cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מערת הידיים
מערת הידיים (בספרדית: Cueva de las Manos) היא מערה הנמצאת בפרובינציית סנטה קרוס, ארגנטינה, במרחק 163 ק"מ דרומית לעיר פריטו מורנו. המערה נמצאת בתוך הפארק הלאומי פרנסיסקו פריטו מורנו, הכולל בתוכו אתרים רבים בעלי חשיבות ארכאולוגית ופליאונטולוגית. בשנת 1999 העניק אונסק"ו למערת הידיים מעמד של אתר מורשת עולמית.
גאוגרפיה
המערה שוכנת בעמק הנהר ריו פינטוראס, בנקודה מבודדת בפטגוניה השוכנת במרחק 100 ק"מ מהדרך הלאומית מספר 40. בצוקי העמק שוכנות מערות רבות, ותוואי הקרקע קשה ולא נוח להליכה. בעל החיים הדומיננטי בפאונה של אזור המערה הוא הגואנקו. הקניונים מסביב למערה מאופיינים באקלים ממוזג. הכניסה למערה נמצאת מתחת לקיר סלע המכוסה בשבלונות בצורת ידיים. הציורים במערה צוירו בחמישה מקומות נפרדים. חלק מהציורים הקדומים כוסו על ידי הציורים החדשים יותר. עומקה המרבי של המערה הוא 24 מטרים, רוחב הכניסה הוא 15 מטרים, וגובה המערה ליד הכניסה הוא עד עשרה מטרים. הקרקע בתוך המערה היא מישור עולה; בחלקה הפנימי לא עולה גובהה של המערה על שני מטרים.
המערה התפרסמה וזכתה לשמה בשל ציורי הידיים, שנוצרו בעיקר על ידי ציידים שחלפו באזור, כשהציורים הראשונים בה הם מלפני כ-9,300 שנים. קבוצת הציורים הראשונה (A) הייתה, ככל הנראה, של ציידי גואנקו נודדים. קבוצה מאוחרת יותר (B) של ציורים, בין 9,000 עד 5,300 שנים לפני זמננו, היא של ציידים נודדים אחרים. ציורי קבוצה זו אינם כוללים תיאורי ציד ורבים מהם הם תדמיות (שבלונות) של כפות ידיים, ולא תיאורי ציד. הקבוצה המאוחרת יותר (C) של ציורי קיר ראשיתה בשנת 1300 לפני הספירה בקירוב. ציורים אלו כללו בעיקר צורות גאומטריות או ציורים פשוטים. משערים כי יוצרי ציורים אלו היו מאבותיו של שבט בשם, שישב בפטגוניה כאשר הגיעו אליה המתיישבים הספרדים הראשונים. על תקרת המערה יש נקודות אדומות, שנוצרו ככל הנראה על ידי טבילת כדורי הציד (בולאס) בדיו, והשלכתם כלפי מעלה. צבעי הציורים הם בין אדום (המטיט) ללבן, שחור או צהוב.
הדיו שממנו הוכנו הציורים הוא מחצבי, כך שגיל הציורים לא יכול היה להיות מחושב מתארוך פחמן 14 מהצבע עצמו וחושב לפי שרידי צינורות עצם ששימשו להתזת הצבע על הקיר שעליו הונחה היד. הצבעים שמהם נוצרו הציורים היו מבוססים על מחצבים שהיו באזור. בכניסה למערה נערכו חפירות ארכאולוגיות בהן נמצאו שרידים של הצבעים. באמצעות בדיקת נפיצת קרני X הצליחו המדענים להוכיח כי המחצבים הנפוצים שמהם הורכבו הצבעים היו, לדוגמה, פירולוזיט ליצירת שחור, המטיט וגתיט ליצירת אדום וסגול, וקאוליניט ליצירת צבע לבן.
בית הכנסת גמילות חסדים בסוצ'אבה
בית הכנסת גמילות חסדים (ג"ח) הוקם בסוצ'אבה (Suceava) בשנת 1870, במימון המוסד לגמילות חסדים המקומי ומשום כך נקרא על שמו. בית הכנסת שוכן ברחוב דימיטריה אונצ'יול (ברומנית: Dimitrie Onciul) מס' 7, במרכז העיר סוצ'אבה. הוא בית הכנסת השני שהוקם בעיר לאחר בית הכנסת הגדול שהוקם במאה ה-18 ונשרף ב-1771, ואת אבן הפינה למבנה החדש שהוקם ב-1799 הניח ר' חיים טירר מצ'רנוביץ.
לבית הכנסת יש מבנה אסימטרי משום היותו מורכב משני מבנים מחוברים וסגנון הבנייה מעורב. הוא שופץ כמה פעמים, בשנים 1910, 1975, 1983 ו-2003. עזרת הנשים נתמכת על ידי 12 עמודים מעוטרים המסמלים את שבטי ישראל. לאחר השיפוץ האחרון נכלל בית הכנסת ברשימת אתרי המורשת המוצגים בפני המבקרים באזור.
הוא בית הכנסת היחיד שנותר מעשרת בתי הכנסת שפעלו בסוצ'אבה, כשאת השאר הרסו הקומוניסטים.
בבית כנסת זה כיהנו, בין היתר, ר' משה הגר, הרבי משאץ-ויז'ניץ הראשון ובנו, ר' חיים הגר שירש אותו גם כאדמו"ר משאץ-ויז'ניץ.
נבחרת סוריה בכדורגל
נבחרת סוריה בכדורגל (בערבית: منتخب سوريا لكرة القدم) היא נבחרת הכדורגל הלאומית של סוריה. למרות שנבחרת זו לא נחשבת לאחת החזקות ביבשת אסיה, היא זכורה כבעלת עבר עשיר יחסית. הנבחרת השתתפה במוקדמות מונדיאל 1950 ומוקדמות מונדיאל 1958, טורנירים שרוב נבחרות אסיה שהיו קיימות באותה עת לא השתתפו בהן. במוקדמות מונדיאל 1966 הועברה נבחרת סוריה, ביחד עם נבחרת ישראל לבית האירופי אך הנבחרת, ששובצה בשלב הבתים נגד נבחרות אירלנד וספרד, פרשה כצעד מחאה ביחד עם כל נבחרות יבשת אפריקה ורוב נבחרות יבשת אסיה, למעט נבחרות ישראל וצפון קוריאה, מפני שלשתי היבשות יחדיו ניתן אז רק מקום אחד בגביע העולם.
ההופעה הטובה ביותר של הנבחרת היא במוקדמות מונדיאל 1986, שבו העפילה עד לשלב ההעפלה האחרון ואז הפסידה לנבחרת עיראק.
שיאי שחקנים
נכון ל-25 במרץ 2023.
פורט פירי
פורט פירי (באנגלית: Port Pirie) היא עיר במדינת אוסטרליה הדרומית שבאוסטרליה. זוהי עיר נמל על חופו המזרחי של מפרץ ספנסר והיא שוכנת 224 ק"מ מצפון לבירת המדינה אדלייד. העיר נוסדה ב-1845 ובה נמצא מפעל להתכת עופרת הגדול ביותר בעולם במפעל גם מזקקים כסף, אבץ, נחושת וזהב. אוכלוסיית העיר מנתה 13,206 תושבים במפקד 2011.
היסטוריה
קודם להתיישבות האירופאית, האזור שבו נמצאת כיום פורט פירי היה מיושב בשבט אבוריג'יני בשם נוקונו (Nukunu) שקראו למקום טרפארי (Tarparrie), שמשמעותו כנראה "ערוץ בוצי". האירופאי הראשון שביקר במקום היה מתיו פלינדרס ב-1802 כאשר הוא הפליג במימי מפרץ ספנסר. המתיישב הראשון היה אדוארד אייר (Edward Eyre) שחקר את האזורים סביב לפורט אוגוסטה.
במקור נקראה העיירה בשם סמואלס קריק (Samuel's Creek) על שם מגלה המקום סמואל גרמין (Samuel Germein). ב-1846 נקרא המקום פורט פירי על שם הספינה שהביאה למקום כבשים. ב-1848 הוקמה פורט פירי באופן רשמי. המקום התפתח לאט ובסוף שנות השישים של המאה ה-19 היו במקום רק שלוש סככות לאחסון צמר. ב-1871 נסללו בעיירה רחובות וב-1876 הוקמה בה עירייה. מספר התושבים היה 947.
עם גילוי מרבצי הכסף, האבץ והעופרת ב-1883 ועם השלמת סלילתה של מסילת הברזל מהעיירה למכרות ב-1888, הפעילות הכלכלית בפורט פירי החלה להתרחב. ב-1889 נבנה מפעל להתכת העופרת על ידי חברה בריטית.
ב-1921 התגוררו בעיירה 9,801 תושבים ב-2,308 בתים. באותה עת כבר היו קיימים בעיירה 62 בתי מלון ששיכנו את כוח העבודה שהועסק במפעלי המתכות. ב-1953 הוכרזה פורט פירי כעיר וכיום הנמל שלה הוא השני בגודלו באוסטרליה.
נס חיל האוויר המלכותי האוסטרלי
נס חיל האוויר המלכותי האוסטרלי הוא דגל המשמש את חיל האוויר המלכותי האוסטרלי (RAAF) באוסטרליה ומעבר לים. עיצובו מסתמך על עיצובו של דגל אוסטרליה כאשר השדה צבוע בצבע כחול חיל אוויר וצלב הדרום מוטה מעט לשמאל על מנת לפנות מקום לרונדל חיל האוויר המלכותי האוסטרלי המשובץ ברביע הימני התחתון. הדגל הוכרז כדגל לאומי אוסטרלי על פי חוק תחת סעיף 5 של חוק הדגלים 1953 ב-6 במאי 1982.
היסטוריה
חיל האוויר המלכותי האוסטרלי הוקם בשנת 1921 אך עד 1956 נעשה בו שימוש בנס חיל האוויר המלכותי של בריטניה, נס כחול שמיים בריטי המשוחת ברונדל חיל האוויר המלכותי (RAF) על הארכית (אשר היה קיים כבר ב-1922). בשנת 1948 חיל האוויר המלכותי האוסטרלי ביקש כי יאושר לו דגל חלופי וזאת על מנת להימנע מבלבול בין החילות השונים ואכן, בשנת 1949, פורסם צו אשר אישר הנפקת דגל חדש לחיל, המציג את כוכב חבר העמים ואת צלב הדרום המוטה לצידו של הרנדאול.
ב-2 ביוני 1956, רונדל חדש אושר לחיל האוויר המלכותי האוסטרלי, העיגול האדום במרכז הרונדל הוחלף בקנגורו אדום מקפץ. אך עיצוב זה לא שובץ בדגל החיל עד אישורו של הדגל בידי המלכה בשנת 1981.
21 לוטטיה
21 לוטטיה (באנגלית: Lutetia 21) הוא אסטרואיד גדול שהתגלה ב־1852. האסטרואיד צולם על ידי הגשושית רוזטה של סוכנות החלל האירופית ביולי 2010, ובמשך כשנה זה היה האסטרואיד הגדול ביותר שגשושית הגיעה בסמוך אליו. לוטטיה נמצא בחגורת האסטרואידים הראשית בין מאדים לצדק והוא שריד נדיר מהחומר המקורי שיצר את מערכת השמש.
מקור השם
מקור השם "לוטטיה" נובע משם העיר הקדומה בצרפת (לוטטיה). הרומאים נתנו את שם זה לעיר הגאלית שכיום נקראת פריז. פירוש המילה "לוטטיה" הוא עפר או בוץ.
גילוי וחקירה
האסטרואיד "לוטטיה" התגלה לראשונה ב־15 בנובמבר 1852, על ידי הרמן גולדשמידט. ב־10 ביולי 2010 הגשושית רוזטה של סוכנות החלל האירופאית חלפה על פני מרחק מינימלי של 3170 ק"מ במהירות של 15 קמ"ש לשנייה וצילמה את האסטרואיד.
מאפיינים
האסטרואיד לוטטיה שייך לקבוצת אסטרואידים גדולים, ממדיהם מעל 100 ק"מ. אסטרואיד זהו שריד נדיר מהחומר המקורי שיצר את מערכת השמש. גילם של חלקים מפני השטח שלו הם 3.6 מיליארד שנה. נספרו על האסטרואיד יותר מ־356 מכתשים שקוטרם נע בין 600 מטר עד 55 ק"מ, ועומקם מגיע ל־10 ק"מ. המכתש הגדול ביותר שנמצא עליו הוא מכתש "מסיליה" שקוטרו 55 ק"מ. פנימו של האסטרואיד לוטטיה הוא נקבובי, וצפיפות גבוהה מעידה שהוא עשיר ביסודות מתכתיים, כגון ברזל. האסטרואיד מכוסה בשכבת אבק שהגרגירים שלה הם בגודל של 50 עד 100 מיקרון. בנוסף, התגלו רשת של "Gooves" - סדקים וגרבנים הדומים לכאלה שמצויים על פובוס. לוטטיה הוא האסטרואיד הגדול ביותר שביקרה בו גשושית. אסטרואיד זה לא מסיבי מספיק כדי לאפשר לכוח הכבידה לעגל אותו. נראה שהגוף מצולק במכתשים רבים, שאריות מימיה הראשונים של מערכת השמש. אסטרואיד זה עובר של כוכב לכת, בימינו הוא עדיין קפוא, ונמדד בטמפרטורה של K 28- ל־K 103-.
Let Me Go
Let Me Go (בעברית: תן לי ללכת) הוא סינגל של הזמרת האמריקאית, היילי סטיינפלד, והמפיק המוזיקלי השוודי, אלסו, בהשתתפות צמד מוזיקת הקאנטרי האמריקאי, פלורידה ג'ורג'יה ליין, והזמר-יוצר האמריקאי, אנדרו ואט. הוא נכתב על ידי אלי טמפוסי, בריאן לי, ג'יימי לידל , אלסו ואנדרו ואט. השיר הופק על ידי אלסו ואנדרו ואט. השיר יצא ב-8 בספטמבר 2017, על די ריפבליק רקורדס.
ביקורת
דייוויד ריסטי, מהמגזין בילבורד, אמר כי השיר הוא, וכי. קאט בין, מהמגזין בילבורד, ראתה את השיר כ-, ו-. היא סברה שהשיר, ונשמע דומה לשיר "Carry Me" של קייגו וג'וליה מייקלס מ-2016. בריטני פרובוסט, מ-EDMTunes, כינתה את השיר כ-. קלי בריקי, מ-"נשמע כמו נאשוויל", הרגישה שהשיר.
הפיזיקה של אריסטו
הפילוסוף היווני אריסטו (322 – 384 לפנה"ס) פיתח תאוריות רבות על הטבע והאופן בו הוא פועל. לאלו קרא אריסטו בשם "פיזיקה" אף על פי שהיום הרבה מן ההסברים הללו יכללו במדע הביולוגיה. אריסטו סבר כי הטבע הוא תכליתי, כלומר שההסבר הטוב לפעילות או אירוע הוא במונחי המטרה שלשמה הוא נעשה. בכך המדע האריסטוטלי נבדל מהמדע המודרני המתאר את הפעילויות והאירועים על ידי סיבות קודמות בזמן. כך לדוגמה צמיחה של עץ תוסבר באמצעות התכלית שהצמח ממלא בצמיחה שלו. תכלית זו היא להיות עץ בוגר. באותו אופן גדילה של תינוק תוסבר באמצעות התכלית שהילד ממלא בגדילה שלו - הוא הופך לאדם בוגר. אריסטו אימץ מקודמיו הפילוסופים את תאוריית "ארבעת היסודות" המאפשרת להסביר בצורה תכליתית גם שינויים חומריים.
העקרונות העיקריים בפיזיקה האריסטוטלית הם:
העקרונות של אריסטו אינם נכונים. אנשי מדע אחרים בניי זמנו כדוגמת דמוקריטוס, אריסטרכוס מסמוס וארכימדס דחו עקרונות אלו ותמכו בעקרונות האסכולה האטומיסטית ובמודל ההליוצנטרי, אך רעיונותיהם לא זכו לתמיכה נרחבת.
הפיזיקה של אריסטו
אריסטו טען שהיסודות הקלאסיים שמהם מורכבת הארץ שונים מאלו המצויים בשמים או בחלל. הוא גם טען שדינמיקה נקבעת בעיקר על פי המאפיינים והטבע של החומרים שמהם מורכב הגוף הנע.
היסודות
אריסטו האמין כי קיימים ארבעה יסודות עיקריים או תרכובות מהם בנויה הארץ. אדמה, אוויר, מים ואש. הוא גם האמין שהשמים וכל חלקיק של חומר ביקום נוצר מיסוד חמישי שלו הוא קרא אתר שהיה חסר משקל כביכול, ושלא ניתן להשמידו. אתר היה ידוע גם בשם "קווינטאסנס" – מילולית "חומר חמישי".
היסודות הכבדים כדוגמת ברזל ומתכות אחרות נחשבו כמורכבים בעיקר מהיסוד אדמה, עם כמות מצומצמת של חומר מהיסודות האחרים. חפצים אחרים, כבדים פחות או דחוסים פחות נחשבים כמכילים פחות מיסוד האדמה, ומורכבים מתערובת גדולה יותר של יסודות אחרים.
בני האדם עוצבו עם כל החומרים, למעט אתר, אבל הכמות היחסית של כל יסוד הייתה ייחודית לכל אדם, ואין כמות תקנית מכל אחד בגוף האדם.
דינמיקה
אריסטו האמין שכל אחד מארבעת היסודות הארציים שואף לחפש את היסודות האחרים ולחבור עימם, ושחיפוש זה של יסודות דומים חייב להיבלם או להיעצר, שכן הדבר טבעי כמו ששני מגנטים דוחים האחד את השני, או כמו גשם היורד מהעננים. למשל, מכיוון שעשן הוא בעיקר אוויר הוא עולה על מנת לפגוש באוויר שבשמים. הוא גם טען שחפצים וחומר יכולים לנוע רק כל עוד צורה כלשהי של אנרגיה דוחפת אותם בכיוון מסוים. בשל כך, אם יסולקו כל הכוחות המופעלים על פני הארץ, כדוגמת השלכת אבנים, דבר לא יזוז. ברעיון זה יש פגמים שניתן היה להבחין בהם, אפילו כבר בתקופה שבה נוסחה התפיסה. רבים שאלו כיצד חפץ כגון חץ ממשיך לנוע קדימה גם אחרי שהכוח המקורי שהניע אותו, המיתר ששוחרר, נשאר מאחור. אריסטו העלה את ההשערה שחיצים מייצרים סוג של ריק מאחוריהם שמאלץ אותם לנוע קדימה, השערה שעלתה בקנה אחד עם ההסבר שלו לתנועה כפעולת גומלין בין החפץ הנע לתווך שבתוכו הוא נע. מכיוון שתנועת האוויר הסוערת מסביב לחץ הנע מסובכת מאוד, ועדיין איננה מובנת במלואה, כל אי התאמה בין ההשערה לתצפית טואטאה מתחת לשטיח.
מכיוון שאריסטו מיקם את התווך במרכז תאוריית התנועה שלו, הוא לא היה מוכן לקבל את רעיון החלל הריק שהיה לב התורה האטומיסטית של דמוקריטוס. חלל הוא מקום ריק מחומר, ומכיוון שאריסטו עמד על דעתו שתנועה דורשת תווך, הוא הגיע למסקנה שרעיון החלל אינו מתקבל על הדעת. אריסטו האמין שיש יחס הפוך בין מהירות התנועה של גוף לבין צפיפות התווך בו הוא נע. ככל שהתווך קלוש יותר כך התנועה בו מהירה יותר. אריסטו הסיק מכך שאם גוף נע בריק, הוא ינוע במהירות אינסופית, ולכן ימלא מידית כל חלל ריק מיד ברגע שהריק נוצר.
