cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בויסי
בויסי (באנגלית: Boise) היא עיר הבירה של מדינת איידהו, העיר הגדולה במדינה, וכן בירת מחוז אדה.
שם העיר נהגה בפי המקומיים "בּוֹיְסִי", אם כי דוברי אנגלית במקומות אחרים נהוג להגות את השם כ"בּוֹיְזִי". מקור השם הוא מהמילה הצרפתית boisé (נהגית: "בּוּאַזֶה"), שמשמעה "מיוער". העיר נקראה כך על ידי המתיישבים הראשונים באזור שהיו צרפתים-קנדיים.
בבויסי נמצא האתר של האנדרטה היחידה לזכויות אדם בארצות הברית, אנדרטת זכויות האדם של אנה פרנק, שנמצאת בסמוך לספריה הראשית שלה.
היסטוריה
העיר נוסדה בשנת 1864 (במקום בו עמדה מצודה של צבא ארצות הברית שנבנתה בשנת 1863) במעשה חקיקה של השלטון המקומי של טריטוריית איידהו.
ב-7 בדצמבר 1864 הוחלט להעביר את הבירה מלואיסטון לבויסי. על פי הפולקלור המקומי, ההחלטה הייתה מאוד לא פופולרית בקרב תושבי לואיסטון ועל כן אנשי הממשל נאלצו לחמוק בלילה ולגנוב מלואיסטון את החותם של הטריטוריה. ב-3 ביולי 1865 הפכה העיר לבירת המדינה.
אקלים
לבויסי יש אקלים יבשתי צחיח למחצה עם ארבע עונות ברורות. בויסי חווה קיצים חמים ויבשים כאשר הטמפרטורות מגיעות ל-38 מעלות צלזיוס שמונה ימים בשנה טיפוסית. ובכל זאת בגלל הצחיחות, השינוי הממוצע בטמפרטורות יומיות עולה על 30 מעלות צלזיוס בקיץ. חורפים קרים ברמה בינונית, עם ממוצע בדצמבר של 0.7- מעלות צלזיוס, ויורדות אל 18- מעלות צלזיוס ומטה בערך שלושה לילות בשנה. ממוצע השלג הוא 48 ס"מ, אך בדרך כלל יורד בפרקים של 8 ס"מ או פחות. האביב והסתיו הם קלים. הסתיו הוא קצר; האביב הוא הדרגתי. משקעים הם בדרך כלל נדירים וקלילים, במיוחד בחודשי הקיץ. עם ממוצע של בערך 11 אינץ' בשנה.
טורנדו נדיר במחוז ובאזור בויסי. מאז 1950 תועדו רק שנים עשר טורנדו בתוך המחוז, וארבעה מהם היו באותה סערה ב-3 באוגוסט 2000, שזה גם התאריך האחרון בו תועד טורנדו באזור. אף אחד מהטורנדו לא דורג גבוה יותר מ-"F1" בסולם פוג'יטה, ואף פעם לא תועדו פציעות או הרוגים.
דמוגרפיה
נכון למפקד 2010 התגוררו בעיר 205,671 נפשות, 85,704 משקי בית ו-50,647 משפחות. צפיפות האוכלוסייה היה 2,591.6 תושבים לקילומטר רבוע (1,000.6/קמ"ר). היו 92,700 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 1,168.1 לקילומטר רבוע (451 לקמ"ר). החלוקה הגזעית בעיר הייתה 89.0% לבנים, 1.5% אפריקאים אמריקאים, 0.7% אמריקאים ילידים, 3.2% אסייתים, 0.2 % תושבי האי השקט, 2.5% ממרוצים אחרים ו-3% משני גזעים או יותר. היספני או לטינו או אנשים מכל גזע היוו 7.1% מהאוכלוסייה.
נכון למפקד זה, היו 85,704 משקי בית, מתוכם 29.6% היו ילדים מתחת לגיל 18 שגרים איתם, 44% היו זוגות נשואים שגרים יחד, 10% היו בעלי בית בבית ללא בעל נוכח, 4.5% היו בעלי בית גבר ללא אישה נוכחת, ו-41% היו לא משפחות. 31% מכלל משקי הבית היו מורכבים מאנשים פרטיים ו-8.5% מהאנשים גרו לבד בגיל 65 ומעלה. גודל משק הבית הממוצע היה 2.36 וגודל המשפחה הממוצע היה 3.
הגיל הממוצע בעיר היה 35. 23% מהתושבים היו מתחת לגיל 18; 11% היו בין הגילאים 18–24; 29% היו בין 25 ל-44; 26% היו בין 45 ל-64; ו-11% היו בני 65 ומעלה. החלוקה המגדרית בעיר הייתה 49% גברים ו-51% נשים.
תרבות
בבויסי ישנו הריכוז הגדול ביותר של בסקים מחוץ לחבל הבסקים - ומספרם עולה על 20,000 נפשות. פעם בחמש שנים נערך בעיר פסטיבל ג'ילדי הבסקים.
כמו כן, העיר היא מוקד מרכזי למוזיקת ג'אז ומדי שנה באביב נערך פסטיבל ג'אז.
על פי מחקר שנערך בשנת 2012 על ידי אמריקאים לאמנויות, אומנויות, ציבוריות ופרטיות כאחד, בבויסי, האמנות הוא ענף שמכניס ארבעים ושמונה מיליון דולר בשנה. אותו מחקר ציין גם את האומנויות בבויסי ובסביבתה כספק משרות לכ -1600 איש ומפיקים עם הכנסות של כ -4.4 מיליון דולר למדינה ולממשל מקומי.
בויסי (יחד עם מחוז מחוז עמק ובויסי) אירחו את משחקי החורף העולמיים המיוחדים לאולימפיאדה ב -2009, יותר מ-2,500 ספורטאים ממעל 85 מדינות השתתפו.
פשע
פשעים אלימים צנחו מ-775 אירועים בשנת 2006 ל -586 בשנת 2007, אולם מקרי הרצח גברו בשנים 2004-2007. בשנת 2007 היו 3,211 פשעים לכל 100,000 תושבים. למרות גידול האוכלוסייה, פשיעה אלימה נותרה זהה לשנת 2013, עם 600 אירועים של פשע אלים באותה השנה.
אתרים
בבויסי ממוקם מוזיאון האמנות של בויסי. אתרי נופש דרומית לעיר מהווים אזורים מבוקשים לסקי, ובהם אתר הר בסין בוגוס. כמו כן, נמצא בעיר מרכז עולמי לציפורי טרף הפועל לשימור מינים של ציפורי טרף בסכנת הכחדה.
דרומית לעיר נמצא שדה התעופה בויסי.
בעיר נמצאת האוניברסיטה המדינתית בויסי.
קנצלר
{{פירושונים|
ראו גם
}}
פסגת סטאטפילד
פסגת סטאטפילד (באנגלית: Stutfield Peak) היא הר ברכס וינסטון צ'רצ'יל, בשטח הפארק הלאומי ג'ספר, בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
גובהה של הפסגה 3,459 מטרים מעל פני הים - הפסגה ה-18 בגובהה באלברטה, והיא ממוקמת בקצה הצפוני של שדה הקרח קולומביה בהרי הרוקי הקנדיים, 6 קילומטרים צפונית מערבית להר קיצ'נר.
מקור השם
שמה של הפסגה ניתן לה בשנת 1899, על ידי מטפס ההרים ג'י. נורמן קולי. הפסגה נקראת על שם יו סטאטפילד (Hugh Stutfield), אשר טיפס יחד עם קולי עת שהשניים חקרו את הרי הרוקי הקנדיים.
קרחון סטאטפילד, הזורם מפסגת סטאטפילד לכיוון דרום מזרח, בשדה הקרח קולומביה, נקרא על שם הפסגה.
הטיפוס על ההר
הראשונים שטיפסו על היו אלפרד ג'. אוסתיימר (Alfred J. Ostheimer), ומורה הדרך הנס פורר (Fuhrer), בשנת 1927.
לקריאה נוספת
• Dave Birrell, 50 Roadside Panoramas in the Canadian Rockies, P 37
• Brian Patton, Parkways of the Canadian Rockies: A Touring Guide to Banff, Jasper, Kootenay, P 101
• Chris Yorath, Ben Gadd, Of Rocks, Mountains and Jasper: A Visitor's Guide To The Geology Of Jasper, P 127
א-נהאר
אַ-נַּהַאר (בערבית: النهار – "היום") הוא עיתון יומי מוביל בלבנון היוצא לאור בשפה הערבית.
"א-נהאר" מזוהה עם קו פוליטי ליברלי ועם תפיסה עיקשת נגד הפטרונות הסורית בלבנון. העיתון מוחרם בסוריה, בעוד העיתונים הלבנוניים האחרים נגישים לחלוטין.
תווייני הנכד נבחר לפרלמנט הלבנוני ב-2005 ונרצח ב-12 בדצמבר באותה שנה בפיצוץ מכונית תופת ליד ביירות. תווייני, מבקר חריף של סוריה ושליטתה בעניינים הלבנוניים, שב באותו זמן מפריז, שם נהג להתגורר מחשש להתנקשות בחייו.
כותבים בולטים ב"א-נהאר" הם הסופר אליאס ח'ורי וסמיר קציר (עד להירצחו ב-2 ביוני 2005).
