cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דמטריוס פוליורקטס
הליגה הקורינתית
דמטריוס נתן לערים היווניות חברות הליגה הזדמנות אמיתית לשיתוף פעולה ולקידום אינטרסים משותפים. דווקא בעידן של מלחמות בלתי נגמרות שימש דמטריוס כבורר בין ערים מבלי להפעיל את כוחו. מוסד הבוררות שיצר לא היה מושלם אך היה עדיף על האלטרנטיבה. דמטריוס הציג דפוס שליטה חדש: תרומות "וולונטריות" עבור המלחמה שהפכו עם הזמן למיסוי מלא. מדיניות העיר החופשייה להלכה נקבעה על פי בעל הברית החזק. כחלק מן התהליך הפוליטי הנוגע למיסוד מדיניות זו, נישא דמטריוס באותו הקיץ בארגוס לדידאמיאה בת איאקידס, מלך המולוסים. בזמנו היא יועדה להיות אשת אלכסנדר הרביעי, בנו של אלכסדר הגדול ויורש ממלכתו דאז, טרם הירצחו בידי קאסאנדרוס. דמטריוס פעל על מנת שיוכרז על ידי נציגי הערים היווניות כעל הגמון ברית היוונים, כשם שהיו פיליפוס ואלכסנדר בזמנם. שאר הדיאדוכים פרשו מהלכים אלו כניסיונות לתפיסת הממלכה כולה.
אם כי הליגה המקורית היוותה ברית של ערים יווניות עם מוקדון, ליגה זו של דמטריוס ואנטיגונוס עתידה להיות ברית נגד מוקדון. תוך כדי הנפת הסיסמה של החירות היוונית הם קיוו להשתמש בליגה זו ככלי לשליטה ביוון ולאיחוד ערים יווניות כנגד מוקדון בכלל, וקסנדרוס בפרט. דמטריוס נבחר למנהיגה הצבאי של הליגה והחל לנוע צפונה מתוך כוונה למחוץ את קסנדרוס אחת ולתמיד. קסנדרוס אשר נדחק לפינה ניסה באופן נואש להגיע להסכם עם אנטיגונוס. אך אנטיגונוס התעקש על כניעה ללא תנאי. ייתכן כי דווקא בנקודה זו, כאשר נראו השניים חזקים ביותר מאי פעם, טמון היה רגע מפלתם.
קרב איפסוס
אנטיגונוס קיווה להביס את צבאות ליסימכוס ופריפילאוס לפני שיתאחדו אלו עם צבאות בעלי בריתם המגיעים מן המזרח. כבר באביב 301 לפנה"ס חברו צבאות דמטריוס ואביו אך לא הצליחו למנוע את כינוס כוחות הקואליציה העוינת. במהלך הקרב הוביל דמטריוס מתקפת פרשים מוצלחת, אך נסחף כל כך בהתקדמותו בעקבות פילי המלחמה של סלאוקוס עד שניתק מגוף הצבא המרכזי. לאחר מכן, כבר לא יכול היה לחזור בזמן לעזור לאביו, אשר נפצע פצעים אנושים. במצב שבו דמטריוס היה מנותק וללא יכולת לסייע לאנטיגונוס, הקרב היה אבוד. כך עבר מן העולם אנטיגונוס בן השמונים ואחת כשהוא רכוב על סוסו ונלחם בשדות המערכה של איפסוס. דמטריוס נמלט עם קומץ ניצולים שהיו עמו חזרה לבסיסו באפסיס. מלבד הישגיו בקפריסין וכמה ערי חוף בודדות, נשאר לו רק הצי שאנטיגונוס טיפח. מנצחי הקרב חלקו ביניהם את שטחיו של אנטיגונוס.
התאוששות לאחר הקרב
לאחר התבוסה באיפסוס חזר דמטריוס לבסיסו באפסיס עם צבא של כ-9000 חיילים. ברשותו היה עדיין הצי החזק ביותר ואנשיו עדיין נשארו נאמנים לו. עובדה זו היא עדות לכך שהיה מסוגל לשלם להם כדרך קבע, כנראה מהאוצרות הפרסיים שבזז. אך אין לבטל את האפשרות שגם לכריזמה האישית שלו היה בכך חלק.
דמטריוס אמנם איבד את אסיה הקטנה והמזרח, להוציא מספר ערי חוף בודדות, אך הוא עדיין החזיק בקפריסין, צור וצידון. הליגה הקורינתית כבר לא היוותה גורם משמעותי, אך דמטריוס העריך שיוכל לסמוך על אתונה. אמנם התנהלותו בחורף 303 לפנה"ס השאירה טעם מר בפיהם של האתונאים. משלחת אתונאית נפגשה עמו במהלך מסעו בים האגאי והודיעה שלא יתקבל באתונה בברכה, ושאתונה תסגור את שעריה בפניו, ושאשתו דיידאמיה כבר לוותה אל מחוץ מאתונה אל מאגרה. צו חדש האוסר על כניסת מלכים אל אתונה צוטט כמקור ללגיטימציה להחלטה זו. ימיו הפרועים של דמטריוס כדמות האל המושיע של אתונה נגמרו.
דמטריוס נאלץ לעתור לאתונה בבקשה לקבל בחזרה את עתודות כספו וחיל המצב שנשאר שם. לאחר מכן פנה לעיר קורינתוס, אחת ממחוזות הכוח האחרונים בהם שלט. השנה הייתה 301/0 לפנה"ס ודמטריוס נותר מלך ללא ארץ. יתרה מזו, מולו עמדו יריבים מרשימים, ליסימכוס, סלאוקוס ותלמי. דמטריוס, כעת בעמדה נחותה, הקשיב ברצון לגישושי סלאוקוס שביקש להיעזר בו כאיום נגד ליסימכוס. ברית פוליטית נוצרה בין השניים וכך הושג פיוס. פיוס זה חוזק בברית נישואין כאשר נתן דמטריוס את בתו סטראטוניקי מאשתו פילה, לסלאוקוס בן השישים. פיוס זמני הושג אף בין דמטריוס ליריבו תלמי. אחת מבנותיו של תלמי, תלמאיס, יועדה לו לנישואין. מתוך רצון שלא להיקלע לבידוד כשם שקרה לאביו וכעדות על תמימות כוונותיו, ביקש דמטריוס לרכוש את אמונו של תלמי ויזם מספר ניסיונות פיוס בין סלאוקוס לתלמי. השניים היו חלוקים ביניהם בשאלת שטחי קוילה-סוריה, מחלוקת שתמשיך להטריד את שושלותיהם דורות רבים אחריהם.
דמטריוס באתונה – סיבוב שלישי
לאחר 20 שנות שלטון במוקדון נפטר קסנדרוס. עם מותו לטש דמטריוס את עיניו לאתונה. הוא לא שכח את העלבונות שהטיחו בו האתונאים לאחר קרב איפסוס. אתונה הייתה נתונה במחלוקת פנימית קשה בין סיעותיה השונות. הסיעה הדמוקרטית פנתה לדמטריוס לעזרה בשם החזרת החירות היוונית. הוא לא יכול היה לצפות למתנה טובה מזו. בשנת 296 לפנה"ס הגיע "הצר על ערים" לאתונה וצר עליה. הוא הדף את ניסיונות הצי התלמי לעזור ללאכריס, הטיראן של אתונה, ונכנס בשערי אתונה בשנת 295 לפנה"ס. הוא נכנס לאתונה בתהלוכת ניצחון, אף על פי שהיה קיים צו דין מוות לכל מי שמעז אפילו להציע משא ומתן עם דמטריוס.
לאחר שכבש את העיר, ולאחר שכינס את האתונאים להיכל התיאטרון מול משמר חמוש, נאם בפניהם דברי הרגעה ומתינות. איש לא הוגלה או נרצח.
דרומוקלידס הנואם, מנאמניו של דמטריוס, הציע למסור לידיו את נמל פיראוס ואת הגבעה החולשת עליו מוניכיה. דמטריוס ביסס את עצמו באתונה, כשעיניו נשואות אל כס מוקדון.
דמטריוס מלך מוקדון
תוך כדי המאבק על כס המלוכה ניסה האח הבוגר לרצוח את אחיו הצעיר, אלכסנדרוס. אך הלה חמק ממרצחיו והזעיק לעזרה את שני שרי המלחמה הקרובים אליו ביותר, פירוס ודמטריוס. דמטריוס אשר היה עסוק בהשתלטות על קרקע שאבדה לו בפלופונסוס, נטש את השקעתו ופנה למוקדון. כשהגיע למוקדון גילה שפירוס כבר החזיר את אלכסנדרוס לכס המלוכה ואף השתלט על כמה חבלי ארץ. אלכסנדרוס, עצבני ומובך, מיהר חיש-קל לקבל את פניו של דמטריוס שהופיע לפתע בראש צבא חמוש כה קרוב למוקדון. הוא הודה לו על הטרחה והציע ללוותו כאורח כבוד בדרכו חזרה.
החלטתו של אלכסנדרוס הייתה טעות גורלית. דמטריוס הורה להורגו מיד. המקדונים שהיו שרויים בפחד ומבוכה מפני דמטריוס מיהרו להכריז עליו כמלך מוקדון.
דמטריוס ישב על כס המלכות במוקדון שש שנים בין 294 ל-287 לפנה"ס. אופיו חסר המנוחה מנע כל אפשרות פעולה על פי קווי מדיניות קבועים. דמטריוס לא החליט אם להתרכז בפעילות שלטונית ריאליסטית ואפקטיבית במוקדון עצמה, או ללכת שבי אחרי חלומו של אביו ביצירת אימפריה שתשלוט על אירופה ואסיה. דמטריוס רקד על שתי החתונות וסופו שהפסיד את שתיהן. מכל מקום אין לראות בשום מהלך של דמטריוס במוקדון מהלך מתוכנן לטווח ארוך. הראוותנות והיהירות שליווהו בכל צעד לא הוסיפו לפופולריות של דמטריוס במוקדון, שממילא הייתה נמוכה. דמטריוס התהדר בקישוטים מזרחיים כשם שעשה אלכסנדר הגדול בבבל. הוא לבש כתר כפול אשר הציג אותו כמלך אירופה ואסיה יחדיו. הוא לבש גלימה אשר תארה אותו כשמש בין הכוכבים. הוא טבע את דיוקנו על מטבעותיו. הייתה בו תיאטראליות ואקסטרווגנטיות אשר אפיינה מאוד את המלכים ההלניסטיים.
המקדונים התמרמרו על כך שלא היה נגיש לנתיניו. פלוטרכוס מספר שדמטריוס נהג להשליך את הבקשות שנתיניו היפנו אליו. כמו כן מספר על זקנה מקדונית שפניותיה אליו נדחו מספר פעמים. הזקנה תבעה ממנו שיקשיב לה ומשדחה אותה שוב בטענה שאין לו זמן, צווחה עליו: אם כך אל תהיה מלך. האירוע כה טילטל את דמטריוס עד שבעקבותיו התפנה מכל עיסוקיו כדי לקבל את נתיניו המשחרים לפתחו והחל עם אותה זקנה. שלוש שנותיו הראשונות כמלך מוקדון עברו בדיכוי מרידות ובהתכתשויות עקרות עם ערי מרכז יוון. התנהלותו מולן מבליטה את ההבדל בין מדיניות אביו שהכריזה על חופש וחירות לערי יוון לבין הפרקטיקה שנקט בה דמטריוס. דמטריוס אימץ את מדיניות קסנדרוס לשליטה בערי יוון באמצעות חילות מצב ומינוי אוליגרכים מטעמו. כל ערי יון נכנעו לו למעט תבאי. דמטריוס הטיל עליה מצור שנמשך מחורף 292/1 לפנה"ס ועד האביב שלאחריו.
ניסיונות עזרה לתבאי מצד פירוס נהדפו על ידי דמטריוס. דמטריוס הפעיל במצור על תבאי מכונות מצור ובמיוחד את ההלופוליס (Helepolis) האימתנית אותה הפעיל במצור על רודוס, אך הישגי המצור היו מועטים וכמות הקורבנות בקרב חייליו הייתה רבה. בתסכולו וכעסו נהג בקשיחות עם חייליו ועם עצמו (דמטריוס נפצע בצווארו מרסיס קטפולטה) והיה אדיש לאבדות בקרב חייליו. התנהגות זו במהלך המצור על תבאי זכתה לגינוי מצד בנו, הנסיך הצעיר אנטיגונוס גונאטס וחייליו. בשלהי 291 או בתחילת 290 לפנה"ס נכנעה תבאי. למרבה ההפתעה נהג בה דמטריוס במתינות ובהתחשבות. רק מעטים ממנהיגי המרד הוצאו להורג ואחרים גורשו. דמטריוס הציב בעיר חיל מצב ושליט מטעמו.
בשנת 290 לפנה"ס נקרתה בפני דמטריוס הזדמנות לפעול הן כנגד האיטולים (Aetolia) שמרדו בו והן כנגד פירוס מלך אפירוס. אשתו של פירוס שמאסה במנהגיו הפוליגמיים של בעלה וקנאה לנשותיו האחרות עזבה את פירוס ונמלטה לבית אביה מלך סירקוסאי. על רקע זה ועל רקע שינוי במדיניות החוץ של אביה היא הציעה לדמטריוס, שנחשב "האיש היפה ביוון", את ידה. כנדוניה היא הביאה את האי קורקירה בעל הנמל הימי. דמטריוס לא התמהמה במתן תשובה חיובית להצעה והפליג לקורקירה. קורקירה יכולה הייתה להיות עבורו בסיס ימי ממנו יצא להתקפות הן על האיטולים והן על פירוס. קודם לכן עבר דמטריוס באתונה שם שרו לו האתונאים את המנון ה"אבר-גבר" (Ithyphallus) המהלל את דמטריוס כאל ממשי בשר ודם שלא כאלים אחרים רחוקים ובלתי נראים. האתונאים האיצו בו לפעול נגד האיטולים. הצירוף של הסטטוס האלוהי עם קריאה למלחמה נגד האיטולים אינה מקרית והיא נועדה להציג את המלחמה כמלחמת קודש.
בשנת 289 לפנה"ס פלש דמטריוס לאיטוליה והתקדם צפונה לתוך אפירוס, בעודו משאיר חלק מצבאו מאחור להמשך הביזה. פירוס חש לעזרת האיטולים, ניצל את פיצול צבאו של דמטריוס, הביס אותו ואף שבה 5000 מחייליו. מסע מלחמה זה היה אסון לדמטריוס ומכה ממנה לא התאושש עוד. הוא נפל למשכב בפלה (Pella). פירוס ניצל את עובדת מחלתו של דמטריוס ופלש למוקדון כפעולת עונשין שמטרתה ביזה, אך משלא נתקל בהתנגדות ואף זכה בתמיכת המקדונים המשיך במסעו וכבש את אדסה (Edessa) . למרות מחלתו הצליח דמטריוס לגייס צבא גדול ופירוס נאלץ לעצור את התקדמותו ולהגיע עמו להסכם.
בדרכו האפיינית, במקביל לעיסוקיו בבעיות פנים מקדוניים עיני דמטריוס היו נשואות כבר למזרח. למימוש שאיפותיו במזרח החל דמטריוס להקים צבא ענק בן 98 אלף חיילי רגלים, 12 אלף פרשים וצי בן 500 אניות. גודל המאמץ הצבאי והימי היווה איום על יריביו ונטל כספי כבד על נתיניו. דמטריוס האיץ מאוד את טביעת מטבעות כדרך למימון ההוצאות הכרוכות בהקמת הצבא ובנית האניות. האיום שהיוו תוכניותיו של דמטריוס הניעו את יריביו, תלמי, ליסימכוס וסלאוקוס, לחבור לפירוס ולהגיע להסכם משותף להפלת דמטריוס. בעקבות ההסכם המשותף הגיעה הפעולה המשותפת. באביב 287 לפנה"ס פלש תלמי לאיי יוון על מנת לעוררם למרידה בדמטריוס. ליסימכוס פלש למוקדון וכבש את אמפופוליס (Emphipolis) שבה הייתה המטבעה הראשית של דמטריוס. פירוס שזנח את ההבנות שהגיע אליהן עם דמטריוס פלש למוקדון ממערב וזכה לאהדת המקדונים.
דמטריוס שעסק אותה עת ביוון בפיקוח על בניית ציו, השאיר את בנו אנטיגונוס גונאטס ביוון ומיהר למוקדון. חייליו המקדוניים של דמטריוס מרדו בו בהעדיפם מלך זר אך אהוד על פני מלך מקדוני לא פופולרי. הם התעמתו איתו ותבעו ממנו לעזוב את המחנה. דמטריוס הבין שאיבד כל תמיכה במחנהו וחמק בחשאי לקסנדריה (Cassandreia) רק כדי לגלות שאשתו פילה נטלה את חייה בשתיית רעל מרוב יאושה וצערה על מפלתו. דמטריוס המשיך לנוע ביוון עם קומץ ידידים כדי לגייס תמיכה. פירוס מלך אפירוס הוכרז כמלך מוקדון על ידי אספת החיילים המקדונים במאי 287 לפנה"ס.
שוטטות ביוון
בתום שבע שנות מלכות איבד דמטריוס את כתר מוקדון. חייליו בגדו בו והוא נמלט מהמחנה בבגדי שחקן תיאטרון. מי שקודם היה נערץ כאל חי התהלך כעת בערי יוון כאחד מפשוטי העם, נעדר סממני מלכות וניסה לקושש ידידים ותומכים, לכנס צבא ולאסוף את שברי ממלכתו. כמה חודשים של גיוס תמיכה בערים היווניות נתנו תוצאות. מדהים היה לראות כמה נשארו נאמנים לו, אפילו כאשר היה נדמה שהכל כבר אבוד. חיש קל נכנס עם צבא שכירי חרב אל מרכז יוון והחזיר לתבאי את עצמאותה. לאחר מכן נכנס לפלופונסוס ונראה שביסס עצמו בקורינתוס בעוד פירוס וליסימכוס עסוקים היו בחלוקת שלל מלחמתם.
המרירות של הסיעה הדמוקרטית באתונה שנשמרה על אש קטנה כל השנים, רתחה לבסוף. לשמע ההתפתחויות במוקדון קמה הסיעה האנטי-מקדונית והמרידה את העיר. אף על פי שחיל מצב מקדוני שלט על העיר האתונאים הסירו את פקידיו הרשמיים של דמטריוס ממשרתם, ביטלו את הכיבודים האלוהיים לכבודו ובחרו לעצמם ארכונים כמסורתם. הם צרו על המוצב שם ישב חיל המצב המקדוני, הסתערו והשתלטו עליו. בהתקפה זו נהרג הגיבור לאוקריטוס שהיה הראשון לעבור את החומות אל תוך המוצב.
דמטריוס הצליח בהדרגה לכנס צבא ואניות והופיע לפתע באתונה עם צבא גדול בהרבה ממה שציפו לו האתונאים. בבהלה הזעיקו את פירוס ותלמי בעוד דמטריוס צר על אתונה פעם שנייה. הפילוסוף קראטס נשלח על ידי האתונאים לדון עם דמטריוס על הסכם. נוכח צבאו ההולך ומתקרב של פירוס, וכן הצי התלמי, הסכים דמטריוס להסכם שלום בשנת 287 לפנה"ס. הוא ידע שהוא מבודד מבחינה מדינית ומוגבל באמצעיו הכספיים והצבאיים. הוא השאיר את בנו אנטיגונוס גונאטס בראש צבא של אחד עשר אלף שכירים למשול על הערים שנותרו בידיהם ביוון, ובאותה שנה התחיל בסדרה של פלישות אל תוך שטחיו של ליסימכוס. ערים נוספות ביוון הצטרפו אליו מרצון או מאונס. בעימותים עם צבא בנו של ליסימכוס אגתוקלס נכבשה סרדיס. העיר מילטוס פתחה את שעריה בפניו, אך מעטות הערים שנהגו כך.
לבסוף בשנת 286 לפנה"ס ארגן ליסימכוס צבא גדול נגד דמטריוס ויצא לפגוש אותו בשדה הקרב. כאן ביצע דמטריוס טעות חמורה ובמקום להישאר סמוך לחוף ולציו האדיר, בחר להיכנס אל תוך השטח בעוד אגתוקלס סוגר עליו מאחור. דמטריוס הצליח אמנם להתחמק ממגע אך צבאו של ליסימכוס חתך אל תוך קווי האספקה והתקשורת שלו. חייליו של דמטריוס פיקפקו במרדף השווא והחלו עורקים בגלוי. רעב ומחלות פשטו במחנהו וחייליו חשדו בו שכוונתו האמיתית היא לצאת למזרח.
לאחר שדמטריוס איבד 8000 מחייליו הרעבים והחולים פנה דמטריוס בצעד נואש לסלאוקוס שירחם עליו ועל חייליו ויספק להם מזון. בתחילה נטה סלאוקוס להענות לתחינתו כראוי לאופן ההתייחסות בין מלכים, אולם בעצת יועציו שינה את דעתו ויצא לתקוף את דמטריוס בראש צבא גדול. דמטריוס שב ופנה לסלאוקוס בתחינה נואשת שיקצה לו חבל ארץ למשול בו, ואם לא אז שלפחות יפרנס את מחנהו בתקופת החורף ולא ימשיך לגרשו הלאה. סלאוקוס שחשד בכוונותיו של דמטריוס לא נענה לו והידק את המצור עליו. בינתיים חלה דמטריוס במחלה קשה ומקצת מחייליו ערקו למחנה סלאוקוס.
תוך ביצוע פעולת הסחה ניסה דמטריוס לתקוף בהתקפת פתע לילית את מחנה סלאוקוס, אלא שעריקים מצבאו גילו את אוזן סלאוקוס על תוכניתו והיא נכשלה. במהלך הקרב העז שהתפתח בין שני הצבאות ירד סלאוקוס מסוסו ופנה ישירות אל חיילי דמטריוס שיעברו לצידו "לא מפני שהוא חס על דמטריוס אלא מפני שהוא חס עליהם". רבים מהם נענו לו, בירכוהו לשלום והכריזו עליו כעל מלכם. הוא נמלט משדה המערכה עם קומץ ידידים בניסיון לפלס דרך אל הים שם ציפו למצוא את הצי. אולם המעברים אל הים היו חסומים והמזון שהיה ברשותם לא היה בו כדי לכלכלם אפילו ליום אחד. ידידיו דיברו על ליבו ושידלוהו להסגיר עצמו לידי סלאוקוס. דמטריוס ניסה בתחילה לשלוף את חרבו ולהרוג את עצמו אולם אחר כך נענה להם והסגיר עצמו לידי סלאוקוס.
דמותו
דמטריוס היה אחד משני בניו של אנטיגונוס מונופתלמוס. יש סברה האומרת שאנטיגונוס היה דודו. אימו סטרטוניקה (Στρατoνίκη) התחתנה עם אנטיגונוס לאחר שאביו הביולוגי נפטר ולכן נחשב לבנו. בנו השני של אנטיגונוס, שהיה צעיר מדמטריוס בשנים אחדות, מת בגיל צעיר. פלוטרכוס מספר שדמטריוס היה גבה קומה ויפה תואר כל כך עד שאפילו הציירים והפסלים לא עשו צדק עם יפי תוארו. באופיו דמטריוס היה יהיר, גאוותן, מתנשא על הבריות ומכור לתענוגות. אך כשיצא לקרב היה ממוקד משימה, מצביא יעיל, נועז ונמרץ, ומעולם לא כשל בקרב בשל תענוגות או רשלנות.
דמטריוס היה מזוהה עם דמותו של דיוניסוס שהיה למודל החיקוי שלו. השילוב של היותו יפה תואר, רודף תענוגות נשים ויין, עם היותו ממוקד משימה ויעיל בעת מלחמה, שרתה השוואה זו. רק בשלוש השנים האחרונות של חייו, בהיותו בשבי סלאוקוס, נכנע לתאוותיו ובילה את רוב זמנו במשחקי קובייה ובשתייה לשוכרה שבה הטביע את יגונו ורחמיו העצמיים על מר גורלו. דמטריוס המתנשא ראה עצמו שווה ערך לפיליפוס השני ולאלכסנדר הגדול. הוא נהג ללעוג ליריביו הנושאים תוארי מלכים וכינה את סלאוקוס "שר הפילים", את תלמי הראשון "שר הצי" ואת ליסימכוס "שר האוצר". יחסי אנטיגונוס ודמטריוס בנו היו מושתתים על אהבה כנה, כבוד, מסירות ואמון הדדיים. על רקע מקרי רצח רבים של אימהות, אבות, בנים ואחים במסגרת מאבקי עוצמה בתוך משפחות מלוכה ההלניסטיות, היו יחסים אלה עובדה ראויה לציון. דוגמה לכך ניתן לראות שבאחת הפעמים כשחזר דמטריוס ממסע ציד וניגש לאביו חמוש בכידוניו וחניתו, נישקו וישב על ידו. אנטיגונוס שהיה עסוק באותה עת בקבלת משלחת צירים מארץ אחרת התפאר בפניהם ביחסי האמון המוחלט ששררו בינו לבין בנו עד כדי כך שהוא מתיר לבנו לגשת אליו כשהוא חמוש.
דמטריוס היה פוליגמיסט שרדף אחרי נשים רבות בעת ובעונה אחת בניגוד לאביו שהיה מונוגמיסט. דמטריוס נשא חמש נשים. החשובה והמכובדת מביניהן הייתה פילה (Φίλα), שהייתה מבוגרת ממנו ולה נישא נישואים פוליטיים בעצת אביו אך בחוסר רצון. פילה הייתה בתו של אנטיפטרוס (Antipatros) ואלמנתו של קרטרוס. בתם סטרטוניקה הראשונה (Στρατoνίκη) נישאה לסלאוקוס הראשון ניקטור ואחר כך לבנו אנטיוכוס הראשון סוטיר (Antiochus soter). בנם אנטיגונוס השני גונאטאס (Antigonos Gonatas) היה למלך מוקדון. לאחר שסולק דמטריוס מכס מלכותו במוקדון נטלה פילה ברוב ייאושה וצערה את חייה בנטילת שיקוי מורעל. אישה משמעותית בחייו, שלה מעולם לא נישא הייתה לאמיה (Lamia) אותה שבה לאחר קרב סלמיס שבקפריסין. לאמיה, גם היא מבוגרת ממנו, הייתה מפורסמת בפריצותה ובנגינתה בחליל. דמטריוס נפל שבי בקסמיה הנשיים עד כדי כך שהיותו כרוך אחריה הפך למשל ושנינה בפי כל. אשתו החמישית הייתה פתולמאיס בתו של תלמי הראשון ואורידיקה בת אנטיפטרוס.
פולחן דמטריוס
הענקת כיבודים אלוהיים לדמטריוס כאל חי על ידי אתונה וערי יוון האחרות, הצביעה על כברת הדרך הארוכה שעשו היוונים בזמן קצר להפליא, מהתנגדותם לאקט ההשתחוות (פרוסקינסיס ) לאלכסנדר הגדול ועד לפולחן דמטריוס כשליט-אל.
הייתה זו דת פוליטית שמקורה בשאיפות פוליטיות ולא ברגשות דתיים כלשהם. היתרונות הפוליטיים באלההת דמטריוס לא נעלמו מעיני השליט וגם לא מעיני הסוגדים לו. האמונה באלים האולימפיים הייתה בשקיעה ולחלל זה חדר פולחן השליט. לא האמונה האולימפית ואף לא פולחן השליט החי הציעו ישועה אישית, חיי נצח או אמות מידה מוסריות. ההבדל ביניהם הוא בכך שבן התקופה יכול היה להאמין בעוצמתם וגדולתם של האלים האולימפיים אך לראות את עוצמתו וגדולתו של השליט החי. יותר מכך, לשליט החי היו יכולות שלאל לא היו כגון מתן אוכל בתקופות רעב, הגנה, עזרה לנצרכים או שחרור מעול שעבוד.
פלוטרכוס הביע את מורת רוחו מאלההת שליטים, באומרו שאנשים נבונים שמסתכלים על הפסלים של השליטים האלים לא מתרשמים מאלוהותם אלא ממעשיהם והישיגהם.
