cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
משה חוגג
חשדות למעורבות בפלילים
בינואר 2019, הגיש המשקיע הסיני זוון הו תביעה נגד חוגג וחברת סטוקס שבבעלותו, על סך 17 מיליון שקל ועל כך שחוגג רוקן 34 מיליון דולר מהחברה לטענתו. במרץ 2019 הסכים לפשרה בה שילם לו 7 מיליון שקל, ובמאי 2019 התביעה נמחקה.
ביולי 2019 הוגשה תביעה נוספת על ידי משקיעים נגד חוגג על הונאה ותרמית בחברת מובלי בסך שישה מיליון שקל.
במאי 2021, הוגשה תביעת מרמה בסך 16 מיליון דולר על ידי נהגו לשעבר של חוגג ואיש סודו, רועי ברוכיאל, ורואה החשבון שלו, ערן עוקשי. חוגג קרא לתביעה "ניסיון סחיטה".
בנובמבר 2021 נעצר בחשד לעבירות מין, מרמה במאות מיליוני שקלים, והונאת משקיעים במסגרת פרשת "המשחק הגדול". החשדות כללו בין היתר: איסור צריכת מעשה זנות מקטין, החזקת מקום לשם זנות, פרסום והצגת תועבה, בעילה אסורה בהסכמה, הבאת אדם לידי מעשה זנות, הבאת קטין לסמים מסוכנים, איסור אלכוהול לקטינים, מעשה סדום, סחר בבני אדם, מעשה מגונה, גרימה לעזיבת המדינה לשם זנות, הטרדה מינית ופגיעה בפרטיות. אחרי קרוב לחודש שוחרר למעצר בית.
ב-26 ביולי 2022 נעצר שוב, לאחר שהפר את תנאי הערבות עליהם התחייב לאחר שחרורו.
חיים אישיים
חוגג נשוי לענבל ואב לשני בנים ובת. מתגורר במגדל רמז בתל אביב.
סמושקר
סמושקר (בהונגרית: Szamoskér) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בסמושקר מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 490 ובשנת 2020 רק 411 תושבים.
יהודי סמושקר
בסמושקר חיו יהודים בתקופות זמן שונות ובקצה בית העלמין הציבורי ניתן למצוא שתי מצבות של יהודי המקום. יהודים מהכפר נרצחו בשואה.
הבדלים בין-אישיים
הבדלים בין אישיים הם הדרכים שבהן אנשים שונים זה מזה בהתנהגותם, מאפייניהם ויכולותיהם.
הבדלים התפתחותיים
פסיכולוגיה התפתחותית עוסקת בין היתר בהבדלים בין אישיים במהלך ההתפתחות של האדם. הביטוי הראשוני לשונות בין אישית הוא המזג שניכר כבר בגיל הינקות. בהתאם לכך, ישנם הבדלים ניכרים בין ילדים באופן התגובה שלהם לאירועים שונים מבחינה התנהגותית, רגשית וקשבית.
בהמשך, ילדים שונים מפתחים רמות יכולת שונות בתחומי התפתחות שונים. לדוגמה, אחד מהתחומים בהן קיימת שונות בין אישית הוא התפתחות היכולת של שליטה עצמית. ראה שקיימים גם הבדלים בין אישיים גם בנוגע לנטייה לשעמום. עד גיל ההתבגרות ילדים מסוימים מפתחים מבנים של קשב ופעילות המאפשרים להם להיות נרגשים ומעורבים בפעילויותיהם, בעוד שאחרים מפתחים הרגלים של חוסר מעורבות המובילים לדפוסים של חשיבה והתנהגות המאופיינים על ידי שעמום ואפתיה.
גורמים להבדלים התפתחותיים
הבדלים התפתחותיים בין אנשים נובעים מאינטראקציה של תורשה וסביבה.
השפעות תורשתיות מתייחסות לכל הגורמים שנמצאו באורגניזם בראשית קיומו האינדיבידואלי. ישנם הבדלים במבנה הגנטי של אנשים שונים. התורשתיות היא השונות הנצפית בין פרטים הנגרמת מהבדלים גנטיים. רצף ה-DNA של אדם מסוים משקף את התורשה שלו והוא אינו ניתן לשינוי על ידי הסביבה. עם זאת, בעוד שהמכלול הגנטי של האדם (הקרוי "גֵנוֹטִיפּ") הוא קבוע, האופן שהוא בא לידי ביטוי ("פֵנוֹטִיפּ") יכול להיות מושפע מהסביבה.
השפעת הסביבה
השפעות סביבתיות מתייחסות לכל הגורמים החיצוניים אשר משפיעים על האדם. בשנים הראשונות יש לסביבה השפעה משמעותית על ההתפתחות המאוחרת של האדם. בהתאם לכך, ההורים יכולים להשפיע רבות על אופן ההתפחות של ילדם.
מעבר לתא המשפחתי, האופן שבו תרבות מסוימת מעצבת או מנצלת כישורים חשיבתיים עשוי להשפיע על ארגונם של כישורים אלה במוח. לדוגמה: מנגנון הקריאה יהיה שונה אצל אנשים שגדלו בתרבויות שפתחו כתב אלפביתי (המבוסס על התאמה צלילית) בהשוואה לאנשים שגדלו בתרבויות שפתחו כתב לוגוגרמי חזותי (כמו ביפן).
הסביבה יכולה גם להשפיע על דפוסי החשיבה של האדם. הסכמות הן אחד המנגנונים המאפשרים לאדם להתמודד מול היצף מידע של גירויים מהסביבה. הסכמה מתגבשת בעקבות ההתנהלות של האדם מול הסביבה בה הוא חי. היא מתייצבת ככל שההתנסויות, התפיסות והתנהגויות שגרמו להיווצרותה חוזרות ונשנות. בהתאם לכך, לכל אדם יש מערכת סכמות שונה, הנבנית על החוויות וההתנסויות הייחודיות לו. הסכמות מספקות מסגרת התייחסות, המאפשרת לאדם לארגן ולעבד את המידע הרב המתקבל מהסביבה באופן יעיל על סמך ניסיון העבר. עם זאת, הסכמה מראה עמידות מפני נתונים הסותרים אותה ונוטה לעודד התנהגות שתוביל לאימות של נכונותה. כתוצאה מכך היא עלולה לגרום למצבים של נטאי מחשבתי או נבואות שמגשימות את עצמן.
מחקר הבדלים בין אישיים בפסיכולוגיה
תחום זה מובחן מתחומים אחרים בפסיכולוגיה, מכיוון שלמרות שנראה שפסיכולוגיה היא חקר אינדיבידואלים, הרי שפסיכולוגים מודרניים חוקרים רבות קבוצות. לדוגמה, בעת הערכת היעילות של תרפיה חדשה, השיפור הממוצע בעקבות התרפיה אצל קבוצה אחת יושווה לממוצע היעילות של טיפול פלצבו, או לתרפיה קיימת. זאת משום שלצורך המחקר יש להשתמש בקבוצת ביקורת לצורך השוואה סטטיסטית, והביקורת מוגדרת כקבוצת אנשים.
בהקשר זה של השוואת קבוצות, הבדלים בין בני-אדם בתגובה שלהם לטיפול או למניפולציה הניסויית נתפסים כטעויות מדידה. בעוד שתחום המחקר של הבדלים בין אישיים יראה בהבדלי התגובות לטיפול את התופעה המעניינת שיש לחקור. המחקר מתעניין בממדים שבהם אנשים שונים זה ומזה ובגורמים לשוני זה.
יאצק מלצ'בסקי
יאצק מלצ'בסקי (בפולנית: Jacek Malczewski; 15 ביולי 1854 – 8 באוקטובר 1929) היה צייר פולני נערץ, המזוהה עם התנועה הפטריוטית של פולין הצעירה לאחר מאה שנה כיבושים. הוא נחשב לאבי הסימבוליזם הפולני. יצירתו שילבה את הסגנון השולט בתקופתו, עם מוטיבים היסטוריים של מות קדושים פולני, ואידיאלים רומנטיים של עצמאות, מיתולוגיה נוצרית ויוונית, סיפורי עם, כמו גם את אהבתו לעולם הטבע. הוא היה אביו של הצייר רפאל מלצ'בסקי.
ביוגרפיה
מלצ'בסקי נולד בראדום שבפולין הקונגרסאית, תחת כיבוש האימפריה הרוסית. במהלך ילדותו ונעוריו המוקדמים הוא הושפע מאוד מאביו יוליאן, פטריוט ופעיל חברתי פולני שהכיר לו את עולם הספרות הרומנטית בהשראת מרד נובמבר. מצד אמו הוא היה קשור למשפחת שימנובסקי, שאצלה הם ביקרו לעיתים קרובות באחוזתם הכפרית במזוביה בסיגוב. האטרקטיביות של הנוף הפולני והפולקלור הנלווה אליו הועלה על ידי פליקס קרצ'בסקי, דודו והאפוטרופוס הוותיק, שהזמין את הסופר אדולף דיגאסינסקי לאחוזתו, לשמש כמורה הבית של יאצק.
