cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עיריית פתח תקווה
2008
מועצת העיר שנבחרה הייתה מועצת העיר הגדולה ביותר בפ"ת, מבחינת הרשימות שנבחרו למועצה, שאינן שייכות למפלגה ברמה הארצית. דבר זה הובלט, על ידי כך ששיא זכתה ל-4 מנדטים, אכפ"ת ל-2 מנדטים, יש"י ל-2 מנדטים, חבר למנדט אחד ומאמינים בפ"ת (רשימת ההמשך של "התושב במרכז" של פלהיימר) במנדט אחד. המפד"ל, הפעם בראשות העיתונאי מוטי זפט (הצופה, השבוע בפתח תקווה), זכתה בשלושה מנדטים. לבסוף, הורכבה קואליציה של 20 חברים, כאשר באופוזיציה נשארים סיעות שיא, ישי וחבר.
הרכב מועצת העיר (2008-2013):
קואליציה עירונית: פתח תקווה אחת (4), ש"ס (3), המפד"ל (3), ישראל ביתנו (2), אכפ"ת (2), הליכוד (1), יהדות התורה (1), מרצ (1), גיל צעיר (1), הירוקים (1), מאמינים בפתח תקווה (1). בסה"כ: 20 חברים בקואליציה העירונית.
אופוזיציה עירונית: שיא (4), יחד שבטי ישראל (ישי) (2), חבר (1). בסה"כ: 7 חברים באופוזיציה העירונית.
2013
בינואר 2013 התפטר ראש העיר יצחק אוחיון עקב בעיות בריאות. בעקבות כך נבחר על ידי המועצה יו"ר האופוזיציה עו"ד אורי אהד העומד בראש "רשימת שיא", לראש העיר בפועל עד הבחירות לרשויות המקומיות שנערכו באוקטובר 2013.
בבחירות שנערכו באוקטובר 2013, אף מועמד לא עבר את המינימום הדרוש של 40% מהקולות, וההכרעה על ראשות העיר עברה לסיבוב השני בין המועמדים שקיבלו הכי הרבה קולות אורי אהד ואיציק ברוורמן. בסיבוב הבחירות השני שנערך בנובמבר 2013, נבחר ברוורמן לכהן כראש העיר, לאחר שזכה ב-58% מקולות הבוחרים לעומת 42% שקיבל אהד.
הרכב מועצת העיר (2013-2018):
2018
בבחירות למועצה, שהרכב חבריה עלה מ-27 ל-29, התמודדו ארבע עשרה רשימות, כשבסופו של דבר הצליחו להיכנס אליה עשר. הרשימה הגדולה ביותר במועצה זו היא "התחדשות" של גרינברג, כשהקטנה ביותר היא "מצטיינים" של גנאדי בורשבסקי. מלבד שותפיו הטבעיים של גרינברג, "יש עתיד" ו"ש"ס", הרכב הקואליציה מונה גם את "הבית היהודי" של איציק דיעי, "מחוברים" של שונשיין, "הליכוד" של משה משה ופורשי "אכפ"ת".
הרכב מועצת העיר
קואליציה (22 מושבים) אופוזיציה (7 מושבים)
ראש העירייה
עד כה, נבחרו בפתח תקווה 11 ראשי עירייה, מתוכם חמישה נבחרו מטעם רשימות הפעילות בפוליטיקה הלאומית, אחד מטעם שר הפנים (כראש עירייה זמני), אחד כבחירה אישית, ללא בחירות, שלושה מטעם רשימה מקומית, אחד על ידי מועצת העיר.
אלברטה
אלברטה (באנגלית ובצרפתית: Alberta, ) היא אחת מפרובינציות קנדה. בירתה היא אדמונטון. העיר הגדולה ביותר בפרובינציה היא העיר קלגרי. בפרובינציה מתגוררים 4,067,175 תושבים (2016), 81% מתוכם מתגוררים בערים, ו-19% באזורים כפריים.
מקור השם
אלברטה נקראת על שם לואיז קרוליין אלברטה, נסיכת הממלכה המאוחדת (1848–1939), בתה הרביעית של המלכה ויקטוריה. הנסיכה לואיז הייתה אשתו של ג'ון קמפבל, דוכס ארגייל, מושל קנדה בין השנים 1878–1883. על שמה של הנסיכה קרוי גם אגם לואיז.
גאוגרפיה
שטחה של אלברטה הוא 661,190 קילומטר רבוע. היא גובלת בדרום בארצות הברית (במדינת מונטנה) לאורך קו רוחב 49°, בצפון לאורך קו רוחב 60° בטריטוריות הצפון-מערביות. במזרח גובלת אלברטה בפרובינציית ססקצ'ואן לאורך קו האורך 110° מערב. במערב גובלת אלברטה בקולומביה הבריטית, בגבול אשר בדרום מתעקל לאורך הרי הרוקי ובצפון מתאחד עם קו האורך 120° מערב.
האקלים בצפונה של אלברטה שונה מהאקלים בדרומה. הצפון הרבה יותר קר, בעוד שהדרום הוא בעל אקלים כמעט מדברי בלא משקעים בקיץ, ובעל טמפרטורות יחסית גבוהות בקיץ (עד 35° מעלות צלזיוס) וחורפים קרים (35°- מעלות בחורף). בחודשי הקיץ תוקפות את אלברטה סופות טורנדו וכן סופות רעמים.
בירתה של הפרובינציה, אדמונטון, שוכנת במרכז הפרובינציה. בדרומה של אלברטה נמצאת קלגרי, וסביבה נמצאים אזורי גידול בקר.
הטמפרטורה הממוצעת של החורף באלברטה היא 10°- מעלות בדרומה של הפרובינציה ו-24°- מעלות בצפונה. בקיץ הטמפרטורות הממוצעות נעות בין °13 מעלות בהרי הרוקי ל-18° מעלות בערבות הדרומיות.
דמוגרפיה
אוכלוסיית הערים הגדולות באלברטה
כלכלה
כלכלת אלברטה מבוססת בעיקר על חקלאות ומשאבי טבע, ובמידה נמוכה יותר על תעשייה ומגזר השירותים. במערב הפרובינציה, הרי הרוקי מושכים תיירים רבים.
כלכלת קנדה זקוקה לכלכלת אלברטה במידה ניכרת, שכן בשטחי הפרובינציה נמצאים מאגרי נפט גולמי וגז טבעי, והיא המפיקה הגדולה ביותר של נפט וגז טבעי בקנדה.
בשל היותה מישורית ברובה, למעט הרי הרוקי במערב, במרכזה וצפונה קיימים גידולים חקלאיים רבים, כגון חיטה וקנולה. בפרובינציה מגדלים למעלה מ-5 מיליון ראשי בקר, שמיוצאים לכל אמריקה הצפונית.
משאבי טבע
אלברטה היא המפיקה הגדולה ביותר של נפט גולמי ושל גז טבעי בקנדה. היא גם המפיקה הגדולה בעולם של ביטומן מחולות זפת. חולות הזפת של אלברטה עשירים מאוד ומכילים כ-10% ביטומן. משערים כי משדות הנפט של אלברטה ניתן להפיק מעל 315 מיליארד חביות נפט.
כריתת עצים נפוצה מאוד, בעיקר ביערות של צפון הפרובינציה.
חקלאות
הגידולים העיקריים של אלברטה הם חיטה וקנולה וכן מגדלים באלברטה סוגי דגנים נוספים.
עיקר גידול הדבורים לדבש בקנדה מתבצע באלברטה, כאשר בחורף מכניסים הכוורנים את כוורות הדבורים לתוך בניינים מיוחדים. בקיץ מעבירים את הכוורות לצפונה של המדינה על מנת שהדבורים ייצרו דבש מפרחי התלתן ועשב האש הגדל בצפון המדינה. גידול הקנולה מחייב האבקה על ידי דבורים ולכן מעבירים את כוורות הדברים לשדות הקנולה כאשר אלה פורחים.
תעשייה ושירותים
התעשייה באלברטה אינה מפותחת למדי, והיא קיימת באופן חלקי באזורים הכפריים של המדינה. כמו כן בערים רד דיר ואדמונטון ממוקמים בתי זיקוק לנפט.
מגזר השירותים ממוקם בהיקף קטן בערים הגדולות, רובו בקלגרי.
תיירות
מעל 1.2 מיליון תיירים מגיעים לאלברטה מדי שנה כדי לצפות במנוסת הבהלה של קלגרי. במשך 10 ימים נחגג בקלגרי פסטיבל המערב הפרוע (רודיאו), שבמסגרתו נערכת מנוסת הבהלה של הבקר.
בתחומי הפרובינציה שוכנים חלק מהרי הרוקי הקנדיים, ונמצאים בהם הפארק הלאומי באנף והפארק הלאומי ג'ספר, שמושכים אליהם כחמישה מיליון בשנה, בחורף לתיירות סקי, ובקיץ למטיילים. בפארקים מסלולי הליכה רבים. בין האטרקציות העיקריות, ניתן למנות את אגם לואיז, הר אידית' קאוול ושדה הקרח קולומביה.
ממשל
שיטת הממשל באלברטה היא שיטה פרלמנטרית דמוקרטית. בית המחוקקים כולל בית אחד בלבד בו חברים 83 חברים. בראש הממשלה עומדת ראש השרים (Premier) דניאל סמית', מנהיגת המפלגה השמרנית המאוחדת, שהחליפה את ג'ייסון קני בתפקיד והושבעה באוקטובר 2022. מקום מושב הממשלה הוא בעיר אדמונטון.
עיקר הכנסות הפרובינציה מקורן במיסים המוטלים על נפט וגז טבעי המופקים בשטח הפרובינציה וכן במיסים על גידול בקר, וכריתת עצים. שיעור המיסים באלברטה הוא הנמוך ביותר בקנדה – ואלברטה היא הפרובינציה היחידה בלי מס ערך מוסף מקומי (אף שעל המוצרים עדיין מוטל החלק של מס הערך המוסף הפדרלי).
