cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ישיבת חורב
ישיבת חורב היא ישיבה תיכונית המשתייכת לרשת החינוך חורב. הישיבה שוכנת בשכונת סנהדריה בירושלים.
היסטורית הישיבה
הישיבה הוקמה בשנות החמישים על ידי הרב אליהו שכטר, תלמידו של הרב משה צבי נריה. הרב שכטר למד בין היתר בישיבת סלבודקה וישיבת מיר בירושלים והקים את הישיבה ברוח ישיבות אלה, לצד לימודי חול.
לאחר שנתיים הביא הרב שכטר את הרב שמעון-אשר כהן, חתנו של הרב אפרים זאב גרבוז ובוגר ישיבת חברון, לכהן במקומו כראש הישיבה. הרב שכטר נשאר לכהן כר"מ בכיר בישיבה למשך שנים רבות. בשנות כהונתו של הרב שמעון-אשר כהן כראש הישיבה, הוא הפנה את התלמידים ללימודי המשך בישיבות גבוהות וחלקם הפכו לרבנים ליטאיים, כגון הרב יונה זלושינסקי, ר"מ בישיבת פוניבז'.
ב-1987 החליף את הרב שמעון-אשר כהן בראשות הישיבה אחד המחנכים בישיבה - הרב מרדכי אלון. הוא כיהן בתפקיד 15 שנה, עד שהוזמן לעמוד בראשות ישיבת הכותל. כיום ראש הישיבה הוא הרב יצחק דור, ששימש בעבר גם ראש ישיבת נתיב מאיר.
תוכניות הלימודים
הישיבה כוללת בתוכה חטיבת ביניים וישיבה תיכונית.
בחטיבת הביניים מתחיל יום הלימודים בשבע ורבע בבוקר ונמשך עד עשרה לשש בערב, וכולל מקצועות קודש כגון גמרא, חומש, אמונה, הלכה, ונביא, ומקצועות חול כגון מתמטיקה, לשון, ספורט היסטוריה ואנגלית.
בישיבה התיכונית מתחיל יום הלימודים בשבע ורבע בבוקר ונמשך עד רבע לשבע בערב, וביום חמישי סדר ערב עד רבע לתשע (בימי שלישי מונהג יום לימודים קצר). תחומי הלימוד דומים ללימודי החטיבה ונוספים עליהם: מקצועות קודש כגון מחשבת ישראל ומקצועות חול כגון פיזיקה, כימיה, ואזרחות. בישיבה התיכונית ישנן ארבע מגמות לימוד עיקריות: פיזיקה, ביוטכנולוגיה (הכוללת גם קורסים לתואר ראשון באוניברסיטה הפתוחה), ביוכימיה, לימודי ארץ ישראל וגאוגרפיה, ומגמות נוספות להשלמה: מחשבים, סייבר ומגמה מצומצמת של ספרות. בשנת הלימודים תשס"ח הוקמה בישיבה מגמת פסיכולוגיה בהנחייתו של הד"ר שמחה צ'סנר. כמו כן, הייתה בישיבה תוכנית ללימוד תואר ראשון במדעי המזרח התיכון בשילוב עם אוניברסיטת בר-אילן.
בין השאר בשנת התשפ"ג התחיל בישיבה מסלול של סדר ערב ארוך ושינה בישיבה, בימים ראשון וחמישי. בתוכנית כ15 תלמידים בכיתות ט'- י'.
מפעלים נוספים של הישיבה
עד לשנת תשע"ה, הפעילה הישיבה בתוך בית המדרש כולל להוראה בראשות הרב חן חלמיש, במימון קרן וולפסון. האברכים סייעו לר"מים בבוקר בהוראה פרטנית לתלמידים מתקשים או מתקדמים, ובשעות הצהריים למדו האברכים כבכל כולל.
בישיבה מתקיימת תוכנית גדולה ללימוד הדף היומי כבר למעלה מ-20 שנה. התוכנית מנוהלת על ידי הרב יונתן הורוביץ והרב משה וייס, מרבני הישיבה.
הישיבה נתמכת בידי "ידידי חורב" בעולם, העוזרים ותורמים להמשך פעילותה ושיפורה.
לטאה זריזה
לטאה זריזה (שם מדעי: Phoenicolacerta laevis), היא זוחל, מין של לטאה בסוג.
הלטאה הזריזה ידועה במהירותה ויכולת התמרון שלה בעת ריצה, ומכאן קיבלה את שמהּ. יכולתה להשיר את זנבה (אוטוטומיה) מאפשרת לה להימלט לעיתים מאויביה. פעילה ביום ובלילה.
תפוצה עולמית: תפוצתה העולמית של הלטאה הזריזה מצומצמת - מדרום טורקיה עד ירדן, ישראל והאי קפריסין.
בישראל שוכנת הלטאה הזריזה ברוב חלקי החבל הים-תיכוני, והיא מן הלטאות השכיחות בארץ.
מקום חיות אופייני: סלעים, חורשים, חומות בתים ועצים שהיא מיטיבה לטפס עליהם. שכיחה במקומות יישוב. רוב הזמן מסתתרת בקליפות עצים, בסדקי סלעים ומתחת להם. ניזונה מחרקים ומשאר חסרי חוליות קטנים, ולעיתים אף מלטאות קטנות.
רבייה
הזכר מחזר אחרי הנקבה מציג לראווה את צבעיו העזים ומבליט את גרונו הצבעוני. באביב הנקבה חופרת גומה בקרקע או מתחת לאבן ומטילה בה 2-5ביצים. כעבור 3 חודשים בוקעים הצעירים.
שיקוף (בנייה)
אבן שעברה שיקוף נקראת גם אבן משוקפת.
אתר השחמט הישראלי
אתר השחמט הישראלי הוא אתר אינטרנט ישראלי ללימוד ומשחק שחמט בעברית. האתר הוקם ב-2010 על ידי רן ברנפלד. נכון ל-2020, מנהל האתר יחד עם מאור גנץ. נכון ליולי 2021, יש בו למעלה מ־21,000 משתמשים.
היסטוריה
האתר הוקם ביולי 2010 על ידי רן ברנפלד שהיה מנהלו והמשתמש הראשון שלו. ב-24 בנובמבר התקיים המשחק הראשון באתר.
תכני האתר
באתר ישנו מגוון גדול של אפשרויות משחק נגד שחקנים אחרים ומחשבים באופן מקוון או בהתכתבות, בנוסף באתר ישנו מאגר גדול של בעיות שחמט מכל הסוגים ודרגות הקושי, כמו כן טריוויות, כתבות שחמט, אתגרים, מאגר משחקים קלאסיים של אלופי עולם ושחקנים בולטים אחרים, ספר פתיחות עם מאגר פתיחות גדול ומורחב הכולל מלכודות והסתעפויות בפתיחות השונות, טורנירים ועוד.
בקטגוריית "טריוויה" ישנם שאלות שחמט מסוגים שונים. את הטריוויות כמו החידות מעלים המשתמשים באתר והן מאושרות על ידי אחראי התוכן ואחראי הטריוויה.
בקטגוריית "אתגרים" ישנם אתגרים מכל דרגות הקושי. באתגר ישנה עמדה בה צריך לזכות בזמן מסוים ובמספר מסעים מסוים. רבים מהעמדות באתגרים קרו במשחקים של אלופי עולם ושחקנים בולטים אחרים.
בקטגוריית "נחש את המסע" מקבלים משחק מפורסם כלשהו, וצריך לשחק במקום אחד השחקנים (על פי רוב - המנצח). על כל מסע שתשחקו תקבלו משוב - האם זה המסע ששוחק או לא. אם זה המסע ששוחק לא תראו שינוי ניקוד. אם לא - אז ייתכן שזה מסע אלטרנטיבי או שזה מסע שגוי. אם זה מסע אלטרנטיבי, הוא יכול להיות יותר טוב או פחות טוב מהמסע ששוחק. אם זה מסע שגוי המסע ששוחק במשחק יוצג. המשחקים נבדקים אוטומטית על ידי מחשב - ומסעים שלא נשקלו על ידו או על ידי האחרים, יש הורדה (אם בכלל) לפי מידת החומרה של הטעות. בניגוד לבעיות רגילות - כאן על כל מסע בין אם הוא נכון או לא, המחשב ישחק את ההמשך הרגיל של המשחק.
בקטגוריית "לוח ניתוח" ניתן למשתמש לוח שחמט שאתו המשתמש יכול ליצור בעיות ועמדות שלא ניתן לקבל במשחק רגיל, בנוסף בלוח ניתוח ניתן לנתח משחקים ועמדות בעזרת מחשבי שחמט חזקים.
באתר ניתן לשחק נגד מחשבים מכל הרמות וכן נגד משתמשים אחרים.
סוגי משחקים
ישנם שבעה סוגים של שחמט מיוחדים בנוסף על השחמט הרגיל:
בעיות שחמט
באתר ישנו מאגר גדול של בעיות שחמט. את הבעיות מחברים המשתמשים באתר והן מאושרות על ידי אחראי התוכן באתר. כל יום נבחרת מתוך מאגר חידות השחמט באתר בעיה אחת הנקראת הבעיה היומית. את הבעיה הזאת גם כל הנכנסים לאתר יכולים לפתור. נכון ל-אפריל 2022, יש מעל 7500 חידות באתר השחמט הישראלי. את הבעיות ניתן לחלק למספר קטגוריות:
ברנרד מלמוד
ברנרד מלמוד (באנגלית: Bernard Malamud; 26 באפריל 1914 – 18 במרץ 1986) היה סופר יהודי אמריקאי. מלמוד ידוע בעיקר בזכות הסיפורים הקצרים שלו המתארים את חיי המהגרים היהודים.
ביוגרפיה
ברנרד מלמוד נולד ב-1914 בברוקלין, ניו יורק להורים יהודים שהיגרו מרוסיה.
