cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שמואל איל
ביוגרפיה
לאחר סיום תפקידו כראש אכ"א בשנת 1970, שימש כנספח צה"ל בבריטניה והשתחרר מצה"ל בשנת 1973.
עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים, שב לשירות והשתתף בשיחות עם המצרים בקילומטר ה-101, שהובילו להסכם הפרדת הכוחות בין ישראל למצרים.
לאחר שחרורו מצה"ל היה מועמד לראשות עיריית ראשון לציון מטעם המערך (1973). ב-1974 מונה למשנה למנכ"ל חברת המשביר לצרכן ובשנת 1976 החליף בתפקיד המנהל הכללי את מייסד החברה, רפאל מרינוב. הוא שימש בתפקיד עד 1989. במקביל שירת במילואים כעוזר ראש אכ"א לטיפול בנעדרי צה"ל ושבוייו.
עיטורים ואותות
עיריית ראשון לציון קראה רחוב על שמו בעיר, בנחלת יהודה (רחוב מוליק איל).
אומדן עמיתים
אומדן עמיתים הוא אחת מהשיטות להערכת ביצוע בין עמיתים. בשיטה זו כל חבר בקבוצה מעריך על בסיס טבלת מדדי הערכה וסולם ציונים את כל אחד מחבריו לקבוצה (לעיתים אף כולל עצמו). המרכיב הבסיסי של שיטה זו הוא הערכה המבוססת על היכרות אישית של המעריך עם העובד המוערך, בניגוד למשל למנהל שלא תמיד מכיר לעומק את העובד אותו הוא מעריך. מרכיב קריטי להצלחת שיטה זו הוא ממדי ההערכה – עליהם להיות ממדים שבעזרתם העובד יהיה מסוגל לאמוד את שאר חברי הקבוצה. תוצר שיטה זו הוא שיחת הערכה של הממונה עם העובד. השיחה נועדה לתת משוב לעובד על רמת התפקוד שלו, על אפשרויות ההתפתחות שלו בארגון, על הנקודות שהעובד צריך להשתפר בהם ומכוונת אותו ליעדים ודרכי פעולה הרצויים והמתאימים לארגון.
תנאי קדם לביצוע
קיימים מספר עקרונות יסוד המקנים מהימנות ותוקף לשיטה:
השוואה מול שיטות הערכה שונות
קיימות שתי שיטות הערכה נוספות תחת תחום "הערכת עמיתים" והן דירוג עמיתים ומינוי עמיתים. במחקרו של לאב שיטות אלו נמצאו מהימנות יותר באופן מובהק משיטת אומדן עמיתים. הסבר אפשרי לכך הוא ששיטות אלו מבוססות על השוואה בין עמיתים לעומת שיטת אומדן עמיתים המבוססת על דירוג אבסולוטי. עם זאת נמצא כי כל השיטות מנבאות נכונה את פרופיל המוערך והמתאם ביניהן גבוה. במאמר של צ'יק נמצא כי הערכת עמיתים יכולה להיות שיטה תקפה ומהימנה אם משתמשים בסקלה מוגדרת מראש בקרב קבוצת אנשים המכירים זה את זה בצורה טובה ואינם נמצאים בסיטואציה תחרותית. מחקרים נוספים מראים כי הדירוג המתקבל בהערכת עמיתים תלוי רבות בסיטואציה שלשמה מבוצעת ההערכה והתוצאות שיבואו בעקבותיה.
הערכה עצמית
עד לפני מספר שנים החוקרים סברו כי בהינתן האפשרות להערכה עצמית, המעריך ינפח את הישגיו ובכך ינסה להטות לטובה את הפרופיל המתקבל. תוצאות המחקר של קאופמן, פולר ופלדר סתרו סברה זו והראו כי רוב המעריכים במחקרם לא ניפחו את הישגיהם ואף המעיטו בדירוגם העצמי. קיים מתאם נמוך בין הערכה עצמית להערכת עמיתים. המחקר של זאנג, ג'ונסטון וקיליק מראים כי בשילוב הערכה עצמית לשיטת הערכת עמיתים המהימנות גדלה אך במעט ביחס לשיטת הערכת עמיתים ללא הערכה עצמית.
ממדי הערכה
את ממדי ההערכה ניתן לחלק לשני סוגים – מימד חברתי ומימד מקצועי. המימד החברתי ( group work effort ) בא לאמוד את יכולת העבודה בקבוצה של המוערך. מכיל שאלות המתייחסות להתנהגות המוערך בקרב חברי הקבוצה. המשתנים לפיהם מימד זה מוערך הם: ניהול מוטיבציה, הסתגלות, יכולות תקשורת ויכולות כלליות בקבוצה. המימד המקצועי ( academic contribution ) בא לאמוד את התרומה המקצועית של המוערך לקבוצה. מכיל שאלות הבוחנות את תרומתו המקצועית של המוערך לקבוצה. המשתנים לפיהם מימד זה מוערך הם: יצירתיות, מקוריות ויכולות טכניות. לפי המאמר של ויליאמס, דניסי ובלנקו הדירוג המתקבל במימד המקצועי משקף נכונה את פרופיל המוערך בעוד שהדירוג במימד החברתי נתון יותר להטיה. בנוסף, קנלה, בדיאן, פראה הראו כי המשוב שהמוערך יקבל על המימד החברתי יתקבל פחות בהבנה מאשר המשוב על המימד המקצועי. הסיבה לכך היא שהמוערך יוכל להפיק לקחים וליישמם מהמשוב המקצועי בקלות יתר מאשר מהמשוב החברתי.
השערות שהופרכו בנוגע להטיות בהערכת עמיתים
הטיית חברות – הסברה הרווחת לפיה המעריכים ינצלו את מעמדם לצורך מימוש אינטרסים חברתיים וידרגו את המוערך שלא בהתאם לביצועיו, הופרכה לפני מספר שנים. לאב הראה כי בכל שלוש שיטות ההערכה לא נמצאו הטיות חברתיות לטובה או לרעה ודירוג העמיתים לא נפגע כתוצאה מקשרים חברתיים. אפליה על רקע מין – לפי המחקר של קאופמן, פולר ופלדר נמצא כי אין הבדלים סטטיסטיים בין הדירוג שנתנו גברים ונשים למוערך ממגדר שונה או זהה. מתן הערכה שווה לכל חברי הקבוצה – אחת הדאגות העיקריות העולה בקרב עורכי השיטה היא שרוב הקבוצות יגיעו להסכמה תוך קבוצתית על מתן דירוג אחיד לכל אחד מחברי הקבוצה. באופן זה תתבטל אפקטיביות השיטה ולא ניתן יהיה להסיק מסקנות ולהפיק תוצאות. לפי המחקר של קאופמן, פולר ופלדר רק 5%-10% מהקבוצות פעלו באופן הנ"ל בעוד שבשאר הקבוצות לא נמצאה הטיה זו.
בלאן
בלאן (Blanc) הוא שם משפחה שמקורו בצרפתית ומשמעותו לבן.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ'
יוליה שַׁמָאלוֹב-ברקוביץ' (ברוסית: Юлия Шамалова-Беркович; נולדה ב-1 באפריל 1964, י"ט בניסן ה'תשכ"ד) היא אשת ניהול ופוליטיקאית ישראלית. אשר כיהנה כיו"ר הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו. בכנסת השמונה עשרה כיהנה כחברת כנסת מטעם סיעת קדימה.
ביוגרפיה
נולדה בשם יוליה שמאלובה (Юлия Шамалова) בסמרקנד שבאוזבקיסטן הסובייטית (בברית המועצות דאז). בשנת 1979, בהיותה בת 15, עלתה לישראל עם משפחתה שהתיישבה במרכז הקליטה בשכונת גילה שבירושלים. בשל שיתוק מלידה בידה השמאלית, לא גויסה לצה"ל והתנדבה לשירות לאומי בבית חולים גריאטרי.
בשנת 1984 סיימה לימודי תעודה בעיתונות וטלוויזיה, ב-1988 סיימה תואר ראשון בסוציולוגיה ואנתרופולוגיה, וב-1998 השלימה את לימודי התואר השני במינהל עסקים, שניהם באוניברסיטת תל אביב.
במקצועה היא יועצת אסטרטגית בתחום השיווק ואמצעי התקשורת. בין השנים 1992–2001 כיהנה כמנכ"לית העיתון "וסטי", שהפך בתקופתה לעיתון המוביל בישראל לציבור דוברי הרוסית. בשנים 2001–2004 הייתה שותפה להקמתה של תחנת הטלוויזיה המסחרית לקהל דוברי הרוסית, "ישראל פלוס", שם שימשה מנכ"לית ועורכת ראשית.
בין השנים 2004–2009 כיהנה, בין השאר, כחברה במועצה הישראלית לתרבות ואמנות. עד כניסתה לכנסת, שימשה כחברת דירקטוריון ב"היכלי הספורט בע"מ" וכחברת נשיאות הוועד הפועל הציוני. היא נבחרה ליושבת ראש התאחדות היזמים בישראל במשך ארבע קדנציות רצופות, עד שנת 2008.
כפוליטיקאית
ב-2006 הייתה מועמדת לכנסת ה-17 מטעם מפלגת קדימה. בבחירות לרשויות המקומיות ב-2008 התמודדה כמספר שתיים ברשימה עצמאית למועצת העיר הרצליה אך לא נבחרה.
לקראת הבחירות לכנסת ה-18 התמודדה בפריימריז של מפלגת קדימה והגיעה למקום ה-29 במסגרת שריוּן לעולים. לאחר שלא נכנסה לכנסת, מונתה לסמנכ"לית אסטרטגיה ופיתוח במפלגה. החלה לכהן כחברת הכנסת ב-2 ביולי 2009 בעקבות התפטרותו של חיים רמון.
