cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בואינג B-17 מבצר מעופף
B-17 מבצר מעופף כסמל
כדי לשווק את המטוס, ביצעו המפציצים טיסות ייחודיות שזכו לפרסום רב. עם מסירת המטוסים הראשונים לכנף ההפצצה 2 נערכו טיסות לקידום המטוס, תוך מתן דגש על הטווח הגדול של המטוס ועל ניווט מדויק. ב־1938 הוטס דגם הניסוי, YB-17, מהחוף המזרחי לחוף המערבי של ארצות הברית, תוך קביעת שיא חדש של 13 שעות ו־27 דקות. בדרך חזרה נשבר השיא בטיסה לכיוון זה, כאשר המטוס טס במהירות ממוצעת של 394 קמ"ש, ובסך הכל 11 שעות ודקה אחת. שישה מטוסים מכנף 2 המריאו ב־15 בפברואר 1938 לטיסת רצון טוב שזכתה לפרסום נרחב, בדרכם לבואנוס איירס, מרחק של 19,000 ק"מ. המטוסים שבו ב־27 בפברואר, ושלושה ימים לאחר מכן יצאו שבעה מטוסים לטיסה ארוכת טווח נוספת, הפעם לריו דה ז'ניירו. במשימה אחרת, שזכתה לפרסום רב, "יירטו" (כתרגיל בלבד) שלושה מטוסים אוניית משא איטלקית במרחק של 980 ק"מ מהחוף המזרחי של ארצות הברית.
טייסים רבים העדיפו את ה־B-17 על פני ה־B-24, בשל יציבותו הרבה והקלות בהטסתו במבנה. המערכות החשמליות שבו היו פחות פגיעות מהמערכות ההידראוליות של ה־B-24, ויכולתו לטוס כאשר אחד מן המנועים נפגע הייתה טובה יותר. חיל האוויר השמיני של ארצות הברית העדיף בגלוי את מטוסי ה־B-17; מפקדו, לוטננט גנרל ג'יימס דוליטל, שאף לכוח שיהיה מורכב רק ממפציצי B-17 ומטוסי קרב P-51, כדי לפשט את הלוגיסטיקה, ואנשי מטהו תמכו בגישתו והצביעו על השרידות והיעילות הרבים יותר של ה־B-17. אחד מהמרכיבים העיקריים בתדמיתו של ה־B-17 הייתה, אכן, שרידותו. סיפורים רבים התפרסמו, ולצידם צילומים מפורסמים, שהראו מטוסי B-17 שנפגעו קשות בקרב ובכל זאת הצליחו לשוב לבסיסם. ביצועיהם של מטוסי ה־B-17 היו נחותים יחסית לאלה של ה־B-24, ואלו האחרונים יוצרו במספר רב יותר מהמבצרים המעופפים. ואולם שביעות הרצון של צוותי ה־B-17 הייתה גבוהה יותר.
מורשת ושימור
כאמור, בסך הכל יוצרו 12,371 מטוסי B-17 על דגמיהם השונים. כ־5,000 מתוכם הושמדו, בקרב או בתאונות. שאר המטוסים הועברו עם תום המלחמה לאחסנה ומאוחר יותר, לקראת סוף שנות ה־40 של המאה ה־20, נגרטו. מטוסים רבים הועברו לבתי קברות למטוסים. חלק מהמטוסים הללו הוסבו לשמש כמטוסים בשליטה מרחוק לאימון כמטרות לטייסי קרב. למטוסים אלה ניתן הסימון DB־17 ו־QB-17. מטוסים אחרים הוסבו לשמש כמטוסים להתראה מוקדמת, חיפוש והצלה ולחיזוי מזג אוויר ושירתו בשורות צי ארצות הברית ומשמר החופים של ארצות הברית, וזכו לסימול PB-1W או PB-1G. מטוסים אחרים הועברו לשימוש במדינות זרות, בהם מטוסים ששימשו בצרפת לצילום אוויר ומיפוי. מאוחר יותר, משנות ה־60 של המאה ה־20 ועד שנות ה־80, הוסבו מטוסי B-17 למשימות תובלה, בעיקר של מטען בתפזורת, ריסוס אווירי וכיבוי אווירי.
ייצוגים בקולנוע ובתרבות הפופולרית
תעשיית הסרטים בהוליווד הציגה מטוסי B-17 בסרטי התקופה, ובהם הסרטים "חיל האוויר" (Air Force) של הבמאי הווארד הוקס (1943), בכיכובו של ג'ון גרפילד, ו"טייסי השחקים" (Twelve O'Clock High) שיצא ב־1949, בבימוי הנרי קינג ובכיכוב גרגורי פק. סרט זה זכה בשני פרסי אוסקר. שני הסרטים הללו זכו לשיתוף פעולה מלא מצד חיל האוויר של ארצות הברית ובשניהם שולבו מטוסים של חיל האוויר וצילומים אמיתיים שצולמו בעת משימות מבצעיות (בסרט "שעה שתים עשרה גבוה"). סרט זה עובד לסדרת טלוויזיה ב־1964, ששודרה במשך שלוש שנים ברשת ABC באותו שם. הסרט הבריטי "אוהב המלחמה" (The War Lover) שיצא לבתי הקולנוע ב־1962 בכיכוב סטיב מקווין ורוברט וגנר עשה שימוש בקטעים מתוך הסרט "שעה שתים עשרה גבוה", כמו גם בשלושה מטוסי B-17 משוקמים. המפציצים הופיעו גם בסרט "טייס ניסוי" (Test Pilot) מ־1938, בכיכובם של קלארק גייבל וספנסר טרייסי. קלארק גייבל הופיע שוב יחד עם ה־B-17 בסרט "החלטה פיקודית" (Command Decision) ב־1948. גייבל עצמו שירת כקצין בתפקיד מקלען זנב של מפציץ B-17, ואף נטל חלק בחמש משימות מבצעיות וזכה במדליית האוויר ובצלב הטיסה המצוין. סרט נוסף שבו הופיע ה־B-17 היו "טורה! טורה! טורה!" שצולם ב־1970.
אחד מן המפציצים המפורסמים ביותר היה מטוס מדגם F שכונה "ממפיס בל". המטוס ביצע 29 גיחות הפצצה מעל גרמניה בין 7 בנובמבר 1942 ל־4 במאי 1943, ללא נפגעים מבין אנשי צוותו ומבלי שנפגע באופן חמור. לאחר הצלחה זו, הוחזרו המטוס וצוותו למסע בארצות הברית כדי לחזק את המורל וכדי לעודד רכישת איגרות חוב למימון המלחמה. סיפורו של המפציץ צולם לסרט תיעודי על ידי צבא ארצות הברית ב־1944, וסרט זה עובד לסרט עלילתי ב־1990 בשם ממפיס בל, בכיכובם של מת'יו מודין, אריק סטולץ והארי קוניק ג'וניור. מטוסי B-17 מופיעים בסרטים נוספים, ובהם הסרט הבריטי "הדרך לכוכבים" (The Way to the Stars) מ־1945, הסרט "פורטרס" (Fortress) מ־2012, ועוד.
בנוסף לסרטים מאוזכר המטוס ביצירות אמנות שונות. להקת קנזס מתארת בשירה "איקרוס II" (באלבום Somewhere to Elsewhere) את מעשה ההקרבה של טייס B-17. לאחר שמטוסו נפגע הוא מורה לצוות לנטוש ונותר לבדו להטיס את המטוס עד להתרסקותו. יצירות אמנות נוספות עוסקות בסבל הפסיכולוגי והפיסי של הצוותים, בעת טיסות מבצעיות בגובה רב, ובאחוז האבדות הגבוה. המשורר רנדל ג'רל כתב את הפואמה "מותו של מקלען הצריח הכדורי" (Death of the Ball Turret Gunner) ואחד מחלקי הסרט "הבי מטאל" מציג את אופיין של משימות אלה. הצריח הכדורי היווה השראה ליצירות נוספות, כמו הפרק "המשימה" (The Mission), אותו ביים סטיבן ספילברג, בסדרה "סיפורים מופלאים" (1985).
מאפיינים כלליים
נתונים עבור מטוס B-17G
השוואה בין דגמי המטוס העיקריים
להלן השוואה בין דגמי המטוס העיקריים, E, F, ו־G:
חימוש
! סוג הפצצה !! משקל !! מספר הפצצות אותן ניתן לשאת בבת אחת
חנאן אל-שייח'
חנאן אל-שייח' (בערבית: حنان الشيخ. נולדה ב-12 בנובמבר 1945 בביירות), היא סופרת לבנונית, הידועה בעיקר ביצירותיה המתארות את מעמד האישה בחברה הערבית המודרנית.
ביוגרפיה
אל-שייח' גדלה באזור השמרני של העיר ביירות בשכונת ראס אל-נבא ולמדה בבית ספר יסודי דתי מוסלמי לבנות. בגיל 16 החלה לכתוב ולפרסם מאמרים בעיתון א-נהאר בו עבדה מאוחר יותר. נרשמה ללימודים בקולג' האמריקאי לבנות בקהיר ושהתה במצרים בין השנים 1963 ל-1966. מאוחר יותר שבה ללבנון והחלה לעבוד בתחנת הטלוויזיה ככתבת במגזין נשים, שם עבדה עד שנת 1975.
את הרומן הראשון שלה פרסמה בקהיר בשנת 1970, והוא נשא את השם "התאבדותו של אדם מת" (אנתחאר רג'ל מית - إنتحار رجل ميت). רומן זה - וכמוהו גם יצירות מאוחרות יותר פרי עטה של א-שייח' - עוסק במערכת היחסים בין המינים, מאבקי כוח, ושליטה פטריארכלית.
ב-1976 עברה להתגורר בערב הסעודית בשל מלחמת האזרחים בלבנון, אירוע שהותיר את חותמו עליה והביא ללידת ספרה השלישי "הסיפור של זהרה" (חכאית זהרה - حكاية زهرة). את הספר הוציאה לאור בכספה הואיל ואף מוציא לאור לא היה מוכן לפרסם ספר שמבקש להתמודד עם מציאויות חברתיות כואבות, הן בתחום הפוליטיקה והן במיניות והחיים הפרטיים.
