cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פדריקו פליני
דעות פוליטיות
למרות שחלק לא מבוטל מהשחקנים והבמאים האיטלקיים בזמנו אהדו את המפלגה הקומוניסטית האיטלקית, פליני לא נטה לצד השמאלי של המפה הפוליטית. הוא תמך בהמפלגה הדמוקרטית-נוצרית, התנגד לתנועת המחאה ב-1968 והיה מיודד עם ראש ממשלת איטליה, ג'וליו אנדראוטי. חוץ מהחצים הסאטיריים ששלח לכיוון סילביו ברלוסקוני ולטלוויזיה המסחרית ב"ג'ינג'ר ופרד", רק לעיתים נדירות ביטא פליני בציבור את דעותיו הפוליטיות ומעולם לא ביים סרטים פוליטיים. עם זאת, הוא יצר בתחילת שנות ה-90 שני תשדירי בחירות עבור המפלגה הנוצרית דמוקרטית ועבור המפלגה הרפובליקנית האיטלקית. סיסמתו: "Non si interrompe un'emozione" (אל תקטע רגש) נוצרה על ידו כנגד השימוש המופרז בפרסומות בטלוויזיה ונעשה בה שימוש גם על ידי מפלגת השמאל הדמוקרטית במשאל עם ב-1995.
השפעה ומורשת
סרטיו של פליני מאופיינים בדרך התבוננות ייחודית על דמותה של החברה וכוללים שילוב יוצא דופן של זכרונות, חלומות, פנטזיות ותשוקות. שם התואר "פלינאי" הוא "שם נרדף לתמונות ראוותניות, דמיוניות ואפילו סגנון בארוקי בקולנוע ובאמנות בכלל". סרטו, "לה דולצ'ה ויטה" תרם את המושג פפראצי לשפה אנגלית (נשאב מהשם פפראצו, הצלם - חברו של העיתונאי גיבור הסרט (מרצ'לו מסטרויאני)).
במאים בולטים בעשורים שלאחר לכתו של פליני, כמו טים ברטון, טרי גיליאם, אמיר קוסטוריצה, דייוויד לינץ', צוטטו כמי שהושפעו מעבודתו של פליני בסרטיהם.
הבמאי הפולני, וויצק הס (Wojciech Has), ששניים מסרטיו הבולטים, "כתב היד של סרגוסה" (1965) ו"בית ההבראה של שעון החול" (1973), הם דוגמאות לפנטזיות מודרניות, הושווה לפליני בשל "תמונותיו העשירות והשופעות".
סרטו, "הבטלנים" (I Vitelloni), נתן השראה לבמאים אירופאים, חואן אנטוניו ברדם, מרקו פררי ולינה ורטמילר והיווה, בין היתר, השראה לסרט של מרטין סקורסזה, "רחובות זועמים" (1973), "אמריקן גרפיטי" של ג'ורג' לוקאס (1974), "חברים" של ג'ואל שומאכר (1985) ו"דיינר" של ברי לוינסון (1987). כשהמגזין האמריקאי "סינמה" שאל ב-1963 את סטנלי קובריק, מה הם הסרטים האהובים עליו, תייג הבמאי את "הבטלנים" כראשון ברשימת ה-10 האהובים עליו.
"לילות כביריה" עובד בברודוויי למחזמר "צ'ריטי המתוקה" (Sweet Charity) ולסרט באותו שם (1969) מאת בוב פוסי בכיבובה של שירלי מקליין. "עיר הנשים" עובד למחזה תיאטרון על ידי פרנק קסטורף והוצג בברלין ב-1992.
הסרט "½8" נתן השראה, בין היתר, ל"מיקי אחד" (ארתור פן, 1965), "אלכס בארץ הפלאות" (פול מזורסקי, 1970), "היזהר מזונה קדושה" (ריינר ורנר פאסבינדר, 1971), "לילה אמריקאי" (פרנסואה טריפו, 1973), "כל הג'אז הזה" (בוב פוסי, 1979), אבק כוכבים (וודי אלן, 1980), "Sogni d’oro" (נני מורטי, 1981), "פרד פלאנט" (ואדים אבדרשיטוב, 1984), "La pericula del rey" (קרלוס סורין, 1986), "רעש מצלמים" (תום דיצ'ילו, 1995), "שמונה וחצי נשים" (פיטר גרינוויי, 1999), בדרך למטה (ג'ואל שומאכר, 1993), כמו גם, המחזמר "תשע" (מאורי יסטון וארתור קופיט, 1982) שעובד לסרט בכיכובו של דניאל דיי-לואיס ונובלה בספרדית, "יו-יו בואינג" (1998), שנכתבה על ידי הפורטוריקנית ג'יאנינה בראסקי, ומציגה רצף קולנועי של חלום עם פליני שהושפע מסרטו "שמונה וחצי".
לעבודתו של פליני ישנה התייחסות באלבומו של מוזיקאי הרוק המתקדם פיש, "Fellini Days" (2001), באלבומו הרביעי של בוב דילן, "Another Side of Bob Dylan", (בשיר "Motorpsycho Nitemare", 1964), באלבום "Funplex" (2008) של להקת The B-52's (בשיר "Juliet of the Spirits"), ובסצנת פקק התנועה שפותחת את הקליפ של להקת R.E.M בשיר "Everybody Hurts". המוזיקאית והזמרת האמריקאית, לנה דל ריי, ציינה את השפעתו של פליני על יצירתה. יצירתו היוותה השראה לשתי סדרות טלוויזיה אמריקאיות בולטות, "חשיפה לצפון" ו"מפגשים מהסוג האישי". סרטו הקצר של וס אנדרסון, "Castello Cavalcanti" (2013), שהופק על ידי בית האופנה פראדה, הוא במידה רבה מחווה ישירה לעבודתו של פליני.
חלק מסוים מחומרי הסרטים ומניירות העבודה של פליני נמצא בארכיון הקולנוע של אוניברסיטת וסליאן שבקונטיקט, המאפשר גישה מלאה ללומדי וחוקרי קולנוע ברחבי העולם. באוקטובר 2009, נפתחה בגלריה הלאומית ז'ה דה פום בפריז, תערוכה שהוקדשה לפליני, שהוצגה עד ינואר 2010 וכללה טיוטות של פליני, ראיונות טלוויזיה, תמונות מאחורי הקלעים, וקטעים מתוך "לה דולצ'ה ויטה" ו"שמונה וחצי". בנוסף, הוצג "ספר החלומות" שהתבסס על שלושים שנים של איורי והערות לחלומות שנרשמו על ידי פליני.
מחזור הידרותרמי
מחזור הידרותרמי הוא במובן הכללי ביותר זרימה מחזורית של מים חמים (ביוונית עתיקה: ὕδωρ, מים, ו-θέρμη, חום). מחזור הידרותרמי מתרחש לרוב בקרבת מקורות חום בתוך קרום כדור הארץ, בדרך כלל בסמוך לפעילות געשית, אך הוא יכול להתרחש בעומק הקרום בשל מחדרים של גרניט, או כתוצאה מאורוגנזה או התמרה.
מחזור הידרותרמי בקרקעית הים
מחזור הידרותרמי באוקיינוסים הוא מעבר המים דרך מערכות רכס מרכז-אוקייני.
המונח כולל גם את המחזור של מי נביעות חמים מאוד והידועים היטב בסמוך לקו הרכס, וגם את זרימת המים בטמפרטורה נמוכה בהרבה המפעפעים דרך משקעים ובזלות קבורות הרחק מקו הרכס. סוג המחזור הקודם מכונה לפעמים "פעיל", והאחרון "פסיבי". בשני המקרים, העיקרון זהה: מי ים קרים וצפופים שוקעים בבזלת שבקרקעית הים ועוברים חימום בעומק ואז הם עולים חזרה לממשק הסלעים ומי האוקיינוס בשל צפיפותם הנמוכה יותר. מקור החום של הנביעות הפעילות הוא הבזלת שזה עתה נוצרה, ועבור הנביעות בטמפרטורה הגבוהה ביותר, תא המאגמה השוכן עמוק מתחת לקרקעית. מקור החום של הנביעות הפסיביות הוא הבזלות הישנות שעדיין מתקררות. מחקרי זרימת החום על קרקעית הים מראים כי לבזלות בתוך הקרום הימי לוקח מיליוני שנים להתקרר לחלוטין כשהן ממשיכות עדיין לתמוך במערכות מחזור הידרותרמיות פסיביות.
נביעות הידרותרמיות הן אתרים על קרקעית הים בהם נוזלים הידרותרמיים מתערבבים באוקיינוס שמעליהם. צורות הנביעות הידועות ביותר הן הארובות המופיעות באופן טבעי המכונות מעשנות שחורות.
מחזור הידרותרמי הקשור לפעילות געשית ולמאגמה
מחזור הידרותרמי אינו מוגבל לסביבות רכסים אוקייניים. אזורים של מחזור הידרותרמי בשל הסעה יכולים להתקיים בכל מקום שמקור חום חריג, כגון מחדרי מאגמה או פליטה של הר געש, באים במגע עם מערכת מי התהום. הסעה זו יכולה להתבטא כפיצוצים הידרותרמיים, גייזרים ומעיינות חמים, אם כי זה לא תמיד המקרה.
הבנה של מחזור הידרותרמי הקשור לפעילות געשית ולמאגמה פירושה מחקר פיצוצים הידרותרמיים, גייזרים, מעיינות חמים ומערכות קשורות אחרות ויחסי הגומלין שלהם עם נגר עילי וגופי מי התהום. סביבה טובה להתבוננות בתופעה זו היא באגמים שנוצרו מפעילות געשית (דוגמת אגמי לוע) שבהם נמצאים בדרך כלל מעיינות חמים וגייזרים. מערכות ההסעה באגמים אלה עובדות דרך מי אגם קרים שמחלחלים מטה דרך קרקעית האגם החדירה, מתערבבים עם מי תהום המחוממים על ידי מאגמה או על ידי חום שיורי, ועולים ויוצרים מעיינות חמים.
קיומם של תאי הסעה הידרותרמיים ומעיינות חמים או גייזרים בסביבות אלה תלוי לא רק בנוכחות גוף מים קר וחום גאותרמי, אלא תלוי מאוד בגבול ללא זרימה במפלס מי התהום.
שערנת
שערנת (באנגלית: Trichinosis, או גם trichinellosis), היא מחלה טפילית הנגרמת מאכילת בשר חזיר או בשר ציד נא או שלא בושל מספיק, שהיו נגועים בזחלים של תולעת עגולה מסוג Trichinella spiralis (שערונית). ההידבקות במחלה זו נפוצה במקומות בהם נהוג לאכול בשר חזיר נא או כזה שלא בושל דיו, בעיקר מקומות בהם אוכלים ירך חזיר או נקניקיות חזיר כחלק מהתפריט המקובל.
סימנים ותסמינים
ניתן לחלק את התסמינים לשני סוגים: כאלה הנגרמים על ידי התולעים במעי, וכאלה הנגרמים על ידי התולעים בשאר חלקי הגוף.
במעי ההידבקות יכולה לגרום ל: לאחר מכן, כשהתולעים יוצרות שלפוחיות ברחבי הגוף יכולים להופיע תסמינים כמו:
אם התולעים חודרות לתאי עצב הן לא שורדות, אך החולה עלול ללקות באטאקסיה (איבוד שליטה בשרירים) ואף עלול להיגרם שיתוק נשימה. במקרים חמורים הדבר עלול לגרום למוות. גם פגיעה ברקמות הלב עלולה לגרום למוות.
במקרים קלים ובינוניים, רוב התסמינים נעלמים בתוך מספר חודשים, אם כי העייפות, החולשה והשלשולים עלולים להישאר לזמן ארוך יותר.
תקופת הדגירה
התסמינים במעי יכולים להופיע תוך יום-יומיים מההידבקות. תסמינים נוספים מופיעים בדרך כלל בין שבועיים לשמונה שבועות לאחר אכילת הבשר הנגוע. התסמינים יכולים להופיע בצורה קלה מאוד או קשה בהתאם לכמות הזחלים שנכנסו לגוף. לרוב, מקרים קלים של שערנת אינם מאובחנים כהלכה ומיוחסים לשפעת או מחלות נפוצות אחרות.
מחזור החיים
התולעת יכולה לפגוע בכל סוג של יונק שאוכל בשר המכיל את הזחלים שלה (אשר נמצאים בשלפוחיות קטנות). כאשר השלפוחיות מגיעות לקיבה, החומצה שבמיצי העיכול ממסה את הקרום הקשה של השלפוחית והזחלים הצעירים משתקעים, בתוך יום-יומיים, במעי הדק, שם הם מתבגרים. לאחר הרבייה, הנקבות הבוגרות יוצרות זחלים, שחודרים דרך דופן המעי ונעים דרך מערכת הלימפה למחזור הדם שם הם מחפשים להם תא מתאים. הזחלים יכולים לחזור לכל תא, אך הם יכולים לשרוד רק בשרירי שלד. בתוך תא שריר התולעת מתגלגלת וגורמת לתא לפעול כרצונה, באופן דומה לזה של וירוס. התא מכונה כעת nurse cell והוא גורם להיווצרות רשת של כלי דם סביבו, המזינים את הזחל שבתוכו.
גורמי סיכון
אכילת בשר נא או שלא בושל דיו, בעיקר חזיר, חתולי בר, שועל, כלב, זאב, סוס, כלב ים או סוס ים מעלה את הסיכון ללקות בשערוניות. זו הדרך היחידה ללקות במחלה, והיא אינה מידבקת (פרט לאכילת בשר אדם נגוע). אפילו אכילת צואה של אדם נגוע אינה יכולה להעביר את המחלה שכן התולעים הבוגרות, כמו גם הזחלים מחוץ לשלפוחיות, אינם יכולים לשרוד בקיבה.
אבחון
בדיקת דם או ביופסיה של השריר יכולה לגלות שערוניות. בדיקת צואה יכולה לגלות תולעים בוגרות - אורך הנקבות הוא כ-3 מ"מ והזכרים כמחצית מכך.
טיפול
ניתן לטפל בסימפטומים בעזרת אספירין וקורטיקוסטרואידים. Thiabendazole יכול להרוג את התולעים במעי; אולם אין טיפול שהורג את הזחלים.
מניעה
שיטות עיבוד מזון כמו המלחה, יבוש, עישון או בישול בתנור מיקרוגל לא בהכרח הורגות את כל התולעים.
פרנץ קסאפר זיסמאייר
פרנץ קסאפר זיסמאייר (בגרמנית: Franz Xaver Süßmayr או, לעיתים, Süßmayer, 1766 - 17 בספטמבר 1803) היה מלחין אוסטרי הידוע בעיקר כמי שהשלים את הרקוויאם של מוצרט.
חייו
זיסמאייר נולד בשוואננשטאט שבאוסטריה, והתחנך בבית־ספר מנזרי בקרמסמונסטר, שם שימש גם מנצח על מקהלת הכנסייה הבנדיקטינית (1779–1787). ב-1788 עבר לווינה והחל משמש מורה למוזיקה. זיסמאייר התיידד עם מוצרט בשנת חייו האחרונה (1790/91) ולעיתים שיתף עמו פעולה, בעיקר כמעתיק תווים ובהשלמת רצ'יטטיבים באופרה "חסדו של טיטוס". בשנים 94–1792 היה זיסמאייר נגן הצ'מבלו (הרפסיכורד) והמנהל המוזיקלי בפועל של התיאטרון הלאומי של וינה, ומשנת 1794 עד מותו שימש מנהל מוזיקלי (קפלמייסטר) של התיאטרון.
זיסמאייר זכה בתחילת דרכו להצלחה מסוימת עם יצירותיו, ובמיוחד הזינגשפיל שכתב ללבריתים של עמנואל שיקאנדר. בשנות התשעים המאוחרות של המאה ה-18 כבר השתנתה האופנה המוזיקלית בווינה, כוכבו של זיסמאייר דעך, והוא נחשב בעיני הווינאים מלחין מן המעלה השנייה, החייב את תהילתו לקשר שלו עם מוצרט.
מכתב ידו של זיסמאייר מתבהר כי הוא השלים כמה קטעים ברקוויאם של מוצרט אחרי מותו של מוצרט, אך עד היום לא הובהר באיזו מידה דבק זיסמאייר בטיוטות שהניח אחריו המלחין. זיסמאייר השלים את מלאכת הכתיבה בתוך זמן לא רב ממותו של מוצרט, כנראה כדי לסייע בידה של אלמנתו של מוצרט, קונסטנצה, שמצבה הכספי היה דחוק. כיום נהוג להשמיע את הרקוויאם בעיקר בגרסה אותה השלים זיסמאייר, אף כי קיימות מספר גרסאות השלמה אחרות.
זיסמאייר נפטר בשנת 1803 כתוצאה ממחלת השחפת.
אל-הרג
המונח אל-הרג מתייחס להיעדרם של הריגה, איום בהריגה, והתנאים המאפשרים הריגה בחברה האנושית. על אף שהשימוש האקדמי במונח מתייחס בעיקר להרג בני אדם, הרי שלעיתים מורחב השימוש בו וכולל גם הריגה של בעלי חיים וצורות חיים אחרות. מונחים וציוויים דומים קיימים גם באתיקה הבודהיסטית ובמסורות רוחניות אחרות. לאחרונה אף נעשה שימוש במונח אל-הרג ב"אמנה לעולם ללא אלימות" (Charter for a World without Violence) שאושרה על ידי הפסגה השמינית של זוכי פרס נובל לשלום (דצמבר 2007).
אל-הרג מתייחס גם לשלום (היעדר מלחמה והתנאים המובילים אליה), אי-אלימות (פסיכולוגית, פיזית ומבנית) והמונח הסנסקריטי של אהימסה (אי-פגיעה במחשבה, דיבור ומעשה). מבלי להפחית מחשיבותם של מושגים וגישות אלו, אל-הרג מהווה גישה ייחודית בכך שהוא מאופיין הן בכימות יעדיו והן במהות הפתוחה והמגוונת של מימושם. בעוד השימוש של מונחים כגון "אי-אלימות" ו"שלום" מבוסס בדרך כלל על טיעונים קלאסיים ורעיונות מופשטים המוליכים לפאסיביות, הרי שהרג (וההופכי לו—"אל-הרג") יכול לעבור כימות, להיות מקושר לסיבות ספציפיות והוא מוליך לגישה מדעית ואקטיבית של בריאות הציבור (מניעה, התערבות וטיפול פוסט-טראומטי אל עבר ביטול הדרגתי של תופעת ההרג).
מאידך גיסא, גישת האל-הרג אינה מניחה או מכתיבה נתיב אחד להגיע לחברה חופשייה מהרג, כפי שמניחות ומכתיבות גישות אידאולוגיות ורוחניות אחרות הפועלות למניעה של נטילת חיים. כגישה פתוחה במהותה אל-הרג נסמכת על המגוון והיצירתיות האין-סופית של המין האנושי ומעודדת מחקר מתמשך בתחומי החינוך, הפעולה החברתית ועיצוב המדיניות. היא מעודדת פיתוח גישות מדעיות, מוסדיות, חינוכיות, פוליטיות, כלכליות ורוחניות חלופיות להרג. בנוסף, על אף המיקוד שלה, הרי שגישת האל-הרג מנסה להתמודד עם נושאים חברתיים רחבים יותר.