בשנת 2010 נבחרה למקום ה-48 ברשימת האנשים המשפיעים ביותר על ענף התקשורת בישראל של המגזין "פירמה" בעיתון "גלובס", הודות לתרומתה לקידום הרפורמה בענף בשנה זו. היא כיהנה כחברה בוועדת הכלכלה, ועדת המדע והטכנולוגיה, ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות והוועדה לפניות הציבור, ושימשה כממלאת מקום קבועה בוועדת החינוך של הכנסת. שמאלוב ברקוביץ' עמדה בראש שלוש שדולות פרלמנטריות, לרבות "השדולה לצריכה סלולרית נבונה", "שדולת הציונות - הדור הבא!" ו"השדולה לקידום מעמד העולים מחבר העמים".
באוקטובר 2017 נבחרה לכהן כיושבת-ראש הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו. בעקבות תלונה של ארגון העיתונאים כתב מנכ"ל משרד התקשורת דוח חמור על התנהלותה, שבעקבותיו בנובמבר 2018 הודיע משרד התקשורת כי היא לא מועמדת לתפקיד במועצת הרשות השנייה הבאה. בינואר 2022 סיימה את תפקידה.
שמאלוב-ברקוביץ' מתגוררת בהרצליה. היא נשואה ואם לשניים. אחת מבנותיה היא השחקנית נואל ברקוביץ'.
עמדותיה
בסוף 2010 השתתפה שמאלוב-ברקוביץ' בכנס של ארגון "הפמיליסטים" שבו אמרה:. על אורלי אינס, המתלוננת המרכזית בפרשת ההטרדה המינית של ניצב אורי בר-לב, אמרה: דבריה גררו ביקורות מצד עמיתיה במפלגת קדימה וארגונים פמיניסטיים.
בריאיון לאחר מכן אמרה שמאלוב-ברקוביץ':
במאי 2012, בדיון על בעיית ההסתננות מאפריקה לישראל, תקפה שמאלוב-ברקוביץ' את ארגוני זכויות האדם על תמיכתם במסתננים והציעה לכלוא את פעיליהם במחנות "על הסתה של יהודים כנגד היהודים".
מעבר ילוהד
מעבר ילוהד (באנגלית: The Yellowhead Pass) הוא מעבר הרים החוצה את קו פרשת המים של אמריקה, בהרי הרוקי הקנדיים. המעבר ממוקם על הגבול בין הפארק הלאומי ג'ספר בפרובנציית אלברטה לבין הפארק הפרובינציאלי הר רובסון בפרובינציית קולומביה הבריטית, בקנדה.
היסטוריה
בשל גובהו הנמוך של המעבר, יחסית ליתר מעברי הרי הרוקי - "רק" 1,131 מטרים, והדרגתיות המעבר, המליץ סר סנדפורד פלמינג כי המעבר ישמש כמעבר בו תשתמש הרכבת הקנדית פסיפית כדי לחצות את הרי הרוקי. הצעה זו נדחתה לטובת מסלול יותר ישיר, שמצוי דרומה יותר (אולם מסלול יותר תלול וקשה למעבר) - דרך מעבר קיקינג הורס - אשר הרכבת החלה לעבור דרכו בשנת 1886. עם זאת, רכבת גארנד טראנד פסיפיק (Grand Trunk Pacific) והרכבת הקנדית הצפונית (Canadian Northern Railways) השתמשו במעבר ילוהד, במסילות שנבנו בין השנים 1910-1913, החברה אשר ירשה את קווי רכבת אלה - הרכבת הקנדית הלאומית ( Canadian National Railway), עדיין משתמשת במסילת מעבר ילוהד. במעבר עובר כיום גם הכביש המהיר ילוהד. המעבר מהווה אתר מורשת לאומי היסטורי של קנדה החל משנת 1971.
מקור השם
המעבר נקרא על שם הצייד פייר בוסטונייה (Pierre Bostonais) אשר כונה בצרפתית "Tête Jaune" - "בעל השיער הצהוב" (באנגלית: ילוהד), בשל שערו הבלונדיני (בוסטונייה היה אינדיאני משבט האירוקוי, ולכן צבע שערו היה יוצא דופן). בוסטונייה הועסק על ידי חברת מפרץ הדסון כמדריך עבור מסעות המחקר הראשונות של החברה, אשר חצו את המעבר בדרכם לקולומביה הבריטית בשנת 1820.
PUBG: Battlegrounds
PUBG: Battlegrounds (לשעבר PlayerUnknown's Battlegrounds; בקיצור: PUBG; בתרגום חופשי לעברית: זירות הקרב של PlayerUnknown) הוא משחק רשת רב משתתפים מסוגת הבאטל רויאל והיריות מגוף ראשון ומגוף שלישי, אשר פותח על ידי Krafton והופץ על ידי PUBG Corporation למחשב האישי ב-20 בדצמבר 2017, ב-19 במרץ 2018 לטלפונים הניידים המריצים את מערכות ההפעלה אנדרואיד ו-iOS, ב-4 בספטמבר 2018 לקונסולת המשחקים Xbox One, ב-7 בדצמבר 2018 לקונסולת המשחקים פלייסטיישן 4, ב-28 באפריל 2020 לשירות ההזרמה Stadia, ב-10 בנובמבר 2020 לקונסולת המשחקים Xbox Series X/S וב-12 בנובמבר 2020 לקונסולות המשחקים פלייסטיישן 4. המשחק מבוסס על מודיפיקציה למשחקי וידאו אחרים שפותחו על ידי ברנדון "פלייר-אנואן" (PlayerUnknown) גרין, ובהשראת הסרט היפני באטל רויאל ולאחר מכן התפתחו למשחק בפני עצמו. במשחק, שבו משתתפים עד 100 שחקנים, השחקנים צונחים אל עבר אי ומלקטים כלי נשק וציוד המפוזר ברחבי המפה על מנת להרוג אחד את השני תוך כדי הימנעות מלההרג בעצמם. השטח הבטוח שבו ניתן לשחק קטן ככל שהזמן עובר, מה שמכריח את השחקנים להצטופף יותר ויותר. השחקן האחרון ששורד את הקרב הוא המנצח.
Battlegrounds יצא לאור לראשונה למחשב האישי בפלטפורמת סטים בתור גרסת בטא (מכונה "Early Access") במרץ 2017 וכ-9 חודשים לאחר מכן בדצמבר 2017, המשחק המלא יצא. כמו כן המשחק הופץ על ידי Microsoft Studios לקונסולת המשחקים Xbox One בתוכנית ה-Xbox Game Preview באותו החודש, כאשר המשחק יצא לאור רשמית בספטמבר 2018. גרסת הטלפונים הניידים יצאה לאור במהלך 2018 כגרסה חינמית בשם "PUBG Mobile", בניגוד לגרסה בתשלום לשאר הפלטפורמות. Battlegrounds הוא אחד ממשחקי הווידאו הנמכרים והמשוחקים ביותר בעולם. נכון ל-2020, נמכרו למעלה מ-70 מיליון עותקים של המשחק למחשב האישי ולקונסולות, כאשר גרסת הטלפונים הניידים הגיעה ל-734 מיליון הורדות וגרפה למעלה מ-3.5 מיליארד דולר אמריקני.
Battlegrounds קיבל ביקורות חיוביות, שבעוד שמצאו פגמים טכניים, הדגישו כי המשחק הציג גישות חדשות למשחקיות רעננה שכל שחקן מתחיל יוכל להתרגל אליה בקלות. המשחק תרם לעלייה בפופולריות של משחקי ז'אנר הבאטל רויאל, כאשר מספר חיקויים סינים של המשחק פותחו על מנת לרכוב על הצלחתו. כמו כן, המשחק הועמד מספר פעמים לקטגוריית "משחק השנה", יחד עם מספר רב של פרסים. חברת PUBG Corporation קיימה מספר תחרויות קטנות והוסיפה כלים למשחק אשר מאפשרים לסיבובים להיות מוזרמים בקלות למדיה. בנוסף לכך, המשחק נאסר במספר מדינות עקב תרומתו לכאורה בהתמכרותם של שחקנים צעירים למשחקי וידאו.
משחקיות
Battlegrounds הוא משחק יריות על בסיס שחקן נגד שחקן, שבו עד 100 שחקנים נלחמים אחד כנגד השני במצב באטל רויאל, מצב משחק בו מספר רב של שחקנים נלחמים זה עם זה במעין מצב של כולם על כולם עד שנשאר שורד אחרון. השחקנים יכולים לבחור אם הם רוצים להיכנס לסיבוב לבד, בזוגות, או בקבוצה של עד 4 אנשים. האדם או הקבוצה האחרונה שנשארת היא המנצחת.
כל סיבוב מתחיל בכך שהשחקנים צונחים ממטוס אל עבר אחת מארבע המפות, אשר שטחן הוא 64 קמ"ר, 36 קמ"ר ו-16 קמ"ר בהתאמה. מסלול הטיסה של המטוס משתנה באופן אקראי בכל סיבוב, מה שמכריח את השחקנים לתכנן בזריזות את האסטרטגיה שלהם והיכן הם ינחתו. בעת הנחיתה על הקרקע, השחקנים מתחילים ללא כל ציוד עליהם למעט ביגוד וחגורת ציוד הנותנת שטח אחסון של 70 יחידות (בהשוואה ל-20 יחידות ללא חגורת ציוד). בזמן זה על השחקנים לחפש ציוד (כגון כלי נשק, תחמושת, קסדות, תיקים, אפודי מגן, ציוד רפואי וכו') במבנים ועיירות נטושות הפזורות ברחבי המפה. פריטים אלו מופצים על גבי המפה באופן פרוצדורלי בכל תחילת סיבוב, כאשר באזורים בהם יש סיכון גבוה לרוב יהיה ציוד יותר טוב. משחקנים שנהרגו ניתן ללקט ציוד שנאסף על ידם. שחקנים יכולים לבחור את נקודת המבט שלהם - גוף ראשון או גוף שלישי, כאשר לשניהם יש יתרונות וחסרונות בלחימה ובמצבים אחרים, אך לעיתים הגדרות ייחודיות של שרת המשחק נועלות את השימוש לנקודת מבט אחת על מנת לבטל יתרונות.
