cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הפשיטה על סן-נאזר
חיילי הקומנדו
למבצע נבחרו 265 חיילי קומנדו בפיקוד לוטננט-קולונל אוגוסטוס צ'ארלס ניומן, מפקד גדוד קומנדו מס' 2. אלה חולקו לשלוש קבוצות. הקבוצה הראשונה והשנייה נועדו לנסוע על סירות המנוע, והקבוצה השלישית על ה'קמבלטאון'. תפקיד הקבוצה הראשונה היה להשתלט על הרציפים הדרומיים וכן להשמיד את תותחי הנ"מ הממוקמים בסביבתם. משם עליהם היה לנוע אל העיירה ולפוצץ את תחנת הכוח הממוקמת בה. תפקיד נוסף אשר הוטל עליהם היה פיצוץ הגשרים והסוגרים של הכניסה המערבית (New Entrance בשרטוט) לאגן הפנימי. עם זאת, תפקידם העיקרי היה תפיסת המזח הבולט דרומה מן הרציפים הדרומיים (Old Mole בשרטוט), אשר נועד להיות נקודת הפינוי. הקבוצה השנייה נועדה לנחות באזור השער הדרומי לאגן הפנימי, ולהגן עליו מפני התקפות נגד מאזור מעגן הצוללות. הקבוצה השלישית, אשר כזכור הוסעה במשחתת, נועדה להגן על האזור הסמוך לקמבלטאון, וכן להרוס את משאבות המים של המבדוק. כן הוטל על הקבוצה השלישית להרוס את מנגנוני השער של המבדוק, ואת מכלי הדלק שבסמוך. כל אחת מן הקבוצות חולקה לשלוש תת-קבוצות: הסתערות, לשם השתלטות על השטח המיועד לה, חבלה, לשם הוצאה מכלל פעולה של מתקנים באותו שטח, ואבטחה, לשם הגנה על האחרים ומניעת האויב מלחדור לשטח עד לפינויו.
הכוח הגרמני
בשל חשיבותה, סן-נאזר הייתה ככל הנראה הנקודה המוגנת ביותר בשטח הכיבוש הגרמני במערב אירופה. לגרמנים היו, על פי הערכות המתכננים, כ-5,000 חיילים בסן-נאזר ובקרבתה. על הנמל הגנו 28 תותחים בקטרים שנעו מ-75 מ"מ ועד מספר קנים של תותח רכבת בן 280 מ"מ. אלה תוגברו ב-43 תותחי נ"מ דו-שימושיים, בני 20 עד 40 מ"מ. כמו כן, ספינות משמר פטרלו בהתמדה בנמל ובסביבתו, ובנוסף, תמיד היו בנמל ובסביבתו ספינות מלחמה של הקריגסמרינה, בין אם כיוון שזה היה מקום מעגנן, בין אם באקראי.
בים אל היעד
ב-26 במרץ בשעה 14:00 יצאו מפולמאות' (Falmouth) שבקורנוול שלוש משחתות ו-16 כלי השיט הקלים יותר. אלה הסתדרו בשיירה ובה שלושה טורים. סירות המנוע, שטווחן לא הספיק להגעה ליעד, נגררו על ידי שתיים מן המשחתות. בשעה 7:20 ביום המחרת נתגלתה צוללת גרמנית והמשחתת שגילתה אותה פתחה באש. הצוללת מיהרה לצלול, ושתי משחתות הליווי פנו לתקוף אותה בפצצות עומק, ללא הצלחה, אם כי נראה כי הצוללת ניזוקה, וחזרו למקומן בשיירה בשעה 9:00. כיוון שנתיב השיירה לא הצביע באותה העת על יעדה, השיירה המשיכה בדרכה. בהמשך נתקלה השיירה בשתי ספינות מכמורת צרפתיות. כדי למנוע סכנת גילוי, הספינות הוטבעו לאחר שצוותן הושם במעצר. בשעה 17:00 התקבל שדר לפיו נמצאות בסביבה חמש ספינות טורפדו גרמניות, אשר הוזעקו ככל הנראה על ידי הצוללת, ושעתיים אחר כך התקבלה ידיעה נוספת, כי עוד שתי משחתות ליווי החלו לעשות את דרכן, על מנת להצטרף לשיירה. ב-21:00 השיירה פנתה, כעת בשני טורים, לכיוון סן-נאזר בהשאירה שתי משחתות לפטרל בים כאבטחה. באותו שלב אחת מספינות המנוע התקלקלה וננטשה. בשעה 22:00 החלה לאותת הצוללת ששוגרה כדי להנחות את השיירה בשפך הלואר, ו'קמבלטאון' הניפה, לשם הטעיה, דגל הדומה לזה של משחתת גרמנית. בשעה 23:30 החל ה-RAF בהפצצת הסחה, בה השתתפו 62 מטוסים, שמטרתה הייתה מיקוד רוב תשומת הלב של הגרמנים לכיוון מעלה, ולא לכיוון הים. כך, התבקשו המטוסים שלא לרדת מגובה 6,000 רגל (כ-1,800 מ'), להטיל פצצה אחת בכל יעף, ולשהות מעל היעד וסביבתו שעה אחת. כיוון שמזג האוויר היה מעונן, והצוותים קיבלו הוראות להפציץ רק מטרות צבאיות שזוהו בבירור, רק ארבעה מטוסים הפציצו בסן-נאזר, ועוד שישה בסביבתה הקרובה. ההתנהגות המוזרה של המפציצים דווקא הניעה את המפקד הגרמני במקום לתהות האם אין בה משום הסחה, אלא שמחשבתו נסבה תחילה לכיוון של הצנחה. הוא הורה להפסיק לירות ולכבות את הזרקורים, כיוון שחשב כי אלה עשויים לסייע להתמצאות של האויב. כן הורה לאלה שתפשו מחסות מפני התקפה אווירית לצאת מהם, ועל כולם להקפיד על ערנות גבוהה.
הדרך משפך הלואר אל המבדוק
בשעה 00:30, אור ליום ה-28 במרץ, חלפה השיירה על פני השפך ונכנסה לנהר הלואר. תוך כדי כך ה'קמבלטאון' נחבטה פעמיים בקרקעית, ובשתי הפעמים נחלצה בכוחותיה שלה. בשעה 1:22 השיירה הוארה על ידי זרקורים משתי גדות הלואר, ונתבקשה להזדהות על ידי פנס איתות. הבריטים ענו לדרישה תוך איתות בקוד גרמני אשר נתפס בפשיטה קודמת, אך בכל זאת נפתחה על הפושטים אש. הם שידרו כי נורית עליהם אש ידידותית, ונראה כי בכל זאת הרוויחו כך זמן מה. בשעה 1:28, כשנראה היה כי ההונאה מיצתה את עצמה, הפושטים הורידו את הדגל הגרמני, והניפו במקומו דגל בריטי, וכעת נפתחה עליהם אש חזקה יותר, ממנה נפגעו עשרות מאנשי הקומנדו, בעיקר בספינות המנוע. אחד ממקורות האש, ספינת משמר גרמנית, שותק עת חלפה על פניה השיירה. ה'קמבלטאון' הגבירה מהירותה עד לכ-35 קמ"ש, ותוך כדי כך ספגה מספר פגיעות ואבדות ראשונות. ההגאי נהרג ומחליפו נפצע, והוחלף אף הוא. המשחתת חלפה על פני רשתות ההגנה מפני טורפדו והתנגשה בשערי המבדוק בשעה 1:34. בשל התנופה שצברה, המשחתת המשיכה עוד כעשרה מ' עד שנעצרה.
הדרך חזרה
בשעה 6:30 בבוקר ה-28 במרץ שתי המשחתות הבריטיות, אשר נשארו לפטרל בים מחוץ לשפך הלואר, הבחינו בחמש ספינות הטורפדו הגרמניות עליהן דווח בערב הקודם, ואשר הכוח הפושט לא נתקל בהן בעת מסעו אל היעד. המשחתות פתחו באש מטווח של כ-11 ק"מ, ולאחר כעשר דקות ספינות הטורפדו נסוגו בחסות מסך עשן. מיד לאחר מכן הבחינו המשחתות בספינות התותחים ובשתי סירות המנוע ששרדו, ואלה האחרונות העבירו אל אחת המשחתות את הפצועים. כיוון שהן המחלצים, הן המחולצים, סברו שאין עוד נסוגים, פנו אלה גם אלה לכיוון אנגליה. בשעה 9:00 נפגשו החוזרים בשתי המשחתות אשר נשלחו לתגברם, וזמן קצר אחר כך הבחין בהם מטוס ים גרמני. בהמשך, התקרב אליהם מטוס קרב גרמני, אלא שמטוס בריטי התקרב אף הוא, ובקרב שהתפתח, שני המטוסים התרסקו. מטוסים גרמניים נוספים שהתקרבו לספינות הורחקו משם על ידי מטוסים בריטיים שעשו דרכם למקום אף הם. בינתיים הוחמרו תנאי הים ולבסוף הוחלט להעלות את כל נוסעי כלי השיט הקטנים על המשחתות, ולהטביע את כלי השיט הריקים. שלוש סירות נוספות שנחלצו בסופו של דבר התגלו ב-7:30 על ידי מטוס גרמני, ירו בו והפילו אותו. הן המתינו בנקודת המפגש עד 10:00, ולבסוף עשו דרכן לאנגליה ללא ליווי. בדרך הותקפו על ידי מטוס ים גרמני, השיבו אש ופגעו בו. למחרת הגיעו אף הן לאנגליה.
