cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרנקים
היסטוריה
גרגוריוס טוען כי הפרנקים ישבו במקור באזור בפאנוניה ולאחר מכן התיישבו על גדות נהר הריין. מלומדים מודרניים מסכימים כי האיחוד הפרנקי צץ בתחילת המאה ה-3 מתוך איחוד של מספר קבוצות קטנות ומוקדמות יותר שישבו בעמק הריין התחתון ומזרחית לשם. האיחוד היווה התפתחות חברתית שהואצה אולי על ידי העלייה באי הסדר באזור כתוצאה מהמלחמה בין רומא למרקומנים שהחלה בשנת 166 וממאבקים אחרים שהתפתחו במאות ה-2 וה-3. עד סוף המאה ה-5 חולקו הפרנקים לשתי תת-קבוצות: הפרנקים הריפוארים, שישבו באזור קלן ולאורך הריין, והפרנקים הסאלים שחיו סמוך לחוף בסביבות פלנדריה. שתי הקבוצות התפתחו באופן עצמאי בנפרד והתאחדו לעיתים רחוקות כנגד אויב משותף.
מאז סוף המאה ה-2 הפרנקים הופיעו בעולם הרומאי במקורות ארכאולוגים וטקסטואלים, גם כאויבים וגם כבעלי ברית. בסביבות 250 לספירה, קבוצה אחת של פרנקים, שניצלה את האימפריה הרומית המוחלשת, חדרה לשטחי הקיסרות עד טרגונה בשטחי ספרד של היום והתיישבה באזור במשך מאה שנים לפני שהכוחות הרומאים הצליחו לגרש אותם. כארבעים שנה מאוחר יותר כבשו הפרנקים את אזור נהר סכלדה והחלו להפריע לתנועה הימית בתעלה האנגלית. הכוחות הרומאים השקיטו את האזור, אך לא גירשו ממנו את הפרנקים.
בשנים 358-355 לספירה, כאשר האימפריה הרומית הייתה כבר בתהליכי שקיעה, הקיסר יוליאנוס, בניסיון לפייס את הפרנקים, העניק להם את השטח גאליה-בלגיקה, אזור התואם את פלנדריה והולנד של היום. במהלך המאה ה-5 השתלטו הפרנקים בהדרגה על כל גאליה הרומאית שהייתה פרובינציה פורייה מאוד, מה שהפך אותם לשבט הגרמאני החזק ביותר.
שפה
השפה שדוברה על ידי הפרנקים המוקדמים ידועה כפרנקית עתיקה, שהתפתחה לבסוף להולנדית עתיקה בארצות השפלה. באזור גרמניה של היום הניבים הפרנקונים המזרחים הוחלפו בהדרגה מהמאה ה-14 על ידי שפות גרמאניות עיליות. באזור שהפך לצרפת הפרנקית הוחלפה החל מהמאה ה-8 על ידי צרפתית עתיקה.
אין שום כתב בשפה הפרנקית ששרד עד היום, וייתכן כי לא היה קיים אף פעם כתב בפרנקית. הלטינית הייתה השפה הכתובה של גאליה עוד לפני תקופת הפרנקים והיא נשארה גם בזמנם.
דת
הפרנקים עסקו בסוג של פגאניזם גרמאני, אולם ב-493 המלך כלוביס הראשון, שהתחתן עם נסיכה בורגונדית קתולית בשם קלותילדה, הוטבל לאמונה הקתולית על ידי רמיגיוס. לפי גרגוריוס מטור, יותר מ-3,000 מחייליו של כלוביס הוטבלו יחד איתו. אקט זה של התנצרות הפך את כלוביס למלך הפרנקים, שליט לגיטימי בעיני האפיפיור, והייתה לו השפעה עמוקה על ההיסטוריה של אירופה משום שבאותו הזמן הפרנקים היו השבט הגרמאני הגדול היחיד שהיה בקשר עם רומא. יריביהם האוסטרוגותים, הוויזיגותים והלומברדים האמינו בנצרות האריאנית ולכן הפרנקים קיבלו את תמיכתה של הכנסייה הקתולית. אולם גם לאחר שהתנצרו המשיכו הפרנקים לשמור על מנהגים אליליים ולא קתוליים, כמו פוליגמיה, טקסי פריון או טקסים לגירוש רוחות רעות.
הכנסייה הפרנקית של המרובינגים עוצבה על ידי מספר כוחות פנימיים וחיצוניים: היא הייתה צריכה להשלים עם היררכיה נוצרית גאלו-רומית מבוססת; היא הייתה צריכה לספק בסיס תאולוגי למלכות המרובינגית, שהייתה מבוססת על מסורת פגנית גרמאנית; היא הייתה צריכה לתת מקום לפעילויות מיסיונריות איריות ואנגלו-סקסיות מצד אחד, ולדרישות האפיפיוריות מצד שני.
הרפורמציה הקרולינגית בחיים המנזריים וביחסים בין הכנסייה למדינה יכולים להראות כשיאה של הכנסייה הפרנקית וכן כשינויה. ההון האישי הגדל של האצולה המרובינגית אפשר מתן תרומות למנזרים רבים, כמו אלו של קולומבנוס הקדוש. המאות החמישית, השישית והשביעית ראו שני גלים חשובים של נזירות בעולם הפרנקי, שהודחקו לאחר חקיקת חוקים שקבעו כי כל הנזירים חייבים לעקוב אחר כלליו של בנדיקטוס הקדוש.
לכנסייה היו יחסים לא קלים עם המלכים המרובינגים, שטענתם לכתר הסתמכה על מוצא מיסטי שהכנסייה עוד לא הסכימה איתו, ושנטו לחזור אל הפוליגמיה של אבותיהם הפגנים. כשנושאי משרת המאיורדומוס השתלטו על הממלכה הכנסייה תמכה בהם יותר, והרעיון של קיסר שהוכתר על ידי האפיפיור מצא חן בעיניהם הרבה יותר.
המרובינגים
מעט מאוד נשאר מהארכיטקטורה הפרנקית בימי המרובינגים. כתביו של גרגוריוס מטור מהללים את הכנסיות של ימיו, שנבנו בעיקר מעץ והשתמשו בצורת הבזיליקה המקובלת באותו הזמן. הדוגמה הטובה ביותר לארכיטקטורה מרובינגית ששרדה עד היום היא בית טבילה בעיר פואטייה, מבנה קטן בעל שלושה אפסיסים. בדרום צרפת ישנם מספרי בתי טבילה נוספים מהתקופה ששרדו.
עיקר האמנות המרובינגית ששרדה היא בצורת תכשיטים, כלי נשק מעוטרים ולבוש, שנמצאו באתרי קבורה פרנקים, כמו הקבר של המלכה ארגונד, שהתגלה בשנת 1959. לא נשארו כתבים מעוטרים רבים מהתקופה, אולם המעטים ששרדו מכילים ייצוגים זואומורפים רבים. בהשוואה לאמנות של אותה התקופה מהאיים הבריטיים, העבודות הפרנקיות מראות שימוש רציף יותר של הסגנון העתיק ורמה נחותה יותר של עיצוב וייצור. אולם העבודות ששרדו הן כל כך מעטות שיכול להיות שהן לא מייצגות את היכולת הטובה ביותר של האמנים הפרנקים.
הקרולינגים
העבודות שנעשו במרכזים הראשיים של הרנסאנס הקרולינגי מייצגות שינוי גדול מאלו של המרובינגים, והן גם שרדו בכמויות גדולות יותר. האמנויות הוויזואליות והספרותיות מומנו ועודדו על ידי קרל הגדול, שייבא אמנים מארצות אחרות כשהיה בכך צורך. ההתפתחויות הקרולינגיות היו מכריעות במובנים רבים לכיוון העתידי של האמנות המערבית.
המונומנט החשוב ביותר של הארכיטקטורה הקרולינגית ששרד עד היום הוא הקפלה הארמונית בקתדרלת אאכן המהווה עיבוד של בזיליקת סן ויטאלה ברוונה, ממנה אף הובאו חלק מהעמודים.
כתבים מעוטרים ולוחות שנהב מהתקופה הקרולינגית שרדו בכמויות סבירות, והם מתקרבים לאיכות של אלו מקונסטנטינופול.
אילן בירן
אילן בירן (נולד ב-3 באוקטובר 1946) הוא איש ביטחון ישראלי, כיהן כאלוף בצה"ל, ומאז שחרורו ממלא תפקידים בכירים במגזר העסקי והציבורי.
שירותו בצה"ל
בירן נולד וגדל בקריית חיים ולמד בבית הספר תיכון קריית חיים. בירן הוא אחיו של שמריהו בירן, שהיה ראש עיריית עכו. בירן היה חבר בגרעין נח"ל, אולם עם גיוסו לצה"ל ב-1964 עזב את הגרעין והתנדב לסיירת שקד. בסיירת עבר בירן מסלול הכשרה כלוחם וכן עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס סיור. בהמשך עבר קורס קציני חי"ר. במהלך מלחמת ששת הימים (1967) שימש כסמ"פ (סגן מפקד פלוגה) של פלוגת צוערים בבה"ד 1 ולחם בחזית ירדן. לאחר המלחמה ביקש להשתחרר אך שוכנע להמשיך בשירות כקצין בחטיבת גולני; במהלך מלחמת ההתשה היה מ"פ וקמב"ץ (קצין מבצעים) חטיבתי. במלחמת יום הכיפורים (1973) לחם בירן כסמג"ד (סגן מפקד גדוד) גדוד 13 בקרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן. לאחר המלחמה מונה למפקד גדוד 13, עליו פיקד במלחמת ההתשה במובלעת הסורית. במהלך הלחימה נפצע בירן בראשו, לאחר שהחלים השתלם במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. שירת כראש לשכת הרמטכ"ל מוטה גור ורפאל איתן, ב-1979 מונה למפקד חטיבת גולני בדרגת אל"ם, ופיקד על כוחות החטיבה במבצע מוביל.
בשנת 1982 מונה לפקד על בית הספר לקצינים (בה"ד 1), בשנת 1984 הועלה לדרגת תא"ל ומונה לפקד על אוגדה 78 המשוריינת, וב-1985 מונה לפקד על עוצבת הגליל (אוגמ"ר 91). בשנת 1987 מונה לראש חטיבת המבצעים במטכ"ל. ב-13 בינואר 1989 הועלה בירן לדרגת אלוף ומונה לראש אגף אפסנאות (אג"א, מקביל לאגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה - אט"ל שקיים כיום) במטכ"ל. באפריל 1994 מונה למפקד פיקוד המרכז. בתקופה זו תכנן הפיקוד את הסכם אוסלו ב' והוציאו לפועל.
תפקידיו הציבוריים
ב-1996 פשט בירן את מדיו ומונה ליו"ר דירקטוריון בתי זיקוק לנפט. כמה חודשים לאחר מינויו זה נקרא על ידי שר הביטחון לכהן כמנכ"ל משרד הביטחון, תפקיד אותו מילא עד שנת 1999. במסגרת תפקידו זה היה אחראי על ניהול תקציב של למעלה מ-8 מיליארד דולר, על מיסוד תוכניות רב-שנתיות עתירות ממון וטכנולוגיה והובלת התעשיות הביטחוניות להגדלה משמעותית של היצוא ותוכניות הבראה.
בשנת 1999, עם פרישתו ממשרד הביטחון וסיום 35 שנות שירות במערכת הביטחון, מונה למנכ"ל חברת בזק החברה הישראלית לתקשורת. במסגרת תפקידו זה הוביל וגיבש לראשונה את האסטרטגיה התאגידית של קבוצת בזק, הביא לשינוי המבנה הארגוני ולייעולו וקידם את החברה בהתמודדותה אל מול תהליכי ההפרטה והתחרותיות בשוק התקשורת. בתקופת כהונתו כמנכ"ל החברה עמד מחזורה השנתי של חב' בזק האם על למעלה ממיליארד דולר עם 8,500 עובדים והתאגיד כולו עמד על מחזור שנתי של למעלה משני מיליארד דולר עם 16,000 עובדים.
בין השנים 2006-2004 כיהן כיו"ר דירקטוריון חברת yes ובשנת 2006 מונה ליו"ר דירקטוריון מנועי בית שמש.
במקביל, כיהן כדירקטור במספר חברות ובהן: התעשייה האווירית לישראל, נטפים, בנק מסד, דלתא 3 (נסד"ק-ארצות הברית), אתגר-קרן הון סיכון וכן יועץ ל-AL-CIELO ויו"ר מיזם CENTICAL.
בשנת 2007 מונה ליו"ר דירקטוריון רפאל - מערכות לחימה מתקדמות.
בין השנים 2001–2011 כיהן כמתאם נושא השבויים והנעדרים מטעם ראש הממשלה.
כיום מכהן כיו"ר חברת מלודאה MELODEA Bio Based Solutions.
דירקטור בחברת איתמר מדיקל.
אילן בירן פעיל גם בתחומים ממלכתיים-ציבוריים.
הוא משמש בהתנדבות כיו"ר הוועד המנהל – המכללה האקדמית כנרת בעמק הירדן.
בנוסף, הוא משמש כחבר בוועד הפעולה המלווה את בית הספר רוגוזין בתל אביב, וחבר בצוות ההנהלה של כנס הרצליה במרכז הבין תחומי.
בירן מתגורר בתל אביב.
רוטשילד
רוטשילד (Rothschild, או Rothchild) הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית ומשמעותו מגן (או סמל) אדום.
בדרום-מערב גרמניה היו שכיחים שמות משפחה על פי סימונים או ציורים על בתים. כך למשל, הפך Rotes Schild ("שלט אדום") לשם Rothschild. {{פירושונים| אישים אחרים ששם משפחתם רוטשילד: כתבי יד: אתרים:
ראו גם
בני השושלת:
הערות שוליים
}}
רוד קלר
מייג'ור גנרל רודני פרדריק לאופולד קלר CBE (באנגלית: Rodney Frederick Leopold Keller; 2 באוקטובר 1900 – 21 ביוני 1954) היה קצין בצבא קנדה במלחמת העולם השנייה, שפיקד על הדיוויזיה הקנדית השלישית, שנחתה בחוף ג'ונו במהלך הפלישה לנורמנדי.
ביוגרפיה
רוד קלר נולד בטטברי, אנגליה ב-2 באוקטובר 1900, ונכנס למכללה הצבאית המלכותית בקינגסטון, אונטריו, בשנים האחרונות של מלחמת העולם הראשונה. עם סיום לימודיו הצטרף לרגימנט חיל הרגלים הקנדי של הנסיכה פטרישיה, אחד הרגימנטים של הכוח הקבוע הקנדי. כמו קצינים קנדים מבטיחים רבים אחרים של אותה תקופה, הוא למד במכללה לפיקוד ומטה, קימברלי באנגליה.
כאשר קנדה יצאה למלחמה, נשלח רוד קלר מעבר לים כקצין אג"ם של חטיבה. הוא מונה למפקד על רגימנט חיל הרגלים הקנדי של הנסיכה פטרישיה בשנת 1941 ומספר חודשים לאחר מכן מונה למפקד חטיבת הרגלים הקנדית הראשונה. קלר הועלה לדרגת מייג'ור גנרל, וב-8 בספטמבר 1942 מונה למפקד הדיוויזיה הקנדית השלישית. קלר היה פופולרי בקרב כוחותיו, שהעריכו את נימוסיו ואת שפתו המדוברת; עם זאת, בעיית שתייה וכמה הפרות של אמצעי אבטחה לפני ה-D-Day עלו לו בתמיכה של הקצינים הבכירים.
במהלך החודש הראשון של המערכה בנורמנדי צוין כי הוא "קופצני ומתוח נורא". הממונים עליו בקורפוס הבריטי הראשון ובארמייה הבריטית השנייה ראו אותו כלא כשיר לפיקוד על הדיוויזיה, אולם גאי סיימונס, שהיה אמור לפקד על הקורפוס הקנדי השני עם הפעלתו בנורמנדי, דרש לתת לו להמשיך בתפקידו, ואפילו סירב להתפטרות של קלר שהודה בעצמו במתח. במהלך הקרב על קן, קלר טיפל בצורה גרועה במבצע ווינדזור, ושלח חטיבה מחוזקת לבצע פעולה אוגדתית והאציל את התכנון לאחת מחטיבותיו.
רות שטייניץ
רות שטייניץ (Ruth Steinitz; 27 בנובמבר 1907 – 18 בדצמבר 1995) הייתה רופאת ילדים ישראלית בירושלים ויישובי העולים בפרוזדור ירושלים עם קום המדינה. בהמשך עברה למחקר אפידמיולוגיה של מחלות סרטן. הקימה את הרישום הלאומי לסרטן בישראל במשרד הבריאות והייתה הראשונה לנהל אותו.
ביוגרפיה
רות לבית אבר נולדה וגדלה בברסלאו שבגרמניה (היום וורוצלב בפולין). היא בתם הבכורה של אוסקר אבר, סוחר רהיטים עתיקים, ואגנס אבר לבית קאופמן.
לאחר סיום הגמנסיה בברסלאו למדה רפואה באוניברסיטאות היידלברג, ברסלאו וברלין. נישאה להיינץ שטייניץ, סטודנט לרפואה ולזואולוגיה, ולימים פרופסור ומנהל המחלקה לזואולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. בתחילת 1933, עת שהזוג שטייניץ נמצא בשנת הלימודים האחרונה (סטאג') בבית חולים בברלין, ובעקבות עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, נאסר עליהם לעבוד בבתי חולים בשל היותם יהודים. לרות שטייניץ נחסמה סופית אפשרות רכישת מקצוע הרפואה במולדתה והעיסוק בו. בהיות בעלה ציוני, עלו השניים באותה שנה לארץ ישראל.
בחמש השנים הראשונות לאחר עלייתם הם התגוררו ברחובות ובפתח תקווה, וב-1938 השתקעו סופית בירושלים. נולדו להם שלושה בנים אשר בבגרותם פנו למדעים: רפאל שטייניץ, אסטרופיזקאי, פרופסור אמריטוס במחלקה לפיזיקה של אוניברסיטת בן-גוריון, באר שבע; גדעון שטייניץ, גאולוג, מדען בכיר ובעברו מנהל של המכון הגיאולוגי לישראל בירושלים; בנימין שטייניץ, פיזיולוג של צמחים, בעבר מדען בכיר במכון למדעי הצמח, מינהל המחקר החקלאי, מרכז וולקני, ראשון לציון.
רות שטייניץ נפטרה בירושלים בדצמבר 1995 ונקברה שם.
קריירה מקצועית
למרות שאיפתה ונסיונותיה, סירבו השלטונות הבריטים לאשר לשטייניץ לעסוק ברפואה עד סיום השלטון המנדטורי בארץ ישראל (פלשתינה) ב-1948. היא לא וויתרה, ונאבקה בנחישות על זכותה להיות רופאה. לאחר מלחמת העצמאות, ושמונה עשרה שנה לאחר שהקריירה הרפואית שלה נגדעה בגרמניה, נענתה בקשתה ב-1951, והיא השלימה בבית חולים ביקור חולים בירושלים את החסר כדי לקבל תואר רופאה אצל פרופסור הרמן צונדק ואצל רופאת הילדים ד"ר הלנה כגן. בשנים 1952–1953 עברה התמחות בבריאות הציבור בבית הספר לבריאות הציבור של אוניברסיטת ייל שבמדינת קונטיקט, ארצות הברית. אישור בישראל לעסוק כרופאה הוענק לרות שטייניץ ב-1952 (והיא אז בשנת ה-45 לחייה). תעודת רופא מומחה לבריאות הציבור הוענק לה עשור אחר כך (1962).
