cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עידן מימון
בנבחרת
ב-5 ביוני 2010 הודיע מימון על פרישה סופית מהנבחרת.
קריירת האימון
מימון החל את הקריירה שלו כמאמן כדוריד בקבוצה שבה שיחק רוב שנותיו, הפועל ראשון לציון. בעונת 2017–2018 הוליך את קבוצתו לזכייה כפולה, בגביע המדינה ובאליפות ליגת העל. החל מיוני 2022 מאמן את א.ס רמת השרון.
משפחה
אביו של עידן, קובי מימון שימש כמאמן הפועל ראשון לציון, ובתקופה שבה שימש מאמן אס"א תל אביב זכתה אס"א תל אביב בגביע ובאליפות ליגת העל גם יחד. אחיו, עמרי מימון, הוא שחקן עבר ומאמן כדוריד בעירוני רחובות והשניים אף שיתפו בעבר פעולה כשחקנים בהפועל ראשון לציון.
אסון הכדור הפורח בלוקסור
ב-26 בפברואר 2013, בשעה 07:00 שעון מצרים, התרסק כדור פורח ליד לוקסור, שבמצרים. בתאונה נהרגו 19 מתוך 21 הנוסעים – 18 מייד, ואחד בבית החולים, שעות מאוחר יותר. תאונה זו הייתה הקטלנית ביותר בהיסטוריה של הכדורים הפורחים מאז אסון ההינדנבורג בשנת 1937, בו נהרגו 36 אנשים.
רקע
כדורים פורחים משמשים בדרך כלל במצרים כדי לתת לתיירים מראה מהאוויר של הנוף של המדינה ואתריה המפורסמים. בלוקסור, טיסות כאלה מציעות נופים של נהר הנילוס, של מקדש כרנך, עמק המלכים, ואטרקציות נוספות. חששות על בטיחות הנוסעים הועלו מעת לעת, עם מספר תאונות שדווחו ב-2007, 2008 ו-2009.
באפריל 2009, 16 אנשים נפגעו כאשר בלון פורח התרסק במהלך סיור מעל לוקסור. לאחר ההתרסקות, טיסות הכדורים הפורחים קורקעו למשך שישה חודשים, ואמצעי הבטיחות שופרו. אימון הטייסים שופר, והוקצה לכדורים אזור נחיתה ספציפי. בעקבות הפלתו מהשלטון של חוסני מובארכ ב-2011, רבים התעלמו מציות לחוקי התעופה לכדורים הפורחים.
לחברת Sky Cruise, מפעילת הטיסה, קרתה תאונה קודמת, באוקטובר 2011. שאחריה הצהירה החברה כי היא מבוטחת כראוי ומוכנה לפצות את משפחות הקורבנות.
התרסקות
ב-26 בפברואר, כדור פורח מסוג  Ultramagic N-425, רישום SU-283, המופעל על ידי חברת Sky Cruise המריא כשהוא נושא עשרים נוסעים וטייס. על פי עדותו של טייס כדור פורח סמוך, מוחמד יוסוף, פרצה אש בכדור הפורח כמה מטרים מעל הקרקע, תוך כדי ניסיון לנחות, כתוצאה מדליפת דלק. האש אפפה את הסל, הטייס ונוסע אחד קפצו, אך הבלון הפורח עלה במהירות בגלל משב רוח חזק. כאשר הבלון הפורח עלה באוויר, בערך שבעה נוסעים קפצו אל מותם תוך ניסיון להימלט מהאש. בגובה של כ- 300 מטרים, היה פיצוץ אשר נשמע כמה ק"מ משם. הבלון עם שאר הנוסעים צלל אל הקרקע, והרג את כול הנוסעים שנותרו. עד ראייה אחד ציין כי הוא שמע "פיצוץ גדול. זה היה מפחיד", אף על פי שזה היה כמה קילומטרים מהמיקום שלו. יוסף אמר כי נראה שדליפת דלק באחד ממכלי הדלק של הבלון גרמה לשריפה וכתוצאה מכך לפיצוץ. דיווחים נוספים ציינו כי אולי הכדור הפורח פגע בקו חשמל.
שתי דקות מאוחר יותר, הכדור הפורח השרוף התרסק בשדה-סוכר מערבית ללוקסור. פיצוץ נוסף נשמע 15 שניות מאוחר יותר. אמבולנסים הגיעו למקום לאחר 15 דקות. גופות היו מפוזרות על פני השדה, כאשר עובדי הצלה הגיעו למקום. הרגעים האחרונים של הכדור השרוף צולמו על ידי חובב וידאו.
נפגעים
בזמן שהמריא, נשא הכדור הפורח 20 נוסעים, ואת Momin Murad, הטייס המצרי. תשעה עשר מהנוסעים היו תיירים: תשעה מהונג קונג, ארבע מיפן, שלושה מבריטניה, שניים מצרפת ואחד מהונגריה; הנוסע ה-20 היה מדריך טיולים מצרי.
לאחר התאונה
אחרי שקיבל את החדשות על התאונה הטרגדית, אסר מושל לוקסור, עזת סעד, על כל טיסה של כדורים פורחים בתוך תחום השיפוט שלו עד להודעה חדשה. השר המצרי לתעופה אזרחית, וואיל אל-מדעווי, השעה את כל טיסות הכדורים הפורחים בפריסה ארצית. הנשיא מוחמד מורסי הביע את "תנחומיו העמוקים ביותר ואהדתו לבני משפחותיהם של אלה שאיבדו את חייהם באירוע הטרגי."
תוצאות החקירה
טייס הכדור הפורח ומהנדס התחזוקה נעצרו בחשד לרשלנות.
טוד וודברידג'
טוד וודברידג' (באנגלית: Todd Woodbridge; נולד ב-2 באפריל 1971) הוא טניסאי עבר אוסטרלי. בשיאו דורג במקום ה-19 בעולם בדירוג הסבב ה-ATP. הוא זכה 15 פעמים בטורניר גראנד סלאם לזוגות גברים, 6 פעמים בטורניר גראנד סלאם לזוגות מעורבים וזכה במדליית זהב אולימפית בתחרות זוגות גברים אולימפיאדת אטלנטה (1996), ובכך השלים זכייה בגראנד סלאם זהב. בסך הכל טוד וודברידג' זכה בכ-90 תחרויות.
בסוף שנות ה-80 כאשר התחרה בתחרויות נוער הוא הגיע לגמר באליפות אוסטרליה הפתוחה ובאליפות וימבלדון בתחרות ליחידים. את רוב התוארים הוא זכה ביחד עם מארק וודפורד (61 זכיות כולל 11 בתחרויות גראנד סלאם).
לאחר הפרישה החל לעסוק בפרשנות טניס בטלוויזיה.
אילזה קוך
אילזה קוך (בגרמנית: Ilse Koch; 22 בספטמבר 1906 – 1 בספטמבר 1967) הייתה פושעת מלחמה נאצית. במהלך מלחמת העולם השנייה שימשה בתור משגיחה (בגרמנית: Aufseherin) במספר מחנות ריכוז ואשתו של קארל קוך, מפקד מחנה הריכוז בוכנוואלד שבגרמניה ומחנה השמדה מיידנק בפולין.
היא נודעה לשמצה עקב אכזריותה והתנהגותה הסדיסטית והסאדו מינית כלפי האסירים במחנה. נטען בין היתר כי קוך נהגה לקחת מזכרות מגופות הקורבנות, ובחלק מהן היא השתמשה כדי להכין אביזרים כאהילים, כפפות ועטיפות ספרים. היא נודעה בכינויים "המכשפה מבוכנוואלד" (גרמנית: Die Hexe von Buchenwald) ו"הכלבה מבוכנוואלד".
ביוגרפיה
נולדה בשם מרגרטה אילזה קלר בדרזדן. אביה היה מנהל עבודה. היא סיימה בית ספר למסחר והתלמדה בשנת 1922 בהנהלת חשבונות. לאחר מכן עבדה בכמה חברות כמזכירה. בשנת 1932 הצטרפה למפלגה הנאצית. דרך קשריה לאנשי אס אס ואס אה הכירה באביב 1934 את בן זוגה לעתיד, קארל קוך. השניים נישאו במאי 1936 זמן קצר לאחר נישואיהם עברו השניים למחנה זקסנהאוזן שליד ברלין. קארל קוך שימש כמפקד המחנה והיא החלה את עבודתה בתור שומרת במחנה.
ביולי 1937 התמנה קארל קוך למפקד מחנה בוכנוואלד, סמוך לעיר ויימאר, והשניים עברו להתגורר במתחם. במקביל הגיע למחנה מספר גדול של אסירות. שלטון האימים של קוך נמשך והיא מינתה במחנה עשרים מפקחות. כוחה על האנשים הכפופים לה היה מוחלט, והיא השליטה שלטון של טרור ואלימות על האסירים בבוכנוואלד. היה לה אף שוט שבקצהו תער, ששימש אותה להצלפת נשים הרות. על אף שכלפי חוץ הפגינו בני הזוג מערכת יחסים טובה היא תוארה כקרירה ומשעממת.
לבני הזוג קוך נולדו שלושה ילדים בתקופה זו. נאמר שלעיתים קרובות הפגינה חוסר עניין בילדיה, שלעיתים קרובות שהו תחת השגחתה וטיפולה של אחותו החורגת של קארל. היא נחשבה לדמות לא אהודה בקרב שאר קציני המחנה, ובעיקר בקרב נשותיהם. שהתגוררו אף הן בבוכנוואלד. חלק מהסיבות לכך היו שנהגה להתפאר בעושרה ולנצל את מעמדה מולן בתור אשתו של מפקד המחנה. כמו כן נפוצו שמועות שניהלה קשר רומנטי עם רופא המחנה, וולדמאר הופן. נאמר שלעיתים קרובות התלבשה באופן פרובוקטיבי והייתה מפלרטטת איתו ואף עם קצין נוסף בשם הרמן פלורדסט כאשר שניהם היו בעצמם נשואים והתגוררו יחד עם נשותיהם וילדיהם במתחם המחנה. כמו כן, לעיתים קרובות לקחה חלק בהענשת אסירים, הן באופן פעיל והן כצופה, אף שלא במסגרת תפקידה הרשמי, וזאת בניגוד לשאר נשות הקצינים .
