cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מקס מלוואן
תולדות חייו
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הוא הצטרף לכוחות הבריטיים ושירת בעתודת המתנדבים של חיל האוויר המלכותי בצפון אפריקה. ואף שהה מספר חודשים בעיר העתיקה סברתה שבלוב. הוא קודם לקצין בדרגת סגן משנה (pilot officer) למשך תקופת מבחן באגף התפקידים המיוחדים והמנהלי ב-11 בפברואר 1941, לדרגת סגן (flight Officer) ב-18 באוגוסט 1941, ולדרגה שמקבילה לסרן (flight lieutenant) ב-1 באפריל 1943.
בשנת 1946 פרסמה אשתו של מלוואן, אגאתה כריסטי, את ספרה "Come, Tell Me How You Live", המתאר את עבודתו של מלוואן בסוריה. ב-1947 הוא מונה לפרופסור לארכאולוגיה מערב-אסייתית באוניברסיטת לונדון, הוא החזיק במשרה זו עד שמונה בשנת 1962 לפרופסור חבר ב"אול סולס קולג'" ("All Souls College") באוניברסיטת אוקספורד. כמו כן, הוא ניהל את החפירות של בית הספר הבריטי לארכאולוגיה בעיראק עד שנת 1961.
בשנת 1956 פרסם מלוואן את ספרו עשרים וחמש שנים של גילויים במסופוטמיה ("Twenty-five Years of Mesopotamian Discovery"), וב-1966 פרסם את ספרו בעל שני הכרכים כלח ושרידיה ("Nimrud and its Remains"), המספר על החפירות שניהל בכלח.
בשנת 1960 הוענק למלוואן תואר מפקד (CBE) מטעם מסדר האימפריה הבריטית, וב-1968 הוענק לו תואר אביר מטעם הממלכה המאוחדת. ב-1961 מונה מלוואן לנשיא הראשון של המכון הבריטי ללימודי פרס, משרה בה החזיק עד יום מותו, ובין השנים 1961–1962 הוא שימש כסגן נשיא באקדמיה הבריטית.
כשנה לאחר מותה של אשתו (בשנת 1976) התחתן מלוואן עם ברברה הסטינגס פרקר, ארכאולוגית וחוקרת אפיגרפיות שעבדה איתו בחפירות בכלח ושימשה גם כמזכירה בבית הספר הבריטי לארכאולוגיה בעיראק. ב-1977 פרסם אוטוביוגרפיה בשם זיכרונותיו של מלוואן ("Mallowan's Memories"), וכשנתיים לאחר שנישא בשנית, בשנת 1978, נפטר מלוואן בוולינגפורד שבאנגליה. אשתו השנייה מתה כ-15 שנה לאחר מכן, בשנת 1993.
גובה החובות (סרט)
גובה החובות או האספן (ברוסית: Колле́ктор) הוא סרט דרמה רוסי בבימויו של אלכסיי קרסובסקי, שגם כתב את התסריט וזהו סרט הביכורים שלו.
הקרנת הבכורה נערכה ב-9 ביוני 2016 במסגרת פסטיבל הקולנוע "קינוטאבר" שבו הוענק פרס השחקן הטוב ביותר לקונסטנטין חבנסקי.
הסרט שוחרר להקרנות מסחריות ב-6 באוקטובר 2016 וב-16 באפריל 2017 הסרט שודר בערוץ הטלוויזיה NTV.
העלילה מתפתחת בעזרת שיחות טלפון אשר מקבל ארתור במשרדו החושפות בפנינו את עולמו. ארתור הוא הדמות היחידה אשר נראית במהלך הסרט כאשר לאורכו דמויות נוספות משתתפות רק באמצעות קולם. הסרט התקבל באהדה רבה על ידי המבקרים וזכה לתשבחות.
עלילת הסרט
ארתור (קונסטנטין חבנסקי) הוא גובה חובות ציני. בעבודה שלו הוא מצליח לגרום ללקוחותיו לשלם את חובותיהם ללא שימוש באלימות, בשיטות מתוחכמות ופסיכולוגיות. כפסיכולוג טוב, הוא מהר מאוד מוצא את נקודת התורפה של החייב ומשתמש בכך במיומנות רבה.
אך לפתע ארתור מוצא את עצמו קורבן לסחיטה. וידאו שערורייתי בהשתתפותו מופץ ברשת האינטרנט; כתוצאה מכך, כל חבריו ועמיתיו לעבודה מתרחקים ממנו והוא נועל את עצמו במשרד, תוך שהוא מנסה לשקול את האפשרויות שלו — האם לבצע התאבדות או שבלילה אחד עליו לברר מי מפליל אותו.
הפקה
כמעט כל הסרט מתרחש בתוך משרד בגורד שחקים מוסקבאי. הצילומים התרחשו בזמן אמת בטווח זמן של לילה בודד במשרד שכור בגורד שחקים במתחם מוסקבה סיטי.
הזרם הפטריוטי החופשי
הזרם הפטריוטי החופשי (בערבית: التيار الوطني الحر) המכונה גם "הזרם העאוני" (التيار العوني) הוא מפלגה לבנונית, בראשות מישל עאון, גנרל לשעבר ומפקד צבא לבנון שכיהן כראש ממשלת המעבר בסוף תקופת מלחמת האזרחים הלבנונית בשנים 1988–1990. הזרם הוכרז רשמית כמפלגה ב-8 בספטמבר 2005.
המפלגה גורפת את מירב קולותיה מקרב הציבור הנוצרי, אך זוכה לפופולריות מסוימת גם בקרב המוסלמים, בשל היותו של עאון עושה דברם של בעלי אינטרסים מוסלמיים במדינות זרות. הזרם הפטריוטי תומך בחילוניות וכן בזכותם של גולים לבנונים להשתתף בבחירות במדינה. המפלגה היא בעלת בריתה של חזבאללה, ומשתייכת לקואליציית 8 במרץ.
חזרת עאון מגלות
עאון סיים 15 שנות גלות בחזרתו ללבנון ב-7 במאי 2005, 11 ימים לאחר נסיגת הצבא הסורי מאדמת לבנון. הוא ערך מסיבת עיתונאים קצרה בשדה התעופה הבינלאומי של ביירות לפני שהמשיך עם פמלייתו לבקר בקבר החייל האלמוני של קורבנות מלחמת האזרחים. לאחר תפילה והכרת תודה לאזרחי לבנון, סר עאון לקברו של ראש ממשלת לבנון לשעבר רפיק אל-חרירי, לחלוק לו כבוד. לאחר מכן, נסע לבקר את סמיר ג'עג'ע שהיה עדיין כלוא באותו זמן. ביקורו המשיך בכיכר השהידים, שם התקבל בברכה על ידי לבנונים רבים שהגיעו לראותו מכל רחבי המדינה.
מאז הגעתו מתגורר עאון בדירה חדשה במחוז ריבייה, ושם ביקרה אותו משלחת גדולה של חברי הכוחות הלבנוניים שהיו אויביו בעבר. עאון וסיתרידה ג'עג'ע, רעייתו של סמיר ג'עג'ע הכלוא, התפייסו בפומבי ועאון קרא לשחררו מהכלא. מבקרים נוספים בימים הבאים היו דורי שמעון מנהיג המפלגה הליברלית הלאומית (לבנון), סולאנג' ג'ומאייל, נאילה מעווד (רעייתו של הנשיא המנוח רנה מעווד), וחבר הפרלמנט מהאופוזיציה בוטרוס חרב. הפטריארך נסראללה בוטרוס ספיר מהכנסייה המרונית שלח גם כן משלחת לקבל את פניו, ואפילו המפלגה השיעית חזבאללה שלחה נציגים לקבל את פניו.
הבחירות ועליית הזרם הפטריוטי החופשי
בבחירות בשנת 2005 עלה הזרם הפטריוטי עם מצע סדור שכלל רפורמות כלכליות ופוליטיות, מה שגרף את תמיכתם של נוצרים לבנונים רבים.
מזכר ההבנות בין הזרם לחזבאללה
בשנת 2006 חתמה המפלגה על מזכר הבנות עם חזבאללה, המסדיר את יחסיהם ודן בתנאים לפירוקו של חזבאללה מנשקו. התנאי השני והשלישי לפירוקם היה חזרתם של אסירים לבנונים מבתי הכלא בישראל ועריכת תוכנית הגנתית להגנת המדינה מפני האיום הישראלי. ההסכם גם דן בחשיבות הגדולה של קיום יחסים תקינים עם סוריה ובקשה למידע בנושא האסירים הפוליטיים הלבנונים הכלואים בסוריה.
באופוזיציה - 2006
תומכי המפלגה השתתפו בהפגנות המוניות במרכז ביירות, יחד עם תומכי אמל וחזבאללה ודרשו מראש הממשלה פואד סניורה להתפטר.
בממשלה - 2008
ב-11 ביולי 2008 נבחרו לממשלה חברי הזרם, סגן ראש הממשלה עיסאם אבו ג'מרה, ג'בראן באסיל שר התקשורת ומאריו עאון השר לעניינים חברתיים. הייתה זו הפעם הראשונה בה חברי הזרם נכנסו לממשלה לבנונית כלשהי.
המפלגה נחלשה מאוד בבחירות 2022 ואיבדה כמעט חצי ממושביה.
אורנג' טי-וי
הזרם הפטריוטי החופשי השיק את תחנת הטלוויזיה שלו, Orange TV, ב-20 ביולי 2007, וכן השיק ב-1 ביוני 2009. תחנת רדיו שנקראת "סות אל-מדה"(קול המרחב)
מודאר זהראן
מודאר זהראן (בערבית: مضر زهران; נולד ב-19 באפריל 1973) הוא סופר ירדני פלסטיני, והמזכיר הכללי של "קואליציית האופוזיציה הירדנית". בשנת 2010 עבר זהראן להתגורר בבריטניה. ב-2014 הוגש נגדו כתב אישום לבית המשפט הצבאי הירדני בגין ארבעה אישומים.