ביחס לתוקפנות פסיכולוגית, תקיפה פיזית, ועינויים מטילי אימה, גישת האל-הרג חותרת להעלים את הסיבות הפסיכולוגיות להם. ביחס להרג בני אדם באמצעות תנאים סוציו כלכליים והפניית משאבים למטרת הרג, אל-הרג חותרת לבטל את המחסור הקטלני במשאבים, כמו גם את התנאים למחסור. ביחס לאיום על החיוניות של הביוספרה, אל-הרג חותרת להפסקת הפגיעות הישירות והלא ישירות במשאבים משמרי-חיים. ביחס לאופני הרג לא מכוונים, גישת האל-הרג חותרת ליצירת תנאים חברתיים וטכנולוגיים שיפסיקו אותם.
בספרו "מדע מדינה גלובלי של אל-הרג" (Nonkilling Global Political Science), גלן פייג' (Glenn D. Paige) מעריך שפחות מחצי אחוז מכלל בני האדם שחיו אי פעם הרגו בני אדם אחרים. בנוסף לכך, ראיות אנתרופולוגיות מצביעות על כך כי בחברות ובתרבויות מסוימות הריגה היא תופעה זניחה מבחינה סטטיסטית. מכיוון שבני אדם חיו כציידים-לקטים —צורת חיים המהווה דוגמה לאל-הרג— במשך תשעים ותשעה אחוזים ממשך קיומם, הרי שניתן להעריך כי רמת ההרג והאלימות במשך קיומו של המין אדם היה נמוך מאוד.
במובניו הרחבים אל-הרג מתנגד לתוקפנות, רצח, התאבדות, עונש מוות, טיהור אתני, הרעבה, השמדת עם, הפלות, רצח על בסיס מגדרי, טרור, אלימות, מלחמה, ואופני הרג אחרים, ישירים, עקיפים, או מבניים.
שמעון שוואב
תולדותיו
נולד בפרנקפורט, בנם של יהודה (ליאופולד) וחנה, בת אברהם ארלנגר. כרבים מבני דורו חניכי הנאו-אורתודוקסיה הוקסם ממה שנראה כאותנטיות השורשית של יהדות מזרח אירופה ויצא ללמוד בישיבות בליטא. ב-1934, לאחר עליית הנאצים, התנער משיטתו של רש"ר הירש במאמר פומבי והכריז שגם הירש סבר שהיא הייתה אך לצורך השעה, אך מאוחר יותר חזר בו וסבר כי הרב הירש ראה בשיטתו ערך מרכזי בתורה. לאחר הגירתו לארצות הברית היה רב בבולטימור. משנת 1958 ועד מותו היה רב ב"קהל עדת ישורון" בוושינגטון הייטס, מנהטן.
הוא היה אידאולוג של אגודת ישראל באמריקה, ועסק במיוחד בהגנה על דרך התורה על פי היהדות. הוא כתב כמה יצירות פופולריות (רובם באנגלית) במחשבה היהודית.
בשנת 1930, הוא בילה סוף שבוע עם הרב ישראל מאיר הכהן (החפץ חיים). הביקור עשה עליו רושם חזק, ולעיתים קרובות בנאומיו הפומביים הוא התייחס לביקור זה.
הרב שוואב פרסם ספר בעברית על התפילה בשם "עיון תפילה", וספר דרשות על סדר הפרשיות בשם "מעין בית השואבה".
קרב ליצן (1632)
קרב ליצן, שהתרחש ב-16 בנובמבר 1632, נחשב לאחד הקרבות החשובים ביותר במלחמת שלושים השנים. צבא שוודי-גרמני משולב בראשות גוסטב השני אדולף, מלך שוודיה הביס בדוחק כוח קיסרי בפיקודו של אלברכט פון ולנשטיין. שני הצדדים ספגו אבדות כבדות, כאשר גוסטב אדולף היה בין ההרוגים.
החלק הראשון של הקרב כלל סדרה של התקפות חזיתיות של השוודים, שכמעט הצליחו לפני שנהדפו על ידי פרשים קיסריים בפיקודו של פפנהיים. גוסטב אדולף נהרג בניסיון לשקם את חיל הרגלים המרוסק שלו, אך פקודיו רתמו את אנשיהם ונתמכו באש ארטילרית מטווח קצר השתלטו על המרכז הקיסרי רגע לפני רדת הלילה. ולנשטיין נסוג נסיגה מסודרת למרות שנטש את הפצועים שלו, רבים מתותחיו ואת רוב קרונות האספקה שלו.
למרות אובדן מלכם, המשיכו השוודים את המלחמה בניצוחו של אקסל אוקסנסטירנה והקימו את ליגת היילברון עם בעלות בריתם הגרמניות באפריל 1633. בגיבוי סובסידיות צרפתיות, הביסה הקואליציה ביולי צבא קיסרי בפיקודו של פון גרונספלד באולדנדורף. כישלונו לכאורה של ולנשטיין לתמוך בעמיתו והשמועות שהוא שוקל להחליף צד הביאו להדחתו והתנקשותו על ידי סוכנים קיסריים בפברואר 1634.
רקע כללי
התערבות שוודית במלחמת שלושים השנים החלה ביוני 1630 כאשר כמעט 18,000 חיילים תחת גוסטבוס אדולפוס נחתו בדוכסות פומרניה. מגובה על ידי סובסידיות צרפתיות ונתמך על ידי סקסוניה וברנדנבורג-פרוסיה, הוא הביס את צבאות הקיסרות בברייטנפלד בספטמבר 1631, ולאחר מכן ב-Rain באפריל 1632. עם זאת, זה משך אותו עמוק לתוך דרום גרמניה והגנרל הקיסרי אלברכט פון ולנשטיין התבסס בפירת', מאיים לנתק את קווי התקשורת שלו צפונה. הקרב הגדול ביותר של המלחמה התרחש ב-3 בספטמבר, כאשר הסתערות על המחנה הקיסרי מחוץ לעיר נהדפה בדם, ללא ספק הטעות הגדולה ביותר שביצע גוסטב אדולף במהלך מסע המלחמה שלו בגרמניה.
בשעות אחר הצהריים המאוחרות של 15 בנובמבר נתקלו השוודים במוצב קיסרי בנחל ריפאך, כ-5–6 קילומטרים דרומית לליצן. משראה את הסכנה, ולנשטיין הורה לפפנהיים לחזור מהר ככל האפשר; לאחר שקיבל את המסר אחרי חצות, הוא יצא מיד לדרך עם הפרשים שלו, והשאיר את חיל הרגלים בעקבותיו. השוודים עצרו שני קילומטרים מחוץ לעיר וחנו בתבנית קרבית, בעוד הכוחות הקיסריים עבדו במשך הלילה כדי לבנות עמדות הגנה לאורך הכביש הראשי של ליצן-לייפציג, הידוע גם בשם "ויה רג'יה". הקרקע שהם כבשו הייתה שטוחה ברובה למעט האגף הימני שלהם, אותו עגן ולנשטיין על גבעה נמוכה לצד שלוש טחנות רוח, הנתמכות בסוללת הארטילריה הראשית שלו.
הקרב
ההתקדמות השוודית נבלמה תחילה על ידי ערפל בוקר, ואז נאלצה לחצות את תעלת פלוסגרבן (ראה מפה). כתוצאה מכך, התקפתם החלה רק בשעה 11:00 בבוקר, עיכוב שנתן לפפנהיים זמן להגיע לשדה הקרב ושלל את העליונות המספרית השוודית הראשונית. למרות שברנהרד מסקסוניה-ויימאר התקדם מעט מול ימין של ולנשטיין, גוסטב אדולף עקף שורה של מוסקטרים שהחזיקו בתעלה לאורך כביש ליצן-לייפציג, חצה אותה, ואז הסתובב כדי לעקוף את הצבא הקיסרי שמאלה. זה היה המצב בסביבות השעה 12:00 בצהריים כאשר פפנהיים הגיע לשדה הקרב עם 2,300 פרשים.
הוא הסתער מיד והדף את חיל הרגלים השוודי אל מעבר לכביש, כשמספר יחידות מובחרות נמחקו למעשה או איבדו עד 65% מכוחן. גם הכוחות הקיסריים סבלו אבדות כבדות, במיוחד בקרב הקצינים הבכירים שלהם, כולל פפנהיים, שנפצע אנושות ומת בעת שפונה לטיפול. במקביל, אולק פתח במתקפת נגד על המרכז השוודי; עד השעה 13:00, שני הצבאות איבדו את הלכידות והקרב הידרדר לסדרה מבולבלת של קרבות אש בין יחידות יריבות.
כעת, קצינים משני הצדדים ניסו לארגן מחדש את חייליהם, העשן מהבתים הבוערים בליצן נשב על פני שדה הקרב והפך אותו כמעט בלתי אפשרי לצפייה. בזמן שניסה לגייס את חיל הרגלים המרוסק שלו, גוסטב אדולף ופמלייתו הלכו לאיבוד ונתקלו ביחידת פרשים קיסרית; הוא נורה שלוש פעמים ונפל מת מסוסו, גופתו לא כוסתה עד לאחר סיום הקרבות באותו ערב. כוחות העתודה השוודים בפיקודו של קניפאוזן הצליחו להחזיק את הקו, סיפקו לעמיתיהם זמן להתארגן מחדש והלחימה נעצרה בסביבות השעה 15:00. למרות שהחדשות על מותו של גוסטב אדולף התפשטו עד מהרה בצבא השוודי, ולנשטיין סירב להאמין בכך בעוד שרבים מחייליו שלו היו במצב גרוע באותה מידה. חלק גדול מהפרשים של פפנהיים נמלטו ואמרו לחיל הרגלים שהגיע מהאלה שהקרב אבוד, אם כי האחרונים המשיכו לצעוד לעבר ליצן. כמה יחידות בזזו את קרונות המטען שלהן, בליווי שומרי המחנה שנמלטו על הסוסים הדרושים להובלת תותחים וקרונות אספקה.
