cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ז'ובנל מואיז
פעילותו העסקית
בשנת 2012 ייסד מואיז את חברת AGRITRANS S.A. הקים בטרו די נור את המיזם החקלאי NOURRIBIO, ועזר בהקמת האזור לסחר חקלאי חופשי הראשון בהאיטי, שנועד להפוך קרקעות בלתי ניתנות לעיבוד לאדמות חקלאיות. באמצעות מיזם זה התחילה האיטי לייצא בננות לגרמניה, לראשונה מאז 1954. על כך כונה לעיתים "איש הבננה" - Nèg Banann.
פעילות פוליטית
בשנת 2015 הנשיא מישל מרטלי בחר בו כמועמד מטעם מפלגתו, המפלגה ההאיטית טט קאלה, לנשיאות. במרכז מסע הבחירות העמיד מואיז את סוגיית פיתוח החקלאות הביו-דינמית כמנוע כלכלי למדינתו, ש-50% מתושביה חיים בכפרים. מואיז תמך בהמשך מדיניותו של מרטלי - גישת הכול לחינוך, שרותי בריאות לכול, רפורמת האנרגיה, רפורמת המשפט, יצירת מקומות עבודה, הגנה על הסביבה, ופיתוח אקו-תיירות ואגרו-תיירות. בבחירות שהתקיימו ב-15 באוקטובר 2015 קיבל מואיז 32.8% מהקולות והיה אמור להמשיך לסיבוב השני מול יריבו, ז'וד סלסטן. אולם בסקר שנוהל על Haiti Sentinel, פורסם שמואיז קיבל למעשה רק 6% מהקולות וצופים רבים טענו לזיופים בתוצאות. אלפי אנשים הפגינו ברחובות במחאה והבחירות נדחו. ב-27 בנובמבר 2016 ניצח מואיז בסיבוב הראשון של הבחירות לנשיאות עם 55.67% מהקולות. בבחירות השתתפו מעט מצביעים - 19.5% מתוכם. הבחירות היו צריכות להתקיים באוקטובר אבל נדחו בגלל ההוריקן מת'יו שעשה נזקים רבים וגרם למותם של אלף אנשים.
נשיא האיטי
במרץ 2017 ראש הממשלה שמינה מואיז, ג'ק גי לפונטאן (Lafontant), הציג את ממשלתו בפני הפרלמנט וקיבל את אישורו עם 95 קולות בעד, 6 נגד ו-13 נמנעים. בנובמבר 2017 הודיע מואיז על הקמתו מחדש של צבא האיטי, שפוזר בשנת 1995.
מיולי 2018 מואיז עמד מול הפגנות מחאה רבות של האופוזיציה, כשכוחות הסדר פתחו עליהן גם באש. בספטמבר 2018 ראש הממשלה לפונטאן התפטר והוחלף בז'אן-אנרי סיאן (Céant). ב-2019 החריפו ההפגנות במדינה בגלל פיחות המטבע והאינפלציה הדוהרת ואי יכולתו של הנשיא למלא את הבטחותיו. בנובמבר 2019 הועלה שכר המינימום ב-20%.
במרץ 2019 ראש הממשלה פוטר עקב הצבעת אי אמון בפרלמנט. הוא הוחלף על ידי ז'אן-מישל לאפן, שנאלץ גם הוא להתפטר אחרי זמן קצר. ראש הממשלה החדש, פריץ-ויליאם מישל החזיק מעמד בתפקיד רק חודשים אחדים. במרץ 2020 נכנס לתפקיד ז'וזף ז'וט (Jouthe). המדינה נאלצה להתמודד כעת גם עם מגפת הקורונה.
בינואר 2020 הפרלמנט ושני שלישים מהסנטורים סיימו את המנדט, חוק הבחירות לא אושר על ידי חברי הפרלמנט והנשיא התחיל למשול באמצעות צווים. המדינה נכנסה למשבר קשה בכל המישורים. לפי דיווחים של ארגונים בלתי ממשלתיים, השירותים הממשלתיים חדלו לפעול, נוצר מחסור במים, בדלק, במזון לבתי היתומים, חוסר בתרופות וכשני מיליון תלמידים לא הלכו לבית הספר.
בנובמבר 2020 הנשיא מואיז צמצם בצורה דרסטית, באמצעות צו, את סמכויות בית הדין לעניינים פיננסיים ולסכסוכים מנהליים והפך אותו ל"גורם מייעץ" בלבד. זאת אחרי שבית הדין חקר שחיתויות של הממשלים של האיטי בשנים 2008–2016 והזכיר גם את הנשיא מואיז כחשוד ב"אסטרטגיה של מעילה" בניהול כספי המדינה. אחת הסוגיות שהועלו היו השימוש בתרומות הגדולות שקיבלה האיטי מממשלת ונצואלה, בראשותו של הוגו צ'אווס.
בהיעדר מועצה חוקתית, מועצת בחירות קבועה וסנאט מתפקד, התעוררו ספקות לגבי מועד סיום כהונתו של הנשיא מואיז. מכיוון שנבחר בשנת 2016 ונכנס לתפקיד ב־7 בפברואר 2017, הוא העריך שהמנדט שלו יסתיים אחרי 5 שנים, ב־7 בפברואר 2022. האופוזיציה טענה שסיום כהונתו הוא ב־7 בפברואר 2021. באותו יום המועצה העליונה של הרשות המשפטית הכריזה על סוף כהונתו כנשיא בעוד שהממשל מסר שהתרחש ניסיון כושל להפיכה. למחרת האופוזיציה הצהירה שהיא ממנה כנשיא זמני, לשנתיים, את השופט ז'וזף מסן ז'אן-לואי, ושבפרק הזמן הזה תיערך חוקה חדשה, בהסכמה על ידי ועידה לאומית. בתגובה החליט הנשיא להוציא לגמלאות שלושה שופטים מרדנים, כולל את השופט ז'אן-לואי. עם זאת נטען שלפי החוקה לא ניתן לפטרם מתפקידם.
ב־5 ביולי 2021, הודיע על מינויו של אריאל אנרי לראש הממשלה החדש, מתוך מטרה לקדם משאל עם לחוקה והיערכות לבחירות חדשות.
הירצחו
ב־7 ביולי 2021 נרצח מואיז במעונו הפרטי על ידי קבוצה של תוקפים אלמונים. אשתו מרטין נפצעה בהתנקשות ואושפזה. מואיז נרצח בלילה שבין ה-6 ל-7 ביולי 2021, על ידי קומנדו מזוין, במעונו הפרטי, ברחוב פלרן 5 ברובע פטיון ויל של הבירה. הנשיא הופל על ידי יריות בחדרו שבקומה העליונה. אשתו, שנפצעה בהתקפה, פונתה לארצות הברית וטופלה בבית החולים Jackson Memorial במאימי, פלורידה. למחרת הרצח, ראש הממשלה קלוד ז'וזף, הודיע על הנהגת מצב חירום. חודשים אחדים אחרי הרצח, פרסם היומון האמריקאי הניו יורק טיימס ידיעה, לפיה החזיק מואיז רשימה של סוחרי הסמים הראשיים של המדינה ושמאמציו להיאבק בסחר הסמים יכלו להיות העילה לרציחתו.
חייו האישיים
מואיז היה נשוי משנת 1996 למרטין מארי אטיין ז'וזף, חברה ללימודים. לזוג נולדו שלושה ילדים.
To Be Human (שיר של מרינה)
To Be Human (בעברית: להיות אנושי/ת) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הוולשית מרינה. השיר יצא לאור ב-4 באפריל 2019, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס, כסינגל הרביעי מתוך אלבום האולפן הרביעי שלה, Love + Fear.
רקע והוצאה
ב-2018, במטרה להתחיל רשמית פרק חדש בקריירה שלה, הודיעה מרינה בטוויטר שהיא מסירה את "and the diamonds" משם הבמה שלה, ומעתה תוציא מוזיקה תחת השם הפרטי בלבד, מרינה (מסוגנן באותיות גדולות; MARINA). היא הסבירה, "לקח לי הרבה יותר משנה להבין שהרבה מהזהות שלי קשורה במי שהייתי כאמנית,... ולא נשאר הרבה ממי שהייתי". לאחר ההכרזה, הוציאה מרינה את הסינגל הראשון שלה תחת השם החדש, "Baby", עם הלהקה הבריטית קלין בנדיט. ב-14 בפברואר 2019, הכריזה דיאמנדיס על אלבומה הרביעי, Love + Fear, אלבומה הראשון תחת השם "מרינה". רשימת הרצועות נחשפה באותו יום, ו-"To Be Human" נכלל בה כרצועה השביעית באלבום.
Love + Fear הוא אלבום כפול, המורכב משני קטעים, כאשר כל אחד מהם בוחן את התיאוריה של הפסיכולוגית אליזבת קובלר-רוס, לפיה בני אדם מסוגלים לחוות רק את שני הרגשות הללו. "To Be Human" מופיע בחלק ה-"Love" של האלבום, המוקדש לשירים עם מילים העוסקות במחשבות ורגשות חיוביים.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שנכנס לרשימת השירים המוזרמים ביותר בספוטיפיי בממלכה המאוחדת באותו היום, בה הגיע למקום ה-193. נכון לינואר 2022, צבר השיר למעלה מ-22 מיליון השמעות בסך הכל.
כתיבה והרכב
השיר נכתב על ידי מרינה, והופק על ידי ג'ואל ליטל. מרינה הקליטה את השיר באולפן ההקלטות של ג'ואל ליטל בלוס אנג'לס. ב-5 באפריל, העלתה מרינה לטוויטר שלה סרטון שלה, המסביר את חשיבות השיר באלבום.