פולחן השליט לא ביטא התנשאות אישית. דמטריאס לא חשב לרגע שהוא אל, אבל הבין היטב את היתרונות הפוליטיים של פולחן השליט החי. פולחן השליט של דמטריוס מגלם את כל מאפייני פולחן השליט ויחסי פוליטיקה-דת לא רק בתקופתו אלא גם במאות השנים אחריו. אי אפשר לומר על דמטריוס שהיה רק "מושיע" או "מיטיב האנושות" או "המייסד האלוהי של העיר" או בנם של "אבות אלוהיים". ההאלהה (אפותאזה) של דמטריוס הייתה קשורה לכל אלה, אך היו בה מרכיבים נוספים.
האלהת דמטריוס החלה באביב 307 לפנה"ס עת הגיע באופן בלתי צפוי לאתונה עם צי גדול ומצויד היטב שנחשב בטעות לציו של תלמי הראשון. דמטריוס ניצל את הבלבול, נכנס לנמל והכריז שבא לשחרר את האתונאים מעולו של קסנדרוס, להחזיר לאתונאים את חירותם ואת שיטת ממשלם העצמאי על פי חוקות אבותיהם. האתונאים הנלהבים הניחו את מגיניהם לרגליהם, מחאו כפיים וכינו את דמטריוס "המיטיב" ו"המושיע". הייתה זו הזדמנות להרעפת כיבודים אקסטרווגנטיים על המשחרר: עצים לציו, תבואה ומזון לחייליו וכיבודים אלוהיים.
כינוי דמטריוס כמטיבה ומושיעה של אתונה היה החוליה המקשרת בין המלך לאל ובמיוחד לחצאי האלים שהתהלכו על פני האדמה והשפיעו טובות על בני האדם. בחורף 304/3 לפנה"ס, עבר דמטריוס להתגורר במקדש הפרתנון, מקדשה של האלה אתנה אותה כינה "אחותו הגדולה". כך נהג גם בדלוס שם התגורר במקדש אפולו שאותו כינה "אחיו הגדול". במקדשים אלו מצא דמטריוס פתרון מגורים נוח וגם קישור דמותו לאלים שבמקדשיהם התגורר. במקדש הפרתנון ניהל חיי פריצות למגינת לבם של האתונאים.
האתונאים הקימו מזבח להעלאת קרבנות לכבוד דמטריוס במקום בו ירד לראשונה ממרכבתו (גם באי דלוס הוקם מזבח לכבודו במקום שבו דרכו רגליו לראשונה על אדמת האי). באתונה מונה כוהן ראשי לפולחן דמטריוס שקיבל את הסטטוס והמעמד של ארכון אפונימוס ועל שמו נקראה השנה. האתונאים הגדילו לעשות והוסיפו שני שבטים לעשרת שבטיהם וקראו להם על שם דמטריוס ואביו אנטיגונוס. אלמנטים נוספים בפולחן דמטריוס השליט האל היו תחרויות דרמה ומוזיקה שנתיות, תהלוכות ושירי הלל. האתונאים הקימו פסלים מעוטרים בכתרי מלכות מוזהבים לכבודו והציבו אותם במקדשי האלים. כיבוד נוסף שהורעף עליו על ידי האתונאים היה שינוי שמו של חודש Munychion (אפריל) ל-Demetrion וקריאת היום האחרון בחודש (היום הישן והחדש) על שמו.
פלוטרכוס מספר שהאתונאים שינו את שמה של חגיגת ה-Dionysia ל-Demetrieia אם כי ייתכן ששני הפסטיבלים נחגגו במקביל.
דמטריוס ניצל את הכוח האלוהי שהוענק לו כדי להיכנס באופן חסר תקדים אל טקסי המסתורין של אֵלֵאוּסיס, פולחן אטי עתיק שנערך עם כלי קודש סודיים בנוכחות מספר מצומצם של אנשים לכבוד אלת הפוריות דמטר בעיר אלויסיס (Eleusis) המרוחקת כעשרים ק"מ מאתונה. יופיו ותכונות אופיו של דמטריוס קישרו, השוו וזיהו אותו עם אלוהותו של דיוניסוס. צו הוצא באתונה שיש לקבל את דמטריוס בכניסתו לעיר כפי שמקבלים את פני דיוניסוס. בקבלת הפנים ותהלוכה שנערכה לו ולכלתו הטריה לאנאסה (Lanassa), עם כניסתם לאתונה בשנת 291 לפנה"ס, הושווה דמטריוס לדיוניסוס ואשתו הטריה לאלה דמטר. התהלוכה החגיגית כללה ריקודים לפני מרכבתו, פיזור זרי פרחים בדרכו, שתית יין, העלאת קטורת ונשיאת אבר מין זכרי כפי שהיה מקובל בפסטיבלים של בכחוס.
בהמנון "אבר גבר", שנישא לכבודו בתהלוכה, נאמר שהוא הוא האל האמיתי בעוד שכל האלים האחרים ישנים, נעדרים או אינם מקשיבים לבקשות המתפללים אליהם או אף בכלל אינם קיימים. דמטריוס הוא האל הממשי, אל בשר ודם השומע את בקשות האנשים, נעתר להם, מוכן ויכול לעזור ואינו פסל העשוי עץ או אבן. דמטריוס מתואר כשמש המבהיקה והזוהרת המוקפת בכוכבים הלא הם ידידיו. מוצאו האלוהי של דמטריוס זוהה בהמנון כבנם של פוסידון ואתנה. בצד הביקורת המובלעת בהמנון על האלים האולימפיים ניתנה לדמטריוס לגיטימציה דתית לאלוהותו.
ייסוד העיר דמטריאס
העיר דמטריאס (Demetrias) נוסדה בשנת 290 לפנה"ס על ידי דמטריוס שקרא לה על שמו. העיר ממוקמת לחוף הים האגאי במפרץ לולקוס (Lolkos) בחלק המרכזי של מזרח יוון, ( ליד העיר היוונית וולוס (Volos) של ימינו. דמטריוס ניצבה על גבעה כ־7.5 ק"מ מדרום לוולו Volo . היקף חומותיה 7.8 ק"מ והיא הקיפה שטח בן 262.5 הקטארים.(הקטאר= עשרה דונמים). דמטריאס הוקמה במקום זה בשל מיקומו האסטרטגי במרכז הים האגאי ובשל היותו נוח להגנה מכל צדדיו. העיר תוכננה להיות בירת הממלכה של דמטריוס, בסיס ימי ומרכז מסחרי. בשל מיקומה האסטרטגי, שימשה דמטריאס כבסיס להתפשטות אימפריאליסטית של דמטריוס ושל נכדו פיליפוס החמישי ולתקופה קצרה גם של אנטיוכוס הגדול.
בתצורתה הסופית הייתה העיר מוקפת חומה מסיבית, מחוזקת במגדלי שמירה וירי לאורך שמונה ק"מ. בעיר עצמה נבנו שלושה מבצרים: אחד על יד ארמון המלך ושניים במערב העיר על האקרופוליס. דמטריאס אוכלסה באמצעות איחוד (Synoecism) של כמעט כל העיירות במחוז מגנסיה. יסוד דמטריאס נועד לחסום תחרות מסחרית של ערי נמל מרכזיות אחרות כגון תבאי (Thebes) ופגאסאיי (Pagasae) על ידי מיקום אסטרטגי עדיף ונמל נוח יותר לעגינת אניות. לדמטריאס היו שני נמלים, שאחד מהם שימש כבסיס ימי לצי האנטיגונידי.
בשלהי המאה השלישית ובראשית המאה השנייה לפנה"ס התפתחה דמטריאס לכדי עיר הנמל המרכזית במוקדון. העיר היוותה מקור משיכה למהגרים רבים מהמזרח ומהעולם היווני. למהגרים אליה הוענקו הטבות כלכליות. במאה ה-3 לפנה"ס מנתה דמטריאס כעשרים וחמישה אלף תושבים.
בעיניים רומאיות הייתה דמטריאס urbs valida et ad omnia opportuna - עיר חזקה עם הזדמנויות רבות.
כשדמטריוס היה בשבי סלאוקוס שימשה העיר כבירתו וכמרכז מינהלי של ממלכת בנו אנטיגונוס גונאטס ושל נכדו פיליפוס החמישי. בדמטריאס הוטמן אפרו של דמטריוס לאחר מותו בשבי ב 283 לפנה"ס.
מטבעות דמטריוס
דמטריוס החל לטבוע מטבעות אחרי שנת 300 לפנה"ס. כמרכזי טביעת מטבעות שימשו ערים ביוון ( סלמיס Salamis, טרטוס Tartos, כלקיס Chalkis, סיקיון Sicyon ואפסוס Ephesus) ובמוקדון פלה (Pella) ואמפיפוליס (Amphipolis) . דמטריוס טבע דרכמות זהב וכסף, מטבעות ברונזה וטטרדרכמות.
מוטיבים אופייניים במטבעותיו של דמטריוס: מפתיע לראות על המטבעות את דיוקן דמותה של אתנה המוטבע לפי תווי פניו של דמטריוס עצמו.
דמטריוס הנפיק מטבעות בשש הנפקות שונות. יש חוקרים הקושרים כל הנפקה לשנה מסוימת משנות מלכותו. מטבעותיו של דמטריוס נועדו לשמש אמצעי תשלום, אך גם שימשו לצורכי תעמולה ופרסום של עליונותו הימית בקרב סלמיס והמעטת תבוסתו בקרב איפסוס. כמו כן נועדו המטבעות לשמש משקל נגד למטבעות יריביו שגם הן היו כלי תעמולתי. במטבעות דמטריוס, להבדיל מאלו של יריביו, שני צידי המטבעות מבליטים את מוטיב הניצחונות שלו בעוד שאצל יריביו מוטיב הניצחון מופיע רק בצד אחד. הטטרדרכמה של דמטריוס מתקשרת את ניצחונו על תלמי בקרב הימי שנערך בשנת 306 לפנה"ס בסלמיס שבקפריסין.