כבידה
התאוריה של אריסטו לגבי כבידה גרסה שכל הגופים נעים לעבר מקומם הטבעי. לטענת אריסטו המקום הטבעי של גופים מסוימים הוא מרכז הארץ, ולכן הם נופלים כלפיו. לגופים אחרים, מקום טבעי זה הוא הספירות השמימיות, משום כך גזים, וקיטור לדוגמה, מתרחקים ממרכז הארץ כלפי השמים והירח. ההנחה הייתה כי מהירות תנועה זו היא יחסית למסה של הגוף.
ביקורת בימי הביניים
במהלך ימי הביניים היה הפילוסוף היווני יואנס פילופונוס (Ιωάννης ὁ Φιλόπονος 570-490) הראשון שמתח ביקורת על תאורית הכבידה של אריסטו וניסה לתקנה. אחריו הגיע הפיזיקאי המוסלמי ג'עפר מוחמד אבן מוסה אבן שאכיר (أحمد بن موسى بن شاكر 873-803) מקבוצת בנו מוסה (بنو موسى, כינויים של שלושה פיזיקאים מוסלמים) שכתב את "התנועה האסטרלית" ו"כוח המשיכה", בהם גילה כי קיים כוח של משיכה בין גרמי השמים, ובכך קדם לחוק ניוטון על הכבידה האוניברסלית. גם איבן אל-היית'ם (1039-965) דן בתאוריה של משיכה בין מסות, ונראה כי היה ער לסדר הגודל של התאוצה בשל כבידה. הוא גילה כי גרמי השמים "פועלים על פי חוקי הפיזיקה". אבו ריהאן בירוני (ابوریحان محمد بن احمد بیرونی, 973-1048) היה הראשון שהבין שתאוצה קשורה לתנועה בלתי אחידה, חלק מהחוק השני של ניוטון. במהלך הוויכוח שניהל עם אבן סינא, מתח בירוני ביקורת על התורה האריסטוטלית על הכבידה משום שכפרה בקיומם של תופעות ציפה או כבידה בכיפת השמים ובשל הרעיון שהתנועה המעגלית היא תכונת יסוד של גרמי השמים.
ב-1121 הציע עבד אל-רחמן אל-חזיני (عبدالرحمن الخزيني, מת ב-1130) בספרו "ספר האיזון של החוכמה" כי כבידה והאנרגיה הפוטנציאלית של הכבידה של גוף משתנים בהתאם למרחק הגוף ממרכז הארץ. אבו אל-ברכאת היבת אללה אבן מלכא אל-בגדאדי (1165-1080) כתב מסה ביקורתית על הפיזיקה האריסטוטלית שכותרתה "אל-מוטאבר", שבה הוא שלל את הרעיון של אריסטו על פיו כוח קבוע יוצר תנועה אחידה, כיוון שקלט שכוח המופעל באופן רציף מייצר תאוצה, חוק יסודי של המכניקה הקלאסית שהקדים את החוק השני של ניוטון. כמו ניוטון, הוא תיאר תאוצה כקצב השינוי במהירות.
במאה ה-14 פיתח ז'אן בורידן את תורת האימפטוס המבוסס על תורת ה"מאייל" של אבן סינא והעבודה של יואנס פילופונוס כתחליף לתורת התנועה של אריסטו. תורת האימפטוס הייתה חלוצה בפיתוח המושגים התמדה ותנע של המכניקה הקלאסית.
במאה ה-16 דן אל-בירנג'נדי (מת 1528) באפשרות שכדור הארץ סובב סביב צירו. בניתוח שערך בשאלה מה עשוי להתרחש אם כדור הארץ מסתובב סביב צירו, הוא פיתח השערה דומה לרעיון של גלילאו גליליי של "התמדה מעגלית" שאותה תיאר בניסוי הבא:
חייה ומותה של הפיזיקה של אריסטו
הרעיונות של הפיזיקה האריסטוטלית שלטו בכיפה קרוב לאלפיים שנים, והיו ההשערות הראשונות הידועות של הפיזיקה. לאחר עבודותיהם של איבן אל-היית'ם, אבן סינא, אבן באג'ה, היבאט אללה אבול ברכת אל-בגדדי, ז'אן בורידן, גלילאו, דקארט, אייזק ניוטון ורבים אחרים, לא נחשבו עקרונות הפיזיקה האריסטוטלית כנכונים או בני קיימא. למרות זאת, המשיכה תורת הפיזיקה של אריסטו להתקיים עד סוף המאה השבע עשרה וייתכן שאף מאוחר יותר, כיוון שעקרונותיה עדיין נלמדו באוניברסיטאות בתקופה זו. מודל הפיזיקה של אריסטו היה המחסום האקדמי העיקרי ליצירת מדע הפיזיקה זמן רב לאחר מותו של אריסטו.
באירופה נפסלה תורת אריסטו לראשונה באופן משכנע על ידי העבודה של גליליאו גליליי. תוך שימוש בטלסקופ הבחין גליליאו שפני הירח אינם חלקים, אלא שיש עליהם מכתשים והרים, סתירה לרעיון האריסטוטלי על ירח ככדור מושלם שפניו חלקים לחלוטין. גליליאו ביקר רעיון זה גם מבחינה תאורטית. ירח שהוא כדור מושלם היה משקף את האור באופן בלתי אחיד כמו כדור ביליארד מבריק, כל שלקצוות העיגול של הירח תהיה בהירות שונה מאשר הנקודה שבה המישור המשיק משקף את אור השמש ישירות לעין. ירח שפניו מחוספסים משקף את האור בכל הכיוונים באופן שווה, ולכן לעיגול הירח תהיה בהירות שווה כפי שהתצפיות מראות. גליליאו גם הבחין שלצדק יש ירחים, גרמים שהסתובבו סביב גוף שלא היה כדור הארץ. הוא גם ציין את השינויים שחלים במשך הזמן בנוגה, ולכן נוגה, ובהשלכה גם כוכב חמה, סובבים סביב השמש, ולא סביב כדור הארץ.
לפי האגדה, בניסוי מגדל פיזה של גלילאו הפיל גלילאו כדורים מחומרים בעלי צפיפויות שונות ממגדל פיזה, ומצא שהכדורים הקלים נפלו באותה מהירות כמו הכדורים הכבדים. למעשה הוא ערך ניסויים כמותיים עם כדורים המתגלגלים במורד מישור משופע, שהוא סוג של נפילה איטית מספיק שניתן למדוד את משכה בלא ציוד מתקדם.
גלילאו הציג גם טיעון תאורטי התומך במסקנה שלו. מה יקרה, שאל גלילאו, אם נחבר בחוט שני גופים בעלי מסה שונה, ולכן על פי התאוריה של אריסטו בעלי קצב נפילה שונה? האם המערכת המשולבת תיפול מהר יותר כיוון שיש לה כעת מסה גדולה יותר, או האם הגוף הקל יותר יאט את הנפילה של הגוף הכבד יותר? התשובה המשכנעת היחידה היא לא זה ולא זה. כל המערכות נופלות באותו קצב.
התומכים בתורת אריסטו היו מודעים לכך שהתנועה של גופים נופלים אינה אחידה, אלא מואצת עם הזמן. מכיוון שזמן הוא מושג מופשט שיערו תלמידיו של אריסטו מהאסכולה הפריפתטית שמהירות יחסית למרחק. גלילאו הוכיח בניסוי שמהירות יחסית לזמן, אבל הוא גם העלה נימוק תאורטי מדוע מהירות אינה יכולה להיות ביחס ישר למרחק. במונחים מודרניים המשוואה הדיפרנציאלית עבור המרחק y שעבר גוף בזמן t היא: בתנאי ש-y(0)=0. גלילאו הראה שמערכת זו תישאר ב-y=0 כל הזמן. אם הפרעה כלשהי תגרום למערכת לנוע הגוף יגביר מהירות בקצב מעריכי ולא ריבועי.
על פני הירח חזר האסטרונאוט דייוויד סקוט על הניסוי של גלילאו, כששמט מיד אחת פטיש ומיד שנייה נוצה בעת ובעונה אחת. בהיעדר אטמוספירה משמעותית, נפלו שני החפצים ופגעו בפני הירח באותו רגע.
באמצעות חוק ניוטון על הכבידה האוניברסלית היה אייזק ניוטון שניסח את חוק הכבידה, כל מסה נמשכת למסה אחרת על ידי כוח הקטן בריבוע המרחק שביניהן. ב-1915 עברה תורת ניוטון שינוי, אך לא נפסלה, על ידי אלברט איינשטיין, שפיתח תמונה חדשה של הכבידה, במסגרת תורת היחסות הכללית. ראו את הערך כבידה לדיון מפורט יותר בנושא.
הרשות לפיתוח ירושלים
הרשות לפיתוח ירושלים (הרל"י) היא תאגיד סטטוטורי העוסק בקידום פרויקטים לפיתוח ירושלים, ביצור מעמדה כעיר בירה, עידוד יזמות והרחבת היצע התעסוקה ומגוון תוכניות להשכלה גבוהה בעיר. בין תפקידיה של הרשות: ליזום, לתכנן ולעודד פעולות לפיתוח הכלכלי של ירושלים; לתאם בין משרדי הממשלה, הרשויות והגופים העושים לפיתוח ירושלים; לייעץ ולספק מידע הקשור ליוזמות, לתוכניות ולמפעלים כלכליים בירושלים. התקציב למרבית פעילות הרשות לפיתוח ירושלים מגיע ישירות מממשלת ישראל.
הרשות הוקמה על פי חוק הרשות לפיתוח ירושלים שנחקק בשנת 1988 כתאגיד סטטוטורי שהוקם ופועל שלא למטרות רווח, והחלה לפעול ב-1989. מהקמתה ועד שנת 1993 ניהל אותה עוזי וכסלר, שהמשיך להיות יו"ר הרשות עד 2003. אחריו שימש בתפקיד ישראל גולדשטיין. ב-2008 מונה משה ליאון (לימים, ראש עיריית ירושלים) ליו"ר הרשות עד לפרישתו ב-2013.