בשנת 1982 עברה להתגורר בלונדון, ובשנת 1989 פרסמה ספר נוסף "ניחוח האייל" (מסכ אלר'זאל - مسك الغزال), שגם הוא נאסר לפרסום במדינות אחדות במזרח התיכון. ספר זה עמד בראש רשימת רבי המכר באותה תקופה. בשנת 1992 פרסמה את הרומן "דואר ביירות" (בריד ביירות - بريد بيروت), שמציג חליפת מכתבים - אשר כולם נכתבו במהלך מלחמת האזרחים בלבנון - בין אישה מוסלמית בשם אסמאהן לבין מספר ממוענים שונים, חלקם חיים וחלקם מתים. בשנת 1994 פרסמה את "אטאטא את השמש מהגגות" (אוקנס אל-שמס ען אל-סטוח - أكنس الشمس عن السطوح), שהוא אוסף של 19 סיפורים קצרים. הספר תורגם לעברית בהוצאת אנדלוס.
הסיפור של זהרה
"הסיפור של זהרה" (חכאית זהרה - حكاية زهرة) הוא רומן שנכתב בשנות השמונים (1986). בכותרתו הוא נושא את שמה של גיבורת הסיפור, זהרה (زهرة، פרח), שמשתייכת לקטגוריית דמויות הידעות בחקר הספרות בשם אנטי גיבור. זהרה, נערה מדרום לבנון ובת למשפחה שיעית, עוברת בילדותה התעללות מינית בידי בן-דודה ומנסה עם התבגרותה להימלט מזכרונות אלה והן מאהבה נכזבת בביירות. כתוצאה, נוסעת זהרה לאפריקה, שם היא מתחתנת עם בחור בשם מאג'ד, אך מאבדת את שפיותה וחוזרת לביירות ששקועה במלחמת האזרחים הלבנוני.
הסיפור של זהרה הוא אינו הסיפור האישי שלה אלא סיפורה של לבנון. עם זאת, וכמו סיפורן של נשים רבות, התרבות המתוארת בספר של התעללות מינית, אונס, תופת, שיגעון וחוסר-יכולת לשלוט במצב, מהווים סמלים אוניברסליים ואישיים. הרומן תורגם לעברית על ידי חמזה ר'אנאים וראה אור בשנת 2004 בהוצאת אנדלוס.
הנרי סטימסון
פעילות פוליטית
בשנת 1906 מונה סטימסון על ידי נשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט לתובע כללי במחוז הדרומי של ניו יורק. בשנים אלו הוא היה למשפטן בעל שם ובשנת 1910 התמודד מטעם המפלגה הרפובליקנית למשרת מושל מדינת ניו יורק, אך הפסיד.
הנשיא ויליאם הווארד טאפט מינה את סטימסון בשנת 1911 למשרת המזכיר לענייני מלחמה. בתקופת כהונתו הוא המשיך בארגון מחדש של המערכת הצבאית שבה החל קודמו בתפקיד אליהוא רוט. סטימסון סיים את תפקידו בשנת 1913, אך לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה נותר פעיל בתחום ההגנה ונמנה בין מובילי המדיניות האמריקנית לסייע לתושבי בלגיה שנפגעו ממוראות המלחמה. באותה עת הוא נבחר על ידי הנשיא לשעבר רוזוולט למלא תפקיד מטעם צבא ארצות הברית בצרפת, אך הנשיא וודרו וילסון נמנע מלעשות שימוש בקבוצה שאורגנה על ידי רוזוולט. למרות זאת, סטימסון התגייס לשירות כחייל מן השורה ושירת בצרפת כקצין שריון. בסיום המלחמה, בשנת 1918, הוא נשא דרגת קולונל.
בשנת 1927 מונה סטימסון על ידי הנשיא קלווין קולידג' לשמש נציג ארצות הברית בניקרגואה, שהייתה נתונה באותן שנים תחת שלטון צבאי של ארצות הברית. לאחר מכן הוא נשלח לשמש מושל כללי של הפיליפינים, תפקיד בו שימש בין השנים 1927 - 1929. עם כניסת הנשיא הרברט הובר לתפקידו בתחילת 1929 הוא הוזמן לשוב לארצות הברית כדי לשמש מזכיר המדינה בקבינט של הנשיא הרברט הובר.
בתפקיד מזכיר המדינה כיהן סטימסון בין השנים 1929–1933. בשנתיים האחרונות לכהונתו הוא עמד בראש משלחת ארצות הברית לוועידת לונדון לעניינים ימיים ולוועידת ז'נבה בנושא התחמשות. בשנת 1932 יצאה ארצות הברית במדיניות המוכרת בשם "מדיניות סטימסון", בעקבות פלישת יפן למנצ'וריה, על פיה סרבה ארצות הברית להכיר בכל מצב מדיני שנכפה עליה. לאחר סיום תפקידו נותר סטימסון מתנגד נחרץ להתנהלות יפן.
מלחמת העולם השנייה
ביוני 1940 מונה סטימסון בשנית לתפקיד מזכיר המלחמה, תחת הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט. מינויו של סטימסון שהיה ידוע כתומך נחרץ של מלחמה נגד גרמניה ויפן פורש כמעיד על כך שפני ארצות הברית להשתתפות פעילה במלחמת העולם השנייה. בשימוע בסנאט לקראת מינויו אמר סטימסון כי ארצות הברית נמצאת בסכנה גדולה המחייבת צעדים אקטיביים. הוא דרש הנהגת גיוס חובה ותמיכה משמעותית בבריטניה המגינה על נתיבי השיט באוקיינוס האטלנטי. עם זאת, הצהיר שאין כוונה לשלוח חיילים של ארצות הברית אל מחוץ לגבולותיה. עם כניסתו לתפקידו הוא פעל בקונגרס להנהגת גיוס חובה ולהגדלה משמעותית של תקציב הביטחון. בתחילת 1941 הוא עסק בהעברת חוק השאל והחכר בקונגרס ובהעברת ציוד לבריטניה בהתאם לחוק. במאי 1941 נאם סטימסון נאום רדיו שנועד להשיג תמיכה ציבורית בשליחת צי ארצות הברית לאבטחת אספקת הנשק לבריטניה. סטימסון תיאר את שלטון היטלר כחזרה לימי הביניים וטען שהסכנה מפניו יכולה להגיע לאמריקה. הוא דרש מהעם האמריקאי להתגייס למען הגנה על הדמוקרטיה. לאחר הצטרפות ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, עסק סטימסון בבניין צבא ארצות הברית.
סטימסון שימש מזכיר המלחמה עד ספטמבר 1945 כאשר בתקופתו עלה מספר החיילים בצבא ארצות הברית על עשרה מיליון. סטימסון היה דוחף עיקרי לפיתוח פצצת אטום והנשיא רוזוולט, ואחריו הנשיא הארי טרומן, נתנו לו יד חופשית בנושא. מלבד זאת הביע סטימסון התנגדות לתוכנית מורגנטאו. בתום המלחמה הוא נמנה בין הדמויות המרכזיות שקראו לענישת פושעי המלחמה ופעולותיו תרמו במידה ניכרת לקיום משפטי נירנברג ולפיתוח תורת המשפט הבינלאומי.
סטימסון נפטר בשנת 1950.
הנצחה
מכון הנרי סטימסון לחקר יחסים בינלאומיים נקרא על שמו, כמו גם צוללת בצי האמריקני.
Fall Brawl (1999)
(1999) Fall Brawl היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-World Championship Wrestling (WCW). האירוע נערך ב-12 בספטמבר 1999, בלאורנס ג'ואל וטרנס ממוריאל קולוסיאום שבוינסטון סיילם, קרוליינה הצפונית. האירוע היה האירוע השישי בסדרת אירועי Fall Brawl.
תשעה קרבות התנהלו באירוע. בקרב המרכזי, סטינג ניצח את האלק הוגאן וזכה באליפות העולם במשקל כבד של WCW. עוד ברשימת הקרבות, סיד וישס ניצח את כריס בנואה וזכה באליפות ארצות הברית במשקל כבד של WCW, הארלם היט (בוקר טי וסטיבי ריי) ניצחו את הווסט טקסס רדנקס (בארי וקנדל ווינדהאם) וזכו באליפות הזוגות העולמית של WCW, וגולדברג ניצח את דיאמונד דאלאס פייג'.
רקע
קרב ה-WarGames נוצר לאחר שדאסטי רודס קיבל השראה מהסרט מקס הזועם שיצא לאקרנים בשנת 1985. במקור, הקרב זוהה עם קבוצת ארבעת הפרשים (ריק פלייר, ארן אנדרסון, אוליי אנדרסון וטולי בלנשארד). קרב ה-WarGames הראשון נערך באומני קולוסיאום, שבאטלנטה, ג'ורג'יה במהלך מסע ההופעות של ארגון ה-NWA כחלק מהאירוע The Great American Bash בשנת 1987. קרב זה הפך ייחודי לאירועי Fall Brawl משנת 1993 ועד לשנת 1998. זהו אירוע ה-Fall Brawl הראשון שלא כלל קרב WarGames.
עלילות
האירוע כלל קרבות שנבעו מעלילות מתוסרטות מהתוכנית השבועית Monday Nitro.
אירוע
ברלין היה אמור להתחרות נגד באף באגוול, אך העלילה הציגה סיפור אחר כאשר באגוול איחר בהגעתו לאירוע. לעומת זאת, הסיבה האמיתית לאי קיום הקרב ביניהם הייתה שבאגוול סירב להפסיד. במקום זאת, ברלין התחרה נגד ג'ים דאגן.
בקרב המרכזי, סטינג ביצע על האלק הוגאן חסר ההכרה את מהלך ההכנעה שלו, הסקורפיון דת'לוק, לאחר שהוא חבט בו בעזרת מחבט בייסבול ולאחר שהוגאן לא הצליח להרים את ידו בשלוש הפעמים שבהם צ'ארלס רובינסון בדק את הכרתו. תוצאת הקרב נגרמה לאחר מספר הפרעות, כאשר הראשון שהפריע היה דיאמונד דאלאס פייג', כשתקף את השופט ניק פטריק וביצע על הוגאן את מהלך הדיאמונד קאטר. לאחר שהוגאן הצליח לצאת מניסיון ההצמדה, פייג' ביצע על פטריק את מהלך הדיאמונד קאטר. ברט הארט הגיע ותקף את פייג', בעוד שהוגאן השליך את סטינג אל מחוץ לזירה. סיד וישס נכנסה לזירה ותקף את הוגאן, אך במהרה נהדף על ידי הוגאן. הוגאן הדף מתקפה נוספת, הפעם של לקס לוגר, שניסה להכות אותו בעזרת מחבט. אז, סטינג תפס בידיו את המחבט לאחר שלוגר הפיל אותו ותקף את הוגאן בעזרתו. לאחר זכייתו של סטינג באליפות העולם במשקל כבד של WCW, הוא חגג עם לוגר במרכז הזירה.
המוח המקסים והמקולקל שלי
המוח המקסים והמקולקל שלי (באנגלית: My Beautiful Broken Brain) הוא סרט דוקומנטרי בריטי של נטפליקס. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל אידפא ב-21 בנובמבר 2014, ועלה לשירות ההזרמה של נטפליקס ב-18 במרץ 2016.
עלילה
הסרט עוקב אחר תושבת לונדון, לוטיה סודרלנד, שלקתה בשבץ מוחי בנובמבר 2011, וכתוצאה ממנו סבלה מאפאזיה שכללה אובדן מוחלט של היכולת לדבר, לקרוא או לכתוב בצורה הגיונית. במהלך השנה שלאחר מכן, תיעדה סודרלנד את התקדמות החלמתה ואת הכישלונות הגדולים שחוותה.
התיעוד כולל את האתגרים היומיומיים שחוותה לאחר שלקתה בשבץ, לא רק עם איבוד היכולת לתקשר באמצעות שפה מילולית, קריאה וכתיבה, אלא גם את ליקויי הזיכרון, הבלבול, השינויים בעיבוד הקוגניטיבי והתפיסה החושית, רגישות יתר לרעש ותחושות העייפות, התסכול, ולעיתים גם התייאשות מהעתיד בהתחשב בשינויים בחייה. התמיכה הערכית שהעניקו משפחתה וחבריה במהלך מסע החלמה זה, מוצגת בצורה בולטת בסרט. באמצעות שיקום נרחב שכלל ריפוי בעיסוק, טיפולי תקשורת וביקורים אצל פסיכולוג ופסיכיאטר, החלימה סודרלנד מהשבץ וחזרה לתפקד.
הפקה
את הרעיון ליצירת הסרט יזמה סודרלנד בעצמה, כשלטענתה המחשבה הראשונה ההגיונית שעלתה במוחה לאחר השבת היא כי צריך לעשות סרט על התהליך שתעבור. היא החלה לצלם את עצמה במצלמת הפלאפון שלה עוד בשהותה בבית החולים, ותיעודים אלו נכללים בסרט. לאחר שבועיים פנתה אל אשת הקולנוע סופי רובינסון כדי לבקש את עזרתה.
השתיים החלו קמפיין מימון המונים באתר Kickstarter ב-28 בנובמבר 2013, והוא הסתיים ב-20 בדצמבר, לאחר שגויסו 37,340 לירות שטרלינג.
הסרט עלה לשירות ההזרמה של נטפליקס ב-18 במרץ 2016.
דולומיט
דולומיט הוא סוג של סלע משקע קרבונטי (פחמתי), המושקע בסביבה מימית. בדומה לאבן גיר הדולומיט הוא סלע קרבונטי, אך בעוד הגיר בנוי בעיקר מהמינרל קלציט, הדולומיט בנוי בעיקר מהמינרל דולומיט 2(CaMg(CO3 המהווה מעל ל-50% מהרכבו.
מקור השם
הסלע קרוי על שמו של החוקר הצרפתי דאודה דה דולומייה (1801-1750) שזיהה את הסלע לראשונה בשנת 1791, באלפים של טירול. על שם חוקר זה נקראים גם הרי הדולומיטים, שרשרת הרים בצפון איטליה, סמוך לגבול אוסטריה, הבנויה ברובה מדולומיט. המילה דולומיט מציינת הן את הסלע והן את המינרל ויש בכך אפשרות לטעות, לכן נוהגים בארצות דוברות האנגלית לקרוא לסלע בשם דולוסטון (Dolostone), אלא שכינוי זה לא התקבל בספרות הגאולוגית.
הרכב כימי
סלע הדולומיט דומה לאבן גיר, אך בשונה מאבן הגיר המורכבת בעיקר מהמינרל הקרבונטי (פחמתי, כלומר כולל את הקבוצה CO3) קלציט (CaCO3), בנוי סלע הדולומיט בעיקר מהמינרל הקרבונטי דולומיט (2(CaMg(CO3). עם זאת, קיימים בסלע יחסי תערובת שונים בין קלציט לדולומיט, ולפיכך נקרא הסלע בשם שונה בהתאם לשיעורי המינרלים המצויים בו. השרטוט המצורף מראה את השמות המקובלים לסלע בהתאם ליחסים אלה, בין אבן גיר נקייה (100% קלציט) לדולומיט נקי (100% דולומיט).
לעיתים מחליף ברזל את המגנזיום בדולומיט בשורה האיזומורפית שבין המינרל דולומיט למינרל אנקריט (2(CaFe(CO3). מנגן עשוי אף הוא להחליף את המגנזיום, אך בדרך כלל באחוזים נמוכים ולרוב יחד עם ברזל. חילופים נוספים הקיימים בדולומיט אם כי בכמויות זעירות, באריום ועופרת במקום הסידן ואבץ וקובלט במקום המגנזיום.
כמעט כל היסודות הקיימים נתגלו (גם אם בכמויות זעירות) בסלע הדולומיט. עם זאת, לא ברור מי מהם משתתף במינרל הדולומיט ומי במינרלים אחרים בסלע. בוודאות ידוע רק על מעט מהם המשתתפים בגביש הדולומיט, סטרונציום, רובידיום, בורון ואורניום.
תכונות פיזיות
הדולומיט דומה בתכונותיו לאבן גיר, אולם קיימים כמה הבדלים בין שני סוגי הסלע.
הדולומיט עמיד לבלייה באקלים יבש. באקלים לח מתפתחות על פני השטח של סלעי הדולומיט תצורות קרסט ושפע של מערות תת-קרקעיות.
סוגי סלעי הדולומיט
הדולומיט נפוץ למדי בקרום כדור הארץ, אך אין ודאות לגבי אופן יצירתו. המחקרים מעלים שלוש אפשרויות להיווצרות סלע הדולומיט.
לעיתים מתרחשת תופעה הפוכה לדולומיטיזציה, בה מחליף קלציט את הדולומיט. תופעה זו קרויה דֶדולומיטיזציה, והיא נגלית בעיקר בפטרוגרפיה מיקרוסקופית, בה רואים גרעין דולומיט מוקף בגבישי קלציט המוקפים בגבישי דולומיט, דבר המעיד שהקלציט שבמרכז הוא מאוחר יותר.
תפוצה בארץ ישראל
הדולומיט הוא סלע נפוץ בארץ ישראל, בעיקר בשכבות מתקופת הקרטיקון. רוב הסלעים מתקופת הקנומן (בנגב, ביהודה ובגליל) הם דולומיטים. הדולומיט הקדום ביותר בארץ הוא מהקמבריון בתמנע וה"צעיר" ביותר מתקופת המיוקן ליד אופקים.
שימושים
סלע הדולומיט משמש בישראל בתעשיית הבניין כמקור לחצץ וכאבן־בניין. במבנים בירושלים נעשה שימוש באבן דולומיטית אפורה, קשה לחציבה ולסיתות, שהערבים כינוה בלעג "מיזי יָהוּדי" (בערבית "אבן היהודים"), כמשל לקשיות ערפם של היהודים. דולומיט בגוון אדמדם מכונה בפי החוצבים "מיזי אחמר" (בערבית "אבן אדומה"). אבן זו הייתה בשימוש בשכונות הוותיקות של ירושלים, כגון רחביה ורוממה.
הדולומיט משמש גם כמקור למתכת מגנזיום ולמגנזיה (MgO), שהיא מרכיב ביצירת לבנים חסינות אש.
באהבה אין חוקים
באהבה אין חוקים (בספרדית: Por amar sin ley) היא טלנובלה מקסיקנית בכיכובם של השחקנים אנה ברנדה קונטררס, דוד ספדה וג'וליאן הוט, סרג'יו בסאנז, אלטאיר ג'ראבו, גיירמו גרסיה קאנטו, פאבלו ולנטיין, איליתיה מאנזנילה, ג'רלדין באזאן, מויס אריזמנדי, מנואל בלבי, ויקטור גארסיה, אווה סדיניו, אזלה רובינסון, רוברטו באלסטרוס, לטיציה פרדיגון, איסבלה קמיל, ארלט פאצ'קו, מגדה קרינה, לורד מונגויה, פולי ודניאלה אלווארז.
ב -10 במאי 2018 נודע כי הסדרה התחדשה לעונה השנייה.
ב-7 בפברואר 2020, הודיע המפיק על האישור לעונה השלישית שתצולם בקרוב, יחד עם סדרתו שתצולם לעונתה השנייה Medicos.
עלילה
אלחנדרה היא עורכת דין מצליחה שעומדת להינשא לקרלוס. אלחנדרה נרגשת לקראת חתונתה, אך דבר לא הכין אותה לכך שהיום המאושר בחייה יהפוך לסיוט. בעודם מחליפים נדרים בכנסייה, קרלוס נעצר בחשד לרצח של חשפנית שהייתה במסיבת הרווקים שלו לילה קודם. אלחנדרה ההמומה מגלה גם שקרלוס שכב עם אותה החשפנית, וכך, בן רגע, כל מה שהאמינה בו מתרסק לנגד עיניה. ריקרדו, עורך דין מוערך וידוע, עומד בפני גירושין מאשתו, אלנה, לאחר שזו בגדה בו. הדבר הקשה ביותר עבורו אינו הפרידה מאלנה כי אם מילדיה, שאותם גידל כשלו מאז היו ילדים קטנים. תיק משפטי מפגיש בין אלחנדרה לריקרדו, שבעקבותיו ריקרדו מציע לאלחנדרה להצטרף למשרד עורכי הדין שלו. אלחנדרה מסכימה להצעתו של ריקרדו ועם הזמן נוצר ביניהם קשר עמוק שהופך לאהבה גדולה. אולם כל עוד קרלוס בכלא, אלחנדרה לא יכולה להתמסר במלואה לאהבתו של ריקרדו. היא מרגישה אשמה על כך שהיא מאושרת בעוד מי שחשבה לאהבת חייה נרקב בכלא. כשקרלוס משתחרר לבסוף מהכלא בשל חוסר ראיות, אלחנדרה ניצבת מול מצב קשה מאחר שקרלוס אינו מוכן לאבד אותה, ויעשה הכול כדי לזכות שוב באהבתה ולהרחיק אותה מריקרדו.
עונה 2
חייהם של עורכי הדין של 'Vega y Asociados' נמצאים בסכנה מוחלטת, והם יצטרכו להתמודד עם המקרה המסובך ביותר בקריירה שלהם כדי לעשות צדק עם איזבל סוטו וחיימה פונסה (רוברטו בלסטרוס), קורבנותיהם של חסינטו דוראנטס (חואן קרלוס בארטו) והעיוורים (אקסל ריקו), נמלטים מן הצדק. שני השותפים שיחררו מלחמה נגד המשרד וביצעו סדרת התקפות לא אנושיות נגד משפחות עורכי הדין. ריקרדו בוסמנטה, אלחנדרה פונסה, אלונסו וגה, רוברטו מורלי, ויקטוריה אסקלאנטה, גוסטבו סוטו וחואן לופז הציעו לעשות צדק וכי החוק נופל על האחראים.
אלחנדרה סובלת מייאוש מתמשך כשהיא לא מנהלת משא ומתן עם אל סיגו, שאביו, חיימה פונסה, בידיו לאחר שסירב להגן על דוראנטס. מצדו, ריקרדו חושש לרווחת משפחתו, וגוסטבו, הרוס ומת בעודו בחיים, מוצא עצמו בין הקו הדק של נקמה ועשיית צדק, לאחר שאשתו ובנו נורו בפקודת האיש העיוור.
בשלב חדש זה בו עורכי דין מהוללים מבקשים צדק כנגד כל הסיכויים, הם מצטרפים למשרד; סופיה אלקוסר (קימברלי דוס ראמוס), עורכת דין במשפט פלילי. הוא מבקש לעזור לאמו הסובלת מאלצהיימר; אדריאן קרבאלו (מארק קלוטט), מענף דיני המשפחה, מוקסם מוויקטוריה ומחפש דרך לזכות בה; חאבייר ריבאס (מרקו מנדז), מומחה בקרימינולוגיה, נקבע למקרה של מות משפחת סוטו; לורנה פואנטס (אלחנדרה גרסיה), בוגרת תואר לאחרונה, מחפשת את הסניף בו היא מעוניינת להתמחות; ומנואל דוראן (חוליו ואלאדו), שמגיע למשרד כדי לבצע את הפרקטיקות המקצועיות שלו.
המשא ומתן על חטיפתו של חיימה מתבצע על ידי התערבותו של קרלוס איברה, המחויב כעת לכל החיים לאיש העיוור, לאחר שביקש ממנו 30 מיליון פזו עבור הכופר, מבלי לזכור שהוא זה שביצע את החטיפה. ריקרדו ואלחנדרה מתמודדים עם מעגל הקסמים שמפריד ביניהם; הזמן, ושניהם מוכנים להילחם על מה שהם מרגישים, מבצעים את תוכנית החיים המשותפים. אלחנדרה, מתעלמת מהאזהרות שלא להתערב במקרה של אל סיגו, ובזכות חוש הצדק הרב שלה, מוצאת לאט לאט את הרמזים למצוא את האחראים לחטיפת אביה ורצח איזבל ובנה. כל יום שקורה מהווה מידה נוספת של סכנה עבור משרד עורכי הדין המצליח ביותר במקסיקו, ויחד הם יצטרכו להתמודד עם "חוק החזקים ביותר".
הפקה
תחילת ההפקה החלה ב -6 בנובמבר 2017, וסיימה במאי 2018. צילום לעונה השנייה החל ב -11 ביוני 2018.
זיגמונט הראשון, מלך פולין
זיגמונט הראשון, הזקן (Zygmunt Pierwszy Stary, 1 בינואר 1467 - 1 באפריל 1548), בן לשושלת היגלונית, היה מלך פולין והדוכס הגדול של ליטא משנת 1506 ועד מותו בשנת 1548.
ביוגרפיה
זיגמונט היה בנם של קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין ואשתו אליזבת מאוסטריה, בתו של אלברכט השני, מלך גרמניה. הוא ירש את הכתר משני אחיו הגדולים, יאן הראשון אולברכט ואלכסנדר הראשון, בעוד שהאח הבכור, ולדיסלב, הוכתר כמלך הונגריה ובוהמיה. זיגמונט הוטבל בשם זה על שם סבה של אמו, זיגמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
זיגמונט היה צריך לאחד את הכוחות הפנימיים בממלכתו כדי להתייצב מול האיומים החיצוניים שעמדו בפניה. במהלך שלטונו של אלכסנדר, אחיו, הוחל חוק חדש, לפיו מלכי פולין לא יכלו לחוקק חוקים חדשים ללא הסכמת הפרלמנט, דבר שפגע מאוד ביכולתו של זיגמונט להתמודד עם האצולה הפולנית. למרות זאת, הוא הצליח בשנת 1527 לגייס צבא ולממן אותו.
כבר מתחילת שלטונו זיגמונט היה במלחמה עם ואסילי השלישי, הנסיך הגדול של מוסקבה, שהפכה לבסוף לחלק מהמלחמות המוסקוביות-ליטאיות, שנמשכו עד סוף המאה ה-16. בשנת 1514 נפלה העיר סמולנסק לידי הרוסים, ובשנת 1515 ביקש זיגמונט עזרה ממקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ושתי הממלכות חתמו על ברית. בתמורה לעזרת הקיסר זיגמונט הסכים לחתן את ילדיו של אחיו, ולאדיסלאב מלך הונגריה ובוהמיה, לנכדיו של הקיסר. דרך חוזה נישואין זה בוהמיה והונגריה עברו לידי שושלת הבסבורג בשנת 1526 לאחר מותו של אחיינו של זיגמונד, לאיוש השני, מלך בוהמיה והונגריה.
המלחמות הפולנית כנגד האבירים הטבטונים הסתיימו בשנת 1525, אז מנהיג האבירים אלברכט מברנדנבורג, שהיה אחיינו של זיגמונד, התנער מהאמונה הקתולית והמיר את דתו ללותרנית.
זיגמונט היה הומניסט גדול. הוא ואשתו השנייה, בונה ספורצה, בתו של ג'אן גלאצו ספורצה, דוכס מילאנו, היו פטרונים של תרבות הרנסאנס והיו אחראים להתפשטות הרנסאנס הפולני.
עם מותו של זיגמונט ירש את הכתר בנו, זיגמונט השני אוגוסט, שהפך למלך היגלוני האחרון של פולין.
יחסו ליהודים
זיגמונט התייחס באהדה אל היהודים. בעוד שאחיו, אלכסנדר, גירש את היהודים מממלכתו (1495), אחד הצעדים הראשונים שלו כמלך היה להוציא צו המבטל גירוש זה. ככל הנראה צעד זה לא נעשה רק ממניעים אנושיים, אלא גם ואולי בעיקר ממניעים כלכליים - היהודים היו בורג חשוב בחיי המסחר בפולין, ותחת מלכותו נעשו רבים מהם מוכסנים. כך התעשרו יהודים רבים בתקופתו. שר האוצר שלו, אברהם יוזפוביץ היה יהודי מומר. האינקוויזיציה אמנם פעלה בתקופתו בפולין, אך לא ניתנו לה סמכויות על היהודים. המלך מינה את סמואל מרגוליס ל"סניור" של יהדות פולין.
משפחתו
בשנת 1512 התחתן זיגמונט עם ברברה זאפויה, בתם של אישטוון זאפויה וידוויגה מצ'שין, ממנה נולדו לו שתי בנות:
בשנת 1517 התחתן זיגמונט עם בונה ספורצה, בתם של ג'אן גלאצו ספורצה, דוכס מילאנו ואיזבלה מנאפולי, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
If We Never Met
If We Never Met (לעיתים מסוגנן כ-if we never met) הוא סינגל של הזמר-יוצר האמריקאי ג'ון קיי, שיצא ב-26 באפריל 2019. נכון ליולי 2021, השיר הושמע למעלה מ-109 מיליון פעמים בספוטיפיי.
גרסת הרמיקס של הזמר-יוצר האמריקאי ג'ון קיי, בהשתתפות הזמרת-יוצרת האמריקאית קלסי בלריני, יצאה ב-17 בינואר 2020. נכון ליולי 2021, גרסת הרמיקס הושמעה למעלה ממיליון פעמים ביוטיוב, ולמעלה מ-39 מיליון פעמים בספוטיפיי.
גרסת הרמיקס של הזמר-יוצר האמריקאי ג'ון קיי והמפיק המוזיקלי האנגלי סיגלה, יצאה ב-14 בפברואר 2020. נכון ליולי 2021, גרסת הרמיקס הושמעה למעלה מ-340 אלף פעמים ביוטיוב, ולמעלה מ-52 מיליון פעמים בספוטיפיי. גרסת הרמיקס הגיעה למקום השישי במצעד 100 שירי הדאנס ברדיו היפני.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של הסינגל, בבימויו של הבמאי נורטון, הועלה לערוץ היוטיוב של הזמר ב-24 באוקטובר 2019. נכון ליולי 2021, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-5.4 מיליון פעמים ביוטיוב.
