cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנרי השלישי, מלך צרפת
ביוגרפיה
מלחמת הדת השמינית (1585 -1598) הייתה הארוכה והחשובה שבמלחמות הדת בצרפת. ב-1584 נפטר פרנסואה, דוכס אנז'ו, אחיו הצעיר של המלך ויורש העצר, מה שהותיר את אנרי מלך נווארה כיורש העצר הצרפתי. אך צרפת לא הייתה מוכנה למלך הוגנוטי. ב-1585, על פי דרישתו של אנרי הראשון הדוכס מגיז, נאלץ אנרי השלישי לחתום על צו שלפיו הוצאה הכפירה הפרוטסטנטית אל מחוץ לחוק.
עקב זאת, פתח אנרי מלך נווארה במלחמה (שנודעה בשם מלחמת שלושת האנרים), נגד המלך אנרי השלישי ונגד אנרי הראשון הדוכס מגיז, והביס אותם בקרב קוטרה ב-1587. הקתולים, שלא היו מרוצים מהנהגתו של המלך אנרי השלישי, הקימו ממשלה מהפכנית בפריז וקראו לפליפה השני, מלך ספרד לפלוש לאנגליה ולצרפת. אנרי הראשון הדוכס מגיז נקרא על ידי הקתולים לכבוש את פריז.
ב-12 במאי 1588 נמלט המלך אנרי השלישי מפריז אחרי שהדוכס מגיז השתלט על העיר. המלך נאלץ למנותו למפקד העליון של הצבא הצרפתי וקרא לאספת המעמדות הצרפתית להתכנס בארמונו שבבלואה. משהגיע הדוכס מגיז הוא נרצח מיד בידי אנשי משמר המלך, גופתו נשרפה ואפרו הושלך אל הנהר לואר (23 בדצמבר 1588). ביום המחרת ניתן צו מעצר נגד ראשי הליגה הקתולית, ולואי השני הקרדינל מגיז, אחיו של הדוכס מגיז, הוצא להורג.
המלך אנרי השלישי כרת ברית עם אנרי מלך נווארה, מינה אותו ליורשו ושניהם עלו על פריז בראש צבא הוגנוטי. ב-1 באוגוסט 1589, בעת שהמלך אנרי השלישי הכין את צבאו למתקפה על פריז, הוא נפצע קשה בידי מתנקש ומת ביום המחרת. הוא נקבר בבזיליקת סן-דני שליד פריז. היות שלא היו לו ילדים, ירש את הכתר אנרי מלך נווארה, שהוכתר כאנרי הרביעי לבית בורבון, כיורשו הקרוב ביותר, ובכך הקיץ הקץ על שושלת ולואה ששלטה בצרפת 261 שנה.
שדה יואב
שְׂדֵה יוֹאָב הוא קיבוץ מתנועת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר באזור הדרום, בין הערים אשקלון, קריית גת וקריית מלאכי, השייך למועצה אזורית יואב. כיום יש בו בריכה, אתר נופש ואירוח כפרי.
היסטוריה
היישוב עלה על הקרקע ב-1 ביוני 1966 בידי בני גרעין נח"ל "אתגר" מרמתיים, פתח תקווה, נתניה ונווה שאנן.
היישוב נקרא על שם לוחם הפלמ"ח סגן-אלוף יצחק דובנו – ש"יואב" היה שם הצופן שלו – אשר נהרג בעת הגנת קיבוץ נגבה הסמוך, בהפצצות מ"מצודת יואב" של ימינו (מצודת יואב הייתה מצודת משטרה בריטית שעברה לידיים מצריות עם צאתם של הבריטים מהארץ).
ליד שדה יואב היה יישוב ערבי בשם עיראק סואידן, אשר ננטש בשנת 1948 עם כיבוש הנגב.
כיום נמצא שדה יואב בתהליכי הפרטה והרחבה קהילתית מתוך מטרה להצעיר את אוכלוסיית הקיבוץ.
ערוץ אנימה
"ערוץ אנימה" או "AGN Anime Channel" (ידוע גם כ-"yes Anime" או "HOT Anime") היה שמו של ערוץ טלוויזיה ישראלי ששידר סדרות וסרטי אנימה.
היסטוריה
ערוץ אנימה היה בבעלות משותפת של חברת הטלוויזיה הבינלאומית SPI International וחברת AGN (Assis Global Networks) והיזם דרור לביא שפעל גם כמנהל הערוץ.
סמליל הערוץ ב-HOT וב-yes הושפע מדגל יפן, שבו מעגל אדום על רקע לבן. ב-yes מופיע עיגול אדום בצד שמאל וב-HOT ריבוע מעוגל אדום במרכז.
הערוץ שידר אוסף של סדרות אנימה בדיבוב היפני המקורי, בליווי כתוביות בעברית וברוסית. הסדרות היו בנות כמה שנים או אף יותר מעשור, רובן הגדול לא היו פופולריות בעולם והיו כמעט אנונימיות בקהילה הישראלית לפני שידורן, מה שגרע מהרלוונטיות של הערוץ.
דרור נובלמן
דרור נובלמן (נולד ב-10 בפברואר 1977 ברמת גן) הוא תסריטאי ומנחה טלוויזיה ישראלי, זוכה פרס האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2008.
ביוגרפיה
נובלמן נולד ברמת גן וגדל בשכונת קריית קריניצי. הוא למד תסריטאות באוניברסיטת תל אביב, והחל את דרכו ככותב סאטירה בעיתון הסטודנטים "תזה". בהמשך דרכו מונה ככתב מדורי סאטירה במקומון החיפאי "כלבו" ובאתר נענע. החל משנת 2007 כתב טור שבועי לענייני טלוויזיה במגזין "רייטינג", עד לסגירת העיתון בשנת 2011.
נובלמן עבד כתסריטאי בטלנובלה "מיכאלה" ששודרה ב-2004, והיה היוצר והתסריטאי הראשי של סדרות הטלוויזיה "טלנובלה בע"מ" ו"האלופה". ב-2007 היה עורך התסריט בסדרה "עבודה ערבית" ותסריטאי בסדרה "Red Band", והיה אחד הזוכים בפרס האקדמיה לטלוויזיה עבור התסריט הקומי לשנת 2008.
ב-2009 הנחה נובלמן את שעשועון המשימות "סיימון" בערוץ ביפ והשתתף כחבר פאנל קבוע בשתי העונות של התוכנית "מהדורת השבט" בערוץ 10, וכן השתתף כחבר פאנל בתוכנית "טינופת", ששודרה ב-HOT3.
נובלמן היה היוצר והתסריטאי הראשי של סדרת הטלוויזיה "חסמבה דור 3" שעלתה ב-2010 וזכתה בפרס האקדמיה כ"סדרה הטובה ביותר בז'אנר הילדים והנוער". כן היה התסריטאי הראשי של העונה השנייה של "Red Band" ששודרה ב-2011. נובלמן עבד גם כתסריטאי בתוכנית "המופע של רד ודביר" בערוץ 2, שאחד המגישים בה הוא רד אורבך, סולן להקת "Red Band".
ב-2011 כתב את התסריט למופע הפסטיגל.
בשנת 2013 שימש נובלמן כיוצר ותסריטאי של העונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "חסמבה דור 3".
נובלמן עבד כתסריטאי בסדרה "מתים לרגע" ששודרה ב-2014.
ב-2018 היה נובלמן היוצר־שותף והתסריטאי סדרת הדרמה הקומית "מלכות" ב-HOT3. ב-2021 עלתה לשידור עונתה השנייה של הסדרה.
נובלמן הוא אחיו של המוזיקאי והיוצר שי נובלמן.
המאוים
"המאוים - הבעתה" (מתורגם גם: האלביתי ; בגרמנית: Das Unheimliche, באנגלית: The Uncanny) הוא מושג פרוידיאני עבור משהו שיכול להיות מוכר, אך בו-זמנית גם זר, והתוצאה של כך היא תחושה של זרות לא-נוחה.
משום שהמאוים הוא מוכר, אך זר, התופעה יוצרת לעיתים קרובות דיסוננס קוגניטיבי אצל הסובייקט החווה בשל אופיו הפרדוקסלי של להיות נמשך ובו-זמנית גם נדחה על ידי האובייקט. דיסוננס קוגניטיבי זה מוביל פעמים רבות לדחייה על הסף של האובייקט, משום שהסובייקט מעדיף שלא להתמודד עם התופעה.
ארנסט ינטש
המושג זוהה לראשונה על ידי ארנסט ינטש במאמר משנת 1906, על הפסיכולוגיה של המאוים. ינטש מגדיר את המאוים כהיות תוצר של "אי הוודאות האינטלקטואלית; כך שהמאוים ימשיך להיות תמיד, כפי שהיה בעבר, דבר שהסוביקט אינו מודע לו. ככל שהאדם יתמצא טוב יותר בסביבתו, כך תפחת הנכונות שלו להתרשם מן המאוים לגבי האובייקטים והאירועים הסובבים אותו, ומרחיב על השימוש בו בעולם הבדיוני.
ינטש מזהה את הסופר הגרמני א.ת.א. הופמן כסופר אשר משתמש בתופעת המאוים בעבודתו, במיוחד בסיפור "איש-החול", שבו מופיעה דמות של בובה בעלת תכונות אנושיות בשם אולימפיה.
ג'ייסון ריץ'
ג'ייסון ריץ' (באנגלית: Jason Rich; נולד ב-8 במאי 1986 בפנסאקולה, פלורידה) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הרכז והקלע. ריץ' נחשב לשחקן הגנה מצטיין וידוע גם ביכולתיו האתלטיות וביכולת המסירה הגבוהה שלו.
המאוים
זיגמונד פרויד
הקונספט של המאוים הורחב בהמשך על ידי זיגמונד פרויד במאמרו משנת 1919, "Unheimlich", שנשען, בין השאר, על עבודתו של הופמן (שפרויד מתייחס אליו כאל אמן "תחרות של המאוים בספרות"). עם זאת, הוא מותח ביקורת על טענתו של ינטש כי אולימפיה היא מרכיב מאוים מרכזי בסיפור. במקום זאת, פרויד מצביע על אלמנט שונה לחלוטין בסיפור – "הרעיון ששודדים למישהו את העיניים", וטוען שזהו ה"מופע היותר מרשים של מאוימות" בסיפור.