התפוצצות ה'קמבלטאון'
אף על פי שה'קמבלטאון', העמוסה חומרי נפץ, תוכננה להתפוצץ ב-4:30, היא התפוצצה רק בשעות הצהריים. המבדוק נהרס, וכן ניזוקו קשות שתי מיכליות שעגנו בסמוך. 360 איש נהרגו, ביניהם כארבעים איש - קצינים גרמנים ואזרחים - אשר שהו על ה'קמבלטאון' באותה העת. פועלים מארגון טודט נשלחו לתקן את הנזק. יומיים אחר כך, ב-30 במרץ בשעה 16:30 התפוצצו גם הטורפדו בעלי ההשהיה בשער הדרומי. רבים מן הפועלים נמלטו מן המקום, וחיילים, אשר המדים שהפועלים לבשו הטעו אותם, חשבו ששוב המדובר בבריטים וירו. מן הירי נהרגו כמה מן הפועלים.
אחרית דבר
המבדוק יצא מכלל פעולה עד סוף המלחמה. 'טירפיץ' נותרה במימי נורווגיה עד להטבעתה בנובמבר 1944, והפשיטה הוכתרה בהצלחה. עם זאת, ההישג עלה במחיר אבדות יקר לבריטים, ורק 228 מתוך 612 - מעט יותר משליש - מבין החיילים ואנשי הצי שיצאו למשימה, חזרו לאנגליה. 105 אנשי צי ו-64 חיילי קומנדו נהרגו או נעדרו. כן נפלו בשבי עוד 106 אנשי צי ו-109 חיילי קומנדו. הבריטים העניקו בעקבות מבצע זה 85 אותות ועיטורים צבאיים. בין אלה חמישה צלב ויקטוריה, שאחד מהם הוענק ללוטננט-קולונל ניומן, ארבעה אות השירות המצוין, 17 צלב השירות המצוין (בריטניה), 11 הצלב הצבאי ועוד אחרים. הצרפתים העניקו עוד ארבעה עיטורים נוספים. בעקבות הפשיטה ביצרו הגרמנים ביתר שאת את החוף האטלנטי בכלל, ואת הנמלים בפרט.
לקריאה נוספת
עברית:
אנגלית:
קישורים חיצוניים
(שניהם באנגלית) הפשיטה באתר של המבצעים המשולבים:
הפשיטה באתר האוסף עדויות מכלי ראשון אודות המלחמה:
חוג סופי באופן חלש
בתורת החוגים, חוג נקרא סופי באופן חלש (Weakly Finite או Stably finite) אם כל מטריצה ריבועית מעליו שהפיכה מימין היא גם הפיכה משמאל. תכונה זו חזקה יותר מהיותו של החוג בעל מספר בסיס קבוע. משפחות מוכרות ורחבות של חוגים מקיימות את התכונה.
הגדרה
יהי R חוג. נאמר ש-R הוא סופי באופן חלש מסדר n אם לכל שתי מטריצות ריבועיות A,B עם רכיבים מ-R המקיימות AB=I_n, מתקיים גם BA=I_n.
החוג נקרא סופי באופן חלש אם הוא סופי באופן חלש מסדר n לכל n טבעי.
אם חוג R איננו סופי באופן חלש, ניתן להגדיר אידיאל J הנוצר על ידי רכיבי כל המטריצות מהצורה I-BA עבור A,B מטריצות כך ש-AB=I, ולהביט בחוג המנה R/J. על תהליך זה ניתן לחזור לכל סודר \alpha ולקבל את האידיאלים J^\alpha, ואם התהליך מסתיים אומרים שהחוג נהפך לחוג סופי באופן חלש.
מבנה
ניתן לנסח את התנאי להיותו של חוג סופי באופן חלש בעזרת סדרה מדויקת של מודולים - אם כך ש-AB=1, הסדרה הבאה מתפצלת:
כאשר P הוא הגרעין. הסדרה אכן מתפצלת משום שיש להעתקה A הפכית B. מודול פרויקטיבי P נקרא טריוויאלי באופן יציב מסדר n (stably trivial) אם יש סדרה כלעיל שמפצלת, או בשקילות או בשקילות נוספת. אם כן, R הוא סופי באופן חלש אם ורק אם המודול היחיד שטריוויאלי באופן יציב (מסדר כלשהו) הוא אפס.
כל חוג סופי באופן חלש הוא בעל מספר בסיס קבוע. לכן כל דוגמה לחוג שאיננו בעל מספר בסיס היא גם דוגמה לחוג שאיננו סופי באופן חלש; הדוגמה המוכרת היא חוג אנדומורפיזמים מעל מרחב וקטורי אינסוף-ממדי.
Malcolmson הוכיח שתהליך הפיכת חוג לחוג סופי באופן חלש (על ידי חילוק באידיאל J כלעיל) מסתיים אחרי פעם אחת - כלומר, החוג R/J הוא כבר סופי באופן חלש. Malcolmson השתמש באידיאל העקבה (trace ideal) t(R), והרים מודולים טריוויאליים באופן יציב מהמנה R/t(R) אל R. הוא גם הראה שכל הומומורפיזם מ-R אל חוג סופי באופן חלש עובר דרך מנות מהצורה R/J_n, כאשר - אידיאל העקבה של סכום כל המודולים הטריוויאליים באופן יציב מעל R, ולבסוף הוכיח ש-R/t(ST(R)) (כאשר ) הוא חוג סופי חלש.
חוג בעל מספר יצירה לא חסום
חוג R הוא בעל מספר יצירה לא חסום (unbounded generating number,ובקיצור מסמנים UGN) אם מתקיים אחד התנאים השקולים הבאים:
תכונת ה-UGN היא תכונת ביניים - כל חוג סופי באופן חלש שאיננו אפס הוא בעל UGN, וכל חוג בעל UGN הוא גם בעל IBN.
Cohn הוכיח כי חוג מקיים UGN אם ורק אם קיימת לו תמונה לא אפס שהיא חוג סופי באופן חלש.
קרב מוקדן
קרב מוקדן התרחש בין 19 בפברואר לבין 10 במרץ 1905 דרומית לעיר שן-יאנג (מוקדן של אז). בקרב השתתפו מעל ל-500 אלף חיילים. לפי היקף הכוח שהשתתף בקרב זה היה הקרב הגדול בהיסטוריה צבאית מאז קרב לייפציג.
לאחר הקרב הרוסים המובסים נסוגו כ-170 קילומטר צפונית לשן-יאנג.
רקע
לאחר הפסד בקרב סנדפו הרוסים התארגנו בקו הגנה באורך של 150 ק"מ דרומית לעיר שן-יאנג והמשיכו בהעברת תגבורת לצבא הלוחם. בתחילת ינואר 1905, פורט ארתור נפל לידי היפנים לאחר מצור ממושך, הארמייה ה-2 השתחררה ממשימתה העיקרית ולקראת פברואר עברה צפונה. הרוסים התארגנו ב-3 ארמיות בפיקוד אלכסנדר קאולברס, ניקולאי ליניבץ' ואלכסנדר בילדרלינג. בראשות אלכסיי קורופטקין היה כוח עתודה בהיקף של 45 אלף חיילים.
כוחות יפנים התארגנו ב-5 ארמיות כ-30 אלף חיילים בעתודה של מפקד העליון.
תוכנית הקרב של המטה הרוסי התבססה על מתקפת הארמייה ה-2 בפיקוד ניקולאי לינביץ'. יתר הכוחות לא תוכננו להשתתף במתקפה ותפקידם היה לעמוד מול הכוח היפני. המתקפה הייתה מתוכננת להתחיל ב-25 בפברואר.
התוכנית היפנית כללה מתקפה של הארמייה ה-3 והחמישית שהיו צריכות להתחבר מאחורי הקווים הרוסים ולכתר אותם.
מהלך הקרב
ב-27 בפברואר הכוח העיקרי של היפנים שכלל הארמייה ה-1,2,ו-4 החל במתקפה נגד האגף הרוסי במערב ומרכז שנחלש (חלק מהכוח נשלח לתגבורת). לאחר התייצבות החזית ב-2 במרץ, האגף המזרחי של הרוסים שקיבל תגבורות מתחילת הקרב עמד ללא ניסיון לארגן מתקפת נגד. ב-8 במרץ הרוסים החלו בהתארגנות מחדש תוך נסיגה מזערית לעמדות שהוכנו מראש. ב-9 במרץ הארמייה ה-1 של היפנים הצליחה לפרוץ את החזית הרוסית. כתוצאה מכך, הארמייה הרוסית בפיקוד ניקולאי לינביץ' יכלה לסגת ללא קושי, אך הארמייה הרוסית ה-1 וה-3 היו כמעט מכותרות ויכלו לסגת רק דרך פרוזדור צר שהיה תחת אש יפנית בלתי פוסקת. במקום לנסות להתארגן למתקפת נגד, הארמייה של לינביץ' המשיכה בנסיגה מאורגנת למרות שבחזיתה הייתה לה עדיפות מספרית על היפנים.
ב-10 במרץ היפנים נכנסו לעיר שן-יאנג והמשיכו לרדוף את הצבא הרוסי הנסוג. כתוצאה מנסיגה לא מאורגנת כ-21 אלף חיילים רוסים נפלו בשבי ובשדה הקרב נשאר ציוד רב כולל כמה עשרות תותחים.
תוצאות הקרב
הרוסים לא ניצלו את העדיפות המספרית ונסוגו כ-170 ק"מ צפונה. אומנם לרוסיה הייתה יכולת להשלים את האבידות הצבאיות ותוך חודש היקף הכוח הרוסי במנצ'וריה היה קרוב לזה שהיה לפני הקרב, אך מצב הרוח של הקצינים והחיילים היה קשה. הדעה הרווחת הייתה שרצף ההפסדים הוא תוצאה של חוסר-יכולת הפיקוד העליון לנהל את הקרב בצורה יעילה. אחת הסיבות לנסיגה כה גדולה צפונה הייתה בצורך להעסיק את הכוחות במשימה ארוכה וקשה יחסית. לאור תוצאות הקרב אלכסיי קורופטקין הועבר מתפקידו וניקולאי לינביץ' התמנה לתפקיד של המפקד העליון של הצבא הלוחם. הוא דרש תגבורות נוספות תוך ציון עדיפות נדרשת של 50% מעל הצבא היפני כתנאי לתחילת מתקפה חדשה.
כאמור, היפנים ניצחו בקרב וגרמו לנסיגה רוסית נוספת צפונה. עם זאת, המחיר הכבד ששילם הצבא היפני, לא איפשר למטה היפני להתארגן למתקפות נוספות. המפקד היפני איוואו איימה דיווח לטוקיו שאין לו יכולת לבצע מתקפות נוספות מאחר שהוא לא יכול היה להשלים את האבידות, זאת על רקע ידיעה שהצבא הרוסי השלים את האבידות.
פארקר (סרט)
פארקר (באנגלית: Parker) הוא סרט מותחן פשע אמריקאי משנת 2013, שבויים על ידי טיילור הקפורד. בסרט מככבים ג'ייסון סטיית'האם וג'ניפר לופז, והוא מבוסס על הספר Flashfire, הרומן ה-19 של הדמות פארקר, מאת הסופר דונלד אי. ווסטלייק, שכתב בשם העט ריצ'רד סטארק.
הפקה
ב-18 באפריל 2011, ג'סטין קרול מ"וראייטי" דיווח כי סטיית'ם יגלם את התפקיד של פארקר.
על פי המפיק הבכיר ניק מייר, "פארקר" הופק בתקציב בטווח ה-30 מיליון דולר, והוא תיאר אותו כ"די טוב", "בהתחשב באיכות הגבוהה של הסרט".
הקרנת בכורה
ב-18 בינואר 2013, פארקר הוקרן לראשונה במוביקו פאריזיאן 20 בוסט פאלם ביץ'. כפועל יוצא מההקרנה המיוחדת הזו, אליה הגיעו סטיית'ם והקפורד, הרוויח מכון הסרטים של פאלם ביץ'.
ניקולה אוליסלאגרס
ניקולה אוליסלאגרס (באנגלית: Nicola Olyslagers; קודם לכן ניקולה מקדרמוט; נולדה ב-28 בדצמבר 1996) היא אתלטית אוסטרלית, סגנית האלופה האולימפית (טוקיו 2020) ושיאנית אוסטרליה (2.02 מטר) בקפיצה לגובה.
ביוגרפיה
אוליסלאגרס (במקור מקדרמוט) התחילה להתאמן באתלטיקה בבית הספר היסודי והתמקצעה בקפיצה לגובה. היא השתתפה באליפות העולם לנוער ב-2014 בה קפצה לגובה של 1.79 מטר. באוניברסיאדת קוואנגג'ו (2015) סיימה רביעית בתוצאה של 1.80 מטר. באוניברסיאדת טאיפיי (2017) סיימה שביעית בתוצאה של 1.88 מטר. באליפות אוסטרליה ב-2018 סיימה שלישית ונכללה בנבחרת למשחקי חבר העמים בהם זכתה במדליית ארד בשיא אישי של 1.91 מטר.
באולימפיאדת טוקיו זכתה במדליית כסף בשיא אוסטרליה של 2.02 מטר לאחר מריה לאסיצקנה (2.04 מטר). באליפות העולם באתלטיקה 2022 סיימה חמישית בתוצאה של 1.96 מטר.
ב-2022 נישאה לריס אוליסלאגרס ושינתה את שם משפחתה. היא נוצרית-אוונגליסטית אדוקה, היא ידועה בכתובות דתיות שרושמת על ידייה בזמן תחרויות. היא בעלת תואר ראשון בביוכימיה אותו השיגה ב-2021 באוניברסיטת סידני.
ג'וזף קווין
ג'וזף קווין (באנגלית: Joseph Quinn; נולד ב-26 בינואר 1994) הוא שחקן בריטי המוכר בשל תפקידו כאדי מנסון בסדרת האימה-מדע בדיוני של נטפליקס, "דברים מוזרים".
ביוגרפיה
קווין נולד בלונדון, אנגליה. הוא גדל בדרום לונדון ולמד בבית הספר העצמאי "Emanuel School" בשנים 2007–2012. קווין זכה במלגה במסגרת תוכנית ללימודי דרמה. לאחר מכן למד ב"בית ספר לדרמה באקדמיה למוזיקה ולאמנות דרמטית" בלונדון. הוא סיים את לימודיו בשנת 2015.
קריירה
קווין שיחק בתפקיד ארתור האווישם בסדרת הטלוויזיה "עלילות דיקנס", וגילם את הדמות של לאונרד באסט, במיני-סדרה בת ארבעה חלקים "אחוזת הווארד", על פי הרומן באותו שם. עוד ב-2017 הופיע קווין בעונה השביעית של סדרת הפנטזיה "משחקי הכס" של HBO, בתפקיד קונר, חייל של משפחת סטארק.
בשנת 2022 שיחק קווין בתפקיד אדי מונסון בסדרה "דברים מוזרים".
הוא נכלל ברשימה האירופאית פורבס 30Under30 לשנת 2023.
פיקוד קרבי מאוחד
פיקוד קרבי מאוחד (באנגלית: Unified Combatant Command ובראשי תבות: UCC) הוא פיקוד במחלקת ההגנה של ארצות הברית, המורכב מכוחות ממספר זרועות של הכוחות המזוינים של ארצות הברית ומוגדרת לו משימה רחבה ומתמשכת.
הפיקודים נועדו לספק שליטה ובקרה יעילה על הכוחות הצבאיים מכל הזרועות בתקופות שלום ומלחמה. הפיקודים מאורגנים על בסיס גאוגרפי או על בסיס פונקציונלי. בהתאם לחוק גולדווטר-ניקולס מ-1986, שרשרת הפיקוד היא:
נשיא ארצות הברית ← מזכיר ההגנה של ארצות הברית ← מפקד הפיקוד הקרבי.
בראש כל פיקוד עומד קצין בדרגת גנרל או אדמירל 4 כוכבים. מפקד פיקוד ממונה על ידי נשיא ארצות הברית לאחר המלצה של מזכיר ההגנה ולאחר שימוע שעובר המועמד בפני ועדת הכוחות המזוינים של הסנאט. מסורתית מפקד פיקוד האוקיינוס השקט מגיע מהצי, מפקד פיקוד מרכז ומפקד פיקוד אפריקה מגיעים מהצבא או מחיל הנחתים. מפקד פיקוד אירופה הוא גם המפקד העליון של כוחות נאט"ו באירופה. מפקד פיקוד צפון הוא גם מפקד פיקוד הגנת האוויר והחלל של צפון אמריקה (NORAD) המשותף לארצות הברית ולקנדה.
נכון ל-2022 פועלים 11 פיקודים קרביים מאוחדים: שבעה פיקודים מרחביים וארבעה פונקציונליים.
הפיקודים
בעבר פעלו שני פיקודים נוספים:
ניר ברוידא
ניר ברוידא (נולד ב-10 ביולי 1977) הוא מנכ"ל ארגון בינ"ה. הוא מרצה ומלמד בתחומים הקשורים לארון הספרים היהודי, ובעיקר על הקשר שבין סוגיות תלמודיות לנושאים חברתיים עכשוויים. ברוידא פרסם עשרות מאמרים בעיתונות הישראלית בנושאים אקטואליים ובנושאי יהדות ותרבות.
ביוגרפיה
ניר ברוידא נולד וגדל בקריית אונו. הוא נכדם של שולה ברוידא, יו"ר ויצו ישראל (1972–1980) ומחלוצי המאבק למעמד האשה בישראל, של ד"ר צ'ארלס חיים ברוידא, מדען וממציא מראשוני חיל האוויר ומכון ויצמן, ושל שרגא ופרומה ניצני, יוצאי קבוצת גורדוניה ומבוני העיר רחובות.
עם סיום שנת שירות בעמק בית שאן התגייס לגדוד 50 של חטיבת הנח"ל. לאחר שסיים תפקידי מ"כ ומ"מ בהצטיינות מונה למ"פ ופיקד על חייליו בלבנון ובעזה. לאחר שחרורו המשיך ניר לשרת כקצין מילואים ושימש מפקד פלוגה מסייעת וסגן מפקד גדוד.
עם הצטרפותו לארגון בינה בשנת 2001, החל להקים יחד עם ערן ברוך את פרויקט "בינה בשכונה" הפועל להעצמת קהילות בפריפריה על ידי לימוד המביא לידי מעשה. ברוידא היה מופקד על הרחבת הפרויקט וסייע להפכו למיזם ארצי הפועל נכון לשנת 2015 בכ-15 שכונות ברחבי הארץ.
במהלך השנים עסק ברוידא בפעילות חברתית. בין השאר יזם והוביל את קמפיין "דין רודף שלום" בחודשים שקדמו לביצוע ההתנתקות מחבל עזה. המיזם קרא לניהול המחלוקת בגבולות השיח ומניעת הידרדרות לאלימות ומלחמת אחים. במסגרת הקמפיין הוביל ברוידא מסע אופניים המוני מקבר רבן גמליאל ביבנה ועד נווה דקלים שבלב גוש קטיף. ברוידא הוביל גם את המאבק לעצירת היוזמה להקמת בית סוהר פרטי בישראל.
בשנת 2009 הוביל יחד עם פעילים משכונת שפירא בתל אביב את הפקת פסטיבל האביב בשכונה. בעקבות מחאה על כך שמשאבי חגיגות ה-100 לתל אביב אינם מופנים לשכונות הדרום, קיבץ ברוידא קבוצה של פעילים שזכו להקצאה כספית מהמנהלת. בעזרתה ובעזרת תורמים נוספים הפיקו פסטיבל קהילתי הכולל הופעות של אמנים מהשכונה, בתים פתוחים, הפנינג לילדים וסיורים ברחבי השכונה. בפסטיבל לקחו חלק אלפי משתתפים, ומאז הוא הפך למסורת ומתקיים בכל שנה באביב.