בכל מספר דקות, האזור בו ניתן לשחק במפה קטן לעבר אזור אקראי, כאשר כל שחקן הנמצא מחוץ לאזור זה מקבל נזק המתגבר בכל שלב ובסופו של דבר הורג אותם אם הם לא מצליחים להגיע לאזור הבטוח בזמן. הגבול של האזור הבטוח מסומן על ידי קיר כחול אשר קטן עם הזמן. הדבר מביא לכך שהסיכוי לפגוש באויב גדל והצפיפות גדלה, מה שמכריח את השחקנים לפעול באסטרטגיה יותר חכמה, כיוון שהמשחק נהיה יותר ויותר קשה. במהלך הזמן של הסיבוב, אזורים המסומנים באדום באופן אקראי מופצצים למשך כחצי דקה, מה שמכריח את השחקנים הנמצאים באזורים אלו לתפוס מחסה, אחרת יהרגו ויפסידו בסיבוב. בשני המקרים הללו, השחקנים מוזהרים דקות מראש וניתן להם זמן להתכונן. לעיתים, מטוס יחוג סביב המפה ויוריד אספקה באופן אקראי (או על ידי סימון באקדח נורים) המכילה לרוב ציוד שלא ניתן למצוא במפה, הנחשב לציוד הטוב ביותר במשחק. כאשר אספקות אלו מגיעות לקרקע, עשן בצבע אדום בוהק בוקע מהן, מה שמאפשר את איתורן בקלות, אך באותו זמן גורם להגברת הלחימה והתחרות בין השחקנים. אורך סיבוב נמשך כ-30 דקות בממוצע.
בכל סוף סיבוב, השחקנים מקבלים סכום מסוים של כסף ווירטואלי, שמחושב על בסיס הביצועים שלהם. ניתן להשתמש בכסף הווירטואלי לרכישת 'תיבות', שבהן בגדים, סקינים לכלי נשק ואביזרים שניתן ללבוש או למכור בחנות הווירטואלית של סטים. מצב משחק מתחלף הנקרא "event mode" (מצב אירוע) נוסף בעדכון במרץ 2018. מצב משחק זה משנה את החוקים של המשחק, כמו הגדלת הקבוצות שניתן לבנות או שינוי אופן התפוצה של הציוד במפה.
ביקורות
אתרים רבים שיבחו את המשחק על הרעיון המקורי וכמות האקשן וההנאה שבו. המשחק מכר למעלה מ-15 מיליון עותקים בחצי השנה הראשונה ליציאתו, והפך למשחק הנמכר ביותר בחנות המשחקים Steam. נכון לשנת 2018, המשחק הוא משחק הווידאו החמישי הנמכר ביותר בכל הזמנים עם 50 מיליון עותקים שנמכרו. אתר הבידור IGN נתן למשחק ציון של 9.5 מתוך 10.
תלונות השחקנים כוללות, בין היתר, מיעוט שרתים שגורם למשחק איטי מדי וכוח עיבוד (מעבד) חזק מדי שנדרש להרצת המשחק.
ארובה במשחקים האולימפיים
ארובה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת סיאול (1988). אף שהיא מהווה אוטונומיה בריבונות הולנדית, יש לה ועד אולימפי נפרד, ולפיכך גם משלחת נפרדת למשחקים. עד 1986 הייתה ארובה חלק מאוטונומיה הולנדית אחרת, האנטילים ההולנדיים, וספורטאים מארובה התחרו במסגרת המשלחת של האנטילים ההולנדיים.
עד כה, אף ספורטאי מארובה לא זכה במדליה אולימפית, והישגיהם של הספורטאים מארובה היו נמוכים למדי. באולימפיאדת בייג'ינג (2008), למשל, התחרו שני ספורטאים מארובה. הג'ודוקא פידרד ויס הודח בסיבוב השני (לאחר שעלה אוטומטית מהסיבוב הראשון) והשחיין יאן רודזאנט סיים במקום ה-53 מתוך 64 במשחה ל-100 מטר חופשי.
ארובה מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
אבא חלקיה
אַבָּא חִלְקִיָּה היה חסיד ידוע, נכדו של חוני המעגל, שחי בסוף תקופת בית שני. בתלמוד הוא מוזכר כבעל הקפדה מיוחדת בהנהגותיו – "פועל צדק" כגון אבא חלקיה.
כמו סבו המפורסם, שחג עיגול והתפלל לגשמים, כך גם אבא חלקיה היה ידוע בכוח תפילתו, ופעם אחת כשהייתה שנת בצורת, שלחו אליו החכמים שני תלמידים שיבקשו ממנו להתפלל על הגשמים.
הרמח"ל מביא במסילת ישרים את התנהגותו של אבא חלקיה, שלא התבטל מהעבודה שנשכר אליה, כמופת להימנעות מגזל:
דודג' צ'אלנג'ר
דודג' צ'אלנג'ר (באנגלית: Dodge Challenger) הוא השם של שלושה דורות של כלי רכב המיוצרים על ידי חטיבת דודג' של חברת קרייזלר שהודגרו בקטגוריות של "מכונית שרירים" ושל מכונית פוני.
הדור הראשון יוצר מ-1969 עד 1974, ובוסס על שלדת ה-E של קרייזלר, חלקה מרכיבים רבים עם הפלימות' ברקודה ולמעשה הייתה מכונית פוני. הדור השני יוצר מ-1978 עד 1983 וחלק הנדסה משותפת עם המיצובישי גאלאנט למבדה. הדור השלישי והנוכחי הוצג בתחילת 2008 כדי להתמודד נגד הדור החמישי של הפורד מוסטנג והדור החמישי של השברולט קמארו.לצ'אלנג'ר בדגם ה-הלקאט יש הספק של 707 כ"ס מה שנותן לו יתרון על מתחריו (עם זאת ב-2017 הוצאה מהדורה מוגבלת של הצ'אלנג'ר הנקראת DEMON-שד המציגה הספק של 840 כ"ס והאצה מ 0–100 קמ"ש תוך 2.1 שניות).
קהל מדומה
קהל מדומה (אנגלית: imaginary audience) היא תופעה פסיכולוגית בה חש אדם שכלל הסובבים מתבוננים בו ומבקרים את מראהו ומעשיו, למרות שבמציאות אין הדבר כך. התופעה, בדומה לתופעת המעשיה האישית, אופיינית למתבגרים צעירים (בסביבות גיל 12-13). לדוגמה, מתבגר עלול לחשוב שהכל מודעים לפצעון שהופיע על פניו.
תאוריה אחת מסבירה את התופעה כהשלכה של אגוצנטריות (התמקדות מוגזמת של האדם בעצמו) האופיינית לגילאים אלה. המתבגר, אשר זה עתה התחיל לפתח את יכולת החשיבה המופשטת, מבין שלאחרים יש תהליכי מחשבה דומים, אך מתקשה להבדיל בין תוכן מחשבותיו שלו ותוכן מחשבותיהם של אחרים. כתוצאה מכך מייחס המתבגר את מחשבותיו לאחרים. תאוריה אחרת מסבירה את התופעה כנטייה של המתבגר לחלום בהקיץ על עצמו במצבים בין-אישיים, וקובעת שהיא הכרחית בתהליך הניתוק מהמשפחה וגיבוש הזהות העצמית.
שיירת השניים
השיירה נשאה ציוד לחימה - חומר נפץ, בקבוקי מולוטוב וציוד משקי. השיירה הותקפה על ידי אנשי כנופיות ערבים ליד שער אל-ח'דר ובכניסה לגוש מול "המנזר הרוסי" אך הצליחה להיכנס לגוש ללא נפגעים.
למחרת, 13 בינואר 1948, ב' בשבט תש"ח, יצאה בשעה 05.30 מגוש עציון לירושלים שיירה שכללה ארבע משאיות ומונית. בשיירה היו 23 לוחמים ועל המשאיות הועמסו גם 20 כלובי תרנגולות ושתי פרות שהכבידו על הנסיעה.
השיירה חלפה על מספר מחסומים אך במבואות בית לחם נפתחה עליהם אש. שלוש משאיות הצליחו להגיע למשטרת בית לחם. המונית ומשאית אחת נעצרו. חבר קיבוץ רבדים נפגע אנושות. הנוטר קפץ לעזור לו. שניהם לא נראו יותר. המשאית עם הפרות והמונית נשארו על הכביש והועלו אחר כך באש. השוטרים הבריטים הסכימו לבסוף ללוות את השיירה לירושלים והותקפו שוב ליד קבר רחל.
גופתו של חנוך זילברשטיין נמצאה אחר כך כשהיא שרופה ומושחתת בדקירות סכינים. גופתו של הנוטר זרובבל עובדיה לא נמצאה עד היום.
נפת כובולתי
נפת כובולתי (בגאורגית: ქობულეთის რაიონი, מילולית: כּוֹבּוּלֶתיס ראיוֹני) היא נפה בחלק הדרום־מערבי של גאורגיה, בחלק הצפוני של הרפובליקה האוטונומית, והמחוז הגאורגי, אג'ריה. היא גובלת בנפת אוזורגתי מצפון. המרכז האדמיניסטרטיבי הוא העיר כובולתי, שנמתחת לאורך חופי הים השחור. נפת כובולתי מורכבת מיישוב עירוני אחד, 2 אזורים שאינם עירוניים ו־17 מועצות כפריות. ישנם 48 כפרים בנפה. בנפה יושבים נציגים מ־24 לאומים שונים החיים ביחד עם הגאורגים.
נפת כובולתי ידועה במסורתה, הכנסת אורחים, אקלים סובטרופי עדין, אוויר ימי מיונן, השמש הזורחת בבהירות, וים חם.
