cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חומעה
חומעה (שם מדעי: Rumex; שמות נרדפים: Acetosa Mill., Acetosella (Meisn.)) הוא סוג של צמחים עשבוניים חד-שנתיים או רב-שנתיים במשפחת הארכוביתיים. הסוג מונה 190 עד 200 מינים, הנפוצים ברחבי העולם באזורים בעלי אקלים ממוזג, מתוכם 14 מינים הנפוצים בישראל. מינים רבים עשירים בחומצה אוקסלית, לכן, צריכה מרובה על ידי בני אדם ובעלי חיים עלולה לגרום לתופעות לוואי. המינים החד-שנתיים של החומעה הם בעלי פרחים דו-מיניים.
המין המוכר ביותר, חומעה מצויה (R. acetosa), אינו נפוץ בר בישראל, אולם מגדלים אותו כירק לסלט או להכנת מרק, וניתן לרכוש אותו בשווקים.
הארמייה השלישית (איטליה)
הארמייה השלישית של הצבא המלכותי האיטלקי (באיטלקית: Armata 3) הייתה ארמייה איטלקית שלחמה במהלך מלחמת העולם הראשונה נגד מעצמות המרכז, ופורקה עם סיום המלחמה. הוקמה מחדש במהלך מלחמת העולם השנייה, ולחמה לצד מדינות הציר.
מלחמת העולם הראשונה
הארמייה הוקמה לראשונה במאי 1915, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה. כמפקדה מונה אמנואלה פיליברטו, דוכס אאוסטה. הארמייה כללה את הקורפוסים ה-6 ה-7 וה-11, וקיבלה את הגזרה הדרומית של חזית האיזונצו. היא השתתפה בעשרה מתוך שנים עשר קרבות האיזונצו, וזכתה לניצחונות מול צבא האימפריה האוסטרו-הונגרית. ב-1917, לאחר הצטרפות הקיסרות הגרמנית למערכה כנגד איטליה, הובסו האיטלקים בקרב קפורטו. הארמייה השלישית הובסה גם כן, אולם נסוגה בצורה מוצלחת יחסית. הארמייה השתתפה בקרב הנהר פיאווה ובקרב ויטוריו ונטו, ופורקה בנובמבר 1918, לאחר סיום המלחמה. הישגיה המרשימים של הארמייה במהלך המלחמה זיכו אותה בכינוי "הארמייה הבלתי מנוצחת" ("La Armata Invitta").
מלחמת העולם השנייה
הארמייה הוקמה פעם נוספת ב-6 ביוני 1940, במהלך מלחמת העולם השנייה, וכמפקדה מונה קרלו גיזולו. הארמייה הגנה על דרום איטליה, סיציליה וסרדיניה לפני שפורקה ב-20 בדצמבר של אותה שנה.
איריס קומן
איריס קומן שלמה (נולדה ב-6 בנובמבר 1971) היא שחיינית עבר, אלופת ישראל ושיאנית ישראל. התמחתה בסגנון הפרפר והחופשי. בעלת 5 מדליות כסף מהמכביה השלוש עשרה (1989).
ביוגרפיה
קומן החלה להתאמן בקבוצת השחייה של מכבי נהריה בהדרכתו של משה הירש. בהמשך הקריירה שלה היא שחתה בקבוצת השחייה של הפועל נהריה בהדרכתו של רובי שלו ובקבוצת השחייה של מכבי תל אביב בהדרכתו של הלמוט לוי.
אלופת ישראל
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1985 זכתה קומן ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב, במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:48.66 דקות. מדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:32.14 דקות, אחרי נוגה ויזל ממרכז וייסגל (5:30.04 דקות) ולפני יפעת שור ממכבי קריית אונו (5:34.73 דקות) ובמדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:10.06 דקות, אחרי הדר רובינשטיין ורותם פורת (הפועל בני שמעון) (1:08.67 דקות).
במשחה נועם (בריכת 25 מטר) שנערך בנהריה בסוף דצמבר אותה שנה קבעה קומן שני שיאים ישראלים חדשים לגילאי 14, במשחה ל-50 מטר חופשי (28.43 שניות) ובמשחה ל-100 מטר גב (1:11.50 דקות).
שיאנית ישראל (בריכת 25 מטר)
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בנהריה בפברואר 1986 זכתה קומן ב-4 מדליות אישיות, 3 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 27.61 שניות, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:00.73 דקות, לפני איילת שלזינגר (1:00.75 דקות) ובמשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:11.73 דקות, לפני ורד ליברמן ממכבי תל אביב (1:11.86 דקות) ושרון אקסלרוד (1:11.90 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:08.46 דקות, אחרי הדר קליינמן ממכבי קריית אונו (1:06.09 דקות) ורותם פורת (1:08.32 דקות).
1987
בתחרות שמונה האומות שנערכה באנטוורפן, בלגיה ביולי 1987 סיימה קומן במקום חמישי במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 1:06.27 דקות ובמקום שביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 2:27.55 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט אותה שנה היא זכתה ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 28.19 שניות, לפני ענת ישראל (28.30 שניות) ונעמה שמיר, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:07.23 דקות, לפני אורת בש מהפועל נהריה (1:07.90 דקות) וסהר אלוני מהפועל עמק חפר (1:10.23 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:24.19 דקות, לפני נעמה מישר ועינת גבאי. מדליית ארד, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי, אחרי אורת בש (2:33.11 דקות) וזוהר לבנסברג (2:34.39 דקות).
1988
בתחרות "משחה נועם" (בריכת 25 מטר) שנערכה בנהריה ב-30 בדצמבר 1988 קבעה קומן במשחה ל-50 מטר פרפר שיא ישראלי חדש של 30.05 שניות.
באליפות ישראל שנערכה באוגוסט אותה שנה היא זכתה ב-5 מדליות אישיות, 2 זהב ו-3 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 1:05.1 דקות, לפני אורת בש (1:07.35 דקות) וסהר אלוני (1:08.60 דקות) ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:31.21 דקות, לפני נעמה מישר מהפועל עמק הירדן (2:32.98 דקות) ואורת בש (2:35.16 דקות). מדליות כסף, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 28.35 שניות, אחרי ענת לויט מהפועל הוד השרון בית ברל (28.18 שניות) ולפני רויטל וילנאי ממרכז וייסגל (28.43 שניות), במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:28.12 דקות, אחרי מיכל אמין (2:26.15 דקות) ולפני רויטל וילנאי (2:30.55 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:20.74 דקות, אחרי נעמה מישר (5:19.89 דקות) ולפני מיכל אמין מהפועל הוד השרון בית ברל (5:22.21 דקות).
המכביה ה-13
בתחרויות השחייה של המכביה ה-13 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב בחודש יולי 1989 זכתה קומן ב-5 מדליות כסף, במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 27.82 שניות, 7 מאיות השנייה איטי מהשיא הישראלי של ענת לויט שסיימה שלישית בתוצאה של 28.18 שניות, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:05.50 דקות, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי, ביחד עם תמי לוין, מיכל אמין ורויטל וילנאי בשיא ישראלי חדש של 4:07.36 דקות, במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי, ביחד עם אמין, וילנאי ועינת גבאי בשיא ישראלי חדש נוסף של 8:50.58 דקות (השיא הקודם עמד על 8:53.92 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, ביחד עם הדס פדה, אירית אפרתי ווילנאי בשיא ישראלי חדש שלישי של 4:30.12 דקות (השיא הקודם עמד על 4:37.64 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום השישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:01.38 דקות.
לאחר המכביה, במשך כחודש עד אליפות ישראל בשחייה, התאמנה קומן בשורות הקבוצה העירונית היריבה הפועל נהריה בהדרכת רובי שלו, בשל סכסוך בינה לבין מאמנה הירש. בשל כך, היא נמחקה מאליפות ישראל בשחייה והושעתה למשך שנה מכל פעילות. לאחר שהושגה פשרה, הוחלט שהיא לא תשתתף בתחרות, גם לא מחוץ לתחרות (כמו שעשתה, לבקשת המאמן הלאומי חנן גלעד שביקש לבחון אותה לאור המשימות העתידיות של הנבחרת) וההשעייה תבוטל.
חייה האישיים
כיום, קומן נשואה ולה שני ילדים ומתגוררת ביקנעם.
צ'רי E5
צ'רי E5 (באנגלית: Chery E5) היא מכונית משפחתית המוגדרת כמכונית קומפקטית, מתוצרת יצרנית הרכב הסינית צ'רי (שם מלא: "Chery Automobile Co., Ltd", בסינית: 奇瑞汽车股份有限公司) אשר יוצרה בסין בין השנים 2011–2016.
בנוסף, יוצר דגם "צ'רי E5" באיראן.
מרכז הספורט גבעת רם
המרכז כולל:
תולדות המרכז
פעילות הספורט באוניברסיטה החלה בשנה 1952 עם חיוב הסטודנטים לשעת כושר אחת בשבוע. בשנת 1958 נחנך האצטדיון, כאשר באותן השנים פעלו כמספר מוקדי ספורט קטנים בעיר. במהלך שנות ה-60 נחנכו במרכז הספורט בריכת השחייה, מגרשי הטניס ואולמי סקווש.
בו ג'סט (סרט, 1939)
בו ג'סט (Beau Geste) הוא סרט הרפתקאות אמריקאי משנת 1939 בבימויו ובהפקתו של ויליאם ולמן עם גרי קופר, ריי מילאנד ורוברט פרסטון בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "בו ג'סט" מאת פרסיבל כריסטופר רן משנת 1924. הפקות נוספות לפי הספר היו ב-1926 (סרט אילם), וב-1966. ב-1982 הופקה לפיו סדרת טלוויזיה של בי.בי.סי.