אניטה אקברג
קרסטין אניטה מריאן אקברג (בשוודית: Kerstin Anita Marianne Ekberg; 29 בספטמבר 1931 – 11 בינואר 2015) הייתה שחקנית ודוגמנית שוודית וסמל מין פופולרי.
ביוגרפיה
אקברג נולדה ב-1931 במאלמה, הייתה הבת הצעירה ביותר והשישית מבין שמונה ילדים. בהיותה נערה היא עבדה כדוגמנית. ב-1950, השתתפה אקברג בתחרות מיס מאלמו, היא זכתה והעפילה לתחרות מיס שוודיה וניצחה גם בה. לבסוף היא טסה לארצות הברית על מנת להתחרות על תואר מיס תבל, אם כי היא לא דיברה אנגלית.
על אף שהיא לא זכתה בתחרות מיס תבל, כאחת משש המתחרות הסופיות היא זכתה בחוזה עם סרטי יוניברסל, כפי שהיו חוקי התחרות באותה עת.
באמריקה פגשה אקברג את הווארד יוז, שבאותה עת הפיק סרטים ורצה שתשנה את אפה, שיניה ושמה (היוז אמר שהשם "אקברג" קשה מדי להגיה). היא סירבה לשנות את שמה, באומרה שאם היא תהפוך למפורסמת, אנשים ילמדו לבטא את השם, ואם היא לא תהיה מפורסמת, הדבר אינו משנה.
ככוכבת ביוניברסל קיבלה אקברג שיעורים בדרמה, אמנות הנאום, ריקוד, רכיבה על סוסים, וסיף. אקברג השתמטה מרבים מהשיעורים, והגבילה עצמה לרכיבה על סוסים בגבעות הוליווד. מאוחר יותר הודתה אקברג שהאולפנים פינקו אותה והיא השתעשעה במקום לנסות להשיג תפקידי סרטים נכבדים יותר.
נערת שער
בזמן שהייתה ביוניברסל, לכדה אקברג את תשומת לבו של הבמאי והצלם האגדי רוס מייר (Russ Meyer), שהוקלט פעמים רבות באומרו שהיא הייתה האישה היפה ביותר שצילם ושהיקף החזה שלה, 40D, היה הרחב ביותר בהיסטוריה של הוליווד, ובכך היא מאפילה על יריבות כמו ג'יין מנספילד והכוכבת הבריטית סברינה.
אקברג גם עוררה את עניינם של כותבי טורי הרכילויות בשל החיים החברתיים הפעילים שניהלה. היא התרועעה עם אנשים ידועים רבים, וניתן לה הכינוי "הקרחון" בשל התנהגותה המסתורית.
השילוב של חייה הפרטיים הרבגוניים ומראה החיצוני עורר את עניינם של מגזיני רכילות כמו Confidential והסוג החדש של המגזינים לגברים שהיו נפוצים בשנות החמישים וכתוצאה מכך כיכבה תמונתה בעטיפות מגזינים כנערת שער. בנוסף לכך היא השתתפה במופעי פעלולים פומביים (publicity stunts) שהיו נפוצים באותה תקופה. סיפור מפורסם עליה ובו היא הודתה, שפעם אחת נפתחה שמלתה לרווחה בלובי של מלון ברקלי הלונדוני, פעלול שאורגן על ידה מבעוד מועד ביחד עם הצלם.
הקריירה הקולנועית
באמצע שנות החמישים אולפנים נוספים הציעו לאקברג עבודה. אולפני סרטי פרמאונט ופרנק טשלין (Frank Tashlin) ליהקו אותה לסרטים Artists and Models (1955) ו-Hollywood or Bust  (1956), בשניהם כיכבו דין מרטין וג'רי לואיס. שניהם סרטים שהפגינו לראווה את גופה. אקברג שיחקה גם בסרט המדע הבדיוני משנת 1953 Abbott and Costello Go to Mars.
בוב הופ התלוצץ שהוריה צריכים לקבל פרס נובל בארכיטקטורה היות שהיא יצאה עמו ועם ויליאם הולדן לסיבוב הופעות על מנת לבדר את חיילי ארצות הברית ב-1954. הסיור הוביל אותה לחוזה שחתמה עם חברת ההפקות Batjac Productions של ג'ון ויין. ויין ליהק אותה לתפקיד קטן בסרט Blood Alley (1955), שם שיחקה אקברג כאישה סינית, תפקיד שזיכה אותה בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית "תגלית השנה".
אולפני RKO נתנו לאקברג את התפקיד הראשי בסרט Back from Eternity. היא כיכבה לצד רוברט ריאן (Robert Ryan) ורוד שטייגר (Rod Steiger). אקברג הייתה מושלמת לדמות הפלקטית אותה גילמה, נראה היה שעם הבמאי המוכשר והתפקיד המתאים יהיה לה מה להציע.
בשנת 1955 הגיעה אקברג לרומא על מנת להופיע בסרט מלחמה ושלום, אותו ביים הבמאי ההוליוודי הוותיק ועטור התהילה קינג וידור, כשלצידה כיכבה אודרי הפבורן.
ב-1963 הופיעה במערבון "4 לטקסס" לצידם של פרנק סינטרה ודין מרטין.
תפקידה כסילביה בלה דולצ'ה ויטה
פדריקו פליני העניק לאקברג את תפקידה הגדול ביותר בסרטו לה דולצ'ה ויטה (1960) שבו היא כיכבה בתפקיד נערת החלומות הבלתי מושגת לצידו של מרצ'לו מסטרויאני; ואחרי כן ליהק אותה לסרט Boccaccio '70 מ-1960, סרט בו שיחקה גם סופיה לורן. פליני ליהק אותה לשני סרטים נוספים: הליצנים (1972) ואינטרויסטה (1987), שם היא שיחקה את עצמה בסצנת איחוד עם מסטרויאני.
חייה האישיים
אקברג הייתה נשואה בשנים 1956–1959 לשחקן הבריטי אנתוני סטיל. בשנים 1963–1975 היא הייתה נשואה לריק ואן נוטר; במהלך נישואיהם, היא עברה מספר הפלות, אבל ניסיונותיה להרות עלו בתוהו. בראיון היא אמרה שהיא רצתה ילד,
שנה אחרי כן היא התבטאה הפוך.
מייחסים לאקברג קשרים רומנטיים עם טיירון פאואר, מרצ'לו מסטרויאני, ארול פלין, יול ברינר, פרנק סינטרה וגרי קופר; היא גם ניהלה רומן בן שלוש שנים עם יושב ראש חברת פיאט ג'אני אניילי (Gianni Agnelli).
אקברג עזבה את שוודיה בשנות החמישים המוקדמות וביקרה בשוודיה לאחר מכן רק לעיתים נדירות. היא נהגה לארח עיתונאים שוודים בביתה שבפרברי רומא וב-2005 השתתפה בתוכנית הרדיו הפופולרית Sommar והתראיינה אודות חייה. היא הצהירה בראיון שהיא לעולם לא תשוב לחיות בשוודיה עד ליום מותה, אז היא תיקבר שם.(גופתה נשרפה ואפרה הוטמן בסקאנר (Skanör) שבשוודיה). אקברג אמרה שהעם והתקשורת השוודים אינם מעריכים אותה מספיק; אף על פי כן, אישיותה והופעותיה הרדיופוניות פופולריות בשוודיה.
המתופפת הקטנה
המתופפת הקטנה (באנגלית: The Little Drummer Girl) הוא מותחן ריגול מאת הסופר הבריטי ג'ון לה קארה, שיצא לאור בשנת 1983, ומתאר את המצוד שמנהלים סוכני "המוסד" אחר מחבלי אש"ף באירופה.
בטרם כתב את הספר "המתופפת הקטנה", ערך לה קארה ביקור בישראל, נפגש עם בכירי קהילת המודיעין הישראלית, ובהם אלוף (מיל') שלמה גזית, ראש אמ"ן לשעבר, ועמוס גלעד, שהיה אז קצין מודיעין באמ"ן ולימים אלוף. כמו כן נפגש לה קארה עם בכירי "המוסד למודיעין ותפקידים מיוחדים". הסופר ביקר גם בלבנון ונפגש עם פעילי אש"ף. אף כי הספר בדיוני הוא מסתמך על אירועים אמיתיים ובהם מבצע זעם האל.
עלילת הספר
עלילת הספר, המתרחשת בעידן המלחמה הקרה, נפתחת בפיגוע טרור באמצעות מזוודה ממולכדת אשר בה מטען חבלה, שמבצעים מחבלים פלסטינים בבון, גרמניה. בפיצוץ נהרגו חמישה בני אדם, ובהם בנו של הנספח לענייני עבודה הישראלי, ושישה עשר פצועים, ובהם אשת הנספח. בעקבות זאת מוטל על קורץ, רב-מרגלים במוסד לפתוח במצוד אחר המפגעים. קורץ, המשוכנע שמאחורי הפיגוע עומד חליל, מחבל בכיר בארגוני ההתנגדות הפלסטינים, מחליט לגייס כסוכנת את צ'רלי, שחקנית תיאטרון בריטית, שמאלנית ופרו-פלסטינית בדעותיה. כמפעיל של צ'רלי מגייס קורץ את גדי בקר, יוצא סיירת אשר היה סוכן חשאי ומתנקש במוסד שפרש ועקר לגרמניה. גדי, המציג עצמו לצ'רלי כ"ג'וזף". עד מהרה מתברר כי צ'רלי אמנם אינה תומכת כלל במאבקה של ישראל בפלסטינים, אך התאהבה ב"ג'וזף". במקביל חוטפים אנשיו של קורץ ובראשם סגנו, שמעון ליטבק, איש המבצעים המיוחדים ויוצא סיירת אף הוא, את סלים, אחיו של חליל, וחוקרים אותו. צ'רלי ו"ג'וזף" מטיילים ברחבי אירופה, כאשר "ג'וזף" מתחזה לסלים וצ'רלי לאהובתו. זאת כדי למשוך את תשומת לבו של חליל דבר שיאפשר למוסד לאתר את מקום הימצאו ולהורגו.
