cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טבריה
ספורט
כמו כן טבריה מארחת את תחרות ה"איירון מן" (איש הברזל) החל מ-2021.
תרבות
בטבריה פועלים מספר מוסדות תרבות. אולם המופעים הגדול בטבריה הוא היכל התרבות "יד שטרית" ובו כ-750 מקומות. האולם משמש במה לקונצרטים, מופעי מחול והצגות של תיאטרונים ותזמורות מרחבי הארץ, וכן פועלות במסגרתו חבורות זמר. בכנסייה הסקוטית בטבריה מתקיים קונצרט של מוזיקה קלאסית מדי יום שישי.
בטבריה פועל קונסרבטוריון עירוני למוזיקה, שהוקם בשנת 1983 המכשיר את ילדי טבריה לנגינה במגוון של כלים. כן פועל בטבריה תיאטרון עירוני בשם "תיאטרון המשולש" שהוקם בשנת 1992 על ידי אמנים עולים.
כן פועלים בטבריה ארבעה מתנ"סים - "אשכול פיס", "מרכז קהילתי אופק", "בית גינסבורג" ו"מתנ"ס פירסט".
כמו כן, בעיר פועלות גם להקות המחול הייצוגיות "סינופסיס", משכנן הוא בימת העיר - מרכז מצוינות לאמנויות הבמה בתחומי המחול והתיאטרון המופעל על ידי רשת המתנ"סים העירונית. בסינופסיס שמונה להקות מחול ושתי קבוצות ברייקדאנס. הלהקות השונות מחולקות על פי שכבות גיל. הלהקות מייצגות את העיר ולוקחות חלק באירועים רבים במרחב העירוני, הלאומי והבין-לאומי בפסטיבלים, תחרויות ומופעים שונים. סוגי המחול העיקריים המשמשים את הלהקות הם: פולקלור ישראלי, בלט קלאסי, מחול מודרני, קומפוזיציה, אימפרוביזציה, ברייקדאנס ומחול ישראלי עכשיוי.
טבריה במסורת ישראל, בתרבות ובאמנות
מעמדה המרכזי של טבריה, כאחת מארבע ערי הקודש, הביא במהלך הדורות ליחס מיוחד שניתן לה במסורת ישראל, בתרבות ובאמנות. מיקומה של טבריה על חוף הכנרת ובסמוך לחמי טבריה, הביא לדיונים הלכתיים המיוחדים לטבריה. כך למשל, בנושא חישוב זמני כניסת השבת ויציאתה, נאמר ב: "אמר רבי יוסי, יהא חלקי ממכניסי שבת בטבריא וממוציאי שבת בציפורי". כוונתו הייתה שראוי לנהוג כמנהגם של אנשי טבריה, המצויים בבקעה, ומטבע הדברים נראית להם שקיעת החמה (ועמה כניסת השבת) מוקדם, והיפוכו באנשי ציפורי, הנמצאים במקום גבוה. בדומה לכך חל דין מיוחד בטבריה המתיר שאיבת מים בשבת משפת הכנרת, ונאמר ב: "לא התיר רבי חנניא בן עקביא אלא בימה של טבריה, הואיל ויש לה אוגנים, ועיירות וקרקיפות מקיפים אותה." כן ידוע הדיון ההלכתי בשאלת תאריך חג הפורים בטבריה התלוי האם הכנרת נחשבת לחומתה כשלמעשה מחמירים וחוגגים בעיר יומיים, וכן בשאלות רבות הנוגעות לביצוע מלאכות כבישול והגעלת כלים ממי חמי טבריה.
במהלך השנים אוזכרה טבריה בספרות הנוסעים, כאשתורי הפרחי, משה באסולה ורבים אחרים, והיא מתוארת כעיר מוקפת חומה במפות עתיקות של ארץ ישראל, כגון איוריו ומפותיו של ברנהרד פון בריידנבאך מסוף המאה ה-15. העיר מוצגת בציורים הקלאסיים של ציירי ארץ ישראל מהמאה ה-19 כדייוויד רוברטס וויליאם הנרי ברטלט.
מקס ברנר
מקס ברנר הוא מותג של מוצרי שוקולד חלביים יוקרתיים בבעלות דודו וקנין ויניב שטנגר, שרכשו את המותג משטראוס בשנת 2017. המפעלים המייצרים את מוצרי החברה ממוקמים בנוף הגליל ובבית שמש. משרדי ומחסני החברה ממוקמים בפתח תקווה. מנכ"ל החברה הוא סאם בורג'ס.
כדי לשמור על תדמית יוקרתית נמכרים מוצרי החברה, הארוזים בעיצוב רטרו, רק בחנויות גורמה, ביקבים, בבתי מלון, בחנויות של מקס ברנר, במסעדות של מקס ברנר הקרויות שוקולד-בּר (Chocolate bar, בעברית 'דוכן שוקולד'), וכדומה. שוקולד-בּרים של מקס ברנר ממוקמים באוסטרליה, בארצות הברית, בסינגפור, בפיליפינים ובישראל. בתי עסק נוספים של החברה פזורים אף במדינות רבות יותר.
טבריה
טבריה במסורת ישראל, בתרבות ובאמנות
במהלך השנים נכתבו יצירות רבות, דתיות וחילוניות, העוסקות בטבריה. רובן נכתבו בגעגועים לעיר, לאתרים היהודיים ולקברי הצדיקים שבה, ומתוך תקווה לגאולה, מהם הפיוט "אוחיל יום יום" מאת רבי דוד חסין מן המאה ה-18. יצירה חילונית ברוח דומה, המתארת את הציפייה לגאולה שתתחיל בטבריה, מצויה בשיר "אגדה" (על שפת ים כנרת) למילותיו של יעקב פיכמן ולחנו של חנינא קרצ'בסקי.
מקס ברנר
היסטוריה
החברה נוסדה בישראל בשנת 1996 והציבה לה למטרה ליצור תרבות שוקולד חדשה. תחילתה בחנות שוקולד קטנה ברעננה שהוקמה על ידי שני שותפים: מקס פיכטמן, אופה מדנמרק, ועודד ברנר. החנות זכתה להצלחה רבה ועד מהרה התרחבה ופתחה סניפים נוספים בארץ, ביניהם בפינת הרחובות דיזנגוף ונורדאו בתל אביב. רוב המתכונים של מקס ברנר מבוססים על מתכונים של הקונדיטור הפריזאי מישל שודה אצלו עבד עודד ברנר כשוליה.
בעקבות קשיים כלכליים, נמכרה החברה בחלקה לבועז שנפלד, יזם צעיר בעל ממון. בשלב זה עזב מקס פיכטמן את החברה אך שם החברה נותר כשהיה. כדי לרענן את תדמית החברה ולמתג אותה מחדש פנה עודד ברנר לחברת G-FACTOR בבעלות אבי גנור ויונתן פקטור, אשר מיתגו ועיצבו מחדש את מקס ברנר.
טבריה
טבריה במסורת ישראל, בתרבות ובאמנות
לאחר קום מדינת ישראל נתקבע לטבריה ולתושביה דימוי "עממי", לא מעט בזכות המערכונים "הקפיטריה בטבריה" ו"טבריה תחתית" שכתב נסים אלוני ובביצוע "הגשש החיוור" וכן בזכות סרטי אבא גנוב.
מקס ברנר
היסטוריה
בתערוכה בסן פרנסיסקו הציגו ברנר ושנפלד רעיונות חדשים של תרבות השוקולד שלהם והתקבלו בהתלהבות רבה על ידי חברות מסחריות גדולות כגון הרודס ודין אנד דה-לוקה. בן־לילה נפתח שוק גדול מאוד בפני החברה הקטנה וזו לא הצליחה להתמודד עם גודל הביקוש. על רקע המשבר נתגלע סכסוך בין ברנר לשנפלד שבעקבותיו עזב שנפלד את החברה. עודד ברנר החל לחפש קונה חדש לשיקום החברה. בשנת 2001 החל שיתוף הפעולה עם "עלית" (כיום שטראוס גרופ) שרכשה חלק מהמותג והשאירה בידי ברנר את הידע והאחריות על קו המוצרים. בהמשך בעקבות ניסיונו של ברנר להקים בניו יורק רשת בתי קפה מתחרה, פנתה שטראוס לבית משפט בניו יורק בטענה שהפר הסכם עימם. בפשרה בין הצדדים, נאסר על ברנר לעסוק בנושא שוקולד במשך חמש שנים.
טבריה
טבריה במסורת ישראל, בתרבות ובאמנות
בשנות האלפיים, היוצר שמי זרחין, יליד טבריה, מתאר את העיר בסרטי הקולנוע שהוא יוצר, דוגמת "אביבה אהובתי" (2006) ו"העולם מצחיק" (2012), וכן בספרו "עד שיום אחד", אשר יצא לאור ב-2011.
בקיץ 2023, על רקע תיקון מספר 53 לחוק הרשויות המקומיות (בחירות), שזכה לכינוי "חוק טבריה" והעתירות לבג"צ נגד החוק, שודרה בכאן 11 הסדרה בת חמשת הפרקים "טבריה – מתחת לקו האדום", המסקרת את העיר, בדגש על הפוליטיקה העירונית.
מקס ברנר
היסטוריה
במאי 2017 שטראוס מכרה את מקס ברנר לזכיינים דודו וקנין ויניב שטנגר תמורת 18 מיליון ש"ח. העסקה כוללת את מכירת המותג, 3 מסעדות בארצות הברית ואת הסכמי הזכיינות הבינלאומיים.
טבריה
ערים תאומות
הערים התאומות של טבריה הן:
מקס ברנר
מוצרים מקוריים
בקו המוצרים של מקס ברנר קיימים מספר רעיונות מקוריים המשלבים מאכלים ומשקאות מתרבויות שונות. כך לדוגמה מגישים שם משקה שוקולד קטן (שוֹט) מרוכז ועשיר המוגש בכוס שמזכירה בצורתה כוס לשתיית המשקה הדרום-אמריקאי מאטה. בתחתית הכוס ישנו חלל לנר המחמם את המשקה. בדומה למאטה, משמשת קשית-כפית מתכת לשתייה וערבוב המשקה. שם המשקה הוא "סאקאו" (suckao) - הלחם של suck ("מציצה" באנגלית) משום שמוצצים את המשקה עם קשית ו־kakao ("קקאו").
