cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרויקט ריזה
פרויקט ריזֶה (בגרמנית: Projekt Riese, מילולית: פרויקט "ענק") הוא כינוין של מערכת מנהרות ואולמות גדולה ומסועפת, בשבעה אתרים שנחצבו בתקופת מלחמת העולם השנייה באזור הרי הינשוף הממוקמים בחבל שלזיה תחתית, דרום-מערב פולין, שהיה נתון באותה תקופה תחת שלטון גרמניה הנאצית. הפרויקט מעולם לא הושלם, מתחמים שונים שלו אינם מקושרים ביניהם, ולא קיימת כל עדות מוסמכת בכתב לגבי מטרתו, ומבנהו הסופי.
היסטוריה
עם תחילת מלחמת העולם השנייה וכיבוש אזור שלזיה והרי הינשוף על ידי הכוחות הגרמניים, התברר כי לא קיימים באזור מתקנים היכולים לשמש כמחסה והגנה לפיקוד הצבאי והאזרחי של כוחות הכיבוש.
עם התקדמות המלחמה, ובהשפעת תקיפות האוויר המתגברות של בעלות הברית, העבירה גרמניה הנאצית חלק גדול מייצור החימוש האסטרטגי שלה לאזורים בטוחים יותר ובין היתר למחוז שלזיה תחתית. התוכניות להגנה על התשתיות הקריטיות כללו העברה של מפעלי הנשק לבונקרים תת-קרקעיים ובחלק מהם גם בניית מקלטים עבור ראשי המשטר והמנגנונים השונים שלו. בספטמבר 1943 הוחל בבניית מתחם ההגנה בהרי הינשוף שנוהל על ידי שר החימוש אלברט שפר, בתחילה באמצעות מנהל התעשייה של שלזיה, ומאפריל 1944 באמצעות ארגון טודט. לצורך הבניה הוקמו מחנות עבודה עבור כ-20,000 אסירים שהועברו ממחנה הריכוז גרוס רוזן הסמוך. בניית הפרויקט, שבוצעה בסודיות רבה, השפיעה גם על תנאי חייה של האוכלוסייה האזרחית המקומית, שהורשתה לנוע באזורים מוגבלים בלבד. בסוף שנת 1944 התקרב קו החזית של המלחמה ופינוי המחנות והאתר החל בפברואר 1945, אם כי במספר מקומות התנהלה העבודה אפילו בסוף אפריל. הצבא האדום כבש את האזור במאי 1945.
בקרב חוקרים קיימות שתי גרסאות באשר למטרתו האמיתית של הפרויקט, אך הן אינן מאומתות ואינן נתמכות במסמכים או תוכניות כתובות כלשהן. על פי האחת, המדובר בבנייה של מפקדה נוספת עבור היטלר, בדומה למתחמים דומים שנבנו עבורו באירופה, ועל פי השנייה, המדובר במתחמי בנייה עבור מפעלים להרכבה וייצור של כלי נשק. ההערכה היא כי בניית המתקן במעמקי ההרים, החסין להפצצות מן האוויר, הייתה צפויה להיות מושלמת באוגוסט 1945 בעלות כוללת של 130 מיליון רייכסמארק.
ניו זילנד במשחקים הפאראלימפיים
ניו זילנד השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים תל אביב (1968) ומשתתפת במשחקי הקיץ הפאראלימפיים מאז בקביעות. במשחקי החורף משתתפת ניו זילנד מאז אולימפיאדת הנכים גאליו (1980).
פרויקט ריזה
היסטוריה
בשנת 2011 פורסם כי אותרו מספר מסמכים הנוגעים לתוכניות הפרויקט, אך הם עדיין נחקרים וטרם פורסם תוכנם. בשנת 2015 פורסם כי אותרו סימנים הקשורים לרכבת הזהב הנאצית במעמקי אחת המנהרות, אך גם לכך לא הוצגו הוכחות באופן פומבי.
ניו זילנד במשחקים הפאראלימפיים
לאורך השנים זכו ספורטאיה הנכים של ניו זילנד ב-169 מדליות במשחקי הקיץ, מהן 68 מדליות זהב. בקרב הזוכים בלטו האתלט פיטר מרטין שזכה בשבע מדליות פאראלימפיות, מהן ארבע מדליות זהב, והשחיינית סופי פאסקו שזכתה ב-14 מדליות פאראלימפיות, מהן תשע מדליות זהב.
פרויקט ריזה
היסטוריה
קטעים מסוימים של הפרויקט פתוחים לציבור וניתן לסייר בהם במסגרת תיור מודרך.
מבנה
הקומפלקס כולל מספר מערכות נפרדות של מנהרות ואולמות שנחצבו במעמקי ההרים, וחלקן מאפשרות בתוכן תנועה של כלי רכב. חלק מן האולמות המקושרים למנהרות נמצאות בשלבי בנייה מתקדמים וכוללים גימור פנימי של ציפוי בלוחות בטון.
כחלק מפרויקט הבנייה נסללה רשת דרכים, גשרים ומסילות רכבת אשר קישרו את אתרי החפירות עם תחנות הרכבת הסמוכות. במסגרת הפרויקט נכרתו עצים, נחפרו מאגרי מים ותעלות ניקוז, וסכרים קטנים נבנו על פני נחלים ליצירת מערכת אספקת מים ומערכות ביוב. סלעי ההרים נקדחו ופוצצו בחומרי נפץ, והאולמות שנוצרו חוזקו על ידי בטון ופלדה. לצורך כך הועסקו מומחי כרייה, בעיקר גרמנים, איטלקים, אוקראינים וצ'כים.
התקדמות חפירת המנהרות הייתה איטית, מכיוון שמבנה הרי הינשוף מורכב מאבן גנייס קשה, בניגוד למרבית המתקנים הדומים שנחצבו באבן חול רכה. הבחירה באתר שבו הסלעים קשים ויציבים יותר העניקה את היתרון של הגנה מוחלטת מפני פשיטות אוויר של בעלות הברית ואפשרות לבנות אולמות תת-קרקעיים בגובה 12 מטרים ונפח של 6,000 מ"ק, אם כי גרמה להאטת הבנייה באופן משמעותי. בסך הכל נחפרו מנהרות ואולמות באורך 9 ק"מ, בשטח כולל של 25,000 מ"ר, ובנפח של 100,000 מ"ק.
ההנחה המקובלת כיום היא כי אכן המדובר במתחם פיקוד והגנה עבור היטלר לשימושו בחזית המזרחית כתחליף למתחם מאורת הזאב. ההערכות הן כי מדובר בתוכנית לבניית מתחם עצום ממדים שנועד לאכלס את מפקדתו של היטלר עצמו, הפיקוד העליון של הצבא, הפיקוד העליון של חיל האוויר, משרד החוץ, והנהגת האס אס. פרט לכל הגופים הללו, גם תוספת של כוחות להגנה ושמירה, וכל הנדרש לקיומם האדמיניסטרטיבי והפיזי לאורך זמן. על פי ההערכות, ממדיו הסופיים של הפרויקט אמורים היו לכלול שטח של כמעט 200 אלף מ"ר.
אלכסנדר חצקביץ'
אלכסנדר ניקולאייביץ' חצקביץ' (ברוסית: Алекса́ндр Никола́евич Хацке́вич; נולד ב-19 באוקטובר 1973, מינסק, בלארוס הסובייטית, ברית המועצות) הוא כדורגלן עבר בלארוסי, ששיחק כקשר, היום מאמן.
קריירת משחק
מאז 1992 שיחק בדינמו מינסק. בשנים 1992–1996, 2005-2007 שיחק 106 משחקים וכבש 20 שערים.
שיחק גם במועדונים:
בנבחרת הלאומית של בלארוס (1993–2005) ערך 38 הופעות, הבקיע 4 שערים.
קריירת אימון
הוא החל את קריירת האימון שלו בדינמו מינסק לאחר פיטוריו של פיטר קאצ'ורו בשנת 2007. הוא היה מאמן שחקן. עזב את הקבוצה באותה שנה. התאחדות הכדורגל הבלארוסית מינתה אותו למאמן הראשי של נבחרת הנוער של בלארוס.
ביולי 2008, מונה למאמן ויטבסק.
מפברואר 2010 עד 2011 - עוזר מאמן ראשי של נבחרת אוקראינה. משנת 2010 עד 2013 אימן את קבוצת הנוער של דינמו קייב. בשנת 2014 מונה למאמן קבוצת דינמו-2 והביא איתו מספר שקחני נוער לרבות אנטון בראטקוב. ב-4 בדצמבר 2014 מונה למאמן הראשי של נבחרת בלארוס בכדורגל. הוא פוטר ב-6 בדצמבר 2016 לאחר 4 משחקים בטורניר המוקדמות למונדיאל 2018, בו הקבוצה סיימה בשוויון עם צרפת, הפסידה להולנד ובולגריה וחלקה נקודות עם לוקסמבורג.
ב-2 ביוני 2017 פורסם כי אלכסנדר חצקביץ' מונה למאמן דינמו קייב.
בדצמבר 2019 הוזמן לרוסיה ומונה למאמן קבוצת "רוטור וולגוגרד" מליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה, אותה הוביל להעפלה לליגת העל הרוסית בכדורגל בעונת 2021. באביב 2021 עזב את המועדון.
הכלה וצייד הפרפרים
המחזה הועלה לראשונה ב-1967 ב"תיאטרון בימות", וזיכה את אלוני באותה שנה בפרס גובינסקא-ברץ למחזה המקורי הטוב.
תקציר העלילה
בגן עירוני רחב-ידיים נפגשות באקראי שתי דמויות: כלה צעירה הבורחת מחתונתה ושמה 'מי'. 'מי' בורחת כשהיא עדיין לבושה בשמלת הכלה שלה ובהינומה, לאחר שהחתן לא הגיע לחתונה. היא פוגשת בצייד פרפרים ושמו 'גץ'. 'גץ', בשנות הארבעים לחייו, עובד לפרנסתו כפקיד בחברת ביטוח. בתור תחביב, פעם בשבוע, ביום רביעי בין ארבע לשש אחר-הצהרים, הוא יוצא לצוד פרפרים בגן. הם מנהלים ביניהם שיחה, בה הם מספרים אפיזודות מחייהם והשקפותיהם בנושאים שונים.
ברקע, נשמע מהרמקול קולו של הקריין, המודיע הודעות משונות ולעיתים חסרות היגיון למטיילים בגן. כמו כן, נשמעים גם כן קולותיהם של אורחים שונים בחתונתה של הכלה, הקוראים לה לחזור ומתייחסים אליה.
הדמויות
יצחק בן-מרדכי תיאר את אפיון הדמויות:
הפקות
המחזה הועלה בישראל שש פעמים:
עיבוד טלוויזיוני
המחזה עובד לסרט טלוויזיה בן 44 דקות, בבימויו של רם לוי, שהוקרן בטלוויזיה הישראלית בשנת 1974. בסרט שיחקו גילה אלמגור את דמותה של מי, יוסי בנאי את דמותו של גץ, יורם ארבל בתפקיד הקריין ואלכסנדר פלג בתפקיד החתן.
נסים אלוני ויוסל ברגנר
במחזה "הכלה וצייד הפרפרים" יש זיקה הדוקה בין נסים אלוני ויוסל ברגנר. ציור של ברגנר שימש השראה לכתיבת המחזה של אלוני. ברגנר עיצב את התפאורה למחזה בהעלאתו הראשונה ב"תיאטרון בימות" ואיוריו של ברגנר מלווים את הגרסה המודפסת של המחזה.
יצחק בן-מרדכי העיר על זיקה זו:
קישורים חיצוניים
עם העלאת ההצגה בתיאטרון בימות:
עם העלאת ההצגה בבית ליסין:
טבלן גמדי
טבלן גמדי (שם מדעי: Tachybaptus ruficollis) הוא מין של עוף מים ממשפחת הטבלניים. הוא מצוי במקווי מים מתוקים באסיה, אפריקה, אירופה, אוקיאניה ומדגסקר, ונפוץ גם בישראל.
מאפיינים
אורכו של הטבלן הגמדי כ-23 עד 29 ס"מ, ומשקלו כ-119 עד 284 גרם. הטבלן הגמדי ניזון מחרקים, זחלים, רכיכות, סרטנים, ודגים. זהו המין הקטן ביותר במשפחת הטבלניים. ישנם שישה תת-מינים.
הטבלן שחיין וצולל מצוין, ותופס את טרפו - דגים וחסרי חוליות - מתחת למים. הוא משתמש בצמחייה שצומחת ליד מים כמקום מחבוא.
ככל מיני הטבלנים, הטבלן הגמדי מקנן על גדות מקווי מים; רגליו ממוקמות באחורי הגוף, ולכן הוא אינו הולך טוב על פני הקרקע. הנקבה מטילה 4–7 ביצים. כשהטבלן הולך לצוד, הוא מכסה את ביציו בצמחייה, מה שמסווה אותן מעיני טורפים. האפרוחים יכולים ללכת ולשחות כמעט מיד לאחר הבקיעה, והבוגרים בדרך כלל לוקחים אותם על גבם.
רחב זנב
רחב זנב המכונה קרייט ימי (שם מדעי: Laticauda) הוא סוג של נחש ארסיים ממשפחת הפתניים החיים ברחבי הימים הטרופיים של האזור האינדו-פסיפי. הם שייכים לתת-ממשפחת נחשי ים אבל חלק מהחוקרים מגדירים אותם כתת-משפחה עצמאית (Laticaudinae). בניגוד לשאר נחשי הים הם מטילי ביצים ביבשה ועל כן עולים לחוף בעונת הרבייה.
נחשים אלו נפוצים בסמוך לחופי דרום-מזרח אסיה מהודו במערב עד לאיי פיג'י במזרח ומצפינים עד ליפן.
צבעם אפור-שחור עם זנב רחב שנתן לו את שמו. הם בעלי ריאות גדולות העוזרות להם לנשום ובעלי נחיריים גדולים הממוקמים גבוה ובעלי קשקשים רחבים. אורכם יכול להגיע ל-1.5 מ'. הם פעילים בלילות בין השוניות ומחפשים דגים, צלופחים דיונונים וסרטנים אותם הם הורגים עם ארסם הקטלני. בכמה איים הם צדים בחבורות גדולות ביחד עם כמה דגים ממשפחת הצניניתיים והמוליתיים.
הם יכולים להרוג גם אנשים שלא נזהרים. הם לא תוקפניים ורוב הנפגעים מהם הם דייגים המעלים אותם מרשתות בטעות.
גלריית דגלי מדינות העולם
א • ב • ג • ד • ה • ו • ז • ח • ט • י • כ • ל • מ • נ • ס • ע • פ • צ • ק • ר • ש • ת מדינות עצמאיות שאינן מוכרות או שנויות במחלוקת __ללא_תוכן_עניינים__
עדי אלון
עדי אלון (נולד ב-27 בינואר 1995) הוא שחקן וזמר ישראלי.
ביוגרפיה
אלון נולד וגדל בירושלים. הוא למד בבית הספר היסודי ע"ש גרשון אגרון ולאחר מכן עבר לבית הספר ע"ש זיו ומרקס, שם למד במגמת תיאטרון. בשנת 2008 השתתף בפסטיבל שירי ילדים.
שירת בתיאטרון צה"ל.
בין השנים 2010–2013 גילם את איליי, בנם של גדי (צביקה הדר) וקרן (דפנה דקל) בשתי העונות של הסדרה "בלו נטלי". בשנת 2011 שיחק תפקיד קטן בסדרה "החולמים".
בשנת 2016 גילם את דמותו של דייוויד בסדרת הנעורים "כוכב הצפון". באותה שנה החל לגלם את דמותו של עידו בסדרת הנעורים "נעלמים" בערוץ ניקלודיאון ללקוחות HOT, וכן החל לגלם את דמותו של זוהר בקומדיית הפשע "מטומטמת", המשודרת בהוט 3.
בשנת 2017 הופיע בעונה הראשונה של הסדרה "כיפת ברזל" בתפקיד שימי. בקיץ אותה שנה הוציא אלון שיר בשם "מתחיל הקיץ", בשיתוף עם דניאל אסייג.
בשנת 2018 שיחק בסדרה "מלכות" ששודרה בהוט. באותה שנה שיחק במיני סדרה "מעורבבים".
בשנת 2019 שיחק ושר במחזמר "זה אני".
בשנת 2020 גילם את גורי, לוחם באצ"ל, בסדרת הנוער "פלמ"ח".
בשנת 2021 שיחק בסדרה "מנגן ושר" בדמותו של בן, ובאותה שנה השתתף במחזמר "סאלח שבתי" בבימויו של צדי צרפתי, בתפקיד שמעון שבתי.
החל משנת 2022 חזר לגלם את דמותו של מני אסייג בסדרה הקומית "שנות ה-90". באותה שנה שיחק במחזמר "הלהקה", המבוסס על סרטו של אבי נשר, ובנוסף שיחק בסדרת הטלוויזיה "מיוחדת" של כאן חינוכית את זוהר. באותה שנה השתתף בסדרה "בוגד" בתור דוד נגר.
נאו-אקספרסיוניזם
נאו-אקספרסיוניזם הוא סגנון של ציור ופיסול מודרניסטי מאוחר או פוסט מודרני מוקדם, שהופיע באופן בינלאומי בסוף שנות ה-70. נאו-אקספרסיוניסטים נקראו לעיתים גם טרנסאוונגארד, ג'ונגה ויילד, "New Fauvism" או "Neue Wilden" ("הפראים החדשים"). הסגנון מתאפיין בדגש רב על הבעה סובייקטיבית של רגש ובשימוש גס בחומרים. הציור הנאו-אקספרסיוניסטי הטיפוסי הוא גדול ממדים ומופק במהירות; כמו כן, הוא לרוב פיגורטיבי, ולעיתים קרובות מציג דימויים אלימים או עגומים, שכמעט נבלעים בערבובייה של פעילות בפני השטח של התמונה.
הנאו-אקספרסיוניזם התפתח כתגובת נגד לאמנות המושגית ולאמנות המינימלסטית של שנות ה-70. כך, הנאו-אקספרסיוניסטים חזרו להציג אובייקטים ניתנים לזיהוי על גבי הקנבס - כגון גוף האדם (אם כי לפעמים בצורה מופשטת) - וזאת בצורה מחוספסת, באופן מלא רגש ולעיתים קרובות באמצעות צבעים עזים אמני הסגנון קיבלו השראה מציירים אקספרסיוניסטים גרמנים, כמו אמיל נולדה, מקס בקמן, ג'ורג' גרוס, ארנסט לודוויג קירכנר, ג'יימס אנסור ואדוורד מונק. הסגנון קשור גם בסגנון המופשט הלירי האמריקאי משנות ה-60 וה-70, מתנועת The Hairy Who בשיקגו, מאסכולת הציור הפיגורטיבי של אזור המפרץ בשנות ה-50 וה-60, מההתפתחות של האקספרסיוניזם המופשט, מתקדימים בפופ ארט ומזרם ה-New Image Painting. מונח זה קשור החל מסוף שנות ה-70 לעבודותיהם של אמנים שדגלו בפיגורטיביות חריפה בשילוב דימויים דמויי קריקטורה, בקרבה סגנונית מסוימת לנאו-אקספרסיוניזם. המונח New Image Painting נטבע בתערוכה בניו יורק משנת 1978 שהתקיימה במוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית, תחת אותו השם.
