cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סימטריה
סימטריית שיקוף
השיקוף מתאפיין בכך שהוא העתקה שומרת מרחקים מסדר 2, כלומר, הפעלת השיקוף פעמיים, ביחס לאותו ישר, מחזירה את המרחב לקדמותו. בדומה לזה, הפעלה של שני שיקופים ביחס לישרים מקבילים מהווה הזזה בכיוון המאונך לישרים ובאורך הכפול מהמרחק ביניהם, ואילו הפעלה זו של שני שיקופים ביחס לישרים נחתכים הוא סביב סיבוב של המישור ביחס לנקודת החיתוך שלהם ובזווית כפולה מהזווית ביניהם. כל איזומטריה של המישור ניתנת להגדרה כהרכבה של עד שלושה שיקופים ובהזזה נוכל לקבל צורה.
בתורת החבורות
חבורות רבות הן תמורות על איברי קבוצה מסיימת, תחת התנאי שהפעולה משמרת מספר תכונות. דוגמאות לכך הן החבורה הדיהדרלית, חבורת איזומטריות וחבורת ההעתקות פרויקטיביות. עבור מבנה מתמטי, חבורת הסימטריות היא למעשה חבורת האוטומורפיזמים של המבנה.
בפילוסופיה
בדיאלוג טימאוס משווה אפלטון את חמשת הפאונים האפלטוניים לארבעת היסודות וליקום. בהתאמה זו, היקום מתאים לתריסרון, שהוא הקרוב ביותר בצורתו לכדור, שהוא "המושלמת בין הצורות והדומה ביותר לעצמה". כל הפאונים האפלטוניים סימטריים, אבל הכדור נחשב בעיני אפלטון ליותר סימטרי מהם, משום שיש אינסוף דרכים להעתיק אותו אל עצמו.
סימטריה היא מושג מרכזי בענף הפילוסופי אסתטיקה. אריסטו גרס כי "צורות היופי העיקריות הן סדר, סימטריה ומוגדרות, הבאים לידי ביטוי במיוחד במדעי המתמטיקה" (אריסטו, מטאפיזיקה).
בפיזיקה
בפיזיקה המודרנית נעשה שימוש רב בסימטריות. כאשר קיימת סימטריה מסוימת למערכת פיזיקלית ניתן ללמוד מכך רבות על התכונות של אותה המערכת. הדוגמה החשובה ביותר לכך היא משפט נתר לפיו כל סימטריה גוררת חוק שימור בקואורדינאטה הצמודה. לדוגמה, סימטריה של חוקי הפיזיקה בזמן גוררת את חוק שימור האנרגיה.
הסימטריה המרחבית היא כלי מאוד חשוב בקריסטלוגרפיה, בה מטפלים לרוב בגבישים בעלי מבנה מחזורי (חתיכות גדולות של סריגי בראבה או סריג בראבה עם בסיס).
בגאולוגיה
הסימטריה בגאולוגיה קיימת בתחום הסטרוקטורלי (מבני) בכל הקשור למבנים כמו אנטיקלינה או סינקלינה. הם יכולים להיות בעלי מבנה סימטרי – שהמדרונות שלהם משני צידי הקמר או הקער הם סימטריים, או אסימטריים.
באדריכלות
סימטריה לרוב נתפסת כדוגמה לאסתטיקה וליופי, ולכן בניינים, קומפוזיציות, פסלים וגנים לרוב נעשים בצורה סימטרית. באדריכלות של העת העתיקה וימי הביניים הייתה שאיפה לבנות מבנים סימטריים, כאשר הסימטריה העיקרית היא סימטריית שיקוף ימין-שמאל. יש חוקרים הטוענים שהסימטריה בכנסיות ימי הביניים הייתה רק מקורבת ובכוונה נשתלו בה פגמים קטנים כדי להעביר מסר שרק אלוהים מושלם.
חלופות
האמנות המודרנית דווקא אינה דוגלת תמיד בסימטריה. כך, למשל, לה קורבוזיה, מהאדריכלים הנודעים של המאה ה-20, טען כי "הסימטריה היא ההרמוניה של העניים", והעדיף את השימוש ביחס הזהב.
הרצל אמר
במדינות דוברות אנגלית, ספרדית וגרמנית מוכר המשחק כ"סיימון אמר" (בגרסה האנגלית - Simon says). במדינות דוברות צרפתית מוכר כ"ז'אק אמר" (Jacques a dit). באפריקאנס מוכר המשחק בשם "הקולונל אמר", ובקנטונזית, מנדרינית וערבית "המורה אמר". גם באספרנטו המשחק מוכר בשם הוא "זמנהוף אמר". המשחק היה נפוץ בארץ ישראל כבר בשנות ה-40 של המאה ה-20, אך מקור שמו העברי אינו ברור, וככל הנראה קשור לכינוי הנפוץ של הרצל כ־"מלך היהודים".
בהשראתו פותח המשחק האלקטרוני סיימון, בו נדרש לחזור על רצף פעולות.
בתרבות
השיר "עודד אמר" שהופיע באלבום עודד אמר! של עודד מנשה משנת 1998, עוסק במשחק זה:
הערות שוליים
Саймон говорит (фильм)
ג'ינגל בלז
Jingle Bells (מבוטא: גִ'ינְגֵל בֶּלְז, תרגום מילולי מאנגלית: "פעמונים מצלצלים") הוא אחד השירים האמריקאים הידועים והנפוצים.
השיר נכתב על ידי ג'יימס לורד פיירפונט (James Lord Pierpont, 1822–1893) ופורסם לראשונה בסתיו 1857 בשם "One Horse Open Sleigh" (מזחלת פתוחה של סוס אחד"). השיר מדבר על נסיעה ברחוב במזחלת שלג, ואחת המסורות היא, כי שיר זה נכתב באזור בוסטון המושלג בחורף, האזור בו גדל המשורר. השיר נכתב לקראת תקופת החגים, והושר במקור על ידי מקהלת נערי כנסייות ותלמידי בתי ספר של יום ראשון. עם זאת, יש מחלוקת עזה על מקום כתיבתו. יש גם מחלוקת על "קדושתו". למרות היותו אחד השירים המושרים ביותר בעולם בתקופת החגים הנוצריים, כולל על ידי מקהלות כנסייתיות ובטקסים כנסייתיים, מדובר בשיר חילוני למדי: אין בו כלל אזכורים דתיים או אזכור של כתבי הקודש, ומצד שני מתואר בו רומן אהבים למחצה ותמים של גיל ההתבגרות.
היסטוריה
קיימות גרסאות שונות למקום בו נכתב השיר והולחן, ויש שני מקומות המתחרים על הבכורה וטוענים כי השיר נכתב אצלם: סוואנה (ג'ורג'יה) ומדפורד (עיירה ליד בוסטון במסצ'וסטס ).
מדפורד
בשנת 1851, שהה ג'יימס פיירפונט אצל ידידת המשפחה, אוטיס ווטרמן, בעיירה מדפורד הסמוכה לבוסטון, מסצ'וסטס, שהייתה בעלת פונדק (בית הארחה) ובית מרזח. בזכות קשריה של הגברת ווטרמן, התאפשר לו לנגן בפסנתר היחיד בעיר, שהיה שייך לשכן ויליאם וובר. לאחר שפירפוינט הלחין את הלחן, סברה אוטיס ווטרמן כי היצירה היא ג'ינגל עליז במיוחד, ועודדה אותו לכתוב לו גם מילים. פיירפונט כתב את הטקסט על דברים שעמדו לנגד עיניו ממש: "מזחלת פתוחה עם סוס אחד", מזחלת נפוצה, בה התחרו גברים צעירים, במסלול מכוסה השלג באורך קילומטר, ברחוב סאלם בין מדפור לכיכר מלדן.
תולדות כתיבת השיר המוכר כל כך, בפונדק של אוטיס ווטרמן, התפרסמו בשנת 1946. סטלה האו, אחייניתה הגדולה של מרי גליסון ווטרמן, שהמשיכה לנהל את הפונדק, פרסמה את סיפורה על ביקורו של המשורר אצלם, בעיתון "הבוסטון גלוב". אייס קולינס, מחבר הספר "סיפורים מאחורי שירי החג האהובים ביותר" משנת 2001, מצא דיווח בעיתון ניו אינגלנד מראשית שנות ה-40 של המאה העשרים, ובו תיאור של סיפור פרסום הבכורה של המזמור "One Horse Open Sleigh" ("מזחלת פתוחה של סוס אחד") במהלך חג ההודיה בעיירה מדפורד. לפי אותו דיווח, השיר התקבל כל כך טוב על ידי הקהילה, עד שהילדים שהופיעו במיסת חג המולד לאחר כחודשיים, התבקשו לשיר את השיר שוב. השיר, שכבש את לב הציבור, נחשב מאז לשיר חג המולד.
סוואנה
בשנת 1969 פרסם מילטון ראן, כומר יוניטארי מהעיר סוואנה בג'ורג'יה, ספק בנוגע ל"גרסת מדפורד". הפיקפוק נובע מכך, שכאשר הוענקו לשיר זכויות יוצרים בשנת 1857, ג'יימס פיירפונט עבד למעשה כנגן אורגניסט במקהלה בכנסייה היוניטרית בסוואנה, ג'ורג'יה, שם עבד אחיו הגדול ג'ון פירפונט ככומר, ולא באזור בוסטון. ג'יימס פיירפונט התחתן עם אשתו השנייה, בתו של ראש עיריית סוואנה, אליזה ג'יין ארז, זמן קצר לפני רכישת זכויות היוצרים על השיר. הבית, שעל פי ההערכה בו נוצר השיר המפורסם, נמצא בסמוך לרחוב אוגלתורפ ורחוב ויטקר.
