cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פיברין
תוצרי פירוק הפיברין (באנגלית: (Fibrin degradation product (FDPs), אלו הם רכיבים (הנמנים עם מרכיבי הדם) הנוצרים על ידי פירוק קריש דם כתוצאה מפעילותו של האנזים פלסמין הנמצא בדם ומפרק את משקעי הפיברין שיוצרים את קריש הדם. התוצר המוכר ביותר של פירוק הפיברין הוא החלבון די-דימר (באנגלית: D-dimer) המשמש כמדד איבחון בבדיקות דם.
מנהלת החרדים הצבאית
מנהלת החרדים הצבאית (בראשי תיבות: מח"ץ) היא היחידה הצבאית המופקדת על שירות החרדים בצה"ל, כסמכות מקצועית בתחום הליך גיוס החרדים לצה"ל, הכתבת מדיניות והכשרות מקצועיות המיועדות לחיילים החרדים. המנהלת שייכת לחטיבת תכנון ומנהל כח האדם (חתומכ"א) והיא תחת פיקוד אגף כוח האדם. היחידה הוקמה ב-6 בדצמבר 2017 על מנת להוות כגוף מטכ"לי אשר מספק מענה מוסדר בנושא שירות החרדים בצה"ל לציבור החרדי, גופים אזרחיים ולאגפים ולזרועות בצה"ל.
היסטוריה
בשנת 2007 הוקם מדור 'שילוב חרדים' בענף תכנון כוח אדם סדיר באגף כוח האדם, והיווה כמדור אשר מתכלל ומתכנן את תחום גיוס החרדים לצה"ל בהתאם למסלולי השירות. בשנת 2017, הוחלט להקים גוף מטכ"לי אשר יספק מענה לצורכי הציבור החרדי והיחידות בצה"ל בנושא מסלולי השירות החרדיים.
ב-6 בדצמבר 2017 נפתחה מנהלת החרדים הצבאית תחת חטיבת תכנון ומנהל כוח אדם באגף כוח האדם, והוכפפו לתחום אחריותה מדיניות שירות החרדים בצה"ל ופיקוחה מחיל הרבנות הצבאית, ופרויקט 'שנת המשימה' (כיום שנת מעו"ף) מפיקוד מרכז. בראשית הקמת המנהלת עמד בראשה רמ"ד שילוב חרדים, רס"ן אמיר ווקנין ושימש כממלא מקום ראש המנהלת, עד כניסת סא"ל תלם חזן לתפקיד ב-3 באוקטובר 2018.
יחסי הודו–ליכטנשטיין
יחסי הודו–ליכטנשטיין הם היחסים הבינלאומיים הקיימים בין הודו לליכטנשטיין.
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים בין הודו לליכטנשטיין כוננו בשנים 1992–1993.
הנסיך אלויס והנסיך הנס אדם השני ביקרו בהודו בין התאריכים 13–19 באוקטובר 2013 כדי לקיים פגישות עסקיות עם חברת סוואנה סידס שבסיסה בגורגאון. שר המדינה לענייני חוץ ויג'יי קומאר סינג הפך לשר ההודי הראשון שביקר בליכטנשטיין בין התאריכים 18–19 באפריל 2016. הוא ערך דיונים דו-צדדיים עם סגן ראש הממשלה והשר לענייני פנים, משפטים וכלכלה תומאס צוויפלהופר ב-18 באפריל ועם שרת החוץ, החינוך והתרבות אאורליה פריק ב-19 באפריל 2016. סינג נפגש גם עם הנסיך אלויס בטירת ואדוץ ב-19 באפריל.
יחסים כלכליים
הסחר הדו-צדדי בין הודו לליכטנשטיין הגיע לשיא של 5 מיליון דולר בשנים 2008–2009 אך ירד משמעותית בשנים שלאחר מכן. המסחר כללי יבוא של 4.92 מיליון דולר (בעיקר של דגני בוקר, זכוכית, מכונות וציוד חשמלי) על ידי ליכטנשטיין מהודו בשנים 2008–2009. המסחר בין שתי המדינות הסתכם בשני מיליון דולר בשנים 2015–2016, ורשם צמיחה של 47% לעומת הכספים הקודמים. הודו ייצאה סחורות בשווי 820,000 דולר לליכטנשטיין, וייבאה בשווי 1.18 מיליון דולר. הסחורות העיקריות שמייצאת הודו לליכטנשטיין הן סגסוגות מתכת, אבנים, מכונות, חותמות מכניות, אורז בסמטי ומוצרי נפט. הסחורות העיקריות המיובאות על ידי הודו מליכטנשטיין הן מכשירים וחלקים מכניים, מכונות וציוד חשמלי, פיגמנטים ומוצרי צבע אחרים, זכוכית וכלי זכוכית, פריטים עשויים אלומיניום ומתכות בסיס אחרות, ומכשירים מדויקים רפואיים, כירורגיים ואחרים.
יחידת המודיעין הפיננסי של ליכטנשטיין (FIU) סיפקה תמיכה בהקמת יחידת המודיעין הפיננסי בהודו (FIU) ותמכה בקבלתם של האחרונים לקבוצת אגמונט בשנת 2007. הודו החלה במשא ומתן עם ה-EFTA, בה חברה ליכטנשטיין, על הסכם סחר והשקעות (TIA) בינואר 2012.
בשנת 2008 מסרו רשויות המס הגרמניות לממשלת הודו את שמותיהם של 26 בעלי חשבונות הודים בבנק LGT בליכטנשטיין. בעקבות חקירה, ממשלת הודו הודיעה לבית המשפט העליון ב-10 בדצמבר 2010 כי מחלקת מס הכנסה מצאו כי 18 של בעלי חשבונות התחמקו ממסים. ב-4 ביולי 2011 הורה בית המשפט העליון על הממשלה לחשוף את שמות כל 26 בעלי החשבונות לציבור. הממשלה ניסתה לעצור את צו בית המשפט העליון, אך בסופו של דבר חשפה את שמות 18 בעלי החשבונות שנקנסו ב-29 באפריל 2014. עם זאת, הממשלה סירבה לחשוף את שמות שמונת בעלי החשבונות הנותרים שלא ננקטה נגדם פעולה.
ב-28 במרץ 2013 הודו וליכטנשטיין חתמו על הסכם להחלפת מידע על מיסים (TIEA), שנכנס לתוקף ב-20 בינואר 2014.
השקעות
בין אפריל 2000 ליוני 2015 השקיעה ליכטנשטיין 9.5 מיליון דולר בהשקעה ישירה זרה בהודו. כמה חברות מליכטנשטיין פועלות בהודו, באופן ישיר או באמצעות חברות בנות. קבוצת LGT בבעלות מלאה של משפחת המלוכה של ליכטנשטיין. חטיבת המשקיעים הפילנתרופיים של הקבוצה, LGT Venture Philanthropy (LGT VP), פעילה גם בהודו. סמנכ"ל LGT מימן כמה ארגונים לא ממשלתיים ועסקים חברתיים בהודו באמצעות מענקים, הלוואות או השקעות הוניות.
נציגויות דיפלומטיות
על פי הסכם משנת 1919 בין ליכטנשטיין לשווייץ, שגרירים ומשימות דיפלומטיות של שווייץ מורשים לייצג את ליכטנשטיין במדינות ובמצבים דיפלומטיים אלא אם כן ליכטנשטיין בוחרת לשלוח שגרירה משלה. שווייץ מקיימת שגרירות בניו דלהי וקונסוליה במומבאי.
המדונה השחורה מצ'נסטוחובה
המדונה השחורה מצֶ'נסטוֹחוֹבה (פולנית Obraz Matki Boskiej Częstochowskiej - "איקונין אם האלוהים מצ'נסטוחובה"; או Czarna Madonna - "המדונה השחורה"; לטינית Imago thaumaturga Beatae Virginis Mariae Immaculatae Conceptae, in Claro Monte - "האיקונין עושה הניסים של העיבור ללא רבב של הבתולה הברוכה מרים מהר האור") הוא איקונין של מרים אם ישו השמור בקפלה הקרויה על שמה במנזר יאסנה גורה (פולנית)  ("מנזר הר האור") בעיר צ'נסטוחובה שבפולין. האיקונין נחשב לנערץ ביותר בפולין, ומאז 1656 נחשבת המדונה השחורה למלכת המדינה ולמגינתה. בשל כך פוקדים מיליוני צליינים את האיקונין בכל שנה, בעיקר בחגים המוקדשים למרים. למדונה השחורה מיוחסים נסים רבים, ואלה רשומים בספר הנשמר במנזר.
היסטוריה ומסורת
מקורו של הציור אינו ידוע, אך לפי מסמך השמור במנזר יאסנה גורה, ברי כי האיקונין הובא לצ'נסטוחובה מבלז בחודש אוגוסט 1382 בידי ולדיסלב מאופולה (Władysław Opolczyk). לפי האגדה, ולדיסלב ביקש להביא את היצירה לאופולה, אך הסוסים נעצרו בצ'נסטוחובה וסירבו להמשיך בדרכם. הוא ראה בכך אות משמיים וייסד את המנזר באתר.
