cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Love Devotion Surrender
Love Devotion Surrender הוא אלבום אולפן משותף למוזיקאים קרלוס סנטנה וג'ון מקלפלין. האלבום נוצר כמחווה לאלבומו של ג'ון קולטריין, A Love Supreme. באלבום השתתפו גם להקת סנטנה, ולהקתו של ג'ון מקלפלין "Mahavishnu Orchestra". האלבום דורג במקום ה-14 במצעד הבילבורד 200 - 1973. בשנת 2003 יצא לשווקים גרסה חדשה לאלבום ובא רצועת בונוס שלא הייתה באלבום המקורי.
יהושע השל וולהנדלר
רבי יהושע השל ווֹלְהֶנְדְלֶר (ה'תשי"ד-ה'תשע"ב) היה רב ופוסק חסידי, מחבר ספר גופי הלכות (משנה ברורה החדש) על הלכות נידה וטבילה ועוד ספרים. התגורר בוויליאמסבורג שבברוקלין.
ביוגרפיה
יהושע השל וולהנדלר היה בנו של חיים שמואל מאיר וולהנדלר מפולין, חסיד חנטשין, ונקרא על שם רבי יהושע העשיל הורביץ, רבה האחרון של חנטשין.
התחתן בחודש כסלו ה'תשל"ה עם בתו של רבי בן ציון הכהן קאהן, רבה של.
נפטר בכ"ט בחשוון ה'תשע"ב, ונקבר בבית החיים בקריית יואל.
פרוש עב-מקור צמחוני
פָּרוּש עב-מקור צמחוני (שם מדעי:Platyspiza crassirostris) הוא מין של ציפור בקבוצת פרושי דרווין. מין זה הוא המין היחיד של הסוג Platyspiza. ציפור זו היא אנדמית לאיי גלאפגוס. בית גידולו הטבעי של הפרוש עב-המקור הצמחוני הוא יערות-הררים יבשים בעלי אקלים טרופי וסאב-טרופי.
חטט עצים גדול
חטט עצים גדול (שם מדעי: Camarhynchus psittacula) הוא מין של ציפור מקבוצת פרושי דרווין. מין זה אנדמי לאיי גלאפגוס. בית גידולה הטבעי של הציפור הוא יערות-הררים לחים בעלי אקלים טרופי וסובטרופי, וכן יערות יבשים בעלי אקלים דומה.
אלפרד, נסיך זאלם-זאלם השביעי
אלפרד, נסיך זאלם-זאלם השביעי (בגרמנית: Alfred Fürst zu Salm-Salm; 13 במרץ 1846 - 20 באפריל 1923), היה נסיך זאלם-זאלם בין השנים 1908–1923.
ביוגרפיה
אלפרד נולד בטירת אנהולט ב-13 במרץ 1846, לאלפרד, נסיך זאלם-זאלם החמישי ולאוגוסטה, נסיכת קרוי, בתם של פרנץ, רוזן ליצוב והנרייטה סימור.
משפחתו
ב-18 באוקטובר 1869 התחתן אלפרד עם רוזה, רוזנת ליצוב, בתם של פרנץ, רוזן ליצוב והנרייטה סימור, ממנה נולדו לו 8 ילדים:
Illuminations
באלבום זה בלט השילוב בין נבל לגיטרה חשמלית. האלבום הגיע למקום ה-79 במצעד הבילבורד 200 של שנת 1974.
קישורים חיצוניים
Illuminations
אליפות גרמניה בכדורגל 1937
אליפות גרמניה בכדורגל 1937 הייתה העונה ה-30 של התחרות.
תחרויות אזוריות נערכו ב-16 גאוליגות אזוריות. מנצחי תחרויות אלו השתתפו באליפות המדינה. תחילה הם שובצו ב-4 בתים. בכל בית נערכו משחקים בשיטת משחק בית/משחק חוץ. מנצחי הבתים העפילו למשחקי חצי הגמר והגמר. משחקים אלו נערכו בשיטת מפגש יחיד. בנוסף למשחק הגמר נערך גם המשחק על המקום השלישי.
למשחק הגמר הגיעו נירנברג ושאלקה 04. לשאלקה 04 זו הייתה האליפות השלישית בתולדות המועדון.
ארגון האליפות
לתחרות העפילו מנצחות תחרויות אזוריות:
כדורגלנים מצטיינים
קרל מאייר מורדר ברמן וארנסט קלוויצקי משאלקה 04 כבשו 10 שערים ובכך זכו בתואר מלך השערים.
לוקהיד קורפוריישן
"לוקהיד קורפוריישן" (באנגלית: Lockheed Corporation) (במקור "חברת לוגהד לייצור מטוסים") הייתה חברה אמריקנית שעסקה בתחומי התעופה והחלל. החברה הוקמה ב-1912 וסיימה את פעילותה ב-1995, עת התמזגה עם חברת מרטין מרייטה במהלך שנועד להקים חברה חדשה, המוכרת כיום כחברת לוקהיד מרטין.
ראשית דבר
חברת "אלקו הידרו-ארופליין" (באנגלית: Alco Hydro-Aeroplane Company) הוקמה בשנת 1912 בסן פרנסיסקו על ידי האחים אלן היינס לוקהיד (Allan Haines Loughead) ומלקולם לוקהיד (Malcolm Loughead). בשנת 1916 החליפה החברה הצעירה את שמה לחברת לוקהיד לייצור מטוסים ועברה לפעול מסנטה ברברה שבמדינת קליפורניה. בשנה זו החל גם ג'ק נורת'רופ בן ה-20 מסנטה ברברה להתעניין בתחום התעופה וקיבל את תפקידו הראשון כשרטט בחברת לוקהיד לייצור מטוסים.
החברה המשיכה לתכנן ולבנות את ה-Loughead F-1, אשר הושק לראשונה ב -29 במרץ 1918, וקבעה שיא אמריקאי לטיסה רצופה של מטוס ימי מסנטה ברברה לסן דייגו.
בעקבות הצלחת ה- Loughead F-1, השקיעה החברה משאבים רבים בתכנון ופיתוח כלי הטיס המהפכניים מדגם S-1. מטוסים אלה, שנמכרו תמורת 2,500 $, לא הצליחו להתחרות בשוק של אחרי מלחמת העולם הראשונה, שהיה רווי במטוסי האימון קרטיס JN-4 ודה הבילנד במחיר של 350 $, ולכן נאלצה החברה לסגור את שעריה בשנת 1921.
בשנת 1926 הצליחו אלן לוגהד, ג'ק נורת'רופ, וקנת ג'יי להשיג מימון להקמת חברת לוקהיד מטוסים (Lockheed Aircraft Company), בהוליווד, ושמה אוית אחרת משם משפחתו של לוגהד (לוגהד ← לוקהיד) כדי למנוע שיבוש. חלק מהטכנולוגיה שפותחה במקור עבור מטוסי ה- S-1, שימש את החברה החדשה כדי לתכנן את המטוס החדש מדגם לוקהיד ווגה. בין השנים 1926–1928, ייצרה החברה למעלה מ-80 מטוסים והעסיקה יותר מ-300 עובדים אשר עד אפריל 1929 בנו חמישה מטוסים מדי שבוע. במרץ 1928 העבירה החברה את מרכז פעילותה לברבנק, קליפורניה, ובסוף אותה שנה דיווחה על היקף מכירות של יותר ממיליון דולר. ביולי 1929, מכר פרד א. קילר, בעל המניות העיקרי בחברה, 87% מחברת "לוקהיד מטוסים" לחברת "מטוסי דטרויט" (Detroit Aircraft Corporation) וכאות מחאה על כך, התפטר אלן לוגהד מתפקידו כנשיא ומנכ"ל החברה, באוגוסט 1929. השפל הגדול שהתרחש באותה שנה פגע גם בתעשיית ייצור המטוסים וחברת "מטוסי דטרויט" פשטה רגל.
בשנת 1932, קבוצת משקיעים בראשות האחים רוברט וקורטלנד גרוס וולטר וארניי (Walter Varney), רכשה את החברה מכינוס נכסים תמורת 40,000 $ (כ-660,000 $ בהיוון ל-2011). אלן לוגהד, שהתחרה אף הוא במכרז על החברה שלו עצמו, הציע 50,000 $ (824,000 $ בהיוון ל-2011), מחיר שהיה נמוך מידי בעיניו מכדי להיחשב להצעה רצינית. בשנת 1934 מונה רוברט גרוס (Robert E. Gross) לתפקיד יושב ראש "לוקהיד קורפוריישן" (Lockheed Corporation) החדשה שמשרדיה היו ממוקמים בשדה התעופה של ברבנק. אחיו קורטלנד גרוס (Courtlandt S. Gross), שימש בתפקיד מייסד שותף ומנכ"ל ומונה ליו"ר החברה לאחר מותו של רוברט, אחיו, בשנת 1961.
ההישג העסקי הראשון של החברה החדשה התבטא בבניית 141 מטוסים מדגם "לוקהיד וגה", הידוע בעיקר הודות לשיאים ששבר בטיסותיו הראשונות שבוצעו, בין היתר, על ידי הטייסים אמיליה ארהארט, וילי פוסט ויוברט וילקינס. בשנות ה-30 של המאה העשרים, השקיעה לוקהיד קורפוריישן 139,400 $ (כ-2.29 מיליון $ בהיוון ל-2011) בפיתוח לוקהיד 10 אלקטרה, מטוס דו-מנועי קטן, ממנו נמכרו 40 יחידות כבר בשנת הייצור הראשונה. אמיליה ארהארט והנווט שלה, פרד נונאן, הטיסו את ה-10 Electra במסגרת ניסיונם הכושל להקיף את העולם בשנת 1937. לאחר מכן פותחו המטוסים לוקהיד 12 אלקטרה ג'וניור ולוקהיד 14 סופר אלקטרה (ממנו התפתח הלוקהיד 18 לודסטאר) שתרמו להרחבת פלח השוק של החברה.
