cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
האיחוד האפריקאי
האיחוד וישראל
ישראל קיבלה מעמד של משקיפה באיחוד זמן קצר אחרי הקמתו, אך הושעתה עקב לחצים מצד שליט לוב באותה תקופה, מועמר קדאפי. ביולי 2016 נתניהו ונשיא קניה אוהורו קניאטה שוחחו על החזרת ישראל כמשקיפה באיחוד. גם גאנה וטוגו הביעו תמיכה ברעיון. בעקבות קמפיין של משרד החוץ הישראלי חזרה ישראל ביולי 2021 כמדינה משקיפה בארגון. מדינות ערביות החברות באיחוד ביקרו בחריפות את הצעד, גם דרום אפריקה, אריתריאה, ניז'ר, ניגריה, וזימבבואה התנגדו לו. בפברואר 2022 הוחלט להקים ועדה שתדון בעניין.
אנטוניו פארנזה, דוכס פארמה
אנטוניו פארנזה, דוכס פארמה (באיטלקית: Antonio Farnese; 29 בנובמבר 1679 - 20 בינואר 1731), היה דוכס פארמה בין השנים 1727–1731.
ביוגרפיה
אנטוניו נולד ב-29 בנובמבר 1679 בפארמה, לראנוצ'ו השני פארנזה, דוכס פארמה ולמריה ד'אסטה, בתם של פרנצ'סקו הראשון ד'אסטה, דוכס מודנה ומריה קטרינה פארנזה. בשנת 1727 מת אחיו פרנצ'סקו פארנזה, דוכס פארמה, ואנטוניו עלה לשלטון במקומו.
אנטוניו היה נהנתן ולא רצה להתחתן, אולם מכיוון שלא היה יורש אחר לדוכסות, כפו עליו ידידיו להתחתן עם אנריקטה ד'אסטה, בתם של רינלדו השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה ושרלוטה פליציטס מבראונשווייג-לינבורג, וב-21 ביולי 1728 התחתנו השניים. למרות כל ניסיונותיו לא היו לאנטוניו ילדים, ובעקבות כך הייתה הדוכסות אמורה לעבור לבנה הבכור של אליזבטה פארנזה, האינפנטה קרלוס מספרד. בשנת 1729 שלחה ספרד 6,000 חיילים לפארמה, אולם מאידך, אוסטריה שלחה 40,000 חיילים למילאנו, צפונית לפארמה. בעיצומה של המערכה הדיפלומטית, מת אנטוניו ב-20 בינואר 1731, ולאחר מותו קיבלה אוסטרה את תנאי אמנת לונדון, ואכן קרלוס מספרד קיבל את דוכסות פארמה, עליה נאלץ לוותר בשנת 1735, במהלך מלחמת הירושה הפולנית, לקרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
אנחנו לא צריכים
אנחנו לא צריכים (ידוע גם כ"כבר יבשו עינינו מדמעות", "את הגשם תן רק בעיתו" ו"יותר מזה אנחנו לא צריכים") הוא להיט של שלמה ארצי מתוך אלבום הבכורה שלו, "שלמה ארצי" (1970), ובגרסה מחודשת משנת 1998.
סאאב 99
סאאב 99 היא מכונית סלון שיוצרה על ידי יצרנית הרכב והמטוסים ההשוודית סאאב בין השנים 1968–1984.
אנחנו לא צריכים
הפקה
מילות השיר נכתבו על ידי אבי קורן ללחנו של הבמאי שמואל אימברמן. אימברמן הלחין מספר לחנים, ובהם לאריק איינשטיין ("הרחק בלילה") ולשלישיית גשר הירקון ("ליל קרב"). בסוף שנות ה-60 הוא פגש את אבי קורן במסדרונות אולפני הצילום והשמיע באוזניו את הלחן. קורן הוקסם מן הלחן וכתב לו את המילים. הימים היו ימי מלחמת ההתשה ומילות השיר נכתבו על חבר של קורן שנפל. כשאסף ארצי חומרים לאלבום הבכורה שלו הוא בחר להכליל שיר זה באלבומו, בעיבודו של בני נגרי. השיר זכה להצלחה במצעד הפזמונים השבועי של הגל הקל ב-1970 כשהגיע למקום שלישי. השיר הפך לשיר תפילה ומושמע באירועים שונים ובהם אירועי זיכרון לחללי צה"ל. בקהילות של זרמים חדשים ביהדות הוכלל שיר זה ברפרטואר התפילות. השיר הושמע בסרט "המאהב" שביימה מיכל בת-אדם על פי ספרו של א. ב. יהושע, שסיפורו מתרחש על רקע מלחמת יום הכיפורים.
סאאב 99
יוצרו 588,643 יחידות, מתוכם לשוק המקומי בשוודיה כ-270,000 יחידות.
אנחנו לא צריכים
הפקה
השיר המקורי הושר בסגנון נאיבי שאפיין את ארצי בשנותיו הראשונות כזמר. בשנת 1998 חידש ארצי את השיר, בהגשה שונה ובעיבוד מחודש וקצבי של בנו בן ארצי, מאיר ישראל, גיל פלדמן וארצי עצמו. השיר יצא בתקליטון, שכלל קליפ של השיר, ובתוך זמן קצר נמכר בלמעלה מ-30,000 עותקים וזכה ב"תקליטון זהב". למרות שאין מדובר בשיר מקורי אלא בגרסה מחודשת הוא צעד במצעד הפזמונים העברי של רשת ג' אותה שנה, והגיע למקום השני במצעד השבועי ובמצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת תשנ"ט (1999) של התחנה הוא נבחר השיר במקום השמיני. ארצי הכליל אותו באלבום החידושים שלו "אהבתיהם" שיצא בשנת 2000.
סאאב 99
ה"סאאב 99" הורכבה גם בפינלנד. עיקר היצוא יועד לארצות הברית.
אנחנו לא צריכים
הפקה
הגרסה החדשה של "אנחנו לא צריכים" בעיבודה החדשני דחקה את הגרסה המקורית, ומאז נכלל השיר בגרסתו החדשה ברפרטואר השירים בהופעותיו של ארצי. לאחר נפילתם בשבי של אלדד רגב, אהוד גולדווסר וגלעד שליט, בשנת 2006, הקדיש ארצי שיר זה בהופעותיו לשלושת השבויים הישראלים. לאחר שהוחזרו גופותיהם של רגב וגולדווסר הפך השיר לשיר תפילה לשובו של שליט. בעת ביצוע השיר בהופעותיו של ארצי הוקרנה ברקע תמונתו של שליט, תוך הדגשת המשפט: "ותן לנו לשוב ולראותו, יותר מזה אנחנו לא צריכים". ב-5 ביולי 2010 הופיע ארצי עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בפארק אשכול ב"קונצרט זעקה לעולם" לשחרורו של גלעד שליט, ובו השמיע את "אנחנו לא צריכים".
סאאב 99
היסטוריה
סאאב (Saab) היא חברת רכב ותעשייה כבדה שהוקמה בשנת 1937 ועסקה ביצור מטוסים. עם סיום מלחמת העולם השנייה חיפשה החברה שווקים חדשים. בשנת 1944 החל פרויקט במטרה ליצור את המכונית הראשונה, חמש שנים לאחר מכן החל היצור של המכונית "SAAB 92". העיצוב הדגיש את שורשיה של החברה בתעופה בעיקר.
אנחנו לא צריכים
הפקה
אחד מספרי האוסף של שיריו של אבי קורן, שיצא בשנת 1998, נקרא על שם שירו – "אנחנו לא צריכים". לשיר יש ביצוע נוסף של סאבלימינל במשותף עם איציק שמלי. ביצוע זה לווה במילים נוספות שכתב סאבלימינל בנושא הקטל בכבישים. לשיר גרסאות רבות נוספות.
סאאב 99
תכנון וייצור
פרויקט תכנון הסאאב 99 החל ב-2 באפריל 1964. מהנדסי חברת סאאב תכננו לפתח מכונית חדשה וגדולה יותר מהסאאב 96. הסאאב 99 הושקה ב-27 בנובמבר 1967.
אבות הטיפוס הראשונים של 99 נבנו על ידי חיתוך לאורכו של דגם הסאאב 96 והרחבתו ב-20 ס"מ.
ההפקה הראשונה הגיעו בסתיו 1968, יוצרו 4190 מכוניות בלבד. הייצור גדל באופן משמעותי בשנת 1969 ושוב בשנת 1970 כאשר הגיעו מודל ארבע דלתות. בשנת 1970 בוצעה מתיחת פנים והדגם הפך יותר מפואר, עם הגה חדש. מערכת הפליטה הייתה עשויה אלומיניום.
ניצחונות במרוצים
הסאאב 99 EMS זכתה במקום הראשון ב- ראלי שוודיה בשנת 1977, וזכייה נוספת במקום הראשון ב- ראלי שוודיה בשנת 1979, עם דגם הסאאב 99 טורבו.
קאפ-ור
קאפ-ור (בצרפתית: Cap-Vert, הכף הירוק; במקור קָבּוּ וֶרדִי, מפורטוגזית) הוא חצי אי במערב סנגל, שבקצהו נמצאת הנקודה המערבית ביותר ביבשת אפריקה. בחצי האי שוכנת בירת סנגל, דקר. איי כף ורדה שוכנים כ-560 ק"מ מערבית לו. שמו ניתן לו בגלל הצמחייה הירוקה המכסה אותו חלק מהשנה, בניגוד לחופים החוליים בסביבתו.
חצי האי סלעי ברובו, והוא נוצר מהתמזגותם של איים וולקניים ושל גשר יבשה הנמתח אל תוך האוקיינוס האטלנטי, שיצרו זרמי האוקיינוס. צורתו כעין משולש שאורך צלעו כ-15 ק"מ. שדה התעופה הבינלאומי של דקר שוכן בחלק הצפוני של קצהו המערבי של חצי האי. המפרץ שבחלקו הדרום-מערבי מהווה נמל טבעי מצוין.
חצי האי מהווה את הגבול הגאוגרפי בין רצועת החוף המכונה "החוף הגדול" (Grande-Côte) מצפון לו לרצועה המכונה "החוף הקטן" (Petite-Côte) מדרומו.
מאז גילויו על ידי הספן הפורטוגלי דיניש דיאש ב-1444, היווה הכף תחנה חשובה במסחר בין אפריקה לאירופה, ובכלל זה סחר העבדים.
על חצי האי נמצא אגם רטבה שבו כמו בים המלח אנשים יכולים לצוף על המים.
סטוובצי (מחוז משנה)
מחוז משנה סטוובצי (בבלארוסית: Стаўбцоўскі раён; ברוסית: Столбцовский район) הוא אחד מ-22 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז מינסק שבמרכז בלארוס. מרכזו המנהלי היא העיר סטוובצי.
דמוגרפיה
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה סטוובצי 42,007 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 75.01% בלארוסים, 16.41 פולנים, 5.84% רוסים, 1.15 אוקראינים ו-1.5% אחרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (80.75%) ורוסית (18.36%).
סיפורי נרניה: המסע בדורך השחר
דברי ימי נרניה: המסע בדורך השחר (באנגלית: The Chronicles of Narnia: The Voyage of the Dawn Treader) הוא סרט פנטזיה אמריקאי-בריטי, המבוסס על הספר השלישי בסדרת ספרי הפנטזיה האפית "דברי ימי נרניה" של קלייב סטפלס לואיס, "המסע בדורך השחר". הסרט, שהוא השלישי בסדרת סרטי נרניה, ממשיך את הסרט השני, "סיפורי נרניה: הנסיך כספיאן". את הסרט מביים מייקל אפטד, על ההפקה של הסרט אחראים חברת "וולדן מדיה", בהפצת אולפני פוקס המאה ה-20 (את שני הסרטים הקודמים הפיצו חברת וולט דיסני). הסרט יצא ב-2 בדצמבר 2010.
תקציר עלילה
אדמונד פבנסי ולוסי פבנסי, גרים אצל דודיהם יחד עם בן-דודם המפונק יוסטוס סקראב בלעדי פיטר וסוזן הגרים בארצות הברית עם הוריהם. השניים מבואסים על שאינם בוגרים מספיק כדי לעבור לארצות הברית, אך מתנחמים בציור של ספינה בשם "דורך השחר" התלוי בחדרה של לוסי המזכיר להם את נרניה. יוסטס מזלזל בהם ואדמונד רב איתו בעוד שהציור מתחיל להוציא מים ומציף את החדר כולו. השלושה נמשכים לתוך ממלכת נרניה פעם נוספת. הם מצטרפים אל הנסיך כספיאן והעכבר הלוחם ריפיצ'יפ. כספיאן מספר להם שלא הוא קרא להם ושבנרניה יש שלום ואחווה והם לא מבינים מה גרם להם לחזור.
כספיאן מספר לאדמונד ולוסי שהוא יוצא ביחד עם ספינתו בעקבות חבריו הקרובים של אביו "שבעת אצילי טלמר" הנעלמו בעקבות זה שדודו ניסה להרגם. השניים מצטרפים אליו. הספינה מגיעה ליבשה בה כל יום אנשים נעלמים בתוך ערפל ירוק. אדמונד וכספיאן פוגשים את האציל הראשון שנותן להם לאחר הצלת העיר, חרב שניתנה לו על ידי אסלן לאביו של כספיאן ומגלה להם שאסלן יצר עוד שישה כאלה לכל אציל טלמר.
הספינה מגיעה לאי עליו מתגורר קוסם ויצורים קסומים בלתי נראים אשר חוטפים את לוסי על מנת שתשחרר אותם מהכישוף אשר הוטל עליהם. לוסי עושה זאת אך גם תולשת דף אשר גורם לה להיות יפה כמו סוזן. הקוסם מספר להם שעליהם להשמיד את האפלה אשר בתוכם, ורק אז הכוכב הכחול יתגלה בפניהם וידריך אותם.
לוסי חולמת שהיא משתמשת בכישוף והיא נהיית סוזן, היא לא מבינה איפה היא (לוסי) ולמה אחיה לא מכירים את נרניה, אך אז אסלן מתגלה בפניה ומספר לה שאם היא לא הייתה קיימת והייתה היא עצמה, האחים לא היו מגלים את נרניה ומצילים אותה. לוסי שורפת את הדף.
הספינה מגיעה לאי נוסף בו הם מוצאים חרב נוספת. יוסטס משתמש באוצר דרקונים והופך לאחד כזה. הצוות נשאר על האי ולמחרת הם מוצאים את הכוכב הכחול והולכים בעקבותיו. הם מגיעים לשולחן האוכל של אסלן, שם הם מוצאים שלושה אצילים קפואים ושלוש חרבות נוספות וכעת יש להם שש חרבות. הכוכב הכחול מתגלה בפניהם ומספר להם שהאצילים רבו ליד שולחנו של אסלן זה אסור ושהם יחזרו לחיים אחרי שהכל יהיה כשורה, היא בנוסף מזמינה אותם לאכול כאוות נפשם.
הצוות מוצא את האציל האחרון ומבינים כי השתגע, הם מנסים להעלותו לספינה אך אז הוא רואה את יוסטס (כדרקון) וזורק עליו את חרבו, והוא בורח משם תוך שחרבו תקעו בו.
הספינה מתכוננת לקרב המכריע, כספיאן נותן לאדמונד את חרבו של פיטר וללוסי את חיציה של סוזן. צוות הספינה מתמודד בעוז מול המפלצת הימית, אדמונד מגיע לחרטום הספינה במטרה להרוג אותו, אך אז מלכת השלג מופיע כרוח וכאפלה שלו ואומרת לו לא לעשות זאת. יוסטס מגיע שוב לשולחן של אסלן, שם אסלן מחזיר אותו לילד והוא מניח את החרב יחד עם שאר החרבות ומיד הם זוהרות בכחול. חרבו של אדמונד זוהרת גם היא בכחול והוא הורג את המפלצת הימית ובכך משמיד את האפלה. כל מי שנעלם חוזר וגם יוסטס כילד.
אדמונד, לוסי, כספיאן, יוסטס וריפיצ'יפ מגיעים לפתח של ארצו של אסלן, שם כספיאן שואל אותו אם אביו נמצא בארצו ואסלן עונה לו שיצטרך לגלות בעצמו ומוסיף שמארצו אין דרך חזרה וכספיאן מחליט לא לעבור. ריפיצ'יפ מבקש לעבור והוא נפרד מכולם. אסלן מספר לאדמונד ולוסי שהגיע הזמן שלהם ושהם בוגרים כמו פיטר וסוזן ושהם לא יחזרו יותר, אך הוא גם אומר להם שנרניה עוד תצטרך אותם יום אחד. הוא אומר ליוסטס שיום אחד הוא יחזור והם נפרדים ממנו ומכספיאן.
כאשר הם חוזרים, הם חוזרים כגדולים ובוגרים יותר. העולם המשיך מאותה נקודה שהפסיקה לפני שעברו. יוסטס כותב ביומנו שהם דיברו על נרניה רבות אחר כך, וכשהמלחמה נגמרה, ואדמונד ולוסי עזבו, הוא התגעגע להם כל כך, כמו שידע שכל נרניה מתגעגעת אליהם גם. כשהם מסתכלים על הציור ומביעים את געגועם, הספינה מפליגה הרחק הרחק ונעלמת.
ברצלונה (כדורגל נשים)
מועדון הכדורגל ברצלונה נשים (בספרדית: Futbol Club Barcelona Femení), ובקיצור ברצלונה נשים (בספרדית: FC Barcelona Femení), הוא מועדון כדורגל נשים ספרדי מהעיר ברצלונה, המשחק בליגת העל הספרדית. המועדון נוסד בשנת 1988 בשם מועדון נשים ברצלונה (בספרדית: Club Femení Barcelona), ובשנת 2001 הפך למחלקת כדורגל הנשים הרשמית של מועדון הכדורגל ברצלונה. הקבוצה היא מחזיקת ליגת האלופות לנשים ואחת מקבוצות כדורגל הנשים המצליחות ביותר בספרד שזכתה ב-6 אליפויות ו-7 גביעי המדינה.
היסטוריה
בשנת 2001 שולב "מועדון נשים ברצלונה" במועדון הכדורגל ברצלונה כמחלקה רשמית של המועדון, מכיוון שהליגה הספרדית עברה רפורמה ומותגה מחדש בשם "סופרליגה נשים", אך ברצלונה לא התקבלה לליגה בגלל תוצאותיה בעונה הקודמת. לאחר שתי הופעות לא מוצלחות בפלייאוף העלייה, הקבוצה העפילה לסופרליגה בשנת 2004. בשתי העונות הבאות היא סיימה באמצע הטבלה, אך בשנת 2007 סיימה במקום האחרון וירדה לליגה השנייה.
ברצלונה חזרה לסופרליגה בשנה הבאה, ובין שנת 2009 לשנת 2011 היא סיימה בצמרת הליגה. בשנת 2011 זכתה בגביע המלכה השני שלה, כשניצחה 1–0 את היריבה העירונית אספניול, ובשנת 2012 היא זכתה באליפות הלאומית הראשונה שלה עם שיא של 94 נקודות, כתוצאה מכך העפילה לראשונה בתולדותיה לליגת האלופות. ברצלונה הצליחה לשמור על תואר האליפות בשנת 2013 עם ניצחון במחזור האחרון במשחק חוץ נגד מובילת הטבלה אתלטיק בילבאו, וכמה שבועות לאחר מכן היא גם זכתה בגביע המלכה עם ניצחון 4–0 על סרגוסה והפכה לקבוצה החמישית שזכתה בדאבל הספרדי.
