cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המגן (סדרת טלוויזיה)
עלילה ראשית
ויק מאקי ושלושת חבריו ליחידה הם בלשים יעילים באופן יוצא דופן בפיצוח תיקים, כפי שהעיד מפכ"ל המשטרה בעונה מתקדמת: "היחידה הזו מפצחת תיקים בקצב הכי מהיר בעיר". אך הארבעה אינם שוטרים רגילים, כפי שלומד הצופה כבר בפרק הראשון, וגם "המגן" אינה סדרה רגילה. בפרק זה יורה מאקי למוות בראשו של בלש צעיר, טרי קראולי, שהושתל ביחידה על-מנת להביא ראיות שהארבעה, ומאקי בראשם, עוברים על החוק. "אתה חושב שמאקי עובד עבור סוחר הסמים?" שואל קראולי את אסוודה כאשר האחרון מנסה לשכנע אותו למצוא ראיות על הארבעה. "אני חושב שסוחר הסמים עובד עבור מאקי" משיב אסוודה.
מאקי מצטייר לפני הצופה כאדם וכאב טוב, אך גם כרוצח וגנב. "מאקי הוא אדם מסוכן אם אתה פושע, ומוסרי אם אתה אישה במצוקה או ילדיו האוטיסטים. מנקודת מבט אחת מאקי הוא שוטר מושחת. מזווית ראייה אחרת מאקי פועל ב'דרכים משלו' כדי להשיג 'צדק'" כותבת מירב קריסטל עבור ynet.
מאקי וחבריו ליחידה מנסים, בדרך כלל בהצלחה, לתמרן בין פיצוח תיקים והשלטת סדר ברחובות פרמינגטון, לבין גנבת כספי סמים, במטרה להעשיר את עצמם.
פרסים
"המגן" הייתה מועמדת לפרסים רבים מאז עלתה למסכים, בהם פרס אמי, גלובוס הזהב, ולוויין הזהב, ורשמה אף מספר זכיות, בהן:
שמואל בן דרור
שמואל (שמוליק) בן דרור (1924 – 6 בינואר 2009) היה כדורגלן מכבי פתח תקווה והקפטן הראשון של נבחרת ישראל לאחר קום המדינה. ייסד יחד עם אשתו, דבורה, את עמותת אדי.
בין היתר כיהן בן דרור כיושב ראש אגודת מכבי פתח תקווה ויושב ראש ארגון מגדלי הירקות.
קורות חיים
היה פעיל בהגנה, התנדב ל"נוטרי הרכבת" במסגרת משטרת היישובים העבריים, ונטל חלק בהתנדבות היישוב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה במסגרת הבריגדה היהודית. השתתף בשלוש מלחמות ישראל. לחם נגד הנאצים באיטליה, נפצע ברגליו והיה מאושפז במשך תקופה ארוכה. הוא סבל בשארית חייו מזיהומים ברגליים. עסק בחקלאות בענף הכותנה.
בין השנים 1938–1953 שיחק בליגה הלאומית, במדי מכבי פתח תקווה, שם שיתף פעולה עם אחיו ישראל. בעונת 1951/1952 היה שותף לזכייתה ש הקבוצה בגביע המדינה. ב-26 בספטמבר 1948 במשחקו היחיד בנבחרת ישראל, כבש את השער הראשון של הנבחרת הטרייה, שנוצחה 3:1 על ידי נבחרת ארצות הברית בניו יורק. לאחר שפרש שימש בתפקידי אימון שונים במחלקת הנוער ואף היה מאמן באופן זמני של הקבוצה הבוגרת במכבי פתח תקווה ב-1958.
ב-30 באוקטובר 1978 ייסד יחד עם אשתו, דבורה, את עמותת אדי. הפועלת לעידוד תרומות איברים בישראל, לזכרו של בנם, אהוד (אדי) בן דרור, שנפטר זמן קצר לאחר השתלת כליה, עקב סיבוכים שנבעו מכך שהמתין זמן רב לתרומה.
בשנת 2010 ניהלו אוהדי מכבי פתח תקווה קמפיין לקריאת שמו של אצטדיון המושבה על שמו של בן דרור.
אליפות ארצות הברית הפתוחה 1976
אליפות ארצות הברית הפתוחה 1976 הייתה תחרות טניס שנערכה על משטח חימר במועדון הטניס ווסט סייד בקווינס. התחרויות התחילו ב-30 באוגוסט והסתיימו ב-12 בספטמבר. זו הייתה האליפות ה-96 מאז ייסודה.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 96 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג:
מנצחת תחרות 1975 כריס אוורט נפגשה עם איבון גולגונג  וניצחה בשתי מערכות. באותה שנה היא ניצחה גם באליפות וימבלדון. לאיבון גולגונג זה היה הפסד רביעי ברציפות בגמר תחרות הנשים באליפות ארצות הברית הפתוחה.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות שקיבלו דירוג:
מזוג מנצחי תחרות 1975 רק איליה נסטסה ( רומניה) השתתף בתחרות. במשחק הגמר טום אוקר ומרטי ריסן  נפגשו עם פול קרונק וקליף לטצ'ר  וניצחו בשתי מערכות.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 48 זוגות. לא בוצע דירוג של הזוגות.
מזוג מנצחות תחרות 1975 רק וירג'יניה וייד השתתפה בתחרות. במשחק הגמר דלינה בושוף ואילנה קלוס ( דרום אפריקה) נפגשו עם אולגה מורוזובה ווירג'יניה וייד  וניצחו בשתי מערכות.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 32 זוגות. להלן זוגות שזכו בדירוג:
מנצחי תחרות 1975 רוזמרי קזאלס ודיק סטוקטון הודחו בחצי הגמר. במשחק הגמר בילי ג'ין קינג ופיל דנט  נפגשו עם בטי שטוב  ופרו מקמילן ( דרום אפריקה) וניצחו ב-3 מערכות. לבילי ג'ין קינג זו הייתה הזכייה הרביעית בתחרות זוגות מעורבים באליפות ארצות הברית הפתוחה.
ג'וליוס
{{פירושונים|
ראו גם
}}
רובניימי
רוֹבַנְיֶימי (בפינית: Rovaniemi, בסאמי: Roavenjárga או Ruä'vnjargg) היא עיר בצפון פינלנד, כ-5 ק"מ מדרום לחוג הארקטי (חוג הקוטב הצפוני). שטחה 8,016.72 קמ"ר ומהווה בית לכ-61,700 תושבים, והיא נחשבת לבירת לפלנד.
ברובניימי נמצא הארקטיקום, מוזיאון בתוך צינור זכוכית, המציג את חיי הלאפים (סאמי) ואת לפלנד בכלל.
כ-5 ק"מ צפונית לעיר נמצא הכפר של סנטה קלאוס על החוג הארקטי ולפי המסורת משם יוצא סנטה לחלק מתנות ברחבי העולם.
ברובניימי נמצאת האוניברסיטה הגדולה בלפלנד והמכון הפוליטכני של רובניימי, לכן מתוך אוכלוסיית העיר - כ-10,000 סטודנטים מתגוררים בה, דבר המשפיע רבות על אופייה ומפרנס מועדונים ופאבים רבים בשטחה. בין תושביה המפורסמים של העיר ניתן למצוא את להקת לורדי, המפורסמת בתלבושותיה כמפלצות, אשר זכתה באירוויזיון ב-2006 והייתה הלהקה הפינית הראשונה אשר זכתה בתחרות. בעקבות הזכייה, שונה שמה של הכיכר המרכזית בעיר מכיכר "סמפו" לכיכר "לורדי" וניתן למצוא את טביעות רגליהם וידיהם של חברי הלהקה בבטון.
רובניימי נהרסה עד היסוד במלחמת העולם השנייה, ואחר-כך נבנתה מחדש בתכנונו של האדריכל אלבר אלטו - שלאות הצדעה על כך שהיא בירת לפלנד, בנה אותה בצורת קרני-אייל שמסתעפות מרחוב האליטוסקאטו (hallituskatu).
ילדה שלא מן העולם הזה
ילדה שלא מן העולם הזה הוא ספר מאת אהרון אפלפלד שפורסם בשנת 2013. הדמויות בספר הן פרי דמיונו של הסופר, אך עלילתו הכללית מבוססת על סיפור חייו של אפלפלד בזמן השואה. הספר זכה להערצה רבה בקרב הקהל הישראלי.
עלילה
בספר מתאר אפלפלד זוג ילדים יהודים, אדם ותומס, שלמדו יחד באותה כיתה, אך לא הכירו כלל.
על הסופר אהרון אפלפלד
אהרן אפלפלד נולד בבוקובינה (אז רומניה) ב-1932. אמו נרצחה בגטו והוא נלקח עם אביו למחנה עבודה. לאחר שהופרד מאביו ברח מהמחנה והסתתר במשך שנתיים ביערות. הוא עלה ארצה אחרי המלחמה, וב-1957, בדרך מקרה, פגש בארץ את אביו. אפלפלד פרסם עשרות ספרים וזכה בפרסים רבים. הוא נפטר בשנת 2018 בפתח תקווה.
עדות מפי אהרון אפלפלד
"כמה ימים הייתי ביער. אולי עד שבאו הגשמים. מיום ליום נהייתה השהייה בין העצים קרה יותר. לא היה מסתור והרטיבות חלחלה בבגדיי הדקים. למזלי היו לי נעליים גבוהות שאמי קנתה לי ימים אחדים לפני פלישת הגרמנים, אך הן ספגו מים ונהיו כבדות. לאחר ימים של רעב חדלתי להיות רעב. נדמה היה לי שאסור לי לעזוב את עץ התפוח ואת השוחה שלידו שמצאתי, אבל הצימאון עקר אותי מהשוחה ויצאתי לחפש מים. יום תמים חיפשתי ורק לפנות ערב מצאתי פלג מים. כרעתי על ברכיי ושתיתי." (סיפור חיים, אהרון אפלפלד).
