cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
החרב בעלת שלושת הלהבים
פירוק השלישייה
אחרי השיא בגביע העולם, לא חזרה השלישייה לשתף פעולה. אפריל היינריקס נאלצה לפרוש ממשחק פעיל עקב פציעה בברך, כשלזכותה 37 שערים ב-47 משחקי נבחרת. בשנת 2000 היא חזרה לנבחרת ארצות הברית, אך הפעם כמאמנת ראשית, ושימשה בתפקיד זה עד 2005. עם פרישתה של היינריקס, החליט המאמן דוראנס, להעביר את מיה האם לחוד ההתקפה וליצור שלישייה התקפית חדשה. מהר מאוד הפכה האם לכוכבת החדשה של הכדורגל האמריקאי, ובהמשך הפכה לכדורגלנית עם הכי הרבה שערים בינלאומיים - 158.
ג'נינגס המשיכה לשחק עד אחרי אולימפיאדת אטלנטה ב-1996, בה כבר שימשה בעיקר כשחקנית מחליפה, ולאחר מכן הודיעה על פרישה. בתשע שנים בנבחרת ארצות הברית היא כבשה 56 שערים ב-119 הופעות. השריד האחרון של "החרב בעלת שלושת הלהבים" - מישל אקרס, המשיכה לשחק עד שנת 2000. בזמן הזה, הספיקה אקרס לזכות בפעם השנייה בגביע העולם (1999), בשתי מדליות אולימפיות והתבססה כאחת הכדורגלניות הטובות ביותר אי פעם. היא סיימה את הקריירה שלה עם 107 שערים ו-37 בישולים ב-155 משחקי נבחרת.
מצואורה טקאנובו
מצוּאוּרה טקאנוֹבּוּ (ביפנית: 松浦 隆信 תעתיק בכתב לטיני: Matsuura Takanobu) (1529 – 1 באפריל 1599) היה סמוראי ושליט פיאודלי יפני (דאימיו) בתקופת סנגוקו בתולדות יפן. הוא היה השליט העשרים-וחמישה ממשפחת האצולה של בית מצואורה ששלטה בהאן של היראדו. אין לטעות בינו לבין אחד מצאצאיו באותו שם שהיה הדאימיו השלישי של ההאן של היראדו תחת שוגונות טוקוגאווה.
מצואורה טקאנובו היה בין השליטים הפיאודליים החזקים ביותר באי קיושו והיה בין הראשונים להרשות מסחר עם האירופאים בייחוד עם הפורטוגזים, שבעזרתם צבר הון מייבוא של כלי נשק מערביים. הוא היה גם מארח ופטרון לישועים שדרכם קיווה לגרום להרחבת היקף הסחר עם הפורטוגזים והסוחרים האירופאים האחרים.
ביוגרפיה
אביו, מצואורה אוקינובו, מת ב-1541, ובמשך שנתיים היו מאבקים פנימיים בתוך המשפחה, עד שב-1543 הוכרז טקאנובו רשמית כיורש ושליט היראדו. בהדרכתו של הסמוראי יסומאסה טויוהיסה (Yasumasa Toyohisa), שהיה בן-דודו של השליט הקודם של היראדו הורחב תחום השליטה של משפחת קוטדה (Koteda) שהיו וסלים של משפחת מצואורה והוא כלל את מרבית שטח האי איקיצוקי (生月), ואת האיים טאקושימה (Takushima), אוג'יקה (Ojika) ונושימה (Noshima), וחלקים מהאי היראדו. ב-1545 הוא הגיע להסכם עם הפיראט הסיני (ווקאו) וָאנְג גְ'ה (汪直). בתקופה זו היה לוָאנְג גְ'ה צי בן כמאה ג'ונקות ופרט לשוד ים הוא עסק גם במסחר ובליווי אוניות סוחרים בתשלום. וָאנְג גְ'ה התיישב בהיראדו והמסחר הבלתי חוקי שניהל הצי שלו עם סין של שושלת מינג העשיר גם את משפחת מצואורה. ב-1570 סחרו יורשיו של וָאנְג עם שנים עשר האיים מתוך 36 האיים עליהם שלט מצואורה טקאנובו.
בספטמבר 1549 הגיע המיסיונר הישועי פרנסיסקו חאווייר להיראדו מקגושימה, עיר נמל בדרום קיושו שבה נחת לראשונה כשהגיע ליפן, לאחר שנאסר עליו להטיף בה. קבלת הפנים שהעניקו לו הסוחרים הפורטוגזים שבנמל שכנעו את מצואורה טקאנובו בחשיבותו של האיש והוא דאג לארח אותו. חאווייר שהה בהיראדו חודש ימים, ובתקופה קצרה זו הצליח לשכנע כמאה מתושבי האי להמיר את דתם לנצרות. הוא המשיך בדרכו לקיוטו כשהוא משאיר לכומר הישועי קוסמה דה טורס לטפל בקהילה שבאי.
במהלך שנות ה-50 של המאה ה-16 היה מצואורה טקאנובו מעורב בתחרות עזה עם יריבו ממשפחת אומורה, המומר לנצרות אומורה סומיטדה. השניים התחרו על משיכת המסחר הפורטוגזי לנמליהם. יריבות זה נמשכה במשך כ-30 שנים, וזמן רב אחרי שטקאנובו פרש מתפקידו כדאימיו, והסתיימה בניצחונה של משפחת אומורה כאשר הפורטוגזים החליטו על נגסאקי שבתחום שלטונו של אומורה כנמל הבית שלהם, החלטה שהתחזקה כאשר אומורה העביר את נגסאקי לבעלותם של הישועים ב-1580.
מצואורה היה תחילה סבלני לתנועת הקירישיטן (שמה של הכנסייה הקתולית ביפן) שהביאו המיסיונרים ליפן (קוטדה יסומאסה שהיה וסל שלו היה לסמוראי הראשון שהתנצר ב-1551). המצב השתנה ב-1558 לאחר שבהשפעת ההטפות של האב הישועי גספר דה ויללה (Gaspar Vilela) הרסו יפנים נוצרים שלושה מקדשים בודהיסטים והם השליכו או שרפו חפצי קודש ממקדשים אלו. המאמינים הבודהיסטים קראו לכהן ממקדש הזן של יסומנדקה בהיראדו, ובהשפעת הטפותיו השליך ההמון אבנים על הכנסיות הנוצריות והפיל צלב מראש אחת הכנסיות. בשל האלימות הדתית הורה מצואורה על גירוש גספר דה ויללה למרות מחאותיו של קוטדה. עם זאת, הצליחו הישועים שנשלחו במקום דה ויללה להמיר את דתם של כל תושבי האי טאקושימה ואת מרבית התושבים של האי איקיצוקי. יוצא דופן היה קאטו סאמון (Kato Saemon) ששלט על נפת מוטופורה באיקיצוקי, והיה מתנגד חריף לנצרות. בין השאר הוא הורה לנתיניו שלא להתחתן עם נוצרים. השפעת הישועים בשלב זה הייתה כה גדולה עד שלבקשתם אילץ מצואורה את קאטו לפרוש לנגסאקי.
ב-1568 הוא פרש מתפקידו לטובת בנו, מצואורה שיגנובו. גם נכדו היה קרוי מצואורה טקאנובו והוא הוטבל לנצרות ב-1591 ועתיד היה לרשת את סבו כדאימיו השלישי של ההאן של היראדו תחת שוגונות טוקוגאווה. מצואורה טקאנובו מת ב-1599.
אלימלך בינדיגר
אלימלך בינדיגר (ה'תר"ך, 1865 - ה'תרפ"ה,1925) היה רב העיר שינאווא ולאחר מכן כיהן כאדמו"ר בעיר דעש. הוא היה נכדו של הרב יחזקאל שרגא הלברשטאם אשר ייסד את חסידות שינאווא.
תולדותיו
אלימלך בינדיגר נולד בשנת ה'תר"ך (לערך) בפולין. אביו, הרב אלעזר בינדיגר, היה רב בעיר שינאווא. סבו מצד אביו, היה הרב שמואל זנוויל בינדיגר שכיהן כרב בעיר בארדיוב. סבא-רבא שלו, הרב ברוך אברהם בינדיגר, כיהן כרב בעיר האנשווייץ. אימו של הרב אלימלך הייתה הרבנית חיה שרה, בתו של הרב יחזקאל שרגא הלברשטאם, שהיה אבי שושלת חסידות שינאווא ובנו של הרב חיים הלברשטאם, מייסד שושלת חסידות צאנז.
רבנות
בבחרותו, כשהתחנך אצל סבו, הרב יחזקאל שרגא הלברשטאם, עבר הרב אלימלך לעיר צאנז בשנת ה'תרס"ו. אחרי שהתגורר בעיר זו הוא היגר לעיר שינאווא, שם כיהן כרבה של העיירה.
קווין צ'ילטון
קווין צ'ילטון (באנגלית: Kevin P. Chilton; נולד ב-3 בנובמבר 1954, לוס אנג'לס) הוא טייס קרב ואסטרונאוט לשעבר בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א. לאחר פרישה מנאס"א הוא המשיך בשרות בחיל האוויר של ארצות הברית, מונה למספר תפקידי פיקוד ופרש בדרגת גנרל.
ביוגרפיה
קווין צ'ילטון נולד בלוס אנג'לס. לאחר סיום לימודי בית ספר הוא למד באקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית אותה סיים בשנת 1976 עם תואר ראשון בהנדסה. בשנת 1977 הוא קיבל תואר שני בהנדסת מכונות מאוניברסיטת קולומביה. לאחר סיום הלימודים אלן סיים קורס טיס והוצב בבסיס החיל כטייס "מקדונל דאגלס F-4 פנטום". בשנים 1978–1980 הוא שירת ביפן, קוריאה הדרומית ופיליפינים. בשנת 1981 הוא עבר ל-"מקדונל דאגלס F-15 איגל" ושירת בבסיס בארצות הברית. בשנת 1982 הוא סיים בהצטיינות בית ספר לקציני חיל האוויר. במהלך שירותו בחיל הוא פגש את קטי צ'ילטון והתחתן איתה.
שירות בתחום החלל
בשנת 1987 צ'ילטון נבחר ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א. הוא היה חבר בצוות קרקע של מספר משימות. בשנת 1992 הוא השתתף במשימת STS-49 כטייס של מעבורת החלל אנדוור (דניאל ברנדנסטיין היה מפקד צוות). מטרת המשימה הייתה להחזיר לפעילות לוויין תקשורת אזרחי מדגם אינטלסט 6 (Intelsat VI), ששיגורו נכשל, ומאז הוא הקיף את כדור הארץ במסלול לא יציב. מטרה משנית הייתה לנסות שיטות להרכבת תחנת חלל, כהכנה לקראת בניית תחנת החלל הבינלאומית. בשנת 1994 הוא השתתף במשימת STS-59 כטייס של מעבורת החלל קולומביה (סידני גוטיירס היה מפקד צוות). המשימה הוקדשה לחקר כדור הארץ. בשנת 1996 הוא השתתף במשימת STS-76 הוא היה מפקד צוות מעבורת החלל אטלנטיס. STS-76 הייתה משימת המעבורת השלישית שעגנה בתחנת החלל מיר הרוסית, והיא נשאה עימה את האסטרונאוטית שאנון לוסיד לשהייה ממושכת בתחנה (בתחילה כחלק ממשלחת EO-21 ולאחר מכן כחלק ממשלחת EO-22) ובנוסף אספקה לביצוע מחקרים ותפקוד הצוות.
לאחר פרישה מנאס"א
לאחר פרישה מנאס"א בשנת 1998 צ'ילטון חזר לשירות פעיל בחיל האוויר. בשנת 2004 הוא מונה למפקד חיל האוויר השמיני של ארצות הברית. בשנת 2006 הוא קודם לדרגת גנרל ומונה למפקד פיקוד מבצעי החלל. בתפקיד זה הוא היה אחראי על כלל פעילות צבאית של ארצות הברית בחלל כולל טילים בליסטיים. בשנת 2007 הוא הועבר לפיקוד על הפיקוד האסטרטגי של ארצות הברית ושירת בתפקיד זה עד לשנת 2011.
מיקי מאוס: כייף של בית
מיקי מאוס: כייף של בית (באנגלית: Mickey Mouse Funhouse) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית בהנפשה ממוחשבת לילדים, שמבוססת על יקום מיקי מאוס ויקום דונלד דאק, בהם מככבים מיקי מאוס, מיני מאוס, דונלד דאק, דייזי דאק, גופי ופלוטו. הסדרה נוצרה על ידי פיל ויינשטיין ותומאס הארט והופקה על ידי Disney Television Animation, כאשר היא הונפשה על ידי Technicolor Animation Productions.
פרק הבכורה של הסדרה שודר במקור בארצות הברית בערוץ דיסני ג'וניור ב-16 ביולי 2021. בישראל הסדרה שודרה לראשונה בדיבוב עברי בערוץ דיסני ג'וניור ב-14 בנובמבר 2021, כאשר באותו שבוע צוין יום הולדתו ה-93 של מיקי מאוס. באוקטובר 2021 הסדרה חודשה לעונה שנייה, וביוני 2022 הסדרה חודשה לעונה שלישית. העונה השנייה החלה במקור ב-4 בנובמבר 2022 ובישראל ב-9 באפריל 2023.
זוהי הסדרה השלישית שמבוססת על היקומים ומיועדת לילדים, לאחר הסדרות "מועדון החברים של מיקי מאוס" ו"מיקי מאוס: הרפתקאות מבולבלות".
תקציר העלילה
הסדרה עוקבת אחר מיקי מאוס, מיני מאוס, דונלד דאק, דייזי דאק, גופי ופלוטו, אשר מגיעים לבית משחקים קסום, מדבר ואנרגטי הנקרא "כיפי". הבית מעביר באורח קסם את קבוצת החברים למגוון יעדים המאפשרים להם לצאת להרפתקאות ייחודיות, כמו כן הוא יכול לשנות את צורתו ואת המראה שלו כדי להתאים לסביבות שונות, ואפילו הוא יכול להקרין את פניו על כל משטח כדי לתקשר עם חבריו.
ביטי אדמונדסון
ביאטריס לואיז "ביטי" אדמונדסון (באנגלית: Beatrice Louise "Beattie" Edmondson; נולדה ב-19 ביוני 1987) היא שחקנית אנגלייה. ב-2015 החלה לככב בסדרה "ג'וש" של ערוץ BBC Three.
ביוגרפיה
אדמונדסון היא בתם האמצעית של השחקנים אדריאן אדמונדסון וג'ניפר סונדרס. היא גדלה במחוז דבון, עם אחיותיה אלה ופרייה. היא התחנכה בבית הספר אקסטר. אחר כך למדה באוניברסיטת מנצ'סטר. בשנה השנייה ללימודים באוניברסיטה החליטה שלא להיבחן לבית ספר לדרמה, ובמקום זה להקים להקה קומית עם ארבע מחברותיה. הלהקה הופיעה בפסטיבל אדינבורו.
אחרי שעבדה עם קבוצת הבנות שנקראה ליידי גרדן, ב-2008 הייתה הפריצה שלה בטלוויזיה. הופעת הבכורה שלה הייתה בסיטקום "The Wright Way" של בן אלטון שבוטל אחרי עונה אחת. ב-2015 הופיעה אדמונדסון בסדרה הקומית "ג'וש" של ערוץ BBC Three, שזכתה לשבחים בעיתון האינדפנדנט. ב-2016 שודרה עונה שנייה לסדרה, ובאוקטובר 2017 החל שידור העונה השלישית.
חיים אישיים
ב-4 ביוני 2017 התחתנה אדמונדסון עם תחקירן חדשות של ה-BBC, סם פרנסיס. ב-20 ביוני 2019, יום אחד אחרי יום הולדתה ה-32, היא ילדה את בתה הבכורה.
העיר ללא יהודים
העיר ללא יהודים (גרמנית: Die Stadt ohne Juden) הוא סרט אוסטרי מז'אנר האקספרסיוניזם מאת הבמאי ה.ק. ברסלאור. הסרט יצא לאקרנים בשנת 1924 והוא מבוסס על ספר באותו שם מאת הסופר האוסטרי היהודי הוגו בטאואר (שהתנצר בצעירותו) אשר שילם בחייו על ביקורתו כלפי האנטישמים. הסרט הוא אחד מתוך סדרת סרטים אקספרסיוניסטים אוסטריים מאותה תקופה, ומכאן ערכו המחקרי הרב. הוא הוקרן לראשונה בווינה ב-25 ביולי 1924.
בספרו, שפורסם ב-1922, תיאר הוגו בטאוור חזון אלגורי מדויק למדי של העתיד הקרוב, שאירע אחר כך. למרות שיעודו של הספר היה לבדר, והוא נכתב כתגובה סאטירית לאנטישמיות הכללית שרווחה בשנות העשרים בווינה, הוא עורר סערה רבתי והיה לרב מכר שתורגם לשפות רבות. מיד בתום הקרנת הבכורה, רצח לאומן חבר המפלגה הנאצית את הסופר הוגו בטאוור. הרוצח, שנישא על גלי ההערצה באווירת האנטישמיות העממית באוסטריה, יצא לחופשי לאחר שהות של שנה וחצי במוסד פסיכיאטרי.
עלילה
הדמויות הפוליטיות בספר מתוארות כך שניתן לזהותן עם אישים פוליטיים בני התקופה. בסרט, לעומת זאת, מטושטש הדמיון כדי לעקוף את איסורי הצנזורה. בנוסף למישור הפוליטי, הסרט עוסק גם באהבה שנרקמת בין לוטה, צעירה וינאית טיפוסית, לאמן היהודי ליאו סטראקוש. במקרה, הנערה היא בתו של חבר האספה הלאומית המתנגד ליהודים, שהצביע בעד החוק לגירושם.
בקטע זה מתגלה החריגה החריפה של עלילת הסרט מהמקור הספרותי, כי בתום הסצנה במוסד הפסיכיאטרי - בסרט, ברנרד מתעורר מחלום, ומתברר לצופים, בדיעבד, שכל הסרט, למעשה, הוא חלומו של ברנרד. העלילה על פי התסריט: "ברגע שיא המתח והחרדה, הציר ברנרד מקיץ מחלומו, מוצא עצמו בבית המרזח בשעת לילה מאוחרת, ואומר: 'תודה לאל שהחלום המטופש הזה חלף – אנחנו כולנו בני אדם, איננו רוצים בשנאה – אנו חפצי חיים ורוצים לחיות ביחד בשלום!'.
אחת שיודעת (חינוכית)
אחת שיודעת היא תוכנית של הטלוויזיה החינוכית הישראלית, שעלתה לשידור ב-12 בפברואר 2017.
התוכנית החינוכית היא כביכול תוכנית אירוח, בהנחיית ירדנה גושן (שני כהן) - דמותה של מנחה המתפארת בעברה כזמרת ושחקנית מצליחה, שבתוכניתה בטלוויזיה החינוכית, היא מארחת דמויות נשיות מההיסטוריה: בכל תוכנית מתארחת אשה שעשתה שינוי וטבעה את חותמה על ההיסטוריה האנושית. במהלך ה"ראיון", פונה המנחה אל קטעים מצולמים העוסקים בעולם התוכן של הדמות המתארחת. הקטעים מבוימים בסגנון סוגות טלוויזיוניות שונות כביכול, בין השאר: פרסומות, שעשועונים, כתבת שטח שמדווחת מהאירועים ההיסטוריים בזמן אמת ועדויותיהן של האימהות של הדמויות. בסוף כל תוכנית מסכמת הדמות האורחת את התרשמותה מהשיחה ואת הנושאים שעלו בה. בכל תחילת פרק היא מציגה מה יהיה בפרק ולרוב משלבת משפט שמוציא תיגר על עמוס: עובד הפקה שע"פ ירדנה לא עובד בצורה כישרונית והוא איננו מוכשר.