למד באוניברסיטת קולומביה - לשון אנגלית. בתקופת השפל הגדול בארצות הברית עבד בבתי חרושת ואחר-כך במשרד ממשלתי. ב-1939 פנה להוראה, ולימד בבית ספר תיכון בניו-יורק והיה מרצה באוניברסיטת אורגון.
מלמוד החל בכתיבה עוד בהיותו תלמיד בבית-ספר תיכון, ספרו הראשון "הטבעי" ראה אור ב-1952. הספר עבר עיבוד קולנועי בשנת 1984 והוקרן בישראל בשם "הטוב מכולם". פרסומו בא לו מהרומן "העוזר" משנת 1957, המביא תמונות מתקופת ילדותו בברוקלין. ספרו "המתקן" (1966), המבוסס על משפט בייליס, זיכה אותו בפרסים חשובים פרס פוליצר וב- National Book Award. הספר עובד לקולנוע בשנת 1968 בשם "יום הדין" בכיכובו של אלן בייטס.
ספרו "העוזר" נכלל ברשימת 100 הספרים הטובים שיצאו החל משנת 1923, שהוציא הטיים מגזין.
אחד מסיפוריו, "A Summer's Reading" נלמד כחלק מיחידת הספרות האנגלית בבחינת הבגרות בישראל.
צ'ארלס בלומפילד
ביוגרפיה
צ'ארלס בלומפילד נולד בסאפוק כבן בכור למנהל בית ספר מקומי. לאחר סיום בית הספר הוא נרשם ללימודים בטריניטי קולג' והחל את לימודיו בשנת 1804. במהלך הלימודים הוא זכה במספר מדליות. הוא סיים בשנת 1808 והיה השלישי ברמת הישגיו בלימודים.
הוא המשיך בלימודים באוניברסיטת קיימברידג' וסיים בה תואר שני ותואר שלישי בשנת 1820. באותה תקופה הוא פרסם תרגומים של מספר יצירות קלסיות של אייסכילוס, קאלימאכוס ויצירות של סופרים קלסיים נוספים.
למרות הישגיו צ'ארלס בלומפילד החליט לעזוב את האקדמיה ולהקדיש את עצמו כולו לדת. הוא התחיל את הקריירה החדשה במוסדות דת כבר בשנת 1810. הוא מונה לבישוף ולאחר מספר מינויים נוספים הגיע לתפקיד של ארכיבישוף של לונדון בשנת 1828. בהיותו בתפקיד זה הוא נכנס לבית הלורדים והיה בין החברים הפעילים בבית.
בשנת 1856 סוכם של צ'ארלס בלומפילד יעזוב את התפקיד אבל כהכרה לפעילותו רבת שנים הוא קיבל אישור להמשיך ולהתגורר בארמון הבישוף עם פנסיה של 6 אלף פאונד בשנה.
הוא נפטר בשנת 1857 ונטמן באחד הכנסיות בלונדון.
לילית אמריקנית
לילית אמריקנית (שם מדעי: Strix varia) היא מין של לילית המצויה באמריקה הצפונית ביערות.
מאפיינים
אורכה של הלילית 40–63 ס"מ ומשקלה 500–1,500 גרם. מוטת כנפיה מגיעה ל-96–125 ס"מ. הלילית לבנה ובעלת שרטוטים אפורים על גופה ועל כיפת ראשה. המקור צהוב וקטן והעיניים גדולות עם פרצוף-שמע אפור גדול ועיניים שחורות. היא חיה בתפוצה דומה לתפוצת הלילית המנוקדת, אך היא גדולה ממנה ולעיתים דוחקת אותה משטחי מחייתה.
הלילית האמריקאית חיה ביערות מחטניים וביערות נשירים ברחבי מערב ארצות הברית, צפון מקסיקו ודרום קנדה. היא מעדיפה יערות עבותים, אך תתפשר על שטחי יער פותחים יותר.
היא ציידת לילית הניזונה בעיקר מנברנים ועוד מכרסמים קטנים. היא מגוונת אותם ביונקים קטנים נוספים (בעיקר חדפים), עופות שונים, נחשים, לטאות, סלמנדרות ויצורי מים וגם חרקים.
זוהי לילית מונוגמית החיה עם בן זוג לכל החיים. הזכר צד נברנים לנקבה וגוזליה בזמן שהיא מטפלת בהם.
סטפאן מלארמה
סטפאן מלארמה (18 במרץ 1842 – 9 בספטמבר 1898), משורר צרפתי מראשי תנועת הסימבוליזם.
ביוגרפיה
מלארמה נולד בפריז, התייתם מאמו בהיותו בן שש שנים וגדל בבית סבו וסבתו. למד בבית ספר בעיר סנס (בצפון חבל בורגון) אך לא הצטיין בלימודיו. הושפע מאוד ממות אחותו (1855) וכבר בתקופה זו חיבר את שיריו הראשונים. הוא גילה את ויקטור הוגו, את תאודור דה באנוויל ואת תאופיל גוטייה, וב-1860 את "פרחי הרוע" של שארל בודלר - משורר שהייתה לו השפעה רבה על יצירתו.
ב-1862 פרסם מספר שירים בכתבי עת שונים, והכיר את מאריה גרהארד, אומנת גרמנייה שהייתה מבוגרת ממנו בשבע שנים. הוא הצטרף אליה במסע ללונדון ושימש שם כמורה פרטי לאנגלית. ב-10 באוגוסט 1863 נשא אותה לאישה ובאותה שנה שב לצרפת בחברתה והתמנה למרצה באוניברסיטה של העיר טורנון-סור-סן (כיום בחבל רון-אלפ).
הוא לא חדל מלחבר את שיריו ("הפרחים", "חרדה") וב-1865 כתב את הפואמה "אחר הצהריים של פאון" ועמד בקשרים עם החוגים הספרותיים בפריז. התמנה לפרופסור באוניברסיטה של העיר בזאנסון שבחבל פראנש-קונטה, וניהל חליפת מכתבים עם המשורר פול ורלן. ב-1867 התמנה לפרופסור באוניברסיטה של אביניון שבפרובאנס ושם החל לפרסם את הפואמות שלו.
ב-1871 שב לפריז, פגש את המשורר הצעיר ארתור רמבו (1872), את הצייר אדואר מאנה (1873), שהפגיש אותו עם אמיל זולא, את ויקטור הוגו ורבים אחרים. ב-1875 תרגם לצרפתית את הפואמה העורב מאת אדגר אלן פו. ב-1876 הופיעה מהדורה חדשה של הפואמה "אחר הצהריים של פאון" עם איורים מעשה ידיו של ידידו הצייר אדואר מאנה.
החל ב-1877 קיים חוג ספרותי בביתו בפריז שבו נדונו בעיקר נושאי השירה, האמנות והפילוסופיה, ושבו השתתפו במשך הזמן בין היתר פול ורלן, ויליאם בטלר ייטס, ריינר מריה רילקה ופול ואלרי, כשמלארמה עצמו משמש כיושב ראש וכשופט. ב-1879 פרסם את יצירתו "האלים העתיקים" שעסקה במיתולוגיה היוונית. החל מ-1880 סבל מדלקת מפרקים וניסה להפחית את עומס עבודתו.
בינואר 1898 עמד לצדו של אמיל זולא שפרסם את מאמרו אני מאשים...! בפרשת דרייפוס. שמונה חודשים בלבד אחרי כן נפטר סטפאן מלארמה אחרי שלקה בעווית בגרונו שגרמה למותו בחנק, ונקבר לצד בנו אנאטול.
שירתו
שירתו של מלארמה מבוססת לא על תוכן אלא על התרשמות באמצעות הקשר בין המילים שמטרתו ליצור אפקט של קול, תהודה וקצב בדומה למוזיקה, ולכן היא קשה מאוד לתרגום. כדבריו: "אין אנו יוצרים חרוזים באמצעות אידיאלים אלא באמצעות מילים." "יש לתאר לא את הדבר כשלעצמו אלא את האפקט שהוא יוצר."
שירתו השפיעה על דור של סופרים, משוררים ומוזיקאים ובהם קלוד דביסי שחיבר את הפרלוד ל"אחר הצהריים של פאון" (1894), מוריס ראוול שחיבר את המוזיקה ל"שלוש פואמות של סטפאן מלארמה" (1913), דריוס מיו ואחרים. בין היתר, המשורר פול ואלרי הושפע רבות ממלארמה וכתב את שיריו בהשראתו.
אוניברסיטת טרטו
אוניברסיטת טרטו (באסטונית: Tartu Ülikool; בגרמנית: Universität Dorpat; ברוסית: Тартуский университет) היא אוניברסיטה קלאסית בעיר טרטו שבאסטוניה. האוניברסיטה נחשבת בעיני אסטונים רבים לאוניברסיטה הלאומית, ומדורגת ראשונה באסטוניה ובין הטובות במזרח-אירופה. האוניברסיטה חברה בקבוצת קוימברה (בה חברות 40 מהאוניברסיטאות החשובות והוותיקות באירופה). היא נוסדה על ידי גוסטב השני אדולף, מלך שוודיה, בשנת 1632, והיא האוניברסיטה השנייה הוותיקה באזור אחרי אוניברסיטת וילנה.
במהלך מלחמת הצפון הגדולה נסגרה האוניברסיטה, ונפתחה מחדש רק בשנת 1802. עם פתיחתה, שפת הלימוד בה הייתה גרמנית, ומצב זה נשמר עד שנת 1893. בתקופה זו כמחצית מהמרצים היו מגרמניה וכשליש היו גרמנים-בלטים. השנים 1860–1890 נחשבות לתקופת הזוהר של האוניברסיטה. בשנת 1898, בעקבות מדיניות של רוסיפיקציה, עזבו כל המרצים הגרמנים את המוסד. במהלך מלחמת העולם הראשונה עברו וחלק מהמרצים ומהציוד לעיר וורונז', ובעקבות כך הוקמה בעיר זו אוניברסיטה חדשה. בין בוגריה הבולטים היה הרופא והעסקן הציוני ד"ר אבא לפין. בתקופה הסובייטית בנוסף ללימודים בשפה האסטונית התקיימו הלימודים באוניברסיטה גם ברוסית. עם הקמת אסטוניה העצמאית חודשה פעילות המוסד, אך בשפה האסטונית. האוניברסיטה חברה ברשת אוטרכט, חברה בקבוצת קוימברה וחברה בגילדת אוניברסיטאות אירופאיות עתירות מחקר.