קבלה וביקורת
הנאו-אקספרסיוניסטים עוררו מחלוקת שנוגעת הן לאיכות האמנות שהפיקו, הן להיבטים מסחריים של הצגתה בפני סוחרי האמנות. פעילות התנועה לוותה במתודות חדשות ואגרסיביות של מכירה, קידום ושיווק מצדם של סוחרי אמנות וגלריות. אמנות הנאו-אקספרסיוניזם שלטה בשוק האמנות עד אמצע שנות ה-80. עם זאת, על רקע התנועות השונות שהנאו-אקספרסיוניסטים הושפעו מהן, אמני התנועה ספגו ביקורת על כך שאינם יוצרים עבודות מקוריות אלא רק ממחזרים סגנונות. כמו כן, הסגנון נתפס על ידי מבקרים רבים, כמו אשיל בוניטו אוליבה ודונלד קוספית, כהחייאת נושאים מסורתיים של ביטוי עצמי מתוך האמנות האירופית, לאחר עשרות שנים בהן האמנות האמריקאית הייתה הדומיננטית יותר. הערך החברתי והכלכלי של התנועה נידון בלהט בראשית שנות ה-80.
מבקרים כמו בנג'מין בוכלו, האל פוסטר, קרייג אוונס ומירה שור הביעו ביקורת רבה על הקשר בין הציור הנאו-אקספרסיוניסטי לשוק האמנות ההולך ומתרחב, לסלבריטאים, לאנטי-פמיניזם, לאנטי אינטלקטואליזם ולחזרה לנושאים מיתיים ולשיטות אינדיבידואליסטיות; את הנטיות הללו זיהו המבקרים כמיושנות. בנוסף, נשים נדחקו לשוליים בתנועה, וציירות כדוגמת אליזבת' מוריי ומריה לאסינג הושמטו מרבות מהתערוכות החשובות שלה, ובראשן מהתערוכה הגדולה "רוח חדשה בציור" שהוצגה בלונדון בשנת 1981; בתערוכה הוצגו עבודותיהם של 38 ציירים, ללא עבודה אחת של ציירת.
אמני הזרם
הזרם הניאו אקספרסיוניזם התפתח במקביל בכמה מקומות בעולם. אמנים לדוגמה המייצגים אותו הם גיאורג בזליץ, יוג'ין שנבוק, ריינר פטינג, קארל הורסט הדיק – מגרמניה; סנדרו צ'יה, פרנצ'סקו קלמנטה, אנצ'ו קוקי ומימו פלדינו – מאיטליה; חורחה רנדו מספרד; אולג גולוסי ווסיל ריאבצ'נקו מאוקראינה; סוזן רוטנברג, ז'אן-מישל בסקיה, אליזבת' מוריי, ג'וליאן שנאבל, קית' הרינג, צ'אק קונלי – מארצות הברית; ומריה לידיה מגליאני מברזיל.
וענונו
וענונו הוא שם משפחה בשפה הברברית הנפוץ בקרב יהודי צפון אפריקה ומשמעותו: ״וע״ (בן) ״נונו״ (נס). {{פירושונים|
ראו גם
}}
שרה זיסקינד
ביוגרפיה
שרה זיסקינד נולדה בלודז' שבפולין, בתם של אנשל (אנז'ל) קלמן פלגר (1943-1897) יליד דרוהוביץ', ומינדלה ביידרמן (1940-1900), בת למשפחתם תעשיינים נודעת מלודז'. בחלק מכתביה, שרה קוראת לעצמה בשם האמצעי "סלה פלגייר". היא נהנתה מילדות טובה, מוקפת בחברי משפחתה האוהבים.
בגיל 12 עולמה קרס עליה, עם פלישת הנאצים לעיר הולדתה ב-8 בספטמבר 1939 בתחילת מלחמת העולם השנייה.
שלושה חודשים לאחר כיבוש העיר, הועברו תושבי העיר היהודים לגטו שנחסם לתנועה נכנסת ב-8 בפברואר 1940 ושנאטם כלפי העולם ב-1 במאי 1940.
אמהּ, שהצליחה להחזיק מעמד עם קשיי התקופה ושמרה על אופטימיות, נפטרה באותה השנה. אביה והיא תמכו זה בזה בשנים החולפות וניצלו ממעצר וגירוש אל מחוץ לגטו, עד למות האב בפסח 1943. עם "חיסול" הגטו נשלחה זיסקינד למחנה ההשמדה אושוויץ באוגוסט 1944 כשהייתה בת 16 (מספר האסיר שנחרט על ידה היה 55091). בהמשך נשלחה למחנה הריכוז מילשטיין, 17 קילומטרים צפון-מערבית לעיר קלודצקו, שהיה תת-מחנה של מחנה גרוס-רוזן, ולאחר מכן למחנה גרפנורט ("גרוזנוב") הממוקם 12 קילומטרים דרומית לקלודצקו. במחנה האחרון, עבדה בעבודת כפייה ואולצה לחפור תעלות שנועדו להאט ולבלום את הצבא האדום שהתקרב.
זיסקינד חשה שהיא לא תוכל לשאת את סבל המלחמה וכתבה:
לאחר השחרור היא חזרה ללודז' באביב 1945, בגיל 17, גילתה שכל קרובי משפחתה וחבריה נספו בשואה והחליטה לעלות לארץ ישראל. היא נמלטה מפולין הודות למסמכים מזויפים יחד עם פליטים נוספים מלודז' ולא חזרה לפולין עד לשנת 1988, אז ביקרה יחד עם בעלה ושלושת ילדיה את העיר לודז' ואת מחנה אושוויץ בגיל 61.
במשך שנתיים (משנת 1945) נדדה ברחבי אירופה ועברה באופן לא חוקי גבולות בין מדינות. היא הגיעה לארץ ישראל רק ב-15 במאי 1947, עקב התנגדות שלטונות המנדט הבריטי לעלייה הבלתי ליגאלית.
דייוויד פטרסון כתב על זכרונותיה של זיסקינד מימי השואה:
יחד עם אליעזר זיסקינד, לקחה חלק בקרבות מלחמת העצמאות בשנת 1948. בדצמבר אותה שנה נישאה לאליעזר (יליד 1925, בז'זיני). אחיה היה ממקיימי מפעל הטקסטיל הראשון בתל אביב.
Freak (שיר של טייגה ומייגן די סטליון)
Freak (בעברית: פריק) הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפרית האמריקאית מייגן די סטליון, ביחד עם הראפר טייגה. השיר יצא לאור ב-13 במרץ 2020, על ידי חברות התקליטים סוני מיוזיק אנטרטיינמנט, קולומביה רקורדס ולאסט קינגס רקורדס, כסינגל שלא מתוך אלבום.
השיר הגיע אל המקום ה-20 במצעד השירים מתחת להוט 100, וזכה להצלחה ניכרת בפלטפורמת שיתוף הווידאו טיקטוק, תוך שצולמו לשיר מאות אלפי סרטונים.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי מייגן די סטליון, טייגה ודייוויד פייטון והופק על ידי מוסטרד & פליזניה. די סטליון החליטה להוציא את השיר בסמוך להוצאת הסינגל השני "Captain Hook", מתוך המיני-אלבום השלישי שלה, Suga.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-14 מיליון השמעות.
הצלחה
הווידאו קליפ הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של טייגה ב-13 במרץ 2020, בשידור חי. הקליפ צבר למעלה מ-14 מיליון צפיות.
למוניקה גארט
למוניקה גארט (באנגלית: LaMonica Garrett; נולד ב-23 במאי 1975) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי ושחקן מקצועי לשעבר.
שנים ראשונות וקריירת ספורט
למוניקה גארט נולד בסן פרנסיסקו, קליפורניה. הוא נקרא על שם הקוורטרבק לשעבר של אוקלנד ריידרס, דריל למוניקה, שהוריו היו אוהדים שלו. במהלך התיכון, גארט היה שחקן פוטבול. כשעברה משפחתו ללוס אנג'לס, הוא למד בבית הספר התיכון ברבנק. גארט שיחק בקבוצת האוניברסיטה הצעירה בגלל האגו והגישה שלו. בראיון למגזין 'Muscle and Fitness' הוא מכנה את החיסרון הזה כ"שיחת השכמה, שלימדה אותו מהם ענווה ואחריות - והסיעה אותו לחדר הכושר."
גארט החל להתאמן בצורה אינטנסיבית יותר. לאחר התיכון, הוא למד ושיחק במכללה בלוס אנג'לס. לאחר מכן עבר לאוניברסיטת סנטרל סטייט באוהיו ושם המשיך לשחק פוטבול. בשלב מסוים הוא היה לקפטן את הקבוצה ואף שקל להצטרף ל-NFL.
גארט תמיד התעניין במשחק ולכן הוא עבר ללוס אנג'לס כדי להמשיך בקריירת המשחק. בינתיים הוא עבד כנהג פדקס כדי לשלם עבור שיעורי משחק. גארט התחיל לשחק גם בסלאמבול, והוא הפך למבקיע המוביל של הליגה.
