cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סולפיקיוס סוורוס
כרוניקה
סולפיקיוס לא הצביע בבירור על מעמד הקוראים שעבורם ספרו נועד. הוא גם הכחיש את הכוונה להפוך את יצירתו לתחליף לסיפור הנמצא במקרא. לדבריו, "היסטוריונים עולמיים שימשו כדי להבהיר את התאריכים ואת חיבור האירועים ולהשלמת המקורות הקדושים, ובכוונה בבת אחת להנחות את הבלתי-מלומדים ול"שכנע" את המלומדים". ככל הנראה, משמעות דבריו, שה"לא-מלומדים" הם המוני הנוצרים אותם צריך להנחות, וה"לומדים" הם הנוצרים המלומדים, ששפתה הגסה של הטקסטים הנוצריים, בין אם ביוונית ובין אם בלטינית, לא מקובלת אצלם. המבנה הספרותי של הנרטיב מראה כי לסולפיקיוס היו קוראים ברמתו. הוא דאג להראות שאפשר להציג את היסטורית הנצרות בצורה שאוהבי סאלוסטיוס וטקיטוס יכלו ליהנות מהם. סגנון הספר צלול וקלאסי. אף כי ביטויים ואפילו משפטים של סופרים קלאסיים רבים שזורים פה ושם, הנרטיב זורם בקלות, ללא זכר לטלטלות והטלטולים כמעט בכל שורה של חיקוי של הקלאסיקה כמו סידוניוס אפולינאריס. כדי שיצירתו תעמוד בצורה דומה למדי לזו של הסופרים הלטינים הוותיקים, התעלם סולפיקיוס מהדרכים האלגוריות לפרשנות ההיסטוריה הנוצרית, מפני שבני דורו תמכו בנצרות באופן שלא אפשר זאת.
ג'ייקוב ברנייס הציע כי סולפיקיוס ביסס את סיפורו על סיפור חורבן ירושלים על ידי טיטוס ועל התיאור שנתן טקיטוס בספרו, שחלקו אבד.
תרומתה של עבודתו טמונה, ראשית, בהצצות המקריות שהוא מעניק להיסטוריה של זמנו. בייחוד, במידע ששמר על המאבק על הכפירה הפריסיליאנית בנצרות, אשר הכחידה של כנסיות ספרד וגאלי, והשפיעה במיוחד על אקיטן. כך גם עמד הבישוף בדעתו בפני מגנוס מקסימוס, ששלט במשך כמה שנים על חלק גדול מהחלק המערבי של האימפריה, אף כי מעולם לא כבש את איטליה. הוא הוכיח אותו בהתקפה והפלת קודמיו על כס המלוכה, ועל התנהלותו עם הכנסייה. סולפיקיוס לא איבד שום הזדמנות להטיל לחץ על פשעיהם ובזבונותיהם של שליטים ועל אכזריותם, אף שהוא פעם הצהיר כי, אכזריים ככל ששליטים יכולים להיות, כהנים גם יכולים להיות אכזריים. הצהרה אחרונה זו מתייחסת לבישופים שלא עשו עם מקסימוס שלום עד שהכתים את ידיו בדם של פריסיליאן וחסידיו. גם מרטין הוקיע את עולמיותם וחמדנותם של הבישופים והכמורה הגואלית. אנו גם רואים שסוורוס, בסיפור חלוקת ארץ כנען בין השבטים, מכוון את תשומת ליבה של הכנסייה לעובדה ששום חלק מהארץ לא הוקצה לשבט לוי, מפני שאין להפריע להם בעבודת ה'. "נראה שאנשי הכמורה שלנו", הוא אומר, "לא רק שוכחים מהשיעור אלא נבערים ממנו. תשוקה שכזו לרכוש, נדבקה בימינו כמו מזיק לנפשם". העדויות של סולפיקיוס נלהבת מהחיים במנזרים, ככל הנראה אינן חופשיות מהגזמה. סולפיקיוס גם הזדהה לחלוטין עם פעולת סנט מרטין הנוגעת לפריסיליאניות. לניתוח המערבי המסתורי הזה של הגנוסטיזם לא היה שום תכונה יחידה לגביו שיכולה לרכך את העוינות שלו לדמות כמו של מרטין, אך הוא התנגד לכניסת ענישה חילונית על תורת הרוע, ונסוג מההתייחדות עם אותם הבישופים בגאליה, רוב גדול, שזימנו את עזרתו של מקסימוס נגד אחיהם הטועים. בהקשר זה יצוין כי החשבון שנמסר על ידי סוורוס בשנת 359, שם עלתה השאלה האם הבישופים שהגיעו לאספה עשויים לקבל כדין כסף מהאוצר הקיסרי כדי להחזיר את הוצאותיהם ואחרות. נראה כי סוורוס אישר את פעולתם של הבישופים מהממלכה הבריטית והגואלית, אשר ראו כי אין זה הכרחי כי הם חייבים לשאת תחת חובה ממונית לקיסר. ביחס לכנסייה הוא דרש שהיא תעמוד מעל המדינה.
כתביו על מרטין מטור
פופולרי אף יותר במהלך ימי הביניים היה ספרו על חייו של סנט מרטין, כמו גם הדיאלוגים והמכתבים הנוגעים לו. עבודות אלה ביססו את המוניטין הרב אותו שמר לאורך כל ימי הביניים. הספר אינו ביוגרפיה, אלא קטלוג של ניסים, המסופר בפשטות האמונה המוחלטת. הנחתו היא כי הכוח לעבד סימנים מופלאים נמצא בקדושה, והוא סולפיקיוס מוערך רק כעדות לקדושה, אותה הוא משוכנע שניתן להשיג רק באמצעות חיים של בידוד מהעולם, שהוא השיג. בראשון הדיאלוגים שלו (דוגמניות הוגנות של קיקרו), הוא מכניס לפיו של בן שיח (פוסטומיאנוס) תיאור נעים לחיי הקנוויבים והמטפלים במדבריות הגובלים במצרים, העדויות העיקריות לסגולה שהושגה על ידם טמונה בכפיפות מרצונן אל החיות הפראיות שביניהן חיו. אבל סולפיקיוס לא תמך בדבר ללא הבחנה, אותו דיאלוג מראה שהוא חי לסכנותיו ולפגמיו. הדיאלוג השני הוא נספח גדול לחיי מרטין, ומספק מידע על חייו כבישוף ועל השקפותיו יותר מאשר היצירה הנושאת את התואר ויטה ס' מרטיני. שני הדיאלוגים מפנים מדי פעם התייחסויות מעניינות לדמויות העידן. קיימת תמונה של המחלוקות שהשתוללו באלכסנדריה על יצירותיו של אוריגנס. פסק דינו של סולפיקיוס שהוא עצמו מכניס לפיו של בן שיחו פוסטומיאנוס: "אני נדהם שאדם אחד יכל להבדיל עד כה מעצמו שבחלק המאושר של עבודותיו אין לו שום שווה וביצע טעויות, בעוד שבאותו חלק שהוא מאשים אותו בצדק, הוכח שאיש לא ביצע טעויות בלתי נראות". שלוש כתובות על מותו של מרטין משלימות את רשימת היצירות של סולפיקיוס. מכתבים אחרים (לאחותו), על אהבת ה' וויתור על העולם, לא שרדו.
מכתבים המיוחסים אליו
לצד שלושת המכתבים שהוזכרו לעיל, מיוחסים עוד שבעה אחרים לסוורוס. מבקרי המייחסים מכתבים אלו אליו טוענים כי אמינותם מוטלת בספק. אך אחרים תומכים בטענה.
ספר לכרוניקה העולמית של מי שמכונה סולפיציוס סוורוס נכתב בספרד במאה השישית, ואין שום קשר בינו לסולפיקיוס סוורוס.
ביבליוגרפיה
את חיבוריו של סולפיקיוס ניתן למצוא ב- PL 20, 95-248; מהדורה מאוחרת יותר מאת קארל הלם, אופרה, CSEL 1 (וינה, 1866) (ב- Google Books)
בלארוס באירוויזיון 2020
בלארוס תוכננה להשתתף באירוויזיון 2020 בחצי-הגמר הראשון באולם אהוי רוטרדם בעיר רוטרדם שבהולנד. זו הייתה צפויה להיות ההשתתפות ה-17 של בלארוס בתחרות, אך עקב מגפת הקורונה אירוויזיון 2020 בוטל. המידע להלן מציג את התכנון והפעילות טרם הביטול.
השירים המשתתפים
ב-18 בינואר 2020 הוכרז כי הוגשו 95 שירים לגמר הארצי. 49 מתמודדים הוזמנו להופיע במהלך אודישן ב-27 בינואר 2020. מכאן בחר חבר השופטים המומחים 12 משתתפים שיתמודדו בגמר הלאומי הטלוויזיוני.
גמר
הגמר הטלוויזיוני התקיים ב-28 בפברואר 2020 באולפן "600 Metrov" במינסק. הגמר הארצי כלל 12 מתחרים שהשתתפו בהפקה טלוויזיונית בה נקבע הזוכה על ידי שילוב של קולות של 50/50 של חבר מושבעים מקצועי והצבעה טלפונית ציבורית.
באירוויזיון
בלארוס הייתה צריכה להשתתף בחצי-הגמר הראשון ולנסות להעפיל לגמר התחרות.
שדה התעופה טוריט
שדה התעופה טוריט (באנגלית: Torit Airport) הוא שדה תעופה המשרת את העיר טוריט שבדרום סודאן.
מיקום
שדה התעופה טוריט נמצא בנפת טוריט במחוז אקווטוריה המזרחית שבדרום סודאן, בסמוך לגבול הבינלאומי עם אוגנדה. שדה התעופה ממוקם בצפון מזרח העיר בסמוך למרכז העסקים הראשי של העיר ובמרחק 120 ק"מ (מרחק אווירי) משדה התעופה ג'ובה, הגדול ביותר במדינה..