עוד מוצרים ייחודיים הם "צ'יקאו" (chicao): לוחיות שוקולד דקיקות משובצות בשברי פולי קקאו, על שם אזור בוונצואלה בו מגדלים קקאו איכותי; "כוס חיבוק" (hug mug) - ספל למשקאות חמים ללא ידית אשר צורתה מחייבת את השותה לחפון את הספל בשתי כפות ידיו כמגיש מנחה ולקרב את שתי כפות ידיו לפניו בזמן השתייה; ופיצת שוקולד - בצק דק מרוח בשוקולד חלב ולבן מומס, עם תוספות לבחירה, כמו: מרשמלו צלוי, בננות טריות, נוגט ועוד.
יום נחלת הכלל
יום נחלת הכלל הוא היום בו הגנת זכות היוצרים פגה מיצירות של מחברים שחלפו 70 שנה מיום פטירתם ומהקלטות שחלפו 50 שנה מעת יצירתן. יצירות אלה מצטרפות למרחב החופשי לשימוש חופשי המכונה "נחלת הכלל" (Public domain). תאריך זה הוא ה-1 בינואר ועל כן זהו המועד בו הוא נחוג ברחבי העולם.
ליום זה השפעה רבה על התפתחות מיזמים המתמקדים ביצירות חופשיות מזכויות יוצרים, כגון ויקיטקסט, פרויקט בן-יהודה וזמרשת.
ננה דזאגנידזה
ננה דזאגנידזה (בגאורגית: ნანა ძაგნიძე; 1 בינואר 1987) היא שחמטאית גאורגית, בדרגת רב-אמן ואלופת אירופה לשנת 2017.
קריירה
הפכה לרב-אמן בשנת 2008.
בספטמבר 2017 היא השתתפה בגביע העולם בשחמט לגברים והייתה אחת הנשים הבודדות שהשתתפו. היא הודחה בסיבוב הראשון על ידי אניש גירי.
נכון למרץ 2020, דזאגנידזה מדורגת במקום 11 בעולם בין הנשים, במקום הראשון בין הנשים הגאורגיות, וה-12 בדירוג הכללי בגאורגיה, לפי מד כושר.
זולגות הדמעות מעצמן
זולגות הדמעות מעצמן הוא סרט קולנוע ישראלי, משנת 1996, בבימויו של איתן גרין ובכיכובם של אבי גרייניק ואריה מוסקונה.
תקציר עלילה
הסרט מספר על יעקב (אריה מוסקונה) ויצחק (אבי גרייניק) צ'רניאק. אב ובן הגרים במושב בשרון ומנהלים חברה קטנה לקייטרינג ושירה בציבור ביחד עם ענת (מיטל טרבלסי) ששרה את השירים. במהלך חתונה בהם עבדו, יעקב מקבל התקף לב, בוני (יעל נביא), שוטרת במקצועה מתנדבת באמצע חתונתה לפנות אותו לבית החולים. אם המשפחה שפרה (יעל שטרן) העובדת כגננת במושב, מביאה את ילדי הגן לביקור אצל יעקב החולה מה שמביא למחאה מצד אחת האמהות. ומביא לרעיון של סגירת הגן עקב מיעוט ילדים.
במקביל, יצחק מנסה לעבור טסט, אך בכל פעם שניגש, הוא מתחיל לבכות מבלי לשים לב, אף על פי שהוא נהג מצוין. בעקבות מצבו הבריאותי של יעקב, הוא איננו יכול לנהוג והוא נותן ליצחק לנהוג בוואן של העסק למרות שאין לו רישיון. הדבר מוביל לכמעט דריסה של נער (יהודה לוי) ובמהלך אחת הנהיגות יעקב מביים התקף לב כדי להוכיח ליצחק שהוא יכול לא לבכות בנהיגה גם במצבי לחץ. יצחק מצליח לא לבכות, אך הוא מתעצבן לאחר שהוא גילה שההתקף היה בדוי.
לאחר טסט נוסף שהיה מוצלח, והוא לא בכה בו, הוא פונה אל הבוחן. בתגובה הבוחן מתעצבן, וטען שפניה אליו בזמן הטסט אסורה ושהוא נהג בביטחון יתר. לאחר הטסט פונה אליו בחור (עמי סמולרצ'יק), שביקש שתמורת תשלום, הוא ידאג שאותו בוחן יעביר אותו. למחרת הוא מקבל טלפון שאכן הוא עבר את הטסט.
כדי לעזור לעסק מצטרף אליהם תומר. בן המושב אשר השתחרר משירות קבע. במהלך אחד האירועים שהפיקו בפאב, הקהל הפריע לשירה של ענת, ולאחר שיצחק מתעצבן מתחילה להתפתח קטטה בין הבליינים ליצחק, יעקב ותומר. תומר בעקבות ניסיון שיש לו באמנויות לחימה, מצליח להתגבר על הבליינים.
לאחר שהסתבר ליצחק שהבחור שפנה אליו רימה אותו, הוא מנהל מרדף אחרי הבוחן במהלך טסט אחר שהעביר, עם הוואן של העסק כדי להוכיח לו שהוא יודע לנהוג בסוף המרדף יצחק מתנגש עם הוואן בכוונה ברכב המבחן ומתחיל להתפתח עימות פיזי בין יצחק לבוחן. בסוף המשטרה מגיעה ועוצרת את הבוחן על העבודה שהוא והנוכל ביקשו שוחד תמורת העברת טסטים. ומתגלה שאת הרישיון שלו הוא קיבל במרמה.
אחת השוטרות שהגיעו לעצור את הבוחן הייתה בוני, וכאשר הם מגיעים לבית כדי לספר להוריו של יצחק על התרמית הסתבר להם שיעקב אושפז בשנית ובעיותיו בלב הם בגלל מום לב מולד, ולא בגלל הרגלי תזונה גרועים כפי שחשבה שפרה.
בוני ביקשה מיצחק שיבוא לראות הופעה של שירה בציבור בבר מצווה של אח שלה, ולראות זמרת שתוכל להחליף את ענת, לאחר שהיא עזבה את העסק לטובת הקלטות בתל אביב. בוני התגרשה מבעלה, זמן קצר לאחר שנישאה, ומתחילה לנהל רומן עם יצחק.
יעקב נפטר, ולמרות הנטייה של יצחק לבכות, הוא לא בכה בהלוויה. תומר, שפרה ובוני יורשים את מקומו של יעקב, ואף קונים כלי רכב חדשים ומשדרגים את העסק בדיוק כמו שרצה יעקב, ויצחק נוהג לאחר שהוציא רישיון כחוק. במהלך נסיעה בה יצחק נהג, הוא שומע ברדיו את ענת שרה את בלדה על נערי שגדל (שיר אותו שרה ענת בהופעותיה כמה פעמים במהלך הסרט). יצחק סוטה מהדרך, עוצר בשוליים של כביש החוף ומתחיל לבכות.
שם הסרט הוא ציטוט של שורה מפורסמת משירה של מרים ילן-שטקליס, "דני גיבור".
יחיא ימיני
יחיא ימיני (1894, צנעא, תימן – 1986, ירושלים) היה צורף, אמן פיליגרן, סתת אבן וסופר סת"ם, מן המפורסמים שבבוגרי בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות ומוריו.
קורות חיים
ימיני נולד בצנעא ועלה לארץ ישראל עם הוריו ב-1898 בקירוב. בילדותו למד ב"חדר" ולאחר מכן בבית הספר של רשת אליאנס 'כל ישראל חברים' בירושלים. בגיל 14 פרש מהלימודים כדי להצטרף לסדנת מחלקת הכסף-פיליגרן בבצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות, שבה עבד בהמשך כמורה עד 1917.
עבודתו
ימיני הצטרף ב-1917 כחבר לקבוצת האמנים 'כתר', בניהולו של זאב דובנוב. בין השנים 1920–1921 היה חבר בקבוצת האמנים 'קו לבן' שיצרה תכשיטים בכסף ובזהב, בניהולו של אליעזר שטריך, ובהמשך הצטרף לקבוצת אמני פיליגרן בניהולו של שמואל פרסוב, שהיה מורהו מיום שהצטרף לבצלאל.
ב-1924 פרש ימיני מכל קבוצות האמנים ופתח בית מלאכה עצמאי בשכונת נוה בצלאל שהוקמה באותה שנה, ברחוב שמואל הירשנברג 6. מקום זה היה גם ביתו עד יום מותו. חמש שנים לאחר פתיחת בית המלאכה הצטרף אליו בנו, יעקב ימיני, שהוכשר על ידו בעבודת פיליגרן וצורפות. הנכד בועז ימיני המשיך אף הוא במלאכת הסב וביחד עם אביו יעקב הפעיל במשך שנים מוזיאון משפחתי קטן לזכר ימיני הסב בבית המשפחה ברחוב הירשנברג (נסגר ב-2010).
בצד עבודתו כצורף היה ימיני גם סתת אבן, ויצר לא מעט מעיטורי האבן במבנה הימק"א בירושלים, במהלך בנייתו בין השנים 1924–1933.
אופי יצירתו
יצירותיו של ימיני, שהיו ברובן פריטים ותכשיטים בסגנון יודאיקה ובטכניקת הפיליגרן, הושפעו באופן בולט ממורהו זאב רבן, שעיצב עבורו רבים מדגמי תכשיטיו גם לאחר שהפך לעצמאי. ימיני נחשב לתוצר מובהק של תחום הצורפות בארץ ישראל, לאחר שלמד מנערותו במסגרות יזומות במנותק מהמסגרות המסורתיות שבהן בדרך כלל נלמדה מלאכת הצורפות והפיליגרן בתימן. רוב מוריו היו אשכנזים שלמדו את מלאכת הצורפות המזרחית מכלי שני, וכך נחשף ימיני לצורפות מסורתית "מעובדת".
