cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לורנצו לאמאס
"פלקון קרסט" (1981–1990)
בשנת 1980 לאמאס נבחן לתפקיד 'לאנס קומסון' וזכה בתפקיד לפיילוט של סדרה חדשה בשם "שנות הבציר". שם הפיילוט שונה לימים ל"פלקון קרסט" שהפכה ללהיט אשר שודרה ב-CBS במשך תשע עונות, מ-4 בדצמבר 1981 עד 17 במאי 1990. לאמאס היה מועמד לפרס גלובוס הזהב ולשני פרסי אופרות סבון על עבודתו בסדרה. הוא היה השחקן היחיד שהופיע בכל 227 הפרקים.
במהלך תפקידו בסדרה, לאמאס שיחק בתפקיד הראשי בסרט "Body Rock" משנת 1984, בתפקיד זה היה מועמד לפרס פטל הזהב לשחקן הגרוע ביותר. (הוא גם ביצע שיר בפסקול הסרט, והשיר "טיפשים כמוני" הפך לסינגל היחיד שלו עד כה שפרץ את מצעד הבילבורד הוט 100). מייסד שותף של פרסי פטל הזהב, ג'ון ג'יי.בי. וילסון, כינה מאוחר יותר את "Body Rock" כאחד מ"מאה הסרטים הכי גרועים שאי פעם נעשו".
באוגוסט 2007 לאמאס כיכב כמלך סיאם בסרט המלך ואני. בסתיו ההוא הוא הופיע בבמות התיאטרון באוניברסיטת קין באיוניון, ניו ג'רזי, בתפקיד הראשי כדרקולה של סטיבן דיץ'. בחודש יוני 2008, הוא שיחק במחזה פנטסטיקס בתיאטרון Casa Mañana בפורט וורת', טקסס. ביוני 2009 חזר לאמאס לתיאטרון ושיחק את זאק בשורת המקהלה.
בשנת 2010 השתתף בעונה השישית של הגרסה הארגנטינאית לתוכנית "רוקדים עם כוכבים" והייה למודח השלישי. בשנת 2015, לאמאס היה חבר צוות בסדרת הריאליטי המתמחה.
נכון לשנת 2016 לאמאס עבד כטייס מסוקים, והטיס אנשים בטיולי יום לגרנד קניון מלוס אנג'לס. על פי חשבון הטוויטר שלו, הוא טס כטייס סיור במסוקים בחברת HeliNY בעיר ניו יורק.
חיים אישיים
לאמאס היה נשוי חמש פעמים ויש לו שישה ילדים. נישואיו הראשונים היו לוויקטוריה הילברט (1981–1982). נישואיו השניים (1983–1985) היו לפרסומאית שלו, מישל קתי סמית ', איתה נולדו לו שני ילדים: הבן אלווארו ג'ושוע "איי. ג'יי" (נולד ב-1983) והבת שיין (נולדה ב-1985), שניהם שחקנים. לאמאס היה אז בקשר עם השחקנית דפנה אשברוק; לזוג נולדה בת, פאטון לי (נולדה ב-1988), גם היא שחקנית.
לאמאס היה נשוי לאשתו השלישית, קתלין קימונט, מ-1989 עד 1993. נערת פלייבוי שונה סנד הפכה לאשתו הרביעית של לאמאס ב-1996. לבני הזוג נולדו שלוש בנות – אלכסנדרה לין (נולדה ב-1997), ויקטוריה (נולדה ב-1999) ואיזבלה לורנצה (נולדה בשנת 2001) – לפני שהתגרשו בשנת 2002.
לאחר חמישה חודשים של זוגיות, לאמאס התחתן עם אשתו החמישית, שווינה קרייג, בקאבו סן לוקאס, מקסיקו. ביוני 2018 לאמאס הגיש בקשה לגירושין מאשתו.
לאמאס פרסם את האוטוביוגרפיה שלו, "Renegade at Heart" (שנכתב בשיתוף הביוגרף הסלבריטאי ג'ף לנבורג) בדצמבר 2014.
יצחק יבנה
יצחק (צחיק) יבנה (24 בנובמבר 1923 – 20 בינואר 2022) היה מראשוני טייסי חיל האוויר הישראלי ומפקד בית הספר לטיסה של חיל האוויר. שימש גם כמדריך טיס אזרחי ובכך תרם גם לתעופה האזרחית הפרטית.
ראשית הדרך
יצחק יבנה נולד בתל אביב ליעקב ויונה, אשר עלו מאוקראינה. כשהיה בן שש, עברו לקיבוץ דגניה א', שם גדל עד שבגר. יבנה למד בבית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה, וב-1943 התגייס לפלמ"ח. בהמשך עבר קורס חבלה וקורס מפקדי מחלקות, וקיבל פיקוד על מחלקה. ב-1946 פיקד על מחלקת החבלה והיה סגן מפקד הפעולה בגשר הזיו, במבצע מרכולת הידוע כ-ליל הגשרים. כמו כן, היה מפקד החבלנים בפיצוץ משטרת שפרעם. ב-1947 למד לטוס והתמנה להיות מפקד מחלקת הטיס של הפלמ"ח, ובמלחמת העצמאות פיקד על טייסת הנגב. בהמשך נשלח לקורס טיס באקדמיה של חיל האוויר הצ'כוסלובקי, וב-1949 קיבל כנפיים באופן רשמי במסגרת מה שנקרא קורס 1-.
השירות בחיל האוויר
ב-1953 מונה יבנה למפקדה הראשון של טייסת 107, וב-1954 קיבל פיקוד על טייסת הקרב הראשונה – טייסת 101. במבצע קדש ב-1956 פיקד על טייסת 116, טייסת מטוסי המוסטנג, והוביל את המבצע הנועז לניתוק קווי הטלפון בסיני. הניתוק בוצע באמצעות המדחפים והכנפיים של המטוסים, לאחר שהאמצעים שהותקנו לשם כך כשלו. מינואר 1956 עד נובמבר 1957 פיקד יבנה על בית הספר לטיסה של חיל האוויר. בתקופתו בתפקיד הונהג קורס צניחה לחניכים, ומוסדו הצבות חרום. ב-1964 עמד יבנה בראש משלחת צבאית לטנגניקה ולאוגנדה, שמשימתה הייתה להדריך טייסים אפריקאים בהטסת מטוסי סילון. מ-1961 למד יבנה פסיכולוגיה וסוציולוגיה, וסיים תואר ראשון. במלחמת ששת הימים היה נציג חיל האוויר באוגדת הפלדה בפיקודו של האלוף ישראל טל. בנובמבר 1967 השתחרר בדרגת סגן-אלוף.
אחרי השחרור
לאחר שחרורו מצה"ל, נסע יבנה לניו יורק ללימודים לקראת תואר דוקטור בסוציולוגיה באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק. לאחר שובו לישראל, עסק בהדרכת טיסה אזרחית, וב-1974 הקים (ביחד עם עודד ויגודה) את אגודת התעופה הכללית בישראל, שמטרתה לעמוד על זכויות הטייסים האזרחיים ובתי הספר לטיסה. יבנה עמד בראש האגודה עד 1984. גם בתקופה זו של חייו תרם יבנה תרומה חשובה ומשמעותית לצה"ל. החל מהיום השני של מלחמת יום הכיפורים ועד אפריל, 1974, התנדב להטיס ציוד וכוחות באמצעות מטוס "איילנדר" אזרחי של החברה בה עבד. בהמשך ייסד את יחידת איתור נעדרים (אית"ן) של צה"ל, ופיקד עליה משנת 1974 ועד 1987, כולל תקופת מלחמת שלום הגליל. במהלך שירות זה קודם לדרגת אלוף-משנה.
יצחק יבנה היה נשוי לאביבה במשך 48 שנים עד לפטירתה ב-1996. הם היו הורים לבת ושני בנים, ליאת ריפ, עירד יבנה (פרופסור למדעי המחשב בטכניון), ויואב יבנה (אלוף-משנה מיל., טייס קרב לשעבר).
גביע דייוויס 1982
גביע דייוויס 1982 הייתה התחרות ה-71 במניין מאז ייסוד התחרות.
לתחרות נרשמו 60 נבחרות. התחרות נערכה בחסות חברת אלקטרוניקה יפנית NEC.
מחזיקת הגביע נקבעה במשחקי הבית בו נכללו 16 נבחרות. יתר הקבוצות שובצו בבתים אזוריים (2 בתי אירופה, בית אמריקה ובית המזרח). מנצחי הבתים האזוריים קיבלו זכות לעלות לבית העליון במקום 4 נבחרות החלשות של הבית העליון.
המשחק על התואר התקיים בין נבחרת ארצות הברית לבין נבחרת צרפת בגרנובל. הוא הסתיים עם התוצאה 1:4 לטובת ארצות הברית. בכך נבחרת ארצות הברית זכתה בתואר בפעם השנייה ברציפות ובפעם ה-28 בסך הכול.
הבית העליון פלייאוף
ב־1-3 באוקטובר
העברות לקראת שנת 1983
בעקבות המשחקים בין 8 נבחרות שהפסידו בשלב המוקדמות של הבית העליון ארגנטינה, בריטניה, רומניה וברית המועצות נותרו בבית העליון. הודו, מקסיקו, ספרד וגרמניה המערבית ירדו לבתים אזוריים.
בעקבות משחקי הבתים האזוריים פרגוואי, אינדונזיה, אירלנד ודנמרק עלו לבית העליון.
ישראל בגביע דייוויס
נבחרת ישראל שובצה בבית אירופה א' ושיחקה נגד נבחרת בלגיה.
לאחר הניצחון על בלגיה, נבחרת ישראל שיחקה נגד הונגריה והפסידה.
סמדר גנזי
סמדר גנזי (נולדה ב-19 באוקטובר 1962, כ"א בתשרי ה'תשכ"ג) היא דוגמנית עבר ישראלית, מייסדת ומנהיגת תנועת פרו אייג'ינג בישראל, מפיקת תצוגות אופנה ובעלת סוכנות הדוגמנות ProAging Models.
ביוגרפיה
גנזי נולדה וגדלה בקריית מוצקין. השלימה את לימודי התיכון בקריית החינוך אורט קריית ביאליק. לאחר מכן למדה הוראת חינוך גופני במכון וינגייט במסגרת העתודה הפדגוגית, סיימה את לימודיה כמורה לחינוך גופני עם תואר ראשון בחינוך גופני וספורט והתגייסה לצה"ל כמדריכת ספורט בחיל האוויר.
קריירת דוגמנות
בשנת 1983 לאחר שחרורה מצה"ל, השתתפה גנזי באירוע בו קיבלה הצעה לדגמן ולאחריה החלה לעבוד בתחום בעיר חיפה, לצידם של מוטי רייף ועופר רפאלי.
בשנת 1985, עברה לתל אביב ודיגמנה עבור מעצבות ומעצבים מובילים שונים בישראל. כמו כן, שימשה כדוגמנית הבית של המעצבת דורין פרנקפורט ונבחרה לפרויקטים לצידן של דוגמניות אחרות כגון תמי בן-עמי, רונית אלקבץ, רונית יודקביץ', ספיר קופמן, אילנה שושן ועוד. גנזי עסקה בקריירה זו עד לשנת 1991.
קריירת משחק
בשנת 1991, החלה לימודי משחק בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין ובתיאטרון החדר של אמיר אוריין.
באותה שנה נבחרה לככב בסרט "רצח בשבת בבוקר" המבוסס על ספרה של בתיה גור ובמהלך השנים הופיעה בתפקידים נוספים בהצגה "בדיונות" עם ניקו ניתאי וחנוך רעים בתיאטרון הסימטה וביחד עם רונית אלקבץ בהצגה "הערב רוקדים" בפסטיבל עכו אשר בוימה על ידי גבי אלדור ויגאל עזרתי וזכתה במקום השני בפסטיבל. במהלך התקופה, שיחקה בסרטי סטודנטים וכן עסקה בסטיילינג ואיפור לפרסומות, שערי מגזינים ואלבומי מוזיקה שונים.
קריירה עסקית
גנזי שימשה גם כעורכת האופנה ומנהלת פרויקטי אופנה מסחריים בכתבי העת "את", "מעריב לנוער" ו"קוסמופוליטן ישראל".
בשנת 2000, הגישה פינת אופנה בתוכנית הבוקר עם אפרת רייטן בערוץ 10, וכן השתתפה בשנים 2013–2016 כחברת פאנל בתוכנית הבוקר של ערוץ 10 עם אקי אבני והילה נחשון.
בשנת 2018, ייסדה גנזי את תנועת "פרו אייג'ינג בישראל" המתנגדת להתערבויות פולשניות למטרות הצערה ומעודדת התבגרות טבעית וקבלת סימני הגיל בשלום. בתור מייסדת התנועה, משתתפת גנזי בראיונות, הרצאות ברחבי הארץ (לרבות ההרצאה 'מאנטי לפרו - לא מיישרת קמטים בשביל אף אחד') וכן בסוכנות דוגמנות לגילאי 45 ומעלה בשם ProAging Models בבעלותה.
תארים אקדמאיים
בוגרת תואר ראשון B.ed בחינוך גופני וספורט - המכללה האקדמית וינגייט (2017)
חיים אישיים
גנזי היא גרושה ואמא לשני ילדים. אבי בתה הבכורה הוא משה שגיב, אבי בנה השני הוא אריה מליניאק. בשנות השמונים הייתה נשואה לדן תורן.
ג'יימס סימור
ג'יימס סימור (באנגלית: James Seymour; 1702 – 1752) היה צייר אנגלי, שזכה להכרה גדולה בזכות ציורי ספורט הרכיבה שלו.
ביוגרפיה
סימור נולד בלונדון. אביו היה אמן חובב וסוחר אמנות, שעסקיו האחרים (כבנקאי, צורף וכסוחר יהלומים) העניקו לסימור הצעיר את שעות הפנאי ללמוד אמנות לבדו, גם מאביו וגם במועדון אמנות בסנט לוק - מועדון שאליו השתייך אביו. בתוך זמן קצר היה הילד אומן אוטודידקטי, שהכיר רבים מהאמנים הבולטים של התקופה.
אהבתו של סימור לאמנות דמתה רק לאהבתו לסוסים. הוא החל לבלות במסלולי המירוץ בשלב מוקדם בחייו, ותוך זמן קצר מצא את עצמו שקוע בספורט הרכיבה בכל היבטיו: ציור, בעלות, רבייה ומרוצי סוסים.
נושא הציור שלו הוכיח את עצמו כאהוב בקרב המשפחות הבולטות שעסקו ברכיבה באותם ימים ובסופו של דבר אומץ על ידי פטרוניו סר ויליאם ג'וליף וצ'ארלס סימור, הדוכס השישי מסאמרסט. אהבתו של ג'וליף לסוסים ולאמנות הוכיחה את עצמה מאוד, והיה ברצונו להקים פסל של רכיבה על סוסים בהמפשייר. עם הזמן עבודתו ותהילתו של סימור התפשטה ברחבי אירופה ואמריקה.
אף על פי שבסופו של דבר אהבתו למרוצי סוסים הובילה לחורבן הכלכלי שלו, סימור עדיין נמנה עם האמנים החשובים ביותר בספורט הרכיבה המוקדם. יחד עם האמנים ג'ון ווטון ופיטר טילמנס הם נחשבים לשלושת ציירי ספורט הרכיבה. המשיך את דרכם בציור סוסים ג'ורג' סטובס.
צבי הירש ברוידא
הרב צבי הירש ברוידא (א' באלול תרכ"ה, 1865 – י"ז בסיוון תרע"ג, 1913) היה איש תנועת המוסר, ראש ומנהל ה"תלמוד תורה" בקלם, בן אחיו וחתנו של "הסבא מקלם".
ביוגרפיה
נולד בשקוד שבליטא לרבי אריה לייב ברוידא, אחיו של הסבא מקלם. מקטנותו התחנך אצל דודו - הסבא, בגרובין ובקלם, ונחשב תלמידו המובהק. כחניך אסכולת קלם עסק במסחר תוך הקפדה מוחלטת על שמירת הנהגות קלם. שעות יומו וסדרי חייו היו מחושבים ומדוקדקים.
נישא לנחמה ליבה, בתו של הסבא מקלם. לאחר פטירת הסבא מקלם, בח' באב תרנ"ח, עבר ניהול התלמוד תורה לידי אחיו רבי לייב ברוידא, וכעבור זמן התמנה רבי צבי הירש, בנו של רבי לייב וחתנו של הסבא מקלם, לנהל את התלמוד תורה. הוא מסר שיחות מוסריות לתלמידיו והדריכם בשיטת קלם.
כמה מתלמידי התלמוד תורה שהמשיכו ללמוד אצל רבי צבי הירש ברוידא, ובהם הרב ירוחם ליבוביץ והרב אליהו לופיאן, כתבו מכתב לאביו רבי לייב ובו הם מתארים את מצב התלמוד תורה לאחר פטירת הסבא מקלם:
.
בשנת תרס"ז (1907) עלה לארץ ישראל כדי לשהות במחיצת אביו, שעלה בשנת תרס"ג לארץ ישראל והתיישב בחצר שטרויס שבירושלים. תלמידיו בקלם שלחו מכתבים לירושלים אל אביו וכן אל רבי יצחק בלאזר ובהם תיארו את השפעתו הגדולה של רבי צבי הירש ברוידא על קיומו של התלמוד תורה בקלם ודרשו מהם להורות לו לשוב לקלם. המכתבים עשו את שלהם והרב ברוידא שב לקלם והמשיך לנהל את התלמוד תורה. בסוף שנת תר"ע (1911) עבר גיסו הרב נחום זאב זיו להתגורר בקלם והצטרף אל הרב ברוידא בניהול התלמוד תורה. הרב ברוידא המשיך בניהול התלמוד תורה עד פטירתו הפתאומית במוצאי שבת לפנות בוקר (בשעה החמישית) אור לי"ז בסיוון תרע"ג (1913) בהיותו בן ארבעים ושמונה.
תלמידיו התייחסו אליו בהערצה לא רגילה. תלמידו ואחיינו רבי אליהו אליעזר דסלר כותב עליו בתוך מאמר על קדושת החגים: "זכור אזכור את מראה קדוש עליון מו"ר זצ"ל, שביום ראשון של חג היה נפלא מראהו ממש שמחת עולם עליון, ומדי יום קדושת מראהו הייתה מתווספת והולכת, כמלאך אלוקים למעלה למעלה". תלמידיו ציינו, כי הוא לא איבד את שלוות רוחו ואת שליטתו המוחלטת על כל פעולותיו ומחשבותיו, עד לרגע ההסתלקות ממש. תלמידו רבי ירוחם ליבוביץ ממיר סיפר, כי זמן קצר לפני פטירתו ביקש ר' הירש מאחד שהיה לפניו שיביא לו את הסידור כדי לומר את הווידוי, כשגמר החזיר את הסידור ואחר כך בירר האם החזיר את הסידור למקומו.
לרב ברוידא נולד בן אחד אך הוא מת בילדותו. רבי צבי ורעייתו הרבנית נחמה ליבא, קבלו דין שמים באהבה, ולא היה ניכר עליו יסורי גופו ונפשו, כי תמיד הייתה צהלתו ואהבתו לבריות על פניו.
מתלמידיו
כמעט כל גדולי המוסר והמשגיחים בדור שאחריו היו תלמידיו, בהם:
אשתו
אשתו נחמה ליבה, בתו של הסבא מקלם, הייתה ידועה בחוכמתה ובבקיאותה בתורה ובמוסר. אביה, הסבא מקלם, כותב עליה לבנו הרב נחום זאב:
הרב משה רוזנשטיין, מחניכי התלמוד תורה בקלם ולימים המשגיח של ישיבת לומז'ה, מונה בהקדמה לספרו "יסודי הדעת" את ארבעת רבותיו שלהם הוא מכיר תודה:
בה' באב ה'תש"א, 29 ביולי 1941 נרצחה בידי משטרת העזר הליטאית תחת פיקודו של גרמני נאצי, איש הגסטפו מקובנה, בטבח שביצעו ביהודי קלם.
שמחה משפיירא
חי ופעל בשפיירא. היה תלמידו המובהק של רבי יהודה בן קלונימוס משפיירא. למד גם אצל רבי אליעזר ממיץ, רבי אברהם בנו של רבי שמואל החסיד ורבי יצחק בן אשר הבחור (נכדו של רבי יצחק בן אשר - הריב"א). עמד בקשר עם חכמי זמנו רבי אליעזר בן יואל הלוי (הראבי"ה) ורבי יהודה החסיד. מתלמידיו האחרונים היה רבי אביגדור כהן צדק, ומתלמידיו הראשונים היו רבי יצחק בן משה מווינה (בעל ה"אור זרוע") ורבי ישעיה די טראני. שמו נזכר בין הרבנים החתומים על התקנות באספת הרבנים שנערכה במגנצא בשנת ד'תתק"פ (1220). לקראת סוף ימיו איבד את מאור עיניו. נפטר בשנות ה-20 של המאה ה-13.
רבי שמחה משפיירא כתב כמה חיבורים שנזכרו בספרים אחרים אך הם לא הגיעו לידינו. בין חיבוריו: פירוש לספרא ולמסכת הוריות, תוספות לכמה מסכתות, פירוש על התורה, ספר הלכתי בשם "סדר עולם" שהיה מחולק לסעיפים ודן בנושאי איסור והיתר ודיני ממונות. תשובותיו ההלכתיות מצויות בספרי הפוסקי בני דורו והדור שאחריו: ראבי"ה, אור זרוע, שבולי הלקט, מרדכי, מהר"ם מרוטנבורג, הגהות מיימוניות, ואחרים.
לפי ירמיהו מלחי על פי תיאורי תלמידיו וחכמי זמנו ניתן לומר שרבי שמחה משפיירא היה "הגדול שבחבורת חכמי שפיירא ואחד מגדולי החכמים שחיו בתקופת בעלי התוספות בכלל". אביגדור אפטוביצר מגדירו כ"אחד מחכמי אשכנז הכי מפורסמים".
לאופולד השלישי, דוכס אוסטריה
לאופולד השלישי, דוכס אוסטריה (בגרמנית: Leopold III von Österreich; 1 בנובמבר 1351 - 9 ביולי 1386), היה דוכס אוסטריה בין השנים 1365–1379 ודוכס שטיריה, קרינתיה וקרניולה בין השנים 1365–1386.
חייו
בשנת 1365 מת רודולף הרביעי, דוכס אוסטריה, ולאופולד ואחיו אלברכט השלישי, דוכס אוסטריה ירשו במשותף את הנחלות. בשנת 1368 סיפחו האחים את פרייבורג שבשוואביה, ובשנת 1369 סיפחו את טירול. בשנת 1370 נכשל ניסיונם להשתלט על העיר טרייסט, שהייתה בשליטת הרפובליקה של ונציה, ורק בשנת 1382 הם הצליחו לספחה.
בשנת 1379 חתמו לאופולד ואחיו אלברכט השלישי, דוכס אוסטריה על אמנת נויברג, ולפיו פוצלה אוסטריה ביניהם; אלברכט החזיק באוסטריה עצמה, בעוד שלאופולד החזיק בטריטוריות הירושה, שכללו את שטיריה, קרניולה, קרינתיה וטירול. ב-9 ביולי 1386 נהרג לאופולד השלישי בקרב זמפאך נגד הקונפדרציה השווייצרית הישנה, ובניו וילהלם, דוכס אוסטריה ולאופולד הרביעי, דוכס אוסטריה ירשו את נחלותיו.
משפחתו
בשנת 1365 התחתן לאופולד עם ורדה ויסקונטי, בתם של ברנבאו ויסקונטי וביאטריצ'ה דלה סקאלה, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
אנדראה בלוטי
אנדראה בלוטי (באיטלקית: Andrea Belotti; נולד ב-20 בדצמבר 1993 בקלסינטה שבאיטליה) הוא כדורגלן איטלקי, המשחק בעמדת החלוץ ברומא ובנבחרת איטליה.
אלבינולפה
בלוטי החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של גרומלסה. לאחר תקופת התרשמות לא מוצלחת באטאלנטה, חתם בלוטי באלבינולפה, אז קבוצה מהסרייה ב'. בשנת 2010 החל בלוטי לשחק בקבוצת הנוער של המועדון, וב-10 במרץ 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-68 והבקיע את השער היחיד של קבוצתו בהפסד 1–4 לליבורנו במסגרת המחזור ה-30 בסרייה ב'. עד לסוף העונה, שהסתיימה בירידת המועדון לליגה פרו מהמקום ה-22 והאחרון בליגה, ערך בלוטי שמונה הופעות ליגה נוספות והבקיע שני שערים.
בעונת היה בלוטי חלוץ המפתח של המועדון וסייע לו לסיים במקום השישי בליגה, כשהוא עורך 29 הופעות ליגה ומבקיע 12 שערים.
פאלרמו
ב-2 בספטמבר 2013 הושאל בלוטי לפלרמו מהסרייה ב' תמורת 500 אלף אירו, עם סעיף רכישה ב-2.5 מיליון אירו. ב-24 בספטמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-73 ובישל שער לקייל לאפרטי בהפסד 1–2 לבארי במסגרת המחזור השישי בליגה. ב-5 באוקטובר הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-60 בתיקו 1-1 נגד ברשיה במסגרת המחזור השמיני בליגה. ב-3 במאי 2014 הבטיחו בלוטי ופאלרמו עלייה לסרייה א' לאחר ניצחון 0–1 על נוברה. בלוטי סיים את עונתו הראשונה במועדון עם 24 הופעות ליגה ועשרה שערים. ב-18 ביוני 2014 מימשה פאלרמו את הזכות לרכוש מחצית מחוזהו של בלוטי בבעלות משותפת, עם אפשרות רכישה של החצי השני תמורת 3.5 מיליון אירו.
ב-31 באוגוסט 2014 ערך בלוטי את הופעת הבכורה שלו בסרייה א', כשהחליף את פאולו דיבאלה בדקה ה-76 בתיקו 1-1 נגד סמפדוריה במסגרת המחזור הראשון. ב-12 בספטמבר הודיעה פאלרמו כי רכשה את שארית חוזהו של בלוטי. ב-24 בספטמבר הבקיע בלוטי את שערי הבכורה שלו בסרייה א', צמד שערים בתיקו 3-3 נגד נאפולי במסגרת המחזור הרביעי בליגה. בלוטי ערך 38 הופעות ליגה בעונת, רובן כמחליף, והבקיע שישה שערים.
טורינו
ב-18 באוגוסט 2015 חתם בלוטי בטורינו מהסרייה א' תמורת 7.5 מיליון אירו. ב-13 בספטמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 58 דקות בתיקו 2-2 נגד הלאס ורונה במסגרת המחזור השלישי בליגה. ב-28 בנובמבר הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-75 בניצחון 0–2 על בולוניה 1909 במסגרת המחזור ה-14 בליגה. ב-20 במרץ 2016, במשחק ליגה נגד יובנטוס, הבקיע בלוטי שער בפנדל בדקה ה-48 וכך חתם את שיאו של שוער יובנטוס, ג'אנלואיג'י בופון, על 974 דקות ללא ספיגת שער בליגה. בסך הכל ערך בלוטי 35 הופעות ליגה בעונת והבקיע 12 שערים, 11 מתוכם בחצי השני של העונה.
בלוטי החל את עונת עם שער והחמצת פנדל בהפסד 2–3 למילאן. במחזור הבא, ב-28 באוגוסט 2016, הוא הבקיע את השלושער הראשון שלו בקריירה, בניצחון 1–5 על בולוניה 1909, ואף החמיץ פנדל לקראת תום המשחק. ב-4 בדצמבר האריך בלוטי את חוזהו במועדון עד לשנת 2021, עם סעיף שחרור של מאה מיליון אירו התקף למועדונים זרים בלבד. ב-5 במרץ 2017 ענד בלוטי לראשונה את סרט הקפטן של המועדון במשחק ליגה נגד פלרמו, באותו משחק הוא הבקיע שלושער תוך 7 דקות ו-15 שניות, השלושער המהיר ביותר בסרייה א' מאז 30 בינואר 2000, כשהוא שובר את שיאו של אנדריי שבצ'נקו. את עונת סיים בלוטי עם 26 שערי ליגה ו 8 בישולים ב-35 הופעות.
ב-25 ביולי 2019 ערך בלוטי את הופעת הבכורה שלו במפעלים האירופיים, בסיבוב המוקדמות הראשון של הליגה האירופית מול דברצן, וכבש שער בבעיטת עונשין. ב־29 באוגוסט כבש בלוטי מול וולברהמפטון כדי לרשום את השער ה-77 שלו במדי טורינו ונכנס לרשימת עשרת כובשי השערים של טורינו בכל הזמנים. ב-26 בספטמבר הוא כבש את בניצחון 2:1 על מילאן. ב-23 ביוני 2020, אחרי שער שהובקע במשחק הביתי מול אודינזה (1–0), הגיע לעונה החמישית ברציפות עם מספר שערים דו-ספרתי בסרייה א'. ב־16 ביולי 2020, כבש בלוטי במשחקו השביעי ברציפות בסרייה א' בניצחון 3:0 על גנואה. ב-12 בדצמבר 2020, במשחק הפסד הליגה 2–3 בבית מול אודינזה, הוא כבש את שערו ה-100 לטורינו בכל המסגרות והשווה את שיאו עם אדולפו בלונצ'ייר ברשימת הכובשים בכל הזמנים של המועדון. ב-30 בינואר 2021, עם שער שהובקע מול פיורנטינה, השיג בלוטי מספר שערים דו-ספרתי בליגה במשך כל שש העונות שלו בסרייה א' עם טורינו (כשמאחוריו רק פאולו פוליצ'י, שהשיג מספר שערים דו-ספרתי במשך 7 שנים רצופות בין 1972 ל־1979).
רומא
ב-28 באוגוסט 2022 חתם ברומא. ב 30 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו ברומא בניצחון 0–3 על מונצה.
קריירה בינלאומית
ב-27 באוגוסט 2016 זומן בלוטי לראשונה לסגל נבחרת איטליה, לקראת משחק ידידות נגד נבחרת צרפת ב-1 בספטמבר ומשחק במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018 נגד נבחרת ישראל ב-5 בספטמבר. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק הראשון מבין השניים, כשנכנס כמחליף בדקה ה-75 במשחק שהסתיים בהפסד 1–3. ב-9 באוקטובר הבקיע בלוטי את שער הבכורה שלו בנבחרת, שער בדקה ה-24 בניצחון 2–3 על נבחרת מקדוניה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. ב-12 בנובמבר הבקיע בלוטי צמד שערים בניצחון 0–4 על נבחרת ליכטנשטיין במשחק נוסף במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
המלבוש
המלבוש הוא סיפור קצר בן שלושה פרקים מאת הסופר ש"י עגנון. הסיפור, שעלילתו מתרחשת במשך שלושה ימים רצופים, עוסק בחייט יהודי שהתבקש להכין מלבוש בעבור השר. השר ועבדיו דוחקים בו לסיים את הכנת המלבוש, אך הוא דוחה את עבודתו בתירוצים שונים ומסיח את דעתו מן המלאכה, עד שלבסוף המלבוש נבלע על ידי דג גדול והחייט, הרודף אחר הדג, טובע בנהר. גרשון שקד ציין כי "מבחינת הטקסט הגלוי נראה סיפור זה כמעשייה (כמעט כמין מעשייה עממית) ... אבל אין הדברים מסתברים כפשוטם, ועניינים שונים נשארים סתומים." לדברי פרשנים כאהרן מגד וגרשון שקד, הסיפור הוא אלגוריה לחיי האדם, שבהם השר מייצג את הקב"ה, והחייט מייצג אדם מישראל שנמסרה לו נשמה שעליו לטפחה.
הסיפור פורסם לראשונה בגיליון ערב ראש השנה תשי"א של העיתון "הארץ", ובשנת 1952 נכלל בקובץ סיפוריו של עגנון "עד הנה", שיצא לאור בהוצאת שוקן.
פרק א
החייט יושב בביתו לקראת החשיכה "עם פנות היום" ועוסק בהשלמת המלבוש שהזמין אצלו השר. הוא תופר כמה תפירות ושוקע בהרהורים. מנקה את משקפיו, מוזג לעצמו כוס יי"ש ומדליק את הנר. לאחר מכן, שוב שוקע בהרהורים ומתחיל להתנמנם, וכאשר הוא מתעורר ושב לעבודתו, מגיעים עבדי השר ולוקחים אותו בעל כורחו, לבית השר.
עם הגיעם לבית השר, מכניסים אותו עבדי השר למקום צר ודחוק, ומשאירים אותו להמתין שם לבדו. לאחר כמה שעות מכניסים אותו אל חדרו של השר שמבקש ממנו לראות את המלבוש. החייט מצטדק בפניו וטוען כי המלבוש כמעט מוכן, ומסביר שהוא התעכב בגלל עבדי השר ובעקבות התעסקותו בעניינים שונים של צורכי הציבור. השר גוער בו והוא יוצא מלפניו בהתחייבות לסיים את הכנת המלבוש במהרה.
פרק ב
החייט חוזר לביתו ומתכוון לסיים את העבודה מיד, אך ריח התבשילים שעולה מן המטבח מסיח את דעתו מן המלבוש. לאחר הרהורים רבים הוא מחליט ללכת לאכול, מפטפט עם אשתו, אוכל שתי קערות של תבשיל "קאשיפעני" ולבסוף נרדם בלי לזכור האם ברך ברכת המזון ובלי לקרוא קריאת שמע. בבוקר הוא הולך לבית הכנסת להתפלל, אך לא מצליח להתרכז בתפילה. לאחר התפילה הוא מדבר עם חבריו והולך איתם לבית המזיגה ומבלה שם את רוב היום.
פרק ג
הגיע זמן תפילת מנחה והחייט מחליט לחזור לביתו ולהתפלל שם, אך הוא טועה בדרכו ולבסוף נאלץ להתפלל בדרך לאחר שכבר שקעה החמה. בזמן התפילה הוא מחשב את התשלומים ששילמו הוא וחבריו בבית המזיגה ומגיע למסקנה שהוא חייב כסף למוזג. כשיורד הערב היא מביט בלבנה ובכוכבים וחושב:
הוא חוזר לביתו, רב עם אשתו ומתוך כעס, זורק את המלבוש על הרצפה. למחרת הוא רוצה לחזור למלאכתו, אך כשהוא רואה את אחד מעבדי השר מן החלון, הוא נבהל ומחביא את המלבוש. בצהריים אשתו מביאה לו את הארוחה לחדרו והוא שופך מעט רוטב על המלבוש. מתוך בהלה הוא קופץ ושופך את כל הקערה על המלבוש.
בשלב זה, החייט הולך אל הנהר ומכבס שם את המלבוש אך בזמן שהמלבוש התייבש בא דג ובלע אותו. החייט קופץ לנהר בתקווה ללכוד את הדג ולהשיב את המלבוש, אך סופו של החייט מסתיים בטביעה בנהר.
כמקובל בסיפורי עם, הסיפור מסתיים במוסר השכל:
הסיפור כמשל
למרות עלילתו הריאלית (ברובה) של הסיפור, רבים הבינו אותו כמשל. בקריאה מדוקדקת ניתן לראות כי עגנון בעצמו שתל לאורך הסיפור רמזים כי מדובר במשל, ובסוף הסיפור אף כתב מעין "פירוש" למשל הזה. בסוף הסיפור נכתב: דברים אלו מתייחסים לדבריו שנאמרו בתחילת הסיפור על השר ועבדיו:
עגנון מפרש אם כן בעצמו את קווי האלגוריה הכלליים. השר הוא הקדוש ברוך הוא, עבדי השר הם "מלאכי חבלה" והחייט (שבמהלך הסיפור מתברר ששמו 'ישראל') הוא כל אחד מישראל. את המלבוש נוטים לפרש כמשל לנשמה שניתנה לאדם כפיקדון מאת הקדוש ברוך הוא, בהקבלה לבדים שניתנו לחייט מאת השר, ועל האדם מוטל לטפל בה יפה ולכל הפחות לא ללכלך אותה במעשים רעים. בהתחשב בכך שהמלבוש מיועד לשר ולא לחייט מציע צחי וייס פירוש לפיו זהו מלבושו של האל, רעיון המופיע במדרשים ובספרי קבלה.
אהרן מגד מציע פרשנות נוספת, ארס פואטית, לסיפור: "המלאכה שלא נשלמה היא מלאכת הסופר עצמו. כל הימים הוא מתכוון להשלימה ולהוציאה מתוקנת מתחת ידו, ואין הוא מצליח מסיבות התלויות בו־עצמו."
מקורות
ניכרת ביותר זיקתו של הסיפור למאמרו הידוע של רבי טרפון בפרקי אבות:
מאמר זה ממשיל את חיי האדם למלאכתו של פועל והנמשל הוא ברור: בעל הבית הוא הקב"ה, המלאכה - קיום המצוות, הפועלים - בני האדם, היום הקצר - משך חיי אדם. בסיפור זה עגנון מבטא את "דחיקתו" (לחצו) של "בעל הבית" בעיקר באמצעות תיאור עבדי השר, המטילים את אימתם על החייט. את "היום הקצר" מתאר עגנון בעזרת בחירתו בדמות של חייט זקן שחייו קרובים לקיצם והוא אף מודע לכך: בתחילת הסיפור, כאשר החייט מדליק את הנר ומתחיל לעבוד, הוא חושב על כך שחייו קצרים: תיאור זה מרמז לאמרתו הידועה של ר' ישראל מסלנט: . האמרה עצמה היא משל לחיי האדם (נר = נשמה), אך בסיפור היא משמשת הן כמשל לחייו של החייט והן כתיאור ריאלי המתייחס למציאות של הנר הדולק בחדרו, שכל עוד הוא דולק, החייט עודנו יכול לעסוק בתיקון המלבוש.
מקור נוסף הנזכר ברמז בסיפור הוא "מסכת חיבוט הקבר". כאשר החייט ממתין לפגישה עם השר, בחדר ההמתנה "הצר והדחוק" שאליו הכניסוהו עבדי השר, הוא מצטער על כך שהוא לא יכול בינתיים לשפר במעט את המלבוש, מכיוון שהמחט לא נמצאת איתו. ואז נאמר:. בעקבות אזכור זה, חוקר הספרות גרשון שקד, עמד על קשרם של הדברים ל"מסכת חיבוט הקבר" וראה את כל הסצנה הזו כמשל לעמידתו של האדם בפני "בית דין של מעלה". המקום הצר והדחוק שאינו מתאים כלל לביתו של השר, מעיד כי אין זה סתם חדר. שקד מציין עוד כמה רמיזות ומפרש אותן: העובדה שלפני שעבדי השר הגיעו לקחת את החייט אל בית השר, הנר שלו כבה והוא נשאר יושב בחשכה, מסמלת את הסתלקות הנשמה. כאשר החייט יוצא לבית השר, הוא לובש בגד עליון, "שאין כבודו של השר שיבואו לפניו בבגדים שעושים בהם מלאכה". שקד מפרש את הבגד העליון כטלית שבה מכסים את המת. לאחר מכן, כשהחייט כאמור רוצה לנצל את זמן ההמתנה כדי לעשות תיקונים אחרונים במלבוש, הוא שם לב שהמחט לא נמצאת אצלו והרי היא נשארה בבגד המלאכה שפשט מעליו. זוהי החמצת ההזדמנות לתקן בניגוד לזמן שבו "עוד הנר דולק".
סיבת חטאו של החייט
אהרן מגד מציין כי "השאלה העיקרית העולה מן הסיפור היא, מדוע אין החייט משלים את מלאכתו, למרות שיש אימת העונש עליו, למרות שהוזהר כמה פעמים, למרות שניתנה לו ארכה על ידי השר, שהוא רב חסד, רחום?" תשובתו של מגד: "החטא הוא בהרהורים, במחשבות. כלומר, באבדן האמונה התמימה, שאין מהרהרין אחריה. ... כל זמן שהחייט מהרהר, אין הוא יכול לתקן." החייט עצמו מודע לכך, והוא מהרהר: מחשבות של אובדן אמונה עולות במוחו: אף תפילתו משתבשת מחמת מחשבותיו:
עיבוד למחזה
בשנת 2015 הועלה הסיפור כהצגת יחיד בעיבודו ובבימויו של אודי בן סעדיה ובביצוע השחקן ישי מאיר.
הסיפור הוקרא על ידי השחקן שלמה ניצן במסגרת ערב הקראת סיפורי עגנון.
מרי רוס קלברט
מרי רוס קלברט (באנגלית: ; 20 ביוני 1884 – 25 ביוני 1974) הייתה אסטרונומית ומחשבת אמריקאית. רוב חייה עבדה אצל דודה, האסטרונום אדוארד אמרסון בָּרנרד, מאחר שדרכן של נשים בתחומי המדעים הייתה חסומה. עבודתה העיקרית התפרסמה תחת שמו של דודה, וידועה כקטלוג ברנרד, שבו כ-300 ערפיליות אפלות הממוקמות בין זרוע אוריון לזרוע קשת.
ראשית חייה
קלברט נולדה בנשוויל, טנסי, להוריה, אליס רוזמונד (Alice Rosamond) ואבנעזר קלברט (Ebenezer calvert) שהיגר לארצות הברית מאנגליה. היא הייתה הבת הבכורה מתוך ארבע בנות. אחותו הגדולה של אביה, רודה (Rhoda), התחתנה עם אסטרונום מפורסם בשם אדוארד אמרסון בָּרנרד, אשר התפרסם בזכות תגליותיו על תנועתו של כוכב ברנרד. הוריה של מרי רחשו לו כבוד וקראו לאחותה של מרי על שמו - אליס ברנרד קלברט.
לאביה של קלברט היה סטודיו לצילום בנשוויל שבו עבד עם אחיו הצעיר, שם עבדה מרי קלברט לאחר פרישתה.
עבודתה
בשנת 1905 בהיותה בת 21, התחילה קלברט לעבוד במצפה הכוכבים "יירקס (שבו למד לתואר שני ושלישי גם אדווין האבל). דודה, אשר היה גם פרופסור באוניברסיטת שיקגו, שכר אותה לעבודה כעוזרת ומחשבת, והיא התגוררה בביתו.
קלברט עבדה יחד עם ברנרד על סיווג והגדרת עצמים אפלים בשביל החלב, והעבודה הסתיימה רק לאחר מותו של ברנרד. בעזרת מנהל מצפה הכוכבים, ורדווינג ב פרוסט יכלה קלברט לפרסם את הממצאים, ואף על פי שהיא הייתה זו שעשתה את רוב החישובים, הטבלאות, ההערות, והסימונים, העבודה נקראה על שמו של ברנרד. היא פורסמה בשני כרכים שביחד מכילים 352 ערפיליות אפלות, מתוכן שלוש נוספו רק בהמשך מאחר שבתחילה פסלו אותן בטעות.
בשנת 1934 קלברט ופרנק אלמור רוס (Frank Elmore Ross) הוציאו לאור מחקר צילומי בשם "האטלס של שביל החלב הצפוני" (Atlas of the Northern Milky Way) אשר היה מבוסס על צילומיו של רוס.
ירון הראל
ירון הראל (נולד ב-27 באפריל 1959) הוא היסטוריון, פרופסור מן המניין במחלקה לתולדות ישראל ויהדות זמננו באוניברסיטת בר-אילן. דקאן הפקולטה למדעי היהדות באוניברסיטה 2018-2021. ראש המחלקה לתולדות ישראל ויהדות זמננו בין השנים 2012–2015, והחל משנת 2014 מופקד הקתדרה לחקר תולדות הרבנות בדורות האחרונים. תחומי התמחותו העיקריים הם היסטוריה פוליטית, חברתית ותרבותית של היהודים בארצות האסלאם בעת החדשה, בדגש על יהדות סוריה.
פועלו האקדמי
הראל השלים את לימודי התואר הראשון באוניברסיטת בר-אילן בשנת תשמ"ה, במחלקות לתולדות ישראל וליהדות המזרח. לאחר מכן המשיך במסלול ישיר לדוקטורט והגיש את עבודת הדוקטורט בשנת תשנ"ג, בנושא "תמורות ביהדות סוריה בתקופת הרפורמות העות'מאניות 1880-1840", בהנחיית הפרופ' שמעון שוורצפוקס.
החל משנת 1988 החל לעבוד במחלקה לתולדות ישראל ויהדות זמננו עד היום. בשנים 2012–2015 שימש כראש המחלקה לתולדות ישראל ויהדות זמננו ובמקביל לכך היה יו"ר הוועדה האקדמית של מרכז דהאן. נוסף לעבודתו באוניברסיטת בר-אילן לימד במכללת עמק הירדן, במכללת צפת, במכון שכטר וב-Yeshiva University.
הראל זכה במלגות ובפרסים רבים: מלגת וולפסון לפוסט-דוקטורט במדעי הרוח, מטעם האקדמיה הישראלית למדעים, בשנת 1994; פרס עמינוח לשנת תש"ס על הספר "ספרי אר"ץ"; פרס מטעם המרכז לחקר מחשבת החינוך בהגות היהודית בשנת תשס"א; פרס בן צבי לשנת תשס"ד על הספר 'ב"ספינות של אש״ למערב - תמורות ביהדות סוריה בתקופת הרפורמות העות'מאניות 1880-1840'; פרס פרנקפורטר מטעם אוניברסיטת בר-אילן על החיבור "הרב יצחק אבולעפיה: מוביל המהפכה החינוכית בדמשק 1895-1864", בשנת תשס"ז; פרס שז"ר לשנת תשס"ט על הספר "בין תככים למהפכה - מינוי רבנים ראשיים והדחתם בקהילות בגדאד, דמשק וחלב 1744–1914, פרס נשיא המדינה לשנת 2010 ופרס ראש הממשלה לשנת 2020.
נוסף על כך הראל זכה במענקי מחקר רבים, ביניהם: קרן המחקר של הוועדה האקדמית-המדעית של המרכז העולמי למורשת ארם צובא, יד טבנקין, הוועדה לקידום המחקר של אוניברסיטת בר-אילן, הרשות הלאומית לתרבות הלאדינו, קרן איהל, מרכז ריבלין לחקר ארץ ישראל ויישובה, המרכז הבינלאומי לחקר האנטישמיות של האוניברסיטה העברית.
במקביל לעבודתו כחוקר וכמרצה באוניברסיטת בר-אילן, שימש הראל בתור חבר ועדת ההקצבות של משרד הדתות למכונים תורניים לשנת תשס"ג, יו"ר ועדת המקצוע להוראת היסטוריה ממ"ד במשרד החינוך תשע"ב-תשע"ד וכסגן יו"ר החברה ההיסטורית הישראלית.
הראל ממלא תפקידים נוספים בשדה האקדמי, חבר מערכת בכתבי עת שונים ובהוצאות ספרים אקדמיות; חבר מועצת האיגוד העולמי למדעי היהדות והחברה ההיסטורית הישראלית, ובוועדות אקדמיות שונות העוסקות במזרח התיכון וביהודי ארצות האסלאם.
הראל פרסם מספר ספרים ועשרות מאמרים בכתבי עת מובילים בישראל ובעולם. מאמריו מתמקדים בעת החדשה ונוגעים לחיי החברה, התרבות והרוח של קהילות סוריה, עיראק, כורדיסטן, תימן, בוכרה, יוון, לבנון, ארץ ישראל, מצרים, האימפריה העות'מאנית.
פרדי שטוייר
פרדי (אלפרד) שטוייר (נולד ב-1 באפריל 1938) היה האדם היחיד מאז קום המדינה אשר הורשע בבעילת גופות וריצה על כך עונש מאסר בפועל. מעשי הנקרופיליה שלו הוגדרו בישראל כעבירות על שני סעיפים בפקודת החוק הפלילי כפי שנוסחה באותם ימים - כניסה שלא ברשות לבתי קברות וביזוי גופת אדם.
ביוגרפיה
שטוייר נולד בגרמניה הנאצית ב-1 באפריל 1938 לאם יהודייה וקצין גרמני ששירת באס אס. כילד נאלץ לנדוד עם אמו מבית לבית וממקלט למקלט בניסיון לחמוק מהפצצות של מטוסי בעלות הברית על ערי גרמניה. בפברואר 1945 שהו שטוייר ואימו בדרזדן כשהעיר ספגה הפצצה מאסיבית, בלילה שבין ה-13 ל-14 בפברואר נחרבה דרזדן לחלוטין ו-25 אלף אזרחים נהרגו. בין הקורבנות הייתה אימו של שטוייר, שככל הנראה לקתה בהתקף לב. בנה, אז ילד בן שש, שכב לצד גופתה במשך ימים. "הפכתי לנקרופיל בגלל הנאצים", טען שטוייר. לאחר המלחמה נדד שטוייר ברחבי אירופה ובתקופה זו היה עד למעשי רצח ואונס רבים במהלך הקרבות על אדמת גרמניה.
בשנת 1948 שטוייר עלה ארצה, גדל והתחנך בתל אביב, בבית הספר התיכון "מונטיפיורי" במגמת מכניקה וחשמל. בתחילת שנות ה-60, נשא לאישה את רינה, והחל לעבוד במפעל הפלדה "סולפק" בכפר סבא. לאחר כשנה ושמונה חודשים פוטר מעבודותו ובאותה תקופה החלה גם הידרדרות ביחסים עם אשתו אשר לקחה את בנם המשותף וטסה לגרמניה. נראה שכאן חלה נקודת השבר שבה השתנו חייו, לאחר שהתגרש הוא החל לצלם בחורות צעירות ונערות ובנוסף לכך, היה עורך להן מבחני בד, ומי שנבחרו היו מככבות בסרטי פורנוגרפיה בבימוי עליהן היו מקבלות תשלום רחב מצידו. בחלק מהסרטים הופיעו הנערות ביחד עם כלבים. כאשר בהמשך כשנתפס, הורשע בין היתר בסעיף "משכב עם בעלי חיים", הפרעה נוספת, נדירה גם היא הנקראת זואופיליה, משיכה לבעלי חיים.
שטוייר נהג לפתות נערות מאזור השרון באמצעות כסף על מנת לקיים עימן יחסים. מעט לפניי שתכנן נסיעה לגרמניה שטוייר הלך לבית הקברות להוציא גופה. שם התחילה תחילת דרכו הנקרופילית בה נהג להגיע לבית העלמין בחולון בשעות הבוקר על מנת לברר על מועד הלוויתן של נערות שקרובות אליו. לאחר שהיה מגלה את מועד ההלוויה של אותן נערות, היה מגיע ונטמע בקהל האבלים על מנת לשנן את מיקום הקבר. בליל אותו היום היה חוזר עם מכוניתו על מנת להוציא את הגופה, לבצע בה את זממו ולהחזירה השכם בבוקר לפני הגעת עובדי בית הקברות.
חקירת המשטרה העלתה שעובדי בית העלמין הבחינו לא פעם ברגבי עפר שכיסו את הקברים הטריים של הנערות אך לא העלו על דעתם כי מדובר במעשה נקרופילי, ובעיקר חשבו כי מדובר בבעלי חיים שעברו במקום. שטוייר נעצר במקרה על ידי בלשי ימ"ר תל אביב שם גילו לראשונה על פעילותו של נקרופיל ישראלי שפעל במדינת ישראל. לאחר תפיסתו, הודה שטוייר בארבעה מקרים אשר כולם תועדו בביתו באמצעות מצלמה, לצורך הפקת סרטים שנועדו לסיפוקו. באחד מהמקרים הללו, שטוייר לא החזיר את גופת הנערה לבית העלמין וקבר אותה בחורשת ביתו. לאחר שנים, נהג בולדוזר תמים שעבד במקום גילה את השלד של הנערה המדוברת. בעת תפיסתו על ידי חוקרי משטרת תל אביב, שטוייר לא הכחיש את העובדות והודה בביצוע מעשיו. הוא הורשע בבית המשפט המחוזי בתל אביב במספר סעיפים:
שטוייר ריצה את עונשו בכלא רמלה ושוחרר לאחר פחות משנתיים בגיל 31, ומשם נשלח לטיפול בבית החולים באר יעקב, שם סייע לרופאים מתמחים בכתיבת עבודות אוניברסיטאות. כאדם חופשי, חזר שטוייר לגור בתל אביב ועסק למחייתו בגרפיקה ובתיקון מכשירי חשמל ואלקטרוניקה. בשנת 1975 טס לאנגליה וזמן קצר לאחר מכן טס לתאילנד על מנת לפתוח עסק למכירה ותיקון מוצרי חשמל.
לא ברור מה עלה בגורלו של פרדי שטוייר ואם הוא עדיין בין החיים. כל ניסיון לאתר אותו ואת משפחתו עלה בתוהו. מאז היעלמותו של שטוייר לא תועד עוד מקרה של נקרופיליה בישראל.
אריה ליב ברוידא
הרב אריה ליב ברוידא (ר' לייבצ'יק; תקצ"ד, 1834 - תרפ"ח, 1928) היה איש תנועת המוסר, ניהל את התלמוד תורה בקלם לאחר פטירת אחיו הסבא מקלם. בנו הוא הרב צבי הירש ברוידא, חתנו של הסבא מקלם, שהחליפו בתפקיד.
ביוגרפיה
נולד בקלם בשנת תקצ"ד, לישראל ולחיה ברוידא. התחנך אצל אביו וכן אצל אחיו שמחה זיסל, לימים "הסבא מקלם", שהיה מבוגר ממנו בעשר שנים. בצעירותו לקחו אחיו לישיבתו של רבי ישראל מסלנט ששכנה בבית המדרש נבייזר בקובנה.
בגיל עשרים נישא, ועבר להתגורר בטולה. כחניך תנועת המוסר מבית מדרשו של אחיו עסק במסחר, אך בד בבד שמר על עקרונות המוסר על פי שיטת קלם. זמנו היה מחושב והוא הקפיד על שמירת סדרי הלימוד שלו. כמו כן הקפיד על הופעה מהודרת, אך עם זאת נמנע מלהביט במראה.
בשנת תרס"ג (1903) עלה לארץ ישראל והתיישב בחצר שטרויס בירושלים, בחברתם של גדולי המוסר שהתגוררו במקום. את עסקיו מסר לבנו נחום יצחק והוא עצמו הקדיש את כל זמנו ללימוד תורה ומוסר, ואף עסק בקבלה. לעיתים היה משמיע שיחות מוסר בבית המדרש שבחצר שטרויס.
בשנת תרס"ז (1907) עלה בנו צבי הירש לארץ ישראל כדי לשהות עמו. לאחר תקופה קצרה הוא הורה לו לשוב לקלם כדי להמשיך ולנהל את התלמוד תורה.
ז'אן-בטיסט אניבאל אובר דה בייה
ז'אן-בטיסט אניבאל אובר דה בייה (צרפתית: Jean-Baptiste Annibal Aubert du Bayet; 19 באוגוסט 1759 – 17 בדצמבר 1797) היה גנרל צרפתי ופוליטיקאי, שפעל בתקופת המהפכה הצרפתית.
אריה ליב ברוידא
ביוגרפיה
הרב ברוידא נפטר בי"ח באב תרפ"ח, בגיל 94, ונקבר בהר הזיתים.
ז'אן-בטיסט אניבאל אובר דה בייה
חייו
אובר דה בייה נולד בבאטון רוז' – במושבה האמריקנית הצרפתית של לואיזיאנה בשנת 1759. השתתף במספר קרבות במהלך מלחמת העצמאות האמריקנית.
אריה ליב ברוידא
השקפתו
ר' ליב ברוידא הותיר צוואה ארוכה, מלאה דברי מוסר ויראת שמים, ובה הוא מדגיש את החשיבות של תורה מעשים טובים ואהבת הבריות. את הגרסה הראשונה כתב בשנת תרס"ה, ובה כתב בין השאר: לאחר פטירת בנו צבי הירש הוסיף: לאחר שעלה בנו זאב (וועלווע) לארץ ישראל, הוסיף וכתב לו בצוואתו:.
ז'אן-בטיסט אניבאל אובר דה בייה
חייו
עם תחילתה של המהפכה הצרפתית אובר דה בייה הגיע לצרפת, אבל בתחילה היה עוין את הרעיונות המהפכניים. אבל כדי לקדם את עצמו כבר ב-1791 הוא הפך לחבר בבית המחוקקים, ולאחר מכן מ-8 ביולי 1792 עד 22 ביולי 1792 היה נשיא האספה הלאומית הצרפתית ("האספה המחוקקת").
מ-3 בנובמבר 1795 עד 8 בפברואר 1796, שימש כשר המלחמה של צרפת.
אובר דה בייה נפטר ב 1797 בקונסטנטינופול. אלמנתו חזרה לצרפת ונישאה לעוזרו הוותיק ז'אן-פרנסואה דה קאר.
הדיוויזיה ה-59 (בריטניה)
הדיוויזיה ה-59 של הצבא הבריטי היא דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמות העולם.
מלחמת העולם הראשונה
ב-6 בינואר 1915 הוקמה הדיוויזיה ה-59 (צפון מידלנד ה-2), כחלק מהצבא הטריטוריאלי, והיא הייתה שכפול של הדיוויזיה ה-46 (צפון מידלנד). באפריל 1916 נשלחה הדיוויזיה לאירלנד, על מנת למגר את מרידת חג הפסחא, ובמהלך דיכוי המרד ספגה אבדות כבדות. לאחר מכן חזרה הדיוויזיה לאנגליה, וב-17 בפברואר 1917 נשלחה הדיוויזיה לצרפת. בספטמבר לחמה הדיוויזיה בקרב פשנדל, ובנובמבר היא השתתפה בקרב קמברה. באביב 1918 לחמה הדיוויזיה במבצע מיכאל וספגה אבדות כבדות, וכתוצאה מכך במאי אותה שנה פורקה הדיוויזיה באופן זמני. ביולי 1918 הוקמה הדיוויזיה מחדש, ולאחר מכן היא השתתפה במתקפת מאה הימים עד סוף המלחמה. לאחר המלחמה שוחררו חיילי הדיוויזיה, ובשנת 1919 פורקה הדיוויזיה.
מלחמת העולם השנייה
בשנת 1939 הוחלט על הכפלת כוח הצבא הבריטי, ועל בסיס הדיוויזיה ה-55 הוקמה הדיוויזיה ה-59 (סטפורדשייר). עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גויסה הדיוויזיה, אך היא לא נשלחה לצרפת ונותרה בבריטניה. בתחילה היא הייתה דיוויזיה ממונעת עם 2 חטיבות בלבד, אולם לאחר המערכה על צרפת היא שונתה לדיוויזיית רגלים וצורפה לה חטיבה שלישית.
בסוף יוני 1944 הוקצתה הדיוויזיה לארמייה השנייה והועברה לצרפת לקחת חלק ב. ב-7 ביולי נטלה הדיוויזיה חלק במבצע צ'רנווד, שהביא לתפיסת העיר קן. שבוע לאחר מכן נלחמה הדיוויזיה במבצע רימון, אשר מטרתו הייתה לכבוש את העיירה נויר, אך היא לא הושגה עקב התנגדות גרמנית נחושה. הלחימה מילאה תפקיד חשוב בהסחת דעת כוחות גרמנים מהמתקפה הבריטית הגדולה, מבצע גודווד, שהושק זמן קצר לאחר מכן. בסוף יולי, החזית הגרמנית התפוררה, ומתקפה כללית יצאה לדרך. הדיוויזיה התקדמה ותפסה ראש גשר מעל נהר האורן, והגנה עליו בפני מתקפות נגד נחושות. באוגוסט 1944, הצבא הבריטי סבל ממחסור גובר והולך בכוח אדם. מכיוון שהדיוויזיה הייתה המערך האחרון שהוקם לאחרונה בשירות הארמייה השנייה בצרפת, ולא כתוצאה מביצועיה, היא נבחרה להתפרק ואנשיה הועברו ליחידות אחרות כדי לחזק אותם. הדיוויזיה התפזרה ב-26 באוגוסט, והתפרקה רשמית ב-19 באוקטובר 1944.
Waiting for Love
היסטוריה
המסלול הוקרן לראשונה בפסטיבל "Ultra Music 2015" על ידי אביצ'י והמפיק האלקטרוני ההולנדי מרטין גריקס. לפני צאתו לאקרנים ב-22 במאי 2015, חשבו שהשיר היה שיתוף פעולה מלא עם גריקס וברגלינג, עם שירה של ג'ון לג'נד, לאחר שנוצרו כמה סרטונים ופוסטים בטוויטר שהצהירו על שיתוף פעולה זה. הזמר המאושר הוא סימון אלדרד, סולן צ'רי רפאים.
הרכב השיר
Waiting For Love נכתב במפתח F ♯מינור, ועוקב אחר התקדמות האקורד של F # m / C # m / D - D / E / F # m ובקצב של 128 BPM.
קליפ
את הקליפ ביים סבסטיאן רינגלר. הקליפ מתחיל בכך שגבר זקן (מגולם על ידי סטן אלפסטרום) המטופל על ידי אשתו (וגולמת על ידי אינגריד וולין),נע למת לילה אחד יחד עם כמה מחפציה. לאחר שגילה בבוקר שאשתו נעדרת, האיש מחפש את הבית ולא מוצא זכר אליו. מבולבל ומיואש, הוא מביט בתמונת אשתו מהעבר לפני שהוא עוזב את הבית על הקלנועית שלו למחרת כדי לחפש אותה. הוא משוטט בכפר על הקלנועית שלו, ובדרכו רואה מראות ופלאים; כולל גשר, עיר, חוף ים, ביצה, הרים מושלגים, וכמויות עשב ויערות רבים. ככל שמסעו של האיש ממשיך, הוא חווה פלאשבקים שלו ושל אשתו בתקופות מאושרות יותר, במהלך הדרך הוא פוגש חברים חדשים ומבצע מעשים טובים בדרכו. בסופו של דבר הוא חוזר לעיר הולדתו בעיצומה של חגיגה ומתקבל בברכה כסלבריטאי, ומוצא את אשתו מחכה לו כשהם מתאחדים ומתחבקים בשמחה.
קליפ עם מילות השיר
קליפ מילולי מונפש יצא לאור ב-22 במאי 2015, עוקב אחר סיפורם של כלב ובעליו. הכלב והילד מבלים זמן רב ככל האפשר במשחק. ברגע שהילד מתבגר, הוא נשלח למלחמה ומותיר את כלבו בבית. לאחר זמן מה הבדידות מקשה על הכלב וגורמת לו לברוח ולחפש אחר אדונו. מסעותיו של הכלב מציבים אותו במקומות רבים; עיר, הר מושלג, ושדה דשא עד שבסופו של דבר הוא מוצא את עצמו באמצע שדה קרב. שם הוא כמעט מוצא את מותו בגין פצצה שמפילה אותו וגורמת לו לחוות פלאשבקים שבהם מופיעים הוא ובעליו כשהיו צעירים יותר. הכלב מתעורר במהרה וממשיך למרות מספר פציעות, ובסופו של דבר מצא את בעליו בעקבות הקרב; פצוע והחצי התחתון של רגלו השמאלית חסר, אך עדיין חי מאוד. הסרטון מסתיים כששניהם (הכלב ואדונו) בבית, פציעותיהם נרפאו (כשהצעיר חובש כעת תותבת למחצית הרגל החסרה שלו) וחי בשלום כמו שהיו בעבר. בימוי ועריכה של ג'ספר אריקסון ומנכ"ל "Blackmeal", מתייה קולומבל, קיבלה האנימציה "תגובה פנומנלית מאז שחרורה, והביאה רבים לדמעות, ואף עוררה השראה לאנשי צבא לשעבר להודות לאביצ'י על הכנת הסרטון".
סרטון 360°
הסרטון ב-360° שמציג כמה רקדנים פורסם ב-28 במאי 2015 וביים קורט הוגו שניידר. הפונקציה 360° של קליפ זה פועלת רק עם דפדפן האינטרנט גוגל כרום (למחשבים שולחניים, אנדרואיד ו-IOS).
אנשי צוות
כוח אדם נלקח מתוך דיסק הסינגל
גן החיות של מוסקבה
גן החיות של מוסקבה (ברוסית: Московский зоопарк) הוא פארק זואולוגי במרכז מוסקבה.
אחד מגני החיות העתיקים ביותר באירופה וגן החיות החמישי בגודלו ברוסיה אחרי גני החיות של ירוסלב, רוסטוב על הדון, נובוסיבירסק וקרסנויארסק. זהו אחד מעשרת גני החיות המתויירים ביותר בעולם (עד 3.8 מיליון איש בשנה).
לגן החיות של מוסקבה יש מעמד של גן החיות הראשי של רוסיה, אוסף גן החיות מכיל 1267 מיני בעלי חיים, 10531 בעלי חיים.
סמל גן החיות של מוסקבה עד 2014 היה חתול טייגה פראי - מאנול. לאחר החלפת ההנהלה שונה הסמל לדימוי מופשט של שקנאים, סנאים, דולפינים ויונים.
ניווט מקורב
בניווט, חישוב-מיקום מקורב או ניווט מקורב (באנגלית: Dead reckoning) הוא חישוב רציף של מיקום, כיוון ומהירות ללא כל צורך במידע חיצוני, אלא על סמך מיקום שנקבע קודם לכן (קבע) וחישוב התקדמות על סמך מהירות ידועה או משוערת, דרך וזמן שעבר.
סכנה נפוצה בניווט מקורב היא הנטייה לטעויות נגררות והנחות לא נכונות על תנאי הדרך (מהירות רוח לדוגמה) - מה שמטעה את המנווט בנוגע למיקומו ועלול להוביל לתאונות קשות כמו התרסקות טיסת 571 של חיל האוויר האורוגוואי.
בדיקות בארכיטקטורה מכוונת שירותים
בדיקות ארכיטקטורה מכוונת שירותים - ערך זה מתאר את עקרונות בדיקות התוכנה בארכיטקטורה מוכוונת-שירותים.
פיתוח בארכיטקטורה מוכוונת-שירותים מקל על מנהלי הארגון (חיסכון בעלויות פרויקטים), מאתגרת את עבודתם של המפתחים בארגון (אינטגרציה בין מערכות שונות), אך מקשה על עבודת הבודקים. פיתוח בארכיטקטורה זו אומנם מוזיל בעלויות הפרויקט אך ללא יישום מתודולוגיית פיתוח נאותה עלול להגדיל את עלויות הפרויקט בשל הצורך במשאבים רבים על-מנת לבדוק את התהליך או המוצר הסופי. על-מנת ליהנות מהיתרונות שבפיתוח בארכיטקטורה זו מוטל על החברה להטמיע ידע, מתודולוגיות וכלים מתאימים המוקדשים לבדיקות SOA.
בדיקות תוכנה בארכיטקטורה מוכוונת שירותים לעומת בדיקות תוכנה רגילות
השוני העיקרי נובע מהיתרונות שהארכיטקטורה מציגה לתהליך הפיתוח - מהירות וגמישות. היתרונות מושגים באמצעות תהליך של אי-צמידות, תהליך שמנסה לגרום לתלות נמוכה ככל האפשר בין המערכות השונות. התהליך גורר צרכים מיוחדים לפיתוח בארכיטקטורה מכוונת שירותים.
כדי להמחיש מהם בדיקות בארכיטקטורה מכוונת שירותים נראה דוגמה לתהליך של קניית מחשב באינטרנט. התהליך כולל צפייה בקטלוג המוצרים של החברה ובחירת המוצר. לאחר בחירת המוצר תהליך הרכישה מתבצע באמצעות web services. שירותי הרשת שישתתפו בתהליך יהיו: בדיקת זמינות המוצר במלאי, יצירת בקשת הרכישה ופרטי המשלוח לשירות אחר שיחשב את עלות המשלוח והעלות הכוללת של המוצר. לאחר חישוב העלות הבקשה תשלח לשירות שיקבע מספר הזמנה ייחודי במערכת ההזמנות לצורך מעקב וביצוע התשלום. משם יעשה שימוש בשירות שבודק בחברת האשראי את פרטי האשראי ומאמת שניתן לבצע את העסקה. כדי לבדוק את התהליך הנ"ל יש לבדוק את כל אחד מהשירותים בתהליך. כאשר יש לוודא שכל השירותים יודעים ל"דבר" אחד עם השני. למשל אם שירות אחד מצפה לקבל מספר לקוח כ-integer ושירות אחר מצפה לקבל מספר לקוח כ-string. יש לוודא שכל התקשורת בין השירותים עובדת כראוי.
ממשק משתמש
בדיקות התוכנה המסורתיות מניחות את קיומו של ממשק משתמש כלשהו, לעיתים גרפי, באמצעותו ניתן לתקשר עם המערכת על-מנת לבצע בדיקות פונקציונליות, בדיקות עומסים ועוד. בבדיקות SOA הממשק הנתון אינו גרפי ומגיע בפלטפורמות שונות (SOAP לדוגמה). על בודק התהליך לדעת להתממשק ולתקשר עם השירות הנבדק ואף לחבר אליו כלי בדיקה במידת הצורך.
העדר הממשק המסורתי מציג קושי נוסף - תרחישי שימוש מרובים וקלטים מהמשתמש. הממשקים המסורתיים "מגבילים" את המשתמש בכך שהם מנחים סדר פעולות ותרחישים קבועים ושדות קלט המנסים להגדיר את סוגי הקלט השונים. בהיעדר ממשק לבדיקת השירות, על הבודק לזהות תרחישים וקלטים אפשריים שכמותם עשויה להיות גדולה עד בלתי אפשרית לחיזוי. העדר "ראש" לשירות הנבדק מציג רמת קושי איתה נאלץ להתמודד הבודק.
פערים טכנולוגיים
בפיתוח "מסורתי" רוב הפרויקט מתבצע כתהליך יחיד על ידי צוות אחד או יותר בתוך אותה החברה. שירותי SOA מאוחסנים בשרתים מרוחקים, בסביבות טכנולוגיות הטרוגניות ופותחו על ידי מפתחים שונים בזמנים שונים. על בודק התוכנה להיות מסוגל לאסוף את כל השירותים המעורבים בתהליך יחד על-מנת ליצור בדיקה לתהליך שלם.
לוגיקה
בשירותי SOA הלוגיקה של האפליקציה נמצאת במעיין שכבת ביניים, עושה שימוש במספר טכנולוגיות ונמצאת על-גבי שרתים מחוץ לארגון. עובדה זו מציגה אתגר בפני הבודק שנאלץ לאתר בעיה או תקלה באפליקציה שהוא אינו יכול לצפות בלוגיקה שלה ולעיתים אף לא מציעה תמיכה מספקת.
QoS - איכות השירות
באפליקציות "קלאסיות", העושות שימוש ברשת, העומס בו יעשו שימוש הלקוחות חזוי מראש. כמו כן, ידועים גם פרופילי המשתמש ותרחישי השימוש. באפליקציה העושה שימוש בשירותי SOA, בשל השימוש בשירותים ואפליקציות חיצוניות, על המפתח לנסות ולחזות את כל תרחישי ופרופילי השימוש איתם תתמודד האפליקציה. על הבודק, כחולייה בשרשרת קביעת איכות התוכנה, לקבוע האם האפליקציה עומדת בסטנדרט איכות השירות לה התחייבה החברה אל מול הלקוח, עם דגש על מגוון סוגי השימוש ועומסים נתונים, על-מנת לספק את שביעות רצונו.
איך לבדוק ארכיטקטורה מכוונת שירותים (SOA)
כיצד לבדוק תוכנה בארכיטקטורת SOA? התשובה היא לא לבדוק. יש לחשוב על תוכנה בארכיטקטורת SOA כלגו הבנוי מחלקים רבים. צריך לפרק את התוכנה לרכיבים הבנויים משירותים, בטיחות, מדיניות וכדומה ולבדוק כל רכיב בנפרד.
מדיניות - לארגון המייצר תוכנה בארכיטקטורת מכוונת שירותים חייבת להיות מדיניות מוגדרת היטב של בדיקות וסטנדרטים. המדיניות צריכה לקבוע את הסטנדרטים בתחומים הבאים: על צוות הבדיקות והמתכננים ליצור מקרי בדיקה לכל מדיניות כזו ולאכוף את יישום המדיניות לאורך כל תהליך הפיתוח.
בדיקות יחידה - בדיקת יחידה היא בדיקה של הרכיבים הכי קטנים שמרכיבים את התוכנה. כל שירות מורכב ממספר קומפוננטות. בדרך כלל בדיקות אלו מבוצעות על ידי צוות המפתחים ומטרתם לבדוק שהפונקציונליות הבסיסית של הקומפוננטות בתוך השירות עובדת כראוי ובהתאם לתכנון. כל קומפוננטה תיבדק בנפרד לפני שתשלח לאינטגרציה לתוך שירות. צריך לבדוק שהקומפוננטה עומדת במדיניות שהגדירה החברה.
בדיקות השירותים - בגלל העיקרון של ארכיטקטורה מכוונת שירותים שיש למקסם את השימוש החוזר בשירות, נדרש מהשירות להיות נטול באגים ככל האפשר. באר שימצא בשירות יחלחל לכל הלקוחות שמשתמשים בו. מסיבה זו בדיקות שירותים הם החלק המרכזי בבדיקות ארכיטקטורת SOA. הבדיקות הבאות נדרשות בעת בדיקת השירות:
בדיקות אינטגרציה - בדיקות אינטגרציה הם הבדיקות שבודקות את החיבור של כל השירותים השונים המרכיבים את התוכנה. כל מה שנוגע לאינטגרציה בתוכנה מועצם כאשר מדובר על ארכיטקטורת SOA. בבדיקות אינטגרציה של SOA צריכים לקחת בחשבון שירותים של צד שלישי, שירותים שנפלו או חסרים, שירותים שעברו שינוי ודברים נוספים שאינם קיימים בארכיטקטורה "רגילה". השירותים מבוזרים ויכולים לרוץ על פלטפורמות שונות ולהיכתב בשפות שונות. המוסכמה ב-SOA שגם אם שירות משתדרג ומשתנה הוא חייב לתמוך בממשק אותו הוא פרסם ועל זה מתבססות גם הבדיקות. יש צורך לבדוק גם בתהליך הפיתוח וגם לאורך חיי המוצר שכל השירותים תומכים בממשק שהם פרסמו. כיוון שהתוכנה מורכבת משירותים שונים יש לוודא שכל השירותים מתקשרים בצורה נכונה אחד עם השני. בבדיקות אלו יינתן דגש על בדיקות הממשקים של השירות ומעבר המידע בין השירותים. יבדקו פרוטוקולי הרשת והאבטחה הנדרשים לתקשורת בין השירותים.
בדיקות מערכת - בבדיקות אלו נבדוק את מוצר התוכנה השלם. בדיקות אלו מתבצעות לאחר כל שלבי הבדיקות הקודמים ולכן נניח שכל שאר המרכיבים השונים בתוכנה כבר נבדקו. בבדיקות אלו נשים דגש בתרחישי השימוש השונים של המשתמשים. יבדקו התקינות של הטרנזקציות העסקיות שהלקוחות הגדירו בעת תכנון התוכנה. כדי להבטיח ששלב זה יבוצע כראוי יש לשלב בצוות בדיקות התוכנה גם את נציגי הלקוח.
בדיקות לא פונקציונליות - כאשר השירות מפורסם ברשת לא ניתן לחזות במדויק מה תהיה רמת העומס בו הוא יצטרך לעמוד. שירותים יכולים להיות פופולריים במהרה וידרשו לתמוך במספר משתמשים רב בו זמנית. צריכים להיכתב בדיקות שיבדקו כיצד השירות מתנהג שמביאים אותו לקצה היכולת מבחינת עומסי השימוש. לפי SLA s-service level agreements בדרך כלל נדרש משירות להיות זמין בסביבות 95% - 99% מהזמן. צריכות להיות בדיקות שירוצו זמן רב וימדדו את רמת הזמינות של השירות ולבדוק אם רמת הביצועים של השירות משתנה כתלות בזמן ובעומסים. יש כלים רבים בשוק שמאפשרים לבדוק ביצועים של שירותים, אך הכלים האוטומטים אינם מספיקים בפני עצמם. כבר בשלב התכנון של המוצר, יש להגדיר בצורה ברורה מהן הדרישות הלא פונקציונליות ולהגדיר מקרי בדיקה מתאימים שילוו את המפתחים לאורך כל שלב הפיתוח. בתכנון מקרי בדיקה אלו יגדירו אילוצים כמו: זמן תגובה מקסימלי, מספר מקסימלי של משתמשים לשנייה וכדומה.
משה פיינסוד
משה פיינסוד (נולד ב-29 ביולי 1938) הוא רופא ומדען ישראלי, פרופסור אמריטוס בפקולטה לרפואה של הטכניון בחיפה, רופא מומחה בתחום הנוירוכירורגיה, חוקר ההיסטוריה של מדעי המוח ומייסד תחום מחקר זה בישראל.
קורות חיים
משה פיינסוד נולד בירושלים בשנת 1938, בנם של ישעיהו פיינסוד (אחיינה של חסיה פיינסוד-סוקניק ובן דודם של יגאל ויוסי ידין) ושושנה לבית אפלבוים. הוא למד בבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה. בנעוריו קיווה לעסוק בהיסטוריה אך כדי להרחיב את אופקיו למד במגמה הביולוגית. לאחר השרות הצבאי החל את לימודי הרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים.