cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יורי נורשטיין
קריירת סרטים
באפריל 1993 ייסד נורשטיין יחד עם שלושה אנימטורים מובילים נוספים (פיודור חיטרוק, אנדריי חרז'נובסקי ואדוארד נזרוב) את בית הספר והאולפן לאנימציה (אולפני Шар) ברוסיה. ועדת הקולנוע הרוסית נמנית עם בעלי המניות של האולפן.
עד היום, נורשטיין עדיין עובד על "האדרת" - הפרפקציוניזם הנלהב שלו הקנה לו את הכינוי "השבלול המוזהב". הפרויקט נתקל בקשיים כספיים והתחלות כושלות רבות, אבל נורשטיין אמר שכעת יש לו מימון אמין ממספר מקורות, הן מבפנים והן מחוץ לרוסיה. לפחות 25 דקות הושלמו עד כה. מספר קטעים קצרים באיכות נמוכה הועמדו לרשות הציבור. 20 הדקות הראשונות של הסרט גם ערכו סיור בין תערוכות שונות של עבודות נורשטיין במוזיאונים רוסיים. אורך הסרט המלא צפוי להיות 65 דקות.
ספרים
נורשטיין כתב מסה לספר מאת ג'אנלברטו בנדאצי על האנימטור אלכסנדר אלכסייב המשתמש בטכניקת מסכי הסיכות, בשם "אלכסייב: מסלולו של אמן".
ב-2005, הוא הוציא לאור ספר ברוסית בשם "שלג על הדשא. קטעים מתוך ספר. הרצאות על אמנות האנימציה", הכולל מספר הרצאות שנתן על אמנות האנימציה. באותה שנה הוא הוזמן כ"אנימטור אורח" לעבוד על סרט האנימציה בבובות של קיהאצ'ירו קאוואמוטו "ספר המתים".
ב-10 באוגוסט 2008, יצאה לאור הגרסה המלאה של הספר "שלג על הדשא" (ספר ה"לא גמור" מ-2005 היה בן 248 עמודים). הספר, שהודפס בצ'כיה ומומן על ידי סברבנק, מורכב משני כרכים, 620 עמודים, ו-1700 איורים צבעוניים. האולפן הפסיק לעבוד על "האדרת" למשך כמעט שנה בזמן שנורשטיין עבד על הוצאת הספר.
דעות פוליטיות
נורשטיין היה מבקר גלוי של הממשלה הרוסית. הוא הביע את התנגדותו להרשעת להקת פוסי ריוט והביע את דאגתו למותו של סרגיי מגניצקי בכלא לאחר שחשף שחיתות בממשלה. הוא היה בין 370 אנשים בתעשיית האנימציה הרוסית שחתמו על מכתב פתוח נגד הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022, שפורסם בעיתון Novaya Gazeta זמן קצר לאחר תחילת הפלישה.
בדר 1
בדר 1 (בערבית: بدر 1, באנגלית: Badr-1) היא רקטה מסוג ארטילריה רקטית מתוצרת עצמית של צבא תימן בשימוש החות'ים בתימן.
"בדר 1" משוגרת ממשגר רקטות מרובות ממשאית 6x6.
כוח הטילים של תימן חשף מערכת טילים בליסטית קצרת טווח חדשה בשם "בדר 1" בתגובה למערכה על הפלישה הסעודית והקמפיין האווירי. היעד הראשון שלה היה מתקן נפט של חברת עראמקו הסעודית במחוז נג'ראן.
ב-28 באוקטובר 2018 גרסה בשם "Badr-1P" שוגרה לטווח של 150 קילומטר, כאשר הפגיעה סטטה מהמטרה ב-3 מטר.
An apple a day keeps the doctor away
An apple a day keeps the doctor away (בתרגום חופשי מאנגלית: תפוח ביום מרחיק את הרופא) הוא פתגם נפוץ בשפה האנגלית שהופיע לראשונה במאה ה-19, ומצוטט רבות גם כיום. באנגלית יש בפתגם זה חריזה, ההופכת אותו לקליט ומרחיבה את השימוש בו. תרגום נפוץ נוסף בעברית, השומר על החריזה הקיימת במקור, הוא "תפוח ביום ולרופא שלום". הפתגם דוגל בצריכת תפוחים, ובהרחבה, טוען כי מי שאוכלים מזון בריא יישארו בריאים ולא יזדקקו לפנות לרופא לעיתים קרובות.
מקור
גרסה מוקדמת של הפתגם המפורסם,
("אכול תפוח לפני השינה, ותמנע מהרופא להרוויח את לחמו") גם הוא בחריזה, תועד במחוז פמברוקשייר בויילס עוד בשנת 1866. הניסוח המודרני והפשוט יותר (גם באנגלית) "תפוח ביום מרחיק את הרופא", החל להיות בשימוש בסוף המאה ה-19, ודוגמאות מוקדמות בדפוס קיימות כבר משנת 1887.
האמונה העממית כי התפוח הוא בעל תכונות רפואיות ותזונאיות חשובות במיוחד נפוצה אף כיום.
רקע מדעי
בקצרה, אין עדות מחקרית מובהקת לכך שאכילת פרי מסוים וספציפי מדי יום תשפר את הבריאות.
מחקר שפורסם בשנת 2012 דיווח כי הוספת תפוח אחד מדי יום לתזונה רגילה הפחיתה באופן מזערי את רמות הכולסטרול הרע והטריגליצרידים בקרב 46 גברים הסובלים מעודף משקל.
מחקר מדעי שנערך בשנת 2013 באמצעות מודלים ממוחשבים השווה בין אכילת תפוחים לבין נטילת תרופה נפוצה להורדת כולסטרול מדי יום לצורך הערכת הסיכון לפיתוח מחלות לב וכלי דם. מודל המחשב העריך כי אכילת מספר תפוחים ביום, אצל אנשים מעל גיל 50, יכולה להביא לתוצאות קרובות לתוצאות דומות לשימוש בתרופה סטטינית להפחתת כולסטרול, ותאורטית מייתרת את התרופה. עם זאת, לצורך כך נדרשת אכילה של מספר רב של פירות בכל יום, דבר שיש בו ריבוי סוכרי פירות. מאחר שריבוי הסוכרים בתזונה יומיומית מרובת פירות עלול לפגוע ספציפית באוכלוסיית היעד של הלוקים ביתר כולסטרול וטריגליצרידים, הרי שהממצא אינו יעיל לטווח הארוך. כותרת המחקר היא "A statin a day keeps the doctor away" ("סטטין ביום מרחיק את הרופא"), על משקל הפתגם הידוע הקיים באנגלית, ובסופו של דבר המחקר אינו ממליץ על הפחתת השימוש בסטטינים והחלפתם בתפוחים.
מחקר אחר, של Davis, Bynum, Sirovich, שנערך בשנת 2015, מצא שאוכלי תפוחים אכן "היו בעלי סיכוי גבוה יותר, בניתוח הגולמי, להרחיק את הרופא (ותרופות מרשם)". החוקרים, מאוניברסיטת מישיגן ואוניברסיטת דרתמות', גילו שאנשים שאוכלים תפוחים מדי יום אכן מבקרים פחות אצל הרופא, וצורכים פחות תרופות מרשם. עם זאת, אותם נבדקים גם היו בעלי חינוך טוב יותר, עישנו פחות, והראו מודעות כללית גבוהה יותר לתזונה בריאה וכושר גופני. כאשר החוקרים הוציאו מן ההשוואה את המשתתפים בעלי התכונות האלה, ההבדל ברמת הבריאות בין אוכלי תפוחים ללא אוכלי תפוחים נעלם. מסקנות החוקרים הם כי עצם הפעולה של אכילת תפוח מדי יום, לא מורידה את תכיפות הביקורים אצל הרופא, אך היא כן משקפת מעמד סוציו-אקונומי, שהוא אכן פרמטר הנקשר לבריאות ואיכות חיים.
תוכן תזונתי של תפוח
תפוח גולמי בינוני (100 גרם) מכיל 86% מים ו-14% פחמימות, עם כמות זניחה של שומן וחלבון, והוא מספק 52 קלוריות של אנרגיית מזון. הוא מכיל כמות מתונה של סיבים תזונתיים. אין מדובר במזון-על, והעיקר בו הוא הסיבים התזונתיים, שהם אכן חשובים.
ארנולד דאווס
ארנולד דַאווֶס (בהולנדית: Arnold Douwes; 1906 – 1999) היה חבר המחתרת ההולנדית נגד הכיבוש הנאצי, שהציל מאות יהודים במהלך שואת יהודי הולנד.
ביוגרפיה
דאווס נולד ב-1906 לאב כומר קלוויניסטי.
אוניברסיטת סאות'המפטון
אוניברסיטת סאות'המפטון (באנגלית: University of Southampton) היא אוניברסיטת מחקר, הממוקמת בסאות'המפטון שבממלכה המאוחדת, אשר הוקמה בשנת 1862 בתור מוסד אקדמי. האוניברסיטה הוקמה במתכונתה הנוכחית בשנת 1952.
ארנולד דאווס
במלחמת העולם השנייה
בשהותו בניולנדה, חשב כי הכפר מתאים להסתרת יהודים, ויחד עם פוסט ועם יהודי בשם מקס לאונס שחי בזהות בדויה של נוצרי בשם "ניקו", הוא שכנע את כל תושבי הכפר להסתיר בבתיהם יהודים. לא פעם נאלץ דאווס לשקר לצעוק או להפעיל מניפולציות שונות לשם כך, הן כלפי המשפחות המסתירות והן כלפי היהודים שחששו לבוא איתו או לשלוח את ילדיהם אליו. המחתרת ההולנדית דאגה להעביר אליו יהודים שקיבלו צו גירוש למחנה וסטרבורק, ולעיתים הוא עצמו היה מביא אותם מאמסטרדם או מתחנת הרכבת. הוא דאג להם למקומות מחבוא, למזון, לתעודות מזויפות, לתמיכה כספית ואף להעברת תכתובות בין בני משפחה. פעמים מספר, בעת שחיילי ה-אס אס פשטו על ניולנדה, היה מעביר על אופניו יהודים ממקום למקום, ואיש מן היהודים או מהמסתירים הנוצרים לא נתפס. ההערכות על כמות היהודים שהסתיר נעות בין כמאה לבין 500.
