cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אליוט נס
ביוגרפיה
נס נולד בשיקגו, לזוג הורים שהיגרו מנורווגיה ועבדו כאופים. הוא למד מינהל עסקים ומשפטים באוניברסיטת שיקגו, וסיים את לימודיו בשנת 1925. לאחר שהתקבל לעבודה כחוקר בחברת אשראי שבסיסה באטלנטה, נשלח לעבוד באזור שיקגו. בהמשך חזר ללמוד באוניברסיטת שיקגו, וסיים תואר שני (מוסמך) בקרימינולוגיה.
בעקבות כניסתו של הרברט הובר לתפקיד נשיא ארצות הברית (מרץ 1929), הממשלה החליטה להתמקד בתפיסתו של המאפיונר הידוע אל קפונה. נס נבחר לנהל את הפעילות נגד קפונה בנושא הפרות של "חוק היובש" (ייצור והברחה של משקאות חריפים), ובמקביל נפתחה חקירה מקיפה נגד קפונה בנושא העלמות מס הכנסה (חקירה שהובילה לבסוף למעצרו).
בגלל מגפת השחיתות של אנשי אכיפת החוק, נס נאלץ לבחור בעצמו סוכנים ישרים ואמינים עבור הצוות המיוחד. הצוות המקורי הורכב מחמישים סוכנים ומספרם צומצם בהדרגה לחמישה-עשר, ולבסוף לתשעה סוכנים בלבד. הצוות ערך פשיטות רבות על מתקנים לייצור משקאות חריפים ועל נתיבי האספקה של קפונה. המקור העיקרי למידע על קפונה היה השימוש הנרחב במכשירי האזנה.
לאחר שקפונה ניסה ללא הצלחה לשחד כמה מסוכניו של נס, הצוות זכה לכינוי "הבלתי משוחדים". קפונה אף ניסה להתנקש בחייו של נס מספר פעמים, ללא הצלחה.
למרות שהפעילות של נס וצוותו פגעה בעסקיו של קפונה, חקירת המס היא שהביאה למעצרו. בשנת 1931 הוא נעצר ונאשם ב-22 סעיפים של העלמת מס, וב-5,000 הפרות של "חוק היובש". ב-17 באוקטובר 1931 הוא נידון ל-11 שנות מאסר, והחל לרצות את עונשו בשנת 1932.
בעקבות ביטול "חוק היובש" בשנת 1933 נס מונה לממונה על בטיחות הציבור בעיריית קליבלנד. הוא יזם קמפיין שאיתר אנשי כוחות ביטחון מושחתים, ונלחם בתופעת ההימורים הבלתי חוקיים. נס התפטר בשנת 1942 לאחר שלא הצליח ללכוד רוצח סדרתי שפעל באזור, ומונה לתפקיד ממשלתי בוושינגטון.
בשנת 1944 מונה ליו"ר חברת האבטחה "דייבולד" שבסיסה באוהיו. הוא השתתף בבחירות לתפקיד ראש עיריית קליבלנד בשנת 1947 אך הפסיד. באותה שנה נאלץ לעזוב את עבודתו בחברת האבטחה, והחל לעבוד בחברת תעשייה במדינת פנסילבניה. בשנת 1957 פרסם ספר ("הבלתי משוחדים"), וב-16 במאי מת מהתקף לב.
נס התחתן שלוש פעמים, התגרש פעמיים ואימץ ילד אחד. הוא נקבר בקליבלנד.
מספר סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה הופקו בהשראת המאבק שניהל נס נגד אל קפונה. הידוע שבהם הוא סרטו זוכה פרס אוסקר של הבמאי בריאן דה פלמה, "הבלתי משוחדים" (משנת 1987), בכיכובו של השחקן קווין קוסטנר בתפקיד אליוט נס, שון קונרי בתפקיד ג'ים מאלון ורוברט דה נירו בתפקיד אל קפונה. בנוסף, דמותו הופיעה גם בסדרת המדע הבדיוני "על טבעי" בעונה 7, פרק 12.
פאלאצו פובליקו (סן מרינו)
פאלאצו פובליקו (איטלקית Palazzo pubblico) או פלאצו דל גוברנו (Palazzo del Governo – "ארמון הממשל") הוא המרכז השלטוני של הרפובליקה של סן מרינו, והוא שוכן בכיכר החירות (Piazza della Libertà) בעיר סן מרינו.
הארמון משמש כמשכנם של ה"קפיטאני רג'נטי" (Capitani Reggenti), או הקפטנים-מושלים, המשמשים כראשי המדינה, ראשי הרשות המבצעת, ויושבי-ראש הרשות המחוקקת, "קונסיליו גראנדה אה ג'נראלה" (Consiglio Grande e Generale – "האספה הגדולה והכללית") המשמשת כרשות המחוקקת של סן מרינו, "קונגרסו די סטאטו" (Congresso di Stato – "אספת המדינה") או הממשלה, ו"קונסיליו דיי דודיצ'י" (Consiglio dei XII – "אספת השנים עשר") שהיא הערכאה העליונה של הרשות השופטת במדינה.
היסטוריה
הארמון הוקם החל בשנת 1884, במקום בו שכן מבנה קודם בשם "דומוס מאגנה קומוניס" (Domus Magna Comunis – "בית הקהילה הגדול"). מבנה זה הוקם בין השנים 1380–1392, ושימש את מוסדות השלטון של המדינה עד שנהרס במאה ה-19 כדי לפנות מקום לארמון החדש. ב-1894 הסתיימה הקמתו של המבנה החדש שנבנה בסגנון ערי המדינה של איטליה במאה ה-13 וה-14. המבנה שופץ שוב מאה שנים לאחר הקמתו, ונחנך מחדש ב-30 בספטמבר 1996.
פנים המבנה
באולם הכניסה גרם מדרגות אבן גדול המוביל אל הקומה השנייה ותקרתו עשויה עץ צבעוני. על הקיר השמאלי קבוע סמל גדול של הרפובליקה עשוי מאבן חול, וגרם המדרגות מעוטר בשתי קשתות מהמאה ה-16. שתי הדלתות באולם מובילות לאולם הכס של המושלים ואל מזכירות המדינה.
חלל הקומה השנייה, או קומת הביניים, צופה אל אולם הכניסה, ועל אחד מקירותיו ציור המתאר את שחרורה של סן מרינו ב-5 בפברואר 1740 מכיבושה בידי הקרדינל ג'וליו אלברוני. אלברוני מתואר בציור כעץ מאיים (Albero באיטלקית הוא עץ), וכוכב מסמל את אגתה הקדושה, שה-5 בפברואר הוא יום חגה. ברקע נראים הר טיטאנו ושלוש המצודות של סן מרינו, עם הכתובת "נעלם, נמלט, הסתלק." ליד הציור מונח פסל ראשו של האפיפיור קלמנס השנים עשר אשר סייע לרפובליקה במאבקה.
בקומה השלישית נמצאים אולמות האספה הגדולה והכללית ואספת השנים-עשר. על הקיר קבוע הטריפטיכון המקורי של שלושת הקדושים, שהעתק שלו בפסיפס נמצא כיום על מגדל השעון. הטריפטיכון המקורי היה קבוע במגדל השעון עד 1922, אך הוא ניזוק מפגעי מזג האוויר והועבר לתוך המבנה.
טקס החלפת המשמרות
בארמון מתקיים טקס החלפת המשמרות של "המשמר לובש המדים להגנת המצודה" (Nucleo Uniformato della Guardia di Rocca). הטקס מתקיים אחת לשעה בין החודשים מאי לספטמבר. המשמר הוקם ב-1754 ובו שתי מחלקות - "המשמר לובש המדים" (Nucleo Uniformato) המופקד על שמירת הסדר במדינה, בניני הציבור שלה ועל גבולותיה; וסוללת התותחנים (Compagnia d'Artiglieria) הפועלת בחגים ובטקסים בלבד.
וסילי טים
גאורג וילהלם טים הידוע בשמו וסילי פיודורוביץ' טים (בלטבית: Georgs Vilhelms Timms; ברוסית: Василий Фёдорович Тимм; ) היה צייר גרמני-בלטי ואמן גרפי שתיאר בציוריו ובהדפסי האבן שיצר את החיים ברוסיה הקיסרית.
טים נולד סמוך לריגה שבלטביה, למד באקדמיה הקיסרית לאמנויות בסנקט פטרבורג ויצא למסע ברחבי היבשת ומחוצה לה. זמן מה חי בפריז ובאלג'יריה, אך לאחר המהפכה הצרפתית של 1848 נאלץ לחזור לתחומי האימפריה הרוסית, נלחם במסגרת הצבא הרוסי הקיסרי במלחמת הקווקז ונטל חלק גם במלחמת קרים.
אחרי 1867 עקר לברלין וחי בה עד לפטירתו באפריל 1895.
גלריה
<Gallery> קובץ:Anointing_of_Alexander_II.JPG|משיחת אלכסנדר השני, 1856 קובץ:Announcement of the Coronation.JPG|ההכרזה על הכתרת אלכסנדר השני קובץ:შამილის და შვილების მიერ პეტერბურგს ჩასვლა, 1859 წ.jpg|האימאם שאמיל ובניו בסנקט פטרבורג, 1859 </Gallery>
If U Seek Amy
If U Seek Amy (בעברית: אם אתה מחפש את איימי) הוא שיר פופ של הזמרת-יוצרת האמריקאית בריטני ספירס, והשלישי שיצא כסינגל מאלבומה השישי, Circus. השיר נכתב בשיתוף פעולה ביחד עם מקס מרטין שכתב לה בעבר את השירים "", "" ו-"Oops!... I Did It Again".
עם יציאתו, נכנס השיר אל המקום ה-1 במצעד שבאוקראינה, וה-1 במצעד שבברזיל.