ביוגרפיה
הוריו של זהראן נולדו בירושלים ועברו לירדן בתקופה שבה הגדה המערבית הייתה תחת שליטה ירדנית (1950-1967). יש לו שני תארים ובנוסף השלים ב-2012 דוקטורט במימון. לפני שביקש מקלט באנגליה, שימש זהראן כרכז מדיניות בשגרירות ארצות הברית בעמאן. לזהראן שני בנים ובת.
בשנת 2010 כתב זהראן מאמר בג'רוזלם פוסט בו תיאר את ירדן כמדינת אפרטהייד בהתנהלותה נגד הפלסטינים, וטען כי המשטר הירדני מזכיר את משטר האפרטהייד שנהג בדרום אפריקה. המאמר עורר סערה וביקורת מצד ירדנים ופלסטינים כאחד. זמן קצר לאחר פרסום הכתבה, שלח מודאר מכתב התנצלות באמצעות "עמון ניוז", לאחר שאביו, עדנאן זהראן, איים לנתק את הקשר עמו, אם לא יחזור בו מדבריו והגדיר את מודאר כ"כפוי טובה" כלפי אביו וכלפי ירדן. האב תיאר את כתביו של מודאר כרחוקים מהאמת והמציאות. בשנת 2010 הנפיק מודאר מכתב המבטיח "לא לפרסם כל כתבות או דו"חות בכל שפה הקשורה לענייני פנים-ירדניים או זרים". הוא הוסיף: "החלטה זו באה משום שחשתי בבירור כי מאמרי לא הובנו ונוצלו על ידי מספר גורמים נגד המדינה היקרה שלי אם על ידי כוונה רעה או אי הבנה."
לאחר שהיגר בשנת 2010 לבריטניה, עיתון מקומי פרסם הודעה שהופקה על ידי בית משפט השלום בעמאן ב-31 במאי 2011, הקוראת למודאר להתייצב בבית המשפט בגין תביעה שהוגשה נגדו על ידי סניף HSBC בירדן. בהודעה נמסר כי הוא נקרא שלא להחזיר את סכומי הבנק בסך של עד 47,000 דינר ירדני (כ-66 אלף דולר).
בדצמבר 2013 הועמד בשנית לדין על ידי בית משפט צבאי ירדני בו נתבע על היעדרות ממשפט בגין ארבעה אישומים נפרדים נגדו: "הסתה לשנאה, סכסוכים עדתיים, העלבת המלך והעלבת שירותי הביטחון". לפי העיתון הירדני אל-ג'אד, "אתרי הרשתות החברתיות של זהראן נושאים מאמרים ומשפטים הפוגעים בירדן ובעמו שלו (פלשתינאים)". בפברואר 2014 דיווח ה"ג'רוזלם פוסט" כי זאהרן הורשע ונדון למאסר בכלא עם עבודות קשות. הדיווחים אודות שנות המאסר בפועל היו שונים, כשלפי סוכנות הידיעות הצרפתית, מודאר עלול היה לעמוד בפני מאסר של עד 15 שנים.
נשא נאום בבריסל בספטמבר 2018 בו יצא נגד תנועת החרם BDS, ועיקר טיעונו היה: חרם כנגד ההתנחלויות פירושו חרם כנגד פרנסתם של כחצי מיליון פלסטינים שמדי יום עובדים בישראל.
דולר הונג קונגי
דולר הונג-קונגי (ISO 4217: HKD) הוא המטבע הרשמי של הונג קונג. הוא המטבע התשיעי הנסחר ביותר בעולם. הוא מסומן בדרך כלל בסימן הדולר ($), או HK$, כדי להבדילו משאר המטבעות הנקראים בשם דומה. הדולר מחולק לכ-100 סנט, או ל-1,000 מילים.
ברקוט
ברקוט (באוקראינית: Cпеціальний підрозділ міліції суспільної безпеки Беркут, מאוקראינית: Беркут (העיט הזהוב)) הייתה יחידת עילית אוקראינית במשטרה האוקראינית שהוקמה ב-16 בינואר 1992 כיחידת עילית לתגובה מהירה בערים הגדולות ביותר באוקראינה. היחידה מקבילה לימ"מ הישראלי וליחידות לוחמה בטרור מקבילות בעולם, כיחידות ה-SWAT האמריקניות, יחידות האומו"ן הרוסיות. היחידה נחשבה ליחידת עילית למהומות ופעמים רבות השתתפו חייליה בפיזור הפגנות לא חוקיות. היא הייתה מקבילה ליס"מ בישראל, במובן זה.
הקמה
היחידה הוקמה על בסיס האגף האוקראיני של יחידת אומו"ן, שהוקמה ב-5 בדצמבר 1988. האגף האוקראיני הכיל אז יחידות אזוריות בקייב, דנייפרופטרובסק, דונצק, לבוב ואודסה, אלה היוו את הגרעין להקמת יחידת "ברקוט" שהוקמה לאחר התפרקות ברית המועצות, ב-16 בינואר 1992.
פעילות
בשנים הראשונות לקיומה פעלה היחידה בעיקר בעת מבצעי אכיפת חוק למיגור הפשיעה ופעלה נגד ארגוני פשיעה. המשטרה האוקראינית עשתה שימוש ביחידה כיחידה לפיזור הפגנות ופעמים רבות אנשיה היו מאבטחים את אצטדיוני הכדורגל של הליגה האוקראינית בניסיון לבלום התפרעויות אוהדים במגרשי הכדורגל.
היחידה החלה ליטול חלק במניעת משברים פוליטיים עם פרוץ המהפכה הכתומה בשנת 2004 וכן בעת פיזור הראדה העליונה בשנת 2007 ובמהלך אירועי יברומאידאן בשנים 2013-2014. במהלך אירועים אלו השתתפו לוחמי היחידה בדיכוי ההפגנות וספגו ביקורת על שימוש בכוח מופרז בעת פיזור הפגנות.
באוקטובר 2013 הוסדרו סמכויות היחידה בפיזור הפגנות לרבות אישור שימוש בנשק. במהלך אירועי יברומאידאן רוב היחידות הועברו לקייב ופעלו נגד המפגינים. בין שיאי האירועים היה 18 בפברואר כאשר במהלך פיזור הפגנות נהרגו כ-20 מפגינים לרבות איהור קוסטנקו ומעל ל-1000 נפצעו. בעקבות האירועים הוכרז על החזרת היחידות לבסיסים קבועים. בסוף פברואר 2014 הכריז ממלא מקום שר הפנים האוקראיני, ארסן אבאקוב על פירוק היחידה.
יחידת "קרים" סירבה להתפרק מנקשה. בתחילת מרץ 2014 רוב חבריה קיבלו אזרחות של רוסיה. לאחר סיפוח חצי האי קרים לרוסיה רוב חברי היחידה נקלטו ביחידות שונות של משרד הפנים של רוסיה.
מטרות
היחידה הייתה אחראית למגוון תפקידים, לרבות:
נשק וכלי רכב
יחידות ברקוט השתמשו במגוון רחב של כלי נשק, כולל: היחידה עשתה שימוש בשלל כלי רכב, כולל ג'יפים, אוטובוסים, משאיות ומספר מסוים של נגמ"שים (דגמי BTR-60, BTR-70 ו-BTR 80).
מבנה
יחידת "ברקוט" הורכבה משתי פלוגות (קייב ומחוז קייב), שמונה גדודים נפרדים (חצי האי קרים, מחוז חרקוב, מחוז אודסה, מחוז לוהנסק, מחוז לבוב ומחוז דנייפרופטרובסק) ותשע עשרה יחידות בשאר מחוזות אוקראינה. מצבת כוח האדם של היחידה עמדה על 4,000 לוחמים בסוף שנת 2013.
מדים
לוחמי "ברקוט" כונו לעיתים בשם "הכומתות האדומות", בשל הכומתה האדומה שכל חייל עטה לראשו, אך לרוב חיילי היחידה נהגו לעטות מדים כחולים, שנחשבו למדי הסוואה עירוניים, כשבשעת פעולה מבצעית החיילים עטו מסיכת סקי או קסדות.
אדואר לוקאס
אדואר לוקאס (בצרפתית: François Édouard Anatole Lucas; 4 באפריל 1842 – 3 באוקטובר 1891) היה מתמטיקאי צרפתי שידוע בעיקר בשל תרומותיו לתורת המספרים ובחידת מגדלי האנוי שהמציא.
ביוגרפיה
לוקאס נולד באמיין שבחבל פיקרדי בצפון צרפת. הוא למד באקול נורמל סופרייר בפריז. לאחר לימודיו עבד במצפה הכוכבים של פריז תחת אורבן לה-ורייה. הוא שירת כקצין ארטילריה במלחמת צרפת–פרוסיה בשנים 1870–1871 ובהמשך כיהן כפרופסור למתמטיקה במוסדות שונים בפריז.
לוקאס מת בגיל 49 בלבד בנסיבות בלתי שגרתיות כאשר נחתך בלחיו מרסיס של צלחת שהפיל מלצר במהלך סעודה חגיגית. הוא נפטר ימים ספורים לאחר מכן, ככל הנראה מאלח דם.
עבודתו המתמטית
עבודותיו הידועות ביותר של לוקאס עסקו בסדרת פיבונאצ'י והכללותיה. הוא חקר לעומק את סדרות לוקאס הנקראות על שמו. לוקאס רתם תוצאות מתחום זה לפיתוח מבחני ראשוניות. בשנת 1876 הצליח להוכיח כי מספר מרסן הענק (39 ספרות), הוא מספר ראשוני. זה היה המספר הראשוני הידוע הגדול ביותר עד אז, גדול בהרבה מהראשוני הידוע הגדול ביותר הקודם, שהתגלה על ידי אוילר כמאה שנה קודם לכן, 2,147,483,647. שיאו של לוקאס החזיק עד שנת 1951, ועודנו המספר הראשוני הגדול ביותר שנמצא ללא מחשב. השיטות ששימשו את לוקאס הובילו אותו לפיתוח מבחן לוקאס-להמר למספרי מרסן שנועד לבדוק את הראשוניות של מספרי מרסן גדולים, ועד היום משמש למציאת רוב הראשוניים הגדולים. בשנה האחרונה לחייו הכליל מרסן את המבחן ופיתח את מבחן לוקאס-להמר הכללי. בנוסף שיפר תוצאה של אוילר וקבע תנאים חזקים שמחלקים של מספרי פרמה חייבים לקיים.
לוקאס נודע בשל עיסוקו בשעשועי מתמטיקה. בין השאר המציא את חידת מגדלי האנוי ואת משחק הקווים והריבועים.
ב-1875 לוקאס שיער כי הפתרון היחיד למשוואה הדיופנטית ל- הוא N=24 ו-M=70. בעיה זו נודעה בשם בעיית כדורי התותח, שכן ניתן לחשוב עליה כבעיה של לקיחת ריבוע של כדורי תותח, ובנייה של פירמידה עם בסיס ריבועי מתוכם. הוכחה להשערה נמצאה בשנת 1918.
תרשיש
{{פירושונים|* תרשיש (עיר) – עיר המוזכרת בתנ"ך, המזוהה עם טרטסוס שבחצי האי האיברי או עם טרסוס שבאסיה הקטנה אישים:
ראו גם
}}
סרפנטין
סרפנטין הוא שם קבוצת מינרלים יוצרי סלעים השייכת לקבוצת המינרלים הפילוסיליקטיים - (סיליקטים במבנה בצורת לוחיות). הנוסחה הכימית הכללית של הקבוצה היא Fe,Mg)3Si2O5OH4). המינרלים במשפחה עשויים לכלול כמויות זעירות של יסודות נוספים כולל כרום, קובלט, וניקל. במינרלוגיה ובגמולוגיה עשוי הכינוי סרפנטין להתייחס לכל אחד מ-20 הסוגים השייכים לקבוצת הסרפנטין. בשל העובדה שהמינרל מופיע פעמים רבות כתערובת של הסוגים קשה לאבחן את סוג המינרל ולרוב לא מתבצעת הבחנה כזו. קיימים שלושה סוגים פולימורפיים של סרפנטין אנטיגוריט, כריזוטיל וליזרדיט.
סקירה כללית
מקור שמו של הסרפנטין הוא מהמילה בלטינית לנחש (serpens, מילה שחדרה במשמעות זו לשפות האירופיות השונות). יש כמה סברות מדוע קרוי המינרל כך. סברה אחת היא שהמינרל קיבל את כינויו משום שגווניו או צורת הכתמים שלו מזכירה עור נחש. סברה אחרת היא משום האמונה כי האבן מהווה הגנה יעילה מפני הכשות נחשים. סברה שלישית נובעת מהעובדה כי בסלע הבנוי בעיקר ממינרל זה הקרוי סרפנטיניט מופעים לעיתים עורקים לבנים מתפתלים של מגנזיט שצורתם מזכירה נחש. הסרפנטין נוצר בתהליכי התמרה של פרידוטיט ופירוקסן. בתהליך פסאודומורפי יכולים הסרפנטינים להחליף סיליקטים אחרים של מגנזיום. ההתמרות עשויות להיות בלתי שלמות, עובדה הגורמת לכך שתכונותיהם הפיזיות של הסרפנטינים משתנות בצורה נרחבת. כשהסרפנטינים מהווים חלק משמעותי בפני השטח, בדרך כלל הקרקע עשירה בחרסית.
דגימות של הקרום הימי ומחלקה העליון של המעטפת שמתחת לאוקיינוסים מראות שסלעים אולטרה-מאפיים שם מכילים כמויות גדולות של סרפנטין. אנטיגוריט כולל בהרכבו מים, כ-13% ממשקלו. מכאן שייתכן שלאנטיגוריט תפקיד חשוב בהולכת מים לתוך כדור הארץ באזורי הפחתה ועקב אידוי המים נוצרת המגמה הבונה קשת איים (מונח המתאר איים הנוצרים בקשת במקביל ליבשת, לדוגמה יפן), וחלק מהמים מולכים אף לעומק רב יותר.
מבנה הסרפנטין
הסרפנטין בנוי משכבות של טטרהדרונים של סיליקטים שבין השכבות יש שכבות של Mg(OH)2. שכבות אלו מצויות גם במינרל ברוסיט ומכונות שכבות ברוסיט. הצורה שבה נערמות שכבות הברוסיט על גבי שכבות הסיליקטים קובעת את הפולימורפים השונים של הסרפנטין. השכבות אינן נערמות בצורה אחידה ועקב כך נוצרים לוחיות מפותלות. בסוגי האזבסט מתעקמים שכבות הסיליקט והברוסיט לצורת צינוריות שמהן מתפתחת צורת הסיבים האופיינית למינרל.
תפוצה ושימושים
תפוצת הסרפנטין היא עולמית. דוגמאות בולטות הן קלדוניה החדשה, קנדה, (קוויבק), ארצות הברית (צפון קליפורניה), אפגניסטן, קורנוול, סין, צרפת, שווייץ, נורווגיה ואיטליה. סרפנטין הוא הסלע הרשמי של מדינת קליפורניה.
באגן הים התיכון משתרעת רצועת הרים המכילה סרפנטין החל בבלקן דרך יוון, קפריסין (הרי הטרודוס), טורקיה ואיראן. כמו כן מצוי סרפנטין בערב הסעודית ובמדבר המזרחי של מצרים.
בסרפנטינים נעשה שימוש בתעשייה למספר מטרות.
אנטיגוריט
אנטיגוריט לוחי מופיע במקבצים קשים בעלי קפלים. צבעו בדרך כלל ירוק כהה, אך יכול להיות צהבהב, אפור,, חום או שחור. קשיותו 4-3.5 והוא בעל ברק שמנוני. הגבישים המונוקליניים מראים פצילות דמוית נציץ. האנטיגוריט קרוי על שם המקום בו נמצא "ואל די אנטיגוריו" באיטליה.
שני סוגים שקופים למחצה של אנטיגוריט, בואניט וויליאמסיט מוערכים על ידי אומנים ואספנים בשל ערכם כקישוט, אלו הם "סרפנטינים יקרי ערך".
בואניט הוא סרפנטין קשה במיוחד (5.5) בצבע ירוק בהיר עד ירוק כהה בגוון התפוח לעיתים קרובות מנומר בכתמים לבנים מעורפלים ועורקים כהים. זהו הסרפנטין הנפוץ ביותר בגילוף ובתכשיטים. לעיתים מכנים בואניט צהוב בשם רטינליט. המינרל מניו זילנד מכונה טאנגאוויט.
לויליאמסיט גוון ירוק-נפט שבו משובצים לעיתים קרובות גבישים של כרומיט או מגנטיט. את הויליאמסיט הדומה במידת מה לירקן משובח נוהגים לחתוך לקבושונים או לחרוזים. אבן זו מצויה בעיקר במרילנד ובפנסילבניה שבארצות הברית.
ליזרדיט
ליזרדיט (מכונה גם "אורתואנטיגוריט") מתאפיין בגבישים זעירים ובנטייה להתפצל כקשקשים והוא עיקר הסרפנטין ב"שיש סרפנטין". הגביש הוא טריקליני המתפצל במישור אחד בלבד וצבעו יכול להיות לבן, צהוב או ירוק. ליזרדיט הוא מינרל שקוף למחצה, רך (קשיות 2.5) ומשקלו הסגולי 2.57. הליזרדיט יכול להיות פסודומורף של אנסטטיט, אוליבין או פירוקסן ואז הוא מכונה לפעמים בסטיט. לבסטיט יש ברק דמוי משי.
ליזרדיט קרוי על שם המקום בו נתגלה "כף הלטאה" (The Lizard), קורנוול שבבריטניה. אומנים מקומיים מעבדים אותו לתכשיטים זולים הנמכרים לתיירים.
הנסיכה אליזבת, דוכסית בבוואריה
הנסיכה אליזבת, דוכסית בבוואריה (בגרמנית: Elisabeth Herzogin in Bayern, נולדה ב-31 בדצמבר 1940), היא נסיכה גרמנית ממוצא שוודי, ואשתו של הנסיך מקס, דוכס בבוואריה.
ביוגרפיה
אליזבת נולדה ב-31 בדצמבר 1940 בסטוקהולם, לקרל לודוויג דגלאס, בנו של אלברכט, דוכס בוואריה, ולאוטורה מריה האס-היי, בתם של אוטו לודוויג האס-היי וויקטוריה אדה, רוזנת אוילנבורג והרטפלד, בתו של פיליפ, נסיך אוילנבורג, שהיה מעורב בפרשת הרדן-אוילנבורג.
מוצאה של אליזבת הוא ממשפחות סקדינביות עתיקות מימי הביניים, אולם מקור משפחתה הוא משבט דגלאס הסקוטי העתיק, וסב סבה רוברט דאגלס (1611–1662) היגר לשוודיה והפך לרוזן השוודי הראשון דאגלס.
בשנת 1972 התחתנה אחותה רוזיטה עם ג'ון ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס האחד-עשר ממרלבורו.
משפחתה
ב-10 בינואר 1967 התחתנה אליזבת עם הנסיך מקס, דוכס בבוואריה, ממנו נולדו לה 5 בנות:
הרכבת התחתית של טשקנט
הרכבת התחתית של טשקנט (באוזבקית: Toshkent metropoliteni) היא מערכת הסעת המונים הפועלת בטשקנט וסביבתה. היא הוקמה בתקופת ברית המועצות ופועלת ברציפות מאז שנת 1977. רכבת תחתית זו היא הראשונה באסיה המרכזית ונבנתה בעיקר על ידי מומחים ממוסקבה. עד 31 במאי 2018, היה איסור לצלם במערכת.