המסורת מייחסת את יצירת האיקונין ללוקאס המבשר, אשר צייר אותו בחדר הסעודה האחרונה בירושלים על לוח עץ ששימש כשולחן שנבנה בידי ישו עצמו ושימש את מרים. עם פרוץ המרד הגדול הוחבא האיקונין, ונמסר לפלוויה יוליה הלנה כאשר ביקרה בירושלים בשנת 326. הלנה הביאה את האיקונין לקונסטנטינופול, ושם הוא נותר במשך כ-500 שנים. בשנת 803 העניק הקיסר הביזנטי את הציור לנסיכה יוונית שנישאה לאציל סלאבי, והציור הונח בטירת בלז. בבלז נודע האיקונין כמחולל נסים, ולפי המסורת, כאשר הטטרים צרו על הטירה, הונח האיקונין על חומותיה, ודימם כאשר פגע בו חץ. מסורת אחרת מספרת כי הטטרים ביקשו לבזוז את הטירה, אך ענן מסתורי נח על הקפלה שבה היה הציור שמור והוא ניצל.
ב-1430 התקיפו ההוסיטים את המנזר ובזזו אותו. לחיה הימנית של המדונה בציור הושחתה, וב-1433 הועברה היצירה לרסטורציה בקרקוב. המשחזרים שחזרו את הציור בסגנון המערבי האופייני למאה ה-15, ועמעמו את סגנונו הביזנטי המקורי. בנוסף, הם עשו שימוש בצבעי שעווה חמה על הציור העשוי מטמפרה ועל כן שחזור השריטות על לחי הבתולה כָּשל. לפי גרסה אחרת, השריטות והחתכים על בציור הושארו במקום במכוון כדי שיישאר נאמן למקור. לפי האגדה, ההוסיטים הניחו את הציור על עגלה, אך הסוסים סירבו לנוע; אחד החיילים דקר את היצירה פעמיים בחרבו, והוא הוכה על אתר בברק ומת. האיקונין נותר במקום בתוך שלולית בוץ ודם, וכאשר מצאו אותו הכמרים, בקע מעיין פלאי מהאדמה, והכמרים ניקו את היצירה במימיו. הניסיונות הכושלים לתיקון השריטות על לחיה הימנית של המדונה יוחסו להתערבות אלוהית.
נס נוסף המיוחס למדונה השחורה הוא הופעתה בקרב ורשה ב-1920 והבסת הצבא האדום. האפיפיור יוחנן פאולוס השני ביקר את המדונה השחורה בארבע הזדמנויות שונות, ותרם רבות לפופולריות שלה. האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר ביקר אותה ב-26 במאי 2006.
היצירה
האיקונין בצורתו הנוכחית מצויר בצבעי טֶמפֶּרָה על לוח עץ טיליה באורך של 122.2, ברוחב של 82.2 ובעובי של 3.5 סנטימטרים. מבחינה איקונוגרפית, המדונה מתוארת בסגנון הודייטריה (Οδηγήτρια – "המורה את הדרך"), דהיינו כאם האלוהים המצביעה בידה הימנית על ישו הילד, שאותו היא אוחזת בשמאלה. אחד המאפיינים המופיעים בסגנון זה הוא ספר תנ"ך שאותו אוחז ישו בידו השמאלית, ומורה על כך כי הוא התגלמות דבר האל. ידו הימנית של ישו מורמת מעט בתנוחת ברכה. פניהם של ישו ומרים כהים מאוד, וסביב ראשיהם מצוירות הילות המשתלבות לאחת, וצבען המוזהב עומד בניגוד לפני הדמויות הכהים. מרים לובשת גלימה כהה שעליה עיטורי פלֶר דֶה ליס מוזהבים המסמלים את בתוליה, ועל ברדס גלימתה נראה כוכב משושה. ישו לבוש בגדי ארגמן, המייצג את המלוכה. רקע התמונה הוא בגוון ירוק-כחול. על לחיה הימנית של מרים נראות שתי שריטות מקבילות ושריטה שלישית לאורך אפה, ועל צווארה שישה חתכים, ששניים מהם נראים היטב. מאז המאה ה-17 מולבש האיקונין באירועים מיוחדים בגלימה שבה משובצים יהלומים (קיימות שמונה גלימות שונות), והוא מוכתר בכתר מוזהב.
הציור המקורי היה ככל הנראה ממקור ביזנטי, והוא נעשה בין המאה ה-6 ל-14. בשנת 1433 נצבע הציור מחדש בסגנון מערבי יותר האופייני לתקופה, לאחר שהושחת שלוש שנים קודם לכן. השימוש בלוח העץ המקורי קשור לכך שהוא נחשב לקדוש. לפי מחקר משנת 1984, לציור שלוש שכבות שונות: הראשונה ממאה ה-12 או ה-13, השנייה מאמצע המאה ה-14, והשלישית היא זו המתועדת ב-1433.
הגוון השחור של הציור מוסבר במספר אופנים: ייתכן שכך נעשה במכוון, אולי בהשראת הפסוק ); אך סביר יותר שזהו תוצר לוואי של בעירת נרות או שרפה.
במקומות אחרים
פולחנה של המדונה השחורה מצ'נסטוחובה הובא בידי מהגרים פולנים להאיטי ושולב בתיאורי אלילי וודו. בשנת 1956 נחנכה בדוילסטאון שבפנסילבניה הכנסייה הלאומית של גבירתנו מצ'נסטוחובה (National Shrine of Our Lady of Czestochowa), ושמור בה עותק של היצירה המקורית. פולחנה של המדונה השחורה מצ'נסטוחובה מקובל גם באקוודור.
יום חג
ב-1904 הכריז האפיפיור פיוס העשירי על יום 24 באוגוסט כיום חגה של המדונה השחורה מצ'נסטוחובה, אך זה נחוג לראשונה ב-29 באוגוסט 1906. ב-1931 אימץ האפיפיור פיוס האחד עשר את יום 3 במאי כיום חגה הרשמי של המדונה. האורתודוקסים חוגגים את יום חגה ב-19 במרץ.
ריצה למרחקים ארוכים
ריצה למרחקים ארוכים, או ריצת סיבולת, היא ריצה רצופה למרחקים העולים על 3 ק"מ. מבחינה פיזיולוגית, היא ברובה אירובית באופיה ודורשת כושר גופני וכן כוח רצון. ריצה ספורטיבית למרחקים גם חלק מענף האתלטיקה.
הריצה כוללת שני סוגים של נשימה: נשימה אירובית המתרחשת בעת ריצה בקצב שאינו גבוה במיוחד כאשר קיים חמצן, והגוף מסוגל לנצל אותו כדי לסייע ליצירת אנרגיה ופעילות שרירים, ונשימה אנאירובית המתרחשת כאשר הגוף נטול חמצן, מצב זה נפוץ כאשר רצים בקצב גבוה במיוחד. בסך הכל, שני סוגי הנשימה משמשים את רצי הסיבולת לעיתים קרובות למדי, אך שונים מאוד זה מזה.
דאון צהוב-בטן
דאון צהוב-בטן (שם מדעי: Petaurus australis; קרוי גם דאון רך) הוא מין של כיסאי מעופף דמוי ארנבון בסוג דאון שאנדמי למזרח יבשת אוסטרליה. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1791 על ידי הזואולוג האנגלי, והוא המין הגדול בסוגו.
ריצה למרחקים ארוכים
מקרב היונקים, בני האדם מותאמים היטב לריצה למרחקים משמעותיים, ובמיוחד בקרב פרימטים. מציעה שסיבולת ריצה אצל האדם נוצרה מכיוון שחלישה על שטחים נרחבים שיפרה את הזדמנויות הציד ואיפשרה ציד בהתשה. היכולת לריצת סיבולת מצויה גם בפרסתנים נודדים ובמספר מצומצם של טורפים יבשתיים, כגון דובים, כלבים, זאבים וצבועים.
דאון צהוב-בטן
הדאון צהוב-הבטן פעיל בשעות הלילה, וניזון בעיקר משרף של עצי האקליפטוס. הוא חי בקבוצות קטנות ומבלה את שעות היום בשינה בחללים בעצים. הדאון צהוב-הבטן מאוים על ידי כריתת אקליפטוסים בוגרים לתעשיית העץ או לחקלאות שמובילה לצמצום הטווח ולפיצול האוכלוסייה.
ריצה למרחקים ארוכים
בחברה האנושית המודרנית, לריצה למרחקים ארוכים יש מספר מטרות: כפעילות גופנית, למטרות פנאי, כאמצעי תנועה בין מקומות, מסיבות כלכליות או מסיבות תרבותיות. ריצה למרחקים ארוכים יכולה לשמש גם כאמצעי לשיפור בריאות הלב וכלי הדם. ריצה משפרת את הכושר האירובי על ידי הגברת הפעילות של אנזימים והורמונים הממריצים את השרירים והלב לעבוד בצורה יעילה יותר. לעיתים קרובות, משמשת ריצת סיבולת מרכיב באימונים צבאיים. ריצה מקצועית נמצאת לרוב בתחום הספורט, כשבתקופות טרום-תעשייתיות רצים היו מעבירים מידע למקומות מרוחקים. ריצה למרחקים ארוכים כסוג של מסורת או טקס ידועה בין השאר בקרב אנשי הופי וטאראהומרה. ריצה למרחקים יכולה לשמש גם כתרגיל חיבור למשפחה, חברים, עמיתים, ואף נקשרה ל. האלמנט החברתי של ריצה למרחקים נקשר לשיפור הביצועים.