טרום מלחמת העולם השנייה
המטוס לוקהיד 14 היווה את הבסיס לייצור המפציץ לוקהיד הדסון שסופק הן לחיל האוויר המלכותי הבריטי והן לצבא ארצות הברית, לפני ובמהלך מלחמת העולם השנייה ותפקידו העיקרי היה ל"צוד" צוללות. המטוס נמכר גם מחוץ לגבולות ארצות הברית, כאשר יותר מ-100 מטוסים נבנו ביפן לשימוש הצבא היפני הקיסרי.
במהלך מלחמת העולם השנייה
בתחילת מלחמת העולם השנייה השיקה לוקהיד קורפוריישן את מטוס היירוט לוקהיד P-38 לייטנינג. המטוס הדו מנועי היה מסוגל לשאת שתי פצצות ופותח בניצוחו של קלארנס ג'ונסון, אחד ממתכנני המטוסים האמריקאים הידועים ביותר.
בשנת 1940 נרכש מפעל "וגה" של לוקהיד קורפוריישן, שהיה ממוקם סמוך לנמל התעופה "יוניון" (Union Airport) של ברבנק. בתקופת המלחמה הוסווה האזור כולו על מנת להערים על הסיורים האוויריים של האויב והמפעל "הוחבא" מתחת לברזנט יוטה ענק עליו צוירה שכונה כפרית, עם שפע של מכוניות גומי, מאות עצים, שיחים ובניינים מזויפים, ואפילו ברזי כיבוי אש מלאכותיים, שהעניקו לברזנט מראה תלת־ממדי. העצים והשיחים נבנו מרשת לולים, דבק ונוצות שהעניק לעצים מראה דומה לזה של מרקם של עלים.
במהלך מלחמת העולם השנייה, פיתחה לוקהיד קורפוריישן בשיתוף עם חברת התעופה TWA, את המטוס החדשני לוקהיד קונסטליישן, שהטיס 43 נוסעים מניו-יורק ללונדון תוך 13 שעות, במהירות של 480 קילומטר לשעה. עם כניסת המטוס (שזכה לשם החיבה Connie) לתהליך הייצור, היה הצבא הגוף הראשון לו נמכרו הדגמים הראשונים. בתקופה זו הייתה לוקהיד קורפוריישן במקום העשירי ברשימת החברות האמריקאיות שייצרו עבור הממשל האמריקאי. כמות המטוסים הכוללת שלוקהיד קורפוריישן וחברת הבת "וגה" ייצרו במהלך המלחמה הסתכמה ב-19,278 מטוסים (כ־6% מכלל הייצור המלחמתי) וכללה בין היתר 2,600 מטוסי לוקהיד ונטורה, 2,750 מפציצי בואינג B-17 (נבנו ברישיון מבואינג), 2,900 לוקהיד הדסון, ו-9,000 מטוסי P-38 Lightning.
בתום מלחמת העולם השנייה
כתוצאה מהמודרניזציה שהתחוללה בתחום הטיסות האזרחיות אחרי המלחמה, הצליחה לוקהיד קורפוריישן להקדים יצרני מטוסים אחרים ביותר משנה. מיד בתום המלחמה החלה החברה לספק לחברות התעופה את כל ההזמנות למטוס לוקהיד קונסטליישן, שהוקפאו לטובת הצבא במהלך המלחמה. ביצועיו של ה"Connie" קבעו סטנדרטים חדשים ששינו את שוק התחבורה האזרחי. בגלל עיצובו התלת־זנבי לא היו לחלק ניכר מהלקוחות הראשוניים, האנגרים גבוהים מספיק כדי לאחסן מטוסים בעלי זנב לא קונבנציונלי. מטוס הנוסעים R6V קונסטיטושן הגדול יותר ובעל שני הסיפונים, שלוקהיד קורפוריישן יצרה לאחר מכן, אמור היה להחליף את ה"קונסטליישן", אך לא עמד בציפיות.
סדנת הבואשים
בשנת 1943 החלה לוקהיד לפתח בחשאיות במתקני החברה בברבנק מטוס קרב חדש, לוקהיד P-80/F-80 שוטינג סטאר, שהיה מטוס הקרב האמריקאי הראשון שהפיל מיג 15 בקרב אווירי בקוריאה מאז ייצור ה- P-80 הפכה החטיבה לפיתוח מתקדם של לוקהיד קורפוריישן לחטיבה סודית וביצעה את כל הפרויקטים החשאיים של החברה.
כינויה של החטיבה, "סדנת הבואשים" (Skunk Works), נלקח מסדרת הקומיקס האמריקאית Li'l Abner שכתב Al Capp, ואשר תארה מפעל פלסטיק שפלט ריחות רעים למתחם העבודה של מהנדסי מטוסים. פעילותה של החטיבה הייתה כל כך סודית עד שלעיתים ראשי המפעל היו נחשפים למטוס החדש שפיתחו רק בטקס הגלילה.
"סדנת הבואשים" רכשה מוניטין רב הודות ליכולותיה לפתח מטוסים מהפכניים ואיכותיים, לעיתים תוך זמן קצר במינימום משאבים, כדוגמת: לוקהיד P-38 לייטנינג, לוקהיד U-2, F-104 סטארפייטר, הציפור השחורה (Lockheed SR-71 Blackbird) והחמקן F-117 נייטהוק. בשנת 2004 פיתחה החטיבה מטוס מנהלים על-קולי עבור חברת SAI) Supersonic Aerospace International) תמורת 25 מיליון דולר.
במשך שנים רבות עמד בראש החטיבה המהנדס הראשי קלארנס ג'ונסון "קלי" (Clarence L. “Kelly” Johnson), אשר נבחר על ידי מגזין התעופה Aviation Week & Space Technolog לאחד מעשרת האנשים המשפיעים ביותר על עולם התעופה.
תקופת המלחמה הקרה
הישגיה המשמעותיים של לוקהיד קורפוריישן בתקופה זו כללו את השקת לוקהיד Starfighter F-104, מטוס הסילון הראשון בעולם שטס במהירות 2 מאך בסוף שנת 1950, מטוס ההרקולס C-130 בעל ארבעת המנועים שטס בפעם הראשונה בשנת 1954 וממשיכים לייצר אותו עד היום, ומטוס הנוסעים הסילוני בעל ארבעת המנועים C-141 Starlifter שהחברה השיקה בשנות 1960 המוקדמות. כמו כן, בשנת 1956 זכתה לוקהיד קורפוריישן בחוזה לפיתוח הטיל הבליסטי (SLBM) פולאריס שאחריו יוצרו הטילים פוסידון (Poseidon) וטרידנט (Trident).
בשנת 1960 החלה לוקהיד קורפוריישן לפתח שני מטוסים גדולים: מטוס התובלה הצבאי הענק C-5 גלקסי והמטוס האזרחי L-1011 TriStar בעל מבנה רחב הכולל שני מעברי נוסעים. שני הפרויקטים התאפיינו בעיכובים ועלויות גבוהות שנבעו בין היתר כתוצאה מבניית ה- C-5 על בסיס דרישות מעורפלות ותיקון ליקויים רבים שנבעו מהמבנה החלש של המטוס על חשבון החברה, התמודדות ה- TriStar על פלח שוק זהה לזה של ה-DC-10 של חברת מקדונל דאגלס, ופיגורו של ה- TriStar אחרי ה- DC-10 כתוצאה מעיכובים של חברת רולס-רויס בפיתוח המנוע. אירועים אלה הצטרפו לביטול הזמנה של צבא ארצות הברית לייצור מסוק תקיפה Lockheed AH-56 Cheyenne והסכמים לבניית אניות שהסתבכו וגרמו ללוקהיד קורפוריישן הפסדים עצומים במהלך שנות ה-70. באותה תקופה מהנדסי החברה עבודה על פרויקט לוקהיד CL-1201 של מטוס בעל הנעה גרעינית.
לנוכח חובותיה הכבדים ועל למנוע חדלות פרעון, פנתה לוקהיד קורפוריישן (שהייתה עד אז הספק הגדול ביותר בארצות הברית לתחום הביטחוני) בשנת 1971 אל מממשלת ארצות הברית בבקשת הלוואה וערבויות. למרות התנגדותו של הסנטור וויליאם פרוקסמיר (William Proxmire), אויבה המושבע של לוקהיד קורפוריישן ושל יו"ר החברה, דניאל יוטון (Daniel J. Haughton), החליט סגן הנשיא Spiro T. Agnew להעניק ללוקהיד הלוואה בנקאית בסך 195 מיליון דולר אשר אכן חילצה את החברה מקשייה. 6 שנים מאוחר יותר, בשנת 1977, החזירה לוקהיד קורפוריישן לממשת ארצות הברית 1.4 מיליארד דולרים כנגד ההלוואה שקבלה, ובנוסף שילמה 112,220,000$ כאגרות על עמלות הערבויות. בשנת 1977 החליטה החברה להרחיב את פעילותה העסקית לתחומי עשייה חדשים, בנוסף לתחום התעופה, ואף החליפה את שמה מ"לוקהיד מטוסים" ל"לוקהיד קורפוריישן" כדי לשקף שינוי זה.
פרשיות שוחד
שמה של לוקהיד מטוסים נקשר במספר פרשיות שחיתות שהתרחשו בין השנים 1950-1970, פרשיות אלה התרחשו 25 שנה לפני המיזוג בין החברות לוקהיד קורפוריישן ומרטין מרייטה שהוביל להקמתה של חברה חדשה, המוכרת כיום כחברת לוקהיד מרטין.
בתחילת 1976, בתום חקירה שנמשכה כשנה, קבעה ועדת משנה של הסנאט בראשות הסנטור פרנק צרץ' (Frank Church) כי בכירים בלוקהיד קורפוריישן שילמו 22 מיליון דולר שוחד לפקידים ובכירים זרים של מדינות ידידותיות, במטרה לשריין חוזים למכירת מטוסי F-104 סטארפייטר, וזאת במהלך משא ומתן של מה שכונה אז "עסקת המאה."
הפרשיות עוררו הדים במערב גרמניה, הולנד, איטליה ויפן וכמעט מוטטו את התאגיד שהיה בקשיים עקב כישלונו של המטוס L-1011. בעקבות חשיפתן התפטר יו"ר החברה יוטון מתפקידו, ובארצות הברית נחקק חוק האוסר על אנשי עסקים וישויות אמריקאיות לשחד פקידים ופוליטיקאים זרים (Foreign Corrupt Practices Act).
ניסיון ההשתלטות על החברה
בשנות ה-80 המאוחרות הרולד סימונס (Harold Simmons), שהתמחה ברכישה ממונפת, רכש בהדרגה כמעט 20% ממניותיה של לוקהיד קורפוריישן במסגרת ניסיון מתוקשר וכושל להשתלט על החברה. סימונס התעניין ברכישת לוקהיד קורפוריישן כיוון שקרן הפנסיה של מדינת קליפורניה (CalPERS (California Public Employees' Retirement System הייתה אחד המשקיעים העיקריים בחברה. כפי שפרסם בזמנו בניו יורק טיימס: "עניינו של מר סימונס בלוקהיד נובע בעיקר משום תוכנית הפנסיה שלה, אשר הושקעו בה יותר מ -1.4 מיליארד דולרים. אנליסטים אומרים שייתכן וסימונס מעוניין לחסל את התוכנית ולשלם את הכספים העודפים לבעלי המניות, כולל הוא עצמו." בהתייחסו לניהול הכושל של יו"ר החברה דניאל טלפ (Daniel M. Tellep), הביע סימונס את רצונו, כמשקיע הגדול ביותר בחברה, להחליף את מועצת המנהלים בצוות משלו שכלל את הסנטור לשעבר של טקסס ג'ון טאוור (John Tower), יו"ר ועדת השירותים המזוינים (Armed Services Committee), האדמירל אלמו זומוולט ג'וניור (Elmo Zumwalt Jr), מפקד צי לשעבר, ועוד. בשלב ראשון החל סימונס לצבור מניות של לוקהיד קורפוריישן בתחילת שנת 1989, כאשר הקיצוצים העמוקים שערך הפנטגון בתקציב הביטחון גרמו לירידת מחירי המניות של עסקים במגזר הביטחוני. יחד עם זאת האנליסטים בזמנו לא האמינו שסימונס ינסה להשתלט על לוקהיד קורפוריישן כיוון שבאותו זמן הוא תכנן להשתלט על חברת מפרץ ג'ורג'יה (Georgia Gulf Corporation).
חטיבות
פעילותה של לוקהיד קורפוריישן חולקה בין מספר קבוצות וחטיבות, שרבות מהן ממשיכות לפעול במסגרת חברת לוקהיד מרטין.
מוצרים
רשימה חלקית של מטוסים וכלי רכב אחרים שייצרה חברת לוקהיד. מוצרים נוספים ניתן לראות בערכים List of Lockheed aircraft ו-Vega Aircraft Corporation
ולדימיר איסורין
ביוגרפיה
איסורין סיים את לימודי הדוקטורט שלו בשנת 1972 באוניברסיטת לנינגרד לספורט. נושא התזה שלו היה שיפור טכניקת התנועה של שחיינים. ב-1988 סיים פוסט דוקטורט באוניברסיטת מוסקבה לספורט, במהלכו התמקד בספורט ימי ובחתירה. בין השנים 1978 ל-1991 איסורין שימש כיועץ מקצועי ומדען ראשי של הנבחרת האולימפית הרוסית. ב-1980 זכה בפרס מטעם ממשלת ברית המועצות.
ב-1991 עלה איסורין לישראל ומאז שימש כיועץ ומתאם מקצועי ביחידה לספורט הישגי במכון וינגייט, מרצה בבית הספר למאמנים ולמדריכים על שם נט הולמן במכון וינגייט וכיועץ מקצועי עבור הנבחרות האולימפיות של ישראל. הדריך את מאמני הנבחרת האולימפית הישראלית בענפי הספורט השונים. בשנת 2000 ו-2004 הוא שימש כראש נבחרת הקאייקים והשחייה של ישראל. סך הכל לקח חלק במהלך הקריירה שלו בעשר אולימפיאדות. פרופסור איסורין קיבל תואר כבוד מהוועדה האולימפית של ברית המועצות ובולגריה. היה חבר באקדמיה למידע בינלאומי בשיתוף אונסק"ו, חבר במערכת המגזין Sport Medicine and Physical Fitness ואחד הכותבים במגזין Sport Medicine and European Journal Of Sport Sciences.
תיאורית ה-Block Periodization
תאוריית הפריודיזציה היא תורת חלוקת התקופות בתהליך האימון. עם התפתחות הספורט המודרני ומדע האימון לצדו, התברר שאי אפשר לאמן את כל היכולות שאליהן ספורטאי נדרש בבת אחת ויותר נכון יהיה לחלק לתקופות את תהליך האימון כאשר בכל תקופה יתרכזו באימון סט יכולות ספציפיות.
עם גילוי מנגנון פיצוי היתר, התגלית שהפכה למעשה את מדע האימון מתיאוריה למדע, גם התקבעה התפיסה שיש לחלק את השנה לשלוש תקופות עיקריות:
לפי תאוריית הבלוקים של פרופסור איסורין קיימת הוכחה פיזיולוגית לכך שלאימון יש ״תאריך תפוגה״, תופעה המכונה בשפת היומיום 'ירידה בכושר'. איסורין גילה שלכל יכולת שאתלט מפתחי במהלך אימון יש אורך ימי אימון אופטימלי, ובנוסף לכל יכולת יש ״זנב זמן״ של כושר גופני שנשאר גם אם סיימנו לאמן יכולת זאת. בנוסף, התגלה במחקר שאימון יכולת מסוג אחת פוגע באימון יכולת מסוג אחר. עם התגליות הנ״ל הצליח איסורין להוכיח שתאוריית הפריודיזציה הקלאסית לוקה בחסר מכיוון שיכולת אנאירובית לדוגמה פג תוקפה מהר יותר, והיכולת יורדת משמעותית לאחר כמה יבמים לעומת יכולת פיתוח אירובי שזנבה הוא 5 שבועות.
הפתרון שהגה בעקבות המסקנות הנ״ל היא להרכיב את השנה, במקום ממחזור אחד ארוך, ממחזורי אימון קצרים יותר כאשר כל מחזור מורכב משלושה בלוקים (ולכן השם Block Periodization): בסיס, המרה ומימוש. לכל סוג בלוק אופי העבודה המסוים שלו וגם את אורך ״זנב הכושר״ שלו. כך, על ידי תזמון נכון ועבודה לפי השלבים, כאשר מפתחים קודם את בלוק הבסיס בעל ״זנב הכושר״ הארוך יותר ולאחריו את בלוק ההמרה בעל ״זנב הכושר״ הקצר יותר יוכל האתלט להגיע בעת התחרות (בלוק המימוש) לכושר שיא הן ביכולת הבסיס והן ביכולת ההמרה.
בעשורים האחרונים, עם העלייה בנגישות למידע ברשת האינטרנט, הפכה תורתו של איסורין למאוד פופולרית. חוקרים רבים ביצעו מחקרים יישומיים עליה והיא פרשה כנפיים ומשמשת מאמנים מעשרות ענפים, מטריאתלון ועד כדורגל ולא רק בענפי הקיאקים והשחייה, שאותם חקר איסורין.
עם פרישתו מהספורט ההישגי במקביל לעלייה בפופולריות של תאוריית הבלוק, שקד פרופסור איסורין על פרסום מאמרים ומספר ספרים בראשם Block periodization: Breakthrough in sports training.
אהוד דקטר
אהוד דקטר, שחיין עבר, אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה. אלוף המכביה (1997) במשחה ל-200 מטר חופשי.
ביוגרפיה
דקטר גדל בעומר ושחה בקבוצה הפועל המקומית. בהמשך התאמן בהדרכתו של המאמן הלאומי לאוניד קאופמן בפנימיית המחוננים בווינגייט ושחה בקבוצת הפועל ירושלים.
1994
באליפות ישראל שנערכה באוגוסט 1994 זכה דקטר בשתי מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:58.04 דקות, אחרי מורן זומרפלד ממכבי נהריה (1:56.08 דקות) ולפני דימה ריבינסקי מהפועל ירושלים (1:59.91 דקות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:11.73 דקות, אחרי מורן זומרפלד (4:07.06 דקות) ולפני לירן אורן מהפועל נהריה.
אלוף ישראל
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט 1995 זכה דקטר בשתי מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:03.25 דקות, לפני מורן זומרפלד (4:06.51 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:38.30 דקות, לפני מיקי חליקה מהפועל ירושלים (16:44.19 דקות).
1997
בתחרויות השחייה של המכביה ה-15 שנערכו ביולי 1997 הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:54.03 דקות, לפני אלכסיי קורמקוב (1:54.13 דקות) ואלכס גרינברג (1:54.26 דקות), שניהם מארצות הברית.
חייו האישיים
דקטר בוגר תואר ראשון בכלכלה במכללת פרדו בארצות הברית ובעל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת בן-גוריון. הוא עבד בבנק ההשקעות ובפועלים שוקי הון. באוגוסט 2010 הוא התמנה לסמנכ"ל מכירות ופיתוח עסקי בחברת HighView. נשוי למיטל ואב לשתי בנות. מתגורר בנס ציונה.