יש מעט עדי ראייה מהימנים לשלב השני של הקרב ולכן קשה יותר לשחזר את האירועים. הצעה אחת היא שניפאוזן המליץ לסגת, אך כאשר ברנהרד מסקסוניה-ויימאר המשיך בהתקפתו על השמאל הקיסרי, הוא הניע את חייליו קדימה וחצה את ויה רג'יה פעם נוספת. תוך כדי כך, הם כבשו את הסוללה הקטנה במרכז (ראו מפת קרב) והשתמשו בה כדי לירות על השמאל הקיסרי, שאט אט נסוג מחוץ לטווח. בסביבות השעה 16:00, ברנהרד מסקסוניה-ויימאר התגבר לבסוף על ליצן, ואז תפס את הסוללה הקיסרית הראשית ליד טחנות הרוח שהופנו על יריביו הנסוגים.
עד השעה 17:00 ועם רדת החשכה, שככו הקרבות כאשר ולנשטיין הורה לחייליו לפרוש, והותיר את השדה לשוודים; הוא גם נאלץ לנטוש את תותחיו ועגלות האספקה שנותרו בשל אובדן סוסי המטען שלו. לאחר שצעדו כל היום, הגיעו כוחות הרגלים של פפנהיים, כ-2,900 איש, לשדה הקרב לאחר רדת הלילה; הם רצו לצאת להתקפת נגד, אך במקום זאת הורה להם ולנשטיין לחפות על נסיגתו ללייפציג. השוודים הצליחו סוף סוף למצוא את גופת מלכם מתחת לערימת גופות בצד הקיסרי של התעלה שהייתה זירת קרבות מרה לאורך היום.
תוצאות
בעוד שהאבידות הקיסריות שכללו 5,160 הרוגים או פצועים היו נמוכות מהאבידות השוודיות שכללו כ-6,000 נפגעים, החליט ולנשטיין שהוא לא יכול להחזיק את לייפציג ונסוג לבוהמיה, כשהוא מותיר אחריו למעלה מ-1,200 פצועים שנפלו בשבי. במהלך נסיגה זו הוטרד הצבא הקיסרי על ידי האיכרים הסקסונים שכעסו על הרס היבולים שלהם וספגו אבדות משמעותיות נוספות. נסיגתו של ולנשטיין ותפיסת הארטילריה שלו אפשרו לשוודים להגדיר את קרב ליצן כניצחון, בעוד שהם גם השיגו את מטרתם הטקטית, לאלץ אותו לסגת מסקסוניה, אך הקרב משמעותי בעיקר בשל מותו של גוסטב אדולף.
אף על פי שאובדנו התקבל בבהלה בשוודיה ובתוך הקהילה הפרוטסטנטית האירופית הרחבה יותר, היו בעלי בריתו אמביוולנטיים יותר. השר הראשי הצרפתי, קרדינל רישלייה, שסיפק את הסובסידיות הפיננסיות שתמכו בצבא השוודי, התעמת יותר ויותר עם גוסטב אדולף על מטרות אסטרטגיות. היו אפילו שמועות בקרב בני דורו שהוא היה מעורב במותו ובעוד שאין הוכחות לכך, מותו אישר מחדש את ההנהגה הצרפתית של הברית האנטי-הבסבורגית. סקסוניה וברנדנבורג התאכזבו מהברית השוודית, מה שהוביל לאובדן כבד של חיי אזרחים ממגפה ורעב, בעוד שכיבוש פומרניה השוודית איים על האינטרסים הכלכליים שלהן בסחר הבלטי.
מאחר שגוסטב אדולף הוחלף על ידי בתו בת השש כריסטינה, הועבר ניהול המדיניות לידי המועצה המלכותית של שוודיה, בראשות אקסל אוקסנסטירנה. הוא מונה לקנצלר בינואר 1633, והחליט ששוודיה יכולה לקבל פיצוי הולם על השקעתה רק על ידי המשך המלחמה. לאחר שהבטיח את השליטה בצבא, הצעד הבא שלו היה להחליף את הברית הרופפת הקודמת במבנה רשמי יותר; זה הונע על ידי הצורך לייצב את המדינה השוודית וספקות לגבי מהימנותם של בעלי בריתו.
רישלייה חידש את תשלום הסובסידיות לשוודיה ב-7 באפריל, וב-27 באפריל הקימו שוודיה ובעלות בריתה הפרוטסטנטיות הגרמניות את ליגת היילברון. אוקסנסטירנה מונה למנהל הליגה, עם וטו מוחלט על ענייני צבא, נתמך על ידי מועצה של עשרה יועצים, שלושה מהם שוודים. חבריה הסכימו לתמוך בצבא של 78,000 איש, אף על פי שסיפקו פחות משליש מהכסף הדרוש; היתרה שולמה על ידי צרפת לשוודיה ישירות, מה שהבטיח שליטה בליגה. מדינות גרמניה הסכימו להמשיך בלחימה עד ששוודיה תשיג "פיצוי צודק", בעוד שאוקסנסטירנה הבטיחה להן חזרה לגבולות שלפני 1618. ביולי הביסה הקואליציה צבא קיסרי בפיקודו של פון גרונספלד באולדנדורף; סירובו לכאורה של ולנשטיין לתמוך בעמיתו והשמועות שהוא שוקל להחליף צד הביאו להדחתו והתנקשותו על ידי סוכנים קיסריים בפברואר 1634.
מורשת
למחרת הקרב, הוצב סלע גרניט ליד המקום בו נפל גוסטב אדולף, המכונה "השוודנשטיין"; בשנת 1832 הוקמה חופת ברזל מעל האבן, עם קפלה שנבנתה בסמוך בשנת 1907. הקרב נערך ב-16 בנובמבר לפי הלוח הגרגוריאני או ב-6 בנובמבר לפי הלוח היוליאני, שהיה אז בשימוש בשוודיה. על אף אימוץ הלוח הגרגוריאני בשנת 1753, עדיין מציינים השוודים את יום גוסטבוס אדולפוס ב-6 בנובמבר בכל שנה.
לאון ברילואן
לֵאוֹן ניקוֹלא בְּרילוּאַן (בצרפתית: Léon Nicolas Brillouin; 7 באוגוסט 1889 - 4 באוקטובר 1969) היה פיזיקאי צרפתי. ברילואן תרם רבות לפיזיקת מצב מוצק, מכניקת הקוונטים, התפשטות גלי רדיו באטמוספירה ולתורת האינפורמציה.
תחילת דרכו
ברילואן נולד בשנת 1889 בסֶבְר (Sèvres), ליד פריז, למשפחה בה פיזיקאים ידועים: אביו מרסל ברילואן (Marcel Brillouin), סבו אלותר מסקארט (Éleuthère Mascart) ואבי סבתו שארל בריו (Charles Briot) היו כולם פיזיקאים.
בין השנים 1908 ו-1912, למד ברוליאן פיזיקה באקול נורמל סופרייר בפריז, כאשר בשנתו האחרונה למד תחת ז'אן-בטיסט פרן. בשנת 1912 למד באוניברסיטת מינכן פיזיקת מצב מוצק בהנחיית מקס פון לאואה, תחום שהיה עוד בחיתוליו, במכון לפיזיקה תאורטית שבראשו עמד ארנולד זומרפלד. בשנת 1913 חזר לצרפת והחל ללמוד לדוקטורט באוניברסיטת פריז, תחת הנחייתו של פול לנז'בן (Paul Langevin). בשנים 1914-1918 התואר הופסק עקב שירותו בצבא בזמן מלחמת העולם הראשונה בתקשורת אלחוטית, והושלם בשנת 1920 אז קיבל תואר דוקטור לפיזיקה. ועדת הבחינה של ברילואן לדוקטורט הייתה מורכבת מלנז'בן, פרן ומארי קירי. כותרת התזה הייתה "תאוריית המוצקים והקוונטים", ובה חקר ברילואן נושאים בהם המשיך לעסוק גם בהמשך: משוואת מצב למוצק המתבססת על גלי תנודות אטומיות (פונונים) במוצק, ובנוסף התפשטות גלים אלקטרומגנטיים מונוכרומטיים במוצק ואינטראקציה עם גלי קול - תופעת פיזור ברילואן (Brillouin scattering) שהיא שבירה ושינוי תדר של אור המתפשט בתווך בעל תכונות משתנות.
קריירה
לאחר קבלת הדוקטורט היה למזכיר המדעי של כתב העת לפיזיקה Journal de Physique et le Radium. בשנת 1923 נתמנה למנהל חבר במעבדות הפיזיקה של קולז' דה פראנס.
בשנת 1926 פיתחו בנפרד ברילואן, הנס קרמרס (Hendrik Kramers) וגרגור ונצל (Gregor Wentzel) את קירוב WKB, שהוא קירוב מתמטי המאפשר לחשב התפשטות של גל בתווך בעל מקדם שבירה המשתנה במרחב. שיטת הפתרון מניחה שהמשרעת או המופע של פונקציית גל משתנה לאט תוך ההתקדמות.
אביו מרסל היה אחד המדענים הצרפתים המעטים שהוזמנו לכנס סולווה הראשון בשנת 1911, בעוד לאון היה אחד מחמישה הצרפתים שהוזמנו לכנס סולווה החמישי והמפורסם בשנת 1927. כנסים אלו היוו אבני דרך בתולדות הפיזיקה המודרנית, ומוזמן אליהם מספר מצומצם של 25 מדענים מובילים בתחומם.
בשנים 1932-1928, לאחר הקמת Institut Henri-Poincaré התמנה בו ברילואן כפרופסור לעמוד בראש המחלקה לפיזיקה תאורטית.
במהלך מחקריו על פונקציות הגל של אלקטרונים בגביש, פיתח בשנת 1930 את רעיון אזור ברילואן. אזור ברילואן הוא היחידה הבסיסית בסריג ההופכי של גביש, כלומר תמונת הסריג במרחב התדר (התמרת פורייה), כאשר הגביש עצמו הוא הסריג במרחב התלת-ממדי. אזורי ברילואן הם מרכיב הכרחי בחישובים בפיזיקת מצב מוצק עבור התכונות האלקטרוניות של חומרים. בנוסף, פיתחו ברילואן ויוג'ין ויגנר את נוסחת ברילואן-ויגנר באמצעות שימוש בתורת ההפרעות.
בשנת 1932 החליף את אביו מרסל בתפקיד ראש המחלקה לפיזיקה תאורטית בקולז' דה פראנס.
מאז מחקריו עם זומרפלד, התעניין ברילואן בהתפשטות אור בתווך דיספרסיבי (מפזר). כמומחה להתפשטות גלים אלקטרומגנטיים, מונה באוגוסט 1939, חודש לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, למנהל סוכנות השידור הממשלתית Radiodiffusion nationale. במאי 1940, עם התמוטטות הממשל הצרפתי הוא עבר לוישי, בה ישבה ממשלת צרפת של וישי תחת שלטון גרמניה הנאצית. כעבור שישה חודשים הוא עזב את וישי ועבר לארצות הברית.
עד תום המלחמה הוא היה פרופסור אורח באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון (1941-1942), פרופסור באוניברסיטת בראון, וחוקר בתחום המכ"ם עבור וועדה של משרד ההגנה (National Defense Research Committee) באוניברסיטת קולומביה.
בשנים 1947-1949 היה פרופסור למתמטיקה שימושית באוניברסיטת הרווארד. בשנים 1952-1954 עבד בחברת IBM. החל משנת 1954 היה פרופסור נלווה באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק, שם התגורר עד מותו בשנת 1969.
80 (מספר)
80 (במילים: שמונים) הוא המספר הטבעי הבא אחרי 79 ולפני 81.
צמד רעים
צמד רעים הוא הרכב מוזיקלי של שני זמרים, ישראל גוטסדינר ובני רוזנבאום (שניהם ילידי 1948), השרים בעיקר מוזיקה יהודית וחסידית. הצמד פעיל למעלה מ-50 שנה ונכון לשנת 2023 הוא הצמד היחיד בהיסטוריה שעשה זאת עד כה.
היסטוריה
גוטסדינר ורוזנבאום היו חברי להקת הרבנות הצבאית. כשהשתחררו מצה"ל, בשנת 1969, החלו להופיע יחד בשם "צמד רעים". הם הופיעו ברוב פסטיבלי הזמר החסידי. בסוף 1971 זכו במקום השלישי עם השיר "והבא עלינו". בשנת 1971 זכו במקום הראשון בפסטיבל שירי התנ"ך עם השיר "אשת לוט". שנה לאחר מכן זכו בפסטיבל הזמר החסידי עם השיר "עוד יישמע" במקום השני. בשנת 1975 זכו שוב במקום השני כששרו את "ולירושלים עירך" יחד עם גלי עטרי. בשנת 1974 יצאו לסבב הופעות בדרום אמריקה ובשנת 1975 הופיעו בקנדה ובארצות הברית.
זכו באות הוקרה על תרומה ייחודית לזמר העברי מטעם אוניברסיטת בר-אילן במאי 2009. ב-2019 קיבלו תואר דוקטור לשם כבוד מטעם האוניברסיטה.
בטלוויזיה
בסוף 1969 הופיעו במוצאי שבת בטלוויזיה בתוכנית "המבדיל בין קודש לחול". בהמשך, הגישו תוכניות מסורת שונות במשבצת ערב שבת/מוצאי שבת. בשנים 1972–1973 הגישו את התוכנית "יום השישי". בשנים 1975–1976 הגישו את התוכנית "שלום לבוא שבת". בשנים 1977–1980 הגישו את התוכנית "בצאת השבת".
כ"ד באדר
פרשת בר המצוה של ילד שנולד בכ"ד אדר תלוי האם בר המצווה נחוג בשנה פשוטה או מעוברת והאם הוא נולד בשנה פשוטה או מעוברת. עבור ילד שנולד באדר א' או שבר המצווה שלו חל בשנה פשוטה, פרשת בר המצווה היא, ברוב השנים הפשוטות פרשת ויקהל-פקודי. בשנים פשוטות מקביעות השא פרשת בר המצווה היא פרשת פקודי לבד ובשנים פשוטות מקביעות הכז היא פרשת ויקרא. בשנים מעוברות, עבור ילד שנולד באדר א', פרשת בר המצווה היא פרשת ויקהל, ברוב השנים המעוברות, אבל אם בר המצווה חל בשנה שלמה המתחילה ביום חמישי (בשנה מקביעות השג) פרשת בר המצווה היא פרשת פקודי. עבור ילד שנולד באדר ב' או בשנה פשוטה, ובר המצווה חל בשנה מעוברת, פרשת בר המצווה, ברוב השנים, היא פרשת תזריע. אבל אם בר המצווה חל בשנה המתחילה בשבת או בשנה חסרה המתחילה ביום שני (שנה מקביעות בחה) פרשת בר המצווה היא פרשת שמיני.
Office Online
Office Online הוא אתר אינטרנט בבעלות חברת מיקרוסופט, המרכז את כל יישומי ה-office החינמיים-מקוונים במסגרת אחת. האתר office.com הוא מיתוג מחדש ועדכון לגרסה הקודמת של ה-office החינמי-מקוון – Office Web Apps.
הרקע להקמה
השקת האתר office.com קרתה בשל כמה גורמים, שיחד הובילו לשינוי קיצוני ב-microsoft.
הראשון, ואולי המכריע, הוא כישלונם הגדול של מערכות ההפעלה Windows 8 ו-Windows 8.1. בשתי מערכות הפעלה אלו הוכנסו שדרוגים ועדכונים, אשר כשלו ולא עמדו במבחן הקהל, שמחציתו (45.5%) העדיפה להישאר במערכת ההפעלה הקודמת, Windows 7, גם שנה לאחר השקת המערכת החדשה.
בנוסף, תביעת חברת הטלוויזיה הבריטית BskyB, בשל הפרת זכויות יוצרים בשימוש בשם "sky", יצרה אנרכיה במיקרוסופט, ובסופה הושג הסכם פשרה. בהסכם התחייבה מיקרוסופט לשינוי הדרגתי של השם "SkyDrive" לשם "OneDrive".
כל אלו, בנוסף למגמה הכללית של מיקרוסופט, בשל היחלשותה כמעצמת מחשבים, הובילו למיתוג כללי בחברה, שיתבטא במערכת ההפעלה החדשה (לעתיד (בזמנו), Windows 10), וב-Office Online.
על האתר
האתר החדש, office.com, מכיל גרסה בסיסית של כל היישומים מחבילת האופיס הבסיסית: Word, Excel, PowerPoint, OneNote ואפליקציות נוספות הקשורות ל-OneDrive – תוכנת אנשי קשר, OneDrive, ותוכנת הדואר האלקטרוני Outlook.
האתר מציע עריכה או יצירה של קבצים מחבילת האופיס הבסיסית, בממשק מקביל לזה של גרסת Office 2013, אך מכיל הרבה פחות תכונות ואפשרויות ממנה. שדרוג עיקרי של מיקרוסופט הוא הוספת תכונות, גם אם הן רחוקות מתכונות האופיס המלא.
למרות השדרוג באתר, הגישה ליישומים הללו עדיין מחייבת חשבון דוא"ל או חשבון מיקרוסופט, ללא אפשרות גישה למי שאינו בעלים של אחד מהחשבונות הללו.
מימוש עצמאי של Office Online
בנוסף לשירות של מיקרוסופט, המבוסס על פלטפורמת Azure, ניתן להתקין שרתים פרטיים של Office Online על גבי פלטפורמות קלות יותר למימוש, כגון SharePoint. למימוש כזה ישנם יתרונות בהתאמת השירות לצרכים הספציפיים של הארגון, וייתכן שגם יתרון אבטחתי.
כריסטיאן טראש
כריסטיאן טראש (בגרמנית: Christian Träsch; נולד ב-1 בספטמבר 1987 באינגולשטאדט, מערב גרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדות המגן והקשר באל-ווסל מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות
קריירת מועדונים
את דרכו בכדורגל החל טראש בקבוצת הנוער המקומית, MTV אינגולשטאדט ובשנת 2003 עבר לקבוצת הנוער של מועדון הכדורגל מינכן 1860, ושיחק בה במשך שלוש שנים. בשנת 2006 החל לשחק בקבוצת המילואים של מינכן ולאחר עונה אחת בה הבקיע שני שערים ב-39 משחקים, החליטה אלופת הבונדסליגה, שטוטגרט להחתימו. בעונתו הראשונה במועדון,, שיחק בעיקר בקבוצת המשנה של שטוטגרט, אולם לקראת סיום העונה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, כאשר נכנס כמחליף ללודוביק מאנין בדקה ה-59 של משחק הליגה נגד שאלקה 04, בו הובסה שטוטגרט 1–4.
גם את עונת החל טראש בקבוצת המשנה של שטוטגרט, אולם לאחר שבעה משחקים הועלה רשמית לקבוצה הבוגרת וכבר במשחקו הראשון בבונדסליגה בעונה זו, נגד ורדר ברמן, כבש את שער הבכורה שלו בליגה ואף בישל שער נוסף והוביל את קבוצתו לניצחון 1–4 מרשים. עד סיום העונה ערך 18 הופעות נוספות והוביל את שטוטגרט למקום השלישי בבונדסליגה. במקביל סייע לקבוצתו להעפיל לשלב 32 האחרונות בגביע אופ"א, אך זו הפסידה 2–4 בסיכום שני המשחקים נגד האלופה היוצאת, זניט סנקט פטרבורג והודחה מהטורניר.
בעונתו השלישית בשטוטגרט,, החל טראש להשתלב יותר ויותר בהרכב הפותח של הקבוצה ועם שלושה שערים ושלושה בישולים ב-29 משחקים הוביל אותה למקום השישי בבונדסליגה ולשמינית גמר ליגת האלופות, בו הפסידה לברצלונה.
ב-25 ביולי 2011 עבר לוולפסבורג. ב-30 באוגוסט 2017 חתם באינגולשטאדט 04.
קריירה בנבחרת
ב-2 ביוני 2009 ערך טראש את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גרמניה הלאומית, כאשר נכנס כמחליף לאנדראס הינקל בדקה ה-79 של משחק הידידות נגד וכעשר דקות לאחר מכן אף בישל למריו גומז את שערו הרביעי במשחק ושערה השביעי של גרמניה בדרך לניצחון 2–7. כשנה לאחר מכן, ערך הופעה נוספות במדי הנבחרת, במשחק הכנה למונדיאל 2010 נגד, בו ניצחה גרמניה 0–3. אף על פי כן, טראש נפצע בקרסול במהלך המשחק ולא נכלל בסגל הסופי של גרמניה למונדיאל. עם זאת, כחודש לאחר הטורניר, זומן למשחק ידידות נוסף נגד ואף פתח בהרכב לראשונה בקריירה.
נחל אל על
נַחַל אֶל עָל הוא הנחל האיתן הדרומי ביותר ברמת הגולן. החלק הקניוני של הנחל, בין המושבים אליעד ואבני איתן, הוגדר כשמורת טבע "אלי על" שמשתרעת על שטח של כ-2,107 דונם. חלקו העליון של הנחל נקרא בערבית: ואדי דופילה (נחל ההרדופים) וחלקו התחתון ואדי א-שבאב (נחל הנערים).
בחלקו המזרחי הרדוד, נתפסים מימיו של נחל אל על במאגר בני ישראל בסמוך לחיספין, מגדולי מאגרי המים בגולן. הנחל עובר בשמורה בערוץ שהולך ומעמיק תוך כדי מורד הנחל ויוצר במהלכו כמה מפלי מים, ביניהם "המפל הלבן" ו"המפל השחור", וכמה בריכות טבעיות ומלאכותיות, ביניהם "גבעת הפרה" הטבעית ו"עין נוקד" ו"עין כיף" המלאכותיות שמקבלות את מימיהן מנביעה מצלעות הערוץ. נחל אל על מתלכד יחד עם ואדי סמך ויוצר את נחל סמך הנשפך לכנרת. אמת מים שאורכה 25 קילומטרים הוליכה בעבר את מי הנחל לעיר סוסיתא בתקופה ההלניסטית.
סמוך לנחל, בקצה המערבי של השמורה, נמצא אתר קדום (מתקופת הברונזה הקדומה - כ-3000 לפני הספירה) הקרוי "מתחם ברדוויל".
מקור השם
הנחל נקרא על שם כפר סורי עזוב ששכן מדרום לנחל (אל-על).
מפלי הנחל
המפל השחור - גובהו 8 מטרים ונקרא על שם הנביעה מבין סלעי הבזלת.
המפל הלבן - גובהו 14 מטרים ונקרא על שם הנביעה מבין סלעי הגיר.
לבונה (אתר מקראי)
לבונה היא יישוב מקראי בדרום השומרון הנזכר במקרא, ובקרבתו התרחש בתקופת החשמונאים הקרב הראשון בין יהודה המכבי לבין הצבא הסלאוקי.
במקרא הוא מוזכר פעם אחת בלבד, כאמצעי לתיאור מקומו של החג בשילה.
לבונה המקראית מזוהה עם הכפר הפלסטיני לובאן א-שרקיה (מערבית: לובאן המזרחית), ולכן ההתנחלות שנבנתה במעלה ההר נקראה מעלה לבונה.
יש המבקשים לגזור את שם היישוב המקראי בבושם הלְבוֹנָה. אך עץ הלְבוֹנָה אשר מהשָׂרַף שלו מופק הבושם היקר לא גדל בארץ ואף לא בארצות הסמוכות, אלא רק בדרום ערב ובמזרח אפריקה, ולכן היה צורך להביאו משם לארץ בשיירות גְּמַלִּים כפי שגם נזכר במקרא. לכן יש המפרשים את הפסוק בשיר השירים שבו הדובר מציע ללכת "אֶל הַר הַמּוֹר וְאֶל גִּבְעַת הַלְּבוֹנָה" כהתייחסות פואטית לבשמים ריחניים משובחים באופן כללי. יש הגוזרים במקום זאת את שם העיר לְבוֹנָה משם הצבע הלבן, אולי על שם סלעי אבן גיר לבנים באזור היישוב (ולמעשה גם שם הבושם נגזר מהצבע הלבן של שָׂרַף עץ הלְבוֹנָה טרם התגבשותו).
בגלל אופיו של האזור, הנמצא במעבר הכרחי הררי ותלול על הדרך הראשית לירושלים, בחר יהודה המכבי לארוב בו לצבא הסלאוקי. קרב זה נקרא קרב מעלה לבונה.
אנגרי בירדס ריו
אנגרי בירדס ריו (באנגלית: Angry Birds Rio) הוא משחק הווידאו השלישי בסדרת המשחקים "אנגרי בירדס", שפותחה על ידי Rovio Entertainment. המשחק פותח למכשירי אנדרואיד, iOS, Windows Phone, וכן גם למחשבי Microsoft Windows. המשחק שוחרר כשיווק צמוד לסרטים ריו וריו 2 של פוקס המאה ה-20, וקודם עם סרטים אלה. תוך ניצול משחק בסיסי הזהה למשחק המקורי, ב-Angry Birds Rio נוספו מספר אלמנטים חדשים, בראשם השימוש הראשון של רמות הבוס בסדרת המשחקים.
משחקיות
במשחק זה, הציפורים נחטפו ונלקחו לריו. בדיוק כמו המשחק המקורי בסדרה, השחקנים צריכים להשתמש בקלע כדי לשגר ציפורים למבנים הסמוכים, במטרה לפגוע במטרות הממוקמים או בתוכם. במקום החזירים שגונבים ביצים, השחקנים צריכים להציל ציפורים אקזוטיות בכלובים או להביס את המרמוסטיים של נייג'ל, בהתאים לרמה ששיחק. בגלל מסגרת המשחק, כמה דמויות מסרטי ריו מופיעות. בלו וג'ול אלה דוגמאות לציפורים בלעדיות למשחק זה, יחד עם כל הציפורים הקיימות מהסדרה.
זהו המשחק הראשון בסדרה אשר כולל בתוכו מלחמות בוסים, כאשר השחקן משתמש בציפורים בשביל להביס את נייג'ל, הנבל העיקרי בסרט, וכמו כן גם את מאורו, מנהיג המרמוסטיים. בשלבים אחרים, לואיז מסייע להביס את המרמוסטיים והורס חומרים ובלוקים כדי להביא לשחקן נקודות נוספות. כמו כן, ישנם פריטים מוסתרים שצריך לאסוף בתור התקדמות במשחק.
השקה
המשחק כלל בתחילתו שני שלבים בלבד, "מאורת המבריחים" ו"בריחה מהג'ונגל", כל אחד עם 30 רמות. מאז, המשחק הורחב עם שלושה שלבים נוספים שבהם 30 רמות - "כדורעף חופים" (שוחרר במאי 2011), "מהפכת הקרנבל" (שוחרר ביוני 2011), ו"רדיפת שדה התעופה" (שוחרר באוגוסט 2011), יחד עם שלב בעל 15 רמות, "כדור החוף המוזהב", שנעול על ידי מציאת פריט מוסתר ב"כדורעף חופים" (מכשירי iOS ו-Android בלבד) או על ידי הזנת קוד מהדיסק של הסרט ריו (מחשבי Windows ו-MacOS בלבד). פרק אחרון הנקרא "מטוס המבריחים" (שוחרר בנובמבר 2011) שוחרר בתחילתו עם 15 רמות, ולאחר מכן שוחררו 15 רמות נוספות (ינואר 2012). בכל פרק יש פירות זהב מיוחדים שאפשר למצוא לעיתים נדירות. ב"מאורת המבריחים" יש אננסים, ב"בריחה מהג'ונגל" יש בננות, ב"כדורעף חופים" יש אבטיחים, ב"מהפכת הקרנבל" יש פפאיות, ב"רדיפת שדה התעופה" יש תפוחים, ב"מטוס המבריחים" יש מנגו, ב"חבלת השוק" יש תותים, וב"רעם הרקטות" יש רקטות. ביולי 2013, "כדור החוף המוזהב" קיבל 15 רמות נוספות, דובדבנים מוזהבים, ורקע חדש. פרק זה זמין כעת מתחילת המשחק.
בדצמבר 2013 עד יולי 2014 נוספו 4 פרקים למשחק שקשורים לריו 2. בפרקים אלה מופיעה גרפיקה שונה מאשר בשלבים הראשונים. בעדכון זה נוספו "רמזים", שמטרתם לסמן לשחקן איפה לפגוע עם הציפור. ביולי 2015 נוספו מטבעות שמאפשרים לשחקנים לפתוח רמות שהיו נעולים בעבר.
מהלך המשחק
המשחק עצמו מראה בתחילתו את הציפורים נחטפים לריו עצמה, המשחק עצמו מכיל את אותו העיקרון שיש למשחק הראשון - לנקות את הזירה מאויבים.
אך הוא מכיל כמה שלבים, והם ביחד יוצרות למשחק עלילה שדומה לסרט ריו, אך בתוספת כמה דברים שונים, כל שלב מכיל סוגים שונים של אויבים, מבנים, וגם הדמויות עצמם.
השלב הראשון מתחיל בכלובים שבמחסן, כשהשלב האחרון חוזר למסלולו המקורי לאחר שהציפורים שוחררו וחבורת "אנגרי בירדס" הקלאסית חזרה לאי שלה, כאשר הם מצידם משיבים את הביצים שנגנבו על ידי החזירים בזמן שלא היו פה בשביל להגן עליהם.
קבלה וביקורות
המשחק זכה לביקורות חיוביות. באתר Metacritic, זכה המשחק לציון של 87 מתוך 100 בהתבסס על 18 חוות דעת. ריאן ריגניי מ-GamePro ציין כי "גרסת ה-iOS מביאה כמה שיפורים בולטים על קודמיו", ולוי בוחאנאן מ-IGN בסקירתו על גרסת האנדרואיד של המשחק, קרא למשחק "חכם, פרק חדש עבור הסדרה".
מאז שחרורו, המשחק הורד יותר מ-10 מיליון פעמים, וזה אחד המשחקים המובילים שהורדו ב-iOS ובאנדרואיד.
המשבר האחרון
המשבר האחרון (באנגלית: Final Crisis) היא מיני סדרת קומיקס בת שבע חוברות משנת 2008 שפורסמה בהוצאת DC קומיקס. היא נכתבה על ידי גרנט מוריסון ואוירה על ידי ג'יי. ג'י ג'ונס, קרלוס פאצ'קו, מרקו רודי ודאג מאנקי. הפרסום המקדים אודות סיפור המשבר תיאר אותו כ"היום שבו הרוע ניצח".
העלילה עוקבת אחר תוכניתו של הנבל דארקסייד להשתלט על מרקם המציאות, וכתוצאה מכך על מותם של כמה מגיבורי העל והשחתתם.
סקירה
בתחילת 2006 החלה העבודה על החוברת הראשונה לסדרה אשר תהיה אפית בגודלה, ונוסף על המשבר בעולמות האינסופיים והמשבר האינסופי (שנקרא גם "המשבר האמצעי") תהיה אירוע מכונן נוסף ומשלים באירועי המשבר. מוריסון תכנן אירוע קרוסאובר נרחב שנקרא בשם "היפר-משבר", שאותו התכוון לחלק בין מספר מיני סדרות המובילות למשבר האחרון, וספירה לאחור לקראת המשבר החלה כשנה לפני פרסומו (ואשר אוגדה יחדיו בחוברת DC Universe #0). נוסף על כך, מספר כותרים וחוברות בודדות הובילו לאירועי המשבר, ביניהם Final Crisis: Superman Beyond #1-2 ו-Justice League of America vol. 2 #21.
עלילה
בתחילת הסיפור מתוארות מספר סצינות המתרחשות ביקום DC. מטרון, חצי-אל מגזע האלים החדשים, מוצג בשחר זמן הציוויליזציה כשהוא מעניק את מתנת האש לאנטרו, הילד האחרון של תקופת האבן. בהווה, הבלש דן טורפין מוצא את האל אוריון כשהוא גוסס. שומרי היקום מודיעים לחיל הפקחים הירוקים שאל נרצח. בינתיים, הנבל ליברה מגייס צבא של נבלי-על והורג את הצייד ממאדים כאות לכוחו. ג'ון סטוארט בודק את זירת מותו של אוריון כאשר הוא מותקף וכמעט נהרג מתוקף אשר השתמש בטבעת כוח של הפקחים הירוקים. במהרה מופלל האל ג'ורדן בתקיפה.
ברחבי העולם, גיבורי העל נאבקים על השפעתה של "משוואת האנטי-חיים" ומתקיפים את כוחותיו של דארקסייד בבלודהייבן. מוצגת דמותו של ניקס אואוטן - מוניטור שנגזר עליו לחיות חיי תמותה כבן אדם - אשר נזכר בעברו ומתעורר לחיים כישות כוחנית חדשה. בעזרתם של אלים חדשים רעים, אשר מתחבאים בגופותיהם של בני אנוש, גופתו של טורפין עוברת שינוי כדי להכיל את הווייתו ואת כוחותיו של דארקסייד. טורפין נאבק בשינוי, אך לבסוף גופו נכנע ודארקסייד קם לתחייה בשנית.
הפלאשים מנסים לעצור את דארקסייד בטרם נוכחותו בכדור הארץ תהרוס את מרקם המציאות. באטמן נמלט מכלאו ומתעמת מול דארקסייד. הוא מפר את החוק היחיד שלו בדבר שימוש בנשק, ויורה בדארקסייד בעזרת הכדור שהרג את אוריון. במותו, דארקסייד יורה מטח מעיניו וככל הנראה הורג את באטמן. סופרמן חוזר ממסע בזמן למאה ה-31, שבה ניתנה לו הגישה למכונת ניסים שמשנה מציאות על ידי ברייניאק 5. בזעם בלתי נשלט הוא תוקף את הבונקר של דארקסייד ומוצא את גופתו החרוכה של באטמן.
וולי וסט ובארי אלן מגיעים בזמן ועדים לעימות בין דארקסייד לסופרמן. נאמניו של דארקסייד יורים מטחי אנרגיה לעבר שני הפלאשים, אשר משיגים את המטחים וגורמים להם לפגוע בדארקסייד עצמו. דארקסייד גוסס מהרעלה ראדיונית ווונדר וומן משתחררת מהוירוס אשר תקף אותה. היא כובלת את דארקסייד בעזרת הלאסו שלה ובכך משחררת את שארית האנושות משליטתו. אולם, מהותו של דארקסייד נופלת לתהום הנשיה וגוררת אחריה את ה"מולטי-יקום", והופכת לחור שחור. זמן וחלל מתחילים לחזור למסלולם כאשר דארקסייד מת.
כאשר מרקם המציאות מתפורר סביבו והיקום מת לאיטו, סופרמן משלים בניית העתק של מכונת הניסים בעזרת גיבורי העל הנותרים. מהותו של דארקסייד מנסה כמוצא אחרון להשתלט על המכונה ובכך להביס את סופרמן, אולם זה האחרון מצליח לרסק את דארקסייד סופית. המוניטור האפל מאנדראק מופיע ומקניט את סופרמן בניסיון להכשילו. סופרמן מפעיל את מכונת הניסים בעזרת אנרגיה סולארית שבגופו ומשחזר את ה"מולטי-יקום" לצורתו המקורית. או אז, צבא סופרמנים בראשות קפטן מארוול מארץ-5 מגיח מכל רחבי ה"מולטי-יקום", נוסף על כוחות נוספים כמו חיל הפקחים הירוקים. יחד, הם נלחמים במאנדראק, וסופו להשתפד על חנית שנוצרה מטבעות הכוח של חיל הפקחים הירוקים. סופרמן והפקחים הירוקים גוררים חזרה את כדור הארץ למקומו הרחק מהחור השחור. ניקס אואוטן משחזר את ארץ-51 בעזרת חלקי ארץ מקבילים וממקם את האלים החדשים בו. הוא מאלץ את המוניטורים האחרים להפסיק להתערב ב"מולטי-יקום", והם יוצאים מכלל קיום.
בסוף הסיפור, ניקס נולד מחדש בארץ-0 החדש, ובעבר הרחוק אנטרו מת משיבה טובה לאחר שהביא אש לאנשי כדור הארץ. ברוס ויין נראה כשהוא בתלבושת באטמן, מניח את חגורתו על גופתו של אנטרו וחורט את סמל העטלף על קיר המערה.
AEG
AEG (קרי: אָה אֶה גֶה. בגרמנית: Allgemeine Elektricitäts-Gesellschaft, מילולית: חברת חשמל כללית) היה תאגיד גרמני למוצרי חשמל. התאגיד נוסד ב-1883 על ידי התעשיין והיזם היהודי-גרמני אמיל רתנאו, אביו של שר החוץ הראשון של רפובליקת ויימאר, ולתר רתנאו. החברה והמותג זכו ליוקרה עקב הקפדה על עיצוב, אמינות וחדשנות טכנולוגית, עם זאת מעיבה על תדמית החברה תקופת מלחמת העולם השנייה, בה העסיקה עובדי כפייה וסיפקה תשתיות למחנה ההשמדה אושוויץ. כיום החברה עצמה התפרקה. זכויות השימוש בשם לצורך מכירה של מוצרי חשמל נמצאים כיום בידי תאגיד אלקטרולוקס.
מן הייסוד ועד תחילת המשטר הנאצי
ב-1883 רכש רתנאו את הזיכיון לשימוש בפטנטים של תומאס אלווה אדיסון באירופה והקים את חברת Deutsche Edison-Gesellschaft für angewandte Elektricität (חברת אדיסון הגרמנית ליישומי חשמל). ב-1887 שינה את שם החברה ל-AEG. בתחילה ייצרה ושיווקה החברה מוצרי צריכה כנורות להט, גנרטורים ומנועים חשמליים אך בהמשך התפרשה לתחום הפקת והולכת חשמל בזרם חילופין ברחבי אירופה והקימה תחנות כוח.
ב-1907 שכרה החברה את המעצב והאדריכל פטר בֶּרֶנס (Behrens) כמעצב הבית האחראי על כל תחום העיצוב כולל עיצוב מוצר, לוגו, פרסום ואף אדריכלות בנייני החברה. ברנס שימש כמעצב הבית של AEG עד מותו ב-1940 והקנה למוצריה זהות מודרניסטית אחידה. בכך היה ברנס, שתוארו היה "יועץ אמנותי", למעצב התעשייתי הראשון בקנה מידה נרחב. בין עובדיו של ברנס ב-AEG נמנה גם האדריכל ולטר גרופיוס.
החברה הייתה פעילה בתכנון וביצוע רכבות חשמליות, כלי רכב חשמליים מנועיים וייצור רכיבים כממסרים, שנאים, כבלי הולכת חשמל וציוד לתחנות כוח כגון טורבינות. בנוסף פעלה בתחום מוצרי הצריכה כגון נורות, מייבשי שיער (פיתוח של AEG), תנורים חשמליים, מדיחי כלים, מקררים חשמליים (1929), רשמקולים (פיתוח של AEG, 1935) ועוד. ב-1910 החלה AEG לייצר מטוסים.