האתרים הארכאולוגיים, המתוארכים לתקופת האבן, תחילת התקופה הפאודלית והעת העתיקה, מוכיחים כי הייתה התיישבות עירונית משמעותית בתקופת קולחידה העתיקה לאורך החוף המזרחי של הים השחור.
נהרות
נפת כובולתי עשירה בנהרות, כגון:
ועדת מור יוסף
ועדת מור יוסף הייתה ועדה ציבורית שמונתה על ידי מנכ"ל משרד הבריאות ב-7 ביוני 2010, על מנת לבחון את ההסדרה החקיקתית של נושא הפריון וההולדה בישראל.
הוועדה התבקשה להגיש את המלצותיה עד לחודש יוני 2011, אך בשל היקף ומורכבות הנושאים שנידונו ובהתאם לבקשת הוועדה, הוארך המועד להגשת ההמלצות ואלו הוגשו לבסוף במהלך חודש מאי 2012. הרקע המיידי להקמת הוועדה היה עתירה לבית המשפט הגבוה לצדק של בני זוג שביקשו הכרה כ"הורים מיועדים" במסגרת הליך פונדקאות.
נוכח המורכבות של סוגיית הפונדקאות בכללותה, הודיעה המדינה לבית המשפט הגבוה לצדק כי בכוונתה להקים מיוזמתה ועדה לבחינת מכלול נושא הפריון וההולדה בישראל, ובמסגרת זאת תיבחן גם סוגיית הפונדקאות על כל היבטיה.
הרכב הוועדה
בראש הוועדה עמד הפרופסור שלמה מור יוסף ולצידו הרכב של 14 מומחים מדיסציפלינות שונות: בשל מורכבות הנושאים שבהם עסקה הוועדה, הייתה חשיבות כי הרכבה של הוועדה יביא לידי ביטוי את מגוון התחומים הרלוונטיים לדיון בנושאים אלו.
תהליך עבודת הוועדה
עבודת הוועדה נמשכה כשנה וחצי ובמהלכה התכנסה מליאת הוועדה 22 פעמים. בשל היותה של הוועדה ועדה ציבורית, האמורה להגיש המלצותיה בנושאים אשר חלקם שנויים במחלוקת, הוועדה הסכימה בישיבתה הראשונה כי יש לפנות אל הציבור הרחב ולהזמינו להשמיע בפני הוועדה את עמדותיו והצעותיו בנושאים שעמדו על הפרק. במסגרת הפניה לציבור, הגיעו אל הוועדה כ-80 פניות, מתוכן 16 פונים הוזמנו להופיע בפני הוועדה.
עקרונות מנחים לעבודת הוועדה
הוועדה ציינה כי המלצותיה ניתנו על יסוד מספר עקרונות כלליים שונים אותם פירטה בדוח, כאשר כל החלטה של הוועדה להמליץ על הסדר מסוים התבססה על נימוקים בדבר העדיפות שיש לתת להסדר המומלץ על פני הסדרים חלופיים.
הוועדה ציינה כי שני עקרונות שימשו כעקרונות מובילים בנושאים השונים. הראשון שבהם הוא הזכות להורות למול שיקולי טובת הילד. השיקול המנחה השני הוא הבטחת קיומו של קשר גנטי לפחות עם אחד מההורים שיגלו את הילד, או לחלופין קשר הנוצר על ידי נשיאת ההיריון על ידי האם וזאת על מנת למנוע מצב בו הליכי פיריון ישמשו להולדת ילד שלא יהיה בינו לבין הוריו המגדלים כל זיקה ביולוגית אליו- בין גנטית או מכוח נשיאת ההיריון.
המלצות הוועדה
הוועדה ציינה כי המלצותיה הן המלצות רפואיות, משפטיות, אתיות וחברתיות, והדגישה שאין היא שמה עצמה כקובעת אמות מידה מוסריות או כאחראית על שמירה של אמות מידה שכאלה לפי השקפת עולם מסוימת. כמו כן, ולאור העובדה כי דיני הנישואים והגירושים בישראל נשלטים על ידי הדין הדתי, ציינה הוועדה כי אין לראות בהמלצותיה היתר או בסיס לפגיעה או לשינוי בדיני הנישואין והגירושין בישראל.
המלצות הוועדה עסקו בעיקר בנושאים הבאים:
קודקס אזרחי (מצרים)
קודקס אזרחי הוא אוסף שיטתי של חוקים אשר נועד להתמודד באופן מקיף עם התחומים המרכזיים והעיקריים של משפט אזרחי, תחומים אלו כוללים ענפים משפטיים אחדים: דיני קניין, שתפקידם לפתור את הזכויות ברכוש. דיני חוזים ודיני נזיקין העוסקים בהתחייבויות שנעשות מרצון או מתוך הכרח בין פרטים וכן את ענף דיני המשפחה. במצרים קודקס כזה מתקיים משנת 1875 ואילך. חוקי הקודקס האזרחי נחשבים מהמאה ה-18 לצורת המשפט המתאימה ביותר לחברה בת זמננו, כיוון שבעזרתם המדינה הריבונית המודרנית יכולה לשלוט באופן ריכוזי. לכן, החקיקה הקודיפיקטיבית היא מהלך טבעי ואף חיוני בתהליך בינויה של מדינה חדשה. הקודקסים האזרחיים הפכו גם לסמל לאומי שמבטא את העצמאות המשפטית והתרבותית של כל עם. במאתיים וחמישים השנים האחרונות הרבה מאוד מדינות חדשות הן באירופה והן מחוצה לה  ראו חובה לעצמן לחוקק חוקה וקודקס אזרחי.
ברוס לי
ברוס לי (באנגלית: Bruce Lee; 27 בנובמבר 1940 — 20 ביולי 1973) או בשמו הקנטונזי לי ג'וּן פאן (סינית: 李振藩, יוטפנג: Lei5 Zan3 Faan4), היה אמן לחימה ושחקן קולנוע אמריקאי נודע ממוצא סיני. נחשב עד היום לאחד מגדולי שחקני הקונג פו בכל הזמנים.
הפקות הסרטים בהשתתפותו, בהוליווד והונג קונג, העלו את אמנויות הלחימה הסיניות המסורתיות לפופולריות רבה בשנות השבעים של המאה העשרים. ברוס לי לא היה היחיד שעסק בהפקת סדרות וסרטים חדשניים הקשורים באמנויות לחימה באותה העת, אך מפני שסרטיו היו נגישים ומותאמים לקהל המערבי, סרטיו זכו לתפוצה ופופולריות רבה הרבה יותר מאחרים, והשפעתו התרבותית הייתה נרחבת הרבה יותר. סגנון הסרטים והכיוון שאליהם הם פנו נתנו את הטון לאופיים של סרטי אמנויות לחימה רבים שבאו לאחריהם.
שמותיו של לי
לי נולד בשם "לי ג'וּן-פַאן" (מסינית: 李振藩), כאשר לי הוא שם המשפחה וג'ון-פאן הוא השם הפרטי, כפי שנהוג בסדר השמות הסיני. השם ג'ון-פאן זהה בצליל למילים "חוזר שוב". שם זה ניתן לו על ידי אמו אשר הרגישה שלי יחזור בעתיד לארצות הברית. במקור נתנה לו אמו, שהחזיקה באמונות טפלות, שם אחר כשנולד: "סאי-פוֹן" (מסינית: 細鳳). זהו שם נשי בתרבות הסינית, שפירושו "עוף חול קטן". השם האנגלי "ברוס", נחשב כשם שניתן לו בבית החולים בו נולד על ידי הרופאה ד"ר מרי גלובר.
ללי יש שלושה שמות סיניים נוספים, "לי יואן-צ'אם" כשם משפחה\שבט; "לי יואן-קאם" - השם בו השתמש בתקופה בה למד במכללה, ושם המסך "לי סיוּלוּנג" שפירושו "דרקון קטן", ושימש את לי בסרטיו הראשונים.
משפחתו, ילדותו ונעוריו בהונג קונג
ברוס לי נולד ב-27 בנובמבר 1940, בבית חולים סיני ברובע צ'יינה-טאון בסן פרנסיסקו, קליפורניה, ארצות הברית. אביו של לי, לי הוי צ'ואן, היה ממוצא סיני, ואמו של לי, גרייס הו, הייתה קתולית ממוצא סיני ואירופאי. לי היה הילד הרביעי מתוך חמישה ילדים במשפחתו: אגנס, פואיב, פיטר, ברוס, ורוברט. לי ומשפחתו עזבו את ארצות הברית ועברו לגור בהונג קונג כשהיה בגיל שלוש, שם גדל וספג את התרבות הסינית.
אביו של לי, לי הוי צ'ואן, היה מהשחקנים המובילים באופרה הקנטונזית ושיחק בסרטי קולנוע. במהלך הזמן, החל במסע הופעות עם האופרה הקנטנוזית אשר החל בערב הפלישה היפנית להונג קונג. לי הוי צ'ואן הופיע גם שנים רבות בארצות הברית, בקהילות הסיניות הפזורות ברחבי המדינה. למרות ההצלחה לה זכו הופעותיו, החליט אביו של לי לחזור להונג קונג, בניגוד לשאר חברי האופרה אשר נשארו בארצות הברית.
החל מן העת בה חזרה משפחתו של לי להונג קונג, גדל לי תחת הכיבוש היפני במשך שלוש שנים ושמונה חודשים. לאחר הכיבוש חודשה קריירת המשחק של אביו, ובנוסף עלתה הפופולריות של משחקו במידה רבה אף יותר משהייתה לפני הכיבוש.
למרות יתרונות אלה, גדל לי בסביבת מגורים קשוחה למחיה ומלאת כנופיות אלימות, עם אוכלוסייה שאהדה את הקומוניזם, אשר לא הייתה בה חיבה יתרה למשפחות מיוחסות.
