cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יאטרוגני
היסטוריה
הפילוסוף איוואן איליץ' הרחיב בספרו "נקמת הרפואה" את המונח יטרוגניות, מנקודת מבט סוציולוגית, לשלושה סוגים:
עם עליית הרפואה המדעית במאה ה-20, הייתה ציפייה כי הרפואה תשכיל להימנע במידה רבה יותר ממקרי מחלה או מוות יאטרוגניים. אמצעי החיטוי, ההרדמה, האנטיביוטיקה ושיטות ניתוח ממשיכים להתפתח במטרה להפחית השפעות ומקרי מוות יאטרוגניים.
מקורות של נזקים יאטרוגניים
קיימים מקורות רבים לנזקים יאטרוגניים, ביניהם:
תוצאות יאטרוגניות אינן נגרמות בהכרח כתוצאה מטעויות רפואיות בטיפול. לעיתים תופעות לוואי המהוות חלק מאופיו של הטיפול גורמות לתוצאות היאטרוגניות. לדוגמה, טיפול ברדיותרפיה או כימותרפיה, הנדרשים לאור מצבו של החולה, עלולים לגרום לנשירת שיער, לאנמיה, הקאות, בחילות, נזק מוחי ועוד.
קיימים מקרים שבהם התוצאות היאטרוגניות נגרמות עקב רשלנות, או נוהלי טיפול פגומים, כך למשל במקרים שבהם ניתן לחולה מרשם שגוי המחמיר את המחלה, עקב כתב יד בלתי ברור. אחת התופעות היאטרוגניות הנפוצות יותר נגרמת עקב ההשפעה ההדדית של צירוף של תרופות. אלה הם מקרים שבהם הרופא איננו בודק את כל התרופות שהחולה מקבל, בטרם ירשום לו תרופה נוספת. כך נוצרים מצבים שבהם נטילת שתי תרופות שונות גורמת לביטול הדדי של השפעותיהן בגוף החולה, או להגברה בלתי רצויה של השפעותיהן. תופעות אלה גורמות למקרים רבים של תחלואה ותמותה. תרופות אף עלולות לגרום לחולה לתגובות אלרגיות.
יחסי בולגריה–הוותיקן
היסטוריה
לשתי המדינות היו היסטורית יחסים רחוקים עקב הפיצול בין הכנסייה הרומית-קתולית והכנסייה האורתודוקסית המזרחית. במהלך ימי הביניים, הקשר בין בולגריה למדינת האפיפיור (שהכס הקדוש הוא יורש רשמי שלה) היה מוגבל. בשנת 1925, אנג'לו רונקאלי נשלח לממלכת בולגריה כמבקר אפוסטולי על ידי האפיפיור פיוס ה-11, לפני שמונה לנונציו אפוסטולי במדינה ב-1931. מעולם לא התקיימו יחסים דיפלומטיים רשמיים בין הממלכה הבולגרית לכס הקדוש, אך הממשלה הכירה בשתיקה בנוכחותו ובעבודתו של הכס הקדוש במדינה. בפברואר 1949 הסיר משרד החוץ של הרפובליקה העממית הבולגרית כל הכרה חוקית בכס הקדוש.
זמן קצר לאחר מלחמת העולם השנייה, המפלגה הקומוניסטית של בולגריה הפגינה תחילה חסד כלפי ארגונים קתוליים במדינה לפני החתימה על הסכם השלום של פריז כדי להפגין את ערכיה הדמוקרטיים בפני בעלות הברית המערביות. אך לאחר החתימה החלה הממשלה החדשה לדחות את הארגונים הקתוליים, והצדיקה זאת בטענה שהכנסייה הקתולית בבולגריה תמכה באופוזיציה אנטי-דמוקרטית ריאקציונרית. בוועידה אורתודוקסית במוסקבה, ביולי 1948, הם האשימו את הכס הקדוש הרומי בתמיכה בפשיזם האיטלקי וקראו לבטל קונקורדטים עם הכנסייה הקתולית. במכתב לשר החוץ של הוותיקן הכריז שר החוץ ואסיל קולארוב כי בולגריה אינה מכירה עוד בכס הקדוש וכי לנציגות שלה אין מעמד חוקי.
היחסים בין הכס הקדוש לבולגריה היו מתוחים בעידן הקומוניסטי, אם כי אגוסטינו קסרולי פעל לשמירה על היחסים עם כמה ממדינות הגוש המזרחי. היחסים ביניהם החלו להתחמם בשנות ה-80 עד להתמוטטות הקומוניזם, כאשר הרפובליקה החדשה של בולגריה שהוקמה ביקשה לכונן מחדש את היחסים הדיפלומטיים עם הכס הקדוש בדצמבר 1990. משרד החוץ הבולגרי העניק לכנסייה הקתולית בבולגריה זכויות שוות על פי החוק ב-1989, כחלק מתהליך הדמוקרטיזציה. הכנסייה הקתולית עדיין התמודדה עם כמה אתגרים בבולגריה הפוסט-קומוניסטית, אבל ביקורו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני ב-2002 והמאמצים שנעשו על ידי הצאר לשעבר של בולגריה, סימאון סקסקובורגותסקי, סייעו לשפר את מצבם של הקתולים במדינה.
שעלת
היסטוריה
עד שנות ה-30 של המאה ה-20 הייתה מחלת השעלת גורם לתחלואה של מיליוני ילדים בעולם וגורם משמעותי בתמותת תינוקות, לפיכך שויכה למחלות המכונות "מחלות ילדים".
מאז שהוחלט לחסן באופן שיגרתי כנגד שעלת, נצפתה ירידה דרמטית בתחלואה ובתמותה מהמחלה.. לפני החיסון היו פי 800 מקרי שעלת בהשוואה לתקופה בה ניתן החיסון.
קליניקה
זמן הדגירה של המחלה הוא בין שבוע לשלושה שבועות. השלב הראשון של המחלה, "השלב הקטרלי", מתאפיין בהפרשה מוגברת של נזלת והפרשה מהעיניים. בשלב זה השיעול עדיין לא בולט וקשה לאבחן את השעלת. החולה נראה "מצונן" והוא עלול, בלי ידיעה על מחלתו, להדביק רבים. המשך המחלה, הפוגעת בעיקר בתינוקות ובילדים קטנים, מאופיינת בהתקפים פתאומיים של שיעול רצוף הנגמרים בשאיפה שורקנית כאשר החולה שואף אוויר. תופעה זו נקראת באנגלית Whooping, ומכאן שמה האנגלי. מאפיינים נוספים לשעלת בילדים הם האדמת הפנים בזמן שיעול, הפסקות נשימה, ושיעול המביא להקאה חוזרת. המחלה עלולה לפגוע גם באנשים אשר חוסנו בעבר כנגד שעלת אם כי במקרה זה יהיו התסמינים לרוב קלים יותר.
שעלת עלולה לגרום לסיבוכים, בהם: דלקת ריאות, פרכוסים, דימומים במוח, קרע סרעפת, דימום במערכת העיכול, שבירת צלעות ובריחת שתן.
המחלה מסוכנת במיוחד לתינוקות בני פחות משלושה חודשים.
טיפול
חיידק השעלת נכנס ומתרבה בתוך תאי הגוף בדרכי הנשימה. טיפול יעיל דורש אנטיביוטיקה המסוגלת לחדור לתוך התא. הטיפול המקובל הוא באנטיביוטיקה ממשפחת המקרולידים כדוגמת אריתרומיצין הניתן למשך שבועיים, או אזיטרומיצין (אזניל) הניתן למשך 5 ימים.
יש חשיבות לסיים את מלוא הטיפול גם בכל בני הבית של החולה בין אם הם חולים בשעלת או אם אין להם תסמינים של המחלה וזאת בשל אחוז ההדבקה הגבוה של המחלה. גם לאחר טיפול אנטיביוטי מלא, עלול החולה להמשיך להשתעל למשך מספר שבועות בשל נזק שנגרם לדרכי הנשימה, וזאת למרות שהחיידקים בגופו הושמדו.
חיסון
מאז שהורכב חיסון למחלה ירדו אחוזי התמותה ממנה בכלל מדינות העולם וכיום היא כמעט ואינה קטלנית במדינות המערב. עם זאת, ישנם מקרי מוות של תינוקות משעלת בעולם המערבי בכלל ובישראל בפרט.
סוגי חיסון
חיסון צלולרי (whole-cell): היה החיסון המקובל לשימוש עד לפני מספר שנים. כיום אין משתמשים בו. חיסון א-צלולרי (acellular): הוא החיסון המקובל כיום והוא ניתן בישראל. הוא מבוסס על רעלן השעלת (Pertussis toxin) וחלבונים המצויים על פני החיידק. יתרונו בפחות תופעות לוואי, אם כי גם הוא לא מומלץ לילדים עם מחלות נוירולוגיות פרוגרסיביות (מחלות כגון שיתוק מוחין, לדוגמה, אינן פרוגרסיביות). החיסון ניתן בגילאים: חודשיים, ארבעה חודשים, חצי שנה ושנה, והחל משנת 2005 גם בגיל שש שנים. משרד הבריאות ממליץ לנשים בהריון להתחסן בשליש האחרון של ההריון כדי להגן על התינוק בחודשיים הראשונים של החיים, אשר בהם המחלה עלולה להיות קטלנית.
חיסון נשים בהריון
מומלץ לנשים בהריון להתחסן נגד שעלת בזמן השליש האחרון של ההריון, ובמיוחד בשבועות 27-36, כדי להגן על תינוקות מפני המחלה ומפני מוות ממנה, עד שהם מחוסנים בעצמם. החיסון עצמו אינו עובר את השליה. האם מפתחת נוגדנים אשר פועלים כנגד שעלת והנוגדנים הם שעוברים את השליה. הוכח כי ההגנה שמספק חיסון האם בהריון מפני מחלה קשה של תינוק היא כ-90%. חיסון שעלת לנשים בהריון הוכנס לסל הבריאות בישראל והוא ניתן להן בחינם.
בשנים האחרונות חלה עליה בתחלואה משעלת שגורמיה הם:
בשפת היום-יום ניתן הכינוי שעלת לכל שיעול ממושך ואינטנסיבי שהוא. השואפים לדייק נמנעים מהחלפת המושגים ומבדילים בין המחלה הספציפית (שעלת) והתסמין (שיעול), אשר קיים במחלות רבות אחרות.
מקרי מוות של תינוקות בישראל
בחורף 2014–2015 חלו תינוקות רבים בישראל בשעלת ומספר תינוקות נפטרו מהמחלה. בשנת 2015, דווח על התפרצות מחלת השעלת באזור ירושלים, אשר גרמה למותם של 3 תינוקות. מאות תושבים חלו, מתוכם 58 תינוקות מתחת לגיל שנה. עקב המצב, החיסון כנגד שעלת הוקדם לגיל שישה שבועות (במקום 8 במצב רגיל) וכן זמן ההמתנה בין החיסון למנות הבאות קוצר ל-4 שבועות (במקום 8), במטרה לבנות את ההגנה אצל התינוקות מוקדם יותר ולהגן עליהם מפני המחלה.
פרינקיפיה מתמטיקה (ראסל)
פרינקיפיה מתמטיקה (במקור: Principia Mathematica - PM; בעברית: עקרונות המתמטיקה) היא עבודה בת שלושה כרכים על יסודות המתמטיקה, אשר נכתבה על ידי אלפרד נורת' וייטהד וברטראנד ראסל ופורסמה בשנים 1910, 1912 ו-1913. בשנת 1927, היא הופיעה במהדורה שנייה עם הקדמה חשובה, נספח A שהחליף את 9* ונספח C חדש לגמרי.
הפרינקיפיה הייתה ניסיון לתאר אוסף של אקסיומות וכללי היסק בלוגיקה מתמטית אשר מתוכם ניתן להוכיח באופן עקרוני את כל האמיתות המתמטיות. פרויקט שאפתני זה הוא בעל חשיבות רבה בהיסטוריה של המתמטיקה והפילוסופיה, עקב היותו אחד התוצאים הראשונים במעלה של האמונה כי מפעל מסוג זה הוא בר מימוש. עם זאת, בשנת 1931 משפטי האי-שלמות של גדל הוכיחו שלמעשה כל ניסיון לא יוכל להגשים את המטרה הנשגבת, שכן לכל אוסף של אקסיומות וכללי היסק שיוצאו כדי לתמצת את המתמטיקה, או שהמערכת תהיה בלתי-עקבית, או שיהיו אמיתות מתמטיות מסוימות שלא יהיה ניתן להסיק מהן.
אחת ההשראות וההנעות הראשיות לפרינקיפיה היא העבודה של גוטלוב פרגה בלוגיקה, אשר ראסל גילה שמאפשרת את היצירה של קבוצה פרדוקסלית (הפרדוקס של ראסל). פרינקיפיה נועדה להימנע מבעיה זו על ידי שלילת האפשרות ליצירה שרירותית של קבוצות. דבר זה הושג על ידי החלפת הרעיון של קבוצה כללית עם הרעיון של היררכית קבוצות מטיפוסים שונים, כך שקבוצה מטיפוס מסוים יכולה להכיל רק קבוצות מטיפוסים נמוכים יותר. מתמטיקה מודרנית נמנעת מפרדוקסים כגון זה בדרכים פחות מגושמות, כמו אקסיומות צרמלו-פרנקל.
אין לבלבל בין ה-Principia Mathematica לבין "The Principles of Mathematics" של ראסל שמשמעות שמו דומה אבל יצא לאור בשנת 1903. בפרינקיפיה מצוין ש:"במקור יעדנו להכליל את העבודה הזו ככרך שני של "the principles".... אבל ככל שהתקדמנו, הלך והתברר שהנושא גדול בהרבה משניתן היה להניח. לא רק זאת אלא שמשוואות בסיסיות רבות אשר נותרו מעורפלות ונתונות בספק בעבודה הקודמת, עתה הגענו למה שאנו רואים כפתרונות המשביעים את הדעת". הפרינקיפיה של ראסל שואבת את שמה מן הפרינקיפיה המפורסמת האחרת, של אייזיק ניוטון.
הוצאת הספרייה המודרנית (Modern Library) דרגה את PM במקום ה-23 ברשימת 100 ספרי העיון של השפה האנגלית במאה העשרים.
היקף היסודות שהונחו
הפרינקיפיה מתמטיקה כיסתה רק את תורת הקבוצות, מספרים קרדינליים, מספרים סודרים ומספרים ממשיים. משפטים מאנליזה ממשית לא נכללו, אבל לקראת סוף הכרך השלישי היה ברור למומחים שבאופן עקרוני ניתן באמצעות התוכן הקיים לפתח חלקים ניכרים מהתחומים שלא כוסו. היה ברור גם כמה מורכב ומסובך יהיה פיתוח מלא מסוג זה.
כרך רביעי אודות היסודות של הגאומטריה תוכנן לצאת לאור, אך המחברים הודו בתשישות אינטלקטואלית עם השלמתו של הכרך השלישי.
בסיס תאורטי
כפי שצוין בביקורת של קורט גדל, שלא כמו תאוריית הפורמליזם, התאוריה ה"לוגית" של הפרינקיפיה חסרה את התחביר המדויק של הפורמליזם. הערה נוספת היא שכמעט מיד מוצגים פירושים (במובן של תורת המודלים) כמונחים של ערכי אמת עבור ההתנהגות של הסמל"⊢" (טענות נכונות), "~" (לא) ו "V" (או).
ערכי אמת: הפרינקיפיה מטמיעה את המושגים של "אמת" (truth) ו"שקר" (falsity) במושג של "טענה פרימיטיבית" (primitive proposition). תאוריה פורמליסטית גולמית (טהורה) לא תספק את המשמעות של הסמלים אשר יוצרים טענות פרימיטיביות - הסמלים עצמם יכולים להיות שרירותיים ובלתי מוכרים לחלוטין. התאוריה תציין רק איך הסמלים מתנהגים בהתבסס על התחביר של התאוריה. לאחר מכך, על ידי הקצאה של "ערכים", מודל יכול לספק פירוש של מה הנוסחאות מביעות. על כן, במערכת הסמלים של Kleene, ה"פירוש" של המשמעות הנפוצה של הסמלים, ואופן השימוש המשתמע ממנה, ניתנת בסוגריים. למשל: "¬ (לא)". אבל, אין זו תאוריה פורמליסטית טהורה.
הבניה של תאוריה רשמית התואמת את התקופה
התאוריות הפורמליסטיות הבאות מוצגות כנגד התאוריה הלוגיסטית של הפרינקיפיה. מערכת רשמית התואמת את התקופה תבנה בדרך זו: תאוריות רבות מתארות את האקסיומות הראשונות שלהן כקלסיות, מודוס פוננס או "חוק הניתוק": A, A ⊃ B │ B  הסמל "|" נכתב בדרך כלל כקו אנכי, כאן "⊃" מציין "גורר" (implies). הסמלים A ו-B הם "שומרי מקום" (stand-ins) עבור שרשורים. צורה זו של כתיבה מכונה "סכמת האקסיומה". ניתן לקרוא את זה בדרך דומה ל "אם-אז", אבל עם שינוי: בהינתן שרשור הסמלים "אם A" ו- "A גורר B" "אז B" (וניתן לשמר רק את B לצורך שימוש עתידי). אבל לסמלים אין שום "פירוש" (אין טבלת אמת, ערכי אמת או פונקציות אמת) ומודוס פוננס ממשיכה באופן מכני על ידי הדקדוק לבדו.
הבנייה
לתאוריה של הפרינקיפיה יש נקודות דמיון ושוני בהשוואה לתאוריה פורמלית. קלן (Kleene) מציין ש"הדידקציה (deduction) של מתמטיקה מלוגיקה הוצאה כאקסיומה אינטואטיבית. האקסיומות נועדו לכך שיאמינו בהן, או שלפחות יקבלו אותן כהיפותזות אפשריות בנוגע לעולם. אמנם, בשונה מתאוריה פורמליסטית שעורכת מניפולציות על סמלים על פי חוקי תחביר, הפרינקיפיה מציגה את המושג של "ערכי אמת" (כלומר, אמת ושקר כפי שהם באים לידי ביטוי בעולם הממשי) ואת "טענת הנכונות" באופן כמעט מיידי כאלמנטים החמישי והשישי במבנה של התאוריה (PM 1962:4–36): p ⊃ q .=. ~ p ∨ q Df. (PM 1962:11) ותוצר לוגי מוגדר כ: p . q .=. ~(~p ∨ ~q) Df. (PM 1962:12)   שקילות לוגית מופיעה שוב כהגדרה: p ≡ q .=. ( p ⊃ q ) . ( q ⊃ p ) (PM 1962:12),  שימו לב להופעתם של הסוגריים. השימוש התחבירי הזה אינו מפורט באופן מוגדר ומופיע באופן בלתי סדיר (ספוראדי). עם זאת לסוגריים יש תפקיד חשוב בשרשורים של סמלים, כמו למשל הסימול "(x)" עבור "x∀" הנהוג במתמטיקה המודרנית.