כמו כן נאמר במספר עדויות שפקודות שניתנו על ידה לסגל המחנה כמו שניתנו על ידי מפקד המחנה.
בנובמבר 1941 מונה קארל קוך למפקד מחנה מיידנק, אז מחנה לשבויים סובייטים, שנוהל על ידי הוואפן אס אס. אילזה עברה איתו למחנה והמשיכה את התנהגותה הסאדיסטית במחנה שהפך למחנה השמדה רחב.
באוגוסט 1943 נעצרו בני הזוג קוך בהוראת חוקר ושופט האס אס, קונראד מורגן. קארל בן זוגה נעצר באשמת רצח בשלושה מקרים, שחיתות, איום על פקידי ציבור, מעילה ועבירות אחרות. היא נעצרה עמו בחשד שסייעה לו. קוך הוחזקה במעצר למשך 16 חודשים בבית הכלא בוויימאר. למרות מאמצי האס אס להרשיע את קוך היא זוכתה בדין מחוסר הוכחות, שוחררה ועברה לגור סמוך למשפחתה בעיר לודוויגסבורג. בגלל אורח חייה הפרוע ונטייתה לשתות לשכרה, ניסו בני משפחתה לשלול את חזקתה על ילדיה, אולם ללא הצלחה. באפריל 1945 הוצא קארל להורג על ידי האס. אס.
לאחר המלחמה נעצרה אילזה בביתה על ידי האמריקאים ביוני 1945. בשנת 1947 נשפטה קוך בבית דין אמריקאי במסגרת "משפט בוכנוואלד" בעוון פשעי מלחמה ונידונה למאסר עולם. מאוחר יותר הומר העונש לארבע שנות מאסר על ידי הגנרל לושיוס קריי. ההקלה בעונש עוררה סערה ציבורית ובעקבות זאת הוקמה ועדה של הסנאט לחקירת הנושא. לושיוס קליי הסביר שהמתיק את העונש כיוון שבעדויות שהובאו לפניו היה נראה שהיא נדונה משום שעוררה שנאה בקרב אסירי המחנה בהפגנת נשיותה. קונראד מורגן העיד במשפטה כי לא נמצאו עדויות התומכות בכך שברשותה היו אהילים עשויים עור אדם לאחר חיפוש בביתה. עם זאת, שאר העדויות של מורגן הרשיעו אותה.
מיד לאחר שחרורה מכלא לנדסברג באוקטובר 1949 נעצרה שוב ובסוף אותה שנה הוגש נגדה שוב כתב אישום. בינואר 1951 הורשעה בשידול לרצח, ניסיון לרצח ושידול לגרימת חבלה גופנית באזרחים גרמנים ונידונה למאסר עולם. קוך הייתה האישה היחידה שנידונה בגרמניה המערבית למאסר עולם על חלקה במלחמה.
היא התאבדה בתלייה בבית הכלא לנשים "אייכאך" בשנת 1967 בהיותה בת 60.
פשעי מלחמה
בעוד בני הזוג קוך חיו בצניעות יחסית לפני שקארל קוך מונה למפקד מחנה בוכנוואלד. החל משנת 1937, הם החלו לחיות חיי פאר במתחם במטה האס אס של המחנה שכונה "ווילה בוכנוואלד" ויועד למגורי מפקד המחנה ומשפחתו. הדבר התאפשר בעיקר עקב מעילה נרחבת וחילוט רכוש של אסירי המחנה, תוך הגדרתו כ"רכוש המדינה" ושיעבוד אסירים לביצוע עבודות לטובתם האישית, בנוסף לעבודת כפייה שביצעו לטובת הרייך השלישי.
בזמן שהותה במחנה בוכנוואלד השתתפה קוך בניסויים במטרה לסייע לרופא הכלא אריך ווגנר במחקרו על הקשר בין פשיעה וכתובות קעקע וכללו בין היתר רציחת אסירים מקועקעים ופשיטת עורם.
סופר שהייתה נוהגת לרכב ברחבי המחנה על סוסה בלבוש פרובוקטיבי ולהצליף באסירים עם שוט רכיבה כמו כן הואשמה באונס של אסירים ואף נהגה לכפות על אסירים לאנוס אסירות ואסירים אחרים.
במאמר מקיף שפורסם אודותיה ואודות בן זוגה על ידי בית הספר למשפטים של אוניברסיטת וושינגטון ולי שאסף בין היתר עדויות מפורטות של ניצולים סיפרו שני עדים:
עד נוסף העיד:
כמו כן הואשמה ביחד עם בן זוגה קארל קוך בין היתר במעילה ורציחת אסירים על מנת למנוע מהם למסור עדות.
משפט ראשון לאחר המלחמה
בשנת 1947 הועמדה קוך לדין בבית הדין הצבאי האמריקאי בדכאו ביחד עם שלושים פושעי מלחמה נוספים על ידי השופט האמריקאי רוברט ל. קונציג והואשמה ב"השתתפות בתוכנית פלילית לסיוע והשתתפות ברציחות בבוכנוולד".
קוך הצהירה במהלך המשפט כשהיא בחודש השמיני להריונה אך ב-19 באוגוסט 1947 נשלחה למאסר עולם באשמה של "הפרה של חוקי ונוהגי המלחמה".
הפחתת העונש
ב-8 ביוני 1948 הפחית הגנרל האמריקאי, לושיוס קליי מפקד אזור הכיבוש האמריקאי בגרמניה דאז את עונשה לארבע שנים בכלא לאחר שכבר ריצתה שנתיים בטענה "שאין ראיות משכנעות שקוך בחרה אסירים להשמדה על מנת להשתמש בקעקועים שעל עורם או שהיא מחזיקה בחפצים עשויים מעור אנושי". למרות זאת הציע קליי שתישפט תחת החוקה של גרמניה המערבית ואף אמר:
ב-19 בספטמבר 1948 עם פרסום ההודעה בדבר ההפחתה בגזר הדין קמה התנגדות ציבורית נרחבת. שנים לאחר מכן הצהיר:
הקרן לזיכרון בוכנוואלד הצהירה שלקיומם של אהילים מעור אדם ישנם שני עדים מהימנים: ד"ר גוסטב וורגר (Gustav Wegerer) קאפו ואסיר פוליטי אוסטרי ויוזף אקרמן גם כן אסיר פוליטי ששימש כמזכיר של רופא המחנה וולדמר הובן. ופרסמה את עדותם.
דר גוסטב וורגר העיד:
ד"ר האנס מולר, לימים רופא האס אס באוברסברג, היה פתולוג בבוכנוולד ממרץ 1941 עד אפריל 1942. ניתן להגדיר את תקופת הזמן בצורה מדויקת יותר באמצעות הצהרתו של אקרמן שהעביר את המנורה, כפי שהעיד בשנת 1950 בבית המשפט.
משפט חוזר
עם היוודע דבר ההפחתה בעונש ערכה וועדת הסנאט שימוע בנוגע להפחתה, בתום תחקיר בנושא קבעה וועדת הסנאט שהפחתת עונשה של קוך הייתה מוטעית אך גם בלתי הפיכה. עם זאת דחקה בממשלת גרמניה המערבית להעמיד את קוך לדין על פשעים נגד אזרחים גרמנים, דבר שלוועדת דכאו לא היה סמכות לעשות, והורתה לצבא לתת סיוע מלא לחוקרים ממערב גרמניה. מיד לאחר מכן נעצרה קוך שוב לאחר שחרורה ב-1949, והועמדה לדין במערכת המשפט המערב גרמנית.
המשפט נפתח בבית המשפט המחוזי באאוגסבורג ב-27 בנובמבר 1950, ונמשך כשבעה שבועות. במהלכו העידו 250 עדים כשמתוכם 50 עדי הגנה. בשלב מסוים במהלך המשפט קוך אף התמוטטה ופונתה מהאולם מספר פעמים. במהלך המשפט עומתו לפחות כארבעה עדים מטעם התביעה באשר לטענות שראו את קוך בוחרת אסירים מקועקעים שלאחר מכן הוצאו להורג או לחלופין שהיו עדים להליך של הכנת אהילים מעור אדם. למרות זאת חזרה בה התביעה מטענה זו מאחר שלא הצליחה להוכיח קיומם של חפצים מעור אדם מקועקע.
ב-15 בינואר 1951 פרסם בית המשפט פסק דין בן 111 עמודים ללא נוכחותה של קוך. וב-15 בינואר נידונה למאסר עולם עם עבודת פרך וחילוט קבוע של זכויותיה האזרחיות.
ב-15 ביוני 1951 החלה קוך באופן רשמי לרצות את מאסרה. קוך ערערה על פסק הדין, אך הערעור נדחה ב-22 באפריל 1952 על ידי בית המשפט הפדרלי לצדק. מאוחר יותר היא הגישה כמה עתירות לחנינה, שכולן נדחו על ידי משרד המשפטים הבווארי. קוך מחתה על עונש מאסר העולם, ללא הועיל, בפני ועדת זכויות האדם הבינלאומית. היא הייתה לאישה היחידה שקיבלה עונש מאסר עולם מבין פושעי המלחמה הנאצים שהורשעו (לעומת 165 גברים).
התאבדות
קוך התאבדה בתלייה ב-1 בספטמבר 1967 בכלא נשים בעיירה אייכאך שבדרום גרמניה, לאחר שסבלה מהזיות והייתה משוכנעת שניצולי מחנות ריכוז יבואו להתנקם בה בתאה.
אזכורים בתרבות
בשנות ה-70 ייצגה מיניות סאדיסטית במספר סרטים שיצאו לאקרנים בצרפת:
ריגטוני
ריגטוני (באיטלקית: Rigatoni) היא סוג של פסטה בצורת צינור באורכים וקטרים שונים שמקורה באיטליה. היא ארוכה יותר מפנה וזיטי, ולעיתים מעוקלת מעט.
מקור המילה "ריגטוני" במילה האיטלקית rigato (rigatone היא המילה המרחיבה ו-rigatoni – צורת הרבים), שפירושה "מחורץ" או "מקווקו", והיא מזוהה עם המטבח של דרום ומרכז איטליה.
ריגטוני היא פסטה מועדפת במיוחד בדרום איטליה, במיוחד בסיציליה. החריצים, שעל שמם נקראת הפסטה, מהווים משטחי הדבקה טובים יותר עבור רטבים וגבינה מגוררת מאשר פסטה בעלת צדדים חלקים כמו זיטי.
גרוב מטאל
גרוב מטאל (באנגלית: Groove metal; נקרא גם פוסט-ת'ראש) הוא תת-ז'אנר של ז'אנר הת'ראש מטאל, שהחל את דרכו בתחילת שנות התשעים. גרוב מטאל הוא שילוב של מספר סגנונות של שנות השמונים, הכוללים הבי מטאל מסורתי, ת'ראש מטאל וקרוסאובר ת'ראש/הארדקור פאנק. אלבומים כמו Cowboys From Hell של פנטרה, Chaos AD של ספולטורה ו-We Are Dead של Artillery היו הראשונים לשלב גרוב עם ת'ראש מטאל. הגרוב מטאל כפי שאנו מכירים אותו כיום הופיע רק עם צאת האלבומים Vulgar Display Of Power של פנטרה, Burn My Eyes של משין הד ו-The Law של Exhorder.
מאפיינים אמנותיים
הגרוב מטאל מאופיין בעיקר בנגינת ריפים ת'ראשיים במהירות בינונית עם דגש על הכבדות והגרוביות ופחות על מהירות גבוהה.
הצליל בדרך כלל נמוך ומלווה בדיסטורשן כבד של הגיטרה, שמרבה להשתמש באקורד כוח ובפאלם מיוט. הצליל מאופיין בהגברת הצלילים הגבוהים (trebele) והגברת הצלילים הבאסיים (bass) שלו.
בדומה לשאר סגנונות המטאל, תפקיד הבאס בדרך כלל עוקב אחרי הריפים של גיטרת הקצב, אך לפעמים משמש כהקדמה לריף. נפוץ השימוש בדיסטורשן לבאס.
השירה לרוב מורכבת מהשירה הת'ראשית הצעקנית, שירת הארדקור ושירה נקיה.
תפקיד התופים נוהג להשתמש בדאבל באס, אך לא באופן רציף ומהיר כמו בת'ראש מטאל, אלא לפרקי זמן קצרים בשיר.
וילי נלסון
וילי יו נלסון (באנגלית: Willie Hugh Nelson; נולד ב-29 באפריל 1933) הוא זמר ופזמונאי קאנטרי, סופר, משורר, שחקן ופעיל חברתי אמריקאי.
ביוגרפיה
נלסון נולד ב-29 באפריל 1933 באבוט שבטקסס למירל־מארי לבית גרינהאו ולעירא דוייל נלסון. שמו 'וילי' ניתן לו על ידי דודניתו מילדרד, שגם בחרה עבורו את השם 'יו' כשמו האמצעי להנצחת אחיה הצעיר. אמו עזבה זמן קצר לאחר לידתו ואביו נישא מחדש ועזב גם הוא, בעזבו את וילי ואת אחותו בובי לגדול אצל הורי האב. סבו וסבתו הם שערכו הכרות בין נכדיהם לבין המוזיקה. הסב לימד את וילי לפרוט עלי גיטרה בהיותו בן שש ואף קנה לו גיטרה. יחד עם אחותו בובי הקים וילי הרכב גוספל שהופיע בכנסייה המקומית. את שירו הראשון כתב בגיל שבע.
כשחקן
בשנת 1979 שיחק ושר בסרטו של סידני פולאק "הפרש החשמלי".
בשנת 1997 שיחק בקומדיה הסאטירית "לכשכש בכלב".
בשנת 2005 שיחק בקומדיית האקשן "הדיוק'ס קורעים את האזרד" בכיכובם של ג'סיקה סימפסון ושון ויליאם סקוט, בסרט ההמשך משנת 2007 הדיוקס קורעים את האזרד: ההתחלה" שיצא ישירות לטלוויזיה לערוץ ABC Family.
בשנת 2006 שיחק בסרט "גשרים שבורים" לצד טובי קית' וקלי פרסטון.
בשנת 2018 שיחק בסרט הדרמה "Waiting for the Miracle to Come".
כמוזיקאי
נלסון הקליט לראשונה שיר בגיל 12, ואולם בתחילת דרכו המוזיקלית התקשה למצוא חברת תקליטים שתחתים אותו. בשל כך נתן לאחרים, תמורת תשלום, שירים שכתב.
אלבומו הראשון, "...And Then I Wrote", יצא בשנת 1962.
בשנת 2022 הוציא אל אלבום האולפן A Beautiful Time.
תיירות
תיירות היא ענף כלכלי, שבדרך כלל מיוחס לטיול, נסיעה, שהייה וביקור של אנשים ומחוץ לסביבתם הרגילה, לתקופה קצרה (בדרך כלל עד שנה). מטרת התיירות יכולה להיות חופשה, נופש, בידור, עסקים, או אף למטרות ספציפיות יותר, כגון תיירות למקומות מרפא, או למקומות קדושים (צליינות). ענף התיירות מהווה מקור תעסוקה לאנשים רבים, ובמקומות שונים מהווה את מקור התעסוקה העיקרי לתושבי האזור.
ארגון התיירות העולמי (UNWTO) הגדיר בשנת 2016 את התיירות כך: "תיירות היא תופעה חברתית, תרבותית וכלכלית הכרוכה בתנועה של אנשים למדינות או למקומות מחוץ לסביבתם הרגילה למטרות אישיות או מטרות עסקיות/ מקצועיות. אנשים אלה נקראים מבקרים (שעשויים להיות תיירים או טיילים; תושבים או לא תושבים) והתיירות קשורה לפעילויות שלהם, שחלקן כרוכות בהוצאות תיירותיות."
תיירות פנים
תיירות פנים היא תיירות של תושבי מדינה מסוימת, בתוך גבולות המדינה. לפיתוח תיירות פנים יתרונות רבים:
לרוב במלונות ובבתי עסק המתמקדים בלקוחות מקומיים המחירים זולים יותר ביחס לאלו המתמקדים בתיירות חוץ, שכן מובטח להם לקוחות לאורך כל השנה. האחרונים גם מארגנים אירועים וכנסים במתחמם, כמו מפעילים סאונות, חדרי כושר, בריכות, בתי עיסוי וכו' - דבר המבטיח הכנסה קבועה לאורך כל השנה מצד מקומיים מזדמנים או מנויים.
תיירות בישראל
בשנת 2005–2006 התפתחה תיירות הפנים בקצב מהיר עקב בניית וסלילת מקומות תיירות ובילוי בישראל. התיירות החלה לרדת ב-2008 אך שוב חלה בה עלייה בשנת 2009.
מרבית הלינות-85%, היו בבתי המלון השונים (12.5 מיליון לינות) ו-8% מן הלינות היו באירוח הכפרי (מעל מיליון לינות). עוד מיליון לינות היו באכסניות הנוער ובבתי ספר שדה.
בחודש נובמבר 2006 היו 928,000 לינות של ישראלים בבתי מלון. בחודשים ינואר–נובמבר 2006 היו 11.5 מיליון לינות של ישראלים במלונות תיירות המהוים עליה של 1% לעומת התקופה המקבילה אשתקד.
מנתוני הלמ"ס עולה כי בחודשים ספטמבר-נובמבר 2006 נרשמה עלייה של 12% בחישוב שנתי במספר הלינות של ישראלים. בחודשים יוני-אוגוסט נרשמה עלייה של 3% בחישוב שנתי. תפוסת החדרים בחודשים ינואר- נובמבר 2006 לעומת התקופה המקבילה אשתקד היו בדרום (68%) –בת"א (66%).
נרשמה עלייה בתפוסות החדרים בכל המחוזות, פרט למחוזות חיפה והצפון בהם הייתה ירידה של 5%-7% לעומת התקופה המקבילה אשתקד.
תיירות מנקודת המבט של סוכנות נסיעות
טיפולה של סוכנות נסיעות בתיירות חוץ נבדל מהותית מטיפולה בתיירות פנים. טיפול בתיירות חוץ מחייב קשר עם ספקים ברחבי העולם במגוון תחומים: תעופה, השכרת רכב, מלונאות, מזון, הדרכה והסעה. קשר זה מתבצע באמצעות סוכנויות נסיעות מקומיות בארצות היעד, המבצעות עסקאות קמעונאיות. תיקי הלקוחות מועברים לסיטונאים בארץ המוצא. סיטונאים שונים מתמחים במכירת יעדים שונים בעולם וברשותם מחירי חוזה שנתי המאפשרים תמחור חבילת התיירות הנמכרת בפרק זמן קצר. מחירה של חבילת סיור מתוך חוברת יעדים כוללת כבר את תמחור הקמעונאי. בנוסף סוכני הנסיעות גובים אחוז מסוים מכל רכישה שהם מבצעים. בשיטת המס הישראלית, כרטיסי טיסה חבים מע"מ בשיעור אפס, אבל בגין רווח שמפיק קמעונאי נסיעות משירותי קרקע שניתנים על ידי ספק שירות מקומי, קמעונאי הנסיעות חב מע"מ בשיעור מלא.
