cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פולין בונפרטה
לאחר נפילתו של נפוליאון
לאחר קרב ווטרלו עברה פולין לרומא, שם היא נהנתה מההגנה של האפיפיור פיוס השביעי (שהיה בעבר אסיר של אחיה), וכך גם אימה לטיציה, (אז בארמון שבכיכר ונציה) ובני משפחת בונפארטה אחרים. פולין התגוררה בוילה בסמוך לשער פיה שנקראה "וילה פולינה" על שמה וקישטה אותה בסגנון מצרי שהיא אהבה. בעלה, קמילו, עבר להתגורר בפירנצה כדי להתרחק ממנה וניהל מערכת יחסים בת עשר שנים עם פילגש, אך למרות זאת פולין שכנעה את האפיפיור לדבר עם הנסיך כדי שיחזור אליה, מה שקרה רק שלושה חודשים לפני מותם של בני הזוג משחפת ריאתית באזור פלאצו בורגזה.
בריאות
פולין הייתה במצב בריאותי שברירי בחלק ניכר מחייה, ככל הנראה כתוצאה מדלקת החצוצרה. היא נפטרה ב־9 ביוני 1825, בגיל ארבעים וארבע בפלאצו בורגזה.
סיבת המוות הרשמית הוגדרה כ"גידול בבטן" אך ייתכן שסיבת המוות הייתה שחפת ריאתית.
אליף אלמאס
אליף אלמאס (במקדונית: Елиф Елмас; נולד ב-24 בספטמבר 1999) הוא כדורגלן מקדוני המשחק בעמדת הקשר בנאפולי ובנבחרת מקדוניה הצפונית.
קריירת מועדונים
ב-24 ביולי 2019, נאפולי החתימה את אלמאס בסכום של 16 מיליון אירו בחוזה לחמש עונות. חודש לאחר מכן, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' במשחק החוץ נגד פיורנטינה, כשנכנס כמחליף של אלאן בדקה ה-72, משחק זה הסתיים בניצחון 3–4 לזכות קבוצתו. ב-17 בספטמבר, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות בניצחון הבית 0–2 על ליברפול.
קריירה בינלאומית
אלמאס נולד במקדוניה למשפחה ממוצא טורקי. מאמן נבחרת טורקיה באותה התקופה, פתיח טרים, ניסה לזמן אותו לנבחרת, אך אלמאס בחר לייצג את מולדתו.
ב-11 ביוני 2017, אלמאס ערך את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים של נבחרת מקדוניה הצפונית במשחק נגד נבחרת ספרד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018, כשנכנס במחצית כמחליף.
תארים
נאפולי
ג'וליאן קוסטוב
ג'וליאן קוסטוב (בבולגרית: Юлиaн Костов; נולד ב-25 באוגוסט 1989) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה, יוצר סרטים ושחיין עבר בולגרי. קוסטוב חי ויוצר בלונדון ולסירוגין בלוס אנג'לס.
ביוגרפיה
קוסטוב נולד בוארנה בבולגריה. אביו הוא בעל עסק לוגיסטי ואמו שופטת. יש לו אחות צעירה, ליה קוסטובה. קוסטוב למד אנגלית כשהוא צפה בטלוויזיה האמריקאית.
קוסטוב למד בבית ספר תיכון בורנה. לאחר מכן החל ללמוד מנהל עסקים באוניברסיטת טילבורג, בהולנד. לאחר שנתיים הוא החליט לעבור לבריטניה כדי לעסוק במשחק, בהשראת הופעתו של הית' לדג'ר בסרט האביר האפל. הוא נרשם ללימודים באוניברסיטת ויילס בקרדיף (כיום אוניברסיטת קרדיף מטרופוליטן) וסיים תואר ראשון בלימודי מנהל עסקים בשנת 2011. באותה שנה התקבל לתיאטרון הנוער הלאומי באותה שנה.
אנחנו נעבור
"אנחנו נעבור" הוא שיר שנכתב על-ידי יחיאל מוהר, הולחן על-ידי משה וילנסקי ובוצע על-ידי כמה להקות ישראליות לאורך השנים.
ג'וליאן קוסטוב
שחייה
קוסטוב מחזיק ביותר מ-60 מדליות כשחיין מקצועי, כולל מדליית ארד במשחקי הבלקן בשנת 2007. בגיל 12 היה קוסטוב לאלוף פנטאתלון בקבוצת הגיל שלו. הוא היה אלוף ארצות הבלקן בשחייה בין השנים 2005–2009.
אנחנו נעבור
רקע השיר
השיר מבוסס על המיקום הגאוגרפי של מצרי טיראן. מצרי טיראן הם מצרי ים השוכנים בפתחו של מפרץ אילת, ומקשרים בינו לבין הים האדום. מצרי טיראן היו זירת מלחמה במלחמת ששת הימים, שם נערך הקרב באיים סנפיר וטיראן. ישראל ראתה בחסימת המעבר למצרי טיראן על ידי מצרים הכרזת מלחמה, ולכן נקטה פעולה התקפית, שיצאה לפועל ב-22 במאי 1967. ב-23 במאי 1967 החלו המצרים להגיב בחזרה לישראל, ובתחילת שנות השמונים ישראל החלה לסגת ממצרי טיראן בעקבות הסכם השלום עם המצרים. כתוצאה מהמלחמה נהפכו האיים סנפיר וטיראן סימבוליים לעם ישראל, ולכן השיר נכתב בעקבות הקרב שם.
ביצועים לשיר
הביצוע של להקת הדודאים הוא הביצוע המוכר ביותר לשיר, אך יש עוד כמה ביצועים לשיר, ישנים וחדשים יותר על ידי להקות שונות ועל ידי זמרים שונים כגון: הזמר מרטין מוסקוביץ', רחל אטאס, ויס אלכס, פרומנקסי מקס, חבורת שירו שיר ולהקת הנח"ל.
יחסי איטליה–אריתריאה
יחסי איטליה–אריתריאה הם היחסים הרשמיים בין הרפובליקה האיטלקית למדינת אריתריאה. שתי המדינות חברות באו"ם.
היסטוריה
איטליה כבשה את שטחי אריתריאה מחבש בסוף המאה התשע-עשרה והקימה שם מושבה איטלקית. תחת השלטון האיטלקי, אריתריאה הייתה עדה להתפתחות משמעותית ופריחה מהיתרונות של הקולוניאליזם. לרוב, אריתראים ואיטלקים חולקים חיבה הדדית חזקה זה לזה, אם כי לפעמים עם חוסר אמון. עם זאת, בסוף מלחמת העולם השנייה ממלכת איטליה עזבה את אריתריאה, שהייתה אז חלק מאתיופיה, ומערכת היחסים ביניהם הסתיימה. עם זאת, איטליה שמרה על השפעה חזקה על הפוליטיקה האריתראית מאז 1948.
כאשר אריתריאה קיבלה עצמאות מאתיופיה, איטליה הייתה אחת המדינות הראשונות בעולם שהכירו באריתריאה כמדינה.
כיום, פליטים אריתראים רבים שנמלטו מהבידוד הפוליטי והכלכלי של המדינה נמלטו לאיטליה ורבים מתקבלים היטב על ידי המקומיים האיטלקים; אם כי לא בלי חוסר אמון ועוינות כלל.
יחסי טרינידד וטובגו–פרו
יחסי טרינידד וטובגו–פרו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של טרינידד וטובגו לבין רפובליקת פרו.
היסטוריה
בין הרפובליקה של טרינידד וטובגו לבין רפובליקת פרו מתקיימים יחסים דיפלומטיים. טרינידד וטובגו מחזיקה קונסוליה בלימה בעוד שפרו מחזיקה שגרירות בפורט אוף ספיין. שתי המדינות הן חברות מלאות בארגון מדינות אמריקה ובארגון האומות המאוחדות.
בשנת 2017 שיבח השגריר הפרואני לטרינידד וטובגו את טרינידד וטובגו על פועלה למען הגנת הדמוקרטיה. נוסף על כך, הביע השגריר תקווה להתפתחויות נוספות ביחסים הדיפלומטיים הרשמיים הקיימים בין שתי המדינות הללו.
כיכר חמרה
כיכר חמרה (בערבית: ساحة الخمرة, סאחת אל-חמרה) הייתה כיכר מלבנית בעיר התחתית של חיפה שנבנתה בתקופה העות'מאנית. הכיכר התפתחה בצמוד לשער המערבי של "חיפה החדשה" שהייתה בין חומות ושימשה כמרכז הפעילות של העיר.
היסטוריה
בתקופה העות'מאנית, הייתה הכיכר מוקפת באזור בנייה צפוף. בצמוד לכיכר היה גן ששימש את התושבים באזור ובסמוך לכיכר נמצאו שוק, בתי קפה ובתי מלון כדוגמת מלון הרצליה. הפעילות המסחרית של העיר התחתית התרכזה ברחובות שסביב השוק ובדרך יפו ודרך אלנבי. הכיכר שימשה כמקום כינוס וחניה לכ-30 כרכרות ששימשו להסעת תושבים. הכרכרות היו עגלות דו-מושביות מוצלות ונקראו "חנטורות", ומכאן שמה העממי "סאחאת אל חנאטיר" (כיכר העגלות). מטבח הפועלים הראשון בחיפה שהוקם בשנות העשרים שכן ליד כיכר חמרה. באזור שסביב הכיכר גרו משפחות נוצריות ונבנו בה מספר כנסיות ביניהן מצפון בצמוד לכיכר "כנסיית אליהו הנביא" שנבנתה בשנת 1867 על ידי הכרמליתים. מדרום ברחוב המרוניתים היוצא מהכיכר, נבנתה בשנת 1891 הכנסייה המרונית "סט. לואי". ממזרח לכיכר בתחילת רחוב פלי"ם של היום, נבנתה בשנת 1862 כנסייה יוונית-קתולית בשם "א-סיידה". בעקבות כך כונה האזור "חרת אל-כנאיס".
הכיכר שימשה כ"תחנת אוטובוס" עבור תושבי המושבה הגרמנית הסמוכה. נלי שומכר, בתו של גוטליב שומכר, מספרת בספרה "גשם משמים בהירים" שלאחר שהמשפחה הייתה מסיימת את קניותיה בשוק, הם היו מתיישבים באחת החנטורות שהמתינו בכיכר ותמורת פרוטות נסעו לביתם.
בשנת 1921 בעקבות ביקורו של וינסטון צ'רצ'יל בארץ, נערכו הפגנות של ערבים בכיכר נגד מדיניותו הפרו ציונית בעיניהם, שפוזרו בכוח על ידי המשטרה.
לאחר כיבוש המנדט הבריטי גדל הצורך בתעבורה ולכיכר נכנסו גם כלי רכב ממונעים שנקראו "טקסי". כלי רכב אלה חנו גם הם בכיכר חמרה. בעקבות הצפיפות הרבה אסרו השלטונות על כניסת כל סוגי כלי תעבורה לרחוב השוק בקטע שבין כיכר חמרה ורחבת המסגד. תקנה זו הגבירה את הצפיפות ברחובות האחרים שחלקם הפכו לחד סטריים. בסופו של דבר החליטה העירייה בשנת 1926 לסלק את הגן והקיוסק הצמודים לכיכר כדי להקל על העומס. החלטה זו בוצעה בשנת 1929.
בשנת 1927 הסתיימה בנייתו של מרכז מסחרי גדול בשטח שהשתרע מרחוב יפו לכיוון הים מול הכיכר, שנקרא לאחר מכן, "המרכז המסחרי הישן".
חמישה רחובות עיקריים הובילו לכיכר והם שימשו את התנועה הציבורית שהלכה וגדלה בעקבות התפתחות העיר. בצפון מערב הכיכר יצאה דרך יפו, מדרום לה דרך אלנבי שיצאה מהפינה הדרומית מערבית של הכיכר. מהצלע הדרומית של הכיכר יצאו שני רחובות לכיוון דרום (במעלה ההר) שהובילו לרחוב סטנטון (היום שיבת ציון): רחוב המרוניטים ממערב, וממזרחו רחוב חמרה (היום רחוב ח'טיב) שיצא מהפינה הדרומית מערבית של הכיכר. מהפינה הצפונית מזרחית של הכיכר יצא רחוב השוק (היום רחוב נתנזון) לכיוון מזרח שהוביל לרחבת השוק ולמסגד המרכזי "אל-ג'רינה".
בשנת 1930 התייקרו מחירי הבנזין, התייקרות שהביאה לשביתת תחבורה כללית ולהקמת ועדת חקירה ממלכתית לענייני תחבורה. הוועדה טיפלה גם בעיר חיפה ובסדרי החניה בכיכר חמרה. רחבת הכיכר חולקה לאזורים על פי ייעוד: אזור לחניית כרכרות סוסים, אזור לאומניבוסים (כלי תחבורה להובלת 7 נוסעים ויותר), קווים עירוניים ובינעירוניים ואזור למוניות. כל אזור הופרד ממשנהו באיי תנועה.
הגידול במספר התושבים בשכונות היהודיות הביא לגידול בדרישה לתחבורה הציבורית, מספר האומניבוסים גדל ובעקבותיו העומס על הכיכר. שוטרים שהוצבו בכיכר אכפו את זמן העמידה בתור של כלי התחבורה ושלחו כלי רכב לסיבובי סרק עד שיתפנה להם מקום בכיכר. בעקבות העומס הוחלט באוגוסט 1934 לבטל את חניית האוטובוסים בכיכר והכיכר הפכה לתחנת הורדה והעלאה של נוסעים בלבד. בכיכר נשארו רק המוניות, הכרכרות ומקומות חניה לכלי רכב של העובדים באזור. בשנת 1935 עברו חלק מהכרכרות והמוניות לחנות ברחוב המלכים (דרך העצמאות של היום), רוב קווי האוטובוסים הבינעירוניים עברו לכיכר פלומר (ליד תחנת רכבת מרכז), קווי האוטובוסים לנצרת עברו לשדרות המגינים מול רח' ח'טיב. כיכר חמרה, שהייתה עמוסה מאוד בשנים קודמות, נותרה כמקום חניה למכוניות פרטיות ולמוניות, מצב זה לא השתנה עד שנת 1948.
בזמן מלחמת העצמאות שימשה הכיכר כמוקד להתכנסות של תושבים ערבים והתקפות על יהודים. מהכיכר ירו צלפים ערבים לרחוב אלנבי. ובכיכר נזרקו רימונים ופצצות. קיר מגן שנבנה בקצה דרך יפו והכיכר שמטרתו הייתה להפריד בין השוק ובין בתי היהודים הוסר על ידי הבריטים. בקרב על חיפה ב-22 באפריל 1948 הגיעו הלוחמים אל הכיכר בשעה 9 בבוקר. הכיכר הייתה ריקה וכל החנויות היו סגורות.
כיכר פריז
בשנת 1954 החליטה עיריית חיפה להקים את הכרמלית. הרכבת הוקמה על ידי חברה צרפתית. ייתרת השטח המקורי של כיכר חמרה נבחר להיות נקודת המוצא של הרכבת בעיר התחתית. בתקופה זו הייתה מערכת היחסים בין ישראל וצרפת מאוד ידידותית, ולכבודם הוחלט לשנות את שם הכיכר ל"כיכר פריז".
בשנת 2011, שופץ אזור הכיכר במסגרת תוכנית השיקום הכוללת של עיריית חיפה בעיר התחתית. הכיכר תוכננה על ידי חברה צרפתית. ב-28 בנובמבר 2011 התקיים טקס חנוכת הכיכר המשופצת בנוכחות ראש עיריית חיפה יונה יהב, ראש עיריית פריז ברטראן דלנואה שגריר צרפת בישראל, ראשי העדות בחיפה ונוספים. עיריית פריז תרמה לכיכר ריהוט וגופי תאורה בסגנון פריזאי.
גבעת לסנובו
גבעת לסנובו (באנגלית: Lesnovo Hill; בבולגרית: хълм Лесново) היא גבעה מכוסה קרח, בקצה המערבי של רמת קייר בהרי רואן, בצפון האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
גובהה של הגבעה 1,000 מטרים מעל פני הים.
הגבעה ממוקמת 6.9 קילומטרים דרומית - מערבית מהר סנדרסון; 19.3 קילומטרים מערבית - דרום-מערבית מהר קופולה; 6.23 קילומטרים מצפון לנונאטאק סרפנט; ו- 10.95 קילומטרים ממזרח למרכזן של פסגות לאנדרס שבהרי אוניברסיטת סופיה.
הגבעה מתנשאת מעל שדה השלג ניקולס שממערב לה.
גילוי ומיפוי הגבעה
הראשונים שהגיעו אל הגבעה (ב-28 בינואר 1988) היה צוות הסקר הגאולוגי שכלל את חריסטו פימפירב (Христо Пимпирев), ובוריסלב קאמנוב (Борислав Каменов), שניהם אנשי המשלחת האנטארקטית הבולגרית הראשונה, וכן את פיליפ נל (Philip Nell) ופיטר מארקיז (Peter Marquis) מהסקר האנטארקטי הבריטי.
הגבעה מופתה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1971.
מקור השם
הגבעה נקראת על שמו של הכפר לסנובו, שבמערב בולגריה.
יוסי לב
יוסי לב (נולד ב-1 בפברואר 1945) הוא מוזיקאי ישראלי ועורך ומבצע ערבי שירה בציבור.
ביוגרפיה
יוסי לב נולד בנשר וגדל בהרצליה. למד בתיכון פנימיית הכפר הירוק.
לקראת הגיוס לצה"ל עבר בהצלחה מבחני כניסה ללהקת הנח"ל כנגן אקורדיון, אך התנדב לשרת בחיל השריון. הוא היה אורח קבוע ב"חוג הזמר" של המלחין והמשורר עמנואל זמיר ובהדרגה הצטרף לנגן אתו ברחבי הארץ.
בכפר הירוק פגש לב את גיל אלדמע, אריה לבנון ודרורה חבקין שחשפו אותו לסגנונות מוזיקה שונים.
בגיל צעיר החל להופיע כמוזיקאי ברחבי הארץ כמנחה שירת רבים (שירה בציבור) ב-1974 הוא הקים מועדון ראשון לשירה בציבור בבאר שבע, מועדון שפעל במשך 15 שנה. בשנות ה-70 הקים הרכב נגנים."תזמורת מחולות עם באר שבע" שהקליטה ריקודי עם נגינה במרתונים, בפסטיבלים והושמעה ברדיו.
עם הזמן החל להשתתף באירועים ופסטיבלים גדולים ואירח אמנים שונים בהופעותיו. לב היה חלק מצוות ההקמה של פסטיבל ערד הראשון ב-1983 והיה שותף פעיל בפסטיבלי כרמיאל, טבריה, צפת ונהלל. עד היום הוא מפיק תוכניות נושא ואירועים בזמר העברי, כמו כן הוא פעיל במסגרות כמו "תרבות לישראל" ואמ"י.
לב ערך והפיק ערב לזכרו של מורו, עמנואל זמיר.
ואדים אננייב
ואדים פטרוביץ' אננייב (נולד ב-21 במרץ 1959, קויבישב, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות) הוא זמר סובייטי-רוסי, סולן מוביל של מקהלת של הצבא הרוסי על שם א' אלכסנדרוב. אמן העם של הפדרציה הרוסית (2005). בעל קול טנור לירי רך, מה שמאפשר לו במשך עשורים לבצע שירים כמו "קלינקה" ו-"קטיושה" באנסמבל של המקהלה.