הגייה שגויה וביקורות
עם יציאתו של הסינגל לרדיו, החליטו מספר תחנות שלא להשמיעו. הסיבה לכך, לפי טענתן, שקיים בשיר מסר שלילי ובוטה. בסוף הפזמון קיימת השורה "All of the Boys and all of the Girls are Begging to If U Seek Amy" (בתרגום חופשי: כל הבנים וכל הבנות מתחננים אם אתה מחפש את איימי). לטענתן של אותן תחנות הרדיו, אין הקשר הגיוני בין המילים הללו, ושלדעתן המילים "If U Seek Amy" הן בסך הכל ראשי תיבות של המילים "F.U.C.K Me", על פי רצף האיות הבא:
על פי כן, מילות השיר לדעתן הן בעצם רמז נסתר, "כל הבנים וכל הבנות רוצים לשכב איתי", "All of the Boys and all of the Girls are Begging to F.U.C.K Me", שבו בריטני אומרת שכל הבנים וכל הבנות רוצים לשכב איתה. לכן החליטו שלא להשמיע שיר זה בתחנתן.
וידאו קליפ
צילום הקליפ של השיר החל ב-7 בפברואר 2009, על ידי ג'ק נאווה, שעבד איתה בעבר על הקליפ של "My Prerogative". הקליפ מתחיל כשאישה, נדמה כי מגישת חדשות, קוראת בשם השיר "If U Seek Amy" ובתחתית, כותרת חדשות אשר מודיעה כי מילות השיר של ספירס מתבטאות באופן בוטה. בהמשך, מצולמים אנשים מתלבשים או נראים כשהם שיכורים, כנראה חוגגים במסיבה. ברקע מתחיל השיר, ולאחר מכן הצילום נעצר בנקודה אחת, כשספירס צצה מלמטה כאילו קמה.
ספירס מסתובבת בבית ומסתכלת על חפצים ואנשים (יש החושבים שזהו ניסיון להראות את "החיפוש אחר איימי"), ובבוא הפזמון, ספירס רוקדת בחדר צפוף ומעורפל בליוויים של מספר בחורים חצי-עירומים. כשהפזמון מסתיים, ספירס נראית באותו חדר או אחר הדומה לו, ונראית רוקדת באלתור, נשכבת על שולחנות, ובעיקר משדרת מיניות. בחזור הפזמון, שוב נראית ספירס רוקדת, כנראה את אותו ריקוד, הפעם בליוויין של בחורות ובחדר בעל עיצוב ואורות צבעוניים.
בקטע המעבר, נראית ספירס כשהיא מתלבשת בתור דמות באופנת שנות ה-50. הדמות היא אותה דמות בדיוק אשר ספירס שיחקה בעבר לפרסומת של חברת המשקאות פפסי, כשהפזמון מתנגן שוב, ספירס נראית צועדת לאורך הבית, כשמגיעה למטבח לוקחת עוגה, יוצאת מהבית עם העוגה בידה, כאשר מתלווים אליה בדרכה לאורך השביל גבר ושני ילדים. אז נראים צלמי פפראצי שמצלמים את ספירס, והשיר נגמר כשנראית תמונה של ספירס שולחת נשיקה באוויר. הקליפ מסתיים כשמופיעה שנית מגישת החדשות מתחילת הקליפ, ואומרת "אין בדבר שום היגיון, הלא כן?".
אסון העלייה לרגל במכה (2015)
ב-24 בספטמבר 2015 גרמה שעטה המונית למותם בחניקה, במחיצה או ברמיסה של כ-2,200 עולים לרגל במהלך החג' השנתי במכה.
האירוע קרה בשכונת מינא, בצומת שבו נפגשים רחובות 204 ו-223, המובילים אל גשר ג'אמארת. סיבות האירוע שנויות במחלוקת, הנסיך חאלד אל-פייסל, ראש ועדת החג' המרכזית של ערב הסעודית, האשים את עולי הרגל האפריקאים בהשתוללות, ובעקבות כך הואשם בגזענות. איראן האשימה את הממשלה הסעודית בחוסר אחריות. עלי ח'אמנאי, המנהיג העליון באיראן, פרסם באתר האינטרנט שלו כי "על הממשלה הסעודית לקחת אחריות על התקרית המצערת. ניהול כושל ופעולות לא ראויות גרמו לאסון".
רקע
החג' הוא מונח באסלאם המתאר עלייה לרגל למכה. את החג' מחויבים לבצע כל המוסלמים לפחות פעם אחת בחייהם, אם הם יכולים להרשות זאת לעצמם מבחינה פיזית וכלכלית. העלייה לרגל עצמה מתבצעת בין היום השמיני ליום השנים עשר של חודש ד'ו אל-חיג'ה, החודש השנים עשר בלוח השנה המוסלמי. כחלק מהטקסים המקובלים במהלך החג', מבקרים העולים לרגל במקום המכונה מוזדליפה, משם מתפללים את תפילת הערב ואוספים 70 אבנים בהר קזח (בו הייתה אש תמיד בתקופת הג'היליה), על מנת לרגום את תלי האבנים במנא ביום המחרת.
טרם זריחת השמש (כדי להימנע מעבודת אלילים) מתחילים את המסע בוואדי לכוון הר ת'ביר, מבצעים "ווקוף" (התפילות) ורוגמים את שלושת התלים, במשך 4 ימים - סקילה זו מייצגת את סקילת השטן. התל הראשון והגדול ביותר מציין את המקום בו פיתה השטן את אברהם שלא להקריב את ישמעאל, השני הוא במקום בו פיתה את אשתו של אברהם, הגר, למנוע ממנו את ההקרבה, והשלישי הוא היכן שפיתה את ישמעאל שלא יוקרב. השטן הושב ריקם וננזף בכל שלוש הפעמים, וזריקת האבנים מסמלת את הנזיפה הזו, כל אבן הנזרקת היא כתפילה העולה השמימה. הרגימה היא השלב הראשון ליציאה ממצב האחראם למצב של "תחלול" - מצב של חול.
מתוך כ־1.3 מיליארד מוסלמים עולים מדי שנה לעיר מכה עד 4 מיליון עולי רגל. זרם העולים לרגל מכביד על התשתיות בעיר, ומביא לצפיפות גדולה, למחסור במקומות לינה, ואף למקרי מוות ולפציעות, בעיקר כתוצאה מרמיסה בשל צפיפות. אלו שמתים במהלך הטקסים נחשבים לקדושים שמתו על קידוש שם אללה. בשנת 1990 נרמסו למוות 1,426 אנשים במהומה שפרצה במנהרה בעיר. ב-16 השנים שלאחר אותו אסון אירעו במכה עוד שבעה אירועים במהלך החג', שבהם נרמסו עשרות עד מאות אנשים למוות תחת רגלי הקהל. ב-12 בינואר 2006 נהרגו לפחות 346 אנשים. בניסיון למנוע מקרים דומים השקיעה הממשלה הסעודית סכום של 60 מיליארד דולר להרחבת המסגד הגדול שבו נמצאת הכעבה, ופרסה 100,000 אנשי ביטחון ו-5,000 מצלמות טלוויזיה במעגל סגור כדי לפקח על הקהל.
האסון
החג' של שנת 2015 התקיים ברקע מתיחות עזה במזרח התיכון - מלחמת האזרחים בסוריה, מלחמת האזרחים השנייה בעיראק, ומלחמת האזרחים התימנית. בחג' אותה שנה השתתפו עולי רגל רבים מאיראן, מתנגדת חריפה לערב הסעודית. גורם בעייתי נוסף היה מזג האוויר ששרר במכה, החם ביותר מזה 20 שנה.
על פי הצהרה של הנהלת ההגנה האזרחית הסעודית, השעטה התרחשה ביום חמישי 24 בספטמבר 2015 בשעה 9:00. בצומת בין הרחובות 204 ו-223 כאשר עולי הרגל חזרו מטקס השלכת האבנים לכיוון גשר ג'אמראת. על פי משרד הפנים הסעודי, המהומה החלה כאשר שתי קבוצות גדולות של עולי רגל הצטלבו מכיוונים שונים על אותו הרחוב. האזור לא זוהה בעבר כצוואר בקבוק מסוכן, והמשטרה לא נערכה בהתאם. ההתנגשות נגררה לאלימות, דוחק ורמיסה.
ניצול איראני מהאירוע, ששמו לא נחשף, אמר כי רק קומץ של חיילים סעודיים סייע להמונים שנרמסו. "כשחזרתי לנקודת האסון כדי לסייע, חיילים סעודיים מנעו ממני להיכנס לאזור. זה, כמו שרק קומץ חיילים סעודיים סייע לנפגעי האסון, בעוד מספר גדול מהם עמדו בחיבוק ידיים והסתכלו". ניצולים נוספים סיפרו סיפורים דומים, והוטחה ביקורת כלפי הניהול הסעודי הכושל. מספר ההרוגים המדויק אינו ידוע בוודאות - סוכנות הידיעות Associated Press, דיווחה על 2,177 הרוגים, ואילו סוכנות הידיעות הצרפתית דיווחה על 2,223. מקורות סעודיים רשמיים, דיווחו בתחילה על 769 הרוגים בלבד ו-934 פצועים, אולם מאוחר יותר הודו הסעודים שהמספר גדול בהרבה.
הרמן שטיינר
הרמן שטיינר (באנגלית:  Herman Steiner; 15 באפריל 1905, דונאיסקה סטרדה אז האימפריה האוסטרו-הונגרית, כיום סלובקיה – 25 בנובמבר 1955) הוא שחמטאי יהודי-אמריקאי בדרגת אמן בינלאומי וסופר שחמט חבר בהיכל התהילה העולמי של השחמט.