עדות מפי פנחס זיונץ (ברנוב, פולין. בן 9 בפרוץ המלחמה)
"הברירה היחידה שעמדה לפנינו הייתה להסתתר ביער, ולבקש אוכל מהכפריים בסביבה. יום אחד, בעודנו מחפשים אוכל באחד מבתי האיכרים הציע אחד מהם הצעה לאבי. הוא הציע שאבי ישאיר את משפחתו ביער ויעבוד אצלו כחייט (אבא היה חייט מעולה). תמורת עבודתו תביא אשתו של הפולני מרק חם ולחם לשולי היער ואנחנו ניקח אותם משם. סידור זה אמור היה להחזיק מעמד שבוע או שבועיים, אבל בפועל נמשך יותר. ביום אחד יפה, יום שבו זרחה השמש, באו הגרמנים. שני גרמנים ירו בנו. ברחנו. אחי הסתתר מתחת לשיח, הגרמנים רדפו אחרי אבא ותפסו אותו. אמא עזבה את הבונקר וברחה. אני הייתי האחרון לברוח, טיפסתי. בעודי מתרחק מן המקום שמעתי את היריות. לא ראיתי לאן ברחו האחרים, מי נהרג, מי ניצל, לא ידעתי דבר. רצתי ביער, בדרך היה עלי לעבור קרחת יער. כמעט עברתי את כולה וכשנשארו לי חמישה מטרים כדי להגיע אל היער נפלתי לתוך השלג. לא ידעתי למה נפלתי. לא הרגשתי כאב, הרגשתי רק שרגל ימין שלי כבדה. לאט לאט התהפכתי על הגב. זחלתי על הגב אל מעבה היער ושכבתי שם עד רדת החשיכה." (מאבקו של הגטו, שרה נשמית).
עדות מפי ישראל נימרק (וורשה, פולין. בן 3 בפרוץ המלחמה)
"ב-1939 נסענו לנופש בעיירה סמוכה ושם נתקענו. אבא שלי נסע הביתה בשביל לנסות להציל את הרכוש ולא חזר משם. אני, אימי, אחי ואחותי הבוגרת נשלחנו לגטו. ברחנו לפאתי יער ושיירה של גרמנים תפסה אותנו. בדיוק התפצלנו. אני הלכתי להביא מים, ואחותי הלכה לחפש שיירי מזון בפחי אשפה. ראיתי ממרחק של 40 מטר את אמא שלי מתחננת, “יש לי עוד שני ילדים” ואז איך יורים בה ובאחי. אני ואחותי הסתפחנו לקבוצת ילדים וכל יום מצאנו מסתור אחר ביער. הייתי הקטן בחבורה, כיוון שלא היו לי נעליים נורמליות, הלכתי הרבה יחף בשלג וכתוצאה מזה נאלצתי לזחול. הייתי מוצא מסתורים ארעיים במלונה של כלב, בחדרי מדרגות, בבתי שימוש. גם לזחול נעשה לי קשה ושיכנו אותי באיזה בית עזוב לבד."
ביקורות
הביקורות על הספר היו חיוביות. זהו ספר הילדים הראשון של אפלפלד ורבים הזכירו את התאמתה של שפת הספר אל הקוראים (קהל היעד הוא ילדים), החשיפה של הילדים אל שפתו היצירתית של אפלפלד מעשירה את שפתם. ההיחשפות של הילדים אל סיפור שואה נוגע ללב. הוא מלמד אותם על ההיסטוריה של העם היהודי וגורם להם להבין שהעם היהודי חווה מציאות קשה בעברו. רבים מכותבי הביקורות משבחים את אפלפלד על כתיבתו הפשוטה, המיוחדת והמרגשת בעת ובעונה אחת.
בנוסף לכך, כותבי הביקורות הרחיבו בעניין בחירת הדמויות, אופיים השונה והחברות הכפויה שלהן עקב המלחמה. ניכר כי המבקרים בהחלט התחברו אל הדמויות של אפלפלד. השוני הרב באופיים של אדם ותומס הקצין את האופי של כל אחד מהשניים וגרם לקוראים להבין אותם לעומק. הקצנה זאת גרמה לקוראים לראות אותם באור שונה במגוון רב של סיטואציות ולהתאהב בשתי הדמויות למרות ההבדלים המשמעותיים ביניהן. גם על דמותה של מינה מרחיבים בביקורות. מינה זכתה לתיאורים רבים ולשבחים מעולים בביקורות הספר אף שלא דיברה הרבה. היא גרמה לקוראים להתאהב בה.
קנגורו אילני שפלתי
קנגורו אילני שפלתי (שם מדעי: Dendrolagus spadix), הוא מין יונק כיס בסוג קנגורו אילני שאנדמי לדרום-מזרח האי גינאה החדשה. הוא תואר מדעית בשנת 1936 בתור תת-מין של מינים אחרים, וקיבל מעמד של מין נפרד בשנת 1990. נכון לשנת 2020, רק שבעה פרטים נצפו בחיים על ידי זואולוגים מערביים מאז גילויו של המין.
בן פלדמן
קריירה
הוא הופיע בתיאטרון, לרבות בעיבוד תיאטרוני של סרט הקולנוע "הבוגר" שעלה בברודוויי, לצד אלישה סילברסטון וקת'לין טרנר.
קנגורו אילני שפלתי
מידע כללי
אף על פי שהוא שונה למדי מבחינה חיצונית, הקנגורו השפלתי קרוב ביותר מבחינה גנטית ומורפולוגית לקנגורו הואון וקנגורו גודפלו, ובעבר נחשב לסירוגין כתת-מין של שניהם. לקנגורו השפלתי גוף כבד ומוצק, ראש קצר וזנב ארוך במיוחד. הפרווה שלו דלילה, דקה וקצרה. צבעה הוא אדום-ערמוני אחיד, והיא נוטה להיות חיוורת יותר באזור הבטן, החזה והראש. מלבד זאת, הווריאציה היחידה בצבע, היא מראה צהבהב סביב בסיס הזנב, ולעיתים שני פסים צהבהבים חיוורים באמצע הזנב. להוציא את המראה החדגוני יחסית של הפרווה, הקנגורו השפלתי דומה בכל מאפייניו הפיזיים לקנגורו גודפלו. אורך ראשו וגופו: 74-50 סנטימטרים ואורך זנבו: 72-61 סנטימטרים; רק שני זכרים בוגרים נשקלו אי פעם, וטווח המשקל היה 7–9 קילוגרם. גורי הקנגורו השפלתי נבדלים מהבוגרים בפרוותם הצפופה ובבטנם הצהובה.
הקנגורו השפלתי אנדמי לאי גינאה החדשה. תפוצתו מוגבלת לדרום-מזרח האי בשטחה של פפואה, בתחומי מחוז פלאי ומחוז המפרץ. כפי שמרמז שמו, הקנגורו השפלתי הוא המין היחיד מבין קנגוריי העצים אשר חי בשפלות נמוכות, לעומת שאר קרוביו המאכלסים רכסים הרריים גבוהים; טווח הגובה המקסימלי שלו הוא 800 מטר מעל פני הים בלבד. מאחר שבית גידול זה נגיש מאוד לציידים, הקנגורו השפלתי הפך לנדיר מאוד באזור התפוצה המקורי שלו, והוא מוגבל יותר ויותר לרכסי הקרסט הבלתי נגישים בשפלה הפפואנית ובמספר יערות מנגרובים ויערות ביצתיים לא מיושבים על נהר פלי ודרומית לאגם מארי. במקומות מסוימים הוא נמצא גם בקרבת החוף.
בן פלדמן
קריירה
בשנת 2008 גילם את טרוויס מרלו בסרט האימה "קלוברפילד" שביים מאט ריבס והפיק ג'יי ג'יי אברהמס. בשנת 2009 גילם את ריצ'י בחידוש לסרט האימה "יום שישי ה-13".
קנגורו אילני שפלתי
מידע כללי
אין שום מידע אודות הביולוגיה והאקולוגיה של מין זה. על פי אמונות עממיות של הילידים הפפואנים באזור השפלה, ישנו אזור גדול דרומית-מזרחית לאגם מארי שאינו מיושב על ידי האדם מפחד הקנגורו השפלתי; לטענת המקומיים, הקנגורו השפלתי הוא יונק מסוכן שמנסה לצוד את האדם באותה דרך שמנסים לצוד אותו. האמונה העממית הזאת שאמיתותה מוטלת בספק, היא ככל הנראה פרט המידע היחיד שידוע כיום אודות מין זה.
אנטולי צ'ובאיס
מאז נובמבר 1991, צ'ובאייס השתתף באופן פעיל מאוד בפוליטיקה ובמרקם החיים החברתי ברוסיה. הוא היה יו"ר מועצת המנהלים של מערכת האנרגיה המאוחדת של רוסיה, חברת החשמל הממלכתית, וראש סגל הקרמלין, בתקופת הנשיא בוריס ילצין.
קנגורו אילני שפלתי
מצב שימור
הקנגורו השפלתי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור פגיע (VU), על בסיס ההערכה שאוכלוסייתו חוותה ירידה בשיעור של 30% בשלהי המאה ה-21. תופעת בירוא היערות הפכה לשכיחה יותר ויותר בעשורים האחרונים של המאה ה-20, והיא מתרחשת כעת בלא פחות מ-75% מטווח התפוצה המקורי של המין. ככל הנראה בירוא היערות הוא הגורם העיקרי לירידה באוכלוסיית הקנגורו השפלתי, אולם לא ניתן לקבוע זאת בבירור בטרם יהיה מידע מפורט יותר על סוגי בתי הגידול שהמין תופס.