ג'ייסון ריץ'
את דרכו בכדורסל החל ריץ' בנבחרת בית הספר על שם דר. פיליפס, בה שיחק בין השנים 2000-2004. עם סיום לימודיו התיכוניים החל לשחק באוניברסיטת פלורידה סטייט ולאחר שנתיים לא מוצלחות במיוחד, הפך בעונת לשחקן המוביל של הקבוצה וקבע ממוצעים של 14.5 נקודות, 2.0 אסיסטים, 4.4 ריבאונדים ו-1.1 חטיפות למשחק. לאחר עונה נוספת במכללות יצא לאירופה וחתם בקבוצה האיטלקית קאנטו, ובעונה אחת במדיה קלע 9.8 נקודות, מסר 1.5 אסיסטים והוריד 3.2 ריבאונדים בממוצע למשחק והוביל אותה למקום התשיעי בסרייה א' ולרבע גמר הגביע האיטלקי, בו הפסידה 77-65 למונטפסקי סיינה.
בעונת עבר למכבי חיפה הישראלית. כבר עם תחילת העונה הפגין ריץ' יכולת טובה ואת משחק הפתיחה נגד מכבי תל אביב סיים עם 16 נקודות, 3 ריבאונדים ו-3 אסיסטים. בהמשך שמר על רמת משחק גבוהה, אך במהלך חודש דצמבר 2009, סבל מיכולת קליעה ירודה ולא עבר את רף 10 הנקודות בכל ארבעת משחקי הליגה בחודש זה. עם זאת, ב-24 בדצמבר הפגין את אחד ממשחקי השיא שלו בחיפה, כאשר קלע 28 נקודות ומסר 4 אסיסטים במשחק רבע גמר גביע המדינה נגד עירוני אשקלון, אך קבוצתו הפסידה 95-87. לאחר משחק זה הפך לשחקן המוביל של חיפה יחד עם דבון ג'פרסון והשיג רצף של שבעה משחקים בהם לא ירד מ-17 נקודות. גם בפלייאוף הפגין יכולת מצוינת, אך לא הצליח למנוע את הדחתה של קבוצתו כבר ברבע הגמר על ידי ברק נתניה. בסך הכל סיים את העונה עם ממוצעים מצוינים של 14 נקודות, 3.1 אסיסטים, 3.9 ריבאונדים ו-1.2 חטיפות למשחק בעונה הסדירה ו-16.8 נקודות, 3.2 אסיסטים, 4.2 ריבאונדים ו-1.5 חטיפות למשחק בפלייאוף.
בעונת עבר לשחק בהפועל ירושלים.
קונסטנטין
{{פירושונים|
ראו גם
}}
שכונות עבר הירקון
שכונות עבר הירקון הוא השם הכולל לשכונות הנמצאות מצפון לנחל הירקון, בצפון תל אביב. שכונות אלה משתרעות על פני 21 אלף דונם, המהווים כ- 41% משטח העיר, ומתגוררים בהן כ-24% מתושבי העיר.
השכונות התפתחו בהדרגה, ובאזור זה נמצאת עיקר הבנייה של תל אביב עד היום. לאזורים אלה של העיר היה ביקוש גבוה מאז קום המדינה בשל היותם קרובים יחסית למרכז העיר אך רחוקים דיו כדי להוות שכונות פרבריות שקטות. גם כיום, למעשה, מתפקדות רובן כפרברי העיר. הן אינן מחוברות אל המרקם העירוני של מרכז תל אביב, או לערים האחרות המשיקות לאזור: רמת גן, בני ברק ורמת השרון.
השכונות מחולקות ביניהן לשתי קבוצות: שכונות צפון-מערב הנמצאות ממערב לנתיבי איילון ומוגדרות כרובע מס' 1 בחלוקה האדמיניסטרטיבית של העירייה, ושכונות צפון-מזרח הממוקמות ממזרח לאיילון ומוגדרות כרובע מס' 2. בין שני אזורים אלה מחבר ציר תנועה אחד בלבד - שדרות קרן קיימת לישראל, ובנוסף אליו שדרות רוקח כציר תחבורה עיקרי העובר בין השכונות לנחל הירקון ומחבר אותן עם מרכז העיר.
כל שכונות עבר הירקון פועלות באופן עצמאי ממרכז העיר מבחינת כל השירותים הקהילתיים (בתי ספר, גני ילדים, בריאות) ובהן מספר אתרים חשובים המשרתים את כלל העיר ואף את מרחבה המטרופוליני. על אלה נמנים פארק הירקון, אוניברסיטת תל אביב, גני התערוכה, הלונה פארק של תל אביב וקריית החינוך של תל אביב, וכן אזורי התעסוקה אזור תעשייה עבר הירקון וקריית עתידים.
ברובע עובר שביל ישראל דרך תל ברוך ופארק הירקון.
קישורים חיצוניים
ירון בסלב, העשור הראשון להתפתחות שכונות תל אביב שמעבר לירקון, 1947–1958, מתוך עיונים בתקומת ישראל. 2013
בנק קופת עם
בנק קופת עם היה בנק קואופרטיבי בתקופת היישוב, ולאחר מכן במדינת ישראל.
היסטוריה
הבנק נוסד בשנת 1918 בשם "הבנק הקואופרטיבי קופת עם א"י". לימים הפך ל"בנק קופת עם לישראל בע"מ". בניין הבנק שנבנה ברחוב אחד העם 13 בתל אביב נחשב כבניין היסטורי בסגנון הבינלאומי אותו תכנן יצחק רפופורט. ב-1932 כבר היה קיים סניף בחיפה. הסניף בירושלים עבר בשנת 1934 לבניין סנסור. בשנת 1935 מימן את הקמת "שיכון עממי" בתל אביב.
בשנת 1938 הפך מקואופרטיב לחברה בע"מ.
בשנת 1956, התמזג עם "אוצר סוחרי תל אביב". בשנת 1966, קבוצת משקיעים, שכללה בין השאר את: לודוויג יסלזון, טיבור רוזנבאום, "האחים דנקנר" משה דנקנר ועובד בן עמי, רכשה 50% ממניות הבנק. עובד בן עמי מונה ליושב ראש הדירקטוריון.
הבנק הפסיק לפעול כבנק עצמאי בשנת 1976, לאחר שנרכש על ידי בנק לאומי, לבנק היו אז 17 סניפים ברחבי הארץ.
אללי אדמסו
אללי אדמסו (באמהרית: አለልኝ አድማሱ; נולד ב-27 בפברואר 1962) הוא שגריר ישראל באתיופיה. קודם לכן שימש יועץ ראש ממשלת ישראל לענייני העדה האתיופית לשעבר וחבר הכנסת מטעם סיעת הליכוד בכנסת ה-18. התמודד לכנסת כיו"ר מפלגת כל ישראל אחים לשוויון חברתי ולאחר מכן הצטרף למפלגת כחול לבן.
ביוגרפיה
אדמסו נולד באתיופיה ועלה לישראל ללא משפחתו בשנת 1983. הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ומדעי המדינה ותואר שני במדיניות ציבורית מאוניברסיטת תל אביב.
לאחר לימודיו האקדמיים החל את שירותו בצה"ל והוא בן 26. שימש כקצין בחיל החינוך והנוער בתפקיד הדרכה ובמסגרת שירותו הצבאי השתתף גם במבצע שלמה. לאחר השחרור מצה"ל, שימש שליח בארצות הברית להסברה בנושאי קליטת עלייה ואחר כך עבד במשך 14 שנים במשרד התמ"ת, כאחראי להכשרה מקצועית ותעסוקה לעולי אתיופיה.
הצטרף לליכוד בשנת 1990 והוא חבר מרכז המפלגה מאז 1999. בבחירות לכנסת ה-18 נבחר למקום ה-28 ברשימת הליכוד, אך לא נכנס לכנסת. שימש יושב ראש מטה הבחירות של עולי אתיופיה בליכוד בבחירות 1996, 1999, 2003 ו-2006. בספטמבר 2012 התפטר יוסי פלד מהכנסת, ואדמסו החל לכהן כחבר הכנסת. הוא כיהן עד הבחירות לכנסת התשע עשרה שנערכו בינואר 2013.
ההתמודדות על משבצת העולה החדש ברשימת הליכוד
לאחר הפריימריז בליכוד לקראת הבחירות לכנסת ה-18 שובץ אדמסו במקום ה-28 של רשימת הליכוד. ולדימיר שקלאר, מועמד שעלה מרוסיה, שכמו אדמסו התמודד על משבצת העולה החדש של רשימת הליכוד לכנסת ה-18, הגיע מקום אחד בלבד אחרי אדמסו. שקלאר פיגר אחרי אדמסו ב-50 קולות בלבד.
שקלאר הגיש עתירה יחד עם אסיה אנטוב (מועמדת נוספת למשבצת העולה) לוועדת הבחירות של הליכוד באמצעות עורך הדין יעקב נאמן כנגד שיבוצו במקום ה-28 של אדמסו. טיעוניו של שקלאר סבבו סביב הנקודה שאדמסו עלה לארץ בשנת 1983 בעוד בחוקה של הליכוד כתוב במפורש כי עולה חדש מוגדר כמישהו שעלה לארץ משנת 1985 והלאה. בהחלטת ועדת הבחירות של הליכוד נקבע כי אדמסו אכן נמצא לא מתאים למשבצת העולה החדש וניתנה ההוראה להדיחו ולהחזיר לו את הסכום ששילם על אגרת בחירות.
אדמסו הגיש ערעור על ההחלטה לבית הדין של הליכוד. בערעורו טען אדמסו כי אין בסמכותה של ועדת הבחירות לדון בעתירה של שקלאר וכן כי העתירה הוגשה באיחור. לאחר המאבק המשפטי בית הדין של התנועה קבע כי אדמסו יוצב במקום ה-28 וכי לא היה פגם בהתנהגותו בהציעו עצמו למשבצת העולים.