תוכניותיו השאפתניות של דמטריוס לכיבוש אסיה וההוצאות הכספיות הכבדות הכרוכות בגיוס, ציוד ואחזקה של צבא אדיר ובנית צי בן 500 אניות מסבירות את הגידול הקבוע בהנפקת מטבעות למימון תוכניות אלו. שש ההנפקות השונות במהלך שנות מלכותו זוהו ומוינו לשתי קבוצות: קבוצת המטבעות הראשונה, הוטבעה במטבעות המלכותיות הגדולות בפלה ובדמטריאס ומטבעות הקבוצה השנייה הכוללות את כל שאר המטבעות הוטבעו בערי יוון האחרות. כמו כן זוהו שש סדרות של מטבעות הכוללות בעיקר טטרדרכמות, סטטרטי מזהב וערכים נוספים כגון דרכמות ומטבעות ברונזה.
סגנון המטבעות והכיתוב עליהן השתנו במהלך תקופת מלכותו של דמטריוס. בסדרות מטבעות שהונפקו החל מהשנה השלישית למלכותו (292/1) הוחלפה דמות Nike הניצבת על חרטום אנייה חצויה (המציינת את הניצחון בסלמיס על תלמי) בדיוקן דמטריוס מעוטר בדיאדמה עם קרן שור. במהלך ההנפקה בשנה הרביעית למלכותו חל היפוך בסדר הכיתוב שעל המטבעות מ-" דמטריוס בזילאוס" ל-"בזילאוס דמטריוס". החוקרים אינם מייחסים לכך משמעות פוליטית או משמעות כלשהי ומציינים שהיפוך מילים כזה הוא אופייני גם למטבעות של מלכים אחרים.
מעבר להיותן אמצעי תשלום בממלכתו של דמטריוס נועדו מטבעות דיוקנו :
דקר גוליית אטלנטי
דקר גוליית אטלנטי (שם מדעי: Epinephelus itajara) הוא מין דג עצום ממשפחת הדקריים הגדולה. הוא מצוי סביב שוניות אלמוגים באוקיינוס האטלנטי הטרופי. הוא נפוץ מפלורידה קיז, איי בהאמה, הקריביים ועד למרבית חופי צפון ברזיל. הוא נפוץ בעומק 5-50 מ' וקרוב לחופים.
מאפיינים
אורכו יכול לעלות על 2 מטר ומשקלו עד 360 ק"ג, אך נפוץ יותר במשקל 180 ק"ג. הדקר בעל לסת ענקית ובה שיניים חדות והוא יכול לפעור אותה כדי לבלוע את טרפו. הסנפירים גדולים ואולם הוא איטי יחסית ונוהג לארוב לטרף ולא לרדוף אחריו. צבעו כחול או אפור כהה מנומר בכתמים שחורים. חלק מהדקרים מחליפים את מינם בבגרותם.
זהו טורף-על גדול היכול לטרוף יצורי ים קטנים יותר, כמו דגי גרם אחרים כולל דגי ברקודה, דיונונים, סרטנים, תמנונים, צבי ים צעירים ואפילו כרישים קטנים. הדקר יכול לפעור את לועו ולבלוע את טרפו במהירות. לעיתים הוא נוקט בקניבליזם.
הדקרים עולים לעבר מים מליחים שונים, ביצות, שפכי נהר וביצות מנגרובים שונות כדי להשריץ צאצאים.
2011 בקולנוע
בערך זה מופיעה סקירה של שנת 2011 בקולנוע הכוללת סיכומי אירועים בולטים, טבלת שוברי קופות לשנה זו בעולם ובארץ, אנשי קולנוע שנפטרו ופרסים.
אירועים
הארי פוטר ואוצרות המוות חלק 2 גם שבר את שיא הפתיחה ברחבי העולם משפתח עם $314,000,000 ובכך שבר את השיא של שודדי הקאריביים: זרמים זרים. הארי פוטר ואוצרות המוות חלק 2 גם שבר את שיא הקרנות חצות ובכך שבר את השיא של דמדומים 3: ליקוי חמה
ויטה
ויטה היא מילה ממקור לטיני שמשמעותה חיים
מר רוברטס (סרט)
מר רוברטס (באנגלית: Mister Roberts) הוא סרט דרמה קומי אמריקאי משנת 1955. את הסרט ביים בתחילה ג'ון פורד אבל הוא פרש לאחר סכסוך עם השחקנים ובעיות רפואיות ומרווין לרוי השלים את בימוי הסרט.
בתפקידים הראשיים מופיעים הנרי פונדה, ג'יימס קאגני, ג'ק למון וויליאם פאוול (תפקידו האחרון בקולנוע).
ב-1948 עובד הספר למחזה על ידי הגן והבמאי ג'ושוע לוגאן והועלה בברודוויי בהצלחה גדולה עם הנרי פונדה בתפקיד הראשי של מר רוברטס. המחזה זכה באותה שנה בפרס טוני למחזה הטוב ביותר והיה הראשון לקבלת הפרס בקטגוריה זו. הגן לא הצליח להתמודד עם ההצלחה והתמכר לאלכוהול ותרופות שינה. בגיל 31 נמצא מת בביתו (התאבדות?).
ג'ק למון שנותן לסרט את הגוון הקומי, זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר (הפרס הראשון שלו). ב-1964 הופק סרט המשך בשם "Ensign Pulver" וב-1965 הופקה סדרת טלוויזיה "מר רוברטס".
תקציר העלילה
המפקד הוא לוטננט קומנדר מורטון (ג'יימס קאגני) הנוהג בפקודיו בקשיחות ודואג בעיקר לקידומו הצבאי. הוא גאה בעציץ גדול של דקל אותו קיבל על תפקוד מצטיין של האניית ודואג כל יום להשקותו.
חברו של רוברטס לתא הוא אנסיין פרנק פולבר (ג'ק למון) שתפקידו הוא "קצין מורל וכביסה". הוא משתדל לא להיתקל במפקד ולא להתאמץ יותר מדי. התעניינותו היא בעיקר בחיילות- אחיות להן הוא מארגן סיור באנייה.
קצין נוסף הוא רופא האנייה המכונה "דוק" (ויליאם פאוול) המטפל בכל המתחלים בכדורי אספירין.
כאשר מגיעים לאחד מהאיים האקזוטיים מסרב המפקד מורטון להעניק למלחים חופשת חוץ. רוברטס מתווכח איתו וזה מציע לו הסכם - רוברטס יפסיק לכתוב בקשות העברה ובהם תיאור של חוסר שביעות רצון של הצוות ובתמורה לכך ירשה מורטון לתת לאנשיו חופשת חוף אבל ההסכם חייב להיות סודי בין שניהם. רוברטס מסכים וכל המלחים יורדים לחוף, שותים, מלווים ומתפרעים עד שחלק מהם מוחזרים לאנייה על ידי משטרה צבאית. האנייה מגורשת בבזיון. מורטון מתפוצץ מזעם, אוסף את כולם ומורה לרוברטס להיות יותר קשוח אתם. הדבר יוצר ניתוק ושנאה בין רוברטס והצוות.
הרדיו מודיע שהמלחמה באירופה הסתיימה ורוברטס עדיין "תקוע" באניית המשא. לילה אחד הוא משליך בזעם לים את הדקל של מורטון. מורטון הזועם מגיע למסקנה כי רוברטס עשה זאת הוא מזמין אותו לתאו ומטיח כי הפר את ההסכם שהיה בניהם כדי לאפשר את חופשת המלחים. הרמקול נשאר פתוח וכל המלחים שומעים מה שהקריב רוברטס למענם ויחסם אליו משתנה לטובה ולהערצה. בעצת "דוק" הם מזייפים את חתימת מורטון על מכתב הבקשה ורוברטס מקבל אישור לעזוב. לפני עזיבתו מוענק לו "עיטור הדקל" על "מלחמתו באויב".
רוברטס מועבר לשירות קרבי במשחתת בקרב אוקינאווה. הוא כותב לחבריו כי הוא מעריך את "עיטור הדקל" שקיבל מהם יותר ממדליית הכבוד של ארצות הברית. מכתב קצר נוסף מודיע להם כי רוברטס נהרג בהתקפת קמיקזה.
Little Girl
השיר הגיע למקום השלישי במצעד הסינגלים היווני.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר בוים על ידי מייק שטיבל וצולם בוונציה, איטליה בתחילת 1986. הוא מתחיל כאשר ניתן לראות את סנדרה מטיילת על פני קולומבריום, עוצרת מול פלקט של ילדה בשם אנג'לה ונציה שנפטרה בשנת 1797. הפלקט מעוטר בדיוקן של ילדה העוטה מסכה ונציאנית. סנדרה רואה את רוח הרפאים של אותה הילדה ליד תעלה ונרדפת על ידה. בהמשך, היא רואה את התמונה שלה ואת המסכה במסעדה, דוכן גלויות, חנות עתיקות ומקומות אחרים שהיא מבקרת בהם. כאשר רוח הרפאים של הילדה מופיעה בפניה שוב, היא עוקבת אחריה, אך זו מגיעה לחצר מבודדת שם היא מוצאת את עצמה מוקפת בקבוצת רוחות רפאים עוטות מסכות קרנבל. מבוהלת, הזמרת בורחת ובסצנה האחרונה נתקלת שוב בילדה הקטנה.
הקליפ נכלל באוספי ה-VHS של סנדרה ו-, שיצאו ב-1987 ו-1992, בהתאמה,  וכן ב-The Complete History משנת 2003.