ביוגרפיה
שטיינר נולד בהונגריה ובא לניו-יורק בגיל צעיר. לזמן מה היה פעיל באיגרוף. בגיל 16 היה חבר במועדון השחמט ההונגרי ועם הניסיון שצבר בזירת השחמט התוססת בניו-יורק פיתח במהירות את כישרון המשחק ובשנת 1929 חלק מקום ראשון עם יעקב ברנשטיין באליפות מדינת ניו-יורק שהתקיימה בבופלו. באותה שנה סיים שטיינר ראשון בתחרות המילואים בהייסטינגס.
בשנת 1931 ניצח בתחרות ברלין לפני פרידריך זמיש ולאיוש שטיינר. באותה שנה סיים במקום השני בתחרות ברון (ניצח: סאלו פלור). בתחרות הבינלאומית בפסדנה, שהתקיימה ב-1932 חלק מקום 4–6 עם ארתור דייק ושמואל רשבסקי, אחרי אלכסנדר אלכין ויצחק קשדן. בתחרות מקסיקו סיטי בשנת 1935 חלק מקום ראשון עם ראובן פיין וארתור דייק. באליפות הפתוחה של ארצות הברית שהתקיימה בשנת 1942 חלק מקום ראשון עם דוד ינובסקי.
שטיינר שיחק שלושה דו-קרבות נגד ראובן פיין שהיה באותה עת מטובי השחמטאים בעולם. פיין ניצח בכל שלושת הדו-קרבות: בשנת 1932 5.5-4.5, בשנת 1944 3.5-0.5 ובשנת 1947 5-1.
אחת מהצלחותיו הבינלאומיות המשמעותיות ביותר הייתה זכייתו בתחרות ההזמנה בלונדון בשנת 1946, לפני סבלי גריגורייביץ' טרטקובר ואוסיפ ברנשטיין. תחרות זו הייתה התחרות הראשונה שאורגנה באירופה לאחר תום מלחמת העולם השנייה. שטיינר שיחק בדו-קרב מול ארנולד דנקר על המקום הראשון באליפות ארצות הברית של 1946 אך הפסיד 4–6. בשנת 1948 ניצח שטיינר באליפות ארצות הברית לפני יצחק קשדן. בתחרות הבינלאומית בהוליווד, בשנת 1952, סיים במקום השלישי אחרי סבטוזר גליגוריץ' וארתורו פומאר.
שטיינר ניצח באליפות ארצות הברית בשנת 1948 ובשנת 1950 הוענקה לו דרגת אמן בינלאומי. תרומתו העיקרית לשחמט, מלבד קריירת המשחק שלו היו מאמציו לקדם את השחמט בארצות הברית, בפרט בחוף המערבי. שטיינר שיחק במסורת של השחמט הרומנטי, והיווה יורש לפול מורפי, הרי נלסון פילסבורי ופרנק מרשל.
הופעותיו של שטיינר באולימפיאדות שחמט
הרמן שטיינר שיחק 4 פעמים באולימפיאדות שחמט:
בשנת 1950 כאלוף המכהן של ארצות הברית מונה שטיינר לקפטן הנבחרת האמריקאית.
באולימפיאדות אלו זכה שטיינר בשלוש מדליות: מדליית כסף קבוצתית באולימפיאדה השנייה שהתקיימה בהאג, מדליית זהב קבוצתית ומדליית כסף אישית באולימפיאדה הרביעית שהתקיימה בפראג.
בדו-קרב ההיסטורי של שנת 1945 בין נבחרות ארצות הברית וברית המועצות, דו-קרב שהתקיים באמצעות הרדיו, שטיינר היה השחקן היחיד של נבחרת ארצות הברית שסיים עם תוצאה חיובית. הגם שהנבחרת האמריקאית שכללה את ראובן פיין, שמואל רשבסקי, ארנולד דנקר ויצחק קשדן הוכתה קשות, ניצח שטיינר את איגור בונדרבסקי 1.5-0.5.
שטיינר היה פעיל מאוד כשחקן בתחרויות החוף המערבי וניצח בשתי התחרויות הפתוחות שהתקיימו בקליפורניה בשנים 1954 ו-1955. כמו כן ניצח בשתי אליפויות מדינת קליפורניה בשנים 1953 ו-1954. הוא הגן על תוארו בתחרות המדינה שהתקיימה בלוס אנג'לס בשנת 1955 כאשר חש ברע לאחר תום משחקו בסיבוב החמישי (תיקו לאחר 62 מסעים) לאחר שהשיג 3.5/4 בסיבובים הראשונים. עקב כך, נדחה פעם נוספת משחקו שהיה אמור להתקיים באותו אחר הצהרים. שעתיים מאוחר יותר, נפטר משטף דם מסיבי בעודו מטופל על ידי רופא. בהסכמת כל שחקני התחרות בוטלה אליפות המדינה לשנת 1955.
יצחק קשדן - הרמן שטיינר פסדינה 1932
במשחק זה הלבן זכה ברגלי בשלב מוקדם יחסית, קידם את הרגלים באגף המלכה ובסופו של דבר יתרון זה הספיק לזכייה.
אגוז
אֱגוֹז, בבוטניקה, הוא פרי יבש פשוט בעל זרע יחיד (לעיתים נדירות זרע כפול) שקליפתו החיצונית הופכת קשה מאוד בבשלות, ואינה נפתחת באופן טבעי לשחרור הזרע הנמצא בתוכה. בבישול ההגדרה רחבה יותר וכוללת סוגי פירות וזרעים נוספים. הפרי של מיני האגוז השונים מכיל הרבה שומנים וחלבונים, וכן ערך תזונתי רב.
אגוזים בבישול
בבישול, המונח "אגוז" רחב יותר ומתייחס לסוגי זרעים ופירות שונים; באופן כללי, המונח מתייחס לכל גרעין גדול ושמנוני המצוי בתוך קליפה ומשמש להכנת מזון.
כמה סוגי אגוזים המשמשים בבישול אך אינם אגוזים על-פי ההגדרה הבוטאנית:
אזכורים במקרא
האגוז מוזכר בשיר השירים המיוחס לשלמה המלך:
בוצין מפורץ
בּוּצִין מְפֹרָץ (שם מדעי: .Verbascum sinuatum L) הוא צמח עשבוני דו-שנתי, שנושא פרחים צהובים ערוכים בתפרַחת ממשפחת הלועניתיים. מין זה הוא המצוי ביותר בסוגו בארץ ישראל, ונפוץ מאוד מצפון ישראל ועד לצפון הנגב, בעיקר בשטחים פתוחים ובצידי הדרכים. כל הצמח מכוסה שערות מסועפות, עליו מסורגים, חלק מהם ערוכים בשושנת. כותרת הפרח גלגלית צהובה, בלתי נכונה במקצת ובעלת 5 אונות ו-5 אבקנים צמיריים וסגולים. כל עלי הכותרת מאוחים רק בבסיסם לכדי צינור קטן. הם אינם קוצניים, אינם זוחלים ואינם מכים שורשים ממפרקי הגבעולים. הפרחים נפתחים לפנות ערב וקמלים למחרת, לקראת שעות הצהריים (שעות השמש החזקות), ונושרים כיחידה אחת שלמה יחד עם האבקנים. בשעות הבוקר, כשהכותרת עדיין רעננה, גירוד פציעה וכוויה בחלק מן הכותרת או האבקן גורמת לפתע, לאחר כחצי דקה לכל הכותרת להינתק וליפול. הגביע, שנסגר בבת אחת, הוא הזורק את הכותרת.
מקורו של השם הוא בארמית ומשמעו נר על שם צבעה הצהוב של הפריחה וכן אופן הצמיחה של הצמח מזכירה להבת נר.
מאפיינים
צמח עשבוני דו-שנתי מכוסה בשערות אפורות, זקוף ומתנשא לגובה של 100 עד 150 ס"מ. עמוד התפרחת הראשי מסתעף לעיתים לגבעולי משנה המדמים מנורה. הגבעולים מכוסים שערות מסועפות (דמויות אילן) נוקשות אפורות צהבהבות, לא נעימות למגע ומסוכנות לעיניים ומכאן נגזר השם הקדום של הצמח -עווירא (המעוור), שנשתמר עד ימנו בשינוי קל בפי הערבים . עמוד התפרחת נושא, מלבד פרחים, גם עלים קטנים יותר מעלי הבסיס שערוכים בשושנת.
עלי הגבעול מסורגים, ללא פטוטרת, מכוסים בשערות דומות לשערות הגבעול. עלי הגבעול סורחים על פי רוב ובסיסם יוצרים כנפיים לאורך גבעול ההולכות וצרות כלפי מטה. עלה סורח הוא עלה יושב שחלקו התחתון יורד ומתמשך לאורך הגבעול.
עלי השושנת (הבסיס), מהם עולה עמוד התפרחת, ירוקים או צהובים, מקומטים, שרועים וגדולים. הם דמויי ביצה, גלוניים מפורצים (שסועים עמוק) אורכם 30 עד 50 ס"מ. הפטוטרת שלהם חסרה או רחבה.
התפרחות דמויות שיבולים.
הפרחים צהובים ומרכזם ארגמני והם ערוכים בקבוצות של 2 עד 6 הפזורות לאורך גבעולי התפרחת (רק בראשי הגבעולים, הפרחים הם לפעמים יחידים). החפיות חסרות (בבוצין דמשקאי הן קימות).
הפרחים בעלי שחלה עילית מאוחי כותרת ובלתי נכונים. הכותרת בעלת חמש אונות בלתי שוות במקצת זה לזה.
הגביע קצר, בעל 5 אונות דמויות ביצה או אזמל (אונות הגביע של בוצין הבשן ובוצין דמשקאי דמויות סרגל), אורכו 2 עד 3 מ"מ ואינו עולה על 5 מ"מ בזמן הפריחה (בשונה מבוצין המדבר שגביעו  6 עד 12 מ"מ) וארוך מההלקט.
הכותרת גלגלית, כמעט סימטרית, בעלת 5 עלים וקוטרה גדול מ-1.5 ס"מ עד 2.5 ס"מ (בשונה מבוצין דמשקאי ובוצין קיסריון שקוטר פרחיהם רק 10 עד 15 מ"מ) . חמשת עלי הכותרת פרושים ומאוחים בבסיסם, לכדי צינור כותרת קטן מאוד. עלי הכותרת בלתי שווים במקצת. הכותרת נושרת יחד עם האבקנים אחר ההפריה.
האבקנים 5, שוני-אורך, קבועים על הכותרת, במרכזה, לסירוגין עם אונות הכותרת. הזירים שעירים לכל אורכם מלבד שני הזירים של שני האבקנים הקדמיים שהם קירחים בחלקם העליון (בניגוד לבוצין הגליל ובוצין דמשקאי), צבע השערות הארוכות על זירי האבקנים סגול.
הפרי הוא הלקט כדורי קטן, רב-זרעים, אורכו ארוך לכל היותר פי 1.5 מרוחבו. ההלקט, שבראשו נישא עמוד שחלה, עטוף בגביע משתייר. ההלקט קצר מהגביע. והוא נפתח בראשו על ידי 2 קשוות שהן שסועות לשניים.
הבחנה מבדלת
בוצין מפורץ - קוטר הכותרת 15 עד 25 מ"מ. אורך הגביע 2.5 עד 3.5 מ"מ. עלי השושנת יושבים כמעט או בעלי פטוטרת רחבה.
בוצין טריפולי - קוטר הכותרת 30 עד 40 מ"מ. אורך הגביע 4.0 עד 5.0 מ"מ עלי השושנת בעלי פטוטרת ארוכה.
בוצין מפורץ - עלי הגבעול סורחים ויוצרים כנפיים לגבעול ההולכות וצרות כלפי מטה.
בוצין לקוי - אם האבקנים 4 ועלי הגבעול אינם סורחים או סורחים למרחק קצר, מעוגלים בבסיס והגבעולים חסרי כנפיים.
פנולוגיה
בשנה הראשונה בוצין מפורץ מוציא רק עלים בשושנת (עלי הבסיס), והם ירוקים במשך כל הקיץ. בשנתו השנייה הוא מעלה גבעול תפרחת זקוף שלעיתים מסתעף לגבעולי משנה. ימי חייהם של הפרחים קצרים, הם נפתחים לפנות ערב וקמלים למחרת, לקראת שעות הצהריים. האבקתם נעשית על ידי דבורים וצרעות, ואחר האבקה נושרת הכותרת כולה יחד עם אבקניה. הזרעים שבהלקט נזרקים בקבוצות מתוכו כאשר הגבעול הנוקשה נע ברוח או נוגע בבעלי חיים. לרוב הזרעים נותרים כלואים בהלקט, עד שהוא נרקב ומתפורר.
העלווה צומחת מתחילת ינואר עד אמצע אוקטובר. הפריחה מתחילת אפריל עד אמצע אוקטובר. פרי ירוק מתפתח מאמצע מאי סוף אוגוסט. פרי בשל מפיץ את זרעיו מתחילת ספטמבר עד תחילת ינואר.
בית גדול ותפוצה
בוצין מפורץ נפוץ באזור ים-תיכוני ובאזור אירנו-טורני. שהוא בעל אופי ערבתי-יבשתי המשתרע מטורקיה ודרום רוסיה במערב, דרך איראן וצפון הודו עד מונגוליה במערב. תפוצתו של בוצין מפורץ משתרעת מהים התיכון ועד מזרח ודרום איראן.
בוצין מפורץ שכיח מאוד, והוא השכיח במיני הבוצין בישראל, ותפוצתו רחבה ביותר. בישראל הוא גדל בחבלי צמחיה הבאים: החרמון, בתות הספר, ערבות, ים-תיכוני, מדבריות. הוא גדל במגוון בתי גדול, בעיקר בבתי גידול טבעיים, אך גם בקרבת האדם ובקרקעות שונות. הוא שכיח במיוחד בצידי דרכים, במעזבות ובריכוזי אשפה. גדל כמעט בכל אזורי הארץ, פרט לדרום הנגב ולמרומי החרמון, אך במיוחד בתחום הים-תיכוני, בהרים ובשפלת החוף של צפון הארץ ומרכזה.
הוא נפוץ בבקעת חולה, בגלבוע, בחוף הגליל, בעמק עכו, בחוף הכרמל, בשרון, בדרום מישור החוף, בשומרון, בהרי יהודה, בשפלה; מצוי בחרמון, בגולן, בגליל העליון, בגליל התחתון, בבקעת כנרות, בכרמל, בעמק יזרעאל, בבקעת בית שאן, במדבר שומרון, בערבות הירדן, בצפון הנגב, בעמון; נדיר במדבר יהודה; נדיר מאוד בבקעת ים המלח, בהר הנגב ובאדום.
פתאום דפיקה בדלת
פתאום דפיקה בדלת הוא קובץ סיפורים קצרים מאת אתגר קרת, שיצא לאור בשנת 2010. זהו קובץ הסיפורים החמישי של קרת לאחר צנורות, געגועי לקיסינג'ר, הקייטנה של קנלר ואניהו, ומקבץ ראשון לאחר 8 שנים בהן פנה לעסוק בעיקר בכתיבת תסריטים לטלוויזיה, לקומיקס ולקולנוע.
הסיפורים מתוארים בסגנון אופייני לקרת, שמשתמש בשפה יומיומית ומתאר מצבים ריאליסטיים שבהם יסודות אבסורדיים או אף פנטסטיים. בכתיבתו, קרת משלב מאפיינים רפלקסיביים. כמו שאר חיבוריו של קרת הסיפורים עוסקים בנושאים שונים כמו מוות ("צ'יזוס כרייסט", "סימיון"), בדידות ("בוקר בריאות","לא לגמרי לבד"), סקס ("בזמן האחרון דווקא עומד לי", "אילן") ואפילו על עצם מהותו כסופר ("פתאום דפיקה בדלת").
קישורים חיצוניים
פרקים מהספר ביקורות
איוואן גול
איוואן גול (בגרמנית: Yvan Goll; 29 במרץ 1891 – 27 בפברואר 1950) היה משורר יהודי דו לשוני, צרפתי-גרמני, שהיטיב לכתוב באותה מידה בשתי השפות. גול היה מקורב הן לאקספרסיוניזם הגרמני והן לסוריאליזם הצרפתי.
ביוגרפיה
גול נולד בצרפת בשם Lorrainer Isaac Lang, אך היה לאזרח גרמניה כשאמו הצטרפה אל קרובי משפחתה במץ, שהייתה אז חלק מלוריין הגרמנית. הוא נמלט לשווייץ כדי להימנע מגיוס חובה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה והתיידד עם הדאדאיסטים של קפה וולטייר בציריך, בעיקר האנס ארפ. גול כתב שירי מלחמה רבים, שהמפורסם בהם הוא "רקוויאם למתים של אירופה", וכן כמה מחזות, בהם "בן האלמוות" (1918).
ב-1927 כתב את הלברית לאופרה סוריאליסטית, "ארמון מלכותי", למוזיקה של המלחין קורט וייל. כמו כן כתב את העלילה ל"אורפיאוס החדש", קנטטה של וייל, ולאופרה "מלוזינה", למוזיקה של מרסל מיכאלוביץ' ב-1920 ושוב, הפעם בגרמניה, מאת אריברט ריימן בשנת 1971.
בשנים 1939-1947 חיו בני הזוג גול כגולים בניו יורק, בחברת ידידים שכללו את ריצ'רד רייט, שטפן צווייג, הנרי מילר, קנת פאצ'ן, פיט מונדריאן וויליאם קרלוס ויליאמס, שתרגם כמה משיריו של איוואן. בין 1943 ל-1946 ערך גול את מגזין השירה הצרפתי-אמריקאי "המיספירות"ב-1945, השנה שבה אובחן כחולה בלוקמיה, כתב את "אלגיית אטום" ועוד שירים רדופי-מוות, שקובצו בכרך בשפה האנגלית "פירות מסטורן" (1946). "שירי אהבה", שכתב עם אשתו קלייר, הופיעו ב-1947. גול מת ב-1950 בפריז ונקבר בבית הקברות פר לשז, מול קברו של פרדריק שופן.
גול וצלאן
איוואן גול היה מיודד עם המשורר פאול צלאן והאחרון תרגם כמה משיריו. גול הלך לעולמו בפברואר 1950 ולאחר הפרסום והשבחים להם זכה השיר "פוגת מוות" של צלאן, יצאה אלמנתו של גול, העיתונאית והמשוררת קלייר גול, בהאשמה כלפי צלאן, על כך שביצע גנבה ספרותית, כשעשה שימוש בדימוי "חלב שחור" בפואמה "פוגת מוות", כי זה היה דימוי שהמציא בעלה. צלאן נמנע ממתן תשובה ישירה להאשמה וטען שרק האמת חשובה לו. תשובה אניגמטית זו, כמו השירה שלו, הביאה למיני פרשנויות, לדוגמה, ג'ון פלסטינר, שכתב ביוגרפיה של צלאן, העלה השערה שהדימוי "חלב שחור" אינו מטפורה, אלא נלקח מתוך ז'רגון של שוכני המחנות, ז'רגון משותף לצלאן ולגול.
עין צורים
קבוצת עֵין צוּרִים היא קיבוץ השייך לתנועת הקיבוץ הדתי, הנמצא במועצה אזורית שפיר, מדרום לעיר קריית מלאכי.
מגוש עציון לאזור שפיר
תחילת דרכו של הקיבוץ הייתה ב-23 באוקטובר 1946, אז הוקם כנקודת היאחזות בגוש עציון. מקימיו היו חברי גרעין ה' של בני עקיבא ששהו קודם לכן בטירת צבי. בנובמבר 1946 קיימו מסיבה גדולה לכבוד הכנסת ספר תורה שנתרם להם.
במלחמת העצמאות נפל הקיבוץ, כמו שאר יישובי הגוש, בידי הירדנים, והגברים ששהו בו נפלו בשבי ונלקחו למחנה השבויים במפרק עד תום המלחמה.
ב-1949 הקימו יוצאי עין צורים, שלא יכלו לחזור למקומם, יישוב חדש במישור החוף הדרומי, באתר בו שכן הכפר הערבי אלסואפיר אלשרקיה שחרב במלחמת העצמאות, ובסמוך ליישובים זרחיה, שפיר ומרכז שפירא. חברי הקבוצה החליטו לקרוא ליישוב החדש בשם "עין צורים" כדי להנציח את היישוב המקורי.
עם חידוש ההתיישבות בגוש עציון אחרי מלחמת ששת הימים, נוסד על מקומו ההיסטורי של עין צורים הקיבוץ ראש צורים.
היסטוריה
הקיבוץ תוכנן על ידי מאיר בן אורי בצורת מנורה, עיצוב הגן והנוי על ידי אדריכל גנים יצחק קוטנר.
חברי הקיבוץ התפרנסו בעיקר מחקלאות: גידולי שדה, מטע, רפת ולול. בהמשך הוקמו בסמוך לקיבוץ מפעלי תעשייה שונים: מפעל מעילי עור "תדמור", מפעל מתכת "עצם" ומפעל מזגנים "עצמה" (בהמשך: "עצמה-פרג") וכן בתי אירוח כפרי.
בשנות ה-80 נבנו שני מוסדות חינוך מרכזיים בשטח הקיבוץ: ישיבת הקיבוץ הדתי עין צורים (תוכנית ה"שילוב") - שחדלה לפעול בשנת 2008, ומרכז יעקב הרצוג ללימודי יהדות.
כחצי שנה לאחר ביצוע תוכנית ההתנתקות, התחילו ליישב מפונים מגוש קטיף מהיישובים נווה דקלים, נצר חזני וגדיד, באתר קרווילות שנמצא בשטח ששייך לקיבוץ. בשנת 2013 החלו המפונים לעזוב את הקרווילות לבתי הקבע שלהם ביישובים בני דקלים, באר גנים ונצר חזני שביסודות.
בשנת 2010 הופק הסרט "פרלמנט ארוחות הבוקר" בבימויו של בן המשק גולן רייז, שצולם בקיבוץ והמתאר באופן בדיוני את השפעת תהליך ההפרטה שעבר על הקיבוץ. הסרט הוקרן במסגרת פסטיבל דוקאביב.
בשנת 2015 נפתחה בבנין ישיבת הקיבוץ הדתי בעין צורים שלוחה של המכינה הקדם צבאית "צהלי" לבנות דתיות.
חינוך
סניף של תנועת הנוער בני עקיבא.
ראו גם
השבויים הישראלים בירדן במלחמת העצמאות
משה גדרון
ביוגרפיה
גדרון נולד בתל אביב. בגיל 17 הצטרף לפלמ"ח. שימש "גדעוני" באוניית המעפילים "חיים ארלוזורוב". בראשית שנת 1948 סיים קורס קציני קשר ובמלחמת העצמאות שימש כקצין קשר בחטיבת יפתח. לאחר המלחמה שימש כקצין קשר חטיבתי, כקצין קשר של פיקוד המרכז וכקצין קשר של פיקוד הדרום.
בשנים 1952–1953 שימש מפקד בית הספר הארצי לקשר. הוא מילא תפקידי מטה במפקדת חיל הקשר ובשנת 1966 מונה לקצין קשר ואלקטרוניקה ראשי, תפקיד בו כיהן גם במלחמת ששת הימים. לאחר המלחמה, הועלה לדרגת אל"ם. בתקופה זו הצטייד החיל בדור חדש של מכשירי קשר. בסוף 1970 הועלה לדרגת תת-אלוף, יחד עם שאר קציני חיל ראשיים. באוגוסט 1972 השתחרר מצה"ל ומונה למנכ"ל חברת "טלרד". בספטמבר 1973 עם הקמת חטיבת חשמל ואלקטרוניקה בקונצרן "כור", הועמד בראשו.
ב-21 באפריל 1974 שב משה גדרון לצה"ל כדי לשמש ראש אגף כוח אדם. עם מינויו לראש אכ"א, הועלה לדרגת אלוף. בתפקידו זה ניצח על ההגדלה של צה"ל בעקבות מלחמת יום הכיפורים. בסוף 1975 הוחלט על מינויו למנכ"ל משרד התקשורת ולצורך כך השתחרר בחודש פברואר 1976 מצה"ל. גדרון הנהיג גביית דמי מקדמה על התקנת טלפון כדי לממן התקנת טלפונים נוספים וצמצום התור לטלפונים, אולם לא הושגה התקדמות במערכת הטלפונים בתקופת כהונתו, והיו אף שראו בחוסר המנהיגות שלו את הסיבה לכך. בראשית 1979, עם מינוי יצחק מודעי לשר התקשורת, ביקש להתפטר מכהונתו.
ב-1979 מונה לקונסול כללי של ישראל בדרום מערב ארצות הברית. בהמשך פנה לעסקים ובמשך מספר שנים ייצג בישראל את ליווינגסטון קוסברג, איש עסקים יהודי מטקסס, אותו פגש בעת היותו קונסול. ב-1988 מונה למבקר מערכת הביטחון, תפקיד בו כיהן עד ל-2 באוגוסט 2002, עת הוחלף בתא"ל (מיל') יוסי ביינהורן.
משה גדרון נפטר ב-2009, בגיל 84. ונקבר בבית העלמין ברמת השרון. הותיר אחריו את אשתו תמר (1926–2014), בתו של דב הוז, ואת בנו הבכור אמיר. בנו הצעיר, סגן, היה קצין שריון שנהרג במלחמת יום הכיפורים ועוטר לאחר מותו בעיטור המופת.
מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק
מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק (בדנית: .Margrethe 2; נולדה ב-16 באפריל 1940 בקופנהגן) היא מלכת דנמרק ומלכת גרינלנד הנוכחית.
החל מספטמבר 2022, לאחר מותה של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת היא מנהיגת המדינה הוותיקה ביותר באירופה והאישה היחידה שנושאת את התואר "מלכה" בעולם.
ילדות
הנסיכה מרגרטה אלכסנדרינה תורילדור אינגריד נולדה בארמון אמליינבורג בקופנהגן. בזמן לידתה היה סבה, המלך כריסטיאן העשירי, גם מלך איסלנד ולכן ניתן לה גם שם איסלנדי, ת'ורהילדור. הנסיכה למדה ארכאולוגיה פרהיסטורית בגירטון קולג' שבאוניברסיטת קיימברידג' ומדע המדינה באוניברסיטת ארהוס שבדנמרק, בבית הספר לכלכלה של לונדון ובסורבון.
עלייתה לשלטון
בזמן לידתה, היא לא הייתה צפויה לרשת את הכתר, כיוון שבאותה עת החוק הקובע לירושת הכתר הדני היה לפי החוק הסאלי שהדיר נשים מסדר הירושה, והיה צפוי שדודה קנוד, נסיך הכתר של דנמרק יירש את אביה. עם זאת בשנת 1953 שונה החוק וגם נשים הורשו לרשת את הכתר הדני (בדומה לסדר הירושה לכתר הבריטי), וכך הוצבו מרגרטה ושתי אחיותיה בראש סדר הירושה, לפני דודן.
מרגרטה עלתה לכס המלוכה לאחר מות אביה בשנת 1972. היא המלכה (המונרך) הדנית הראשונה, על פי חוק הירושה החדש.
חיים אישיים
ב-10 ביוני 1967 נישאה הנסיכה מרגרטה לדיפלומט הצרפתי הרוזן אנרי דה לאבורד דה מונפזאט, שקיבל את התואר הנסיך הנריק. הנסיך הנריק הלך לעולמו ב-13 בפברואר 2018.
לבני הזוג נולדו שני ילדים:
המלכה נחשבת בעיני רבים לציירת כשרונית, והציגה מספר רב של תערוכות במהלך השנים. תחת הפסבדונים "Ingahild Grathmer" היא איירה את המהדורה הדנית של ספרי "שר הטבעות".
עיניים גדולות
עיניים גדולות הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו ובכיכובו של אורי זוהר, שיצא לאקרנים ב-1974. את התסריט כתבו יחד אורי זוהר ויעקב שבתאי.
הסרט מציג את סיפורו של בני פוּרמן, מאמן כדורסל תל אביבי אנוכי ויצרי, המנהל פרשיות רומנטיות מחוץ לנישואים. זהו הסרט שני בטרילוגיה התל אביבית של זוהר, ששני חלקיה האחרים הם: "מציצים" ו"הצילו את המציל".
"עיניים גדולות" הוא אחד הסרטים האחרונים שעשה אורי זוהר לפני חזרתו בתשובה, וניתן לחוש בבירור את מיאוסו מהחיים החילוניים, כפי שהוא רואה אותם.
סרט זה שיצא לאקרנים בשנת 1974 צולם ב"שחור-לבן", כנראה מרצונם של מפיקי הסרט, אף על פי שסרטים ישראלים צולמו והופקו בצבע עשור קודם לכן.