בריאן דונלוי היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על משחקו כמפקד הקשוח מרקוף.
תקציר העלילה
יחידת פרשים של לגיון הזרים מגיעה לעזרת לוחמי מבצר זינדרנוף בסהרה. על החומה נראים לוחמים עם רובים אך הם לא עונים בתגובה לקול החצוצרה. המחצצר, דיגבי ג'סט, (רוברט פרסטון) מטפס על החומה ורואה שכולם הרוגים. אצל אחד הוא מוצא מכתב בקשר לגנבת יהלום בשם "מים כחולים".
העלילה עוברת בפלשבק חמש עשרה שנים אחורה. בבית ברנדון באנגליה גרה ליידי ברנדון חשוכת ילדים עם שלושת בני ג'סט המאומצים: בו (דונלד או'קונור), דיגבי וג'ון, בת חסותה איזובל ובן משפחתה אוגוסטוס. בעלה הקטור הוא מהמר ונמצא רוב הזמן מחוץ לבית. הוא רוצה למכור את היהלום היקר אך הליידי מקדימה תרופה למכה ומוכרת את היהלום למהרג'ה. בו הנער מתבונן בעסקה בהיותו בתוך שריון של אביר המוצב בבית.
הנערים גדלים עם השנים. מייקל המכונה "בו" (יפה בצרפתית, גרי קופר), דיגבי (רוברט פרסטון) וג'ון (ריי מילאנד) המאוהב באיזובל (סוזן הייוורד).
הקטור ברנדון מודיע על כוונתו להגיע כדי למכור את היהלום. לבקשתו של בו מראה ליידי ברנדון לכולם את היהלום "המים הכחולים". באותו רגע נכבים האורות וכאשר הם חוזרים, היהלום נעלם.
בלילה נמלט בו ומשאיר מכתב ובו הודאה על גנבת היהלום. דיגבי מניח כי הוא הצטרף ללגיון הזרים והולך אחריו ובעקבותיהם ג'ון. הם נפגשים במחנה אימונים של הלגיון בסהרה.
המפקד שלהם הוא מרקוף (בריאן דונלוי), מפקד קשוח וסדיסט. אחד הלגיונרים, ראסינוף, (ג'. קרול נאייש), מאזין לשיחה של האחים על היהלום ומשוכנע שבידי ג'ון נמצא יהלום יקר. הוא מעביר את הידיעה למרקוף.
מרקוף מפריד בין האחים את בו וג'ון הוא מצרף אליו לתגבורת למבצר זינדרנוף ואת דיגבי הוא מעביר למבצר אחר.
במבצר זינדרנוף מת המפקד ומרקוף מתמנה למפקד. במבצר מתארגן מרד נגדו אך האחים מסרבים להצטרף למורדים. מרקוף שמקבל אזהרה מצליח להכניע את המורדים ומורה לבו ולג'ון להוציא את שני מנהיגי המרד להורג. כשהם מסרבים הוא מודיע כי יהרוג אותם אך בינתיים נשמע קול חצוצרה המודיעה על התקפת טוארגים.
ההתקפה נהדפת אך מרקוף מציב את ההרוגים על החומה כדי שייראו כלוחמים חיים. לאחר מספר התקפות נפצע בו ורק מרקוף וג'ון נשארים כשירים. כשג'ון רואה שמרקוף מחטט בבגדיו של בו הגוסס ושולף פתק הוא הורג אותו. בו הגוסס לוחש לג'ון לשים את הפתק בו הוא מודה על הגנבה בידו של מרקוף ופתק נוסף מיועד לליידי ברנדון. ג'ון מצליח להימלט מהמבצר.
דיגבי מגיע למבצר, מוצא את גופתו של בו גורר אותה ואת גופת מרקוף ו"מסדר" לבו "קבורה ויקינגית" שאת מקומו של ה"כלב" ממלאת גופתו של מרקוף. הוא מעלה את הגופות באש ונמלט מהמבצר.
הוא נתקל בג'ון המסתתר בדיונות ביחד עם שני לגיונרים רכובים (ברודריק קרופורד וצ'ארלס ברטון). הם מארגנים התקפה על הטוארגים שנמצאים בנווה מדבר. דיגבי מחצצר והטוארגים מתחילים להימלט כשג'ון והלגיונרים מפילים בהם חללים אך דיגבי עם החצוצרה נשאר חשוף ונהרג.
לבסוף רק ג'ון מצליח לחזור לאנגליה שם עדיין מחכה לו ארוסתו איזובל. הוא נותן ללידי ברנדון את מכתבו של בו בו הוא מסביר כי היה נוכח בעת מכירת היהלום וכי ידע שהיהלום הנוכחי הוא מזויף וגנב אותו כדי למנוע ממנה בושה.
יזדגרד השלישי
יזדגרד השלישי (יזדגרד, בפרסית یزدگرد سوم - "בן האלוהים") היה המלך העשרים ותשעה והאחרון של האימפריה הסאסאנית, נכדו של השליט הסאסאני כוסרו פרוויז (כוסרו השני). הוא עלה לכס המלוכה של אימפריה מפוררת ומוכה, ביום 16 ביוני 632, לאחר שמאבק פנימי במשפחת המלוכה הותיר אותו כיורש עצר.
קורות חייו
עם עלותו לכס המלוכה ובטרם היה בידיו זמן לתפוס את מושכות השלטון הובס הצבא הפרסי על ידי הצבא המוסלמי בקרב אל-קאדסיה שהתרחש בין 634 ל-640, ולפי רוב הדעות ב-636. פרטים רבים לגבי הקרב אינם ידועים, כמו סדרי הגודל של הכוחות הלוחמים והמיקומים של אירועים שונים במהלך הקרב, אך עם סופו נשבר כוחה של האימפריה הסאסנית ועיר הבירה קטסיפון נפלה לידי הלוחמים המוסלמים. יזדגרד נאלץ לפתוח במנוסה מפני הכובשים הערבים מזרחה לכוון מדי, כאשר המוסלמים כבשו את מדי הוא ברח עד לטורקמניסטן ונלחם בעזרת הטורקים בצבא המוסלמי בנהר אוקסוס, אך הפסיד. הוא נרצח על ידי אלמוני בשנת 651 בעיר גאיור קלה (פרסית مرو) שהייתה עיר ונווה מדבר באזור הידוע כטורקמניסטן. שרידי האימפריה היו הבסיס לאימפריה הסמאנית - הישות המדינית הפרסית הראשונה לאחר הכיבוש המוסלמי.
לוח השנה של הדת זרתוסטרא הפרסית, שגרסה שלו עדיין מקובלת באופן רשמי באיראן, משתמשת בשנת ההכתרה של יזדגרד השלישי, שנת 632, כתאריך תחילת הספירה. גרסה זו משמשת גם בסיס לכתיבת הורוסקופים באסטרולוגיה המודרנית.
ביהדות
על פי אחת המסורות היהודיות, כשראה הח'ליף עלי בן אבי טאלב שבוסתנאי בן חנינאי (618–670), שהיה ראש הגולה בבבל, עדיין לא התחתן, נתן לו את בתו של יזדגרד השלישי ששמה היה דארא או איזדדואר. נולדו לו שני ילדים מנשים יהודיות ושלושה בנים מהנסיכה הנוכרית, שהייתה לשפחה.
משמת בוסתנאי התפרסם הסכסוך על הירושה ועל מעמד הילדים בני הנוכרית. בני איזדדואר טענו שהם יורשים שוים לאחיהם, ואילו בני היהודיות טענו שבניה של איזדדואר הם עבדים בני שפחה - חלק מהרכוש שבני היהודיות יורשים מאביהם בוסתנאי. בסופו של דבר קיבלו האחרונים שוויון זכויות גמור, ואף בא מיוצאי חלציהם ראש גולה. זאת משום שהגאונים הניחו שאדם כבוסתנאי לא היה בא על שפחה מבלי לשחררה קודם לכן, ולשאת אותה בהיתר. מקרה זה הפך לתקדים הלכתי שנעשה בו שימוש בדיון על הכלל: "אין אדם עושה בעילתו בעילת זנות", ולמסקנות יש חשיבות הלכתית עד ימינו בעניין משמעותם של נישואים אזרחיים.
בדת הבהאית
על פי הדת הבהאית, מוצאו של בהאא אללה (1817-1892), נביא האמונה הבהאית וכותבם של חלק מכתביה הקדושים, הוא משושלת המתייחסת (בין היתר) ליזדגרד השלישי.
רחל פיגנברג אמרי
רחל פיגנברג אמרי (12 בספטמבר 1885, לובן, מחוז מינסק בבלארוס – 5 ביוני 1972, גדרה) הייתה סופרת, מתרגמת, עיתונאית, ומורה ישראלית ילידת בלארוס, אחייניתם של הסופרים זלמן אפשטיין ויצחק אפשטיין. פרסמה כ-15 ספרי סיפורת, בהתחלה ביידיש ובהמשך בעברית, תרגומים ומסמכים היסטוריים, וכן חיבורים על מחשבת ישראל, ביקורת ספרות ומעמד האישה.
ביוגרפיה
רחל פיגנברג נולדה בעיירה לובן בפלך מינסק (בלארוס) ב־1885. אביה דב בער היה מלמד, מקובל, בן רב העיר מוסמך לרבנות, אך לא שימש כרב והעדיף להיות מורה. אמה, שרה אפשטיין, בת אחותם של הסופרים האחים זלמן אפשטיין וד"ר יצחק אפשטיין.