או אז מתחיל השלב השני בתוכניתו של קורץ. ליטבק הורג את סלים, ועד מהרה יוצר חליל קשר עם צ'רלי דרך מתווכים. היא יוצאת ללבנון, מבקרת במחנות הפליטים, וכן משתלמת באימוני חבלה וטרור. בעקבות זאת חשה צ'רלי הזדהות עמוקה עם הפלסטינים ומטרותיהם, דבר המקשה עליה לפעול תחת הכיסוי שיצרו לה שולחיה במוסד, ומביא אותה קרוב להתמוטטות נפשית. לבסוף נשלחת צ'רלי, בהוראת המחבלים הפלסטינים בלבנון, להטמין מטען חבלה כדי להרוג מרצה ישראלי מתון בדעותיו. כאשר היא נפגשת עם חליל יחידת המוסד של קורץ העוקבת אחר תנועותיה מאתרת אותם. "ג'וזף", הוא גדי, פורץ לחדר והורג את חליל ביריות אקדח. ליטבק מגיע אחריו ויורה בחליל המוטל על הרצפה כדי לוודא את ההריגה.
בעקבות המתח הנפשי שבו הייתה שרויה במהלך המשימה עוברת צ'רלי התמוטטות עצבים. בעוד היא מתאוששת בלונדון מתפטר גדי ועוזב את המוסד. לאחר שצ'רלי מחלימה הוא מגיע לראותה במחזה שבו היא מופיעה בתפקיד הראשי. עם תום ההצגה הוא פוגש בה והיא מבינה כי הוא אוהב אותה ורוצה בה. הספר מסתיים כאשר השניים פוסעים מחובקים ברחובות העיר.
פרשנות
ספרו של לה קארה עמד בניגוד לספריו של סופר הריגול המצליח של אותה תקופה, איאן פלמינג, שיצר את דמותו של ג'יימס בונד. דמויותיו של לה קארה היו מורכבות יותר, אפלות ולעיתים גם שפלות יותר. עולמו לא חולק לשחור ולבן, טובים ורעים. אף כי לאורכו של הספר ברור מי הם ה"טובים" בעלילה, קרי אנשי המוסד, ומי הם ה"רעים", קרי המחבלים, מראה לה קארה לקהל קוראיו שעולם הריגול הוא מורכב, מלוכלך ואפל הרבה יותר מעולמו הזוהר של בונד, וכי על מנת לנצח נאלצים גיבוריו להיעשות אכזריים לא פחות מאויביהם ולבצע מעשים שהם בגדר "רע הכרחי".
ככל הנראה, דמותו של סוכן המוסד הוותיק "קורץ", מבוססת על דמותו האמיתית של איש "המוסד" רפי איתן.
עיבודים לקולנוע ולטלוויזיה
צילומי העיבוד הקולנועי של הספר החלו כחצי שנה לאחר יציאתו, באוקטובר 1983, חלקם נעשו בישראל. את הסרט ביים ג'ורג' רוי היל ואת דמותה של צ'רלי בסרט גילמה השחקנית דיאן קיטון, ואת דמותו של קורץ גילם השחקן קלאוס קינסקי. הוא יצאה לאקרנים באוקטובר 1984.
בשנת 2018 הופקה מיני-סדרת טלוויזיה בכיכובם של מייקל שאנון ומיכאל מושונוב. כששאנון גילם את קורץ בעוד את דמותה של צ'רלי בסדרה גילמה השחקנית פלורנס פו.
IBM
IBM קורפוריישן (ראשי התיבות של "International Business Machines") הוא תאגיד רב-לאומי אמריקאי, שמרכזו במדינת ניו יורק, והוא מהווה את אחד התאגידים הגדולים והוותיקים בעולם המחשוב, ובמשך שנים רבות היה הגדול בתחום זה. מכונה גם "הענק הכחול" (Big Blue) על שום גודלו וצבעו הכחול של הלוגו שלו.
התאגיד עוסק במגוון תחומי חומרה, תוכנה ושירותים: מעבדים, מערכות מחשב שלמות בגדלים שונים, ציוד היקפי, תווכה, תוכנות בסיסי נתונים, שרתי יישומים, כלי פיתוח, ייעוץ ועוד. בשנת 2012 היה IBM המוביל במספר הפטנטים הנרשמים על שמו בארצות הברית, זו השנה ה-20 ברציפות. הוא המעסיק הגדול בעולם של עובדים בתחום טכנולוגיית המידע. בשנת 2018 העסיק IBM כ-350,000 עובדים ברחבי תבל ובהם גם ב"יבמ ישראל".
משנת 2012 ועד אפריל 2020 עמדה בראש החברה וירג'יניה (ג'יני) רומטי. היא הוחלפה על ידי ארווינד קרישנה.
היסטוריה
התאגיד הוקם בשנת 1896 בשם Tabulating Machine Company (חברת מכונות טבולציה), על ידי הרמן הולרית'. החברה תכננה וייצרה מכונות לעיבוד כרטיסי ניקוב, בהן השתמשו במפקד האוכלוסין האמריקאי של שנת 1900. בשנת 1911 התאגדה החברה עם עוד שלוש חברות בשם (CTR (Computing Tabulating Recording Corporation, ובשנת 1916 נרשם התאגיד למסחר בבורסה לניירות ערך בניו יורק. ב-14 בפברואר 1924 שינה את שמו ל-IBM.
בשנת 1914 מונה תומאס ג' ווטסון האב למנכ"ל. במהלך תקופתו, משנות ה-20 עד שנות ה-50 של המאה ה-20, התאגיד גדל והתרחב לשווקים בינלאומיים כשהוא מתבסס בעיקר על כרטיסי ניקוב. ווטסון פיתח ב-IBM סגנון ניהול ייחודי, ונטע מעין "גאוות יחידה", שגבלה לעיתים בפולחן אישיות כלפי עצמו וכלפי הארגון. משבר השפל הגדול פגע ב- IBM בצורה קשה, אך צעדי הבראה שננקטו כחלק מתוכנית ה"ניו דיל", הזניקו מחדש את המכירות.
כחלק ממאמץ המלחמה במלחמת העולם השנייה ייצר עבור צבא ארצות הברית רובים מדגם M1 קרבין ומדגם בראונינג אוטומטי. במהלך מלחמה זו שימש ציוד לעיבוד נתונים של IBM גם את גרמניה הנאצית. ההיסטוריון, סופר ועיתונאי בעל טור אדווין בלאק, בספרו IBM and the Holocaust, האשים את IBM כי סיפק ציוד ושירותים לגרמניה, אך לטענת IBM אובדן השליטה ב- Dehomag, שהייתה חברת הבת של IBM בגרמניה, לאחר עליית הנאצים לשלטון, הוא שגרם לכך. בעקבות המקרה הגיש ב-2005 הארגון הצועני "פעולה צוענית בינלאומית להכרה ופיצוי" תביעה נגד הארגון בבית המשפט העליון של שווייץ.
בשנת 1944 ייצר IBM עבור אוניברסיטת הרווארד את הרווארד סימן 1, שיש הרואים בו את המחשב הראשון בעולם ("מתחרים" נוספים על התואר הם Z1, ואחריו Z3 של קונראד צוזה, מחשב אתנסוף ברי, קולוסוס, ועוד).
בשנות ה-50 הפך IBM ליצרן דומיננטי בתעשיית המחשבים שהחלה להתפתח, והעסיק כ־35 אלף עובדים. ב־1952 החליף את ווטסון בתפקיד בנו, תומאס ווטסון הבן, שכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1971. ווטסון הבן הגדיל את ההשקעה במחקר ופיתוח מ-3% בימי אביו ל-9%. ההשקעה במחקר ופיתוח נתנה פירות והעניקה ל- IBM יתרון בייצור המחשב המרכזי הראשון המבוסס על טכנולוגיית טרנזיסטורים, IBM 7030 Stretch, שהיה פריצת דרך מבחינת מזעור עוצמת מחשוב. המחשב הראשון של הסדרה נמכר למעבדה הלאומית לוס אלמוס ב-1961. ב-1959 יוצר המחשב הראשון מסדרת IBM 1401, שיועד עבור עסקים בינוניים ויצר בכך שוק חדש למחשוב האלקטרוני. ב-1957 פיתחו מדעני החברה את שפת FORTRAN.
קרב מרסא תלמאת
קרב מרסא תלמאת הוא קרב ימי שנערך במעגן מצרי בלילה הראשון של מלחמת יום הכיפורים בגזרה המרכזית של מפרץ סואץ. זהו הקרב הראשון שיזם חיל הים הישראלי בים סוף לאחר פרוץ המלחמה. בקרב זה תקפו שתי ספינות דבור של חיל הים הישראלי ספינות צי מצריות והשיבו אש לכוחות יבשה בחוף המצרי של מפרץ סואץ.
ייחודו של הקרב בכך שכוונת פיקוד חיל הים, לשיבוש הפעילות ההתקפית המצרית, הושגה על ידי ספינות סיור המיועדות לביטחון שוטף ואינן חמושות או מתורגלות בלחימה מסוג זה. ההצלחה הושגה למרות פערים רבים במודיעין, בשליטה, בפיקוד, בחימוש, ובתפעול הכוח והספינה עצמה. הפעילות בקרבת החוף המצרי שיבשה את הכנות המצרים לפשיטה. למרות האש הרבה שניתכה עליו ספג הכוח הרוג אחד ו-7 פצועים.
IBM
היסטוריה
בשנות ה-60 וה-70 כונו יצרני המחשבים בארצות הברית "IBM ושבעת הגמדים" – IBM ייצר כשני שלישים מהמחשבים בעולם. כתוצאה מכך נתבע על הפרה לכאורה של חוקי המונופול. תביעה זו התבררה עד שנת 1983 תוך השפעה מהותית על עסקי התאגיד.
קרב מרסא תלמאת
מוכנות חיל הים בזירה
ספינות סער 4 הראשונות, אח"י רשף ואח"י קשת, שבנייתן כבר הושלמה, היו מתוכננות לצאת מחיפה באמצע אוקטובר 1973 להפלגה סביב אפריקה לשארם א-שייח'. ספינות אלה היו אמורות להוות את הכוח ההתקפי של חיל הים בזירת ים סוף. אחרי פריצת המלחמה ב-6 באוקטובר נשארו הספינות בים התיכון, ובגזרת ים סוף נותרה הנחיתות בעינה. נוהלי השליטה בחיל הים מקצים למפקדות הזירות אמצעי קשר ושליטה על כלי השיט בתחומיהן ועד 40 מיל ימי מהחוף. הזירות מנהלות את פעילות הביטחון השוטף. מפקדת זירת ים סוף נערכה ושלטה על המתרחש במפרץ אך כאשר היה צורך בפעולה בעברו המערבי הוקם לשם כך ייעודי לאותו מבצע, שבו נמצאו מפקד חיל הים או ראש מספן הים. בעוד שלמרבית כלי השיט בחיל הים היו אלחוטנים שניהלו קשר אלחוטי מוצפן, ספינות הדבור והנחתות בים סוף הסתמכו על קשר אלחוט דיבור בלבד. בקשר בערוצי ת"ג נעשה שימוש מועט מתוך הידיעה שהוא נקלט על ידי המצרים. בדרך כלל הפעילות נעשתה בתג"ם והשיטה הייתה העברת הודעות דרך מוצב החוף הקרוב – בסיס ראס סודר. עקב ההפצצה האווירית המצרית על שארם א-שייח' בפתיחת המלחמה, נותקה לשעות אחדות מפקדת זירת ים סוף של חיל הים הישראלי מכל קשר עם מפקדת חיל הים בתל אביב ושובש הקשר עם בסיסיה וכוחותיה במפרץ סואץ. הביצוע של הדבורים במרסא תלמאת היה פועל יוצא של הוראות מפקד חיל הים כפי שנתנו לזוג ספינות הדבור בסיור המקדים למלחמה - סיור 'מונטנה' ב-3 באוקטובר 1973.
IBM
היסטוריה
בשנות ה-80 ייצר את המחשב האישי מדגם IBM PC, שחולל מהפכה בתחום המחשבים האישיים, ולמעשה שינה את פני המחשוב בעולם (אם כי הוביל לפריחתן של תאגידים אחרים שהיו שותפים למיזם זה – מיקרוסופט ואינטל, תוך פגיעה בעסקי של IBM).
בתחילת שנות ה-90 נקלע IBM למשבר חריף, שהביא לפיטורי 80,000 עובדים. לצורכי שיקום הארגון מונה לו גרסטנר למנכ"ל, והוא העביר שינוי ארגוני מרחיק לכת, שחילצו מהמשבר. גרסטנר הצליח לשנות את ייעודה של החברה מחברת פיתוח מחשבים בלבד לחברת שירותי טכנולוגיה באופן כללי, וכך הצילה מפשיטת רגל.
קרב מרסא תלמאת
הדבורים במפרץ סואץ
עם כיבוש סיני במלחמת ששת הימים נוספה זירת פעילות ימית במפרץ סואץ שהתגלתה כרבת קשיים. במפרץ היו רוחות צפוניות שהרימו גלים גבוהים וקצרים. המפרץ עשיר בדגה ונמצאו בו דייגים מצריים רבים. חדירות לסיני לצורכי מודיעין והברחה נעשו בקלות יחסית. נדרשה פעילות אבטחה ימית למנוע זאת. בגלל כוחות ימיים מעטים ונחותים טכנולוגית ולנוכח שטח מדברי ריק של חצי האי סיני, היה קושי ניכר למלא משימה זו.
IBM
היסטוריה
בשנת 1995 רכש IBM את חברת התוכנה "לוטוס" תמורת 3.5 מיליארד דולר, בעיקר לשם רכישת תוכנת Lotus Notes.
קרב מרסא תלמאת
הדבורים במפרץ סואץ
ישראל השתלטה על מתקני הפקת הנפט באבו רודס. חברת "נתיבי נפט" ביצעה קידוחים בחוף ובים והשיטה את הנפט לאילת. לעובדים נבנתה שכונת מגורים בשם שלהבת. נכסים אלה חייבו אבטחה. באמצע המפרץ הפעילו המצרים את שדה הנפט 'מורגן' והתקיימה תנועת מכליות לטעינת הנפט הגולמי שם.
IBM
היסטוריה
ב-2004 החליט לצאת משוק המחשבים האישיים ולמכור את חטיבת המחשבים האישיים ומותג Thinkpad לתאגיד הסיני לנובו.
קרב מרסא תלמאת
הדבורים במפרץ סואץ
סיורי הפגנת נוכחות קוימו במפרץ על ידי טרפדות ונחתות של חיל הים הישראלי. בצפון המפרץ נתקלו כלי השיט המסיירים באש תותחי חוף מבוקרי מכ"ם. כתוצאה ממזג האוויר הקשה סבלו הטרפדות מתקלות רבות והוצאו מהשירות.
IBM
היסטוריה
בשנת 2007 מכרה IBM את חטיבת ההדפסה שלה לחברת "Ricoh" היפנית. באותה שנה ביחד עם ליהמן ברדרס היא רכשה 7.7% מחברת תוכנה סינית Kingdee.
קרב מרסא תלמאת
הדבורים במפרץ סואץ
למשימות הסיור הימי הוכנסו ספינות דבור, שהיו כלי שיט מתוצרת ארצות הברית שהותקנו בהם שיפורי תכנון ישראלי. הספינות היו באורך כ-20 מטר, הונעו במנועי דיזל שהפיקו מהירות מרבית כ-20 קשר, שלאחר זמן, כתוצאה מגידול צדפים על הגוף והמדחפים, ירדה ל-15–17 קשר, בהתאם למצב הים וכיוון ההפלגה. הדבורים נשאו על התורן מכשיר מכ"ם שאפשר לנווט ולאתר כלי שיט אחרים בלילה. החימוש כלל שני תותחי אורליקון 20 מ"מ ושני מקלעי 0.5.
IBM
היסטוריה
ב־28 באוקטובר 2018 הודיעה חברת IBM על רכישת חברת הקוד הפתוח רד האט לפי שווי של כ־34 מיליארד דולר. החברה אמורה להישאר חטיבה עצמאית בתוך IBM.
בשנת 2021 פיצלה IBM את חטיבת IBM Global Technology Services - GTS שלה לחברה נפרדת בשם קינדריל, העוסקת בשירותי ניהול תשתיות IT. אל החברה החדשה הועברו כ-90,000 מעובדי IBM. בעקבות הפיצול תתמקד IBM בתוכנה ובשירותי מחשוב ענן, אך תמשיך לתמוך במחשבי סדרה Z וסדרת Power  שלה.
קרב מרסא תלמאת
הדבורים במפרץ סואץ
הקשר נעשה במכשירי אלחוט דיבור. הספינות צוידו במכשיר קשר אחד בכל תחום: ת"ג - קולינס, - 'מ.ק. 46' ועוד מכשיר נייד 'מ.ק. 25',  - מכשיר VRC 24 או במקומו 'מ.ק. 240'. לספינות לא הייתה תחנת אלחוט ולא היה אלחוטן. לא ניתן היה להעביר מברקים מוצפנים.
צוות הדבור כלל שני חובלים ושישה חוגרים. המספר הקטן של אנשי הצוות חייב ביצוע עבודות בתחומים שלא הוכשרו לכך. מפעיל המכ"ם נדרש להחזיק הגה והמכונאי נדרש לפירוק המקלעים והרכבתם. מפקד הספינה היה בוגר קורס חובלים בדרגת סגן. עמדת השליטה של המפקד נמצאה בגשר הפתוח, אך כדי לקבל תמונת מצב בלילה או כשהים סוער מאוד עליו להמצא בחדר סגור במפלס נמוך יותר בו הופעל מכשיר המכ"ם. במשך שנה ורבע שקדמו למלחמה צוותי הדבורים ביצעו אימונים רבים ושהו בסיורים ארוכים במפרץ, כ-10–14 ימים בכל חודש. הם תרגלו לחימה נגד כלי שיט, שעל פי הנחיית מפקד הזירה, אל"ם זאב אלמוג, דרשה להסתער בלילה עד "טווח 0". הנחיה זו נבעה מקוטרם הקטן של כלי הנשק בדבור (20 מ"מ ו-0.5 אינץ'), אשר רק פגיעה מקרוב בקו המים, במחסניות התחמושת ובגשר הפיקוד, יכולה הייתה לגרום להשמדת כלי השיט של האויב.
IBM
מכונות כתיבה
בשנת 1961 השיק IBM את מכונת הכתיבה החשמלית Selectric ("כדורית") אשר כללה ראש הדפסה כדורי הניתן להחלפה. ראש זה איפשר הדפסת מסמכים בגופנים (פונטים) בשפות שונות, וכן סימנים מתמטיים. מכונות מדגם זה שרתו 75% מהשוק המשרדי האמריקאי של מכונות כתיבה חשמליות. הטיפוגרף הירושלמי הנרי פרידלנדר עיצב את גופני "הדר", "שלום" ו"אביב", אשר שימשו כגופנים העבריים של ה"כדורית" (דגם בעל ראש ומקלדת בעברית).
קרב מרסא תלמאת
הדבורים במפרץ סואץ
פלגת הדבורים בים סוף נקראה פלגה 915. היא כללה חמישה דבורים בפיקוד רב-סרן והתבססה בשארם א-שייח' (עד פרוץ המלחמה היו 4 דבורים פעילים בלבד והדבור החמישי היה בלתי מאויש; הוא אויש רק עם פרוץ המלחמה). פעילותה העיקרית הייתה סיורי הפגנת נוכחות במפרץ סואץ. החל מחודש יולי 1972, זוג דבורים היה עולה ל-10 ימים למעגנים בחוף סיני ומבצע סיורים מול אזורים רגישים (קודם לתקופה זו הסתפקו ב-3 ימים בחודש). הפעילות מיציאה עד חזרה נקראה סיור 'מונטנה' ונעשתה שגרתית.