עוד בילדותו התחיל ברוס לי לשחק, והשתתף בלמעלה מעשרים סרטים, שכותרתם הייתה: "לי שיאולונג", בדומה לעיסוקו של אביו כשחקן מקצועי. באותה התקופה, הצטרף לי לחבורת ילדי רחוב והתנסה בקרבות מזדמנים בסמטאות העיר הגדולה.
כילד קטן, למד בבית הספר "טאק סון", מרחק שני בניינים מביתו, אשר שכן ברחוב 218 Nathan Road, Kowloon. לאחר מכן, עבר לי לבית ספר יסודי אחר, שלוחה של מכללת La Salle, ב-1950 או ב-1952 (בגיל 10 או 12). בסביבות 1956, בעקבות ביצועים לימודיים נמוכים (או שייתכן גם בגלל התנהגות בעייתית), הועבר למכללת St. Francis Xavier's (בית ספר תיכון), שם היה תחת השגחתו של האח אדוארד, מורה ומאמן קבוצת האגרוף של בית הספר.
בשנת 1958 זכה ברוס לי בתחרות גדולה של ריקודי צ'ה צ'ה צ'ה והחל לעבוד כמדריך ריקודים. מאוחר יותר התפרנס ממקצוע זה בהיותו סטודנט ומהגר עני בארצות הברית. במקביל, התאמן בסגנון ווינג צ'ון קונג פו, אצל מורה ידוע בשם ייפ מאן. גרסה היסטורית אחת אודות חייו גורסת, כי לי נאלץ לעזוב את לימודיו אצל ייפ מאן ואת הונג קונג, לאחר שהמשטרה הזהירה את הוריו כי בכוונתה לעצור אותו בעקבות מעורבותו בתגרות רחוב. אביו נתן לו מאה דולר ושלח אותו לארצות הברית, תוך ניצול אזרחותו האמריקאית. גרסה אחרת גורסת, שלי עזב את הונג קונג והיגר חזרה לארצות הברית כדי לרכוש השכלה גבוהה. בעת שעזב את הונג קונג היה בן 18. השנה הייתה 1959.
בהיותו בארצות הברית, התגורר לי בתחילה עם אחותו הגדולה, אגנס לי, שחיה זה מכבר עם חברים של המשפחה בסן פרנסיסקו.
רקע באמנויות לחימה כילד ונער
כילד ונער צעיר התאמן לי מעט בשתי אמנויות לחימה:
ההשפעה הגדולה ביותר על התפתחות אמנויות הלחימה של לי הגיע מאוחר יותר, מהחומר אותו תרגל במסגרת אמנות הלחימה ווינג צ'ון קונג פו. לי התחיל להתאמן באמנות זו בגיל 15, בשנת 1955~, תחת מורה הוינג צ'ון ייפ מאן, ובאותה העת הפסיק להתאמן באמנויות שתרגל קודם לכן. יש המספרים כי המניע לכך היה קרב שהפסיד לי עם חברי כנופיה יריבה (טענה ללא סימוכין היסטוריים). השיעורים הקבועים של ייפ בדרך כלל כללו תרגול סדרות (קאטות), צ'י סאו ("ידיים דביקות" - סוג של תרגול זוגות), עבודה על בובת העץ האופיינית לוינג צ'ון (ייפ מאן התאמן ולימד באמצעות בובת עץ שעיצב בעצמו, השונה מבובות בזרמים אחרים), ולעיתים גם קרבות חופשיים. לא היה דפוס קבוע בכתה. ייפ ניסה לשמור על התלמידים שלו ממלחמות בכנופיות הרחוב של הונג קונג בעזרת עידוד לחימה בתחרויות מאורגנות.
לאחר שנה באימוני הוינג צ'ון, תלמידיו האחרים של ייפ מאן סירבו להתאמן עם לי לאחר שלמדו על מוצאו (אמו הייתה חצי סינית חצי לבנה). בקהילת אמנויות הלחימה באותה העת בסין עוד רווחה גזענות תרבותית ענפה, ובדרך כלל היו מתנגדים מורים סינים ללמד אמנויותיהם לאנשים ממוצא שאינו אסייתי מלא, או אף למי שאינו סיני. ידוע כי בין השאר התאמן לי ולמד הרבה תחת וונג שון לאונג (אחד מתלמידיו הבכירים של ייפ מאן).
בסיכומו של דבר, למד לי תחת ייפ מאן כ-3 שנים לכל היותר, בערך בין הגילאים 15–18, ופחות או יותר בין השנים 1955–1959. יש הטוענים כי במסגרת לימודים אלה לא סיים אפילו ללמוד את הסדרה Chum Kiu - הסדרה השנייה מתוך שלוש הקאטות הבסיסיות של וינג צ'ון. עם זאת, אין עוררין על כך שלי מעולם לא למד מייפ מאן את התרגולים המתקדמים בשיטתו, כגון סדרת היד הריקה האחרונה (ביו דזה), הסדרה ושיטות הלחימה עם המוט הארוך וסכיני הפרפר, או העבודה עם בובת העץ. לי אף לא התיימר ללמד חומרים אלה מאוחר יותר, כאשר לימד וינג צ'ון בארצות הברית טרם פיתח שיטות לחימה עצמאיות. לאורך כל חייו, היה ייפ מאן המורה הרשמי היחיד של ברוס לי.
חשובה מאוד הבחינה הפרופורציונלית של הקורא ערך זה את תקופת לימודיו של לי תחת ייפ מאן. בניגוד למקובל למשל בהקשר של לימודים לתואר אקדמאי, במסגרת התרבות והאופי של אמנויות הלחימה, ובמיוחד אמנויות הלחימה הסיניות, תקופת זמן של שלוש שנים נחשבת 'קצרה ביותר'. לשם השוואה - בסגנונות סיניים מסורתיים כגון טאי צ'י, שינג אי צ'ואן, דאי שין-אי או בה גוואה ג'אנג, שלוש שנים ייחשבו לעיתים קרובות אך תקופת לימוד של בסיסה המקדמי של השיטה, ותו לא. במסגרת סגנונות קראטה מסורתיים שונים, נדיר מאוד שאדם יזכה ל"חגורה שחורה" ראשונה תוך שלוש שנים בלבד. ב-ג'ו ג'יטסו ברזילאי, אין זה יוצא דופן במועדונים המכבדים עצמם, שלוקח למתאמן כ-10 שנים שלמות להשיג "חגורה שחורה". ברוס לי, לא בלבד שלמד 'רק' שלוש שנים תחת ייפ מאן, אלא גם עשה זאת בהיותו נער, ובעת שעסק בפעילויות רבות אחרות (ולא הקדיש עצמו למשל רק ללימודי וינג צ'ון). לפיכך, יש לחדד האבחנה לפיה חשיפתו של לי לאמנויות הלחימה בעודו נער לא הייתה גדולה באופן משמעותי. אמירה זו נחוצה משום שבתרבות הפופולרית, נפוצות אמירות שאין להם שחר על "מחקרו המקיף" של לי את הוינג צ'ון שלמד, או "מעמדו המיוחד" כתלמיד של אמנות זו. אין הדבר גורע מהידע שרכש לי בעבודה קשה משך 3 שנים לערך, אך יש להתייחס למידע זה בהקשרו הראוי.
ייפ מאן עצמו הוא דמות שנויה במחלוקת בקהילת הוינג צ'ון. בתחילת המאה ה-21 הופקו לפחות ארבעה סרטים המבוססים לכאורה על סיפור חייו. בנוסף, דמותו של ייפ מאן הופיעה בסרטים וסדרות על חייו של ברוס לי בעשורים המאוחרים של המאה ה-20. סרטים וסדרות אלה נתנו לסיפורו של ייפ מאן נופך הירואי ואדיר ממדים, ואינם מהווים ביוגרפיות אמינות לקורות חייו. באופן אירוני, הגדולה לה זכה ייפ מאן בתרבות הפופולרית במאה ה-21 הייתה פועל יוצא של התעניינות הציבור במקורותיו של ברוס לי באמנויות הלחימה.
בארצות הברית
בשנת 1959, בגיל 18 עם $100 בכיסו, תואר אלוף איגרוף בית ספר לשנת 1957 ותואר אלוף ריקודים בתחרות הצ'ה צ'ה צ'ה בהונג קונג לשנת 1958, היגר לי לארצות הברית. עוד באותה שנה, לאחר שחי בסן פרנסיסקו במשך כמה חודשים, עבר לי לסיאטל להמשך לימודיו, שם עבד בתור מלצר במסעדה לפרנסתו.
בארצות הברית החל ברוס לי ללמוד תואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטת וושינגטון שבסיאטל, לימודים שאותם לא השלים, ובמקביל עבד כמורה לריקוד. מן העת שהגיע לי לארצות הברית, המשיך הוא גם ללמוד אמנויות לחימה באופן בלתי מוסדר, ממגוון רחב של מורים. שמותיהם של רוב המורים מהם למד לא תועדו באופן רשמי. עם הזמן החל גם ללמד אמנויות לחימה. לי לא היה המורה הסיני הראשון שלימד מערביים בארצות הברית, ואף לא המורה הראשון שלימד אמנויות סיניות בארצות הברית באופן כללי (קדמו לו עשרות מורים אחרים ששמותיהם פחות מוכרים, דוגמת לאם סאנג (גמל שלמה דרומי) ו-הנרי לאונג (וינג צ'ון), אשר לימדו בצ'יינה טאון בניו יורק). כן בניגוד לאגדות אורבניות, לא נרדף על ידי קהילת אמנויות הלחימה הסיניות משום שלימד מערביים (אגדות אלה בוססו וחוזקו בעלילת הסרט הדרקון: סיפורו של ברוס לי).