בליגת האלופות
לאחר זכייתה הראשונה באליפות ב-2012 השתתפה לראשונה בתולדותיה בליגת האלופות. כיוון שקבוצות ספרדיות לא זכו להצלחה רבה בתקופה זו, הקבוצה לא הייתה מדורגת והוגרלה מול ארסנל החזקה שניצחה אותה בקלות בשני המפגשים בסיבוב הראשון.
ברצלונה העפילה לראשונה לשלב רבע גמר ליגת האלופות בעונת 2013/2014. שלוש עונות אחר כך ברצלונה הגיעה לחצי הגמר, ובשנת המועדון העפיל לראשונה בתולדותיו לגמר ליגת האלופות, בו הוא הובס 1–4 על ידי אולימפיק ליון.
בשנת 2021 העפילה הקבוצה פעם נוספת לגמר תוך שהיא מנצחת ברבע הגמר את מנצ'סטר סיטי ובחצי הגמר את פריז סן-ז'רמן. בגמר ניצחה הקבוצה את צ'לסי 0-4 כדי לזכות לראשונה בתואר. בכך הפך מועדון ברצלונה למועדון הספרדי הראשון שזוכה בתואר וכן לראשון שזוכה בתואר בתחרות הגברים והנשים.
בעונת ניצחה ברצלונה את וולפסבורג 3–2 בגמר לאחר שהייתה בפיגור 0–2, וזכתה בליגת האלופות בפעם השנייה בתולדותיה.
שמש מאי
שמש מאי (בספרדית: Sol de Mayo) היא אחד הסמלים הלאומיים של ארגנטינה ושל אורוגוואי. הסמל מופיע הן על דגל ארגנטינה והן על דגל אורוגוואי. מקורו של הסמל בסמלו של אינטי, אל השמש של האינקה.
בדגל ארגנטינה, מהשמש זורחות לסירוגין 16 קרניים ישרות ו-16 קרניים גליות (כלהבות). בדגל אורוגוואי זורחות מהשמש לסירוגין שמונה קרניים ישירות ושמונה קרניים גליות. בשני הדגלים, במרכז השמש מצוירים פנים.
חודש מאי אליו מתייחס שם הסמל הוא החודש שבו אירעה מהפכת מאי בשנת 1810, המסמלת את ראשית העצמאות של מדינות שהיוו חלק ממלכות המשנה של ריו דה לה פלטה (Virreinato del Río de la Plata) מספרד.
צ'אבלי ססטרה גונזלס
צ'אבלי ססטרה גונזלס (בספרדית: Chabeli Sastre Gonzalez; נולדה ב-1994) היא שחקנית איטלקייה ילידת קובה. היא ידועה ביותר לאור גילום הדמות קמילה בסדרה "בייבי" בנטפליקס, שצולמה בשנים 2018–2020.
ביוגרפיה
גונזלס נולדה בשנת 1994 בהוואנה בקובה. בגיל 6 היא עברה לאיטליה להתגורר ברומא עם משפחתה. ברומא החלה לקחת שיעורי משחק וקורסי תיאטרון בין השנים 2016 ל-2018. בעבר, סיפרה גונזלס שהיא מקבלת השראה מדיוות העבר וההווה, החל ממרילין מונרו ועד פנלופה קרוז.
חיים אישיים
למעט משחק, לגונזלס תחביבים כגון ריקוד סלסה קובנית ורכיבה על סוסים.
טלוויזיה
2018-2020 - בייבי
קליפ מוזיקלי
2019 - Random – Scusa a a a
מייקל ארמקוסט
מייקל היידן ארמקוסט (באנגלית: Michael Hayden Armacost; נולד ב-15 באפריל 1937) הוא דיפלומט אמריקאי, עמית במכון פרימן ספוגלי של אוניברסיטת סטנפורד, ונשיא מכון ברוקינגס בשנים 1995–2002. בעבר כיהן כשגריר ארצות הברית במנילה ובטוקיו, ובממשלי הנשיאים רונלד רייגן וג'ורג' הרברט ווקר בוש מילא שורה של תפקידי מפתח דיפלומטיים בהם תת-מזכיר המדינה לעניינים מדיניים ומזכיר המדינה של ארצות הברית בפועל למשך ימים אחדים.
ביוגרפיה
ארמקוסט נולד ב-1937. כבר בשנות ה-60 של המאה ה-20 לימד יחסים בין-לאומיים ומדיניות חוץ במכללת פמונה. ארמקוסט החל את דרכו בעולם האקדמיה, כפרופסור לממשל במכללה בה לימד. בשנת 1969 זכה למלגה מטעם הבית הלבן, ובילה במחיצתם של עוזר מזכיר המדינה ושל מזכיר המדינה עצמו. לאחר תקופה מסוימת בצוות תכנון המדיניות והתיאום של מחלקת המדינה של ארצות הברית, מונה ארמקוסט לעוזר מיוחד עבור שגריר ארצות הברית ביפן בין השנים 1972–1974, מה שהיה תפקידו הדיפלומטי הראשון. לאחר מכן מילא תפקידים בכירים באגפי אסיה וביטחון לאומי במחלקת המדינה, במחקלת ההגנה ובמועצה לביטחון לאומי.
בינואר 1977 נבחר ארמקוסט לחבר במועצה לביטחון לאומי, שם טיפל בענייני מזרח אסיה והרפובליקה העממית של סין בממשל ג'ימי קרטר, עד 1978, עת הוחלף בניקולס פלאט. ב-1982 מונה לשגריר ארצות הברית במנילה, שם ייצג את ארצות הברית במהלך הטלטלות הפוליטיות שפקדו את הפיליפינים במסגרת נשיאותו של פרדיננד מרקוס. שנים לאחר מכן, בממשל הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש, מונה לשגריר ארצות הברית ביפן מ-1989 עד 1993. קודם לכן, בשנים 1984–1989 היה תת-מזכיר המדינה לעניינים מדיניים.
הוא כיהן כמזכיר המדינה של ארצות הברית בפועל במשך כשישה ימים מהשבעתו של בוש האב לנשיאות ועד לאישור מינויו של ג'יימס בייקר כמזכיר המדינה הקבוע. בפרק הזמן שבין 1995 ל-2002 כיהן ארמקוסט כנשיא מכון ברוקינגס בוושינגטון הבירה, צקבוצת החשיבה הוותיקה ביותר בארצות הבריתהמתמקדת במחקר של פוליטיקה, ממשל, יחסים בין-לאומיים, כלכלה ומדיניות ציבורית. על שירותו הדיפלומטי עוטר בפרס השירות הנכבד מטעם נשיא ארצות הברית, בפרס השירות האזרחי הנכבד מטעם מחלקת ההגנה ובפרס השירותים המצטיינים של מחלקת המדינה.
ארמקוסט הוא מחברם של שלושה ספרים, שהאחרון שבהם, "חברים או יריבים?", יצא לאור בשנת 1996 ומגולל את קורותיו בשירות החוץ של ארצות הברית.
רומן בספטמבר
רומן בספטמבר (באנגלית: September Affair) הוא סרט רומנטי אמריקאי משנת 1950 שצולם בשחור-לבן עם ג'ואן פונטיין, ג'וזף קוטן וג'סיקה טנדי בתפקידים הראשיים.
הסרט צולם באתרי תיירות באיטליה כמו: רומא, נאפולי, פומפיי וקפרי.
המלחין ויקטור יאנג זכה בפרס אוסקר לפסקול המוזיקה המקורי. ג'ואן פונטיין משחקת כפסנתרנית. הקטעים שהיא "מנגנת" הם מתוך הקונצ'רטו לפסנתר מס' 2 של רחמנינוב והם מנוגנים על ידי הפסנתרן לאונרד פנריו.
השיר ספטמבר
השיר ספטמבר המושר פעמיים בסרט ומופיע בפסקול המוזיקה, חובר ב-1938 למחזמר " חופשת הניקרבוקרס" על ידי מקסוול אנדרסן (מילים) וקורט וייל (לחן) והושר על ידי וולטר יוסטון אך לא התפרסם. בסרט מאזינים זוג האוהבים לתקליט המקורי. הוא מושר גם במסעדה על ידי השחקן ג'ימי לידון המשחק בתפקיד קטן של מלח.
וודי אלן השתמש בשיר בסרטו ימי הרדיו ואמר כי לדעתו זה השיר הפופולרי האמריקאי הטוב ביותר.
תקציר העלילה
מריאנה "מנינה" סטיוארט (ג'ואן פונטיין) היא פסנתרית קונצרטים מצליחה בארצות הברית. היא נמצאת בחופשה ברומא ובשדה התעופה היא פוגשת בדייוויד לורנס (ג'וזף קוטן), תעשיין אמריקאי. היא רווקה והוא במשבר נישואים עם אשתו קתרין (ג'סיקה טנדי).
הם יושבים יחד בטיסה ומשוחחים. הדייל הראשי מודיע כי לרגל תיקון המטוס ינחת בנאפולי ויתעכב שם מספר שעות.
דייוויד שוכר ג'יפ לטיול בנאפולי הם צופים על הוזוב וסועדים במסעדה כאשר דייוויד משמיע את השיר "ספטמבר" על תקליט בגרמופון המופעל ביד. האהבה ניצתת, הזמן חולף במהירות וכשהם מגיעים לשדה התעופה הם מגלים שהמטוס המריא בלעדיהם.
הם מחליטים להמשיך את חופשתם ומבקרים בפומפיי ובקפרי.
הם מגלים כי האווירון עליו היו מיועדים לטוס התרסק באוקיינוס וכי בגלל טעות טכנית הם ברשימת הנספים. היות שהם מוכרזים כאבודים הם מחליטים להעמיק את הקשר ביניהם ושוכרים וילה מהודרת. מנינה יוצרת קשר עם מורתה לפסנתר מריה סבטיני (פרנסואז רוסיי). דייוויד מעביר המחאה על שם מריה כאשת קש בתאריך שקדם לתאונה.