בשנת 2010 יצא ברוידא לשליחות בארצות הברית מטעם ההסתדרות הציונית העולמית. זמן קצר לאחר יציאתו מונה לשליח המרכזי של המחלקה לפעילות בתפוצות וניהל את פעילות המחלקה בארצות הברית ובקנדה. במסגרת עבודתו פעל לשילוב קהלים יהודים ליברלים בתנועה הציונית ובגיבוש זהותה של הקהילה הישראלית. ברוידא ספג ביקורת כאשר הכניס את ארגון השמאל היהודי ג'יי סטריט כנציג רשמי בכנס השנתי של ההסתדרות הציונית בצפון אמריקה, בכוונה להרחיב את האוהל הציוני. בשנת 2012 חבר ברוידא לפעילים שונים באזור סן פרנסיסקו ויחד הקימו את ארגון "משלנו" שהפך לארגון הגג של הסטודנטים הישראלים החיים בארצות הברית. כמו כן הוביל את תוכנית "גוונים במפרץ" אשר מטרתה בניית קהילה ישראלית-יהודית מאורגנת בפאלו אלטו.
עם חזרתו לישראל, מונה לראש "הישיבה החילונית" של בינ"ה בתל אביב. במקביל משמש ברוידא כמנכ"ל בינ"ה וכראש רשת הישיבות של הארגון. כראש הישיבה התחייב ברוידא לפעול להרחבת הקהלים באמצעות הבאת משתתפים יהודים מהתפוצות, פנייה לקהלים מהפריפריה ושיתופי פעולה עם גופים, מרצים ואמנים. ברוידא מרבה לכתוב ולדבר בנושאים אלה בעיתונות ובטלוויזיה. בנוסף השתתף כפאנליסט קבוע בפרויקטים טליוזיונים שונים: גשר ההלכה של ynet, תוכנית הילדים "חמישה בעקבות פרשה" ותוכנית פרשות השבוע של ערוץ 2, "כמעט שבת" בהנחיית דרור קרן.
הוא בעל תואר ראשון בתלמוד מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני בהצטיינות במדיניות ציבורית מתוכנית המנהלים של האוניברסיטה העברית.
נשוי ואב לשניים. מתגורר ברמת גן.
ערפילי אבלון
ערפילי אבלון (באנגלית: The Mists of Avalon) הוא רומן משנת 1983 מאת מריון זימר בראדלי, שבו היא מספרת את אגדות המלך ארתור מנקודת המבט של הדמויות הנשיות. הדמות הראשית והמספרת העיקרית היא מורגיין, כוהנת האלה הגדולה, הנלחמת להציל את הדת והתרבות הבריטוניות המטריארכליות בארץ שבה הנצרות הפטריארכלית מאיימת להרוס את דרך החיים הפגנית. האפוס מתאר גם את חייהן של גוונהויבר, ויויאן, מורגייז, איגריין ונשים אחרות, שתפקידן בסיפורי ארתור הוא על פי רוב שולי. בספרה של בראדלי, דווקא המלך ארתור ואבירי השולחן העגול הם שחקנים משניים ולא הדמויות הראשיות. בניגוד לדימויה השלילי והחד-ממדי המקובל של מורגיין, ב"ערפילי אבלון" היא מוצגת כגיבורה אשר נקראת להגן על מורשת ארצה כנגד כל הסיכויים. הספר, שבמרכזו חוויותיהן של נשים, נחשב כקו פרשת המים בפרשנות-מחדש הפמיניסטית לספרות האנדרוצנטרית.
הספר היה לרב-מכר מיד עם פרסומו, ונשאר פופולרי היום. מאוחר יותר, בראדלי ודיאנה ל. פאקסון הרחיבו את הספר לסדרת "אבלון".
עלילה
ערפילי אבלון נפרש לאורך מספר דורות בסיפורים סביב אגדות המלך ארתור, ומחזיר את האגדות לשורשיהן הקלטיים הבריטוניים. העלילה מספרת את סיפורן של הנשים שהשפיעו על ארתור, המלך העליון של בריטניה, ועל הסובבים אותו.
העלילה מחולקת לארבעה חלקים:
גיבורת הספר היא מורגיין, הכוהנת הגדולה של אבלון, אחותו למחצה של ארתור. אמם, איגריין, נישאת לאותר פנדרגון לאחר שאביה של מורגיין, גרלייז, נהרג בקרב. שמועות מתפשטות ברחבי אבלון שלפני שאיגריין ידעה שבעלה נהרג, אותר התייעץ עם המרלין (טליאסין), שהשתמש בקסמיו כדי לאפשר לאותר לעטות את דמותו של גרלייז, ובכך לקבל גישה לאיגריין. הוא מבלה איתה את הלילה, והיא הרתה, והתינוק שנולד הוא ארתור. מורגיין היא עדה לעלייתו של אותר פנדרגון לכס המלכות של קרלאון לאחר שקודמו, אמברוסיוס, מת מזקנה.
כמה חודשים לאחר מכן, מורגיין ניתנת בטקס פוריות למלך העליון העתידי של בריטניה. האיחוד שלהם לא נועד להיות אישי, אלא חתונה סמלית בין המלך לעתיד וארצו, שעל הגנתה הוא אמון. למחרת בבוקר, מורגיין וארתור מזהים אחד את השנייה, ומזועזעים כשמבינים מה הם עשו. כעבור חודשיים, מורגיין הרוסה כשהיא מגלה כי היא בהריון.
ערב הקרב המכריע נגד הסקסונים, גווניפאר מבקשת מארתור לשים בצד את דגל פנדרגון של אביו, ולהחליפו בדגל הנצרות שלה. ככל שהקנאות הדתית שלה גוברת, היחסים בין אבלון וקמלוט נהיים יותר ויותר מתוחים. ועדיין, מתוך הייאוש שלה מחוסר יכולתה להרות, היא מבקשת את עזרתה של מורגיין, ואף מאיימת שתנהל רומן כדי להיכנס להריון. בניסיון למנוע זאת, מורגיין מגלה לגווניפאר שארתור אינו עקר, ושכבר יש לו בן, למרות שהוא אינו מודע לכך.
לאחר הקרב, ארתור מעביר את חצר המלוכה לקמלוט, אשר יותר מוגנת מקרלאון. מורגיין, המבקשת לשחרר את לנסלט וגווניפאר מכבלי אהבתם האסורה, מסדרת שלנסלט ינשא לבת דודה של גווניפאר, איליין, דרך כישוף שהיא מטילה, הגורם ללנסלט לחשוב שאיליין היא המלכה. איליין יולדת עמו בן, גלהאד, ובת, נימואה. גלהאד נשאר בקמלוט כדי להפוך בעתיד לאביר, ואת נימואה שולחים לאבלון, להתחנך בדרכי האלה. זמן מה לאחר מכן, במהלך ויכוח סוער עם ארתור על היעדר יורש, גווניפאר מגלה את סודה של מורגיין, ומספרת לארתור שיש לו בן. ארתור מזמן את מורגיין ומאלץ אותה לספר לו את האמת. גווניפאר משתכנעת שאין יורש עצר כי אלוהים מעניש את ארתור על היחסים עם אחותו, אפילו שאלה התקיימו מתוך אי-ידיעה. היא משכנעת את ארתור להתוודות בפני פטריציוס, הבישוף, שמטיל עליו כפרה נוקשה. לאחר מכן, ארתור וגווניפאר מחליטים להפטר ממורגיין באמצעות שידוך ליוריאנס, מלך ויילס הזקן, הרחק מקמלוט, במקום שתינשא למיועד המקורי שלה, בנו הצעיר אקולון, כהן דרואידי ולוחם צעיר. ארתור משתוקק לפגוש את בנו גווידאון ואולי להביא אותו לחיות בקמלוט, אבל כל פעם שהוא מעלה את הנושא, גווניפאר מסרבת לדבר על זה.
מורגיין נישאת ליוריאנס ועוברת לוויילס, אבל תוך זמן קצר מתחילה רומן עם אקולון. ה"עתיקים" - האוכלוסייה המקומית אשר חיה בין הגבעות ושומרת את המסורת הפגנית - מחשיבים את מורגיין ואקולון למלכתם ומלכם. יוריאנס אינו חושד בדבר, אבל אחיו הבכור של אקולון, אבלוך, קולט את המתרחש, ומנסה לסחוט ממורגיין סקס באיומים. מורגיין שולחת אותו לציד חזירים, ודרך כישוף, חזיר בר הורג אותו. מורגיין מספרת לאקולון, שהוא עכשיו יורש העצר, על טקס הקדושה שהיא עשתה עם ארתור שנים לפני. היא משכנעת אותו כי חובה עליהם לקחת חזרה את הממלכה מארתור והנוצרים, ולהחזיר אותה לשליטתה של אבלון. ניסיון ההפיכה נכשל, וארתור הורג את אקולון בקרב יחיד. בזמן שיוריאנס מנסה להתאושש מאובדן שני בניו ברצף, מורגיין עוזבת את ויילס לנצח. מורגיין בינתיים לוקחת את הנדן הקסום שהגן על ארתור מפני פציעות.
גווידאון, שבינתיים התבגר, מגיע לחצר המלוכה הסקסוני כדי ללמוד את אומנויות המלחמה הרחק מארתור. הסקסונים, אשר מתרשמים מחוכמתו, מכנים אותו "מורדרד" ("עצת רשע"). כעבור מספר שנים, בחגיגות הפנטקוסט, הוא מציג את עצמו בקמלוט כבנה של המלכה מורגיין וכבן חסותה של מורגייז. כדי להרוויח תואר אבירות, גווידאון מציב ללנסלט אתגר קרב, ובמהלך הטורניר, הם מתחילים להילחם ברצינות. גווניפאר, החוששת לשלומו של מורדרד, אותו למדה לחבב, משכנעת את ארתור להפסיק את המשחק. לנסלט מסדר למורדרד מקום כאביר השולחן העגול.
במהלך כל השנים האלה, הקונפליקט בין הדרכים הישנות לנצרות החדשה מתעצם, ומורגיין ממשיכה לעמוד בקו התפר ביניהם. היא מאשימה את ארתור - שכביכול נועד להיות המושיע של הדרכים העתיקות - בכך שהוא מחליף אותם בנצרות שלו. כשהוא מתכחש, מורגיין מסדרת דרך עולם הקסמים שהחרב אקסקליבר - הסמל האולטימטיבי של אבלון, אותו ארתור הפך לסמל צלב נוצרי - יילקח ממנו, ויוחלף בזיוף. ובעוד שבתחילת הסיפור, המרלין היה חלק מהנבואות על הצלת המסורת הפגנית מפני הנצרות הלוחמנית, בסופו, מורגיין מוצאת את עצמה בקונפליקט עם המרלין הבא, קווין, ובהתנגדות לתכסיסיו. כשקווין מסדר שהגביע הקדוש וחפצים קסומים אחרים יובאו מאבלון לקמלוט - מתוך האמונה שעליהם להיות בעולם האדם ולא בממלכות קסומות - מורגיין פועלת נגדו, וקוראת לאלה לעזור לה - כולם מרגישים את עוצמתה, וכשהזעזוע מסתיים, כל החפצים הקסומים נעלמים מעולם האדם. בעיני הכוהנות של אבלון, המרלין עכשיו הפך לבוגד, וכתוצאה, נימואה יוצאת אחריו, ובדרכי פיתוי, מחזירה אותו לאבלון להיענש. אך היא מתאהבת בו, וכשמוציאות אותו להורג היא מתאבדת, מצער ובשל בגידתה בו.
לפני שאבירי השולחן העגול יוצאים למסעותיהם בחיפוש אחר הגביע הקדוש, משולש האהבים בין ארתור, גווניפאר ולנסלט מגיע לנקודת שיא, כאשר כל אחד משלושתם מצהיר על אהבתו לאחרים, וכן נחשף הדבר לקהילת קמלוט וגורם לתחושות קשות. במהלך המסעות, גלהאד - שמונה כיורש העצר בהיעדר בנים לארתור וגווניפאר - נהרג. בינתיים, בקמלוט, מורדרד מנסה לתפוס את כס המלכות. בקרב המכריע בין צבאותיהם של מורדרד וארתור, ארתור נפצע אנושות. מורגיין לוקחת את ארתור הגוסס דרך ערפילי אבלון, שם הוא מת בזרועותיה. מורגיין קוברת אותו באבלון ונשארת שם כדי לספר את הסיפור של קמלוט.
ביקורת ופרסים
ערפילי אבלון נחשב לאחת הגרסאות המקוריות ורגישות של אגדות המלך ארתור וקמלוט. בראדלי קיבלה הרבה שבחים על תאוריה המשכנעים של הדמויות הראשיות, ועל הטיפול המכבד במסורות הפגניות של אבלון, וכן על יכולתה לספר סיפור שהוא לא שחור-לבן, או פשטני ביחס לטוב ורע, אלא מתמודד עם אמיתות שעומדות בסתירה אחת עם השנייה. אייזק אסימוב כינה את הספר "הגרסה הטובה ביותר לסאגת המלך ארתור שקראתי אי פעם", וג'ין אואל כתבה "אני כל כך אהבתי את הספר הזה שקניתי אותו עבור חבר, וסיפרתי עליו לאנשים רבים". האנציקלופדיה של המדע הבדיוני קורא להספר "רוויזיה משכנעת של האפוס של המלך ארתור", וכן כי הניצחון של הנצרות על פני "הפגניות השפוייה אך הגוססת" של אבלון "מבטיח עידנים של דיכוי נשים ושל העקרונות החיוניים שלהן". הספר זכה בפרס לוקוס 1984 לספר הפנטזיה הטוב ביותר, וכיכב במשך ארבעה חודשים ברשימת רבי המכר של הניו-יורק טיימס לספרים בכריכה קשה. המהדורה בכריכה רכה מהדורה של "ערפילי אבלון" הייתה בין חמשת רבי המכר המובילים ברשימות לוקוס במשך שנים. הספר נותר פופולרי גם יותר משלושים שנה אחרי פרסומו הראשון.
עיבוד לטלוויזיה
"ערפילי אבלון" עובד למיני-סדרה ברשת TNT ב-2001, בבימויו של אולי אדל.
סדרת "אבלון" המורחבת
בראדלי, יחד עם דיאנה ל. פאקסון, הרחיבה את הספר לסדרה, שכוללת את The Fall of Atlantis, Ancestors of Avalon, Sword of Avalon, Ravens of Avalon, Lady of Avalon, and Priestess of Avalon, וכן "בית היער" שתורגם לעברית. "הרוחניות של אבלון" מאת ג'יי. אס. מורגן דן בהיבט הדתי של סדרת אבלון, ומביא תובנות לגבי הגישה המערבית המודרנית לרוחניות, וכתית אפוסים בז'אנר הפנטזיה.
לקריאה נוספת
Shaw, Jan. "Feminism and the Fantasy Tradition: The Mists of Avalon." A Companion to Arthurian Literature. FULTON, HELEN (ed). Blackwell Publishing, 2009. Blackwell Reference Online. 8 January 2011
וילהלם הראשון, מלך וירטמברג
וילהלם הראשון, מלך וירטמברג (בגרמנית: Friedrich I Wilhelm Karl von Württemberg; 27 בספטמבר 1781 – 25 ביוני 1864) היה מלך וירטמברג בין השנים 1816–1864.
ילדותו
פרידריך וילהלם נולד ב-27 בספטמבר 1781 בליבן שהייתה חלק מממלכת פרוסיה, לפרידריך, דוכס וירטמברג, שהיה מאוחר יותר מלך וירטמברג, ולאוגוסטה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל, בתם של קרל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל ואוגוסטה, נסיכת בריטניה אחותו של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת. אביו ואמו לא הסתדרו ביניהם, ובשנת 1786 נפרדו, ווילהלם נשאר עם אביו. בשנת 1795 עלה סבו פרידריך השני אויגן, דוכס וירטמברג לשלטון, ובשנת 1797 עלה אביו לשלטון.
התנהגותו של וילהלם לא הייתה טובה, ובשנת 1799 אסר אותו אביו לתקופה קצרה, לאחר שניסה לברוח מאביו. בשנת 1800 הצטרף וילהלם לצבא האוסטרי, ולחם בשורותיו בקרב הוהנלינדן, שהיה חלק ממלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית השנייה, ובשנת 1803 הועלה לדרגת גנרל מיור.
בשנת 1804 ביקר פרידריך וילהלם בפריז, ובשנת 1805 כרת אביו יחד עם בוואריה, ברית עם נפוליאון. שארל-מוריס דה טליראן הציע לפרידריך וילהלם לבצע הפיכה נגד אביו, אולם הוא סירב, ובעקבות כך פיתח סלידה מנפוליאון. בשנת 1806 הפכה וירטמברג לממלכה, ובשנת 1809 מונה פרידריך וילהלם למפקד משמר הגבול של הממלכה. במלחמת רוסיה-צרפת פיקד פרידריך וילהלם על הכוחות הווירטמברגים, שמהם חזרו מהמערכה מאות בודדות בלבד. לאחר קרב לייפציג הצטרפה וירטמברג לכוחות הקואליציה האנטי-צרפתית השישית, ופרידריך וילהלם פיקד על הכוחות הווירטמברגים במהלך הקרבות בצרפת נגד נפוליאון.
לאחר חזרתו של נפוליאון, פיקד פרידריך וילהלם על הקורפוס האוסטרי ה-3, כחלק ממלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית השביעית.
שלטונו
ב-30 באוקטובר 1816 מת אביו פרידריך הראשון, מלך וירטמברג, ובמקומו עלה וילהלם לשלטון.
לאחר עימותים רבים, הציג וילהלם בשנת 1819 חוקה חדשה, שהייתה בתוקף עם שינויים מסוימים עד לשנת 1918.
מצב הממלכה בתקופת וילהלם השתפר מאוד; החינוך, החקלאות, המסחר והכלכלה השתפרו, נבנו מסילות ברזל, והמדינה הצטרפה לאיגוד הצולפריין.
במהלך מהפכות אביב העמים בשנת 1848 נאלץ וילהלם לפטר את ראש ממשלתו, ולהסכים על חוקה יותר ליברלית, אולם לאחר שוך המהפכה הצליח וילהלם להרכיב דיאט כנוע באוקטובר 1849, ובשנת 1851 החזיר את החוקה הישנה.
בשנת 1864 חתם וילהלם על קונקורדט עם האפיפיור, וב-25 ביוני 1864 מת וילהלם בשטוטגרט, ובנו קרל הראשון, מלך וירטמברג עלה לשלטון במקומו.
משפחתו
ב-24 בינואר 1816 התחתן וילהלם עם יקטרינה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של פאבל הראשון, קיסר רוסיה וסופיה דורותיאה, נסיכת וירטמברג. ממנה היו לו שני ילדים:
אברהם בז'ה
אברהם בֶּזָ'ה (Avraham Beja; נולד ב-1934) הוא פרופסור אמריטוס בפקולטה לניהול באוניברסיטת תל אביב. תחומי המחקר שלו הם כלכלה ניהולית, ובעיקר תורת המימון, חקר ביצועים ותורת ההחלטות. בעבודותיו בתורת המימון חקר את שאלות הערך והמחיר של מניות ואיגרות חוב, האינפורמציה הגלומה במחירים אלה, ומנגנוני מסחר אפשריים בבורסות לניירות ערך. מחקריו בשטחים אחרים מתייחסים בין השאר ללוגיסטיקה של מערכות שירות וייצור, לרציונליות בתהליכי החלטה אינדיבידואליים ואינטראקטיביים, ולבחינה כלכלית של עקרונות החשבונאות.
רקע ביוגרפי
נולד בשנת 1934 בתל אביב ליעקב (ז'ק) בז'ה ואילדיס (לבית נחמיאס), שעלו לארץ ישראל מסלוניקי. אביו היה פעיל בדור הצעיר של התנועה הציונית בסלוניקי, ובארץ בקהילת עולי יוון. בעבודתו כמנהל הוא מונה בין השאר להיות המקים והמנהל של המפעל הראשון בארץ לייצור צמיגים (שמשון), ואחר כך למנהל מפעל המתכת "אורדן תעשיות" בנתניה. אמו הקדישה את כל מעיניה לטיפוח המשפחה.
אברהם בז'ה גדל בתל אביב והתחנך בבית הספר לבנים ע"ש אחד העם ובתיכון עירוני א'. בנעוריו היה פעיל כמדריך בתנועת הצופים וגם שחמטאי מצטיין. שירת בצה"ל כקצין בחיל האוויר, ולאחר מלחמת יום הכיפורים במילואים במפקדת חיל החימוש.
היה נשוי לחוה לבית אלטס, ולהם שני בנים: יעקב (יקי) ושי (שמואל יוסף). כיום נשוי לאהובה מרגושס, מנתחת מערכות, וגר במושב אביחיל.
לימודים ופעילות מקצועית
למד הנדסה בטכניון ומנהל עסקים באוניברסיטה העברית, והשלים דוקטורט במערכות הנדסיות-כלכליות באוניברסיטת סטנפורד בארצות הברית.
הצטרף לסגל אוניברסיטת תל אביב בשנת 1967 בדרגת מרצה, כשביה"ס למנהל עסקים היה בחיתוליו. במסגרת זו יזם את תוכניות הלימודים לתואר שני במדעי הניהול, פעל להקמת תוכנית הלימודים לתואר ראשון בניהול והיה היו"ר הראשון של תוכנית הדוקטורט. כן שימש כמנהל המכון למחקר עסקים בישראל, יו"ר ראשון של המרכז לחקר ביצועים של אוניברסיטת תל אביב, ונשיא האגודה הישראלית לחקר ביצועים (איל"ב). היה מופקד על הקתדרה לכלכלה פיננסית ע"ש מכס וסטפי פרלמן מהקמתה ועד פרישתו לגמלאות. בצד כהונתו הרצופה באוניברסיטת תל אביב כיהן תקופות שונות באוניברסיטה העברית, בטכניון, באוניברסיטת ייל, באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, באוניברסיטת ניו-יורק, במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) ובאוניברסיטת צ'וללונגקורן בבנגקוק.
פעל כיועץ לבנק לאומי בנושאי ארגון ובקרה של פעילות הסניפים. בתפקיד זה הנהיג לראשונה בישראל את השירות ללקוחות על ידי "טלרים". מאוחר יותר הנחה את הכנסת מנגנון המסחר של "כרוז ממוחשב" (כר"ם) בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
עבודתו המדעית
עבודת הדוקטורט שלו (בהנחיית פרופ' רוברט ב. וילסון וחתן פרס נובל לכלכלה קנת' ארו) בחנה את מחירי המניות ומדיניות הפירמה במערכת של שוק הון לא לגמרי משוכלל, המאופיין על ידי מה שלימים יוגדר בתור "אינפורמציה לא סימטרית". בפרט, המחקר מראה איך יושפעו החלטות ההשקעה וגיוס ההון מהערכת המנהל את הקצב שבו המידע יגיע עם הזמן לכלל המשקיעים.
להלן כמה מנושאי המחקר העיקריים בעבודתו המדעית במהלך השנים:
השפעת הסיכון על מחירי ניירות ערך
בז'ה תרם למודל המרכזי של לינטנר ושארפ (CAPM), המראה כי גורם הסיכון הקובע לעניין המחיר הוא לא ה"שונות" העצמית של התקבולים הצפויים אלא "השונות המשותפת" עם תשואת השוק כולו. בנוסף, הוא הראה כי, גם ללא ההנחות המגבילות של מודל CAPM, בכל מערכת של מחירי שיווי משקל ה"ניכוי לסיכון" (risk discount) נקבע על פי השונות המשותפת עם משתנה מקרי אופייני לשוק כולו, משתנה אשר תלוי ב"רמת הרווחה" במשק במצבים השונים העשויים להתממש בעתיד. רק בתנאים המיוחדים של CAPM משתנה מקרי זה תואם את תשואת השוק. בעבודה אחרת הראה איך אותו משתנה, הקשור ב"ניכוי לסיכון", ממלא תפקיד מרכזי במבנה העיתי של שערי הריבית לאג"ח נטול סיכון.
מנגנון המסחר בניירות ערך
בשנות השבעים והשמונים קם והתפתח בתורת המימון ענף חדש המתמקד בתהליך המסחר בניירות ערך ברמת העסקה, ובמנגנון שבאמצעותו מגיעות פקודות המשקיעים לכלל ביצוע. בז'ה היה מן היוזמים והחוקרים הראשונים בתחום זה, שהפך לחלק מרכזי מתורת המימון וקיבל את השם "המיקרוסטרוקטורה" של שוק ההון (Securities Markets' Microstructure). הוא השווה מנגנוני מסחר שונים ובחן אילו סוגי משקיעים יעדיפו אילו מנגנונים. כמו כן חקר איך ישפיע "עושה שוק" ממוסד על יעילות שוק ההון, ובחן את האפשרות למסד פונקציה כזו שתופעל על ידי מחשב בצורה מתוכנתת מראש (בחלוף השנים, ועם הפריצה הגדולה בכוח המחשוב, פועלים רוב המשקיעים הגדולים בצורה מתוכנתת כ"עושי-שוק" מיוזמה עצמית). בעבודה אחרת בחן כיצד התנהגותם של משקיעים המנסים לנצל את המגמה הרגעית במחיר המניה עשויה להביא לתנודתיות ואי יציבות בשוק ההון. בשנות השמונים, עם התעצמות הקשר בין שוקי ההון השונים ב"כפר הגלובלי" הציע מודל שיעריך את "הקרבה" בין שווקים לא על בסיס גאוגרפי אלא על בסיס הדינמיקה ההדדית של שינויי המחירים, ובחן איך האינטראקציה בין השווקים משפיעה על היעילות.
האינפורמציה הגלומה במחירים
בשנות השבעים הוצעו מספר מודלים תאורטיים (הבולט ביניהם של סנפורד גרוסמן ) שבהם המחיר בשיווי משקל משקף את טיב הנכס בצורה מושלמת, או לפחות בצורה כמעט מושלמת, המייתרת כל שימוש נוסף במידע האישי של מי מן המשקיעים ("סטטיסטי מספיק"). מודל כזה הוא פרדוקסאלי, כי אם למידע של המשקיעים אין שימוש אזי אין לשום משקיע סיבה לאסוף את המידע, ואם המשקיעים לא יאספו מידע איך יוכל המחיר לשקף את טיב הנכס? בז'ה הראה כי הפרדוקס נובע מכך שהמודלים האלה מתעלמים מן התהליך של קביעת המחיר, והוכיח כי בכל תהליך שבו המחיר נקבע רק כתוצאה מן הביקושים של משקיעים הפועלים באופן חפשי לפי האינטרסים שלהם אין המחיר יכול להיות "סטטיסטי מספיק" למידע של המשקיעים. בעקבות זאת הציע רדנר שינוי של הגדרת "מחיר שיווי משקל", וקרא למודלים שבהם המחיר מותנה רק באיזון של הביקוש וההיצע "שיווי משקל במובן הרחב".
עקרונות החשבונאות
(1) עקרון "השמרנות" מכתיב רישום נכסים במאזן לפי הנמוך מבין העלות ההיסטורית או ערך השוק הנוכחי, וזה גורם להטיה שיטתית כלפי מטה. בז'ה הראה כי בתנאים מסוימים הטיה מוגבלת זו דווקא משפרת את האינפורמטיביות של הדיווח.
(2) כדי להעריך אם כל הפעילויות של הפירמה הן רווחיות, זוקפים בחשבונאות ניהולית לחובת כל פעילות גם חלק מן העלויות המשותפות, אבל ידוע שבדרך כלל אין שום אפשרות לקבוע איזה חלק מן העלויות המשותפות נגרם על ידי פעולה זו או אחרת (הדבר הומשל לניסיון לקבוע איזה חלק מן הצליל של מחיאות כפיים נגרם על ידי כל אחת מן הכפיים). בז'ה הראה מתי הקצאת העלויות המשותפות בין הפעילויות היא דרך "יעילה" לוודא שכל הפעילויות הן אמנם רווחיות, במובן זה שאין שום פרוצדורה אפקטיבית יותר במשפחה רחבה של תהליכי בקרה ארגוניים.
(3) לפי העיקרון הבסיסי של החשבונאות, הרישומים בדו"חות הכספיים מבוססים על הערכים שבהם בוצעו העסקאות בעבר. בתנאי אינפלציה גורם הדבר לעיוותים בגלל ההבדלים בין המועדים שבהם נעשו עסקות שונות. בז'ה הציג הערכה תאורטית איך משתנים העיוותים בחלקים שונים של הדו"חות הכספיים (של פירמה "סכמאטית") עם השתנות קצב האינפלציה.
חקר ביצועים של מערכות שרות, ייצור ותחזוקה
(1) תורים: המתנה בתור כרוכה בעלויות. בז'ה הראה למי ראוי להעניק "עדיפות" בתור לשירות, על בסיס עלויות ההמתנה שלו וזמן השירות שהוא נזקק לו. כן הראה כיצד ראוי לשנות את קצב השירות (כאשר הדבר ניתן) על בסיס מספר הלקוחות הממתינים בתור ברגע נתון.
(2) ייצור לפי הזמנה: כאשר חייבים לספק כמות נדרשת של פריטים תקינים, והייצור נעשה ב"סדרות" אשר גודלן נקבע מראש, יש להתחשב בזמן קביעת גודל הסדרה באפשרות שחלק מן הפריטים יהיו פסולים. בז'ה ניתח איך הגודל האופטימלי של סדרת הייצור תלוי ביתרת הביקוש שיש לספק, וזאת בתהליכי ייצור שבהם ההסתברויות לפגם בפריטים עוקבים הן בלתי תלויות, ובכאלה שבהם כשל הגורם לפגם בפריט כלשהו גורר פגמים בכל הפריטים העוקבים (התוצאות שונות באופן קטבי).
(3) תחזוקה: במערכות שבהן יש אפשרות של "כשל" בהסתברות המשתנה אקראית עם הזמן, רצוי להחליף את המערכת בחדשה מבעוד מועד, אבל לא רצוי לעשות זאת מוקדם מדי. בז'ה הציג מדיניות החלפה אופטימאלית למערכות "מרקוביות" שבהן ההסתברות לכשל אינה בהכרח עולה מונוטונית עם הזמן, והראה מתי (ואיך) הגבלת ההסתברות לכשל שקולה בעצם להערכה של עלות הכשל יחסית לעלות ההחלפה.
וריאציות לשיווי משקל נאש
בתורת ההחלטות האינטראקטיביות ("תורת המשחקים"), שיווי משקל נאש הוא מושג יסוד בהערכת תוצאות שאינן בסתירה עצמית. עם זאת, שיווי משקל נאש מקבל בהרבה מקרים (גם) תוצאות לא אינטואיטיביות בעליל, ובמקרים אחרים לא מקבל תוצאות המתבקשות אינטואיטיבית. ריינהרד זלטן הראה כי תוצאות בלתי אינטואיטיביות רבות של שיווי משקל נאש ניתנות לאלימינציה אם מביאים בחשבון שהמחליטים עלולים "לטעות" בבצוע הפעולה הרצויה, אפילו שההסתברות לטעות כזאת שואפת לאפס ("היד הרועדת"). בז'ה בחן מה עשוי לקרות אם ההסתברות לטעות, קטנה ככל שתהיה, איננה שואפת לאפס אלא תלויה בעלות הנזק מן השגיאה. הוא הראה שבמודל כזה הרבה תוצאות בלתי- אינטואיטיביות נמנעות, ובמקרים אחרים מתאפשרות תוצאות אינטואיטיביות מתבקשות (שנמנעו קודם לכן). בפרט, בפרדיגמה האוניברסלית הקלאסית של "דילמת האסיר", כאשר נזק מאי-שיתוף-פעולה הוא מספיק גדול המודל של בז'ה מקבל שיתוף פעולה כשיווי משקל יחיד, למרות שלכל אחד מן הצדדים כדאי לכאורה "לבגוד".
קרל תאודור, הנסיך הבוחר מבוואריה
קרל תאודור, הנסיך הבוחר מבוואריה (בגרמנית: Karl Theodor, Kurfürst von Bayern und der Pfalz; 11 בדצמבר 1724 - 16 בפברואר 1799), היה הנסיך הבוחר מפפאלץ בין השנים 1742–1799, ולאחר מכן מבוואריה בין השנים 1777–1799.
ביוגרפיה
קרל תאודור נולד ב-11 בדצמבר 1724 בבריסל, ליוהאן כריסטיאן, רוזן פפאלץ-זולצבאך ומארי הנרייט דה לה טור ד'אוברן, בתם של פרנסואה אגון דה לה טור ד'אוברן ומריה אנה מארנברג.
ב-30 בדצמבר 1777 מת מקסימיליאן השלישי יוזף, הנסיך הבוחר מבוואריה, ובמקומו עלה לשלטון קרל תאודור. ב-8 בינואר 1778 חתם קרל תאודור על הסכם עם יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על החלפת בוואריה בארצות השפלה האוסטריות, אולם, מריה אנה סופיה מסקסוניה אלמנתו של מקסימיליאן השלישי יוזף, הנסיך הבוחר מבוואריה ובן דודו קרל השני אוגוסט, דוכס פפאלץ-צווייבריקן התנגדו לכך, בסיוע פרוסיה ורוב המדינות הגרמניות הקטנות, ובעקבות כך פרצה מלחמת הירושה הבווארית. בשנת 1779 נחתם הסכם טשן, שבו קיבלה אוסטריה שטחים מסוימים בבוואריה, אך מלבד זאת לא נעשו שום שינויים טריטוריאליים.
בשנת 1794 מתה אשתו של קרל תאודור ללא ילדים, ובשנת 1795 התחתן עם מריה לאופולדינה, ארכידוכסית אוסטריה-אסטה, בתם של הארכידוכס פרדיננד, דוכס ברייזגאו ומריה באטריצ'ה ד'אסטה, דוכסית מאסה, אולם, גם ממנה לא היו לו ילדים.
בשנת 1794 כבשו הצרפתים את דוכסות יוליך, ובשנת 1795 השתלטו על חלקים מנסיכות הבוחר מפפאלץ. בשנת 1796 התקדמו הצרפתים לעבר בוואריה, ובעקבות כך פנה קרל תאודור לפרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בבקשת עזרה.
ב-16 בפברואר 1799 מת קרל תאודור, ובמקומו עלה לשלטון בן דודו מקסימיליאן יוזף, דוכס פפאלץ-צווייבריקן.
סטני הוייר
סטני המילטון הוייר (באנגלית: Steny Hamilton Hoyer; נולד ב-14 ביוני 1939) הוא פוליטיקאי אמריקאי, חבר המפלגה הדמוקרטית. מכהן כנציג המחוז החמישי של מרילנד בבית הנבחרים של ארצות הברית מאז 1981. הוא מבכירי המפלגה הדמוקרטית בקונגרס. שימש בעבר כמנהיג מפלגת הרוב בבית הנבחרים.
ביוגרפיה
הוייר נולד בניו יורק לג'ין (לבית בולדווין) וסטין הוייר (בדנית: Høyer). אביו היה דני יליד קופנהגן. שמו הפרטי הוא אנגלוז של שם אביו. אמו היא אחת מצאצאותיו של ג'ון הארט, מחותמי הכרזת העצמאות של ארצות הברית. הוא גדל ולמד במרילנד, בעיירה הסמוכה לוושינגטון. ב-1963 סיים תואר ראשון באוניברסיטת מרילנד וב-1966 תואר JD במשפטים באוניברסיטת ג'ורג'טאון. בתקופת לימודיו עבד במטהו של הסנאטור הדמוקרטי דניאל ברוסטר ממרילנד.
ב-1966 נבחר לסנאט של מרילנד, וב-1975 נבחר לנשיא הסנאט, והיה בכך לצעיר ביותר הממלא תפקיד זה. הוא כיהן בסנאט עד 1979. שימש חבר המועצה להשכלה גבוהה של מדינת מרילנד עד 1981. במאי אותה שנה נבחר בבחירות מיוחדות שנערכו בעקבות מחלתה של גלדיס ספלמן, לנציג המחוז החמישי של מרילנד בבית הנבחרים של ארצות הברית, ומאז ניצח בכל אחת מ-21 מערכות הבחירות הבאות לתפקיד.
לאורך השנים מילא תפקידים בכירים בהנהגת המפלגה הדמוקרטית. ב-2003 נבחר למצליף הסיעה, וב-2007 למנהיג סיעת הרוב בבית הנבחרים. לאחר מפלת המפלגה הדמוקרטית בבחירות לבית הנבחרים ב-2010, איבדה ננסי פלוסי את תפקידה כיושבת ראש בית הנבחרים ומונתה למנהיגת סיעת המיעוט, ואילו הוייר נבחר למצליף הסיעה. בעקבות בחירות 2018 בהן זכתה המפלגה הדמוקרטית לרוב בבית הנבחרים, נבחר הוייר שוב למנהיג סיעת הרוב. לאחר הפסד המפלגה הדמוקרטית בבחירות 2022 הודיע הוייר כי לא ייטול תפקיד בהנהגה בקונגרס ה-118.
הוייר אלמן ואב לשלוש בנות.
בית הספר לריקודים סמי ובנו
בית הספר לריקודים סמי ובנו הוקם בישראל בשנת 1934 על ידי המורה לריקוד סמי פרי. זה היה בית הספר הפופולרי ביותר לריקודים סלוניים בישראל בין השנים 1934–1999.
היסטוריה
בית הספר נפתח בתל אביב ברחוב החלוצים ולאחר זמן קצר עבר לאולם בקומה השנייה מעל גלידריית ויטמן ברחוב אלנבי. בשנת 1944 עבר בית הספר לרחוב שדרות קרן קיימת 26 בתל אביב (כיום שדרות בן-גוריון). כמו כן נפתח סניף בחיפה.
בשנת 1952 תרבות הריקודים פרחה בתל אביב. המוני עולים חדשים הצטרפו, בעיקר לשיעורים פרטיים וקבוצות קטנות. עם השנים, "סמי ובנו" היווה מוסד תל אביבי תרבותי מפורסם שעמד בניגוד לתרבות הקיבוצים של שנות השישים בישראל. הבוהמה התל אביבית (למשל השחקנים עודד תאומי, יוסף שילוח, שמוליק סגל, שלמה בר-שביט, מרים זוהר), פוליטיקאים ואנשי צבא נהגו לבקר בו על בסיס קבוע, ולכן היו לו התייחסויות שונות בסרטים ישראליים ("גבעת חלפון אינה עונה" של אסי דיין), בתוכניות טלוויזיה ("שמיניות באוויר", "מטרונום") ובעיתונות.
בתי הספר פרסם שני ספרים ללימוד ריקודים: "למד לרקוד בביתך : רקודים חברתיים" ו"כל ריקודי הדיסקוטק והריקודים הישנים".
בשנת 1995, פסטיבל מחול כרמיאל היווה נקודת זינוק נוספת לפופולריות של הז'אנר בישראל, משום שקבוצת רקדנים ממועדון הריקודים הסלוניים המפורסם ROT WEIS מדיסלדורף שבגרמניה הופיעו בו והיוו השראה ל-30,000 צופים ישראליים. העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90 הביאה עמה מורים לריקודים סלוניים מברית המועצות לשעבר אשר השתלבו בעמותה.