בשדה התעופה מסלול המראה ונחיתה יחיד לא סלול באורך של 1,097 מטרים.
רקע
שדה התעופה טוריט הוא שדה תעופה אזרחי המשרת את העיר טוריט והסביבה. לשדה התעופה אין לוח זמנים מסודר.
בטי פבלו
בטי פבלו (נולדה ב-14 בנובמבר 1971, השתמשה בתחילה בשמות בתי ובטי) היא זמרת ושחקנית ישראלית.
ביוגרפיה
הזמרת בטי פבלו, הידועה בשמה המקצועי בטי, נולדה בתל אביב ובמשך ילדותה עברה לגור עם הוריה בערים נוספות, בהן ראשון לציון, באר שבע ואריאל. לאחר שירותה הצבאי התגוררה בעיר חולון ובתל אביב.
בצבא שירתה בלהקת הגדנ"ע, יחד עם תום פטרובר ואורית שחף מלהקת "היהודים".
יכולותיה המוזיקליות והבימתיות של בטי התגלו עוד בהיותה ילדה קטנה. בטי למדה בלמידה עצמית לנגן על כלי מוזיקה, חליל, פסנתר וגיטרות, ובמהלך השנים הבוגרות למדה גם סאונד.
לאחר שירותה הצבאי שיחקה במחזמר בכיכובו של השחקן מוטי גלעדי ובבימויו של שמעון ישראלי "מח"כים למשיח", השתתפה בהצגות ילדים ב"התיאטרון שלנו", הופיעה בהרכבי קאברים בשם "בטי ואני" ו"קאנטהלופ", ביימה להקות נוער ושימשה ככוראוגרפית במופעים שונים. בשנת 1994 החלה בלימודי משחק בסטודיו של יורם לוינשטיין.
בשנת 2021 הוזכרה ונידונה בהרחבה מספר לא מועט של פעמים בפודקאסט הסלבס המצליח כמעט מפורסמים.
קריירה כזמרת יוצרת
שיריה בסגנון הרוק פופ, נעים בין בלדות מרגשות ועד שירים מקפיצים, ומבטאים חיפוש אחר אמת פנימית עמוקה וחזקה לעיתים עד כאב, דרך התמודדות אמיצה וישירה הנוגעת בנבכי הנפש ומעוררת את לב המאזין.
בסגנון כתיבתה היא מבקשת להתעמת עם מצבים כואבים ושאלות הנוגעות במהות החיים ובקשר ביחסים זה עם זה.
בתחילת שנת 1999 הוחתמה בטי בחברת התקליטים הליקון, לאחר עבודה של ארבע שנים על אלבומה הראשון "פרפרים". שמה פורסם בתקשורת רק בשמה הפרטי "בתי" ב-"ת" שנגזר משמה המלא בתיה. כל השירים באלבום נכתבו על ידה והאלבום הופק בשיתוף עם המפיק שמוליק דניאל ואיש הסאונד יאיר גורן, שהיה בן זוגה עוד מתקופת הלהקה הצבאית.
השיר הראשון שיצא מתוך האלבום ביוני 1999 היה "נדנדה", שזכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו ונכנס לפלייליסט של גלגלצ. לאחר מכן יצאו סינגלים נוספים לרדיו בהם "יום הולדת", "פרפרים", "קצת ממך", ו"ביי ביי בייבי" האלבום המלא יצא לאור באפריל 2000.
בתקופה זו בטי כבר הופיעה עם ההרכב המוזיקלי שלה, ברחבי הארץ במועדוני רוק ופסטיבלים כשהזירה המרכזית שלה הייתה מועדון הבארבי, שם זכתה להכרה רבה מול קהל נאמן שליווה אותה בתקופת הופעותיה גם בשנים הבאות. במהלך ההופעות שנמשכו שנתיים, התרשם ממנה הזמר והמוזיקאי אביב גפן והציע לה להצטרף לסיבוב הופעותיו "יומן מסע" ולפתוח את המופע במספר משיריה. הקהל של אביב גפן קיבל אותה באהדה רבה.
בשנת 2002, הוזמנה בטי להשתתף כשחקנית בסרט הקולנוע "סיפורי בית קפה", בכיכובו של משה איבגי ושיר הנושא של הסרט, "ספק", נבחר מתוך אלבומה "פרפרים".
בטי הופיעה בתוכניות טלוויזיה מגוונות וביניהם השתתפה בתוכנית לילה גוב שבה שרה דואט עם הזמר גידי גוב את השיר "ניצוצות" שכתב רמי פורטיס.
ב-2003 זכתה בטי בפרס אקו"ם לעידוד פרסום היצירה על הלחנה. כמו כן השתתפה כיוצרת בפרויקט שרות לאה גולדברג, בו הלחינה את השיר "שיר קטן" למילותיה של לאה גולדברג.
אלבומה השני "נסה אותי" יצא אף הוא בהליקון בשנת 2004, כשהפעם בטי הייתה אמונה על ההפקה המוזיקלית ועל תוכני האלבום. רוב האלבום הוקלט באולפנה הביתי והסינגל הראשון שיצא מתוכו היה "נסה אותי". שירים נוספים שיצאו כסינגלים מהאלבום היו "מניפולציה", "מלכת הפופ", "מר לי" והשיר שזכה להצלחה הרבה ביותר מהאלבום "סיבות אישיות", עבורו נוצר גם וידאו קליפ בבימויו של ליאור מולכו.
אלבומה השלישי "בין המילים" יצא במרץ 2009, בהפקה עצמית, ושמה הפרטי שונה מ"בתי" ל"בטי". באלבום זה שבה לשתף פעולה עם שמוליק דניאל כמפיק המוזיקלי. גם שירי אלבום זה נכתבו על ידי בטי.
באלבום ישנן נגיעות מוזיקליות לטיניות לשורשים הלטינים של בטי הבאים לידי ביטוי בשני שירים המתורגמים מעברית לספרדית ("Nuestra Verdad", "Soledad"). שיר מהאלבום בספרדית זכה להשמעות בתחנות רדיו בבואנוס איירס בארגנטינה, ובעקבותיו הוזמנה בטי להתארח ולשיר דואט עם הזמרת המפורסמת מארגנטינה טרסה פרודי.
בשנת 2010 הוזמנה בטי להשתתף בתוכנית "Minuto De Fama", בערוץ הטלוויזיה הלטיני במיאמי, שם ביצעה מספר משיריה בשפה הספרדית. התוכנית שודרה לערוצי הטלוויזיות ברחבי מיאמי, פוארטו ריקו, קובה, וניו יורק.
ככותבת ומלחינה עבור אמנים אחרים, הלחינה בטי את השיר "ראיתי עיניים חלונות" ל-"שירים אחרונים" (2012), אלבום משיריו של יוסי בנאי, השיר בוצע על ידי ברי סחרוף. כמו כן, גם כתבה והלחינה את השיר "תפור עליה" לאלבום הבכורה של חן אהרוני (2010) ואת השיר "תפני מקום" לאלבומה של הזמרת גלי עטרי (2015).
בפברואר 2017 יצא "בדלת הראשית", אלבומה הרביעי של בטי המוסיפה הפעם גם את שם משפחתה והיא מוצגת מעתה כ"בטי פבלו". אלבומה החדש של בטי מאופיין בסגנון קצבי ותיאטרלי, המשלב השפעות מוזיקליות תקופתיות והוא מציג את המסע האישי של בטי בשנים האחרונות.
בתחילת 2018, בזמן שהחלה לעבוד על אלבומה החדש בספרדית, הופיעה בתוכנית "אביב או אייל" בנבחרת של אייל עם השיר "Mírame" (תביט בי). השיר הוא הגרסה הספרדית לשיר "מצטער" שנכתב במקור בעברית על ידי מישה קירקילן, ועשור קודם הקליטה אותו בטי כסקיצה עבור אייל גולן במסגרת פרויקט שירים ישראליים שנכתבו בספרדית. הביצוע בתוכנית הוביל לתגובות נלהבות ולהחלטה להקליט אותו בסגנון ספרדי-אנדלוסי, יחד עם המפיק המוזיקלי ערן כרמי. בדצמבר 2018 יצא השיר "Mirame" לתחנות הרדיו כסינגל הראשון מתוך האלבום החדש.
באלבום החדש, חמישי במספר, שיצא בשנת 2021 בשם BETTY PABLO שכולו בספרדית, חושפת בטי את הצד הלטיני שלה ומשלבת בו פופ ונגיעות אתניות. את האלבום (מלבד השיר "Mirame") הפיק מוזיקלית אודי תורג'מן ומתארחים בו מוזיקאים בינלאומיים מארגנטינה וברזיל.
לשיר הבכורה Cuando Estás מתוך האלבום, צולם קליפ בבימויו של בימאי הקולנוע, חורחה גורביץ'. בקליפ מככב יחד עם בטי, השחקן רודריגו גונזלס. בטי הוזמנה בעקבות האלבום להופיע בברזיל ובארגנטינה.
בשנת 2022 התקבלה בטי לתיאטרון בית ליסין, להשתתף בתפקיד בולט ומרכזי במחזה "המחליפה" בבימויו של ליאור אשכנזי. המחזה נכתב על ידי רוני סיני, מוסיקה:ליאור רונן.
אריק בייאי
אריק ברטראן בייאי (בצרפתית: Eric Bertrand Bailly; נולד ב-12 באפריל 1994), הוא כדורגלן מחוף השנהב המשחק בעמדת הבלם במנצ'סטר יונייטד ובנבחרת חוף השנהב.