תקציר העלילה
בני פורמן (אורי זוהר) הוא מאמן כדורסל, נשוי ואב לשניים, אשר תיאבונו הרב לנשים מקשה על תפקודיו המשפחתיים, המקצועיים והחברתיים. פורמן מסתבך עד מעל הראש עם כל פלירטוטיו, בגידותיו והתפרפרויותיו. כשהוא מאשים את חברו הטוב יוסי (אריק איינשטיין), שחקן כדורסל מוכשר, שהוא מתעסק, כביכול, עם סימה (סימה אליהו), אחת מפילגשיו וכאשר אשתו אליה (אליה זוהר) מגלה את בגידותיו הרבות - לראשונה בחייו הוא מבין כי המצב לא יכול להמשיך כפי שהוא, והוא יהיה חייב להקריב את הנאותיו מנשים כדי לשמור על מסגרת נישואיו. זהו תהליך התבגרותו המאוחר.
רקע
"עיניים גדולות" הוא למעשה סרט אוטוביוגרפי של אורי זוהר, שמתחשבן בו שוב ושוב עם עצמו. מאחורי המצלמה התרחשו לא מעט דברים שמצאו אחר כך את ביטויים בתוך הסרט: התסריט של "עיניים גדולות" מבוסס על מה שקרה מאחורי הקלעים של סרט אחר של זוהר - "מציצים", שלוש שנים קודם לכן. במציאות, כמו בסרט, גם זוהר וגם אריק איינשטיין היו מאוהבים בסימה אליהו וניצתה בין השניים מעין תחרות סמויה על ליבה. בסוף, במציאות, אריק התגרש מאשתו דאז והתחתן עם סימה.
שיר הפתיחה לסרט
השיר נכתב על ידי אריק איינשטיין, אורי זוהר ומיקי גבריאלוב והולחן על ידי גבריאלוב, ובוצע על ידי אריק איינשטיין ומיקי גבריאלוב.
בשונה מהגרסה המופיעה באלבום של אריק איינשטיין מאותה השנה, "סע לאט", הרי שהגרסה שבסרט מחוספסת יותר ועושה שימוש בפחות כלי נגינה ובעיבוד מינימלי יותר.
עקום הלם פולארי
המונח עקום הלם פולארי מתייחס לרוב להצגה הגרפית של משוואות רנקין-הוגוניו במישור הודוגרף או במישור יחס הלחצים-זווית הסטת הזרימה. העקום עצמו מתאר את המיקום הגאומטרי של כל המצבים האפשריים אחרי גל הלם משופע.
עקום הלם פולארי במישור (\varphi ,p)
הזווית המינימלית ביחס לכיוון הזרימה הראשוני, \theta, שגל ההלם המשופע יכול לקבל היא זווית מאך, כאשר M הוא מספר המאך לפני גל ההלם, והזווית הגדולה ביותר שיכולה להתקבל מתקבלת עבור גל הלם ניצב. על כן, טווח הזוויות האפשריות שגל ההלם המשופע יכול לקבל הוא. על מנת לחשב את יחס הלחצים עבור כל תחום הזוויות, פותרים את משוואות רנקין-הוגוניו עבור לחץ:
על מנת לחשב את זוויות הסטת הזרימה האפשריות, משתמשים ביחס בין מספר מאך, זווית גל ההלם \theta וזווית הסטת הזרימה \varphi:
כאשר \gamma הוא יחס קיבולי החום האופייני לזורם ו-\varphi זוהי זווית הסטת הזרימה.
שימושי עקום ההלם הפולארי
אחד השימושים העיקריים של עקום ההלם הפולארי הוא בנושא החזרת גלי הלם משופעים ממשטח קשיח. משרטטים את עקום ההלם הפולארי עבור התנאים לפני גל ההלם, ומשרטטים עקום נוסף עבור התנאים אחרי גל ההלם, כאשר ראשיתו של העקום השני ממוקמת על העקום הראשון, בזווית \varphi שבה גל ההלם הפוגע הסיט את הזרימה. בהתבסס על נקודות החיתוך בין העקום של הגל הפוגע לגל המוחזר, ניתן להסיק מסקנות בנוגע לאופני ההחזרה האפשריים ולשרטט אותם. לעיתים קרובות שיטה זו משמשת על מנת לקבוע ולאמת גרפית האם החזרה רגילה של גל הלם אפשרית, או שמתרחשת השתקפות מאך.
יצחק גנוז
יצחק גנוז (נולד ב-9 בינואר 1927) הוא חוקר פולקלור, סופר ומשורר. עורך כתב העת "ידע-עם", במה לפולקלור יהודי.
ילדותו
נולד בעיר לידא שבפולין, למשה גנוזוביץ וליהודית מבית בְּרֶם. קיבל חינוך עברי בבית ספר "תרבות". עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נאסר אביו, מורה עברי, על ידי ה-נ.ק.ו.ד. בגלל פעילותו הציונית ועקבותיו נעלמו. אמו ושלושת ילדיה הוגלו לסיביר. שנות נדודיהם שם עברו בעבודה מפרכת בכריתת יערות ובניית מסילת ברזל החוצה את מרכז קזחסטן. עם גמר המלחמה עברה המשפחה לפולין והמשיכה משם אל ארץ ישראל.
העלייה לארץ
בפולין ארגן והדריך גנוז קבוצת ילדים ונוער גדולה, ניצולי השואה. יחד הם חצו גבולות ועלו על ספינת אקסודוס - יציאת אירופה תש"ז. שגנוז היה אחד מפעיליה וחבר המזכירות המובילה של ספינת הגירוש אושן ויגור. יחד עם קבוצתו, אמו, אחותו ואחיו עבר את כל שלבי מסעה ונדודיה.
לאחר החזרת המעפילים מחופי הארץ לגרמניה, עלה ארצה בשנת תש"ח עם קבוצת נוער מתנדב מגויס (גח"ל) והשתתף במלחמת הקוממיות.
פועלו בארץ
למד ספרות עברית והיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת בר-אילן. חבר אגודת הסופרים העבריים משנת 1986 והאיגוד העולמי למדעי היהדות. מרצה ללשון וספרות יידיש. עורך כתב העת "ידע עם - במה לפולקלור יהודי", החל משנת 1976. חבר המועצה המדעית של ארכיון הסיפור העממי בישראל ע"ש דב נוי (אסע"י).
ספריו של המשורר יצחק גנוז מבטאים את ההוויה הישראלית בריבוי פניה. מאז ראשית כתיבתו, הוא מציג את המתח הייחודי שבין כאן לשם, ואת הגורל היהודי המלווה את קיומנו כאן כישראלים. הוא מבטא את שירת השואה והתקומה כשתי חטיבות השזורות זו בזו, ומצליח להפוך חומרים ביוגרפיים למעשה אומנות מרגש ונוגע ללב.
היה נשוי לנאמנה בת מנחם יצחק קליונר, עד למותה ב-2001.
ספרים ופרסומים
כתביו הופיעו בעיתון "הצופה", ובכתבי העת "האומה", "מבוע", "מהות", "מאזנים", "בשדה-חמד", "עת-לחשוב", "ירושלים - מאסף לדברי ספרות", "אפיריון", "מקור ראשון", "ידע-עם (כתב עת)", "טאפלפונקט", ועוד.
יעקב זוסמן
יעקב זוּסְמן (Sussmann; נולד בי"ח באלול ה'תרצ"א, 31 באוגוסט 1931) הוא פילולוג, חוקר תלמוד ישראלי, פרופסור אמריטוס בחוג לתלמוד באוניברסיטה העברית בירושלים, חתן פרס ישראל לחקר התלמוד.
יצחק גנוז
ספרים ופרסומים
סיפורו הראשון הופיע בכתב העת "מבואות" בשנת 1954. מאז פרסם סיפורים, שירים, מחקרי פולקלור ומאמרי ביקורת במאות כתבי עת. ערך ספרי זיכרון. ביבליוגרפיה של כתביו פורסמה ב"ידע-עם", גיליונות כח–כט (תשס"ד 2003).
יעקב זוסמן
ביוגרפיה
זוסמן נולד בבודפשט שבהונגריה. הוריו היו צאצאי שושלות רבנים, ואבי אביו כיהן כרבה הראשי של בודפשט. מצד אמו זוסמן הוא דור חמישי לחת"ם סופר. בעקבות פלישת הנאצים להונגריה נמלטו הוא ומשפחתו ברכבת קסטנר, דרך ברגן-בלזן, לשווייץ, בה המשיך את לימודיו בישיבות. בשנת 1949 עלה לישראל ולמד בישיבת חברון.
שנים ספורות לאחר עלייתו לישראל פנה זוסמן להוראה. לאחר הסמכתו בבגרות, בשנת 1954, הוא עבר ללמוד באוניברסיטה העברית תלמוד ומקרא, ובהמשך החל להרצות בנושאי תלמוד והיסטוריה של עם ישראל. לאחר סיום שני תאריו בהצטיינות הוא סיים בשנת תשכ"ט (1970) לימודי דוקטורט עם דיסרטציה שכותרתה "סוגיות בבליות לסדרים זרעים וטהרות". בשנת 1975 מונה לפרופסור חבר, ובשנת 1980 לפרופסור מן המניין. במהלך השנים עמד זוסמן בראש החוג לתלמוד ובראש המכון למדעי היהדות.
פרופ' זוסמן נבר בספריות אוסטריה, גרמניה ואיטליה וחשף אלפי פריטים. הממצאים החשובים ביותר שגילה היו כתבי יד של "ספר ירושלמי", שהביאו לשחזור נוסחו ובכך לאישוש ההשערה אודות קיומו.
מתגורר בשכונת רמת דניה שבירושלים.
פיליפ אלברכט, דוכס וירטמברג
פיליפ אלברכט, דוכס וירטמברג (בגרמנית: Philipp Albrecht von Württemberg; 14 בנובמבר 1893 – 1 באפריל 1975), היה בנו של אלברכט, דוכס וירטמברג, וראש בית וירטמברג בין השנים 1939–1975.
ביוגרפיה
פיליפ אלברכט נולד בשטוטגרט ב-14 בנובמבר 1893 לאלברכט, דוכס וירטמברג ולמרגרטה סופיה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של קרל לודוויג, ארכידוכס אוסטריה ומריה אנונציאטה, נסיכת שתי הסיציליות. פיליפ אלברכט למד שני סמסטרים של לימודי משפטים בגימנסיה בשטוטגרט, ובשנת 1912 התגייס לצבא האימפריה הגרמנית, והצטרף לרגימנט הגרנדירים ה-119.
במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם פיליפ אלברכט עם רגימנט הדרגונים ה-26, והשתתף עמו בקרבות בחזית המערבית ובסרביה. לאחר המהפכה הגרמנית שבה התפטר קרוב משפחתו וילהלם השני, מלך וירטמברג מתפקידו, עזב פיליפ אלברכט את הצבא ועבר ללמוד באוניברסיטת טיבינגן, שבה הוציא דוקטורט בשנת 1925, אולם הוא נשאר מונרכיסט נלהב.
פיליפ אלברכט התנגד למפלגה הנאצית, ולאחר עלייתו של היטלר לשלטון בשנת 1933 נאלץ לעבור יחד עם אחיו קרל אלכסנדר, דוכס וירטמברג לארצות הברית, שם עסק בארגוני צדקה שונים וסייע בהצלת יהודים. בשנת 1939 מת אביו אלברכט, דוכס וירטמברג, ופיליפ אלברכט הפך לראש בית וירטמברג.
לאחר המלחמה חזר פיליפ אלברכט לווירטמברג, שם זכה למוניטין רב, ובשנת 1965 ייסד את "האגודה הלאומית של המשמר של וירטמברג-הוהנצולרן". ב-1 באפריל 1975 מת פיליפ אלברכט בראבנסבורג, ובנו קרל, דוכס וירטמברג ירש את תאריו ואת ראשות בית וירטמברג.
משפחתו
בשנת 1924 מתה הלנה, וב-1 באוגוסט 1928 התחתן פיליפ אלברכט עם אחותה רוזה, ארכידוכסית אוסטריה, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
איסור ריבית בדת
איסור ריבית בדת הוא איסור הקיים בדתות שונות על מתן או קבלת תמורה על הלוואה, במקרים מסוימים או באופן גורף.
ביהדות זהו איסור הלכתי מדאורייתא, למעט באופן שהלווה או המלווה אינם יהודים, או במקרה של היתר עסקה, שהופך לפי המצדדים בו את הריבית לרווח. גם באסלאם ובדת ההינדואיזם נאסרה הריבית. בנצרות נאסר הדבר במפורש, והעוסקים בעסקאות שכאלו נחשבים לפחותי-עם ולקיחת הריבית נחשבה כשפלות מוסרית.
איסור הריבית ביהדות
הלוואה בריבית אסורה על פי היהדות גם למלווה וגם ללווה. המלווה עובר על שישה לאווים; חמישה המוזכרים כאן וכן על איסור "וְלִפְנֵי עִוֵּר, לֹא תִתֵּן מִכְשֹׁל". הלווה עובר על שני לאווים בלבד: א). "לֹא תַשִּׁיךְ לְאָחִיךָ" ב). "וְלִפְנֵי עִוֵּר, לֹא תִתֵּן מִכְשֹׁל". הערב, העדים והסופר שכותב את שטר ההלוואה עוברים על "לֹא תְשִׂימוּן עָלָיו נֶשֶׁךְ". הסרסור וכל מי שמסייע בכל צורה שהיא ללווה או למלווה עוברים על "וְלִפְנֵי עִוֵּר, לֹא תִתֵּן מִכְשֹׁל".
לנכרי אין איסור ריבית על פי התורה, ומותר ליהודי להלוות בריבית לנכרי. יש סוברים שקיימת מצווה להלוות לנכרים בריבית. בארצות הנצרות והאסלאם מקצוע ההלוואה בריבית זוהה עם היהודים, בשל האיסור הגורף של דתות אלו על עיסוק במקצוע זה. הזיהוי של היהודים עם ההלוואה בריבית הוליד סטריאוטיפ אנטישמי של היהודים כחמדנים וקמצנים. כך למשל המחזה 'הסוחר מוונציה' של שייקספיר עוסק ביחסים עסקיים בין סוחר איטלקי לבין יהודי המתפרנס מהלוואה בריבית בשם שיילוק. היהודי מוצג במחזה כקמצן ותככן הדורש את ליטרת הבשר של הסוחר אם יאחר בתשלום חובו.
היתר עסקה הוא קונסטרוקציה הלכתית המאפשרת מתן הלוואה בריבית במסגרת ההלכה היהודית במקרים של הלוואה בעלת אופי עסקי. ההיתר מתייחס לריבית כהסכם חלוקת רווחים של שותפים. לפי פוסקים רבים, אסור להשתמש בהיתר זה למטרות צרכניות.
איסור הריבית באסלאם
הריבית נקראת בערבית ריבא (ربا), ואסורה על פי חוקי דת האסלאם. קיימות דעות שונות ביחס לפרשנות הדתית של איסור ה"ריבא". הפרשנות המקובלת בבנקאות האסלאמית המודרנית היא שכל סוג של ריבית נחשב כריבא.
הגישה הפשטנית היא שרק כאשר ערך החזר ההלוואה עודף על ערך ההלוואה, הדבר נחשב לריבא. כאשר החלו לייצר מטבעות ממתכות זולות, המשפטנים המוסלמים סברו שהחזר חוב בסכום גבוה מההלוואה לא נחשב לריבא, משום שהם התמקדו בערך האמיתי של הכסף (הנקבע על ידי המשקל בלבד), ולא בערכו המספרי. לדוגמה: אפשר היה לשלם תמורת הלוואה של 1000 דינר - 1050 דינר, באם משקלם המצטבר זהה (מטבעות שונים מאותה תוצרת לא היו במשקל זהה).
עם זאת, שערי הריבית המודרניים (שעוסקים בערך המספרי בלבד ולא במשקל) אסורים לפי כל הדעות באסלאם.
לאחר המהפכה האיראנית בשנת 1979, חוקק באיראן חוק "Usury free low", שבהתאם לחוקי השריעה אוסר על הבנקים באיראן לגבות ריבית, אבל מתיר להם לשלם ריבית על פיקדונות.
איסור הריבית בנצרות
הנצרות למדה מן התנ"ך כי איסור לקיחת ריבית הוא איסור כוללני ללא אפשרות להיתר עסקה, וחל על כל הלוואה, כולל הלוואות מסחריות. אשר על כן, לקיחת ריבית נחשבה כשפלות מוסרית.
בספרו של דנטה הקומדיה האלוהית, החוטאים בהלוואה בריבית מוצאים את עצמם במעגל השביעי בגיהנום ונמצאים במדבר חול רותח שעליו יורד גשם של אש
על פי הנצרות, התנ"ך אוסר את הריבית רק על המלווה ולא על הלווה.
איסור הריבית בהינדואיזם
על פי דת ההינדואיזם אסורה לקיחת ריבית בכל אופן.
18 בנובמבר
18 בנובמבר הוא היום ה-322 בשנה, (323 בשנה מעוברת), בשבוע ה-47 בלוח הגריגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 43 ימים.
קופסינוניים
קֻפְסִינוּנִיִּים או דגי פרה (שם מדעי: Ostraciidae) היא משפחת דגי גרם מסדרת הנפוחיתאים.
דגים אלה יכולים להגיע לאורך 50 ס"מ אצל המין Acanthostracion quadricornis, אך בדרך כלל קטנים בהרבה. הם בעלי ראשים גדולים, גוף בצורת משולש מוזר והם בעלי קרניים קטנות על הראשים, מה שנתן להם את שמם השני. בצידי הגוף ישנם סנפירים קטנים והזנב וסנפיר הגב קטנים. עורם של דגים אלה רעיל ביותר. חלקם חומים מנומרים אך הרבה מהם צבעוניים, בעיקר הצעירים.
הם חיים בכל האוקיינוסים, בעיקר באזורים הטרופיים והסובטרופיים, אך המין Lactophrys trigonus יכול להצפין עד לקייפ קוד.
לדגים אלה פה גדול איתו הם שואבים מגוון חסרי חוליות ימיים וגם דגיגים לפיהם.
הערות שוליים
]
דן שיפטן
דן שיפטן (נולד ב-1950) הוא ראש המרכז לחקר הביטחון הלאומי באוניברסיטת חיפה, ומרצה בכיר במחלקה למדע המדינה באוניברסיטה. הוא לימד במכללה לביטחון לאומי של צבא ההגנה לישראל ובמכללה לפיקוד ומטה.
ביוגרפיה
את השכלתו רכש באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת חיפה, אך לדבריו את כישוריו המקצועיים רכש בכוחות עצמו במכון שלח ובמכון טרומן. שיפטן שימש חוקר ומרצה באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטת חיפה, באוניברסיטה העברית ובמכללה לביטחון לאומי. ייעץ לדרג הפוליטי והמקצועי הבכיר במשרד ראש הממשלה, במשרד הביטחון ובמשרד החוץ.
עיקר עיסוקו הוא בהיסטוריה הפוליטית בת-זמננו של המזרח התיכון, תוך התמקדות ביחסי ישראל-ערב, במערכת היחסים הבין-ערבית ובמדיניות המעצמות באזור ויחסי הגומלין ביניהן.
ספריו
שיפטן פרסם כמה ספרים על הסכסוך הישראלי-ערבי ובהם:
יחסי גאנה–רוסיה
יחסי גאנה–רוסיה הם היחסים הדו-צדדיים בין גאנה ורוסיה. רוסיה מחזיקה בגאנה שגרירות באקרה, ואילו גאנה מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה. היחסים עדיין ידידותיים מאוד וקרובים.
היחסים בין שתי המדינות
הקשרים בין המדינות חוו צמיחה דינאמית במיוחד בתקופת כהונתו של הנשיא הראשון של גאנה קוואמה נקרומה ששלט בין השנים 1957–1966. בשנת 1997 ביקרה משלחת גאנה באספה הפדרלית של הפדרציה הרוסית. בשנת 2003, ביקרה משלחת הדומא הממלכתית של הפדרציה הרוסית בראשות סגן יו"ר אנה צ'ילינגרובים. בשנת 2004, אירחה הפדרציה הרוסית, משלחת של הפרלמנט של גאנה. רוסיה וגאנה משתפות פעולה באופן פעיל באו"ם וארגונים בינלאומיים אחרים. בפברואר 2004 ניהל סגן שר החוץ של הפדרציה הרוסית אלכסנדר סלטנוב שיחה עם שרת החוץ של גאנה ננה אקופו-אדו. באוקטובר 2004 ביקר בגאנה סגן שר החוץ של הפדרציה הרוסית יורי פדוטוב. ביוני 2007, "בשוליים" של פסגת קבוצת השמונה התקיימה פגישה קצרה בין ולדימיר פוטין לנשיא גאנה ג'ון קופור.
בשנת 2008 אמר שגריר רוסיה בגאנה כי הוא ישמח לקבל סיוע מממשלת רוסיה לקיים את המאבק נגד יתושים וזיהום סביבתי, אשר "יוערך מאוד" מכיוון שהם הבעיות הגדולות העומדות בפני גאנה. בספטמבר 2009 בניו יורק במהלך ארוחת בוקר מטעם מזכ"ל האו"ם באן קי מון, הזמין נשיא גאנה ג'ון אטא מילס את נשיא רוסיה מדבדב לגאנה בביקור רשמי. בתורו, נשיא רוסיה הזמין גם את נשיא גאנה לביקור רשמי במוסקבה. בפברואר 2010 נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב שלח אל נשיא גאנה, ג'ון אטה מילס, הודעה מפורטת בנושאי שיתוף הפעולה הדו-צדדי, במיוחד בייצור פחמימנים.
היקף הסחר של רוסיה-גאנה בשנת 2010 הסתכם ב-146 מיליון דולר (היצוא - 28 מיליון דולר - ייצור מתכות ברזל ובלתי ברזליות, דשן, נייר. והיבוא - בעיקר פולי קקאו, כמו גם עפרות מנגן ועץ טרופי - 118 מיליון דולר). במאי 2003 הוקמה לשכת המסחר גאנה-רוסיה. גאנה מעוניינת למשוך השקעות רוסיות בתחומי הובלה, אנרגיה, חקלאות, כרייה. הצד הרוסי ממשיך לסייע לגאנה בהכשרת כוח אדם לאומי. במוסדות ההשכלה הגבוהה במדינה ישנם בסך הכל למעלה מ-2,800 אנשי מקצוע גאנים משכילים.
מסמך עמדה
מסמכי עמדה יכולים להיות מנוסחים כמכתב למערכת ועד מסמכים מורכבים כמסמכי עמדה אקדמיים. כמו כן, הם משמשים ארגונים להצגת הסבר והצדקה אודות חזונם, אמונתם והמלצות למדיניות.
באקדמיה – מסמך עמדה לרוב עוסק בדעה אודות תחום חדש שטרם נערכו עליו ניסויים ואילו מחקר אמיתי יפורסם כמסמך אקדמי. מסמך דעה לרוב ישקף את עיקר הדעות או העמדות בנוגע להוכחות נושא מסוים בתוך התחום.
בפוליטיקה – מסמכי עמדה משקפים את תפיסת העולם של מועמד, נבחר ציבור, ארגון מפלגתי או מדינתי, והם נתפסים כמשמעותיים בעיני הציבור. כדוגמת מצעי מפלגות ומועמדים המשמשים קמפיינים פוליטיים, או מתן תוקף להצהרות בדיפלומטיה הבינלאומית עבור גינויים. כתיבת מסמכי עמדה מהווה כלי מרכזי של במסגרת פרויקט מודל האו"ם.
במשפט – ובמשפט הבינלאומי בפרט, מסמך עמדה מכונה "Aide-mémoire", והוא מהווה תמצית של נקודות המועלות לדיון או במחלוקת. משמש בייחוד בתקשורת לא דיפלומטית.
בובי ג'נטרי
תולדות חיים וקריירה
נולדה בחווה במחוז צ'יקסו במדינת מיסיסיפי (כ-150 ק"מ מג'קסון וכ-20 ק"מ מהעיירה הקרבה ביותר). הורי התגרשו זמן קצר לאחר לידתה, אמה נסעה לקליפורניה והיא גדלה בחווה של הורי-אמה. בגיל שבע הלחינה את שירה הראשון על גבי פסנתר. בהמשך לימדה את עצמה לנגן גם בויברפון, גיטרה, בנג'ו וגיטרה בס. חוויות הילדות שלה מאזור דלתא של מיסיסיפי היו החומרים העיקריים של יצירתה בהמשך. בגיל 13 עברה לחיות עם אמה בארקדיה שבמחוז לוס אנג'לס בקליפורניה. עד מהרה החלה להופיע במועדונים בסביבה וזכתה לעידוד מצידו של בוב הופ. את שם הבמה של הרכיבה משמו של סרט קולנוע משנת 1952, Ruby Gentry, שבמרכזו גיבורה המצליחה לעלות מאשפתות לקריירה מזהירה ומהכינוי שלה, בובי, קיצור של רוברטה. בגיל 18 החלה ללמוד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA) ובקונסרבטוריון של לוס אנג'לס ומימנה את עצמה בהופעות ובעבודות דוגמנות.
ב-1966 הקליטה לראשונה שני שירים עם זמר הרוקבילי ג'ודי ריינולדס. בראשית 1967 הקליטה דמו שכלל את השירים "Mississippi Delta" ו"Ode to Billie Joe". הדמו הגיע לידי מפיק ומגלה כישרונות בחברת קפיטול רקורדס, שהחליטה להקליט סינגל. ההפקה הוסיפה לשירתה של ג'נטרי (שליוותה עצמה בגיטרה) תזמורת כלי קשת, על מנת לעבות את הסאונד של השיר כיוון שלא האמינו ששיר באורך של קצת למעלה מארבע דקות יוכל להחזיק את עצמו בשירה וגיטרה בלבד. גם התוכן האפל של השיר (העוסק בהתאבדות ואולי רומז להפלה בלתי חוקית) לא פעל לטובתו בשוק האמריקאי, שהעדיף שירים שמחים. הסינגל ראה אור ב-10 ביולי וכבר ב-26 באוגוסט הגיע למקום הראשון במצעד ושהה שם ארבעה שבועות, כאשר הוא מדיח מהצמרת את All You Need Is Love של הביטלס ששהה בצמרת שבוע אחד בלבד. ב-2001 נכלל השיר ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים של מגזין המוזיקה רולינג סטון.
אלבומה השני, שראה אור ב-1968, "The Delta Sweete" והשלישי "Local Gentry" (שראה אור באותה שנה), לא זכו להצלחה כאלבומה הראשון. היא החלה לשתף פעולה עם הזמר גלן קמפבל, עמו הופיעה במספר תוכניות טלוויזיה והשניים הקליטו את האלבום "Bobbie Gentry and Glen Campbell", שראה אור בסוף 1968. כן שיתפה פעולה עם טום ג'ונס, אנדי ויליאמס, בובי דארין וקרול ברנט. ב-1968–1969 אירחה תוכנית אירוח ב-BBC בלונדון. התוכנית שודרה גם ברחבי אירופה ואוסטרליה.
ב-1969 הוציאה את תקליטה "Touch 'Em with Love", שזכה להערכת הביקורת והוביל לשיר היחיד שלה שהגיע למקום הראשון במצעד הבריטי, "I'll Never Fall in Love Again".
אלבומה הבא, Fancy, היה מועמד לפרס גראמי ושיר הנושא מתוכו הגיע למקום ה-26 במצעד. האלבום, שהוקלט באולפני FAME באלבמה, כלל גם גרסאות כיסוי (למשל ל-Raindrops Keep Fallin' on My Head ול-I'll Never Fall in Love Again) וגם שירים סיפוריים פרי עטה של ג'נטרי, שתכניהם עוסקים בסוגיות חברתיות קשות כגון אפליה, עוני ועבודת ילדים, אך העיבוד המוזיקלי שלהם קצבי ו"פופי". שיר הנושא של האלבום אופייני לג'נטרי ולאלבום. הוא מגולל סיפור אישי קטן המתרחש בדרום ארצות הברית ועוסק בשחרור האשה. התוכן הקשה, שעיקרו שיעבוד אשה על ידי גברים בעלי כוח בסביבתה, בעידוד אמה הממליצה לה על התקדמות בעולם באמצעות שימוש בנשיותה, מועבר בלחן קליט ותזמור נעים הכולל כלי נשיפה. האלבום זכה להצלחה ולהערכת הביקורת והיה מועמד לפרס גראמי.
לאחר הקלטת אלבומה האחרון Patchwork ב-1971, זכתה בחוזה הופעות בלאס וגאס והופיעה שם עד 1981.
חיים אישיים
בדצמבר 1969, בגיל 25, נישאה למנהל מועדון וקזינו בן 58 בשם ויליאם הארה, הנישואים ארכו מספר חודשים והסתיימו באפריל 1970.
באוגוסט 1976 נשיאה לאיש העסקים תומאס טוטאנט, נישואים אלה הגיעו לקיצם באוגוסט 1978.
באוקטובר 1978 נישאה ג'נטרי בשלישית, לקומיקאי ג'ים סטאפורד. הנישואים נמשכו כשנה, במהלכה נולד בנה היחיד.