cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אקס-מן: הפניקס האפלה
פיתוח וקדם-הפקה
עוד בטרם צאתו של "אפוקליפסה", קינברג הביע עניין להמשיך את הבסיס הסיפורי אשר נשתל עם הדמויות החדשות ולפתוח בטרילוגיה חדשה אשר תתמקד בגרסותיהם הצעירות של ג'ין גריי (סופי טרנר), סייקלופס (טיי שרידן), סטורם (אלכסנדרה שיפ) ונייטקרולר (קודי סמית-מקפי) אך גם בכלילת גרסאותיהם המתבגרות של צ'ארלס אקסבייר (ג'יימס מק'אבוי), מגנטו (מייקל פסבנדר), מיסטיק (ג'ניפר לורנס) וחיה (ניקולס הולט). פוקס הביעו רצון לעשות את ההמשך של "אפוקליפסה" בהתבסס על "סאגת הפניקס האפלה" כעיבוד חדש, וקינברג נשכר לשוב ולכתוב את התסריט גם לזה. הוא ציין כי העלילה תתרחש בשנות ה-90,, ואף על פי תום חוזיהם של מק'אבוי, פסבנדר, לורנס והולט בטרם שנעשה עימם משא ומתן כלשהו לחידושו הוא הכליל אותם בתסריטו.
לאור הביצועים המסחריים הכושלים והתגובה הביקורתית השלילית במיוחד של "אפוקליפסה", פוקס החליטה "ללחוץ על כפתור האיפוס" לזיכיון ולבצע את ההמשך כניסיון "חידוש", כשכן תחילה היא פיטרה את סינגר. בפברואר 2017, החלה לרוץ שמועה כי ההמשך עתיד להיקרא "אקס-מן: סופרנובה" ("X-Men: Supernova") וכי צילומיו יחלו עוד באותו יוני, ועוד באותו החודש טרנר אישרה כי תשוב לגלם בהמשך את גריי. קינברג נכנס למשא ומתן בדבר בימוי הסרט, בנוסף לכתיבתו, והיה למועמד המוביל של פוקס לתפקיד שכן שני הצדדים הביעו בכך עניין רב. כמו כן, פוקס נכנסה למשא ומתן עם מק'אבוי, פסבנדר, לורנס והולט בדבר חידוש חוזיהם. בסוף פברואר, קינברג תיאר את הדיווחים לגבי בחירתו כבמאי כ"מוקדמים מידי" (premature), אך ציין כי וניתן לו ההזדמנות לכך הוא "יתקן" את ה"עוול" שעשה ל"סאגת הפניקס האפלה".
בתחילת מרץ, קינברג ציין כי הוא והמפיק האץ' פארקר החלו בשלבי פרה-פרודקשן מוקדמים וציין כי "סופרנובה" היה שום קוד בלבד עבור שלבי הפיתוח הראשוניים. קינברג ציין כי ההכנות להמשך החלו במהלך הפוסט-פרודקשן של "אפוקליפסה", וכי הם מעוניינים לעשות "משהו נועז ורדיקלי ולהרחיב את היקום באותה בצורה בה 'לוגאן' הרגיש נועז ורדיקלי ובוודאי שגם 'דדפול' עשה". בסוף אפריל, פוקס הכריזה כי הסרט ייקרא "אקס-מן: הפניקס האפלה" ("X-Men: Dark Phoenix") וכי הוא ייצא לאקרנים ב-2 בנובמבר 2018. בתחילת מאי, פארקר אישר באופן סופי כי העלילה תתבסס במלואה על "סאגת הפניקס האפלה" וכי היא תחקור את מאפייניה הקוסמיים, וכן ציין את ההיתכנות להופעת גרסה צעירה לדמותה של רוג.
בתחילת יוני, נודע כי גזע החוצנים "שי'אר" עתיד להופיע בסרט, ואנג'לינה ג'ולי נבחנה עבור תפקיד אחת מהקיסריות שלו, אף על פי שציפתה מראש לא לקבל את התפקיד, כשמנגד ג'סיקה צ'סטיין הייתה בחירה מועדפת לכך. באמצע החודש, פוקס אישרה כי קינברג יביים את הסרט, אשר אותו הוא גם יפיק לצידם של לורן שולר דונר, פארקר וסינגר כמפיקים, וכי בנוסף לטרנר, שכבר הודיעה על כך בעצמה, שרידן, שיפ וסמית'-מקפי ישובו לגלם את דמויותיהם הצעירות בעוד מק'אבוי, פסבנדר, לורנס והולט את דמויותיהם המתבגרות. בנוסף, צ'סטיין נבחרה, ולוהקה לגלם דמות של חוצן. עוד באותו החודש, נודע כי דמותה של דאזלר עתידה להופיע.
צילומים
קלוד פרה נשכר לשמש כמעצב הפקה, ומאורו פיורה כצלם. התקציב עמד על כ-150–200 מיליון דולר. שלב הצילומים החל ב-28 ביוני 2017 במונטריאול, תחת השם "Teen Spirit".
לקראת סוף יוני, הוכרז כי אוון פיטרס ישוב לגלם את דמותו של קוויקסילבר וכי למאר ג'ונסון לוהק לתפקיד שטרם נחשף. בסוף יולי, סאמר פונטנה לוהקה לגלם את דמותה של גריי כילדה. בתחילת אוגוסט, צ'סטיין אישרה באופן רשמי את מעורבותה, ובהמשך אותו החודש סקוט שפרד לוהק כאביה של גריי, ג'ון, וקוטה אברהרדט לוהקה לתפקיד שטרם נחשף. באמצע ספטמבר, דניאל קדמור אישר כי יופיע בתפקיד שטרם נחשף. בסוף אותו החודש, אוליביה מאן אישרה כי תשוב לגלם את דמותה של פסיילוק.
הצילומים תמו ב-14 באוקטובר.
פוסט-פרודקשן
שלב הפוסט-פרודקשן והעריכה החל בשבוע של ה-3 בדצמבר. במרץ 2018, היציאה לאקרנים נדחתה ל-14 בפברואר 2019.
עתיד הסדרה
במאי 2016, קינברג אמר בראיון כי הוא מקווה לפצוח בטרילוגיה חדשה בסדרת הסרטים יחד עם סרט זה. עם זאת, בדצמבר 2017, לאחר רכישתה של פוקס בידי חברת וולט דיסני, בוב אייגר הכריז כי הזיכיון יאותחל וישתלב ביקום הקולנועי של מארוול. אם כך, "אקס-מן: הפניקס האפלה" הוא האחרון בסדרת הסרטים.
קישורים חיצוניים
ביקורות
יחסי אינדונזיה–ספרד
יחסי אינדונזיה–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים של אינדונזיה וספרד. ספרד מזהה את אינדונזיה כבעלת בריתה הטבעית וכינתה את אינדונזיה כאחת העדיפות ביחסי החוץ שלה עם אזור אסיה. לאינדונזיה ישנה שגרירות במדריד וקונסוליות בברצלונה ובלאס פאלמאס דה גראן קנריה, ולספרד שגרירות בג'קרטה וקונסוליה בסמיניאק שבאלי. שיתוף הפעולה התרחב לתחומים שונים, החל מסחר, תרבות וכלה במגזר טכנולוגי חינוך והגנה.
היסטוריה
קשר ראשוני בין האימפריה הספרדית לממלכות המוקדמות באיים המזרחיים האינדונזיים נוצר במאה ה-16, אם כי פורטוגזים, בריטים והולנדים הם שכבשו לבסוף את הארכיפלג האינדונזי.
במהלך עידן התגליות בתחילת המאה ה-16, קרלוס הראשון, מלך ספרד שלח את פרדיננד מגלן למצוא את הדרך המערבית כדי להגיע לאיי מאלוקו. במהלך תקופה זו, ספרד התמודדה עם שליטה פורטוגזית בארכיפלג המזרחי האינדונזי, ושלטה בקצרה על צפון סולווסי ותודורה במאלוקו, לפני שלפני כן דחפה צפונה לארכיפלג הפיליפינים על ידי חברת הודו המזרחית ההולנדית בשנת 1663. כתוצאה מכך, בניגוד למקביליהם הפורטוגזים וההולנדים, ההשפעה הספרדית בארכיפלג האינדונזית הייתה קצרה ומינימלית למדי מכיוון שהקימו עצמם בפיליפינים במקום.
היחסים הדיפלומטיים החלו רשמית בשנת 1958, ואחריה הוקמו שגרירויות בשתי המדינות. בעקבות הצונאמי באוקיינוס ההודי בדצמבר 2004 בבנדה אצ'ה באי סומטרה, כוחות צבא ספרדים יחד עם כוחות בינלאומיים וצוותי חיפוש והצלה, היו מעורב במאמצי הסיוע אסון הצונאמי בין אצ'ה ואת האי ניאס.
יאיר רובין
יאיר (קויה) רובין (נולד ב-14 ביוני 1943) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ישראלי.
יחסי אינדונזיה–ספרד
ביקורים רשמיים
ב-5–8 בפברואר 2007, ביקרה מלכת ספרד סופיה באינדונזיה, ובדקה את פרויקטי הסיוע של ספרד לשחזור באצ'ה וניאס לאחר הרס הצונאמי באוקיינוס ההודי בדצמבר 2004, גם הוא פרויקט לשמירת טבע בפארק הלאומי גונגונג לייזר. המלכה ביקרה את בנדה אצ'ה, מדן, ניאס וג'קרטה כאורחתו של נשיא אינדונזיה סוסיליו באמבאנג יודהויונו. במהלך ביקורה הביעה המלכה את התפעלותה ותדהמתה עד כמה טוב אינדונזיה מנהלת את מדינתה למרות המגוון העצום של תושביה.
יאיר רובין
ביוגרפיה
רובין למד משחק באוניברסיטת תל אביב.
קריירה בתיאטרון
רובין החל את הקריירה שלו ב-1966 במחזה "בלדה לזוג מפוצל" מאת מאיר ינאי בתיאטרון "זוטא", ואחר כך שיחק בתיאטרון "דורות" של חינה רוזובסקה במחזה "הזר והשחקנית".
ב-1967 עבר לתיאטרון חיפה, שם שיחק במחזות "מארה סאד", "האב", "תעלולי נישואין" ו"המכתב האבוד".
יחסי אינדונזיה–ספרד
סחר והשקעות
ההשקעה של ספרד באינדונזיה נחשבת כמי שלא הגיעה לפוטנציאל האמיתי שלה מכיוון שיש מקום לצמוח. במהלך חמש שנים (2005–2010) הגיעה ההשקעה של ספרד לשווי של 48.9 מיליון דולר ב-17 פרויקטים, בעיקר בענפי הבנייה, הכימיה והתרופות, התחבורה, הלוגיסטיקה, האחסון והתקשורת, שנמצאים ברובם בג'אווה ובאלי.
יאיר רובין
קריירה בתיאטרון
ב-1968 השתתף במחזה "את ואני והמלחמה הבאה" של חנוך לוין (כמחליף לגד קינר).
ב-1969 השתתף במחזה "כח הכח" בתיאטרון בימות.
ב-1970 שיחק ב"הבימה" בתפקיד הראשי במחזה "חברים מספרים על ג'ימי", בתפקיד אהרן (ג'ימי) שמי, שבתפקיד אמו שיחקה חנה רובינא. באותה שנה שיחק גם במחזה "המסיבה" מאת מאיר ינאי - בתיאטרון "עידן".
ב-1973, למרות ההצלחה כשחקן החליט רובין לעזוב את תל אביב לעבור לירושלים ומתוך אידאולוגיה להקים תיאטרון קהילתי בשכונות. לאחר מכן עבר להתגורר בנצרת עילית שם עבד כמדריך דרמה וביקש גם שם להקים תיאטרון שולים, בין תלמידי הדרמה שלו אז היה השחקן נתן רביץ.
ב-1974 שיחק בתיאטרון "הבימה", באולם "הבימרתף", במחזה מקורי מאת מוטי בהרב בשם "יום אחד לפני".
בשנות ה-80 בנוסף למשחק פנה לעסקים, בין השאר שימש כסוכן ואיש יחסי ציבור של הצייר משה גבעתי, אך נקלע עמו לסכסוך.
ב-2015 חזר לשחק בתיאטרון לאחר הפסקה של שנים רבות, במחזה "תולעים". על תפקידו במחזה זכה בפרס השחקן הטוב בטקס "קיפוד הזהב".
קריירה בקולנוע
שיחק בסרטי הקולנוע: השמלה (1969), "תיק ירושלים" (1972), המשכנע בע"מ (1973), יהיה טוב סלומוניקו (1975), מסע אלונקות (1977), צלילה חוזרת (1982), מכת שמש (1984), עתליה (1984), תורת המידות (1992), שמיכה חשמלית ושמה משה (1995), אושר ללא גבול (1996), קשר דם (1996), בקרוב יקרה לך משהו טוב (2006), עד סוף הקיץ (2011).
קריירה בטלוויזיה
בשנת 2001 שיחק בסרט "זמזום" לצד אסי דיין וטינקרבל, שזכה בפרס עבור הסרט העלילתי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של חיפה ב-2002.
בשנת 2002 התארח בסדרה בקצב הקצב, בתפקיד קפיטן ששודרה בערוץ 3.
בשנת 2011 השתתף בסדרה חסמבה דור 3 ששודרה בהוט 3 ובערוץ הילדים, בתפקיד אהוד השמן. ב-2015 החל להשתתף בסדרה הקומית "מריו".
המועדון הישראלי לשפות
בשנות התשעים המוקדמות, היה בעלים של עסק למכירת ערכות ללימוד שפות, כאשר השפה העיקרית היא אנגלית. הערכה המרכזית הייתה מזוודה של ארבעה ספרים וקלטות נלוות, והיצרנית הייתה חברת גולייר האמריקאית.
המכירה התבצעה מדלת לדלת. בדרך כלל בשכונות בעלות פרופיל סוציואקונומי נמוך. למכירה היו שני שלבים, אחד שהיווה כעין סקר שוק ומיפוי לקוחות פוטנציאלים והשני שיעור עם המערכת והמכירה עצמה.
חיים אישיים
רובין היה נשוי לאשת הציבור טליה לבני ולהם בן, גיורא (גיגי). לאחר שנים בהן התגורר ברמת אביב, עבר ב-1997 למעלות-תרשיחא, שם הוא מתגורר עם בת זוגו האמנית ג'ודי קראוז.
שחמט במכביות
הקשר של היהודים למשחק השחמט התחיל כבר בימי קדם ובולטות היהודים בתחום הביאה לכך שהמשחק כונה, כבר ב-1905 בשם "המשחק היהודי הלאומי", על ידי כתב העת "ניו ארה אילוסטרייטד", לכן גם במכביות, תחרויות הספורט הכלל יהודיות, רק טבעי היה שישולבו תחרויות שחמט.
במכביה השנייה, ב-1935, נערכו לראשונה תחרויות שחמט במסגרת המכביה. בתחרות השחמט זכה האמן היהודי פולני משה בלאס, מי שהיה בעברו אלוף ורשה וחבר במשלחת האולימפית הפולנית. בלאס צבר 7 וחצי נקודות מתוך 9 אפשריות והקדים את יוסף פורת ואת דוד אנוך, שצברו שבע נקודות כל אחד. הזכייה הקנתה לבלאס תואר לא רשמי של אלוף ארץ ישראל. אחרי המכביה השנייה חלו שינויים גדולים בעם היהודי בגלל השואה והקמת מדינת ישראל ועם חידוש המכביות במכביה השלישית השחמט לא נכלל בין התחרויות. חידוש תחרויות השחמט במכביות התחיל ב-1977, במכביה העשירית ביוזמתו של אלמוג בורשטיין. במכביה זו התחרו שחמטאים יהודים מ-15 מדינות שונות.
המכביה ה-10
תחרויות השחמט במכביה העשירית נערכו באולם "בני ברית" בתל אביב ולקחו חלק בהן 64 שחקנים. נערכה תחרות בין עשר נבחרות של מדינות מוצא, כשישראל מציגה שתי נבחרות, הנבחרת השנייה מורכבת משחקני נוער. הנבחרת הישראלית הראשית זכתה בתחרות עם 31 נקודות מתוך 36 אפשריות. למקום השני הגיעה נבחרת יהודי בריטניה עם 29,5 נקודות ולמקום השלישי-רביעי משותף הגיעו נבחרת הנוער של ישראל ונבחרת יהודי הולנד. השתתפו גם נבחרות יהודי ונצואלה, ארגנטינה, בלגיה, דרום אפריקה, איטליה וצ'ילה. נערכה גם תחרות נוער בה זכו במשותף מייקל רוד מארצות הברית ומרדכי שרנצל מישראל.
המכביה ה-12
תחרויות השחמט במכביה ה-12 נערכו בבית מלון "סיני" בתל אביב. בתחרויות לקחו חלק 36 שחמטאים, שהתחרו ביניהם ב-9 סיבובים לפי השיטה השווייצרית. מנצח התחרות היה משה כנען, שגבר בשובר שוויון על רונן לב - שניהם השיגו 7,5 נקודות כל אחד מתוך 9 אפשריות.
המכביה ה-13
תחרויות השחמט במכביה ה-13 נערכו פעם נוספת בבית מלון "סיני" בתל אביב. בתחרויות לקחו חלק 60 שחמטאים, שהתחרו ביניהם ב-9 סיבובים לפי השיטה השווייצרית. מנצח התחרות היה אילן מנור שהשיג 7.5 נקודות מתוך 9 אפשריות. פטר סקלי מהונגריה זכה בתחרות הבזק.
המכביה ה-14
תחרות השחמט במכביה ה-14 הייתה הפעם תחרות סגורה בדרגה 7 של פיד"ה והמנצח בה היה מיכאל אורטובסקי בן ה-17.
המכביה ה-15
במהלך המכביה ה-15 התרחש אסון המכביה ובין הנפגעים היו גם שני שחמטאים אוסטרלים שנפצעו.
המכביה ה-16
תחרויות השחמט במכביה ה-16 נערכו בנתניה וכללו תחרות סגורה IM, תחרות סגורה GM, תחרות פתוחה ותחרות נוער. בתחרות ה-GM זכו במשותף יבגני אלכסיי מרוסיה וקונסטנטין לרנר מישראל, שניהם עם 6 וחצי נקודות מתוך 9 אפשריות. למקום הראשון בתחרות IM הגיע הישראלי רומן בר. בתחרויות לקחו חלק 72 שחקנים.
המכביה ה-17
תחרויות השחמט במכביה ה-17 נערכו בירושלים וכללו תחרות של שישה אמנים בכירים שהסתיים בניצחון משותף של איליה סמירין ויבגני נאייר, תחרות GM בה ניצח הישראלי יעקב זילברמן עם 8 נקודות מתוך 9 אפשריות, תחרות IM בה ניצח הישראלי אלכס כספי ותחרות פתוחה בה ניצח הלטבי איליה רוצקו.
המכביה ה-18
תחרויות השחמט במכביה ה-18 נערכו בנתניה וכללו תחרות על עם 13 רבי אמנים בקצב מהיר ובקצב בזק. בתחרות בקצב מהיר ניצח יבגני נאייר מרוסיה עם 9 וחצי נקודות מתוך 12 אפשריות. בתחרות GM הגיעו למקום הראשון הברזילאי אנדרה דיאמנט יחד עם הישראלי תמיר נבאתי, כל אחד מהם עם 6 נקודות מתוך 9 אפשריות. תחרות ה-IM נערכה בשני בתים, בבית הראשון זכה הישראלי בוריס קנצלר ובבית השני ניצחו במשותף 4 מתחרים.
בתקופת התחרויות ערכה יהודית פולגאר (פעם ראשונה במכביה) משחק סימולטני בבסיס של חיל האוויר ובוריס גלפנד משחק סימולטני בירושלים.
המכביה ה-19
מרבית תחרויות השחמט במכביה ה-19 נערכו בירושלים ורק תחרות הנוער נערכה בנתניה. מספר השחמטאים, שלקחו חלק בתחרויות היה הגדול אי פעם ורק בתחרות הפתוחה השתתפו יותר ממאה שחמטאים.
בתחרות GM1 זכה רב האמן הרוסי סמיון דבויריס עם 6 נקודות מתוך 9 אפשריות. בתחרות GM2 זכה הישראלי בוריס אברוך עם תוצאה זהה. בתחרות IM1 זכו במשותף מרסל אפרוימסקי, אופיר אהרון והאמן הבינלאומי גבריאל פלום עם 6.5 נקודות לכל אחד מתוך 9 אפשריות. שני הראשונים קיבלו על הישג זה ציון ראשון לאמן בינלאומי. בתחרות IM2 זכה אלכס כספי עם 6 נקודות מתוך 9 אפשריות, בהקדימו את עומר רשף, שצבר 5.5 נקודות. בתחרות הפתוחה ניצח הישראלי בן ה-12, אריאל ארנברג, ולמקום השני, עם מספר נקודות זהה, הגיע הברזילאי דייב ד'ישראל.
שחמט במכביות אזוריות
גם במכביות אזוריות דוגמת המכביה הפאן-אמריקאית היווה השחמט ענף תחרותי מקובל.
אונקוטן
אונקוטן (ברוסית: Онекотан; ביפנית: 温禰古丹島) הוא אי געשי בארכיפלג האיים הקוריליים בים אוחוצק בצפון-מערב האוקיינוס השקט. שמו מגיע ממילה בשפת האיינו שמשמעותה "כפר גדול". זהו האי השני בגודלו באיים הקוריליים, אחרי פרמושיר. האי נכלל מבחינה מנהלית בתת-המחוז סוורו-קורילסקי שבמחוז סחלין, מזרח רוסיה.
גאוגרפיה וגאולוגיה
האי אונקוטן נראה מלבני בערך, באורך של כ-42.5 ק"מ, ורוחב שנע בין 11 ל-17 ק"מ. שטחו 425 קמ"ר.
האי מורכב משני הרי געש המחוברים באיסתמוס שטוח יחסית. ישנם שבעה נהרות באי באורך של יותר מחמישה קילומטרים. הגדול ביותר הוא נהר אוזרנאיה. אורכו 8 ק"מ, הזורם מהחלק הדרומי של לוע הר הגעש של נמו לים אוחוצק. כמעט באותו אורך הוא נהר קדרובקה, הזורם מהחלק המרכזי של הר הגעש לתוך האוקיינוס השקט.
האי אונקוטן מופרד מהאיים השכנים על ידי מיצר קוריל הרביעי, מיצר יבריינוב ומצר קרניצין. האיים השכנים הם מקאנרושי, עם פסגה געשית בגובה 1,170 מטר ונמצא 28 ק"מ מצפון-מערב לאונקוטן; וחרימקוטן, עם הר געש בגובה 1,210 מטר (3,970 רגל), נמצא במרחק של 15 ק"מ (9.3 מייל) לדרום מערב. פרמושיר ממוקמת 53 ק"מ לצפון מזרח האי.
באונקוטן עדיין יש הר געש פעיל. ההתפרצות האחרונה בהר התרחשה ב-1952, ויצרה כיפת לבה קטנה על חוף האי. מפרץ בחוף המזרחי מכיל שרידי יישוב נטוש.
היסטוריה
האי נסקר על ידי הגיאודיסטים ומגלי הארצות הרוסים איוון יבריינוב ופיודור לוז'ין בשנת 1720, ולאחר מכן נתבע על ידי האימפריה הרוסית בשנת 1736 לאחר שתושבי איינו הוסבו לכנסייה הרוסית האורתודוקסית; אולם גובי מס רוסים נתקלו בפקידים יפנים באיים בשנים 1744–1745.
הריבונות עברה תחילה לרוסיה על פי תנאי חוזה שימודה משנת 1855, אך הוחזרה לאימפריה יפנית על פי חוזה סנט פטרסבורג משנת 1875 יחד עם שאר האיים הקוריליים. האי נוהל בעבר כחלק מתת-המחוז נמורו באי הוקאידו. בשנת 1884, בני האיינו הועברו על ידי השלטונות היפניים לשיקוטן.
במהלך מלחמת העולם השנייה, היה באי חיל מצב יפני קטן, שנכנע ב-25 באוגוסט 1945 ללא קרב.
החי והצומח
ישנם פחמים באגם צ'יורינוי, אחד משני האגמים באונקוטן, הממוקם בקצה הצפוני של האי.
באביב ובקיץ מקננים על האי יוני גווילמוט וציפורי יסעורון אטלנטי.
היונקים המצויים באי כוללים שועלים ומכרסמים קטנים, יחד עם כלבי ים ואריות ים על החוף.
הרוחות החזקות והאקלים הקשה מגבילים את צמיחת העצים לסבך קטן של תצורות קרומהולץ של אורן ננסי סיבירי עם גובה מרבי של 2–4 מטרים, בעיקר בערוץ.
דניאלה מלר
דניאלה מלר (נולדה ב-1947 באריאנה תוניסיה) היא אמנית רב תחומית, היא יצרה ויוצרת בטכניקות הדפס, ציור שמן ואקוורל, קרמיקה ורקמה לעיתים היא משלבת ביו אופני היצירה השונים. בעבר הייתה אחות מוסמכת בבית חולים סורוקה. חיה במיתר ויוצרת בבאר שבע.
תולדות חיים
דניאלה נולדה ב-1947 לחנה נינט מימון (ילידת 1925 - נפטרה ב 2014 ) עקרת בית. שעסקה גם בהדרכה בעבודות יד במועדוני קשישים ולדוד שושן מימון (יליד 1920 נפטר ב-1996 ) היה מנהל סניף עמיגור ( עמידר) בנתיבות. דניאלה נולדה כבת אמצעית בין שני אחים בוגרים ממנה ושני אחים צעירים ממנה.
בגיל 6 נשלחה דניאלה ללמוד עברית ב 'כותאב' (''חדר' ) תלמידה יחידה בין בנים. היא השקיעה בלימודי העברית ואף קבלה תעודת הצטינות ופרס. לימים תצייר את הסיפור.
בשנת 1956 עלתה המשפחה ארצה. בתחילה גרו אצל הסבתא במושב שרשרת. לאחר שנה התיישבו בנתיבות, שם קבלו בית קטן בשטח 36 מטרים רבועים עם "משק עזר" דונם אדמה לגידול ירקות, פירות ולעיתים כמה תרנגולות. אביה קבל משרה כמנהל עמידר.
ב-1967 סיימה דניאלה את בית הספר לאחיות מוסמכות במחזור ח' של בית הספר לאחיות בבית החולים המרכזי לנגב (היום) סורוקה בבאר שבע.
בין 1967 לשנת 1988 עבדה דניאלה כאחות מוסמכת במחלקה נוירוכירורגית, בית החולים סורוקה, מרבית השנים בתור אחות אחראית מחלקה.
בין 1989 לשנת 1994 הייתה אחות במשרה חלקית בחדר מיון. במקביל לימדה ציור בחוגים קהילתיים ובלימודי המשך של אוניברסיטת בן-גוריון.
ב-1994 פרשה מעבודתה כאחות והתמסרה לעסוק באמנות.
נשואה לפרופסור לרפואה יצחק מלר, אם לשלושה בנים.
מלר היא חברה באימפאקט - הארגון המקצועי של האמנים הפלסטיים בישראל.
הייתה בעבר חברה בבית האמנים בנגב, בבאר שבע.
על אמנותה
בין ספטמבר 2016 ועד יולי 2019 לקחה מלר צילומי משפחה ישנים בשחור-לבן שצולמו במצלמה ביתית ובהשראתם ציירה יצירות שמן גדולות בצבע ולעיתים הוסיפה להם פריטים שנבעו מהזיכרנות שלה, בספר האמן/קטלוג של תערוכת היחיד 'חיים ארוזים' של דניאלה מלר, שהוצגה בגלריה טרומפלדור בחסות המחלקה לאמנות של אוניברסיטת בן-גוריון כותב פרופסור חיים מאור מאמר ארוך על התהוות היצירות שהוצגו בתערוכה, ובין היתר הוא כותב ..."ציוריה של מלר הם פיגורטיביים, אך לא ריאליסטיים או היפר ריאליסטיים. בכוונת מכוון הם נטולים ליטוש דייקני ומתקתק או גימור מוקפד. הם משמרים ומדגישים את החספוס הגרעיני של ההדפסות בתצלומים המקוריים, שעליהם הם נשענים". ...ועוד הוא כותב ...בין אם התכוונה לכך בין אם לאו - מלר יצרה סדרה ציורית רבת עוצמה ועתירת איכויות, המצטרפת לאופן שבו אמנים בני הדור השני והשלישי למהגרים מזרחיים צפון אפריקאיים (דוגמת נטע אלקיים או שמעון פינטו) מתבוננים בזהותם ובמורשתם בזקיפות קומה ובגאווה. היא עושה זאת באמפתיה ובאהבה רבה להוריה ובני משפחתה, שעברו את המסע בגבורה והקימו בית לתפארת במדינת ישראל"...
מלר היא אמנית רב תכליתית, היא יצרה ויוצרת, בטכניקות הדפס. בציור, קרמיקה ורקמה לעיתים היא משלבת ביו אופני היצירה השונים.
במאמר 'כסא לדניאלה' שנכתב בקטלוג 'סימן -תפר' לתערוכת 'כיסא = מקום', בגלריה אפארטארט, בתל אביב. כותבת מרים ברוק-כהן ..."הנה לפני אמנות ישראלית אמיתית, המשלבת פריטים שבמראם החיצוני שייכים למזרח, ציור מים מוקפד ודייקני, שמזכיר נשים אמניות אירופיות ואמריקניות של מעמד האצולה הנמוך, בדים שבאמנות 'המערבית הקלאסית' הינם כאילו לקישוט אך בעצם הם סממני מעמד."...."כי אצל דניאלה התכשיטים והבדים הם העיקר ואינם קישוט ולא סמל מעמד, אלא סיפור אהבה לחומריות, לצבע ולרגשות שחפצים אלה מכילים ומעבירים מהעונדת אותם למתבונן בעונדת".
על התערוכה 'פורמת זכרונות', כתב האוצר משה בלמס "בעבודותיה של דניאלה מלר המוצגות בתערוכה מתמזגים שני תהליכים מנטליים של ריפוי ואיחוי. האחד קשור בתהליך האבל והפרידה מאמה והשני במוראות מלחמת ששת הימים בה שרתה כאחות חדר מיון בבית החולים בבאר שבע. מלר מפרקת את המראות והזיכרונות ומעבדת אותם באמצעות שפת אמנות עשירה ליצירה בעלת עצמה חזותית ורגשית.". כמו כן הוא מכנה את אופן הרקמה שלה 'פואטיקה'.
בשנת 2019 פרסמו בני הזוג דניאלה ויצחק מלר, ספר משותף 'מיתרי ספרו' על שהותם בת החודש בעיר ספרו שבמרוקו. בעוד דניאלה עסקה שם באמנותה וחלק מאיוריה הודפסו בספר, אסף יצחק רשמים מהם כתב סיפורים קצרים.
מבחר תערוכות יחיד
1988- "געגועים '', מוזיאון לאמנות ע"ש ג'ו אלון, להב.
1992- "צבע מקומי", קונסרבטוריון, באר שבע.
1994- "ציורי אקוורל", 'גלריה 'ציאורים', קבוץ אורים.
1996- "ציורים", גלריה עמליה ארבל, ראשון לציון.
2003- "ציורים", בית שרת, גבעתיים.
2005- "מן הנוף", גלריה 'הבית בדפנה' ,עומר.
2006- "סימנים", אוניברסיטת בן-גוריון.
2007- "תחריטים+", בית האמנים בנגב, באר שבע.
2009 - "נופים צבעוניים", מכון גנטיקה, בית חולים סורוקה.
2010 - "תחריטי הבית", על הגבעה-גלריה לאמנות מיתר, אוצר:חיים מאור.
2010 - "כיסא=מקום", גלריה אפארטארט, תל אביב. אוצרת: רותם ריטוב, הודפס קטלוג.
2012- "פרספקטיבה", גלריה באר צבע, באר שבע. אוצר: זכריה שדה.
2015- "פורמת זכרונות", גלריה לאמנות מכללת קיי, באר שבע, אוצרים: אביבית מרציאנו, משה בלמס וישראל רבינוביץ.
2020 - "חיים ארוזים", גלריית טרומפלדור בארשבע, אוצר:חיים מאור. הודפס קטלוג.
תערוכות קבוצתיות נבחרות
1986- Mid Atlantic Regional Watercolor Exb.,Baltimore הודפס קטלוג.
1987- Mid Atlantic Regional Exb.,Baltimore
1987- Baltimore Hebrew Congregation Show, Baltimore
1989 - "נגב", מוזיאון דימונה, דימונה, הודפס קטלוג.
1991- גלריית המכללה לאמנות חזותית, באר שבע.
1991- DCC Gallery, Baltimore,Maryland הודפס קטלוג.
1993- Salt Lake Art Center,Utah הודפס קטלוג.
1994- "נגב", גלריית בית העירייה באר שבע הודפס קטלוג.
1997- "ישן מול חדש", גלריית בית העירייה, באר שבע.
1997- "על נייר", גלריית התחנה הטורקית, באר שבע.
1998- ביאנלה לקרמיקה, באר שבע, אוצרת: יוכבד מרקס. הודפס קטלוג.
2001- "פן אחר", אוניברסיטת בן-גוריון, אגודת האמנים ועובדי האוניברסיטה. הודפס קטלוג.
2001- "צבע משחק באור", גלריית מרכז ג'ו אלון, קיבוץ להב.
2002- "עלה של זית", דלית אל-כרמל". הודפס קטלוג.
2002- "התחדשות" היכל התרבות אשקלון.
2003- "קרנבל צבעים", ספריה עירונית באר שבע.
2003- "משואה לתקומה", יד לבנים באר שבע.
2003- "ואהבת לרעך", מרכז הקונגרסים חיפה.
2004- "פתחים", גלריה קסטרא, חיפה.
2006- "תחריטים", מוזיאון הנגב באר שבע. הודפס קטלוג.
2007- "דור במדבר", בית האמנים ירושלים.
2007- "מקלות הקסם", סימגלרי, מושב מגדים. אוצרות: מרים ברוק-כהן, סימה סלע.
2007- "רקמות, רקמה וקליגרפיה באמנות העכשווית בישראל", אוניברסיטת בן-גוריון בנגב. הודפס קטלוג.
2008- "הדפסים אמנותיים", בית האמנים בנגב, באר שבע.
2008- "קיץ ישראלי", מוזיאון חניתה, האגף לאמנות עכשווית, חניתה.
2008- "אדום", בית האמנים בנגב, באר שבע.
2009 - "בית", 100 שנה לתל אביב, אפארטארט, תל אביב, הודפס קטלוג.
2009 - "שנות טובות - מנאיביות למציאות", מוזיאון לתולדות היישוב, גדרה.
2009 - "תחריטים", מכון סדנת ההדפס נירים, ההדפס ירושלים, נירים.
2009 - "קווים - אמני הדפס ותחריט", גלריה לאמנות, גן שמואל.
יע"ל (מבחן)
יע"ל ויעלנט הם מבחני ידע, שנועדו לבחון את רמת השליטה של הנבחנים בשפה העברית כשפה שנייה. מרבית מוסדות הלימוד להשכלה גבוהה בישראל דורשים ציון בבחינת יע"ל או יעלנט ממי שנבחן בבחינה הפסיכומטרית בשפה שאינה עברית או ממי שלא נבחן בבחינה הפסיכומטרית ונבחן בבחינת הבגרות בשפה שאינה עברית. הציון בבחינות יע"ל ויעלנט מסייע למוסדות הלימוד להעריך את רמת היכולת של הנבחנים בשפה העברית, למיין אותם לקורסי עברית ברמות שונות, או להעניק להם פטור מלימוד קורסים אלה. את הבחינות עורך המרכז הארצי לבחינות ולהערכה (מאל"ו).
שני המבחנים הם בעלי אותה מטרה ונבדלים בצורת ההעברה שלהם. מבחן יע"ל נערך בכיתה במתכונת נייר ועיפרון ומתקיים בארבעה מועדים בשנה. בחינת יעלנט היא בחינה ממוחשבת בחלקה המתקיימת בכיתת מחשבים במועדים הנקבעים על ידי המוסדות השונים להשכלה גבוהה ולפי הצרכים שלהם.
מטרת הבחינות
מוסדות רבים להשכלה גבוהה בישראל דורשים ממועמדים לעמוד בסף ידע מינימלי בשפה העברית כתנאי קבלה. מועמדים שרמת העברית שלהם גבוהה מהסף המינימלי אולם עדיין יחסית נמוכה נדרשים ללמוד קורסים בעברית. מבחני יע"ל ויעלנט משמשים להערכת הידע של המועמדים לצורך מיונם לרמות הקורסים השונות.
סף הקבלה ורמת הידע הנדרשת בעברית נקבעת עצמאית על ידי כל מוסד. ברוב המוסדות תעודת בגרות ישראלית שכל הבחינות בה (פרט לבחינות במקצועות שפה זרה) נערכו בשפה העברית פוטרת את המועמד מלימודי עברית ומהצורך להשתתף בבחינת יע"ל או יעלנט.
מועדים והרשמה
מבחן יע"ל נערך ארבע פעמים בשנה, במקביל למבחן הפסיכומטרי.
מאל"ו מאפשר לכל מי שנבחן במבחן הפסיכומטרי בנוסח שאינו עברית לגשת למבחן יע"ל מיד לאחר סיום המבחן הפסיכומטרי ללא תוספת תשלום. כמו כן, אפשר להירשם לבחינת יע"ל בנפרד מהבחינה הפסיכומטרית. ההרשמה נעשית דרך אתר מאל"ו.
מבחן יעלנט נערך לפי הזמנה של המוסדות להשכלה גבוהה ולפי הצרכיהם. הסדרי ההרשמה נקבעים על ידי המוסד המזמין את הבחינה.
בחינה בתנאים מותאמים
בחינת יע"ל מועברת גם בתנאים מותאמים למועמדים בעלי מוגבלות פיזית ונפשית, לבעלי לקויות למידה, ולבעלי הפרעת קשב וריכוז. בחינה בתנאים מותאמים מתקיימת לצד כל מועד בחינה רגילה או בתוך מספר שבועות לאחר מועד קיום הבחינה הרגילה. הזכאות לבחינה בתנאים מיוחדים נקבעת לאחר הגשת בקשה בהתאם להנחיות המפורטות באתר מאל"ו.
התנאים לבחינה מותאמת נקבעים עבור כל נבחן בנפרד אולם בין התנאים הנפוצים ניתן למצוא: בחינה ממוחשבת, תוספת זמן, הפסקות בין הפרקים, התאמה של התנאים הפיזיים בהם המבחן מתקיים וכן התאמות שונות לבעלי לקויות ראיה.
מבנה הבחינות
שתי הבחינות מורכבות משלושה פרקים של שאלות ברירה ופרק רביעי בו נדרשים הנבחנים לכתוב חיבור. שלושת הפרקים הראשונים מכילים 22 שאלות והזמן המוקצב לכל אחד מהם הוא 20 דקות.
דניאלה מלר
תערוכות קבוצתיות נבחרות
2010 - "טכניקה אובססיבית", בית דניאל, יפו. אוצר:צחי כהן.
2010 - "2/2 דונם בלב", גלריה גרוס, תל אביב. אוצרת:נעמי שלו.
יע"ל (מבחן)
מבנה הבחינות
שניים משלושת הפרקים הראשונים משמשים לצורך חישוב הציון והפרק השלישי משמש למניעת השפעה של הבדלים בין נוסחים ומועדים שונים וכן לצורך בחינת תפקודן של שאלות שישמשו בנוסחים עתידיים של המבחן. הפרקים בנויים כך שאין כל דרך לדעת אילו מהפרקים משמשים לחישוב הציון בפועל, ולכן הנבחנים נדרשים להתייחס לכל הפרקים באותה מידה של רצינות. עם זאת, מאל"ו מציין כי בבחינה עצמה עשויים להופיע פרקים ושאלות מבחינות קודמות, וכן עשויים להיות שינויים במספר השאלות בפרק, בזמן המוקצב לפתרונו, וכן בהוראות אחרות לפתרון הבחינה.
מה יפית עמק נוי (סרט)
מה יפיתָ עמק נָוִי (באנגלית: How Green Was My Valley, תרגום מילולי: "כמה ירוק היה העמק שלי") הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1941, שהתבסס על ספר בשם זה מאת ריצ׳רד לוולין. מפיק הסרט היה דאריל פ. זאנוק והוא בוים בידי במאי המערבונים ג'ון פורד. הסרט היה מועמד לעשרה פרסי אוסקר וזכה בחמישה, בהם פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר ופרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר, תוך שהוא גובר על סרטים קלאסיים שהופקו באותה שנה כ"האזרח קיין", "הנץ ממלטה" ו"חשד" של אלפרד היצ'קוק. הסרט פורש את זכרונות ילדותו של לוולין, ומגולל את סיפורה של משפחת מורגן קשת היום, החיה בכפר בעמק בדרום ויילס, שכלכלתו מבוססת על מכרות פחם, במפנה המאה העשרים. הסרט נוגע בנושאים כמסורת עממית ונוף ירוק הנדחקים בשל הקידמה, פער דורות, תנאי החיים והעבודה הקשים והמסוכנים, שביתות והתאגדות עובדים, פער מעמדות, התעללות בילדים, התמודדות עם רכילות בקהילה קטנה ושמרנית ועוד. עם זאת, הצגת הדברים היא ברוח נוסטלגית והוא מלווה בשירי עבודה וולשיים מקוריים.
סיפור העלילה, מסופר דרך עיניו של בן המשפחה הצעיר, יו מורגן (שכילד מגלם אותו רודי מקדוול אך קול המספר הוא של ארווינג פיצ'ל) ב-voice over וכולו פלאשבק של מורגן המבוגר העוזב את העמק ונזכר באירועים מעברו. אב המשפחה הדומיננטי, גווילם מורגן (דונלד קריספ) וארבעת אחיו הבוגרים של המספר עובדים במכרה. פרט למספר, הדמות הראשית הוא הכומר מר גרופיד, בגילומו של וולטר פידג'ן.
יע"ל (מבחן)
מבנה הבחינות
סוגי השאלות בפרקים הם:
מה יפית עמק נוי (סרט)
המשפט המצוטט ביותר מן הסרט, הוא המשפט האחרון הנאמר בו והמוטו שלו:
יע"ל (מבחן)
מבנה הבחינות
רמת הקושי של השאלות בכל חלק בפרק עולה באופן הדרגתי, למעט בחלק הבנת הנקרא (שם השאלות מסודרות לפי סדר הופעת נושא השאלה בקטע).
מה יפית עמק נוי (סרט)
עלילה
הסרט נפתח בחתונת אחיו של המספר, איוור (פטריק נוולס), עם ברונווין הבלונדינית (אנה לי). את טקס החתונה מנהל הכומר החדש והצעיר מר גרופיד (וולטר פידג'ן), שאך הגיע לכפר מקארדיף. סצנת החתונה מציגה את ההווי הכפרי הוולשי המסורתי התמים.
יע"ל (מבחן)
מבנה הבחינות
הפרק הרביעי בודק יכולת הבעה בכתב בעברית ומוקצבות לו 15 דקות. הנבחנים מתבקשים לכתוב חיבור בנושא המופיע בפרק. בפרק זה גם נבחני יעלנט מתבקשים לכתוב את החיבור בכתב יד, בעזרת נייר ועפרון. אורך החיבור הנדרש הוא בין 12 ל-15 שורות ועליו להיות בעל אופי המתאים לכתיבה אקדמית. החיבור מוערך על ידי שני מעריכים בלתי תלויים. הציון של פרק החיבור מהווה שליש מהציון הכללי. החיבור מוערך בארבעה ממדים: תוכן, ארגון, עושר לשוני ודיוק לשוני. טווח הציונים של כל אחד מהממדים נע בין 1 ל-7. הציון על החיבור הוא ממוצע הציונים שנתנו שני המערכים.
מה יפית עמק נוי (סרט)
עלילה
בהמשך נודע שהנהלת המכרה מתכוונת לקצץ בשכר. ארבעת האחים מציעים להתאגד, אך האב לא מוכן לשמוע על "הבלים סוציאליסטיים". עקב הוויכוח עוזבים ארבעת האחים הבוגרים את בית האב ומארגנים שביתה שמתארכת למשך החורף וגורמת למחסור. במהלך עצרת עובדים, מועדת אם המשפחה למים קפואים, הבן הצעיר נחלץ להצילה והשניים נופלים למשכב. במהלך מחלתם מתאהבת אחות המספר, אנגרד מורגן (מורין או'הרה), בכומר שמסייע להם, דואג להשכלתו של המספר ומשמש לו דמות אב אינטלקטואלי, בניגוד לאביו איש המעשה הפשוט. עם החלמתם של הבן והאם באביב מתאחדת המשפחה והשביתה מסתיימת, עם זאת שניים מהאחים אינם חוזרים לעבודה ומהגרים לארצות הברית. אנגרד, המאוהבת בכומר, מתחתנת בניגוד לרצונה עם בנו של בעלי המכרה ויוצאת עמו למסע סביב העולם.
יע"ל (מבחן)
הציון בבחינה
הציונים במבחן יע"ל ויעלנט שקולים ונעים בין 50 ל-150. הציון במבחן מחושב כך שהציון עבור פרקי שאלות הברירה מהווה שני שלישים מהציון הסופי והציון עבור פרק החיבור מהווה שליש מהציון הסופי.
מה יפית עמק נוי (סרט)
עלילה
לפי עצת הכומר מתחיל המספר ללמוד בבית ספר, אף על פי שהוא סופג התעללות מצד חבריו לספסל הלימודים ואף מצד המורה בשל מוצאו הנחות הוא עושה חיל הן בלימודים והן באיגרוף מול חבריו. הצלחתו בלימודים פותחת לו אפשרות להשלים את השכלתו באוניברסיטה ולא לעבוד במכרה כאביו ואחיו, אך הוא מוותר על אפשרות זו ובוחר לעבוד במכרה.
יע"ל (מבחן)
הכנה
כבכול מבחן, גם במבחני יע"ל ויעלנט היכרות מוקדמת עם מבנה המבחן וההוראות יכול לתרום להצלחה במבחן. לשם כך מופיעים באתר מאל"ו דוגמאות למבחנים לצורך התנסות.
מה יפית עמק נוי (סרט)
עלילה
איוור נהרג בתאונה במכרה בעוד אשתו רונווין בהריון והמספר, הצעיר ממנה בשנים רבות, אך המאוהב בה, עובר לגור בביתה במקום אחיו. כשאנגרד חוזרת לבדה, ללא בעלה, מהמסע סביב העולם, היא מעוררת את חמתה של סוכנת הבית הוותיקה של משפחת בעלי המכרות. סוכנת הבית והמשרתים מפיצים שמועה לפיה מקיימים אנגרד הכומר יחסים רומנטיים. השמועה ממררת את חיי בני משפחת מורגן ואת חיי הכומר, הפורש ממשרתו לאחר נאום בו הוא מוכיח את בני הקהילה על אטימותם, רוע לבם ופחדנותם. מיד לאחר מכן מתרחש פיצוץ עז במכרה ממנו נהרג אבי משפחת מורגן. את מבצע החיפוש אחריו מנהל הכומר, הלוקח עמו את יו הצעיר, שהאב גווע בזרועותיו. בנקודה זו מסתיימים זכרונות הילדות והסרט.
יע"ל (מבחן)
הכנה
קורסים להכנה למבחן ניתן למצוא במכוני ההכנה לבחינה הפסיכומטרית, במכינות קדם אקדמיות וכן בארגונים המסייעים לעולים חדשים.
מה יפית עמק נוי (סרט)
ההפקה
ג'ון פורד ביקש לצלם את הסרט באתר ההתרחשות בווילס, אך פרוץ מלחמת העולם השנייה סיכל אפשרות זו. לפיכך, הוקם כפר כורים וולשי ליד סנטה מוניקה, קליפורניה, בשטח חווה ששימשה כאתר צילומים ושנרכשה בסופו של דבר על ידי אולפני פוקס המאה ה-20 בשנת 1946. אחד מפרסי האוסקר של הסרט היה על העיצוב הריאליסטי של כפר כורים זה, שכל-כולו תפאורה.
פורד ליהק לרוב התפקידים שחקנים בריטים, אולם רק שחקן וולשי אחד, ריס ויליאמס, לתפקיד משני.
פרסים ומועמדויות
זכיות: מועמדויות נוספות:
בשנת 1990 נבחר להכלל בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית.
דניאלה מלר
תערוכות קבוצתיות נבחרות
2010 - "אין חיות כאלה", המוזיאון לתולדות גדרה.
2010 - "הכול חוזר עלינו", גלריה- הסדנה לאמנות יבנה, הודפס קטלוג.
2010 - "מיתרים", על הגבעה, גלריה לאמנות, מיתר.
2010 - "מקלות הקסם 2", גלריה לעיצוב חנקין, חולון.
2011- "אוהבים אמנות בתל אביב", סטודיו זיו פלג, תל אביב.
2012- "1 במאי", אוסף מכון תחריט בבית בלבן, נירים.
2012- "אמץ אמן", בית האמנים באלחריזי, תל אביב.
2012- "שחור לבן + צבע", גלריה בגן שמואל,
2015- "טרנספורמציה-אוהבים אמנות בתל אביב, סטודיו זיו פלג, תל אביב.
2015- "70 שנה לניצחון על הנאצים", בית האמנים חיפה.
2016- "מלאכת נשים", גלריית העירייה ברעננה.
2016- "עסק משותף", מרכז קניות בשדרות, בגלנטריה של ולנטינה.
2016- "מכון תחריט", גלריה ציאורים, קיבוץ אורים.
2017- "דד-ליין", תיאטרון הפרינג', באר שבע.
2019 - "פריפריית זכרונות", תיאטרון דימונה.
2020 - "נגב-ארץ מול שמים" גלריית המדרגות מלון הנגב באר שבע.
2020 - "נשים יוצרות מציאות בעמק", גלריה מרחב, הרדוף.
2020 - "מה נשמע בבית", מוזיאון הנגב, באר שבע.
2020 - "הונק-הון", בתים פתוחים, אום אל פחם.
2020 - "דל"ת אמות", פארק השקמה, ראשון לציון.
יצירות במקומות ציבורים
ציור על אריחי קרמיקה, שבוצעו במפעל נגב קרמיקה בירוחם.
יצירה אחת תלויה בכביש העוקף של באר שבע.
יצירה תלויה בקיר חזיתי בבנין המחלקות הפנימיות בבית חולים סורוקה.
פנג דה-חואי
קריירה מוקדמת
פנג נולד למשפחת חקלאים עובדי אדמה בחונאן. את האידאולוגיה שלו לטובת הכלל פיתח מדוגמת דודו-הגדול אשר בזמנו לחם במרד טאיפינג והטיל על פנג אידאולוגיה ציבורית ללכת כרצון האזרחים. לאחר שלמד כשנתיים בבית ספר לקונפוציאניזם נרשם פנג בשנת 1908 לבית ספר מערבי.
בשנת 1911 פנג החל לעבוד בכריית פחם בצפון המחוז למען סחר מינימום. עם מהפכת שינהאי חזר פנג לביתו ועבד במספר עבודות זמניות עקב התרסקות שוק הפחם. בשנת 1913, עם תחילתה של בצורת בחונאן השתתף פנג במחאה אלימה שהפכה אותו למטרה בעיני המשטרה הסינית.
פנג ברח לצפון המחוז ועד שנת 1916 כאשר חזר משהאמין כי אין עוד סכנה לחייו; עבד עבודות פרח ליד אגם דונגטינג. עם שובו התגייס פנג לצבא אילי המלחמה במסגרת תקופת המצביאים.
בין צבאות המצביאים
עם תחילתה של מערכת מלחמה פנימית חדשה בשנת 1917, יחידת הרגלים של פנג הצטרפה לצבאו של טאנג שהאנגזי אשר פעל יחדיו עם הפוליטיקאי טאן יאנקאי וסון יאט-סן נגד וו פאיפו וקואליציית אילי המלחמה בצפון (ביניהם גם ג'אנג דזוו-לין, שליט מנצ'וריה).
פנג נתפס בידי הקואליציה הצפונית אך שוחרר לאחר כשבועיים. בשנת 1919 הועלה לדרגת רב-סמל. כוחותיו של טאנג שהאנגזי הפילו את מערך הכוחות של הקואליציה הצפונית בחונאן ביולי 1920 עם כיבוש צ'אנגשה.
לאחר שקודם בתחילת שנת 1922 לדרגת סגן-משנה, פנג הושם כמפקד של כפר בחונאן בשם נאנשיאן. בעודו שם, הוא שם לב כי החקלאים העניים מועבדים בידי בעלי האדמה. פנג הציע כי האדונים העשירים יתמכו כספית בעניים. בעת בעל האדמה היסס להעביר כספים לעניים, פנג הוציא אותו להורג.
על פועלו פנג ננזף אך לא הורד בדרגה. לאחר מחאה על אי תשלום בפברואר 1922, פנג, כמו מספר קצינים נטשו את צבא אילי המלחמה. הם נעו דרומה לעבר גואנגדונג, שם חיפשו עבודה בצבא הקוומינטנג.
פנג לא ראה את הקוומינטנג בעין טובה. לאחר מספר חודשים הוא נטש את עבודתו ושייט דרך שאנגחאי לנהר היאנגצה ולעבר כפר הולדתו בחונאן. פנג עבד ביחד עם אביו בחקלאות (אביו קנה באותו הזמן אדמות בכספים שפנג הביא הביתה).
אף על פי שהעבודה הייתה פשוטה ונוחה, פנג לא נהנה מהיותו חקלאי פשוט. כהצעת עמיתיו, פנג התקבל באוגוסט 1922 לאקדמיה צבאית, שם בפעם הראשונה נרשם לפי שמו הפרטי "דֶּה-חֻוּאָי". כאשר עבר את האקדמיה בהצלחה בשנת 1923, פנג הועלה לדרגת סרן וקודם למפקד גדוד קוומינטנג באפריל 1924.
כאשר החלה מלחמה פנימית חדשה בין אילי המלחמה, פנג עסק בהתנגשויות הגבול נגד איל המלחמה ששלט בגואנגדונג. בשנת 1925 צ'יאנג קאי שק הקים את הצבא המהפכני הלאומי וכבש מחדש את גואנגדונג לידי הקוומינטנג. בעת וו פאיפו תקף את חונאן בשנת 1926 היה פנג ממפקדי המשלחת הצפונית לאיחוד סין, הוא נלחם על ביתו והועלה לדרגת רב-סרן. רק כאשר הפך פנג לחבר רשמי במפלגת הקוומינטנג, בשנת 1925, שמע לראשונה על קיומה של המפלגה הקומוניסטית.
קצין בקוומינטנג
בשנת 1927, לאחר הניצחון במשלחת הצפונית, ואנג ג'ינג-ויי החל בבניית פלג שמאלי מתוך הקוומינטנג ואיים על סמכותו של צ'יאנג קאי שק. טאנג שהאנגזי (אשר פנג היה תחת סמכותו הצבאית) תמך בואנג ופנג הועלה לדרגת סגן אלוף בעודו פונה נגד צ'יאנג. לאחר תבוסה מוחצת של ואנג וכוחותיו מול צבאו של צ'יאנג, פנג פיקד על נסיגת הכוחות. עם הזמן, עמיתיו לשעבר של פנג פנו אליו להצטרף אל המפלגה הקומוניסטית של סין. פנג כ-3 פעמים חזר ואמר כי הוא חבר בפלג השמאל של הקוומינטנג וכי הוא לא יכול פשוט לפרוש מהמפלגה. למרות תשובתו, פנג היה סימפתי לעבר הרעיון הקומוניסטי ואף החל ללמוד את הבסיס ברעיונותיהם של קרל מרקס ופרידריך אנגלס.
בפברואר 1928, פנג התקבל למפלגה הקומוניסטית בחשאי.
פנג הצטרף לגנרל הו צ'ין, ביחד הם נטשו את הפלג של ואנג וחזרו לצבאו של צ'יאנג שם הועלו לדרגת אלוף (קולונל). עם שובו של פנג לצבא הקוומינטנג הוא הוצב על משמר רכס ההרים צפונית לצ'אנגשה. עם טבח שאנגחאי נשלחו הוראות לעבר פנג שיפיל את כל הפועלים הקומוניסטים בקרבתו. מפני שכאמור פנג למעשה הצטרף בחשאי למפלגה הקומוניסטית הוא נטש את פקודות הממונים עליו והחל לארגן קבוצות של קומוניסטים.
פנג יצר קשר ביחד עם קבוצות גרילה קומוניסטיות וביניהן גם עם המפקדים ז'ו דה ומאו צ'ה טונג. ביולי 1928, פנג ותחתיו כ-2,000 חיילים, החל לתקוף את בעלי האדמות ומנהיגי המיליציות בחונאן. קשר רשמי עם המפלגה הקומוניסטית נוצר בעת פנג הכריז על "הממשלה הסובייטית המחוזית של חונאן". לאחר תקיפה מחודשת של כוחות הקוומינטנג בראשות הו צ'ין, פנג, כעת עם כמה מאות חיילים נסוג לעבר בסיסם של מאו וז'ו בהרי ג'ינגז'אנג.
הגנת ג'יאנגשי
מפעולותיו הראשונות של פנג לאחר שהתחבר עם הגרילה הקומוניסטית, היה הצלת מאו שכוחותיו הוקפו בידי יחידות מהקוומינטנג. פנג הפיל את כוחות הכיתור והציל את מאו. אחר כך מאו וז'ו עם שאר הכוחות הקומוניסטים ארגנו את העיר רואיג'ין (דרום מחוז ג'יאנגשי) להיות להם לבסיס הלוחמה בינואר 1929.
פנג נישאר בהגנה על דרום-מערב גְ'יָאנְגְשִׂי עם כ-800 חיילים אך הצטרף למאו וז'ו לאחר שהובס בידי כוח של 25,000 חיילי קוומינטנג מחונאן. אף על פי שהציל את כוחותיו מלהיתפס, מאו נזף בפנג על שנסג.
בהמשך השנה, פנג חזר עם כוח של כ-1,000 איש והחזיר את דרום-מערב גְ'יָאנְגְשִׂי לידי הקומוניסטים. באמצע 1929, פנג איחד כוחות עם שתי קבוצות של בוזזים וגנבים. לאחר שאלו בגדו בו בשביל כוח במפלגה, פנג הפיל את ראשי הקבוצות וסיפח את אנשיהם לצבאו אשר מנה כעת 2,000 איש. בהמשך פנג פנה למערכות גרילה בדרום חונאן, שם הגדיל את האספקה שלו כמו גם את מספר חייליו.
בעת ראש המפלגה הקומוניסטית לי לישאן הורה על כיבוש בירה מאוחדת לקומוניסטים, פנג לקח את הוראותיו ברצינות רבה. הוא פנה לכיבוש צ'אנגשה עם 17,000 חיילים ועוד 10,000 לוחמי גרילה. לאחר קרב קשה נגד הו צ'ין, קו ההגנה של הקוומינטנג התפרק והעיר נפלה לידי פנג אשר הכריז בשנית על הקמת "הממשלה הסובייטית המחוזית של חונאן" עם לי כיושב ראש ופנג עצמו כסגנו. הו תקף מחדש מאוחר יותר עם כ-35,000 חיילים, ופנג נסוג לגְ'יָאנְגְשִׂי עם כ-7,500 אבדות. ב-1 בספטמבר פנג תקף מחדש אך כוחותיו נעצרו בשערי העיר לאחר אבדות קשות. יחד עם תמיכתם של מאו וז'ו, רוב חונאן נכבשה לבסוף בשנת 1930. פנג היה מהחשובים בהגנה על חונאן הסובייטית. הוא הפך לסגן היושב ראש של צבא השחרור העממי. לאחר נפילת חונאן לידי הקוומינטנג ב-1933, פנג פנה בכוחותיו לעבר פוג'יין שם כבש שטחים נרחבים וסיפק אספקה רבה לצבאו.
המצעד הארוך
באוקטובר שנת 1933 כוחותיו של פנג נפלו מ-35,000 חיילים לכדי 20,000 עקב כוחות הכיתור של צ'יאנג (סך הכל 800,000 חיילי קוומינטנג מול 150,000 חיילי המפלגה הקומוניסטית).
ב-20 באוקטובר 1934 הכוחות הקומוניסטים הצליחו לפרק את הכיתור של צבא הקוומינטנג ותחת מאו החלו את המצעד הארוך. לאורך המצעד ואחריו, פנג תמך בעלייתו של מאו לכוח עד אשר האחרון הפך ליושב ראש המפלגה. פנג היה ראש הכוח בהגנה הצבאית לאורך המצעד הארוך. באוקטובר 1935 התרחש הקרב הגדול האחרון בין הקוומינטנג לצבא השחרור העממי, פנג היה לראש הכוחות הקומוניסטים המנצחים במאבק זה.
מלחמת ההתנגדות ביפן
לאחר תקרית גשר מרקו פולו החלה באופן רשמי מלחמת סין–יפן השנייה. בשביל להתמודד נגד יפן, הקוומינטנג והמפלגה הקומוניסטית הקימו את החזית המאוחדת. למרות רצונו של מאו להשתמש בחזית המאוחדת רק לחיזוק המפלגה, הכוחות של צבא השחרור העממי פעלו ביחד עם הקוומינטנג נגד האימפריה היפנית.
עם היכנסות הצבא היפני הקיסרי לעבר שאנשי, פנג תמך באיל המלחמה יאן שיאן להגנה על טאי-יואן. באמצע הקרב על הגנת העיר, ב-13 בדצמבר 1937, פנג נקרא לפגישת פוליטביורו שם הפגין את רצונו לשתף פעולה מרבית לצד הקוומינטנג נגד יפן, מאו סירב אך לאחר שבוצעה בגידה פנימית בידי אויבו הפוליטי של מאו, ג'אנג קאו-טאו לעבר הקוומינטנג, כוחו הפוליטי של פנג התחזק והוא החל עצמאית התנגדות ליפנים בהרי טאיחאנג עם כ-100,000 איש.
בין אוגוסט לאוקטובר 1940, פנג פיקד על המבצע הקומוניסטי הגדול ביותר נגד יפן, עם 200,000 חיילים המחופים בידי עוד 200,000 חיילים, הכוחות הקומוניסטים פירקו גשרים, תעלות ומפעלים ברחבי סין הכבושה והפילו אלפי יפנים. בין אוקטובר לדצמבר היפנים תקפו שוב ושוב אך פנג וכוחותיו הצליחו לעצור את רוב המתקפות.
בסופו של דבר הייתה התקדמות מסוימת לכוחות היפנים ופנג נסוג מערבה לעבר יאנאן. פנג הואשם ועבר ביקורת קשה לאורך 40 ימים בידי מאו על שנסג, זאת אף על פי שפנג יצא בקמפיין נגד האימפריאליזם ושיבח את האינטרנציונל ה-3. משנת 1942 והאלה, רוב תפקידו של פנג במלחמה היה פוליטי ולא צבאי בעוד הוא תמך במאו.
הפלת הקוומינטנג
ב-15 באוגוסט 1945 יפן נכנעה ופנג נע לכיבוש סין לפני שהקוומינטנג ינועו מחדש (משום שמלחמת האזרחים הסינית נפתחה מחדש עוד לפני הכניעה היפנית), הוא כבש את מונגוליה הפנימית ואתה תפס אלפי חיילים יפנים. במרץ 1946, 1,100,000 חיילים קומוניסטים אורגנו מחדש לתוך "צבא השחרור העממי".
פנג ארגן מחדש את צבא הצפון-מערב והושם לפיקוד של 175,000 חיילים. החיל של פנג היה העני מכלל צבא השחרור העממי אך היה קריטי לשמירה על יאנאן, הבירה הקומוניסטית.
במרץ 1947 גנרל הקוומינטנג הו זונגנאן תקף את האזור עם 260,000 מהחיילים החזקים ביותר של המפלגה הלאומית. למרות האסטרטגיות של הו, כל המידע על צבא הקוומינטנג הועבר לפנג דרך מרגל של ג'ואו אנלאי ועל כן פנג צלח לעבוד מעבר לטקטיקות של הו מספיק זמן בשביל שחברי הפוליטביורו יתפנו מיאנאן. מאו רצה שפנג יפיל ישירות את כוחותיו של הו שכעת היו כמעט חסרי כל אספקה וכוח, פנג לא הסכים שכן רצה להתיש את החיל של הו עד שיהיה אפשרי להפיל אותו ללא כל איבוד חיים מסיבי לצד הקומוניסטים.
ב-4 במאי פנג כבש חיל מבודד בצפון שאנשי, עם החיל הוא השיג כ-40,000 חליפות מדים וכמיליון פגזי ארטילריה. באוגוסט הוא הפיל את צבא הו והציל את מאו והפיקוד הכללי מפני הפיכה לשבויים של הקוומינטנג. פנג לבסוף הוציא את כל כוחות הקוומינטנג ממחוז שאנשי בפברואר 1948.
בין 1947 לספטמבר 1949, פנג וכוחותיו כבשו מידי הקוומינטנג ואילי המלחמה את המחוזות גאנסו, נינגשיה וצ'ינגהאי. כוחותיו הביסו פעם אחר פעם את כוחותיהם של הו ומא בופאנג (אשר ברחו אחר כך לסצ'ואן), אך לא הצליחו להפיל את הכוחות לגמרי. באוקטובר פנג פלש לשינג'יאנג, רוב אילי המלחמה נכנעו, אך לוחמת גרילה בקרב פלגים מוסלמים נמשכה לכמה שנים.
ב-1 באוקטובר הרפובליקה העממית של סין הוכרזה ופנג הפך ליושב ראש צבא צפון מערב ולראש המטה בשינג'יאנג. כוחותיו של פנג המשיכו בכיבוש שינג'יאנג מידי המיליציות האסלאמיות עד לכיבוש מלא בשנת 1951.
מלחמת קוריאה
לין ביאו היה הראשון בראשו של מאו להנהיג את צבא השחרור העממי נגד הקואליציה, אך לין סירב לפקד על הצבא עקב מצב בריאותי לקוי. פנג נטל את הפיקוד במקום לין והקים את צבא המתנדבים העממי לגיוס מחודש של אזרחים למען המאבק בקוריאה. מאו תמך בפנג (אשר עדיין לא היה במעמד כוח להרתיע אותו) והפך אותו לראש המטה של צבא השחרור העממי. בשביל לנהל גם את צבא המתנדבים העממי במנצ'וריה וגם את המערכה לכיבוש המלא של שינג'יאנג, פנג טס מבייג'ינג לעבר שיאן, אותה הפך לבסיסו המרכזי. ב-5 באוקטובר פנג הפך לגנרל ולקומיסר של צבא המתנדבים. פנג יצר קשרים עם הממשלה בפיונגיאנג דרך מוסקבה. הוא הפך את שן-יאנג לבסיסו המשני ושם התכונן לעבר פלישה לחצי האי הקוריאני.
לאחר קבלת ההסכמה של סטלין, ב-18 באוקטובר גל ראשון של כוחות סיניים, המונה כ-260,000 חיילים, עבר את הגבול הסיני-קוריאני ופלש לעבר קוריאה בלילה בין ה-18 ל-19 לחודש. התנגשות הכוחות הראשוניים הביאו את האו"ם לכדי נסיגה דרומה לנהר צ'ונג-צ'ון ב-4 בנובמבר, פעולה שסיימה את המערכה הראשונית.
בין ה-24 בנובמבר ועד ה-24 בדצמבר התמשכה המערכה השנייה, כוחות סיניים של כ-360,000 איש התנגשו מול כוחות האו"ם וכבשו מחדש את כלל צפון קוריאה, עד לגבול בקו רוחב 38 צפון. למרות הסתייגויות אישיות, פנג החליט לפעול לפי דרישותיו של מאו ולפלוש לעבר הדרום. במסגרת המערכה השלישית, ב-31 בדצמבר כ-230,000 חיילים סיניים פלשו לקוריאה הדרומית וכבשו את סיאול.
במרץ כוחות האו"ם פגעו קשות ביכולות צבא המתנדבים והוציאו את כוחם מעבר סיאול. מתקפת נגד של האו"ם נראתה בהמשך השנה, עם המערכה הרביעית. פנג פתח במערכה חמישית ואחרונה בין אפריל ליוני 1951, עם כוח של 548,000 חיילים, צבא המתנדבים ניסה בפעם האחרונה לפלוש ולכבוש את סיאול. המערכה נכשלה ומלחמת קוריאה הגיעה למצב של שוויון קצת מעבר לקו הרוחב 38 צפון אשר בו החלה המלחמה.
נאמר בידי חוקרי המלחמה כי לא היה שני לפנג לאורך המלחמה בכל הקשור לניהול צבאי, טקטי ואסטרטגי. במהפכת התרבות תומכי מאו טענו כי פנג פעל תחת השפעת מאו במערכותיו החזקות ועל דעת עצמו במערכות החלשות והנכשלות (תחת פיקודו של פנג, אחד מבניו של מאו נהרג בקרב.) היסטוריונים מודרניים נותנים לפנג את הקרדיט על כלל המערכות, שכן ככל הנראה הוא היה המפקד המלא שלהן ולמאו לא היה חלק מעבר לרעיון הפלישה הכללי.
דיבורים לפתיחת משא ומתן החלו ביולי 1951 אך התקדמו לאט מאוד. פנג נקרא בחזרה לסין כאשר התגלה אצלו גידול בראש. לאחר שהבריא, פנג חתם על שׁביתת נשׁק ב-27 ביולי 1952 וניתנה לו "קבלת גיבורים" בכיכר טיין-אן-מן כאשר חזר ב-11 באוגוסט. מלחמת קוריאה השפיעה עד מאוד על ההבנה הכללית של פנג, הוא דרש שבשביל למנוע עוד אבדות נוראיות, צבא השחרור העממי צריך להצטייד עם אספקת נשק מודרני ומתקדם, כמו גם אספקה של צרכים בסיסיים כגון אוכל מספק. פנג ראה את הצבא האדום הסובייטי כמודל לחיקוי של צבא השחרור העממי.
לפני מהפכת התרבות
משנת 1954, פנג היה סגן המזכיר של הקונגרס המדיני וגם שר ההגנה של הרפובליקה העממית של סין. הוא עלה לדרגת מרשל סין (מקביל לפילדמרשל) והפך לשני בצבא אחרי ז'ו דה. פנג ניסה להחתים את מאו להעברת כספים למען ארגון מחדש של הצבא. מאו שהתנגד היה מועסק בו בזמן במאבק פוליטי מול ליו בוצ'אנג. לאחר שפנג תמך במאו החלה התערערות בסמכותו מול הצבא. בשנת 1958 מאו הורה לפנג להתחיל את בניית מערכת הניהול הפוליטית של הקומיסרים בתוך הצבא.
מאו החל בשנת 1957 לחשוש מכוחם של הגנרלים לאחר שראה כי מרשל ברית המועצות גאורגי ז'וקוב הופל מכל מדרגות הכוח בעת המזכיר הכללי חרושצ'וב חשש מכוחו העולה.
ב-4 ביולי פנג שלח מכתב ראשון מעבר מאו בנושא הקפיצה הגדולה קדימה:
מאו היה יושב ראש לצד ליו שאוצ'י, שלאחר טיול ברחבי הכפרים והיישובים המורעבים של סין החליט יחדיו עם פנג לעצור אל הקפיצה הגדולה קדימה. מאו התכוון להמשיך בתוכנית, לטעמו כחצי מכל הסינים ימותו בקפיצה קדימה וכי זה המחיר שהם חייבים לשלם. בעזרת סמכותו של ליו פנג הטיל וטו על הפקודה של מאו להמשך התכנית קדימה. הקפיצה הגדולה קדימה נעצרה אך פנג וליו נרשמו כבוגדים בעיני מאו וחיק מאמיניו. לאחר מאבקים פנימיים שנמשו מעל כחצי עשור בו נוטרלה סמכותו הצבאית של פנג, ב-10 בנובמבר 1965 מאו הוציא לאור מספר כתבי עת שביקרו קשות את פועלו של פנג, הודו כי מאו פיטר אותו וכינו אותו בתואר המכפיש "בן הארי".
מוות במהפכת התרבות
ב-30 בנובמבר 1965, פנג עבר לצ'נגדו במחוז סצ'ואן שם עבד כשליש לדירקטוריון של חברת כרייה ועבודה אלקטרונית. ביוני 1966 פנג הוקנט בידי חבר של צוערים צעירים שהתנכלו לו. עם עליית מהפכת התרבות בסין החוקה בבייג'ינג הורתה על חטיפת פנג בדצמבר והבאתו חזרה לבירה בייג'ינג. בדרכו לשם פנג כתב למאו המכתב הועבר דרך ג'ואו אנלאי למאו.
ב-7 ביולי 1967 פנג החל לעבור התעללות ציבורית שבעתה הוכה, הושפל ונרמס. הוא הופל לרצפה כ-7 פעמים, בסופו של דבר נפצע קשה במצחו ושתיים מצלעותיו נשברו. פעילי ציבור מסוימים אף הגיעו והכו את פנג אל מול קהל אזרחי. מאו רדף גם אחר ליו שאוצ'י אשר סבל מאותו גורל כפנג וכמוהם גם אחר מתנגדים פוליטיים רבים. מבין ה"בוגדים" ברשימתו של מאו כמעט כולם נפלו במהפכה, היה זה רק דנג שיאופינג שצלח, ברח ממהפכת התרבות וחיכה לזמן הנכון לשוב למרכז העניינים בסין.
לאחר מותו של מאו בשנת 1976, דנג שיאופינג עלה לשלטון ושחזר את שמם הטוב של הנופלים במהפכת התרבות. ביניהם גם פנג. בטקס שנערך לשחזור שמם בין ה-18 ל-22 בדצמבר 1978 דנג נאם וצוטט באומרו על פנג:
מארדקטילוס
מארדקטילוס (שם מדעי: Maaradactylus) הוא סוג של פטרוזאור ממשפחת האנהגואריים שהתקיים במשך הקרטיקון התחתון באמריקה הדרומית.
מאפיינים
פירוש שמו של פטרוזאור זה הוא: "מארה" "Maara" - בתו של צ'יף במיתולוגיית האינדיאנים משבט קירי, אשר נהפכה בכישוף למפלצת מים בעלת לסת מוארכת עם שיניים חדות הטורפת דייגים. הסיומת "daktylos" פירושה "כנף".