כדי להתחמק מהנאצים שחיפשו אחריו, הסתתר דאווס במקומות שונים ועטה על פניו משקפיים, שפם וכובע. למרות זאת הוא נלכד על ידי הנאצים ב-19 באוגוסט 1944 ונכלא בכלא באסן. הוא נידון למוות, אך המחתרת הצליחה לשחררו יחד עם אסירים נוספים במבצע מורכב ב-11 בדצמבר, שעות ספורות לפני הביצוע המיועד של גזר הדין.
אוניברסיטת סאות'המפטון
האוניברסיטה חברה בארגונים אקדמיים רבים, ובהם רשת אוניברסיטאות עולמית, איגוד אוניברסיטאות חבר העמים הבריטי, קבוצת ראסל ו-SES. מבין בוגריה הידועים של האוניברסיטה ניתן מנות ג'סטין גרינינג, טים ברנרס-לי וג'וסלין בל ברנל.
ארנולד דאווס
במלחמת העולם השנייה
באפריל 1945 חצה את הגבול לאזור ששוחרר על ידי בעלות הברית.
אוניברסיטת סאות'המפטון
היסטוריה
המכון האקדמי הראשון הוקם באוקטובר 1862 כאשר בטקס הפתיחה נכח הנרי טמפל, הוויקונט השלישי מפלמרסטון. במלחמת העולם הראשונה פעל במבני המוסד בית חולים צבאי. בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 התקיימו שיפוצים והרחבות לאוניברסיטה בזכות תרומות פרטיות רבות. במהלך מלחמת העולם השנייה מבני האוניברסיטה נפגעו כתוצאה מהבליץ. המכללות שפעלו במקום הפכו לאוניברסיטה של ממש באפריל 1952, עם מתן האמנה המלכותית מידי אליזבת השנייה. הוקמו שש פקולטות: אומנויות, מדע, הנדסה, כלכלה, חינוך ומשפט. התארים הראשונים באוניברסיטת סאות'המפטון הוענקו ב-4 ביולי 1953.
ארנולד דאווס
לאחר המלחמה
דאווס התחתן עם ג'נט רייכנברגר, אחת היהודיות שהציל, ולזוג נולדו שלוש בנות. הוא התגורר עמה זמן מה בדרום אפריקה, ובשנת 1956 היגר לישראל במסגרת חוק השבות (בשל היותו נשוי ליהודיה) והתגורר בתל אביב ובמושב קדרון, ועבד כאדריכל נוף.
אוניברסיטת סאות'המפטון
מבנה
נכון לשנת 2020 האוניברסיטה מורכבת ממספר פקולטות ומחלקות:
ארנולד דאווס
לאחר המלחמה
בשנת 1965 הוכר על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם, וניטע לכבודו עץ בשדרת חסידי אומות העולם ביד ושם. בהמשך גם כל הכפר ניולנדה קיבל הכרה קולקטיבית כחסידי אומות העולם.
בשנת 1966 התגרש מאשתו, וחזר בגפו להולנד. הוא הצגורר באוטרכט עד מותו ב-1999.
יומן
דאוס ניהל יומן מתקופת המלמחמה. את דפי היומן הטמין בתוך צנצנות ריבה והחביא אותן עד לאחר המלחמה. היומן יצא לאור ותורגם לאנגלית, והוא היומן היחיד שיצא לאור של לוחם המחתרת ההולנדית.
יחסי צ'ילה–קמרון
יחסי צ'ילה–קמרון הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של צ'ילה לבין רפובליקת קמרון.
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת קמרון לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים - הם אינם מתוחים ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות. היחסים הדיפלומטיים שבין קמרון לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-11 באוגוסט 1964.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בקמרון נדרשים להנפיק אשרת כניסה טרם הכניסה למדינה. גם אזרחי קמרון שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה נדרשים להנפיק אשרת כניסה על מנת לעשות כן.
פרשת ג'ייקוב בארנט
פרשת ג'ייקוב בארנט התרחשה בשנת 1612 כאשר ג'ייקוב בארנט, מורה יהודי, נעצר ונכלא על ידי פקידי אוניברסיטת אוקספורד בגין שינוי דעתו לגבי הטבילה לנצרות.
רקע כללי
במהלך ימי הביניים ועד לשנות ה-50 של המאה ה-20, דרשה אוניברסיטת אוקספורד מכל הסטודנטים וצוות הפקולטה להיות נוצרים. בעקבות הרפורמציה האנגלית, הם נדרשו להיות חברים בכנסייה האנגליקנית. בנוסף, האיסור של אדוארד הראשון על יהודים החיים באנגליה נותר בתוקף עד שקרומוול ביטל אותו. עם זאת, כמה מורים אורחים יהודים לעברית לימדו סטודנטים באוניברסיטה באופן פרטי, או עבדו בספריית בודליאן על כתבי יד עבריים.
בשנת 1609, המלומד ההוגנוטי הצרפתי איזק קזובון הזמין את יעקב ברנט, יהודי איטלקי, לביתו בדורי ליין, לונדון. במהלך שהותם יחד דנו בטקסטים יהודיים בנושאים שונים, וברנט הוכיח בפני קאזובון כי ישו נקבר בנוהג קבורה יהודי סטנדרטי ולא (כפי שטען הקרדינל ברוניו) בשיטה חדשה שהפכה לשיטת הקבורה הקתולית. לאחר מכן העסיק קאזובון את ברנט כמזכירו, ובשנת 1610 הגיעו שניהם לאוקספורד.
אוקספורד
התכונות האישיות של ברנט, כמו גם ההשכלה שלו, הביאו לכך שהיה אהוב ומכובד על ידי חוקרים באוניברסיטה. בהיותו באוקספורד, החליט להיטבל כנוצרי, וסיפר לקאזובון על החלטתו; קאסובון אמר לסגן הקנצלר, שבדומה לשאר חברי האוניברסיטה מרוצה מהחלטת ברנט. נערכו הכנות להטבלת ברנט בטקס דתי מפואר בכנסיית אוניברסיטת סנט מרי הבתולה. ברנט, לא השתתף בטקס, לאחר שהחליט שלא להמיר את דתו. עזב את אוקספורד ברגל. על פי אנתוני ווד האנטיקוואר של אוקספורד במאה ה-17, ארתור לייק, סוהר ניו קולג' באוקספורד, שלח מרדף רגלי ורכוב אחרי בארנט; לייק היה אחד ה"רופאים המלומדים" של האוניברסיטה שלדבריו ווד הולך שולל בגלל ה"טריקים" של ברנט. בארנט נתפס והוחזר לאוקספורד, שם סירב להיטבל. לאחר מכן נעצר בתנאים לא נוחים של בכלא בוקארדו. בינתיים, ויליאם טוויס, שהיה אמור להטיף באותו יום, שינה את דרשתו כדי להתייחס לשינוי ליבו של ברנט, והדגים (על פי ווד) "שיפוטו הצדיק של אלוהים על אותו עם ועם סוטה, שיש לו חוש נחרץ. ניתן לחוש אפילו עד עצם היום הזה."
אחרית דבר
קאזובון נחרד מהטיפול בברנט ורואה בכך "הפרה של האתיקה הנוצרית". מאוחר יותר אמר כי הוא לא חושב ששינוי דעתו בנושא דת כזה הוא עניין פלילי. הוא פנה בשם ברנט למלך ג'יימס הראשון, שהוציא צו לשחרורו. כמה חודשים לאחר מעצרו הוא הועלה על ספינה לצרפת והוגלה. מאוחר יותר, בארנט היה יועץ בבית המשפט הצרפתי בענייני יהודים.
אמות המים של קיסריה
אמות המים של קיסריה היא מערכת של אמות מים שהובילה מים לעיר קיסריה בעת העתיקה. אמות המים של קיסריה תיפקדו בזמן קיומה של העיר – מאז ייסודה בימי הורדוס ועד המאה ה-13, כאשר נהרסה בימי הסולטאן הממלוכי ביברס. אף על פי שקיסריה הוקמה על פני שכבת מי תהום גבוהים, המאפשרת אספקת מים באמצעות בארות, בוני העיר דאגו לאספקת מים זורמים לעיר, כמקובל בערים הגדולות של התקופה הרומית. המערכת הורכבה מכמה חלקים שונים.
תעלה א'
מקור המים היציב הקרוב ביותר לקיסריה מבחינה טופוגרפית הוא עינות שוני – קבוצת מעיינות מצפון לבנימינה. תפוקת המים בשנות ה-30 של המאה ה-20 הייתה 405 מ"ק לשעה. אנשי הסקר שחפרו במקום לא מצאו עקבות אמה אלא רק שרידי סכרים ועמודים, אשר נעלמו תוך כדי עבודה חקלאית אינטנסיבית. האמה מופיעה באופן ברור על-יד המחצבה שבקצהו הדרומי של הכרמל. ראשיתה של האמה הגבוהה הייתה תעלה בודדת שהובילה את מי עינות שוני לעיר, אך לא נותרו ממנה שרידים ברורים בקטע שבין עינות שוני למחצבות בנימינה, ורק השיקולים הטופוגרפיים וההידרולוגיים מצביעים על עינות שוני כעל המקור הראשוני של המערכת.
