cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ELISA
וריאציות של ELISA בסיסית
אלייזת סנדוויץ'- ביוטינילציה שיטה דומה לשיטת הסנדוויץ' אך ללא נוגדן שניוני. בשיטה זו נוגדן הסנדוויץ' יכול להיות זהה לנוגדן הראשוני, אך הנוגדן הראשוני מכיל ביוטין – מולקולה קטנה היוצרת קשרים חזקים מאוד לחלבון אבידין. חלבון האבידין מצומד לנוגדן השניוני וכך נוצרת תגובת הצבע. שימוש בשיטה זאת חוסך את השימוש בנוגדן סנדוויץ' שונה מן הנוגדן הראשוני.
ELISA עקיפה – בדיקה מכמתת חלבונים כגון בדיקת נוגדנים בסרום, בדיקות מסוג זה משמשות בין השאר לאבחון חשיפה לפתוגן (כמו בבדיקת HIV – איידס):
פרוש קרקעי חד-מקור
פָּרוּש קרקעי חד-מקור (שם מדעי: Geospiza difficilis) הוא מין של ציפור בקבוצת פרושי דרווין. ציפור זו היא אנדמית לאיי גלאפגוס, ונמצאת באיים פרננדינה, סנטיאגו, פינטה, חנובסה, דרווין ווולף. בארבעת האיים הראשונים, הצאצאים גדלים ברמות הלחות ולאחר מכן מתפזרים ברחבי האי, בעוד שבשני האיים הקטנים יותר, הפרוש הקרקעי חד-המקור נמצא באזורים היבשים לאורך כל השנה.
תת-המין Geospiza difficilis septentrionalis הנמצא באיים "דרווין" ו"וולף", נודע לשמצה משום שהוא ניזון מדם של ציפורים גדולות, בעיקר סולתיים, ובשל כך זכה לשם "פרוש ערפדי" (מספר חוקרים רואים בו מין עצמאי). שאר תת-המינים ניזונים בעיקר מחרקים.
במחקר נמצא כי ישנה אבולוציה מתכנסת של חיידקי פפטוסטרפטוקוקוס הנמצאים בפלורה של המעיים של עטלפי ערפד והפרוש הערפדי. החיידקים מסייעים לשני המינים לעכל נתרן וברזל הנמצא בדם.
מרצדס-בנץ W124
מרצדס-בנץ W124 היא מכונית סלון מנהלים אשר יוצרה על ידי חברת מרצדס-בנץ בין השנים 1997-1984.
דון
{{פירושונים|* דון (נהר) – אחד הנהרות הארוכים והחשובים ברוסיה
ראו גם
}}
המאירי (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
Marvelous
Marvelous (ביפנית: 株式会社マーベラス) היא חברת פיתוח והפצת משחקי וידאו יפנית. החברה הוקמה בשנת 2011 תוך מיזוג של מספר חברות בתחום. שמה בהקמה היה Marvelous AQL. החל משנת 2014 היא פועלת תחת השם הנוכחי.
היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 2011 תוך מיזוג 3 חברות יפניות שפעלו בתחום:
בנובמבר 2012 החל מסחר של מניות החברה בבורסה לניירות ערך בטוקיו. באותה שנה החלה לפעול באנגליה חברת בת Marvelous Europe. היא פיתחה מספר משחקים לפלטפורמות ניידות. בשנת 2017 הוקמה חברת בת Honey∞Parade Games לפיתוח משחקים בסדרה Senran Kagura. עד לאוגוסט 2017 נמכרו כ-1.65 העתקים של משחקי הסדרה.
במאי 2020 20% ממניות החברה נרכשו על ידי Tencent תמורת 65 מיליון $.
במהלך פעילותה החברה פיתחה עשרות משחקי וידו לפלטפורמות שונות. כמו כן היא פעילה שתחום אנימה.
אסגאר פרהאדי
אסגאר פרהאדי (בפרסית: اصغر فرهادی; בעברית, לעיתים נדירות נקרא גם אסגאר פרהודי; נולד ב-7 במאי 1972) הוא תסריטאי ובמאי איראני. ביים את הסרטים זוכי פרס האוסקר "פרידה" ו"הסוכן". נבחר לאחד מ-100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם בשנת 2012 על ידי המגזין Time.
ביוגרפיה
פרהאדי נולד ב-1972 במחוז אספהאן שבאיראן. עשה תואר ראשון בתיאטרון ובאמנויות הבמה ותואר שני בקולנוע באוניברסיטת טהראן.
בשנת 2022 הועמד פרהאדי לדין בבית משפט איראני באשמת גניבה ספרותית של הבסיס לסרט  מסרט תיעודי קודם שנעשה על ידי סטודנטית לקולנוע שלמדה אצלו.
פילמוגרפיה
בימוי ו\או תסריט:
פרסים
רשימה חלקית:
הישאם אל-סעדני
הישאם אל-סעדני (הידוע בשם העט אבו וליד אל-מקדסי, 1965- 13 באוקטובר 2012) היה טרוריסט פלסטיני וחבר מייסד של מועצת השורא של לוחמי הג'יהאד בסביבות ירושלים ברצועת עזה. הוא שימש גם כמנהיג צבאות הייחוד והג'יהאד בפלסטין, סניף של אל-קאעידה ברצועת עזה.
ביוגרפיה
אל-סעדני נולד בעזה בסביבות 1965. הוא חי במצרים ובירדן ונלחם למען אל-קאעידה בעיראק. מצרים ביקשה לעצור אותו בשל מעורבותו בפיגועים נגד אתרי התיירות במדינה.
פעילות טרור
ב-5 בפברואר 2011, אל-סעדני היה מנהיג קבוצה ג'יהאדיסטית בעזה שכונתה צבאות הייחוד והג'יהאד בפלסטין. הוא פרסם פתווה הקובעת שיהודים ונוצרים יחוו התקפות קטלניות כמו אלו של ה-11 בספטמבר מכיוון שהם "לוחמים אגרסיביים" ו"בבסיסם לא חפים מפשע". הפתווה קבעה גם כי אסור להימנע מהתקפות מסוג זה מחשש לפגיעה במוסלמים, "כי משמעות הדבר היא הפסקת הג'יהאד".
אל-סעדי ניסה לאחד את כל הקבוצות השונות של הג'יהאד הסלפי בעזה כדי להקים ולהנהיג את מועצת השורא של מוג'אהדין בסביבות ירושלים.
ב-2 במרץ 2011 עצרו שלטונות חמאס בעזה את אל-סעדני. במהלך מעצרו, באפריל 2011, חטפו תומכיו של אל-סעדני את הפעיל הפרו-פלסטיני האיטלקי ויטוריו אריגוני ובהמשך הרגו אותו. הוא שוחרר באוגוסט 2012, אך נהרג בתקיפה אווירית ישראלית חודשיים לאחר מכן.
מוות
הישאם אל-סעדני נהרג ב-13 באוקטובר 2012 בהתקפה של חיל האוויר הישראלי יחד עם אשרף אל-סבאח. התקיפה אירעה ברחוב סואן ברובע ג'בליה בעיר עזה. ישראל מסרה כי החיסול בא כתגובה למתקפת רקטה קודמת על ישראל.
חיים לאחר המוות
חיים לאחר המוות הוא מונח כללי המתייחס להמשכיות או קיום, בדרך-כלל באופן רוחני, מעבר לעולם הקיים והמוכר, לאחר המוות. בדרך כלל מדובר על השארות הנפש, אך בתרבויות קדומות מדובר לעיתים גם קיום גופני לאחר המוות.
העיסוק בנושא הוא בעיקר בתחום הדת, הרוחניות והמיסטיקה. חיים לאחר המוות לא נצפו במחקרים מדעיים, אולם קיימות עדויות רבות של חוויות סף מוות (שנחקרו על ידי ריימונד מודי, פים ואן לומל, פני סרטורי ואחרים) שיש הרואים בהן הוכחה לקיום התופעה, אמנם אחרים מפרשים אותן כאשליות הנובעות מסיבות שונות.
התפיסה בתרבויות קדומות
האמונה בחיים שלאחר המוות קדמונית ומשותפת לרוב התרבויות הקדומות. היא באה לענות על שאלות ששאל עצמו האדם בקשר להפסקת הקיום הגשמי, ומה קורה לגוף ולנפש אחרי מותו של אדם. בין הרעיונות הבאים לענות על שאלות אלו: רעיון גלגול נשמות, תחיית המתים ורעיון העולם הבא.
הראשונים לתעד בכתב את אמונתם בחיים לאחר המוות היו המצרים הקדמונים. בהתאם לכך נמצאו במצרים העתיקה קבורות מפוארות וחניטה, שהיו יישום מעשי של האמונה הזו. המת המצרי החשוב נקבר עם חפציו אך גם עם ספינת שמש שהייתה אמורה להובילו לעבר החיים הנצחיים על פני השמש.
תגמול נצחי
מספר דתות ובהן היהדות, האסלאם, והנצרות, ואף הדת המצרית העתיקה, מחזיקות באמונה כי רוח האדם נצחית ואחרי המוות כל אדם מתוגמל לפי מעשיו. לפי האמונה רוח האדם, או "הנפש", ממשיכה אחרי המוות.
