cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
החץ
מלקולם מרלין / הקשת האפל
מלקולם מרלין, שנולד בשם ארתור קינג הוא איש עסקים אמיד ואביו של טומי. חבר לשעבר בליגת המתנקשים ואחד האנטגוניסטים בסדרה. במהלך העונה הראשונה, מלקולם תכנן את המזימה להשמיד את הגליידס, האזור מוכה הפשיעה של העיר. הוא הורג את רוברט קווין בכך שלמעשה חיבל בספינת השייט - פעולה שגרמה לכך שגם אוליבר וגם שרה יצאו למסע שיהפוך אותם להיות פורעי החוק שהם כיום. כשהחץ מפריע לתוכניתו, מלקולם משתמש בזהות הקשת האפל כדי לעצור אותו. מלקולם משתמש במוירה כדי להשיג שליטה על המשאבים הנחוצים עבור תוכניתו, ומנסה לעצב את בנו לאדם טוב יותר בכך שמנשל אותו מהונו. הדבר עובד, אך גורם למתחים בין אב ובנו. בסוף העונה נהרג לכאורה בידי אוליבר אף על פי שתוכניתו עדיין יוצאת לפועל והורגת תוך כדי את טומי.
בעונה השנייה, מלקולם חוזר וחושף שהוא אביה הביולוגי של ת'יאה, אך מוירה מודיעה לראס-אל-גול על הישרדותו ומאלצת אותו לנוס על נפשו. במהלך התקפתו של סלייד, מלקולם חוזר להציל את בתו מחיילי המיראקורו ומשכנע אותה לעזוב את סטארלינג סיטי איתו.
בעונה השלישית מתגלה שמרלין לקח את ת'יאה לקורטו מלטיז ואימן אותה להיות לוחמת. הוא גם הופך למטרתה של ליגת המתנקשים לאחר שהפר את אמונה. למרות זאת ואף על פי שהוא נמלט מהחוק, מרלין מחליט לחזור לסטארלינג סיטי. קנה בחשאי את בית היציקה בו משתכן צוות החץ. מתברר בתור האחראי הישיר למותה של שרה לאנס לאחר ששטף את מוחה של ת'יאה להרוג אותה. כתוצאה מכך, מעשיו גרמו להיסטוריה לחזור על עצמה, וזאת בכך שעל ידי הריגתה של שרה הוא החל את מסעה של לורל להפוך לקנרית השחורה. בהמשך, הוא מגלה שהגנגסטר דני בריקוול אחראי למותה של אשתו, אך אוליבר משכנע אותו לבחור בדרכי צדק ולא נקם. הוא נבחר לאמן את אוליבר לקראת העימות המתקרב של שניהם נגד ראס-אל-גול, ומוביל את צוות החץ כשאוליבר נבחר להחליף את ראס-אל-גול. כאשר ראס-אל-גול נהרג בידי אוליבר בדו-קרב האחרון ביניהם, אוליבר מוסר את השליטה בליגת הצללים למלקולם כדי לסגור את החוב ביניהם.
בעונה הרביעית בעקבות פציעתה של ת'יאה, בתו של מלקולם, שהתרופה לפציעתה נמצאת אצל ניסה בתו של ראס-אל-גול, האויבת של מלקולם, שמוכנה לתת את התרופה בתנאי שמלקולם יעביר לה את הטבעת, שמי שעונד אותה שולט בליגת המתנקשים, לאחר סירבו אוליבר מתערב ונלחם במלקולם במקום ניסה, שבמהלך הקרב מוריד אוליבר למלקולם את כף היד ומעביר את הטבעת לניסה, שנותנת בתמורה את התרופה שהצילה את חיי ת'יאה.
בעונה החמישית, מרלין חובר ליריבו אוליבר קווין, לאחר שאדריאן צ׳ייס חטף את ת'יאה בתו של מרלין לליאן יו, ועוזר לו לשחרר את חבריו של קווין וכן גם את ת'יאה, במהלך השחרור עולה ת'יאה על מוקש ומרלין במהירות עולה במקומה על המוקש ומתפוצץ.
