cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרב כף קאליאקרה
מהלך הקרב
אוניות הטורקים עגנו בחסות כף קאליאקרה בשלוש שורות מקבילות: בשורה הקרובה לחוף ניצבו ספינות הקרב מדרג נמוך וכלי השיט הקטנים, שלא היוו בשעת קרב חלק מהמערך הטורי הסטנדרטי; בשורה הבאה עגנו 10 ספינות-קרב מאלג'יר וטריפולי בפיקוד האדמירל האלג'יראי סעיד עלי. חוסיין פאשה, הקפודן פאשה – מפקד הצי העות'מאני, ניצב עם 18 אוניות הקו שבפיקודו בשורה השלישית, הפונה אל הים הפתוח.
תגובת אושאקוב לא איחרה לבוא. הוא אותת לאוניותיו לסוב לאחור, ולעבור משלושה טורים מקבילים לטור אחד המקביל לזה של האויב. סעיד עלי, שהוביל את הצי הטורקי ואוניותיו הקדימו את הטור הרוסי, החליט לנצל הזדמנות זו כדי לכפול את אוניות החלוץ של האויב. אדמירל אושאקוב, על סיפונה של אוניית הדגל "רוז'דסטבו כריסטובו" (84), הרביעית בשייטת החלוץ הרוסית, מיהר לסכל זאת. הוא יצא עם אונייתו מן הטור, חצה את דרכה של אוניית סעיד עלי לפני חרטומה ואילץ אותה להתרחק אל צד החסי. באותו זמן החלה הלחימה גם בין יתר אוניות הצי, שנמשכה תוך כדי תנועה דרומה. לאחר כארבע שעות, ב-8:30 בערב לערך, פסקה הלחימה. הצי הטורקי החבול שב בחסות החשיכה אל קונסטנטינופול. אומנם אף אחת מאוניותיו לא טובעה, אך התרונה של אחדות מהן ניזוקה קשות. הרוסים גם הם לא איבדו אף כלי שיט, ורק אונייה אחת - "אלכסנדר נבסקי", נפגעה.
אחרית הקרב
המפלה בקרב כף קאליאקרה חתמה למעשה את המלחמה. עוד באותו יום הוסכם על שביתת נשק, וחודשים אחדים אחר כך, ב-9 בינואר 1792 נחתם ביאסי הסכם שלום בין הצדדים.
טרואו נקמורה
טראו נקמורה (ביפנית: 中村輝夫, 8 באוקטובר 1919 - 15 ביוני 1979) היה טוראי בצבא היפני הקיסרי, שלחם במלחמת העולם השנייה ולא נכנע עד לשנת 1974. אחרון החיילים היפניים שנכנעו לאחר תום המלחמה בשנת 1945.
מוצאו של נקמורה הוא מטאיוואן, ושמו במקור הוא אטון פללין. התקשורת הטאיוואנית כינתה אותו "לי גואנג האוי", שם שניתן לו רק לאחר חזרתו למולדת בשנת 1975.
שירות צבאי
נקמורה נולד בשנת 1919 והצטרף לשורות הצבא הקיסרי בנובמבר 1943. הוא הוצב באי מורוטאי באינדונזיה זמן קצר לפני שבעלות הברית השתלטו עליו בספטמבר 1944 במהלך. הצבא היפני הכריז על מותו במרץ 1945.
לאחר כיבוש האי, נקמורה המשיך לשרוד בו יחד עם חיילים יפנים נוספים לתוך שנות החמישים. בשנת 1956, החליט להתבודד מקבוצת החיילים שנותרה עמו והקים מחנה קטן משלו על האי, שטחו היה 20 על 30 מטרים מגודרים ובמרכזו בקתה.
איתורו
בקתתו של נקמורה התגלתה במקרה בשנת 1974 על ידי טייס. בנובמבר 1974, שגרירות יפן בג'קרטה ביקשה סיוע מ על מנת לארגן משימה לחילוצו. ביצע את משימת החילוץ ב-18 בדצמבר 1974. נקמורה הוטס לבית חולים בג'קרטה ישירות מהאי. הידיעות על איתורו וחילוצו של נקמורה מהאי הגיעו ליפן ב-27 בדצמבר 1974. נקמורה החליט לחזור אל מולדתו ולא ליפן, שם נפטר לאחר חמש שנים בשנת 1979 מסרטן ריאות.
נקמורה זכה ליחס שונה לחלוטין מהציבור היפני לעומת היחס שקיבלו חיילים יפנים אחרים ששרדו שנים באיים לאחר תום המלחמה, דוגמת הירו אונודה שנמצא רק מספר חודשים לפניו. ראשית, נקמורה היה בן ל מטאיוואן, והוא לא השתייך לעם היפני. בעת חילוצו מהאי הוא לא דיבר יפנית או סינית. בנוסף, נקמורה היה חייל פשוט בשורות הצבא לעומת אונודה שהיה קצין, עובדה שהורידה עוד מחשיבותו בעיני הציבור.
דז'יוגאס ברטקוס
קריירה
ברטקוס התחיל את הקריירה שלו בקובנה, בה שיחק שלוש שנים במהלכן הושאל גם לפרטיזן מינסק ודינמו ברסט מליגת העל הבלארוסית.
בשנת 2012 ברטקוס חתם בסודובה מריאמפולה, אך רק בשנת הפך לשוער הבכיר של המועדון.
ביולי חתם בולטה מליגת העל המלטזית לעונה אחת.
ב-9 ביולי 2017 חזר לליטא וחתם בז'לגיריס וילנה.
ב-13 בספטמבר 2018 חתם בעירוני קריית שמונה מליגת העל. ב-8 בדצמבר 2018 ברטקוס הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה כאשר כבש מהרמת קרן וקבע שוויון 2-2 נגד מכבי חיפה במשחק במסגרת ליגת העל.
מאיר נמני
מאיר נמני (29 בספטמבר 1948 – 25 ביוני 2017) היה כדורגלן ישראלי וקפטן מכבי תל אביב, דודו של אבי נמני.
ביוגרפיה
נמני החל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת מכבי רמלה. בילדותו היה נמני אוהד של מכבי חיפה ואף התקבל לקבוצה כשעלה לבוגרים. אולם, משפחתו התנגדה לכך ולכן עבר לשחק במכבי תל אביב בגיל 21. אחיו של מאיר, ראובן, שיחק גם הוא בשנות ה-60 במכבי רמלה, ובמכבי יפו ובתחילת שנות ה-70 עבר לבית"ר תל אביב. במהלך 12 השנים שבהן היה נמני במכבי תל אביב, שיחק בכל תפקידי ההגנה, כבלם, מגן וקשר. בתקופתו בקבוצה זכה נמני בארבע אליפויות, שני גביעי מדינה ופעמיים באליפות אסיה לקבוצות.
לזכותו 24 הופעות בנבחרת ישראל, הראשונה ב-1974 נגד נבחרת מלזיה במסגרת גביע אסיה. נמני השתתף גם במשחקי נבחרת ישראל באולימפיאדת מונטריאול ב-1976. משחקו האחרון בנבחרת היה ב-פברואר 1977 מול נבחרת קוריאה הדרומית באצטדיון רמת גן במסגרת מוקדמות מונדיאל 1978, בו שבר נמני את רגלו. ב-1981 פרש נמני ממשחק בעקבות פציעה קשה במהלך משחק באצטדיון רמת גן. לאחר הפציעה החל לאמן את צפרירים חולון למשך מספר שנים. הוא הצליח להעלות את הקבוצה לליגת העל, ובעונת 1988 זכתה להישגה הגדול ביותר - הפלייאוף העליון.
ב-25 ביוני 2017 הלך לעולמו ממחלת הסרטן. נטמן לצד אביו בבית העלמין החדש ברמלה.
תארים
אליפויות: 4 גביעי מדינה: 2 אליפות אסיה לקבוצות: 2
תסמונת חידוש הזנה
תסמונת חידוש הזנה (Refeeding Syndrome) היא תסמונת המתבטאת בסיבוכים מטבוליים וקליניים, המתרחשים בעקבות הזנה מהירה ועודפת לאחר מצב הרעבה או צום ממושך. התופעות שעלולות להתרחש כוללות בין השאר יתר לחץ דם, בצקות, אי ספיקת לב, סיבוכים נוירולוגיים ואף מוות. התסמונת מתרחשת בין 24-72 שעות לאחר תחילת ההזנה.
התהליך הפיזיולוגי
בזמן צום או רעב יש ירידה בהפרשת האינסולין בגוף וכן ירידה בפעילות משאבות נתרן-אשלגן. נוצר מחסור של מים, ויטמינים ומינרלים. כאשר ההזנה מתחדשת, הגלוקוז נספג מהמעיים לדם, וכתגובה לכך מופרש אינסולין. האינסולין מכניס את הגלוקוז, אשלגן, מגנזיום וזרחן לתאי הגוף, והרמה שלהם בדם יורדת. זהו מצב מסוכן שיכול לגרום לתסמיני התסמונת. כדי לשמור על הלחץ האוסמוטי הגוף מתחיל באצירה של נתרן ונוזלים. בנוסף, הפעלה מחדש של המסלולים המטבוליים הקשורים בפחמימות מעלה את דרישת הגוף לתיאמין, קופקטור הנחוץ לפעילות אנזימים בתא.
אוכלוסיית סיכון
אנשים שנמצאים בסיכון לפתח את התסמונת הם אנשים שהיו במצב הרעבה או צום ממושך. ביניהם:
טיפול
כדי למנוע את תסמונת חידוש ההזנה, יש לאתר את החולים שנמצאים בסיכון לפתח את התסמונת. לאחר מכן יש להתחיל את ההזנה באופן הדרגתי, כך שבהתחלה נותנים כמויות מזון קטנות ומעלים בהדרגה. לרוב יש לתת תוספת של תיאמין. במידה ויש חסר בזרחן, אשלגן או מגנזיום יש לתת תוסף שלהם לפני תחילת ההזנה. במשך ההזנה יש להעלות בהדרגה את כמות המזון תוך ניטור הרמות של האלקטרוליטים בדם ונתינת תוסף במידת הצורך. לאחר שהחולה מתייצב יש להמשיך בהדרגה עד לכמויות המזון הרגילות.