בקובץ "פנקס סלוצק ובנותיה" כתבה כי דודה, יצחק אפשטיין, נהג לכתוב אליהם מכתבים מארץ ישראל ביידיש. כל מכתב כזה היה עובר בין כל העיירות וכפרי הסביבה עד שהפך קרעים קרעים.
בשנת 1900, בגיל 15, התייתמה מהוריה. בני משפחת אמה (סבתה וזלמן אפשטיין דודה) טיפלו בחינוכה והעבירו אותה לאודסה, שם החלה לעסוק בתפירה עבור סלון בגדים ואף החלה לכתוב בגיל צעיר. היא פרסמה ספור קצר בשנת 1905 ביידיש "שנות הילדות" בהשראת ביקור בעיר הולדתה, שפורסם בכתב העת "החיים החדשים". ספרה הראשון אמא יצא ב־1911 בורשה, דודה זלמן אפשטיין נתן אותו למו"ל שאול גינזבורג וזה הוציאו לאור. באודיסה למדה אצל מורים פרטיים ובבית-ספר. בעזרת שאול גינזבורג עברה לסנקט פטרבורג, שם למדה לתעודת הוראה, היא עסקה בהוראה ועברה בהמשך לכתיבה של סיפורים ומאמרים לעיתונים. היא פרסמה מספר רב של סיפורים קצרים ורומנים.
בשנים 1911–1912 השתתפה בהרצאות באוניברסיטה בפקולטה לשפות ולספרות בלוזאן, שווייץ, אך מסיבות כלכליות קטעה את לימודיה.
משנת 1913 התגוררה זמן מה בבוברויסק, בלארוס, שם עסקה בפעילות פדגוגית.
בשנת 1919, במהלך פרעות פטליורה, הגיעו לדובובה פליטים רבים מהעיירה טטייב, שנפגעה קשות בפוגרומים. באוגוסט של אותה שנה (אב ה'תרע"ט) פשט על דובובה גדוד מורדים בפיקודו של ההטמאן קוזקוב, והם ביצעו סדרת טביחות אכזרי ביהודי דובובה. חלקם הוטבעו בנהר. מתוך כ-2500 יהודים שחיו בה לפני הפרעות, שרדו רק כ-30 נפש, בעיקר נשים וילדים. עד ראש השנה עזבו אחרוני הניצולים את דובובה, והקהילה חדלה מלהתקיים. פיגנברג ובנה התחבאו במהלך הפוגרומים באוקראינה אצל איכרה.
כשהגיעה לאודסה עם ילדה, חזרה לכתוב והחלה לרשום עדויות של ניצולי הפוגרומים למען הקהילה היהודית במסגרת פעולה שהוביל מרדכי ספקטור.ב-1927 היא תארה את תיאורי הרציחות, השוד, ההתעללות והאונס,בספרה "מגילת דובובה" שפורסם ביידיש וברוסית. הספר תורגם גם לצרפתית על ידי מואיז טברסקי, זמן לא רב לאחר מכן היווה נקודת התייחסות חשובה במשפט שוורצברד. היא תרגמה את הספר לעברית, והוא יצא לאור בתל אביב בשנת 1939. פרסום המהדורה העברית עורר הדים בעיתונות העברית בארץ ישראל.
בשנת 1924 הגיעה לארץ ישראל במסגרת העלייה השלישית אך חזרה לאחר שנתיים לאירופה. היא ביקרה בכמה ארצות אירופה וגרה שנים מספר בפולין. בתחילת שנות השלושים עברה כמעט על כל ערי פולין ועיירותיה במסע הרצאות ספרותיות וארצישראליות, שהיו לחוויה למאזיניה ולקוראיה, וכן חיה תקופה מסוימת בפריז.
בשנת 1924 פירסמה שלושה מחזות: "סטודנטיות", "אנשים עקורים" ו- "שתי גלויות. רק אחד מהם,"אנשים עקורים" הועלה על במות התיאטרום, בבימויו של רודולף זסלבסקי בתיאטרון היידיש העממי בוילנה.
היא חזרה והשתקעה בארץ ישראל בשנת 1933. במשך שלוש שנים הייתה כתבת היומון "דער מאמענט", היא פרסמה סיפורים, רשימות וכתבות מארץ-ישראל בעיתונות ביידיש וכתבי העת ביידיש. היא פרסמה גם בעיתונות המקומית בשפה העברית כמו " הארץ ","דבר" ו "העולם הזה" ובהעיתונות המקומית ביידיש.
ב-1936 הפסיקה השתתפותה ב"מאמענט". מעודדת על-ידי סופרים ואנשי-עט שונים, ביניהם ח. נ. ביאליק, החלה לכתוב בעברית ולתרגם את כתביה מיידיש לעברית.
בנוסף החלה להשתתף בעיתונות העברית. ב-1945 היא הקימה את הוצאת "לעט" במטרה להפיץ ספרים בעברית. לאחר פרסום שלושה ספרים מאת ישראל יהושע זינגר, דוד ברגלסון ומשה קולבק בשנים 1945–1947, קרסה ההוצאה עקב בעיות כלכליות וחוסר ביקוש.
ב-1948 החלה להוציא כתב עת: "העם בביתו", בטאון להדרכה לאומית ומעשית במדינת ישראל, שנפסק מיד.
במקביל לכתיבתה בעברית היא תרגמה את רוב יצירותיה מיידיש לעברית וכן תרגמה ליידיש את כל כתבי הסופר הרוסי-יהודי סעאמיאן יושקביץ.
ב-1960 זכתה בפרס על שם חיים גרינברג מטעם ארגון הנשים החלוצות בארצות הברית.
רחל פיגנברג נפטרה בכ"ג בסיון תשל"ב, 5 ביוני 1972 בגיל 87.
לקריאה נוספת
על ״לשנתים״
על ״מגילת דובובה״
מייקל קלאוד
מייקל ג'ונתן קלאוד (באנגלית: Michael Jonathan Cloud; נולד ב-13 במאי 1975) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-27 של מדינת טקסס. קלאוד, חבר המפלגה הרפובליקנית, נבחר לראשונה אל הקונגרס בבחירות מיוחדות שנערכו בשלהי יוני 2018.
ביוגרפיה
קלאוד נולד בבאטון רוז', עיר הבירה של מדינת לואיזיאנה. בשנת 1997 השלים קלאוד באוניברסיטת אוראל רוברטס, השוכנת בטלסה, לימודי תואר ראשון בתקשורת המונים. ממאי 2010 עד מאי 2017 היה קלאוד יושב ראש המפלגה הרפובליקנית במחוז ויקטוריה.
בראשית אפריל 2018 התפטר בלייק פרנהולד, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-27 של טקסס, מהקונגרס על רקע שערורייה ציבורית בדבר הסדרת תביעה בגין הטרדה מינית בכספי ציבור. בעקבות זאת החלה מערכת בחירות מיוחדות, בהן התמודד קלאוד. קודם לכן קלאוד כבר זכה במועמדות המפלגה הרפובליקנית לבחירות הרגילות, בעזרת תמיכות ממועדון הצמיחה ומרון פול, שייצג בעבר חלקים מהמחוז בקונגרס. ב-30 ביוני 2018 נבחר קלאוד למלא את מקומו של פרנהולד בקונגרס לאחר שכבר על מועמד המפלגה הדמוקרטית אריק הולגווין ברוב של 55% מקולות הבוחרים. לאחר מכן ניצבו השניים זה מול זה פעם שנייה ביום בחירות אמצע הכהונה ב-2018, בהן ניצח פעם נוספת קלאוד.
בדצמבר 2020 נמנה קלאוד בין 126 חברי בית הנבחרים מהמפלגה הרפובליקנית שחתמו על מכתב ידידי בית המשפט לשם הבעת תמיכה בתיק "טקסס נגד פנסילבניה", תובענה ייצוגית שהוגשה לבית המשפט העליון של ארצות הברית בניסיון לערער על תוצאות הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020 במספר מדינות מתנדנדות, בהן ג'ו ביידן ניצח את הנשיא המכהן דונלד טראמפ. בית המשפט העליון מיאן לדון בתיק על סמך שלטקסס אין זכות עמידה לערער על תוצאות בחירות במדינה אחרת, על סמך פרק 3 לחוקת ארצות הברית.
בקונגרס ה-117 קלאוד חבר בוועדת המדע, הטכנולוגיה והחלל ובוועדת הפיקוח והרפורמה.
המפלגה הסוציאליסטית הבולגרית
המפלגה הסוציאליסטית הבולגרית (בבולגרית - Българска социалистическа партия, בראשי תיבות : БСП) היא מפלגה סוציאל-דמוקרטית בבולגריה, וממשיכתה של המפלגה הקומוניסטית הבולגרית שהייתה מפלגת השלטון בבולגריה בין 1946 ל-1990. המפלגה היא בין הגדולות והחשובות בבולגריה, ובתקופה שלאחר נפילת הקומוניזם הרכיבה את הממשלה מספר פעמים. נשיא בולגריה הרביעי גאורגי פרבאנוב, הוא אחד ממנהיגי המפלגה בעבר. כיום מנהיג את המפלגה סרגיי סטאנישב. המפלגה חברה באינטרנציונל הסוציאליסטי ובמפלגת הגג של הסוציאליסטים באיחוד האירופי מפלגת הסוציאליסטים האירופאים.
היסטוריה
המפלגה הסוציאליסטית הבולגרית נוסדה לאחר נפילת השלטון הקומוניסטי בבולגריה ב-1989 כאשר המפלגה הקומוניסטית החליטה לנטוש את דרך המרקסיזם-לניניזם. באפריל 1990 קיבלה המפלגה את שמה החדש, וביוני 1990 זכתה בבחירות החופשיות הראשונות שהתקיימו במדינה מאז שנת 1931, והרכיבה את הממשלה בהנהגתו של אנדריי לוקאנוב. כהונתו של לוקאנוב לוותה בקשיים כלכליים, שהביאו לתסיסה אזרחית, ולנפילת הממשלה בדצמבר של אותה שנה. המפלגה שהתה באופוזיציה במשך כחמש שנים, ובשנת 1995 שבה וזכתה בבחירות בהנהגת ז'אן וידנוב. בסוף שנת 1996 נפלה ממשלת וידנוב, בשל כישלון כלכלי שהביא להיפר-אינפלציה, ולאחר שהפגנות ענק בערים ושביתה כללית דרשו את התפטרות הממשלה.
בשנת 2005 זכתה המפלגה בבחירות (עם 31% תמיכה מהציבור), והקימה קואליציה עם מפלגת המרכז התנועה הלאומית סמיון השני. בראשות הממשלה שימש ראש המפלגה סרגיי סטאנישב. בבחירות של שנת 2009 איבדה המפלגה את רוב כוחה (18% בלבד, לעומת 37% בבחירות הקודמות), ונותרה באופוזיציה. נכון לאותה השנה, 50 אלף איש חברים במפלגה, לעומת חצי מיליון חברי מפלגות בכל המדינה.
בבחירות שנערכו בשנת 2013, המפלגה קיבלה 26.6% מהקולות, והייתה המפלגה השנייה בגודלה.
לטאה (סכמת הסוואה)
סכמת לטאה (באנגלית: Lizard Pattern) המוכרת גם בכינוי סכמת נמר, היא סכמת הסוואה שפותחה עבור ציוד הלחימה והמדים של חיילי הצבא הצרפתי.
עיצוב סכמת לטאה קיבל השראה מהסכמה ששימשה את הכוחות המוצנחים הבריטים במלחמת העולם השנייה מעיל דניסון (סכמת "משיכת מכחול"). סכמת הלטאה שימשה את חיילי הצבא הצרפתי משנת 1947 ועד לשנות ה-80 של המאה ה-20, בנוסף היא שימשה לאורך השנים מספר יחידות וצבאות סביב העולם, בהם צה"ל בשנות ה-60, הכוחות המיוחדים של סוריה ומדינות נוספות בהן רוסיה וברזיל.
הסכמה מורכבת משני צבעים המודפסים בצורה של משיכת מכחול על גבי רקע בצבע שלישי, בשונה מסכימת דניסון הבריטית הצורות של כתמי הצבע נוטות לאופקיות במטרה "לשבור" את צורתו האנכית של החייל. מספר מדינות עיצבו גרסאות מקומיות של הסכמת המקורית עם שינויים קלים, הסכמה הסורית החליפה את הגוון החום בגוון אדמדם/כתום שהעניק לסכמה מראה של צבעים עזים יותר, הסכמה הפורטוגלית סובבה את כיוון ההדפס כך שהצורות נטו בכיוון אנכי, והסכמה הקובנית כללה גוונים בצבעים פחות עזים וכך ניתן לה מראה מעט אפור.
משתמשים עיקריים
משתמשים לשעבר:
ויליאם ובסטר
ויליאם הדג'קוק ובסטר (באנגלית: William Hedgcock Webster; נולד ב-6 במרץ 1924) הוא פעיל ציבור אמריקאי, שכיהן כראש ה-FBI הבין השנים 1978–1987 וכראש ה-CIA בין השנים 1987–1991 תחת נשיאי ארצות הברית רונלד רייגן, ג'ימי קרטר וג'ורג' הרברט ווקר בוש.
ביוגרפיה
ובסטר נולד וגדל סיינט לואיס. במלחמת העולם השנייה לחם ובסטר כקצין בצי האמריקני. בשנת 1947 השלים תואר ראשון מטעם מכללת אמהרסט ותואר נוסף במשפטים מטעם אוניברסיטת וושינגטון ללימודי משפטים בשנת 1949. לאחר מכן עבד תקופת מה כעורך דין. בין השנים 1960–1961 שימש ובסטר כתובע המחוזי במחוז מזרח מיסורי.
במרץ 1987, לאחר מות ראש סוכנות הביון המרכזית ויליאם קייסי, מינה אותו הנשיא רונלד רייגן כראש הסוכנות. בשנת 1991 סיים את תפקידו.
בין השנים 2005 ל-2020 שימש כיושב ראש המועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית.
חיים אישיים
הוא היה נשוי במשך 34 שנים לדרוסילה ליין ובסטר ולזוג נולדו שלושה ילדים. בשנת 1990 הוא התחתן עם לינדה קלוגסטון.
Light It Up
רמיקס דאנסהול, בשיתוף המוזיקאי הבריטי-גאני, פיוז ODG, נכללת במהדורה המורחבת של האלבום. גרסה זו הושמעה למעלה ממיליארד פעמים בספוטיפיי.
ב-12 במרץ 2016, יצאה גרסה איטלקית לשיר, בשיתוף הזמרת-יוצרת האיטלקייה-בריטית, בייבי קיי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של הרמיקס, בבימויו של רופרט ברוטון, יצא לראשונה בערוץ היוטיוב של הלהקה ב-16 ביוני 2016. נכון לנובמבר 2021, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-476 מיליון פעמים.
איצ'ירו קיוסה
איצ'ירו קיוסה (ביפנית: 清瀬 一郎; 5 ביולי 1884 – 5 ביולי 1967) היה עורך דין ופוליטיקאי יפני. כעורך דין שימש כסנגורו של הידקי טוג'ו בבית הדין הצבאי הבינלאומי למזרח הרחוק, וכפוליטיקאי הוא היה שר החינוך וכיהן כיו"ר בית הנבחרים של יפן משנת 1960. שימש גם כיו"ר לשכת עורכי הדין בטוקיו. בוגר אוניברסיטת קיוטו.
ביוגרפיה
נולד ביוממא-צ'ו, קזומה-גון, מחוז היוגו (כיום הימג'י). כעורך דין הוא היה מעורב במשפטים של סכסוכי איכרים ובמקרים אידאולוגיים, וגם לאחר כניסתו לעולם הפוליטי הוא נודע כפוליטיקאי ליברלי שמקדם מערכת בחירות רגילה, תומך בתנועה להקמת הפרלמנט הטייוואני ומתנגד לחוק שמירת הביטחון. עם זאת בשנות ה-30 של המאה ה-20, לאחר שנות השלושים פנה לסיעה הפרו-צבאית ופעל כסנגורו של הנאשמים בניסיונות ההפיכה של מאי 1932.
בשנת 1945, לאחר מלחמת העולם השנייה ומיד לאחר התבוסה היפנית, דחף לקדם זכות בחירה תוך תיקון חוק הבחירות לבית הנבחרים בדצמבר אותה שנה.
בינואר 1946 גורש על ידי המפקד העליון של כוחות הברית בגין המרתו לפני המלחמה לעמדה פרו-צבאית. ידוע שהוא גם שימש כסגן מנהיג צוות ההגנה היפני וכיועצו הראשי של ראש הממשלה לשעבר הידקי טוג'ו במהלך בית הדין הצבאי הבינלאומי במזרח הרחוק.
גם לאחר ביטול הגירוש הוא נחשב לפוליטיקאי שמרני טיפוסי לפני המלחמה שהתעקש על תיקון החוקה, אך לאחר שחזר לעולם הפוליטי, פעל עם טקאו מיקי. כשהיה יושב ראש בית הנבחרים הוא פרש מהמפלגה ואמר שעשה זאת "למען ההגינות". באותה תקופה לא היה נהוג שיו"ר וסגן יו"ר בית הנבחרים עוזבים את המפלגה והתפטרותו של קיוסה מהמפלגה הייתה יוצאת דופן.
הוא מת ב-27 ביוני 1967.
אפקון החזקות
אפקון החזקות בע"מ (לשעבר: "פויכטונגר תעשיות") המוכרת בשם המקוצר "אפקון" היא חברה ציבורית ישראלית שמניותיה נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב, ועוסקת בביצוע פרויקטים בתחום הבנייה והתשתיות.
היסטוריה
פויכטונגר תעשיות נוסדה בשנת 1945, ועם הקמתה עסקה בייצור לוחות חשמל ובתחומים הנלווים לכך. בפברואר 1973 בוצע ארגון מחדש לפעילויות החברה ושמה שונה ל"אפקון תעשיות". בספטמבר 1982 החברה הונפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב והפכה לחברה ציבורית.
בנובמבר 2017 רכשה 38.9% ממניות חברת "מאגוס מערכות". במרץ 2018 רכשה אפקון 75% ממניות חברת "DM (3000) הנדסה" בתמורה לכ-40.5 מיליון ש"ח. במאי 2018 רכשה 55% ממניות חברת "שרות הוגן חיפה" המספקת שרות למתקני מיזוג אוויר.
נכון לשנת 2022 יושב ראש דירקטוריון החברה הוא ישראל רייף ומנכ"ל החברה הוא דוד הראלי. משרדיה הראשיים של החברה ממוקמים באזור התעשייה סגולה שבפתח תקווה.
בעלי עניין
מיוני 2003 מניות השליטה בחברה מוחזקות על ידי חברת "השכרות רכב שלמה (1987)" שהייתה בבעלותו של איש העסקים שלמה שמלצר. ביולי 2014 הוא נפטר והשליטה בחברה עברה לידי אלמנתו עתליה שמלצר.
טומי לנג
טומי לנג (נולד ב-13 ביולי 1946) הוא במאי קולנוע, סופר, תסריטאי, צלם ומפיק ישראלי. לפני כן היה מפיק טלוויזיה ואיש עסקים.
קורות חיים
טומי לנג נולד וגדל בבוקרשט, רומניה. בגיל 19, ב-1965, עלה לישראל והתיישב בקיבוץ שם למד עברית, מאוחר יותר עבר לירושלים ועשה תואר ראשון בתולדות האמנות והיסטוריה באוניברסיטה העברית.
לנג התגייס לצה"ל ב-1967, בגיל 21, מבלי שסיים את התואר, הוא שירת בחיל השריון ולקח חלק במלחמת ששת הימים, במלחמת ההתשה ובכל הפעולות עד 1970. ביום השחרור נסע מהבקו"ם ישר לקפה כסית, מקום שבזמנו ישבו כל אנשי תעשיית הקולנוע, לנג הציג את עצמו ליושבים כמפקד טנק בחטיבה שבע לשעבר ומשם הגיע לרם רון, מפיק סרטים, שהיה קודם לכן מפקד חטיבה גם כן. רון התרשם משירותו של לנג ושכר אותו. במשך שנה שלמה לנג שיחק, צילם, ביים, הפיק והיה לנהגו הפרטי של רון, כל זאת על-מנת ללמוד ממנו את המקצוע. כעבור שנה נהפך לעצמאי.
ב-1979 לנג סיים תואר ראשון בקולנוע באוניברסיטת תל אביב.
לנג היה נשוי לד"ר רותי לנג, רופאה פנימית שהקימה את מחלקת המחלות הזיהומיות במרכז רפואי מאיר ולהם שני ילדים, רון ואורי.
רותי לנג הייתה בתה של לאה פלטשר, הכוהנת הגדולה של ההליכות הנאות של הדיפלומטים והדוגמניות בישראל. ב-1984 רותי נסעה להתמחות בבוסטון ולנג עם הילדים הצטרפו אליה. שם החליט ללמוד ניהול והקמת קניונים. בינתיים, בארץ, דוד עזריאלי הקים את קניון איילון וחיפש ישראלים לניהולו. ב-1986, שמע על לנג ומינה אותו למנהל השיווק של הקניון. כעקבות ההצלחה הגדולה של קניון איילון, לנג הפך ליועץ עצמאי לקניונים שונים. בתפקידו האחרון היה מנכ"ל "קריית רמלה" מטעם חברת נצבא, פרויקט המשלב קריית ממשלה עם תחנה מרכזית וקניון. במשך 16 שנים לנג הקים וניהל פרויקטים שונים בישראל ומחוצה לה.
מקרין את סרטיו בבתי קולנוע מסחריים, סינמטקים, טלוויזיה, בתים פרטיים ועוד.
סרטים
כל סרטיו של לנג עוסקים בסיפורים אישיים של אנשים, כשבדרך-כלל אין המדובר באנשים חשובים. את כל סרטיו לנג מצלם מהיד, כמו בסרט תיעודי ולא מחצובה. השחקנים לא לומדים טקסט בעל פה אלא יודעים את הנושא ומדברים בחופשיות הוא אינו מצלם יותר משלושה טייקים ובדרך-כלל משתמש רק בטייק הראשון או השני. טומי לנג הוא התסריטאי, הצלם, והבמאי.
קישורים חיצוניים
מכתביו
אמפיבוליט
אַמְפִיבּוֹלִיט הוא סוג סלע מותמר פנריטי נפוץ הבנוי בעיקר ממינרלים מקבוצת האמפיבול (בעיקר הורנבלנדה ואקטינוליט) ופצלת השדה מסוג פלגיוקלז, עם מעט קוורץ או בלעדיו. זהו סלע כבד יחסית (משקלו הסגולי 3.4-3.0) וגונו כהה. מבנהו מעט עלעלי או צפחתי (עשוי מפתיתים). הפתיתים הקטנים בסלע בגוונים של שחור ולבן משווים לו לעיתים קרובות את המראה המכונה "מלח ופלפל".
אמפיבוליטים נוצרים מההתמרה אזורית של מגוון רחב של פרוטוליתים (סלעי המקור שעברו את ההתמרה). סלעי יסוד דוגמת בזלת מותמרים יוצרים את הסוג המכונה "אורתו-אמפיבוליטים", בעוד שהתמרה של סלעי משקע, דוגמת חוואר וחרסית יוצרת "פארה-אמפיבוליטים".
אין הכרח שהסלע המקורי ששימש מקור להתמרה שיצרה את האמפיבוליט יהיה מאפי. מכיוון שהתמרה גורמת ליצירת מינרלים המבוססים אך ורק על ההרכב הכימי של הפרוטולית (סלע המקור), כמה סוגים של "חוואר מזוהם" ומשקעים געשיים עשויים להיות מותמרים למקבץ אמפיבוליט. מרבצים המכילים דולומיט וסידריט מותמרים בקלות לאמפיבוליטים (טרמוליט-צפחה, גרונריט-צפחה, ואחרים), בייחוד אם הייתה מעורבת בתהליך התמרת מגע מסוימת עם מחדר פלוטוני גרניטי.
אורתו-אמפיבולטים לעומת פארה-אמפיבוליטים
סלעים מותמרים המורכבים בעיקר מאמפיבול, אלביט עם מינרלים משניים כדוגמת אפידוט, זואיסיט, כלוריט, קוורץ, טיטניט ומינרלים נלווים: לאוקוקסן, אילמניט ומגנטיט שהפרוטולית שלהם הוא סלע יסוד מכונים "אורתו-אמפיבולטים". "פארה-אמפיבוליטים" יכילו אותו מקבץ מינרלים כמו ה"אורתו-אמפיבולטים", עם ביוטיט, ויכללו כמות גדולה יותר של קוורץ, אלביט, וכתלות בפרוטולית, קלציט/ארגוניט ווולאסטוניט.
לעיתים קרובות הדרך הקלה ביותר לקבוע את טבעו האמיתי של אמפיבוליט היא לבחון את היחסים בינו לבין לסלעים אחרים בסביבה, בייחוד האם הוא משולב עם משקעים אחרים, בייחוד גריווקה ומשקעים אחרים הממוינים רע. אם נראה לעין שהאמפיבוליט חורג משכבות הפרוטולית הוא אורתו-אמפיבוליט, משום שתופעה זו מעידה כי היה דייק. קשה יותר יהיה לאתר סיל או קילוחי לבה דקים.
המונח "מטא-בזלת" נטבע, בעיקר על מנת להימנע מהבלבול שבין אורתו-אמפיבוליטים לפארה-אמפיבוליטים. אף שאין זה שם אמיתי של סוג סלע מותמר, זהו מונח שימושי.
סוגי סלעים קרובים
סלע יסוד פלוטוני הבנוי כמעט אך ורק מגבישים של הורנבלנדה מכונה הורנבלנדיט שהוא סוג של סלע הצטברות גבישי. סלעים מעל ל-90% מינרלים מקבוצת האמפיבול שמסת האם שלהם היא פצלת השדה יכולים להיות למפרופיר. טרמוליט, אף שהוא תוצר התמרה של אמפיבול, נוצר בעיקר מסלעים אולטרה-מאפיים, ולכן צפחות טרמוליט-טלק אינן נחשבות בדרך כלל לאמפיבוליטים.
פאצייס אמפיבוליט
פאצייס (מלטינית "פרצוף") הוא המראה הכללי של סלע או קבוצת סלעים הנובע מצבע, מרקם, נוכחות מאובנים ומאפיינים נוספים מהם ניתן להסיק על סביבת ההיווצרות שלהם. אמפיבוליטים מגדירים קבוצה של תנאי טמפרטורה ולחץ מסוימים הידועים כ"פאצייס אמפיבוליט". עם זאת, נדרשת זהירות לפני שמתחילים במיפוי של ההתמרה בהתבסס על אמפיבוליטים בלבד. לא כל האמפיבוליטים יוצרים פאצייס אמפיבוליט ופאצייס אמפיבוליט לא מורכב מאמפיבוליטים בלבד.
ראשית, כדי ש(אורתו)אמפיבוליט יסווג כאמפיבוליט מותמר, חייבים לוודא שהסלע הוא תוצר של התמרה מתקדמת ולא תוצר של התמרה נסוגה. לדוגמה, אמפיבול מסוג אקטינוליט הוא תוצר נפוץ של התמרה נסוגה של בזלות בחלק העליון של תנאי פאצייס צפחות ירוקות. לעיתים קרובות, המינרל יופיע בצורת הגביש של מקבץ הפרוטולית המקורי. פסאודומורפיזם שבו אקטינוליט מחליף פירוקסן הוא סימן שהאמפיבוליט בסלע אינו מייצג שלב מתקדם בהתמרה בפאצייס אמפיבוליט.
צפחות אקטינוליט הן לעיתים קרובות תוצאה של שינוי הידרותרמי או מטאסומטיזם, ולכן אינן יכולות בהכרח להיות אינדיקטור טוב לתנאי התמרה, כאשר מתייחסים אליהן בנפרד מסביבתן.
שנית, המבנה המיקרוסקופי וגודל הגביש של הסלע חייבים להיות מתאימים. פאצייס אמפיבוליט נוצר בתנאי חום הגבוהים מ-500°C ולחצים הגבוהים מ-1.2 ג'יגה-פסקל. מרקם גנייסי יכול להיווצר בקרבה, ולא, אזורים של סלעי מיילוניט, לווחיות וצורות אלסטיות היכולות לכלול תופעות של קוויות-רצועתיות.
אף שבמקרים נדירים אפשר לגלות שרידים מהמינרלוגיה של הפרוטולית, בדרך ימצאו בסלע פנוקריסטים של פירוקסן, אוליבין, פלגיוקלז ואפילו אמפיבול מגמטי כדוגמת מעוינונים של פאראגסיט שהוחלפו באופן פסאודומורפי על ידי האמפיבול הורנבלנדה. המרקמים המגמטיים המקוריים, בייחוד השיכוב המגמטי הגס של מחדר שכבתי, נשמרים לעיתים קרובות.
שווי המשקל של הרכב המינרלים בפאצייס אמפיבוליט עבור סלעי פרוטולית שונים כולל את:
פאצייס אמפיבוליט הוא בדרך כלל תוצר של אחד ממסלולי ההתמרה: "רצף פאצייס בארובי" או "רצף פאצייס אבוקומה". פאצייס אמפיבול הוא תוצאה של חימום ולחץ מתגברים מעבר לגבולות בהם נוצר פאצייס צפחות ירוקות. לחץ נוסף בשל קבורת הסלע עמוק יותר (אבל כמעט ללא הגברת החום) יובילו להתמרת פאצייס גרנוליט, כשהחום מתגבר עוד יותר, מרבית סוגי הסלעים יתחילו לעבור התכה בטמפרטורות שמעל ל-650°C עד 700°C בנוכחות מים. בסלעים יבשים תגרום עליית הטמפרטורה (והלחץ) ליצירת תנאי פאצייס אקלוגיט.
אורליט
אורליט הוא סוג סלע מותמר, פירוקסניט העובר שינוי הידרותרמי. המינרלוגיה הראשית של סלעים אלו, הכוללת פירוקסן ופלגיוקלז, עוברת התמרה הידרותמית לאקטינוליט וסאוסוריט (תערובת של המינרלים אלביט ואפידוט). לסלע יש מרקם מובהק שבו הפירוקסן הותמר לאקטינוליט מעורפל המאורגן בצורת קרניים פסאודומורף של פירוקסן והסאוסוריט הוא פסאודומורף של פלגיוקלז.
במקור הוגדר האורליט כמינרל השייך לקבוצת האמפיבול דמוי הורנבלנדה שהוא תוצר התמרה של פירוקסן, שכינויו הגיע מהמקום בו נמצא לראשונה - הרי אורל. השם נפסל על ידי האגודה הבינלאומית למינרלוגיה, אבל הוא עדיין קיים בספרות.
שימושים
אמפיבוליט היה חומר מקובל בסיתות קרדומי יד במרכז אירופה בתחילת התקופה הנאוליתית, למשל בתרבות רזן (Rössen).
אמפיבוליט היא אבן לבנייה נפוצה בשימוש בבנייה, ריצוף, חיפוי של בניינים, בייחוד בשל המרקמים המושכים של האבן, צבעה הכהה, קושיה, האפשרות ללטשה וזמינותה. באמפיבוליט נעשה גם שימוש כאבן מרוסקת כמצע לתשתית כבישים או למסילות ברזל. מכיוון שלאחר ליטוש מקבלת האמפיבוליט ברק נוהגים לשלב אמפיבוליט מעוגל ומלוטש בתכשיטים. שימושים נוספים כוללים משטחי עבודה למטבחים (אחד מהסוגים המכונים בלשון העממית "שיש גרניט") ומהסוגים המכילים גארנט נוהגים לחלץ את הגארנט על מנת שישמש כאבקת ליטוש.
ארגון יוצאי קרקוב
ארגון יוצאי קרקוב בישראל הוא איגוד יוצאיה של העיר קרקוב שבפולין בישראל. הוא נוסד בשנת 1936, ופועל ברצף מאז ועד היום.
פעילות
בשנים הראשונות להקמתו, טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הייתה מטרתו המרכזית לשמש מעין "מרכז קהילתי" לצעירים הציוניים שעזבו את ביתם ועלו לארץ ישראל. עם פרוץ המלחמה, ולאחריה, השתנו מטרותיו העיקריות של הארגון, ומשימותיו העיקריות הפכו להנצחת זכרה של הקהילה היהודית בקרקוב, עברה המפואר והטרגדיה אשר פקדה אותה, ובנוסף פעילות חברתית-ציבורית וסיוע לניצולי השואה בני העיר.
נכון ל-2009, חברים בארגון למעלה מ-1,500 איש – כמחציתם בני ה"דור הראשון" והאחרים בני דורות ההמשך – ואלה משתתפים בפעילויות החברתיות ובאזכרה השנתית, המתקיימת ביום הזיכרון לשואה ולגבורה בשיתוף עם תלמידי בית הספר המאמץ של הקהילה, תיכון עירוני ה' בתל אביב. במהלך השנה מקיים הארגון מספר התכנסויות, ובהן אירוע בחודש דצמבר לציון פעולת המרד "ציגנריה" של תנועות הנוער היהודי הלוחם בתקופת הגטו בעיר, הרצאות על מורשת יהודי העיר ומפגשים עם אורחים מקרקוב הפעילים בשימור מורשת יהדות קרקוב.
אחת לשנה מצטרפת קבוצה מחברי הארגון למצעד זיכרון המתקיים מדי שנה בקרקוב, ביום ראשון הסמוך לתאריך חיסול הגטו (13–14 במרץ 1942), וביחד עם מאות אנשים מפולין ומחוצה לה צועדים כולם מככר גיבורי הגטו שברובע פודגוז'ה אל האנדרטה שהוקמה במקום בו פעל מחנה הריכוז פלשוב.
הזרוע המבצעת של הארגון היא הוועד, שבו חמישה חברים, הנבחרים אחת לשנה באספה הכללית של הארגון, וכן ועדות אד הוק לביצוע החלטות הוועד.
ארגון יוצאי קרקוב בישראל יוזם גם תערוכות ואירועים כלל ארציים, החורגים מהפעילות השוטפת; כך למשל התקיימו אירועים במסגרת אלף שנות יהדות פולין שבע מאות שנות יהדות קרקוב, שכללו הרצאות וסימפוזיונים. אירוע הסיכום התקיים בנוכחותם של שני חתני פרס נובל על במה אחת: שמעון פרס וויסלבה שימבורסקה. הוצגה תערוכה על תרומתם של החיילים היהודיים בצבאות פולין ותערוכת צילומים על חייהם של יהודי קרקוב בין שתי מלחמות העולם, בשיתוף עם המרכז הבינלאומי לתרבות בקרקוב.
נערה יהודיה בשנחאי
נערה יהודיה בשנחאי (בסינית: 犹太女孩在上海) הוא סרט אנימציה סיני לכל המשפחה שיצא בשנת 2010. הסרט נכתב על ידי וו לין ומבוסס על רומן גרפי שלו באותו שם. הסרט בבימויו של וונג גנפה וז'אנג ז'נאוי.
העלילה מתרחשת בעיקר באזור הגטו של שאנגחאי, בשאנגחאי הכבושה תחת היפנים במהלך מלחמת העולם השנייה. הסרט מספר את סיפורם של שלושה ילדים. רינה ואחיה הצעיר מישאלי הם פליטים יהודים שנמלטו מאירופה, אך נמצאים שם ללא הוריהם. ז'ו א-גן הוא ילד סיני יתום שפוגש רינה ומסייע לה ולאחיה לשרוד. הילדים קושרים חברות אמיצה וחווים הרפתקאות כשהם מנסים להדוף את הצבא היפני הכובש את העיר, ואת בעלי בריתם הנאצים. ברקע מתרחשת מלחמת סין–יפן השנייה, בעוד הילדים עומדים בפני חוסר ודאות בנוגע לגורל ההורים של רינה ומישאלי באירופה.
"נערה יהודיה בשנחאי" התקבל בחיוב בסין ובכל העולם, והיווה את סרט האנימציה הסיני הראשון המתייחס לשואה, ותואר כ"סרט יהודי ראשון מתוצרת סינית". הסרט היה מועמד לפרסים בסין ובישראל, ונחשב כצעד חשוב לקראת שיפור של יחסי ישראל–סין ויחסים בין-תרבותיים בין סינים ליהודים.
רקע היסטורי
במהלך מלחמת העולם השנייה, כ-20,000 פליטים יהודים שנמלטו מהכיבוש הגרמני באירופה קיבלו מהאימפריה היפנית שטח קטן של כ-2.5 קמ"ר במחוז הונגקו של שאנגחאי, שהפך לגטו שאנגחאי, אחד המחוזות העניים ביותר אזורים צפופים של העיר. בעבר היו בשאנגחאי אוכלוסייה קטנה של יהודים מבגדאד ויהודים רוסים, האחרונים בעיקר לאחר הסופות בנגב.
היהודים האשכנזים החדשים שהיגרו לשאנגחאי הגיעו החל מ-1933, תחילה יהודים מגרמניה בעקבות עליית המפלגה הנאצית לשלטון. למרות ההבדלים התרבותיים בהם נתקלו, וכן הגבלות שהטילו היפנים תחת לחץ נאצי, יהודי שאנגחאי שרד את המלחמה ללא פגע, היות שהיפנים סירבו להסגיר אותם לגרמנים.
הפקה
וו, לשעבר מורה להיסטוריה, אמר שהחל להתעניין בהיסטוריה של יהודי שאנגחאי בשנת 2005, כאשר עיתונים ומגזינים רבים בשאנגחאי פרסמו סיפורים של פליטים יהודים לציון 60 שנה לסיום מלחמת העולם השנייה. הוא ראה הקבלות בין סבלם של היהודים מהגרמנים לזה של הסינים מהיפנים, ומאבקם של היהודים והסינים נגד הפשיזם, והחליט לספר את ההיסטוריה הזו, שלרבים, יהודים וסינים כאחד, ידוע עליה מעט מאוד. וו חי בעבר בלוס אנג'לס, והוא ביסס את דמותו של מישאלי על ג'רי משה, חבר יהודי אמריקאי שהיה במקור מברסלאו (כיום ורוצלב, פולין) מי, שבדומה לדמויות של רינה ומישאלי, הוצע לו מקלט בשנחאי. משה וחברים יהודים נוספים עזרו לוו ללמוד על מנהגי יהודים דתיים. וו הצהיר כי הסיבה העיקרית שלו לעשות את הסרט הייתה לתת לילדים לדעת על מה שקרה באמת, וכדי לקדם את הסיפור ואת ההיסטוריה, כך שאנשים בכל רחבי העולם יוכלו ללמוד ממנו.
הסיפור במקור נועד למבוגרים, אבל וו החליט לכוון את הסרט לילדים מתוך תקווה שהסרט יוכל להשפיע על דור העתיד. גלן טימרמנס, מארגן פסטיבל הסרטים היהודי של מקאו, אמר שהוא מאמין שקבוצת הגיל של קהל היעד של הסרט נעה בין שמונה לארבע עשרה שנים, אף על פי שהסרט פונה לקהל רחב יותר. אחת הדמויות בסרט, קוף מדבר, היא אחד המאפיינים המכוונים יותר לילדים בסרט.
וו יצר את "נערה יהודיה בשנחאי" בתחילה כרומן גרפי, שפורסם בשנת 2008 על ידי דפוס אוניברסיטת מזרח סין. הרומן הגרפי תואר כ"הצלחה גדולה" על ידי וו, ומכר 4,000 עותקים בששת החודשים הראשונים מאז הוצאתו, אבל היות שהוא פורסם רק באנגלית, השוק הסיני שלו היה מוגבל באופן טבעי. וו אמר כי נשקלת גרסה עברית של הרומן הגרפי.
בשנת 2009, וו החל לעבוד על עיבוד לסרט כדי להביא את עבודתו לקהל רחב יותר בסין. הסרט, שהופק באמצעות סרט צילום של 35 מ"מ, בוים בסינית מנדרינית, בניגוד לרומן הגרפי, והוא פותח על ידי קבוצת תאגיד הסרטים בשאנגחאי ועל ידי הסטודיו לסרטי אנימציה של שאנגחאי. מוזיקת הרקע הולחנה על ידי שי ג'יאנג.
הוצאה לאור
הבכורה העולמית של  "נערה יהודיה בשנחאי" הייתה בשנחאי במאי 2010. הסרט החל להופיע ברחבי סין החל מ-28 במאי. חודש אחרי הפצת הסרט, הוא כבר היה מוצג ב-200 בתי קולנוע בסין. הסרט הוצג לראשונה בסין לפני כ-700 תלמידים, אשר, על פי וו, "צחקו ובכו מספר פעמים". הוא תיאר את ההשפעה הרגשית של הסרט, כ"נדירה מאוד לסרט אנימציה".
לאחר מכן נערכה הקרנת בכורה במקאו ב-14 בנובמבר 2010 במרכז התרבות של אוניברסיטת מקאו, כחלק מפסטיבל הסרטים הידוי הראשון במקאו. הבכורה בהונג קונג התקיימה שבוע לאחר מכן, ב 21-בנובמבר, בבית הקהילה היהודית כחלק מפסטיבל הסרטים היהודי ה-11 בהונג קונג.
הבכורה הישראלית התקיימה ביולי 2010, כשהסרט הוצג כחלק פסטיבל הקולנוע ה-27 ירושלים ב-13 וב-14 ביולי. הסרט התקבל בחיוב על ידי הקהל הישראלי.
הבכורה בבריטניה התקיימה בנובמבר 2010, כשהסרט הוקרן בתיאתרון התלת אופן בקילברן, לונדון. הסרט הוקרן לראשונה ב-20 בנובמבר, כחלק מפסטיבל הסרטים היהודי ה-14 בבריטניה. התפרסם שכתוביות הסרט באנגלית הכילו מספר תרגומים שגויים וטעויות, וכללו שימוש אנכרוניסטי במילה "קשוח".
ביקורות
הביקורות על "נערה יהודיה בשנחאי" היו באופן כלל חיוביות. הסרט היה מועמד לפרס החוויה היהודית בטקס פסטיבל הקולנוע ירושלים, מה שהפך אותו לסרט הסיני הראשון שהיה מועמד לקבל את הפרס. בפסטיבל הסיני לאנימציה ולאמנות הדיגיטלית הבינלאומי בצַ'אנְגּג'וֹאוּ, ג'יאנגסו, סין, הסרט קיבל את פרס הזהב לסרט הסיני המצויר הטוב ביותר.
האנימציה של הסרט זכתה לשבחים רבים, ותוארה כ"מצוירת יפהפה" עם "אנימציה מסורתית עוצרת נשימה" ו-כ"עשויה באמנות עם תמונות של אנימציה מסורתית".
הטיפול הרגיש בנושא השואה גם הוא זכה לשבחים: "הפרספקטיבה החדשה של הדמויות הראשיות מראה כי התקופה והאירועים משוחררים מתיאורים קלישאתיים על השואה, והצופה יכול להסיק את מסקנותיו הוא."
חלק מהביקורת הופנתה כלפי הביסוס היסטורי של הסרט. אחת הסצינות של הסרט, המציגה את שנת 1936, מתארת את רינה ומישאלי, בתוך מה שנראה כמו האלפים באירופה, נמלטים מהפצצות מטוסי הנאצים, אף על פי שהתאריך שנבחר הוא קודם הלוחמה האווירית של מלחמת העולם השנייה. וו עצמו אמר כי הסרט הוא "נכון ולא נכון" כי הוא הרכב של ספרות ושל היסטוריה; "הדמויות הראשיות מבוססות כולן על אנשים אמיתיים... אני לא יכול להבטיח שהסרט 100% מדויק, אבל אני חושב שזה מתאים לרקע הכללי של התקופה."
בגדי היהודים היו לא מדויקים באופן בולט, במיוחד בחלק המתאר את אירופה, בה האם היהודיה האורתודוקסית לובשת מכנסיים וטי-שירט. הסרט גם ממזער את התפקיד של היפנים בהצלת רוב היהודים הללו, כשהמפורסם ביותר הוא סגן-הקונסול היפני צ'יהונה סוגיהארה, שעזר להצלתם של 6,000 יהודים ליטאים בווילנה, שרבים מהם שרדו את המלחמה בשנחאי.
יחסים בין תרבותיים
"נערה יהודייה בשנחאי" קבל שבחים על ידי פרשנים על היותו צעד חיובי בשיפור היחסים הסיני–יהודיים והסיניים–ישראלים בזמן בו יש התעניינות גוברת בסין על חיי היהודים.
וו אמר כי רק על ידי זיכרון העבר ניתן לבנות ידידות עבור העתיד.
ספר המשך
בריאיון עם Asian Jewish Life, וו חשף שהוא תכנן לכתוב ספר המשך ל"נערה יהודיה בשנחאי", והצהיר על כוונותיו שעבודת האנימציה השנייה תספר את הסיפור, שאינו ידוע עדיין, על אבא של רינה ומישאלי.
פיליפ ביאלוביץ
בסוביבור
ביאלוביץ גורש ממקום הולדתו, השטעטל איזביצה, לסוביבור באפריל 1943 בגיל 13 בגלל יהדותו, עם אחיו שמחה בן ה-30. שמה התחזה לרוקח ופיליפ שימש כעוזרו.
הם עבדו בכפייה. פיליפ נאלץ לחפש חפצי ערך כמו כסף ותכשיטים שהוחבאו בלחם ותוצרת אחרת. לעיתים שימש גם כ"ספר" כדי לגזור את שיערן של הנשים לפני שנרצחו בתאי הגזים
מדי פעם נקרא ביאלוביץ לסייע לקבוצת היהודים שאולצה לעבוד בתחנת הרכבת, בפינוי הקרונות, כשהגיעו טרנספורט ים של יהודים. לשם כך, בהשגחת אנשי האס אס, נאלץ לדחוף את הקרונות כשהם עמוסים באנשים עד מחנה 3, שם הומתו האנשים בתאי הגזים. עם פתיחת דלתות הקרון לאחר הגעת הרכבות לתחנה, ראה ביאלוביץ שהרבה אנשים לא שרדו את הטרנספורט ושרובם היו על סף גוויעה ברעב.
עד בתיקים משפטיים משנות ה-60 עד 2010
לאחר המלחמה, ביאלוביץ עבד כרופא שיניים בגרמניה. לאחר מכן היגר לארצות הברית, שם עבד כצורף עד פרישתו. בשנות ה-60 וה-70 העיד במשפטי סוביבור בהאגן. בשנת 1963 תיאר את חוויותיו כחבר זמני במה שנקרא פיקוד התחנה ותיאר את הגעת הטרנספורטים של יהודים ממחוז גליציה. בשנת 1974, בתמליל חקירה בקונסוליה הכללית הגרמנית בניו יורק, הוא הצהיר כי בהתבסס על חוויותיו במחנה, לא רק חברי אס אס בודדים היו מעורבים בפעולות נגד אסירים, אלא ההשתתפות ברציחות הייתה הנורמה של אנשי האס אס במחנה ההשמדה.