לי כינה את האמנות שלימד "ג'ון פאן קונג פו" (בפשטות: הקונג פו של ברוס לי). בתחילה התייחס שם זה הלכה למעשה לגישתו של לי לתרגול וינג צ'ון. לי לימד חברים שהכיר בסיאטל, שם גם פתח את בית ספרו הראשון לאמנויות לחימה: "המוסד ללימוד ג'ון פאן קונג פו". מבין תלמידיו הראשונים היו כמה מתאמני ג'ודו. ביניהם היה ג'סי גלובר, שלימים הפך עוזר-המאמן הראשון של לי.
קודקס אזרחי (מצרים)
הקודקס וה"צדק החוזי"
הקודים האזרחים המצרים הישנים הן אלו של בתי המשפט המעורבים והן אלו של בית המשפט האהלי, שיקפו את ההשקפה האינדיבידואלי של הקודקס האזרחי הצרפתי של השקפת - הלסה פר. מערכת כלכלית שבה מתבצעות בחופשיות עסקאות בין צדדים פרטיים, ללא התערבות ממשלתית כמו רגולציה, סדרי עדיפויות, תעריפים וסובסידיות. קוד האזרחי הצרפתי מתייחס לחירות הכלכלית ולחופש החוזי כאל זכותו הטבעית של האזרח. הקודקס המצרי החדש כפר בגישה זו בטענה שאינה מתאימה לחברה המצרית שכן היא מעודדת את הקיטוב הכלכלי והחברתי מגינה על החזק ומחלישה את החלש. דעתו של סנהורי וחבריו הייתה שיש לאמץ השקפת עולם פטרנליסטית אלטרואיסטית של צדק חוזי המציבה את טובת החברה לפני טובת הפרט. בטווח ארוך מה שנראה כהגבלה של זכויות בהתערבות בית המשפט בנושאים שהיו פעם חירותו הבלעדית של הפרט הוא בעצם מה שיביא לחברה בריאה ויציבה יותר. ואם הפרט אינו מבין זאת על החוק לכפות זאת עליו לטובת הכלל. כך למשל בדיני חוזים הקודקס המצרי החדש הכיר בעקרון חופש החוזים וציין שחוזה שנעשה הוא בבחינת חוק לשני הצדדים אולם יחד עם זאת הציב דוקטרינות מן הצדק שיאפשרו לבית המשפט להתערב באוטונומיה החוזית של הפרט כדי שיכללו בחוזה רעיונות של צדק חברתי.
ברוס לי
בארצות הברית
שנת 1964 (כחמש שנים לאחר שהיגר לארצות הברית) הייתה שנה מכרעת בחייו של לי. בשנה זו התרחשו האירועים הבאים:
ככוכב טלוויזיה וקולנוע
תפקידו הראשון של ברוס לי היה בסדרת טלוויזיה בשם "הצרעה הירוקה", שם שיחק את הדמות המשנית של קאטו. אף על פי שוליותו של התפקיד, הוא הצליח להרשים את קהל הצופים, ולעיתים משך יותר תשומת לב מאשר השחקנים הראשיים.
לי החל לשחק בסרטי אמנויות לחימה אמריקנים ב-1966. השפעתו על הקולנוע בזמנו התבטאה בעיקר בהבאת אמנויות לחימה לידי ביטוי עוצמתי יותר על המסך. בין השחקנים שהושפעו ממנו ביותר נמנים צ'אק נוריס, אשר היה לעיתים חברו (ראה הרחבה בערך צ'אק נוריס) ואף שיחק את יריבו בסרט "שאגת הדרקון", ו-ג'קי צ'אן, שהיה ניצב באחד מסרטיו. לי ונוריס היו מעין חברים, ולמדו אמנויות לחימה זה מזה לאורך השנים. בין שאר השחקנים שאותם אימן לי היו סטיב מקווין, ושחקן הכדורסל כרים עבדול-ג'באר, שהשתתף איתו בסרט "משחק המוות".
אחרית ימיו
כעבור עשרים שנה (ב-1993), נקבר לידו בנו ברנדון לי, אשר נהרג בתאונה בעת צילומי סרט "העורב" (נורה לעברו כדור אמיתי מתוך אקדח שאמורים היו להיות בו כדורי סרק).
דיק וולף
ריצ'רד אנתוני "דיק" וולף (בשם מלא באנגלית: Richard Anthony "Dick" Wolf; נולד ב-20 בדצמבר 1946) הוא מפיק טלוויזיה אמריקאי ממוצא יהודי.
וולף נודע בזכות הפקת מספר סדרות טלוויזיה ידועות מסוגת דרמת פשע, בהן "מיאמי מחלק מוסר", "חוק וסדר" וזיכיון "שיקגו". לאורך הקריירה זכה במספר פרסים, בהם פרס אמי, וכן זכה להוקרה כשקיבל "כוכב" על שמו בשדרת הכוכבים של הוליווד.
בנוסף כתב וולף שני ספרים: "Law & Order: Crime Scenes" על הסדרה "חוק וסדר", ו-"The Intercept", רומן מסוגת מותחן.
ברוס לי
אחרית ימיו
לאחר מותו של לי, צצו מספר אגדות אורבניות ותאוריות קשר הקשורות באירוע. הדבר אירע בחלקו משום שלי היה ידוע כאדם חזק, בריא ואתלטי - כך הופיע בסרטיו - והייתה ועודנה סקפטיות רבה על נסיבות מותו של אדם כזה בגיל צעיר (32). חרף השמועות העיקשות, מעולם לא "הוצא חוזה" על ראשו על ידי אף אחד - לא בהונג קונג ולא בארצות הברית. לי לא נפטר או נהרג כתוצאה מ"מכת מוות מושהית" שניתנה על ידי אמן לחימה כלשהו, אלא ככל הנראה כאמור משבץ מוחי אשר נגרם לו מנטילת תרופה שלגופו הייתה תגובה רעה אליה (בהמשך חוזקו אגדות אורבניות אלה באמצעות עלילת הסרט הדרקון: סיפורו של ברוס לי, לפיה נפצע לי בקרב עם אמן לחימה אחר, שנלחם מולו מטעם קהילת אמני הלחימה הסינים-אמריקנים, אשר לא היו מעוניינים שלי ילמד אמנויות לחימה סיניות למערביים).
גישתו ומורשתו של ברוס לי לעניין תרגול אמנויות לחימה וספורט
כמורה לאמנויות לחימה היה פעיל לי בין השנים 1959–1973. עד לסוף שנת 1964 עדיין לימד בעיקר את פרשנותו לוינג צ'ון שלמד, אותה כינה כאמור "ג'ון פאן קונג פו". את גישתו המאוחרת יותר ללחימה, ג'יט קון דו, החל לפתח וללמד רק לאחר 1964. כלומר - לי לימד ג'יט קון דו לכל היותר בין השנים 1965–1973, עד מותו.
לי כתב הערות שונות בעניין מה שכינה "הדאו של אמנות הלחימה". לאחר מותו קובצו ההערות אלה על ידי אשתו לספר, ששמו "The Tao of Jeet Kune Do" ("ה-דאו של דרך האגרוף המיירט"). נוסף להערות שונות בענייני פילוסופיה קרבית ולתובנות שונות בעניינים טכניים (יתרונות וחסרונות של סוגי אגרופים, בעיטות ובריחים שונים, וכן הלאה), הוא מביע בספר זה את העמדה לפיה עדיף לפעול עם המקור מאשר פיתוח צדדי שיועיל למקור. כך לדוגמה, העדיף להתאמן בחבטות ולשפרן על ידי אימון חבטות, במקום לסמוך על כך שכוח החבטות ישתפר על ידי אימון עקיף באמצעות משקולות (בו בעת עסק לי גם באימון גופני אינטנסיבי באמצעות משקולות, ואף נפצע בגבו עקב כך).
לי האמין בשילוב של "הטוב ביותר עבורך מאמנויות לחימה שונות", והיה מפורסם באמירתו "שמור את מה שטוב (לך), וזרוק את מה שהוא חסר תועלת (עבורך)", בהתכוונו לכך שעל המתרגל בגישתו (ג'יט קון דו) להתאמן רק בשיטות ותנועות שיש בהן תועלת ישירה עבורו, מבחינה קרבית (לי לא נהג לשים דגש על ההיבט הבריאותי באמנויות לחימה). מאפיינים מסוימים של אמנויות לחימה מסורתיות סיווג לי כ"חסרי תועלת מעיקרם", ללא קשר למתרגל אותם. כך למשל פסל כל שימוש בסדרות תנועה (קאטות) כאמצעי תרגול, בטענה שהן מקבעות את המתרגל אותן ולא מאפשרות לו לפתח תפיסה קרבית זורמת ויעילה. בילדותו ונערותו אמנם, הרבה הוא בעצמו בתרגול סדרות באמנויות שלמד.
הג'יט קון דו כפי שלימד אותו לי הושפע בעיקר מכמה אמנויות ספציפיות. ההשפעה המרכזית, יש הגורסים "כ-50% מהחומר שלי לימד", הגיעה מהוינג צ'ון שלי למד כנער. השפעות עיקריות נוספות הגיעו מכיוון איגרוף מערבי, סיף מערבי מודרני (של המאה ה-20) והיאבקות. גישות, שיטות וטכניקות מכל האמנויות הללו הועברו על ידי לי וממשיכי דרכו לתלמידיהם. מעבר לאלה, עודד לי את תלמידיו ללכת בדרכם שלהם, ולאחר תקופת לימודים בסיסית להתפתח הלאה לכיוונים נוספים באמנויות לחימה. לי לא "המציא" אמנות לחימה, אלא פיתח שיטה לשילוב אמנויות לחימה. על עיקרון זה עמד בעצמו במהלך חייו, ולא רצה להיחשב "ממציא" או "מייסד" (על כך כתב גם בספריו). בניגוד להנחה הרווחת בתרבות הפופולרית, הטכניקה "אגרוף אחד האינץ'" (One Inch Punch) בה הרבה להשתמש לי אינה פרי המצאתו, או טכניקה ייחודית לוינג צ'ון. מדובר למעשה במיומנות מסוימת של שחרור כוח מתפרץ, ולא טכניקה בפני עצמה (מיומנות זו ניתן בהתאם "להלביש" על סוגים שונים של מכות). סוג זהה או דומה של מיומנות קיים באמנויות לחימה סיניות רבות, ומן המפורסמות בשימוש במיומנות זו הן שינג אי צ'ואן, בה ג'י צ'ואן ו-קונג פו גמל שלמה דרומי. מיומנות זו, כפי שהדגים אותה ברוס לי, אינה קטלנית.