מונונוקלאוזיס זיהומי
מונונוקלאוזיס זיהומי (באנגלית: Infectious mononucleosis) המכונה מחלת הנשיקה הוא זיהום נגיפי העלול להיגרם על ידי נגיפי אפשטיין בר (בראשי תיבות: EBV) השייך למשפחת וירוסי ההרפס. על אף הדימוי שדבק בה בשל שמה, מחלה זו יכולה להיות מועברת על ידי אכילה מכלי אוכל משותפים, וכל דרך אחרת בה הרוק או רסיסיו מועברים מאדם לאדם ולאו דווקא על ידי נשיקה (אם כי אצל מתבגרים קרבה אינטימית ונשיקות היא גורם מרכזי לכך). נגיף זה מדביק כ-50 אחוזים מכל הילדים עד גיל 5 בארצות המפותחות, והוא נחשב לנגיף שכיח בכל חתך הגילאים.
הידבקות
נגיף ה-EBV מועבר ברוק, וניתן להידבק בו על ידי מגע עם טיפות וחלקיקי טיפות (למשל, נשיקה), שימוש בכלי אוכל משותפים, שתייה מקש משותף וכדומה. לאחר חדירה לתאים המרפדים את האף או הגרון, הנגיף מתפשט אל תאי דם לימפוציטים מסוג B. נטען בעבר כי שמה של מחלת הנשיקה הוא מאחר שהכבד "נושק" לטחול אולם זו אינה הסברה המקובלת. שמה של המחלה תורגם מאנגלית, שם תוארה כ-kissing disease, בגלל צורת ההדבקה האופיינית של הנגיף, ובמיוחד בגיל העשרה.
מהרגע בו אדם נדבק בנגיף הוא מידבק. לאחר שאדם נדבק, תקופת הדגירה של הנגיף נמשכת כ-4-7 שבועות לפני הופעת התסמינים עד לאחר ההתפרצות הראשונית של המחלה (בין 30 ל-50 יום). חלק גדול מהאוכלוסייה שנחשף ל-EBV נדבק בלי לפתח תסמינים, דבר ההופך את הניסיון לשלוט במגפתיות של המחלה ללא מעשי. רופאים ומחקרים אינם בטוחים לאחר כמה זמן אדם עדיין עלול להדביק לאחר שהסימפטומים של המחלה אינם מופיעים אצלו יותר, אבל יש נטייה להאמין שאדם עדיין מידבק לאחר מספר חודשים רב בהם הסימפטומים נעלמו לגמרי. מחקרים מסוימים מראים שזמן זה יכול להתארך עד 18 חודשים, אך נדיר שלאחר זמן זה אדם יוכל להדביק אדם אחר בנגיף.
תסמיני המחלה
אצל ילדים מתחת לגיל 5, לא נגרמים שום תסמינים מיוחדים.
תסמינים נוספים שעלולים להיות אצל חלק מהחולים הם:
סיבוכים נוספים של המחלה עלולים להיות דלקת מוח, דלקת קרום המוח, פרכוסים, הפרעות עצביות והפרעות התנהגותיות.
אבחנה
אבחנה תעשה בהתבסס על התסמינים. אם כי ישנן מספר מחלות שלהן תסמינים הקרובים לתסמיני מחלה זו כמו ציטומגלוירוס, טוקסופלזמוזיס, נגיפים נוספים ותוצאות לוואי של תרופות. קיימים שני סוגי בדיקות לאבחון המחלה. האחת, Monotest, הוא בדיקה לנוגדנים כלליים לחלבונים ויראליים בדם החולה. אצל חולה במחלה זו הגוף מייצר בכמויות גדולות לימפוציטים חדשים מסוג B שמחסלים את הלימפוציטים הישנים הנגועים. לתאים חדשים אלו מראה אופייני, שניתן לזהותו מבעד למיקרוסקופ. אצל חולים צעירים בדיקה זו עלולה לחזור חיובית על אף שהנגיפים אינם נמצאים; לכן מבצעים גם בדיקת סרולוגיה לנוגדנים ל-EBV.
טיפול
מאחר שהמחלה היא זיהום ויראלי והמערכת החיסונית מייצרת בעצמה את הנוגדנים, אין לטיפול אנטיביוטי השפעה במקרה זה, והוא עלול אף לגרום לסיבוכים מיותרים. הטיפול היחיד שקיים הוא טיפול סימפטומטי הכולל:
רוב התסמינים יחלפו כעבור שבועיים עד ארבעה חודשים, אולם העייפות והחולשה עלולות להימשך עד שלושה חודשים לאחר שהתסמינים חולפים.
אציקלוביר מפחית את ייצור הנגיף, אבל אין לו השפעה רבה על התסמינים של המחלה.
רוב החולים במונונוקלאוזיס זיהומי מבריאים לחלוטין ממחלה זו. ישנם סיבוכים נדירים אצל חולים שהמערכת החיסונית שלהם פגועה כמו דלקת מוח, קרע בטחול, או חסימת נתיב אוויר, שעלולים להסתיים במוות, אצל פחות מאחוז אחד מהחולים.
פרגי
פרגי הוא כינוי, לרוב קיצור של שם המשפחה הסקוטי פרגוסון.
וטו
וֵטוֹ (בלטינית: Veto - "אני אוסר". בעברית: הַחְלָטָה חוֹסֶמֶת) הוא השם לזכות שניתנה ליחיד או לקבוצה למנוע פעולה מסוימת באופן חד צדדי. זכות הווטו יכולה להעניק כוח בלתי-מוגבל לעצור שינוי, אך לא כדי לחייב שינוי.
מקורו של הווטו ברפובליקה הרומית שם הייתה לטריבונים הזכות להטיל וטו על כל ההחלטות והפעולות של כל מוסד או בעל תפקיד ברפובליקה. זאת על מנת להגן על הפלבאים. לקונסולים הרומאים הייתה בפועל זכות וטו, כיוון שכל החלטה שלהם הייתה צריכה להיות מוסכמת על שניהם.
שיטת וסטמינסטר
בשיטת וסטמינסטר וברוב המלוכות החוקתיות, נתונה זכות וטו למונרך, שלוחו, או לנשיא דמוי מונרך. באוסטרליה למשל, המלך יכול להטיל וטו, בעזרת המושל הכללי, על חקיקה תוך שנה מיום קבלתה. למלך יש זכות דומה גם בקנדה. זו היא זכות שכמעט לא משתמשים בה.
ארצות הברית
המלה "וטו" לא מופיעה בחוקת ארצות הברית אך הסעיף הראשון של החוקה קובע שכל חקיקה שהתקבלה על ידי שני בתי הקונגרס תועבר לנשיא ארצות הברית לשם קבלת אישורו. אם הנשיא מחזיר את הצעת החוק לקונגרס בתוך עשרה ימים (לא כולל ימי ראשון) הצעת החוק לא הופכת לחוק. רוב של שני שלישים של שני בתי הקונגרס יכול לקבל חוק גם בלי אישורו של הנשיא.
מושג הווטו בחוקת ארצות הברית נגזר מהמושג הבריטי של "הסכמה מלכותית" (Royal Assent). ב-5 באפריל 1792 הטיל הנשיא ג'ורג' וושינגטון וטו על הצעת חוק להקצאת נציגים בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינות ארצות הברית. זו הייתה הפעם הראשונה שנשיא אמריקאי השתמש בזכות הווטו. הפעם הראשונה שהקונגרס ביטל את הווטו של הנשיא הייתה ב-3 במרץ 1845.
וטו על סעיף
בדרך כלל וטו מוטל על מכלול שלם של חקיקה. בחלק ממדינות ארצות הברית למושלים יש את הכוח להטיל וטו רק על סעיפים ספציפיים מהצעות חוק, אך לאשר סעיפים אחרים. במקרה כזה החוק חוזר לבית המחוקקים של המדינה והוא יכול לבחור לקבל את הגרסה המתוקנת או לוותר על הצעת החוק לגמרי. כוח זה בידי המושלים שנוי במחלוקת, שהגיעה לשיאה כאשר מושל ויסקונסין טומי תומפסון מחק מילים מסוימות מהצעת חוק כך שהמילים שנותרו הרכיבו משפטים שונים לגמרי ששינו בתכלית את משמעות הצעת החוק. ישנן מדינות המתירות למושל וטו על סעיפים רק בהצעות חוק הנוגעות לתקציבים. הקונגרס האמריקאי העביר חוק המתיר לנשיא למחוק עד שלושה סעיפי הקצבה בהצעות חוק שכאלו, אך בית המשפט העליון של ארצות הברית קבע שהצעת החוק אינה חוקתית.
חוקת קונפדרציית המדינות של אמריקה העניקה לנשיא הקונפדרציה את הזכות להטיל וטו על סעיפי הקצבה בודדים, מתוך נטייה להגביל את הממשלה הפדרלית, שנתפסה כגדולה יתר על המידה.
האו"ם
במועצת הביטחון של האו"ם יש לחמש החברות הקבועות - ארצות הברית, רוסיה, סין, צרפת ובריטניה - זכות וטו. אם אחת המדינות מצביעה נגד הצעת החלטה לוועדה הרי שההצעה נדחית, גם אם כל שאר המדינות החברות מצביעות בעד.
פולין
בחוקת פולין במאה ה-17 וה-18 היה מושג שכונה "ליברום וטו" (Liberum veto). כל הצעות החוק היו צריכות להתקבל על ידי הסיים ללא מתנגדים, ואם חבר פרלמנט כלשהו הצביע נגד משהו, לא רק שהצעת החוק נדחתה, אלא גם הגוף המחוקק עצמו פוזר.