קובי דג'אני
קובי דג'אני (נולד ב-5 בנובמבר 1984) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
קריירה
דג'אני התחיל את הקריירה שלו בנוער של גדנ"ע יהודה מתל אביב. מאחר שלא הייתה אז קבוצת בוגרים למועדון, קיבל דג'אני את כרטיס השחקן שלו ועבר לבני יהודה תל אביב. ב-19 באוקטובר 2002 דג'אני ערך את הופעת הבכורה שלו בבני יהודה כמחליף במשחק ליגת העל מול הפועל תל אביב.
אחרי חמש שנים בבני יהודה עבר דג'אני למ.ס. אשדוד. לאחר שנתיים באשדוד עבר דג'אני להפועל פתח תקווה. לאחר ששוחרר מהפועל פתח תקווה בינואר 2010, עבר דג'אני להפועל אשקלון מהליגה הלאומית, איתה עלה לליגת העל לראשונה מזה 12 שנים, בפעם השנייה בתולדות המועדון.
ביוני 2010 חתם דג'אני במכבי נתניה לעונה אחת. בעונת הבכורה שלו הצטיין במדי הקבוצה, והגיע עמה לחצי גמר גביע המדינה, ולפלייאוף העליון בליגה. ביוני 2011 חתם על חוזה חדש לארבע שנים בנתניה ושכר של 120,000 דולר לעונה. בעונת ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית, ועזב את הקבוצה.
ביוני 2013 חתם דג'אני על חוזה לשנתיים בקבוצת הפועל באר שבע, עמה היה שותף לעונה מוצלחת בה סיימה הקבוצה במקום השני בליגה, אך לא הצליח לתפוס מקום קבוע בהרכב. בספטמבר 2014 הצטרף להפועל חיפה.
ביוני 2015 חזר לקדנציה שנייה במ.ס. אשדוד כשזו ירדה לליגה הלאומית. בתום העונה הצטרף דג'אני להפועל מרמורק.
נבחרת ישראל
בצעירותו דג'אני שיחק בנבחרות הצעירות, רשם 8 הופעות במדי נבחרת הנוער, והיה שותף להעפלת הנבחרת הצעירה לטורניר הגמר של אליפות אירופה עד גיל 21 ב-2007, אך לא נכלל בסגל הסופי לקראת האליפות. בסך הכל רשם 15 הופעות במדי הנבחרת הצעירה.
ב-17 בנובמבר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ישראל, במשחק ידידות מול נבחרת איסלנד באצטדיון בלומפילד.
אופירה אשל
אופירה אשל, שחיינית עבר, אלופת ישראל בשחייה.
ביוגרפיה
אשל התאמנה בקבוצת הפועל קריית טבעון בהדרכתו של אנדריי טוט.
אלופת ישראל
באליפות ישראל שנערכה באוגוסט 1994 זכתה אשל ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:12.08 דקות, לפני אניה גוסטומלסקי ממכבי חיפה (2:12.20 דקות) ושרון גורסקי מהפועל גבעתיים (2:12.34 דקות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:35.73 דקות, לפני אביטל ברסלר ממכבי ראשון לציון (4:35.98 דקות) ושרון גורסקי. מדליית כסף, במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:24.56 דקות, אחרי שרון גורסקי (9:23.08 דקות) ולפני אביטל ברסלר (9:29.94 דקות).
1995
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט 1995 זכתה אשל בשתי מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:35.07 דקות, לפני אניה גוסטומלסקי ובמשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:30.58 דקות.
אמילי מואטי
אמילי חיה מואטי (נולדה ב-27 ביוני 1980) היא חברת כנסת לשעבר מטעם מפלגת העבודה. בנוסף, כיהנה גם בתפקיד סגנית יו"ר הכנסת וכראש המשלחת של הכנסת למועצת אירופה. כלת פרס שרת התרבות לספרי ביכורים 2018.
ביוגרפיה
מואטי נולדה וגדלה בשכונת נאות שקד (אזורים) בנתניה, הבכורה מבין שישה אחים, בת לאליהו, עולה מתוניס, ולמונה, ילידת ישראל ממוצא תוניסאי. היא גדלה בבית דתי, למדה בבית הספר הממלכתי-דתי רמב"ם בנתניה, ובתיכון הדסה נעורים. בסוף כיתה י' עזבה את התיכון והחלה לעבוד. לא שירתה בצה"ל.
למואטי תואר ראשון במדעי החברה והרוח מטעם האוניברסיטה הפתוחה.
בשנת 2003 עברה לפריז לצורך לימודים, שם עבדה בפסטיבל הקולנוע הישראלי והייתה חברה במספר פורומים שעסקו בתרבות יהודית והסברה ישראלית. בשלהי 2004 ריכזה את אירועי הזיכרון ליצחק רבין מטעם עמותת אמנות לעם, שפעלה ביישובי הפריפריה בישראל, ולאחר מכן שבה לפריז.
בשנת 2010 פתחה משרד יחסי ציבור בשם "המטבחון תקשורת" שעבד, בין היתר, עם מפלגת התנועה בראשות ציפי לבני, עמותת סלעית לנשים במעגל הזנות, עמותת כ"ן, מכון הערבה, האגודה לזכויות האזרח בישראל, ישראל יוזמת, ושגרירות צרפת בישראל.
מואטי ניהלה את תחום הדיגיטל במפלגת "התנועה" גם לאחר כניסתה של יושבת ראש המפלגה, לבני, למשרד המשפטים. שימשה כיועצת התקשורת של ראובן ריבלין במסגרת המהלך שלו לבחירתו לנשיאות ב-2014.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ב-2015, שימשה יועצת תקשורת במטה הבחירות לדוברי עברית של הרשימה המשותפת והייתה יועצת תקשורת למפלגת בל"ד. במרץ 2015, במהלך כנס ברמת גן, הותקפו מואטי וחברת הכנסת מטעם מפלגת בל"ד, חנין זועבי בידי פעילי ימין קיצוני ומואטי נזקקה לטיפול רפואי. והתוקף נידון לשלושה חודשי מאסר על תנאי ולקנס.
בשנת 2017, במסגרת לימודי הוראה, השתתפה במיזם "ילדי אסירים" של הרשות לשיקום האסיר במהלכו ליוותה ילדי אסירים בתקופה שלפני שחרור האב מבית הסוהר. ב-1 במאי 2018 יצא לאור ספרה הראשון "סימנים כחולים" בהוצאת "תכלת". הספר עוסק בצעירה בודדה שמנסה לברוח מהשוליים בהם מתנהלים חייה אך השוליים "מתנפלים" עליה באשר היא נמצאת. גיבורת הספר, איריס, נאנסת ורוצחת. בהמשך נמכרו זכויות ההסרטה של הספר במטרה להוציאו כסרט קולנוע. על ספר זה זכתה בפרס שרת התרבות לספרי ביכורים לשנת 2018.
בפוליטיקה
בשנת 2011 התחילה את דרכה כפעילה פוליטית במטה של יושבת ראש "קדימה" ציפי לבני, איתה עבדה בהמשך כשזו הקימה את מפלגת "התנועה" (בן זוגה, דניאל שק, שובץ במקום ה-18). בשנת 2013 ייסדה את רשימת "עיר ללא גבולות" שהתמודדה בבחירות למועצת עיריית תל אביב-יפו, אך הרשימה לא עברה את אחוז החסימה והתפזרה לאחר הבחירות.
ב-7 ביולי 2018 הודיעה מואטי בתוכנית "פגוש את העיתונות" על התמודדותה בפריימריז של מפלגת העבודה ועל תמיכתה באבי גבאי. בהתמודדותה הביעו תמיכה פומבית אבי גבאי, אהוד ברק, סתיו שפיר, עמר בר-לב ומרב מיכאלי. היא הגיעה בפריימריז למקום 18, אך המפלגה זכתה ב-6 מנדטים ומואטי לא נכנסה לכנסת. לקראת הבחירות לכנסת ה-23 הוצבה במקום ה-15 ברשימת העבודה-גשר-מרצ מטעם מרצ, אם כי הייתה אמורה להיות מוצבת מטעם מפלגת העבודה (במקום נמוך יותר). הרשימה זכתה ב-7 מנדטים. בבחירות המקדימות שנערכו לקראת הבחירות לכנסת ה-24 נבחרה למקום השלישי ברשימת העבודה, לאחר יו"ר המפלגה מרב מיכאלי ועמר בר-לב. המפלגה זכתה ב-7 מנדטים, ומואטי נבחרה לחברת כנסת.
בכנסת ה-24
ביום ההצבעה על הקמתה של ממשלת ישראל השלושים ושש שהתה מואטי באשפוז בשל סיבוך רפואי. בשל יחסי הכוחות הכמעט-שקולים בין התומכים בממשלה הנרקמת למתנגדים לה, הוסעה מואטי באמבולנס לכנסת כדי שתוכל להצביע במליאה. מואטי זכתה לתשבחות על כך שלמרות פציעתה הגיעה להצבעה על מנת שהממשלה אכן תקום.
במהלך כהונתה של הכנסת ה-24, הייתה מואטי חברה ב ובשדולה לבריאות הנפש.
באוקטובר 2021 טסה לביקור באבו דאבי, נסיעה שמומנה על ידי ארגון זר ולא דווחה מראש כדרוש בחוק. הנסיעה דווחה רק לאחר שפורסמה בכלי התקשורת.
במהלך כהונת הכנסת ה-24 קידמה מספר הצעות חוק, בהן חוקי הדגל, חוק התמ"ל, חוק ביטול מנגנוני הסינון המעמדיים בכניסה לאוניברסיטאות וחוק לסבסוד ופיקוח על מוצרי חלב לתינוקות.
