cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עוולת מניעת תמיכה
בדין הישראלי
אף כי הנושא טרם נדון בפסיקה, נראה כי לא תיתכן אחריות על מניעת תמיכה במחדל שאיננו קשור לפעולות הנתבע. כך למשל אם קיים בחלקתו של פלוני קיר הנותן תמיכה למקרקעין שכנים אין זו מחובתו לדאוג לכך שהקיר יישמר במצב טוב. כזו היא גם גישת המשפט העברי. יחד עם זאת, ייתכן שתוטל אחריות בשל מחדל על בעלי המקרקעין השכנים במסגרת עוולה אחרת כגון עוולת הרשלנות.
3. יסוד תוצאתי: הדבר מונע או שולל תמיכה על התובע להוכיח קשר סיבתי בין הדבר שנעשה לבין התוצאה של מניעת התמיכה במקרקעין או שלילתה. מלשון הסעיף עולה כי עצם מניעת התמיכה מקימה אחריות לביצוע העוולה, ללא תלות בשאלת קיום הנזק. אמנם, זכאות לתרופת הפיצויים מחייבת הוכחת נזק, אולם אפשר שיהיה מדובר בנזק ממוני בשל ירידת ערך הקרקע כתוצאה מהיחלשותה ולא בהכרח בנזק למחוברים שעליה. במשפט העברי נחלקו הראשונים בשאלה זו: יש טוענים שעצם מעשה שראוי שיהיה ממנו נזק לאלתר, גם אם אין כרגע ברשות שכנו דבר שיינזק ממנו, הוא היזק; ויש שחלקו על כך.
השאלה האם הזכות לתמיכה חלה גם על מה שמתחת לקרקע, ובפרט על זרמי מים התומכים בה, טרם נדונה בפסיקה. במשפט האנגלי אין זכות תמיכה במים שכאלה (פס"ד Popplewell v. Hodkinson). נראה כי הגישות לשאלה זו תלויות במידת הזיקה בין הזכות לתמיכה לבין זכות הבעלות – אם הזכות הראשונה נתפסת כנגזרת של השנייה הרי שהיא תחול גם על מה שמתחת לקרקע. לעומת זאת, אם מדובר בזכות עצמאית הרי שלפי הגדרת המקרקעין בפקודת הנזיקין הזכות היא לתמיכה בקרקע ובמחוברים בלבד.
הזכות לתמיכה נובעת ישירות מהבעלות על המקרקעין.
מניעת תמיכה בפסיקה
בפסק דין למפרט שהוא התקדים היחידי בנושא קודם לתיקון, נקבע כי הזכאות לפיצוי קמה אמנם רק אם נגרם נזק בפועל, אך ניתן לזכות בצו מניעה כבר כשקיים חשש סביר לכך שנזק אכן ייגרם.
להוציא את פרשת שאה, לא התווספו עד כה הלכות פסוקות בעניין מניעת תמיכה. בערכאות הנמוכות נשמר הניתוח של העוולה לשלושת יסודותיה והן עוקבות בדרך כלל אחרי הלכת שאה. יחד עם זאת, מבחן הצפיות אינו מיושם באופן מפורש ואחריות הנתבע אשר נמצא חייב בנזק בגין מניעת תמיכה משתמעת מהאופן בו מפרש בית המשפט את הראיות העומדות בפניו (למשל, פס"ד יששכר - חברה לבניין ופיתוח בע"מ נ' מינהל מקרקעי ישראל; פס"ד פרוספר בלחסן נ' פנחס ביטון; פס"ד ארפה אנואר אבוספר נ' אחמד עלי קרעין). מבחינה ראייתית נראה כי עיקר ההתרשמות של בית המשפט היt מחוו"ד של מומחים – אם מטעם הצדדים ואם במינוי מטעם בית המשפט (פס"ד פרג' חאיק נ' ראיק סלימאן).
הצורך בהכנסתו של עוולת מניעת תמיכה לפקודת הנזיקין באופן עצמאי נדונה בין המלומדים לאור היותו כלול כבר בעוולת המטרד ליחיד והעובדה שהדין לא השתנה בעקבות הכנסתו המפורשת לקודת הנזיקין.
בסיס האחריות של כל עוולות המטרד הוא מעורב קנייני-נזיקי.
תביעה על עוולת מניעת תמיכה אינה סוגרת את הדלת בפני הנפגע לתבוע במקביל בעילות נזיקיות אחרות.
כך למשל יכול מי שנמנעה ממקרקעיו תמיכה בשל בנייה שלא כדין מצד בעל מקרקעין שכנים, לתבוע את שכנו הן בעילה של מניעת תמיכה לפי סעיף 48א בפקודת הנזיקין והן בעילה של [עוולת הפרת חובת חקוקה] לפי סעיף 63 בפקודת הנזיקין. הכלל הרחב בדיני נזיקין הוא אם כן שהעוולות הן "רשתות ולא איים" וכי הנפגע יכול להטיל את רשתו ולהעלות עוולות מספר. אולם, מהיות עוולת מניעת התמיכה בפרק של המטרדים, נראה שלא ניתן לתבוע במקביל על עוולת מניעת תמיכה ועל עוולת מטרד ליחיד.
סעיף 17 לחוק המקרקעין מגדיר את זכותו של בעל מקרקעין מפני הפרעה לשימושו במקרקעין. הפרשנות המקובלת לסעיף זה היא כי הוא אינו מוסיף הוראות מהותיות על העוולות המוגדרות בפרק המטרדים שבפקודת המקרקעין, וכי לא נתן לעקוף באמצעותו מגבלות המוגדרות בפקודת הנזיקין ביחס לתביעה.
במשפט העברי
מדין התלמוד נלמד שחייבים בסוג נזקים שכאלו. עם זאת, ההיזק במשפט העברי הוא דווקא כשפעולת המזיק היא שגרמה לנזק. לכן, אם נתקלקלה הקרקע מאליה וגרמה לנזק, על אף שהקרקע שלו הוא לא חייב לשלם. וכן אם אדם אחר חפר בשטח שלו, אפילו מטעמו, הוא אינו חייב בנזק על אף שהשטח שלו.
סעדים
בדומה לסעדים הניתנים במקרה של מטרד ליחיד, הסעדים הניתנים על ידי בית המשפט במקרה של מניעת תמיכה הם פיצויים בגין הנזק שנגרם ו/או צו מניעה. הפיצויים ניתנים על סמך נזקים מפורטים ומוכחים. גם אם בית המשפט התרשם באופן כללי כי אכן נגרם נזק לא ייפסקו פיצויים ללא פירוט מספק והנחת תשתית ראייתית להוכחתם.
צו המניעה השכיח במקרה של מניעת תמיכה הוא צו לבניית קיר תמך המיועד למנוע נזקים עתידיים או החמרה של נזקים קיימים (למשל, פס"ד ארפה אנואר אבוספר נ' אחמד עלי קרעין).
היסטוריה חקיקתית
עוולת מניעת תמיכה התווספה כעוולה עצמאית בסעיף 48א לפקודת הנזיקין במסגרת חקיקת חוק המקרקעין, תשכ"ט- 1969. קודם להוספת הסעיף, הזכות לתמיכת מקרקעין על ידי מקרקעין שכנים זכתה להגנה מכוחם של דיני המטרד כסוג של מטרד ליחיד. סעיף 48א הופיע במקורו כסעיף 60 להצעת חוק המקרקעין, בפרק "יחסי שכנים". בדיוני ועדת החוקה הוסכם כי מקומו של סעיף זה הוא בפקודת הנזיקין, ועל כן הוא הועבר אליו. הוועדה לא נמקה את הצורך בסעיף, לאור קיומו של עוולת מטרד ליחיד.
על פי פסק דין שאה, הוספת הסעיף לא הובילה לשינויים בהיקף או בתוקף שניתנו לזכות לתמיכת מקרקעין והסעיף החדש הוא ניסוח מפורש בחקיקה לדין שהיה כבר קיים.
בתזכיר חוק דיני ממונות מופיעה עוולת מניעת תמיכה כעוולה עצמאית בסעיף 398 שבהצעת החוק. מהצעת החוק עולה הקלה בנוגע למשטר האחריות (ביחס לנתבע) החל על עוולות המטרד ובכלל זה על מניעת תמיכה - הדרישה המפורשת להתרשלות מצד הנתבע עשויה להקנות לו הגנה במידה ונקט בכל אמצעי הזהירות הסבירים אף אם צפה את האפשרות לגרימת הנזק. הצעת הקודקס מעלה חלופה המסייגת הקלה זו במשטר האחריות. לפי חלופה זו יוענק לבית המשפט שיקול דעת לחייב את הנתבע גם אם לא הייתה התרשלות מצדו. ניסוח זה פותח פתח להותרת הדין הקיים, היינו ההסתפקות במבחן צפיות, על כנו. יתרה מכך, מאחר שהחלופה אינה מעמידה דרישה למבחן צפיות היא עשויה לאפשר משטר של אחריות מוחלטת במקרים מסוימים. בגדרי משטר זה לא נדרש כל יסוד נפשי מהנתבע, והתביעה תיבחן לפי תוצאת מעשיו.
לקריאה נוספת
פסיקה
חקיקה אנגלית
פסיקה אנגלית
ספרות באנגלית
סטפני, נסיכת מונקו
סטפני מרי אליזבת גרימלדי (בצרפתית: Stéphanie Marie Elisabeth Grimaldi, נולדה ב-1 בפברואר 1965), היא הנסיכה סטפני ממונקו והרוזנת של פוליניאק מבית גרימלדי, המדורגת במקום האחד עשר בתור הירושה לכתר נסיכות מונקו. בעברה הייתה זמרת, מעצבת בגדי ים ודוגמנית.
משפחתה
סטפני היא בת למשפחת האצולה לבית גרימלדי. אביה הוא רנייה השלישי ואמה היא גרייס קלי. היא הצעירה במשפחתה; אחיה הגדולים הם אלבר השני, נסיך מונקו וקרוליין, נסיכת הנובר.