נושא (תחביר)
נושא (בלועזית: סובייקט) הוא מונח בתורת התחביר המציין את מעמדו התחבירי של רכיב המשפט, אשר נשוא המשפט (בלועזית: פּרֶדיקַט) מתארו או מאפיינו. יש להבחין בין השימוש במונח נושא כמתאר מעמד תחבירי מוגדר בשפה נתונה, לבין השימוש במונח זה כמתאר מעמד תחבירי התקף בכל השפות (הגם שהדוגלים בדקדוק אוניברסלי אינם מקבלים הבחנה זו). בעוד עבור שפה נתונה ניתן להציע אפיונים פנים-לשוניים למעמד הנושא (ראו דיון בנושא העברי בהמשך), קשה להציע אפיונים התקפים לכלל הלשונות. עיקר הקושי נובע מכך שמושג הנושא משלב בתוכו במסורת הבלשנית שלושה אפיונים שונים:
הנושא בתחביר העברי
בעברית קל לאפיין את נושא המשפט הפועלי, כרכיב במשפט אשר גורר התאם עם הפועל:
במשפט השמני המצב סבוך יותר. על פי רוב, הנושא מאופיין בהיותו הרכיב המיודע של המשפט, בעוד שהנשוא הוא הרכיב הבלתי מיודע:
אפיון זה בעייתי במשפטים שמניים שבו שני הרכיבים הם מיודעים או בלתי-מיודעים:
בפועל, זיהוי הנושא במשפטים שמניים נעשה לפי מבנה המסר: הרכיב הידוע, ש"עליו מדבר המשפט" מאופיין כנושא.
הנושא במשפט סביל
כאמור מעלה, הנושא ניתן להגדרה על ידי מאפיינים שונים. לעיתים, מאפיינים אלו אינם עולים בקנה אחד. דוגמה בולטת לכך היא משפט הסביל, שבו מבצע הפעולה איננו הטופיק (הרכיב הידוע, שעליו מדבר המשפט). לדוגמה: במשפט זה, מבצע הפעולה הוא "יוסי כהן" אך הטופיק הוא "החברה". התחביר העברי מאפיין בכל זאת את "החברה" כנושא המשפט, כיוון שזהו הרכיב הגורר התאם עם הפועל. מבחינה בין לשונית, משפטים סבילים מיוחדים בכך שדווקא מקבל הפעולה נמצא במעמד הנושא, ולא מבצע הפעולה. לכן, ייתכנו משפטים סבילים ללא מבצע פעולה מפורש:
הנושא במבט בין לשוני
בשפות רבות (שוודית, למשל) אין התאמה בין הנושא לפועל, ובשפות אחרות (שפות ארגטיביות, כמו בסקית) הפועל מתאים דווקא למושא, או לנושא ולמושא גם יחד; לכן כלל ההתאם לא יכול לשמש כבסיס להגדרה אוניברסלית.
נושא סתמי
שימוש בנושא סתמי מהווה אחד מהאמצעים הרטוריים ומטרתו היא להדגיש את הפעולה עצמה ולא את מבצע הפעולה, וזאת או מכיוון שמבצע הפעולה אינו חשוב, או כדי להימנע מלקיחת אחריות של מבצע הפעולה. כמו כן, משתמשים בנושא הסתמי כשרוצים להביע פעולה כללית או מנהג. לדוגמה: ביפן אוכלים באמצעות מקלות עץ. בשפות רבות, כגון בעברית, נושא זה מצוין על ידי התאם של גוף "נסתרים", ואילו בשפות אחרות קיים כינוי גוף מיוחד לנושא זה כגון man הגרמני או on הצרפתי.
דוגמה לכך הוא שם הגוף האנגלי it במשפט הבא: נושא זה מכונה נושא סתמי (בלעז dummy subject). לעיתים משמש הנושא הסתמי לציון נושא אימפרסונלי (נושא לא-אישי), אשר מתייחס למבצע פעולה אנושי, אך לא מוגדר:
תיאמת
תיאמת (או תיהמת) במיתולוגיה המסופוטמית היא אלת הים הקדומה ואם הדור הראשון של האלים. באפוס אנומה אליש מתוארת המלחמה שניהלה נגד צאצאיה האלים, ובראשם מרדוך בן האלים. מגופתה המבותרת יצר מרדוך את השמים ואת הארץ. השם "תיאמת" קשור, ככל הנראה, למילה האכדית "tâmtu" המציינת ים ומקבילה למילה העברית "תהום". יש חוקרי מקרא הטוענים כי המושג המקראי "תהום" והביטוי המקראי תהו ובהו קשורים אל האלה תיאמת.
תיאמת במיתולוגיה הבבלית
באפוס אנומה אליש מסוף האלף השני לפני הספירה מתוארת תיאמת כאם כל האלים. כתוצאה ממיזוג מימיה עם מימיו של אַפְּסוּ, אל המים המתוקים, נולדו האלים לַחְ'מוּ ולַ'חַמוּ, ומהם נולדו האלים האחרים. האלים החדשים וצאצאיהם מילאו את העולם והפרו את ההרמוניה הסטטית ששררה בו לפני הולדתם. כתוצאה מכך מחליט אפסו להשמיד את צאצאיו, אך האל אאה, שמזהה נכונה את כוונותיו של אפסו, מקדים ורוצח אותו ומכונן על גופתו את מקדשו.
תיאמת מחליטה לנקום את מותו של אפסו ומכריזה מלחמה על מחנה האלים שהיו שותפים למותו. היא בוראת 11 מפלצות שיסייעו לה במלחמתה, ממנה את בנה קִינְגוּ לפקד על צבאה ומפקידה בידיו את לוחות הגורל. האלים נחרדים וחוששים להתעמת עם תיאמת, אך מרדוך, בנו של אאה, מסכים להתייצב נגדה, ובתנאי שהאלים ימליכו אותו למלכם. מרדוך מצליח לכתר את תיאמת בעזרת ארבע רוחות ולשלח בה חץ שמפלח את גופה. לאחר שהרגה, מבתר מרדוך את גופתה של תיאמת ויוצר ממנה את השמים והארץ. מעיניה הדומעות של תיאמת נוצרו נהרות הפרת והחידקל וזנבה היה לשביל החלב. מרדוך לוקח מקינגו את לוחות הגורל ומוכתר לראש הפנתאון הבבלי.
תיאמת - עמקיא - אומורוקה
בסיפור הבריאה הבבלי, בגרסה שנכתבה ביוונית על ידי ההיסטוריון, הסופר והכוהן הבבלי ברוסוס (Berossus) במאה ה -3 לפני הספירה מסופר: "היו היה זמן בו לא היה דבר, מלבד החושך ותהום המים." ובהמשך הסיפור שם נאמר: "מי שהיה אמור להיות בראש כל אלו (מפלצות התהום) הייתה אישה בשם אומורוקה (Omoroca) [שיבוש של המילה הארמית Amqia 'העמוק', או 'אוקיינוס'] ... באלוס (Belus האל בל מרדוך) חתך את האישה לשניים מתוך מחצית אחת שלה הוא יצר את האדמה ומתוך החצי השני הוא יצר את השמיים".
על פי התיאור של ברוסוס, האל באלוס (Belus) הבבלי, שעמד בראש פנתאון האלים חילק את הישות העתיקה הזאת לשניים את חציה הפך לאדמה ואת חציה הפך לשמיים. הוא
הישות הקדומה עמקיא מפורשת כ: "המצולה העמוקה", "העמוק", "מעמקים" "האוקיינוס" ומוסבר שפירוש המילה הוא גם "הירח".
מידע זה מופיע בספר "הספרים הסודיים והספרות המוקדמת של המזרח" שיצא לאור בשנת 1917, ועליו חתומים מיטב האשורולוגים בשלוש יבשות. לרוב התרגום באנגלית הוא: The Deep.
המלחמה של האל באלוס היא מול עמקיא ומול אלמנטים של המהות הנשית, שכן כל האלמנטים אלו של אוקיינוס, מים ומעמקים, חושך וירח מוגדרים כאלמנטים הקשורים לצד הנשי. (מה שמוגדר בפילוסופיה של המזרח הרחוק כצד היין)
תיאמת - תהום
השם "תיאמת" קשור, ככל הנראה, למילה האכדית תאמתו "tâmtu", ובצורתה הקדומה יותר תי'אמטום "ti'amtum" המציינת ים ומקבילה למילה העברית "תהום".
בסיפור המבול בבראשית ז י"א כתוב "נִבְקְעוּ כָּל מַעְיְנֹת תְּהוֹם רַבָּה", פירוש המילה רבה - הוא 'גדולה' כמו סבתא רבתא שהיא הסבתא הגדולה. יש אשורולוגים וחוקרי מקרא הטוענים כי המושג המקראי "תהום" והביטוי המקראי תהו ובהו קשורים אל האלה תיאמת.
מאזן חומצה ובסיס
מאזן חומצה ובסיס הרצוי בגוף (הומאוסטאזיס) הוא בערך pH שווה ל-7.4. מעליו, קיימת בַּסֶּסֶת (אלקלוזיס), ומתחתיו חַמֶּצֶת (אצידוזיס), כאשר מכל אחת מההפרעות הללו עלולות לנבוע השלכות קליניות חמורות.
מאזן החומצה והבסיס בגוף מושג על ידי פעולות מתואמות של הכבד, הריאות והכליות. הכבד מוסיף לנוזל החוץ תאי חומרים שונים של חומצה ובסיס, ואילו הריאות והכליות מטפלות בעודף חומצה או בסיס.
ריכוז יוני המימן בנוזלי הגוף נמוך בהשוואה לריכוזם של יונים חיוניים אחרים, אך למרות ריכוזו הנמוך, תפקידם של יוני המימן חשוב ביותר מאחר שהם פולאריים מאוד, הם יכולים להיקשר בקלות לאתרים שונים על גבי חלבונים, לשנות את צורתם המרחבית, ולפגוע בתפקודם. מכאן, שעל הגוף לשמור על ריכוז יוני המימן בטווח צר יחסית.