עורך הדין של המשפחה משכנע את קתרין לנסוע לאיטליה עם בנה דייוויד כדי לפגוש את מריה. הם נפגשים עם מריה ומנינה ומריה מציגה את מנינה כבתה המאומצת אבל הבן מזהה כי המדובר במנינה ש"נספתה" במטוס. הסוד מתגלה ודייוויד כעת מאושר כי אשתו מוכנה לתת לו גט.
יהצה
יָהְצָה, או יַהַץ, הייתה עיר מקראית באזור השליטה של המואבים. לאחר כיבוש הארץ על ידי שבטי ישראל נכללה בנחלת שבט ראובן אך העיר נפלה בגורלם של שבט לוי ונמנית בין 48 ערי הלויים.
תולדותיה
שבטי ישראל כבשו אותה בתקופת ההתנחלות מידי האמורים, בראשם מלכם סיחון, כפי שסופר בספר במדבר:
בספר דברים מתוארת ההתמודדות עם תושבי עבר הירדן המזרחי, שנתפסו כבעלי עוצמה צבאית, כאירוע חשוב בתולדות ההתנחלות הישראלית; שכן, כדי לנצחם נזקק עם ישראל לברכה ולהתערבות של האל. הפסוקים, הנוגעים לפרשה בספר דברים, פותחים בציוויו של האל למשה, מספרים על המסר ששלח משה לסיחון מלך חשבון, שעיקרו בקשת רשות למעבר בשטח הנתון לריבונותו והצטיידות, תמורת תשלום מלא, בדרך אל ארץ ישראל שממערב לירדן; סירובו של סיחון, ועלילת המערכה שהתלקחה בין שבטי ישראל לבין התושבים ביהץ, וסיומה בחורבנה המלא של יהץ:
יהץ נכללה בנחלת שבט ראובן כפי שצוין בספר יהושע:
אחר כך, נעשתה יהץ עיר לויים, כפי המסופר בספר דברי הימים:
בספר שופטים הזכיר השופט יפתח את הניצחון על האמורי ביהץ בעניין מלך עמון:
יהץ הסמוכה למידבא הוזכרה בקינה שיוחסה לנביא ישעיהו, ממנה ניתן ללמוד כי חזרה לשליטת המואבים בתקופת המלוכה:
וכך גם משתמע מהנאמר בספר ירמיהו:
במאה ה-20 הוצע לזהות אותה בג'לול, ממזרח למידבא, אך הצעה זו לא התקבלה. וכן הוצע לזהותה בחרבת אֶל-מְדֱיִינֳה.
במצבת מישע מלך מואב מהמאה ה-9 לפנה"ס, נאמר שהעיר נכבשה על ידו והובאו אליה מבני מואב ליישבה.
זיהוי הישוב
יוחנן אהרוני זיהה בשנות ה-70 את יהץ עם האתר חירבת אל מודין את-תמד. חוקר המקרא האמריקאי אנדרו ג'ון דירמן קיבל זיהוי זה בשנות ה-80. האתר שוכן ממזרח לים המלח. זהו אתר מבודד הקרוי על שם וואדי את-תמד, שבסמוך לו הוא נמצא. האתר ממוקם צפונית-מזרחית לדיבון. החוקר האירופאי הראשון שביקר ותיעד את האתר הוא אלואיס מוסיל, שביקר באתר בתחילת המאה ה-20. נלסון גליק סקר את האתר ופרסם את ממצאיו בשנות ה-30. האתר נחפר לראשונה בשנת 1996. זהו אתר מלבני, שהוקם על משטח מלאכותי, שנבנה מקירות תמך ומולא בעפר. קירות התמך תחמו שטח של 140X80 מטר. האתר הוקף בסוללה שנחפרה בחלק הדרומי. הסוללה הוקמה על בסיס קיר אבן, ואליה הוצמדה חלקלקה. בחלק הצפון מזרחי נמצא השער, שכולל 6 תאים. זהו שער קטן יותר מהשערים שהתגלו בגזר וחצור. יכול להיות שבסמוך לשער ישנו מפעל מים. רוב המבנים שנחשפו באתר הם ציבוריים. ישנו מקדש ליד השער ובדרום מבני עמודים. הממצאים שנאספו אופייניים לסוף תקופת הברזל 2, אזורהמאה ה-6 לפנה"ס. ישראל פינקלשטיין גם סבור שמדובר ביהץ שלפי מצבת מישע נבנתה על ידי המלך עומרי. לדעתו הממצאים שנאספו בחפירות הם מהשלב האחרון של האתר, שהוא הכיבוש הבבלי במאה ה-6 לפנה"ס. מתיארוך פחמן-14 שנעשה לקורות עץ בשער, התקבל טווח השנים 810-755 לפנה"ס. באתר נתגלו גם שברי חרסים מתחילת הברזל 2. לכן לדעתו האתר הוקם על ידי המלך עומרי במאה ה-9 לפנה"ס. באתר לא זוהה הרס, ולכן פינקלשטיין סבור שמישע השתלט על האתר ללא שימוש בכוח.
מוחמד אבן סעוד
מוחמד אבן סעוד (בערבית : محمد بن سعود; נפטר 1765), הידוע גם בשם אבן סעוד, היה האמיר של א-דרעיה ונחשב למייסד של מדינת ערב הסעודית ושושלת בית סעוד.
חייו
היה אמיר העיירה א-דרעיה, בתקופתו החל מוחמד אבן עבד אל-והאב להפיץ את תורת הוהאביה, אל-והאב טען כי המודרנה על חידושיה החומריים והתאולוגיים השונים עיוותו את האסלאם. הוא נלחם בחלחול של האמונות הטפלות לתוך האסלאם (כמו הסופיות), וראה כעיקר האמונה את יחודו של אללה, ובעקבות כך ראה בסגידה למוחמד ולנאמניו פוליתאיזם.
לאחר שאל-והאב גורש מן אלעוינה השכנה, הזמינו אבן סעוד לגור תחת חסותו. השניים החליטו לעבוד יחד כדי ליישם את רעיונותיו של אבן עבד אל-ווהאב על טיהור האסלאם מחידושים (כפירה) על ידי החזרתו אל עקרונות ה"אמת" של האסלאם כפי שהם ראו אותו. בתו של עבד-אל-והאב אף נישאה למוחמד אבן סעוד.
ההסכם, שנחתם בשנת 1744 ובעקבותיו נכבש חבל הארץ נג'ד, היווה את תחילתה של המדינה הסעודית הראשונה (אמירות א-דרעיה) והמנוע הדתי-אידאולוגי לפעולתה. בעקבות שיתוף הפעולה ביניהם העניק אל-והאב ובעקבותיו חכמי ההלכה הווהאבים לגיטימציה לשלטונו של בית סעוד, ואבן סעוד השתמש בתורת הווהאביה כסיבה להרחבת שלטונו בחצי האי, הווהאביה סייעה בידו אף בכך שהיא יצרה מכנה איסלאמי משותף, שסייע לגשר על חיכוכים בין שבטיים, וליצירת כוח פוליטי והאבי מאוחד בראשותו של אבן סעוד. הסמכות שניתנה בידיו של אבן סעוד הייתה מעבר לסמכות פוליטית חילונית, אלא הוא הוכתר כאימאם וכאמיר המאמינים (אמיר אל מֻאְמִנִין), כמו כן התקבע אז העיקרון שהשליטה הסעודית תעבור בין בני משפחתו של אבן סעוד. אמירות זו פעלה עד לשנת 1818 והיוותה את הבסיס לערב הסעודית של היום.
Days
Days (בסינית מסורתית: 日子; בעברית: ימים) הוא סרט דרמה טאיוואני-להט"בי, שיצא לאקרנים ב-2020. הסרט בוים על ידי צאי מינג-ליאנג . כמו סרטים אחרים שביים הבמאי, הסרט הוא מינימליסטי, בקצב איטי, וכולל דיאלוג מועט, ללא כתוביות.
הסרט הוקרן לראשונה ב-27 בפברואר 2020 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ה-70 במספר. בפסטיבל זה, הסרט זכה בפרס טדי בקטגוריית בחירת השופטים.
תקציר העלילה
חיי היומיום הארוכים המינימליסטיים מראים את קנג שבגיל המעבר שבמעמד חברתי בינוני ואת הנון הצעיר. קנג מתגורר לבד, נרגע בביתו הגדול עם נוף לבריכת דגי זהב בחצר האחורית שלו. הוא לא מתגורר בדירה ספרטנית. יומו מתחיל בפולחן דתי במזבח. לאחר מכן, הוא מבצע מטלות, כלומר שטיפת ירקות. קנג נוסע לעיר ומחפש טיפול לכאב ראש וכאב צוואר. אחרי דיקור סיני, הוא מזמין עיסוי במקום עבודתו של נון. קנג משלם לנון אחרי שסיים עיסוי בגוף המלא, וגם נותן לו מתנה, תיבת נגינה קטנה. קנג רואה את נון משתמש בתיבת הנגינה, ואז משתף אותו בארוחה במסעדת המזון המהיר שנמצא סמוך למקום עבודתו של נון. השניים נפרדים לאחר הארוחה המשותפת, ונון נשען על ספסל. הוא מנגן שוב את תיבת המוזיקה, אך לא ניתן לשמוע אותה בגלל רעש הכביש.