IBM
מחשבים מרכזיים
מחיר דגם נוכחי של מחשב מרכזי מתוצרת IBM מתחיל בכ-100,000 דולר (מחשב מדגם A01 מסדרת Z9 BC, מחיר מדווח בשנת 2006 שאינו כולל ציוד היקפי של דיסקים וקלטות ואינו כולל את מחירי התוכנה המגיעים למאות אלפי דולרים). המחירים כוללים בדרך כלל גם תנאי שירות ותחזוקה שאינם דומים למקובל בשוק המחשבים האחרים (בשל מחירם הראשוני הגבוה קיים גם שוק פעיל במיוחד במחשבים מרכזיים משומשים).
קרב מרסא תלמאת
הדבורים במפרץ סואץ
עיקר הקושי בסיורים אלה היה התמודדות עם מצב ים קשה, שוניות ומכשולים בלב ים. עקב מחסור במפקדי דבורים בוצעו חלק מסיורי 'מונטנה' כאשר המפקד הוותיק מוגדר כמוביל זוג. והיה עליו להמשיך לפקד על ספינתו וגם למלא את המשימה. כאשר הוטלה משימה לא שגרתית והמצב מסתבך נוצרו בעיות שליטה.
IBM
מערכות הפעלה
מערכות ההפעלה למחשבים המרכזיים מתוצרת IBM מיוצרות אף הן על ידי IBM. פיתוחן של מערכות ההפעלה נעשה במקביל לפיתוח החומרה. במערכת/360 נקראו מערכות ההפעלה העיקריות OS (ראו למשל, OS/360), למחשבים הגדולים בסדרה, ו-DOS (ללא קשר ל-MS-DOS) למחשבים הקטנים בסדרה. את הדור הנוכחי של מחשבי המיינפריים משרתות מערכות ההפעלה z/VM, z/VSE z/OS, z/Linux.
קרב מרסא תלמאת
הדבורים במפרץ סואץ
בצפון המפרץ היו בקיץ 1973 התגרויות מצד כלי שיט מצריים שחצו בכוונה את קו אמצע המפרץ ואיימו על כוחות ומוצבים ישראלים בגדה המזרחית. במטרה להפסיק זאת הוטל על סגן צבי שחק לצאת עם שני דבורים לסיור 'מונטנה' בן 10 ימים שכלל שהייה רצופה בבסיס ראס סודר.
IBM
מערכות הפעלה
ל-IBM גם סדרה של שרתים מבוססי UNIX, הפועלים באמצעות ניב של IBM הקרוי AIX.
IBM-PC
המחשב האישי שייצר IBM בשנת 1981, שכונה IBM PC, פרץ את הדרך להבאת המחשב אל שולחן העבודה בכל משרד, ומאוחר יותר גם אל בתים פרטיים. היו מחשבים אישיים שקדמו לו, אך המחשב של IBM, שהוכרז באופן רשמי ב-12 באוגוסט, הצטיין במודולריות רבה ובכך ש-IBM פרסם את המפרט הפנימי שלו, ואפשר ליצרנים אחרים לייצר "תואמי IBM" ובכך להוזיל אותו מאוד, דבר שדחק אותו לבסוף לשולי השוק. במחשב האישי, כמו במחשבים האחרים, יישם IBM את תפיסת ל- "מחשוב כולל", ושם דגש על איכות החומרים ואמינותם, לעיתים על חשבון החדשנות והביצועים. תפיסה זו הייתה בעוכרי הארגון, כיוון שהתואמים שהיו זולים, היו לעיתים מהירים וחדשניים יותר, וגם מפני שהמחשבים שתוכננו לפעילות ארוכת טווח של 10–20 שנים, התיישנו במהירות, ונזרקו לאשפה כאשר "כוחם היה במותניהם".
ב-2004 החליט לצאת משוק המחשבים האישיים ולמכור את חטיבת המחשבים האישיים ומותג Thinkpad לתאגיד סיני בשם לנובו (Lenovo). ב-1 במאי 2005 הושלם תהליך המכירה בתמורה ל-655 מיליון דולר במזומן ו-600 מיליון דולר במניות לנובו.
קרב מרסא תלמאת
מידע מודיעיני
מתקופת מלחמת ששת הימים נערך הצי המצרי בים סוף בכוח רב שכלל צוללות, משחתות, ספינות טילים, טרפדות וספינות משמר. דרך הפעולה הצפויה הייתה חסימת השיט בדרום ים סוף. באזור מפרץ סואץ נמצאו ספינות משמר וטרפדות. עשרות ספינות דיג אזרחיות נמצאו במעגנים לאורך המפרץ. שיטת פעולה של העברת כוחות יבשתיים בסירות דיג מהחוף המערבי לחוף סיני לא נחזתה.
IBM
מעבדים
כמעט כל קונסולות המשחקים מהדור השביעי מכילות מעבדים מתוצרת IBM. קונסולות משחקים אלה כוללות את Xbox 360 של מיקרוסופט, פלייסטיישן 3 של סוני ו-Wii של נינטנדו. הדור השמיני של קונסולות המשחקים מכיל בעיקר מעבדים מתוצרת AMD.
מוצרי תוכנה
חטיבת התוכנה (IBM Software Group) היא אחת מהעיקריות בחטיבות IBM. מוצרי החטיבה כוללים, בין השאר:
קרב מרסא תלמאת
מידע מודיעיני
בחוף מפרץ סואץ, בקרבת ראס זעפרנה, נפרס כוח יבשתי מצרי שכלל חטיבת חי"ר של הארמייה השלישית. בנוסף לזה שני גדודים של כוח נגד מטוסים, באזור מרסא תלמאת, כל גדוד כלל 6 סוללות ונשק בינוני. בנוסף הייתה יחידת מכ"ם הכוללת את כוח המשמר סביב הסוללה. במעגן נמצא מספר רב של ספינות דיג. בחוף נערך אגד קומנדו מספר 136 שיעדו להעברה לצד המזרחי בסירות גומי ובמסוקים. המצרים הצליחו לשמור בסוד את המידע על כך, אך נראה שחלק מזה היה ידוע למודיעין הימי ולמפקד חיל הים. הגנת חוף באזור כללה תותחי 122 מ"מ ללא בקרת מכ"ם, וכן מרגמות כבדות ובינוניות, כוחות חי"ר וטנקים.
IBM
World Community Grid
בשנת 2004 יזם IBM פרויקט של מחשוב מבוזר קהילתי בשם World Community Grid. במסגרת הפרויקט משתמשים מכל רחבי העולם מפעילי תוכנה המשתמשת בכוח-החישוב של המחשבים האישיים שלהם על-מנת לסייע למחקרים לטובת האנושות (כגון מציאת מרפא למחלות הסרטן, האיידס ומחלות נוספות, מציאת מקורות אנרגיה חלופיים ועוד). התוכנה פועלת כאשר המשתמש אינו משתמש במחשב או ברקע, בזמן השימוש. לפרויקט רשומים למעלה מחצי מיליון משתמשים.
קרב מרסא תלמאת
מידע מודיעיני
למודיעין זירת ים סוף היו צילומי אוויר טובים של כל חוף המפרץ אך המידע לא הופץ לפלגת הדבורים ולא הוכנו תיקי יעדים עם תרשימים כי למפקדת חיל הים לא נראה שיהיה צורך בכניסה לאחד מהם. מסקירות מודיעין קודמות היה ידוע שמרסא תלמאת משמש מקום עגינה לכ־70 סירות דיג. היו ידיעות על מכ"ם דקה בראס זעפרנה, שלא הופעל באופן רצוף.
תחילתו של סיור מונטנה
בתדריך לדבורים של מפקד זירת ים סוף, אל"ם זאב אלמוג, שנעשה בשארם א-שייח' ב-3 אוקטובר 1973, לפני היציאה ל'מונטנה', נאמר שהמצרים מבצעים תרגיל גדול ("תחריר 41") שיכול להתפתח למלחמה. על רקע זה הורה המז"ר לשחק כי נוכח אפשרות להתפתחות מלחמה על כל דבור להיות מוכן לירי טילים נגדו בעוברו את ראס מוחמד למפרץ סואץ, וכי עליו להימצא בכוננות מתמדת נגד מטוסים בעת שהייתו בראס סודר. לא הייתה לאיש הערכה שהדבורים יידרשו להיכנס עם כלי השיט לתוך מעגן מצרי ולנהל שם קרב פנים אל פנים. שינויי הפיקוד ביחידה 838 (בסיס ראס סודר) לא נמסרו לשחק. מפקדי יחידה 838, זאב גולדצקי ומחליפו יואל פלג, לא נכחו בתדריך זה.
IBM
יבמ ישראל
ל-IBM סניף בישראל שהוקם בשנת 1949, ומשווק את מוצרי החברה ואת שירותיה. בראשיתו הסניף שכן ברחוב לינקולן בתל אביב. בשנת 1979 עבר הסניף לבית יבמ שברחוב ויצמן בתל אביב. בשנת 1999 נמכר הבניין, והסניף עבר לפארק אזורים בפתח תקווה. משנת 2017 עומד בראש הסניף הישראלי דניאל מלכה. קדמו לו בתפקיד דוד כהן, יהושע מאור, מאיר ניסנסון וריק קפלן.
קרב מרסא תלמאת
תחילתו של סיור מונטנה
שחק יצא לסיור במפרץ 4 ימים לפני המלחמה, וכאשר פרצה המלחמה לא נמסר לו שהחלה.
IBM
יבמ ישראל
תרומה ייחודית של יבמ ישראל לתרבות הישראלית הייתה הוצאת כתב העת "מחשבות" – כתב עת להגות ומדע בעריכת צבי ינאי, שיצא לאור משנות ה-60 עד שנות ה-90.