מימן וביקרבונט
קיימים שני מקורות עיקריים ליוני המימן בגוף:
מערכת הבופר - כדי להתנגד לשינויים חמורים בחומציות שבגוף, ובייחוד מהצטברות יוני מימן בגוף (בתצורת יוני הידרוניום), יש צורך בתמיסת בופר - בדרך כלל תערובת של אניונים בחומציות נמוכה, יחד עם המלחים שלהם (-xCOO יחד עם xCOOH), לדוגמה: תמיסה המכילה חומצה אצטית (CH3COOH) ויוני אצטט (-CH3COO). בנוזל חוץ תאי של הגוף, הבופר העיקרי הוא תערובת של חומצה פחמתית H2CO3 יחד עם ביקרבונט -HCO3 שממתנת באופן משמעותי את שינוי ה-PH עם תוספת יוני מימן, ורק בכמות גדולה ביותר של יוני מימן ייווצר שינוי ב-PH. אולם, כאשר קיים מחסור בביקרבונט, הגוף עלול לעבור למצב של חמצת (אצידוזיס). דרכים נוספות שבהן ניתן לנטרל את יוני המימן בגוף, שלא על ידי ביקרבונט, הן הכנסת המימן לתאים (תהליך שלוקח זמן רב יותר ומתבצע על ידי חלבונים שונים כמו המוגלובין או חומצות אורגניות), נשימת יתר (היפרוונטילציה), שחרור מלחי עצם ועוד.
מערכת הבופרים
מדי יום נוצרים בין 50 ל-100 mEq של יוני מימן - אלו מתפנים על ידי הכליות, במנגנון הבא:
בדרך זו, הטובול הפרוקסימלי אחראי לסיפגה חוזרת של 85% מהכמות המסתננת של ביקרבונט.
הפרשת חומצות על ידי הכליה
הכליה אחראית על ייצור השתן, כאשר יכולתה להחמיץ את השתן מוגבלת - עד רמה של PH=4.5. מצד שני, יש צורך לפנות מדי יום בין 50 ל-100 mEq של יוני מימן - השקולים למעשה ל-PH נמוך בהרבה - במילים אחרות, כדי לפנות את כל המימן העודף, היה עלינו תאורטית להפריש כ-700 ליטר של שתן ביממה, בעוד שבפועל אנו מפרישים כליטר עד ליטר וחצי של שתן ביום. הדרך שבה הכליה מנטרלת את המימן, היא על ידי שני בופרים עיקריים הקיימים בשתן: חומצה זרחתית, ואמוניה.
הפרעות במאזן חומצה ובסיס
ככלל, קיימות ארבע הפרעות בסיסיות במאזן החומצה והבסיס בגוף:
אצידוזיס מטבולי
אצידוזיס מטבולי מאופיין בריכוז נמוך של ביקרבונט בדם אשר מלווה ב-PH נמוך. יכול שאצידוזיס מטבולי ינבע למשל מקושי להפריש יוני מימן בשתן (במצבים של אי ספיקת כליות - ראו מחלות כליה), או פגיעה בייצורו של ביקרבונט למשל. אצידוזיס מסוג זה מאופיין בייצור נורמלי של חומצה בגוף. ישנו אצידוזיס אשר נגרם כתוצאה מעליה בייצור החומצה וקושי של הגוף להתמודד עם עליה זו - למשל - במצבים של קטואצידוזיס, או הרעלות כגון סליצילטים, מתנול וכו' - במצבים אלו קיימת עליה בייצור החומצה אשר גורמת לאצידוזיס.
סימפטומים קליניים: לרוב, החולה יתלונן על עייפות, כאבי בטן, קוצר נשימה, כאבים כלליים ועוד. הוא ינשום נשימות עמוקות ואיטיות (מכונות kussmaul respiration) כדי לשחרר כמות גדולה של פחמן דו-חמצני. ניתן לראות בנוסף הקאות, אפקט אינוטרופי שלילי של הלב, התכווצות של הוורידים והאטריאולות בריאות עצמן (לעומת הרחבת הארטריאולות במערכת הסיסטמית).
חולה, אשר נמצא במצב של אצידוזיס מטבולי, ינסה לבצע פיצוי נשימתי (היפרוונטילציה - העלאת האוורור הריאתי). במידה והחולה אינו סובל מבעיה נשימתית נוספת, נצפה שהירידה בלחץ החלקי של פחמן דו-חמצני כתוצאה ממנגנון הפיצוי האמור, יהיה פי 1.2 מהשינוי שחל בביקרבונט. במילים אחרות, נצפה שהחולה יפחית את לחץ הפחמן הדו-חמצני בגוף כתגובה ליתר החומציות. שינוי מועט מיחס זה, מצביע על בעיה נוספת מלבד האצידוזיס המטבולי – למשל, אצידוזיס רספירטורי כתוצאה מדלקת ריאות.
כדי להסיק ממה נובע האצידוזיס המטבולי, ניתן להשתמש ב-anion gap. מדד זה הוא ההפרש בין הקטיונים המרכזיים בגוף (נתרן ואשלגן) לבין אניונים מרכזיים (כלוריד וביקרבונט):
Anion gap= Na + K – Cl – HCO3
במצב נורמלי הפרש זה שווה ל-15mEq/L. כשיש אצידוזיס מטבולי, יחד עם anion gap גבוה, זה יכול להצביע על מחלות שונות כגון אי ספיקת כליות, הצטברות של חומצות אקסוגניות וכו', בעוד שכאשר ה-anion gap ברמה רגילה, חושדים במחלות אחרות (למשל, מחלות מסוג RTA וכו' שיפורטו בהמשך). מצבים קלאסיים בהם גדל ה-anion gap הם מצבים בהם נוספת חומצה אחרת לגוף - למשל, חומצה לקטית, כאשר הביקרבונט ינטרל את המימן וייווצר אניון לקטט אשר מגדיל את ה-anion gap.
אצידוזיס מטבולי עם anion gap גבוה:
כדי להבחין בין הרעלות כאמור בסעיף ד', לבין מצבים אנדוגניים, ניתן לבדוק את ה-osmolal gap: במצבים של הרעלה ה-osmolal gap יהיה גבוה מהנורמלי.
אצידוזיס מטבולי עם anion gap נורמלי
אלקלוזיס מטבולי
אלקלוזיס מטבולי מאופיין בירידה ביוני המימן ועליה ב-PH בליווי עליה ברמות ביקרבונט בדם - התגובה הנשימתית היא עליה בלחץ החלקי של פחמן דו-חמצני. ישנן מספר סיבות התורמות להיווצרות אלקלוזיס: אובדן של יוני מימן כתוצאה משלשולים, הקאות וכו', מעבר של יוני מימן אל תוך התאים, והוספת בסיס כלשהו לגוף. שימור האלקלוזיס או ה- maintenance נגרם כתוצאה מגורם נוסף אשר מונע מהכליה לתקן את האלקלוזיס. סיבות לכך יכולות להיות מצב בו נפח ה-ECV בגוף יורד - שפעול מערכת הרנין-אנגיוטנזין–אלדוסטרון (קיים היפראלדסטרוניזם אשר גורם לעליה בהפרשת אשלגן ובהפרשת מימן - הגברת האלקלוזיס). מצב נוסף שתורם לשימור האלקלוזיס: כתוצאה ממיעוט של כלור בגוף, הנתרן מצומד עם הביקרבונט ולא עם הכלור בצינור המאסף, ולכן הפרשת המימן גוברת, או מצבים של היפוקלמיה (מיעוט אשלגן בדם) אשר משפר את ייצור האמוניה וכתוצאה מכך הגדלת הפרשת החומצה.
סימפטומים קליניים: בלבול, התכווצויות, הפרעות קצב ועוד - סימפטומים הדומים לבעיות של היפוקלצמיה (ראו עוד במשק הסידן).
קיימות שלוש קבוצות של אלקלוזיס מטבולי:
אצידוזיס רספירטורי
הגורמים לאצידוזיס רספירטורי הם מחלות, בהן מערכת הנשימה נכשלת בפינוי פחמן דו-חמצני - הוא מצטבר בדם והופך לחומצה פחמנית. הביקרבונט יעלה כדי לפצות על כך, אולם הוא לא ינטרל את החומצה הפחמנית, היות שהוא המלח שלה - הניטרול ייעשה על ידי בופרים תוך-תאיים, כאשר רמות הביקרבונט יישארו גבוהות. הסיבות לאצידוזיס רספירטורי יכולות להיות למשל פגיעה מרכזית, פגיעה בשרירי הנשימה, או מחלות ריאה (פגיעה בפרנכימת הריאה - ראו פתולוגיה של מערכת הנשימה).
סימפטומים קליניים: כאבי ראש, אי שקט, רעד, שקיעה במצב ההכרה - יחסית סימפטומים נוירולוגיים משמעותיים יותר מאשר באצידוזיס מטבולי. הטיפול נעשה על ידי הרחבת סימפונות, הנשמה ועוד - הזרמת חמצן למערכת הנשימה.
אלקלוזיס רספירטורי
מצב שבו יש היפרוונטילציה, אשר מביאה להורדת הלחץ החלקי של פחמן דו-חמצני בדם. במקרה כזה הביקרבונט יירד, כמנגנון פיצוי (הפוך מאצידוזיס). נגרם כתוצאה מבעיה פסיכוגנית (היסטריה ונשימת יתר), או למשל אנשים שחיים בגבהים, אי-ספיקת כבד, הריון ועוד.