השכלה ותחביבים
בין השנים 1986–1991, סטפני ניסתה כוחה בקריירת שירה והוציאה לאור שלושה אלבומים ו-18 סינגלים באנגלית ובצרפתית.
תאונת הדרכים
ב-13 בספטמבר 1982, במהלך נסיעה חזרה אל ביתן מבית החווה "רוקגל" בצרפת, אירעה תאונת דרכים לסטפני ולאמה גרייס קלי. אמה מתה מפצעיה למחרת. סטפני נפצעה בתאונה ונגרם לה סדק בחוליה צווארית. לפי הגרסה הרשמית, הגורם לתאונה הוא אירוע מוחי שעברה האם תוך כדי נהיגה. עם זאת, לפי שמועות שנפוצו לאחר התאונה, נטען כי סטפני היא זו שנהגה ברכב. סטפני עצמה סירבה לדבר על מות אמה עד 2002, אז אמרה כי "לא רק שעברתי טראומה נוראית, לאבד אמא בגיל צעיר מאוד, אלא גם הייתי לידה ברגע התאונה. אף אחד לא יכול לדמיין כמה סבלתי, ואני עדיין סובלת".
משפט פאראדין
משפט פאראדין (באנגלית: The Paradine Case) הוא סרט אפל משנת 1947 בבימויו של אלפרד היצ'קוק ובהפקתו של דייוויד או. סלזניק.
התסריט נכתב על ידי דייוויד או. סלזניק בעקבות העיבוד של עלמה רוויל ובן הכט לרומן "משפט פאראדין" מאת רוברט היצ'נס (1933).
זה הסרט האחרון של שיתוף הפעולה בין היצ'קוק וסלזניק שהחל בסרט "רבקה" ב-1940.
כרגיל בסרטיו, מופיע היצ'קוק בסרט בהופעת קמאו בדקה ה-38 כשהוא יורד מרכבת ונושא צ'לו.
למרות שפע הכוכבים והבמאי המפורסם היה הסרט כישלון קופתי. היצ'קוק הציע את התפקיד הראשי לגרטה גרבו אך היא סירבה ובמקומה בחר באלידה ואלי, כוכבת נודעת באיטליה שזה היה סרטה הראשון בהוליווד. זו הייתה גם הופעתו הראשונה של לואי ז'ורדאן בהוליווד.
תקציר העלילה
מדלנה אנה פאראדין (אלידה ואלי) היא אישה נאה המואשמת ברצח בעלה על ידי הרעלתו. בעלה היה איש צבא מבוגר ועיוור והיא לדבריה נישאה כדי לעזור לו. הם גרו בבית אחוזה גדול באזור האגמים.
אשתו היפה גאי (אן טוד) מבחינה בכך בחושיה הנשיים אבל לא עוצרת בו מלהמשיך בטיפול במקרה היות שהיא חוששת שהתנגדותה תפגע ביחסיהם.
קין נוסע לאחוזת פאראדין ומתקבל בקרירות על ידי משרתת ומשרת. המשרת מזדהה בשם אנדרה לאטור (לואי ז'ורדאן), עונה תשובות לאקוניות ומשתדל להתחמק מקין.
התובע (לאו ג. קרול) מנסה במשפט לתאר את אנה פאראדין כפאם פאטאל שנישאה לבעלה המבוגר והעיוור כדי להשתלט על רכושו.
השופט הוא תומאס הורפילד (צ'ארלס לוטון) שמנהל את המשפט ביד רמה ומחוץ לבית המשפט לא מסתיר את יחסו השלילי לגברת פאראדין.
קין חוקר ארוכות את לאטור ומנסה להוכיח כי הוא רצח את פאראדין לאחר שהסתכסך איתו.
התפנית במשפט קורית לאחר שלאטור שהיה בסערת רגשות לאחר חקירתו, מתאבד. הידיעה על כך מגיעה לבית המשפט כשאנה פאראדין נמצאת על בימת העדים. היא נשברת ומודיעה כי לאטור היה אהובה וכי היא רצחה את בעלה באמצעות כוס יין מורעלת שהגישה לו.
קין שבור מכשלונו במשפט אך אשתו נפגשת איתו והם מתפייסים. סופיה הורפילד (אתל ברימור), אשתו של השופט הורפילד מביעה את רחמיה על גברת פאראדין אך בעלה דוחה את דעתה וקובע כי על פאראדין להיתלות.
איריס נשר
איריס נשר (נולדה בשנת 1966) היא צלמת, פסלת וקרמיקאית ישראלית.
ביוגרפיה
איריס נשר נולדה במילאנו, איטליה. גדלה בתל אביב ולמדה ב-School of Visual Arts בניו יורק וב-CalArts. לאחר נישואיה לבמאי הקולנוע אבי נשר, עברה לגור ולעבוד בלוס אנג'לס. בשנת 2002 חזרה נשר לישראל. ב-1996 נולדה בתם, תום, שחקנית, יוצרת ועיתונאית בחדשות 13. ב-2001 נולד בנם ארי. בספטמבר 2018 נהרג ארי לאחר שנפגע בתאונת פגע וברח בשדרות רוקח בתל אביב בה היה מעורב יצחק אספה. איבריו נתרמו להשתלה, והושתלו בחמישה אנשים.
עבודותיה
נשר עשתה לעצמה שם הן כצלמת והן כפסלת קרמיקאית. יצירתה של נשר מתמקדת בצילום דיוקנאות, בעיקר של נשים יוצרות, זיכרון ואימהות, משנת 2015 החלה ליצור גם כלי פורצלן.
בשנת 2007 הציגה נשר בגלריה רוזנפלד את התערוכה "מחוסמת", תערוכה היחיד הראשונה שלה לאחר חזרתה לישראל, ובה הציגה צילומי שחור לבן, רובן של נשים יוצרות העוסקות בעצמן בתחומים שונים של אמנות כשהן מוצגות עירומות, חלקן כפותות בחבלים. שם התערוכה נקשר לעוצמתה של הזכוכית המחוסמת המייצגת עבורה מצד אחד שקיפות ועדינות ומהצד השני חוסן פנימי בלתי ניתן לריסוק.
בתערוכה "בחדרי החושך" שהוצגה ב-2010 במוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן. הציגה נשר פורטרטים של סופרות ומשוררות ישראליות מובילות. המשתתפות התבקשו לבחור טקסטים הקרובים לליבן, שוחחה איתן על משמעות הטקסט שנבחר ויחד איתן תכננה את הצילום. החיבורים השונים נגעו למקומה של האישה בין המרחב הציבורי לבין המרחב הפנימי. המצולמות צולמו ללא תכשיטים, בגדים ובאיפור בסיסי בו המצולמת מתאפרת בדרך כלל. בטקסט לתערוכה כתב האוצר מאיר אהרונסון כי "הדיבור של הנשים המצולמות בטקסטים שנבחרו על ידיהן ללוות את התצלום הוא דיבור שלא נהיה יכול להיכתב או להיאמר על ידי גברים, אלה משפטים ומטאפורות שלקוחים מחוויה נשית שגבר לעולם לא יבין". התערוכה נדדה בין גלריות ומוזיאונים רבים בישראל ובעולם.
במהלך 2019–2020 הוצגה תערוכתה "מחוץ לזמן" במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית. בתערוכה זו שהוצגה כשנה לאחר מות בנה, הציגה נשר הקרנה של תצלומים המתעדים את בנה ארי ישן, במוזיאונים או במוקדי אמנות אחרים ברחבי העולם. נקודת המוצא לסדרת הצילומים זו הייתה תצלום של ארי, שצולם כשהיה בן שש, במהלך ביקור משפחתי במוזיאון ישראל כשהוא משתרע, ספק נרדם ספק מנמנם על כריות שהוצבו במרכז חלל התצוגה, בזמן שממתין לבני משפחתו עד שיסיימו את ביקורם במוזיאון. במשך השנים התגבשה סדרת תצלומים של ארי במוזיאונים או בכנסיות המציגות עבודות אמנות, המציגות דיאלוג בין יצירות אמנות והתבוננות בארי כיצירת אמנות בפני עצמה. התצלום האחרון בסדרה צולם מעט לפני מותו הטרגי של ארי, בגיל שבע עשרה, בתאונת דרכים. את ההקרנה סגרו שני תצלומים בהם מופיע דיוקנה של נשר על רקע הגלריה הלאומית לאמנות עכשווית ברומא, באחד עיניה עצומות, ובאחר פקוחות לרווחה כסימן ליציאה מבועת האבל בה שהתה וחזרה לתקשורת עם העולם והמציאות. מאחוריה עוברת דמות שחורה ועל מדרגות המוזאון פזורים פסלי אריות, המהדהדים את שם בנה. על גבי מדרגות המוזיאון מופיעה כתובת גדולה המכריזה על שם התערוכה באותה עת 'Time is out of joint', ציטוט מ"המלט" של שייקספיר המתאר רגע של כאב ושבר גדול, הכרה במציאות הקשה אך באותו הזמן סירוב לקבלה.
ב-2019 הוצגה עבודת הווידאו "מחוץ לזמן" במוזיאון MAXXI ברומא.
משנת 2015 החלה נשר ליצור כלי אוכל מפורצלן, תחת המותג Iris Nesher Tableware Art.
פסק דין אלבה נגד מדינת ישראל
ע"פ 2831/95 אלבה נ' מדינת ישראל, הוא פסק דין שניתן בישראל ב-1996, והיה לפעם הראשונה בה אדם בישראל הועמד לדין בגין הפרת חוק איסור פרסום הסתה לגזענות. פסק הדין עוסק באיזון בין חופש הביטוי לבין הסתה לגזענות ועידוד אלימות. בית המשפט העליון, בשבתו כבית משפט לערעורים פליליים, דחה את ערעורו של הרב עידוא אלבה וקבע כי המאמר אותו פרסם על "הלכות הריגת גוי" אכן מבטא מסר ברור וחד-משמעי של הסתה לגזענות וכי טמון בו גם חשש לא מבוטל לסיכון שלום הציבור. הרב אלבה נידון לשנתיים מאסר, שאותן ריצה בכלא איילון.