ביוגרפיה
ואדים נולד ב-21 במרץ 1959 באזור קויבישב. אביו היה וטרינר כפרי, אמו הייתה טבחית. הוא סיים את לימודיו בהצטיינות בבית ספר למוזיקה בפסנתר. בשנים 1977 עד 1979 שירת בצבא הסובייטי בכוחות הטילים האסטרטגיים בבלארוס, במהלכו ניגן בלהקה צבאית.
לאחר שירותו בצבא סיים את לימודיו במחלקה לניצוח ומקהלה במכון התרבות הממלכתי של קאזאן ושירת כסולן בתיאטרון המוזיקלי של יושקר-אולה. בשנת 1984 הוא נכנס למחלקה הקולית של המכון הממלכתי למוזיקה ופדגוגיה על שם גנסין, תחת פרופסור קונסטנטין פאבלוביץ' ליסובסקי, שייעץ לו, בסתיו 1987 להשתתף באודישנים למקהלת הצבא האדום.
מאז 1999 הוא סולן מוביל של המקהלה. הוא השתתף בקונצרטים חגיגיים ויצא לסיבוב הופעות בערים הגדולות והקטנות ברוסיה, אירופה, אסיה ואמריקה לאורך כל שנות שירותו, תוך שהוא מופיע גם באזורי סכסוך ביוגוסלביה, צ'צ'ניה וסוריה. ברבים מכלי תקשורת מקומיים וזרים מכונה בשם "מר קלינקה" בשל היותו המבצע היחיד במקהלה של השיר הרוסי המפורסם.
בשנת 2004, ואדים ביצע את "קלינקה" ושירים מפורסמים אחרים עבור האפיפיור יוחנן פאולוס השני בקונצרט אקסקלוסיבי לכבוד יום השנה ה-26 לחייו בארמון האפוסטולי בוותיקן וזכה לשבחים רבים על כישורי הביצוע שלו - הוא זכה במדליית כסף של המועצה הפונטיפית. בהזמנת יו"ר המועצה הפונטיפית לתרבות, הקרדינל ג'אנפרנקו רבאזי, ואדים אנאנייב השתתף בישיבה שנערכ עם האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר עם אמנים בקפלה הסיסטינית ב-21 בנובמבר 2009. בפגישה השתתפו 250 אמנים, פסלים, אדריכלים, סופרים, מוזיקאים, זמרים, במאי תיאטרון וקולנוע מרחבי העולם.
משפחתו
נשוי ואב לארבעה ילדים (שלושה בנים ובת). הוא גר במוסקבה עם משפחתו.
ראש ממשלת הולנד
ראש ממשלת הולנד (בהולנדית: Minister-president van Nederland) הוא ראש הרשות המבצעת של ממשלת הולנד ויושב ראש "מועצת השרים" (בהולנדית: Ministerraad). ראש הממשלה הוא זה המתאם את מדיניותה של ממשלת הולנד. מאז אוקטובר 2010 מכהן בתפקיד מארק רוטה.
התפקיד
אף על פי שבהולנד תפקיד ראש הממשלה הוא התפקיד הפוליטי החשוב ביותר, אין כוחו של ראש ממשלת הולנד דומה בכוחו לזה של ראש ממשלת בריטניה או קנצלר גרמניה. ניתן לומר זאת בעיקר בשל העובדה שמבחינה היסטורית היו כל שרי הממשלה אחראים כלפי המונרך ולראשי הממשלה הייתה שליטה מועטה, אם בכלל, על שאר השרים. חשיבות תפקידו של ראש הממשלה עלתה כאשר השרים החלו להיות אחראיים כלפי הפרלמנט של הולנד ולתפקיד זה נבחר לרוב מנהיגה של המפלגה הגדולה ביותר בבית התחתון. עדיין, בשל הסמכויות המוגבלות של התפקיד בהשוואה למדינות שכנות בעלות משטר דמוקרטי פרלמנטרי, תפקידו של ראש ממשלת הולנד מתואר כ"ראשון בין שווים".
ראש הממשלה מנהל את ישיבות הממשלה השבועיות והוא זה שקובע את סדר היום שלהן. ראש הממשלה הוא גם "השר לעניינים כלליים" (Minister van Algemene Zaken), שלוקח חלק חשוב בתיאום המדיניות ואחראי על שירות המידע ממשלתי (Rijksvoorlichtingsdienst). ראש הממשלה אחראי גם על בית המלוכה ואחת לשבוע הוא מקיים פגישה עם המלך לדיון על מדיניות הממשלה. באופן בלתי רשמי, ראש הממשלה מהווה את "פניה" של הממשלה כלפי הציבור. לאחר ישיבת הממשלה השבועית המתקיימת מדי יום שישי, מכנס ראש הממשלה מסיבת עיתונאים בה הוא מדווח לעיתונות על החלטות הממשלה בענייני השעה. לראש הממשלה גם כמה תפקידים בנושאי יחסי החוץ, הוא משתתף בישיבות המועצה האירופית מדי שישה חודשים ועוסק ביחסי החוץ הדו-צדדיים של הולנד. בניין משרד ראש הממשלה הוא מגדל בצורת משושה המכונה "המגדל הקטן" (Het Torentje) השוכן באזור ה"ביננהוף" שבהאג. מעונו הרשמי של ראש הממשלה (המשמש גם למטרות עבודה) הוא ה-Catshuis.
בדרך כלל מקובל שהמפלגה שלה מספר המושבים הגדול ביותר בבית התחתון (בהולנדית: Tweede Kamer, מילולית: החדר השני) תנהל משא ומתן להקמת קואליציה לאחר הבחירות. דיונים אלו באים לידי גמר באמצעות מה שקרוי "הסכם ממשלה". הבית התחתון מקיים דיון על הסכם זה ואם ההסכם מקבל תמיכה מספקת, ממונה ראש המפלגה הגדולה כמרכיב הממשלה ובדרך כלל הוא ממנה את עצמו לתפקיד ראש הממשלה. אחד משרי המפלגה השנייה בגודלה בקואליציה ממונה לתפקיד סגן ראש הממשלה. אם בקואליציה חברה גם מפלגה שלישית, ממונה אחד משריה לתפקיד הסגן השני לראש הממשלה.
היסטוריה
במשך השנים הפך תפקיד ראש הממשלה בהדרגה למשרת ניהול הממשלה שבה משמש מנהיג המפלגה הפוליטית הגדולה. החל מ-1848 הפך תפקיד זה לרלוונטי. באותה שנה הוכנס תיקון בחוקת הולנד שעל פיו היו השרים אחראים כלפי הפרלמנט, בניגוד למה שהיה מקובל עד אז, כשהם היו אחראים כלפי המלך, שהיה למעשה ראש הרשות המבצעת. עד 1901 היה תפקיד יושב ראש מועצת השרים עובר ברוטציה בין השרים. בין השנים 1901 – 1945 היה התפקיד עובר עדיין ברוטציה בין השרים, אך פוליטיקאים בכירים יכלו לדרוש לקבל את התפקיד לתקופת כהונה של ארבע שנים. ב-1937 הוקם משרד נפרד לעניינים כלליים שבאופן בלתי רשמי היה מקושר לתפקיד ראש הממשלה. ברנד בישהוול, שכיהן בין השנים 1971 – 1973, היה ראש הממשלה האחרון שלא היה המנהיג הפוליטי של המפלגה הגדולה בקבינט, אלא מנהיג המפלגה השלישית בגודלה. ב-1983 הוגדר תפקיד ראש הממשלה בחוקה. עד 2008, כדי שנושא מסוים יוכנס לסדר היום של דיוני הממשלה, היה צריך אחד השרים להעלות אותו. על פי שינוי בנוהלי הקבינט שהוכנס באותה שנה, יכול ראש הממשלה ליזום בעצמו את הכנסתו של כל סעיף לסדר היום.
מדינות ממלכת ארצות השפלה
ראש ממשלת הולנד הוא גם יושב ראש מועצת השרים של ממלכת ארצות השפלה ולפיכך הוא גם עוסק בעניינים המשפיעים אל המדינות האחרות של הממלכה כמו, ארובה, קוראסאו וסנט מארטן. בראש הקבינטים העצמאיים של שלוש הטריטוריות הללו עומדים גם ראשי ממשלה. מועצת שרי ממלכת ארצות השפלה כוללת גם שרים מיופי כוח מארצות אחרות של הממלכה, אך אלו לא חברים בממשלת הממלכה.
סגנים
המלך ממנה סגני ראש ממשלה. מקובל שמכל אחת מהשותפות הבכירות בקואליציה ממונה סגן ראש ממשלה ואלו מדורגים על פי הגודל היחסי של מפלגותיהם. כאשר ראש הממשלה לא נוכח בישיבות הקבינט, ממלא את מקומו בניהול הישיבה הסגן הבכיר. במקרה בו גם ראש הממשלה וגם סגניו נעדרים מהישיבה, מנהל אותה חבר הקבינט המבוגר ביותר.
שארל דה בריו
שארל אוגוסט דה בריו (בצרפתית: Charles Auguste de Bério; 20 בפברואר 1802 – 8 באפריל 1870) היה כנר ומלחין בלגי.
קורות חייו
דה בֶּריו נולד בלוון, שם קראו רחוב על שמו. בשנת 1810 עבר לצרפת ולמד נגינה בכינור אצל ז'אן-פרנסואה טיבי, תלמיד של ג'ובאני בטיסטה ויוטי, שעודד אותו בהמשך הקריירה. בנגינתו ניכרת גם השפעתו של פגניני. דה בֶּריו שימש ככנר הלשכה לשארל העשירי, מלך צרפת ולוילם הראשון, מלך הולנד וקצר הצלחה בסיור קונצרטים בלונדון, בפריז ובמרכזי מוזיקה חשובים באירופה.
