cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ממלכת צ'ימור
חקלאות
הצ'ימו השתמשו בבארות שאליהם היו נכנסים, דומות לאלו של הנסקה, כדי לשאוב מים, ומאגרים כדי להכיל את המים מהנהרות. מערכת זו הגדילה את התפוקה של האדמה, מה שהגדיל את עושר צ'ימו, וכנראה תרמה ליצירת מערכת בירוקרטית. הצ'ימו גידלו שעועית, בטטה, פפאיה וכותנה בעזרת המאגרים ומערכת ההשקיה. התמקדות זו בהשקיה בקנה מידה גדול נמשכה עד לתקופת הביניים המאוחרת. בשלב זה, חל מעבר למערכת מתמחה יותר שהתמקדה בייבוא וחלוקה מחדש של משאבים מקהילות לווין. נראה שהייתה רשת מורכבת של אתרים שסיפקו סחורות ושירותים למחיית הצ'ימו. רבים מהאתרים הללו ייצרו סחורות שהצ'ימו לא יכלו לייצר.
אתרים רבים הסתמכו על מקורות מזון מן הים, אך לאחר התפתחות החקלאות, היו אתרים נוספים בפנים הארץ, שבהם היה קשה יותר להשיג מזון מהים. רעיית למות נוצרה כדרך משלימה להשגת בשר, אך בתקופת הביניים המאוחרת ובאופק המאוחר, האתרים בפנים הארץ השתמשו בלמות כמשאב עיקרי, אף על פי שהם שמרו על קשר עם אתרי החוף כדי להשתמש במשאבים ימיים משלימים.
טכנולוגיה
אחת הדוגמאות המוקדמות ביותר לתקשורת מרחוק היא מכשיר של הצ'ימו המורכב משתי דלעות מצופות שרף המחוברות ביניהם בחוט באורך 25 מטרים. נמצאה רק דוגמה אחת, ושום דבר לא ידוע על מקורה או השימוש בה.
ירושה מפוצלת
בבירת צ'ימו, צ'אן צ'אן, הייתה סדרה של מתחמי מגורים מובחרים או סיודאדלס שלא היו בשימוש בו-זמנית, אלא ברצף. הסיבה לכך היא ששליטי צ'ימו תרגלו ירושה מפוצלת, מה שהכתיב כי יורש העצר היה צריך לבנות ארמון משלו. לאחר מותו של שליט, כל הונו של השליט חולק לקרובים רחוקים יותר.
קונכייה
אנשי הצ'ימו העריכו מאוד את הקונכיות של הרכיכות בשל משמעותן הכלכלית והפוליטית כמוצרי מותרות הנסחרים למרחוק, והקונכייה נתפסה לעיתים קרובות כסמל למעמד עילית וכוח אלוהי. תוך שימוש בקונכייה כאמצעי לאמנות ולחפצים שלהם, הצ'ימו השתמשו לעיתים קרובות בקונכיית של שדרנית, סוג של רכיכה ימית דו-קשוותית.
מיני השדרנית הנפוצים ביותר הקיימים בפרו הם Spondylus calcifer Carpenter ו-Spondylus princeps Broderip. לSpondylus calcifer  יש גוונים אדומים ולבנים, המשמשים בעיקר עבור חרוזים וחפצים. בעוד שמין זה שוכן במים רדודים יותר וקל יותר להשיגו, ה-Spondylus princeps, המכונה "הצדפה הקוצנית" בשל הקוצים האופייניים לה, היא בצבע אדום אחיד וניתן לקצור אותו רק על ידי צוללנים מנוסים. לפיכך, קונכייה זו הייתה נחשקת יותר ואנשי צ'ימו סחרו בה.
שימושים וסמליות
לקונכייה של שדרנית היו מגוון רחב של שימושים בתרבות האנדים במגוון צורות, החל מקונכיות שלמות דרך שברים ועד אבקת קונכיות טחונות. חומר זה עובד ליצירת קישוטים מגולפים בצורה מורכבת, כלים וסחורות המיועדות לאצילים ולאלים. שברי צדפים נמצאו כשיבוץ לקישוטי גוף וכחרוזים לתכשיטים. התמונה מימין מציגה צווארון צ'ימו עשוי כותנה, חרוזי קונכייה אדומים של שדרנית וחרוזי אבן שחורים, והתמונה למטה מציגה קלע עשוי קונכייה. הקונכייה, המייצגת עושר וכוח, נטחנה לאבקה ונפרסה לפני מלך צ'ימור על ידי פקיד הקרוי פונגה סיגדה (Fonga Sigde), ויצרה "שטיח אדום" לרגליו של השליט בזמן שצעד. צדפים שימשו גם לקישוט של מבנים מסוימים ומבנים אדריכליים.
חפצים אלה שהתגלו בקברי אצילים, שימשו לעיתים קרובות כמנחות קבורה ומילאו תפקיד בטקסי הקרבה. בשל מקורותיהן הימיים, זכו הקונכיות להערכה על הקשר שלהן לים ותפקידן בטקסי מים ופוריות, ושימשו מנחות בשדות חקלאיים לקידום יבולים בשפע. הצ'ימו גם הניחו צדפים במקורות מים, כמו בארות ומעיינות, כדי להביא גשם לשדותיהם, במיוחד בתקופות בצורת.
המשמעות הסמלית של קונכיית השדרנית קשורה קשר הדוק לתכונות הפיזיקליות ולתכונות הביולוגיות של הצדפה. המורפולוגיה האופיינית לה תרמה לקשר של הקונכייה עם הכוח האלוהי והעולם העל טבעי. הקוצים החיצוניים של השדרנית מעניקים לקונכייה את הקשר שלה לחוזק ולהגנה. בגלל צורתה וצבעה דמוי הדם האדום, הקונכייה מייצגת לעיתים קרובות מוות, הקרבה ושיטות הקזת דם פולחניות, כמו גם חלקי גוף רבייה נשיים. קונכיית השדרנית, הידועה כ"בת הים", נקשרה גם לנשיות, כאשר החד-קשוותיים מגלמים גבריות.
לשדרנית יש איברי חישה מיוחדים, במיוחד עיניים רגישות ופטמות, שתרבויות האנדים שייכו להגנה חושית נוספת. קונכייה, הרגישה לשינויי טמפרטורה במים ומשגשגת במים חמים יותר, נחשבה כבעלת כוחות ניבוי, ומכיוון שדפוסי הנדידה שלה קשורים לתנאי אל ניניו, נוכחותה נתפסה כסימן לאסון.
יתר על כן, השדרנית מפגינה רעילות עונתית, המכונה הרעלת רכיכה משתקת (PSP). פעמיים בשנה מכילה רקמת הרכיכות חומרים רעילים לבני אדם, הנגרמים מאצות רעילות שהרכיכות צורכות. במהלך החודשים הללו, הקונכיות מוצעות לאלי מזג האוויר והפוריות כ"מזון לאלים", שכן חשבו שרק אלים חזקים מספיק כדי לאכול את בשרה של הצדפה. ברמות נסבלות, צריכה אנושית של בשר רעיל זה עלולה לגרום לחולשת שרירים, מצבים משנים נפש ואופוריה, אך במינונים מרוכזים יותר, עלולה להוביל לשיתוק ולמוות. בגלל ההשפעות ההזיות הללו, הייתה השדרנית סמל להתעלות רוחנית ונראתה כגשר בין עולמות פיזיים לעולמות על טבעיים.
צלילה
המשימה הקשה של צלילה לאיסוף קונכיות מוצגת בציורים על חפצים רבים מהאנדים, כגון קערות, קישוטי אוזניים ואריגים. רבים מהציורים הללו דומים: סירה עם מלחים אוחזים בחבלים המחוברים לצוללים במים. משקולות אבן תלויות מהצוללנים בזמן שהם אוספים קונכיות, ותיאורים של שדרניות מדגישים לעיתים קרובות את הקוצים האופייניים להן. התמונה משמאל מציגה קישוט אוזניים של צ'ימו, שעוצב מסגסוגות זהב-נחושת וכסף ומתאר סצנת צלילה עבור קונכייה. המלבן בחצי העליון של קישוט האוזן הוא סירה עם מפרשים גדולים, וציפורים בקצה העליון היצירה. ארבעה צוללנים שוחים מתחת לסירה ונמצאים ליד קונכיות דוקרניות בצורת קליפת ביצה.
קטעים של סיודאדלס, מתחמים גדולים השמורים לעיתים קרובות למלכים ולאליטה, שימשו כשטחי אחסון לקונכיות, והארכיטקטורה והקישוט של מבנים אלה מסמלים את האוצרות מהים. התבליט המכונה Los Buceadores (הצוללנים), תבליט בצ'אן צ'אן בסיודאדלה אולה (Ciudadela Uhle), מציג תמונות של זוג דמויות בסירה, שאחת מהן אוחזת במשוט, וזוג נוסף של צוללני קונכיות מתחת לסירה ומחוברים לחבלים. התבליט כולל גם חצי עיגול דמוי רשת, כמו גם דמויות קוצניות המייצגות קונכיות.
ייצור וסחר
חלק ניכר מהעדויות הקיימות לעיבוד קונכיות בהרי האנדים נובעות מממצאים ארכאולוגיים וטקסטים קולוניאליים. קונכיות של שדרנית מצויות בשפע באתרים ברחבי פרו, הן התגלו באתרי קבורה ובשרידי סדנאות צדפים. רמת האחידות הגבוהה בחפצי קונכייה אלו, בשילוב עם האופי הטכני של עיבוד הקונכיות, מעידים על כך שייצור שדרנית היה מקומי ובוצע על ידי אומנים עצמאיים. אוספים רבים של חפצי שדרנית מכילים חפצים משלבים שונים של ייצור קונכיות: קונכיות שלמות, שברים, חלקים מעובדים ופסולת מעיבוד קונכיות. אף על פי שחוקרים חשפו פסולת קונכיות מעובדות והוכחות רבות לנוכחותן של סדנאות צדפים, הם זיהו ודנו רק במעט מאוד סדנאות קונכיות ספציפיות. בית מלאכה אחד, שמשערים כי הופעל על ידי אנשי צ'ימו, זוהה בטוקומה באזור למבייקה שבפרו על ידי הארכאולוג והחוקר דניאל סנדוויס (Daniel Sandweiss). הוא מתוארך לסביבות 1390–1480 לספירה, בית המלאכה כלל חדרים קטנים שונים והכיל עדויות לייצור חרוזי שדרנית. פסולת קונכיות מכל שלבי הייצור, החל מחתיכות חתוכות ועד חרוזים מוגמרים, יחד עם כלי האבן ששימשו לעבודת הקונכייה, נחפרו מהאתר.
בעוד שמקורות ארכאולוגיים רבים מצביעים על שפע של עיבוד קונכיות, שכן שרידי סדנאות צדפים וחפצים נחשפו בהרחבה בפרו, עדויות מעטות מתעדות את תנועת השדרנית ממקורה באקוודור לבתי מלאכה בצ'אן צ'אן. התיעוד הארכאולוגי מצביע על כך שצ'ימור היה מרכז חשוב לחילופי מסחר, וקונכיות הובאו אליה לעיתים קרובות ממרחק רב ממקורו הגאוגרפי כדי להגיע לאימפריה של צ'ימור. הסחר בשדרנית היה חלק בלתי נפרד מהכוח הפוליטי והכלכלה המתרחבים של הצ'ימו. הקונכייה נתפסה כחומר אקזוטי, והשליטה של ממלכת צ'ימור בסחר החילופין של מוצרי היוקרה המיובאים שימשה אמצעי לשליטה פוליטית, לביסוס ולגיטימציה של שלטון האצילים. בניגוד לאימפריית האינקה, לא ניסתה ממלכת צ'ימור להרחיב את שליטתה על הסחר בשדרנית באמצעות כיבושים של מדינות שכנות, אלא השתמשה בנתיבים הקיימים של המסחר כהצדקה דתית ופיננסית לשלטון.
קיים מידע מועט על האמצעים שבהם בוצעו רכישות וחילופין של שדרנית לאורך נתיבי מסחר, וחוקרים רבים הציעו מודלים שונים לנתיבי הסחר של השדרנית. סביר להניח שהצדפה הימית נסחרה באמצעות סוחרים עצמאיים או סחר למרחקים ארוכים בניהול המדינה, עם תנועה מצפון לדרום של הפריטים. אחד הדיווחים הראשונים על חילופי שדרנית הוא דו"ח שנכתב על ידי המתיישב הספרדי פרנסיסקו חרס (Francisco Xerez), שהיה חבר במשלחת בראשות פרנסיסקו פיסארו, ומתאר רפסודה של מוצרי מותרות, כגון טקסטיל, אזמרגדים וחפצי זהב וכסף, שהיו אמורים להיסחר תמורת קונכיות שדרנית.
חוקרים חלוקים גם באשר לשיטות ההובלה של קונכיות והאם הן הובלו דרך הים או היבשה. ציורים על כלי חרס ותבליטים מהאנדים מתארים שיירות למה הנושאות קונכיות, מה שמספק עדות לכך שהשינוע של הקונכיות היה לפחות בחלקו יבשתי.
אריגים
הצ'ימו קישטו את הבדים שלהם ב (רקמה בחוט זהב), רקמה, בדים כפולים ובדים צבועים. לפעמים הבדים היו מעוטרים בנוצות ובלוחיות זהב או כסף. נוצות טרופיות המשמשות באריגים כאלה הן עדות לסחר למרחקים ארוכים. צבעים צבעוניים הופקו מצמחים המכילים טאנין או אגוזי מלך, ומינרלים, כגון חרסית כמו גם מבעלי חיים, כמו כנימת קוכיניאל.
הבגדים היו עשויים מצמר של ארבע חיות: הגואנקו, הלמה, האלפקה והוויקוניה. האנשים השתמשו גם בזנים של כותנה, שגדלה באופן טבעי בשבעה צבעים שונים. הבגדים כללו אזור חלציים של צ'ימו, חולצות ללא שרוולים עם או בלי שוליים, פונצ'ו קטנים וטוניקות.
רוב האריגים של הצ'ימו נעשו מצמר אלפקה וכותנה. אם לשפוט לפי כיוון הסיבוב האחיד, מידת הפיתול והצבעים של החוטים, סביר להניח שכל הסיבים נטוו מראש ויובאו ממקום אחד.
כלי חרס
כלי החרס של הצ'ימו נוצרו עבור שתי פונקציות: מכלים לשימוש ביתי יומיומי וכאלה שנעשו לשימוש טקסי למנחות בקבורה. כלי חרס ביתיים פותחו ללא גימור גבוה יותר, בעוד שכלי החרס לקבורה מעודנים ואסתטיים יותר.
המאפיינים העיקריים של הקדרות של הצ'ימו היו פסלים קטנים, וייצור כלי חרס מעוצבים לשימוש טקסי או יומיומי. כלי החרס נצבעו בדרך כלל בשחור, אם כי יש כמה וריאציות. גם כלי חרס בהירים יותר יוצרו בכמויות קטנות יותר. הבהירות האופיינית התקבלה על ידי שפשוף באבן שלוטשה קודם לכן. בעלי חיים, פירות, דמויות וישויות מיסטיות רבות פוסלו על כלי החרס של הצ'ימו. עדויות ארכאולוגיות מצביעות על כך שסגנון צ'ימור צמח מתוך שרידי תרבות מוצ'ה, מכיוון שלקדרות הצ'ימו המוקדמת היה דמיון מסוים לזה של המוצ'ה.
מטלורגיה
הציוויליזציה ידועה בעיבוד המתכת המעודן והמורכב שלה, מהמתקדמים ביותר בתקופה הפרה-קולומביאנית. העבודה של הצ'ימו במתכות יקרות מאוד מפורטת ומורכבת. עיבוד מתכת הלך וגדל במהירות בתקופות צ'ימו המאוחרות. הצ'ימו עבדו עם מתכות כמו זהב, כסף ונחושת. כמה אומנים של צ'ימו עבדו בבתי מלאכה למתכת שחולקו לחלקים עבור כל טיפול מיוחד במתכות: ציפוי, זהב, הטבעה, שעווה אבודה, פנינים, סימן המים ותבניות עץ. טכניקות אלו יצרו מגוון גדול של חפצים, כגון כוסות, סכינים, מכלים, פסלונים, צמידים, סיכות וכתרים. הם השתמשו בארסן כדי להקשיח את המתכות לאחר יציקתן. התכה בקנה מידה גדול התרחשה במקבץ של סדנאות ב"סרו דה לוס סמטריוס" (Cerro de los Cemetarios, "גבעת בתי הקברות"). התהליך התחיל בעפרה המופקת ממכרות או מנהר, אשר מחוממת לטמפרטורות גבוהות מאוד ולאחר מכן מתקררות. התוצאה היא קבוצה של גלילים קטנים, כמו חלקים עגולים קטנים של נחושת, במסה של סיגים, שהם חומרים אחרים שאינם שימושיים למטלורגיה. לאחר מכן מחלצים את הגלילים על ידי ריסוק הסיגים, ולאחר מכן מתיכים יחד ליצירת מטילים, שעוצבו לפריטים שונים. הצ'ימו גם עיצבו מתכות באמצעות ריקוע בפטיש, כפי שמוצג בתמונה בצד ימין של ספל הצ'ימו הכסוף. מעבדי המתכות של הצ'ימו השיגו את הטכניקה הזו עם כלים פשוטים וגיליון זהב בודד. האמן היה מגלף תחילה תבנית עץ. אחר כך הם היו מכים בפטיש בזהירות את יריעת הזהב הדקה בעובי נייר סביב העץ.
אף על פי שנחושת מצויה באופן טבעי על החוף, היא הושגה בעיקר מהרמות באזור במרחק של כ-3 ימים משם. מכיוון שרוב הנחושת יובאה, סביר להניח שרוב חפצי המתכת שיוצרו היו קטנים מאוד. הפריטים, כגון חוטים, מחטים, פינצטה וקישוטים אישיים, הם באופן עקבי חפצים קטנים, תועלתניים של נחושת או ברונזה נחושת. ה הוא פריט ידוע של הצ'ימו. הם גם הכינו תלבושות פולחניות יפות של תרכובות זהב עם כיסויי ראש של נוצות, עגילים, שרשראות, צמידים וחושן.
דת
בפאקאסמאיו (Pacasmayo), אל הירח (סי או שי) היה האל החשוב ביותר. הצ'ימו האמינו שהוא חזק יותר מהשמש, כפי שהוא מופיע בלילה וביום, והוא גם שולט במזג האוויר ובצמיחה של יבולים. המאמינים הקריבו חיות וציפורים לירח, כמו גם את ילדיהם על ערמות של כותנות צבעוניות עם מנחות של פירות וצ'יצ'ה (בירה מתירס). הם האמינו שהילדים המוקרבים יהפכו לאלים ובדרך כלל הם הוקרבו בסביבות גיל חמש.
הצ'ימו סגדו לאלי מאדים (נור) וכדור הארץ (גיסה), כמו גם לאל השמש (ג'יאנג) והים (ני). ג'יאנג היה קשור לסלעים שנקראו אלאק-פונג (alaec-pong, אבן קסיקה), שהאמינו שהם אבותיהם של האנשים שבאזורם הם ניצבו ובני השמש. הצ'ימו הגיש מנחות של קמח תירס של אוכרה אדום לאל ני במטרה לזכות בהגנה מפני טביעה ולהצלחה בדיג ותפיסת שלל רב של דגים.
גם כמה קבוצות כוכבים נתפסו כחשובות. שניים מכוכבי אוריון נחשבו לשליחי הירח. קבוצת הכוכבים של הפליאדות שימשה לחישוב השנה והאמינו שהיא משגיחה על היבולים.
לכל מחוז היו מקדשים מקומיים שחשיבותם הייתה שונה. מקדשים אלו, הנקראים ואקה, נמצאו גם בחלקים אחרים של פרו, והיו להם מושא פולחן קדוש (macyaec) עם אגדה וכת הקשורים בהם.
קורבנות
בשנת 1997 גילו חברי צוות ארכאולוגי כ-200 שרידי שלדים על החוף בפונטה לובוס (Punta Lobos) פרו. העיניים של דמויות אלו היו מכוסות וידיהן קשורות מאחורי הגב, רגליהן קשורות זו לזו וגרונן חתוך. הארכאולוגים טוענים כי דמויות אלו, ככל הנראה גופות של דייגים, נהרגו כאות תודה לאל הים ני לאחר שכבשו את עמק חוף הים הפורה של הדייגים בשנת 1350.
בשנת 2011, חשפו ארכאולוגים שלדי אדם ובעלי חיים בכפר ואנצ'אקו (Huanchaco). לאחר שנים של חפירות, הם זיהו יותר מ-140 שלדים אנושיים (ויותר מ-200 של למה) של ילדים בגילאי 6 עד 15, שלכולם היו חתכים עמוקים על פני עצם החזה וכלובי צלעות שבורים, המעידים על כך שייתכן שליבם הוסר. לפי נשיונל ג'יאוגרפיק, אם הניתוח נכון, התגלית מהווה "אירוע הקרבת ילדים ההמוני הגדול ביותר הידוע בהיסטוריה העולמית". הקבורה מתוארכת לשנים 1400–1450. האנתרופולוג האגן קלאוס (Haagen Klaus) משער שייתכן כי צ'ימו עברו להקרבת ילדים כאשר ההקרבה של מבוגרים לא הספיקה כדי לעצור גשם שוטף והצפות שנגרמו על ידי אל ניניו. באוגוסט 2019, הצוות הארכאולוגי שעבד באתר זה חשף כי נחפרו גופותיהם של 227 קורבנות, בני ארבע עד 14, מה שמבסס זאת כדוגמה הגדולה ביותר הידועה ביותר להקרבת ילדים.
אדריכלות
ארכיטקטורה שונה בין ארמונות ואתרים מונומנטליים הבדילה בין השליטים לפשוטי העם. בצ'אן צ'אן יש עשרה מתחמים גדולים עם חומה הנקראים סיודאדלס, או מתחמים מלכותיים, שמשערים שהם קשורים למלכי צ'ימור. הם מוקפים בחומות לבני בוץ שגובהן תשעה מטרים, הנותנות לסיודאדלה מראה של מבצר.
מרבית אוכלוסיית צ'ימו (כ-26,000 איש) חיה בשכונות בקצה החיצוני של העיר. הבתים כללו הרבה חללים ביתיים חד-משפחתיים עם מטבח, חלל עבודה, אזור לחיות בית ואזור אחסון.
לסיודאדלס יש לעיתים קרובות חדרים בצורת האות הלטינית U המורכבים משלושה קירות, רצפה מוגבהת, ולעיתים קרובות, חצר, ולעיתים קרובות היו עד 15 חדרים כאלו בארמון אחד. בתחילת תקופת צ'ימו, האזורים בצורת U נמצאו במקומות אסטרטגיים לשליטה באספקה מהמחסנים, אך לא סביר שהם שימשו כשטחי אחסון. הם מתוארים ככלים לסייע במעקב אחר חלוקת האספקה. עם הזמן גדלה תדירותם של המבנים בצורת U, ותפוצת המבנים השתנתה, הפכה מקובצת יותר, ולא התפזרה, והתרחשה רחוק יותר מדרכי גישה למשאבים. גם הארכיטקטורה של האתרים הכפריים תמכה ברעיון של סדר חברתי היררכי. יש להם רכיבים מבניים דומים, מה שהופך אותם למיני-סיודאדלות עם פונקציות אדמיניסטרטיביות מותאמות לכפר. לרוב האתרים הללו יש קירות קטנים יותר, עם מושבים בנויים רבים כמוקד המבנים. אלה שמשו להגבלת גישה לאזורים מסוימים ולעיתים קרובות נמצאים בנקודות אסטרטגיות.
בצ'אן צ'אן אין תוכנית מאחדת או דפוס שניתן להבחין בו. הליבה העירונית מכילה שישה סוגים עיקריים של אדריכלות:
פייר לה מואן ד'איברוויל
פייר לה מואן ד'איברוויל (בצרפתית: Pierre Le Moyne d'Iberville; 16 ביולי 1661 - 9 ביולי 1702) היה פריבטיר (שודד ים), מגלה ארצות, רב חובל, קולוניאליסט ומייסד לואיזיאנה הצרפתית.
תולדות חייו
נולד ב-Ville-Marie (מונטריאול), בנו השלישי (מתוך 12) של שארל דה-מואן במקור מדייפ, צרפת.
החל את הקריירה שלו כחובל בשירות "חברת מפרץ האדסון" (Compagnie de la Baie d'Hudson), שנועדה לייצוא פרוות מקוויבק. ספינות החברה נועדו גם לסיור וניתקלו באופן אלים עם ספינות בריטיות מתחרות. ב-1686, במסגרת ריכוז מאמץ צרפתי להדרת הבריטים מצפון אמריקה (Compagnie du Nord), כבש ד'איברוויל מצודה בריטית והחזיק בה במשך שנה. ב-1688 שב לצרפת וחזר לקוויבק על סיפון ספינה משלו לצורך השתתפות במלחמת המלך ויליאם, בה נטל חלק בפשיטה על ניו יורק וטבח שנקטדי (Schenectady massacre; 8 בפברואר 1690).
בהמשך, בין השנים 1692 ל-1697 ניצח על תנועת ספינות אספקה מצרפת לאקדיה, קוויבק, חסימת גישה של ספינות אספקה בריטיות לניו אינגלנד ופשיטות על חופי צפון החוף המזרחי הבריטי.
במהלך מלחמת המלכה אן יצא ב-1706 עם ארבע ספינות. באפריל כבש את האי נוויס משם התקדם להוואנה, ממנה יצא להתקפה על ההתיישבות הבריטית צ'ארלסטון (קרוליינה הדרומית) במהלכה מת, ככל הנראה מקדחת צהובה.
ד'איברוויל נחשב לגיבור לאומי קנדי-צרפתי, הלוחם הראשון יליד קנדה, על שמו מקומות בקוויבק בהם Mont D'Iberville, ההר הגבוה בקוויבק ופסלו ניצב בין 14 פסלי הגיבורים באנדרטת הגיבורים באוטווה הבירה.
פוטמן
הפוטמן (מילולית: קליפת אגוז) הוא מבנה מעוגל הממוקם בבסיס המוח הקדמי. הפוטמן והגרעין הזנבי מהווים יחד את חלקו הגבי של הסטריאטום, שהוא אחד מהמרכיבים של גרעיני הבסיס. הפוטמן מחובר דרך מספר מסלולים לגלובוס פלידוס, קלאוסטרום, תלמוס והחומר השחור, וזאת בנוסף לאזורים רבים בקליפת המוח. שניים מתפקודיו העיקריים הם ויסות התנועה בשלביה השונים (הכנה, הוצאה לפועל, סיום ועוד) והשפעה על סוגים שונים של למידה. בפוטמן פועלים נוירוטרנסמיטרים שונים כדוגמת GABA, אצטילכולין ואנקפלין המשפיעים על תפקודו. לפוטמן תפקיד מרכזי במחלות ניווניות של מערכת העצבים כמו פרקינסון והנטינגטון.
אנטומיה
ביונקים, גרעיני הבסיס קשורים לתפקודים שונים כמו תנועה, הכרה, רגשות ולמידה ותפקודים בסיסיים אחרים החשובים לתפקודים ניהוליים. כלל הגרעינים מקבלים סוגי מידע שונים מקליפת המוח דרך הסטריאטום. המעגלים המחברים בין קליפת המוח לבין מבני המוח השונים, בהם מעורב הפוטמן, הם צפופים ומורכבים ומכילים מגוון רחב של אופני העברה והם כאלו שמגיעים מאיברי החוש אל מערכת העצבים וכאלו שמגיעים ממערכת העצבים לשרירים או לבלוטות השונות.
הגרעין הזנבי - הגרעין הזנבי מקבל במשותף עם הפוטמן מידע מקליפת המוח. יחד, הם עשויים להיחשב "שער הכניסה" אל גרעיני הבסיס. הגרעין הזנבי מקבל מידע ישירות מהפוטמן. שני המבנים מחוברים במשותף לחומר השחור, אך בעוד שהגרעין הזנבי מעביר מידע רב יותר לפארס רטיקולטה שבחומר השחור, הפוטמן מעביר מידע רב יותר לגלובוס פלידוס.
גלובוס פלידוס - הגלובוס פלידוס מכיל שני חלקים - הגלובוס פלידוס החיצוני והגלובוס פלידוס הפנימי. שני האזורים מקבלים קלט מהפוטמן ומהגרעין הזנבי ומתקשרים עם הגרעין התת-תלמי. הגלובוס פלידוס הפנימי שולח מידע מעכב באמצעות GABA אל התלמוס וכן פלט אל חלקים של המוח התיכון, שמשערים שמטרתו היא שליטה ביציבה.
תנועה
הפוטמן מקבל קלט ושולח פלט למבנים רבים אחרים במוח ועובד עמם בשיתוף פעולה על מנת להשפיע על סוגים שונים של ביצוע תנועות - תכנון, למידה והוצאה לפועל, הכנה מוטורית, השפעה על משרעת התנועה והמשכיותה. במחקרים שבוצעו בקופים התגלה כי יותר נוירונים בפוטמן משמשים לבקרה על כיוון תנועת הגפיים מאשר לשליטה על מתח השרירים בהן. מחקר אחר, שנערך באמצעות בדיקות טומוגרפיית פליטת פוזיטרונים בבני אדם, מצא כי לפוטמן תפקיד מהותי בביצוע תגובה מוטורית ומהירותה, בשיתוף פעולה עם הגלובוס פלידוס והמוחון. במחקר אחר שבוצע בקופים, הזריקו חומר הרדמה לפוטמן ולגרעין הזנבי שלהם, וגילו כי הם לא מצליחים לזכור רצפי תנועות חדשים. מכאן ניתן להסיק כי חלקים שונים של הסטריאטום אחראים על חלקים שונים של זכירת וביצוע תנועות.
למידה
במחקרים רבים נתגלה כי לפוטמן תפקיד חשוב בסוגים שונים של למידה, למשל למידת חיזוק ולמידה עקיפה. על אף שהמכניזם המדויק של למידה עוד אינו ברור, כן ברור כי לדופמין ולאינטרנוירונים כולינרגיים המשפיעים על חיזוק, תפקיד משמעותי במהלך הלמידה.
מחקר בנושא השתמש בנחקרים עם פגיעה ממוקדת באזור גרעיני הבסיס (בייחוד בפוטמן) שנגרמה משבץ מוחי על מנת לבדוק את תפקידו בלמידה. היתרון בשימוש בנבדקים אלו הוא שהנוירונים הדופמינרגיים שנשלחים מהאזור לקליפת המוח הקדם-מצחית נותרים ככל הנראה ללא פגע. בנוסף, במטופלים אלו, קל לקשר בין מבנים ספציפיים במוח לבין תפקודים מסוימים, מאחר שהפגיעה מתרחשת במקומות ממוקדים ולא נרחבים. מטרת המחקר הייתה לקבוע האם פגיעות אלו משפיעות על למידה מבוססת חוקים קבועים ועל למידה המערבת שימוש במידע קודם - שתיהן מבוססות על זיכרון עבודה. במחקר השתתפו שבעה נחקרים עם פגיעה מוחית ותשעה נבדקים בקבוצת ביקורת, וכולם נבחנו בשני סוגי הלמידה במספר מפגשים. במחקר נמצא שהפגיעה בפוטמן משפיעה על למידה מבוססת חוקים קבועים אך לא על למידה המערבת שימוש במידע קודם.
שנאה
מספר מחקרים גרסו כי לפוטמן תפקיד ברגש השנאה בבני אדם. מחקר שנערך ביוניברסיטי קולג' לונדון ביצע בדיקות דימות תהודה מגנטית תפקודי בנחקרים, בזמן שמציגים בפניהם תמונות של אנשים ששנואים עליהם ותמונות של אנשים נייטרליים. לכל תמונה ניתן "ציון שנאה" בהתאם לתוצאות הבדיקה ונמצא כי מעורבים ברגש הזה הפוטמן והאינסולה. במחקר נטען כי "ייתכן כי לפוטמן תפקיד בתפיסת בוז וגועל, וכחלק מהמערכת המוטורית, ייתכן שתפקידו להגיב מבחינה מוטורית לגירויים מהסוג הזה".
מחלת פרקינסון
לאחר שנתגלו תפקודיו של הפוטמן, נוירולוגים החלו לחקור את תפקידו המשמעותי ותפקידם של כלל גרעיני הבסיס במחלת פרקינסון ובמחלות נוירולוגיות אחרות הקשורות בניוונם של נוירונים. כתוצאה ממחלת פרקינסון, נוירונים דופמינרגיים בפארס קומפקטה שבחומר השחור מתים באופן איטי ומתמשך. תפקידו של הפוטמן במערכת הזו חשוב מאחר שהוא מקשר בין החומר השחור לבין הגלובוס פלידוס, משניהם הוא מקבל קלטים ושולח אל שניהם פלטים. הפעילות של המסלולים הישירים מהחומר השחור אל הגלובוס פלידוס הפנימי דועכת, בעוד הפעילות במסלולים העקיפים שבין החומר השחור לגלובוס פלידוס החיצוני מתגברת. תהליך זה הוא שגורם לרעידות ולקיטוע בתנועות הרצוניות של חולי הפרקינסון.
כריסטוס פאפאדימיטריו
כריסטוס חרילאוס פאפאדימיטריו (ביוונית Χρήστος Χαρίλαος Παπαδημητρίου, נולד ב-16 באוגוסט 1949) הוא מדען מחשב אמריקאי ממוצא יווני, העוסק בעיקר בתחום של סיבוכיות חישובית ואלגוריתמים ויישומיהם למאגרי נתונים, אופטימיזציות בינה מלאכותית ועוד, וזוכה פרס קנות' לשנת 2002 עבור תרומתו המתמשכת והיסודית לביסוס התאוריה של מדעי המחשב, בפרס גדל לשנת 2012 על תרומתו לתורת המשחקים האלגוריתמית ובפרס הארווי לשנת 2019. פאפאדימיטריו מכהן כפרופסור באוניברסיטת קליפורניה בברקלי וספרו "סיבוכיות חישובית" (Computational Complexity) שיצא בשנת 1994 הוא מהנפוצים ביותר בתחום זה.
ביוגרפיה
פאפאדימיטריו למד הנדסת חשמל לתואר ראשון באוניברסיטה הטכנית הלאומית של אתונה (סיים ב-1972) והמשיך באוניברסיטת פרינסטון לתואר שני בהנדסת חשמל (1974) ולתואר שלישי בהנדסת חשמל ומדעי המחשב בהדרכת קנת' שטיגליץ (1976). בזמן שהיה מרצה באוניברסיטת הרווארד כתב יחד עם ביל גייטס שהיה תלמידו בקורס, לימים מייסד מיקרוסופט, מאמר שהתייחס לבעיית סידור הפנקייקים של גודמן.
לאחר לימודיו עבד פאפאדימיטריו במספר אוניברסיטאות, ביניהן אוניברסיטת הרווארד, המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, האוניברסיטה הטכנית הלאומית של אתונה, אוניברסיטת סטנפורד ומאז שנת 1996 הוא מלמד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
פרסם עם אפוסטולוס דוקסיאדיס רומן גרפי בשם לוגיקומיקס העוסק בתולדות הלוגיקה ובפרט בדמותו של ברטרנד ראסל.
פאפאדימיטריו נבחר לאקדמיה הלאומית להנדסה של ארצות הברית ב-2002, ומאז שנת 2009 הוא חבר גם באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
תעלת למייר
תעלת למייר (באנגלית: Lemaire Channel) היא מצר ים בין חצי האי קייב שבאזור ארץ גרהאם של חצי האי האנטארקטי, לבין האי בות', שבאנטארקטיקה.
לגדות מצר הים מצוקים גבוהים ותלולים, ובמצר הים גושי קרח צפים רבים. יופיו של המצר הופך אותו לאחד היעדים התיירותיים המובילים באנטארקטיקה - ובשל כך כינוייו של המצר "בקע קודאק" (Kodak Gap).
אורכו של מצר הים 11 קילומטרים, ורוחבו בנקודה הצרה ביותר 1,600 מטרים בלבד.
מעבר נמרוד מתחבר אל קצהו הצפוני של תעלת למייר.
גילוי המצר
המצר התגלה לראשונה על ידי משלחת החקר הגרמנית שנערכה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) שבשנים 1873–1874. המשלחת לא חצתה את המצר.
המצר נחצה לראשונה בדצמבר 1898, אז עברה דרכו הספינה "בלגיקה", ספינת המחקר של משלחת אנטארקטיקה בלגית.
מקור השם
מפקד המשלחת הבלגית, אדריאן דה ז'רלאש, נתן למצר הים את שמו.
ז'רלאש קרא למצר עם שם שארל למייר, חוקר בלגי אשר חקר את אזור קונגו.
תיירות
בשל יופיו, מצר הים הפך להיות חלק סטנסרטי בכל מסלול הפלגה של אונייות תיירות באזור אנטארקטי.
מימי המצר שקטים - דבר נדיר ביום הדרומי, וכן המעבר בקרבת האי פטרמן (בו נוהגים התיירים לבקר)
מחליק בטון
מחליק בטון או הליקופטר הוא כלי עבודה המשמש לרידוד והחלקה של משטחי בטון.
שימושים ואופן יישום
השימוש בהליקופטר מיועד להחלקת משטחי בטון לשימושים מגוונים ובהם: אולמות ספורט, מפעלים ורצפות ייצור, חניונים ועוד. לאחר ביצוע היציקה ולקראת התקשות הבטון עובר ההליקופטר על המשטח המיועד להחלקה ויוצר את הגימור החלק של הבטון.
מנוע
להליקופטר מנוע המופעל בבנזין או על ידי חשמל. המנוע מסובב את כנפי ההחלקה ויוצר רעידות המסייעות בהחלקת הבטון (בדומה לפעולת ויברטור).
ידית אחיזה / מושב מפעיל
לכלי ידית אחיזה באורך המותאם לקוטר הכלי. המפעיל אוחז בידית ומפעיל את המנוע בעזרת מתג הפעלה הממוקם בידית.
ישנם כלים המיועדים להחלקה של משטחים גדולים מאוד, בכלים אלו קיים מושב המיועד למפעיל שנוהג על הכלי באופן הדומה למכסחת דשא בעלת מושב מפעיל.
מסגרת
לכלי מסגרת עגולה או אליפטית שמטרתה כפולה: הגנה מפני פגיעת הכנפיים במפעיל או באלמנטים אחרים הנמצאים בסמוך למשטח ההחלקה, וכן אפשרות להניח את הכלי על משטח ההחלקה מבלי שהוא ישקע בתוך הבטון הטרי.
דמפסי ומייקפיס
דמפסי ומייקפיס (באנגלית: Dempsey and Makepeace) הייתה סדרת דרמה משטרתית בריטית ששודרה לראשונה בין השנים 1985-1986 ברשת LWT ומנתה 3 עונות ו-30 פרקים. בישראל שודרה הסדרה בערוץ הראשון בשנים 1986-1987 ושוב במסגרת שידורי הטלוויזיה בכבלים באמצע שנות התשעים.
גיבורי הסדרה היו צמד שותפים במשטרת המטרופולין של לונדון: סגן ג'יימס דמפסי (מייקל ברנדון), שוטר ניו יורקי קשוח ומחוספס שנשלח ללונדון לאחר שחשף פרשיית שחיתות בדרגים גבוהים במשטרה, וסמלת הארי מייקפיס (גליניס ברבר), שוטרת בריטית מאופקת בעלת ייחוס מעמדי. ההבדלים הניכרים בין השניים יצרו לא מעט עימותים ביניהם, אך גם משיכה הדדית, שנותרה בלתי ממומשת לאורך כל הסדרה.
נוסטה נובוטרויצק
נוסטה הוא מועדון כדורגל רוסי מהעיר נובוטרויצק, שנוסד בשנת 1991 על בסיס מועדונים קודמים ומתמודד בליגת הכדורגל המקצוענית מאז 2010. הקבוצה זכתה באליפות אורל של הליגה השנייה (1999, 2006) והישג השיא שלה הוא מקום חמישי בליגת הכדורגל הלאומית (2008). בגביע הרוסי העפילה שלוש פעמים לשמינית גמר הטורניר (1993/94, 1998/99, 2001/02).
סניף אורל של חברת Metalloinvest משמש כספונסר הקבוצה.
היסטוריה
מועדון מטלורג לקח חלק באליפות ובגביע מחוז אורנבורג מאז שנות השבעים. בשנת 1989 (תחת השם "סטארט").
ב-21 באפריל 1991, מועדון מטאלורג נובוטרויצק ערך את הופעת הבכורה שלו בתחרויות באליפות ברית המועצות (באזור 7 בליגה השנייה התחתונה, כלומר הליגה הרביעית בחשיבותה במדינה). בעונת הבכורה המועדון הגיע למקום 16, שנה לאחר מכן, כבר באליפות רוסיה, הקבוצה התגלתה כמוצלחת יותר - מקום 7 באזור החמישי בליגה השנייה (השלישית בחשיבותה).
בשנת 1993, מטלורג עלתה למקום השני באזור השישי בליגה השנייה. בשנת 1995 מועדון הכדורגל הפך למועדון נוסטה (בחסות חברת "נוסטה" לייצור פלדה). בשנת 1998, "נוסטה" סיימה כסגנית אלופת אזור אורל מהליגה השנייה (עם 29 ניצחונות, 3 שוויונות ו-2 הפסדים), בה זכתה קבוצת אמקר פרם. בשנת 1999, "נוסטה" העפילה לפלייאוף ההעפלה לליגת המשנה, אחרי שזכתה באליפות "אוראל" והתמודדה על הזכות להעפיל לליגה הראשונה נגד מטלורג נובוקוזנצק והעפילה על חשבונה.
עונת הבכורה בליגה הראשונה התגלתה כבלתי מוצלחת. הניצחון הראשון הגיע רק במחזור הרביעי על ספרטק נלצ'יק ואף על פי שהכדורגלנים מנובוטרויצק הפסידו בבית רק 4 פעמים (7 ניצחונות ו-8 שוויונות), במשחקי חוץ הם החזיקו במאזן של 5 ניצחונות בלבד, עם 2 שוויונות ו-12 הפסדים. נוסטה סיימה במקום 16 מתוך 20 וחזרה לליגה השנייה.
בשנים 2001–2006 המועדון שיחק שוב בליגה השנייה (בשנים 2001–2002 - באזור אורל, 2003-2006 באזור אורל-וולגה). בשנת 2001, עקב שינוי בהנהלת "נוסטה", מועדון הכדורגל התמודד עם קשיים כלכליים רבים. כתוצאה מכך, מרבית השחקנים בסגל עברו למועדונים אחרים.
בשנת 2002 חברת "נוסטה" משכה את ידיה מהקבוצה ותקציבה הצטמצם. בשנים 2003–2004, חברת "אורל פלדה" הפכה לבעלים החדשים ובתמיכתה בשנת 2005, "נוסטה" הגיעה למקום השלישי באזור שלה ובשנת 2006 זכתה באליפות אורל של הליגה השלישית והעפילה שוב לליגה הראשונה.
בעונת 2007 בליגה הראשונה היא סיימה במקום השביעי, בשנת 2008 התמקמה במקום החמישי, כאשר במשחק הלפני אחרון היא ניצחה את טורפדו מוסקבה ושלחה אותה לליגה השנייה. בשנה שלאחר מכן "נוסטה" חזרה לליגה השנייה אחרי שסיימה במקום 16.
מאז 2010 "נוסטה" משחקת באליפות השנייה / אליפות הליגה המקצוענית (באזור "אורל-וולגה").
בעונת 2020/2021 הליגה השנייה אורגנה מחדש ו"נוסטה" ממשיכה להשתתף בה, הפעם כחלק מבית 4. בעונת 2020/2021 הקבוצה השתתפה בשלב 1/128 אך לא העפילה לשלב הבא לאחר שספגה הפסד טכני בעקבות אי עמידה בתקני עריכת בדיקות קורונה, יומיים לפני עריכת המשחק נגד צ'ליאבינסק.
ארווין אצל
ארווין אצל (בהונגרית:Acél Ervin, 3 ביוני 1935 - 24 באוגוסט 2006) היה מנצח יהודי רומני והונגרי. אצל ניהל את התזמורת הפילהרמונית של אוראדיה ברומניה ואת התזמורת הפילהרמונית של סגד בהונגריה. הוא הצטיין גם בפעילות פדגוגית כמורה לניצוח, בין השאר באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה.
קורות חייו
בשנת 1989 בימי הקיץ יזם כיתות אמן לאמנות הניצוח באתר הקיט באילה פליקס ועם תלמידיו נמנו אנדראה רידרלי (איטליה), פול מרפי (אנגליה), גיום בולה ופרדריק רבמנג'ארה (צרפת), כריסטיאן ניאגו ופאול כריסטיאן סטאיקו (רומניה). אחרי שנת 1992 עבד כמנצח של הפילהרמונית של סגד בהונגריה. אצל ערך סיורי הופעות ביוגוסלביה, ברית המועצות, איטליה, גרמניה, אוסטריה ומאוחר יותר בקוריאה הדרומית, יפן וטיוואן., בפסטיבל ג'ורנלה מוזיקלה בוויצ'נצה. ניצח אצל, בין השאר, על התזמורת הסקסונית הממלכתית של דרזדן, על הפילהרמונית של וושינגטון, התזמורת הסימפונית קולומבוס בארצות הברית, ועל פילהרמוניקה הונגריקה וכו'. תחת שרביטו נינגו ושרו אמנים כמו מריו דל מונקו, איגור אויסטרך, קטיה ריצ'רלי, מוניק האס, מגדה טליאפרו, אגנס בלצה, רוברט סוטנס, רוזה פיין, ריזרד בקסט, דמיטרי אלכסייב, סבסטיאן בנדה, טקייהירו היראי וכו'. אצל נמשך במיוחד על ידי הרפרטואר הבארוקי ועל ידי המוזיקה הקלאסית הווינאית, וניגן בין היתר יצירות של המלחינים האוסטרים שפעלו בעיר אוראדיה (נאג'וואראד) - מיכאל היידן וקרל דיטרס פון דיטרסדורף. מאוחר יותר הוא התמחה במויזקה של בלה ברטוק וזולטאן קודאי אחרי 1996 לימד אמנות הניצוח באוניברסיטה למוזיקה ולאמנויות הבמה של ווינה יחד עם לאופולד האגר. ב-1999 חזר אצל לנצח כמנהל אמנותי של הפילהרמונית של אוראדיה ולימד בימי הקיץ יחד עם אלנה קאזלה בכיתות אמן במסגרת ה-Wiener Musikseminar. קזלה שימשה לו לעוזרת הוראה בשנים 1996–2006.
ארווין אצל נפטר בווינה בשנת 2006 אחרי מחלת ראות קשה. הוא הובא לקבורה בכפר קסגסרדאהיי (Kőszegszerdahely) בהונגריה, שבו התגורר בשנותיו האחרונות.
חייו הפרטיים
ארווין אצל היה נשוי לאדריכלית ארז'בט אצל והיו להם בן אחד, אנדראש.
פסיכולוגיה אבולוציונית של שפה
פסיכולוגיה אבולוציונית של שפה היא חקר ההיסטוריה האבולוציונית של השפה כתחום מתחומי הפסיכולוגיה האבולוציונית. היא מניחה שהשפה היא תוצאה של הסתגלות דרוויניסטית.
יש תיאוריות מתחרות רבות לגבי האופן שבו התפתחה השפה, אם אכן מדובר בהסתגלות אבולוציונית. הן נובעות מהאמונה שהתפתחות השפה הייתה יכולה להיות מושפעת מהסתגלות, מאקזפטציה או שהיא תוצר לוואי של הסתגלות אחרת. גם גנטיקה משפיעה על חקר התפתחות השפה. יש השערות שהגן FOXP2 הוא אולי הגן שמעניק לבני אדם את היכולת לפתח דקדוק ותחביר.
הסתגלות
פינקר מסכים בעיקרון עם נועם חומסקי, בלשן ומדען קוגניציה חשוב, בטענה שהעובדה שילדים יכולים ללמוד כל שפה אנושית ללא הוראה מפורשת מעידה על כך שהשפה, כולל רוב הדקדוק, היא בעצם מולדת, ורק מופעלת הלכה למעשה על ידי אינטראקציה עם אנשים אחרים, בראש ובראשונה ההורים. אך פינקר ובלום טוענים שהאופי האורגני של השפה מרמז על מקור הסתגלותי.
תוצר לוואי
נועם חומסקי הוביל את הדיון בנושא כישורי שפה כתוצר לוואי קוגניטיבי, או ספנדרל (spandrel). כבלשן, ולא ביולוג אבולוציוני, הדגש התיאורטי שלו היה על היכולת האינסופית של הדיבור: יש מספר קבוע של מילים, אך יש אינסוף אפשרויות של שילוב ביניהן. לפי הניתוח שלו, היכולת ההכרתית שלנו לתפוס אינסוף אפשרויות או ליצור אותן, סייעה ליצירת המורכבות הרבה שניתן למצוא בשפה. גם חומסקי וגם סטיבן ג'יי גולד טוענים שמורכבות המוח היא כשלעצמה תוצר של הסתגלות, והשפה נובעת ממורכבויות אלה.
בסוגיה האם שפה נתפסת בצורה הטובה ביותר ככזו שהתפתחה כהסתגלות או כתוצר לוואי, הביולוג האבולוציוני ו. טחומסק פיץ' טוען בעקבות גולד, שלא מוצדק להניח שכל היבט של השפה נובע מהסתגלות, או שהשפה בכללותה היא הסתגלותית. הוא מבקר מספר זרמים בפסיכולוגיה האבולוציונית על כך שהם מציעים תפיסה כלל-הסתגלותית של האבולוציה, ורואה את השאלה של פינקר ובלום אם "השפה התפתחה כהסתגלות" כשאלה מטעה. לטענתו, מנקודת מבט ביולוגית, המקורות האבולוציוניים של השפה נובעים מהתכנסות של הסתגלויות נפרדות רבות למערכת מורכבת. טיעון דומה מובא על ידי טרנס דיקון בספרו "המינים הסימבוליים" (The Symbolic Species) הטוען כי התכונות השונות של השפה התפתחו יחד עם התפתחות הנפש, וכי היכולת להשתמש בתקשורת סימבולית משולבת בכל יתר התהליכים הקוגניטיביים.
אקזפטציה
אקזפטציה, כמו הסתגלות, היא מאפיין משפר כשירות, אבל לטענת סטיבן ג'יי גולד, מטרותיה השתנו ככל שהמין התפתח, וזאת משתי סיבות אפשריות: או שתפקידה המקורי של תכונה זו כבר לא היה הכרחי והיא קיבלה מטרה חדשה, או שהתכונה לא נוצרה למטרה מסוימת, אך מאוחר יותר הפכה להיות חשובה. בדרך כלל לאקזפטציה יש צורה ועיצוב ספציפיים שמעניקים מקום לפונקציה חדשה. טיעון זה מתבסס על המיקום הנמוך של הגרון בבני אדם. אצל יונקים אחרים, הגרון ממוקם באותו מיקום, אולם אף מין אחר לא רכש שפה. הדבר מוביל את הדוגלים באקספטציה לטעון שהיכולת הלשונית נובעת משינוי שהתרחק ממטרתו המקורית.
גנים ושפה
מחקרים הראו ש"אילוצים גנטיים" על התפתחות השפה היו יכולים לגרום ל"מודול שפה מיוחד" או "מודול שפה ספציפי למין". מודול זה כולל מספר רב של "מאפיינים לשוניים ספציפיים", כגון תחביר ומוסכמות לשוניות. הדוגלים בהסתגלות מאמינים שגנים של שפה "התפתחו יחד עם השפה האנושית עצמה למטרת תקשורת". השקפה זו מציעה שהגנים המעורבים בשפה היו יכולים להתפתח יחד רק בסביבה יציבה מאוד. השפה לא הייתה יכולה להתפתח בסביבה משתנה במהירות, מכיוון שסוג זה של סביבה לא היה יציב דיו לברירה טבעית. ללא ברירה טבעית, הגנים לא היו מתפתחים יחד עם היכולת הלשונית, ובמקום זאת, היו נובעים מ"מוסכמות תרבותיות".
אפקט בולדווין מספק הסבר אפשרי לאופן שבו מאפייני שפה שנלמדים לאורך זמן יכולים להיות מקודדים בגנים. בדומה לדרווין, גם הוא הציע שלאורגניזמים שיכולים להתאים תכונה מהר יותר יש "יתרון סלקטיבי". ככל שעוברים הדורות, יש צורך בפחות גירויים סביבתיים כדי שאורגניזמים יפתחו תכונה זו. בסופו של דבר אין צורך בגירויים סביבתיים, ובנקודה זו התכונה תהפוך להיות "מקודדת גנטית".
גן FOXP2
זמן רב הועלו השערות לגבי המרכיבים הגנטיים והקוגניטיביים של השפה. אך רק לאחרונה הצליחו בלשנים להצביע על גן שעשוי להסביר כיצד השפה פועלת. פסיכולוגים אבולוציוניים גורסים כי הגן FOXP2 עשוי להיות קשור לאבולוציה של השפה האנושית. בשנות ה-80 של המאה ה-20 זיהתה הפסיכו-בלשנית מירנה גופניק גן דומיננטי שגורם לפגיעה הלשונית במשפחת KE בבריטניה. למשפחת KE יש מוטציה ב-FOXP2, שגורמת להם לסבול מהפרעת דיבור ושפה. נטען שהגן FOXP2 הוא גן הדקדוק, והוא המאפשר לבני אדם ליצור תחביר תקין ולהפוך את התקשורת לאיכותית יותר. ילדים שגדלים בסביבה יציבה מסוגלים לפתח בקיאות גבוהה בשפה ללא כל הדרכה. אנשים עם מוטציה בגן FOXP2 מתקשים לבנות ולהבין משפטים מורכבים, ומראים סימנים של דיספרקסיה מילולית התפתחותית.
גן זה התפתח ככל הנראה אצל ההומינידים לאחר התפצלות של ההומינידים מהשימפנזה; הדבר מסביר מדוע בני אדם הם היחידים שמסוגלים ללמוד ולהבין דקדוק. לבני אדם יש אלל ייחודי של גן זה, גן שאצל יונקים אחרים נשמר ללא שינוי במהלך רוב ההיסטוריה. נראה שהאלל הייחודי הזה הופיע לראשונה לפני בין 100 ל-200 אלף שנים, וכיום הוא כמעט אוניברסלי בבני אדם. הדבר מצביע על כך שהדיבור התפתח מאוחר בהיסטוריה של האבולוציה האנושית.
שונות בשפה האנושית
לפי סיווגים מסוימים, יש בעולם כמעט 7,000 שפות, עם כמות עצומה של וריאציות, שלפי ההשערה התפתחו כתוצאה מבידול תרבותי. מספר גורמים נחשבים כסיבות לשונות בין שפות בתרבויות השונות: אפקט מייסד, סחף גנטי, הכלאה והסתגלות.
גם סחף גנטי, שהוא שינוי אקראי של גנים, מילא תפקיד בהתפתחות השפה. בנוסף הייתה השפעה משמעותית של הכלאה: קבוצה אחת הייתה באה במגע עם שבט אחר, ושתי הקבוצות היו קולטות מילים וצלילים זו מזו, מה שהוביל בסופו של דבר להיווצרות שפה חדשה.
לבסוף, גם הסתגלות השפיעה על בידול השפה. סביבות טבעיות והקשרים תרבותיים השתנו עם הזמן; הקבוצות נאלצו להסתגל לסביבה, וגם השפה שלהן הייתה צריכה להסתגל בהתאם. לדוגמה, התחלה של ייצור ברונזה באזור מסוים גרמה לשימוש במונחים הקשורים לברונזה או ליצירתם.
אטקינסון גרס שייתכן שמקור השפה היה באפריקה, שכן בשפות אפריקאיות יש וריאציה גדולה יותר של צלילי דיבור מאשר בשפות אחרות. צלילים אלה נתפסים כמקור לשאר השפות הקיימות בעולם.
תקשורת בקרב בעלי חיים אחרים
מחקרים מצביעים על כך שבעלי חיים לא אנושיים (למשל, קופי אדם, דולפינים וציפורי שיר) מציגים עדויות לשפה. מחקרים השוואתיים של המערכת החושית-מוטורית מגלים שדיבור אינו מיוחד לבני אדם: פרימטים יכולים להבחין בין שתי שפות מדוברות שונות. מאמינים כי היבטים אנטומיים של בני אדם, במיוחד הגרון היורד, הם ייחודיים ליכולת הדיבור של בני האדם. עם זאת, מחקר נוסף גילה שגם למספר יונקים אחרים מלבד בני אדם יש גרון יורד, מה שמצביע על כך שגרון יורד אינו חייב להיות התכונה האנטומית היחידה הדרושה להפקת דיבור. גם חיקוי ווקאלי אינו אנושי באופן ייחודי. נראה שציפורי שיר לומדות שירים מיוחדים לבני מינן על ידי חיקוי. מכיוון שלפרימטים לא אנושיים אין גרון יורד, הם חסרים יכולת חיקוי ווקאלית, וזו הסיבה שבמחקרים שכללו פרימטים השתמשו באמצעי תקשורת לא מילוליים, למשל שפת סימנים.
קוקו ונים צ'ימפסקי הם שני קופי אדם שלמדו בהצלחה להשתמש בשפת הסימנים, אם כי ברמה נמוכה יחסית. נים הוא שימפנזה שנקלט על ידי משפחה בשנות ה-70 וגודל כמו ילד אנושי. נים הצליח לשלוט ב-150 סימנים שימושיים. קוקו הייתה גורילה שגידל סטודנט מסטנפורד. היא הצליחה לשלוט ב-1,000 סימנים לצורכי תקשורת.
אליפות צרפת הפתוחה 2017
אליפות צרפת הפתוחה 2017 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי חימר באצטדיון רולאן גארוס בפריז. התחרויות התחילו ב-28 במאי והסתיימו ב-11 ביוני. זו הייתה האליפות ה-116 מאז ייסודה.
הפרסים
משתתפי תחרויות קיבלו את הפרסים הבאים (באירו):
סך הפרסים היה 36,000 אירו.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו. להלן ה-16 הראשונים של הדירוג:
מנצח תחרות 2016, נובאק ג'וקוביץ', הודח ברבע הגמר. רפאל נדאל נפגש במשחק הגמר עם סטאן ואוורינקה  וניצח ב-3 מערכות.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 128 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג:
במשחק הגמר הטניסאית הלא מדורגת ילנה אוסטפנקו נפגשה עם סימונה האלפ  וניצחה בשלוש מערכות. אוסטפנקו הפכה לאחר הזכייה לבנאדם הלטבי (גבר או אישה) הראשון שזוכה בטורניר גראנד סלאם.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות החזקים שזכו בדירוג:
מזוג מנצחי תחרות 2016 פליסיאנו לופס ומארק לופס הודחו בסיבוב הראשון. במשחק הגמר נפגשו זוגות לא מדורגות ריין הריסון ומייקל וינוס  נפגשו עם סנטיאגו גונזלס  ודונלד יאנג  וניצחו ב-3 מערכות.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות החזקים שזכו בדירוג:
מנצחות תחרות 2016 קרולין גרסיה וכריסטינה מלדנוביץ' לא השתתפו. במשחק הגמר בת'אני מאטק ולוציה שפרובה  נפגשו עם הזוג הלא מדורג אשלי ברטי וקייסי דלקרוא  וניצחו בשתי מערכות.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 32 זוגות. להלן הזוגות שזכו בדירוג:
מנצחי תחרות 2016 מרטינה הינגיס ולאנדר פאיס  הודחו בסיבוב הראשון. גבריאלה דברובסקי ורוהן בופנה  נפגשו במשחק הגמר עם הזוג הלא מדורג אנה-לנה גרונפלד  ורוברט פארה  וניצחו ב-3 מערכות.
ישראל ברולאן גארוס
יונתן ארליך השתתף בתחרות זוגות גברים לצד אנדרה סא מברזיל. בסיבוב הראשון הם ניצחו בשתי מערכות. בסיבוב השני הם נפגשו עם הסנטיאגו גונזלס ודונלד יאנג  והפסידו בשתי מערכות.
The Beginning (אלבום של בלאק אייד פיז)
The Beginning (בעברית: ההתחלה) הוא אלבום האולפן השישי של הלהקה האמריקאית בלאק אייד פיז. האלבום יצא לאור ב-26 בנובמבר 2010 על ידי חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס. מתוך האלבום שלושה סינגלים.
מפעל התורה
מפעל התורה היה ארגון מיסודו של המזרחי לתמיכה בישיבות. הארגון נוסד בתחילת 1941, ואיגד תחתיו עשרות ישיבות בשנות ה-50 וה-60. בשנות ה-70 היווה הארגון כיסוי להונאת פונזי שבוצעה כדי לממן את פעילותו. מאז, חדל הארגון מלפעול.
הנהלת המזרחי הכריזה על הקמת "מפעל התורה"  אל מול חורבן הישיבות באירופה, ובמטרה לאגד את התמיכה בכל הישיבות בארץ ישראל תחת קורת גג אחת, בדגם דומה לקרן היסוד ולקרן הקיימת. את המפעל הוביל הרב מאיר בר-אילן ועיקר איסוף הכספים נעשה בהוראות קבע. ראשי מפעל התורה הצהירו שהמפעל אינו פועל עבור ישיבות מסוימות אלא יסייע לכל ישיבה המעוניינת בכך. אולם מתחילת דרכו היו שטענו נגדה שהוא זרוע של המזרחי להשתלט על הישיבות וכמה חודשים לאחר מכן נוסד בארץ ישראל ועד הישיבות, מטעם אגודת ישראל.
בשנת 1947 פרסם המפעל שעיקר תמיכתו הולכת לישיבת מרכז הרב, הישיבה הגדולה ותלמוד תורה מאה שערים, ישיבת בני עקיבא כפר הרואה, מדרשית נעם, ישיבת היישוב החדש, ישיבת אור ישראל וישיבת תורה ומלאכה. לאחר פטירתו של הרב מאיר בר-אילן, הפך המפעל לאיגוד של הישיבות של היישוב החדש בניגוד ליומרה הראשונית להימנע מקטלוג ישיבות כשייכות למפעל. עם זאת, מפעל התורה דאג להענקת ביטוח רפואי לתלמידי כל הישיבות בישראל דרך קופת חולים לאומית, וזה היה לגולת הכותרת של פעילות המפעל. בנוסף לביטוח הבריאות הבסיסי, קיים המפעל בירושלים מרפאות שיניים ועיניים עבור בני הישיבות.
סיוע נכבד קיבל מפעל התורה מהג'וינט.
בשנות ה-70 פעלו פעילים מרכזיים של מפעל התורה, המנהל גרשון פרוש ומגייס הלוואות בשם שמואל קפלן, להשגת הלוואות עבור מימון פעילות מפעל התורה בדרך של הונאת פונזי. עלו טענות שהדבר נעשה בידיעת הנהלת המפעל, בעוד לפי גרסאות אחרות ההנהלה לא ידעה על הפעילות הזאת.
דיסקוגרפיה של האחים ג'ונאס
האחים ג'ונאס הוציאו לאור שישה אלבומי אולפן, שנים-עשר מיני-אלבומים, שלושה אלבומי הופעות חיות, חמישה אלבומי פסקול, 29 סינגלים, שישה סינגלים שיווקיים, 28 וידאו קליפים והופעות אחרות באלבומים. הלהקה הוציאה חמישה אלבומים: It's About Time, Jonas Brothers, A Little Bit Longer, Lines, Vines and Trying Times, ו-Happiness Begins. בשנת 2008 הלהקה הייתה מועמדת לפרס האמן החדש הטוב ביותר בטקס פרסי גראמי ה-51 וזכתה בפרס האמן הפורץ בטקס פרסי המוזיקה האמריקאית.
נכון למאי 2009, לפני יציאתו לאור של Lines, Vines and Trying Times, הם מכרו למעלה משמונה מיליון אלבומים ברחבי העולם. לאחר הפסקה במהלך שנת 2011 להתמקדות בקריירות סולו, הלהקה התאחדה בשנת 2012 להקלטת אלבום חדש שבוטל בעקבות התפרקותם ב-29 באוקטובר 2013. בשנת 2019 הוציאה הלהקה סינגל ראשון מזה כמעט חמש שנים, "Sucker", שהגיע לראש מצעד הבילבורד הוט 100.
נכון לשנת 2012, הם מכרו מעל ל-17 מיליון אלבומים ברחבי העולם.
יסנטוקי (כדורגל)
יסנטוקי (ברוסית: Ессентуки) הוא מועדון כדורגל מקצועני ברוסיה מהעיר בעלת אותו שם במחוז סטברופול, שנוסד בשנת 2016. מאז עונת 2020/21 הוא מתמודד באליפות PFL, השלישית בחשיבותה ברוסיה.
היסטוריה
בשנת 2018 המועדון סיים במקום העשירי והאחרון בטבלת האליפות, לאחר שניצח רק משחק אחד מתוך 18. בשנת 2019, עם העלאת מספר המשתתפות באליפות ל-14, סיימה הקבוצה במקום הלפני אחרון.
ב-29 ביולי 2020 נודע שהמועדון עבר בהצלחה את הליך הרישוי להשתתפות בטורנירים רשמיים בחסות התאחדות הכדורגל הרוסית. המשחק הראשון של המועדון ברמה המקצוענית היה המפגש עם ספרטק נלצ'יק במסגרת שלה 1/256 בגביע הרוסי (0:5).
Soul Eater
העלילה מתרחשת באקדמיה המכשירה סטודנטים שחציים הופכים לנשק וחציים מייסטרים (נושאי נשק) אשר עובדים בשותפות כדי שיוכלו לתפוס ביחד 99 נשמות של קישינים (אנשים או מפלצות מרושעים) ונשמה אחת של מכשפה כדי שיוכלו להעלות את רמתם בכוח ובכך לצאת לשיתופי פעולה עם השיניגאמי המנהל את האקדמיה.
סול איטר ידועה בסגנון האיור הלא שגרתי המצוי באנימות ומאנגות (כמו למשל לשמש ולירח יש פרצופים, אך לרוב מפחידים) ויותר מושפעת ברובה מאמנות נוסח טים ברטון, שכן אוקובו הודה שאכן ישנה השפעה ממנו ומהעולם של הארי פוטר.
המנגה יצאה בין השנים 2004–2013 ובעקבות הצלחתה הופקה לה סדרת אנימה שהכילה 51 פרקים ושודרה בין השנים 2008–2009, כאשר היא זמינה בישראל עם תרגום עברי באמצעות ספריית האנימה החל מ-11 באפריל 2022. שלושה משחקים שיצאו לשלוש קונסולות שונות (wii, פלייסטיישן 2 ונינטנדו DS) וכן יצא ספין אוף הנקרא ״!Soul Eater NOT" אשר היה רץ בין השנים 2011–2014 (ואף יצאה לו אנימה שהכילה 12 פרקים בשנת 2014) והיווה כפריקוול מקדים לסדרה עצמה.
עלילה
העלילה מתמקדת בשתי דמויות מרכזיות: מאקה אלברן וסול איטר אוואנס, אשר מתגוררים יחד ולומדים ביחד באקדמיית DWMA (ראשי תיבות של Death Weapon Meister Academy) הנמצאת בעיר דמיונית בשם עיר המוות ( בתרגום חופשי: Death City) הנמצאת בנבדה, ארצות הברית. השניים עובדים ביחד כצוות ויוצאים להרפתקאות אשר במסגרתן הם מתמודדים לעבוד יחד כצוות כנגד אויבים שונים אותם הם צריכים להרוג ולאסוף 99 נשמות שלהם, ביחד עם נשמה נוספת של מכשפה כדי שבסופו של דבר, מאקה תזכה לעבוד עם שיניגאמי (שיניגאמי הם מלאכי מוות בתרבות היפנית) בדומה לאביה (שבניגוד אליה, הופך לנשק ועד היום נושא את התואר ״חרמש המוות״ הודות לכך שהוא ושותפו דר' סטיין הצליחו לעמוד במשימה). בסוף כל קרב, סול אוכל את הנשמה של האויב (ומשם שמו). בנוסף אליהם, מתלווים אליהם גם הצוותים של בלק סטאר וטסובאקי נאטסוקסה ושל דת' דה קיד ביחד עם התאומות ת'ומפסון.
דסלורטדין
דסלורטדין (אנגלית: desloratadine) היא אנטיהיסטמין דור שני המשמשת כטיפול נגד אלרגיה. דסלורטדין היא מטבוליט פעיל של לוראטדין.
התרופה קיבלה פטנט ב-1984 ונכנסה לשימוש ב-2001.
התוויות רשומות
דסלורטדין משמשת כטיפול נגד נזלת אלרגית, גודש באף, וסרפדת (בלועזית אורטיקריה). היא בין המטבוליטים ראשים של לוראטדין ושתי התרופות דומות בבטיחות ויעילות. דסלורטדין זמינה במינונים שונים ונכמרת בשמות רבים ברחבי עולם.
תופעות לוואי
תופעות הלוואי השכיחות הן עייפות (1.2% ), פה יבש (3% ), וכאב ראש (0.6% ).
חואן מנואל דה רוסאס
בתקופת שלטונו לא היה לארגנטינה נשיא או מנהיג רשמי, אך הוא שימש בפועל ככזה בשל השפעתו הרבה על הפרובינציות האחרות, ומרכזיותה וכוחה של בואנוס איירס.
לידתו, משפחתו ושנותיו הראשונות
בגיל 8 החל את לימודיו, וגילה נטייה למקצועות השדה. בגיל 13 הפסיק את לימודיו כדי להשתתף בגירוש האנגלים שכבשו את העיר בשנת 1806, ומאוחר יותר בהדיפת ניסיון הכיבוש השני ב-1807.
כנער בן 17 לא היה מעורב באירועי מהפכת מאי, הדחת המשנה למלך מטעם ספרד ומינוי חונטה מטעם תושבי העיר.
ב-1817 התחתן עם אנקרנסיון אסקורה ( Encarnación Ezcurra) חרף התנגדות אימו, ונולדו להם בן ושתי בנות (אחת מהן מתה).
לאחר מכן, בעקבות חיכוכים עם אימו, החזיר את ניהול החווה לידי הוריו, ופנה לעיסוק במסחר חקלאי - בעיקר ביצוא; ושינה את שם משפחתו מאורטיס דה רוסאס (Ortiz de Rozas) לרוסאס (Rosas).
הוא ניהל את השדות של בני דודיו, אחד מהם - תומאס מנואל דה אנצ'ורנה (Tomás Manuel de Anchorena) - ימלא תפקידים מרכזיים במהלך שלטונו של רוסאס.
באותן שנים הכיר את ד"ר מנואל ויסנטה מסה (Manuel Vicente Maza) ששימש כחונך בוגר עבורו, בשעה שהוריו פנו נגדו; ובהמשך שימש כיועצו הפוליטי.
בהמשך קנה חווה בה גידל סוסים לצבא שנועדו למלחמות נגד האינדיאנים בפמפס, ומאוחר יותר התמנה למפקד וקיבל דרגת לויטננט קולונל (teniente coronel).
בנוסף לכל הנ"ל הוא חיבר ספר הדרכה לניהול חוות וחלוקת העבודה בין בעלי התפקידים השונים; ספר שניתן למצוא בו עדות ליכולות הניהול שיגלה בעתיד כמושל הפרובינציה.
ראשית דרכו הפוליטית
עד 1820 הקדיש עצמו לעיסוקיו הפרטיים, ואז פנה לפוליטיקה בפרובינציה של בואנוס איירס עד לפרישתו ב-1852. הפרובינציה שכללה אז גם את העיר בואנוס איירס הייתה גם העשירה והמאוכלסת מבין כל הפרובינציות, החזיקה את הנמל הבינלאומי היחיד בארגנטינה, ונהנתה מריווחי המכס.
ב-1820 תמה תקופת הדירקטורים עם התפטרותו של חוסה רונדו (José Rondeau) בעקבות תבוסתו בקרב ספדה (Cepeda) הראשון. רוסאס השתתף בהדיפת פלישתו של הקאודיז'ו אסטניסלאו לופס (Estanislao López) מפרובינציית סנטה פה), אך סירב להשתתף בפלישת הנגד לסנטה פה שהסתיימה בכישלון חרוץ של המושל דאז - מנואל דורגו (Manuel Dorrego).
בתמיכת רוסאס ובעלי חוות נוספים נבחר כמושל הגנרל מרטין רודריגס (Martín Rodríguez) ב-1820, ובהנהגתו נהדף ניסיון הפיכה שבעקבותיו הוא הועלה לדרגת קולונל. העיתונים מאותה תקופה מציינים את המשמעת והסדר ששררו בקרב הגאוצ'וס שרוסאס הנהיג, הם הפכו לכח משמעותי - צבאית ופוליטית.
רוסאס היה חלק מצוות המשא ומתן שהוביל להסכם בנגאס (Benegas) ששם קץ לעימות בין בואנוס איירס לסנטה פה, והיה אחראי להסכם הסודי לגבי תשלום הפיצויים לסנטה פה בגין הנזקים שנגרמו לה במהלך הפלישה של בואנוס איירס; הסכם סודי במטרה לא לפגוע בכבודה של בואנוס איירס. בעקבות כך נכרתה ברית ארוכת ימים בין שתי הפרובינציות שהחזיקה מעמד עד נפילתו של רוסאס.
השנים הראשונות לאחר התפוררות השלטון המרכזי בראשות בואנוס איירס היה תקופת פריחה לפרובינציה שנהנתה משקט יחסי ומשגשוג כלכלי בזכות מרכזיותה ולאחר שהפסיקה להקצות משאבים למאבקים פנימיים וחיצוניים. רוסאס עצמו קנה חוות נוספות באותה תקופה. בהמשך הוא ניצל רפורמות אגרריות שיזם הנשיא ברנרדינו ריוודוויה כדי להשתלט על חוות נוספות, רפורמות שהובילו לכך שמספר קטן של חוואים החזיק ברוב אדמות הפרובינציה. במקביל השתתף במערכות לדחיקת רגלם של האינדיאנים ולכיבוש שטחים מהם, מערכות בפיקודו של חואן לוואז'ה, לימים המושל שרוסאס ידיח.
בתקופה זו, בטרם בואנוס איירס נקלעה שוב למלחמות האזרחים, רוסאס היה מפקד שייצג את האריסטוקרטיה הכפרית השמרנית שהייתה מקורבת לפדרליים והתנגדה לאוניטרים הליברלים.
מהפכת דצמבר
עם תום מלחמת ארגנטינה–ברזיל 1825-1828 נאלץ מנואל דורגו (Manuel Dorrego) - מושל בואנוס איירס - לחתום בלחץ אנגליה וצרפת על הסכם שהעניק עצמאות לאורוגוואי ושיט חופשי בנהרות פרנה ואורוגוואי; צעד שנתפס על ידי מפקדי הצבא כבגידה. ב-1 בדצמבר 1828 השתלט הגנרל חואן לוואז'ה על מצודת בואנוס איירס, כינס את האוניטרים שתמכו בו ו"בחרו" בו כמושל, ופיזר את הרשות המחוקקת של בואנוס איירס שלה הייתה הסמכות החוקית לבחור במושל.