שי כהן (פעיל חברתי)
שי כהן (נולד ב-26 בפברואר 1975) הוא פעיל חברתי וסביבתי ישראלי, ממייסדי ארגון כוח לעובדים וכיהן כמזכיר הארגוני הראשון שלו, מייסד ומנכ"ל ארגון "הברית הישראלית". לשעבר יו"ר הוועד המנהל של המכללה החברתית כלכלית.
ביוגרפיה
כהן נולד ב-26 בפברואר 1975 לשרה ומשה כהן עוזבי קיבוץ אשדות יעקב מאוחד וגדל בחיפה. הוא בוגר תואר ראשון בתוכנית למצטיינים של אוניברסיטת חיפה ובפסיכולוגיה ועוסק בניהול של מערכות בחברה האזרחית ומאבקים ציבוריים.
שי כהן הוא ממייסדיו של ארגון "כוח לעובדים – ארגון עובדים דמוקרטי" ומכהן בו כמזכיר ארגוני, במסגרת כוח לעובדים אמון על היבטים ארגוניים ועל ניהול כספי הארגון מוביל תהליכי משא ומתן כגון ההסכם שהביא לסיומה של השביתה הארוכה בתולדות המשק הישראלי במפעל חיפה כימיקלים במפרץ חיפה, בסניף סגל ההוראה של האוניברסיטה הפתוחה ומלווה מאבקים מרכזיים כגון מאבק עובדי גן המדע אותם ליווה גם בהליך המשפטי התקדימי שניהלו בהצלחה נגד ההנהלה, ליווה את איגוד עובדי כללית רפואה משלימה- שהתארגנו לראשונה ויצאו למאבק ארצי לשיפור תנאי העסקתם, את צוות התקשורת של הארגון, מרכז את מאבק הארגון נגד הפרטת מרכזי הטיפול בהתמכרויות על ידי משרד הבריאות, ליווה את התאגדותם לראשונה של כ-1,700 עובדי חברת קווים תחבורה ציבורית והמשא והמתן על הסכם קיבוצי ראשון בחברה, ועוד.
האקדמיה ללימודי כלכלה של בוקרשט
האקדמיה ללימודי כלכלה של בוקרשט (ברומנית: Academia de Studii Economice din București, ASE) היא אוניברסיטה ציבורית בבוקרשט, רומניה.
שי כהן (פעיל חברתי)
ביוגרפיה
משנת 2005 כיהן כהן כיו"ר הוועד המנהל של המכללה החברתית כלכלית, ומרצה במסגרתה בנושאי מאבקים ציבוריים, התארגנות וזכויות עובדים, כלכלה אלטרנטיבית, הקשר כלכלה-סביבה-חברה ובנושא תרבות הצריכה והיה במסגרת זו מיוזמי פסטיבל סרטי הפועלים בסינמטק חיפה. כהן חבר ביסו"ד- ישראל סוציאל-דמוקרטית.
כהן מילא שורה של תפקידים בארגונים חברתיים וסביבתיים וביניהם מזכ"ל המרכז הישראלי לקידום צדק חברתי, מנהל סניף חיפה של עמותת "דור שלום", מנהל תוכניות ויועץ לרשויות מקומיות בתחומים של קידום אוכלוסיות מוחלשות, מעורבות חברתית של סטודנטים ופיתוח הון אנושי, ריכז את הקואליציה לבריאות הציבור העוסקת בנושא הזיהום התעשייתי במפרץ חיפה וניהל את החברה להגנת הטבע בחיפה וסביבתה.
האקדמיה ללימודי כלכלה של בוקרשט
היסטוריה
האוניברסיטה הוקמה ב-6 באפריל 1913 על ידי צו מלכותי של קרול הראשון, מלך רומניה, והייתה המוסד הראשון להשכלה גבוהה בכלכלה שהוקם ברומניה. באוגוסט 1948 לאחר עליית הקומוניסטים לשלטון, היא הפכה ל"מכון למדעי הכלכלה והתכנון", בדומה למודל של מוסדות ההשכלה הגבוהה הסובייטית. במהלך השנה האקדמית 1967–1968 המכון התארגן מחדש והפך ל"אוניברסיטת בוקרשט ללימודי כלכלה", שם בו מחזיקה האוניברסיטה עד היום.
פקולטות ומסלולי לימוד
באוניברסיטה ישנם אחד־עשר פקולטות ושלוש עשרה מרכזי מחקר הפועלים תחת המועצה הלאומית למחקר מדעי בחינוך הגבוה. במוסד הלימוד מתקיימות תוכניות לתואר ראשון, לתואר שני, לתואר שלישי, לפוסט דוקטורט וכן תוכניות קיץ. הלימודים מתקיימים בשפה הרומנית וכן בשפה האנגלית, קיימים מסלולים מסוימים בשפה הגרמנית.
שי כהן (פעיל חברתי)
מאבקים ציבוריים
כהן השתלם בטקטיקות מעשיות של התנגדות לא אלימה ובהכשרה בינלאומית של המרכז לניהול קונפליקטים באסטרטגיות של מאבק בונה ומתמחה בניהול מאבקים ציבוריים.
כהן חבר בקואליציית ״שבת שוויון״.
בקיץ 2011 לקח חלק במחאת האוהלים והיה האחראי לקשר עם קבוצות המחאה בהנהגת כוח לעובדים.
במסגרת תפקידו בחברה להגנת הטבע לקח חלק בהובלת מאבקים בנושא מתקן חיל הים הישראלי "הפולינום" שמתוכנן להיבנות בשטח נמל חיפה, מגדלי חוף הכרמל, זיהום האוויר וחומרים מסוכנים במפרץ חיפה. במסגרת המאבק כנגד תעשיות מזהמות, יזם פעולות של "צו סגירה אזרחי" כנגד מפעלים שהנהלותיהם חרגו פעם אחר פעם מתקנות סביבתיות.
בעבר ליווה בהתנדבות מאבקי עובדים לתנאי עבודה הוגנים והיה מעורב במאבק נגד העסקה פוגענית ברשת "סופרפארם", במאבק העובדים הארעיים בנמל התעופה בן-גוריון, מאבק המלצריות בסניף בית הקפה עלית קופי טו גו ליד אוניברסיטת תל אביב, בו גם הותקף פיזית על ידי מנהל המקום, ומספר מאבקים נוספים.
בשנת 1998 השתתף בשביתת הסטודנטים במסגרתה לקח חלק מוביל בפעילות הסטודנטים מאוניברסיטת חיפה ובשלב מאוחר יותר ייצג אותם בשביתת הרעב שערכו מובילי המאבק מול בית ראש הממשלה בירושלים שנמשכה 18 יום.
בדצמבר 2018 נמנה עם מובילי "מחאת האפודים" בישראל על רקע עלייה במחירי החשמל והמזון.
בהרצאותיו ורשימותיו במגזינים ואתרי אינטרנט מוביל כהן קו ייחודי הנוגע לחיבור בין סוגיות סביבתיות וחברתיות בהקשר של מסוגלות פוליטית של האזרח הפשוט ודמוקרטיה בחיי היום יום, חיבור הקורא לעשייה פוליטית אזרחית ברמת הקהילה ומקום העבודה כתנאי לשינויי מדיניות רחבים בתחומי הסביבה והכלכלה
יחסי יפן–תוניסיה
יחסי יפן–תוניסיה הם היחסים הבילטרליים שבין יפן לבין הרפובליקה התוניסאית.
היסטוריה
בשנת 1985 נפתחה הישיבה הראשונה של הוועידה המעורבת יפן–תוניסיה.
ב-28 באוגוסט 2019 נפגשו שרי החוץ של שתי המדינות, טארו קונו מיפן וח'מיס ג'ינאווי מתוניסיה, שהגיע לביקור ביפן כדי להשתתף בכנס השביעי של טוקיו להתפתחות אפריקה. השניים בירכו על חתימת חילופי השטרות בעניין הסיוע למענקים לשיפור האבטחה. כמו כן בירך השר קונו את תוניסיה על בחירתה לחברה שאינה קבועה במועצת הביטחון של האו"ם. עוד דנו השניים בעניינים בינלאומיים ובהם נושא קוריאה הצפונית.
סחר
בשנת 2017 ייצאה יפן לתוניסיה סחורות בשווי 15.2 מיליארד ין, וייבאה סחורות בשווי 10 מיליארד. עיקר הסחורות שייצאה יפן כוללות מכונות ומוצרים אלקטרוניים; עיקר הסחורות שייבאה יפן כוללות טקסטיל, מוצרים אלקטרוניים וטונה.
שיתוף פעולה כלכלי
נכון למרץ 2017, קיימות הלוואות יפניות לתוניסיה בשווי 341.177 מיליארד ין, ביטחונות בשווי 6.102 מיליארד ין, ושיתוף פעולה טכני בשווי 27.142 מיליארד ין.
אניטה מורג'אני
אניטה מורג'אני (באנגלית: Anita Moorjani; נולדה ב-16 במרץ 1959) היא סופרת, מחברת רב המכר "מתה להיות אני", דוברת, ויועצת בין-תרבותית לתאגידים בינלאומיים. בשנת 2006, לאחר שסבלה מסרטן סופני במשך כארבע שנים, תפקוד איבריה של אניטה קרס והיא נכנסה לתרדמת. היא הייתה בתרדמת במשך 30 שעות. היא הובהלה לבית החולים, כאשר הרופאים העריכו כי נותרו לה מספר שעות לחיות, שם היא טוענת שנכנסה לעולם הבא במהלך חוויית סף מוות (NDE) שחוותה. לאחר חוויית ה-NDE, החלימה בתוך ימים ספורים וסיפרה כי במהלך החוויה הבינה כי הסיבה לסרטן הייתה שלא הייתה לה אהבה לעצמה ולכן ידעה שכשתחזור ההחלמה תהייה מהירה.
נאסריה
נַאסֶרִיָה (בערבית: الناصرية; תעתיק מדויק: אלנאצריה) היא עיר הבירה של מחוז ד'י קאר שבדרום-מזרח עיראק. העיר ממוקנת על גדות נהר הפרת כ-310 ק"מ מדרום-מזרח לבירה בגדאד בסמוך לחורבות העיר העתיקה אור. לפי אומדן רשמי מתאריך 1 ביולי 2018 אוכלוסיית העיר מונה 558,446 בני אדם, רובם מוסלמים שיעים. בעבר התקיים בעיר מגוון דתי רחב שהורכב ממוסלמים, מנדעים ויהודים.
אניטה מורג'אני
שנים ראשונות
נולדה בשם אניטה שאמדסאני להורים הודים, הארגוֹבִּינד (אבא) ונילוּ (אמא) שאמדסאני בסינגפור. זמן קצר לאחר לידתה עברה משפחתה לסרי לנקה, וכשהייתה בת שנתיים עברו להונג קונג, שם גדלו היא ואחיה הבכור אנוּפּ. אניטה ואחיה למדו בבתי ספר בריטיים. מורג'אני סיפרה שכבת מיעוטים, הייתה לעיתים קרובות קורבן לבריונות בבית הספר. עקב הרקע המולטי-תרבותי, גדלה מורג'אני כילדה רב-לשונית, הדוברת סינדהי (שפה הודית), קנטונזית (ניב של סינית) ואנגלית.
חוויית סף מוות
בפברואר 2002, בעודה חיה ועובדת בהונג קונג, מורג'אני אובחנה בלימפומה ממארת לאחר מציאת גוש בצווארה. בתחילה, דחתה מורג'אני טיפולי רפואה קונבנציונלית. היא הייתה עדה למספר אנשים קרובים לה שנפטרו מסרטן, כולל אחיה, גיסה, והחברה הטובה ביותר שלה, למרות טיפולים קונבנציונליים נרחבים. במהלך החודשים הבאים, התנסתה מורג'אני במגוון שיטות ריפוי אלטרנטיבית, אך ללא הועיל. לאחר מכן היא עברה כמה טיפולי סרטן קונבנציונליים. אך, למרות כל הטיפולים, הרופאים הודיעו לה ולמשפחתה את זה, כי "מאוחר מדי" ואין אפשרות להציל את חייה. הלימפומה התפשט בכל גופה וכבר שלחה גרורות בכל גופה. למורג'אני כבר היו גידולים רבים בגודל של כלימון בכל פלג הגוף העליון, מצווארה עד הבטן. הגוף שלה כבר לא היה יכול לספוג מזון, הריאות שלה היו תמיד מלאות בנוזל ונוקזו בקביעות, והיא הייתה מחובר ברציפות לצינור חמצן. ב-2 בפברואר 2006, היא נכנסה לתרדמת עמוקה. הרופאים הודיעו למשפחתה שגופה היה בכשל מערכתי כולל ואלו השעות האחרונות של חייה.
מורג'אני התעוררה מהתרדמת כשלושים שעות מאוחר יותר, וסיפרה על חוויה חוץ גופית בה קיבל את פניה אביה המנוח וחברתה הטובה שנפטרה מסרטן, הם אמרו לה שלא הגיע הזמן שלה למות. במהלך אותן 30 שעות, חוותה מורג'אני חוויה עם מאפיינים רבים של חוויית סף מוות, ובנוסף פרטים הייחודיים לה. מורג'אני סיפרה כי במהלך חווייתה התנגדה באופן נחרץ לחזור לגופה החולה ולסבל של הגוף הפיזי, אבל אביה וחברתה עודדוה, ואמרו לה שהיא צריכה לחזור, כדי "לחיות את חייה ללא מורא". היא תיארה שבמהלך החוויה התברר לה כי הסיבה לכך שהיא חולת סרטן נעוצה בחוסר אהבה שלה כלפי עצמה וממילא כשתחזור עם ההבנה הזו לגופה, תחלים מהרה.
נאסריה
היסטוריה
העיר נוסדה בשנת 1872 בזמן השלטון העות'מאני, ובאותה השנה נהפכה למרכז תחבורה ומסחר חשוב ולמרכזו המנהלי של המחוז. בתחילת המאה העשרים התגוררו בעיר כ-10,000 נפש. רוב תושביה היו ערבים מוסלמים שיעים, אם כי התגוררו בעיר גם כ-1,000 ערבים מוסלמים סונים, 300 מנדעים, 300 פרסים, 200 אתיופים, 150 יהודים, 50 טורקמנים, 50 כורדים ו-20 נוצרים מקומיים. הכלכלה המקומית שגשגה אודות לסחר עם בגדאד ובצרה. אמנם העיירה הכילה כ-600 בתי אבן בנויים היטב, אך רוב הבניינים והבתים נבנו מבוץ. העיר לא הייתה מוגנת על ידי חומה כמו ערים מרכזיות אחרות. ב-24 ביולי 1915 האימפריה הבריטית כבשה את נאסריה מידי העות'מאנים. בקרב על העיר נהרגו כ-400 הודים ובריטים, וכ-2,000 טורקים.
בשנות ה-30 החלה להתבסס באזור המפלגה הקומוניסטית העיראקית. בשנת 1991, במהלך מלחמת המפרץ נאסריה נכבשה על ידי הדיוויזיה המוטסת ה-101 והדיוויזיה המוטסת ה-82. בעקבות הנסיגה האמריקאית במרץ 1991, השתתפה האוכלוסייה השיעית בנאסריה במרד כנגד שלטונו של נשיא עיראק סדאם חוסיין. ההתקוממות דוכאה על ידי הצבא העיראקי, מה שגרם לאובדן כבד של חיים ונזק פיזי רב. רבים מתושבי נאסריה נטבחו בידי כוחות עיראק. בשנת 2003 התרחש בעיר אחד הקרבות הגדולים הראשונים במסגרת מלחמת עיראק בין צבא עיראק לחיל הנחתים של ארצות הברית, שבמהלכו נהרגו כ-32 אמריקאים ומאות עיראקים.
אניטה מורג'אני
חוויית סף מוות
לאחר היציאה מהתרדמת, מורג'אני חוותה ריפוי ספונטני (Spontaneous remission). בתוך 4 ימים בלבד הגידולים שלה התכווצו ללא כל טיפול (שכן על פי הרופאים לא היה גופה מסוגל לעמוד בטיפול כלשהו) בכ-70%, בתוך חמישה שבועות, כבר הייתה ללא כל זכר לסרטן, ולאחר בדיקות מקיפות שוחררה מבית החולים, אף על פי שנדרשה לכמה חודשי פיזיותרפיה כדי להחזיר לה את הכוח ויכולת השימוש בשריריה שהתנוונו.
קריירה כמנחה ויועצת
זמן קצר לאחר אותה החלמה פלאית, החלה מורג'אני לשתף את הסיפור שלה, ואת התובנות שעלו מחוויית ה-NDE באינטרנט. היא הגישה את תיאור החוויה המפורט של ה-NDE למכון המחקר של חוויות סף-מוות (NDERF), אתר המכון מנוהל על ידי האונקולוג ד"ר ג'פרי לונג. NDERF הוא אתר המוקדש למחקר NDE ובתוך כמה שעות מהגשת הסיפור, יצר לונג עמה קשר ותחקר אותה כדי לאמת את התיק, ולאחר שהשתכנע פורסם הסיפור שלה בדף הבית של אתר האינטרנט שלו, משום שהרגיש שהחווייה שלה הייתה "exceptional NDE". אף על פי שב-NDERF יש אלפי סיפורי NDE, סיפורה של מורג'אני הפך ויראלי, ויצר עניין גדול בקנה מידה בינלאומי.
זמן קצר לאחר החלמתה, הציג האונקולוג שלה את מקרה ההחלמה הפלאי באוניברסיטת הונג קונג, ולאחר מכן הפגיש אותה עם ראש המחלקה למדעי ההתנהגות. היא הוזמנה כמרצה קבועה לסגל ולסטודנטים, כדי לדבר על נושאים כמו עמידה מול המוות, מול אבחנה של מחלה סופנית, התמודדות עם סרטן, איך לתמוך במישהו עם מחלה סופנית, פחד, מתח ממחלה, וכן הלאה.
הסיפור שלה הגיע לתשומת לבם של הסופר ד"ר וויין דייר, אשר קישרה עם בית ההוצאה לאור "היי האוס" שהציע לה לכתוב יחד ספר.
הספר "מתה להיות אני" פורסם במרץ 2012, ושבועיים לאחר השקתו כבר נרשם כרב-מכר של הניו יורק טיימס. מורג'אני הוזמנה להיות ב-PBD מיוחד על ידי וויין דייר שכותרתו "הרצונות", והתראיינה בערוצי תקשורת רבים בעולם. "מתה להיות אני" מכר לאחר מכן מעל מיליון עותקים ברחבי העולם, ותורגם למעל 40 שפות.
כמחברת של Hay House, אניטה מרצה ברחבי העולם המו"ל שלה והרצאות וכנסים כגון אני יכול לעשות את זה ומעבירה סמינרים לקהלים גדולים בכנסים כגון UPLIFT ו-TEDx.
בינואר 2016, משך המקרה של מורג'אני את תשומת הלב של Dr. Oz שבחן את פרטי התיק הרפואי שלה, ולאחר מכן הזמין אותה לתוכנית שלו.
חרדון החולות
שמו המדעי ניתן לו לכבוד המדען הצרפתי Savigny, אחד ממחברי דוח המשלחת אשר ליוותה את נפוליאון במסעו למצרים ולארץ ישראל.
רבייה
בעונת רבייה בולט הצבע הכחול על צווארו של הזכר. בקיץ בזמן החיזור קדים הזכר והנקבה זה מול זה ומבליטים את הצבע שעל צווארם. הנקבה מטילה ביצים בגומה שהיא חופרת בחול לח. היא מכסה את הביצים ועוזבת אותן. הצעירים בוקעים כחודשיים לאחר ההטלה.
שלמה שחר
שלמה שחר (נולד ב-1961) עורך דין ומשפטן, היה האפוטרופוס הכללי, הכונס הרשמי והנאמן הציבורי, של מדינת ישראל.
שחר הוא בעל תואר שני במשפטים, מומחה לניהול חברות במשבר, דיני חדלות פירעון של יחידים בהליך פשיטת רגל וחברות בהליכי הבראה ופירוק, דיני תאגידים, דיני כשרות משפטית ואפוטרופסות, דיני נאמנות, דיני הקדשות, דיני מקרקעין ומשפט מנהלי.
ביוגרפיה
שחר נולד בתל אביב. בנעוריו למד במסלול לתלמידים מחוננים שהפעיל משרד החינוך בישיבה התיכונית מקצועית, קריית נוער בירושלים.
לאחר לימודי התיכון, למד משך שנה בישיבה הגבוהה מרכז הרב בירושלים ומ-1980, בישיבת ההסדר הר עציון שבגוש עציון. שחר שירת כקצין בחיל השריון ובשירות המילואים התקדם לדרגת סרן. לאחר סיום מסלול ישיבת ההסדר בשנת 1984 פנה ללימודי משפטים באוניברסיטת בר-אילן ברמת גן. בתקופת לימודיו לתואר הראשון שימש כחבר מערכת של כתב העת של הפקולטה למשפטים "מחקרי משפט".
קריירה
בתקופת לימודיו לתואר השני במשפטים, שימש שחר כעוזר הוראה ומתרגל באוניברסיטת בר-אילן ואוניברסיטת תל אביב. את עבודת המסטר שזיכתה אותו בתואר השני, כתב בהנחייתה של פרופסור ציפורה כהן בנושא: " סמכות ואחריות כונס נכסים על פי אגרת חוב". במקביל הרצה מטעם לשכת עורכי הדין בישראל, בקורסים בסדר דין אזרחי, סדר דין פלילי ודיני אתיקה בפני עורכי דין מהתפוצות, שביקשו לקבל רישיון ישראלי לעריכת דין. לאחר סיום ההתמחות עבד שחר כעורך דין עצמאי, בעיקר בתחום המשפט האזרחי מסחרי, במשרדו של עורך הדין יהודה וינשטיין.
פעילות ציבורית וחברתית
במקביל לעיסוקו כעורך דין פרטי, עסק שחר החל משנת 1990, בפעילות ציבורית וחברתית ושימש משך שנים, כחבר הנהלה וגזבר של האגודה לרפואה ולמשפט בישראל. כמו כן בתקופה זו שימש שחר כחבר ועדת האתיקה הארצית והוועדה לקשר עם בתי המשפט של לשכת עורכי הדין בישראל. בשנים אלו היה שחר גם פעיל בקהילה והוא שימש כיושב ראש ועד שכונת הדר גנים שליד צומת סירקין בפתח תקווה. במסגרת תפקידו זה פעל יחד עם חברי ועד השכונה מול הרשויות השונות, להסדרה של כל התשתיות אשר נדרשו לשכונה החדשה שקמה, לרבות בתחומי החינוך, התחבורה, מבני הציבור וגני הנוי. כמו כן שימש שחר כיושב ראש הראשון והמייסד של עמותת בית הכנסת המרכזי בהדר גנים, על שם נספי אסון המסוקים בשאר ישוב.
כהונה בשירות המדינה
בין השנים 1995-1996 (בתקופת שרי המשפטים דוד ליבאי ויעקב נאמן) כיהן שחר כמנהל היחידה הארצית לגילוי וניהול רכוש באגף האפוטרופוס הכללי, המופקדת על ניהול של למעלה מ-1,000 דירות ו-3,000 מגרשים ברחבי הארץ.
בין השנים 2002–1998 (בתקופת שרי המשפטים צחי הנגבי, יוסי ביילין ומאיר שטרית) כיהן שחר בתפקיד היועץ המשפטי למשרד המשפטים. במסגרת תפקידו זה העניק שחר ייעוץ משפטי ליחידות השונות במשרד המשפטים וסייע להן בקידום חקיקה הרלוונטית לפעילותן.
בין השנים 2011–2002 (בתקופת שרי המשפטים מאיר שטרית, יוסף לפיד, ציפי לבני, חיים רמון, דניאל פרידמן ויעקב נאמן) כיהן שחר בתפקיד האפוטרופוס הכללי, הכונס הרשמי והנאמן הציבורי.
משך שנות כהונתו יזם שחר הקמה והטמעה של מערכות מידע ממוחשבות לציבור הרחב, יחד עם עריכת רפורמות מקיפות בהתנהלות פעילות אגף האפוטרופוס הכללי והכונס הרשמי בתחומים השונים.
העיקריות שבהן: רפורמה בפיקוח על אפוטרופסים –הכוללת - מיקור חוץ של חלק מפעילות הפיקוח על האפוטרופסים והקלה באופן הדיווח. רפורמה בהליכי פשיטת רגל –הכוללת - קביעה של מסגרת זמן לניהול הליך פשיטת הרגל של חייבים בתקופה של עד ארבע שנים והקמת מאגר מנהלים מיוחדים, מקרב עורכי דין פרטיים. רפורמה בלשכות רשם הירושה במחוזות הארץ - המאפשרת הגשת בקשות לצו ירושה וקיום צוואה וקבלתם, באין התנגדות, בפרק זמן מוגדר מראש. בנוסף יזם שחר הקמה של מערכת מקצועית, שחברים בה מנהלים ועובדים מהאגף ושהוא עמד בראשה, אשר פרסמה והפיצה אחת לרבעון, עלון מקצועי בשם "דעת ודין", הכולל פסקי דין והנחיות בתחומי עיסוקו של האגף. העלון הופץ לשופטים ועורכי דין וכן באתר האינטרנט של האגף. בתקופת כהונתו פרסם שחר לעוסקים בתחום ולציבור הרחב הנחיות רבות הנוגעות לתחומי פעילותו של האגף, בהן הנחיות בנושא שכר טרחת בעלי תפקיד בהליכי חדלות פירעון והנחיות לקביעת תשלומים עתיים לחייבים בהליכי פשיטת רגל.על פי חוק האפוטרופוס הכללי, שימש שחר כיושב ראש ועדת ההשקעות של הכספים המנוהלים באגף, בשווי של למעלה מארבע מיליארד ₪. על פי החלטת הממשלה טיפל שחר בייצוג המדינה ומוסדותיה בכל הנוגע לקבלת עיזבונות לטובת המדינה ומוסדותיה והמיועדים למטרות צדקה. הסכומים שנתקבלו בכל שנה עמדו על למעלה ממאה מיליון ₪ ובשנת 2005 אף נתקבלה תרומה חריגה בסך של כ-220 מיליון ₪.בנוסף לפעילות זו היה שחר ממונה על ניהולם של למעלה מ-170 הקדשות ציבוריים, בהם שימש כנאמן. במסגרת תפקידו כנאמן ל "קרן פהר " הגה שחר ויזם את פרויקט "יוצרים מצוינות", בשיתוף עירית תל אביב-יפו ומוסדות תרבות בעיר, כמו מוזיאון תל אביב, תיאטרון הקאמרי והסינמטק. במסגרת הפרויקט ניתנה לאלפי בני נוער משכונות הדרום של העיר, הזדמנות למעורבות ויצירה פעילה בתחומי תרבות שונים: אמנות פלסטית, תיאטרון, סרטי קולנוע, מוזיקה וריקוד. בתוקף תפקידו שימש שחר גם כממונה על קבלת ומכירת מתנות שקיבלו נבחרי ועובדי ציבור וכן על ניהול ומימוש רכוש וכספים שחולטו במסגרת תקיפה כלכלית מארגוני פשיעה, סוחרי סמים ועל פי חוק איסור הלבנת הון. הכספים שחולטו, חולקו על ידו על פי המלצות הגורמים הרלוונטיים, לגופים שונים העוסקים במאבק בסחר בארגוני פשיעה ובסחר בסמים, כמו פרקליטות המדינה, הרשות לאיסור הלבנת הון והרשות למלחמה בסמים.
תיקים בולטים שנוהלו על ידי שחר
בין התיקים הבולטים שנוהלו על ידי שחר בתקופת כהונתו, ניתן למנות את תיקי הפירוק ותיקי הקפאות ההליכים הבאים:
המעילה בבנק למסחר
ב-2 במאי 2002 מונה שחר למפרק הבנק למסחר, בעקבות מעילת הענק של אתי אלון שגנבה מכספי הבנק סכום של למעלה מ-270 מיליון שקלים. במסגרת תפקידו כמפרק הבנק, טיפל שחר בסיוע המנהלים המיוחדים מטעמו, עו"ד אורי ברגמן ורו"ח יהודה בר לב, בהשבת כספי הבנק שנגנבו מהלקוחות ובהגשת תביעת ענק כנגד שלושים וחמשה נתבעים אשר סווגו במעגלי אחריות שונים למעילה שהתרחשה.
תיאטרון הבימה
בתוקף תפקידו כנאמן הציבורי על פי חוק הנאמנות, שימש שחר משנת 2002 משך כ-8 שנים, כנאמן יחיד לתיאטרון הלאומי הבימה. במסגרת תפקידו זה שימש שחר למעשה, כיושב ראש הנהלת התיאטרון, הממונה על המנהלים הכללים של התיאטרון, יעקב אגמון ולאחריו אודליה פרידמן ובני צרפתי, הנחה אותם, פיקח על פעילותם וסייע בידם בניהולו השוטף של התיאטרון. שחר מילא את תפקידו זה עד לכניסתם של נאמנים חדשים בראשותו של דוד בועז בשנת 2010, לאחר שהושלם שינוי המבנה המשפטי של התיאטרון מהקדש לחברה לתועלת הציבור.
חברת הבניה חפציבה דיור ואחזקות
בחודש אוגוסט 2007 מונה שחר לנאמן בהליך הקפאת ההליכים של קבוצת החברות של חברת הבנייה חפציבה דיור ואחזקות, שבנתה כ-4500 דירות בלמעלה מ-60 פרויקטים שונים ברחבי הארץ, לאחר שהמנהל שלהן בועז יונה ברח מהארץ. במסגרת תפקידו זה טיפל שחר בסיוע המנהל המיוחד מטעמו, עו"ד יצחק מולכו, במתן פתרון לעניינם של מאות משפחות שנותרו בעקבות קריסת החברה ללא קורת גג וללא מקורות כספיים שיאפשרו להם רכישת דירה אחרת. הפתרון שנמצא ובמסגרת ההליך המשפטי ניתנה לו הסכמת הגורמים המעורבים - סיוע למשפחות אלו על פי העיקרון של צדק חברתי, הן על ידי הבנקים אצלם התנהל חשבון הליווי באתרי הבניה השונים של קבוצת החברות והן על ידי הדיירים האחרים באתרי הבנייה השונים, שקורת הגג שלהם הייתה מובטחת.
חיים אישיים
שחר מתגורר בפתח תקווה, הוא נשוי לשרון ואב לשלשה בנים ובת.
משה שגב
משה שגב (המוכר יותר בשם: שגב משה; נולד ב-29 בספטמבר 1973) הוא שף ומנחה תוכניות בישול ישראלי. למשה שגב היו 11 מסעדות (לפני הקורונה): מסעדת "שגב ארט" בהרצליה שנסגרה, "שגב אקספרס רמת החייל", "שגב אקספרס ראשון לציון", "שגב קיטשן גארדן" בהוד השרון ו"שגב קונספט" המשלב שלושה ברי אוכל במתחם אחד. את מתחמי "שגב קונספט" ניתן למצוא בתל אביב, כפר סבא, ראשון לציון, קריית ביאליק, נתניה ובאר שבע.
נעוריו
משה שגב נולד למשפחת סבג בירושלים וגדל בראשון-לציון. הוא למד לבשל מאמו.
בגיל 13.5 התחיל לעבוד במטבח הבאולינג בראשון-לציון.
אחרי שירותו הצבאי בחטיבה 500 של חיל השריון למד עיצוב וגרפיקה, ועבד במקביל במטבח מלון רויאל ביץ' באילת, בבייגל נאש, ברשת ספגטים, מסעדת וונגולי, מסעדת ברברסקו, מסעדת רוטשילד, קייטרינג רוני ומגי, מסעדת "אודיאון" של מיקה שרון, מסעדת בריו דה קובה, מסעדת תמוז.
למד בישול בתאילנד ובבית הספר תדמור, וכמו כן לימד בבתי ספר שונים לבישול.
קריירה
שגב התחיל את דרכו הקולינרית בטלוויזיה כאשר בשנת 2001 הופיע בתוכנית הבישול לילדים "עושים חיים וטעים" בהנחייתה של שרית וינו-אלעד, בעקבות הופעתו בתוכנית קיבל תוכנית בישול בערוץ הילדים בשם "פתוח" משם עבר לבשל בתוכניתו של יובל כספין "המסיבה", וב-2004 הנחה תוכנית בישול משל עצמו בשם "שגב במטבח". ובהמשך הייתה לו פינת בישול בתוכניתה של אודטה שוורץ בערוץ 10, כמו כן, היו לו פינות בישול בתוכניות "מומחים עם סגנון" ו"דברים טובים ב-7", בהנחייתה של שרון כידון.
אחרי-כן הנחה מספר תוכניות בישול בערוץ 2, כגון: "שגב בא לבשל", "שגב בא לפנק" ו"שגב- המופע".
בשנת 2012 הנחה שגב את תוכנית הבישול "הבסטה של שגב" ששודרה בערוץ 2, בשידורי רשת. בשנת 2013 החל להגיש באותו ערוץ את תוכנית הבישול "שגב עולמי".
שגב היה השף הראשי של חברת התעופה "אל על" בין השנים 2012 עד 2017.
פתח את מסעדת שגב בהרצליה פיתוח, ומסעדות שגב אקספרס ברמת החיל שבתל אביב ובקניון הזהב, שבראשון לציון.
מסעדת "שגב" בהרצליה נבחרה על ידי כתב העת "על השולחן" לאחת מעשר המסעדות הטובות בישראל ושגב משה נבחר לשף השנה בשנת 2008. היא נבחרה לכך שוב בשנת 2009.
במאי 2018 שגב גרם לתקרית דיפלומטית מביכה בעת ביקורו בישראל של ראש ממשלת יפן שינזו אבה, כאשר הגיש קינוח בתוך פסל בצורת נעל.
חיים פרטיים
בשנת 2005 נישא לסטייליסטית סנדרה רינגלר, ולהם שלושה בנים.
מתגורר ברמת השרון.
קישורים חיצוניים
ביקורות על מסעדת שגב
ביקורות על מסעדת שגב אקספרס
מתכונים
אינס דה בובדייה
אינס דה בובדייה (בספרדית: Inés de Bobadilla, מכונה במספר מקורות גם איסבל, 1505–1543) הייתה האישה היחידה שכיהנה כמושלת קובה.
דה בובדייה, בתו של הקונקיסטאדור הספרדי פדראריאס אווילה, שייסד את פנמה סיטי, נישאה ב-1537 למגלה הארצות ארננדו דה סוטו. דה סוטו שימש באותה העת מושל קובה, וכאשר יצא למסעו בפלורידה ובדרום ארצות הברית של ימינו, מילאה דה בובדייה את מקומו, עד שהלכה לעולמה ב-1543. דה סוטו עצמו מת ב-1542.
בשנת 1643, מאה שנים לאחר מותה של דה בובדייה, הוקמה בראש מגדל השעון של הקאסטיו דה לה ריאל פוארסה בהוואנה שבשבת בדמות אשה. על פי ההשערות, האשה מייצגת את דמותה של דה בובדייה, שנהגה לעמוד מדי יום בראש מגדל ולהביט לעבר הים, בציפייה לשובו של בעלה.
פאקסי
פקסי (ביוונית: Παξοί) הוא אחד האיים היוניים והוא מצוי דרומית לאי קורפו.
אנטיפאקסוס או אנדיפאקסוס (ביוונית: Αντίπαξος; וגם אנטיפאקסי, Αντίπαξοι) הוא אי יווני קטן הנמצא שלושה קילומטרים דרומה לפאקסוס.
פאקסוס
האי פאקסי הוא הקטן מבין האיים היוניים הראשיים. אורך האי כשנים עשר קילומטר והרוחב שלו בערך חמישה קילומטרים. אוכלוסיית האי מונה כ-2500 תושבים. בעונת התיירות בקיץ, מבקרים באי כמאתיים אלף תיירים. הצרוף פאקסוס ברבים, מציין את שני האיים הצמודים זה לזה: פאקסוס ואנטי פאקסוס כאשר האי אנטי פאקסוס הוא הקטן שבהם. האיים האלה ידועים בחופי הים ובמפרצים היפים ובמטעי הזיתים שלהם. למרות גודלו, האי פאקסוס הוא יצרן שמן הזית השני בגודלו מבין כל איי יוון. הכלכלה באי מבוססת על תיירות ועל חקלאות.
אנטיפאקסוס
אורכו של אנטיפאקסוס כשלושה קילומטרים, רוחבו כשניים ושטחו כחמישה קמ"ר. האוכלוסייה של האי מונה מספר עשרות תושבים בלבד. באופן מנהלי הוא חלק מפאקסי. האי אנטיפאקסוס מכוסה בכרמי ענבים ליין ובעצי זית וידוע בחופיו היפים המושכים תיירים. באנטי פאקסוס נמל אחד, אגראפידיה. הכלכלה באי מבוססת על תיירות ועל חקלאות.
היסטוריה
ככל הנראה היה המקום כבר בתקופה הפרה-היסטורית. באופן מסורתי מייחסים לפיניקים את ההתיישבות הראשונה במקום ושם האי לקוח מהמילה הפיניקית פאקס. הרומאים שלטו באי מהמאה השנייה לפני הספירה. בתקופה הביזנטית ובימי הביניים סבלה פאקסוס מהתקפות של פירטים. במסעי הצלב עברו בו הצלבנים ומסוף המאה ה-14 לספירה הוא נשלט על ידי הרפובליקה הוונציאנית. נפוליאון שהכה את הוונציינים באיטליה כבש מיד לאחר מכן את האיים היוניים ובהם את פאקסוס. האי נכבש על ידי כוח רוסי-טורקי ובשנת 1815 על ידי הבריטים שהקימה את האיחוד של האיים היוניים. בשנת 1864 הועבר האי פאקסוס יחד עם שאר האיים היוניים שהתאחדו עם יוון.
גאוגרפיה
באי פאקסי מצויים שלושה יישובים עיקריים ועוד מספר כפרים קטנים:
בפאקסי קיים כביש אחד המקיף את האי וקו אוטובוס היוצא מדי שעה מהתחנה הראשית בגאיוס ועובד בין כל היישובים באי.
נקרות
בחוף הצפון מערבי של פאקסי ישנם נקרות במפלס פני הים בגדלים שונים, ביניהם גדולים דיים לשייט בספינה.
המאה ה-11
המאה ה-11 היא התקופה שהחלה בשנת 1001 והסתיימה בשנת 1100 (בין התאריכים 1 בינואר 1001 ל-31 בדצמבר 1100). בתקופה זו החלו ימי הביניים הנורמניים. המאה הייתה המאה הראשונה של האלף השני לספירה.
עגור אפור
מאפיינים
העגור האפור דוגר על אדמות ביצה ביערות הצפון, בחישות קנים באגמים או לאורך נהרות באזורים מיוערים, בעיקר באזורים נידחים. זהו עגור גדול מאוד, בעל רגליים וצוואר ארוכים ודקים. צבעו כחול-אפור בהיר בעיקרו.
בישראל חולף העגור המצוי בחורף במספרים גדולים מאוד, ומצוי בעיקר בעמק החולה (ולרוב באגמון חולה בו מתקיימת האכלה יזומה של עגורים), ובמידה פחותה בעמק יזרעאל, בעמק חפר ובצפון מערב הנגב. מספרי העופות הגדולים מושכים מצידם טורפים כמו תנים ועופות דורסים.
אנדרה אלבז
אנדרה אלבז (בצרפתית: André Elbaz; נולד ב-26 באפריל 1934 באל-ג'דידה) הוא צייר ויוצר סרטים יהודי מרוקאי.
קורות חיים
אלבז למד ציור ותיאטרון ברבט ופריז. עד לגיל 21 הוא עסק בעיקר בתיאטרון. בהמשך הוא פיתח שיטה לטיפול פסיכיאטרי שהתבססה על ציור ותיאטרון.
בשנת 1961 התקיימה תערוכת ציורים שלו בקזבלנקה ובעקבות הצלחתה הוא מונה לפרופסור באקדמיה לאמנויות של העיר.
במקביל לקריירה כצייר, אנדרה אלבז יצר מספר סרטים קצרים. סרטו משנת 1971 על מרד ורשה משלב את ציוריו עם מלל של אלי ויזל ונעים קטן. בשנת 1985 ציוריו בנושא השואה הוצגו ביד ושם.
אבנר חרמוני
אבנר חרמוני (נולד ב-5 בדצמבר 1947) הוא אלוף-משנה במילואים בצה"ל אשר פיקד על עוצבת שועלי מרום ועל סיירת צנחנים. במגזר העסקי עסק בניהול חברות בינלאומיות בתחומי ההיי-טק והחקלאות.
נולד וגדל בקיבוץ הזורע, בנם של לולי ומיכאל חרמוני, ממייסדי הקיבוץ.
שירותו הצבאי
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1965 התנדב חרמוני לחטיבת הצנחנים. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. לאחר הקורס שב לצנחנים ושימש כמפקד מחלקה בסיירת דוכיפת ולחם במלחמת ששת הימים ובפעולת כראמה. בהמשך שימש כמפקד פלוגה בגדוד 890 ולחם במלחמת ההתשה. ביוני 1970 בהיותו מ"פ בגדוד 890 פיקד על פעילות מבצעית בלבנון, ליד הכפר הלבנוני בליידה. עם חזרת הכוח נפתחה עליו אש כוחותינו, ממארב "דגן" של משמר הגבול. כוח הצנחנים הסתער על המארב והשמיד את ה"דגן". בפעולה זו נפצע ואושפז בביה"ח זיו בצפת. בשנת 1972 התמנה למפקד סיירת צנחנים ופיקד עליה במספר פעולות קרביות, כולל מבצע קלחת 4 מורחבת בספטמבר 1972. חרמוני פיקד על הסיירת ב"פעולת טריפולי" שנקראה גם מבצע ברדס 54-55, במהלכו הוביל את תקיפת יעד "אהובה 3". בלחימה על היעד ספג הכוח שלושה פצועים ובהם חרמוני עצמו. כן לקח חלק במבצע אביב נעורים. ב-1973 השתחרר משירות הקבע, מספר חודשים לפני מלחמת יום הכיפורים.
בשירות המילואים פיקד על יחידת סיור נ"ט 70. במלחמת יום הכיפורים פיקד על כוח מסיירת צנחנים בראס סודאר. לאחר מכן נלווה לכוח גדוד 890 ולחם בקרב החווה הסינית, בו נפצע בשלישית. לאחר המלחמה שימש סמג"ד בגדוד 420, גדוד מילואים שהוקם במסגרת חטיבת צנחנים במילואים חדשה, חטיבה 646 עוצבת שועלי מרום. הגדוד השתתף בקרבות ההתשה שלאחר מלחמת יום הכיפורים במובלעת הסורית ברמת הגולן. בהמשך שימש חרמוני כמפקד הגדוד ולחם במלחמת לבנון הראשונה. באוקטובר 1983 מונה למפקד עוצבת שועלי מרום, חטיבת צנחנים במילואים. ושירת בתפקיד עד פברואר 1987. לאחר מכן שירת כסגן מפקד אוגדה 98.
חרמוני ניהל מספר חברות היי טק ובשנת 2007 מונה למנכ"ל חברת "נען-דן-ג'יין השקיה".
ניסיון בניהול עסקי בתעשייה הקיבוצית
בתחילת שנות ה-80 היה חרמוני סמנכ"ל השיווק של "פלסטופיל" הזורע שמפתחת, מייצרת ומשווקת יריעות פלסטיק לענפי החקלאות והתעשייה. בשנת 1984, כשהצטרף לקיבוץ מעגן מיכאל בעקבות אשתו, בת הקיבוץ, החל את תפקידו כסמנכ"ל השיווק של המפעל "צורון" שמפתח, מייצר ומשווק רכיבי מתכת לתעשיית האלקטרוניקה.
ניסיון בניהול עסקי בתעשיית ההיי-טק
בשנת 1986 נשלח חרמוני להקים את החברה .ORBOT EUROPE S.A, חברת הבת של "אורבוט מערכות", כיום "אורבוטק" (NASDAQ: ORBK). במסגרת התפקיד עבר עם משפחתו להתגורר בבריסל לתקופה של שלוש שנים. בשנים האלו הוקם למעשה הסניף האירופי של "אורבוט מערכות", כולל חברות בנות באנגליה, בצרפת ובגרמניה, שהיו כפופות למטה החברה בבלגיה.
כשחזר לארץ ב-1990 מונה לתפקיד מנכ"ל חברת "אורבוט מכשור" בע"מ. עם כניסתו לתפקיד הייתה "אורבוט מכשור" חברת הזנק (סטארט אפ) זעירה, ועם השנים הפכה לחברה בינלאומית עם מחזור מכירות של 45 מיליון דולר. בשנים אלו נוצר שיתוף פעולה יוצא דופן עם חברת NIKON כולל שיווק מוצרי החברה ביפן. "אורבוט" זכתה בפרס היצואן המצטיין 1995. בשנת 1997 "אורבוט" נרכשה על ידי החברה האמריקאית Applied Materials, מהמובילות בעולם בייצור ציוד היקפי לתעשיית המוליכים למחצה. סכום עסקת רכישת החברה היה 110 מיליון דולר – עסקת הרכישה הגדולה ביותר בתחום ההיי-טק בישראל עד לאותה שנה. לאחר השלמת עסקת המכירה, סיים חרמוני את תפקידו כמנכ"ל.
בשנים שלאחר מכן מילא מספר תפקידים בכירים בתעשיית ההיי-טק הישראלית ובהם: מנכ"ל "קוליק אנד סופה" (ישראל) בע"מ (ובמקביל סגן נשיא בחברת האם הבינלאומית), מנכ"ל "שירון – תקשורת לוויינים" בע"מ., משנה למנכ"ל (C.O.O) "נייס מערכות" בע"מ ומנכ"ל "N-trig" בע"מ. בשנת 2007 השתלב מחדש בתעשייה הקיבוצית כמנכ"ל "נען דן ג'יין השקיה" שמפתחת, מייצרת ומשווקת מוצרי השקיה מגוונים כדוגמת ממטרות, ממטזים, טפטפות, צינורות טפטוף ועוד. משנת 2012 החברה היא בבעלות מלאה של חברת הענק ההודית Jain.
New Americana
New Americana (בעברית: אמריקה החדשה) הוא שיר מאת הזמרת האמריקאית הלסי. השיר יצא לאור ב-10 ביולי 2015 כסינגל השני מתוך אלבום האולפן הראשון של הלסי, Badlands.
הגרסה המקורית של השיר פורסמה לראשונה ב-31 במרץ 2014 באמצעות חשבון ה-SoundCloud הרשמי של הלסי להשמעה והורדה בחינם. הפרסום הרשמי של השיר היה ב-10 ביולי 2015 ובתאריך זה הוא יצא כסינגל השני מ-Badlands.
וידאו קליפ
ב-25 בספטמבר, הקליפ הרשמי הוצג לראשונה ב-MTV ופורסם בחשבון ה-Vevo ובערוץ היוטיוב של הלסי זמן קצר לאחר מכן.
הופעה וקידום
ב-25 באוגוסט 2015, הלסי הופיעה עם השיר בתוכנית "ג'ימי קימל לייב!". באוקטובר 2015, הופיעה עם השיר בתוכנית של סטיבן קולברט.
אנצ'נץ'
אנצ'נץ' (בהונגרית: Encsencs) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה בסמוך לגבול הרומני.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית אנצ'נץ' קטנה בעשרות השנים האחרונות, מ-1,985 תושבים בשנת 1990 עד 1,851 תושבים בשנת 2020.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין מאז המאה ה-14
יהודי אנצ'נץ'
יהודי ראשון הוזכר בכפר כבר משנת 1747, אך יהודים רבים החלו להתיישב באנצ'נץ' בסוף המאה ה-18. רובם היו סוחרים ובעלי מלאכה, ואחדים בעלי משקים זעירים. הקהילה התארגנה באמצע המאה ה-19.
בזמן הקרע ביהדות הונגריה בשנת 1869 לאחר קונגרס יהודי הונגריה, הצטרפה הקהילה לזרם האורתודוקסי שסירב לקבל את תקנות הקונגרס. במקום היו שני בתי עלמין, בית כנסת ו"חדר".
בשנת 1885 הייתה הקהילה היהודית כפופה לרב של נירבאטור.
במחלמת העולם הראשונה נפלו שניים מיהודי הכפר בקרבות, באותו זמן כיהן בכפר שופט מהקהילה היהודית. יחסי התושבים ליהודי הכפר היו טובים ובשנת 1930 כשהפקיעו השלטונות את שטחי היהודים והציעום למכירה, לא שיתפו תושבי הכפר פעולה עם המכירה. ובשנת 1940 כשהואשם אחד מיהודי הכפר בבגידה, העידו לטובתו אנשי הכפר הלא יהודים והוא שוחרר.
בשנת 1941 גויסו עשרה צעירים מהקהילה לשרות העבודה (עבודות כפייה עבור הצבא ההונגרי). בשנת 1944, אחרי כניסת הגרמנים להונגריה, הועברו יהודי אנצ'נץ' למחנה הריכוז בנירייש ומשם שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
רכס מיסטי
רכס מיסטי (באנגלית: Misty Range) הוא רכס הרים בהרי הרוקי הקנדיים, הממוקם מזרחית לדרך המהירה ביגהורן באזור קאנאנאסקיס, בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
היסטוריה
ג'ורג' דוסון נתן לרכס מיסטי (מילולית: "הרכס הערפילי") את שמו, בשנת 1884 (וכן נתן להר סטורם (מילולית: "הר הסופה") ולהר מיסט (מילולית: "הר הערפל") את שמם באותו מועד), לאחר שחווה מזג אוויר סוער במיוחד בעת שסקר את האזור. סיבה נוספת לשם ההרים הם הערפילים המכסים אותם בחודשי החורף (אף שדוסון לא ראה ערפילים אלה). שמו של הר ארת'וזה ניתן מאוחר יותר.
ויקטור קלימה
ויקטור קלימה (בגרמנית: Viktor Klima; נולד ב-4 ביוני 1947) הוא פוליטיקאי אוסטרי מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית ואיש עסקים. קלימה היה קנצלר אוסטריה בין השנים 1997-2000.
קריירה מוקדמת
קלימה נולד בעיר שווכאט שבאוסטריה תחתית. בשנת 1969 החל לעבוד עבור חברת הנפט OMV שהייתה אז בבעלות המדינה. בעבודה זו עסק במשך שנים רבות עד לכניסתו לפוליטיקה בשנת 1992. בשנותיו האחרונות בחברה אף שימש כחבר במועצת המנהלים שלה.
קנצלר אוסטריה
עם התפטרותו של ורניצקי בשנת 1997, נבחר קלימה לתפקיד יו"ר המפלגה הסוציאל-הדמוקרטית והושבע כקנצלר אוסטריה, לאחר שחידש את הקואליציה הגדולה בין מפלגתו שלו לבין מפלגת העם האוסטרית בראשות וולפגנג שיסל, ששימש במהלך הקדנציה כסגנו. במרץ 1998 ביקר קלימה ביקור גומלין בישראל.
כאיש מרכז ניסה קלימה למשוך את מפלגתו מעט ימינה ואף פעל בכיוון זה. כדוגמה הוא המשיך להפריט נכסים של המדינה, והפחית בהדרגה מספר שירותים ציבוריים שנכללו עד אז תחת המדיניות של מדינת הרווחה. כתוצאה מכך, אחוז גבוה מבין המצביעים המסורתיים של המפלגה כמו מעמד הפועלים שלא היו מרוצים מפעולות אלו, העבירו את תמיכתם ליורג היידר, פופוליסט ימני קיצוני, ראש מפלגת החירות האוסטרית. עם זאת, כמו קודמו בתפקיד ורניצקי, קלימה הודיע שוב ושוב ובפומבי כי בשום אופן הוא לא יכניס את היידר לקואליציה.
בעקבות הפסד מפלגתו בבחירות אוקטובר 1999, וניסיונו הכושל ליצור קואליציה עם מפלגת העם, התפטר קלימה מתפקידו כיו"ר המפלגה, ואלפרד גוזנבאואר מונה במקומו. הממשלה הוקמה בסוף בידי וולפגנג שיסל, יושב ראש מפלגת העם, שבצעד שנוי במחלוקת יצר קואליציה יחד עם המפלגה הימנית-קיצונית. מפלגת החירות האוסטרית.
מהלך זה עורר גל מחאות באוסטריה וברחבי אירופה, ובעוד המשא ומתן על הקמת ממשלה חדשה (בראשות מפלגת העם) על בסיס בחירות 1999 מתמשך, קלימה "קרא למנהיגי האיחוד האירופי לעזור להשפיע על המשא והמתן הקואליציוני", אמירה חסרת תקדים הקוראת להתערבות זרה בענייניה הפוליטיים של המדינה האוסטרית הריבונית, בעת שקלימה עדיין שימש כקנצלר בעת אמירתו זו. גם ראש ממשלת ישראל, אהוד ברק, שוחח עם מנהיגי צרפת, גרמניה וספרד במטרה ליזום מחאה משותפת נגד אפשרות זו. כאמור המחאות לא השפיעו על התוצאה, ובסופו של דבר הקים וולפגנג שיסל קואליציה יחד עם מפלגת החירות. בעקבות כך, החליטו ראשי הממשלות של 14 המדינות האחרות באיחוד האירופי להפסיק את שיתוף הפעולה עם ממשלת אוסטריה, והטילו עליה סנקציות. אוסטרים תומכי הממשלה האשימו את אנשי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, ואת הנשיא תומאס קלסטיל בהטלת הסנקציות, ואף הטילו ספק בנאמנותם למדינה. כשהתברר למנהיגי אירופה שהסנקציות לא הועילו, החליטו לנרמל את היחסים עם אוסטריה.
קריירה עסקית
כמה שבועות לאחר ההפסד, בסיוע ידידו גרהרד שרדר, עזב קלימה את הפוליטיקה ותפס עמדת ניהול בכירה בחברת פולקסווגן בארגנטינה. בשנת 2006 מונה קלימה למנהלה הכללי של פעילות החברה בדרום אמריקה, והוא חתום על חוזה עד שנת 2010.
דרו האוסטון
שבחים
ביוני 2013, אוניברסיטת MIT הזמינה את דרו לשאת דברים בפתיחת הטקס השנתי. בנאומו, נתן את העצה הבאה לקהל המאזינים: "אומרים שאתה הממוצע של חמשת האנשים איתם אתה מבלה את רוב זמנך. חישבו על זה לרגע אחד: מי יהיה במעגל זה של חמשת מכריך הקרובים? יש לי בשורות טובות: MIT הוא אחד המקומות הטובים ביותר בעולם למלא מעגל זה. אלמלא באתי לכאן, לא הייתי פוגש את אדם, לא הייתי פוגש את השותף המדהים שלי, ארש, ודרופבוקס לא הייתה נוצרת. דבר אחד שלמדתי הוא שלהקיף את עצמך באנשים מעוררי השראה חשוב בדיוק כמו להיות מוכשר או לעבוד קשה. אתם יכולים לתאר לעצמכם מה היה קורה אם מייקל ג'ורדן לא היה ב-NBA?, אם מעגל חמשת החברים שלו היו סתם אנשים מאיטליה? מעגל חבריך דוחף אותך להיות טוב יותר, בדיוק כפי שאדם דחף אותי."
נולן גולד
נולן גולד (באנגלית: Nolan Gould; נולד ב-28 באוקטובר 1998) הוא שחקן אמריקאי, הידוע בעיקר בזכות דמותו של לוק דאנפי בקומדיה של ABC "משפחה מודרנית".
ביוגרפיה
נולן גולד נולד בניו יורק שבארצות הברית, למשפחה מרקע נוצרי. הוריו הם אנג'לה ואדווין גולד. משפחתו עברה לפיניקס סיטי שבאלבמה זמן קצר לאחר לידתו בעקבות הקריירה הצבאית של אביו, וכשהיה בן 5 עברה המשפחה לקליפורניה ולבסוף השתקעה שם, בין היתר לטובת טיפוח קריירות המשחק של נולן ואחיו הגדול איידן, שחקן גם הוא. בניגוד לדמותו ב"משפחה מודרנית" המצטיירת לעיתים כטיפשה, נולן חבר בארגון המנסה.
קריירה
בגיל שלוש נרשם גולד לשיעורי משחק בעקבות אחיו הגדול איידן, וכשנה לאחר מכן החל לדגמן ולהופיע בפרסומות. העבודה הראשונה שלו הייתה צילומים בתחפושת של פיראט לטובת חברת תחפושות.
כילד, הוא עבר שיעורי משחק ואלתור. במהלך 2009 הוא הופיע בפרסומות עבור "The Hartford". בין הסרטים שבהם שיחק ניתן לכלול את "Ghoul" ו"חברים בחלל". בנוסף, הוא שיחק בסרטי הטלוויזיה "השעה ה-11" ו"Sweet Nothing in My Ear".
בשנת 2009 החל לככב בסדרת הטלוויזיה הפופולרית "משפחה מודרנית" שזכתה בפרס גילדת שחקני המסך בקטגוריית "צוות השחקנים הטוב ביותר". גולד גילם את לוקאס פיליפ "לוק" דאנפי, בן הזקונים של קלייר ופיל (ג'ולי בואן וטיי בארל). גולד שיחק בסדרה לכל אורך עונותיה עד לסיומה ב-2020 לאחר 11 עונות.
בשנת 2013 שיחק בקומדיית הנעורים "התנסות חובה" בכיכובה של אוברי פלזה.
בשנת 2014 שיחק בדרמה המלחמה "שדה נעליים אבודות" של שון מקנמרה לצידם של ג'ייסון אייזקס וזאק רוריג. ב-2017 השתתף בוידאו קליפ לשיר "1-800-273-8255" של הראפר והיוטיוב לוג'יק.