כחבר הכנסת
אדמסו מונה לחבר הכנסת בספטמבר 2012, לקראת סיום כהונתה של הכנסת ה-18, לאחר שהח"כ והשר יוסי פלד התפטר מתפקידו לטובת מינויו ליושב ראש חברת קו צינור אילת אשקלון. התמודד בפריימריס בליכוד לכנסת ה-19 ולא נבחר במקום ריאלי.
לאחר כהונתו בכנסת
לקראת הבחירות לרשויות המקומיות ב-2018, הודיע על התמודדותו לראשות עיריית ראשון לציון, אך לא נבחר.
פליקס דה מנשה
הברון פליקס דה מנשה (בצרפתית: Felix De Menasce; 1 באוגוסט 1865 – 20 ביולי 1943) היה מנהיג בכיר בקהילה היהודית במצרים, דמות מרכזית בכלכלת מצרים ומהבולטים בפעילים הציונים מבין יהודי צפון אפריקה. נולד וחי כל ימיו באלכסנדריה, אך נסע תכופות, לתקופות שונות לבירות אירופה. אחד ממייצגי הציונות שדגלה ביזמה חופשית לא ממוסדת ושם דגש על תועלת כלכלית להתיישבות יהודית בארץ ישראל.
אללי אדמסו
לאחר כהונתו בכנסת
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת במרץ 2019 עמד בראש רשימת "כל ישראל אחים ופעולה לישראל" המשותפת למפלגות כל ישראל אחים לשוויון חברתי, מפלגה שקוראת לחיזוק מעמד ישראל כיהודית ודמוקרטית ועידוד עלייה לישראל מהתפוצות ולמפלגת פעולה לישראל. רשימה זו לא הצליחה וקיבלה רק 1,140 קולות (0.03%). לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים בספטמבר 2019 הוא עמד בראש רשימת כל ישראל אחים לשוויון חברתי שהמתמודדה בבחירות אלו באופן עצמאי. המפלגה נרשמה לבחירות אך פרשה מההתמודדות יומיים לפני הבחירות.
פליקס דה מנשה
משפחת דה מנשה
אבי המשפחה היה יעקב קטאווי, שאבותיו הגיעו לקהיר מחברון. נכדו, בן בתו שמחה, יעקב לוי מנשה (1809–1882) (סבו של פליקס) עבר מקהיר לאלכסנדריה בשנת 1854, לאחר שהקיסר האוסטרו-הונגרי פרנץ יוזף העניק חסות ליהודיה. בראשית דרכו היה בנקאי פרטי ובהמשך היה הראשון שהקים בעיר רשת מסחרית ענפה שסחרה עם מרכז אירופה (בשם J. L. Menasce et Fils לאמור "י.ל. מנשה ובניו"). שותפיו העסקיים העיקריים היו בני משפחות האצולה היהודית של מצרים: מוצרי (אבותיו של אלברט מוצרי ומכבי מוצרי-מני), רולו, סוארס, קטאווי, אגיון ופיצ'וטו. במהלך החגיגות לפתיחת תעלת סואץ (1869) שכנע את הקיסר פרנץ יוזף שמקור משפחתו ממרכז אירופה ובשנת 1873 העניק לו הקיסר תואר של ברון הונגרי.
המשפחה ביססה את מעמדה בעיר והפכה לאחת המשפחות העשירות ביותר בה. ב-1907 הקימו חברה עסקית, יחד עם משקיעים אנגלים במסגרת שותפות זו הקימו שכונת מגורים (בשם "שכונת מנשה"), בתי ספר, בית חולים (בראשות בכור דה מנשה), ניהלו חברות למסחר ואף שלטו בבנק הלאומי המצרי. באלכסנדריה קיימת עד היום שדרה בשם Rue Menasce על שם המשפחה. המשפחה, יחד עם משפחות אחרות של שותפיה, שלטה במוסדות הקהילה היהודית וניהלה רבים מנכסי הקהילה, בין היתר בית הכנסת "היכל מנשה". יעקב לוי דה מנשה השקיע גם מחוץ למצרים, באוסטריה, אנגליה ופריז.
אללי אדמסו
לאחר כהונתו בכנסת
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושלוש עבר אדמסו למפלגת "כחול לבן". לאחר הבחירות פורסם ששר החוץ גבי אשכנזי מתכוון למנות אותו לשגריר ישראל באתיופיה. הממשלה אישרה את המינוי ב-22 בנובמבר 2020.
חיים אישיים
אדמסו מתגורר בראשון לציון, נשוי ואב לשישה.
פליקס דה מנשה
משפחת דה מנשה
אחיו של יעקב לוי, אדמונד, הצטרף ב-1897 למסעו של מועדון החברים היהודי-בריטי האקסקלוסיבי, "המכבים הקדמונים", בראשות ישראל זנגוויל והרברט בנטוויץ' (אביהם של תלמה ילין, נורמן ויוסף בנטוויץ'). יחד עמם יצא למסע "עלייה לרגל למקומות הקדושים בארץ ישראל".
לברון יעקב לוי דה מנשה (ואסתר לבית נג'ארי, אשתו) נולדו הבנים מואיז, יוסף, אליהו ובכור-לוי והבנות מרגריט, ג'מילה ורוזה. עם התבגרותם השתלבו בעסקי המשפחה. מואיז ניהל את עסקי המשפחה במרסיי, יוסף בליברפול, אליהו בלונדון ומנצ'סטר. בכור נשאר לנהל את עסקי המשפחה בקהיר ואלכסנדריה.
בכור (1830–1885) נשא לאשה את שמחה-אלגרה לבית קטאווי והיה אביהם של יעקב (ז'ק), אלברט (או אלפרד), אליהו, אסתר ופליקס. יעקב פנה למסחר סוכר וכותנה וכיהן כנשיא קהילת יהודי אלכסנדריה במשך למעלה מ-25 שנה (1889–1914), אלברט השתלב בעסקי המלונאות ופליקס המשיך את עסקי הבנקאות והנדל"ן.
חייו האישיים
פליקס למד בווינה ובלונדון, שם ניהל זמן מה את עסקי המשפחה לפני שחזר לאלכסנדריה.
גוף טרנס-נפטוני
גוף טרנס-נפטוני הוא גרם שמים במערכת השמש הנמצא במסלול סביב השמש, ונמצא מעבר לכוכב הלכת נפטון, כוכב הלכת האחרון במערכת השמש.
פליקס דה מנשה
חייו האישיים
ב-17 באוקטובר 1903 נשא בז'נבה את אשתו השנייה והדומיננטית רוזה לבית בוסטוס (1875–1949 Rose Claudia, Rosette Larriba de Bustos), ילידת פריז. היא ילדה לו את בנותיו קלייר ודניס ואת בנו, ז'אן דה מנשה.
גוף טרנס-נפטוני
מעבר לנפטון השפעת הכבידה של השמש פוחתת וההשפעה ההדדית של כוכבי הלכת קטנה, כך שהשפעות הכבידה על גרמי "מערכת השמש החיצונית" שמעבר לנפטון שונות מהשפעות הכבידה על הגופים שבקרבת השמש.
פליקס דה מנשה
חייו האישיים
בין השנים 1926–1932 כיהן פליקס כנשיא הקהילה היהודית של אלכסנדריה. ובכך המשיך את עשרים וחמש השנים בהן כיהן בכהונה זו אחיו יעקב (עם הפסקה של 12 שנים) עד כי נאמר שהקהילה היהודית באלכסנדריה היא נכס פרטי של משפחת מנשה. נשיאות הקהילה מינתה את הרב הראשי של יהודי אלכסנדריה ופקידים שונים במנגנון הקהילה, כך שפליקס דה מנשה ריכז בידיו כח רב.
גוף טרנס-נפטוני
הגופים הטרנס-נפטוניים נמצאים בשלושה אזורים: חגורת קויפר, הדיסק המפוזר ועננת אורט. המרחק הרב של האזורים האלה מהשמש משפיע רבות על מערך אותם הגופים, על הרכבם ועל מסלולם. גופים אלה לא הספיקו להתאחד לעצמים גדולים כמו הגופים הקרובים לשמש, מסלולם פחות יציב וסוטה בהרבה ממישור המילקה, ובניגוד לגופים הקרובים לשמש, המושפעים מהרוח הסולארית של השמש, גופים טרנס-נפטוניים פטורים מהשפעת גורם רב-עוצמה זה.
פליקס דה מנשה
חייו האישיים
בשנת 1936, עקב המרד הערבי הגדול חדל דה מנשה להשקיע בארץ ישראל. הוא המשיך לארח נציגים של ההנהגה הציונית במצרים אך בשנת 1938 חלה ופסק לתפקד. בנו, ג'ורג' מיעט לפעול בארץ ישראל, אך תרם להקמת תיאטרון הבימה והאוניברסיטה העברית. בן אחר, ז'אן, התנצר (בשעה שהיה מזכיר המשרד הציוני בז'נבה). נכדתו, מרי-לואיז (רחל), נישאה לימים למכבי מוצרי. הפעילות הכלכלית של בני המשפחה במצרים הסתיימה ב-1948 ואחרוני בניה עזבו את מצרים ב-1956.
קשריו הראשונים עם הציונות
עד מלחמת העולם הראשונה התנהלו עסקיו של דה מנשה בעיקר במצרים ובאירופה והוא לא הראה כל זיקה לנושא הציוני. אולם בשנת 1914 קלט פליטים יהודים שנמלטו מארץ ישראל. בתי הספר של הקהילה קלטו מילדי הגולים והמשפחות המבוססות קלטו משפחות יהודיות.
גוף טרנס-נפטוני
מרחק וסיווג
גופים טרנס-נפטוניים מחולקים למספר קבוצות על פי האזור בו הם נמצאים:
פליקס דה מנשה
קשריו הראשונים עם הציונות
בדרך זו נפגש פליקס דה מנשה עם אהרון אהרונסון שנע בין ארץ ישראל ומצרים וכן עם חיים ויצמן ואיתמר בן-אב"י. אהרונסון, במכתב שכתב לאורד וינגייט ב-23 באוגוסט 1917 מזכיר בחיבה את האירוח של משפחת דה מנשה אך מגנה את הסלידה שלהם מהציונות המדינית בעלת הזיקה הסוציאליסטית.