הפרעות חומצה ובסיס משולבות
הפרעות משולבות הן הפרעות הנצפות פעמים רבות אצל חולים הנמצאים ביחידות טיפול נמרץ וחולים קשים. באופן כללי, כאשר יש הפרעה מסוג אחד, הגוף פועל לתקנה על ידי פיצוי הנעשה במערכת אחרת. כך למשל, קיום של חמצת מטבולית יביא לכך שמערכת הנשימה תגרום לפיצוי נשימתי, באופן בו תהיה ירידה בלחץ הפחמן הדו-חמצני בעורקים, ועל ידי כך תהיה ירידה בחומציות כולה. הפיצוי התקין ניתן על ידי חישוב, באופן הבא:
למשל: אם רמות הביקרבונט הן 12, נצפה שהפיצוי הנשימתי התקין יהיה ירידה ברמות הפחמן הדו-חמצני לאזור שבין 24 עד 28. פיצוי שאינו תקין (כלומר רמות פחמן דו-חמצני נמוכות מ-24 או גבוהות מ-28) מצביע על הפרעה משולבת - למשל בססת נשימתית או חמצת נשימתית מלבד חמצת מטבולית.
כאשר על פי החישוב לא מתקבל פיצוי תואם, יש להניח כי קיימת בעיה משולבת. דוגמאות לכך יכולות להיות הבאות:
קיימות דוגמאות רבות נוספות, הכוללות למשל בססת מטבולית וחמצת נשימתית, כמו אצל אדם החולה במחלת ריאות חסימתית והנוטל משתנים. המשתנים גורמים לעליה בביקרבונט ומכאן לבססת מטבולית, ואילו מחלת הריאות החסימתית מביאה לכך שרמות הפחמן הדו-חמצני הן גבוהות לאור חמצת נשימתית. גם כאן, רמות ה-PH יכולות להיות בגדר הנורמה.
ארון אוויר
ארון אוויר הוא ארון המותקן בבניין בגומחה בקיר, עם תריסי רפפה במקום דופן אחורית, כך שמתאפשרת זרימת אוויר לתוכו (ומכאן שמו). ארונות אוויר שולבו בבנייה של בנייני דירות בישראל במחצית הראשונה של המאה ה-20, בעיקר במישור החוף ובשפלה (אזורי אקלים ים תיכוני). הם כונו בשמות הגרמניים/ידישאיים לופטשראנק (luftschrank, מילולית "ארון אוויר"), לופטשאפקע. בקליפורניה ארונות כאלו כונו "California cooler" ("מצנן קליפורניה").
מטבח פרנקפורט, אבטיפוס של עיצוב המטבח המודרני משנת 1926, כלל ארון אוויר.
ארונות אוויר שימשו במטבחים, לפני המצאת המקרר, לאחסון מוצרי מזון טריים כיוון שאיפשרו הארכת חיי המדף של המוצרים על ידי הורדת הטמפרטורה בחלל הארון באמצעות האוורור. הרפפות בגב הארון פנו כלפי מטה, כך שהצלו על הארון ואיפשרו כניסת אוויר, אך לא איפשרו חדירת מי גשם. לעיתים הותקנה רשת בצמוד לרפפות, בחלקן הפנימי, כדי למנוע חדירת מזיקים. היו ארונות (כנראה זולים יותר) שחלקם האחורי היה עשוי רשת ולא רפפות. היו גם ארונות אוויר ניידים, קופסת עץ שדופנה רשת, אשר הונחה או נתלתה עם מצרכי מזון בתוכה במקום מאוורר כגון מרפסת.
בחדרי רחצה שימשו ארונות אוויר כארון כביסה. הם נבנו בקיר שבין חדר הרחצה למרפסת השירות, או בקיר החיצוני (אם לא הייתה מרפסת שירות). חלקם העליון הכיל מדף תמרוקים; חלקם התחתון כלל דלת עליונה להכנסת הכביסה ודלת תחתונה להוצאתה. הרפפות שפנו כלפי חוץ איפשרו אוורור הבגדים המלוכלכים ומנעו ריח מעופש בחדר הרחצה.
נאיף חוואתמה
נאיף חוואתמה (בערבית: نايف حواتمة, תעתיק: נאיף חַוַאתְמה) (נולד ב-1935 בסלט) הוא טרוריסט ירדני נוצרי יווני-אורתודוקסי, מנהיג הארגון הפלסטיני השמאלי החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין, שהיה פעיל כארגון טרור בשנות השבעים.
ביוגרפיה
בשנת 1968 הקים חוואתמה את הארגון החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין כפיצול מהחזית העממית לשחרור פלסטין של ג'ורג' חבש על רקע אידאולוגי. הארגון ביצע פעולות טרור רבות נגד ישראל, בהם הפיגוע במעלות.
חוואתמה הגה את תוכנית השלבים של אש"ף והתנגד למשא ומתן מדיני עם ישראל, אף שתמיד חיפש קשר לגופי שמאל ישראליים, נפגש עם אנשי מצפן וניסה להיפגש עם לובה אליאב, מזכ"ל מפלגת העבודה. כראש ארגון מרקסיסטי, חוואתמה ראה בהקמת מדינה פלסטינית את הצעד הראשון לתנועה שתפיל את "המשטרים הערביים המושחתים".
בשנת 2004 השתתף חוואתמה בפעילות פלסטינית-ישראלית שניסתה לקדם את פתרון שתי מדינות לשני עמים. במסגרת פעילות זו הוא שוב קרא להפסקת פעולות האיבה במהלך האינתיפאדה השנייה.
ביולי 2007 ביקש לבקר ברמאללה לרגל כינוס המועצה המרכזית הפלסטינית. כניסתו אושרה יחד עם כניסתם של פארוק קדומי ובכירי אש"ף נוספים. חוואתמה החליט לבסוף שלא לבקר ברמאללה בשל מה שהגדיר "התנאים הישראליים לביקורו".
נאיף חוואתמה חי כיום בסוריה, והארגון שלו – החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין – נהנה מתמיכתה של סוריה.
בפברואר 2013 נפצע חוואתמה בפיגוע במרכז דמשק.
במאי 2013 העניק אבו מאזן, יו"ר הרשות הפלסטינית, לנאיף חוואתמה את עיטור "כוכב הכבוד": "מתוך הערכה לתפקידו הלאומי החשוב בשירות הסוגיה הפלסטינית והעם הפלסטיני, ומתוך הערכה למאמציו להניף את הדגל של פלסטין מאז פרוץ המהפכה הפלסטינית ודרך שלבי המאבק המתמשך".
דוב הקוקאין
דוב הקוקאין, הידוע גם בשם "פבלו אסקובר" (מאנגלית: Pablo Eskobear), היה דוב שחור אמריקני שמת ממנת יתר של סם הקוקאין בשנת 1985. הקוקאין הגיע אליו לאחר שסוחר סמים השליך כמויות ענק של קוקאין ממטוס אל איזור מיוער בטנסי.
גופתו של הדוב נמצאה בצפון מדינת ג'ורג'יה שבארצות הברית. לאחר החקירה, גופתו פוחלצה ונתרמה למרכז שימור, אך נגנבה במהירות. הגופה הופיעה לבסוף בבית משכון וכיום היא מוצגת לראווה בקניון במדינת קנטקי.
סיפורו של דוב הקוקאין היווה השראה לסרט הקולנוע "חומר דוב" משנת 2023.
מות הדוב
ב-11 בספטמבר 1985,, שוטר לשעבר במחלק הסמים ומבריח סמים מורשע, הבריח קוקאין ממדינת קולומביה אל תוך שטח ארצות הברית. לאחר שהשלים משלוח בעיר "" שבג'ורג'יה, טורונטון ושותף נוסף המריאו במטוס מסוג.
במהלך הטיסה, השניים השליכו מן המטוס 40 חבילות פלסטיק שהכילו קוקאין לאזור מיוער, ואז קפצו מהמטוס, מעל העיר נוקסוויל בטנסי. טורונטון עצמו נהרג לאחר שקפץ עם מצנח לא תקין. על פי ה-FBI, טורונטון השליך את הקוקאין מהמטוס מפאת משקלו הרב, מה שהקשה על השארת המטוס באוויר.
ב-23 בדצמבר, חוקרים מ דיווחו על מציאת דוב שמת לאחר שאכל את הקוקאין משקיות הפלסטיק. משקלו הכולל של הקוקאין אותו אכל הדוב היה 34 ק"ג (75 פאונד), ושוויו הוערך ב-20 מיליון דולר. חוקר מקרי המוות הראשי ממעבדת הפשע של מדינת ג'ורג'יה, ד"ר קנת' אלונסו, סיפר שקיבת הדוב הייתה "כולה לבנה מקוקאין", אך גם העריך שרק 2 עד 4 גרם מהחומר נספג במחזור הדם של הדוב ברגע מותו.
לאחר מותו
ד"ר אלונסו לא רצה להיפטר מגופת הדוב והוא החליט לפחלץ אותה והעניק אותה ל. למרות זאת, הגופה אבדה ובהמשך צצה בחנות משכון שממנה היא נקנתה על ידי זמר הקאנטרי ויילון ג'נינגס. בסופו של דבר, גופת הדוב המפוחלצת הגיעה לקניון בשם "Kentucky for Kentucky Fun Mall" שממוקם בעיר לקסינגטון שבקנטקי, ונכון לינואר 2023, היא נמצאת שם עד היום.
בתרבות הפופולרית
ב-9 במרץ 2021 הכריזו סרטי יוניברסל על כוונה לעבוד על סרט קומדיה-אימה שיבוסס על סיפור אמיתי.
בשנת 2023 הופץ סרט המבוסס על סיפורו של דוב הקוקאין, בשם ״חומר דוב״. השחקנית אליזבת בנקס ביימה והייתה שותפה להפקת הסרט. למרות שהסרט מבוסס על סיפור אמיתי, עלילת הסרט מציגה את "דוב הקוקאין" תוקף בני אדם, למרות שבמציאות מעולם לא תקף אף אדם. הסרט הופץ בבתי הקולנוע בישראל ב-23 בפברואר 2023.
ורה מוחינה
ורה איגנטייבנה מוחינה (נכתב גם מוכינה; רוסית: Вера Игнатьевна Мухина; 1 ביולי 1889 – 6 באוקטובר 1953) הייתה פסלת סובייטית רוסייה, אחת היוצרות הבולטות בסגנון הריאליזם הסוציאליסטי.
חייה
מוחינה נולדה בעיר ריגה במשפחת סוחרים והתגוררה בחייה הבוגרים במוסקבה. למדה אמנות ופיסול במוסדות פרטיים: בשנים 1909–1911 אצל קונסטנטין יואון (Константин Юон), בשנים 1911–1912 אצל איליה מאשקוב (Илья Машков) ובשנים 1912–1914 בכמה בתי ספר לאמנויות בפריז, בהם האקדמיה של גראנד שומייר (Académie de la Grande Chaumière), שם קיבלה שיעורים מהפסל אנטואן בורדל (Antoine Bourdelle). לאחר מכן למדה אמנות רנסאנס באיטליה.
עד סוף שנות ה-20 עבדה בתיאטראות במוסקבה כמעצבת תפאורה, תלבושות וכרזות. מ-1919 החלה להתרכז בפיסול ושאבה השראה בעיקר ממהפכת אוקטובר ומהתנועה הסוציאליסטית הסובייטית. עבודותיה עסקו בעיקר באישים המזוהים עם המהפכה – ולדימיר איליץ' לנין, יעקב סברדלוב, מקסים גורקי, ובדמויות המזוהות עם מעמד הפועלים ועם סמלים סוציאליסטיים. סגנונה היה ריאליסטי בעיקרו והתאפיין בהבעה של כוח רצון ושאיפה להתפרץ ולהצליח.
עבודתה הידועה ביותר - פסל הפועל ואשת הקולחוז, פסל פלדה בגובה 25 מטר ומשקל 80 טון, שבו פועל ואשת קולחוז נראים מתפרצים קדימה כשבידיהם כלי עבודה שמסמלים את הקומוניזם: הפטיש והמגל. הפסל נוצר תחילה עבור הביתן הסובייטי של התערוכה העולמית של פריז (1937) ולאחר מכן הועבר לכניסה הראשית של מרכז התערוכה של כל רוסיה במוסקבה (ВСХВ, לאחר מכן נקרא ВДНХ ו-ВВЦ). עם הזמן הפך הפסל גם לסמלו של אולפן הסרטים מוספילם ולאחד הסמלים הלא-רשמיים של מוסקבה בכלל. על הפסל הזה זכתה מוחינה בפרס סטלין.
רבות מעבודותיה נשארו רק סקיצות, בהן פסל גדול של ולדימיר לנין, "מזרקת אחוות העמים", ועיצוב של גשרים במוסקבה בנושאים של עמל סוציאליסטי. בין עבודותיה הבולטות שכן הגיעו לכדי השלמה - פסל של המלחין פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי במוסקבה ושל הסופר מקסים גורקי בעיר ניז'ני נובגורוד (שנקראה על שם גורקי בתקופה הסובייטית).
בנוסף לפיסול, מוחינה עסקה גם בציור דיוקנאות ובעבודות זכוכית.
ורה מוחינה נפטרה באוקטובר 1953 מאנגינה ונקברה בבית העלמין נובודוויצ'יה במוסקבה, שם קבורים אישים בעלי שם.
נורית שלו
נורית (נוריה) אמיר-שלו, היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה במשחי הפרפר.
ביוגרפיה
שלו גדלה בקיבוץ נוה איתן והתאמנה בקבוצת השחייה של הקיבוץ בהדרכת אבי בן חורין. בעלת תואר בהוראת חינוך גופני מסמינר הקיבוצים, בעלת תואר ראשון בחינוך גופני מאוניברסיטת סאן חוזה, קליפורניה ארצות הברית ותואר שני M.A בתקשורת מאוניברסיטת סאן חוזה, קליפורניה ארצות הברית.
באליפות ישראל שנערכה בבריכת בת גלים שבחיפה באוקטובר 1960, זכתה שלו בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:33.2 דקות, אחרי חנה מרון מברית מכבים עתיד (1:31.8 דקות) ולפני קורין מהפועל אפיקים (1:33.6 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 6:16.2 דקות, אחרי חנה מרון (6:06.6 דקות) ורבקה קרטין ממכבי חיפה (6:08.9 דקות).
בתחרויות השחייה של כינוס הפועל השביעי שנערכו בבת גלים במאי 1961, זכתה שלו במדליית כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:32.4 דקות, אחרי גלי להב שקבעה שיא ישראלי חדש של 1:22.8 דקות.
אלופה ושיאנית ישראל
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 1962 זכתה שלו במדליית זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש לנערות של 1:23.8 דקות. נוסף לכך, שחתה מחוץ לתחרות הרשמית וקבעה במשחה ל-50 מטר פרפר שיא ישראלי חדש של 34.4 שניות ובמשחה ל-200 מטר פרפר שיא ישראלי חדש נוסף (שיא יסוד) של 3:15.9 דקות.
בתחרות שחייה בין נבחרת ישראל לנבחרת יוון שנערכה באתונה ביולי 1963 זכתה שלו במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 1:21.4 דקות. שיא זה החזיק מעמד שנתיים ונשבר על ידי איבונה טוביס (1:15.3 דקות). חודשיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בבריכת בת גלים בחיפה באוקטובר קבעה שלו במשחה ל-200 מטר פרפר שיא ישראלי חדש של 3:07.3 דקות. שיא זה החזיק מעמד 3 שנים ונשבר על ידי ניצה בלזר (3:03.0 דקות). שלושה ימים לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה באותה בריכה היא זכתה במדליית זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:22.5 דקות.
באליפות ישראל בקרב-רב שנערכה בבריכת כפר המכבי באוקטובר 1964 זכתה שלו במדליית זהב בתוצאה של 3062 נק', לפני דליה יפה (2965 נק') ונאוה בן אלקנה (2877 נק').
חייה האישיים
שלו-אמיר ניהלה מתנ"סים ברמת השרון, ניהלה את סניף החברה להגנת הטבע, את המוזיאון הגאולוגי, ואת בית הראשונים ברמת השרון.
YG
קינון דייקן ריי ג'קסון (באנגלית: Keenon Daequan Ray Jackson; נולד ב-9 במרץ 1990), ידוע בשם הבמה YG, הוא ראפר, פזמונאי ושחקן אמריקאי.
קריירה
ב-18 במרץ 2014 הוציא את אלבום הבכורה שלו, My Krazy Life, אשר כולל הופעות אורח של טורי ליינז, דרייק, קנדריק לאמאר ועוד. האלבום הגיע בשיאו למקום הראשון במצעד שירי ה-R&B\היפ הופ, וזכה במעמד "אלבום פלטינה".
ב-15 בדצמבר 2014 הוציא את אלבום הפסקול Blame It On the Streets אשר מהווה פסקול לסרט הנושא את אותו השם.
ב-14 ביוני 2016 הוציא את אלבום האולפן השני שלו, Still Brazy.
ב-5 באפריל 2018 התארח בשירה של קארדי בי, "She Bad", מתוך אלבום הבכורה שלה, Invasion of Privacy. השיר זכה להצלחה רבה ואף זכה במעמד פלטינה מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
ב-3 באוגוסט 2018 הוציא את אלבומו השלישי, Stay Dangerous. האלבום זכה בתואר "אלבום זהב" מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
ב-24 במאי 2019 הוציא את אלבומו הרביעי, 4Real 4Real, האלבום היה אמור לצאת במרץ 2019, אך נדחה בשל מותו של הראפר וחברו של YG ניפסי האסל, האלבום מהווה מחווה לראפר המנוח. באותה שנה שיחק בסרט הקולנוע "Tuscaloosa " בבימויו של פיליפ הארדר.
פלסאנמור
פלסאנמור בע"מ היא חברה ציבורית ישראלית, העוסקת בפיתוח וייצור של מכשור רפואי, ובכלל זה מכשיר ביתי לבדיקת אולטרה סאונד להיריון.
החברה הוקמה בסוף 2014 על ידי ד"ר אלעזר זוננשיין, והוא מנכ"ל החברה ובעל השליטה בה. יו"ר החברה הוא יונתן אדרת, לשעבר יו"ר מזור רובוטיקה. מטה החברה שוכן בעומר.
תחילה פיתחה החברה מכשיר ביתי לבדיקת אולטרה סאונד של פעולת הלב, לשם הצגת התוצאות לקרדיולוג מרוחק. לאחר התייעצות עם רופאי נשים, בהם פרופ' שלמה משיח, שינתה החברה את ייעוד המכשיר לבדיקת אולטרה סאונד להיריון. ייצור המכשיר נעשה בישראל. לחברה הסכם עם שירותי בריאות כללית, לפיו קופת החולים תרכוש 20,000 מכשירים, שאותם תמכור לנשים הרות. נכון ל-2022, מכשירי האולטרה סאונד מתוצרת פלסאנמור משווקים באופן נרחב למבוטחות שירותי בריאות כללית. המכשירים מתממשקים באמצעות חיבור USB לטלפונים סלולריים בעלי מערכת הפעלה מסוג אנדרואיד.
ב-14 ביוני 2021, התחילו מניות החברה להיסחר בבורסה בתל אביב, עם הפיכתה של פלסאנמור לחברה ציבורית.