לאחר שובה מארצות הברית, בשנים 1952–1954, עבדה במחקר סרטן אצל פרופסור ת. גרושקה, במחלקה לרפואה חברתית שבבית חולים הדסה בירושלים. בעקבות לימודי בריאות הציבור בארצות הברית ומחקר הסרטן בהדסה התגבשה אצל שטייניץ המחשבה להקים בישראל גוף רישום לסרטן. אולם, לקח זמן עד שהרעיונות של שטייניץ יתקבלו ויבשילו בקרב גורמי המדינה בישראל שהיו צריכים לאשר ולאפשר לה לממשם. בינתיים, עבדה כרופאה באגף לבריאות הציבור של הדסה, ונסעה יום יום, בשנים 1954–1956, בין מושבי העולים שבפרוזדור ירושלים ותפקדה כרופאה יחידה של כל היישובים בתחום בריאות המשפחה ("טיפת חלב") ובכלל זה גם כרופאת בתי הספר באזור. בזמן מבצע קדש (1956) הועברה על ידי אגף לבריאות הציבור של הדסה לתחנת טיפת חלב בשכונת נחלאות בירושלים, והוטל עליה לאחד בתפקודה את הפונקציות של רופאת טיפת חלב עם תפקיד השרות האזורי שמטפל בחולים כרוניים. בפעילות זו עסקה עד שעברה למשרד הבריאות כדי להקים את היחידה לרישום סרטן.
רות שטייניץ התעניינה במחקר סרטן במבט ברמת אוכלוסייה, מבט אפידמיולוגי אשר בשנות החמישים של המאה ה-20 עדיין לא קנה לעצמו אחיזה בחקר הסרטן בישראל. עם שובה מארצות הברית, יחד עם ד"ר ת. גרושקה מבית חולים הדסה בירושלים, נבחנו, ברמת אוכלוסיית נשים חולות, ההשפעות והתוצאות הנובעות משיהוי באבחנה וטיפול בסרטן השד של האשה. לאחר שהצטרפה ב-1959 לאגף לאפידמיולוגיה במשרד הבריאות בירושלים, הקימה וניהלה יחידה שנקראה הרישום הלאומי לסרטן בישראל. יחידה זו הוקמה בתמיכת האגודה למלחמה בסרטן, אגודה בה שטייניץ הייתה מתנדבת פעילה במשך עשרות שנים. תכליתו של הרישום לאסוף נתונים על הארעות מחלות סרטן בקרב כלל אזרחי ישראל, ובו מתבצע איסוף וניטור שוטף ומתמשך של נתונים על כל חולה חדש ומחלתו, שלבי התפתחות המחלה, וקבלת מידע על הישרדות ותמותה של החולה. נתוני החולים שברישום הם של כל החולים המגיעים לאיבחון וטיפול בבתי חולים, והם נשלחים למאגר הרישום במשרד הבריאות מכל בתי החולים בארץ.
בראשיתו, הרישום התנהל בכרטסת, אך עד מהרה, עוד בשנות ה-60 הראשונות של המאה העשרים, שטייניץ ניווטה את פיתוח מאגר הנתונים למאגר ממוחשב. מסד הנתונים המצטברים לאורך עשרות שנים, מאז ייסוד הרישום ועד היום, משמש מחקרים באפידמיולוגיה של מחלות סרטן. באמצעות עיבוד הנתונים שבמאגר ניתן ללמוד על סוגי סרטן שונים תוך התייחסות למאפיינים כגון גיל החולה, מינו, הארץ ממנה עלה, מקום מגוריו או המקום הגאוגרפי של עבודתו בישראל, סוג עיסוק או עבודה, חשיפה לגורמי סביבה מסכני בריאות (קרינת שמש, כימקלים מזהמים), או על מגמות תחלואה, השרדות ותמותה המשתנים במימד הזמן.
בעת הקמתו, היו לרישום הלאומי לסרטן בישראל מאפיינים המייחדים אותו מהרישומים המקבילים של ארצות אחרות: א) במדינות המערב הגדולות והמתקדמות, וביפן, בגלל ממדיהן הגאוגרפים וגודל האוכלוסייה שבהן, הרישומים לסרטן לרוב מקיפים פלחי אוכלוסייה, והניתוחים האפידמיולוגים מבוססים על מדגמים מתוך כלל האוכלוסייה. הרישום בישראל היה מראשיתו אחד מהרישומים לסרטן הראשונים בעולם שהקיפו את כל אוכלוסיית המדינה. (ב) אוכלוסיית ישראל מאופיינת בהרכב דמוגרפי מגוון וייחודי לה – אוכלוסיית ילידים בני המקום יהודים ושאינם יהודים, ומהגרים שהגיעו ממדינות רבות ושונות מאוד זו מזו. מתוך הכרה במכלול המאפיינים הייחודיים הללו, שטייניץ הבינה שתוצאות המחקרים האפידמיולוגים בישראל יהיו לעניין לרופאים וחוקרי סרטן בישראל כמו גם לקהילה הבינלאומית של אפידמיולוגים חוקרי סרטן. לכן דאגה, מרגע הקמת הרישום, למדיניות של פרסומים תקופתיים של משרד הבריאות, ולהנגשת הנתונים לרופאים וחוקרים מהאקדמיה בישראל ומחוצה לה. בנוסף, יזמה מחקרים משלה. על בסיס מכלול עשייה זה רות שטייניץ הייתה חוקרת מוערכת ובעלת מוניטין בינלאומי, כפי שהדבר השתקף בזכייה במענקי מחקר מקרנות בחו"ל, הזמנות לכנסים בינלאומיים, הזמנות לכתיבת פרקים בספרים שנערכו על ידי חוקרים במדינות שונות, והזמנות למתן ייעוץ בנושאים הקשורים להקמה והפעלת רישומי סרטן לאומיים במדינות אחרות.
שטייניץ ניהלה את הרישום הלאומי לסרטן עד לפרישה לגמלאות ב-1969. אחרי הפרישה הרשמית המשיכה לעבוד ברישום, במחקר ובפרסום תוצאות המחקרים במשך למעלה משני עשורים נוספים. היא חדלה לעבוד עקב מחלה כשלוש שנים לפני פטירתה. הספיקה לכתוב ולהיות שותפה בכתיבת עשרות רבות של פרסומים מסוגים שונים בבמות מיקצועיות ומדעיות בישראל ומחוצה לה. בהתחשב בגיל המתקדם יחסית בו החלה את הקריירה המחקרית, ובהינתן שפעלה במסגרת שאינה אקדמיה, הישגיה בעשייה, מחקר ופרסום הם יוצאי דופן בהיקפם. הקמת והפעלת הרישום הלאומי לסרטן, הפועל עד היום, היא תרומה בת-קיימא לבריאות הציבור במדינת ישראל.
מעינה של תורה
"מעינה של תורה" הוא אחד הספרים הקלאסיים שנכתבו על חמישה חומשי תורה, בו לוקטו מאות דברי תורה קצרים על פרשת השבוע מאת גדולי ישראל, הספר נכתב על ידי הרב אלכסנדר זושא פרידמן.
תוכן הספר
הספר נכתב על סדר פרשיות השבוע אך כולל בתוכו דברי תורה גם על ההפטרות, מועדי השנה ותרי"ג מצוות.
רוב דברי התורה בספר הם מרבנים מהמאה ה-18 וה-19 וביניהם השפת אמת, תפארת שלמה, החוזה מלובלין, בית הלוי. אך ישנם גם דברי תורה מרבנים בתקופות מוקדמות יותר כגון אור החיים, ספר הזוהר, האר"י, האלשיך.
בנוסף לדברי תורה המובאים בשמם של רבנים וספרים, ישנם הרבה דברי תורה "מפי השמועה" כלומר שהמחבר שמע אותם מתוך מה שהבריות מספרות, ולא מתוך ידיעה או קריאה בכתב.
על שם הספר נקרא רחוב "מעיינה של תורה" בבני ברק.
רקע לכתיבת הספר
בהקדמה מסביר המחבר את הצורך בספר מסוג זה בתקופה של ירידה רוחנית. לדבריו, על ידי כתיבת רעיונות קצרים ומושכים הכתובים בלשון קלה ונוחה להבנה ניתן לקרב את דברי התורה אל המוני העם הטרודים והעסוקים ובמיוחד אל צעירי הדור, שכבר אינם מסוגלים לפתוח בעצמם את הספרים הכתובים ב"לשון הקודש" ו"בסגנון התלמודי העתיק".
מהדורות הספר
הספר במקורו נכתב ביידיש בשם "דער תורה קוואל" ויצא לאור בוורשה בשנת תרצ"ח (1938), הדפסה נוספת נעשתה בשאנגחאי בשנת תש"ו (1946), ובניו יורק בהוצאת מסורה בשנת תשי"א (1950). בשנת תשט"ז (1956) תורגם הספר לעברית על ידי הסופר מאיר צבי פרוש ויצאה לאור בהוצאת פאר וחזר ונדפס פעמים רבות.
דייב בטיסטה
דייוויד מייקל "דייב" באוטיסטה ג'וניור (באנגלית: David Michael "Dave" Bautista, Jr.; נולד ב-18 בינואר 1969), הידוע יותר בשם הבמה בטיסטה, הוא שחקן קולנוע ומתאבק עבר אמריקאי ב-WWE. ידוע בעיקר בזכות כוחו הפיזי הרב וממדיו הגדולים. זכה באליפות העולם במשקל כבד (2005) והפך לאחת הדמויות המרכזיות ב-WWE.
OVW
נולד בוושינגטון די.סי. שבארצות הברית. בטיסטה ערך את הופעת הבכורה שלו בהיאבקות בארגון OVW, בשנת 2000. הוא הופיע בשם "הענק" ודמותו הייתה ידועה בכינוי "שומר השערים של הגיהנום". בטיסטה בלט בזכות גודלו הפיזי וכוחו הרב.
