cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אונסן
לרוב ניתן למצוא את האונסן באזורים הכפריים של יפן, והדבר מושך תיירים יפנים רבים המגיעים לאונסן על מנת להירגע מחיי העיר. היפנים רואים חשיבות בהפלת המחסומים והכרת אנשים אחרים באווירה הנינוחה של ריוקן (מלון בסגנון יפני מסורתי) ושל האונסן. המצאות אונסן מצוינת במפות לרוב בסימן ♨ או בקאנג'י 湯 (יו, פירושו "מים חמים").
יש להבדיל בין אונסן לסנטו, שהוא בית מרחץ ציבורי פנימי בו הבריכות מלאות במי ברז חמים. ההגדרה הרשמית של אונסן קוראת למים חמים הנוצרים בשל פעילות גאותרמית, וההגדרה החוקית קובעת שעל המים להכיל לפחות אחד מתוך תשעה עשר יסודות כימיים מוגדרים.
למי האונסן יש סגולות מרפאות בזכות המינרלים שבהם. אונסן עשוי להכיל מספר בריכות, כשבכל אחת מהן מים והרכב מינרלים שונה. הבריכות החיצוניות עשויות על פי רוב מעץ ברוש יפני, משיש או מגרניט, בעוד בריכות פנימיות עשויות לרוב אריחים, פלדת אל-חלד או זכוכית אקרילית.
באופן מסורתי רחצו נשים וגברים יחד באונסן ובסנטו, אך מאז פתיחתה של יפן למערב בתקופת מייג'י הפכה הנורמה לאונסן נפרד לכל מין. באזורים כפריים ביפן ניתן למצוא עד ימינו אונסן משותף, שלרוב מציעים הפרדה בשעות מסוימות של היום. ילדים קטנים משני המינים רשאים להיכנס לשני האונסן.
היגיינה
באונסן, כמו בסנטו, על המבקר לשטוף עצמו ביסודיות בטרם הכניסה למים החמים. תחנות הרחצה מצוידות בשרפרפים, ברזים, דליים וכלי רחצה כגון סבון ושמפו. כניסה למים בלי לרחוץ את הגוף או עם שיירי סבון אינם דבר מקובל.
בגדי ים
לרוב אסורה הכניסה לאונסן עם בגדי ים.
מגבות
המבקרים לרוב מביאים מגבת קטנה המשמשת לרחצה. המגבת עשויה גם לשמש כיסוי חלציים בעת המעבר מאזור הרחצה לאזור הבריכות. ניתן לטבול את המגבת במי הבריכה ולהניחה על הראש וכך לחמם גם אותו.
קעקועים
אונסן רבים אוסרים על כניסה עם קעקועים, המזוהים ביפן באופן מסורתי עם היאקוזה, ולפיכך עם עולם הפשע. חוק זה נאכף על כולם, כולל זרים ונשים. כיום, חלק קטן מהאונסנים מאפשרים לבעלי קעקועים קטנים להיכנס לאונסן כל עוד הקעקוע מכוסה בפלסטר עמיד למים בצבע גוף.
תרפיה
בשל המינרלים והכימיקלים הטבעיים המצויים במימיו, נחשב האונסן כמקום בעל השפעות רפואיות. היפנים מאמינים שאונסן מרפא כאבים ומחלות, ופוקדים אותו כאתר תרפי.
Autechre
היסטוריה
בראון ובות' הקימו את ההרכב ב-1987 בעיר רוצ'דייל, היכן ששניהם גרו באותו זמן. ראשית עיסוקם היה בחלוקה והחלפה של קלטות-מיקסים, אך עם הזמן נטו יותר לכיוון יצירת מוזיקה מקורית שאותה יצרו על ציוד זול שהיה זמין להם.
ע"פ חברי ההרכב ניתן לבטא את שמם בכל דרך העולה על רוחו של הדובר, אם כי הם עצמם מבטאים זאת כאַַוּטֵקר (באנגלית במבטא רוצ'דיילי הנ"ל נשמע כ- awe-teh-ker).
סגנון מוזיקלי
הסגנון המוזיקלי של Autechre מאופיין במקצבים מורכבים ובדומיננטיות של צלילים בעלי גוון נקשני או מחוסרי צליל מוגדר. רבות נתן להבחין בתבניות חוזרות בעלות מקצבים ו/או טמפו שונים המנוגנים יחדיו על רקע חלופות בלתי פוסקות של שינויים מוזיקליים. בניגוד לסגנונם המוקדם, המוזיקה שלאחר שנות התשעים המוקדמות נחשבת כפחות "ידידותית" למועדונים.
Autechre משתמשים במגוון של ציוד אנלוגי ואלקטרוני כגון; סינתיסייזרים, סמפלרים ותיבות תופים, אך גם בציוד אלקטרוני ממוחשב כגון תוכנות סינתזה וסיקוונסרים. Autechre גם כן ערכו ניסיונות בתוכנות לעיבוד גלים בזמן אמת MAX/MSP ו-Kyma. ניצול בולט של אותן תוכנות הוא בטכניקות חילול בזמן אמת של מוזיקה אוטומטית (ע"פ מודל שתוכנת מראש), כפי שהשתמשו באלבום Confield ובמיני אלבום EP7. האלבום Exai נעשה כולו ב-MAX/MSP ללא שימוש בתוכנת עריכת אודיו.
גביע אסיה בכדורגל 1956
גביע אסיה בכדורגל 1956 נערך בהונג קונג בין התאריכים 1 בספטמבר ל-15 בספטמבר 1956. טורניר הגמר נערך בין 4 נבחרות בשיטת ליגה, כשכל אחת מהנבחרות נפגשת פעם אחת בלבד עם כל אחת מיריבותיה. נבחרת קוריאה הדרומית זכתה בגביע לאחר שניצחה בשני משחקים וסיימה בתיקו במשחק אחד.
קבוצה 1
ישראל העפילה אוטומטית לטורניר הגמר לאחר שאפגניסטן ופקיסטן פרשו.
שלב מוקדם
17 במרץ 1956
24 באפריל 1956
לאחר שערוריית תוספת זמן של 9 דקות החליטה AFC שמלזיה העפילה לשלב הסופי בקבוצה 2 עם הפרש 12-5 במצטבר.
שלב סופי
3 במאי 1956
24 במאי 1956
דרום וייטנאם העפילה מקבוצה 2 עם הפרש 6-3 במצטבר
שלב מוקדם
25 בפברואר 1956
21 באפריל 1956
קוריאה הדרומית העפילה לשלה הסופי של קבוצה 3 עם הפרש 5-0 במצטבר
שלב סופי
26 באוגוסט 1956
2 בספטמבר 1956
קוריאה הדרומית העפילה מקבוצה 3 עם הפרש 4-1 במצטבר
טורניר הגמר
1 בספטמבר 1956
6 בספטמבר 1956
8 בספטמבר 1956
9 בספטמבר 1956
15 בספטמבר 1956
פרס לורנס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר
הפרס ידוע בשמו "השחקנית הטובה ביותר" מאז 1993. לפני כן כונה הפרס בשם "שחקנית השנה". בין השנים 1976 ל-1984 ושוב ב-1988 הוענקו שני פרסים לשחקנית השנה. האחד לשחקנית השנה במחזה חדש, והשני לשחקנית השנה בהפקה מחודשת.
יהלי סובול
יהלי סובול (נולד ב-1 בנובמבר 1972) הוא זמר רוק, פזמונאי, מלחין וסופר ישראלי, סולן להקת "מוניקה סקס".
ביוגרפיה
יהלי סובול נולד בחיפה, בנם של המחזאי יהושע סובול ומעצבת הבמה עדנה סובול ואחיה של השחקנית לשעבר נטע סובול. סובול נשוי לשחקנית עדי גילת ולהם שני ילדים.
לפרסומו הראשון זכה סובול כסולן להקת מוניקה סקס, שב-1995 הוציאה את אלבומה הראשון, "פצעים ונשיקות". האלבום זכה להצלחה, הגיע למעמד אלבום זהב, וכלל להיטים כ"מכה אפורה", "פצעים ונשיקות", "כל החבר'ה" ו"על הרצפה". סובול כתב והלחין את רוב שירי האלבום, והשתתף בעיבודיהם. לאחר הצלחת האלבום החליטה הלהקה לנסות מזלה בארצות הברית, שם הופיעה כשלישייה והקליטה מספר שירים באנגלית. בסוף 1996 התפרקה מוניקה סקס, וסובול עזב את ארצות הברית.
אחרי שנה שבה התגורר סובול בלונדון, הוא חזר לישראל באמצע 1998 והתחיל להקליט שירים עם ידידיו, נגן הגיטרה פיטר רוט ממוניקה סקס, הגיטריסט אורן לוטנברג מזקני צפת והמתופף יובל קיינר, גם הוא מזקני צפת. לוטנברג וסובול הפיקו מוזיקלית את השירים, ורוט וקיינר הצטרפו לשניים בעיבודים.
ב-1999 יצא אלבום הסולו הראשון של סובול, "סוס", בהפקת חיים שמש ודני מקוב מ"סנשיין רקורדס". סובול כתב והלחין בו את כל השירים, ביניהם כאלה שהפכו ללהיטי רדיו: "לא יכול בלי זה", "גבוה", "סוס" והדואט "הודעות" עם השחקנית מלאני פרס. באותה שנה השתתף סובול בכתיבת שירו של אסף אמדורסקי "15 דקות", יחד עם אמדורסקי ועם סיון שביט, אשר הופיע באלבומו של אמדורסקי "מנועים שקטים", אשר שמו מושפע משורה מהשיר.
בשנת 2000 חידשה להקת מוניקה סקס את פעילותה, עם שובו לארץ של מתופפה שחר אבן צור. בשנת 2001 הוציאה הלהקה את אלבומה השני, "יחסים פתוחים", שבין שיריו המצליחים היו "איש קש" ו"גשם חזק".
משנת 2002 מנגן יהלי סובול על גיטרה בלהקת "הפילהרמונית" שמלווה את הזמר אביב מארק.
בשנת 2003 כתב סובול את השיר "חבל שאת יפה" ואף ניגן בו, לאלבומו של אריק סיני "נאהב עד שנמות". באותה שנה הקליטה מוניקה סקס את אלבומה השלישי, "חיות מחמד", בהפקה מוזיקלית של יזהר אשדות. חברי הלהקה גם ניגנו באותה שנה באלבומו של שלום חנוך "אור ישראלי".
בשנת 2004 נישא סובול לשחקנית עדי גילת, שהתפרסמה ממשחקה בסדרה "הבורר". באותה שנה פורסם ספרו הראשון, "בין דירות" וב-2006 יצא ספרו השני, "דמי מפתח", רומן המתאר מסע של גבר צעיר לניו-יורק אחר אהבותיו הגדולות, הספרים ובית משפחתו.
ב-2005 יצרו שגיא צורף ואלעד כהן את "פרויקט 30", שבו השתתף סובול בדואט עם מלאני פרס בשיר "לרוץ מהר", ותרם את קולו בעוד שירים, ובהם "כל יום" ו"משהו בה". לאלבומו של יזהר אשדות "במרחק נגיעה מכאן" שיצא באותה שנה כתב סובול את השירים "במרחק נגיעה מכאן" ו"אבנים". לאלבומו של אריק איינשטיין "רגעים" כתב והלחין סובול את השירים "פרידה קצרה" ו"עקבים גבוהים".
לאלבומה של יהודית רביץ "עיר קטנה" שיצא ב-2007 כתב והלחין סובול את שיר הנושא, "עיר קטנה". לאלבומו של בן ארצי "קרוסלה" שיצא בסוף אותה שנה כתב סובול את השיר "לחיות את החלום". בתחילת שנת 2008 הקליט יזהר אשדות את השיר "ריקוד קטן", שהלחין למילים של סובול.
באוגוסט 2008 יצא "אלדוראדו", אלבום משותף לסובול ולרע מוכיח. סובול כתב והלחין את כל השירים באלבום, ואילו מוכיח הפיק מוזיקלית והיה אחראי על העיבודים.
בשנת 2010 חידשו חברי מוניקה סקס את פעילות הלהקה, ובפברואר 2011 יצא אלבומם הרביעי, "מנגינה". סובול כתב והלחין את רוב שירי האלבום, ובהם השירים "השמלה ממדריד" ו"מנגינה" שיצאו כסינגלים.
בשנת 2012 התפרסם ספרו השלישי, "אצבעות של פסנתרן".
בשנת 2022 השתתף בסרט התיעודי "עצבני ומהיר: הסיפור של פאסט מיוזיק והפטיפון" של עמית איצקר.
בר גיורא (מושב)
היישוב ממוקם בפרוזדור ירושלים ליד הקילומטר ה-2 בכביש 386 מצומת צור הדסה לצומת עין כרם, כ-15 ק"מ (כביש) דרומית-מערבית לירושלים, בגובה של 715 מטר מעל פני הים. המושב נקרא על שם שמעון בר גיורא, מגיבורי היהודים בימי המרד הגדול ברומאים (מופיע במקורות שונים גם כ"בר-גיורה"), שכפר מולדתו הוא גרשה ובעבר הוא זוהה עם המצויה בנחל גרס, יובלו של נחל סנסן הסמוך.
המקום נוסד ב-18 באוקטובר 1950 על ידי עולים ממרוקו. היישוב משתייך לארגון משקי חרות בית"ר, והוקם בתחילה כמחנה עבודה בשם "איתנים" שהפך למושב בשנת 1954. המושב נכלל במועצה אזורית האלה (בהמשך התמזגה המועצה לתוך מועצת מטה יהודה). ועדה של משרד החקלאות קבעה בתחילת 1961 כי אין כל טעם בהמשך קיומו של המושב כמושב חקלאי. בבר גיורא פעלה אכסניית נוער וכן בית ספר שדה של החברה להגנת הטבע. שני מוסדות אלו כבר לא פועלים במקום.
סביבת היישוב
צפונית למושב תחנת מידע של קרן קיימת לישראל המשולבת עם קפה־מסעדה בשם "בר בהר". המקום משמש כמרכז למטיילים ונקודת מוצא למספר מסלולי טיול באזור. אחד המסלולים הוא שביל מסומן בנחל קטלב שבתחילתו מעיין "עין גיורא". נחל קטלב יורד בירידה תלולה כשני קילומטר בקניון נאה לנחל שורק, שם עוברת מסילת הרכבת לירושלים. במקום יש את בניין תחנת הרכבת בר גיורא. בעבר הייתה זו תחנה תפעולית עם מסילה כפולה למפגש בין רכבות והיה במקום מתקן לאספקת מים לקטרי קיטור, המים הגיעו בצינורות מעין גיורא.
מתחנת הרכבת לכיוון מערב עובר שביל המסומן בצבע ירוק המוביל אל שרידי הכפר דיר א-שיח', שם יש מבנה קבר שייח' יפה, בדר אלג'מלי, הידוע גם בשם שיח' סולטאן בדר. ביישוב שוכן יקב הבוטיק סוסון ים.
היסטוריה מקומית
המקום בו נמצא היום המושב היה בתקופת המנדט מחנה נופש צבאי בריטי בשם "מחנה עַלַאר" כשמו של הכפר הערבי הסמוך עַלַאר. שמיקומו בגבולו של מושב מטע הסמוך למושב בר גיורא.
שמה של "תחנת הרכבת בר גיורא" עד סיומה של תקופת המנדט היה "תחנת דִיר אֶ-שֵיח'", כשמו של הכפר הערבי דיר א-שיח' ששכן סמוך לתחנה הרכבת. תחנת בר גיורא היא תחנת רכבת תפעולית על מסילת הרכבת לירושלים. התחנה שוכנת בקטע המסילה מנען דרך בית שמש לירושלים, בערוץ נחל שורק כשני קילומטר צפונית למושב בר גיורא.
שני הכפרים הללו נכבשו במלחמת העצמאות במבצע ההר על ידי חטיבת הראל של הפלמ"ח והיום הם כפרים נטושים.
ארטמיס פאול (ספר)
ארטמיס פאול (באנגלית: Artemis Fowl), הוא ספר פנטזיה לנוער מאת הסופר האירי אואן קולפר, הראשון בסדרת הספרים ארטמיס פאול. הספר עוסק בילד מבריק בן 12, נצר יחיד למשפחת פשע עתיקה הנמצאת במשבר, החוטף פיה כדי לדרוש תמורתה כופר נפש בזהב. הספר תואר על ידי יוצרו כ"מת לחיות עם פיות".
לאורך הספר, נקודת התצפית מגוף שלישי עוברת לחלופין בין מעקב אחרי הדמויות האנושיות למעקב אחרי דמויות הפיות, ובכך היא מציגה גם רגשות של חמדנות וקונפליקטים. הספר קיבל ביקורות חיוביות רבות, ומספר פרסים.
הספר עובד לנובלה גרפית ב-2007, ובשנת 2020 יצא לו עיבוד קולנועי בשם "ארטמיס פאול".
עלילה
ארטמיס פאול השני, הדמות הראשית, הוא נער בן 12 שנים, בנו של אחד מראשי ארגוני הפשע של אירלנד, ארטמיס פאול הראשון. ארטמיס מאמין שהוא אימת את קיומם של הפיות ומחליט לחטוף אחת. הוא עוקב אחרי שדונית אלכוהולית שמתחזה למרפאת בהו צ'י מין סיטי, וייטנאם, ומטייל לשם עם חברו ושומר-ראשו באטלר, כדי להשיג ממנה את "הספר" - ספר הקודשים של הפיות, שכתוב בגנומית, שמכיל מידע על אורח חיי הפיות ועל הטקסים שלהן. ארטמיס מצליח לרמות את השדונית בעזרת מים קדושים שמוסווים ליין ומצלם את הספר.
בינתיים, סרן הולי שורט ממשטרת היסודות התחתיים (LEP) מאתרת טרול סורר שהצליח להגיע לפני האדמה של כדור הארץ מעיר-הפיות המצוייה עמוק מתחת לאדמה. כשהיא נעזרת בקנטאור טכנאי בשם פולי ומפקד משמר הלפרקונים ג'וליוס רוט, היא לוכדת את הטרול. פעולה זאת גומרת את טיפת הקסם האחרונה שלה, והמפקד שלה, רוט, דורש שהיא תטעין מחדש את הקסם שלה בעזרת טקס שהפיות מנהלות - טקס שמתרחש על פני האדמה.
ארטמיס מפענח את הספר בעזרת תוכנת תרגום ממוחשבת, ובתהליך לומד את פרטיו המדויקים של הטקס: הפיה לוקחת בלוט מעץ אלון עתיק ליד עיקול של נהר מתחת לירח המלא, ושותלת אותו במקום אחר. ארטמיס ובאטלר מאתרים מעל 100 מיקומים אפשריים להתחלת הטקס, וממקמים מארב; אחרי כמעט ארבעה חודשים, הם מגלים את הולי כשהיא מבצעת את הטקס. היא מבחינה בהם ומנסה להשתמש עליהם בקסם השליטה-המוחית, הממסמר, כדי להגן על עצמה, אבל אחרי קריאת ספר הפיות שניהם מוכנים לכך, והם משתמשים בחץ שמשחרר לגופה סם הרדמה מיוחד כדי להכניעה. משטרת היסודות, שמיד מודעת להעלמות של הולי, מודיעה לג'וליוס רוט, מפקדה של הולי, שמחליט לצאת בעצמו לפני הקרקע ולחפש את הולי. הוא מנסה לאתר אותה בעזרת האיתורית שלה - מכשיר שמראה את מיקומה ברחבי העולם, ומגיע לספינת ציד-לווייתנים עזובה באחד מחופי דבלין, אירלנד, שם הוא מוצא משדר שעליו נמצאת האיתורית. מתברר שפאול היה מודע למכשיר האיתור, ובעזרת המשדר הוא מיידע את רוט שהוא מחזיק בהולי, ואז מפוצץ את הספינה מרחוק בעזרת חומר נפץ עם קוצב זמן. מאוחר יותר מתברר שהוא מחזיק בה עבור כופר של זהב פיות.
צוות איחזור ממשטרת היסודות נשלח לצפות על אחוזת פאול. בעזרת יכולת ההגנה הקסומה שלהם, המאפשרת להם לרטוט מהר יותר מאשר העין האנושית יכולה לעקוב, הצוות נכנס לשטח האחוזה. עם זאת, ארטמיס צופה גם את המהלך הזה, ומתקין מצלמה עם קצב פריימים-לשנייה גבוה, שמאפשרת לו לגלות את הצוות בעזרת הקפאת התמונה. אחרי שבאטלר פוצע את הפולשים, רוט מחליט להטיל מצור על אחוזת פאול בעזרת עצירת הזמן באזור האחוזה, ומחליט להיכנס אליה כדי לנהל משא ומתן, וכדי לבדוק אותה מבפנים. הכופר מתגלה כטון של זהב 24-קראט. ארטמיס משתמש בהזדמנות כדי לחשוף את ידיעותיו על מנגנון עצירת הזמן וטוען שהוא יכול לברוח ממנו.
הניסיון להיכנס לאחוזה ממשיך כשהפושע הידוע לשמצה, הגמד הקלפטומני מאלץ' דיגמס, מגויס לפריצה פנימה. לפיות אסור להיכנס לבתי בני אדם בלי הזמנה, אבל מאלץ', שהפר את חוקי היצורים הקסומים כל-כך הרבה פעמים, כבר איבד את קסמו עקב כך ולכן הפך לחסין להשפעות הלוואי של עבירה על חוקים אלה. הוא חופר מנהרה תת-קרקעית כדי להגיע לבית בזמן שפולי יוצר לולאת שידור למצלמות המעקב של האחוזה, כדי ששידורי הווידאו שלהם יראו כאילו אף-אחד לא נכנס לבית, וזה מאפשר למאלץ' לטייל בחופשיות באחוזה. מאלץ' מאתר כספת שמכילה עותק של הספר, והפיות מבינות מאיפה הידע הרב שלו על הפיות הגיע. מועצת הפיות, שמחליטה ששום דבר לא עובד, מקדמת סגן בשם בריאר קאדג'ן למפקד הפעיל במקומו של רוט. קאדג'ן שולח טרול לתוך אחוזת פאול, בניסיון לגרום לאנשים שבתוכה לקרוא לעזרה - דבר שלפיות נחשב כהזמנה להיכנס לבתי בני אדם. בינתיים, כשהיא נזכרת שבהמולה היא הפילה את הבלוט מהטקס לתוך מגפהּ, הולי שורט חודרת דרך הבטון של חדרה לאדמה, בעזרת מיטתה, ומשלימה את הטקס. כשהחזירה לעצמה את כוחות הקסם שלה, היא בורחת אל הבית הראשי.
באטלר, שנעזר בכוחותיה המרפאים של הולי, מביס את הטרול, וארטמיס לבסוף מקבל את הכופר. הזהב נשלח פנימה, וארטמיס מבקש מהולי משאלה: הוא רוצה לרפא את אי-שפיותה של אימו - מאז אובדן בעלה היא השתגעה והסתגרה בחדר השינה שלה. הולי מעניקה לפאול את המשאלה במחיר של חצי מהזהב. משטרת היסודות התת-קרקעיים מחליטה לשלוח פנימה 'שטיפה כחולה' - פצצה ביולוגית שהורגת את כל היצורים החיים, ולא פוגעת בדברים אחרים (כמו רכוש) - בשביל לחסל את ארטמיס ולאפשר את ההחזרה של הזהב, אבל הפצצה נכשלת כשארטמיס מצליח לברוח מעצירת הזמן על ידי סימום אנשיו והוא, בעזרת כדורי שינה.
כשבאטלר מתעורר, ארטמיס מסביר לו שבעזרת שינוי המצב הער של בן אדם בעת עצירת הזמן, עצירת הזמן מפסיקה להשפיע עליו, ושבעצם המנגנון ההכרתי של האדם הוא מה שמשאיר אותו לכוד. ארטמיס אז מגלה שאימו רופאה לחלוטין מאי-שפיותה בעזרת הקסם של הולי.
נושאים
הספר ארטמיס פאול בעל כמה נושאים סמויים, אבל המהותיים ביותר הם חמדנות ותאבת בצע, והקונפליקט בין טוב ורע.
חמדנות ותאבת בצע הוא הנושא הראשי הראשון שמוצג בספר,, ומתאר במיוחד את הרצון להשיג זהב. באופן דומה לשאר הנושאים בספר, הוא משתנה לאורכו, ונהיה פחות ממוקד קרוב לסוף הספר, כאשר ארטמיס מוכן להפרד מסכום כסף גדול כדי לעזור למישהו אחר.
הרעיון של קונפליקט בין הטוב והרשע הוא רעיון מורגש בספר באופן לבבי קל - למרות שארטמיס רואה בעצמו גאון רשע בתחילת הספר, וזו אכן התמונה שמצטיירת. בנקודת מבט זו, הפיות יכונו בצד הטובים, שמהם נגנב הזהב. עם זאת, בסוף הספר, היוצרות מתהפכות, וניתן להטיל ספק בצדדים המקוריים; ארטמיס מצידו, מוותר על סכום כסף גדול, כשהוא משלם כדי לעזור לאימו, והפיות מצידן, מתגלות כנחושות כמו ארטמיס בהתחלה להשיג את מטרותיהן; למרות שרק חלק מהם מוכנים לשתול באופן אכזרי טרול, ללא קשר לסכנה הקיימת לחיים, כל הפיות מוכנות להשתמש בביו-פצצה ברגע שהולי מחוץ לאחוזה, בשביל להכריח את ארטמיס לכניעה.
הקוד
בתחתית כל עמוד של הספר, מופיעה שורה של סמלים. סמלים אלו הם כביכול בשפה אלפית, והם חלק מצופן החלפה, שכאשר מפוענח, חושף הודעה. אפשר לפענח את הקוד בעזרת החלק מספר הפיות שמוצג בגנומית יחד עם תרגומו - בפרק "תרגום". הקוד מדבר על קו העלילה של הספר הזה, וחלקיו. מפתח פענוח גנומי מלא ניתן למצוא בספר קובצי ארטמיס פאול.
ביקורות
הספר זכה בפרס ספרי הנוער של Garden State (2004), וקיבל ביקורות משבחות מאתר הספרים אמזון, מ-Library Journal ומהניו יורק פוסט. כמו כן גם על גב הספר עצמו מצוינות עוד ביקורות (טובות) מידיעות אחרונות ועוד.
לב גוטמן
ביוגרפיה
לב גוטמן השתתף באליפות לטביה הסובייטית בשחמט החל משנת 1967. בשנת 1972 הוא זכה באליפות, בשנת 1973 סיים במקום השלישי, בשנת 1976 סיים במקום השני ובשנת 1977 חלק מקומות 2–3.
בשנת 1980 לב גוטמן עלה לישראל, התיישב בבאר שבע והשתתף בתחרויות בינלאומיות. בשנת 1986 הוענקה לו דרגת רב-אמן.
הוא היה עוזרו של ויקטור קורצ'נוי בדו-קרבות על תואר אלוף העולם בשחמט.
באליפות ישראל בשחמט בשנת 1984 הוא זכה במקום השלישי. בשנת 1985 הוא סיים במקום ה-9 בתחרות בינאזורית (שלב העפלה להעפלה למשחק נגד אלוף העולם על התואר).
בשנת 1986 לב גוטמן היגר לגרמניה והמשיך להתחרות.
בשנת 2015, לכבור יום הולדתו ה-70, אורגנה תחרות לכבודו בלינגן שבגרמניה. הוא סיים בה במקום ה-8.
היה הרב-אמן הראשון שיהודית פולגאר, מי שנחשבת לשחמטאית החזקה בכל הזמנים, ניצחה בגיל 11 ב-1987 בטורניר בבריסל. על פי עדותה הטיח את ראשו בדלת המעלית מתסכול לאחר ההפסד המביך.
לב גוטמן באולימפיאדת השחמט
בין השנים 1982 ל-1984 השתתף לב גוטמן ב-2 אולימפיאדות שחמט:
אבוי למנוצחים
בשנת 390 לפנה"ס תקף צבא גאלי בהנהגתו של המצביא ברנוס (Brennus) את רומא והצליח להשתלט על כל העיר ולשרוף אותה, פרט לגבעת הקפיטולין. צבאו של ברנוס כיתר את הגבעה והטיל מצור על הנמצאים בה. משאזל מזונם הסכימו שוכני הגבעה לשלם כופר נפש. ברנוס דרש 1,000 ליברות זהב (329 ק"ג).
טיטוס ליוויוס מספר (5.34-49) כי בעת ביצוע התשלום התברר לרומאים שהגאלים משתמשים במשקלות מזויפים. הרומאים פנו לברנוס שיכבד את ההסכם ויושיעם, אולם הוא השליך את חרבו על כף המאזניים שבה היו המשקלות וקבע: Vae victis – "אבוי למנוצחים". לרומאים לא נותרה ברירה אלא להביא עוד זהב על מנת לקנות את חייהם. המעשה מתואר גם על ידי פלוטרכוס (חיי אישים, קאמילוס, 28).
קאמילוס הואשם בניהול שגוי של פרסי המלחמה, ולפי חלק מהמקורות גם בגנבת כסף לעצמו, וגורש מהעיר, למרות שלפי מקורות מסוימים הוא ברח כדי להימנע מתפיסתו. לפי האגדה, הוא עצר בשערי העיר, והתפלל לאלים שיענישו את הרומאים כפויי הטובה.