בבית הנבחרים של אלברטה מיוצגות ארבע מפלגות פוליטיות – המפלגה הפרוגרסיבית קונסרבטיבית (המפלגה הפרוגרסיבית קונסרבטיבית של אלברטה), המפלגה הליברלית של אלברטה, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (המפלגה הדמוקרטית החדשה של אלברטה) ומפלגת ורד הבר (Wildrose Party) הקרויה על שם אחד הסמלים של אלברטה. מפלגה קונסרבטיבית שמרנית נוספת – מפלגת האשראי הסוציאלי של אלברטה – שלטה באלברטה במשך שנים רבות עד שהתפרקה בשנות ה-70 של המאה ה-20 לאחר כישלון בבחירות למפלגה הפרוגרסיבית קונסרבטיבית. בנוסף מתפקדות באלברטה מספר מפלגות רשומות שאינן מיוצגות בפרלמנט.
תחבורה
באלברטה מעל ל-180,000 קילומטר של כבישים ודרכים, מהם כ-50,000 קילומטר של דרכים סלולות. כביש מהיר אלברטה מס' 2 חוצה את אלברטה מצפון לדרום ועובר דרך לתברידג', קואוטס, קלגרי, רד דיר, אדמונטון ושם מתפצל לשתי דרכים מהירות – האחת מגיעה לגרנד פריירי ומחוז פיס ריבר והשנייה לפורט מקמרי. לאלברטה שני כבישים החוצים אותה ממזרח למערב – הכביש הדרומי מהווה חלק מהכביש המהיר טרנס קנדה עובר דרך מדיסין האט, קלגרי והפארק הלאומי באנף, והכביש הצפוני (חלק מדרך מהירה ילוהד) עובר דרך לוידמניסטר במערב אלברטה, דרך אדמונטון ודרך הפארק הלאומי ג'ספר.
באלברטה שני שדות תעופה בינלאומיים – האחד באדמונטון והשני בקלגרי, כמו כן בפרובינציה מעל 9,000 ק"מ של מסילות ברזל.
תרבות
פסטיבל הפרינג' של אדמונטון הוא השני בגודלו בעולם (אחרי פסטיבל אדינבורו). כמו כן נערכים באלברטה פסטיבלים רבים של פולקלור ותרבות מקומות. בקלגרי נערך פסטיבל קאריפסט – פסטיבל תרבות קריבי (שנערך גם בעיר טורונטו).
משיר שחור
משיר שחור (שם מדעי: Tor khudree) הוא מין של דג גרם ממשפחת הקרפיוניים החי בנהרות הרריים בהודו וסרי לנקה. הוא קרובו לסוג של המין משיר זהוב.
אלברטה
דת
רוב תושבי אלברטה הם נוצרים, מתוכם רובם נוצרים אוונגליסטים. בדרום פרובינציית אלברטה מתגוררים מורמונים רבים, להם "מקדשים" בקארדסטון ובאדמונטון. כמו כן יש באלברטה קהילות של אנאבאפטיסטים והוטרים. באזור אדמונטון מתגוררים גם סיקים רבים.
משיר שחור
בשיא גודלו מגיע המשיר השחור לאורך של מעל מטר ולמשקל של כ-45 קילוגרם, אך פרטים כאלה כבר אינם נראים, והאורך הממוצע של הדגים מגיע ל-50 ס"מ בלבד. הדג בעל קשקשים רחבים בצבע כסוף ומעט כהה בפלג העליון. יש לו שלוש שורות גפיים וזנב המורכב מזוג אברות וכן סנפיר גבי גדול. צבע הסנפירים אפור-זהוב ולחלק מהסנפירים גוון אדמדם. הראש בהיר ומוארך בעל פס זהוב על הלחי ועם שפתיים רחבות בעלות בינים הנוטים אל מתחת לשפה ועיניים גדולות ולבנות. הדג הוא אוכל-כול הניזון מהחי והצומח.
הדג חי בנהרות רחבים ובזרמים גבוהים והוא מתרבה בסמוך לאשדים הקטנים, שם גדלים הצעירים מוגנים מטורפים. הם נפוצים בנהר צ'מבל (Chambal River), יובל של הנהר הארוך יאמונה שמצוי במרכז הודו. חוקרים מעריכים שאזור זה צריך להיות שמור ומגודר כדי למנוע את הכחדת הדגים. פרטי משיר שחור מגודלים כדגי נוי בבריכות שונות.
אלברטה
היסטוריה
האזור המהווה את פרובינציית אלברטה, והנמצא דרומית לקו רוחב 53° צפון היה חלק מאזור שנקרא ארץ רופרט (Rupert's Land) החל מהקמתה של חברת מפרץ הדסון בשנת 1670. בשנת 1731 החלו להגיע מתיישבים צרפתים לאזור והקימו את הקהילות של "לאק לה ביש" (Lac La Biche) ו"בוניוויל" (Bonnyville). בשנת 1752 הוקם המוצב הצבאי "פור לה ג'ונקוורי" (Fort La Jonquière) בקרבת המקום בו נמצאת העיר קלגרי.
מחוז אלברטה נוסד בשנת 1882 כחלק מהטריטוריות הצפון מערביות. בשנת 1905 קיבל המחוז מעמד של פרובינציה.
אוכלוסיית הפרובינציה
אוכלוסיית אלברטה מאז שנת 1901:
בעלי חיים
פרובינציית אלברטה כוללת שלושה אזורי אקלים: אזור תת-ארקטי, אזור מיוער, ואזור ערבות. באזורים אלה מתגוררים חיות בר רבות. בערבה המרכזית מתגוררים עדרים של ביזון אמריקאי. עדרים אלה כמעט נכחדו על ידי המתיישבים האירופאים הראשונים באזור, אשר צדו אותם בשל פרוותם, כספורט, וכן כאמצעי להרוס את תרבותם של האינדיאנים המקומיים. מאז המאה ה-20 מגדלים עדרים של ביזון בחוות ובשמורות טבע רבות באלברטה. ביערות אלברטה מתגוררים טורפים רבים ובהם דוב גריזלי, ודובים שחורים, וכן זאבים מצויים, זאבי ערבות, שונרים ופומות.
מבין אוכלי העשב של האזור מצויים צבים, איילים קוראים, אנטילוקפרות, כבשים גדולי-קרניים, עיזי הרים, בואשים מפוספסים, ארנבים, קיפודים, וסנאים (הכולל בין היתר את המין סנאי דואה צפוני).
כמו כן מצוי באלברטה מין אחד של נחש ערבות ארסי (מין ממשפחת העכסנים).
במרכזה וצפונה של אלברטה נמצאים אתרי קינון של עופות נודדים רבים ובהם: ברווזים, אווזים, ברבורים ושקנאים. המקננים בקרבת האגמים הרבים המכסים את צפונה של אלברטה.
קונדורים, ניצים, ינשופים ועורבים מצויים במספרים גדולים באלברטה וכן ציפורים יותר קטנות האוכלות חרקים. באלברטה, בשל אקלימה הממוזג חרקים רבים (יתושים, זבובים, צרעות ודבורי בר. האגמים והנהרות הרבים מהווים בית גידול לצבי נהרות, צפרדעי עץ, סלמנדרות, דגי טרוטה, פיקרל, שטירל, ואף חדקן.
צמחייה
מרכזה וצפונה של אלברטה, שצמחייתה ערבתית, מתכסים עם בוא האביב בכלניות. את הקיץ מאפיינת פריחה של פרחים ממשפחת החמניות, המכסות את הערבות הגדולות של אזור זה בצבע צהוב וסגול. במהלך הקיץ פורחים צמחים עונתיים כגון מרווה, ותלתן. העצים המאפיינים את האזור הם עצים נשירים כגון צפצפה, שדר, ותרזה, וכן ערבות ושרכים. צפונית לנהר ססקצ'ואן צומחים יערות עד על פני אלפי קילומטרים רבועים, בעיקר של עצי לבנה וסוגים שונים של אורנים.
מאובנים
אלברטה עשירה במאובנים, בפרט של דינוזאורים. בין הדינוזאורים שנתגלו באלברטה ניתן למנות אלברטוזאורוס, טירנוזאור, טריצרטופס, סוגי צרטופסים שונים (כסמוזאורוס, סטירקוזאורוס, לפטוצרטופס ועוד) והדרוזאוריים שונים כגון אדמונטוזאורוס.
נעה כ"ץ
נעה כ"ץ (נולדה ב-19 באוגוסט 1991) היא קומיקסאית, מאיירת ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה וגדלה בכרמיאל כבת שלישית וצעירה במשפחה.
בשנת 2016 סיימה כ"ץ את לימודיה בבצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב במחלקה לתקשורת חזותית. פרויקט הגמר שלה בבצלאל, ספר הקומיקס "4", הפך לספר עצמאי שנמכר לקהל הרחב וזכה לשבחים רבים. הספר מספר את סיפור יציאתם מהארון של 4 גיבורים, שלכל אחד ואחת מהם סיפור מיוחד. הספר מבוסס על ראיונות שערכה עם הגיבורים, ביניהם היא עצמה, וכולל איורים ריאליסטיים של הדמויות בהווה ואיורים חופשיים ופרועים של הסיפורים שלהן. בעקבות גירושי הוריה ומכירת בית ילדותה, כתבה ואיירה את ספר הקומיקס השני שלה, "איה 50", ספר אוטוביוגרפי על חייה מילדות ועד למכירת הבית. הספר זכה לתמיכת מפעל הפיס ויצא לאור בהוצאת פרדס באפריל 2019. גם ספרה השני משתמש בשפה גרפית דומה של איורים ריאליסטיים של הגיבורה בהווה ואיורים פרועים של הסיפורים מעברה. הספר כולו מצויר בשלושה צבעים בלבד – שחור, לבן וצהוב.