גוף טרנס-נפטוני
מרחק וסיווג
ישנם גופים המרוחקים הרבה מעבר למצוין בדיאגרמה משמאל, כך למשל סדנה נמצאת במרחק של 500 יחידות אסטרונומיות והגוף 2000 OO67 נמצא במרחק מרבי של 1,068 יחידות אסטרונומיות, אם כי הוא מתקרב עד כדי 21 יחידות אסטרונומיות.
פליקס דה מנשה
קשריו הראשונים עם הציונות
עם תום המלחמה יזמו חיים ויצמן ו"הפדרציה של ציוני מצרים", שבראשה עמד ז'ק מוצרי, ידידו של דה מנשה, טקס הזדהות של יהודי מצרים עם יהודי ארץ ישראל לרגל מתן הצהרת בלפור. אולם פליקס דה מנשה עצמו לא היה שותף להתארגנות זו אלא יזם במקביל את הקמת ה"ועדה למען ארץ ישראל" כארגון לתמיכה כלכלית במתיישבים היהודים בארץ ישראל.
גוף טרנס-נפטוני
גופים מוכרים
בעשורים האחרונים התגלו גופים רבים במערכת השמש החיצונית. העיקרי והמוכר ביותר הוא פלוטו, שנחשב מאז שהתגלה בשנת 1930 ככוכב לכת, אך בשנת 2006 שונתה הגדרתו לכוכב לכת ננסי וזאת בעקבות גילוי אריס, גוף טרנס-נפטוני נוסף הגדול מפלוטו.
פליקס דה מנשה
קשריו עם חיים ויצמן
בשנות ה-20 של המאה ה-20 התהדקו קשריו האישיים של דה מנשה עם ויצמן, שנהג להתארח בבית משפחת דה מנשה בנסיעותיו התכופות מארץ ישראל לאירופה, אשר עברו כולן דרך אלכסנדריה. כמו כן אירח דה מנשה נדבנים יהודים ואנשי עסקים שויצמן ביקש כי יבקרו בארץ ישראל (למשל פליקס ורבורג, אחד ממנהיגי הקהילה היהודית בארצות הברית ומייסד ארגון הג'וינט). בספטמבר 1921 ייצגו פליקס ויעקב דה מנשה את הפדרציה הציונית של יהודי מצרים במסגרת דיוני הקונגרס הציוני ה-12 בקרלסבאד.
גוף טרנס-נפטוני
גופים מוכרים
היום, אריס, פלוטו, מאקה-מאקה והאומיה הם ארבעת הגופים הטרנס-נפטוניים היחידים המוגדרים ככוכבי לכת ננסיים, עצמים קטנים יותר נכללים בקטגוריית כוכבי לכת מינוריים.
פליקס דה מנשה
קשריו עם חיים ויצמן
הדיונים המדיניים הללו לא הניבו פרי ויחסי ויצמן ודה מנשה הצטננו. עם זאת, בספטמבר 1928 חזר ויצמן ופנה אל דה מנשה בהצעה עסקית לרכוש את הכותל המערבי ואת הקרקע הסמוכה אליו, ואף דיווח להנהלה הציונית כי:
גוף טרנס-נפטוני
גופים מוכרים
להלן הגופים הטרנס-נפטוניים הגדולים ביותר, מסודרים לפי גודלם:
פליקס דה מנשה
קשריו עם חיים ויצמן
אף על פי שוויצמן ביקש במוצהר לקדם עניינים מדיניים, הוא ביקש גם לעניין את משפחות יהודי מצרים העשירות בהשקעות כלכליות בארץ ישראל וניסה לשכנע יזמים לבקר בארץ ישראל ולהשקיע בה.
השקעות כלכליות ויזמות בארץ ישראל
קשריו של דה מנשה עם משפחת אהרונסון, שהחלו באירוח גולים במלחמת העולם הראשונה, התהדקו על רקע שותפות עסקית. בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20 הקימו אלכסנדר אהרונסון, איתמר בן אב"י ועובד בן עמי את הסתדרות האיכרים בני בנימין. הם שכנעו את דה מנשה להיכנס עמם לשותפות בבנק בני בנימין ובחברת "הנוטע". אלו היו ההשקעות הראשונות של דה מנשה בארץ ישראל. שיטת ההשקעה של דה מנשה בארץ ישראל הייתה זהה לשיטתו בעסקאות נדל"ן בכל מקום אחר. לאמור, השקעה ביחד עם יזם מקומי ברכישת שטח אדמה, חלוקתו לחלקות ומכירתן ברווח למתיישבים פרטיים לצורכי מגורים או חקלאות. על האדמות שנרכשו בסיועו הוקמו, בין השאר, היישובים כפר אהרון, הרצליה, אבן יהודה, צור משה ונתניה. בזכות קשריו של דה מנשה עם יהודי ארצות הברית נוצר קשר עם נתן שטראוס, אחד ממגייסי הכספים הגדולים של יהדות ארצות הברית, שהעיר נתניה קרויה על שמו.
לאחר שראה ברכה בעמלו הרחיב דה מנשה את קשריו העסקיים בישראל. נוסף על קשריו העסקיים עם חברת "בני בנימין" רכש דה מנשה אדמות גם בתל אביב וסייע לראשי העיר תל אביב דוד בלוך ומאיר דיזנגוף בהגשמת תוכניותיהם להקים בתל אביב "בתי מרפא ומרגוע". כמו כן רכש עם משה ליטוינסקי ואחיו אמיל את האדמות עליהן קמה המושבה תל ליטווינסקי (תל השומר) וקרקעות רבות בסביבות רמת גן.
החל משנת 1933, הכניס פליקס לניהול עסקיו בארץ ישראל את בנו ג'ורג' (1891–1967). באותה תקופה שיתף פעולה עם חברת גן חיים לרכישת פרדסים בסביבת פתח תקווה. על אחד מפרדסים אלה הוקמה קריית מטלון כשכונת גנים למתיישבים עצמאיים, זאת לאחר שדה מנשה סירב לבקשתו של ארתור רופין שימכור לו את הפרדס עבור שיכון יהודי גרמניה. פרשה זו מדגימה את אופי הפעולה של דה מנשה בארץ ישראל שהונע ממניעים כלכליים שהעדיפו, בנוסף לשיקולי רווח, סיוע ליזמות פרטית על פני סיוע למוסדות ההסתדרות הציונית. הצטרפה לכך נטייתם של יהודי מצרים שלא להתבלט בפעילות ציונית גלויה ופומבית על רקע העוינות שהחלה להיווצר בסביבתם לאחר עליית היטלר לשלטון והזיקה שהייתה לחלק ממנהיגי הציבור במצרים לתנועה הנאצית.
בנוסף לפעילות רכישת הקרקעות בשרון רכשו פליקס ואלברט דה מנשה מניות של מלונות. הידועים ביניהם הם מלון "פנורמה" בכרמל מרכזי בחיפה ומלון המלך דוד בירושלים שהוקם על ידי ידידו ושותף המשפחה, ז'ק מוצרי.
בשנת 1936 רכש דה מנשה פרדס על שטח 218 דונם מצפון מערב לכפר סבא, סמוך לפרדסי גן חיים. על אדמות אלה תכנן להקים את ביתו ועד שבנה אותו נטע בו גן גדול, הקרוי גן מנשה. הבית לא הוקם מעולם אך הגן הפך לאחד הגנים הפרטיים הגדולים והמרשימים ביותר בארץ.
הנצחה
פליקס דה מנשה כמעט ואינו מונצח בישראל. פרט לשם רחוב קטן בקריית מטלון בפתח תקווה וגן מנשה בכפר סבא הקרוי על שמו (להלכה, אך ללא ציון במפות וללא שלט בשערו), אין לו זכר. החוקרת עירית עמית כהן עומדת על סוגיית אי-ההנצחה ותולה אותה במספר גורמים:
לדברי עופר רגב חוסר ההנצחה נעוץ בכך שדה מנשה לא עסק בהאדרת שמו, גם יורשיו נמנעו מכך, ולראיה, נכדתו רחל מכבי הסתירה עד אחרון ימיה כל קשר למשפחה שלא הייתה ציונית די הצורך בעיניה.
קורנל וסט
קורנל רונאלד וסט (אנגלית: Cornel Ronald West; נולד ב-2 ביוני 1953) הוא הוגה דעות, סופר, מחנך, פוליטיקאי, ופעיל חברתי אמריקאי. כיהן כפרופסור בסגל אוניברסיטת הרווארד וכעת מכהן כפרופסור למדע הדתות באוניברסיטת פרינסטון. וסט אומר שתרומתו האינטלקטואלית שואבת ממגוון מסורות, כגון הכנסייה הבפטיסטית האפרו-אמריקאית, מרקסיזם, טרנסצנדטליזם ואנטון צ'כוב.
לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2024 הודיע וסט על כוונתו להתמודד במסגרת מפלגה שלישית. בתחילה הוא הכריז על מועמדותו מטעם מפלגת העם ולאחר מכן על כוונתו להתמודד על מועמדות מטעם מפלגת הירוקים.
ביוגרפיה
וסט נולד בטולסה שבאוקלהומה. הוא נכדו של מטיף. וסט צעד כצעיר בהפגנות זכויות האזרח וארגן הפגנות שדגלו בהכנסת קורסים ללימודי שחורים לתוכניות הלימודים בבתי הספר התיכוניים. וסט כתב מאוחר יותר שבצעירותו הוא העריץ את "המיליטנטיות השחורה והכנה של מלקולם אקס, את המחאה הזועמת של תנועת הפנתרים השחורים והתאולוגיה השחורה הזועמת של ג'יימס קון".
לאחר שהשלים את חוק לימודיו בבית הספר התיכון על שם ג'ון פיצג'רלד קנדי שבסקרמנטו, קליפורניה, שם הוא שרת כנשיא כיתתו בתיכון, הוא נרשם לאוניברסיטת הרווארד בגיל 17. הוא האזין לשיעורים של הפילוסופים רוברט נוזיק וסטנלי קאבל והשלים את לימודיו תוך שלוש שנים בהצטיינות בשפות ובתרבויות של המזרח הקרוב בשנת 1973. הוא היה נחוש בדעתו להשפיע על האוניברסיטה ועל המסורות האינטלקטואליות שלה על מנת שישרתו את האג'נדות הפוליטיות שלו ולא בדרך האחרת ששררה: שהאג'נדות החינוכיות יכפו עליו. "בהיותי חייב למשפחתי, לכנסייה, ולתנועות החברתיות השחורות של שנות השישים," הוא אומר, "הגעתי להרווארד גאה בהשקפותי האפריקאית, הנוצרית, והמיליטנטית הלא-קולוניאלית. אם לחדד את הנקודה התוודיתי והדגשתי את הסגנונות, המאניירות ונקודות ההשקפה השחורות שלי, הערכים הנוצריים שלי בדבר השירות, האהבה, הענווה, המאבק והתחושה האנטי קולוניאליות של זכות ההגדרה העצמית של עמים ואומות מדוכאות ברחבי תבל."
הוא קיבל את הדוקטורט שלו בשנת 1980 באוניברסיטת פרינסטון, שם הושפע מהפרגמטיזם של ריצ'רד רורטי. מאוחר יותר פרסם את עבודת הדוקטורט שלו (שהושלמה ב-1980) כ"ממדים המוסריים של החשיבה המרקסיסטית" (The Ethical Dimensions of Marxist Thought).
באמצע שנות העשרים לחייו, הוא שב להרווארד כ'עמית דה בואס' וכמורה מן החוץ בUnion Theological Seminary בעיר ניו יורק. ב-1985 הוא הצטרף ל-Yale Divinity School באוניברסיטת ייל במה שנעשה לבסוף למינוי כמרצה בלימודים אמריקאיים. בעת היותו בייל, הוא לקח חלק במחאות בקמפוס של האיגוד מקצועי של הכמורה שדגלו ביציאה מהשקעות במשטר האפרטהייד בדרום אפריקה, דבר שהוביל לבסוף למאסרו ולכליאתו. כעונש ביטל מנהל האוניברסיטה את המינוי שלו באביב 1987, וגרם לו לנדוד בין ייל (שם הוא הורה בשני קורסים) לבין הסורבון.
ב-2001, לאחר ריב פומבי עם נשיא הרווארד לורנס סאמרס, שב וסט לפרינסטון, שם הוא מלמד מאז.
וסט זכה ללמעלה מעשרים תוארי כבוד ול-American Book Award. הוא חבר בתנועה הדמוקרטית-סוציאליסטית של אמריקה, שבה הוא כעת מכהן כיושב ראש של כבוד. הוא גם משתתף בעריכת כתב העת כתב העת תיקון וממנהלי הארגון 'הרשת הרוחנית המתקדמת' (Network of Spiritual Progressives). וסט הוא חבר במועצת המנהלים של 'הגשרים הבינלאומיים לצדק' (International Bridges to Justice). וסט הוא גם נואם וכותב מבוקש.
מבקרים, הידוע שבהם הוא לאון ויזלטיר, העורך הספרותי של ניו ריפבליק, האשימו אותו באופורטוניזם, רהבתנות ובאי-רצינות אקדמית.
וסט הוא אקדמאי המצוטט ביותר בעיתונות הפופולרית, בלימודים אמריקאים-אפריקאים, ובלימודי תאולוגיה שחורה, אף על פי שהתעלמו כמעט לחלוטין מעבודתו כפילוסוף אקדמי (כשהיוצא מן הכלל הוא ההיסטוריה המוקדמת שלו בפרגמטיזם האמריקאי, 'החמקמקות של הפילוסופיה האמריקאית' The American Evasion of Philosophy).
קורנל וסט הוא חבר באחוות האלפא פי אלפא, האחווה הוותיקה ביותר שהוקמה עבור סטודנטים אפרו-אמריקאים.
תרבות פופולרית
וסט הופיע בשני הסרטים המסיימים של טרילוגית סרטי המטריקס The Matrix Reloaded וה-The Matrix Revolutions. הוא גילם את אחד מחברי מועצת הזקנים, קונסלור וסט, שמשרת כיועץ של ציון. דמותו של וסט מיעצת ש"הבנה אינה נחוצה לצורך שיתוף פעולה." בנוסף, וסט סיפק פרשנות פילוסופית לכל שלושת סרט המטריקס The Ultimate Matrix Collection בצוותא עם התאורטיקן של "הגישה האינטגרלית" קן וילבר. וסט גם הופיע פעמים רבות במופע הטוק שואו הפוליטי הפופולרי Real Time with Bill Maher
וסט גם הופיע ב-Starbucks Coffee Cups עם The Way I See It #284 שבו הוא אמר: "אינך יכול להנהיג אנשים אם אינך אוהב אנשים. אינך יכול להציל אנשים, אם אתה לא משרת אנשים."
פרנץ גרילפרצר
פרנץ גרילפרצר (Franz Grillparzer, 15 בינואר 1791, וינה - 21 בינואר 1872, וינה) היה מחזאי וסופר אוסטרי, שנחשב גם למשורר הלאומי של אוסטריה.
חייו
גרילפרצר למד משפטים. אחרי גמר לימודיו בשנת 1811 הוא עבד כמורה ופקיד, עד שלבסוף קיבל משרה במשרד האוצר, שם עבד עד ליציאתו לגמלאות בשנת 1856. שנים רבות היה מאורס לקתרינה פרוליך, מבלי לשאת אותה לאישה. הוא ערך נסיעות לאיטליה, גרמניה, פריז, אתונה וקונסטנטינופול
התייחסות אליו ביצירות אחרות
הרומן "העולם על פי גארפ" עוסק בין היתר בו וביחסו לווינה.
חבלה עצמית (אסטרטגיה קוגניטיבית)
רקע תאורטי
הכשלה עצמית היא אסטרטגיה שנועדה למנוע פגיעות אפשריות בערך העצמי, ואף להאדיר אותו. בבסיסה, אסטרטגיה זו משתמשת ברעיון של החצנה של סיבות לכישלון והפנמה של סיבות להצלחה. כאשר אדם עומד בפני משימה נמדדת או מצב לחץ, אשר כישלון בו עלול לאיים על הערך העצמי שלו (בשל חשיבותה של המשימה, או ערך עצמי פגיע מראש), הוא עלול באופן לא מודע להתנהג באופן שיפגע בסיכויי ההצלחה שלו. לדוגמה, אדם צעיר שיוצא למסיבה וחוזר שיכור לפנות בוקר בלילה שלפני ראיון עבודה חשוב. באופן פרדוקסלי, אסטרטגיה זו מגנה על האדם מפני חוויה של פגיעה בערך העצמי, מכיוון שהיא מאפשרת לו להחצין את סיבת הכישלון. למשל, בדוגמה שהובאה: הסיבה שלא התקבלתי לעבודה היא לא מפני שאני לא מספיק טוב, אלא מפני שלא ישנתי מספיק בלילה. כלומר הסיבה לכישלון היא חיצונית, ולא נובעת ממאפיינים פנימיים קבועים. לעומת זאת, במקרה של הצלחה למרות ההכשלה העצמית, המנגנון עוזר להאדיר את הערך העצמי בכך שהוא מאפשר לאדם להרגיש שבניגוד לתנאים החיצוניים הקשים (לא ישנתי מספיק בלילה), מאפייניו הפנימיים היציבים הביאו להצלחה. כך או כך, מה שנראה במבט הראשון כהתנהגות שאינה מועילה אלא פוגעת בסיכויי ההצלחה במשימה חשובה לערך העצמי, היא למעשה אסטרטגיה שנועדה להגן על הערך העצמי ולהאדיר אותו. הכשלה עצמית יכולה להתרחש באחת משתי דרכים מרכזיות:
גורמים להכשלה עצמית
ברמה האישית, מספר תכונות ומאפיינים סובייקטיביים נמצאו כמנבאים לשימוש באסטרטגיה של הכשלה עצמית: מחקרים שונים מצאו שאין קשר בין הערך העצמי ובין הכשלה עצמית, בעוד שמחקרים אחרים מדברים על כך שדווקא אנשים עם ערך עצמי גבוה נוטים יותר לשימוש בהכשלה עצמית. נמצא כי מגדר אינו מנבא הכשלה עצמית הצהרתית, אולם גברים נוטים יותר להכשלה עצמית התנהגותית בהשוואה לנשים.
השלכות על חיי הפרט
הכשלה עצמית יכולה לבוא לידי ביטוי במגוון רחב של תחומי חיים, כגון:
קתי גריפין
קתלין מארי "קתי" גריפין (באנגלית: Kathleen Mary "Kathy" Griffin; נולדה ב-4 בנובמבר 1960) היא קומיקאית ושחקנית אמריקאית.
ביוגרפיה
גריפין נולדה באוק פארק, אילינוי שבארצות הברית, למשפחה נוצרית-קתולית ממוצא אירי. לאחר שסיימה את לימודיה עברה ללוס אנג'לס, שם התחילה בקריירת מופעי סטנד-אפ ואף החלה להופיע בתפקידים קטנים בסרטי קולנוע ותוכניות טלוויזיה, ביניהן "הנסיך המדליק מבל אייר", "סיינפלד", "של מי השורה הזאת בכלל?" ו"המופע של דרו קארי". לבסוף זכתה בתפקיד קבוע בסדרה הקומית "סוף סוף סוזן".
תוכנית המציאות בכיכובה, "שחקנית סוג ז'", זכתה בפרס אמי ב-2007 וב-2008.
ב-2010 הוציאה אוטוביוגרפיה בשם "Official Book Club Selection".
במאי 2017 עוררה גריפין סערה מעוררת מחלוקת בהקשר לנשיא דונלד טראמפ, בו הצטלמה עם בובה בדמות ראשו הכרות. הדבר עורר סערה רחבה בארצות הברית ובכלי התקשורת, אף על פי התנצלותה מצדה של גריפין מספר פעמים. בעקבות השערורייה, הודיעה רשת CNN כי פיטרה את גריפין מתפקידה כמנחת טקס השנה החדשה של הרשת.
בשנת 2022 הצטרפה לעונה החמישית של סדרת הקומדיה "משלחת חיפוש" בדמותה של ליקריץ.
ארוונה
אֲרַוְנָה (נכתב גם ארונה, ארניה, אָרְנָן, וכן האורנה) הוא דמות מקראית המופיעה בספר שמואל ובספר דברי הימים והוא מכונה מלך. ארוונה נזכר במקרא כמי שממנו קנה דוד המלך את מקום המקדש בהר המוריה, ושימש אותו עד אז כגורן.
בשני המקורות מסופרים סיפורים דומים עם הבדלים ניכרים. לפי מדדים של כתיב, תחביר, סגנון והשקפת עולם ניתן להניח שהמקור בשמואל ב' מוקדם יותר.
על פי שמואל ב'
בספר שמואל מסופר שגד מסר לדוד צו אלוהי להקים מזבח בגורן ארונה היבוסי: "וַיָּבֹא גָד אֶל דָּוִד בַּיּוֹם הַהוּא וַיֹּאמֶר לוֹ עֲלֵה הָקֵם לַיהוָה מִזְבֵּחַ בְּגֹרֶן ארניה [אֲרַוְנָה] הַיְבֻסִי"
הסיבה לצו הייתה המגפה שהכתה בעם והפילה חללים רבים. ארונה יצא לקראת דוד, והשתחווה לו. דוד ביקש לקנות מארונה את הגורן כדי לבנות מזבח, אך ארונה ביקש לתיתו חינם. דוד התעקש לשלם על הגורן, בדומה לסיפור של אברהם עם עפרון החתי, ושלם חמישים שקלי כסף. דוד הקים מזבח, העלה עולות ושלמים וכתוצאה מכך המגפה נעצרה ("ויעתר ה' לארץ ותעצר המגפה מעל ישראל").
על פי דברי הימים
לפי דברי הימים א', כשבא דוד לגורן היה ארונה דש חיטים, וארבעת בניו מתחבאים. דוד שילם שש מאות שקלי זהב, העלה עולות ושלמים ואלוהים ענהו "באש מן השמים על מזבח העולה".
הגורן שאותו קנה דוד מארונה הוא הר הבית.
מקור השם אֲרַוְנָה
בשמואל ב' נכתב היבוסי "האורנה" (ונקרא "הארונה"). בהמשך נאמר על ארונה: "הכל נתן ארונה המלך למלך". חוקרי תנ"ך רבים הסבירו שמדובר בטעויות העתקה בטקסט המסורה. יש שהציעו שהכינוי 'מלך' לארונה אינו אלא שיבוש וצריך להיות במקומו 'יבוסי', ואילו ה' הידיעה בפסוק ט"ז מיותרת. מאידך, ישנם שלושה פרטים תומכים זה בזה בתוך הסיפורים, ופרטים חיצוניים התומכים בהם, והם מחזקים את האפשרות שהטקסטים אמינים מבחינה היסטורית. שלושת הפרטים הפנימיים הם:
21 ביולי
21 ביולי הוא היום ה-202 בשנה (203 בשנה מעוברת), בשבוע ה-29 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 163 ימים.
ראובן יפת
ראובן יפת (נולד ב-1 בינואר 1935) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בהפועל פתח תקווה בשנות החמישים והשישים.
קריירת משחק
ראובן יפת נולד בתימן ועלה לישראל עם משפחתו כשהיה בן חצי שנה. עד לסיום שירותו הצבאי לא שיחק כדורגל במסגרת מסודרת, אלא רק בשכונה. כשבועיים לפני סיום השירות שיחק יפת במדי נבחרת פיקוד ההדרכה, לצידו של נחום סטלמך, במסגרת גביע הרמטכ"ל. קבוצתו זכתה בגביע, ויפת היה אחד המצטיינים. לאחר מכן קיבל הצעות ממספר קבוצות, ולבסוף בחר בהפועל פתח תקווה עקב המלצתו של חברו יעקב קרלינסקי, שאימן במחלקת הנוער של הקבוצה.
יפת החל לשחק בהפועל פתח תקווה לקראת סיום עונת 1955, בה זכתה באליפות ראשונה בתולדותיה. שנתיים לאחר מכן הוסיפה הקבוצה גם את גביע המדינה לארון תאריה. בין עונת 1958/59 ל-1962/63 זכתה הפועל פתח תקווה בחמש אליפויות רצופות, שיא שלא נשבר עד היום (נכון לשנת ). יפת היה אחד השחקנים היציבים בקבוצה באותן שנים - מתוך 110 משחקים שנערכו בעונות האליפות, הוא פתח בהרכב ב-103. רק השוער יעקב ויסוקר שותף ביותר משחקים בפרק זמן זה. בעונת 1964/65 עזב את הפועל פתח תקווה ועבר להפועל נחליאל מהליגה השנייה, שם שימש כמאמן-שחקן.
קריירת אימון
קריירת האימון של יפת הייתה קצרה למדי. לאחר ששימש כמאמן-שחקן בהפועל נחליאל, עבר לאמן את מכבי בת ים. כעבור זמן קצר נאלץ לעזוב בעקבות סכסוך עם הנהלת הקבוצה - הוא הוציא את השחקן המוביל של הקבוצה מההרכב לאחר שעישן תוך כדי משחק, וחברי ההנהלה הודיעו לו כי הצעד לא מקובל עליהם. בעקבות זאת עזב והחליט לפרוש מאימון. בהמשך עבד כטכנאי בחברת טלפונים, תפקיד שקיבל בזמן ששיחק בהפועל פתח תקווה, עד שיצא לפנסיה.
סאסא
סָאסָא הוא קיבוץ המשתייך לקיבוץ הארצי ולמועצה אזורית הגליל העליון, בה הוא מהווה כיישוב המערבי ביותר. הוא שוכן בהרי מרום הגליל, בגובה 856 מטרים מעל פני הים, כ-10 קילומטרים ממזרח למעלות תרשיחא וכ-15 קילומטרים ממערב לצפת.
היסטוריה
מקור השם סאסא במשנה ופירושו "מלען", שערה מן השערות שבראש השיבולת. בתלמוד נזכר כפר סיסאי כעיירה יהודית בגליל העליון:.
בשטח הקיבוץ נמצאים ציוני הקברים של התנאים לוי בר סיסי ויוסי בר סיסי, שבסמוך אליהם אותרו עוד במאה ה-19 על ידי החוקר הצרפתי ויקטור גרן ועל ידי חוקרי הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל שרידי בית כנסת עתיק.
אוכלוסיית הקיבוץ מורכבת מגרעין המייסדים, גרעינים ישראלים, גרעין של השומר הצעיר מאירופה (צרפת, שווייץ, איטליה, אוסטריה, בלגיה) בני קיבוץ ובוגרי בית הספר "פינת אנה פרנק".
ענפי הקיבוץ
מוסך, חשמליה, אינסטלציה, נגריה, אולם ספורט, בריכה, נוי, מכבסה וקומונה, מועדון לחבר, כלבו, ארכיון, בית בונדי - מרכז תעסוקה למבוגרים, מרפאה, מרפאת שיניים, סאסא פרויקטים - בניית שכונות מגורים חדשות ושיפוץ מבנים.
כיום
נכון לשנת 2019 מונה אוכלוסיית הקיבוץ כ-550 חברים.
קיבוץ סאסא הוא בין הקיבוצים האחרונים שאינו מופרט כלל ונשאר שיתופי ושוויוני. נכון לשנת 2009 נמנה הקיבוץ בין עשרת הקיבוצים העשירים ביותר בישראל, בזכות הצלחת מפעל פלסן סאסא, שבשנת 2008 לבדה הסתכמו הכנסותיו בכ-700 מיליון דולר.
בסאסא קיימים שני בתי ספר: בית הספר היסודי אזורי "נוף הרים" ובית הספר התיכון אזורי "ברנקו וויס ע"ש אנה פרנק".
דיוקנאות המומיות מפיום
דיוקנאות המומיות מפיום, הוא שמם העכשווי של ציורי דיוקנאות ריאליסטים שצוירו על לוחות עץ או פשתן טבול בגבס שהיו מחוברים לחזית ארונות הקבורה שבתוכן נמצאו המומיות. הדיוקנאות הם מתקופת השלטון הרומי במצרים העתיקה. ציורים אלה הם חלק מהמסורת של ציורים על לוחות עץ, אומנות מאוד מוערכת בתקופה הקלאסית. ציורי דיוקנאות אלה, הם השרידים היחידים ששרדו מאומנות זאת.
תפוצה
ציורים אלה נמצאו באזורים שונים במצרים העתיקה, אבל היו נפוצים במיוחד באזור נווה המדבר פיום במיוחד באזור שבין חווארה לאנטינופוליס. אחת הערים שבהן נמצאו ציורים רבים הייתה פילדלפיה. שמם ניתן להם על שם המקום בו נמצאו לראשונה.
תיארוך
תיארוך תחילת אומנות זאת הוא בין סוף המאה ה-1 לפנה"ס או תחילת המאה ה-1, בתקופת בית תלמי הייתה הגירה גדולה של אוכלוסייה יוונית לאזור, במיוחד של חיילים ותיקים שהתיישבו באזור פיום. אין מידע לגבי מתי נפסקה אומנות זאת, המחקרים המעודכנים מעריכים שסגנון זה היה בשימוש עד אמצע המאה ה-3.