תחילת המערכת בתעלה הנישאת על חומת אבן רצופה. במקום שבו גדל הפרש הגובה שבין פני הקרקע והתעלה, מתחלפת החומה בסדרת קשתות, שמעליהן מקשט את האמה כרכוב, הבולט מקו הבנייה. המבנה בנוי אבני כורכר מסותתות. דפנות התעלה עשויות בטון על בסיס סיד, והתעלה מטויחת מבחוץ ומבפנים. האמה פונה מערבה, עד שהיא מגיעה אל רכס הכורכר המקביל לחוף. האמה חצתה את הרכס דרך נִקבה שכיום היא סתומה. בקטע המקביל לשפת הים תעלה א' מכוסה, על מנת למנוע חדירה של חול לתוכה. הכיסוי נעשה בחלקו על ידי לוחות אבן ארוכים המונחים על קירות התעלה, ובחלקו על ידי זוגות של אבנים שהונחו בצורת גמלון מעל התעלה. הכיסוי הונח מעל לטיח המושלם על קירות התעלה, ומכאן שהכיסוי לא היה חלק מקורי של המבנה אלא תוספת מאוחרת. כיום, האמה לא מגיעה עד העיר אלא נעצרת 900 מטרים מצפון לה. היא נקטעה בשל מפרצון ימי שנוצר לאחר בנייתה; קשה לקבוע מתי התרחב המפרץ עד כדי הרס האמה. בצדו הדרומי של המפרץ מופיעה האמה שוב, ומגיעה עד לחומת העיר, סמוך למגדלים העגולים שבצפונה. האמה שבתוך העיר טרם נתגלתה. תעלה א' נבנתה כנראה על ידי הורדוס בעת ייסוד העיר. גובהה 115 ס"מ ורוחבה 70 ס"מ; שיפוע התעלה הוא מזערי, והסתכם ב-16 ס"מ לק"מ.
התעלה נישאת על מבנה קשתות. רק במקום שבו עליה לחצות את רכס הכורכר, בכפר ג'סר א-זרקא, היא עוברת בנִקבה חצובה בעלת פירים אנכיים. יש להניח שחלק זה של המפעל נבנה על ידי הורדוס, מייסד העיר, או זמן קצר לאחר זמנו.
בליל 17/8/2023 בחוף הים שליד קיסריה, קרסה הדופן המערבית של אחת הקשתות. מרשות העתיקות נמסר כי הם התריעו על מצבה הרעוע של האמה ואי תחזוקה הולמת.
תעלה ב'
נראה שעם גידול אוכלוסייתה של קיסריה, לא סיפקה תעלה א' את צורכי המים של העיר, ונבנתה תעלה ב', המקבילה לה וצמודה אליה. תעלה זו בנויה מבחינה אדריכלית וטכנית כהעתקה המדויק של תעלה א'. היא רחבה ועמוקה במידת מה מתעלה א'; גובהה 140 ס"מ ורוחבה 90 ס"מ, ולפיכך הספיקה המרבית שלה הגיעה ל-1,600 מ"ק בשעה. תעלה ב' בנויה מאבן סטומה הרבה יותר. מסיבה זו רואים בה תיקונים רבים, וקטעים באורך עשרות מטרים נבנו מחדש. לעומתה, תעלה א', הקדומה יותר, ניצבת עד ימינו ללא תיקונים.
מקור אספקת המים הנוסף הוא אזור נחל תנינים העליון, בסביבת המושבים עמיקם ואביאל של ימינו. באזור זה היו לפנים כמה מעיינות; כיום הם יבשים בגלל הנמכת מפלס מי התהום בשאיבה מקידוחים. הגדלה ניכרת של כושר ההובלה של האמות חייבה פיתוח מקורות מים נוספים. אלה נמצאו בעמק התנינים העליון, שליד המושבים אליקים ועמיקם, והמפעל התת-קרקעי מתחיל ליד עין צברים. התעלה הפתוחה התחילה במעיינות עין אביאל ועין אלונה. מפעל המים בנוי מנִקבה באורך של כ-6 ק"מ, שאליה יורדים פירים במרחקים קצובים של 40 מטר. הנקבה נחצבה בסלע, בשיטה שהייתה מקובלת מאוד בהנדסת המים הרומית. באזור פארק אלונה נחשף ושוחזר חלק מהנקבה, באורך של כ-280 מטר, וכיום מטיילים יכולים להיכנס אל הנקבה ולפסוע בה בליווי הדרכה מטעם המקום.
את אזור בקעת הנדיב חוצה האמה בתעלה בנויה. היא עוקפת את בניין התיאטרון הרומי בכפר שוני, ומצטרפת אל תעלה א' ליד מחצבות בנימינה. אמה זאת, תעלה ב', הוצמדה לדופנה הצפוני של תעלה א', ובבנייתה נשמר סגנונה האדריכלי של תעלה א'. במקומות שבהם נהרסו התעלות בימינו, ונוצר חתך, ניתן להיווכח על נקלה בקדמותה של תעלה א'. לתעלה א' כרכוב קישוטי משני צדדיה. כאשר הוצמדה אליה תעלה ב' "נבלע" הכרכוב הימני, ותעלה ב' עוטרה בכרכוב זהה, רק בצדה הימני, הגלוי. המסד של תעלה א' מורכב מאבני גזית משני צדדיו, וביניהן מילוי. בוני תעלה ב' בנו רק בצדה החיצוני שורה של אבני גזית, והמילוי מגיע עד לצדה הימני של תעלה א'.
את תעלה ב' והמפל התת-קרקעי באזור אביאל-עמיקם בנו כנראה הלגיונות הרומיים. על תעלה ב' נמצאו 11 כתובות, שעשר מהן הן כתובות לטיניות של הלגיונות הרומיים: הלגיון העשירי פרטנסיס, הלגיון השני טראיאנה, הלגיון השישי פראטה, הלגיון העשרים ושניים דיאוטראיאנה, וכולן, למעט שתיים, מזכירות את הקיסר אדריאנוס. האמה נבנתה בשנת 130 לספירה לכבוד ביקורו של אדריאנוס ביהודה. כל אחת מן הכתובות נתונה בתוך טבולה אנסטה. חלקן הן כתובות תיקונים מימי מרד בר כוכבא. אחת הכתובות היא אנסטה (כתובת אוזניים) ללא כתובת, וקיימת השערה שכתובת זו היא של הלגיון העשרים ושניים דיאוטראיאנה, שניגף בפני מורדי בר כוכבא וכאות קלון נמחק ממנה שמו. הכתובת העשירית היא כתובת ביוונית משנת 385 לספירה, ובה מסופר על תיקון האמה בתקופה הביזנטית.
באותו אזור נמצאה כתובת נוספת של הלגיון העשירי פרטנסיס, וכן, שתי כתובות נוספות של הלגיון השישי פראטה, אחת מהכתובות היא כתובת החקוקה בתוך טבולה אנסטה, והיא נמצאת כיום במוזיאון ראלי בקיסריה. הכתובת השנייה גדולה פי שניים ביחס לכל כתובות התיקונים שנמצאו באמת המים - ממדיה הם 0.76x1.78 מטר לעומת גודל של 0.4x0.87 מטר לכתובת תיקונים. הכתובת הזו נמצאה ליד שוני, ובה ניצבות שתי אלות מכונפות על כדור הארץ שאוחזות זר ניצחון ביד ימין מורמת, כסמל הלגיון השישי פראטה. כיום היא נמצאת במחסני מוזיאון רוקפלר.
בעקבות מזג אוויר סוער שסחף את החול מאמת המים העליונה, נגלו בשנת 1964 בחוף הקשתות בקיסריה כתובות נוספות. בעקבות ריבוי הלגיונות שמופיעים בהן מניחים רוב החוקרים כי אלו הן כתובות תיקונים לאמת המים, כנראה תיקונים שנערכו בעקבות מרד בר כוכבא בשנים 132–136. כתובת של הלגיון השני טראיאנה, כתובת של הלגיון הלגיון העשרים ושניים דיאוטראיאנה, וכן שלוש כתובות נוספות של הלגיון העשירי פרטנסיס, שתים מהן כבר לא נמצאות על האמה. אחת מהן נמצאה ליד ג'סר א-זקרא, כשרק חלקה הימני נשמר.
מפעל מים זה היה פעיל כנראה במשך 1,200 שנה, אם כי לא ברציפות, עד לתקופה הצלבנית, ובפרק זמן זה נעשו בו שינויים ותיקונים. במקום שבו חוצות האמות את האזור הביצתי שבין בית חנניה לג'סר א-זרקא אירעו במפעל תקלות רבות עקב שקיעת היסודות. בשלב מסוים נעשה ניסיון להתגבר על כך, ותעלה א' הופנתה לאמה העוקפת את הביצה מדרום. סגנון הבנייה בקטע העוקף שונה מהסגנון של שאר חלקיה של האמה, ומעיד על כך שהמעקף נעשה כנראה בתקופה הביזנטית.
אמת המים הנמוכה
עם גידול העיר בתקופה הביזנטית היה צורך לפתח מקור מים נוסף, מפני שאמת המים הגבוהה ניצלה את כל מקורות המים שהיו מרוחקים מקיסריה מרחק סביר ונמצאו ברום מתאים. כ-5 ק"מ מצפון לקיסריה יש מקור מים עשיר – שפע המעיינות הנובעים בביצות כבארה, ליד קיבוץ מעגן מיכאל של ימינו, מניבים ביחד אלפי מ"ק מים לשעה; ואולם חסרונו של מקור מים זה הוא שמפלס המעיינות נמוך ב-2–3 מטר מן המפלס הנמוך ביותר שאליו צריך היה להביא את המים בקיסריה. מעיינות אלה נמצאים בגובה 3.5–4 מטר מעל פני הים, וכדי להביא את המים לעיר היה צורך להרים את פני המים לגובה של 6 מטר מעל פני הים. הדבר נעשה באמצעות בניית שני סכרים, אשר הפכו את כל שטח הביצה לבריכת הרמה.