באוגוסט 2022 דורגה בפַּרלמטר של "שקוף" ונמצאה כאחת המובילים במספר ההצעות לסדר שאושרו.
לקראת הבחירות לכנסת ה-25, התמודדה בבחירות המקדימות של מפלגת העבודה, קיבלה 12,034 קולות ובזכות הבטחת השוויון המגדרי שהופעל בהרכבת הרשימה לכנסת, שובצה במקום ה-6 ברשימה המפלגה לכנסת. המפלגה זכתה ב-4 מנדטים, ומואטי לא נכנסה לכנסת.
חיים אישיים
מנישואיה הראשונים, למואטי שתי בנות. היא נשואה בשנית לדניאל שק, שהיה שגריר ישראל בצרפת. מתגוררת בתל אביב.
עמדותיה
מואטי חברה ביוזמת ז'נבה ובארגון ישראל יוזמת, ומשנת 2014 היא חברת הנהלה בעמותת כ"ן - כוח נשים לקידום מנהיגות נשים בישראל. במסגרת העמותה פעלה להקמת מרכזי מנהיגות בכל הארץ, לימדה באחדים מהם ובשנת 2018 השתתפה במשלחת ישראלית לאו"ם במסגרת חודש האישה.
גם הוא באצילים (שטראוס)
גם הוא באצילים (בגרמנית: Der Bürger als Edelmann) אופ. 60 היא סוויטה תזמורתית ומחזה אופראי שהלחין ריכרד שטראוס ועיבד הוגו פון הופמנסתאל בשנים 1911–1919.
מידע
לריכרד שטראוס והוגו פון הופמנסתאל, היה רעיון להחיות את מחזהו של מולייר משנת 1670 "גם הוא באצילים", ולשנות בו חלק מהעלילה ודברים בסגנון. הם רצו שהיצירה תהיה אופרה. רעיון זה אכן התממש כמתוכנן בשטוטגרט – ב-25 באוקטובר 1912, בשילוב מוזר, פרי המצאתם של שטראוס והופמנסתאל - לסיים את המחזה לא בחגית פאר בנוסח עותמאני אלא בהצגת האופרה "אריאדנה בנאקסוס", גם היא פרי שיתוף פעולה של שני היוצרים. התוצאה עלתה על הבמה ב-1912, אך ניכר שהתוצאה ארוכה ויקרה מדי ונחלה כישלון חרוץ. הוחלט אפוא להחזיר את סיום הנשף "הטורקי" של מולייר ולולי ולחלק את היצירה המקורית לשתיים, האחת, אופרה והשנייה סוויטה תזמורתית בתשעה פרקים. את האופרה כתב הופמנסתאל בדומה למקור, המחזה של מולייר, והיא הולחנה בשנת 1917.
האופרה הוצגה לראשונה בברלין ב־9 באפריל 1918 בניצוח שטראוס עצמו, בדויטשס תיאטר, במאי: מקס ריינהרדט, מנצח: איינר נילסון. בשנת 1919 חיבר שטראוס את הסוויטה התזמורתית. הופעת הבכורה של הסוויטה התקיימה ב־31 בינואר 1920 בווינה בניצוח המלחין.
מבנה הסוויטה
הסוויטה אורכת חצי שעה עד 40 דקות והיא בתשעה חלקים:
למעשה במערכות 5–7 הסוויטה מבוססת על היצירה המקורית של ז'אן-בטיסט לולי, זה שהלחין את המוזיקה למחזה "גם הוא באצילים" בשנת 1670 ושיתף פעולה עם מולייר. היצירה נחשבת בעלת סממנים של מוזיקה נאו-קלאסית.
טום ווקר
תומאס אלכסנדר ווקר (באנגלית: Thomas Alexander Walker; נולד ב-17 בדצמבר 1991), המוכר בשם הבמה טום ווקר (Tom Walker), הוא זמר-יוצר סקוטי.
ראשית חייו
ווקר נולד בקילסית', סקוטלנד, הממלכה המאוחדת. כשהיה בן 3, הוא עבר לגור בצ'שייר. ב-2014, הוא סיים את לימודיו במכללת לונדון למדיה יצירתית.
קריירה
ב-17 באפריל 2017, ווקר הוציא את "Just You and I". בהמשך השנה, הוא נבחר, יחד עם קתי לי גיפורד, לאמן החודש של אלביס דוראן , על ידי אלביס דוראן , והוצג בתוכנית הטלוויזיה של NBC, Today.
ב-19 במאי 2017, הוא הוציא את המיני-אלבום הראשון שלו, Blessings.
ב-13 באוקטובר 2017, ווקר הוציא את הסינגל "Leave a Light On". הווידאו קליפ של "Leave a Light On" הופק על ידי צ'ארלס מהלינג, וצולם בקרואטיה.
ב-31 במאי 2019, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם זארה לארסון, את הסינגל "Now You're Gone".
ב-4 באוקטובר 2019, הוא הוציא את הסינגל "Better Half of Me".
חיים אישיים
ווקר הוא מעריץ מועדון הכדורגל מנצ'סטר יונייטד.
חטט עצים קטן
חטט עצים קטן (שם מדעי: Camarhynchus parvulus) הוא מין של ציפור מקבוצת פרושי דרווין. הציפור היא אנדמית לאיי גלאפגוס. בית גידולו הטבעי של חטט העצים הקטן הוא יערות טרופיים וסאב-טרופיים, וכן אזורי בָּתָה.
הקבינט של ארצות הברית בממשל רונלד רייגן
הקבינט של ארצות הברית בממשל רונלד רייגן כיהן במשך שתי תקופות כהונה נשיאותיות, ממועד השבעת הנשיא רייגן ב-20 בינואר 1981 ועד לסיום כהונתו השנייה ב-20 בינואר 1989.
הרכב הקבינט
הנשיא רייגן הוציא מהקבינט את היועץ לביטחון לאומי, שכיהן בו בימי ממשלו של הנשיא הקודם קרטר (1977–1981)
בסך הכל כלל הקבינט 21 בעלי תפקידים וכיהנו בו 44 גברים וחמש נשים. שניים מהם - סגן הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש ומזכיר השיכון והפיתוח העירוני סמואל פירס - כיהנו בו במשך כל תקופת נשיאותו של רייגן.
פולקטינג
הפולקטינג (בדנית: Folketinget, אספת העם) הוא הפרלמנט והרשות המחוקקת של ממלכת דנמרק (דהיינו: דנמרק היבשתית יחד עם איי פארו וגרינלנד, על אף שאלו מחזיקים גם בבתי מחוקקים מקומיים). הפולקטינג נוסד בשנת 1849, ועד 1953 היה הבית התחתון של הפרלמנט הדני שנקרא ריגסטאג (לצד בית עליון שנקרא לנדסטינגט). משכן הפולקטינג הוא בארמון כריסטיאנבורג, שמשכן בתוכו גם את המונרך, משרד ראש הממשלה ובית המשפט העליון.
הרכב ובחירה
בפולקטינג חברים 179 צירים הנבחרים לכהונה של ארבע שנים. 175 מהם מייצגים את דנמרק האירופית, 2 נוספים מייצגים את איי פארו ו-2 נוספים מייצגים את גרינלנד. 135 מהצירים הדנים נבחרים ב-10 אזורי בחירה בשיטה רשימתית: בכל אזור זוכות מפלגות למספר מושבים מסוים ולפיו היא שולחת נציגים בהתאם לרשימה. שאר 40 הצירים הנותרים נבחרים בשיטה ארצית-רשימתית בדומה לבחירות בישראל, עם אחוז חסימה של 2%. זכות ההצבעה לפולקטינג ניתנת לכל אזרח-תושב דני בן 18 ומעלה.
פיזור הפולקטינג לפני גמר כהונתו נעשה או בהחלטתו שלו או על-ידי המונרך לפי בקשת ראש הממשלה. ראש הממשלה מתמנה לפי החלטת המונרך, בהתאם לתוצאות הבחירות ולהרכב הבית. אין חובה לראש הממשלה להתבסס על מפלגת רוב, ולמעשה מאז שנת 1901 לא קמה ממשלה על בסיס של מפלגת רוב בדנמרק. הממשלה יכולה להמשיך ולכהן כל עוד אין רוב נגדה, ולא בהכרח בהתבסס על רוב בעדה. מפלגת השלטון כיום היא המפלגה הסוציאל-דמוקרטית והיא נשענת על קואליציה של מספר מפלגות שמאל סוציאליסטיות.
הפולקטינג רשאי לדון בדלתיים סגורות, אך מדובר באירוע נדיר שקרה בפעם האחרונה בשנת 1940 עם פלישת גרמניה הנאצית לדנמרק.
היסטוריה
בשנת 1849 כוננה בדנמרק חוקה, שהקימה פרלמנט (ריגסטאג) המורכב משני בתים: לנדסטינגט ופולקטינג. עד תחילת המאה ה-20 נבחרו חברי הפולקטינג (שהיה בית חלש ביחס לבית העליון) לפי ענפי מקצוע, כאשר רוב החברים נדרשו להיות חקלאים. בשנת 1915 ניתנה זכות הצבעה לנשים וגיל ההצבעה עמד על 25. בתחילה הוקצה חבר אחד לכל 14 אלף איש, בשנת 1866 שונה המספר ל-16 אלף. עם הזמן נקבע מספר קבוע לצירי האספה: 140 בשנת 1915, 152 בשנת 1920, ולבסוף 179 בחוקת 1953.
בשנת 1953 כוננה חוקת דנמרק הנוכחית, שביטלה את הלנדסטינגט, והקצתה מושבים עבור גרינלנד ואיי פארו.