קווי הרכבת
רעיונות בהקשר להקמת המערכת הסעה תת-קרקעית בטשקנט החלו עוד בשנת 1963. בעקבות רעידת האדמה בטשקנט שהתרחשה בשנת 1966 נדחו התוכניות עד לסיום שיקום העיר. בשנת 1970 אושר התכנון סופית ובניית המערכת החלה בשנת 1971. הקו הראשון שבהמשך קיבל את השם "צ'לינזר" נחנך ב-6 בנובמבר 1977 והוא כלל מסילה באורך 12.2 ק"מ עם 9 תחנות. מנהרות הרכבת מתוכננות כך שתהיינה עמידות ברעידות אדמה חזקות, לדברי המתכננים עד 9 בסולם ריכטר.
נכון לפברואר 2014 הרכבת התחתית של טשקנט כוללת:
הרכבת התחתית כוללת 3 גשרים עיליים למעבר מעל התעלות. עומק המנהרות הוא 7-25 מטר ומרחק הממוצע בין התחנות הוא כ-1.4 קילומטר.
תחנות חדשות
בתחילת המאה ה-21 היו תוכניות להקמת הקו הרביעי תוך עזרת חברה סינית. העבודות היו מתוכננות להתחיל בשנת 2003 אך הוקפאו.
בשנת 2020 הוקמו 7 התחנות הראשונות של קו הטבעת אשר כולן היו מעל לפני הקרקע והן נבנו מעל לכביש הטבעת העירוני. כמו כן קו צ'ילנזר הוארך דרומה. כל התחנות החדשות עדיין לא קיבלו שמות רשמיים ובימים אלו הן ממוספרות לפי הסדר והן מופיעות במפה כ-bekat (מאוזבקית: תחנה).
אלבה (אי)
אֶלבָּה (באיטלקית: Elba) הוא אי איטלקי ליד חופי טוסקנה, במרחק 20 ק"מ מעיר החוף פיומבינו. שטחו של האי 224 קמ"ר והוא הגדול ביותר בארכיפלג הטוסקני והשלישי בגודלו באיטליה, אחרי סיציליה וסרדיניה. באלבה חיים 30,000 תושבים. אלבה, כמו איים אחרים בארכיפלג הטוסקני, מוגן במסגרת הפארק הלאומי של הארכיפלג הטוסקני.
האי מחולק לשמונה קומונות: הבירה פורטופראיו, קמפו נל'אלבה, קאפוליברי, מרצ'יאנה, מרצ'יאנה מרינה, פורטו אזורו, ריו מרינה וריו נל'אלבה.
היסטוריה
בעקבות אמנת פונטנבלו הוגלה הקיסר הצרפתי נפוליאון בונפרטה לאלבה, לאחר הדחתו הראשונה.
נפוליאון נשאר באי 9 חודשים ו-21 יום וניתן לו התואר קיסר אלבה. אף כי נפוליאון היה שליטה הרשמי של אלבה, סיורים של הצי הבריטי קיימו תצפיות על האי. במהלך חודשים אלו, הן כדי להעביר את הזמן והן מתוך דאגה כנה לרווחת התושבים, הנהיג נפוליאון שורה של רפורמות כלכליות וחברתיות במטרה לשפר את איכות החיים באלבה. נפוליאון ברח מאלבה בסופו של דבר ושב לצרפת ב-26 בפברואר 1815.
במהלך מלחמת העולם השנייה האי היה בשליטת איטליה. לאחר כניעת ממשלתו של פייטרו באדוליו לבעלות הברית בספטמבר 1943, עלו כוחות גרמניים על האי ופרקו את החיילים האיטלקים מנשקם. במאי 1944 הופצץ האי על ידי בעלות הברית. כוחות צרפתיים נחתו על האי ב-17 ביוני 1944 ושיחררו אותו מידי הכיבוש הגרמני הנאצי שהיה תחתיו בקרב שנמשך 78 שעות, ארוך מן המתוכנן.
בעת האחרונה החל האי להתפרסם כאתר תיירות מבוקש ובזכות יינותיו.
הסכם ואיטנגי
הסכם ואיטנגי (באנגלית: Treaty of Waitangi, במאורית: Tiriti o Waitangi) הוא הסכם שנחתם ב-6 בפברואר 1840 בין נציגי הממשל הבריטי בניו זילנד לבין מנהיגי שבטים מאורים מכל רחבי המדינה. ההסכם נועד להסדיר את היחסים שבין המאורים למתיישבים האירופאים בניו זילנד ובפרט את המחלוקות בנוגע לבעלות על קרקעות ומעמדה של ניו זילנד כפרובינציה בריטית. הסכם ואיטנגי הוא נדבך חשוב בהיסטוריה של ניו זילנד והוא מהווה את הבסיס ליחסים בין הגזעים במדינה גם כיום.
ההסכם הוא חריג בהיסטוריה של התנהלות האימפריה הבריטית מכיוון שהוא מהווה למעשה הכרה באי היכולת להכניע את הילידים המקומיים בצורה צבאית ובנכונות (לפחות תאורטית) להתחלק איתם בשלטון על הטריטוריה.
רקע היסטורי
בתחילת המאה ה-19 החלו להתיישב בניו זילנד מיסיונרים בריטיים מתוך כוונה להפיץ את הנצרות באזור. עם המסיונרים הגיעו גם מתיישבי קבע ראשונים שרכשו אדמות מהמאורים והחלו להשתלט על שטחים נרחבים בארץ החדשה. עד מהרה נוצרו חיכוכים בין המאורים למתיישבים החדשים (שכונו פאקהה - Pakeha), ובעקבות חיכוכים אלו שלחה בשנת 1833 ממשלת בריטניה את ג'יימס באזבי כנציג מטעמה להשליט סדר בניו זילנד.
החיכוכים בין המאורים למתיישבים החדשים הלכו והתרבו. בסופו של דבר החליטה ממשלת בריטניה בינואר 1840 לשלוח את ויליאם הובסון לניו זילנד כשליח מטעמה, במטרה להגיע עם המאורים להסכם שיסדיר את העימותים בינם לבין המתיישבים ולהחיל על האיים ריבונות בריטית.
החתימה על ההסכם
הצעדים הראשונים שביצע הובסון בתפקידו היו ההכנות לחתימת ההסכם. בתחילת פברואר 1840 כתבו הובסון ובאזבי את הטיוטה להסכם ולאחר שזו אושרה על ידי מספר ראשי שבטים מאוריים מאזור נורת'לנד הוחלט על חתימת ההסכם במעמד רשמי - ארבעה ימים בלבד לאחר שהחלו בניסוחו. ב-6 בפברואר 1840 התכנסו הובסון וכ-40 ראשי שבטים מאוריים בחצר ביתו של ג'יימס באזבי שבעיירה ואיטנגי לחתימה על ההסכם. במעמד החתימה היו בנמצא 5 עותקים של ההסכם במאורית ו-5 באנגלית, בימים שלאחר מכן הוכנו עוד שמונה עותקים של ההסכם בשתי השפות ואלו נשלחו בכל רחבי ניו זילנד על מנת שמנהיגי שבטים מאוריים נוספים יחתמו עליהם ובכך יעניקו להסכם משנה תוקף, בשבעת החודשים שבין פברואר לספטמבר 1840 הועברו העותקים בכל רחבי המדינה וחתמו עליהם כ-500 ראשי שבטים מאורים נוספים.
==פרטי ההסכם ונקודות מחלוקת == להסכם יש שתי גרסאות - הגרסה המקורית באנגלית והתרגום למאורית, כל אחת מהגרסאות כוללת שלוש פסקאות, אך התרגום למאורית אינו זהה לניסוח של המקור האנגלי וסביב הבדלים אלו נוצרו עד מהרה חיכּוּכים בין המאורים למתיישבים האירופאים. על פי הנוסח האנגלי הפסקה הראשונה מעניקה למלכת הממלכה המאוחדת ריבונות (sovereignty) על כל ניו זילנד, הפסקה השנייה מעניקה לראשי השבטים המאורים בעלות בלעדית על כל הנכסים, שטחי המחיה, היערות, האגמים, אזורי הדיג והציד שבהם הם חיים, ומגדירה שהמאורים יוכלו למכור את נכסיהם אך ורק למושל ניו זילנד כנציג הכתר הבריטי. הפסקה השלישית היא הכרזה על שוויון זכויות מלא בין המאורים לאזרחים הבריטיים בניו זילנד.
בגרסה המאורית של ההסכם בפסקה הראשונה קיימת ההכרזה שניו זילנד תהא תחת ממשל (מאורית: Kāwanatanga) בריטי, ובפסקה השנייה ההכרזה על שטחי החיים של המאורים תחת שלטון (מאורית: Rangatiratanga) של ראשי השבטים המאוריים. ראשי השבטים המאוריים ראו בהגדרות הללו הגדרות שקולות, וחשבו שהשלטון על הארץ יתחלק ביניהם - בשטחים בהם הם חיים, לנציגי הכתר הבריטי - בשטחים שיימכרו להם, בעוד הבריטים ראו בהסכם הכרה של המאורים בריבונות בריטניה על כל ניו זילנד תוך הכרה של ממשלת בריטניה ברכוש של המאורים.
תוצאות
ההסכם כובד רק זמן קצר וב-1845 החלה סדרת קרבות בין המתיישבים האירופים לבין השבטים המאורים בנוגע לשליטה על השטח, קרבות שנמשכו לסירוגין עד 1872. במהלך הקרבות השתמשו הכוחות הבריטיים בהסכם על מנת להכריז על המאורים שלחמו נגדם כמורדים כנגד הכתר הבריטי, המאורים מצידם השתמשו בהסכם על מנת לנסות ולשמר את העצמאות שלהם בחלקים נרחבים ככל האפשר של המדינה, ולמנוע השתלטות של מתיישבים על קרקעות נוספות. עם זאת, במספר מקרים במהלך המאה ה-19 בהם הובאו הנושאים שבמחלוקת בפני בתי המשפט אלו התייחסו להסכם כחסר תוקף משפטי ולא כפו על הממשל לפעול על פי הקווים המנחים שנקבעו בו.