קריירת משחק
בשנת 2016, שיחק גארט בשני תפקידים מרכזיים, הראשון, כסגן קמרון בורק בספינה האחרונה של TNT, והשני כסוכן השירות החשאי מייק ריטר בסדרת הטלוויזיה "השורד המיועד" של רשת ABC. דייוויד גוגנהיים, היוצר והמפיק הראשי של האחרון, אמר כי הם היו "זקוקים למישהו שיוכל לזרוק את ג'ק באואר למכונית", אך שיהיה "טוב לב ושיהיה רגיש". דמותו של מייק ריטר הפכה לחביבה על קהל המעריצים וגארט שיחק בסדרה במשך שתי העונות הראשונות, עד לביטולה הראשוני. לאחר שהסדרה נמכרה לנטפליקס, גארט אישר בטוויטר כי לאחר "משא ומתן ממושך" הוא לא ישוב אליה בגלל מגבלות תקציב.
חיים אישיים
גארט התחתן עם השחקנית מינה איבנובה ב-27 באפריל 2017.
החטא ועונשו (פירושונים)
{{פירושונים|
עוד
}}
אליפות צרפת בטניס 1935
אליפות צרפת 1935 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי חימר באצטדיון רולאן גארוס בפריז. התחרויות התחילו ב-21 במאי והסתיימו ב-2 ביוני. זו הייתה האליפות ה-40 מאז ייסודה.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 89 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
בגמר התחרות נפגשו גוטפריד פון קרם ( גרמניה) מנצח תחרות 1933 ופרד פרי. פרד פרי ניצח ב-4 מערכות. באותה שנה הוא ניצח גם באליפות וימבלדון.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 45 טניסאיות שחולקו ל-4 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג:
במשחק הגמר מנצחת תחרות 1934 מרגרט סקריבן הודחה בחצי הגמר. במשחק הגמר הילדה שפרלינג קרווינקל ( גרמניה) נפגשה עם סימון מאתיה וניצחה בשתי מערכות.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו מספר זוגות. מנצחי תחרות 1934 ג'ק קרופורד וויוויאן מקגרת' בתחרות זו שיחקו עם פרטנרים חדשים ונפגשו בגמר. במשחק הגמר ג'ק קרופורד ואדריאן קוויסט נפגשו עם הזוג ויוויאן מקגרת' ודון טרנבול  וניצחו ב-3 מערכות. באותה שנה הם ניצחו גם באליפות וימבלדון.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 22 זוגות. מזוג מנצחות תחרות 1934 רק סימון מאתיה השתתפה השנה. במשחק הגמר מרגרט סקריבן וקיי סטמרס שיחקו נגד סילבי הנרוטן (יונג)  והילדה שפרלינג קרווינקל ( גרמניה) וניצחו בשתי מערכות.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 43 זוגות. מנצחי תחרות 1934 ז'אן בורוטרה וקולט רוזמבר הודחו ברבע גמר. במשחק הגמר נפגשו לולט פאיו ומרסל ברנר  עם סילבי הנרוטן (יונג) ואנדרה מרטן-לז'ה  וניצחו ב-3 מערכות.
אלכסנדר לסר
אלכסנדר לסר (בפולנית: Aleksander Lesser; 13 במאי 1814 – 13 במרץ 1884) היה צייר, מאייר, מבקר אמנות וחוקר חובב עתיקות יהודי-פולני.
קורות חייו
אלכסנדר לסר נולד בוורשה בשנת 1814 ללוי לסר (1791–1870), סוחר ובנקאי מפורסם, ורוזה לונשטיין (1790–1840). לימודיו הרשמיים של לסר בציור החלו בליסאום בוורשה בהנהלת אלכסנדר קוקולר לפני שהמשיך בפקולטה לאמנויות באוניברסיטה המלכותית בוורשה בשנים 1830–1831 בהנהלת אנטוני ברודובסקי, הצייר הרומנטי הפולני.
אוניברסיטה זו נסגרה על ידי השלטונות הרוסיים האימפריאליים לאחר המרד הפולני בשנת 1831.
לכן בין השנים 1832–1835 המשיך לסר את לימודיו באקדמיה לאמנויות בדרזדן, שם למד אצל מוריץ רטש וקרל כריסטיאן פוגל פון פוגלשטיין. בין השנים 1836–1846 למד לסר במינכן אצל פטר קורנליוס, היינריך הס ויוליוס שנור פון קרולספלד. אנשים אלה היו נציגים בולטים של הרומנטיקה הגרמנית שקראו לעצמם תנועת הנצרתיים.
קריירה
לסר חזר לוורשה בשנת 1846, שם זכה לשבחים רבים על התייחסותו לנושאים היסטוריים ודתיים (בעיקר נוצרים), וכן על דיוקנאותיו וסצינות הז'אנר שלו. רבים מציוריו, כולל "ההגנה על טרמבובלה" 1840, פורשו על ידי המבקרים והציבור כאלגוריות על המאבק הפולני לעצמאות.
לסר החל לתת מקום חשוב יותר לנושאים היהודיים ביצירתו בשנות ה-60 של המאה ה-19, ובכך הפך לאחד האמנים הראשונים שצייר סצנות מההיסטוריה היהודית המודרנית של פולין. בנוסף, לסר החל לצייר ולשרטט סצינות מההיסטוריה היהודית הפולנית בעידודו של יואכים ללוול, היסטוריון ותומך בעצמאות פולין שחי בגלות.
לסר נפטר בשנת 1884 בגיל 69.
עבודותיו ממוקמות בעיקר במוזיאון הלאומי בוורשה (יותר מ־436 פריטים), במוזיאון הלאומי בקרקוב ובאוספים בפוזנן ולבוב.
שקנאי מצוי
שקנאי מצוי וכן שקנאי לבן (שם מדעי: Pelecanus onocrotalus) הוא עוף השייך למשפחת השקנאיים.
מאפיינים
זהו מין נודד ולישראל מגיעה כל האוכלוסייה האירופאית של המין. בארץ ניתן לראות את השקנאים בעיקר בעונת הנדידה: בין החודשים ספטמבר ונובמבר אז הם עפים דרומה ליבשת אפריקה או בדרכם חזרה לאירופה בחודשים מרץ עד מאי. בישראל קיים קונפליקט בין השקנאים ומגדלי הדגים. השקנאים מגיעים לארץ מורעבים ולכן חייבים לעצור לאכילה לפני שיוכלו להמשיך במסלול הנדידה שלהם. הדגים בברכות מהווים טרף קל ומזמין אך להקת שקנאים שנוחתת בברכה שכזאת עלולה לגרום לנזקים כספיים אותם סופגים מגדלי הדגים. למין זה ערך טבע מוגן ופגיעה בו אסורה על פי חוק.
קישורים חיצוניים
מצפור ויקר במאגר משמר השרון https://maps.app.google./vFjkkFLhqRES8KwP6
Shades of God
Shades of God (מאנגלית: גוונים של אלוהים) הוא האלבום השלישי של להקת המטאל הגותי האנגלית פרדייס לוסט. האלבום יצא לאור ביולי של שנת 1992.
רשימת שירים
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי להקת פרדייס לוסט, למעט כאשר מצוין אחרת.
מבצעים
פרדייס לוסט
מרק גלזרמן
מרק גלזרמן (נולד ב-1 בינואר 1945) הוא פרופסור אמריטוס למיילדות וגינקולוגיה וראש תחום רפואה מודעת מין ומגדר בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר, אוניברסיטת תל אביב, יו"ר ועדת האתיקה של בית ספר לרפואה, מנהל המרכז לחקר הרפואה המגדרית במרכז הרפואי רבין, יו"ר החברה הישראלית לרפואה מגדרית ונשיא לשעבר של החברה הבינלאומית לרפואה מגדרית. כמו כן הוא חבר המועצה הלאומית למיילדות וגינקולוגיה, גנטיקה ופרינטולוגיה של משרד הבריאות. הוא חבר בוועדה המייעצת לאונקולוגיה גינקולוגית ובוועדה המייעצת לאנדרולוגיה באיגוד הבינלאומי למיילדות וגינקולוגיה (FIGO).
ביוגרפיה
מרק גלזרמן נולד בפרונזה (כיום בישקק, בירת קירגיזסטן), ברית המועצות דאז, שאליה ברחו הוריו מאימת הנאצים בתקופת מלחמת העולם השנייה. בשנתיים וחצי הראשונות לחייו עבר עם הוריו ממחנה עקורים אחד למשנהו. ב-1949 עלו לישראל, בה נולד אחיו, ד"ר אברהם גלזרמן, וכעבור שנה וחצי חזרו לגרמניה. מקום מגוריה האחרון של משפחתו היה פרנקפורט, שם השלים את בחינות הבגרות והתחיל ללמוד באוניברסיטת גתה. בשלוש השנים הראשונות למד רפואה, פילוסופיה ופסיכולוגיה. בשנה הרביעית עבר לפריז והתמקד בלימודי רפואה. כעבור שנה שב לאוניברסיטת גתה, שבה סיים את לימודי הרפואה בהצטיינות יתרה, עשה סטאז' בשנת 1972 ועלה לישראל.
קריירה אקדמית
ב-1986, בגיל 41, מונה לפרופסור חבר באוניברסיטת בן-גוריון בנגב וב-1991 מונה לפרופסור מן המניין. במקביל הופקד על הקתדרה למיילדות וגינקולוגיה ע"ש דייכמן-לרנר. במשך 4 שנים כיהן כסגן דיקן בית הספר למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון וכסגן מנהל בית הספר ללימודי המשך. ב-1998 עבר לפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב ומונה לפרופסור מן המניין, וב-2007 הופקד על הקתדרה למיילדות וגינקולוגיה ע"ש אמה ניימן. גלזרמן כיהן כראש החוג למיילדות וגינקולוגיה בתל אביב וזכה בפרסים רבים על מצוינות בהוראה באוניברסיטאות בן-גוריון ותל אביב.