רעיונות פרמיטיביים
Cf. PM 1962:90–94, עבור המהדורה הראשונה:
טענות פרמיטיביות
המהדורה הראשונה (ראה את הדיון על המהדורה השנייה בהמשך) מתחילה עם הגדרת הסימן "⊃"
✸1.01. p ⊃ q .=. ~ p ∨ q. Df.
✸1.1. כל מה שנגרר או מרומז (implied) על ידי טענה אמיתית בסיסית הוא אמת. Pp מודוס פונס
(✸1.11 ניטש במהדורה השנייה.)
✸1.2. ⊦: p ∨ p .⊃. p. Pp עיקרון של טאוטולוגיה
✸1.3. ⊦: q .⊃. p ∨ q. Pp עקרון החיבור
✸1.4. ⊦: p ∨ q .⊃. q ∨ p. Pp עיקרון החילוף
✸1.5. ⊦: p ∨ ( q ∨ r ) .⊃. q ∨ ( p ∨ r ). Pp עקרון הקיבוץ
✸1.6. ⊦:. q ⊃ r .⊃: p ∨ q .⊃. p ∨ r. Pp עקרון החיבור
✸1.7. אם p היא תענה בסיסית, ~p היא נענה בסיסית. Pp
✸1.71. אם p ו- q הן טענות בסיסיות, p ∨ q i היא טענה בסיסית. Pp
✸1.72. אם φp ו- ψp הן טענות בסיסיות פונקציונלית (elementary propositional functions) functions שמשתמשות בטענות בסיסיות כארגומנטים (arguments), φp ∨ ψp היא טענה בסיסית. Pp
יחד עם ה"הקדמה למהדורה השנייה", נספח A של המהדורה השנייה זונח את כל סעיף ✸9. זה כולל שיש טענות פרימיטיביות ✸9 עד ✸9.15 יחד עם אקסיומות הפריקות (reducibility)
התאוריה המחודשת (revised theory) נהיית קשה יותר עקב ההצגה של קו שֶׁפֶר ("|") לסימול "אי התאמה" (למשל, אם שתי הטענות הבסיסיות p ו- q אמיתיות, ה"קו" שלהן p | q הוא שקרי), התואם ל"לא-וגם" הלוגי ( NAND: not-AND). בתאוריה המחודשת, ההקדמה מציגה את המושג של "טענות אטומיות" (atomic proposition), "נתון" אשר "מקושר לחלק הפילוסופי של הלוגיקה". אין להן חלקים שהם טענות והם לא מכילים את המושגים "הכל" או "חלק". לדוגמה: "זה אדום", או "זה מוקדם יותר ממנו". דברים כאלו יכולים להתקיים כ- ad finitum, למשל גם "מנייה אין סופית" (infinite eunumeration) שלהם להחלפת ה"הכללה" (generality). כמו למשל המושג "לכל". הפרינקיפיה "מתקדמת לטענות מולקולריות" המקושרות על ידי קו שפר. הגדרות נותנות שקילות עבור "~", "∨", "⊃", ן- ".".
ההקדמה החדשה מגדירה "טענות בסיסיות" כטענות אטומיות ומולקולריות ביחד. או אז היא מחליפה את כל הטענות הפרמיטיביות ✸1.2 עד ✸1.72 עם טענה פרמיטיבית בודד,  המבוססת על המושגים של קו שפר: "אם p, q, r הן טענות בסיסיות, בהינתן p ו- p|(q|r), אנו יכולים להסיק את r. זוהי טענה בסיסית." ההקדמה החדשה משמרת את המושג של "קיימות" (there exists) אשר עוצבה מחדש כ"אמיתי לפעמים" ו"לכל" אשר שעוצבה מחדש כ"תמיד אמיתי". נספח A מחזק את המושג של "מטריצה" או "פונקציית ניבוי" (predicative function) (טענה בסיסית, PM 1962:164) ומציגה ארבע טענות פריטיביות חדשות כ ✸8.1–✸8.13.
✸88. אקסיומת הכפל
✸120. אקסיומה של אין סוף
חלק I לוגיקה מתמטית. כרך I מ-1✸ עד 43✸
חלק זה מתאר את תחשיב הפסוקים ותחשיב הפרדיקטים, ונותן את התכונות הבסיסיות של מחלקות, יחסים וטיפוסים.
חלק II דיון מקדים לתחשיב העוצמות. כרך I מ-50✸ עד 97✸
חלק זה מקיף תכונות מגוונות של יחסים, במיוחד אלו שנדרשות לאריתמטיקה של עוצמות.
חלק III תחשיב העוצמות. כרך II מ-100✸ עד 126✸
חלק זה מכסה את ההגדרה והתכונות הבסיסיות של עוצמות. לכל טיפוס יש את אוסף הקרדינלים המיוחסים לו וישנו צורך בניהול חשבונות משמעותי להשוואה בין קרדינלים מסוגים שונים. הפרינקיפיה הגדירה את החיבור, כפל והעלאה לחזקה של קרדינלים, והשוותה הגדרות שונות של עוצמות סופיות ואינסופיות. 120.03✸ היא האקסיומה של אין סוף.
חלק VI כמות. כרך III מ-300✸ עד 375✸
חלק זה בונה את מושג השלמים, שדה המספרים הרציונליים ושדה המספרים הממשיים, ומשפחות וקטורים, שמקושרות למה שמכונה היום טורסורים מעל חבורות אבליות.
הבדלים בין מהדורות
פרט לתיקון של טעויות דפוס, רוב הטקסט של הפרינקיפיה לא השתנה בין המהדורה הראשונה והשנייה. במהדורה השנייה כרכים 2 ו-3 כמעט שלא השתנו, פרט למספור העמודים. עם זאת, בכרך הראשון היו חמש תוספות חדשות: בשנת 1962 Cambridge University Press פרסמה מהדורה מקוצרת בכריכה רכה, המכילה חלקים מהמהדורה השנייה של כרך 1: ההקדמה החדשה, הטקסט העיקרי עד 56* ונספחים A ו-C.
רות אוזקי
רות אוזקי (באנגלית: Ruth Ozeki; נולדה ב-12 במרץ 1956) היא סופרת וקולנוענית קנדית-אמריקנית. אוזקי עבדה בטלוויזיה המסחרית ובתעשיית ההפקה במשך למעלה מעשור ויצרה מספר סרטים עצמאיים לפני שפנתה לשדה הכתיבה.
ביוגרפיה
אוזקי נולדה וגדלה בניו הייבן, קונטיקט, לאב אמריקני ואם יפנית. היא למדה אנגלית ולימודי מזרח אסיה במכללת סמית' והרבתה לטייל במזרח. היא זכתה במלגה ממשרד החינוך היפני לתואר שני בספרות יפנית קלאסית באוניברסיטת נארא. במהלך שנותיה ביפן, היא עבדה בקיוטו כמארחת בבר, למדה סידורי פרחים כמו גם תיאטרון נו ועשיית מסיכות, ייסדה בית ספר לשפות, ולימדה במחלקה לאנגלית באוניברסיטת קיוטו סנגיו.
אוזקי עברה להתגורר בניו יורק ב-1985 והחלה לעבוד בתעשיית הסרטים כארט דיירקטור בעיצוב תפאורה לסרטי אימה דלי תקציב. היא עברה להפקת טלוויזיה ולאחר מספר שנים בהם ביימה תוכניות תעודיות עבור חברה יפנית, היא החלה להפיק סרטים משלה. סרטה Body of Correspondence (1994) זכה בפרס ניו ויז'ן (New Visions Award) בפסטיבל הסרטים של סן פרנסיסקו והוקרן ברשת הטלוויזיה PBS. סרטה Halving the Bones (1995), הוא סרט אוטוביוגרפי עטור פרסים, המגולל את מסעה של אוזקי, בו היא משיבה את שארית ביתה של סבתה מיפן. הסרט הוקרן בין השאר בפסטיבל סאנדנס, במוזיאון לאמנות מודרנית, בפסטיבל הסרטים העולמי במונטריאול (Montreal World Film Festival) ובפסטיבל הסרטים על-שם מרגרט מיד (Margaret Mead Film Festival).
אוזקי היא מרצה מבוקשת בקולג'ים ובאוניברסיטאות ומחלקת את זמנה בין העיר ניו יורק לאי קורטז שבקולומביה הבריטית. בעלה הוא האמן אוליבר קלהאמר (Oliver Kellhammer). היא עורכת האתר Everyday Zen.
מוזיאון המזגגה
מוזיאון המזגגה הוא מוזיאון לארכאולוגיה ולזכוכית, השוכן במבנה שהיה בעבר מפעל לייצור בקבוקי זכוכית ליין, פרי יוזמה של הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד. כיום מוצגים במוזיאון ממצאים ארכאולוגיים מחפירות תל דור, תותחים של צבא נפוליאון, ממצאי קרבות, כלי זכוכית ופסיפסים. במוזיאון מוצגות תערוכות מתחלפות של אומנות מודרנית בקרמיקה וזכוכית. בסמוך למוזיאון מוצגת מעגן מיכאל II (ספינה) שהיא העתק מדוייק של ספינה יוונית בת 2,400 שנה. המוזיאון שוכן בקיבוץ נחשולים.
היסטוריה
מבנה המזגגה הוקם בשנת 1891 על ידי הברון רוטשילד במטרה להקים מפעל לייצור בקבוקי זכוכית עבור היקבים בראשון לציון וזכרון יעקב, המבנה ננטש לאחר כשלוש שנים. בשנת 1980 לאחר שהמבנה היה נטוש 85 שנה הוחלט כי יוקם בו מוזיאון. היה זה לאחר עריכת חפירות ימיות באזור והחפירות היבשתיות בתל דור. מרבית הממצאים מהחפירות מהעיר דור מוצגים במוזיאון.
חפצי נוי, כלי תמרוקים, סירי בישול ואפייה, כלי אריגה וטווייה אשר נמצאו בעתיקות איפשרו להקים חדר תצוגה לנושא המשפחה: דמויות של נשים הנושאות על גבו חפצים, כמו כלי חרס מעוטרים בסגנון יווני וכן תבליטי מתכת, שנהב ופסלונים.
ממצאים רבים קשורים להיותה של דור עיר נמל חשובה, שקיימה מסחר בינלאומי ער, ובהם גם חפצי מותרות שנסחרו דרך הים באותה עת. חצי הבליסטראות ואבני הקלע שנמצאו מהווים עדות למלחמות שעברו על העיר.
מבנה המזגגה מארח את החפירה הארכאולוגית המתקיימת בתל דור ומשמש כמקום לעיבוד ולרפאות הממצאים על ידי המשלחת הארכאולוגית הפועלת במקום.
בסמוך למוזיאון מוצגת מעגן מיכאל II (ספינה) שהיא העתק מדוייק של ספינה יוונית עתיקה בת 2,400 שנה.
נונאטאק סטיבנסון
נונאטאק סטיבנסון (באנגלית: Stephenson Nunatak) הוא נונאטאק בולט, בחלק הדרומי של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
גובהו של הנונאטאק 640 מטרים מעל פני הים, והוא מתנשא לגובה של 300 מטרים מעל הקרח המקיף אותו.
הנונאטאק מצוי בצידון הצפון מערבי של מפרצון קירוואן.
גילוי ומיפוי הנונאטאקים
הנונאטאק התגלה ונסקר באופן גס על ידי פין רון (Finn Ronne) וקארל אקלנד (Carl R. Eklund), אנשי השירות האנטארקטי של ארצות הברית. הנונאטאק נסקר מחדש בשנת 1949 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1960.
מקור השם
שמו של הנונאטאק ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הנונאטאק נקרא על שמו של אלפרד סטיבנסון (Alfred Stephenson) שהיה סוקר של המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם, ואשר הוביל משלחת חקר במזחלות לכיוון דרום דרך מפרץ ג'ורג' השישי בשנת 1936 והגיע עד קו רוחב 72 דרום.
לקריאה נוספת
• Damien Gildea, Antarctic Peninsula - Mountaineering in Antarctica: Travel Guide
• New Zealand Journal of Geology and Geophysics 1977, P 870
• Nichols, Gary & Cantrill, David. (2002), Tectonic and climatic controls on a Mesozoic forearc basin succession, Alexander Island, Antarctica, Geological Magazine. 139. 313-330. https://doi.org/10.1017/S0016756802006465
איתי קלוג
איתי קלוג (נולד ב-13 בספטמבר 1975) הוא פרופסור חבר במחלקה לגאוגרפיה ופיתוח סביבתי באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. מחקריו עוסקים בתחום המערכות מידע הגאוגרפיות (GIS), אפידמיולוגיה סביבתית והערכת חשיפה לזיהום.
ביוגרפיה
איתי קלוג נולד ברמת גן. הוא החל את לימודיו באוניברסיטת תל אביב, שם עשה תואר ראשון בגאוגרפיה וארכאולוגיה. לאחר מכן סיים בהצטיינות תואר שני במחלקה לניהול משאבי טבע וסביבה באוניברסיטת חיפה. עבודת התיזה שלו: “Investigating the link between Light at Night and breast cancer rates in Israel”, שנכתבה בהנחייתם של פרופסור אברהם חיים ופרופסור בוריס פרוטנוב, זכתה בפרס הרקטור לתיזה המצטיינת לשנת 2006. קלוג המשיך ללימודי דוקטורט במחלקה לניהול משאבי טבע וסביבה באוניברסיטת חיפה. עבודת הדוקטורט, גם היא בהנחייתם של פרופסור חיים ופרופסור פרוטנוב, הייתה בנושא “Investigating the association between Light at Night (light pollution) and breast and Prostate cancer rates”.
בשנת 2012 זכה במלגת (EHF - Environmental Health Fund) והחל את הפוסט-דוקטורט בבית הספר לבריאות הציבור של אוניברסיטת הרווארד. במסגרת הפוסט-דוקטורט עסק קלוג בפיתוח מודלים חדשניים מבוססי לוויין, להערכת זיהום אוויר. מחקריו התמקדו באפידמיולוגיה סביבתית ובקשר בין חשיפה לזיהום אוויר ותמותה, אשפוזים ובעיות בריאותיות אחרות. החל משנת 2013 ועד היום הוא משמש כחוקר אורח באוניברסיטת הרוורד וכן כמרצה בכיר במחלקה לגאוגרפיה ופיתוח סביבתי באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בספטמבר 2016 קיבל קלוג תואר פרופסור חבר.
פרסם 53 מאמרים בעיתונים מדעיים בין-לאומיים.
קלוג נשוי, אב לשניים ומתגורר בלהבים.
מחקר
מחקריו של קלוג בתחום ה-GIS, אפידמיולוגיה סביבתית והערכת חשיפה לזיהום מקיפים מספר נושאים שהעיקריים שבהם הם:
ג'יאני דיצ'נזו
ג'יאני דיצ'נזו (באנגלית: Gianni DeCenzo; נולד ב-27 באוקטובר 2001 בלוס אנג'לס) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי, שנודע בעיקר בזכות תפקידו כדמיטרי בסדרת הטלוויזיה "קוברה קאי".
ביוגרפיה
דיצ'נזו נולד בלוס אנג'לס בשנת 2001.
הוא הופיע בכמה פרסומות טלוויזיה וסרטים קצרים. דיצ'נזו שיחק בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה בהן "Dark Wall", "מקום טוב באמצע", "Eagleheart" ו-"Back in the Game".
בשנת 2015 שיחק בתפקיד ארתור פיקוויקל בסדרת הנעורים, "100 דברים להספיק לפני התיכון" ובשנת 2019 שיחק את כיילב וויליגר במשך שישה פרקים בסדרה "Coop and Cami Ask the World".
בשנת 2018 לוהק לתפקיד ראשי בסדרה קוברה קאי, סדרה המבוססת על הסרט "קראטה קיד" משנת 1984. בסדרה הוא מגלם את דמיטרי, צעיר הסובל מבריונות בבית ספרו ונכנס לבית ספר לקראטה כדי ללמוד להגן על עצמו.
ג'ון מקפרסון
ג'ון סטיוארט מקפרסון (באנגלית: John Stuart Macpherson; 1898–1971) היה איש צבא ופקיד קולוניאלי בריטי שכיהן כמזכיר הראשי של ממשלת המנדט הבריטי בארץ ישראל.
ביוגרפיה
ג'ון סטיוארט מקפרסון נולד בסקוטלנד בשנת 1898 ולמד באוניברסיטת אדינבורו. מקפרסון שירת בצבא הבריטי, בשנת 1918, בסופה של מלחמת העולם הראשונה, כסגן משנה ברגימנט Argyll and Sutherland Highlanders, רגימט סקוטי של חיל רגלים במסגרת הצבא הבריטי.
בשנת 1919 המשיך בשירותו הצבאי בצרפת. בחודש מרץ 1921 החל לשרת כצוער במינהל האזרחי של הפדרציה של מלאיה. התקדם בתפקידיו לדרגת עוזר שר ולאחר מכן בשנת 1928 נתמנה לתפקיד קצין מחוז באחד ממחוזותיה של הפדרציה. בשנת 1933 הצטרף למשרד המושבות הבריטי ושב למלאיה כנציג קולוניאלי. בשנת 1937 הגיע לניגריה למלא תפקיד של עוזר המזכיר הקולוניאלי של המושבה.
בחודש מרץ 1939 נתמנה מקפרסון לתפקיד המזכיר הראשי של ממשלת המנדט הבריטי בארץ ישראל. התפקיד נחשב אז כקשה במיוחד, אולם באותה עת דעך ונסתיים המרד הערבי הגדול, ובאותה שנה החלה מלחמת העולם השנייה והשקט חדר והשתרר בארץ ישראל. במהלך המלחמה, באוקטובר 1943, הוא נשלח לוושינגטון לכהן כראש נציגות משלחת הרכש של מושבות בריטניה. לאחר מכן נתמנה לתפקיד מבקר שירותי הרווחה והפיתוח של איי הודו המערבית.
בשנת 1948 נתמנה מקפרסון לתפקיד המושל הכללי של ניגריה ומילא תפקיד זה עד לשנת 1955. בשנת 1956 הוא נתמנה לתפקיד תת-שר המושבות. בשנת 1959 פרש מקפרסון משירות הממלכה. בשנת 1960 נתמנה לתפקיד סגן היו"ר ולאחר מכן היו"ר של החברה לפיתוח העיר בסילדון. בשנת 1962 נתמנה לתפקיד יו"ר חברת תקשורת ובמקביל שימש סגן הנשיא של החברה המלכותית של חבר העמים.
ג'ון סטיוארט מקפרסון נפטר בשנת 1971.
רפסודיה
רַפְּסוֹדיה היא יצירה מוזיקלית בפרק אחד, במבנה חופשי, בדרך כלל ניחנת בעושר של רגשות וצבעים היוצרים ניגודים ובעלת זיקה למוזיקה תוכניתית, שנושאיה הם חוץ-מוזיקליים כגון נופים ורגשות. הנושאים השונים ברפסודיה זורמים ואינם מופרדים זה מזה. רפסודיה יכולה להיכתב לכל הרכב של כלים, אולם בדרך כלל היא או לכלי בודד או לתזמורת. רפסודיות נפוצות במיוחד בתקופה הרומנטית.