החל מראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, התפתחה באופן משמעותי תופעת אמנויות הלחימה המשולבות התחרותיות במערב (MMA). באותה העת ועד ימינו, נהוגה האמירה כי ברוס לי היה "אבי ה-MMA", משום שהיה אחד מאמני הלחימה הראשונים לכאורה ששילב מספר אמנויות לחימה בהוראתו. אין הדבר מדויק, אמנם, והוא התפרסם ככזה בעוד שאחרים לא נודעו באותה המידה משום שהיה ידוען. במהלך המאות האחרונות, אמני לחימה רבים, במיוחד בסין, נהגו לשלב אמנויות לחימה וליצור מהן סגנונות חדשים. מן המפורסמים שבין אלה בסין היו לי רוידונג (מפתח סגנון לי של טאי צ'י) ו-וואנג שיאנג ג'אי (מפתח האמנות אי צ'ואן). לי לא היה הראשון שעשה זאת, ותופעת ה-MMA המודרני במערב (ולאחר מכן ברחבי העולם) התפתחה למעשה בנפרד מהשפעתו. נסיקת ה-MMA לתרבות הפופולרית הייתה כשני עשורים לאחר מותו של לי, והושפעה בעיקר מהאמנויות איגרוף, איגרוף תאילנדי, קיק-בוקסינג, קראטה (ספורטיבי), ג'ו ג'יטסו ברזילאי, והיאבקות מערבית. אף שבין מעריציו של לי (כשחקן) נמנים מספר רב של לוחמי MMA בעבר ובהווה המעידים כי לי היה השפעה גדולה עליהם (למשל אנדרסון סילבה), לא היה אף אמן לחימה אחד שהשפיע על התפתחות ה-MMA שהיה לו רקע טכני שמקורו באמנויות או בגישות הלחימה שלימד לי. לי עצמו מעולם לא תועד משתתף בתחרויות אמנויות לחימה בארצות הברית כלוחם. נכח אמנם בתחרויות רבות לצורכי הדגמת אפליקציות לחימתיות עם משתפי פעולה - חלקם תלמידיו וחלקם אמני לחימה אחרים (דוגמת תצוגת התכלית שהוזכרה קודם בערך בתחרות שערך אד פרקר). כן מעולם לא זכה בתואר "אלוף עולם" בשום עיסוק שהוא או הוכתר כ"אלוף עולם" או "אמן הלחימה הטוב בעולם" על ידי ארגון כלשהו של אמנויות לחימה.
אחד התחומים בתרבות הפופולרית עליהם השפיע לי במידה רבה היה פיתוח גוף. הוא לא הפך שרירי ונאה בזכות אמנויות הלחימה, אלא תוך שילוב של גנטיקה טובה ואימוני כוח ומשקולות. לי לא היה מפתח גוף מקצועי, ומעולם לא עשה שימוש בסטרואידים. צורת שריריו הבולטת היא תולדה של אחוז שומן נמוך במיוחד - נטייה גנטית עמה נולד. כן לא הייתה מסת השריר שלו גבוהה באופן משמעותי ביחס למפתחי גוף או מרימי משקולות, אלא ששריריו בלטו הרבה יותר בשל אחוז השומן הנמוך שלו. כיוון שבכל זאת היה שרירי באופן מובהק ביחס לאדם ממוצע, והרבה להציג את שריריו וגופו העירום למחצה בסרטיו, הפך שלא במכוון לנציג של תרבות פיתוח הגוף המודרנית. ההשפעה המרכזית על השיטות בהן לי עשה שימוש לאימוני הכוח והמשקולות שלו הגיעו עצמן כאמור מתחום פיתוח הגוף, ולא מתחום אמנויות הלחימה, ועל כן רבים שראו בו מודל לחיקוי שאפו ללכת בעקבותיו ולהתאמן באמצעות משקולות כדי לפתח גופם לצורה נאה. לפופולריות זו סייעה אמירה מאת ארנולד שוורצנגר, ששיבח את לי והישגיו עם אימוני המשקולות.
מיכאל בבלי
מיכאל (מיקי) בבלי (21 בפברואר 1936 כ"ח בשבט ה'תרצ"ו - אפריל 2018, י"ג באייר ה'תשע"ח) היה דיפלומט ישראלי. כיהן כשגריר ישראל בהאג. בתפקידו האחרון במשרד החוץ היה סמנכ"ל אגף מערב אירופה.
כיהן כנציג נציבות האו"ם לפליטים UNHCR בין 1999–2014. מגיש ועורך תוכנית הרדיו "אוסף פרטי" בקול המוסיקה וכאן קול המוסיקה.
שירות צבאי ולימודים
בבלי עשה את שירותו בצה"ל בלהקת הנח"ל. לאחר שחרורו למד מתמטיקה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים. סיים את התואר השני באוניברסיטת סורבון בפריז.
מוזיקה - תפקידים ציבוריים
חבר הוועד המנהל ונאמן כבוד של האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
קול המוסיקה
בבלי ערך והגיש את התוכנית השבועית "אוסף פרטי" במשך שבע עשרה שנים בתחנת הרדיו קול המוסיקה וכאן קול המוסיקה. התוכנית הציגה נושאים מגוונים בעולם המוזיקה והתבססה על אוסף ההקלטות שבנה במשך שבעה עשורים. בסך הכל הוקלטו כ-700 תוכניות, מקצתן כוללות הקלטות וביצועים נדירים כמו הופעת הבכורה של מריה קאלאס.
משפחתו
נולד בתל אביב, בנם של הכנרת וכוהנת הנימוסין חנה בבלי והדיפלומט יצחק בבלי, שהיו שניהם חברי "ההגנה". נישא לרעייתו רות לבית ואהל בשנת 1963, בנו הוא הדיפלומט הישראלי עפר בבלי. בנותיו הן השופטת הבכירה שרון לארי-בבלי ותמר בבלי-רייטר.
בבלי היה איש ספר, דיבר שבע שפות.
נפטר בירושלים באפריל 2018.
איליה חמלניקר
איליה חמלניקר (נולדה ב-21 בספטמבר 1985) הוא שחמטאי בדרגת רב אמן.
נכון לאפריל 2021, מדורג במקום ה-27 בישראל לפי מד כושר.
הישגים בולטים
בשנת 1998 באליפות ישראל עד גיל 14 הוא סיים במקום השני. בשנת 2001 הוא זכה באליפות ישראל לנערים עד גיל 16. בשנת 2002 חמלניקר סיים במקום ה-5 אליפות ישראל עד גיל 20 (ניצח סרגיי ארנבורג). בשנת 2003 חמלניקר סיים במקום ה-3 אליפות ישראל עד גיל 20 (ניצח סרגיי ארנבורג).
באליפות ישראל עד גיל 20 בשנת 2005 חמלניקר סיים במקום השלישי.
בשנת 2008 חמלניקר סיים במקום רביעי בהרצליה (ניצח קונסטנטין לרנר). בשנת 2014 בתחרות לזכר דב פורת חמלניקר סיים במקום הרביעי (ניצח דן צולר).
דב שפי
דב שפי (נולד בישראל ב-31 במרץ 1933) היה הפרקליט הצבאי הראשי בדרגת תת-אלוף וכיום הוא מרצה בדיני ביטחון, דיני צבא ודיני מלחמה באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה
ב-1956 סיים שפי לימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים אותם עשה במסגרת העתודה האקדמית. שירת כקצין בחטיבת גולני, בפרקליטות הצבאית והיה היועץ המשפטי לאזור יהודה והשומרון הראשון. שימש עוזר למתאם הפעולות בשטחים וחבר המשלחת הישראלית לאו"ם.
ביוני 1979 מונה לפרקליט הצבאי הראשי של צה"ל והעולה לדרגת תת-אלוף, שירת בתפקיד עד 1984. כיהן בתפקיד היועץ המשפטי למערכת הביטחון בשנים 1988 - 1994, ובתפקיד ציר המייצג את נושאי שיתוף הפעולה של מערכת הביטחון עם ארצות הברית בשגרירות ישראל בוושינגטון משנת 1994 עד 1998.
השתתף כחבר משלחת ישראל לשתי ועידות בינלאומיות של הצלב האדום בשנים 1969 באיסטנבול וב-1981 בפיליפינים, כחבר משלחת ישראל לארגון האומות המאוחדות בשנת 1976. נשלח על ידי משרדי החוץ והביטחון וכן הוזמן להרצות ולהשתתף בוועידות בארצות הברית, אנגליה, ישראל, גרמניה, ז'נבה, ספרד ובלגיה על המשפט הצבאי בישראל ובשטחים.
כתב מאמרים רבים בתחום דיני הצבא ודיני המלחמה.
בנו, חגי שפי, נהרג בפיגועי הטרור ב-11 בספטמבר 2001, כאשר שהה במגדלי התאומים.
בן הארדי
בן הארדי (באנגלית: Ben Hardy; נולד בשם: Ben Jones, ב-2 בינואר 1991) הוא שחקן אנגלי המוכר מהופעתו בתפקיד פיטר ביל באופרת הסבון "איסטאנדרס" של ה-BBC בשנים 2013–2015. הופעת הבכורה של הארדי בקולנוע הייתה בתפקיד ארכאנג'ל בסרט "אקס-מן: אפוקליפסה" (2016).
ביוגרפיה
הארדי נולד בבורנמות' שבמחוז דורסט וגדל בשרבורן. הוא למד בבתי הספר "Sherborne Abbey Primary School" ו-"Gryphon School". בהיותו תלמיד בגריפון כיכב הארדי בתפקיד סרג'נט פרנסיס טרוי בעיבוד קולנועי לרומן "הרחק מהמון מתהולל" בהפקת בית הספר.
ב-2012 כיכב הארדי בתפקיד ארתור ולסלי במחזה "נשיקת יהודה בן קריות" מאת דייוויד הר בהשתתפות רופרט אוורט. המחזה הועלה בתיאטרון המפסטד מספטמבר עד אוקטובר 2012, וכתוצאה מביקורות מהללות הועברה ההצגה לתיאטרון הדוכס מיורק בווסט אנד בינואר 2013.
ב-19 באפריל 2013 פורסם שהארדי ישחק בתפקיד פיטר ביל באופרת הסבון הוותיקה של ה-BBC "איסטאנדרס", ויחליף את תומאס לאו שגילם את הדמות מ-2006 עד 2010. הארדי אמר על הצטרפותו לסדרה "אני נרגש להצטרף לצוות הנפלא של "איסטאנדרס" - תוכנית שהמשפחה שלי צפתה בה במשך שנים. איני יכול לחכות להיכנס לנעליים של דמות עם היסטוריה כה רבה." הופעתו הראשונה בסדרה הייתה ב-7 ביוני 2013. ב-19 בנובמבר 2014 פורסם שהארדי יעזוב את הסדרה. הוא שיחק בפעם האחרונה בסדרה ב-24 בפברואר 2015.
הופעת הבכורה של הארדי בקולנוע הייתה בסרט גיבורי העל אקס-מן: אפוקליפסה של בריאן סינגר שיצא לאקרנים ב-27 במאי 2016, בתפקיד המוטאנט בעל הכנפיים אנג'ל. בהמשך לוהק לתפקיד ג'ון ויליאם פולידורי בסרטה של הייפאא אל-מנסור "A Storm in the Stars" לצדם של אל פנינג ודאגלס בות'. הארדי גילם את הכבאי וייד פרקר, שנהרג בשריפה ביארנל היל בשנת 2013, בסרטו של ג'וזף קוסינסקי "רק האמיצים". הסרט בכיכובם של ג'וש ברולין ומיילס טלר יצא לאקרנים ב-22 בספטמבר 2017.
באפריל 2018 שיחק הארדי בתפקיד הראשי בדמות וולטר הרטרייט במיני-סדרה "האישה בלבן", עיבוד של ה-BBC לרומן באותו שם מאת וילקי קולינס.
ב-2018 גילם הארדי את מתופף להקת קווין רוג'ר טיילור בסרט הקולנוע "רפסודיה בוהמית".
חטיבה 421
חטיבת השריון 421 (חטיבת הצליחה, חטיבה 755)  הייתה חטיבת טנקי "מגח" (פטון) שפעלה בין השנים 1972 ועד 1986. החטיבה לחמה במסגרת אוגדה 143 ("אוגדת שרון") במלחמת יום כיפור. זו הייתה חטיבת השריון הראשונה שצלחה את תעלת סואץ ובכך היה לה חלק מרכזי במהלך ששינה את פני המלחמה בחזית הדרום.
הקמה והתארגנות
חטיבה 421 הוקמה בשנים 1973-1972 במסגרת אוגדה 143, והייתה מחטיבות המילואים הצעירות בצה"ל במלחמת יום כיפור. החטיבה הייתה עדיין בתהליך הקמה עם פרוץ המלחמה, ולכן הימ"ח שלה בשדה תימן כלל רק כלים ואמצעים לגדוד אחד (גדוד 599) ולמפקדת החטיבה.
במלחמת יום הכיפורים
לוחמי החטיבה גויסו עם פרוץ המלחמה ב-6 באוקטובר 1973. גדוד 599, בפיקודו של רס"ן עמי מורג, התגייס והצטייד בימ"ח בשדה תימן. גדוד 264 בפיקודו של רס"ן גיורא לב התארגן על גבי טנקים של בית הספר לשריון בג'וליס. גדוד 257, בפיקודו של סא"ל שמעון בן שושן, התארגן על טנקים של קורס מפקדי הטנקים (קמ"ט) שישב במחנה שבטה וטנקים שהיו בטיפול בסדנא הגייסית. הגדודים יצאו החל במוצאי יום כיפור בנסיעה על זחלים לכיוון הגזרה המרכזית בסיני (אזור טסה). ההצטיידות הייתה חלקית, ולטנקים רבים חסרו זיווד וציוד לחימה בסיסי כגון מקלעים ומשקפות.
קרבות הבלימה
לקראת בוקר ה-8 באוקטובר התקבצה החטיבה, בפיקודו של המח"ט אל"ם חיים ארז, באזור מתחם "הברגה" שעל ציר החת"ם, מצפון מזרח למתחם גשר פירדאן. החטיבה הייתה בעמדות ממזרח לאזור שבו אמורה הייתה להתנהל ההתקפה האוגדתית של אוגדה 162 ("אוגדת אדן"). בשעות הבוקר המאוחרות, על פי פקודה ממפקד האוגדה, אלוף אריאל שרון, החלה החטיבה לנוע במהירות לגזרה הדרומית. לאחר שהכוחות כבר נעו כמה עשרות קילומטרים על כביש הרוחב לכיוון המיתלה, התקבלה פקודה לחזור לגזרה המרכזית. תנועת הסרק הזאת במסגרת אירועי התקפת הנגד הכושלת של צה"ל בחזית הדרום ביום ה-8 באוקטובר קיבלה מקום מרכזי בעדויות ובדו"ח של ועדת אגרנט. החטיבה חזרה לגזרה המרכזית, וקיבלה משימה להיכנס לציר "טליסמן" (כביש טסה-תעלת סואץ) ולהיות מוכנה לרדת בציר החת"מ לכיון תעלת סואץ. גדוד 599 נערך בעמדות ברכס "ציונה" וניהל אש עם טנקים מצריים במתחמי "מכשיר" ו"חמוטל". גדוד 257 ניסה לתפוס עמדות על מתחם "חמוטל" - דיונה מוארכת שחלשה על הצומת החיונית של ציר "טליסמן" עם ציר החת"מ - שהיה ריק מאויב בשעות הבוקר של אותו יום, אולם בשעות אחר הצהריים כבר היה תפוס על ידי חי"ר מצרי מתוגבר באמצעי נ"ט. בקרב הראשון באותו יום נפלו בגזרת "חמוטל" חמישה מלוחמי גדודים 257 ו-599, ונפגעו טנקים ולוחמים נוספים. החטיבה נערכת להגנה בלילה באזור "ציונה" – רכס גבוה השולט על ציר "טליסמן".
עם בוקר 9 באוקטובר יצאה החטיבה למהלך התקפי נוסף בגזרת "חמוטל". בקרבות היום נשא גדוד 599 בעיקר הנטל, והתקפת הגדוד על מתחם "חמוטל" הסתיימה ללא הצלחה. בהתקפה נפלו שמונה מלוחמי הגדוד, נפצעו 45 לוחמים, ונפגעו 19 מתוך 25 הטנקים של הגדוד. כל המ"פים של פלוגות הטנקים של הגדוד נפגעו בקרב והוחלפו. במקביל קודמו גדודים 264 ו-257 לאזור שממערב לחמוטל, והצליחו לחלץ את אנשי מעוז "פורקן" שנחלצו מן המעוז במסע לילי נועז. בקרבות היום נפלו 10 מלוחמי החטיבה.
בלילות ובימים הבאים נערכה החטיבה להגנה סטאטית באזור מתחם "ציונה". ביום 10 באוקטובר הוטל על גדוד 257 לעשות ניסיון נוסף לעלות על "חמוטל" ולנסות לאתר ולחלץ נעדרים של החטיבה מקרבות היומיים הקודמים. ניסיון זה נכשל אף הוא, במחיר של שלושה חללים נוספים, והיפגעות טנקים ואנשי צוות נוספים.
בבוקר ה-14 באוקטובר התקבלו ידיעות כי המצרים החלו בביצוע שלב ב' של תוכנית המלחמה שלהם - קידום דיוויזיות השריון לתפיסת שטחים נוספים בעומק מרחב התעלה. החטיבה נערכה בגזרת "ציונה" מול חטיבה 14 מדיוויזיה 21 של צבא מצרים. בקרב השריון של ה-14 באוקטובר שהיה קרב קלאסי של שריון בשריון הושמדו עשרות מטנקי החטיבה המצרית. בחטיבה נפגע טנק אחד ונהרג מפקד טנק. תסריט זה חזר על עצמו גם בגזרות אחרות של האוגדה והפיקוד. באותו לילה נשלחה פלוגה מגדוד 257 לאימון גרירת גשר הגלילים, לקראת צליחה שאמורה הייתה להתבצע בימים הבאים.
לקראת צליחת התעלה
במהלך ה-15 באוקטובר התרכזה החטיבה על ציר "עכביש", ופלוגות מגדודים 264 ו-257 נשלחו להביא בגרירה דוברות צליחה מסוג יוניפלוט, המותקנות על עגלות גלגלים. על פי הפקודות, תפקיד החטיבה היה לגרור את אמצעי הצליחה ולאבטח את הגרירה. לאחר ההגעה לתעלה והטלת אמצעי הצליחה למים, הייתה אמורה החטיבה לצלוח את התעלה ולצאת למבצע שמטרתו השמדת בסיסי טילי נ"מ ממערב לתעלה, כדי לפתוח מסדרון פעולה נקי עבור חיל האוויר. עם ערב נרתמה פלוגה מגדוד 257 לגשר הגלילים, ושתי פלוגות מגדודים 264 ו-257 כבר היו בדרכן כשהן רתומות לדוברות.