הפקה
הצילום העיקרי של הסרט התקיים ב-2014, במהלך ואחרי ההופעות התיאטראליות באירופה של צאי מינג-ליאנג, לי קנג-שנג וקלאוד וונג, שלאחריו הגיע גם הטיפול הרפואי שעבר לי, שגם כן צולם לסרט. סצנת הפתיחה של הסרט צולמה בסלון של צאי בטייוואן. ב-2017, פגש צאי את הונג'ואאנגסי והשניים שמרו על קשר באמצעות שיחות וידאו, דרכו זיהה צאי את מיומנותו של הונג'ואאנגסי בבישול. לא נעשה שימוש בכמה סצינות מוקדמות יותר של לי, וצאי נסע לבנגקוק כדי לצלם שם, כולל סצינות של הונג'ואאנגסי מכין אוכל. צאי שוחח עם העורכת שלו על דרכים לשלב את הדברים הללו שצולמו בסרט עצמו. הסרט עבר פוסט-ייצור ארוך טווח בטייוואן. במאי ויוני 2019, צאי צבר מימון משירות הטלוויזיה הציבורית להשלמת הפוסט-ייצור. לפני יציאתו של הסרט, צאי מינג-ליאנג דיבר על הסרט מבלי לקרוא לו בשם כלשהו, וקבע שאין לו שום מושג איך הסרט ייראה בסופו של דבר, והוסיף רק שאמורים להיות רק את לי קנג-שנג ושחקן נוסף.
ויליאם ג'יימס מולר
ויליאם ג'יימס מולר (באנגלית: William James Muller; 28 ביוני 1812 – 8 בספטמבר 1845) היה צייר נוף ודיוקנאות בריטי, האמן הידוע ביותר של אסכולת בריסטול.
ביוגרפיה
מולר נולד בבריסטול, בנו של ג'. ס. מולר, פרוסי מדנציג, שהיה אוצֵר מוזיאון בבריסטול. תחילה למד ציור אצל ג'יימס בייקר פיין. תמונותיו המוקדמות היו בעיקר מהנוף של גלוסטרשייר בויילס, והוא למד הרבה ממחקרו על קלוד לוריין וציירי נוף קודמים. הוא היה עד לפרעות בבריסטול בשנת 1831 והנציח כמה מהסצנות בסדרת "רישומי שמן ואקוורל גולמיים ומבריקים". בשנת 1833 הציג לראשונה באקדמיה המלכותית לאמנויות והציג את הרס גשר לונדון העתיק. בשנה שלאחר מכן ערך סיור דרך צרפת, שווייץ ואיטליה.
הוא ביקר פעמיים במזרח התיכון. הביקור הראשון היה בשנים 1838–1839 כאשר ביקר באתונה ונסע הלאה לאלכסנדריה ולקהיר, שם בילה שבועיים לפני שהמשיך במעלה הנילוס ללוקסור, שם עשה ציורים של ההריסות והנופים לפני שחזר לקהיר באמצע ינואר.
זמן קצר לאחר שובו, עזב את בריסטול והתיישב בלונדון, שם הציג באופן קבוע. סצנותיו ברחובות ובשוק המצרי היו פופולריות במיוחד. ביקורו השני היה בליקיה שבדרום מערב טורקיה בשנים 1843–1844. המסע שלו היה לפי בקשתו של הארכאולוג צ'ארלס פאלו. מולר ותלמידו הארי ג'ונסון ליוו את המשלחת הממשלתית לליקיה.
הוא בילה שלושה חודשים בשרטוט הנוף ואנשים מקומיים סביב קסנתוס, פינארה ותלוס. לאחר חזרתו לאנגליה הוא צייר בעיקר בצבעי מים וכמה ציורי שמן של מסעו בטורקיה. העבודות שביצע בליקיה נחשבות לטובות ביותר שלו.
בשנת 1840 ביקר שוב בצרפת, שם ביצע סדרת רישומים של אדריכלות הרנסאנס, שעשרים וחמישה מהם נחרטו בליטוגרפיה ופורסמו בשנת 1841 בעיתון בצרפת.
לאחר מותו היה ביקוש גדול מאוד לעבודתו, מה שהוביל ליצירת מספר לא מבוטל של זיופים.
ביוגרפיות של מולר נכתבו על ידי נתנאל ניל סולי (בשנת 1875), באנט (1948) וגרינאקר וסטודארד (1991).
פסל חזה של הצייר ממוקם בכניסה למנזר בקתדרלת בריסטול.
המוזיאון הבריטי ירש מג'ון הנדרסון אוסף עשיר של רישומי מולר.
ארסניו ולפורט
ארסניו ולפורט (בהולנדית: Arsenio Valpoort; נולד ב-5 באוגוסט 1992 באמסטרדם שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת הקיצוני בארמיס ארדיפו הקפריסאית.
קריירה
ארסניו ולפורט, נולד וגדל בעיר אמסטרדם שבהולנד וכבר מגיל צעיר הצטרף למחלקת הנוער של הירנביין מהעיר הירנביין. בתקופתו בקבוצת הנוער של הירנביין, כבש ולפורט 16 שערים שזיכו אותו בחוזה לעונה אחת עם אופציה לעונה נוספת בקבוצה הבוגרת של הירנביין. ב-4 בדצמבר 2011, ערך ולפורט את הופעת הבכורה שלו בליגת העל ההולנדית, כשעלה כמחליף בניצחון 1–5 של קבוצתו על א.ז. אלקמאר. ב-31 בינואר 2012, רשם הופעת בכורה בגביע ההולנדי במשחק נגד ויטסה ארנהם. בפגרת הקיץ של 2012, כשהירנביין שיחקה בליגה האירופית, כבש ולפורט את שער הניצחון של קבוצתו בניצחון 1–2 על מולדה. לאחר החצי הראשון של עונת 2012/13, שולפורט שיחק רק בחמישה משחקים, הוא הושאל לזוולה. בשני המשחקים הראשונים ולפורט ישב על הספסל ואת הופעת הבכורה שלו במדי זוולה ערך נגד פיינורד. במהלך חצי עונת ההשאלה בזוולה לא זכה ולפורט לדקות משחק רבות ולא הצליח להרשים, ולאחר שרשם תשע הופעות ושני שערי ליגה סיים את דרכו בקבוצה.
לאחר שחוזהו בהירנביין לא חודש, ב-27 ביוני 2013, לאחר שערך התרשמות חתם ולפורט בפרנצווארוש אחת הקבוצות המצליחות והגדולות ביותר בהיסטוריה של ליגת העל ההונגרית. במשך עונה אחת, ולפורט לא השתלב במדי פרנצווארוש ולאחר שערך 10 הופעות ליגה בהן כבש שער אחד שוחרר מהקבוצה. ביולי 2014, כשהוא שחקן חופשי, חתם ולפורט בוואלביק מליגת המשנה בהולנד.
ב-2 בפברואר 2016, לאחר שהיה מועמד למכבי נתניה חתם ולפורט בבית"ר ירושלים עד לתום העונה עם אופציה לעונה נוספת. ב-8 בפברואר ערך ולפורט את הופעת הבכורה שלו במדי בית"ר כשעלה כמחליף בניצחון 0–2 את הפועל רעננה. ב-14 במרץ, כבש ולפורט את שער הבכורה שלו במדי בית"ר בניצחון 2–3 על מכבי חיפה. עד תום העונה כבש ולפורט שני שערי ליגה בתשע הופעות ליגה. ב-22 במאי 2016, האריך ולפורט את חוזהו בבית"ר בשלוש שנים נוספות. ב-30 ביוני 2016, ערך ולפורט את הופעת הבכורה האירופית שלו במדי בית"ר בתיקו 0-0 נגד סלובודה טוזלה במסגרת מוקדמות הליגה האירופית.
ב-25 בינואר 2017 חתם באלמיירה סיטי. ב-27 ביוני 2018 חתם בפוסאן אייפארק הקוריאנית.
קריירה בינלאומית
לזכותו של ולפורט ארבע הופעות ושער אחד במדי נבחרת הולנד עד גיל 20.
אריתרומללגיה
אריתרומללגיה (בלועזית: Erythromelalgia, הייתה ידועה בעבר כמחלת מיטשל) היא הפרעת כאב של כלי דם היקפיים נדירה בה כלי הדם, בדרך כלל בגפיים התחתונות או בידיים, נחסמים ונפתחים באופן תדיר ועקב כך הופכים להיפרמיים ומודלקים.
אריתרומללגיה יכולה להיות ראשונית, כתוצאה מפגם גנטי, או משנית, כתוצאה ממצב רפואי אחר. ישנם שני סוגים עיקריים של אריתרומללגיה ראשונית, אריתרומללגיה משפחתית, העוברת בתורשה דומיננטית אוטוזומלית, או אריתרומללגיה ספורדית ושניהם עשויים להיות מסווגים כאריתרומללגיה של צעירים או של מבוגרים. צורת הופעת הצעירה מתרחשת לפני גיל 20 ולעיתים קרובות אף לפני גיל 10. בעוד הגורם הגנטי לסוג הספורדי ולסוג המשפחתי של צעירים ידוע לרוב, אין זה המקרה עבור הצורה המשפחתית של מבוגרים. אריתרומללגיה ראשונית נגרמת על ידי מוטציה בגן של תעלת הנתרן SCN9A. אריתרומללגיה משנית יכולה לנבוע מנוירופתיה היקפית, מפוליציטמיה ורה, תרומבוציטמיה ראשונית, היפרכולסטרולמיה, הרעלת פטריות או כספית ומספר הפרעות אוטואימוניות.