בראיון לאפל מיוזיק, במהלך שבוע ההוצאה של Love + Fear, חשפה מרינה כי זהו השיר האהוב עליה בחלק ה-Love של האלבום. היא הוסיפה והסבירה על השיר:
ביקורות
ניק לואו מ-Clash כינה את השיר "טעון מבחינה פוליטית", ואף ציין כי הוא "יכול היה להשתלב בצורה מושלמת" באלבום הבכורה של מרינה, The Family Jewels.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-8 באפריל 2019. הקליפ בוים על ידי אנה פטרקינה וצולם בקיוטו, יפן.
נכון למאי 2023, זכה הקליפ ללמעלה מ-8.7 מיליון צפיות.
איתן ברטל
ביוגרפיה
ברטל נולד ובגר בתל אביב. למד בתיכון עירוני ה'. היה מראשוני הסקייטרים בישראל, בשנת 1980 זכה באליפות הסקייטבורד ב"עיר הנוער". בוגר בהצטיינות של האקדמיה לעיצוב ואמנות בצלאל, 1990. היה מועמד מפלגת הירוקים בבחירות לעיריית תל אביב ב-2013 ובבחירות לכנסת ה-20, וכיהן כנציג הירוקים בוועדות שונות בעיריית תל אביב. ברטל מתגורר בתל אביב עם זוגתו ושני ילדיהם.
פעילות אקדמית
בשנת 1992 הצטרף לצוות מרצים קטן שהקים את המחלקה לתקשורת חזותית במכון הטכנולוגי חולון HIT והיה שותף לכתיבת תוכנית הלימודים הכללית ולהקמת ההתמחות הראשונה בארץ (2001) למדיה חדשה ועיצוב בתנועה למסך. בשנים2006–2009 כיהן כראש המחלקה לתקשורת חזותית. היה חבר בוועדה מטעם המל"ג שליוותה את הקמת המחלקה לאמניות המסך בבצלאל. נכון ל-2017 מכהן ברטל כמרצה בכיר וחבר סגל במחלקה לתקשורת חזותית ובתוכנית לתואר שני לעיצוב משולב בפקולטה לעיצוב ב-HIT.
פעילות אמנותית
בתחילת שנות התשעים, יצר יחד עם אילן גולדשטיין את "האיש ההולך". הפרויקט נחשף תחילה ברחובות תל אביב בגרפיטי "בקרוב אגיע רחוק", והמשיך כמדור מאויר קבוע בעיתון "העיר" של רשת שוקן (1990–1993). במקביל הופיעה דמות "האיש ההולך" במייצבים תלויי מקום שונים בעיר, ולבסוף אף כיכבה בקמפיין פיקטיבי - "האיש ההולך לראשות העיר תל אביב"' (1993). הפרויקט הוצג בשנת 1994 בגלריה אסכולה בתל אביב וכן בכמה תערוכות, בין השאר במוזיאון תל אביב. באפריל 2016 נערכה במוזיאון "בית העיר" בתל אביב תערוכה מקיפה שהציגה את הפרויקט, ובמסגרתה התקיים אירוע הענקת "אות האיש ההולך לאקטיביזם אורבני", שבו צוינו לשבח האקטיביסטים הפעילים בתל אביב.
במהלך השנים, יצר ברטל עבודות ומיצבי אמנות המבקרים ומגחכים את השימוש התעמולתי בדימויים ובסמלים לאומיים ודתיים באמצעות עימותם עם מגוון הטכנולוגיות העכשוויות. ניסיונו המקצועי בניהול אמנותי וקריאטיבי, שימש אותו ביצירת פעולות ביקורתיות המנצלות את שיטות הפעולה של זירות הפרסום, התעמולה ותקשורת ההמונים תוך חתירה תחתן. במאי 2017 הציג את תערוכת היחיד "ניאוברטליזם" בבית הנסן – מרכז לעיצוב, מדיה וטכנולוגיה בירושלים. התערוכה כללה סדרת עבודות חדשות וייחודיות המעמתות באופן ביקורתי ואירוני את הטכנולוגיות הדיגיטליות העכשוויות עם עצם פעולתן והשלכותיהן התעמולתיות והאלימות בעולם האמיתי.
עבודותיו כמעצב
עבודותיו העיצוביות הראשונות נעשו בהשפעת שפת הרחוב הכאוטית ותרבויות השוליים שאפיינו את התקופה. סדרת גופנים (פונטים) חדשים בעברית שעיצב והפיץ, היו חלק ממהפכת הטיפוגרפיה הדיגיטלית של שנות התשעים (חלקם פותחו בשיתוף הטיפוגרף ינק יונטף). הפיתוחים הטיפוגרפיים ועבודות אחרות הוצגו בתערוכה המשותפת "חצי נא" עם המעצב ינק יונטף בגלריה ע"ש רפאל פרנק בבצלאל ב-1995.
התעניינותו כיוצר המשתמש באמצעי התעמולה ושיטותיה, הובילה אותו להתנסות במציאות בכמה ממסעות הבחירות כמנהל אמנותי וכשותף בצוות הקריאטיבי של הקמפיין: "הליכוד" בראשות בנימין נתניהו "עושים שלום בטוח" 1996, "ישראל אחת" בראשות אהוד ברק "ישראל רוצה שינוי" 1999, "ישראל אחת" בראשות אהוד ברק, "שרון קיצוני מדי לישראל" 2001, "הליכוד" בראשות נתניהו, "חזק מול החמאס" 2006, "מפלגת חץ" בראשות אברהם פורז, "מפלגת הירוקים" ורשויות מקומיות.
לאחר סיום קמפיין הבחירות לכנסת בשנת 1999, הצטרף לחבריו לקמפיין שהקימו את משרד המיתוג האסטרטגי YYY, שהיה מהראשונים בארץ שעסקו בפיתוח מתודולוגית מיתוג ואסטרטגיה המבוססת מחקר. היה שותף למיתוג חברת התקשורת "רשת", זכיינית ערוץ 2 (2001) וכן עיצב את הלוגו טייפ המחודש של חברת "דלק" (2002).
כמעצב עצמאי ברטל הוביל מהלכי מיתוג רבים, בעיקר בתחום ערוצי התקשורת והמדיה האלקטרונית, שהבולטים שבהם הם מיתוג "ערוץ 10" עם עלייתו לאוויר (ינואר 2002); מיתוג "ערוצי זהב"; בניית ערוץ המשחקים “GOGO” בכבלים; מיתוג רשת בתי הקפה "Espressobar"; מיתוג חברת התקשורת "טלעד" לקראת מכרז ערוץ 2 (2004); מיתוג חברת הטלפוניה "103 ברק"; מיתוג חברת הביטוח "הראל" (בשיתוף פרסום באומן בר ריבנאי). כמו כן הוביל במשך כשנתיים תהליך רחב של עיצוב ומיתוג כל ערוצי הטלוויזיה של חברת התקשורת HOT בשנים 2008–2006.
ברסט (כדורגל)
ברסט (שם מלא: סטאד ברסטואה 29, בצרפתית: Stade Brestois 29) הוא מועדון כדורגל מהעיר ברסט שבצרפת.
היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1903 בעקבות מיזוג של חמש קבוצות. בשנת 1950 קיבל המועדון את שמו הנוכחי סטאד ברסטואה 29. בשנת 1987 השיגה ברסטואה את הישג השיא שלה בליגת העל הצרפתית כאשר היא סיימה במקום השמיני. בעונת 1990/1991, בעונת 2003/2004 ובעונת 2005/2006 המועדון הגיע לשלב שמינית גמר הגביע הצרפתי. המועדון שיחק בליגת העל הצרפתית בכדורגל ברציפות מעונת 2010/2011 ועד עונת 2012/2013 שבסיומה ירד לליגה השנייה בצרפת. את עונת 2018/2019 סיים המועדון במקום השני, והעפיל חזרה לליגה הראשונה.
סגל הקבוצה
(בהשאלה מטאז'רס)
(קפטן שני)
(בהשאלה מסנט אטיין)
ברכה אלפרט
ברכה אלפרט (נולדה ב-18 בנובמבר 1950) היא פרופסור חבר והייתה דקאנית הפקולטה לחינוך במכללה האקדמית בית ברל.
ביוגרפיה
ברכה אלפרט נולדה וגדלה ברמת גן, שם למדה בתיכון בליך. בת לניצולי שואה, טובה לבית וייסברוד ויצחק רובינק. בוגרת תואר ראשון בספרות כללית מאוניברסיטת תל אביב (1975). בעלת תעודת הוראה בספרות מבית הספר לחינוך של אוניברסיטת תל אביב (1976). בוגרת תואר שני בחינוך (בהצטיינות), מבית הספר לחינוך, אוניברסיטת תל אביב (1978). בשנים 1979–1984 עשתה דוקטורט בחינוך באוניברסיטת סטנפורד, קליפורניה, ארצות הברית, תחום התמחותה היה: תכנון לימודים והכשרת מורים. עבודת הדוקטור נעשתה בהנחיית הפרופסורים נל נודינגס (מנחה ראשית), אליוט אייזנר וארתור אפלבי. נושא הדיסרטציה היה: "השימוש בכתיבה בהוראה: הקשר ותוצאות" והיא אושרה בשנת 1985. בתקופת לימודי הדוקטורט שימשה כעוזרת מחקר באוניברסיטה ולימדה עברית בבתי ספר יהודיים, ועם סיומם הייתה חברת צוות מחקר במכון למחקר ופיתוח בחינוך, סן פרנסיסקו, ושותפה למחקר אתנוגרפי בנושא השפעת מנהלי בתי ספר על ההוראה.
מאז שובה לישראל ב-1985 ועד היום (2014) אלפרט מלמדת במכללה האקדמית בית ברל. בשנת 2003 הוענקה לה דרגת מרצה בכיר ובשנת 2010 דרגת פרופסור חבר. בשנים 2007–2013 לימדה גם במכללת לוינסקי לחינוך. בין תפקידיה בבית ברל: ראש המסלול העל-יסודי להכשרת מורים, יו"ר ועדת הוראה, חברת המועצה האקדמית וראש היחידה למחקר ולהערכה. בשנת 2013 התמנתה לדקאנית הפקולטה לחינוך.