בן פלדמן
קריירה
בשנים 2009–2011 הוא היה שחקן קבוע בסדרת הטלוויזיה "גדולה מהחיים" בתפקיד המלאך השומר פרד. פלדמן עזב את הסדרה בתחילת העונה הרביעית, אם כי הוא המשיך להופיע בה מדי פעם. באפריל 2012, הוא הצטרף לצוות השחקנים של העונה החמישית של סדרת הדרמה "מד מן" מבית AMC, כשחקן קבוע, וגילם את דמותו של מייקל גינזברג, ואף קיבל מועמדות לפרס אמי לשחקן אורח מצטיין בסדרת דרמה לשנת 2012.
אנטולי צ'ובאיס
צ'ובאיס נחשב לאחד ממובילי ואדריכלי הרפורמות הכלכליות של ממשל ילצין, הליך ההפרטה בשנות ה-90, והיה ממובילי המהלך להפרטת שוק החשמל ברוסיה בשנות ה-2000, בעיקר בעשור הראשון למאה ה-21.
בן פלדמן
קריירה
בשנים 2015–2021, גילם פלדמן את התפקיד הראשי של ג'ונה סימס בסדרת הסיטקום "סופרסטור" של NBC.
קנגורו אילני שפלתי
מצב שימור
בעוד שבעבר הצפיפות האנושית בתחומי המחייה שלו הייתה נמוכה כתוצאה מרכסי הקרסט הבלתי נגישים וגרמו לו להיות מוגן מפני ציד, כריתת העצים לצד קידוחי נפט וגז, הובילו לסלילת כבישים לתוך יערות השפלה ולרכסי הקרסט, והפכו את בית גידולו של הקנגורו לנגיש יותר עבור ציידים. המשך חדירת הפעילות האנושית לבית גידולו, צפויה לסכן בעתיד את מרבית האוכלוסיות ברכסי הקרסט. ארגון IUCN ממליץ לחקור בדחיפות את האקולוגיה והביולוגיה של המין, ולהעריך את האיומים הנשקפים לו מצד הפעילות האנושית בשביל לקבוע אסטרטגיית שימור עבורו.
בן פלדמן
חיים אישיים
פלדמן מתגורר בלוס אנג'לס, קליפורניה, ובנוסף לקריירת המשחק, הוא שותף בבעלות על מותג יין בשם Angelica Cellars.
בשנת 2012 התארס פלדמן למישל מוליץ. הם נישאו ב-12 באוקטובר 2013, בגייטרסבורג, מרילנד. ב-24 באוקטובר 2017 נולד בנם הראשון, צ'ארלי. בחודש מאי 2019 נולדה בתם, אפי.
אנטולי צ'ובאיס
פעילויותיו האקדמיות והפוליטיות בברית המועצות
בשנת 1977 סיים את לימודיו במכון להנדסה כלכלית ע"ש פלמירו טוליאטי בלנינגרד ובשנת 1983 סיים עבודת הדוקטורט שלו בפקולטה לכלכלה בנושא "מחקר ופיתוח שיטות תכנון וניהול טובים יותר בארגונים מקצועיים למדע וטכנולוגיה". בשנת 2002 סיים את הפקולטה לפיתוח מקצועי לחינוך והוראה, מטעם המכון להנדסת חשמל במוסקבה בתחום "בעיות התפוקה המודרניות" וכתב עבודת סיכום "נקודות מבט לפיתוח משאבי אנרגיה של רוסיה".
בשנים 1977–1982 היה מהנדס, עוזר לפרופסור להנדסה במכון לכלכלה בלנינגרד, שם מאוחר יותר, בשנים 1982–1990 עבד כמרצה בכיר. באמצע שנות ה-80 היה למנהיג של קבוצה לא פורמלית של בעלי השקפה דמוקרטית כלכלית בלנינגרד.
בשנת 1980 הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית ובשנת 1987 הוא עזר לייסד את המועדון בלנינגרד, "הפרסטרויקה". בשנת 1990, מונה לסגן הראשון של הוועדה המבצעת של עיריית לנינגרד, והיה היועץ הכלכלי הראשי של ראש העיר, אנטולי סובצ'ק.
מינוי ראשון בממשלת רוסיה
ב-15 בנובמבר 1991 התמנה ליו"ר הוועדה לניהול נכסי המדינה (Государственный комитет РСФСР по управлению имуществом) - בדרגת שר ממשלתי.
ב-1 ביוני 1992 מונה לסגן יו"ר הוועדה הרוסית למדיניות כלכלית ופיננסית. עד מינויו של צ'ובאיס רכשה הוועדה מוניטין כגוף ליברלי בשוק נוקשה. תחת הדרכתו כמנהיג תוכנית ההפרטה, צ'ובאיס פיתח ויישם את רעיון כלכלת השוק תוך הדרכה טכנית שלה והיה ממנסחי החוק "אודות הפרטת מפעלי המדינה העירוניים" שהתקבל ב-1991 ובהשתתפות ראש הממשלה ייגור גאיידר. בשנת 1992 הוציא הנשיא בוריס ילצין צו נשיאותי "אודות האצת הפרטת מפעלי המדינה העירוניים", אשר הביאה ליצירת תוכנית הפרטה ממלכתית והרפורמה הכלכלית יצאה לדרך.
ב-31 ביולי 1992 ילצין פרסם צו נשיאותי מס' 141 שיצר את "המחלקה לסיוע טכני", שבו כלכלנים אמריקאים עבדו כיועצים.
בנובמבר 2004 בריאיון לעיתון "פייננשל טיימס" אמר צ'ובאיס כי ההפרטה ברוסיה נעשתה אך ורק למטרות של מאבק כוחות נגד "המנהיגים הקומוניסטים": "היינו צריכים להיפטר מהם, אבל לא היה לנו זמן בשביל זה. החשבון לא היה בחודשים כי אם בימים". צ'ובאיס אמר גם כי "הנכסים הרוסיים היקרים ביותר והחשובים שבהם הועברו לקבוצה של טייקונים, תמורת הלוואות ותמיכה כספית ופוליטית בילצין בבחירות של 1996". לדברי צ'ובאיס, העברת השליטה לידי האוליגרכים הביאה למצב של העברת מפעלים עם מאות אלפי עובדים, העברה שנועדה למנוע את ניצחונה של מפלגת האופוזיציה הקומוניסטית בבחירות לנשיאות ב-1996: "אם לא היינו מבצעים הפרטה, הקומוניסטים היו מנצחים בבחירות בשנת 1996".
ברוסיה בשנים 1991–1997 הופרטו מעל ל-130,000 מפעלים באמצעות מערכת שוברי הלוואות למניות רבות של נכסים שבבעלות המדינה, אלא שעל השוברים הללו השתלטה קבוצה קטנה של אנשים ("האוליגרכים"). על ידי רכישת שוברים אלה והתעשרות בלתי מוגבלת.
תוכנית ההפרטה מנתה שבע מטרות עיקריות: היווצרות שכבה של בעלים פרטיים, שיפור יעילות הארגונים, רווחה לאוכלוסייה ופיתוח תשתיות חברתיות באמצעות הפרטה, קידום ייצוב המצב הפיננסי של המדינה, קידום התחרותיות תוך מניעת מונופול, משיכת השקעות זרות, יצירת תנאים להרחבת ההפרטה.
על פי דו"ח פנימי של הוועדה לניהול רכוש המדינה, ראש הוועדה ולדימיר פולוואנוב כתב כי מתוך השבעה רק המשטרה הראשונה הושגה כאשר השאר נרמסו; רוסיה הפכה רשמית לקפיטליזם, בעיקר תודות לשכבת בעלי מניות מבודדת, שבכל זאת השליטה מונופול, כאשר כל אוליגרך רכש מגזר כלכלי מסוים. ורצון האוליגרכים לשלוט במגזר כלכלה שלם יצר עלויות יתר והוביל להרס של מכוני מחקר טכנולוגיים רבים והרחיב את ההאטה הכלכלית, אף שגדלו ההשקעות הזרות, לפרק זמן מוגבל.
חרף זאת, ב-9 בדצמבר 1994, הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית אישרה כי תוצאות ההפרטה הן משביעות רצון.
ככלל, האוכלוסייה הרוסית התייחסה באופן שלילי לתוצאות ההפרטה. כפי שזה מוצג על ידי סקרים שונים, כ-90% מן הרוסים סברו כי ההפרטה בוצעה באופן לא הוגן וכי הון גדול בלתי חוקי נצבר בכמויות עתק.
בחודש יוני 1993, צ'ובאיס היה מעורב ביצירת גוש קדם הבחירות "בחירתה של רוסיה". בדצמבר 1993 הוא נבחר לדומה הממלכתית באמצעות גוש "בחירתה של רוסיה". בין 5 בנובמבר 1994 - ל-16 בינואר 1996 צ'ובאייס היה סגן ראשון ליו"ר הוועדה הרוסית למדיניות כלכלית ופיננסית. בשנים 1995–1997 היה חבר המועצה הנשיאותית למדיניות החוץ. מאפריל 1995 ועד לפברואר 1996 ניהל מספר מוסדות פיננסיים בינלאומיים.
בחודש ינואר 1996, ילצין פיטר את צ'ובאייס מתפקיד סגן ראש הממשלה לאחר התבוסה של המפלגה הפרו-ממשלתית "רוסיה - ביתנו" בבחירות לדומה השנייה. ילצין אמר באותו זמן כי, "מדוע המפלגה קיבלה 10% מהקולות? - זה צ'ובאיס! אם זה לא היה צ'ובאיס, הייתה מגיעה ל-20%! בתוכנית סאטירה טלוויזיונית, החיקוי של ילצין נראה צועק "צ'ובאייס אשם" וביטוי זה הפך לשגור באותה עת.
ההשתתפות במערכת הבחירות של 1996
זמן קצר לאחר שפוטר צ'ובאיס מתפקיד סגן ראש הממשלה הוא היה לראש קמפיין הבחירות של ילצין. בחודש פברואר 1996, הוא הקים את "הקרן למען חברה אזרחית", שבו החל לעבוד צוות המחקר של מטה הבחירות של בוריס ילצין. בחודש יוני 1996, ייסד את קרן "המרכז להגנה על רכוש פרטי".