יחד עם ניצול סוביבור תומאס בלאט, ביאלוביץ היה עד תביעה במשפטו של דמיאניוק ב-2010 בארצות הברית. שניהם היו תובעים משותפים בהליך זה. כאסיר עבודה במחנה ההשמדה סוביבור, שבו שימש דמיאניוק כשומר אס אס, דיווח ביאלוביץ כיצד השומרים הובילו אסירים לתוך תאי הגזים עם כידונים, אך לא זכרו את דמיאניוק באופן ספציפי.
מחויבות לאנדרטה בסוביבור ב-2013
באוקטובר 2013 פנה ביאלוביץ במכתב לנורברט לאמרט, נשיא הבונדסטאג, בבקשה שהבונדסטאג יזום את השתתפותה הכספית של גרמניה בבניית אתר הנצחה חדש באתר בו עמד בתקופת מלחמת העולם השנייה מחנה ההשמדה סוביבור. האנדרטה הקודמת של סוביבור נאלצה להיסגר ב-2011 בגלל חוסר מימון. אתר הנצחה חדש לחללי סוביבור, מתוכנן ומוערך בעלות של שלושה מיליון יורו.
עד כה, פולין, הולנד, סלובקיה וישראל הסכימו לתמוך בפרויקט בשני מיליון יורו. עם זאת, ביאלוביץ הביע תקווה שהממשלה בברלין מבינה עד כמה חשוב פרויקט ההנצחה ותמיכה בו על ידי הרפובליקה הפדרלית של גרמניה.
ילד רע
ילד רע (ידוע גם בשם "בני ילד רע") הוא פזמון שכתב אהוד מנור, הלחין קן גלובוס ועיבד עדי וייס. השיר נכלל באופרת הרוק "בני בום" בשנת 1978, ובוצע על ידי ריקי גל. השיר קיבל השראה מהשיר Nancy Sinatra - Bang Bang (My Baby Shot Me Down)
רקע
השיר נכלל באופרת הרוק בני בום, שכתבו אהוד מנור וקן גלובוס, ובהשתתפות ריקי גל, ויקי תבור ואריה מוסקונה. "ילד רע" הוא השיר המצליח ביותר מאופרת רוק זו.
במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תשל"ט הגיע השיר למקום ה-14. במצעד השנתי של גלי צה"ל לשנה זו דורג השיר במקום ה-15.
ליאם דלאפ
ליאם רורי דלאפ (באנגלית: Liam Rory Delap; נולד ב־8 בפברואר 2003) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת החלוץ בהאל סיטי.
קריירה
דלאפ החל את דרכו באקדמיה של דרבי קאונטי, אבל הועבר למנצ'סטר סיטי בשנת 2019. הוא הבריק באקדמיות הנוער ואף זומן לנבחרות הצעירות אנגליה. ב-24 בספטמבר 2020, רשם את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק מול בורנמות' בגביע הפוטבול ליג, שבו הבקיע את שערו הראשון. דלאפ גם שיחק במשחקי הליגה ובליגת האלופות, אבל לא היה בהרכב למשחק הגמר של גביע הפוטבול ליג, שמנצ'סטר סיטי זכתה בו. בעונת 2021/2022, הוא חתם חוזה חדש לשלוש שנים, אבל סבל מפציעה ברגל שלו. הוא החמיץ את המשחקים הראשונים של העונה בליגת האלופות, בליגה האנגלית ובגביע הפוטבול ליג, שבו הפסידה מנצ'סטר סיטי 0–1 ללסטר סיטי. לאחר שחתם חוזה חדש עד 2026, דלאפ חזר לשחק בחודש פברואר 2022, והשתתף עם המועדון בכל המסגרות. באוגוסט 2022, הוא הושאל לסטוק סיטי, שבמהלך ההשאלה הוא כבש שלושה שערים ב-23 משחקים. בינואר 2023, הוא חזר למנצ'סטר סיטי, אך מיד הושאל שוב לפרסטון נורת' אנד. ביולי 2023, הוא המשיך את מסע ההשאלות שלו והושאל להאל סיטי.
חיים אישיים
ליאם דלאפ, הוא בנו של שחקן העבר רורי דלאפ (אנ'), רורי דלאפ הוא כדורגלן עבר ששיחק בעמדת הקישור במספר קבוצות באנגליה ובין השאר שיחק בנבחרת אירלנד, כיום הוא עוזר המאמן של רובי קין במכבי תל אביב.
גביע דייוויס 1975
לתחרות נרשמו 53 נבחרות. הנבחרות חולקו ל-3 בתים: "בית אמריקה", "בית אירופה", ו"בית המזרח". הקבוצה המנצחת במשחקים בין ראשי הבתים הייתה מקבלת את הגביע. שיטת משחקים זו פעלה עד לשנת 1980.
המשחק על התואר התקיים בין שוודיה לבין צ'כוסלובקיה. המשחק הסתיים בניצחון של נבחרת שוודיה עם התוצאה 2:3.
בית אמריקה
הבית כלל 12 קבוצות כולל דרום אפריקה. הקבוצות חולקו לתת בית הצפוני והדרומי. קולומביה ודרום אפריקה צורפו לתת הבית הצפוני. בכל תת-בית לאחר המשחקים המוקדמים, המנצחת קיבלה זכות להתמודד מול מנצחת תת-הבית בשנה הקודמת על ראשות תת-הבית. בין מנצחות תת-הבתים נערך משחק על רשות הבית.
בית אירופה
הבית כלל 32 קבוצות כולל איראן, לבנון, מצרים, ניגריה, קניה, וישראל. לאור מספר גדול של הקבוצות הוחלט לפצל את הבית ל-2 ומנצחות תת-הבתים קיבלו זכות לעלות למשחקים בין מנצחי הבתים. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר. משתתפי גמר תת-הבית בשנה הקודמת לא השתתפות במשחקים המוקדמים.
בית המזרח
בית המזרח כלל 9 קבוצות כולל אוסטרליה וניו זילנד. לאחר המשחקים המוקדמים החלו משחקים על ראשות הבית.
ישראל בגביע דייוויס
נבחרת ישראל שובצה בבית אירופה ב' ושיחקה נגד נבחרת לוקסמבורג.
לאחר הניצחון על לוקסמבורג, נבחרת ישראל שיחקה נגד שווייץ. נבחרת ישראל הפסידה ולא קודמה למשחקי הבית.
בראון דרייוור ובריגס
לקסיקון עברי ואנגלי של הברית הישנה (באנגלית: A Hebrew and English Lexicon of the Old Testament), הידוע יותר בכינויו בראון-דרייבר–בריגס או BDB (משמות שלושת מחבריו) היא האסמכתא הסטנדרטית לעברית המקראית וארמית, שפורסמה לראשונה בשנת 1906.
הלקסיקון מאורגן לפי סדר אלפביתי (עברי) של שלוש אותיות השורש. הוא התבסס על הלקסיקון העברי-גרמני של וילהלם גזניוס, שתורגם על ידי אדוארד רובינסון. העורך הראשי היה פרנסיס בראון, בשיתוף פעולה עם סמיואל רולס דרייבר וצ'ארלס אוגוסטוס בריגז, ומכאן השם בראון – דרייבר – בריגס. כמה הדפסות מאוחרות הוסיפו את מספרי הייחוס מהקונקורדציה של סטרונג למילים בעברית וארמית במקרא.
בשנת 2013, שני חוקרים של לימודים שמיים ג'ו אן האקט וג'ון הונרגרד  קיבלו מענק מההקרן הלאומית למדעי הרוח על מנת ליצור גרסה אלקטרונית מתוקנת ומעודכנת של ה-BDB; הלקסיקון העברי והארמי המקראי שהתקבל יהיה זמין דרך אתר אינטרנט (Semitica Electronica) או באמצעות הדפסה לפי דרישה.
Astroworld
Astroworld הוא אלבום האולפן השלישי של הראפר האמריקאי טראוויס סקוט. האלבום יצא לאור ב-3 באוגוסט 2018, על ידי חברות התקליטים קקטוס ג'ק רקורדס, גראנד האסטל רקורדס ואפיק רקורדס. האלבום יצא לאחר אלבומו השני של סקוט, Birds in the Trap Sing McKnight משנת 2016, ואלבומם המשותף של סקוט וקוואבו, Huncho Jack, Jack Huncho, משנת 2017.
האלבום הגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200, וקיבל מועמדות לפרס גראמי לאלבום הראפ הטוב ביותר בטקס פרסי גראמי ה-61, תוך שהשיר "Sicko Mode" היה מועמד לקטגוריות ביצוע הראפ הטוב ביותר ושיר הראפ הטוב ביותר.
האלבום נכלל במספר רשימות שפרסמו גופי תקשורת שונים לסיכום האלבומים הטובים ביותר לשנת 2018, וסיכום האלבומים של העשור השני של המאה ה-21. בילבורד דירג את האלבום במקום ה-83 ברשימת "100 האלבומים הטובים ביותר של שנות ה-2010". בשנת 2022 האלבום דורג במקום ה-200 ברשימת 200 אלבומי ההיפ-הופ הטובים ביותר בכל הזמנים של מגזין רולינג סטון.