על פי תורות אזוטריות רבות, בהן הקבלה, הנפש מתפרקת אך הרוח נשארת בתוקף נצחיותה. קיימות דתות המניחות, באופן ראייה דיכוטומי, שישנו המשך ל"מסע" למקום שכולו טוב - גן העדן, או למקום שכולו עונש מתמשך - הגיהנום. תפיסה זו מעודדת את המאמינים בה לדבוק במעשים הראויים ולהתרחק מן המגונים וזאת על מנת להגיע, בהגיע זמנם, אל גן העדן ולא אל הגיהנום, תפיסה זו תורמת גם בהתמודדות מאמיניה עם מות הקרובים להם בכך שהם מאמינים שהם נמצאים בעולם שכולו טוב. אצל אפלטון מובעת דעה זו, למשל, בדיאלוג גורגיאס
גלגול נשמות
אמונה אחרת, המוחזקת על ידי דתות כגון בודהיזם, הינדואיזם, הדרוזים וכן בזרמים קבליים ביהדות, היא גלגול נשמות. בבודהיזם, למשל, מהווים החיים שלאחר המוות חלק אינטגרלי של מצבי הקיום של האדם. האמונה הבודהיסטית מניחה כי לא הכול מוגבל לחיינו הנוכחיים: האדם (או נשמתו) הם סך ידע שהצטבר ממצבי קיום אחרים, לפני שנולד בגלגול הנוכחי. היות שהנשמה היא נצחית, היא תכיר עוד מצבי קיום אנושיים, אחרי סיום חייה הנוכחיים. אמונה זאת מניחה קיומו של רצף, זרם של תודעה, הנמשך נצחית.
לפי האמונה במזרח אסיה, הנשמה יכולה לעבור לבן אדם אחר, לחיה, או אפילו ליצור רוחני כלשהו. לפי ההינדואיזם הבודהיזם וזרמים קבליים ביהדות גם החיים הנוכחים שלנו הם תוצאה של חיים קודמים.
תקופת התנ"ך
רעיון החיים שלאחר המוות מופיע בתנ"ך בעצם פגישתו של שאול המלך עם שמואל הנביא שכבר מת בתיווכה של המעלה באוב. שאול שומע ולא רואה את שמואל ועל כן שואל את בעלת האוב הטוענת שראתה כיצד נראה. בעלת האוב נותנת לשאול תיאור המתאים לפי הכרתו בחייו ואז שאול מצליח לקבל תקשור שאינו חדש לו לפי תורתו: "למה הרגזתני להעלות אותי?", שאול הצטדק כי מצבו המדיני והביטחוני קשה מאוד. בתום השיחה מבטיח שמואל לשאול כי הוא ימות למחרת והוא יהיה במחיצתו של שמואל במילים האלו:"ומחר אתה ובניך עמי". על אף שהסיפור קובע במפורש ששאול לא ראה את שמואל אלא שמע בלבד ניתן להבין מן הסיפור שלשאול לא היה ספק שאכן הייתה שיחה בינו לבין שמואל, זאת לאור תגובתו המובסת לאחר ששמע את המסר של שמואל.
יש המפרשים כי הרוח איננה בטלה, אלא שבה לנותנה ויש הרואים בפסוק זה ביטוי לתפיסה כי המוות הוא העלמות מוחלטת, הרוח אינה נשמרת לאחר המוות אלא נמוגה במקום ממנו הגיע כשם שהגוף מתפורר לעפר למתים אין עוד זכויות, הניתנות לאנשים החיים בעולם הזה עבור מעשיהם. ההתקדמות הרוחנית של האדם איננה קיימת בעולם הבא אלא דווקא בעולם הזה, בבחינת "מי שטרח בערב שבת יאכל בשבת". כמו שנאמר: דוגמה נוספת: ודעה דומה מביע הנביא ישעיהו.
יוסף בן מתתיהו
יוסף בן מתתיהו מתאר את אמונת העולם הבא אצל האיסיים כאמונה שאיננה כורכת איתה את תחיית המתים (תחיית הגופות) הפרושים, לפי אותו מקור, מאמינים בנוסף לכך בחזרת הנשמות אל תוך הגופות, וביחס לצדוקים, כהני המקדש, הוא מעיד
תפיסת חז"ל
חז"ל התייחסו לחיים בזמן הווה כאל תחנה זמנית בלבד, בדרך לעולם הבא; תחנה זמנית שיש למצותה באופן הראוי, על ידי קיום המצוות והליכה בדרכי האל. מעידה על כך, למשל, הפיסקה בפרקי אבות:
תקופת הראשונים
ישנה מחלוקת בין הראשונים לגבי אופן התנהלות הדברים בעולם הבא:
מעבר להישארות הנפש, אחת ממרכיבי האמונה בדת היהודית היא האמונה בקימת המתים לתחייה, בעתיד.
בנצרות
ישו שעל דבריו נסמכים כל כתבי הנצרות, ממליץ בספר הבשורה על-פי יוחנן פרק ו', פסוק 40:
"וזה רצון שולחי אשר כל הרואה את הבן ומאמין בו יהיו לו חיי עולמים ואני אקימנו ביום האחרון".
משמע, רצונו של האל האב, שולחו של ישו (האל הבן), הוא שמי שמאמין בבן האלוהי, כלומר בישו עצמו, יזכה לחיי נצח. ולא רק זאת, אלא שישו יעזור למאמין בו לצאת מגופו ולעבור לגן-עדן ("אקימנו ביום האחרון").
ברפואה המודרנית
המדע המודרני לא מכיר בקיומה של "נשמה" הנפרדת מהגוף, ובהתאם אינו מכיר ביכולתה לשרוד באופן עצמאי ללא גוף, לאחר המוות.
עם זאת, הרפואה המודרנית מציגה שתי דרכים שיש בהן מימוש מסוים של חיים לאחר המוות:
A Special Night with Demi Lovato
A Special Night with Demi Lovato הוא סיבוב ההופעות השלישי שקיימה הזמרת האמריקאית דמי לובאטו. הסיבוב החל ב-11 בנובמבר 2011 וסווג כסיבוב קידום מכירות, אשר נועד לקדם את אלבום האולפן השלישי שלה "Unbroken". מסע ההופעות נדד בין שלוש יבשות - אמריקה, אסיה ואירופה - ונמשך קרוב לשנה וחצי עד 27 במרץ 2013, זאת כיוון שמסע ההופעות כלל הפסקות ממושכות שארכו לעיתים יותר מחודש. יתר על כן היעד המקורי לסיומו נקבע לספטמבר 2012, אולם לאחר פגרה ארוכה של כחמישה חודשים הוחלט לחדש אותו במטרה לקדם את אלבום האולפן הבא של הזמרת "Demi", ובכך הוארך הסיבוב עד מרץ 2013. מבקרי המוזיקה שיבחו את הופעותיה של לובאטו במסגרת מסע ההופעות A Special Night with Demi Lovato, כמו גם את יכולותיה הווקאליות. הסיבוב היה מועמד לפרס בילבורד לסיבוב השנה, ובמסגרת טקס פרסי קפריצ'ו זכה בפרס סיבוב ההופעות הטוב ביותר.
רקע
מסע ההופעות האחרון בו דמי לובאטו לקחה חלק היה Jonas Brothers World Tour 2010 של האחים ג'ונאס, אשר ממנו היא נשרה ב-1 בנובמבר 2010, כשבועיים לפני סיומו בעקבות ככל הנראה מחלוקת שפרצה בינה לבין אחת מרקדניות המופע, אלכס וולץ', במהלכה היא הכתה את הרקדנית. סיבוב ההופעות נמשך כרגיל, אולם התקרית הובילה לאשפוזה במוסד לגמילה לאחר שגורמים המקורבים לה הבהירו לה שהיא במצוקה. בטרם כניסתה אל המוסד, לובאטו החלה לעבוד על האלבום השלישי שלה "Unbroken", ובצאתה ממנו ב-28 בינואר 2011 היא המשיכה לפעול למען יציאתו תוך שהיא מושפעת משלושת החודשים האחרונים בחייה. האלבום יצא לאור ב-20 בספטמבר 2011, וכחודשיים לאחר מכן ב-16 בנובמבר יצאה לובאטו לסיבוב הופעות זה על מנת לקדם אותו.
דמי לובאטו: חזקה למרות הכל
המסע שעברה לובאטו במהלך הלג הראשון בארצות הברית תועד לטובת הסרט הדוקומנטרי "דמי לובאטו: חזקה למרות הכל", ששודר בהקרנת בכורה במרץ 2012 בערוץ MTV. הסרט עקב אחר התנהלותה של לובאטו והתמודדותה עם כל הכרוך בסיבוב הופעות לאור העובדה שנאלצה לפרוש מסיבוב ההופעות האחרון בו השתתפה, כמו גם נוכח העובדה שחלפה כשנה בלבד מאז שחרורה מהמכון לגמילה. בסרט מוצגים קטעים בלעדיים, בין היתר רגעים של הזמרת מאחורי הקלעים רגע לפני עלייתה לבמה, המביאים לידי ביטוי את הדרך שעוברת לובאטו במהלך המסע להחלמה, תוך שהיא מקיימת את סיבוב ההופעות הראשון שלה לאחר היציאה מהמכון לגמילה.
הופעות חימום
הופעות החימום כללו למעלה מעשרה אומנים והרכבים שונים שפתחו עבור לובאטו בסיבוב ההופעות, כאשר רובם המכריע משתייכים לז'אנרים פופ ו/או פופ אלקטרוני. בצפון אמריקה אלו שחיממו את הקהל היו להקת הפופ-רוק Hot Chelle Rae, להקת הרוק We the Kings, פרויקט Owl City שהופיע פעם אחת בלבד ב-Greek Theatre והזמרת האנגלית Neon Hitch. האומנים הופיעו בתאריכים נבחרים ולא בכלל ההופעות. מופעי הפתיחה בדרום אמריקה, אסיה ואירופה בוצעו על ידי מוזיקאים מקומיים.
ההופעה המרכזית והדרן
ההופעה נמשכה כשעה במהלכה לובאטו, חברי הלהקה שלה ושתי זמרות רקע שרו וניגנו יחד. ההופעות של הלג הראשון כללו החלפת תלבושות וכוראוגרפיה שלוותה ברקדנים ובאביזרים. ביתר ההופעות לובאטו לא החליפה תלבושות או ירדה מהבמה במשך כל זמן ההופעה, אם כי לא הייתה לה תלבושת קבועה ובכל הופעה היא נראתה בלבוש שונה. ההופעה החלה כאשר חברי הלהקה ניגנו ג'אם פתיחה כשברקע אורות מהבהבים. בשלב מסוים האורות נכבו למספר שניות, ורגע לפני שלובאטו עלתה מתחתית הבמה הם חזרו להבהב. כשהיא החלה לשיר האורות נדלקו לגמרי. בחלק מן ההופעות הבמות היו ניידות, כמו זו של ההופעה בדל מר, או שלא הותאמו לעלייה מהתחתית, כמו זו של ההופעה בפלאנט סיטי, ובמקום זאת לובאטו עלתה מצדי הבמה או נכנסה אליה בהליכה. בנוסף לובאטו שרה הדרן בכלל הלגים.
לגים 1 עד 6
השיר הפותח של ההופעה היה "All Night Long", ולאחריו לובאטו ביצעה את השיר "Got Dynamite". למעט שלוש ההופעות שהתקיימו בארצות הברית בלג השלישי, השיר העוקב ברשימה היה "Hold Up". אחרי כן כרונולוגיית השירים משתנה בכל לג. בנוסף נכללו שתי מחרוזות, שהשירים המרכיבים אותן בוצעו ברציפות; המחרוזת הראשונה כללה את שני השירים "Catch Me" ו-"Don't Forget", אשר במהלכה לובאטו ליוותה את עצמה בשיר הראשון עם גיטרה קלאסית ללא ליווי רקע, ולמעשה העניקה גרסה אקוסטית, ועם גיטרה חשמלית בשיר השני. המחרוזת השנייה כללה את שני הסינגלים מאלבום האולפן השני של לובאטו "Here We Go Again" ו-"La La Land", ובלגים 1 ו-3 נכלל בה גם השיר "Get Back", שבשאר הלגים הופיעה איתו לובאטו כשיר בודד בפני עצמו. לפני ביצוע השיר "Skyscraper" אותו שרה במקביל לנגינה על פסנתר, לובאטו כמעט תמיד הקדישה מספר דקות לדבר על השנה שעברה עליה, והיא הודתה למעריצים על שהיו מאחוריה וליוו אותה לאורך התקופה הקשה שחוותה. ההופעה באורוגוואי הייתה היחידה במסגרתה התבצעה גרסה אקוסטית לשיר זה. שירים נוספים שנכללו הם "My Love is Like a Star", השיר "Fix a Heart" אותו ביצעה בישיבה ו-"Together". למעט לגים 2 ו-6 השיר "Who's That Boy" נכלל אף הוא בהופעות, וכמעט תמיד ביצעה אותו לובאטו עם תנועות פרובוקטיביות גם ללא כוריאוגרפיה. החל מלג 2 התווסף לרשימת השירים השיר "Give Your Heart a Break", שלעיתים נכלל בהופעה ולעיתים בהדרן, וההופעה באורוגוואי הייתה היחידה במסגרתה התבצעה גרסה אקוסטית לשיר זה. נוסף על כן, בלגים 3 עד 5 הופיע ברשימה השיר "You're My Only Shorty", שמבין כל השירים נכלל במספר ההופעות הקטן ביותר במסגרת סיבוב ההופעות כולו. ההדרן כלל את השירים "Unbroken" ו-"Remember December".
לגים 7 עד 9
לשלושת הלגים האחרונים הורכבה רשימת שירים חדשה, אולם תוכן ההופעה לא היה שונה בהרבה מהלגים הקודמים. שיר הפתיחה בהופעה היה "Unbroken", ולאחריו ביצעה לובאטו את השיר "Get Back". למעט ההופעה האחרונה שהתקיימה ברוסיה ובניגוד ללגים 1 עד 6, ההופעה כללה מחרוזת אחת בלבד שהורכבה מהשירים "Here We Go Again", השיר "La La Land", שאת סופו ניגנה על גיטרה חשמלית, ו-"Don't Forget", במהלכו המשיכה לנגן על הגיטרה. את השיר "Skyscraper" שרה לובאטו תוך שהיא מלווה עצמה בנגינה על פסנתר, ובניגוד ללגים הקודמים היא דיברה על העצמה אישית ועל המסר של השיר במקום על התקופה שעברה עליה כשהקדישה לקהל נאום של מספר דקות לפני ביצועו. שיר נוסף שנכלל בהופעה הוא "Catch Me", במהלכו היא ניגנה שוב על גיטרה חשמלית. במהלך ההופעה לובאטו ביצעה לראשונה בסיבוב ההופעות את השיר "Heart Attack", זאת כדי לקדם את האלבום "Demi" שכאמור הוביל להתווספות שבע ההופעות הנוספות בסיבוב ההופעות. בלגים אלו ההדרן כלל שיר אחד בלבד והוא "Give Your Heart a Break".
גרסאות כיסוי
במסגרת סיבוב ההופעות לובאטו ביצעה גרסאות כיסוי לחמישה שירים שונים:
קטעים מיוחדים
ההופעה ברוזמונט הייתה ההופעה האחרונה של We the Kings במסגרת סיבוב ההופעות, ובמהלך ביצוע השיר האחרון שלהם לובאטו ורקדני הרקע שלה החליטו להיפרד בכך שזרקו עוגות על פניהם של כל חברי הלהקה. סולן הלהקה טרוויס קלארק מתח אותה בחזרה, כאשר בהמשך ההופעה הוא החליף את אחד מרקדני הרקע בשיר "Unbroken" כשהוא מחקה את הכוריאוגרפיה בחוסר עקביות וממציא תנועות. עוד באותה ההופעה, לפני שביצעה את השיר "Skyscraper" לובאטו בכתה תוך כדי שדיברה על השנה שעברה עליה, כמו גם בכתה במהלך ביצוע השיר לאחר שמעריצים הניפו שלטי תמיכה עם כיתובים כמו "We love you Demi". יתר על כן, בהופעה בלוס אנג'לס נכחו אחותה הקטנה למחצה מדיסון דה לה גרזה, שעלתה לשיר ביחד איתה את "Together", וניק ג'ונאס, שנתן הופעת אורח בהפתעה במחרוזת השירים "Catch Me" ו-"Don't Forget".
כוריאוגרפיה
במסגרת הלג הראשון בלבד ההופעה לא הייתה מאולתרת במשך רוב הזמן, וכוריאוגרפיות התבצעו לצד יותר ממחצית השירים, לרוב עם אביזרי במה. בשיר הפותח את ההופעה "All Night Long" הכוריאוגרפיה החלה כאשר לובאטו התחילה לשיר; היא כללה רקדני רקע כשכדור דיסקו מכסה את כל פניהם, ולובאטו הייתה שותפה מלאה במהלכה. לאחר מכן נכבו האורות והחלה הכוריאוגרפיה של השיר שלאחריו "Got Dynamite", לה לובאטו הייתה שותפה חלקית, ובמהלכה נעשה שימוש באביזרי במה כאשר רקדני הרקע השתמשו בסורגים. לקראת השיר שלאחריו "Hold Up" האורות נכבו בשנית, וכשהם נדלקו החלה הכוריאוגרפיה כשרקדן רקע נראה אוחז בהגה ו"נוהג" ב"מכונית" לצד לובאטו. לאחר מכן נראו השניים רוקדים זה עם זו באופן פרובוקטיבי, ובהמשך הצטרפו רקדני רקע נוספים עם מסכות על פניהם כשבידם רובי צעצוע. הכוריאוגרפיה הבאה הייתה בשיר "Who's That Boy", ונחשבה אולי לפרובוקטיבית ביותר שביצעה לובאטו במהלך כל ההופעה עם ריקוד בישיבה על כיסא וריקוד צמוד עם רקדן רקע. הבנים שמבין רקדני הרקע הופיעו כשכדור דיסקו מכסה את כל פניהם. כוריאוגרפיה נוספת הותאמה לשיר "Lightweight" בה לובאטו לא לקחה חלק; הכוריאוגרפיה התמקדה בשני רקדני רקע המאוהבים זה בזו, כשבהמשך הופיעו רקדני רקע נוספים, ובמהלך הריקוד נעשה שימוש באביזרי במה כמו ורד, מסגרת של תמונה ומטרייה אותה החזיקה לובאטו בסוף השיר. גם לצד גרסת הכיסוי של השיר "Moves Like Jagger" התבצעה כוריאוגרפיה, שכללה את רקדני הרקע בלבד. יתר על כן התבצעו שתי כוריאוגרפיות נוספות לשני השירים שנכללו בהדרן של סוף ההופעה, ואלו היו המושקעים ביותר נוכח העובדה שבמסגרתם לובאטו רקדה במשך הזמן הארוך ביותר לאורך שיר; בשיר "Unbroken" רקדני הרקע ענדו מסכות שכיסו את עיניהם, והכוריאוגרפיה כללה שימוש בפנסים. בשיר השני "Remember December" השתתפו שני רקדני רקע בלבד, ואלו תפעלו אביזר במה על גלגלים עליו עמדה לובאטו, אשר אליה הצטרף בהמשך הגיטריסט הראשי בלהקה מייק מנינג.
אופנה
במסגרת הלג הראשון בלבד שכלל כוריאוגרפיות, לובאטו החליפה תלבושות שלוש פעמים במהלך ההופעה, ובפעמיים נוספות היא ענדה על עצמה או פשטה מעליה פריטי לבוש קיימים. בתחילת ההופעה לובאטו נראתה בקרופ טופ ¾ צמודה עשוית פייטים עם מחשוף, כשמעליה ג'קט שחור עם ניטים על הכתפיים ונגיעות פייטים, חצאית שחורה בגזרה גבוהה שכיסתה את כל גופה עד לקרופ ונלבשה מעל גרביון שחור, ומגפונים עד השוק מעוטרי ניטים. לאחר מכן היא פשטה מעליה את הג'קט. היא בהמשך החליפה תלבושת ונראתה בטוניקה שחורה רחבה עם הדפס ושרוולים קצרים ומעליה לבשה וסט פרוותי, טייץ נוצץ ונעלי פלטפורמה עם עקבים גבוהים נוצצים. התלבושת הבאה הייתה שמלה לבנה ארוכה, הדומה במקצת לשמלה שלבשה בווידאו-קליפ של השיר "Skyscraper", עליה נראה בד לבן מעל הבטן שסבב את גופה כשמעליו עליונית לבנה, ועקבים שחורים. כשחזרה לבמה לטובת ההדרן היא נשארה עם השמלה הלבנה, אולם במקום העליונית ענדה על עצמה לובאטו את הג'קט השחור מתחילת ההופעה, ואת העקבים החליפה במגפיים עם עקב נמוך מעוטרים בניטים. זאת ועוד, לובאטו החליפה ו/או הורידה גם צמידים וטבעות, ובמשך כל השנה וחצי של סיבוב ההופעות היא החליפה את צבע שיערה שלוש פעמים מאז הצבע האדום לחום, בלונד ושחור. בלגים האחרים לא נכללה כוריאוגרפיה ולכן לובאטו לא החליפה תלבושות, אך עם זאת הלוק שלה השתנה מהופעה להופעה ולא נשאר קבוע. יתר על כן היא נעלה עקבים בכלל ההופעות, ונראתה עם לפחות פריט לבוש אחד בצבע שחור בכל הופעה.
הפצה
לאחר שלוש ההופעות שהתקיימו בברזיל בלג הרביעי, הופץ במדינה די.וי.די בו נכללו בדיקת הקול שלפני ההופעה, קטעים מתוך כל שלוש ההופעות על פי רשימת השירים, הצצות וקליפים.
צומת הנגב
צומת הנגב הוא צומת דרכים חשוב במרכז הנגב. הצומת מצוי במפגש בין כביש 40 לבין כביש 224, כ-17 קילומטרים מדרום לבאר שבע וכ-20 קילומטרים ממערב לדימונה. הצומת מהווה את צומת הכניסה הראשי לנוסעים לכל יישובי הר הנגב.
על פי תוכנית הפיתוח של כביש חוצה ישראל, הקטע של כביש 40 מצומת הנגב עד מחלף נאות חובב ימוחלף על מנת לשרת את כביש 6 שיוארך עד אזור הצומת.
בצמוד לצומת נמצאת קריית ההדרכה על שם האלוף אריאל שרון (עיר הבה"דים) של צה"ל.
בסמוך לצומת עתידה להיבנות תחנת רכבת חדשה, שתשרת את באי קריית ההדרכה. בנוסף, אושרה בנייתו של בית מלון בן 250 חדרים במקום, שיכלול גם שטחי מסחר.
שלמה אראל
שלמה אראל (26 בנובמבר 1920 – 19 בנובמבר 2018) היה אלוף בצה"ל, מפקד חיל הים הישראלי ומבקר מערכת הביטחון. הוביל את פיתוחן של ספינות הטילים הראשונות של חיל הים - ספינות סער, ופיקד על חיל הים במלחמת ששת הימים ובעת טיבוע המשחתת אילת וטביעת הצוללת דקר.
שירות המדינה שבדרך
בסוף 1936 יצא אראל מטעם תנועת בית"ר לבית הספר הימי בצ'יוויטווקיה שבאיטליה ולאחר סיומו מצא עבודה על ספינת חילוץ איטלקית כמלח, אחרי חמישה חודשים בים חזר ארצה ונעצר על ידי הבריטים עקב פעילותו ב"ברית נוער המרי", הוא שהה חצי שנה בכלא עכו ושוחרר בתנאי שיעזוב את הארץ. בהיותו בכלא פגש את עבדול מג'יד שטען שהוא זה שרצח את חיים ארלוזורוב ביחד עם עיסא דרוויש (16 ביוני 1933). אראל נסע לפריז ונשלח משם לעבוד כמלח וכשומר בנמל אנטוורפן ובהמשך עבד שנה בממספנה בבלגיה.
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הצטרף למתנדבי היישוב לצי המסחרי המגויס של הצי הבריטי והפליג בשיירות כחלק מהמערכה באוקיינוס האטלנטי. בינואר 1941 בהיותה בשיירה מהליפקס, הפרובינציה נובה סקוטיה קנדה לבריטניה טובעה אונייתו St. Lindsay בטורפדו מצוללת גרמנית. הורדו שתי סירות הצלה. הניצולים לא נאספו על ידי אניות אחרות מחשש להיפגעות ולטיבוע אניות נוספות על ידי הצוללת הגרמנית. למרות היותו מלח זוטר הפך הלכה למעשה לנווט ולהגאי של הסירה שהייתה מצוידת במפרש. כבר בתקופה זו היה מפרשן מנוסה. הקצינים נשמעו להמלצותיו. הוא ניווט את סירת ההצלה בהפלגה מזרחה לכיוון סקוטלנד במשך 9 ימים עד שהתגלו על ידי מטוס סיור ימי כ 100 מייל מערבית מהאיים ההיברידיים ובהמשך נאספו הניצולים על ידי ספינת דיג חמושה והובאו לחוף מבטחים. אראל זכה לתקופת החלמה והבראה של שלושה שבועות בעיירה Gourock השוכנת לשפת הפיורד Gare Loch כ 40 ק"מ צפונית מערבית לגלאזגו.
לאחר שהחלים המשיך להפליג באוניות שונות וסיים כרב חובל בספינת חופים בים התיכון.
ים המלח - חברת האשלג
בשנת 1944 התקבל לעבודה כמנהל ההובלה הימית של חברת האשלג בים המלח והתגורר במפעל עם משפחתו. עם פינוי המפעל במלחמת העצמאות, הצטרף לחיל הים הישראלי.
מלחמת העצמאות
בחיל הים פיקד אראל על ספינת המשמר אח"י פלמ"ח (מ-19) שביצעה, בין השאר, פשיטות בעורף החזית בצפון סיני, החדרת סוכנים בחוף ביירות. כולל החדרת הלוחם במבצע דוד להטבעת הספינה "איגריס" בנמל ביירות. בעת מבצע ייצוב באפריל 1949 ירד לסדום עם כמה ימאים והוביל בדרך הים את הכוח שכבש את עין גדי וקבע את גבול שביתת הנשק במדבר יהודה. בהמשך פיקד על הקורבטה אח"י הגנה, על שייטת ספינות המשמר והנחיתה, ועל הפריגטה אח"י משגב.
מבצע קולומבוס
ב-1951 פיקד על מבצע קולומבוס - ביקור האוניות "משגב" ו"הגנה" בארצות הברית לרגל השקת מלווה העצמאות. במסגרת ההכנות ליציאה וכמקובל בצה"ל בתחילת המדינה, ובעקבות אחיו הבלשן אליהו אראל, עיברת את שם משפחתו מאנגל לאראל. הסופר יהושע בר-יוסף, אשר סיקר הפלגה זו מטעם "במחנה", שלח מכתב אישי לראש הממשלה דוד בן-גוריון, ובו ביקר בחריפות את היחס לו זכו המלחים הפשוטים מצד שלמה אראל והצוות הפיקודי. בן-גוריון כתב על כך ביומנו: מבצע קולומבוס זכה להצלחה מרשימה, מפקד חיל הים מרדכי לימון נתן גיבוי מלא לאראל.
השייטת הגדולה
ב-1952 התמנה למפקד בה"ד חיל הים. בסוף אותה שנה התמנה למפקד השייטת הגדולה שכללה אז פריגטות וקורבטות, בדרגת אלוף-משנה. השייטת בפיקודו ערכה הפלגות אימונים ממושכות וביקורים בארצות שונות ברחבי הים התיכון והאוקיינוס האטלנטי.
באוגוסט שנת 1953 העניקה השייטת, בפיקודו וביוזמתו של אראל, סיוע לנפגעי הרעש באיי יוון. אראל ומפקד אח"י מזנק (ק-32) יצחק דביר זכו על כך לאות הצטיינות ממלך יוון. קבוצות סיור מצוותי השייטת חילצו מאות נפגעים מבין ההריסות. אוניות השייטת העבירו פצועים קשה ליבשת וקיימו במשך יומיים את הקשר היחידי בין האיים שנפגעו ליוון. בעת החזרה לחיפה הגיע שר הביטחון דוד בן-גוריון ודיבר על הזכות הגדולה להציל נפשות.
נספח צה"ל ברומא
אראל מונה לנספח צה"ל בשגרירות ישראל באיטליה בשנת 1955, ושימש בו בזמן כנספח חיל הים במערב אירופה. בתפקיד זה סייע בין היתר להטסת מטוסי מיסטר שנרכשו בצרפת והועברו לישראל בטיסה עם נחיתה לתדלוק בברינדיזי.
קורס פיקוד ומטה
בשנת 1956 נשלח לבית הספר לפיקוד ומטה בבריטניה, וכשחזר ארצה כעבור שנה, הקים קורס דומה לקציני חיל הים. בסיום המחזור הראשון יזם את שילוב הקורס (ובהמשך גם קורס דומה של חיל האוויר) עם המכללה לפיקוד ומטה של צה"ל, והמשיך לפקד על מחזור נוסף. בשנת 1959 מונה שוב למפקד שייטת המשחתות.
חידוש סדר הכוחות בחיל הים
תוכנית נוספת לפיתוח נשק מודרני הייתה ה"אריה" שהיה מיועד לשייטת 13. אראל, בהיותו ראש מחלקת ים התנגד לפיתוח ה"אריה" אולם קיבל את מרותו של יוחאי בן-נון. משהתמנה אראל למפקד חיל הים בשנת 1966, עצר את תוכנית ה"אריה". והמשיך את תוכנית טילי הגבריאל.
מפקד חיל הים
אראל מונה למפקד חיל הים ב-2 בינואר 1966, קיבל את הפיקוד מאלוף יוחאי בן נון בטקס שנערך על המשחתת אח"י יפו (ק-42) ובאוקטובר 1966 הועלה לדרגת אלוף. הוא היה מפקד החיל בזמן מלחמת ששת הימים. לחיל הים לא היה מענה לספינות הטילים והמשחתות מתוצרת ברית המועצות שבידי מצרים וסוריה.