קריירה
בייאי נולד בעיר בינגרויל שבחוף השנהב, ובשנת 2011, כשהיה בן 17, עבר לספרד. בחודש דצמבר הצטרף לאקדמיית הנוער של אספניול, כשאת אשרת העבודה שלו במדינה קיבל רק בחודש אוקטובר של השנה הבאה. את הופעותיו הראשונות בקבוצות הבוגרות של אספניול ערך בייאי בעונת 2013/14 עם קבוצת אספניול ב' ששיחקה באותה העונה בליגה השנייה.
ב-5 באוקטובר 2014 ערך בייאי את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של אספניול, כשעלה כמחליף בדקות הסיום של ניצחונה הביתי של אספניול 2–0 על ריאל סוסידאד. זמן קצר לאחר הופעתו הראשונה בקבוצה, קודם בייאי לסגל הקבוצה הראשונה של אספניול.
ב-25 בינואר 2015 חתם בייאי על חוזה לחמש שנים וחצי בויאריאל, ששילמה עבורו 5.7 מיליון אירו. ב-22 בפברואר ערך בייאי את הופעת הבכורה שלו במדי ויאריאל בניצחון הביתי 1–0 על אייבר. ב-19 במרץ 2015 ערך בייאי הופעת בכורה אירופית, כשפתח בהרכב בהפסד 1–2 של ויאריאל לסביליה במסגרת הליגה האירופית.
ב-8 ביוני 2016 חתם בייאי לארבע שנים במנצ'סטר יונייטד ששילמה עבורו 38 מיליון אירו. ב-7 באוגוסט, ערך בייאי את הופעת הבכורה שלו במדי מנצ'סטר יונייטד בניצחון 2–1 על לסטר סיטי במסגרת מגן הקהילה. ב-14 באוגוסט, ערך ביילי את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג בניצחון קבוצתו 3–1 על בורנמות'. בייאי קיבל את תואר איש המשחק בשני משחקיו הרשמיים הראשונים בקבוצה. עד מהרה הפך לשחקן הרכב ביונייטד. ב-19 באוגוסט 2017 כבש את שער הליגה הראשון שלו במדי היונייטד, כאשר כבש את השער הראשון של קבוצתו במסגרת המחזור השני מול סוונסי סיטי.
קריירה בינלאומית
ב-29 בדצמבר 2014 נכלל בייאי בסגל 23 השחקנים של נבחרת חוף השנהב לגביע אפריקה לאומות 2015. ב-11 בינואר 2015 ערך בייאי את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת חוף השנהב, במסגרת משחק ידידות נגד נבחרת ניגריה. בייאי שיחק בכל ששת המשחקים של גביע אפריקה לאומות 2015, שבסיומו זכתה נבחרתו בגביע.
דאגלס מורטון דנלופ
דאגלס מורטון דַנְלוֹפּ (באנגלית: Douglas Morton Dunlop; 1909–1987) היה מזרחן בריטי וחוקר בעל שם של ההיסטוריה האסלאמית והאירו-אסייתית.
חייו והשכלתו
נולד באנגליה. למד בבון ובאוקספורד אצל ההיסטוריון פאול קאהלה (1875-1964. עבודתו הושפעה גם מחוקרים כמו זקי ולידי טוגאן, מיכאיל ארטמונוב וגיאורגי ורנדסקי.
תערוכת הכלבים
תערוכת הכלבים (באנגלית: Society Dog Show) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1939 שהופק על ידי וולט דיסני הפקות והופץ על ידי RKO Radio Pictures. בסרט, שביים ביל רוברטס, מככבים מיקי מאוס ופלוטו כשלצידם מופיעה פיפי, כלבה פקינז המשמשת כמושא אהבתו של פלוטו. זהו הסרט הקצר ה-104 בסדרת סרטי "מיקי מאוס" שיצא לאקרנים והראשון באותה השנה.
עלילה
מיקי מאוס נכנס עם פלוטו לתערוכת כלבים ראוותנית. השניים מגיעים לשם במכונית עץ מאולתרת. בזמן שמיקי מטפח את מראהו של פלוטו, האחרון מוצף באושר כשהוא מניח את מבטו על פיפי הפקינזית. כאשר פלוטו נקרא לדוכן השופטים, מיקי גורר אותו לשם במהירות. דברים לא נראים טוב עבור מיקי ופלוטו לאחר שהוא תוקף את השופט (עקב גסות רוח שלו כלפי פלוטו), וכתוצאה מכך השניים מסולקים החוצה.
למשמע הכלבים פעלולנים העולים לבמה להופיע, מיקי מחליט להכניס מחדש את פלוטו לתערוכת הכלבים בתור כלב פעלולים, אך פלוטו אינו מרוצה מהרעיון. כאשר הצלם מצלם את כלבי הפעלולנים, אבקת הפלאש של המצלמה מציתה המסך, גורמת לשריפה לפרוץ בבניין. פיפי נתקעת מתחת למעמד מיקרופון שנפל. כשמיקי עומד לחזור פנימה עם פלוטו ככלב הסקטים, קהל של אנשים וכלבים עובר על פניהם ונמלט החוצה. פלוטו שומע את פיפי ובאומץ רב נכנס פנימה, עדיין עם הגלגיליות שלו, ובעוד מיקי מנסה לעקוב אחריו דרכו נחסמת עקב פסולת שנפלה מהשריפה. לאחר דרך מפרכת ומסוכנת להגיע אל פיפי, פלוטו מצליח להציל אותה רגע לפני שהיא נופלת לתוך הלהבות. הזוג בורח מהבניין הבוער דרך החלון ונוחת על צינור ניקוז שמתקפל מטה כמו קפיץ ומשגר אותם החוצה לרחוב. מיקי והשאר מתאספים סביב פלוטו והשופט אף מעניק לו מדליה כאשר כל הקהל מריע לו, מברך אותו כגיבור. לאחר מכן פלוטו משתמש באוזן שלו כדי למשוך את פיפי מאחורי המדליה, ככל הנראה בכדי לחלוק איתה נשיקה.
דמויות ומדבבים
הסרט הופץ בישראל בדיבוב עברי, כשעל מלאכת הדיבוב הייתה אחראית שפרירה זכאי.
דאנקו (אי)
האי דאנקו (באנגלית: Danco Island) הוא אי המצוי מדרום לתעלת אררה, בסמוך לחוף המערבי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
אורכו של האי 2 קילומטרים. האי מתנשא לגובה של 131 מטרים מעל פני הים.
באי מושבת פיגווינים גדולה.
בשל חשיבותו ההיסטורית של האי, ובשל מושבות הפינגווין, הוכרז האי כאתר מורשת היסטורי וכאתר טבע מוגן על פי האמנה האנטארקטית, מסיבות אלה האי הוא אתר תיירות (והאמנה מגבילה את מספר המבקרים באי).
גילוי האי
האי התגלה על ידי המשלחת האנטארקטית הבלגית, שחקר את אנטארקטיקה בין השנים 1899–1897 בפיקודו של אדריאן דה ז'רלש.
האי מופה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד, ומופה מהאונייה נורסל בשנת 1955.
תחנה O
באי דאנקו הייתה ממוקמת תחנת המחקר הבריטית - תחנה O (באנגלית: Station O), תחנה זו פעלה מה-26 בפברואר 1956 ועד ה-22 בפברואר 1959 במטרה למפות את האזור ולחקור את הגאולוגיה שלו.
הבקתה הראשית של תחנת המחקר נקראה "ארנדאל" (Arendal), והיא נהרסה על ידי הסקר האנטארקטי הבריטי באפריל 2004; מהמבנה נותרו רק יסודות הבטון של המבנה.
מקור השם
שמו של האי ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
האי נקרא על שמו של אמיל דאנקו (Emile Danco), איש המשלחת האנטארקטית הבלגית, אשר מת על סיפונה של האונייה בלגיקה בעת היותו חלק מהמשלחת.
נד זליץ'
קריירת מועדונים
זליץ' החל את הקריירה במועדונים שונים באוסטרליה, ובשנת 1992 עבר לאירופה, כאשר חתם בבורוסיה דורטמונד מהבונדסליגה. זליץ' השתלב היטב בקבוצה, בה היה חלק מחוליה הגנתית שכללה את השוער שטפן קלוס, ושחקני השדה גינטר קוטובסקי, שטפן רויטר, בודו שמידט ומיכאל שולץ. בעונתו הראשונה בקבוצה, סיימה דורטמונד במקום הרביעי בבונדסליגה, והגיעה לגמר גביע אופ"א, בו הפסידה הקבוצה במפגש כפול ליובנטוס. זליץ' נעדר מהמשחק הראשון בו הפסידה דורטמונד 3-1, ושיחק 90 דקות בגומלין בטורינו, בו יובנטוס ניצחה 3-0, ו-6-1 בסיכום שני המשחקים. גם בעונתו השנייה של זליץ' בדורטמונד, 1993/94, סיימה הקבוצה במקום הרביעי. בעונת 1994/95, זכתה דורטמונד באליפות הבונדסליגה, אך זליץ' ערך בעונה זו ארבע הופעות בלבד.
בקיץ 1995 עזב זליץ' את בורוסיה דורטמונד וחתם בקווינס פארק ריינג'רס האנגלית, אך לא התאקלם במועדון וסבל מפציעות רבות, ועזב בפגרת החורף לאחר שערך 11 הופעות בלבד. זליץ' חתם באיינטרכט פרנקפורט מהבונדסליגה, שהייתה מסובכת בתחתית הטבלה לאחר מספר עונות בצמרת הליגה. למרות שהצטרף לחוליית הגנה איכותית שכללה את השוער אנדראס קפקה ושחקני השדה אובה בינדוואלד, סלובודן קומליינוביץ', מנפרד בינץ ויורג בומה, נשר זליץ' עם איינטרכט פרנקפורט אל הבונדסליגה השנייה, ועזב את המועדון.