פינות ודמויות בולטות
פינות בהנחיה של ירדנה גושן (שני כהן)
פינות
צ'יפריאן פורומבסקו
צ'יפריאן פורומבסקו (רומנית: Ciprian Porumbescu, תעתיק פונטי: ˈt͡ʃipriˈan porumˈbesku; 14 באוקטובר 1853 - 6 ביוני 1883) היה מלחין ומנצח רומני.
נולד בשם ציפריאן גולמביובסקי (Cyprian Gołęmbiowski) בשיפוטלה סוצ'ביי (Şipotele Sucevei) שבבוקובינה (כיום שפיט, אוקראינה). בין המלחינים הרומנים המפורסמים ביותר של זמנו; ומחבר הרבה מהיצירות הפופולריות של רומניה. בנוסף, הוא הלחין את הלחן של "הדגל שלנו" – יצירה ששימשה להמנון הלאומי של אלבניה. עבודתו משתרעת על פני צורות שונות וז'אנרים מוזיקליים, אבל עיקר עיסוקו הוא במקהלות ואופרטות.
לווייתן (ז'וליאן גרין)
עלילה
הספר מתמקד במר גרה, אדם מן השורה אשר העתיק את מגוריו מפריז לעיר שדה קטנה בצרפת ביחד עם אשתו בשל בעיות כלכליות. יחסי בני הזוג קרים וחסרי תשוקה. גרה משתעמם מחייו חסרי הריגוש, וחושק באהבה אמיתית.
למחייתו, גרה מעניק שעורים פרטיים לבן משפחת גרוז'רוז', משפחה בורגנית מקומית. הוא נוהג לאכול בבית האוכל של מרת לון, אשר מנהלת את המקום ביד קשה ובאופן שמרני. בת חסותה של לון, אנז'ל, מעניקה שירותי מין ללקוחות המסעדה. גרה מתאהב בה ומפתח אליה אובססיה.
מאוחר יותר, כשמגלה גרה שהיא שכבה עם כל גברי העיירה, הוא מחליט להרגה. הוא נתקל בה ותוקף אותה, משחית את פניה. בדרכו הביתה הוא פוגש באיש זקן ומחסל גם אותו. לאחר מסע הרצח נמלט גרה מהעיירה והספר מתמקד באנז'ל.
אנז'ל הסתכסכה עם מרת לון, בעקבות ניסיונה להרחיק ילדה מקומית בשם פרננד ממקצוע הזנות. לאחר שפניה הושחתו גברי העיירה לא מעוניינים בה עוד, ולון החליפה אותה בפרננד. גברת גרוז'רוז' משתעממת מחייה הבורגנים ומבעלה המריר, וקובעת פגישה עם גרה, איתו היא מקווה שתנהל רומן.
גרה חוזר לעיירה בחשאי ופוגש את אנז'ל. הוא מציע לה לברוח ביחד אתו, אומר לה שהוא ישיג את הכסף ממרת גרוז'ורז'. היא מסכימה. מאוחר יותר מגיע גרה לבית בני הזוג גרוז'ורז', הגברת מחביאה אותו כאשר כל דיירי ביתה נרדמו. בבוקר מרת גרוז'ורז' מתאכזבת לגלות שגרה הגיע העירה בשביל אנז'ל ולא בשבילה, ומבינה שהיא אוהבת אותו אך הוא אינו מחזיר לה אהבה.
גברת גרוז'ורז מחליטה להעביר הודעה דרך פרננד לאנז'ל ובה כתוב שגרה נמצא בביתה ושתקרא למשטרה. כשפרננד הגיעה לבית מרת לון, קראה מרת לון את המכתב והחליטה לצאת ולקרוא למשטרה, בתגובה אמרה אנז'ל לפרננד לצעוק לגרה שיברח. במקביל הגברת נכנסת אל חדרו של גרה ושואלת אותו אם הוא חושב שאנז'ל אוהבת אותו. במהלך הוויכוח ביניהם המשטרה פורצת לבית.
בסוף הסיפור, מסופר שאנז'ל נדרסה למותה, בעוד שסיום אירועי ההתרחשות הקודמת אינם ידועים.
עיבוד קולנועי
בשנת 1962 עובד בצרפת הספר לסרט קולנוע בבימוי לאונאר קז'ל (Léonard Keigel). בסרט כיכבו לואי ז'ורדאן בתפקיד גרה, מארי לאפורה בתפקיד אנז'ל, מדלן רובינסון (Madeleine Robinson) בתפקיד מרת לון, לילי פאלמר (Lilli Palmer) בתפקיד גברת גרוז'רוז' ונטלי נרבל (Nathalie Nerval) בתפקיד אשתו של גרה. בארצות הברית התפרסם הסרט תחת השם "מסע אפל" (Dark Journey) ובאיטליה תחת השם "ליל החטא" (La notte del peccato).
פוסטן-ארקאנז' טואדרה
פוסטן-ארקאנז' טואדרה (בצרפתית: Faustin-Archange Touadéra; נולד ב-21 באפריל 1957) הוא פוליטיקאי ומתמטיקאי מרכז אפריקני, נשיא הרפובליקה המרכז-אפריקאית מאז מרץ 2016. בעבר כיהן כראש ממשלה מינואר 2008 ועד ינואר 2013. בבחירות לנשיאות בדצמבר 2015 ובפברואר 2016 הוא נבחר לנשיא בסיבוב שני לאחר שגבר על יריבו, ראש הממשלה לשעבר אניסה ז'ורז' דולוגלה. טואדרה מלמד באוניברסיטת בנגי. הוא נבחר לכהונה שנייה ב-27 בדצמבר 2020.
ילדות והצעירות
טואדרה נולד בשכונה העממית בואה-ראב של בנגי במשפחה בת עשרה ילדים; בנם של נהג ואיכרה, משפחתו במקור מדמארה, צפונית לבנגי. הוא השלים את לימודיו התיכוניים במכללת "ברתלמי בוגנדה" בבנגי וסיים את בחינות הבגרות בשנת 1976, לפני שהמשיך לימודיו באוניברסיטת בנגי ובאוניברסיטת קוקודי באביג'אן. הוא בעל דוקטורט במתמטיקה משנת 1986 מאוניברסיטת ליל למדע וטכנולוגיה בצרפת, ודוקטורט נוסף, גם במתמטיקה, מאוניברסיטת יאונדה בקמרון בשנת 2004.
פעילותו האקדמית
בשנת 1987 הוא הפך לעוזר מרצה למתמטיקה באוניברסיטת בנגי והיה סגן דיקן הפקולטה למדעים באוניברסיטה בשנים 1989–1992. בשנה האחרונה התמנה למנהל מכללת ההדרכה למורים. הוא הצטרף לוועדה הבינלאומית לתקינה של תוכניות מתמטיקה במדינות דוברות צרפתית ובאוקיינוס ההודי (CIEHPM) בשנת 1999, כיהן כיושב ראש הוועדה משנת 2001 עד 2003. ב-2000 התמנה למרצה בכיר ובמאי 2004 התמנה לסגן דיקן אוניברסיטת בנגי. לאחר מכן שימש כרקטור האוניברסיטה משנת 2005 עד 2008 ובמהלכן השיק מספר יוזמות מרכזיות, כמו תוכנית הכשרה ליזמות ויצירת הקונסורציום האוקלידי.
בשנת 2008, יזם את הקמת ה"קונסורציום אוקליד" בחסות אוניברסיטת בנגי והקמת אוניברסיטה אוקליד (צרפתית: Université Euclide). בתפקידו כראש ממשלה חתם טואדרה על מנגנון השתתפות של הרפובליקה המרכז אפריקאית במאי 2010. ראש הממשלה, סמפליס סרנג'י, חתם גם הוא על הסכם זה במרץ 2011.
ראש ממשלה
טואדרה מונה לראש הממשלה על ידי הנשיא פרנסואה בוזיזה ב-22 בינואר 2008, לאחר התפטרותו של אלי דוטה. ממשלתו, שהייתה מורכבת מ-29 חברים – ארבעה שרי מדינה, 17 שרים ושבעה צירים לשר, יחד איתו כראש ממשלה – הושבעה ב-28 בינואר.
דיאלוג לאומי נערך בדצמבר 2008, ובוזיזה אז פיזרה את ממשלת טואדרה ב-18 בינואר 2009 לקראת הקמת ממשלת אחדות לאומית. טואדרה מונה מחדש לראש הממשלה ב-19 בינואר. בהמשך אותו יום מונתה ממשלתו החדשה שכללה 31 שרים, כאשר רק 10 שרים ממשיכים בתפקידיהם; מורדים לשעבר רבים נכללו בהרכב החדש כדי להכין את המדינה לבחירות המקומיות ב-2009 ולבחירות הנשיאותיות והפרלמנטריות ב-2010.
בעקבות הסכם שלום בין ממשלת בוזיזה לקואליציית המורדים סלקה בינואר 2013, פיטר בוזיזה את טואדרה ב-12 בינואר 2013, בהתאם לתנאי ההסכם, שחייב למנות ראש ממשלה חדש מהאופוזיציה הפוליטית. בהמשך הודיע טואדרה על כוונתו להתמודד כמועמד עצמאי בבחירות לנשיאות באוקטובר 2015.
נשיא
לאחר שהושבע לתפקידו אישרה צרפת כי תסיים את התערבותה הצבאית ברפובליקה המרכז אפריקאית. לצרפת היו כ-2,500 חיילים שנפרסו במדינה במסגרת מבצע סיוע במהלך מלחמת האזרחים ותמכה בכ-10,000 שומרי שלום של האו"ם. ללא תמיכת צרפת, עמדה בפני טואדרה האתגר המיידי של שמירה על הביטחון בערים הגדולות.