מועצת הרשות מונה 37 חברים, מרביתם נציגי ממשלה (עובדי ציבור) ועירייה (נבחרים ועובדים) ונציגי ציבור.
תפקיד הרשות
תפקיד הרשות ליזום, לעודד, לתכנן, לתאם ולספק מידע הקשור ליזמות ומפעלים כלכליים בעיר.
בין הפרויקטים, שקודמו על ידי הרשות לפיתוח ירושלים: הפארקים הטכנולוגיים במלחה, הר חוצבים וגבעת רם (עתידי), אצטדיון טדי וקריית הלאום ואזור תעשייה עטרות, התוכנית להחייאת מרכז העיר ירושלים, העתקת האקדמיה לאמנות בצלאל אל מגרש הרוסים, פארקים מטרופוליניים (העוטפים את העיר), פארק המסילה ומסלול אופניים, שאורכו 42 קילומטר.
פרויקטי מגורים ברחבי העיר: מגורים בשכונת רמות, שכונת מגורים במתחם שנלר, שכונות מגורים בתלפיות מזרח, מגורים במורדות משואה (כ-450 יחידות דיור), מתחם רשות השידור (310 יחידות דיור) ועוד.
בשנים האחרונות, כחלק מתוכנית הצמיחה של העיר ירושלים, שאושרה בממשלה בשנת 2005, מעניקה הרשות מלגות, הטבות ותמריצים לחברות, מפעלים, יזמים, עובדי היי טק וסטודנטים, במטרה לתמרץ הגירה חיובית של עסקים ואוכלוסייה אל העיר ירושלים.
בנוסף, פועלת הרשות לפיתוח ירושלים לשיקום, לשימור לפיתוח ולאחזקת העיר העתיקה ואגן העיר העתיקה, ובכלל זה: שדרוג ויצירת תשתיות ציבוריות המשביחות את הפוטנציאל הכלכלי והתיירותי, שיפור איכות החיים ואיכות הסביבה לטובת תושבי העיר העתיקה והמבקרים בה, הבטחת שימור מורשת התרבות הבנויה בעיר העתיקה ובאגן העיר העתיקה ופיתוח השטחים הירוקים.
שפות סלאביות דרומיות
מספר הדוברים בשפות אלה הוא כ־30 מיליון.
בולגרית ומקדונית קרובות מאוד אחת לשנייה עד כדי כך שלדעת בלשנים רבים הן שפה אחת וההפרדה ביניהן פוליטית בלבד; זוהי הדעה הרווחת בבולגריה. לשתי השפות תכונות דקדוקיות משותפות המיוחדות רק להן בכל מכל השפות הסלאביות: בשתי השפות האלה קיים תווית יידוע שנצמדת לסוף מילה - -ът/-та בבולגרית ו־ -от/-та במקדונית. תכונה דומה קיימת בניבים צפון-רוסיים, אך בכל שאר השפות הסלאביות אין תווית יידוע בכלל. כמו כן, בשתי השפות האלה, להבדיל משאר השפות הסלאביות לא קיימות ביחסות שם וצורה של שם הפועל. שתי השפות נכתבות באלפבית קירילי, אך במקדונית נוספו לו כמה אותיות. לעיתים קרובות נשמעת טענה, כי הדבר נעשה על ידי שלטונות יוגוסלביה כדי לקרב את המקדונית התקנית באופן מלאכותי לסרבו-קרואטית ובכך לתת לגיטימציה לשליטתה של יוגוסלביה בחבל זה.
השפה הסלובנית קרובה לסרבו-קרואטית בדקדוק ובאוצר המילים, אך לכל הדעות היא שפה נפרדת. יש לה מספר תכונות דקדוקיות ייחודיות, ביניהן מספר זוגי פרודוקטיבי, שאין בשום שפה סלאבית אחרת. סלובנית נכתבת באלפבית לטיני.
השפה הסלאבית הראשונה שהועלתה על הכתב נקראת סלאבית כנסייתית עתיקה; גם היא שפה סלאבית דרומית. כיום זוהי השפה הליטורגית בכנסיות האורתודוקסיות המזרחיות.
אמבין
אַמבִּין היא חברה ישראלית לייצור מוצרי פלסטיק ולוקרים.
היסטוריה
מפעל אמבין לייצור דלתות ומוצרי פלסטיק הוקם על ידי חברת אמפא (50%), יחד עם החברה להשקעות של בנק מזרחי, אפרים טייבר, יונה גרסטנר (10%) ואמגט. המפעל נחנך באשקלון באפריל 1965. בשנת 1972 ייצרה אמבין מוצרים פלסטיים לתעשיית הבנייה ולתעשייה, יריעות פוליאתילן לחממות, מדפים ומגירות פלסטיות לשילוב בריהוט וארונות מפלסטיק. בשנים הראשונות נוהל המפעל בידי יונה גרסטנר ובהמשך בידי בנו, עוזי גרסטנר.
ניסיון של החברה להשקיע בחברת שיווק ביוון כשל והיא פרשה מההשקעה. בשנת 1979 היו למפעל 140 עובדים, אולם הוא נתקל בקשיים והגיע אל סף סגירה במרץ 1981. בשנת 1983 נסגר המפעל והוא נרכש על ידי מנרב שהונפקה באותה שנה בבורסה.
בשנת 1971 הקימה אמבין את "אמבין תריסים" בחולון שייצרה חלונות אלומיניום.
בשנות ה-2000 ניהלה החברה רשת של חנויות זכיינים שכללה בשנת 2004 שמונה סניפים. בעקבות קריסת הומלי החליטה החברה להתרחב ולהקים שישה סניפים חדשים.
בשנת 2005 רכשה אמבין עם שותפים את מפעל "במעסף" בקיבוץ גזר מידי כונס הנכסים והעבירה את קו הייצור של פרופילים מ-PVC מאשקלון לקיבוץ גזר. הפעילות של אמבין הסבה לחברת מנרב בשנות ה-2000 הפסדים. בינואר 2008 סגרה אמבין את פעילות הייצור באשקלון. שאר פעילות הייצור של אמבין עברה לפעול בשם "מנרב פלסט" ופעילות השיווק של אמבין נמכרה בסוף שנת 2009 למנל טכנולוגיות, ששינתה את שמה ל"אמבין סיסטם". באותו זמן עסקה אמבין ביבוא ושיווק ארונות ואביזרי אמבט ולוקרים ומחיצות לשוק המוסדי.
זלמן זילברצווייג
חייו
זילברצווייג נולד ב-1894, בנו של צבי הירש, סופר עברי שפרסם ב"הצפירה" והיה עיתונאי שפרסם בעיתון "לאָדזער נאכריכטען". ב-1896 עברה המשפחה ללודז'. הוא למד בחדר מתוקן ואחרי כן למד זמן קצר בישיבה של הרב יצחק יעקב ריינס בלידא. אחרי לימודיו עבד כפקיד בבית מסחר. ב-1924 עזב את לודז' ועלה לארץ ישראל. ב-1926 עזב לארצות הברית, ואחרי שלושה חודשים חזר לארץ ישראל. יותר מאוחר נסע בכל העולם לצורך עבודתו על הלקסיקון לתיאטרון יידיש שכתב. בין היתר ביקר בארגנטינה, בפולין, בצרפת ובאנגליה. ב-1927 התיישב בניו יורק והתחיל לעבוד בסניף האמריקאי של ייווא. ב-1948 עבר ללוס אנג'לס, שם הגיש תוכנית רדיו משלו. בנוסף היה חבר בוועדה לחינוך יהודי ויו"ר הסניף המקומי של ייווא.
פעילותו
מגיל צעיר אהב תיאטרון. בהתחלה הופיע עם להקות תיאטרון חובבים ביידיש ובעברית ואחרי כן שיחק בלהקות מקצועיות. ב-1912 נעשה כותב קבוע ביומון לאדזער טאגעבלאט ואף ערך אותו במשך זמן מה. הוא פרסם בעיתון זה כתבות, מאמרים פוליטיים, הומורסקות ותרגומים מספרות העולם. הוא היה פעיל בעיתון עד 1924. בשנים 1915 עד 1918 הוא היה הבמאי של להקה שהופיעה בלודז' וסביבתה וכתב עבורה מחזות בני מערכה אחת וכן תרגם עבורה מחזות משפות אירופיות.
ב-1922 התחיל לאסוף חומרים עבור ספר שיכלול מידע על תיאטרון יידיש ועל שחקנים בתיאטרון זה. תוצאת עבודתו זו הייתה הלקסיקון בן ששת הכרכים לתיאטרון יידיש לעקסיקאן פון יידישן טעאטער שמהווה, עד היום, הכלי המקיף ביותר לתולדות תיאטרון יידיש. פרסום הספר לווה בקשיים לא מעטים. הוא פרסם כרך אחד בניו יורק וכרך נוסף בוורשה לפני מלחמת העולם השנייה. הכרכים האחרים פורסמו בניו יורק ומקסיקו סיטי מ-1959 עד 1969. הלקסיקון כולל ערכים על יותר מ-3000 אנשים וכן ערכים על להקות תיאטרון, ארגוני שחקנים וכדומה. ערכים מסוימים על אישים חשובים בתולדות תיאטרון יידיש כמו אברהם גולדפדן, י"ל פרץ, אסתר רחל קמינסקה, שלום עליכם, מנדלי מוכר ספרים, יעקב גורדין ועוד הם בעלי היקף של מונוגרפיות. הלקסיקון גם כולל ערכים על בדחנים, זמרי עם, מלחינים, מבקרים ועוד. את שלושת הכרכים הראשונים ערך יחד עם יעקב מעסטעל. הכרך החמישי עוסק כולו באנשי תיאטרון שנספו בשואה. זילברצווייג כתב לעיתוני יידיש רבים, ביניהם היינט, פארווערטס, טעאטער און קונסט, טעאטער און קינא, ייווא־בלעטער ואחרים.
סודי ביותר!