צ'ובאיס היה מעורב ב"פרשת התיבה שמתחת לזירוקס" כאשר בלילה שבין 19 ו-20 ביוני 1996 חברי מטה הבחירות של בוריס ילצין, בראשות צ'ובאיס, ארקדי יבסטאפייב וסרגיי ליסובסקי נעצרו בעת שניסו לקחת מהבית הלבן קופסה ובה 538,000 דולר במזומן. עם זאת, לאחר חקירה הם שוחררו, ואת יוזמי מעצרם (ראש שירות הביטחון הנשיאותי, אלכסנדר קורז'אקוב, מנהל ה-פס"ב מיכאיל ברסוקוב וסגן ראשון לראש הממשלה אולג סוסקובץ) פיטרו. התיק נסגר, וזהותו של בעל התיבה לא נחשפה.
ראש המינהל הנשיאותי
ב-15 ביולי 1996 צ'ובאייס מונה לראש המינהל הנשיאותי. בשנת 1996 הפך ליועץ הנשיא מדרגה 1. ב-7 במרץ 1997 הוא מונה לסגן ראש הממשלה, ומ-17 במרץ באותה שנה היה לשר האוצר של הפדרציה הרוסית עד שהודח בנובמבר.
באפריל 1997 התמנה לנציג רוסיה בבנק הבינלאומי לשיקום ופיתוח (IBRD) (זרוע של הבנק העולמי). בין מאי 1997 למאי 1998 היה חבר במועצת הביטחון של רוסיה.
ב-23 במרץ 1998, פוטר מתפקיד סגן ראש ממשלת רוסיה, לאחר שילצין פיטר את ממשלתו.
בין 17 ביוני ל-28 באוגוסט 1998 היה הנציג המיוחד של נשיא הפדרציה הרוסית ליחסים עם מוסדות פיננסיים בינלאומיים, למשא ומתן על הסדר חוב, בעקבות משבר הרובל.
לאחר התפטרותו מהממשלה
מאפריל 1998 ועד יולי 2008 עמד בראש מערכת האנרגיה המאוחדת של רוסיה, חברת החשמל הלאומית. ב-4 באפריל 1998 בפגישה יוצאת דופן של בעלי המניות של החברה הוא נבחר ליו"ר הדירקטוריון. ב-30 באפריל 1998 מונה ליו"ר מועצת המנהלים של החברה. צ'ובאיס הכיש תוכנית לשמור על רשת חלוקת החשמל במדינה במצב של מונופול טבעי, אך לפצל את יכולת ייצור החשמל לכ-20 ספקיות עצמאיות ויותר שיתחרו ביניהם על השוק. בדצמבר 2004 אישרה ממשלת רוסיה את התוכניות לפיצול החברה, לחברות הולכה והפצה. מבקריו טענו, כי בעת שכיהן כיו"ר חברת החשמל הלאומית, ניסה לנצל את המדינה לצבירת הון ורכוש ולהציג עצמו כאוליגרך השולט בשוק האנרגיה. ב-2008 החברה פוצלה למאות חברות חשמל אזוריות והוא מונה ליו"ר חברת רוס ננוטכנולוגיה.
במאי 2000 היה שותף להקמת מפלגת ברית כוחות הימין בראשות בוריס נמצוב, שנרצח ב-2015.
ב-17 במרץ 2005 ניצל מהתנקשות בחייו כאלמונים הפעילו מטען צד בפרבר של מוסקבה, ופתחו באש על מכוניתו. במאי 2009 העומד למשפט איש המאפיה איוואן מירונוב שהואשם בניסיון הרצח.
ב-22 בספטמבר 2008 התמנה למנכ"ל התאגיד הרוסי לננוטכנולוגיה, רוסננו. ביוני 2009 ביקר בישראל בכדי לדון על הקמת קרן השקעה משותפת בתחום הננו-טכנולוגיה של ישראל ורוסיה. בדצמבר 2020 התפטר מראשות התאגיד.
בתפקידו האחרון שימש נציג רוסיה לקשרים עם ארגונים בינלאומיים, בעיקר בתחום משבר האקלים. עד שב-23 במרץ 2022, בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה התפטר מתפקידו, ועזב את גבולות רוסיה. ב-1 באוגוסט 2022 אושפז בבית חולים אירופי במצב קשה. במאי 2023 דווח כי הגיע לישראל, בה הוא שוהה עם תעודת זהות זמנית מכוח חוק השבות, וכי אף ביקש להנפיק לעצמו תעודת זהות ישראלית קבועה בלשכת האוכלוסין בנוף הגליל.
חיים אישיים
אנאטולי נשוי לאשתו השנייה, מריה דווידובנה וישנבסקי, מ-1990, וגם היא כלכלנית בהשכלתה. מאשתו הראשונה יש לו בן - אלכסיי, ובת - אולגה. באוקטובר 2020 דיווח כי התגלה חיובי לנגיף COVID-19 והתרה בכולם לשמור על הגבלות הקורונה ולעטות מסכות.
קרוז ביי
קרוז ביי (באנגלית: Cruz Bay) היא העיר המרכזית של האי סנט ג'ון שבאיי הבתולה של ארצות הברית - טריטוריה של ארצות הברית. בעיר מתגוררים 2,743 תושבים (2000)
גאוגרפיה
העיר ממוקמת בחופו המערבי של האי והמהווה המרכז המסחרי והעסקי של האי. בעיר נמצא הנמל המרכזי של האי, ודרכו ניתן להגיע אל האי באמצעות מעבורות הנוסעות דרך קבע בין האי לבין האיים סנט תומאס ולטורטולה, וירג'ין גורדה וג'וסט ואן דייק שבאיי הבתולה הבריטיים.
עיקר כלכלת העיר מבוססת על התיירות.
רליש
לרליש סוגים שונים במבחר מטבחים בעולם, ביניהם הצ'אטני ההודי (רוטב מתובל שמוגש לרוב עם מאכלים מהמטבח ההודי) והרליש הצפון אמריקאי(ריבת מלפפונים חמוצים שמוגשת עם נקניקיות או המבורגרים). בצפון אמריקה, המילה "רליש" משמשת לעיתים קרובות כדי לתאר מגוון סוגים של קונדימנט שעשוי מלפפון חמוץ קצוץ דק, שמיר ותבלינים מתוקים.
סקירה
רליש מורכב בדרך כלל מחתיכות ירק או פרי שבשל גודלן ניתן להבחין בהם ברוטב. ניתן להשתמש גם בעשבי תיבול, וחלק מסוגי הרליש, כגון כרמולה, מוכנים באמצעות עשבי תיבול ותבלינים. הרליש יכול להיות מורכב מסוג אחד או משילוב של ירקות ופירות, קצוצים גס או דק; המרקם ישתנה בהתאם לחיתוך, בדרך כלל הרליש אינו חלק כמו קטשופ. לרליש יש בדרך כלל טעם חזק המשלים או מוסיף למזון איתו הוא מוגש.
בארצות הברית
בארצות הברית, הרליש המסחרי הנפוץ ביותר עשוי ממלפפונים כבושים ונמכר בתור רליש חמוצים. שתי גרסאות מובילות הן: רליש המבורגר (רליש חמוצים על בסיס קטשופ או רוטב) וריליש נקניקיות (רליש חמוצים על בסיס רוטב או חרדל). רליש מסחרי נוסף זמין בארצות הברית הוא תבלין מבוסס תירס. החברות היינץ, Vlasic וקלאוסן ידועות בארצות הברית כיצרניות של מלפפונים כבושים ורליש חמוצים. רליש בסגנון שיקגו הוא תבלין חמוצים מתוק המהווה מרכיב סטנדרטי בנקניקייה בבסגנון שיקגו. רליש חמוצים הוא מרכיב חשוב בסוגים רבים של הגרסה האמריקאית של רוטב טרטר.
מחוץ לארצות הברית
רליש נקניקיות מוגש בדרך כלל עם קומפלטוס צ'יליאני (סלנג מקומי לנקניקייה), הידוע גם בשם סלסה אמריקנה (רוטב אמריקאי) או בשם אמריקנה.
קייבסטאר
קייבסטאר (באוקראינית: Київстар) היא חברת טלקומוניקציה אוקראינית המספקת שירותי תקשורת והעברת נתונים המבוססים על מגוון רחב של טכנולוגיות ניידות וקבועות, כולל (4G (LTE. מובילה בין מפעילי הסלולר האוקראיניים מבחינת איכות האינטרנט הסלולרי.
רשת הסלולר של קייבסטאר מכסה את כל ערי אוקראינה, כמו גם יותר מ-28 אלף יישובים כפריים, כל הנתיבים הלאומיים והאזוריים העיקריים, רוב חופי הים והנהרות. נכון לשנת 2020, היא מפעילת הסלולר הגדולה ביותר ואחת מספקיות האינטרנט הגדולות ביותר של גישה בפס רחב (שירות "אינטרנט ביתי") באוקראינה, ומשרתת כ-26 מיליון לקוחות ניידים ויותר ממיליון לקוחות אינטרנט בפס רחב קבוע (שירות "אינטרנט ביתי"). בבעלות החברה חמישה קודי רשת: 67, 68, 96, 97, 98.
קייבסטאר יצרה את תשתית התקשורת הגדולה ביותר באוקראינה - כמעט 40,000 תחנות בסיס. החברה משתמשת ברשת סיבים אופטיים משלה באורך כולל של 44,000 ק"מ ורוחב פס של יותר מ-380 Gbit/s.
יוליוס (פירושונים)
{{פירושונים| אפיפיורים:
ראו גם
}}
רפי גורן
רפי (רפאל) גורן (6 באוגוסט 1931 – 2 באוקטובר 2022) היה אגרונום ובוטנאי ישראלי, פרופסור אמריטוס בפקולטה לחקלאות, מזון וסביבה ע"ש רוברט ה. סמית של האוניברסיטה העברית. כיהן כדיקן הפקולטה בשנים 1983–1986.