עם זאת, ימיני הקפיד לשמור על זיקה לפרקטיקות ולמוטיבים מסורתיים ובדומה לצורפים מסורתיים בתימן הוא שלט בכמה מלאכות (סופר סת"ם וסתתות) והיה מעורב בקידום לימוד התורה בקהילתו ובתיעוד ושימור תרבותה. בכישרונו הגדול היה ימיני לתלמיד המובהק ביותר של מחלקת הכסף והפיליגרן בבצלאל, והתווה במידה רבה את האופי "הבצלאלי" של אמנות היודאיקה. הוא נערץ כל כך על ידי צורפים תימנים בני זמנו בירושלים שחיקו את סגנונו, עד כי עבודת הצורפות התימנית בעיר מאותם ימים הייתה שיקוף נאמן לקו "הבצלאלי" שזוהה בעקבות כך כ"יודאיקה תימנית".
תערוכות ופרסים
ימיני הציג מיצירות היודאיקה והתכשיטים שלו בתערוכות במגדל דוד בירושלים וביריד המזרח שהתקיים מדי שנה בתל אביב. ב-1931 הוא זכה במדליית כסף על עבודות הפיליגרן שלו בתערוכה הקולוניאלית הבינלאומית בפריז.
כיום ניתן לראות רימונים לכתרי תורה וכמה יצירות נוספות של ימיני בתצוגת הקבע של היודאיקה במוזיאון ישראל.
טאלונס
טאלונס (באנגלית: TALONS, ראשי תיבות של: Towed Airborne Lift of Naval Systems) היא מערכת טקטית ניסיונית בפיתוח DARPA המיועדת לפעול כלוויין עבור ספינות קרב.
המערכת כוללת מטע"ד המונף אל השמיים באמצעות מצנח רחיפה ורתום אל הסיפון באמצעות כננת. המערכת משפרת את יכולות התצפית של הספינות (העלייה לגובה מגדילה את האופק הנראה), מסייעת באיסוף מודיעין ומגדילה את המודעות של הספינה לפלטפורמות שבסביבתה.
טאלונס מסוגל לשאת עד 70 קילו של ציוד מטען נוסף לגובה של עד 460 מטרים, בסדרי גודל יותר מתרנים ועמודי ההגבהה (Mast) הקיימים כיום בספינות.
טאלונס הוא חלק מפרויקט TERN.
בשנת 2019 בוצע ניסוי ראשון של המערכת.
בלקני
מועדון הכדורגל בלקני (באלבנית: Klubi Futbollistik Ballkani), הוא מועדון כדורגל מהעיר סובה רקה, קוסובו. המועדון משחק בליגת העל של קוסובו, אשר זכה פעמיים באליפות קוסובו. המועדון מארח את משחקיו באצטדיון העירוני של סובה רקה המכיל 1,500 מקומות.
היסטוריה
המועדון הוקם בשנת 1947 בשם ק.פ. ריניה על ידי מספר ספורטאים שמטרתם הייתה להשתתף בתחרויות ובטורנירים שונים שאורגנו באותה תקופה. בשנת 1952 נרשם המועדון והחל להתחרות בתחרויות רשמיות. בשנת 1965, הוא שינה את שמו מק.פ. ריניה לק.פ. בלקני.
המועדון טיפס בהדרגה במעלה הליגות היוגוסלביות והגיע עד לליגה המחוזית של קוסובו. בעונת 1973/1974 הם ירדו ליגה, אך חזרו ב-1977 ונשארו בליגה המחוזית של קוסובו עד שנות ה-90. בלקני היה אחד מהמועדונים הראשונים בקוסובו שעזבו את מערכת הליגות המנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל של יוגוסלביה, ושיחק במקום זאת בליגה הראשונה המקבילה של קוסובו, שלא הוכרה רשמית, עד שנת 2000. החל משנת 2000 שיחק המועדון בליגת המשנה של קוסובו עד שעלה לליגה הבכירה לקראת עונת 2010/2011. את העונה הראשונה בליגה הבכירה סיים המועדון במקום ה-10 מתוך 12 מועדונים שהתחרו בליגה. מה שהוביל לירידה לליגת המשנה, אך בעקבות קשיים כספיים התדרדר עד לליגה השלישית. אך לאחר עונה אחת בליגה השלישית עלה לליגה השנייה שם שיחק במשך 6 עונות ובסיום עונת 2017/2018 שב המועדון לליגה הבכירה. את עונת 2018/2019 סיים המועדון במקום השמיני בליגה ונמנע מפלייאוף הירידה לליגת המשנה. בעונת 2019/2020 חל שיפור ניכר ביכולתו של המועדון והוא סיים את העונה במקום השלישי בליגה. היכולת הטובה של בלקני המשיכה גם בעונת 2020/2021 כששוב הצליחה הקבוצה לסיים במקום השלישי בליגה. ובעונת 2021/2022 הגיעה עונת השיא של בלקני כשהיא סיימה במקום הראשון בליגה וזכתה באליפות היסטורית. הזכייה באליפות זיכתה את בלקני בכרטיס למוקדמות ליגת האלופות בעונת 2022/2023, שם פגשה את ז'לגיריס וילנה הליטאית, המשחק הראשון הסתיים בתיקו, במשחק הגומלין התוצאה בתום 90 דקות הייתה 0−0 שהובילה להארכה, בה הפסידה בלקני, ונשרה לשלב המוקדמות השני בקונפרנס ליג, שם פגשה את לה פיוריטה אלופת סן מרינו, ניצחה אותה פעמיים ועלתה לשלב המוקדמות השלישי, להתמודד מול קלאקסוויק אלופת איי פארו כל קבוצה ניצחה בביתה ביתרון של שער אחד ולאחר שגם ההארכה לא הביאה להכרעה הלכו שתי הקבוצות לפנדלים שם ניצחה בלקני ועלתה לשלב הפלייאוף. בשלב הפלייאוף פגשה בלקני את פ.ק. שקופי הצפון מקדונית, גברה עליה פעמיים ועשתה היסטוריה בכך שהפכה לקבוצה הראשונה מליגת העל של קוסובו שעולה לשלב בתים אירופי. בתום עונת 2022/2023 זכתה בלקני באליפות נוספת.
אצטדיון
המועדון מארח את משחקי הבית שלו באצטדיון העירוני סובה רקה ( באלבנית: Stadiumi i Qytetit të Suharekës ) שהוא אצטדיון רב תכליתי הממוקם בעיר סובה רקה שבקוסובו. האצטדיון מכיל 1,500 מושבים.
תוצאות
בכל התוצאות (בית וחוץ) מספר השערים של בלקני מוצג ראשון.
סיכום
מעודכן ל-10 באוגוסט 2023
אברשיים
על השם
שמה של המשפחה בעברית ובאנגלית לקוח מהסוג אברש (Erica, או בשמה המוכר Heather). סוג זה אינו מקומי לארץ ישראל, אך בתפוצה נרחבת באירופה ואמריקה, ומינים ספורים בו מופיעים בחלקות בגן הבוטני בירושלים.
מאפייני המשפחה
משפחת האברשיים מקיפה עשבים רב-שנתיים, בני שיח, שיחים או עצים, (לעיתים נדירות מטפסים), נשירים או ירוקי-עד, בדרך כלל אוטוטרופיים, לפעמים מיקוטרופיים (מקיימים שותפות עם פטריות להשגת תזונה בתת-משפחה: Monotropoideae), על פי רוב בעלי כלורופיל, לעיתים רחוקות חסרי כלורופיל והטרוטרופיים (טפילים למחצה) (בתת-משפחה: Monotropoideae), לעיתים רחוקות צמחים ארומטיים (למשל, התרכובת מתיל סליצילאט שמצויה בשמנים אתרים של מספר מינים של הסוג Gaultheria). הגבעולים (נעדרים בחלק ממיני Monotropoideae) זקופים או שרועים עד מזדקפים (decumbent), קרחים או שעירים, (גבעולים על-קרקעיים צומחים לפעמים מגבעול שרוע תת-קרקעי, קני שורש או פקעות), ליבת הגבעול אטומה (בלתי נבובה) ובמיני Agarista הן  נבובות עם מחיצות.
העלים פשוטים (דלילים או נעדרים בחלק ממיני Monotropoideae), בדרך כלל ערוכים לאורך הגבעול, או לעיתים רחוקות כשוֹשֶנֶת (rosette) כלומר מרוכזים בצורה מעגלית ולוליינית מסביב לבסיס הגבעול (בתת-משפחה Monotropoideae). בדרך כלל העלים מסורגים או דמוי דור, לעיתים רחוקות נגדיים או, לעיתים רחוקות, דוריים. הלוואים נעדרים; הפטוטרת קיימת או נעדרת; טרף העלה שטוח או דמוי מחט, לעיתים קרובות גלדניים, לעיתים דוקרניים מאורכים עד מעוגלים, שולי העלה תמימים או משוננים, שטוחים או כפופים כלפי מטה, לכיוון צדו התחתון של העלה (revolute).
התפרחות ערוכות בקצות או בחיק הגבעולים, והן מסוג: אשכול סוכך, דמוי סוכך, מכבד, אגודה, שבולת או פרח בודד. הפרחים על פי רוב דו-מיניים, לעיתים רחוקות חד-מיניים (בתת-משפחה Ericoideae) ונכונים רב-סימטריים (לעיתים כמעט דו-סימטריים בתת-המשפחה  Monotropoideae ובתת-המשפחה Ericoideae). עלי העטיף והאבקניים עיליים (תחתיים בחלק ממיני Vaccinioideae). צינור פרח לא קיים. עלי גביע על פי רוב נעדרים או בעלי 4 או 5 אונות לעיתים רחוקות 2 או 7 אונות ((2-)4-5(-7)), אונות הגביע מופרדות או מאוחות בבסיסם. עלי כותרת על פי רוב 4 או 5 או לעיתים רחוקות 2 או 8 ((2-)4-5(-8)), לעיתים נדירות עלי הכותרת נעדרים או שמספרם מצומצם מאוד. עלי הכותרת מופרדים או מאוחים ואינם דביקים (מכוסים בהפרשה דביקה במיני Bejaria). הכותרת חסרה או גלגלית (פרושה) עד משפכית, פעמונית, צינורית, כדורית, או כדית (דמוית מסמר במיני Epigaea).