בשנות ה-90 החלו שידורי טלוויזיה ישירים מדיוני הפרלמנט בערוץ Dk4.
פרשת טוכאצ'בסקי
רקע
מיכאיל טוכאצ'בסקי במהלך שנות ה-20 היה אחראי על הקשר בין הצבא האדום לבין הצבא הגרמני. הוא ביקר בגרמניה מספר פעמים ואכן היו לו קשרים עם ראשי הצבא הגרמני. כמו כן, אף על פי שקלימנט וורושילוב היה הקומיסר העממי לענייני הצבא, בצבא היה ידוע על חוסר יכולתו לנהל את הצבא ושמעשית ניהול מערכת הביטחון מבוצע על ידי טוכאצ'בסקי. על רקע זה הייתה ביניהם עוינות ומתח מתמידים.
בהתאם למידע שקיים בזיכרונות של ולטר שלנברג בתחילת 1937 גולה רוסי בשם גנרל סקובלין העביר למודיעין הגרמני מידע על קיום אופוזיציה בקרב ראשי הצבא האדום והקשרים בין ראשי הצבא האדום לבין ראשי הצבא הגרמני. היום ידוע שסקובלין היה סוכן של נ.ק.וו.ד. אדולף היטלר החליט לא לחקור את ראשי הצבא הגרמני אך החליט להעביר את המסמכים לברית המועצות. כמו כן סוכם להוסיף מסמכים נוספים (מזויפים) שיחזקו את החששות של יוסיף סטלין. המודיעין הגרמני העביר את המסמכים לאדווארד בנש, נשיא צ'כוסלובקיה והוא העביר אותם לברית המועצות. תגובת שליטי מוסקבה הייתה מהירה - הם פנו לשגרירות גרמנית במוסקבה, ביקשו מסמכים נוספים ואף היו מוכנים לשלם עבור המידע. תוך זמן קצר המסמכים הועברו.
היסטוריונים מסכימים שאין כל מידע מוצק על קיום הקשר נגד השלטון הסובייטי והמסמכים שהועברו היו מזויפים.
בכתבי ההודאה של טוכאצ'בסקי שנמצאים בארכיון קיימים כתמי דם ולכן קיימת השערה שהוא חתם תחת לחץ פיזי משמעותי. הודאה זו כוללת תיאור פעולות נגד השלטון שהוא כביכול ביצע ותיאור שיתוף פעולה של נאשמים אחרים. אומנם גם כאן אין הודאה בריגול לטובת גרמניה.
באפריל 1937 חלק מעובדי הנ.ק.וו.ד שנעצרו החלו למסור הודאות נגד ראשי הצבא. תוך חודש החקירה הסתיימה כאשר רוב המאסרים בוצעו במהלך סוף מאי 1937. ככל הנראה מהירות זו קשורה עם ניקולאי יז'וב שהיה מעוניין בסיום מהיר של הפרשה, אך בזה שהיא תאפשר יצירת בסיס למעצרים נרחבים בהמשך. יוסיף סטלין היה מקבל דיווח יום-יומי על התקדמות חקירת הפרשה.
ב-2 ביוני 1937 יוסיף סטלין הופיע בפני ראשי הצבא עם הסברים על הפרשה.
בפרשה הואשמו:
כתב האישום
בהתאם לכתב האישום, כל הנאשמים היו חברים בארגון צבאי טרוצקיסטי שפעל נגד השלטון. חברי הארגון היו בקשר עם לב טרוצקי, בנו, גאורגי פיאטקוב ולאוניד סרבריאקוב, ניקולאי בוכארין, אלכסיי ריקוב ונציגי המטה הכללי הגרמני. מטרת הארגון היה הפיכה שלטונית במהלך המלחמה עם גרמניה ופולין. כמו כן, הם הואשמו ב:
מהלך המשפט
כל הנאשמים נשפטו להוצאה להורג שבוצעה כבר באותו הלילה.
השלכות הפרשה
בעקבות הפרשה החלו רדיפות נרחבות נגד קציני הצבא האדום ועובדי הנ.ק.וו.ד קיבלו סמכויות נרחבות לניהול החקירות של הקצינים. אלפי קצינים הוצאו להורג ונשפטו לתקופות מאסר ארוכות. חלקם שוחררו לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה תוך כך שהוחזרו להם הדרגות והעיטורים. בהתאם לנאמר על ידי קלימנט וורושילוב במהלך 1937-1938 הואשמו בבגידה ופעילות נגד השלטון כ-40 אלף קצינים.
מרב יודילוביץ'
מרב יוּדילוביץ' (נולדה ב-19 בנובמבר 1970) היא עיתונאית ומבקרת תרבות ישראלית.
ביוגרפיה
מרב יודילוביץ' נולדה בנווה אביבים וגדלה שם. דוד יודילוביץ', סבו של אביה, היה איש תנועת ביל"ו, מורה וסופר, שהקים את גן הילדים העברי הראשון. סבה של אמה היה הרב יוסף צימבר, שבימים שטרם עלייתו לארץ ישראל סייע בפדיון יהודים על מנת להביאם לארץ הקודש.
את לימודיה התיכוניים עשתה בבית הספר "אליאנס" כשבאותה השכבה בה למדה היו גם השחקן תומר שרון, השחקנית ירדן בר-כוכבא, המפיק אילון רצ'קובסקי והבמאי אמיר מן. יודילוביץ' למדה שנתיים במכינה של ניסן נתיב, את המכינה ניהלה בזמנו רחל שור ובה לימד, בין היתר, גם השחקן שולי רנד. בצבא שירתה זמן קצר ביחידת המתנדבים "שר-אל" ובדובר צה"ל.
עם סיום לימודיה התקבלה לעבודה ככתבת בדסק החדשות של עיתון "מעריב", שם עבדה כששה חודשים. משם עברה לעבוד כתחקירנית בתוכנית הטלוויזיה "דוקומדיה" שהגיש וערך העיתונאי מתי גולן, ובתוכנית הבוקר "קפה טלעד" שהגיש מיכה פרידמן וערכה עירית גל.
מרב יודילוביץ' שימשה כמבקרת התרבות הבכירה של ynet ובין הנושאים בהם עסקה: תיאטרון, מחול, ספרות, קולנוע, מוזיקה והפוליטיקה של התרבות. במשך סמסטר לימדה קורס על עיתונות אינטרנט ב"כותרת", בית הספר לעיתונות באוניברסיטת תל אביב. בין הכתבות הבולטות שכתבה לאורך השנים היו: חשיפת מכתבי האמנים שסירבו להופיע באריאל. הכתבה זכתה לסיקור בינלאומי בעיתונים מובילים בהם "וושינגטון פוסט" ו"לה מונד", והובילה בעקיפין לחקיקת חוק החרם, סדרת כתבות על סרטו מעורר המחלוקת של מוחמד בכרי, "ג'נין ג'נין", שחלקן מופיעות בבג"ץ בכרי, כתבת תחקיר על מנהלי מוסדות תרבות שבעקבותיה הוקמה מחדש ועדת ניצני שהובילה לתיקון בקריטריונים שקבע הגבלת שכר בכירים, סדרת כתבות יומיות מתוך מקלטים בצפון הארץ במהלך מלחמת לבנון ומתוך מקלטים ביישובי עוטף עזה במהלך המלחמה. במהלך מלחמת לבנון השנייה פרסמה ריאיון בלעדי עם הבלשן האמריקני ואיש השמאל, נועם חומסקי, שממעט להתראיין לתקשורת הישראלית. מרב יודילוביץ' עוסקת בכתיבתה בין היתר גם בתרבות הפלסטינית ובסכסוך הישראלי-פלסטיני. בין כתבותיה הבולטות בנושא זה, היו גם: סדרה של כתבות על תיאטרון החופש שהקים מחדש ג'וליאנו מר חמיס בג'נין בהן ריאיון בג'נין עם החוקרת ג'ודית באטלר, ריאיון ברמאללה עם התאורטיקן סלבוי ז'יז'ק ביום שבו פרצה מלחמת לבנון השנייה והתיעוד האחרון והיחיד שהופיע בכלי התקשורת הישראליים של המשורר הלאומי הפלסטיני, מחמוד דרוויש בביקורו האחרון בעיר חיפה. בשנת 1999 יצא לאור בהוצאת הספרים ביתן ספר השירים, "צומת אתמול מחר", פרי עטה.
ב-2016, אחרי 17 שנות עבודה ב-ynet, עזבה יודילוביץ' את האתר.
סטירלינג סיל
מרבית הסיל שכוב בין שכבות מסלע בשיפוע של 5-15 מעלות, אך במקומות אחדים הוא מתרומם בשיפוע חד וחודר אותן כמעט במאונך, דוגמת דייק.
אליפות רוסיה בבייסבול
אליפות רוסיה בבייסבול (Чемпионат России по бейсболу) היא תחרות שנתית רוסית של קבוצות בייסבול. נערכת מאז 1992 ומנוהלת על ידי פדרציית הבייסבול הרוסית.
ATV
ה-Automated Transfer Vehicle (חללית מטען אוטומטית) הנקראת בקיצור ATV, הייתה חללית אספקה רובוטית, פרי פיתוחה של סוכנות החלל האירופית (ESA). ה-ATV תוכננה כך שתוכל לשאת אספקה אל תחנת החלל הבינלאומית (ISS), הנמצאת במסלול LEO, ולשמש להעלאת מסלול התחנה. בנוסף, מפני שהחללית כוללת תא מדוחס, היא יכלה לשמש כהרחבה זמנית של תחנת החלל. ה-ATV כללה טכנולוגיות מתקדמות ביותר, אשר אפשרו לה לנווט לבדה בחלל ולעגון בתחנת החלל הבינלאומית בצורה אוטומטית.
אליפות רוסיה בבייסבול
בשנים 1989–1991 נערכה אליפות ברית המועצות בבייסבול. אליפות 1992 הוגדרה כאליפות רוסיה הפתוחה בהשתתפות קבוצות בייסבול מהרפובליקות של ברית המועצות. החל מעונת 1993 משתתפות רק קבוצות רוסיות. החל משנת 2002 האליפות מנוהלת על ידי פדרציית הבייסבול הרוסית.
באוגוסט 2020 נחנך רוס סטאר ארנה, אצטדיון בייסבול במוסקבה המכיל 1,200 מושבים וכל משחקי הטורניר נערכים בו.
ATV
במהלך שנות שירותה בין 2008-2015 שוגרו בהצלחה חמש חלליות ATV. הראשונה, "ז'ול ורן", שוגרה ב-9 במרץ 2008, השנייה, "יוהאנס קפלר" שוגרה ב-16 בפברואר 2011, השלישית, "אדוארדו אמלדי" שוגרה ב-23 במרץ 2012, והרביעית, "אלברט איינשטיין" שוגרה ב-5 ביוני 2014. החללית החמישית והאחרונה, "ז'ורז' למטר", שוגרה ב-29 ביולי 2014. חלליות ה-ATV שוגרו על גבי המשגר אריאן 5, גם הוא פרי פיתוח ESA.
תכנון
ה-ATV תוכננה לשרת יחד עם חללית הפרוגרס של סוכנות החלל הרוסית. ל-ATV שטח אחסון גדול פי שלושה מהחללית פרוגרס, אך בדומה לה, גם שטח האחסון שלה מדוחס ומאפשר לאסטרונאוטים להיכנס אליה ללא צורך בלבישת חליפת חלל. תא המטען של ה-ATV פותח ממודל הלוגיסטיקה הרב תכליתי (MPLM), פרי פיתוחה של סוכנות החלל האיטלקית, שנישא בתוך תא המטען של מעבורות החלל אל תחנת החלל הבינלאומית כשבתוכו מטען ואספקה.
אליפות רוסיה בבייסבול
היסטוריה
בשנת 1992 נערכה אליפות רוסיה בבייסבול ומאז, זו נערכת ברציפות מדי קיץ. בשנת 2002 הוקמה פדרציית הבייסבול הרוסית, שהחלה לנהל את הליגה.
חרף המשבר באוקראינה קבוצת בייסבול מחצי האי קרים נוטלת חלק באליפות. בשנת 2016 סיימה במקום השלישי.
פורמט התחרות
האליפות משוחקת בין קבוצות ליגת העל. ב-2016 התחרות כללה שני שלבים — שלב בתים ופלייאוף. בשלב הראשון, 10 הקבוצות חולקו לשני בתים, אשר שיחקו כל אחת נגד יריבות מה, משחק בית ומשחק חוץ. בשלב השני, שלוש הקבוצות הטובות מכל בית התמודדו בפלייאוף הליגה עד לשלב הגמר, שנערך בשיטת הטובה משלוש.
ATV
תכנון
מערכת העגינה של החללית כוללת שני וידאומטרים ושני טלגוניאומטרים שפותחו על ידי סודם, חברת בת של EADS. מערכות עיבוד המידע לתהליך העגינה והחרום פותחו על ידי CRISA (גם היא חברת בת של EADS). מערכות ניטור נוספות לחללית מסופקות על ידי מערכת הטלמטריה Kurs המשמשת את חלליות הסויוז והפרוגרס. מידע חזותי במהלך העגינה מסופק על ידי מצלמות המורכבות על מודל העגינה Zvezda של תחנת החלל הבינלאומית.
כמו הפרוגרס, גם ה-ATV משמשת גם לפינוי פסולת מתחנת החלל.
ה-ATV שוקלת בשיגור כ-20.7 טון, מתוכם כ-8 טון הם מטען:
פיתוח
הקבלן הראשי בפיתוח החללית הוא EADS Astrium Space Transportation, תאגיד הכולל בתוכו חברות בת רבות. פיתוח החללית החל ב-Les Mureaux שבצרפת, ועבר לברמן, גרמניה, עם תחילת המעבר מפיתוח לייצור. על מנת להקל על התקשורת בין המפתחים ל-ESA, הוקמה ב-Les Mureaux קבוצה משולבת של ESA והמפתחים, שפורקה עם תום הליך הפיתוח.
חללית ה-ATV הראשונה הגיעה אל מרכז החלל הגיאני, גיאנה הצרפתית, ב-31 ביולי 2007, אחרי מסע של כשבועיים מנמל רוטרדם. החללית קיבלה את הכינוי "ז'ול ורן", על שם סופר המדע הבדיוני הצרפתי הידוע ז'ול ורן, ושוגרה לחלל בהצלחה ב-9 במרץ 2008. ב-2004 חתמה ESA חוזים לבנייתם של 4 חלליות ATV נוספות (מלבד "ז'ול ורן" ).
פיתוח ה-ATV מוערך בכ-1.35 מיליארד אירו, וכל חללית עולה כ-300 מיליון דולר, לא כולל עלות השיגור.
שימוש
חלליות ה-ATV מיועדות לשיגור פעם ב-17 חודשים, על מנת לספק את צרכיה של תחנת החלל הבינלאומית. החלליות נעזרות בגלאי כוכבים ובמערכת GPS על מנת להתקרב אל תחנת החלל. במרחק של 249 מטרים מהתחנה, מחשבי החללית נעזרים בווידאומטרים ובטלגוניאומטרים לביצוע תמרוני העגינה. העגינה מתבצעת באופן אוטומטי לחלוטין. אם מתעוררות בעיות בתהליך העגינה, אחד מאנשי התחנה יכול להפעיל תוכנה למניעת התנגשות המרחיקה את החללית מהתחנה.
עם עגינת החללית בתחנה, נכנסים אנשי הצוות אל החללית ופורקים אותה ממטענה. מכלי המטען הנוזלי של החללית מחוברים בצינורות אל מערכת המרוקנת אותם אל מכלי התחנה. חללית ה-ATV נשארת מעוגנת לתחנת החלל במצב רדום במשך שישה חודשים, עם האשנב פתוח, כך שהיא משמשת גם כהרחבה לתחנה. במהלך ששת החודשים ממלאים אנשי הצוות בתחנה את החללית בפסולת. כל 10 עד 45 יום מופעלים מנועי החללית כדי להעלות את מסלול התחנה.
משמשימת החללית הושלמה היא נפרדת מתחנת החלל, כשהיא נושאת על סיפונה עד 6.5 טון פסולת. מנועי החללית מציבים אותה במסלול חדירה לאטמוספירה, באופן שהחדירה תתבצע מעל האוקיינוס האטלנטי. בעת החדירה לאטמוספירה, מתפרקת החללית ונשרפת על כל תכולתה.
ז'ול ורן
שיגורה של ATV-1, חללית ה-ATV הראשונה, נדחה מספר פעמים לפני ששוגרה לבסוף ב-9 במרץ 2008. החללית קיבלה את השם "ז'ול ורן" על שם סופר המדע הבדיוני הידוע שנפטר ב-1905. החללית נשאה עימה אל תחנת החלל הבינלאומית, מלבד למטען, שני כתבי יד מקוריים של הסופר, מזכרת סמלית לאנשי הצוות בתחנה.
החללית שוגרה על גבי משגר אריאן 5 מבסיס החלל האירופי קורו למסלול בגובה 300 ק"מ. החללית נפרדה ממשגר האריאן ולאחר מספר שבועות בחלל, במהלכם נבדקו מערכות החללית, עגנה החללית בהצלחה בתחנת החלל הבינלאומית ב-3 באפריל 2008, 14:45 UTC.
ב-5 בספטמבר 2008 נפרדה החללית מתחנת החלל וב-29 בספטמבר חדרה לאטמוספירה ונשרפה מעל האוקיינוס השקט.
יוהאנס קפלר
ב-29 באפריל 2011 הופעלו מנועי החללית ושימשו לסובב את תחנת החלל כדי שחללית פרוגרס רוסית תוכל לעגון גם היא בתחנה.
בעקבות דחיית משימת STS-134 של מעבורת החלל אנדוור, הוארכה משימת החללית והיא נפרדה מתחנת החלל רק ב-20 ביוני 2011. היא חדרה לאטמוספירה יום לאחר מכן, ב-21 ביוני, ונשרפה באטמוספירה.
אדוארדו אמלדי
חללית ה-ATV השלישית, שקיבלה את השם "אדוארדו אמלדי", על שם הפיזיקאי האיטלקי שנפטר ב-1989, הגיעה לבסיס קורו באוגוסט 2011 לקראת שיגורה שתוכנן ל-9 במרץ 2012. לאחר מספר עיכובים בשיגור שוגרה החללית בהצלחה ב-23 במרץ 2012 מבסיס קורו על גבי משגר אריאן 5, כשבתוכה 6,595 ק"ג מטען. החללית עגנה בהצלחה בתחנת החלל הבינלאומית ב-28 במרץ, 22:31 UTC. החללית סיימה את תפקידה כמתוכנן, וב-4 באוקטובר 2012 נשרפה באטמוספירה.
אלברט איינשטיין
חללית ה-ATV הרביעית קיבלה את שמו של הפיזיקאי יליד גרמניה אלברט איינשטיין. החללית שוגרה ב-5 ביוני 2013 על טיל אריאן 5 ממרכז החלל הגיאני בגינאה הצרפתית. זו חללית ה-ATV הכבדה ביותר ששוגרה עד אותה העת, ובנוסף גם החללית הכבדה ביותר ששוגרה על טיל אריאן 5, במאסה של כ-20,235 קילוגרמים.