חייו המוקדמים
רפי גורן נולד בתל אביב בשם רפאל יהושע גורביץ'. שמו האמצעי ניתן לו לזכר דודו שנרצח במהפכה הבולשביקית בבלארוס. בצעירותו עברת את שמו לגורן כחלק מהמדיניות שנהגה ביישוב. אביו, יוסף גורביץ', עלה לארץ מבלארוס בשנת 1921 והיה לצ'לן בקולנוע האילם וחבר במועדון האספרנטו ביפו.
אמו, דבורה לבית קרמר, הגיעה לארץ ישראל מהמבורג שבגרמניה בשנות ה-20 והייתה לספרית הנשים הראשונה בתל אביב. בילדותו עבר בין מספר מוסדות חינוכיים ובתי ספר. את חלק משנות התיכון עשה בבית הספר למקצועות המלאכה ע"ש לודוויג טיץ ביגור.
ב-1946 גויס להגנה ובינואר 1948 – לפלמ"ח, שם שובץ לשמש כקשרו של יגאל ידין וכרץ האישי שלו. ביוני 1948 התגייס לצה"ל, בעיצומה של מלחמת העצמאות. סיים קורס מ"כים וקורס קצינים, היה מדריך בקורס קצינים בשנת 1951, תחת פיקודו של יששכר שדמי, ושירת כארבע שנים בשירות קבע.
במהלך שירותו בפיקוד הגדנ"ע, היה בין מקימי קיבוץ באר אורה שבערבה תחת פיקודו של עקיבא עצמון, והשלים בהצלחה את בחינות הבגרות. לאחר שחרורו מצה"ל ב-1954 החל ללמוד בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית, שם עשה את כל תאריו.
באקדמיה
את לימודי התואר השלישי בהורטיקולטורה ביצע בהנחיית פרופ' שאול (פאולו) מונסליזה. עבודת הדוקטורט שלו, שהוגשה בשנת 1963, נשאה את הכותרת "התפתחות פרי השמוטי וקשריה לתכולת הביופלבונואידים". לאחר מכן יצא לארצות הברית ושהה כעמית בתר-דוקטורט באוניברסיטת ייל בהנחיית פרופ' ארתור גולסטון.
בשנת 1966 שב לישראל והצטרף לסגל הפקולטה לחקלאות בדרגת מרצה במחלקה להדרים, בראשות פרופ' מונסליזה. ב-1969 קודם לדרגת מרצה בכיר, ב-1974 היה לפרופסור חבר, וב-1978 לפרופסור מן המניין. ב-1983 נבחר כדיקן הפקולטה לחקלאות, וכיהן בתפקיד זה כשלוש שנים.
הוא מילא תפקידים נוספים באוניברסיטה העברית: ראש החוג למטעים וצמחי נוי, מייסד המרכז האור-קולי והמרכז למחקר בהורטיקולטורה ע"ש קנדי לי, מייסד בית הספר לווטרינריה, ראש המרכז והמחלקה למטעים וצמחי נוי, יו"ר ועדת ההוראה של הפקולטה לחקלאות, מייסד היחידה ללימודי חוץ בפקולטה לחקלאות, ויו"ר הוועד המנהל של מרכז בובר ללימודי חוץ שמוזג לימים לתוך מכון מגיד ללימודי המשך וחינוך מבוגרים.
במהלך השנים כיהן כפרופסור אורח באוניברסיטת המדינה של מישיגן, אוניברסיטת ייל, אוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית, אוניברסיטת קליפורניה בדייוויס, ובתחנת המחקר של משרד החקלאות האמריקאי במרילנד.
פעילותו הציבורית
כמו כן, פעל בוועדות למחקר של משרד החקלאות והיה פעיל בקידום תוכניות לימודים לחקלאות במשרד החינוך. בשנים 2004–2005 שימש כיו"ר ועדת ההיגוי לאיחוד המכללות בקמפוס אחוה.
בנוסף לפעילותו האקדמית, השתחרר ממילואים בדרגת סא"ל כמפקד גדוד מרחב איילון בפיקוד העורף, כמו כן, היה פעיל וחבר מזכירות בעמותה למען המבוגר (על"ה) בעיר רחובות. כיהן בהנהלות ובאגודות ידידים של גופים בתחום הבריאות, המוזיקה, השלום והביטחון. במסגרת פעילותו המוזיקלית, היה חבר בוועד המנהל של מקהלת גארי ברתיני, ניגן בפסנתר ולמד מוזיקה באוניברסיטה הפתוחה.
לאחר פרישתו
בשנת 2000 יצא לגמלאות אך המשיך לעסוק במחקר כמעט עד שנתו האחרונה והיה לממציא עם שותפיו למחקר: פרופ' עקיבא אפלבאום, פרופ' אליעזר גולדשמידט, ד"ר משה הוברמן, פרופ' יוסף ריוב ופרופ' אדוארד ס' סיסלר. הם פיתחו חומר שבאפשרותו להגדיל את יבולי החיטה, להאריך את חיי המדף של פירות ואת חיי האגרטל של פרחים. החומר טרם עבר תהליך גמלון תעשייתי אך פעילותו הוכחה בניסויים במעבדה.
התגורר ברחובות, ונקבר בבית העלמין גורודיסקי בעיר.
מחקר
את חייו המדעיים הקדיש גורן למחקר והוראה בפקולטה לחקלאות, בתחום ההדרים ובתחומים הקשורים לפיזיולוגיה, ביוכימיה וביולוגיה מולקולרית – כל אלה בהקשר לגדילה, לפריחה ולהתפתחות פרי.
חקר היבטים שונים של בעיות הקשורות לבקרה של הביו-סינתזה ומטבוליזם של הורמונים צמחיים, במיוחד בנושא הנשירה ובקרתה. בהמשך פנה למחקר ביוכימי-מולקולרי הקשור לאיכות הפנימית של פרי ההדר, תוך התייחסות ייחודית למטבוליזם הפחמימות בפרי – עד לרמה הגנטית.
בהמשך, מחקרו עסק בפעולתו של אתילן בצמחים, בבחינת יעילותם של חוסמי אתילן בדחיית הזדקנות של צמחים, וכן בהארכת חיי המדף של פירות ופרחים. במהלך עבודתו המחקרית, פרסם למעלה מ-200 מאמרים בעיתונות המדעית הבינלאומית, כ-30 מאמרים בספרות המקצועית בישראל, וערך 4 ספרים שכינסו אסופות של הרצאות שניתנו בכינוסים מדעיים בינלאומיים.
היה חבר בשורה של אגודות מקצועיות בישראל ובעולם בתחומי הבוטניקה, ביולוגיה ופיזיולוגיה של הצמח, הורטיקולטורה וחקר פירות ההדר. הוא היה בעל שם עולמי בתחומו, הנחה תלמידים רבים לתארים מתקדמים, לימד קורסים מתקדמים, הוזמן להרצות בכנסים בינלאומיים וזכה בפרסים ובהוקרה בינלאומית על עבודתו.
חיים אישיים
היה נשוי לנורית גורן, עורכת לשונית ומתרגמת (נפטרה ב-1992), בתם של קלרה (לבית אובשני) ופנחס כחולי, שהיו בעלי חנות הספרים הראשונה בתל אביב.
הותיר שלושה ילדים, שמונה נכדים ובת זוג. בתו הבכורה, ד"ר סמדר ברסלר, היא אסטרופיזיקאית, שותפה מייסדת בחברת עורכי הפטנטים ד"ר איל ברסלר ושות'; בתו האמצעית, ד"ר איריס גורן דגן, היא רופאה העוסקת באינפורמטיקה רפואית ולשעבר שחקנית כדורסל בליגה הבכירה ובנבחרת ישראל; בנו ד"ר נמרוד גורן הוא מייסד מכון מיתווים ונשיאו, ומייסד-שותף של Diplomeds – המועצה לדיפלומטיה ים-תיכונית. בת זוגו, ד"ר הדרה כהן, היא גמלאית של המחלקה לחינוך בפקולטה לחקלאות.
דודו היה השחקן משה הלוי, שנמנה עם מקימי תיאטרון האהל, ובת-דודתו הייתה השחקנית אהלה הלוי. גיסו הוא צלם הקולנוע חנניה בר.
סטאר 1142
סטאר 1142 (בפולנית: Star 1142) היא משאית, בעלת הנעה 4x2, אשר יוצרה על ידי יצרנית כלי הרכב הפולנית "Fabryka Samochodów Ciężarowych "Star בין השנים 1986–2000.
דגמי "סטאר 1142" בשרות הצבא הפולני, ובשרות מכבי אש, הפולני כבאיות.
בקבינה - 3 מקומות ישיבה (כולל נהג).
סהרה (סרט)
סהרה (בצרפתית: Sahara) הוא סרט הרפתקאות מונפש תלת־ממדי צרפתי-קנדי משנת 2017 בבימויו של פייר קורה. הופק על ידי סרטי מנדרין ו-StudioCanal.
עמלנות
עמלנות היא מלאכת יד הנעזרת בחומר גלם לעשייה יצרנית. לרב משתמשים בחומרי גלם פשוטים ונפוצים כמו חבלים או שיירי פסולת על מנת לחנך לשמירת איכות הסביבה ולהדגים את חשיבות המיחזור.
סהרה (סרט)
עלילה
סיפורו של עג'ר, נחש צעיר ארסי, נלעג על ידי עמיתיו כי הוא עדיין לא עשה את הצעד הראשון שלו עם אווה, נסיכה מרדנית של נווה המדבר שרוצה להימלט כדי להינשא נישואים מסודרים.