בית הספר נסגר בשנת 1999.
ישראל טבק
ישראל טבק (7 בדצמבר 1904, צ'רנוביץ רומניה - 17 באפריל 1991, ירושלים) היה רב אמריקאי, נשיא הסתדרות הרבנים דאמריקה, רב קהילת שערי ציון בבולטימור וממנהיגי הציונות הדתית האמריקאית.
חייו
נולד ב-7 בדצמבר 1904 בצרנוביץ' רומניה, למד בישיבות ברישא בפולין ובאוברוישוב בהונגריה. ובהיותו בן 20 היגר לארצות הברית. למד בסמינר לרבנים של רבי יצחק אלחנן והוסמך שם לרבנות על ידי ראשי הישיבה: הרב שמעון שקופ והרב שלמה פוליאצ'ק. בשנת 1928 סיים את לימודיו בישיבה יוניברסיטי במנהטן ובשנת 1942 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס על עבודת הדוקטורט שלו, "השורשים הפילוסופיים של היינריך היינה בתלמוד". במהלך שנות הארבעים קיבל גם תואר דוקטור לתאולוגיה מישיבה יוניברסיטי.
בשנת 1932 הצטרף לקהילת שערי ציון בבולטימור ועד מהרה הפך לרבה של הקהילה. שימש בתפקיד זה עד עלייתו לארץ. בבולטימור פעל גם בתור יו"ר ועד החינוך של האקדמיה התלמודית בעיר.
בשנים 1948–1950 כיהן כנשיא הסתדרות הרבנים דאמריקה. לאחר בחירתו הגיע לארץ בראש משלחת רבנים מארצות הברית כדי להפגש עם הרב הראשי דאז, הרב הרצוג, על מנת לחזק את הקשרים בין ההסתדרות לבין הרבנות הראשית בארץ.
היה פעיל בתנועת המזרחי שנים רבות, מתוכן חמש שנים שימש בתור יו"ר הוועד הפועל ואף נבחר לסגן נשיא המזרחי-הפועל המזרחי. היה נציג התנועה בתור ציר בקונגרס הציוני העולמי בפראג 1932 - תרצ"ג.
בשנת 1976 עלה לארץ והתיישב בירושלים. שם, היה מראשי ארגון עולי המערב שליד המפד"ל בירושלים. כמו כן המשיך להיות פעיל בתנועת המזרחי וחיזק את מפעליה בארץ.
נישא לאשתו הראשונה, לאה (ליליאן) אוסקולסקי, בשנת 1931 (נפטרה ב-1953), ובשנת 1964 לאשתו השנייה, גרטה אופנהיים. לרב טבק יש בן ושתי בנות.
נפטר ב-17 באפריל 1991 בבית החולים שערי צדק בירושלים לאחר סיבוכים בעקבות נפילה.
דיסקוגרפיה של ריהאנה
הדיסקוגרפיה של הזמרת הברבדית ריהאנה כוללת 8 אלבומי אולפן, 2 אלבומי אוסף, 53 סינגלים (כולל 13 שיתופי פעולה) ו-2 אלבומי רמיקס. מאז תחילת הקריירה שלה ב-2005, מכרה ריהאנה 30.5 מיליון אלבומים; מתוכם 10 מיליון בארצות הברית ו-164 מיליון סינגלים בעולם, ונחשבת לאחת הזמרות המצליחות ביותר בעולם. 14 משיריה הגיעו למקום הראשון במצעד הפזמונים האמריקאי בבילבורד הוט 100, והיא מחזיקה במספר הגבוה ביותר של שירים שהגיעו למקום הראשון במצעדים בעשור השני של המאה ה-21 (9). עם התואר הזה היא גם משווה את שיאה לשיאו של מייקל ג'קסון.
ביוני 2005 יצא סינגל הבכורה של ריהאנה, "Pon de Replay" שהגיע למקום ה-2 בארצות הברית, ודורג בטופ 5 ב-12 מדינות. לאחר הסינגל, יצא אלבום האולפן הבכורה שלה, Music of the Sun, שנכנס לטופ 10 בארצות הברית וקנדה. אלבומה השני של ריהאנה, A Girl Like Me, יצא בשנת 2006 ויצאו ממנו ארבעה סינגלים: הלהיטים "SOS" ו-"Unfaithful", וגם הסינגלים "We Ride" ו-"Break It Off" בשיתוף עם הזמר שון פול. השיר "SOS" הפך לשיר הראשון של ריהאנה שהגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים בילבורד הוט 100 והגיע למעמד של פלטינה בארצות הברית. Good Girl Gone Bad, אלבומה השלישי של ריהאנה, יצא בשנת 2007 ודורג במקום השני והגיע למעמד של פלטינה כפולה בארצות הברית, ולמעמד של פלטינה מחומשת בבריטניה. הסינגל הבכורה מהאלבום, "Umbrella" בשיתוף הראפר ג'יי זי, הפך להצלחה פנומינלית, כשהגיע למקום 1 ב-15 מדינות, כולל ארצות הברית. ריהאנה הוציאה בשנת 2008 את המהדורה המחודשת של האלבום (Good Girl Gone Bad: Reloaded). סך הכל יצאו מהאלבום 9 סינגלים, כולל להיטי מקום הראשון "Take a Bow" ו-"Disturbia" מהמהדורה המחודשת. האלבום מכר מעל 8 מיליון עותקים ברחבי העולם והוא האלבום הכי נמכר של הזמרת. ריהאנה מופיעה כאמנית אורחת בשירים "Live Your Life" של הראפר T.I. ו-"Run This Town" של ג'יי זי. האלבום הרביעי של ריהאנה, Rated R יצא בשנת 2009, וממנו יצאו חמישה סינגלים כולל הלהיט "Rude Boy" ששהה במקום הראשון במשך 5 שבועות במצעד הבילבורד הוט 100.
אלבומה החמישי של ריהאנה, Loud יצא בשנת 2010 וכלל שלושה סינגלים שהגיעו למקום הראשון בארצות הברית: "S&M" ,"Only Girl" ו-"". האלבום מכר 6 מיליון עותקים בעולם, מה שהופך אותו לאלבום השני הנמכר של ריהאנה. באותה שנה, הראפר אמינם אירח את ריהאנה בשיר "Love the Way You Lie", שהפך להצלחה מסחרית אדירה ודורג במקום הראשון ביותר מ-20 מצעדים בעולם. בנוסף, הלהיט הפך לאחד הסינגלים הנמכרים ביותר בכל הזמנים, עם 13.6 מיליון עותקים שנמכרו ברחבי העולם. אלבום האולפן השישי של ריהאנה, Talk That Talk יצא בשנת 2011, ודורג במקום ה-3 במצעד האלבומים של ארצות הברית. מהאלבום יצא הלהיט הענק "We Found Love" בהשתתפות קלווין האריס, שהפך לסינגל הכי מצליח שלה עם 8.6 מיליון עותקים שנמכרו בעולם. אלבומה השביעי, Unapologetic, יצא בשנת 2012 ונכנס ישירות למקום הראשון במצעד האלבומים האמריקאי, והפך לאלבום הראשון של ריהאנה שמגיע למקום הראשון בארצות הברית. האלבום כולל בתוכו את הלהיט הענק "Diamonds", שמכר 7 וחצי מיליון עותקים בעולם והגיע למקום הראשון ביותר מ-25 מדינות, כולל בארצות הברית. הסינגל השני מהאלבום, "Stay" בשיתוף הזמר מיקי אקו, הפך גם הוא להצלחה רבה ונהיה לסינגל הכי מצליח בארצות הברית עם 4.1 מיליון עותקים. מהאלבום יצאו סך הכל 7 סינגלים − 5 שיצאו בכל העולם ו-2 שיצאו רק במדינה אחת; "Loveeeeeee Song" בשיתוף הראפר פיוצ'ר שיצא כסינגל רק בבריטניה והשיר "Jump" שיצא רק באוסטרליה. ב-2013 שיתפו אמינם וריהאנה פעולה בפעם הרביעית בשיר "The Monster". השיר יצא כסינגל רביעי מאלבומו של אמינם והגיע למקום ה-1 במצעד הבילבורד הוט 100. ריהאנה שברה שיא בכך שהכניסה 8 שירים למקום הראשון ב-8 שנים בבריטניה; דבר שרק הביטלס ואלביס הצליחו לעשות. ב-28 בנובמבר 2013, השיר הגיע למעמד פלטינה בארצות הברית. "FourFiveSeconds" הוא סינגל בהשתתפות הראפר האמריקאי קניה וסט והמוזיקאי האנגלי פול מקרטני שיצא בינואר 2015. השיר הגיע לעשירייה הפותחת ביותר מ-20 מדינות, ולמקום 4 במצעד הפזמונים האמריקאי בילבורד הוט 100. ב-27 בינואר 2016, יצא לאור השיר "Work" בהשתתפות הראפר דרייק כסינגל ראשון מתוך אלבומה השמיני של ריהאנה, Anti. האלבום יצא יום למחרת דרך שירות הזרמת המדיה טיידל.
נכון ל-2015, מכרה ריהאנה יותר מ-200 מיליון תקליטים ברחבי העולם, מה שהופך אותה לאחת מהזמרות המצליחות בעולם ולזמרת הצעירה הכי מצליחה בעולם. בנוסף, ריהאנה היא גם האמן הדיגיטלי המצליח ביותר בעולם.
27 שמלות
27 שמלות (באנגלית: ) הוא סרט קומדיה מ-2008 בבימויה של אן פלטשר, נכתב על ידי אלין ברוש מק'קנה. כוכבי הסרט קתרין הייגל וג'יימס מרסדן. הסרט יצא לאקרנים ב-18 בינואר 2008 בארצות הברית, וב-21 בינואר 2008 בישראל.