לטימריה אפריקנית
לטימריה אפריקנית (שם מדעי: Latimeria chalumnae) הוא מין דג עתיק השייך למחלקת בעלי סנפירים בשרניים, אחד משני המינים של הסוג לטימריה, יחד עם המין לטימריה אינדונזית. הלטימריה האפריקנית גדולה מקרובתה.
מאפיינים
אורכה של הלטימריה מגיע עד שני מטרים ומשקלה המקסימלי מגיע ל-80 ק"ג. הלטימריה היא דג בעל קרבה לדגי הריאות ולבעלי ארבע רגליים והסנפירים שלה בעלי זיזים דמויי רגליים. היא בעלת עור כחול ושחור המנומר בלבן. הזנב מגודל והראש והזימים בולטים. הלטימריה משריצה צאצאים חיים מביצים המופרות בגופה.
הלטימריה נפוצה במערב האוקיינוס ההודי סביב חופי אפריקה מדרום אפריקה ועד לקניה וגם במדגסקר וארכיפלג קומורו. הם חיים בקרבה לחוף ונפוצים באוכלוסיות קטנות מאוד. דגים אלה נמצאים בסכנת הכחדה חמורה וככל הנראה נותרו מהם רק 500 פרטים. הם חיים בעומק הים, אך בקרבה למדפי היבשת.
הלטימריות כמעט ולא נמצאו בטבע ולא ידוע עליהם הרבה, אך הם דומים למיני מאובנים מתקופת הפליסטוקן ולא השתנו כמעט, כך שהם מוגדרים כמאובנים חיים.
פרס נובל לכימיה
פרס נובל לכימיה מוענק מדי שנה, החל משנת 1901, לאנשים אשר תרמו תרומה ייחודית או ביצעו מחקר יוצא דופן בתחום הכימיה. הפרס מוענק על ידי האקדמיה המלכותית השוודית למדעים.
יענקל'ה סגל
יעקב (יענקל'ה) סגל הוא מוזיקאי ישראלי.
ביוגרפיה
סגל נולד בירושלים. בוגר בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה במחלקה לג'אז וגיטרה בס.
בשנת 2012 השתתף בהקלטת האלבום "The Tel Aviv Session" של ההרכב "טורה-רייכל קולקטיב", המורכב מעידן רייכל ומוזיקאי המאלי ויו פארקה טורה, תוך שניגן בטאר בשיר "Kfar". ב-2013 ניגן גיטרה בס באלבום "רבע לשש" של הפרויקט של עידן רייכל, שזכה בתואר פלטינה מרובעת. עוד באותה השנה, ניגן גם באלבומו של ויו פארקה טורה, Mon Pays, ובאלבומו של עידן עמדי, "בזמן האחרון", ובאלבומו עידן רפאל חביב, "לאבד עניין בזמן". באותה השנה השתתף בהופעתה של הזמרת האמריקאית אלישה קיז בישראל כנגן כלי מיתר יחד עם עידן רייכל ואייל סלע. ב-2015 ניגן גיטרה בס גם באלבום "היד החמה" של עידן רייכל.
Only Santa Knows
Only Santa Knows (בעברית: רק סנטה יודע) הוא אלבום האולפן השישי ואלבום חג המולד הראשון של הזמרת האוסטרלית דלתא גודרם. האלבום יצא לאור על ידי חברת התקליטים סוני מיוזיק אוסטרליה ב-12 בנובמבר 2020, לכבוד חג המולד. האלבום יצא שנתיים לאחר צאת הפסקול, I Honestly Love You.
האלבום הגיע למקום השני במצעד האלבומים האוסטרלי.
רקע
Only Santa Knows הופץ ב-12 בנובמבר 2020 ללא הודעה מוקדמת. בטוויטר, גודרם הצהירה: "אני מקווה שהמוזיקה שהוצאתי תגרום לכם לשמוח ותעמיד את כולנו במצב רוח טוב בלי קשר לכל מה שקורה סביבנו". את האלבום החלה להקליט כבר בשנת 2014, תוך שהקלטותיו הסתיימו בשנת 2020.
במסגרת האלבום, הקליטה גודרם שירי חג מולד ידועים כמו "Rockin' Around the Christmas Tree" ו-"White Christmas".
Celine Dion (אלבום)
Celine Dion (בעברית: סלין דיון) הוא אלבום האולפן האחד עשר של הזמרת הקנדית סלין דיון. האלבום יצא לאור ב-31 במרץ 1992, על ידי חברות התקליטים אפיק רקורדס וקולומביה רקורדס. מתוך האלבום יצאו שישה סינגלים.
האלבום כולל בתוכו את השיר "Beauty and the Beast" מתוך הפסקול של הסרט "היפה והחיה" אשר זכה בפרס גראמי בקטגוריית "הביצוע הפופ ווקאלי הטוב ביותר של צמד או להקה". בנוסף, השיר עצמו גם זכה בפרס אוסקר בקטגוריית השיר המקורי הטוב ביותר.
רקע ותוכן
האלבום היווה את הפריצה של דיון בזכות הסינגל הראשון ממנו, השיר "Beauty and the Beast", מתוך הפסקול "היפה והחיה" שמלווה סרט בעל אותו שם. השיר זכה להצלחה בארצות הברית כאשר הגיע שם למקום ה-9 ונהיה לשיר השני של דיון שהצליח להיכנס לעשירייה הפותחת במדינה. בזכות האלבום, דיון העלתה משמעותית את הצלחתה המסחרית במדינות נוספות מחוץ לקנדה.
בתקופת האלבום, דיון וסוכנה האישי רנה אנג'ליל, החלו להצהיר על זוגיותם שנשמרה במשך ארבע שנים בסוד (מכיוון שפחדו מתגובות הקהל והתקשרות על פער הגילאים ביניהם, העומד על 26 שנים).
בנוסף לגרסה הרגילה של האלבום יצאה לו גם גרסה אירופאית שכללה גם את השיר "Where Does My Heart Beat Now" שהופיע גם באלבום Unison. בספטמבר אותה שנה יצאה גם מהדורה אוסטרלית לאלבום שכללה את הסינגלים שיצאו מהאלבום Unison.
סגנון מוזיקלי
מבחינה מוזיקלית ולירית האלבום כמו קודמו היה ברוח של שירי אהבה. דיון עבדה על האלבום עם מספר של כותבים ומפיקים ביניהם: וולטר אפאנאסייף, דיאן וורן (אשר לימים עבדה גם עם זמרים כמו ביונסה, בריטני ספירס, כריסטינה אגילרה ועוד), ריק וייק וכולי. השיר "With This Tear" נכתב במיוחד על ידי הזמר פרינס לדיון.
בנוסף, היה אמור להיכנס לאלבום שיר נוסף בשם "Send Me a Lover" אך נגנז מהאלבום ושוחרר כסינגל ב-1996 למטרות צדקה.
הצלחה מסחרית
בזכות האלבום דיון הצליחה לממש את מטרתה להצליח בשוק האמריקאי: לאחר הצלחת האלבום הקודם אשר הגיע למעמד פלטינה בארצות הברית אלבום זה אף הכפיל את הצלחתו במדינה והגיע למעמד פלטינה כפולה. בנוסף, גם חלק משירי האלבום הצליחו בשוק האמריקאי: "Beauty and the Beast" ו-"If You Asked Me To" אשר הגיע למקום ה-4 במדינה והפך לשיר השלישי שלה לעשות זאת.
בנוסף לכך,"Beauty and the Beast" גם זכה להצלחה בבריטניה שם הגיע לאותו המקום וגם להצלחה נאה באוסטרליה שם הגיע למקום ה-17. בקנדה השיר גם זכה להצלחה כאשר הגיע למקום ה-2 במדינה ואף גם בניו זילנד שם הגיע למקום ה-8. אם כי באירופה השיר לא זכה להצלחה כאשר הגיע למקום ה-28 בלבד במצעד האירופאי.
היגיינת הפה
שמירה על היגיינת הפה כרוכה בהברשה קבועה של השיניים וניקוי החלל שבין השיניים. היא נחוצה לשמירה על בריאות השיניים והחניכיים, ונחשבת לדרך הטובה ביותר למנוע עששת, דלקת חניכיים ובעיות אחרות בפה, ובכך להפחית את הצורך בטיפולי שיניים רבים או מורכבים, ולהימנע ממחלות שיניים נפוצות ואף אובדן שיניים. כמו כן, שמירה על היגיינת הפה תורמת לנשימה רעננה ונעימה ואף מונעת ריח פה לא נעים.
על מנת לשמור על היגיינת הפה מקובל לצחצח את השיניים היטב פעמיים ביום - לאחר ארוחת הבוקר ולפני השינה עם מברשת רכה, וכן להשתמש באביזרים נוספים לניקוי בין שיני כגון חוט דנטלי ולשטוף את הפה עם מי פה. הניקוי של האזור בין השיניים עם חוט דנטלי מאפשר ניקוי של מרווחי השיניים, ומקנה גישה לחיבור והמגע בין השיניים והחניכיים לבין אזורי שקשה להגיע עם מברשת השיניים. שימוש בחוט דנטלי באופן יומיומי משלים את פעולת צחצוח השיניים שאינה מספיקה לבדה להסרה אופטימלית של שאריות מזון והיא מסירה רק 50% מהפלאק הנוצר על גבי השיניים בחלל הפה. בנוסף לכך, מומלץ להקפיד ללכת לבדיקות שגרתיות אחת לחצי שנה אצל רופא שיניים לבדיקת בריאות החניכיים והשיניים, הבדיקות יוכלו למנוע טיפולים מורכבים ואף אובדן שיניים ויעזרו לשמור על בריאות הפה לאורך זמן רב. בנוסף צריך ללכת לניקוי מקצועי אצל שיננית אשר תסיר את הפלאק והאבנית שהצטברה בין השיניים לפחות פעמיים בשנה.
השפעת העישון על בריאות השיניים, העישון גורם לירידה בוויטמין C אשר מעלה את הסיכויים למחלות חניכיים, בנוסף הטבק יוצר כתמים על השיניים ומעלה את הסיכויים להתפתחות מחלות חניכיים כגון עששת וסרטן הפה.
צחצוח השיניים הוא הבסיס לשמירה על בריאות הפה, בעזרתו ניתן להסיר חיידקים ושכבות פלאק מהשיניים. ולצמצם את הסיכויים למחלות ועששת. בזמן הצחצוח יש להשתמש בעדינות במברשת רכה בעלת סיבים מעוגלים, ולהימנע מהפעלת לחץ על החניכיים. כדאי להחליף כל מספר חודשים את מברשת השיניים, מאחר שהסיבים של המברשת מתחילים להיפתח ומורידים את אפקטיביות הצחצוח. יש חשיבות לבחירת משחת שיניים מתאימה למצב החניכיים. ולמי שיש רגישות ודלקות כדאי להשתמש במשחה עם פלואוריד ושימוש במי פה אשר עוזרים במניעת דלקות חניכיים.
יחסי דרום אפריקה–סנט וינסנט והגרנדינים
יחסי דרום אפריקה–סנט וינסנט והגרנדינים הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת דרום אפריקה לבין סנט וינסנט והגרנדינים
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת דרום אפריקה לבין סנט וינסנט והגרנדינים כוננו לראשונה ב-1 בספטמבר 1995, לאחר סיום משטר האפרטהייד בדרום אפריקה. הסחר של סנט וינסנט והגרנדינים ודרום אפריקה אינו משמעותי, ובשנים הראשונות ליחסים הדיפלומטיים הוא היה עוד קטן מדי על מנת להיכנס לסטטיסטיקות הסחר הרשמיות של דרום אפריקה. ב-24 במרץ 1999 הנציבה העליונה הלא תושבת הראשונה של דרום אפריקה לסנט וינסנט והגרנדינים הציגה את כתב האמנתה למושל סנט וינסנט והגרנדינים (הנציג הרשמי של המלוכה במדינה) בקינגסטאון, בירת המדינה. יינות דרום אפריקאים הפכו באותה העת זמינים לרכישה בסנט וינסנט והגרנדינים.
נערכו שיחות עם בכירים מסנט וינסנט והגרנדינים בנוגע לשיתוף פעולה עם דרום אפריקה בתחומי השמירה על הטבע, התרבות והתיירות.
Abriendo Puertas
רקע והפקה
האלבום נכתב על ידי קייק סנטנדר והופק על ידי בעלה אמיליו אסטפן.
פרסים והצלחה
האלבום זכה להצלחה כאשר זכה בפרס בטקס פרסי המוזיקה הלטינית "Latin American musical styles" ובפרס גראמי בקטגוריית "האלבום הטרופי/סלסה הטוב ביותר" מה שהיווה את פרס גראמי השני של אסטפן.
בנוסף הוא גם זכה להצלחה מסחרית כאשר מכר 600 אלף עותקים בארצות הברית (זכאות למעמד זהב), 600 אלף עותקים בספרד (מעמד של 6 פלטינות), 250 אלף עותקים בקולומביה (מעמד 4 פלטינות) ו-60 עותקים בארגנטינה (מעמד פלטינה). גם באירופה האלבום זכה להצלחה כאשר מכר מיליון עותקים ביבשת ובכך קיבל מעמד של פלטינה אירופאית.
במצעד האלבומים הספרדי האלבום הגיע למקום הראשון ולמקום השני במצעד האלבומים הלטיני של בילבורד.
שירי משוררים לילדים
שירי משוררים לילדים הוא אלבום האולפן השביעי של הזמרת הישראלית אילנית, ואלבום הילדים החמישי שלה. הוא יצא בשנת 1974 תחת חברת התקליטים הד ארצי בקטלוג 99661 על גבי אריך-נגן. כל רצועות האלבום הן שירים שנכתבו על ידי משוררים יהודים וישראלים בלבד, דוגמת לאה גולדברג ובצלאל אלוני.
בראד ונסטרופ
בראד ונסטרופ (באנגלית: Brad Wenstrup; נולד ב-17 ביוני 1958) הא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית המכהן כנציג המחוז השני של אוהיו בבית הנבחרים של ארצות הברית.
ביוגרפיה
ונסטרופ נולד בשכונת הייד פארק בסינסינטי שבאוהיו. למד בתיכון סיינט זאוויר בעיר. ב-1980 סיים תואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטת סינסינטי וב-1985 סיים לימודי פודיאטריה במכללה לפודיאטריה ויליאם שול בשיקגו. לאחר הלימודים פתח קליניקה פרטית בסינסינטי ובהמשך הצטרף למרפאה האורתופדית וולינגטון בעיר.
ביוני 2017 במהלך אימונים לקראת משחק הבייסבול המסורתי של חברי הקונגרס, נקלע עם עמיתיו לירי של מתנקש, והיה הראשון להעניק עזרה רפואית לסטיב סקאליס שנפצע מהירי. באפריל 2018 עוטר על פועלו במדליית החייל שהוענקה לו על ידי ראש מטה צבא ארצות הברית ומזכיר הצבא.
מעצמי אל עצמי
מעצמי אל עצמי הוא קובץ של קטעים שכתב ש"י עגנון על עצמו, על אנשים ידועי-שם שהכיר, על אירועי הזמן שהיה עד להם, רשימות שכתב לעצמו או לאחרים ועוד. הספר יצא לאור בהוצאת שוקן בשנת 1976, הכרך החמישי מתוך ספרי ש"י עגנון שיצאו לאחר מותו. ככל ספריו של עגנון שיצאו לאור לאחר פטירתו, גם ספר זה הובא לדפוס בידי בתו, אמונה ירון.
על הספר
הספר מכיל ביוגרפיות על מרטין בובר גרשם שלום, וזלמן שוקן. אזכורים של דמויות מפורסמות מן העלייה השנייה כגון י"ח ברנר, ברל כצנלסון, ואחרים. ואזכור להיכרותו של עגנון עם הרב קוק. בנוסף הספר כולל פרקים אוטוביוגרפיים – סיפור עלייתו ארצה, ימיו במינכן אחרי מלחמת העולם הראשונה, ימי פרעות תרפ"ט ונאומו בטקס הענקת פרס נובל. כמו כן כלולים בספר מסות ונאומים.
שירו שיר לשמש
שירו שיר לשמש הוא אלבום האולפן השמיני של הזמרת הישראלית אילנית. את האלבום הוציאה לאור בשנת 1974 חברת התקליטים הד ארצי בקטלוג BAN-14464 על גבי אריך-נגן. מתוך האלבומים פורסמו מגוון להיטים, דוגמת "חייך וחיי", שבוצע במקור על ידי בעז שרעבי, ו"אהבה אחת קטנה", שהגיע למקום ה-11 במצעד סוף השנה 1975.
דקר (סוג)
דקר (שם מדעי: Epinephelus) הוא סוג של דגים ממשפחת הדקריים שבסדרת הדקראים. בסוג זה מצויים המינים המוכרים ביותר בין דגי הדקר או הלוקוס.
בתוך משפחה זו מצויים הגדולים שבבני משפחת הדקריים, כשהגדול מכולם הוא דקר ענק שיכול להגיע לאורך 4.26 מ' ולמשקל 400 ק"ג. גם דגים אחרים מגיעים לגודל דומה.
מיני הסוג חיים בימים רדודים, בעיקר באזור הטרופי ומצויים בשוניות אלמוגים, בין סלעים וחוליות ולעיתים אפילו בחוף הים ובשפכי נהר. אלו דגים שריריים וטורפים היכולים לפעור את לסתם הענקית במהירות ולבלוע טרף גדול.
הם ניזונים מדגים אחרים, סרטנים, דיונונים והמינים הגדולים יכולים לטרוף אפילו כרישים קטנים, מורנות וצבי ים צעירים.
הדקרים הם דגי מאכל מבוקשים הנידוגים בכמויות ובשל כך נמצאים חלקם בסכנת הכחדה. רבים מהם הם דגים יפים המשמשים לתצוגות באקווריומים שונים.
דובשנייה (שיר)
דובשנייה הוא שיר שהוקלט על ידי הראפר שחר סאול, ביחד עם הזמרת אגם בוחבוט והראפר והפזמונאי נורוז. השיר יצא לאור ב-19 בינואר 2022, על ידי חברת התקליטים גאגא בוקינג, כסינגל שלא מתוך אלבום. הוא נכתב על ידי סאול, רון ביטון, נורוז, רון נשר ואפי אישטה והופק על ידי אישטה ו-Triangle.