במאי 2019 החלה לפרסם בדף הפייסבוק שלה רצועת קומיקס יומית העוסקת בציפורים. קומיקס הציפורים הפך לפופולרי מאוד בתוך זמן קצר, צבר קהל אוהדים גדול וכל רצועה יומית זכתה למאות לייקים, שיתופים ותגובות. קומיקס הציפורים מצויר בסגנון ריאליסטי, כאשר הציפורים מצוירות בצבע מלא והרקע לבן. מרבית הרצועות כוללות עובדות זואולוגיות עבור הציפור המככבת באותה הרצועה, ובדיחה המקשרת בין הציפור לבין התרבות הישראלית העכשווית. לציפורים בקומיקס שמות פרטיים ישראלים, וחלקן הפכו לדמויות חוזרות. בעקבות ההצלחה של רצועת הקומיקס היומית החליטה לאגד את כל סיפורי הציפורים לספר. קמפיין מימון ההמון שפתחה לצורך הוצאת הספר הגיע ליעד הגיוס בתוך פחות משלוש שעות, ועד לסיום הקמפיין הגיע ל-379% מהיעד, רובו ככולו ממכירה מוקדמת של ספרה, מכירת ספריה הקודמים, ומוצרים נלווים לקומיקס הציפורים. בינואר 2020 יצא לאור בהוצאת ידיעות ספרים ספר הציפורים המבוסס על קומיקס הציפורים.
בעקבות הצלחת ספר הציפורים הראשון, החלה בהמשך אותה השנה לעבוד על ספר ההמשך. בחודש מאי 2020 פתחה בקמפיין מימון המון לספר הציפורים 2, שגם הוא כקודמו הגיע ליעד הגיוס בתוך שעות ספורות, כאשר הגיוס מבוסס ברובו על מכירה מוקדמת של הספר החדש, וכן מכירת הספרים הקודמים ומוצרים נלווים הקשורים לקומיקס הציפורים. הספר השני בסדרת הציפורים יצא לאור בהוצאת ידיעות ספרים בשנת 2021.
בשנת 2023 יצא ספרה החמישי ״ספר הרבייה״ בהוצאת ידיעות ספרים.
משנת 2017, כ"ץ מפיקה את פסטיבל האיור והקומיקס בנחלת בנימין יחד עם רחל צאירי.
כ"ץ מאיירת לעיתונות ולמגזינים, ביניהם איורים למגזין ליברל ולמוספים השונים של קבוצת ידיעות אחרונות: 7 ימים, 7 לילות, מסלול, זמנים מודרניים, בלייזר ועוד. כ"ץ נהגה לכתוב מדור קומיקס חודשי בבלייזר גרסת הפרינט אשר צויר גם הוא בשחור-לבן-צהוב, בדומה לספרה איה 50. וכן מדור קומיקס שבועי בענייני מדע באתר מכון דוידסון לחינוך מדעי. בנוסף ליצירה העצמאית שלה, כ"ץ השתתפה בשני פרויקטים שאיגדו קמיקסאים שונים: ציפור הרפש והאיחוד של חבורת A4.
חיים אישיים
כ"ץ היא לסבית מוצהרת. היא מתגוררת בתל אביב עם זוגתה הילית.
רעלן עצבי
רעלן עצבי או נוירוטוקסין הוא רעלן אשר משבש את תפקודם התקין של תאי מערכת העצבים.
התקשורת במערכת העצבים מסתמכת על יכולתם של תאי עצב לשלוט במתח החשמלי של קרום התא, וכן על היכולת של תאים להעביר אותות ביניהם באמצעות העברה סינפטית. לרוב, האפקט הרעיל של נוירוטוקסינים נובע מכך שהם משבשים את אחד משני המנגנונים הללו.
בהתאם לאזור של מערכת העצבים שבו הם פוגעים, וכמות הרעלן שנמצאת בגוף, רעלנים עצביים עלולים לגרום לשלל תסמינים נוירולוגיים - מחולשת שרירים ועד פגיעה ביכולות קוגניטיביות מורכבות כמו זיכרון. רעלנים עצביים מסוימים מסוגלים לשבש את השליטה של מערכת העצבים על תפקודים בסיסיים של הגוף, כמו נשימה, ובכך לגרום למוות. היכולת של רעלנים עצביים לגרום לפגיעה בתוך מערכת העצבים המרכזית תלויה ביכולתם לחצות את מחסום הדם-מוח.
בנוסף לרעלנים חיצוניים שגורמים לפגיעה עצבית, המונח נוירוטוקסין עשוי להתייחס גם לחומרים שהם חלק מפעולתה התקינה של מערכת העצבים, אך עשויים לגרום לה נזק בריכוזים גבוהים (למשל גלוטמט). כמו כן, קיימים חומרים אשר מזיקים בעיקר בשלבים ההתפתחותיים של מערכת העצבים, ואינם רעילים באותה מידה לרקמה עצבית בוגרת.
רעלנים עצביים בעולם החי
רעלנים עצביים נוצרים במגוון רחב של אורגניזמים, כולל חיידקים, בעלי חיים וצמחים.
חומרים שהם רעלנים עצביים עשויים לשמש את האורגניזם למטרות מגוונות, בין אם כמנגנון לפגיעה עצבית בבעלי חיים אחרים או לשלל תפקידים בתוך האורגניזם עצמו. העובדה שחומר מסוים הוא רעיל עבור בעלי חיים מסוימים (ובמינון מסוים) אינה בהכרח מעידה על כך שזהו תפקידו הביולוגי היחיד או המרכזי.
לעיתים מקורם של הרעלנים העצביים הוא אקסוגני - כלומר, הרעלן עשוי לאפיין בעל חיים מסוים ואף לשמש אותו, למרות שהרעלנים אינם מיוצרים על ידו באופן ישיר. כך למשל, מקורם של רעלנים בגופן של צפרדעי חץ רעילות הוא בחרקים מהם הן ניזונות.
בדומה לרעלנים שפועלים על מערכות גוף אחרות, רעלנים עצביים יכולים לשמש בעלי חיים על מנת להגן על עצמם מפני טורפים, או לסייע לבעל חיים להכניע את הטרף שלו.
מאחורי המגוון של רעלנים עצביים בעולם החי יש היגיון אבולוציוני, שכן מערכת העצבים היא מורכבת במיוחד ולפיכך רגישה מאוד לשינויים, ולצד זאת היא אחראית על שלל פונקציות הישרדותיות ובסיסיות. לדוגמה, בעל חיים עשוי להשתמש ברעלן עצבי על מנת לשתק בעל חיים אחר באופן מהיר וממוקד. קיימים גם טפילים מסוימים אשר נעזרים ברעלנים עצביים על מנת להרוג את הפונדקאי שלהם, או אפילו לגרום אצלו לשינוי התנהגותי שהוא מועיל למחזור חייו של הטפיל.
בהתאם לכך, רעלנים עצביים הם מרכיב נפוץ בסוגים שונים של ארס. ארס הוא למעשה תמיסה שמכילה רעלנים מסוגים שונים, ומוחדרת באופן אקטיבי לגופו של בעל החיים המותקף (לדוגמה בהכשת נחש). רעלנים עצביים קיימים גם בשלל אורגניזמים רעילים שאינם ארסיים. במקרים אלה, הרעלנים אינם מופרשים באופן פעיל על ידי עקיצה, הכשה וכו', אך בעלי חיים אחרים עשויים לספוג אותם דרך מגע, עיכול או נשימה.
מנגנונים ביולוגיים
בפרט, רעלנים עצביים עשויים לשבש את היווצרותם והעברתם של אותות חשמליים בתוך תאי עצב, לגרום להפרעות במהלכו התקין של תהליך ההעברה הסינפטית של אותות כימיים, או להוביל לאפופטוזה (מוות תאי) של תאים במערכת העצבים.
שינויים במתח הממברנה
פעילות תאי העצב מסתמכת על יכולתם לייצר דחפים עצביים (פוטנציאלי פעולה), שהם אותות שמתבססים על ההפרש בפוטנציאל החשמלי בין פנים התא לסביבתו החיצונית.
המתח החשמלי בין פנים לחוץ התא - מתח הממברנה - הוא תוצר של המטענים החשמליים של יונים, כדוגמת יוני נתרן ואשלגן, שנמצאים בריכוזים שונים משני צידי קרום התא. בין אם מדובר במתח המנוחה של התא, או בתהליך של יצירת דחפים עצביים בתגובה לגירוי, המתח בין שני צידי הממברנה מבטא איזון עדין בין סוגים שונים של תעלות יונים חוצות-ממברנה. התעלות הללו הן שמאפשרות מעבר של יונים ספציפיים בין פנים התא לסביבתו, וכל שינוי בכמות או במאפיינים של התעלות הפזורות על פני קרום התא משפיע על אופי הפעילות החשמלית של תא העצב.
קיימים שלל רעלנים עצביים אשר משפיעים על מתח הממברנה של תאי עצב, פעמים רבות דרך חסימתן של תעלות יונים מסוג מסוים. דבר זה גורם לשיבוש בהעברת האותות התקינה של תא העצב - בהתאם למאפייני התא ולסוגי התעלות שמושפעים, הרעלן עשוי למנוע או להפחית יצירה של דחפים עצביים בתא, או לחלופין לגרום ליצירת דחפים עצביים עודפים או שנמשכים לפרק זמן ארוך מהרגיל.
השפעה על מוליכים עצביים והעברה סינפטית
העברה סינפטית היא תהליך של תקשורת כימית במערכת העצבים, המשמש להעברת מידע בין תאי עצב שונים, או בין תא עצב לתאי מטרה מסוג אחר (למשל תאי שריר). בתהליך ההעברה הסינפטית, מועברת מולקולה של מוליך עצבי מתא אחד לאחר, דרך אזור מפגש בין-תאי המכונה סינפסה.