כדי להרים את מפלס המעיינות לגובה המתאים נבנו שני סכרים מאבני גזית גדולות. סכר אחד, שאורכו 200 מטר, חסם את מוצא נחל תנינים לים דרך רכס הכורכר שמדרום למעגן מיכאל; הסכר השני, שאורכו 900 מטר, חצה את מישור החוף מדרום לתחנת הרכבת בזכרון יעקב של ימינו. כך נוצר שטח סגור, שגבולותיו הם הר כרמל במזרח, החוליות שליד בית חנניה בדרום, רכס הכורכר במערב והסכר בצפון. שפיעת המעיינות יצרה כאן אגם, שמפלסו התאים להובלת המים לקיסריה. המים זרמו תחילה בתעלה חצובה בצדו המערבי של רכס הכורכר, ובהמשך זרמו בתעלה בנויה ומכוסה בקמרון. ממערב לג'סר א-זרקא עוברת האמה הנמוכה מתחת לאמה הגבוהה, ומכאן ואילך מקביל מהלכה לאמה הגבוהה, ממזרח לה. לתעלה אין כל שיפוע בשל חתך הרוחב שלה. 1.8 ק"מ מערבית לכפר ג'סר א-זרקא עוברת האמה הנמוכה מתחת לאחת הקשתות של האמה הגבוהה. עם הרס מפעל המים והצטברות סחף באגם, התפתחו במקום ביצות כבארה.
ספיקת אספקת המים לעיר
לפי החישובים, ספיקתה של האמה הגבוהה בתעלה א' הגיעה ל-930 מ"ק בשעה; בתעלה ב' – ל-1,630 מ"ק בשעה; בתעלה ג' – ל-214 מ"ק בשעה; ובשלושת צינורות החרס – ל-150 מ"ק בשעה. באמה הנמוכה הייתה ספיקה של 2,560 מ"ק בשעה. השיפוע לאורך תחתית התעלות באמה הגבוהה, בקטע שבין המחצבה בבנימינה לקיסריה, היה 13–16 ס"מ לכל ק"מ. באמה הנמוכה אין כלל שיפוע. מן האמות יצאו קווי צינורות חרס: מן האמה הנמוכה יצא קו צינור חרס אל מרגלות תל תנינים, ומן האמה הגבוהה יצא קו צינורות חרס אחד מערבה, אל תל א-תדוירה, כ-2 ק"מ מצפון לקיסריה הצלבנית, וקו צינורות חרס שני מזרחה, אל "המבנה הנוצרי", כ-1,200 מטר מצפון לקיסריה הצלבנית. קו זה חוצה את האמה הנמוכה.
נוואל אל-מותווכל
נוואל אל-מותווכל (בערבית: نوال المتوكل; נולדה ב-15 באפריל 1962) היא אצנית משוכות מרוקאית לשעבר, שזכתה במירוץ 400 מ' באולימפיאדת לוס אנג'לס ב-1984 והייתה לספורטאית הראשונה ממרוקו לזכות במדליית זהב אולימפית. ב-2007 אל-מותווכל מונתה לשרת הספורט בממשלת מרוקו.
ביוגרפיה
אל-מותווכל נולדה בקזבלנקה במשפלה חובבת ספורט: אביה היה ג'ודוקא ואמה שחקנית כדורעף. בשנת 1983 קיבלה מלגת לימודים באוניברסיטת המדינה של איווה בתחום חינוך גופני ופיזיותרפיה.
היא הייתה חלוצה של ספורטאים מוסלמים ואפריקאים בכך שהיא הפריכה אמונות מסורתיות כי נשים מרקע כזה לא יכולות להצליח באתלטיקה.
ב-1993 היא התחילה לרוץ להנאתה ריצת חמישה ק"מ לנשים בקזבלנקה, שהפכה מאז למרוץ הנשים הגדול ביותר שנערך במדינה בעלת רוב מוסלמי, עם עד 30,000 משתתפות.
בשנת 1995, אל-מותווכל הפכה לחברת מועצה של איגוד האתלטיקה הבינלאומי (IAAF), המכונה כיום אתלטיקה עולמית, ובשנת 1998 היא הפכה לחברה בוועד האולימפי הבינלאומי (IOC). אל-מותווכל חברה בוועד האולימפי הבינלאומי, והייתה נשיאת ועדות ההערכה לבחירת העיר המארחת לאולימפיאדת הקיץ של 2012 ו-2016. מאז 2012 היא סגנית נשיא הוועד האולימפי הבין-לאומי.
אליזבת קסטר
אליזבת בייקון קסטר (באנגלית: Elizabeth Bacon Custer; 8 באפריל 1842 - 4 באפריל 1933) הייתה אשתו של גנרל ג'ורג' קסטר. אחרי מותו היא נהייתה לדוברת נלהבת של מורשתו בעזרת ספרים שכתבה והרצאות. דמותו האייקונית של בעלה לאחר מותו כפי שהצטיירה בציבור האמריקני הייתה לא מעט בזכותה.
שנותיה הראשונות
בסתיו 1862 פגשה את בעלה לעתיד באמצע מלחמת האזרחים האמריקנית. מאוחר יותר כתב קסטר שהוא התאהב בה כבר בפגישה הראשונה. אביה של אליזבת לא היה מרוצה מהקשר בין השניים. הוא לא הסכים שאליזבת תיפגש עם קסטר שכן הוא היה ממשפחה ענייה ולא מוכרת וכן מפני שלא רצה שאליזבת תהיה אשת איש צבא. רק לפני קרב גטיסברג, כשקסטר הועלה לדרגת בריגדיר גנרל, הוא התרצה והסכים לנישואיהם. הם נישאו ב-9 בפברואר 1864.
מותו של קסטר ופועלה להנצחתו
לאחר שקסטר נהרג יחד עם כל הכוח שעמד בראשו בקרב ליטל ביגהורן ביוני 1876 הוא ספג ביקורות רבות מהתקשורת ומקצינים בצבא על כך שהוא עשה טעויות מטופשות ונכנס לתוך מלכודת. נשיא ארצות הברית יוליסס ס. גרנט האשים בפומבי את קסטר באסון הצבאי. בחוששה שקסטר יהפוך לשעיר לעזאזל של ההיסטוריה היא יצאה לקמפיין תקשורתי נרחב על מנת לבנות את דמותו של בעלה מחדש. היא החלה לכתוב מאמרים ולהרצות בכנסים שבהם היללה את שמו של בעלה שהיה בעיניה קדוש מעונה. שלושת הספרים שכתבה: 'מגפיים ואוכפים' (1885), 'בעקבות הדגל' (1890) ו'מחנה במישורים' (1893) היו יצירות ספרותיות איכותיות והוקדשו להאדרת שמו של בעלה.
לאחר תקופה ראשונית של התמודדות עם החובות הכספיים של בעלה עברו עליה מרבית חייה בנוחות כלכלית עקב ההכנסות מהקריירה הספרותית שלה וההרצאות שנשאה. היא השאירה אחריה נכסים בשווי 100,000 דולר כשנפטרה ארבעה ימים לפני יום הולדתה ה-91 ב-4 באפריל 1933. כמה שנים לפני מותה היא אמרה לכתב שראיין אותה שאכזבתה הגדולה ביותר היא העובדה שלא ילדה בן שיישא את שמו המכובד של בעלה.
ג'וני קייג'
ג'וני קייג' (באנגלית: Johnny Cage) (נולד בשם Jonathan "John" Carlton בעברית: ג'ונתן "ג'ון" קרלטון) הוא דמות בדיונית בזיכיון משחקי המכות מורטל קומבט, שפותחו בידי חברת Midway Games (ולאחר מכן NetherRealm Studios ). דמותו של קייג' היא הדמות הראשונה שנוצרה מתוך שבע דמויות השחקן המקוריות שהופיעו במשחק הראשון של מורטל קומבט שיצא בשנת 1992. במשך השנים דמותו הפכה לאחת מהדמויות החשובות בסדרה. קייג' הוא כוכב קולנוע אמן אמנויות לחימה שחצן ונרקיסיסט שמספק את האתנחתא קומית של הזיכיון. דמותו הופכת לנורמטיבית יותר במשחק-Mortal Kombat X, שבו מופיעה לראשונה קאסי קייג' הבת שלו ושל אשתו לשעבר, סוניה בלייד. דמותו נוצרה בהשראתו של ז'אן-קלוד ואן דאם.
הטרילוגיה המקורית
ג'וני קייג' הופיע לראשונה במשחק מורטל קומבט, המשחק הראשון בסדרת משחקי מורטל קומבט שיצא בשנת 1992, במשחק הוא הוצג כאמן לחימה ושחקן קולנוע שמצטרף לטורניר לחימה בשם "מורטל קומבט" כדי להוכיח שהוא לא מסתמך על אפקטים מיוחדים בסרטים שבהם הוא מופיע. בנוסף, הוא הדמות היחידה במשחק שלא חולקת עבר משותף עם אף אחת מהדמויות האחרות במשחק. שאנג טסונג מפתה אותו להיכנס לטורניר הלחימה והוא חושב שהשתתפותו בטורניר תוכל לעזור להוכיח לעולם את היכולות שלו ולשפר את שווי השוק שלו, אולם לאחר מכן אל הרעם, ריידן  מספר לו את האמת על הטורניר, וקייג' מתייצב לצידם של שאר הלוחמים הנבחרים של ממלכת הארץ.