עמלנות
כמו כל פעולה משותפת, גם עמלנות מסייעת בפיתוח הרגלים החברתיים-חינוכיים. תכונה נוספת הבאה לידי ביטוי בעמלנות היא היצירתיות, החניך מקבל את הבסיס ובעזרת הדמיון יוצר דברים חדשים ומקוריים משלו.
בתנועת הצופים העמלנות היא אחת מתוך חמשת עקרונות הצופיות, והיא נלמדת כמיומנות לכל דבר.
פינחס בן שמואל מכפר חבתא
פינחס בן שמואל מכפר חבתא (או "חפתא", או Aphthia) היה הכהן הגדול האחרון שכיהן בבית המקדש השני לפני חורבנו.
מסופר כי פינחס היה איכר עני ובור, וכי לאחר פרוץ המרד הגדול בשנת 67 מינו אותו הקנאים למשרת הכהן הגדול על פי גורל, במקומו של הכהן הגדול מתתיהו בן תאופילוס.
במלחמת היהודים
כך מספר יוסף בן מתתיהו:
יש סוברים כי הוא היה מבני משמרת יקים והגרסה במלחמות צריכה להיות "יקים" ולא "יכין".
בדברי חז"ל
התוספתא מתייחסת למעשה מהיבט אחר. על פי ההלכה על הכהן הגדול להיות עשיר מכל אחיו הכהנים, ובמידה ואיננו עשיר, על הכהנים להעשירו קודם למינויו. פינחס איש חבתא היה עני, ואחיו הכהנים העשירוהו:
אך בדור שלאחר החורבן נמצאו מערערים על המעשה, שכיכול התמנה אדם פשוט, עני, וחסר יחוס לתפקיד הכהונה הגדולה. וכך התווכח רבי חנניה, בנו של הנשיא רבן גמליאל עם המספר בתוספתא, בטענה שהסיפור איננו מדויק, וכי פינחס היה ממשפחת הנשיא:
מינויו של פינחס קומם את מרבית תושבי העיר ובראשם חנן בן חנן, שהיה בעבר הכהן הגדול בעצמו. בעוד הקנאים מסתגרים בהר הבית הקהיל חנן, ביחד עם מנהיגי הציבור היהודי ובראשם רבן שמעון בן גמליאל הזקן, את העם, ודרש את סילוק הקנאים מהעיר. במקום פרצה מהומה, והקנאים התבצרו בהר הבית והזעיקו את בעלי בריתם האדומים. כעשרים אלף אדומים עלו אל העיר וחברו לקנאים. בטבח שערכו במתונים נרצחו למעלה משנים עשר אלף איש, ובראשם הכהן הגדול חנן בן חנן. מעשה זה היה נקודת המפנה בתולדות המרד הגדול, בה ניצחו הקנאים את המתונים ששאפו לשלום עם הרומאים.
סופו של פינחס בן שמואל אינו ידוע, ומשערים כי נספה במהלך המלחמה או החורבן.
שומר ראש במבצע
שומר ראש במבצע (באנגלית: Drillbit Taylor) הוא סרט קומדיית התבגרות אמריקאי משנת 2008 שבוים על ידי סטיבן בריל, הופק בידי סוזן ארנולד, דונה רות' וג'אד אפאטאו עם תסריט מאת כריסטופר בראון וסת' רוגן המבוסס על סיפור מקורי מאת ג'ון יוז (עבודת הסרט האחרונה שלו לפני מותו ב-2009). הסרט עוקב אחרי שלושה נערים מתבגרים ששוכרים שומר ראש במטרה להתגונן מפני בריונים.
עלילה
ביום הראשון של התיכון, וייד וראיין עדים להתקפה של שני בריונים, פילקינס ורוני, שתוקפים את אמיט ודוחפים אותו לתוך הלוקר שלו. וייד מנסה למנוע מהשניים להמשיך לתקוף את אמיט ומתערב, אך בסופו של דבר פיליקנס ורוני עוברים לתקוף את וייד וראיין. לאחר מכן, אמיט מתיידד עם וייד, אך מתקשה להסתדר עם ראיין.
בעקבות כך, השלושה מפרסמים מודעה באינטרנט על כך שהם מחפשים שומר ראש, ולאחר שנפגשו עם כמה יוצאי צבא ומאבטחים בכירים, הם בוחרים לבסוף בדרילביט טיילור, היחיד שעמד בתקציב שלהם.
דרילביט מתיימר להיות מומחה לחימה מוסמך, אך בפועל מדובר בקבצן חסר בית שמתכנן לשדוד אותם ולהשתמש בכסף בקניית כרטיס טיסה לקנדה. דרילביט מנסה לגרום לבנים לא לחתור לאלימות ולנסות למצוא כמה תחומי עניין משותפים, ראיין מאתגר את פילקינס לבאטל ראפ אך נסחף ומשפיל אותו, ובסופו של דבר וייד חוטף אגרוף לאחר שהוא מתעמת עם פילקינס, תוך כדי שהוא מתנסה באחת הטקטיקות שדרילביט הציע לו. הבנים כועסים על כך שמה שדרילביט מלמד אותם לא מסייע להם באמת, לכן דרילביט מחליט לעבור להיות קרוב יותר אליהם ולהסתנן לבית הספר שלהם כמורה מחליף. בחדר מורים הוא פוגש מורה בשם ליסה, והשניים מתחילים קשר רומנטי.
בנסיעה בבית ספר, רוני ואמו מבחינים בדרילביט מתקלח על החוף ואמו מסבירה לו מי הוא באמת. רוני מספר את זה לפילקינס והאחרון מכה את דרילביט בבית ספר. מאוחר יותר, בביתו של וייד, חבריו ההומלסים של דרילביט שודדים את ביתו של וייד, ודרילביט נאלץ להתוודות מי הוא באמת, ומספר ששמו האמיתי הוא בוב. הבנים מפטרים את דרילביט. דרילביט מצליח להחזיר את הציוד הגנוב מאוחר יותר, לפני שאמא של וייד ושאר המשפחה יחזרו. הבנים ופילקינס נמצאים בפגישה אצל מנהל בית הספר בנוכחות ההורים של שלושת הבנים, פילקינס מצליח להעמיד פנים והוא יוצא ללא פגע או עונש. לאחר מכן, פיליקנס מעליב את ברוק, בחורה שוייד מאוהב בה, ובתגובה וייד מאתגר את פילקינס לקרב. אמיט לא מסכים לעזור לראיין ולוייד לאחר שהראשון מעליב אותו.
וייד וראיין מתאמנים לקראת הקרב שלהם נגד פילקינס. הם מגיעים למסיבה בביתו ובהתחלה מפילים אותו, אך הוא מתגבר עליהם. הקרב שהחל ברחבי הבית, התגלגל לחצר. אמיט חוזר במפתיע וכמעט ומצליח להכניע את דרילביט, אך רוני מתערב ומכניע אותו. דרילביט מופיע במפתיע ופילקינס מכה אותו, דרילביט מסרב להגיב כי הוא חושב שפילקינס קטין. אך אז מתברר שזה לא כך, ודרילביט מכניע את פילקינס בקלות ובמהירות. פילקינס מתאושש מהמכות שחטף מדרילביט, וכשהוא מתעורר הוא משליך חרב סמוראי על וייד וראיין, אך דרילביט תופס את החרב אך מאבד חלק מהזרת שלו תוך כדי כך.
פילקינס נשלח חזרה להוריו שגרים בהונג קונג. וייד אוזר אומץ ומזמין את ברוק לצאת איתו, וראיין מקבל את אמיט כידיד. דרילביט נשלח לכלא אך משוחרר אחרי שלושה שבועות מתאחד עם ליסה והבנים.
בסצנה שאחרי הכתובית שואל דרליביט (שכעת הוא אח בבית ספר) ילד עם אף מדמם אם הוא זקוק לשומר ראש.
דמויות
בנוסף, ישנם הופעות קמע הכוללות את הסטנדאפיסטים קווין הארט וליסה למפנלי, במאי הסרט, סטיבן בריל, וה"מועמדים לשומרי ראש" הכוללים את מומחה לאמנויות לחימה של צבא הגנה לישראל ואלוף המשקל הכבד של ישראל, אמיר פרץ, אלוף ה-UFC במשקל קל כבד, צ'אק לידל, ואדם בולדווין, שנותן מחווה מזלזלת לעלילת סרטו "שומר הראש שלי" משנת 1980.
קבדרצי
קָבָדַרְצִי היא עיר במרכז מקדוניה הצפונית ומרכז תעשיית היין במדינה. העיר נמצאת 80 קילומטרים מדרום לבירה סקופיה, 40 קילומטרים מוולס וכ-80 קילומטרים מצפון לגבול עם יוון.
העיר ממוקמת ב"אזור טיקבש" (Tikveš) ומהווה מרכז אזורי לכפרים בסביבותיה. היא שוכנת בלב ארץ היין של מקדוניה הצפונית, ופועל בה היקב הגדול ביותר בדרום מזרח אירופה, והוא קרוי על שמו של "מישור טיקבש". ליד העיר נמצא "אגם טיקבש", שהוא האגם המלאכותי הגדול ביותר במקדוניה הצפונית.
יין
המסורת של ייצור יין ענבים הגדלים באזור טיקבש תחילתה בתקופה הרומית, ואולי אף קודם לכן. התעשייה שגשגה במהלך ימי הביניים, וכפי שהיה מקובל באותה תקופה בכל רחבי אירופה, היין מיוצר במנזרים. אזור טיקבש נהנה מתנאים ייחודיים: ממיזוג אקלים ים תיכוני מדרום ואקלים יבשתי מצפון ומסגולות קרקע סחף המתאימות לגידול גפנים.
בשבוע הראשון של חודש ספטמבר בכל שנה מתקיים באזור פסטיבל בציר-ענבים שנקרא "טיקבשקי גרוזדובר" (במקדונית: Тиквешки гроздобер). הפסטיבל מתקיים במשך כמה ימים לציון תחילת בציר הענבים וייצור היין באזור טיקבש. ביקב המקומי קיים מרכז מבקרים שבו מציעים סיורים במטעי הגפנים והכרת תהליך של עיבוד הענבים ליין.