ברכה אלפרט מתגוררת בראש העין עם בן זוגה תת-אלוף (מיל') יוסי שניר ולה שני בנים.
מחקריה
ברכה אלפרט מתמקדת במחקריה בשני תחומים עיקריים: האחד, תכנון לימודים והוראה (Curriculum and Instruction) והשני מחקר איכותני (Qualitative research). במחקרים שהיא עורכת נעשה שימוש במתודת המחקר האיכותני (או איכותי) לצורך הבנת סוגיות בהוראה ובתכנון לימודים. כמו כן היא חוקרת סוגיות מתודולוגיות בתחום המחקר האיכותני מתוך ניסיונה המחקרי ובוחנת את האפשרויות הטמונות בו לשיפור עבודת ההוראה ולשיפור הכשרת המורים.
תכנון לימודים והוראה
אלפרט עוסקת בהיבטים השונים של תחום תכנון הלימודים וההוראה. היבט אחד, בחינה של תוכניות לימודים בתחומי הדעת השונים כטקסטים והשתמעויות התפיסות והאידאולוגיות העולות מהן למחקר ברמה ארצית ובינלאומית.
היבט שני, ביטוייה התאורטיים והמעשיים של הפדגוגיה הפמיניסטית ובעיקר האתיקה של דאגה ואכפתיות (caring) כגישה בתכנון לימודים ובהוראה בכיתות ובבתי ספר וכן בהכשרת המורים.
מזה שנים רבות מעורבת במחקר בכיתות ובבתי ספר, החל ממחקרי הערכה על גישות הוראה יחידניות לעומת מסורתיות, בהם בחנה היבטים לימודיים וחברתיים. והמשך במחקרים בגישה איכותית אתנוגרפית על אופי ההוראה והקשריה השונים. במחקרים אלה היא בוחנת כיצד מורים מלמדים, מהם הביטויים של תפיסות ההוראה השונות שלהם במעשה ההוראה ובפעילות הגומלין המתרחשת בתוך כיתותיהם, מה מסביר תופעות שונות בהתרחשויות בכיתות וכיצד אלה מושפעות מהבניות הניהול והארגון הבית ספרי. במיוחד היא מתעניינת באופן שבו מורים מתמודדים עם הטרוגניות אוכלוסיית התלמידים בתוך המסגרת הארגונית של בית הספר.
מחקר איכותני
אלפרט פועלת זה שנים רבות לקידום המחקר האיכותני בארץ, במיוחד בתוכניות ההכשרה להוראה. זאת, באמצעות בחינת היבטים מתודולוגיים שונים של פרדיגמה מחקרית זאת וכתיבה עליהם:
א. הציגה את האפשרויות הטמונות במחקר האיכותני להעמקה ולהעשרה של הכשרת המורים והתנסותם בשדה. הציעה ליישם בהכשרה הפדגוגית את האתנוגרפיה והכלים שהיא מציעה להתבוננות ולחקירה, וכן הציגה מודל לתפקוד תלמידי הוראה כחוקרים של השדה בו הם מתנסים ואת התרומה של התנסותם בעריכת מחקר איכותני לפיתוח חשיבה רפלקטיבית.
ב. התמחתה בדרכי כתיבה של עבודות מחקר איכותני ותומכת בקידום הכתיבה של חוקרים איכותניים באמצעות פרסומים וסדנאות בנושא. בשנת 2001 פרסמה מאמר בנושא כתיבה במחקר בספר: "מסורות וזרמים במחקר איכותי" בעריכת נעמה צבר בן-יהושע. הספר עומד לצאת לאור במהדורה מתוקנת בהוצאת מכון מופ"ת.
בשנת 2007 פרסמה ספר שכתבה יחד עם שמחה שלסקי שכותרתו: "דרכים בכתיבת מחקר איכותני, מפירוק המציאות להבנייתה כטקסט". הספר משמש חוקרים וסטודנטים העורכים מחקרים בגישה איכותנית.
ביחד עם חוקרות עמיתות הרחיבה את העיסוק בנושא השיתופיות בהערכה במסגרות חינוכיות ופרסמה מאמרים, מבוססים על חקר מקרים, בנושא.
ה. אלפרט מתעניינת בגישה של שילוב שיטות (mixed methods) בהקשר המחקר האיכותני וכתבה על הגישה מאמרים הכוללים רקע עיוני על הנושא עם דוגמאות ממחקרים משלבי גישות שנערכו בארץ ובעולם.
ו. אלפרט ערכה יחד עם שותפה ש. שלסקי את הספר "הכתה ובית הספר במבט מקרוב". הספר כולל מאמרים אתנוגרפיים על חינוך והוראה, המבוססים בעיקר על תצפיות ממושכות במוסדות חינוך ועל ראיונות פתוחים עם המשתתפים בהם: מורים, מנהלים, תלמידים, יועצים חינוכיים ועוד. המאמרים עוסקים במגוון נושאים וביניהם: קבלת שבת בגני ילדים, חינוך לאזרחות משתתפת, ניתוב לחינוך מיוחד בבית הספר היסודי, שיח המורה בכיתה, שיח מגדרי בבית ספר תיכון ערבי, התנגדות מורים לשינוי ועוד. מאמרים אלה נועדו לשמש מורים, סטודנטים להוראה וחוקרי חינוך לצורך הבנה של תופעות חינוכיות בגנים ובבתי ספר ולפיתוח כיווני פעולה בהקשר להן. כרקע למחקרים המוצגים במאמרי הספר מופיע בו מאמר הסוקר את ההיסטוריה של המחקר האתנוגרפי בחינוך בישראל:
טופדוג/אנדרדוג
טופדוג/אנדרדוג (באנגלית: Topdog/Underdog) הוא מחזה מאת המחזאית האמריקאית סוזן-לורי פארקס שהוצג בבכורה בשנת 2001 באוף ברודוויי בניו יורק. בשנה שלאחר מכן הוא נפתח בברודוויי, בתיאטרון אמבסדור, שם הוצג במשך כמה חודשים. ב-2002 קיבלה פארקס פרס פוליצר לדרמה על המחזה. בשנת 2023, הוא קיבל פרס טוני לחידוש הטוב ביותר של מחזה.
עלילה
המחזה מתאר את חייהם הבוגרים של שני אחים אפרו-אמריקאים כשהם מתמודדים עם עוני, גזענות, עבודה, נשים וחינוך הבעייתי שלהם. לינקולן חי עם בות', אחיו הצעיר, לאחר שנזרק על ידי אשתו מהבית. בות' מזכיר ללינקולן שנוכחותו נועדה להיות הסדר זמני. אבל לינקולן, שעובד כחקיין של אברהם לינקולן לבן פנים, הוא מקור ההכנסה היחיד שלהם. למרות שהעבודה ישרה, שני האחים מוצאים אותה משפילה. בות' מנסה שוב ושוב לשכנע את לינקולן לחזור להפעיל משחקים של טריק שלושת הקלפים. לינקולן עזב את העבודה ההיא לאחר שאחד מאנשי הצוות שלו נורה למוות, מתוך אמונה שהוא יהיה הבא בתור. בות' שואף לקבל את התהילה שהייתה לאחיו כאשר ביצע את טריק שלושת הקלפים, הוא מתרגל לעיתים קרובות את הטריק בדירתו, למרות שאין לו הצלחה מרובה; הכישרון שלו הוא בגניבה מחנויות.
בות' עסוק באישה בשם גרייס שאותה הוא מנסה להרשים עם מותרות שנגנבו מחנות. הוא מתגאה בפני אחיו על היחסים ביניהם, אבל למען האמת היא דוחה את חיזוריו. לינקולן מגלה שאשתו, קוקי, פירשה לא נכון את הדיכאון שלו כחוסר עניין בה, לפני שהיא זרקה אותו ושכבה עם בות'. בהווה, לינקולן עומד להיות מפוטר, ולהיות מוחלף בעבודתו בבובת שעווה. בות' מציע ללינקולן להציל את עבודתו על ידי ביצוע הופעה חיה של מותו של אברהם לינקולן - רעיון שהם מתאמנים עליו לפני שהם משנים את דעתם.
האחים חושבים על עברם יחד: הוריהם נטשו אותם כמתבגרים. כל הורה, לפני שעזב עם בן זוג חדש, השאיר לאח אחד 500 דולר במזומן, אליהם הם התייחסו כ"ירושה" שלהם. לינקולן בזבז את שלו; בות' שמר והסתיר את שלו, ואף פעם לא פתח את הגרב בה היה הכסף.
לאחר שאיבד את עבודתו, לינקולן חוזר לטריק שלושת הקלפים למחרת וחוזר הביתה שופע חיוניות. בינתיים, בות' מתגאה בכך שגרייס הציעה לו נישואים. לינקולן מציע לבות' למצוא עבודה כדי לשמור על גרייס, וקורא ליכולות הקלפים שלו "שתי ידיים שמאליות". נעלב, בות' מאתגר אותו למשחק של טריק שלושת הקלפים. לינקולן מוביל אותו להאמין שהוא יכול לנצח, מה שגורם לבות' להמר על הירושה של 500 הדולרים שלו במשחק לפני שינצח אותו. לינקולן, צוחק, מסביר שההתנשאות מאחורי הטריק היא שהדילר תמיד מחליט מתי הוא מנצח. על רקע מחאותיו של בות', הוא מנסה לפתוח את הגרב שמכילה את הירושה. בות' הנסער מגלה שהוא ירה בגרייס. לינקולן מנסה להחזיר את הירושה, אבל בות' מאתגר אותו לפתוח אותה במקום.
בעוד לינקולן חותך את הגרב, בות' מכוון אקדח לצווארו של לינקולן ויורה בו. בות' מתפרץ על גופת אחיו על כך שלעג לו וגנב את הירושה שלו, לפני שהוא מתייפח על גופתו.
אלבום
חברת MCA הוציאו אלבום הקשור למחזה בשנת 2002. רשימת הרצועות כוללת יצירות מקוריות של מוס דף וג'פרי רייט, כמו גם מאדי ווטרס ומוזיקאי בלוז נוספים.
באלדורז גייט
באלדורז גייט הוא משחק תפקידים ממוחשב מסוגת הפנטזיה האפית שפותח על ידי חברת BioWare, והופץ בסוף 1998 על ידי החברות Interplay ו-Black Isle Studios. המשחק יורש את סט החוקים שלו מהמהדורה השנייה של משחק התפקידים מבוכים ודרקונים, ומתרחש בעולם שנטבע בסדרת הספרים "ממלכות נשכחות".
למשחק יצאה חבילת הרחבה בשנת 1999 בשם "סיפורים מחוף החרב", שהוסיפה למעשה מספר אזורי משחק לאותה הסביבה, יחד עם מספר הרפתקאות שהורכבו בידי מעריצי המשחק, ולא כללה הרחבה עלילתית כמעט כלל.
למשחק יצא משחק המשך בשנת 2000, "באלדורז גייט 2: צללי אַמְן", שהכיל פיתוח והרחבה של העלילה מהמשחק הראשון, בה יוצא הגיבור בחיפוש אחר אביו האמיתי, תוך שימוש באותן הדמויות. בדומה למשחק הראשון, גם למשחק השני נוספה חבילת הרחבה בשם "באלדורז גייט 2: כס המלכות של בהאאל", שבה השחקנים היו צריכים להביא את עלילת המשחק לידי סיום. כמו כן אפשר להזכיר את סדרת "אייסווינד דייל", שהתרחשה באותו עולם והתבססה על אותו מנוע גרפי, אך הכילה דגשים אחרים ולא הראתה קשר עלילתי. במשחקים השתמשו במנוע ה-Infinity הידוע לטובה של החברה, כמו שאר משחקיה הקודמים והבאים.
עלילה
במהלך המשחק, ניתן לשחקן לשחק את תפקידו של נער/ה (השחקן קובע את מין הדמות וסוגה בהתאם לחוקי מבוכים ודרקונים) שגדל במבצר ספרייה בשם קנדלקיפ עם אב מאמץ בשם גוֹריון, ידידה בשם אימואן ועבר לא ידוע. המשחק מתחיל בפרולוג שלפיו גוריון אומר לדמות השחקן להצטייד למסע לא מתוכנן ובלתי צפוי. כמעט מיד אחרי זה דמות השחקן ניצלת מניסיונות התנקשות בתחומי קנדלקיפ. כשהדמות חוברת לגוריון ואומרת שהיא מוכנה לצאת מקנדלקיפ גוריון אומר שבמידה ויפרדו, שינסה להגיע לפונדק "הזרוע החברותית" לפגוש את שני ידידיו, קהאליד וג'אהיירה. באותו לילה בסמוך לקנדלקיפ השניים נתקלים במארב שבמרכזו עומדת דמות משוריינת אימתנית (שנראתה לראשונה בסרט הפתיחה) שדרשה מגוריון רק את דמות השחקן. גוריון מסרב, אומר לדמות לסגת ומחסל בשלל קסמים את כל מי שהיה עם הדמות המשוריינת חוץ ממנו, ולאחר קרב פנים אל פנים איתו גוריון מובס ומת. לאחר אותו לילה הדמות יכולה רק להמשיך קדימה.
לקנדלקיפ לא ניתן לחזור משום שהחוקים מתירים כניסה אך ורק למי שיש לו ספר בעל ערך רב, ולעיר הגדולה באלדורז גייט אין יוצא ואין נכנס בשל מכת שודדי הדרכים והמחסור החמור בברזל, כך שאין לו ברירה אלא לנדוד ברחבי חוף החרב. אלא שלפני שהמסע מתחיל, הדמות פוגשת באימואן שעקבה בסתר אחרי גוריון ואחרי הדמות ואז מצטרפת אליה בתור הדמות ללא שחקן הראשונה מתוך יותר מ-20 שיכולות לחבור אליה במהלך המשחק, אולם אפשר לשלוט רק בחמש מהן. תוך כדי נדידה דמות השחקן מגיעה לעיר הקטנה נאשקל, היכן שמכרות הברזל העיקריים היו ממוקמים ותוך ניסיון למצוא מה הייתה הסיבה שהברזל מהמכרות מתפורר, הוא חושף קנוניה רחבה בהרבה. קובולדים מזהמים את המכרות ומסמכים בעומק המכרות מקשרים זאת גם לשודדי הדרכים ומובילים את דמות השחקן למחנה סודי של השודדים שכפי הנראה גייסו פלוגות שכירי חרב שהועסקו על ידי "כס הברזל", איגוד סחר מבאלדורז גייט. "כס הברזל" התכוון לשלוט בחוף החרב בכך שהגביל את משלוחי הברזל אל האנשים שלהם בלבד. כל הברזל שעדיין לא הזדהם הועבר למכרה הברזל הפעיל היחיד באזור, במעמקי יער קלוקווד. כשדמות השחקן מחבלת במכרה שביער קלוקווד, הדאגות מפני השודדים רווחו עד כדי כך שבאלדורז גייט נפתחה מחדש ודמות השחקן עכשיו יכולה ללכת אל המשרדים שלה בעיר.
בבאלדורז גייט דמות השחקן פוגשת בסקאר, קצין-חוק שמבקש ממנה לחקור את כס הברזל אך משלא נמצאו ראיות מפלילות מספיק, דמות השחקן חוזרת בסיועו של סקאר לקנדלקיפ לרגל אחרי פגישה של כס הברזל. בקנדלקיפ אחד הנזירים שהכירו את דמות השחקן אומר לו לפתוח תיבה שהייתה שייכת לגוריון ובתיבה נמצא בין השאר מכתב מגוריון, שחשף את מה שלא הספיק לספר בעודו חי: האב הביולוגי של דמות השחקן הוא בהאאל, אל הרצח. בתקופה שהאלים נאלצו להתהלך על פני האדמה בהאאל לבש בשר לפניהם. הוא חזה את מותו וכפה על נשים רבות מכל גזע שהוא לשכב עמו. יתר על כן, צאצאיו יהיו הדלק ללידתו המחודשת ועל פי נבואות שונות אמורות גם לזרוע הרס וכאוס ברחבי הארץ. אחד הצאצאים היה דמות השחקן ובנוסף לו הוזכרה במכתב דמות שיש להזהר מפניה: לוחם אנושי רב עוצמה בשם סארבוק שהיה מודע מגיל צעיר למורשתו וחקר נבואות רבות, חלקן אף בקנדלקיפ, ועלול לפגוע בדמות השחקן בהשראת אותן נבואות. במהלך השהות הקצרה בקנדלקיפ דמות השחקן מואשמת ברצח מנהיגי כס הברזל ונתיב הבריחה היחיד הוא דרך הקטקומבות שמתחת לקנדלקיפ. כשדמות השחקן חוזרת לבאלדורז גייט היא מוצאת שהיא מבוקשת בעוון הרצח של סקאר ולכן היא חייבת לשמור על פרופיל נמוך עד לחשיפת המזימה הגדולה על ידי סארבוק, הדמות המשוריינת שגם רצחה את גוריון בתחילת המשחק. או אז מתגלה כי תוכניתו הייתה הרבה יותר אפלה וכס הברזל היה רק חלק ממכלול. דרך מניפולציות בפולטיקה ובמשאבים סארבוק תכנן מלחמה בין באלדורז גייט לבין ממלכת אמְן - מלחמה שתיצור שפיכות דמים גדולה מספיק שתוכיח את ערכו כיורשו של בהאאל ואל הרצח החדש. לאחר שדמות השחקן חיבלה בניסיונו להפוך לדוכס החדש של באלדורז גייט, החל הקרב הסופי שבסיומו סארבוק הובס ונשמתו הטמאה נשלחה בחזרה לבהאאל.
הדמויות במשחק
דמויות ללא-שחקן שהוזכרו למעלה הם חלק בלתי נפרד מהמשחק, שכן הן אלו שמסייעות לדמות השחקן במסעותיו, כל אחת לפי המניעים שלה, ויש להן גם אופי משל עצמן. בכל רגע נתון דמות השחקן יכולה לקחת איתה רק עד חמש דמויות מבלי האפשרות להחליף את הדמות המרכזית. חופש הפעולה שהמשחק נותן מאפשר לבחור צירופים שונים בתכלית.
טורובין
טורובין (בפולנית: Turobin) הוא כפר במחוז בילגוריי שבפרובינציית לובלין בפולין, כ-31 ק"מ צפונית לבילגוריי, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
הכפר טורובין נזכר לראשונה בתחילת המאה ה-14, ובשנת 1389 הוענקו לו זכויות עיר. במהלך המאה ה-16 היה הכפר בבעלות משפחת האצולה זמויסקי, ובתקופה זו התפתח, ונקבעו בו ימי שוק וירידים.
באמצע המאה ה-17 הוחרב היישוב בידי הקוזקים והשוודים, ובשנת 1701 פקדה אותו מגפה קטלנית. בחלוקת פולין השלישית, בשנת 1795, נכלל הכפר בתחום אוסטריה, ובשנת 1815 נכלל בתחומי פולין הקונגרסאית.
יהודי טורובין
יהודים ישבו בטורובין מהמאה ה-16, ובשנים אלה הותר להם להקים בו בית כנסת. במהלך המאה ה-17 היו פעילים יהודי היישוב בוועד ארבע הארצות. בשנות ה-20 של המאה ה-19 הוקם בעיירה בית כנסת מאבן. במהלך המאה ה-19 גדל מספר היהודים בכפר, ובסוף אותה מאה נמנו בו 1,509 יהודים. צביון היישוב בשנים אלה היה חסידי, ובשנת 1904 התארגנה בו קבוצה ציונית ראשונה.
בשואה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו ליישוב פליטים יהודים ממערב פולין. היישוב, שנכבש לזמן קצר בידי הגרמנים, נתפס לאחר מכן בידי הצבא האדום, אך הועבר לשליטה גרמנית בתחילת אוקטובר 1939, בהתאם להסכם ריבנטרופ מולוטוב. עם התפנות הסובייטים מהכפר, ועוד טרם נכנסו אליו הגרמנים, נערכו פרעות ביהודיו. לאחר כניסת הגרמנים, נלקחו יהודי היישוב לעבודות כפייה, ובתקופה הראשונה לכיבוש הגיעו לכפר פליטים יהודים נוספים, אשר רבים מהם מתו ממגפה שפרצה ביישוב. יודנרט שמונה בכפר בהמשך נצטווה לספק לגרמנים עובדי כפייה, ובהם מאות עובדים למחנות עבודה, ולהעביר להם תשלומי כופר.
ב-15 במאי 1942 הוציאו הגרמנים להורג 13 יהודים מהיישוב, באשמה שסייעו לעובדי הכפייה, וכן כ-50 יהודים נוספים, אשר הוכנסו לחדר, אליו נזרקו רימוני יד. ב-17 במאי 1942 פשטו על הכפר אנשי ס"ס וכוחות עזר אוקראיניים, ריכזו את כ-2,700 היהודים שנותרו בו, ושילחו אותם למחנה ההשמדה סוביבור. קבוצה קטנה של עובדי כפייה יהודים שעוד הושארה ביישוב שולחה ב-14 באוקטובר 1942 לגטו איזביצה, וממנו לבלז'ץ.
מקהילת טורובין לא שרד איש את השואה.
ג'ק וייט
בשנת 2003 וייט דורג במקום ה-70 ברשימת הגיטריסטים הטובים ביותר בכל הזמנים במגזין רולינג סטון. הצלחתו בקרב הקהל ובקרב מבקרי המוזיקה איפשרה לו לקחת חלק בשיתופי פעולה עצמאיים עם אומנים אחרים, ביניהם גם בק, הרולינג סטונז, ג'ף בק, אלישה קיז, בוב דילן, ביונסה ולורטה לין, איתה יצר את האלבום Van Lear Rose. וייט שותף בשתי להקות נוספות: להקת הרוק The Raconteurs, אותה הקים בשנת 2005, ולהקתו השלישית The Dead Weather, שהוקמה ב-2009. ב-2012 הוציא אלבום סולו ראשון בשם "Blunderbuss".
נעוריו ותחילת דרכו
ג'ון אנתוני גיליס, ממוצא פולני וסקוטי, הוא בנם של טרזה וגורמן גיליס, הקטן מבין עשרת ילדיהם (שישה אחים, שלוש אחיות). הוא נולד למשפחה קתולית שהתגוררה בשכונה למעמד הבינוני בדטרויט, מישיגן. אביו ואמו עבדו אצל הבישוף, בתפקיד איש תחזוקה וכמזכירה, בהתאמה. בסופו של דבר הפך וייט לעוזר בכנסייה, מה שהביא לו תפקיד בסרט "The Rosary Murders" (1987), שצולם בעיקר בדרום-מערב דטרויט. כילד הוא העריץ מוזיקה קלאסית, ולמד מוזיקה בתיכון היוקרתי "קס טכניקל" בדטרויט.
בגיל שש החל וייט לנגן (בתופים). כנער מתבגר הוא נהג להאזין לבלוז ולרוק משנות השישים, שהשפיעו עליו לאחר מכן בוייט סטרייפס. ביו האומנים המועדפים עליו בתחום הוא מנה את סאן האוס, ואת בליינד וילי מקטל. הוא וחבר הילדות שלו, דומיניק סצ'יטה, נפגשו בסופי שבוע בעליית הגג של וייט כדי להקשיב למוזיקה, והקליטו גרסאות כיסוי על קלטות שמע. ג'ק וייט תואר באותה תקופה כ"ילד עם שיער קצר ופלטה לשיניים". בראיונות רבים אמר וייט שהשיר "Grinnin' In Your Face" (סאן האוס) הוא השיר האהוב עליו בכל הזמנים.
בגיל 15, החל וייט בתקופת חניכות של שלוש שנים אצל בריאן מולדון, רפד שהיה מכר של משפחתו. וייט הודה בהמשך למולדון שהכיר לו את ז'אנר הפאנק ודחף אותו לנגן איתו בלהקה: "הוא היה מתופף... אז הנחתי שאצטרף אליו בגיטרה." השניים הקליטו אלבום, "Makers of High Grade Suites", תחת השם "The Upholsterers" ("הרפדים"). מאוחר יותר פתח וייט עסק עצמאי בשם Third Man Upholstery. הסלוגן של העסק היה "Your Furniture's Not Dead" ("הריהוט שלך לא מת"), והוא אופיין בצבעים שחור וצהוב ― כולל מכונית מסחרית צהובה, מדים שחורים־צהובים, ולוח מודעות צהוב. למרות שלא חסרו לקוחות, וייט טוען שהעסק לא היה רווחי, בגלל חוסר תשומת הלב שלו לכסף, ושיטותיו הבלתי מקצועיות, שכללו מילוי חשבונות בעפרונות צבעוניים וכתיבת שירה בתוך הרהיטים. זמן קצר לאחר מכן הופיע וייט בהופעתו המקצועית הראשונה — כמתופף להקת Goober & the Peas מדטרויט. הוא הופיע גם לבדו, וניגן עם להקות מקומיות אחרות.
הווייט סטרייפס
וייט הקים את הוייט סטרייפס ב-1997, יחד עם מג וייט. הלהקה החלה את דרכה המקצועית כחלק מסצנת הגראג' רוק המחתרתית במישיגן, ונגנה עם להקות כגון Bantam Rooster, The Dirtbombs, The Paybacks, Rocket 455 ואחרות. בשנת 1998 חתם הצמד על חוזה הקלטות עם "Italy Records" חברת הקלטות מקומית עצמאית שנוהלה על ידי דייב ביואיק. את אלבום הבכורה שלה, The White Stripes, הוציאה הלהקה לאור ב-1999, ובשנה שלאחר מכן את אלבומה De Stijl. האלבום הגיע בסופו של דבר אל המקום ה-38 במצעד בילבורד לאלבומים עצמאיים, כשהלהקה החלה לצבור פופולריות.
בשנת 2001 הוציאה הלהקה לאור את אלבומה White Blood Cells. צליל הגראג' רוק המופשט של האלבום זכה לביקורות משבחות רבות בכל רחבי העולם, והפך את הוייט סטרייפס לאחת הלהקות המהוללות ביותר בשנת 2002. בשנת 2003 יצא לאור אלבומם Elephant, שזכה להצלחה הן בביקורות מוזיקליות, והן בשוק המסחרי. Allmusic כתבו על האלבום שהוא "נשמע יותר עצבני, יותר פרנואידי ויותר מדהים מקודמו... אפל יותר וקשה יותר לעיכול מ-White Blood Cells" הסינגל הראשון מתוך האלבום, "Seven Nation Army", הוא המצליח ביותר של הלהקה.
אלבומם החמישי, Get Behind Me Satan, הוקלט בביתו של וייט, וסימן שינוי בכיוון המוזיקלי של הצמד: הוא כלל מלודיות מבוססות פסנתר, ניסויים במרימבה, ונגינת קצב מצד וייט. בשנת 2007 יצא לאור האלבום Icky Thump, שנכנס במצעד האלבומים הבריטי היישר אל המקום הראשוןופתח במקום השני במצעד Billboard 200. הצליל באלבום כלל יותר השפעות של פאנק, גראג' רוק ובלוז מקודמיו. לקראת סוף שנת 2007 הכריזה הלהקה על ביטול 18 הופעות, בגלל הפרעות החרדה החמורות של מג וייט.
ביולי 2007, נרשם הצמד בדפי ההיסטוריה כשהופיע בהופעה הקצרה ביותר אי פעם: הם ניגנו תו אחד בלבד, בסנט ג'ונס, ניופאונדלנד. בליל אותו יום הם הופיעו הופעה מלאה ב-Mile One Centre בעיר התחתית. ב-2 בפברואר 2011, התפרסמה בדף הבית של whitestripes.com הודעה על כך שהלהקה החליטה להתפרק. וייט ציין שהפירוק לא קרה בגלל בעיות בריאותיות או חילוקי דעות יצירתיים, אלא בגלל "שלל סיבות".
בפברואר 2019 דווח כי ג'ק וייט צורף לרשימת מלחיני השיר TOY ויקבל חלק מהתמלוגים, בעקבות הטענה על דמיון בין הפזמון של השיר TOY ללחן של הלהיט "Seven Nation Army" של הווייט סטרייפס ותלונתה של חברת יוניברסל רקורדס על הפרת זכויות יוצרים.
The Raconteurs
ב-2005 הקים וייט, יחד עם ברנדן בנסון, ג'ק לורנס ופטריק קילר, את "The Raconteurs". מקור הלהקה בשיר 'Steady, As She Goes' שכתבו וייט ובנסון, שהביא לרצונם ליצור להקה משותפת. הלהקה נוסדה בדטרויט במהלך 2005, וביתר השנה הקליטה תחת אילוצי זמן. אלבום הבכורה שלה, "Broken Boy Soldiers" הוקלט בביתו של בנסון בדטרויט. כחלק ממסע רחב היקף לקידום האלבום, הלהקה שימשה מופע חימום ב-8 הופעות של בוב דילן. אלבומה השני, "Consolers of the Lonely", והסינגל הראשון מתוכו, "Salute Your Solution", הושקו ב-2008. האלבום זכה במועמדות בפרסי גראמי.
The Dead Weather
בתחילת 2009 הקים ג'ק וייט להקה חדשה, דה דד וות'ר, בשיתוף עם סולנית הקילס, אליסון מוסהארט. וייט שימש בהרכב זה כזמר ומתופף, ויחד עם בסיסט "The Raconteurs" ג'ק לורנס וקלידן וגיטריסט קווינס אוף דה סטון אייג' דין פרטיטה הושלם ההרכב. במרץ 2009 הציגה הלהקה מספר שירים מאלבום הבכורה שלהם "Horehound", שיצא לאור ביולי 2009 בחברת ההקלטות העצמאית של וייט, Third Man Records. אלבומם החדש, "Sea of Cowards", יצא לאור גם הוא ב-Third Man Records, במאי 2010.
נשים וילדים תחילה
נשים וילדים תחילה (באנגלית: Women and children first) הוא שמו של קוד מוסרי לפיו במצבי חירום ימיים (ובהשאלה, גם במצבי חירום אחרים כמו שרפה) יש לתת עדיפות להצלת נשים וילדים ורק לאחר מכן להצלת גברים. קוד זה, המכונה 'החוק הבלתי כתוב של הים', מהווה נורמה מוסרית אולם הוא אינו מוסדר בשום תקנה או חוק רשמי.
רקע היסטורי
ייתכן כי המושג 'נשים וילדים תחילה' נטבע לאחר טביעתה של אוניית הצי הבריטי, אה"מ בירקנהד בשנת 1852. ביום האסון, היו על האנייה 480 חיילים בריטים ובערך 26 ילדים ונשים. כאשר האנייה החלה לטבוע, הקולונל סיטון הורה לחיילים לעמוד בצד ולאפשר לילדים ולנשים להיכנס אל סירות ההצלה המעטות. לפי דיווחים, כאשר סיטון הבין כי חייליו עשויים לשחות אל סירות ההצלה שהחלו להתרחק מהאנייה השוקעת ולגרום לטביעתן, הוא שלף את חרבו והורה לחייליו לעמוד במקום ולאפשר לסירות להתרחק. כל החיילים פרט לשלושה נשמעו להוראות ורובם טבעו או נטרפו על ידי כרישים. מתוך 643 אנשים, רק 193 ניצלו ובניהם כל הילדים והנשים שהיו באנייה. לאחר אסון זה, נוהג 'נשים וילדים תחילה', קיבל את הכינוי "תרגולת בירקנהד" (Birkenhead Drill), והפך לאתוס. הסופר רודיארד קיפלינג שיבח ופיאר את תרגולת בירקנהד בשירו "Soldier an’ Sailor Too".
בשנת 1912, האנייה הבריטית, הטיטניק, טבעה בצפון האוקיינוס האטלנטי. אירוע זה זכה לתשומת לב תקשורתית גדולה במיוחד, וסיפורים על אודות פינוי האנייה שימשו כדוגמה להתנהגות אבירית: במהלך הפינוי, קפטן האנייה, אדוארד סמית', הורה על קיום הנוהג 'נשים וילדים תחילה' לפיו לילדים ולנשים ניתנה עדיפות לתפוס מקום בסירות ההצלה, וקצינים ירו בגברים שלא צייתו לפקודה זו. שיעורי ההישרדות של הנשים והילדים היה גבוה פי שלושה מהגברים: 70% מהנשים ומהילדים שהיו על האנייה שרדו לעומת 20% גברים.
למרות האתוס שהתפתח סביב הקוד 'נשים וילדים תחילה', ניתוח סיסטמטי מראה כי באסונות ים, הנוהג 'כל אדם לעצמו' דומיננטי הרבה יותר מהנוהג 'נשים וילדים תחילה', וכי שיעורי ההישרדות של נשים וילדים באסונות ימיים קטנים הרבה יותר משיעורי ההישרדות של גברים. לדוגמה: כשהאונייה SS Arctic טבעה בשנת 1854, רק 88 שרדו מתוך 400 נוסעים, וכל הנשים והילדים שהיו על הספינה מתו.
ניתוח ויישום
ההצדקה של הקוד המוסרי 'נשים וילדים תחילה' מתבססת ככל הנראה על ההנחה לפיה לגברים יש סיכוי גדול יותר לשרוד במצבים מסכני חיים זאת משום שהם בממוצע חזקים יותר מנשים. הישרדות עשויה להיות קשורה ביכולות פיזיות כמו ריצה מהירה יותר ומסת שריר גדולה יותר שיכולה להועיל בפינוי מכשולים מדרכי המילוט, וכן בתכונות מנטליות כמו אגרסיביות ותחרותיות שהן שכיחות יותר בקרב גברים.
מאז טביעת אניית הטיטניק בשנת 1912, רווחת האמונה לפיה הקוד המוסרי 'נשים וילדים תחילה' מעניק יתרון לנשים ולילדים במצבי חירום ימיים על פני גברים, אולם ניתוח 18 אסונות ימיים שהתרחשו בין השנים 1852–2011 ובהם היו מעורבים 15,000 אנשים משלושים לאומים שונים מראה כי לנשים ולילדים יש חסרון לעומת גברים במצבי חירום ימיים ששורדים בשיעורים הרבה יותר גבוהים. מהנתונים עולה כי במקרי חירום ימיים רווחת יותר הנורמה לפיה 'כל אדם לעצמו' מאשר 'נשים וילדים תחילה': מתוך 18 אסונות ימיים, רק בשני אסונות (בטיטניק ובאה"מ בירקנהד) לנשים היה יתרון הישרדותי על פני גברים. ב-11 מקרים נמצא שלגברים היה יתרון הישרדותי, ובחמישה מקרים לא הייתה עדות ברורה להבדלי הישרדות בין גברים לנשים. מתוך 18 מקרים, רק בחמישה ניתנה ההוראה 'נשים וילדים תחילה'. נמצא כי 17.9% מהנשים שרדו לעומת 34.6% מהגברים. בנוסף נמצא כי לילדים יש את הסיכוי הנמוך ביותר לשרוד. עוד נמצא כי שיעורי הישרדותם של נשים וילדים עולים במצבי חירום בהם הקפטן מורה על הנוהג 'נשים וילדים תחילה'. עזרה של אנשים לאחרים לא מעידה בהכרח על ההעדפות האישיות שלהם. מחקרים מצאו כי אנשים מכפיפים את עצמם לנורמות אם הפרה של אותן הנורמות טומנת בחובה ענישה (לרבות ענישה מגורם שלישי כמו גינוי מוסרי וחרם). בניגוד לאסונות אחרים (כמו פיגועי טרור, צונמי ורעידות אדמה) אסונות ימיים מאופיינים בנוכחותו של מנהיג, ולו יש את הכוח להכפיף את אנשי הצוות והנוסעים למרותו במצבי חירום. מבחינת חברתית, קיימת צפייה גדולה יותר מגברים לנהוג בגבורה ולעזור במצבי חירום, ומנשים קיימת הצפייה לטפל במצבים ארוכי טווח (לסעוד למשל). במצב בו עזרה לזולת עלולה להגדיל מאוד את הסיכוי למות – רבים עשויים להעדיף להציל את עצמם במקום לעזור לאחרים. ייתכן כי מעשי גבורה והקרבה של גברים באסונות ים היו תופעה רגילה במאה ה-19 ובתחילת מאה 20, בהם גורל הילדים והנשים הוכרע בידי הגברים, אולם עם עליית חברות שוויוניות, נשים יותר ויותר הצליחו לשרוד באסונות ים בזכות תושייתן שלהן.
כמו כן, ייתכן כי גורם הזמן משפיע על הנוהג 'נשים וילדים תחילה' במצבי חירום ימיים. בשנת 1915, אניית לוסיטניה טובעה על ידי צוללת גרמנית. על אף הקריאה לפנות קודם נשים וילדים, הוראה זו לא מומשה, וההתנהגות לפיה 'כל אדם עצמו' הייתה דומיננטית. אנייה זו טבעה תוך 18 דקות בלבד, זאת לעומת זמן הטביעה של הטיטניק שארך שעתיים וארבעים דקות, ובה הנוהג התקיים.
פטר גולאצ'י
פטר גולאצ'י (בהונגרית: Péter Gulácsi, נולד ב-6 במאי 1990 בבודפשט שבהונגריה) הוא כדורגלן הונגרי המשחק בר.ב. לייפציג ובנבחרת הונגריה בעמדת השוער.
קריירת מועדונים
גולאצ'י שיחק כנער במועדון מ.ט.ק. בודפשט, ושימש שוער שני בקבוצה הבוגרת בשנת 2007. באותה שנה עבר גולאצ'י לליברפול, ושימש שוער מחליף לפפה ריינה ובראד ג'ונס, כשבמקביל הוא עורך הופעות בעיקר בקבוצת המילואים. בינואר 2009 יצא גולאצ'י להשאלה מליברפול להרפורד יונייטד, ששיחקה אז בליגת הפוטבול ליג הראשונה. גולאצ'י ערך 18 הופעות בעונה זו, והתחרה על מקום בהרכב עם השוערים דארן רנדולף וקרייג סאמסון. בסיום העונה גולאצ'י ירד ליגה עם הרפורד יונייטד, וחזר לליברפול בסיום ההשאלה. במהלך שנת 2010 הושאל גולאצ'י פעמיים לטרנמיר רוברס לתקופות קצרות, כאשר היה מדובר בהשאלות דחופות שנבעו מהצורך של טרנמיר רוברס בשוערים. סך הכל ערך גולאצ'י חמש הופעות בתקופת ההשאלה הראשונה באפריל 2010, ועוד 12 הופעות בתקופת ההשאלה השנייה בין ספטמבר לנובמבר 2010. לאחר תקופה זו, חזר גולאצ'י לליברפול, והמשיך להיות שוער מחליף. בעונת 2011/12 הושאל גולאצ'י להאל סיטי מהצ'מפיונשיפ, שם הפך מיד לשוער הראשי. גולאצ'י נפצע במשחק ליגה בדצמבר 2011, וחזר לליברפול כדי לעבור טיפולים. באפריל 2012 ליברפול סיימה את ההשאלה להאל, מאחר שסבלה ממצוקת שוערים, וגולאצ'י חזר לליברפול. גולאצ'י נשאר בליברפול עד לקיץ 2013, בו עזב את הקבוצה מבלי לערוך ולו הופעה אחת במשחק רשמי על אף שהשתייך לסגל הקבוצה במשך תקופות בהן לא היה מושאל לקבוצות אחרות.
בקיץ 2015 עבר גולאצ'י למועדון אחר מקבוצת רד בול, ר.ב. לייפציג, ששיחקה אז בבונדסליגה השנייה בגרמניה. ר.ב. לייפציג שילמה לרד בול זלצבורג שלושה מיליון לירה שטרלינג דמי העברה. גולאצ'י ערך 14 הופעות בעונת הבכורה שלו בלייפציג, 2015/16. בעונה זו שימש בעיקר שוער משנה לפאביו קולטורטי הוותיק. גולאצ'י ור.ב. לייפציג העפילו בתום אותה עונה לבונדסליגה לראשונה בהיסטוריה. בעונת 2016/17 הפך גולאצ'י לשוער הראשון וקולטורטי ירד לספסל. גולאצ'י הציג יכולת טובה מאוד בעונה זו, בה הפתיעה לייפציג וסיימה במקום השני בבונדסליגה עם 67 נקודות, כבר בעונת הבכורה של המועדון בבונדסליגה. בעונת 2017/18 המשיך גולאצ'י להציג יכולת טובה מאוד, שזיכתה אותו בתואר שוער העונה של מגזין הספורט הגרמני קיקר. גולאצ'י וקבוצתו ר.ב. לייפציג השתתפו לראשונה בהיסטוריית המועדון בליגת האלופות, בה סיימו במקום השלישי בשלב הבתים, ומשם נשרו אל הליגה האירופית, והגיעו עד לרבע הגמר, שם הודחו על ידי אולימפיק מרסיי, כשגולאצ'י סופג חמישה שערים בהפסד 2–5 במשחק הגומלין.
קריירה בינלאומית
בשנת 2009 השתתף גולאצ'י עם נבחרת הונגריה עד גיל 20 במונדיאל עד גיל 20 שנערך במצרים. בטורניר זה מילא גולאצ'י תפקיד חשוב כאשר בשמינית הגמר מול צ'כיה עצר שלושה פנדלים בבעיטות ההכרעה, וסייע לנבחרתו להעפיל לרבע הגמר בו ניצחה הונגריה 2–3 את איטליה. בחצי הגמר הפסידה הונגריה 2–3 לגאנה, ובמשחק על המקום השלישי ניצחה את קוסטה ריקה בבעיטות הכרעה 0–2, כאשר גולאצ'י עצר שלוש בעיטות של קוסטה ריקה.
במאי 2008 זומן גולאצ'י לראשונה לסגל נבחרת הונגריה, אך לא שותף בתיקו 1-1 מול נבחרת קרואטיה. גם בשנת 2012 קיבל גולאצ'י זימון, אך לא שותף. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הונגריה הבוגרת, ערך גולאצ'י ביוני 2014 בתיקו 2-2 מול נבחרת דנמרק. גולאצ'י זומן לסגל ההונגרי ליורו 2016, אך לא שותף בו, ושימש שוער מחליף לגאבור קיראי. לאחר פרישתו של קיראי מנבחרת הונגריה בשנת 2016 לאחר 18 שנים במדים הלאומיים, קיבל גולאצ'י את אפודת השוער הראשון לקראת מוקדמות מונדיאל 2018.
עמק החולה
עמק החוּלָה הוא עמק מישורי בצפון ארץ ישראל, התופס את מרבית שטחה של "אצבע הגליל". העמק הוא חלקו הצפוני של בקע הירדן, שהוא חלק מהבקע הסורי-אפריקני. מצפון לו עמק עיון ובקעת הלבנון, ומדרום לו בקעת כנרות.
העמק שופע מים ובעבר היה בדרומו אגם החולה ובמישור שמצפון לו ביצות. האגם והביצות יובשו במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20, ובשטח המיובש השתמשו לחקלאות. מאז שנות ה-90 הוחל בהצפה מחדש של חלק מהשטח המיובש, לאחר שהסתבר שהייבוש גרם לנזקים סביבתיים.
בעמק החולה עיר אחת – קריית שמונה, מושבה אחת – יסוד המעלה (שהיא מועצה מקומית), ועשרים קיבוצים ומושבים, המחולקים לשתי מועצות אזוריות על פי צורת ההתיישבות: הקיבוצים שייכים למועצה האזורית הגליל העליון, והמושבים למועצה האזורית מבואות החרמון.
אטימולוגיה
השם ימא דחולתא נזכר פעם אחת בתלמוד הירושלמי, במניין שבעה ימים המקיפים את ארץ ישראל. במקבילה בתלמוד הבבלי מופיע ימה של חילת ו-ימה של חילתא. כמו כן, חבל "חולתא" מצוין כאחת הנחלות שנתן אוגוסטוס קיסר להורדוס. אין זיהוי ברור של מקומות אלו.
יש הסבורים כי מקור השם במילה "חילת" המשמשת בערבית לכינוי גומא הפפירוס הנפוץ בביצות ויש הסבורים כי מקורו במילה "חילתה", שמשמעותה בארמית גיא או בקעה.
ימת חולה נקראה במקורות בשם "ים סומכי" (מלשון סמך = דג), או "ים סיבכי".
בתקופה מאוחרת יותר החלו נוסעים אירופים לזהות את האזור כמי מרום המופיע בספר יהושע.
השם הערבי "בחירת אל-חולה" נגזר כנראה מהמקור "חילת", ונזכר לראשונה בכתבי גאוגרפים ערביים מימי הביניים.
שמות נוספים שהיו לאגם בפי המוסלמים בימי הביניים היו "בחירת קדיס" (אגם קדש) על שם העיר הקדומה קדש הסמוכה ממערב, וכן "ימת בניס" ו"בחירת אל-ח'יט".
הצלבנים כינו אותו "ימת מלחה".
במספר מקורות, גם מודרניים, ניתן למצוא התייחסות אל האגם כ"ימה".
גאוגרפיה וגאולוגיה
עמק החולה תחום לאורכו במדרונות של שולי בקע הירדן – רמת הגולן ממזרח והרי נפתלי ממערב. מצפון ומדרום גבולות העמק מתונים יותר ומקובל לכלול בתחום העמק את האזור הנמוך מ-200 מטר מעל פני הים. על פי הגדרה זאת, גבולו הצפוני של העמק הוא קו המחבר את כפר יובל ומעיין ברוך עם מורדות החרמון, בסביבות גבול ישראל–לבנון, וגבולו הדרומי בנחל מחניים, ובקו תל חצור – משמר הירדן, כשמדרום לעמק נמצאת רמת כורזים. בתחום זה, אורכו של העמק כ-25 ק"מ ורוחבו כ-6 עד 8 ק"מ.
חתך מצפון לדרום
קרמון מחלק את עמק החולה לשני אזורים:
התהוות העמק
אולם נופו הייחודי של עמק החולה כפי שהוא מוכר לנו כיום עוצב במידה רבה על ידי התרוממות טקטונית של בלוק כורזים מחד, ושקיעתו של גראבן עמק החולה מאידך. התרוממותו של בלוק כורזים, שמדרום לעמק החולה המכוסה בחלקו העליון בבזלת, יצרה מחסום בין העמק לבין הכנרת, ששיאו בגובה כ-270 מטר מעל מפלס הכנרת. הבזלת על בלוק כורזים קדומה להתרוממותו ולחסימת העמק.
זמינות המים
מאז ואילך מושפע נופו של השקע על ידי התנודות האקלימיות שאפיינו את תקופת הפליסטוקן, המכונות "פלוביאל" – תקופה גשומה המתבטאת בזרימה נהרית, ו"אינטרפלוביאל" – תקופה שחונה יחסית בין תקופות גשומות. תנודות אלה קבעו את קצב זרימת המים ואת עוצמתה, ומכאן את כמות הסחף המוסעת אל תוך השקע וממנו ואת שיעור איבוד המים מהתאיידות לעומת שיעור המילוי מחדש ממשקעים.
המחסום הטופוגרפי של גוש כורזים גרם לכך שבתקופת הפלוביאל הפליסטוקני התיכון (לפני כ-300,000 שנים) נקוו מי הגשמים באגן הניקוז, מילאו את השקע במפלס גבוה בהרבה והטביעו את צומח הביצות. הנחלים היורדים מההרים המקיפים את העמק הסיעו לתוכו כמויות עצומות של סחופת שקברה תחתיה את שכבת הכבול הקדומה.
על פי ממצאים על פני השטח ובקידוחי קרקע, מניחים שמפלס המים של האגם הקדום הגיע לגובה 200 מטר מעל פני הים, ומגובה זה החל הירדן את התחתרותו במחסום כורזים לעבר הכנרת. התחתרותו של הירדן היא לאורכו של קו העתק שהוא ההעתק הראשי של השבירה הכללית באזור. העתק זה הוא ההעתק הפעיל החוצה את מצד עתרת. שכבת הכבול הקדומה שנמצאה בקידוחים שנעשו במקומות שונים בעמק מעידה על הגובה מעל פני הים של קרקעית האגם, ולפיה מעריכים כי עומק המים באגם הגיע בתקופה זו לכ-150 מטר.
מאז היווצרותו, נמצא האגם בתהליך מתמיד של הצטמצמות, בשל מספר גורמים: העמקת מוצא הירדן דרומה, הפחתת הגשמים בתקופות מסוימות ומילוי בסחף נהרות. המידות השונות של פעולת כל אחד מהגורמים בתקופות שונות מתבטאות בקצב הצטמצמות שונה ובצורת היבשה הנגלית בעקבותיה. כאשר ההצטמצמות מהירה נגלית היבשה בצורת מדרגות, כדוגמת אלו בצפון העמק, ואילו הצטמצמות איטית יוצרת שיפוע מתון יותר, כדוגמת המישור הצפוני והדרומי.
בפלוביאל הפליסטוקני העליון (לפני כ-100,000 עד 20,000 שנים) גברה הסחיפה במוצא הירדן מהאגם, ועקב כך ירדו פני המים והמישור הצפוני נחשף. בתקופת ההולוקן (מלפני 11,000 שנים ועד ימינו) המשיכה ירידת המפלס עקב התמעטות הגשמים, והמישור הדרומי הפך בהדרגה לביצה, כשחלקים ממנו התייבשו בקיץ והוצפו בחורף. בשלושת אלפי השנים האחרונות התייצב מפלס האגם בגובה שבין 67 ל-69 מטר מעל פני הים, ועומקו פחת למטרים בודדים, כפי שהיה עד לייבושו במאה העשרים.
גז מתאן
בשל שכבות הכבול, ישנם מקומות שבהם משתחרר גז מתאן מהאדמה. אחד מהמקומות שבהם ניתן לראות זאת הוא ליד הכניסה לאגמון החולה, שם יש ברז המחובר לקרקע, וכאשר פותחים אותו ומדליקים אש, דולקת להבה ממנו.
אקלים
ממוצע הטמפרטורות היומי בחודשים מאי עד אוקטובר הוא 25 מעלות צלזיוס, כשהטמפרטורות ביולי ואוגוסט מגיעות למקסימום יומי של למעלה מ-35°C. בינואר הממוצע היומי הוא כ-10°C, והמינימום בלילות יכול לרדת ל-2°C ולעיתים אף מתחת ל-0°C. בלילות גולש אוויר קר מההרים ומתרכז במרכז העמק, ולכן עמק החולה מועד להיווצרות קרה וערפל. בשוליים המזרחיים, על המדרגה התחתונה של הגולן, חם מעט יותר ממרכז העמק ומערבו, בשל הקרינה החזקה על המדרון הפונה לדרום-מערב, הנקלטת היטב בסלעי הבזלת השחורים.
הרוחות בעמק החולה מושפעות ממשטר הרוחות הכללי של מזרח הים התיכון, אולם השפעת המבנה הטופוגרפי ניכרת בהן. בחורף נפתח כל מחזור ציקלוני ברוח מזרחית יבשה וקרה הנושבת מהמדבר הסורי, ומכונה "שרקייה" ("מזרחית" בערבית). בנפילתה מרמת הגולן לעמק גוברת עוצמת השרקייה ויכולה להגיע ל-50 קילומטר לשעה. האוויר בה מתייבש ובהגיעה לעמק היא מעלה ענני אבק וכבול עצומים, וגורמת לעיתים נזקים חמורים לרכוש ולגידולים חקלאיים. שרקייה יכולה להימשך עד שלושה ימים, עד להגעת הרוחות נושאות הגשם מדרום-מערב.
כמות המשקעים בעמק החולה קטנה מזו שבהרי הגליל הסמוכים, משום שירידת זרמי האוויר הדרום-מערביים מגובה כמה מאות מטרים גורמת להתחממותם ולפיזור חלק מהעננים נושאי הגשם. עם התקדמותם לצפון-מזרח הם מטפסים על הרי הגולן והחרמון, ואז מתעבים שוב העננים ומורידים גשמים. מסיבה זו רבים יותר הגשמים בצפון העמק מאשר בדרומו, משום שבדרום ההרים היכולים להגביר את הגשם מרוחקים יותר, לעומת החרמון הצמוד לדופן העמק בצפון. כמות המשקעים הממוצעת ביסוד המעלה היא כ-450 מ"מ בשנה, לעומת כ-700 מ"מ בשנה בדפנה, וכ-800 מ"מ בשנה בכפר גלעדי.
הלחות היחסית בעמק החולה אופיינית לאקלים הים התיכוני, והיא נמוכה במיוחד בימי הקיץ – ממוצע של פחות מ-40% לחות בצהריים מאפריל עד אוקטובר. הלחות הנמוכה גורמת לכך שלמרות הטמפרטורות הגבוהות, עומס החום אינו כבד בדרך כלל. הרוחות המערביות לפנות ערב תורמות אף הן להפחתת עומס החום. ההתקררות הלילית גורמת לעליית הלחות היחסית עד כדי הצטברות טל במרכז העמק.
הידרולוגיה
נופו של עמק החולה מאופיין בשפע המים שבו, מים שמקורם באגן היקוות רחב שבחלקו יורדים משקעים רבים יותר מהממוצע בעמק עצמו. השטח המתנקז לעמק החולה מוערך בכ-1,470 קמ"ר, וכמות המים המגיעים ממנו לעמק היא כ-740 מיליון מ"ק בשנה בממוצע.
נחלים
סמוך לקיבוץ שדה נחמיה מתחברים נחלי חרמון ודן, וכמה מאות מטרים מדרום לשם מתחבר אליהם נחל שניר ליצירת נהר הירדן. מכאן זורם הירדן לאורך קילומטרים בודדים, עד להתפצלותו לשתי זרועות – ירדן (המערבית) ותוּרעָה (המזרחית). ייתכן כי גם התפצלות זו מקורה בתעלה שנחפרה לצורכי השקיה. בזמן שהאגם והביצות היו קיימים, נוצרה באזור זה מעין דלתה בשל הסחף הרב שהצטבר בנקודת ההתפצלות.
בנוסף לשלושת מקורות הירדן, ראויים לציון שלושה נחלים. נחל עיון הזורם מעמק עיון (בשטח לבנון מצפון למטולה), יורד בקניון עמוק ובמפלים ("התנור" ועוד) ומשם בערוץ צר שפרץ בין שפכי הלבה במערב המדרגות, עד כניסתו לעמק ממערב לבית הלל. נחל עזריאל (במקומות רבים הוא מכונה נחל עין זהב) שתחילתו במעיין "עין זהב" הנובע באי תנועה על כביש 90 בצפונה של קריית שמונה. אפיק הנחל חוצה את קריית שמונה ואורכו 2.5 ק"מ. בדרכו הוא זורם בפארק הזהב ממערב לגבעת שחומית, ונשפך לתעלה המערבית לא לפני שמצטרף אליו נחל הטחנות. נחל קליל ראשיתו לרגלי שפכי הלבה המזרחיים ממערב לכפר סאלד, משם הוא זורם במזרח העמק ומנקז אליו את הנחלים היורדים מהגולן, בהם נחל ירדינון ונחל עורבים. שלושת הנחלים האלו התנקזו בעבר ישירות אל הביצה בנפרד מהירדן. כיום הם מהווים חלק ממערכת תעלות הניקוז של עמק החולה, ורק קטעים קצרים שלהם נותרו באפיקים המקוריים.
מעיינות
בשל ההעתקים המקיפים את עמק החולה, נובעים עשרות מעיינות בשוליו המזרחיים והמערביים ובתחתית המדרגות שבצפונו. ספיקת המעיינות משתנה בין חורף לקיץ, ותפוקתם הכוללת נאמדת בכ-100 מיליון מ"ק בשנה. הגדול בהם הוא מעיין עינן (עין מלאחה בערבית), הנובע לרגלי הרי נפתלי ומזין במימיו את נחל עינן הזורם ממנו אל האגם. כיום נשאבים מרבית מימיו ומובלים ליישובי ההר, חלקם נאגרים במאגר סמוך ומשמשים להשקיה, ויתרתם זורמת לשמורת החולה.
מעיינות גדולים נוספים במערב העמק הם עין תאו (ג'חולה), היוצר בריכה נאה בצמוד לכביש 90, כקילומטר מצפון לצומת כ"ח; עין זהב, הנובע בתחום קריית שמונה ומספק את מימיה וסיפק בעבר את המים המינרליים למפעל נביעות (עד אשר בשל מאבק מקומי לשיקום הנחל, נביעות הפסיקו לשאוב מעין זהב ועברו לקידוח החולה 7 ), עין אווזים ועוד. במורדות הגולן במזרח העמק נובעים מעיינות רבים, שהגדולים בהם הם עין גילבון (ג'לבינה), עין דבשה (דרבשייה) ועין נוטרה (עין א-תינה).
אגם החולה
אגם החולה היה במאות השנים האחרונות אגם רדוד שהשתרע על פני שטח של 13.9 קמ"ר, אורכו המרבי היה 5.3 ק"מ ורוחבו המרבי 4.4 ק"מ. במדידות שנערכו בראשית המאה העשרים, היה העומק הממוצע שלו כ-2.5 מ', העומק המרבי בקיץ כ-3 מ' ובחורף כ-4 מ'. בימי שיטפונות עלו פני המים, אולם בשל מבנה העמק, עיקר העלייה הייתה באזור הביצות שמצפון לאגם, אשר התפשטו צפונה על פני המישור.
ביצת החולה
מצפון לאגם החולה התקיימה ביצה, ששטח ההצפה הקבוע שלה היה 37 קמ"ר, ובעונת הגשמים נוספו לו כ-12 קמ"ר (עלייה של 25 ס"מ במפלס האגם גרמה להתפשטות הביצה כקילומטר צפונה). למעשה הייתה הביצה המשך ישיר של האגם, שאזוריו הרדודים יותר כוסו בצמחייה סבוכה, בעיקר גומא הפפירוס.
חלק ניכר מהמעיינות בשולי העמק נובעים במניפות סחף, ולכן מימיהם אינם זורמים באפיקים אלא מתפזרים בשטח ויוצרים אף הם ביצות מקומיות קטנות.
הצפת המישור
הסחופת הרבה שנשאו הנחלים אל העמק הצטברה בשולי אפיקיהם בשלב הזרימה במישור, ויצרה סוללות עפר בגובה כמה מטרים מעל פני השטח. סוללות אלו מנעו ממי הגשמים בעמק להתנקז אל תוך הנחלים הסמוכים אליהם, וגרמו לעליית מפלס מי התהום. במרכז העמק היה מפלס מי התהום בקיץ נמוך במטר אחד בלבד מפני השטח, ועם עליית פני האגם בעונת הגשמים עלה גם מפלס מי התהום והציף שטחים רבים.