מלצ'בסקי עבר לקרקוב בגיל 17 והחל את לימודיו האמנותיים בשנת 1872 אצל הצייר והשרטט הפולני ליאון פיקרד והשתתף בשיעורי האמנות הראשונים שלו בבית המלאכה של ולדיסלב שושצ'קביץ' בבית הספר לאמנויות יפות. שנה לאחר מכן, בשנת 1873, מלצ'בסקי נרשם רשמית לבית הספר, ולמד אצל לוז'צ'קביץ', פליקס שיינבסקי ופלוריאן סינק. בשנת 1876 נסע לפריז ולמד במשך שנה באקול דה ביו-ארטס, בסטודיו של אנרי להמן. בהמשך עבר לאקדמיה סוויס. מלצ'בסקי החל בשיעורי אמן אצל יאן מטייקו בשנת 1875 לפני שיצא לטיול בצרפת, והשלים אותם בשנת 1879 לאחר שובו מפריז. למרות הבדלים סגנוניים ניכרים ביניהם, מלצ'בסקי הושפע רבות מהציור ההיסטורי של מטייקו, שהיה מלא במטאפורה נאו-רומנטית ובנושאים פטריוטיים. באותה מידה הוא התרשם מהאמנות הדרמטית של הצייר הרומנטי הפולני ארתור גרוטגר. ציורו נסב סביב כמה מוטיבים שהורחבו על פי המיתולוגיה ושפע סמלים לאומיים. דמיונו אפשר למלצ'בסקי לתעל את היצירתיות שלו ולתת רעיונות אסתטיים חדשים שהולידו את מה שהפך לאסכולת הסימבוליזם של פולין.
במשך כשלושים שנה, בין 1885 ל־1916, ביקר מלצ'בסקי בקביעות בפריז, במינכן ובווינה. הוא ערך מספר נסיעות לאיטליה, ליוון ולטורקיה. הוא שאב את השראתו ממגוון רחב של מקורות, לעיתים קרובות אקזוטיים או מקראיים, ותרגם אותם בחזרה לפולקלור, מסורת ומוטיבים פולניים. בין הציורים המפורסמים ביותר שלו ניתן למנות את "מעגל קסמים", 1895–1897, מלנכוליה (1890–1894), "חזון", ( 1912), סדרת אגדות. רבים מציוריו מציגים דיוקנאות עצמיים בתחפושת, (סימן מובהק לסגנונו) ולעיתים קרובות מגלים תחושה של הומור עצמי.
בשנים 1897–1900 ובשנים 1912–1921 כיהן מלצ'בסקי כפרופסור לאקדמיה לאמנויות היפות בקרקוב. הוא נבחר לרקטור האקדמיה בשנת 1912. האמנות שלו הושוותה לזו של גוסטב מורו הצרפתי, ארנולד בוקלין השווייצרי, ואפילו עם סלבדור דאלי הספרדי. ציוריו זכו בפרסים רבים בתערוכות בינלאומיות, כולל ברלין בשנת 1891, מינכן בשנת 1892, ופריז בשנת 1900. הוא היה ממייסדי אגודת שטוקה בקרקוב.
יאצק מלצ'בסקי איבד את ראייתו לקראת סוף חייו. הוא נפטר בקרקוב ב־8 באוקטובר 1929, ונקבר בסקאלקה, הפנתיאון הלאומי של פולין.
Bad (שיר של דון דיאבלו)
Bad הוא סינגל של התקליטן ההולנדי דון דיאבלו, בשיתוף הזמר האנגלי-מרוקאי, זאק אייבל. הסינגל יצא ב-20 במרץ 2020. נכון ליולי 2021, הסינגל הושמע למעלה מ-61 מיליון פעמים בספוטיפיי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של הסינגל, בבימויו של FrankNitty3000, צולם ברחבי הונג קונג. הוא הועלה לערוץ היוטיוב של התקליטן ב-20 במרץ 2020. נכון ליולי 2021, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-17 מיליון פעמים ביוטיוב.
P*$$Y Fairy (OTW)
P*$$Y Fairy (OTW) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית ג'נה אייקו, מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, Chilombo. השיר יצא לאור ב-16 בינואר 2020, על ידי חברת התקליטים דאף ג'אם, כסינגל השלישי מתוך האלבום. השיר הוא שיר בסגנון ה-R&B האלטרנטיבי.
השיר הגיע למקום ה-18 במצעד השירים הקצביים.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי ג'נה אייקו, ג'וליאן-קוואן וייט לה ומיכה פאוול והופק על ידי הפיסטאפים ולייקיז. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לשיר את תואר הפלטינה, על מכירות של למעלה מ-1,000,000 עותקים במדינה. איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי העניק לשיר את תואר הכסף, על מכירות של למעלה מ-200,000 עותקים במדינה.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-32 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-18 בינואר 2020. הקליפ בוים על ידי ברנדון פארקר.
מוכר הפרחים
"מוכר הפרחים" הוא שיר שהוקלט על ידי סדנת תיאטרון שכונת התקווה והזמרת הישראלית עפרה חזה. את השיר הוציאה לאור בשנת 1974 חברת התקליטים CBS ישראל, כרצועה השלישית באלבום, אהבה ראשונה (1974). הוא נכתב על ידי בצלאל אלוני לפי לחן עממי.
גרסתם של דנה אינטרנשיונל ואלון אולארצ'יק
הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל והמוזיקאי הישראלי אלון אולארצ'יק הקליטו יחד גרסת כיסוי לשיר בשנת 2000. בהמשך, הוחלט להוציא אותה כסינגל האחרון מתוך המהדורה הישראלית של האלבום, Free (1999). הוא פורסם בפברואר 2000 דרך חברת התקליטים NMC.
רקע
בילדותה העריצה אינטרנשיונל את עפרה חזה. כשמצבה הבריאותי התדרדר, והיא אושפזה בבית חולים ב-1999, ביצעה אינטרנשיונל את "תפילה" ו"מוכר הפרחים" בתוכנית של דודו טופז. לאחר מותה בפברואר 2000 החליטה להוציא גרסה מוקלטת ל"מוכר הפרחים" כסינגל וכאות הערכה לחזה.
קפרון
קפרון (בגרמנית: Kaprun) היא עירייה במחוז צל אם זה (Zell am See) שבמדינת זלצבורג שבאוסטריה. העיירה היא יעד תיירותי המכונה "זל אם סי – קפרון" עם זל אם סי השכנה וידועה בקרחון קיצשטיינהורן (Kitzsteinhorn).
גאוגרפיה
קפרון שוכנת באזור פינצגאו (Pinzgau) במורדות הצפוניים של קבוצת גלוקנר האלפינית עם הר גרוסס ויסבאכהורן (Großes Wiesbachhorn), בגובה 3,564 מטר, חלק משרשרת ההרים הוהה טאוארן (Hohe Tauern), המהווה את גבול זלצבורג עם קרינתיה. למרגלות קרחון קיצשטיינהורן, בקפרון יש מרכז ספורט המשמש בכל ימות השנה. נחל קפרונר אשה (Kapruner Ache) מתמזג עם נהר זלצך מדרום לקפרון. המפעל ההידרואלקטרי מוסרבודן (Mooserboden) משתמש במים משני מאגרים המוחזקים על ידי קירות סכר מהגדולים באוסטריה.
אזור המאגר הפך לאטרקציה תיירותית, עם נוף לעיירות קפרון וצל אם זה. מרכז המבקרים נותן סיורים מודרכים באזור. הספא Tauern Spa World הושלם בנובמבר 2010, והוא מתחם הספא השני בגודלו באוסטריה, שעתיים מנמל התעופה זלצבורג.
היסטוריה
ההתיישבות שטפרונין (Chataprunnin - שם שגזור מהמילה הקלטית עבור מים לבנים) בדוכסות בוואריה מוזכרת לראשונה על שטר בתור חזקה שבידי הרוזנים של פאלקנשטיין (Falkenstein) ב-1166. טירת שאפרון (Chaprunne) נרכשה על ידי הנסיך-ארכיבישוף של זלצבורג בשנת 1287 והוקדשה ללורדים של פלבן בשנת 1338. המקום, שהיה מושבו של פרקלאב זלצבורג משנת 1480, נהרס במהלך מלחמת האיכרים הגרמנית בשנת 1526. בשנת 1606 נערף ראשו של הפרקלאב המקומי במצוות הארכיבישוף וולף דיטריך ראיטנאו בשל צידודו במורדים מקומיים.
בתחילת המאה ה-20 הטירה הייתה נחלתו של יוהאן השני, נסיך ליכטנשטיין, שמכר אותה בשנת 1921. בסוף שנות העשרים פיתחו חברת AEG הגרמנית וממשלת זלצבורג תוכניות לתחנת כוח הידרואלקטרית בהוהה טאוארן, כולל שני מאגרים בעמק קפרון. התכנון הופסק במהלך השפל הגדול ולא חודש עד האנשלוס בשנת 1938. בפיקודו של הרמן גרינג, החלה הבנייה במהלך מלחמת העולם השנייה באמצעות שבויי מלחמה מבלגיה וממדינות כבושות אחרות ועובדי כפייה יהודים וסובייטים. התנאים הבלתי אנושיים תוארו על ידי כלת פרס נובל אלפרידה ילינק בהצגה Das Werk משנת 2003. הבנייה הופסקה בשנים 1942/43 וחודשה לאחר המלחמה על ידי אוסטריה הכבושה בידי בעלות הברית משנת 1947.
תחנת הכוח נבנתה עם ציוד Bucyrus ועזרה מאסיבית מתוכנית מרשל, והפכה לאייקון של שיקום לאחר המלחמה. טקס החניכה נערך ב-23 בספטמבר 1955, מספר חודשים לאחר חתימת אמנת המדינה האוסטרית.
רכבל
הגישה אל קיצשטיינהורן היא באמצעות גלטשרבאהן 1 (Gletscherbahnen), רכבל בשלושה חלקים, שנחנך ב-12 בדצמבר 1965 כדי לפתח את האזור לסקי קרחונים. הקטע הנמוך, העובר מקפרונר תרל (Kapruner Thoerl) עד צריף זלצבורג, הוא באורך 2028 מטר ומטפס לגובה של 970 מטרים. הקטע השני, עד צריף קרפלד, מטפס לגובה 554 מטרים. הקטע השלישי, מבקתת קרפלד, הוא בגובה 2,192 מטר ומטפס לגובה 575 מטרים. קטע זה כולל את עמוד ההרמה האווירי הגבוה בעולם, מסגרת פלדה בגובה 113.9 מטר (במקור 106 מטר). עמוד זה נבנה בשנת 1966 ויש לו צינור בקוטר, בו מותקנות סולם ומעלית תחזוקה.
גלטשרבאהן 2 הייתה מסילת רכבל עם שני קרונות שנסעו מקפרון לקיצשטיינהורן, שנפתחה ב-23 במרץ 1974. מסילת הרכבת הזו הייתה בעלת רוחב מסילה יוצא דופן של, ואורך של 3.9 ק"מ, מתוכם 3.3 ק"מ דרך מנהרה. ב-11 בנובמבר 2000, היה זה אתר אסון קפרון, שבו נספו 149 גולשים בשריפת מנהרה. שישה מקרי מוות נוספים התרחשו בעקיפין. שלושה מתו בחנות ובמסעדה בגלל עשן. המלווה ברכבת הבוערת מת עם 149 הגולשים. העשן הרג את המלווה ואת הנוסע היחיד ברכבת זהה השנייה. רק 12 בני אדם שרדו את האסון. המנהרה והרכבת נותרו סגורים מאז.
ארנולד באקס
סר ארנולד אדוארד באקס (באנגלית: Arnold Bax; 8 בנובמבר 1883 - 3 באוקטובר 1953) היה מלחין ומשורר אנגלי. סגנונו המוזיקלי ממזג יסודות של רומנטיקה ואימפרסיוניזם ומושפע במקרים רבים מספרות אירלנד ומנופיה. יצירותיו התזמורתיות מצטיינות במורכבותן ובאינסטרומנטאציה הססגונית שלהן. שירתו וסיפוריו של באקס, שאותם כתב בשם העט דרמוט או'ביירן, משקפים את הקרבה הרוחנית העמוקה שהייתה לו עם המשורר האירי ייטס וכתובים במידה רבה במסורת הספרות האירית המתחדשת.
ילדות ונעורים
באקס נולד בלונדון למשפחה ויקטוריאנית ממוצא הולנדי. הוא גדל בבית מפואר בפסגת האוורסטוק היל (המפסטד) ולמד בבית הספר הית' מאונט. בספר "באקס, מלחין ותקופתו" (2007) מעלה לואיס פורמן סברה, שהודות לעושר המשפחתי, לא עמד באקס מעולם בפני הכורח להשתכר למחייתו והיה חופשי לעסוק ברוב תחומי העניין שמשכו את לבו. מגיל צעיר התבלט בכוחותיו הרוחניים ובכישרונו המוזיקלי הרב, שבא לביטוי בייחוד בנגינה בכלי מקלדת. הוא נהנה מנגינת אופרות של וגנר בפסנתר. אחד ממפגשיו האינטימיים הראשונים עם מוזיקה אמנותית היה באמצעות טריסטן ואיזולדה והשפעתו ניכרת ברבות מיצירותיו המאוחרות יותר, לדוגמה, "טינטייגל". באקס למד בבית, אבל הכשרתו המוזיקלית הרשמית החלה כשהיחה בן 16, אצל ססיל שארפ ואחרים בקונסרבטוריון של המסטד. הוא התקבל לאקדמיה המלכותית למוזיקה בשנת 1900 והמשיך בלימודיו שם עד 1905. באקדמיה למד הלחנה אצל פרדריק קורדר, פסנתר אצל טוביאס מאטאיי וקלרינט אצל אגרטון. קורדר שם דגש בשיעורי ההלחנה שלו על דוגמאות מיצירותיהם של ליסט ווגנר והצביע על גישתם הליברלית לצורה הקלאסית, ובהשפעתו פיתח באקס גישה דומה. הוא ניחן ביכולת יוצאת דופן לקרוא מן הדף ולנגן בפסנתר פרטיטורות תזמורתיות מורכבות, וכישרונו זה זיכה אותו בכמה מדליות באקדמיה. כמו כן זכה בפרסים על חיבור מוזיקלי מצטיין, בהם פרס באטיסון-היינס ומדליה בתחרות צ'ארלס לוקאס.
גילוי אירלנד
באקס היה אדם רגיש וחקרן ושאב השראה מקשת רחבה של מקורות. הוא הרבה בקריאת ספרות ושירה וכך, בשנת 1902, התוודע אל שירתו של ייטס. הלך הרוח הרך והנוגה של הספרות הקלטית המתחדשת שבה את לבו וייטס היה לו למקור השראה איתן למשך כל ימי חייו. הוא הרבה במסעות באירלנד, במקומות נידחים ומבודדים, ובמהלכם גילה את גלנקולומבקילה, כפר קטן במחוז דניגול, אליו חזר מדי שנה במשך קרוב ל-30 שנים. נופי הסביבה, מראות הים והתרבות היו לו למקור השראה, יחד עם חיי האיכרים המקומיים, שעם רבים מהם התיידד במשך הזמן. היכרותו עם שירת ייטס ועם נופי אירלנד הביאה לכתיבת מספר רב של יצירות חדשות, הן מוזיקליות והן ספרותיות. רביעיית המיתרים במי מז'ור (1903), שאותה עיבד לאחר זמן (1905) לפואמה סימפונית בשם Cathaleen-Ni-Houlihan היא דוגמה נאה לביטוי, שאירלנד החלה לקבל במוזיקה שלו. לא זו בלבד, שבאקס התגלה כמלחין בשל להפתיע ביצירות אלה, הוא אף פיתח בהן מרקמים מוזיקליים מרחפים, גליים, "אימפרסיוניסטים" באופיים, תוך שימוש בטכניקות תזמורתיות שלא נודעו עד אז - אף לא אצל קלוד דביסי. רבות מן היצירות שכתב בתקופה שבין 1903 ל-1916 יכולות להיחשב למקבילות מוזיקליות לספרות האירית המתחדשת. בפואמות הסימפוניות "אל הדמדומים" (1908), "בגבעות פרי" (1909) ו-Rosc-catha (מזמור קרב) (1910) מהדהדים נושאי ההתחדשות ובייחוד הלך הרוח הרך והחולמני, המאפיין הרבה פואמות וסיפורים.
השפעות מצטברות
ההשפעה האירית היא רק אחת מרבות שאפשר למצוא במוזיקה של באקס. קרבה מוקדמת לנורווגיה ולספרות של ביורנסטיירנה ביורנסן הביאה למוזיקה שלו נושאים והלכי רוח מן המדינות הנורדיות. משנת 1905 עד 1911 השתמש באקס לסירוגין בנושאים נורדיים וקלטיים ביצירותיו. הוא ניסה אפילו ללמוד בכוחות עצמו מעט נורווגית ובשיר "החליל" (1907), לקול ופסנתר, התאים בהצלחה מוזיקה לפואמה מקורית של ביורנסן. דוגמאות מאוחרות יותר לקשר הנורדי של באקס כוללות את "הארדנגר" לשני פסנתרים (1927) והפואמה הסימפונית "הסיפור שהאורנים ידעו" (1931).
בשנת 1910 הביאה פרשיית אהבים תוססת לנערה אוקראינית, נטליה סקרגינסקה, את באקס לסנקט פטרבורג, מוסקבה ולובני (ליד קייב), שם נשבה בקסמיהם של נושאים רוסיים וסלביים. הקשר עם סקרגינסקה הסתיים במשבר רגשי מייסר, שממנו לא התאושש כליל מעולם. רגשותיו הסותרים משתקפים אולי בסונאטה הראשונה שלו לפסנתר בפה דיאז מז'ור (1910, עברה שינויים ב-1917-1920). בהשפעה הרוסית והאוקראינית אפשר להבחין גם בשתי יצירות לפסנתר סולו מ-1912, "נוקטורן-ליל מאי באוקראינה" ו"הופאק (ריקוד רוסי)".
ב-1915 הופיעה "בחנות וודקה", גם היא לפסנתר סולו. ב-1919 היה באקס אחד מארבעה מלחינים בריטים שהתבקשו לכתוב מוזיקה תזמורתית לשמש נעימות ביניים בבלט רוס של סרגיי דיאגילב בלונדון. להזמנה זו שילב באקס את שלוש יצירות הפסנתר הנזכרות לעיל על נושאים רוסיים ל"סוויטה רוסית" לתזמורת. ב-1920 כתב מוזיקה נלווית למחזה ההיתולי של ג'יימס מתיו ברי "האמת על רקדנים רוסים", יצירתו האחרונה המבוססת על נושא רוסי מובהק. את ההשפעה הרוסית אפשר למצוא בפרטיטורות אחרות של באקס והיא בולטת במיוחד בשלוש הסימפוניות הראשונות שלו.
חוג רת'גאר
ביחנואר 1911, זמן לא רב אחרי שובו לבריטניה, נשא באקס לאישה את אלזיטה סוברינו, חברת ילדות. הזוג התיישב ברת'גאר שבדבלין. אחיו של באקס, קליפורד, הביא אותם אל חוג אנשי הרוח שהתכנס בביתו של המשורר, צייר ומיסטיקן ג'ורג' ויליאם ראסל. באקס פרסם כבר כמה משיריו ומסיפוריו הקצרים בדבלין ובין אנשי החוג נודע פשוט בשם העט שלו, דרמוט או'ביירן (שם שאפשר ואימץ לו בהשראת משפחה של מוזיקאים מסורתיים בדניגול).
כדרמוט או'ביירן נודע בעיקר ב"קצף הים ואור האש" שלו, שיצא לאור בלונדון בהוצאת אורפאוס, בשנת 1909, ובמספר רב של סיפורים קצרים ושירים, שהתפרסמו באמצעים שונים בדבלין. בבית ראסל פגש באקס באחד הלילות את הרפובליקאי האירי פטריק פירס. לדברי באקס, השניים מצאו מיד שפה משותפת ואם כי הייתה זו פגישתם האחת והיחידה, הוצאתו להורג של פירס בעקבות מרידת חג הפסחא ב-1916 הניעה את באקס לחבר קינות אחדשות, שהידועה ביותר בהן היא "לזכרו של פטריק פירס" (1916), המכילה את ההקדשה ‘I gCuimhne ar Phádraig Mac Piarais
ניכור, קונפליקט והצלחה
איום המלחמה הוביל להתפרקותו של חוג רת'גאר, כיוון שרבים מן החברים נסו מאירלנד ומאירופה. באקס ומשפחתו חזרו ללונדון; היה זה קצם של ימי אושר. מחלת לב מנעה את גיוסו של באקס, והוא עשה את שנות המלחמה בהלחנה שופעת. אף כי מלחמת העולם הראשונה הציפה את העולם בזוועות שלא נודעו ולא עלו קודם בדמיון, היו אלה מרידת חג הפסחא וחורבן דבלין שהסעירו ביותר את באקס.
בעוד אירלנד שלו - חוף מבטחים ונווה רוגע - שוקעת אל אובדנה במאבק מר ובמלחמה, ביקש באקס מפלט במערכת יחסים חשאית עם נגנית העוגב הצעירה הריאט כהן. מה שהיה בראשיתו יחסי עבודה מקצועיים בתכלית - כהן ניגנה את המוזיקה לפסנתר של באקס ועודדה את הפצתה - התפתח לקשר יצרי לוהט. אולם אהבתם לא מצאה אישור ותמיכה בקוד החברתי ששלט בתקופתם ומצב זה גרם לשני הצדדים סבל רגשי ניכר.
עם זאת, מכתביה הפרטיים של כהן ומן המחקר המלומד שנעשה בהם, כגון זה של המוזיקולוג הנורווגי תומאס אלנס עולה, שקשר כזה הוא, במקרה הטוב, בגדר השערה בלבד. יצירותיו של באקס מתקופה זו משקפות קונפליקטים פסיכולוגיים עמוקים, המבשרים את הסימפוניה הראשונה במי במול מז'ור, שכתיבתה הסתיימה ב-1922 והמציגה להט רגשות לצד מצוקה עמוקה. אחרי המלחמה גברה באנגליה הדרישה למוזיקה בריטית במידה שלא נודעה כמותה בעבר ויצירותיו של באקס קצרו תהילה ובוצעו ברחבי המדינה.
תקופת מוראר
מ-1928 ואילך הפסיק באקס את נסיעותיו לגלנקולומבקילה ותחת זאת יצא מדי שנה לעבוד במוראר, ברמותיה המערביות של סקוטלנד. הוא נהג לכתוב טיוטות ראשוניות ליצירותיו בלונדון ולקחת אותן למלון התחנה במוראר כדי לתזמר אותן שם במשך החורף. בשנים אלה מצא לו אהבה חדשה בדמותה של מרי גליבס והיא נלוותה אליו במסעותיו לסקוטלנד. בתקופת מוראר, שנמשכה עד פרוץ מלחמת העולם השנייה, חידש באקס את התעניינותו בנורווגיה ובארצות הנורדיות, ומצא גיבור מוזיקלי חדש בסיבליוס. במוראר תזמר את הסימפוניות השלישית עד השביעית וכמה מיצירותיו התזמורתיות המעולות ביותר, בהן שלוש "באלאדות צפוניות". (מס' 5 אף הוקדשה לסיבליוס ויש בה משהו מן החומרה המאפיינת את סגנונו.)
כל שבע הסימפוניות של באקס חוברו תוך משך זמן קצר יחסית ואפשר שהן מהוות את מחזור הסימפוניות הלכיד ביותר מאלה של כל המלחינים באשר הם. הן משקפות את ההשפעות הרבות שפעלו עליו והן יצירות אמנות מעמיקות, שמאפיין אותן הקשר בין מימד פסיכולוגי עמוק לבין תיאורי נופים מעוררי זכרונות. הסימפוניות הקנו לבאקס מוניטין כממשיכו של אלגר, כיוון שווהן ויליאמס, למשל, השלים רק ארבע סימפוניות בזמן שבאקס סיים את השביעית שלו.
כיבודים חיצוניים וקונפליקטים פנימיים
באקס קיבל תואר אבירות בשנת 1937, אבל לא היה מוכן ליהנות בכל לבו מן הכבוד הזה. הוא טען, שיש סתירה בין תואר האבירות לבין קרבת הנפש העמוקה שלו אל אירלנד, אך קיבל את התואר, על אף זאת. התחושה, שכוחות היצירה שלו הולכים ונדלים, החלה לבוא לידי ביטוי. באקס הסביר לידידיו, שהוא חש עייפות, חוסר מנוחה ובדידות. הוא טען, ש"קשה לו לגדול". גילו המתקדם דיכא אותו, והוא החל להפריז בשתייה. נוסף לכך, האופנות המודרניסטיות החדשות במוזיקה היו זרות לו. הוא חש מנוכר לעולמו והבין, למגינת לבו, שסגנונו איננו מוצא עוד מהלכים בקרב מבקרי המוזיקה.
בשנת 1942 התמנה באקס ל"ממונה על המוזיקה המלכותית", החלטה שהממסד המוזיקלי הבריטי לא היה שלם עמה לגמרי. בעיני רבים לא נחשב באקס למלחין בריטי טיפוסי והיו בהם שהתייחסו בפירוש ל"איריות" של יצירותיו.
מבין יצירותיו המאוחרות, רק פסקולי הסרטים "מלטה G.C." ו"אוליבר טוויסט" נחלו הצלחה של ממש. הם זיכו את באקס בהערכה ציבורית מחודשת (ומוצדקת), אבל הפופולריות שלהם לא יכלה לפצות על תפיסתו כמיושן בעיני מלחינים ומבקרי מוזיקה צעירים רבים. הוא פרש מן הזירה הציבורית וחי חיים שקטים במלון "הסוס הלבן" בסטורינגטון, סאסקס.
גבעת סנט מייקל
גבעת סנט מייקל (באנגלית: St Michael's Mount, בקורנית: Karrek Loos yn Koos, שפירושו "סלע מאפיר ביער") היא אי בגאות במפרץ מאונט (Mount's Bay) בקורנוול, אנגליה, הממלכה המאוחדת. האי הוא מועצה מקומית (Civil parish) ומקושר לעיירה מראזיון (Marazion) באמצעות סוללה של אבני גרניט באורך של כ-400 מטרים שאפשר ללכת עליה רק בזמן השפל. ב-2011 התגוררו באי 35 תושבים. האי מנוהל על ידי קרן הנאמנות הלאומית למקומות בעלי עניין היסטורי או יופי טבעי, והטירה והקפלה היו ביתם של הברונטים ממשפחת סנט אוביין (St Aubyn) מאז 1659. הבניינים הראשונים, על הפסגה, מתוארכים למאה ה-12.
השם בשפה הקורנית, מילולית "הסלע האפור ביער", מרמז כנראה על תקופה לפני שמפרץ מאונט הוצף, ומתאר גבעה בתוך יער. שרידים של העצים נראים בשפל בעקבות סערות בחוף בכפר פראנטנו (Perranuthnoe) הסמוך. תיארוך פחמן-14 קבע שעצי האגוז שקעו במים סביב תחילת המאה ה-18.
בהיסטוריה הייתה גבעת סנט מייקל תמונת ראי של מון-סן-מישל בנורמנדי בצרפת (שאיתו היא חולקת מאפיינים של אי בגאות ואותה צורה חרוטית, אף שהיא קטנה בהרבה, 230 דונם בהשוואה למון-סן-מישל, ששטחו כקילומטר רבוע), והמנזר הראשון שהוקם בראש הגבעה היה מנזר נספח של המסדר הדתי של הבנדיקטינים ממון-סן-מישל.
גבעת סנט מייקל היא אחד מארבעים ושלושה איים בגאות שניתן להגיע אליהם ברגל מהאי הבריטי. חלק מהאי הוגדר כאזור טבע מוגן (Site of Special Scientific Interest) ב-1995 בשל הגאולוגיה של האתר.
פרהיסטוריה
אף אחד מאבני הצור שנתגלו לא מתוארך לתקופת הברונזה (בין 2500 ל-800 לפנה"ס), אם כי כל גל אבנים המאפיין תקופה זו שאולי הוקם בפסגה בוודאי נהרס כשהוקמה הטירה. כיום מניחים שמקורו של מטמון של כלי נשק מנחושת, שפעם חשבו כי נתגלה על הגבעה, הוא בביצת מראזיון (Marazion Marsh). גדרות אבן הגנתיות על המורדות הצפון-מזרחיים הן כנראה מהאלף הראשון לפנה"ס, ומשערים כי הן שרידים של מצודת צוק (Promontory fort). הגבעה היא אחד המועמדים לאי איקטיס (Ictis), שתואר כמרכז סחר בבדיל בחיבור ההיסטורי "ביבליותקה היסטוריקה" שנכתב על ידי דיודורוס סיקולוס איש אגירה שבסיציליה, בן המאה הראשונה לפנה"ס.
היסטוריה
ייתכן כי במקום פעל מנזר מהמאה השמינית עד תחילת המאה האחת עשרה, ובמשך שנים רבות האמינו שהמלך אדוארד המודה העניק את האי למנזר הנורמני של מון-סן-מישל על סמך עותק מאוחר יותר של אמנה שנתגלה באברנש (Avranches) בצרפת. כיום מניחים שעותק זה הוא זיוף של הנזירים שחיו במקום שנעשה לאחר הכיבוש הנורמני של אנגליה במטרה להוכיח לשליטים החדשים שהגבעה הייתה בבעלותם כחוק זמן רב. זה לא היה הזיוף היחיד שנעשה על ידי הנזירים במאה ה-11. במטרה להגדיל את הרווחים של המנזר תלו הנזירים על שער המנזר שטר מחילה מזויף, כביכול מטעם האפיפיור גרגוריוס השביעי, שבו הוא מעודד עלייה לרגל למנזר בגבעת סנט מייקל. בנייני המנזר נבנו במאה ה-12, וב-1275 החריבה רעידת אדמה את כנסיית המנזר המקורית, והיא נבנתה מחדש בשלהי המאה ה-14.
המנזר היה מנזר נספח (priory) של המנזר במון-סן-מישל, עד שכל המנזרים שהיו שייכים למסדרים מחוץ לאנגליה פורקו כתוצאת לוואי של מלחמת מאה השנים, כשהנרי החמישי, מלך אנגליה העניק את המנזר לאם המנזר של מנזר סיון (Syon Monastery) באייזלוורת (Isleworth) שבמחוז מידלסקס ב-1424. בכך נותק הקשר בין המנזר למון-סן-מישל. ג'ון דה ור, הרוזן ה-13 של אוקספורד (John de Vere, 13th Earl of Oxford), לכד את הגבעה ועמד במצור בן 23 שבועות כנגד 6,000 מחייליו של אדוארד הרביעי, מלך אנגליה בשנים 1473–1474. פרקין וורבק, טוען לכתר של ממלכת אנגליה, לכד את הגבעה ב-1497. המפרי ארונדל (Humphrey Arundell), שהיה מפקד חיל המצב בגבעת סנט מייקל, הוביל את מרד ספר התפילה ב-1549. אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה העניקה את גבעת סנט מייקל לרוברט ססיל, רוזן סולסברי הראשון, ובנו מכר את המקום לפרנסיס באסט (Francis Bassett), שהיה השריף העליון של קורנוול. בתקופת מלחמת האזרחים האנגלית עמד סר ארתור באסט, אחיו של פרנסיס באסט, במצור בגבעת סנט מייקל כנגד כוחות הפרלמנט עד 1646. ג'ון באסט, בנו ויורשו של פרנסיס באסט, שילם מחיר על תמיכתו במלך צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה כנגד הפרלמנט, וב-1659 נאלץ למכור את גבעת סנט מייקל לקולונל ג'ון סנט אוביין (John St Aubyn). הגבעה נשארה מאז בבעלות משפחת סנט אוביין (כיום משפחת ברון סנט ליוון - Baron St Levan), והמשפחה עדיין מתגוררת באי.
היסטוריה מהמאה ה-18
מעט מאוד ידוע על הכפר לפני תחילת המאה ה-18, למעט שהיו כמה בקתות של דייגים ובקתות של המנזר. לאחר שיפורים בנמל בשנת 1727, הפכה גבעת סנט מייקל לנמל משגשג.
רעידת האדמה בליסבון ב-1755 גרמה לגלי צונאמי בחוף קורנוול, למעלה מ-1,500 קילומטרים ממרכז הרעש. בגבעת סנט מייקל הים התרומם לגובה של כ-2 מטרים תוך 10 דקות, וירד באותו קצב ואז המשיך לעלות ולרדת במשך חמש שעות. הסופר הצרפתי ארנו בוסקוביץ (Arnold Boscowitz) טען ש"לאורך החופים של קורנוול היה אובדן גדול של חיים ורכוש".
בהגיע 1811 היו בכפר חמישים ושלושה בתים וארבעה רחובות. המזח הוארך ב-1821, והאוכלוסייה באי הגיעה למספר שיא של 221 נפשות. היו במקום שלושה בתי ספר, קפלה וסליאנית, ושלושה פאבים, ששירתו בעיקר מלחים מספינות שעגנו בנמל. הכפר החל להתדרדר בעקבות שיפורים משמעותיים לנמל הקרוב בפנזנס (Penzance), ובעקבות הקמת שלוחה של מסילת הברזל לפנזנס ב-1852, ורבים מהבתים והמבנים נהרסו.
בתחילת המאה ה-20 נבנה פוניקולר תת-קרקעי קצר על מסילה צרה. הוא שימש להעברת משאות במעלה הגבעה אל הטירה. הפוניקולר מופעל מדי פעם, אבל רק לצורך הדגמה ואינו פתוח לציבור הרחב, אם כי ניתן לראות קטע קצר שלו בנמל.
בתחילת מלחמת העולם השנייה נבנו ביצורים על הגבעה כהכנה לקראת הפלישה (שלא התממשה) של הצבא הגרמני. על הגבעה עדיין נותרו שלושה פילבוקסים. שישים וחמש שנים לאחר תום מלחמת העולם השנייה, התברר על סמך ראיונות עם אנשים שחיו בתקופה זו ששר החוץ לשעבר של גרמניה הנאצית יואכים פון ריבנטרופ, שהיה השגריר בלונדון בשנות ה-30 של המאה ה-20 התכוון להתגורר על הגבעה לאחר כיבוש בריטניה. מסמכים מהארכיון חשפו שבתקופה שבה שהה כשגריר בבריטניה, כאשר הציע ברית עם גרמניה הנאצית, נהג ריבנטרופ לבקר בקורנוול לעיתים קרובות.
ב-1954 העניק פרנסיס ססיל סנט אוביין, ברון סנט ליוון השלישי (Francis Cecil St Aubyn, 3rd Baron St Levan) את מרבית גבעת סנט מייקל לקרן הנאמנות הלאומית למקומות בעלי עניין היסטורי או יופי טבעי, יחד עם קרן נאמנות בסכום גדול. משפחת סנט אוביין שמרה לעצמה את הזכות להתגורר בטירה במשך 999 שנים, ואת הרישיון לנהל את ביקורים של הציבור בחדרים ההיסטוריים של הטירה, יחד עם הקרן הלאומית.
האי כיום
בראש הגבעה ניצבת הטירה ובה משולבת כנסיית המנזר מהמאה ה-12 ונערכות בה תפילות גם בימינו. חלק מחדרי הטירה פתוחים לסיורים בתשלום, ומוצגים בהם פריטים עתיקים, כולל שריון אבירים, ציורים ורהיטים. כמה בתים נבנו על מורדות הגבעה מול מראזיון, ומעיין מספק מי שתייה. יש שורה של שמונה בתים מאחורי הכפר הנוכחי שנבנו ב-1885 ומכונים Elizabeth Terrace. בחלק מהבתים מתגוררים אנשי צוות העובדים בטירה ובמקומות אחרים באי. בית הקברות של הגבעה (אינו פתוח לציבור) מכיל קברים של דיירים לשעבר של האי וכמה מלחים שטבעו. בניינים נוספים כוללים אורוות, מכבסה, אולם שבו תפרו מפרשים (כיום מסעדה) ושני פונדקים לשעבר. מגרש כדורת לשעבר צמוד לאחד הבניינים.
בנמל, שהורחב ב-1823 יכולים לעגון ספינות עד מעמס של 500 טון, ויש בו מזח המתוארך למאה ה-15 ששופץ אף הוא. המלכה ויקטוריה ירדה מהיכטה המלכותית באי ב-1846 ולוחית ברונזה המנציחה אירוע זה נמצאת בקצה המזח.
אטרקציה נוספת באי הוא הפוניקולר התת-קרקעי שעדיין משמש להעברת משאות מהנמל אל הטירה. הפוניקולר הוכן בשיטת חפירת תעלה שאחר-כך כוסתה, למעט קצה המסלול שחייב לחצוב מנהרה בסלע הגרניט.
ממשל מקומי
למטרות ממשל מקומי מוגדרת גבעת סנט מייקל כמועצה מקומית (Civil parish). המועצה מתנהלת באמצעות מפגש שנתי של בעלי זכות הבחירה. כשברון סנט ליוון הוא יושב ראש מפגש הקהילה של גבעת סנט מייקל.
גאולוגיה
מחשופי סלע סביב גבעת סנט מייקל מספקים הזדמנות לראות מאפיינים רבים של הגאולוגיה של קורנוול במקום אחד. הגבעה בנויה מהחלק העליון ביותר של מחדר גרניט לתוך אבן בוץ מהדבון שעברה התמרה או פליט. בגרניט יש עורקים של גרייזן (גרניט שעבר התמרה באמצעות מטאסומטיזם) מפותח היטב. בשל הגאולוגיה של האתר הוגדר חלק מהאי כאזור טבע מוגן (Site of Special Scientific Interest) ב-1995.
סלעי גרניט
בגבעה ניתן להבחין בשני סוגי גרניט. מרבית המחדר הוא גרניט הכולל טורמלין ומוסקוביט שהוא בעל מרקם פורפירי משתנה. סוג זה נפרד מגרניט מוסקוביט וביוטיט על ידי פגמטיטים.
פליטים מהדבון
סלעים אלו נוצרו במקור כאבן בוץ ועברו התמרה אזורית ועיוות (בעיקר בשל קימוט) באורוגנזה הווריסקנית (Variscan orogeny). ואז הם היו נתונים להשפעה של המחדר של הגרניט, שגרם להתמרת מגע נוספת, תוך יצירת הורנפלס ומינרליזציה.
בפולקלור ובתרבות
המקור לשם האתר הוא בטענה שבמאה החמישית חזו דייגים מקומיים במלאך מיכאל (באנגלית סנט מייקל) מופיע על הגבעה. אחת הגרסאות היא של הכומר האוגוסטיני ג'ון מירק (John Mirk) בן המאה ה-15, שהעתיק פרטים ממקראת הזהב.
החל מהמאה ה-18 התפרסמה אגדה שבמהלך המאה ה-6 בתקופת המלך ארתור, לפני שהטירה נבנתה היה האי ביתו של ענק בגובה 6 מטרים ושמו קורמורן (Cormoran), שחי במערה יחד עם האוצרות שגזל בהטלת אימה על העיירות והכפרים בסביבה. עד שבן איכר צעיר בשם ג'ק נטל על עצמו להתמודד עם איום ענק זה, שהיה לו תיאבון לבקר וילדים, וקטל אותו בכך שלכד אותו בבור שהיה מוסווה והרג אותו במכות גרזן על ראשו. כאשר חזר לביתו, חלקו לו זקני הכפר כבוד מנצחים, ומאז הוא נקרא "ג'ק קוטל הענק" (Jack the Giant Killer).
במאה ה-17 הציב ג'ון מילטון את הגבעה כרקע לאקט הסיום של מה שפעם היה אחת הפואמות המפורסמות ביותר בשפה האנגלית ליסידאס (Lycidas), שהתבססה על פולקלור מסורתי על פיו יושב המלאך מיכאל על כיסא אבן גדול בפסגת הגבעה, משקיף למרחקים וכך מגן על אנגליה. הפואמה מתבססת על מסורות שונות מהתנ"ך, המיתולוגיה הקלאסית והפולקלור המקומי ובאמצעותם היא יוצרת אלגיה לעולם הפגני שהלך ודעך. באמצע שנות ה-50 של המאה ה-19 הסצנה בפואמה שבו ליסידאס טובע בים מתחת לגבעה, תוארה בתחריטים ובציורים על ידי ויליאם טרנר.
הגבעה הופיעה כרקע לכמה סרטים, כולל הסרט דרקולה מ-1979 שבו הטירה בראש הגבעה שימשה כצד החיצוני של טירת דרקולה. היא הופיעה בסרט ג'יימס בונד לעולם אל תאמר לעולם לא, כששני טילים מונחים חמושים בראש נפץ גרעיני עפים מעל האזור הכפרי של אנגליה ואז מעל לים כשהם חולפים ישירות מעל גבעת סנט מייקל. בסרט ג'וני אינגליש מ-2003 הייתה הטירה הצד החיצוני של הטירה של פסקל סובאז' בצרפת.
"מון-סן-מישל + גבעת סנט מייקל" הוא קטע של אמן המוזיקה האלקטרונית אפקס טווין, שגדל בקורנוול.
בסדרת ספרי הפנטזיה של מייקל מורקוק על הנסיך קורום מופיע גרסה דמיונית של גבעת סנט מייקל כ"הר מוידל" (Moidel's Mount).
14 בספטמבר
14 בספטמבר הוא היום ה-257 בשנה בלוח הגרגוריאני (258 בשנה מעוברת). עד לסיום השנה נשארו עוד 108 ימים.
יוקריין אינטרנשיונל איירליינס
יוקריין אינטרנשיונל איירליינס (באוקראינית: Міжнародні Авіалінії України; באנגלית: Ukraine International Airlines) היא חברת הדגל וחברת התעופה הגדולה באוקראינה. בסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה הבינלאומי בוריספיל הסמוך לקייב. החברה נוסדה באוקטובר 1992, והחלה את פעילותה בנובמבר של אותה השנה.
החברה טסה ליעדים בתוך אוקראינה, באירופה, אסיה, המזרח התיכון וצפון אמריקה.
תולדות החברה
חברת יוקריין אינטרנשיונל נוסדה בשנת 1992. הטיסה הראשונה הייתה ללונדון ב-25 בנובמבר 1992. יוקריין אינטרנשיונל הייתה לחברת התעופה הראשונה במרחב של ברית המועצות לשעבר שהחלה להפעיל טיסות במטוסי בואינג 737. בהמשך שנות ה-90 חברת התעופה שינתה את שמה ואת צביעת המטוסים שלה, התוספת Air הורדה והחברה החלה להיקרא יוקריין אינטרנשיונל בלבד. הסמל על הזנב שונה גם הוא, ובמקום הסמל של אוקראינה בשילוב עם בז, נשאר רק סמל של בז. בשנת 2013, לאחר שחברת התעופה הגדולה ביותר של אוקראינה באותה התקופה, איירוסוויט, פשטה את רגלה, יוקריין אינטרנשיונל הצליחה לשחזר את רוב קוויה של חברת התעופה הגדולה שחדלה להתקיים והפכה למוביל האווירי הראשי באוקראינה.
בשנת 2015 חברת התעופה נאלצה לבטל את כל טיסותיה ליעדים ברוסיה בעקבות איסור רוסי על טיסות של חברות תעופה אוקראיניות למדינה, על רקע הסכסוך במזרח אוקראינה והסיטואציה עם חצי האי קרים.
ביוני 2016 פשטו כוחות היחידה הממשלתית האוקראינית למלחמה בשחיתות על משרדי החברה, במסגרת חקירה נגד דניס אנטוניוק, לשעבר ראש שירות התעופה הלאומי של אוקראינה, הגוף האחראי על חברות התעופה במדינה. לדברי היחידה, הפשיטה נדרשה מכיוון שהחברה סירבה להעביר מסמכים בקשר לחקירה.
בפברואר 2022, בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, השהתה החברה את פעילותה.
פעילות החברה
יוקריין אינטרנשיונל מפעילה קרוב ל-700 טיסות פנימיות ובינלאומיות בין 8 יעדים באוקראינה (קייב, אודסה, לבוב, דניפרופטרובסק, ויניצה, חרקוב, זפורוז'יה, איוונו-פרנקיבסק) ליותר מ-40 יעדים באירופה, חבר המדינות, אסיה, המזרח התיכון וצפון אמריקה. באמצעות חברות תעופה אחרות שנחשבות לשותפות של יוקריין אינטרנשיונל, החברה מאפשרת לנוסעיה להגיע ליותר מ-3000 יעדים ברחבי כל העולם.
יוקריין אינטרנשיונל מחזיקה בתעודה מיוחדת המאפשרת לה לספק בדיקות טכניות חשובות וקשות ביותר במטוסי הבואינג של החברה.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה, נכון לאפריל 2019:
פעילות החברה בישראל
חברת התעופה מפעילה טיסות בין תל אביב ל-7 יעדים באוקראינה: 24 טיסות שבועיות לקייב, 4 טיסות שבועיות ללבוב, 7 טיסות שבועיות לאודסה, 4 טיסות שבועיות לדנייפרופטרובסק, 2 טיסות שבועיות לחרקוב, 2 טיסות שבועיות לזפוריז'יה 2 טיסות שבועית לויניצה.
סה"כ 45 טיסות.
טיסות החברה לישראל מבוצעות בשלל מטוסיה, וכוללות גם מטוסים רחבי גוף מסוג בואינג 777 ובואינג 767 ומטוסים קטנים מסוג אמבראר ובואינג 737.
המסע של פופאי: החיפוש אחר אבא
המסע של פופאי: החיפוש אחר אבא (באנגלית: Popeye's Voyage: The Quest for Pappy) הוא סרט טלוויזיה אמריקאי-קנדי בהנפשה ממוחשבת, מסוגת קומדיה והרפתקאות, שמבוסס על דמותו של פופאי המלח שנוצרה על ידי אלזי קריסלר סגאר. הסרט, שהופק לציון 75 שנה לדמות, בוים על ידי אזקיאל נורטון ונכתב על ידי פול רייזר וג'ים הרדיסון. הפקת הסרט נעשתה על ידי King Features Syndicate, כאשר הנפשתו נעשתה על ידי Mainframe Studios בשיתוף Nuance Productions.
הסרט, שהופץ על ידי ליונס גייט אנטרטיינמנט, שודר לראשונה ב-9 בנובמבר 2004 ברשת הטלוויזיה האמריקאית פוקס, וקיבל ביקורות מעורבות מן המבקרים. בישראל הסרט הופץ בדיבוב לעברית ב-DVD על ידי קלסיקלטת בשנת 2011. אורך הסרט הוא כ-47 דקות, ושפת המקור שלו היא אנגלית.
תקציר העלילה
הסרט עוקב אחר פופאי המלח, שיוצא יחד עם אוליב אויל, בלוטו, ווימפי וסוויפי למסע בלב ים, כדי למצוא את אביו, פופדק פאפי, שנטש אותו בילדות לאחר סיוטים שהזהירו שהוא בסכנה. במהלך המסע החברים נתקלים בסירנות, נחשים וערפילים מאיימים, שהם בעצם ניסיון של מכשפת המים להכשיל אותם בדרכם ולהשמיד אותם לתמיד.
דמויות ומדבבים
בימוי והפקת הדיבוב העברי נעשו על ידי רעות סמדר, כאשר גיתית שובל לקחה חלק בבימוי.
הפקה
הנפשת הסרט במקור הייתה אמורה להיות על ידי ויל וינטון, אך עקב פשיטת הרגל של אולפנו בשנת 2002, היא נעשתה על ידי Mainframe Studios בשיתוף Nuance Productions.
בילי וסט, המדבב של פופאי המלח ואביו בגרסת המקור של הסרט, טען שזו העבודה הכי קשה שהוא עשה אי פעם, בנוסף הוא הוסיף שקולו של פופאי המלח הוא כמו זמזום בגרון.
נילס אידן
נילס אידן (25 באוגוסט 1871 – 16 ביוני 1945) היה היסטוריון ופוליטיקאי ליברלי שוודי שכיהן כראש ממשלת שוודיה בין השנים 1917 – 1920. יחד עם יילמאר ברנטין הוא נחשב כאדריכל המעבר של שוודיה ממונרכיה אבסולוטית למחצה לדמוקרטיה פרלמנטרית שבה הונהגו זכות בחירה לנשים בפרט וזכות בחירה אוניברסלית בכלל.
ביוגרפיה
נילס אידן נולד בעיירה פיטיו (Piteå) שבמחוז נורבוטן. אביו היה מנהל בית ספר. את לימודיו התיכוניים הוא סיים בבית ספר בעיר לולאו.
לימודים וקריירה אקדמית
ב-1899 קיבל אידן משרת מרצה להיסטוריה באוניברסיטת אופסלה, ב-1903 הוא קיבל תואר פרופסור חבר וב-1909 פרופסור מן המניין. הוא שימש בתפקידו זו עד 1920, עת מונה לתפקיד מושל מחוז סטוקהולם. בה בעת הוא היה פעיל כפוליטיקאי ליברל וכתב על נושאים בוערים בנוגע לאיחוד השוודי-נורווגי בראשית שנות התשעים של המאה ה-19. הוא עורר דיונים בקרב הסטודנטים באופסלה לקידומו של גיוס חובה שהוצע עם ביטולה של "מערכת ההקצאה" (indelningsverket, לגיוס חיילים לצבא) ב-1901 ולמען הנהגת זכות הבחירה האוניברסלית.
קריירה פוליטית
ב-1908 נבחר אידן לבית התחתון של הריקסדאג (הפרלמנט השוודי). ב-1911 הוא נבחר להיות חבר בוועדת החוקה הפרלמנטרית וב-1912, כאשר נבחר קרל סטף הליברלי לתפקיד ראש הממשלה, נבחר אידן להיות יושב ראש הקבוצה הליברלית בבית התחתון. לאחר מותו של סטף ב-1915, עלה כוחו של אידן כמנהיג הליברלים. הוא השתייך לאגף הליברלי-ימני, שהחזיק בדעות האגף הימני בנושאי ביטחון, אך לא היה שותף לדעותיהם של ליברלים רבים מחסידי ההינזרות מאלכוהול וחברי התנועות החופשיות של הכנסייה, שנציגם הבולט היה קרל גוסטב איקמן. לאחר הבחירות של 1917, שהיוו הצלחה הן מבחינת הסוציאל-דמוקרטים והן מבחינת הליברלים, הוצע תפקיד הרכבת הממשלה לליברל השמרן, יוהאן ווידן, שכשל במשימתו. עקב כך הוצע תפקיד ראש הממשלה לאידן והוא הצליח להרכיב קואליציה עם הסוציאל-דמוקרטים בהנהגתו של יילמאר ברנטין שקיבל את תפקיד שר האוצר.
בסופו של דבר עלה בידה של ממשלת אידן להשיג רוב פרלמנטרי לטובת זכות בחירה אוניברסלית. החשש מהתפתחות מהפכנית בשוודיה, על רקע האירועים ברוסיה ובגרמניה שלאחר מלחמת העולם הראשונה, גרמו ללחץ להאצת תהליך הדמוקרטיזציה ובהצבעה אחת ב-1921 עבר חוק לזכות בחירה אוניברסלית. ב-1920 התפטרה ממשלת אידן על רקע הוויכוח על הצטרפות לחבר הלאומים.
לאחר פרישתו מכס ראש הממשלה מונה אידן לתפקיד מושל מחוז סטוקהולם, תפקיד אותו הוא המשיך למלא עד 1938 ובמקביל המשיך להיות חבר הפרלמנט. התנגדותו חקיקת לחוק היובש, מהלך שהובל על ידי הרוב במפלגתו, גרם לו ולשליש מחברי הסיעה הליברלית בפרלמנט לפרוש מהמפלגה ב-1923 ולהקים מפלגה חדשה.
אגם בוטן
אגם בוטן (בנורווגית: Botnsvatnet) הוא אגם בנפת ואלה במחוז אגדר שבנורווגיה. שטחו של האגם הוא 5.61 קמ"ר. הוא ממוקם צפונית מהאגם קולסווטנט. וההר אורדאלסקנוטן. הכפר ואלה ממוקם כ-14 קילומטרים ממזרח לאגם. גובה פני האגם הם בגובה של 1,020 מטר מעל פני הים.
פלקנסטרו טריאסטה
פלקנסטרו טריאסטה (באיטלקית: Pallacanestro Trieste), היא קבוצת כדורסל איטלקית מהעיר טריאסטה המתמודדת בליגת העל (סרייה A).
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 1863 כחלק ממועדון "גינסטיקה טריאסטינה". שכלל גם כדורסל נשים ועוד. בשנת 1930 זכתה הקבוצה באליפות הראשונה שלה. ובהמשך בעוד 4 אליפויות איטליה.
בעונת 1994/95 הגיעה הקבוצה לגמר הגביע האיטלקי והפסידה לקבוצת בנטון טרוויזו 81-77.
בעונת 2003/04 נקלעה הקבוצה לקשיים כלכליים וסיימה במקום ה-17 המוביל לליגה דואה (הליגה השנייה), אך גם לליגה דואה לא היה תקציב והקבוצה ירדה שתי ליגות בבת אחת. בסיום עונת 2011/12 העפילה מהליגה השלישית לליגה דואה (הליגה השנייה). בסיום עונת 2017-2018 העפילה הקבוצה בחזרה לליגה הבכירה מהמקום הראשון, לאחר היעדרות של 14 שנים.
השתתפות באירופה
בעונת 1993/94, הגיעה הקבוצה עד לגמר גביע קוראץ', אך הפסידה לקבוצת פאוק סלוניקי מיוון בסיכום שני מפגשים. בעונת 2000/01 הודחה הקבוצה ברבע הגמר גביע קוראץ' על ידי קבוצת ראסינג מלקו איפר הבלגית.
בעונת 2002/03 הגיעה הקבוצה לשמינית גמר גביע יול"ב והודחה על ידי קבוצת ז'לזניק בלגרד הסרבית.
הקבוצה מארחת בהיכל הספורט פלאטריאסטה (אליאנץ דום) המכיל 6,943 מקומות ישיבה.
קני הכריש
קני הכריש (באנגלית: Kenny the Shark) היא סדרת הנפשה אמריקאית לילדים, מסוגת דרמה קומית וחינוך, אשר נוצרה על ידי ג'ק הובר. הסדרה בוימה על ידי ג'ורג' אנגלברכט, ונכתבה על ידי ג'יי מרטל, פיליפ מורטון, דון וולס וטים היל. הסדרה עוקבת אחר קאתי וקני, כריש טיגריס המחמד שלה, אשר בכל פרק עוברים ביחד הרפתקאות שונות.
הסדרה שודרה לראשונה בארצות הברית בערוץ NBC ובערוץ Discovery Family, החל מה-1 בנובמבר 2003 עד ה-19 בפברואר 2005. בישראל הסדרה שודרה לראשונה בדיבוב לעברית בערוץ לוגי בשנת 2005. לסדרה הופקו שתי עונות (בישראל הסדרה שודרה כעונה אחת) בעלות 26 פרקים כפולים באורך 22 דקות.
לפני שידור הסדרה, בסוף שנות התשעים, הופקה סדרת סרטים קצרים שהציגה את קני, אשר שודרה בין תוכניות טלוויזיה. בסרטים הקצרים קני לא נראה מכיוון שהמצלמה הייתה מנקודות מבטו.
תקציר העלילה
הסדרה עוקבת אחר ילדה בשם קאתי, אשר מאמצת כחיית מחמד את קני, כריש טיגריס. במהלך הסדרה, קאתי וקני עוברים ביחד הרפתקאות שונות, ולומדים על עולם של הכרישים.
מדבבים
הדיבוב העברי בוים על ידי נינה אמיר, והופק על ידי אלה אלדר. בגרסה העברית דיבבו גם אורנה כץ, הדר אמיר, עידו מוסרי, עמי מנדלמן, דור צויגנבום, מיכה אוזין סליאן, ניר רון, רונה בקרמן, טלי בן-יוסף ולימור שפירא.
דשת-י יהוד
דשת-י יהוד (בפרסית: دشتِ یهودی = "המדבר היהודי", באורדו: دشتِ یہودی, ובהינדי दश्त-ए-यहूदी) הוא מדבר במערב פקיסטן ובמזרח אפגניסטן ששמו הנוכחי מוזכר כבר במקורות בפרסית מהעת העתיקה ומהאימפריה המוגולית. משמעות השם בשפת הפשטו: "הערבה היהודית".
בשטח זה ישנה מצודה שנקראת בפי המקומיים (וגם במקורות ערביים, פרסיים ומוגוליים) "קיל' יהוד" או "קיל' יהודייה" ("מבצר היהודים"). קיימות עדויות על נדודי סוחרים יהודים במקום, שקרוב למעבר ח'ייבר, הרי סולאיימאן (שלטענת האפרידי המקומיים נקראים על שם שלמה המלך) והינדו-כוש, וקשרי מסחר עם ארץ ישראל, אנטיוכיה ויוון העתיקה במאה ה-3 לפנה"ס.
באזור התגלתה כתובת מונומנטלית דו-לשונית של צו מלכותי מאת אשוקה, שהיה שליט רובה המכריע של תת-היבשת ההודית מטעם האימפריה המאורית, שנכתבה בארמית וביוונית.
בשטח חיים כיום, וגם בימי קדם, לאחר שהיגרו מדשת-י מארגו שבדרום אפגניסטן, שבטי הפתאנים: יוסופזאי, אפרידי וחאתאק, שלגבי כולם יש טענות מצדם ומצד חוקרים וסופרים שונים שחקרו כי מוצאם הוא מעשרת השבטים (יוסופזאי הם לכאורה "צאצאי יוסף", אפרידי הם לכאורה "צאצאי שבט אפרים" והחאתאק טוענים למוצא מחוץ למרכז אסיה, ולדעת אחדים מקורם שלהם גם הוא בגלות אשור. יש לציין כי לא נמצא ביסוס גנטי לתאוריה הזו של מוצא עברי). בצפון-מערב שטחי המדבר חיים גם בני השבט הפתאני מוחמאנד, שמקורם בעיר גזאני שבאפגניסטן. היוסופזאי והחאתאק נהגו לבזוז שיירות סחר של האימפריה המוגולית ולאיים על נתיבי הסחר בהן השתמשה האימפריה בדרך קבע, ולבסוף החליטו המוגולים להקים את מצודת אטוק להגנה מפניהם.
פיירי גורדון
הפיירי גורדון (באנגלית: Fairey Gordon) היה מפציץ קל דו-מושבי בריטי ("מפציץ דו-מושבי לשעות היום"), אשר שימש גם כמטוס למשימות כלליות. מטוסי הגורדון שירתו בחיל האוויר המלכותי בשנות ה-30 וחלקם הועברו מאוחר יותר לניו זילנד, שם שירתו עד תחילת שנות ה-40.
עיצוב ופיתוח
הפיירי גורדון היה מטוס דו-כנפי בעל מבנה קונבנציונלי לתקופתו של שלדת מתכת המכוסה בד. המטוס היה מצויד בגרסאות שונות של מנוע הארמסטרונג סידלי פנתר סימן IIa, בעל 525–605 כוחות סוס. החימוש כלל זוג מקלעים, אחד מסוג ויקרס בתא הטייס הקדמי והשני מסוג לואיס בתא הטייס האחורי, שניהם בקוטר של 7.7 מ"מ, ו-230 ק"ג של פצצות. מחווני הטיסה של הגורדון היו בסיסיים וכללו מד מהירות אוויר, מד גובה, מד לחץ שמן, טכומטר, מחוון פנייה ואיזון ומצפן.
הגורדון פותח מהפיירי IIIF, והסתכם בעיקר בהתקנת מנוע הארמסטרונג סידלי פנתר. אב הטיפוס ערך את טיסת הבכורה שלו ב-3 במרץ 1931, וכ-80 גרסאות מוקדמות יותר של הפיירי IIIF הוסבו לסטנדרט זה. 178 מטוסים חדשים נועדו לשימוש על ידי חיל האוויר המלכותי ומספר מצומצם של פיירי IIIF הוסבו בעודם על פס הייצור. 154 מטוסי גורדון סימן I נבנו, לפני שהחלה בניית הגורדון סימן II, בעל סנפירים והגה כיוון מוגדלים, אך רק 24 יחידות הושלמו מגרסה זו כאשר הופנה פס הייצור לצורך בניית הסורדפיש. הגרסה הימית של הגורדון, שהייתה בשימוש חיל הים המלכותי, נודעה כפיירי סיל.
היסטוריה מבצעית
הגורדון שירת בחיל האוויר המלכותי במהלך שנות ה-30, כאשר טייסת מס' 40 הייתה הראשונה שהפעילה את המטוס בבריטניה באפריל 1931 למשימות הפצצה, וטייסת מס' 6 הייתה הראשונה שהפעילה את המטוס מעבר לים, במזרח התיכון, למשימות כלליות. מרביתם הוצאו משירות ב-1938, אם כי 14 מטוסים הוסיפו לשרת כמטוסי אימון או כגוררי מטרות, ואחד מהם נותר בשירות בבריטניה עד ספטמבר 1941. במצרים הופעל הגורדון עד 1939, כאשר שישה מטוסים ששירתו כגוררי מטרות באסמאעיליה, הועברו לידי חיל האוויר המלכותי המצרי.
49 מטוסי הגורדון הנותרים במצרים הועברו לידי חיל האוויר המלכותי הניו זילנדי באפריל 1939, ו-41 מתוכם הוכנסו לשירות בתפקידי אימון טייסים. אנשי חיל האוויר הניו זילנדי גילו כי המטוסים שחוקים משימוש ונשאו את תוצאות שירותם במזרח התיכון - כולל לפחות עקרב אחד. ב-8 בדצמבר 1941 עוד היוו 30 מטוסי גורדון חלק ממטוסי הקו השני בסדר הכוחות הניו זילנדי. האחרון מבין מטוסים אלה, כמו גם האחרון מבין מטוסי הגורדון שנותרו בכל מקום, הוצא משירות ב-1943.
בתחילת 1941 היה מוצב גף בן שבעה מטוסי גורדון בבית הספר לטיסה מס' 4 ששכן בבסיס חיל האוויר המלכותי חבניה שבעיראק. גף זה הוחזר מהפעילות אליה הועבר כגורר מטרות בחזרה למשימות הפצצה, והשתתף בהגנה על חבניה כנגד הכוחות העיראקיים שתקפו את הבסיס במהלך המלחמה האנגלו-עיראקית.
שירות
הפיירי גורדון שירת במדינות הבאות:
יחסי הממלכה המאוחדת–טוגו
יחסי הממלכה המאוחדת–טוגו הם היחסים בין הממלכה המאוחדת לבין טוגו.
היסטוריה
ב-1914, כחלק מן המערכה במערב אפריקה במלחמת העולם הראשונה, כבשו את טוגולנד כוחות צרפת ובריטניה, אשר חילקו את המדינה ביניהן לאחר המלחמה לטוגולנד הבריטית (ממזרח) וטוגולנד הצרפתית (ממערב), שהפכה לטוגו. בשנת 1960 כוננה בריטניה יחסים דיפלומטיים עם טוגו, לאחר שהאחרונה קיבלה את עצמאותה מצרפת.
מברישן הגלגל
מברישן הגלגל (שם מדעי: Carparachne aureoflava) הוא מין של עכביש ממשפחת המברישניים המצוי רק במדבר נמיב שבנמיביה.
מאפיינים
עכביש זה מאוד דומה למין Leucorchestris arenicola. הוא מגיע לאורך 20 מ"מ ואין הבדל בין הזוויגים. העכביש בצבע לבן-אפור בהיר עם בטן שחורה. הוא ארסי לטרף קטן כמו חרקים ופרוקי-רגליים נוספים אותם הוא צד בלילות המדבר, אך אינו קטלני לאדם.
עכביש זה הוא טרפן של צרעות עכבישים (Pompilidae) החיות במדבר ומטרתן לשתק את העכביש ואחר כך להטיל עליו ביצים שיבקעו ויאכלו את העכביש המשותק. העכביש מתגונן מהצרעות על ידי נפילה מהדיונות התלולות של המדבר והתהפכות על הצד, בדומה לגלגל. הוא מסוגל לעשות 44 סיבובים בשנייה בעת הנפילה.
העכביש אינו בונה רשת קורים. במקום זה הוא מתחפר בחול החם ויוצר מאורה בעומק 40-50 ס"מ. כאשר צרעה חופרת בעצמה לעבר מאורתו הוא בורח במורד הדיונות כל עוד הוא יכול.
העכביש דומה בהתנהגות זו למין Cebrennus rechenbergi, החי במדבריות מרוקו.
יחסי טאיוואן–סנט לוסיה
יחסי טאיוואן–סנט לוסיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הסינית לבין סנט לוסיה.
היסטוריה
ב-7 במאי 1984 כוננה סנט לוסיה בצעד חריג יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה הסינית, למורת רוחה של הרפובליקה העממית של סין. חודש לאחר מכן, ב-7 ביוני, פתחה הרפובליקה הסינית את שגרירותה שבקסטריז, בירת סנט לוסיה.
ב-4 ביוני 2015 פתחה סנט לוסיה את שגרירותה שבטאיפיי, בירת טאיוואן.
אזרחי סנט לוסיה ואזרחי הרפובליקה הסינית יכולים להיכנס ולצאת משתי מדינותיהם ללא דרישה לאשרה.
והיה אם שמוע
והיה אם שמוע היא פרשיה מפרשת עקב בספר דברים. היא אחת משלוש פרשיות "קריאת שמע", הנאמרות בתפילות שחרית וערבית, אחת מארבע הפרשיות הנמצאות בתפילין, נכתבת בתוך המזוזה יחד עם פרשת "שמע ישראל".
תוכן
הפרשייה מתחלקת לשלושה חלקים:
י"ג-ט"ו
הפרשייה נפתחת באמירת אלוהים לבני ישראל כי אם ישמעו למצוותיו שהוא יורה עליהם, ויעבדו אותו בכל ליבם ונפשם הוא יברך אותם ואת יבולם:
ט"ז-י"ז
בחלק השני של הפרשייה מזהיר אלוהים את ישראל לא לעורר את כעסו ומודיע מה יקרה להם אם לא ישמעו לו:
י"ח-כ"א
בחלקו האחרון של הפרשייה מפרט אלוהים את מצוותיו שהזכיר לפני כן; מצוות תפילין, חובת האב ללמד את בנו תורה ומצוות מזוזה:
הפרשייה נחתמת בהסבר אלוהים את גמולם של מי שישמע למצוותיו:
בקריאת שמע
"והיה אם שמוע" היא הפרשייה השנייה משלוש הפרשיות של קריאת שמע:
הראשונים והאחרונים נחלקו אם קריאת פרשיית "והיה אם שמוע" היא חלק מקריאת שמע מדאורייתא או רק מדרבנן. לדעת רבי אריה לייב גינצבורג, חובת קריאת שמע מדאורייתא כוללת רק את הפרשיה הראשונה, ואילו פרשיית והיה אם שמוע צורפה לקריאת שמע מתקנת חכמים.
בקריאת שמע על המיטה
בקריאת שמע על המיטה, בטרם השינה, מעיקר הדין אין צורך לקרוא את פרשית "והיה אם שמוע", אלא רק את פרשית "שמע ישראל".