בספורט האתלטיקה, מרוצים למרחקים ארוכים מוגדרים כמרוצים באורך 3 ק"מ ומעלה. שלושת הסוגים הנפוצים ביותר הם ריצת מסלול, ריצת כביש וריצת שדה, כולם מוגדרים על ידי השטח שלהם - מסלולים לכל מזג אוויר, כבישים ושטח טבעי, בהתאמה. ריצות מסלול למרחקים ארוכים נעות בין 3000 מטר ל-10,000 מטר, מרוצי שדה בדרך כלל באורך של 5 עד 12 ק"מ, מרוצי כביש יכולים להיות ארוכים משמעותית ולהגיע ל-100 ק"מ ומעלה. בריצות שדה תחרותיות במכללות בארצות הברית, רצים גברים למרחק של 8,000 (5 מייל) או 10,000 מטר, ונשים רצות ל-6,000 מטר. המשחקים האולימפיים כוללים ארבעה מרוצים למרחקים ארוכים: ריצת 3000 מטר מכשולים (שכולל גם קפיצה מעל מחסומים ומים), ריצת 5000 מטר, ריצת 10,000 מטר ומרתון (42.195 ק"מ). מאז סוף שנות ה-80 ניצחו הקנייתים, המרוקאים והאתיופיים בתחרויות בינלאומיות גדולות למרחקים ארוכים. הגובה הרב של מדינות אלו הוכח כמסייע לרצים אלו להגיע להצלחה רבה יותר. גובה רב, בשילוב עם אימוני סיבולת, יכולים להוביל לעלייה בכדוריות הדם האדומות, מה שמאפשר אספקת חמצן מוגברת דרך העורקים. רוב הרצים המצליחים במזרח אפריקה מגיעים משלושה מחוזות הרריים לאורך הבקע הסורי-אפריקני.
ציד
תצפיות אנתרופולוגיות על קהילות ציידים-לקטים מודרניות סיפקו עדויות לריצה למרחקים ארוכים כשיטה היסטורית לציד בקרב בושמנים, עמים ילידים ביבשת אמריקה, ואבוריג'ינים. בשיטה זו, הצייד רץ בקצב איטי ויציב בין שעה לכמה ימים, באזור שבו אין לבעל החיים היכן להסתתר. בעל החיים, שרץ בקפיצות, צריך לעצור להתנשף כדי לקרר את עצמו. ככל שהמרדף נמשך אין לו מספיק זמן לפני שהוא צריך להתחיל לרוץ שוב, ואחרי זמן מה מתמוטט הציד מתשישות וחום.
שליחים
ידוע על שימוש בשליחים רצים כבר מראשית ממלכת שומר, אלה כונו "לאסימו". הם שימשו כאנשי צבא וכן כפקידי המלך שהעבירו מסמכים ברחבי הממלכה בריצה. יוון העתיקה הייתה מפורסמת בשליחי הריצה שלה, אשר נקראו "רצי יום" (ביוונית - hemerodromoi). אחד משליחי הריצה המפורסמים ביותר הוא פידיפידס, שעל פי הסיפור רץ ממרתון לאתונה כדי להכריז על ניצחונה על ממלכת פרס בקרב מרתון בשנת 490 לפני הספירה. ריצת המרתון של 42.195 ק"מ מבוססת על סיפור זה.
יכולת אירובית
צריכת חמצן מרבית היא היכולת לקלוט ולצרוך חמצן בצורה מקסימלית במהלך פעילות גופנית ממצה. רצים למרחקים ארוכים מגיעים בדרך כלל לסביבות 75-85% משיא היכולת האירובית למשך זמן הריצה, בעוד שרצים למרחקים קצרים מגיעים קרוב יותר לשיא.
היכולת האירובית תלויה בהובלה של כמויות גדולות של דם אל הריאות ומהן כדי להגיע לכל הרקמות. כשזו בתורה תלויה בתפוקת לב גבוהה, רמות מספיקות של המוגלובין בדם ומערכת כלי דם אופטימלית לפיזור הדם. בפעילות גופנית מקסימלית, שגדולה עד פי 50 (בצריכת האנרגיה) מאשר במנוחה, נחוצה לספורטאי סיבולת כמו רצי מרתון עלייה של פי 20 בזרימת הדם המקומית בתוך שרירי השלד כדי לעמוד בדרישות החמצן של השרירים.
לרצים למרחקים ארוכים יש לרוב לב גדול ודופק מנוחה נמוך, המאפשרים להם להשיג יכולות אירוביות גדולות יותר. ממדיו המוגדלים של הלב מאפשרים לאדם להשיג נפח תנועות גדול יותר. ירידה במקביל בנפח הפעימה מתרחשת עם העלייה הראשונית בקצב הלב בתחילת הפעילות הגופנית. למרות העלייה בממדים הלבביים, היכולת האירובית של מרתוניסט מוגבלת גם בעקבות דופק גבוה, בעקבות כך קיימים אימוני סיבולת בהם הספורטאי נח בין תרגילים אירוביים על מנת לשפר את הדופק.
גורמים פיזיולוגיים אחרים המשפיעים על היכולת האירובית של רץ מרתון כוללים את יעילות פעולת הריאות, רמת הפעילות של המיטוכונדריה וצפיפות נימים. undefined
סף לקטט
מהירותו של רץ למרחקים ארוכים בסף הלקטט קשורה לביצועים שלו. סף הלקטט הוא נקודת המעבר בין ריצה אירובית לאנאירובית והוא נחשב לאינדיקטור טוב ליכולת הגוף לעבד ולהעביר ביעילות אנרגיה כימית לאנרגיה מכנית. עבור רוב הרצים, אינדיקטור לפעילות אירובית הוא דופק העולה על 120 פעימות לב בדקה. אימון סף לקטט כולל אימוני קצב שנועדו לבנות כוח ומהירות, אך לא לשפר את יעילות מערכת הלב וכלי הדם בספיגה והובלת חמצן. על ידי ריצה בסף הלקטט, הגוף יעיל יותר בפינוי חומצת חלב ושימוש חוזר בה כדי לתדלק את השרירים. קיימת אי ודאות ביחס לאופן שבו סף הלקטט משפיע על ביצועי הסיבולת.
דלק
האנרגיה לפעולת שרירי הגוף יכולה להגיע משני תהליכים שונים. בפעילות גופנית שוטפת, מנצלים השרירים את הגלוקוז הנמצא באופן רגיל בדם בתהליך הקרוי גליקוליזה. גלוקוז זה מופק באופן רציף על ידי הכבד.
בעת ריצה, פעילות הדורשת מקור אנרגיה לאורך זמן רב, הכבד אינו יכול להפיק גלוקוז בקצב הדרוש לפעולת השרירים. עם ניצול כל הגלוקוז שקיים בדם, מתחילים השרירים לנצל לצורך הגליקוליזה את מאגרי הגליקוגן. גליקוגן נמצא בשרירי השלד ובכבד. בעוד שהגליקוגן המצוי בשרירים יכול לשמש אותם בלבד, מנוצל הגליקוגן הנמצא בכבד לטובת המשך פעילות המוח ושרירים שאינם שרירי שלד. במצב רגיל, עד כ-2% ממסת השריר היא גליקוגן, ובכבד סביר קיים מאגר של כ-100 גרם גליקוגן. סך הכל מאגרי הגליקוגן בגוף יכולים להגיע עד לכ-1,600 קלוריות, אנרגיה מספיקה לריצה למרחק של 20 - 25 ק"מ.
כאשר מתרוקנים מאגרי הגליקוגן, עובר הגוף לתהליך הקרוי קיטוזיס. בתהליך זה מנצל הכבד חומצות שומן על מנת להפכן לגופי קטון, גם אותם יודעים השרירים והמוח לנצל כמקור אנרגיה. תהליך הקיטוזיס מנצל את מאגרי השומן שבגוף, המכילים קלוריות בכמות העולה בסדרי גודל על זו שבמאגרי הגליקוגן (ב-1 ק"ג שומן יש כ-9,000 קלוריות), ולכן בקטוזיס מאגרי האנרגיה של השרירים כמעט ואינם מוגבלים.
אגירת גליקוגן בשרירים ניתנת לשינוי מסוים באמצעות אימונים - על ידי הגדלת מסת שריר, למשל. בכל מקרה, גודל מאגרי הגליקוגן בשרירים מוגבל, ואת הגליקוגן האגור בשריר יכול לנצל רק השריר עצמו - אין "מעבר" של גליקוגן אל מחוץ לשריר, כך שאם שרירים מסוימים ניצלו את כל מלאי הגליקוגן שהיה בהם, מלאי נוסף שקיים בשרירים אחרים אינו זמין להם.
בנוסף, תהליך בניית המאגרים אינו מיידי ולקח זמן מה. בקרב רצי מרתון, למשל, קיים נוהג של "העמסת פחמימות" בערב שלפני מרוץ מרתון, אולם העמסה זו אינה יכולה לשנות את נפח מאגרי הגליקוגן הקיימים בגוף, ולכל היותר מגדילה את כמות הגלוקוז במחזור הדם - דבר שבהחלט עוזר לדחות את סיום מאגרי הגליקוגן.
גישה מודרנית יותר מציעה להרגיל את השרירים לפעולה בקיטוזיס. לפי גישה זו, ככל שהשרירים מתורגלים בריצות ארוכות במצב קיטוזיס, עולה יעילותם במצב זה. הקושי בגישה זו הוא שעל מנת לבצע אימונים בקיטוזיס, על הגוף לקיים מצב זה כל הזמן, כשבכל מקרה בתחילת האימון שואבים השרירים את האנרגיה שלהם ממאגרי הגליקוגן. שיטה זו ניתנת לביצוע באמצעות תזונה קטוגנית.