ג'ורג' למטר
חללית ה-ATV החמישית והאחרונה קיבלה את שמו של האסטרונום והפיזיקאי הבלגי ז'ורז' למטר. היא שוגרה ב-29 ביולי 2014ועגנה בתחנת החלל ב-12 באוגוסט. היא חללית ה-ATV הכבדה ביותר וגם המטען הכבד ביותר ששוגר על אריאן 5, ובכך שברה את השיא של קודמתה (20,275 ק"ג). החללית חדרה לאטמוספירה ב-15 בפברואר 2015. על החללית הייתה מצלמה מיוחדת אשר אמורה הייתה לשדר צילומים של החללית במהלך החדירה לאטמוספירה. אולם מהטלמטריה שהתקבלה, הסתבר שאף על פי שהמצלמה צילמה כ-6,000 תמונות במהלך הכניסה לאטמוספירה, היא לא הצליחה לשדר את התמונות.
מרכז הבקרה
משימות ה-ATV מנוטרות ונשלטות ממרכז הבקרה ATV (ATV-CC) הממוקם במרכז החלל טולוז (CST) בטולוז, צרפת. המרכז אחראי לתכנון וביצוע כל תמרון ומשימה של החללית, מרגע היפרדותה מהמשגר ועד לחדירתה לאטמוספירה. המרכז נמצא תמידית בקשר עם מרכז הבקרה קולומבוס (Col-CC) באוברפאפנהופן, גרמניה, המספק ל-ATV-CC תקשורת עם מערכת ה-TDRSS האמריקאית ומערכת ארטמיס האירופית, על מנת שהחללית תוכל לתקשר עם תחנת החלל הבינלאומית. ATV-CC מתאמת את כל פעולותיה עם מרכז הבקרה של נאס"א במרכז החלל ג'ונסון שביוסטון, טקסס, ועם מרכז הבקרה FKA של סוכנות החלל הרוסית במוסקבה, רוסיה.
שדרוגים מוצעים לחללית
בעקבות החלטתה של נאס"א להוציא את מעבורות החלל משימוש ב-2011, החלה סוכנות החלל האירופית סדרת מחקרים במטרה לבחון את יכולות השדרוג של חללית ה-ATV, כך שתוכל להוות תחליף מסוים למעבורת. אחד המחקרים, שבחן את האפשרות להוסיף לחללית תא שיוכל לשרוד את החדירה לאטמוספירה, ובכך להחזיר מטען מתחנת החלל הבינלאומית לכדור הארץ, הפך למועמד לפיתוח מתקדם. דגם זה, שקיבל את השם CARV, יוכל לשמש, עם שדרוגים נוספים, לשיגור צוותים אל תחנת החלל.
להלן מספר הצעות שהועלו לשדרוג החללית (מלבד CARV):
כמו כן נבחנו הצעות לשגר את ה-ATV על משגרים נוספים מלבד האריאן 5.
ארתור לנק
ארתור לנק (נולד ב-10 בפברואר 1964) הוא דיפלומט ישראלי, בעבר שגריר ישראל באזרבייג'ן ובדרום אפריקה.
ביוגרפיה
לנק נולד בפטרסון במדינת ניו ג'רזי שבארצות הברית. עלה לישראל בשנת 1983. בשנים 1984–1986 שירת כחובש בצה"ל, והיה מדריך לעזרה ראשונה בבית ספר להכשרת קציני רפואה של צה"ל. לאחר מכן למד באוניברסיטה העברית וקיבל תואר במשפטים ותואר שני במשפט הבינלאומי.
לנק הצטרף בשנת 1994 לשירות החוץ של ישראל. תחילה הוצב בשגרירות הישראלית בניו דלהי, ולאחר מכן בלוס אנג'לס. היה מנהל המחלקה למשפט בינלאומי במשרד החוץ והיה שותף בצוות המשפטי שייצג את ישראל בבית הדין הבינלאומי בהאג בעניין גדר ההפרדה. הוא גם שירת בוועדת מזכ"ל האו"ם לבירור העובדות של פרשת המשט בשנים 2010–2011.
באפריל 2005 מונה לנק לשגריר הישראלי באזרבייג'ן, תפקיד בו כיהן עד לשנת 2009. בינואר 2013 הוחלט למנותו לשגריר ישראל בדרום אפריקה ושגריר לא תושב בלסוטו, סווזילנד ומאוריציוס, שם כיהן עד שנת 2017.
לנק היה מרצה במכון הרצוג לחקר המזרח התיכון באוניברסיטת בן-גוריון.
וסלאב צ'רני
וסלאב צ'רני (בצ'כית: Václav Černý; נולד ב-17 באוקטובר 1997) הוא כדורגלן צ'כי המשחק בעמדת הקיצוני בקבוצת וולפסבורג ובנבחרת צ'כיה.
קריירת מועדונים
צ'רני נולדה בפריבראם. הוא הצטרף ליונג אייאקס בינואר 2013 מפריבראם. הוא ערך את הופעת הבכורה המקצועית שלו ביונג אייאקס ב-13 במרץ 2015 במשחק הראשון בליגת המשנה ההולנדית נגד פנלו.
ב-15 באוגוסט 2015 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של אייאקס בניצחון 0–3 נגד וילם II. הוא הבקיע את שערו הראשון ב-26 בנובמבר 2015 במסגרת הליגה האירופית נגד סלטיק, בו ניצחה אייאקס 2–1.
צ'רני הצטרף לאוטרכט ביולי 2019, וחתם על חוזה לשלוש שנים. הוא ערך הופעת בכורה ב-4 באוגוסט 2019 בניצחון 1–5 על ספרטה רוטרדם.
בעונת 2020/2021 הושאל לטוונטה, לפני שחתם בקבוצה כשחקן רשמי ביולי 2021. ב-12 בספטמבר 2020 ערך הופעת בכורה בקבוצה בניצחון 2-0 על פורטונה סיטארד. שמונה ימים לאחר מכן כבש שער בכורה בתיקו 1-1 נגד פיינורד. עונת 2022/2023 הייתה עונת שיא של צ'רני בה כבש 14 שערי ליגה.
ב-23 ביוני 2023 חתם בוולפסבורג מהבונדסליגה.
קריירה בינלאומית
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של צ'כיה ב-11 בנובמבר 2020 במשחק ידידות מול גרמניה. ב-16 בנובמבר 2022 כבש שער בכורה בניצחון 1–5 על נבחרת איי פארו במשחק ידידות.
תארים
אייאקס
תמר דיין
תמר דיין (נולדה ב-28 בדצמבר 1957) היא זואולוגית ישראלית, פרופסור מן המניין במחלקה לזואולוגיה באוניברסיטת תל אביב, מנהלת מוזיאון הטבע ע"ש שטיינהרדט, מנהלת אוספי הטבע של אוניברסיטת תל אביב ופעילת איכות הסביבה, יו"ר מוזיאון הטבע החדש. מחקריה עוסקים באקולוגיה של חברות, בשמירת טבע, בשינויים במגוון הביולוגי, בארכאוזואולוגיה ובמינים פולשים.
ביוגרפיה
דיין נולדה בשנת 1957 ברחובות כתמר תלמי. אביה הוא הפיזיקאי חתן פרס ישראל יגאל תלמי. בשנת 1977 החלה דיין לימודי תואר ראשון בתחום הארכאולוגיה, אותו סיימה בשנת 1984. בשנת 1978 החלה לימודי תואר ראשון במדעי החיים באוניברסיטת תל אביב ובשנת 1981 סיימה תואר בהצטיינות יתרה. ב-1983 סיימה תואר שני בזואולוגיה. ב-1983 החלה דיין את עבודת הדוקטורט שלה בנושא "הסוקסציה של חברת הטורפים במזרח התיכון במרחב ובזמן", אותה עשתה באוניברסיטת תל אביב בהנחיית פרופסור יורם יום טוב ופרופסור איתן צ'רנוב. בשנת 1990 סיימה דיין את עבודת הפוסט דוקטורט הראשונה שלה בנושא אקולוגיה, שעשתה באוניברסיטת פלורידה, ובשנת 1991 סיימה את הפוסט-דוקטורט השני שלה בנושא פלאוביולוגיה, שעשתה באוניברסיטת הארוורד. בשנת 1999 מונתה דיין לפרופסור חבר ובשנת 2003 לפרופסור מן המניין. כמו כן, לימדה בעבר באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת חיפה, כיום מלמדת בביה״ס לזואולוגיה בפקולטה למדעי החיים ע"ש ג'ורג' ס. וייז באוניברסיטת תל אביב. בנוסף, מכהנת כחוקרת אורחת באוניברסיטאות טנסי והרווארד שבארצות הברית.
קריירה מקצועית
לאורך השנים היא חוקרת דיין ומנחה תלמידים ופרסמה למעלה מ-100 מאמרים מדעים.
דיין הייתה אחראית על הפעילות להקמת המשכן החדש לאוספי הטבע על שם מייקל שטיינהרדט באוניברסיטת תל אביב, השתתפה בקביעת מדיניות הפיתוח המדעי-מקצועי של המוזיאון, בניהול תקציב י המוזיאון, בוועדת ההיגוי שפיקחה על התקדמות הבניין. דיין אוצרת אוסף החולייתנים של המוזיאון, ועומדת כיו"ר המוזיאון.
חיים אישיים
נשואה לעוזי דיין ואם לשלושה ילדים.
תחנת הרכבת מזכרת בתיה
תחנת הרכבת מזכרת בתיה היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל, השוכנת על מסילת הדרום, ונפתחה ב-30 במאי 2019. תחנה זו ממוקמת צפונית לכביש 411 ודרומית לנחל השלושה, בסמוך לאזור התעסוקה העתידי של מזכרת בתיה, שתוכנית להקמתו אושרה במהלך שנת 2015.