בשנת 1915 נפטר מייסד החברה, אמיל רתנאו.
שיתוף פעולה עם הנאצים
ב-20 בפברואר 1933 התקיימה פגישה סודית של תעשיינים עם אדולף היטלר והרמן גרינג במטרה לרתום אותם למימון קמפיין הבחירות של המפלגה. חברת AEG תרמה 60,000 רייכסמרק. החברה תכננה להקים בנייני משרדים ב"שדרות הפאר" שהיו צפויות לקום בבירת העולם גרמאניה, תוכנית אותה קידמו הנאצים.
בעת מלחמת העולם השנייה העסיק מפעל AEG בריגה פועלות כפייה והפעיל מפעל במחנה עבודה מס' 36, מחנה-משנה של אושוויץ III בו הועסקו אסירים שהובלו למותם בצעדת המוות. החברה ייצרה גם ציוד חשמלי עבור מחנה ההשמדה אושוויץ, בפרט לקרמטוריום.
ב-1941 רכשה AEG את חלקה של חברת Siemens & Halske בחברת טלפונקן.
אחרי המלחמה
בעוד מפעלי AEG שנמצאו במזרח גרמניה הולאמו על ידי השלטונות, נטלה חברת AEG במערב גרמניה חלק ב"נס הכלכלי". החברה בנתה עוד ועוד מפעלים שייצרו מוצרים שנדרשו לשם שיקום המדינה והעסיקו עובדים רבים. ב-1962 העסיקה החברה 127,000 עובדים ומכרה מוצרים בסך 3.1 מיליון דויטשמרק בשנה. ב-1966 חנכה החברה את המתחם התעשייתי הגדול ביותר באירופה, רוברט קנדי היה נוכח בפתיחה. החברה הפכה לחלוצה אירופית בייצור מוצרי צריכה כמכונות כביסה אוטומטיות, מייבשי כביסה ומקפיאים.
ב-1 בינואר 1967 התאחדה AEG בפרנקפורט עם טלפונקן ונוצרה חברת AEG-Telefunken.
ב-1970 העסיקה AEG-Telefunken במפעליה 178,000 עובדים והייתה לחברת מוצרי החשמל ה-12 בגדלה בעולם. אולם במקביל נקלעה החברה לקשיים עקב כישלונה להיכנס לתחום תחנות הכוח הגרעיניות ועקב כישלון פרויקט אוטומציה של שינוע מטענים בנמל התעופה הבינלאומי של פרנקפורט. החברה ויתרה על חטיבת מוצרי הבידור ועל חטיבת המחשבים (שייצרה מחשבים מרכזיים יחד עם ניקסדורף מחשבים), שנמכרה לסימנס.
ב-1985, כאשר החברה ניצבה על סף הליך פירוק, היא נרכשה על ידי דיימלר בנץ.
ב-1990 השתלבה חטיבת התחבורה של AEG עם וסטינגהאוס ליצירת AEG Westinghouse Transportation Systems GmbH.
ב-1994 נמכרה חטיבת האוטומציה לשניידר אלקטריק.
ב-1995 נמכרה חטיבת הרכבות AEG Schienenfahrzeuge GmbH לבומברדיה.
ב-1996 נמחקה החברה ממסחר בבורסה אולם היא פעילה ומייצרת את רוב מוצריה. למרות שחלק מקווי הייצור נמכרו לחברות אחרות, המותג AEG ממשיך ללוות את מוצרי החברה ברבות ממדינות העולם, כולל בישראל.
מטפסים על הקירות
מטפסים על הקירות הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי עדן חסון. את השיר הוציאה לאור ב-9 באוגוסט 2022 חברת התקליטים Mobile1 Music, והוא נכלל כשיר השביעי באלבומו השלישי של חסון, "אלבום 3".
על השיר
השיר נכתב על ידי חסון ודולי ופן, שגם הפיקו אותו. הווידאו קליפ הנלווה לו פורסם ביום צאתו בערוץ היוטיוב של עדן חסון בהפקתו של סטודיו "AVOXVISION". עד ספטמבר 2022 צבר 2.5 מיליון צפיות, ואף דורג בעשרת הסרטונים הפופולריים ביותר ביוטיוב ישראל. זהו שיתוף הפעולה השלישי של הזמר עם הצמד המוזיקלי לאחר הוצאת הסינגלים "כולם רוצים אהבה" ו"את חסרה לי". הוא הגיע בשיאו למקום התשיעי במצעד הפזמונים של המדיה פורסט. עם פרסומו של "מטפסים על הקירות" עלה לפלטפורמת הספוטיפיי שם צבר כ-657 אלף השמעות.
גבי ברבש
גבי (יצחק גבריאל) ברבש (נולד ב-13 בספטמבר 1949) הוא רופא ישראלי ופרופסור לרפואה, ששימש בין השנים 1993–1996 ו-1999–2015 כמנהל המרכז הרפואי על שם סוראסקי (איכילוב). בשנים 1996–1999 שימש כמנכ"ל משרד הבריאות.
ביוגרפיה
ברבש נולד בתל אביב לחיה לבית רדזינר, נכדתו של אליעזר קלונסקי, ולשניאור זלמן ברבש, מהנדס מים. הוא צאצא לאדמו"ר שניאור זלמן מלאדי, מייסד חסידות חב"ד. בין השנים 1975–1969 למד כעתודאי רפואה באוניברסיטה העברית, והוא מוסמך במינהל רפואי מאוניברסיטת הרווארד.
במהלך שירותו הצבאי כרופא צבאי, שימש רופא מוטס בחיל האוויר, אחראי לשירותי רפואת חירום בנמל התעופה בן-גוריון ורופא היחידה לשיתוף פעולה. השתחרר אחרי שהיה סגן קצין הרפואה של חיל האוויר.
בין השנים 1984–1980 השלים התמחות כרופא פנימי במרכז הרפואי תל אביב. סיים את ההתמחות בהצטיינות. בין השנים 1985–1984 התמחה באוניברסיטת הרווארד, ביה”ס לרפואה ציבורית, מוסמך ברפואה ציבורית, תוך התמקדות במדיניות וניהול רפואי.
בין השנים 1986–1985 התמחה בהנהלה ובמחלקה הקרדיולוגית של המרכז הרפואי בית ישראל, בוסטון, ארצות הברית.
משנת 1987 מומחה בניהול רפואי, בשנת 1991 הוסמך כמומחה ברפואה תעסוקתית.
לאחר ששב מלימודיו בארצות הברית, מונה בשנת 1986 לתפקיד סגן מנהל המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר. ב-1993 מונה למנהל בית חולים איכילוב.
ב-4 בנובמבר 1995, בזמן ששימש ברבש כמנהל בית-החולים איכילוב, נורה ראש-הממשלה יצחק רבין בכיכר מלכי ישראל שבתל אביב ופונה לאיכילוב. בעקבות כך הופיעה דמותו של ברבש בסרט "רבין - היום האחרון" של הבמאי עמוס גיתאי, בגילומו של תומר רוסו.
ב-1996 מונה למנכ"ל משרד הבריאות. ב-1999 התפטר מתפקיד מנכ"ל משרד הבריאות, ושב לתפקידו הקודם כמנהל איכילוב. בין השנים 1998–2000 שימש יושב-ראש המרכז הלאומי להשתלות איברים.
ב-25 ביוני 2015 פרש מניהול איכילוב והקים ביחד עם הפרופסורים שלמה ברלינר, יעקב נפרסטק וענת גפטר-גוילי את חברת "קונסיליום".
ברבש הוא פרופסור אמריטוס למינהל רפואי ואפידמיולוגיה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 2015–2016 כיהן כמנכ"ל קרן רש"י.
ביולי 2020 מונה לחבר במטה המקצועי של הממונה על המאבק בנגיף הקורונה בישראל פרופ' רוני גמזו.
חיים אישיים
ברבש חובש כיפה ומנהל אורח חיים דתי.
ברבש נשוי בשנית לרופאת העיניים ד"ר נורית ארליך. הוא אב לשלושה מנישואיו הראשונים. בנו, פרופסור ישראל ברבש, הוא קרדיולוג בכיר בבית החולים שיבא, ביחידה לקרדיולוגיה פולשנית, ומנהל את שירות הצנתורים. בתו, ד"ר שירי ברבש-חזן, היא רופאת נשים ומומחית להריון בסיכון ואשתו של אל"ם ניסים חזן.
זונה כמוני
זונה כמוני (באנגלית: A whore like me) הוא סרט תיעודי ישראלי משנת 2019 שבוים ונכתב על ידי יעל שחר ושרון יעיש, שגם ערכו את התחקיר. הסרט הוקרן בבכורה ארצית בפסטיבל דוקאביב, ובבכורה טלוויזיונית בערוץ yes דוקו.
עלילה
צ'ילה עזרא נחטפה בגיל 22 מפאב בהונגריה ונמכרה לסוחרי נשים בישראל. עשרים שנה לאחר מכן, היא מתנדבת במרפאת לוינסקי וחוגגת עשר שנות ניקיון מסמים. כשמשרד הפנים מסרב להאמין שהיא שורדת זנות ולתת לה תעודת זהות, היא מחליטה להיאבק. רגע לפני גירושה חזרה להונגריה, יוצאת צ'ילה למסע לאיתור חוטפיה, ומציאת עדות לטראומה שחוותה, כדי להוכיח למדינת ישראל את האמת.
תגובות
ב-2 ביוני 2019 כתבה זהבה גלאון פוסט בפייסבוק הפונה לשר הפנים אריה דרעי ומפציר בו להכיר בצ'ילה כקורבן לסחר בנשים ולבטל את גירושה מהארץ.