בריו חי עם הזמרת מריה מאליברן שילדה לו בן בשנת 1833. השניים נישאו בשנת 1836, כשמאליברן השיגה את ביטול נישואיה הקודמים. מנדלסון כתב אריה בליווי כינור סולו במיוחד בשביל הזוג, אך מאליברן מתה אותה שנה מפגיעות שסבלה כתוצאה מנפילה מסוס.
דה בריו חי לאחר מות מאליברן בבריסל ומיעט להופיע בפומבי. עם זאת, ב-1841 יצא לסיור בגרמניה, שם נשא אישה שנייה, מריה הובר.
בשנת 1843 התמנה דה בריו למדריך ראשי לכינור בקונסרבטוריון של בריסל, שם ייסד את האסכולה הפרנקו-בלגית לנגינה בכינור. ראייתו הלכה ונחלשה. הוא פרש מעבודתו בשנת 1852 וב-1858 התעוור כליל. שיתוק שפגע בזרועו השמאלית שם קץ לקריירה שלו בשנת 1866. בין תלמידיו ידועי-השם הוברט ליאונרד, אנרי וייטאן והיינריך וילהלם ארנסט.
דה בריו כתב יצירות רבות לכינור, בהן עשרה קונצ'רטי, שכמעט ואינם מושמעים כיום. לעומת זאת, חיבוריו הפדגוגיים עודם בשימוש לתלמידי כינור. בנו, שארל-וילפריד דה בריו, היה מורה לפסנתר, שלימד את מוריס ראוול, אנריקה גרנדוס ואחרים.
בקונצ'רטי שלו עשה דה בריו שימוש בטכניקת נגינה חלוצית, ולחיבוריו נודעת חשיבות רבה לתלמידי כינור רציניים כהכנה להיכרות עם הקונצ'רטי המפורסמים של גדולי המלחינים בתקופה הרומנטית. החשובים בקונצ'רטי שלו הם מס' 9 בלה מינור אופוס 104 ומספר 7 בסול מז'ור אופוס 76. שניהם יצאו על תקליטור בהוצאת נאקסוס, המתכננת להשלים את הקלטות כל שאר הקונצ'רטי שלו לכינור. הוצאת התווים שירמר ממשיכה להוציא את החלק הראשון של "מתודת הכינור" אופוס 102 מאת דה בריו, ואת "30 תרגילים קונצרטיים ראשונים" שלו, אופוס 123. גם הוצאת פיטרס ממשיכה להוציא את יצירת ההדרן המפורסמת לכינור ותזמורת "תמונה לבלט" אופוס 100 ברדוקציה לכינור ופסנתר.
MBER
MBER היא חברה העוסקת במדידת רייטינג וחשיפה לתכנים במדיה באמצעות אפליקציית מובייל המביאה נתוני צפייה און-ליין מהרדיו, הטלוויזיה והדיגיטל.
סקירה
החברה מספקת שירותי מדידת רייטינג על בסיס מידע הנאסף דרך אפליקציה ייעודית שזמינה עבור מערכת ההפעלה אנדרואיד. האפליקציה מאפשרת לטלפונים חכמים ליהפך למכשיר המודד את צריכת המדיה של בעליו ובכך לאפשר מדידה אמינה ורחבת היקף.
האפליקציה המותקנת אצל משתמשים פרטיים מזהה אם בסביבתה פתוח ערוץ מסוים ובכל פרק זמן הנקבע מראש היא לוקחת דגימה מהקולות בסביבה תוך עיוות הקול לטובת שמירה על פרטיות המשתמש. האלגוריתם של מערכות MBER (המוגן על ידי פטנט) משווה בין גלי הקול שנאספו באפליקציה המותקנת אצל המשתמש לבין תכנים שהחברה "מושכת" מערוצי השידור בפלטפורמות השונות ובכך קובעת לאיזה ערוץ מדיה האזין בעל המכשיר באותו רגע.
את הנתונים אוספת החברה ומנגישה באמצעות דשבורדים המתאימים לצרכים השונים של לקוחות דוגמת BBC גופי תקשורת וגופי מדרג בארץ ובעולם.
בפברואר 2020 פרסמה מועצת הכבלים והלוויין שתחל לעבוד עם החברה בשיתוף עם קבוצת גיאוקרטוגרפיה על מנת לסייע למועצה, המפקחת על חברות הטלוויזיה הרב-ערוצית הוט ויס, לאסוף מידע על מאפייני ושיעורי הצפייה בערוצים השונים ובתכנים המוצעים ב-VOD.
על החברה
את הרעיון לשינוי שיטת המדידה הנהוגה מאז 1998 הגה היזם משה רוזנפלד בשנת 2016 ואת החברה הקים יחד עם ד"ר שמעון מזרחי מהמרכז האקדמי לב. מנכ"ל החברה מאז הקמתה הוא שי מימון, בנה של השופטת נילי מימון ונכדו של ד"ר זרח ורהפטיג.
משרדי החברה יושבים בירושלים.
כוכב קטן
כוכב קטן (בצרפתית: Petit Malabar) היא סדרת הנפשה צרפתית לילדים המבוססת על סדרת ספרים באותו השם מאת ג'ין דופרה ונלי בלומנטל. הסדרה עלתה לשידור בערוץ France 5 ב-1 בספטמבר 2018, במהלך רצועת השידור "Zouzous". הסדרה חודשה לעונה שנייה, שעלתה לשידור לראשונה בערוץ RTS Un בשווייץ ב-17 באפריל 2022, ועלתה לשידור בצרפת ב-8 במאי של אותה השנה, במהלך רצועת השידור "Okoo".
בישראל, שודרה הסדרה בדיבוב לעברית בערוץ הופ! ברבעון הראשון של 2018, טרם שידור הסדרה בצרפת.
תקציר העלילה
כוכב קטן משוטט ביקום כאילו הוא גן השעשועים האישי שלו, והוא בעל יכולת לדבר אל כוכבי לכת כדי להבין מאין הם מגיעים וכיצד נוצר העולם. בכל פרק, כוכב קטן זוכה להתנסות בתפיסה טבעית או מדעית פשוטה אחת.
מדבבים
הדיבוב העברי בוים על ידי דן שצברג, והופק על ידי יעל אללוף ומיה שחר. הדיבוב נעשה באולפני וידאופילם אינטרנשיונל. דמויות נוספות שהופיעו במהלך הסדרה דובבו על ידי דן שצברג, טליה ברקאי ואמנון וולף.
סימקה ואדאט
ייצור "סימקה ואדאט" בברזיל ואוסטרליה
דגם ה"סימקה ואדאט" יוצר בין השנים 1958–1959 בברזיל על ידי "Simca do Brasil", חברת בת של "סימקה".
באוסטרליה יוצר דגם "סימקה ואדאט" בין השנים 1959–1962 על ידי "קרייזלר אוסטרליה", תוך שימוש ברכיבים מיובאים לחלוטין וגם ממקור מקומי.
"סימקה ואדאט" – מכונית שרד
דגמי "סימקה ואדאט" בתצורות 4 דלתות סדאן, ו-4 דלתות קבריולה שימשו כמכוניות שרד.
לרשותו של הגנרל שארל דה גול, שמעולם לא הסתיר את העדפתו של סיטרואן (דגם סיטרואן DS), עמדו מספר סימקות ואדטים כדי לבצע את מסעותיו. יתר על כן, הקנצלר הגרמני קונראד אדנאואר השתמש גם ב"סימקה ואדאט" כדי לטייל במהלך ביקורו בצרפת בשנת 1959.
ז'ורז' פומפידו השתמש לעיתים בדגם "סימקה ואדאט" קבריולה (ראו תמונות).
איילט סלוניקי
איילט סלוניקי (בטורקית עות'מאנית: ایالت سلانیك) היה איילט של האימפריה העות'מאנית.
היסטוריה
האיילט הוקם בשנת 1826, כחלק מפיצולו של איילט רומליה. האיילט כלל חלקים מרכזיים ומזרחיים של מקדוניה היוונית ופירין מקדוניה בבולגריה. בשנת 1864, בעקבות חוק הווילאייטים שונה האיילט לווילאייט סלוניקי.
חטיבות מנהליות
הסנג'קים של האיילט באמצע המאה ה-19:
סנטיאגו קבררה
ביוגרפיה
קבררה נולד בקראקס, בירת ונצואלה, ילד אמצעי מתוך שלושה ילדים. אביו היה דיפלומט צ'יליאני. בעקבות עבודתו של אביו, הוא גדל בעיקר באנגליה, והתגורר גם ברומניה, טורונטו ומדריד. כשהיה בן 15 חזרה משפחתו לצ'ילה.
בבית הספר התיכון היה קבררה קפטן קבוצת הכדורגל, ובמשחק התנסה רק בעידודם של המורים שלו. הוא למד משחק בדרמה סנטר לונדון (2000 - 2003), ובתקופת לימודיו כיכב בהפקות של המחזות "The Madras House", "חודש בכפר", "Napoli Milionaria", "בריטניקוס", "The Dutch Courtesan", ושיחק בתפקיד הראשי במחזה "The Last Days of Don Juan".
קריירה
הופעת הבכורה של קבררה בטלוויזיה היה בשנת לימודיו האחרונה, כששיחק בתפקידים קטנים בסדרות טלוויזיה בריטיות כגון "Battlefield Britain", "השופט ג'ון דיד", "ספוקס", ובדרמה הקומית "כזה כאילו". תפקידו הראשון בתיאטרון אחרי שסיים את בית הספר למשחק היה בדמות מונטנו במחזה "אותלו" מאת שייקספיר בתיאטרון רויאל שבנורת'המפטון. ב-2006 כיכב בסרט הקולנוע "אהבה וצרות אחרות" בתפקיד פאולו סרמיינט הארגנטינאי, לצדם של בריטני מרפי ומת'יו ריס.