השימוש ההולך וגובר באתרי האינטרנט שמתמחים בנישות שונות של התיירות מהווה כיום אתגר משמעותי עבור סוכני הנסיעות אשר במטרה להישאר רלוונטיים עבור ציבור המטיילים צריכים להתאים את עצמם לתנאים המשתנים ולהגדיר מחדש את תפקידם.
תיירות בת קיימא
בעשרות השנים האחרונות החל להיעשות שימוש במונח "תיירות בת קיימא", ובשנים האחרונות הנושא הפך לבעל חשיבות והתייחסות על ידי ממשלות וחברות בינלאומיות, כולל סקרים שמראים כי הנושא חשוב מאוד לכלל התיירים.
תיירות בת קיימא (תיירות מקיימת) מתייחסת לפרקטיקות של קיימות בענף התיירות, וזו שאיפה שכל צורות התיירות יהיו בנות-קיימא. לפי הגדרת ארגון התיירות העולמי (UNWTO) תיירות בת-קיימא היא "תיירות המתחשבת באופן מלא בהשפעותיה הכלכליות, החברתיות והסביבתיות בהווה ובעתיד, ומתייחסת לצורכי המבקרים, התעשייה, הסביבה והקהילות המארחות. עקרונות הקיימות מתייחסים להיבטים הסביבתיים, הכלכליים והחברתיים-תרבותיים של פיתוח התיירות, ויש ליצור איזון מתאים בין שלושת הממדים הללו כדי להבטיח את קיימותה של התיירות לטווח הארוך."
כיום, קריטריוני ה-GSTC של המועצה העולמית לתיירות מקיימת משמשים כסטנדרטים העולמיים לקיימות בענף התיירות. הקריטריונים משמשים לחינוך והעלאת מודעות, קביעת מדיניות עבור עסקים וסוכנויות ממשלתיות, ובעיקר כבסיס להתעדה והסמכה. קריטריוני ה-GSTC הם תוצאה של מאמץ עולמי לפתח שפה משותפת בנושא קיימות בתיירות. הקריטריונים מחולקים לארבעה חלקים: (1) ניהול בר קיימא; (2) השפעות סוציו-אקונומיות; (3) השפעות תרבותיות; (4) השפעות סביבתיות (כולל צריכת משאבים, הפחתת זיהום ושימור המגוון הביולוגי והנופים).
יוז'ף שאנדור
יוז'ף שאנדור (במקור רוזנברגר, בהונגרית: Sándor József; בודפשט, 11 בפברואר 1911 – בודפשט, 21 באוגוסט 1985) היה פוליטיקאי יהודי-הונגרי חבר האספה הלאומית של הונגריה (חבר פרלמנט) בין השנים 1958 לבין 1985 כלומר במשך 27 שנים.
עד המלחמה
יוז'ף רוזנברג נולד במשפחה יהודית כבנו של הסנדלר, שאלאמון (שלמה) רוזנברגר (1870–1944) ושל רגינה קליין (1886–1944). לאחר שסיים את לימודיו בארבעת הכיתות של חטיבת הביניים, למד את מקצוע הפרוונות. ב-1928 קיבל את תעודת ההסמכה שלו ואז הצטרף ל"איגוד פועלי תעשיית העורות ההונגרית". הוא הצטרף גם למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית (MSZDP) שנתיים מאוחר יותר. ב-1932 הצטרף לתנועה הקומוניסטית הבלתי חוקית. משנת 1934 היה מזכיר "פדרציית פועלי הנוער הקומוניסטים ההונגרית" בראקושפלוטה, וכן הפך לחבר בוועדת הנוער הלאומית של ה-MSZDP. ב-1936 גורש מה-MSZDP עקב פעילות קומוניסטית, ובאותה שנה נותקו קשריו גם עם המפלגה הקומוניסטית. מ-1937 עבד כפרוון עצמאי בראקושפלוטה. ב-5 בפברואר 1938, נשא לאישה את ינקה (1912–2006), בתם של הירש שמילוביץ' ושל חווה שנאבל. הוא ירד למחתרת לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, אך נתפס ובשנת 1942 והוכנס למחנה עונשין. הוא הצליח לברוח משם ב-1944 והתחבא עד תום המלחמה. במהלך שלטון מפלגת צלב החץ, השתתף בתנועת ההתנגדות הלאומית באויפשט. אביו גורש ומת, אמו מתה מהתלאות, המחסור ומהצער.
קריירה
מדצמבר 1963 ועד לפרישתו באפריל 1977, עמד בראש משרד הוועדה המרכזית של ה-MSZMP. יחד עם ג'רג' אצל ובלה ביסקו השתייך לחוג הבלתי פורמלי הקרוב ביותר של קאדאר עד סוף שנות ה-70. בשל משרת האמון שלו, הייתה לו השפעה רבה יותר במפלגה מאשר תפקידו הפורמלי. בתוך הנהגת המפלגה, יחד עם אצל, הוא נחשב כאחראי לסוגיית מתיאש ראקושי. באוגוסט 1962 הוא הודיע לראקושי בקרסנודאר שגורש מהמפלגה הקומוניסטית ההונגרית.
כפנסיונר, בתחילת שנות ה-80, עבד כמזכיר הוועדה להטבות חריגות של מועצת השרים (הממשלה).
אמנות הפוגה
אמנות הפוגה, רי"ב 1080, (בגרמנית, Die Kunst der Fuge) היא יצירה לא גמורה מאת יוהאן סבסטיאן באך, המורכבת מארבע-עשרה פוגות וארבעה קאנונים. כל פרקי היצירה מבוססים על אותו נושא. יצירה זו נכתבה לקראת סוף חייו של באך, בשנים 1749–1750 (גרסאות מוקדמות לכמה מהפרקים נכתבו ב-1742) והיא נחשבת לא רק לאחת מפסגות יצירתו, כי אם לאחת מיצירות המופת של כל הזמנים.
המוזיקה
כל פרקי אמנות הפוגה הם קטעים קונטרפונקטיים המבוססים על אותו נושא, ברה מינור: נושא זה, בווריאציות שונות, משמש כבסיס לכל הפוגות והקנונים, המסודרים פחות או יותר בסדר מורכבות עולה (לגבי סדר הפרקים, ראו להלן). על כל פנים, על אף שהיצירה היא אחת המורכבות ביותר שנכתבו אי-פעם, ובאך הגיע בה לרמה של שלמות צורנית שלא הגיע אליה איש לפניו ואולי גם לא אחריו, המוזיקה עצמה היא נגישה ומלאת רגש, וכלל אינה נשמעת כתרגיל שכלתני. בניגוד לכמה מהקנונים והיצירות ה'אקדמיות' המוקדמות יותר של באך, 'אמנות הפוגה' שופעת יופי שאין לו דבר עם המורכבות המתמטית שלה. שילוב זה, שהוא כמעט בגדר נס, הוא שהביא ליצירה את פרסומה והפך אותה לאחת היצירות המוערכות ביותר בהיסטוריה של המוזיקה המערבית.
אחד המאפיינים הבולטים של היצירה היא שלא מצוין הכלי או ההרכב שבו יש לנגן אותה. כל הפוגות (הנקראות Contrapunctus) כתובות בארבע חמשות וכל הקנונים בשתיים, בדומה למוזיקה לכלי מקלדת. תאוריות רבות קיימות באשר לכלי שבו יש לבצע את היצירה; הצ'מבליסט גוסטב ליאונהארדט כתב תזה שבה הוא מנסה להוכיח כי 'אמנות הפוגה' כתובה לצ'מבלו, אם כי כמה מן הפרקים אינם מתאימים לכלי. גם המוזיקולוג כריסטוף וולף, שהוא הסמכות החשובה ביותר כיום בנושא המוזיקה של באך, תומך בתאוריה זו. תאוריה פופולרית אחרת טוענת כי המוזיקה היא תאורטית, ונועדה יותר לקריאה מאשר לביצוע - ולפיכך ניתן לבצע אותה בכל הרכב המתאים למנעד התפקידים. בימינו מבוצעת היצירה לרוב בכלי מקלדת (פסנתר, צ'מבלו או עוגב), הרכב קאמרי (לרוב רביעייה) או תזמורת.
הפרקים
במהדורה המודפסת שיצאה לאור ב-1751, לאחר מות המלחין, מופיעים הפרקים הבאים (בארבעה קולות, אלא אם מצוין אחרת):
קונטרה-פוגות
פוגות שבהן מופיע הנושא בגרסה רגילה ומהופכת. בשלוש הקונטרה-פוגות כניסות סְטְרֶטוֹ רבות (כלומר, נושא חדש מתחיל לפני שנגמר הנושא הקודם); וכולן מבוססות על נושא 'אמנות הפוגה' בווריאציה עם צלילים עוברים (ראו דוגמאות בהמשך).
פוגות כפולות ומשולשות
פוגות המבוססות על שניים ושלושה נושאים, שמביניהם אחד הוא נושא 'אמנות הפוגה' או וריאציה עליו.
פוגות ראי
פוגות שאפשר לנגן גם במהופך (היפוך מלמעלה למטה) מבלי לפגום במוזיקליות. בדרך כלל מנגנים את הגרסה הישרה וההפוכה בזו אחר זו.
סדר הפרקים
הסדר הנכון שבו יש לבצע (או להדפיס) את הפרקים השונים שנוי במחלוקת, מאחר שאין התאמה בין כתבי היד השונים והמהדורה המודפסת, שיצאה לאור כנראה ללא פיקוח מצידו של באך - ההכנה לדפוס החלה כאשר היה חולה מאוד ועיוור. מקורה של הגרסה לשני צ'מבלי לקונטרפונקטוס XIII (שנוסף לה קול רביעי) אינה ברורה - השיטה שבה מהופכת הפוגה שונה מהשיטה הרגילה של באך, והיא הפוגה היחידה שמצוין בה שם הכלי. ייתכן שאחד מבניו של באך, שפיקח על ההוצאה לאור, הוא שהוסיף את הפוגה.
הפוגה הבלתי-גמורה
קונטרפונקטוס XIV נקטע בתיבה 239:
לאחר מכן מופיעה ההערה הבאה בכתב ידו של קרל פיליפ עמנואל באך: Über dieser Fuge, wo der Nahme B A C H im Contrasubject angebracht worden, ist der Verfasser gestorben. ("בכותבו פוגה זו, שבה מופיע השם BACH כנושא נגדי, מת המלחין"). על כל פנים, גרסה זו מפוקפקת, מאחר שהפוגה כתובה בכתב ידו של באך, ולא סביר שהוא היה מסוגל לכתוב כשנטה למות, בין השאר משום שהיה עיוור. רוב החוקרים מסכימים כי באך הכתיב את הפוגה לאחד מילדיו בהיותו עיוור. כמו כן, מקובלת היום ההנחה כי הפוגה נועדה להיות פוגה מרובעת, וכי הנושא הרביעי הוא נושא 'אמנות הפוגה' (אם כי הנושא הראשון דומה לו למדי). על פי תאוריה של כריסטוף וולף נכתב סוף היצירה על דפים אחרים, שאבדו. במשך השנים כתבו מלחינים ומבצעים שונים גרסאות לחלק האבוד, המשלבות בין ארבעת הנושאים; מבצעים אחרים (למשל גלן גולד) עוצרים בתיבה 233, כפי שמסתיימת הפוגה בגרסה המודפסת. אחרים מנגנים את הגרסה הבלתי-גמורה כמות שהיא, ומפסיקים לנגן באמצע המשפט - מה שגורם לאפקט מוזר ומסתורי.
דיסקוגרפיה
אמנות הפוגה הוקלטה ובוצעה פעמים רבות, בהרכבים רבים - מרביעיית סקסופונים ועד מקהלה השרה ללא מילים. מספר דוגמאות נבחרות:
אליה סופיה, קיסרית האימפריה הביזנטית
הקיסרית אליה סופיה (בלטינית: Aelia Sophia, ביוונית: Σοφία; 530 – 601 בקירוב) הייתה אשתו של הקיסר יוסטינוס השני ושלטה עמו באימפריה הרומית המזרחית, היא ביזנטיון.
סופיה מתוארת כאישה חזקה, שאפתנית ורבת השפעה. בשל אופייה ומשום מחלתו הנפשית של הקיסר יוסטינוס השני, סופיה השפיעה רבות על מהלכים רבים באימפריה, כולל מינויו של יורשו של יוסטינוס, טיבריוס השני קונסטנטינוס, ומינוי מאוריקיוס אחריו. במיוחד התעניינה בכלכלה והייתה לקיסרית הראשונה שדיוקנה ושמה הוטבעו על מטבע לצידו של הקיסר המכהן, יוסטינוס השני. נראה כי לאחר מותו של בן זוגה קיוותה להינשא ליורשו ולשמר את כוחה, אך זה שמר אמונים לאשתו הקודמת והיא נותרה במעמד אלמנה קיסרית עד סוף ימיה.
אמונה דתית
לפי עדותו של יוחנן מאפסוס, סופיה הייתה מונופוזיטית עוד מילדותה (בדומה לקיסרית תיאודורה). עם זאת, כשלוש שנים טרם עליית בן זוגה לשלטון, הכריזה על עצמה ככלקדונית כדי לסייע לביסוס מעמדו של יוסטינוס השני כיורש הקיסרי. בהמשך לקחה חלק ברדיפות המונופיזיטים באימפריה. היא ובן זוגה הקפידו להראות אדיקות דתית.
שלטון משותף
יוסטינוס השני הכתיר את סופיה לאוגוסטה, קיסרית, כנראה יום לאחר שהוכתר בעצמו. הם כונו "שני אורות העולם" לפי המשורר קוריפוס. על פי עדויות מתקופה זו ניכר כי סופיה הייתה דומיננטית ושיחקה תפקיד חשוב עוד בטרם הוכתר יוסטינוס לקיסר. המשורר קוריפוס הלל אותה בכתביו מהתקופה במידה דומה לכבוד שחלק לקיסר עצמו (בטקסט משנת 7–566). ניתן לה מקום שווה בהיכל התפילה. מייחסים לסופיה גם את יוזמת ההתנקשות בחייו של היריב המשמעותי היחיד שהתחרה עם יוסטינוס השני על הקיסרות, בן דודו, שגם שמו היה יוסטינוס. בן דוד זה הוגלה לאלכסנדריה ושם נרצח.
לא רק המשורר קורפיוס העריך את סופיה. המשורר ונאנטיוס פורטונאטוס הקדיש שיר שהלל את יוסטינוס ואותה במידה שווה ואפילו השווה אותה להלנה, אמו של קונסטנטינוס הגדול. שיר זה נכתב לאחר שיוסטינוס השני וסופיה שלחו במתנה צלב ברדגונד הקדושה בגאליה וצלב נוסף (צלב הוותיקן) לרומא, ככל הנראה בניסיון לשפר את היחסים בין האפיפיור לקונסטנטינופול. נאמר כי צלב זה כלל שרידים מהצלב האמיתי ועל זרועותיו ניתן למצוא את דמותם של יוסטינוס וסופיה עד היום, שכן זה שרד ונשמר באוצר הוותיקן עד היום. סופיה הייתה מעורבת בכלכלת האימפריה והשפיעה על צעדים כגון החזרת חובות האימפריה, ביטול פיגורים בתשלומי מס והחזרת הלוואות כפויות שלקח יוסטיניאנוס הראשון, דודו של יוסטינוס השני וקודמו בתפקיד. ההיסטוריון-הנזיר תיאופנס מייחס לסופיה את החזרת ההלוואות לאותם עשירים שהוכרחו להלוות ליוטיניאנוס הראשון כספים וטוען כי זכתה לפופולריות גדולה עקב צעד זה. התערבות כלכלית בסדר גודל כזה הייתה צעד יוצא דופן מצד הקיסרית. למרות הפגנת נדיבות זו, יוסטינוס השני וסופיה נחשבו בעיני רבים לשליטים חסכנים (או קמצנים, מצד מבקריהם). תיאופנס כלל סיפור יוצא דופן נוסף, המדגים את השפעתה של סופיה בתחומים נוספים. תיאופנס טען כי בשנת 572 לערך פרץ שגעונו של יוסטינוס השני שהביאו לריב עם חתנו (או אחיו, לפי מקורות אחרים) בדוריוס, שהיה אחראי על הארמון. עקב התערבותה של סופיה הלך הקיסר לאורוות על מנת להשלים עם בדוריוס.
כאמור, הייתה סופיה לקיסרית הראשונה שדיוקנה יחד עם שמה הוטבע על מטבעות האימפריה לצד בן זוגה, בסגנון דומה לפסיפס המציד את יוסטיניאנוס הראשון לצד תיאודורה, אשתו. יוסטינוס אף שיפץ את נמל יוליאנוס וקרא לו על שמה.
אלמנות ושלטון טיבריוס
יוסטינוס השני הלך לעולמו בשנת 578 לספירה. כאמור, סופיה לקחה חלק בהחלטה למנות את טיבריוס השני ליורשו. עם זאת, היא סירבה להרשות לאשתו ושלושת ילדיו של טיבריוס להתגורר בארמון. ייתכן כי לאחר מותו של יוסטינוס השני קיוותה להנשא לטיבריוס, המתואר כגבר נאה ונדיב, על אף שכבר היה בעל משפחה, בין השאר כדי להמשיך להחזיק בכוחה. סופיה ידעה כי אישה לבדה לא תקבל לגיטימציה למשול לבדה באימפריה וככל הנראה סברה בעצמה שאין זה ראוי, בהתאם לרוח התקופה. טיבריוס קרא לה "אמא" ונותר נשוי לאינו (שקיבלה את השם אנסטסיה כקיסרית). משנכזבה תקוותה של סופיה להנשא לטיבריוס, נקטה סופיה בצעדים על מנת לסלקו מהכס וקשרה קשר כנגדו יחד עם יוסטיניאנוס, אחיין רחוק של יוסטינוס השני. טיבריוס הוזהר מבעוד מועד וניצל מניסיון זה להכתיר את יוסטיניאנוס תחתיו. הוא האשים את סופיה, הגביל את צעדיה ואפשר לה לקבל הכנסה מצומצמת בלבד מדי חודש. ליוסטיניאנוס עצמו סלח הקיסר ואף הראה לו כבוד. היא המשיכה להתגורר בארמון גם לאחר מאורעות אלו ואפילו לאחר שהתגלה שהעבירה זהב מאוצר הממלכה לביתה. טיבריוס נאלץ לשפץ את מגורי משפחתו כדי למנוע חיכוכים עם סופיה. לפי תיאופנס, בסוף הצליח טיבריוס להעבירה מהארמון המלכותי לארמון אחר שנשא את שמה, בו גרה עם יוסטינוס בעבר. סופיה העבירה ביקורת על התנהלותו הפזרנית של טיבריוס, שעמדה בניגוד לחסכנותה שלה. בימי חייו של יוסטינוס השני אף לקחה ממנו את מפתחות האוצר, והמשיכה להתנגד למדיניותו הכלכלית גם אחר כך. היא סברה כי הוא מרושש את אוצר המדינה שהיא הצליחה לאסוף בעמל רב. הוא מצידו סבר כי המיסים שיוסטינוס והיא הטילו היו כבדים מדי וצמצם אותם, למורת רוחה.
סוף ימיה: שלטון מאוריקיוס
בשנת 582 נפל טיבריוס למשכב. השפעתה של סופיה עדיין הייתה חשובה על אף הירידה במעמדה והוא התייעץ עמה מי ראוי להתמנות ליורשו. זו הציעה את הגנרל המצליח מאוריקיוס שהיה רווק. טיבריוס קיבל את הצעתה. בין אם תכננה להינשא למאוריקיוס ובין אם לאו, זה התחתן עם בתו של טיבריוס, קונסטנטינה לאחר הכתרתו. קונסטנטינה הביאה למאוריקיוס בן תוך זמן קצר וסופיה אמורה הייתה להיעלם.
עם זאת, התיעוד האחרון של סופיה הוא מתקופת סוף שלטונו של מאוריקיוס. מסופר בו כי העניקה מתנת פסחא ("Stemma", מעין כתר) למאוריקיוס יחד עם הקיסרית קונסטנטינה. הקיסר תלה אותה מעל למזבח בכנסיית סופיה הקדושה, מעשה שהעליב את שתי הקיסריות. היא עדיין נשאה בתואר אוגוסטה אז. השפעתה הפוליטית, אם כן, לא נעלמה לחלוטין. לא ידועה השנה המדויקת בה הלכה לעולמה, אך היא לא נזכרת במקורות מאוחרים יותר מתקופה זו.
שנת האסטרונומיה הבין-לאומית
שנת 2009 הוכרזה כשנת האסטרונומיה הבין-לאומית על ידי איגוד האסטרונומיה הבין-לאומי וארגון האו"ם לחינוך, תרבות ומדע, אונסק"ו. שנת 2009 מציינת ארבע מאות שנה לשימוש האסטרונומי הראשון בטלסקופ, על ידי גלילאו גליליי. במהלך שנת האסטרונומיה הבינלאומית יתקיימו פעילויות חינוכיות ומיזמים שונים במדינות רבות, שתכליתן קירוב הציבור לאסטרונומיה. ליוזמה נרתמו האקדמיות הלאומיות למדעים בכ-140מדינות, יחד עם סוכנויות החלל המובילות בעולם (NASA, ו–ESA סוכנות החלל הארופית).
בישראל
בישראל בחרה האקדמיה הלאומית לאומית למדעים בד"ר שי צוקר מאוניברסיטת תל אביב להוביל את ההערכות הלאומית. ד"ר צוקר הקים למטרה צוות היגוי אליו הוזמנו: חובבי אסטרונומיה, נציגי גופים המתמחים בהעשרה בתחומי המדע ומנהלי יחידות ההעשרה של מוסדות המחקר האקדמיים. מרבית הארגונים הלאומיים העוסקים בהנגשת אסטרונומיה חברו יחדיו, כפי שתועד באתר הישראלי של שנת האסטרונומיה הבינלאומית. ביניהם:
אלפי מבקרים פקדו מרכזים אלה במהלך שנת האסטרונומיה, נוסף להם השתתפו גולשים דרך רשת האינטרנט בתצפיות דיגיטליות ושידורים ישירים של גרמי השמיים.
לייב ארת'
אחד הנואמים המרכזיים שנאם במופע בוושינגטון, היה סגן נשיא ארצות הברית לשעבר אל גור, שמאז הפסדו בבחירות לנשיאות ארצות הברית עסק בפעילות הסברה בנושא התחממות כדור הארץ. מכיוון שלא יכול היה להופיע בכל עיר ועיר, הוא הופיע בחלק מהערים כהולוגרמה. המופע היה הסיום הגדול של החודש העולמי לאיכות הסביבה, שיזם גור.
הופעות בולטות
הופעות בולטות במוקדים השונים:
הופעה מיוחדת התקיימה ביבשת אנטארקטיקה, שם הופיעה להקה בשם נונאטאק מול 17 אנשים. במהלך שידור האירוע, בין ההופעות השונות, שודרו קטעי וידאו בשחור-לבן בהם שחקנים וידוענים שונים נתנו עצות לחיסכון באנרגיה, כגון שימוש בנורות פלואורסצנט קומפקטיות במקום בנורות ליבון, העדפת רכיבה על אופניים על פני נסיעה בכלי רכב, כיבוי מכשירי חשמל בתום השימוש ומיחזור נייר.
שידור המופע ברחבי העולם
לטענת המארגנים, הועבר השידור בכ-120 תחנות טלוויזיה, בהן צפו כשני מיליארד אנשים בעולם. לפי נתוני המידרוג בבריטניה צפו במופע רק כ-4.5 מיליון איש בשיא, פחות משליש מאלה שצפו במופע ההוקרה לנסיכה דיאנה שהתקיים מספר ימים קודם. בארצות הברית מספר הצופים אמנם היה רב יותר, כ-19 מיליון, אך זו עדיין לא הייתה התוכנית הנצפית ביותר באותו הערב.
בניגוד לשידור בטלוויזיה, שידור המופע באינטרנט נחשב להצלחה גדולה ונספרו כ-9 מיליון צפיות בקטעים השונים, אם כי לא ידוע מה סך האנשים שצפו בהם.
לייב ארת' בישראל
מופע הלייב ארת' שודר בארץ בערוץ 10, את חלק הראשון של המשדר הנחו לינוי בר גפן וקובי אוז, שגם הופיע על בימת המופע, כסולן להקת טיפקס ואת חלקו השני של המשדר הנחו עדן הראל וחיים אתגר. ברדיו שודר המופע בתחנת "רדיו רם".
בירושלים ארגנו ארגוני סביבה כמו החברה להגנת הטבע, מגמה ירוקה ואקולנוע הקרנות של סרטים בנושא סביבה כחלק מפסטיבל הקולנוע ירושלים בסינמטק ירושלים. בנוסף אורגנו סיורי הליכה ורכיבה על אופניים, ופעילויות נוספות במקום.
ביקורת על המופע
ג'ון באקלי, יועץ לחברות בנושא צמצום גזי חממה טען כי המופע העולמי גרם לפליטת 74,500 טון של גזי חממה, והעריך כי כדי לבטל את התרומה של המופע להתחממות העולמית, בין היתר כתוצאה מהטסתם של אמנים, בחלקם במטוסים פרטיים, למרחק כולל של קרוב ל-360 אלף ק"מ, יש צורך לשתול כ-100 אלף עצים.
על פי חישובים של מומחים ידרשו שתילתם של 150 עצים כדי לפצות על כמות הפחמן שנפלט מהאירוע בכיכר רבין, וכדי לפצות על כך ערוץ 10 הבטיח שישתלו בשמו 150 עצים.
אורי בידץ
אורי בידץ (נולד ב-20 בפברואר 1927) הוא אלוף-משנה לשעבר בצה"ל. שימש במשך 22 שנה כמנהל רשות שמורות הטבע.
חייו
נולד ביבנאל וב-1946 התגייס לפלמ"ח. מדצמבר 1947 עד תחילת 1948 נטל חלק בקרבות סג'רה ועין מאהל בגליל ולאחר מכן הצטרף לגדוד החמישי בחטיבת הראל והשתתף בליווי שיירות לירושלים ובקרבות באזור שער הגיא וירושלים. היה מפקד מחלקת החוד בפלוגת שכבשה לאחר קרב קשה את משלט י"ד ליד משטרת לטרון במבצע יורם, אך נאלצה לסגת בהוראת המפקדה הממונה. שימש כמפקד פלוגה במבצעים מכבי, דני וחורב.
במלחמת ששת הימים עמד בראש חטיבה מוקטנת בתוך חטיבת הנגב (הכוח המאולתר כונה "כוח א-ב") בגזרת פיקוד הדרום. הכוח כלל את גדודי החי"ר 112 ו-132, וכוח טנקים. תפקידו הראשוני של הכוח היה ריתוק מתחם קוסיימה הגדול והסחת הצבא המצרי מהמאמץ הישראלי העיקרי בקרב ההבקעה באום-כתף. הכוח כבש את מוצבי ה"סבחה" וב-7 ביוני, לאחר כיבוש אום-כתף ואבו עגילה, כבש את מתחם קוסיימה, לאחר שרוב הכוח המצרי נמלט ממנו.
לאחר המלחמה שימש כמפקד בה"ד 3. ב-1969 מונה למפקד מרחב שלמה ודרום סיני. במלחמת יום הכיפורים שימש כמפקד חטיבה 99, שהוצבה תחילה בגזרת אילת ולאחר מכן עברה לגזרת תעלת סואץ. במלחמה זו נהרג בנו במבואות אסמאעיליה.
לאחר שחרורו מצה"ל, התמנה ב-1974 לסגן מנהל מינהל מקרקעי ישראל. ב-1981 הובא על ידי אברהם יפה לרשות שמורות הטבע ושימש כמנהל הרשות עד 2003. כיום מכהן כיושב ראש בעמותות "קרן היעל" ו"אגודת חי-בר". ב-2013 זכה לאות יקיר העיר רמת גן.
חיים אישיים
אורי בידץ מתגורר ברמת גן. היה נשוי לדקלה (לבית גלובמן-גוברין) עד למותה ב-2018. לזוג נולדו שני בנים ובת.
צפרירים
צַפְרִירִים הוא מושב בחבל עדולם, מדרום לבית שמש, השייך למועצה אזורית מטה יהודה.
היישוב נקרא על שם רוחות הבוקר הנושבות בו, בשל היותו ממוקם על הר גבוה יחסית לסביבתו. קודם להקמתו, כונה השטח בו נמצא המושב ״עגוּר ג״, וזאת מתוקף היותו ממוקם על אדמות הכפר הפלסטיני ״עג'וּר״ אשר תושביו גורשו או נמלטו ב-1948.
היסטוריה
עבודות לפיתוח האזור התקיימו בשנת 1957 והיישוב הוקם במאי 1958 על ידי עולים מצפון אפריקה והודו, שהתארגנו בתנועת מן העיר אל הכפר, כחלק מתוכנית יישוב חבל עדולם, ונכלל במועצה אזורית האלה (בהמשך התמזגה המועצה לתוך מועצת מטה יהודה). על פי התוכנית, בשנתיים הראשונות המתיישבים הועסקו בעבודות ייעור והכשרת קרקע ורק לאחר מכן הוחל בהקמת המשקים. בסוף 1960 חולקו למתיישבים פרות יוגוסלביות לפיטום. המושב נתקל בקשיים וחלק מהתושבים מכרו את הציוד המשקי שסופק להם. במאי 1961 הוחלט לתת למושב, בו היו כ-30 משפחות, ניסיון אחרון לפני פירוקו. במסגרת השיקום הוקמו רפתות וגדרות לגידול בקר. בשנת 1961 היה כביש הגישה למושב במצב כה גרוע שאגד נמנעה מלהכניס אוטובוסים למושב.
מאז שנת 1980 ישנו תהליך בו עוזבות את היישוב משפחות ממייסדיו, ובמקומן באות משפחות ממרכז הארץ.
הילדים לומדים בבית הספר "הרטוב" בצרעה.
סמוך למושב, "חורבת מדרס", המהווה אתר ארכאולוגי ויעד לתיירות פנים.
ילדים החשופים לאלימות בין הוריהם
ילדים החשופים לאלימות בין הוריהם, הם ילדים שעדים באופן ישיר או עקיף לאלימות בין הוריהם (אלימות בין בני זוג). מאחר שהאלימות המשפחתית אינה מכוונת כלפי הילדים, כונו אותם ילדים בעבר "קורבנות שקופים" או "קורבנות משניים", ולא זכו לטיפול ישיר. לאחר שנות האלפיים החלו אותם ילדים לקבל במחקרים ובספרות המקצועית, הכרה כנפגעים בעצמם. כלומר, משתרשת ההבנה שעצם החשיפה של ילדים לאלימות במשפחה גורמת לפגיעה ישירה בהם, הן בטווח הקצר והן בטווח הארוך. אלימות בין-זוגית מוגדרת ב-DSM-5, כאירוע טראומטי פוטנציאלי לילדים הגרים בבית. הילד הנחשף לאלימות, הופך למעשה ל"עד" (EPV- Exposed to interparental violence). ילדים אלו הם תוצר בלתי מכוון של האלימות הבין הורית. חוויותיהם עלולות להכיל טראומה כתוצאה מעדות שמיעה, ראייה או תחושה של רמות אלימות שונות. ככל שמעמיק הידע לגבי תופעת האלימות הבין-זוגית, כן גוברת ההכרה כי ילדים החשופים לאלימות מתמודדים עם מצבים העלולים להיות בעלי השלכות טראומתיות וזקוקים לסיוע.
סוגי חשיפה לאלימות במשפחה
הולדן מגדיר עשרה סוגים של חשיפת הילד לאלימות:
היקף התופעה
בישראל כלואות ב"מעגל האלימות" על פי ההערכות כ־200,000 משפחות הכוללות גברים, נשים וילדים. על פי דיווחי משרד הרווחה, בשנת 2016 טופלו במרכזים לטיפול ומניעת אלימות ובמקלטים 1976 ילדים, מספר זעום ביחס למספר הילדים החשופים בפועל לאלימות בין הוריהם.
השלכות התופעה
מחקרים מראים כי קיים מנעד רחב של השפעת החשיפה לאלימות על ילדים. ההשפעה על הילדים תלויה, בין השאר, בתגובות ההסתגלותיות של הילדים, במשך הזמן בו נחשפו הילדים לאלימות ובחומרת האלימות. כמו כן מושפעות ההשלכות מהפרשנות של הילדים את האלימות, את מי הם מאשימים וכיצד הם מתמודדים איתה, קיים קושי מתודולוגי בהערכה של מידת הפגיעות של הילדים והזדקקותם לסיוע, אך נמצא כי כשליש מהם נמצא ברמת מצוקה הדורשת התערבות
המשתנים התורמים להשלכות שיש לחשיפה על הילדים
קיימת קוטביות שקשה להתמודד איתה, בין התחום החוץ משפחתי לתחום התוך משפחתי, ובין התחום החוץ אישי ותחום האישי.
ההשפעות של אלימות בין זוגית על תפקודם של הילדים
הפונקציות המרכזיות של דמות ההיקשרות נפגעות כתוצאה מהחוויה הטראומתית: הבסיס הבטוח ומקום המקלט. כאשר הטראומה מתרחשת בתוך המשפחה, יש פגיעה ייחודית בתהליך ההתפתחות הנורמטיבי, בכך שהבסיס הבטוח של הילד אינו בטוח יותר. הילד מביט דרך "עדשות של טראומה" על העולם והחוויות המוקדמות יוצרות מבנה חשיבה ותפיסה המשפיע על איך תופס את עצמו ואת העולם. כך ילדים עדים לאלימות של הוריהם עלולים לפתח טראומטיזציה מישנית כתוצאה מקשר קרוב ומתמשך עם האדם שהתנסה בטראומה חמורה הגורם לדחק כרוני ולפגיעות מנטאליות וגופניות. השפעה נוספת היא הזדהות עם האדם הטראומטי שעלולה להוביל להפנמה של דימויי דחק מאיימים וכתוצאה מכך לתחושה דומה של טראומה ולבסוף ילדים חשופים אינם בהכרח מפגינים סימפטומים ישירים של PTSD, אולם אם ההתנסויות הבלתי מאורגנות אינן מעובדות הרי שהן 'גולשות' ומשפיעות על תפקודו של הילד ביחסים קרובים אחרים.
טיפול במרכזים למניעת אלימות במשפחה בישראל
ככל שגוברת הערנות להשלכות חשיפתם של ילדים לאלימות בין הוריהם, כן גוברת המודעות לצורך במניעת הנזקים הנגרמים להם. לאנשי מקצוע המתמחים בטיפול באלימות במשפחה יתרון בפיתוח ויישום דרכי התערבות עבור ילדים אלה, שכן להם הניסיון, הידע וההבנה הייחודיים לגבי משמעותה הרחבה של אלימות במשפחה. לפיכך יש להם את היכולת לזהות את הסימפטומים הייחודיים למצבים אלה ולקשרם לחשיפה לאלימות.
תומאסון
ראו גם
}}
המנהל למחקר ולפיתוח אמצעי לחימה ותשתית טכנולוגית
המִנהל למחקר ולפיתוח אמצעי לחימה ותשתית טכנולוגית (מַפְאָ"ת) המשתייך למשרד הביטחון ולצה"ל מרכז את כל תוכניות המחקר ופיתוח הביטחוני במדינת ישראל. המינהל מרכז את שיתוף הפעולה בין הגופים הביטחוניים השונים בישראל ובהם צה"ל, משרד הביטחון, התעשיות הביטחוניות השונות (רפא"ל, תע"א, תע"ש, אלביט מערכות וכו') וגופים כדוגמת המכון למחקר ביולוגי בישראל. כמו כן מנהל תוכניות מחקר, פיתוח והצטיידות מול מדינות זרות במסגרת הסכמים בין המדינות.
ראש מפא"ת משמש הן כראש אגף במשרד הביטחון והן כחבר פורום מטכ"ל. ביוני 2016 מונה לתפקיד תת-אלוף (מיל') דני גולד.
היסטוריה
מפא"ת היא המשכה של יחידת המחקר והפיתוח (מו"פ) במשרד הביטחון שהוקמה ביולי 1972 כמיזוג בין מחלקת אמצעי לחימה בצה"ל לבין סמכויות מהמדען הראשי במשרד הביטחון. בנובמבר 1982 אורגנה מחדש היחידה ונקראה מפא"ת.
גאורג
גאורג (בגרמנית: Georg) הוא שם פרטי של גבר, בדרך כלל במדינות צפון אירופה.
גלית חייט
גלית חייט-מורצ'י (נולדה ב-29 בינואר 1975) היא מחליקה אמנותית על הקרח ישראלית, ייצגה את ישראל בתחרויות עם בן זוגה, סרגיי סחנובסקי. זוכת מדליית ארד באליפות עולם (נאגנו 2002), היחידה מישראל שזכתה במדליה בענף וסיימה במקום שישי במשחקים האולימפיים (סולט לייק סיטי 2002) הישג השיא בענף זה. לאחר פרישתה עובדת כמאמנת בענף.
ביוגרפיה
חייט נולדה בישראל. משפחתה ירדה עמה לארצות הברית בצעירותה, והם התמקמו בניו ג'רזי. היא החלה להחליק בגיל 8.
ב-2008 היא נישאה לשוטר איטלקי בדימוס, פרנסצקו מורצ'י.
החלקה אמנותית על הקרח
גלית חייט וסרגיי סחנובסקי החליקו יחדיו בין השנים 1995–2006. הישג השיא שלהם היה מדליית ארד באליפות העולם ב-2002. הפגינו יציבות כזוג, במיקום בעשירייה הראשונה באליפות העולם 7 פעמים רצופות (2000–2006). בני הזוג השתתפו שלוש פעמים באולימפיאדת החורף, בשנים 1998 (מקום 14), 2002 (מקום ששי), 2006 (מקום שמיני).
מאמנת
לאחר פרישתה מתחרויות בשנת 2007 הפכה גלית למאמנת של הצמד אלכסנדרה ורומן זרצקי. תחת הדרכתה הצמד זכה במדליית זהב באוניברסיאדת חורף 2009 בחרבין סין, ובמדליית ארד בסקייט אמריקה ב-2009.
ב-2013 גלית היא הכוריאוגרפית של צמד המחליקים על הקרח יבגני קרסנופולסקי ואניה דוידוביץ'. הצוות סיים במקום העשירי בתחרות גביע העולם בגרמניה בספטמבר 2013 והבטיח מקום באולימפיאדת סוצ'י (2014).
ב-2014 גלית הייתה הכוריאוגרפית של אלכסיי ביצ'נקו, באולימפיאדת סוצ׳י.
בנוסף מאמנת חייט את הצמד המחליקים היפני קתי וכריס ריד, שייצגו את יפן באולימפיאדת סוצ'י ואת צמד המחליקים האוקראיני שהשתתף באותה אולימפיאדה.
כיום גלית חייט היא המאמנת הראשית של נבחרת ישראל בהחלקה אומנותית, המתגוררת ומתאמנת בניו ג׳רזי.
ישראל יצחק קאליש
תולדותיו
נולד כילד שמיני לאחר שבע בנות בעיירה זלושין, ליד קאליש במערב פולין למשפחה רבנית המתייחסת אל רבי מרדכי יפה בעל "הלבוש". אביו ר' שמעון היה סוחר סדקית שנהג להפריש חצי מרווחיו לצדקה וכונה בשל כך "בעל הרחמנות" ואמו מרת יוטא. בגיל 14 נישא לרחל, בתו של מאיר מז'אריק שאף הוא היה סוחר. שני האבות סיכמו את השידוך בשוק.
בילדותו גדל אצל רבי דוד בידרמן אבי חסידות לעלוב, ר' דוד לקח אותו כשנסע אל הרבי מלובלין ונהיה תלמיד הרבי מלובלין. שם גם הושפע מ"היהודי הקדוש מפשיסחה".
בשנת תקע"ה (1815) נפטרו שלושת רבותיו, והוא פנה לרבי שמחה בונים מפשיסחה, תלמידו וממלא מקומו של היהודי הקדוש, ונחשב לאחד מגדולי תלמידיו. עד מהרה התבלט בחצרו של ר' שמחה בונים.
לאחר פטירתו של רבי שמחה בונים, בשנת תקפ"ז (1827) התפלגו החסידים. חלקם בראשות רבי יצחק מאיר אלתר ורבי חנוך הניך מאלכסנדר הכתירו את רבי מנחם מנדל מקוצק, אולם רובם בראשות רבי יעקב אריה מראזמין ורבי דוב בעריש מביאלה פנו לרבי יצחק שיכהן כאדמו"ר, רבי יצחק סירב והכתירו ברבי אברהם משה מפשיסחה, בנו של רבי שמחה בונים. באותה תקופה התקבל לרב בעיירה גוברטשוב. בהמשך נטש את הרבנות ועבר לכפר רודה, שהיה בחכירתה של הגבירת תמר'ל, שאצלה עבד.
שנתיים לאחר פטירת רבי שמחה בונים נפטר גם רבי אברהם משה, על אף שתחילה סירב לבקשת חסידיו לכהן באדמו"רות, לבסוף כך היה והחסידים התחילו לנסוע לרודה, אולם לאחר זמן עזב את רודה עקב מחלוקת, ועבר לוורקא. שם הקים את חצרו, פתח בית מדרש, והעמיד אלפי תלמידים וחסידים.
חלק ניכר מפעילותו הקדיש לענייני הציבור יחד עם ידידו רבי יצחק מאיר אלתר, ולמאבק בהשכלה. בשנת 1846 נפגש עם משה מונטיפיורי וניסה לשכנעו להצטרף למאבק כנגד גזירות על הלבוש היהודי.
רבי יצחק עמל להחדיר בחסידיו ובתלמידיו ענווה, אחדות ואהבת רעים כדרך שקיבל מרבו רבי דוד מלעלוב, תוך שהוא עוסק במיסטיקה קבלית וצירופי אותיות השם. לדבריו גם הרוע הוא חלק מהבריאה ומהתוכנית האלוהית ואין האדם צריך לחוש עצמו כקורבן אלא כשותף של הבורא. לדבריו על האדם לצאת ממצב הפחד ובעזרת אמונה בעצמו ובאלוהים לשנות את העולם. אם בני האדם יעשו כך, תהייה אפשרות לקיומה של ממלכת השמיים על פני האדמה והמשיח יגיע.
עבודת האל של חסידי וורקא הייתה משולבת בשירים, בנגינה, בריקודים ובשתיית משקאות חריפים. חסידי וורקא נודעו לכל כ'אמני השתיה' (החריפה) שכן נהגו להסב יחדיו בכל הזדמנות וללגום לחיים, על פי מאמר חז"ל: "גדולה לגימה שמקרבת את הלבבות".
נפטר ביום טוב אחרון של פסח תר"ח ונקבר בבית הקברות בוורקא. מעט מדברי תורתו וסיפורים אודותיו כונסו לספר אהל יצחק.
אחר פטירתו מילא את מקומו רבי שרגא פייבל מגריצא, וחצי שנה לאחר מכן, עם פטירתו, פנו החסידים אל בני רבי יצחק. רוב החסידים בחרו בבנו הצעיר רבי מנחם מנדל קאליש שהיה דבוק ברבי מקוצק, והמכונה 'הרבי הצעיר' מוורקא, שהיה שתקן וצנוע. חלק קטן בחר בבנו הבכור, שהיה מפורסם כתלמיד חכם, רבי יעקב דוד קאליש, שכיהן באמשינוב, וממנו יצאה חסידות אמשינוב. כמו כן החל לכהן תלמידו רבי יעקב אריה מרדזימין.
מלבד שני בניו, היו לו עוד לפחות ארבע בנות: צפורה אשת הרב צבי מרדכי בונהורד (בנו של רבי אברהם משה מפשיסחה), דבורה אשת הרב אהרן זקהיים מנדרזין, שרה חוה אשת הרב ישראל צבי ובלומא אשת הרב אברהם מאיר מושקט מביאלוברזיג (בן רבי דן יונגרלייב מראדוויל).
שניאור זלמן הוז
שניאור זלמן הוז (1872 – כ"ב בטבת תרצ"ט, 13 בינואר 1939) היה ראש המועצה הראשון של עפולה (1926-28).
הוז נולד בשנת 1872 בדוברונה שברוסיה למשפחת סוחרים. בהיותו מחוגי "חובבי ציון" היה יושב ראש האגודה הציונית בדוברונה, ונאסר בגין פעילותו זו. בשנת 1925 עלה לארץ ישראל והיה מראשוני המתיישבים בעפולה. בשנת 1926 נבחר לראש המועצה הראשון וכיהן בתפקידו זה עד 1928. כראש המועצה הראשון הקים את המוסדות העירוניים.
שניאור הוז נפטר בשנת 1939, בגיל 67. נטמן בעפולה. הותיר אלמנה, בנות ובנים.
על שמו נקרא רחוב זלמן הוז בעפולה.
כרמין
כַּרְמִין (מאנגלית: Carmine) נקרא גם אגם השני, אדום טבעי 4, C.I. 75470 או E120 הוא פיגמנט של צבע אדום בוהק המשמש כצבע מאכל. כרמין מופק מחומצה קרמינית המופקת מכנימת קוצ'יניל. כרמין משמש לייצור של פרחים מלאכותיים, צבעים, גלידות, ממתקים, יוגורט וסוגים מסוימים של מיצים לשתייה. כרמין גם משמש לצביעת משקאות אלכוהולים כגון קמפארי. הכרמין עלול לגרור תגובות אלרגיות קשות ולהזיק לילדים היפראקטיביים.
כדי להכין כרמין טוחנים את כנימות הקוצ'יניל לאבקה, ומרתיחים אותה באמוניה או בתמיסת נתרן פחמתי. את החומרים הלא מסיסים מסננים ומוסיפים אלום לתמיסה הכרמינית כדי לזרז את מלחי האלומיניום בתמיסה שנקראת אגם השני. הטוהר של הצבע האדום מובטח בשל העדר ברזל.
אטימולוגיה
המילה כרמין בצרפתית נובעת מהמילה הלטינית קרמיניום, המילה הערבית קרימז, המילה בסנסקריט קרימיגה.
מיימת
מיימת (Ascites) היא סימן רפואי המבטא הצטברות של נוזלים בחלל הצפק.
סיבות
84% ממקרי המיימת נובעים משחמת הכבד. הלייפת המאפיינת את מחלת שחמת הכבד גורמת להפרעה בזרימת הדם בכבד ועלייה בלחץ הדם בווריד שער הכבד. העלייה בלחץ הדם השערי גורמת ליציאת מים מכלי הדם לחלל הצפק. בנוסף, ירידה בהפרשת חנקן חמצני בכלי הדם התוך-כבדיים גורמת להתכווצות כלי דם אלה, וזאת בניגוד להפרשת חנקן חמצני עודפת במערכת הסיסטמית, ובפרט במערכת הקרביים (splanchnic), דבר אשר גורם להרחבת כלי דם ולהצטברות של דם במערכת זו. הרחבת כלי הדם במערכת הקרביים מפחיתה את נפח הדם בפועל המגיע לכליות, אשר פועלות כתוצאה מכך כאילו נפח הדם נמוך (היפוולמיה) ומביאות לאגירת נוזלים ונתרן דרך ההורמון אלדוסטרון. בדומה לכך, אי-ספיקת לב, פריקרדיטיס קונסטריקטיבית ותסמונת באד-קיארי עשויות לגרום למיימת.
סיבות נוספות להצטברות מיימת הן פיזור של תאים ממאירים בצפק, זיהום בצפק ומחלות לבלב. במקרים של פיזור גרורתי לצפק, התאים הממאירים מפרישים נוזל עשיר בחלבון הגורר עמו נוזלים לחלל הצפק. באותו המנגנון, זיהום של חלל הצפק בשחפת גורם להצטברות מיימת. מחלות לבלב עלולות גם הן להביא למיימת על ידי דליפה של אנזימי לבלב לחלל הצפק.
סיבות נדירות למיימת הן תת-פעילות של בלוטת התריס וקדחת ים תיכונית משפחתית.