תקציר העלילה
ניק ריברס (ואל קילמר, בהופעתו הקולנועית הראשונה) הוא כוכב פופ אמריקאי דמוי אלביס פרסלי אשר מגיע לסיבוב הופעות בגרמניה המזרחית (שמדמה, במובנים רבים, את גרמניה הנאצית) ומתאהב בהילרי פלמונד (לוסי גוטרידג'), צעירה יפה אותה הוא פוגש במסעדה. במהרה מתברר לו כי היא בתו של ד"ר פול פלמונד (מייקל גוף) – מדען שנחטף בידי השלטונות לצורך פיתוח נשק נגד נאט"ו.
ריברס יוצא לעזרתה של הילרי, אך נתפס בידי הרשויות; לאחר מכן מחולץ בידיה והמחתרת, ובמהרה מוצא עצמו נלחם על ליבה כנגד אהבת נעוריה - נייג'ל (כריסטופר וילרס), גבר אותו הילרי ראתה לאחרונה לפני שנים על אי בודד (פרודיה על סרט הקולנוע הלגונה הכחולה), ואשר לאחרונה חזר לחייה כ"האבוקה" – מנהיג מחתרת צרפתית אשר יוצאת לחלץ את המדען החטוף. החילוץ מצליח, אך מתברר שנייג'ל למעשה בגד במחתרת, וחוטף את הילרי. לאחר שריברס מציל אותה מידיו של נייג'ל, הילרי מחליטה לעבור עם ריברס ואביה לארצות הברית.
ביקורות ותגובות
הסרט זכה לביקורות מעורבות ולציון 76% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 25 ביקורות.
דוד אברהם מנדלבוים
הרב דוד אברהם מנדלבוים (נולד בשנת ה'תשי"ז 1957) הוא מחבר ספרות תורנית, חוקר ועורך פורה. מייסד וראש מכון להנצחת מורשת חכמי פולין. משתייך לחסידות גור וכיהן כר"מ בישיבותיה.
תולדותיו
הרב מנדלבוים הוא בנו של הרב משה מנדלבוים, והוא גדל והתחנך במוסדות גור. מגיל צעיר גילה נטייה לתחום הכתיבה והעריכה ובגיל 23 ערך את ספר חידושי התורה שהוציאו תלמידי ישיבת "אמרי אמת" של חסידות גור בבני ברק. מאז כתב וערך עשרות ספרים תורניים, חלקם יצאו במסגרת המכון שהקים גל-עד, להנצחת מורשת חכמי פולין. בשנת תשמ"ו זכה בפרס הרב טולידאנו לספרות תורנית על מהדורתו לספר חלקת יואב. מלבד עיסוקו הספרותי שימש בעבר מגיד שיעור בישיבות גור בבני ברק ובתל אביב.
המכון להנצחת מורשת חכמי פולין
במסגרת המכון להנצחת מורשת חכמי פולין ערך מנדלבוים ספרים רבים של גדולי הרבנים בפולין. חלק מן הספרים יצאו לאור בשעתם על ידי המחברים עצמם, או על ידי בני משפחתם, ומנדלבוים ההדירם תוך הוספת מראי מקומות וציוני הערות. להרבה מן הספרים אף הוסיף פרקים לתולדות המחבר.
תלמוד ירושלמי
לאור הכרזת האדמו"ר בעל ה"לב שמחה" מגור, בכנסייה הגדולה השישית (טבת תש"מ), על לימוד דף יומי בתלמוד ירושלמי, תוגבר הלימוד בתלמוד הירושלמי, בעיקר על ידי אברכים מחסידות גור. במסגרת זו יצאה מסכת ברכות מהתלמוד הירושלמי בעריכתו של מנדלבוים. לכרך נוספו קובצי פירושים וחידושים, בהם של האדמו"ר בעל ה"פני מנחם" מגור, הרב יעקב ישראל קניבסקי (ה"סטייפלר") ובנו הרב חיים קניבסקי.
רבי מאיר שפירא וישיבת חכמי לובלין
מצעירותו, עסק מנדלבוים בקורות ישיבת חכמי לובלין (שבה למד אביו) ובחיי מייסדה, רבי מאיר שפירא, והוא נחשב בר-סמכא בתחום זה. כמה מחיבוריו עוסקים בתולדות הישיבה ובמייסדה. בין השאר, פרסם בהרחבה את סיפור בריחתם של תלמידי הישיבה לשאנגחאי בזמן מלחמת העולם השנייה. בהקדמה לספרו מציין מנדלבוים כי בכך הוא בא לתקן עוול היסטורי, משום שעד אז נודעה שהייתם של תלמידי ישיבת מיר בשאנגחאי, ואילו סיפורם של תלמידי ישיבת חכמי לובלין כמעט שלא נודע.
פרדס יוסף החדש
אחת מגולות הכותרת של פעילותו הספרותית-תורנית של מנדלבוים היא "פרדס יוסף החדש", על חומשים במדבר-דברים. הספר "פרדס יוסף" חובר בפולין על ידי רבי יוסף פצנובסקי (בכתיב יידי: פאצאנאווסקי), סוחר חסיד גור. הספר מכיל אוצר מקיף של פירושים, שאלות ותשובות וחידושים על סדר פרשיות התורה, של חומשים בראשית, שמות וויקרא, שליקט פצנובסקי מעשרות רבנים ודרשנים, ידועים ואלמוניים. הספר זכה לפופולריות רבה.
בשנות התשעים יצאה מהדורה מחודשת ומהודרת של הספר, בההדרת צוות עורכים ובהם מנדלבוים. כדי להשלים את הסדרה ערך מנדלבוים במשך כמה שנים חיבור-המשך לחומשים במדבר-דברים, באותה מתכונת של פצנובסקי.
דף על הדף
אברהם נח קליין מארצות הברית פנה אל הרב מנדלבוים בבקשה להוציא סדרת ספרים על מסכתות הש"ס שתהיה דומה במתכונתה ובאופייה לפרדס יוסף על התורה. הכרך הראשון של הסדרה - "דף על הדף" שמה - זכה להצלחה רבה, ומאז יצאו כרכים נוספים על חלק ניכר ממסכתות הש"ס. הספרים מכילים הערות וחידושים על עניינים שונים שעל סדר המסכת, משולבים בחידושיהם של גדולי הרבנים בזמננו.
תלמוד ירושלמי
תלמוד ירושלמי מסכת ברכות, מהדורה חדשה הכוללת פירושים וחידושים מרבני דורנו.
פסקוב (כדורגל)
בשנים 2006-2020 הקבוצה הייתה בבעלות משפחת סבסטיאנוב, הידועה כאחת העשירות בפסקוב. מאז 2020 שינתה את שמה ונמצאת בבעלות ממשלת מחוז פסקוב.
אלקטרון, משינוסטרויטל, פסקוב 2000
הקבוצה הוקמה לראשונה כמועדון "אלקטרון" בשנת 1970 שהתמודד ב. בעונת 1973 העפיל לגמר גביע רוסיה הסובייטית ובעונת 1992 סיימה במקום השלישי בליגה השנייה. בעונת 2001 — סיימה כסגנית אלופת מערב של ליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה. בעונת 2005 הקבוצה פורקה.
פסקוב 747
בשנת 2006 היזם אלכסיי סבסטיאנוב, ראש קבוצת החברות Auto-Alliance, יזם את הקמת קבוצת פסקוב-747. הספרות 747 הוא קבוצת המספרים האהובה עליו.
היריבה המסורתית של פסקוב 747 (ומוקדם יותר, "פסקוב 2000") היא מועדון נוסף ממחוז פסקוב שמולו נערך הדרבי של אזור פסקוב (התחדש ברמה מקצועית בשנת 2017). קבוצת הנוער שיחקה באליפות LFL (מחוז צפון-מערב) בעונות 2009, 2011/12 וזכה באליפות מחוז פסקוב 2012, זכתה בגביע (2013) והעפילה לגמר (2012).
העונה שבה היה המועדון קרוב להעפיל לליגת FNL היה בשנת 2013, בעוד המועדון הצהיר על עמימות בפתרון סוגיה זו למקרה שיסיים במקום ראשון באזור המערב של הליגה השנייה ולא היה ברור אם יש למועדון את היכולת הפיננסית להתמודד בליגה הלאומית. ב-2019 אמר נשיא ההתאחדות לכדורגל של פסקוב, אנדריי אליניצ'ב, כי נושא ההצטרפות לליגה הלאומית אפילו לא יכול היה להילקח בחשבון בגלל אי התאמה חזקה בין הרמה המקצוענית והאפשרויות למימון המועדון בהתאם לדרישות ליגת הכדורגל לאומית. מאפריל 2013 ועד סוף שנת 2016 (כשנודע על כוונותיה של קבוצת לוקי אנרגיה להשתתף ברמה המקצוענית ) המועדון נתמך על ידי המפעל המקומי לעיבוד בשר Velikoluksky. בשנת 2018 פסקוב 747 הייתה קרובה לאבד את מעמדה המקצועני (כקבוצת PFL).
פסקוב
בקיץ 2019 נודע כי ממשלת המחוז דנה בנושא שינוי הבעלות על המועדון "על מנת למשוך מקורות מימון חוץ-תקציביים נוספים" ועיריית פסקוב החלה לנקוט בצעדים לפיהם פסקוב 747, אמורה הייתה להפוך למוסד עירוני אוטונומי ללא מטרות רווח ובכך להעביר את המועדון מאחריות ממשלת המחוז לידי עיריית פסקוב. בסוף שנת 2019 נודע שבמסגרת היעדים המוצהרים יוקם מועדון כדורגל חדש בשם ”פסקוב".
בעונת 2022/2023 תתמודד ב.
אצטדיון הקבוצה
המועדון משחק באצטדיון לוקומוטיב בפסקוב (בשנים 2006–2020 נקרא בשם קומפלקס הספורט 747), שמגרש הכדורגל שלו מצויד בדשא מלאכותי מיושן (שהונח באוקטובר 2006) באיכות ירודה.
יער עזרא
יער עזרא הוא יער נטוע בסמוך לקיבוץ שעלבים בעמק איילון. שטח היער הוא כמה אלפי דונם. היער נחנך בחודש אב תשס"ח אוגוסט 2008, על ידי קק"ל ו-400 חניכי תנועת "עזרא העולמי" ממדינות גרמניה, רוסיה, אנגליה וארצות הברית, ושטח היער הוקדש לפעילות תנועת הנוער עזרא.
חלקת היער שהוקדשה על ידי קק"ל לתנועת עזרא ניתנה למטרת פעילות ערכית - חווייתית - חינוכית שתהיה במקום, היער מיועד להיות לחניכי התנועה מכל העולם מעין מסלול "מאומץ", חניכי התנועה יפעלו לטיפוח היער במספר תחומים: פריצת מסלולים ושבילים להליכה, ביצוע עבודות גיזום וניכוש, נטיעת עצים ופיתוח היער, סימון ושילוט האתרים הארכאולוגיים במקום, ניקוי היער ושמירה על המתקנים. המטרה היא שהיער יחבר את בני הנוער לפעילות לפי ערכי קק"ל, לאקולוגיה, לשמירה על הסביבה, לאהבת הארץ והאדמה, מורשת ישראל ועיצוב נופה של הארץ.
בשל הקרבה שלו ליישובי עמק איילון, כביש 1 ויישובי חבל מודיעין והסביבה, ובשל אתרי הטבע ומסלולי הטיול הרבים שמסביביו, יער עזרא הוא יעד טיולים פופולרי לתושבי האזור. ביער כמות גדולה מאוד של דרכי עפר מסומנות לג'יפים, ומסלולי טיול ברגל.
אוצרות בית המקדש
על פי המקרא, אוצרות בית המקדש היו כלים יקרי ערך ששימשו בפולחן של בית המקדש בירושלים וכן אבני חן ומתכות יקרות (כגון כסף וזהב) שהיו בו. הכלי בעל המשמעות הגדולה ביותר היה ארון הברית. לא כל כלי הפולחן נכללים בהגדרה "אוצרות" במובנם המטלורגיים. המזבח החיצוני למשל, על אף שהיה בעל משמעות דתית ראשונה במעלה, הרי שהרכבו החומרי לעניין ערכו הכספי עבור מי שחפץ באוצרות סחירים היה נמוך מאוד, לעומתו המזבח הפנימי ושולחן הפנים העשויים עצי שיטים מצופים זהב, היו גם בעל ערך גבוה במתכת ממנו היו עשויים מלבד ערכם הייחודי עקב שימושם.
אלכסנדר אבנסון
אלכסנדר מוישביץ אבנסון (ברוסית: Александр Моисеевич Эвенсон; ) היה שחמטאי יהודי-אוקראיני.
אוצרות בית המקדש
ראשית ייסודו של המקדש וכליו מקורם במשכן אשר הוקם במדבר מתרומות עם ישראל היוצאים ממצרים. מנין היה להם את החומרים יקרי הערך על כך ישנם תיאורים במקרא ובאגדה העוסקים ביציאת מצרים ובהקמת המשכן. במשך מאות רבות משנות קיומו של המשכן ולאחריו המקדש בארץ ישראל נוספו אל אוצרותיו ממגביות, מנדבות ומתרומות מכבדיו, "אוצרות" רבים, כגון באמצעות מוסד ההקדש. במרוצת השנים נבזזו אוצרות המקדש מספר פעמים על ידי כובשים ואף על ידי שליטים מקומיים שנזקקו לכסף. אך האוצר שב להתמלא מתרומותיהם ומיסיהם (דמי מחצית השקל) של יהודים מיהודה, ישראל ואף מחוץ לארץ ישראל.
כמו מקדשים אחרים בעולם העתיק, נחשב בית המקדש כמקום בטוח שגנבים לא יבואו אליו, ולכן שימש להפקדת כספים וחפצים בעלי ערך על ידי עשירי הארץ. במקורות השונים המדברים על ביזת האוצרות לא נמצאה התייחסות נפרדת לרכוש המופקד.
אלכסנדר אבנסון
קריירה
בשנת 1909 הגיע אבנסון למקום השביעי בתחרות קייב וניצח בתחרות ניקולאייב. בשנת 1911 הגיע למקום השלישי אחרי יפים בוגוליובוב ואיזינסקי בתחרות קייב ולמקום הרביעי בתחרות נוספת בקייב, בה ניצח פדור בוגאטירצ'וק.
אוצרות בית המקדש
עקב קדושתם של כלי המקדש, בכל פעם שהייתה נשקפת סכנה, נעשו מאמצים לגנוז לפחות את הכלים החשובים ולשמור אותם לדורות הבאים. על גניזות אלו יש סיפורים ואגדות שונים. בעקבות סיפורים נערכו חיפושים רבים בניסיון למצוא את הרכוש המוחבא.
אלכסנדר אבנסון
קריירה
בשנת 1913 ניצח אבנסון בתחרות סנקט פטרבורג בהקדימו שחמטאים כגון בוריס ורלינסקי סמורודסקי ועוד. בינואר 1914 הגיע למקום התשיעי בתחרות סנקט פטרבורג (ניצחו: אלכסנדר אלכין ואהרון נימצוביץ'). בשנת 1914 ניצח אבנסון בתחרות קייב בהקדימו את יפים בוגוליובוב ופדור בוגאטירצ'וק. במהלך מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1916, הפסיד אבנסון מיני דו-קרב נגד אלכסנדר אלכין בתוצאה (+1 –2 =0) (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו). בשנת 1918 הפסיד משחק נוסף נגד אלכסנדר אלכין. אבנסון היה עורך דין בהכשרתו ושימש כעו"ד בבית דין צבאי. לאחר המהפכה הרוסית הוצא להורג ביריה.
אוצרות בית המקדש
כלי המקדש
בספר דברי הימים מתואר העושר של כלי המקדש.
חז"ל מונים 93 כלים שונים ששימשו בבית המקדש.
במשנה תורה להרמב"ם יש התייחסות ב"ספר העבודה" להלכות כלי המקדש והעובדים בו.
ביזת אוצרות המקדש עד חורבן בית ראשון
על פי המסופר בתנ"ך נבזז בית המקדש הראשון מספר פעמים:
מסכת כלים
מסכת כלים היא שמה של מסכת חיצונית (שאינה נכללת במשנה ובתוספתא), המתארת את מקום גניזתם של אוצרות בית המקדש.
לפי שמותיהם של המטמינים תוכן האוצרות ומקומות המחבוא, נראה כי מדובר באוצרות בית המקדש הראשון, אך לדעת בן-ציון לוריא בספרו על מגילת הנחושת מדובר באוצרות בית המקדש של הורדוס.
רוב מקומות הגניזה המוזכרים במגילה נמצאים כנראה בבבל, מקום אחד הנמצא בארץ עורר עניין רב. באחת המשניות מסופר:
שיבת ציון
על פי ספר עזרא, פרק א פסוקים 7–11, כורש הוציא את כלי המקדש שהיו בארמונו, אותם כלים שלקח מלך בבל בזמן הכיבוש, ונתן אותם חזרה לגולים על מנת שישימו אותם בבית המקדש. מרשימת הכלים המופיע בהמשך (פסוקים 9–11) אין תיאום מוחלט בין רשימה זו, לרשימת הכלים שנלקחו על פי ספר מלכים. סביר להניח שמלך בבל נתן חלק גדול מהכלים שלקח והשתמש בהם לצרכיו.
בית המקדש השני
בשנת 169 לפנה"ס, כאשר יאסון הכהן הגדול המודח ניסה לכבוש את ירושלים מחדש בעזרת בית טוביה. אנטיוכוס הפסיק את המצור על אלכסנדריה שבמצרים, עלה על ירושלים והר הבית, שינה את שמה לאנטיוכיה, בזז את אוצרות בית המקדש והפך את מקום המקדש למקום פולחן לאל היווני זאוס שאותו זיהה עם אלוהי ישראל. זה היה אחד הגורמים למרד החשמונאים.
בשנת 54 לפנה"ס שדד המצביא הרומי קראסוס את אוצרות בית המקדש אחרי שדיכא מרד של אריסטובולוס השני בנו אלכסנדרוס.
אחרי מותו של הורדוס פרצו מספר מרידות המכונות פולמוס וארוס, במהלכן נציב סוריה פובליוס קווינקטיליוס וארוס הרג במורדים ובזז את אוצרות המקדש.
פונטיוס פילאטוס שהיה נציב יהודה מטעם הרומאים, בין השנים 26 עד 36, נטל מאוצרות בית המקדש והשתמש בכסף להקמת אמת מים לירושלים.
גסיוס פלורוס, נציב יהודה בתקופה שקדמה למרד הגדול, בין השנים 64–66 לספירה, דרש מן העם את כספי המקדש. כאשר התעוררה מהומה עקב המעשה הזה, שלח פלורוס את צבאו לירושלים. נכבדי העם, הכוהנים, יצאו לקראת הלגיונות הרומים. אלה התנפלו עליהם ורמסו אותם בפרסות סוסיהם. העם, אשר הבין כי פלורוס מתכוון עתה לבוז את בית המקדש מיהר והרס את האולמות שחיברו את מצודת אנטוניה אל בית המקדש, וכך מנע מאנשי פלורוס להגיע אל המקדש גופא. זמן לא רב אחרי פרץ המרד הגדול שבמהלכו פלש טיטוס לירושלים, כבש את בית המקדש והחריב אותו לחלוטין (70 לספירה). את אוצרות המקדש הוא לקח איתו לרומא. תמונות השלל עדיין מוצגות לראווה בשער טיטוס שברומא (להלן).
שער טיטוס
שער טיטוס הוקם על ידי הקיסר דומיטיאנוס לאחיו טיטוס כשתים עשרה שנים לאחר הניצחון על היהודים במרד הגדול, שהסתיים בשנת 70 לספירה. הכתובת האחורית שוחזרה בשנת 1821 ובה נחרט: בחלקו הפנימי של השער יש תבליט מפורסם ובו שחזור תהלוכת ניצחון בה נראים שבויים מממלכת יהודה נושאים כלים מכלי בית המקדש. נראים מנורת המקדש, שולחן לחם הפנים, וחצוצרות הכסף.
מגילת הנחושת
מגילת הנחושת היא אחת ממגילות מדבר יהודה. בשונה מיתר המגילות הכתובות על גבי קלף או פפירוס, מגילה זו עשויה נחושת וחרוטה בה רשימת אוצרות הכוללת כמויות עצומות של זהב, כסף, מטבעות וכלים יקרי ערך, ומקומות מחבואם של אוצרות אלה (שמשקלם הכולל מוערך בכ-100 טונות). בן-ציון לוריא סבר שמדובר באוצרות בית המקדש השלישי שהחל לבנות בר כוכבא.
פרוקופיוס
על פי ההיסטוריון הביזנטי פרוקופיוס, הוונדלים בראשות גאיזריק לקחו את אוצרות בית המקדש לקרתגו, לאחר שהם כבשו את רומא בשנת 455. המצביא הביזנטי בליסאריוס נלחם בוונדלים בצפון אפריקה ב-533, הצליח לתפוס את הכלים והציג אותם בטריומף בביזנטיון. חפצי הקודש הוחזרו לירושלים והושמו בכנסיית הניאה. הכנסייה נבנתה על ידי הקיסר הביזנטי יוסטיניאנוס באזור הדרומי ביותר של ירושלים של ימיו, בשיאו של הר ציון. ההיסטוריון הביזנטי מספר שיוסטיניאנוס בנה מבנה אדיר ומפואר על-מנת לאחסן בו את אוצרות בית המקדש שנחרב כ-470 שנה לפני כן, אך בהתגבר לחץ הצבאות המוסלמים הועברו האוצרות למנזר המצלבה ונקברו במקום מסתור שמיקומו אבד, ושם הם קבורים עד היום.
חיפוש כלי המקדש
על פי הרב מנחם בורשטין קיימים סיפורים כבר מימי התלמוד על הסתרת כלי המקדש. הוא ערך מחקר מקיף אודות הניסיונות שנעשו לאורך ההיסטוריה למצוא את כלי המקדש. בין השאר, הוא פנה ישירות לוותיקן ולמוזיאונים בעולם כדי לנסות ולמצוא את הכלים האבודים. להלן מספר מקרים ידועים.
צ'ארלס וורן
צ'ארלס וורן רצה לחפור מתחת להר הבית, בתקווה להגיע לאוצרות בית המקדש, אולם השלטונות מנעו ממנו זאת.
מכון המקדש
מכון המקדש הוא מוסד ישראלי העוסק בנושא בית המקדש וכליו. בחסות המכון נוצרו כלים רבים לשימוש ככלי המקדש כגון המנורה ומזבח הקטורת, שולחן הפנים והכיור, ונתפרו בגדים הזהים לבגדי הכהנים במקדש.
גדי איזנקוט
גדי (גד) אַיזֶנקוֹט (נולד ב-19 במאי 1960, כ"ב באייר ה'תש"ך) הוא חבר הכנסת מטעם סיעת המחנה הממלכתי, שכיהן כרמטכ"ל ה-21 בין השנים 2015–2019. קודם לכן שימש כמפקד חטיבת גולני, המזכיר הצבאי של ראש הממשלה אהוד ברק, מפקד עוצבת נתיב האש, מפקד אוגדת איו"ש, ראש אגף המבצעים, מפקד פיקוד הצפון וסגן הרמטכ"ל.
ביוגרפיה
איזנקוט נולד בטבריה, למאיר ואסתר איזנקוט שעלו לישראל ממרוקו, והיה השני מבין חמישה אחים. לאחר שהתגרשו הוריו, התחתן אביו פעם נוספת ונולדו לו עוד ארבעה ילדים. הוא גדל והתחנך באילת, למד ב"תיכון גולדווטר" שבעיר במגמה ימית, ולמד לבגרות בבית ספר ערב אקסטרני.
הוא בעל תואר ראשון בהיסטוריה כללית מטעם אוניברסיטת תל אביב ותואר שני במדע המדינה מטעם אוניברסיטת חיפה. סיים לימודי צבא וביטחון במכללת המלחמה של צבא ארצות הברית בקרלייל שבפנסילבניה.
שירותו הצבאי
בנובמבר 1978 התגייס לצה"ל לחטיבת גולני, שם שובץ לגדוד 51. עבר מסלול הכשרה כלוחם וסיים את הטירונות כחניך מצטיין פלוגתי, ובהמשך סיים קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. במהלך הקורס נפצע בראשו מכדור מקלע שחדר לתוך הנגמ"ש בו נהג. לאחר שהשתקם מן הפציעה שב לחטיבה כמפקד מחלקה בגדוד 51. במלחמת לבנון הראשונה החליף את מפקד פלוגה א' בגדוד 51, שנפצע בקרב על הבופור, ופיקד עליה בקרב לכיבוש עין א-תינה, בו איבד שניים מחבריו הטובים ובכיבוש א-נבטיה, ג'זין ושדה התעופה בביירות. שנה לאחר מכן השתחרר מצה"ל, אך לאחר שלושה חודשים שב לשירות קבע, ונענה להצעת מפקד בית הספר לקצינים, אילן בירן, לשמש כמפקד פלוגת צוערים בקורס.
ויסנטה פאולה
ויסנטה איטלו פֶאוֹלָה (בפורטוגזית: Vicente Ítalo Feola; 1 בנובמבר 1909, סאו פאולו – 6 בנובמבר 1975, סאו פאולו) היה כדורגלן ומאמן כדורגל ברזילאי. פאולה שימש כמאמנה של נבחרת ברזיל בגביע העולם בכדורגל 1958, שנערך בשוודיה, בו זכתה ברזיל בפעם הראשונה בגביע.
גדי איזנקוט
שירותו הצבאי
בשנת 2003 מונה למפקד אוגדת איו"ש. כמפקד האוגדה הוביל אותה איזנקוט להישגים רבים בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה, ובהם בין היתר מבצע אישית לוחצת.
תפקידי אלוף
ב-2005 הועלה לדרגת אלוף ומונה לראש אגף המבצעים במטכ"ל. לאחר שמסקנות תרגיל "שילוב זרועות" שקיים צה"ל קבעו כי יכולת הפגיעה של צה"ל במשגרי הרקטות קצרות הטווח מוגבלת, הוביל איזנקוט תפיסה לפגיעה במרכז העצבים של ארגון חזבאללה ברובע הדאחייה בביירות כמרכיב מרכזי ליצירת הרתעה אל מול חזבאללה. במהלך מלחמת לבנון השנייה היה אמון, כראש אגף המבצעים, על תכנון וביצוע מהלכי צה"ל בשדה הקרב במלחמה. איזנקוט היה לאחד האלופים הבודדים במטה הכללי שהעזו לחלוק על הרמטכ"ל, דני חלוץ, ועל המהלכים שהציע. כך, למשל טען בתחילת המלחמה כי יש לגייס את כוחות המילואים כדי לשפר את המוכנות למהלך קרקעי רחב היקף, אף שהתנגד למהלך הקרקעי, משום שסבר שאת האפשרות לבצעו יש להפוך לבת יישום. בנוסף המליץ על תקיפה אווירית רחבה נגד תשתיות בלבנון על פי תוכנית "שוברת הקרח", והדגיש כי על ישראל לחתור לסיום מהיר של המלחמה. בתגובה לרעיון לבצע פשיטה מצומצמת על בינת ג'בייל שהעלה בני גנץ, תמך איזנקוט במבצע עתיר כוחות על היעד. בספטמבר 2006, לאחר התפטרותו האלוף אודי אדם בעקבות המלחמה, מונה למפקד פיקוד הצפון. עם כניסתו לתפקיד הוביל את הכנות ואימוני הפיקוד בתקופה שקדמה לתקיפת הכור הגרעיני בסוריה, שהייתה עלולה להביא לפרוץ מלחמה. הוא תמך ב"דוקטרינת הדאחייה" לפיה במקרה של פעולה מלחמתית מצד חזבאללה יש לגמול בהפצצת כפרים מהם נורו רקטות על ישראל, תוך הפעלת כוח לא פרופורציונלי בדומה להפצצת רובע הדאחייה במלחמת לבנון השנייה הוא קידם מדיניות הפעלת כוח שהתבססה על מימוש ריבונות המדינה עד המטר האחרון של הגבול הבינלאומי (עד למלחמת לבנון השנייה, צה"ל נמנע מלחצות את הגדר אף במקומות שבהם נוצר פער בינה לקו הכחול, שנודעו בכינוי "מובלעות" – ואיזנקוט שינה את התפיסה ויזם פעילויות מעבר לגדר, אך לא מעבר לקו הכחול) ותגובה חריפה על כל אירוע. הדבר הביא לשקט ממושך בצפון מדינת ישראל מאז תום מלחמת לבנון השנייה. לכל אורך תקופת פיקודו לא נפגעו אזרחים ישראלים בצפון. ביולי 2011 סיים את תפקידו כמפקד פיקוד הצפון, לאחר שכיהן בתפקיד כמעט חמש שנים, והוחלף על ידי האלוף יאיר גולן.
ויסנטה פאולה
מועדון סאו פאולו
פאולה התחיל את הקריירה שלו כשחקן בסאו פאולו. לאחר מעבר קצר בשתי קבוצות נוספות, אאוטו ואמריקנו מסאו פאולו, שלא קיימות יותר, סיים את הקריירה כשחקן בגיל צעיר.
גדי איזנקוט
תפקידי אלוף
עם סיום תפקידו היה איזנקוט אמון על עבודת מטה שבעקבותיה הוחלט בצה"ל על הקמת מפקדת העומק. מפקדה זו אמונה על פעילות צה"ל בעומק האסטרטגי של מדינות האויב של ישראל. תפקידו של איזנקוט היה לעמוד בראש צוות הקמה של המפקדה.
ויסנטה פאולה
מועדון סאו פאולו
בשנת 1935 החל את הקריירה שלו כמאמן במועדון סיריו. לאחר מעבר קצר בפורטוגזה מסנטוס, חזר למועדון סאו פאולו, הפעם כמאמן.
גדי איזנקוט
תפקידי אלוף
בנוסף, איזנקוט לקח חלק במבצע עמוד ענן. איזנקוט כיהן כסגן הרמטכ"ל בני גנץ בין ינואר 2013 לדצמבר 2014. ב-14 בדצמבר 2014 אישרה הממשלה את מינויו לרמטכ"ל ה-21 של צה"ל.
ויסנטה פאולה
מועדון סאו פאולו
פאולה אימן את סאו פאולו בשמונה תקופות בין 1937 ו-1960. למעט אימון בוקה ג'וניורס בשנת 1961, לא אימן קבוצה אחרת מאז. בהובלתו, זכתה סאו פאולו פעמיים ברציפות באליפות סאו פאולו (1948 ו-1949).
גדי איזנקוט
ראש המטה הכללי
ב-16 בפברואר 2015 החל איזנקוט לכהן כרמטכ"ל. ב-18 בינואר 2017 החליט שר הביטחון אביגדור ליברמן להאריך את כהונתו של איזנקוט עד 31 בדצמבר 2018, ובהמשך הוארכה כהונתו עד 15 בינואר 2019. עם כניסתו לתפקיד החל לפעול לקידום צעדים לחיזוק זרוע היבשה ובהם תגבור אימוני כוחות החי"ר והשריון, צמצום היקף כוחות המילואים מחד ותגבור היקף האימונים מאידך, הגדלת יחידת יהל"ם לטיפול במנהרות לחימה ואימון גדודי חי"ר להתמודדות עם איום המנהרות.
ויסנטה פאולה
מועדון סאו פאולו
עם חזרתו מאימון בוקה ג'וניורס, הביא פאולה לסאו פאולו את רעיון הקמת בית ספר לכדורגל לילדים ונוער. באותה התקופה סבל מועדון סאו פאולו בקשיים כלכליים עקב בנייתו המתמשכת של האצטדיון שלו, מורומבי. עקב כך, הקמת בית הספר לכדורגל על ידי פאולה התרחשה בתזמון מתאים, מאחר שהיה יותר כלכלי לסאו פאולו באותה התקופה לפתח את הכדורגלנים שלה מאשר לרכוש שחקנים מקבוצות אחרות. כמחוה לפאולה, מיד לאחר מותו בשנת 1975 כינה מועדון סאו פאולו את בית הספר לכדורגל שלו על שמו של המאמן המנוח.
גדי איזנקוט
ראש המטה הכללי
תפיסתו האסטרטגית באה לידי ביטוי בתוכנית "גדעון", תוכנית רב-שנתית את עיקריה גיבש טרם כניסתו לתפקיד. הוא הציג את התוכנית מוגמרת ביולי 2015, והיא אושרה על ידי הקבינט המדיני-ביטחוני בסוף אפריל 2016. התוכנית עוסקת במגוון נושאים, שהעיקריים שבהם: טיפוח כוח האדם בצה"ל, בניית סדר כוחות המתאים לקשת האיומים, השקעה מרבית בפיתוח יכולות התמרון של צה"ל, ביטול מערכים מיותרים, הקמת זרוע סייבר והקמת אגד קומנדו. כשנה וחצי לאחר מכן, ב-14 בספטמבר 2017, הוחלט בהנחיית איזנקוט על כך שלוחמי היחידות המיוחדות ישרתו 8 שנים, וירכשו בהן תואר אקדמי.
ויסנטה פאולה
נבחרת ברזיל
פאולה נבחר להוביל את נבחרת בגביע העולם 1958. לקראת אותה התחרות, צירף פאולה את פלה לנבחרת (אם כי תחילה לא בהרכב הפותח), למרות היותו אז עוד בן 17 בלבד ולמרות שנפצע זמן קצר לפני התחרות. פאולה אף ביצע צד אמיץ כאשר החליף שלושה שחקנים בהרכב הפותח לפני המשחק האחרון והגורלי בשלב הבתים מול ברית המועצות (לאחר ניצחון 3:0 על ותיקו 0:0 מול ): הוא הכניס להרכב את פלה, זיטו וגרינצ'ה במקום ז'ואל, דינו ומאזולה. החלפות אלו התבררו כמוצלחות (ברזיל ניצחה 2:0) ולדעת רבים פתחו למעשה את הדרך לזכייה בגביע.
בין כישוריו העיקריים של פאולה כמאמן הייתה היכולת ליצור קשרי עבודה מועילים עם שחקניו, אשר חיזקו את האווירה ואת המוראל של הסגל אותו אימן. תכונה זאת הייתה חשובה לזכיית גביע העולם ב-1958, לאור הביטחון העצמי הירוד ששרר בקרב העם הברזילאי לאחר כישלונות נבחרת ברזיל בשני גביעי העולם הקודמים (הפסד ביתי מפתיע ל בגמר גביע העולם 1950 והדחה ברבע הגמר בגביע העולם 1954).
פאולה נבחר על ידי התאחדות הכדורגל הברזילאית להוביל את הנבחרת גם בגביע העולם 1962 בצ'ילה, אך חלה לפני התחרות והוחלף על ידי איימורה מוריירה.
גדי איזנקוט
ראש המטה הכללי
מרכיב חיוני נוגע לצורך לסיים את העימותים בזמן הקצר ביותר. אסטרטגיית צה"ל מנסה לתת למרכיב זה מענה באמצעות שינוי בדפוס הפעלת הכוח על ידי מהלומה משולבת מיידית ובו זמנית באמצעות תמרון ואש. כך, הפעלה בעוצמה ובמהירות תוך איום על השרידות השלטונית של האויב להקטנה של משך הלחימה, צמצום הפגיעה באוכלוסייה בלתי מעורבת והקטנת הלחץ הבינלאומי על ישראל הגדל ככל שנמשכת הלחימה. במסגרת האסטרטגיה, הוגדרה תפיסת המערכה בין המלחמות (מב"ם), המנוהלת בשגרה כשמטרתה לשמר ולהעצים את הישגי המערכה הקודמת, להרחיק את המלחמה הבאה, תוך החלשת האויב וצמצום התעצמותו במקביל לשיפור הלגיטימציה של צה"ל לפעול ושלילת הבסיס הלגיטימי של האויב.
ויסנטה פאולה
נבחרת ברזיל
פאולה חזר לאמן את נבחרת ברזיל לקראת גביע העולם 1966 באנגליה. ההכנות לאותה התחרות היו מלוות בהפרעות ומאבקים פוליטיים רבים מצד קבוצות הכדורגל והפדרציות הברזילאיות. בסמוך למועד התחרות הגיע ל-46 מספר השחקנים שהתאמנו בנבחרת, כאשר רק 22 יכלו להרשם בפועל לנסוע לתחרות. בגביע העולם עצמו ברזיל לא העפילה לשמינית הגמר משלב הבתים ובכך רשמה את התוצאה החלשה ביותר בתולדותיה בתחרות. כתוצאה הודח פאולה מאימון הנבחרת.
בהובלתו של פאולה שיחקה נבחרת ברזיל 74 פעמים, מתוכן זכתה 55, סיימה בתיקו 13 והפסידה 6 פעמים.
גדי איזנקוט
ראש המטה הכללי
במהלך כהונתו פרץ גל טרור שנמשך מספטמבר 2015 עד לדצמבר 2016 שכונה בצה"ל "גודל השעה". במהלך האירועים שכללו בעיקר פיגועי דקירה של יחידים, מולם גיבש צה"ל תפיסת סיכול שמתבססת על יכולות מבצעיות משופרות, ניטור רשתות חברתיות מקוונות (ביחד עם השב"כ) והפרדה בין טרור לאוכלוסייה. ב-24 במרץ דקרו שני מחבלים פלסטינים חייל באזור חברון. החייל ומפקדו השיבו אש, הרגו את אחד המחבלים ופצעו קשה את האחר, שכעבור דקות אחדות, כשכבר לא נשקפה סכנה ממנו, נורה למוות בידי סמל אלאור אזריה. הגינוי של איזנקוט למעשהו של אזריה, העמדת אזריה לדין פלילי והרשעתו בהריגה עוררו פולמוס ציבורי ולקריאות הסתה נגדו . בסך הכל בגל טרור זה נרצחו 44 ישראלים, ומנגד נהרגו כמעט 300 מחבלים על ידי כוחות הביטחון.
ויסנטה פאולה
הישגים כמאמן
סאו פאולו נבחרת ברזיל
גדי איזנקוט
ראש המטה הכללי
בשנים 2017–2018 החל צה"ל במהלך אסטרטגי בעוטף עזה נגד מנהרות הטרור של חמאס. המהלך כלל הקמת הקמת מכשול תת-קרקעי שכלל טכנולוגיות חישה מתקדמות, והקמת המעבדה הטכנולוגית לגילוי ואיתור מנהרות בפיקוד הדרום, וזו אתרה למעלה מ-15 מנהרות שנוטרלו על ידי חיל ההנדסה הקרבית וחיל האוויר הישראלי.
במהלך כהונתו החריף העימות בין ישראל לאיראן כחלק מניסיונה של איראן להתבסס בסוריה ולהעביר לידי חזבאללה נשק מתקדם ואסטרטגי הכולל מערכות הגנה אווירית וטילים מדויקים ארוכי טווח. כדי למנוע התעצמות זו של האויב תקף חיל האוויר הישראלי פעמים רבות בסוריה, כאשר בין המטרות נמנו משלוחי נשק, מחסני נשק ותחמושת, טכנולוגיות מתקדמות, תשתיות צבאיות איראניות, בסיסי צבא ושדות תעופה, וכן מערכות הגנה אווירית ונ"מ. שיא העימות התרחש באפריל ומאי 2018, וכלל את מבצע בית הקלפים בו חיל האוויר פגע קשות בתשתיות האיראניות בסוריה. בתקיפות הושמדו טילים רבים ונהרגו פעילים רבים ממשמרות המהפכה האסלאמית, חזבאללה וממיליציות שיעיות שונות, וכן למעלה ממאה חיילים סורים.