ההערכה היא שפיירפונט הלחין במקור את השיר לצורך הופעה בחג ההודיה, והביאו עמו ל"בית ספר יום א", בו לימד, שם חשף את השיר בפני מקהלת הילדים. לפי אותה גרסה, 40 הילדים שבמקהלה שיננו את המנגינה התוססת והטקסט הקליט כמעט באופן מיידי.
מנגד, טענתם של בני מדפורד היא, שמדובר בתיאור ספציפי וייחודי של מרוץ מזחלות בשלג, שאכן התקיים בניו אינגלנד המושלגת, תיאור ספציפי שלא סביר היה לחוות אותו בג'ורג'יה הדרומית יותר. הוויכוח, היכן, מבין שני המקומות, נכתב השיר המפורסם, לא הוכרע, ושני המקומות טוענים עדיין לחזקה עליו.
עידן הקרח הקטן
העיירה מדפורד, וכל אזור בוסטון, אכן מושלגים בחורף גם כיום, אך השלג לא מתחיל בהכרח, ובוודאי לא בעוצמה כה רבה, כבר בחודש אוקטובר, שהיא התקופה אליה מיוחסת כתיבת השיר. אלא שמתיאורים היסטוריים רבים ידוע כי אף מבחינה זו שונה המצב כיום מזה שהיה עד אמצע המאה ה-19. למעשה, שיר זה מהווה, במובן מסוים, קפסולת זמן, המתארת את סוף עידן הקרח הקטן. תקופה זו, שהסתיימה במחצית המאה ה-19, אכן הייתה שונה משמעותית מהמצב כיום, מבחינת הטמפרטורה. החורף בתקופה זו היה קשה יותר, קיצוני, וממושך. ההנחה היא כי באותה תקופה, בניגוד למצב כיום, היו הדרכים באזור בוסטון וניו אינגלנד מושלגות ועטויות שלג כבד וקרח כבר בחודש אוקטובר, ודרכי התעבורה היו באמצעות מזחלות.
מילים ולחן
השיר נכתב כ"שיר מזחלת", כשברקע נשמעים לכל אורכו פעמוני מזחלת. קצב המוזיקה של השיר מחקה את פעמוני הסוס. מנגינת הפזמון הראשונית הייתה כפי הנראה שונה במעט מהגרסה של ימינו. לא ידוע מי עשה את השינוי, ייתכן שהמנגינה הפכה לפשוטה יותר במהלך הזמן על ידי תלמידי בתי הספר ששרו את השיר.
היסטוריון המוזיקה ג'יימס פולד מציין כי "המילה ג'ינגל" (jingle) בכותרת ובביטוי הפתיחה היא ככל הנראה מילת ציווי. כלומר לא "פעמונים מצלצלים", אלא "צַלְצְלוּ בַּפַּעֲמוֹנִים". בחורף בניו אינגלנד במאה ה-19, בתקופה שקדמה לפיתוח המכונית, היה מקובל לעטר רתמות סוסים עם רצועות הנושאות פעמונים. כדרך להימנע מהתנגשויות בצמתים בהם לא הייתה ראות, מכיוון שמזחלת רתומה לסוס בשלג כמעט ולא עושה רעש.
הלחן
בביצוע המקורי בשנת 1857, היה המהלך ההרמוני שונה באופן מהותי והמוזיקה נוגנה בסגנון קלאסי יותר. התקדמות אקורדים "I V vi iii IV I V I" היא נושא נפוץ במוזיקה קלאסית; למעט שני שינויי האקורד האחרונים, הלחן כפי שנכתב במקור עוקב אחר אותה התקדמות האקורדים כמו הקאנון של פכלבל. עם זאת, למעט כמה וריאציות טריוויאליות, הלחן זהה מבחינה מלודית בגרסה המודרנית לגרסה שנכתבה במקור. מקור הלחן הפשוט יותר ששימש מאז המאה ה -20 להימנעות אינו ידוע, אך הוא מתוארך לא יאוחר משנת 1898, השנה בה הוקלטה גרסת הקלטת הפטיפון הראשונה של השיר ששרדה. גרסה זו פורסמה על ידי "אדיסון רקורדס", החברה שיסד תומאס אלווה אדיסון.
מילות השיר
Although less well-known than the opening, the remaining verses depict high-speed youthful fun. In the second verse, the narrator takes a ride with a girl and loses control of the sleigh: A day or two ago I thought I'd take a ride And soon, Miss Fanny Bright Was seated by my side, The horse was lean and lank Misfortune seemed his lot He got into a drifted bank And then we got upsot.
Jingle Bells בחלל
"ג'ינגל בלז" היה השיר הראשון ששודר מהחלל. ב -16 בדצמבר 1965, כעשרה ימים לפני חג המולד, האסטרונאוטים תומאס סטאפורד וולי שירה ששהו אז בחלל התבדחו עם תחנת בקרת הקרקע, על כך שהם רואים בחלל דמות מרחפת עטויה במעיל אדום. בהמשך הוציאו מפוחית וביצעו את השיר "ג'ינגל בלז", בעוד הביצוע משודר מהחלל לארץ. המפוחית, שהייתה כלי הנגינה הראשון שהושמע בחלל, נמצאת כיום לתצוגה במוזיאון האוויר והחלל הלאומי של מוסדות סמית'סוניאן.
השמעות
השיר מושמע בכל שנה בעונת החגים הנוצרית, ונחשב כיום חלק בלתי נפרד מאווירת חג המולד. אף על פי שנכתב ב, הוא ממוקם כיום במקום ה-35 מתוך רשימת מאה הלהיטים של הבילבורד הוט 100, ובמקום ה-36 מתוך רשימת מאה הלהיטים של.
לאון מוסאייב
ליאון נארימנוביץ' מוסאייב (ברוסית: Леон Нариманович Мусаев; נולד ב-25 בינואר 1999) הוא כדורגלן רוסי ממוצא טַבַּסַארַאנִי-דאגסטני, המשחק בקבוצת רובין קאזאן בעמדת הקשר ההתקפי.
קריירה
הוא שיחק בקבוצת הנוער של זניט, ושיחק במדיה באליפות רוסיה בכדורגל לנוער ב-24 משחקים והבקיע 4 שערים.
לאחר מכן עלה לקבוצת המילואים זניט-2. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הלאומית עבור זניט-2 ב-11 ביולי 2016 במשחק נגד סוקול סראטוב. הוא הבקיע את השער הראשון עבור זניט-2 בליגה הלאומית במשחק נגד אוונגרד קורסק ב-12 באוגוסט 2018.
ב-13 בדצמבר 2018 צורף להרכב זניט סנקט פטרבורג במשחק המחזור הששי של הליגה האירופית נגד סלביה פראג, ועלה לראשונה במדי הקבוצה ב-21 בפברואר 2019 במסגרת הליגה האירופית, כשנכנס בדקה ה-87 כמחליף לארטיום דזיובה במשחק הביתי נגד פנרבחצ'ה, שבו ניצחה קבוצתו 3:1, והעפילה לשלב שמינית הגמר.
בינואר 2021 חתם ברובין קאזאן הטטארית.
היתוך מידע
היתוך מידע הוא תהליך שמטרתו קישור, מציאת קורלציה, חיבור והצלבת נתונים (Data), מידע (Information) וידע (Knowledge) לצורך שיפור הערכת נתוני המיקום וזיהוי ישויות עליהם מבצעים איסוף ולצורך יצירת תמונת מצב והערכת איומים ורמת החשיבות שלהם. בנוסף, כחלק בלתי נפרד מתהליך היתוך המידע ובמטרה לשפר את תוצריו, מתבצעת הערכה של איכות התוצרים ונוצרות דרישות ממקורות המידע. דרישות אלה הן הבסיס ליצירת תוכנית האיסוף.
היתוך מידע יכול להתבצע באופן אוטומטי מלא, בסיוע של אלגוריתמים לעיבוד עבור גורם אנוש, או באופן אנושי לחלוטין. בכל המקרים התהליך זהה, אולם חלוקת נטל העבודה בין הגורם האנושי לגורם הממוכן שונה.
בעברית משתמשים לעיתים במונח מיזוג מידע, המקביל למונח האנגלי Data Merging. ההבדל התפיסתי בין מיזוג (merge) והיתוך (fusion), הוא שבמיזוג מספר אלמנטים מאותו טיפוס מקבלים אלמנט מאותו הטיפוס עצמו (בדרך כלל אלמנט יחיד במקום מספר האלמנטים שיצרו אותו), ואילו בהיתוך מקבלים אלמנט מטיפוס אחר - למשל שתי תמונות ברזולוציה נמוכה יותכו לתמונה אחת ברזולוציה גבוהה יותר. הבחירה במונח היתוך מידע קשורה למונח האנגלי (Data Fusion).
רקע וצורך
קבלת החלטות במצבי אי-ודאות היא מצב שכיח ביותר. בין היישומים הנפוצים אפשר למצוא מצבי מלחמה, אך גם מצבים אזרחיים, כגון בקרת מרחב אווירי או קבלת החלטה להפסיק את מתן האשראי לכרטיס אשראי שחשוד כנגנב על פי חריגה בהיקף ובסוג הרכישות שמבוצעות על ידי הכרטיס.
קבלת החלטות מושכלת מתבססת בראש ובראשונה על הבנת המצב, כלומר מהי המשמעות של סט נתונים שזורמים ממקורות שונים לגבי האובייקט או האובייקטים שלגביהם נדרש לקבל החלטות. תהליך היתוך המידע נועד לסייע במצבים בהם לפחות אחד מהתנאים הבאים מתקיימים:
לדוגמה, תמונת כלי טיס בשמים נדרשת לצורך קבלת החלטות לגבי בטיחות טיסה והגנת שמי מדינה כנגד גורמים עוינים. במקרה זה ניתן להבחין במאפיינים הבאים:
במהלך המחצית השנייה של המאה ה-20 הוחל בפיתוח מערכות שנועדו להתמודד עם מצבים אלה.
