cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ריצ'רד קמפ
קריירה כסופר
קמפ השתתף בכתיבת ספרו Attack State Red המתאר את פריסתם של הרגימנט האנגליאני המלכותי במחוז הלמנד באפגניסטן, כחלק ממבצע האריק ב-2007. קמפ כתב את הספר בשיתוף עם כריס יוז, כתב של הדיילי מירור. הספר מנסה להכניס את הקורא אל נעליו של לוחם, ונכתב בכוונה לספק נקודת מבט ותובנה על המפגש עם אויב תחת תנאי קרב קשים. הספר יצא לאור בספטמבר 2009, וכשבועיים לאחר פרסומו הוכתר כרב-מכר.
אלכסנדרוס הראשון, מלך יוון
מותו
לאביו, קונסטנטינוס הראשון, הותר לשוב לכס המלוכה ביוון. אביו הוביל בסופו של דבר את יוון למלחמת יוון–טורקיה, אשר הסתיימה במפלת יוון, וברבע מיליון חיילים ואזרחים הרוגים, ואף הביאה לסופם את רעיונות ההתפשטות הטריטוריאלית של יוון. וינסטון צ'רצ'יל כתב מאוחר יותר כי "הייתה זו נשיכת קוף שעלתה בחייהם של 250,000 איש."
Come to Daddy (שיר)
הוקרה ופרסים
בשנת 2021, הקליפ דורג במקום ה-47 ברשימת "100 הקליפים הטובים בכל הזמנים" של מגזין הרולינג סטון.
ריצ'רד קמפ
עיטורים
קמפ הוא חבר מסדר האימפריה הבריטית מאז אפריל 1994, כהכרה בתרומתו המודיעינית בצפון אירלנד ב-1993, וקיבל את ציון לשבח בעבור גבורה מהמלכה על שירותו כמפקד כוח האו"ם בבוסניה ב-1994. הוא קודם במסדר האימפריה הבריטית למפקד (CBE) ב-2006 בנוסף, הוא חבר בוועדה המייעצת הבינלאומית של העמותה לאחריות ארגונים לא ממשלתיים ושל הוועדה לקידום זכויות אדם.
זכה בתואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן (2015).
קישורים חיצוניים
מאמריו של ריצ'רד קמפ באתר מידה
שיעור קטלניות
באפידמיולוגיה, שיעור קטלניות (Case fatality rate, CFR) הוא שיעור התמותה, המכונה לעיתים סיכון מוות או יחס תמותה והוא שיעור מקרי המוות ממחלה מסוימת בהשוואה למספר הכולל של אנשים שאובחנו במחלה במשך תקופה מסוימת. השיעור מתבטא באופן קונבנציונלי כאחוז והוא מייצג מדד לחומרת המחלה. שיעורי קטלניות משמשים לרוב למחלות עם מסלולי דיסקרטיות מוגבלות בזמן, כמו התפרצויות של זיהומים חריפים והמדד יכול להיחשב סופי רק כשכל המקרים נפתרו (כשהחולים מתו או הבריאו). שיעור הקטלניות הראשוני, למשל, במהלך התפרצות עם עלייה יומית גבוהה וזמן רזולוציה ארוך יהיה נמוך משמעותית מהשיעור הקטלניות הסופי.
מינוח
שיעור תמותה - מבולבל לעיתים קרובות עם שיעור קטלניות - הוא מדד למספר מקרי המוות (באופן כללי, או בשל סיבה מסוימת) באוכלוסייה המוערכת לגודל האוכלוסייה ההיא בהתאם יחידת זמן. לעומת זאת, שיעור הקטלניות הוא מספר המתים מבין מספר המקרים המאובחנים.
טכנית, שיעורי הקטלניות, שלוקחים ערכים בין 0 ל-1 (או 0% ו-100%, כלומר שום מדד או אחידות), הם למעשה מדד לסיכון ואינם שיעורים, שיעורי שכיחות או יחסים (שאף אחד מהם אינו מוגבל לטווח 0–1). הם לא תמיד לוקחים בחשבון זמן מרגע הופעת המחלה ועד מוות.
לעיתים משתמשים במונח "יחס תמותה במקרה" זה עם שיעור המתים במקרה, אך הם אינם זהים. יחס התמותה בין המקרים הוא ההשוואה בין שני שיעורי התמותה השונים, המתבטאים ביחס. ניתן להשתמש גם בהשוואה בין מחלות שונות או כדי להעריך את השפעת התערבות במגפה.
שיעור תמותה מזיהום
המונח שיעור תמותה מזיהום (infection fatality rate, IFR) חל גם על התפרצויות של מחלות זיהומיות ומייצג את שיעור מקרי המוות בקרב כלל האנשים הנגועים. שיעור זה קשור באופן הדוק לשיעור הקטלניות, אך מנסה לתת דו"ח על כל הדלקות הא-סימפטומטיות והלא מאובחנות. בכך, מדד שיעור תמותה בזיהום שונה משיעור הקטלניות בכך שהוא מכוון להעריך את שיעור המתים אצל כל הסובלים מהזיהום: המחלה שהתגלתה (כמות מקרים) ובאלה שלא אותרה בהם המחלה (קבוצה א-סימפטומטית ושלא נבדקה). לכן, שיעור תמותה בזיהום יהיה תמיד נמוך יותר משיעור הקטלניות, כל עוד כל התמותה מיוחסת במדויק למעמד הנגוע או למעמד הלא נגוע.
דוגמאות בעולם האמיתי
הדוגמאות הבאות מראות מספר שיעורי קטלניות של מחלות זיהומיות הקיימות בעולם:
דלעת הספגטי
דְּלַעַת הספגטי (שם מדעי: Cucurbita pepo var. fastigata) היא צמח מזן תרבותי Vegetable marrow השייך למין Cucurbita pepo במשפחת הדלועיים, בעל פרחים צהובים ופירות בעלי צבע צהבהב-כתום, כשבמרכזם גרעינים גדולים. כאשר אינו מבושל, פנים הפרי הוא קשה ודומה לדלעת. לאחר הבישול פנים הפרי הופך רך ומקבל מרקם חוטי המזכיר ספגטי ומכאן שמו.
גידול והכנה
קל למדי לגדל את דלעת הספגטי שכן היא ניתנת לגידול הן באדנית והן בגינה. דלעת הספגטי היא צמח חד-ביתי (פרחים ניקביים וזכריים על אותו הצמח) כשלפרח הזכרי גבעולים ארוכים היוצאים מעלה מבסיס הפרח, בעוד שלפרח הנקבי גבעולים קצרים יותר וגידול עגלגל תחת עלי הכותרת שבסופו של דבר הופך להיות הפרי עצמו.
דלעת הספגטי משמשת למאכל לרוב בצורתה האפויה. לעיתים היא מוגשת כשהיא מחוממת במיקרוגל, מבושלת במים, או מבושלת באידוי. גם גרעיניה של דלעת הספגטי משמשים למאכל לאחר קלייתם.
ערך תזונתי
דלעת הספגטי מהווה מקור עשיר לחומצה פולית ובטא-קרוטן, כמו גם לויטמינים A, B, C ו-E, סידן, מגנזיום, מנגן, ברזל, זרחן, אשלגן ואבץ. בנוסף לכך הערך הקלורי שלה נמוך: כ-42 קלוריות ל-155 גרם פרי.
2015 בקולנוע
בערך זה מופיעה סקירה של שנת 2015 בקולנוע הכוללת סיכומי אירועים בולטים, טבלת שוברי קופות לשנה זו בעולם ובארץ, אנשי קולנוע שנפטרו ופרסים.
בעולם
להלן רשימת שוברי הקופות שיצאו ב-2015:
יחסי אורוגוואי–בולגריה
יחסי אורוגוואי–בולגריה הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה המזרחית של אורוגוואי לממלכת נורווגיה. שתי המדינות חברות באו"ם.
2015 בקולנוע
בישראל
מספרי הכרטיסים נמסרו ממפיצי הסרטים.
יחסי אורוגוואי–בולגריה
סקירה כללית
אורוגוואי כוננה יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה העממית של בולגריה ב-21 במאי 1958. כיום חיים באורוגוואי בין 1,000–2,000 אנשים ממוצא בולגרי. שתי המדינות משתפות פעולה בארגונים בינלאומיים, ובכלל זה באו"ם.
ניקיטה מזפין
ניקיטה דימיטרייביץ' מזפין (ברוסית: Ники́та Дми́триевич Мазе́пин, נולד ב-2 במרץ 1999) הוא נהג מרוצים רוסי, שהתחרה באליפות הפורמולה 1 במשך עונה אחת. בשל הפלישה הרוסית לאוקראינה בוטל חוזהו בקבוצת האס.
קריירת מרוצים
לקראת עונת 2020 עבר להתחרות בקבוצת הייטק גרנד פרי. הוא התחרה באליפות הפורמולה 3 האסייתית וסיים במקום השלישי.
פורמולה 1
בדצמבר 2020 הוחתם על חוזה רב שנתי בקבוצת האס, לצידו של מיק שומאכר.
במרץ 2022 בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, בוטל חוזה החסות של הקבוצה עם הספונסר המרכזי, חברת אורלקלי הרוסית, הנמצאת בבעלות מסוימת של אביו של ניקיטה, דימיטרי מאזפין, ולפיכך שוחרר ניקיטה מהקבוצה גם כן.
כיף כף
כִּיף כֵּף הוא חטיף ופל מצופה שוקולד חלב מסדרת החטיפים של מפעל "עלית" של שטראוס גרופ המיוצר מ-1985. החטיף מאופיין בצורתו המלבנית ובאופן החלוקה שלו לרצועות ארוכות, המכונות "אצבעות". יש דמיון רב בין חטיף זה לבין חטיף קיטקט של חברת נסטלה, במבנהו ובשמו.
גרסאות
בחטיף "כִּיף כֵּף" יש ארבע "אצבעות". בגרסת מיני שלו יש שתי "אצבעות". ב-2013 החל שיווקו של "כיף כיף מקלות" בטעמים אחדים. גם חטיף זה דומה ברובו למוצר בשם Pepero בניגוד לכיף כף הרגיל, מוצר זה מחולק למקלות במקום לאצבעות.
מברז ומחרוקת
מברז (Tap) ומחרוקת (Die) הם כלים המשמשים לעיבוד הברגות. המברז משמש לעיבוד תבריג פנימי כמו התבריג באומים והמחרוקת משמשת לעיבוד תבריג חיצוני כמו בייצור בורג. תהליך העיבוד באמצעות מברז נקרא תברוז, ותהליך העיבוד לתבריג חיצוני נקרא תיברוג.
היסטוריה
בעוד שאומים וברגים מודרניים עשויים באופן שגרתי ממתכת, הרי שבעבר הרחוק כאשר המתקנים היו מעץכמו טחנות רוח, טחנות מים וטחנות קמח - גם כלי העיבוד היו מחומרים לא קשים.
עם המעבר למערכות עם מומנטים גבוהים ומשקלים כבדים הוחלפו חלקי העץ בחלקים ממתכות. לכך נדרשו ברגים גדולים וחזקים יותר, כדי לעמוד בפני שבירה. לכן החל ייצור של ברגים ואומים מפלדות וחומרים מתכתיים אחרים.
במהלך המאה ה-18 וה-19 החל השימוש בטכנולוגיות הקשייה לפלדות, ובמקביל עבר הייצור של כלי החיתוך ליצרנים מומחים לייצור כלי חיתוך.
במהלך המאות ה-19 וה-20, התפתחה סטנדרטיזציה של התבריגים במקביל לטכנולוגיות הייצור של כלי החיתוך כמו מברז ומחרוקת.
חברה גדולה בארצות הברית לייצור מברזים הייתה "גרינפילד" אשר סיפקה כלים לייצור כלי נשק. במלחמת העולם השנייה, תעשייה זו נחשבה אסטרטגית וזכתה להגנה צבאית של כוחות הברית.
המברז
המברז מעבד את הקדח הפנימי ויוצר תבריג שמשמש כאום. שלושת המברזים בתמונה ממחישים את הסוגים הבסיסיים הנפוצים ביותר בתהליכי הייצור:
עיבוד תבריגים
בין אם הדבר נעשה באופן ידני או אוטומטי, עיבוד ההברגה מתחיל בעיבוד קדח בקוטר מתאים. ליצרני המקדחים יש מקדחים המתאימים לייצור קדח מוקדם לכל תבריג.
תבריג ידני
כאשר נידרש לבצע תברוז ידני בחומרים עם קשיות נמוכה כמו פלסטיק, אלומיניום או פלדה עדינה, משתמשים בסט של 3 מברזים אשר מאפשרים לעבד את התבריג באופן ידני. המברז הראשון הוא בעל קונוס כניסה קדמי ארוך, ומאפשר לבצע את החדירה הראשונה. המברז השני הוא בעל קוטר גדול יותר מהראשון, והמברז השלישי הוא במידות הסופיות של התבריג.
הברזה על מכונה
כיום מרבית התבריגים מבוצעים על מכונות עיבוד שבבי כמו מחרטה או כרסומת.
המכונות כיום מבוקרות מחשב ומבצעות את התבריגים על ידי מקדחים ומברזים המוחלפים אוטומטית במכונה.
סיבות נפוצות לשבירת מברז הן:
כדי להתגבר על בעיות אלה משתמשים במחזיקי כלים מיוחדים ייעודיים לביצוע תבריגים במכונות מבוקרות מחשב.
עזרים לתיברוז ידנית (ג'יג'ים ומתקנים פשוטים)
מבוצע בעיקר על ידי מתקנים המבטיחים כניסת מברז בניצב לפני השטח. מתקנים אלה מהודקים לחלק המעובד ומכוונים את המברז.
מידות המקדח למידת התבריג
קיימות טבלאות המגדירות את מידת הקדח לביצוע ההכנה לכל תבריג.
מחרוקת
מחרוקת מבצעת תבריג חיצוני ולמעשה מייצרת בורג. המחרוקת משמשת ככלי ידני ולא מיועדת לעבודה במכונה. ישנה מחרוקת מלאה עם קוטר תבריג קבוע (כמו 3 המחרוקות בשמאל התמונה) וישנם כלים עם אפשרות לכוונון הקוטר על ידי בורג הידוק. למחרוקת יש מחזיק מיוחד שמאפשר לתפוס ולסובב את המחרוקת כדי לייצר את התבריג. למחרוקת מלאה יש מידה וטולרנס קבועים מראש. בייצור התבריג יתקבל תבריג בטולרנס על פי הגדרת המחרוקת. הגליל עליו יבוצע התבריג עובר חריטה מוקדמת לקוטר המוגדר בתקן התבריג. בדרך כלל יש לגליל פאזה קטנה כדי לסייע במירכוז המחרוקת לקראת תהליך התיברוז.
ניקוי תבריגים
ניקוי התבריג מבוצע עם כלי דמוי מחרוקת, אשר אין סכנה שישנה את ממדי התבריג. כלי זה מיוצר מחומר רך יותר, ואינו מתאים לייצור תבריג חדש.
מדידת תבריגים
מאחר שהמברז או המחרוקת יוצרים את הצורה והממדים הסופיים של התבריג, יש צורך למדוד את מידות התבריג.
מדיד הברגה – מדיד הברגה הוא מוט עם תבריג מושחז בשני קצותיו. בצד אחד מדיד, תבריג "עובר" (Go) אשר חייב להיכנס לתוך התבריג.
בצידו השני תבריג עם סימון "לא עובר" (No go), אשר אסור לו להיכנס לתבריג.
מדיד זכר לתבריג נקבה ומדיד נקבה לתבריג זכר.
חומרים לייצור כלי חיתוך
עם תקופת פיתוח חומרים קשים כגון פלדות מסוגסגות, החל המעבר לייצור כלי חיתוך מחומרים קשים. לפלדה בתהליך עיבוד יש קושי של 20–30 HRC.
פלדה מחוסמת היא פלדה אשר עברה חיסום והקשייה לערכי קושי מעל קושי החלק המעובד.
פלדה מהירה HSS – פלדה מסוגסגת עם תוספים כגון ונדיום וטונגסטן. לאחר טיפול תרמי מגיע קושי החומר ל-56 HRC. ערכי קושי גבוהים מאפשרים תהליך ייצור הדיר ללא שחיקה רבה של כלי החיתוך.
כלי HSS עם ציפוי אשר מקשה את פני השטח, צפויים נפוצים הם טיטניום ניטריד, ואלומיניום אוקסיד - חומרי מתק"ש המיוצרים מאבקות מתכת בתהליך סינטור ויש להם קושי גבוה מאוד (60–63 HRC)
מרבית המברזים בתעשייה מיוצרים מ-HSS ובחלקם עם ציפוי פני השטח.
נוזלי סיכה וקרור
השימוש בחומר סיכה מתאים חיוני ברוב פעולות התיברוז. חומרי סיכה מומלצים לכמה חומרים נפוצים והם כדלקמן:
CD Baby
CD Baby היא חנות מוזיקה מקוונת, המתמחה במוזיקה עצמאית.
האתר הוקם בשנת 1998 על ידי דרק סילברס, מוזיקאי וסוכן נדל"ן, על-מנת למכור את הדיסקים שלו באינטרנט, ועם הזמן החל למכור אלבומים של חברים ולהקות מקומית. הוא הרחיב את החנות ותוך מספר שנים נהפכה לאתר המוביל במכירת מוזיקה עצמאית.
ארבעה העקרונות שהובילו את סילברס בניהול החנות הם:
בשנת 2008 אתר החברה היה המקור העיקרי להורדת מוזיקה של אפליקציה שפותחה על ידי חברת דידיום. בשנת 2008 חברת "Disc Makers" רכשה את האתר תמורת 22 מיליון דולר.
נכון לשנת 2010 יש יותר מ-250,000 אלבומים למכירה באתר. בשנת 2018 החברה שילמה לאמנים שמיוצגים באתר מעל ל-100 מיליון $, ובכך סך הכל התשלומים הגיוע ל-700 מיליון דולר. בין האמנים המיוצגים באתר נמנים אינגריד מייקלסון, Twenty One Pilots, אלו בלאק, בון איבר ונוספים.
בשנת 2019 באתר היו יצירות של כ-650 אמנים ובסך הכל כ-9 מיליון יצירות. בשנת 2019 האתר נמכר לחברת Downtown תמוכת 200 מיליון $. במרץ 2020 הוכרז על סגירת האתר.
נתיב צ'ילקוט
נתיב צ'ילקוט (באנגלית: Chilkoot Trail) הוא דרך באורך של כ-60 ק"מ המשתרעת בין אלסקה לקולומביה הבריטית, ששימשה מעבר למחפשי זהב בדרכם הרגלית מחוף הים לאזורים העשירים במחצב בתקופת הבהלה לזהב באלסקה. בשלהי המאה ה-19 היה הנתיב בשימוש במשך כארבע שנים, עד שהתייתר כשנסללה מסילת רכבת. לפי הערכות עברו בנתיב זה ובנתיב המקביל (White Pass) כ-100,000 מחפשי זהב בדרכם צפונה.
בשנות ה-70 הכריזה ארצות הברית על הנתיב כ"אתר לאומי היסטורי" ובשנות ה-80 הלכה קנדה בעקבותיה והכריזה גם היא על הנתיב כ"אתר לאומי הסטורי". ב-שנות ה-90 הפך הנתיב לחלק מהפארק הלאומי "הבהלה לזהב בקלונדייק" המשותף לארצות הברית וקנדה.
מאז הכרזתו כאתר לאומי היסטורי הפך הנתיב למסלול טיולים פופולרי באלסקה המושך אלפי מטיילים מדי שנה.
ההיסטוריה של הנתיב
נתיב צ'ילקוט שימש, במשך מאות שנים, אינדיאנים משבט טינגיט שחיו באזור ונהגו לסחור בעיר הנמל בציד ובפרוות. עם כניסתה של חברת מפרץ הדסון לפעילות באזור נדחקו רגלי האינדיאנים מהמסחר.
ב-16 באוגוסט 1896 גילו כורי זהב מקומיים כמות גדולה של זהב בנהר יוקון והידיעות על כך שהגיעו לקליפורניה הביאו לזרם של כ-100,000 מחפשי זהב ששאפו הגיע ליוקון וקלונדייק. בפני מחפשים אלו עמדו שני נתיבים רגליים:
המחפשים הפליגו צפונה מערי הנמל של החוף המערבי ורובם נחתו בעיר הנמל סקגווי (נקודת היציאה ל"מעבר הלבן") או בנמל של דאייה  (נקודת היציאה לנתיב צ'ילקוט). שלטונות קנדה, שחששו מרעב ומחסור בקרב המחפשים, התירו כניסה לקנדה למחפשי זהב כשברשותם ציוד ומזון מספיק לשנה (כטון ציוד ומזון). כדי לסחוב כמות זה השתמשו המחפשים בבהמות משא או ששכרו את שרותיהם של אינדיאנים מקומיים.
אתגרי הדרך והמשאות הכבדים הביאו לאזור יזמים שהקימו לאורך הנתיב קרוניות חשמליות. טכנולוגיה זו סייעה להאיץ את הגעת מחפשי הזהב לאלסקה.
ב-1898 החלה הקמת מסילת רכבת צרה (91.4 ס"מ) בין עיר הנמל סקגווי לוייטהורס (בירת יוקון) במסלול שעקף את נתיב צ'ילקוט. עם השלמת המסילה העדיפו רוב מחפשי הזהב את הנסיעה ברכבת על המעבר בנתיב צ'ילקוט.
ב-1899 הסתיימה הבהלה לזהב באזור והיקף מחפשי הזהב שהגיעו למקום פחת משמעותית.
המסלול
נתיב צ'ילקוט התחיל בעיר הנמל דאייה שבאלסקה, לשם הגיעו מחפשי הזהב על גבי אוניות. בתקופת הבהלה לזהב שגשגה העיירה שהגיעה לכ-5,000 תושבים וכללה כ-50 בתי מלון ואף נבנו בה שכונות אוהלים. עם סיום התקופה והשלמת מסילת הברזל ננטשה העיירה וכל הבניינים המקוריים שנבנו בה נהרסו ורק בית הקברות נותר.
מדאייה המשיכו ברגל צפונה לאורך נהר טאייה עד לעיר "בנט"  שבקולומביה הבריטית (מרחק של כ-60 ק"מ). משם התפזרו מחפשי הזהב צפונה לעבר חופי נהר יוקון ונהר קלונדייק . לאור המרחק הגדול לנהרות אלו (כ-850 ק"מ) נדרשו מחפשי הזהב לשוט בסירות מאגם בנט צפונה.
הנתיב נחלק לשלושה אזורי אקלים, כשבכל אזור היו נקודות משמעותיות והוקמו מחנות מנוחה והצטיידות:
שימור הנתיב
לאחר הכרזתו של הנתיב כאתר מורשת פעלו הרשויות של ארצות הברית וקנדה להנגיש את הנתיב לטיילים וכן להכין תשתית של בקתות ומשטחי קמפינג שמאפשרת לטיילים לישון ולאכול לאורך הנתיב. במספר מקומות מוצגים ממצאים הקשורים לתקופת בהלת הזהב.
ב-1978 הכריזה ארצות הברית על הנתיב כ"אתר לאומי היסטורי" וב-1987 הלכה קנדה בעקבותיה והכריזה גם היא על הנתיב כ"אתר לאומי הסטורי". ב-1998 הפך הנתיב לחלק מהפארק הלאומי "הבהלה לזהב בקלונדייק" המשותף לארצות הברית וקנדה.
צעידה בשביל דורשת תיאום מוקדם מאחר שהרשויות מאשרות כניסה של עד 50 מטיילים ביום. ההערכה היא שכ-3,000 מטיילים עוברים בנתיב בתקופת הקיץ.
מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של איטליה
מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של איטליה (באיטלקית: Ordine al merito della Repubblica Italiana) נוסד כמסדר האבירות הבכיר על ידי הנשיא השני של הרפובליקה האיטלקית, לואיג'י אינאודי בשנת 1951.
זהו הכבוד הגבוה ביותר שהרפובליקה מעניקה, והוא מוענק על "ההצטיינות שנרכשה על ידי האומה" בתחומי הספרות, האומנויות, הכלכלה, השירות הציבורי, ופעילות חברתית, פילנתרופית והומניטרית, ועל שירות ארוך ובולט בקריירה אזרחית וצבאית. אותיות התואר לאחר שמו של אדם שקיבל את עיטור המסדר הם OMRI.
דרגות
ההכרזה על הענקת האות מתקיימת אחת לשנה ב-2 ביוני, יום השנה להקמת הרפובליקה וב-27 בדצמבר, יום השנה להכרזת חוקת איטליה. עם זאת, אותות למועמד שהנשיא מחליט עליו על דעת עצמו הקשורים לסיום שירות או המוענקים לזרים עשויים להיות מוענקים בכל עת.
העיטור, ששונה בשנת 2001, נושא את הכיתוב "אל מריטו דלה רפובליקה" (Al Merito della Repubblica) המקיף את סמל איטליה על הצד הקדמי, והמשפטים בלטינית "לאיחוד המדינה" (Patriæ Unitati) ו"למען חירות האזרחים" (Civium Libertati) (למען חירות האזרחים) מקיפים את הראש של איטליה טוריטה, דמותה של איטליה כאישה בצד האחורי. שש הדרגות עם הסרטים התואמים הם כדלקמן: העיטור ניתן על פי צו של נשיא הרפובליקה האיטלקית, כראש מסדר האבירות, בהמלצת נשיא מועצת השרים. למעט בנסיבות יוצאות דופן, לא ניתן להעניק לאיש לראשונה דרגה גבוהה יותר מאביר. דרישת הגיל המינימלי היא בדרך כלל 35.
צלב הגדול של האביר עם שרשרת מוענק רק לראשי מדינות.
אבי ויגדרזון
אָבִי וִיגְדֶרְזוֹן (נולד ב-9 בספטמבר 1956) הוא מתמטיקאי ומדען מחשב ישראלי, העוסק בסיבוכיות חישובית. פרופסור במכון למחקר מתקדם שבפרינסטון, ניו ג'רזי. זוכה פרס אבל לשנת 2021 (עם לסלו לובאס ההונגרי).
קורות חיים
ויגדרזון סיים את בית הספר הריאלי בחיפה בשנת 1974. ב-1980 השלים תואר ראשון במדעי המחשב בפקולטה למדעי המחשב בטכניון בהצטיינות יתרה. הוא עבר לאוניברסיטת פרינסטון שבניו ג'רזי, וב-1983 השלים בה דוקטורט. עבודת המחקר שלו עסקה בסיבוכיות קומבינטורית בהדרכת ריצ'רד ג'. ליפטון. את הפוסט-דוקטורט עשה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ובמרכז המחקר של IBM בסן חוזה שבקליפורניה, בהדרכתו של ריצ'רד קארפ.
בשנת 1986 התקבל כחבר סגל באוניברסיטה העברית בירושלים, ושנה מאוחר יותר קיבל דרגת פרופסור. בין השנים 1993–1995 כיהן כראש המכון למדעי המחשב באוניברסיטה, ובשנת 1994 זכה במדלית אבקוס של האיחוד המתמטי הבין-לאומי על תרומת מחקריו בנושא סיבוכיות חישובית לתורת האינפורמציה. בשנות ה-90 של המאה ה-20 כיהן גם כמרצה אורח באוניברסיטת פרינסטון ובמכון למחקר מתקדם בפרינסטון, שם קיבל משרה קבועה בשנת 1999. בשנת 2003 הפסיק את עבודתו באוניברסיטה העברית.
בשנת 2009 זכה יחד עם עומר ריינגולד וסליל ואחדן בפרס גדל על פיתוח "מכפלת הזיג-זג" של גרפים. במרץ 2021 הוכרז ויגדרזון כחתן פרס אבל (הוא חולק את הפרס עם לסלו לובאס מהונגריה).
ויגדרזון נשוי ואב לשלושה ילדים.
הישגים אקדמיים
במהלך הקריירה האקדמית שלו פרסם אבי ויגדרזון כ-250 מאמרים, בנוסף ל-204 מאמרים שכתבו סטודנטים שלו או דוקטורנטים במעבדתו.
ויגדרזון הוא עורך או עוזר עריכה של חמישה כתבי עת מדעיים.
הוקרה
ויגדרזון קיבל פרסים רבים:
קישורים חיצוניים
מכּתביו והרצאותיו:
אחמד טיבי (רופא ילדים)
אחמד טיבי (בערבית: أحمد الطيبي, באנגלית: Ahmad Teebi; 22 ביולי 1949 – 22 ביולי 2010) היה רופא ילדים וגנטיקאי קנדי יליד לבנון ממוצא פלסטיני, פרופסור באוניברסיטאות של טורונטו, מונטריאול ניו יורק וקטר ויושב ראש העמותה הבינלאומית לדיסמורפולוגיה ומחלות גנטיות הנפוצות בקרב אוכלוסייה ממוצא ערבי. שימש כראש המחלקה לטרטולוגיה וגנטיקה קלינית בבית החולים Hospital for Sick Children בטורונטו.
אחמד טיבי נולד בביירות בלבנון ובהמשך עבר עם משפחתו לסוריה ואחר כך לכווית. במשך חייו המקצועיים פרסם פרופסור טיבי מעל 300 מאמרים מדעיים ו-25 פרקים בספרים מקצועיים, בהם תיאר 38 תסמונות גנטיות, שהוא גילה. על שמו רשומים מעל 90 ערכים באתר האינטרנט OMIM, המרכז את כל המחלות הגנטיות בבני אדם. הוא גם מחברו של הספר, שמרכז ומסכם את הידע המדעי בנושא: Genetic Disorders among Arab Populations, שיצא לאור רק אחרי מותו.
פרופסור טיבי זכה בעיטורי כבוד ובפרסים בינלאומיים ונבחר בשנת 2002 כחבר האקדמיה האירופאית למדע.
בני חדד
קריירה
חדד התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של גדנ"ע יהודה ובגיל 18 הצטרף לזו של מכבי חיפה. בשנת, חדד הצטרף לקבוצה הבוגרת, אך מיעט לשחק בה ובקיץ הושאל לצפרירים חולון.
בקיץ, חדד חזר לליגת העל וחתם בבית"ר ירושלים. ב-28 בספטמבר 2000, חדד ערך את הופעת הבכורה האירופית שלו בתיקו 3-3 נגד פאוק סלוניקי.
בקיץ, חדד חתם בהפועל תל אביב, בה שיחק שנתיים.
בקיץ, חדד חתם בהפועל צפרירים חולון וכעבור שנה חתם בהפועל עכו.
לקראת עונת 2005/2006, חדד חתם בהכח רמת גן, עימה רשם עליה לליגת העל, אחרי 21 שנות היעדרות. כעבור שנה, רשם את אותו הישג עם בני סכנין וגם בעונה שלאחר מכן עם הכח רמת גן, איתה גם המשיך לשחק בליגת העל.
לקראת עונת 2009/2010, חדד חתם בהפועל רמת גן.
בקיץ, חדד חתם במכבי הרצליה, בה שיחק שלוש עונות עד לפרישתו.
יעקב היילברון
ביוגרפיה
נולד בזנטא לרבי יצחק אייזיק היילפרין, רב העיר ולפני כן אב"ד אורמין. סבו הרב יהודה אריה לייב היילפרין הוציא את ספר סדר הדורות של סבו הרב יחיאל היילפרין. בצעירותו למד אצל אביו. בבחרותו נסע ללמוד בישיבת פרשבורג אצל החתם סופר. רבו מזכיר אותו בתשובה שכתב לאביו. אמו היא הרבנית היצל שהייתה זיווג שני לבעלה.
בשנת תר"ט, בזמן המהפכה ההונגרית, התפרעו הסרבים המקומיים, והוא נרצח יחד עם שלושים איש מקהילתו. הובא לזנטה לקבורה בסמוך לאביו. יחד עמו נקברו הרב איסר אולמן רבה של זנטה והרב יעקב מינץ בנו של הרב משה מינץ.
הותיר ארבעה ילדים, שני בנים ושתי בנות. בנו הרב יצחק אייזיק גדל אצל ידידו הרב שמעלקא מסעליש ובנו הרב צדוק גדל אצל ידידו הרב יקותיאל יהודה טייטלבוים
אברנית הנשר
אֶבְרָנִית הַנֶּשֶׁר (שם מדעי: Pteridium aquilinum) הוא שרך הנמנית עם משפחת האברניתיים והוא מין יחיד בסוגו, ולו שני תת-מינים צפוני ודרומי. תפוצתו גדולה מעוד ומגיע כמעט לכלל חלקי תבל. ישראל הוא גבול התפוצה הדרומי באזור הממוזג, וגם השרך הגדול בה. דרומה יותר היא מופיעה רק באזור הטרופי.
בתנאים טובים לגידול עשוי הצמח להתנשא לגובה 2 מ' ויותר. צורת עליו טיפוסית לשרכים. העלה גדול מאוד ואורכו 40–100 ס"מ. הערות הוא מנוצה שלוש פעמים ויש בו מאות עלעלים ירוקים. באירופה כדי כך העלים מתים בסתיו, וצבעם החום צהוב נראה יפה להפליא באור השמש. בניגוד למרבית השרכים יכולה אברנית הנשר לצמוח גם במקומות יבשים יחסית. כושרו זה של הצמח נובע מהעובדה שהוא בעל קני שורש המעמיקים לחדור לקרקע.
באירופה השתמשו בצמח לצורכי ריפוד ברפתות. לפנים נהגו להשתמש בו גם לקירוי בניינים. אברנית הנשר נחשבת גם לצמח רעיל, שרעייה שלו עלולה להזיק לבקר.
יורם מוזס
יורם מוזס (נולד ב-3 בינואר 1957) הוא מדען מחשב ישראלי, פרופסור בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון. מומחה לנושא החישוב המבוזר.
אודות
בשנת 1997 זכה בפרס גדל, יחד עם ג'ו הלפרין בזכות מאמרם בנושא "ידע וידע משותף בסביבה מבוזרת" שהוצג ב-1984. בשנת 2009 זכה יחד עם הלפרין בפרס דייקסטרה בחישוב מבוזר, על אותו מאמר. בנימוקי בחירתם אמרו השופטים כי המאמר "סיפק דרך חדשה לדיון במערכות מבוזרות, והשפיע עמוקות בשנים שלאחר פרסומו; ההשפעה עדיין ניכרת כיום, וחורגת משמעותית מתחומי קהילת המערכות המבוזרות – באינטליגנציה מלאכותית, אבטחת מערכות מחשבים, ותורת המשחקים.... המאמר היה פורץ דרך במספר מובנים".
בשנת 2003 יצא ספרו "Reasoning About Knowledge" בהוצאת MIT, אותו כתב יחד עם ג'ו הלפרין, רונלד פייגין ומשה ורדי.
במהלך השנים הנחה מוזס 17 סטודנטים לתארים מתקדמים.
נשוי ליעל, מרצה למדעי המחשב במרכז הבינתחומי הרצליה ומתגורר בתל אביב.
טירת וישגראד
טירת וישגראד (בהונגרית: Visegrádi vár) היא מבצר שנמצא מעל עיקול הדנובה, בעיר וישגראד. המבצר משתרע מפסגת הסלע הגבוהה של ועד לגדות הדנובה. בימי הביניים היה לה תפקיד ייצוגי חשוב, שכן הטירה הייתה אחת הארמונות המפוארים ביותר של מלכי הונגריה, וגם חשיבותו המדינית והצבאית לא הייתה מבוטלת. על תפקידו המדיני והצבאי שמר עד סוף המאה ה-17. הוא מורכב משני חלקים: הטירה התחתונה והמצודה. חלקים מסוימים של הטירה התחתונה ממוקמים ממש ליד כביש 11. אל המצודה ניתן לעלות בכביש מספר 116 או ברגל.
היסטוריה
במהלך ההיסטוריה, העמים באזור בנו כמה מבצרים כדי לשמור על הדרך העוברת בערוץ בשליטתם. בשנים 1241–1242, במהלך פלישת הטטרים, נחרבה הטירה שהייתה שם והמלך בלה הרביעי בנה את מגדל המגורים המשושה ועבה הקירות, שהמסורת העממית קראה לימים מגדל שלמה. בזמן שהמלך בנה על גדות הדנובה, אשתו, המלכה, חיזקה את פסגת הסלע הגבוהה עם הכסף שהתקבל ממכירת תכשיטיה. שני חלקי הטירה הושלמו על ידי החומה העוברת לאורך צלע הגבעה התלולה, שקצהו הגיע עד לארמון שעל גדת הדנובה. בתקופת מלחמת האזרחים, בתחילת המאה ה-14, היא נכבשה על ידי הכוחות המזוינים של מאתה צ'אק, והמלך קארוי הראשון, שאיחד את המדינה, שיחרר אותה על ידי מצור. בתקופה שלאחר מכן, בנה המלך את הארמון ליד נהר הדנובה, שסיפק מגורים נוחים יותר, כך שרק חיל המצב התמקם בטירה. בתקופת שלטונו של זיגיסמונד מלוקסמבורג, הכתר נשמר במגדל המחומש בטירה העליונה, אך בשנת 1440 הצליחה הקורטיזנית אילונה קוטנר לגנוב אותו בהוראת המלכה אליזבת האלמנה. זמן קצר לאחר כיבוש בודה במאה ה-16, צבאות טורקיה סבבו גם סביב וישגראד, המצור הראשון עליה התרחש ב-1544, כאשר ניזוק קשות. במאה וחצי שלאחר מכן, הארמון ההולך ונחרב החליף כמה בעלים. ההרס הסופי שלה קרה במצור העות'מאני של 1685, אך חיילי האויב נסוגו ממנה במהרה כדי להגן על טירת בודה שהייתה חשובה יותר אסטרטגית.
במאות הבאות, מזג האוויר וההריסות בידי אנשים, כילו ביסודיות את המבנים של מתחם הטירה וגם של ארמון המלוכה לשעבר. למרות שנערכו חפירות גם קודם לכן, רק בשנות ה-60 של המאה ה-20 החל השיקום של טירת וישגראד, ששימשה כסצנה חשובה בהיסטוריה ההונגרית.
החל משנת 2017, הטירה שופצה כחלק מתוכנית ה"".
תערוכות
ניתן לבקר במספר תערוכות במצודה. בין השאר מוצגת תערוכה על תולדות הטירה, מערכת המצודה משוחזרת על פי דגם, העתק של הכתר הקדוש ותולדות שימורו, פנאופטיקון ותערוכת ציד-דיג-חקלאות.
דן זכריה
קורות חיים
קורנליוס (קורנליו, נלו) נובק נולד ב-1928 בבוקרשט בירת רומניה, בנם של יוהאנה לבית גרֶטֶר וד"ר סינַי נובק, רופא ידוע בבוקרשט, מבכירי הבונים החופשיים בעיר. בשנים 1945–1949 למד כלכלה באקדמיה ללימודים גבוהים במסחר ותעשייה בבוקרשט ומשפטים באוניברסיטת בוקרשט. בעת לימודיו כיהן כמזכיר אגודת הסטודנטים היהודים בעיר. בשנת 1949 התגייס לצבא רומניה ושירת בו כעיתונאי ומתרגם עד 1951. בשנים 1950–1951 למד עיתונאות באקדמיה הצבאית של רומניה . בשנות ה-50 לחם למען האידיאליים הסוציאליסטיים עד שהגיע לכדי עימות עם המפלגה הקומוניסטית הרומנית, והוגלה למחנה כפייה למשך שנתיים.
פמלה לוי
פמלה לוי (4 ביוני 1949 – 25 בדצמבר 2004) הייתה אמנית וציירת ישראלית ילידת ארצות הברית.
דן זכריה
קורות חיים
עסק בכתיבה עיתונאית, התמסר ליצירה ספרותית ומחזאות וזכה לפרסום יצירותיו ולהערכה. היה חבר אגודת הסופרים של רומניה.
בשנת 1959 עלה לישראל עם אשתו. השניים השתקעו בתל אביב, ברחוב חיים סוטין 10. בשנים 1963–1964 כיהן כמנהל מרכז הדוקומנטציה בע"מ בתל אביב. משנת 1970 ועד 1978 עבד במכון הישראלי לנפט ואנרגיה בדוקומנטציה וביבליוגרפיה.
פמלה לוי
ביוגרפיה
פמלה לוי נולדה בשם פמלה דנמן (Denman) בפיירפילד שבאיווה. בשנת 1967 נולדה בתה סמנתה. בשנת 1972 סיימה תואר ראשון מאוניברסיטת צפון איווה, והצטרפה לקומונת אמנים בסנטה-פה. ב-1976 עלתה לישראל, לאחר שהתגיירה ונישאה לפסיכואנליטיקאי ומבקר האמנות איתמר לוי. באותה שנה נולד בנם יובל. ב-25 בדצמבר 2004 מתה לוי בירושלים מדום לב בגיל 55.
דן זכריה
קורות חיים
בארץ פרסם סיפורים, מחזות, קטעי רומן ורשימות בעיתונות העברית והלועזית. כתב ביומון הרומני הישראלי "ויאצה נואסטרה" (Viaţa Noastră - חיינו) ובשבועון הרומני הישראלי "אדוורול" (Adeverul - האמת), במוספים הספרותיים בעיתונים ובכתבי העת העבריים "דבר", "דבר הפועלת", "משא", "היום", "מן היסוד", וכן כתב ל-"Burda-Verlag" ול-"Stern". ב"דבר לילדים" פרסם סדרת סיפורים מהמיתולוגיה. תסכיתים מפרי עטו שודרו ב"קול ישראל".
פמלה לוי
ביוגרפיה
את יצירתה ניתן לחלק לשתי תקופות עיקריות. הראשונה, משנת 1976 ל-1980, הייתה מורכבת מקולאז'ים גדולי ממדים ובעלי מראית עין מרושלת, המשלבים בתוכם בדים בתפירה גסה, וחומרים עניים אחרים. המכלול יצר טקסטורות ושקיפויות רבות, שבתוכם שילבה דימויים שציירה בצבעי מים או שמן. נקודת המבט בעבודות אלה הייתה לרוב ממבט הציפור. תהליך עבודתה דמה לתהליך עבודתן של אמניות הדגם והעיטור הפמיניסטיות האמריקאיות משנות השבעים.
בשנות ה-80 עברה לוי לציור בסגנון פיגורטיבי-ריאליסטי, שהיה מבוסס על תצלומים שצילמה בעצמה בדרך כלל. יצירותיה עסקו לעיתים בנושאים פוליטיים כמלחמת לבנון הראשונה והסוגיה הפלסטינית, כמו גם היבטים הקשורים ברב תרבותיות ובמגדר. היא הרבתה לצייר נשים ונערות מתבגרות בבריכה ועל חוף הים, ולא בחלה בנושאים קשים כעירום בוטה, סצנות אונס וגוויות חיילים. גם ציורים אלה היו לעיתים קרובות דמויי קולאז', ללא ספק בהשפעת עבודותיה המוקדמות. מרביתם היו מרובי שכבות והציור נעשה על גבי מצע של שרבוטים בשפה האנגלית או הדפסה של חיתוך עץ על הבד. בהקשר זה יודגש שפמלה לוי הייתה אמנית חיתוך עץ מיומנת וחלק נכבד מיצירתה נעשה במדיום זה.
דן זכריה
קורות חיים
לחם לקידומם של הסופרים העולים הכותבים בשפות לועזיות. כיהן כמזכיר הוועדה לטיפול בסופרים עולים שליד אגודת הסופרים העבריים בישראל, ולקח חלק מרכזי בהוצאת אנתולוגיה מיצירותיהם של 41 סופרים ומשוררים מאלה, שתורגמו לעברית, בשם "בגבולם", שראתה אור בשנת תשל"א-1970 בהוצאת "עקד" בשיתוף עם משרד הקליטה והוועדה שבראשותו. כן היה מזכיר מועדון התרבות ע"ש אליעזר שטיינברג בתל אביב, וחבר איגוד העיתונאים הבינלאומי.
פמלה לוי
ביוגרפיה
ציוריה היו עשירים בפרטים ומלאי חיוניות ודינמיות, קולנועיים אפילו, אך שידרו תחושה של איום וקטסטרופה. "הצופה שואף לראות התרחשות אחדותית, קוהרנטית, אבל משאלתו מסוכלת", כותבת אלן גינתון, במאמר בקטלוג תערוכתה במוזיאון ת"א ב-1994. "הדמויות וחלקי הסצנה שמקורם בזמנים ובמקומות שונים, אינם מתחברים. מכאן אי הנוחות ואפילו האימה שמעוררים ציוריה של פמלה לוי".
דן זכריה
קורות חיים
ברומניה פרסם (ברומנית) את "האיכרים הטרנסילבניים" (1955), והיה ממחברי קובץ מחזות קצרים (1957). עם אשתו כתב את המחזמר "חי, חי וקיים, או: סיוט ליל חמסין", שתורגם לעברית על ידי אוריאל אופק (1965). ב-1967 פרסם בעברית קובץ שערכו אשתו ודקלה גולומב, ובו שני מחזות מיזוגיניים פרי עטו: "מה אתה יודע על ניוחין?" (על בסיס צ'כוב) ו"מוח הזהב" (על בסיס אלפונס דודה), שבשניהם גבר הנתון בין שתי נשים. מחזהו הקצר "מוח הזהב" הועלה ב-1969–1970 (בהופעת הביכורים של דן זכריה על במה בישראל) בקריאה אמנותית עם רמזי משחק בבימוי משה יסעור ובהשתתפות השחקנים יהודה גבאי, אביבה אורגד ורודיקה קרמניצר, במסגרת ערבים שהוקדשו ליצירות סופרים עולים בבית ציוני אמריקה ובמועדון "מילוא" בתל אביב וכן בכמה מקומות פרטיים. במוספים הספרותיים פרסם קטעים מהרומן "דמדומים", שעלילתו מתרחשת ברומניה של שנות ה-40 וה-50, על רקע התסיסה החברתית והפוליטית במדינה.
פמלה לוי
ביוגרפיה
"היא החזירה את הגוף לציור על רקע תקופה שבה הגוף נעלם מהיצירה", סיפר הצייר לארי אברמסון לאחר מותה. "הציורים שלה התמקדו בגוף ובבני אדם ועסקו בסביבה חברתית ופוליטית. [...] היא הייתה מציירת דברים שלא ציירו אותם במסורת של ציור הגוף, כמו השערות השחורות על הרגליים, קמטים וצלקות".
דן זכריה
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
ויקטור גוזמן אולמדו
ויקטור אנדרס גוזמן אולמדו (בספרדית: Víctor Andrés Guzmán Olmedo; נולד ב-7 במרץ 2002), הידוע גם בשם טורו, הוא כדורגלן מקסיקני שמשחק בעמדת הבלם במועדון המקסיקני, מונטריי, ובנבחרת מקסיקו.
קריירה
ב-21 בינואר 2020, גוזמן ערך את הופעת הבכורה שלו בטיחואנה במשחק רבע הגמר של הגביע המקסיקני מול אתלטיקו סן לואיס, בניצחון של 1–0, משחק בו נכנס כמחליף. ב-25 ביולי 2020, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה המקסיקנית במשחק נגד אטלס, אשר הסתיים בניצחון 3–1.
זכויות להט"ב במלטה
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) במלטה מוגדרות כשוות לאלו של הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית. במהלך סוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21, מעמד הזכויות של אזרחי להט"ב מלטזים זכו למודעות רבה יותר במישור הפוליטי לאחר שפעילות הומוסקסואלית הוכשרה במדינה בשנת 1973 עם גיל ההסכמה שווה בין זוגות הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד שהועמד על 16 שנים.
באוקטובר 2015 ארגון זכויות הלהט"ב האירופאי "ILGA-Europe" דירג את מלטה במקום הראשון ברשימת המעמד של זכויות להט"ב בשטחה מתוך 49 מדינות אירופאיות שנסקרו בנושא, דירוג שמלטה שמרה מאז באופן עקבי מדי שנה. בשנת 2016 מלטה הפכה למדינה הראשונה באיחוד האירופי שאסרה על ביצוע הטכניקות הפסאודו-מדעיות של טיפול המרה בחוק. בסוף 2020 מלטה הצטרפה ל-"LGBTI Core Group", פלטפורמה בינלאומית מטעם האו"ם להגנה על אזרחים שמוגדרים כלהט"ב או כאינטרסקסואלים מפני אפליה. מלטה ידועה גם כן כאחת המדינות הבודדות בעולם שאסרו על אפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית להגנה על אזרחי להט"ב בשטחן בחוקה שלהן מאז שהתיקון החוקתי בנושא נכנס לתוקף ב-2014.
לסביות, הומוסקסואלים טרנסג'נדרים וביסקסואלים רשאים לשרת בגלוי בכוחות המזוינים של מלטה מאז 2002. תחת חוק הזהות המגדרית, ביטוי מגדרי ומאפייני מין שנכנס לתוקף באפריל 2015, טרנסג'נדרים מלטזים בעלי דיספוריה מגדרית החלו להיות רשאים לשנות את המגדר המשפטי שלהם ללא חיוב של העברת ניתוח להתאמה מגדרית, והתערבויות כירורגיות לקביעת מינם של תינוקות אינטרסקסואלים ללא הסכמתם נאסרו. הכרה בזוגיות חד-מינית החלה להיות בעלת הכרה משפטית במלטה מאז אפריל 2014 באמצעות הכרה באיחוד אזרחי ונישואים חד-מיניים מאז 1 בספטמבר 2017. אימוץ ילדים על ידי זוגות חד-מיניים (באופן משותף וחורג) הפך לחוקי מאז 2014.
המסדר הריבוני הצבאי של מלטה
בתקופת השלטון של המסדר הצבאי הריבוני של מלטה (שידוע לעיתים קרובות גם כ-"מסדר ג'ון הקדוש") בין 1530–1790, הומוסקסואליות שנודעה בכינוי "מעשי סדום" נחשבה כחלק עיקרי ממנהגים רומנטיים נפוצים במלטה. המנהגים כללו זכרים שנמשכו רומנטית לזכרים אחרים בהם אבירים (שהיו צריכים כביכול להתנהג באורח חיים צליבט), חיפוש טובות הנאה מיניות עם גברים בעלי מראה צעיר, זכרים נשיים ולעיתים קיום פדרסטיות (מערכת יחסים ארוטית שמתנהלת בהסכמה בין מבוגר לבין מתבגר שאינו ממשפחתו המצומצמת שיכולה, אך לא חייבת, להיות מבוטאת ביחסי מין).
העידן הבריטי
בתור קולוניה של האימפריה הבריטית, מלטה אימצה את הקוד הפלילי של האימפריה בשטחה שהפליל קיום פעילות הומוסקסואלית בין גברים. לאורך השנים נודעו דוגמאות למלטזים שהורשעו על רקע תוכן הקוד בהם עורך הדין גוגלילמו רפינט שנבחר למועצת הממשל של מלטה ושימש גם כפרופסור למשפטים באוניברסיטת מלטה. ב-1884 הוא נעצר על "התנהגות זימה" בזמן שניסה לפתות באופן רומנטי חייל בריטי. לאחר מכן הבישוף של מלטה עתר באופן אישי לשחרורו. הפוליטיקאי המלטזי ג'וזף פלורס, ששימש במהלך שנות ה-50 של המאה ה-19 כסגן ממפלגת העבודה המלטזית, יושב ראש האספה המחוקקת של מלטה ובהמשך כסגן נשיא בית המשפט החוקתי של מלטה, היה ידוע כהומוסקסואל ונחשב על ידי רבים כמי שקיים מערכת יחסים חד-מינית עם הסופר המלטזי ונשיא הקבוצה פעולה קתולית הרברט גנדו  מאז שהשניים נפגשו לראשונה באוניברסיטת מלטה בשנות ה-20 לחייהם. לאורך השנים היו מספר מקרים שבהם השניים נודעו בביצוע קרוס דרסינג בצורת דראג נשי.
הומוסקסואליות בצבא מלטה נחשבה לפשע חמור בעידן הקולוניאלי הבריטי. מי שנמצאו תחת חקירה בגין הומוסקסואליות בצבא פוטרו באופן מיידי מתפקידם והעומדו לדין על ידי בית דין צבאי. מקרה בולט היה זה של תת-סגן-המשנה הבריטי, כריסטופר סוואבי, שהועמד לדין צבאי והודח מתפקידו ב-1956 על רקע הומוסקסואליות. עם זאת, התביעה נגד סוואבי בוטלה מאוחר יותר לאחר פנייה בנושא לבית הלורדים.
מכיוון שיחסים הומוסקסואלים גבריים המשיכו להיות פליליים תחת הקוד הפלילי של מלטה שהורש מהאימפריה הבריטית לאחר קבלת העצמאות של המדינה מהאימפריה ב-1964, גברים הומוסקסואלים היו צריכים להיות פרגמטיים כדי להבטיח לעצמם זכויות משפטיות או ירושה מבני הזוג שלהם. דוגמה לכך הייתה ג'ון הבפטיסט פרנסיה (1893–1974) שבשנת 1960 אימץ באופן חוקי את בן זוגו ויליאם נתנאל פנטון שהיה צעיר ממנו ב-30 שנה, בעוד שהקשר הרומנטי בין השניים היה סוד גלוי יחסית. בשנת 1971 התקבלה חקיקה שהתירה לפנטון לרשת את האחוזה של פרנסיה שידועה בשם "וילה פרנסיה" בכפר ליג'ה  באזור המרכזי של מלטה לאחר מותו. במשך שנות הזוגיות שלהם השניים ארגנו אירועים חברתיים ומסיבות גאווה בוילה. לאחר מותו של פנטון, הוילה עברה להיות רכוש של המדינה והפכה למעונו הרשמי של ראש ממשלת מלטה.
מלטה העצמאית
מלטה הפכה לעצמאית מהאימפריה הבריטית בשנת 1964. ב-1973 החליטה ממשלת הלייבור לשנות את חוקי מלטה כך שיתאימו לאלו של מערב אירופה בכך שביטלה את ההפללה של פעילות הומוסקסואלית גברית בין מבוגרים בהסכמה בשטחה.
התנועה לזכויות הומוסקסואלים של מלטה, שנוסדה בשנת 2001, היא ארגון לא ממשלתי שמרכז את האתגרים היום יומיים איתם מתמודדים אזרחי להט"ב ואינטרסקסואלים במלטה ופועל לקידום זכויות להט"ב במדינה. בפברואר 2008 הארגון הציג עצומה לפרלמנט של מלטה שקראה לו לנקוט שורה של אמצעי חקיקה כדי להגן על אזרחי להט"ב מפני אפליה בחוק. על העצומה חתמו יותר מ-1,000 איש שקראו להכרה משפטית בזוגיות חד-מינית, הקמת מדיניות לחיסול בריונות והטרדות נגד להט"ב עבור בתי ספר וחקיקת תיקוני חוקים עבור הפללה של פשעי שנאה ודברי שטנה על רקע הומופוביה וטרנספוביה. העצומה זכתה לגיבוי של המפלגה אלטרנטיבה דמוקרטית ויושב ראש המפלגה הארי ואסאלו  שהצהיר בתגובה שהכרה בזכויות להט"ב במלטה תהווה "צעד קדימה" עבור המדינה.  בשנת 2004 חוקקה הממשלה המלטזית איסור על אפליה על רקע נטייה מינית בתעסוקה. באוקטובר 2009 ג'ורג' אבלה, נשיא מלטה, נפגש עם מועצת המנהלים של ארגון זכויות הלהט"ב האירופאי "ILGA-Europe" בארמון הנשיאות סנט אנטון בזמן שהקבוצה התכוננה לקיים את הכנס השנתי ה-13 שלה במדינה. זו הייתה הפעם הראשונה שראש מדינה נפגש עם פעילי "ILGA-Europe".
מעמד בחוק
פעילות הומוסקסואלית גברית בין מבוגרים בהסכמה הפכה לחוקית במלטה מאז ינואר 1973 לאחר שראש ממשלת מלטה דום מינטוף ומפלגת העבודה בראשותו ביטלו את הקוד הפלילי לאיסור "מעשי סדום" שהובא על ידי האימפריה הבריטית, עם התנגדות מטעם הכנסייה הקתולית של מלטה. מיקאל גונזי (1984-1885), הארכיבישוף של מלטה, נשאר מתנגד נחרץ עד למותו להכשרה של הומוסקסואליות במלטה שהצהיר לאורך השנים שהומוסקסואליות היא "חטא חמור", "לא טבעית" ונהוגה על ידי "חולים". גיל ההסכמה הושווה מאותה שנה בין זוגות הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד לגיל 16 שנים.
הכרה במערכות יחסים חד-מיניות
ב-28 במרץ 2010 ראש הממשלה לורנס גונצי הודיע שממשלת מלטה עובדת על הצעת חוק להסדרת חיים משותפים בקרב זוגות חד-מיניים וזוגות מהמין השני, בתקווה שהחוק יושלם עד סוף השנה. ב-11 ביולי גונצי אישר שהצעת החוק תוצג בפרלמנט של מלטה עד סוף 2010. טיוטת הצעת החוק הוצגה על ידי שר המשפטים ב-28 באוגוסט 2012 והייתה בהליך התייעצות עד ל-30 בספטמבר. הצעת החוק הוגשה אבל נדחתה בדצמבר 2012 בעקבות נפילת הממשלה ופירוק הפרלמנט.
לאחר בחירות הבזק של מלטה ביוני 2017 ממשלת העבודה החדשה הציגה בפני הפרלמנט הצעת חוק לתיקון חוק הנישואים המלטזי שיעניק גישה שווה לנישואים לזוגות הומוסקסואלים חד-מיניים כמו לזוגות הטרוסקסואלים מהמין השני. הצעת החוק הוגשה ב-24 ביוני ועברה בקריאה שלישית בפרלמנט ב-12 ביולי ברוב מוחלט של 66 מצביעים בעד ומתנגד 1. התיקון החליף את ההתייחסויות הספציפיות למגדר "זכר ונקבה" בלבד בחוק הנישואים שהיו קיימות קודם לכן לשפה נייטרלית מגדרית. ההצעה נחתמה כחוק על ידי הנשיאה מארי לואיז קוליירו פרקה ונכנסה לתוקף ב-1 בספטמבר 2017.
הורות ואימוץ
החוק המלטזי מעניק זכויות אימוץ ילדים מלאות לזוגות נשואים, לשותפים אזרחיים וליחידים. מאז חקיקת הצעת חוק האיחוד האזרחי בשנת 2014, זוגות חד-מיניים מלטזים החלו להיות רשאים לאמץ ילדים באופן משותף וחורג. האימוץ הרשמי הראשון על ידי זוג חד-מיני במדינה התרחש ב-13 ביולי 2016, בו הילד המאומץ נדחה בעבר על ידי למעלה מ-50 זוגות בגלל תסמונת דאון. לאימוץ אפקטיבי במלטה (על ידי מועמד יחיד, זוג או שותפים אזרחיים) נדרשת פסיקת בית משפט לכל ילד בודד, ללא התייחסות לנטייה המינית או מגדר ההורים המאמצים.
ב-7 בספטמבר 2015 הודיע ראש הממשלה ג'וזף מוסקט שהממשלה תציג הצעת חוק להענקת גישה להפריה חוץ-גופית (IVF) בקרב זוגות לסביות. ב-30 ביוני 2017 שר הבריאות כריס פירן הצהיר כי הצעת חוק לרפורמה בחוק הגנת העוברים 2012 "תועלה בקרוב". הצעת החוק נערכה לקריאה ראשונה בפרלמנט ב-11 באפריל 2018. ב-23 במאי ההצעה עברה בקריאה שנייה בהצבעה של 36 בעד, 29 נגד ו-2 נמנעים. היא עברה את שלב הוועדה ב-14 ביוני, וב-19 ביוני עברה בקריאה שלישית בהצבעה של 34 בעד, 27 נגד ו-6 חברי פרלמנט שלא נכחו בזמן ההצבעה. ההצעה נחתמה כחוק על ידי הנשיאה מארי לואיז קוליירו פרקה ב-21 ביוני 2018, ונכנסה לתוקף ב-1 באוקטובר 2018.
הגנה מפני אפליה
מאז 2004 מלטה אסרה על אפליה על רקע נטייה מינית בתעסוקה, בהתאם לדרישות האיחוד האירופי לפני שהמדינה הפכה לחברה בארגון מאותה שנה. עם זאת, אפליה הומופובית נותרה נפוצה במידה מסוימת עד 2009 על פי תוצאות של סקרים שנעשו בהשתתפות אזרחי להט"ב מלטזים בנושא. ביוני 2012 הגנות משפטיות עבור להט"ב מפני אפליה הורחבו לאחר שהפרלמנט המלטזי תיקן את הקוד הפלילי כדי להטיל ענישה בנסיבות מחמירות לפשעי שנאה שנעשו ממניע של נטייה מינית או זהות מגדרית.
ב-14 באפריל 2014, הפרלמנט של מלטה אישר פה אחד הצעת חוק שתיקנה את חוקת המדינה כדי להוסיף את העילות נטייה מינית וזהות מגדרית כמוגנות מפני אפליה ברמה החוקתית. ההצעה נחתמה כחוק על ידי הנשיא ג'ורג' אבלה ב-17 באפריל 2014.
חוק השוויון לגברים ולנשים של מלטה מגדיר "אפליה" באופן הבא, "'אפליה פירושה אפליה על רקע מין או בגלל אחריות משפחתית, נטייה מינית, גיל, דת, אמונה, מוצא גזעי או אתני, זהות מגדרית, ביטוי מגדרי או מאפייני מין שכוללת הענקת יחס באופן פחות נוח לאדם מאשר שאדם אחר מקבל, קיבל או יקבל יחס מטעמים אלה'."ב-25 באפריל 2018 אושרה הצעת חוק להגנה מפני אלימות במשפחה עם 44 מצביעים בעד ו-20 נגד. הצעת החוק כתובה במונחים נייטרליים מגדרית ובכך חלה באופן שווה על זוגות חד-מיניים וזוגות מהמין השני כאחד. החוק פורסם ב-14 במאי 2018 על ידי משרד המשפטים המלטזי.
סקר שפורסם בינואר 2020 חשף כי 56% מהמשיבים שהוגדרו כלהט"ב הרגישו לא בטוחים בפייסוויל (רובע בעיירת סנט ג'וליאנס  שמהווה את מרכז חיי הלילה העיקרי במלטה שמאוכלס בכבדות במועדוני לילה, ברים, מועדוני חשפנות, פאבים ומסעדות). רבים דיווחו על אפליה והטרדה מצד סדרנים, ברמנים או פטרונים אחרים, 14% דיווחו על אירועים אלימים ברובע שהופנו נגדם על רקע נטייתם המינית או זהותם המגדרית ו-5% דיווחו שנזקקו לסיוע רפואי בעקבותיהם.
זהות מגדרית
בספטמבר 2006 נשללה זכותה של ג'ואן קאסר, אישה טרנסג'נדרית, להינשא לבן זוגה בגלל זהותה המגדרית. ב-2007 שופט בבית משפט מקומי הורה לפקידי ממשל להנפיק לה את התיעוד המתאים. מנהל הרישום הציבורי ערער בהצלחה על פסק הדין במאי 2008. קאסר הגישה בקשה חוקתית באולם הראשון של בית המשפט האזרחי באשמת הפרה של זכויות האדם הבסיסיות שלה. היא ניצחה תחילה בתיק אך הפסידה בהמשך לאחר ערעור של המנהל ב-2011. באפריל 2013 היא הגיעה להסדר עם הממשלה שכלל פיצוי כספי והבטחה של שינויים סטטוטוריים. בהמשך מנהיג המפלגה הלאומנית סיימון בוסוטיל התנצל על חלקה של המפלגה במאבק נגד זכותה של קאסר להינשא לבן זוגה בזמנו.
באפריל 2014 מלטה הפכה למדינה האירופאית הראשונה שהוסיפה את העילה זהות מגדרית לחוקה שלה כקטגוריה מוגנת מפני אפליה ברמה חוקתית.
במסגרת חוק הזהות המגדרית, ביטוי מגדרי ומאפייני מין שנחקק על ידי הפרלמנט של מלטה באפריל 2015, מועמדים יכולים לשנות את הסמן המגדרי שלהם במסמכי זהות רשמיים על ידי הגשת תצהיר לנוטריון, תוך ביטול כל דרישה להעברת הליכים רפואיים לשינוי מגדר בהם ניתוח להתאמה מגדרית. בנובמבר 2015 הודיע שר הפנים כי 40 אנשים שינו את מגדרם באופן חוקי מאז חקיקת החוק. בדצמבר 2016 תוקן החוק כדי לאפשר לקטינים בעלי דיספוריה מגדרית בני 16 ומעלה לשנות את מגדרם המשפטי ללא צורך בהגשת בקשה לבית המשפט או בקבלת אישור הורים.
גישה לניתוח להתאמה מגדרית וטיפול הורמונלי במלטה איננה בחינם ולא תמיד מוגדרת כזמינה בקלות. עם זאת, בספטמבר 2022, ראש ממשלת מלטה הודיע כי ניתוח להתאמה מגדרית עבור טרנסג'נדרים בעלי דיספוריה מגדרית במלטה יהפוך להיות בחינם, אבל לא הצהיר על פרטים נוספים בהם מתי המדיניות החדשה תיכנס לתוקף.
אינטרסקס
באפריל 2015 מלטה הפכה למדינה הראשונה בעולם שהוציאה מחוץ לחוק עיקור וביצוע פרוצדורות כירורגיות פולשניות בקטינים אינטרסקסואלים (בעלי סימני מין זכריים ונקביים כאחד) על מנת לקבוע את מינם ללא הסכמתם. סנקציות על ביצוע של התערבויות רפואיות אינטרסקסואליות נחקקו בשנת 2018 שמטילות מאסר שלא יעלה על 5 שנים או קנס של בין 5,000 ל-20,000 אירו למבצעים. חוק הזהות המגדרית, ביטוי מגדרי ומאפייני המין שאושר על ידי הפרלמנט של מלטה ב-2015 אוסר על אפליה על רקע מאפייני מין ובכך, מגן על אנשים אינטרסקסואלים מפני אפליה.
דרכונים מלטזים, תעודות זהות ותעודות זיהוי אחרות שהונפקו על ידי הממשלה זמינים עם סמן מגדרי "X" עבור אנשים אינטרסקסואלים מאז 2017.
שירות צבאי
לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת בגלוי בכוחות המזוינים של מלטה.
תרומת דם
בעבר, מלטה אכפה איסור מוחלט ללא הגבלה של זמן על תרומת דם מפני גברים המקיימים יחסי מין עם גברים (MSM). במאי 2016 שר הבריאות כריס פירן הודיע שוועדה טכנית שהוקמה ב-2015 לבדיקת האיסור השלימה לאחרונה את הדו"ח שלה והמליצה לבטל את הדחייה הנוכחית ללא הגבלת זמן על תרומות דם מאת "MSM". לאחר מכן המדיניות החדשה שהושקה בנושא עדיין הגבילה תרומות דם מאת גברים שקיימו יחסי מין עם גברים אחרים במשך שנה של דחייה. בספטמבר 2016 הודיע אגף הנוער של מפלגת העבודה על תמיכתו בהסרת האיסור. תקופת הדחייה בת השנה נכנסה לתוקף בספטמבר 2017.  בספטמבר 2022 מדיניות חדשה נכנסה לתוקף שביטלה את תקופת הדחייה של שנה בקרב תרומות דם מאת "MSM" והחליפה אותה לתקופת דחייה של 4 חודשים, מדיניות שחלה גם על תורמים הטרוסקסואלים ללא הבדל של נטייה מינית או מגדר.
תנאי מחיה
על אף ההתקדמות החברתית במעמד זכויות להט"ב במלטה לאורך השנים, סקר שנערך במדינות האיחוד האירופי בשנת 2015 הראה כי 54% בלבד מהזוגות החד-מיניים במלטה הרגישו בנוח להחזיק את יד בן זוגם בפומבי מחשש לקבלת אפליה הומופובית, ורק 40% היו גלויים לגבי היותם הומוסקסואלים במקומות העבודה שלהם. מקרי אפליה הומופובים לאורך השנים במדינה כללו את אירוע איגוד המורים של מלטה ביולי 2007 שאיים לפרסם את הפרטים של 4 ניסיונות "להוציא מהארון" מורים הומוסקסואלים ומורות לסביות בבתי ספר קתוליים. לדברי האיגוד, בתי הספר היו תחת לחץ חברתי מהוריי התלמידים לפטר את המורים בגלל נטייתם החד-מינית, מה שהוביל ל-4 התערבויות ב-5 השנים האחרונות קודם לכן מצד האיגוד כדי למנוע את המקרים.
עולמו של אלמו
עולמו של אלמו (באנגלית: Elmo's World) היא סדרת טלוויזיה לילדים מבית היוצר של Sesame Workshop, חברת ההפקה של "רחוב סומסום". הדמות הראשית היא אלמו, מפלצת אדומה ופרוותית שמקורה בסדרות "החבובות" ו"רחוב סומסום".
בישראל דובבה הסדרה לעברית, ושודרה בשנת 2005 בערוץ הופ!. הגרסה המחודשת של הסדרה שודרה החל משנת 2019, כיום הסדרה משודרת בערוץ לולי.
עלילת הסדרה
אלמו הופך בדמיונו את חדר השינה שלו לעולם מצויר בגיר וקורא לו "עולמו של אלמו". אל חדר השינה הוא מזמין ילדים על-מנת לשחק יחדיו ולחקור נושאים מחיי היום יום. אלמו וחבריו חוקרים נושאים מלמדים כמו צורות, יוגה, בועות, ירקות, בגדים ועננים ומוצאים פתרונות לבעיות שונות בעזרת משחקים. בסוף כל פרק אלמו מזמין את הקהל להצטרף אליו לריקוד סיום מצחיק ומהנה.
אל העונה השנייה מצטרפים אל אלמו חברים חדשים - סמארטי הטלפון החכם, אדון וגברת צחוקי וכלבם שמודל.
ריצ'י קמפבל
ריצ'רד "ריצ'י" קמפבל (באנגלית: Richard "Richie" Campbell; נולד ב-8 בפברואר 1982) הוא שחקן בריטי.
ביוגרפיה
קמפבל ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד טיירון, הבריון המקומי, בסרט הבריטי "Anuvahood", ובתפקיד נדייל קאיוני בסדרת הדרמה "דרך ווטרלו".
ב-2006 זכה בפרס Screen Nation על הופעתו בתפקיד דומיניק הארדי בסדרת הטלוויזיה "The Bill".
הופעותיו בטלוויזיה כוללות תפקידים בסדרה "שיחות בוקר עם אלן פרטרידג'", בסדרת הפשע "The Silence", ובסדרת הדרמה "Top Boy" של ערוץ 4. בקולנוע הופיע קמפבל בסרטים כגון "Wilderness", "The Plague", "הפירמה", "Victim", "בחורות מהירות" ו-"Get Lucky". קמפבל מרבה להופיע על הבמות בתיאטראות וסט אנד. הוא שיחק במחזות "Dirty Butterfly" בתיאטרון יאנג ויק, "Lower Ninth" בדונמאר ורהאוס, "Truth and Reconciliation" בתיאטרון רויאל קורט. עוד שיחק קמפבל בתפקיד טום רובינסון במחזה "אל תיגע בזמיר" לצדו של רוברט שון לאונרד שהוצג בתיאטרון הפתוח בריג'נטס פארק.
מרואה (קמרון)
מרואה (בצרפתית: Maroua) היא עיר שמשמשת כבירת האזור הצפון הרחוק של קמרון.
תנועה ותחבורה
העיר נמצאת ליד הכביש הלאומי N1 והכבישים האזוריים P2 ו-P3. בנוסף, בקרבת העיר נמצא נמל התעופה הבינלאומי מרואה סאלאק.
ג'רארד הופנונג
ג'רארד הופנונג (באנגלית: Gerard Hoffnung; 22 במרץ 1925 – 25 בספטמבר 1959) היה צייר ומוזיקאי יהודי-בריטי, שנודע בעיקר ביצירותיו ההומוריסטיות.
ביוגרפיה
ג'רארד הופנונג נולד בברלין, בשם גרהארד, בנם היחיד של זוג יהודי אמיד, הילדגרד ולודוויג הופנונג. ב-1939 עזבו הוריו את גרמניה, תחילה לפירנצה ומשם ללונדון, שם נשאר ללמוד בבית ספר הייגייט, בעוד שאביו יצא לארץ ישראל שתחת המנדט הבריטי, להיכנס לעסקי הבנקאות המשפחתיים, והקים יחד עם אביו את בנק הופנונג. מלחמת העולם השנייה הפכה פרידה זמנית זו לדבר של קבע.
הופנונג מת משטף דם מוחי, 20 שנה בלבד אחרי הגיעו לאנגליה, אך את שני העשורים האלה מילא בהישגים בלתי מבוטלים, בין השאר כקריקטוריסט, נגן טובה, אמרגן, שדרן רדיו ונואם בענייני ציבור, שהיה מבוקש מאוד באיגודי העובדים של אוקספורד וקיימברידג'.
הופנונג פרסם סדרת ספרי קריקטורות, שהיתלו בעדינות במנצחים ונגני תזמורת. אחרי מותו היסבה חברת "האלאס ובצ'לור" כמה מן הקריקטורות שלו לסרט הנפשה קצר בשם "התזמורת הסימפונית של הופנונג", שזכה בפרסים אחדים בשנים 1965–1966.
ג'רארד הופנונג יצר שלושה פסטיבלי מוזיקה שנקראו בשמו והתקיימו ברויאל פסטיבל הול בלונדון. בפסטיבלים אלה משתתפים מוזיקאים "רציניים". בין היצירות שהוזמנו במיוחד לפסטיבלים "פתיחה גדולה, גדולה" אופוס 57 של מלקולם ארנולד, שהוקדשה לנשיא ארצות הברית הרברט הובר ונכתבה לכמה שואבי אבק ושאר מכשירים ביתיים. "קונצ'רטו פופולארה" של פרנץ רייזנשטיין תואר כ"הקונצ'רטו לפסנתר שישים קץ לכל הקונצ'רטי לפסנתר". ויליאם וולטון ניצח על מובאה בת צליל אחד מן האורטוריה שלו "משתה בלשצאר": המילה "שחטו!" שצועקת המקהלה.
חייו של הופנונג התנהלו במסורת האקסצנטריות של בריטניה הגדולה, על אף מוצאו הקונטיננטלי. הוא שיווה לעצמו, ביודעין או שלא ביודעין, את אישיותו של מורה למוזיקה מזדקן, תפקיד שלוטש ושוכלל בתקופה שלימד בבית ספר סטאמפורד, שם זוכרים עדיין את התנהגותו התמהונית. קולו התאפיין בצרידות מן הסוג הנקשר עם גיל מופלג, דיבורו היה איטי ומהסס כזה של אדם בא בימים, או אולי כמחווה לקולונל בלימפ האקסצנטריות שלו הייתה לאגדה, כל כך, שסיפורים עליו פנטסטיים במידה כזאת, שהשומעים נוטים להאמין בהם, משום שאין זה סביר שמישהו יעלה בדעתו לבדות אותם מלבו. לדוגמה, נאמר עליו שהתייחס בקנאות ללימוד סימפוניות שלמות בשריקה, עד כדי כך, שהיה מתקשר אל חברים מנצחים ושורק להם כדי לבחון את זיכרונם. מתיאורו את ציורי הקריקטורות שלו נראה, שראה בכך משהו שאיננו בשליטתו המודעת:
ככל שניסה להתגבר על כך, כל חפץ דומם שצייר היה מקבל אישיות, כך שאין זה מפתיע, שהופנונג פנה לקריקטורה ולגוזמה סוריאליסטית, כמו בציור הנגן הנטרף בלוע הסרפנט תוך כדי ניסיון לנגן בו. רישום אחר מתאר זמר, שכפתורי חזייתו הם מתגי כיוון, שעליהם כתוב "חזק/חלש", "מתנודד" ו"מתייפח".
אישיותו הציבורית כטיפוס אקסצנטרי ושנון מעיבה, עם זאת, על הפן האחר שלו, הרציני והמתחשב יותר. הוא הצטרף לכת הקווייקרים בשנת 1955 והיה פעיל בתוכנית ביקור האסירים שלהם. יתרה מזו, לפי מתווה ביוגרפי מאת ג'ואל מרקס, שיצא לראשונה לאור ב"מאמרים בתחום האמנויות והמדעים" (אוניברסיטת ניו הייבן, כרך 21, אוקטובר 1992),
ג'רארד הופנונג למד לנגן בטובה ברמה כזאת שאפשרה לו להתייצב על הבמה כסולן בנגינת הקונצ'רטו לטובה של ראלף ווהן ויליאמס ולהשתתף כנגן (וכליצן) פעיל בתזמורת של קולג' מורלי, הרכב חובבים שזכה לכבוד רב בלונדון. ביתו של הופנונג היה מעין מקום מפגש והתכנסות למוזיקאים, ציירים, סופרים וידידים בכלל.