הציור
הציורים תיארו דמות אדם אחד, לרוב רק הראש, לעיתים הציור כלל גם את חלק החזה העליון, ציור חזיתי. הנפטר הופיע לרוב לבוש טוניקה לבנה ועליה לבש גלימה בצבע ארגמן. הבגד שימש את המעמד הגבוה בתקופה הרומית. בחלק מהדיוקנאות מחזיקה הדמות בידה כלי, פרח או ענח'. הרקע של הציור לרוב צבוע בצבע אחד, לעיתים הוספו אלמנטים קישוטיים. הסגנון של הציורים הוא יותר רומי – יווני מאשר בסגנון מצרי. על המומיות היו הקדשות אשר סיפרו שדיוקנאות אלה נשמרו במשפחות הנקברים במשך דורות עד שהוכנסו לקבר.
את הציורים מחלקים לשתי קבוצות: קבוצה אחת של ציורים שצוירו בשיטת האנקאוסטיק (Encaustic) שהיא ערבוב הצבע בשעווה מומסת. ציור בשטה זו יוצר רושם של ציור בצבע שמן. הקבוצה שנייה צוירה בשיטת הטמפרה שהיא ערבוב הצבע בדבק ומים. עד עתה נמצאו כ-900 ציורי דיוקנאות. רובם נמצאו בנקרופוליס של פיום. מזג האוויר באזור מאוד יבש וחם, עובדה אשר הביאה לשימור טוב של הציורים, כאשר הצבעים נשמרו עזים ולא נמוגו עם הזמן.
תולדות המחקר
הנוסע האיטלקי פייטרו דלה ואלֶה (1586–1652) רכש בסקארה ב-1615 שתי מומיות הנושאות דיוקנאות ופרסם אותן בכתביו בשנים 1650–1653. במאה ה-19 פעלו במצרים דיפלומטים בריטיים וצרפתים שעסקו ברכש ממצאים ארכאולוגיים. מספר דיוקנאות, שנרכשו על ידי הקונסול הכללי הבריטי במצרים, האספן והאגיפטולוג הנרי סולט (1780–1826), הועברו למוזיאון הבריטי ולמוזיאון הלובר.
בשנת 1887 חשפו תושבים מקומיים בית קברות גדול ליד אר-רוביאת שבמחוז פיום. בבית הקברות נמצאו מומיות רבות שנשאו על גביהן דיוקנאות. הסוחר הווינאי תיאודור גרף (Theodor Graf) (1840–1903) רכש 300 דיוקנאות שנמצאו בבית הקברות שנחשף ובבתי קברות אחרים באזור. האוסף הוצג בניו יורק וברחבי אירופה ונמכר לאחר מכן לאוספים ומוזיאונים ברחבי העולם.
אגדת חורף
אגדת חורף (באנגלית: The Winter's Tale) הוא מחזה מאת שייקספיר, המספר את סיפור קנאותו הדמיונית של לאונטס מלך סיציליה לאשתו וסיפור אהבה פסטורלית. המחזה מתחיל כטרגדיה, ממשיך כפסטורליה העוסקת בחיי הכפר בניגוד לחיים בחצרות המלכות, ומסתיים כקומדיה. במבנהו המחזה קרוב יותר לרומנסה או לאפוס מאשר לדרמה, ושייך לקבוצת מחזותיו האחרונים של שייקספיר המכונים "רומנסות". במערכה הרביעית אחד מהקטעים המפורסמים ביותר ביצירה השקספירית: "הטבע אינו משתפר בשום אמצעים / אלא באמצעים שהטבע יוצר, כך שמעבר לאמנות / שלדבריך מוסיפה לטבע, יש אמנות / שהטבע יוצר."
אל-מיאסה בנת חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני
השייח'ה אל-מיאסה בנת חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני (בערבית: الشيخة المياسة بنت حمد بن خليفة آل ثاني; נולדה ב-1983) היא בתו ה-14 של חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני, האמיר לשעבר של קטר. היא בתו הבכירה של האמיר מאשתו השנייה, אחותו של האמיר הנוכחי תמים בן חמד אאל ת'אני. היא תוארה כ"אישה המשפיעה ביותר בעולם האמנות".
דיוקנאות המומיות מפיום
פלינדרס פיטרי ומציאת הדיוקנאות
הארכאולוג האנגלי פלינדרס פיטרי חפר באתר בחווארה בין השנים 1888–1889, ובין השנים 1910–1911 מצא בית קברות מהתקופה הרומית. אחד הממצאים המיוחדים שנמצאו בקברים מתקופה זו היו 81 ציורי דיוקנאות המצוירים בצבעי שעווה (בעונת החפירות של 1910 מצא פיטרי עוד 70 דיוקנאות). פיטרי שלח שישים דיוקנאות למוזיאון המצרי בקהיר. לאחר מכן הוא גילה שאוצר המוזיאון גסטון מַסְפַּרוֹ הצרפתי לא העריך את חשיבותם והשאיר אותם בחצר המוזיאון מוזנחים ונתונים לפגעי מזג האוויר. כאשר נודע הדבר לפיטרי הוא כעס מאוד ודרש אותם בחזרה, והכריח את מספרו לבחור 12 דיוקנאות להצגה במוזיאון ואת יתרת 48 הדיוקנאות להחזיר לו. דיוקנאות אלה מוצגים עתה במוזיאון הבריטי בלונדון.
אגדת חורף
עלילת המחזה
המחזה הוא סיפורו של פוליקסנס, מלך בוהמיה, שמבקר אצל חבר ילדותו לאונטס, מלך סיציליה. לקראת סיום הביקור לוחץ לאונטס על פוליקסנס שימשיך ביקורו. בשלב מסוים מצטרפת גם הרמיון, אשתו של לאונטס לדרישות, מכיוון שהיא מאוד נהנית מסיפוריו על ילדותו עם לאונטס ומחברתו באופן כללי. לאחר ניסיונות שכנוע רבים, פוליקסנס לבסוף נכנע. הביקור נמשך, והרמיון מגלה יותר ויותר חיבה לפוליקסנס. לאונטס שם לב לכך, ומתחיל לחשוב שמא בנו, ממיליוס, הוא פרי אהבתם. חשדו נעשה כפייתי כל כך, שהוא מורה למשרתו קמיליו להגיש לפוליקסנס משקה מורעל. קמיליו ממרה את פי מלכו בשם הצדק, ומזהיר את פוליקסנס כי לאונטס רוצה במותו. פוליקסנס וקמיליו בורחים בחשכת לילה, דבר אשר רק מחזק את טענתו של לאונטס כי הוא אכן אשם בניאוף. בכעסו, הוא משליך את הרמיון לכלא, למרות ניסיונות השכנוע של הרמיון בחפותה. הוא אף שולח אנשים לאורקל מדלפי, כדי לשמוע את פסק דינה בעניין וכך להוכיח את צדקתו.
אל-מיאסה בנת חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני
השכלה וקריירה
לשייח'ה אל-מיאסה יש תואר ראשון במדע המדינה וספרות מאוניברסיטת דיוק, אותו קיבלה ב-2005. בזמן שלמדה באוניברסיטת דיוק היא כיהנה כסגנית נשיא של האגודה הבינלאומית, סגנית נשיא של החזית העיראקית לדיאלוג לאומי והייתה נציגת במודל האו"ם בין השנים 2001-2000.
אגדת חורף
עלילת המחזה
בינתיים, בכלא, הרמיון יולדת בת. לאונטס מתכחש לבתו שאך נולדה ומצווה לנטוש אותה בחוף מבודד בבוהמיה. השליחים מהאורקל חוזרים, משפטה של הרמיון נערך, וגזר הדין נגלה: הרמיון זוכתה; פוליקסנס חף מפשע; ואילו לאונטס הוא עריץ אכול קנאה, ואם בתו לא תימצא, ייוותר ללא יורש. לאונטס מבטל במחי יד את דברי האורקל ומגדירם כשקר, אך אז הוא מקבל ידיעה מרה: בנו נפטר מצער, מכיוון שלא הורשה לראות את אמו. לפתע מבין לאונטס את גודל הטעות שעשה, ומצטער צער רב על טעויות שיפוטו. לאונטס לא מספיק לפגוש את אשתו המסכנה, והנה הוא מקבל ידיעה מרה נוספת: הרמיון מתה גם היא מצער. לאונטס שולח משלחת לחפש את בתו יחידתו, אך המשלחת כולה נהרגת במהלך המסע, ואין איש יודע מה עלה בגורלה של בתו. בינתיים, הרחק בבוהמיה, מגלה נער רועים את התינוקת ואביו מאמץ אותה לבת.
אל-מיאסה בנת חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני
השכלה וקריירה
בין השנים 2004-2003 היא למדה באוניברסיטת פריז-1 (פנתאון-סורבון) והמכון למדע המדינה פריז.
אגדת חורף
עיבודים
בשנת 2009 יצא לאקרנים סרט קולנוע בריטי המבוסס על המחזה, בבימויו של ווריס האוסיין ובכיכובו של דוגרי סקוט.
אל-מיאסה בנת חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני
השכלה וקריירה
עם סיום לימודיה הקימה את עמותת "Reach Out To Asia", ארגון פילנתרופי המגיש סיוע לקורבנות אסונות הטבע האחרונים באסיה על ידי מתן חינוך איכותי. אל-מיאסה מכהנת גם בראש רשות המוזיאונים של קטר ומכון קולנוע דוחה.
צלב פטריק הקדוש
צלב פטריק הקדוש (באירית: Cros Phádraig) הוא דגל אשר מייצג את אירלנד בתוך דגל הממלכה המאוחדת. הדגל מסמל את פטריק הקדוש, הפטרון של אירלנד וידוע גם כדגל פטריק הקדוש או הסאלטייר של פטריק הקדוש.
בלאזון: "ארז'ן, סאלטייר גולס" (לבן, צלב אלכסוני אדום), שפירושו ציור של צלב סאלטייר (צלב בצורת X) אדום על שדה לבן.
הדיון על מקורותיו של הדגל ניטש בין שתי תאוריות. אחדים טוענים כי הדגל מקורו בדגל קדום הקשור לאירלנד. לראייה הסאלטייר האדום המופיע בסמל טריניטי קולג' אשר מתוארך לשנת 1612, כמו גם סמלי הערים קורק ואניסקילן. מדריכים הולנדיים מהמאה ה-18 מזכירים גם הם סאלטייר אדום באזכור אירלנד.