המודל הפונקציונלי
בשנת 1992 יצרו מעבדות המחקר של משרד ההגנה האמריקאי מודל המתאר את תהליך היתוך המידע כקשר בין חמש רמות עיבוד פונקציונליות, המשלבות מידע המתקבל ממקורות מידע (לדוגמה: חיישנים) ומאפשרות התערבות אנושית. המודל, הידוע בראשי התיבות JDL-DFG-92 מהווה כיום תקן דה פקטו למערכות היתוך מידע ולמחקר אקדמי בנושא בעולם.
בין הרמות הפונקציונליות של היתוך המידע קיים קשר מלא. רמת שחזור הישויות (רמה 1) יוצרת את אבני הבסיס המשמשות את רמת שחזור המצב (רמה 2) וזו משמשת להערכת המצב והאיומים (רמה 3). במקביל, גם מידע מרמות גבוהות יותר משמש את הרמות הנמוכות. כך, למשל, מידע מתמונת המצב משמש את שחזור הישויות (רמה 1) באמצעות שיפור הפרדיקציה של הישויות.
לגורם האנושי חשיבות רבה בתהליך היתוך המידע והוא בעל יכולת להתערב בכל אחת מהרמות, כמו גם לקבל את המידע הלא-מעובד (גולמי) של החישנים / מקורות המידע ולהתייחס אליו.
כדי לשפר את הבנת המודל נעשה שימוש בדוגמה הבאה: יומנאי של תחנת משטרה נדרש לנווט ניידת משטרה מדרום תל אביב לאירוע בצפון תל אביב דרך התנועה הסואנת של תל אביב בשעות העומס. לרשותו עומדים מקורות המידע הבאים: שוטרי הניידת, מצלמות תנועה בנתיבי איילון, מכשירים למדידת מהירות וגלאי המספק את מספר הרישוי של כלי רכב. נבחן את התהליכים העוברים על כל סוג מידע בכל רמת עיבוד.
רמה 0: עיבודים ברמת אותות החיישן
ברמה 0 מתבצעים עיבודים ברמת החישן, שמטרתם לשפר את דיוק החישן ולתרגם נתונים ממרחב האותות של החישן למרחב המדידה בו נעשה שימוש במערכת היתוך המידע.
בדוגמה שלעיל, מצלמות התנועה מבצעות עיבוד ברמת החישן כדי לתרגם את האותות האופטיים לתמונת וידאו. עיבוד נוסף יכול להתבצע על ידי גלאי תנועה, שיכולים למצות מתמונת הווידאו אלמנטים שנעים, כלי רכב ולשייך מדידות בזמנים שונים זו לזו. נניח, לצורך הדוגמה, שגלאים כאלה יכולים לדווח מספר רכבים ועבור כל רכב לספק מידע לגבי מיקומו, גודלו והצבע שלו.
רמה 1: שחזור הישויות
ברמה זו מידע המגיע ממקורות מידע שונים משויך, מעדכן ומשפר את השערוך של כל ישות עניין. התהליך מתבצע הן לגבי גדלים רציפים, לדוגמה מיקום ומהירות (קינמטיקה), והן לגבי גדלים בדידים, כמו סוג, צבע או גודל.
הרמה כוללת את השלבים הבאים:
רמה 2: שחזור מצב
ברמה זו נבחן הקשר בין ישויות העניין, שלגביהן בוצע השחזור ברמה 1 לצורך יצירת תמונת מצב. בדוגמה שהוצגה קודם לכן, תמונת המצב יכולה להיות מיקום ומהירות התנועה של הרכבים בנתיבי איילון. תמונה זו ניתנת לחישוב מסך כל כלי הרכב ששערכנו את תנועתם בשלב הקודם (למרות, שניתן גם להגדיר ישות נעקבת אחרת ולחשב את תמונת המצב ממנה).
העיבודים המתבצעים ברמה זו הם:
מובן, שלא כל העיבודים נדרשים בכל מערכת. למשל, בדוגמה שהוצגה קודם לכן, די לקבץ את כל הרכבים על פי אזור ולהעריך את מהירות התנועה הממוצעת בכל קטע כביש.
רמה 3: הערכת מצב ואיומים
ברמה זו נבחנת תמונת המצב, שהושגה ברמה הקודמת, ואת אופן ההתפתחות העתידי שלה. באופן זה, ניתן להבחין בדרכי פעולה אפשריות של כל גורם בתמונת המצב ולהעריך את האופן בו אויב מאיים על ידיד.
סוגי העיבוד המתבצעים הם:
בדוגמה שלמעלה, רמה זו יכולה לבחון מהם הסיכונים שבנסיעה באזור עמוס לעומת היתרונות של נסיעה בכבישים צדדיים ופנויים, כמו גם הערכה של מה יקרה אם שאר הרכבים יבצעו בחירה דומה.
רמה 4: בקרת תהליך
בקרת התהליך נועדה לבחון באופן מתמיד את תוצרי היתוך המידע מכל הרמות ולהציע דרכים לשיפורם באמצעות הפעלה משופרת של מקורות המידע או שיפור בתהליכי העיבוד.
לפיכך, העיבודים המתבצעים הם:
בדוגמת ניידת המשטרה הנעה בכבישי תל אביב: הפעלת מצלמות התנועה בעיר היא ניהול מקורות המידע והכוונות התנועה לניידת הן ניהול משימה.
שיטות
היתוך מידע ניתן לבצע בשיטות שונות, ולכל שיטה יתרונות וחסרונות.
בחינת השערה בודדת
בשיטה זו, דיווח של מקור מידע עובר את תהליכי העיבוד שתוארו קודם לכן. בתום תהליך העיבוד, הדיווח יכול להשתייך למספר ישויות עניין עם ציון עבור כל חלופת שיוך. בהתאם לציון נבחרת רק ההשערה הטובה ביותר ושאר ההשערות אינן נשמרות.
יתרונות השיטה הם בפשטותה ובסיבוכיות הנמוכה שלה. לעומת זאת, חסרונות השיטה בשיוך של מספר רב של מקורות מידע עבור מספר רב של ישויות עניין לאורך זמן. לדוגמה, נניח ששני מטוסים טסים בקו ישר בסמיכות זה לזה. מכ"מים מדווחים על מיקום המטוסים ומערכת היתוך מידע משערכת את מצב שניהם. בשלב מסוים מטוס כלשהו מתחיל לבצע פניה. המכ"מים מדווחים על הסטייה מקו הטיסה הקודם, אולם הדיווחים יכולים להיות משויכים לכל אחד מהמטוסים. שיוך מוטעה יכול להוביל לכך שהמערכת תטעה במטוס הפונה או שני המטוסים הפונים.
בחינת מספר השערות
כדי לענות על חסרונות השיטה הקודמת פותחו שיטות של בחינת מספר השערות (Multiple Hypothesis Testing). בשיטות אלה, כל דיווח שיכול להיות משויך ליותר מישות עניין אחת מעדכן עותק אחר של תמונת המצב. העותקים מנוהלים וכל עדכון עוקב ממשיך לעדכן את כל העותקים של התמונה עד שציון אחד העותקים נהיה עדיף במידה משמעותית מעל שאר העותקים של התמונה.
בהמשך, כל מידע נוסף ייבחן למול כל אחד מהעותקים האלה. למשל, רציפות של דיווחי מכ"ם על מטוס שממשיך בטיסה ישרה ומטוס שפונה יקטינו את הציון של אפשרויות 1 ו-2 אבל לא יאפשרו אבחנה בין האפשרויות 3 ו- 4. בשלב מסוים, יישארו רק אפשרויות 3 ו- 4 ופתרון אי הוודאות יתבצע באמצעים אחרים, למשל דיווח הטייס של אחד המטוסים שהוא פונה.
החסרונות העיקריים של שיטה זו היא הסיבוכיות העצומה מבחינה חישובית ומבחינת ארגון המידע בזיכרון המחשב. עבור כל אפשרות לישות בודדת מנוהלות השערות, וסך כל האפשרויות המנוהלות הוא הקומבינטוריקה של כל האפשרויות. בחלק מהיישומים שיטה זו נחשבת ללא-מעשית במערכות זמן אמת.
אלגוריתמים
בהיתוך מידע נעשה שימוש במספר רב של אלגוריתמים. להלן רשימה חלקית:
אלגוריתמים לשחזור מאפיינים רציפים
המאפיינים הרציפים הם מסוג של מיקום, מהירות ובאופן כללי וקטור מצב של ישות העניין. אלגוריתמים אלה שייכים לתחום השערוך. בתחום זה נעשה שימוש בסוגים הבאים של אלגוריתמים:
אלגוריתמים לבניית תמונת מצב
בניית תמונת מצב מישויות העניין מתבססת על השוואה למבני ידע ושיטות שונות לחישוב מתאם וקשרים בין ישויות העניין לבין עצמן ובינן לבין מבני הידע. דוגמאות לאלגוריתמים אלה הם:
אלגוריתמים להערכת מצב ואיומים
תחום זה מחייב ידיעה ומידול של ההקשר (Context) בו מערכת היתוך המידע נדרשת לפעול. בתחום זה יש יתרון לגורם אנושי על פני מערכת מחשב, בעיקר בשל הקושי למדל את ההקשר לסט פרמטרים מתמטיים.
אלגוריתמים לבקרת התהליך
בבקרת התהליך עושים שימוש באלגוריתמים מהתחומים הבאים: בכל אחד מהתחומים האלה פותחו אלגוריתמים רבים במהלך השנים, שניתן לעשות בהם שימוש במסגרת מערכות היתוך מידע.