וטו אפיפיורי
וטו של שליט על החלטות בחירת אפיפיור של קונקלווה, הזכות בוטלה על ידי פיוס העשירי ב-1903.
ג'יין צ'יימברס
ג'יין צ'יימברס (באנגלית: Jane Chambers; 27 במרץ 1937 – 15 בפברואר 1983) הייתה מחזאית אמריקאית, מחלוצות המחזאות הלהט"בית.
צ'יימברס נולדה בקולומביה, קרוליינה הדרומית וגדלה באורלנדו, פלורידה, שם החלה לכתוב תסריטים עבור תחנות רדיו מקומיות. היא למדה במכללת רולינס, בכוונה להיות מחזאית, אך נשרה מהלימודים בעקבות אפליה שחוותה כאישה שם. ב-1956 למדה משחק במשך עונה אחת בפסדינה פלייהאוס, עבר להתגורר בניו יורק ולאחר מכן הגיעה לעיירה פולנד ספרינג במדינת מיין ועבדה שם בתחנת טלוויזיה מקומית. כשחזרה לניו יורק ב-1968 נרשמה לגודארד קולג' בוורמונט כדי להשלים את התואר הראשון. בוורמונט היא פגשה את בת' אלן, שהפכה לזוגתה ולמנהלת האישית שלה.
ב-1971 זכתה צ'יימברס בפרס רוזנטל לשירה, והמחזה שלה "Christ in a Treehouse", זכה בפרס הטלוויזיה החינוכית של קונטיקט. ב-1972 זכתה במלגת יוג'ין אוניל על "סיפורי המהפכה ואגדות אמריקאיות אחרות", וסייעה להקים תיאטרון במרכז לנשים בניו יורק, שם העלתה את המחזה שלה Random Violence. ב-1973 זכתה בפרס גילדת הסופרים של אמריקה על כתיבתה לאופרת הסבון Search for Tomorrow.
בשנת 1974 היה המחזה שלה A Late Snow לאחד המחזות הראשונים שייצגו דמויות לסביות באור חיובי. לאחר מכן כתבה ב-1980 מחזה לסבי נוסף, קיץ אחרון, עבור פסטיבל האומנויות הלהט"בי הראשון, על ההשלכות שיש לאבחון בסרטן על אישה ועל חברותיה הלסביות. שנה לאחר מכן, הפיקה את המחזה My Blue Heaven לפסטיבל האמנויות הלהט"בי השני, ואת המחזה The Quintessential Image לכנס תיאטרון הנשים במיניאפוליס.
חיים אישיים
צ'יימברס אובחנה בסרטן בשנת 1981. היא מתה בביתה בגרינפורט, לונג איילנד ב-15 בפברואר 1983. מאז שנת 1984 מוענק פרס שנתי על שמה, פרס ג'יין צ'יימברס למחזאות.
טייסת
טייסת היא יחידה בסיסית בחילות האוויר בעולם. בדרך-כלל מדובר ביחידה המפעילה כלי טיס, אך גם יחידות המפעילות נשק אחר, כגון טילים, ואף יחידות מנהלה שונות, נקראות "טייסת". בראש טייסת עומד קצין בדרגת סגן-אלוף.
טייסת טיסה מכילה לרוב 12 עד 24 מטוסים או מסוקים, בהתאם לסוג כלי התעופה ולמנהגי החיל המסוים. במרבית המקרים טייסת מכילה מטוסים, מסוקים או טילים מאותו הדגם.
קווינטוס נסידיוס
קווינטוס נסידיוס (בלטינית: Quintus Nasidius) היה איש צבא רומי שפעל בשלהי תקופת הרפובליקה.
תולדות חייו
לא הרבה ידוע על מוצאו של נסידיוס, היסטוריונים מודרניים משערים שהוא מוזכר בכתביו של מרקוס טוליוס קיקרו כלוקיוס ויסידיוס. על פי קיקרו הוא היה בן למשפחה ממעמד הפרשים, אשר סייע לו לדכא את קשר קאטילינה בשנת 63 לפנה"ס, וכן סייע לו בגיוס חיילים לקרב מוטינה כנגד מרקוס אנטוניוס בשנת 43 לפנה"ס.
טייסת
ביחידות קומנדו SAS של חבר העמים הבריטי טייסת היא מסגרת בסדר גודל של פלגה.
קווינטוס נסידיוס
תולדות חייו
כשפרצה מלחמת האזרחים בין יוליוס קיסר לפומפיוס נסידיוס צידד בפומפיוס ונשלח על ידו בשנת 49 לפנה"ס עם צי של שש עשרה ספינות לסייע להתגוננותה של מסיליה (כיום מרסיי שבצרפת) שהייתה נתונה במצור על ידי דקימוס יוניוס ברוטוס אלבינוס. ניסיונו להסיר את המצור נכשל והוא הובס על ידי ברוטוס והוכרח להימלט לאפריקה.
טייסת
חיל האוויר הישראלי
בחיל האוויר הישראלי, טייסת היא יחידת משנה בבסיס טיסה. לכל טייסת יש סמל הייחודי לה. כל טייסת נחלקת למספר גפים: גף טיסה, גף טכני וגפים ייעודיים (גף בקרים בטייסת נחשון, גף סיירי אוויר בטייסת הראשונה, גף סיורי ים בטייסת ענקי המדבר וכדומה). בראש כל אחד מהגפים עומד קצין בדרגת רב-סרן או סרן.
קווינטוס נסידיוס
תולדות חייו
אחרי שקיסר כבש את אפריקה נסידיוס נמלט להיספניה (כיום ספרד) והצטרף לשני בניו של פומפיוס, גנאיוס וסקסטוס. לאחר תבוסתם הוא הצטרף לסקסטוס בסיקיליה (כיום סיציליה) ששם הוא המשיך לשרת בציו של סקסטוס כאחד ממפקדיו החשובים ביותר.
טייסת
חיל האוויר הישראלי
בכל בסיס טיסה קיימים ארבעה סוגי טייסות:
קווינטוס נסידיוס
תולדות חייו
לאחר תבוסתו של סקסטוס על ידי מרקוס ויפסניוס אגריפה בקרב מילאי ונאולוכוס בשנת 36 לפנה"ס נסידיוס נטש את מפקדו וערק לצידו של מרקוס אנטוניוס.
מילו
{{פירושונים|
קווינטוס נסידיוס
תולדות חייו
נסידיוס המשיך לשרת בנאמנות את אנטוניוס כשמלחמת האזרחים בינו לבין אוקטביוס פרצה. הוא הגן על פטרס שביוון אולם כתוצאה מתבוסתו על ידי אגריפס העיר נפלה לידיו של אוקטביוס.
מילו
ראו גם
}}
ברוכה הבאה לרפאבליק סיטי
ברוכה הבאה לרפאבליק סיטי (באנגלית: Welcome to Republic City) הוא שמו של פרק הבכורה בעונה הפותחת של סדרת הטלוויזיה המונפשת "האגדה של קורה".
הפרק שודר ב-14 באפריל 2012 בערוץ ניקלודיאון וצבר כ-4.55 מיליון צופים ברחבי ארצות הברית מה שהפך את "האגדה של קורה" לסדרה המובילה בניקלודיאון של אותו שבוע ולנצפית ביותר בערוץ מזה כשלוש שנים.
רקע והפקה
סדרת הטלוויזיה המונפשת "האגדה של קורה" נוצרה והופקה על ידי מייקל דנטה דימרטינו ובריאן קונייצקו באולפני ניקלודיאון בברבנק, קליפורניה. כדי להדגים את אורך תהליך ההפקה (בין 10 ל-12 חודשים לפרק), קונייצקו כתב ביולי 2013 שהצוות שלהם כבר התחיל לעשות סטוריבורד לפרק הראשון של עונה 4 עוד לפני שהסתיימה העבודה על הפרקים האחרונים. הסדרה הוכרזה בכנס הקומיק-קון לשנת 2010 והשם של הסדרה שונה פעמים רבות לפני יציאתה.
שידור ונתוני רייטינג
פרק הבכורה תוכנן לצאת לאור באוקטובר 2011, אך יצא לבסוף ב-24 במרץ 2012 באופן מקוון ושודר בטלוויזיה ב-14 באפריל 2012 בשידור מחובר יחד עם פרק 2, "עלה ברוח" (באנגלית: "A Leaf in the Wind"). הפרק תורגם ודובב מחדש לשפות שונות ושידור הבכורה שלו צבר מעל לכ-4.55 מיליון צופים, מה שהפך את "האגדה של קורה" לסדרה המובילה בניקלודיאון של אותו שבוע ולנצפית ביותר בערוץ מזה כשלוש שנים ומחזיק בתואר הפרק הנצפה ביותר בכל היסטוריית שידור פרקי הסדרה על ארבעת עונותיה.
רקע עלילתי
בפתיח הפרק מספר הדובר, אשר בתור טנזן, בנו של האווטאר הקודם:
עלילה
הפרק נפתח בסצנה בה אנשי מסדר הלוטוס הלבן צועדים בשלג לביתו של טונראק, צ'יף שבט המים שבקוטב הדרומי. לאחר שטונראק ואשתו סנה מקבלים את אנשי המסדר בברכה, המפקד אומר לזוג כי הם קיבלו קריאות רבות משני שבטי המים ושואל מדוע הם חושבים שדווקא הבת שלהם היא האווטאר החדשה. סנה בתגובה קוראת לביתה הקטנה, קורה, אשר מציגה להם את שליטתה בשלושת יכולות הכשפות; מים, אדמה ואש, דבר המוכיח להם כי היא האווטאר.