בטלוויזיה האמריקאית הופיע קבררה בתחילה בתפקיד אוקטביוס בסדרה "אימפריה". הוא גילם את אייזק מנדז בסדרה "גיבורים" של רשת NBC. אחרי שהדמות שגילם סיימה את תפקידה היה קבררה קריין בפרקים אחדים של סדרת הספין אוף הדוקומנטרית "Heroes Unmasked". עוד גילם את לנסלוט בסדרת הדרמה "מרלין" של ה-BBC, ואת אראמיס בשלוש העונות של הסדרה "המוסקטרים".
קבררה דובר באופן שוטף ספרדית, אנגלית, צרפתית ואיטלקית. הוא מיומן גם בטניס, הוקי ובצלילה. בתוכנית הלילה של NBC מ-20 בינואר 2007 סיפר קבררה על קריירת הכדורגל שלו החצי מקצוענית שבה עסק לפני שפנה למשחק. עוד ציין שאוניברסידד קאתוליקה היא קבוצת הכדורגל האהובה עליו, עם זאת הוא עדיין אוהד של מועדון הכדורגל הלונדוני קווינס פארק ריינג'רס, שהיה בילדותו קמע שלה. אף על פי שהוא רואה בסנטיאגו דה צ'ילה עיר מולדתו, הוא מחלק את זמנו בין לונדון ולוס אנג'לס.
ב-7 בספטמבר 2008 השתתף קבררה באירוע הצדקה "Soccer Aid", משחק כדורגל לתמיכה ב-UNICEF. הוא השתתף במשחק כדורגל נוסף בשנת 2014 ושיחק בקבוצת "שאר העולם".
בשנים 2017–2018 גילם את דריוס במשך שתי עונותיה של סדרת המדע הבדיוני "המושיעים" ברשת CBS.
חיים אישיים
קבררה נשוי לבמאית התיאטרון אנה מרסאה. בנם הבכור נולד באפריל 2016.
המסורת הטורקו־מונגולית
טורקו־מונגולית או המסורת הטורקו-מונגולית היא סינתזה אתנו־תרבותית שהתקיימה באסיה במהלך המאה ה-14 בקרב שליטי אורדת הזהב וח'אנות צ'אגאטאי.
במקומות אלה, האוכלוסייה המונגולית השלטת נטמעה בעמים הטורקיים שהיו תחת שלטונה. היטמעות זו גררה אימוץ הדרגתי של האסלאם בידי השליטים, במקום הטנגריזם, וכן מעבר לשפות טורקיות. למרות שינויים אלה, השלטונות עדיין שימרו את מוסדות המדינה והחוק המונגוליים.
לאחר קריסת החאנויות המונגוליות, השליטים הטורקו־מונגוליים הקימו מדינות איסלאמיות רבות שירשו את מקומן. כדוגמת חאנות קרים, אסטרחן וקאזאן שירשו את אורדת הזהב, והאימפריה הטימורית שתפסה את כוחה של חאנות צ'אגאטאי במרכז אסיה. באבור (1483–1530), נסיך טורקו-מונגולי ונין נינו של טימור, ייסד את האימפריה המוגולית, ששלטה כמעט בכל תת היבשת ההודית. כמו כן, טורקים וטטרים שלטו במצרים במהלך תקופת הסולטנות הממלוכית.
בכל המדינות הללו, האליטות הטורקו-מונגוליות הפכו לפטרונים של המסורת הטורקו-פרסית, שנהפכה לתרבות הדומיננטית בקרב המוסלמים במרכז אסיה באותה תקופה. במאות הבאות, התרבות הטורקו-פרסית הופצה על ידי כיבושים טורקו-מונגוליים לאזורים שכנים. בכך היא הפכה לתרבות השולטת בקרב האליטות באימפריה המוגולית בצפון הודו, מרכז אסיה ואגן טארים בצפון מערב סין, וכן חלקים גדולים ממערב אסיה והמזרח התיכון.
קשרים טורקו מונגוליים מוקדמים
קיימות עדויות לחילופי אוצר מילים בין טורקית למונגולית עוד לפני תקופתו של ג'ינגיס ח'אן. עוד באלף הראשון לפני הספירה התקיימה שאילת מילים מפרוטו טורקית לפרוטו מונגולית. השפות הטורקיות והמונגוליות דומות בכינויי הגוף שלהן, ובחלקים גדולים מאוצר המילים, כאשר דמיון זה ככל הנראה התקיים עוד לפני פיצול העמיים הטורקיים, שהתרחש בסביבות שנת 500 לפני הספירה. קיימות עדויות לחיכוך מוקדם אף יותר בין השפות הטורקיות והמונגוליות המתבטא בקווי דמיון פונוטקטיים, דקדוקיים וטיפולוגיים נוספים ויסודיים יותר (למשל הרמוניית תנועות סינכרוניות, היעדר מין דקדוקי, מִדְבָּק נרחב, כללים פונוטקטיים ופונולוגיים דומים). בעבר, קווי דמיון אלה יוחסו למערכת יחסים גנטית בין השפות והובילו לתמיכה בהשערה בדבר קיום משפחת השפות האלטאיות. כיום, בעקבות היעדר הצגה מקיפה של קשר גנטי זה, רווחת ההשערה לפיה התקיים שפראכבונד צפון אסייתי, הכולל גם את המשפחות הטונגוסית, היאפוניות, והקוריאנית. עם זאת, השפות בעלות דמיון אוצר המילים הנרחב ביותר מבין הללו הן השפות הטורקיות והמונגולית. מחקרים אחרונים אף מראים על כפלות בעלות אותו השורש, הנמצאות בשפה המונגולית, בין מילים מונגוליות לבין מילים טורקיות מושאלות. כמו כן, מתוך כלל המילים המונגוליות הנגזרות משפות אחרות, מילים הנגזרות מן השפות הטורקיות הן הנפוצות ביותר.
שפה
לאחר הכיבושים המונגוליים, האליטות השולטות במדינות היורשות את האימפריה המונגלית החלו להתבולל עם הנתינים, שלא היו מונגולים. אוכלוסיית אורדת הזהב הייתה ערבוב של טורקים ומונגולים שאימצו את האסלאם מאוחר יותר, וכן מספר קטן יותר של פינו אוגרים, סרמאטו-סקיתים, סלאבים וקווקזים, בחלקם מוסלמים ובחלקם מאמיני דתות אחרות. למרות המיעוטים הרבים, רוב האוכלוסייה הייתה טורקית, וכללה קבוצות כקיפצ'קים, קומנים, וולגה בולגרים, ח'וורזמים ואחרים. עם הזמן, האורדה עברה תהליכי טורקיפיקציה ואובדן הזהות המונגולית, כאשר צאצאי הלוחמים המונגוליים שבאו עם באטו חאן היוו המעמד השולט. חברי קבוצה זו כונו בדרך כלל בכינוי הכללי טטרים על ידי הרוסים והאירופאים, בעוד שרובם הזדהו בשמם האתני או השבטי, וראו עצמם מוסלמים. רוב האוכלוסייה, חקלאית ונוודית כאחד, אימצה את שפת הקיפצ'ק, שהתפתחה לשפות האזוריות של קבוצות קיפצ'אק לאחר פירוק האורדה.
בחאנות צ'אגאטאי, השפה הטורקית שאומצה על ידי האליטה המונגולית נודעה בשם שפת צ'אגאטאי, הקשורה לשפות הטורקיות הקרלוקיות. שפה זו הייתה שפת האם של השושלת הטימורית, שושלת טורקו-מונגולית ששלטה במרכז אסיה לאחר נפילת חאנות צ'אגאטאי. שפת צ'אגאטאי היא שפה קרלוקית מוקדמת, כאשר באותה משפחה נכללות האוזבקית והאויוגרית.
דת
המונגולים בתקופת הכיבושים המוקדמים וכיבושיו של ג'ינגיס חאן האמינו לרוב בטנגריזם. עם זאת, המדינות היורשות את האימפריה, כמו צ'אגאטאי, אורדת הזהב והאילח'אנאת נאלצו לשלוט באוכלוסייה מוסלמית גדולה, שאף היוותה את הרוב באילחאנאת וצ'אגאטאי, אשר שלטו באיראן ומרכז אסיה.
באורדת הזהב, אוזבק חאן השתלט על הממלכה ב 1313 ואימץ את האסלאם כדת מדינה. הוא אסר על הבודהיזם והשמאניזם בקרב המונגולים ברוסיה, ובכך עצר את הפצת התרבות המונגולית. בשנת 1315 האיסלאמיזציה של האורדה הושלמה, כאשר אוזבק רצח נסיכים משושלת ג'וצ'י ולאמות בודהיסטים שהתנגדו למדיניותו הדתית. אוזבק המשיך בברית עם הממלוכים, אשר ברקה חאן התחיל לפניו. אוזבק שמר על יחסים חברותיים עם הסולטאן הממלוכי, ואף השיא נסיכה משושלתו לסולטאן מצרים, מוחמד בן קלאוון. תחת שלטונו של אוזבק ויורשו ג'אני בג (1342–1357), האסלאם, שבכל מקרה הכה שורש אצל הטורקים עוד לפני הכיבוש המונגולי, התקבל בקרב רוב הציבור, למרות שהמוסלמים נשארו סובלניים לאמונות אחרות. על מנת להרחיב את האסלאם בממלכה, המונגולים בנו מסגד ומבנים מתוכננים רבים שדרשו רחצה - המהווה אלמנט חשוב מהתרבות המוסלמית. סראי, בירת האורדה, משכה באותה תקופה סוחרים ממדינות רבות, כאשר סחר העבדים שגשג בעקבות הקשר עם הממלוכים. העלייה בעושר ובביקוש למוצרים גרמה לעלייה באוכלוסיית סראי, כאשר שיעור תושבי הקבע באזור עלה, וסראי הפכה למרכז של סולטנות מוסלמית גדולה.
בצ'אגאטאי, מובאראק שאה התאסלם ועם הזמן האליטה הצ'גאטאית התאסלמה עמו. בהמשך, חאנות צ'אגאטאי הוחלפה באימפריה הטימורית במרכז אסיה, שהוקמה בידי הכובש הטורקו־מונגולי טימור לנג. לדברי ג'ון ג'וזף סונדרס, טימור היה "תוצר של חברה שעברה איסלאמיזציה ואיראניזציה", ולא של חברת נוודי ערבות. כדי לתת לגיטימציה לכיבושיו, טימור הסתמך על סמלים ושפה אסלאמיים, כינה את עצמו "חרב האסלאם", וסייע למוסדות סמירנה, ובעקבות הניצחון העניק לעצמו את תואר הכבוד המוסלמי ראזי
טימו סטאוויצקי
טימו סטאוויצקי (בפינית: Timo Stavitski; נולד ב-17 ביולי 1999) הוא כדורגלן פיני ממוצא רוסי, חלוץ מועדון הכדורגל הצרפתי "קן".
ביוגרפיה
הוריו ניקולאי ונטליה הם ילידי ברית המועצות: אביו נולד באסטוניה ואמו בקזחסטן אך מוצאה מפינלנד, השניים הכירו במוסקבה ואחרי התפרקות ברית המועצות הם עברו לפינלנד וכך הוא נולד בקירקונומני שבפרברי להטי, בפינלנד. אביו מתכנת במקצועו ואמו רואת חשבון. הורי אביו חיים בקלין, שבמחוז מוסקבה, רוסיה. סבו, ולדימיר סיטניקוב, היה קפטן קבוצת "פחטאאראל" מהליגה השנייה בקזחסטן.
הוא החל את הקריירה המקצועית שלו בשנת 2016 במועדון המילואים של ה.י.ק., Klubi 04, במדיו שיחק 14 משחקים וכבש 2 שערים בליגה הפינית השנייה. בתחילת 2017 הוא חתם על חוזה במועדון RoPS מהעיר רוֹבַנְיֶימי, בו ערך את הופעת הבכורה שלו באליפות פינלנד ב-12 באפריל אותה שנה, כשנכנס להרכב הפותח למשחק עם אינטר טורקו ואף כבש שער. במדי הקבוצה שיחק תחת המספר 77.
בשנת 2018 חתם במועדון "קן" מהליגה השנייה בצרפת, שהציעה 600 אלף יורו לארבע שנים. במדי קן הוא משחק תחת המספר 7. בקבוצה הכיר את רמי ורקוט בשנתו האחרונה כשוער. באותה עונה הבקיע את שער הניצחון של קבוצתו השמינית גמר הגביע הצרפתי מול מץ שבזכותו העפילה קן העפילה לרבע גמר הגביע לראשונה מזה 20 שנה. לקראת עונת 2020/2021, אחרי ירידת הקבוצה לליגה 2 הוא הושאל למאסטריכט מהליגה השנייה בהולנד.
זוג מהעתיד (סרט)
זוג מהעתיד (ברוסית: Пара из будущего) הוא סרט קומדיה רוסי, בבימויו של אלכסיי נוז'ני בהפקת ניקיטה מיכאלקוב, לאוניד ורשצ'אגין ואנטון זלאטופולסקי. בכיכובם של סרגיי בורונוב ומריה ארונובה. הסרט הופק בסיוע אולפני T3 ורשת רוסיה-1 בתמיכת קרן הקולנוע הרוסי. אירוע הקרנת הבכורה נערך ב-1 במרץ 2021 והוא יצא להקרנות מסחריות ב-4 במרץ אותה שנה.
עלילה
ניז'ני נובגורוד, שנת 2040. יבגני ואלכסנדרה נשואים 20 שנה, מערכת היחסים שלהם היא כמו משמש מיובש. גירושין גם לא עובדים, כי בעתיד גירושין הם שירות יקר. אבל הגורל מעניק להם הזדמנות: יבגני ואלכסנדרה נופלים לעבר, לפני 20 שנה, כאשר המאהב ז'ניה הצעיר הציע לסשה המקסימה. כזוג מהעתיד הם רוצים להפריד את עצמם בצעירותם.
הפקה
צילומי הסרט נערכו בעיר ניז'ני נובגורוד בספטמבר 2020 ובזלנוגרד באוקטובר 2020.
וימפי
וימפי (באנגלית: Wimpy) היא רשת מסעדות מזון מהיר, המתמחה בהמבורגרים, צ'יפס וארוחות בוקר, מרכז הרשת שהה בארצות הברית ואחר כך עבר לבריטניה. כיום ממוקם בדרום אפריקה. בשיאה הפעילה הרשת כ-1,500 מסעדות ברחבי העולם.
היסטוריה
הרשת נוסדה בשנת 1934 על ידי אדוארד גולד הסניף הראשון נפתח בבלומינגטון שבאינדיאנה בשם וימפי גריל (Wimpy Grills) מקור השם בדמות מסדרת פופאי בשנת 1936. לאחר פתיחת מספר סניפים במערב התיכון נפתח סניף של הרשת בשיקגו משם גם נוהלה הרשת. בשנת 1947 הפעילה הרשת 26 סניפים באזור שיקגו. הרשת הצטמקה בהדרגה ונעלמה מארצות הברית לאחר מותו של המייסד בשנת 1977, בה פעלו 7 מסעדות.
בשנת 1954 קנתה חברת J. Lyons and Co את הזיכיון להפעלת מסעדות וימפי בבריטניה, שבשנים הבאות צמחה הרשת והקימה סניפים במספר מדינות - צרפת, אירלנד, אוסטרליה ודרום אפריקה, בשיאה פעלו ברחבי העולם 1,500 מסעדות וימפי. מאמצע שנות ה-70 הרשת בבריטניה סבלה מתחרות קשה של רשתות מקדונלד'ס וברגר קינג ומספר הסניפים הצטמצם עד ל-67 בשנת 2009 לעומת 500 בשנות ה-70.
לדרום אפריקה נכנסה רשת וימפי ב-1967 ובשנת 2011 פעלו בדרום אפריקה 509 מסעדות וימפי - המספר הגדול ביותר של זכייני וימפי.
וימפי בישראל
וימפי נכנסה לישראל ב-1966, כאשר חברת "ליונס" ( J. Lyons and Co ) הבריטית הקימה את חברת "וימפי (ישראל) בע"מ" בשותפות עם בוריס קישון, תעשיין ויזם יליד רומניה. קישון היה מהנדס מזון, שעלה לישראל בתחילת שנות ה-50, אך אחר כך עבר לאנגליה שם עבד כמנהל מפעל ובהמשך היה שותף להקמת מספר מפעלים. החברה החלה לפעול עם פתיחת שני סניפים, הראשון בתחנת הדלק סונול בזכרון יעקב והשני בכיכר פריז בחיפה. החברה חתמה על הסכם עם חברת סונול להקמת סניפים נוספים בתחנות הדלק של החברה. שאר הסניפים בישראל פעלו בשיטת הזכיינות, כאשר וימפי מספקת להם את הבשר.מחיר כריך ההמבורגר של וימפי באותה עת היה לירה אחת.
באפריל 1969 קיימה וימפי את הכנס העולמי שלה בישראל, בו הציגה מזנון נייד שפותח בישראל לצורך שיווק לזכייני החברה ברחבי העולם. ביוני 1969 הפעילה הרשת כבר 30 סניפים בישראל, וחברת "ליונס" רכשה את מלוא הבעלות על "וימפי ישראל" מידי בוריס קישון.
בשנת 1970 חנכה החברה את מפעל "כתר" למוצרי בשר בחיפה, בשותפות עם החברה הישראלית לקרור והספקה. באותה שנה "וימפי ישראל" פתחה מזנון ראשון בטהראן שבאיראן. על פי ההיסטריון תום שגב, מסעדות וימפי סימלו פתיחות של ישראל להשפעות מערביות:
את הרשת בישראל ניהל יואל קרוס עולה חדש מדרום אפריקה. קרוס מינה את אלי טיסונה לסגנו. לאחר שקרוס נפטר באופן פתאומי, ומספר מזנונים של הרשת הוצתו., החליטה חברת "ליונס" למכור את "וימפי ישראל" לאלי טיסונה וקבוצה של משקיעים שארגן ב-1974. טיסונה החל לרכוש בשר לרשת מרחמים אהרוני וטוביה אושרי אנשי "כנופיית הכרם". טיסונה העיד אחר כך, בשנת 1978, בפרשת רשימת ה-11, וטען כי לא היו שותפים ברשת אלא רק ספקים. לעומת זאת ספק הבשר הקודם של "וימפי" העיד שבשנת 1972 רחמים אהרוני איים עליו לאחר שהרשת הפסיקה ללא כל הודעה מוקדמת את ההתקשרות עמו. מספר שנים לאחר שטיסונה רכש את הרשת היא הפסיקה לפעול.
כלל הזהב של שיעור החיסכון
בכלכלה, כלל הזהב (באנגלית: Golden Rule Savings Rate) הוא שיעור החיסכון המאפשר צריכה מרבית ב"מצב העמיד", כלומר מצב שיווי משקל במודלים כלכליים שונים כמו למשל מודל הצמיחה של סולו. המושג הופיע לראשונה ברעיונותיהם של ג'ון פון נוימן ויצירותיו של מוריס אליאס, אולם הוא מזוהה בעיקר עם אדמונד פלפס, שדרש בשנת 1961 ב"מודל האופטימליות" את כלל הזהב: "התייחס לאחרים כפי שהיית רוצה שהתייחסו אליך" או בגרסתו השוללת: "אל תתייחס לאחרים באופן שבו לא היית רוצה שיתייחסו אליך".