טבעת צופן מצויה בתוך דור האבקנים או נעדר. האבקנים (2-)5-8(-10) [14,16, 20], הזירים מופרדים והמאבקים מתהפכים במהלך ההתפתחות. לעיתים קרובות בראש המאבק בליטות דמוי קרניים. המאבקים נפתחים על ידי נקבוביות או חריצים קצרים שבאים לידי ביטוי בקודקודם או בחריצים בצידיהם;
שחלה עילית (תחתית בחלק ממיני האוכמניות) ומורכבת מ-4 עד 5 עלי שחלה ומ-5 עד 10 מגורות לא מושלמות, לעיתים רחוקות שניים, או מגורה אחת בחלק ממיני מונוטרופיה (Monotropa). היא לעיתים קרובות עם תלמים או אונות הפונות החוצה. השלייה זוויתית או דופנית. הביציות הפוכות (אנטרופיות), עם מעטה אחד, גוף הביצית קטן, ללא רקמה עוטפת (tenuinucellate). עמוד העלי אחד, ישר או מכופף (מעוקל (curved) באליוטיה) וחלול; צלקת אחת, כיפתית או בין שטוחה לקעורה, בדרך כלל בעלת 5 אונות.
הזרעים 1 עד 10, לעיתים רחוקות רבים מאוד, צבעם שחום עד חום צהבהב או חום, צורתם אליפסואידי, דמויי ביצה, כדוריים, בצורת עדשה שקצותיה מחודדים עד גוף פחוס, שקצותיו שטוחים, או צורתם מוארכת באופן שאורכם גדול פי 2 או יותר מרוחבם וצדדיהם כמעט מקבילים. קליפת הזרע דקה (גרמית במיני subfam. Arbutoideae ומיני subfam. Vaccinioideae). העובר בדרך כלל ישר, כישורי (מחודד בקצוות), לעיתים נדירות זעיר ובלתי מובחן. האנדוספרם תאי שופע ובשרני.
תפוצה בעולם ובישראל
האברשיים נפוצים בעיקר באזורים ממוזגים וקרים ובאזור הטרופי. אחדים ממיניה מאכלסים אזורי כבול וקרקעות חומציות. אחרים אוהבים קור וגדלים באזורי הרים גבוהים. הנציגים שלה מוכרים בדרום אפריקה, דרום-מזרח אסיה ובעיקר במלזיה, יפן, מערב הרפובליקה העממית של סין, מזרח אוסטרליה ואירופה.
בארץ ישראל צומח מין בר יחיד של משפחת האברשיים, מסוג קטלב, הוא קטלב מצוי ומין גר המשמש כעץ נוי - קטלב משונן שמוצאו בעיקר מארצות מערב הים התיכון. העלים שלהם מסורגים, בעלי פטוטרת ארוכה וטרף רחב.
בישראל שני מיני תרבות מסוג אברש: אברש עיצי (Erica arborea L), שמוצאו הי-התיכון ואברש ים תיכוני (Erica mediterranea L) שמוצאו מאירופה המערבית. עליהם בדרך כלל בדור של 3 עד 6, קטנים ודמויי מחטים.
מיני רודודנדרון אחדים מגודלים בגינות נוי וחלקם, מהסוג המכונה "אזליאה", נמכר בעציצים. מינים נוספים במשפחה, כגון חמוציות ואוכמניות, מגודלים בארץ כגידול מיובא.
סוגים
על פי מחקר של קבוצת APG במאמרה מ-2003, משפחת האברשיים כוללים את הסוגים הבאים:
לזלי דאנלופ
לזלי ג'יין דאנלופ (באנגלית: Lesley Jane Dunlop; נולדה ב-10 במרץ 1956) היא שחקנית אנגלייה. היא ידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד אנה קירקוול בסדרה "Where the Heart Is", בתפקיד זואי אנג'ל בסדרה הקומית "ממאי עד דצמבר" ובתפקיד ברנדה ווקר באופרת הסבון "אמרדייל".
ביוגרפיה
דאנלופ נולדה בניוקאסל שבנורת'מברלנד, לתסריטאי הטלוויזיה פאט דאנלופ. היא החלה לשחק כילדה בסדרה משנת 1973 עיבוד של ה-BBC לספר הקלאסי "נסיכה קטנה", ובתפקיד לידיה הולי בעיבוד של ITV לרומן "סאות' ריידינג". היא למדה בבית הספר לאמנויות הבמה "Arts Educational Schools".
המעבר שלה לתפקידי בוגרת היה ב-1976 כששיחקה בתפקיד ליזי הקסם במיני-סדרה "ידידנו המשותף" של ה-BBC, עיבוד לרומן מאת צ'ארלס דיקנס, והשתתפה בעונה הראשונה של הסדרה הרפואית "Angels".
ב-1977 לוהקה דאנלופ לגרסה הקולנועית של "מוזיקת לילה זעירה" מאת סטיבן סונדהיים בכיכובן של דיאנה ריג ואליזבת טיילור. ב-1979 הופיעה בסרטו של רומן פולנסקי "טס". בשנה שאחר כך שיחקה בדמות נורה, אחות שבתחילה נבהלת מדמותו של איש הפיל, ואחר כך מתיידדת איתו, בסרט "איש הפיל" בבימויו של דייוויד לינץ'. ב-1981 הופיעה דאנלופ בסרט האימה "The Monster Club" בתפקיד לונה השד האנושי שמתיידד עם סטיוארט ויטמן.
במשך כל הקריירה שלה הופיעה דאנלופ בתוכניות טלוויזיה בריטיות בהן "Murder Most English" (מ-1977), "Red Shift" (1977) והסרט "Deadly Game" (1982). היא שיחקה פעמיים בתפקיד אורח בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו" ב-1984 בתת-הסדרה "Frontios", וב-1988 בתת-הסדרה "The Happiness Patrol". ב-1981 כיכבה לצדו של אוליבר טוביאס במיני-סדרה "Smuggler". ב-1985 שיחקה בסרט הטלוויזיה "שלושה עשר לארוחת ערב" בכיכובו של פיטר יוסטינוב. ב-1986 הופיעה דאנלופ בגרסה הטלוויזיונית של המחזה "Seasons Greetings" מאת אלן אייקבורן. ב-1990 כיכבה בסיטקום "ממאי עד דצמבר בתפקיד זואי קאלנדר לצדו של אנטון רוג'רס שגילם את בעלה.
ב-1995 כיכבה דאנלופ בדרמה בשני חלקים "Rich Deceiver" בתפקיד אלי פרימן, עקרת בית מליברפול. עוד כיכבה בסדרה "Wokenwell" של רשת ITV משנת 1997, והופיעה בסדרת פרסומות לטלוויזיה עבור קלינקס שביים מייק לי.
בשנת 2000 הצטרפה דאנלופ לצוות השחקנים של הסדרה "מקום בו נמצא הלב" בתפקיד אנה קירקוול.
מאז 2008 מגלמת דאנלופ את דמותה של ברנדה ווקר באופרת הסבון "אמרדייל" של ITV. בשנת 2013 כשהדמות שגילמה אובחנה עם גידול במוח, היא גילחה את ראשה במיוחד עבור התפקיד.
חיים אישיים
לדאנלופ יש שתי בנות - רוזי והשחקנית דייזי גארד, שתיהן בנותיו של השחקן כריסטופר גארד. היא נשואה לשחקן המשחק לצדה בסדרה "אמרדייל".
BDI (גרמניה)
ארגון התעשייה הגרמני (בגרמנית: Der Bundesverband der Deutschen Industrie e. V, בראשי תיבות: BDI) ממוקם בברלין (בעבר בקלן) שבגרמניה. הפדרציה של התעשייה הגרמנית הוא ארגון העל של ארגוני התעשייה והמסחר הגרמנים.
הארגון מייצג את התעשייה הגרמנית בגרמניה ומחוצה לה. נכון לשנת 2020, בארגון חברים סה"כ כ־100,000 חברות המעסיקות כ־8,000,000 עובדים.
חברים
ארגון הפדרציה של התעשייה הגרמנית מהווה קורת גג אחת לאגודות וקבוצות עבודה תעשייתיות. הארגון מונה 36 אגודות שהן הנציגים המובילים של מגזר תעשייתי שלם, בנוסף 6 קבוצות עבודה תעשייתיות הקרובות לתעשייה ברפובליקה הפדרלית של גרמניה. החברות היא התנדבותית ומועצת המנהלים מחליטה על בקשות קבלה לארגון. חברות מיידית אינה אפשרית, עם זאת, יכולים להגיש בקשה לחברות בקבוצת התמיכה של התעשייה הגרמנית (Der Förderkreis der Deutschen Industrie e. V). הארגונים החברים נכון לשנת 2020:
נשיאים
נשיאי ה־BDI מאז הקמתה ב־1949 היו:
עונת 2004/2005 בליגת המשנה ההולנדית
עונת 2004/2005 בליגת המשנה ההולנדית הייתה העונה ה-49 של ליגת המשנה ההולנדית, שהיא הליגה ההולנדית השנייה. בסיום עונה זו, ספרטה רוטרדם והראקלס אלמלו העפילו לליגה הראשונה.
מבנה
על ניצחון הוענקו 3 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 19 קבוצות, 17 ששיחקו בעונה הקודמת בליגה, אליהן הצטרפו, היורדות מליגת העל, וולנדם וזוולה, ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 18 משחקים כל אחד - 36 מחזורים בסה"כ. בסיומם הקבוצה במקום ה-1 העפילה לליגה הראשונה. 4 הקבוצות המדורגות ושתי הקבוצות במקומות 2 ו-3 שובצו לשני בתי פלייאוף יחד עם הקבוצות שסיימו במקומות 16 ו-17 בליגת העל, בבית הפלייאוף שובצו 3 קבוצות מליגת המשנה וקבוצה אחת מליגת העל, אשר שיחקו צמד משחקים כנגד 3 היריבות בבית, 6 בסך הכל ובסיומן הראשונה בכל בית זכתה בכרטיס לעונה הבאה בליגה הראשונה.
פלייאוף העלייה
8 קבוצות הרכיבו את שלב הפלייאוף, 2 הקבוצות שסיימו במקומות 2 ו-3 ו-4 הקבוצות המדורגות אליהן הצטרפו 2 קבוצות מליגת העל ממקומות 16 ו-17 שתי המנצחות בשלב הפלייאוף, אחת מכל בית זכתה בכרטיס לעונה הבאה בליגת העל
הודו המזרחית
הודו המזרחית הוא מונח ששימש את האירופאים מהמאה ה-16 ואילך להגדרת מה שכיום נקרא תת-היבשת ההודית או דרום אסיה, דרום-מזרח אסיה, ואיי אוקיאניה והעולם המלאי. מסורתית המונח לא כלל את סין, יפן, ומדינות נוספות מצפון להודו ולהימלאיה.
פפיאס
פפיאס מהייראפוליס (ביוונית: Παπίας, בלטינית: Papias; חי בערך בשנים 70–140) בהייראפוליס שבפריגיה (טורקיה של ימינו). היה אחד מתלמידיו של יוחנן, כיהן כבישוף של הייראפוליס (פמוקלה), והוכרז כקדוש נוצרי. הוא נחשב אחד מהאבות האפוסטוליים יחד עם קלמנס הראשון, איגנטיוס מאנטיוכיה, קודראטוס ופוליקרפוס.
חיבורו "הסברים על דברי האדון" בחמישה כרכים הסתמך הן על הכתובים שהיו ידועים בזמנו (הבשורות) והן על מסורות ותורה שבעל-פה שהועברו בקהילות היהודים-הנוצרים.
בכתבי הכנסייה הקופטית האורתודוקסית במצרים נשתמר ציטוט מאת פפיאס, שהעלה על הכתב מסורת שבעל-פה, לפיה יהודה איש קריות תלה עצמו על עץ וביום המחרת הצמיח העץ אזניים.
פפיאס נחשב גשר בין השלב של העברת מסורות בעל פה, לשלב של העברת המסורת בכתב, באמצעות האוונגליונים.
מהמט שול
מהמט שול (בגרמנית: Mehmet Tobias Scholl; נולד ב-16 באוקטובר 1970 בקרלסרוהה שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ממוצא טורקי ומאמן כדורגל בהווה. נחשב לאחד מגדולי שחקני קבוצת באיירן מינכן ונבחרת גרמניה בשנות ה-90.
באיירן מינכן
בקיץ 1992 הצטרף שול לבאיירן מינכן, הקבוצה הגדולה והעשירה בכדורגל הגרמני. שול הפך במדי הקבוצה לאחד השחקנים הטובים בליגה. הוא שילב במשחקו יכולת טכנית גבוהה, בעיטות עונשין מדויקות וראיית משחק מצוינת. בעונתו הראשונה בקבוצה, 1992/93, הבקיע שול שבעה שערי ליגה, כששותפיו לקישור היו יאן ואוטרס, כריסטיאן ציגה, מרקוס שופ ולותר מתאוס שחזר לבאיירן מינכן לאחר מספר עונות באינטר מילאנו. באיירן מינכן סיימה עונה זו במקום השני בבונדסליגה, מרחק נקודה מהאלופה ורדר ברמן. בעונת 1993/94 זכה שול באליפות הראשונה שלו מתוך שמונה בבאיירן מינכן, כשהוא מבקיע 11 שערי ליגה ומבסס את עצמו כקשר המוביל של הקבוצה. בשתי העונות הבאות שול המשיך להצטיין בקישור ולהבקיע שערים חשובים, אך באיירן מינכן לא זכתה באליפויות, כאשר את עונת 1994/95 סיימה במקום השישי לאחר עונה חלשה, ובעונת 1995/96 סיימה שנייה, מרחק שש נקודות מהאלופה בורוסיה דורטמונד, שזכתה באליפות שנייה ברצף. למרות זאת, בעונת 1995/96 זכו שול ובאיירן מינכן בגביע אופ"א. שול הבקיע חמישה שערים באותה עונה בגביע אופ"א, שניים מהם במפגש הכפול מול בורדו בגמר, שער אחד בכל מפגש. בעונת 1996/97 זכה שול עם באיירן מינכן באליפות הבונדסליגה השנייה שלו, על אף שערך 23 הופעות בלבד. בעונת 1997/98 זכה שול עם באיירן מינכן בפעם הראשונה בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 2-1 בגמר על דיסבורג. את האליפות באיירן מינכן איבדה באותה עונה לקייזרסלאוטרן, וסיימה שתי נקודות אחריה. שול הבקיע בעונה זו תשעה שערי ליגה
שול החמיץ בגין פציעה את כל החצי הראשון של עונת 1998/99, וחזר לשירות הקבוצה רק במחזור ה-20 בבונדסליגה. שול ערך 13 הופעות עד לתום העונה, בהן הבקיע ארבעה שערים, וסייע לבאיירן מינכן לזכות באליפות מרשימה, כאשר באיירן מינכן סיימה עם 15 נקודות יותר מסגניתה באייר לברקוזן, אך איבדה את הגביע הגרמני לאחר הפסד בבעיטות הכרעה על ורדר ברמן. באיירן מינכן הפסידה בצורה כואבת בגמר נוסף באותה עונה, גמר ליגת האלופות 1999, בתוצאה 2-1 מול מנצ'סטר יונייטד משני שערים בתוספת הזמן, לאחר שהובילה כמעט לאורך כל המשחק. שול נכנס כמחליף בדקה ה-71 במקום אלכסנדר ציקלר, והיה על המגרש בעת המהפך של מנצ'סטר יונייטד. בעונת 1999/00 זכה שול עם באיירן מינכן בדאבל נוסף, כאשר הקבוצה ניצחה בגמר הגביע הגרמני שוב את ורדר ברמן בתוצאה 3-0 כששול הבקיע את השער השלישי, וזכתה באליפות הבונדסליגה, הפעם עם מספר נקודות זהה לסגנית באייר לברקוזן, אך עם הפרש שערים עדיף. שול הבקיע בעונה זו שישה שערי ליגה.
בעונת 2000/01 שול זכה עם באיירן מינכן באליפות שלישית ברצף, כשהוא מבקיע תשעה שערי ליגה. אליפות זו הייתה דרמטית במיוחד, והגיעה בזכות שער בדקה ה-94 של פטריק אנדרסון במחזור הסיום מול המבורג, שהעניק את האליפות לבאיירן מינכן על חשבון שאלקה 04. שול ובאיירן מינכן זכו בתום עונה זו לחוויה מתקנת אחרי הטראומה של גמר ליגת האלופות 1999, כאשר ניצחו בבעיטות הכרעה את ולנסיה בגמר ליגת האלופות 2001, לאחר 1-1 בתום 120 דקות. שול החטיא פנדל במהלך המשחק במצב של 1-0 לוולנסיה, והוחלף בדקה ה-108 על ידי פאולו סרג'יו. שול באותה תקופה היה חלק מחוליית קישור אפקטיבית שכללה גם את חסן סליהמיצ'יץ', שטפן אפנברג, מיכאל טרנאט וינס ירמיס.
בעונת 2001/02 שול ובאיירן מינכן לא זכו בתארים, כשבאיירן סיימה שלישית בבונדסליגה, מרחק שתי נקודות מהאלופה בורוסיה דורטמונד ונקודה אחת מהסגנית באייר לברקוזן. בעונת 2002/03 שול ובאיירן מינכן כשלו בליגת האלופות, כאשר סיימו את שלב הבתים במקום האחרון עם שתי נקודות מתוך 18 אפשריות. למרות זאת, באיירן ושול זכו בדאבל נוסף, כאשר ניצחו בגמר הגביע הגרמני 3-1 את קייזרסלאוטרן, וזכו באליפות הבונדסליגה בפער של 16 נקודות מהסגנית שטוטגרט. בשתי העונות הללו, שול מיעט יחסית לשחק בגין פציעות, כאשר ערך 18 הופעות בכל עונה, אך הוכיח את יכולתו לא רק כמבקיע שערים אלא גם כמבשל שערים, כאשר בישל 15 שערים בשתי עונות אלו יחד. את עונת 2003/04 החמיץ שול כמעט במלואה בגין פציעות. באיירן מינכן לא זכתה בתארים בעונה זו, למעט גביע הליגה הגרמנית.
בשתי העונות הבאות זכה שול עם באיירן מינכן בשני דאבלים רצופים, אך פחתה משמעותית כמות ההופעות שלו ביחס לעונות קודמות, והוא הפך לשחקן למשימות מיוחדות ולסוג של חילוף מנצח. הקישור של באיירן מינכן עבר מהפכה בתקופה זו, וכלל שחקנים צעירים כמו מיכאל באלאק, בסטיאן שוויינשטייגר, סבסטיאן דייסלר, טורסטן פרינגס ואואן הרגריבס. בעונת 2004/05 זכתה באיירן מינכן באליפות בפער של 14 נקודות מסגניתה שאלקה 04, ובגביע הגרמני, לאחר ניצחון בגמר על שאלקה 04 בתוצאה 2-1. שול לא שותף בגמר זה. בעונת 2005/06 זכה שול עם באיירן מינכן באליפות השמינית והאחרונה שלו, וגם בגביע האחרון שלו, לאחר ניצחון 1-0 בגמר על איינטרכט פרנקפורט, בו שול נכנס כמחליף בדקה ה-90 במקומו של רוי מקאיי. עונתו האחרונה של מהמט שול כשחקן פעיל בבאיירן מינכן הייתה 2006/07. הייתה זו עונה חלשה עבור באיירן מינכן, שסיימה רביעית ונשארה מחוץ לליגת האלופות. שול ערך בעונה זו 14 הופעות. במחזור האחרון של עונה זו, בניצחון 5-2 על מיינץ 05, שול ערך את הופעתו האחרונה בקריירה, והבקיע את השער השני לבאיירן באותו משחק. בתום עונה זו, פרש שול ממשחק פעיל, לאחר שערך 334 הופעות ליגה במדי באיירן מינכן והבקיע 84 שערים ב-15 עונות, והפך לסמל בבאיירן מינכן, דבר שקיבל ביטוי כאשר שול נבחר במאי 2005 כאחד מ-11 השחקנים הגדולים ביותר בתולדות המועדון.
קריירה בינלאומית
שול ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת גרמניה באפריל 1995, בתיקו 1-1 מול נבחרת ויילס במסגרת מוקדמות יורו 1996. שול זומן ליורו 1996 עצמו, ולא שותף כלל בשלב הבתים. החל משלב רבע הגמר, שול פתח בהרכב בכל המשחקים, בניצחון 2-1 על נבחרת קרואטיה ברבע הגמר, בניצחון על נבחרת אנגליה בבעיטות הכרעה בחצי הגמר, ובניצחון על נבחרת צ'כיה 2-1 במשחק הגמר. שול הוחלף בגמר בדקה ה-69 על ידי אוליבר בירהוף, שהבקיע שער שהביא את המשחק להארכה, בה הבקיע שער זהב, שניצח עבור גרמניה את המשחק, והביא את גביע היורו לגרמניה, זכייה לה שול היה שותף.
שול לא זומן לסגל הגרמני למונדיאל 1998 בגין פציעה, אך לקח חלק בגביע הקונפדרציות 1999, ממנו הודחה גרמניה כבר לאחר שלב הבתים. שול זומן לסגל הגרמני ליורו 2000, שגם בו כשלה גרמניה והודחה בשלב הבתים, לאחר הבקיעה שער אחד בלבד, מרגלי שול, בתיקו 1-1 מול נבחרת רומניה. הופעתו האחרונה של מהמט שול במדים הלאומיים נערכה במשחק ידידות בפברואר 2002 מול נבחרת ישראל, בו ניצחה גרמניה בתוצאה 7-1. לאחר מכן, שול החמיץ את מונדיאל 2002 בגין פציעה, ולכן לא לקח חלק בהגעתה של הנבחרת הגרמנית עד הגמר. שול לא חזר לשחק בנבחרת לאחר מכן.
לקראת מונדיאל 2006 שנערך בגרמניה, חתמו מעל 100,000 גרמנים על עצומה בניסיון לשכנע את מאמן הנבחרת יורגן קלינסמן לזמן את שול לסגל הגרמני למונדיאל, אך ללא הצלחה. משכך, על אף היותו של מהמט שול אחד הכדורגלנים המצליחים ביותר בתולדות הכדורגל הגרמני, הוא מעולם לא שיחק במונדיאל כלשהו. שול ערך בסך הכל 36 הופעות במדי נבחרת גרמניה, והבקיע שמונה שערים.
קריירת אימון
באפריל 2009 מונה שול כמאמן זמני של קבוצת המילואים של באיירן מינכן, והחליף בתפקיד את הרמן גרלנד, שמונה כעוזר המאמן של יופ היינקס בקבוצה הבכירה, לאחר פיטוריו של יורגן קלינסמן מתפקיד המאמן הראשי. במקביל שול המשיך לאמן את הקבוצה עד גיל 13. ביולי 2009 מונה שול כמנג'ר של קבוצת המילואים, ובמקביל המשיך שול ללמוד על מנת לקבל את רישיון האימון. לאחר שהשיג את הרישיון, חזר שול לתפקיד המאמן הראשי. בשנת 2013 התפטר שול מתפקידו, מאחר שהוא החל לעבוד כפרשן טלוויזיה ורצה להתמקד בתפקיד זה, וחשש שלא יוכל לבצע את שני התפקידים יחדיו.
חיים אישיים
בשנים 2002 ו-2003 הוציא שול שני אוספי מיקסטייפ מוזיקליים שהצליחו מאוד, וכללו בעיקר להקות מתחום המוזיקה האלטרנטיבית, כגון אואזיס, The Beta Band, The Flaming Lips ו-The Notwist.
לשול יש בן אחד מאשתו הראשונה, לוקאס שול, המשחק בקבוצת המילואים של באיירן מינכן. מהמט שול נישא בשנית ב-2007 ולזוג שתי בנות.
החל משנת 2013 שול משמש פרשן ספורט בטלוויזיה הגרמנית.
תארים
עם באיירן מינכן:
עם נבחרת גרמניה:
ראטניק
ראטניק (בבולגרית: Ратник) היה ארגון לאומני, שפעל בבולגריה מ-1936 ועד 1944 והיה בעל מצע אנטישמי שנסמך על תורת הגזע הנאצית. ראשי הארגון פטר גברובסקי ואלכסנדר בלב היו ממובילי מדיניות רדיפת היהודים בבולגריה במסגרת ממשלתו של בוגדאן פילוב ואחראים ליישום צו הגירוש ל-11,343 יהודי תראקיה ומקדוניה ולניסיון גירושם הכושל של יהודי "בולגריה הישנה".
רקע
ב-19 במאי 1934 התחוללה הפיכה צבאית בבולגריה ואת השלטון תפסה הליגה הצבאית אשר פיזרה את הפרלמנט, ביטלה את החוקה והקימה ממשלת טכנוקרטים. הונהג משטר טוטליטרי ובכלל זה צנזורה על העיתונות. הממשלה החדשה החלה להתקרב לצרפת ובעלת בריתה בבלקן יוגוסלביה וחידשה את היחסים עם ברית המועצות. כחלק ממהלך זה ויתרה הממשלה על תביעותיה של בולגריה בחבל מקדוניה. פעולות אלו הקימו נגדה את כל חוגי הכלכלה והתעשייה. המלך בוריס השלישי ניצל שעת כושר ובינואר 1935 הדיח את הממשלה ופירק את הליגה הצבאית.
המלך נטל את רסן השלטון והנהיג שלטון אוטוקרטי, תוך שהוא מותיר חלק מתקנות השלטון הצבאי הקודם כגון פיזור המפלגות. בוריס השלישי, שנזקק לתמיכת מעצמה אירופית מובילה לביסוס מעמדו בשלטון, החל להתקרב במדיניותו לגרמניה הנאצית. במאי 1935 ביקר הרמן גרינג בסופיה וביולי 1936 ביקר המלך בברלין ונפגש עם אדולף היטלר. חלק מצעדי התקרבות אלו לוו בהתגברות האנטישמיות הממוסדת בממלכה וב-1935 הותר רשמית להקים ארגונים אנטישמיים בממלכה. ב-1936 הקימו פטר גברובסקי ופרופסור אסן קנטארדז'ייב (בנו של הגנרל הנודע טודור קנטארדז'ייב), את הארגון האנטישמי ראטניק ששמו המלא היה הארגון לקידום הרוח הלאומית הבולגרית. בהמשך הפעיל הארגון בנק פרטי ששמו היה סֶרדיקה.
פעילות הארגון
חברי הארגון לבשו מדים אדומים וסמלם התבסס על צלב השמש הקדום, אשר שימש מספר תנועות לאומניות באירופה כגון נאשונל סמלינג בנורווגיה. הארגון כלל אנשי אקדמיה, עיתונאים וסופרים בולגרים אשר תמכו בהשבתם בכל מחיר של השטחים בתראקיה, במקדוניה ובדרום דוברוג'ה, אשר נלקחו מהבולגרים לאחר תבוסתם במלחמת העולם הראשונה במסגרת חוזה ניי. בנוסף לעמדותיהם האנטישמיות החזיקו חברי הארגון בעמדות אנטי קומוניסטיות. חברי ראטניק טענו גם, שגזע העם הבולגרי אינו טהור ומורכב משילוב של גזעים אתנים "נחותים" כגון הטטרים ורק הגרמנים הם בני גזע טהור.
במאי 1938 הכו צעירים חברי ראטניק יהודים ברחבי סופיה. ב-20 בספטמבר 1939 יזמו חברי הארגון מצעד בחוצות סופיה. בהסכמה שבשתיקה מצד המשטרה הבולגרית והעומד בראשה הקולונל אטאנאס פאנטב, הסתיים המצעד בהתקפה על בתי עסק בבעלות יהודית, ניפוץ שמשות והצתות. ב-1939 אושר בפרלמנט הבולגרי חוק האוסר על מינוי חברי ראטניק לתפקיד ממשלתי. למרות החוק מונה באוקטובר 1939 פטר גברובסקי לשר בממשלתו של גאורגי קיוסאיבנוב וב-15 בפברואר 1940 מונה לשר הפנים בממשלתו של בוגדאן פילוב. בהמשך מונה אלכסנדר בלב לראש הקומיסריון לענייני יהודים והוא מינה רבים מחברי ראטניק לתפקידים שונים בקומיסריון ובכללם ירוסלב קאליצין שהיה לסגנו.
גם לאחר אישור החוק להגנת האומה תקפו חברי ראטניק את הממשלה הבולגרית על כך שלא הפעילה מדיניות נוקשה יותר כלפי יהודי הממלכה ואף ניסו, בסיוע נציגי השגרירות הגרמנית, לפעול לביצוע הפיכה פרו נאצית בממלכה. בסוף מאי 1943, לאחר גירוש יהודי סופיה לערי השדה, הפיץ הארגון כרוז שבו תקף את ראשי השלטון הבולגרי והפוליטיקאים שסיכלו את התוכנית לגרש את היהודים מחוץ לממלכה. בכרוז כונו יהודי בולגריה "רוצחים, כינים וסכנה למדינה".
פירוק הארגון
פעילות הארגון נאסרה עוד בשלהי 1943, תקופת כהונתו של דוברי בוז'ילוב כראש הממשלה, אך הוא פורק רשמית ב-9 בספטמבר 1944 עם כיבוש סופיה בידי הצבא האדום ומינויו של קימון גאורגייב לראש הממשלה. לאחר פירוק הארגון התנדבו מקצת חבריו לוורמאכט ואחרים הצטרפו לתנועות מחתרת אנטי קומוניסטיות שפעלו בבולגריה. באוקטובר החלה המשטרה הבולגרית בגל מעצרים בקרב חברי ראטניק והקומיסריון לענייני יהודים וחלקם נשפטו בבית הדין המיוחד שהוקם לשפיטת חברי מנגנון המשטר הקודם. ב-1 בפברואר 1945 הוצא להורג פטר גברובסקי לאחר שהורשע בפשעים נגד העם הבולגרי. מספר חודשים קודם לכן נורה למוות אלכסנדר בלב בידי פרטיזן יהודי.
דבק (להקה)
דבק הייתה להקת רוק ישראלית אשר הוקמה על ידי גֶדי רונן ובועז ריינשרייבר, שכתבו והלחינו את שירי הלהקה. בלהקה היו חברים גם עידו אופק ונדב ברקן.
פעילות מוזיקלית
הלהקה הוקמה על ידי גֶדי רונן, בועז ריינשרייבר ונדב ברקן, חברי ילדות ממושב ניר צבי, בראשית שנות האלפיים. השירים נכתבו והולחנו על ידי ריינשרייבר ורונן (לעיתים במשותף), כשכל אחד מהם מבצע על פי רוב את השירים שכתב.
בשנת 2005 הוציאו את אלבומם הראשון, ושנה לאחר מכן יצא האלבום השני, "נגרים". שני האלבומים הוקלטו באולפן "אפס" שהקימו רונן וריינשרייבר בניר צבי.
במקביל לעבודה בלהקה החלו ריינשרייבר ורונן לעבוד על פרויקט "אחד חלקי אחד", שכלל שירים של המשורר ערן בר-גיל. האלבום הראשון בפרויקט יצא לאור בשנת 2006.
בשנת 2008 הקליטה הלהקה ביצוע מחודש לשיר "שיר תשרי" עבור פרויקט עבודה עברית 2.
הלהקה מעולם לא התפרקה באופן רשמי. ריינשרייבר ורונן המשיכו לשתף פעולה בהרכב "אחד חלקי אחד" ובהופעות משותפות. בשנת 2013 התאחדו חברי ההרכב למספר שירים במהלך הופעה של בועז ריינשרייבר.
דבק
האלבום הופק באופן עצמאי על ידי חברי הלהקה והוקלט באולפן "אפס" במושב ניר צבי, כשהם מנגנים במרבית הכלים (ריינשרייבר - גיטרות, רונן - בס וקלידים, ברקן - תופים). לקראת סיום ההקלטות הצטרף ללהקה עידו אופק כנגן בס. האלבום הופץ על ידי חברת NMC. השיר "פשוט ונאמן" זכה להצלחה לאחר שנכנס לפלייליסט בגלגלצ.
את עטיפת האלבום עיצב מתופף הלהקה, נדב ברקן. משתתפים נוספים באלבום:
נגרים
גם אלבום זה הופק על ידי חברי הלהקה והוקלט באולפן "אפס" בניר צבי. האלבום הופץ על ידי התו השמיני. האלבום זכה לביקורות טובות והושמע רבות בתחנת הרדיו 88FM.
1,200 העותקים הראשונים של האלבום הודפסו בעטיפת עץ ייחודית שעיצב נדב ברקן. משתתפים נוספים באלבום:
דרק ג'קובי
סר דרק ג'ורג' ג'קובי (באנגלית: Derek George Jacobi; נולד ב-22 באוקטובר 1938) הוא שחקן תיאטרון וקולנוע אנגלי.
ביוגרפיה
דרק ג'קובי נולד בלייטונסטון שבלונדון. הוא למד באוניברסיטת קיימברידג' לפני שפנה לקריירת משחק. הוא הגיע לקדמת הבמה וצד את עינו של לורנס אוליבייה, שנתן לו את תפקיד קסיו בסרט "אותלו" בשנת 1965. ג'קובי היה שחקן מבוקש בתיאטרון ובקולנוע, אך פריצת הדרך הגדולה שלו הייתה בשנת 1976, כאשר שיחק בתפקיד הקיסר הרומי קלאודיוס בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC "אני, קלאודיוס". הופעתו כקיסר המגמגם והמתעוות זיכתה אותו בשבחים רבים.
ג'קובי המשיך להופיע בתפקידים שייקספיריים לאורך שנות ה-70 וה-80. ראויות לציון הופעותיו בסרטיו של קנת בראנה "הנרי החמישי", בתפקיד "המקהלה" ובסרט "המלט", בתפקיד קלאודיוס. מאוחר יותר גילם ג'קובי את המלט עצמו ב-1980, בסרט טלוויזיה של ה-BBC. ג'קובי רכש קהל אוהדים נוסף כששיחק כנזיר-בלש בסדרת סרטי טלוויזיה "קדפאל", שנכתבו לפי ספריה של אליס פיטרס.
על הבמה גילם בין השאר את דמותו של אלן טיורינג בהצגה לשבור את הצופן ואחרי כן בסרט באותו שם. ב-1991 גילם את דמותו של השחקן אדמונד קין בהצגה "קין" בתיאטרון אולד ויק, ב-1998 גילם את הדמות הראשית במחזה "הדוד וניה" מאת אנטון צ'כוב. בשנת 1994 הוענק לג'קובי תואר אבירות בריטי על תרומתו לתיאטרון. בשנת 2007 הוא גילם את המאסטר בפרק "אוטופיה" ב"דוקטור הו". מ-2013 מככב ג'קובי בסדרה הקומית "Vicious".
בשנת 2017 שיחק לצד ג'וני דפ בסרט הפשע הבלשי של קנת בראנה "רצח באוריינט אקספרס" שמבוסס על ספר באותו שם מאת אגאתה כריסטי.
בשנת 2019 שיחק בדרמה הביוגרפית "טולקין", אשר מבוסס על חייו של הסופר ג'ון רונלד רעואל טולקין
ג'קובי הוא הומוסקסואל. במרץ 2006, יחד עם בן זוגו לחיים זה כ-27 שנים, ריצ'רד קליפורד, הם נרשמו במסגרת איחוד אזרחי בבריטניה, 4 חודשים לאחר אישורו.
מירב לפידות
ביוגרפיה
את שירותה הצבאי עשתה לפידות כקצינה ביחידת דובר צה"ל ובשירות הקבע שימשה כדוברת פיקוד העורף. לפידות הגיעה לדרגת רב-סרן במילואים. היא בעלת תואר ראשון במדעי ההתנהגות ומנהל עסקים מאוניברסיטת בן-גוריון ותואר שני במנהל עסקים מהמרכז הבינתחומי הרצליה.
ב-2016 מונתה לתפקיד דוברת משטרת ישראל. עם מינוייה קיבלה דרגת ניצב משנה. ב-2018, עם סיום כהונת המפכ"ל רוני אלשיך סיימה את תפקידה.
לאחר פרישתה מהמשטרה הקימה משרד לייעוץ תקשורתי ואסטרטגי.
דיאנה וין ג'ונס
דיאנה וין ג'ונס (באנגלית: Diana Wynne Jones; 16 באוגוסט 1934 – 26 במרץ 2011) הייתה סופרת בריטית שכתבה בעיקר ספרי פנטזיה לילדים ומבוגרים, אך גם מעט ספרים שאינם פנטזיה. מוכרת בעיקר בשל סדרת ספרי הקרסטומנסי וספר הפנטזיה הטירה הנעה שכתבה.
ביוגרפיה
ג'ונס נולדה בלונדון, בתם של מרג'ורי (לבית ג'קסון) וריצ'רד אניירין ג'ונס, זוג מורים. זמן קצר לאחר יום הולדתה החמישי פרצה מלחמת העולם השנייה ומשפחתה פונתה מלונדון אל ווילס. לאחר מכן המשפחה עברה מספר פעמים וב-1943 השתקעה לבסוף בעיירה באסקס, שם ההורים ניהלו מרכז כנסים חינוכי. ג'ונס ושתי אחיותיה הצעירות, איזובל ואורסולה, נותרו ללא השגחה ופיקוח, חיו בהזנחה ואף חוו התעללות רגשית מצד הוריהן. ליקוי בתפקוד ההורי, ואף זדוניות מצד ההורים, הם מוטיבים אשר מופיעים פעמים רבות בכתביה.
היא הייתה ילדה דיסלקטית. רק לעיתים נדירות היא ואחותה היו מקבלות ספרים, כחלק ממדיניותו של אביה לחלק לשלושתן ספר אחד בלבד בשנה, ועל כן החליטה ג'ונס לכתוב אותם בעצמה - היא החלה לכתוב סיפורים לאחיותיה.
לאחר שסיימה לימודים תיכוניים היא למדה אנגלית בקולג' באוקספורד, שם היא שמעה את הרצאותיהם של ק.ס. לואיס ושל ג.ר.ר. טולקין. היא השלימה את התואר בשנת 1956, ובאותה השנה התחתנה עם ג'ון בורו, חוקר ספרות ימי הביניים. לאחר תקופה קצרה בלונדון, בני הזוג חזרו לאוקספורד ב-1957, וגרו שם עד שעברו לבריסטול בשנת 1976. נולדו להם שלושה בנים.
ספרה הראשון, אשר פורסם ב-1970, נקרא Changeover והיה סאטירה פוליטית. את המעבר החד לספרות פנטזיה לילדים היא עשתה גם בעקבות הפצרותיהם של ילדיה אשר רצו עוד "ספרים מצחיקים". היא פרסמה ספרי פנטזיה כולל Wilkins' Tooth בשנת 1973, The Ogre Downstairs בשנת 1974, Eight Days of Luke בשנת 1975 ו-Power of Three בשנת 1976.
בקיץ 2009 אובחנה ג'ונס כחולה בסרטן הריאות. היא נפטרה מהמחלה בגיל 76, ב-26 במרץ 2011.
ביוגרפיה
המונח בִּיּוֹגְרַפְיָה (מיוונית: ביו - חיים, גרפיה - כתיבה) משמעו כתיבת תולדות חיים של אדם (במינוח האקדמיה ללשון העברית: סִפּוּר חַיִּים). המונח מתייחס לרוב לסוגה בספרות ובקולנוע המתארת את תולדות חייו של אדם מסוים. ביוגרפיה יכולה לתאר אדם ממשי או בדיוני, אך השימוש במושג מתייחס בדרך כלל לדמות שחיה במציאות. ביוגרפיה מתאפיינת בתיאור אינטימי ומפורט של חיי האדם, והיא עוסקת לא רק בעובדות יבשות, אלא גם ברגשותיה ומחשבותיה של הדמות. פעמים רבות מלמדת הביוגרפיה לא רק על האדם שבו היא עוסקת, אלא שופכת אור דרכו על כל הסביבה שבה חי.
בעת העתיקה
הביוגרפיות הקדומות נכתבו מטעמם של מלכי אשור, מסופוטמיה, בבל, מצרים, הודו וסין, ותיארו בעיקר את הישגיהם של אותם מלכים. ניתן להתייחס לחלק מכתבי התנ"ך כאל ביוגרפיות, מכיוון שהם מתארים את חייהם של מלכי, נביאי ושבטי ישראל. בין הביוגרפיות הבולטות ביוון העתיקה נמנית זו של קסנופון, ברומא "חיי הקיסר" של סווטוניוס, הביוגרפיות המקבילות של פלוטרכוס, בעיקר "אנשי יוון ורומי" וכן מעשי השליחים בברית החדשה. בסין היה זה סה-מה צ'יאן עם רשומות ההיסטוריון.
בימי הביניים
בימי הביניים ריכזה הכנסייה הקתולית את רוב מאגרי המידע בעולם הנוצרי. מכאן, ביוגרפיות שנכתבו בתקופה זו תיעדו את חייהם של אפיפיורים, כמרים וקדושים, ונכתבו בעיקר על ידי נזירים. מטרתן היה לעודד אנשים להמיר דתם לנצרות.
בשלהי ימי הביניים החלו להופיע ביוגרפיות של מלכים ואבירים, והביוגרפיות הדתיות החלו להתפוגג. "מותו של ארתור (Le Morte d'Arthur)" מאת סר תומאס מלורי היא הביוגרפיה הידועה ביותר שנכתבה באותה תקופה, המתארת את חייו של המלך ארתור ואבירי השולחן העגול. בתקופת הרנסאנס נכתבו לראשונה ביוגרפיות על פשוטי עם, כאמנים ומשוררים.
כתיבת ביוגרפיה
ביוגרפיות מתבססות על ראיונות, מכתבים, כתבות ומקורות מידע אחרים הנוגעים לסובייקט. הופעתו של המחשב הקלה על איסוף ועיבוד החומר, וכיום ביוגרפיות בנות למעלה מאלף עמודים הן חיזיון נפוץ. כמו כן, ביוגרפיה כיום אינה מוגבלת עוד לספר. ערוצי טלוויזיה רבים מתמחים ביצירת סדרות העוסקות בחייהן של דמויות עבר, ונוצרו מספר סרטי קולנוע ביוגרפיים או סמי-ביוגרפיים.
על הציפיות מביוגרפיה טובה מספר פרופ' זאב שטרנהל:
על היחס של הביוגרף למושא כתיבתו עמד פרופ' אלי שאלתיאל, מחבר הביוגרפיה של משה סנה:
סוגיה זו עולה בהרחבה בסרט "טרומן קפוטה", העוסק ביחסים שבין טרומן קפוטה, מחבר הספר "בדם קר" ובין פרי סמית, הרוצח שבו עוסק הספר.
על האיזון הנדרש בעת כתיבת ביוגרפיה עמדה פרופ' אניטה שפירא, מחברת של ביוגרפיות אחדות:
פרופ' שפירא ממחישה את הבעיה שבמעבר מהפרטים המרכיבים את הביוגרפיה אל התמונה הכוללת:
טמרה
טַמְרָה (נכתב גם: תַּמְרָה, איות בערבית: طمرة) היא עיר ערבית מוסלמית במחוז הצפון בישראל. העיר שוכנת בגליל התחתון כ-5 קילומטרים צפונית לשפרעם וכ-20 קילומטרים דרומית-מזרחית לעכו. בשנת 1956 הוכרז היישוב כמועצה מקומית, ובשנת 1996 הוכרזה כעיר.
היסטוריה
בתקופת המנדט הכפר השתייך לנפת עכו. במפקד האוכלוסין של 1922 נמנו בטמרה 1,111 תושבים, כולם מוסלמים. במפקד של 1931 נמנו 1,258 תושבים, כולם מוסלמים, ב-282 בתים.
על פי סקר הכפרים משנת 1945 נאמדה אוכלוסיית כפר טמרה ב-1,830 תושבים, כולם מוסלמים, והשטח בבעלות הכפר היה 30,559 דונם טורקי.
לפי החלטת החלוקה, טמרה הייתה אמורה לשכון במדינה הערבית, אולם היישוב נכנע לכוחות צה"ל, ללא קרב, מעט לאחר סופו של מבצע דקל, במהלך מלחמת העצמאות. בשנים הראשונות לאחר קום המדינה גדלה אוכלוסיית היישוב במהירות עקב תנועת פליטים מכפרים סמוכים שנעזבו או נכבשו כגון אל-בירווה, א-דאמון וא-רוויס. בשנת 1956 הוכרז היישוב כמועצה מקומית. חלק מן השטחים החקלאיים של היישוב הופקעו לטובת יישובים יהודיים סמוכים כמו מצפה אבי"ב.
אוכלוסייה
על פי הלמ"ס, נכון לסוף שנת 2021, כ-99.8% מתושבי תמרה הם ערבים-מוסלמים.
כלכלה
בעיר פועלות מספר חברות כגון: "מחלבות הגליל" (בשמה המלא "מחלבת הגליל- אבו רומי טמרה בע"מ"), חברה המייצרת חלב, לבנה וגבינות נוספות),מטה בתי-בד אבו רומי מהראשונים והגדולים בארץ המשרת את רוב הקיבוצים בצפון, גז עבדו טמרה, תחנת מילוי גז טמרה, ופרי וירק טמרה. מפעל סלטי אלעותמאני טמרה..וגם חברת סופיאן דיאב בע״מ לייצור דלתות
חינוך ותרבות
בטמרה יש 9 בתי ספר יסודיים, 5 חטיבות ביניים ו-4 בתי ספר תיכוניים, וכמו כן בתי ספר להכשרה מקצועית (בית ספר אבן רושד לחינוך טכנולוגי ובית ספר מפתן אל-מוסתקבל), בית ספר לחינוך מיוחד, בית ספר אל-שרוק לליקוי למידה בית ספר לחקלאות ובית ספר למחוננים ומצטיינים. בנוסף קיימים מרכזים רבים להשכלה ומרכזי חוגים ונוער, וכן סניף של האוניברסיטה הפתוחה שנפתח בטמרה לאחר הישגים מדעיים שהושגו על ידי תלמידים מהעיר. כמו כן, מרכז השייח זכי דיאב מממן את רוב הפעילות התרבותית בעיר, כגון כנסים, סמינרים ספרותיים, פיוטיים, כלכליים, פוליטיים, מדעיים וטכניים, והוקם תיאטרון לצעיר ומבוגר שהשיג הצלחות כמו קורסים שהוקמו כדי ללמד אומנויות וקורסים לשפות זרות ופעילויות אחרות, וכולל מרכז לתלמידים מחוננים לתלמידי העיר ותלמידים מערים וכפרים סמוכים: כאבול, כפר יאסיף, שיח' דנון ועכו. הוקמה גלריה לאומנות והפכה לאחת מהגלריות החשובות במגזר הערבי, וקיימות מסעדות שמושכות תיירים רבים.
ספורט
בעיר פועלת קבוצת כדורגל בשם "מכבי עירוני טמרה", המשחקת בליגה א' ושיחקה בעבר בליגה השנייה. בעבר פעלה ביישוב קבוצת הכדורגל הפועל בני טמרה, אך התפרקה בסביבות שנת 2010 וחזרה שוב בעונת 2013/2014 תחת שם "מועדון כדורגל צעירי טמרה".
עם סיום עונת 2017/2018 הקימו כמה אוהדים ושחקני בית את קבוצת הכדורגל "אלאהלי טמרה" במטרה שתהיה קבוצת האם לשחקני הבית של היישוב.
לקריאה נוספת
בני גשור, "הקרבות באזור מעאר-שעב במלחמת העצמאות", קתדרה 178, עמ' 127–150.
שלושה בני עורב
עלילה
הבלדה פותחת בשיחתם של שלושה עורבים (אוכלי נבלות) הדנים היכן יאכלו את ארוחת הבוקר שלהם. אחד מהם מזכיר את גופתו המוטלת בשדה של אביר שנהרג. אך העורבים מגלים כי על גופת האביר שומרים נאמניו - כלבי ציד ונץ (או בגרסאות אחדות, נצים בלשון ריבוי). בנוסף, איילה (במקור האנגלי של הבלדה: Fallow doe) מגיעה לנשק את פצעי האביר המת. האיילה היא בבירור תיאור סמלי לאהובתו של האביר, ומתואר שהיא בהריון מתקדם (Great with young, בתרגום נתן אלתרמן לעברית: "מלאו ימיה"). היא עומסת את גופת האביר על גבה, ומביאה אותו לקבורה.
בבית האחרון של הבלדה מסופר כי היא קברה את האביר בבוקר, "ועד ערב הייתה היא עצמה במתים". הבלדה נחתמת באמירה: "הלוואי ואלוהים ישלח לכל ג'נטלמן נץ כזה, כלבים כאלה ואהובה שכזו" (God send every gentleman / Such haukes, such hounds, and such a leman).