בקיץ 1996 נערך בניו יורק משחק אול-סטאר בין נבחרת ברזיל, אלופת העולם דאז, לבין נבחרת שאר העולם, שאומנה על ידי ריצ'רד מולר נילסן. זליץ' נכלל בנבחרת שאר העולם, ביחד עם שחקנים כמו יורגן קלינסמן, ג'ורג' ואה, מרסל דסאי, לותר מתאוס, דויד ז'ינולה ופרננדו רדונדו.
את עונת 1996/97 העביר באוקזר, שזכתה בעונה הקודמת באליפות היסטורית. זליץ' היה מיועד להחליף את לורן בלאן בהגנה, לאחר שהאחרון עבר לברצלונה. זליץ' ואוקזר סיימו את העונה במקום השישי, ובליגת האלופות הודחו ברבע הגמר לאחר הפסד במפגש כפול לקבוצתו לשעבר של זליץ', בורוסיה דורטמונד, שהמשיכה עד לזכייה היסטורית במפעל.
זליץ' עזב את אוקזר בקיץ 1997 לאחר עונה אחת, וחתם במינכן 1860, שם שיחק בצוותא בן ארצו פול אגוסטינו. בעונתו הראשונה בקבוצה, 1997/98, ערך 13 הופעות בלבד, אך בעונות הבאות הפך זליץ' לשחקן חשוב בקבוצה, כשהחל לשחק בקישור האחורי ולא בהגנה, ושיתף פעולה עם הראלד צ'רני, הורסט הלדט ועבד א-רחים וכילי. בתקופה זו מינכן 1860 הייתה בצמרת הכדורגל הגרמני, ואף סיימה במקום הרביעי בעונת 1999/00. בעונת 2001/02 ירד מעמדו של זליץ' בקבוצה, והוא עזב בפגרת החורף את הקבוצה לאחר ארבע עונות וחצי, בהן ערך 102 הופעות ליגה.
בתחילת 2002 חתם זליץ' במועדון היפני קיוטו פרפל סנגה, ואחר כך באוראווה רד דיימונדס, עמה זכה בגביע היפני. בעונת 2004/05 חזר זליץ' לאירופה כאשר חתם בוואקר טירול האוסטרית, שם שיחק עונה אחת. בשנת 2005 עבר זליץ' לשחק במולדתו אוסטרליה, כשחתם בניוקאסל ג'טס, עמה סיים במקום הרביעי בליגה, אך סבל מפציעה שהצריכה ניתוח והשביתה אותו לתקופה ארוכה. אחר כך חתם זליץ' בהלמונד ספורט ההולנדית, שם ערך שבע הופעות בלבד, תחת המאמן חרלד וננבורג, עמו שיחק במינכן 1860. בינואר 2007 חתם זליץ' בדינמו טביליסי מליגת העל הגאורגית, אותה אימן הצ'כי דושאן אוהרין. בעונת 2007/08 זכה זליץ' באליפות עם דינמו טביליסי, על אף שכמעט לא שיחק. בתום עונה זו פרש ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית
זליץ' שיחק בנבחרות אוסטרליה הצעירות, ובשנת 1991 ערך את הבכורה בנבחרת אוסטרליה הבוגרת. זליץ' השתתף עם נבחרת אוסטרליה האולימפית ושימש קפטן באולימפיאדת ברצלונה בשנת 1992, בה אוסטרליה סיימה במקום הרביעי, לאחר הפסד בקרב על מדליית הארד לנבחרת האולימפית של גאנה בתוצאה 1-0. בשנת 1997 זליץ' השתתף עם נבחרת אוסטרליה בגביע הקונפדרציות 1997, והגיע עמה עד הגמר, בו הובסה אוסטרליה על ידי נבחרת ברזיל בתוצאה 6-0. בשנת 1999 הסתכסך זליץ' עם מאמן נבחרת אוסטרליה דאז פרנק פרינה, ומאז לא שיחק יותר בנבחרת. סך הכל ערך זליץ' 34 הופעות בינלאומיות, והבקיע שלושה שערים.
תארים
עם בורוסיה דורטמונד:
עם אוראווה רד דיימונדס:
חיים אישיים
נד זליץ' הוא אחיו של איוון זליץ', גם הוא כדורגלן, שהתפרסם באוסטרליה גם כשחקן ודוגמן. ושל השחקנית לוסי זליץ'.
טאנוטר
טאנוטר(בארמנית: Տանուտեր, מ"טון" = "בית" + " טר" = אדון) היה תואר אצולה ארמני מימי קדם וימי הביניים ועד לתקופה המודרנית. מקור השם במילים "טון" שמשמעותו "בית, ו "טר" שמובנו "אדון". התואר היה בשימוש מימי קדם בשביל זקני השבט ("פטריארכים"), שנקראו "אקו", "טאנמץ" או "טאנוטר". גם לאשה הזקנה של השבט היה תואר מקביל – "טאנטיקין".
יחסי הונגריה–צ'כיה
בין הונגריה לבין צ'כיה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, ואף שיתוף פעולה בנושאים שונים. כמו כן השתיים חברות בקבוצת וישגראד, באיחוד האירופי ובנאט"ו.
שלטון בית הבסבורג
בשנת 1526 נהרג לאיוש השני, מלך בוהמיה והונגריה בקרב מוהאץ', ובעקבות כך סופח שטחם של ממלכת בוהמיה וממלכת הונגריה לשלטון בית הבסבורג. בשנת 1804 הוקמה האימפריה האוסטרית אשר נכללו בה גם שטחי צ'כיה המודרנית וגם שטחי הונגריה המודרנית, ובשנת 1867 הוקמה האימפריה האוסטרו-הונגרית אשר הייתה מחולקת לשטחים האוסטריים ובוהמיה ומורביה (צ'כיה) בכללם, והשטחים ההונגריים אשר היה להם ממשל נפרד.
במהלך מלחמת העולם הראשונה לחמו כ-1.5 מיליון צ'כים בשירות הצבא האוסטרו-הונגרי, אולם במקביל הקימו פוליטיקאים צ'כים בהסכמת מדינות ההסכמה את הלגיונות הצ'כוסלובקיים, אשר לחמו בעיקר לצד הצבא הרוסי.
צ'כוסלובקיה (1920–1938)
בעקבות תוצאות מלחמת העולם הראשונה פורקה האימפריה האוסטרו-הונגרית, וב-1918 צורפו סלובקיה ורותניה הקרפטית, שהשתייכו להונגריה, למוראביה ובוהמיה ליצירת צ'כוסלובקיה, וכך אף הוסכם בחוזה טריאנון (1920).
מיד לאחר היווסדה, קם בצ'כוסלובקיה קו אנטי-הונגרי חזק, שהתבטא בסגירת האוניברסיטה המדעית אליזבת, ופירוק מונומנטים היסטוריים רבים שייצגו את האימפריה האוסטרו-הונגרית.
המיעוט ההונגרי (ולמיעוטים האחרים, כגון, גרמנים ורוסינים) לא נוכחו באספה המכוננת, ומשום כך לא הייתה להם השפעה על החוקה הצ'כוסלובקית החדשה. עם זאת, על הנייר לפחות, הובטחו זכויות המיעוט והשימוש בשפות המיעוט במערכת החינוך ובייצוג המקומי. אולם בפועל, שוויון זה מעולם לא מומש, שכן אלפי הונגרים וגרמנים אולצו למכור את אדמותיהם, נכלאו או שרכושם הוחרם.
בשל הקו האנטי-ההונגרי בצ'כוסלובקיה, הייתה ירידה ברמת הייצוג שלהם באספה הלאומית, והשפעתם על הפוליטיקה של צ'כוסלובקיה נותרה מוגבלת.
מלחמת העולם השנייה
במחצית השנייה של שנות ה-30 היו בהונגריה כאלה שראו בגרמניה הנאצית את הכלי באמצעותו יושבו להונגריה השטחים שאבדו לה. ואכן כבר בנובמבר 1937 הבטיח היטלר להונגרים כי יקבלו חלק מצ'כוסלובקיה, זאת במסגרת התוכנית הנאצית להשתלט על צ'כולובקיה ולפרק אותה.
בנספח שצורף להסכם מינכן, שנחתם ב-30 בספטמבר 1938, נקבע כי על צ'כוסלובקיה לשאת ולתת עם הונגריה על פתרון המחלוקות הטריטוריאליות שביניהן. באוקטובר אותה שנה הונגריה פתחה בדיונים עם צ'כוסלובקיה. לאחר מספר ימי דיונים הודיעו הצדדים על כישלון השיחות. ב-29 באוקטובר ביקשו הונגריה וצ'כוסלובקיה מאיטליה וגרמניה להיות לבוררים בסכסוך ביניהן, והודיעו מראש כי יכבדו את תוצאות הבוררות.
הבוררות התקיימה בטירת בלוודרה בווינה, ב-2 בנובמבר 1938. הבוררים היו שר החוץ הגרמני ריבנטרופּ ושר החוץ האיטלקי גליאצו צ'אנו. במשלחת הגרמנית השתתף גם הרמן גרינג. בראש המשלחת ההונגרית עמד שר החוץ קלמן קניה והשתתף בה גם פאל טלקי שמונה זמן קצר לאחר מכן לראש הממשלה. בראש המשלחת הצ'כוסלובקית עמד שר החוץ פרנטישק כבאלטובסקי.
בפסק הבוררות נקבע כי סלובקיה תעביר להונגריה שלושה מחוזות בסלובקיה, וכן שטחים נרחבים בזובקרפטיה, בסך הכל 12,000 קמ"ר. בשטחים שהועברו היו יותר ממיליון תושבים, מהם כ-60% הונגרים וכ-35% סלובקים.
ב-14 במרץ 1939 הכריזה סלובקיה על עצמאותה ועל הקמת הרפובליקה הסלובקית, וב-15 במרץ כבשו הגרמנים את צ'כיה והקימו את הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה. הונגריה הייתה בעלת ברית של גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה, וכשניסתה לחבור לבעלות הברית באוקטובר 1944 כבשו אותה הגרמנים והחזיקו בה עד סוף המלחמה.
השלטון הקומוניסטי
לאחר סיום המלחמה הוקמה צ'כוסלובקיה מחדש, והוחזרו לה כל שטחיה משנת 1938, למעט רותניה הקרפטית שנמסרה לברית המועצות.
בסוף שנות ה-40 הפכו שתי המדינות למדינות קומוניסטיות המקורבות לברית המועצות, ושתיהן אף היו חברות בברית ורשה. בשנת 1956 פרץ בהונגריה המרד ההונגרי אשר דוכא במהירות על ידי הצבא האדום, ובשנת 1968 פרצה מהפכת האביב של פראג, אשר אף היא דוכאה על ידי הצבא האדום בסיוע כוחות מברית ורשה, וביניהם אף כוחות הונגריים.
סכרי נאג'מארוש-גאבצ'יקובו
"אמנת בודפשט" משנת 1977, בין הונגריה לצ'כוסלובקיה, הייתה תוכנית להקמת סכרים על הדנובה ולהקמת תחנת כוח הידרואלקטרית. הפרויקט המשותף נועד לכסות שטח של כ-150 ק"מ, לאורך הגבול בין סלובקיה להונגריה, מגאבצ'יקובו, סלובקיה, במערב, לנאג'מארוש, הונגריה, במזרח. הבנייה החלה בתקופת קריסת ברית המועצות בשנת 1991, אבל רק בצד הסלובקי. בשנת 1989 הונגריה השעתה את השתתפותה, ובשנת 1992 נסוגה מן האמנה, תוך התייחסות לסוגיות סביבתיות. הדבר עורר מחלוקת בינלאומית שטרם נפתרה בין סלובקיה להונגריה.
צ'כיה
השלטון הקומוניסטי בצ'כוסלובקיה הופל במהפכת הקטיפה בשנת 1989, ובאותה שנה נפתחו גם הגבולות בהונגריה ובשנת 1990 נערכו במדינה בחירות חופשיות. בשנת 1992 הוביל ראש ממשלת סלובקיה ולדימיר מצ'יאר מהלך של הפרדה מהרפובליקה הצ'כית, ובעקבותיו פוצלה המדינה הפדרלית של צ'כיה וסלובקיה, בדרכי שלום, באופן רשמי ב-1 בינואר 1993.
בשגרירות פועלת תערוכה קבועה לכבוד עמנואל זימה שזכה לתואר חסידי אומות העולם והיה בין עובדי השגרירות לפני מלחמת העולם השנייה.
יחסים דיפלומטיים
להונגריה יש שגרירות בפראג, ואילו לצ'כיה יש שגרירות בבודפשט.
דיוגו דאלו
ז'וזה דיוגו דאלו טיישיירה (בפורטוגזית: José Diogo Dalot Teixeira, נולד ב-18 במרץ 1999) הוא כדורגלן פורטוגלי אשר משחק בעמדת המגן הימני והשמאלי וגם בעמדת הקשר האחורי במנצ'סטר יונייטד ובנבחרת פורטוגל.
קריירה
ב-2008 כשדאלו היה בן 9 בלבד הוא נרשם לקבוצת הילדים של פורטו, הוא התקדם והתפתח ויצא לו לשחק בכל קבוצות הילדים והנוער של פורטו. ב-2017, העלה אותו לראשונה מאמן פורטו סרג'יו קונססאו לקבוצה הבוגרת, בעונה זו הוא רשם רק 6 הופעות במדי הקבוצה. במשחקו הראשון בקבוצה הבוגרת של פורטו דאלו רשם 90 דקות בהפסד 1–2 נגד לייקסוס.
ב-6 ביוני 2018 דאלו חתם על חוזה ל-5 עונות במנצ'סטר יונייטד, אשר קנתה אותו מפורטו בסכום של 19 מיליון ליש"ט. דאלו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ב-19 בספטמבר 2018 בניצחון החוץ של מנצ'סטר יונייטד 0–3 מול יאנג בויז.
ב-4 באוקטובר 2020 הושאל למילאן לעונה אחת.
תארים
פורטו
נבחרת פורטוגל
מסגד חוסיין-שאחובה
מסגד חוסין-שאחובה (במקדונית: Хусеин-шахова џамија) או מסגד חוסין-שאה (במקדונית: Џамија на Хусеин-шах) הוא מסגד בכפר סראי, מקדוניה הצפונית. מסגד זה הוא אתר מורשת תרבותית של מקדוניה הצפונית.
מקום
מתחם המסגד ממוקם כחמש מאות מטרים מהנהר וארדאר, ממש בכניסה לכפר סראי.
היסטוריה
המסגד נבנה ב-1553–1556 על ידי חוסיין שאה באמצע המאה ה-16. על פי הכיתוב מעל הכניסה למסגד, הבניין הושלם כשחוסיין שאה כבר נפטר.
המסגד ניזוק מספר פעמים: בשרפה הגדולה של 1689, אחר כך במהלך הכיבוש הבולגרי במלחמת העולם השנייה, וכן בגלל רעידת האדמה בסקופיה של 1963. לאחר מכן, נעשו מספר מאמצי שימור ושחזור המבנה, ששינו משמעותית את מראה המסגד.
ב-2017, נערכו חפירות שהיו הכרחיות להכנת פרויקט לשימור ושיקום המסגד. אחריהם הוצגו עבודות שימור על הבניין, המגרש והחצר והן הושלמו ב-2018. מול המסגד הוקמה מרפסת זכוכית חדשה.
ארכיטקטורה
מתחם המסגד מורכב ממסגד, טורבה, בית קברות טורקי, מזרקה ומבני מנהלה אחרים. ידוע שבעבר הייתה מדרסה שנהרסה ומיקומה המדויק אינו ידוע.
מסגד
למסגד יש בסיס מרובע מקומר בכיפה, וקיבל את המראה הנוכחי של המרפסת לאחר השיקום מרעידת האדמה בסקופיה ב-1963.
המסגד נבנה מסלע, והכיפה מונחת על גג נמוך ומכוסה ב-8 אריחים גדולים. אל המסגד, נכנסים מצפון, ישירות דרך דלת עם מסגרת אבן ושער מעוטר בנישה רדודה עם לוח משיש שעליו ישנו כיתוב בערבית.
המרפסת לא הייתה קיימת בהתחלה, אך עם עבודת השימור האחרונה נבנתה גרסה מודרנית של המרפסת במקום בו נמצאת שטיח התפילה.
מינרט
המינרט של המסגד, העשוי מסלע, ממוקם בצד המערבי של המסגד, הוא דק וגובהו כ-22.5 מטר. מתחת למינרט, יש קישוטי נטיפים. כדי להגיע לאזור המינרט, ישנם 80 מדרגות בשביל להגיע לשם.
טורבה
בחצר המסגד יש טורבה סגורה דו-צדדית, בה קבור מייסד המסגד, חוסיין-שאה.
בלגיה באירוויזיון 2020
בלגיה תוכננה להשתתף באירוויזיון 2020 שנועד להתקיים באולם אהוי רוטרדם בעיר רוטרדם שבהולנד. זו הייתה צפויה להיות ההשתתפות ה-62 של בלגיה בתחרות, אך עקב מגפת הקורונה אירוויזיון 2020 בוטל. המידע להלן מציג את התכנון והפעילות טרם הביטול.
באירוויזיון
בלגיה הייתה צריכה להשתתף בחצי-הגמר הראשון ולנסות להעפיל לגמר התחרות.
קרחון ברגה
קרחון ברגה (באנגלית: Breguet Glacier) הוא קרחון הזורם לתוך מפרצון סיירבה, דרומית לקרחון גרגורי, בחוף המערבי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
גילוי הקרחון
הקרחון מופיע לראשונה במפה של ממשלת ארגנטינה משנת 1957.
מקור השם
הקרחון נקרא על שמם של לואי ברגה, וז'אק ברגה - מהנדסי אווירונאוטיקה צרפתים שבנו את המסוק הראשון.
הפצצת גרניקה
הפצצת גרניקה הייתה הפצצה אווירית של חיל האוויר הגרמני והאיטלקי על העיר הבסקית גרניקה שבספרד. המתקפה התרחשה ב-26 באפריל 1937 בזמן מלחמת האזרחים בספרד, וגרמה להרס רב ולטבח באזרחים. הממשלה הבסקית דווחה על 1,654 איש שנהרגו, אך קיימות גם הערכות שמדובר על מאות הרוגים. ההפצצה היא הנושא של יצירה מפורסמת של הצייר פבלו פיקאסו, גרניקה.
מצב הכוחות במלחמת האזרחים
גרניקה הייתה באופן היסטורי מרכז חשוב של האוכלוסייה הבסקית. ההנהגה הבסקית התכנסה באופן מסורתי תחת עץ אלון עתיק בעיר. בתקופה שלפני ההפצצה, הכוחות הלאומניים בפיקודו של פרנקו התקדמו לתוך שטחים בשליטת הממשלה הרפובליקנית. הממשלה הבסקית, שהורכבה מלאומנים בסקים ומאנשי שמאל, הגנה על מחוז ביסקאי בו נמצאת גרניקה, מפני הלאומנים, בעזרת הצבא הבסקי. באותו זמן, העיר גרניקה עמדה בין הכוחות הלאומניים לבין העיר בילבאו, שכיבושה נחשב בעיני הלאומנים למפתח לניצחון בצפון ספרד. גרניקה הייתה גם נתיב נסיגה עבור הכוחות הרפובליקניים מצפון-מזרח ביסקאי.
יום השוק
יום שני, בו התרחשה ההפצצה, היה באופן מסורתי יום שוק בגרניקה. יום השוק ריכז בעיר מספר רב של תושבים מהעיר ומסביבתה.
הפצצות טרור גרמניות
הפצצות טרור גרמניות קודמות כללו את הפצצת מדריד, ואת הפצצת הפליטים שנמלטו ממאלגה. ההפצצות הגרמניות במלחמת האזרחים בספרד הונעו משתי מטרות:
המתקפה
המתקפה בוצעה בידי יחידת לגיון הקונדור של הלופטוואפה, שהייתה תחת פיקודם של הכוחות הלאומניים, ובידי מטוסים איטלקיים. השתתפו בה 21 מפציצים גרמניים ו3 מפציצים איטלקיים, שהשתמשו בפצצות במשקל 250 ו50 ק"ג, וכן בפצצות תבערה. בסך הכל הוטלו על העיר פצצות במשקל 22 טון.
ההפצצה החלה בשעה 16:30, ונמשכה גלים גלים, עד השעה 18:45. מלבד העיר עצמה הופצצו גם הדרכים שסבבו אותה שהיו מלאות בפליטים שנמלטו מהעיר.
תוצאות ההפצצה
ההפצצה השמידה כליל שלשה רבעים מהמבנים בעיר, ובנינים רבים נוספים נפגעו. מספר ההרוגים שנוי במחלוקת. הממשלה הבסקית דיווחה על 1,654 הרוגים. עד שנות השבעים מקובל היה לחשוב שהיו מעל 1,000 הרוגים, אך בשנים האחרונות מקובלים מספרים נמוכים מכך, של כמה מאות בודדות. ארכיונים רוסים שנחשפו גילו דיווח מ-1 במאי 1937, על 800 הרוגים. מספר זה לא כולל גופות שנמצאו מאוחר יותר בין ההריסות, או פצועים שמתו בהמשך מפצעיהם.
ימים ספורים לאחר המתקפה כוחות לאומניים כבשו את העיר ללא התנגדות משמעותית.
התגובות להפצצה
גרניקה הפכה לסמל לסבל של אזרחים מהמלחמה. העיתונות העולמית סיקרה בהרחבה את הטבח באזרחים ואת החרבת העיר, ודעת הקהל בעולם זועזעה מהאירוע. הצייר פבלו פיקאסו יצר את הציור גרניקה כתגובה לאירוע. הציור עצמו מוצג היום במוזאון הלאומי לאומנות במדריד, ועותק שלו מוצג על קיר של בניין האומות המאוחדות בכניסה לחדר מועצת הביטחון, כזיכרון למוראות המלחמה.
אונס נערה (הלכה)
אונס נערה בתולה הוא פשע המתואר בתורה אשר המבצעו נענש בחיובו לשלם לאבי הנערה קנס של חמישים שקל (מידת משקל מקראית) כסף, ובחובתו לשאת את אנוסתו אם זהו רצונה, ומניעת הזכות לגרש את אנוסתו לעולם.
על פי ההלכה, על מנת שהאישה תחשב כאנוסה, על הנאנסת לצעוק ולקרוא לעזרה בזמן האונס, אם המעשה היה במקום שאפשר שאחרים ישמעו את צעקותיה (בעיר). במידה ולא צעקה, ההלכה מגדירה את היחסים כיחסי מין בהסכמה, גם במידה והאישה הנאנסת נשואה. במקרה כזה תחשב נערה בתולה כמפותה.
מקור הדין
נאמר בתורה :.
דין האונס
התורה קנסה את האדם האונס נערה, לשלם לאביה 'חמישים שקל' כלומר חמישים סלעים שהם מאתיים דינרים, שהיו בשימוש בזמן התלמוד.
מלבד תשלום זה מתחייב האנס לישא את הנערה בעל כורחו, ונאסר עליו מלגרשה כל חייו. נישואים אלו הם בכפוף להסכמת הנערה, ואם אינה חפצה בהם יכולה לסרב, שכך הבינו חכמים את הפסוק "ולו תהיה לאשה" - מדעתה. מלבד הנערה, הנישואין תלויים גם ברצון אביה שאף הוא יכול לעכב עליהם. במקור דין זה נחלקו אמוראים: לדעת אביי, זוהי סברא מכוח הכלל של לא יהא חוטא נשכר, שכן אלמלא אנסה היה יכול אביה לעכבו מלישא אותה, שהבת היא ברשות אביה עד עת בגירותה. רבא לעומתו לומד דין זה בקל וחומר מדין המפתה, שם מפורש בתורה שיכול אביה לעכב על הנישואים. בהקשר לחובה זו נפסק בשולחן ערוך:
גיל האישה
בהלכה, ישנם שלושה "זמנים" באישה. "קטנה", "נערה" ו"בוגרת". קטנה היא מזמן לידתה ועד הגעתה לגיל שתים עשרה והבאת שתי שערות בגופה. נערה היא מעת הגעתה לגיל זה ועד שישה חודשים לאחר מכן. לאחר זמן זה הא נעשית בוגרת. לדעת רבי מאיר אין חיוב הקנס של אונס אלא באונס נערה, אך לא באונס קטנה. לשיטת חכמים "קטנה מבת שלוש שנים ויום אחד ועד שתיבגר יש לה קנס". להלכה נפסק כדברי חכמים. לדעת כולם אין תשלומי קנס באונס בוגרת.
חילוקים אלו אינם אלא לעניין חיוב ה"קנס" שחייבה התורה (חמישים שקל כסף), אך בכל מקרה חייב האונס בשאר התשלומים הרגילים של צער, בושת ופגם, ככל חובל בחברו.
כמו כן, מפורש בתורה שחובת תשלום הקנס הוא רק באונס נערה בתולה, היינו נערה שלא נבעלה לאיש. האונס נערה בעולה פטור מקנס, אך מכל מקום חייב בשאר התשלומים כאמור.
יש מחלוקת בין הפוסקים, אם אונס "בוגרת" חייב לשאתה (אם היא רוצה) כדין אונס נערה. או שכשם שפטור מתשלומי "הקנס" כך פטור מהמצווה והלאו שחייב להתחתן איתה. על כל פנים יכול האונס לטעון קים לי כהשיטות המקילות.
תשלומי חובל
מלבד חובת תשלומי קנס בעד הנאת שכיבה, מתחייב האונס בתשלומי חובל, המכונים "חמישה דברים", בהם ריפוי, צער ותשלומי בושת.
אמוראים האריכו להסביר עבור איזה צער משלם האונס (תשלומי צער צריכים להיות עבור צער פיזי, שכן הם באים בנוסף לתשלומי הבושת אותם משלם האנס). מסקנת הגמרא היא שהצער המשולם הוא עבור "צער פיסוק רגליים", שאינו קיים בביאה רגילה שכן "אינו דומה נבעלת באונס לנבעלת ברצון".
חומר האונס על המפתה
דין האונס חמור מדין המפתה, שהמפתה אינו משלם את הקנס אלא אם אינו נושא את המפותה לאשה, הרי שהאונס משלם מיד את הקנס לאביה, אף על פי שנושאה לאשה, שנאמר באונס: "ונתן האיש השוכב עמה לאבי הנערה חמשים כסף ולו תהיה לאשה".
הקנס בזמננו
ככל דיני קנסות, גם קנס האונס והמפתה לא קיים בזמננו. הסיבה לכך היא שעל מנת לדון בדיני קנסות יש צורך בשלושה דיינים "סמוכים" (ראו: חידוש הסמיכה). כיום פסק השולחן ערוך שבית דין.
בן סובק
בן סובק (באנגלית: The Son of Sobek) הוא ספר פנטזיה משנת 2013 שנכתב על ידי ריק ריירדן. הספר מפגיש בין שתי דמויות מסדרת "פרסי ג'קסון והאולימפיים" והמשכה "גיבורי האולימפוס" עם דמויות מסדרת "משפחת קיין", ומתאר הרפתקה משותפת של פרסי ג'קסון וקרטר קיין.
הספר תורגם לעברית ב-2017 בהוצאת "גרף".
עלילה
לאחר ששמע על הפרעות קסומות באזור לונג איילנד, קרטר הולך לחקור את שמתרחש באזור. הוא נבלע במפתיע על ידי תנין אימתני, אך פרסי ג'קסון דוקר את התנין בישבן והוא מקיא את קרטר ובורח. לאחר מספר חילוקי דעות הקשורים למוצאן של שתי הדמויות - במהלכן נלחמו ג'קסון וקיין - הם נזכרים במפלצת, שכבר הגיעה לעיר ניו יורק והחלה לזרוע הרס. אז משער קיין כי מדובר בפטסוחוס, בנו של האל המצרי סובק, ובשל כך בן אלמוות כל עוד הוא נושא לצווארו את קולר הזהב שלו. פרסי וקרטר מאחדים כוחות בניסיון להוריד את הקולר; בסופו של קרב הם מצליחים להביס את פטסוחוס ולהוריד ממנו את הקולר, והמפלצת הופכת חזרה לתנין תינוק.
פרסי וקרטר חושדים בכך שהקולר לא נענד על ידי התנין בטעות, אלא בגלל מישהו המעוניין בפגישתם - אולי מישהו שיודע שאיחוד כזה יוביל לאסון. בשל כך פרסי וקרטר נפרדים, וקרטר נותן לפרסי סימן, המאפשר לפרסי לקרוא לקרטר בכל עת שיחפוץ.
ספרי המשך
במאי 2014 יצא באנגלית ספר המשך הנקרא "המטה של סראפיס" (The Staff of Serapis) ועוסק באנבת' צ'ייס, חברתו של פרסי, ובסיידי קיין, אחותו של קרטר. ספר נוסף, שלישי בסדרת הספרים, בשם "הכתר של תלמי" (The Crown of Ptolemy), יצא בשפה האנגלית וגיבוריו הם אנבת', קרטר, סיידי ופרסי.
Out of Space
Out Of Space (בעברית: מחוץ לחלל) הוא שיר של להקת המוזיקה אלקטרונית הפרודיג'י משנת 1992. השיר הופיע באלבום בכורה של הלהקה Experience ויצא כסינגל הרביעי מאלבום זה. השיר לקח דגימה מהשיר Chase the Devil משנת 1976 של הזמר מקס רומיאו כמו גם שלקחו כדוגמה מספר שורות של הזמר Kool Keith משירו Critical Beatdown משנת 1988. השיר ללא ספק הינו המוצלח ביותר מתקופתה המוקדמת של הלהקה ומתחילת דרכה, ולעיתים קרובות נוגן בהופעה חיה על ידי הלהקה. איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי קיבע את השיר למעמד של זהב במאי 2021. בשנת 2005 הוציאה Audio Bullys הבריטית את השיר כרימיקס לסינגל Voodoo People / Out of Space מתוך אלבום האוסף Their Law: The Singles 1990–2005.
ביקורות לשיר
בפרשנות השבועית שלו במצעד הסינגלים הבריטי, אמר ג'יימס מאסטרטון כי "השיר הזה ללא ספק הוא הכי מסחרי שלהם עד כה. השיר אולי לא ממש קידם אותם יותר מידי הלאה, אך יחד עם זאת זהו השיר הרביעי שלהם שנכנס למצעד הסינגלים הבריטי בשנה הזו, וזה לא משהו שכדאי לרחרח בו (להקל בו ראש)." צ'אלרס ארון ממגזין המוזיקה האמריקאי Spin כתב: "השיר מתפתל ומשתנה כל הזמן, וזה הטכנו ש"מכופף" את דעתך ומדגדג לך את הבטן."
מוצרי
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מדינת האגמים
מדינת האגמים (אנגלית: Lakes; ערבית: البحيرات, אלבחיראת) היה אחד מעשרת מחוזות דרום סודאן בין השנים 2011 ל-2015. שטחו הכולל היה כ-40,235 קמ"ר, גודל האוכלוסייה בו היה כ-695,730 נפש (נכון ל-2008) ובירתו הייתה העיר רומבק. מדינת האגמים הייתה אחת מארבעת המחוזות הנמצאים בחבל ארץ בחר אל-ע'זאל.
בחר אל ג'באל היה מחוז בחבל ארץ אקווטוריה שהופרד ממנה ב-1948. בצידו המזרחי גובל מחוז מדינת האגמים במחוז ג'ונגליי כשאת קו הגבול משרטט תוואי הנילוס הלבן, מצפון נמצא מחוז מדינת האיחוד, מצפון מערב נמצא מחוז ואראפ, מדרום מזרח נמצא מחוז אקווטוריה המערבית ומדרום גובל במחוז אקווטוריה התיכונה.
בדומה לשאר המחוזות בדרום סודאן גם מדינת האגמים חולקה לנפות. בראש כל נפה עמד נציב שמינה נשיא המדינה, סאלווה קיר מאיארדיט.
יחסי אוסטריה–ארמניה
יחסי אוסטריה–ארמניה הם יחסי החוץ בין אוסטריה לארמניה.
סקירה כללית
אוסטריה הכירה בעצמאות ארמניה ב-15 בינואר 1992 ושתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-24 בינואר 1992, זמן קצר לאחר קריסת ברית המועצות ועצמאותה מחדש של ארמניה. בשנת 2015 הכירה אוסטריה ברצח העם הארמני. נציג הקבע של ארמניה ב ממוקם בווינה.
בשנת 2012, ערך נשיא אוסטריה, היינץ פישר ביקור ממלכתי בארמניה, וביוני 2014 נשיא ארמניה, סרז' סרקזיאן ערך ביקור ממלכתי באוסטריה.
ארמנים באוסטריה
זמן קצר לאחר קרב וינה בשנת 1683 מצאו כמה סוחרים ארמנים שוק חדש באימפריה הבסבורגית, והם שניהלו בתחילה את בתי הקפה בווינה. בשנת 1772 כבשה אוסטריה את גליציה ובוקובינה כחלק מחלוקת פולין, ובכך השתלטה על הריכוז הגדול ביותר של ארמנים באירופה. בתחילת המאה ה-19, הארמנים האוסטרים נהנו ממעמד מוכר רשמית כקהילה דתית אוטונומית. הקהילה הארמנית בווינה צמחה ללא הרף, כך שכבר בשנת 1896 נעשו המאמצים הראשונים להקמת קהילה ארמנית-אפוסטולית. בשנת 1912 הוקמה בווינה קפלה קטנה.
מלחמת העולם הראשונה ותוצאותיה שינו את הקהילה הארמנית האוסטרית: אזור הארמנים בבוקובינה אבד במהלך המלחמה, אולם גל מהגרים הגיע לאוסטריה כתוצאה מרצח העם הארמני שביצעו הטורקים העות'מאנים בשנת 1915. כיום, כ-6,000 ארמנים חיים באוסטריה.
בני שנון
בני שנון (Benny Shanon, גם בן-ציון שנון; נולד ב-1948) הוא פרופסור אמריטוס לפסיכולוגיה קוגניטיבית באוניברסיטה העברית בירושלים. שימש בעבר כראש החוג לפסיכולוגיה.
ביוגרפיה
שנון, יליד תל אביב המתגורר בירושלים, למד פילוסופיה ובלשנות באוניברסיטת תל אביב והשלים דוקטורט בפסיכולוגיה באוניברסיטת סטנפורד. בשנת 2002 פרסם את ספרו "Antipodes of the Mind: Charting the Phenomenology of the Ayahuasca Experience" בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד אשר עוסק במחקר פנומנולוגי של חוויית השימוש בגפן הרוחות (Ayahuasca).
בשנת 2008 עלה שמו של שנון לכותרות בעקבות פרסום התאוריה שלו, הגורסת כי הן בראותו את הסנה הבוער, והן במעמד הר סיני היה משה בהשפעת קוקטייל פסיכדלי הדומה לגפן הרוחות. שנון טען כי הטקסים הדתיים של בני ישראל כללו שימוש בשני צמחים פסיכואקטיביים שהיו מצויים במדבר סיני ובנגב, ומשה עצמו השתמש בצמחים אלה.
ספר מיניאטורי
ספר מיניאטורי  (באנגלית: Miniature book), הוא ספר בפורמט זעיר, מודפס או בכתב יד הנפוץ בקרב אספנים ברחבי העולם. ההגדרות לגודלו של ספר בקטגוריה זו השתנו במרוצת הזמן. בשנת 1983 הוקמה באוהיו שבארצות הברית "אגודת הספרים המיניאטוריים" שהגדירה עבור האספנים האמריקניים כי גובהם, רוחבם ועוביים המקסימלי של ספרים מיניאטוריים לא יעלה על 3 אינץ'. הספרים המיניאטוריים ריתקו במשך מאות שנים אנשי דת, מדפיסים, מול"ים והשתמשו בהם בתקופות ובתרבויות שונות לצרכים שונים. הסוגים הנפוצים ביותר היו ספרי תנ"ך, אנציקלופדיות, מילונים, מילונים דו לשוניים, סיפורים קצרים, נאומים מפורסמים, תעמולה פוליטית, מדריכי טיולים, סיפורי ילדים, וכן מזעור של ספרים ידועים כגון כתבי ויליאם שייקספיר וסיפורי שרלוק הולמס שכתב ארתור קונאן דויל. רבים מן הספרים בתקופות הקדומות, היו כתובים ומצוירים ביד וכריכותיהם היו מעץ מגולף, ממתכת או מעור.
קטגוריות
הספרים המיניאטוריים מהמאה ה-19 שגודלם 4 אינץ' מכונים ספרים מיניאטוריים. ספרים שגודלם בין 3–4 אינץ' מכונים מקרומיניאטוריים, ספרים שגודלם קטן מ-1 אינץ' בכל ממדיהם, מכונים מיקרומיניאטוריים והספרים שגודלם קטן מרבע אינץ', מכונים אולטרה-מיקרומיניאטוריים.
ובלי (אקדח)
אקדח ובלי (באנגלית: Webley Revolver) הוא אקדח תופי שפותח על ידי חברת ובלי הבריטית ושימש כאקדח השירות הסדיר של כוחות הצבא הבריטי בין השנים 1887 ל-1963. דגמי הוובלי 0.445 אינץ' שימשו את כוחות הצבא הבריטי, האימפריה וחבר העמים הבריטי מסוף המאה ה-19 ועד לסוף מלחמת העולם הראשונה. בשנות ה-20 הוצאו דגמים אלו והפך הוובלי סימן 4 0.38 אינץ' לאקדח השירות הרשמי עד לשנות ה-60 ובמדינות אחרות אף עד לשנות ה-80.
אקדח הוובלי היה לאקדח השירות הסדיר הראשון בצה"ל ושימש בעיקר קציני שריון, תותחנים ומטה עד לשנות ה-80, הוא גם היה נפוץ מאוד לאורך תקופה זו במשטרת ישראל בתור אקדח השירות. בארץ הוובלי זכה לכינוי "נשבר" משום פעולת הטעינה של התוף שהצריכה פתיחה של האקדח על ציר במרכזו, מה שדומה לשבירת האקדח.
ובלי סימן 4 0.38 אינץ' (9 מ"מ)
בסוף מלחמת העולם הראשונה הגיע פיקוד הצבא הבריטי למסקנה כי אקדח קליבר 0.445 גדול מידי לשימוש צבאי מודרני, לאחר בחינת מספר אפשרויות התגבשה ההחלטה כי הקליבר האופטימלי הוא 0.38 (9 מ"מ) היורה כדורי 200 גריין (13 גרם). חברת ובלי הגישה את הדגם סימן 4 0.38/200 לבחינת הצבא, אך תחילה העדיף הצבא לאמץ את אקדח האנפילד מס' 2. חברת וובלי וסקוט אף תבעה את ממשלת בריטניה בטענה שהאנפילד מס' 2 היה למעשה העתק כמעט מוחלט לוובלי, פיתוח המס' 2 החל לאחר שמשרד המלחמה הבריטי קיבל לידיו את הוובלי סימן 4 לבחינה, חברת אנפילד שפיתחה אותו היא למעשה חברה ממשלתית. לאורך מלחמת העולם השנייה, קצב יצור אקדחי האנפילד לא עמד בדרישות הצבא ולכן הוובלי סימן 4 (0.38) התקבל גם הוא כאקדח שירות לצד האנפילד.
בעוד שהסימן 6 (0.445 אינץ') יצא משירות שדה רשמי בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה, הסימן 4 המשיך לשמש אקדח שירות עד לשנת 1963 כאשר הוחלף על ידי ה-FN HP. לאחר מכן הסימן 4 המשיך לשרת בצבאות וכוחות משטרה במספר מדינות סביב העולם, בהם גם הודו, הונג קונג וישראל. במהלך שנות ה-70 וה-80 הוחלף בהדרגה האקדח במקומות בהם שירת סביב העולם.
צה"ל ומשטרת ישראל
אקדחי ובלי ראשונים הגיעו לארץ כבר בתקופת המנדט הבריטי, הם הפכו במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20 לאקדחי השירות הסדיר הראשון של צה"ל. בתקופה זו היה זה הדגם 0.38 אינץ'/9 מ"מ (סימן 4) של הוובלי ששימש את הצבא הבריטי והגיע לישראל. אקדחים אלו היו נפוצים במיוחד במשטרת ישראל ושימשו את קציני צה"ל עד לשנות ה-80 של המאה ה-20, לרוב קציני שריון, תותחנים וקציני מטה.
אוטה דייכמן
אוטה דייכמן (בגרמנית: Ute Deichmann; נולדה ב-1951) היא היסטוריונית גרמניה של מדעי הביולוגיה והביוכימיה. משמשת כפרופסור חבר במחלקה לפילוסופיה באוניברסיטת בן-גוריון וראש מרכז ג'ק לייב לפילוסופיה והיסטוריה של מדעי החיים באוניברסיטה. בנוסף היא משמשת כחוקרת במכון לגנטיקה באוניברסיטת קלן בגרמניה ובעבר חקרה במרכז ליאו בק בלונדון לחקר תרבות יהדות גרמניה.
בין השנים 1970 ל-1975 סיימה לימודים המקבילים לתואר שני בביולוגיה באוניברסיטת בוכום בגרמניה. היא סיימה עבודת דוקטורט בשנת 1991 באוניברסיטת קלן בהדרכת פרופסור בנו מלר-היל (Benno Muller-Hill). נושא עבודתה, ההיסטוריה של הביולוגיה במשטר הנאצי, יצא כספר.
בשנת 1995 הוענק לה פרס לאדיסלוס לסט באוניברסיטת בן-גוריון ובשנת 2005 הוענקה לה מדליית גמלין ביילשטיין מהחברה הגרמנית לכימיה.
צבי שכטרמן
שנותיו הראשונות
שכטרמן נולד ב-1887, בעיירה סטארה סיניאווה בחבל פודוליה שבאוקראינה, כבן יחיד להוריו שרה מלכה ויחיאל שכטרמן. ב-1905 התקבל ללימודים בישיבה האודסאית בראשות חיים טשרנוביץ אך עוד לפני שנפתחו הלימודים אירעו פרעות בעיר, שכטרמן נפצע בראשו והלימודים נדחו בשנה. ב-1906 התחדשו הלימודים ושכטרמן סיים והוסמך ב-1909. על אף שלא למד אדריכלות התקבל לעבודה במשרד אדריכלים באודיסה שם עבד כ-3 שנים במהלכן למד את התחום. ב-1914 החל לעבוד בחברת בניין שם החל את דרכו כמחסנאי וסיים כמנהל החברה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, ב-1918 נתקל שכטרמן בגילויי אנטישמיות מצד חבריו לעבודה והחליט לעזוב את החברה.
פעילותו הציבורית בגולה
לאחר שעזב את חברת הבניה נבחר שכטרמן על ידי הקהילה היהודית באודסה לעמוד בראש ועד הקהילה ומתוקף תפקידו פעל להכניס סדר בפעולות הנהגת הקהילה. עקב חוסר היציבות ברוסיה שנגרמה עקב המהפכה הבולשביקית ב-1917 החליט שכטרמן לעזוב את רוסיה ועבר עם משפחתו לקישינב שם התקבל לעבודה כמורה לתנ"ך בגימנסיה העברית "מגן דוד" מייסודו של יהודה לייב צירלסון. לאחר 4 חודשי הוראה התבקש לעמוד בראש "הועד לעזרת ילדי רוסיה" שפעל להעביר סיוע לרעבי רוסיה דרך נהר הדנייסטר שהיווה את הגבול בין רוסיה ורומניה.
פעילותו ההתיישבותית
ב-1929 רכש שכטרמן קרקעות בקרבת גוש תל מונד, שנועדו לנטיעת פרדסים עבור משפחות החברות בהסתדרות "המזרחי" בארצות הברית. כוונת המהלך היה ליישב את המשפחות במקום כשהפרדסים יתחילו להניב פירות. תחילה נקרא המקום "גבעת חיים" על שם הרב חיים טשרנוביץ ובהמשך שונה השם לכפר יעבץ. במקום התיישבו העולים מארצות הברית וחבורת נוטעי הפרדסים כששכטרמן עצמו התיישב במקום עם משפחתו. בתקופת המרד הערבי הגדול הותקף היישוב, שהיה מבודד, על ידי תושבי הכפרים במשולש הגדול. בכל אותה תקופה המשיך שכטרמן במסעותיו לצפון אמריקה על מנת לשכנע יהודים לבוא ולהתיישב באדמות שרכש. מאמצים אלו נבלמו בתקופת מלחמת העולם השנייה אז נפסקו לחלוטין הנסיעות האזרחיות.
לאחר המלחמה עבר לתל אביב והיה ממיסדי בית הכנסת "פועלי צדק" שברחוב צ'לנוב.
משפחתו
שכטרמן נישא למרים לבית פרידמן ב-19 במרץ 1910 ולזוג נולדו חמישה ילדים, שלוש בנות ושני בנים. בנו הבכור, אברהם שכטרמן, שירת כסגן ראש עיריית תל אביב (1957–1959) וכחבר כנסת מטעם גח"ל והליכוד (1969–1977). בנו הצעיר, הרצל שפיר שירת כאלוף בצה"ל וכמפכ"ל המשטרה. שכטרמן נפטר ב-1947 והובא לקבורה בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב. אשתו נפטרה ב-1953
בליה חופית
בליה חופית היא בליה של קרקע והסרה של חוף או משקע של דיונה על ידי תנועת גלי ים, או על ידי פעילות של גאות ושפל, זרמי ים או ניקוז. גלים שנוצרים על ידי סופות, פרצי רוח או כלי רכב מהירים גורמים לסחיפה חופית שעלולה לגרום להיעלמותם של סלעי משקע ומשקעים לאורך זמן, או לפחות לחלוקה מחדש של משקעים חופיים; סחיפה באזור אחד עלולה לגרום להצטברות באזור אחר.
סקירה
המחקר של סחיפה וחלוקה מחדש של משקעים נקרא "מורפודינמיקה חופית". היא עלולה להיווצר על ידי תנועות של הידראוליקה, שחיקה, התנגשות וקורוזיה.
על חופים שאינם סלעיים התוצאה של בליה חופית היא מערכי סלע שעברו שינויים דרמטיים (או לא דרמטיים) באזורים בהם קו החוף מכיל שכבות של סלע או אזורי העתקים עם עמידות משתנה לבליה. אזורים רכים מתבלים הרבה יותר מהר מאזורים קשים, כשבדרך כלל התוצאה היא תצורות נוף כמו מנהרות, גשרים ועמודים. שחיקה פועלת גם באזורים שיש בהם פרצי רוח עזים, חול רפוי וסלעים רכים. ההסעה של מיליוני חלקיקי חול על ידי הרוח יוצרת תופעה של התזת חול. התופעה הזאת עוזרת לסחוף, להחליק ולמרק סלעים. שחיקה מוגדרת כבליה של משטחי סלע בדרך פעולה מכנית של סלע אחר או של חלקיקי חול.
גורמים המשפיעים על קצבי שחיקה
היכולת של גלים ליצור סחיפה של פני הצוק תלויה בגורמים רבים. העיקריים שבהם: גורמים נוספים: תהליכי בליה והסעה של מדרון, הידרולוגית המדרון, צמחייה, שחיקת רגל הצוק, הצטברות משקעים ברגל הצוק, התנגדות המשקעים שממוקמים ברגל הצוק לשחיקה והסעה, פעילות אנושית, סחיטת משאבים (Resource extraction) וניהול חופי (Coastal management).
פעילות הידראולית
הידראוליקה נגרמת כתוצאה מגלים המכים על פני הצוק וניצבים מול אוויר שנדחס בסדקים על ראשית הצוק. תהליך זה מפעיל לחץ על המסלע שמסביב ויכול באופן הדרגתי לנפץ ולהסיר חלקים. במשך זמן, הסדקים יכולים לגדול ולפעמים יוצרים מערות. הרסיסים/שבבים צונחים לקרקעית הים שם הם חשופים לפעילות גלית מתמשכת.
אטירציה
אטירציה מתרחשת כאשר גלים גורמים לדרדרת - חלקי אבן רופפים מתנגשים אחד בשני, משתפשפים ו"מכרסמים" הדדית ובאופן הדרגתי הם נהיים קטנים יותר, חלקים יותר ועגולים יותר. דרדרת גם מתנגשת עם בסיס פני הצוק ומכרסמת חתיכות קטנות של אבן מהצוק או שתהיה לו השפעה של שחיקה בדומה לשיוף על ידי נייר זכוכית.