סמל העיר מורכב מאשכול של 6 עיגולים לבנים ואדומים הממחישים את שייכות הענבים לאזור.
אקלים
הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 13.5oc, קיץ חם ויבש והחורף מושלג.
יהודים
באתר עתיקות העיר ההיסטורית סטובי (Stobi) הסמוכה נמצאו שרידי בית כנסת מהתקופות הרומית והביזנטית המצביעים על קיום קהילה יהודית במקום. העדות העיקרית היא כתובת ביוונית המציינת את "אב בית הכנסת". בית הכנסת נהרס במאה ה-4 ועליו נבנתה בזיליקה נוצרית.
דמוגרפיה
במפקד אוכלוסין שנערך בשנת 2002 נמצא כי בקבדרצי חיים 38,741 תושבים. ההרכב האתני של האוכלוסייה בעיר הוא:
קפיטניה
קפיטניה (בפורטוגזית: Capitania; בספרדית: Capitanía-general) היא יחידה מנהלתית היסטורית שהייתה בשימוש באימפריות הספרדית והפורטוגזית באדמות שהיו נתונות לשלטונן הקולוניאלי.
קפיטניות באימפריה הפורטוגלית
הקפיטניות באימפריה הפורטוגלית נמסרו לבעלותם ולניהולם של אצילים האמונים על הכתר הפורטוגזי, להם ולבניהם אחריהם. אציל שנמסרה לידיו קפיטניה זכה עמה גם לתואר קפיטאו-מור (פורטוגזית: Capitão-Mor, קפיטן-ראשי) או Donatário - מי שנהנה ממתנת המלך. בתחומי הקפיטניה אחזו הקפיטנים בסמכויות אבסולוטיות, ברוח הפיאודליזם. על אדמתו, היה הקפיטן שני רק למלך פורטוגל. מכיוון שקפיטניות אלו נמסרו בהורשה, הן נקראו גם 'קפיטניה ניתנת להורשה' (פורטוגזית: Capitania hereditária).
הקפיטניות הראשונות חולקו על ידי הכתר הפורטוגזי באיי האוקיינוס האטלנטי שנכבשו על ידי האימפריה - איי מדירה, האיים האזוריים וכף ורדה, ובשטחיה במערב אפריקה. ואולם, לאחר גילוי ברזיל, או כפי שנקראה בתחילה טרה דה סנטה קרוז, חולקו בה הקפיטניות החשובות והגדולות ביותר. הקפיטניות במושבה החדשה שורטטו בשנות השלושים של המאה ה-16 כרצועות מקבילות לקו המשווה, אחדות צרות יותר ואחרות פחות. כל קפיטניה השתרעה על שטח עצום, מן החוף האטלנטי מערבה, עד לקו שהותווה בחוזה טורדסיאס.
כישלון מרבית הקפיטניות
פורטוגל ציפתה כי הענקת הקפיטניות לאצילים שיוכלו גם להורישן לבניהם תביא לפיתוח האזורים החדשים. ואולם, מרבית הקפיטנים לא ביקרו מעולם באדמותיהם, והעדיפו את השהות בליסבון הנוחה והמוכרת על פני הפלגה ארוכה ומסוכנת באוקיינוס האטלנטי אל עבר ארץ פראית ולא נודעת. למעשה, רק בשתי קפיטניות נעשו מאמצי פיתוח שנשאו פרי: האחת היא הקפיטניה של פרנמבוקו. הייתה זו הקפיטניה הגדולה ביותר, וחלקה המזרחי והמיושב שכן בשטח שבו שוכנות כיום המדינות פרנמבוקו ואלגואס. היא הוענקה לקפיטן שלה, דוארטה קואליו פריירה, כאות הערכה על השירות שנתן לכתר הפורטוגזי בהודו, ושגשגה הודות לעבודתם המפרכת של המוני העבדים שהובאו ממערב אפריקה אל מטעי קנה הסוכר. הקפיטניה יצרה את הבסיס ליחידת מלכויות המשנה של גראו-פארה (Grão-Pará). השנייה היא הקפיטניה של סאו ויסנטה. אמנם, הקפיטן שלה, מרטים אפונסו דה סוזה, לא שהה בה זמן ארוך, ושב למסעותיו עד מהרה. ואולם, הצלחתה נובעת מכך שמשכה אליה את ראשוני הבנדיראנטס. קפיטניה זו הפכה לחלק ממדינת ברזיל, שהייתה יחידה מנהלית קולוניאלית, ובהמשך - למחוז סאו פאולו.
רשימת הקפיטניות
הטריטוריה חולקה מצפון לדרום, כששמן של רבות מן הקפיטניות התגלגל לשמותיהן של מדינות המחוז של ברזיל המודרנית, אך החפיפה בין גבולות הקפיטניה לבין גבולות המדינה הנושאת את שמה רחוקה מלהיות מלאה. הקפיטניות, כאמור, השתרעו מן האוקיינוס עד למרכז היבשת, על פני שטחים המהווים כיום מספר מדינות מחוז, ועל פי הסדר הבא, מצפון לדרום:
קפיטניות באימפריה הספרדית
באימפריה הספרדית היו הקפיטניות חלוקות משנה של מלכויות המשנה ביבשת אמריקה ובפיליפינים, אשר יוסדו באזורים שהיו תחת איום צבאי של פלישה זרה או התקפות אינדיאנים. בראש כל קפיטניה עמד קפיטן חנראל (Capitán General) שהיה קצין צבאי בעל סמכויות אזרחיות מלאות. חלק מהקפיטניות, כגון אלו של ונצואלה, גואטמלה וצ'ילה, הופרדו לחלוטים ממלכויות המשנה להן היו כפופות והפכו עצמאיות מבחינה מנהלתית.
אף על פי שהקפיטנים-חנראל היו כפופים למלכי המשנה, בפועל הם היו עצמאיים הודות לתפקידיהם הצבאיים והמרחק היחסי מבירות מלכויות המשנה. במקום זאת היה להם לרוב קשר ישיר עם מועצת האינדיאס ועם המלך בספרד.
הפשע המושלם (שיר)
הפשע המושלם הוא שיר של המוזיקאי הישראלי סטטיק ביחד עם הזמרת הישראלית עדן בן זקן, אשר יצא לאור ב-22 בפברואר 2023, כחלק מאלבום הבכורה של סטטיק, "לירז". השיר נכתב על ידי רוסו ובן זקן ביחד עם רון ביטון, ג'ורדי, דור גל, איתי שמעוני, הצמד Triangle והזמרת אודיה והופק על ידי ג'ורדי ו-Triangle.
רקע וכתיבה
השיר נחשף לראשונה בנובמבר 2022, כדואט בין סטטיק לזמרת אודיה. באותו החודש, פורסם כי הדואט נגנז עקב חוסר שביעות רצון של מנהליה של אודיה מהשיר. בדצמבר 2022 פורסם כי לבסוף, הוחלפה אודיה בבן זקן. גרסתה של אודיה הודלפה ב-14 בפברואר 2023, כשבוע לפני צאת האלבום. זה שיתוף הפעולה השני של סטטיק ובן זקן, לאחר השיר "יאסו" של הצמד סטטיק ובן-אל תבורי, בו השתתפה בן זקן לצד סטפן לגר.
הצלחה מסחרית
השיר היה לאחד הבולטים משירי האלבום "לירז" בשירותי הסטרימינג. השיר הגיע בשיאו הגיע למקום ה-25 במצעד השבועי הישראלי של ספוטיפיי בשבוע שלאחר צאת האלבום, והיה לשיר השלישי המצליח ביותר מהאלבום. בנוסף, נכנס השיר למקום העשירי במצעד "העשירייה" של כאן גימל, כשבמקביל, השיר "לירז" מאותו האלבום במקום החמישי.
ברנדון לי
ברנדון ברוס לי (באנגלית: Brandon Bruce Lee; 1 בפברואר 1965 - 31 במרץ 1993) היה בנו של ברוס לי, שחקן ואמן אמנויות לחימה. גילם את דמותו של אריק דרייבן בסרט הקולנוע המבוסס על סדרת חוברות הקומיקס "העורב", ונהרג כתוצאה מתאונת ירי במהלך הצילומים לסרט.
ביוגרפיה
בגיל 8 לאחר שאביו מת בפתאומיות משבץ מוחי, הוא עבר יחד עם אמו ואחותו חזרה לארצות הברית. הוא היה ילד פרוע, סולק פעמיים מבית הספר וגורש מבית ספר פרטי Chadwick רק כמה חודשים לפני סיום הלימודים וקבלת תעודת בוגר. לאחר שסוף סוף קיבל דיפלומה מתיכון Miraleste, התחיל ללמוד דרמה במכללת אמרסון ונסע לניו יורק לשיעורי משחק פרטיים במכון לי סטרסברג.
ב-1985, לאחר ששיחק בתיאטרון ניו יורק, עבר להוליווד. שם הוא עבד כקורא תסריטים (Script reader) לפני שקיבל את התפקיד בסרט טלוויזיוני "קונג-פו: הסרט" (שיצא ב-1987) עם דייוויד קאראדין. לאחר מכן חזר לי להונג קונג כדי להופיע בסרט קנטונזי- Legacy of Rage (במקור נקרא Long zai jiang hu) שיצא לאקרנים ב-1987. ב-1989 שיחק ב"משימת לייזר", ב-1991 שיחק ב"צמד לעניין" לצידו של דולף לונדגרן, וב-1992 שיחק בסרט "במהירות האש". לאחר מכן שיחק בסרט "אש מתמדת" אשר הפליא בשל רצף אמנויות הלחימה הבלתי פוסקות אשר לי ביים בעצמו.
ברנדון ברוס לי מת ב-31 במרץ 1993 בגיל 28, 17 ימים לפני חתונתו המתוכננת עם חברתו אלייזה.
בסופו של דבר, הסרט "העורב" יצא ב-1994 והוקדש ללי וחברתו אלייזה.
המנון בנגלדש
אָמָר שונאר באנגלה (בנגלה המוזהבת שלי) הוא ההמנון הלאומי של בנגלדש. השיר נכתב והולחן על ידי רבינדרנת טאגור. השיר נכתב בשנת 1906 במהלך החלוקה של בנגאל בשנת 1905 - כאשר חבל בנגאל (בנגלה) חולקה לשני חלקים על ידי הממשלה הבריטית בהתבסס על דת. שיר זה, יחד עם קומץ נוספים, נכתב כדי לעורר מחדש את רוח האחדות של בנגלה.
מילים
הצירוף "בנגלה המוזהבת" מביע את יוקרתה של ארץ הבנגל או מציין את צבע שדות האורז לפני הקציר.
מיתוג ריח
לוגו ריח
לוגו הריח הוא אחד הכלים המשמשים למיתוג ריח. לוגו ריח (הידוע גם כ"חתימת ריח מותגית") הוא ניחוח ייחודי הנבנה עבור כל מותג באופן ספציפי. תהליך בניית לוגו הריח מצריך הבנה עמוקה בהשפעות הסביבה על התנהגות צרכנית, שכן בחירת ניחוח שאינו מתאים למותג ולמסריו עלול לא להשיג את המטרות, ואפילו לגרום לדחייה רגשית. בבחירת הניחוח המתאים נלקחים בחשבון מרכיבים רבים ביניהם ערכי הליבה של המותג, מסריו ארוכי הטווח, ניתוח דמוגרפי של קהל היעד ועוד. לוגו ריח אפקטיבי בנוי בצורה כזו שיישאר חקוק בזיכרון הצרכנים כסימן היכר נוסף של המותג.
לוגו ריח- תרגום מסרי המותג, ערכיו, האג'נדה החברתית שלו וכדומה לכדי ניחוח.
חתימת ריח- "שינוי" ואדפטציה של לוגו הריח על מנת שיתיאמו למוצרים שונים מבחינה כימית, תקנים בינלאומיים ועל מנת שיריחו בצורה שונה אך עדיין יכילו את "ריחות הבסיס" של המותג. לא סתם לקוחות אומרות " זה מריח שנל" שכן מותגים כמו שנל ועוד דואגים להכניס אלמנטים ספציפיים למוצרי הקוסמטיקה והבישום שלהם.
יישום מיתוג הריח
בשנים האחרונות, בד בבד עם ההתקדמות הטכנולוגית, פותחו דרכים רבות ומגוונות להפצת לוגו הריח. למעשה, כיום ניתן להפיץ את לוגו הריח בכל מקום בו קיימת נוכחות מותגית: בחלל הקמעונאי, בהפקות דפוס, בפרסום בסוגי מדיה רבים, באירועי קידום מכירות, חסות וכיוצא בזה.
יצחק אייזיק שר
הרב חיים יצחק אייזיק שר (תרל"ה, 1875, הלוסק − י' בשבט תשי"ב, 6 בפברואר 1952, בני ברק) היה ראש ישיבת סלובודקה בליטא ולאחר מכן בארץ ישראל. איש תנועת המוסר.
ביוגרפיה
בצעירותו למד אצל הרב ברוך בר ליבוביץ' בהלוסק, ובהמשך בישיבת וולוז'ין. בביקור בסלוצק נפגש עם הרב נתן צבי פינקל שכונה "הסבא מסלובודקה" ושיטתו המוסרית מצאה חן בעיניו ועבר ללמוד בישיבת סלובודקה, שם נישא לבתו של ראש הישיבה, הסבא. לאחר נישואיו התגורר בקלם לצד חותנו. לאחר מספר שנים עבר למיר שם למד בישיבה לצד גיסו הרב אליעזר יהודה פינקל. בשנת תרס"ט 1909 החל הרב שר לכהן כר"מ בישיבה ("ראש ישיבה שני" לאחר הרב משה מרדכי אפשטיין) ובנוסף החל למסור שיחות מוסר. במלחמת העולם הראשונה נדד עם הישיבה למינסק וקרמנצ'וג וחזר איתה לסלובודקה בשנת תר"פ. בשנת תרפ"א (1921) מונה לעמוד בראשות הכולל שפעל בישיבה, ובשנת תרפ"ה (1925), לאחר עליית ראשי הישיבה לארץ ישראל, הפך לראש הישיבה ומנהל הישיבה לצד הרב אברהם גרודזינסקי, המנהל הרוחני של הישיבה. בשנת תרצ"א (1931) ביקר בארצות הברית ויזם את הקמת "הסתדרות תלמידי סלבודקה בארצות הברית ובקנדה".
בפרוץ מלחמת העולם השנייה שהה לצורכי מרפא בשווייץ וכך ניצל. בשנת תש"א (1941), לאחר קשיים רבים, עלה לארץ ישראל והקים כולל אברכים בירושלים. בתקופה זו מסר ים לקבוצת בחורים מישיבת חברון. באייר תש"ז (1947) הקים יחד עם חתנו הרב מרדכי שולמן ובסיוע אוהדי ישיבת סלבודקה בישראל ובארצות הברית את ישיבת סלבודקה בבני ברק, שבה כיהן כראש ישיבה עד פטירתו בשנת תשי"ב.
הרב שר קבור בבית הקברות שומרי שבת בבני ברק. על שמו רחוב בגבעת רוקח בבני ברק בסמוך לבניין הישיבה.
משפחתו
אביו, הרב יוסף שר, נישא בזיווג שני לטויבע לויטן, אחותם של הרבנים בן ציון לויטן ואשר ניסן לויטן ושל בת שבע שך, אמו של הרב אלעזר מנחם מן שך. מנישואים אלו נולדה בת אחת, חיה עלקא רבקה, שנישאה לרב משה טיקוצ'ינסקי, לימים משגיח בישיבת סלבודקה שהוקמה מחדש בישראל.
בתו הרבנית חיה מרים נישאה לרב מרדכי שולמן ששימש ר"מ בישיבה בליטא, ואחר כך בישיבה בבני-ברק. לאחר פטירת הרב שר נתמנה הרב שולמן לראש הישיבה.
בנו יוסף הוציא לאור את הקובץ "כנסת ישראל" שעל ידי ישיבת סלבודקה. נהרג בגטו קובנה. חתנו הוא הרב דב לנדו.
הגותו
הרב שר המשיך את שיטת "גדלות האדם" של סלבודקה. הוא היה הראשון בישיבת סלבודקה שלצד תפקידו כר"מ ושיעורי הגמרא שלימד מסר גם שיחות מוסריות. הוא נהג לפרש את הדמויות המופיעות בתורה כאישים רוחניים מאוד הרחוקים באופן מהותי מבני האדם כיום. לדבריו, הלומד כיום יתקשה להבין גם את הדמויות ה"רעות" שבתורה, כדוגמת עשיו או לבן הארמי, שלא דמו לדמויות שליליות המוכרות לנו אלא היו אנשים גדולים שחלו פגמים דקים במעשיהם.
לגעת בקטיפה
עלילת הספר
העלילה מתרחשת בתקופה הוויקטוריאנית ב-1880. ננסי "נאן" אשלי בת ה-18 מתגוררת עם משפחתה בקנט ועוזרת במסעדת צדפות שבבעלות המשפחה. היא מתאהבת בשחקנית קיטי בטלר המציגה הופעת מופע דראג בתיאטרון המקומי. הקשר בין השתים מעמיק לאחר שקיטי מקבלת הצעה להציג בלונדון ומציעה לנאן להצטרף אליה. וולטרס, מנהלה של קיטי מציעה כי נאן תתאים לתפקיד לצידה של קיטי ומצרף את נאן להצגה. במקביל מתפתח רומן בין השתים. לאחר כשישה חודשים, חוזרת נאן לבקר את משפחתה. היא מעניקה להם מתנות יקרות ערך ונתקלת בקבלת פנים צוננת מאחותה, לאחר שגילתה לה את סיפור אהבתה לקיטי. היא חוזרת ללונדון ומגלה כי קיטי מנהלת רומן עם וולטרס.
עיבודים
הספר עובד לסדרה טלוויזיונית שהוקרנה ב-2002 על ידי ה-BBC. ב-2009 הספר עובד להצגת תיאטרון ומוצג עד היום בתיאטרון ברידוול בלונדון.
גן החיות שלנו
גן החיות שלנו (באנגלית: Our Zoo) היא סדרת טלוויזיה בריטית של ערוץ BBC One, ששודרה מ-3 בספטמבר 2014 עד 8 באוקטובר אותה שנה. את הסדרה בת שישה פרקים כתב מאט צ'רמן וביים אנדי דה אמוני. זהו סיפורו של ג'ורג' מוטרסהד, ועל חלומו להקים גן חיות ללא כלובים, על בני משפחתו ועל מאבקם להקים את גן החיות של צ'סטר מול התנגדות תושבי המקום.
הפקה
הסדרה "גן החיות שלנו" הוזמנה על ידי דני כהן ובן סטיבנסון עבור ערוץ BBC One. את הרעיון הציגו אנשי Aenon, חברת ההפקות בניהולו של אדם קמפ, בני חברת ההפקות Big Talk Productions. הצילומים נערכו בליברפול, כמו גם בוולטון הול שבוורינגטון ובאבני הול שבצ'ידל. כשה-BBC הודיע על כך שלא תהיה עונה שנייה לסדרה, הופתעו רבים מחובבי הסדרה. ב-10 בדצמבר 2014 פורסמה עצומת בעיתון צ'סטר כרוניקל בתקווה לחדש את הסדרה. אחרי יום אחד חתמו על העצומה יותר מ-1000 איש. למרות מאמצים אלה הסדרה לא חודשה לעונה נוספת.