הממשל הקולוניאלי לא אשרר את ההסכם בחוק בריטי או בתקנה של הפרובינציות האוסטרליות או הניו זילנדיות עד לשנת 1975, אז קיבל ההסכם מעמד חוקי מוגבל מתוקף חוק הסכם ואיטנגי. מתוקף החוק הוקם גוף בשם בית הדין של ואיטנגי (Waitangi Tribunal) שנועד לחקור הפרות של ההסכם ולגבש המלצות לפתרון בעיות בין המאורים לאירופאים ברוח ההסכם.
סינרגיה
סינרגיה (בעברית: אִגְבּוּר, והפועל מְאֻגְבָּר, לְאַגְבֵּר) או סינרגיזם היא פעולה משותפת של שני גורמים או יותר הנותנת תוצאה טובה יותר מצירוף פעולות כל הגורמים בנפרד. מקור מיוונית: synergos - עובדים יחדיו ומלטינית: synergia - לעבוד יחד או עבודה משותפת, שיתוף פעולה, סיוע, עזרה) בסינרגיה האינטראקציה יוצרת שלם שגדול מסך סכום מרכיביו
יש שאיחוד כוחות אינו מועיל. להמשלת הדבר נטבעה בתלמוד המימרה הארמית "קדרא דבי שותפי לא קרירא ולא חמימא" – ופירושה: קדֵרה של שותפים אינה קרה ואינה חמה, ובעברית מודרנית "יותר מדי טבחים מקדיחים את התבשיל" כלומר השותפות לא תמיד יעילה, שכן פעמים זה סומך על זה, או זה פועל בניגוד לזה – ונמצא העסק מפסיד.
אגבור הוא ההיפוך של חוק התפוקה השולית הפוחתת.
היסטוריה
בתאולגיה הנוצרית, סינרגיזם הוא הרעיון שעבור ישועה יש צורך בסוג כלשהו של שיתוף פעולה בין השגחה אלוהית לבין חופש האדם.
SYN'ERGY, Synergi'a, Synenergi'a, (F.) Synergie; from συν, 'with', and εργον, 'work': קורלציה בין איברים שונים בבריאות, ולפעמים גם בחולי
ב-1896, הנרי מאזל השתמש במונח "סינרגיה" בפסיכולוגיה חברתית כשכתב את La Synergie Sociale, בו טען כי התאוריה הדארוויניסטית לא לקחה בחשבון את ה"סינרגיה החברתית" או "אהבה חברתית". התרבויות העליונות היו תוצר לא רק של העליתות, אלא של ההמונים גם כן. אולם את ההמונים צריך להוביל, כיוון שההמון לא תמיד יכול להבחין בין טוב ורע.
ב-1909, לסטר פרנק וורד הגדיר את הסינרגיה כעקרון הקונסטרוקטיבי האוניברסלי של הטבע
אלכסנדר אניוקוב
אלכסנדר גנאדייביץ' אניוקוב (ברוסית: Александр Геннадьевич Анюков; נולד ב-28 בספטמבר 1982 בסמרה) הוא כדורגלן עבר רוסי, חבר במטה האימון של זניט סנקט פטרבורג.
אניוקוב נחשב לאחד משחקני ההגנה הטובים ביותר בכדורגל הרוסי. היה שיאן ההופעות של זניט במפעלים האירופיים עם 106 הופעות.
קריירת מועדונים
אניוקוב החל לשחק במסגרת בית ספר לכדורגל בסמרה כבר בגיל 6. בשנת 2000 הוא הצטרף למועדון הרוסי קריליה סובטוב סמרה, והחל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון במסגרת הליגה הרוסית השנייה. אניוקוב הפגין כישרון כאשר שיחק בקבוצת המשנה, וזוהה על ידי אלכסנדר טרחנוב, מאמן הקבוצה הבוגרת.
עוד באותה שנה צורף אניוקוב על ידי טרחנוב לקבוצה הבוגרת של סמרה, וערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הרוסית באוקטובר אותה שנה, במשחק מול זניט סנקט פטרבורג. בשלוש עונותיו הראשונות בסמרה היה אניוקוב בעיקר שחקן ספסל וקיבל הופעות משחק מועטות, אך בעונת 2003 הוא הפך לשחקן חשוב בהגנת הקבוצה ופתח בקביעות בהרכב שלה. ב-2004 הוא הגיע עם סמרה להישגים הטובים ביותר עמה - מקום שלישי בליגה הרוסית והעפלה לגמר הגביע הרוסי.
ב-2009 החל אניוקוב לכהן כקפטן של זניט סנקט פטרבורג, לאחר עזיבתו של אנטולי טימושיוק. הוא הוביל כקפטן את זניט לזכייה בדאבל של אליפות רוסיה והגביע הרוסי ב-2010. בינואר 2018 הועבר לקבוצת הבת זניט-2 סנקט פטרבורג, אך הוחזר להרכב הקבוצה העיקרית באוגוסט 2018 ומונה לקפטן הקבוצה יחד עם ברניסלב איבנוביץ'.
ביוני 2019 הודיע על פרישה ממשחק בזניט סנקט פטרבורג והוא צורף לצוות האימון של הקבוצה למשך זמן קצר. ביולי אותה שנה החליט לשחק עוד עונה אחת והושאל לקבוצת ילדותו קריליה סובייטוב סמרה, עמה חתם על חוזה לשנה. את הופעת הבכורה המחודשת במדי קריליה סובייטוב ערך במחזור הפתיחה של הליגה, במשחק נגד צסק"א מוסקבה, ב-14 ביולי 2019. במרץ 2020 מונה קפטן הקבוצה. במאי 2020 הודיע על פרישתו הסופית ממשחק פעיל וחזר לצוות האימון של זניט.
נבחרת לאומית
במהלך מוקדמות יורו 2008 היה אניוקוב המגן הימני הפותח הקבוע של רוסיה, תחת המאמן חוס הידינק. הוא סייע לנבחרתו להעפיל לאליפות אירופה על חשבונה של אנגליה. גם בטורניר היורו עצמו פתח אניוקוב בהרכב בכל משחקיה של נבחרת רוסיה, והיה שותף להישג השיא בתולדותיה - העפלה לחצי הגמר, שם הפסידה 0–3 לנבחרת ספרד. אניוקוב המשיך לפתוח במדי נבחרת רוסיה בקביעות גם במשחקי המוקדמות למונדיאל 2010, אך לא הצליח להעפיל עם הנבחרת לטורניר.
ארנונה אקסלרוד
ארנונה אקסלרוד (2 באוגוסט 1935 - 26 בפברואר 2019) הייתה אדריכלית ישראלית שפעלה בעיקר בתנועה הקיבוצית בשנות ה-60 וה-70.
ביוגרפיה
אקסלרוד (לבית זריצקי) נולדה בשנת 1935 בקיבוץ רמת הכובש ובגיל צעיר נדדה עם משפחתה בעקבות עבודתו של אביה בצלאל זריצקי שהיה מהנדס חשמל. המשפחה, שכללה בנוסף את אמה רחל זריצקי (לבית פולונסקי) ואחיה אריה זריצקי, התמקמה בתל אביב ובה גרה ארנונה עד לפטירתה. את הכשרתה כאדריכלית קיבלה בטכניון בחיפה, שם למדה במחזור עם האדריכלים אריה פרייברגר וישראל גודוביץ. ב-1958 סיימה את לימודיה ועבדה במשרד שהוקם לצורך תכנון בניין הספרייה הלאומית בגבעת רם. עם סיום העבודה הצטרפה למשרדו של האדריכל שמעון פובזנר, שהיה בין מתכנני הספרייה הלאומית ובמשרדו עבדה שמונה שנים. לאחר מכן, הצטרפה למחלקת התכנון של תנועת הקיבוץ המאוחד, מחלקה שהייתה ממוקמת בבית הקיבוץ המאוחד בתל אביב. בסוף שנות ה-60 התאחדה המחלקה עם המחלקה הטכנית של איחוד הקבוצות והקיבוצים. במחלקה עבדה לצד אדריכלים כמו חנן הברון, נעמי יודקובסקי, ויטוריו קורינלדי ורחל ניסים.
במשך קרוב לחצי יובל שנים תכננה מבנים רבים בתנועה הקיבוצית, ובמיוחד חדרי אוכל שהיוו את מרכז הקיבוץ. אקסלרוד תכננה בקיבוצים בכל רחבי הארץ - החל מכפר גלעדי שבאצבע הגליל, דרך ההתנחלות קליה שבצפון ים המלח ועד לגרופית שבערבה ואור הנר שבעוטף עזה.
השנים שבהן עבדה אקסלרוד במחלקה לתכנון היו שנות השגשוג של התנועה הקיבוצית, אך עם המשבר החברתי והכלכלי הגדול שהתרחש בשנות ה-80 נסגרה המחלקה לתכנון ובתום אותו עשור פוטרו עובדיה ובכלל זה אקסלרוד. מאותה עת עבדה באופן עצמאי והמשיכה לתכנן כמה שנים נוספות עד לפרישתה.
אקסלרוד הייתה נשואה למהנדס אביבי אקסלרוד ששיתף עימה פעולה בכמה מעבודותיה. בתה היא האדריכלית אירית אקסלרוד הפועלת במקביל בישראל ובארצות הברית.
אקסלרוד נפטרה ב-26 בפברואר 2019. ב-2022 פורסם הספר "סעודה אחרונה בקיבוץ - האדריכלות הברוטליסטית של ארנונה אקסלרוד" (הוצאת אסיה) מאת צבי אלחייני ומיכאל יעקובסון המסכם מחקר מקיף שעסק בדרכה המקצועית של אקסלרוד ומתמקד בעבודותיה בקיבוצים ובמיוחד בחדרי האוכל שתכננה לאורך השנים.
דרק פישר
דרק למאר פישר (באנגלית: Derek Lamar Fisher; נולד ב-9 באוגוסט 1974 בליטל רוק, ארקנסו) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל אמריקאי. פישר, ששיחק בעמדת הרכז, היה הבחירה העשרים וארבע בסיבוב הראשון בדראפט בשנת 1996 ושותף לחמש אליפויות יחד עם לוס אנג'לס לייקרס.
לוס אנג'לס לייקרס (1996–2004)
בעונתו הראשונה ב-NBA, ב-80 משחקים לפישר היה ממוצע של 3.9 נקודות, 1.5 אסיסטים ו-1.2 ריבאונדים. בעונת הרוקי שלו, נבחר למשחק הרוקיז בשבוע האולסטאר שהתקיים בקליבלנד, בו קלע 16 נקודות וחילק 6 אסיסטים. בעונת שיחק פישר בכל 82 משחקי הקבוצה, ב-36 מהם עלה כשחקן חמישייה. באותה עונה הוא פתח בכל 13 משחקי הפלייאוף של הקבוצה וקלע ממוצע של 6 נקודות למשחק. בעונת שיחק בכל 50 משחקי הקבוצה ופתח כשחקן חמישייה ב-21 משחקים בעונה הסדירה ובשמונה משחקי הפלייאוף של הקבוצה.
בעונת שיחק פישר ב-78 משחקים, ב-22 מהם פתח בחמישייה כמחליף לקובי בראיינט ודרק הארפר שנפצעו במהלך העונה. פישר לקח חלק, כשחקן ספסל, בכל 21 משחקי הפלייאוף של הקבוצה, שהסתיימו בניצחון על אינדיאנה פייסרס בשישה משחקים בסדרת הגמר ואליפות ראשונה לשחקן.
ניתוח שעבר ברגלו מנע גרם לפישר להיעדר מ-62 המשחקים הראשונים בעונת. פישר שיחק ופתח בחמישייה בכל 20 המשחקים האחרונים של העונה, בהם קלע ממוצע של 11.5 נקודות. הוא המשיך לעלות בחמישייה לאורך כל משחקי הפלייאוף והעמיד ממוצעים של 13.4 נקודות, 3.8 ריבאונדים ב-236 דקות משחק. כל ההישגים האלו מהווים שיאי קריירה של השחקן בפלייאוף. בסדרת הגמר נפגשו הלוס אנג'לס לייקרס ופילדלפיה סיקסרס. משחק השיא של דרק פישר היה המשחק החמישי בסדרה בו קלע 18 נקודות ב-6 מ-8 מחוץ לקשת השלוש, נקודות שסייעו לנצח במשחק ולזכות באליפות השנייה ברציפות. פציעות הגבילו את פישר גם במהלך עונת, במהלכה פתח ב-35 משחקים, מתוך 70 בהם שיחק והעמיד ממוצע של 11.2 נקודות. הוא פתח בכל 19 משחקי הפלייאוף שהסתיימו בניצחון על ניו ג'רזי נטס בשבעה משחקים בסדרת הגמר וזכייה באליפות שלישית ברציפות.
בעונת פישר הצליח לבסס עצמו כרכז הפותח של הלייקרס, ופתח בכל 82 המשחקים בעונה הסדירה. באותה עונה הלוס אנג'לס לייקרס הפסידו בחצי הגמר המערב לסן אנטוניו ספרס. לקראת עונת הוחתם בקבוצה גארי פייטון ופישר מצא את עצמו שוב כשחקן ספסל. אחד הרגעים הגדולים ביותר של פישר בפלייאוף היה בשנת 2004 במשחק החמישי בחצי גמר המערב בין הלוס אנג'לס לייקרס והסן אנטוניו ספרס, כשפישר קלע את הזריקה המנצחת של המשחק ב-0.4 שניות.
גולדן סטייט ווריירס (2004–2006)
ב-15 ביולי 2004, חתם פישר על חוזה של 37 מיליון דולר ל-6 עונות בקבוצת גולדן סטייט ווריירס. שתי העונות בהן שיחק בגולדן סטייט ווריירס נחשבו לאכזבה מבחינת השחקן, שהיה רגיל לשחק בקבוצה המתמודדת בקביעות על האליפות ומצא את עצמו בקבוצה הנאבקת בתחתית המערב. למרות זאת, בעונת קלע פישר ממוצע של 13.3 נקודות למשחק, הממוצע הגבוה בכל הקריירה של השחקן.
יוטה ג'אז (2006–2007)
ב-12 ביולי 2006 הוחתם פישר ביוטה ג'אז, כחלק מעסקת טרייד ששלחה לגולדן סטייט ווריירס את קית' מקלאוד, אנדרי אוונס ודווין בראון. פישר השתתף בכל 82 המשחקים בעונה והשיג ממוצע של 10.1 נקודות, 3.3 אסיסטים ו1.01 חטיפות למשחק. במהלך חודש נובמבר 2006 נבחר פישר לנשיא ארגון שחקני ה-NBA.
פלייאוף 2007
ימים ספורים לפני פתיחת סדרת חצי גמר המערב מול גולדן סטייט ווריירס הודיע פישר כי אחד מילדיו חולה, בלי לפרט ובשל כך נעדר ממשחק מספר 1 בסדרה. פישר ביקש מהמאמן ג'רי סלואן לרשום אותו בטופס כשחקן פעיל למשחק מספר 2, בלי לדעת אם יגיע בזמן במשחק. פישר עלה על טיסה מניו יורק ונחת בסולט לייק סיטי לאחר שהמשחק כבר התחיל. דרן ויליאמס, הגארד שפתח את המשחק, נכנס לבעיית עבירות מוקדמת ואנדריי קירילנקו נאלץ לשחק בעמדת הגארד. כשהוא מלווה ברכבי משטרה נסע פישר משדה התעופה היישר לאולם הכדורסל, הוא הגיע במהלך הרבע השלישי של המשחק, התלבש ועלה מיד לשחק, בלי אפשרות להתחמם או לנוח. לקראת סיום הרבע הרביעי הוא ביצע מהלך הגנתי מוצלח על בארון דייוויס, מהלך ששלח את המשחק להארכה. פישר קלע את שלשת הסיום, לקראת סוף ההארכה, שהבטיחה את הניצחון של יוטה ג'אז במשחק. בסיום המשחק התראיין פישר וסיפר שביתו, טאטום, בת ה-11 חודש אובחנה כסובלת מסרטן נדיר בעיניה, דבר שהצריך ביצוע של ניתוח מיידי של 3 שעות.
בעקבות מחלת הבת ביקש פישר להשתחרר מחוזהו בקבוצה על מנת שיוכל לעבור לקבוצה במקום שבו יוכל לתת לבתו את הטיפול הרפואי הטוב ביותר. הנהלת יוטה ג'אז נענתה לבקשתו.
בחזרה ללוס אנג'לס לייקרס (2007–2012)
פישר חתם על חוזה חדש בלוס אנג'לס לייקרס וחזר לעמדת הגארד הפותח. בקדנציה השנייה שלו בקבוצה זכה איתה בשתי אליפויות רצופות בשנים 2009-2010, כאשר בשתי סדרות הגמר נגד אורלנדו מג'יק ונגד בוסטון סלטיקס קלע פישר סלים מכריעים שסייעו לניצחון קבוצתו. ב-3 בפברואר 2010 קלע פישר את השלשה ה-1,000 בקריירה במשחק מול השרלוט בובקטס. שבוע לאחר מכן, ב-10 בפברואר, שיחק את משחקו ה-1,000 במשחק כנגד קבוצתו לשעבר, יוטה ג'אז. בסיום עונת, לאחר הזכייה באליפות החמישית, הפך פישר לשחקן חופשי. הוא בחן הצעות ממספר קבוצות, אך לבסוף החליט לחתום על חוזה לשלוש עונות נוספות תמורת 10.5 מיליון דולר.
ב-5 במרץ 2012, הועבר פישר בטרייד ליוסטון רוקטס בתמורה לג'ורדן היל ובחירת דראפט בסיבוב הראשון. יוסטון החליטה לשחרר את השחקן והוא חתם באוקלהומה סיטי ת'אנדר
אוקלהומה סיטי ת'אנדר (2012)
ב-21 במרץ 2012 חתם פישר על חוזה באוקלהומה סיטי ת'אנדר. הוא שיחק 20 משחקים בעונה הרגילה ו-20 משחקי פלייאוף. הקבוצה הגיע עד לגמר, אך הפסידה בחמישה משחקים למיאמי היט.
דאלאס מאבריקס (2012)
ב-29 בנובמבר 2012 חתם פישר בדאלאס מאבריקס שהייתה זקוקה לרכז בעקבות פציעתו של דארן קוליסן. פישר הספיק לשחק בקבוצה רק 9 משחקים בטרם נפצע בברך. בעקבות הפציעה נאלץ לנוח שבועיים, במהלכם ביקש מהקבוצה להשתחרר מחוזהו.
אוקלהומה סיטי ת'אנדר (2013–2014)
ב-25 בפברואר חתם פישר שוב באוקלהומה סיטי ת'אנדר חוזה עד לסיום העונה. הוא הספיק לשחק רק 24 משחקים במהלך העונה, אך בסיומה חתם חוזה נוסף לעונת 2013-2014. בעונה זאת הוא שיחק ב-81 משחקים בעונה הרגילה -19 משחקי פלייאוף. בסיום העונה הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
ניו יורק ניקס (2015–2016)
ב-10 ביוני 2014, פישר מונה על ידי קבוצת ניו יורק ניקס למאמן הראשי. החוזה נחתם לחמש עונות, בשכר של כ-5 מיליון דולר לעונה. ב-29 באוקטובר 2014 פישר עמד על הקווים במשחק הבכורה שהסתיים בהפסד 104-80 לשיקגו בולס. ב-30 באוקטובר 2014 רשם את הניצחון הראשון 95-90 על קליבלנד קאבלירס, קבוצתו של דייוויד בלאט. הניקס סיימו את העונה עם מאזן שלילי 65-17, המאזן הגרוע ביותר בתולדות הקבוצה. בפתיחת עונת 2015/16 הצליחה הקבוצה לשפר את מאזנה ביחס לעונה הקודמת, אך לאחר שבחודשים ינואר - פברואר הפסידה הקבוצה תשעה מתוך עשרה משחקים החליטה הנהלת הקבוצה לפטר את פישר.