בגלל יחסי הכוחות לרעת צה"ל החליט אראל על יזמה התקפית על בסיסי האויב על ידי לוחמי שייטת 13 והצוללת אח"י תנין. התקיפות בנמלי מצרים הניבו תוצאות מעטות והצוללים בפעולת אלכסנדריה לא חברו לצוללת ונפלו בשבי. התקיפות בלילה הראשון בנמלי סוריה לא הגיעו לשלב הכניסה לנמלים בשל אמצעי התובלה האיטיים. הכוחות לא התגלו ונערכו לביצוע בהמשך אך לאור הצלחות חיל האוויר הוערך שחיל הים הסורי לא יצא למתקפה. המטה הכללי העריך שאין נחיצות בתקיפת כלי שיט בנמלים. כישלון נוסף במלחמה זו, שחיל הים היה שותף לו, היה תקרית ליברטי, בה נהרגו 34 מלחים אמריקאים ו-171 נפצעו.
במלחמת ההתשה
הישג קרבי - קרב רומני (קרב ימי) - כחודש לאחר סיום המלחמה כשהסתבר שהצי המצרי עם תחושת ביטחון עורך סיורי מודיעין בלילות בחופי סיני בים התיכון. בתחקיר היתקלות הקודמת שהיה גם תדרוך מקדים נתן אראל הוראות ברורות וטובות: שינה את זמני הסיורים מהיום ללילה. קבע עדיפות לטרפדות המונעות בדיזל (בסיכון נמוך להתלקחות,) החמושות בתותח 40 מ"מ. הגדיל את כמות כלי שיט בגזרה ונוצרה עדיפות אופרטיבית. מצב הפסקת האש היה בתוקף והוראות לפתיחה באש חייבו מענה באש לפתיחה של המצרים. כך נערך כח המשחתות והטרפדות בצורה שיצרה עדיפות אופרטיבית. וב-11 ביולי 1967 אירע המפגש. שתי טרפדות מצריות התגלו, פתחו באש והושמדו על ידי אח"י אילת (ק-40) וזוג טרפדות. ההישג שניתן היה להתברך בו גרם לאשלית כוח והערכת חסר של היכולת המצרית בזירה.
אסונות - בתקופת כהונתו של אראל פקדו את החיל שני אסונות שנזקפו לחובתו: טיבוע המשחתת אילת ב-21 באוקטובר 1967, וטביעת הצוללת דקר ב-25 בינואר 1968.
טרומן קפוטה (סרט)
טרומן קפוטה (באנגלית: Capote) הוא סרט קולנוע אמריקני משנת 2005, בבימויו של בנט מילר. הסרט הוא סרט ביוגרפי על חייו של הסופר טרומן קפוטה, בגילומו פיליפ סימור הופמן, אשר זכה בפרס אוסקר על תפקידו בסרט.
שלמה אראל
תפקידים אזרחיים
בשנת 1969 יצא אראל ללימודי תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת קולומביה בארצות הברית.
טרומן קפוטה (סרט)
תקציר העלילה
הסרט מתחיל בקנזס בשנת 1959, עם גילוי גופותיהם של בני משפחת קלטר על ידי ידידת משפחה. בעת קריאה בניו יורק טיימס אודות הרצח, נחרד טרומן קפוטה מהסיפור, ומודיע לוויליאם שון, אז עורך הניו יורקר, כי בכוונתו לתעד באופן אישי את הטרגדיה.
שלמה אראל
תפקידים אזרחיים
ספנות - משנת 1972 ניהל קווי ספנות בינלאומיים בחיפה. בשנת 1976 הקים את "איגוד חברות הספנות הישראליות" ועמד בראשו. בתקופת כהונתו ניהל מאבק נגד שביתות פראיות ויזם רפורמה מקיפה ביחסי העבודה בצי הסוחר. כמו כן ייצג את ענף הספנות במשרדי הממשלה ובוועדות הכנסת. במהלך מלחמת יום הכיפורים גויס כיועץ למפקד חיל הים בנימין תלם. אראל אף הצטרף לספינות הטילים בעת הלחימה והתרשם מתוצאות בניין כוח ספינות סער שאותו הוביל.
טרומן קפוטה (סרט)
תקציר העלילה
קפוטה נוסע לקנזס עם ידידתו נל הרפר לי, אשר עבדה אז על כתיבת ספרה "אל תיגע בזמיר". קפוטה מתחיל בראיון האנשים הקרובים למשפחה, בעזרתה של לי כמתווכת ומתרגמת של חיי הכפר. כאשר הרוצחים נתפסים, קפוטה מגורש על ידי הבלש הראשי של התיק, אלווין דיואי. אך אשתו של דיואי, כחובבת את עבודתו של קפוטה, משכנעת את בעלה להזמין את קפוטה ואת לי לארוחת ערב. בעקבות זאת מתיר דיואי לקפוטה לבקר בכלא בו מוחזקים החשודים (פרי סמית' ודיק היקוק). בביקוריו, מתחיל קפוטה ליצור קשר עם פרי. הוא מגלה כלפיו חמלה ודאגה, וכן משיג עבור פרי ושותפו לרצח ייצוג משפטי לשם ערעור על תוצאות המשפט, שהסתיים בהרשעתם. בהמשך, קפוטה מצליח להשיג גישה לרוצחים על ידי שיחוד הסוהר. בשנים שלאחר מכן, קפוטה מבקר באופן קבוע את פרי, ולומד על חייו. נדמה כי סיפור חייו של פרי, הדומה בנסיבותיו העצובות לסיפורו של קפוטה עצמו, וכן נימוסיו עדינותו ויושרו מרשימים את קפוטה, אשר מתחבר אליו רגשית, חרף מעורבותו ברצח. בתחילה מסרב פרי לספר מה קרה בליל הרצח, למורת רוחו של קפוטה, אך לבסוף משתכנע ומספר.
שלמה אראל
תפקידים אזרחיים
חזרה לספנות - בשנת 1989 שב לכהן כמנכ"ל "איגוד חברות הספנות הישראליות" ובשנת 1999, פרש לגמלאות.
תחביבים
העיסוק החביב על ארל במיוחד היה הפלגה במפרשיות. רכש יאכטה קטנה והפליג איתה בין נמלי הארץ ובמזרח הים התיכון. באוקטובר 1975 השתתף בתחרות גלשני רוח וזכה לפרס ראשון
טרומן קפוטה (סרט)
תקציר העלילה
לאחר שערעורו האחרון נדחה, מוצא פרי להורג בתלייה. קפוטה מגיע לאירוע התלייה לאחר תחנונים של פרי, ומזיל דמעות.
שלמה אראל
משפחה ושארים
אראל היה נשוי לשרה, ממשפחת אשרוב, לזוג נולדו בן אהוד ובת גיליה. שרה אראל נפטרה ב-12 בפברואר 2013 ונקברה בהרצליה. שלמה אראל נפטר ב-19 בנובמבר 2018 ונקבר בטקס צבאי מלא בבית העלמין קריית שאול. בתו, גיליה אראל, שירתה בחיל הים והייתה כתבת "מערכות ים". במלחמת ששת הימים הצטרפה לאנשי יחידה 707 לתיעוד חיפוש המוקשים במצרי טיראן. גיליה נישאה לאלי גור וילדה שני בנים ובת. היא נפרדה מבעלה ובמרץ 2000 נרצחה גיליה על ידי בן זוג שניסתה להיפרד ממנו. בנו אהוד אראל, למד בבית הספר לקציני ים עכו במחזור י"א והמשיך בקורס חובלים. במהלך מלחמת ששת הימים הצטרף לפלגת הטרפדות 914. הוא המשיך בתפקידי פיקוד בחיל הים עד שפרש בדרגת אל"ם. ניהל את החברה לפיתוח חוף אילת ואחר כך את החברה העירונית לפיתוח תיירות בהרצליה, בעלת מרינה הרצליה.
טרומן קפוטה (סרט)
הפקה
הסרט מבוסס על הסיפור האמיתי של רצח משפחת קלטר ב-15 בנובמבר 1959. בעקבות הרצח, כתב קפוטה את ספרו "בדם קר", כפי שמתואר בסרט. תסריט הסרט נכתב על ידי דן פוטרמן, והוא מבוסס על הביוגרפיה "קפוטה" מאת ג'רלד קלארק. במאי הסרט הוא בנט מילר.
הסרט צולם ברובו במניטובה שבקנדה, בין אוקטובר לדצמבר 2004. לאחר הקרנות בכורה בפסטיבלי הסרטים בטלורייד, טורונטו וניו יורק בספטמבר 2005, יצא הסרט בהפצה מצומצמת בבתי קולנוע בארצות הברית ב-30 בספטמבר באותה השנה - יום הולדתו של טרומן קפוטה. בישראל הוקרן הסרט לראשונה ב-23 בפברואר 2006.
תקציב הסרט עמד על 7 מיליון דולרים, והכנסותיו ברחבי העולם הן כ-50 מיליון דולרים.
תגובות
הסרט זכה בעיקר לתגובות חיוביות. באתר האינטרנט Rotten Tomatoes, המאגד ביקורות שונות על סרטים, 91 אחוזים מן הביקורות על הסרט הן חיוביות. רוב המבקרים ציינו לטובה את משחקו המשובח של הופמן, אשר הוכתר על ידי אחדים כאחד הטובים ביותר של השנים האחרונות.
עם זאת, כלפי הסרט הופנו מספר ביקורות, בין השאר על תפקידן המזערי של דמויות המשנה, על העריכה המבלבלת ועל הצילום הסטטי. ביקורות נוספות טענו שהתסריט משעמם ואיננו עקבי.
פרסים
על משחקו בסרט זכה פיליפ סימור הופמן בעשרים פרסים שונים, ללא שהפסיד אפילו מועמדות אחת שלו. בין היתר זכה גם בפרס אוסקר, פרס גלובוס הזהב ופרס באפט"א. בשלושת הטקסים, היה זה הפרס היחיד בו זכה הסרט.
בטקס פרסי אוסקר ה-78 היה הסרט מועמד הסרט לחמישה פרסים:
לורטה לין
לורטה לין (באנגלית: Loretta Lynn; 14 באפריל 1932 – 4 באוקטובר 2022) הייתה זמרת קאנטרי אמריקאית.
ביוגרפיה
לורטה ווב, נולדה למלווין ולקלרה־מארי (לבית ראמי), ילדה שנייה מתוך שמונה ילדים. שמה של לין ניתן לה על שמה של כוכבת הקולנוע לורטה יאנג. אביה של לורטה נפטר ב-22 בפברואר 1959, ולא זכה לראות בכוכבה דורך, שנה לאחר מכן, כשפרסמה את להיטה הראשון "אני נערת הונקי־טונק". שלושה מאחיה של לין התפרסמו בשדה מוזיקת הקאנטרי: אחותה הצעירה ביותר ברנדה־גייל (התפרסמה כקריסטל־גייל), אחותה פגי־סו, ואחיה ג'יי לי. זמרת הקאנטרי פאטי לבלס, שנולדה בשם פטרישיה ראמי היא קרובת משפחה של לין מצד אמה, כמו גם ונוס ראמי, מיס אמריקה לשנת 1944.
לין גדלה בעיירת הכורים בוצ'ר הולו, היום חלק מוואן ליר במבואות העיר פיינטסוויל שבמחוז ג'ונסון בקנטקי שבארצות הברית. מוצא אמה של לין היה סקוטי־אירי וצ'רוקי. אביה היה כורה פחם, זבן וחוואי. שבעת אחיה הם: מלווין ווב הבן, הרמן, ג'יי לי, דונלד, פגי ווב רייט, בטי רות' וברנדה גייל.
לין נישאה לאוליבר ונטה "דוליטל" לין ב-10 בינואר 1947. אוליבר היה בן עשרים ואחת באותה עת ולורטה בת חמש עשרה. בניסיון להתנתק מגורלם כמשפחת כורים, עבר הזוג הצעיר לעיירה קאסטר שבצפון מזרח מדינת וושינגטון, בהיותה של לין בחודש השביעי להריונה.
בגיל 19 היו ללין כבר שלושה ילדים, ובגיל 20 ילדה את בתה הרביעית קלארה־מארי. ב-6 באוגוסט 1964 ילדה תאומות בשם פגי ג'ין ופטסי איליין. פטסי איליין נקראה על שם זמרת הקאנטרי פטסי קליין.
שניים מששת ילדיה של לין נפטרו עוד בחייה. בנה ג'ק בני, נפטר ב-2 ביולי 1984 בגיל שלושים וארבע עת ניסה לחצות את מעבורת הנהר ג'ק ליד החווה המשפחתית בטנסי. בתה הבכורה, בטי סו, נפטרה ב-29 ביולי 2013, בגיל ששים וארבע, מסיבוכים של נפחת.
ללין 21 נכדים שנולדו בין השנים 1961–2002. טרם נישואיה שרה לין בקביעות בכנסיות ומופעים מקומיים בבוצ'ר הולו וכן במסגרת משפחתית. לאחר נישואיה חדלה לין לשיר בציבור.
בשנת 2006 עברה לין ניתוח בכתפה אחרי שנפצעה בנופלה. במהלך הניתוח עברה החייאה על ידי רופאיה. הניתוח הושלם בהצלחה במועד מאוחר יותר.
הסרט בתו של כורה פחם משנת 1980 נושא את שמו של אחד מלהיטיה הגדולים ומגולל את סיפור חייה. בתפקיד לין שיחקה סיסי ספייסק. על תפקידה זכתה ספייסק בפרס האוסקר.
לין נפטרה ב-4 באוקטובר 2022 בגיל 90.
פרסים והכרה
לין הייתה האישה זוכת הפרסים המרובים ביותר במוזיקת הקאנטרי. פרסיה כוללים ארבעה פרסי גראמי, שבעה פרסי המוזיקה האמריקאית, שמונה פרסי BMI, שלושה עשר פרסי מוזיקת הקאנטרי, שמונה פרסי אגודת מוזיקת הקאנטרי, ועשרים ושש בחירות הקהל בפרסי מיוזיק סיטי ניוז. היא הייתה האישה הראשונה במוזיקת הקאנטרי לקבל אלבום זהב ב-1967 עבור אלבומה "(With Lovin' on Your Mind) Don't Come Home A' Drinkin'".
בשנת 1988 הוכנסה לין להיכל התהילה של מוזיקת הקאנטרי, וב-8 באוגוסט 2013 הוענקה לה מדליית החירות הנשיאותית על ידי נשיא ארצות הברית, ברק אובמה.
בירקירקארה
בירקירקארה (במלטזית: Birkirkara) היא העיר הגדולה ביותר במלטה מבחינת מספר תושביה, ובשנת 2014 התגוררו בה 22,247 נפש. היא שוכנת בעמק קטן במרכזו של האי מלטה.
היסטוריה
בסמוך לעיר התגלו מספר שרידים פרהיסטוריים, בהם חריצים במסלע המובילים לראש גבעה, והמיוחסים, לעיתים, לגלגליהן של מרכבות או למזחלות להובלת מטען; לדוגמה מיסרח אר איל-קביר. מספר קברים בעיר מיוחסים לפיניקים, ובשעת גילויים נמצאו בחלק מהם כלי חרס, כמו צלחות, כדים ומנורות. הרומאים אשר כבשו את מלטה במלחמה הפונית השנייה הותירו בשטחה של העיר באר מים וקבר בודד.
שארלוט קורדה
שארלוט קוֹרְדֶה (בצרפתית: Charlotte Corday; 27 ביולי 1768 – 17 ביולי 1793) הייתה מתנקשת ז'ירונדינית (סיעת מרכז ליברלית).
בירקירקארה
היסטוריה
העיר עצמה נזכרה לראשונה במסמך כנסייתי משנת 1436 שציין כי שמשה כרובע כנסייתי זמן מה לפני שנת 1402, וכי בעת כתיבת המסמך, הייתה אחד היישובים הגדולים באיים, ובה כ-500 תושבים. עיקר עיסוקם של תושבי העיר היה בחקלאות, אך ייתכן שעסקו גם בטווית כותנה ובייצור כלי חרס וסלים. סמוך לאמצע המאה ה-16 מנתה אוכלוסיית העיר כ-4,000 איש, אך היא חרבה בהתקפה עות'מאנית ב-1551. בעת המצור הגדול על מלטה ב-1565 מצאו תושבי העיר מקלט במבצר סנט אלמו (כיום בבירה ולטה) ובמבצר סנט אנג'לו שבבירגו והשתתפו בהגנתם. החל בסוף המאה ה-16 החלו שטחה של העיר ואוכלוסייתה להצטמצם וכפרים שהשתייכו לה הפכו לרבעים עצמאיים. תהליך זה הואץ במהלך המאה ה-19 והמאה ה-20, עת נותקו מבירקירקארה שישה כפרים שהפכו לערים עצמאיות חדשות, וכפר נוסף שצורף לעיר אחרת. בתחילת המאה ה-17 הוקמה במלטה אמת מים אשר הובילה מים מדרום-מערבו של האי עד לבירה ולטה, וזו חצתה גם את בירקירקארה. עוד הוקמה בעיר אותה עת כנסיית רובע שהוקדשה לחג עליית מרים, אך היא הוחלפה בבזיליקת הלנה הקדושה המוקדשת להלנה הקדושה, ואשר בנייתה החלה ב-1727.
שארלוט קורדה
שארלוט קורדה דקרה למוות את ז'אן-פול מארה, מנהיג יעקוביני, ב־13 ביולי 1793, במהלך המהפכה הצרפתית. רצח שעורר הדים רבים והוצג בספרות ובאמנות של התקופה כאירוע בעל משמעות רבה למהפכה הצרפתית.
שארלוט הגיעה לפריז מתוך כוונתה לרצוח את מארה, בתחילה באופן פומבי על מנת להפוך את רציחתו לאזהרה כלפי המהפכניים, אולם גילתה כי לא תוכל לרצחו אלא אם תגיע אליו לביתו – בעקבות מחלת עור כרונית בה חלה מארה, הוא מיעט ביציאותיו מן הבית ובילה את רוב זמנו בבית, בחדר האמבטיה, כאשר הוא שוהה באמבט רפואי רוב היום והפך אותו לחדר עבודתו.
שארלוט הגיעה לדירתו באמתלה כי ברשותה מידע רב חשיבות עבורו. היא הגיעה פעמיים במהלך אותו היום, בביקורה הראשון היא נדחתה על ידי אשתו של מארה, שלא הסכימה להכניסה, אך בביקורה השני בהמשך היום, מארה אישר לה להיכנס על אף מחאותיה של אשתו. שארלוט נכנסה לחדר עבודתו, האמבטיה בה שהה ושוחחה עמו כרבע שעה, כאשר היא מספקת לו מידע מודיעני רלוונטי לעבודתו. לאחר השיחה קצרה בין השניים, היא הוציאה סכין שהביאה עמה ודקרה את מארה בחזהו. מארה מת במקום.
המניעים לרצח
מניעיה של שארלוט לרצח היו פוליטיים, בגין דעותיו המהפכניות הרדיקליות של מארה, שקרא לרצוח את כל המתנגדים למהפכה ובתוכם את כל משפחת המלוכה. נטען כי שארלוט השתייכה לענף עני של משפחת המלוכה, שאחיה נמלט יחד עם קרובי המשפחה המלכותית וכי היא ביקשה לנקום את מותם של חבריה.
המשפט והוצאתה להורג
במשפטה, טענה שארלוט כי היא ביצעה את הרצח לבדה וכי "הרגתי אדם אחד כדי להציל 100,000".
היא נתפסה ונשפטה להוצאה להורג בגיליוטינה כעבור ארבעה ימים, באשמת הרצח. היא הוצאה להורג ב־17 ביולי 1793. בחריגה חדה מהנימוס המקובל, אחד מעוזרי התליין הרים את ראשה הערוף וסטר לו, על כך נאסר לשלושה חודשים.
השלכות הרצח
רצח מארה הפך לאירוע מכונן בתולדות המהפכה הצרפתית, מארה הפך לסמל המהפכה והמרטיר הראשון שלה ותואר רבות בספרות ובאמנות של התקופה. אחד מהיצירות הידועות ביותר בנושא היא יצירתו של הצייר הנאו־קלאסי ז'אק-לואי דויד, "מות מארה" (בצרפתית: La Mort de Marat), המהווה את אחד מהדימויים המזוהים ביותר עם המהפכה הצרפתית.
אליפות ארצות הברית הפתוחה 1989
אליפות ארצות הברית הפתוחה 1989 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי מרכז הטניס הלאומי בפארק פלאשינג מדוז. כל המשחקים נערכו על משטח קשה. התחרויות התחילו ב-28 באוגוסט והסתיימו ב-10 בספטמבר. זו הייתה האליפות ה-109 מאז ייסודה.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
מנצח תחרות 1988 מאטס וילאנדר הודח בסיבוב השני. בוריס בקר נפגש במשחק הגמר עם איוואן לנדל  וניצח ב-4 מערכות. באותה שנה הוא ניצח גם באליפות צרפת הפתוחה ובאליפות אוסטרליה הפתוחה. לאיוואן לנדל זה היה הגמר ה-8 ברציפות באליפות ארצות הברית הפתוחה.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 128 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג:
מנצחת תחרות 1988 סטפי גראף נפגשה במשחק הגמר עם מרטינה נברטילובה  וניצחה ב-3 מערכות. באותה שנה היא ניצחה גם באליפות וימבלדון, ואליפות אוסטרליה הפתוחה.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות שקיבלו דירוג:
מנצחי תחרות 1988 סרז'יו קזל ואמיליו סאנצ'ס הודחו בסיבוב השני. במשחק הגמר ג'ון מקנרו ומארק וודפורד  נפגשו עם קן פלש וקוברט סגוסו  וניצחו ב-4 מערכות..
תחרות זוגות נשים
מנצחות תחרות 1988 ג'יג'י פרנאנדס ורובין וייט  הודחו ברבע הגמר. האנה מנדליקובה מרטינה נברטילובה  נפגשו במשחק הגמר עם מרי ג'ו פרנאנדס ופם שרייבר  וניצחו ב-3 מערכות.
תחרות זוגות מעורבים
מנצחי תחרות 1988 יאנה נובוטנה וג'ים פו  הודחו בסיבוב השני. במשחק הגמר הזוג הלא מדורג רובין וייט ושלבי קנון נפגשו עם מרדית' מקגראף וריק ליץ' שגם לא היו מדורגים וניצחו אותם ב-3 מערכות.
ישראל באליפות
בתחרות הגברים לישראל היו מספר נציגים:
גלעד בלום השתתפו גם בתחרות זוגות גברים. הוא שיחק לצד בראד פירס מארצות הברית והם ניצחו בסיבוב הראשון בשתי מערכות. בסיבוב השני הם נפגשו עם הזוג שהיה מדורג מס' 6 בתחרות והודחו לאחר שתי מערכות.
מצר מנאי
מצר מנאי (בוולשית: Afon Menai; "נהר המנאי") מצר ים באורך של כ-25 קילומטרים, המפריד בין ויילס באי הבריטי לבין האי אנגלסי, אשר נמצא במרחק מספר מאות מטרים אל תוך הים האירי.
רוחבו של המצר משתנה, כאשר בפתחו הדרום-מערבי המרחק בין האיים הוא כ-400 מטרים, לאחר מכן הוא מתרחב לכ-1,000 מטרים באזור קרנארבון ובהמשך הרוחב קטן לכדי 500 מטרים היכן שהוקמו גשר מנאי וגשר בריטניה החוצים אותו. בפתח הצפון-מזרחי, המצר מתרחב ונפתח לכדי רוחב של כ-7.5 קילומטרים בין האיים. משני צידי המצר נמצאים כיום המחוזות גוויניד' ואנגלסי, כאשר באופן היסטורי אזור זה כולו מזוהה עם ליבה של ממלכת גוויניד' שהתקיימה במהלך ימי הביניים.
בשנת 1826 הוקם גשר מנאי אשר חצה מעל למצר, הוא הוקם כדי לשאת את כביש ה-A5 החדש שחיבר את לונדון להוליהד ולדבלין. בשנת 1850 הוקם בקרבתו גם גשר בריטניה, אשר כיום משמש כנתיב התחבורה היבשתי העיקרי החוצה את המצר באמצעות כביש ה-A55.
כתובת אשמן מארח
כתובת אשמן מארח או הכתובת התלת־לשונית מפאולי ג'ריי היא כתובת עתיקה ביוונית עתיקה, לטינית ופיניקית על בסיס עמוד ברונזה שנמצא בסן ניקולו ג'ריי, פאולי ג'ריי בסרדיניה, ב־1861. הכתובת תוארכה למאה ה־2 לפנה"ס.
הכתובת התגלתה לימין הכביש המהיר 367 "דל ג'ריי" היורד לכיוון בַּלַּאוֹ, על שפת הים. היא נמצאת כעת במוזיאון הארכאולוגי של טורינו.
הכתובת
הכתובת היא כתובת נדר לאל הרפואה הפיניקי אשמון, המקביל לאל הרפואה הרומי אסקלפיוס. היא ידועה כ־KAI 66 וכ־CIS I 143.
נחום סלושץ פירש את הכתובת הפיניקית כך:.
אוקזיונליזם
הפתרון של דקארט נגד את האינטואיציה והשכל הישר, עד למצב בו גם הפילוסופים שהלכו בדרכו התקשו לקבל פתרון זה. הפתרון, לפי דקארט, הוא שהקשר בין הרוח לחומר מתבצע בתוך בלוטת האצטרובל במוח האדם.
השושלת הגונדרית
היסטוריה
ייסוד השושלת מיוחס לקיסר סוסניוס שהיה נינו של הקיסר דווית השני ונכדו של בנו יעקב אשר התחבא במערה בתקופת פלישת גארן כאשר המוסלמים רצו להכרית את השושלת הסולומונית. נינו השני של דווית השני ונכדו של בנו יעקב, ייסד את השושלת השאוונית.
סוסוניוס נלחם בקיסר שהיה בתקופתו יעקב אשר היה חצי יהודי, וזאת מכיוון שאמו הקיסרית הראגו אמלק הייתה אחותו של מלך ביתא ישראל משושלת הגדעונים, גדעון השביעי. יעקב שהיה היורש החוקי והיה יורש העצר היה בנו של הקיסר סרצה דנגל. ההסתה כנגד הקיסר החצי יהודי החלה בראשותו של הפטריארך הפורטוגזי-קתולי אפונסו מנדז אשר התנגד לשלטון הקיסר היהודי ואמו ה"יהודייה חדשה". ההסתה של הישועים הפורטוגזים אשר בתקופתם התרחשה גם האינקוויזיציה הפורטוגזית ואי הסבלנות ליהודים, גרמה להם לשנוא את הקיסר היהודי ואת קהילת יהודי אתיופיה, ביתא ישראל ולהסית את תושבי אתיופיה לפגוע ביהודים. בסופו של דבר סוסוניוס הצליח להוציא להורג את הקיסר יעקב ולכבוש את שטח הממלכה היהודית בין השנים 1624–1627. לאחריו עלה בנו פאסילידס שהיה ההפך הגמור מאביו הוא בישר תקופה חדשה (תקופת התחייה האתיופית) כאשר ייסד את עיר הבירה הקיסרית גונדר - ומכאן שם השושלת.
השושלת החדשה העמידה מספר קיסרים חשובים עד שהפכה לשושלת בובה כאשר ראס תיגראי מיכאל סהול רצח את הקיסר יואס הראשון והחל את תקופת השופטים האתיופית בה קיסרי שושלת זו היו בובות והשלטון בפועל נמצא בידי סגני הקיסרים. בייחוד באמצע התקופה ולקראת סיומה משרה זו נשלטה על ידי שושלת יג'ו המוסלמית. בסופו של דבר בשנת 1855 הקיסר האחרון של השושלת הגונדרית הודח על ידי קאסה היילו והשושלת באה אל קצה.
ריקי שלח
ריקי שלח (נולד בבולגריה ב-4 באוגוסט 1944) הוא מפיק ובמאי סרטים ישראלי, ממייסדי האקדמיה הישראלית לקולנוע ויושב ראש הראשון שלה.
קורות חייו
ריקי שלח נולד בבולגריה ב-1944, עלה עם הוריו לישראל בגיל ארבע וגדל ברמת גן. הוריו, לילי וניסים, הגיעו ממשפחה עשירה ובישראל איבדו את כל כספם והפכו לאנשים קשי יום. אהבתו לקולנוע צמחה מגיל צעיר, על הגבעה בגן אברהם ברמת גן היה מטפס עם חבריו על העץ והם היו צופים בסרטי הקולנוע שהוקרנו באמפיתיאטרון הסמוך.
למד סוציולוגיה ומדע המדינה באוניברסיטת תל אביב. לאחר מכן נסע לארצות הברית ולמד בבית הספר לבימוי והפקת טלוויזיה RCA Studio School בניו יורק, שנתיים מעליו למד יהורם גאון.
כששב לישראל יצר את סרט המד"ב הישראלי הראשון, רשות נחיתה (1977), ושימש כעוזר במאי של מנחם גולן בכמה סרטים, ביניהם "מבצע יונתן" מ-1977, וגם של יואל זילברג וזאב רווח. כמו כן היה שלח עוזר במאי של במאים זרים שהגיעו לישראל, כגון ריצ'רד דונר ("סופרמן"), פיטר קולינסון וויליאם פרידקין ("מגרש השדים"). עם הזמן עבר לניהול הפקה ונהיה לבמאי ולמפיק.
בשנת 1990 הקים שלח עם אחרים את "האקדמיה הישראלית לקולנוע" וכיהן כיושב ראש הראשון שלה, עד לשנת 1993. הוא יושב בוועד המנהל שלה מאז ועד היום. עד להקמת האקדמיה לקולנוע, מדי שנה הייתה ועדה מטעם משרד התמ"ת שהייתה בוחרת את הסרט שהיה מייצג את ישראל באוסקר האמריקאי. משרד התמ"ת היה עורך טקס ומכריז על כך. ב-1989 התקיים טקס כזה בקולנוע שחף והטקס היה לדעתו של שלח מביך, וגם שינוי תהליך הבחירה חייב מעבר לתהליך שקוף ופתוח שבסופו ייבחר הסרט שהוא לדעת רוב אנשי הקולנוע בארץ הסרט הטוב ביותר ולא הסרט שוועדה כזו או אחרת חושבת שחברי האקדמיה האמריקאית יאהבו. שלח גמר אומר שבפעם הבאה שטקס כזה ייערך יהיה תחת כנפיה של אקדמיה ישראלית לקולנוע שתבחר בסרט הראוי. שלח התחיל בשכנוע הגופים השונים, בין האנשים שסייעו לו מיד היו יורם גולן, האחראי דאז על הקולנוע מטעם משרד התמ"ת ואלון גרבוז מנהל סינמטק תל אביב.
בשנת 1995 כיהן שנה כיושב ראש "איגוד הבמאים הישראלי".
אודות חלק מסרטיו
"טוביאנסקי" (2015) - 88 דק'.
אודות ההוצאה להורג הראשונה והאחרונה של איש-צבא ישראלי, מאיר טוביאנסקי. פרשה סמויה מתקופת קום המדינה. הביקורת קטלה את הסרט והוא ירד במהרה מהמסכים. שיחקו בסרט: עוז זהבי, מיכה סלקטר, מיקי לאון, עידו מוסרי, שירה קצנלנבוגן, אורי פפר, מרינה שויף, רוני בליץ, אלדד פריבס, פולי רשף ויהודה ברקן.
"אילוף הגוררת" (2014) - 80 דקות (במאי)
קומדיה תיעודית. שלח בשיתוף תמי ברנשטיין ופולי רשף ראיינו 48 נשים מפורסמות: שחקניות, זמרות, דוגמניות ונשות עסקים וביקשו מהן לספר את הבדיחה הכי שוביניסטית שהן מכירות. הדבר הוביל לדיון על מערכות יחסים, נשים, גברים, שוביניזם, פמיניזם ועוד, מאוד מצחיק ורציני. הסרט יצא לבתי הקולנוע בסוף 2012 והיה מועמד לפרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר לשנת 2013.
"אלטלנה" (2008) - מיני סדרה של 3 פרקים, במאי אלי כהן
(מפיק בסיוע קרן מקור) פחות מחודש לאחר הקמת המדינה נודע למערכת הביטחון ולראש הממשלה, דוד בן-גוריון, כי אונייה ועליה קרוב לאלף עולים, נשק ותחמושת בהיקפים גדולים, הפליגה מחוף צרפת לישראל. סיכומים בן האצ"ל ונציגי משרד הביטחון קבעו כי הנשק והתחמושת יימסרו לצה"ל ורק 20% מהם יועברו לידי האצ"ל הנלחם בירושלים אשר עדיין לא נכללה בתחומי המדינה. כשהגיעה האונייה התברר כי הנהגת האצ"ל, עם מנחם בגין בראשה ועמיחי פאגלין כאופוזיציונר ראשי בתוכה דורשים שהנשק יחולק בעיקר לגדודי האצ"ל. האצ"ל החל בפריקת האונייה בחוף ויתקין, האזור כולו הוקף בטבעת של חיילי צה"ל אשר הטילו מצור על אנשי האצ"ל ועד מהרה פרצו ביניהם חילופי אש ונהרגו הלוחמים הראשונים. עם החרפת העימות הוברח בגין לאונייה והיא פנתה לכיוון ת"א ושם מול חוף פרישמן התפתח קרב עקוב מדם שהסתיים בשעה ארבע אחר הצהריים בפקודת בן-גוריון להפציץ את האונייה.
בקרב שהתפתח בין החיילים שעל החוף לבין אנשי האצ"ל ובאירועים סביב האונייה ובפיצוצה נהרגו 16 אנשי אצ"ל ושלושה חיילי צה"ל.
הסרט מטיל את האשמה על שני המנהיגים כאחד. מצד אחד בן-גוריון אשר בעילה של ממלכתיות מרשה לעצמו להפציץ אונייה שיש עליה מלבד הנשק והתחמושת הכה נחוצים לצה"ל המתהווה, גם למעלה מ-900 עולים חדשים ואנשי צוות. מתוך אותה עילה של ממלכתיות מסרב בן-גוריון בעיקשות מיותרת להיכנס למשא ומתן עם האצ"ל. תוצאות התעקשותו 19 הרוגים. התנפלותו של בן-גוריון על האלטלנה תסייע לו רבות זמן מה אחר כך לפרק את הפלמ"ח. בגין מן הצד השני, צעיר מבן-גוריון ב-27 שנים איננו שולט באנשיו באירופה ולא יודע על יציאת האונייה לדרך. הוא נתקל בתוך כדי האירוע במיני מרד ונאלץ לקבל את התפטרותו של אחד מבחירי קציניו. הוא נסחף אחרי אנשיו ומתעקש על נשק לירושלים הדבר איננו עוזר בהדברות עם הצד שכנגד.
"שתי דקות מפארדיס" (2002) - סרט טלוויזיה לHOT3, במאי: דני סירקין
קומדיה על יחסי יהודים-ערבים. יולי גרוס (אפרת בוימולד) שמתגוררת בזכרון יעקב מחליטה להתמרד נגד הוריה שאינם מתרגשים משיגיונות נעוריה. היא פוגשת את אמיר (הישאם סולימאן) הערבי בן ה-18 מפרדיס הסמוכה, הם מתיידדים והורי שני הצדדים מתנגדים לקשר בחושבם שמדובר בקשר רומנטי. היא עוזבת אותו כשרואה שהניסיון שלה הצליח, אבל אז אמיר מתחיל לחזר אחריה והיא מתאהבת בו. עוד שיחקו בסרט: שמואל וילוז'ני ונולי עומר.
"חצוצרה בואדי" (2002) - 95 דק', במאים סלבה צ'פלין ולינה צ'פלין
על פי הרומן מאת סמי מיכאל (מפיק) סיפור אהבה בלתי אפשרי בין עולה חדש מרוסיה לבין בחורה ערביה מחיפה. שני חריגים במציאות הישראלית של טרום מלחמת לבנון הראשונה.
"גופה בחולות" (1999) - סרט טלוויזיה לHOT3.
שלח הפיק וביים במימון קרן מקור. סרט על הרצח של אליהו גלעדי, שהיה, לאחר הירצחו של אברהם שטרן-יאיר, לצד ישראל אלדד שייב, יצחק שמיר ונתן ילין-מור – אחד מארבעת מנהיגי הלח"י. בשלב מסוים יצחק שמיר נתן הוראה להרוג אותו. שמיר כמעט ולא התייחס לכך בראיונות שנתן, אלא אמר שגלעדי לא היה טוב למחתרת כי רצה, בין היתר, שנשים יהודיות תשמשנה כזונות בקרב הבריטים וכך תאסופנה ידיעות, הוא רצה לשדוד את עשירי חיפה על מנת לממן את המחתרת ועוד כהנה וכהנה. יעקב בנאי, הביוגרף של הלח"י מספר בספרו על כך ששמיר נתן את ההוראה להרוג את גלעדי ומי שכתב את ההקדמה לספר היה יצחק שמיר. הסרט מתאר עימות דמיוני עם העבר בשנה שיצחק שמיר מתמנה לתפקיד שר החוץ.
"לנצח עם מיקי ברקוביץ'" (2004) 76 דקות במאי אורי ענבר
סרט ילדים פמיניסטי. מספר על ילדה בשם מיכל (מיקי) ברקוביץ', שמנסה להתקבל לנבחרת כדורסל בנים בבית הספר. לעזרתה נחלץ כוכב עבר שבעקבות תאונה הפך לנכה המרותק לכיסא גלגלים. משחקים בסרט מיקי ברקוביץ', נוי גור, אורנה בנאי, רמי הויברגר, ובר פאלי.
"עכשיו או לעולם לא" (2005) 82 דקות במאי איתן לונדנר
הסרט עוסק בששת החודשים המאד דרמטיים שלפני הכרזת המדינה בין ה-29 בנובמבר 1947, החלטת באומות המאוחדות ועד ל-14 במאי 1948 יום הכרזה העצמאות. הסרט מתאר את ההתלבטות של דוד בן-גוריון אם להכריז על הקמת המדינה לאחר ביטול המנדט ועזיבת הבריטים, לנוכח האיום של פלישת צבאות ערב. זוהי הפעם היחידה שטקס הכרזת המדינה שוחזר ברמה פרטנית כזו, עם ניצבים ושחקנים הדומים בחזותם לחברי מועצת המדינה הזמנית, באולם מוזיאון תל אביב, בבית דיזנגוף. הופק בסיוע קרן מקור. משחקים בסרט בין השאר יוסי קנץ, רבקה נוימן, ז'אק כהן, ליאת גורן, ימית סול ויגאל זקס.
"רסיסי אהבה" (2011) 94 דקות במאי נסים נוטריקה