למרות היותו טירון, דמותו של בטיסטה התבלטה ושובצה למופעי בידור עם המתאבקים המובילים בארגון. דמותו של בטיסטה אף החזיקה בתואר האליפות של הארגון.
WWE
הופעת הבכורה של בטיסטה בארגון ה-WWE הייתה ב-9 במאי 2002 בתוכנית סמאקדאון בשם "הגבאי בטיסטה". הוא בעיקר הִצְטָוֵּת עם דיבון באותה תקופה, ובמיוחד מול רנדי אורטון. בטיסטה הפסיד בפעם הראשונה לריקישי לאחר שדיבון הכה אותו בטעות. במשך כמה שבועות הזוג התווכח עד שבטיסטה בגד בדיבון. לאחר מכן, עבר לתוכנית Raw ואז הוחל לקרוא לו בשמו האמיתי, דייב בטיסטה (או פשוט "בטיסטה"). באותה תקופה הוא התחיל לשתף פעולה עם ריק פלייר והתחיל יריבות עם קיין, אותו ניצח באירוע "ארמגדון".
אבולוציה (2005-2003)
בינואר 2003, בטיסטה הצטרף לטריפל H, ריק פלייר ורנדי אורטון וביחד הם יצרו את הקבוצה "אבולוציה", אך באותו זמן בטיסטה קרע את שריר הזרוע התלת-ראשי שלו ודבר זה חייב אותו לצאת לתקופת החלמה. לאחר תקופת החלמה בת 8 חודשים, בטיסטה חזר ב-20 באוקטובר בפרק של Raw, שם התערב במהלך קרב בין גולדברג לשון מייקלס, ואז שבר לגולדברג את העקב עם כיסא. לאחר מכן, חבריו של בטיסטה ל"אבולוציה" באו והעניקו לו 100,000 דולר על כך שפצע את גולדברג. ב-10 בנובמבר, גולדברג ניצח את בטיסטה בפסילה לאחר התערבות של טריפל H.
באירוע "ארמגדון", בטיסטה השתתף בשני קרבות: בראשון הוא הפסיד לשון מייקלס, אך בשני ניצח, יחד עם ריק פלייר, בקרב זוגות מרובה משתתפים כדי לזכות בתוארי הזוגות. באותו הערב, אורטון גם זכה באליפות הבין יבשתית וטריפל H זכה באליפות העולם במשקל כבד, כך שאבולוציה החזיקה בכל התארים החשובים של התוכנית. בטיסטה ופלייר המשיכו להחזיק בתארים עד 16 בפברואר שם הפסידו אותם לבוקר טי ורוב ואן דאם. הם זכו בתואר שוב והחזיקו בו לתקופה קצרה.
באירוע "סדרת ההישרדות", טריפל H, בטיסטה, אדג' וסניצקי הובסו בידי מייבן, כריס ג'ריקו, כריס בנואה ורנדי אורטון, ולפי תנאי הקרב, כל אחד מחברי הצוות המנצח היה יכול לשלוט בתוכנית Raw ליום. מערכת היחסים בין בטיסטה לטריפל H התחילה להתערער. לאחר הפסד לג'ריקו, טריפל H צחק על באטיסטה והעליב אותו. באותו יום טריפל H נמצא מעולף מאחורי הקלעים, ולפי דבריו של פלייר, בטיסטה תקף אותו. אך מאוחר יותר התברר כי טריפל H ובטיסטה העמידו פנים כדי למנוע מטריפל H להילחם בקרב מאוחר יותר. במהלך השבועות הבאים, האהדה לבטיסטה החלה לגדול והוא התחיל להתעמת יותר עם דמויות "רעות". אך הוא המשיך לעזור לטריפל H.
כששנת 2005 החלה, טריפל H חשש שבטיסטה ייקח ממנו את תואר העולם, והציע לבטיסטה לא להיכנס לקרב הרויאל ראמבל, שהזוכה בו יכול לקבל קרב על תואר העולם, ובמקום זאת יתרכז בלעזור לטריפל H להגן על תארו. בטיסטה נכנס למרות הכל ואף ניצח וקיבל זכות לקרב על תואר העולם ברסלמניה 21. לבטיסטה ניתנה הבחירה: להילחם מול טריפל H על תואר העולם או מול אלוף ה-WWE, ג'ון "בראדשו" לייפילד (JBL). טריפל H הציע לבטיסטה לאתגר את לייפילד כדי שהקבוצה שלהם תוכל "לשלוט בארגון". במהלך אותו זמן, בטיסטה כמעט נדרס מהלימוזינה של JBL. בטיסטה התעמת עם JBL בכמה מקרים ו-JBL הכחיש שהוא נהג בלימוזינה. בטיסטה שמע שיחה בין ריק פלייר וטריפל H, וגילה שהם ביימו את הדריסה כדי שבטיסטה לא ילחם מול טריפל H. בטיסטה העמיד פנים שהוא כן עובר לסמאקדאון, כשהוא מסמל לחבריו באגודל מורם שהוא עובר לשם, אך אז בטיסטה הפך את האגודל שלו כלפי מטה, תקף את פלייר ואת טריפל H והעביר את טריפל H דרך שולחן, ואז הכריז שהוא ילחם מול טריפל H, וכך הפך לדמות "טובה".
סמאקדאון (2008-2005)
בטיסטה זכה באליפות העולם מטריפל H ב-3 באפריל 2005 ברסלמניה 21. באטיסטה גם הגן על תארו בקרב חוזר מול טריפל H באירוע באקלאש. לאחר שהגן על תוארו מול אדג', ריק פלייר וטריפל H תקפו את בטיסטה כשטריפל H מאתגר אותו לקרב "גיהנום בכלוב" על התואר באירוע "נקמה". בטיסטה אכן ניצח את טריפל H ושמר על התואר, ובכך נהיה המתאבק הראשון שניצח אותו בסוג הקרב הזה.
דמותו של בטיסטה עברה לתוכנית סמאקדאון ב-30 ביוני. בטיסטה החל במהרה יריבות מול JBL .JBL ניצח את בטיסטה בפסילה באירוע "המסיבה האמריקנית הגדולה" לאחר שבטיסטה השתמש בכיסא ברזל על JBL. ב"סאמרסלאם" הוא ניצח את JBL בקרב ללא חוקים, ולאחר מכן ניצח אותו בקרב רצועה בסמאקדאון. בטיסטה צוות עם המתאבק אדי גאררו והשניים הוצגו כחברים טובים שעזרו זה לזה, למרות שנאמנותו של גאררו הוטלה בספק. בטיסטה ניצח אותו באירוע "ללא רחמים". לאחר שבטיסטה סבל מקרע בשריר הגב שלו בנובמבר, הוכרז שילחם בקרב על התואר מול אדי גאררו ורנדי אורטון כעבור שבוע, כשהתוכניות היו שגאררו יזכה בתואר ובאטיסטה יצא לחופשת החלמה. אך גאררו נפטר ביום של הקרב, ודמותו של בטיסטה הספידה אותו.
בטיסטה הוביל את צוות סמאקדאון לניצחון על צוות Raw ב"סדרת ההישרדות" 2005. במהלך התוכניות לפני הקרב, כדי להסביר את פציעתו של בטיסטה, קיין והביג שואו תקפו אותו. לאחר שעזר לדמותו של ריי מיסטריו, שגם הנציח את גאררו, מול ביג שואו וקיין, הוכרז ששני הצוותים יפגשו בארמגדון.
ממש לפני הקרב, בטיסטה ומיסטריו ניצחו את "MNM" וזכו בתוארי הזוגות. הקרב שלהם מול ביג שואו וקיין הפך לקרב של אלופי זוגות מול אלופי זוגות. בטיסטה ומיסטריו הפסידו להם. כעבור שבועיים, הם הפסידו את התארים בחזרה ל-MNM לאחר שמארק הנרי תקף את בטיסטה. כעבור שבוע, שני הצוותים נפגשו שוב בקרב כלוב ברזל, שם הנרי שוב תקף את בטיסטה וגרם להפסד שלו ושל מיסטריו. כעבור 3 ימים, ב-9 בינואר, הוכרז שבטיסטה שוב קרע את השריר התלת ראשי. ב-13 בינואר, הוא ויתר על תואר העולם למשקל כבד. בטיסטה החזיק בתואר 282 ימים, יותר מ-280 הימים שהחזיק בו טריפל H. לפיכך בטיסטה שבר את השיא של כל מתאבק אחר שהחזיק בתואר זה.
חזרה מפציעה (2006)
בטיסטה הופיע בכמה אירועים, כשהיה פצוע, ובכולם אמר שהוא מתכוון לזכות בתואר שוב. באטיסטה חזר ב-7 ביולי ומיד איתגר את מארק הנרי לקרב. בטיסטה גם ניצח, יחד עם ריי מיסטריו ובובי לאשלי, את בוקר טי, פינלי ומארק הנרי. הנרי נפצע בקרב זה וכך הקרב ביניהם נדחה.
מכיוון שהקרב בינו ובין הנרי ב"מסיבה האמריקנית הגדולה", בו המנצח מקבל קרב על התואר, בוטל, בטיסטה איתגר כל מתאבק להילחם מולו. לאתגר ענה מר קנדי. בטיסטה הפסיד בקרב זה בפסילה. לאחר מכן הפסיד לקנדי עוד קרב בספירת חוץ ובסוף ניצח אותו בהצמדה.
באותו הזמן, בטיסטה ניסה לזכות שוב בתואר העולם, והוא התחיל יריבות עם המלך בוקר. בטיסטה זכה בקרב ביניהם ב"סאמרסלאם" בפסילה, אך לא בתואר. כעבור כמה שבועות בסמאקדאון, בטיסטה שוב הפסיד לבוקר לאחר שבוקר קיבל עזרה מכמה מתאבקים אחרים. בטיסטה המשיך להילחם מול בוקר ולבסוף ניצח אותו ב"סדרת ההישרדות", שנערכה, באופן אירוני, במקום בו הוא ויתר על התואר בינואר.
אליפות העולם (2007)
בטיסטה היה אמור להילחם מול קאלי הגדול במסיבה האמריקנית הגדולה, אך תוכניות אלה השתנו שבוע לפני הקרב: אדג' ויתר על תארו. נערך קרב גדול על התואר באותו יום שם קאלי זכה בתואר לאחר שהוא מדיח את בטיסטה ואת קיין, שהיה אמור לקבל קרב על התואר. כעבור יומיים, בטיסטה וקיין הפסידו לקאלי בקרב על התואר. בטיסטה ניצח את קאלי בפסילה ב"סאמרסלאם" ובאירוע "בלתי נסלח", ניצח את קאלי ואת ריי מיסטריו וזכה בתואר בפעם השלישית. כעבור חודש הוא ניצח את קאלי והגן על תארו.
לאחר חזרתו של הקברן, בטיסטה איתגר אותו לקרב וניצח את אותו ב"סייבר סאנדיי". ב"סדרת ההישרדות", הם נלחמו בקרב "גיהנום בכלוב" שם בטיסטה ניצח כתוצאה מהתערבות של אדג' החוזר. ב"ארמגדון", אדג' ניצח את הקברן ואת בטיסטה וזכה בתואר.
חזרה ל-Raw
בטיסטה המשיך לנסות לקבל קרב על התואר, כשהוא נלחם ברויאל ראמבל ובקרב "תא ההדחות" כדי לקבל קרב על התואר. הוא הפסיד בשני הקרבות.
ברסלמניה 24, הוא ניצח את אומאגה. לאחר ששון מייקלס הפריש את ריק פלייר באותו אירוע, ולאחר שבדראפט 2008 של הארגון, נקבע שבטיסטה יעבור לתוכנית Raw, בטיסטה החל יריבות מול מייקלס, כשהוא מפסיד לו בבאקלאש בקרב בו כריס ג'ריקו היה השופט. לאחר מכן בטיסטה ניצח את מייקלס בקרב אלונקה.
בטיסטה זכה באליפות הזוגות יחד עם ג'ון סינה, אך הם הפסידו את התארים חזרה לקודי רודס ולטד דיביאסי הבן כעבור שבוע. ב"סאמרסלאם", בטיסטה ניצח את סינה.
ב-26 באוקטובר, בטיסטה זכה בתואר העולמי הרביעי שלו כשניצח את כריס ג'ריקו בקרב שבו סטיב אוסטין שפט. אך כעבור 8 ימים, הוא הפסיד לג'ריקו את התואר בקרב כלוב.
לאחר מכן בטיסטה החל יריבות מול רנדי אורטון. הצוות שלו (שכלל את CM פאנק, קופי קינגסטון, מאט הארדי ו-R טרות') הובס ב"סדרת ההישרדות" בידי הצוות של אורטון (שכלל את אורטון עצמו, קודי רודס, שלטון בנג'מין, מארק הנרי ואת ויליאם ריגל). כעבור חודש, ב"ארמגדון", בטיסטה ניצח את אורטון. למחרת היום, במהלך קרב, אורטון בעט לבטיסטה בראש, דבר ש"פצע" אותו.
בטיסטה חזר ב-6 באפריל והציל את טריפל H, שיין מקמהן ווינס מקמהן מרנדי אורטון, קודי רודס וטד דיביאסי הבן. וינס מקמהן הכריז שבטיסטה, שיין מקמהן וטריפל H ילחמו בבאקלאש מול אורטון, רודס ודיביאסי, בקרב שבו אם הצוות של אורטון ינצח, הוא יזכה בתואר ה-WWE. הצוות של אורטון ניצח. למחרת היום, בטיסטה ניצח את ביג שואו וקיבל קרב על התואר מול אורטון ב"יום הדין". הוא הפסיד לו, אבל זכה בתואר ה-WWE כעבור חודש בקרב כלוב. למחרת היום בטיסטה הוכרח לפנות את תארו כי הצוות של אורטון פצע אותו.
בתוכנית Raw של ה-14 בספטמבר, בטיסטה הגיע לזירה ואמר שיש לו הודעה שתשפיע על הקריירה שלו. אורטון יצא אל הזירה והניח שבטיסטה מתכוון לפרוש, אך בטיסטה אז הוריד את הגבס מידו ותקף את אורטון, ואז הכריז שהוא עובר לסמאקדאון. מאוחר יותר באותו לילה, הוא ניצח את אורטון.
חזרה מפציעה (2010-2009)
בטיסטה ניצח את כריס ג'ריקו בחזרתו לסמאקדאון וכעבור שבוע ניצח את שותפו של ג'ריקו, הביג שואו. בטיסטה הכריז שהוא וריי מיסטריו החוזר ילחמו מול ביג שואו וג'ריקו על תוארי הזוגות. הם הפסידו בקרב. לאחר שקיבל קרב על תואר העולם למשקל כבד, בקרב שכלל גם את סי. אם. פאנק, מיסטריו והקברן, ולאחר שהפסיד בקרב, באטיסטה תקף את מיסטריו והפך, בפעם הראשונה מזה 5 שנים, לדמות "רעה". בטיסטה נלחם מול הקברן על התואר בדצמבר, אך הפסיד בקרב.
אז בטיסטה עזר לוינס מקמהן ביריבותו עם ברט הארט. ג'ון סינה ניסה לעזור להארט, אך בטיסטה תקף אותו. באירוע "תא ההדחות", כתגמול על כך שעזר לו, וינס מקמהן הרשה לבטיסטה להילחם מול ג'ון סינה על אליפות ה-WWE מיד לאחר שג'ון סינה זכה בתואר בקרב תא ההדחות. בטיסטה זכה בקרב, בתואר, ולכן עבר שוב ל-Raw. ברסלמניה 26 הוא הפסיד את התואר, לאחר 35 ימים, לג'ון סינה. כעבור חודש, בטיסטה שוב נלחם מול סינה בקרב "האחרון שעומד", אך הפסיד לאחר שסינה קשר את רגליו לעמוד הזירה עם נייר דבק. כעבור עוד חודש, בטיסטה נלחם מול סינה בקרב "אני נכנע". ג'ון סינה ניצח את בטיסטה ולאחר סינה זרק את בטיסטה ממכונית. ביום למחרת בטיסטה הודיע על פרישתו.
2014
ב-20 בינואר 2014, חזר בטיסטה ל-WWE לאחר כמעט 4 שנים. בערב חזרתו בתוכנית Raw, בטיסטה התייצב מול אלוף ה-WWE העולמי במשקל כבד, רנדי אורטון ואמר כי הוא חזר בשביל האליפויות וזה לא משנה אם האלוף הוא אורטון או ג'ון סינה, הוא חזר בשביל לזכות בהן. בנוסף לכך, הוא הודיע שהוא ישתתף בקרב הרויאל ראמבל. באותו ערב, בטיסטה תקף את אלברטו דל ריו וביצע עליו את מהלכי הסיום שלו.
רויאל ראמבל
ב-26 בינואר 2014, בטיסטה נכנס לקרב הרויאל ראמבל כמשתתף ה-28 ולאחר שהדיח 4 מתאבקים אחרים, ניצח בקרב ונקבע לו קרב מול אלוף ה-WWE העולמי במשקל כבד ברסלמניה 30. נקבע ברסלמניה 30 גם קרב של טריפל H נגד דניאל בריאן והמנצח בקרב גם התמודד בקרב של בטיסטה ואורטון המנצח בקרב היה דניאל בריאן ובריאן ניצח גם בקרב המשולש. חודשים ספורים לאחר מכן הודיע על פרישתו מהארגון.
1995 באסטרונאוטיקה
אירועים בולטים
במהלך השנה בוצעו 80 שיגורים, מהם 33 (41%) על ידי רוסיה.
שיגורי לוויינים
שיגורים שנכשלו מסומנים ב אדום. שיגורים מאוישים מסומנים ב ירוק.
אליפות אירופה בכדורסל 2013
אליפות אירופה בכדורסל , המכונה יורובאסקט 2013, היא האליפות היבשתית ה-38 שאורגנה על ידי פיב"א אירופה. באליפות השתתפו 23 נבחרות כדורסל ממדינות אירופה והנבחרת של המדינה המארחת סלובניה. ההחלטה לבחור בסלובניה כמארחת היורובאסקט ב-2013 התקבלה רשמית על ידי פיב"א אירופה ב-5 בדצמבר 2010.
הטורניר נפתח ב-4 בספטמבר והסתיים ב-22 בספטמבר ב-2013.
שש הנבחרות שדורגו בסיום הטורניר בששת המקומות הראשונים העפילו לגביע העולם בכדורסל 2014, המונדובאסקט, שתיערך בספרד. מקומה של ספרד בטורניר אליפות העולם בכדורסל כבר מובטח כמארחת. הזוכה באליפות הייתה נבחרת צרפת.
המשתתפות בטורניר
24 מתוך 49 הנבחרות הרשומות בפיב"א אירופה השתתפו בטורניר.
סלובניה העפילה אוטומטית כמארחת הטורניר. 7 נבחרות נוספות העפילו מכיוון שהשתתפו בטורניר הכדורסל באולימפיאדת לונדון או בטורניר המוקדמות האולימפי בכדורסל 2012. 31 מהנבחרות הנותרות התמודדו בטורניר המוקדמות על 16 המקומות הנוספים. הן חולקו ל-6 בתים, חמישה מהם בני 5 נבחרות ואחד עם 6 נבחרות. שתי הנבחרות שסיימו ראשונות בכל בית העפילו וכן 4 הנבחרות בעלות המאזן הטוב ביותר מבין 6 הנבחרות שסיימו במקום השלישי.
אולמות המשחקים
סלובניה אירחה את האליפות בחמישה אולמות שנמצאים בארבע ערים. שתי ערים אחרות שתכננו לארח, פטוי ונובו מסטו, הוצאו מתוכניות האירוח לאחר שהשתהו בבניית היכלי הספורט החדשים שתוכננו לקום בהם. בעיר קופר הוחלט לשפץ היכל ספורט קיים במקום לבנות היכל חדש.
שלב הבתים הראשון
ב-18 בנובמבר 2012 התקיימה במערת פוסטוינה בסלובניה הגרלת הבתים בטורניר. כל הנבחרות דורגו לשש רמות ומתוכם הורכבו ארבעה בתים לשלב הראשון בטורניר. נבחרת ישראל דורגה ברמה השישית הנמוכה.
שלב הבתים השני
לשלב זה עלו כל הנבחרות שדורגו בשלושת המקומות הראשונים בשלב הראשון עם הניצחונות וההפסדים נגד הקבוצות שעלו איתה.
פילדלפיה (אונייה, 1799)
פילדלפיה (באנגלית: USS Philadelphia) הייתה פריגטת מפרשים של הצי האמריקני, חמושה ב־36 תותחים. היא נקראה על שם העיר פילדלפיה, שאזרחיה מימנו בתרומותיהם את בנייתה. האונייה תוכננה על ידי ג'וזאיה פוקס, ונבנתה על ידי סמיואל המפריז, נתנייל הָאטוֹן וג'ון דֶּלָבוּ. את גליף החרטום שלה הכין הפַּסָל ויליאם רָאשׁ מפילדלפיה. בניית האונייה החלה בנובמבר 1798 והיא הושקה שנה אחר כך, בנובמבר 1799.
את שירותה הפעיל בצי החלה "פילדלפיה" ב־5 באפריל 1800. האונייה מפורסמת בעיקר בשל גורלה המיוחד: ב-31 באוקטובר 1803, במהלך המלחמה הברברית הראשונה, עלתה על שרטון ליד נמל טריפולי (לוב) ונפלה עם כל אנשי צוותה לידי האויב. חודשים אחדים אחר כך, כשנסתבר כי אין כל אפשרות לחלץ את האונייה משבייה, היא הועלתה באש והושמדה בפעולה נועזת על ידי צוות הספינה "אנטרפרייז" בפיקודו של לוטננט סטיבן דִּיקֵייטֶר.
אריה פולגר
הרב אריה פולגר (לעיתים: פאלגער) הוא רב אוסטרי ממוצא בלגי, שימש כרבה הראשי של וינה בירת אוסטריה בשנים 2015 - 2019 ועורך כתב העת "שרידים" של ועידת רבני אירופה.
ביוגרפיה
נולד באנטוורפן שבבלגיה. סבו ר' יהודה לייב פולגר וחמיו ר' זליג פרטיק היו מחסידי באבוב בלאנצוט שבגליציה, אביו שרד את השואה ונישא ליהודיה ילידת מרקש שבמרוקו. הוריו התגוררו באנטוורפן והוא למד בישיבת עץ חיים בעיר, והיה למקורבו של הרב יהודה טרגר. הוא גם מקורב לאדמו"ר מז'מיגראד באנטוורפן, הרב צבי יעקב יהושע הלברשטאם. בהמשך נסע ללמוד בישיבת גייטסהד אצל הרב אברהם גורביץ, בישיבת מיר בירושלים ובישיבת רבינו חיים ברלין אצל הרב אהרן שכטר.
לאחר תום לימודיו בישיבות אלו, החל בלימודי רבנות בישיבת רבינו יצחק אלחנן והוסמך לרבנות לאחר חמש שנות לימוד במסלול זה.
הרב פולגר נמנה עם רבני "ועידת רבני אירופה", כיהן במשך חמש שנים כרבה הראשי של בזל (2002–2008), שנתיים כרבה של מינכן ובהמשך כרבה של קרלסרוהה.
בסוף דצמבר 2015 נבחר לכהן כרבה הראשי של וינה בירת אוסטריה. הוא שימש בתפקיד עד שנת 2019.
מלבד תפקידיו הרבניים, שימש הרב פולגר כמנהל ההוצאה לאור של הסתדרות הרבנים דאמריקה, וכעורך כתב העת "שרידים" של ועידת רבני אירופה.
איוואן גרומאקוב
איוון סמיונוביץ' גרומאקוב (ברוסית: Иван Семёнович Громаков; 25 בדצמבר 1930 – 23 באוקטובר 2009) היה קצין המודיעין הסובייטי, מייג'ור גנרל בשירות ביטחון המדינה, ראש תחנת הק.ג.ב-ס.ו.ר. בוושינגטון די. סי. (1987–1993).
ביוגרפיה
נולד בשנת 1930 במחוז סמולנסק במשפחת איכרים. בשנת 1941, בזמן הכיבוש הגרמני, הוריו נהרגו. מאז 1942, מגיל 12, הוא השתתף במלחמה הפטריוטית הגדולה במסגרת פלוגת סיור של גדוד הפרטיזנים המיוחד שפעלה באזור סמולנסק. משנת 1943 הוא שירת בגדוד סיור הנדסי ונלחם בחזית המערבית, חזית לנינגרד, חזית קרליה ובחזית הבלטית ונפצע.
בשנת 1944 הוא שוחרר משירות צבאי. מאז 1946, היה מעורב בעבודת קומסומול כמזכיר ועדת קומסומול לענייני חוות המדינה, ראש מחלקת הוועדה המחוזית ומדריך הוועדה האזורית בסטברופול.
מאז 1964, לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר למודיעין גבוה ומחלקת התכתבות במחלקה הגרמנית, המכון הממלכתי לשפות זרות במוסקב, גויס לעבוד במודיעין הסובייטי. מאז 1965, היה סגן ראש תחנת הק.ג.ב באדיס אבבה. ב-1969, סגן ראש מחלקה בסוכנות הביון הסובייטית. מאז 1971, שימש כסגן מנהל תחנת הק.ג.ב בוושינגטון. מאז 1977 שירת בבון ומאז 1982 היה ראש המחלקה הרביעית (גרמניה) בסוכנות הביון. בשנים 1987–1993, שימש כראש תחנת הק.ג.ב.-ס.ו.ר. בוושינגטון די. סי..
טד לאקנביל
תאודור "טד" לאקנביל (באנגלית: Theodore "Ted" Luckenbill; 27 ביולי 1939 - 24 ביוני 2012) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1961–1963. התפרסם בכך שהשתתף במשחק 100 הנקודות של וילט צ'מברלין.
לאקנביל, שהתנשא לגובה של 1.98 מטרים, שיחק באוניברסיטת יוסטון בין השנים 1958–1961. הוא קלע במכללות 1,195 נקודות ושמר על ממוצעים של 16.6 נקודות ו-9.7 ריבאונדים למשחק. נבחר בדראפט ה-NBA 1961 במקום ה-15 על ידי קבוצת פילדלפיה ווריורס, ושיחק בקבוצה במשך שנתיים. קריירת הכדורסל שלו נקטעה מוקדם מאוד, בגיל 23, עקב גילוי של מחלת סרטן האשכים.
בשנים האחרונות לחייו הוא התגורר בעיר קריקט, טקסס, ובשנת 2012 נפטר בדאלאס הסמוכה, בגיל 72.
קשת (מושב)
קֶשֶׁת הוא מושב שיתופי של תנועת הפועל המזרחי הממוקם במרכזה של רמת הגולן. היישוב שוכן לרגלי הר הגעש גבעת טליה, בגובה של 710 מטרים מעל פני הים. מדרום מזרח ליישוב נמצאת שמורת הר פרס. המושב נמצא 10 ק"מ ממזרח לקצרין ו-5.2 ק"מ מגבול סוריה.
מקור השם
מקור השם בשם העיר קוניטרה (גשר הבנוי מקשתות), שבה הוקם הגרעין שהמשיך אחר כך ליישוב הנוכחי. היו שפירשו את השם כראשי תיבות של "קוניטרה שלנו תמיד"; "קשר של תפילין" או "קיבוץ שכולו תורה". על פי הפרסום הרשמי של ועדת השמות הממשלתית, השם קשת הוא סמלי
הקמת היישוב
היישוב הוקם בעקבות מלחמת יום הכיפורים, בתקופה בין הסכם הפסקת האש ולפני הסכם הפרדת הכוחות, על ידי ועד יישובי הגולן במטרה למנוע את מסירת קוניטרה ותילי הגעש האסטרטגיים הר חרמונית, בנטל, אביטל ותל פרס לידי הסורים. הוא הוקם ב-12 במאי 1974 (כ' באייר ה'תשל"ד) לאחר שבעה ניסיונות התיישבות קודמים שלא צלחו, בפאתיה הצפון מערביים של קוניטרה, בבונקר תת-קרקעי מחשש להפגזות סוריות שהיו שכיחות באזור.
התושבים הראשונים היו חברי קיבוצים ומושבים בגולן. כעבור יומיים הצטרפו ליישוב תומכים מכל רחבי הארץ אשר התנגדו למסירת שטחים לסוריה, וכעבור שבוע מספר בחורים מישיבת מרכז הרב בירושלים. לאחר כחודש הגיעו ישראל וסוריה להסכם הפרדת כוחות במסגרתו נמסרה ב-31 במאי 1974 רוב העיר קוניטרה לידיים סוריות אולם אזור הבונקר וארבעת התילים; חרמונית, בנטל, אביטל ופרס, נשארו בידי מדינת ישראל. במהלך חודש זה נרקמו יחסים קרובים בין האנשים השונים שאכלסו את הבונקר.
מתוך רצון לשמר ולפתח את החיים ביחד, עברו התושבים למבנה "המשתלה" הממוקם בעמק קוניטרה. לאחר כארבעה חודשים התבקשו חברי קשת על ידי ועד יישובי הגולן לעבור ולהתיישב במרכז הגולן. אזור מרכז הגולן בין רמת מגשימים בדרום ועין זיוון בצפון הוא אזור של סלעי בזלת טרשיים שקשה מאוד לעיבוד חקלאי ולכן היה ריק מיישובים. לאחר התלבטות הסכימו החברים לעבור פעם נוספת ולהתיישב בחושנייה בתוך מחנה הרוס של הצבא הסורי.
במהלך השנתים הראשונות התנהל ויכוח נוקב על מיקום נקודת יישוב הקבע בין ועד יישובי הגולן ואנשי קשת לבין צה"ל שיוצג על ידי אלוף פיקוד צפון רפאל איתן. עמדת הצבא הייתה שאזור מרכז הגולן צפוי להיות שדה הקרב העתידי של מלחמה בין סוריה לישראל ולכן יש להרחיק אזרחים מאזור הלחימה ולמקם את קשת במערב הגולן. עמדת תושבי הגולן הייתה שמיקום היישובים בגולן יקבע את מפת הגבול של ישראל בגולן ולכן יש למקם את קשת במזרח הגולן. שר הביטחון שמעון פרס שהתבקש להכריע בוויכוח צידד בעמדת אנשי הגולן.
כעבור כארבע שנים נוספות עבר היישוב קשת למשכנו הקבוע על מורדותיו המערביים של גבעת טליה.
אוכלוסייה
היישוב מונה כ-150 משפחות. מחצית החברים במושב הם ילידי ישראל וחמישית מהם הם עולים מצפון אמריקה.
כלכלה
כלכלת היישוב מגוונת ורוב התושבים מתפרנסים ממגוון מקצועות ומאירוח בכ-15 צימרים הפועלים ביישוב. כך גם רוב חברי האגודה השיתופית (שחברים בה כמחצית מהתושבים). האגודה השיתופית מופרטת ומעסיקה בעיקר עובדי חוץ, וכן כ-15% מהחברים. הכנסות האגודה השיתופית מתבססות על גידולי שלחין (תפוחים, דובדבנים, מנגו, אפרסק, נקטרינה וכרם יין) וכן על לול פיטום, רפת, מפעל מיצים טבעיים ועדר בקר לבשר. המושב שותף בכפר הנופש כינר. במקום פועלים אף צימרים ויחידות אירוח.
חינוך
ביישוב נמצא בית ספר שדה "קשת יהונתן" על שם שנפל במלחמת יום הכיפורים. במקום הוקמה המכינה הקדם צבאית קשת יהודה בשנת 1991, תלמוד תורה ובית ספר יסודי לבנות. ביישוב שני סניפים של תנועת הנוער בני עקיבא, לבנים ולבנות.
יחסי הוותיקן–קנדה
למרות שהכנסייה הרומית-קתולית הוקמה באופן טריטוריאלי בקנדה מאז הקמתה של צרפת החדשה בתחילת המאה ה-17, יחסי הכס הקדוש–קנדה כוננו רשמית רק במהלך תקופתו של האפיפיור פאולוס השישי ב-1969.
בין השאר, הסיבה לכך היא שהכס הקדוש איבד את ריבונותו הטריטוריאלית על מדינת האפיפיור במהלך תקופתו של האפיפיור פיוס התשיעי, וכי הריבונות הטריטוריאלית על קריית הוותיקן נקבעה רק על ידי ההסכמים הלטראניים משנת 1929. כמו כן, היחסים עם איטליה השכנה היו גרועים בתקופת משטרו של בניטו מוסוליני, והם כוננו מחדש רק לאחר סיום מלחמת העולם השנייה ב-1945.
תחומי שיתוף הפעולה בין אוטווה ורומא כללו באופן מסורתי חינוך, שירותי בריאות, מאבק בעוני ודיפלומטיה בינלאומית. לפני הקמת מדינת הרווחה, מעורבות הכנסייה הייתה ניכרת במגזרים רבים בחברה הקנדית. כיום, העיסוקים הבינלאומיים של קנדה בעד צדק ושלום תואמים לרוב את אלה של רומא, המעדיפה דיאלוג ברמה העולמית.
באפריל 2022, האפיפיור פרנציסקוס התנצל בפני הילידים של קנדה על תפקידה של הכנסייה הקתולית במערכת הפנימיות של האינדיאנים הקנדים. האפיפיור פרנציסקוס הגיע לאדמונטון, אלברטה, קנדה ב-24 ביולי 2022. ביום שני ה-25 ביולי הוא ביקר ב-Maskwacis ולאחר מכן השתתף בטקס שנכחו בו זקנים ילידים רבים, הוא התנצל במהלך הטקס שהיה גדוש בשירה, ריקוד וטקסים מסורתיים. האפיפיור קיבל כיסוי ראש מסורתי על ידי הצ'יף ליטלצ'יילד.
המאות ה-17 וה-18
לאחר הכיבוש הבריטי ב-1759 הוקפאו היחסים עם רומא באופן זמני ונאסר על ישועים להיכנס למדינה. עם זאת, הסובלנות הדתית חודשה במהירות במסגרת חוק קוויבק משנת 1774, בשל הרגש האנטי-אמריקאי של המנהלים הקולוניאליים. לפני חוק קוויבק משנת 1774, הבישופים הנותרים של קנדה תחתית החלו למות מזקנה, והבישופים והקרדינלים החדשים נחסמו מלהיכנס על ידי המנהלים הבריטיים. לאחר המוות האחרון ב-1768, המושל הקולוניאלי הבריטי הפך את החלטתו והחל לאפשר למספר מוגבל של מנהלים קתולים להיכנס, מה שסלל את הדרך לחוק קוויבק משנת 1774. כתוצאה מחירויות הדת שהעניקה לקתולים, אמריקאים קולוניאליים ב-13 המושבות (בגלל עמדתם האנטי-קתולית) תייגו אותו כאחד מ"המעשים הבלתי נסבלים" שהשפיע על תחילת המהפכה האמריקאית.
המאה ה-19
במאה ה-19, האפיפיור לאו השלושה-עשר שלח שליחים דיפלומטיים לאירועים חברתיים-פוליטיים חשובים בקנדה. האפיפיור לאו התעניין מאוד בענייני קנדה וכתב את האנציקליקה Affari Vos על שאלת בתי הספר של מניטובה.
המאה ה-20
לווילפריד לורייה, ראש הממשלה הפרנקופוני הראשון של קנדה, היו יחסים טובים באמת עם האפיפיור פיוס העשירי, ובתקופתו כראש הממשלה עברה הכנסייה תקופה משגשגת יחסית מבחינת ייעודים והשפעה חברתית.
פייר טרודו, ראש ממשלה קתולי נוסף בקוויבק, גדל כקתולי קפדני, אך מאוחר יותר נחלש בדבקותו לאחר פרסום ה-Humanae Vitae ב-1968. לאחר 1968, טרודו העביר מספר חוקים ליברליים בנושא גירושין, מניעת הריון, ניאוף, הומוסקסואליות והפלות, חוקים אשר ביצעו ליברליזציה עמוקה, מודרניזציה וחילונית בחברה הקנדית.
המושלים הכלליים של קנדה היו לפעמים מאוד קתולים. ז'ול לז'ה היה אחיו של הקרדינל פול-אמיל לג'ר. ז'אן סווה הייתה חברה לשעבר בתנועת הפעולה הקתולית.
בפועל, הפלה הותרה לחלוטין רק תחת ממשלתו של השמרני הקתולי בריאן מולרוני, שהתנגד לה באופן אישי אך לא יכול היה למנוע החלטה של בית המשפט העליון משנת 1988 המסירה את כל ההגבלות הקודמות על ההליך.
הלילה השנים עשר (סרט, 1986)
הלילה השנים עשר (באנגלית: Twelfth Night) הוא סרט אוסטרלי משנת 1986 המבוסס על המחזה באותו שם מאת ויליאם שייקספיר, בבימויו של ניל ארמפילד, ובכיכובם של ג'יליאן ג'ונס, איבר קאנס ופיטר קאמינס.
הפקה
ניל ארמפילד ביים הפקה בימתית של המחזה עבור להקת התיאטרון לייטהאוס בדרום אוסטרליה. חלק מהשחקנים שהשתתפו בהצגה גילמו שוב את תפקידיהם בסרט בהם ג'קי פיליפס, פיטר קאמינגס, ג'ון ווד וג'פרי ראש. שחקנים נוספים בסרט היו איבר קאנטס וטרייסי הארווי. הצילומים החלו ב-5 באוגוסט 1985 בתיאטרון באלמיין ביז'ו.
אי רובינזון קרוזו
אי רובינזון קרוזו (בספרדית: Isla Robinsón Crusoe), ובשמו הקודם מאס א טיירה (Más a Tierra), הוא אי געשי השייך לארכיפלג של איי חואן פרננדס הצ'יליאנים, הממוקמים בדרום האוקיינוס השקט, כ-640 קילומטר מערבית ליבשת אמריקה הדרומית.
גאוגרפיה
האי, שגודלו כ-50 קמ"ר, הוא האי המאוכלס היחיד בארכיפלג. רוב אוכלוסייתו, כ-1,100 נפשות, מרוכזת בכפר אחד הממוקם בחופו הצפוני של האי. כלכלת האי מתבססת בעיקר על דיג, ייצוא של סרטנים ותיירות.
האי, כמו שאר הארכיפלג, התגלה לאירופאים לראשונה בשנת 1574 על ידי המלח הספרדי חואן פרננדס, בעקבות גילויו האי זכה תחילה לשם "אי חואן פרננדס". בשנת 1704 ננטש על האי מלח צעיר בשם אלכסנדר סלקירק, אשר שרד לבדו על האי במשך חמש שנים עד שחולץ על ידי ספינה חולפת. סיפורו היה ההשראה לרומן "רובינזון קרוזו", מאת הסופר דניאל דפו, שפורסם לראשונה בשנת 1719. במהלך המאות ה-17 וה-18 שימש האי כמקור מסתור לשודדי ים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה טובעה אניית הצי הגרמנית דרזדן באחד ממפרציו של האי, בימינו מהווים שרידיה מקור משיכה תיירותי לצוללים.
בשנת 1966 שינתה ממשלת צ'ילה את שם האי ממס א-טיירה לרובינזון קרוזו, בשל שיקולים תיירותיים. ב-27 בפברואר 2010 נפגע האי מגלי-צונאמי בגובה של כחמישה מטרים שנוצרו בעקבות רעידת האדמה בצ'ילה. חמישה בני אדם נהרגו ורוב הכפר נהרס.
האי, כמו כל הארכיפלג, הוכרז על ידי אונסק"ו כשמורה ביוספרית והוא מהווה את מקום הגידול של כ-104 מינים של בעלי חיים וצמחים אנדמיים.
תוכנית הגרעין של מצרים
תוכנית הגרעין של מצרים היא תוכנית צבאית של מצרים לייצור נשק גרעיני.
היסטוריה
שאיפותיה של מצרים להקים כור גרעיני נולדו כבר בשנות החמישים של המאה הקודמת אך התחילו לעבוד עליה בראשית שנות השישים לאחר שישראל בעזרת ארצות הברית הקימה "מרכז מחקר גרעיני שורק" שהוקם בשנת 1958 מערבית לעיר יבנה בהספק של 5 מגה- וואט שסופק על ידי ארצות הברית במסגרת "אטום למען השלום" והפעלתו לראשונה בשנת 1960. אך לאחר תקופה נחשף כור אחר שישראל בונה בדימונה בעזרת צרפת, שהערכות אז על ידי מומחים בעולם שמטרתו היא לייצר פלוטוניום, והמצרים לא ראו את זה בעין יפה ויתרה מכך שאיפתם הייתה להשמיד את הכור.
המדענים הגרמנים
במרוץ נגד הזמן החלה מצרים לשלוח מדענים לארצות הברית ללימודי מחקר בתחום ההנדסה הגרעינית, ראשיתה של הפעילות הגרעינית החלה במרכז למחקר גרעיני "אינשאץ" שהוקם כ־40 ק"מ צפונית - מערבית לקהיר. הכור סופק על ידי ברית המועצות וסיפק 2 מגה- וואט בנייתו החלה ב-1958 והוכנס לפעולה בשנת 1961. ביולי 1962 התפרסמה ידיעה על כך שמצרים עורכת ניסויים בטילים בליסטיים ואף הוצגו במצעד יום המהפכה באותו חודש. הטילים, ששמותיהם היו זאפיר (Zafir), אל-קאהר (Al-Kaher) וראיד (Ra'id), נועדו לטענת המומחים להגיע לטווחים של 370 ק"מ, 600 ק"מ, ו-1,500 ק"מ בהתאמה – עד "דרומית לביירות".
זמן קצר לאחר מכן פורסם שהטילים פותחו בעזרת מדענים גרמנים. בישראל חששו מפיתוחם של טילים אלו, ובמהלך מבצע חשאי של המוסד (שכונה "דמקולס") החלה פגיעה באותם מדענים גרמניים ברחבי העולם, ד"ר הנס קרוג מנכ"ל חברת "אינטרא" במינכן, שמילאה תפקיד מרכזי בתוכנית הטילים נעלם ממשרדו, במעבדה שבלוראך בדרום גרמניה עסק מדען בשם ד"ר קליינוואכטר בבניית מכשירי ניווט עבור הטילים המצריים, הוא נורה ממעבדתו אך ניצל.
לאחר מעצר של שני סוכני מוסד בשווייץ ולאחר פרסום הפרשה התערבה ממשלת מערב גרמניה והביאה את התוכנית המצרית לסיומה. בנאום שנשא נאצר בשנת 1961 במצעד יום המהפכה, קרא "אנו נבטיח לעצמנו פצצות אטומיות בכל מחיר". בשנת 1967 לאחר שפרצה מלחמת ששת הימים ומצרים הפסידה במלחמה והובסה ולאחר הנזקים הכלכליים בעקבות המלחמה נאלצה מצרים לשים בצד את רעיון התוכנית לפיתוח נשק גרעיני והתמקדה במישור המדיני. אחד מצעדיה היה להצטרף בשנת 1968 לאמנה לאי הפצת נשק גרעיני (NPT)
בראשית אוקטובר 1998 התבטא הנשיא מובארכ, בריאיון ליומון הלונדוני בשפה הערבית, "אל-חייאת": "איננו חושבים כעת על כניסה למועדון הגרעין, משום שאנו איננו רוצים מלחמה... אנו איננו ממהרים. יש לנו כור גרעיני באינשאץ ויש לנו מומחים בעלי יכולות גבוהות. אם יגיע הרגע בו נזדקק לנשק הגרעיני – לא נהסס. אני אומר 'אם נזדקק לכך', משום שזה הדבר האחרון עליו אנו חושבים... השגת חומרים עבור נשק גרעיני הפכה לעניין קל וניתן לרכוש אותם בקלות.
בנוסף, הכריז יועצו המדיני של הנשיא מבארכ, אסאמה אל-באז, כי "אם הערבים יחושו איום מישראל, הם יכולים ליצור לעצמם תוכנית גרעין מקבילה או שהם יכולים לפתח את הנשק הכימי והביולוגי שלהם." ואילו עמרו מוסא, אמר בעת ששימש כשר החוץ המצרי והוביל את המאבק המצרי בעולם לפירוז המזה"ת מנשק גרעיני, ש"המזה"ת אינו יכול לסבול מדינה גרעינית אחת. ייתכן שהוא מסוגל לחיות עם שתי מדינות גרעיניות, אבל בשום אופן לא עם אחת."
יכולתה של מצרים מול ההתחייבות הבינלאומית
פיתוחה של תוכנית אסטרטגית של הקמת כור גרעיני מצריך כוח עצום המורכב מכוח מדעי, פוליטי, וכלכלי במצרים כאמור סבורים מומחים שיש בידם את היכולת לפתח תוכנית גרעין מבחינה כלכלית ומדעית, מה שמוטל בספק היא הרצון הפוליטי הרוב הגדול של אנשי המקצוע המצריים שהתבטאו בנושא, קבעו כי למצרים ולערבים יש יכולת אופציונלית לפתח תוכנית גרעין אסטרטגית ואף נשק גרעיני, אם יתקיים התנאי של רצון פוליטי.
ד"ר פוזי חוסיין חמאד שהיה ראש הרשות המצרית לאנרגיה אטומית (1994-1990), אמר: "בכל הועידות בהן השתתפנו מאז מאי 1998 [כאשר הודו ופקיסטן ביצעו ניסויים גרעיניים] נשאלנו מדוע איננו מייצרים נשק גרעיני. תשובתנו היתה, כמובן, שאנו הכרענו בכך שהצטרפנו לאמנה [NPT]... בקרב הערבים יש את כל הכישורים המדעיים והטכנולוגיים [לפיתוח תוכנית גרעין ערבית מאוחדת]... אבל האמת היא שזו איננה הבעיה; הבעיה היסודית היא הרצון הפוליטי..."
בשנת 2006 הודיע הנשיא חוסני מובארק על כוונתה של מצרים לפתח טכנולוגיה גרעינית למטרות של שלום וכמקור לאנרגיה זולה ונקייה.
בשנת 2017 הודיעה רוסיה כי תבנה במצרים כור גרעיני בעלות של 30 מיליארד דולר כאשר 25 מהם בהלוואה למצרים והסכם אספקה ל־60 שנה לדלק גרעיני כאשר הכור ימוקם כ-130 ק"מ צפונית מערבית לקהיר.
דיאגרמת לטימר
דיאגרמת לטימר של יסוד כימי היא סיכום של נתוני פוטנציאל אלקטרודה תקני עבור אותו יסוד. הדיאגרמה קרויה על שם ונדל מיטשל לטימר, כימאי אמריקאי.
בניה
בדיאגרמת לטימר הצורה המחומצנת ביותר של היסוד נמצאת בצד שמאל, עם דרגות חמצון נמוכות יותר מימין. הצורונים המחוברים בחצים, והערך המספרי של הפוטנציאל הסטנדרטי (בוולט) להפחתה כתוב בכל חץ. לדוגמה, עבור חמצן, התרכובות יהיו בסדר : מעל לחץ בין ל- יש ערך של 0.68V+, משמע, פוטנציאל האלקטרודה הסטנדרטי לתגובה:
הוא 0.68 וולט.
יישומים
ניתן להשתמש בדיאגרמות לטימר בבניית דיאגרמות פרוסט, כסיכום תמציתי של פוטנציאל האלקטרודה הסטנדרטי ביחס ליסוד. מכיוון ש: ΔrGo = -nFEo, פוטנציאל האלקטרודה הוא ייצוג של שינוי האנרגיה של גיבס עבור תגובת החיזור הנתונה. סכום השינויים באנרגיה של גיבס עבור תגובות חיזור עוקבות (למשל מ- ל-, ואז מ- ל-) זהה לשינוי האנרגיה של גיבס עבור תגובת החיזור הכוללת (כלומר, מ- ל-), בהתאם לחוק הס. דבר זה יכול לשמש כדי למצוא את פוטנציאל האלקטרודה עבור שלבים לא סמוכים, אשר נותן את כל המידע הדרוש עבור דיאגרמת פרוסט.
בדיקה פשוטה של דיאגרמת לטימר יכולה להצביע גם על צורונים אשר יכולים לעבור תגובת דיספרופורציונציה בתמיסה בתנאים שעבורם ניתנים פוטנציאלי האלקטרודות: אם הפוטנציאל מימין לצורון גבוה מהפוטנציאל משמאל, תתרחש תגובת דיספרופורציונציה לכן, מימן על-חמצני לא יציב ויהיה בדיספרופורציונציה (לפי הדיאגרמה למעלה).