לעומתם, התאוריה הנגדית גורסת כי הדגל הוא יחסית חדש, המתוארך לשנת 1783, עם הקמתו של מסדר פטריק הקדוש ובחירתו של הסאלטייר האדום כתג המסדר. התומכים בתאוריה זו על מקור הדגל מצביעים כי הבחירה בסאלטייר מקורה בבלבול של פרשנים איריים עכשוויים. הם גם טוענים כי העדויות לשימוש קודם בסאלטייר נדירות ולא עקביות.
על כל הפנים, לאחר האיחוד בשנת 1800, אשר איחד את ממלכת בריטניה הגדולה וממלכת אירלנד, סאלטייר אדום שולב בתוך דגל הממלכה המאוחדת כייצוגה של אירלנד באיחוד הממלכות. לאורך המאה ה-19 עד להקמתה של מדינת אירלנד החופשית בשנת 1922 שימש הדגל כדגל אירלנד הלא-רשמי.
כיום השימוש בו נפוץ בקרב היוניוניסטים בצפון אירלנד שלדידם הוא מייצג את הדגל הטבעי של אירלנד, בניגוד לטריקולור האירי אשר נחשב כסמל לאומני.
מקורות
המסדר המהולל ביותר של פטריק הקדוש, מסדר אבירות בריטי השייך לאירלנד, הוקם בשנת 1783 על מנת לציין את מתן האוטונומיה המוצקה לאירלנד. הכוונה: מתן (או צבירת) תמיכה פוליטית בפרלמנט האירי. כאשר נוצר המסדר, נוצרו גם סמלים אשר הוענקו לחברים בו. הלורד טמפל (Lord Temple) הלורד לוטננט של אירלנד (סגן המלך) מסר את התיאור הרשמי של תג המסדר לממוניו בלונדון בינואר 1783:
מקור הצלב אשר מופיע בתג אינו ברור והוא מוחרם בידי אירים בני זמנו. דיווח עיתונאי אשר ראה אור בפברואר 1783 מתלונן על כך ש:"חזות האירים נועדו להיות מעוטרים על ידי צלב סנט אנדרו המדמם ולא של המגן הטבעי של האי שלהם". מאמר אחר טוען כי: "צלב סנט אנדרו, הפטרון הסקוטי מעניק כבוד למסדר האירי של סנט פטריק, בכך שהוא מוחדר אל תוך כוכב המסדר" ומתאר את זה כ"הפגנת עלבון לשכל הישר ולנכס לאומי". האציל האירי הבכיר במסדר החדש היה ויליאם פיצג'ראלד, הדוכס השני של לנסטר (Leinster) אשר בשלט האצולה של משפחתו היה סאלטייר אדום.
למרות זאת, הסאלטייר האדום שולב בדגל הממלכה המאוחדת לאחר האיחוד בין בריטניה הגדולה ואירלנד ב-1801, כמייצג את אירלנד לצד צלב ג'ורג' הקדוש של אנגליה וצלב אנרדו הקדוש של סקוטלנד. השימוש בצלב נחשד לפעמים ברצון ליצור דגל איחוד חדש לממלכה אשר ישלים את הדגל הקיים. מאשר סמל אירי מקורי. דגלי איחוד קודמים כגון דגל חבר העמים (אנגליה ואירלנד) או ג'ק הפרוטקטורט (אנגליה, אירלנד וסקוטלנד) הציגו את אירלנד על ידי שלט האצולה שלה (הנבל האירי).
המונח "צלב פטריק הקדוש" עשוי להטעות, כיוון בניגוד לקדושים ג'ורג' ואנדרו, פטריק הקדוש לא היה מרטיר ולצלב אין כל קשר למסורת הנוגעת בקדוש. נראה שמקורו בשלט האצולה של משפחת פיצג'ראלד (דוכסי לנסטר) אשר נשלחו על ידי הנרי השני לאירלנד במטרה לחזק את השליטה האנגלו-נורמנית שם, אף על פי שמקורות אחרים סותרים את התאוריה הזו. תאוריה נוספת אומרת כי הסמל הוא סמל לא מוכר של אירלנד ועדויות לכך ניתן למצוא במקורות שונים הקודמים לשנת 1783 באירלנד (לדוגמה: מטבע אירי משנת 1480 או מפה משנת 1601 של קרב קינסייל המתארת כוחות איריים-ספרדיים מאוחדים תחת סאלטייר אדום). אך ניתן להסביר את הדמיון בדגלים שכן, יכול להיות שהיה זה דגל צלב בורגונדיה, צלב אנדרו הקדוש או דגל דומה. תיאורי שלישית גורסת כי היה זה מנהג נפוץ בסוף המאה ה-17 לענוד צלבים ביום פטריק הקדוש. אולם עדויות שונות אשר שרדו מעידות כל כך שהמנהג היה לענוד צלבים בצבעים שונים ובצורת צלב אנכי ולא כסאלטייר.
המוטו של המסדר הוא "?Quis separabut" (מלטינית: "מי יפרידנו?") (כיום המוטו של צפון אירלנד) והוא הושאל ממוטו מסדר האחים החברותיים של פטריק הקדוש אך גם היה נכון פוליטי לציון התשוקה הפוליטית לאחדות. ה"אחים" מצידם, תועדו ענודים בצלב פאטה כצלבו של פטריק הקדוש ומכתב גלוי ללורק טמפל, אשר עליו הוטל עיצובו של סמלי מסדר פטריק הקדוש מסביר מדוע נדחה הסאלטייר על ידי הציבור האירי:
צלב פאטה היה בשימוש במאה ה-15 על מטבעות איריים והיום בשימוש על ידי הכנסייה של אירלנד. כמו כן הוא בשימוש אחיד הן של האירים הרומאים-קתוליים והן של האנגליקנים.
השימוש המודרני
כיום נוכל לראות את דגלי צלב פטריק הקדוש מונפים במצעדים ביום פטריק הקדוש בצפון אירלנד. בדרך כלל כניגוד להנפת הטריקולור האירי, דגלה של רפובליקת אירלנד אשר - אף על פי שהוא נתפס על ידי תומכי הלאומיות כדגלו של האי כולו - דחוי על ידי תומכי האיחוד. הוא אחד מכמה דגלים, כנראה השני אחרי דגל ארבע הפרובינציות, אשר נחשב יחסית לטבעי בקשר לייצוגה של אירלנד ונמצא בשימוש על ידי מספר גופים כלל איריים, כמו גם הדגל הלאומי היחיד (כדגל הממלכה המאוחדת או כדגל אירלנד) המאושר להנפה על אדמות הכנסייה של אירלנד. הצלב משמש גם כבסיס לתג משטרת צפון אירלנד.
גרסאות
בשנת 1930 אומצה גרסה של צלב פטריק הקדוש על רקע כחול כסמלה ודגלה של קבוצת החולצות הכחולות (קבוצה מיליטנטית-ימנית זאת, שמרנית ותומכת האיחוד), אשר היא ההיפוך של המפלגה הרפובליקנית השמאלית - פיאנה פול.
דגלים צפון איריים שונים משלבים גם הם את הסאלטייר. ביניהם הבדלנים האלסטרים אשר מעוניינים בהפרדות צפון אירלנד מהממלכה המאוחדת והקמתה כמדינה נפרדת ועצמאית ללא קשר לאחותה מדרום. הדגל מורכב מצלב פטריק הקדוש, עליו מולבש וסמל הכוכב והיד של צפון אירלנד, צבע הכוכב צהוב (במקום לבן כדגל צפון אירלנד) הדגל מבוסס על צבעיו של דגל מחוז אלסטר האירי. דגל נוסף הוא גרסה חדשה של דגל צפון אירי - הכלאה בין דגל פטריק הקדוש לדגל מחוז אלסטר. השינוי הוא תוספת של היד האדומה של אלסטר על כוכב משושה על דגל פטריק הקדוש, אך משמיט את הכתר ואת צלב ג'ורג' הקדוש, כפי שמופיע בדגל אלסטר הנוכחי.
Thunder
Thunder (בעברית: רעם) הוא סינגל שהוקלט על ידי להקת הרוק האמריקאית Imagine Dragons. השיר יצא לאור ב-27 באפריל 2017, בהוצאת חברות התקליטים "אינטרסקופ רקורדס" ו"קידינאקורנר", כסינגל השני מתוך האלבום Evolve. השיר זכה להצלחה מסחרית בינלאומית; הוא הגיע למקום הרביעי במצעד הבילבורד הוט 100, ולעשירייה הפותחת במצעדים באוסטרליה, בלגיה, קנדה, גרמניה, איטליה, ניו זילנד, פולין, סלובקיה, סלובניה ושוודיה. השיר הועמד לפרס גראמי בקטגוריית "ביצוע הפופ הטוב ביותר של צמד/להקה".
וידאו קליפ
קליפ השיר הועלה לערוץ היוטיוב של הלהקה ב-2 במאי 2017. הקליפ צולם בשחור לבן בדובאי, איחוד האמירויות הערביות. הקליפ בוים על ידי ג'וזף קאהן, ומציג את סולן הלהקה, דן ריינולדס, שר ורוקד במקומות שונים באמירות. אל ריינולדס מצטרפים הרקדנים הרון אל עבדאלי, מאמאדו באטילי וג'יאנה ג'י.
הופעות חיות
הלהקה ביצעה את השיר בטקס פרס המוזיקה האמריקאית לשנת 2017, עם הדי ג'יי חאליד. ב-20 בדצמבר, השיר יצא לאור בגרסת מחרוזת עם השיר "Young Dumb & Broke", של חאליד.
ביקורות
מגזין הבילבורד מיקם את השיר במקום ה-84 ברשימת סוף שנת 2017. הם כתבו עליו כי: "השיר אומנם מונוטוני וחוזר על עצמו, אך הוא קליט וגורם לך לזמזם אותו במשך שבועות".
מיקומי שיא
{{שני טורים|