קריירה רפואית
גלזרמן החל את הקריירה הרפואית שלו במכון לאנדוקרינולוגיה בבית החולים שיבא בתל השומר ב-1972 וכעבור כשנתיים התחיל התמחות במיילדות וגינקולוגיה בבית החולים צהלון ביפו. לאחר סיום התמחותו עבר השתלמות בכירורגיה גינקולוגית בגרמניה. ב-1980 התחיל לעבוד בבית החולים סורוקה כרופא בכיר וכאחראי על מחלקת נשים וחדר ניתוח גינקולוגי. ב-1984 יצא ל-fellowship בגינקולוגיה אונקולוגית בארצות הברית וקנדה, ועם שובו ייסד את היחידה לגינקולוגיה אונקולוגית במרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה בבאר שבע וניהל אותה. בסורוקה ייסד גם את השירות האורו-גינקולוגי , את השירות האנדרולוגי ושירות ההפריה החוץ גופית. כמו כן הקים בבית החולים סורוקה מערך של בקרת איכות מתמדת שהיה הראשון מסוגו בארץ. מערך זה היווה מודל לחיקוי בהמשך במרכזי רפואה רבים.
ב-1988/89 יצא לשבתון בארצות הברית ועם שובו מונה למנהל מחלקת נשים א' וכן למנהל חטיבת נשים ויולדות בסורוקה, תפקיד שבו כיהן עד 1995. בהמשך עבר למכון ויצמן, שם עסק במשך שנה וחצי במחקר בסיסי בתחום הפוריות.
בין השנים 1997–2005 ניהל גלזרמן את אגף נשים ויולדות במרכז הרפואי ע"ש אדית וולפסון בחולון. הוא ייסד יחד עם ד"ר זיגי רוטמנש את המרכז הראשון לנפגעות תקיפה מינית בישראל, שלימים נבנו מרכזים נוספים בישראל לפי דגם זה.
ב-2005 עבר למרכז הרפואי רבין בפתח תקווה וקיבל לידיו את ניהול מחלקות הנשים בבית החולים בילינסון ובית החולים השרון. כך הפכו מחלקות נשים אלה לבית חולים לנשים שהיה הראשון בישראל שפיתח את גישת אמנת השירות. באותה התקופה כיהן גלזרמן גם כסגן מנהל המרכז הרפואי רבין. ב-2012, לאחר פרישתו מניהול בית החולים לנשים, ייסד בו גלזרמן את המרכז לחקר הרפואה המגדרית, אשר בראשו הוא עומד מאז ועד היום. במקביל לעבודתו במרכזים הרפואיים השונים כיהן במשך 14 שנים כיו"ר ועדת היגוי ארצית של מכבי שירותי בריאות בתחום המיילדות והגינקולוגיה, ובנוסף ייסד וניהל את ועדת הניתוחים הגינקולוגיים של הקופה. משני תפקידים אלה פרש ב-2014.
ב-2009 יסד גלזרמן עם אחרים את החברה הישראלית לרפואה מגדרית וכיהן כיו"ר החברה עד שנת 2021. ב-2010 זכה בפרס אתנה מטעם הGender Medicine Foundation - בניו יורק על תרומתו לקידום הרפואה המגדרית בעולם.
ב-2010 נבחר לנשיא החברה הבינלאומית לרפואה מגדרית, תפקיד שבו כיהן עד 2017. תפקידים נוספים שמילא בעבר: נשיא האגודה הישראלית לחקר הפוריות, יו"ר ועדת המחקר למיילדות וגינקולוגיה במשרד המדען הראשי במשרד הבריאות, חבר בוועד הפועל של האיגוד הבינלאומי של חברות הפוריות והאגודה הבינלאומית של החברה לאנדרולוגיה.
מרק גלזרמן נשוי לצביה לבית גוטסדינר, מורת דרך בעבר, ולהם שלוש בנות: שירה (ציירת), מאיה (פסיכולוגית) ותמר (עורכת ובמאית קולנוע). גלזרמן הוא סב לחמישה נכדים.
מחקריו
במשך למעלה מארבעה עשורים של פעילות אקדמית פרסם גלזרמן שישה ספרים,,,. בנוסף פרסם יותר מ-330 עבודות מחקר בספרות המקצועית ופרקים בספרי לימוד. מחקריו חובקים את כל הקשת של מיילדות, גינקולוגיה והפוריות
ותחומים נוספים . בשנים האחרונות התמקד מחקרו של פרופ' גלזרמן בתחום הרפואה המגדרית, תחום חדש שגלזרמן הוא אחד מחלוציו המרכזיים בעולם. בנוסף למאמרים רבים, שלושה מספריו (אחד מהם בעברית) מוקדשים לתחום זה.
קישורים חיצוניים
ראיונות עם מרק גלזרמן
במשך כמה שנים כתב גלזרמן טור בעיתון "הארץ" בשם "נשים ועוד", מתוך הטור:
הממשלה הדמוקרטית של אלבניה
הממשלה הדמוקרטית של אלבניה הייתה ממשלה זמנית שהוקמה באלבניה עם שחרורה מהכיבוש הגרמני והתקיימה עד לשנת 1946.
היסטוריה
הממשלה הדמוקרטית של אלבניה הוקמה ב-20 באוקטובר 1944 על ידי תנועת השחרור הלאומית, כאשר ההתנגדות הפרטיזנית האלבנית בשנים 1940–1944 הסתיימה. ממשלה זמנית קיבלה את השלטון לאחר שחרור המדינה מהכוחות הגרמניים ב-28 בנובמבר. ראש הממשלה הזמני שלה היה המזכיר הכללי אנוור הוג'ה מהמפלגה הקומוניסטית של אלבניה. הממשלה הזמנית הייתה אמורה להתקיים עד לקיום הבחירות ולכינוס אספה מכוננת.
בראשות הממשלה הובילה תנועת השחרור הלאומית, אשר בתורה נשלטה על ידי המפלגה הקומוניסטית. מלכתחילה, הממשלה הדמוקרטית הייתה מדינה קומוניסטית. היא רדפה את המפלגה הלאומנית באלי קומבטאר, משימה שהוקלה מעט על ידי שיתוף הפעולה שלהם עם הנאצים. המלך זוג הראשון הורחק למעשה; הממשלה הדמוקרטית מנעה ממנו לחזור למדינה. ה-LNÇ יצר במהירות יחסים קרובים עם מדינות קומוניסטיות אחרות.
הבחירות התקיימו ב-2 בדצמבר 1945. בשלב זה, LNÇ הפך לחזית הדמוקרטית של אלבניה, שהייתה הארגון היחיד שהתמודד בבחירות. ב-10 בינואר 1946 הוכרזה הרפובליקה העממית של אלבניה.
שלמה גינוסר (עיתונאי)
שלמה גינוסר (1935–2007) היה עיתונאי ישראלי.
ביוגרפיה
גינוסר נולד בכפר סבא, למד בבתי הספר "אוסישקין" ו"כצנלסון". היה חבר בתנועת השומר הצעיר והתגייס לנח"ל. למד היסטוריה ויחסים בין-לאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים והחל לעבוד כעיתונאי ב"על המשמר". בין משימותיו הראשונות הייתה נסיעה לברית המועצות, כחלק מן המשלחת הישראלית לפסטיבל הנוער והסטודנטים השישי, שנערך במוסקבה.
בשנת 1970 עבר לעבוד בעיתון "דבר", תחילה מונה לכתב באירופה כשמרכז עבודתו בלונדון, שם פגש את רעייתו, שלומית. בין היתר נסע ככתב לצפון אירלנד בימי שיא הסכסוך במקום. אחר כך שימש כתב פרלמנטרי בכנסת, כתב מדיני, ועורך המוסף לשבת, ועבד בעיתון עד לסגירתו ב-1995. בשנת 1979 קיבל את פרס סביסלצקי על עבודה עיתונאית פרלמנטרית.
בתחילת שנות ה-2000 חלה בסרטן, הוא טופל בתרופה שעיכבה את התפשטות הסרטן והאריכה את חייו, שהייתה בסל הבריאות, אבל לא לחולים מסוגו. קופת-החולים ומשרד הבריאות סירבו לבקשותיו לממן לו את התרופה, והוא נאלץ לשלם על הטיפול מכיסו. הוא יצא למאבק משפטי בו זכה, אך המדינה וקופת חולים כללית הגישו ערעור על פסק הדין. גינוסר נפטר במרץ 2007.
לאחר מותו, בשנת 2008, יצא לאור בהוצאת כרמל ספר בשם "ברית מילים" ובו מבחר מרשימותיו.
אוסטי נד לבם
אוסטי נד לבֶּם (בצ'כית: Ústí nad Labem, בגרמנית: Aussig) נכון לשנת 2021, היא העיר התשיעית בגודלה בצ'כיה, בירת מחוז אוסטי נד לבם, שבצפון-מערב המדינה.
אוסטי שוכנת באזור הררי, בנקודת המפגש של הנהרות אלבה ובילינה.
יהדות אוסטי נד לבם
קהילת יהודי אוסטי נד לבם היא קהילה יהודית אשכנזית, השוכנת בעיר אוסטי נד לבם שבחבל בוהמיה, בצ'כיה. הגעת יהודים לעיר באופן מאורגן החלה רק לאחר מתן זכויות אזרח ליהודי חבל בוהמיה בשנת 1848. רבים מיהודי העיר ברחו עוד לפני מלחמת העולם השנייה, בעיקר לאחר סיפוח חבל הסודטים. שאר יהודי העיר שנשארו שולחו החל מנובמבר 1941 למחנות ההשמדה.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוקמה הקהילה מחדש על ידי מעטים מהקהילה המקורית ניצולי המחנות, ורבים מיהודי רוסיה הקרפטית ומעוד כמה יישובים קטנים.
נחל חדב
נחל חדב הוא נחל אכזב קצר הזורם מרמת חדב, לכיוון מעלה המישר, ומשם הוא ממשיך לנחל מישר.
תוואי הנחל
תחילתו של נחל חדב בהר עריף. מההר הוא ממשיך מעל סלע הגיר הקשה של רכס עריף. שמו של קטע זה של הנחל הוא רמת חדב. הנחל ממשיך לכיוון מעלה המישר ולצידו המערבי. ממקום זה הוא יורד במדרגה טקטונית לכיוון מעלה מישר, בקרבת קו צינור אילת-אשקלון עד למרגלותיו של מעלה מישר. צפונית לגבעת אגודל, בצפון המישר, ממשיך הנחל לכיוון מזרח וזורם בעמק רחב ידיים לאורך 5 ק"מ לערך, עד שהוא נפגש עם נחל מישר. דרך עפר בחלקו האחרון מובילה לנחל נקרות. לאורך הנחל מספר גבים ומפלים המלאים בעונה.
הצומח והחי
הצמחייה האופיינית לנחל היא מדברית. באזור ניתן לראות עצי שיטה. בין היתר נראה חרדון צב במקום.
פראנתרופוס
מיני הפָּרָנְתְרוֹפוּס היו קטנים יותר ופחות מוכשרים מאשר מיני הסוג אדם שכנראה התפתחו מהם. הם ניזונו כאוכלי כל וחיו בקבוצות שבטיות קטנות. הומונידים אלה לא ידעו לשלוט באש, מה שגרם להם ליפול לטרף בידי טורפים גדולים כמו חתוליים ענקיים, תניניים וצבועים. עם זאת, הם כנראה נכחדו עקב תחרות עם האדם המיומן מהם.
מינים
בסוג זה שלושה מינים:
אבי שדה
אברהם (אבי) שדה (הירשפלד) (13 באפריל 1957 – 19 בספטמבר 2016) היה פסיכולוג קליני מומחה ישראלי, מרצה וחוקר בתחום הגיל הרך. פרופסור מן המניין במגמה לפסיכולוגיה קלינית בבית הספר למדעי הפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב ומנהל המעבדה להפרעות שינה בילדים באוניברסיטה זו.
ביוגרפיה
שדה החל ללמוד לתואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה בשנת 1980. ב-1983 המשיך שם בלימודיו לתואר שני בפסיכולוגיה, אותם סיים ב-1987 בהנחייתו של שמשון רובין. בשנים 1988–1990 השלים תואר DSc ברפואה בטכניון בחיפה בהנחייתו של פרץ לביא. במקביל עבד כפסיכולוג קליני מתמחה ב"תחנת העמקים" בעין חרוד בשנים 1985–1989, ובמחלקה הפסיכיאטרית בבית החולים כרמל בחיפה בשנים 1989–1990, וסיים את ההתמחות בפסיכולוגיה קלינית בשנת 1990.
שדה החל לעבוד ב-1987 כחוקר במעבדת השינה בטכניון. ב-1990 נסע לשנתיים לפוסט-דוקטורט באוניברסיטת בראון ובית החולים בראדלי בארצות הברית, ועבד כחוקר במעבדת השינה שם.
שדה התמחה במחקר, אבחון וטיפול קצר מועד בתינוקות וילדים עם קשיים התפתחותיים, קשיי התנהגות, קשיים רגשיים, קשיים בקשר שבינם לבין הוריהם ועוד. במיוחד התמחה בהפרעות שינה של ילדים. הוא כיהן בצוות העורכים של מספר כתבי עת מדעיים בינלאומיים העוסקים בחקר השינה. פרסם מאות מחקרים ופרקים בספרים מדעיים בתחומים אלו.
חוף לואיטפולד
חוף לוּאיטְפּוֹלְד (בגרמנית: Luitpold Coast) הוא קטע החוף של ארץ קואטס שבאנטארקטיקה, הנמשך מסביבות קרחון הייס, ב-27°54′ מערב אל 36° מערב. החוף נחשב לגבול המזרחי של מדף הקרח רון-פילכנר.
וילהלם פילכנר, גילה את החוף במסגרת המשלחת הגרמנית השנייה לאנטארקטיקה, 1911–1912, משלחת שאותה הוא הנהיג. פילכנר קרא לחוף על שם לואיטפולד, הנסיך העוצר של בוואריה.
דג האליגטור
דג האליגטור (שם מדעי: Atractosteus spatula) הוא מין של דג פרימיטיבי ממשפחת דגי התנין החי בנהרות וביצות אמריקה הצפונית ואמריקה המרכזית.
זהו דג גדול שאורכו יכול להגיע ל-3 מ' ולהגיע למשקל של 148 ק"ג, אך נפוצים יותר באורך 1.8 מ' ובמשקל 45 ק"ג. הוא בעל לסת ארוכה ומלאה בשיניים חדות, מה שנתן לו את השם אליגטור. הלסת בנויה בשונה מרוב הדגים ומזכירה מעט את בני קבוצת בעלי ארבע רגליים ודג זה הוא מאבותיהם הרחוקים. הוא בעל קשקשים גדולים ומשוריינים, סנפירים קטנים וזנב רחב. הדג מוסווה במים וצבעו ירוק כהה עד שחור. דג זה יכול לנשום אוויר כשהביצות שהוא חי בהן מתייבשות.
הדג מצוי בנהרות וביצות אך גם בביצות מליחות, מים מליחים שונים ואף במפרץ מקסיקו. הם נעים במים באיטיות ואורבים לטרף שהם רואים. הם בעיקר אוכלי דגים אך יאכלו גם סרטנים, דו-חיים, זוחלים, עופות מים ויונקים קטנים כשתינתן להם הזדמנות. ייצור הביצים משתנה, ותלוי בגודלה של הנקבה. בממוצע מטילה נקבת אליגטור כ-150,000 ביצים בהטלה אחת.
דגי האליגטור נפגעו מהרס בתי הגידול שלהם, מזיהום המים ומדיג למטרות ספורט. הם לא נמצאים בסכנה אך הם מינים מוגנים בכמה מדינות.
ראול גריחלבה
ראול מנואל גריחלבה (באנגלית: Raúl Manuel Grijalva; נולד ב-19 בפברואר 1948) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השביעי של מדינת אריזונה, מאז 2003. בשנים 2003–2013 ייצג את מחוז הקונגרס השביעי, ומ-2013 עד 2023 ייצג את מחוז הקונגרס השלישי, עד ששב לייצג את המחוז השביעי. גריחלבה, חבר המפלגה הדמוקרטית שטרם כהונתו בקונגרס ישב בבית הנבחרים המדינתי של אריזונה, הוא החבר הוותיק ביותר במשלחת אריזונה לקונגרס של ארצות הברית.
ביוגרפיה
אביו של גריחלבה היה מהגר עבודה ממקסיקו שהיגר לארצות הברית בשנת 1945 דרך תוכנית בראסרו (Bracero program), ועבד בחוות חקלאיות בדרום אריזונה. גריחלבה עצמו נולדה בחווה השוכנת כ-48 קילומטר דרומית לטוסון. ב-1967 הוא השלים את לימודיו התיכוניים בתיכון סאניסייד, וב-2004 אף נכנס להיכל התהילה של בוגרי התיכון שלו. בהמשך קיבל תואר ראשון בסוציולוגיה מאוניברסיטת אריזונה. את ראשית מעורבותו הפוליטית החל כמנהיג מקומי של "מפלגת ראסה אונידה" (Raza Unida Party, מספרדית: "מפלגת הגזע המאוחד"), תנועה פוליטית היספנית המבוססת על לאומנות של קבוצת צ'יקנו.
בשנת 1974 נבחר גריחלבה למועצת בתי הספר המאוחדת של טוסון, בה היה חבר עד ל-1986. ב-1987 נקרא בית הספר היסודי גריחלבה בטוסון על שמו. בשנים 1975–1986 ניהל גריחלבה את מרכז שכונת אל פואבלו, ולאחר מכן היה עוזר דיקן לענייני סטודנטים היספנים באוניברסיטת אריזונה. גריחלבה היה חבר במועצת המפקחים של מחוז פימה מ-1989 עד 2002, ובשנתיים האחרונות לכהונתו היה יושב ראש המועצה. הוא התפטר מתפקידו כיושב ראש מועצת המפקחים לשם התמודדותו על מושב בקונגרסהשל ארצות הברית.
לאחר מפקד האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 2000, נוספו לאריזונה שני מחוזות קונגרס נוספים לאור נסיקה בשיעור האוכלוסייה במדינה. מחוז הקונגרס השני, שיוצג במשך שלושים שנה בידי מו יודול, נספר מחדש כמחוז הקונגרס השביעי. על אד פסטור, חבר קונגרס מפיניקס שירש את יודול ב-1991, נכפה להתמודד מחדש במחוז הקונגרס הרביעי שנוצר זה עתה – ולכן נותר מחוז הקונגרס השביעי מיותם מנציג מכהן בקונגרס. גריחלבה ניצל את חלון ההזדמנויות שנוצר וזכה בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית מול שישה מתמודדים אחרים. ניצחונו בפריימריז היה שקול לניצחון ביום הבחירות הכלליות שכן מדובר במעוז דמוקרטי מובהק בעל רוב לאוכלוסייה ההיספנית. הוא הושבע לתפקידו בראשית ינואר 2003.
גריחלבה היה בעבר יו"ר-משותף של השדולה הפרוגריסיבית בקונגרס לצד מארק פוקאן, זאת בטרם הוחלף בפרמילה ג'איאפאל משנבחר ליו"ר ועדת משאבי הטבע של בית הנבחרים. בשנת 2008 נמנה בין תריסר חברי הקונגרס שדורגו בידי "National Journal" הליברליים ביותר בבית הנבחרים. במפה האידאולוגית של כל חברי בית הנבחרים באתר "GovTrack", ניצב גריחלבה בצד השמאלי ביותר. קבוצות אקטיביסטיות ליברליות ופרוגרסיביות מעניקות לו באופן שגרתי הערכות גבוהות בשל דפוס הצבעותיו. הארגון הפרוגרסיבי "אמריקאים לפעולה דמוקרטית" העניק לו דירוג בן 100% על עמדותיו הליברליות כמו גם עשרות ארגונים אחרים. עם התכנסות הקונגרס ה-114 של ארצות הברית נהפך לחבר הבכיר בוועדת משאבי הטבע, ובמהלך הקונגרס ה-116 מונה ליו"ר הוועדה.
יעקב ג. רוזנברג
'''יעקב ג. רוזנברג (ביידיש יעקב ראֳזענבערג; באנגלית: Jacob G. Rosenberg''' לודז' 1922 –  מלבורן 2008) היה סופר ומשורר.
ביוגרפיה
יעקב ג. רוזנברג נולד ב-1922 בלודז' פולין והיה הבן הצעיר במשפחה בת למעמד הפועלים. אביו ואמו עסקו בטקסטיל. הוא למד בבית ספר של הבונד בלודז'. אחרי שהגרמנים כבשו את העיר הוא היה בגטו שהוקם בשכונת המגורים שלו באלוט. בגטו התגוררו בדירה אחת הוא, הוריו, שתי אחיותיו והבנות שלהן עד שנשלחו לאושוויץ. כל בני משפחתו, מלבדו ואחותו שהתאבדה שם אחרי כמה ימים, הומתו בגז ביום בו הגיעו למחנה. הוא שהה באושוויץ חודשיים ואחרי כן במחנות ריכוז שונים.
במאי 1945 הוא שוחרר והועבר למחנה עקורים באיטליה. שם הוא פגש והתחתן עם אסתר לאופר ששרדה שמונה מחנות ריכוז. ב־1948 היגר הזוג לאוסטרליה ובה נולד ילדם היחיד. ב־2006 זכה בפרס ניו סאות' ויילס על כתיבה שאינה סיפורת וב־2007 בפרס הביבליוגרפיה הלאומי על ספרו ממזרח לזמן.
רוזנברג נפטר ב-2008 בגיל 86 במלבורן.
לוקר (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
החטא ועונשו (סרט בריטי, 2002)
החטא ועונשו (באנגלית: Crime and Punishment) הוא עיבוד טלוויזיוני בריטי משנת 2002 לרומן "החטא ועונשו" מאת פיודור דוסטויבסקי. את התסריט כתב טוני מרצ'נט, ביים ג'וליאן ג'ארולד וכיכב בסרט ג'ון סים.
הבחירות לפרלמנט ג'מייקה 2020
הבחירות לפרלמנט ג'מייקה 2020 התקיימו ביום חמישי, 3 בספטמבר 2020 ולבחירת 63 חברי פרלמנט. מכיוון שהחוקה קובעת קדנציה פרלמנטרית בת חמש שנים, הבחירות לא היו צפויות עד 25 בפברואר ל-10 ביוני 2021. עם זאת, ראש הממשלה אנדרו הולנס קרא למועד בחירות בעקבות המגפה המתמשכת של הקורונה. בעצת הולנס,
המושל הכללי פטריק אלן פיזר את הפרלמנט ב-13 באוגוסט 2020.
התוצאה הייתה ניצחון מוחץ של מפלגת הלייבור השלטונית בג'מייקה, שקיבלה 57% מהקולות וזכתה ב-49 מושבים; המפלגת העם הלאומית נותרה מפלגת האופוזיציה ואיבדה 16 מושבים. ; ; ; על רקע מגפת הקורונה ומגפת הקדחת דנגי בין השנים 2019–2020, שיעור ההצבעה היה 37% בלבד, הנמוך ביותר בבחירות מאז 1983.
רקע כללי
לפני הבחירות הקימה מפלגת הלייבור בג'מייקה בראשות ראש הממשלה אנדרו הולנס ממשלת רוב. מפלגת האופוזיציה הגדולה ביותר הייתה המפלגת העם הלאומית, בראשות פיטר פיליפס. מפלגת הלייבור בג'מייקה או המפלגת העם הלאומית היו בשלטון מאז הונהגה זכות הבחירה הכללית בשנת 1944.
מערכת בחירות
63 חברי בית הנבחרים נבחרים במחוזות חד-נציגיים על ידי בחירות בשיטה הרובנית. על הבוחרים להיות בני 18 ומעלה ולהיות אזרחי ג'מייקה או אזרחי חברי העמים.
מנהיג המפלגה המפקד על רוב תמיכה בבית הנבחרים נקרא על ידי המושל הכללי להקים ממשלה כראש ממשלה, ואילו מנהיג הקבוצה הגדולה ביותר או הקואליציה הגדולה שלא בממשלה הופכת לראש האופוזיציה.
קמפיין
רק שתי מפלגות נרשמו להתמודדות בבחירות, מפלגת הלייבור בג'מייקה ומפלגת העם הלאומית, וכל אחת מהן הציעה מועמדים בכל 63 מחוזות הבחירה. שני הצדדים הסכימו להשתתף בשלושה דיונים בטלוויזיה שאירחה ועדת הדיונים בג'מייקה. מפלגת העם הלאומית הכינה קמפיין לקראת משאל עם על סילוק המלכה אליזבת השנייה כראשת המדינה.
ב-15 באוגוסט 2020, הכמרים של "המפלגה הקידמה הימנית הנוצרית של ג'מייקה" הודיעו כי המפלגה לא תתמודד בבחירות בגלל חוסר זמן להתכוננות.
חברי פרלמנט מכהנים שלא מבקשים בחירה מחודשת
שבעה חברי פרלמנט לא התמודדו לבחירות מחודשות:
מועמדים
המועמדות למועמדים הושלמו ביום המועמדות, 18 באוגוסט 2020. רשימת המועמדים המלאה מוצגת להלן, יחד עם המועמדים שכיהנו לפני הבחירות. חברי פרלמנט שאינם מתמודדים לבחירה מחודשת מסומנים (†). שרי הממשלה מודגשים, ומנהיגי המפלגות נטויים.
מושבי שוליים
הרשימות הבאות מדרגות מושבים באמצעות שולי ההצבעה לפיהם איזה מועמד מפלגה זוכה בבחירות למועמדות 2015. שולי הצבעה אלה ניתנים כאחוז מכל בעלי זכות הבחירה במחוז.
(הערה: מחוזי הבחירה הפרלמנטרים לא מתורגמים לעברית)
סקרי דעת קהל
דון אנדרסון, מנכ"ל שירותי חקר השוק בע"מ, לארן פירט, מייסד ומנכ"ל Bluedot Data Intelligence Limited וביל ג'ונסון מחברת Johnson's Survey Research Limited Inc. הזמינו סקרי דעת קהל לבחירות הפרלמנטריות שדגמו באופן קבוע את חוות דעתם של הבוחרים.
סקרי פתרונות CEAC
סקרים אלה משמשים באופן פנימי על ידי ה-PNP.
תוצאות
בית הדין האירופי דיווח כי 97% מהקלפיות נפתחו עד השעה 07:00, ויתר התחנות היו פתוחות עד השעה 8:00 בבוקר. הקלפיות נסגרו בשעה 17:00. משקיפי הבחירות כללו את משלחת האיחוד האירופי לג'מייקה וארגון לא ממשלתי מקומי, "אזרחים לפעולות בחירות הוגנות בחינם (CAFFE)".
ראש הממשלה הולנס הושבע לקדנציה חדשה על ידי המושל הכללי סר פטריק אלן ב-7 בספטמבר 2020. הטקס, שנערך בבית המלך, הוגבל ל-32 אנשים על מנת לציית לאמצעי בריאות הציבור.
כריסטי טרלינגטון
כריסטי ניקול טרלינגטון (באנגלית: Christy Nicole Turlington; נולדה ב-2 בינואר 1969) היא דוגמנית-על אמריקאית, הידועה במיוחד בכך שהייתה הפרזנטורית של קלווין קליין מ-1987 ל-2007. היא הייתה חתומה על עשרות חוזי דוגמנות עם חברות כמו "מייבלין קוסמטיקס" ו"ורסצ'ה". טרלינגטון כיכבה בסרט התיעודי, "Catwalk", על חייה ובסרטו של אייזק מזרחי, Unzipped. היא הדוגמנית הרביעית שהייתה מושקעת ברשת הקפה "Fashion Cafes", שאינה פעילה כיום, אחרי אל מקפירסון, נעמי קמפבל וקלאודיה שיפר.
שנותיה הראשונות
טרלינגטון נולדה בוולנאט קריק, קליפורניה, האמצעית בין שלוש בנות, לדוויין טרלינגטון, טייס בחברת התעופה פאן אמריקן ולדיילת האוויר מאל סלוודור, מריה אליזבט (שמה לפני הנישואים היה פרקר).
היא נתגלתה כשאכלה עוגה במיאמי, פלורידה בידי דני קודי, צלם מקומי, בסמוך לאן שאביה עבד כמאמן טייסים עבור חברת פאן אם. טרלינגטון החל לדגמן אחרי בית הספר מגיל 14 עד לגיל 16 בזמן הקיץ עד שהיא סיימה את בית הספר התיכון מונטה ויסטה. אחרי שגמרה ללמוד בבית הספר, עברה לעיר ניו יורק ועסקה בדוגמנות במשרה מלאה.
קריירה
לטרלינגטון יש מספר הישגים בתעשיית האופנה, היא הייתה חתומה על חוזים שהכניסו לכיסה מיליוני דולרים עם חברות כמו מייבלין, שאנל וקלווין קליין. אף על פי שהיא ידועה כאחת מדוגמניות-העל המצליחות ביותר, טרלינגטון מתנגדת לתווית "דוגמנית העל". היא ידועה בתעשיית האופנה כאחת מהדוגמניות הידידותיות והמקצועיות ביותר בעסק.
במהלך שנות התשעים היא הופיעה בסרט התעודי "Unzipped", על המעצב אייזק מזרחי, ובסרט המוקומנטרי משהו ללבוש אותו ביים הבמאי המפורסם רוברט אלטמן. בנוסף לכך היא הופיעה ב"Catwalk", סרט תיעודי על חייה בתעשיית האופנה בבימויו של רוברט ליקוק.
טרלינגטון גם הופיעה בשני קליפי וידאו. עמיתתה הדוגמנית יסמין לה בון דאגה שבעלה, סיימון לה-בון, מלהקת דוראן דוראן ילהק את טרלינגטון לווידאו המפורסם שלהם ב-1986, כשמלאו לה 16. ב-1990 הזמר ג'ורג' מייקל שאב השראה משער הווג הבריטי שצילם פיטר לינדברג של ינואר 1990 (שהציג את טרלינגטון, נעמי קמפבל, לינדה אוונג'ליסטה, סינדי קרופורד וטטיאנה פאטיץ) עבור הווידאו שלו "Freedom". הווידאו מציג את כל חמש הדוגמניות לצד חמשת דוגמני על כשהם מניעים שפתיהם לקול השיר. הווידאו הוצג במהלך סיבוב ההופעות של ג'ורג' מייקל ב-2008 כשהוא שר.
היא הופיעה על גבי 500 שערי מגזינים והציגה במספר ספרי צילום מקצועיים, בכללם "10 Women" של פיטר לינדברג, בשער של "Model Manual" של ארתור אלגורט "Man/Woman" של הרב ריץ ו"Off the Record" של קרל לגרפלד. ב-1993 היא דיגמנה בעירום עבור הקמפיין נגד לבישת פרווה של אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים.
בשנות האלפיים היא נכנסה לשותפות במספר יוזמות עסקיות כמו קו לטיפוח עור איור ודי "Sundari" ושתי קולקציות בגדים אותן הפיקו "פומה": "נואלה", ו"Mahanuala".
ב-11 באוגוסט 2006 דיווח המגזין "Women's Wear Daily" שטרלינגטון חתמה על חוזה רב-שנתי עם מייבלין, בכך היא שבה לחברה שהפכה אותה למפורסמת בקמפיין "אולי היא נולדה עם זה" ('Maybe She's Born With It') לו דיגמנה בשנים 1992–1998.
לכבוד יום הולדתה הארבעים של טרלינגטון, צירף המגזין "W magazine" כמה תצלומים אייקוניים מהקריירה שלה, משלהי שנות השמונים ועד לימינו.
נכון לשנת 2008 ערכה טרלינגטון ביקורים באפריקה מטעם הארגון "Product Red" ולאמריקה הלטינית מטעם הארגון "CARE) "relief agency). מעורבותה בקייר הושפעה מאמה אליזבט, שתמכה מזה זמן רב בקייר באמצעות ארגון דיילות האוויר "World Wings" אליו השתייכה. פרויקט "FEMME", שבא ביחד עם קייר, אוניברסיטת קולומביה, והממשל המקומי שקיבצו מומחים לרפואה ביחד על מנת למצוא שיטות טובות יותר כדי לשרת מספר גדול של נשים הזקוקות לסיוע ושחוששות ללכת למרפאה או לבית חולים מסורתי.
טרלינגטון הופיעה כמה פעמים בשנה בתוכנית "Today" ושוחחה על פעולות הצדקה שלה. היא גם הופיעה בתוכניתה של מרתה סטיוארט ב-13 בפברואר 2007.
חייה האישיים
טרלינגטון מתאמנת ביוגה, ולמדה עם לארי שולץ ויוהאנאס ואן ווכטין (Johannas Van Vugtin) בסן פרנסיסקו. טרלינגטון היא המחברת של "הספר Living Yoga: Creating A Life Practice" (ISBN 0-7868-6806-6). בשל עניינה בדתות המזרח הרחוק היא שבה ללמוד ב-1994 וסיימה בהצטיינות תואר ראשון מבית הספר גלטין ללימודים אישיים השייך לאוניברסיטת ניו יורק, עם התמחות בדתות משוות ופילוסופיה מזרחית. היא הופיעה ב"לייט נייט עם דייוויד לטרמן" ב-1999 ושוחחה על לימודיה, למרות תחומי העניין שלה היא נותרה רומית-קתולית מאז ילדותה.
היא הייתה בעבר צמחונית, ושבה לאכול בשר. היא מעשנת לשעבר שאביה נפטר מסרטן הריאות, טרלינגטון היא גם פעילה נגד עישון ושגרירת ארגון קייר CARE.
טרלינגטון יצאה עם השחקנים רוג'ר וילסון, כריסטיאן סלייטר וג'יסון פטריק. בסוף שנת 2000 היא פגשה את השחקן/במאי/תסריטאי אדוארד ברנס במסיבה בהמפטון ותוך שבוע שניהם התארסו. אחרי שהם דחו את חתונתם האיטלקית באוקטובר 2001, בגלל התקפת הטרוריסטים ב-9/11, גושי בניינים אחדים מאין שהם התגוררו בעיר ניו יורק, הם נפרדו. הזוג התאחד מחדש ונישא ב-7 ביוני 2003. היה זה גם יום השנה החמישי לפטירתו של אביה מסרטן הריאות. לברנס ולטרלינגטון יש שני ילדים, בתם גרייס נולדה ב-25 באוקטובר 2003, ובנם פין נולד ב-11 בפברואר 2006. אחותה של כריסטי, קלי, נשואה לאחיו של אדוארד, בריאן ברנס וביחד יש להם בן שנולד בראשית 2008. המשפחה מתגוררת בעיר ניו יורק, בקרבת מקום ללופט הישן של אד ברנס שהיה שייך בעבר לג'ון קנדי ג'וניור.
נכון לשנת 2009 טרלינגטון לומדת לתואר שני בבריאות הציבור באוניברסיטת קולומביה.
וינטון קלי
וינטון צ'ארלס קלי (באנגלית: Wynton Kelly; 2 בדצמבר 1931 – 12 באפריל 1971) היה פסנתרן ומלחין ג'אז אמריקאי. הוא היה ידוע בנגינה ה"תוססת" שלו, בהשפעות הבלוז, וכאחד המלווים הגדולים בתולדות הג'אז וההארד בופ בפרט.
ביוגרפיה
קלי החל לנגן באופן מקצועי בגיל 12. כשהיה בן 19 בערך הפך להיות מוכר יותר כמלווה של הזמרת דיינה וושינגטון וכחבר בהרכב של החצוצרן האגדי דיזי גילספי. התקדמות הקריירה שלו נקטעה בעקבות שירותו בצבא ארצות הברית למשך שנתיים. לאחר מכן קלי חזר לוושינגטון ולגילספי, וניגן עם מנהיגי הרכבים אחרים. במהלך השנים הבאות, ליווה את הנגנים קנונבול אדרלי, ג'ון קולטריין, האנק מובלי, וס מונטגומרי, סאני רולינס, ואת הסולניות בטי קרטר, בילי הולידיי ואבי לינקולן.
קלי משך את תשומת לב במסגרת פעילותו בהרכב של מיילס דייוויס משנת 1959 והשתתף בהקלטת האלבום "Kind of Blue", המוזכר לעיתים קרובות כאלבום הג'אז הנמכר ביותר בכל הזמנים. לאחר שעזב את דייוויס בשנת 1963 ניגן קלי עם הטריו שלו, שהקליט בכמה לייבלים והופיע ברחבי ארצות הברית והעולם. מאז הקריה שלו החלה לדעוך, והוא התקשה למצוא עבודה. קלי, שהיה ידוע כחולה אפילפסיה, נפטר בחדר מלון בקנדה בעקבות התקף, הוא היה בן 39 במותו.
קרחון הייס
קרחון הייס (באנגלית: Hayes Glacier) באנטארקטיקה נכנס לחלק הדרום-מזרחי של ים ודל כ-27 ק"מ מערבית-דרומית-מערבית לקרחון דוסון-למטון. הקרחון התגלה תוך כדי טיסה של מטוס הצי האמריקאי LC-130 (גרסה של מטוס C-130 הרקולס עם יכולות סקי, המשמש באזור הארקטי) מעל חוף קיירד ב-5 בנובמבר 1967, ומופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית מצילומי אוויר שהתבצעו אז. הקרחון נקרא על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים על שם הלויטננט-קומנדר וינסטון ר. הייס, מכוחות המילואים של צי ארצות הברית, שהיה הטייס בטיסה זו.