ויסות חום ואיבוד נוזלי גוף
שמירה על טמפרטורת הגוף חיונית לביצועים ולבריאות של רץ למרחקים ארוכים. חוסר יכולת להפחית את עליית טמפרטורת הגוף עלולה להוביל להיפרתרמיה. על מנת לסלק את חום הגוף העודף, הגוף מייצר זיעה. עקב כך, כדי לפצות על איבוד הנוזלים נדרשת בשלב מסוים שתייה. החלפת הנוזלים מוגבלת אך יכולה לעזור לשמור על חום הגוף. עקב התרוקנות לא יעילה של הקיבה בפעילות גופנית עצימה, החלפת הנוזלים נעשית מאתגרת ולא תמיד יעילה. לעיתים שתייה מספיקה כדי למנוע חימום יתר של הגוף בריצה, אך לא בכל תנאי. גורמים סביבתיים כגון מזג אויר חם, למשל, יכולים לסבך במיוחד את ויסות החום. שיטה מקובלת להגברת היעילות של שתייה היא שימוש במשקאות איזוטוניים, שלעיתים גם כוללים תוספת קלורית זמינה כגלוקוז.
דאון צהוב-בטן
הדאון צהוב-הבטן מחולק לשני תת-מינים:
מאפיינים פיזיים
הדאון צהוב-הבטן הוא המין הגדול בסוגו והכיסאי המעופף השני בגודלו לאחר הדאון הענק. גודלו וצורתו החיצונית כשל ארנבון והוא דומה במידה מסוימת לקרוביו הרחוקים - הדאון הענק והפוסום האוסטרלי שמשתייכים למשפחות אחרות בתת-סדרת הפוסומים. מבנה גופו של הדאון צהוב-הבטן ארוך, גוצי וגמיש, צווארו קצר ועבה וראשו עגלגל ונפוח. החרטום קצר במיוחד, האף גדול ועגול וסביבו זיפים קצרים. האוזניים של הדאון גדולות בצורה יוצאת דופן, הן רחבות, מחודדות וקירחות למחצה, ומזכירות את אוזני העטלף. לדאון יש כריות גדולות בכפות, ואצבעות ארוכות שמתאפיינות בטפרים גדולים, מעוקלים וחזקים; שתי התכונות הללו הופכות אותו לטפסן מצוין.
בין כפות הידיים לקרסוליים, יש לדאון קפלי עור עבים וגמישים שמאפשרים לו לדאות למרחקים ניכרים; קרומי הדאייה הללו מקופלים בזמן הטיפוס, וכאשר הדאון מזנק מן העץ הם נפתחים באמצעות תנועות הידיים והרגליים בצורת מצנח מרובע. הזנב גלילי, עבה וארוך במיוחד, והוא משמש את הדאון ללפיתת ענפים ולהיגוי אחורי במהלך הדאייה.
אורך ראשו וגופו של הדאון צהוב-הבטן: 30-27 סנטימטרים אורך זנבו: 50-42 סנטימטרים ומשקלו קצת יותר מחצי קילוגרם (750-400 גרם). הזכרים גדולים וכבדים מן הנקבות. לדאונית יש כיס מפותח, והוא מחולק בתוכו לשני חלקים נפרדים באמצעות מחיצת עור.
כסות
הפרווה של הדאון צהוב-הבטן עבה ושעירה עם מרקם משי צפוף ורך. צבעה הכללי נע בין חום-אפרפר לברונזה, אוכרה או קפה והגוונים שלה משתנים מפרט לפרט. הגב, המותניים, הזרועות והרגליים כהים במיוחד, וצבעם נע בין חום-פיח לחום-אגוז או שחור-שוקולד. הכתף והעורף זהובים או שחרחרים. הירכיים אפרפרות עם רצועה אלכסונית כהה, וכפות היד והרגל שחורות בצד העליון וורודות בצד התחתון.
צידו התחתון של הדאון (הבטן, המפשעה וההחזה) בצבע צהבהב-קרמי, וניל או כתום אפרסק שהעניק למין את שמו, ויש לו גם סינר צהבהב בולט סביב הצוואר שמגיע עד לאוזניים. הניגודיות בין הצבע הכהה של המותניים לצבע הבהיר של הגחון באה לידי ביטוי בעיקר בקרומי הדאיה: צידם העליון שחרחר וצידם התחתון שנהב או צהבהב. ראשו של הדאון בצבע חום כהה או שחרחר בדרך כלל, והפנים עשויות להיות זהובות במקצת. סביב העיניים יש טבעות לבנות דהויות, השפתיים לבנות והאף בולט בצבעו הוורוד-אדמוני. האוזניים בצבע אפרפר בצידן החיצוני ובורדו בצידן הפנימי. זנבו של הדאון בצבע קפה, אוכרה או זהוב, והוא מתכהה בהדרגה לחום-פיח או שחור עד שהופך לכהה לחלוטין בקצהו.
תפוצה
הדאון צהוב-הבטן אנדמי לאוסטרליה. טווח התפוצה שלו משתרע לאורך קו החוף המזרחי של היבשת: מצפון קווינסלנד דרך ניו סאות' ויילס, טריטוריית הבירה האוסטרלית וויקטוריה וכלה בקצה הדרום-מזרחי של אוסטרליה הדרומית. התפוצה הגאוגרפית משתרעת לאורך הרי החיץ הגדול אך אינה רציפה, וצפיפות האוכלוסייה נמוכה בדרך כלל.
בית הגידול של הדאון צהוב-הבטן מורכב מחורש ים-תיכוני, יערות סובטרופיים, יערות לחים ויערות סקלרופילים יבשים הנשלטים על ידי מינים מגוונים של אקליפטוס (במיוחד אקליפטוס אדום המשמש למזון ואקליפטוס הורד המשמש למחסה); תת-המין הטרופי מוגבל לרצועה צרה בפארקים הטרופיים הגשומים בחצי האי כף יורק, ומצוי באקוטון שבין יער גשם ליער יבש. הדאון מגלה העדפה ליער פתוח עם עצים בוגרים, וגיוון של מיני האקליפטוס ביער מוביל לצפיפות דאונים גבוהה מן הרגיל עקב האספקה הרציפה של מזון לאורך השנה. מין זה מאכלס הן שפלות נמוכות וחופים והן רכסים הרריים עד רום 1,400 מטר מעל פני הים.
התנהגות ופעילות
הדאון צהוב-הבטן הוא יונק פעיל לילה; את שעות היום הוא מבלה בשינה בקן מרופד בעלים בתוך עץ חלול, ויוצא לתור אחר מזון לקראת השקיעה. הדאון חי בקבוצה משפחתית שכוללת 4–6 פרטים ומורכבת מזכר, נקבה אחת או שתיים וצאצאיהן. הקבוצה לנה בדרך כלל במשותף בתוך הקן, אך שיחור המזון עשוי להיות בנפרד. כל קבוצת דאונים מחזיקה טריטוריה שגודלה 30–53 דונם, והם מפגינים תוקפנות רבה כלפי פולשים מאותו המין, במיוחד בקרבת העצים המשמשים את הקבוצה למזון. לזכרים יש בלוטות ריח במצח ובחזה שאותם הם משפשפים על ענפים או על דאונים אחרים בקבוצה. הטריטוריה חופפת לעיתים קרובות בשוליים לטריטוריות אחרות, מה שמוביל להתנגשויות אלימות בין הדאונים. הקרבות עלולים להיות קטלניים, ולהסתיים בפציעות קשות ואף במוות.
הדאון צהוב-הבטן ידוע כאחד הפוסומים הקולניים ביותר; הרפרטואר שלו מכיל כ-17 קולות שונים, ביניהם צווחות רמות, גרגורים, קליקים, נשיפות, ציוצים, גניחות, נהמות ופעיות, והם משמשים אותו לתקשורת בתוך הקבוצה ולהודיע על נוכחותו לקבוצות אחרות עד למרחק של 500 מטר. פעמים רבות, הוא משמיע במהלך הדאייה קול רועש במיוחד וייחודי. הקולניות של מין זה עומדת בניגוד מובהק לדאון הענק ששקט וביישני. הודות לטפריו המעוקלים ולרפידות בכפות, הדאון צהוב-הבטן הוא טפסן מעולה. קרומי הדאיה הגדולים שלו, מאפשרים לו לדאות למרחק יוצא דופן של 100–150 מטר בין עץ לעץ, אם כי דאיה למרחק 40–60 מטר תדירה יותר. הדאון מתמרן באוויר באמצעות תנועות עם הידיים והזנב, ומסוגל לבצע תוך כדי דאיה סיבוב של 180 מעלות.
תזונה
הדאון צהוב-הבטן מוגדר כיונק אוכל-כל; בפועל, המזון המועדף עליו הוא מוהל של מיני הדסיים דוגמת האקליפטוס, הקרומביה, האנגופורה והלופוסטימון שמהווים באזורים מסוימים כ-80% מהתזונה הכוללת. הדאון משיג את המוהל מהעצים הללו על ידי יצירת חתך V בקליפת הגזע עם שיניו שדרכו הוא מוצץ את המוהל. למרות ההעדפה הברורה למוהל, כל קבוצת דאונים מחזיקה בממוצע רק 2 עצים פעילים שבהם יש זרימה מוגברת של מוהל ומהווים פחות מ-1% מהעצים הזמינים בטריטוריה. עצים כאלו נמצאים בשימוש למשך מספר עונות ומזוהים בנקל באמצעות צלקות מרובות לאורך הגזע והענפים העליונים. טל דבש, שרף, צוף ואבקנים של בנקסיה הם פריטי המזון השניים בחשיבותם לאחר השרף, בעוד שעלים וחרקים (בעיקר צרצריים וציקדות) נצרכים בתדירות נמוכה יותר .
רבייה ומחזור חיים
בדרום היבשת, הדאון צהוב-הבטן מתרבה בעיקר באביב (אוגוסט עד דצמבר) ובצפון לאורך כל השנה. ההיריון נמשך כחודש ימים, לאחריהם הדאונית ממליטה צאצא אחד עד שניים שמבלים בתוך הכיס שלה כשלושה חודשים. הכיס מחולק לשניים באמצעות מחיצת עור, ובכל חלק יש פטמה אחת. בגיל 100 יום, הדאונית מעבירה את הצאצאים לקן בחלל העץ, שבו הם נמצאים למשך 2–3 חודשים נוספים ולאחר מכן נגמלים. בתקופה שבה הצאצאים שוהים בקן, הם לנים בתוכו יחד עם אימם ואביהם, ושני בני הזוג משתתפים בגידולם. הדאונים הופכים לעצמאיים בגיל 18 חודשים, ומגיעים לבגרות בגיל שנתיים.
תוחלת החיים של הדאון צהוב-הבטן: בסביבות 6 שנים בטבע ועד 10 שנים בשבי.
מצב שימור
הדאון צהוב-הבטן מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור קרוב לסיכון (NT) החל משנת 2016, כיוון שפעולות הניטור השוטפות מראות על ירידה בגודל האוכלוסייה ובשטח התפוסה בשיעור של 30%, כתוצאה מפיצול וירידה באיכות בית הגידול הנגרמים על ידי כריתת יערות ומשטרי אש לא הולמים.
תת-המין הטרופי מאוים גם מצד ההתרחבות של יערות הגשם על חשבון יערות האקליפטוס הלחים בעקבות ירידה בעוצמת השריפות בשוליים המערביים של יערות הגשם; הירידה קשורה ככל הנראה לשריפות מבוקרות של צמחייה טבעית על ידי בעלי חוות בקר.
ריצה למרחקים ארוכים
ויסות חום ואיבוד נוזלי גוף
מכיוון שריצה למרחקים ארוכים אינה דבר ספונטני - רצים למרחקים ארוכים מתאמנים כל הזמן ובעצימות גבוהה, בפועל הגוף מותאם לתנאי הסביבה בהם בוצעו האימונים האחרונים. חריגה מהותית מתנאים אלה עלולה להוביל לפגיעה חמורה ואף לסכנת מוות. לדוגמה, רץ שערך את אימוניו בטמפרטורת סביבה של 15 - 20 מעלות צלזיוס, וטס למדינה אחרת על מנת להשתתף במרוץ מרתון שמתקיים בטמפרטורה ממוצעת של 28 צלזיוס, עלול ללקות במכת חום קטלנית.
השפעה על הבריאות
לריצה למרחקים ארוכים קיימות השפעות על גוף האדם. בין ההשפעות החיוביות ניתן למנות שיפור בתפקוד איברים ומערכות שונות, הגברה של צפיפות המינרלים בעצמות, והכולסטרול מופחת. עם זאת, מעבר לנקודה מסוימת, עלולות להתרחש השלכות שליליות. גברים מבוגרים (45–55) שרצים יותר מ-64 ק"מ בשבוע מתמודדים עם רמות טסטוסטרון מופחתות (על אף שהן עדיין בטווח הנורמלי). ריצת מרתון מורידה את רמות הטסטוסטרון ב-50% בגברים, ומכפילה את רמות הקורטיזול למשך 24 שעות. רמות טסטוסטרון נמוכות נחשבות רגילות בתהליך של הסתגלות פיזיולוגית לספורט.
עוד נמצא כי לספורטאי סיבולת ותיקים יש יותר צלקות לב, אך נאמר שיש לבצע מחקרי שכפול דומים ומחקרים גדולים יותר כדי לבסס היטב את הקשר, שעשוי להיות סיבתי. מחקרים מסוימים מוצאים כי ריצה של יותר מ-32 ק"מ בשבוע אינה מבטיחה סיכון נמוך יותר לתמותה מכל סיבה בהשוואה לאלו שאינם רצים מרחק זה, אולם מחקרים אלו עומדים בסתירה למחקרים גדולים המראים תוחלת חיים ארוכה יותר עבור כל עלייה בנפח האימון.
ההשפעות השליליות הידועות של ריצה למרחקים ארוכים לאורך שנים רבות הן חשיפה לפציעות, שחיקה של סחוסים ושל מפרקים. במחצית השנייה של המאה ה-20 החלו חברות הנעלה לשווק נעלי ריצה ייחודיות לריצות ארוכות, שלפי טענתן עזרו בבלימת הזעזועים העוברים לשלד (ושאחראים על פי ההנחה המקובלת לחלק מההשפעות הנ"ל) והגברת היציבות של הרצים, אך היעילות של נעליים אלה מוטלת בספק. יש הטוענים כי תכונת הזיכרון (כלומר תהליך של התאמת הנעל לצורת הרגל) וריפוד עשויים להפוך את הנעליים לנוחות, אך בטווח הארוך השימוש בנעליים עלול להחליש את שרירי כף הרגל. נעלי ריצה בעלות תכונות מיוחדות, אינן מונעות פציעה. מקובל שבטוח יותר לרוץ עם נעליים נוחות ובסגנונות ריצה סטנדרטיים . בתחילת המאה ה-21 התפשטה תופעה של ריצה יחפה למרחקים ארוכים - ללא נעליים כלל או בסנדלים.
בספורט התחרותי
פעילויות ספורט רבות כוללות הרבה ריצה ולאורך זמן, במיוחד במשחקי כדור ככדורגל או רוגבי. עם זאת, ריצת סיבולת כספורט תחרותי קיימת רק כמרוצים. רוב המרוצים הם ענפי ספורט אישיים, אך קיימות גם צורות קבוצתיות.
מרוצי מולטי ספורט כוללים לרוב ריצת סיבולת. טריאתלון, כפי שהוגדר על ידי איגוד הטריאתלון הבינלאומי, עשוי לכלול קטעי ריצה הנעים בין חמישה ק"מ למרתון (42.195 ק"מ), בהתאם לסוג המירוץ. הדואתלון הוא שילוב של רכיבה על אופניים וריצה למרחקים. גרסאות קודמות של הפנטאתלון המודרני שילבו ריצה של שלושה או ארבעה קילומטרים, אך שינויים בכללים הרשמיים בשנת 2008 הביאו לכך שקטעי הריצה מחולקים כעת לשלושה מקטעים נפרדים של קילומטר אחד.
בהתאם לכללים ולשטח, ענפי ניווט עשויים להכיל מקטעים של ריצת סיבולת במסגרת התחרות. גרסאות של מרוצי הרפתקאות עשויות לשלב גם כישורי ניווט וריצת סיבולת באופן זה.
אימונים
על מנת להיות מסוגל לרוץ למרחקים ארוכים ולשפר את מהירות הריצה יש להתאמן באופן מתאים.
עבור מרבית הרצים, המרתון הוא המרוץ הארוך ביותר שבו ישתתפו. האימונים מכילים לפיכך מרכיבים מיוחדים על מנת לאפשר התמודדות עם האתגר שמציב המרוץ. אימונים אלה, בעצימות משתנה, רלוונטיים לכל הריצות הארוכות:
מרוצי מסלול
מסלולים סגלגלים מאפשרים לספורטאים לכסות מרחקים ארוכים בשטח מוגבל. בעבר, היו המסלולים בדרך כלל על אדמה שטוחה או מסומנים באזורי דשא. במהלך המאה ה-20 השתנה סגנון מסלולי הריצה: מסלולי הריצה הסגלגלים תוקננו לאורך של 400 מטר ("מסלול אולימפי") ומאמצע שנות ה-60 ואילך מסלולי סקוריה הוחלפו במסלול ריצה סינתטיים מאספלט וגומי המתאימים לכל מזג אוויר.
ריצת כביש
המרתון הוא מרוץ הכביש היחיד שמתקיים באליפות העולם באתלטיקה ובמשחקי הקיץ האולימפיים. אליפות עולם בחצי מרתון של IAAF מתקיימת מדי שנתיים. המרתון הוא גם מרוץ הכביש היחיד שמתקיים באליפות העולם בפראתלטיקה וב. סדרת World Marathon Majors כוללת את שש תחרויות המרתון היוקרתיות ביותר - ברלין, בוסטון, שיקגו, לונדון, טוקיו וניו יורק, כשמרתון טוקיו היה האחרון להתווסף לסדרה, בשנת 2012.
תחרויות Ekiden - שמקורן ביפן ונפוצות שם - הן וריאציה של מרוצי שליחים במרתון, בניגוד לספורט האינדיבידואלי האופייני של ריצת כביש.
היסטוריה של ריצות כביש
שורשי ריצת הכביש כספורט בסביבות המאה ה-18, במשרתים גברים ששימשו כשליחים או רצו לצד כרכרות של אדוניהם. תחרויות הריצה התפתחו מהימורים בין אריסטוקרטים, שהעמידו את הרץ שלהם מול זה של אריסטוקרט אחר בתחרות. הספורט התמקצע כאשר שוטרים התקבלו לעבודה בעיקר בגלל יכולתם הספורטיבית והחלו להתאמן לקראת המרוצים. תנועת הספורט החובבני, שנולדה בסוף המאה ה-19, דחקה לשוליים תחרויות על פי המודל המקצועי ומודל ההימורים. באולימפיאדת הקיץ של 1896 נולד המרתון המודרני והמירוץ הוביל לצמיחתן של תחרויות ריצת כביש באמצעות מרוצים ציבוריים שנתיים כגון מרתון בוסטון, מרתון אגם ביווה ומרתוני פוקואוקה, שנוסדו ב-1897. תנופת הריצה של שנות ה-70 בארצות הברית הפכה את ריצת הכביש לבילוי נפוץ וגם הגדילה את הפופולריות שלה ברמה המקצועית.