רד ניקולס
ארנסט לורינג "רד" ניקולס (Ernest Loring "Red" Nichols; 8 במאי 1905 - 28 ביוני 1965) היה נגן קורנט (סוג של חצוצרה), מלחין ומוביל הרכב ג'אז. בשנות העשרים, שהיו שיא הקריירה שלו, היה שותף לכ-4,000 הקלטות.
תולדות חייו
ניקולס נולד במדינת יוטה. אביו היה מורה למוזיקה. הוא החל לנגן בקורנט בגיל 12 במסגרת תזמורת כלי הנשיפה של אביו. ב-1923 נסע לאטלנטיק סיטי, ניו ג'רזי כדי לעבוד בלהקה מקומית ועד מהרה עבר לניו יורק, בסיסו למשך עשרים השנים הבאות.
בניו יורק ניגן במספר תזמורות, בהן זו של פול וייטמן "מלך הג'אז". בנוסף הוביל ניקולס הרכב משלו, יחד עם אשתו, בשם "חמש הפרוטות" (Red Nichols & His Five Pennies), שזכה להצלחה רבה בהופעות ובהקלטות. כמו כן שימש כנגן אולפן בהקלטותיהם של רבים מאמני הג'אז של התקופה ובהם ג'ו ונוטי, אדי לאנג, פי ווי ראסל, ג'ימי וטומי דורסי, בני גודמן, גלן מילר, ג'ק טיגרדן, ג'ין קרופה ואחרים, בכך הפך לנגן הקורנט העסוק והמוקלט ביותר בשנות העשרים. בנוסף לכל עיסוקיו אלו שימש גם כנגן במחזות זמר בברודוויי.
ב-1942 עברו בני הזוג ניקולס לקליפורניה, בשל מחלת שיתוק ילדים בה לקתה בתם. עד סוף העשור פרש ניקולס ממוזיקה והקדיש את זמנו לטיפול בבתו. לאורך שנות ה-50 הופיעו ניקולס ו"הפרוטות" בלוס אנג'לס וסן פרנסיסקו.
ב-1959 הופק בהוליווד הסרט The Five Pennies, (הופץ בישראל תחת השם "חצוצרת הקסם") המבוסס באופן רופף על הביוגרפיה של ניקולס, בתפקיד ניקולס כיכב דני קיי והופיעו בו גם לואי ארמסטרונג וברברה בל גדס. הסרט זכה לחמש מועמדויות לפרס אוסקר. ניקולס עצמו לא מופיע בסרט אך קול נגינת החצוצרה של דני קיי בסרט הוא שלו.
לוונשטיין (פירושונים)
לוונשטיין (Löwenstein וצורות נוספות של הכתיב) הוא שם עברי יהודי גרמני שמשמעותו אבן אריה. {{פירושונים|
לֶוֶונשטיין או לֶבֶנשטיין (ביידיש: לעווענשטיין; בגרמנית ובאנגלית: Löwenstein,{{כ}} Loewenstein,{{כ}} Lowenstein,{{כ}} Levenshtein,{{כ}} Lewenstein) הוא שם משפחה גרמני ויידי. אישים:
אחר:
לֶבֶּנשטיין או לוֹבֶּנשטיין (Löbenstein):
ראו גם
}}
דקר הסלעים
דקר הסלעים (שם מדעי: Epinephelus marginatus; שם עממי: לוקוס סלעים, לוקוס אדום או דאור) הוא הדקר הידוע ביותר בים התיכון ובחופי צפון אפריקה. נחשב לדג מאכל מבוקש ביותר ומהמשובחים בים התיכון, בשל כך סובל מדיג יתר ונמצא בסכנת הכחדה.
תיאור
לדקר הסלעים יש גוף ופה גדולים, סנפיר ארוך וזנב מעוגל. צבעו נע בין חום לירוק, בהתאם לעונה ולגיל - בצעירותו צבעו ירוק ובבגרותו נהפך חום עם נקודות צהובות וגחון צהבהב. לדקר שלושה קוצים חדים בסנפיר הגב. הגודל השכיח הוא בין 50 ל-100 ס"מ, ומשקלו בין 3 ל-10 ק"ג, אך ישנם דגים השוקלים יותר מ-40 ק"ג, ובאורך העולה על 150 ס"מ.
התנהגות ותזונה
דקר הסלעים נמצא בים התיכון, בחוף המערבי של אפריקה ובחופי ברזיל. דקר הסלעים הוא דג מתבודד הנוטה לחיות בסלעים, בעומק של בין 8 עד 300 מטרים, אולם לא נפוץ מעבר לעומק 60 מטר. לרוב מצויים הצעירים במים רדודים יותר, והבוגרים בעומק. הדקר יאכלס מערה או כוך בעל שתי יציאות או יותר שאותם יהפוך למשכנו, ויאמץ כוכים נוספים בסביבתו כמפלט זמני והגנה. פתח הכוך יהיה גדול במעט מגופו כדי למנוע כניסת דגים גדולים יותר. במקרה של התקפות נשיכה מטורפים או כוח אחר שיופעל עליו כדי להוציא אותו מהכוך כדוגמת דייגים, דקר הסלעים יפער את פיו ויפרוש את שלושת הקוצים בסנפיר הגבי כדי לנעול עצמו אל תוך סלע הכוך.
דקר הסלעים הוא דג טורף הידוע כרעבתן האורב לטרפו, ומהטורפים העיקריים בים התיכון. ניזון בעיקר מדגים אחרים, סרטנים, חסילונים דיונונים ותמנונים. שמו העממי, לוקוס דאור, ניתן לו על ידי דייגים מאחר שהם מאמינים כי מין זה נוטה לשוטט. דַאוּרְ בערבית משמעו סיבוב או מסתובב.
מחקר שנערך בשנים האחרונות באתרי צלילה הנמצאים בתוך שמורה ימית לחופי הים התיכון בספרד, בדק פעילות דגים מהמין דקר הסלעים בעזרת שיטות טלמטריה (הצמדת משדרים ומעקב אחר תנועת בע״ח) במהלך מספר חודשים ותחת השפעות סביבתיות שונות. ממצאי המחקר העלו כי הדגים ממין זה פעילים יחסית בשעות הלילה וכי פעילותם מושפעת ממופעי ירח,זרמים, טמפרטורות וגורמים סביבתיים אחרים. בנוסף נמצא כי התנהגות דקר הסלעים כמעט ואינה מושפעת מנוכחות צוללי מיכלים (סקובה) וכאשר מתבצע ניהול נכון של מבקרים בשמורה ימית ניתן למזער פגיעה בהתנהגות הדגים תוך כדי אפשור למבקרים להגיע לצלול ולהנות מהסביבה הימית.
רבייה
כל דגי דקר הסלעים בוקעים מהביצה ומתבגרים כנקבות ובשלב מאוחר יותר של חייהם חלקם ישנו את מינם לזכרים בתהליך הנקרא דיכוגמיה. במימי תוניס מגיעות הנקבות לבגרות מינית בגיל 5 שנים כשחלקם ישנו את מינם לזכרים בגיל 9 עד 16 שנה. בברזיל יגיעו 50% מהנקבות לבגרות מינית באורך של כ-47 ס"מ, כשהנקבות הגדולות ביותר מגיעות לאורך 79 ס"מ ואורכם של הזכרים הקטנים ביותר עומד על כ-80 ס"מ. היחס בן הזכרים הפעילים מינית לנקבות בוגרות עומד על 1:7. פעילות מינית תחל באביב והשרצות יחלו בתחילת הקיץ. שלא בעונת הרבייה זכרים דומיננטיים יפגינו התנהגות טריטוריאלית אגרסיבית כלפי זכרים שכנים ונקבות קטנות יותר.
דיג יתר
דקר הסלעים נחשב מבין דגי המאכל הטעימים והמשובחים ביותר בים. בספרדית קיימת האמרה: "מהים דקר הסלע ומהאדמה האַיִל" ("De la mar el mero y de la tierra el carnero"). אוכלוסיית דקר הסלעים סובלת מדיג יתר כשדיג מסחרי מהווה את האיום המרכזי. קצב הגדילה האיטי של הדג וסגנון הריבוי המורכב שלו לא מאפשרים לו להתמודד עם לחצי הדייג המסיביים. דיג באמצעות רובה תת-מימי וחניתות הייתה השיטה העיקרית לתפיסת הדג בצרפת ובמקומות אחרים, בשיטת דיג זו לדג כמעט ואין סיכוי להימלט בשל אופיו והתנהגותו הטריטוריאלית. שיטה זו מהווה כיום סיכון משמעותי נוסף על אוכלוסיית המתבגרים. שיטת דיג זו נאסרה בחוק בצרפת למשך עשר שנים וכתוצאה במספר שמורות ימיות האוכלוסייה התבססה מחדש. כיום נמצא דקר הסלעים בסכנת הכחדה.
בים התיכון ישנם כחמישה מינים של דקרים, שחלקם בסכנת הכחדה או תחת איום. הציד שלהם נעשה על ידי דיג בצלילה, דיג בחכות, רשתות ומכמורות. אבל בינתיים רק מין אחד, דקר אלכסנדרוני, זכה להגנה מלאה בישראל – בזכות הפעילות של החברה להגנת הטבע, שהגישה שתי עתירות לבג״ץ בעניין.
לעומת זאת, דקר הסלעים, הלוקוס האדום, הוכרז כמין מוגן בהוראת שעה לשנה בלבד. ועוד יותר גרוע: אף שהדיג שלו באמצעות רובה נאסר – כל שיטות הדיג האחרות עדיין מותרות.
באוקטובר 2018 נכנס דקר הסלעים לרשימת ערכי הטבע המוגנים בישראל. לאחר כשנה, החליט זאב אלקין, השר להגנת הסביבה, לא לכלול בסופו של דבר ברשימת המינים המוגנים את דקר הסלעים ואת הטונה כחולת-הסנפיר, זאת בשל לחץ שהפעילו הדייגים. בדצמבר 2020 קיימה השרה להגנת הסביבה גילה גמליאל שימוע ציבורי בנושא‏‏,‏‏ והחליטה להכריז על דקר הסלעים כערך טבע מוגן בהוראת שעה למשך שנה בלבד ואף שהדיג שלו באמצעות רובה נאסר – כל שיטות הדיג האחרות עדיין מותרות. לעומת זאת, דקר אלכסנדרוני הוכר כערך טבע מוגן באופן קבוע. משמעות ההחלטה היא שרק מין אחד, הדקר אלכסנדרוני, זכה להגנה מלאה בישראל.
וילה ברחל אמנו
וילה ברחל אמנו היא מבנה הממוקם בשכונת קטמון בירושלים, ברחוב רחל אימנו 20.
הווילה הוקמה על ידי הקבלן הערבי-נוצרי איברהים חאכי. הווילה נבנתה בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 כבית ליוואן. בחזית המבנה גרם מדרגות המוביל למרפסת הקומה הראשונה המעוטרת בקשתות, כמו גם מרפסת הקומה השנייה. בחזית הבית גינת נוי גדולה.
החל מאמצע שנות ה-30 של המאה ה-20 ועד מלחמת העולם השנייה, שימש המבנה את קונסוליית צ'כוסלובקיה. לאחר מלחמת העצמאות הועבר המבנה לידי האפוטרופוס על נכסי נפקדים והושכר לשגרירות חוף השנהב אשר עזבה את המבנה בשנת 1980 בשל חקיקת חוק יסוד: ירושלים בירת ישראל. בין 1980–1997 שימש המבנה את מכון הרטמן, ומאז 1997 עד 2019 שימש המבנה את השגרירות הנוצרית הבינלאומית.
החיילות
"החיילות" הוא טריפטיכון מאת האמן הישראלי ניר הוד. הוא מציג שלושה תצלומים מעובדים של חיילות צה"ל. על ידי שימוש במגדר ובקיטש, מהווה העבודה ביקורת אירונית כנגד תפיסות רווחות בחברה הישראלית.
"החיילות" מציג דימויים של שלוש חיילות צה"ל המופיעות על רקע חלק, בגווני צהוב-אדום. אחת החיילות, האוחזת בידה טלפון אלחוטי, היא למעשה דמותו של האמן בלבוש דראג. הוד בחר להעצים את הצבעים בתצלום, בעזרת עיבוד ממוחשב, כך שמתקבלת תחושה נוסטלגית. היא מועצמת על ידי קיטש, המתבטא בהתייחסות אל תצלומים היסטוריים של חיילות צה"ל ועל ידי שימוש במסגרות מוזהבות.
העבודה הוצגה בשנת 1994 בתערוכה "מטא-סקס" שהתקיימה במשכן לאמנות על שם חיים אתר. בשנת 2008 הוצגה העבודה בתערוכה "ובסוף נמות - אמנות צעירה בשנות התשעים בישראל" במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית.
אהבה בשחקים
אהבה בשחקים (באנגלית: Top Gun) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1986 אשר בוים על ידי טוני סקוט, בו מככבים טום קרוז וואל קילמר. הסרט יצא לראשונה לאקרנים בארצות הברית ב-16 במאי 1986.
משרד ההגנה האמריקני השתתף במימון הסרט, והשפיע לא מעט על התסריט. הסרט הביא לעלייה ניכרת בשיעורי הגיוס לצי.
בשנת 2015, ספריית הקונגרס בחרה בסרט לשימור ברשם הסרטים הלאומי. סרט המשך בשם אהבה בשחקים: מאווריק תוכנן לצאת לאקרנים ב-23 בדצמבר 2020 אך נדחה ל-19 בנובמבר 2021 עקב התפרצות מגפת הקורונה ב-1 בספטמבר 2021, הסרט נדחה ל-25 במאי 2022. בסרט ההמשך מככבים טום קרוז, מיילס טלר, ג'ניפר קונלי, ג'ון האם, גלן פאוול, ריימונד לי, לויס פולמן, אד האריס וואל קילמר.
עלילה
העלילה נפתחת בקרב אווירי לא מתוכנן בין 2 מטוסי ארצות הברית ומטוסי אויב, מיג-28 (מטוס בדיוני המגולם בסרט על ידי מטוסי אף-5), שנדיר היה לראותם באותם ימים בשמי האוקיינוס ההודי. את אחד ממטוסי ה-F-14 טומקט מטיסים טייס לוטננט פיטר "פיט" מיטצ'ל, המכונה "מאווריק", והנווט, לוטננט ניק בראדשו, המכונה "גוס". במהלך התמרונים האוויריים בין ארבעת המטוסים, והניסיונות של אלה לאיים על אלה, מצליח מאווריק להבריח את שני מטוסי המיג, בעוד הטייס במטוס ארצות הברית השני, קוגר, נכנס לחרדה ומתקשה לחזור לנחיתה בנושאת המטוסים. מאווריק, בניגוד להנחיות בקשר, מחליט לסייע לקוגר לנחות ומלווה אותו במטוסו עד שקוגר מצליח לנחות בשלום.
לאחר ההצלה הלא מתוכננת תוך כדי הפרת פקודה, נשלחים הצוותים לשיחה עם המפקד, שם קוגר מחליט כי הוא עוזב את הטיסה ומחזיר את כנפי הטיסה שלו, כי הגיע למסקנה שהוא אינו מעוניין לחזור על החוויה שבה כמעט איבד את חייו עוד בטרם ראה את ילדו שלא מכבר נולד, ומאווריק וגוס ננזפים על ידי המפקד על אי ציות לפקודה. עם זאת, המפקד מודיע להם כי עליו לשלוח שני טייסים לבית הספר המתקדם ללימוד קרבות אוויר "טופ-גאן", אך היות שקוגר – שהיה מבחינתו הטייס הטוב ביותר שלו – פרש, הוא שולח את מאווריק וגוס שכן הם הבאים בתור, אך מזהיר אותם שלא לעשות שטויות במהלך שהותם שם.
מאווריק וגוס מגיעים לבית הספר "טופגאן", שם הם נכנסים לעימות תחרותי עם טייסים נוספים במלחמה על המקום הראשון בסיום ההכשרה. מאווריק מתגלה בשלב זה בעלילה כרודף נשים, כאשר במהלך ערב בבאר הוא מנסה להתחיל עם בחורה בשם שארלוט בלקווד (קלי מקגיליס) בצורה תיאטרלית במיוחד, בה הוא וגוס שרים לה ואליהם מצטרפים אנשי צוות אוויר נוספים. הבחורה משועשעת מהגישה הבלתי צפויה והם מנהלים שיחה, אבל במהרה היא עוזבת אותו לטובת הפגישה שקבעה לאותו ערב עם גבר אחר.
למחרת בשיעור בבית הספר לטיסה מתגלה כי אותה שארלוט היא מדריכה ב"טופגאן", וכינויה צ'רלי. מאווריק מתקן אותה במהלך הרצאתה בפרטים לגבי מטוס המיג-28 שבעניינו היא אמורה להיות מומחית, וההתנסות שלו מול מטוסי המיג מתחילת העלילה מספקת לו מעמד חדש של טייס יוצא דופן, לא רק פזיז ומסוכן, אלא גם מקורי ומלא תעוזה. צ'רלי מעוניינת לשמוע עוד פרטים על ההתקלות עם המיג, אבל מאווריק מסרב לספק לה אותם.
בהמשך העלילה סצנות קרבות האוויר המתורגלים בקורס מגלים לצופים שמאווריק ממשיך בתעלולים האוויריים שלו, לאחר שכבר באחד הקרבות הראשונים מול מדריך בקורס הוא עובר על החוקים על מנת לנצח בקרב, וכמו כן בוחר לחזור לבסיס בטיסה נמוכה ומהירה ליד מגדל הפיקוח, מה שמזעזע את המבנה כולו וגורם לאיש פיקוד בכיר במגדל הפיקוח לשפוך על עצמו את הקפה ולגשת למפקד בית הספר בתלונות ובצעקות.
מאווריק וגוס ננזפים שוב, הפעם על ידי מפקד "טופגאן" (טום סקריט), גם על העבירה על חוקי התרגיל וגם על תעלול מגדל הבקרה. לאחר שהם משוחררים מהחדר נמשכת השיחה בחדר בין המפקד לטייס הבכיר שטס באותו יום מול מאווריק, ובשיחה מתגלה כי המפקד טס בעבר עם אביו של מאווריק במלחמת וייטנאם. באותו ערב, גוס מבקש ממאווריק לא להמשיך בתעלולים כאלה, שכן הוא רוצה לסיים את ההכשרה כמו שצריך, היות שיש לו אישה וילד שסומכים עליו. בשיחה הזו מגלים הצופים שככל הנראה השדים שרודפים את מאווריק בעקבות מותו של אביו במהלך טיסה מבצעית הם שגורמים לו להיות פזיז בטיסה. מאווריק מבטיח לגוס שהוא המשפחה היחידה שנותרה לו ושלא יאכזב אותו.
בהמשך העלילה, מאווריק וצ'רלי משוחחים במהלך השיעור, וצ'רלי מנסה לסייע לו להגיע לפתרון פחות מסוכן בתמרון האווירי. תוך כדי שיחה מאווריק מנסה להתחיל איתה שוב וצ'רלי אומרת לו שהיא לא יוצאת עם חניכים, אבל משאירה לו פתק על השולחן שבו היא מזמינה אותו לארוחת ערב אצלה בבית.
הסצנה הבאה בין צ'רלי למאווריק מתקיימת בשיעור שבו צ'רלי נוזפת במאווריק על תרגיל מסוכן ולא בטיחותי שביצע באוויר, מול כל שאר חבריו לכיתה. מאווריק נעלב ובסיום השיעור הוא מתעלם מצ'רלי ונוסע משם. צ'רלי רודפת אחריו ואומרת לו שלדעתה התרגיל שביצע היה תרגיל מבריק אבל לא יכלה להגיד זאת מול כל הכיתה, כי אז הם היו יודעים שהיא התאהבה בו. מאווריק מנשק אותה ומכאן ובהמשך הסרט הם הופכים לזוג.
אשתו של גוס מגיעה לבקרו יחד עם בנם הקטן, והם נפגשים ברביעייה יחד עם מאווריק וצ'רלי.
בתרגיל האווירי הבא נקלע מטוסו של מאווריק לסחרור, הוא לא מצליח להשתלט על המטוס, והוא וגוס נאלצים לנטוש, אולם בעת נטישת המטוס נחבט ראשו של גוס בחופת המטוס והוא נהרג במקום. מאווריק וגוס צונחים לאוקיינוס ושם מאווריק מחזיק את גוס המת עד שמגיע מסוק החילוץ.
מאווריק מתקשה להתאושש ממותו של גוס, ואף על פי שאשתו של גוס אומרת לו שגוס אהב לטוס איתו אבל היה ממשיך לטוס גם בלעדיו, ואף על פי שוועדת החקירה קובעת כי מאווריק אינו אשם בתאונה, הוא לא מצליח להתעשת ולחזור לטוס כרגיל. הוא מחליט לעזוב את ההכשרה בטופגאן ואולי גם להפסיק לטוס כליל. צ'רלי מגלה אותו בבית קפה ליד שדה התעופה, וכועסת עליו שהוא מחליט לנטוש ולא להתמודד.
לאחר מכן, מזמין אותו מפקד בית הספר אליו הביתה, ומספר לו שטס בעבר עם אביו של מאווריק, וכן מספר לו שלא גילו למשפחות מה קרה באותו קרב שבו אביו נעלם היות שהעניין היה מסווג. הוא מספר לו שאביו היה לדעתו טייס מעולה ושהצליח להציל שלושה מטוסים לפני שנהרג באותו קרב. בנוסף הוא אומר למאווריק שיש לו שתי אפשרויות – לפרוש מההכשרה, או להגיע למחרת היום ולסיים עם כל שאר הטייסים את ההכשרה.
למחרת בטקס הסיום מאווריק מגיע ומסיים את ההכשרה, במקום הראשון זוכים צוות הטיסה של אייס (ואל קילמר) וסליידר, עימם התחרה מאווריק לכל אורך ההכשרה בניסיון להגיע למקום הראשון.
באמצע הטקס נקראים הצוותים הצידה לאור מצב חירום צבאי שבו נושאת מטוסים אמריקאית שחדרה לאזור עוין מאוימת על ידי הסובייטים. בין הצוותים שנקראים מיידית למבצע החילוץ נכלל גם שמו של מאווריק.
במהלך התדריך שלפני היציאה לטיסה בנושאת המטוסים מביעים חלק מהצוותים חשש לגבי השתתפותו של מאווריק במבצע לאור מצבו הרגשי, אך מפקדו בנושאת המטוסים מגבה אותו ומורה להם לטוס עימו ככל שיידרש. במהלך המבצע, כאשר המטוסים של אייס וסליידר ומטוס נוסף נתקלים בשישה מטוסי מיג ומתקשים להיחלץ מהם (מטוס אף-14 אמריקני אחד מופל ולמעשה מטוסם של אייס וסליידר נותר לבדו בקרב), מוזנק מטוסו של מאווריק שטס יחד עם נווט בשם מרלין (לשעבר הנווט של קוגר).
מווריק נכנס לקרב האווירי אולם בשלב מסוים מרגיש שאינו מסוגל להמשיך ומחליט מתוך פאניקה רגעית לנטוש את הקרב, אך לאחר מספר שניות הוא מתעשת וחוזר, מצליח להפיל שלושה מטוסי מיג (אייס וסליידר מצליחים להפיל מטוס אחד), והקרב מסתיים בניצחון אמריקאי.
סצנת הסיום מתרחשת בפאב של בית הספר "טופ-גאן" (אליו חזר מאווריק כמדריך טיסה לאחר סיום ההכשרה), ובעודו יושב בפאב הוא שומע במכונת התקליטים את השיר שאותו שר לצ'רלי בפעם הראשונה שניסה להתחיל איתה באותו פאב. הוא קם וניגש למכונת התקליטים כשלפתע מאחוריו מתגלית צ'רלי שהחליטה לחזור גם היא ל"טופ גאן" ואליו.
פסקול הסרט
את הפסקול לסרט הלחין הרולד פאלטרמאייר הגרמני, ביחד עם הגיטריסט סטיב סטיבנס, וקיבל על כך פרס גראמי.
רובר השלישי, רוזן וורמס
רובר השלישי, רוזן וורמס (800–834), המכונה גם רוטפרט, היה רוזן וורמס ורוזן אזור הריין, שהשתייך לאצולה הפרנקית, ומשפחתו נקראת הרוברטיאנים. הוא היה בנו של רובר השני, רוזן אסביי.
רוברט התחתן עם ואלדראדה ד'אורליאן, ממנה היה לו בן מאומת אחד, רובר החזק. אולם, משערים שהוא היה אביהם של אודו הראשון, רוזן טרוייש, וגונטראם, רוזן וורמס. דודתו הייתה ארמנגארד, אשתו של הקיסר לואי החסיד. דודו קרודגאנג היה הארכיבישוף של מץ ואב המנזר בלורש. בנוסף, הוא היה אחיינו של קנקור, מייסד המנזר בלורש. דרך בנו רובר החזק הוא היה סבא של שני מלכים של פרנקיה המערבית, אודו ורובר הראשון. בנוסף, הוא היה הסבא-רבא של איג קאפה, מלך צרפת, מייסד השושלת הקאפטינגית אשר שלטה בצרפת עד המהפכה הצרפתית ב-1792, ואז שוב מ-1814 עד 1848, למעט מאה הימים ב-1815.
סימור פאפרט
רקע אקדמי
פאפרט למד מתמטיקה באוניברסיטת ויטווטרסראנד, ובה קיבל תואר ראשון בשנת 1949 ותואר דוקטור בשנת 1952. ב־1959 קבל תואר דוקטורט נוסף, אף הוא במתמטיקה, מאוניברסיטת קיימברידג'. הוא היה דמות מובילה בחוגים הסוציאליסטיים המהפכניים בזמן שחי בלונדון בשנות החמישים.
עבד כחוקר במספר מוסדות, בטרם הפך לחוקר ב־MIT בשנת 1963. ב־1967 מונה להיות פרופסור למתמטיקה שימושית ושימש כמנהל המעבדה לאינטליגנציה מלאכותית עד 1981. בין השנים 1974–1981 שימש כפרופסור לחינוך.
מחקר ותאוריה
פאפרט הקים את קבוצת המחקר באפיסטמולוגיה ולמידה ב־MIT Media Lab. כאן, פיתח את התאוריה המקורית ובעלת השפעה במידה רבה בלמידה, הקונסטרוקציוניזם, שנבנתה על תיאורית הקונסטרוקטיביזם של ז'אן פיאז'ה ועל סמך התנסותו של פאפרט בהטמעת התכנות בלוגו כפעילות לימודית. פאפרט עבד עם פיאז'ה בשנות השישים והיה בן חסותו; ובאחת מהתבטאויותיו פיאז'ה אף ציין ש"אין אחד שמבין את הרעיונות שלי כמו פאפרט." בהגותו פאפרט נשען על תורתו של פיאז'ה שטען כי ילדים הם בנאים הבונים את המבנים האינטלקטואלים שלהם באמצעות המפגש הבלתי אמצעי עם הסביבה המקיפה אותם. פאפרט טען כי למידת שפה זרה שלא בתוך הקשר חיי הלומד היא קשה ומורכבת לעומת למידת שפה זרה כשהלומד חי בתוך הארץ בה השפה מדוברת. טבע את המונח "למידת צרפתית באמצעות מגורים בצרפת", "learning French by living in France". ובתחום המתמטיקה, הקביל את עולם התכנות ל"ארץ המתמטיקה", "Mathland" וטען כי התכנות מאפשר את הבנת שפת המתמטיקה.
לפאפרט היו מחשבות חדשות כיצד בתי ספר צריכים לפעול. כיום, מערכת החינוך מאמינה כי תהליך ההוראה והלמידה מתקיים בין כותלי כיתת הלימוד המסורתית. לטענתו של פאפרט, תהליך הלמידה וההוראה מתרחש באופן אינטואיטיבי וספונטני על ידי הלומד, ללא תלות בדמות המורה. פאפרט טען כי הכיתה המסורתית היא סביבת לימוד מלאכותית שהחברה נאלצה להמציא. כל זאת משום שהלמידה הבלתי פורמלית נכשלה בתחומי לימוד חיוניים כמו מתמטיקה, דקדוק וכתיבה. לדידו, המצאת המחשב מזמנת סביבה המתאימה ללימוד נושאים אלו ובכך מבטלת את הצורך בכיתה המסורתית.
פאפרט המציא את המושג "אובייקט שניתן לחשוב באמצעותו", "objects-to-think-with". לפיו, חשיבה ולמידה מתקיימות באמצעות שימוש באובייקט המכיל ידע, נוכחות תרבותית והזדמנות להזדהות אישית. כינויו של האובייקט בו השתמש פאפרט להוראת תכנות היה "צב". הצב הוא דמות דיגיטלית המתקיימת בתוך סביבת התכנות של שפת לוגו. הנעת הצב על המסך, באמצעות הקלדת פקודות, מאפשרת ללומד לחקור את הצורות הגאומטריות, הזוויות, הצלעות ועוד. תהליך החקר בו הלומדים ניסו להניע את הצב באמצעות כתיבת פקודות בשפת הלוגו טיפח את סקרנותם והשאיר אותם מרוכזים בלמידה.
בתקופה שהיה נשוי לשרי טרקל הם פרסמו מאמר משפיע בשם "Epistemological Pluralism and the Revaluation of the Concrete".
לאה
לֵאָה, דמות מקראית, היא אחת מארבע האמהות של עם ישראל. סיפורה מופיע בתורה ב עד פרק ל'. לאה היא אמם של שישה מתוך שנים עשר בניו של יעקב: ראובן, שמעון, לוי, יהודה, יששכר וזבולון, ושל בתו דינה.
אופייה של לאה
המדרשים חלוקים לגבי לאה: מדרש אחד מגנה אותה על היותה "יצאנית", דהיינו שיצאה לקראת יעקב וקראה לו לבוא אליה, לאחר פרשת הדודאים. עם זאת, מדרש אחר בתלמוד משבח אותה על כך. ישנם מדרשים שמפרשים את יציאתה של לאה לכיוון חיובי יותר ומדגישים את כוח השכנוע של לאה, את רצונה לצאת אל מפגשים לא נעימים מתוך הביטחון במטרתם הצודקת. תכונה זו עברה אל דינה, בתה, שיצאה להיפגש עם בנות שכם ולהשיבן למוטב.
המטרה הייתה חשובה ללאה יותר מן הדרך. היא שיתפה פעולה עם לבן אביה, ונישאה ליעקב במקום רחל שהובטחה לו, בטענה שיש להשיא את הבכורה לפני הצעירה (יש מפרשים שעשתה זאת מפני שלא רצתה להינשא לעשיו). כמו כן, היא "קנתה" את יחסיה עם יעקב, באמצעות דודאים שהביא לה ראובן "וַתֹּאמֶר אֵלַי תָּבוֹא, כִּי שָׂכֹר שְׂכַרְתִּיךָ בְּדוּדָאֵי בְּנִי, וַיִּשְׁכַּב עִמָּהּ בַּלַּיְלָה הוּא.". בתכונה זו, של חשיבה על המטרה יותר מאשר על הדרך, ניתן לראות הקבלה בין דמותה של לאה לדמותם של ילדיה, ובפרט ניכר הדמיון ליהודה.
מראה החיצוני
על תיאורה החיצוני של לאה, נכתב בתורה שעיניה היו רכות, אולי כניגוד ליופי התואר של רחל או לפי אונקלוס בהקבלה, עיניה של לאה יפות לעומת היופי החיצוני של רחל. אונקלוס מפרש שעיני לאה היו יפות, לרמוז על עולמה הפנימי היפה. במדרש אחר מפורש הביטוי: שהבריות היו משדכים אותה דווקא לעשיו, אחיו הרע של יעקב, ובגלל שידוך זה הייתה בוכה ועיניה הפכו רכות.
בטקס שבע ברכות להולדת הבת, הברכה הרביעית היא "ד. יְשִׂימֵךְ אֱ-לֹהִים כְּלֵאָה, אֵם הַבָּנִים וְעַקֵרֶת הַבָּיִת, יְהִי רָצוֹן שְׁתִּזְכִּי לִבְנוֹת בַּיִת נֶאֱמָן, יְסוֹדוֹתָיו עַל אַדְנַי אֱמוּנָה וְתּוֹכוֹ רָצוּף אַהֲבָה.".
נישואיה ליעקב
בנות לבן, לאה ורחל, אמורות היו להינשא לשני בני רבקה. לאה הבכורה הייתה אמורה להינשא לעשיו הבכור, ורחל הצעירה - ליעקב. יעקב אהב את רחל ושנא את לאה (על פי חלק מהמפרשים כרד"ק - רק באופן יחסי לרחל כפי שכתוב "וַיֶּאֱהַב גַּם אֶת רָחֵל מִלֵּאָה"), כנראה בשל הרמיה בה נקטה כדי להיכנס לחייו. המדרש מציג את נישואיו אלו, של יעקב ללאה, כעונש, על-פי עיקרון מידה כנגד מידה ליעקב על מעשה הרמייה בסיפור הברכה.
העדפת יעקב את רחל ובניה על פני לאה ובניה, באה לידי ביטוי במפגש עם עשיו: כאשר יעקב ברח מחרן, חשש כי עשיו מתכוון לפגוע בו ובמשפחתו וארגן את מחנהו על פי מעמדן של הנשים: בחזית - חשופים ביותר לפגיעה - עמדו השפחות וילדיהן, אחריהן - לאה וילדיה, ובסוף, מוגנים ביותר, עמדו רחל ויוסף. כמו כן, בהפלייתו של יוסף על שאר אחיו, שהביאה לקנאה גדולה ולמכירת יוסף לעבד.
למרות העדפה זו, לאה זכתה כפיצוי משמים בפוריות ובבנים. הסימנים מראים שאכן לאה הייתה ראויה יותר מרחל: רחל קנאה באחותה ומכרה את יעקב בעד דודאים (מכירה שמקבילה למכירת הבכורה בעד נזיד עדשים), לכן ה' בחר בלאה. מדרשי חז"ל מציגים את שבחה של לאה, את אמונתה ואת דבקותה בבעלה. אלו זיכו אותה בקרבת נצח ליעקב אחרי מותה, שביקש להיקבר במערת המכפלה אשר בה קבורים אבותיו ושם גם קבר את לאה.
ילדיה של לאה
לאה ראתה בהולדת ילדים מטרה חשובה, ושמותיהם מבטאים את צערה על יחסו של יעקב אליה ואת שמחתה על הולדתם. בין לאה לבין רחל הייתה תחרות על לבו של יעקב (או על עיצוב עתיד האומה), שהתבטאה בין השאר ברצון ללדת ילדים. כשראתה שרחל חשוכת הילדים נותנת את שפחתה בלהה ליעקב לאישה, נתנה לו לאה את שפחתה זלפה, ואף קראה בשם לילדיה של זלפה, גד ואשר. לפי פרשנות נוספת, לאה פוחדת שהיא תועבר לעשיו. לכן היא מעוניינת בילדים אשר יבססו את מעמדה.
הקב"ה ער לאופייה האצילי של לאה ונותן לה את שכרה: חז"ל הדגישו את תרומתם לדורות של בני לאה בבניית עם ישראל בהשוואה לתרומתם הזמנית של בני רחל. בני לאה זכו בכהונה לעולם (לוי) ובמלכות לעולם (יהודה, בנה הרביעי של לאה - עם ישראל של ימינו הוא בעיקרו מצאצאיו): "ויהודה לעולם תשב", בעוד בני רחל, יוסף ובנימין, זכו לתפקידי מנהיגות רק באופן זמני.
בנצרות
בנצרות הקדומה דמותה של לאה פורשה כסמל ליהדות ועיניה הרכות כסמל לעיוורונם של היהודים שלא קיבלו את ישו כמשיח בניגוד לאחות הצעירה רחל המסמלת את הכנסייה הנוצרית. בהתאם, מוצגת לאה באמנות כדמות שפופה, מכוסת עיניים האוחזת בשרביט שבור או שלוחות הברית נופלים מידיה.
ייצוגים ספרותיים
בשירו של יונתן רטוש, "בוקר", משתמש המשורר בציטוטים מן הסיפור המקראי (בראשית כ"ט) על שבע השנים הנוספות שעבד יעקב עבור רחל "ויהיו בעיניו כימים אחדים", אך בשירו, נקודת מבטו של יעקב משתנה:
בשירו של יהודה עמיחי "בוקר עכשיו" בליל נחשבת לאה לרחל האישה הנחשקת, אולם עם בוקר מגיעה ההתפכחות:
בשירו של אהוד מנור, זוכה לאה המקראית להעצמה ולמימוש כמיהתה לאהבה מצד בעלה "אני אוהב אותך לאה".
גם על פי נויה שגיב, מוזיקאית ויוצרת ישראלית, לאה שלמה עם עצמה ללא הלקאה עצמית. כאישה שנכפתה ביחסים שכלל לא הייתה מעוניינת בהם, וסבלה זהה לסבלה של רחל והיא אף מצהירה באהבתה לאחותה ומוצאת את האשם דווקא ביעקב הגבר.
עדי עד
עֲדֵי עַד הוא מאחז ויישוב קהילתי בגוש שילה. היישוב שייך למועצה אזורית מטה בנימין, ומתגוררות בו כחמישים משפחות.
אטימולוגיה
שם היישוב נגזר מהפסוק. ונזכר בפסוקים נוספים.
גאוגרפיה
היישוב ממוקם על הר בגובה של 854 מטר, צופה אל הסרטבה ואל עבר הירדן, וחולש על יישובי הבקעה ממזרח ועל יישובי גוש שילה מצפון־מערב.
היסטוריה
הוקם בשנת 1998 (ה'תשנ"ט) על ידי תושבי שבות רחל הסמוכה כתגובה להסכם וואי. בעבר פעלה במקום ישיבה חקלאית בשם "שדות אמיר".
מאז 1998 ועד 2011 הוציא המנהל האזרחי 81 צווי הריסה למבנים בשטחו. רובם המכריע של הצווים לא נאכפו. בנוסף חתם ראש המנהל האזרחי על צו לפינוי פלישה חקלאית בנוגע לחלקה המצויה בבעלות פרטית פלסטינית, אך הצו לא מומש. בעקבות אי-אכיפת הצו עתרו בעליה של החלקה לבג"ץ בשנת 2011. ב-2014 עתרו לבג"ץ ראשי המועצות של הכפרים תורמוס עיא, אל-מוע'ייר (נפת רמאללה), קריות וג'אלוד בדרישה לפנות את המאחז, הן בגלל שהוא הוקם באופן לא חוקי, וחלקו על אדמות פרטיות של תושבי הכפרים, והן בגלל שלטענתם הוא מוקד לפעילות עבריינית ותושביו נוקטים אלימות כלפי הפלסטינים באזור. בתגובה לעתירה הודתה הפרקליטות כי ישנם שבעה מבנים על קרקע פרטית, אולם טענה שרוב המאחז בנוי על אדמות מדינה והודיעה שהיא מתכוונת להסדיר בנייה זו. בתשובה ב-2017 הודיעה המדינה לבג"ץ כי היא שוקלת להשתמש לראשונה בחוק ההסדרה, כדי להפקיע את האדמות. ב-2018 הודיעה המדינה שהיא מתכונת להסדיר את המאחז, ושוקלת האם לעשות זאת כיישוב עצמאי, או כשכונה של אחת ההתנחלויות הסמוכות, שילה או עמיחי.
החקלאות ביישוב מבוססת על כרמים ויקב בו מייצרים שיכר, פרחים, פירות וירקות בחממות, מלונים, אבטיחים, עצי זית, מאפייה אורגנית, וגבינות תוצרת בית. במקום גם חוות סוסים.
צ'יקו מנשה
צ'יקו מנשה (נולד ב-28 בפברואר 1978) הוא עיתונאי ישראלי. כיהן כמשנה למנהל חטיבת החדשות של תאגיד השידור הישראלי בשנים 2019-2017. כיום מכהן כסגן נשיא בארגון סטארט-אפ ניישן סנטרל.
ביוגרפיה
מנשה נולד וגדל בירושלים, והוא בוגר הגימנסיה העברית בירושלים. את דרכו בתקשורת החל ככתב חדשות, ולאחר מכן כתב משטרה ארצי עבור רשת ב'. סיקר את כל תקופת האינתיפאדה השנייה ופרשות פליליות גדולות. כמו כן, שימש גם ככתב לענייני בריאות ואיכות הסביבה בחדשות ערוץ 2. במסגרת עבודתו בחדשות ערוץ 2 מנשה חשף לראשונה את פרשות השחיתות של הרב יונה מצגר, בעת ששימש רב ראשי לישראל.
ב-2005 עבר לערוץ 10 בתפקיד הכתב המדיני של הערוץ.
מנשה סיקר את התהליך המדיני בין הישראלים והפלסטינים ואת יחסי הממשל האמריקאי וישראל בהקשר זה, ושימש פרשן מרכזי בנושאים אלו בחדשות ערוץ 10.
בשני מקרים לפחות, חשף מנשה באופן בלעדי אנשים בכירים במשרד החוץ, שהביעו ביקורת יוצאת דופן על ההתנהלות של ממשלת ישראל מול ממשלות ידידותיות. המקרה הידוע ביותר הוא חשיפת המסמך שכתב הקונסול הכללי דאז בבוסטון, נדב תמיר, על הפגיעה ביחסים עם הממשל האמריקני.
ב-2012 החל לשמש בתפקיד פרשן מדיני בקול ישראל.
ב-2016 מונה לנהל בפועל את רשת ב' של קול ישראל.
ב-2017 מונה למשנה למנהל חטיבת החדשות בתאגיד השידור הישראלי כאן.
ב- 25 בדצמבר 2019 הודיע לתאגיד על פרישתו מתפקידו בחטיבת החדשות כדי לכהן בתפקיד סגן נשיא בארגון סטארט-אפ ניישן סנטרל. ביולי 2020 מונה למנכ"ל משותף בארגון.
הברית החופשית של הירוקים האירופאים
[[קובץ:The Greens–European Free Alliance MEPs map.svg|250px|ממוזער|מדינות בעלות חברי פרלמנט של המפלגה בפרלמנט האירופי:
]] הברית החופשית של הירוקים האירופאים (באנגלית: The Greens/European Free Alliance, Greens/EFA, בגרמנית: Fraktion der Grünen/Freie Europäische Allianz, Grüne/EFA, בצרפתית: Fraktion der Grünen/Freie Europäische Allianz, Grüne/EFA) היא מפלגת שמאל אירופית הדוגלת בפוליטיקה ירוקה הכוללת שמירה על איכות הסביבה. בנוסף, המפלגה מחזיקה בעמדות סוציאליסטיות וחתירה לאינטגרציה אירופאית לצד תמיכה ברגיונליזם כלכלי ושמירה על זכויות מיעוטים. נכון להיום, המפלגה היא השישית בגודלה בפרלמנט האירופי. המפלגה נוסדה בשנת 1999 כרשימת גג של שתי מפלגות: המפלגה האירופית הירוקה והברית הרדיקלית האירופית.
היסטוריה
ראשיתה של הברית החופשית של הירוקים האירופאים, הוא במפלגת "הקבוצה הטכנית של עצמאים", מפלגה בעלת עמדות הטרוגניות, שהייתה למעשה ברית של מועמדים עצמאיים שרצו לפרלמנט האירופי, מפלגה זו הוקמה לקראת בחירות 1979, והייתה פעילה עד שנת 1984. במהלך הבחירות של 1984, הירוקים הגרמנים והבלגים השיגו לראשונה מושבים בפרלמנט האירופי. עם זאת, למרות שהם ישבו יחד בקבוצת "הקשת בענן", הקימה הראשונה את הפדרציה האירופית הירוקה-אלטרנטיבית עם מפלגות השמאל הירוק ההולנדי ושתי מפלגות מרקסיסטיות איטלקיות, בעוד שמפלגות "אקולו" (וואלוניה) ו"אגלב" (פלנדריה) לא השתתפו בברית. לקראת הבחירות ב-1989, מפלגות הירוקים העיקריות של מדינות אירופה מכינים תוכנית משותפת ויוצרים קבוצה בפרלמנט האירופי. אך הקבוצה התפצלה לשתי רשימות: חבריה בעלי האוריינטציה הסביבתיות הקימו את המפלגה האירופית הירוקה (EGP), ושאר חברי הקבוצה, שברובם היו מקושרים למפלגות של מיעוטים אתניים המשיכו לרוץ תחת מפלגת "הקשת בענן".
ביוני 1993 22 מפלגות ירוקים מכל רחבי אירופה ערכו כינוס בפינלנד בו החליטו לכונן קשרים הדוקים יותר ולאמץ מצע פוליטי משותף. המפלגות, מגרוזיה במזרח ועד אירלנד במערב, הצביעו בעד כינון הפדרציה האירופית של מפלגות הירוקים, במקומו של ארגון התיאום של הירוקים באירופה. המצע של הברית היה הניסיון הראשון לנסח אסטרטגיה כל־אירופית לרפורמה אקולוגית וחברתית. באותן השנים היה דניאל כהן-בנדיט פעיל מרכזי במפלגה, הוא נבחר תחילה כחבר הפרלמנט האירופי בגרמניה (בשנים 1994–1999) ואחר כך בצרפת (בשנים 1999–2014). כהן-בנדיט שימש יושב ראש הברית בשנים 2004–2014.
בשנת 1999, לקראת הבחירות לפרלמנט האירופי שנערכו באותה השנה, לאחר כעשור של פיצול, התאחדו מחדש שתי המפלגות (המפלגה האירופית הירוקה והברית הרדיקלית האירופית) תחת "הברית החופשית של הירוקים האירופאים". מאז, המפלגה מזוהה בבירור עם עמדות סביבתיות. בבחירות 1999, זכתה המפלגה ב-48 מושבים בפרלמנט האירופי.
ב-2004 הוקמה מפלגת הירוקים האירופית. זו הפעם הראשונה בתולדות האיחוד האירופי שתנועה פוליטית ביצעה אינטגרציה מלאה ברמה פאן-אירופית ולא מורכבות רק מקואליציה של מפלגות לאומיות וקבוצות פוליטיות אחרות בפרלמנט האירופי. המפלגה נוסדה בקונגרס הרביעי של הפדרציה האירופית של המפלגות הירוקים, ב-20–22 בפברואר 2004 ברומא, בכנס בו היו למעלה מ-1,000 נציגים. 32 מפלגות ירוקות מכל רחבי אירופה הצטרפו למפלגה הפאן-אירופית החדשה. ייסוד המפלגה החדשה התממש עם חתימת האמנה להקמת המפלגה. מפלגת הירוקים האירופית הוא המפלגה הפאן-אירופית האמיתית הראשונה, במובן זה שכל חבר במפלגות החברות הוא גם חבר במפלגה האירופית. עד פברואר 2004, התקיימה רק פדרציה מפלגתית, כמו פדרציות דומות של מפלגות שמרניות, סוציאל-דמוקרטיות או ליברליות.
אם זאת מפלגת הירוקים האירופית, כמו כל שאר המפלגות האירופיות, נותרה בפועל פדרציה של נציגים של מפלגות לאומיות, שכן החקיקה הנוכחית אינה מאפשרת לה להשתתף בבחירות לפרלמנט האירופי מבלי לעבור דרך מפלגות לאומיות. יתרה מזאת, חברות ישירה במפלגת הירוקים האירופית אינה אפשרית, גם אם מעוניינים בכך. חלק מהירוקים, במיוחד בצרפת, מסרבים לאפשרות זו בהתחשב בכך שהיא אינה עולה בקנה אחד עם העיקרון הפדרלי שלה.
במהלך הבחירות האירופיות של 2004 ו-2009, מפלגת הירוקים האירופית ניהלה קמפיין משותף למפלגות הירוקים השונות של האיחוד האירופי. לרגל הבחירות האירופיות של 2014, הוחלט לארגן בחירות מקדימות למינוי שני ראשי רשימות משותפות. אלו היו הבחירות המקדימות הראשונות שהיו הפתוחות לכולם בקנה מידה אירופאי.
ציבור הבוחרים של הירוקים מורכב בעיקר ממעמד הביניים בעל השכלה. קבוצה חברתית שחיה במטרופולינים, נהנית מהגלובליזציה ולא ממקמת את עצמה מאוד בשמאל בנושאים סוציו-אקונומיים. בפינלנד, הירוקים אף ממוקמים מימין לסוציאל-דמוקרטים.