במשחק ההמשך, מורטל קומבט 2 משנת 1993 קייג' נוטש את סט הצילום של הסרט האחרון שבו הוא עתיד להשתתף, כדי לעקוב אחרי האלוף של טורניר מורטל קומבט הקודם, לו קאנג  ממלכת הארץ, שעזב את ממלכת הארץ בשביל להשתתף בטורניר מורטל קומבט נוסף, שנערך בעולם שנקרא Outworld (בתרגום חופשי לעברית: ממלכת העולם החיצון) שנמצא ביקום שמקביל לממלכת הארץ. בטורניר הוא מאחד כוחות עם שאר הלוחמים ממלכת הארץ, כדי לנסות להביס את השליט המרושע של ממלכת העולם החיצון, שאו קאהן. בסופו של דבר לוחמי ממלכת הארץ מנצחים בטורניר.
דמותו של קייג' נעדרת ממשחקי ההמשך של הסדרה עד למשחק מורטל קומבט טרילוגי (1996), שעלילתו מרחיבה על האירועים שקרו בסיפור של המשחק מורטל קומבט 3  שיצא בשנת 1995 ועל האירועים שקרו בסיפור של חבילת ההרחבה שלו. בסיפור של מורטל קומבט טרילוגי, קייג' נהרג על ידי הצבא של שאו קאהן שפלש לממלכת הארץ בעקבות ההפסד של הלוחמים של שאו קאהן בטורניר מורטל קומבט הקודם, אבל הדרך של קייג' לחיים שלאחר המוות חסומה, בעקבות מיזוג של ממלכת הארץ עם ממלכת העולם החיצון, שגורם לכך שהנשמה שלו חוזרת אליו והוא קם לתחייה, ולאחר מכן הוא עוזר לחבריו להביס את שאו קאהן, ולאחר ששאו קאהן הובס, הוא נופח את נשמתו שעולה לגן עדן.
משחקי התלת-ממד
במשחק מורטל קומבט 4 משנת 1997 ריידן מחזיר את קייג' לחיים לאחר שקייג' ביקש ממנו לעשות זאת כדי שהוא יוכל להילחם לצד חבריו בקרב נגד הצבא של האל לשעבר, שינוק.
במשחק מורטל קומבט: הטעיה משנת 2004, שהוא המשחק הראשון בסדרה שבו דמותו של קייג' אינה דמות שחקן, הוא וכל שאר הלוחמים שנהרגו במשחק הקודם מוקמים לתחייה על ידי אונאגה כדי שישמשו לו כעבדים, הם עוברים שטיפת מוח. אבל בסופו של דבר הם משוחררים על ידי ארמק והרוח של לו קאנג, שנהרג על ידי הברית הקטלנית.
במשחק מורטל קומבט: ארמגדון משנת 2006 קייג' משתתף בטורניר המורטל קומבט האחרון, שעתיד לקבוע את גורל האנושות. במשחק דמותו היא אחת משבע עשר הדמויות שלהם יש סיפור רקע רשמי במשחק. בסיפור הרקע שלו במשחק, קייג' הופך להיות המנהיג בפועל של הכוחות המיוחדים של ממלכת הארץ, לאחר שהוא רואה מספר חזיונות שדמותו של שינוק מופיעה בהם שבעקבותיהם הוא מגלה ששינוק נמצא באי של שאנג טסונג, שבו שינוק מתכנן להשתלט על האימפריה של שאו קאהן. בסצנת הפתיחה של המשחק, קייג' נהרג בפעם השלישית יחד עם כל שאר הלוחמים שמשתתפים בטורניר, בקרב בסגנון באטל רויאל (כולם נגד כולם והאחרון שנשאר בחיים מנצח בקרב) בפרמידה של ארגוס שנמצאת בממלכת אדיניה.
משחקי האתחול
במשחק האתחול מורטל קומבט משנת 2011, קייג' מתואר כצאצא של כת ים תיכונית "שגידלה לוחמים בשביל האלים" וממנה הוא ירש את הכוחות המיוחדים שלו. בסצנת הפתיחה של המשחק, שמראה את התוצאות הקשות של הקרב בפרמידה של ארגוס, ראשו הכרות של קייג' נראה ממבט ממעוף הציפור, יחד עם גופותיהם של כל שאר הלוחמים. לאחר מכן, עלילת המשחק חוזרת לאחור, לטורניר המורטל קומבט מהמשחק הראשון, שקייג' נכנס לטורניר, הוא לא מפסיק לפטפט, והוא מנסה לפלרטט עם לוטננט הכוחות המיוחדים, סוניה בצורה עקבית, לאחר מכן הוא מביס את לוחמי ממלכת העולם החיצון, באראקה ורפטייל  בקרבות שלו איתם, וזה גורם לו לזלזל בטורניר ולא לקחת אותו ברצינות, עד שריידן מסביר לו מה יקרה אם ממלכת הארץ תפסיד לממלכת העולם החיצון בטורניר. כשהוא מבין שהטורניר הוא דבר רציני שעתיד לקבוע את הגורל של ממלכת הארץ, קייג' מתחיל לקחת את הטורניר ברצינות והוא נלחם לצידם של שאר לוחמי ממלכת הארץ, שנבחרו על ידי ריידן, אולם בסופו של דבר הוא מובס על ידי המתנקש סיירקס. בטורניר מורטל קומבט השני הוא מובס על ידי ארמק אך בסוף הטורניר ממלכת הארץ מנצחת אבל שאו קאהן מסרב קבל את ההפסד של הממלכה שלו וכוצאה מכך הוא פולש לממלכת הארץ, ופותח במתקפה שבמהלכה אשתו, המלכה סינדל הורגת את כל לוחמי ממלכת הארץ למעט ג'וני וסוניה שמצליחים להינצל.
במשחק Mortal Kombat X, שעלילתו מתרחשת כשנתיים לאחר מאורעות המשחק הקודם בסדרה, קייג' מגלה את הכוחות המיוחדים שלו כאשר הוא מנסה לחלץ את סוניה מידי שינוק, לאחר מכן הוא מסייע לריידן ללכוד את שינוק בתוך קמע קסום. לאחר מכן הוא וסוניה מתחתנים ומבאים לעולם בת משותפת בשם קאסי, אולם לאחר מכן הם מתגרשים משום שסוניה מחויבת לקריירה שלה. 25 שנים לאחר מכן, קייג' מגויס ליחידה סודית של הכוחות המיוחדים שבה הוא נמצא תחת פיקודה של סוניה. לאחר מכן שינוק בורח מהקמע וחוטף את ג'וני, לאחר מכן קאסי מביסה את שינוק, משחררת את אביה ומאחדת את משפחת קייג'.
במשחק מורטל קומבט 11 משנת 2019 שעלילתו מתרחשת כשנתיים נוספות לאחר עלילת המשחק הקודם בסדרה, Mortal Kombat X, ג'וני וקאסי קייג' מתאבלים על מותה של סוניה שנהרגה במהלך מתקפה של הכוחות המיוחדים על ממלכת השאול. לאחר מכן שומרת הזמן קרוניקה גורמת להפרעה ברצף המרחב-זמן כשהיא מנסה למחוק את ריידן מההיסטוריה, בשל השיבוש גרסאות העבר של ג'וני וסוניה מגיעות לזמן ההווה, הגרסה המבוגרת של ג'וני נגעלת מההתנהגות של הגרסה הצעירה שלו והיא מנסה להטיף מוסר לגרסה הצעירה שלו. לאחר מכן הגרסה המבוגרת מצליחה להגן על בסיס הכוחות המיוחדים ממתקפה משולבת של ארגון פשע שמנוהל על ידי קיינו שנקרא Black Dragon (בעברית: דרקון שחור) ושל לוחמי הסייבר לין קוויי אולם הוא נפצע במהלך הקרב, ותוך כדי הקרב גרסאות העבר שלו ושל סוניה נחטפות על ידי כנופיית הדרקון השחור שמכריחה אותן להילחם זו מול זו. בהמשך הסיפור קאסי מובילה יחידה של הכוחות המיוחדים למקום שבו גרסאות העבר מוחזקות כדי לשחרר אותן. בחבילת ההרחבה שיצאה למורטל קומבט 11 שנקראת Mortal Kombet Aftermath, הגרסה הצעירה של ג'וני לוקחת חלק בפעולה צבאית משותפת של צבאות ממלכת העולם החיצון וממלכת הארץ על המצודה של קרוניקה שנמצאת בממלכת השאול, אבל שאו קאהן וסינדל לוכדים אותה, ולוקחים אותה בשבי.
הופעות אחרות
בסרט מורטל קומבט משנת 1995, ג'וני קייג' מוצג כאחד מהלוחמים הנבחרים של ריידן, יחד עם לו קאנג וסוניה והוא משתתף בטורניר המורטל קומבט כדי להוכיח שהוא לוחם לגיטימי לאחר ששאנג טסונג מתחזה לסנסי של קייג' כדי לשכנע את קייג' להשתתף בטורניר. בטורניר הוא מביס את סקורפיון ואת גורו והוא נבחר על ידי שאנג טסונג להילחם בקרב האחרון בטורניר עד שלו קאנג מקבל על עצמו את האתגר. בסרט, דמותו של קייג' מגולמת על ידי לינדן אשבי, שהתאמן באמנויות לחימה לפני שלוהק לתפקיד.
דמותו של קייג' היא אחת מהדמויות הראשיות בסרט האנימציה אגדות מורטל קומבט: נקמתו של סקורפיון משנת 2020, בסרט דמותו מדובבת על ידי ג'ואל מקהייל.
תכנון, עיצוב ופיתוח הדמות
האמן ג'ון טוביאס שרטט מספר רישומי קונספט מקוריים בשנות השמונים של המאה העשרים שבהם נראית דמות בדיונית בשם מייקל גרים שדומה מאוד לדמותו של קייג' בדומה לקייג', גרים הוא אמן אמנויות לחימה שמופיע בסרטים קולנועיים טוביאס אפילו נתן שמות לסרטים כגון Dragon's Fist (אגרוף הדרקון), Dragon's Fist II (אגרוף הדרקון 2), ו-Sudden Violence (אלימות פתאומית). לאחר מכן טוביאס תיאר את הסרטים האלה כ-"סרטי אמנויות לחימה קיטשיים במיוחד משנות השמונים".
לאחר יציאתו של הסרט ספורט הדמים ב-1988, סרט בכיכובו של ז'אן-קלוד ואן דאם, חברת Midway Games קיוותה לשכור את ואן דאם למשחק וידאו שהיה אמור להיות מבוסס על הסרט. החברה יצרה קטע וידאו שבו הוכנסו קטעים מהסרט ספורט הדמים לתוך רקע דיגיטלי בשביל לשכנע את ואן דאם להצטרף לפרויקט אולם הניסיון לצרף את ואן דאם נכשל. המשחק הפך בסופו של דבר למשחק הראשון בסדרת "מורטל קומבט" ודמותו של מייקל גרים הוכנסה למשחק כפרודיה על ואן דאם ושמה שונה לג'וני קייג', ומהלך מכת השפגאט שואן דאם מבצע בסרט ספורט הדמים הפך לאחד מהמהלכים המיוחדים של הדמות במשחקי הסדרה.
שמו האמיתי של קייג הוא ג'ון קרלטון, השם נלקח מהאמן ומפתח המשחקים ג'ון קרלטון, שעבד בחברת Midway שבה הוא עסק בפיתוח של סדרת משחקי הארקייד NBA Jam.
יחסי זימבבואה–רוסיה
יחסי זימבבואה–רוסיה הם יחסי החוץ בין זימבבואה ורוסיה.
סקירה כללית
היחסים בין המדינות החלו בינואר 1979, בזמן מלחמת הסבך הרודזי. ברית המועצות תמכה באיחוד העם האפריקני של זימבבואה בהנהגת ג'ושואה נקומו וסיפקה להם נשק; ניסיונותיו של רוברט מוגאבה להשיג תמיכה סובייטית ב שהונהגה על ידו בזימבבואה נדחו, מה שהוביל אותו להיכנס למערכת יחסים עם יריבת הסובייטים – הרפובליקה העממית של סין. לאחר סיום המשטר הלבן בזימבבואה, חיזק רוברט מוגאבה את יחסיו עם בייג'ינג ומוסקבה, כתוצאה מלחץ מערבי עז עליו. ברית המועצות ביססה עד מהרה יחסים דיפלומטיים עם זימבבואה ב-18 בפברואר 1981 ורוסיה עדיין מקיימת שגרירות בהארארה. גם רוסיה וגם סין עדיין מקיימות קשרים כלכליים ופוליטיים חזקים עם זימבבואה ושתי המדינות הטילו וטו על החלטת האו"ם על הטלת סנקציות של האו"ם על זימבבואה שהוצעה על ידי ארצות הברית ובריטניה ב-12 ביולי 2008.
יצחק דמיאל
יצחק שווייגר-דמיאל (תרנ"ב, 1892 - ח' בשבט תשל"ב, 24 בינואר 1972) היה סופר ומורה עברי. כתב את סיפור הילדים המפורסם שמלת השבת של חנה'לה.
ביוגרפיה
יצחק דמיאל נולד בשם יצחק שוַוייגֶר, בראדומישל להוריו נחמה וצבי אריה. קיבל חינוך מסורתי בחדר ובישיבה, וכן לימודים כלליים בגימנסיה באודסה ובאוניברסיטת מוסקבה. לפני עלייתו ארצה עסק בהוראה בוורשה, בצ'נסטוכוב, בגימנסיה של מאיר בלבן בלבוב ובלודז'. בלודז' ערך את העיתון לנוער "צפרירים" עד הגיליון הארבעה עשר.
דמיאל עלה לישראל ב-1920, ובתחילת ימיו בארץ שימש כמורה בין פועלי "גדוד-העבודה" בכביש טבריה-צמח, אחר כך עבד בחברת החשמל.
ממייסדי קבוצת עין חרוד, ואז היה עורך כתב העת מחיינו.
התחתן בשנת 1931 עם חנה (לבית הרשברג). לימים הועלתה ההשערה כי בהשראת שם אשתו העניק דמיאל לגיבורת הסיפור שמלת השבת של חנה'לה את שמה, על שם רעייתו.
ממקימי סמינר המורים על-שם שיין בגבעת השלושה, ומראשי המורים בו.
דמיאל פרסם מאמרים, הגיגים ועיונים בעיתונות העברית מלפני מלחמת העולם הראשונה ובארץ, בעיקר בעיתונות הפועלים. עיוניו האחרונים עסקו בעמדת הדת בתקופתנו.
בערוב ימיו קיים מצוות באורח מלא, והתפלל בקביעות בבית הכנסת חב"ד ברמת גן.
יצחק דמיאל נפטר בתל אביב ב-24 בינואר 1972.
סכין מדממת
סכין מדממת (בשפת הסו: Tamina WeWe, באנגלית: Bloody Knife) היה אינדיאני אמריקני ששירת בצבא ארצות הברית כסייר וכמורה דרך עבור רגימנט הפרשים השביעי. הוא היה הסייר המועדף על לוטננט קולונל ג'ורג' קסטר ונאמר עליו שהוא "כנראה הסייר המפורסם ביותר ששירת בצבא ארצות הברית".
'סכין מדממת' נולד לאבא משבט ההאנקפאפא (תת שבט של הלקוטה, סעיף של שבט הסו) ולאמא משבט האריקארה בערך בשנת 1840. הוא נדחה על ידי שאר בני הסו מהשבט עקב מוצאו ובמיוחד על ידי גאל, צ'יף עתידי. הוא עבר עם אמו לשבט האריקארה. אחיו נהרגו בפשיטה של שבט הסו תחת פיקודו של גאל בשנת 1862.
סכין מדממת הועסק על ידי חברת פרווה אמריקנית כשליח וכצייד לפני שהפך לסייר בצבא ארצות הברית. הוא נהרג ב-25 ביוני 1876 בקרב ליטל ביגהורן לאחר שנורה בראשו.
היפנוס מונופטריגיוס
היפנוס מונופטריגיוס (שם מדעי: Hypnos monopterygius) הוא מין של דג סחוס מסדרת החשמלנאים והוא המין היחיד במשפחה היפניים (Hypnidae). המין חי רק בחופי אוסטרליה בעומק של עד 80 מטר.
מאפיינים
זהו מין קטן מאוד שאורכו עד 40 סנטימטר, והוא בעל צבע חום-סגלגל מנומר עם בטן בהירה, שולי סנפירים לבנים ופה המצוי בתחתית הגוף. עיניו זעירות ומצויות למעלה והוא בעל סנפירי חזה קצרים ומעוגלים וסנפירי שת הקרובים אליהם כשהזנב קצר מאוד. בצורתו הבטאי מזכיר מראה של אגס. הוא משריץ 4–8 צאצאים חיים בעונת הקיץ.
בטאי זה מצוי בעיקר בחולות הים או בבוץ בקרקעית ונע לאיטו בהמתנה לטרף. הוא טורף רעבתני הניזון בעיקר מדגים ומסרטנים שמתקרבים אליו, כולל דגים הקרובים לאורכו, אך הוא גדול מספיק לטרוף אפילו אפרוחי פינגווינים או חולדות. הטרף מומת באמצעות שוק חשמלי בעוצמה של 200 וולט, דבר יכול לתת שוק חשמלי לא-קטלני לאדם המתקיף אותו.
התנגדות מגנטית עצומה
התנגדות מגנטית עצומה (Giant Magneto resistance או GMR) היא תופעה הקשורה למכניקת הקוונטים המתקיימת בשכבות מתחלפות דקות של חומרים פרומגנטיים ולא מגנטיים. תופעה זו התגלתה על ידי שני צוותים שונים בנפרד ב-1988 וראשי הצוותים, אלבר פר ופטר גרינברג זכו בפרס נובל לפיזיקה בשנת 2007 על תגלית זו.
האפקט מתבטא בשינוי משמעותי של ההתנגדות החשמלית כתלות בקיטוב המגנטי של שתי שכבות פרומגנטיות סמוכות, כאשר הקיטוב זהה, חיבור מקבילי, ההתנגדות הכוללת נמוכה יחסית וכאשר הקיטוב הפוך, חיבור אנטי-מקבילי, ההתנגדות הכוללת גבוהה יחסית.
התגלית
האפקט התגלה בשנת 1988 על ידי קבוצת חוקרים בראשותו של פטר גרונברג בגרמניה, בשכבות של ברזל/כרום/ברזל (Fe/Cr/Fe) והפטנט נרשם על שמו של גרונברג. את האפקט גילה בו זמנית, אך לחלוטין בנפרד, חוקר צרפתי בשם אלבר פר יחד עם קבוצתו בשכבות של ברזל/כרום (Fe/Cr). הקבוצה של פר הייתה הראשונה שהסבירה את האפקט והראשונה שזיהתה את השינוי המשמעותי, אך מסיבות מנהליות, הגישה בקשה לרישום הפטנט רק כמה ימים לאחר הקבוצה של גרונברג. תגלית זו נחשבת להתחלה של תחום הספינטרוניקה. גרונברג ופר זכו במספר רב של פרסים כהוקרה על תגליתם ותרומתם לתחום, כולל פרס וולף ופרס נובל לפיזיקה בשנת 2007.
הסבר לאפקט
בתמונה מוצג חיבור מקבילי משמאל וחיבור אנטי-מקבילי מימין. FM מייצג מתכת פרומגנטית ו-NM מייצג מתכת רגילה. ↑ מציין אלקטרון שהספין שלו מכוון כלפי מעלה, ו-↓ מציין אלקטרון עם ספין המכוון כלפי מטה. החצים בתוך השכבות הפרומגנטיות מייצגות את הקיטוב המגנטי של השכבה. החצים מייצגים את מסלול האלקטרון בשכבות. האזורים העקומים מייצגים פיזור של האלקטרון.
האלקטרונים שבחיבור מקביל ההסתברות שהם יתפזרו נמוכה יותר הם האלקטרונים בעלי ספין מעלה ובמצב זה תרומתם למוליכות גבוהה בהרבה מזו של אלקטרונים בעלי ספין מטה, כלומר כאשר כיוון הספין מנוגד לכיוון של הקיטוב המגנטי הוא יתפזר יותר. מתברר שבחיבור אנטי-מקבילי, אלקטרונים בעלי ספינים משני הסוגים מתפזרים, כיוון שכל פעם אחד מהם מנוגד לכיוון הקיטוב המגנטי, ולכן נוצרת התנגדות גדולה מאוד. ניתן להשתמש בעיקרון זה בשביל לבנות מעגל חשמלי שיתאר את התופעה בצורה פשוטה. גודל הנגד מייצג את התנגדותו.
שימושים תעשייתיים
אפקט זה נמצא בשימוש בכוננים קשיחים. בעזרת האפקט הכוננים מסוגלים לרשום מידע בצורה בינארית כך שאחד ירשם כאשר ההתנגדות היא גבוהה ואפס כאשר היא נמוכה.
בנוסף, האפקט היווה את ראשיתו של תחום הספינטרוניקה והביא למהפכה בתחום של אחסון מידע.
ג'ואן פונטיין
ג'ואן פונטיין (אנגלית: Joan Fontaine; 22 באוקטובר 1917 - 15 בדצמבר 2013) הוא שם הבמה של ג'ואן בוואור דה הבילנד (Joan de Beauvoir de Havilland), שחקנית קולנוע ותיאטרון אמריקאית ממוצא בריטי שכיכבה בהוליווד בשנות הארבעים והחמישים. אחותה של השחקנית אוליביה דה הבילנד. בשנת 1942 זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על משחקה בסרט חשד של אלפרד היצ'קוק. בטקס אוסקר זה התמודדה מול אחותה, המבוגרת ממנה בשנה, ועקב הזכייה נוצר בין השתיים נתק שנמשך למעלה מ-50 שנה.
תולדות חייה
אביה, וולטר אוגוסטוס דה הבילנד, היה עורך פטנטים (ודודו למחצה של הטייס ג'פרי דה הבילנד, מייסד חברת דה הבילנד). אמה, ליליאן אוגוסטה רוזה, הייתה שחקנית שהופיעה בשם הבמה ליליאן פונטיין. ג'ואן נולדה בטוקיו, בעת ששהו הוריה ביפן לרגל עבודתו של אביה. ב-1919 נפרדו הוריה וג'ואן, אמה ואחותה היגרו לארצות הברית והתיישבו בסרטוגה, קליפורניה. ההורים התגרשו זמן קצר לאחר מכן, בשנת 1925. ג'ואן שבה ליפן לבדה וחזרה לבית אמה ואחותה בקליפורניה לאחר שסיימה את בית הספר האמריקאי בטוקיו, בשנת 1934.
בעקבות אחותה הפכה ג'ואן לשחקנית בלוס אנג'לס וכינתה את עצמה בשם ג'ואן בורפילד (Burfield), על מנת שלא ייווצר קשר בינה לבין אחותה. ב-1935 הוחתמה לאולפני MGM והופיעה לראשונה בתפקיד בסרט הכושל "No More Ladies". באותה עת חיה עם אחותה, שעשתה חיל בהוליווד. ב-1937 עברה לאולפני RKO, נטלה לה את השם ג'ואן פונטיין והופיעה לצד פרד אסטר בסרט המוזיקלי "עלמה במצוקה" (A Damsel in Distress), גם סרט זה לא זכה להצלחה בשעתו, כיוון שהקהל לא הסכים לקבל את פונטיין כתחליף לבת זוגו הקבועה של אסטר, ג'ינג'ר רוג'רס, אך זכה להצלחה שנים לאחר מכן, בשל שורות שנונות שנכתבו לג'ואן פונטיין. ב-1939 הופיעה בסרטו של ג'ורג' סטיבנס, גונגה דין.
פונטיין נודעה בבחירת התפקידים המוקפדת שלה. היא הצטלמה רק לסרט אחד בשנה לערך, אך בתפקידים משמעותיים ובסרטים איכותיים כגון לצידו של טיירון פאואר,  עליו זכתה למועמדות נוספת לפרס האוסקר, "ג'יין אייר" (1943),  של בילי ויילדר לצידו של בינג קרוסבי, "מכתב מאישה אלמונית" לצידו של לואי ז'ורדאן (1948),  ו-"Born to Be Bad" מאותה שנה. ב-1952 שיחקה בסרט "אייבנהו" לצידו של רוברט טיילור.
בשנת 1954 הופיעה בברודוויי במחזה "תה וסימפתיה" לצידו של אנתוני פרקינס. במהלך שנות החמישים והשישים שילבה הופעות בסרטים לצד הופעות על במת התיאטרון, בין היתר בהפקה של המחזה "פרח הקקטוס" ובהפקה האוסטרית של "אריה בחורף". ב-1956 הופיעה בסרט "סרנדה" לצדו של מריו לנצה. ב-1957 הופיעה בסרט "אי בשמש" בתפקיד שעורר ויכוחים רבים בגלל ששיחקה אישה לבנה המתנה אהבה עם גבר שחור (הארי בלפונטה). באותה שנה הופיעה בסרט "עד שירימו עוגן" לצידו של פול ניומן. ב-1958 הופיעה בסרט חיוך מסוים לפי הרומן של פרנסואז סאגאן, ב-1962 הופיעה בסרט "ענוג הוא הלילה". הופעתה האחרונה בסרט קולנוע הייתה ב-1966 בסרט האיטלקי "המכשפות", שהורכב מחמישה סיפורים קצרים בבימויים של ויטוריו דה סיקה, פייר פאולו פאזוליני, לוקינו ויסקונטי, מאורו בולוניני ופרנקו רוסי.
בשנת 1980 השתתפה באופרת הסבון "Ryan's Hope" בתפקיד עליו הייתה מועמדת לפרס אמי.
חייה האישיים
פונטיין נישאה לארבעה גברים:
בשנת 1978 הוציאה לאור את האוטוביוגרפיה שלה "No Bed of Roses".
הארלם (הולנד)
פירוש שם העיר בהולנדית עתיקה הוא "הבית על החולות המיוערים". שם זה מגיע ממיקומה של העיר על דיונות החול שלאורך החוף הצפון מערבי של הולנד.
על שם העיר קרויה שכונת הארלם שנמצאת ברובע מנהטן בעיר ניו יורק.
היסטוריה יהודית בהארלם
ב-1605 פנו למועצת העיר הארלם סוחרים מפורטוגל שהתיישבו באמסטרדם וביקשו בשם בני משפחותיהם בפורטוגל, איטליה וטורקיה רשות לבוא לגור בהארלם ולקיים שם את דתם באופן חופשי וגלוי, כמו שאפשרו ליהודים בעיר אלקמאר. לאחר דיונים הוחלט ב-16 בנובמבר 1605 לאפשר ליהודים לקיים את הדת באופן חופשי וגלוי, למנות שוחט ולהחזיק בית קברות משלהם. בניית בית כנסת תאופשר להם רק כשתגורנה בעיר 50 משפחות אמידות. מותר היה להם לגור בכל חלקי העיר וללבוש איזה בגדים שרצו. מועצת העיר קיוותה שזה יעורר את חיי המסחר בעיר, מה שלא קרה כי כנראה היהודים רצו באמת להפעיל לחץ על עיריית אמסטרדם ששם רצו לגור. ב-1633- 1634 כשל גם ניסיונם של יהודים פורטוגלים להקים בעיר תעשיית צמר. בכל זאת נרשם כי מדי פעם גרו יהודים בעיר כמו יוחנן דה ליסו (דה ליאו). על פי בקשת הגילדה המקומית ב־1661 נאסר על יהודים לעסוק במסחר של זהב וכסף.
ב־1705 קיבל איזק ישראלס רשות לגור בעיר. בשנת - 1742 פתח סמסון אברהמס מהמבורג בית ספר יהודי בהארלם. ב־1756 נחנך בית הכנסת הראשון בהארלם על ידי החתן של איזק ישראלס בבית מגורים. ב-1765 נפתח בית כנסת בכיכר Goudsmidspleintje עם קומת מגורים מעליו ששירת את הקהילה עד 1840. ב-1765 קיבלו רישיון להקים משחטה כשרה.
יהודי הארלם בשואה
הולנד נכבשה בידי גרמניה במאי 1940, אולם בתחילה היהודים לא סבלו מהתנכלות מיוחדת. אחרי שביתת הפועלים ההולנדיים בפברואר 1941, מונה המנהל האזורי של הנאצים ההולנדים ש.ל.א. פלאקקאר שכבר בסוף מרץ מוציא צו האוסר על יהודים לבקר במקומות ציבוריים - מלונות, מסעדות, בתי קפה, בתי קולנוע, תיאטרון, ספריות, חדרי ועידה, בריכות שחיה וכדומה. כמו כן נאסר על יהודים לעבור לגור בהארלם, ועל יהודים מקומיים נאסר לשנות את מקום מגוריהם בעיר. זה היה המקום הראשון בהולנד שבו יצאו תקנות כאלו. אחרי סילוק היהודים ממערכת החינוך הכללית, נפתחו בהארלם בית ספר עממי ותיכון יהודיים ברחוב סחאובורך (Schouwburgstraat). בסוף שנת 1941 הוקם בהארלם סניף של המועצה המיעצת היהודית בראש המועצה מונה הרב הראשי פרנק.
ב-12 ו-19בפברואר 1943 הודיעו שלטונות הכיבוש על גירוש היהודים מהארלם, המסטדה ובלומנדל לאמסטרדם. על פי המידע היו עוד 619 יהודים בהארלם וסביבתה. התוכנית בוצעה בפברואר ובמרץ. בסביבות הארלם הסתתרו הרבה יהודים. בין המסתירים היו הסוציאל-דמוקרט יקוב ין המלינק (Jacob Jan Hamelink) שעזר ליהודים כבר מ-1942. השענית קורי טן בום חסידת אומות העולם הסתירה בביתה שהיה תחנת מעבר לכתובות מסתור קבועות לפחות כ-80 יהודים. בסוף פברואר 1944, נתפסה יחד עם אביה קספר ואחותה בטסי. הם גורשו למחנה ראוונסברוק ורק היא שרדה.
סתיו בניו יורק
סתיו בניו יורק (באנגלית: Autumn in New York) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה רומנטית שיצא בשנת 2000 בבימוי ג'ואן צ'אן ובכיכובם של ריצ'רד גיר, וינונה ריידר ואנתוני לפאליה.
דן אדוארד גארבי
דן אדוארד גארבי (באנגלית: Dan Edward Garvey; ) היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי מאריזונה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמזכיר המדינה העשירי של אריזונה בממשלו של המושל סידני פרסטון אוסבורן בשנים 1942 - 1948, ולאחר פטירתו של זה האחרון בעת כהונתו, כיהן כמושל אריזונה השמיני עד 1951. הוא היה הראשון מבין רבים שהושבע כמושל מתוקף תפקידו כמזכיר המדינה.
סתיו בניו יורק
עלילה
וויל קין (גיר), בעל מסעדה בן 48, הוא גבר החרד ממחויבות ביחסים זוגיים. כאשר הוא פוגש את שרלוט פילדינג (ריידר), אישה שגילה הוא מחצית מגילו, הוא מצפה לעוד רומן מהיר וקליל. בפועל, הפגישות שלהם רוויות עימותים בין-דוריים ועימותים בין פילוסופיות שונות בהן מחזיק כל אחד מהם.
דן אדוארד גארבי
ראשית חייו
דן אדוארד גארבי נולד בוויקסבורג, מיסיסיפי. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון סנט אלויסיוס ועבד בחברת קו הרכבת המרכזי של אילינוי. ב-1909 הוא עבר לטריטוריית אריזונה כדי לעבוד כמנהל חשבונות עבור חברת הרכבת רנדולף, שמאוחר יותר התמזגה עם חברת סאות'רן פסיפיק. בהמשך הוא נכנס לעסקי המכוניות, אך אלו כשלו במהלך השפל הגדול.
סתיו בניו יורק
עלילה
כאשר ויל מתפתה לצאת ממערכת היחסים עם המשפט הרגיל שלו "אני לא מבטיח שזה יהיה לנצח", שרלוט מגיבה עם סיבה משלה למה היא מרגישה שהקשר הזה לא יכול להימשך לנצח: היא גוססת, כי יש לה נוירובלסטומה בלב.
דן אדוארד גארבי
מושל אריזונה
ב-25 במאי 1948 נפטר המושל אוסבורן, שתחתיו כיהן גארבי כמזכיר המדינה. על פי חוקת אריזונה, מזכיר המדינה הוא הראשון בסדר הירושה לתפקיד המושל במקרה שבו כהונתו נפסקת טרם זמנה. באותו סתיו נבחר גארבי כמושל אריזונה התשיעי בזכות עצמו מטעם המפלגה הדמוקרטית, אף על פי שזכה ב-28 אחוזים בלבד בבחירות המקדימות של המפלגה. הוא משל על אריזונה במהלך אחת מתקופות הצמיחה המשמעותיות של המדינה בשנים 1948 - 1951.
רוב רובם של המגיעים החדשים לאריזונה באותה התקופה היו רפובליקנים, והמדינה הפכה לדו-מפלגתית בפעם הראשונה. בבחירות המקדימות של הדמוקרטים ב-1950 נוצח גראבי על ידי מבקרת המדינה אנה פרומילר כאשר קיבל 22.55 אחוזים מהקולות מול 29.24 מהקולות שהצביעו לפרומילר.
שנותיו האחרונות
בתום כהונתו כמושל מונה גרבי כמנהלן של אריזונה עבור מנהל השיקום הפיננסי הפדרלי. ב-1955 מינה אותו המושל ארנסט מקפרלנד לתפקיד מבקר החשבונות של המדינה, תפקיד שמוגדר בחוקת המדינה שאחראי על ביקורת החשבונות ואישור הדוחות הכספיים של סוכנויות הממשל. ב-1968 בוטל תפקיד זה בעקבות משאל עם, וב-1969 פרש גארבי מתפקידו.
סתיו בניו יורק
עלילה
בסופו של דבר, שרלוט מתה וויל נשאר לבד. מושפע מהשינוי שחל בו, הוא חוזר לדבר עם ליסה, בתו המנוכרת, ומכיר את נכדו שזה עתה נולד.
הפקה
הסרט צולם במיקומים שונים בניו יורק, בהם מנהטן, מרכז רוקפלר וסנטרל פארק.
ביקורות והכנסות
הסרט קיבל בעיקר ביקורות שליליות. הוא אף היה מועמד לפרס פטל הזהב לזוג הקולנועי הגרוע ביותר (ריצ'רד גיר ווינונה ריידר).
באתר "Rotten Tomatoes", הסרט קיבל דירוג של 20% על בסיס 70 ביקורות של מבקרי קולנוע בכירים. לעומת זאת, דירוג הקהל היה 55%, בהתבסס על 32,613 חוות דעת.
הקרב על נמל התעופה ז'יטומיר
הקרב על נמל התעופה ז'יטומיר התרחש ב-27 בפברואר 2022 בעיר ז'יטומיר, מחוז ז'יטומיר, אוקראינה, כ-150 ק"מ מהבירה קייב, במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022. דווח כי רוסיה השתמשה במערכות טילים 9K720 איסקנדר, הממוקמות בבלארוס כדי לתקוף את נמל התעופה ז'יטומיר.
מהלך הקרב
ב-1 במרץ, בשעת ערב מאוחרת פגעו חיילים רוסים בגזרת מגורים בעיר. כ-10 מבני מגורים ברחוב שוחביץ' ובית החולים בעיר ניזוקו. כמה פצצות הוטלו על העיר. כתוצאה מכך נהרגו לפחות שני אזרחים אוקראינים ושלושה נפצעו.
ב-2 במרץ פגעו פגזים במרכז היולדות האזורי ובכמה בתים פרטיים.
ב-4 במרץ, רקטות פגעו בבית הספר ה-25 של ז'יטומיר והרסו מחצית מבית הספר. בערב עלה באש "מפעל השריון של עוזרן וז'יטומיר"; שני אנשים נפצעו.
ב-8 במרץ, בעקבות התקפה אווירית, נפגעו מגורים פרטיים ונגרם נזק למפעל "אישובת".
יחסי נפאל–צ'ילה
יחסי נפאל–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של נפאל לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של נפאל לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים - הם אינם מתוחים ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות. היחסים הדיפלומטיים שבין נפאל לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-1962.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בנפאל אינם נדרשים להנפיק אשרת כניסה על מנת לעשות כן אלא מקבלים אחת עם הכניסה למדינה. לעומת זאת, אזרחי נפאל שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה נדרשים להנפיק אשרת כניסה על מנת לעשות כן.
מרים דוידוביץ
ביוגרפיה
דוידוביץ נולדה בעיר מוקצ'בו בברית המועצות. היא סיימה בהצטיינות את לימודיה לתואר דוקטור בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת אוז'הורוד שבאוקראינה ועלתה לישראל בשנת 1975 עם בעלה ובתה. לאחר קליטתה במרכז קליטה לרופאים שבגבעת המורה, החלה סטאז' במרכז רפואי מאיר, בכפר סבא, בשנת 1983 סיימה את ההתמחות ברפואת ילדים בבית חולים בילינסון, וקיבלה תואר מומחית ברפואת ילדים, בהמשך התמחתה בנפרולוגיה ובשנת 1986 קיבלה תואר מומחית בנפרולוגיה, ונפרולוגיה ילדים.
במהלך השנים עבדה כרופאה בכירה ביחידה לנפרולוגיה, וכיועצת במערך ילדים בבית חולים בילינסון וכמדריכת סטודנטים ומרצה בהפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב, בשנת 1992, לאחר שמערך הילדים הועבר מבית חולים בילינסון לבית חולים שניידר התמנתה למנהלת יחידת נפרולוגיה של בית חולים שניידר. במקביל שימשה דוידוביץ כמרצה באקדמיה, בהרצאות בנושא נפרולוגיה בילדים במסגרת אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, הפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב, הובלת קורס לתואר שני בנפרולוגיה לאחיות מיחידות דיאליזה במרכז הרפואי אסף-הרופא, קורסים רבים בנושא נפרולוגיית ילדים לרופאי ילדים ראשוניים מקופת חולים כללית, קופת חולים לאומית, וקופת חולים מאוחדת. בשנים 1997 ו-2005 זכתה בפרס המורה המצטיינת של הפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב, ובשנת 2011 מונתה למרצה בכירה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב, בשנת 2017 קיבלה דרגת פרופסור לרפואה. כיום מהווה גם חלק מסגל המרצים של הפקולטה לרפואה ע"ש אדלסון באוניברסיטת אריאל.