ארכיטקטורות היתוך מידע
המונח ארכיטקטורת מערכת היתוך מידע מתייחס לקשר בין מרכזי (או צומתי) עיבוד במערכת, האחראים על היבטים של היתוך המידע ועל חלוקת התפקידים ביניהם.
ניתן לממש מערכות היתוך מידע בארכיטקטורות תוכנה שונות, ולעיתים קרובות יש בכך גם צורך בהתאם לדרישות המשתמש, מקורות המידע ותשתיות העברת הנתונים. אין "פתרון נכון" לארכיטקטורת מערכת היתוך מידע ובדרך כלל נדרש לבחון את הפתרונות המוצעים לאור הבעיות עליהן המערכת נדרשת לענות באמצעות סימולציה.
ניתן גם לשלב בין ארכיטקטורות שונות, או לאפשר למערכת שבנויה באופן מסוים לתמוך גם במצבים שונים מהמתוכנן. לדוגמה, ניתן לאפשר למערכת היתוך מידע ריכוזית במצבים של אובדן קשר בין צומתי עיבוד (computer node) להפוך למערכת מבוזרת על ידי כך שכל צומת עיבוד יהיה אחראי על היתוך הנתונים המגיעים אליו. כאשר הקשר יחזור שוב בין הצמתים יידרשו מנגנונים האחראיים על סינכרון הנתונים ועל בחירת המרכז האחראי על עיבוד המידע.
ארכיטקטורה ריכוזית
בארכיטקטורה ריכוזית קלאסית, ישנו צומת עיבוד מרכזי, שמקבל את כל המידע הגולמי (או מעובד חלקית ברמת החיישן) ואחראי על ביצוע היתוך המידע בכל הרמות. תוצרי ההיתוך נשלחים לכל צרכני ההיתוך, שחלקם יכולים להיות צומתי עיבוד אחרים.
לארכיטקטורה ריכוזית היתרונות הבאים:
חסרונות הארכיטקטורה הריכוזית הם:
ארכיטקטורות מבוססת רשת
לאור התפתחות יכולת תקשורת המחשבים בשנים האחרונות, התפתחה תורת לחימה מבוססת רשת (Network Centric Warfare), שבה גורמי צבא שונים מחוברים זה לזה על ידי רשתות תקשורת ברוחבי פס שונים וכל גורם מספק מידע ודורש מידע מסוגים שונים. ברשתות אלה נדרשת ארכיטקטורה המאפשרת לכל גורם לתרום את חלקו, לצרוך את הנדרש לו, להתחבר ולהתנתק באופן דינמי. נושא זה נמצא היום בחזית המחקר בתחום היתוך מידע.
יהדות איסטנבול
קהילת היהודים באיסטנבול ששימשה בירת האימפריה העות'מאנית הייתה אחת מהקהילות החשובות באימפריה. מקורותיה של הקהילה נעוצים זמן רב לפני כיבוש קונסטנטינופול (ששמה שונה בעקבות הכיבוש לאיסטנבול) על ידי המוסלמים. כבר משנת 390 לספירה קיימים מסמכים רשמיים המתייחסים ליהודים בקונסטנטינופול.
היהודים בעיר בתקופה הביזנטית
תיאודוסיוס השני (ששלט מאז מות אביו כשהיה בן 7, בשנת 408, ועד 450 לספירה) היה הקיסר הביזנטי הראשון שהגביל את זכויות היהודים בעיר. הוא הורה לגרשם מתחומי העיר עצמה, והקצה למגוריהם רובע בצדה השני של קרן הזהב, שנקרא סטנום (פרה המודרנית). הקיסר יוסטיניאנוס הראשון (ששלט בין 527–565 לספירה) היה הראשון שהתערב באופן ישיר בענייני הדת של היהודים, כשאסר עליהם לחגוג את חג הפסח לפני חג הפסחא הנוצרי. הקיסר הרקליוס הראשון (ששלט בין 610–641) אמנם טבח אלפי יהודים בארץ ישראל בזמן מלחמתו בפרסים, והורה על הטבלתם לנצרות של כל היהודים הנותרים בממלכתו, אולם אף שאין מסמכים המתעדים את גורל היהודים בקונסטנטינופול באותה תקופה, נראה כי הם קיבלו את חסותם של אשת הרקליוס, מרטינה, ובנו, הרקלונס (שהפך בהמשך לקיסר קונסטנטינוס הרקליוס).
בתקופת האיקונוקלאזם הביזנטי סבלו היהודים מרדיפות קשות. תחת שלטונו של הקיסר לאון הרביעי "הכוזרי" (שלט 775–780), ומאוחר יותר תחת בסיליוס הראשון (שלט 867–886) הקהילה אף נחרבה לגמרי. אולם בהיותה הבירה הביזנטית והמרכז המסחרי הגדול של התקופה, הקהילה שבה והשתקמה לאחר שלאון השישי (886-911) השיב ליהודים את חופש הדת. בנימין מטודלה, שביקר בקונסטנטינופול ב-1176, סיפר שהיהודים חיו מחוץ לתחומי העיר. הקהילה מנתה אלפיים יהודים רבניים וחמש מאות קראים. חלקם עסקו בייצור משי, אחרים היו סוחרים, והיו בהם עשירים מופלגים. רבי סולומון המצרי אף שימש כרופאו של המלך, והיהודים נהנו מהשפעתו בשורות הממשל. אם כי היחס אליהם עדיין היה שלילי.
היישוב מחדש של העיר לאחר כיבוש קונסטנטינופול
כיבוש קונסטנטינופול על ידי העות'מאנים שיפר באופן ניכר את מצב היהודים בעיר, ואף הביא לגידול ניכר באוכלוסייתם. הסולטאן מהמט השני ("הכובש"), הפך את איסטנבול לבירת האימפריה שלו, וראה צורך לאכלס ולשקם את העיר הריקה. למטרה זאת הוא החל להעביר אוכלוסיות מרחבי האימפריה אל העיר. במסגרת מדיניות זו, שנקראה סורגון, לפי המלה הטורקית ל"אלה שהוגלו", הובאו לאיסטנבול יהודים מקהילות מיוון, מקדוניה, אלבניה, בולגריה וטורקיה של היום. למעשה, בעקבות כך נעלמו כמעט לחלוטין הקהילות היהודיות באסיה הקטנה, שאוכלוסייתן הוגלתה לאיסטנבול. כמעט כל היהודים שהובאו לעיר בעשרים השנים בה יושמה מדיניות זו היו רומניוטים. אמנם לפי החוק נאסר על הסורג'ון לעזוב את איסטנבול, אך מסמכים עות'מאניים שונים מראים כי כבר בשנות השבעים של המאה ה-15 חזרו חלק מהסורג'ון אל הבלקן.
על פי מפקד אוכלוסין שנערך בשנת 1478, ישבו בעיר בערך 7,000 או 8,000 יהודים.
השפעת גירוש ספרד על היהודים בעיר
ההגירה של יהודי ספרד לשטחי האימפריה העות'מאנית החלה במאה ה-14. כיבוש קונסטנטינופול הביא לכך שכוחם של העות'מאנים הפך ידוע גם בקרב יהודי ספרד, שסבלו מיחס קשה מצד השלטונות. גירוש ספרד הפך את האימפריה העות'מאנית לארץ מקלט למגורשים, ואיסטנבול הפכה ליעד לרבים מהם. לפי נתוני מפקד עות'מאני מ-1490, חיו באיסטנבול כאלפיים בתי אב משלמי מיסים, זאת אומרת, לפי הערכות, מעט יותר מ-12 אלף יהודים, רובם ככולם רומניוטים. במפקד של 1535 כבר נמנו 8,070 בתי אב משלמי מיסים, כ-48 אלף יהודים, 30 אלף מתוכם ספרדים. גודלה של האוכלוסייה היהודית בעיר ירד בהמשך, ובהחלט ייתכן שבשנים סביב 1535 הגיעה ההגירה של יהודי ספרד ופורטוגל לאיסטנבול לשיאה, ואחריהן המשיכו חלק מהם למקומות אחרים באימפריה.
היהודים בעיר במאות ה-16 וה-17
בעקבות הגירת יהודי ספרד ופורטוגל לאיסטנבול, התגבש בקהילה באיסטנבול איזון מסוים בין חלקיה השונים, שהחזיק מעמד עד אחרי השרפה הגדולה של 1660. בתקופה זו היו היהודים מחולקים באיסטנבול לשלוש קבוצות עיקריות, רומניוטים, ספרדים וקראים. מהמפקדים העות'מאניים עולה כי לאורך מרבית תקופה זו היוו הרומניוטים בין 53% ל-60% מהיהודים הרבניים בעיר, והספרדים היו כ-35%, כשהיתר היו אשכנזים. היהודים היו מסודרים לקבוצות - קהלים - לפי המוצא שלהם, סביב בתי כנסת של כל קהל. באיסטנבול היה לכל קהל אוטונומיה מסוימת, וגופים יהודים כלל עירוניים קיבלו החלטות בנושאים שנגעו לכלל הקהילה.
מבנה ותפקידי הקהל
לקהל יוצאי ספרד ופורטוגל הייתה הנהגה נבחרת, שנקראה "מעמד". המעמד נבחר לתקופה קצובה - שנה, שנתיים או יותר - והיה בו לרוב ייצוג שווה לבני המעמדות הכלכליים של הקהל, העניים, הבינוניים, והעשירים, למרות העובדה שהם היוו רק מיעוט בקהל. חברי המעמד היוצא מינו את מחליפיהם, וכתוצאה מכך למשפחות ספורות הייתה שליטה במעמד, שהתנהל לרוב בשיתוף פעולה בין העשירים לבינוניים. מתוך המעמד נבחרו בעלי תפקידים, הפרנסים, שניהלו את ענייני הקהל מול השלטונות והקהלים האחרים. נציגי המעמד השתתפו באסיפות של כלל המעמדים בעיר, ששימשו בתור ההנהגה היהודית העירונית.
בכל קהל היה גם תפקיד שנקרא "מרביץ תורה", שעמד בראש בית הדין של הקהל, והכריע בשאלות בנושאי דת. המרביץ תורה נבחר על ידי המעמד, בהסכמת הציבור, לתקופה מוגבלת. הוא היה גם אחראי להוראה הדתית, בעיקר למבוגרים. הוא דרש בבית הכנסת והיה נציג הקהל באספת מרביצי התורה העירונית, שדנה בנושאי דת שנגעו לכל, כולל חקיקה דתית.
הקהל סיפק לחבריו שירותים שונים: חינוך לגיל הרך ולנוער; סיוע לעניים וחולים; קבורה ובית קברות; ובית כנסת, שהיווה מרכז החיים הקהילתיים. מלבד זאת שילם הקהל את המיסים כגוף אחד. אף על פי שמס הגולגולת שהוטל היה לכאורה אישי, ניהלו הקהלים השונים את המשא ומתן על הרשויות לגבי גובה המיסים, ושילמו אותם במשותף. חברי הקהל החליטו בין עצמם מי יזכה לפטור ממסים, כמו תלמידי חכמים בחלק מהקהלים, והם שילמו אותם עבור עניים שלא יכולים היו לעמוד בהם בעצמם. בתי הדין של הקהלים, אף שלא היו להם סמכויות ענישה, דנו במגוון נושאים, כל עוד הסכימה הקהילה להכיר בשיפוטם.
השרפה הגדולה של 1660
לפי מסמכים עות'מאניים מהמאה ה-17 היו באיסטנבול כמעט 40 קהלים שונים. עד לשרפה הגדולה הקהלים היו מחולקים בהתאם למוצא של הקהילה, ומופרדים בין הקבוצות השונות, הרומניוטים, הספרדים, האשכנזים והקראים, כשהרומניוטים היוו את הקבוצה הגדולה ביותר. למרות העובדה שהיו מגמות של השתלבות ומעבר בין הקבוצות השונות, באופן כללי נשמרה ההפרדה.
במשך מאות שנים היה אזור אמינונו מקום המגורים העיקרי של היהודים באיסטנבול. מסמכים עות'מאניים מסוף המאה ה-16 מראים ש-60% מיהודי איסטנבול חיו באזור אמינונו, רובם רומניוטים. ב-24 ביולי 1660 פרצה שרפה בחנות מוצרי קש ממערב לאמינונו, שהתפשטה לכל הכיוונים וכילתה בדרכה שכונות שלמות, שהיו בנויות ברובן מבתי עץ. שני שלישים מאיסטנבול נהרסו בשרפה, ו-40 אלף בני אדם איבדו את חייהם במשך 49 שעות הבערה.
הרשויות העות'מאניות, בראשן אמו של הסולטאן, הואלידה סולטאן, חדיג'ה טורהן סולטאן [Hadice Turhan Sultan], ניצלו את השרפה כהזדמנות לסלק את היהודים מאמינונו, ולהשלים את הקמת מסגד מפואר ברובע, שבנייתו החלה ב-1597, אך ננטשה ב-1603. בהסתמכות על כללי האסלאם האוסרים הקמה של בתי תפילה לא מוסלמיים חדשים, ולעיתים גם על שיפוץ של בתי תפילה ישנים שנחרבו, הורו הרשויות על העברת אדמות בתי הכנסת שנהרסו בשרפה לידי אוצר המדינה. כמו כן צווים קיסריים חייבו את מכירת רכוש היהודים באזור למוסלמים, ואסרו על השכרת מגורים ליהודים. מרבית היהודים עברו לגור בצדה השני של קרן הזהב, בהסקוי. מעבר זה גרם לשינויים משמעותיים במבנה החברה היהודית. הסדר הישן, של קהלים עצמאיים המבוססים על בני מוצא משותף שהתגוררו באזור מסוים, נמחק לחלוטין. רבים מהיהודים הצטרפו לקהלים ולבתי הכנסת הסמוכים למקום מגוריהם החדש. תופעה זו הייתה נפוצה בעיקר בקרב חברי קהילת הרומניוטים, שהיו הנפגעים העיקריים מהשרפה ומהמדיניות הרשמית. ואכן, בהשוואה בין מסמכים עות'מאניים משנת 1623 לאלה מהשנים 9–1688, נראה שמספר משלמי המיסים הרומניוטים נשאר קבוע, בעוד שאוכלוסיית הספרדים כמעט והכפילה עצמה. בתקופה זו נכנעה הקהילה הרומניוטית ברובה לזו הספרדית, ורבים מחבריה אפילו ויתרו על שפתם היוונית.
מעמד הקהילה בעיר
בקהילה היהודית באיסטנבול היו במאות ה-16 וה-17 עשירים בעלי מעמד נכבד, וחלק מהם שימשו בתפקידי מפתח בארמון, כרופאים, מתורגמנים או כנציגי האימפריה במדינות אחרות. אולם בשנות השישים של המאה ה-17 נחלש מעמדם בעיר, כפי שניתן לראות גם מחוסר יכולתם למנוע את סילוקם ממקום מגוריהם המסורתי בעיר. סיבה ראשונה לפגיעה במעמדם הייתה השפעת השבתאות, שהציגה את היהודים כקבוצה לא אמינה. כמו כן, האימפריה התמודדה באותה תקופה עם בעיות צבאיות וכלכליות, בעקבות ניסיונה לכבוש את האי כרתים, בו שלטה ונציה. צרפת הייתה בתקופה בעלת ברית חשובה של העות'מאנים, והשגריר הצרפתי באיסטנבול הפעיל את השפעתו לטובת הנוצרים בעיר. ואכן, בתקופה זו החלו נוצרים אורתודוקסים לשמש בתפקידים הבכירים בארמון שהיו בעבר של היהודים.
היהודים בעיר במאה ה-18
לפי הערכות שונות מספר היהודים בסוף המאה ה-17 באיסטנבול היה כ-25 עד 30 אלף, כעשירית מתושבי העיר, ועד סוף המאה ה-18 האוכלוסייה נשארה קבועה יחסית, או שגדלה מעט, עד ל-40 אלף יהודים. המבנה הקהילתי, החלוקה לקהלים, נשאר זהה לזה שהיה קיים במאות הקודמות, אם כי התחזקה המגמה של מעבר לקהלים המאורגנים על בסיס מקום מגורים, ולא על בסיס מוצא. למרות הירידה במעמדה בסוף המאה הקודמת, הקהילה היהודית בעיר שמרה על שגשוג יחסי גם במאה זו, וחבריה עסקו בתחומים שונים, כמו ייצור סחורות, סחר ופיננסים. לקראת סוף המאה, עם היחלשותה של האימפריה העות'מאנית כולה, ופתיחתה להשפעת המעצמות האירופיות, גם נחלש מעמדה הכלכלי והתרבותי של הקהילה באיסטנבול.
היהודים בעיר מהמאה ה-19 ועד מלחמת העולם הראשונה
לקראת סוף המאה ה-19 הקהילה היהודית באיסטנבול מנתה קרוב ל-100 אלף יהודים, בהם הקהילה היהודית-ספרדית הוותיקה וכן אלפי מהגרים ממזרח אירופה. בשנת 1835 נוסדה על ידי השלטון העות'מאני משרת החכם באשי, שבתאוריה היה אמור להיות ראש לכלל הקהילות היהודיות באימפריה העות'מאנית ומייצגן בפני השלטון, אך בפועל היה בעיקר הנציג של קהילת איסטנבול הבירה וסביבתה. ההכרה הרשמית ביהודים כמילט ורפורמות הטנזימאט שבישרו שוויון רב יותר למיעוטים באימפריה, היו התפתחויות רבות-משמעות נוספות של התקופה.
חיים יהודיים ערים התנהלו בעיר במהלך המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. כך למשל מהמחצית השנייה של המאה ה-19 החלה להתפתח עיתונות יהודית ענפה באיסטנבול. בעיר זאת לבדה יצאו לאור עשרות של עיתונים וכתבי עת יהודיים בשפות לאדינו, צרפתית, עברית וטורקית.
עם גדוליה של ספרות הלדינו באותה התקופה נמנו הרב יעקב כולי בעל "מעם לועז", איש צפת וירושלים שהשתקע באיסטנבול באמצע ה-18, ורבי אברהם בן יצחק עסא, "אבי ספרות הלאדינו", שתרגם ללשון זו ספרי קודש, מוסר ומדע רבים, ביניהם המקרא ו"שולחן ערוך". עם חכמי הקהילה נמנו אז משפחות קמחי, רוזנאס ונבון. רבי חיים קמחי היה ראש ישיבה ורבי יהודה רוזאנס התפרסם בהתנגדותו החריפה לשבתאים.
תחת שלטונו של עבדול מג'יד הראשון הותר ליהודים להתקבל לבית הספר הצבאי לרפואה ובוטל מס הגולגולת. בזכות החקיקה המתקדמת בימיו התחזקה ההנהגה החילונית בכל חלקי האוכלוסייה, והיהודים בכלל זה.
מוסדות קהילתיים יהודים רבים פעלו בעיר, ובמהלך המאה ה-19 חל מעבר מחינוך מסורתי לחינוך מודרני. ראשון בתי הספר היהודים-מודרניים בעיר היה בית הספר "אסקולה" שהוקם בשנת 1854 על ידי משפחת קמונדו ולאחריו הוקמו בתי הספר של חברת כל ישראל חברים. בשנת 1887 נוסד בעיר בית החולים היהודי "אור החיים" על ידי שורה של רופאים ופילנתרופים מקומיים, כדי לשמש כמוסד צדקה שיעניק טיפול חינם ליהודים עניים. בשנת 1898 נוסד באיסטנבול בית מדרש מודרני לרבנים בראשות ר' אברהם דאנון, משכיל-עברי, משורר והיסטוריון, ומטעם חברת כל ישראל חברים. בית המדרש שילב לימודים רבניים מסורתיים לצד לימודים כלליים מודרניים וייצא רבנים לקהילות השונות של יהדות המזרח.
עם הקמת הרפובליקה נאסר על הקהילה לגבות מסי חבר, ענייני המעמד האישי הוכפפו למשפט האזרחי, הטורקית הונהגה כשפת הוראה במקום הצרפתית (ששימשה במוסדות כ"יח בכל ארצות המזרח התיכון וצפון אפריקה), ונאסר על יהודים להשתייך לארגוני חוץ דוגמת ההסתדרות הציונית העולמית או הקונגרס היהודי העולמי.
ב-1932 בוטלה כליל הוראת הדת במוסדות החינוך; כעבור 10 שנים הונהג במדינה מס כבד, ורבים נאלצו למכור חלק מרכושם כדי לעמוד בו. על פי חוק משנת 1949 הוענקה לקהילה היהודית אוטונומיה פנימית, כהצעת ציר בית הנבחרים שלמה אדאטו, והוראת הדת חודשה בבתי הספר הכלליים. צעירי היהודים נהרו לאוניברסיטאות.
החווה החקלאית של יק"א "מסילה חדשה"
ב-1911 הקים הברון הירש ביוזמת הרב שמואל שפירא חווה חקלאית בשם "מסילה חדשה" במרחק כ-25 קילומטרים מאיסטנבול (קושטא) ושימשה תחנת מעבר והכשרה לעולים לארץ ישראל. הטורקים קראו למקום "יהודי צ'יפליק" שפירושו: כפר היהודים. במלחמת העולם הראשונה שהו בחווה חיילים וקצינים יהודים מארץ-ישראל ששירתו בצבא הטורקי. הם נפגשו עם הנוער הציוני ’שבלים בודדות’, לימדום עברית, שירה והווי ארץ-ישראלי. בתום המלחמה בהסכמת יוסף טרומפלדור שימשה החווה כתחנת מעבר והכשרה לחברי ’החלוץ’ מאנשי העלייה השלישית, בדרכם לארץ.
היהודים בעיר בטורקיה המודרנית
ב-1948, ערב העלייה הגדולה של יהודי טורקיה לישראל, נאמד מספר היהודים באיסטנבול ב-55,000 נפש. בשנת 1997 ישבו בטורקיה כולה 20,000 יהודים; רובם באיסטנבול.
רודולף בוכבינדר
רודולף בוכבינדר (בגרמנית: Rudolf Buchbinder; נולד ב-1 בדצמבר 1946) הוא פסנתרן אוסטרי. יש שכינו אותו ה"ג'נטלמן של הפסנתר"
חייו
בוכבינדר מצטיין בנגינת מוזיקה של מלחינים קלאסיים ושל יוצרים בני זמננו כאחד, וניגן בביצועי בכורה יצירות של גוטפריד פון איינם, מרטין כריסטוף רדל וגרהרד וימברגר. הוא הקליט מעל מאתיים תקליטורים.
פרסים ואותות כבוד
החל משנת 1971 מופיע בוכבינדר בפסטיבלים של זלצבורג. לימד באקדמיה למוזיקה בבזל ולאחרונה הקים ומנהל את הפסטיבל למוזיקה בארמון גראפנג (Grafenegg) באוסטריה תחתית. את זמנו הפנוי הוא מקדיש לספרות ומצייר כצייר חובב.
בשנת 2015 הגיע לראשונה לישראל להופעה עם הפילהרמונית.
לקריאה נוספת
Michaela Schlögl An artist´s portrait Da capo Styria-Verlag Wien 2008'' (בגרמנית- "תמונת של אמן" ביוגרפיה של רודולף בוכבינדר - הועלתה בכתב על ידי מיכאלה שלגל, ההוצאה לאור שטיריה, וינה)
20 הלהיטים
20 הלהיטים הוא שם האוסף היחיד של להקת גזוז, אשר יצא בשנת 1990, וכלל שירים משני אלבומיה של הלהקה. עד היום זהו התיעוד היחיד של הלהקה שקיים בפורמט דיגיטלי, שכן אלבומיה המקוריים של "גזוז" לא הוסבו למהדורות קומפקט-דיסק. במהדורה הראשונה של האוסף הופיעו כל שירי אלבומה הראשון של הלהקה ותשעה מתוך שלושה עשר שירי אלבומה השני. למהדורה השנייה של האוסף שיצאה ב-2002 צורף דיסק בונוס המכיל שישה קטעים: שלושה מתוך ארבעת השירים החסרים מהאלבום השני ("מנגו א לה רמפה" האינסטרומנטלי נותר בחסרונו) ושלושה שלא נכללו בשני אלבומי הלהקה: "ערב טוב" ו"סוף הרשימה" שהוקלטו בהופעה חיה בהיכל התרבות ב-1979 ו"סיפור לבנה" שהוקלט באולפן באותה שנה. לכל המילים, הלחנים והעיבודים באלבום אחראי דני סנדרסון.
מהדורה ראשונה
"מהדורה ראשונה" היא תוכנית חדשות של חברת החדשות של קשת 12 (בעבר שודרה בערוץ 2) המשודרת בכל יום בשעה 16:00. עורכת התוכנית היא הדס רוגלסקי.
החל מ-1 בנובמבר 2017, שודרה התוכנית בקשת 12 וברשת 13 בעקבות פיצול ערוץ 2. החל מ-16 בינואר 2019, התוכנית משודרת בערוץ 12 בלבד, בעקבות מכירת חברת החדשות לקשת 12.
מבנה התוכנית
התוכנית משודרת בימים ראשון עד חמישי בשעה 16:00 בערוץ 12, ועד סוף דצמבר 2018 גם בערוץ 13. בעבר שודרה התוכנית בערוץ 2. בתוכנית, הצופים מתעדכנים בכל החדשות של היום מפי כתבי החברה מכל הנושאים. בתוכנית ישנן פינות כמו סיקור אירועים עולמיים עם ערד ניר.
היסטוריה
בתחילה שודרה באותה הרצועה התוכנית סדר עולמי עם ערד ניר. התוכנית הזאת ירדה מהמסך ובמקומה באה בשנת 2006 "חדשות בחמש" שהגישו דני קושמרו ונטשה מוזגוביה. גם "חדשות בחמש" ירדה מהמסך לאחר הבחירות באותה השנה ו"סדר עולמי" שבה למסך. בסוף שנת 2007 סדר עולמי ירדה שוב ובמקומה עלתה "מהדורה ראשונה" בהגשת אורן וייגנפלד ותמר איש שלום.
התוכנית "מהדורה ראשונה" עלתה לאוויר במקומה של "סדר עולמי" בגלל הפסדיה של "סדר עולמי" ברייטינג מול "חמש עם רפי רשף" ששודרה בערוץ 10. "סדר עולמי" הורדה מהמרקע ובמקומה עלתה "מהדורה ראשונה" בניסיון לגבור על המתחרים.
באמצע שנת 2007 ביקשה חברת החדשות מהטלוויזיה החינוכית את רצועת 17:30 השייכת לחינוכית במטרה להאריך את התוכנית "מהדורה ראשונה" למשך שעה שלמה ובכך להתחרות בצורה טובה יותר מול התוכנית "חמש" עם רפי רשף, מכיוון שתוכניתו משודרת במשך כשעה שלמה בעוד "מהדורה ראשונה" שודרה למשך חצי שעה. ניסיון זה לא צלח.
בעבר הגיש את התוכנית ברוב ימות השבוע אורן וייגנפלד ואחת לשבוע הוחלף בדרך כלל על ידי בן מיטלמן או ירון אברהם. כיום מגישים לסירוגין את התוכנית דין פישר ואלמז מנגיסטו.
בדצמבר 2018 פורסם כי רפי רשף יצטרף לחברת החדשות של "קשת" יחד עם תוכניתו "חמש", מה שהעלה אז את הסבירות כי "מהדורה ראשונה" תרד מהאוויר לאחר 11 שנים בהן היא משודרת, או שתקוצר בחצי שעה, זאת מאחר שתוכניתו של רשף צפויה לעבור בצורתה הנוכחית ואורך התוכנית הוא כ-50 דקות, ואילו "מהדורה ראשונה" מתחילה ב-16:30 ומסתיימת ב-17:15 מדי יום. בסופו של דבר, הוחלט להקדים את התוכנית ל-16:00 ולהאריכה עד 17:00, דהיינו בשעה.
ארלקינו
ארלקינו (באיטלקית: Arlecchino, בצרפתית: harlequin) הוא אחת מדמויות המשרתים בקומדיה דל'ארטה.
היסטוריה
לא ודאי מנין באה הדמות. התיעוד הראשון של הופעתה על הבמה הוא משנת 1262 במחזה "Jeu de la Feuillière" מאת אדם דה לה האל. הבליטה המופיעה במצח המסכה מצביעה על ההתפתחות המאוחרת יותר, אך מזכירה גם משהו שדוני, שטני, מה שמחזק את התאוריה על מקור זה של הדמות. hellecchino הוא שטן קטן באיטלקית. דנטה אליגיירי מציין בשיר ה-21 של התופת של "הקומדיה האלוהית" שדון בשם ארלקינו. למרות שמו, ארלקינו של הקומדיה דל'ארטה אינו מרושע, אלא ערמומי ותחבולן, ומסייע לאוהבים צעירים לגבור על המכשולים בדרכם. את העיצוב הסופי של המסכה קיבל ארלקינו על ידי השחקן טריסטנו מרטינלי, ששייך את ארלקינו להרי ברגמו.
תלבושת
התלבושת האופיינית של ארלקינו נוצרה מאוחר יותר: מעוינים בשני צבעים מתחלפים, שחור ואדום בדרך כלל. במהלך הדורות הופיעה הדמות לעיתים קרובות בלבוש ליצן, בוואריאציות שונות. לכובע לא הייתה צורה קבועה.
אופי
ארלקינו הוא אנרגטי ובעל תחבולות; זריז ואקרובטי, מעין ליצן ערמומי. כמשרת הוא יודע לתמרן את מעסיקיו ולהשיג את מטרתו. יש בו שילוב של פשטות עממית, גסות וחספוס ביחד עם שנינות, לבביות וחן. הוא מחזר אחר שותפתו לתחבולות, קולומבינה, אך גם אחרי משרתות אחרות. מאופיין גם בכך שהוא תמיד רעב וצמא.
המחוז הפדרלי הסיבירי
המחוז הפדרלי הסיבירי (רוסית Сибирский Федеральный Округ) הוא אחד מהמחוזות הפדרליים של רוסיה. המחוז נוסד ב-13 במאי 2000.
המחוז ממוקם במרכז הגאוגרפי של רוסיה ושטחו - 4,361,800 קילומטר רבוע, כ-30 אחוז משטחה של רוסיה. אוכלוסייתו מונה 17,178,300 בני אדם (נכון לשנת 2000) והצפיפות היא 3,8. נובוסיבירסק היא העיר המרכזית של המחוז הפדרלי. 10 סובייקטים פדרליים של רוסיה נכללים במחוז.
נשיא רוסיה ממנה בכל מחוז פדרלי נציג שתפקידו לבדוק את תפקוד המוסדות הפדרליים במחוז. סרגיי מנייאילו הוא נציג הנשיא משנת 2016 ומשרדו בנובוסיבירסק.
עץ מחלקות
במדעי המחשב, עץ מחלקות משמש לסיווג עצמים לפי סוגים, בדומה לעץ טקסונומי המשמש לסיווג בעלי-חיים לפי מינים. העץ מראה את הקשרים בין המחלקות השונות, לדוגמה "ירושה", "הרחבה", "הפשטה של", "הגדרת ממשק", לפי ההגדרות המקובלות בכללי התכנות מוכוון-העצמים, שפות תכנות וגופי תקינה לעיצוב תוכנה.
מישל תומאס
מישל תומאס (באנגלית: Michel Thomas; 3 בפברואר 1914, לודז' – 8 בינואר 2005, ניו יורק) היה בלשן רב-לשוני, מורה לשפות, וצייד נאצים יהודי. הוא פיתח שיטה להוראת שפות הקרויה על שמו, הקים שני בתי ספר והוציא סדרת קלטות וספרים ללימוד שפות.
קורות חיים
תומאס נולד בשם מוֹנְיֶיק (משה) קרוזקוב (Moniek Kroskof) בעיר לודז' שבפולין למשפחה יהודית אמידה בעלת מפעלי טקסטיל. כשהיה בן שש שלחו אותו הוריו לחיות עם דודתו בעיר ורוצלב (שהייתה אז חלק מגרמניה) לאחר שסבל מהצקות אנטישמיות מצד שכניהם. עם עליית הנאצים לשלטון נמלט לצרפת, שם למד במחלקה לפילולוגיה של אוניברסיטת בורדו. לאחר מכן הוא למד פסיכולוגיה בסורבון ובאוניברסיטת וינה.
כשנפלה צרפת בידי הנאצים נמלט לעיר ניס שבצרפת של וישי, שם היה פעיל ברזיסטאנס ושינה את שמו למישל תומאס על מנת להקל את פעילותו בתנועה. הוא נעצר ונשלח למחנה עבודה, אך הצליח להשתחרר משם בעזרת מסמכים מזויפים וכך התחמק ממשלוח למחנה השמדה. הוא נסע לליון על מנת לגייס פליטים יהודיים לתנועת הרזיסטאנס, אך שם נעצר שוב, עונה ונחקר על ידי קלאוס ברבי. הוא שוחרר לאחר ששכנע את הגסטאפו כי הוא אמן צרפתי א-פוליטי. שנים לאחר מכן, ב-1987, הוא העיד במשפטו של ברבי, שהורשע בביצוע פשעים נגד האנושות. ב-1943, לאחר שנעצר ושוחרר שוב - הפעם על ידי המיליציה הצרפתית, הוא הצטרף ליחידת קומנדו צרפתית שסייעה למשרד לשירותים אסטרטגיים (OSS; סוכנות הביון של ארצות הברית, קודמתה של ה-CIA), ולאחר שלמד אנגלית החל לעבוד ביחידת מודיעין של צבא ארצות הברית. בשלב זה שלט תומאס בשמונה שפות. בשבוע האחרון למלחמה הוא חשף משלוח שיועד לגריסה, שהכיל רישומים של למעלה מ-10 מיליון חברים במפלגה הנאצית ברחבי העולם.
לאחר ששוחרר מחנה הריכוז דכאו ב-1945, תחקר תומאס את צוות המשרפות, אסף מידע ועצר את מפקד המחנה אמיל מאהל, וקצין נוסף מהאס אס שהשתתף בטבח מלמדי. לאחר המלחמה נודע לתומאס שהוריו ומרבית מקרובי משפחתו נספו במחנה ההשמדה אושוויץ. הוא המשיך לפעול לאחר המלחמה והביא למעצרם של כ-2,500 פושעי מלחמה נאצים. ב-1947 הוא היגר ללוס אנג'לס שבקליפורניה, ארצות הברית, שם גר דודו.
תומאס התחתן בגיל מאוחר עם מורה בשם אליס ברנס (Alice Burns). נולדו להם בן ובת, ומאוחר יותר השניים התגרשו. בשנת 2000 יצא ספר ביוגרפי על חייו. בעקבותיו התפרסם מאמר ב"לוס אנג'לס טיימס" שהטיל ספק בגרסתו של תומאס לגבי פעילותו במלחמת העולם השנייה. תומאס הגיש נגד העיתון תביעת דיבה, אך היא נדחתה. ב-2004 הוענק לתומאס עיטור "כוכב הכסף" על תרומתו לניצחון בעלות הברית במלחמת העולם השנייה.
תומאס מת מדום לב בעיר ניו יורק ב-2005, בגיל 90.
שיטת מישל תומאס
מישל תומאס הקים בית ספר לשפות בבוורלי הילס, ופיתח שיטה להוראת שפות, המקנה לתלמיד יכולת לשוחח בשפה החדשה בתוך ימים ספורים. בגישה של תומאס, האחריות ללימוד השפה היא של המורה, ועל התלמיד להיות רגוע ומרוכז ולהימנע מלשנן את החומר וכן מלרשום סיכומים בכתב. המורה מלמד בשפת האם של התלמיד. לאחר שהמורה מלמד מילה חדשה או ביטוי, הוא אומר משפטים בשפת האם של התלמיד, אותם מתבקש התלמיד לומר בשפה הנלמדת. כך מתגבר התלמיד על החרדה מ"התקלה" כבר בשיעור הראשון עם משפטים פשוטים מאוד (לדוגמה: "אני רוצה ללכת"), ובהמשך נלמד אופן הבנייה של משפטים מורכבים (לדוגמה: "הייתי רוצה לדעת מדוע אין לך את הדבר בשבילי, משום שהוא מאוד חשוב לי ואני צריך אותו"). כאשר התלמיד נותן תשובה נכונה, המורה חוזר על כל המשפט עם המבטא המדויק, וכך אמור התלמיד ללמוד את המבטא עם הזמן. כאשר יש טעות בתשובתו של התלמיד, המורה עוזר לו להבין את טעותו ולתקן את עצמו. המורה גם מציע דרכים לזכור את המילים החדשות, למשל על ידי דמיון מקרי (או שלא מקרי) למילה בשפת האם של התלמיד. המילים והביטויים שבהם נעשה שימוש הם אבני היסוד של השפה, המאפשרים ביטוי מחשבות וקיום שיחה. בנוסף, כאשר שפות הודו-אירופיות נלמדות באנגלית, מודגש הדמיון בינן לבין השפה האנגלית. נעשה שימוש במילים שזהות למילים האנגליות, ונלמדים כללים המאפשרים ניחוש של מילים רבות מאוד על בסיס דמיונן למילים האנגליות.
במהלך השנים לימד מישל תומאס אלפי אנשים, בהם דיפלומטים, תעשיינים, מנהלי חברות, אקדמאים וידוענים רבים, בהם ברברה סטרייסנד, אמה תומפסון, וודי אלן, בוב דילן וגרייס קלי. בעקבות הצלחת בית הספר, הקים תומאס בית ספר נוסף בניו יורק והוציא סדרה של קלטות וספרים ללימוד שפות שזכתה להצלחה רבה וכיום היא שיטת לימוד השפות המובילה בבריטניה. תומאס עצמו שלט ב-12 שפות, והוא הוקלט מלמד ספרדית, צרפתית, איטלקית וגרמנית. בכל שפה הוא מלמד תלמיד ותלמידה, והמאזין לשיעור הוא למעשה התלמיד השלישי שמנסה לתרגם את משפטי המורה לשפה הנלמדת. מאחר שאוצר המילים הנלמד אינו גדול, מאוחר יותר הוצאו קלטות נוספות להרחבת אוצר המילים. לאחר מותו הוצאו קלטות בהן נלמדות שפות נוספות על פי שיטתו: מנדרינית, יפנית, רוסית, ערבית, פורטוגזית והולנדית.
איל גבאי
איל גבאי (נולד ב-1967 בירושלים) הוא מנהל ישראלי בתחומי שוק ההון והבריאות. גבאי הוא יו"ר קופת חולים מאוחדת, היה מנכ"ל משרד ראש הממשלה בשנים 2009–2011, מנהל רשות החברות הממשלתיות ומנהל הסניף הישראלי של חברת ההשקעות האוסטרלית בבקוק אנד בראון. משמש כיו"ר קרנות השתלמות למורים ולגננות, מאז 2012.
ביוגרפיה
איל גבאי נולד וגדל בירושלים, אחד מארבעה ילדים להורים מורים ילידי ישראל. סבו וסבתו עלו מפרס. בוגר תיכון הימלפרב. שירת כקצין בלון בחיל המודיעין. בעל תואר ראשון בכלכלה (בהצטיינות יתרה) ומשפטים (בהצטיינות) באוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני במנהל עסקים (במסלול מימון, בהצטיינות) באוניברסיטה העברית. שימש כמתרגל של פרופ' רות גביזון.
בסיום לימודי התואר הראשון הצטרף למכון הישראלי לדמוקרטיה ושימש מטעמו כעוזר בוועדת הכלכלה של הכנסת, את התמחותו בעריכת דין עשה בבית המשפט העליון אצל השופטת דליה דורנר ובמשרד עורכי דין ש. הורביץ.
תחילת הקריירה
את הקריירה בשירות הציבורי החל לאחר סיום לימודי מנהל עסקים, כשמונה ב-1996 ליועצו של שר המשפטים צחי הנגבי. גבאי כיהן בתפקיד עד 1998 אז מונה על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו לנהל את התחום הכלכלי במשרד ראש הממשלה.
בשנים 1999–2000 כיהן כסמנכ"ל פיתוח עסקי וקשרים בינלאומיים בחברת בזק בינלאומי תחת המנכ"ל אורי יוגב.
בשנת 2002 חזר לשירות הציבורי ומונה למנהל רשות החברות הממשלתיות תפקיד בו כיהן עד 2007 תחת השרים אריאל שרון, אהוד אולמרט ובנימין נתניהו. תקופתו ברשות התאפיינה בהפרטה של חברות ממשלתיות, בהן אל על, בזק, בתי הזיקוק וצים, שינויים נוספים שהתבצעו היו פיצול רכבת ישראל מרשות הנמלים והרכבות והפיכתה לחברה ממשלתית, כמו גם הפיכת רשות הדואר ויחידת הסמך הממשלתית מע"צ לחברות ממשלתיות.
החלטה 1403 של מועצת הביטחון של האו"ם
החלטה 1403 של מועצת הביטחון של האו"ם היא החלטה של האו"ם שהתקבלה פה אחד ב-4 באפריל 2002, אשר עסקה בלחימה במבצע חומת מגן, כהמשך להחלטה 1402 של המועצה, שלא יושמה על ידי הצדדים.
איל גבאי
תחילת הקריירה
לאחר שעזב את רשות החברות, מונה למנהל הסניף הישראלי של קרן ההשקעות בבקוק אנד בראון. הסניף ניהל משא ומתן מתקדם לרכישת החזקות חברת CHIC הקנדית בזכיין כביש 6 – דרך ארץ. בתקופה בה כיהן בתפקיד, פרץ המשבר הכלכלי העולמי ושווי החברה האוסטרלית התדרדר כמו גם ערך החזקותיה בישראל. נוכח מצבה הפיננסי הקשה של החברה האם, המליץ גבאי על סגירת הסניף הישראלי, וזה נסגר בסוף שנת 2008.
החלטה 1403 של מועצת הביטחון של האו"ם
החלטה
ההחלטה נתקבלה לאחר שנזכרה בהחלטות 1397 (2002) ו-1402 (2002), דרשה המועצה ליישם את החלטה 1402 על ידי הצד הישראלי והפלסטיני.
איל גבאי
מנכ"ל משרד ראש הממשלה
במאי 2009 מונה גבאי על ידי ממשלת ישראל בראשות בנימין נתניהו למנכ"ל משרד ראש הממשלה.
החלטה 1403 של מועצת הביטחון של האו"ם
החלטה
מועצת הביטחון הביעה את דאגתה מהידרדרות המצב בשטח וציינה כי החלטה 1402 טרם יושמה. היא דרשה את יישומה המיידי ובירכה על ביקורו של מזכיר המדינה של ארצות הברית קולין פאוול באזור ועל מאמציהם של שליחים מרוסיה, ארצות הברית, האיחוד האירופי ומתאם מיוחד של האו"ם להביא לפתרון בר קיימא של הסכסוך במזרח התיכון.
איל גבאי
מנכ"ל משרד ראש הממשלה
דפוסי הפעולה של גבאי בשליחות נתניהו התקבעו כבר בתחילת הקדנציה: על גבאי הוטל להכריע מטעמו של נתניהו בשורה של נושאים כלכליים-חברתיים. הנושא הראשון היה חוק בנק ישראל, שבו מחלוקת בין משרד האוצר לבין נגיד בנק ישראל פרופ' סטנלי פישר, מנעה את הגשתו לכנסת. בהתערבותו של גבאי, גובש נוסח שהוגש על ידי הממשלה לכנסת שנה וחצי מאוחר יותר שוב היה מעורב גבאי בעימות עם הממונה על השכר באוצר, אילן לוין, בנוגע לשביתת הפרקליטים. לאחר ארבעים יום של שביתה, הוטל על גבאי להביא לסיומה. לוין לא הסכים למתווה שהציג גבאי בשם הממשלה בפני נשיאת בית המשפט העליון דורית ביניש לפיו הסכסוך עם הפרקליטים יעבור לבוררות. בסופו של דבר קיבלה ביניש את עמדת גבאי. החלטה זו של גבאי בגיבוי נתניהו ספגה ביקורת בשל פגיעה במעמד הממונה על השכר והמשמעות הכלכלית.
החלטה 1403 של מועצת הביטחון של האו"ם
החלטה
המועצה הורתה למזכיר הכללי קופי אנאן לעדכן את המועצה בהתפתחויות במצב.
הצבעה
בשונה מההחלטה הקודמת, בה נעדרה סוריה מההצבעה בהפגנתיות, החלטה זו התקבלה פה אחד.
איל גבאי
מנכ"ל משרד ראש הממשלה
נושא נוסף בו טיפל היה הנחת צינור הגז הטבעי לחיפה. בשל ריכוז המפעלים באזור חיפה, נודעה חשיבות רבה להעברתם לפעולה על ידי גז טבעי ובכך להביא להפחתת זיהום האוויר, התחלואה והתמותה באזור. צינור הגז, ביחד עם תשתיות רכבת העמק וכביש 6, נועדו לעבור באדמות הדרוזים באזור מפער נחל קישון. בשל חילוקי דעות בינמשרדיים והבטחות סותרות שניתנו לבעלי הקרקע על ידי השרים, התעכבה הנחת צינור הגז משנת 2006. במהלך עיסוקו בעניין עורר גבאי סערה ציבורית כאשר בנאום פומבי שנשא אמר כי: "הדרוזים הפכו למילה שמהלכת אימים על משרדי הממשלה". גבאי מיהר להתנצל, אולם הדרוזים תבעו את השעייתו. למרות זאת גבאי המשיך לטפל בעניין וגיבש פתרון של החלפת קרקעות. אולם הדרוזים נסוגו בהם מהסכמה זו. על-אף התנגדותם החלו העבודות, שנתקלו בראשיתם בהפגנות. הדרוזים בחרו לעבור לאפיק משפטי ועתרו לבית המשפט העליון כנגד העבודות, אולם זה לא עצר את העבודות והמליץ לדרוזים לאמץ את מתווה הפתרון שהוצע על ידי גבאי. העבודות הסתיימו בפברואר 2011.
גבאי גם עסק בנושאים הקשורים לציבור החרדי: למשל, בנושא בנית חדר המיון הממוגן במרכז רפואי ברזילי באשקלון. גבאי הקים צוות מקצועי בראשותו שתיבחן את העניין. גבאי קיים סיור בשטח, למד את העניין והגיע למסקנה כי אין היגיון בהעתקת חדר המיון, מה שהיה מביא להרחקת חדר המיון מבית החולים, ייקור עלות בנייתו ופגיעה בזרימת העבודה בבית החולים. נתניהו אימץ את המלצת גבאי. לבסוף, החלו העבודות עם הפרעה מיזערית.
ביוני 2010 פסל בג"ץ את ההסדר שהיה נהוג מכוח חוק התקציב לפיו שולמו קצבאות הבטחת הכנסה לאברכים הלומדים בישיבות להם לפחות שלושה ילדים ורמת השתכרות מינימלית. הממשלה עמדה לפני אישור תקציב דו-שנתי לשנים 2011–2012 וכיו"ר ועדת הכספים של הכנסת כיהן ח"כ משה גפני מסיעת יהדות התורה. שר האוצר, יובל שטייניץ, שהיה זקוק לתמיכתו של ח"כ גפני באישור התקציב, מיהר להבטיח לו כי הסדר התשלום יימשך ויעוגן בחקיקה. גבאי גיבש המלצות שנועדו לתמרץ את האברכים ליציאה לעבודה. ההמלצות כללו הגבלת התקופה בה יקבלו האברכים את הקיצבה והגבלת הסכום המרבי שיוקצה לקצבאות, כך שאם יגדל מספר האברכים, תיקטן הקצבה אותה יקבל כל אחד מהאברכים. לבסוף אישרה הממשלה את המלצות ועדת גבאי. בג"ץ, שנידרש לעניין במסגרת עתירה שהוגשה כנגד החלטת הממשלה, החליט שלא להוציא צו ביניים כנגד ההחלטה.