במודל הצמיחה של סולו, כששיעור החיסכון עומד על 100%, כל התוצר מופנה להשקעות בהון לייצור עתידי ולכן אין צריכה כלל. לעומת זאת, כששיעור החיסכון עומד על 0%, אף חלק מהתוצר אינו מופנה להשקעה עתידית, לכן הצריכה היא מרבית ומלאי ההון פוחת בשל שחיקת ההון וקיומו של הפחת. המודל של סולו מצביע על שתי נקודות של "מצב עמיד": האחת היא הנקודה שבה שיעור החיסכון ושיעור הפחת מהתוצר משתווים, והשנייה היא בנקודת האפס, כאשר לא מתקיים ייצור כלל. לכן, רק בנקודה הראשונה מתקיימת צמיחה נקייה בת-קיימא, דהיינו, צמיחה של ממש בתוצר של המשק לאורך זמן. זאת ועוד, בכל נקודה בין שתי נקודות אלו שיעור ההשקעה גדול משיעור הפחת והצריכה חיובית מלבד בנקודה אחת - "נקודת כלל הזהב" - שבה שיעור ההשקעה שווה לשיעור הפחת ולכן הצריכה היא מרבית.
סטלוס
סטלוס (נולד ב-1960) הוא שם הבמה של שמעון מזרחי, זמר ישראלי השר מוזיקה יוונית.
ביוגרפיה
סטלוס נולד בשם שמעון מזרחי למשפחה ממוצא עיראקי וטורקי בשכונת התקווה וגדל בגבעתיים. אמו סימה עקרת בית ואביו בנימין קבלן צבע. אחיו הצעיר הוא הזמר דורון מירן.
בילדותו האזין למוזיקה יוונית. למד לנגן על גיטרה, ולאחר מכן על בוזוקי. בגיל 16 החל להופיע. למד באורט רמת גן. בנעוריו הוא בחר בשם הבמה "סטלוס", בהשראת זמר יווני שחי באיטליה בשם זה.
בגיל 17 הוציא סטלוס את תקליטו הראשון "היידה יאסו" בהפקתם של האחים ראובני. בהמשך הוציא אלבומי סולו נוספים בהם שר בחלקם ביוונית.
העבודה המשותפת עם אורן חן
בשנת 2000 הופיע סטלוס באירוע באשדוד. מנחה הערב ירון אילן הציע לו להצטרף אל הזמר אורן חן ולהופיע כצמד בתוכניתו של אילן, ששודרה בערוץ 33.
סטלוס החל להופיע באופן קבוע בתוכנית ריח מנטה עם אורן חן, כאשר את חלקו של השיר ששרו היה חן מבצע בעברית, ואת חלקו שר סטלוס ביוונית. בעקבות החיבור בתוכנית החלו השניים להופיע כצמד "סטלוס ואורן חן". בשנת 2009 השיקו סטלוס וחן תוכנית טלוויזיה חדשה בהנחייתם, בערוץ 24. בשנת 2012 הפסיקו השניים להופיע כצמד. הם הוציאו יחד עשרה אלבומים משותפים. ב-2015 חזרו השניים לעבוד יחד.
חיים פרטיים
נשוי לדבי ואב לשניים. מתגורר בגבעתיים. אחיו הגדול של הזמר דורון מירן.
טראומטיזציה משנית
טראומטיזציה משנית היא תהליך בו אדם נחשף לאדם אחר אשר עבר אירוע טראומטי ומצוי עימו במגע רגשי משמעותי, או שנחשף לתיאורי האירוע הטראומטי של אותו אדם. אותם הבאים במגע רגשי משמעותי עם האדם החווה טראומה, בין אם הם בני משפחה, חברים או מטפלים, עלולים "להדבק" מעצם ניסיונותיהם להבין את רגשותיו, זיכרונותיו וחוויותיו, ובכך הם הופכים להיות בעצמם נפגעים עקיפים של הטראומה. מכלול ההשפעות הנפשיות הללו דומה לסימפטומים פוסט-טראומטיים, כמו דריכות יתר, חרדה, דיכאון, התבודדות וניתוק ועלול להוביל להימנעויות ולשינוי בשגרת החיים.
אבחנה
על אף שטראומטיזציה משנית אינה מומשגת במדריך לאבחון וסטטיסטיקה של הפרעות נפשיות DSM-5, ניתן למצוא במדריך את הקריטריונים האבחנתיים להמשגה זו בתוך הפרק העוסק בהפרעת דחק פוסט-טראומטית הפרעת דחק פוסט-טראומטית. על פי הקריטריונים הרלוונטיים חשיפה עקיפה דרך למידה על אירוע טראומטי שהתרחש לבן משפחה קרוב, חבר קרוב או חשיפה של אדם בצורה חוזרת ונשנית לפרטי האירוע הטראומטי- הינם קריטריונים לאבחנת הפרעת דחק פוסט-טראומטית. בדומה לכך, טראומטיזציה משנית מהווה "הדבקה טראומטית" של סביבתו הקרובה של נפגע הטראומה.
תעסוקה בתחום בריאות הנפש והרווחה
השכיחות של טראומטיזציה משנית הינה 15% בקרב עובדים סוציאליים ו-19% בקרב מטפלים בבריאות הנפש המטפלים בחולים צבאיים. מחקרים שנערכו בשנים האחרונות הראו כי טראומטיזציה משנית נפוצה בקרב פסיכותרפיסטים ומטפלים שעובדים עם נפגעי טראומה, כגון נפגעי אלימות והתעללות מינית, נערות מתבגרות במצוקה וילדים בסיכון. עובדים סוציאליים, שנקראים לסייע ולטפל בילדים אשר ניצלו מהתעללות בילדות, במקרים של אלימות במשפחה, פשע אלים, אסונות, מלחמה וטרור - חשופים גם הם לסיכון מוגבר לחוות טראומטיזציה משנית.
מחקרים מצאו שקיים קשר חזק בין שחיקה לטראומטיזציה משנית בקרב אנשי מקצוע בתחום בריאות הנפש הנחשפים בעקיפין לטראומה, וכי ישנם מספר רב של גורמי סיכון שונים התורמים לסבירות לפתח טראומטיזציה משנית בקרב מטפלים המתראים עם נפגעי טראומה. מטפלים עם היסטוריה של טראומה נוטים יותר לפתח טראומטיזציה משנית. בנוסף, אנשים שיש להם פחות תמיכה בעבודה, כמו גם פחות תמיכה חברתית, נמצאים בסיכון גבוה יותר לפתח טראומטיזציה משנית. לבסוף, ככל שמספר המטופלים שהמטפל מקבל גדל, כך גדל הסיכוי לפתח טראומטיזציה משנית.
מגישי עזרה ראשונה
מגישי עזרה ראשונה הם בין האנשים הראשונים אשר נוכחים באירוע רפואי/תאונה ומגישים עזרה ולעיתים קרובות אף הראשונים שנפגעים ונהפכים לקורבנות משניים בעצמם בעקבות אירועים טראומטיים. בישראל, מגישי עזרה ראשונה ישראלים חיים ועובדים בתוך חברה הסובלת מעימותים צבאיים מרובים ותכופים כמו גם מטרור ממושך דבר אשר מגביר את הסיכון של עובדים אלו לפתח טראומטיזציה משנית בעצמם.
אחיות ורופאים
אחיות ממספר תחומים מראות שכיחות גבוהה של טראומטיזציה משנית: בקרב אחיות אונקולוגיות נמצא שיעור של כ-38%, אחיות רפואה דחופה 25%, ובקרב אחיות מיילדות 35%. נוסף על כך, עובדי מקצועות הרפואה נחשבים לאחת מקבוצות המקצוע הפגיעות ביותר לטראומטיזציה משנית, כאשר מעורבות רגשית וסבל החולים מהווים את מקורות הדיווח הנפוצים ביותר לדחק בקרב עובדי מקצועות הרפואה.
ילדים להורים המאובחנים עם הפרעת דחק פוסט-טראומטית
ילדים להורים המאובחנים עם הפרעת דחק פוסט-טראומטית נמצאים בסיכון מוגבר לפתח טראומטיזציה משנית בעצמם.
מספר גורמים נוספים אשר עלולים להגביר את הסיכון לטראומטיזציה משנית הינם:
הבדלי מינים
ישנם הבדלים מגדריים בטראומטיזציה משנית בין נשים לגברים. מחקרים מראים שנשים נוטות לפתח יותר טראומטיזציה משנית וגם לחוות את התסמינים הפוסט-טראומטיים בעוצמה גבוהה יותר. הטענה היא שנשים יותר אמפתיות וקשובות לסביבתן ולכן יש סיכוי גבוה יותר לפגיעות ולהעברה פוסט-טראומטית לקרובים להן. הפער בין נשים לגברים בולט גם באשר לסיכוי ההצלחה בהתמודדות עם הפרעת דחק פוסט-טראומטית כאשר לנשים יש סיכוי של כפי שניים מגברים ללקות בהפרעה.
תחושת הנטל ההורי והיפוך התפקידים
כאשר אדם מזדהה יתר על המידה עם הוריו הוא עלול לספוג מהם את מצבי הרוח, הקשיים ובין היתר את הטראומה ובכך להעצים את הסיכוי לפתח טראומטיזציה משנית. הזדהות היתר ודאגת הילד להוריו גוררת התמודדות מוגברת עם הקשיים הפרטיים של ההורים. עוד נמצא שאימהות נתפסו כמעבירות את הנטל ההורי באופן משמעותי יותר מאבות, אם כי גם לאבות הייתה השפעה על תחושת העברת הנטל.
חשיפה עצמית לא מותאמת
החשיפה של אדם לטראומה של הקרובים לו עלולה ליצור טראומטיזציה משנית אצל אדם במידה ונעשית באופן בלתי מותאם. כאשר חושפים ילד צעיר לנבכי הטראומה של ההורה, או כשמספרים על הטראומה במהלך תקופה משברית, הקושי בהתמודדות עם הדברים מצד הילד עלול לגרור התפתחות של טראומטיזציה משנית. כמו כן, גם היעדר שיתוף של הסובבים עלול להוביל לטראומטיזציה משנית. במצב זה, פעמים רבות האדם משלים פרטים מדמיונו לגבי האירוע הטראומטי, פרטים אשר לעיתים נלקחים למקומות השליליים ביותר ומעצימים את הסיכוי ללקות טראומטיזציה משנית.
טיפול
תחום הטיפול בטראומטיזציה משנית אינו מצוי בקדמת השיח הציבורי וישנה בעיית מודעות בכל הנוגע לאפשרות לפתח תסמינים פוסט-טראומטיים רק על בסיס קרבה לאדם הסובל מפוסט-טראומה. לכן, פעמים רבות המתמודדים עם טראומטיזציה משנית אינם מטפלים בקושי זה. כאשר אדם סובל מפוסט-טראומה, סביבתו עלולה לסבול מטראומטיזציה משנית ועל מנת להימנע מכך, יש להקפיד על סגנון תקשורת נכון, חשיפה מותאמת לפרטי הטראומה, שמירה על סביבה תומכת וכיוצא בזה. הקפדה על מעטפת נכונה עבור סביבתו של האדם הפוסט-טראומטי עלולה לצמצם משמעותית את הסיכוי לפתח טראומטיזציה משנית.
לאחר הופעת התסמינים הפוסט-טראומטיים במסגרת הטראומטיזציה המשנית, עיקר הטיפול המוצע דומה לטיפול בהפרעת הדחק הפוסט-טראומטית. בין הטיפולים המוצעים כיום ניתן למצוא שיטות שונות כמו eye movement desensitization and reprocessing) EMDR) אשר מטרתו היא הקהיה ועיבוד מחדש באמצעות תנועות עיניים, חשיפה ממושכת (Prolonged Exposure)- טיפול קצר מועד המבוסס על שיטת CBT ופועל על בסיס פרוטוקול חשיפה לגורם הטראומה , טיפול somatic experiencing) SE) אשר פועל להפחתת תגובות הלחץ לאירועים טראומתיים על בסיס פרוטוקול בעל שלבים מסודרים וכיוצא בזה.
שחיקה (Burnout)
מושג המתאר מצוקה רגשית במסגרת מקום העבודה. שחיקה במקום העבודה נובעת כתוצאה מלחץ נוסף ומתת-הישגיות במקום העבודה, דבר המוביל לביצועים ירודים בעבודה. שחיקה במקום העבודה נחשבת לסימפטום של טראומטיזציה משנית.
טראומטיזציה מכלי שני (Vicarious Traumataization)
טראומטיזציה מכלי שני מתרחשת על בסיס שינויים קוגניטיביים בתפיסתו של המטפל את עצמו, העולם והאחר. שינויים תפיסתיים אלו, עלולים לגרום למטפל לפתח תסמינים פוסט-טראומטיים, כתוצאה מחשיפה מתמשכת במסגרת טיפול באדם שחווה טראומה.
חמלה הגורמת לתשישות (Compassion Fatigue)
המושג מתייחס להפחתה ביכולת אמפתית של בעלי תפקידים המסייעים לאנשים המתמודדים עם סבל, דחק או טראומה (מטפלים, עובדים סוציאליים, מגישי עזרה ראשונה וכיוצא בזה).
חוה ליפשיץ
חוה ליפשיץ (באנגלית: Chava Lifshitz; 26 במרץ 1936, וינה – 1 במרץ 2005, ישראל) הייתה כימאית ישראלית ופרופסור לכימיה באוניברסיטה העברית. מומחית לנושא ספקטרומטרית מסה.
ביוגרפיה
חוה ליפשיץ נולדה ב-26 במרץ 1936 בווינה כאוה וולף. אביה, שלמה (סולומון) היה עורך דין בווינה ואחד ממייסדי קרן "מכבי", היום מכבי שירותי בריאות. לאחר האנשלוס ברחה המשפחה לארץ ישראל. אוה ליפשיץ עיברתה את שמה לחוה. ליפשיץ הייתה ילדה מאוד מוכשרת, ובילדותה לקחה שיעורי פסנתר אצל המלחין פאול בן-חיים.
בשנת 1953 לפשיץ החלה ללמוד כימיה באוניברסיטה העברית בירושלים, בתוכנית מיוחדת לתלמידים מצטיינים שאיפשרה לימודים אקדמיים במקביל לשירות צבאי. בשנת 1958 סיימה תואר שני בכימיה פיזיקלית, ובשנת 1961 סיימה דוקטורט בהנחיית פרופסור גבריאל שטיין, בו חקרה כימיה של קרינות. בין השנים 1961 ל-1963 עשתה השתלמות פוסט דוקטוראלית אצל פרופ' פרנק לונג באוניברסיטת קורנל. בשנת 1963 חזרה לארץ והצטרפה לסגל האוניברסיטה העברית שם לימדה ובנתה מעבדה למחקר במס ספקטרומטריה. בשנת 1973 מונתה לפרופסור מן המניין.
ליפשיץ הייתה נשואה לאסא ליפשיץ, פרופסור לכימיה באוניברסיטה העברית, אותו פגשה בלימודיה, והייתה אם לשלושה ילדים, בהם רון ליפשיץ, פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת תל אביב.
פעילות אקדמית
מחקריה של ליפשיץ בתחום הספקטרומטרית מסה הושפעו רבות מן העיסוק שלה בתחום הכימיה כמו הדינמיקה הכימית של יונים במצב גז, ריאקציות חד-מולקולריות, נתיבי פירוק של צברים יוניים, כימיה של פולרנים, ומולקולות ביולוגיות בפזה הגזית. היא הייתה חברה בוועדות עריכה של עיתונים מקצועיים נחשבים מאוד בתחומה.
ליפשיץ הנחתה דוקטורנטים ופוסט-דוקטורנטים רבים. היא לקחה חלק בוועדות ציבוריות ומילאה תפקידים חשובים כמו יו"ר המחלקה ללימודי כימיה, חברה במועצה להשכלה גבוהה, יו"ר המחלקה לכימיה פיזיקלית, חברה בוועדה העליונה למדע וטכנולוגיה וראש המכון לכימיה.
ליפשיץ עמדה בראש ועדת פרס ישראל לחקר הכימיה בשנת תשס"ב (2002), עת הוחלט להעניקו לפרופסור עדה יונת.
פרסים והוקרה
חוה ליפשיץ זכתה בפרסים רבים, ביניהם:
הוקון החמישי, מלך נורווגיה
הוקון מגנוססון (בנורדית עתיקה: Hákon Magnússon, בנורווגית: Håkon Magnusson; 10 באפריל 1270 – 8 במאי 1319) היה מלך נורווגיה מ-1299 ועד מותו.
חייו
הוקון היה בנם הצעיר ביותר שנותר בחיים של מגנוס השישי ("המחוקק") ושל רעייתו, אינגבורג מדנמרק. מצד אמו הוא היה צאצא של אריק הרביעי, מלך דנמרק. ב-1273 הוכרז אחיו הבכור, אריק כמלך-שותף תחת מלכותו של אביהם, מגנוס השישי. באותה עת הוענק להוקון התואר "דוכס נורווגיה" ולאחר מותו של אביו משל הוקון על אזור רחב סביב לאוסלו וסטוונגר, בכפיפות לאריק. הוקון ירש את כס המלכות כאשר מת אחיו אריק ללא יורשים זכרים.
הוקון נשא לאישה את יופמיה, בתו של גינתר, רוזן ארנשטיין. ב-1312 נישאה בתו החוקית היחידה, אינגבורג, לדוכס השוודי אריק, אחיו הצעיר של בירגר, מלך שוודיה. בנם, מגנוס הרביעי, מלך שוודיה, ירש את הוקון החמישי כמלך נורווגיה. בנוסף הייתה להוקון בת בלתי חוקית בשם אגנס.
הוקון החמישי מת ב-1319 ונכדו, מגנוס הרביעי, מלך שוודיה, שהיה אז בן שלוש, ירש את כסאו תחת השם מגנוס השביעי, מלך נורווגיה. בתו של הוקון, אינגבורג, הוכרה כעוצרת של בנה.
הוקון החמישי נקבר בכנסייה מריה הקדושה באוסלו. שרידיהן של שתי גופות, שהסברה היא שהן של הוקון ושל יופימיה, התגלו בחפירות שנערכו בהריסות הכנסייה והועברו למאוזולאום המלכותי בטירת אקרשהוס.
הר פריסטלי (קולומביה הבריטית)
הר פריסטלי (באנגלית: Mount Priestley) הוא הר ברכסי קיטימט, בהרי החוף של פרובינציית קולומביה הבריטית, שבקנדה.
גובהו של ההר 2,366 מטרים מעל פני הים.
אוריאל בן-עמי
אוריאל בן-עמי (נולד ב-21 בספטמבר 1955) הוא איש תקשורת, עיתונאי, סופר, מנחה ומו"ל. בעל חברת אור-מדיה תקשורת לייעוץ ומיזמי תקשורת.
ביוגרפיה
אוריאל בן-עמי נולד וגדל במושב העובדים נהלל, למשפחה עובדת אדמה ממייסדי המושב. החל לעסוק בעיתונות עוד בילדותו ככתב בעיתוני הילדים והנוער הארץ שלנו ומעריב לנוער.
לאחר שנפצע באימוני ההכשרה במסלול לוחם נח"ל, את שירותו בצה"ל עשה ככתב צבאי בעיתון "במחנה". במסגרת תפקידו ככתב צבאי, נשלח מטעם עיתון "במחנה" לקורס קצינים ולאחריו, פרסם סדרת מאמרים ייחודית "קורס קצינים - מבט מבפנים".
הוא בוגר תואר ראשון בפילוסופיה ומחשבת ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים. שימש רכז הנהגת צופי ירושלים ובמקביל החל לעבוד ברשות השידור, כעורך-שדר בקול ישראל בתוכניות דוקומנטריות ובעריכת תחקירים לטלוויזיה הישראלית (בטרם נקראה הערוץ הראשון).
ב-1983 ערך כתבות תחקיר בעיתון כותרת ראשית.