בשלבי פיתוח וניסוי קליני נמצא מכשיר נוסף, שמיועד לנשים הנמצאות בטיפולי פוריות.
יחסי ארצות הברית–דנמרק
בין ארצות הברית לבין ממלכת דנמרק מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, ושתיהן חברות בנאט"ו, ומקיימות ביניהם קשרים בשלל תחומים.
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו בשנת 1783, כאשר דנמרק חתמה על אמנה מסחרית עם ארצות הברית, ובשנת 1792 הכירה דנמרק בעצמאותה של ארצות-הברית. בשנת 1801 הוקמו יחסים דיפלומטיים, ונפתחה נציגות אמריקנית בדנמרק, ומאז עד היום לא חלה שום הפסקה ביחסים.
בשנת 1916 מכרה דנמרק את איי הודו המערבית הדנים לארצות הברית, וב-17 בינואר 1917 הסתיימה העסקה, כאשר ארצות הברית ודנמרק החליפו את אישורי האמנה שלהם. ב-31 במרץ 1917 תפסה ארצות הברית את האיים, והשטח הפך לאיי הבתולה של ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, ב-9 באפריל 1941 חתם השגריר הדני בארצות הברית, בניגוד להוראות ממשלתו, על הסכם עם ממשלת ארצות הברית, שהפך את גרינלנד למעין מדינת חסות של ארצות הברית, ולפיו יורשו כוחותיה המזוינים להקים בסיסים באי. מכיוון שהממשל הדני התקשה לשלוט על האי בתקופת המלחמה, ובשל ייצוא מוצלח, בעיקר של קריאוליט, החלה גרינלנד ליהנות ממעמד עצמאי למדי, והאספקה אל האי הובטחה על ידי ארצות הברית וקנדה. גרינלנד שימשה במהלך מלחמת העולם השנייה תחנת אספקה ותדלוק בדרך בין ארצות הברית ובריטניה.
הגרמנים ניסו מספר פעמים להקים תחנות מטאורולוגיות על החוף המזרחי של גרינלנד על מנת להשיג מידע מטאורולוגי שהיה יכול לסייע להם לחזות את מזג האוויר באירופה. בין הפטרולים הגרינלנדים לפולשים הגרמנים התרחשו מספר התכתשויות, שהסתיימו לבסוף בנסיגה גרמנית סופית מגרינלנד. מידע מטאורולוגי שנאסף בגרינלנד על ידי כוחות הברית עזר בתכנון הפלישה לנורמנדי ב-1944.
במהלך המלחמה הקרה הייתה לגרינלנד חשיבות אסטרטגית בשל שליטתה על חלק מהמעבר בין הנמלים הצפוניים של ברית המועצות אל האוקיינוס האטלנטי, וכן בשל מיקומה המתאים לשמש לצפייה בשימוש בטילים בליסטים בין-יבשתיים. ארצות הברית התעניינה מאוד באי, אך דנמרק דרשה לחדש את ריבונותה ולבטל את ההסכם שנחתם ב-1941. בשנת 1951 נחתם הסכם חדש בין ארצות הברית לדנמרק, לפיו בסיס חיל האוויר האמריקאי בצפון-מערב האי יהפוך לבסיס קבוע. בשנת 1953 מספר משפחות אינואיטיות סולקו מבתיהן על ידי ממשלת דנמרק, על מנת לפנות מקום להתרחבות של הבסיס. בשל כך היה הבסיס מקור לחיכוכים בין הממשלה הדנית לתושבים הגרינלנדים. שיא המתיחות הגיע בשנת 1968 כאשר מטוס אמריקאי מסוג B-52, שנשא ארבע פצצות מימן, התרסק ליד הבסיס וגרם לדליפת כמויות גדולות של פלוטוניום. אף על פי שרוב הפלוטוניום נאסף, התושבים המקומיים עדיין מספרים על בעלי חיים שאירעו בהם עיוותים בשל הדליפה הרדיואקטיבית.
דנמרק הצטרפה לנאט"ו, וכוחותיה שיתפו פעולה עם הכוחות האמריקניים במהלך המלחמה בטרור, והיא אף הייתה המדינה היחידה ממדינות סקנדינביה שהשתתפה במלחמת עיראק.
באוגוסט 2019 הציע נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לרכוש את האי גרינלנד, אולם הצעה זו נדחתה בידי ראשת ממשלת דנמרק מטה פרדריקסן וראש ממשלת גרינלנד קים קילסן. חרף זאת, ביקש טראמפ מיועציו לבחון זאת שוב והודיע כי ידון עם הממשל הדני בנושא. בהמשך טראמפ אף ביטל את ביקורו הצפוי בדנמרק בתחילת ספטמבר.
יחסים כלכליים
בין ארצות הברית לדנמרק מתקיימים יחסי מסחר פעילים, כחלק מהמסחר האמריקני עם מדינות האיחוד האירופי, וארצות הברית מהווה את שותפת הסחר הגדולה ביותר של דנמרק עם כ-5% מכלל הסחר הדני.
יחסים דיפלומטיים
ארצות הברית מחזיקה בדנמרק רק שגרירות בקופנהגן, ואילו דנמרק מחזיקה בארצות הברית שגרירות בוושינגטון די. סי., 34 קונסוליות כבוד בוושינגטון די. סי., בוסטון, צ'ארלסטון, שיקגו, קליבלנד, דאלאס, דנוור, דה מוין, דטרויט, הונולולו, יוסטון, אינדיאנפוליס, ג'קסונוויל, קנזס סיטי, לוס אנג'לס, מייקון, מיאמי, מילווקי, מיניאפוליס, מוביל, נאשוויל, ניו אורלינס, ניו יורק, נורפוק, אומהה, פילדלפיה, פיניקס, פיטסבורג, פורטלנד, סקרמנטו, סולט לייק סיטי, סן דייגו, סיאטל וטמפה ולשכה של משרד המסחר בסן פרנסיסקו..
ביקורים ממלכתיים
בשנת 1967 ביקרו נסיכת הכתר מרגרטה ובעלה הנסיך הנריק בארצות הברית.
נשיא ארצות הברית ביל קלינטון ביקר דנמרק בשנת 1997, ושוב בשנת 2007. הנשיא האמריקני ג'ורג' בוש ביקר בקופנהגן בשנת 2005, ובשנת 2006 נפגש עמו ראש ממשלת דנמרק אנדרס פוג ראסמוסן בקמפ דייוויד. הנשיא האמריקני ברק אובמה ביקר בדנמרק פעמיים במהלך שנת 2009.
במרץ 2009, שר החוץ הדני לן אספרסן נפגש עם מזכירת המדינה האמריקנית הילרי קלינטון, ובאפריל 2010 נפגשו השניים שוב באסטוניה.
במרץ 2009 פרדריק, נסיך דנמרק ואשתו מארי, נסיכת דנמרק ביקרו בארצות הברית במדינות המערב התיכון, וביקרו באיווה ונברסקה, שם קיימת פזורה דנית גדולה.
ב-9 במרץ 2011 נפגש נשיא ארצות הברית ברק אובמה עם ראש ממשלת דנמרק לארס לקה ראסמוסן בבית הלבן, שבו דנו השניים במלחמה בטרור, באביב הערבי ובנושאים סביבתיים.
ב-30 במרץ 2017 ביקר ראש ממשלת דנמרק לארס לקה ראסמוסן, את נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, ודן עמו על היחסים בין המדינות, כמו גם על המלחמה הטרור, ההזדמנויות הכלכליות ונאט"ו.
העין השלישית
במיסטיקה, המונח העין השלישית מתייחס לאיבר בלתי-נראה הקיים, כביכול, בגוף האדם הממונה על הידיעה ועל החזון. נחשב על פי היוגה לשישית מתוך שבע הצ'אקרות ומכונה שם האג'ני צ'אקרה, על שם האל אגני אל האש במיתולוגיה ההינדית; אין עדות מדעית כלשהי לקיומו של איבר בלתי נראה כזה, או לסגולות המיוחסות לו.
מאמינים בגילוי עתידות ובראיית הנסתר מייחסים חשיבות רבה לעין השלישית, כיוון שלטענתם היא "האיבר המיסטי" האחראי בעיקר על נבואה ועל ראייה על - חושית; בקרב העוסקים בניו אייג' נעשו ניסיונות לזהות את העין השלישית עם אזורים שונים במוח. העין השלישית נקראת גם עין המיינד, או העין הפנימית.
דני ספאני
ביוגרפיה
ספאני נולד בלונדון למשפחת מהגרים מגאנה בת שישה ילדים. הוא גדל ברובע האקני, והתחיל לפתח את העניין במשחק בלימודים ב-Weekend Arts קולג' שבקנטיש טאון. את הכשרתו המקצועית רכש ב-Central School of Speech and Drama.
בטלוויזיה הופיע ספאני בסדרות "עברייני על", "Ultimate Force", ו"בלקאאוט". בתפקידי אורח שיחק ספאני בסדרה "השופט ג'ון דיד", ובדמותו של קולונל מנטון בפרק "A Good Man Goes to War" מתוך סדרת המדע הבדיוני "דוקטור הו". ספאני גילם את סמבנה בשתי העונות הראשונות של הסדרה "פני דרדפול" של רשת שואוטיים.
טריטוריית אורגון
טריטוריית אורגון (באנגלית: Territory of Oregon) הייתה טריטוריה מאורגנת מאוגדת של ארצות הברית, שהתקיימה מ-14 באוגוסט 1848 עד 14 בפברואר 1859, אז הוכנס החלק הדרום-מערבי של השטח לאיחוד כמדינת אורגון. השטח, שמספר מדינות תבעו את השליטה עליו, חולק בין בריטניה לארצות הברית בשנת 1846. כאשר הוקמה הטריטוריה, היא הקיפה אזור שכלל את מדינות אורגון, וושינגטון ואיידהו בנות-ימינו, כמו גם חלקים מוויומינג וממונטנה. בירת הטריטוריה הייתה תחילה אורגון סיטי, לאחר מכן סיילם, ולזמן קצר קורווליס. לבסוף חזרה הבירה לסיילם, שהפכה לבירת המדינה עם קבלת אורגון לאיחוד ארצות הברית של אמריקה.
רקע
האינטרסים המתחרים של הממלכה המאוחדת ושל ארצות הברית טופלו בהסכם 1818, שבה הוסכם על "כיבוש משותף" של "ארץ אורגון", ששטחה כלל את מדינות אורגון, וושינגטון ואיידהו של ימינו, חלקים ממונטנה ומוויומינג, וחלק מקולומביה הבריטית שבקנדה של ימינו, מדרום לקו הרוחב 54°40′ צפון.
היווצרות
קבוצה של מתיישבים אמריקאים וצרפתים-קנדים החלה להיפגש בעמק וילמיט (Willamette) בשנת 1841 כדי לדון בארגון ממשלה לאזור. הדיונים המתועדים המוקדמים הללו, בעיקר בנושא הקמת ממשלה, נערכו באזור שמפו שבאורגון, ולכן זכו לשם "פגישות שמפו". הפגישות הראשונות הללו הובילו בסופו של דבר לדיונים נוספים, ובשנת 1843 להקמת הממשלה הזמנית של אורגון. בשנת 1846 יושבה מחלוקת בין ארצות הברית לבריטניה על גבולות אורגון עם חתימת אמנת אורגון, שקיבעה גבולות שהוסכמו על ידי שתי המדינות. בשונה מההסכמים הקודמים, שבעקבותיהם נקבע "כיבוש משותף" של האזור, בעקבות הסכם זה נקבעו הבריטים כשליטיו היחידים של השטח שמצפון לקו הרוחב 49 ושל האי ונקובר כולו, וארצות הברית קיבלה את השטח שמדרום לאותו קו.
ממשל
הממשלה הטריטוריאלית כללה מושל, מרשל, מזכיר מדינה, תובע כללי ובית משפט עליון של שלושה שופטים, שנבחרו כולם בידי נשיא ארצות הברית. בית הנבחרים הטריטוריאלי, שהיה מורכב משני בתים, היה אחראי לחקיקת חוקים, והנציגים לשני בתיו נבחרו בבחירות מקומיות שהתקיימו מדי שנה.
מטריטוריה למדינה
ב-14 בפברואר 1859 נכנסה הטריטוריה לאיחוד כמדינת אורגון האמריקאית בגבולותיה הנוכחיים. החלק המזרחי הנותר של השטח (כיום חלקים מדרום איידהו וממערב ויומינג) התווסף לטריטוריית וושינגטון.
אדוארד היגינס וייט
אדוארד היגינס "אד" וייט השני (באנגלית: Edward Higgins White, II; 14 בנובמבר 1930 – 27 בינואר 1967) היה אסטרונאוט בתוכנית ג'מיני ותוכנית אפולו. נולד בסן אנטוניו, טקסס. היה האמריקאי הראשון שביצע "הליכה בחלל", (במשימת ג'מיני 4). נהרג בשריפה שפרצה בעת בדיקה לפני שיגור אפולו 1.
השכלה
בתום לימודיו התיכוניים התקבל למכללה הצבאית וסט פוינט. במקביל ללימודים, עסק בפעילות ספורטיבית, וכמעט התקבל למשלחת האולימפית האמריקאית בשנת 1952. בווסט פוינט גם פגש את אשתו, פטרישיה. בוגר במדעים מהאקדמיה הצבאית של ארצות הברית בווסט פוינט, 1952. מוסמך במדעים בהנדסה אווירונאוטית מאוניברסיטת מישיגן, 1959.
שירות צבאי
בתום לימודיו בווסט פוינט, למד בקורס טיסה בטקסס ובפלורידה. לאחר מכן שירת במשך שלוש שנים וחצי בטייסת הקרב ה־22 בגרמניה, שם הטיס מטוסי F-86 סייבר ו־F-100 סופר סייבר. בשנת 1959, לאחר לימודיו לתואר מוסמך, למד בבית הספר לטייסי ניסוי בבסיס חיל האוויר אדוארדס בקליפורניה כדי להגדיל את סיכויו להתקבל לנאס"א. לאחר מכן הוצב בבסיס רייט-פטרסון, שם היה טייס ניסוי במחלקת מערכות אווירונאוטיות. בתפקיד זה הטיס אסטרונאוטים של תוכנית מרקורי במטוסי מטען, בתמרונים שהביאו אותם למצב חוסר משקל למשך מספר שניות. ביניהם היה גם ג'ון גלן. לאחר שחזר ממשימת ג'מיני 4, הנשיא ג'ונסון קידם אותו לדרגת לוטננט קולונל.
שירות בנאס"א
היה חלק מהקבוצה השנייה שנבחרה על ידי נאס"א ב־1962. בין 3 ביוני ו־7 ביוני 1965 היה טייס במשימת ג'מיני 4, שהקיפה את כדור הארץ 62 פעמים. במשימה זו היה האמריקאי הראשון שביצע פעילות חוץ רכבית. הוא שהה 21 דקות מחוץ לחללית, והיה הראשון שנהג את עצמו בעזרת אקדח סילון שהחזיק בידו.
ב־27 בינואר 1967 נהרג בשריפה על כן השיגור של אפולו 1. הוא נקבר בבית הקברות וסט פוינט.
אותות ועיטורים
ועוד עיטורים מארגונים אחרים.
הנצחה
צוות אפולו 1 הונצח במגוון דרכים:
מערך החבלה של משטרת ישראל
מערך החבלה של משטרת ישראל הוא יחידה מיוחדת של משטרת ישראל שמהווה את הסמכות האזרחית הגבוהה ביותר בישראל בכל הנוגע לחבלה וסילוק פצצות. מערך החבלה מטפל במגוון רחב של איומים: חפצים חשודים, מטעני חבלה, מטעני רסס, חגורות נפץ, רסיסים וראשי קרב של רקטות ארטילריות ופצצות מרגמה, כלי נשק עתיקים וחדשים, תחמושת (כולל כדורים, רימונים ופגזים) ונפלי תחמושת.
מערך החבלה של משטרת ישראל פרוס בכל רחבי המדינה, ובדרך כלל כל תחנת משטרה כוללת לפחות חבלן אחד (בתחנות גדולות יש צוות, ולא חבלן בודד). חבלני "הכחולה", אשר פועלים בעיקר בתוך ערי ישראל, מתמודדים עם אירועי חבלה מורכבים אשר מסכנים לרוב אוכלוסייה אזרחית, רכוש ונקודות רגישות אחרות בעורף המדינה. החבלנים של משטרת ישראל הם שוטרים בוגרי שירות קרבי (רבים מהם שירתו בחיל ההנדסה הקרבית וחלקם ביהל"ם) שעוברים הכשרה ייעודית בבית הספר לחבלה של המשטרה. הם מוכשרים לטפל בחפצים חשודים מכל הסוגים, לרבות נפלי תחמושת ומטעני חבלה מסוגים שונים. החבלנים משרתים שירות קבע ארוך טווח וצוברים ניסיון רב בעבודתם. מחלקת החבלה של משטרת ישראל משמשת גם כגוף מכשיר ומסמיך במספר מקומות מחוץ למשטרה. בזכות הניסיון הרב שצברה והמו"פ הטכנולוגי נחשבת מחלקת החבלה של משטרת ישראל לאחת הטובות בעולם.
משמר הגבול מפעיל גם הוא יחידה של חבלנים (בשירות קבע) שעיקר תפקידם הוא לטפל במטעני החבלה ביהודה ושומרון שמטמינים המחבלים הפלסטינים. במהלך האינתיפאדה השנייה נטרלו חבלני מג"ב אלפי מטענים - חלקם במשקל של עשרות ק"ג - בהצלחה מרובה. יחידת החבלנים של מג"ב ברצועת עזה נחשבה לאחת היחידות המקצועיות והמנוסות בעולם בטיפול באירועים בתאי שטח מסוג זה, ופעלה ברצועה וגבולה עד ביצוע תוכנית ההתנתקות, אז הוחלפה בלוחמי ס"פ והסלקים של יהל"ם ופוצלה בין חבלני מג"ב איו"ש, חבלני "הכחולה" ובית הספר לחבלה של המשטרה.
היסטוריה
מערך החבלה של משטרת ישראל נחשב לגוף שהתפתח תוך כדי תנועה. הוא הוקם זמן קצר לאחר קום המדינה. חבלני המשטרה פעלו לסילוק פצצות שנותרו לאחר מלחמת העצמאות ובתקופה זו דניאל קריגר נפל במהלך פעולה בבאר שבע. בגל הטרור הגדול של שנות ה-70 של המאה ה-20 שבו הופעלו לא אחת מטעני חבלה כנגד אוכלוסיות אזרחיות, בלב ריכוזי קהל ועוד. מפקדיו הראשונים היו קצינים שהושאלו ממערכות צבאיות. יוסף ורצמן שיפר באופן מהותי את יכולת חבלני המשטרה להתמודד עם מטעני חבלה. הבולט בין הקצינים שהובאו מצה"ל היה רב-ניצב (בגימ.) וסא"ל (בדימוס) שלמה אהרונישקי, לימים מפכ"ל המשטרה. גוף זה נבנה תוך כדי תנועה, ותוך כדי העבודה השוטפת כתב תורת לחימה משלו ופיתח אמצעי חבלה מתקדמים. מערך החבלה נשלח לא אחת לזירות אלו ואחרות כדי לחקור אותן. דוגמאות מייצגת לכך היו בארגנטינה. הפיגוע בשגרירות ישראל בארגנטינה באפריל 1992 והפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה ה-AMIA ב-1995.
במהלך האינתיפאדה השנייה התמודדו חבלני "הכחולה" עם כמות עצומה של אירועי חבלה ובהם פיגועי תופת מהקשים ביותר שאירעו במדינת ישראל הן בעוצמה והן בתדירות. חבלני משטרת ישראל נטרלו מספר רב של מטעני חבלה וחגורות נפץ, ואף התמודדו עם מחבלים מתאבדים שניסו לפוצץ את המטען אותו נשאו ונוטרלו על ידי החבלנים. במהלך האינתיפאדה גדלה היחידה ורכשה רובוטי חבלה מתקדמים מסדרת רמוטק אנדרוס, לצד רובוטי הובו ובמבי הוותיקים פרי פיתוח וייצור ישראלי.
בעקבות התקפות רקטות פלסטיניות על ישראל, ובפרט אלו שהתרחשו והתעצמו אחרי תוכנית ההתנתקות, נדרשו החבלנים לטפל גם בזירות של נפילות של פצמ"רים ורקטות ארטילריות, בין אם הן התפוצצו והשאירו רסיסים ובין אם הן נפלו אך לא התפוצצו (גם במצב זה הן עדיין מסוכנות). לשם כך הם זכו להכשרה מתאימה והצטיידו ברובוטים כבדים שיכולים לטפל ולהרים נפלי רקטות.
ב-26 באוגוסט 2019 זכה צוות של שלושה חבלנים ישראליים בתחרות בינלאומית של בניית רובוט חבלה בארצות הברית.
סמל ודרגות
בשל המקצועיות והידע הרב הנדרשים לתפקיד, והסיכון הגדול הנלווה אליו, וכדי להגדיל את גאוות היחידה, כל חבלן זוכה לענוד את סיכת "כנפי החבלן". הכנפיים המורכבות ממספר אלמנטים: בפועל סיכת "כנפי החבלן" הפכה להיות גם סמל מערך החבלה כולו והיא מופיעה כסמל גם על כלי רכב ומדים של המערך.
בעבר נחלקו חבלני משטרת ישראל לשלוש רמות הסמכה: שני הראשונים עונדים כנפיים כסופות והאחרון עונד כנפיים מוזהבות. בשל הסיכון הרב הנלווה לתפקידם, חבלני המשטרה נחשבים ללוחמים ביחידות מיוחדות.
כעת, השלבים נקראים: חבלן מוסמך שלב 23, חבלן מתקדם 25, חבלן מתקדם 28 וחבלן בכיר.
רובוטים
רובוט חבלה וסילוק פצצות הוא אחד האמצעים המזוהים ביותר עם מחלקת החבלה. זהו רובוט הנשלט בשלט רחוק וממונע באמצעות זחלים (טוב לשטח פתוח ותוואי קשה) או באמצעות גלגלים צמיגיים (טוב לשטח עירוני), וכולל מצלמת וידאו, זרוע עם צבת ובדרך כלל גם רובה Shotgun המשמש לפירוק החפץ החשוד או לפיצוצו. מחלקת החבלה של משטרת ישראל מפעילה מספר דגמי רובוטים:
מנגנון זרימת אוויר
מנגנון זרימת אוויר (באנגלית: Airstream mechanism) הנקרא גם חניכה, הוא הדרך בה נוצרת תנועת האוויר במערכת הקול. האיבר המווסת את תנועת האוויר במערכת הקול נקרא האיבר החונך והוא יכול להיות אחד משלושת החונכים המוכרים בלשונות האנושיות הריאות, הגרון או הווילון.
ניתן לחלק את מנגנוני זרימת האוויר ללחץ ויניקה. בראשון האיבר המבצע את החניכה יוצר לחץ חיובי במערכת הקול וגורם לתנועת האוויר החוצה, הגאים המבוצעים בדרך זאת נקראים מחוצנים, באחר האיבר המבצע את החניכה יוצר לחץ שלילי במערכת הקול וגורם לשאיבת האוויר פנימה, הגאים המבוצעים בדרך זאת נקראים מפונמים.
חניכה ריאתית
החניכה הריאתית היא חניכה המתחילה בריאות, רובם המוחלט של הגאי השפות האנושיות מתבצע תוך חניכה ריאתית, כל התנועות ורובם של העיצורים נוצרים במנגנון הריאתי המחוצן. זאת ועוד בשפות רבות כל ההגאים הם ריאתיים מחוצנים.
חניכה גרונית
החניכה הגרונית היא חניכה המתחילה בגרון, מאחר שהחללים העליונים במערכת הקול קטנים מאוד מהריאות לא ניתן לבצע עיצורים מקורבים או תנועות עם חניכה גרונית.
בביצוע חניכה גרונית מחוצנת יורדת פיקת הגרון כמו בעת ניסיון לשיר תו נמוך, נסגרים מיתרי הקול כמו בעת הגיית עיצור סדקי סותם, נחסם בסיס חיתוך בחלל הפה ואז עליית פיקת הגרון גורמת להיווצרות לחץ חיובי בחלל הפה מאחורי הסתימה.
בביצוע חניכה גרונית מפונמת עולה פיקת הגרון, כמו בניסיון לבצע תו גבוה, לאחר מכן נחסם בסיס חיתוך בחלל הפה, אז יורדת פיקת הגרון תוך יצירת לחץ שלילי בחלל הפה מאחורי הסתימה.
חניכה וילונית
החניכה הווילונית היא חניכה המתחילה בחך הרך (הווילון), עיצורים סותמים וילוניים-מפונמים מוכרים כעיצורים מצוצים. העיצור החכי המצוץ (צקצוק לשון) מסמן בהרבה שפות אירופאיות ובעברית הבעת רגשי צער. העיצור המכתשי מצוץ צדי משמש רבות את פרשי הסוסים כדי להאיץ את סוסיהם.
בביצוע חניכה וילונית מפונמת נוצרת סתימה בחלל הקדמי של הפה ולאחר מכן מתקרב גב הלשון אל החך הרך ונע עוד אחורנית כך שנוצר לחץ שלילי בחלל הפה שלאחר החסימה הראשונה וכשהחסימות נפתחות האוויר נע מהחוץ פנימה.
לא ניתן לבצע עיצורים סדקיים, אפיגלוטיים, לועיים או ענבליים בחניכה וילונית מאחר שבסיסי חיתוך אלו מופיעים מאחורי האיבר החונך. כמו כן משום שחלל האוויר הזמין לחניכה הווילונית אינו גדול דיו נחשבת הגיית עיצורים חוככים ועיצורים מקורבים כבלתי אפשרית. מאחר שהחניכה הווילונית מתבצעת מעל מיתרי הקול, ניתן לייצר רק עיצורים אטומים בחניכה זאת.
כליפא ג'רמון-חסאן
הרב נולד בעיירה גריאן, שם שימש כחזן, שוחט, מוהל ומלמד תינוקות. התמצאותו במקצועות שימושיים של היהדות עשו אותו לאדם מבוקש בעיירות השדה וכך בסוף המאה התשע-עשרה ובראשית המאה העשרים בשלהי תקופת השלטון העות'מאני בלוב, יצא הרב כליפא ג׳רמון-חסאן לכהן בקודש בעיירות תאג׳ורה, אזאויה-אלגרבייא וזוארה. לבסוף הגיע הרב למצראתה שם שימש כרב הקהילה ובילה את שארית חייו. הרב נהג לעסוק בחוכמת הנסתר והיה כותב קמעות ולחשים נגד עין הרע וסגולות למיניהם, בקיאותו בתורה יחד עם תכונויתיו הטובות ואופיו השקט והנוח גרמו לו להיות חביב על אנשי סביבתו, יהודים ולא יהודים שחרו על פתח ביתו.
לקריאה נוספת
משה ג׳יאן, גשר חסון, נתניה: אברהם חסון, 1998
קים בודניה
קים בּוֹדְנִיָה (בדנית: Kim Bodnia; נולד ב-12 באפריל 1965) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה יהודי-דני.
ביוגרפיה
קים בודניה גדל באספרגרדה שבדנמרק, במשפחה יהודית (מפולין ומרוסיה). בנעוריו הלחין מנגינות, כתב שירים והיה חלק מצמד מוזיקלי, עם חברו הנריק פליג. בשנים 1987–1991 למד בבית הספר הלאומי לתיאטרון בקופנהגן.
קריירה
בודניה מפורסם בעיקר בשל גילום דמותו של מרטין רודה בסדרת הדרמה המשטרתית הסקנדינבית "הגשר". הוא פרש מהסדרה בתום העונה השנייה והסביר את פרישתו בחילוקי דעות לגבי הדמות, אך ציין כסיבה לעזיבתו גם את האנטישמיות במאלמה, שם צולמו רבים מפרקי הסדרה.
בשנת 2014 שיחק בדרמה הפוליטית האמריקאית "רוזווטר", לצדם של גאל גרסיה ברנאל וקלייר פוי.
בשנת 2016 הופיע בודניה בסדרה הישראלית "בני ערובה". בשנת 2020 התארח בסדרת הטלוויזיה "מכתב למלך" בשירות הסטרימינג של נטפליקס.
דמעת הנחמה הגדולה
דמעת הנחמה הגדולה (באנגלית: The Great Promise) הוא סרט קולנוע ישראלי דובר אנגלית משנת 1947, בבימויו של יוסף לייטס.