ברפובליקה המרכז אפריקאית נרשמה ירידה של 36 אחוז בתוצר המקומי הגולמי שלה בשנת 2013. מאז המשק זכה לצמיחה איטית, אך המגזר החקלאי – התורם העיקרי לתוצר – עדיין מצוי בקשיים והממשלה נאבקת לגייס הכנסות.
על פי הדיווחים, את שירותי האבטחה האישית של טואדרה מספקים חברי קבוצת וגנר הרוסית, מאז נודע על מעורבות מסיבית יותר של רוסיה בסיוע לממשל המקומי במאבקו במורדים. בינואר 2021 נבחר טואדרה לכהונה נוספת. הסתמכות הנשיא על קבוצת שכירי החרב הרוסית וגנר במאמצים להבטיח את הביטחון הפנימי במדינה, עורר הידרדרות ביחסים עם צרפת. בנסיבות אלה הורה נשיא צרפת עמנואל מקרון על החזרת היועצים הצרפתים ועל השהיית הסיוע הכלכלי לרפובליקה המרכז-אפריקנית. תמורת עזרתה, השיגה קבוצת וגנר מהשלטון המרכז-אפרקיני נכסים במכרות היהלומים, האורניום והזהב במדינה. התקרבות הנשיא טואדרה לרוסיה התבטאה גם במדיניות החוץ, והוא היה אחד מראשי המדינה הבודדים שתמך בהחלטת נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין להכיר בעצמאותן של "הרפובליקות העממיות" של דונצק ולוגנסק במזרח אוקראינה בפברואר 2022. ב-2 במרץ 2022 בעת הצבעת העצרת הכללית של האו"ם נגד "תקיפת אוקראינה" על ידי רוסיה, הנציג המרכז-אפריקני נמנע. ב-17 במרץ 2023 נבחר טואדרה לנשיאות "הקהילה הכלכלית והמונטרית של אפריקה המרכזית" CEMAC.
ב-27 באפריל 2022 תחת מנהיגותו אימץ הפרלמנט של הרפובליקה המרכז אפריקאית את הביטקוין כמטבע רשמי, המדינה השנייה שהחליטה כך אחרי אל סלוודור.
ב-3 ביולי 2022 השיק הנשיא את המיזם של המטבע הדיגיטלי "סנגו-קוין" והקמת אתר בשם "סנגו סיטי" על מנת לאשפר עסקי סחר בעיקר עם רוסיה וגורמים אחרים, בנסיבות של הקפאת הסיוע מהבנק העולמי, קרן המטבע הבין-לאומית וממשלת צרפת. עסקאות כאלה - של רכישת האזרחות  ושל אדמות וחומרי גלם  - באמצעות המטבע הדיגיטלי נחשבו על ידי מומחים כבעלות סיכון להונאות ולהלבנת הון. ב-29 באוגוסט 2022 בית המשפט החוקתי של הרפובליקה ביטל סעיפים חשובים ממיזם זה כנוגדים את החוקה.
במרץ 2023 במכרה הזהב שימבולו נטבחו תשעה אזרחים סינים על ידי חמושים רעולי פנים, יתכן על רקע היריבות על המכרה עם קבוצות אינטרסים זרים, כמו קבוצת וגנר.
חיים אישיים
טואדרה נשוי הן לבריז'יט טואדרה והן למרגריט "טינה" טואדרה. על פי הדיווחים, שתי הנשים מתחרות על התואר "הגברת הראשונה של הרפובליקה המרכז-אפריקאית" מאחורי הקלעים. לטואדרה שלושה ילדים. בשנות ה-2020 בלט בטקסים הרשמיים מעמדה הרם של בריז'יט טואדרה. טואדרה הוא דיאקון בכנסייה בפטיסטית במסגרת איחוד האחים של הכנסיות הבפטיסטיות. בשנים 2020-2019 נודע על קשר מחוץ לנישואים של הנשיא עם שומרת ראש רואנדית של אשתו בריז'יט ואשר ילדה לו תינוק. המאהבת חזרה בהמשך עם הילד לארצה.
אברהם רוזנטל (פוליטיקאי)
אברהם אהרון רוזנטל (י"ז בתשרי ה'תש"ח, 1947 – א' בכסלו ה'תשע"ט, 9 בנובמבר 2018) היה פוליטיקאי אשכנזי וראש המועצה המקומית קריית יערים בין השנים 1996–2018.
ביוגרפיה
נולד בשכונת בתי ורשה בירושלים לאביו ר' חיים שמעון פנחס ולאימו חנה. למד בישיבת עץ חיים, ולאחר מכן למד בישיבת אמשינוב, בה למד אצל הרב שמואל אוירבך. לאחר חתונתו גר ברחובות, שם עבד כעוזרו של רב העיר, הרב שלמה קוק. לאחר מותו של הרב קוק עבד בחשבות בחברת עתירות מדע, המסונפת לכור תעשיות. עבד גם כחשב בתלמוד תורה המסורה, מכון ירושלים ומוסדות נוספים. עם הקמת קריית יערים, בחציו השני של העשור השמיני במאה העשרים עבר להתגורר ביישוב, והיה מראשוני המתיישבים. בשנת תשנ"ה מונה כחבר בוועד היישוב, וניהל את מחלקת החינוך.
לאחר פרישת ראש מועצת קריית יערים הקודם, דוד יפרח, הגיש רוזנטל מועמדות לראשות המועצה המקומית ועמד בראש רשימת "כן לקריה", בתמיכת רב היישוב, אריה שולמן. מולו הגיש מועמדות לראשות המועצה יצחק מטמון, שעמד בראש רשימת "הרשימה המאוחדת". בבוקר יום הבחירות, שנערך ב-20 באוגוסט 1996, הגיש מטמון את התפטרותו מהריצה לראשות המועצה, ומאוחר יותר גם שאר חברי רשימתו. מאחר שרוזנטל נותר מועמד יחיד ברשימה יחידה, הוכרז על ידי מנהל הבחירות כראש המועצה המקומית.
בשנת 2013, לאחר שנים רבות שלא התקיימו בחירות ביישוב, התמודד מול רוזנטל לראשות המועצה דב בקשט, יחד עם רשימה חדשה בשם "איחוד הקהילות למען טלזסטון". רוזנטל זכה בכ־72% מהקולות, לעומת כ־28% של בקשט. רשימתו של בקשט זכתה בשלושה מושבים במועצה.
בשנת 2018, לקראת הבחירות למועצת היישוב, פעל הרב המקומי, אריה שולמן, בתמיכת מפלגת דגל התורה, להבאת מועמד חיצוני שיתמודד מול רוזנטל. מפלגת דגל התורה, שתמכה עד אז ברוזנטל וברשימתו "כן לקריה", הציבה את יצחק רביץ כמועמדה לראשות המועצה. למרות כך, הודיע רוזנטל כי יתמודד לראשות המועצה עם רשימתו. בתום משא ומתן בין הצדדים סוכם כי רוזנטל יקבל את תמיכתה של מפלגת דגל התורה לראשות המועצה, ורביץ ימונה כסגנו; רוזנטל יתחייב לפרוש לאחר כשנה ורביץ ימונה תמורתו. בעקבות ההסכם לא התקיימו בחירות ורוזנטל הוכרז כראש המועצה. חלקו השני של ההסכם לא יצא אל הפועל בעקבות פטירתו הפתאומית של רוזנטל, כעשרה ימים לאחר מועד הבחירות.
רוזנטל ראה עצמו כחסיד סדיגורה, בעקבות פגישה שנערכה בשנות ה-70 עם האדמו"ר רבי אברהם יעקב פרידמן (השלישי). היה נשוי, ואב לשלוש.
נפטר בביתו ב-9 בנובמבר 2018 מדום לב. לאחר פטירתו הונצח בקריאת מקווה טהרה וכיכר על שמו ביישוב.
Your Love
{{פירושונים|
ראו גם
}}
הפרעה פסיכוגנית
הַפְרָעָה פְּסִיכוֹגֶּנִית (psychogenic disorder), היא מונח המתאר מצב של הפרעה בהתנהגות, שמקורו פסיכולוגי-נפשי, ללא מקור אורגני ידוע. זאת בניגוד להפרעות שמקורן ידוע כאורגני (הפרעות אורגניות).
ההפרעות הפסיכוגניות כוללות מגוון רחב של הפרעות התנהגותיות פסיכיאטריות ספציפיות. יש להבחין בין הפרעה פסיכוגנית להפרעה סומטופרמית, בעוד האחרונה מתארת קשיים נפשיים הבאים לידי ביטוי בתלונות על מחושים גופניים הרי שהפרעה פסיכוגנית מתארת עדות ממשית למחלה המשתמרת אודות למצב הנפשי של החולה. הפרעות דומות הן הפרעות כאב, היסטריה ועוד.
אהל קדושים
אהל קדושים או אהל הקדושים (מכונה בקיצור: האוהל; בשמו הרשמי: אוהל קדושים לזיכרון יהדות ליטא) הוא מבנה מונומנטלי בקריית ישיבת פוניבז' בבני ברק. במקורו נועד לשמש כבית כנסת גדול שיכיל מפעל הנצחה מוזיאלי לשואת יהדות ליטא. מראשית המאה ה־21 משמש משכן לכולל פוניבז'.
המבנה, הבנוי בסגנון הברוטליזם ובהשראת אוהל יזכור הוא אחד המבנים הבולטים בבני ברק.
בשבתות ומועדי ישראל משמש היכל האוהל כהיכל תפילה עבור בחורי הישיבה. חדרי הספח של המבנה משמשים חדרי הרצאות לשיעורי הישיבה היומיים. באולם שמתחת להיכל המרכזי מתקיימות תפילות רק בימים הנוראים בשל הצפיפות בשאר אולמות התפילה של הישיבה.
תוכנית ההנצחה
הקמת "האהל" הייתה חלק מיוזמה של הרב מפוניבז', רבי יוסף שלמה כהנמן, כחלק מתוכנית רחבה שלו להקמת "ארכיון יהדות ליטא" שכללה גם הקמת ספרייה תורנית מרכזית לאוצרות הרוח של יהדות ליטא התורנית (הספרייה ע"ש שרמן) ועל־ידה מכון לפרסום ספרי חכמי ליטא שבכתובים, והקמת רשת גמ"חי הלוואות ונדבות בשם "אוצר קרנות גומלי חסד קדושי ליטא". בגרסתה הראשונית של תוכנית המתחם, היה האוהל אמור להיות בית כנסת גדול ובו 700 מקומות ישיבה, כשעל כל אחד מעמודי התפילה תונצח קהילה אחת מ-700 קהילות ליטא שנכחדו בשואה. על התוכנית הכריז הרב כהנמן במסיבת עיתונאים מיוחדת שכינס עם פתיחת "ירחי כלה" באוגוסט 1960.
לבניית המבנה הוקצה שטח של חמישה דונם למרגלות בנין הישיבה, על מורדותיה המערביים של גבעת הישיבה. על תכנונו הופקד משרד נוי־פרדו, ועלותו הוערכה לפני תחילת העבודות ב־750,000 ל"י.
ההיכל נבנה בהשראת אוהל יזכור שבמוזיאון יד ושם, בסגנון הברוטליזם. חזית הבניין כוללת קיר משובץ אבן גיר לא מעובדת וסדרת קשתות א־סימטריות מבטון, בהן קבועה עבודת ויטראז' של האמן ג'רמי לנגפורד, ובה משובצות שמות רבות מקהילות יהדות ליטא. מעל הבניין מתנשא גג בטון חשוף, מנותק מהמסה המרכזית של הבניין. פנים הבניין תוכנן כאולם התייחדות ותפילה נטול כל אביזרים או חפצים למעט מצבות האבן ונרות הזיכרון.
בפועל, החלה הישיבה בהנחת מאות מצבות אבן בהיכל ההנצחה המרכזי, מצבה לכל קהילה שנכחדה בשואה, ועל המצבות צוין תאריך חורבנה העיקרי של הקהילה. בנוסף היו אמורים לפי התכנון להיות מוצבים במשכן דפי־עד שיתעדו את כל הנספים בשואה מקרב יהדות ליטא. במקביל החלו להדפיס ספרי יזכור ופנקסי קהילות לכל קהילה שהתקיימה בליטא ערב השואה, בשיתוף פעולה עם הסופר משה צינוביץ. בשנתיים הראשונות (1965–1966) נדפסו שתי חוברות: "פנקס בירז'" ו"פנקס אמדור". ספרים אלו יחד עם ספרי קהילות ששרדו את המלחמה היו אמורים להיות מוצגים במערה מיוחדת אליה הובילו מדרגות מאחורי ארון הקודש שתוכנן להיבנות בכותל המזרח של ההיכל ובו תכנן הרב מפוניבז' לאחסן ספרי תורה ששרדו את השואה והובאו לישראל.
ראשית העבודות ואסון המפולת
בעת חפירת היסודות להקמת המבנה, התמוטט חלק מגבעת הכורכר עליה ניצבת הישיבה לתוך אתר הבנייה, ובאסון נהרגו שני פועלים: שמעון כהן מקרית אונו ואחמד אבן מוסא ממועוויה. בעקבות המקרה התעכבו עבודות הפיתוח ונבנה קיר בטון תומך בצדו המזרחי של המתחם.
עם פטירת הרב מפוניבז' ב־1969 נעצר פיתוח הקומפלקס, נותר גוש בטון לא־גמור, והכניסות אליו נחסמו מטעמי בטיחות.
משכן כולל פוניבז'
מאז הקמתו ועד שנות ה־90 של המאה ה־20 עמד ה'אהל' בשיממונו. בשנת 1994 בשל צפיפות בבתי המדרש של הישיבה, נפתח ההיכל המרכזי באוהל כבית מדרש נוסף, הוצבו בו ספסלים וספרי לימוד וחלק מבחורי הישיבה החלו ללמוד בו.
החל מראשית המאה ה־21 משמש ההיכל המרכזי של המבנה כמשכנו של כולל פוניבז', לאחר עשור שבו היכל הכולל הישן (בית המדרש ע"ש פרלמן) היה צר מלהכיל את מאות האברכים, ורבים מהם נפוצו לבתי מדרש רבים בסביבת קריית ישיבת פוניבז'.
עם החרפת מאבק השליטה על הישיבה, פיצל הרב גרשון אדלשטיין את הישיבה והורה לתלמידים הנשמעים לו לקיים את תפילות השבת והחגים בהיכל ה"כולל". בעקבות זאת הוקם בהיכל ארון קודש מפואר. חדרי הספח של המבנה משמשים חדרי הרצאות לשיעורי הישיבה, ויציע עזרת הנשים שנבנה בתוך היכלו המרכזי הגבוה של המבנה, משמש בימות החול כאולם לימודים נוסף עבור בחורי הישיבה.
אולם לימוד נוסף - היכל הגרח"ש
כמו כן בקומת הקרקע של המבנה קיים אולם לימוד נוסף עבור תלמידי הישיבה, האולם המכיל כיום כחמש מאות מקומות ישיבה נפתח עבור הבחורים בזמן אלול תשע"ו כשבאותו זמן הכיל המקום כמאתים וחמישים מקומות בלבד ולאחר שלוש שנים הוצרכו להרחיב את האולם ולהכפיל את מקומות הישיבה,
האולם נפתח עבור תלמידי הישיבה עקב מצוקת מקום חריפה ולאחר שבשאר אולמות הלימוד לא נשארו מקומות פנויים בעקבות הגידול החד שחל במספר תלמידי הישיבה בשנים האחרונות.
שם האולם נקרא "היכל הגרח"ש" זאת בעקבות פטירת ראש הישיבה הנערץ הרב חיים שלמה ליבוביץ חודשים ספורים קודם פתיחת האולם, הרב ליבוביץ נקרא בישיבה בראשי התיבות של שמו ועל כן החליטו תלמידי הישיבה להקדיש את האולם לזכרו.
לוח פרלון
לוח פָרָלוֹן (מאנגלית: Farallon Plate) היה לוח טקטוני ימי עתיק שנחת מתחת לחוף המערבי של הלוח הצפון-אמריקאי – שאז שכן באזור מדינת יוטה של ימינו, כאשר יבשת העל פנגיאה החל להתפרק בתור היורה. הלוח קרוי על שם איי פרלון (Farallon Islands), השוכנים מערבית לעיר סן פרנסיסקו בצפון מדינת קליפורניה שבמערב ארצות הברית.
עם הזמן נחת החלק המרכזי של לוח פרלון לגמרי מתחת לחלק הדרום מערבי של הלוח הצפון-אמריקאי. שרידי לוח פרלון הם הלוחות: חואן דה פוקה, אקספלורר (Explorer Plate) וגורדה (Gorda plate) הנוחתים מתחת לחלק הצפוני של הלוח הצפון-אמריקאי, לוח קוקוס הנוחת מתחת לאמריקה המרכזית ולוח נסקה הנוחת מתחת ללוח הדרום-אמריקאי.
לוח פרלון אחראי גם לשינוע קשתות איים ישנים ומקטעים של הקרום היבשתי שנקרעו מלוחות מרוחקים אחרים ולאיחוים עם הלוח הצפון-אמריקני.
המחלוקת על התאוריה הקלאסית
הבנת ההיסטוריה של לוח פרלון מתפתחת במהירות ככל שפרטים המגיעים מניתוחים של טומוגרפיה סייסמית מספקים מידע משופר על שאריות הלוח השקועות במעטפת. מכיוון שלחוף המערבי של אמריקה הצפונית יש מבנה מפותל, מורכב ומסובך, נדרשה עבודה רבה על מנת לפתור מורכבות זו. מחקר שהתפרסם ב-2013 דוחה את ההסבר המקובל על יצירת מבנה החוף המערבי של אמריקה הצפונית באמצעות לוח פרלון, ומציע הסבר אחר המתבסס על קיומם התאורטי של לוחות נוספים שעברו הפחתה מלאה באוקיינוס השקט שיכול להסביר חלק מהמורכבות.
ההשקפה ההיסטורית
ככל שהצטבר מידע, התגבשה ההשקפה המקובלת שלוח ימי גדול אחד, לוח פרלון, פעל כסרט נע, ושינע פיסות קרום לחופה המערבי של אמריקה הצפונית, שם הם התלכדו. ככל שהיבשת עברה מעל ללוח פרלון הנוחת, הלוח הצפוף והכבד יותר נחת לתוך המעטפת מתחת ליבשת. כאשר הלוחות התמזגו שקע הלוח הימי הכבד לתוך המעטפת תוך יצירת גוש אחד מתחת ליבשת הקלה יותר.
המחקר של זיגלוך ומיהלינוק
נכון ל-2013 הייתה התאוריה המקובלת שהחלק המערבי של אמריקה הצפונית בנוי מפיסות קרום מלוכדות שהצטברו במשך 200 מיליון השנים האחרונות כתוצאה משינוע של פיסות קרום על ידי לוח פרלון אל שולי היבשת כאשר הוא נחת מתחת ליבשת. עם זאת, מודל פשוט זה לא הצליח להסביר את המורכבות של פיסות קרום רבות, ואיננו עקבי עם התוצאות של התמונה המצטיירת מטומוגרפיה סייסמית של גושים נוחתים החודרים לתוך מעמקי מעטפת כדור הארץ. באפריל 2013 פרסמו הסייסמולוגית קארין זיגלוך (Karin Sigloch), והגאולוג מיטשל מיהלינוק (Mitchell Mihalynuk) מחקר בכתב העת Nature שבו ציינו שהגושים (באנגלית slab) הנוחתים יצרו קירות מסיביים כמעט אנכיים שגובהם בין 800 ל-2,000 קילומטרים ורוחבם בין 400 ל-600 קילומטרים. קיר גוש ("slab wall") מסיבי אחד משתרע מצפון מערב קנדה למזרח ארצות הברית ומתמשך עד אמריקה המרכזית. ההנחה המסורתית הייתה שקיר זה הוא השאריות של לוח פרלון לאחר שנחת לתוך המעטפת. זיגלוך ומיהלינוק מציעים הסבר אחר לפיו יש לחלק את לוח פרלון על בסיס המודלים הטומוגרפיים למקטעים הבאים: פרלון הצפוני, אנגייוצ'אם (Angayucham), מסקלרה (Mezcalera) ופרלון הדרומי. על פי מודל זה עברה יבשת אמריקה הצפונית במסעה מערבה מעל סדרה של שקעי הפחתה וספחה קטעי יבשה (דומים לאלו שבארכיפלג של אינדונזיה בימינו) בסדר הבא: כאשר הארכיפלג האחרון, ארכיפלג סילטזיה, התלכד עם היבשת, השקע הקשור אליו נדד מערבה ככל שפיסות הקרום הצטברו, ושינה שקע הפחתה שהיה בלב האוקיינוס לאזור ההפחתה קסקדיה של ימינו.
המגיה
המגיה (באנגלית: Galley Slave, מילולית: עבד הגהה) הוא סיפור מדע בדיוני קצר שנכתב בידי אייזק אסימוב בשנת 1957. הסיפור תורגם לעברית ב-1975 בקובץ בארץ הרובוטים ושוב ב-2014 בקובץ כתבי אייזק אסימוב חלק 4 תחת השם עבד. אסימוב הכתיר את הסיפור כסיפור סוזן קלווין המועדף עליו.
עלילה
הסיפור מתנהל ברובו בבית משפט, כאשר סיימון נינהיימר, פרופסור לסוציולוגיה, תובע את חברת יו אס רובוטים ואנשים מכניים בגין אובדן המוניטין המקצועי שלו. לטענתו הרובוט הפוזיטרוני EZ-27, איזי, שהושכר לאוניברסיטת נורת'ווסטרן כדי לשמש כמגיה, שיכתב במכוון חלקים בספרו של נינהיימר בצורה שערורייתית, שגרמה לפרופסור להיות מוצג כבור המעוות באבסורדיות את מחקריהם של חבריו.
סוזן קלווין, הרובופסיכולוגית הראשית של יו אס רובוטים, משוכנעת כי הרובוט לא מסוגל לעשות דבר שכזה על דעת עצמו, וכי נינהיימר הורה לרובוט לבצע את השכתוב, וכן הורה לרובוט לשתוק כששואלים אותו על זה. עם זאת, עדותו של רובוט אינה קבילה בבית המשפט.
הסיפור מסתיים כאשר קלווין פוגשת בנינהיימר, ושואלת אותו מדוע ניסה לפגוע במוניטין של הרובוטים. נינהיימר מסביר כי הוא הונע מהאמונה כי אוטומציה הולכת וגוברת של עבודה אקדמית תהרוס את חייהם של אנשי הרוח, ותהפוך את העולם למקום בו האדם אינו עושה דבר מלבד לתת הוראות למכונות.
נבחרת אוסטריה בכדורסל נשים
נבחרת אוסטריה בכודרסל נשים היא קבוצת כדורסל הנשים הלאומית של אוסטריה. הישג השיא של הנבחרת הוא המקום השמיני בשלוש מאליפויות אירופה: 1954, 1956 ו־1958.
אנדראס בק
אנדראס בק (בגרמנית: Andreas Beck, נולד ב-13 במרץ 1987 בקמרובו שבברית המועצות, כיום ברוסיה) הוא כדורגלן גרמני המשחק באויפן מליגת העל הבלגית בעמדת המגן הימני. בק שיחק לאורך שנים רבות בקריירה שלו בהופנהיים. לבק תשע הופעות במדי נבחרת גרמניה.
הופנהיים
ביולי 2008 חתם בק על חוזה לארבע שנים בהופנהיים, העולה הטרייה לליגת הבונדסליגה, שם שיתף פעולה בהגנה עם אייזק וורסה ועם מרווין קומפר. את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה בבונדסליגה ערך באוגוסט 2008 בניצחון 3-0 על אנרגי קוטבוס. בעונתו הראשונה בהופנהיים ערך בק 30 הופעות, והקבוצה סיימה במקום השביעי בבונדסליגה, על אף שפתחה את העונה היטב וסיימה אותה כאלופת החורף. בעונת 2009/10 בק סבל ממספר פציעות שבגינן ערך רק 25 הופעות ליגה. לקראת עונת 2010/11 מונה בק כקפטן של הופנהיים. בעונה זו החמיץ משחק ליגה אחד בלבד, והציג יכולת טובה שגררה עניין מיובנטוס, שהתעניינה בבק, אך ההצעה לא התממשה. באוקטובר 2011 האריך בק את חוזהו בהופנהיים עד לשנת 2014. לקראת עונת 2012/13 ויתר בק על סרט הקפטן לטובת שוער הרכש החדש, טים ויזה. עקב פציעתו הממושכת של ויזה בנובמבר 2012, בק שב להיות הקפטן של הקבוצה. בעונה זו, הופנהיים התמודדה בתחתית והגנתה בהנהגת בק ספגה 67 שערים, אך הקבוצה נשארה לבסוף בבונדסליגה לאחר שהשיגה מקום למבחני ההישרדות במחזור האחרון לאחר תקופה ארוכה מתחת לקו האדום, וגברה במבחנים על קייזרסלאוטרן. גם בעונת 2013/14 הגנת הופנהיים לא היטיבה לשחק, וספגה 70 שערים, אך הקבוצה סיימה את העונה במקום התשיעי, הרחק ממאבקי התחתית. מעונה זו זכור המקרה בו בק בעט בטעות באחד מהצלמים, וגרם לאשפוזו. בתום עונה זו האריך בק את חוזהו בהופנהיים עד לשנת 2017. עם זאת, עונת 2014/15 הייתה השביעית והאחרונה של בק בהופנהיים. בעונה זו בק המשיך לשמש כקפטן, והגנת הופנהיים התייצבה מעט וספגה 55 שערים. הקבוצה סיימה את העונה במקום השמיני. בתום עונת 2014/15 עזב בק את הופנהיים לאחר שצבר 216 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים, וחתם בבשיקטש הטורקית.
בשיקטש
ביולי 2015 חתם בק על חוזה בבשיקטש לשלוש שנים עם אופציה להארכה בשנה נוספת, והיה לאחד משלושה גרמנים בקבוצה, יחד עם מריו גומז וטולגאי ארסלאן. בתום עונתו הראשונה בקבוצה, 2015/16, בה ערך 32 הופעות ליגה, זכה בק עם בשיקטש באליפות של ליגת העל הטורקית. בעונת 2016/17 השתתף בק עם בשיקטש בשלב הבתים של ליגת האלופות. במחזור האחרון של שלב הבתים, הייתה בשיקטש אמורה לנצח את דינמו קייב, תוצאה שהייתה מעלה את הקבוצה לראשונה בתולדותיה לשמינית הגמר. בדקה ה-29, במצב של 1-0 לדינמו קייב, הורחק בק לאחר טעות שיפוט, כאשר נטען כי הכשיל ברחבה את דרליס גונסאלס, כאשר בק דווקא היה השחקן המוכשל. בעקבות ההרחקה נפסק פנדל עבור דינמו קייב, אותו תרגם אנדריי ירמולנקו לשער, ובהמשך הסתיים המשחק בתוצאה 6-0, ובשיקטש נשרה אל הליגה האירופית. בתום עונה זו, זכה בק עם בשיקטש באליפות שנייה ברציפות.
חזרה לשטוטגרט
ב-31 באוגוסט 2017 חתם בק בשטוטגרט, וחזר למועדון נעוריו. בק רשם עונת בכורה מוצלחת, כששיתף פעולה בהגנה עם בנז'מן פבאר, דניס אאוגו והולגר באדשטובר, וסיים עם הקבוצה במקום השמיני בבונדסליגה בעונה בה שטוטגרט חזרה לבונדסליגה לאחר עונה אחת בבונדסליגה השנייה. בעונת 2018/19 בק רשם עם שטוטגרט ירידה לבונדסליגה השנייה לאחר שהקבוצה סיימה במקום ה-16, והפסידה במבחני ההישרדות לאוניון ברלין. בק לא נטל חלק במבחני ההישרדות.
איופן
ביולי 2019 חתם בק על חוזה באויפן מליגת העל הבלגית.
קריירה בינלאומית
בק היה יכול לבחור אם לשחק בנבחרת רוסיה בזכות העובדה שנולד בברית המועצות וסבתו רוסיה המתגוררת בסנט פטרסבורג, או בנבחרת גרמניה. בפברואר 2007 החל לשחק בנבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21, ובשנת 2009 זכה עם נבחרת זו באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2009, כאשר בדרך לזכייה הבקיע שער ניצחון בחצי הגמר מול הנבחרת האיטלקית. באותה שנה החל בק לשחק בנבחרת גרמניה הבוגרת, וערך במדיה תשע הופעות. בק נכלל בסגל ההתחלתי למונדיאל 2010, אך נופה מהסגל בניפוי הסופי לקראת המונדיאל על ידי המאמן יואכים לב, שהעדיף על פניו את הולגר באדשטובר ואת דניס אאוגו. לאחר מכן, בק לא זומן עוד לנבחרת, ואמר כי הניפוי אמור לחשל אותו ולפתח אותו כאדם וככדורגלן.
תארים
עם שטוטגרט:
עם נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21:
רישיונות Creative Commons
רישיון Creative Commons או בסימולו הנפוץ CC הוא אחד מכמה רישיונות זכויות יוצרים ציבוריים המאפשרים הפצה חופשית של "עבודה" שאחרת הייתה מוגנת בזכויות יוצרים. שימוש ברישיון CC נעשה כאשר יוצר של יצירה מסוימת רוצה לתת לאנשים אחרים את הזכות לשתף, להשתמש ולבנות על היצירה שלו. CC מספק למחבר גמישות (לדוגמה, הוא עשוי לבחור לאפשר רק שימושים לא מסחריים ביצירה נתונה) ומגן על המשתמשים ביצירה או מפיצים אותה מחדש מפני חששות להפרת זכויות יוצרים כל עוד הם עומדים בתנאים שצוינו ברישיון הספציפי.
ישנם מספר סוגים של רישיון CC. כל רישיון שונה בכמה שילובים המגדירים את התנאים להפצה. הרישיונות שוחררו בתחילה ב-16 בדצמבר 2002 על ידי המלכ"ר Commons Creative, מוסד אמריקאי ללא כוונת רווח שנוסד ב-2001. היו גם חמש גרסאות של חבילת הרישיונות, שמספרם נע בין 1.0 עד 4.0. חבילת הרישיונות 4.0, שהופצה בנובמבר 2013, היא העדכנית ביותר. בעוד שרישיון הקריאייטיב קומונס התבסס במקור על מערכת המשפט האמריקאית, ישנם כיום כמה "נגזרות שיפוטיות של קריאייטיב קומונס" (Creative Commons jurisdiction ports) המתאימות לחוקים בינלאומיים.
באוקטובר 2014 אישרה הקרן לידע פתוח (OKF) את רישיונות CC BY, CC BY-SA ו- CC0 כמתאימים ל"הגדרה הפתוחה" עבור תוכן ונתונים.
בשנת 2018 כבר היו מעל 1.5 מיליארד יצירות שהשתמשו ברישיון CC כלשהו.
עבודות יישמיות
עבודות המורשות ברישיון Creative Commons כפופות לחוק זכויות יוצרים. זה מאפשר להחיל רישיונות Creative Commons על כל יצירות הנמצאות תחת זכויות יוצרים, כולל: ספרים, הצגות, סרטים, מוזיקה, מאמרים, תמונות, בלוגים, אתרים ועוד.
תוכנה
בעוד שתוכנה נתונה גם היא תחת חוק זכויות יוצרים ורישיונות CC הן ישימים, CC ממליצה שלא להשתמש בו בתוכנה במיוחד בשל מגבלות-תאימות לאחור עם תוכנת רישיונות נפוצים קיימים. במקום זאת, מפתחים עשויים להיעזר ברישיונות תוכנה חופשית וקוד פתוח שהם יותר ידידותיים לתוכנה. מלבד השימוש של רישוי FOSS לתוכנה, יש מספר דוגמאות לשימוש ברישיונות CC למודל רישיון תוכנה חינמית דוגמאות לכך הן The White Chamber, Mari0 או Assault Cube. למרות מעמדה של CC0 כרישיון זכויות היוצרים החופשי ביותר, המוסד לתוכנה החופשית לא ממליצה לשחרר תוכנות לרשות הציבור באמצעות CC0.
עם זאת, יישום רישיון Creative Commons אינו רשאי לשנות את הזכויות המותרות על ידי שימוש הוגן או התנהלות הוגנת או להפעיל הגבלות המפרות חריגים של זכויות יוצרים. יתר על כן, רישיונות Creative Commons אינם בלעדיים ואינם ניתנים לביטול. כל עבודה או עותקים של היצירה המתקבלת תחת רישיון Creative Commons רשאים להמשיך ולהשתמש תחת רישיון זה.
תנאים מוקדמים
המחבר/יוצר, או המרשיין במקרה שהמחבר ביצע העברת זכויות חוזית, צריכים לקבל את הזכויות הבלעדיות על היצירה. אם היצירה כבר פורסמה תחת רישיון ציבורי, ניתן להעלות אותה על ידי כל צד שלישי, פעם נוספת בפלטפורמה אחרת, באמצעות רישיון תואם, והתייחסות וייחוס לרישיון המקורי (למשל על ידי הפניית כתובת האתר של רישיון מקורי).
השלכות
הרישיון אינו בלעדי וללא תמלוגים, ללא הגבלה מבחינת שטח ומשך, כך שהוא בלתי הפיך, אלא אם כן ניתן רישיון חדש על ידי המחבר לאחר שהעבודה שונתה באופן משמעותי. כל שימוש ביצירה שאינו מכוסה בכללי זכויות יוצרים אחרים מפעיל את הרישיון הציבורי. עם הפעלת הרישיון, על בעל הרישיון לעמוד בכל תנאי הרישיון, אחרת הסכם הרישיון אינו לגיטימי, המשתמש מבצע הפרת זכויות יוצרים. למחבר, או למרשיין כמיופה כוח, יש את הזכויות המשפטיות לפעול על כל הפרת זכויות יוצרים. לבעל הרישיון יש תקופה מוגבלת לתקן כל אי ציות.
ארבע החירויות
רישיונות CC מעניקים כולם "חירויות בסיסיות", כגון הזכות להפיץ את היצירה המוגנת בזכויות יוצרים ברחבי העולם למטרות לא מסחריות וללא שינוי. בנוסף, גרסאות שונות של רישיון קובעות זכויות שונות, כפי שמוצג בטבלה זו: שני הסעיפים האחרונים אינם רישיונות של תוכן חופשי, על פי הגדרות כגון DFSG או הסטנדרטים של מוסד התוכנה החופשית, ואינם יכולים לשמש בהקשרים הדורשים חירויות אלו, כגון ויקיפדיה. לתוכנה, Creative Commons כולל שלושה רישיונות בחינם שנוצרו על ידי מוסדות אחרים: רישיון BSD, רישיון GNU LGPL ו- GNU GPL.
ערבוב והתאמת תנאים אלה מייצר שישה עשר שילובים אפשריים, מתוכם אחד עשר רישיונות Creative Commons תקפים וחמישה אינם. מתוך חמשת הצירופים הבלתי חוקיים, ארבעה כוללים את סעיפי ה- "nd" ו- "sa", שאינם סותרים זה את זה; ואחד לא כולל אף אחד מהסעיפים. מתוך אחת עשרת הצירופים התקפים, החמישה שחסרים את סעיף "לפי" פרשו מאחר ש-98% מבעלי הרישיונות ביקשו ייחוס, אם כי הם עדיין זמינים לעיון באתר. זה משאיר שישה רישיונות בשימוש קבוע בתוספת הצהרת רשות הציבור של CC0.
שבעה רישיונות בשימוש קבוע
שבעת הרישיונות בשימוש הנפוץ ביותר מוצגים בטבלה הבאה. ביניהם, אלה המקובלים על ידי קרן ויקימדיה-ההקדש לרשות הציבור ושני רישיונות ייחוס (BY ו- BY-SA)-מאפשרים שיתוף וחידושים מחדש (יצירת יצירות נגזרות), כולל לשימוש מסחרי, כל עוד ניתן ייחוס.
גרסה 4.0
הגרסה העדכנית ביותר 4.0 של רישיונות Creative Commons, שיצאה ב-25 בנובמבר 2013, הם רישיונות כלליים החלים על רוב תחומי השיפוט ואינם דורשים בדרך כלל יציאות. בגרסה 4.0 של הרישיון לא יושמו פורטים חדשות. גרסה 4.0 מזהירה מפני שימוש בגרסאות עם פורטים ובמקום זאת משמשת כרישיון גלובלי יחיד.
שיוך
מאז 2004, כל הרישיונות הקיימים מלבד הגרסה CC0 דורשים ייחוס למחבר המקורי, כפי שמסומן על ידי רכיב BY (כמו במילת המפתח "על ידי"). יש לייחס את הייחוס כ"מיטב יכולתו של האדם באמצעות המידע הקיים". Creative Commons מציע את "TASL" המנומני: כותרת -- מחבר -- מקור [קישור אינטרנט] -- [CC] רישיון .באופן כללי זה מרמז על הדברים הבאים:
רישיונות לא מסחריים
האפשרות ה"לא מסחרית "הכלולה בכמה רישיונות Creative Commons היא שנויה במחלוקת, מכיוון שלפעמים לא ברור מה יכול להיחשב כמסגרת שאינה מסחרית ויישום, מאחר שההגבלות שלה שונות מעקרונות התוכן החופשי המקודם על ידי רישיונות מתירניים אחרים. בשנת 2014 פרסמה ויקימדיה דויטשלנד מדריך לשימוש ברישיונות Creative Commons כדפי ויקי לתרגומים וכ-PDF.
אפס / נחלת הכלל
מלבד רישיונות זכויות יוצרים, Creative Commons מציעה גם CC0, כלי לוויתור על זכויות יוצרים ושחרור חומרים לרשות הציבור. CC0 הוא כלי משפטי לוותר על כמה שיותר זכויות מבחינה חוקית. או, כאשר הדבר אינו אפשרי מבחינה חוקית, CC0 פועל כאל רישיון שווה ערך לרשות הציבור. פיתוח CC0 החל בשנת 2007 ושוחרר בשנת 2009. המטרה המרכזית של הרישיון הייתה קהילת הנתונים המדעיים.
בשנת 2010, Creative Commons הכריזה על ה- Public Domain Mark, כלי לסימון יצירות שכבר נמצאות ברשות הציבור. יחד, CC0 וסימן רשות הציבור מחליפים את ההקדשה וההסמכה של הרשות הציבורית אשר נקטה גישה ממוקדת בארצות הברית וערבבה פעולות נפרדות.
בשנת 2011, קרן התוכנה החופשית הוסיפה את CC0 לרישיונות התוכנה החינמית שלה. עם זאת, למרות ש CC0 הוא רישיון זכויות היוצרים החופשי והפתוח ביותר, קרן התוכנה החופשית אינה ממליצה להשתמש ב- CC0 לשחרור תוכנות לרשות הציבור.
בפברואר 2012 CC0 הוגשה ליוזמת קוד פתוח (OSI) לאישורם. עם זאת, התעוררה מחלוקת בנוגע לסעיף זה, אשר כלל את כל הפטנטים הרלוונטיים המוחזקים על ידי בעל זכויות היוצרים. סעיף זה נוסף מתוך מחשבה על נתונים מדעיים ולא על תוכנה, אך חלק מחברי OSI האמינו שהוא יכול להחליש את ההגנה של משתמשים מפני פטנטים על תוכנות. כתוצאה מכך, Creative Commons משכה את הגשתם, והרישיון אינו מאושר כעת על ידי OSI.
בשנים 2013 עד 2017, אתר הצילום Unsplash השתמש ברישיון CC0, והפיץ כמה מיליון תמונות בחינם בחודש. לורנס לסיג, מייסד Creative Commons, תרם לאתר. Unsplash עברה משימוש ברישיון CC0 לרישיון דומה משלהם ביוני 2017, אך עם הגבלה נוספת על השימוש בתמונות ליצירת שירות מתחרה מה שהפך אותו לבלתי תואם לרישיון CC0.
באוקטובר 2014 אישרה קרן הידע הפתוח את CC0 בהתאם לתנאי ההגדרה הפתוחה וממליצה על הרישיון להקדיש תוכן לרשות הציבור.
סגילות
זכויות בהתאמה יכולות לבוא לידי ביטוי ברישיון CC התואם את הסטטוס או הרישוי של היצירה או היצירות המקוריות שעליהן מבוסס העיבוד.
עבודות עם רישיון Creative Commons
Creative Commons מחזיקה מדריך ויקי לתוכן של ארגונים ופרויקטים המשתמשים ברישיונות Creative Commons. באתר שלה CC מספקת גם מקרי מחקר על פרויקטים המשתמשים ברישיונות CC ברחבי העולם. ניתן לגשת לתוכן עם רישיון CC גם באמצעות מספר ספריות תוכן ומנועי חיפוש.
סמלי Unicode
לאחר שהוצע על ידי Creative Commons בשנת 2017, סמלי רישיון Creative Commons נוספו ל- Unicode עם גרסה 13.0 בשנת 2020. המעגל עם סימן שווה (כלומר אין נגזרות) קיים בגרסאות ישנות יותר של Unicode, בניגוד לכל הסמלים האחרים. ניתן להשתמש בסמלים אלה ברצף לציון רישיון Creative Commons מסוים, לדוגמה, CC-BY-SA (CC-Attribution-ShareAlike) יכול להתבטא,   ו-   הממוקם לצד כל אחד אחר: 🅭🅯🄎
מאגר פסיקה
בדצמבר2020, ארגון Creative Commons השיק מאגר מידע מקוון המכסה פסיקה של רישוי ומלגות משפטיות.
M9
M9 (מ-Messier 9, נקרא גם NGC 6333) הוא צביר כדורי בקבוצת הכוכבים נושא הנחש הנמצא במרחק של כ-25,800 שנות אור ממערכת השמש ומכיל לפחות 100,000 כוכבים.
היסטוריה
הצביר התגלה על ידי שארל מסיה בשנת 1764 ותואר על ידיו בקטלוג מסיה כ"ערפילית חסרת כוכבים". רק בשנת 1783 גילה האסטרונום ויליאם הרשל שזהו צביר.
בהירות נראיתו של הצביר היא מדרגה 7.7 כך שהוא עמום יחסית, בעיקר ביחס לצבירים M10 ו-M12 הנמצאים באותה קבוצת כוכבים ומרשימים בהרבה, וניתן להבחין בו רק באמצעות משקפת איכותית או טלסקופ. על מנת לצפות בכוכבי הצביר, שהבהירים שבהם הם מדרגת בהירות 13.5 יש צורך בטלסקופ בינוני מאיכות טובה. בשל עמימותו קשה לאתר אותו, אך הוא נמצא כ-3 מעלות דרומית מזרחית לכוכב η בנושא הנחש, מעט מזרחית לקו המחבר אותו עם הכוכב ξ בנושא הנחש.
מאפייני הצביר
צורתו של M9 היא מעט אליפטית וקוטרו כ-90 שנות אור. מרחקו ממערכת השמש הוא כ-25,800 שנות אור כך שגודלו הזוויתי הוא כ-12 דקות קשת. צפיפותו ממוצעת ועד היום התגלו בו 13 כוכבים משתנים. עוצמת ההארה הכוללת של הצביר היא פי 120,000 מעוצמת ההארה של השמש והספקטרום הכולל של אור הצביר מתאים לסוג ספקטרלי F2.
M9 הוא אחד מהצבירים הקרובים ביותר למרכז הגלקסיה והשפעת הכבידה של מרכז הגלקסיה היא ככל הנראה הסיבה לאליפטיות שלו. מרחקו ממרכז הגלקסיה הוא כ-5,500 שנות אור בלבד, והוא מתרחק ממערכת השמש במהירות של כ-225 ק"מ לשנייה.
בסמוך ל-M9 נמצאים שני צבירים כדוריים נוספים קטנים ועמומים ממנו שאינם נכללים בקטלוג מסיה: כמעלה ו-20 דקות קשת מצפון מזרח ל-M9 נמצא NGC 6356 שבהירותו היא מדרגה 8.25 וגודלו הזוויתי כ-8 דקות קשת, ובמרחק דומה דרומית-מזרחית ל-M9 נמצא NGC 6342 שבהירותו היא מדרגה 9.7 וגודלו הזוויתי כ-3 דקות קשת. ממערב ל-M9 נמצאת ערפילית הבליעה ברנרד 64, שמרכזה במרחק של כחצי מעלה מהצביר ושוליה מגיעים ככל הנראה עד לצביר ומסתירים חלק מאורו, בעיקר בחלקו הצפון-מערבי.
מדמה מסוף
מדמה מסוף (ידוע גם כיישום מסוף וכ-tty) היא תוכנה שמדמה מסוף וידאו, בתוך רכיבי תצוגה אחרים. למרות שהמילה מסוף מזוהה פעמים רבות כנרדפת למעטפת, ולמסוף טקסטואלי, המונח מסוף מתייחס גם לכל המסופים המרוחקים, כולל בעלי ממשק משתמש גרפי. מסוף הנפתח בתוך ממשק משתמש גרפי, נקרא לעיתים קרובות חלון מסוף.
חלון מסוף מאפשר למשתמש לגשת דרכו למסוף טקסטואלי ולכל יישומיו, כמו יישומים מבוססי ממשק שורת פקודה, וממשק משתמש טקסטואלי. היישומים יכולים לרוץ על אותו מחשב, או על מחשבים שונים דרך Telnet, ssh, וחיבור Dial-up. במערכות הפעלה דמויות יוניקס נפוץ שיש מספר חלונות מסוף, המחוברים לאותו מחשב. מסופים תומכים בדרך כלל ברצפי יציאה לשליטה בצבע המסוף, מיקום הסמן וכדומה.
שמואל גרמיזאן
הרב שמואל גרמיזאן (בקירוב 1605, ה'שס"ה – בקירוב 1675, ה'תל"ה) היה פוסק ספרדי, דרשן ומקובל, מגדולי חכמי ירושלים במאה ה-17, ומחברם של חיבורים רבים בכל מקצועות התורה.
קורות חייו
נולד בסלוניקי, יוון בערך בשנת ה'שס"ה (1605). מוצא משפחתו הוא ככל הנראה מהעיר וורמס (גרמייזא היא שמה של העיר במקורות העבריים מימי הביניים). לא ידועים פרטים רבים אודותיו בתקופה זו.
בגיל צעיר עלה לארץ ישראל עם משפחתו והתיישב בירושלים, שם רכש כנראה את רוב תלמודו. בשנת ה'ת"ו (1646) כבר נחשב בין חכמי ירושלים, וחתם יחד עימם על ההסכמה שנקבעה מימי הנגיד יצחק הכהן שולאל שלא להטיל מיסים על תלמידי חכמים.
בשנת ה'ת"ז (1647) נשלח כשד"ר מטעם חכמי ירושלים, לאסוף כסף עבור יהודי ארץ ישראל. בדרכו נקלע לאי מלטה, וכשראה את המצב הרוחני הירוד שם הקדיש את עצמו לגדור את הפרצות. במלטה שהה כעשר שנים תוך שהוא מכהן כרב הקהילה היהודית במקום.
בדרכו חזרה לארץ ישראל נשבה על ידי שודדים, והוא הריץ איגרת בה הוא מפרט את מצבו הקשה לפרנסי חברת פדיון שבויים בעיר ונציה. רבי שמואל אבוהב, שהיה רב הקהילה היהודית בעיר, עמל רבות למען שחרורו והוא הורה לחברה לפדותו, אך שחרורו התעכב עקב סכסוך שפרץ בין שוביו לגבי חלוקת הכסף ביניהם. בסופו של דבר שוחרר רבי שמואל בשנת תי"א או תי"ב (1651-1652) והוא חזר לאי מלטה, שם המשיך לכהן כרב הקהילה למספר שנים נוספות, והשיב לשאלות הלכתיות שהופנו אליו.
בערך בשנת ת"כ (1660) חזר לירושלים, ולפי עדותו של רבי משה גאלנטי כיהן כמורה בישיבת בית יעקב בראשותו של רבי ישראל יעקב חגיז, שם התיידד עם רבי אברהם הלוי אמיגו שהיה אף הוא מרבני הישיבה. מלבד תפקידו בישיבה היה דורש לרבים בשבתות ובמועדים. בתקופה זו למד גם קבלה בחברתו של המקובל רבי יעקב צמח, והחיד"א מספר שהוא ראה את כל ספריו בקבלה, כולל חיבור על מסכת ברכות לפי דרך הסוד.
על מקומו החשוב ופעילותו הציבורית בירושלים באותה תקופה ניתן ללמוד מדברים שכתב בתוך תשובה הלכתית שהשיב לידידו רבי אברהם אמיגו: