cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דייב לובסאק
ביוגרפיה
בשנת 2006 לובסאק ניצח בפער זעום את ג'ים ליץ' המכהן, שייצג את המחוז השני של איווה מטעם המפלגה הרפובליקנית מאז 1977, באחד מהמהפכים הגדולים ביותר בבחירות אמצע אלה. לובסאק הוכרז כמועמד המפלגה הדמוקרטית בוועידה מיוחדת לאחר שלא הצליח לאסוף את מספר החתימות הנדרשת כדי להעפיל לבחירות מקדימות. מכיוון שאיש לא הופיע על פתקי ההצבעה, נקראה הוועידה לקביעת המועמד הדמוקרטי. מזה זמן מה היה מחוז הקונגרס השני דמוקרטי יותר ויותר (מאז הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1984, אף מועמד רפובליקני זכה במחוז, ונחשב למחוז הדמוקרטי ביותר במדינה. היה זה ברור כי ברגע שליץ' יפרוש לגמלאות מחליפו יהא דמוקרטי, אך הוא לא נחשב היה לפגיע במיוחד בגלל דפוס הצבעותיו המתון, הפופולריות שלו והעובדה שהיה ותיק ומוכר. למרות זאת, לובסאק גבר על ליץ' הודות לפער בן 8,395 קולות במחוז ג'ונסון, בו שוכנת עיר הבירה איווה סיטי.
ב-2008 התמודד לתקופת כהונה שנייה, וגבר בקלות על המועמדת הרפובליקנית מריאנט מילר-מיקס עם 57% מקולות הבוחרים. עם זאת, כעבור שנתיים, מילר-מיקס התמודדה מול לובסאק בשנית אך הפעם מערכת הבחירות הייתה צמודה יותר. בשעה שצ'אק גראסלי ניצח בכל מחוזות איווה בבחירות לסנאט של ארצות הברית וטרי ברנסטאד נבחר גם הוא לכהונה שנייה כמושל איווה, לובסאק נבחר מחדש רק עם כ-51% מהקולות. באופן עקבי, לובסאק הצביע בקנה אחד עם בסיעה הדמוקרטית בבית הנבחרים. מתוך 1,551 הצבעות, הוא הצביע עם עמיתיו הדמוקרטיים ב-90% מהמקרים. הוא הצביע בעקביות למען הזכות להפיל ולהעברת אמצעים להתקנת תקנות שמטרתן להגן על הסביבה.
בקרב קבוצות אינטרס העוסקות בזכויות האזרח, זכה לובסאק לדירוגים והערכות גבוהות לפי דפוס הצבעותיו. לראיה, בשנים 2009–2010, הקמפיין לזכויות אדם דירג אותו עם 91 אחוזים והאיגוד הלאומי לקידום אנשים צבעוניים דירג אותו עם 95 אחוזים. בבחירות 2014 ניצב בפעם השלישית בפני מריאנט מילר-מיקס, ונבחר עם 52.4% מהקולות. בשנת 2017 היה לחבר היחידי במשלחת איווה לבית הנבחרים האמריקאי שהצביע נגד הצעת החוק הרפובליקנית לקיצוצי מיסים של קווין בריידי. במהלך הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הדמוקרטית 2020, תמך לובסאק לקראת אספות הבחירה באיווה בראש עיריית סאות' בנד לשעבר פיט בוטיג'ג'. לאחר פרישתו של בוטיג'ג' מהמירוץ הנשיאותי הסב את תמיכתו לסגן הנשיא לשעבר ג'ו ביידן.
ב-12 באפריל 2019 הכריז על לובסאק על פרישתו מהחיים הפוליטיים. כהונתו נחתמה עם התפזרות הקונגרס ה-116 של ארצות הברית.
תרבות הנוק
תרבות הנוק (Nok) הייתה החברה המיושבת הראשונה במערב אפריקה. הנוק משויכת גאוגרפית לאזור צפון ניגריה. הארכאולוג ברנרד פאג (Bernard Fagg) תיארך את התקופה בין 900 לפנה"ס ועד ל-200 לספירה, אך קיימות מחלוקות בנושא. ישנם חוקרים הטוענים כי התרבות החלה מהמחצית האלף השני לפנה"ס (1500 לפנה"ס לערך) ועד תחילת הספירה הנוצרית שנת 0. לתרבות הנוק ניתן לראשונה את שמה ב-1943 על ידי פאג, אך העדות הראשונה לקיומה נמצאה ב-1928 על ידי ג'וס פלאטאו (Jos Plateau).
תרבות הנוק הייתה הראשונה, מבין מדינות מערב אפריקה, לעבור מאורח חיים של ציידים-לקטים לישיבת קבע המבוססת, לפחות בצורה חלקית, על חקלאות. בנוסף, רוב החוקרים מסכימים שאנשי הנוק היו היצרנים הראשונים של ברזל באפריקה שמדרום לסהרה. אף על פי שישנה מחלוקת בנושא זה, התרבות נחשבת לתרבות הראשונה באפריקה שמדרום לסהרה שעסקה בחרושת המתכת.
תרבות הנוק ידועה בפסלי הטרקוטה שלה. הפסלים שימשו למטרות דתיות ויוצרו במשך כל זמן קיומה של התרבות. אנשי הנוק שכללו את שיטת הפיסול בטרקוטה והמשיכו להשתמש בטכניקה זו גם לאחר תחילת השימוש בברזל, מה שבדרך כלל בתרבויות אחרות לא קרה.
גילוי התרבות
ב-1943 מצא פאג מספר פסלי טרקוטה בעלי אותו סגנון אומנותי, ושייך אותם לפסלים שנמצאו 20 שנה קודם לכן. פאג קרא לתרבות בשמה – תרבות הנוק, ונחשב עד היום לחוקרה הגדול ביותר וכן לאספן גדול של פסליה. זמן קצר לאחר תחילת המחקר, הצליחו פאג וצוותו למצוא ולאסוף כ-200 פסלי טרקוטה. הודות לטכניקות חקירה מתקדמות של הארה חומנית (Thermoluminescence), פאג וצוותו הצליחו לתארך את רוב הפסלים לשנת 500 לפני הספירה בקירוב. גילוי זה היה מפתיע בקרב חוקרים רבים של מערב אפריקה, מכיוון שרק חברות גדולות בעלות סולידריות אורגנית היו יכולות ליצור פסלים כאלה, ולא היה ידוע באותה תקופה על חברות כאלה במערב אפריקה.
במהלך החפירות נמצאו גם 13 תנורי ברזל וצלמיות טרקוטה בתוכם או בסמוך אליהם. תנורי הברזל תוארכו ל-280 לפני הספירה. גילויים אלה הביאו את פאג וחוקריו לשתי מסקנות עיקריות. הראשונה מביניהן היא שתרבות הנוק הייתה תרבות של מושבי קבע בעלת חלוקת עבודה מורכבת. המסקנה השנייה היא שצלמיות הטרקוטה נועדו למטרות פולחניות הקשורות לסיוע בעבודת הנפחות והצורפות.
40 שנה לאחר מחקרו של פאג וצוותו, חזרו חוקרים אחרים לאזור ומצאו ראיות לכך שהתרבות החלה בשנת 900 לפני הספירה בקירוב והסתיימה ב-200 לספירה. פאג טוען שייתכן שהתרבות התקיימה מעבר לגבולות הזמן הללו, אך עדויות חד משמעיות לכך עדיין לא נמצאו. נכון לשנת 2011 מתקיימות חפירות ארכאולוגיות בצפון ניגריה בשטח של 48,000 קילומטרים מרובעים. כתוצאה מהגילויים המרשימים, צפון ניגריה הפכה לקורבן של חפירות בלתי חוקיות וסחר בלתי חוקי באומנות.
פסלי הטרקוטה
תרבות הנוק  נחשבת לתרבות הפיסולית הראשונה באפריקה שמחוץ למצרים ומהווה אחד הדוגמאות העתיקות של אמנות אפריקאית שבטית. הפסלים תיארו סיטואציות רבות, כגון מחלות, מלחמות, אהבה ומוזיקה. דוגמאות לפסלים אלה ישנם בגילויים של צוותי החקירה של ברואינג ורופ (Breunig and Rupp). לדוגמה, נמצא פסל של גבר ואישה כורעים זה מול זו, כאשר ידיהם מונחות אחד על השני למתן חיבוק. בתור דוגמה נוספת, נמצאו מספר פסלים של אסירים ערומים בחלק גופם התחתון, כאשר חבלים קשורים סביב גרונם ומותניהם. התיעוד המוקדם ביותר של הופעות מוזיקה באפריקה שמדרום לסהרה נמצא בפסל של גבר עם תוף בין רגליו כאשר ידיו מתופפות עליו.
למרות הנושאים השונים שתרבות הנוק פיסלה עליהם, ישנם קווי דמיון אמנותיים רבים: ברוב הפסלים ישנה דמות אדם בעל ראש גדול, עיניים שקדיות ושפתיים פסוקות מעט. לעיתים קרובות לאדם המפוסל ישנו כובע מפואר או תסרוקת, מה שלדעת החוקרים נועד להראות את מעמדו הגבוה של המפוסל. תנוחת גוף נפוצה בפסלי הטרקוטה היא אדם שמניח את ידיו על ברכיו ובוהה החוצה. חוקרים משערים שהפסלים מייצגים אל או אב קדמון, ובמקרים אחרים דיוקן ספציפי של אדם. מוטיב העיניים השקדיות והשפתיים הפסוקות מעט היה מוטיב נפוץ באפריקה שמדרום לסהרה כ-1000 שנים לאחר הכחדות התרבות.
בדיקה מיקרוסקופית של החרס שממנו פוסל פסלי הטרקוטה מעיד על כך שהרכב החרס זהה. ישנם חוקרים הטוענים כי עובדה זו מעידה על כך שהחרס הגיע מאותו אזור גאוגרפי, אך אותו האזור עדיין לא התגלה. חוקרים אחרים, כגון בראוניג, סוברים שהחרס הגיע ממקומות גאוגרפים שונים, אך עיצבו אותו מומחים מיומנים על ידי כללים ברורים, ולכן הרכבו זהה.
יצור המתכות
מלבד תנורי הברזל שמצאו פאג וצוותו, בראוניג ורופ מצאו כ-20 כלי ברזל (חצי חנית וסכינים קטנות בעיקר). החוקרים טוענים שייצור המתכות התפתח לשם חקלאות, ציד, הכנת מזון ומלחמה. כלי המתכת תוארכו לשנת 500 לפני הספירה ונמצאו גם הם, כמו תנורי הברזל לצד כלי אבן וטרקוטה, מה שמעיד על שימוש סימולטני בחרס ובברזל. בדרך כלל בתרבויות אפריקה תועד המעבר לכלי הברזל בהפסקת השימוש בכלי האבן. אם כן נשאלה השאלה מדוע בתרבות הנוק השימוש היה בו זמני. חוקרים משערים שככל הנראה לא היה לתרבות מספיק מתכת כדי להחליף את כל ייצורה ולכן המשיכו להשתמש גם בחרס. יתר על כן, בתרבות הנוק המעבר היה ישירות מהחרס לברזל, וזאת בניגוד להרבה תרבויות אחרות באפריקה שעברו שיטת ביניים של שימוש בנחושת. בהשפעת תרבות הנוק נשאלת השאלה האם ייצור המתכות הוא הגורם העיקרי שגורם לחברות להתפתח. לשאלה זו תשובות שונות אצל ארכאולוגים רבים.
מחלוקת נוספת הקיימת בקרב החוקרים היא האם תרבות הנוק המציאו את טכניקת ייצור המתכת בעצמם, או שמא שהטכניקה באה עם נוודים מצפון אפריקה שהעבירו את הידע. בין החוקרים הטוענים שהידע הועבר על ידי תרבויות צפון אפריקאיות נמצא גם רודיגר קראוס (Rüdiger Krause). קראוס טוען שהמרחק מצפון ניגריה לשאר צפון אפריקה הוא מרחק סביר בהחלט לניידות טכנולוגית.
היכחדות התרבות
חוקרים משערים ששיא התרבות התרחש כמה מאות לאחר תחילתה. עם קיצו של המילניום הראשון לפני הספירה או מספר מאות לאחריו (תלוי לדעת אילו חוקרים), התרבות נכחדה. לפי הדעה הרווחת מעט שנים לאחר 200 לספירה, כמות האוכלוסייה החלה להתדלדל. זאת ידוע מהכמות המועטה של פסלי הטרקוטה שנמצאו וששויכו לתקופה זו. עד היום לא ידוע על הסיבה שבגלל תרבות הנוק נעלמה, אך מספר חוקרים, וביניהם בראוניג, טוענים שהסיבה לכך עשויה להיות נעוצה בניצול יתר של משאבים טבעיים והסתמכות גדולה מדי על פחם.
מחקרו של פאג עוסק בשאלות מאין באה תרבות הנוק ולאן היא נעלמה, אך חוקרים רבים טוענים שכדי לענות על השאלות הללו ולדעת עוד על התרבות, יש למצוא ראיות נוספות.
השפעות התרבות
חוקרים מסוימים טוענים שתרבות האיפה (Ife) הושפעה מתרבות הנוק, אך פאג גורס שלמרות הדמיון הרב, הן הסגנוני והן הנושאי, באמנות של שתי התרבויות, אין הוכחה שאנשי האיפה נחשפו אי פעם לפסלי הטרקוטה של תרבות הנוק.
השינוי שעבר על מערב אפריקה נחשב לשינוי גדול ועדיין הוא בגדר תעלומה: בטווח זמן של 1,000 שנים עברה מערב אפריקה ממודל של מושבות קבע המבוססות על חקלאות – לאימפריות ענק (כמו איפה ובנין). פאג מציין בפה מלא ששום חברה אינה מבודדת בכל זמן נתון, ובחקירת תרבות הנוק יש לקחת זאת בחשבון.
ריהו טראס
ריהו טראס (באסטונית: Riho Terras; נולד ב-17 באפריל 1967) הוא איש צבא ופוליטיקאי אסטוני. שימש כמפקד כוחות ההגנה של אסטוניה (מקביל לרמטכ"ל) בין השנים 2012–2018. החל מ-2020 הוא משמש כחבר הפרלמנט האירופי מטעם מפלגת המולדת האסטונית.
ביוגרפיה
טראס נולד ב-17 באפריל 1967 בקוכטלה-יארבה שהשתייכה אז לברית המועצות. הוא שרת בצי הסובייטי ובמקביל למד היסטוריה באוניברסיטת טרטו. לאחר פירוק ברית המועצות זכתה אסטוניה בעצמאות מחודשת, וטראס התגייס לצבא אסטוניה. בין השנים 1998-2000 הוא פיקד על גדוד המשמר האסטוני, ולאחר מכן כיהן כנספח הצבאי בברלין עד 2004. בשנים שלאחר מכן הוא עבד בתפקידים שונים במשרד ההגנה. בסוף שנת 2011 הוא נבחר לשמש כמפקד כוחות ההגנה של אסטוניה (מקביל לרמטכ"ל). הוא נכנס לתפקידו ב-5 בדצמבר של אותה שנה. בתפקידו זה, הוא פעל להידוק היחסים בין אסטוניה למדינות נאט"ו, והוביל קו נוקשה כנגד רוסיה. במאי 2015 הכריזה עליו רוסיה כפרסונה נון גראטה. באותה שנה הוכרז שהקדנציה בת חמש השנים של טראס בתפקיד מפקד כוחות ההגנה, תוארך בשנתיים נוספות. הוא סיים את תפקידו ב-5 בדצמבר 2018.
רד ווינגס איירליינס
רד ווינגס איירליינס (באנגלית: Red Wings Airlines) היא חברת תעופה רוסית שממוקמת בנמל התעופה הבינלאומי דומודדובו, במוסקבה, רוסיה. חברת התעופה מספקת שירותי נוסעים ושירותי מטען.
היסטוריה
Red Wings הוקמה בשנת 1999 תחת השם VARZ-400, על שם ראשי התיבות הרוסיים של מפעל Vnukovo Avia. שמה שונה לאיירליינס 400 בשנת 2001, לפני שאומץ שמה הנוכחי בשנת 2007.
חברת התעופה הייתה בבעלותו של איל ההון הרוסי אלכסנדר לבדב, שביקש ליצור חברת תעופה מוזלת שתורכב ממטוסים מתוצרת רוסית והורכבה תחילתה ממטוסי טופולב מודרניים מדגמי טופולב-204-100B מטוסים דו-סילוניים עם 210 נוסעים. לחברה היה צי של עשרה מטוסי 204-100B (מטוס אחד התרסק ליד נמל התעופה הבינלאומי ונוקובו ב-29 בדצמבר 2012) וכן ביקשה גם לרכוש איירבוס A320 ואולי איירבוס A321.
לבדב היה גם בעל 49% מחברת התעופה הגרמנית Blue Wings, שהייתה אמורה להיות חברת אחות של רד ווינגס. עם זאת, ב-13 בינואר 2010, Blue Wings הפסיקה את פעילותה והודיעה על פשיטת רגל, בעקבות המשבר הפיננסי העולמי שהרחיק משקיעים.
לאחר התרסקות טיסה 9268 בדצמבר 2012, בוונוקובו, יזמו רשויות התעופה הרוסיות בדיקת חירום של כלל חברות התעופה ותחזוקת ציי המטוסים והביאה לביטול רישוי החברה ב-4 בפברואר 2013. חברת התעופה הפסיקה את פעילותה יום קודם והבעלים אלכסנדר לבדב הודיע כי החברה לא תשוב לפעילות.
ב-4 באפריל 2013 מכרה NRC את קבוצת "גוטה" של חברת "רד ווינגס איירליינס" תמורת רובל אחד (במקרה זה נותרו מטוסים מושכרים מחברת "איליושין פיננסים" שבבעלות NRC). הבעלים החדשים תכננו להגדיל את צי המטוסים ל-10–15. חברת התעופה התכוונה לקנות מטוסים רוסיים בלבד. ב-25 באפריל 2013 הוכרז כי בראש חברת התעופה Red Wings עומד סרגיי בלוב - המנכ"ל הקודם של חברת התעופה "רוסיה". ב-18 ביוני 2013 חידשה הסוכנות הפדרלית לתחבורה אווירית את רישוי התפעול של החברה ואפשרה לה לבצע טיסות מסחריות של נוסעים ומטען. ב-22 ביוני חידשה חברת התעופה טיסות שכר. ב-12 ביולי חידשה חברת התעופה טיסות סדירות ממוסקבה.
כדי להגדיל את הכוח העסקי, Red Wings וחברת נורדאוויה החליטו להתמזג.
ב-20 בספטמבר 2018, הוכרז כי החברה תעבור מיתוג מחדש.
צי החברה
צי המטוסים כולל את המטוסים הבאים החל מאוגוסט 2017: במאי 2020 דווח כי על בסיס החברה תוקם חברת תעופה חדשה ב שתרכוש 60 מטוסי סוחוי סופרג'ט 100 ו-16 מטוסי MC-21.
הנרי, המלך הצעיר
הנרי המלך הצעיר (באנגלית: Henry The Young; 28 בפברואר 1155 - 11 ביוני 1183), היה השני מבין חמשת בניו של המלך הנרי השני, מלך אנגליה ואלינור, דוכסית אקוויטניה. באופן רשמי הוא היה מלך אנגליה, דוכס נורמנדי, רוזן אנז'ו ומיין.
נעורים
מעט מאוד ידוע על חייו המוקדמים של הנסיך הנרי הצעיר. אחיו למחצה מצד אמו מנישואיה הראשונים ללואי השביעי, מלך צרפת היו מארי של צרפת, רוזנת של שמפניה ואליקס של צרפת, רוזנת בלואה. היה לו אח אחד בוגר ממנו, ויליאם התשיעי, רוזן פואטייה (נפטר ב-1156), ואחיו הצעירים ממנו היו: מטילדה, דוכסית סקסוניה, ריצ'רד הראשון, מלך אנגליה, ידוע גם כ"ריצ'רד לב הארי"; ג'פרי השני, דוכס בריטני, אלינור, מלכת קסטיליה, ג'ואן, מלכת סיציליה, וג'ון, מלך אנגליה.
בחודש יוני 1170, הנרי בן החמש-עשרה הוכתר למלך כשאביו עודו בחיים. פואמה לטינית שנכתבה על ידי פקיד בית משפט לכבוד ההכתרה, מרמזת על הכריזמה של הנסיך הצעיר. שם הוא מתואר כנער מקסים ויפה, גבוה אבל פרופורציונלי, בעל כתפיים רחבות וצוואר ארוך ואלגנטי, עור בהיר ומנומש, עיניים כחולות וגדולות ושיער אדמדם כמו כל בני משפחתו.
מעמדו הציבורי
הנרי לא נהג להתעניין יותר מדי בעסקי היום-יום של השלטון, בניגוד לאביו ולאחיו הצעירים. דעת הרוב בקרב ההיסטוריונים היא זו של ו.ל וורן מ-1973: "הצעיר הנרי היה היחיד מבני משפחתו שהיה פופולרי בימיו שלו. יכול להיות שהסיבה היא שהוא היה גם היחיד שלא נתן שום עדות לתבונה פוליטית, מיומנות צבאית, או אפילו אינטליגנציה רגילה ... ", ובספר מאוחר יותר הוסיף וורן: "הוא היה אדם אדיב, נעים הליכות, בעל נטיות של ליברליות ונדיבות. לצערנו הוא גם היה רדוד, יהיר, חסר זהירות, נאיבי, חסר יכולת, וחסר אחריות".
המוניטין של המלך הצעיר בזמנו, לעומת זאת, היה חיובי מאוד, בעיקר בזכות מקומו בתרבות טורנירי האבירים הנלהבת בזמנו. עדות לכך ניתן למצוא בהופעותיו בספר ההיסטוריה של וויליאם מרשל, הביוגרפיה של האביר עליו הוטל לשמש כמנטור של הנרי בשנת 1170, ושהפך לראש הקבוצה שלו בטורניר עד 1182. ההיסטוריה מתארת אותו עובר במהירות ועקביות מטורניר אחד למשנהו, בין צפון ומרכז צרפת בין 1175 ו-1182, עם בני הדודים שלו, פיליפ, רוזן פלנדריה, ובולדווין החמישי, רוזן היינוט', פלנדריה ונמור. הוא היה אחד מהפטרונים המרכזיים של הספורט, וטען כי הוציא מעל 200 פאונד ביום על פמליה של כ-500 אבירים שהביא עימו לטורניר של Lagny-sur-Marne בנובמבר 1179.
בניגוד לחוסר המשקל פוליטי, פטרונותו של המלך הצעיר נתנה לו מעמד סלבריטי ברחבי מערב אירופה. הברון של טרובדון, רטראן דה בורן, שהכיר אותו, אמר כי הוא היה "... המלך הטוב ביותר שאי פעם לקח את המגן, הנועז ביותר והטוב ביותר של כל הטורנירים. מהזמן שבו רולאן (האביר האמיץ) היה בחיים, ואפילו לפני כן, מעולם לא ראה כל כך אביר מיומן, מלחמתי כל כך, שתהילתו הדהדה ברחבי העולם כל כך, מנהר הנילוס והשמש השוקעת". בקרב בני דורו ובני הדור הבא רווחה התפיסה שמותו בשנת 1183 סימן ירידה באיכות הטורניר ובמאמץ האבירי. הכומר שלו לשעבר, טיבורי מג'רבז, אמר כי "מותו היה הסוף של כל מה שאבירי". עם זאת, דה בורן היה מאוחר יותר ביקורתי מאוד כלפי המלך הצעיר, והזכיר אותו לשלילה בכמה מיצירותיו.
קריירה פוליטית ונישואין
הנרי הצעיר שיחק תפקיד חשוב בפוליטיקה של שלטונו של אביו. ב -2 בנובמבר 1160, בעודו בן 5 התארס למרגרט מצרפת, בת שנתיים, בתו של המלך לואי השביעי, מלך צרפת, ושל אשתו השנייה, קונסטנס מקסטיליה. הנישואין היו ניסיון ליישב סוף סוף את המאבק בין רוזני אנז'ו והמלכים הצרפתים על השליטה של במחוז וקסין (כיום בצרפת, על יד פריז), שלואי השביעי ירש מסבו של הנרי, ז'ופרואה החמישי, רוזן אנז'ו, בסביבות 1144. על פי תנאי ההסדר, היה על מרגרט למסור את הטירות של וקסין לבעלה החדש.
בני הזוג נישאו באופן רשמי ב-27 באוגוסט 1172 בקתדרלת ווינצ'סטר, כאשר הנרי מוכתר למלך אנגליה בפעם שנייה, הפעם יחד עם מרגרט, על ידי רוטרו, הארכיבישוף של רואן.
הנרי הצעיר הסתכסך עם אביו בשנת 1173. היסטוריונים בני זמננו טוענים, כי היה זה בשל תסכולו של האיש הצעיר שאביו לא נתן לו שום תחום שליטה, ותחושת הרעב שלו לממון אישי. הוא פתח במרד שנמשך מכוח חוסר שביעות רצון עמוקה הרבה יותר משלטונו של אביו, וממוטיבציה אדירה של אנגלו-נורמנים, נורמנים, פוטווינים ואנגווינים. מלחמת האזרחים (1173-1174) כמעט הצליחה להפיל את המלך והוא ניצל רק בזכות נאמנות מצידם של אצילים עם אחזקות בצד האנגלי של התעלה, ובזכות התבוסה והלכידה של מלך סקוטלנד. הנרי הצעיר ביקש להתפייס אחרי לכידתה של אמו, וכישלונו של המרד. על פי תנאי ההסדר, הונו גדל בהרבה, וככל הנראה הוא הקדיש את רוב שבע השנים הבאות לשעשועים של הטורניר.
חייו של הנרי הצעיר קיבלו תפנית לרעה בשנת 1182. הוא הסתכסך עם וויליאם מרשל, מנהיג טורניר ה-mesnée. נטעו כי מרשל ניהל רומן חשאי עם המלכה מרגרט. המלך הצעיר שלח את אשתו בתחילת 1183 לבית המשפט הצרפתי. מהלך זה נעשה ככל הנראה כדי לשמור עליה במלחמה הממשמשת ובאה עם אחיו, ריצ'רד לב ארי, ולא בגלל השמועה על הרומן.
הילד היחיד של הנרי ומרגרט היה ויליאם, שנולד בטרם עת ב -19 ביוני 1177, ומת כעבור שלושה ימים.
מותו
הנרי המלך הצעיר מת בקיץ 1183, במהלך מערכה בלימוזן נגד אביו ואחיו ריצ'רד. הוא בדיוק סיים לבזוז מנזרים מקומיים כדי לגייס כסף לשלם לשכירי החרב שלו. הוא לקה בדיזנטריה בתחילת יוני. הוא נחלש במהירות והיה ברור לבני ביתו שהוא גוסס ב -7 ביוני, כאשר הוא הודה וקיבל את הטקסים האחרונים. כאות לחרטתו על מלחמתו נגד אביו, הוא השתטח עירום על הרצפה לפני הצלב. הוא הכין צוואה ונתן את גלימתו לחברו וויליאם מרשל, בטיעון שהוא צריך לקחת את הגלימה (כנראה עם הצלב של הצלבן תפור לזה) לכנסיית הקבר הקדוש בירושלים. על ערש דווי, הוא ביקש להיפגש ולהשלים עם אביו, אך המלך הנרי, מחשש לתכסיס, סירב לראות אותו. הוא מת ב -11 ביוני, לופת את טבעת אביו שנשלחה במקום ביאתו, כאות לסליחתו. לאחר מותו, אביו ספד לו: "הוא עלה לי הרבה, אבל הלוואי שהוא היה נשאר בחיים כדי לעלות לי יותר".
אחרי מותו נעשה ניסיון על ידי אימו להעלות אותו לרמת קדוש. תומאס מארלי, סגן הבישוף של ויילס, פרסם זמן קצר לאחר מכן דרשה ובה אירועים מופלאים שנעשו על ידי הנרי. הנרי השאיר הוראות מפורטות כיצד הוא מעוניין להיקבר: את הקרביים שלו, ואיברים נוספים הוא ביקש לקבור במנזר שארו (Charroux) ואת שאר גופו בקתדרלת רואן. ואכן שרידיו נמצאים בקתדרלת רואן, שבו קבור גם אחיו הצעיר, ריצ'רד, שאיתו היה מסוכסך. קברו של הארכיבישוף של רואן, שחיתן את הנרי ומרגרט, שוכן בקרבת מקום. האחים ריצ'רד וג'ון הפכו שניהם מאוחר יותר למלכי אנגליה.
וולטר קנון
ווֹלְטֶר בְּרֶדְפוֹרְד קֶנוֹן (באנגלית: Walter Bradford Cannon; 19 באוקטובר 1871 – 1 באוקטובר 1945) היה פיזיולוג אמריקאי, פרופסור ויו"ר המחלקה לפיזיולוגיה ב. הוא טבע את המונח "תגובת הילחם או ברח", ופיתח את התיאוריה של הומאוסטאזיס. התיאוריות שלו הפכו לפופולריות בעקבות ספרו "חכמת הגוף" (The Wisdom of the Body), שפורסם לראשונה ב-1932.
ביוגרפיה
קנון נולד ב-19 באוקטובר 1871 ב בוויסקונסין, בנם של קולבר הנשה קנון (Colbert Hanchett Cannon) ואשתו וילמה דניו (Wilma Denio). אחותו (1877–1960) הפכה לעובדת סוציאלית ידועה בבית החולים הכללי מסצ'וסטס.
הריזאו
הריזאו (בגרמנית: Herisau) היא בירת קנטון אפנצל אוסר-רודן שבשווייץ. העיר היא מקום מושב ממשלת הקנטון והפרלמנט שלו ורשויות השיפוט של הקנטון שוכנות בטורגן.
וולטר קנון
ביוגרפיה
באוטוביוגרפיה שלו "דרכו של חוקר" (The Way of an Investigator), מנה קנון את עצמו בין צאצאיו של, חוקר צרפתי קנדי ו". משפחתו הקלוויניסטית הייתה פעילה אינטלקטואלית, כולל קריאה בכתביהם של , ו. סקרנותו של קנון הובילה אותו גם לתומאס הנרי האקסלי, ג'ון טינדל,  וליאם קינגדן קליפורד. מורה בתיכון, מרי ג'נט ניוסון (Mary Jeannette Newson), הפכה למנטורית שלו. "מיס מאי" ניוסון הניעה אותו ועזרה לו לנצל את כישוריו האקדמיים כדי להתקבל לאוניברסיטת הרווארד ב-1892.
הריזאו
גרעין היישוב והבתים סביב לכיכר המרכזית, הכנסייה הפרוטסטנטית משנת 1580, הבתים הקרויים Wetter ו-zur Rose (שניהם משנת 1737, גרעין הכפר שוונברג (Schwänberg) ובניין הממשלה הכולל בתוכו את ארכיון הקנטון, רשומים כאתרי מורשת לאומיים.
וולטר קנון
ביוגרפיה
עם סיום לימודי התואר הראשון שלו ב-1896, הוא הצטרף לבית הספר לרפואה בהרווארד. הוא החל להשתמש בקרני רנטגן כדי ללמוד את הפיזיולוגיה של העיכול תוך כדי עבודה עם הנרי פ. בוודיץ' (Henry P. Bowditch). בשנת 1900 קיבל תואר רופא.
הריזאו
יחד עם ערים נוספות בהרי האלפים, הריזאו שותפה באגודה ליישום של האמנה האלפינית להשגת פיתוח בר קיימא בהרי האלפים. בשנת 2003 הוענק להריזאו תואר העיר האלפינית לאותה שנה.
היסטוריה
הריזאו מוזכרת לראשונה בתיעוד משנת 837 בשם Herinisauva, והכנסייה שלה מוזכרת לראשונה ב-907. ב-1084 נחרבה העיירה במסגרת הקרבות סביב למנזר סנט גאלן. ב-1248 וב-1249 חרבה העיירה שוב, הפעם על ידי המנזר עצמו. ב-1041 הצטרפה הריזאו לברית יחד עם יישובים אחרים באפנצל כחלק ממלחמות אפנצל.
וולטר קנון
ביוגרפיה
לאחר סיום לימודיו, נשכר קנון על ידי בהרווארד כמדריך במחלקה לפיזיולוגיה תוך כדי המשך המחקר על העיכול. קנון הועלה לדרגת מרצה בכיר לפיזיולוגיה בשנת 1902. הוא היה חבר קרוב של הפיזיקאי,, ויחד הם הקימו את מועדון ויכט (Wicht Club) עם מדריכים צעירים נוספים למטרות חברתיות ומקצועיות. בשנת 1906, קנון ירש את בודיץ' כפרופסור על שם היגינסון (Higginson Professor) ויו"ר המחלקה לפיזיולוגיה ב עד 1942. בשנים 1914–1916, קנון היה גם נשיא.
הריזאו
היסטוריה
בשנים 1517 – 1518 הצליחה הריזאו להשיג את עצמאותה מהמנזר. ב-1601 נבנה בניין העירייה. ב-1606 עלה רוב שטחה של העיר באש. ב-1648 נפרד מהריזאו הכפר שוולברון והיה לכפר עצמאי נפרד. בין השנים 1798 – 1803 הייתה הריזאו בירת קנטון זנטיס במסגרת הרפובליקה ההלווטית.
גאוגרפיה דמוגרפיה וכלכלה
שטחה של הריזאו הוא 25.2 קמ"ר. מתוכו 56.8% משמשים לחקלאות, 27.1% הם שטחים מיוערים, 15.5% הם שטחים בנויים ו-0.6% הוא שטחי נהרות, קרחונים והרים.
מרים אל-מנסורי
מרים אל-מנסורי (בערבית: مريم المنصوري; נולדה ב-1979 באבו דאבי) היא טייסת הקרב הראשונה באיחוד האמירויות הערביות. הייתה מהנשים הראשונות שהצטרפו לחיל האוויר באיחוד האמירויות לאחר שנשים הורשו לשרת בחיל, זוכת "מדליית גאוות האמירויות". אל-מנסורי השתתפה בתקיפות האוויריות של איחוד האמירויות נגד דאעש מעל שטח סוריה.
הריזאו
גאוגרפיה דמוגרפיה וכלכלה
העיר ממוקמת באזור ההינטרלנד לשעבר. היא שוכנת על צומת דרכים אזורים חשוב: הכביש בין סנט גאלן וטוגנבורג והכביש בין גרוסאו ואזור אפנצל. בנוסף להיותה בירת הקנטון, כשליש מאוכלוסיית הקטנון מתגוררת בהריזאו. היא כוללת את הכפר הריזאו וכפרים מפוזרים המהווים ערי שינה ואזורי תעשייה. לפני 1648 היה שטח השיפוט של הריזאו כפול מזה של היום, אז נפרד ממנה הכפר שוולברון וב-1720 נפרד ממנה הכפר וולדשטאט.
נכון לשנת 2014 מנתה אוכלוסיית הריזאו 15,512 תושבים. הריזאו שוכנת במרכז חלקה המזרחי של שווייץ. כבר ב-1537 היא קנתה לעצמה שם של מרכז סחר חשוב.
וולטר קנון
ביוגרפיה
ניתן להסיק על פילוסופיית החיים שלו על פי מעשיו והצהרותיו. נולד למשפחה קלוויניסטית, הוא התנתק מהסמכותנות הדתית וזכה בעצמאות מהדוגמה הקודמת שלו. בהמשך חייו הוא קבע שאירועים טבעיים הם מה שגורם לסוף מועיל. הוא לקח על עצמו את התפקיד של חוקר טבע שבו האמין שהגוף והנפש אינם ניתנים להפרדה כיחידה אורגניזמית. ההסברים על עבודתו צריכים לאפשר לאדם לחיות בצורה נבונה, מאושרת ומושכלת יותר ללא עזרה של התערבות על טבעית.
מרים אל-מנסורי
ביוגרפיה
אל-מנסורי היא בת למשפחה בת שמונה ילדים, המשתייכת לאחת החמולות הגדולות באבו דאבי. למדה תואר ראשון בספרות אנגלית באוניברסיטת איחוד האמירויות הערביות. שאפה להיות טייסת ושירתה בצבא איחוד האמירויות במשך כעשר שנים, לפני שנפתחה האפשרות לגיוס נשים לחיל האוויר. סיימה את לימודיה בבית הספר לתעופה ב-2007 והייתה אחת הנשים הראשונות שהצטרפו לחיל האוויר של איחוד האמירויות הערביות.
וולטר קנון
ביוגרפיה
אמר שלד"ר קנון הוצע פעם עבודה במאיו קליניק תמורת שכר כפול ממשכורתו בהרווארד. קנון סירב ואמר "אני לא צריך פי שניים יותר כסף. כל מה שאני צריך זה חמישים סנט לתספורת פעם בחודש, וחמישים סנט ליום כדי לאכול ארוחת צהריים".
ונציה (כדורגל)
מועדון כדורגל ונציה (באיטלקית: ) הוא מועדון כדורגל איטלקי המייצג את העיר ונציה שבאיטליה. המועדון משחק בסרייה ב', ליגת המשנה האיטלקית.
וולטר קנון
ביוגרפיה
קנון תמך בניסויים בבעלי חיים והתנגד לטיעונים של אנטי. בשנת 1911, הוא חיבר חוברת עבור שביקר את הטיעונים של אנטי-ויוויסקציוניסטים.
ונציה (כדורגל)
המועדון הוקם לראשונה בשנת 1919 תוך איחוד מספר קבוצות של העיר. הוא שיחק בליגות שונות באיטליה, מהן 13 עונות בסרייה א'. בשנת 1941 המועדון זכה בגביע איטליה.
במהלך המאה ה-21 הוא הכריז כמה פעמים על פשיטת רגל ובכל פעם הקימו אותו מחדש תוך זמן קצר.
מרים אל-מנסורי
ביוגרפיה
אל-מנסורי היא קצינה בדרגת מייג'ור (המקבילה לדרגת רב-סרן בצה"ל) ומטיסה מטוס מסוג F-16 פייטינג פלקון. ב-2014 הייתה אחת הזוכות במדליית "גאוות האמירויות".
ונציה (כדורגל)
סגל השחקנים
נכון ל-7 בפברואר 2022
(קפטן שני)
(בהשאלה מיאנג בויז ברן)
(בהשאלה מצסק"א מוסקבה) (קפטן)
(בהשאלה מלאציו)
(בהשאלה ממילאן)
(בהשאלה מקלאב ברוז')
מרים אל-מנסורי
תקיפות בסוריה
אל-מנסורי הובילה תקיפות אוויריות מעל שטח סוריה, כחלק מהשתתפות איחוד האמירויות הערביות בקואליציה בינלאומית נגד דאעש עד לנפילתו בשבי של הטייס הירדני מועאז אל-כסאסבה במהלך התקיפות, אז פרשה איחוד האמירויות מהשתתפות בקואליציה. על אף שרואיינה לתקשורת מספר פעמים גם לפני השתתפותה בתקיפות נגד דאעש, הרי שלאחר התקיפות זכתה לסיקור נרחב בתקשורת הבינלאומית. ממשלת איחוד האמירויות נעזרה בסיפורה של אל-מנסורי כדי לקדם תדמית חיובית של מדינה בעלת תרבות אסלאם מודרני.
במגוון אמצעי תקשורת פורסם כי לפי סוכנות ידיעות פלסטינית, משפחתה המורחבת של אל-מנסורי גינתה את פעילותה ונידתה אותה.
וולטר קנון
ביוגרפיה
וולטר קנון מת ב-1 באוקטובר 1945 ב בניו המפשייר.
עבודתו
וולטר קנון החל את הקריירה שלו במדע כבוגר תואר ראשון בהרווארד בשנת 1892. , שעבד עם קלוד ברנאר, ניהל את המעבדה לפיזיולוגיה בהרווארד. כאן התחיל קנון את המחקר שלו: הוא השתמש בקרני רנטגן שהתגלו זמן קצר קודם לכן, תוך שימוש בביסמוט כחומר נוגד, כדי לחקור את מנגנון הבליעה ואת יכולת התנועה העצמאית של הקיבה. במהלך הניסויים הראשונים שלו הוא היה מסוגל לצפות במהלך של כפתור במורד הוושט של כלב. הוא כתב באוטוביוגרפיה שלו, "דרכו של חוקר":.
הוא הדגים בליעה באווז בפגישת האגודה האמריקנית לפיזיולוגיה בדצמבר 1896 ופרסם את המאמר הראשון שלו על מחקר זה בגיליון הראשון של כתב העת American Journal of Physiology (כתב העת האמריקאי לפיזיולוגיה) בינואר 1898.
פרסומיו
קנון כתב מספר ספרים ומאמרים.
ינה פרקשהאזי
ינה פרקשהאזי (במקור Jenő Fischer Farkasházi, בהונגרית: Farkasházy Jenő; סקשפהרוואר, 29 במרץ 1861 – הרנד, 4 במאי 1926) היה בעל תואר אצולה יהודי-הונגרי, תעשיין יצרן פורצלן, קרמיקאי, סופר תולדות האמנות. אחיו, ד"ר פרקשהאזי ז'יגמונד פרקשהאזי (1874 – 1928) היה פוליטיקאי, עיתונאי, חבר האספה הלאומית ההונגרית (חבר פרלמנט), עורך דין.
ביוגרפיה
ינה פישר פרקשהאזי הוא בן למשפחת פישר היהודית בעלת תואר אצולה מפרקשאזה. הוא נכדם של מור פישר ושל מריה זלצר מפרקשהאזה. אביו היה דז'ה פישר (1827–1914) ואמו מריה פרסבורגר. הוא השלים את לימודיו בבית הספר לאמנויות יפות בפריז, שם למד כמעט את כל הפרטים הקטנים של ייצור כלי פורצלן במשך שמונה שנים. לאחר שהרחיב את ידיעותיו באנגליה ובגרמניה, עבד במפעל הפורצלן באונגוואר, אך משנת 1897 השתמש בידע ובכוח היצירה שלו במפעל בהרנד. בתעשיית החרסינה של הרנד הוא המשיך המקום שסבו הפסיק, בעקבות ז'אנר ההרנד שהתבסס על דגמים ומוטיבים סיניים עתיקים, יפניים ושל מסורת הערים מייסן ווינה וכן של סֶבְר (Sèvres) ובתחום זה השיג תוצאות שבהן התחדשו המסורות הישנות של המפעל. בשנת 1900 הוא קיבל השראה מצורות וטכניקות מודרניות במהלך ביקורו בתערוכה העולמית של פריז (1900). הוא נחל הצלחה גדולה עם הפורצלנים המעוטרים בקולה (coulé) ובפאטה-סור-פאטה שהוא מונח צרפתי שפירושו "הדבק על הדבק". זוהי שיטה לקישוט פורצלן, אותם עיצב וצייר. הוא פעל גם בתחום הספרותי וכתב שתי מונוגרפיות מרכזיות: חייו ויצירותיו של פאליסי (1887), (Palissy היה השם המסחרי שתחתיו חברת A.E. ג'ונס ובניו, מסטוק און טרנט, שיווקו את החרסינה והקדרות שלהם. השם נבחר כמחווה לברנר פליסי, הקדר הצרפתי המפורסם במאה ה-16, יוצר כלי פליסי. וכן משפחת דלה רוביה (1896) לוקה דלה רוביה היה המייסד של משפחת דלה רוביה.
ינה פרקשהאזי נפטר כמנכ"ל מפעל תעשיית הפורצלן של הרנד.
שינוי השם
ב-7 בספטמבר 1904 נכדיהם של מור פישר מפרקשהאזה:
תלוליות הענבים בנגב
מראה
התלוליות נראות כגלי אבנים הדומים לעציצים הפוכים, הנערמים במערך מסודר על מדרונות הגבעות. קוטר של תלולית אופיינית הוא כמטר אחד וגובהה כחצי מטר. המרחק בין תלולית אחת לשנייה הוא כ-2–3 מטרים. בנוסף לתלוליות עצמן, במקרים מסוימים נערמים פסי חצץ ארוכים על גבי המדרונות. חוץ מפסי החצץ, ישנן אבנים הנאספות על התלוליות, והן יוצרות פני שטח נוחים לזרימת מים על גבי המדרונות. האבנים שנאספו הן אבנים שהיו על פני השטח ונערמו שם בגלים, ללא כל פינוי.
תולדות המחקר
בשנת 1870 סיירו בנגב המזרחן אדוארד הנרי פאלמר והזואולוג ובוטנאי ריצ'רד דרייק במטרה למפות את הנגב, לתעד את החי והצומח ולמפות אתרים ארכאולוגים. בהיותם ליד ניצנה שהיתתה ידועה אז בשם "עוג'ה אלחפיר" הם שמו לב לשורות שורות של ערמות אבנים קטנות שהיו מפוזרות על פני מדרונות החמרה. הם הבינו שהשורות הן מעשה ידי אדם אבל לא הצליחו להבין את המטרה לה נוצרו. הבדואיים במקום אמרו להם ששמן של התלויות הן "תולילות – אל – ענב". מכאן הניחו פלמר ודרייק שהמטרה של התלוליות הייתה לדליית גפנים. בספרו כתב
מסקנותיו של פלמר ודרייק היו מקובלות בקהילה המדעית ונושא זה לא נחקר עד שנות ה-50 של המאה ה-20, אז החל מחקר ארכאולוגי וגאומורפולוגי על חקלאות עתיקה בנגב. בשטח לא נמצאו כל שרידים הקשורים בגפן או בענבים. פרופסור יהודה קידר החל לחקור את הנושא. בין השנים 1961–1964 כתב את הספר המקיף "החקלאות הקדומה בהרי הנגב", שכולל סקר יסודי, של כל שרידי החקלאות הקדומה בהר הנגב שיצא בשנת 1967. במחקרו הגיע למסקנה שהמקום לא מתאים לגידול גפנים בגלל מיעוט מי גשמים. במחקרו הוא הגיע למסקנה שמטרת שורות התלוליות הייתה לגרום לגידול בסחיפת קרקע הלס מהמדרון לוואדי, שם התקיימה חקלאות. מי השיטפונות שירדו במורד בין שורות האבנים והקרקע שנסחפה יצרו בתחתית הואדי תשתית טובה של קרקע לגידול חקלאי ומים להרוות את השדות. במחקרים נוספים שנעשו על ידי פרופסור מיכאל אבן-ארי הוא הגיע למסקנות דומות. פרופסור משה שחק שיער שהמטרה של התלוליות הייתה להגדיל את כמות מי הנגר שירדו במדרון וכך להעלות את פוריותו עבור צמחיית בר שתשמש למרעה העדרים. הגאומורפולוג פרופסור חנוך לביא הגיע למסקנה דומה.
יחסי גרמניה–רומניה
הקיסרות הגרמנית
ב-20 בפברואר 1880 כוננו היחסים בין הקיסרות הגרמנית לנסיכויות הרומניות המאוחדות, שבראשם עמד נסיך גרמני - קרל אנטון, נסיך הוהנצולרן-זיגמרינגן, ובשנת 1881 הכירה גרמניה בהקמת ממלכת רומניה.
בשנת 1883 הצטרפה רומניה לברית המשולשת, אולם במלחמת העולם הראשונה התנערה רומניה מהברית, ובשנת 1916 הצטרפה למלחמה לצד מדינות ההסכמה. בעקבות כך כבשו הגרמנים והאוסטרים את רומניה, אולם לאחר תבוסתם במלחמה, קיבלה רומניה את טרנסילבניה ובוקובינה שהיו תחת שלטון האימפריה האוסטרו-הונגרית.
מלחמת העולם השנייה
לאחר חתימת הסכם ריבנטרופ–מולוטוב ועל פי מה שהוסכם בו, תבעה ברית המועצות מרומניה את בסרביה ואת צפון בוקובינה, כולל חבל הרצה. רומניה, חסרת בני ברית, נאלצה להיכנע לאולטימטום הסובייטי ונסוגה מחבלים אלה שנכבשו מיד על ידי הצבא האדום. במסגרת תכתיב וינה ב-30 באוגוסט 1940 הכריחו גרמניה הנאצית ואיטליה את רומניה לוותר על צפון טרנסילבניה לטובת הונגריה, וכן להעניק לבולגריה את חבל הקדרילטר (דרום דוברוג'ה), ב-5 בספטמבר 1940.
במאמץ להתגבר על המשבר הפוליטי שנוצר עם אובדן בסרביה, מינה קרול השני, מלך רומניה את הגנרל יון אנטונסקו לראש ממשלה, ב-6 בספטמבר 1940. אנטונסקו הכריח את המלך להתפטר, ושם על כיסאו את בנו מיכאי הראשון בן ה-19. אנטונסקו כרת ברית עם תנועת הלגיונרים והכריז על רומניה כמדינה "לאומית-לגיונרית", כשתוארו "Conducător" - מנהיג. רומניה כרתה ברית עם גרמניה מתוך תקווה להשיב לעצמה, בעזרת גרמניה, את החבלים שעברו לברית המועצות, לכן חתמה על ההסכם התלת צדדי ב-23 בנובמבר 1940. ב-1941 נכנסו למדינה חיילים גרמנים והשתמשו בשטחה לפלישה ליוגוסלביה ולאחר מכן, יחד עם הצבא הרומני הגדול, לברית המועצות. כמו כן נהנו הגרמנים משימוש חופשי באוצרות הטבע של רומניה, במיוחד חיטה ונפט.
במהלך המלחמה סייעו הכוחות הרומנים בהשמדת היהודים, וכ-280,000/380,000 יהודים נרצחו ברומניה.
משהתהפך גלגל המלחמה, התבוסה הגרמנית לצבא האדום נראתה בלתי נמנעת והצבא האדום התקרב לנהר פרוט, הודח אנטונסקו, וב-23 באוגוסט 1944 הכריזה רומניה על תמיכתה בבעלות הברית, ועד מהרה נכבשה המדינה על ידי הצבא האדום.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה הוקם ברומניה משטר קומוניסטי, ואילו גרמניה חולקה לגרמניה המערבית הדמוקרטית וגרמניה המזרחית הקומוניסטית. רומניה וגרמניה המזרחית היו שותפות בברית ורשה, ואף היו שותפות לדיכוי האביב של פראג בצ'כוסלובקיה בשנת 1968.
בשנת 1989 הופל משטרו של ניקולאה צ'אושסקו, ובשנת 1990 אוחדה גרמניה מחדש, ובשנת 1992 חתמו שתי המדינות על חוזה ידידות.
יחסים כלכליים
גרמניה היא שותפת הסחר החשובה ביותר של רומניה, ו-18.6% מכלל היצוא של רומניה נשלחים לגרמניה. ב-5 בספטמבר 2002 הוקמה הלשכה הרומנית-גרמנית למסחר, הממוקמת בבוקרשט.
יחסים תרבותיים
בשנת 1995 חתמו שתי המדינות על הסכם לשיתוף פעולה תרבותי, ובשנת 1996 חתמו על הסכם לשיתוף פעולה בין מוסדות החינוך.
יחסים דיפלומטיים
גרמניה מחזיקה ברומניה שגרירות בבוקרשט, ו-2 קונסוליות בטימישוארה וסיביו. מאידך, רומניה מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין, ו-6 קונסוליות בבון, המבורג, לייפציג, מנהיים, מינכן ושטוטגרט .
ביקורים רשמיים
נשיא גרמניה הורסט קלר ביקר ביולי 2007 ברומניה, וקנצלרית גרמניה אנגלה מרקל ביקרה שם באפריל 2008 לקראת הפסגה של נאט"ו. בשנת 2010 שר החוץ הגרמני גידו וסטרוולה ערך ביקור רומניה. נשיא רומניה טראיאן בססקו ביקר בברלין בשנים 2005, 2006, 2007, 2010 ו-2011. באוקטובר 2012 שר החוץ הרומני טיטוס קורלציאן ביקר בברלין, ובמאי 2013 ביקר שם ראש ממשלת רומניה ויקטור פונטה.
בנוסף התקיימו ביקורים רשמיים על ידי ראשי המדינות הפדרליות הגרמניות ברומניה, במאי 2010 ביקר ראש ממשלת בוואריה הורסט זהופר, ובאוקטובר 2011 ביקר ראש ממשלת באדן-וירטמברג וינפריד קרצ'מן.
באטוומן (סדרת טלוויזיה)
באטוומן (באנגלית: Batwoman) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת גיבורי-על שנוצרה על ידי המפיקים והיוצרים קרוליין דרייס וגרג ברלנטי, ומבוססת על דמותה של באטוומן מאת DC קומיקס. במאי 2018, הוכרז שדמותה של באטוומן תופיע לראשונה באירוע הקרוסאובר "עולמות אחרים", וחודשיים לאחר מכן נודע שסדרה שתתמקד בדמותה של באטוומן, נמצאת בפיתוח. במאי 2019, הזמינה רשת "The CW" את הסדרה.
הסדרה היא החמישית שמתקיימת ביקום החץ, לצידן של סדרות הטלוויזיה האחרות של היקום, והיא עלתה לשידור ברשת "The CW" ב-6 באוקטובר 2019. ב-29 באפריל 2022, הודיעה היוצרת כי הרשת ביטלה את הסדרה לאחר שלוש עונות.
תקציר העלילה
לאחר היעדרו של באטמן, נאלצת קייט קיין להתגבר על השדים הפנימיים שלה, לפני שתוכל להגן על גות'אם סיטי תחת זהותה של פורעת החוק באטוומן ולהפוך לסמל של תקווה עבור אזרחי העיר.
פיתוח
במאי 2018, נשיא "The CW", מארק פדוביץ' והשחקן הראשי של "החץ", סטיבן אמל הודיעו במהלך מצגת של "The CW" שדמותה של באטוומן תוצג לראשונה ביקום החץ במהלך אירוע הקרוסאובר "עולמות אחרים" שישודר בדצמבר 2018 ושיתרחש בחלקו בגות'אם סיטי ויציג אותה נלחמת לצדם גיבורים אחרים מיקום החץ. ביולי 2018, נודע ש-"The CW" מתכננת לפתח סדרה שתתמקד בדמותה של באטוומן ותעלה לשידור כבר בשנת 2019 לפי התכנון. הסדרה נכתבה על ידי קרוליין דרייס, שמשמשת כמפיקה בפועל לצדם של גרג ברלנטי, שרה שכטר וג'ף ג'ונס. חודש לאחר מכן, פדוביץ' ציין שהפקת הפיילוט תסתיים עוד אמצע עונת השידורים של 20–2019.
בדצמבר 2018, על פי דיווחיה של "Deadline Hollywood", דרייס הגישה תסריט "עוצמתי" עבור פרק פיילוט פוטנציאלי. התסריט הוביל לכך שחודש לאחר מכן לסדרה הוזמן פיילוט, עבור עונת השידורים של 20–2019 בטלוויזיה. החל מאפריל 2019, הסדרה נחשבה כ"עניין סגור" ברשת "The CW", ועל פי הדיווחים צוות תסריטאים כבר היה ערוך לכך. ב-7 במאי 2019, הרשת הזמינה את הסדרה באופן רשמי.
ליהוק
תהליכי הליהוק עבור דמותה של קייט קיין היו אמורים להתחיל לאחר ההכרזה על הסדרה המיועדת במאי 2018, כשצוין במפורש כוונת המלהקים ללהק שחקנית לסבית. באוגוסט, רובי רוז לוהקה לדמותה של קייט קיין / באטוומן. בסוף ינואר 2019, מייגן טאנדי, קמרוס ג'ונסון וניקול קאנג לוהקו לתפקידים ראשיים בדמויותיהם של סופי מור, לוק פוקס ומרי המילטון (בהתאמה). זמן קצר לאחר מכן, הוכרז על ליהוקם של רייצ'ל סקארסטן כאליס, דוגריי סקוט כג'ייקוב קיין ואליזבת אנוויס כקת'רין המילטון-קיין.
במאי 2020, רוז הודיעה שהיא תעזוב את הסדרה לקראת עונתה השנייה; ולא נתנה סיבה לעזיבתה. המפיקים אישרו מחדש את מחויבותם לסדרה למצוא שחקנית חדשה מקהילת הלהט"ב לתפקיד.
בהמשך שנת 2020 הודיעה theCW על ליהוקה של ג'ביציה לסלי לתפקיד באטוומן החדשה.
צילומים
צילומי פרק הפיילוט החלו ב-4 במרץ והסתיימו ב-25 במרץ 2019 בוונקובר, קולומביה הבריטית. צילומים נוספים התקיימו גם בשיקגו, אילינוי. המפיק דייוויד נאטר נבחר לביים ולהפיק בפועל את הפיילוט בינואר 2019, אולם באמצע פברואר, נאטר עזב את הפרויקט מסיבות אישיות. נאטר נשאר כמפיק בפועל, אך המפיק מרקוס סיגה החליף אותו כבמאי במקביל לעבודתו כמפיק בפועל.
ג'נט וינטרסון
ג'נט וינטרסון, OBE (באנגלית: Jeanette Winterson; נולדה ב-27 באוגוסט 1959 במנצ'סטר, הממלכה המאוחדת) היא סופרת, שדרנית, ואקטיביסטית בריטית.
ראשית דרכה
וינטרסון נולדה במנצ'סטר באוגוסט 1959, ואומצה בידי קונסטנס וג'ון ויליאם וינטרסון ב-21 בינואר 1960. היא גדלה באקרינגטון, לנקשייר, וחונכה במסגרת זרם פרוטסטנטי בשם Elim Pentecostal Church. היא החלה לכתוב ולהעביר דרשות בגיל שש, מתוך כוונה להפוך להיות מיסיונרית פנטקוסטלית.
בגיל 16 החלה וינטרסון להזדהות כלסבית, ועזבה את בית הוריה המאמצים. היא למדה במכללה המקומית וקיימה את עצמה בעבודות מזדמנות, והמשיכה ללימודים במכללת קת'רין הקדושה באוניברסיטת אוקספורד.
קריירה
וינטרסון עברה ללונדון ובשנת 1985 פרסמה רומן ראשון, תפוזים הם לא הפרי היחיד (Oranges Are Not the Only Fruit, יצא בעברית בשנת 1998 בתרגום עופר שור בהוצאת בבל). הספר זכה בשנת צאתו בפרס וויטברד לרומן בכורה, ובשנת 1990 עובד לסדרת טלוויזיה בידי וינטרסון עצמה. עיבוד זה זכה ב-פרס BAFTA לדרמה המוצלחת ביותר. בהמשך, זכתה בפרס ג'ון לוולין ריס עבור הספר The Passion, רומן שמתרחש באירופה בימי נפוליאון בונפרטה.
הרומנים הבאים של וינטרסון בוחנים את גבולות הגוף והדמיון, קוטבי מגדר, וזהויות מיניות, וזכו בפרסים שונים.
בעשור הראשון של המאה ה-21 רכשה וינטרסון בית מדורג בספיטלפילדס במזרח לונדון, שיפצה אותו, והפכה אותו לדירת מגורים עם חנות מזון אורגני מתחתיה.
בשנת 2009 תרמה את הסיפור הקצר "Dog Days" למיזם גיוס תרומות של ארגון אוקספם, והוא פורסם בכרך ה"אש" בסדרה. כמו כן, תמכה בחנוכה מחדש של תיאטרון בוש בשכונת שפרדס בוש בלונדון, בכך שתרמה וביצעה יצירה במסגרת מיזם "66 הספרים", שכלל יצירות בעקבות תנ"ך המלך ג'יימס. עוד השתתפו במיזם הסופרים והמשוררים פול מלדון, קרול אן דאפי, אן מייקלס, וקת'רין טייט.
בשנת 2012, במלאת 400 שנה למשפטי המכשפות בפנדל, פרסמה וינטרסון נובלה בשם The Daylight Gate, שהתבססה על אותם אירועים. הדמות הראשית בנובלה, אליס נאטר, מבוססת על אשה היסטורית באותו שם. ברשימת ביקורת בגרדיאן, כתבה שרה הול:
בשנת 2012 החלה לכהן כפרופסור לכתיבה יוצרת באוניברסיטת מנצ'סטר. קודמה בתפקיד היה הסופר קולם טובין.
הוקרה
בראשית שנת 2006 צורפה וינטרסון למסדר האימפריה הבריטית, "עבור שירות לספרות". היא זכתה פעמיים בפרס למדא לספרות: בשנת 1994 על כתוב על הגוף (יצא בעברית בשנת 1998, בתרגום מיכל רוזנטל, בהוצאת בבל) בקטגוריה "סיפורת לסבית", ובשנת 2013 על Why Be Happy When You Could Be Normal? בקטגוריה "ספר זכרונות או ביוגרפיה לסביים". ספרה של וינטרסון מעשה הדובדבן (יצא בעברית בשנת 2005 בתרגום ורד דור בהוצאת ינשוף) זכה בפרס א"מ פורסטר.
חיים אישיים
וינטרסון יצאה מהארון בגיל 16, ומאז ניהלה מספר מערכות יחסים. הרומן The Passion (1987; לא יצא בעברית) נכתב בעקבות מערכת יחסים שלה עם הסוכנת הספרותית שלה, פאט קאוונה. בין השנים 1990 ו-2002 קיימה וינטרסון מערכת זוגית עם שדרנית ה-BBC פגי רנולדס. מאז סיום הקשר שלהן, היו לווינטרסון מערכות זוגיוּת עם במאית התיאטרון דברה וורנר ועם הפסיכואנליטיקאית, המטפלת, והמבקרת סוזי אורבך.
נחל נדר
נַחַל נֵדֶר הוא נחל בהר הכרמל באזור הכרמל הגבוה. תחילתו ליד שכונת דניה בחיפה ליד קו פרשת המים וכביש 672 והוא זורם על הצלע המערבית של הכרמל לכוון דרום מערב ונשפך לנחל גלים באזור מדרום לטירת כרמל. שמו של הנחל ניתן לו על פי שמו הערבי של המעיין "עין-נד'יר" שממשמעותו אינה ידועה. שפך הנחל וגדותיו הם אתרי פריחה לאירוס ארצישראלי, כלנית מצויה, חצב מצוי ועוד. אופי הצמחייה בנחל הוא חורש ים תיכוני שחלקו נפגע בשרפה שהתרחשה בשנת 1989. בערוץ הנחל עובר שביל מסומן שחור. ב-12 בדצמבר 2010, הוכרז שטח של 203.7 דונם בנחל כגן לאומי והוא הרחבה צפונית לפארק הכרמל.
נחל נדר הוא אחד המסלולים המגוונים והיפים בכרמל, עם פריחה בשלל צבעים, מגוון של בעלי חיים, ים של מאובנים, מעיין נקבה צלול, מערת אדם קדמון, עצי זית עתיקים ומבנים נטושים מימי הבריטים והטורקים. במסלול שביל צר המתחיל עם נוף עירוני עשיר, שאט אט נכנס לסבך היער ולאורך אפשר לראות שלל פרחים, רומולאות צידוניות וכרמליות, רקפות, עיריות, אירוסים שקדיות וכלניות. לאורך המסלול בשרידי מאובנים בני מעל 100 מיליון שנים. הנחל בעברו נקרא "נחל שלושת המעיינות" על שם שלושה מעיינות שנבעו לאורכו, אך היום בשל התערבות יד אדם בשאיבות מאקויפרים נותר רק מעיין אחד "עין קדם" ובדרך אליו גבים, מעיין שכבה שנפרץ על ידי אדם לנקבה ארוכה.
המאבק על נחל נדר
מזה מספר שנים מתנהל מאבק של גופים ירוקים ובראשם ארגון מגמה ירוקה מאוניברסיטת חיפה והחברה להגנת הטבע כנגד תוכניות בנייה של רבי קומות וקאנטרי קלאב בנחל. תוכנית בנייה באזור אושרה עוד בשנת 1977. ב-8 באפריל 2010 החליטה מועצת עיריית חיפה לדחות את תוכניות הבנייה בנחל ולהחזירן לדיון נוסף בוועדה המקומית לתכנון ובנייה. הדחיה נעשה בעקבות המאבק הציבורי בנושא. תוספת ההרחבה של הגן הלאומי בנחל נדר יכולה למנוע פתוח עתידי של בינוי ותשתיות באזור.
עין קדם
בצמוד לצינור נמצאים שרידי אמת מים קדומה שבתוכה צינור חרס, כנראה מהתקופה הרומית והתקופה הביזנטית אשר הובילה בעבר את מי המעיין ליישוב הקדום ששכן במקום. מדרום למעיין במרחק של כ-50 מטר צומח עץ שקמה גדול. בחפירה ארכאולוגית שנערכה בנחל גלים בשנת 2000, נמצאו שרידים של שלוש אמות שהובילו מים מעין קדם לכפר א-טירה. אמות אלה נסקרו על ידי אברהרד פון-מולינן שסקר את הכרמל ותיעד את ממצאיו בין השנים 1908-1907.
ג'ון בורמן
ג'ון בורמן (באנגלית John Boorman, נולד ב-18 בינואר 1933) הוא במאי קולנוע בריטי. הוא ביים 22 סרטים והיה מועמד לפרס האוסקר לבמאי הטוב ביותר על הסרטים גברים במלכודת ותקווה ותהילה.
סוכני S.H.I.E.L.D.
סוכני  (באנגלית: Marvel's Agents of) היא סדרת לייב אקשן אמריקאית ששודרה ברשת הטלוויזיה ABC מספטמבר 2013 עד אוגוסט 2020. הסדרה מבוססת על הסוכנות הבדיונית שקיימת ביקום מארוול קומיקס, והופקה על ידי חטיבת הטלוויזיה של מארוול כחלק מהיקום הקולנועי של מארוול. יוצרי הסדרה הם מוריסה טנצ'רון, ג'ד וידון וג'וס וידון.
הסדרה מגוללת את סיפורם של סוכנים מיוחדים בסוכנות, בראשותו של הסוכן פיל קולסון (קלארק גרג).
בישראל משודרת הסדרה בערוץ yes Action, בסלקום tv ובפרטנר tv (עונות 1–6).
עלילת הסדרה
העלילה של הסדרה מתמקדת בצוות של סוכני בראשות פיליפ קולסון בניסיונם להגן על האנושות מפני איומים על טבעיים וחוץ ארציים. הצוות הורכב מיד לאחר אירועי הסרט "הנוקמים" והוא כלל הן סוכני שטח (מלינדה מאי וגראנט וורד) והן סוכני מחקר (ליאו פיץ וג'מה סימונס). לאורך העונה הראשונה הצוות נאלץ להתמודד עם המשימות השונות שהוטלו עליו על ידי פיקוד כשברקע הבליח מדי פעם אויב מסתורי בשם "מגיד העתידות", לקראת סוף העונה, ובעקבות אירועי "קפטן אמריקה: חייל החורף", פיל וצוותו עמדו בפני האתגר של לשרוד את קריסת הסוכנות והופעתו של ארגון ההידרה מתוכו.
בעונה השנייה על פיל קולסון הוטל להרכיב ארגון חדש מתוך הריסותיו ולהתמודד כנגד ארגון הידרה על אף העוינות מהשלטונות. אף על פי שפיל הפך לראש סוכנות העומד בראש סוכנים רבים הסדרה המשיכה להתמקד בצוות הישן של קולסון מהעונה הקודמת בנוסף למספר דמויות חדשות. במהלך העונה ההתמודדות כנגד ארגון הידרה התחלפה בהתמודדות עם ארגון מתחרה וקבוצה של בעלי כוחות על בשם הבלתי אנושיים.
בעונה השלישית הסוכנות בראשות קולסון המשיכה להתמודד עם בעיית הבלתי אנושיים וארגון ההידרה כאשר במהלך העונה מתגלה בלתי אנושי עתיק מכוכב אחר המהווה כעין אלוהות מייסדת הן עבור ארגון ההידרה והן עבור הבלתי אנושיים.
בעונה הרביעית הסוכנות בראשות קולסון נלחמת בארגון ה'וואטשדוג' ששם לעצמו מטרה לחסל את כל הבלתי אנושיים על כדור הארץ. לאט מתגלה שמאחורי הארגון מסתתר משהו מסתורי במיוחד. לקראת סוף העונה, דייזי-סקיי, מתפרסמת כאחת שהרסה את העולם.
בעונה החמישית הסוכנים מועברים לחלל החיצון וקופצים לעתיד ב74 שנים. כדור הארץ נחצה לשניים כתוצאה מכוחותיה של הישות הנקראת 'משמידת העולמות'. פיץ נמצא בתא הקפאה. בהמשך העונה הצוות חוזר לכדור הארץ ומתמודד עם השפעותיו של הגרביטוניום, ואנומליות מהעבר שנגרמות בגללו בבסיס החדש המכונה 'המגדלור'. היידרה מתגלה בשרידיו האחרונים, ומובס סופית לאחר שאחת מחיילות הארגון משתמשת בגרביטוניום עבור יצירתה כ'משמידת העולמות', מה שמוביל לשרשרת אירועים שבסופה מתים קולסון ופיץ.
בעונה השישית הצוות מתמודד עם מותו של קולסון, כשאדם בשם סרג' שנראה בדיוק כקולסון מופיע. סרג' וצוותו מודיעים שהעולם נמצא תחת איום ממפלצת בשם 'אייזל' שמדביקה את צבאה באמצעות עטלפים. פיץ וסימונס חוזרים מהחלל לכדור הארץ, ומביאים עמם את המפלצת. בסוף העונה המפלצת מובסת והצוות שהשתמש במכונת זמן מיוחדת מוצא את עצמו תקוע בעבר תחת איום של גזע הנקרא 'כרוניקום', שרודף אותו על מנת לגרום לצוות לוותר על כדור הארץ ולהפוך אותו לעולם הבית שלהם.
בעונה השביעית הצוות משחזר את זכרונותיו של פיל קולסון שמת ובונים רובוט שמועבר אליו הזכרונות שלו, הצוות נמצא בעבר החל משנות השלושים של המאה ה-20. הוא מגן על היווצרותו של ארגון הידרה על מנת שהסוכנות תקום בסופו של דבר, בפרקים המתקדמים יותר הצוות נקלע ללולאת זמן והיחידים שמבחינים בכך הם קולסון ודייזי. כדי לצאת ממנה חנוך הקריב את עצמו והציל בכך את הצוות ולפני שמת אומר לדייזי שתתכונן כי אחרי המשימה הזו כול החברים בצוות ישרדו, אבל הצוות יתפרק וכך היה.
אורחים מהיקום הקולנועי של מארוול
בעונה השלישית ויליאם סאדלר מגלם את הנשיא אליס כפי שהופיע באיירון מן 3. ופאוורס בות' שגילם את חבר מועצת הביטחון העולמית בסרט הנוקמים, מגלם בעונה זו את גדעון מאליק.
קרוסאוברים עם היקום הקולנועי של מארוול
מלבד מפגש עם אורחים מהעולם הקולנועי, אירועי הסרטים של מארוול הם גם בעלי השפעה על הסדרה.
העונה הראשונה מתחילה לאחר אירועי ״הנוקמים״. מאוחר יותר בעונה, הצוות של קולסון נשלח לחקור את האזור בו התרחש הקרב הסופי בין מלקית' הארור לתור על פי העלילה של "תור: העולם האפל" ואילו אירועי "קפטן אמריקה: חייל החורף" היו הגורם החשוב שליווה את העלילה של העונה הראשונה כולה והיא צמיחת הידרה בתור כשאחד הפרויקטים של הידרה היה תוכנית "מרבה רגליים" המכיל גם אקסטרמיס, כלי עלילתי המוזכר באיירון מן 3. כמו כן, אירועי ה"נוקמים" וחברת הנוקמים הוזכרו לאורך העונה הראשונה והעונות האחרות (כמו גם בסדרת "דרדוויל").
בעונה השנייה הוזכרו גזע הקרי לאחר שהופעתם הקולנועית הבכורה הייתה בסרט "שומרי הגלקסיה". כמו כן, הסדרה מסבירה איך מיקומו של הבסיס של הידרה בסוקוביה התגלה לנוקמים, מה הרקע להופעתם של מכשפת השני וקוויקסילבר ואיך נשמרה נושאת המטוסים של פיורי. המידע הנ"ל מאפשר להבין אירועים שהתרחשו ב"הנוקמים: עידן אולטרון". ועוד, בעונה זו ניתן ללמוד על פועלה של פגי קרטר כהרחבה לסדרה הנושאת את שמה.
בעונה השלישית מוזכרים אירועי "הנוקמים: עידן אולטרון" ו"קפטן אמריקה: מלחמת האזרחים" (בדרך אגב תוך כדי שיחה בין פיץ לקולסון מוזכר גם אירועי "אנטמן" במפעלי "פים טכנולוגיות").
בעונה החמישית מוזכרים אירועי "הנוקמים: מלחמת האינסוף".
בעונה השביעית מוזכרים אירועים רבים, ביניהם אירועי קפטן אמריקה וחייל החורף, נסיוב חייל-על הועלה מספר פעמים ואף הוצג, פגי קרטר מוצגת פעמים רבות וברוס באנר/הענק הירוק הוזכר גם, עליית הידרה בתוך הארגון גם הוצגה מספר פעמים.
הפקה ופיתוח
זו סדרת הלייב אקשן הראשונה של מארוול, שהתחילה בשיחות עם רשת ABC ביולי 2012 כדי להפיק סדרה טלוויזיונית אשר תתבסס על היקום הקולנועי של מארוול, אותו החברה יצרה מאז צאת הסרט "איירון מן" בשנת 2008. באוגוסט 2012 הוכרז במאי "הנוקמים", ג'וס וידון, כיוצר הסדרה החדשה. צילומי הסדרה החלו בינואר 2013, כאשר היא הוזמנה על ידי רשת ABC האמריקנית לעונה ראשונה במאי 2013.
בינואר 2013 נשיא רשת ABC פול לי אישר כי הסדרה מתרחשת על פי קווי העלילה שמתרחשים לאחר אירועי "הנוקמים" ואיירון מן 3 ומתקשרת גם לאירועי תור: העולם האפל ובעיקר לקפטן אמריקה: חייל החורף, לאחר נפילתה של הסוכנות. צילום הפיילוט יצא לדרך ב-22 בינואר 2013 ובאפריל כבר נודע כי הסדרה תיקרא "סוכני ". בספטמבר 2013 רשת ABC הזמינה עונה מלאה של 22 פרקים.
קישהוטה
קישהוטה (בהונגרית: Kishuta) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם אוכלוסיית הכפר נמצאת בירידה שנים רבות מ-413 תושבים בשנת 1990 עד ל-271 תושבים בלבד בשנת 2018 (ירידה של כ-34%).
במהלך השנים חיו בכפר מעט יהודים
Dear Basketball
Dear Basketball (בתרגום חופשי: "כדורסל יקר") הוא סרט אנימציה קצר משנת 2017 בבימויו ובהנפשתו של גלן קין. הסרט מבוסס על הודעת הפרישה של כדורסלן העבר קובי בראיינט, אותה פרסם באתר פליירס טריביון ב-29 בנובמבר 2015. את פסקול הסרט הלחין ג'ון ויליאמס.
בטקס פרסי האוסקר לשנת 2017 זכה הסרט בפרס לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר. הייתה זו זכייתו הראשונה של האנימטור הוותיק גלן קין בפרס אוסקר, וכן הזכייה הראשונה של כדורסלן מקצועי בפרס אוסקר.
עלילה
הסרט הוא למעשה אילוסטרציה של הודעת הפרישה ממשחק של בראיינט, בה הוא נפרד ממשחק הכדורסל עצמו. לאורך ההודעה מספר בראיינט כיצד התאהב במשחק הכדורסל כילד, ומייחס את כל ההשקעה שלו לאורך הקריירה לאהבתו למשחק. בסיום מסביר בראיינט כי החליט לפרוש ממשחק בשל הקשיים הפיזיים עמם גופו מתקשה להתמודד. את הסרט מקריין בראיינט עצמו.
סרטרלין
סרטרלין (בלועזית: Sertraline; שמות מסחריים: זולופט [Zoloft], לוסטרל [Lustral], סרנדה [Serenada] וסרטרלין טבע [Sertraline Teva]) היא תרופה נוגדת דיכאון מקבוצת מעכבי הקליטה החוזרת של סרוטונין SSRI), שהופיעה לראשונה בשוק התרופות בשנת 1991 על ידי חברת פייזר (Pfizer). סרטרלין ניתנת בעיקר כמרשם לדיכאון קליני אצל מבוגרים כמו גם להפרעה טורדנית-כפייתית, הפרעת פאניקה, הפרעת חרדה מוכללת והפרעת חרדה חברתית אצל מבוגרים וילדים. בשנת 2011, התרופה דורגה במקום השני במספר המרשמים שניתנו בארצות הברית לתרופות פסיכיאטריות (37 מיליון מרשמים).
השפעות השואה
לשואה הייתה השפעה עמוקה על החברה באירופה ובשאר העולם. השפעתה ניכרת בדיונים תאולוגיים, באמנות, בתרבות ובפוליטיקה.
החברה הגרמנית
כתגובה לעדויות הרבות על הזוועות שקרו בזמן המלחמה, החברה הגרמנית שמרה על השקט בשנים שלאחר המלחמה ונקטה בהצדקה עצמית, תוך שכתוב ההיסטוריה על מנת לרכך אותה.