תהליך זה מורכב ממספר שלבים, והוא מערב פעילות של שלל חלבונים בתא המשדר ובתא הקולט. מנגנון הפעולה של רעלנים עצביים שונים (כמו גם חומרים פסיכואקטיביים שאינם נחשבים כרעלנים) מתבסס על התערבות באחד משלבי תהליך ההעברה הסינפטית: יצירת המוליך העצבי, שחרור המוליך העצבי לסינפסה, היקשרות של המוליך העצבי לקולטנים בתא המטרה וכו'.
תקשורת בין דבורים
דבורים משתמשות בשלושה אמצעי תקשורת מרכזיים ביניהן: חוש הריח - פרומונים, ריקוד והשמעת קולות, בנוסף לכך לדבורים יש דרך ייחודית להפחיד מזיקים.
פרומונים
הדבורים מתקשרות ביניהן בעיקר באמצעות ריחות מקודדים המופקים על ידי חומרים שנקראים "פרומונים". פרומון הוא חומר כימי, המופרש מבלוטות מיוחדות בגוף הדבורה, ונקלט על ידי דבורים אחרות באמצעות חוש הריח. קיימים מספר סוגי פרומונים המופרשים מפרטים שונים ולצרכים אחרים. פרומון המלכה- המלכה מפרישה לפחות שני סוגים של פרומונים,פרומון המופרש מהלסת, הפרומון נמרח על גוף המלכה ומועבר אל שאר הדבורים המלקקות אותה תוך כדי טיפול בה ומשם מועבר אל שאר דבורי הכוורת, ההורמון מדכא את פעילות שחלותיהן של הפועלות ומונע מהם להטל ביצים, פורמון זה גם מושך את הדבורים לטפל במלכה. בשעת מעוף הכלולות פרומון זה מושך אל המלכה הצעירה את הזכרים. המלכה מפרישה גם הורמון המורה לפועלות לצאת ולאסוף מזון. פרומון נוסף הוא פרומון האזעקה המופרש על ידי הפועלות כאשר דבורה נפצעת או מגיע אויב, פרומון זה גורם לשאר הדבורים לבוא ולסייע כנגד גורם מאיים המופיע בסביבה. פרומון נוסף הוא פרומון הגיוס, ההורמון מופרש כאשר פועלת מצאה מצבור של מזון, מים או פרופוליס, ההורמון יגרום לפועלות נוספות לבוא ולסייע בהבאת המזון. הורמון נוסף הוא הורמון הוולד שמושך אליו את הפועלות לסייע לו.
ריקוד
הדבורים מעבירות גם מידע על ידי מחול. כשדבורה מאתרת מצבור של מזון, היא חוזרת לקן ומעבירה את המידע באמצעות ריקוד, אם המצבור קרוב לקן עד 50 מטר- היא נעה בצורה מעגלית פעם לכיוון זה ופעם לכיוון הנגדי,אך אם המצבור רחוק יותר מהקן- היא נעה בצורת הסיפרה 8. מרכיבים שונים בריקוד מסמנים לדבורים האחרות את הכיוון שבו נמצא המזון (על פי זווית הריקוד), ואת הכמות של המזון, (שבאה לידי ביטוי במשך הריקוד- ריקוד ארוך פירושו שיש הרבה מזון). המידע מאפשר לדבורים לצאת בקבוצה מותאמת לכמות הממתינה באתר שבו ביקרה הדבורה שמסרה את המידע. כאשר הכוורת חשוכה משמיעה הדבורה רעש (בתדר נמוך) ומעבירה את אותו מסר שמועבר בריקוד.
קולות
דרך נוספת בה מתקשרות דבורים היא קולות. הדבורים יכולים להשמיע קולות על ידי הפעלת שרירי כנפיהם וסגירתם כך נוצר צליל זמזום ואין יצרה של תעופה, התקשורת מופעלת בעיקר בעת בקיעת המלכות החדשות וכן במחול הדבורה. הגלמים שעתידים להתפתח למלכות משמיעים קולות קרקור. הקולות משמשים לתקשורת בין הגלמים לבין עצמם וכן בינם לבין המלכה. המלכה עונה לגלמים בקולות שריקה.
הפחדת מזיקים
לדבורים יש סוג נוסף של תקשורת, הנקרא "גל דבורים" ומטרתו היא להפחיד מזיקים. דבורה שעוקצת בעל חיים עם עור עבה כגון יונקים למיניהם מתה כמה שעות לאחר העקיצה (העוקץ נתקע בעור העבה והדבורה לא יכולה לשחררו,עד שהוא נתלש מגופה יחד עם איברים חיוניים, בניגוד לכך הדבורין יכולות לעקוץ חרקים אחרים כאוות נפשן, אין לחרקים עור אלא שכבה קשיחה בשם קטפולטה שממנה אין להן בעיה לחלץ את העוקץ) וזוהי הסיבה לכך שהדבורים אינן עוקצות מיד, אלא מסתדרות בצורת גל מול מזיקים ואויבים. לכן מעדיפות הדבורים להזהיר את הפולש או את המאיים עליהן ולא לעקוץ אותו מיד. זו תופעה מקובלת בטבע, שבעלי חיים משנים את המראה שלהם כדי להרתיע יריב או בעל חיים מאיים. כשהדבורים יוצרות גלים אדירים של אלפי דבורים בבת אחת, מדובר במחזה נדיר. זוהי עוד אחת מהדוגמאות בטבע לשיתוף פעולה בקבוצה.
משטרת תנועה
היסטוריה
משטרת תנועה התקיימה במגוון צורות והשתמשה במספר דרכים לשמירת הסדר בתנועה למעלה משלוש מאות שנה. משטרת התנועה הראשונה בעולם כנראה הוקמה בלונדון, אנגליה, ב-1722, כאשר שר העיר של לונדון, בתגובה לעלייה בשימוש בכלי תנועה במאה ה-18, מינה שלושה אנשים לעמוד על גשר לונדון ולוודא שאנשים נשארים בנתיב השמאלי ולא עוצרים.
במשטרת ישראל, אגף התנועה עוסק בתחום זה.
כוס החורבות
כּוֹס הֶחֳרָבוֹת, (שם מדעי: Athene noctua), מין בסוג כוֹס שבמשפחת הינשופיים.
דורס לילה קטן - אורכו עד 22 ס"מ, השכיח ברחבי ישראל. צבע הנוצות: חום כהה מוכתם בלבן, הבטן בהירה מוכתמת בחום. הרגליים מכוסות בניצוי עדין (גרביים). פרצופו שטוח, עיניו גדולות ומבהיקות בצהוב.
נפוץ בכ-84 מדינות באזור הפלארקטי ובצפון מזרח האזור האפרוטרופי. בישראל חיים תת-המינים: A. n. indigena, A. n. glaux. ,A. n. saharae (יש המזהים תת-מין זה עם הקאת) המופיעה במקרא.
מקום חיות אופייני: נופים יבשתיים פתוחים, יערות דלילים, פרדסים, כרי מרעה ושטחים מעובדים, נופי טרשים, ערבות, מדבריות ומצוקים. יבחרו לעיתים יישובים כפריים ועליות גג.
הכוס הוא עוף טריטוריאלי החי בזוגות. על פי רוב קיים מקום דגירה קבוע. הטריטוריה משתרעת על מאות דונמים. הוא פעיל במיוחד בשעות בין הערביים ובחשכה.
הדגירה על הביצים מתרחשת באביב למשך כ-27 ימים לערך, גודל התטולה הוא 3–5 ביצים לבנות כמעט עגולות, עד 2 דגירות בשנה. במלאת לגוזלים חודש ימים הם מסוגלים לעזוב את הקן. בשעה שהנקבה דוגרת, הזכר מאכיל אותה ואת הגוזלים. אורך החיים עד 17 שנים.
בימים עברו סימלו בני משפחת הינשופיים את החוכמה בקרב בעלי החיים. אחד מהמיתוסים של יוון העתיקה, הוא שהאלה אתנה השתמשה בדורס הקטן כשליח לשאר האלים (ראו: הינשוף של אתנה).
העוף היה מקנן באקרופוליס, והוזכר במסורות כעוף שקיבל את אישור האלה לקנן באתר הקדוש.
סמואל קולט
סמואל קולט (באנגלית: Samuel Colt; 19 ביולי 1814 - 10 בינואר 1862), היה תעשיין, ממציא ואיש עסקים אמריקאי. המציא את האקדח התופי ויסד את חברת כלי הנשק "קולט".
חייו
קולט נולד בהרטפורד, קונטיקט, ארצות הברית. אביו של קולט היה בעל מטווית בדים, שם למד סמואל הצעיר את עקרונות פעולתן של מכונות שונות. הרקע הטכני שלו ותשוקתו לים הובילו אותו לעבוד כבר בגיל 15 על ספינה שהפליגה להודו. אגדה נפוצה טוענת כי קולט הגה את רעיון האקדח התופי בעודו צופה בתנועת גלגל המדחף של אונית הקיטור.
קולט רשם פטנט באירופה על אקדחו בשנת 1835, ושנה לאחר מכן גם בארצות הברית. הוא ייסד חברה עם משקיעים נוספים וייצר את האקדח הראשון ב-5 במרץ 1836. הפטנט החדשני התקבל בחשדנות גדולה, ובשל כך החברה נכשלה ופשטה רגל ב-1842, עד 1846 לא ייצר קולט אקדחים נוספים.
בשנת 1847 חזר קולט לעסקי הנשק במפעלו של איליי ויטני, ופתח בשנה שלאחר מכן מפעל משל עצמו בקונטיקט, שם שוכנת חברת "קולט" עד היום. המפעל שקולט הקים היה חדשני באותו זמן, והתבסס על עקרונות שלמד ושכלל במפעלו של ויטני במטרה להקים את החברה המתועשת הראשונה לייצור כלי נשק (עד אז היו אלו מיוצרים בטכניקות של עבודת יד).
האקדח החצי אוטומטי, הקולט M-1911 הנפוץ, יוצר על ידי קולט אך מתכננו הוא ג'ון בראונינג. אקדח זה נחשב גם כיום לאחד הטובים בעולם למרות שתוכנן עוד ב-1905 (1911 היא שנת קבלתו לצבא ארצות הברית). נכון להיום חברת קולט איננה מייצרת יותר אקדחים. הרובה הנפוץ בצה"ל, M-16, מיוצר על ידי קולט (בין היתר) גם הוא.
ישראל אדלר (מוזיקולוג)
ביוגרפיה
נולד ב-1925 בברלין בירת גרמניה, בנם של פאני לבית פרידמן והרמן אדלר. בעקבות עליית הנאצים לשלטון, עלה לארץ ישראל עם אביו בשנת 1937. הוא השתתף בקרבות במלחמת העצמאות, ולאחר קום המדינה נסע לצרפת להמשיך בלימודיו בקונסרבטואר של פריז (1949–1953) ואחר במחלקה למוזיקולוגיה של אוניברסיטת סורבון, שהעניקה לו תואר דוקטור בשנת 1963. במקביל ללימודיו עבד בספרייה הלאומית של צרפת כממונה על מחלקת העברית והיהדות.
עם שובו לישראל התקבל לעבודה בבית הספרים הלאומי, כמנהל מחלקת המוזיקה, הקים את הפונותיקה הלאומית (ארכיון הצליל הלאומי) ואת המרכז לחקר המוזיקה היהודית ועמד בראשו במשך שנים רבות. אדלר יזם את הקמת האיגוד הישראלי למוסיקולוגיה ועמד תקופה מסוימת בראשו. בשנת 1971 הצטרף לחוג למוזיקולוגיה באוניברסיטת תל אביב ובשנת 1973 התמנה למרצה למוזיקולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1998 זיהה אדלר אורטוריה של המלחין האיטלקי כריסטיאנו ג'וזפה לידרטי (Cristiano Giuseppe Lidarti) משנת 1774, שהתגלתה באוניברסיטת קיימברידג'. האורטוריה, "תשועת ישראל ביד אסתר", בוצעה בבכורה עולמית בפסטיבל מונפליה 2003.
ערך את כתב העת "יוּבָל: קובץ מחקרים של המרכז לחקר המוזיקה היהודית" בהוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס.
אדלר נמנה עם מייסדי האיגוד העולמי לארכיוני צליל (International Association of Sound and Audiovisual Archives, IASA) והיה חבר בוועד המנהל של המועצה הבינלאומית למוזיקה של אונסק"ו ובהנהלת האיגוד הבינלאומי למוזיקולוגיה.
פרסומיו
ישראל אדלר ערך יצירות מוזיקליות וכתבים בנושאי מוזיקה, מהם בנפרד ומהם עם חוקרים אחרים, כמו בתיה באיאר ואליהו שלייפר. כמו כן ערך פרטיטורות ובאסו קונטינואו.
לקריאה נוספת
ביבליוגרפיה של פרסומיו:
פרקופה
בפרקופה חיו מעט יהודים ובמקום קיים עדיין בית קברות יהודי.
הפארק הלאומי ווד באפלו
הפארק הלאומי ווד באפאלו (באנגלית: Wood Buffalo National Park) הוא הפארק הלאומי הגדול בקנדה ומשתרע על פני 44,807 קמ"ר. הפארק נמצא בצפון מזרח אלברטה ובדרום הטריטוריות הצפון מערביות. הפארק הוקם ב-1922 במטרה לשמור על העדר הגדול בעולם של ביזון היערות, שאוכלוסייתו נאמדת כיום ביותר מ-5,000 פרטים. הפארק משמש גם כאתר הקינון היחיד של העגור האמריקאי, המצוי בסכנת הכחדה.
גאוגרפיה
הנקודה הנמוכה ביותר של הפארק נמצאת בנהר הבאפלו הקטן בגובה של 183 מטר, ואילו הנקודה הגבוהה ביותר היא בהרי הקאריבו ברום של 945 מטר. מטה הפארק נמצא בפורט סמית', ומשרד נוסף של הפארק נמצא בפורט צ'יפויאן, אלברטה. בפארק נמצאת דלתה של מים מתוקים מן הגדולות בעולם הנוצרת על ידי הנהר פיס (נהר) (Peace River), הנהר אתבסקה (Athabasca River) והנהר סלב (Slave River). הפארק ידוע גם בשל בולעני הקרסט שבו הנמצאים בצד של הטריטוריה הצפון מערבית. הפארק נמצא צפונה מחולות הזפת של אלברטה.
ממצאים ארכאולוגיים מעידים על קיומה של אוכלוסייה אנושית באזור כבר לפני כ-8,000 שנה. ב-1922 הוקם הפארק במטרה לשמור על שארית האוכלוסייה של ביזון היערות (Bison bison athabascae) בצפון קנדה. בין השנים 1925 ל-1928 הובאו לפארק ביזונים אשר הרחיבו את תחום מחייתם גם דרומה מהנהר פיס, ובעקבות זאת הורחבו גבולותיו של הפארק ב-1926.
בפארק הלאומי ווד באפאלו חיים מגוון מינים של בעלי חיים בהם אייל קורא, דוב שחור אמריקני, זאב מצוי, שונר, דוב חום, ארנבת השלג, עגור קנדי, ביזון היערות, שכווי הצווארון ונחש בירית.
דוד ברטוב
דוד ברטוב (לעיתים גם בר-טוב) (1 בפברואר 1924 - 30 במרץ 2018) היה משפטן ואיש ציבור שכיהן כמנהל לשכת הנשיא, כשופט שלום ומחוזי, כרשם בית המשפט העליון וראש ארגון "נתיב".
קורות חייו
ברטוב נולד בשם דוד גוטנסקי בעיירה מוטאל שבבלארוס. הוא למד בבית ספר תיכון עברי "תרבות" בעיר פינסק, וסיים לימודיו ב-1939. בשנת 1941 הוגלה למחנה עבודה סובייטי בסיביר. הוא שוחרר מהמחנה כנתין פולני ועסק בעבודות שונות בברית המועצות. ב-1946 עזב את ברית המועצות לפולין, ופעל בתנועת "הנוער הציוני" בפולין ובגרמניה.
עם עלייתו לישראל בשנת 1949 עברת את שם משפחתו ל"ברטוב" והתמנה למזכיר לשכת נשיא המדינה חיים ויצמן (שנולד באותה עיירה). בשנת 1952 התמנה למנהל הלשכה של הנשיא יצחק בן-צבי. ב-1959 סיים לימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, וב-1960 קיבל תואר מוסמך במשפטים. לאחר תקופת התמחות בירושלים הוסמך ב-1961 כעורך דין, ומונה על ידי הנשיא יצחק בן צבי ליועצו המשפטי.
בשנים 1986–1992 היה ראש "נתיב", ומ-1992 עד 1994 – ראש משלחת "נתיב" במדינות של ברית המועצות לשעבר.
אחרי פרישתו היה דוד ברטוב פעיל בוועדות למען יהודי ברית המועצות לשעבר. כיהן כיו"ר הוועדה לעניין "חוק המסייעים לנטרול תוצאות אסון צ'רנוביל" וכיו"ר רשות ועדת אסירי ציון.
במשך שנים רבות היה חבר בחבר הנאמנים של האוניברסיטה העברית ובוועד הפועל של האוניברסיטה. בין השנים 1997–2003 שימש כיו"ר הוועד המנהל של יד יצחק בן-צבי בירושלים, כיהן כיו"ר המועצה הציבורית של יד יצחק בן-צבי.
דוד ברטוב היה נשוי לאסתר ברטוב, והוא אחיו הבכור של חיים ישראלי, עוזרם הבכיר של שרי הביטחון לדורותיהם. לזוג נולדו שלושה בנים.
ברטוב נפטר בירושלים ב-30 במרץ 2018 ונטמן בהר המנוחות.
פרסים
במהלך השנים קיבל את הפרסים הבאים:
יחסי סרי לנקה–צ'ילה
יחסי סרי לנקה–צ'ילה הם היחסים הבינלאומיים בין הרפובליקה של צ'ילה לבין הרפובליקה הסוציאליסטית הדמוקרטית של סרי לנקה.
היסטוריה
פבלו נרודה היה הקונסול הכבוד של צ'ילה בציילון בין ינואר 1929 ליוני 1930. באותה תקופה, הוא הואשם בהתעללות מינית, אך אף על פי שהודה בכך, המקרה לא השפיע על הקריירה הדיפלומטית שלו.
יחסים כלכליים
צ'ילה היא היבואנית הגדולה ביותר של תה סרי לנקה באמריקה הלטינית, ותרבות התה הצ'יליאנית היא עם הצריכה הגבוהה ביותר לנפש באזור; בעוד סרי לנקה מייבאת מצ'ילה בעיקר מקרל, יין אדום וקרטון.
יוקון
טריטוריית יוקון (באנגלית: Yukon Territory) או כפי שהיא מכונה לעיתים "היוקון" (The Yukon) היא אחת מטריטוריות קנדה. הטריטוריה נמצאת בקצה הצפון-מערבי של קנדה. בטריטוריה מתגוררים כ-37,000 תושבים, מתוכם כ-23,300 בבירת הטריטוריה וייטהורס.
גאוגרפיה
מספר התושבים ביוקון מועט ביותר, ורוב שטחיה של הטריטוריה הם שטחים פתוחים פראיים. אופי האקלים הוא ארקטי ותת-ארקטי (סובארקטי) – אקלים יבש מאוד עם חורפים קרים. בקיץ האקלים מאפשר גידולי ירקות ותבואה.
צורתה של הטריטוריה היא משולש, הגובל במדינת אלסקה שבארצות הברית במערב, בטריטוריות הצפון-מערביות במזרח, ובקולומביה הבריטית בדרום. צפונית לטריטוריית יוקון נמצא ים בופור.
הנקודה הגבוהה ביותר בקנדה – הר לוגאן (שגובהה 5,959 מטרים) נמצאת בדרום מערב הטריטוריה. הר יוקון מהווה חלק מהפארק הלאומי קלואן, והוא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו. ביוקון נמצאים הפארק הלאומי איוואוויק והפארק הלאומי וונטוט.
הבירה של הטריטוריה – וייטהורס – היא גם העיר הגדולה בטריטוריה ובה מתגוררים מעל שני שלישים מהאוכלוסייה, כ-32,000 איש. העיר השנייה בגודלה היא דוסון סיטי שהייתה בירת המדינה עד שנת 1952 ומאכלסת כ 1,100 תושבים.
יישובים נוספים כוללים את :
כלכלה
בעבר עיקר כלכלת הטריטוריה התבססה על כרייה של עופרת, אבץ, כסף, זהב ואזבסט. הטריטוריה הופרדה ב-1898 מהטריטוריות הצפון-מערביות בעקבות הבהלה לזהב בקלונדייק, נהירה ההמונית של כורים בשנים 1897–1899 אל מפגש הנהרות קלונדייק ביוקון לאחר גילוי זהב במקום בשנת 1896. כל המתיישבים הראשונים התפרנסו למעשה מהמכרות.
ממשלת קנדה היא המעסיק הגדול ביותר בטריטוריה – המעסיקה באופן ישיר כ-5,000 עובדים ובאופן עקיף כ-12,500 עובדים. כמו כן כלכלת הטריטוריה מתבססת על ייצור מוצרי צריכה כגון ביגוד, רהיטים ומלאכות יד, וכן ייצור חשמל על ידי מים.
תחבורה
בעבר נתיב התחבורה העיקרי של הטריטוריה היה נהר יוקון, באמצעות ספינות נהר שנעו בין וייטהורס לדוסון סיטי, ובמורד הנהר לאלסקה וים ברינג. רוב ספינות הנהר היו בבעלות חברת הניווט יוקון הבריטית.
רוב התחבורה לטריטוריה עוברת דרך הדרך המהירה אלסקה העוברת דרך וייטהורס. הדרך המהירה היינס העוברת מהיינס בורו ומתחברת עם הדרך המהירה דמפסטר. הדרך המהירה קלונדייק מגיע מסקגוואי שבאלסקה לדוסון סיטי ודרך מהירה דמפסטר מתפצלת מדרך קלונדייק ומגיעה לאוינוויק שבטריטוריות הצפון-מערביות. דרכים אלה הן היחידות בטריטוריה הסלולות לכל אורכן. ניתן להגיע לרוב היישובים בטריטוריה באמצעות דרכים סלולות בחלקן, אולם הדרך המקובלת להגיע ליישובים בצפון הן בטיסה. ליישוב אולד קרואו ניתן להגיע בטיסה בלבד.
שדה התעופה הבינלאומי בווייטהורס מקיים טיסות סדירות לוונקובר, קלגרי, אדמונטון ואנקורג'.
ממשל ופוליטיקה
בדומה לפרובינציות של קנדה ובשונה משתי הטריטוריות האחרות של קנדה, ליוקון יש בית מחוקקים ושיטת בחירות מפלגתית. עד שנת 1979 היה לטריטוריה נציב אשר מונה על ידי הממשל הפדרלי. הנציב מינה "מועצה מבצעת" ששימשה כממשלה של הטריטוריה. בשנת 1979 שונתה שיטת הממשל בטריטוריה. חוק יוקון משנת 2002 שינה את שיטת הממשל בטריטוריה והעניק סמכויות רבות נוספות לממשל המקומי של הטריטוריה (יותר שליטה על אוצרות הטבע של הטריטוריה). בפועל, החל משנת 2002, למעט בנושא האשמות במשפטים פליליים – סמכות שנותרה בידי השלטון הפדרלי, לממשל המקומי של יוקון יש את כל סמכויות של הממשל של כל פרובינציה של קנדה. בדומה לשתי הטריטוריות, הנציב אינו נציגה של המלוכה הקנדית אלא עובד של הממשל הפדרלי. הבחירות הראשונות לבית המחוקקים של יוקון אירעו כבר בשנת 1978 כהכנה להקמת בית המחוקקים. מפלגת יוקון – מפלגה קונסרבטיבית פרוגרסיבית זכתה בבחירות אלה. בין השנים 1985–1992 שלטה בטריטוריה המפלגה הדמוקרטית החדשה של יוקון תחת הנהגתו של המושל טוני פניקט, ושוב זכתה בבחירות של 1996 תחת הנהגתו של פירס מקדונלד. בשנת 2000 הובסה המפלגה הדמוקרטית החדשה של יוקון. והחל משנת 2002 שולטת במדינה המפלגה הליברלית של יוקון בהנהגתו של פאט דנקן. לטריטוריה יש נציג אחד בבית הנבחרים ונציג אחד בסנאט של קנדה. לפי עמדתו של הממשל הפדרלי של קנדה מספר התושבים המועט של הטריטוריות אינו מצדיק הפיכתן לפרובינציה. טריטוריית יוקון מאפשרת נישואים חד-מיניים בשטחה.
אדאמה
אדאמה (באמהרית: ኣዳማ, באורומו: Adaamaa), ידועה גם בשם נצרת או נזארת (באמהרית: ናዝሬት), היא עיר באתיופיה ועיר הבירה הנוכחית של מחוז אורומיה. היא ממוקמת כ-100 קילומטרים דרומית מזרחית לאדיס אבבה באזור מזרח שוואה שבמחוז אורומיה. העיר ממוקמת מערבית לקו שבר גאולוגי, והשבר הסורי אפריקני ממזרח. אוכלוסיית העיר, נכון לשנת 2005, היא כ-228,623 תושבים. היא אחת הערים הגדולות באתיופיה, ואוכלוסייה בוורדאה (תת מחוז) שבו ממוקמת העיר כ-422,490.
סקירה
אדאמה היא מרכז תחבורה חשוב. היא ממוקמת על הכביש בין אדיס אבבה לדירה דאווה. מספר גדול של משאיות משתמשות בכביש על מנת להעביר סחורות מנמלי העיר ג'יבוטי שבמדינת ג'יבוטי והעיר אסאב שבאריתריאה (לאחרונה אתיופיה אינה משתמשת בנמלים שבאריתריאה, בגלל מלחמת אריתריאה-אתיופיה). העיר שוכנת גם על מסילת אדיס אבבה-ג'יבוטי, אך חלק זה של המסילה אינו פעיל בהווה. בעיר ישנה גם אוניברסיטה (שבעבר הייתה מכללה טכנולוגית).
היסטוריה
הקיסר היילה סלאסי קרא לעיר על שם העיר נצרת שבישראל, והשם הזה שימש את העיר עד המאה ה-20. שמה הרשמי של העיר שונה לשם "אדאמה" בשפת האורומו, השם הישן "נצרת" נמצא עדיין בשימוש.
טרימרן
טרימרן (באנגלית: Trimaran) הוא כלי שיט בעל שלושה גופי ציפה הדומה לקטמרן שהוא בעל שני גופי ציפה. רוב כלי השיט הם בעלי גוף ציפה בודד.
טרימרן מונע בדרך כלל על ידי מפרשים ולא בעזרת מנוע. בדרך כלל זהו כלי שיט קטן המשמש לתחרויות ופנאי, והוא מסוגל לפתח מהירויות גבוהות במיוחד. שיא המהירות של כלי שיט המונע באמצעות מפרשים הושג על גבי טרימרן (מהירות של יותר מ-40 קשר - כמעט 70 קילומטר לשעה). דגמי טרימרן מיוצרים גם לשיט בים הפתוח וגם לשיט באגמים.
קישורים חיצוניים
מקור
קרלוס גוטיירז
קרלוס מיגל גוטיירז (באנגלית: Carlos Miguel Gutierrez; נולד ב-4 בנובמבר 1953) הוא פוליטיקאי ואיש עסקים אמריקאי, שכיהן כמזכיר המסחר של ארצות הברית בשנים 2009-2005. קודם לכן כיהן כמנכ"ל ויו"ר מועצת המנהלים של חברת קלוגס, וכיום הוא מנכ"ל קבוצת אולברייט סטונברידג', חברת ייעוץ ואסטרטגיה עסקית.
תחילת דרכו
גוטיירז ממוצא ספרדי. הוא נולד בהוואנה בירת קובה, בנו של בעל מטע אננסים. בשל היותו איש עסקים משגשג, נחשב אביו לאויב המדינה על ידי משטרו של פידל קסטרו. בעקבות הפקעת רכושם ונכסיהם עם המהפכה הקובנית, עקרה משפחתו של גוטיירז אל ארצות הברית ב-1960 והתיישבו במיאמי שבפלורידה. כאשר התברר שמשפחת גוטיירז לא תשוב לקובה, אביו של גוטיירז קיבל משרה בחברת היינץ במקסיקו ולאחר מכן ניהל עסק פרטי בבעלותו. גוטיירז למד את מילותיו הראשונות באנגלית מהעובדים בבית המלון בו לן, וכעבור שנים אחדות, הוא ומשפחתו קיבלו אזרחות אמריקאית באורח רשמי. גוטיירז למד מנהל עסקים במכון מונטריי לטכנולוגיה והשכלה גבוהה, אך מעולם לא השלים לימודי תואר ראשון, ובכך נהפך לחבר הראשון בקבינט של ארצות הברית ללא תואר אקדמי.
בחברת קלוגס
ב-1975 הצטרף גוטיירז לחברת קלוגס מקסיקו בגיל 22 כנציג מכירות. אחת המטלות הראשוניות שלו בחברה הייתה לנסוע במשאית-משלוחים סביב חנויות מקומיות. במרוצת הזמן התקדם גוטיירז בסולם הניהול. בינואר 1990 הוא קודם לתפקיד סגן נשיא החברה לפיתוח מוצרים במטה החברה שבעיר "בטל קריק" (Battle Creek) במישיגן, וביולי באותה שנה הוא מונה לסגן נשיא בכיר בקלוגס ארצות הברית. בינואר 1999 נבחר למועצת המנהלים של החברה. באפריל הוא מונה לנשיא ומנכ"ל החברה, והפך למנכ"ל הראשון מאמריקה הלטינית של חברה מסוג Fortune 500. גוטיירז היה גם המנכ"ל הצעיר ביותר בהיסטוריה של החברה מזה 100 שנה.
ב-1999, ניצבה קלוגס בפני ירידה עולמית או קיפאון במכירות דגני בוקר. האסטרטגיה של גוטיירז, שנודעה כ"העצמת הערך" (Volume to Value), הייתה להגדיל את שיעור המכירות של החברה באמצעות התמקדות במשאבים למוצרים בשולי מכירות גבוהים. מוצרים אלה התמקדו יותר בשווקים ספציפיים וכללו מוצרים שהיו חפיסות במהדורות מיוחדות ומוגבלות. ההכנסה מאסטרטגיה זו מימנה פרסום, קידום מכירות ומו"פ, מה שעודד צמיחה נוספת בהיקף המכירות של החברה. בספטמבר 2004, כתב העת Fortune כינה את גוטיירז כ"איש שתיקן את קלוגס", וייחס את הצלחתו ל"לקיחת יכולת המכירות בפיקחות, המשמעת הפיננסית והידע השיווקי שלמד בנעוריו תוך מיזוג עם כריזמה שובה לב, וחוסר יומרה מוחלט שלא הייתם מצפים מאחד שכזה".
מזכיר המסחר
ב-29 בנובמבר 2004, אחרי שהנשיא ג'ורג' ווקר בוש ניצח בבחירות לנשיאות, בחר בוש בגוטיירז להחליף את מזכיר המסחר המכהן דונלד אוונס, שהודיע על כוונתו להתפטר אחרי הבחירות. באותו יום קיבלה מועצת המנהלים של קלוגס את התפטרותו של גוטיירז מתפקידו כיושב ראש מועצת המנהלים ומנכ"ל החברה, על מנת שיוכל להיות כשיר להיכנס לתפקידו עם אישור מועמדותו בידח הסנאט. ב-24 בינואר 2005 אושר מינויו של גוטיירז פה אחד על ידי הסנאט של ארצות הברית והוא הושבע לתפקיד ב-7 בפברואר 2005. כמזכיר המסחר שימש גוטיירז גם כיו"ר משותף של "הוועדה האמריקאית למען קובה חופשית" לצד מזכירת המדינה קונדוליזה רייס. גוטיירז היה מעורב באופן פעיל במדיניות ארצות הברית כלפי קובה ובכל הנוגע אליה ביחד עם המזכירה רייס.
גוטיירז סייע בנוסף בקידום הסכם הסחר החופשי עם קולומביה. חתימת ההסכם הייתה במרכזו של ויכוח נוקב סביב מדיניות המסחר של ארצות הברית. הדמוקרטים התנגדו להסכם בתקיפות, בטענה כי יגרור הפחתה במספר מקומות העבודה בארצות הברית, וכי אינו דואג מספיק להגנה על העובדים במרכז אמריקה מפני ניצול. מנגד, הרפובליקנים התנגדו להסכם בתואנה כי הוא יפגע בתעשיות הסוכר והטקסטיל במחוזותיהם. הנשיא בוש ואנשי מחלקת המסחר של ארצות הברית טענו כי עליהם להעדיף אינטרסים של האומה על פני אינטרסים צרים, וההסכם אושרר בקונגרס.
תופעת העולם הקטן
תופעת העולם הקטן היא תופעה משוערת שהגה סטנלי מילגרם בשנת 1967, לפיה כל אדם יכול ליצור קשר עם כל אדם אחר בעולם דרך מספר קטן של מתווכים. השערה זו היוותה את הבסיס לביטוי המפורסם "שש דרגות של הפרדה", שמקורו בניסוי של מילגרם, שהראה שהמספר החציוני כדי ליצור קשר בין כל שני אנשים בארצות הברית הוא חמישה מתווכים.
עבודות מוקדמות
בשנות ה-50 החלו איתיאל דה סולה פול מ-MIT ומנפרד קוכן מ-IBM לעבוד על בעיית העולם הקטן, כפי שניסחו אותה: בהינתן אוסף של \ N אנשים, מהי ההסתברות שכל אדם בקבוצה מקושר לכל אדם אחר באוסף בעזרת אנשים (או מספר כזה של אנשים לכל היותר)?
הם הפיצו במשך שנים כתבי יד העוסקים בבעיית העולם הקטן, ואף שהצליחו לספק ניסוח מתמטי של הבעיה, מעולם לא פרסמו את עבודותיהם מאחר שהרגישו ש"לא הצליחו לפצח את הבעיה". לבסוף פרסמו מאמר בנושא בשנת 1978, 10 שנים לאחר שמילגרם, שהושפע רבות מעבודתם, פרסם את תוצאותיו.
הניסוי של מילגרם
ב-1967 ביקש סטנלי מילגרם, פרופסור מאוניברסיטת ניו יורק, לבחון מה תהיה אורך השרשרת האנושית שתוכל לקשר שני אנשים רנדומליים בארצות הברית.
מהלך הניסוי
כדי לבדוק זאת ביצע מילגרם מערך ניסויי שכלל שני ניסויים. בשניהם נבחרו אנשי יעד מסוימים, ונשלחו חבילות לתושבים אקראיים לכאורה באזורים שונים בארצות הברית בהן ביקש מהם להשתתף במחקר. החבילות כללו תקציר של המחקר, מידע על אנשי היעד, גלויות וסדרת הוראות.
בהוראות התבקשו האנשים שקיבלו את הגלויות לשלוח גלוית מעקב להרווארד כדי לעקוב אחר החבילות ולנסות לקרב את החבילה לאנשי היעד באופן הבא: אם האדם שקיבל את הגלויה מכיר את איש היעד באופן אישי, עליו לשלוח לו את החבילה ישירות. אחרת, עליו לשלוח את החבילה לאדם שיש לו עמו היכרות אישית, ושלדעתו הוא יוכל לקרב את החבילה לאיש היעד. טכניקה זו קיבלה את השם "שיטת העולם הקטן", והיא (או וריאציות שלה) ששימשה במחקרים המועטים שנעשו בנושא.
האמונה המקורית שלו הייתה שעשויים להידרש מאות אנשים כדי להעביר את החבילות, ומילגרם עצמו אף ציין ש"לאחרונה שאלתי אדם אינטליגנטי כמה צעדים דרושים לדעתו, והוא אמר שהוא מעריך כי יידרשו מאה אנשי ביניים, או יותר, כדי להגיע מנברסקה לשרון". במצב כזה היו לניסוי סיכויי הצלחה נמוכים, כי מספיק רק אדם אחד שלא ישתף פעולה, כדי לשבור את השרשרת. מילגרם ציין שבתוך ימים אחדים בלבד כבר הגיעה חבילה אחת לאשת היעד של הניסוי הראשון כשהיא עוברת דרך שני אנשי קשר בלבד. בסופו של דבר הגיעו 42 מ-160 החבילות של הניסוי השני ליעדיהן. באמצעות גלויות המעקב ידע מילגרם כמה אנשים דרושים היו כדי להעביר את החבילות. כך הוא מצא שהמספר החציוני של המתווכים שנדרשו כדי להעביר את החבילות ליעדיהן הוא 5.5.
ביקורת על הניסוי
על הניסוי של מילגרם נמתחה ביקורת, מאז פרסומו ועד היום. אחת הטענות המקובלות היא שהחישוב של מילגרם מוטה לטובת המסלולים שהושלמו, בכך שלא כלל את המסלולים שלא הושלמו בחישוב: אחת המבקרות החריפות של הניסוי של מילגרם היא ג'ודית' קליינפלד. קליינפלד סקרה את עבודותיו המקוריות של מילגרם, כולל המידע שלא פורסם על ידיו, כפי שהוא נמצא בארכיוני אוניברסיטת ייל. היא מציינת שהמידע שפורסם על ידי מילגרם היה מגמתי, מוטה ומטעה. לדוגמה: בניסוי הראשון פנו ל-60 אנשים דרך מודעה בעיתון, 50 שרשראות נוצרו, אך רק שלוש מהן הצליחו להגיע לאשת היעד, כשממוצע אנשי הקשר הוא 8.
בנוסף, קליינפלד ציינה שמילגרם לא בחר עבור הניסוי קבוצת מדגם מייצגת, אלא אנשים שמלכתחילה היו בעלי יכולת גבוהה יחסית להעביר את המסרים: המודעות בעיתון ביקשו אנשים הגאים ביכולותיהם החברתיות, ו-296 המשתתפים בניסוי השני הורכבו ממאה מחזיקי מניות מנברסקה, 96 משתתפים "אקראיים" מנברסקה שנבחרו מרשימת דיוור, ומאה משתתפים "אקראיים" מבוסטון שנבחרו דרך מודעה בעיתון - כולם אנשים שמלכתחילה עשויים להיות קשורים בקלות לברוקר מבוסטון. למרות הבחירה הזו, מתוך 296 המשתתפים הראשוניים שנבחרו עבור הניסוי, 217 החלו שרשראות, אך 64 בלבד הושלמו. כלומר, כמו בניסוי הראשון, רוב-רובם של האנשים לא יכלו ליצור קשר לאיש היעד.
באופן כללי יותר, לשיטתה של קליינפלד, הניסוי של מילגרם איננו מהווה ראיה אמפירית לנכונותה של השערת העולם הקטן שלו.
בתגובה לדברים אלו, טוען תומאס בלאס שסיבה נוספת לאי-השלמת השרשראות יכולה למעשה להיות רק אי-שיתוף פעולה מצד משתתפי הניסוי ולא היעדרו של עולם קטן, כפי שטען מילגרם במאמרו. כמו כן, הוא קובע שטענתה של קליינפלד כי אנשים מרשימות הדיוור המדוברות נוטים להיות בעלי הכנסה גבוהה היא "ספקולציה טהורה". באשר להסבר המוצע לסיבה לאי-השלמת השרשראות טוענת קליינפלד כי בלתי-סביר שאנשים "לא יטרחו" לשלוח גלויות רשמיות למראה שנשאו את הלוגו של אוניברסיטת הרווארד, כאלה ששלח מילגרם בניסוי השני, שאכן הציג אחוז השלמת שרשראות גבוה יותר, כלומר 20% השלמה לעומת 7.5% השלמה בניסוי הראשון..
ניסויים שניסו לשחזר את הניסוי של מילגרם לא התקרבו לאחוזי ההשלמה של השרשראות בניסויים המקוריים והגיעו לכעד אחוז בלבד.
ניסויים נוספים
כאמור, מחקר אמפירי מועט מאוד נעשה בתחום מאז מילגרם, והמחקרים שנעשו היו מוגבלים מאוד בכך שחקרו אזורים קטנים (כמו קמפוס אוניברסיטה או אזור אורבני בודד), ולכן היו חסרי משמעות מבחינת אישוש ההשערה לגבי ארצות הברית, לא כל שכן לגבי העולם כולו.
עם זאת, למחקרים מצומצמים אלו אודות הקישוריות בין אנשים ישנן השלכות לגבי השערת העולם הקטן: ניסויים אלה ואחרים מצביעים על כך שלא כל האנשים מקושרים במידה שווה וקרובה לממוצע, אלא להפך - הם מראים שאנשים מסוימים מקושרים יותר ואחרים פחות, כשהכנסה וגזע מפרידים בין האנשים באופן משמעותי ביותר.
ניסוי העולם הקטן של אוניברסיטת קולומביה
קבוצת הדינמיקה הקיבוצית היא קבוצת מחקר באוניברסיטת קולומביה, בהנחיית דאנקן וואטס, המוקדשת ל"יישום כלים מתמטיים וחישוביים מודרניים לבעיות במדעי החברה".
החל משנת 2002 עורכת הקבוצה ניסוי עולם קטן דרך הדואר האלקטרוני שמתעתד להיות "האימות הראשון להשערת העולם הקטן בקנה מידה גדול, כלל-עולמי". בשנת 2003 נגמר החלק הראשון של הניסוי, בו השתתפו מעל 60,000 איש שניסו להגיע ל-18 אנשי יעד מ-13 מדינות, ותוצאותיו פורסמו בכתב העת "Science". לפי החוקרים, רמת ההפרדה נעה בין 5 מתווכים, כשאיש היעד והמשתתף שמתחיל את השרשרת נמצאים באותה מדינה, לבין 7 מתווכים, כשהם נמצאים במדינות שונות.
בניגוד לניתוח התוצאות בניסוי של מילגרם, במחקר זה התחשבו בשרשראות שלא הושלמו בעת חישוב רמת ההפרדה. עם זאת, בדומה לניסוי של מילגרם, לא ברורה מידת ההתחשבות בכך שנבחרה מלכתחילה אוכלוסייה שאיננה בהכרח מייצגת: המשתתפים בניסוי עשויים להיות פרטים מקושרים יותר (משתמשים בעלי גישה לדואר אלקטרוני) וקרובים יותר אל אנשי היעד (שגם להם גישה לדואר האלקטרוני), דבר שעשוי להוות גורם למתן תוצאה נמוכה מהנתון הממשי. מבצעי המחקר כתבו שאוכלוסיית המשתמשים בדואר האלקטרוני גדולה מאוד ולכן מספיקה לביצוע ניתוחים סטטיסטיים, אך אין זה אומר בהכרח שהיא מייצגת את כלל האוכלוסייה האנושית.
החוקרים אף ציינו שבניסוי שלהם לא נצפה שימוש ב"רכזות" מצד המשתתפים, ושבחיפוש כזה ברשת חברתית אחר יעד מסוים יש להן משמעות מוגבלת בלבד.
תורת הרשתות האקראיות
לפי מודל הגרפים האקראיים שפיתחו פול ארדש ואלפרד רניי, כאשר הדרגה הממוצעת של גרף מגיעה ל-1 ייווצר צביר (רכיב קשירות) שכולל את רוב הצמתים בגרף. במילים אחרות, ברגע שבו לכל צומת יהיה קישור אחד בממוצע, רוב הצמתים יהיו מקושרים לרוב הצמתים האחרים. התפלגות הדרגות של צומת במודל זה היא התפלגות פואסון, בה יש מקסימום ראשי, ומשני צדדיו ההסתברות צונחת במהירות. משמעות הדבר היא שאם נחיל את המודל של ארדש ורניי על החברה האנושית, לרוב האנשים יהיה אותו מספר של חברים בקירוב, וההסתברות למצוא אדם שסוטה מהממוצע קטנה באופן מעריכי ביחס למרחק מהממוצע.
אף על פי שהרשת החברתית האנושית איננה גרף אקראי, תופעה זו של הופעת הצביר מספקת קנה מידה לשם השוואה. לפי ההערכות המקובלות, כיום רוב האנשים בעולם מכירים בין 200 ל-5,000 אנשים באופן אישי - הרשת החברתית האנושית עוברת בהפרזה את הדרגה הנדרשת ליצירת צביר.
צבירים
בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 החל מארק גרנובטר, סטודנט לתואר שלישי באוניברסיטת הרווארד, לחקור רשתות חברתיות, לאחר שנחשף לרעיון בסדרת הרצאות של הריסון וייט, מחלוצי הסוציולוגיה המתמטית. במאי 1973 פורסם מאמרו של גרנובטר "עוצמתם של קשרים חלשים", לאחר שנדחה ב-1969 בידי ה-"American Sociological Review" ("בשל סדרה אינסופית של סיבות שבולטות מיד לעין", כפי שנוסח בידי אחד הבודקים האנונימיים שדחו את כתב היד), וחולל מהפכה בתחום.
גרנובטר בדק כיצד 282 עובדי "צווארון לבן" (עובדים בתפקידים טכניים, תפקידי ניהול וכדומה; בניגוד ל"צווארון כחול" - תפקידי ייצור) הגיעו לעבודותיהם הנוכחיות. הוא גילה שיותר ממחציתם (56%) הגיעה לעבודה הזו דרך היכרויות אישיות, בעוד רק 19% התקבלו לעבודה דרך פרסומים וסוכנויות העסקה, 19% נוספים דרך פנייה ישירה לחברה, ו-7% באופנים אחרים.
גרנובטר המשיך ובדק את חוזק הקשרים בין העובדים למכרים שעזרו להם להשיג את עבודותיהם. לצורך זה הוא חילק את הקשרים לשלוש קטגוריות לפי תדירות המפגשים בין העובדים למכרים: גרנובטר ריאיין 100 מהעובדים וגילה תוצאה מפתיעה לכאורה הנוגדת את האינטואיציה. מתוך העובדים שמצאו עבודה דרך מכרים רוב של מעל ארבע חמישיות מהעובדים השתמש ב"קשרים הבינוניים" וב"קשרים החלשים" כדי להשיג את העבודה: כלומר, מעל ארבע חמישיות מהעובדים השיגו את העבודות שלהם בעזרת מכרים שאיתם הם נפגשים פחות מפעמיים בשבוע, ו"קשרים חלשים" תרמו למציאת העבודות יותר מאשר "הקשרים החזקים". גרנובטר גם בדק את הקשרים של המכרים עם המעסיק, וגילה ש-39.1% מהמכרים הכירו ישירות את המעסיק, 45.3% הכירו אדם שהכיר את המעסיק, 12.5% קושרו למעסיק דרך שני אנשי קשר, ורק 3.1% מהמכרים היו רחוקים מהמעסיק שני אנשי קשר ומעלה.
ביטויים בתרבות הפופולרית
לתופעה ביטויים רבים בתרבות הפופולרית:
שש דרגות של הפרדה
על פי אלברט לאסלו ברבאשי, עוד לפני שאנשי המדע בדקו את התופעה היא הופיעה בסיפור הקצר בהונגרית בשם "שרשראות" שנכתב על ידי פרידיש קארינתי בשנת 1929. גיבור הסיפור מעלה את הטענה שהוא יכול למצוא קשר לכל אחד מתושבי כדור הארץ, באמצעות שרשרת של חמישה מכרים לכל היותר.
מספר ארדש
פול ארדש נחשב למתמטיקאי הפורה ביותר שחי אי-פעם, מלבד לאונרד אוילר, מבחינת מספר המאמרים המדעיים שפרסם. הוא פרסם מעל ל-1,500 מאמרים, רובם הגדול עם מחברים-עמיתים: 509 במספר. בעקבות כך, הפך ארדש לנקודת מוקד בפולקלור המתמטי במה שמכונה "גרף המאמרים", גרף המכיל מתמטיקאים כצמתים, ומקשר ביניהם לפי פרסום מאמרים משותפים.