לאחר מספר שנים, כשקורה בת 17, היא נראית נלחמת בכשפות אש עם כשפי אש אחרים מהלוטוס הלבן, בתור המבחן המסכם בכשפות אש. צופים בה בכירי המסדר ואשתו של האווטאר הקודם, קטרה, אשר אומרת: "היא חזקה" בעוד שמפקד במסדר משיב: "אין בה טיפת איפוק". לאחר שניצחה את הלוחם האחרון קורה מריעה בהתלהבות אך המפקד אומר כי הם אינם בטוחים אם היא עברה את המבחן וכי מאז שהיא קטנה הייתה מעולה בצד המעשי של הכשפות אך התעלמה לגמרי מהצד הרוחני שגם הוא חשוב לאווטאר. קורה משיבה שהדבר לא בה לא בקלות וכי זאת הסיבה שהיא צריכה להתחיל ללמוד עם טנזן, בנו של אנג, משום שהוא "הכי רוחני בעולם". קטרה מאשרת את הדברים והמפקד מכריז כי היא תחל בלימודי כשפות אוויר.
קורה הולכת ומספרת לנאגה, דובת הקוטב שלה, כי היא עברה את המבחן וכי טנזן יגיע בעוד כמה ימים. לאחר מכן, היא לוקחת את נאגה אל מחוץ לחומות הכפר לפגוש את טנזן. טנזן נוחת עם הביזון המעופף שלו יחד עם משפחתו, ג'ינורה, מילי, איקי ופמה אשתו שבהיריון. כשקורה מגיעה למקום טנזן אומר: "הפכת ממש לאווטארית צעירה" אך נאלץ לספר לה כי אין באפשרותו להישאר וללמד אותה, וכי למחרת הוא יצטרך לחזור לרפאבליק סיטי. בארוחת הערב, טנזן מסביר לקורה כי הוא אחד ממנהיגי ריפאבליק סיטי אשר המצב לא יציב שם כעת. קורה מציעה כי היא תצטרף אליו אך מפקד הלוטוס הלבן אומר כי העיר מסוכנת מדי וכי אווטאר אנג השביעה אותם לשמור עליה עד אשר היא תלמד את ארבעת היסודות וטנזן מסכים איתו. בערב, כשקורה מביטה בעצב על טנזן ומשפחתו עוזבים את הקוטב, היא מחליטה להצטרף אליו, היא מארגנת את נאגה לנסיעה וכשקטרה מגיעה למקום קורה אומרת לה כי היא צריכה למצוא את הדרך שלה כאווטאר. קטרה משיבה כי הגיע הזמן שהדור של קורה ינהיגו את העולם ומברכת את קורה לשלום. לאחר שהיא נפרדת מהוריה היא מתחילה את מסעה לרפאבליק סיטי בתור נוסעת בלתי חוקית בבטן ספינת משא. לאחר שהספינה מגיעה לעיר, יוצאת קורה על גביה של נאגה לעבר רחובות העיר אותה היא רואה בפעם הראשונה בחייה. היא מביעה פליאה מכמות המכוניות הנוסעות בעיר ומהפסל העצום לזכרו של אווטאר אנג.
בחיפושם אחר אוכל, נאגה דוהרת ברחובות תוך כדי שהיא משבשת את תנועת הרכבים אך קורה מתאכזבת לגלות כי אין ברשותה לקנות אוכל. במקום זאת, היא דגה שלושה דגים באגם שבפארק וצולה אותם באמצעות כשפות אש. כשהומלס שאיתו חלקה את האוכל מספר לה כי ישנם עוד רבים חסרי בית בעיר היא מתפלאת ואומרת כי חשבה ש"כולם בעיר עושים חיים" אך שיחתם נקטעת בעת ששוטר מכריז כי אסור לדוג במקום וקורה בורחת. היא פוגשת אדם אשר מחלק פלאיירים התומכים באמון, ראש תנועת "השוויונאים" אשר מתנגדים לכשפים. ולאחר שהיא מתעמתת איתו היא ממשיכה בדרכה ומתוודעת לתקרית של גביית דמי חסות על ידי שלושת חברי ארגון הפשע "השילוש המסוכן". קורה מתעמתת עם הפושעים וגוברת עליהם בעזרת שימוש בכשפות מים, אדמה ואש מה שמגלה לעוברים ושבים על עובדת היותה האווטאר.
שוטרי העיר נוחתים מספינת האוויר המשטרתית על ידי שלשלאות מתכת המתקפלים לתוך חליפתם ועוצרים את הפושעים וגם את קורה, בעקבות הנזק שגרמה לרחוב תוך כדי הקרב. קורה מתנגדת למעצר ונמלטת מהשוטרים אשר מתחילים לנהל אחריה מרדף ברחבי העיר. כשהיא קופצת עם נאגה מגג הרכבת היא נתפסת על ידי שלשלאות מתכת המושלכים אליה מספינת האוויר המשטרתית.
קורה מובלת לתחנת המשטרה ושם מפקדת משטרת רפבאליק סיטי מודיעה לה כי היא מואשמת בהרס רכוש פרטי וציבורי בנוסף לניסיון בריחה ממעצר. כשקורה מנסה לתרץ כי היא הייתה מוכרחה לפעול, המפקדת קוטעת אותה ואומרת כי היה עליה להזעיק את המשטרה ולא להתערב. קורה מציינת כי היא האווטאר אך המפקדת מצהירה כי תואר זה אינו עושה עליה כל רושם. קורה דורשת לדבר עם האחראי והמפקדת אומרת זו האי ומציגה את עצמה בתור לין בייפונג, מה שגורם לקורה להתפלא על יחסה כלפיה משום שאמה, טוף בייפונג הייתה חברה טובה של אווטאר אנג.
כשטנזן מופיע בתחנת המשטרה הוא מודיע לבייפונג כי האווטאר תשוב לביתה בקוטב הדרומי באופן מיידי בתנאי שהאישומים כנגדה יימחקו ומצהיר כי ישא באחריות על מה שקרה ויכסה את ההוצאות. בייפונג מסכימה להצעה והשניים יוצאים מהחדר.
קורה מנסה לשכנע את טנזן שיסכים לה להישאר ואומרת בטענה שהעיר צריכה אותה. טנזן מסרב ובערב, בנמל, לאחר שילדיו של טנזן נפרדים מקורה היא מתחילה לצעוד לעבר הספינה שתיקח אותה לקוטב הדרומי אך טנזן עוצר אותה ואומר כי היא צודקת והעיר יצאה מאיזון לארח שאביו נפטר, הוא אומר כי חשב לדחות את האימונים שלה כדי לשמר את המורשת שלו, אך כעת הוא מבין שהיא המורשת שלו, ועל כן הוא מאשר לה להישאר וללמוד כשפות אוויר איתו ומכריז: לקול צהלותיה של קורה וילדיו של טנזן.
בכנס שהתקיים בחזית בנין עיריית רפאבליק סיטי, קורה מציגה את עצמה כאווטארית החדשה שלהם ומכריזה כי החליטה להישאר בעירם וממשיכה: לקול תרועות ההמונים.
לאחר שידור דבריה של קורה ברדיו, סגנו של אמון שואל אותו כיצד הוא מתכנן לטפל בזה ואמון עונה כי האווטאר הגיעה מוקדם מהצפוי וכי הם יצטרכו לזרז את תוכנית הפעולה שלהם.
אהבה גדולה (סדרת טלוויזיה)
אהבה גדולה (באנגלית: Big Love) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמה ששודרה ברשת הכבלים "HBO" בין מרץ 2006 למרץ 2011. בסדרה מככבים ביל פקסטון בתור הפטריארך של משפחה פונדמנטליסטית מורמונית המתגוררת ביוטה המודרנית ומושתתת על ערכי הפוליגמיה; וג'ין טריפלהורן, קלואי סביני וג'יניפר גודווין בתור שלוש נשותיו. הסדרה מתארת את חיי המשפחה שלהם בתוך ומחוץ למרחב הציבורי בפרברי סולט לייק סיטי, וכמו כן, גם את קשריהם עם המתחם הפונדמנטליסטי באזור. בסדרה מככבים בנוסף אמנדה סייפריד, דאגלס סמית, גרייס זבריצקי, דייבי צ'ייס, מאט רוס, מרי קיי פלייס, ברוס דרן, מלורה וולטרס והארי דין סטנטון.
הסדרה עלתה לשידור לראשונה בארצות הברית ב-12 במרץ 2006, לאחר בכורת העונה השישית של "הסופרנוס", הפכה להצלחה גדולה עבור HBO, ורצה במשך חמש עונות לפני שהסתיימה ב-20 במרץ 2011.
הסדרה הייתה לנושא מחקר של מספר מאמרים בכתבי עת אקדמיים, כולל Columbia Law Review, Law and Contemporary Problems ו-Michigan Journal of Gender & Law. פרסומים אחדים כללו את שלוש העונות הראשונות של הסדרה בין שידורי הטלוויזיה הטובים ביותר לעשור של 2000–2009, ועונתה האחרונה מדורגת בין הסדרות התסריטיות הנסקרות ביותר לשנת 2011.
עונה 1
בסנדי, יוטה, הפונדמנטליסט המורמוני ביל הנריקסון מנהל נישואים פוליגמיים עם שלוש נשותיו: ברברה "ברב", ניקולט "ניקי", ומרג'ין "מרג'י". בבעלותו וניהולו של ביל נמצאת רשת "הום-פלוס", רשת חנויות מקומית המהווה את רוב הכנסותיה של המשפחה, ומאפשרת לו לתמוך בנשותיו ובשבעת ילדיהם. העונה הראשונה מתמקדת במתחים המתעוררים במשפחה בין נשותיו של ביל למרג'י, אשתו החדשה של ביל ולשעבר הבייביסיטר של ילדיו ועובדת בחנותו - וכן במתחים בין ביל לרומן "הנביא" גרנט, אביה של ניקולט, שהוא הפטריארך המשפיע והמנהיג של ג'וניפר קריק, מתחם פונדמנטליסטי שם ביל וניקולט גדלו. בינתיים, ילדיהם הבכורים של ביל וברב, בן ושרה, מתמודדים באופן אישי עם הצורך לשמור על חזית מאוחדת במטרה להסתיר את נישואיהם הפוליגמיים של הוריהם מחבריהם והקהילה בה הם גדלים.
במהלך העונה, ברב מחפשת את עצמאותה בכך שהיא מוצאת עבודה כמורה, ניקי, צרכנית כפייתית, מכניסה את המשפחה כולה לחוב של כמעט 60,000 דולר, ומרג'י נאבקת למצוא את מקומה במשפחה. ביל וחברו, דון אמברי, פוליגמיסט בעצמו, ממשיכים להתווכח עם רומן בעניין האחזקות העסקיות של "הום-פלוס". על מנת לבצע את תוכניותיו, רומן נעזר ברונדה וולמר, כלתו הצעירה והסוציופתית, ובבנו (ואחיה הבכור של ניקולט) אלבי, הומוסקסואל ארוניסט ותומך נלהב של "האחים המאמצים המאוחדים" (UEB), שמשמש בתפקיד הכהן של ג'וניפר קריק. ביל, שגורש מג'וניפר קריק בנערותו, נשבר כאשר הוא מגלה שגירושו לא נגרם מרצונם של הוריו, פרנק ולויס, אלא מרצונו של רומן, שחשש שביל יגזול ממנו את "הנבואה".
בסיום העונה, לאחר שהחליטה להתקדם עם הטבילה שלה, מרג'י מגלה שהיא בהריון. זמן קצר לאחר מכן, ברב זוכה בתואר "אם השנה" מהשלטון המקומי אחרי שבתה, טיני, מציעה את מועמדותה, והיא הולכת לטקס חלוקת הפרסים באחוזתו של המושל, אך נפסלת לעיני כל הקהל, כאשר השופטים מודיעים על פסילתה מכיוון שהיא פוליגמיסטית.
עונה 2
לאחר חשיפתה של המשפחה כפוליגמית, ברב מתחילה להתנכר לבעלה ולניקי ומרג'י, ואילו מרג'י חושדת ששכניהם, פאם וקרל, היו אחראים לחשיפת סודם. במקביל, שלט החוצות של "הום-פלוס" מושחת, ובתוך כל המהומה בבית, ביל וברב שוכחים את יום השנה של ניקי, דבר המחריף את המתחים. לאחר מכן, ברב מחליטה להתחיל לקחת שיעורים באוניברסיטת יוטה כדי להרוויח תואר שני. בג'וניפר קריק, גיסתו של ביל, ונדה, נשפטת על ידי הקהילה על ניסיון להרעיל את אלבי למוות; ואחיו של ביל, ג'ואי, שחקן NFL לשעבר, מסגיר את עצמו למשטרה במטרה למנוע מוונדה להיכנס לכלא.
שרה מצטרפת לקבוצת תמיכה למורמונים לשעבר, שם היא מביעה את תסכוליה על חיי משפחתה ופוגשת את סקוט, גבר צעיר איתו היא מתחילה לנהל רומן. בינתיים, רונדה בורחת מג'וניפר קריק ומתחילה להתגורר עם הת'ר, חברתה של שרה; בהדרגה, רונדה מתחילה לתמרן ולסחוט את הת'ר ומשפחתה כדי לסייע לה לזייף קריירה כזמרת. ונדה משוחררת מהמכון הפסיכיאטרי לאחר הרעלתו של אלבי, ולויס מנסה לשכנע את ג'ואי לקחת אישה שנייה בשם קת'י. בינתיים, ניקי רושמת את ויין לבית ספר קתולי, ובהדרגה מפתחת פרנויה בקשר לחינוכו, בזמן שביל מפתחת משיכה לאנה, מהגרת סרבית שעובדת במסעדה המקומית; מרג'י מגלה זאת ומתיידדת עם אנה ללא ידיעתו של ביל. בביתם, בן מודה בפני ביל וברב שהוא מקיים יחסי מין עם חברתו הלא דתית, ברין, ומביע עניין בתרגול הפוליגמיה בעצמו.
עונה 3
אחרי שמרג'י יולדת את נל, ביל מתחיל לצאת באופו רשמי עם אנה. בינתיים, רומן מואשם באונס ובהתעללות בילדים על בסיס טענותיו של אלבי, המבקש לתפוס את מקומו. כשהיא מעמידה פנים שהיא מרג'י, ניקי לוקחת עבודה במשרד התובע המחוזי כדי לעזור לשלם את חובות כרטיס האשראי שלה, ובמקביל מחפשת את ראיות המדינה נגד אביה. בעת שנסע לקרוזינג, אלבי מותקף על ידי אדם זר, וחושש שביל שלח אותו, אך מגלה שאדלין שלחה אותו, בניסיון להניא אותו ממפגשיו המזדמנים. במקביל, ברב מודאגת מהאפשרות כי סרטן צוואר הרחם שלה, שטופל עם כריתת הרחם שעברה שנים קודם לכן, חזר, אך מגלה באמצעות בדיקה שהיא עדיין במצב של הפוגה. ביל לוקח תחת חסותו את אחיו למחצה הצעיר, פרנקי, שנזרק מג'וניפר קריק, ובמקביל, הצופים מגלים שניקי לוקחת גלולות למניעת הריון זה כבר מספר שנים. בינתיים, שרה מגלה שהיא בהריון מסקוט. אמה האלכוהוליסטית של מרג'י, ג'ינג'ר, מתה בתאונה. בינתיים, ביל מנהל משא ומתן עם ג'רי פלוט, חבר שבט הבלאקפוט, על הקזינו.
אדלין משחדת את רונדה ב-30,000 דולר אם תסרב להעיד נגד רומן, ורונדה מסכימה לקחת את הכסף ובורחת ללוס אנג'לס. בעקבות כך, רומן מזוכה מכל ההאשמות. בינתיים, ביל מתחתן עם אנה, אך זאת האחרונה מחליטה להתגרש מהמשפחה בתוך כמה ימים. לאחר מכן, בני המשפחה עושים עלייה לרגל לקומורה, ניו יורק, ומבקרים באתרים היסטוריים הקשורים לחלוצים מורמוניים בדרכם. במהלך הטיול, כד האפר של ג'ינג'ר הולך לאיבוד, וברב מוצאת את גלולות הלידה של ניקי, ומניחה שהן של שרה, אך ניקי מתוודה שהגלולות שייכות לה. באותו לילה, שרה מפילה את התינוק.
ניקי משוכנעת לשמור על משרתה במשרדו של התובע המחוזי על ידי ריי, הבוס שלה, שמתאהב בה, אבל עוזבת כאשר מרג'י מגלה שהיא משתמשת בזהותה. שרה והת'ר מתכננות להירשם לאוניברסיטת אריזונה, אך בסופו של דבר, שרה חוזרת לביתה. רומן מנסה להשיא את קת'י להוליס גרין כעונש על כך שהעידה נגדו, והוא רודף אותה כאשר היא בורחת, אך מתה בתאונת דרכים במהלך הניסיון. לאחר מותה, ביל מנסה להאשים את רומן ברצח. במקביל, לויס ופרנק מנסים להצית מחדש את נישואיהם הסוערים אחרי ניסיונותיה הנרחבים של לויס לרצוח אותו, וניקי מפתחת רגשות רומנטיים לריי, אך זה האחרון מגלה בטעות שהיא בתו של רומן ואשתו של ביל. זועם על חוסר הכנות שלה, ריי מאיים להסגיר את ניקי, והיא שבה הביתה על מנת לתקן את נישואיה לביל.
עונה 4
רומן נעלם, ומשרד התובע המחוזי מנסה לפרק את ג'וניפר קריק. מחשש לציד מכשפות, ביל מחליט לרוץ למשרת המושל נגד מועמד אנטי פוליגמי מובהק כפוליגמיסט פתוח. בינתיים, ניקי לוקחת תחת חסותה את קארה לין, בתה מנישואים קודמים במתחם שגודלה על ידי אביה, ג'יי. ג'יי. (אחיה של ונדה) בקנזס; ואלבי מתחיל קשר רומנטי עם דייל, עורך דין נשוי המעורב במקרה של ג'וניפר קריק מטעם המדינה. לאחר מכן, ביל משיא את שרה וסקוט. אדלין מזמינה את ניקי למתחם, שם היא חושפת את גופתו של רומן, שאותה שמרה במקפיא בשר; ניקי מבקשת ממנה להודיע על כך לשלטונות, והיא וג'ואי מאמינים שביל הוא "הנביא" הבא של המתחם.
מרג'י מתחילה עסק לממכר תכשיטים שנמכרים דרך הטלוויזיה. בג'וניפר קריק, לויס, בן, ואחותה של קת'י, ג'ודין, פותחים עסק לא-חוקי למכירת ציפורים אקזוטיות מוברחות ממקסיקו. ביל, ניקי וקארה לין נוסעים לוושינגטון, די. סי., שם, ביל פוגש בחמתה של מרילין דנשאם, לוביסטית משוחדת. בינתיים, ברב משתלטת על הקזינו. מרילין מגיע לסולט לייק סיטי במהלך הפריימריז ומנסה ליצור יחסי עבודה עם ביל על בסיס המיזמים העסקיים שלו, ומרג'י ובן מנודים כאשר נחשף שהם חולקם רגשות רומנטיים אחת כלפי האחר; בן בורח לג'וניפר קריק ומצטרף ללויס, פרנק, וג'ודין. בינתיים, ביל מגלה שהוא זכה במועמדות לבחירות.
ביל ונשותיו מוצאות את אנה, שכעת עובדת במסעדה יוקרתית, ומגלים שהיא בהריון מביל. רגשותיו של אלבי כלפי דייל מעמיקים והוא משכיר להם דירה עבור פגישותיהם; לורה מגלה על הרומן שלהם ומודיעה על כך לאשתו של דייל, מה שמוביל את דייל להתאבד בדירה. משפחת גרין חוטפת את לויס, פרנק ובן במקסיקו. בינתיים, שרה עוברת לגור עם סקוט בפורטלנד, אורגון, נגד רצונן של ניקי וברב. ביל מגיע למקסיקו על מנת להציל את לויס, פרנק ובן מההוצאה להורג; לואיס תוקפת את הוליס עם מאצ'טה וחותכת את זרועו. הקבוצה מסיעה אותו לבית חולים כדי להציל אותו בתנאי שבן, פרנק ולויס ישוחררו. ביל חוזר הביתה בבטחה עם בן. בינתיים, ברב מגלה שמרילין מנהלת שותפות עם האופוזיציה בחבר המנהלים של הקזינו, וביל מתעמת איתה ולאחר מכן גם מפטר אותה. בבית הנריקסון, ניקי מגלה שהיא עקרה ומרג'י מתחתנת עם גוראן, בן זוגה החדש של אנה, כדי למנוע את גירושו.
ביום הבחירות, ביל וברב נחלקים בדעתם על דרך הטיפול של ביל בעסקת הסמים שהתנהלה בקזינו, ומרילין מגלה שביל הוא פוליגמיסט. ג'יי. ג'יי. משיג רופא, באמצעותו הוא מפתה את ניקי אל המתחם, בטענה שהיא בהריון. ונדה מודיע ביל שג'יי. ג'יי. הפרה את אדלין, וגרם לניקי להסכים להשתלת הביצית של קארה לין בתוכה. אדלין משתחררת וקוטע את ההליך, וניקי דוקרת את ג'יי. ג'יי. עם מספריים כירורגיים. באותו ערב, אדלין מעלה באש את מרפאת המתחם עם ג'יי. ג'יי. ואשתו בפנים. ביל זוכה בבחירות, ומודיע במהלך ראיון עיתונאי כי הוא מנהל אורח חיים פוליגמי, ומזמין כל אחת מהנשים לבמה.
עונה 5
לאחר הבחירות, ביל מקים את הכנסייה החדשה שלו בג'וניפר קריק, ומבקש לתקן את המתחם ולפרק את "UEB" נגד רצונו של אלבי. בינתיים, הוא מתמודד עם זעמם של השלטון המקומי והציבור על דבר גילוי עובדת משפחתו הפוליגמית, והזמנה לבית פתוח בהנחייתו בהנחיית נשותיו מתקבלת בצורה קרה, אם כי קבוצה של פוליגמיסטים אחרים מגיעים בסוף הלילה. ברב ואמה, ננסי, מצטרפות לקבוצה המתמקדת ביחסי אמהות-בנות בקהילה המורמונית, וברב מתחילה להאמין שהיא ראויה לכהונה, מה שמאגתר את ביל וניקי. בערב חג המולד, מרג'י מגלה כי היא הייתה למעשה בת שש עשרה כאשר היא נישאה לביל ולמשפחתו, והסתירה את גילה האמיתי. הת'ר, שנכחה בארוחת החג עם בן, מספרת על כך בטעות לבישוף שלה כשהיא חוזרת לקולג', וזה מדווח למשטרה על כך. מפקד המשטרה, שהוא אביה של הת'ר, בתורו, פותח בחקירה נגד ביל באשמת אונס סטטוטורי. בינתיים, לויס מאובחנת בדמנציה וביל מעביר אותה לביתם.
ניקי מתקשה לספר לקארה לין שאביה מת, ואדלין מגלה שהיא הרה עם ילדם של קארה לין וג'יי. ג'יי.. בינתיים, אלבי מתחיל במשימה "לטהר" את המתחם, מה שמוביל את אשתו, לורה, לעזוב אותו. בינתיים, קארה לין מתחילה קשר אסור עם המורה למתמטיקה שלה, גרג; קשר אותו מרג'י וניקי חושפות. רונדה חוזרת לסנדי עם בעלה החדש, ורלן, ובנם הפעוט, והשניים מנסים לסחוט כסף מאלבי על ההתעללויות האחרונות שרונדה עברה מידיו של רומן, וורלן מתחיל להציע טובות מיניות לאלבי תמורת כסף. במאמץ לאמץ באופן חוקי את קארה לין, ניקי מבקשת מברב שתתגרש באופן רשמי מביל על מנת שהשניים יוכלו לאמץ אותה באופן חוקי, וברב מסכימה לכך בחוסר רצון. פאם מגלה למרג'י שהיא וקרל מתגרשים.
במהלך דיג בקרח עם בניו, דון מותקף על ידי זר רעול פנים; שמתגלה מאוחר יותר כוורלן, שנשלח על ידי אלבי; וכמעט מת. במקביל, ניקי מחליטה להקדיש את זמנה להצלת נשים מג'וניפר קריק. במהלך עימות, אלבי חוטף את ניקי ומביא אותה למקום מבודד במטרה לרצוח אותה. ניקי מתחננת על חייה, והוא במקום יורה בוורלן למוות. בעקבות כך, הנשים מתכוננות לאפשרות שביל יואשם ברצח.
בזמן שמשפחת הנריקסון מתכוננת לארוחת ערב חג הפסחא, פרנק מסייע ללויס להתאבד מרצונה, והשניים מהרהרים בחייהם יחד בזמן שהיא מתה בזרועותיו. בחניית הבית שלו, ביל מתמודד עם קרל, שיצא מדעתו וזועם על המחווה האדיבה של ביל כלפי פאם; ויורה בו בחזה. ברב, ניקי ומרג'י ממהרות לעזרתו, ומתפללות על נשמתו בעודו מדמם למוות על הקרקע.
קונספט וכתיבה
כותבי הסדרה למדו לעומק נושא פוליגמיה בארצות הברית. הם ביקרו מספר פעמים בערים בהם קיימת נוכחות משמעותית של FLDS שהיא כנסייה התומכת בתופעה. זו כנסייה שרואה את עצמה כממשיכת דרכם של המורמונים שבאופן רשמי לא תומכים בפוליגמיה החל משנת 1890.
אף על פי שאירועי הסדרה מתרחשים באיוטה, רוב הצולומים נערכו בקליפורניה.
מוזיקה
בעונות 1–3 שיר נושא של הסדרה היה שיר God Only Knows בביצוע של להקת "הביץ' בויז". בהמשך נלקח שיר בביצוע של להקה בריטית Engineers. בפרקים האחרונים של הסדרה חזר השיר של "הביץ' בויס" אך בביצוע של נטלי מיינס.
לוץ לונג
קרל-לודוויג הרמן "לוץ" לונג (בגרמנית: Carl-Ludwig Hermann "Luz" Long; 27 באפריל 1913 – 13 ביולי 1943) היה אתלט גרמני שזכה במדליית כסף אולימפית בקפיצה לרוחק. נהרג בסיציליה במלחמת העולם השנייה.
אהבה גדולה (סדרת טלוויזיה)
מוזיקה
בשנת 2008 דייוויד ביירן הוציא אלבום עם כל קטעים המוזיקליים של העונה השנייה של הסדרה.
לוץ לונג
ביוגרפיה
נולד בלייפציג ליוהנה ולקרל הרמן לונג, בעל בית מרקחת בעיר. בשנים 1919–1923 למד בבית ספר פרטי, המשיך בגימנסיה וסיים לימודיו עם תעודת בגרות ב-1934. בסתיו אותה שנה החל בלימודי משפטים באוניברסיטת לייפציג. ב-1937 הצטרף לאגודת הסטודנטים הנאצית והיה פעיל גם באס אה. בינואר 1938 סיים בהצלחה את לימודיו ובשנים 1938–1939 עשה התמחות בצוונקאו.
אהבה גדולה (סדרת טלוויזיה)
פרסים ומועמדויות
העונה השלישית הייתה מועמדת לפרס אמי לבידור בפריים טיים בקטגוריית סדרת הדרמה הטובה ביותר, ושלוש העונות הראשונות היו מועמדות לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית סדרת הטלוויזיה הטובה ביותר - דרמה. בקטגוריית המשחק, קלואי סוויני זכתה בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר בעונתה השלישית של הסדרה, וביל פקסטון היה מועמד שלוש פעמים על גילום דמותו של ביל הנריקסון. בפרסי האמי, אלן בורסטין, ברוס דרן, מרי קיי פלייס, סיסי ספייסק היו מועמדים בשל גילום דמויותיהם המשניות, בעוד שהיוצרים מארק וי. אולסן וויל שפר זכו בפרס גילדת הכותבים של אמריקה על יצירת הסדרה.
לוץ לונג
קריירה ספורטיבית
הישגו הראשון של לוץ היה מדליית ארד באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בטורינו ב-1934.
באולימפיאדת ברלין שהתרחשה ב-1936 היה אחד המועמדים הבולטים של גרמניה לזכייה במדליה. בשלב המוקדמות, הוא שבר את השיא האולימפי, בעוד האמריקאי ג'סי אוונס, שזכה קודם לכן במדליית הזהב בריצת 100 מטר, נפסל בשתי הקפיצות הראשונות שלו ונותר לו ניסיון קפיצה אחד. לוץ ניגש אליו, והמליץ לו להתחיל את הקפיצה מנקודה אחרת. אוונס קיבל את המלצתו, והעפיל לשלב הגמר.
בשלב הגמר, השיגו לוץ ואוונס תוצאה זהה של 7.87 מטר. בניסיון הקפיצה האחרון שלו, קפץ אוונס למרחק של 8.06 מטר, וזכה בזהב, בעוד לוץ נותר עם מדליית הכסף. חרף הפסדו, שמח לוץ בשמחתו של אוונס, וחגג איתו את ניצחונו. זאת, למגינת לבם של הנאצים, שחזו באוונס האפרו-האמריקאי מנצח את לוץ הבלונדיני בעל המראה הארי. נוסף לכך, הוא סיים במקום עשירי בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.62 מטר. הסצנה עם אוונס מוזכרת בסרט "מרוץ", שהתפרסם ב-2016 ועוסק בחייו של אוונס.
בשל הגינותו הספורטיבית, הוענקה ללוץ לאחר מותו מדליית פייר דה קוברטן. הוא היה הראשון שמדליה זו הוענקה לו. על מעשהו של לוץ אמר אוונס: "נדרש ממנו אומץ רב להתיידד עמי לנגד עיניו של היטלר גם אם תתיכו את כל המדליות והגביעים שזכיתי בהם, הם לא יגיעו לכדי הידידות בת 24 הקאראט בין לוץ לונג לביני".
ב-1938 זכה שוב במדליית הארד באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בפריז בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.56 מטר.
לאחר המשחקים האולימפיים
במחצית השנייה של 1939 החל בעבודת הדוקטורט. לונג עבר ב-1940 להמבורג, שם עבד כעורך דין בבית הדין המקומי לעבודה. ב-1 באפריל 1940 הוא הצטרף למפלגה הנאצית. באפריל 1941 הוא גויס לוורמאכט והוצב בוויסמר. ביולי 1941 נשלח לברלין, שם שימש כמורה לספורט של הוורמאכט.
במהלך פלישת בעלות הברית לסיציליה, ב-10 ביולי 1943, נפצע בירך מירי, אולם הוורמאכט הנסוג נאלץ להשאירו מאחור. לונג נפל בשבי הצבא הבריטי ומת בבית חולים צבאי מאובדן דם שלושה ימים אחר כך.
אוונס הגשים את בקשתו של לונג ובא לגרמניה לבקר את אלמנתו ובנו. כמו כן, שימש אוונס כשושבין בחתונתו של הבן קאי. על שמו של לונג נקראו רחובות בלייפציג ובכפר האולימפי שהוקם במינכן לקראת המשחקים האולימפיים של 1972.
דיני רכוש (סרט)
דיני רכוש (בצרפתית: Nue propriété) הוא שמו של סרט קולנוע צרפתי שיצא לאקרנים בשנת 2007 בבימויו של יואכים לאפוס.
תקציר עלילה
הסרט עוקב אחרי פסקל (המגולמת על ידי איזבל הופר) שמגדלת את שני ילדיה התאומים האחאיים, תיירי (המגולם על ידי ז'רמי רנייה) ופרנסואה (המגולם על ידי יאניק רנייה), בחווה כפרית לאחר גירושיה מבעלה. הבעל נישא לאישה אחרת, ופסקל מנסה לשקם את חייה, מסרבת להתיר לבעלה הגרוש להיכנס לחווה ומנסה לקיים מערכת יחסים עם שכנה, יאן (המגולם על ידי כריס קופנס). יאן ופסקל מתכננים להקים בית מלון קטן ומסעדה, אולם לצורך זה עליה למכור את החווה שנמצאת למעשה בבעלות שני ילדיה. פרנסואה ותיירי מקיימים בתחילת הסרט מערכת יחסים אינטימית וחברית (הם משחקים יחד, מתקלחים יחד ורבים כל הזמן) ובהמשך, בשל הסכמתו של פרנסואה למכירת הבית והתנגדותו של תיירי מתחילים להתרחק זה מזה ולריב. בסופו של הסרט עוזבת פסקל את ילדיה בבית, ופרנסואה ותיירי מתחילים לריב - ריב שמסתיים בפציעה קשה של פרנסואה שעלולה להביא למותו.
הפקת הסרט, פסטיבלים וסרטים
דיני רכוש, סרטו השלישי של לאפוס, הוקרן בפסטיבלים רבים, בהם פסטיבל ונציה, פסטיבל טורונטו, פסטיבל רוטרדם, פסטיבל הונג קונג ופסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה. לאפוס היה מועמד בשל סרט זה לפרס אריה הזהב בפסטיבל ונציה, ואף זכה בפרס סיגניס בפסטיבל זה.
רמון ארון
רֶמון קלוד פרדינאן אָרון (בצרפתית: Raymond Claude Ferdinand Aron; 14 במרץ 1905 – 17 באוקטובר 1983) היה סוציולוג ופילוסוף פוליטי יהודי-צרפתי. מהמבקרים החריפים של החברה המערבית ופועלה בתקופת המלחמה הקרה.
ביוגרפיה
רמון ארון נולד למשפחה יהודית. את לימודיו האקדמיים עשה באקול נורמל סופרייר, ובשנת 1930 סיים את לימודי הדוקטורט בתחום הפילוסופיה של ההיסטוריה. בעת לימודיו הכיר את ז'אן-פול סארטר, שהפך לידידו. ארון הזדהה בהמשך עם עמדות השמאל החברתי הקיצוני של סארטר, ובשנים הראשונות לפעילותו האינטלקטואלית היה מקורב לזרם האקזיסטנציאליסטי שבראשו עמד. בתקופה שקדמה למלחמת העולם השנייה עבד כמרצה לפילוסופיה חברתית באוניברסיטת טולוז. לאחר שפרצה המלחמה התגייס לחיל האוויר הצרפתי. לאחר כיבוש צרפת על ידי גרמניה הנאצית נמלט ללונדון שם שירת במפקדת צבא צרפת החופשית. עם תום המלחמה שב להוראת סוציולוגיה בפריז והיה בין המוקיעים את ממשלת וישי. בהמשך חייו האקדמיים ביקר את הלאומיות והלאומנות, בהן שקעו לדעתו מדינות המערב, בזמן המלחמה הקרה, תוך אובדן החמלה, לדעתו, כלפי הפרט בחברה.
בעבודותיו מבקר רמון, בין השאר, את אופן ההתייחסות של הסוציולוגים לחברה האנושית. לפי טענתו יש להבחין בין הסוציולוגים במאה ה-19, אותם הוא מכנה "אבות הסוציולוגיה", לבין סוציולוגים במאה העשרים. האבות המייסדים של תחום הסוציולוגיה, כדוגמת ובר ומרקס שדנו במהות הסדר החברתי, שאלו את השאלות החיוניות להבנתו, ונשענו על פרמטרים ברורים, איש איש לשיטתו. לעומת זאת, טוען רמון, במאה העשרים התפתחה הסוציולוגיה לכיוונים אחרים, רבים ומגוונים, אך במקביל איבדה את מהותה, ואינה נותנת כיום תשובות על פי הסדר החברתי.
לפי רמון, הפכה הסוציולוגיה במדינות המערב למדדים כמותיים, למדד סטטיסטי של התנהגויות הפרט, מבלי לדון במבנה החברה ובגורמים לו.
רמון ארון הוא זוכה פרס גתה לשנת 1979.
אוטופיה
כיום, במובן הכללי והמקובל ביותר שלו, מתייחס המונח לחברה מושלמת והיפותטית. הוא מתייחס לתיאור מצב שנתפס על ידי הוגיו כרעיון טוב אך בלתי-ישים מבחינה חברתית, כלכלית או פוליטית, או שיישומו כרוך בשינויים חברתיים קשים לביצוע.
תיאורים של חברות אידיאליות נכתבו דורות רבים, בכל התרבויות, עוד לפני שנטבע המונח "אוטופיה". הסוגה הספרותית העוסקת באוטופיה, מטרתה היא להציג חזון או למתוח ביקורת על המצב הקיים. אף כי אוטופיות נחשבות כרעיונות אידיאליסטיים או אופטימיסטיים בלתי-אפשריים למימוש (בחלק מהמקרים - גם על ידי הוגי האוטופיות עצמם), היו במהלך הדורות ניסיונות לממש אוטופיות במידה מסוימת של הצלחה.
לא זאת בלבד שחזון זה מלווה את כל התרבויות והזמנים, אבל אוטופיה גלובלית של שלום עולמי נתפסת אצל אנשים מסוימים כסופה האולטימטיבי והבלתי נמנע של ההיסטוריה האנושית.
האוטופיה בתרבויות ובספרויות שונות
האוטופיה מכונה במגוון רב של שמות מקום: סכרייה SCHERIA (פקיה), שמאוזכרת באודיסאיה להומרוס - וארקדיה העניקה השראה לפיליפ סידני. בימי הביניים, ארץ קוקניה Pays de Cocagne מתוארת כאוטופיה הצרפתית; שלרפנלנד Das Schlaraffenland זאת האוטופיה הגרמנית; ואילו Het Luilekkerland זאת האוטופיה הפלמית. האוטופיה הסינית מאוזכרת בשיריו של טאו יאנמינג על 'מעיין פרחי האפרסק' וכן ב'דטונג', אשר בכלל נתן השראה לרפורמיסטים והמהפכנים הסיניים. שמות האוטופיה הם רבים, וניתן להתרשם מכך מעיון בשמות היצירות, המובאות מטה.
הרעיונות הנוצריים והמוסלמיים של גן עדן הם בדרך כלל אוטופיים, במיוחד בצורות הפופולריות שלהן. הם מבטאים מחשבות על קיום חופשי מחטא, עוני וצער, והתגברות על החולי ועל המוות. לפחות באסכטולוגיה הנוצרית, גן העדן השמיימי דומה יותר לחיים בצל האל עצמו. באופן דומה, ניתן לראות את המושג הבודהיסטי של נירוואנה כסוג של אוטופיה. האוטופיה הדתית היא לעיתים אחת מהסיבות המשכנעות את המאמין להישאר נאמן לדתו, או להמרה של מאמינים חדשים לדת זו. קטומטי היא העיר האוטופית ההודית-בודהיסטית – והיא עתירה בארמונות, ובה האדמה מניבה פירות מאליה, מבלי צורך לעבוד אותה.
בארצות הברית בזמן ההתעוררות הגדולה השנייה במאה ה-19, קבוצות דתיות רדיקליות רבות יצרו חברות אוטופיות. חברי הקבוצות הללו שאפו ליצור קהילות שבהן כל ההיבטים של החיים ייקבעו על פי אמונתם. הידועה ביותר מבין החברות האוטופיות האלה היא התנועה השייקריסטית. התנועה הגדולה ביותר הייתה כנסיית ישו המשיח של הקדושים המאוחרים ביוטה לאחר 1846, הידועה יותר כמורמונים.
המשורר והסופר הצרפתי הדגול ויקטור הוגו הגדיר את האוטופיה, כדבר שחולמים עליו היום, והוא רוקם עור וגידים למחרת. על פי אוסקר וויילד, מפת עולם שאינה כוללת את 'אוטופיה' אינה שווה מבט; והקידמה היא ביטויה הממשי של אוטופיה. הסופר הצרפתי למרטין סבר, שהאוטופיה היא למעשה אמת, אשר טרם בשלה והתממשה. הפילוסוף אדורנו טען שהאוטופיה זו ארץ השלום הנצחי. במאי הסרטים הספרדי אלמודובר ראה בכל קשר רומנטי, משהו מהאוטופיה. קוטנר ייחל למות באוטופיה שהוא עזר לבנות. הפילוסוף הצרפתי אטיין קבה (מסע לאיקריה) טען שגם כי האוטופיה היא קשה להשגה, מעורר גיחוך וחטא הוא שלא להאמין בה. תיאודור מונו טען שהאוטופיה היא הבלתי ממומש ולא הבלתי ניתן למימוש. ריכרד שטאל סבר שכל ארגון חברתי טומן בחובו חזון אוטופי שמחוץ לאופק, אשר יום אחד עשוי לבוא לידי מימוש. מישל פוקו טוען שהאוטופיה מתייחסת לשכלול החברה הקיימת או להקמת חברה מקבילה.
בערך באותה התקופה שבה נכתבה היצירה 'אוטופיה' נכתבו חיבורים בעלי מסרים דומים: פרנסיס בייקון כתב את אטלנטיד החדשה ואילו טומסו קמפנלה כתב את 'עיר השמש'. רבלה מתייחס לנושא בגרגנטואה (l'abbaye de Thélème), ווולטר בקנדיד. גם מריוו ופנלון נתנו את דעתם לנושא. בעקבות יצירות אלו חוברו מסעות גוליבר לג'ונטן סוויפט. יצירות אחרות המתארות אוטופיות מובאות בהמשך. רבות מהיצירות האוטופיות הן למעשה יצירות חתרניות, אשר על מנת להתחמק מהצנזורה, ממוקמות על רקע אוטופי.
האוטופיה על פי תומאס מור
המונח "אוטופיה" נטבע על ידי הפילוסוף, הסופר, המשפטן והפוליטיקאי תומאס מור בשנת 1516 בספרו (שנכתב בלטינית): De Optimo Reipublicae Statu deque Nova Insula Utopia ("על-אודות הרפובליקה הטובה הנמצאת באי החדש אוטופיה") או, בקיצור 'אוטופיה'. בספרו של מור, "אוטופיה" הוא בעצם שמו של אי מבודד שעליו הוקמה רפובליקה אידיאלית. בכותרת הספר יש הד לחיבור "הפוליטאה" של אפלטון, שבתרגומו ללטינית נקרא "הרפובליקה".
מור עצמו ביאר את השם אוטופיה, וכתב שגזר אותו משורשים יווניים באופן שאפשר יהיה לפרשו בשני אופנים: Eutopia - "מקום טוב", או "Outopia" - "שום-מקום" ("מקום שאינו קיים"). הספר כולו מתאר את החברה האידיאלית על האי הדמיוני. התיאור הוא ספק-רציני ספק-סאטירי, והוא כולל רמזים והתייחסויות סמויות לכתבים קלאסיים (יווניים ולטיניים), שעסקו בתיאור החברה האידיאלית, ושנפוצו בין המשכילים במערב אירופה בימיו של מור.
בספרו, מתאר תומאס מור חברה המסודרת באופן רציונלי. את הסיפור מביא כביכול מגלה הארצות שגילה אותה – רפאל היתלודיאוס (שם שגזור מיוונית ואפשר לתרגמו כ"פטפטן" או "קשקשן"). אוטופיה היא רפובליקה שבה כל הרכוש מוחזק במשותף. בנוסף, קיימים בה מעט חוקים, ואילו אין בה עורכי דין. כמעט ואין היא שולחת את אזרחיה להילחם, אך היא שוכרת שכירי חרב מאזרחי המדינות הקרובות בכדי להתגונן.
יש להניח כי מור, אדם נוצרי קתולי דתי שהתלבט פעם האם להצטרף לכנסייה ככומר, קיבל השראה מחיי הנזירים כשהוא תיאר את אופייה של החברה האוטופית. מור חי בתקופה שבה השראתו של הרנסאנס החלה לפעול באנגליה, והאידיאלים של ימי הביניים הישנים – כולל האידיאל הנזירי – החלו להיסדק. כמה מרעיונותיו של מור משקפים נוסטלגיה לעבר ימי-ביניימי זה. ספרו היווה השראה לרדוקסיונים שנוסדו בידי הישועים על מנת לנצר ו"לתרבת" את הגואראנים.
אוטופיות כלכליות
בתחילת המאה ה-19 עלו כמה רעיונות אוטופיים, בדרך כלל כתגובה להתפוררות החברתית שנוצרה בעקבות התפתחותם של המסחר והקפיטליזם. בין האוטופיסטים הכלכליים נמנים פוריה, קאבה וסן סימון ואדוארד בלאמי ורבים אחרים, אשר רעיונותיהם עמדו ביסוד התנועה "אוטופית-סוציאליסטית". זאת דגלה בחלוקה שווה של הרכוש, ובביטול הכסף. פעיליה פעלו למען עבודה שממנה יהנו הפועלים, אשר מועילה לכלל האזרחים, ושמותירה להם פנאי להתעסקות באמנויות ובמדעים. דוגמה קלאסית לאוטופיה שכזו היא "הסתכלות אחורה" (Looking Backward) של בלאמי. אוטופיה סוציאליסטית אחרת היא "חדשות משום מקום" (News from Nowhere), של ויליאם מוריס, שנכתב גם כתגובה לאופי הבירוקרטי של האוטופיה של בלאמי, שמוריס ביקר. אך ככל שהזמן עבר והתנועה הסוציאליסטית התפתחה, הרעיונות האוטופיים ננטשו.
הקולוניאליזם האירופאי זימן ניסיונות לחפש ציוויליזציות אוטופיסטיות מעבר לים או לפחות להגשים שם חברה אידיאלית. המושבות בצפון אמריקה הושפעו בעת הקמתן מרעיונות אוטופיסטיים - וזאת בין היתר, בהשראתו של הפילוסוף האנגלי ג'יימס הרינגטון. ניסיונות כאלו להקים קומונות כאלו נערכו גם באוסטרליה ובניו זילנד בידי אדוארד גיבון ווייקפילד.
בשנות ה-60 של המאה העשרים הוקמה בארצות הברית קומונה בשם 'קליפלאואר', אשר שרדה כעשור - וזאת ניסתה להתקיים שלא על פי הנורמות החברתיות האמריקאיות הקיימות. קהילה דתית הנקראת בשם 'תריסר השבטים' קמה בארצות הברית בשנות השבעים ורעיונותיה התפשטו במקומות מסוימים. אוטופיות הומצאו גם בצד השני של הקשת הפוליטית. לדוגמה, "עריצה היא הלבנה" (The Moon is a Harsh Mistress) של רוברט היינליין היא אוטופיה אינדיבידואליסטית וליברטנית. אוטופיות קאפיטליסטיות מסוג זה בדרך כלל מבוססות על כלכלת שוק מושלמת, שבה אין נפילה של הכלכלה – או שלא עוסקים בנושא זה כלל.
אוטופיות עתידניות
במאה ה-21 מדינות סקנדינביה נתפסות כאילו הם מגשימות רעיונות אוטופיסטיים - וזאת בשל הישגיהן החברתיים – גם בתחומים המגדרי, הטכנולוגי והאקולוגי – וכן העובדה שהן מדורגות גבוה במדד האושר העולמי.
טכנו-אוטופיה היא תאוריה עתידנית של חברה אוטופית שבה השוויון מושג באמצעות התפתחויות טכנולוגיות (במיוחד בתחום הרובוטיקה) ומדעיות אשר יאפשרו רמת חיים גבוהה. דוגמאות לרמת חיים זו הן העדר מוחלט של סבל, חיי נצח ושינויים בטבע ובתנאים האנושיים. במקום מושלמות סטטית וקבועה יש הומניסטים שמדמיינים לעצמם "אקסטרוטופיה", חברה פתוחה ומשתנה המאפשרת ליחידים ולקבוצות ליצור את המוסדות והתצורות החברתיות שהם מעדיפים.
כנגד האופטימיזם הזה יש להציב את התחזית כי המדע והטכנולוגיה המתקדמים יביאו, על ידי תאונות או שימוש מכוון, להכחדתה של האנושות. פסימיסטים אלה אומרים כי יש להיזהר מפני אימוץ כולל של טכנולוגיות חדשניות וניסיוניות.
אוטופיה ביהדות
בניגוד למשמעות הראשונית של המילה 'אוטופיה' (שום-מקום), ביהדות 'אוטופיה' בדרך כלל מצויה בארץ ישראל - וליתר דיוק בירושלים. יחד עם זאת, 'גן העדן', 'הארץ המובטחת' (בראשית, י"ב, ז'), החזרת עטרה ליושנה והחזון המשיחי הם רעיונות אוטופיסטיים האינהרנטיים ליהדות, וחלק חשוב מתרבותה. רעיונות אלו אומצו בידי נדכאים מבני דתות אחרות, וכן עברו חילון, באמצעות תנועות ליברליות ורדיקליות הדוגלות במגוון רחב של השקפות. בתקופה המודרנית, האוטופיה באה לידי ביטוי ברעיון הקיבוצי, ובעיקר ברעיון הציוני, שמלווה את עם ישראל בכל הדורות, והוא עניין לייחול – בתפילה היהודית – לפחות שלוש פעמים ביום: