cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מז"ל טוב
עלילה
שמחתה של טרי נגמרת כאשר היא שוב מתעוררת ביום ההולדת שלה. מרוב יאוש, במחשבה שאינה יכולה לעצור את לולאות הזמן, היא חוזרת לחדרה ומתחילה לארוז כדי לברוח, שם לורי שוב מציעה לה מהקאפקייק. טרי מבינה שלולאת הזמן הקודמת היא לולאת הזמן היחידה בה אכלה את הקאפקייק ושבה מתה מסיבה לא ידועה, ולכן מגיעה למסקנה שלמעשה הקאפקייק הייתה מורעלת וכי היא מתה בשנתה - לכן לורי היא למעשה הרוצחת. בשלב זה מתחוור לטרי כי לורי הרעילה את הקאפקייק בתקווה להרוג אותה, אך מכיוון שבכל לולאות הזמן הקודמות טרי זרקה את הקאפקייק, החליטה לורי לרצוח אותה בכוחות עצמה, וכן ניצלה את העובדה שהיא עובדת בבית החולים כדי להפליל את טומס ברצח. טרי מתעמתת עם לורי, שמצידה מכחישה הכל. טרי מציעה ללורי לטעום מהקאפקייק, והיא מסרבת. טרי מתרה בה שהיא תמסור את הקאפקייק לבדיקה במשטרה. או אז לורי תופסת את ראשה ומטיחה אותה בדלת. לפני שטרי מספיקה להתאושש, לורי צוחקת ברשעות ונועלת את דלת החדר. טרי אומרת בייאוש שאמנם היא תמיד הייתה שותפה לחדר איומה, אבל תכנון רצח כנקמה הוא מוגזם. לורי מגלה לטרי שהיא רוצה לרצוח אותה מפני שהיא מנהלת רומן עם גרגורי, שלורי מעוניינת בו, וגם מפני שטרי הייתה תמיד גועלית כלפיה. הן נאבקות. כאשר נראה שלורי גוברת על טרי, טרי תופסת את הקאפקייק ותוחבת את כולו לתוך פיה של לורי. לורי נרתעת, צורחת בחרדה ומנסה לנקות את הקאפקייק מפיה. טרי נתלית על המנורה ובועטת בלורי בכל כוחה. לורי נופלת מהחלון אל מותה.
בקפיטריה טרי וקארטר מדברים על אירועי יום האתמול (של כל לולאות הזמן), בזמן שהם מתבדחים על הריאיון של דניאל לכתבת החדשות על הרצח של טרי בידי לורי. טרי מתעוררת למחרת, בתחושת בעתה שמא היא בלולאת זמן נוספת אך מסתבר שזו הייתה מתיחה של קארטר, והיא סולחת לו. המצלמה מתמקדת בסטיקר על דלתו של קרטר, עליו כתוב המשפט: "היום זה היום הראשון של שארית חייך". טרי הבחינה במדבקה זו בלולאות הקודמות, והיא הבינה שזוהי רמיזה למצב שאליו נקלעה.
סרט המשך
ב-2019 יצא לאקרנים סרט ההמשך "מז"ל טוב 2", בו מככבים ג'סיקה רות' וישראל ברוסארד.
קישורים חיצוניים
ביקורות
חנוך אייגש
חייו
בשנת ה'תרנ"ח (1898), בהיותו בגיל 34, נתמנה למו"ץ ולאחד מרבני וילנה, תפקיד בו שימש עד יום מותו. לכל אורך כהונתו שיתף פעולה עם הרב חיים עוזר גרודזנסקי, וחתם יחד עמו על כרוזים ומכתבים רבים בנושאים פנים-יהודיים. הם הקימו יחד "קיבוץ" (ישיבה לבחורים מבוגרים הלומדים בכוחות עצמם), בו למדו בחירי הישיבות הליטאיות.
בעת מלחמת העולם הראשונה נאלץ הרב גרודזינסקי לעזוב את וילנה, והרב אייגש מילא את מקומו ברבנות עד שובו.
לאחר הצהרת בלפור הצטרף הרב אייגש לתנועת המזרחי. הוא השתתף בייסוד "ההסתדרות הלאומית" בווילנא בשנת ה'תרע"ז, שהוקמה על ידי 15 רבנים בליטא, ומטרתה הייתה לסייע בהשגת זכויות עצמיות ליהודים בארץ ישראל, ולהפיץ את רעיון שיבת ציון, לחזק את הדור הצעיר על יסודות הדת והלאומיות ולתקן את סדרי החינוך. באותה התוועדות אמר הרב:
בוועידת המזרחי בווילנא בשנת תרפ"ד שימש כסגן יושב-ראש. בברכתו לוועידה אמר: בוועידה של "כנס הרבנים המזרחיים" בוורשה תרפ"ג נבחר לנשיאות הכנס ובכנס בתרפ"ז שימש כיושב-ראש.
באותה בשנת ה'תרפ"ג היה מהחותמים על הכרוז של רבני פולין וליטא למען קרן החלוץ המזרחי, אך בשנת ה'תרפ"ט הוא נטש את המזרחי, עקב הבדלי הגישה בין המזרחי בפולין ובליטא, אי ההבנות על רקע התאמת פעולות המזרחי לתנאי ליטא, ותמיכתה במועמדם של הציונים לרבנות וילנה. עם זאת הוסיף לתמוך ולפעול למען העלייה לארץ ישראל ותמך בייחוד בצעירי המזרחי והפועל המזרחי. בה'תרצ"ה (1935) היה מיוזמי הקמת "מחלקת החרדים" בקרן הקיימת לישראל.
לאחר פטירתו של הרב גרודזינסקי הוכר הרב אייגש כזקן רבני ליטא בכלל ווילנה בפרט. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה וכתוצאה מהסכם ריבנטרופ–מולוטוב, התרכזו בווילנה מאות בני ישיבות מכל רחבי ליטא. הרב אייגש סייע רבות בכלכלתם של הפליטים, והמחאות על שמו נשלחו מטעם הג'וינט. בשנת ה'תש"א (1941), בהיותו כבן 77, נרצח הרב אייגש על ידי הנאצים. תאריך מותו אינו ברור: היו שהעידו שהיה זה בט"ו באלול, והיו שסברו שהוא נספה כחודש וחצי קודם לכן, בימי בין המצרים. גם מקום הרצחו שנוי במחלוקת: יש המדווחים כי הוא נהרג בווילנה עצמה, אך היו שטענו כי הוא נלקח תחילה לפונאר, שם נרצח על ידי האיינזצגרופן. בספר צדיק פלא, מובאת עדות של הרב יהודה זרחיה סגל, המעיד שראה כיצד נרצח הרב חנוך לעיניו.
ספריו
ספרו הראשון נקרא "מנחת חֲנוֹךְ", וצורף לספר "עולת שמואל", שבו הובאו חידושי תורתו של חמיו - הרב שמואל זיברטנסקי. הספר עוסק בענייני סדר קודשים, מסכת עבודה זרה ועוד.
ספרו המפורסם הוא ספר השו"ת "מרחשת", שבו עסק בסוגיות תלמודיות רבות ובפסקי הלכה למעשה על ספר שולחן ערוך. הספר כולל שני חלקים שיצאו לאור בה'תרצ"א ובה'תרצ"ה (1931 ו-1935).
בהקדמתו לספרו הביע הסתייגות-מה משיטת בריסק שנפוצה בדורו בין לומדי התורה. הוא עצמו הוכיח בספרו למדנות רבה, אף בלי להזדקק לדרכי הניתוח וההפשטה של שיטת בריסק.
Diarmuid and Grania
Diarmuid and Grania (בעברית: דירמֶד וגראניה) הוא מחזה בפרוזה פואטית, שחובר במסגרת שיתוף הפעולה בין היוצרים האירים ג'ורג' מור וויליאם בטלר ייטס, כשברקע מוזיקת ליווי מאת המלחין האנגלי אדוארד אלגר.
המחזה
ג'ורג' מור חיבר נובלה המבוססת על תרגומה של המעשייה הפניינית, "החיזור של דירמד וגריין", מאת ליידי אוגוסטה גרגורי. ויליאם בטלר ייטס, שיתף פעולה אם כן, עם מוּר בכתיבת המחזה. המחזה, שכלל שלוש מערכות, הוקדש למנצח האנגלי הנרי ווד והועלה לראשונה על הבמה, על ידי הלהקה השייקספירית האנגלית, בניהולו של השחקן פרנק בנסון, בגאייטי ת'יאטר (Gaiety Theatre), דבלין, ב-21 באוקטובר 1901. הוא הופיע במסגרת תסריט כפול, אשר כלל בנוסף אליו, גם את מחזהו של דאגלס הייד, "התפתלות לולאת החציר" (The Twisting of the Hay Rope, Casadh an tSugáin), אשר בו שיחקו לראשונה על הבמה, שחקנים חובבנים אירים, שהועסקו על ידי "הליגה הגלית" (המחזה הראשון ששוחק ושנצפה בשפה האירית). התפקידים של דירמד, גראניה ולאבאן גולמו על ידי בנסון, אשתו קונסטנס ולוסי פרנקלין, בהתאמה.
אף על פי ששיתוף הפעולה ביניהם לווה בקשיים - ייטס ומוּר חלקו זה על זה רבות ובעיקר לגבי סגנון המחזה, אשר כתוצאה מכך היו לו כמה גרסאות שיועדו לפרסום ולא גרסה סופית אחת מוסכמת על שניהם - התוצר המוגמר התקבל היטב. נקודת מחלוקת נוספת שעלתה, הייתה בשל העובדה שהדמויות האיריות גולמו על ידי שחקנים אנגלים. לאחר שהמחזה הופק ועל אף שייטס, אשר מחויבותו למחזה החלה לעיתים להיות הססנית, הוא החליט להגן על יצירתו זו כנגד כל ביקורת שלילית שתועלה.
מוזיקה
בשלבי החיבור האחרונים של המחזה, המחברים החליט להוסיף שירים והמלחין אדוארד אלגר התנדב לשם מלאכת הלחנת המוזיקה. המוזיקה שכתב אלגר עבור המחזה, נכללת במסגרת אופוס מס' 42, אשר אותו הוא פרסם תחת השם המאונגלז "גראניה ודירמד". האופוס מורכב משני חלקים בלבד: מבוא ומסע לווייה לתזמורת ושיר המיועד לביצוע על ידי זמר קונטראלטו, הידוע בשם שהעניק לו ייטס, "ישנם שבעה המושכים בכישור"
הכתר האימפריאלי של הודו
הכתר האימפריאלי של הודו (באנגלית: Imperial Crown of India) היה הכתר של קיסרי הודו במהלך השלטון הבריטי בהודו הבריטית. הכתר נשמר עם יתר תכשיטי הכתר של הממלכה המאוחדת אולם אינו מהווה חלק מהם.
היסטוריה
הכתר נוצר עבור המלך ג'ורג' החמישי, קיסר הודו, עבור הדורבר דלהי של 1911. הצורך בהכנת הכתר לאירוע מקורו בחוק הבריטי האוסר על הוצאת תכשיטי הכתר הבריטי משטחי הממלכה המאוחדת.
המלך ג'ורג' החמישי ורעייתו, המלכה מרי, נסעו לדלהי לטקסי הדורבר על מנת לחגוג את הכרתם כקיסרי הודו בפני כל נסיכי הודו. המלך לא הוכתר כקיסר במהלך הטקס עצמו משום שהארכיבישוף מקנטרברי סבר שאין זה ראוי לערוך טקס נוצרי (טקס ההכתרה) במדינה שאינה נוצרית, ולכן ההכתרה נערכה באנגליה, והמלך נכנס אל הטקס כשהוא חובש את הכתר על ראשו.
מאז אירוע זה לא נעשה שימוש בכתר, והוא מוצג בבית התכשיטים שבמצודת לונדון.
תיאור הכתר
הכתר נוצר על ידי חברת היהלומים ג'ררד ושות' בעלות של 60,000 ליש"ט. משקלו של הכתר 970 גרם, ומשובצים בו אבנים יקרות מסוג ירקן, רובי, ספיר ו-6,100 יהלומים.
הכתר עוצב בדומה ליתר כתרי הממלכה המאוחדת - בבסיס הכתר ארבעה צלבי פאטה שביניהם ארבעה פרחי חבצלת. מעל הבסיס שמונה חצאי קשתות (בניגוד לארבעת חצאי הקשתות שביתר הכתרים) שבראשם צלב, הפונה ישירות מעלה (בשונה מיתר כתרי אנגליה בהם הצלב נוטה אחורנית).
קרן אנגלית
קרן אנגלית (צרפתית: Cor anglais. אנגלית: English Horn) היא כלי נשיפה מעץ בעל לשונית כפולה ממשפחת האבוב. הכתיבה לקרן האנגלית מתבצעת בטרנספוזיציה (היא מצלצלת קווינטה נמוך מן הכתוב בתווים) ומנעדה מקביל פחות או יותר למנעד האלט בקול האנושי, לכן נהוג להתייחס אל הכלי כאל כלי אלט (על פי גישה אחרת, האבוב ד'אמורה הוא כלי אלט, ואילו הקרן האנגלית כלי טנור). טכניקת הנשיפה והאצבוע בקרן האנגלית דומה מאוד לזו של האבוב; בשל כך, רוב נגני הקרן האנגלית הם אבובנים.
מקור השם
הקרן האנגלית אינה קרן ומוצאה אינו אנגלי. ההסבר המקובל כי מקור המילה anglais (אנגלי) בשיבוש המילה anglé (מכופף) אינו מבוסס. מקור השם כנראה בדמיונו של הכלי אבוב ציד (Oboe da Caccia), שממנו התפתחה הקרן האנגלית, לקרנות שבהן מנגנים המלאכים בציורים כנסייתיים מימי הביניים והרנסאנס, בעיקר במרכז אירופה. בגרמנית כונו הכלים engellisches Horn (קרן מלאכית), כינוי שהתגלגל בשם הנוכחי (בגרמנית בינונית פירוש המילה engellisch היה גם 'אנגלי').
היסטוריה
הקרן האנגלית התפתחה, כאמור, מאבוב הציד, שהיה אבוב טנור בעל פעמון מתרחב מפליז. בשנות העשרים של המאה ה-18 הוחלף בכמה כלים פעמון הפליז בפעמון עץ דמוי-ביצה - ייתכן שהממציא הוא בונה הכלים י. ט. וַייגְל מברסלאו. אבוב הציד המקורי היה כלי מעוקל; בסוף המאה החלו להופיע גם כלים זוויתיים, ובשני הטיפוסים נעשה שימוש במאה התשע-עשרה.
עד המאה התשע-עשרה שימשה הקרן האנגלית בעיקר באופרה בשפה האיטלקית (גלוק, למשל, עשה בה שימוש לעיתים קרובות), אם כי היא הופיעה לעיתים גם במוזיקה כלית (סימפוניה מס' 22 מאת היידן, לדוגמה). בתקופה הרומנטית צבר הכלי פופולריות בשל צלילו המאנפף, שנתפס כ'פיקנטי' ומלנכולי, ונכתבו לו תפקידי סולו רבים, בין השאר ברקוויאם של סליירי, בפתיחה וילהלם טל של רוסיני ובכמה מיצירותיו של ברליוז. עד אמצע המאה כבר נתקבע מעמדו של הכלי ככלי סולו בעיקר, ולרוב אין הוא משתתף במרקם התזמורתי של שאר כלי הנשיפה.
גלעד כץ (כדורסלן)
גלעד כץ (נולד ב-15 ביולי 1968 ברמת גן) הוא כדורסלן עבר ישראלי ומאמן בהווה, שיחק בין השאר במכבי תל אביב, בית"ר רמת גן, הפועל תל אביב, בבאייר ג'יינטס לברקוזן בגרמניה ובאוניברסיטת קונטיקט בארצות הברית.
ביוגרפיה
כץ החל לשחק כדורסל בבית הספר ובקבוצת הנוער של מכבי תל אביב מגיל 13. באוגוסט 1985 השתתף עם נבחרת ישראל לנוער באליפות אירופה לקדטים בבולגריה.
בעונת 1986/87 זכה עם קבוצת הנוער של מכבי תל אביב באליפות המדינה.
קריירה כשחקן
החל מעונת 1987/88 שיחק בעמדת הרכז בקבוצת הבוגרים של מכבי תל אביב, בסוף העונה ביקש לעבור למכבי רמת גן כדי לקבל יותר דקות משחק, אך לא שוחרר על ידי מכבי תל אביב. באותה תקופה שיחק כרכז מחליף לצד לייזי גורדון, בעוד מוטי ארואסטי ואחר כך חן ליפין משמשים הרכז המוביל. ב-1988 ו-1989 הגיע עם הקבוצה לגמר גביע אירופה (הפסדים מול מילאן וספליט), אך לא נעשה בו שימוש במשחקים אלו.
בקיץ 1989 היה שותף בסגל נבחרת ישראל ל. כץ נשאר במכבי עד קיץ 1990 ולאחר מכן שיחק 25 משחקים בקבוצת אוניברסיטת קונטיקט בארצות הברית בין 1990 ל-1992 תחת המאמן ג'ים קלהון. כץ השיג ממוצע של 2.6 נקודות לכל משחק בו שותף. שם הוא גם סיים תואר ראשון במנהל עסקים. הוא זכה עם מכבי תל אביב באליפות ישראל ב-1988, 1989 ו-1990 וכן בגביע המדינה ב-1989 וב-1990.
בעונת 1992/93 היה שחקן חופשי וחתם בקבוצת מכבי חיפה, שם השיג ממוצע של 7.2 נקודות למשחק. עם זאת בסוף העונה הקבוצה ירדה ליגה וכץ עזב.
בעונת 1993/94 שיחק בעיר הולדתו, בבית"ר רמת גן, והעלה את ממוצע הנקודות שלו ל-11.3 למשחק. בין השאר שיחק בדרבי היסטורי ראשון בין בית"ר רמת גן למכבי רמת גן.
בעונת 1994/95 שיחק בהפועל תל אביב, ובעונת 1995/96 שוב במכבי תל אביב, אך עם שתי הופעות ליגה לא היה מעורב באותה העונה כמעט בליגה ובגביע ועזב לשחק במכבי ירושלים.
קריירה כמאמן
כץ פרש מממשחק בגיל 31 ופנה לקריירה כאיש עסקים ויזם נדל"ן, במקביל החל בקריירת אימון. תחילה כמאמן מכבי הוד השרון, החל מעונת 2002/3 במשך שלוש עונות.
בסוף 2004 החל לשמש כעוזר מאמן של גיא גודס במכבי ראשון לציון. ביולי 2006 החליף את גיא גודס בתפקיד המאמן. אולם במרץ 2007 פוטר מתפקיד המאמן, לאחר שורה של הפסדים. אחר כך שימש מאמן נוער באליצור יבנה, ובנבחרת העתודה במשך שלוש שנים.
בעונת 2014/15 מונה למאמן קבוצת בנות הרצליה איתה הגיע לחצי גמר הפלייאוף וזכה בגביע המדינה, תואר ראשון בו זכתה הקבוצה. במאי 2018 מונה למאמן א.ס. רמת השרון, אולם פוטר לאחר שלושה משחקים.
בדצמבר 2018 מונה למאמן מכבי בנות אשדוד.
אמו אי הקנגורו
אמו אי הקנגורו (שם מדעי: Dromaius novaehollandiae baudinianus) הוא תת-מין נכחד של אמו שהתגלה בשנת 1802 באי הקנגורו שבאוסטרליה המערבית על ידי מתיו פלינדרס ודווח כי הוא נפוץ סביבות נייפאן ביי. תחילה היה בלבול בנוגע למעמדו הטקסונומי והמקור הגאוגרפי של אמו האי קנגורו, ובפרט ביחס לקשר שלהם לתת המין אמו אי המלך, שגם הועברו לצרפת כחלק מאותה משלחת.
יומן המסע לא הבהיר היכן נאספו הפרטים. דבר זה הוביל לכך ששני המינים נחשבו כמין יחיד וכי מקורו מהאי קנגורו. ממצאים מאוחרים יותר ביררו כי המינים הם נפרדים ואת מקורו של המין אמו אי המלך. בגלל בלבול זה, המין קיבל את שמו המדעי הנוכחי רק בשנת 1984, לאחר רוויזיה יסודית של האמו הנכחד על ידי החוקר והטקסונום שיין פרקר.
עור האמו המוצג במוזיאון להיסטוריית הטבע בז'נבה, שווייץ, והשלד המוצג במוזיאון הטבע של פריז שייך לאותו הפרט. העור המוצג בז'נבה הוא העור היחיד שנותר על פני כדור הארץ של מין זה.
מקובל להניח כי המין חי בעומק היער שבאי.
ההכחדה של המין מיוחסת לציד וחיסול בתי גידול באמצעות שרפה.
ויקטור אקסלסן
ויקטור אקסלסן (בדנית: Viktor Axelsen; נולד ב-4 בינואר 1994) הוא שחקן בדמינטון דני. הוא אלוף העולם (גלאזגו 2017) ובעל מדליית ארד אולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016). במהלך הקריירה שלו, הוא זכה ב-11 תארים. כיום (פברואר 2018), הוא מדורג במקום ראשון בעולם.
אקסלסן משחק ביד ימין. מאזן המשחקים שלו עומד על 274 ניצחונות ו-24 הפסדים (91.9%). הונו מוערך בכ-32.5 מיליון דולר.
אליזה רקלוס
ז'אק אליזה רקלוס (בצרפתית: Jacques Élisée Reclus; 15 במרץ 1830 - 4 ביולי 1905) היה גאוגרף, סופר ואנרכיסט צרפתי בעל מוניטין. הוא יצר את יצירת המופת בת 19 הכרכים, La Nouvelle Géographie universelle, la terre et les hommes ("גאוגרפיה אוניברסלית"), במשך תקופה של כמעט 20 שנה (1875 - 1894). בשנת 1892 הוענקה לו מדליית הזהב של החברה הגאוגרפית בפריז על עבודה זו, אף על פי שגורש מצרפת בגלל האקטיביזם הפוליטי שלו.
ביוגרפיה
רקלוס נולד בסאנט-פי-לה-גרנדה (ז'ירונד). הוא היה בנם השני של כומר פרוטסטנטי ואשתו. ממשפחה של ארבעה-עשר ילדים, כמה אחים נעשו גאוגרפים עמיתים אונסים ואלי רקלוס, ואחרים המשיכו את המוניטין המשפחתי ככותבים, פוליטיקאים או חברי אקדמיה.
רקלוס קבל את השכלתו בפרושיה רניש והמשיך בלימודים גבוהים במכללה הפרוטסטנטית במונטאובן. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת ברלין, שם עבר מסלול ארוך של לימודי גאוגרפיה אצל קארל ריטר.
הוא עזב את צרפת עקב האירועים הפוליטיים בדצמבר 1851, כבחור צעיר הוא בילה בשש השנים הבאות (1852 –1857) בנסיעות ועבודה בבריטניה, ארצות הברית, מרכז אמריקה וקולומביה. כשהגיע ללואיזיאנה בשנת 1853, עבד רקלוס כשנתיים וחצי כמורה לילדיהם של בן דודו שהייתה להם חווה גדולה שנמצאה כ -80 קילומטרים במעלה הנהר מניו אורלינס. הוא כתב על המעבר שלו דרך דלתת נהר מיסיסיפי והתרשמותו מניו אורלינס ולואיזינה בספר שפרסם בשנת 1855.
עם שובו לפריז תרם רקלוס לטור דו מונד ולכתבי-עת אחרים, מספר גדול של מאמרים המגלמים את תוצאות עבודתו הגאוגרפית. בין שאר העבודות מתקופה זו היה הספר הקצר Histoire d'un ruisseau, בו התחקה אחר התפתחותו של נהר גדול ממקור עד לדלתה. במהלך 1867 ו- 1868 הוא פרסם כתבים גאוגרפים ראשונים.
במהלך המצור על פריז (1870–1871 ), השתתף רקלוס בפעולות בעזרת ספינות אוויר שניהל פליקס נאדר. הוא שירת גם במשמר הלאומי. הוא פרסם מניפסט עוין נגד ממשלת ורסאי בתמיכה בקומונה של פריז בשנת 1871. המשך שרותו במשמר הלאומי, נחשב אז למרד גלוי. הוא נלקח בשבי ונכלא ב־5 באפריל. ב־16 בנובמבר נידון לגירוש לכל החיים. בגלל התערבותם של תומכים מאנגליה, גזר הדין שונה בינואר 1872 לגירוש תמידי מצרפת.
לרקלוס היו דעות מוצקות על נטוריזם ועל יתרונות העירום. הוא טען שחיים בערום הם יותר היגייניים מללבוש בגדים. הוא האמין שבריא יותר לעור להיחשף במלואו לאור ולאוויר כך שיוכל לחדש את "חיוניותו ופעילותו הטבעית" ולהיות גמיש ומוצק יותר באותו זמן. הוא גם טען שמבחינה אסתטית העירום הוא טוב יותר - אנשים עירומים הם יפים יותר. התנגדותו העיקרית לבגדים הייתה, לעומת זאת, מוסרית -הוא הרגיש שקיבעון עם בגדים גורם להתמקדות מוגזמת במה שמכוסה.
בשנת 1894 מונה רקלוס ליושב ראש המחלקה לגאוגרפיה ההשוואתית באוניברסיטת בריסל, ועבר עם משפחתו לבלגיה. אחיו אלי רקלוס היה כבר באוניברסיטה ולימד דת. אליזה רקלוס המשיך לכתוב, תרם כמה מאמרים וחיבורים חשובים לכתבי עת מדעיים בצרפתית, גרמנית ואנגלית.
הוענקה לו מדליית הזהב בשנת 1894 של החברה הגאוגרפית המלכותית.
בשנת 1905, זמן קצר לפני מותו, השלים רקלוס את L'Homme et la Terre, במסגרתו סיכם את עבודותיו הקודמות בהדגשת התפתחות האנושות ביחס לסביבה הגאוגרפית.
הוא מת בטורוהוט, ליד ברוז', בלגיה.
מורשת
רקלוס נערץ על ידי רבים מההוגים הבולטים במאה ה -19, ביניהם אלפרד ראסל וואלאס, ג'ורג 'פרקינס מארש ופטריק גדס, הנרי סטפנס סולט, ואוקטבה מירבו. ג'יימס ג'ויס הושפע מספרו של רקלוס "La civilization et les grands". דעותיו השפיעו על קביעת דרכה של אלכסנדרה דויד ניל, הסופרת והחוקרת של הבודהיזם הטיבטי, שהייתה בקשר איתו דרך אביה בסוף המאה ה-19.
רקלוס דגל בשמירת הטבע והתנגד לאכילת בשר ואכזריות כלפי בעלי חיים. הוא היה צמחוני. כתוצאה מכך, ישנם היסטוריונים שרואים ברעיונותיו בסיס לתפיסה האקולוגית החברתית המודרנית ותנועות לזכויות בעלי החיים.
צבא מזרח טימור
צבא מזרח טימור (בטטום: Forcas Defesa Timor Lorosae; בפורטוגזית: Forças de Defesa de Timor Leste; בר"ת: Falintil-FDTL, או F-FDTL) הוא הגוף הצבאי האחראי על הביטחון של מזרח טימור. הארגון הוקם בפברואר 2001, וכולל כיום שני גדודי חי"ר קטנים, מרכיב ימי מצומצם ומספר יחידות תומכות. מפקדת הצבא יושבת בעיר דילי.
התפקיד העיקרי של צבא מזרח טימור הוא להגן על מזרח טימור מפני איומים חיצוניים. כמו כן, במדינה פועלת המשטרה הלאומית של מזרח טימור, אשר תפקידה חופף לזה של הצבא. חפיפה זו הובילה בעבר למתחים בין השירותים, שהתבטאו במורל נמוך וחוסר משמעת בתוך הצבא.
לפני העצמאות
ה-F-FDTL הוקם מתוך צבא גרילה של תנועת השחרור הלאומי המכונה FALINTIL. בתקופה שלפני 1999 כמה מנהיגים במזרח טימור, כולל הנשיא הנוכחי ז'וזה רמוס הורטה, הציעו כי המדינה מזרח טימור לא תהיה מדינה צבאית ואף מדינה ללא צבא. אך בעקבות משאל עם לעצמאות בשנת 1999 והצורך לספק תעסוקה לוותיקי ה-FALINTIL, המדיניות השתנתה, ולאחר סיום השלטון האינדונזי הציע FALINTIL הקמת כוח צבאי גדול של כ-5,000 בני אדם. באמצע שנת 2000 מינהל האו"ם במזרח טימור (UNTAET) הזמין צוות מלונדון בקינגס קולג' לערוך מחקר על כוחות אפשרויות הביטחון של מזרח טימור. הדו"ח של הצוות זיהה שלוש אפשרויות צבאיות במזרח טימור. אפשרות 1 הייתה מבוססת על ה-FALINTIL כלומר להעביר מהארגון כ-3,000-5,000 לוחמים כדי שיקימו בעזרתם צבא קטן, אפשרות 2 הייתה כוח של 1,500 לוחמים קבועים ו-1,500 חיילים בשירות סדיר, אפשרות 3 הייתה כוח של 1,500 לוחמים קבועים ו-1,500 אנשי מילואים בהתנדבות. צוות המחקר המליץ על אופציה 3 כמתאימה ביותר לצורכי הביטחון של מזרח טימור וכן למצב הכלכלי במדינה. המלצה זו התקבלה על ידי UNTAET בספטמבר 2000 והיא היוותה את הבסיס לתכנון של צבא מזרח טימור. התוכנית התקבלה גם על ידי כל המדינות אשר תרמו לשמירת השלום עם מזרח טימור. בדו"ח שנכתב נמתחה ביקורת בטענה כי מזרח טימור הובילה להקמת כוח משטרה גדול וצבא גדול, כאשר צורכי הביטחון שלו עלולים לנוצל טוב יותר על ידי כוח צבאי קטן אחד. למרות ההחלטה של מזרח טימור להקים צבא, המדינה ספגה ביקורת מפרשנים, ממשלת מזרח טימור לא האמינה בעקביות, כי יש צורך בכוח זה מטעמים פוליטיים וביטחוניים. מבקרי מערכת של ה-F-FDTL טוענים כי משום ש מזרח טימור אינה עומדת מול איומים חיצוניים עדיך שהמשאבים המוגבלים של הממשלה ישמשו יותר לחיזוק ה-PNTL. בעוד ההנהגה הפוליטית של מזרח טימור מזהה כי המדינה לא ניצבת כיום בפני איום חיצוני, הם מאמינים כי יש צורך לשמור על היכולת הצבאית כדי להרתיע תוקפנות עתידית. הקמת ה-F-FDTL נראה גם כאמצעי יעיל של שילוב FALINTIL אל המזרח העצמאי.
כינונו של ה-F-FDTL
ה-FALINTIL הפך רשמית ל-F-FDTL ב-1 בפברואר 2001. חברי ה-F-FDTL הראשונים היו 650 חברים שנבחרו מתוך 1,736 מועמדים מה-FALINTIL לשעבר. הצבא החל להתאמן ב-29 במרץ. הגדוד הראשון של ה-FDTL הוקם ב-29 ביוני 2001 והגיע לכוח מלא ב-1 בדצמבר ב-2006. רוב חברי הגדוד היו מהמחוזות המזרחיים של מזרח טימור. הגדוד השני הוקם בשנת 2002 על ידי קבוצת לוחמים מתוך הגדוד הראשון והיה מאויש בעיקר בלוחמים מתחת לגיל 21 שלא השתתפו במאבק העצמאות על המדינה. בשל יוקרתו של הכוח ניתן ללוחמים שכר גבוה יחסית, ולכן היו כ-7,000 בקשות עבור 267 המקומות הראשונים בגדוד. המרכיב הימי הקטן של ה-F-FDTL הוקם בדצמבר 2001. חלק מהבעיות שהשפיעו על ה-F-FDTL בכל שנות קיומה נגרמו על ידי התהליך לצורך הקמת כוח. ליקוי מרכזי בתהליך זה היה הפיקוד העליון של FALINTIL שהורשה לבחור מועמדים מחברי ה-FALINTIL ללא ביקורת חיצונית. כתוצאה מכך, הבחירה נערכה, במידה רבה, על בסיס נאמנות פוליטית של המועמדים, מה שהוביל ותיקי FALINTIL רבים להרגיש כי הם הוצאו באופן לא הוגן מן הצבא כדי לצמצם מעמד ציבורי של הכוח. יתר על כן, ה-UNTAET לא הקים יסודות מתאימים למגזר הביטחוני במזרח טימור על ידי פיתוח מסמכי החקיקה והתכנון, סידורי תמיכה ניהולית ואת מנגנוני השליטה הדמוקרטית של הצבא. מחדלים אלה נותרו ללא תקנה עד לעצמאות המדינה ב-20 במאי 2002. ה-F-FDTL לקח בהדרגה את האחריות על הביטחון במזרח טימור מכוח שמירת השלום של האו"ם. המחוז Lautém היה האזור הראשון לעבור לרשות ה-F-FDTL ביולי 2002. לאחר הכשרה נוספת, ה-F-FDTL לקח על עצמו את האחריות לביטחון חוץ של המדינה כולה ב-20 במאי 2004, אם כי כמה משקיפים זרים נותרו במזרח טימור עד אמצע 2005. הפעולה הראשונה של ה-F-FDTL בוצעה בחודש ינואר 2003, כאשר יחידת הצבא נקרא לדכא פעילות פלילית שנגרמה על ידי כנופיות ממערב טימור במחוז ארמרה. בעוד ה-F-FDTL פעלו "באופן ממושמע יחסית ומסודר" במהלך פעילות זו, נעצרו באופן בלתי חוקי קרוב ל-100 אנשים ששוחררו 10 ימים לאחר מכן בלא כל אשמה.
קרחון קלארק (אלסקה)
קרחון קלארק (באנגלית: Clark Glacier) הוא קרחון על הר אבי בשטח הפארק הלאומי גליישר ביי, במדינת אלסקה, שבארצות הברית.
אורכו של הקרחון 13 קילומטרים.
הקרחון נשפך אל מפרצון ג'ונס הופקינס (126 קילומטרים צפונית מערבית לעיר הונה).
גובה מוצאו של הקרחון 1,077 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי וו. או. פילד (W. O. Field) ו-וו. ס. קופר (W. S. Cooper) בשנת 1936; השם אושר רשמי בשנת 1937.
הקרחון נקרא על שמו של ויליאם באלוק קלארק, פרופסור לגאולוגיה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס בין השנים 1887–1917, וחבר צוות הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בין השנים 1888–1917.
צבא מזרח טימור
כינונו של ה-F-FDTL
המתיחות בין ה-F-FDTL ו-PNTL צמצמו גם את האפקטיביות של שירותי הביטחון של מזרח טימור. במהלך 2003 ו-2004, אנשי משטרה ו-F-FDTL התנגשו בכמה הזדמנויות, בקבוצות של שוטרים וחיילים שתקפו אחד את השני בספטמבר 2003 ודצמבר 2004. מתחים אלה נגרמו על ידי התפקידים חופפים של שני שירותי הביטחון וחילוקי דעות בין חברי ההנהגה של מזרח טימור.
משבר 2006
המתחים בתוך ה-F-FDTL הגיעו לשיאם בשנת 2006. בחודש ינואר, 159 חיילי רוב יחידות ה-F-FDTL התלוננו בעתירה לנשיא דאז (Xanana Gusmão) כי חיילי מזרח המדינה קיבלו טיפול טוב יותר מאשר חיילי המערב. העותרים קיבלו רק תגובה מינימלית ולכן עזבו את הצריפים שלהם, לאחר שלושה שבועות נוספים הם השאירו גם את כלי הנשק שלהם מאחור. אל חיילים אלו הצטרפו מאות חיילים אחרים. ב-16 במרץ מפקד ה-F-FDTL דאז, הגנרל Taur Matan Ruak, פיטר 594 חיילים, שהיוו כמעט מחצית הכוח. הגנרל פיטר לא רק את העותרים, וכלל כ-200 קצינים וחיילים שהיו נעדרים כרוניים בלי אישור של חודשים ושנים לפני מרץ 2006. המשבר הסלים לאלימות בסוף אפריל. ב-24 באפריל העותרים וחלק ותומכיהם קיימו הפגנה של ארבעה ימים מחוץ לארמון הממשלה המחייבת הקמת ועדה עצמאית לטיפול תלונותיהם. האלימות פרצה ב-28 באפריל, כאשר חלק מן העותרים וכנופיות של צעירים שהצטרפו למחאה תקף את ארמון הממשלה. ה-PNTL לא הצליחו לעצור את המחאה ואת הנזק הרב שנגרם לארמון. אחרי כן האלימות החלה להתפשט לאזורים אחרים של דילי, ואז ביקש ראש הממשלה דאז, מארי אלקטירי כי F-FDTL תעזור להחזיר את הסדר. חיילים ללא ניסיון גויסו ונפרסו באזור דילי ב-29 באפריל ושלושה מקרי מוות נגרמו כתוצאה מכך. ב-3 במאי סרן Alfredo Reinado, מפקד יחידת המשטרה הצבאית של ה-F-FDTL, ורוב החיילים שלו כולל סגן Gastão Salsinha נטשו את עמדותיהם במחאה על מה שהם ראו כמו ירי מכוון של הצבא על אזרחים. הלחימה פרצה בין שרידי כוחות הביטחון של מזקח טימור לבין המורדים והכנופיות בסוף מאי. ב-23 במאי קבוצת המורדים Reinado פתחו באש על אנשי ה-F-FDTL וה-PNTL באזור פאטו אחי. ב-24 במאי F-FDTL שוטרים הותקפו על ידי קבוצה של מורדים ואזרחים חמושים. התקפה נגמרה כאשר אחד ספינות סיור רכיב ה-F-FDTL של חיל הים ירו על התוקפים. במהלך המשבר, הקשר בין ה-F-FDTL וה-PNTL הידרדר עוד יותר, וב-25 במאי חברים של ה-F-FDTL תקפו את מטה ה-PNTL, בהתקפה זו נהרגו תשעה שוטרים לא חמושים. בעקבות האלימות הגואה הממשלה נאלצה לערער על כוחות השלום הבינלאומיים. סך של 37 בני אדם נהרגו בלחימה בחודשים אפריל ומאי ו-155,000 נמלטו מבתיהם. חקירה של האו"ם מצאה כי שרי הפנים וההגנה ומפקד ה-F-FDTL העבירו באופן בלתי חוקי נשק לאזרחים בשעת משבר והמליצה כי הם יועמדו לדין.
פיתוח תוכניות הכוח
משבר 2006 עזב את ה-F-FDTL "חרב". הכוח של ה-F-FDTL ירד מ-1435 בחודש ינואר 2006 ל-715 בספטמבר באותה השנה. בשיעור האחוזים של המערב בצבא ירד מ-65 אחוז ל-28 אחוז. F-FDTL החל בתהליך שיקום בסיוע כמה מדינות והאו"ם, אך אינו היה מוכן לחדש את האחריות לביטחון החיצוני של מזרח טימור. בשנת 2004 מפקד ה-F-FDTL הקים צוות, שכלל קבלנים בינלאומיים, כדי לפתח מסמך ארוך טווח בעל ראייה אסטרטגית צבאית. מחקר זה נתמך על ידי ממשלת אוסטרליה. המסמך הושלם בשנת 2006 ופורסם לציבור בשנת 2007. המסמך מפרט את החזונות "השאפתניים" לפיתוח FDTL-F לשנת 2020. היא מציעה להרחיב את הכוח הצבאי של 3,000 אנשי רגילים בטווח הבינוני באמצעות הקדמה של הגיוס. כמו כן, קובע מטרות ארוכות טווח כגון הקמת מרכיב אוויר רכישת כלי נשק מודרניים, כמו נגד שריון נשק, נגמ"שים וספינות טילים, בשנת 2020. בעוד תוכנית 2020 שנויה במחלוקת, נראה כי אומצה על ידי הממשלה של מזרח טימור. התוכנית זכתה לביקורת על ידי האו"ם, ממשלות אוסטרליה וארצות הברית כתוכנית שמעבר להישג היד של מזרח טימור והעולה על הצרכים של מזרח טימור. אך הנשיא חוסה רמוס הורטה הגן על התוכנית, בטענה כי האימוץ שלה יתן ל-F-FDTL תוקף מקצועי המסוגל להגן על הריבונות במזרח טימור ולתרום ליציבות של המדינה. מערכת הביטחון של מזרח טימור הדגישה כי תוכנית 2020 היא תוכנית לטווח ארוך, ואינה מציעה לרכוש נשק מתקדם כבר כמה שנים. נכון לתחילת 2008 התוכנית לא אושרה על ידי הפרלמנט, אך התוכניות נעשו לביצועו. ההשלכות של משבר 2006 ממשיך להיות מורגשות. ב-11 בפברואר 2008, קבוצה של מורדים בראשות Alfredo Reinado ניסו להרוג או לחטוף את הנשיא חוסה רמוס הורטה, וראש הממשלה Gusmão. אך רק אחד מהשומרים שלהם נפצע קשה, התקפות אלה לא היו מוצלחות ו-Reinado ועוד מורדים נהרגו. הפקודה משותפת של ה-F-FDTL וה-PNTL המשיכה להתממש והצבא והמשטרה הוכיחו רמה גבוהה של שיתוף פעולה במהלך פעולה זו. הפקודה משותפת התפרקה ב-19 ביוני 2008. לפירוק הפיקוד המשותף תרם הכניעה של רבים בסביבתו של Reinado, שטען כי חברי הפקודה ביצע הפרות של זכויות אדם. ביוני 2008 הממשלה הציעה להעניק פיצוי כספי לעותרים שביקשו לחזור לחיים האזרחיים. הצעה זו התקבלה, וכל העותרים חזרו לבתיהם עד אוגוסט באותה השנה.
F-FDTL עדיין בתהליך של בנייה מחדש בגלל אירועי 2006. הוא נשאר תחת כוח, ועדיין לא הוחלטה רפורמת האימונים שלה ותקני המשמעת. הממשלה של המדינה מציבה בעדיפות גבוהה את הקמת ה-F-FDTL מחדש ולפתח אותו ככוח המסוגל להגן על המדינה.
כיום
מדינות זרות משחקות תפקיד מכריע בתמיכה בצבא ואף הגנה על המדינה עד שצבא טימור יהיה מסוגל להגן עליה באופן מלא. האו"ם שלח כוח משימה למזרח טימור במטרה לתמוך במדינה. נכון לינואר 2008 נמצאים במדינה כ-1,400 חיילי או"ם, 1,444 שוטרים מטעם האו"ם וכ-32 משגיחים. כוח האו"ם אף נתמך על ידי כוח אוסטרלי, אשר נפרס במזרח טימור בשנת 2006 - הכוח כולל יחידות מהצבא האוסטרלי ומצבא ניו זילנד. הכוח כולל 750 חיילים אוסטרליים, כ-150 חיילים מניו זילנד וכ-200 חיילים מפורטוגל (החיילים הפורטוגזיים אינם נמצאים תחת פיקודו של הכוח האוסטרלי).
הסדרי הפיקוד
החוקה של מזרח טימור קובעת כי הנשיא הוא המפקד העליון של כוחות הביטחון ויש לו את הכוח למנות את מפקד ה-F-FDTL ואת הרמטכ"ל. מועצת השרים (הפרלמנט) אחראים למימון ה-F-FDTL ולקביעת מדיניות הביטחון במזרח טימור. ראש הממשלה Gusmão משמש גם כראש הנוכחי של ההגנה והביטחון. המועצת הביטחון הוקמה בשנת 2005 כדי להודיע על נשיא הביטחון ומדיניות הביטחון ולהחליט על מינויים ופיטורים של אנשי צבא בכירים. המועצה בראשות הנשיא כוללת את ראש הממשלה, שר הביטחון, שר המשפטים, שרי הפנים והחוץ, ראשי ה-F-FDTL וה-PNTL, קצין הביטחון הלאומי של המדינה ושלושה נציגים של הפרלמנט הלאומי. תפקידה של המועצה אינו ברור לגמרי, אך עם זאת, לא הם ולא פיקדו על ההחלטה של מספרי כוח האדם של ה-F-FDTL בשנת 2006. ועדה פרלמנטרית נוספת מספקת פיקוח על המגזר הביטחוני של מזרח טימור. האלוף Lere Anan Timor הוא המפקד הנוכחי של ה-F-FDTL. משרד קטן של ההגנה (אשר הוחלף במשרד הביטחון והאבטחה בשנת 2007) הוקם בשנת 2002 כדי לספק פיקוח אזרחי של ה-FDTL-F. העדר צוות מתאים למשרד והעדר מערכת יחסים מדינית הדוקה בין קצינים בכירים ב-F-FDTL ואישי ממשל הפכו פיקוח זה ללא יעיל, במידה רבה, היה פיגור בהתפתחות מדיניות ההגנה במזרח טימור עד 2004. כישלון ההנהגה האזרחי של ה-F-FDTL מגביל גם את המידה שבה מדינות זרות מוכנות להעניק סיוע ל-F-FDTL ותרם גם למשבר 2006. נכון לתחילת 2010 משרד הביטחון והאבטחה אורגן בגורמים האחראים על ההגנה (כולל F-FDTL) והאבטחה (כולל PNTL), כל אחד בראשות מזכיר המדינה שלהם. בשלב זה הממשלה של מזרח טימור עובדת להרחיב את קיבולת המשרד בסיוע UNMIT, אבל מחסור של צוות מוסמך מגביל את המשרד בכמה שהוא יכול לספק פיקוח אזרחי למגזר הביטחוני.
ארגון
ה-F-FDTL מאורגן כצבא של שני גדודי חי"ר קל, רכיב ימי ויחידות תומכות. היחידות התומכות כוללות יחידת תמיכה במטה הכוח, יחידת תמיכה לוגיסטית, יחידת תקשורת, ויחידת המשטרה הצבאית. מזרח טימור כרגע אינה מחזיקה מערך אווירי וה-F-FDTL נכון להיום (2012) אינה מפעילה כלי טיס. לאחר הקמתה, המדינה הקימה מערכת מודיעין אנושית במזרח טימור, אשר התבססו על דיווחים חשאיים על ההתנגדות של רשתות שהצטברו במהלך הכיבוש האינדונזי. עם זאת, במאי 2008 נחקק בפרלמנט הלאומי להקים אגף מודיעין של ה-F-FTDL תחת סמכותו של ראש שירות ההסברה הלאומי. ל-F-FDTL יש כוח מורשה של 1,500 אנשי קבע ו-1,500 אנשי מילואים. בעוד שכל כוח האדם של ה-F-FDTL היו בתחילה ותיקי FALINTIL, הרכב הכוח השתנה במשך הזמן ורק חיילים ספורים דרשו להישאר והצליחו אך בשל דרישת הגיל הקטן של הלוחמים בכוח רובם לא שרדו. אחרי הגדוד הראשון של ה-F-FDTL נפתח במחזור הגיוס של 2001 גדוד לכל האזרחים במזרח טימור אשר הם מעל לגיל 18, כולל נשים. נשים מעטות הצטרפו ל-F-FDTL, ונכון לפברואר 2010 רק 7 אחוזים מכלל המתגייסים החדשים היו נשים.
חיל היבשה
כוח הקרקע של ה-F-FDTL מורכב משני גדודי חי"ר קל, כל אחד עם כוח מורשה של 600 בני אדם. לכל גדוד יש שלוש יחידות תמיכה. למרות שהצבא הוא קטן, את טקטיקות הגרילה שלו הוא לומד על ידי אנשי ה-FALINTIL לשעבר שלפני היציאה בשנת 1999 מאינדונזיה, היו יעילים נגד המספר המכריע של הצבא האינדונזי ויש להם את הפוטנציאל להוות הרתעה אמינה מפני פלישה. התורה הנוכחית של הצבא בתורת הלחימה של החי"ר כמו גם נגד התקוממות ממשימות.
חיילי ה-F-FDTL מדליקים נורה כל שנה במהלך מצעד לציון יום ה-FALINTIL.
שני הגדודים של הצבא ממוקמים בבסיסים נפרדים. הגדוד הראשון ממוקם ב-Baucau, עם נציגות בכפר החוף של לגה. הגדוד השני מוצב במרכז ההדרכה ע"ש Nicolau Lobato שממוקם ליד Metinaro. כמעט כל חיילי הגדוד השני פוטרו במהלך משבר 2006. נכון לשנת 2011 כוללים שני הגדודים 1300 איש. הלוגיסטיקה ותמיכת השירות ניתנות באמצעות מטה ה-F-FDTL בדילי. ומחלקת המשטרה הצבאית של ה-F-FDTL מבצעת משימות שיטור מסורתיות, וכתוצאה מכך ישנם תפקידים מנוגדים עם ה-PNTL. המשטרה הצבאית הייתה גם אחראית על הביטחון הנשיאותי עד פברואר 2007. בשנת 2010 דיווחה שגרירות ארצות הברית בדילי כי ה-F-FDTL גם תכנן להעלות שתי טייסות באותה שנה ושתי יחידות אלו כללו בסך הכל כוח של 125 כוח אדם. ה-F-FDTL חמוש רק עם נשק קל. נכון ל-2007 ה-F-FDTL מחזיק בשירות: 1,560 רובי M-16 ו-75 משגרי רימונים מסוג-M-203, רובי צלפים - 8 במספר ו-50 אקדחי מסוג M1911 (עוד 75 אמורים להגיע בהמשך). רוב כלי הנשק של ה-F-FDTL נתרמו על ידי מדינות אחרות.
חיל הים
חיל הים של ה-F-FDTL הוקם בדצמבר 2001, כאשר פורטוגל העבירה שתי ספינות סיור קטנות של חיל הים הפורטוגלי. הקמת החיל לא נתמך על ידי האו"ם או מדינות אחרות על בסיס הטענה כי מזרח טימור לא יכולה להרשות לעצמה להפעיל כוח ימי. תפקידו של הרכיב הימי היא לבצע סיורי הגנה ולהגן על הקו הימי של המדינה. כל ספינות המלחמה של החיל מבוססות על הנמל הרה, שנמצא כמה קילומטרים ממזרח לעיר דילי. תוכנית 2020 תכננה את המרכיב הימי שעשוי בסופו של דבר להרחיב את כוח הסיור שלו באוניות וכלי שיט נוספים.
ב-12 באפריל 2008 מזרח טימור חתמה על חוזה לקניית שתי סירות הסיור הסיניות החדשות שנבנו (43 Type-62). אוניות אלה היו אמורות להחליף את האוניות הקיימות וכדי לשמש הגנה נוספת על ענף הדיג של מזרח טימור. בחוזה על הספינות היה סעיף גם לגבי 30 עד 40 אנשי מזרח טימור שיעברו הכשרה להפעלת הספינות בסין. שתי ספינות הסיור החדשות הגיעו מסין בחודש יוני 2010. בנובמבר 2010 דווח כי מזרח טימור הזמינה עוד שתי ספינות סיור של קוריאה הדרומית שנכנסו לבסוף לשירות עם הרכיב הימי ב-26 בספטמבר 2011. ממשלת מזרח טימור הזמינה גם שתי ספינות סיור מהירות חברה אינדונזית במרץ 2011 במחיר של 40 מיליון דולר אמריקני.
הדיווחים על עוצמתו של חיל הים במזרח טימור הם סותרים, ולפי מהדורות שונות נשמעים כמויות שונות של מספרי הלוחמים בחיל, שמסתכמים כנראה בכמה מאות.
הוצאות הביטחון
התקציב של ה-F-FDTL לשנת 2012 הוא 26.6 מיליון דולר אמריקני. זוהי עלייה מהתקציב של השנה הקודמת שהיה 21.5 מיליון דולר אמריקני שהיה שווה ערך ל-3 אחוזים מהתוצרת המקומית. משרד ההגנה והביטחון ומזכירות המדינה להגנה ממומנות בנפרד מה-F-FDTL, ו הוקצו להם 8.9 מיליון דולר אמריקני ו-2.2 מיליון דולר אמריקני בהתאמה, בשנת 2012.
רוב הנשק של ה-F-FDTL וציוד צבאי אחר ניתנו על ידי תורמים מחו"ל, וכך צפוי להישאר גם בעתיד. ממשלת מזרח טימור השתמשה בהכנסות מהנפט והגז של המדינה לרכישת ציוד צבאי ונכון להיום אין ייצור צבאי במזרח טימור.
בגלל גירעונות המימון הממשלה נאלצה לדחות את התוכניות להקים חברה עצמאית שתוצב במובלעת Oecussi ושני גדודי חי"ר במילואים. יחידות אלה היוו חלק חשוב ממבנה הצבא.
יחסי החוץ הביטחוניים
מדינות זרות משחקות תפקיד מפתח בתמיכה ב-F-FDTL וסיפקו אבטחה במזרח טימור עד הקמת כוחות הביטחון במדינה. אולם בני מזרח טימור מוכנים לחדש את האחריות הזו. משלחת האו"ם במזרח טימור (UNMIT) אחראית לתמיכה בממשלה ובמוסדות ביטחוניים (כולל ה-F-FDTL). ה-UNMIT הוקם ב-25 באוגוסט 2006, והחליף את משלחת האו"ם במזרח טימור (UNOTIL). נכון ל-30 באפריל 2012, היה UNMIT כוח של 1,258 אנשים במדים, כולל 1,255 שוטרים ו-33 משקיפים צבאיים. אנשים אלה נתמכו על ידי 388 אזרחים בינלאומיים, 874 עובדים אזרחיים מקומיים ו-271 מתנדבים של האו"ם. ה-UNMIT כולל את קבוצת הקישור הצבאי אשר שומרת צוותים בעירים: דילי, Baucau,Maliana,Suai, ו-Oecussi. צוותים אלה נדרשים לאסוף מידע על בעיות אבטחה עבור UNMIT וגם לשמור על קשר עם השוטרים בגבול מזרח טימור ועם הצבא האינדונזי במחוזות הגבול. המנדט של UNMIT מתוכנן כרגע לפוג ב-31 בדצמבר 2012.
UNMIT נתמך על ידי האוסטרלים בראשות חיל הייצוב הבינלאומי (ISF.(ISF נפרס על מזרח טימור בסוף מאי 2006 וכיום כולל יחידות של חיל ההגנה האוסטרלי וחיילים מניו זילנד. ISF בנוי מכוח אדם של כ-390 אוסטרלים ו-80 ניו זילנדים (נכון למאי 2012). ISF אמורה להיסגר במהלך 2012.
לינדה ג'זק
לינדה ג'זק (באנגלית: Linda Jezek; נולדה ב-10 במרץ 1960) היא שחיינית עבר אמריקאית. היא בעלת מדליה אולימפית, אלופת עולם ושיאנית עולם במשחה ל-200 מטר גב.
ביוגרפיה
לינדה ג'זק נולדה בפאלו אלטו, קליפורניה. היא התאמנה במועדון השחייה של סנטה קלרה.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בקאלי, קולומביה בשנת 1975 זכתה ג'זק במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:20.47 דקות, אחרי מזרח גרמניה (4:14.74 דקות) ולפני הולנד (4:21.45 דקות). בנוסף, סיימה במקום חמישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:06.74 דקות, המנצחת הייתה אולריקה ריכטר ממזרח גרמניה (1:03.30 דקות).
נבל ברשות התורה
ביהדות, נבל ברשות התורה הוא ביטוי המתאר אדם המקפיד על קיום מצוות התורה מבחינה פורמלית, אך התנהלותו סותרת את רוח התורה וזרה לכוונתהּ; אדם שעושה מעשי נבלה, ולשון החוק משמשת לו כעלה תאנה מוסרי.
לינדה ג'זק
ביוגרפיה
באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכתה ג'זק במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:14.55 דקות, אחרי מזרח גרמניה (4:07.95 דקות) ולפני קנדה (4:15.22 דקות). במשחה השליחות היא שחתה את 100 מטר גב בתוצאה של 1:04.15 דקות. בנוסף, היא סיימה במקום 11 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:06.01 דקות.
תחרות השיא שלה
באליפות העולם בשחייה שנערכה בברלין, גרמניה המערבית בשנת 1978 זכתה ג'זק ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב בשיא תחרות חדש של 1:02.55 דקות לפני בירגיט טרייבר ממזרח גרמניה (1:03.18 דקות) ושריל גיבסון מקנדה (1:03.43 דקות), במשחה ל-200 מטר גב בשיא עולם חדש של 2:11.93 דקות, לפני טרייבר (2:14.07 דקות) וגיבסון (2:14.23 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשיא תחרות חדש של 4:08.21 דקות, ביחד עם טרייסי קולקינס ג'ואן פנינגטון וסינתיה וודהד, לפני מזרח גרמניה (4:09.13 דקות) וברית המועצות (4:14.91 דקות).
נבל ברשות התורה
מקור הביטוי וכוונתו המקורית
הראשון שהשתמש בביטוי זה וכנראה אף טבע אותו היה הרמב"ן על פי הפסוק ועל פי פרשנות המדרש: "כשם שאני קדוש – כך תהיו אתם קדושים. כשם שאני פרוש – כך תהיו אתם פרושים", (תורת כהנים). הפסוק עוסק בדברים שאין איסורם מפורש בתורה בצורה מפורטת, אלא כללית בלבד:
לינדה ג'זק
תחרות השיא שלה
בשנת 1979 במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בסן חואן בפוארטו ריקו זכתה ג'זק ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:03.33 דקות, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:16.07 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:13.24 דקות.
ג'זק ניבחרה לייצג את ארצות הברית באולימפיאדת מוסקבה (1980) שהייתה אמורה להיות הגדולה שלה, אך היא לא השתתפה בה בגלל החרם האמריקאי בעקבות הפלישה הסובייטית לאפגניסטן.
נבל ברשות התורה
מקור הביטוי וכוונתו המקורית
לפי הרמב"ן, בפסוק זה למעשה באה התורה ואסרה גם התנהלות כזו: אלמלא היה בתורה הפסוק הזה, היה אותו אדם נבל ברשות התורה. אבל מאחר שהתורה כתבה זאת, העניין נאסר, והתנהלות כזו כבר אינה ברשות התורה.
דוגמאות נוספות
בעלי ראשית חכמה והיעב"ץ מצטטים את הרמב"ן ומרחיבים ומוסיפים דוגמאות אחרות.
הרב יעקב אריאל מביא דוגמה של עישון סמים בידי בעלי תשובה, שאין מקור הלכתי מפורש לאיסורו, אלא איסורו יוצא מכלל זה של נבל ברשות התורה. עוד הוא מפרט את תפיסתו של הרמב"ן, ומתאר אדם שמקפיד על הלכות כשרות ואוכל רק בשר בהשגחה הכי מהודרת, אבל כל מעייניו מושקעים באכילת בשר, או אדם שמקפיד על כשרות היין ללא כל חשש ערלה וטבל, אך עינו בכוס בלבד, והוא שותה ומשתטה, זולל וסובא.
תת-חבורה נורמלית
באלגברה, תת חבורה נורמלית היא תת חבורה הסגורה תחת פעולת ההצמדה באיברי החבורה החיצונית. חשיבותן העיקרית של תת-חבורות נורמליות היא בכך שניתן להשתמש בהן כדי ליצור חבורת מנה, וכך לפרק את החבורה לשני מרכיבים: תת-החבורה הנורמלית, והמנה ביחס אליה. הרכבת החבורה בחזרה משני מרכיבים אלה נקראת הרחבה של חבורות.
הגדרה
תהא G חבורה ותהא N\leq G תת-חבורה שלה. לכל איבר g\isin G, הקבוצה היא ה"הצמדה" של N על ידי g. אם לכל איבר g מתקיים, אז N היא תת חבורה נורמלית של G, ומסמנים. אם בנוסף N\neq G אז מסמנים.
הגדרה באמצעות קוסטים
קבוצה מהצורה או  נקראת "מחלקה" (ימנית או שמאלית, בהתאמה), או "קוסט" של N. תת-החבורה N נורמלית אם ורק אם לכל g\isin G מתקיים gN=Ng. במקרה כזה, לכל g\isin G ולכל n_1\isin N קיים n_2\isin N כך ש-gn_1=n_2g.
מכאן גם רואים ישירות כי בחבורה קומוטטיבית כל תת-חבורה היא נורמלית, כי לכל g\isin G ולכל n\isin N מתקיים ng=gn.
תת-חבורות נורמליות וחבורות מנה
בהינתן חבורה G ותת חבורה N\le G, חבורת המנה G/N מוגדרת היטב אם ורק אם. הסיבה לכך היא שהנורמליות היא הדרישה השקולה לכך שכפל נציגי הקוסטים השונים יהיה מוגדר היטב: תהי H תת-חבורה של G ויהיו. אנו רוצים שהכפל בין הקוסטים יהיה מוגדר היטב באמצעות נציגים, כלומר. נוכיח זאת: יהיו איברים כלשהם ב-G. השוויון מתקיים רק אם קיימים  כך ש-, ובאמצעות אלגברה נקבל, ואם נסמן  נקבל  לכל g \in G וקיום תנאי זה אומר ש-H היא חבורה נורמלית.
ניתן להראות כי גרעין של הומומורפיזם שתחומו G הוא תמיד תת-חבורה נורמלית של G. יותר מכך, ניתן להראות גם כי כל תת-חבורה נורמלית של G היא גרעין של הומומורפיזם כלשהו שתחומו G.
הנורמליזטור
אם G חבורה ו-H תת-חבורה, המנרמל (או: הנורמליזטור) של H ב-G הוא תת-החבורה. זוהי תת-החבורה הגדולה ביותר של G שבתוכה H נורמלית. המְרכז של H,, בוודאי מוכל בנורמליזטור, ואף מתקיים. האינדקס של הנורמליזטור ב-G שווה למספר תת-החבורות השונות מהצורה xHx^{-1} (היינו, תת-החבורות הצמודות ל-H).
הליבה של חבורה
אם H \leq G תת-חבורה (שאינה בהכרח נורמלית), הליבה של H מוגדרת כחיתוך כל תת-החבורות הצמודות לה:. זוהי תמיד תת-חבורה נורמלית, המוכלת ב-H (ראו גם העידון של משפט קיילי). מכיוון שבחישוב החיתוך די לקחת נציג אחד g מכל קוסט ימני של H, אם H תת-חבורה מאינדקס סופי, אז הליבה שלה היא חיתוך של מספר סופי של חבורות צמודות. מכאן נובע שכל תת-חבורה מאינדקס סופי מכילה גם תת-חבורה נורמלית מאינדקס סופי.
חבורות פשוטות
חבורה G אשר תת-החבורות הנורמליות היחידות שלה הן G עצמה ו- נקראת חבורה פשוטה. לחבורות פשוטות חשיבות רבה, שכן הן מהוות את "אבני הבנייה" הבסיסיות של כל החבורות הסופיות, בצורה דומה לזו שבה המספרים הראשוניים מהווים אבני בנייה של המספרים הטבעיים.
תת-חבורות אופייניות
תת-חבורה נורמלית של G היא, כאמור, תת-חבורה הנשמרת תחת פעולת ההצמדה בכל איבר של G. סוג חזק במיוחד של תת-חבורה כזו נקרא תת-חבורה אופיינית (או קרקטריסטית): זוהי תת-חבורה הנשמרת תחת כל אוטומורפיזם של G (ולא רק אוטומורפיזם פנימי). באופן כללי, תת-חבורות כאלה מתקבלות מהפעלת שיקולים מבניים (שאינם תלויים בהצגה מסוימת של G). לדוגמה, המרכז של G הוא תת-חבורה אופיינית. גם תת-חבורת הקומוטטורים והאיברים האחרים של הסדרה המרכזית היורדת והסדרה המרכזית העולה הם תת-חבורות אופייניות.
לתכונת האופייניות יש יתרון בולט על-פני נורמליות: זוהי תכונה טרנזיטיבית. אם A תת-חבורה נורמלית של B ו-B נורמלית (ואפילו אופיינית) של C, אז A עשויה שלא להיות תת-חבורה נורמלית של C. לעומת זאת, אם A אופיינית ב-B, אז התכונות של B עוברות בירושה ל-A: אם B נורמלית ב-C אז כך גם A, ואם B אופיינית ב-C אז כך גם A.
תת-חבורות תת-נורמליות
אם קיימת שרשרת של תת-חבורות כך שכל, אז אומרים ש-G_t תת-חבורה תת-נורמלית של G. לדוגמה, כל תת-חבורה של חבורת-p סופית היא תת-נורמלית. לכל חבורה H אפשר לבנות את השרשרת ; בחבורות סופיות, השרשרת נעצרת כאשר מתקבל שוויון בפעם הראשונה; H תת-נורמלית אם ורק אם שרשרת הנורמליזטורים מגיעה לחבורה G. חבורה היא כמעט תת-נורמלית אם יש שרשרת כנ"ל, שבה כל צעד הוא או סופי או נורמלי.
חיתוך טריוויאלי
אם החיתוך של תת-חבורה עם כל תת-חבורה צמודה לה הוא טריוויאלי, אומרים שיש לה "חיתוך טריוויאלי"; תכונה זו נמצאת בקוטב המנוגד לנורמליות. חבורה שכל תת-החבורות שלה הן בעלות חיתוך טריוויאלי נקראת "חבורה בעלת חיתוך טריוויאלי", או חבורת TI.
תת חבורה H של G נקראת מלנורמלית אם כל הצמדה שלה על ידי איבר שאינו שייך ל-H נחתכת עם H רק באיבר היחידה. זהו טיפוס קיצוני של תת-חבורה עם חיתוך טריוויאלי.
אוטו מאירהוף
אוטו פריץ מאירהוף (בשם מלא בגרמנית: Otto Fritz Meyerhof ;12 באפריל 1884 – 6 באוקטובר 1951) היה רופא וביוכימאי יהודי-גרמני, זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 1922 על תגליתו בדבר חילוף החומרים בתאי השריר והיחס הקבוע שבין צריכת החמצן ורמת חומצת חלב.
קורות חיים
אוטו מאירהוף נולד בהנובר לפליקס ובטינה מאירהוף. אביו, פליקס, היה סוחר אמיד. בשנת 1884 עברה משפחתו להתגורר בברלין, שם סיים אוטו את לימודיו בבית הספר התיכון על שם וילהלם. כנער, חלה בכליותיו ונאלץ לבלות את רוב זמנו במיטה. הוא למד רפואה באוניברסיטאות פרייבורג, ברלין, שטרסבורג (אשר הייתה עדיין בתחום גרמניה) והיידלברג. מאירהוף סיים את לימודי הרפואה בשנת 1909. אחר סיום לימודי הרפואה עסק לזמן מה בלימודי פילוסופיה ופסיכולוגיה, תחומים בהם המשיך להתעניין לשארית חייו. הוא שב לאוניברסיטת היידלברג וחקר שם בתחום הפיזיולוגיה של התא. בשנת 1912 עבר לעיר קיל, שם נתמנה כעוזר במכון הפיזיולוגי, ולאחר שנה קיבל שם תעודת מרצה בפיזיולוגיה. בשנת 1914 התחתן עם הדוויג, לזוג נולדו שלושה ילדים.
בשנת 1924 הוזמן מאירהוף לכהן כראש המחלקה הביולוגית של מכון הקייזר וילהלם בברלין, שהוקמה במיוחד עבורו, ובשנת 1929 הוא התמנה למנהל מכון הקיסר וילהלם בהיידלברג. בשנת 1938, לאור קשיי חייו בגרמניה כיהודי, עזב את מולדתו. בין השנים 1938- 1940 שהה בפריז וניהל את שם המכון לביולוגיה פזיולוגית וכימית.
עיקר מחקרו המוקדם של מאירהוף הוקדש להבנת מנגנוני החימצון בתא ולהרחבת היישום בשיטות של אנליזת גז לצורך מדידה קלורימטרית של תפוקת הלב. הישגו המחקרי החשוב ביותר של מאירהוף הוא בהוכחה כי חומצת החלב הנוצרת בשריר של צפרדע הופכת לפחמימות בנוכחות חמצן. בשנת 1922 הוא קיבל פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על תגליתו כי קיים יחס קבוע בין צריכת החמצן לבין מטבוליזם של חומצת חלב בשריר. את הפרס חלק עם הפיזיולוג האנגלי ארצ'יבלד ויויאן היל. תגליתו גרמה להבנת מנגנון התכווצות השרירים ולהבנת מנגנון המטבוליזם בתאים באופן כללי.
בין תוארי הכבוד להם זכה, מאירהוף נבחר לחבר באקדמיה הלאומית למדעים בארצות הברית ולחברה המלכותית בלונדון.
בשנת 1944 הוא סבל מהתקף לב, התקף לב נוסף בשנת 1951 הביא לפטירתו.
חיימה מנדוסה נאווה
חיימה מנדוסה נאווה (בספרדית: Jaime Mendoza Nava; 1 בדצמבר 1925 – 31 במאי 2005) היה מלחין, פסנתרן ומנצח בוליביאני שהתיישב בארצות הברית.
קורות חייו
מנדוסה נאווה, יליד לה פאס, הצטיין מילדותו כילד פלא בתחום המוזיקה. בגיל 7 ניגן בקונצרט פומבי שנועד להתרמות לבניית בית יתומים. בגיל 11 ניצח על תזמורת ילדים. מנדוסה למד באקדמיה למוסיקה בלה פאס אצל פישר, אומברטיו ויסקארה מונחה והוגו לנדסמן. המשיך את לימודיו הקונסרבטוריון "ספיסו" בבואנוס איירס. בשובו לבוליביה עבד כפסנתרן וכמנצח של תזמורת סימפונית. נסע לאחר מכן לארצות הברית כדי להשתלם בבית הספר ג'וליארד, בתחום ניצוח מקהלות, נגינה והלחנה, אצל מורים כמו סרגיי קוסביצקי, רוברט שו, ג'וזף ראייף, ויטוריו ג'אמין, ג'וליוס הרפורד, איליין בראון. אחר כך סיים תוך שנה קורס להלחנה שנועד לחמש שנים בקונסרבטוריון המלכותי של מדריד, אצל מורים כמו רוורנדו, נמסיו אוטאניו וקונראדו דל קמפו. הוא זכה בשנת 1950 לפרס הראשון של הקונסרבטוריון עבור הפתיחה הדרמטית "דון אלווארו". ערך בהמשך מסעות ארוכים בספרד, שווייץ (בכיתת פסנתר של אלפרד קורטו) ובצרפת, בה השתלם בסורבון ואצל נדיה בולאנז'ה. אחרי שניצח במדריד ובלימה כמנצח של התזמורת הסימפונית של פרו, חזר מנדוסה למולדת ובשנים 1952-1951 ניהל וניצח על התזמורת הסימפונית הלאומית של בוליביה. הוא העשיר את הרפרטואר של התזמורת ביצירות סימפוניות וקאמריות מודרניות רבות וערך איתה סיור הופעות ראשון ברחבי בוליביה.
חיימה מנדוסה נאווה נפטר בשנת 2005 בגיל 79, בוודלנד הילס, לוס אנג'לס, עקב סיבוכים של מחלת הסוכרת. הוא השאיר אשה, בילי יוהנה מנדוסה לבית הרטינג (אותה נשא בשנת 1958) וחמישה ילדים.
בשנת 2004 פורסם תקליטור עם מבחר יצירותיו לקולנוע.
מוזיקת קולנוע
במשך כ-40 שנה הלחין מנדוסה מעל 250 פסקולים לסרטים. הוא שיתף פעולה עם במאי קולנוע כמו ג'וזף מאזוקה, כריס רובינסון, מייקל דוגן, קן קנדי, ג'ים רוברטסון, צ'ארלס בי. פירס,, ארל אי. סמית', גרודון איסטמן, סארקי מורדיאן, ראס הארווי, אנטוניו סנטיאן ואחרים.
בין הסרטים (בעיקר סרטי אימה והרפתקאות) בהם השתתף בשנות ה-1970- ה-1980 ניתן לציין את: Aloha, Bobby and Rose, The Boys in Company C, The Town That Dreaded Sundown, Mausoleum , The Legend of Alfred Packer, The Evictors, The Legend of Boggy Creek, The Vampire Hookers, The Quick and the Dead (1963  (1963), The Norseman], Grave of the Vampire, Equinox , The Brotherhood of Satan, A Boy and His Dog, Creature from Black Lake, Five Minutes to Love, Grayeagle, Garden of the Dead, and ''Death Wish Club מנדוסה הלחין גם מוזיקה לסרטים תיעודיים, סרטי פרסומות ותוכניות חדשות של הרשת NBC, כולל לתוכניות שהוקדשו לתוכניות החלל "אפולו".
נויקלן
נויקלן (בגרמנית: Neukölln) הוא רובע ברובע נויקלן בדרום-מערב ברלין, בירת גרמניה.
השכונה
בעבר היה הרובע קרוי ריקסדורף (Rixdorf) והיה ידוע כרובע עם רמת פשיעה גבוהה, וב-1912 שונה שמה לנויקלן כדי להתנער מהדימוי שדבק בשכונה. ב-1920 נערכה רפורמה, בה אוחדו שכונות וכפרים לשכונות בתוך העיר, ונויקלן החדשה הורכבה מהשכונות: נויקלן, בריץ (Britz), בוקו (Buckow), רודו (Rudow) וגרופיוסשטאדט (Gropiusstadt).
רישום אוניות
אונייה מהווה אושיה משפטית נפרדת מבעליה או קברניטה. רישום אוניות הוא התהליך שבו כל אונייה מקבלת את תעודותיה. ובכך משתייכת למדינה שבה נרשמה. הרישום מאפשר לאונייה לשוט בכל העולם, מכיוון שהוא מהווה הוכחה לאחריות על כלי השיט. ספינות המופעלות באופן בלתי חוקי, כגון על ידי פיראטים, או מבריחי סמים, אינן רשומות בדרך כלל על ידי המפעילים. אם כי גם ספינה רשומה עשויה להיתפס, אם יעשה בה שימוש באופן סמוי למטרות בלתי חוקיות.
נויקלן
השכונה
רובע נויקלן גובל בקרויצברג בצפון, בקפניק במזרח ובטמפלהוף במערב. בדרום גובל הרובע במדינת ברנדנבורג. את השכונה חוצים קווי הרכבת התחתית קו 8 (U8) מצפון לדרום וקו 7 (U7) ממזרח למערב.
רישום אוניות
החוק הבינלאומי מחייב שכל ספינה תהיה רשומה במדינה הנקראת "מדינת הדגל" שלה. ספינה כפופה לחוק מדינת הדגל שלה. נהוג לומר שהספינה מפליגה תחת דגלה של מדינת הרישום. מדינת הדגל של האונייה מפעילה פיקוח על כלי השיט ונדרשת לבדוק אותו באופן שוטף. לאשר את כשירות הציוד ואיכות הצוות, אבטחת בטיחות, מניעת זיהום ולהנפיק תעודות מאשרות על כך. הארגון שרושם בפועל את הספינה מכונה הרישום שלה. הרשמים עשויים להיות סוכנויות ממשלתיות או פרטיות. במקרים מסוימים, כגון תוכנית התאימות האלטרנטיבית של ארצות הברית, הרישום יכול להקצות צד שלישי לניהול בדיקות.
מרשם שפתוח רק לספינות מהמדינה שלו ידוע בתור "מרשם לאומי". פנקסים הפתוחים לאניות בבעלות זרה ידועים בשם "רישום פתוח" ונקראים דגלי נוחות. האונייה מניפה את הדגל בירכתיה ושם נמל הרישום כתוב מתחת לשם האנייה.
נויקלן
השכונה
התת-אזור נויקלן היה מאוכלס במהגרים רבים החל משנות השישים, בעיקר בטורקים ומהגרים מארצות ערב והיה אחד האזורים העניים בברלין. בשנים האחרונות חל תהליך ג'נטריפיקציה מואץ, בעיקר על ידי צעירים מכל העולם שהעלה את מחיר הדיור באזור פי כמה. שאר האזורים מורכבים בעיקר מבתים פרטיים.
רישום אוניות
בנוסף לרישום במדינת הדגל האונייה מצוידת במספר זיהוי אונייה של ארגון הימאות הבינלאומי בן 7 ספרות, אשר אינו משתנה עם שינויי בעלות ודגל האונייה.
נויקלן
השכונה
מבחינה תרבותית רובע נויוקלן משך תערובת של תוויות מעצבים ואמנים. מרבית בתי המלאכה של אמנים פרטיים ממוקמים בין תעלת לנדוור ו-Hermannstraße. אולם האירועים Heimathafen Neukölln מציג מופעי תיאטרון לא קונבנציונליים הקשורים לברלין. כמו כן הוא מארח לילות שירה ואירועים יוצאי דופן (למשל ערב טייוואן). לבית האופרה הסמוך יש תוכניות מגוונות ומקוריות.
ערים תאומות
השכונה מקיימת ברית ערים תאומות עם:
רישום אוניות
היסטוריה
רישום אוניות נעשה מאז שהעסקים בים נהיו חשובים לכלכלה העולמית. במקור נועד לבקרה על ספינות מטען במדינות אירופאיות ימיות. כן שימש כדי לוודא שהספינות נבנות במדינה המקומית, כאשר הצוותים הם בעיקר מהמדינה המקומית. רישום אוניה שימש לתיעוד הבעלות עליה. התיעוד מספק עדות ברורה ללאום ומאפשר מימון עם זמינות של משכנתאות מועדפות על כלי שיט מתועדים.