רפסודיות נודעות:
החברה לפיתוח גוש עציון
החברה לפיתוח גוש עציון היא חברה עירונית שמספקת לתושבי גוש עציון שירותי הסעות (אוטובוסים ומיניבוסים) שירותי פיתוח ובנייה, תחנות דלק, פארק תעשיות קניון מסחרי בשם מרכז הרים בצומת גוש עציון ומרכז מסחרי רחב. החברה כיום מנוהלת על ידי מועצה אזורית גוש עציון. יו"ר החברה הוא ראש מועצת גוש עציון שלמה נאמן. מנכ"ל החברה הוא אהרוני נויבואר. החברה הוקמה בשנת 1984 על ידי היישובים בגוש עציון, כזרוע כלכלית שתסייע בפיתוח המרחב העסקי והכלכלי של גוש עציון.
החברה מעסיקה כ-300 עובדים ובעלת שני תווי תקן בתחום הבטיחות והתעבורה: ISO 9001 ו-ISO 9301.
תחבורה
באחריות חטיבת התחבורה כ-200 אוטובוסים ומיניבוסים. החברה מבצעת כאלף נסיעות מדי יום. בתחבורה הציבורית ובתחבורה הפרטית. בין לקוחות החברה אגד, צה"ל ומוסדות חינוך.
בניה
חטיבת הבניה מתמודדת על מכרזים בגוש עציון ומחוצה לו ובונה מבני ציבור כדוגמת גני ילדים ובתי ספר וכן בתים פרטיים.
נכסים תעשייה ומסחר
לחברה מספר מתחמי מסחר ותעשייה בגוש עציון המנוהלים על ידי דני אילן - מנכ"ל חברות הבת. בין פעילויות המסחר מנהלת החברה קניון מסחרי בשם קניון הרים בצומת גוש עציון בו פועלות רשתות ארציות כגון: FOX ו FOX HOME, קפה גרג, השניצליה, בנא משקאות, חנן מכשירי כתיבה ועוד. בנוסף פועלים במבני החברה בצומת גוש עציון הרשתות הבאות: אינגליש קייק, ניצת הדובדבן, אופטיקה הלפרין, מסעדת רוזה. תחנת דלק ושני פארקי תעשייה: פארק תעשייה גוש עציון ופארק תעשייה במזרח גוש עציון. בפארק תעשיות נקיות ומלוכלכות.
דפוס
לחברה בית דפוס הפועל באזור המסחרי של אלון שבות הפקות הדפוס במקום: ספרים, חוברות, תעודת, הזמנות לאירועים משפחתיים ולחומרי פרסום.
היסטוריה
החברה נוסדה בידי תושבי גוש עציון בשנת 1984 למטרת פיתוח יישובי גוש עציון. בשנת 2000 באינתיפאדה השנייה החברה שימשה מתן הסעה ברכבים ממוגני ירי והייתה החברה היחידה בארץ שנתנה שירות הסעה ממוגן ירי באזורי יהודה ושומרון.
עונת 2002/2003 בליגה האדריאטית
עונת 2002/2003 בליגה האדריאטית הייתה העונה השנייה של תחרות לקבוצות כדורסל שהוקמה על ידי קבוצות ממדינות שהוקמו לאחר מלחמות יוגוסלביה (סלובניה - 3 קבוצות, קרואטיה - 4 קבוצות, בוסניה והרצגובינה - 3 קבוצות, סרביה ומונטנגרו - קבוצה בודדת) והשנה הצטרפה מכבי תל אביב
המשחק הראשון התקיים ב-28 בספטמבר 2002 ותחרות הסתיימה ב-5 באפריל 2003. בתחרות השתתפו 12 קבוצות.
העונה הסתיימה בניצחון של זאדאר מקרואטיה.
ג'ורג' האריס
ג'ורג' האריס (באנגלית: George Prideaux Robert Harris; 1775 – 1810) היה סגנו של הסוקר בימיה הראשונים של טסמניה שבאוסטרליה, מהקמת המושבה הבריטית ב-1803, ועד מותו ב-Hobart Town בשנת 1810. הוא היה גם מגלה ארצות, אמן וחוקר טבע אשר תיאר רבים מהצמחים ומחיות הכיס הקיימים באי, כולל השד הטסמני והזאב הטסמני.
סטופה
סְטוּפָּה (סנסקריט: स्तूप; מילולית, "ערימה") היא מבנה מקודש המכיל על פי האמונה שרידים או אפר של בודהה, של אחד מתלמידיו או של תלמידי תלמידיו.
מקור
הסטופות שבהן מאמינים שקבורים שרידיו של בודהה הפכו לאתרי עלייה לרגל. עולי הרגל המגיעים למקום נוהגים להקיף את המבנה עם כיוון השעון מהכותל המזרחי – המסמל את הלידה (זריחה), ממנו לדרומי – המסמל את ההארה, למערבי – המסמל את הידע, ולבסוף לצפוני (חשיכה) – המסמל את המוות. בחלק מהסטופות ציורי קיר המתארים מצבים אלו.
הסטופה נקראת בשמות שונים בארצות שונות: צ'אדי, דאגובה בסרי לנקה, צ'ורטאן בטיבט, ופגודה ביפן.
סטופת קרח
עקב התחממות הגלובלית מצטמצמים הקרחונים המספקים מים לחבל לדאק Ladakh שבצפון הודו, ובכך נפגעת תפוקת המים מהם. כפרים שונים החלו ליצור סטופות עשויות קרח בצורה מלאכותית, על מנת שיספקו מים אף עד לשלהי הקיץ. בחלק מהסטופות אף נחצבו מקדשים.
ארגוס (תותב רשתי)
ארגוּס (באנגלית: Argus) הוא שתל אלקטרוני - תותב רשתי, המיוצר על ידי חברת Second Sight הממוקמת בקליפורניה. השתל תוכנן בעיקר לשפר את הראיה לחולי רטיניטיס פיגמנטוזה חמורה, מחלת עיניים ניוונית של הרשתית. במרץ 2011 אושרה גרסת Argus II לשימוש קליני ומסחרי באיחוד האירופי. בפברואר 2013 אושרה לשימוש בארצות הברית, ובכך הייתה למערכת הראשונה מסוגה שאושרה לשימוש בארצות הברית.
המערכת מציעה שיפור קל בראייה בלבד (תוצאה מוכחת של VA 20/1260). לשם השוואה, VA של מעל 20/500 מוגדר כעיוורון על פי ארגון הבריאות העולמי. לשתל תופעות לוואי נפוצות, ב-36% מהמקרים חמורות.
יחזקאל סהר
יחזקאל סהר (סחרוב) (10 בינואר 1907 – 28 בספטמבר 1998) היה המפכ"ל הראשון של משטרת ישראל, בין השנים 1948–1958.
ביוגרפיה
בין השנים 1936–1940 שימש כמזכירו של חיים ויצמן. בין השנים 1941–1946 שירת בצבא הבריטי כמפקד פלוגת תובלה בדרגת מייג'ור וזכה להערכה רבה מצד פקודיו. במסגרת תפקידו זה השתתף בקרבות בצפון אפריקה, בקרב אלעלמיין ובפלישת כוחות בנות הברית לאיטליה ולאוסטריה בה פעל בארגון עלייתם של ניצולי מחנות המוות לארץ ישראל.
לאחר שהשתחרר מהצבא הבריטי עבד בסוכנות היהודית, במחלקה המדינית עד שנת 1947, כאשר הטיל עליו ראש הממשלה דוד בן-גוריון לתכנן את הקמת משטרת ישראל העתידית. ביום 14 במאי 1948 מונה למפקח הכללי הראשון של משטרת ישראל. אז גם נדרש על ידי בן-גוריון להסב את שמו לעברית, והוא בחר לעברת את סחרוב לסהר. בתקופת שירותו כמפכ"ל גובשה מדיניות המשטרה ונקבעה המסגרת הבסיסית של משטרת ישראל כפי שהיא קיימת עד היום. בתפקיד המפכ"ל הוא כיהן עד סוף מאי 1958. לאחר עזיבתו את המשטרה מונה סהר כשגריר ישראל באוסטריה, תפקיד שמילא עד שנת 1960.
לאחר מכן פנה סהר לעסקים. אחרי מלחמת ששת הימים עסק בתיווך קרקעות ביהודה ושומרון.
סהר היה אספן אמנות ויודאיקה נודע, תמך באמנים ישראלים אשר עם רבים מהם היה מיודד, ויזם את הקמתו בחיפה של מוזיאון הצייר היהודי-צרפתי מאנה כץ, כמו כן היה גם זמר, משיריו: "יפים הלילות בכנען", "מכורתי", "שה וגדי" ו-"שירת החליל".
יחזקאל סהר נשא לאישה את דינה לבית גינזבורג ולהם שלושה בנים.
בינואר 2002 נקרא המטה הארצי של משטרת ישראל בירושלים על שמו.
אנדרדיט
תכונות
אנדרדיט כולל שלושה סוגי משנה: קיים גם אנדרדיט נדיר חסר צבע.
הוא מופיע בטבע בגבישים מפותחים היטב שצורתם רומבודודקהדרון (פאון בעל 12 פאות) או טרפזוהדרון (פאון בעל 24 פאות).
האנדרדיט משתתף בשתי שורות איזומורפיות (מצב בו אטום אחד או יותר במבנה המינרל יכול להיות מוחלף על ידי אטום אחר מבלי שיחול שינוי במבנה המינרל). האחת, עם המינרל שורלומיט (Ca3(Ti4+,Fe3+)2[(Si,Ti)O4]3), והשנייה עם המינרל גרוסולר (Ca3Al2(SiO4)3). האנדרדיט, הגרוסולר והאוברוביט ידועים באופן קיבוצי כקבוצת האוגראנדיט (אוברוביט, גרוסולר, אנדרדיט), כשאלומיניום וכרום מחליפים את הברזל במבנה האנדרדיט.
האנדרדיט נתגלה ב-1868 ליד דרמן שבנורווגיה וקרוי על שמו של המינרלוג, המשורר והמדינאי הברזילאי ז'וזה בוניפאסיו דה אנדרדה אי סילבה (José Bonifácio de Andrade e Silva) (1838-1763). דה אנדרדה, שערך בשלהי המאה ה-18 כמה מסעות מחקר גאולוגיים באירופה, וגילה בשוודיה את המינרלים פטאליט וספודומן, תיאר לראשונה את אחד מסוגי האנדרדיט.
שימושים
השימוש המסחרי הנפוץ ביותר הוא כאבן חן. לאנדרדיט יש את הברק העז ביותר מבין כל סוגי הגארנט וקשיותו גבוהה יחסית. נוהגים ללטש את הסוגים בעלי הגוונים הצהובים, והחומים, אבל הסוג היקר ביותר (והנדיר יותר) הוא הדמנטואיד בעל הגוון הירוק. אפילו במלניט השחור והאטום נעשה לעיתים שימוש כתכשיט לסמל אבל. בנוסף, כל סוגי האנדרדיט הם מינרלים מבוקשים על ידי אספנים.
מקור ותפוצה
האנדרדיט מופיע בעיקר בסלעי סקארן - תוצאה של התמרה של אבני גיר בלתי טהורות או של סלעי יסוד סידניים; בשיסטים כלוריטיים וסרפטיניטים; בסלעי יסוד אלקליים; בחללים בסלעי יסוד, ולעיתים בקסנוליתים בשיש.
האנדרדיט הוא מינרל נפוץ למדי. מקומות לדוגמה בהם מוצאים אנדרדיט כוללים את הר סנט-אילר בפרובינציית ׂקוויבק שבקנדה; בסטנלי ביוט (Stanley Butte), מחוז גראהם (Graham) באריזונה ניתן למצוא טופזוליט, בגבעת גארנט (Garnet Hill) שבמחוז קלאווראס (Calaveras) בקליפורניה, ובפרנקלין וסטרלינג היל במחוז ססקס (Sussex) בניו ג'רזי שבארצות הברית; סמוך לצ'רקו דה פאנה, במדינת צ'יוואווה במקסיקו; גבישים באיכות של אבני חן מנהר בורובקה, ניז'ני טגיל בהרי אורל, וצפונית לוולדיווסטוק ברוסיה; בדוגינצה (Dognecea) בחבל באנאט ברומניה; סמוך לארנדל (Arendal) בנורווגיה; ובמכרה וסלס (Wessels), סמוך לקורומן (Kuruman) בפרובינציית הכף הצפוני בדרום אפריקה.
מעלה שומרון
מַעֲלֵה-שׁוֹמְרוֹן היא שכונה במערב ההתנחלות קרני שומרון, וקודם לכן יישוב קהילתי במועצה אזורית שומרון.
היסטוריה
מעלה שומרון נוסד בטקס עלייה לקרקע ב-14 בפברואר 1980, כשהוא נקרא קרני שומרון ב'. היישוב הוקם על ידי גרעין משפחות מעורב מגוש דן, שמשתייך לתנועת משקי חרות בית"ר. היישוב הוקם כיישוב קהילתי מעורב לדתיים וחילוניים. ליישוב נקבע תקנון דתי, ובהן: אי חילול שבת בפרהסיה, אי חילול שבת על ידי פעילויות היישוב, ואיסור נסיעה בשבת בתחום מוגדר בתחומי היישוב. הדבר גרם למתחים פנימים ביישוב, והתושבים החילוניים ביקשו לחלק את היישוב ולעבור לנקודת התיישבות אחרת ב-1983.
בשנים הראשונות הוקם בית ספר משותף ביישוב, אך הוא נסגר עקב היותו קטן מדי לתקני משרד החינוך.
ב-7 בספטמבר 2020 חתמו שר הפנים אריה דרעי ואלוף פיקוד המרכז תמיר ידעי על איחוד מוניציפלי בין מעלה שומרון למועצה המקומית הסמוכה קרני שומרון בעקבות המלצת ועדת הגבולות של משרד הפנים.
מוסדות ציבור
בית הכנסת המרכזי במעלה שומרון נמצא בראש גבעת אפיקים וכולל מתפללים מכל העדות. הוא הוקם לזכר דב אינדיג (מושא הספר תיאום כוונות מאת הרב סבתו, וכותב המכתבים לטליה שנערך על ידי חגי בן ארצי). בשכונת נחשונים פועל בית כנסת ספרדי נוסף, בעיקר בשבתות וחגים. כמו כן קיים בית כנסת בשכונת אל-מתן.
ביישוב מוסדות חינוך (עד גיל בית ספר), בית כנסת ומקווה ומועדון חברים.
אזור תעשייה
במעלה שומרון אזור תעשייה ובו 4 מבנים בשטח כולל של כ-2,400 מ"ר. במבנים עסקים שונים כמו מוסך, חברות טכנולוגיות שונות, עסקים בנושאי בניין, חנות חומרי בניין, נגריה, מכולת.
ארכאולוגיה
בעת הקמת היישוב התגלו ממצאים ארכאולוגיים מתקופת הברזל ובין השאר כמה פרטים של בית ארבעת המרחבים.
בשנת 1979 נערכו חפירות הצלה ב"חרבת ג'מעין" - האזור בו עמד להבנות היישוב מעלה שומרון. החפירות נוהלו על ידי שמעון דר מאוניברסיטת בר-אילן. על חלק מהחפירות פיקח אריה בורנשטיין אף הוא מאוניברסיטת בר-אילן. האתר התגלה כבר בשנת 1976 במסגרת "סקר מערב שומרון".
בחרבת ג'מעין נמצא יישוב כפרי מתקופת הברזל השנייה. הוא השתמר בשלמותו על גבעה טרשית - 1.5 ק"מ מזרחית ממרכז הכפר הערבי "עזון". האתר שוכן בגובה 315 מטר מעל פני הים. שטח החורבות משתרע על כיפת הגבעה ועל המדרון הדרומי על פני שטח של 20 דונם. החורבות נמצאו בתחום יער אורנים שניטע במקום בימי השלטון הירדני
חרבת ג'מעין כללה כ-20 מבני אבן, רובם במצב השתמרות מעולה, מהם כדוגמת בית ארבעת המרחבים, שהיו מוקפים קיר מגן, אשר השתמר במזרח ובדרום. בדרום-מערב האתר שימשו קירות המבנים כקו-מגן. בצפון האתר נמצאו כבשן סיד, פתח מערה חסומה, בית בד, יקב. תריסר בורות מים חצובים ומטויחים נמצאו ביישוב ובשיפוליו. בסביבת היישוב נמצאו מדרגות חקלאיות עתיקות. סביב האתר ובתוכו נמצאו 12 מגדלי שדה: עגולים, מרובעים ואחד - מגדל מלבני, יוצא דופן בממדיו. למִגְדָלִים היה תפקיד חקלאי-כלכלי באגירת תוצרת כרמי הגפן ובתעשיית היינות שהייתה רווחת בסביבה. נראה כי בהמשך היו למגדלים גם תפקידים אחרים.
שם האתר: עזה
אהרן דֶמסקי, מהמחלקה לתולדות ישראל באוניברסיטת בר-אילן, הביע את ההשערה כי הכפר הגדול "עזון", על כביש שכם-קלקיליה - אשר חרבת ג'מעין הוא כפר בת שלו - משמר על השם המקראי "עזה". (אם כי ייתכן שבניגוד לעזה שביהודה, הנקראת בערבית ע'זה, ב"עי'ן" (غزة - Ghaza) - השם עזון הוא באות "עי"ן" (ءزة)).
להלן תיאור הגבול הצפוני של שבט אפרים כפי שמופיע בספר דברי הימים א': וַאֲחֻזָּתָם, וּמֹשְׁבוֹתָם--בֵּית-אֵל, וּבְנֹתֶיהָ; וְלַמִּזְרָח נַעֲרָן--וְלַמַּעֲרָב גֶּזֶר וּבְנֹתֶיהָ וּשְׁכֶם וּבְנֹתֶיהָ, עַד-עַיָּה וּבְנֹתֶיהָ (פרק ז' פסוק כ"ח).
ההשערה המקובלת בעולם הארכאולוגיה הייתה של קלאי, שהציע כי היישוב "עַיָּה" הוא העיר עי, המוזכרת בספר יהושע, יישוב בנחלת שבט בנימין. בעקבותיו הלכו גם מפרשי התנ"ך המודרניים. אולם לדעת דמסקי אין הדבר נראה סביר מרצף המקומות המופיעים בפסוק לעיל "שכם עד עיה". בנוסף, בקווי הגבול בין שני השבטים, מנשה ואפרים, אין מקום בשם עיה.
בדיקה שנעשתה על ידי אהרן דֶמסקי מראה כי ישנם כתבי-יד ודפוסים אחדים של התנ"ך, כמו גם בתרגום השבעים, הוולגטה וכן בתרגום יונתן בהם מופיע בפסוק בדברי הימים במקום "עיה" - הנוסח "עזה". (בחלקם - כתיב "עיה" וקרי "עזה"). גרסה זו בתנ"ך נדחתה בשתי ידיים על ידי ה"מנחת שי", אולם אהרן דֶמסקי מצטט מקור מעניין. הגאון מווילנא, (שדן גם בשאלות גאוגרפיות מקראיות) הכותב בפירושו לפסוק מדברי הימים: "עד עזה - שהיה במִקצוֹעַ מערבית צפונית של אפרים וזה עזה של אפרים ולא היא עזה שביהודה".
אפשרות הזיהוי החדשה נותנת הסבר סביר לפסוק מספר שופטים. העלה אותו החוקר חנן אשל מאוניברסיטת בר-אילן. לפני שגדעון הנביא מושיע את בני ישראל מיד מדין, מתוארת התפשטות שבטי מדין לתוך נחלת בני ישראל במשפט הבא: "וַיַּחֲנוּ עֲלֵיהֶם, וַיַּשְׁחִיתוּ אֶת-יְבוּל הָאָרֶץ, עַד-בּוֹאֲךָ, עַזָּה (הדגשה לא במקור), וְלֹא-יַשְׁאִירוּ מִחְיָה בְּיִשְׂרָאֵל, וְשֶׂה וָשׁוֹר וַחֲמוֹר". . לדעת אשל את עזה זו יש לחפש בתחום שבט מנשה, ממנו באה משפחת אביעזר, בית אביו של גדעון, אשר הושיע את ישראל. עזה זו יש לזהות עם עזון ולא עם עזה שביהודה.
ההחלטה על תוכנית ההתנתקות
תוכנית ההתנתקות היא תוכנית שיזם ראש ממשלת ישראל, אריאל שרון, לנסיגת ישראל מרצועת עזה ומארבע התנחלויות מבודדות בצפון השומרון ולפינוי תושביהן הישראלים ומחנות צה"ל שבהן באופן חד צדדי. סביב התוכנית התנהל ויכוח חריף בין תומכיה למתנגדיה, וסדרת ההפגנות נגדה היו מן הגדולות שידעה המדינה בהיקפן. ביצועה החל ב-15 באוגוסט 2005, והחלק של פינוי האזרחים שבה הושלם בתוך שמונה ימים.
תוכנית ההתנתקות הייתה שנויה במחלוקת עזה, והיא עמדה בניגוד להצהרותיו של שרון בטרם היבחרו, אולם היא זכתה לתמיכת רוב חברי הכנסת, כשבסופו של דבר אושר החוק ליישומה בקריאה שלישית ב-16 בפברואר 2005 ברוב של 59 תומכים מול 40 מתנגדים ו-5 נמנעים. על פי סקרים שנעשו, התוכנית נהנתה מתמיכת רוב הציבור. בהצבעה שנערכה בקרב מתפקדי הליכוד, ההצעה נדחתה על ידי רוב המתפקדים. בכנסת, רוב סיעת הליכוד הצביעה בעד התוכנית ושרון לא נענה לתביעות להעמידה למשאל עם של כלל הציבור.
רקע היסטורי
מאז ספטמבר 2000 הייתה מדינת ישראל נתונה תחת מתקפת טרור מצד הפלסטינים במסגרת האינתיפאדה השנייה. באמצעות הגברת הפעילות הצבאית ובניית גדר ההפרדה, הצליחה ישראל לבלום בהדרגה את הטרור הפלסטיני שהסב לישראל כ-1,000 אבדות בחמש שנים (עד ל-2005). מרצועת עזה, המוקפת כולה על ידי גדר, לא יצאו כמעט פיגועי התאבדות מוצלחים אך ארגוני הטרור הפגיזו את יישובי גוש קטיף ויישובי עוטף עזה והנגב המערבי במאות רקטות קסאם ובאלפי פצצות מרגמה. העיר שדרות, הסמוכה לרצועת עזה, החלה לספוג מאות רקטות, שגרמו למספר הרוגים. צה"ל ערך בתגובה מספר מבצעים גדולים ברצועה, שאומנם הביאו לשקט זמני, אך זכו לביקורת בינלאומית קשה עקב הנזק הרב שנגרם לפלסטינים.
ב־19 במרץ 2001 פורסמה בעיתון "הארץ ידיעה מאת זאב שיף כי שרון מוכן לפנות את נצרים, מורג וכפר דרום במסגרת הסדר ביניים מתמשך. הידיעה הוכחשה נמרצות על ידי לשכת ראש הממשלה (שהיה באותו זמן בוושינגטון) זמן קצר לאחר שנבחר על יסוד ההבטחה שימנע מביצוע צעדים כלשהם לקראת הפלסטינים.
בשנת 2003 נערכו בחירות לכנסת השש עשרה ובהן זכה הליכוד ב-38 מנדטים. הליכוד רץ תחת הנהגתו של אריאל שרון ששלל מהלכים חד צדדיים והכריז במפורש "דין נצרים כדין תל אביב". יריבו העיקרי היה עמרם מצנע ממפלגת העבודה שרץ תחת ההבטחה לפינוי חד-צדדי של מספר התנחלויות בשומרון וברצועת עזה. שרון הקים את ממשלת ישראל השלושים, שהייתה יציבה למדי, והתבססה על קואליציה של מפלגות מרכז וימין.
הולדת התוכנית
שרון העלה את ההצעה אחרי כשלוש שנים בראשות הממשלה, לאחר שהתבטא מספר פעמים בזכות מדיניות ההפרדה. התחלת גלגול הרעיון באופן פומבי הייתה בועידת ראש הממשלה ליצוא ולשיתוף פעולה בינלאומי שנערכה ב־20 בנובמבר 2003, בנאום הזכיר אמנם שרון את מפת הדרכים אולם הצהיר כי הוא שוקל צעדים חד צדדיים. ב־5 בדצמבר, קרא אהוד אולמרט, שהחליף את שרון המצונן באזכרה לזכרו של דוד בן-גוריון לנסיגה חד צדדית. ההצגה הרשמית (גם אם בצורה כללית) של ההתנתקות ברצועת עזה וביו"ש הייתה של שרון בכנס הרצליה ב־18 בדצמבר 2003. ב־2 בפברואר 2004 הוא דיבר לראשונה במפורש בראיון  עיתונאי עם יואל מרקוס בעיתון "הארץ" על הורדת 17 יישובים ברצועת עזה ושלושה בשומרון.
לדברי שרון, ממילא לא תישאר ישראל, בסופו של דבר, באזורים מסוימים של 'ארץ ישראל השלמה', ולכן אין טעם להמשיך לשפוך שם דם וכסף. כמו כן, ייתכן כי מטרתו של שרון הייתה לחסום בהצעתו את יוזמת ז'נבה של יוסי ביילין, שאותה ראה כמסוכנת לעתידה של מדינת ישראל. תגובת הימין האינסטינקטיבית הייתה תחושה של הלם ובגידה, והתמצתה בביטוי שמסר ח"כ יוסי שריד לח"כ צבי הנדל: "עומק העקירה - כעומק החקירה", שפירושו כי שרון מנסה לרצות את השמאל, על מנת שיניח לו בתיקים שנחקרו, בפרשת האי היווני ובפרשת סיריל קרן, טענה ששותפים לה מאוחר יותר העיתונאים רביב דרוקר ועפר שלח בספרם "בומרנג", שם הם כותבים כי "תוכנית הפינוי נולדה כי שרון היה משוכנע שעדנה ארבל תגיש נגדו כתב אישום". גדי בלום וניר חפץ, בספרם "הרועה - סיפור חייו של אריאל שרון", שוללים טענה זו, ומציינים ששרון היה מוכן לוויתורים קיצוניים עוד לפני תחילת החקירה נגדו.
על פי פרסומים בתקשורת, גורמי צבא וביטחון בכירים הופתעו לפרסום התוכנית באמצעי התקשורת, מאחר שלא נערך דיון מקדים עם הצבא לגבי התוכנית, וצה"ל לא היה שותף בתהליך קבלה ההחלטה. גם הקבינט המדיני-ביטחוני לא היה שותף מלא לקבלת ההחלטה, שהוכרעה בידי פורום החווה ובהתייעצות עם קציני צה"ל מקורבים.
מכתב ההצהרות האמריקני
כחלק מההכנה של קבלת תוכנית ההתנתקות בימין, הפעיל שרון שדולה חזקה בממשל האמריקני לקבלת התוכנית. למרות נטייה של הממשל האמריקאי לדחות את העיסוק בעניין עד סיום הבחירות לנשיאות בארה"ב, לחץ דיפלומטי רב בראשותו של דב וייסגלס שכנע את בכירי הממשל האמריקני לתמוך בתוכנית.
ואכן, באפריל 2004 נפגש שרון עם הנשיא ג'ורג' בוש בבית הלבן וקיבל ממנו הבטחות לתמיכה אמריקנית בתביעות ישראליות במשא ומתן עתידי מול הפלסטינים. הבטחות אלו סוכמו במכתב של בוש לשרון מיום ה־14 באפריל 2004. עם ההתחייבויות המשמעותיות נמנו:
הפלסטינים קיבלו במורת רוח ובהתמרמרות רבה מכתב זה, שנתפס כנוטה לצד ישראל. מתנגדי הנסיגה מצידם טענו כי בנאומו של בוש ובמסמך שהפיץ שרון, אין הבטחות מפורשות כי אם ניסוחים מעורפלים בלבד. מעבר לכך, נטען שגם אם מדובר בהבטחה, הממשלים הבאים יכולים להתנכר להבטחות אלו, כפי שהתכחשו להבטחתם לסיוע כספי בעקבות הנסיגה מלבנון.
משאל מתפקדי הליכוד
כעבור כמה חודשים עמד שרון מול דיון עוין במוסדות הליכוד, ועל מנת להימנע מהדיון הציע לקחת את ההצעה למשאל בין חברי הליכוד. ההצעה עוררה טענות רבות. נטען שאם ראש הממשלה מעוניין ללכת למשאל בנושא כל-כך גורלי, עליו להביא את השאלה להכרעת העם ולא להכרעת חברי מפלגתו. מאידך נטען שמשאל עם אינו כלי מקובל בדמוקרטיה הייצוגית של ישראל. שרון סירב ללכת למשאל עם, ובהסתמכו על סקרים שחזו פער של כ-20% אחוז לטובת תוכניתו, החליט שרון ב-9 באפריל 2004 להביא את ההתנתקות למשאל בקרב מתפקדי הליכוד, והודיע כי יקבל את תוצאות המשאל, תהיינה אשר תהיינה. ב-11 באפריל הודיעה ועדת הבחירות המרכזית של הליכוד, בראשות השופט בדימוס ד"ר צבי כהן, כי משאל מתפקדי הליכוד יתקיים ב-29 באפריל, בין השעות עשר בבוקר לחצות. המועד לא התחשב בעובדה שביום זה אמור היה להתקיים גם הפיינל פור בתל אביב. כשהתקרב מועד ההצבעה, הוחלט לדחות את ההצבעה ל-2 במאי מסיבה זו, בתקווה להעלאת אחוז המצביעים ולהגברת סיכוייו של שרון לנצח.
לקראת המשאל הפנים מפלגתי התארגנה מועצת יש"ע להשפיע על חברי הליכוד. בגייסה את כל משאביה האנושיים והכספיים, היא הניעה את המתנחלים ותומכיהם להשפיע אישית על חברי הליכוד והפעילה קמפיין פרסומי מאסיבי.
ראש הממשלה לא ניהל קמפיין משמעותי בתוך הליכוד, והמלאכה בוצעה בעיקר על ידי ממלא מקום ראש הממשלה אהוד אולמרט. יש שראו בסירובו של שרון לנהל קמפיין הולם עוד ראיה לחוסר רצינותו. עם זאת, שרון הפעיל לחץ פוליטי כבד על שריו הבכירים להודיע פומבית על תמיכתם בתוכנית.
ב-2 במאי החליט הליכוד ברוב גדול לדחות את תוכנית ההתנתקות מרצועת עזה. תנועת שינוי, השותפה הקואליציונית העיקרית של הליכוד בממשלה, דרשה מראש הממשלה להביא את ההצעה להכרעה לאומית, להבדיל מההכרעה הפנים מפלגתית בליכוד. למרות הצהרתו של שרון כי הוא מכבד את תוצאת המשאל, שרון ביצע בפועל שינויים קוסמטיים זעירים בתוכנית, והביא אותה לאישור הממשלה, בטענה שזוהי תוכנית שונה מהתוכנית המקורית. על התחמקות זו מהתחייבותו-שלו ספג שרון ביקורת קשה ממתנגדי התוכנית. ב־15 במאי קיים "מטה הרוב" (איחוד של ארגוני שמאל, ביניהם שלום עכשיו ומפלגת העבודה) הפגנה גדולה בכיכר רבין שבה קרא "לצאת מעזה ולהתחיל לדבר". ההפגנה התרחשה יומיים אחרי שנהרגו 11 חיילי צה"ל בפעילות מבצעית בשכונת זייתון וברפיח ברצועת עזה.
ב־18 במאי נערך מבצע קשת בענן בעיר רפיח כנגד תשתית הטרור המקומית ומנהרות ההברחה. במהלך המבצע נהרגו 53 פלסטינים, מהם 41 מחבלים ונזק רב נגרם למחנה הפליטים. עשרות בתים נהרסו על ידי דחפורי צה"ל וגררו ביקורת בינלאומית קשה. המבצע העלה לסדר היום את בעיית ציר פילדלפי בתוכנית ההתנתקות.
העלאת ההצעה בממשלה
בסופו של דבר החליט ראש הממשלה להעלות תוכנית דומה להצבעה בממשלה. לאחר התייעצויות ומאבקים בתוך הליכוד, הובאה להצבעה (ב־6 ביוני 2004) הצעת פשרה מתוקנת שהחליטה שישראל תצא מרצועת עזה ולמרות זאת קבעה שאין בכך החלטה על פינוי יישובים. באשר לסתירה שבדברים, היו מי שבחרו להתעלם ממנה והיו מי שאמרו שזהו מס שפתיים לימין. על מנת להבטיח את הרוב בממשלה להצעה, פיטר ראש הממשלה שניים משרי הימין: בנימין אלון ואביגדור ליברמן, בצעד שנוי במחלוקת, שאף ספג ביקורת משופטי בג"ץ. החלטה זו הביאה לפרישת האיחוד הלאומי ומקצת המפד"ל מהממשלה.
על-פי הצהרות שרון, תוכנית ההתנתקות אמורה הייתה להתבצע עד סוף 2005, ולהביא להסרת הנוכחות הישראלית ברצועת עזה. בשלב מסוים נשקלה האפשרות לאפשר נוכחות מצרית ברצועה, על מנת לדאוג ליציבות ולסדר, וזאת כתחליף לרשות הפלסטינית איתה ממשלת ישראל סרבה לדון.
תוכנית ההתנתקות מרצועת עזה העלתה שאלות דומות לגבי יהודה והשומרון. בהצהרותיו לנשיא בוש, הבטיח שרון לפנות גם כמה מההתנחלויות בצפון השומרון.
בעקבות החלטת הממשלה
חלק ממתנגדי התכנית איימו בצעדים שקטים פחות. חגי בן ארצי, הצהיר בראיון כי לא ייצא חי מביתו. יואל מרקוס התריע ב'הארץ', וראש השב"כ אבי דיכטר התריע בישיבת ממשלה שגברו הסיכונים שאיש ימין קיצוני ינסה לפגוע באריאל שרון. כמו כן אמר דיכטר כי "מתנחלים חמושים ברובי צבע יירו בעת הפינוי לעבר חבריהם כדי ליצור בהלה כאילו החיילים הם היורים. בתגובה המתנחלים ישיבו באש חיה לעבר חיילי צה"ל". הכותרת בידיעות אחרונות הייתה "תסריט האימים". בעת הפינוי עצמו לא היה זכר לכל אלו.
גם הצד הפלסטיני לא נותר שלו. ברצועת עזה נוצר מצב של אנרכיה, בעקבות מלחמות "ירושה" על השלל שעתיד ליפול בחיקם. כך בוצעו על ידי אנשי דחלאן חטיפות של אנשים שונים, שכולם שוחררו בחיים רק לאחר התערבות של יו"ר הרשות, יאסר ערפאת.
ב-14 בספטמבר 2004 קיבל הקבינט המדיני-ביטחוני את עקרונות החקיקה לפיצויים. מיום זה מתנחלים שירצו להתפנות יוכלו לקבל מקדמות על חשבון הפיצויים. כניסת ההליך לשלב מעשי הלהיטה את הרוחות. שר האוצר, בנימין נתניהו, קרא לעריכת משאל עם, באמרו כי משאל עם יפחית את ההתלהמות בקרב הציבור הלאומי וציבור המתיישבים.. התקבלו איומים על חייו של ראש הממשלה ושל ראש מנהלת ההתנתקות יונתן בשיא, שהוצמדה לו אבטחה.
מבצע ימי תשובה
ב-30 בספטמבר 2004 פתח צה"ל במבצע ימי תשובה בצפון הרצועה אחרי ששני ילדים נהרגו ממטח רקטות קסאם על העיר שדרות. במבצע זה נכנסו כוחות צה"ל לבית חאנון, בית לאהיא ומחנה הפליטים ג'בליה במטרה למנוע את ירי רקטות הקאסם אל עבר שדרות ויישובי גוש קטיף. במהלך המבצע נהרגו עוד 3 ישראלים, ואילו הפלסטינים שילמו מחיר כבד: כ-133 פלסטינים, רובם הגדול מחבלים, נהרגו במהלך המבצע, ועשרות בתים נהרסו.
הפלסטינים והשמאל האשימו את שרון בניסיון להבעיר את הרצועה בשביל לצאת מעזה בשיטת האדמה החרוכה, ואילו מתנגדי ההתנתקות טענו שיציאה מעזה תביא לכך שרקטות קאסם ינחתו גם באשקלון ובחוות השקמים.
ההצבעה בכנסת
ב-26 באוקטובר 2004 אושרה תוכנית ההתנתקות המתוקנת בהצבעה דרמטית בכנסת, ברוב של 67 כנגד 45 ו-7 נמנעים, כאשר הליכוד היה מפוצל בהצבעתו, רובו ככולו של השמאל הצביע בעד התוכנית, ואילו מרבית הסיעות הערביות נמנעו. השר עוזי לנדאו וסגן השר מיכאל רצון שהצביעו נגד קיבלו מכתבי פיטורין מיד לאחר ההצבעה (בהתאם לעקרון האחריות המשותפת). בהחלטה שאושרה לא אושר פינוי בפועל של התנחלויות אלא רק הכנת המסגרת ליישום תוכנית ההתנתקות (חקיקת חוקי הפיצויים, הסדרתה החוקית של מנהלת סל"ע). בעקבות ההצבעה העמידו בנימין נתניהו ולימור לבנת שהצביעו בעד תוכנית ההתנתקות יחד עם המפד"ל אולטימטום לגבי החלטה על משאל עם. המפד"ל אכן פרשה בתחילת נובמבר לאחר שהאולטימטום פג, אולם נתניהו ולבנת לא התפטרו מהממשלה (ב-7 באוגוסט 2005, ערב ביצוע הפינוי, במהלך ישיבת ממשלה שבה הוחלט על פינוי שלושת היישובים הראשונים, הודיע נתניהו על התפטרותו.)
חוק יישום תוכנית ההתנתקות (הידוע בכינוי חוק "פינוי-פיצוי"), שהוא החוק המסדיר את הפיצויים למפונים, אושר בכנסת ב-16 בפברואר 2005.