 סיים דוויין במקום שמיני במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:57.66 דקות.
חיים אישיים
בספטמבר 2018 דוויין יצא מהארון כהומו בכתבה במגזין סווימינג וורלד.
אלכסנדר טנסמן
אלכסנדר טנסמן (בפולנית: Alexandre Tansman; 12 ביוני 1897 – 15 בנובמבר 1986) היה מלחין ופסנתרן וירטואוז יהודי-פולני. טנסמן נולד בלודז' ושנותיו הראשונות עברו עליו בפולין, אך רוב חייו חי בצרפת. המוזיקה שלו נאו-קלאסית בעיקרה ושואבת הן ממורשתו הפולנית והיהודית והן מהשפעות המוזיקה הצרפתית.
שנים ראשונות ומורשת
טנסמן נולד וגדל בלודז' שבפולין, שלא הייתה אז מדינה עצמאית אלא חלק מהאימפריה הרוסית. במכתב משנת 1980 אל חוקר אמריקאי כתב המלחין על ילדותו ומורשתו:
קריירה
טנסמן החל בלימודי מוזיקה בקונסרבטוריון של לודז' ואת הדוקטורט שלו עשה במשפטים באוניברסיטת ורשה. זמן קצר אחרי השלמת לימודיו, עבר טנסמן לפריז, שם התקבלו רעיונותיו המוזיקליים בעין יפה וזכו לעידוד מצד מדריכיו ומשפיעי דרכו, איגור סטרווינסקי ומוריס ראוול, זאת בניגוד לאקלים המוזיקלי השמרני יותר במולדתו, פולין. בתקופת שהותו בפריז, התרועע טנסמן עם חבורה של מוזיקאים זרים, שנודעה בשם "אקול דה פרי"; הונגר ומיו ניסו לשדל אותו להצטרף לקבוצת השישה, אך הוא סירב, בטענה שלצורך יצירה דרושה לו עצמאות (בהמשך כתב טנסמן מונוגרפיה של סטרווינסקי, שהתקבלה בהתלהבות רבה.)
טנסמן הגדיר עצמו תמיד כמלחין פולני, אף כי בביתו דיבר צרפתית ונישא לפסנתרנית צרפתייה, קולט קְרָא.
ב-1941 נמלט טנסמן מאירופה מחמת האיום על חייו כיהודי לאחר הכיבוש הנאצי והיגר ללוס אנג'לס, בעזרת ידידו, צ'ארלי צ'פלין, שהצליח להשיג בשבילו ויזה לארצות הברית. בלוס אנג'לס התוודע אל ארנולד שנברג. טנסמן חיבר את הפסקול לשני סרטים הוליוודיים לפחות: "בשר ופנטזיה", בכיכובה של ברברה סטנוויק, וסרט על חייה של חוקרת הרפואה האחות אליזבת קני, בכיכובה של רוזלינד ראסל. בסך הכל חיבר מוזיקה לשישה סרטים ואף היה מועמד לפרס האוסקר בקטגוריית המוזיקה הטובה ביותר לסרט דרמטי או קומי לשנת 1946, לסרט "המחתרת הפריזאית".
טנסמן שב לפריז אחרי המלחמה, אך היעלמותו מזירת ההתרחשויות המוזיקליות באירופה השאירה אותו מאחור, מחוץ לזרמים המוזיקליים של התקופה ולא עוד טרי ורענן בזיכרונם של המאזינים, מצב שהאט את התקדמות הקריירה שלו, לאחר העלייה המהירה שידעה בעבר. כשמצא שאיננו מצוי עוד באופנות הצרפתיות, שהתקדמו לסגנון האוונגרד, חזר טנסמן לשורשיו המוזיקליים ונעזר ברקע היהודי והפולני שלו לכתיבת כמה מיצירותיו הגדולות ביותר. במהלך הזמן הזה חידש את קשריו עם פולין, אף כי הקריירה והמשפחה החזיקוהו בצרפת, שם חי עד מותו ב-1986.
לפי אגודת הסופרים והמלחינים הפריזאית, טנסמן השתמש בשם העט "סטן אלסון" כשהלחין מוזיקת ג'אז.
עיר הולדתו, לודז', מקיימת מדי שנתיים תחרות למוזיקאים מבטיחים על שם אלכסנדר טנסמן, לקידום המוזיקה שלו והתרבות המקומית.
מוזיקה
יצירותיו של טנסמן כתובות בסגנון בנאו-קלאסי הצרפתי של ביתו המאומץ, ובסגנונות הפולניים של מולדתו, הנשענים על מורשתו היהודית. כמי שניצב כבר בשולי החשיבה המוזיקלית כשעזב את פולין (מבקרי מוזיקה התייחסו בפקפוק לכתיבתו הכרומטית ולעיתים פוליטונאלית), אימץ לו את ההרמוניות המורחבות של ראוול ביצירתו ולאחר זמן השוו אותו לסקריאבין בהתרחקות מטונאליות מקובלת.
טנסמן מוכר אולי ביותר ביצירותיו לגיטרה, שנכתבו בעיקר לאנדרס סגוביה - בייחוד ה"סוויטה אין מודו פולוניקו", (1962), אוסף של מחולות פולניים. סגוביה הרבה לבצע יצירה זו בהקלטות ובמסע הופעות; כיום שמור לה מקום ברפרטואר המקובל. מוזיקאים כמו סגוביה, ולטר גיזקינג, חוזה איטורבי, ג'יין באתורי, יוזף סיגטי, פאבלו קזאלס, גרגור פיאטיגורסקי ואיגור צובקובסקי מבצעים את המוזיקה של טנסמן ולאחרונה העצימה חברת ההקלטות צ'אנדוס את הפרופיל שלו בפתיחת סדרת הקלטות של יצירותיו התזמורתיות, בביצוע התזמורת הסימפונית של מלבורן בניצוח אולג קטאני.
יחידת השתלטות
יחידת השתלטות היא יחידה מיוחדת ללוחמה בטרור, המתמחה בתגובה למצבי קיצון בתנאי שטח סבוכים, כגון פיגועי מיקוח, ובפרט בחילוץ בני ערובה המתרחשים במבנה סטטי, מטוס, רכבת, אוטובוס, אונייה וכדומה. ובנוסף לכך, לצוות ההשתלטות מיומנות יוצאת דופן ב'תורת ההפתעה'. בהתאם לכך, יחידת ההשתלטות מוכשרת בפריצה חמה ומתוחכמת, המכונה 'התגנבות', למתחם בו שוהים בני הערובה, ואמונה על שחרורם כדבעי ובנטרול המחבלים בכוח. לרוב, יחידות השתלטות מופעלות על ידי המשטרה, הצבא, השירות חשאי או הז'נדרמריה (משטרה צבאית למחצה).
מבנה ומאפיינים
יחידות ההשתלטות הן לרוב יחידות עילית המורכבות מיחידות משטרה טקטיות מיוחדות של המשטרה או הז'נדרמריה, או מכוחות מיוחדים של הצבא. מוטלים עליהן תפקידים רגישים ומסוכנים הדורשים מיומנות גבוהה, מקצוענות, משמעת טקטית, שיקול דעת וניסיון מבצעי ולכן כוח האדם שלהן מורכב מלוחמים בשירות קבע, שעוברים הליך מיון וגיבוש קפדני ואחריו (אם הם עוברים) תקופת אימון ארוכה ויסודית בה נלמדות מיומנויות הבסיס (כגון קליעה, קרב מגע, כושר גופני ותפעול אמצעי לחימה וקשר), מיומנויות מתקדמות (כגון פריצה, לש"ב, עבודת צוות וצניחה) ואחריה אימון התמחות בתפקיד ספציפי (כגון צלף, חבלן, לוחם טג"ח או כלבן). מלבד ההכשרה הלוחמים מתאמנים באופן קבוע על מנת לשמור על כשירות ולשפר את תפקודם. הלוחמים מתאמנים הרבה עד שפעולות טקטיות נעשות באופן כמעט אוטומטי, דבר המאפשר להם להגיב במהירות ויעילות במצבי לחץ, כגון תחת אש.
מקצועות הלוחמים
מבנה יחידת ההשתלטות כולל צוות לוחמים רב-היקפי בתפקידיו:
אמצעי לחימה וציוד
לוחמי יחידות ההשתלטות חמושים ברובה סער קרבין בתור רובה שירות, ובאקדח שירות, אותו הם נושאים גם מחוץ לפעילות ו"על אזרחי".
בנוסף חמושים הלוחמים בתת-מקלע, נשק אוטומטי וקטן היעיל לטווחים קצרים, ורובה שוטגאן לפריצת דלתות ולחימה בשטח בנוי.
רוב יחידות ההשתלטות מפעילות צלפים החמושים במערכת נשק צלפים הכוללת רובה צלפים, כוונת טלסקופית, משתיק קול, דורגל או חצובה, ותחמושת צליפה.
יחידות השתלטות מצוידות ברימוני יד, בעיקר ברימוני הלם ורימוני גז שמטרתם להמם ולנטרל את החשודים ולא להרגם, אך לעיתים גם ברימוני רסס, שהם נשק קטלני לכל דבר ועניין.
לעיתים מפעילות יחידות אלו גם רובוטים (רובם מבוססים על רובוט חבלה), בעיקר לסיור, איסוף מודיעין וחבלה וסילוק פצצות.
ציוד שאיננו נשק כולל אמצעי קשר, אמצעי תצפית, אמצעי ראיית לילה וציין לייזר. הלבוש כולל מדים, וסט מודולרי, אפוד מגן (העשוי מקוולאר ולעיתים מחוזק בלוח קרמי), קסדה, משקפי מגן, מסכת אב"כ, מסכות פנים ומגיני ברכיים ("ברכיות").
הכשרה ופעילות מבצעית במדינת ישראל
בישראל ישנה הבחנה ברורה בהכשרה ובפעילות המבצעית, בין צוות התערבות לצוות השתלטות ביחידת הלוט"ר, בית הספר ללוחמה בטרור, המהווה את הגוף הצה"לי האמון על גיבוש תורות הלחימה והכשרת היחידות הצה"ליות להשתלטות. יחידת השתלטות, משמשת במעגל הפנימי של זירת האירוע והיא יחידה שמוסמכת לגבש תוכנית פעולה ולבצע חילוץ של בני ערובה על ידי פריצה וביצוע פעולות התקפיות. בעוד שיחידת התערבות, משמשת במעגל החיצוני של זירת האירוע והיא מוסמכת רק לבודד את הזירה, "להקפיא את המצב", ופורצת רק כאשר אין ברירה ולעיתים רחוקות מאוד. ישנה אינטראקציה בין המעגלים, ובמקרים רבים קיימים מעגלים נוספים, זה תלוי במודל המבצעי ובאופי האירוע.
היחידות אשר עוברות הכשרה של צוות השתלטות בצה"ל במהלך השירות הסדיר הן סיירת מטכ"ל, ושייטת 13 בלבד. יחידת עוקץ, עוברת הכשרה אינטגרטיבית הכוללת רכיבים של לוחמים בצוות השתלטות והתערבות. שאר היחידות המיוחדות, עוברות בעיקר הכשרה של צוות השתלטות במהלך השירות הסדיר. יחידות השתלטות נוספות בישראל, עוברות את הכשרתן תחת חסותם של גופי האם שלהן בהתאם.
פרספקטיבה היסטורית ישראלית
בעבר סיירת מטכ"ל הייתה יחידת ההשתלטות הלאומית של ישראל ולזכותה נזקפים מספר מבצעים הירואיים של חילוץ בני ערובה: מבצע סבנה, מבצע אנטבה והפיגוע במשגב עם. בעקבות ניסיון חילוץ כושל שהפך לאסון מעלות (1974) הוחלט על הקמת יחידת השתלטות משטרתית, שתתמחה בהתמודדות עם פיגועי מיקוח ומצבים של בני ערובה, על רקע לאומני ופלילי. את היחידה הוחלט להקים במסגרת משמר הגבול, כוח המשלב בין רמת קרביות צבאית לתפישת פעולה משטרתית בסביבה אזרחית. ואכן, ב-1974 נוסדה יחידה מרכזית מיוחדת ללוחמה בטרור, שידועה בראשי התיבות של שמה: ימ"מ. עם זאת, גם אחרי הקמתה המשיכה סיירת מטכ"ל לבצע פעולות השתלטות וטיפול בפיגועי מיקוח, ובין שתי היחידות שררה תחרות מי תהיה יחידת ההשתלטות הבכירה של ישראל וכן מאבקים מאחורי הקלעים כל פעם שהיה פיגוע מיקוח מי תוזנק לטפל בו. בעקבות רצף פעולות השתלטות מוצלחות של הימ"מ (כגון אוטובוס האמהות) ויירוטם (חיסולם או מעצרם) של מאות מחבלים במהלך האינתיפאדה השנייה, המוניטין שלה עלה והיא זכתה ליוקרה בקרב מקבלי ההחלטות. במהלך העשור השני של המאה ה-21 המשיך מעמדה של הימ"מ להשתפר וב-2022 הוגדרה כיחידת ההשתלטות הלאומית (והבכירה) של ישראל.
בעקבות מספר פיגועים בדרום הערבה וחבל אילות, אזור מרוחק ומבודד יחסית משאר חלקי ישראל, הוחלט על הקמת יחידת התערבות במילואים שתיתן מענה ראשוני לפיגועי מיקוח, עד שיחידת השתלטות ממרכז הארץ תגיע לזירה. ב-1974 הוקמה לוט"ר אילת ומאוחר יותר סופחה לצה"ל. בעקבות התערבות מוצלחת של היחידה בפיגוע מיקוח בקיבוץ לוטן ב-1989 היא הוסמכה גם כיחידת השתלטות.
ב-2003, בעקבות התגברות אירועי קיצון אלימים בבתי הכלא, הקים שירות בתי הסוהר את יחידת מצדה. ב-2006 הוסמכה היחידה כיחידת השתלטות מטכ"לית המוסמכת לבצע פעולות השתלטות גם מחוץ לבתי הסוהר וכן בבתי כלא צבאיים.
מלאי (מאכל)
מלאי (ברומנית: Mălai) הוא מאפה רומני מסורתי זהוב, בין עוגה לפשטידה, אותו מכינים מקמח תירס וממוצרי חלב שונים.
את המלאי נהוג לאכול עם גבינה מסוגים שונים וסוכר.
המלאי נאכל ברומניה כארוחת צהריים ונחשב כמאכל מסורתי.
מתכון אופייני לעוגת מלאי עבור מגש בגודל 25 על 35 ס"מ :
מרגע לרגע
"מרגע לרגע" הוא שם האלבום השלישי של הזמרת מיקה קרני (לא כולל "עולם אחר"). האלבום יצא לחנויות ב-2002 בחברת התקליטים הליקון. קרני הוציאה את הסינגלים "רחמים", ואחריו את "טרף קל", "סיפור אהבה" ו"מרגע לרגע", שיר הנושא. גם השירים: "יוקוזונה", "בוקרא" ו"יושבת" יצאו לרדיו כסינגלים. שישה משירי האלבום נכתבו על ידי קרני ואביבית רווח.
חוצה כוכבים
חוצה כוכבים (באנגלית: Star-Crossed) היא סדרת מדע בדיוני אמריקאית, שנכתבה על ידי מרדית' אבריל (Meredith Averill). שידור הסדרה החל ב-17 בפברואר 2014 בערוץ CW, ב-8 במאי 2014 הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת ובה 13 פרקים.
תקציר העלילה
הסדרה מתחילה בכך שחייזרים נוחתים בכדור הארץ לאחר שברחו מכוכב האם שלהם. לאחר 10 שנים משולבים שבעה חייזרים (בני נוער), כחלק מניסוי, בבית ספר תיכון. העלילה ממשיכה בכך שמתפתח רומן בין נערה וחייזר. (בין אמרי לרומן שכאשר נחת בכדור הארץ שהיו בני 6 היא הצילה אותו, והייתה בת האדם הראשונה שהייתה נחמדה אליו). בין לבין יש עלילות נוספות שמתקשרות לבסוף לקשר בין רומן לבין אמרי.
אלסנדרה בלוני
אלסנדרה בלוני (באיטלקית: Alessandra Belloni, נולדה ב-24 ביולי 1954 ברומא) היא זמרת, זמרת-יוצרת, מתופפת-וירטואוזית של תוף מרים, רקדנית, כוריאוגרפית, אתנומוזיקולוגית, מטפלת בריקוד ומורה איטלקייה-אמריקאית. היא נודעה בעיקר בביצועיה ובמחקריה שעסקו במוזיקה העממית או האתנית האיטלקית (musica popolare), בראש ובראשונה את הטרנטלה והפיציקה בליווי טמבורינה. בלוני התעניינה במיוחד בתרבות המוזיקלית והדתית של ה"טרנטיזם" ושל הנשים בכפרי אפוליה וקלבריה. מופעיה זכו לפופולריות בארצות הברית ובברזיל.
ביוגרפיה
בלוני נולדה בשנת 1954 ברומא כבת למגלף בשיש ולאישה ממשפחה בעלת מסורות מוזיקליות מרוקה די פאפה, בחבל לאציו. סבה מצד האם, אופה במקצועו, נודע בכפרו בגלל מופעיו כמתופף בטמבורינה ומנגן בכלי מוזיקה נוספים. בגיל 17 נסעה בנדלי לניו יורק כדי לבקר אצל אחותה ולהתחיל קריירה מוזיקלית. בשנת 1974 היא למדה משחק בסטודיו HB ושיחקה לזמן קצר בקולנוע. בין השאר ביצעה תפקיד של נסיכה טורקיה בסרט של פדריקו פליני, "קזנובה". לצורך ביצוע תפקיד זה למדה ריקודי בטן. בהמשך היא למדה באוניברסיטת ניו יורק אצל דריו פו וקיבלה שיעורי פיתוח קול ממייקל ווארן וולטר בלייזר.
פעילותה האמנותית
בשנת 1980 יחד עם ג'ון לה בנדרה, הקימה בלוני להקת תיאטרון, לריקודים עממיים ולמוזיקה בשם "„I Giullari di Piazza” (אי ג'ולארי די פיאצה - להטוטני הרחוב) איתה ערכה סיורי הופעות ברחבי ארצות הברית ואירופה. היא הייתה זמן מה אמנית הבית של הקתדרלה האפיסקופלית יוחנן הקדוש האלוהי (St.John the Divine) בניו יורק. בלוני השתלמה בהמשך אצל נגן כלי ההקשה האיטלקי אלפיו אטיקו בשיטות הנגינה בטמבורינה, וכן שיתפה פעולה עם גלן ואלז, גם הוא נגן כלי הקשה, דמות מובילה בתחיית הנגינה בתופי יד ותופי מסגרת באמריקה. את ואלז היא הכירה ב-1982 כשעבדה בתיאטרון "לחם ובובה" (Bread and Puppet Theatre). ואלז הכירה לה את ספרו של ארנסטו דה מרטינו "אדמת ייסורי המצפון" (Terra del Rimorso) שעוררה אצלה את העניין בטרנטיזם מחבל אפוליה. החל משנת 1984 השתתפה בלוני בחגיגות רוקו הקדוש מטורפאדולי בסאלנטו באפוליה, חגיגת קיץ עם תופי מרים וטרנטלות מסוג "פיציקה".