ריצת שדה
ריצת שדה היא הצורה הטבעית של ריצה למרחקים ארוכים. תחרויות אלו מתקיימות במסלולים באוויר הפתוח על פני משטחים טבעיים. הריצה משלבת בדרך כלל מכשולים כמו קטעים בוציים, בולי עץ ותילי אדמה. כתוצאה מכך, מזג האוויר יכול למלא תפקיד חשוב בתנאי המרוץ. ריצת שדה היא ספורט פרטני וקבוצתי כאחד, שכן רצים נמדדים על בסיס אישי, ובנוסף קיים ניקוד קבוצתי. כתחרויות מתקיימים מרוצים של 4 ק"מ או יותר, בדרך כלל בסתיו ובחורף. האתלטים המצליחים ביותר בריצות שדה מתחרים לעיתים קרובות גם בריצות מסלול וכביש.
תחרויות ריצת שדה נכללו במשחקים האולימפיים מ-1912 עד 1924. כיום תחרויות אלו הן חלק מקרב חמש מודרני, מאז אולימפיאדת הקיץ של 1912.
ריצת גבעות, ריצת שבילים וריצת הרים יכולות להיחשב כולן כווריאציות של ריצת השדה המסורתית, המשלבות קטעי עלייה ו/או ירידה משמעותיים כאתגר נוסף למסלול.
אולטרה מרתון
קיימים מספר מרוצים, שיאים והישגים לריצה למרחקים ארוכים, מחוץ להקשר של מרוצי ספורט אטרקטיביים. אלה כוללים מרוצים רב-יומיים, אולטרה מרתונים ומרוצי מרחקים ארוכים בתנאים קיצוניים או מדידה של מאות או אלפי קילומטרים.
מעבר לאלו, קיימים שיאים והישגים עצמאיים, ולא מרוצים רגילים, על יעדי ריצה בעלי אופי ייחודי, כגון ריצה על פני יבשות או מסביב לה או ריצה מסביב לעולם.
ילדים של מישהו אחר
ילדים של מישהו אחר (בגאורגית სხვისი შვილები, "סחבִיסי שבִילֶבּי") הוא סרט קולנוע גאורגי מסוגת המלודרמה משנת 1958. את הסרט ביים תנגיז אבולדזה, אשר גם כתב את התסריט יחדיו עם התסריטאי רזו ג'פרידזה.
אווטאר: כשף האוויר האחרון – האקדמיה של טוף בייפונג
הספר נכתב על ידי פיית' ארין היקס יחד עם טים הדריק, ויצא לאור ב-16 בפברואר 2021 על ידי דארק הורס קומיקס.
ילדים של מישהו אחר
עלילה
מהנדס רכבות אלמן ברוסיה הסובייטית, מחפש אחר אישה שתעזור לו לגדל את ילדיו. הוא מציע לחברתו, אבל היא אינה מעוניינת לדאוג לילדים של אישה אחרת. ההתמדה שלו משתלמת, והוא מוצא אישה מתאימה כאישה וכאמא.
אווטאר: כשף האוויר האחרון – האקדמיה של טוף בייפונג
רקע עלילתי
בסדרת הטלוויזיה "אווטאר", גילתה טוף בייפונג את כשפות המתכת, כשפות חדשה המהווה תת-כשפות של כשפות אדמה. ובספר "אווטאר: כשף האוויר האחרון – הקרע", מתואר כי היא הקימה "אקדמיה ללימודי כשפות מתכת" בו היא מלמדת כשפי אדמה צעירים את היכולת הנדירה.
ילדים של מישהו אחר
עלילה
לרוע המזל, האב הופך להיות נבל אנוכי, וכשחברתו לשעבר מופיעה לפתע, הוא עוזב את משפחתו, מבלי להעיף מבט אחורה. האישה הכועסת מחליטה אף היא לעזוב, אבל כשהיא עומדת לעלות לרכבת, היא רואה את הילדים רצים אחריה, ומחליטה להישאר.
אווטאר: כשף האוויר האחרון – האקדמיה של טוף בייפונג
עלילה
כשסוקה וסוקי מגיעים לבקר את טוף באקדמיה שהקימה בעיר יו דאו, היא מספרת להם כי הכל באקדמיה מתנהל כמצופה אך היא משועממת מהשגרה ומחוסר ההרפתקה. הם לוקחים אותה להופעה של להקת "מאוהבים בכנות" אך טוף משתעממת ועוזבת באמצע. היא מגיעה לזירה מחתרתית של לחימה בכשפויות, שם היא רואה לראשונה כשף לבה בשם סאן, ומגלה בו סקרנות. לאכזבתה, הקהל מתפזר לאחר שהם שמים לב לנוכחותה מחשש כי היא תסגיר את הזירה הבלתי חוקית. בהמשך, טוף פוגשת את צ'ונג, זמר מלהקת "מאוהבים בכנות" בזמן שברח ממעריציו. הוא מספר לה כי הוא חש אי סיפוק מהמוזיקה המסחרית שהלהקה עברה ליצור. השנים מגיעים לזירת הלחימה וכשצ'ונג מביע את עצבותו מגורלם של הילדים הנלחמים אמרה לו טוף כי גם היא נלחמה בזירות בעברה.
במטרה לשפר את מצב רוחה של טוף, מתכננים שלושת התלמידים הוותיקים שלה להילחם בזירת הלחימה ולהוכיח לה את שווי השקעתה בהם, אך מוותרים לאחר שהם רואים מקרוב את הקרבות. וטוף, שישבה יחד עם צ'ונג על הגג, מבחינה בהם.
במהלך אחד הקרבות בהם השתמש סאן בכשפות הלבה, היא גורמת לעמודי התמך של המבנה ושלושת תלמידיה של טוף נחלצים להעמיד את המבנה עד שכל יושביו הספיקו להתפנות. לאחר שהמבנה קרס, פונה טוף לסן ומציעה לו להצטרף לאקדמית כשפות המתכת, על מנת שתהווה לו קורת גג ומקום ללמוד לשפר את כשפות הלבה שלו.
לבסוף, צ'ונג מודיע לטוף כי "מאוהבים בכנות" חזרו לנדוד ולשיר לעוברים ושבים ללא תמורה כספית, כמו בימים עברו, אליהם התגעגע.
הפקה והוצאה לאור
הספר נכתב על ידי פיית' ארין היקס וטים הדריק, אשר לקח חלק גם בכתיבת סדרת הטלוויזיה "אווטאר", ביניהם את הפרקים "העריק", "עיר החומות והסודות" ו"הצד האפל של הירח". הספר אוייר על ידי פיטר ורטמן נצבע על ידי אדל מאטרה, ויצא לאור ב-16 בפברואר 2021 על ידי דארק הורס קומיקס.
"האקדמיה של טוף בייפונג" הוא הרומן הגרפי השני מתוך שלושת הרומנים הגרפיים בזיכיון שאינו טרילוגיה, יחד עם "אווטאר: כשף האוויר האחרון – קטרה וכסף הפיראטים" ו"אווטאר: כשף האוויר האחרון – סוקי, לבד" אשר כולם נכתבו על ידי ארין היקס וטים הדריק. ב-15 בנובמבר 2022 מתוכנן לצאת ספר בשם "Team Avatar Treasury" שיאגד את שלושת הספרים תחת כריכה אחת.
קבלה
הרומן הגרפי התקבל בברכה על ידי מעריצי הסדרה והמבקרים. ברנטון סטיוארט מ-CBR פרסם מאמר בו הוא משבח את צמיחת דמותה של טוף בייפונג ברומן הגרפי. הוא כתב כי: "הקומיקס ממחיש היטב את מערכת היחסים שלה עם תלמידיה". וכמו כן, ציין כי הספר מבאר את המעבר של טוף מ"נערה מרדנית" ב"אווטאר: כשף האוויר האחרון" לתיאורה ב"האגדה של קורה" בתור מפקדת משטרה סמכותית.
קרישת דם
קרישת דם היא מנגנון קריטי שבאמצעותו נשמרת תקינותו של מחזור הדם ונמנע איבוד דם. מנגנון זה הוא חלק בהומאוסטאזיס של גוף האדם. קרישת דם היא תהליך שבו הדם, אשר נמצא במצב נוזלי בדרך-כלל, הופך לגושים מוצקים הנקראים קרישי דם. קרישי הדם מורכבים מתאי דם אדומים, מטסיות דם ומסיבים של החלבון פיברין, ונוצרים בדרך-כלל כשכלי דם נפגע ודם מתחיל לזרום החוצה.
תהליך קרישת הדם
לפיברינוגן תפקיד מרכזי במנגנון הקרישה. זהו זימוגן של פיברין הנוצר בכבד ומהווה 4% מחלבוני הפלזמה. הפיברינוגן הוא חלבון מסיס, ובתהליך סתימת הפרצה, על ידי האנזים תרומבין, הוא הופך לפיברין, שהוא חומר שאינו מסיס, וכך סותם את הפריצה בכלי הדם הפצוע. מנגנון קרישת הדם מבוסס על הפעלת גורמי קרישה שונים. ההפעלה הראשונית של מערכת הקרישה יכולה להיעשות בשתי דרכים עיקריות – במנגנון האינטרינזי על ידי פקטור XII אשר מפעיל את המערכת, כתוצאה מנזק מקומי לכלי הדם, או במנגנון האקסטרינזי על ידי הגורם הרקמתי (תרומבופלסטין רקמתי, tissue factor) יחד עם פקטור VII. מקובל לחלק את מנגנון הקרישה לשלושה שלבים: שני התהליכים שבהם נוצר פיברין מפיברינוגן:
שפעול טסיות הדם
טסיות דם הן אלו המאתחלות את תהליך קרישת הדם בחלק נכבד מהמקרים. בכלי דם רגילים, מופרש החלבון vWF (פקטור פון וילברנד – Von Willebrand factor) לאזור בין האנדותל לדופן החיצוני של כלי הדם, אזור המופרד מזרם הדם התקין. כאשר כלי דם נפגע, נחשף ה-vWF לדם ומגייס נוגדנים, קולגן וגורמי קרישה נוספים. טסיות הדם הנחשפות לקולגן נצמדות אליו. כמו כן, הן עוברות תהליך שפעול: באמצעות vWF, מתקיימת תגובה כימית עם חלבונים בשטח הטסית. שפעול זה גורם לשני אפקטים:
תהליך קרישת הדם המשני
ישנם שני תהליכים בתוך תהליך זה: אחד המתחיל ב Tissue factor והשני על ידי בניית קומפלקס על קולגן.
סיווג הפרעות בקרישת דם
באופן כללי, הפרעות בקרישת הדם מחולקות לשני סוגים:
דאון צפוני
דאון צפוני (שם מדעי: Petaurus abidi) הוא מין כיסאי גדול ונדיר בסוג דאון שאנדמי לאזור מצומצם בצפון גינאה החדשה. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1981 על ידי הזואולוג האמריקני אלן קונרד זיגלר (Alan Conrad Ziegler), והוא הכיסאי בעל טווח התפוצה הקטן ביותר.
תיאור
הדאון הצפוני הוא המין השלישי בגודלו בסוג לאחר דאון צהוב-בטן ודאון מהגוני; אורך ראשו וגופו: 28-25 סנטימטרים, אורך זנבו: 38-35 סנטימטרים, ומשקלו: 0.3 קילוגרם (332-228 גרם). הוא גדול וצר יותר מדאון הסנאי, וגדול פי שניים מדאון הסוכר. מבנה גופו ארוך וגלילי, וראשו קצר ומעוגל. אוזניו קצרות ומשולשות וחוטמו מחודד. כפי שמרמז שמו, לדאון הצפוני יש קרומי דאייה בכל אחד מצדדי הגוף, שמורכבים מקפלי עור עבים ונמתחים מכף היד לכף הרגל; בין הרגליים האחוריות יש קרומי דאייה קטנים נוספים. זנבו של הדאון ארוך, גלילי ועבה, אך אינו סבוך כאצל מינים אחרים.
הפרווה של הדאון הצפוני ארוכה וצפופה ודמויות משי, וצבעה אפור בהיר עד חום-צהבהב בצד העליון, ולבן בוהק בצד התחתון. לאורך הגב, יש לו פס שחור עבה במיוחד, ולעיתים יש שני פסים בהירים משני צדדיו. פניו של הדאון הצפוני בצבע לבן בוהק, להוציא סימונים דהויים קלים ליד העיניים ופס שחור ספירלי קצר על המצח. האוזניים והצד החיצוני של הרגליים שחורים, בעוד שהכפות והאף ורודים. מלבד סימוני הפנים הייחודיים, הדאון הצפוני נבדל מדאון הסוכר ומדאון הסנאי בכך שזנבו שחור לחלוטין משני צדדיו, וזהו סימן הזיהוי העיקרי בין המינים.
תפוצה
הדאון הצפוני אנדמי לגינאה החדשה; טווח התפוצה שלו מצומצם במיוחד ומוגבל להר סומורו והאזורים הסמוכים אליו שנמצאים בתוך הרי טוריצ'ילי במחוז סנדון שבפפואה; ככל הנראה, התפוצה של הדאון הצפוני הייתה מוגבלת מאז ומתמיד, בהתחשב בכך שלא נמצאו שרידים שלו בהרי בוואני הסמוכים לטוריצ'ילי.
בית הגידול שלו מורכבת מיערות גשם טרופיים לחים ויערות עננים בגבהים של 1,220-800 מטר מעל פני הים; יש תצפיות לא מאומתות גם מתחת ל-300 מטר במטעים סביבות הכפרים. אין מידע זמין אודות אורח החיים של הדאון הצפוני, בהתחשב בנדירותו ובבית גידולו המיוער וההררי; למעשה, רק שבעה דאונים נתפסו על ידי חוקרי טבע מערביים מאז גילויו של המין ועד העשור השני של המאה ה-21.
מצב
הדאון הצפוני מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור סכנת הכחדה חמורה (CR), מכיוון שטווח התפוצה שלו קטן מ-100 קילומטרים רבועים, יש לו אוכלוסייה יחידה שמוגבלת למקום אחד בלבד, ובגלל הפגיעה המתמשכת בבית הגידול שלו על ידי בירוא יערות, התיישבות אנושית וציד. ישנן תוכניות להקמת אזור שימור קהילתי בתחומי המחיה של המין ולהעלות את המודעות למצבו בקרב האוכלוסייה המקומית, כפי שנעשה בהצלחה עבור הטנקיל וקנגורו אילני עטוי-זהב שחיים אף הם בהרי טוריצ'ילי. ארגון השימור IUCN, ממליץ לבצע בדחיפות מחקרים מקיפים אודות הביולוגיה והתפוצה של הדאון.
גבי גאון
גבי גאון (נולד ב-1969) הוא ראש המועצה המקומית מזכרת בתיה מאז 2018.
ביוגרפיה
גאון נולד למשפחה דתית-לאומית שעלתה לישראל בשנת 1972. שירת בחטיבת הצנחנים והגיע לדרגת סגן-אלוף ולתפקיד סגן מפקד בה"ד 1ומבקר פיקוד דרום במיל'. גאון עצמו עבר להתגורר במזכרת בתיה בשנת 2004. גאון הוא בעל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת בר-אילן ותואר במדע המדינה מהאוניברסיטה העברית. גאון - חבר מרכז ליכוד.
עבד כמנהל ביקורת במשרד מבקר המדינה. היה בעברו בעל עסק בתחומי הדרכה, ייעוץ ופיתוח מנהיגות ומתנדב פעיל בעמותת "בגלל הרוח" וחבר עמותת "מכון זבוטינסקי". נבחר למועצת מזכרת בתיה בשנת 2013 כשרשימתו קיבלה כשלושה מושבים. הוא כיהן כיושב ראש ועדת המכרזים של המועצה עד 2016. בבחירות שהתקיימו בשנת 2018, התחרה גאון מול ראש המועצה המכהן מאיר דהן. גאון ניצח ברוב של 63.76% (4,791 קולות) מול 36.24% (2,723 קולות) וסיעתו קיבלה כ-6 מושבים מתוך 13 מושבי המועצה.
ניקיצה ילאביץ'
ניקיצה יילאביץ' (בקרואטית: Nikica Jelavić; נהגה: [nîkitsa jělaʋitɕ]; נולד ב-27 באוגוסט 1985) הוא כדורגלן עבר קרואטי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים
ייאלביץ' התחיל את הקריירה שלו בגושק גבלה, בגיל 16 עבר לנראטבה הקרואטית. כשהיה בן 17 חתם בהיידוק ספליט מליגת העל הקרואטית. תחילה, יילאביץ' לא זכה לדקות משחק רבות, אך בעונת הוא הצליח להשתלב במועדון לאחר מכת פציעות שפקדה את המועדון, ועד סיום העונה הוא הבקיע 5 שערים.
בקיץ חתם בזולטה ורכם הבלגית. במהלך עונת הוא הבקיע 3 שערים ב-23 משחקים בליגה.
ביולי חתם בראפיד וינה. במהלך עונת הוא שיחק 24 משחקים, כאשר לרוב עלה כמחליף והבקיע 7 שערים. ב-16 ביולי 2009 הוא הבקיע את צמד הבכורה שלו במסגרת אירופית בניצחון 0–5 נגד ולנזיה שקודרה במסגרת מוקדמות הליגה האירופית. ב-18 באוקטובר 2009 קיבל כרטיס אדום ראשון בקריירה לאחר שספג כרטיס צהוב שני בהפסד 0–1 נגד שטורם גראץ.
ב-20 באוגוסט 2010 חתם בגלאזגו ריינג'רס תמורת 4 מיליון פאונד. ב-28 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו נגד סנט ג'ונסון. ב-11 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בריינג'רס נגד האמילטון אקדמיקל. ב-21 בספטמבר 2012 הבקיע 2 שערים בניצחון 2–7 נגד דנפרמיליין אתלטיק במסגרת גביע הליגה. ב-12 בפברואר 2011 הבקיע שלושער ראשון בקריירה בניצחון 0–6 נגד מאת'רוול. ב-20 במרץ 2011 יילאביץ' הבקיע את שער הניצחון נגד סלטיק במסגרת גמר גביע הליגה. לאחר שבעונת לא שיחק במסגרות אירופאיות במדי ריינג'רס כיוון שעשה זאת כבר במדי ראפיד, ב-3 באוגוסט 2011 הוא הבקיע בתיקו 1-1 נגד מאלמה במסגרת מוקדמות ליגת האלופות.
ב-31 בינואר 2012 חתם באברטון ל-4 וחצי שנים תמורת 5 מיליון פאונד. כעבור 4 ימים ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג בתיקו 1-1 נגד ויגאן אתלטיק. ב-10 במרץ 2012 הבקיע את שער הראשון בניצחון 0–1 נגד טוטנהאם הוטספר. באפריל נבחרת לשחקן החודש בפרמייר ליג. בעונת נפגע מעמדו בעקבות הגעתו של רומלו לוקאקו.
ב-15 בינואר 2014 חתם בהאל סיטי ל-3 וחצי שנים. 3 ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 0–1 נגד נוריץ' סיטי. ב-8 בפברואר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 0–2 נגד סנדרלנד.
ב-1 בספטמבר 2015 חתם בווסטהאם יונייטד לשנתיים.
ב-31 באוגוסט 2020, ילאביץ' חתם בלוקומוטיבה זאגרב מליגת העל הקרואטית.
קריירה בינלאומית
ב-8 באוקטובר 2009 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קרואטיה במשחק ידידות נגד. במשחק זה הוא גם הבקיע את שער הבכורה שלו בדקות הסיום של המשחק שנגמר בניצחון 2–3 לטובת קרואטיה. ב-14 באוקטובר 2009 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במסגרת רשמית נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010. יילאביץ' נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2012, בו הוא הבקיע בניצחון 1–3 נגד. במשחק הפתיחה של מוקדמות מונדיאל 2014 הוא הבקיע את השער היחיד בניצחון 0–1 נגד. הוא גם נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2014. לאחר שמעמדו בנבחרת התערער, ב-11 באוקטובר 2014 הוא הודיע על פרישה מהנבחרת.
Savola Group
קבוצת סאבולה (בערבית: مجموعة صافولا; באנגלית: Panda Retail Company) היא חברה סעודית המפעילה רשתות מרכולים ומייצאת שמן, סוכר ומוצרי חלב למדינות צפון אפריקה, המזרח התיכון וטורקיה.
מטה החברה הראשי נמצא בעיר ג'דה, ערב הסעודית, מעסיקה כ-32,000 עובדים ושולטת ברשת המרכולים הסעודית, פנדה ריטייל (Panda Retail Company).
החברה מדורגת במקום התשיעי מבין מאה החברות המובילות בערב הסעודית.
היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 1979 בג'דה תחת השם סעודי ווג'טבלס אוילס אנג גהי (Saudi Vegetable Oils and Ghee Co) ועסקה תחילה בייבוא של מוצרי מזון ושמן למאכל.
בשנת 2009, רכשה את רשת המרכולים הסעודית אלחוקאייר (Alhokair).
בשנת 2011, רכשה 78 אחוזים ממניותיה של חברת אל-מאליקה (Al-Malika) ממצרים.
בשנת 2018, רכשה 51 אחוזים ממניותיה של קבוצת אל קאביר (Al Kabeer Group) מדובאי.
בשנת 2022, רכשה סאבולה את החברה המצרית אגיבלג (Egybelg).
פורום הדיור הציבורי
פורום הדיור הציבורי הוא התארגנות פוליטית א-מפלגתית של ארגונים והתארגנויות למען שיקום וחיזוק הדיור הציבורי בישראל. הפורום כולל פעילים מכל רחבי הקשת הפולטית, עולים חדשים ו-ותיקים, ערבים ויהודים שפועלים לשם חיזוק ושיקום הדיור הציבורי בישראל - בין היתר באמצעות פעילות לובינג פוליטית, מחאות, וכתיבת מסמכי מדיניות.
הפורום הוקם בשנת 1998 כהתארגנות של תושבי שכונות, דיירים בדיור ציבורי, שפעלו יחד עם חברי הכנסת רן כהן למען חקיקת חוק הדיור הציבורי (זכויות רכישה) המסדיר את זכותם של דיירי הדיור הציבורי לרכוש את הדירות בהן הם מתגוררים. בתחילת הדרך היה הפורום מורכב בעיקר מפעילים, ובהמשך הצטרפו גם ארגוני סינגור ושינוי חברתי ובהם: סינגור קהילתי, שתיל, האגודה לזכויות האזרח, רבנים לזכויות אדם, שוברות קירות, מרכז אדוה ועוד.
לאחר המחאה החברתית של 2011 חזר הפורום למודל פעולה המבוסס הרבה יותר על פעילי שטח מאשר על ארגונים. כיום חברים בפורום נציגי התארגנויות של דיירים מכל הארץ: באר שבע, קריית שמונה, ירושלים, תל אביב ועוד. במשך שנים רבות הפורום פעל תחת ריכוז של ארגון שתיל (בהובלת לב ארן) והיום ריכוז הפורום עבר לעמותת פורום למשפחות עולים. בפורום חברים עדיין גם ארגונים כמו אדוה, המעברה, פורום משפחות עולים, רבנים לזכויות אדם, אבל עיקר הפעילות של הפורום נעשית על ידי התארגנויות ופעילי שטח. הפורום משתף פעולה גם עם כל הקליניקות המשפטיות בארץ שעוסקות בדיור ציבורי ועם הסיוע המשפטי של משרד המשפטים וכך מספק גם סיוע משפטי למשפחות נזקקות וגם נוקט בעמדה משפטית כלפי המדיניות של הממשלה.
החל משנת 2020, מנכ״ל הפורום הוא דני גיגי, שמילא קודם לכן תפקיד של מקדם המדיניות של הפורום מאז שנת 2013. מלבד המנכ"ל, יתר הפעילות והפעילים בפורום פועלים בהתנדבות או במסגרת תפקידם בארגוני החברה האזרחית בהם הם עובדים.
חזון
החזון של פורום הדיור הציבורי הוא לייצר בישראל מלאי דירות ציבורי גדול שיאפשר מעבר למודל של דיור ציבורי אוניברסלי, כפי שקיים במדינות שונות בעולם. כך, במקום המלאי הקטן של דיור ציבורי שקיים היום בישראל (כ-2% מכלל הדירות לעומת כ-12% בממוצע באירופה) המוקצות בעיקר לאוכלוסיות סעד, גורס הפורום כי על המדינה לייצר מלאי של לפחות 400,000 דירות ציבוריות, על פי הסטנדרטים האירופאים גם מבחינת כמות וגם מבחינת איכות הדיור.
כדי ליישם חזון זה, דוגל הפורום באימוץ מודל רחב של דיור ללא מטרות רווח שינוהל על ידי המדינה, עמותות, עיריות וארגונים אחרים ללא מטרות רווח. הפורום רואה בפעילות המשותפת עם חברת עמיגור שבנתה אלפי דירות ציבוריות עבור קשישים, פיילוט שאם יורחב יכול לשמש את כל האוכלוסייה.
כמו כן הפורום רואה חשיבות גדולה בהקמת איגוד לשוכרי הדירות ולחסרי הדיור בישראל ופועל בשנים האחרונות גם בכיוון הזה.
מטרות ופעילות
הפורום פועל כדי לקדם שלוש מטרות מרכזיות:
1. הגדלת מלאי הדירות הציבוריות – הפורום מקדם הגדלת התקציבים לרכישת דירות ופועל כדי לייצר תוכנית ארוכת טווח לשיקום הדיור הציבורי. הגדלת המלאי על פי המודלים של הפורום צריכה להיעשות בטווח הקצר על ידי רכישת דירות אבל בטווח הארוך אין מנוס מבניה ציבורית ובניה ללא מטרות רווח שתייצר מאות אלפי דירות שחסרות היום במלאי על פי כל המדדים הבינלאומיים.
במסגרת המאבק על הגדלת המלאי הפורום ניהל גם מאבק גדול על שימור מלאי הדירות הציבוריות הקיים. המאבק כלל החזרת דירות שהועברו לעמותות בניגוד לחוק והשמשה של דירות שעמדו ריקות. כך הצליח הפורום להחזיר אלפי דירות למלאי ומשפחות רבות עניות אוכלסו בדירות אלה. בהקשר זה אפשר לציין את המאבק הנוכחי של הפורום לאכלס דירות שעומדות ריקות בעיר באר שבע בשכונת נחל בקע.
2. הגמשת הקריטריונים לזכאות: הפורום פעל רבות להגמיש את הקריטריונים לזכאות לדיור ציבורי על מנת לייצר מודל של דיור ציבורי אוניברסלי שעונה על הצריכים של עשירונים 1–7 בחברה הישראלית. הפורום קורא כל הזמן לאמץ את המודל האירופאי של דיור ציבורי שהוא אוניברסלי ומשמש כחלק מסל הפתרונות הדיור הכלליים, ולנטוש את מודל הדיור הציבורי שאומץ בארץ של דיור ציבורי למקרי סעד בלבד. במהלך השנים השתתף הפורום בדיונים רבים דיונים להגמשת הקריטריונים וביחד עם כל הקליניקות המשפטיות גיבש נייר מדיניות מפורט שהוגש לוועדת הכהן (בהובלת אביעד הכהן).
3. שיפור בהתנהלות החברות המשכנות – במשך השנים אחד מהנושאים המרכזיים של הפורום הוא לדאוג שהחברות המשכנות יתחזקו את הדירות כפי שהן מתבקשות על פי החוק. הלחץ של הפורום על הממשלה ועל החברות המשכנות הוביל לשיפוץ של אלפי דירות. בין היתר הצביע על כך שישנה בעיה בתקצוב של תחזוקת הדירות, לאור העובדה שמשרד האוצר אינו מקצה את התקציבים הנחוצים לשיפוצים. בהקשר זה הוביל הפורום מאבק משפטי נגד חברת עמידר והחברות המשכנות ביחד עם הקליניקה המשפטית של המכללה למנהל בו נכתבו עשרות תביעות נזיקין כתגובה להזנחה של הדירות הציבוריות.
הפורום פועל נגד החברות המשכנות גם על מנת לקדם שקיפות, יחס הולם לדיירים, ומתן מענה הוגן לכל הצרכים של הדיירים. מאבקים בולטים בתחום הזה הוא המאבק נגד פינויים, מאבק נגד הטרדות מיניות כנגד דיירות, ומאבק נגד תופעת החובות שנצברו לדיירים בגלל התעמרות בדיירים. בתקופה האחרונה הפורום גם מנהל מאבק נגד ההתעמרות המשפטית של החברות המשכנות נגד דיירים חסרי ייצוג ואמצעים.