התסמינים העיקריים של אריתרומללגיה הם אדמומיות, נפיחות, כאב עמוק ברקמה הרכה ורגישות, יחד עם תחושת צריבה כואבת בעיקר בגפיים. תסמינים אלו הם לרוב סימטריים ומשפיעים על הגפיים התחתונות בשכיחות גבוהה יותר מאשר על הגפיים העליונות והתסמינים עשויים להופיע גם באוזניים ובפנים. במקרי אריתרומללגיה משנית, האריתרומללגיה לרוב באה לפני הופעת התסמינים של המצב הרפואי שגורם לתופעה. באריתרומללגיה ראשונית, ההתקפים יכולים להימשך בין שעה לחודשים בכל פעם ולהתרחש לעיתים מספר רב של פעמים במהלך היום. ההתקפים מתרחשים לרוב בלילה, ובכך יכולים להפריע מאוד לשינה. טריגרים נפוצים להתקפים בשעות היום כוללים מאמץ גופני, חימום הגפיים הנגועות, צריכת אלכוהול או קפאין, וכל לחץ המופעל על הגפיים. אצל חלק מהחולים ידוע גם שצריכת סוכר ומלון מעוררת התקפים. רבים מהסובלים מאריתרומללגיה ראשונית נמנעים מלנעול נעליים או גרביים, מכיוון שהחום מייצר התקפים. מצבים של אריתרומללגיה ביחד עם תופעת רנו נדירים, אך מחקרים על חולים עם שתי האבחנות דווחו בכתבי עת רפואיים. התסמינים עשויים להופיע בהדרגה, ולעיתים לוקח שנים להיות מספיק חמורים כדי שהמטופלים יפנו לטיפול רפואי.
אריתרומללגיה היא מצב קשה לאבחון מכיוון שאין בדיקות ספציפיות למצב זה, מצב הגורם לעיכוב באבחון. עם זאת, צפיפות נימים ופרפוזיה נימית מופחתות נצפו במהלך התקף. בדיקה נוספת שניתן לעשות היא להרים את רגלי המטופל בשכיבה, ולשים לב לשינוי מאדום לחיוור של צבע עורו. הטיפול באריתרומללגיה ראשונית כולל טיפול בתסמיני הכאב ומניעה של טריגרים להתקפים. טיפול באריתרומללגיה משנית כולל טיפול במצב הרפואי הבסיסי שגרם לתופעה. אף על פי שאספירין נחשב כמפחית תסמיני אריתרומלגיה, נדיר למצוא עדויות לכך שזה יעיל. קירור מכני של הגפיים על ידי הגבהתם יכול לעזור, אך מומלץ למטופלים לא להכניס את הגפיים למים קרים כדי להקל על התסמינים בזמן התקף.
וקאיאמה
וקאיאמה (ביפנית: 和歌山市) היא עיר במחוז וקאיאמה שביפן. בעיר מתגוררים (נכון ל-2021) כ-351,000 תושבים בכ-157,000 משקי בית. שטח העיר הוא 208.84 קילומטרים רבועים.
דמוגרפיה
לפי מפקדי האוכלוסין היפנים, אוכלוסיית וקאיאמה הגיעה לשיא בשנות ה-80 ומאז היא בירידה איטית:
ממשל
וקאיאמה מנוהלת באמצעות מודל ראש עיר-מועצה עם ראש עיר שנבחר ישירות על ידי התושבים ומועצה בת 38 חברים.
ניהיליזם מוסרי
ניהיליזם מוסרי היא השקפה מטא-אתית לפיה טענות מוסריות-נורמטיביות הן בהכרח שגויות. יש להבחין בין ההשקפה הזו לבין נון-קוגניטיביזם, סובייקטיביזם מוסרי ורלטיביזם מוסרי, שאינם מקצים ערך-אמת סטטי כלשהו לטענות מוסריות. כל עוד לא ידוע על טענה שגויה, ניהליסטים מוסריים תמיד יהיו ספקנים מוסריים (אך לא להפך).
ניקולו מקיאוולי מוצג לעיתים כאבטיפוס לניהיליזם מוסרי, אך קביעה זו מוטלת בספק. ספרו "הנסיך" (Il Principe) לא עסק כלל בענייני מוסר, מה שערער מסורת אירופאית שבמהלך ימי הביניים כללה את הפילוסופיה של המוסר בתוך הפילוסופיה המדינית. אך החרשה בענייני מוסר אינה בבחינת ניהיליזם גמור. מקיאוולי אמנם אומר שעל הנסיך לזנוח מניעים מוסריים לטובת מניעים כוחניים הגלומים במדינאות, אך הוא מוסיף ואומר, במיוחד בחיבוריו האחרים, שעל השליט המצליח להיות בעל מעלות-טובות פגניות, ולא נוצריות.
הנה כי כן, מקיאוולי מציג חלופה לתורות המוסר של התקופה, ולא דוחה את עצם קיומה של המוסריות. קרוב יותר להוות דוגמה לניהיליזם מוסרי הוא תרסימכוס (Thrasymachus), כפי שהוא מתואר ב"פוליטיאה", ("המדינה") ספרו של אפלטון.
אמקור
אַמקוֹר בע"מ היא חברה ישראלית שעסקה בייצור ושיווק מגוון רחב של מכשירי חשמל ביתיים, כולל: מקררים, מזגנים, דודי שמש, מכונות כביסה, תנורי אפייה, מקלטי רדיו ומכשירי טלוויזיה. המותג "אמקור" נמצא מאז 2001 בבעלות תדיראן הולדינגס, העוסקת בין השאר בייבוא מקררים, תחת המותג "אמקור", המיוצרים מחוץ לישראל. חברת "אמקור בע"מ" ממשיכה לפועל כחברה העוסקת בייזום, הקמה וניהול של נדל"ן מניב בישראל. ייצור דודי שמש נמשך תחת חברה בבעלות נפרדת, בשם "אמקור דודי שמש בע"מ".
היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 1949 על ידי שותפות של חברת "הארגז" וחברת "אמפא". המפעל הראשון של החברה שכן בשכונת ביצרון בתל אביב בניהולו של עמרם כהן. המפעל השתמש בידע ומנועי מקררים שנרכשו מחברת "פילקו" מארצות הברית. בהמשך השקיע איש העסקים האמריקאי סטיב שלום בחברה, והבעלות הייתה בשלושה חלקים שווים יחד עם חברת "הארגז" וחברת "אמפא". בסוף שנות ה-50 המפעל הגיע לכושר ייצור של 25,000 מקררים בשנה שנמכרו בישראל וב-25 ארצות בעולם. חברת "אמפא" הקימה מערך של טכנאי שירות למוצרי אמקור והייתה המפיצה הבלעדית של המוצרים.
בתחילת שנות ה-60 החלה לייצר גם מזגנים ומכונות כביסה, על פי ידע צרפתי.
בסוף שנות ה-60 נכנסה לתחום האנרגיה הסולארית, ייצור דודי שמש וקולטי שמש. מוצרים אלו שווקו בהצלחה גם מחוץ לישראל, בארצות דרום אירופה (בעיקר יוון ואיטליה) ובדרום אפריקה.
בשנות ה-80 הרחיבה החברה את פעילותה, החלה לייצר גם מדיחי כלים, הקימה הוצאת ספרים בשם "אמהד" והחזיקה בחברת "אורדע" לייצור משחקי קופסה. ב-1987 גם חנכה מפעל אלקטרוניקה שיצר מוצרים בתחומי הציוד הרפואי והגרפיקה הממוחשבת. בשנת 1988 נקלעה החברה לקשיי נזילות עקב התחרות הגוברת עם מוצרים מיובאים והתחרות הגוברת מול מפעל המקררים של תדיראן, שהוקם מספר שנים קודם, עקב כך מכרה שני מגרשים שהיו ברשותה. עם זאת בשנת 1991 הוכרזה "אמקור" כמונופול בתחום המקררים, על ידי הממונה על ההגבלים העסקיים, עקב נתח השוק הגדול שלה (שיעור המכס הגבוה הגן עליה מפני יבוא, ולמעשה רק תדיראן הייתה המתחרה העיקרית שלה).
בסוף שנות ה-90 קבוצת אמקור העסיקה 950 עובדים וכללה בנוסף למפעל המקררים עוד 4 מפעלים: מפעל למזגנים, דודי חשמל, דודי שמש וקולטי שמש בבית שמש, מפעל למנועים חשמליים בירושלים, מפעל למערכות טיהור אוויר ויוניזציה בחולון ומפעל מקלחונים ואביזרים לאמבטיה ברחובות. קבוצת אמקור נקלעה למשבר עקב פתיחת השוק ליבוא מתחרה וביטול מכסי מגן לתוצרת הארץ. היא החלה למכור, לסגור חלק מהפעילות ולהעביר את הייצור מחוץ לישראל. בשנת 1998 הגיעו חובות אמקור לעשרות מיליוני שקלים, והוחל בתוכנית הבראה שכללה פיטורי 250 מבין 950 עובדיה ומימוש הנדל"ן של החברה. ואף הוגשה בקשה לפירוק החברה. באותה עת ניסה איש העסקים שלמה אייזנברג לרכוש את החברה, אך חלק מבעלי המניות התנגדו למכירה.
מיזוג "תדיראן-אמפא"
באפריל 2001 הוקמה קבוצת "תדיראן-אמפא" על ידי מיזוג פעילויות של "תדיראן מוצרי צריכה", "אמקור" ו"אמפא שירות", לקבוצה אחת שעוסקת בייצור, יבוא ושיווק של מקררים, מוצרי חשמל ואלקטרוניקה ביתיים, ושירות למזגנים, מקררים ומוצרי חשמל. באותה עת, "תדיראן-אמפא" הייתה בבעלות "נחושתן השקעות" (50%), שבשליטת אנשי העסקים לוי קושניר ואורי קויאטק, וחברת אמפא (50%) שבשליטת אשר ושלומי פוגל. "תדיראן מוצרי צריכה" הייתה בבעלות "נחושתן השקעות" (42%) וחברת מיזוג האוויר העולמית קרייר (Carrier) שהחזיקה ב-58% מהמניות, אותם רכשו בשנת 1999 מקונצרן "כור". "תדיראן מוצרי צריכה" עסקה בעיקר בפיתוח, ייצור, ייבוא ושיווק מזגנים, וכן פיתוח וייצור מקררים (בקבלנות משנה ל"תדיראן-אמפא" במפעל המקררים בעפולה).
בשנת 2005 חזר חלק מהייצור של מקררי אמקור לישראל, למפעל המקררים בעפולה, שבמקור ייצר את מקררי תדיראן, שהייתה המתחרה העיקרית של אמקור. המפעל שבאותה עת העסיק 25 עובדים קלט 40 עובדים נוספים. "תדיראן-אמפא" הרחיבה אותו בהשקעה של 3 מיליון דולר והוא ייצר מקררים תחת שני המותגים "אמקור" ו"תדיראן".
מיזוג עם קריסטל
בשנת 2006 רכשה המתחרה, חברת "קריסטל מוצרי צריכה", את הפעילות והמלאי של חברת "תדיראן-אמפא" בתחום מוצרי החשמל הלבנים, תמורת 75 מיליון ש"ח. בנוסף מוזגה פעילות "שירות קריסטל" לתוך "תדיראן-אמפא" שהפכה לחברת שירות ותיקון למזגנים ומוצרי חשמל בלבד.
בשנת 2009 רכשה "קריסטל" גם את "תדיראן מוצרי צריכה" תמורת 16 מיליון שקל מתאגיד קרייר (שהחזיקה אז במלוא הבעלות). במסגרת העסקה הפכה קריסטל, באמצעות תדיראן, למפיצה הבלעדית של מזגני תדיראן, קרייר וטושיבה בישראל. פעילות ייצור המזגנים של החברה הייתה אמורה לעבור ממפעל תדיראן בעפולה לסין, אך בסופו של דבר נשארה בישראל. בשנת 2011 שינתה חברת "קריסטל מוצרי צריכה" את שמה ל"תדיראן הולדינגס בע"מ", אך המשיכה לשווק מקררים תחת המותג אמקור.
בשנת 2012 עבר מפעל אמקור דודי שמש לאזור התעשייה מישור אדומים, לאחר שקודם נמכר לקבוצת משקיעים.
בשנת 2013 נסגר מפעל המקררים בעפולה עקב עלויות הייצור הגבוהות, ומקררי "אמקור" מיובאים על ידי תדיראן הולדינגס.
כחברת נדל"ן מניב
לאחר מכירת פעילות הייצור שלה נותרה אמקור עם הנדל"ן שלה, שכללו את שטח המפעלים שלה לשעבר בשכונת ביצרון בתל אביב ובהרצליה. אמקור מכרה את שטח המפעל בתל אביב, בסוף שנת 2000 לחברת "רד בינת נכסים" מקבוצת רד-בינת, לטובת הקמת מתחם משרדים להיי-טק, אך הרכישה בוטלה בעקבות ההאטה בענף. ב-2004 אישרה הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה בתל אביב המרת חלק מזכויות הבנייה במתחם ממשרדים למגורים. בשנת 2005 נכנסה חברת ג'ורדאש ישראל של האחים נקש לבעלות ב"אמפא", חברת האם של "אמקור", כולל פעילות הנדל"ן.
במתחם בתל אביב הוקם פרויקט שכלל שלושה שלבים: בשלב א' הוקם בניין משרדים בן 7 קומות על שטח של 20 אלף מ"ר שהושכר לאסותא ולמכבי שירותי בריאות, בשלב ב' הוקם פרויקט מגדלי המגורים "סנטרל פארק", שני מגדלים בני כ-30 קומות, ומגדל אמפא בשלב ג'. בספטמבר 2014, גייסה אמקור 170 מיליון שקל בהנפקת איגרות חוב ב.
בשנת 2017 נאלצה אמקור לשלם פיצוי של 8 מיליון שקל לרוכשי דירות ב"מגדלי סנטרל פארק", לאחר שלא גילתה לחברי קבוצת הרכישה שניהלה את הפרויקט, כי בכוונתה לחבר את החניון שלהם לחניוני מכבי-אסותא ומגדל אמפא.
פעילויות נוספות
חברת אמקור פעלה, בנוסף למקררים, בתחומים נוספים באמצעות מספר חברות בנות, בהן:
בנוסף החזיקה בחברות בנות בארצות הברית ובאירופה שעסקו בשיווק מוצרי החברה מחוץ לישראל.
פטי שיהאן
פטי שיהאן (באנגלית: Patty Sheehan; נולדה ב-27 באוקטובר 1956) היא שחקנית גולף אמריקאית מקצוענית. היא נעשתה חברה בהתאחדות הגולף המקצוענית לנשים (LPGA) ב-1980 וזכתה בשש אליפויות מייג'ור וב-35 תחרויות LPGA בסך הכול. היא חברה בהיכל התהילה של הגולף.
קריירה כחובבנית
שיהאן נולדה במידלסברי, ורמונט. היא למדה בבית הספר התיכון ארל ווסטר ברינו, נבדה. היא זכתה בשלוש אליפויות תיכון בנבדה (1974-1972), שלוש אליפויות חובבים של מדינת נבדה (1978-1975) ושתי אליפויות נשים לחובבים של קליפורניה (1978-1977). היא זכתה במקום השני באליפויות ארצות הברית לנשים לחובבים ב-1979, ואחרי כן הייתה אלופת הקולג'ים הלאומית של AIAW (שקדמה לNCAA) היא השיגה תוצאה של 0-4 כחברת נבחרת גביע קרטיס של ארצות הברית ב-1980. היא למדה באוניברסיטת נבדה ובאוניברסיטת מדינת סן חוזה.
קריירה כמקצוענית
שיהאן נהפכה למקצוענית והצטרפה להתאחדות הגולף המקצוענית לנשים (LPGA) ב-1980. היא נבחרה לשחקנית החדשה המבטיחה של השנה ב-1981 בד בבד עם ניצחונה המקצועני הראשון בתחרות מזדה קלאסיק יפן. היא זכתה בארבע אליפויות גם ב-1983 וגם ב-1984, וזכתה באליפות LPGA בשתי העונות. היא נבחרה לשחקנית השנה של הLPGA ב-1983 והוכתרה כאחת מהאתלטים הבודדים שנבחרו בידי ספורטס אילוסטרייטד  לספורטאי השנה של ספורטס אילוסטרייטד, היה זה ב-1987.
שיהאן פתחה את שנות התשעים עם חמישה ניצחונות ב-1990. היא זכתה באליפות הנשים הפתוחה של ארצות הברית ב-1992 וב-1994, ובאליפות מזדה LPGA ב-1995, ובנביסקו דינה שור (כיום נודעת כאליפות קראפט נביסקו) ב-1996. היה זה ניצחונה האחרון בLPGA. היא הוכנסה להיכל התהילה של ה-LPGA ב-1993 אחרי שהשיגה 30 ניצחונות בתחרויות. היא הייתה בין עשר השחקניות שגרפו את השכר הגבוה ביותר מדי שנה בין 1982 ל-1993.
שיהאן שיחקה בנבחרת גביע סולהיים של ארצות הברית חמש פעמים (1990, 1992, 1994, 1996, 2002) והייתה קפטן הנבחרת ב-2003.
שיהאן הייתה השחקנית הראשונה ב-LPGA שהצהירה פומבית שהיא לסבית.
לשיהאן ולבת זוגה רבקה גסטון יש שני ילדים מאומצים.
חיל הפנים של מונגוליה
חיל הפנים של מונגוליה (במונגולית: Монгол Улсын Дотоод цэргүүд) הם הז'נדרמריה, האחראית על תפקידי שמירה ויחד עם גופים דמוי-צבאיים נוספים, מספק חיילי מילואים לצבא מונגוליה. הוא מגן על מבנים ממשלתיים ומוסדות כמו גוף השידור הלאומי המונגולי ובית הקברות הלאומי אלטאן-אלגיי. במהלך המלחמה הקרה החיל היה אחראי על סיור גבולות, שמירה ובקרה על הגירה. בסוף שנות ה-80 מנה כ-15,000 חיילים.
מסייע למשטרה הלאומית.
היסטוריה
החיל הוקם במקור בשנת 1922 על ידי המועצה הצבאית העממית כאשר למעלה מעשר אוגדות של הצבא אוחדו ליצירת היחידה המיוחדת לענייני ביטחון פנים.
במתכונת הנוכחית הוקם החיל בשנת 1995, פעל במשך 18 שנה עד שביטול החוק הממשלתי ב-16 במרץ 2013 על ידי החוראל הגדול הביאו לפירוקו.
לאחר ביטולו, תפקידיו הועברו לידי המשטרה הלאומית ולמשמר הגבול עד 1 באפריל 2014.
לאחר בחינה מעמיקה בעניין וניצחונה של מפלגת MPP בבחירות לפרלמנט המונגולי בשנת 2016, נבדקה מחדש אופציית הקמת החיל ובפברואר 2017 העביר הפרלמנט רשמית חוק לשחזור חיל הפנים והקמתו מחדש.
קופימיזם
מייסד הדת, איזק גרסון, סטודנט שוודי לפילוסופיה, הקים את הדת כחלק ממלחמתו במחוקק השוודי שאוסר על שיתוף קבצים בעלי תוכן המוגן בזכויות יוצרים. איזק הגיש שלוש בקשות להכרה בדת החל מ-2010, אך רק ב-2012 התקבלה הבקשה. בעקבות כך, הכנסייה שהקים הוכרה על ידי ממשלת שוודיה כארגון דתי, והדת הפכה לדת רשמית במדינה.
לפי הקופימיזם, מידע הוא קדוש והעתקתו היא דרך פולחן. מאחר שהמידע בעל ערך גם בפני עצמו וגם מפאת תוכנו, יש חשיבות עליונה להפיצו בכמה שיותר עותקים. נכון לתחילת 2011, מנו חבריה בין 1,000 ל-3,000 איש.
אוגדן ריד
אוגדן רוג'רס ריד (באנגלית: Ogden R. Reid; 24 ביוני 1925 – 2 במרץ 2019) היה דיפלומט אמריקאי ונציג בקונגרס האמריקאי. כיהן כשגריר ארצות הברית בישראל בשנים 1959–1961.
ביוגרפיה
אוגדן ריד נולד בעיר ניו יורק. בן למשפחה מיוחסת, בעלת ממון ורבת השפעה, בעלי העיתון ניו יורק הראלד טריביון (גלגולו כיום הוא העיתון בעל התפוצה העולמית אינטרנשיונל הראלד טריביון). בימי מלחמת העולם השנייה התגייס ריד כטוראי לצבא ארצות הברית, בשנת 1943 והשתחרר לאחר סיום המלחמה, בשנת 1946, בדרגת סגן ראשון.
אוגדן ריד למד באוניברסיטת ייל וקיבל תואר ראשון בשנת 1949. בשנים 1953 עד 1959 היה עורכו של העיתון שבבעלות משפחתו, ואף שימש כדירקטור בחברה בעלת העיתון.
בשנת 1959, בטרם מלאו לו 34 שנים, נתמנה ריד כשגריר ארצות הברית בישראל. נערכה לו חקירה ממושכת בסנאט האמריקאי, באשר למינויו התנגד יושב ראש ועדת החוץ של הסנאט, הסנטור ויליאם פולברייט, שהיה לאורך שנים מראשי המבקרים של ישראל בארצות הברית ומשוללי מדיניותה. להתנגדות חברו סנטורים נוספים. העילה להתנגדות הייתה כי אוגדן ריד איננו דיפלומט מקצועי, והמתנגדים העלו את הטענה כי אין למנות אנשים עשירים וחסרי ניסיון לתפקידים דיפלומטיים חשובים. בהצבעה שנערכה ב-4 ביוני 1959, אישר הסנאט את המינוי. יום לאחר מכן הושבע אוגדן ריד במחלקת המדינה בנוכחות ציר ישראל בארצות הברית יעקב הרצוג.
השגריר המיועד החל בהכנות לקראת כהונתו בישראל, ובין היתר השתתף עם רעייתו בשעורים בשפה העברית בסמינר התאולוגי היהודי (Jewish Theological Seminary) בניו יורק.
ב-30 ביוני 1959 הגיעו אוגדן ריד עם רעייתו ושלושת ילדיהם לישראל. וב-2 ביולי הגיש את כתב האמנתו לנשיא המדינה יצחק בן-צבי. השגריר החדש הפך לדמות פופולרית בישראל. הופעתו המרשימה ויחסו האוהד למדינה זכו להוקרה כללית. ב-28 בדצמבר הוענק לו תואר כבוד מטעם אוניברסיטת בר-אילן.
אוגדן ריד לא זכה לתקופת כהונה ארוכה כשגריר בישראל. מינויו נעשה על ידי הממשל הרפובליקני של הנשיא דווייט אייזנהאואר, בהיותו בן למשפחה רבת השפעה שנודעה באהדתה למפלגה הרפובליקנית. ב-8 בנובמבר 1960 נבחר איש המפלגה הדמוקרטית ג'ון פיצג'רלד קנדי לנשיא ארצות הברית, ועל פי המסורת האמריקאית הגישו אנשי הממשל הקודם, ואוגדן ריד ביניהם, את התפטרותם. ב-19 בינואר 1961, יום אחד לפני השבעתו של קנדי לנשיא, סיים אוגדן ריד את תפקידו כשגריר ארצות הברית בישראל. הממשל הדמוקרטי מינה במקומו את וולוורת ברבור כשגריר.
בשנת 1974 לא התמודד עוד ריד לתקופת כהונה נוספת בבית הנבחרים, והתמודד על משרת מושל מדינת ניו יורק, אך הסיר את מועמדותו. תפקידיו הציבוריים הסתיימו במלאו את תפקיד הנציב לשימור הסביבה של מדינת ניו יורק בשנים 1975 ו-1976. בשנת 1983 התמודד אוגדן ריד על משרת ראש המינהל של אחד ממחוזות מדינת ניו יורק, אך נכשל בבחירות.
לאחר סיום כהונתו בבית הנבחרים, פנה אוגדן ריד לפעילות עסקית, ובמשך השנים נתמנה לחבר מועצות המנהלים של מספר חברות כלכליות חשובות בארצות הברית. ריד שימש כיושב ראש של "מועצת השגרירים האמריקאים" (Council of American Ambassadors).
נפטר ב-2 במרץ 2019.
החברה הבריטית הבין-כוכבית
החברה הבריטית הבין־כוכבית (באנגלית: The British Interplanetary Society, בראשי תיבות: BIS) נוסדה בשנת 1933 והיא כיום הארגון הוותיק בעולם שמטרתו היא לקדם ולתמוך במחקר בתחומי אסטרונאוטיקה וחקר חלל. זהו מוסד ללא כוונות רווח שמשרדיו יושבים בלונדון והוא ממומן על ידי תרומות חבריו. לחברה סניפים נוספים, בוסט מידלנדס, איטליה ובלגיה.
היסטוריה
לארגון זה קדמו החברה האמריקאית הבין־כוכבית (The American Rocket Society או ARS, שנוסדה בשנת 1930), ארגון גרמני דומה בשם האגודה למסע בחלל (Der Verein für Raumschiffahrt, או VfR, שנוסדה בשנת 1927) והחברה למחקר מסע בין־כוכבי (ברוסית: Общество изучения межпланетных сообщений או OIMS, שנוסדה בשנת 1924), אבל בשונה מכל אלה הוא אף פעם לא התמזג לתוך מכלול התעשייה הלאומי. עם היווסדה, יועדה האגודה במקור לא רק לקידום והעלאת המודעות הציבורית לאסטרונאוטיקה, אלא גם לבצע ניסויים מעשיים בתחום הטילים, בדומה לארגונים שהוזכרו לעיל. עם זאת, בשנת 1936 גילו חבריה כי הם מנועים מלממש שאיפה זו בגלל 'חוק חומרי הנפץ' הבריטי משנת 1875, אשר אסר על גופים פרטיים לערוך ניסויים בטילים מונעים בדלק נוזלי בתחומי הממלכה הבריטית.
בשנות ה־30 של המאה ה־20 המאוחרות, יזם הארגון פרויקט להנחתת בני אדם על הירח בעזרת טיל רב־שלבי, כאשר כל שלב מורכב ממספר טילים צרים מונעים בדלק מוצק. עיצוב הנחתת דמה למדי לנחתת של תוכנית אפולו.
בשנת 1978, פרסמה החברה מחקר בשם פרויקט דדלוס - מסמך מפורט בנושא ישימות משימה בין־כוכבית לא מאוישת לכוכב ברנרד, אשר השתמש בטכנולוגיות קיימות והערכות הגיוניות למדי של יכולות שיהיו קיימות בעתיד הקרוב. שיטת ההנעה המוצעת הייתה היתוך גרעיני, שהייתה אמורה להאיץ את החללית למהירות של כ־12% ממהירות האור.
פעילות
החברה מפרסמת כתבי עת, מעניקה מדליות ופרסים, מארגנת הרצאות ערב ופרויקטים טכניים, בנוסף להשראת הציבור לגבי היתרונות והישומים המעשיים של חקר החלל. החברה מחויבת לתמוך במדיניות שתגדיל את המחויבות הממשלתית - במיוחד בבריטניה, אך גם מחוץ לבריטניה - לחקר החלל, ולקידום מסע בין־כוכבי מאויש. פעילות חינוכית זו מבוצעת באמצעות עבודה עם בתי ספר ואירועים לכלל הציבור בכל הגילאים, קיום שיחות דרך האינטרנט והשתתפות באירועים בבריטניה כדוגמת: AstroFest, ועידת UKSEDS, אירועי טילאות בבריטניה, New Scientist Live וכן באירועים בין־לאומיים כדוגמת קונגרס האסטרונאוטיקה הבין־לאומי ו־MakerFaire.
פרסומים
החברה מפרסמת ביטאון אקדמי שנושא את שמה (Journal of the British Interplanetary Society), ירחון לציבור הרחב בשם "תעופת-חלל" (Spaceflight) וכן את כתב העת "כרוניקת חלל" (Space Chronicle).
תיאודריך הרביעי
תיאודריך הרביעי (בלטינית: Theudericus IV, תאודריקוס; בצרפתית: תיירי; נולד ב-712 לערך, מת בין ה-16 במרץ וה-30 באפריל 737) היה מלך הפרנקים מן השושלת המרובינגית בין 721 למותו. הוא היה בנו של המלך דגוברט השלישי. כמו אביו, גם הוא היה שליט בתואר בלבד, והמאיורדומוס קרל מרטל משך בחוטיו ונשא במושכות השלטון בפועל. תיאודריך היה המלך הלפני-אחרון של ממלכת הפרנקים שהשתייך לשושלת המרובינגית, לפני שהשושלת הקרולינגית השתלטה על המדינה דה-יורה.
תיאודריך נולד אחרי שנת 711, ככל הנראה ב-713. קרל מרטל החזיק אותו במנזר של (Abbaye de Chelles) ולאחר מכן בשאטו תיירי. לאחר מותו של כילפריך השני בפברואר 721 הכתיר מרטל את תיאודריך כמלך. שלטונו היה זה של "מלך עושה-כלום" (roi fainéant). אין מידע על פעילויותיו השלטוניות. תיאודריך מת ב-737 והמלך הבא (והאחרון משושלת המרובינגים) של ממלכת הפרנקים, כילדריך השלישי, הוכתר ב-743, על ידי פפין הגוץ.
ברכות השבח
בהלכה היהודית, ברכות השבח או ברכות ההודאה הן ברכות שיש לברך לאחר אירועים משמחים או מעציבים.
ברכת הגומל
'ברכת הגומל' היא ברכת שבח למי שהיה בסכנת חיים וניצל ממנה.
ברכת הטוב והמטיב
'ברכת הטוב והמטיב' היא ברכה אותה מברכים על אירוע משמח.
ברוך דיין האמת
'ברכת דיין האמת' היא ברכה הנאמרת על שמיעת בשורה רעה, ובעיקר על מותו של אדם קרוב שעל המברך להתאבל עליו.