מדינת האטיי
רקע
עם סופה של מלחמת העולם הראשונה כבש הצבא הבריטי את צפון עיראק וסוריה של ימינו והגיע גם לאזור האטיי. זמן קצר לאחר מכן נכנסו כוחות צרפת לאזור מכוח חלוקת השליטה במזרח התיכון כפי שנוסחה בין בריטניה לצרפת בהסכם סייקס–פיקו ב-1916. מלחמת טורקיה–צרפת בדרום אסיה הקטנה באה לסיומה בהסכם אנקרה אשר נחתם ביום 20 באוקטובר 1921. לפי הסכם זה נסוגו הצרפתים משטחי דרום אנטוליה עליהם השתלטו, ובתמורה הכירו הטורקים במנדט הצרפתי על סוריה. אזור האטיי שנודע אותה עת כסנג'ק אלכסנדרטה הוכר כאזור אוטונומי בשל האוכלוסייה הטורקית הניכרת שהתגוררה בו. נוסף על הטורקים התגוררו בחבל בני לאומים רבים אחרים ובהם ערבים בני דתות שונות, יהודים, אשורים, כורדים, אלווים וארמנים. ב-1925 סופח החבל למנדט הצרפתי על סוריה אך עדיין נהנה ממעמד מנהלי נפרד.
הקמת מדינת האטיי
בתואנה כי בין האוכלוסייה הטורקית לערבית פרצו מהומות, הכריזה האספה ב-2 בספטמבר 1938 על ניתוקו של החבל מהמנדט הסורי ועל הפיכתו לרפובליקה עצמאית, היא מדינת האטיי. המדינה החדשה אימצה דגל דומה להפליא לדגל טורקיה, וההבדל היחיד בין השניים היה הכוכב הלבן המופיע בדגל הטורקי שהפך לחלול בדגלה של מדינת האטיי. מארש העצמאות (İstiklâl Marşı), המנון טורקיה, אומץ כהמנונה של המדינה. ב-6 בפברואר 1939 הוחל החוק הטורקי במדינת האטיי וב-13 במרץ 1939 הונהגה בה הלירה הטורקית כהילך החוקי. הלכה למעשה נשלטה מדינת האטיי על ידי טורקיה: נשיאה טייפור סקמן (Tayfur Sökmen) היה חבר הפרלמנט הטורקי בעברו, וראש ממשלתה אבדורחמן מלק (Abdurrahman Melek) אף כיהן בפרלמנט הטורקי במקביל לחלק מכהונתו במדינת האטיי.
הסיפוח לטורקיה
בעקבות משאל עם עליו הורתה אספת החבל, היא החליטה ב-23 ביוני 1939 על הצטרפותו של החבל לרפובליקה הטורקית וצרפת נתנה את הסכמתה לצעד. ב-7 ביולי 1939 הפכה מדינת האטיי לנפת האטיי בטורקיה, ואליה צורפו שלוש תת-נפות טורקיות אשר הגדילו את חלקה של האוכלוסייה הטורקית בסך אוכלוסיית הנפה. ההרכב האתני בנפה השתנה גם בשל כך שארמנים וערבים רבים עזבו את נפת האטיי ועברו להתגורר בסוריה.
פרה אדומה
פרה אדומה היא פרה שצבע שערה חום-אדמדם ולפי ההלכה היהודית ניתן להשתמש באפרה לטיהור טומאת מת. התהליך המתואר במקרא כולל בין היתר את שחיטת הפרה, זריקת דמה אל מול פתח ההיכל, שריפתה ופיזור אפרה על מי מעיין. לאחר הזאת (התזת) המים באמצעות אזוב על האדם הטמא, עליו לטבול ולהמתין לערב כדי להיטהר.
הלכות פרה אדומה מופיעות במסכת פרה המוקדשת לנושא זה.
מקור המצווה
אדם נטמא בטומאת מת על ידי נגיעה במת או שהות בבית שנמצא בו מת. אסור לו לאכול תרומה או קודש, וכן אסור לו להיכנס לעזרה בבית המקדש. על מנת לטהר אדם זה, יש להזות עליו מאפר הפרה האדומה.
מצוות פרה אדומה מתוארות ב. ראשית מופיעים הדינים ביחס לפרה עצמה ולאופן הכנת האפר:
המשך הפרק מתאר את דיני טומאת מת וטהרת הטומאה באמצעות אדם טהור המזה מי חטאת על הטמא:
לבסוף מתוארת הטומאה שחלה על כל אדם טהור שמתעסק במי הנידה:
דיני הפרה
על מנת לקיים את המצוה כהלכתה, על הפרה לענות על הקריטריונים הבאים:
שחיטת ושריפת הפרה
לאחר השחיטה והזאת הדם, שורפים את הפרה על גבי מערכת עצים ואל השריפה זורקים עץ ארז, אזוב ותולעת שני כאשר תולעת השני כרוכה על הארז והאזוב. בכל זמן עשיית הפרה מהשחיטה ועד שתהפך לאפר אסור למתעסקים בה לעסוק במלאכה אחרת שלא קשורה לעשיית הפרה ואם עשו מלאכה הפרה נפסלת. וכן כל מי שמתעסק בהכנתה מהשחיטה ועד שתהפך לאפר, נטמא.
מי חטאת
בזמן שבית המקדש היה קיים בירושלים היו נוהגים להביא את המים לטיהור הכהן ששורף את הפרה ממעיין הגיחון, כפי שמתאר זאת הרמב"ם בחיבורו המשנה תורה:
פרה אדומה לאורך הדורות
הפרה האדומה הראשונה, שנשרפה בימי משה רבנו, נשרפה בב' בניסן, למחרת חנוכת המשכן, על ידי אלעזר בן אהרן הכהן, שהיה אז סגן הכהן הגדול; אולם כל הפרות האדומות האחרות, שנשרפו לאחר מכן - היו כשרות גם בכהן הדיוט; ויש הסוברים שהפרות האדומות האחרות צריכות להישרף דווקא על ידי כהן גדול. למרות כוחה של הפרה האדומה לטהר את הטמאים, העוסקים בשריפתה - נטמאים טומאה קלה (של יום אחד). האפר שנשרף מפרה אחת, הספיק למשך כמה וכמה שנים, שכן ניתן לערב כמות קטנה של אפר במיכל גדול של מי מעיין, ודי בטיפה אחת שנוגעת באדם או בכלי כדי לטהר מן הטומאה.
במשנה ב נאמר:
הרמב"ם הביא במשנה תורה את שיטת חכמים, שנעשו במהלך ההיסטוריה תשע פרות אדומות. על כך הוסיף הרמב"ם שאת הפרה העשירית יעשה בעתיד מלך המשיח.
היעדרו של טעם המצווה
מצווה זו מופיעה בספר במדבר פרק י"ט, ומתחילה במילים "זאת חוקת התורה". חז"ל מביאים את מצוות הפרה האדומה כמייצגת הקיצונית של ה"חוקים", מצוות שקשה לבני האדם להבין את התועלת בקיומם (הטעם שלהם). במדרש מובא ציטוט שיחה בין אלהים למשה: "לך אני מגלה טעם פרה, אבל לאחר - חוקה". גם על שלמה המלך נאמר "אמרתי אחכמה והיא רחוקה ממני" - "שביקש לעמוד על טעם פרה" אך לא עלה בידו.
טומאה וטהרה
ב עולה דין מיוחד לפרה אדומה: "וְכִבֶּס הָאֹסֵף אֶת-אֵפֶר הַפָּרָה, אֶת-בְּגָדָיו, וְטָמֵא, עַד-הָעָרֶב...הַנֹּגֵעַ בְּמֵת, לְכָל-נֶפֶשׁ אָדָם--וְטָמֵא, שִׁבְעַת יָמִים. יב הוּא יִתְחַטָּא-בוֹ:" מי שמכין את האפר הופך לטמא, אך אדם שטמא ממת מיטהר על ידי זה.
דמא בן נתינה
בספרות חז"ל מופיע סיפור, על גוי שהתייחד בכיבוד אב, וסירב להפריע את מנוחת אביו, כדי למכור לחכמי ישראל אבן שהייתה דרושה לחושן (אחד מבגדי הכהונה בבית המקדש), ובכך הפסיד את העסקה, וכעבור תקופה זכה שתיוולד בעדרו, פרה אדומה שנמכרה בעבור הון רב, לאותם החכמים.
זיהוי מקום פרה אדומה
לאור זאת הועלתה ההשערה כי המקום המתאים הוא במשטח הסלעי הרחב בכניסה לכנסיית דומינוס פלוויט. בדיקות שנעשו במקום העלו כי מתחת למשטח הסלעי יש חלל ריק לא קטן. כך שהמקום עומד בקריטריון השני.
סברה אחרת אומרת כי המקום נמצא בחלקת קבורה המכונה "חלקת החלאבים" בה נקברו בני היישוב הישן בסוף המאה ה-19.
מקבילות במזרח הקדום
בתרבויות קדומות במזרח התיכון, לצבע אדום הייתה משמעות מיוחדת בהקשר של העלאת קרבנות. במצרים העתיקה האמינו שהאדום מסמל את בשלות הדגן. הנוהג היה להקריב אדם בעל צבע שיער אדום בשדה לאחר הקציר, להתאבל ולהתפלל שהכוחות הרוחניים שאחראים לצמיחת הדגן יחזרו במלוא המרץ בשנה שלאחר מכן. לבסוף, היו שורפים את קרבן האדם ואת אפרו היו מפזרים בשדה כדי להפרות את האדמה.
במקרה של שוורים אדומים כקרבנות, הספיקה שיערה לבנה אחת כדי לפסול את העלאת הקרבן ושריפתו.
לאחר חורבן בית המקדש
הרא"ש בפסקיו כתב שבתקופת האמוראים (300–400 שנה לאחר החורבן) עדיין השתמשו באפר פרה אדומה. בחפירות ארכאולוגיות בעיר ציפורי נמצאו כלי אבן (שאינם מקבלים טומאה) שתוארכו עד לתקופה הרומית המאוחרת במאה הרביעית לספירה, ולטענת חוקר השומרונים הרב משה גאסטר, הכינו כהני השומרונים פרה אדומה בשנת 1358. לפי תיאור זה, הכהן השורף לא היה כהן גדול.
בקהילת ביתא ישראל המשיכו להשתמש באפר פרה אדומה ליצירת מי חטאת. ככל הנראה הכשירו גם פרות בגוון חום-בהיר. מנהג זה נפסק בשנות ה-70 של המאה ה-20 בגלל מלחמת האזרחים האתיופית שלא אפשרה שהייה מחוץ לכפר, וכן חוסר באפר פרה אדומה. הפּרה האדומה האחרונה נשחטה בשנת 1952 בידי הכהן ממהרה יסהק. פרות אדומות אלה לא נעשו באופן כשר על פי ההלכה.
בשנת 1930 הרב שמואל דוד לוין פרסם ספר שבו נדונה אפשרות מעשית לשרוף פרה אדומה בימינו, באופן שיהיה כשר על פי ההלכה.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 החלו מכון המקדש ותנועות דומות לנסות למצוא פרה אדומה. בשנת 1997 נולדה פרה אדומה ברפת בכפר הנוער הדתי, אך בהמשך צמחו בזנבה שתי שערות לבנות, והיא נפסלה. בשנת 2014, נמצאה פרה אדומה בארצות הברית. בנוסף, בעוד מספר מקומות בעולם מצויים עדרים גדולים של פרות אדומות. האפשרות לשרוף כיום את הפרה האדומה קיימת, מבחינה הלכתית.
מכון המקדש ניסה בשנת 2013 לגדל באמצעות ברירה מלאכותית את הפרה האדומה המושלמת מתוך עדר של 500 פרות אנגוס אדומות שייבא לשם כך מנברסקה לעמק הירדן בסיועו של מטיף נוצרי ממיסיסיפי. בספטמבר 2022 יובאו מארצות הברית חמש פרות אדומות, והועברו לחוות גידול בבית שאן. על פי דברי הרבנים שליוו את התהליך, הפרות כשרות להקרבה.
החוקר זהר עמר ערך בשיתוף מכון המקדש ניסוי מדמה שרפת פרה אדומה ובו יצר מודל לגבי מיני העץ ששימשו לשרפת הפרה וכמותם, כמות האפר המתקבלת ולכמה הזאות הוא יכול להספיק.
אליפות ברזיל בכדורגל 2022
אליפות ברזיל בכדורגל 2022  הייתה הפעם ה-66 בו נערכה תחרות ארצית בכדורגל בברזיל. היא אורגנה על ידי קונפדרציית הכדורגל הברזילאית. המשחקים החלו ב-9 באפריל 2022 והסתיימו ב-13 בנובמבר 2022.
בתחרות השתתפו 20 קבוצות של ליגת העל הברזילאית. במקום הקבוצות שירדו בסיום עונת 2021 לליגה הבכירה עלו בוטפוגו, גויאס, אוואי וקוריטיבה.
בסוף העונה ארבע קבוצות ירדו לליגת משנה.
אתלטיקו מיניירו זכתה באליפות. זו הייתה הזכייה השנייה בתולדות המועדון.
בסיום העונה לליגת משנה ירדו סיארה, אתלטיקו גויאניינסה, אוואי וז'ובנטודה. במקום הקבוצות שירדו לליגה הבכירה עלו קרוזיירו, גרמיו, ואסקו דה גאמה ובאהיה.
בורגווארד B 3000
בורגווארד B 3000 (בגרמנית: Borgward B 3000) היא משאית כבדה, אשר יוצרה על ידי חברת הרכב "Goliath-Werk G.m.b.H" הגרמנית בין השנים 1941–1944, ולאחר סיום מלחמת העולם השנייה בין השנים 1948–1950.
בורגווארד B 3000
יוצרו 4,641 יחידות מדגמי "בורגווארד B 3000" מתוכם, 2,700 יחידות יוצרו לאחר מלחמת העולם השנייה.
דגמי "בורגווארד B 3000" יוצרו ב-2 סוגי הנעה: הנעה 4x2, והנעה 4x4 (רכב שטח).
מחיר היחידה בשנת 1948 עמד על 14,500 מרק גרמני.
וו-לה-ויקונט
"וו-לה-ויקונט" (בצרפתית: Vaux-le-Vicomte) הוא שאטו (טירה) וגן בסגנון צרפתי במנסי (Maincy), כ־55 דרומית־מזרחית לפריז, במחוז סן-אה-מרן (Seine-et-Marne). הגן נבנה בין השנים 1658–1661, וידוע בעיצובו המושתת על סימטריה וגאומטריה. את הגן תכנן והקים אנדרה לה נוטר, הגנן ומתכנן הנוף המלכותי, עבור ניקולא פוקה, שר הכספים של לואי ה־14. "וו-לה-ויקונט" היא יצירתו החשובה והשאפתנית ביותר, עד אשר תכנן את הגנים בארמון ורסאי, והיווה השראה ארכיטקטונית באירופה של אמצע המאה ה־17. בתכנון השאטו לקחו חלק האדריכל לואי לה וו (Louis Le Vau) והצייר שארל לה ברן (Charles Le Brun).
השאטו עצמו מוגבה וניתן להשקיף ממנו על הגן, ומן הגן על השאטו. סגנונו האדריכלי מושתת על מוטיבים של הארכיטקטורה הקלאסית של יוון ורומא, עם גגות שנועדו להתמודד עם מזג האוויר בצרפת, אך עדיין מתקשרים לעולם הארכיטקטורה הקלאסית.
הגנים מעוצבים בסגנון תיאטרלי וייצוגי, שנועד לבטא את שליטתו של האדם בטבע.
לאחר שבנה לה נוטר את "וו-לה-ויקונט", ביקש לואי ה־14 לבנות ארמון וגנים מרשימים יותר מאלה של פוקה, ופנה ללה נוטר שיתכנן עבורו את גני ורסאי.
טימבלנד
טימות'י זאכרי מוזלי (נולד ב-10 במרץ 1972) המוכר בשם הבמה טימבלנד (Timbaland) הוא מפיק מוזיקלי אמריקאי, זמר, ראפר וכותב שירים. בעבר היה חבר בצמד הראפרים "Timbaland & Magoo" (עם הראפר והמפיק המוזיקלי מאגו). טימבלנד ידוע בהפקותיו המיוחדות והבלתי צפויות, אותן הפיק לאומנים כמו מיסי אליוט, ביונסה, ביורק, ברנדי, ג'יי-זי, ג'סטין טימברלייק, 50 סנט, נלי פורטדו, הפוסיקט דולז ואליה. הפקותיו של טימבלנד והשתתפותו כאמן אורח בסינגלים הפכו אותו לכוכב, ולאחד מהמפיקים המבוקשים ביותר בארצות הברית.
אף על פי שכבר בשנת 1998 הוציא טימבלנד אלבום סולו, ההצלחה המסחרית באה רק בשנת 2007 עם האלבום "Shock Value". סינגל הבכורה ממנו, "Give It to Me" בשיתוף טימברלייק ופורטדו, הגיע לראש מצעדי הפזמונים בארצות הברית ובבריטניה. האלבום עצמו הגיע למקום החמישי במצעד הבילבורד בארצות הברית ולמקום השני במצעד הבריטי.
טימבלנד זכה בשני פרסי גראמי, הראשון ב-2007 בקטגוריית "הקלטת הדאנס של השנה" והשני ב-2008 באותה קטגוריה. בשנת 2018, היה לאחד מכותבי הלהיט "Without Me" של הלסי.
יוז 500 MD דיפנדר
יוז MD 500 דיפנדר הוא מסוק קרב קל דו-מושבי, מתוצרת חברת יוז מסוקים האמריקאית, ששירת בחילות אוויר מערביים ובכללם חיל האוויר הישראלי בשנות ה-80 וה-90. כינויו בישראל היה להטוט.
פיתוח המסוק
מסוק הדיפנדר MD-500 הוא מסוק רב משימתי לסיור וגם למשימות של מסוק קרב שתוכנן כפיתוח של המסוק הקל לסיור: OH-6A "קאיוס", ששימש בהצלחה במלחמת וייטנאם וגרסתו האזרחית, ה-M500. כמו קודמיו, לדיפנדר תא טייס בעל צורה אופיינית של בועה והטייסים יושבים בו זה לצד זה. לדיפנדר גם שריון קל לתא הצוות ולמנוע, מכלי דלק נאטמים וזרועות חיצוניות לתליית חימוש. כן הורכב לו רוטור בעל חמישה להבים, שצמצם את רעש המסוק. הדיפנדר המריא לראשונה ב-1977.
המסוק יוצר בארבעה דגמים: דגם צבאי בסיסי, דגם נגד צוללות, דגם נגד טנקים ודגם תצפית. בדגמי נ"ט מאוחרים הוספה מערכת תצפית בקדמת תא הטייסים ששברה את מראה הבועה. בשנות השמונים פותחה גם גרסה בשם NOTAR, חסרת רוטור אחורי, בה זרם אוויר עובר דרך הזנב המעובה ומתנגד לסחרור המסוק.
בשנת 1984 נרכשה חברת יוז על ידי חברת מקדונל דאגלס ושם המסוק נקבע כ-MD500.
המסוק נרכש בצורה מצומצמת על ידי צבא ארצות הברית עבור חטיבת המבצעים המיוחדים למסוקים, וכן נמכר במדינות רבות בעולם הודות למחירו הנמוך יחסית למסוקי קרב. בין השאר שימש המסוק את חיל האוויר של קוריאה הדרומית. חיל האוויר של צפון קוריאה הצליח בסוף שנות ה-80 לרכוש 87 מסוקים אזרחיים דומים לדיפנדר וצבעה אותם בצבעים של חיל האוויר של קוריאה הדרומית, במטרה לאפשר בלבול של הדרום קוריאניים.