השיר הוא מבין השירים הישראליים הבודדים שנכנסו היישר אל המקום הראשון במצעד הרשמי של גלגלצ. השיר צעד במשך 24 שבועות במצעד העשירייה של כאן גימל, וגם בו הגיע למקום הראשון. הוא אף הגיע למקום הראשון במצעד השנתי לשנת תשפ"ב של התחנה.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי סאול, רון ביטון, נורוז, רון נשר ואפי אישטה והופק על ידי אישטה ו-Triangle. במאקו סקרו את השיר וכתבו: "אחרי שהם מנסים כבר תקופה ארוכה למצוא את המקום שלהם בתרבות הישראלית, שחר סאול, אגם בוחבוט ונורוז הוציאו אתמול את "דובשנייה". יכול מאוד להיות שדווקא החיבור ביניהם הצליח ליצור את השיר שישנה להם את הקריירה". בגרסה המקורית של השיר השתתפו סאול ונשר ללא בוחבוט ונורוז, אך גרסה זו נגנזה בסופו של דבר.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-19 בינואר 2022, ביום יציאתו של "דובשנייה" כסינגל. את הקליפ ביים רומן בוצ'אצקי וחברת ההפקות רומס, שהם גם מנהליו של שחר סאול. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את סאול ונורוז מדברים בטלפון. בהמשך. הוא מבקש ממנו לבצע קטע ראפ והקליפ מתחיל. לאורכו של הקליפ ניתן לראות את סאול, נורוז ובוחבוט רוקדים לצד רקדני ליווי ומבצעים פעולות שונות.
נכון למרץ 2023, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-20 מיליון צפיות.
Merry & Happy
Merry & Happy היא ההוצאה המחודשת של אלבום הבכורה של להקת בנות הקיי-פופ הדרום קוריאנית Twice. אלבום הבכורה של הלהקה Twicetagram, יצא במקור בשנת 2017 ולאחר חודש מצאתו, הוחלט כי האלבום הזה יהיה המהדורה המחודשת שלו, שיצאה לכבוד חג המולד.
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים שבקוריאה הדרומית.
רקע והצלחה
באוקטובר 2017, הוציאה הלהקה את אלבום הבכורה שלה, Twicetagram. לאחר חודש, הוחלט כי המהדורה המחודשת שלו, תכיל בתוכה שירי חג מולד ידועים ותצא לאור לקראת אמצע דצמבר של אותה השנה. האלבום קיבל מועמדות במהלך טקס פרסי המוזיקה הדרום קוריאני.
הצלחתו של האלבום הייתה גדולה, תוך שהוא דורג כאחד מ-20 האלבומים המצליחים ביותר בקוריאה הדרומית בשנת 2017.
מחלקת המלחמה של ארצות הברית
מחלקת המלחמה של ארצות הברית (באנגלית: United States Department of War, נקראה גם War Department ולעיתים, בשנותיו הראשונות, War Office) הייתה מחלקה בקבינט של ארצות הברית שהייתה אחראית על צבא ארצות הברית, והייתה אחראית גם על התחום הימי עד להקמת מחלקת הצי של ארצות הברית ב-1798 ועל רוב חילות האוויר הקרקעיים עד להקמת מחלקת חיל האוויר של ארצות הברית ב-18 בספטמבר 1947.
משרד המלחמה התקיים מ-7 באוגוסט 1789, ועד 18 בספטמבר 1947, עת הוא פוצל למחלקת הצבא ולמחלקת חיל האוויר והתמזג עם מחלקת הצי כחלק מ"המוסד הצבאי הלאומי" (National Military Establishment - NME), שב-1949 שונה שמו למחלקת ההגנה של ארצות הברית (United States Department of Defense – DoD).
היסטוריה
זמן קצר לאחר הקמתה של ממשלה יציבה בהנהגתו של נשיא ארצות הברית הראשון, ג'ורג' וושינגטון, ב-1789, החליט הקונגרס על הקמת מחלקת המלחמה כסוכנות אזרחית שתנהל את צבא היבשה בניהולם של הנשיא (כמפקד העליון) ומזכיר המלחמה. הגנרל הבכיר בדימוס, הנרי נוקס, שימש כמזכיר המלחמה הראשון של ארצות הברית.
1860-1800
הקמתה של האקדמיה הצבאית החדשה בוסט פוינט שבמעל נהר ההדסון מצפון לניו יורק ב-1802, הייתה אירוע חשוב שתרם לצמיחתו העתידית של צבא ארצות הברית. באוגוסט 1814, במהלך שריפת וושינגטון, נשרף גם בניין מחלקת המלחמה בעיר, עם זאת, הן מחלקת המלחמה והן מחלקת המדינה פינו את הארכיונים שלהם וכל המסמכים שנשמרו בהם ניצלו. המסמכים היחידים של מחלקת המלחמה שאבדו בשריפה היו ההמלצות על מינויים בצבא ומכתבים שהתקבלו בשבע השנים שקדמו לשריפה. הכישלונות והמפלות הרבים של מלחמת 1812 הובילו להחלטה לבצע רפורמה במחלקת המלחמה. מזכיר המלחמה, ג'ון קלהון, ארגן מחדש את המחלקה למערכת של משרדים, שראשיהם החזיקו במשרותיהם לכל ימים חייהם ומינה קצין לתפקיד הגנרל המפקד של צבא ארצות הברית, אף על פי שהקונגרס לא אישר את המשרה הזאת. בתפקיד זה החזיק וינפילד סקוט עד פרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית ב-1861. ראשי המשרדים תפקדו כיועצים למזכיר המלחמה בעודם מפקדים על הכוחות שלהם ועל המתקנים הצבאיים שבאחריותם. המשרדים התעמתו לעיתים בינם לבין עצמם, אך במהלך הוויכוחים עם שלהם עם הגנרל המפקד, הם זכו בדרך כלל לתמיכת המזכיר. הקונגרס פיקח על המשרדים בפרטים הקטנים וראשי המשרדים זכו לתמיכתו.
ב-1824 הקים קלהון את הלשכה לענייני אינדיאנים, שהייתה הסוכנות הגדולה ביותר במחלקת המלחמה שעסקה באינדיאנים בארצות הברית עד 1849, כאשר הקונגרס העביר את האחריות עליה למחלקת הפנים שהוקם אז.
1898-1861
במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית הורחבו תחומי האחריות של מחלקת המלחמה. המחלקה טיפלה בגיוס, באימון, באספקה, בטיפול הרפואי, בתובלה ובתשלום השכר לשני מיליון חיילים, שנמנו הן על הצבא הסדיר והן על צבא המתנדבים הזמני שהיה גדול ממנו הרבה יותר. מבנה פיקודי נפרד לקח על עצמו את הפיקוד על המבצעים הצבאיים.
בשלבים המאוחרים של המלחמה נטלה המחלקה על עצמה את האחריות על הפליטים ועל העבדים המשוחררים בדרום באמצעות "המשרד לפליטים, העבדים המשוחררים והאדמות הנטושות". במהלך תקופת השיקום לקח משרד זה חלק משמעותי בתמיכה בממשלות הרפובליקניות החדשות במדינות הדרום. עם תום תקופת השיקום ב-1877, פינה צבא ארצות הברית את הכוחות הצבאיים האחרונים מהדרום והממשלה הרפובליקנית האחרונה סיימה את תפקידה.
הצבא היה מורכב ממאות פלוגות קטנות במבצרים לאורך הגבול המערבי שטיפל באינדיאנים ויחידות ארטילרית חוף בערי הנמל שטיפלו באיום של מתקפה ימית.
1939-1898
צבא ארצות הברית, על מצבתו בת 39,000 חייליו ב-1890, היה הצבא הקטן ביותר של מעצמה כלשהי בעולם בסוף המאה ה-19. לעומתו, לצרפת היה באותה תקופה צבא של 542,000 איש. מתנדבים זמניים והמיליציות של המדינות לחמו בעיקר במלחמת ארצות הברית–ספרד ב-1898. מלחמה זו הדגישה את הצורך לשליטה יעילה יותר על המחלקה ועל משרדיה השונים.
יורשו של רוט כמזכיר המלחמה, ויליאם הווארד טאפט, שב לברית המסורתית בין מזכיר המלחמה וראשי המשרדים, הכפיף את ראש המטה לגנרל השליש, תפקיד רב עוצמה מאז יצירתו ב-1775. אכן, המזכיר טאפט יישם מעט מסמכויותיו. ההחלטות החשובות התקבלו על ידי נשיא ארצות הברית, תאודור רוזוולט. ב-1911 החיו המזכיר הנרי סטימסון וראש המטה שלו, מייג'ור גנרל לאונרד ווד, את הרפורמות של רוט. המטה הכללי סייע להם במאמציהם לייעץ את המבנה הארגוני של הצבא על פי קווי מתאר מודרניים ולפקח על משרדי המחלקה.
מלחמת העולם הראשונה ואחריה
ב"חוק הביטחון הלאומי" (National Defense Act of 1916) הפך הקונגרס על פיהם את השינויים הללו, צמצם את גודלו של המטה הכללי למספר חברים ערב כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה ב-6 באפריל 1917. הנשיא וודרו וילסון תמך במזכיר המלחמה ניוטון בייקר, שהתנגד למאמצי השליטה על משרדי המחלקה ועל התעשייה הביטחונית עד שהתחרות על היקף הרכשה הצבאי המוגבל כמעט ושיתקה את התעשייה ואת מערכת התחבורה, בעיקר בצפון. מתוך וותרנות לנוכח הלחצים מהקונגרס ומהמגזר התעשייתי, מינה בייקר את בנדיקט קרוול כאחראי על החימוש, את מייג'ור גנרל ג'ורג' גותלס כקצין האספקה הראשי בפועל ואת גנרל פייטון מרץ' כראש המטה. תוך קבלת סיוע מיועצים תעשייתיים, הם ארגנו מחדש את מערכת האספקה של הצבא ובעיקר הם ביטלו את מעמדם של משרדי המחלקה כסוכנויות עצמאיות למחצה. גנרל מרץ' ארגן מחדש את המטה הכללי על פי אותם קווי פעולה והעניק לו את הסמכות הישירה על פעילות המחלקה. לאחר המלחמה החזיר הקונגרס למשרדים את מעמדם העצמאי.