אורי שמיר
אורי שמיר (נולד ב-7 ביולי 1951) הוא פסנתרן ג'אז, שחקן קולנוע וצייר ישראלי.
פסק דין אלבה נגד מדינת ישראל
רקע
כניסתה של תנועת הימין הרדיקלית "כך" לכנסת ה-11 בשנת 1984, הביאה את הכנסת להתחיל כשנה לאחר מכן בהליכי חקיקה, שמטרתם הייתה למנוע תופעות גזעניות ואת התמודדותן של מפלגות בעלות מצע גזעני, זאת על ידי תיקונים בחוק יסוד: הכנסת ובחוק העונשין אודות איסור פרסום הסתה לגזענות ב-1986, וב-1994 הוספה של איסור מעשה גזענות שתי הצעות חוק הונחו על שולחן הכנסת באותו היום: הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 12). ס"ח 1325, שהציעה לתקן את חוק-יסוד: הכנסת ואת חוק הבחירות לכנסת [נוסח משולב], התשכ"ט-1969, והצעת חוק העונשין (תיקון מס' 24), התשמ"ה-1985, ה"ח 1728, בה מוצע לאסור פרסום של הסתה לגזענות. תופעת הגזענות נוגדת את הערכים שעליהם מושתתת מדינת ישראל ובדברי ההסבר להצעת החוק נאמר כי: "המסורת העברית רואה בכבודו וביקרו של האדם, שנברא בצלם אלוקים, והשכנת השלום בין הבריות, ערכים נעלים ביותר. מאידך גיסא, השפלת כבוד האדם נחשבת במורשת היהדות עבירה חמורה". התיקון התקבל בשנת 1986 ובשנת 1994 נוסף איסור נוסף, מעשה גזענות. תיקוני חקיקה אלו איפשרו את פסילתה של "כך" על ידי בית המשפט העליון מלהתמודד לכנסת בשנת 1988, והתנועה אף הוכרזה כארגון טרור ב-1994.
אורי שמיר
ביוגרפיה
שמיר נולד ביולי 1951 בפריז, צרפת. הוא בנם הצעיר של נחום שמיר ומלכה שמיר לבית פס, שהיו אז בשליחות מטעם הסוכנות היהודית ועסקו בהעלאת עולים לישראל.
פסק דין אלבה נגד מדינת ישראל
רקע
על מנת להתמודד עם המתח הקיים בין אמירת דברי גזענות והסתה לבין חופש הביטוי, נקבעו בחוק סייגים לאחריות הפלילית בגין עבירת ההסתה הנקראים פרסום מותר. סייגים אלו נוגעים לפרסום כתבי דת ותפילה בתנאי שלא נעשו למטרת הסתה לגזענות. במקרים בהם הערכים מתנגשים, תפקיד מערכת המשפט ליצור איזון בין חופש הביטוי וחופש הדת והפולחן אל מול האינטרס הציבורי שבמניעת הסתה לגזענות. לכן, ההכרעה בעניין תלויה מקרה ונסיבות. לפי החוק הקיים, מכיוון שעבירות ההסתה מהוות פגיעה בחופש הביטוי, ומחייבות רגישות רבה, הגשת כתבי אישום בגין עבירות אלה מחייבת אישור היועץ המשפטי לממשלה.
אורי שמיר
ביוגרפיה
ב-1969 סיים את לימודיו בגימנסיה "הרצליה" בתל אביב. את שירותו בצה"ל עשה בחיל הנדסה קרבית. שמיר למד מוזיקה ותיאטרון באוניברסיטת תל אביב וב-1980 סיים את לימודי התואר הראשון ב שבארצות הברית.
פסק דין אלבה נגד מדינת ישראל
רקע
להכרעה במתח שבין חופש הביטוי וחופש הדת לבין מניעת הסתה לגזענות נדרש בית המשפט העליון בשנת 1996, במקרה של הרב עידוא אלבה, שהיה לאדם הראשון שהועמד לדין והורשע בפרסום הסתה לגזענות, אודות פרשנות שנתן להלכות שקשורות בגויים.
אורי שמיר
תפקידים בקולנוע
ב-1987 החל לשחק בסרטים ובתפקידו הראשון גילם את דמותו של עו"ד נתן קוגלר בסרט "אבא גנוב". בתפקיד זה המשיך בסרטים הבאים בסדרה ,"אבא גנוב 2" (שיצא לאקרנים ב-1989) ו"אבא גנוב 3" (משנת 1991), שצולם באילת בעת מלחמת המפרץ.
פסק דין אלבה נגד מדינת ישראל
הרב עידוא אלבה
הרב עידוא אלבה, למד בישיבת מרכז הרב. בשנת 1981 (תשמ"ב), עבר להתגורר בקריית ארבע ולמד בישיבות בחברון. בשנת 1991 (תשנ"א) הוסמך לרבנות ומאז מכהן כראש הכולל, רב ומורה להלכה במערת המכפלה בחברון. הוא חיבר ספרים ומאמרים.
אורי שמיר
תפקידים בקולנוע
ב-1996 שיחק בתפקיד בעל הבית בסרט "מי האבא?" בכיכובו של דובי גל. התפקידים הבאים היו ב"פאזל" ב-1999, "ציליבל" ב-2003, "שולץ" ב-2008 ו"נויורק" ב-2012. בשנת 2019 נבחר עם יהודה בארקן להגיש את פרס התסריט הטוב ביותר בטקס פרס אופיר.
פסק דין אלבה נגד מדינת ישראל
אודות המאמר – הלכות הריגת גוי
באפריל 1994 פרסם הרב אלבה בקרב תלמידיו בכולל שבמערת המכפלה, מאמר שנושא את השם "בירור הלכות הריגת גוי". הוא למד את המאמר עם תלמידיו חודשיים לאחר טבח מערת המכפלה. המסקנות ההלכתיות של החוברת: מותר ליהודי להרוג גוי בשעת מלחמה, בכלל זאת נשים וילדים. מאמרו של אלבה נכלל בספר "ברוך הגבר", שנכתב לזכרו של ברוך גולדשטיין. אחת ממטרותיו המוצהרות של הספר הייתה לגרום לציבור החרדי והדתי לעסוק בפן ההלכתי של דיני "הבא להורגך השכם להורגו", מצוות נקמה בגויים, מצוות גאולת ארץ ישראל וכו'. הספר גרר גינויים מכל רחבי הקשת הפוליטית. עורכי הספר הועמדו לדין אולם מחברי המאמרים בו לא הועמדו לדין בסופו של דבר, פרט לאלבה אשר העמדתו לדין התבססה על גרסה קודמת של המאמר.
אורי שמיר
הלחנה וכתיבת פזמונים
שמיר כתב עבור יוני רכטר וההרכב "ארבע-עשרה אוקטבות" את המילים לשירים "ערב בתל אביב", "To be alone" ו"הימים חולפים". כמו כן, הוא הלחין את השירים "אושר שליו" של רחל ו"עמוק בטל" (טנא מלא כוכבים) של לאה גולדברג. בנוסף, הלחין שמיר פזמונים פרי עטו שיצאו בתקליטי שדרים ושודרו ברדיו, שביניהם נמנים "בוקר טוב ישראל", "זהב ספרדי" שאת מילותיו כתב דן מינסטר ו"שיר עם שוודי".
פסק דין אלבה נגד מדינת ישראל
תיאור המאמר
המאמר נושא את השם "בירור הלכות הריגת גוי" ובכותרת המשנה, "נכתב אחרי בירור ההלכות עם אחד מגדולי הפוסקים שבדור, להצדקת מסקנותיו ההלכתיות". בכותרת מודגשת נוספת נכתב כי "אין כאן פסיקת הלכה, אלא העלאת הדברים לעיון והעמקה בלבד לפני תלמידים חכמים". למאמר שלוש גרסאות, אולם לא היו שינויים או מחלוקות על החלקים העיקריים בו. פסק הדין התייחס לגרסה הרחבה שבהן. בגרסה זו, מונה המאמר תשעה עשר עמודים מודפסים. אלבה מביא קטעים מהמקורות ומוסיף את פרשנותו. החיבור נחלק לעשרה פרקים. תשעת הפרקים הראשונים מתארים את נושאי הדיון: (א) איסור "לא תרצח" ו"שופך דם האדם"; (ב) הריגת גר תושב; (ג) גוי שאינו גר תושב – שיטת התוספות; (ד) גוי שאינו גר תושב – שיטת הרמב"ם; (ה) גדר סתם גוי; (ו) גוי כופר; (ז) הריגת גוי במלחמה; (ח) הגדרת מלחמת מצווה; ו-(ט) על מי מוטלת חובת המלחמה? בפרק העשירי, תחת הכותרת "המסקנות ההלכתיות לעיון ולא למעשה", מונה אלבה, ברשימה בת תשעה סעיפים, את סיכום המסקנות שאליהן הגיע בתשעת פרקי חיבורו. הדגש בדברים הוא קיום היתר הלכתי להרוג גויים.
אורי שמיר
מוזיקה
משנות השמונים ואילך הופיע כבסיסט בהרכבי ג'אז שונים, בין היתר עם ההרכב של הוגו לנדוור. ליווה אמנים כיהורם גאון, לני רביץ ויוסי בנאי וניגן בהפקות תיאטרון של הקאמרי ושל תיאטרון יידישפיל. בשנות התשעים החל להופיע כזמר בערבי זמר עברי ומשנת 2013 ניהל עם הזמרת סיגל נוביק מועדון זמר בשם "שמורת הזמר של סיגל ואורי".
פסק דין אלבה נגד מדינת ישראל
פסק הדין של בית המשפט המחוזי
אלבה נאשם ביצירת תשתית רעיונית ומעשית המכוונת להיערך לביצוע פיגועים אלימים בבני האוכלוסייה הערבית. זאת על ידי פרסום רעיונות ואידאולוגיה, שמטרתם להחדיר באחרים את ההכרה בצורך לפגוע בבני האוכלוסייה הערבית, ובצידם אישומים המייחסים לו שורה של מעשים שנעשו בפועל, במטרה ליצור ולרכוש אמצעי לחימה מתאימים לצורך מימוש המטרה, בבחינת הוצאה מן הכוח אל הפועל אל הרעיון לכלל מעשה. אלבה הפיץ את מאמרו "הלכות הריגת גוי" בין אנשי הכולל בו לימד, ואף קיים שיעורים, שיחות ודיונים אודות "מלחמת מצווה" ו"הלכות הריגת גוי".
אורי שמיר
מוזיקה
מ-2010 מופיע שמיר כפסנתרן ג'אז ומוזיקה קלה במועדונים ומסגרות שונות.
ציור
בשנות התשעים החל שמיר לצייר והתמחה ברישומים בדיו ובציורים בצבעי מים. בשנים 1996 ו-1997 השתתף בתערוכות קבוצתיות של תלמידי יצחק בלפר ורפי משל. ב-2001 השתתף בתערוכה קבוצתית של אגודת הציירים והפסלים.
שמיר, המתגורר בתל אביב, היה נשוי לרות ברהום שמיר, אך השניים התגרשו. בנם הוא הקולנוען טל שמיר.
רנאטו סאנצ'ס
רנאטו ז'וניור לוז סאנצ'ס (בפורטוגזית: Renato Júnior Luz Sanches; נולד ב-18 באוגוסט 1997) הוא כדורגלן פורטוגלי ממוצא כף ורדי, המשחק בעמדת הקשר ברומא, ובנבחרת פורטוגל.
קריירה
סאנצ'ס נולד בעיר ליסבון, והחל להתאמן בכדורגל כשהיה בן שמונה. הוא הצטרף לקבוצת הנוער של בנפיקה ליסבון בשנת 2006, כשהוא בן תשע בלבד. סאנצ'ס ערך את הופעת הבכורה כשחקן מקצועי במהלך עונת, בקבוצת בנפיקה ב' בליגה הפורטוגזית השנייה. לאחר שנה בקבוצת המילואים הוא קודם לקבוצה הראשונה. את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת הוא עשה ב-30 באוקטובר 2015 כאשר החליף את ז'ונאס בדקה ה-74 בניצחון 4–0 נגד קבוצת טונדלה.
בנובמבר 2015 חתם סאנצ'ס על חוזה חדש עם בנפיקה עד שנת 2021, עם סעיף שחרור של 45 מיליון אירו.
ב-10 במאי 2016 עבר לבאיירן מינכן הגרמנית וחתם על חוזה לחמש שנים. באיירן מינכן שילמה לבנפיקה 35 מיליון אירו עבורו. בעונתו הראשונה בבאיירן הוא זכה בבונדסיליגה עם הקבוצה אבל הוא לא זכה לדקות משחק רבות.
ב-31 באוגוסט 2017 סאנצ'ס חתם בסוונסי סיטי מהליגה האנגלית בהשאלה לעונה אחת. עם סיום עונת 2017/18, בה ערך 12 הופעות ולא התאקלם, חזר לבאיירן מינכן.
סאנצ'ס זומן לסגל נבחרת פורטוגל לאליפות אירופה בכדורגל ב-2016 ובכך הפך לשחקן הצעיר ביותר אי פעם שזומן לסגל הנבחרת לטורניר בינלאומי.
ב-23 באוגוסט 2019 חתם סאנצ'ס על חוזה לארבע שנים בקבוצת ליל בעבור סכום של 25 מיליון אירו, מה שהפך אותו לרכש היקר ביותר בתולדות המועדון.
פסק דין אלבה נגד מדינת ישראל
פסק הדין של בית המשפט המחוזי
פסק הדין ניתן בבית המשפט המחוזי בירושלים ב-12 באפריל 1995, על ידי השופטת אילה פרוקצ'יה. השופטת קבעה כי עיתוי העלאתו של הנושא לדיון לא היה מקרי. הוא התרחש בזמן סמוך לאחר ביצוע טבח מערת המכפלה על ידי ברוך גולדשטיין, ולא ניתן להתכחש לקשר בין האירועים. אלבה לא הסתפק בהפצת רעיונותיו, אלא נקט במספר צעדים למימוש רעיונותיו. הוא הזמין משתיקי קול לנשק, הוא פנה להשגת תחמושת ואף פנה לאיש צבא, כדי שישיג עבורו אמצעי לחימה, וביקש באמצעותו לקבל מידע אודות בסיס צה"ל וריכוזי תחמושת בדרום הארץ. בפסק הדין אמרה השופטת פרוקצ'יה כי "בהגותו ובפעילותו צירף הנאשם מחשבה למעשים, והוכיח כי אינו מצטמצם לדיון תאורטי בלבד, אלא ביקש בתואנה של מימוש זכות הביטוי ומטעמים הנעוצים בשנאה ועוינות, לפגוע בזכות יסוד העומדת לכל אדם באשר הוא אדם לשוויון ולהגנה על חייו ושלמות גופו. הוא פעל בכך לא רק בניגוד לחוק המדינה, אלא גם בניגוד לתפיסה השלטת בהלכה ובמסורת היהודית, כפי שהיא מוכרת ומפורשת על ידי גדולי הפוסקים לדורותיהם".
רנאטו סאנצ'ס
קריירה
ב-4 באוגוסט 2022 חתם סאנצ'ס בפריז סן-ז'רמן לחמש שנים. תשעה ימים לאחר מכן כבש שער בכורה כשנכנס כמחליף בניצחון 2–5 על מונפלייה בליגה הצרפתית.
פסק דין אלבה נגד מדינת ישראל
פסק הדין של בית המשפט המחוזי
אלבה החליט להימנע ממתן עדות במשפטו ועורך דינו אף טען לאמצעי חקירה פסולים שננקטו. היות שאלבה לא הגיש גרסה משלו לאירועים הוא הורשע בגין ראיות אותן הגישה התביעה מטעם המדינה. אלבה הורשע בחמישה אישומים:
רנאטו סאנצ'ס
קריירה
ב-16 באוגוסט 2023 הושאל סאנצ'ס לרומא לעונה אחת.
תארים
פ.ס.ז.
פסק דין אלבה נגד מדינת ישראל
פסק הדין של בית המשפט המחוזי
למחרת ההרשעה נתנה השופטת פרוקצ'יה את גזר הדין והוסיפה כי מעשים אלו בעלי רקע אידאולוגי, עומדים בניגוד עמוק לערכי יסוד עליהם הושתת המשטר והסדר החברתי בישראל, ויש בהם איום ישיר ומיידי לחיי אדם. על הענישה לשקף מסר ברור לאלבה ולאנשים אחרים "כי מעשים של הסתה בעלי אופי גזעני, המצטרפים לפעולות המכוונות להגשים מטרה של פגיעה אלימה בבני ציבור אחר, הם אסורים בתכלית על פי החוק וראויים לגינוי מוסרי. זאת, הן על שום פגיעתם העמוקה בערך היסוד הנטוע עמוק בשיטתנו בדבר שוויון כל האדם וזכותו להגנה על חייו, גופו וכבודו, והן על שום הסיכון הטמון בהם לחיים ושלמות הגוף". לצד חומרת מעשיו ציינה "הנאשם הוא ביסודו איש תורה ועיון, העוסק בלימוד תורה ובהוראת תורה, אשר כשל בדרך... יש לקוות כי הליך זה ועונש המאסר שיוטל על הנאשם ירתיעוהו לעתיד לבוא, והוא יהפוך את תורתו מתורת מלחמה לתורת-שלום, ואת עיקריה יקנה לתלמידיו".
נסיבות מקלות לעונש הסבירה השופטת בכך שעבירות הנשק לא הבשילו לכדי מעשים מוגמרים. עבירת ההסתה לגזענות בה הורשע, היא עבירה יחסית חדשה טרם שימשה בסיס ליישום נרחב ולפיכך לקביעת אמות המידה להחלתה, לפרשנותה, ולגיבוש מדיניות הענישה. בגלל אופי הראשוניות שבה יש להקל על עונשו. כמו כן ציינה השופטת כי, אין אפשרות ואין מקום להתעלם מן הקושי והמצוקה היומיומיים המלווים מגורים בקריית ארבע וחברון, בה אנשים נתונים לשגרה יומיומית של סיכונים מפגעי טרור המופנים כלפיהם. מצוקת-חיים מתמשכת זו עשויה להוליד, לדבריה, לעיתים, תגובות קיצוניות וביטויים של אלימות בין בעל פה, ובין בכתב, ואף במעשים, שהם בבחינת "רע המוליד רע" ו"אלימות המולידה אלימות".
טענות הרב אלבה
את הרב אלבה ייצג עו"ד נפתלי ורצברגר. הערעור הופנה נגד הרשעתו של אלבה וחומרת העונש. עיקרו של הערעור היה נגד הרשעתו באישום הראשון של הסתה לגזענות ועידוד אלימות. הערעור עסק פחות בממצאים העובדתיים והתמקד במסקנות המשפטיות שנבעו מכך. עו"ד ורצברגר טען כי התביעה לא סיפקה תשתית ראייתית מספקת לקביעת האשמה במה שיוחס לו. כמו כן, כי לא ניתנה הוכחה שאלבה כתב והפיץ את המאמר וגם אם כן, היו מספר עותקים ספורים בהם עשה אלבה שימוש בשיעור ולאחר מכן אסף עמו, לכן לא ניתן לטעון ל"פרסום". כל מה שנכתב במאמר משקף את גישת ההלכה לסוגיה של הריגת גוי וכהוכחה המאמר מנוסח כמאמר עיוני המנתח פסיקת חכמים בתקופות שונות בכל הנוגע להלכות הריגת גוי, אותן אלבה מנתח ומסיק מסקנות. יתרה מכך, על מנת שלא יתפרשו הדברים שלא על־פי כוונתו, הקפיד אלבה להדגיש, בכותרת המאמר, כי בדברים המובאים אין משום פסיקת הלכה אלא ״העלאת הדברים לעיון והעמקה בלבד לפני תלמידי חכמים״, ואת רשימת המסקנות ההלכתיות הכתיר במילים ״לעיון ולא למעשה״. לטענתו של עו"ד ורצברגר, כל אדם המבין בספרות הרבנית, מיטיב לדעת ולהבין משמעותם של סייגים מפורשים אלה. לפיכך, יש לראות בפרסומו "פרסום ציטוט מתוך כתבי דת וספרי תפילה" ולא הסתה לגזענות. מאמרו עוסק ב״גויים״ במובן הרחב, ולאו דווקא בערבים או במוסלמים. הוא עוסק בנורמה ההלכתית החלה על יהודי ההורג גוי, בהקשרה העיוני הרחב, ולאו דווקא בשאלת האחריות המוטלת על יהודי ההורג ערבי בזמננו ובמקומנו. למעשה המאמר נופל תחת חופש הביטוי וגם חופש הדת. הוא אף טוען כי, זכות היסוד לחופש הביטוי מחייבת לקבוע כי רק פרסום של דבר הסתה מפורש ובעל עוצמה, שעל־פי מבחן הוודאות הקרובה עלול לפגוע בשלום הציבור, יהיה בו כדי למלא את יסודה העובדתי של העבירה. הוא מודה בקשר אפשרי בין מועד פרסום המאמר למועד הרצח של ברוך גולדשטיין וטוען כי הפרסום נעשה כדי "למזער" את החומרה שבמעשי הרצח של גולדשטיין, אולם כי אלבה לא התכוון להסית את תלמידיו למעשי הרג, או לפגיעה אחרת, בערבים.
לגבי אישומי הנשק, נטען שלאלבה היה רישיון להחזיק ברובה M-16, ובמסגרתו רשאי היה לרכוש ולהחזיק גם משתיק קול, שאינו אלא אבזר לנשק זה. כמו כן, בקשת תחמושת הייתה לצורך נשקו האישי.
לגבי אישום שיבוש הליכי משפט, אין מחלוקת כי הפתק הראשון שניסה אלבה להעביר לנאשם נוסף ואשר נתפס בטרם הגיע ליעדו, היווה ראיה מספקת להרשעתו בעבירות שיוחסו לו באישום החמישי. אולם, הפתק החמישי שנמצא לא הוכח באופן מספק כי נכתב על ידי אלבה. נטען כי אלה לא היו קבילים כראיה מאחר שאלבה לא כתב אותם ביוזמתו שלו, אלא עקב תחבולתם של החוקרים וזוהי תחבולה אסורה.
החלטת בית המשפט העליון
ב-24 בספטמבר 1996 נתן בית המשפט העליון את פסק דינו. זו הפעם הראשונה בה עסק בית המשפט בעבירת גזענות, על כן מונה הרכב מורחב של שבעה שופטים שבדקו מתי יש או אין הסתה לגזענות. הרכב השופטים בתיק היה: נשיא בית המשפט העליון, אהרן ברק והשופטים: גבריאל בך, אליעזר גולדברג, אליהו מצא, צבי טל, דליה דורנר ויעקב טירקל. דעת הרוב נכתבה על ידי השופט מצא. הערעור באשר להרשעה באישום הראשון נדחה ברוב דעות כנגד דעותיהם החולקות של השופטים צבי טל ויעקב טירקל. הערעור באשר להרשעה בשאר האישומים נדחה אף הוא.
בית המשפט העליון פסק ברוב דעות כי המאמר אכן מבטא מסר ברור וחד-משמעי של הסתה לגזענות. וכי טמון בו גם חשש לא מבוטל לסיכון שלום הציבור. פרסום דבר נחשב להסתה לגזענות, אם המפרסם מודע למשמעות המעשה, לנסיבות ולאפשרות הגרימה של הסתה לגזענות וכי הוא מפרסם במטרה להסית לגזענות או כאפשרות קרובה לוודאי שהפרסום יסית לגזענות. המאמר אכן נושא אופי של מחקר עיוני, אבל זאת רק כלפי חוץ. מגמתו של אלבה הייתה להעביר לקורא מסרים אקטואליים בעלי משמעות פוליטית ברורה, ואלו הם ביסודם בעלי אופי גזעני, והמטרה המוסווית מאחוריהם היא לעודד לפעילות אלימה כנגד מי שאינם יהודים ולהוציא מן הכוח אל הפועל את הרעיון הנמצא בהם.
שופטי ההרכב נחלקו בדעותיהם ביחס לפרשנותה של עבירת ההסתה לגזענות:
דעת הרוב
בחינה של מטרת הסתה לגזענות צריכה להיעשות על ידי בדיקה של תכנים ונסיבות. לפי השופט מצא (ועל דעת השופטים דורנר ובך), מרכז הכובד של העבירה אינו בעצם הפרסום אלא המטרה הפסולה של המפרסם, לכן הוא אחראי גם אם הפרסום תמים. במסגרת חופש הביטוי נתונה לכל אדם זכות רחבה להביע ולפרסם את דעותיו. אך לשום אדם אין זכות לבטא דעה שמטרתה להסית לגזענות. אין דבר באיסור הפלילי על פרסום הסתה לגזענות הסותר את חופש הביטוי. אולם השופט ברק (ועל דעת השופטים: גולדברג, טל וטירקל) אמר כי אין להסתפק במטרה להסית, אלא התוכן צריך לבטא גזענות, אחרת אנו נעניש על מחשבות, וכך נפגע בחופש הביטוי. השופט מצא (על דעת השופטים: גולדברג, בך ודורנר) חשב שאין צורך בנוסחת הסתברות. לעומת השופט ברק (על דעת השופטים: טל וטירקל) כי יש להחיל את מבחן הוודאות הקרובה. העובדה שאלבה מלמד בחברון, במערת המכפלה, חודשיים אחרי הרצח, הלכות הריגת גוי דווקא ולא דברים אחרים, מלמדת חד משמעית שהייתה מטרה להסית לגזענות. השופט ברק אמר שבעבירה שאינה עבירת תוצאה לא נדרשת כוונה כיסוד נפשי. היסוד הנפשי של כוונה נדרש רק לעניין עבירה תוצאתית. המאמר כולו מבטא מגמה להפחית מהחומרה וחשיבות של איסור פגיעה בגוי, ונותן דגש להלכות שמתירות פגיעה זו. הטלת אחריות פלילית בגין הסתה לגזענות פוגעת בחופש הביטוי, אבל הפגיעה צודקת, משום שגזענות פוגעת בכבוד האדם, בשוויון האדם, חותרת תחת שלום חברתי, שלום הציבור, חותרת תחת הסובלנות החברתית ובגזענות יש סתירה עם מדינת ישראל כמדינה דמוקרטית. הפגיעה בחופש הביטוי בגין איסור על הסתה לגזענות צריכה להיות מידתית, כלומר למניעת אלימות ושמירת שלום הציבור.
דעת המיעוט
דעתם של שופטי דעת המיעוט חלקה על הפרשנות שנתן הרב אלבה לתורה בנושא הריגת גוי, עם זאת, קבעו כי אם יענישו את אלבה על פרשנותו להלכה, זו תהיה למעשה הפעם ראשונה שמענישים מישהו על מחקר שעשה.
לפי השופט טירקל, הדבר ירתיע אנשים מלחקור ולדון במצוות הדת היהודית, לכתוב ולפרסם. השופט טל אמר כי, גזענות, על-פי הגדרתה בסעיף 144א לחוק העונשין, היא "פועל יוצא", כלומר לא מספיקה איבה או עוינות שבלב, אלא צריך שתבוא לידי גילוי כלפי האובייקט השנוא: "רדיפה, השפלה, ביזוי גילוי איבה, עוינות או אלימות, או גרימת מדנים...". מאמר הלכתי המצביע על השוני וההבדל ביחסה של ההלכה אל מי שאינו יהודי ואל הריגתו, אין בו אלא שוני והבדל זה בלבד. אין בכך אפילו כדי לעורר איבה שבלב. אולי רחמים. ודאי לא גילוי איבה ועוינות. כמו כן, יש הפרש עצום בין בירור הלכתי לשמו ובין פסק הלכה למעשה. כאשר אדם מצטט מתוך כתבי דת, לכאורה, אין כוונתו להסית לגזענות, אלא להפיץ את הדת, ועל התביעה מוטל נטל כבד יותר מאשר בסתם פרסום. בירור הלכתי תורני הוא חלק מהחופש האקדמי. וראוי כי יזכה להגנה מכוח ההגנה על חופש הביטוי. השופט טירקל הוסיף כי, על פני אמת המידה, שבקצה האחד שלה חופש הביטוי המוחלט ובקצה השני ­איסורו, יש לקבוע את נקודת האיזון קרוב מאוד לקצה הראשון. יש לאמץ גישה הגורסת חופש ביטוי כמעט מוחלט.
השופט טל דחה את הוכחת היסוד הנפשי, אף בהנחה שהלכת הצפיות חלה, והשופט טירקל דחה את הוכחת היסוד העובדתי. לפיכך, סברו שופטי דעת המיעוט שיש לזכות את אלבה אף על פי שהם לא מסכימים עם תוכן מאמרו. הדרך להילחם בזה היא בהסברה נגדית ולא בענישה פלילית, זוהי פגיעה חמורה מדי בחופש הביטוי, ובפרט של מלומד דתי, ועלולה להיות "כליאה של רוח האדם".
בעקבות פסק הדין
הרב עידוא אלבה הוא הראשון שהועמד לדין בגין הפרת חוק איסור פרסום הסתה לגזענות, אולם בשנים שחלפו המשיכו לקדם הליכים משפטיים נגד אנשים שנחשדו בפרסום הסתה לגזענות, בכתב, בעל-פה ואף ברשת החברתית. היו שקמו נגד פסק הדין בעניין אלבה ובכך שאיש דת הואשם בשל פרשנות שנתן להלכה. שנה לאחר מכן הורשעו בהסתה לגזענות עורכי הספר "ברוך הגבר", שבו נכלל מאמרו של אלבה.
במקביל לדיון בעניינו של אלבה התקיים בבית המשפט העליון ערעורו של העיתונאי מוחמד יוסף ג'בארין נגד הרשעתו בבית משפט השלום בחדרה בעבירה על הפקודה למניעת טרור, בשל מאמרים שפרסם בשנים 1990–1991, בעיתונים היוצאים לאור בערבית. בית המשפט העליון דחה תחילה את ערעורו של ג'בארין. אולם בדיון נוסף התקבל בשנת 2000 ערעורו והוא זוכה. זיכויו של ג'בארין התאפשר בעקבות דעת הרוב של השופטים במשפטו אשר קבעו שתחולתו של סעיף 4(א) לפקודה מוגבלת לפרסום דברי שבח ועידוד למעשי אלימות של ארגון טרור ולא בידי אדם פרטי. שינוי בעמדה זו אף הביא לערעורים נוספים ובקשות זיכוי על הרשעות שניתנו על פי הפרשנות הקודמת.
ב-2009 פורסם ספר נוסף, בשם "תורת המלך", על הלכות הריגת גוי. בעקבות הדברים בספר נפתחה חקירה משטרתית בעניין, ומחברי הספר הרב יצחק שפירא והרב יוסף אליצור נחקרו במשטרה בחשד להסתה לאלימות והסתה לגזענות. בנוסף נחקרו הרבנים דב ליאור, יצחק גינזבורג ויעקב יוסף שהביעו את תמיכתם בספר. ב-2012 התיק נסגר, לאחר שהיועץ המשפטי לממשלה, יהודה וינשטיין, קבע שיש קושי לקבוע כי פרסום הספר נעשה דווקא מתוך מטרה להסית לגזענות, כדרישת החוק. הוא הדגיש כי כאשר מדובר בפרסום פסק הלכה או ספרי הלכה, ומתוך התחשבות בעקרון חופש הדת, יש להימנע במידת האפשר מהליכים פליליים. החלטתו ספגה ביקורת. יש הטוענים כי בחינת פעילות מערכת אכיפת החוק בתחום ההסתה הגזענית מעלה כי קיימת בחינה זהירה ודקדקנית של כל תלונה, והטיפול בנושא מתאפיין בהתמשכות רבה של ההליכים. שנית, קיימת מגמה להמעיט בחקירות של תלונות בגין הסתה גזענית, וכאשר נפתחת חקירה, המגמה הבולטת היא לסגור את התיק ללא העמדה לדין. זאת במיוחד בעבירות של הסתה גזענית המתיימרות להתבסס על ההלכה או מגיעות מגורמים רבניים.
בדצמבר 2014, הפיץ משרד המשפטים, תזכיר חוק המוריד את רף הראיות הדרוש להעמדה לדין בגין עבירת ההסתה לאלימות או לטרור, כדי לאפשר הגשה של יותר כתבי אישום נגד מסיתים. תזכיר החוק קובע כי לא תידרש הוכחה שהקריאה לאלימות תביא למעשה כזה, ודי יהיה בעצם הקריאה כדי לאפשר העמדה לדין.
הצעות לשינוי החקיקה לאחר מתן פסק הדין
בעקבות שינוי הפרשנות בפרשת ג'בארין, העומד בניגוד למסקנות אליהן הגיעו השופטים במשפטו של אלבה, חבר הכנסת זבולון אורלב הגיש הצעת חוק לתיקון פקודת מניעת טרור (מעשי אלימות) כדי שזו תכלול גם מי שביצע עבירה זו ללא קשר לארגון טרור. במרץ 2013 הגישו חברי כנסת מחד"ש הצעת חוק לאיסור פרסום גזעני, הסתה לגזענות ורישום גזעני במסמכי תאגיד.
ב-2014 הגישו חברי כנסת מיש עתיד והעבודה הצעת חוק איסור פרסום גזעני, הוראה זו מרחיבה את איסור הפרסום שיש בו משום גילוי גזענות או הסתה לגזענות גם להחזקת פרסום גזעני לשם הפצה.
במאי 2015 הגישו חברי הכנסת מהרשימה המשותפת, הצעה לתיקון חוק העונשין והחמרת ענישה בעבירת הסתה לגזענות שנעברה בידי עובד הציבור.
וארדה סת'ו
וארדה סת'ו (באנגלית: Varada Sethu; נולדה ב-1992) היא שחקנית אנגלייה ממוצא הודי.
ביוגרפיה
סת'ו נולדה בקרלה, הודו להורים רופאים ולה אחות תאומה - אבהאיה. בגיל צעיר עברה לעיר ניוקאסל על הטיין שבצפון-מזרח אנגליה ושם למדה בתיכון דן אלן (Dame Allan's Schools). בהמשך עברה ללונדון ושם למדה תיאטרון בתיכון הנוער הלאומי (National Youth Theatre). במהלך לימודיה למדה גם מחול מסוג Mohiniyattam ו-Bharatanatyam צורות ריקוד מסורתיות בהודו. היא גם זכתה בתחרות מיס ניוקאסל ב-2010. סת'ו גם בוגרת בלימודי וטרינריה ופיזיולוגיה מאוניברסיטת בריסטול ובוגרת לימודי משחק מבית הספר לאומנויות הבמה בלונדון .
הופעתה הראשונה בקולנוע הייתה ב-2010 בסרט הקצר "Impressions" בתפקיד סמנה. שנה לאחר מכן שיחקה בסרט הפשע "Sket" בתפקיד קיראן. שנה לאחר מכן הופיעה בסרט "English: An Autumn in London" בתור מגאנה סקריה.
ב-2016 הופיעה בסרט חלום ליל קיץ בתור פיסבלוסום. אותה שנה שיחקה במותחן האשליה 2 לצד דניאל רדקליף ומייקל קיין בתור אחת מעוזרותיו של קיין.
בנוסף היא שיחקה החל מ-2015 גם בסדרות טלוויזיה שונות ביניהם: דוקטור, דוקטור פוסטר, האנה, "New Blood", "Hard Sun" ובשניים מעונות הסדרה מכת מחץ בתור מנישה צ'טרי, רב-טוראית בצבא הבריטי.
ב-2022 שיחקה בסרט "עולם היורה: עולם חדש", בתור מדריכת שדה בשם שירה ובהמשך שיחקה במותחן הפשע "עברתי במקרה" של נטפליקס.
הדיוויזיה ה-714 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-714 הייתה דיוויזיית חי"ר של הצבא הגרמני במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה במאי 1941 בפראג, והועברה ליוגוסלביה כדי לנהל פעולות אנטי-פרטיזנים וביטחון פנים. היא הייתה מעורבת במבצע דלפין שהיה מבצע אנטי-פרטיזני בקרואטיה שהתרחש בין ה-15 בנובמבר ל-1 בדצמבר 1943. מטרת המשימה הייתה להשמיד את האלמנטים הפרטיזנים באיים הדלמטיים ליד מרכז דלמטיה. באפריל 1943 הפכה הדיוויזיה לדיוויזיית היגר ה-114 לאחר ארגון מחדש ועיצוב מחדש.
יעקב אלמן-ינסן
יעקב אלמן-ינסן (בדנית: Jakob Ellemann-Jensen נולד ב-25 בספטמבר 1973) הוא פוליטיקאי דני, מנהיג מפלגת ונסטרה. משמש כסגן ראש ממשלת דנמרק וכשר ההגנה מאז 15 בדצמבר 2022. בעבר שימש גם כשר איכות הסביבה והמזון.
ביוגרפיה
אלמן-ינסן נולד בהורסהולם ב-25 בספטמבר 1973. הוא בנו של שר החוץ לשעבר אופה אלמן-ינסן ושל אליס וסטגארד. אחותו היא הפוליטיקאית קארן אלמן. אלמן-ינסן למד בקופנהגן, וב-1992 החל ללמוד בבית הספר לעסקים בקופנהגן. ב-1999 הוא השלים את התואר הראשון שלו במנהל עסקים, והחל לעבוד כיועץ משפטי עבור פרייס ווטרהאוס קופרס. ב-2002 הוא השלים תואר שני והחל לעבוד עבור חברת IBM. ב-2007 החל לעבוד עבור GN Store Nord.
אלמן-ינסן הצטרף למפלגת הימין-מרכז ונסטרה, וב-2011 נבחר מטעמה בפעם הראשונה לפולקטינג. ב-2015 הוא נבחר בפעם השנייה, וב-2018 מונה לשר איכות הסביבה והמזון בממשלתו השלישית של לארס לקה ראסמוסן. ב-2019 נבחר אלמן-ינסן לפולקטינג בפעם השלישית, אולם מפלגת ונסטרה איבדה את השלטון. בעקבות הכישלון, פרש ראסמוסן מהנהגת מפלגת ונסטרה, והמפלגה בחרה את אלמן-ינסן כראש המפלגה במקומו.
בבחירות 2022 שוב הובסה ונסטרה בבחירות, אולם אלמן-ינסן בחר להיכנס לממשלת אחדות עם הסוציאל-דמוקרטים בהנהגתה של מדה פרדריקסן. בממשלת פרדריקסן השנייה, קיבל אלמן-ינסן את תפקיד סגן ראש הממשלה ושר ההגנה.
משחקי מערב אסיה
משחקי מערב אסיה (בערבית: دورة ألعاب غرب آسيا ) הידועים גם בשם WAG = West Asian Games; הן תחרויות ספורט בענפי ספורט רבים שנערכו בקרב הספורטאים ממדינות דרום-מערב אסיה, בשנים 1997, 2002, 2005.
משחקי מערב אסיה אורגנו לראשונה בטהרן, איראן ונחשבו לראשונים מסוגם. הצלחת המשחקים הובילה להקמת פדרציית המשחקים של מערב אסיה (WAGF) ולכוונה לארח את המשחקים כל ארבע שנים. נכון לשנת 2005, פדרציית WAGF כללה 13 מדינות חברות, בחריין, עיראק, ירדן, כווית, לבנון, עומאן, פלסטין, איראן, קטר, ערב הסעודית, סוריה, איחוד האמירויות הערביות ותימן.
משחקי מערב אסיה הם אחד מחמשת תחרויות הספורט התת-אזוריות של המועצה האולימפית של אסיה (OCA). התחרויות האחרות הן: משחקי מרכז אסיה, משחקי הנוער של מזרח אסיה, משחקי דרום אסיה ומשחקי דרום מזרח אסיה (או משחקי SEA).
לאחר מספר דחיות משחקי מערב אסיה שאמורים היו להתקיים בפעם הרביעית באיראן ב-2014, נדחו ל-2016. בסופו של דבר לאחר שאיראן העבירה את משחקי האתלטיקה שלה ממערב אסיה למרכז אסיה בספטמבר 2015, משחקי מערב אסיה בוטלו.
דיוויזיית היגר ה-114 (ורמאכט)
דיוויזיית היגר ה-114 הייתה דיוויזיית חי"ר קלה של הצבא הגרמני במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה באפריל 1943, לאחר ארגון מחדש ועיצוב מחדש של דיוויזיית הרגלים ה-714. הדיוויזיה הועברה לאיטליה בינואר 1944, כדי לתגבר את חזית אנציו. הדיוויזיה הושמדה במהלך הלחימה בזירה האיטלקית באפריל 1945.
המטרה העיקרית של דיוויזיות ה-jäger הגרמניות הייתה להילחם בשטח קשה שבו יחידות קטנות ומתואמות היו מסוגלות להילחם בקלות רבה יותר מאשר הכוח הכבד שהציעו דיוויזיות חיל הרגלים הסטנדרטיות. דיוויזיות ה-jäger היו מצוידות יותר מדיוויזיית הרים, אך לא חמושות כמו דיוויזיית חי"ר גדולה יותר. בשלבים המוקדמים של המלחמה הם היו הכוחות שנלחמו בשטחים קשים ובמרגלות גבעות וכן באזורים עירוניים, בין ההרים והמישורים. הjägers (ציידים בגרמנית), הסתמכו על רמה גבוהה של הכשרה ותקשורת מעט עדיפה, כמו גם על התמיכה הארטילרית הלא מבוטלת שלהם. בשלבי הביניים של המלחמה, עם צמצום דיוויזיות החי"ר הסטנדרטיות, הפך מבנה ה-Jäger של דיוויזיות עם שני רגימנטים חי"ר לצורת הארגון הסטנדרטית.
פשעי מלחמה
דיוויזיית היגר ה-114 הייתה מעורבת בפשע מלחמה בכפר פילטו די קמרדה, כאשר שבעה עשר גברים נורו כנקמה על הריגת ארבעה חיילים גרמנים ב-7 ביוני 1944 וחלקים מהכפר נשרפו. המפקד באותה תקופה היה מתיאס דפרגר, שהפך לבישוף במינכן לאחר המלחמה ונאלץ להתפטר כאשר חקירות הרצח נפתחו מחדש ב-1969.
הדיוויזיה הייתה מעורבת בטבח מדונה דל'אלברו, אמיליה-רומאניה, ב-27 בנובמבר 1944, אז הוצאו להורג 56 אזרחים.
הדיוויזיה גם השתתפה בירי בארבעים אזרחים בגוביו ב-22 ביוני 1944, כנקמה על התקפת פרטיזנים על שני קצינים, אחד מהם נהרג והשני נפצע.
הדיוויזיה הייתה אחת מאלו שצוינו בתערוכה UK-66, הדו"ח הבריטי על פעולות תגמול גרמניות על פעילות פרטיזנים באיטליה במשפט פשעי המלחמה של בית הדין הצבאי הבינלאומי בנירנברג:
נמצאו ראיות המראות שחלק גדול מהזוועות באיטליה בוצעו על ידי דיוויזיית פאנצר מוצנחת הראשונה הרמן גרינג, דיוויזיית הצנחנים הראשונה, דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-16 ודיוויזיית היגר ה-114.
מיצוקי סאיטו
קריירת מועדונים
סאיטו גדל באקדמיה של קבוצת שונאן בלמאר מליגה J1 ושיחק לראשונה בהרכב בשנת 2016, אז חתם על החוזה המקצועני הראשון שלו. את הופעת הבכורה שלו בהרכב הקבוצה הבוגרת ערך ב-24 באפריל 2016 מול אומי ארדיה. הוא כבש את השער הראשון שלו במועדון בהפסד 1–2 מול וארן נגסקי בשלב הבתים של גביע הליגה, ב-22 בספטמבר 2018. הוא שיחק בהרכב הקבוצה כשהיא ירדה לליגת המשנה והוליך אותה להעפלה חזרה לליגת העל היפנית. את הופעת הבכורה בליגת העל ערך בהפסד 4:0 מול טוקיו ב-18 במרץ 2018. בהרכב שונאן הוא ערך 80 הופעות, הבקיע 4 שערים ובישל 3 שערים נוספים ובשנת 2018 זכה עמה בגביע הליגה.
ב-14 בדצמבר 2020 הושאל לרובין קאזאן הטטרית מליגת העל הרוסית בכדורגל. במהלך מחנה האימונים החורפי עם רובין, בינואר 2021, הוא נפצע קשה. השחקן אובחן עם פגיעה ברצועות מפרק הקרסול. ההחלמה נמשכה כ-4 חודשים. את הופעת הבכורה שלו במדי רובין ערך ב-12 באוגוסט 2021 במשחק הבית של סיבוב המוקדמות השלישי ב מול ראקוב הפולנית (0:1). ב־31 באוגוסט 2021 חזר ליפן.
בנבחרת
בגיל 19 הוא זימן להרכב בנבחרת לאליפות אסיה עד גיל 19 בשנת 2018, בטורניר הוא הופיע בשלושה משחקים ואף שימש כקפטן הנבחרת במשחקה מול תאילנד. יפן העפילה עד לחצי גמר הטורניר והפסידה לערב הסעודית. בהרכב נבחרת יפן עד גיל 20 השתתף באליפות העולם עד גיל 19 שנערכה בפולין. בטורניר הוא עלה כקפטן ושיחק בכל משחקי הנבחרת בטורניר, שבו יפן העפילה עד לשמינית גמר והודחה על ידי קוריאה הדרומית, שזכתה בטורניר.
דסלר
דסלר הוא שם משפחה ממקור גרמני.
גלייזר
ראו גם
}}
עיריוני צהוב
עיריוני צהוב (שם מדעי: Asphodeline Lutea; שם בערבית: עטעט, אבו עמיר) הוא מין בסוג עיריוני. זהו צמח גאופיט עשבוני רב-שנתי ממשפחת השושניים. לצמח גבעול ארוך המגיע לגובה 90 ס"מ הנושא עליו פרחים בעלי עלי כותרת כתומים או צהובים. הצמח הוא פרח מוגן.
הצמח צומח באזור ים-תיכוני, וניתן למצוא אותו ברמת הגולן, בגליל, בכרמל, ברמות מנשה, בשומרון בהרי יהודה וכן בהר הנגב הגבוה ברום של מעל 700 מטר.
בתחילת החורף הצמח מצמיח שושנת עלים צרים וארוכים, ובמקביל שולח לקרקע ציצת שורשים מעובים המאפשרת לו לעבור את הקיץ ולהצמיח בשנה שלאחר מכן עלים חדשים.
בחודשים מרץ–אפריל צומח מתוך שושנת העלים גבעול יחיד, ארוך, שנושא את הפרחים. העלים צומחים לא רק בשושנה שבבסיס הגבעול אלא גם לאורכו, והם הולכים ונעשים קטנים יותר ככל ש"מטפסים" במעלה הגבעול. התפרחת היא של פרחים כתומים ולעיתים צהובים. את הפרחים הכתומים ניתן למצוא בעיקר בצפון הארץ, ואת הצהובים בעיקר בהר הנגב. לפרח שישה עלי כותרת באורך 12 מ"מ ולהם עורק ראשי בצבע ירוק כהה. הפריחה היא בחודשים אפריל–מאי.
פירות הצמח הם הלקטים כדוריים המכילים זרעים שחורים, מצולעים וכבדים. כאשר ההלקטים מתייבשים הם נפתחים, והזרעים משתחררים בהדרגה ומתפזרים.
בסוג עיריוני קיימים 15 מינים ים-תיכוניים. בארץ ישראל גדלים שני מינים, עיריוני צהוב ועיריוני קצר בעל גבעול תפרחת נמוך באורך 40 ס"מ, הגדל רק בגולן, בגליל, בשומרון ובהרי יהודה.
דרגון בול Z: החזק בעולם
דרגון בול Z: החזק בעולם (באנגלית: Dragon Ball Z: The World's Strongest, ביפנית: ドラゴンボールZ　この世で一番強いヤツ) הוא סרט קולנוע יפני מסוגת האנימה. את הסרט ביים דייסוקה נישיו. היה זה הסרט השני המבוסס על הסדרה "דרגון בול Z".
עלילה
גוהאן ואולונג מחפשים אחר כדורי הדרגון בול באמצעות הרדאר של בורמה, ומגלים כי מישהו אחר אסף אותם. האיש שאסף את כדורי הדרגון בול מתברר כמדען מטורף בשם ד"ר קוצ'ין שמבקש מהדרקון שנרון להגשים את משאלת ליבו, להחיות את אדונו המת ד"ר ווירו ולשחרר אותו ואת מעבדתו מתוך הקרחון בו היו כלואים במשך שנים. בזמן שהשניים מתקרבים לאזור, הם מותקפים על ידי שלושה יצורים דמויי-אנוש מהונדסים גנטית שנוצרו על ידי קוצ'ין. פיקורו, שהתאמן בסמוך למקום ההתרחשות, מגיע למקום על מנת להציל אותם אך מוכרע על ידי השלושה.
כיוון שד"ר ווילו איבד את גופו והעביר את מוחו לגוף רובוטי, ד"ר קוצ'ין מבין כי עליו למצוא את הלוחם החזק בעולם על מנת להשתיל בו את מוחו של ווילו. לשם כך, חוטפים אנשיו המלאכותיים של קוצ'ין את בורמה על מנת לפתות את מאסטר רושי (קאמה סנין) - אותו חושבים השניים לחזק בעולם - להגיע אל המעבדה שלהם ולהציל אותה. במעבדה, פוגש רושי בשלושת האנשים המלאכותיים, מיסוקאטסון, קישים ואביפרויה, מנסה להלחם בהם ומובס מהר מאוד. בורמה המפוחדת והנזעמת צורחת על ד"ר קוצ'ין שבקרוב יגיע סון גוקו להציל אותה מידיו ומידי אנשיו והוא הרבה יותר חזק מרושי. בינתיים, מגיעים גוקו וחבריו למעבדה של קוצ'ין. גוקו מביס את שלושת הלוחמים המלאכותיים עם טכניקת ה"קאיו-קן", ולאחר מכן נאלץ להתעמת עם פיקורו שמוחו נמצא תחת שליטתו של קוצ'ין. גוהאן מנסה למנוע מחברו שטוף-המוח לתקוף את אביו אך נכשל והדבר גורם לכוחו הנסתר להתפרץ בזעם. התפרצות הכוח הזו גורמת לפיקורו להשתחרר משטיפת המוח, אך גם מעוררת לראשונה את תשומת ליבו של ד"ר ווילו שמחליט להצטרף לקרב עם גופו הרובוטי הענק ותוך כדי התעוררותו הורס כמעט לגמרי את המעבדה וגורם לד"ר קוצ'ין ליפול מגובה רב אל מותו.
גוקו וחבריו נלחמים בווילו רב-העוצמה אך אינם יכולים לו, ובמוצא אחרון משתמש גוקו בטכניקת ה"גנקי דמה" במסגרתה עליו לאסוף אנרגיה מהיצורים החיים על כדור הארץ על מנת ליצור ממנה כדור אנרגיה גדול ועוצמתי שיצליח לגבור על ווילו. ווילו מנסה לעצור אותו אך פיקורו ויתר הלוחמים מנסים להסיח את דעתו מספיק זמן על מנת שגוקו יחסל את ווילו לפני שווילו ישמיד את כדור הארץ, וגוקו אכן מצליח במשימתו ושם קץ לד"ר הרשע ולשאיפותיו.
הפקה
היות שהסרט הופק כמעט במלואו על ידי אולפני טואי, הוא איננו מבוסס על המאנגה "דרגון בול" שכתב אקירה טוריאמה. על כן הוא לא נחשב כחלק מהקאנון העלילתי של יקום דרגון בול ולכן קשה למקם את אירועי הסרט על ציר הזמן של הזיכיון. במגזין Daizenshuu 6 צוין כי בהתאם לעיצוב חליפת הלחימה של גוקו ניתן להסיק כי אירועי הסרט מתרחשים בפרק הזמן שלאחר סאגת הסאיאנים ולפני סאגת נאמק. הדבר עומד בסתירה לאירועי המאנגה, כיוון שבאותו הזמן פיקורו מת, גוקו מאושפז בבית החולים, וגוהאן וקרירין יוצאים לכוכב נאמק מיד לאחר תום הקרב כנגד הסאיאנים.
הגרסה האנגלית הראשונה של הסרט שיצאה לאור ב-1998 הופקה על ידי Pioneer Entertainment בשיתוף פעולה עם אולפני FUNimation מטקסס, ובו השתתף צוות המדבבים של אולפני Ocean שבאותו זמן שיתפו פעולה עם אולפני הדיבוב של חיים סבן. בדומה לגרסה האנגלית של האנימה, גם גרסה זו נחתכה וצונזרה פעמים רבות על מנת להתאימה לילדים. לאחר שפג תוקפו של הסכם הרישיון בין FUNimation לאולפני סבן, הפיקו אולפני FUNimation מחדש את הדיבוב אשר שוחרר ל-DVD ב-2006 במארז מיוחד שכלל את הסרטים "האזור המת" ו-"עץ העוצמה".
הפסקול עבור המקור היפני הולחן על ידי שונסוקה קיקוצ'י, שהלחין את המוזיקה גם עבור שאר האנימה. הפסקול של קיקוצ'י נשאר כמו שהוא גם בדיבוב העברי ובמידה חלקית גם בדיבוב האנגלי המצונזר מ-1998. המוזיקה של הדיבוב האנגלי של Funimation מ-2006 הולחנה על ידי ניית'ן א. ג'ונסון.
מיקיילה שיפרין
מיקיילה פולין שיפרין (באנגלית: Mikaela Pauline Shiffrin; נולדה ב-13 במרץ 1995) היא גולשת אלפינית אמריקאית, אלופה אולימפית ו-4 פעמים ברציפות אלופת עולם (2013, 2015, 2017 ו-2019) בסלאלום. היא הגולשת הצעירה ביותר בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים שזכתה במדליית זהב בגלישה אלפינית בסלאלום (18 שנים ו-345 ימים). היא זכתה ב-14 מדליות באליפיות העולם מהן 7 זהב.
שיפרין, זכתה ב-88 ניצחונות במסגרת גביע העולם (ראשונה בכל הזמנים), מהם 53 בסלאלום (ראשונה בכל הזמנים) 20 בסלאלום ענק (ראשונה בכל הזמנים מבין הנשים) וב-13 תארים בגביע העולם (גביע כדור בדולח), מהם 7 פעמים בגביע העולמי בסלאלום (2013–2015, 2017–2019 ו-2023) ו-5 פעמים בגביע העולמי הכללי (2017–2019, 2022 ו-2023).
שיפרין היא הגולשת המצליחה ביותר בכל הזמנים. בשנת 2023 הופיעה ברשימה השנתית טיים 100 של מגזין טיים.
אלופת עולם
באליפות העולם בסקי אלפיני שנערכה בשלדמינג אוסטריה בשנת 2013 זכתה שיפרין במדליית זהב בסלאלום וסיימה במקום שישי בסלאלום ענק. נוסף לכך, היא השתתפה בתחרות הקבוצתית והגיעה עם נבחרתה לשלב רבע הגמר שבו הפסידה לנבחרת השוודית.
אלופה אולימפית
באולימפיאדת סוצ'י (2014) זכתה שיפרין במדליית זהב בסלאלום וסיימה במקום חמישי בסלאלום ענק.
באליפות העולם בסקי אלפיני שנערכה בביוור קריק קולורדו בשנת 2015 בעיירה הסמוכה לעיירה שבה נולדה וגדלה זכתה שיפרין במדליית זהב בסלאלום והגנה על תוארה. נוסף לכך, היא סיימה במקום שמיני בתחרות סלאלום ענק ובתחרות הקבוצתית הגיעה עם נבחרתה לשלב רבע הגמר שבו הפסידה שוב לנבחרת השוודית.
באולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018) זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בסלאלום ענק ומדליית כסף במקצה המשולב. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בסלאלום.
באולימפיאדת בייג'ינג (2022) נחלה אכזבה גדולה כשלא זכתה בשום מדליה. ב-3 התחרויות החזקות שלה, היא כלל לא הצליחה לסיים את המסלול (סלאלום, סלאלום ענק ומשולב). היא סיימה במקום רביעי בתחרות הקבוצתית, במקום תשיעי בסופר G ובמקום 18 בגלישה במורד.
Stupid (שיר של אשניקו)
פופולריות
מאז ספטמבר 2019 שימש השיר בלמעלה מ-400,000 סרטונים בטיקטוק, וצבר למעלה מ-92 מיליון השמעות בספוטיפיי בלבד. מיילי סיירוס זכתה בלמעלה מ-2.3 מיליון לייקים כשעשתה ליפ סינק לשיר בסרטון טיקטוק עם קודי סימפסון. השיר הגיע לראש מצעד השירים מתחת להוט 100, מצעד השירים מתחת ל-R&B\היפ הופ, ומצעד ה-Spotify Viral 50.
אשניקו הגיבה להצלחת השיר ברשת, וכתבה באינסטגרם, "מאז של-Stupid יש רגע קטן ומשונה בטיקטוק, אני חושבת שזה הוגן שאאלץ את כולכם לעזור לי לממש את חלומי להיות ויראלית". כשנשאלה בראיון לבילבורד כיצד השיר זכה לפופולריות זו, הסבירה אשניקו, "המילים הן ישר לנקודה, בוטות וכנות".
קארוזו הגדול
קארוזו הגדול (באנגלית: The Great Caruso) הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1951 בבימויו של ריצ'רד ת'ורפ, עם מריו לנצה ואן בליית' בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב בהשראת הביוגרפיה של זמר הטנור הידוע אנריקו קארוזו מאת אשתו דורותי אבל ברובו הוא בדיוני.
לנצה שר בסרט שירים איטלקיים וכן אריות מאופרות של ג'וזפה ורדי, פוצ'יני, דוניצטי, ליאונקוואלו, רוסיני, דוניצטי, פון פלוטו, מסקאני ועוד.
הסרט זכה בפרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר והיה מועמד לפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר ולפרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר. כן היה מועמד לרשימת הסרטים המוזיקליים הגדולים ביותר.