דמותו של מלקולם מרלין, הופיעה גם בעונה 2 של סדרה בת של החץ, "אגדות המחר"
קרטיס הולט / מיסטר טריפיק
קרטיס הולט הוא ממציא ויזם טכנולוגי שעבד ביחד עם פליסיטי בפאלמר טכנולוגיות, ועזר לה להציל את ריי פאלמר מידי דמיאן דארק. מגלה את סודו של אוליבר קווין בעונה הרביעית ועוזר לצוות החץ להביס את ברי לארבן. מצטרף רשמית לצוות בעונה החמישית כאשר אוליבר מבקש להרחיב את הצוות בעקבות פרישתם של דיגל ות'יאה מסיבות אישיות. בעונה 6 בעלו פול מתגרש ממנו לאחר שגילה שקרטיס משרת כלוחם צדק. בעונה 7 הצטרף לסוכנות "ארגוס" לצידו של ג'ון דיגל. בעל עבר כספורטאי אולימפי זוכה מדליית ארד בקרב עשר.
רנה רמירז / כלב פרא
רנה רמירז הוא פורע חוק חדש בסטאר סיטי המופיע לראשונה בעונה החמישית. פעולותיו הפזיזות מאלצות את החץ הירוק להדריך אותו בכיוון הנכון. לפני שהפך לפורע חוק, רנה הרג פושע מתוך הגנה על משפחתו, מה שהוביל לכך שאשתו נהרגה מכדור תועה ובתו זואי נלקחה למשפחת אומנה משום שנקבע שהוא מסוכן מידי בשבילה. בעזרתו של קרטיס הולט, הוא נוקט בצעדים משפטיים כדי להחזיר אותה לחזקתו. הופך לעוזרו האישי של קוונטין לאנס ועוזר לו לשקם את סטאר סיטי מבחינה פוליטית.
דיינה דרייק / הקנרית השחורה
דיינה דרייק היא שוטרת סמויה לשעבר במשטרת סנטרל סיטי שנפגעה בזמן פיצוץ מאיץ החלקיקים, ונאלצה לחזות במות ארוסה. כתוצאה מהתאונה היא מקבלת כוח על-אנושי של צעקה על-קולית. בעקבות הבטחתו של אוליבר קווין ללורל לאנס להמשיך את מורשתה של הקנרית השחורה, הוא מוצא את דיינה ומגייס אותה לצוות החץ.
מיה סמוק / בלאקסטאר
מיה סמוק היא בתם של אוליבר קווין ופליסיטי סמוק, אשר נולדה ב-2019. היא גודלה בסודיות הרחק מסטאר סיטי בבלומפילד, היא גדלה ללא אביה. מיה היא לוחמת מיומנת בעזרת אימוניה של ניסה אל-גול במהלך ילדותה ועד לבגרותה. לאחר שנודע לה כי אמה עדיין פועלת בחשאי כמשגיחה, מיה בורחת מהבית והולכת לסטאר סיטי, שם מאמצת לעצמה את הכינוי בלאקסטאר.
ויליאם קלייטון/קווין
ויליאם קלייטון, הבן של אוליבר קווין והבן החורג של פליסיטי, אמא של אוליבר שילמה לאמא של ויליאם כדי שתגיד לאוליבר שהיא איבדה את ויליאם וכתוצאה מכך אוליבר גילה על קיומו כמה שנים אחרי, וויליאם עבר לגור עם אוליבר אחרי שאמו מתה מהפיצוץ בליאן יו, וויליאם חזר מהעתיד ביחד עם אחותו מיה בעונה השמינית ועזר לאוליבר להתמודד עם המשבר.
הפקה
הסדרה נוצרה על ידי המפיקים אנדרו קרייסברג, גרג ברלנטי ומארק גוגנהיים. בתחילה נמנעה הסדרה מהצגת גיבורים ונבלים בעלי כוחות-על. במקום זאת, המפיקים לקחו השראה מסמולוויל וחקרו את אנושיותה של הדמות הראשית, אוליבר קווין. ההחלטה לא לכלול כוחות-על הייתה בעקבות הגישה ללכת על מראה ריאליסטי של הדמויות ביקום DC, בדומה לסרטי באטמן של כריסטופר נולן. בנוסף, המפיקים רצו למנוע קשרים לסדרת סמולוויל - בה הופיעה דמותו של אוליבר קווין / החץ הירוק בין השנים 2006–2011, אותו גילם ג'סטין הארטלי - ובחרו שחקן חדש שיגלם את הדמות. הסדרה עלתה לשידור ב-11 במאי 2012 ברשת The CW.
הסדרה מצולמת בעיקר בעיר ונקובר, קנדה. לצילום קו הרקיע של העיר נלקחים צילומים משולבים מפרנקפורט בגרמניה, מרכז עסקים ראשי של פילדלפיה, מפרץ בק בבוסטון וטוקיו ביפן. הסדרה מתכוונת להשתמש במספר קשתות סיפור המתרחשות בפער של חמש שנים - אחת מתרכזת בזמן ההווה, בעוד השנייה מתרחשת בזמן שהותו של אוליבר על האי כחמש שנים לפני הצלתו. הרעיון מאחורי זה היה להשתמש בפלאשבקים כדי להראות כיצד אוליבר הפך מבחור מפונק ונהנתן לאיש שחזר לסטארלינג סיטי.
בעקבות ניסיונות העבר של המפיקים בסדרות טלוויזיה הם גם החליטו לא להשתמש בנרטיב שאינו רציף אשר עומד בפני עצמו מפרק לפרק, אלא "ללכת על כל הקופה". דבר זה בא לידי ביטוי בהצגתן של מספר דמויות נוספות מיקום DC וכן התייחסויות ומחוות נוספות לאותו יקום, שכן הרבה מאוד דמויות מיקום DC לא זכו לאזכור עד כה.
ביקורת
העונה הראשונה של הסדרה קיבלה ביקורות חיוביות, כאשר אתר Metacritic העניק לה ציון 73 מתוך 100 בהתבסס על 25 ביקורות. אתר הביקורות Rotten Tomatoes העניק ציון של 86 מתוך 100 בהתבסס על 35 ביקורות תוך ציון העובדה ש"רשת The CW קלעה למטרה עם החץ, סדרה מבוססת קומיקס שמרוויחה מסצינות אקשן קולנועיות, קו עלילתי חזק ודמויות מסקרנות". מארי מקנמארה מלוס אנג'לס טיימס ציינה ש"לסדרה יש מבנה מעניין בעל מראה איכותי" ומתארת את סטיבן אמל כ"נער שלטי חוצות לסט הצילומים של קטניס אוורדין". בריאן לאורי ממגזין וראייטי מתאר את הסדרה כמושכת, אך עדיין סובלת מסינדרום תחליפי לבאטמן, ואשר יכולה ליהנות מביצועים חדים יותר.
ג'ף ג'נסן מאנטרטיינמנט ויקלי העניק לחלקה הראשון של העונה השנייה ציון כמעט טוב (B+), באומרו ש"הסדרה מחזיקה ברמת אינטליגנציה שמצליחה לעבור את עלויות ההפקה המצומצמות של סדרות טלוויזיה. הכתיבה היא בוגרת ומתוחכמת, האקשן מלהיב ומהנה, ואמל מחזיק את המרכז בנינוחות יחסית". קארי רייסלר ממגזין The A.V. Club העניקה למחצית הראשונה של עונה שנייה ציון טוב (A-) ואומרת ש"הסדרה ביססה את עצמה כאחת הסדרות המצליחות ביותר בטלוויזיה, כשהגורם העיקרי להצלחה זו היה בכך שהיא מכבדת את הדמויות שבה ואת שורשיהן בקומיקס תוך שימוש בסיפורים בעלי נרטיב אופרת סבון שישרתו אותם, כפי שמתבקש בידי הרשת".
דלרנה
דלרנה (בשוודית: Dalarna, "העמקים") הוא חבל ארץ במרכז שוודיה.
האגם סיליאן (Siljan) נוצר כתוצאה מפגיעת מטאור לפני 360 מיליון שנה. כיום יושבות על גדותיו הערים מוּרָה, רֵטְוִיק ולֵקְסַנְד. דלרנה נזכרה לראשונה בכתב בשנת 1177, בהקשר של אזור פגני שהתקיים תחת מלך סְביאה.
הנקודה הגבוהה ביותר בחבל היא גם הגבוהה ביותר בארץ סביאלנד, ההר סְטוּרְוֵטֵסְהוֹגנָה (1,204 מ' מעל פני הים). החבל משובץ אגמים ויישובים כפריים קטנים על שפתם. החיות הנפוצות בטבע בחבל הן דוב, אייל וזאב מים.
סוס-העץ של דלרנה (Dalahäst), שבמקורו עוצב כצעצוע לילדים, הוא כיום הסמל הבולט של דלרנה ומסמליה של שוודיה, וזוכה לווריאציות שונות במקומות שונים בעולם המבקשים לציין את התרבות השוודית. "חג אמצע הקיץ" הפגני שנחוג בדלרנה מדי 21 ביוני הוא שם-נרדף נוסף לחבל, ומלווה בתלבושות אופייניות, שתיית שיכר ואכילת נקניקיות-פאלון.
ייצוג מודרני יותר של האזור היא להקת המטאל "סבטון".
כמה אלפים של תושבי האזור הם דוברי השפה האלוודאלית.
Type 90 (טנק יפני)
Type 90 (יפנית: 90式戦車) הוא טנק מערכה מודרני מתוצרת יפן המהווה את עמוד השדרה של גייסות השריון בכוחות ההגנה של יפן. הטנק מוחלף בהדרגה על ידי הטנק Type 10.
היסטוריה
הפיתוח של ה-Type 90 החל בשנת 1977 כתשובה ל-T-72 הסובייטי, שיכולתיו עלו משמעותית על יכולותיהם של הטנקים היפניים שהיו בשירות: ה-Type-74 וה-Type 61. ה-Type 90 נבנה על פי דרישות הצבא היפני, והוא נועד להיות מקביל בביצועיו לפיתוחים האירופיים והאמריקאים של אותה התקופה (הלאופרד 2 והאברהמס M1 לדוגמה).
כל מרכיבי הטנק תוכננו ויוצרו ביפן, פרט לתותח הטנק, שהוא מתוצרת גרמנית בייצור מקומי תחת רישיון. הטנק עצמו הורכב על ידי חטיבת התעשייה הכבדה של חברת מיצובישי והוא נכנס לשירות בשנת 1990 והחליף חלק מטנקי ה-Type-74 ואת כל טנקי ה-Type 61. יותר מ-300 טנקים מסוג Type 90 משרתים בצבא יפן נכון לעשור השני במאה ה-21, והם עמוד השדרה של חיל השריון היפני.
הנעה ועבירות
בעת תכנונו של הטנק, שנעשה בהתאם לדרישות של הצבא היפני, תוכנן הטנק כך שיהיה בעל עבירות גבוהה, בשל הטופוגרפיה של יפן, שהיא הררית מאוד ומיוערת, דבר היוצר קושי רב לתנועה של טנקים. ובשל כך תוכנן הטנק כך שהוא יהיה בעל יכולת נסיעה רצופה בתנאי שטח קשים ובעליות תלולות.
את הטנק מניע מנוע דיזל מתוצרת מיצובישי, עם 10 צילינדרים והספק של 1500 כוח סוס. בעוד שמנוע בהספק דומה מורכב בטנקים מערביים, כמו המרכבה סימן 4, או הM1A2 אברהמס, ששוקלים לעיתים מעל ל-65 טון, ה-Type 90 שוקל כ-50 טון, כך שהספק המנוע, ביחס למשקל הטנק הוא גבוה במיוחד, ומאפשר לטנק לנוע במהירות מקסימלית גבוהה של 70 קמ"ש.
כמו כן, ל-Type 90 מזקו"ם מתקדם, שתוכנן לנסיעה בתנאי שטח קשים ובעליות תלולות, בהתאם לטופוגרפיה של יפן, וביחד עם הספק המנוע, הוא נותן לטנק עבירות גבוהה, המתבטאת ביכולת טיפוס עליות תלולות, טיפוס מדרגה בגובה מקסימלי של מטר, וחציית תעלה בעומק של 2.7 מטר. עם זאת, לטנק מכל דלק קטן יחסית לטנקים מקבילים, המאפשרים לו טווח פעולה של 400 ק"מ.
מיגון
השריון של הטנק בנוי מחומרים מרוכבים ובדומה לרוב הטנקים המערביים, השריון הוא מודולרי ומאפשר החלפה פשוטה וקלה של חלקים פגועים בעת הצורך. שריונו של הטנק בחזית משופע, במטרה להעניק מיגון נוסף, והצריח גם הוא משופע, באופן דומה לדגמים הראשונים של הלאופרד 2. שריונו של הטנק עובה בחזית ובצריח, והטנק נמוך באופן יחסי מטנקים מקבילים, מה שמגדיל את שרידותו בשדה הקרב.
לשם הגנה מקסימלית, לטנק יש גם פלטות בזוקה (הלוחות המגנים על הזחלים) במטרה להגן על המזקו"ם של הטנק, ומדוכות עשן, לשם מטרות מיסוך והטעייה של נשק מונחה לייזר ומצביעי לייזר.
חימוש
החימוש העיקרי של הטנק, הוא תותח חלק קדח בקוטר 120 מ"מ מתוצרת גרמנית, בעל טווח מקסימלי של 5 ק"מ ומיוצר ברישיון ביפן. תותח זה זהה לתותח של ה-M1 אברמס, מרכבה 4 והלאופרד 2. התותח מיוצב ומכוונן באופן אוטומטי ובשילוב עם מערכת בקרת האש יכול לפגוע במטרות רכב קרבי משוריין נעות, גם שהטנק בתנועה וגם שהטנק נמצא בעמדת ירי. הטנק יכול לירות סוגים שונים של פגזים, מוטענים על ידי מערכת טעינה אוטומטית, החוסכת את תפקיד הטען בצוות, ומאפשר קצב אש גבוה.
החימוש המשני של הטנק, כולל מקלע כבד M2 בראונינג 12.7 מ"מ (0.5 אינץ') נגד מטוסים, ומקלע מקביל מתוצרת מקומית 7.62 מ"מ.
בקרת אש
בדומה לטנקים מודרניים רבים, גם ל-Type 90 מערכת בקרת אש דיגיטלית מתקדמת, המערכת שולטת על מערכת הייצוב והכוונון של התותח באופן אוטומטי, ומחשבת את הסטייה של הפגז בעקבות תנאי השטח, במטרה להבטיח דיוק מקסימלי. בנוסף, לתותחן יש מערכת ראייה פנורמית, המאפשרת ראייה גם בלילה, מערכת דימות תרמי ומד טווח לייזר.
מערכת בקרת האש מסוגלת לעקוב ולנעול אחר מטרות נעות או נייחות תוך כדי תנועה, ביום ובלילה, והיא יכולה לעקוב אחר חיילים, כלי רכב ואף מסוקים מנמיכי טוס. ומערכת בקרת האש מחשבת את הסטייה שדרושה לצורך הפגיעה כבר בפגז הראשון. בנוסף, ישנה מערכת זיהוי עמית-טורף משוכללת במערכת בקרת האש.
אתלטיקה במשחקים האולימפיים
בתחרויות האתלטיקה שנערכו ב-28 משחקים, השתתפו 20,757 אתלטים (14,859 גברים ו-5,898 נשים) מ-224 מדינות ב-83 אירועים.
האתלטיות והאתלטים שצברו את מרב מדליות הזהב
רשימת כל האתלטים והאתלטיות שזכו ב-3 מדליות זהב ויותר או ב-4 מדליות בסך הכל ויותר (נכון לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016))
אתלטים יהודים שזכו במדליות במשחקים האולימפיים
בסך הכל צברו אתלטים יהודים במשחקים האולימפיים 55 מדליות: 26 מדליות זהב, 15 מדליות כסף ו-14 מדליות ארד, מהן 45 מדליות אישיות: 20 מדליות זהב, 14 מדליות כסף ו-11 מדליות ארד.
הפארק הלאומי אאורקי/הר קוק
בתחומי הפארק נמצאת הפסגה הגבוהה ביותר בניו זילנד (הר קוק - 3,753 מטר מעל פני הים) וכן 19 מתוך 20 הפסגות בניו זילנד שגובהן מעל 3,000 מטר. שטחו של הפארק הוא 707 ק"מ רבוע וכ-40% ממנו מכוסה בקרחונים. מוקדי המשיכה העיקריים בפארק הם מסלולי הטיול, מסלולים אתגריים למטפסי הרים, מדרונות הסקי והקרחונים הרבים המצויים בו.
שמו של הפארק הוא שילוב של שמו המאורי של ההר - אאורקי, במאורית - "מנקב העננים" והשם שנתנו להר המתיישבים הארופאים - הר קוק, על שמו של מגלה הארצות ג'יימס קוק שהיה בין הארופאים הראשונים שהגיעו לניו זילנד.
שבלייה (סרט, 2022)
שבלייה (באנגלית: Chevalier) הוא סרט דרמה ביוגרפי משנת 2022, המבוסס על חייו של המוזיקאי הצרפתי-קריבי שבלייה דה סנט-ז'ורז', אותו מגלם קלווין הריסון ג'וניור. הסרט בוים על ידי סטיבן ויליאמס ונכתב על ידי סטפני רובינסון. בסרט מככבים סמארה וויווינג, לוסי בוינטון, מרטון צ'וקאש, אלכס פיצאלן ומיני דרייבר.
הסרט הוצג בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו 2022 ב-11 בספטמבר 2022. הסרט הוקרן לראשונה בבתי הקולנוע בארצות הברית ב-7 באפריל 2023.
עלילה
עלייתו ותחייתו של שבלייה דה סן ז'ורז', כנר ומלחין צרפתי-קריבי (המכונה לעיתים בכינוי הגנאי "מוצרט השחור") שזכה לתהילה בהיותו ילד פלא. אבל חיי אהבה מסובכים והגזענות של המשטר מובילים לסכסוך עם מארי אנטואנט, וסנט-ז'ורז' מבין שדברים חייבים להשתנות.
הפקה
ב-30 ביוני 2020, הוכרז ש-Searchlight Pictures רכשה את הזכויות ליצירת הסרט מסטפני רובינסון להפקת סרט ביוגרפי על המוזיקאי באותו שם, כאשר סטיבן ויליאמס מופקד על הבימוי. ב-31 במרץ 2021, הוכרז כי קלווין הריסון ג'וניור לוהק לתפקיד הראשי של סן ג'ורג'. ב-8 ביולי 2021, לוהקה סמארה ויבינג לתפקיד ראשי. בחודש שלאחר לוהקו לוסי בוינטון ומיני דרייבר תפקידים ראשיים, כאשר אלכס פיצאלן לוהק לתפקיד משנה וכותרת הסרט התקצרה ל-"שבלייה".
הצילום העיקרי החל ב-7 בספטמבר 2021 בפראג, צ'כיה והצילומים הסתיימו בנובמבר 2021.
הפצה
הבכורה העולמית התקיימה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו 2022 ב-11 בספטמבר 2022. באוקטובר 2022, פורסם כי 7 באפריל 2023 יהיה התאריך הרשמי להקרנה ראשונה בבתי הקולנוע.
ביקורת
באתר Rotten Tomatoes, לסרט יש דירוג של 94% על סמך 17 ביקורות, ודירוג ממוצע של 7.2/10 באתר IMDb. ב- Metacritic, לסרט יש ציון ממוצע משוקלל של 67 מתוך 100, על סמך ביקורות של 8 מבקרים, מה שמצביע על "ביקורות חיוביות בדרך כלל".
חמשן זוחל
חַמְשָׁן זוֹחֵל (שם מדעי: Potentilla reptans) הוא עשבוני רב-שנתי שרוע-זוחל ממשפחת הורדיים, הצומח באדמה בוצית שאינה מתייבשת כל השנה.
מאפיינים
עלי הצמח מחולקים לחמש אונות, ומכאן שם הסוג. האונות משוננות ומכוסות שערות דלילות. הפרח, בקוטר 1.5 עד 2 סנטימטר, הוא בעל 10 עלי גביע, 5 עלי כותרת צהובים וכ-20 אבקנים. הפריחה מאפריל עד יוני.
הצמח נפוץ כצמח בר באסיה, באירופה ובאתיופיה, והובא על ידי האדם גם לצפון אמריקה. בישראל הוא נדיר ואף נמצא בסכנת כליה, אף על פי שאינו מוכרז כצמח מוגן; גדל בארץ רק בגליל העליון בשמורת מערת פער ובמקומות בודדים בחרמון.
אפרוח
אפרוח הוא אבקוע שהוא צאצא של עוף מקבוצת עוזבי קן על הקרקע, הבוקע מביצתו כשהוא מכוסה פלומה ופקוח עיניים. האפרוח מסוגל לעמוד וללכת על רגליו ולאכול בכוחות עצמו ללא עזרת הוריו כבר מיומו הראשון, אולם ברוב המינים הוא יהיה עדיין תלוי בהוריו לצורך הגנה מטורפים ומציאת מקורות מזון ומחסה, ולעיתים גם לצורך תהליך החתמה ולימוד התנהגות שתשמש אותו להישרדותו במהלך חייו הבוגרים.
עופות המולידים אפרוחים הם תרנגולים, שלווים, פסיונים וברווזיים (ברווזים, אווזים וברבורים), יענים (יען, אמו, ננדו), סיקסקים, לעומת דורסים, ציפורי שיר, יונים ותוכים, המולידים גוזלים.
בהלכה
לדעת רבי אליעזר בן יעקב אין אפשרות לאכול על ידי שחיטה אפרוח כל עוד לא נפקחו עיניו. חכמים חלקו על כך והכשירו את האפרוח. הרי"ף והרמב"ם מתירים את האפרוח מיד, ואילו הרא"ש אוסר עד שייפקחו עיניו, כרבי אליעזר בן יעקב.
הר צ'פרן
הר צ'פרן (באנגלית: Mount Chephren) הוא הר בהרי הרוקי הקנדיים הממוקם לצד עמק נהר מיסטאיה בפארק הלאומי באנף, בפרובינציית אלברטה שבקנדה. הר צ'פרן הוא ההר ה-76 בגובהו באלברטה.
טיפוס
התנאים הטובים ביותר לטיפוס מתקיימים בסוף יולי ואוגוסט.
מסלול הטיפוס מתחיל באזור המחנאות שליד אגמי ווטרפאול (Waterfowl Lakes) בסמוך לכביש המהיר אייספילדס בפארק הלאומי באנף. שביל העלייה לפסגה עולה טווח גבהים של 1,630 מטרים.
גביע המדינה בכדורסל 1961/1962
גביע המדינה בכדורסל לעונת 1961/1962 היא התחרות החמישית מאז היווסדו של המפעל.
הפועל תל אביב זכתה בגביע הראשון בתולדותיה, לאחר שניצחה במשחק הגמר את מכבי תל אביב, מה שהיווה את אובדן הגביע הראשון למכבי תל אביב.
הגמר
הפועל תל אביב זכתה בגביע המדינה הראשון בתולדותיה. הפסד הגביע הראשון למכבי תל אביב.
המשחק הדרמטי הגיע לשוויון 48-48, והוכרע על ידי ארז לוסטיג בסל ניצחון, 20 שניות לסוף, שקבע 48–50 להפועל.
הארמון המלכותי של טורינו
הארמון המלכותי של טורינו (באיטלקית: Palazzo Reale di Torino) נחשב לאתר הראשון והחשוב של המעונות המלכותיים של בית סבויה. הארמון ממוקם במרכז העיר טורינו. מהככר המרכזית, מול הארמון המלכותי, "פיאצה קסטלו" (Piazza Castello) יוצאים הרחובות הראשיים של המרכז ההיסטורי של העיר: רחוב פּוֹ (Via Po), רחוב רומא (Via Roma), רחוב גריבלדי (Via Garibaldi) ורחוב פטר מיכה (via Peter Micca). המבנה של הארמון הוא בסגנון בארוקי, אך ללא הראוותנות המאפיינת מבנים אלה. אורך החזית 107 מטר והגובה הממוצע הוא 30 מטר. הוא מרשים פחות מארמון כמו מעון הציד של סטופיניג'י (Palazzina di caccia di Stupinigi). עם זאת מקומו האסטרטגי עדיין משרה עצמה.
היסטוריה
הארמון נבנה במאה ה-16, ומאה ה-17 שופר עבור כריסטין מארי מצרפת, מאדמה ריאלה. הארמון נבנה בטורינו, היום בירת מחוז פיימונטה, אשר הייתה בירת בית סבויה מהמאה ה-12 עד המאה ה-19. הארמון המלכותי כולל ממצאים המעידים על סגנון החיים האריסטוקרטיים. המשפחה המלכותית גרה בארמון משנת 1645. חדרי הארמון מקושטים בשטיחי קיר עשירים ובאוספים של אגרטלים סינים ויפניים. במחסן הנשק המלכותי יש אוסף תצוגות של נשק מהמאה ה-16 והמאה ה-17.
תיאור המקום
הארמון מאופיין בסגנון בנייה בארוקי אך כולל גם אלמנטים של אדריכלות נאו-קלאסית. חזית הארמון שוחזרה בשנים האחרונות ושוחזר צבעה המקורי שהיה לבן.
הארמון נבנה על ידי שני אדריכלים: קרלו די קסטלמונטה (Carlo di Castellamonte) ו"אמדיאו קסטלמונטה" ( Amedeo di Castellamonte). מבט לאורך החזית של הארמון מצביע על האיזון בין הביתנים הצדדים. האיזון מופרע רק בכיפה הנראית משמאל של הקפלה, בה נשמרים "תכריכי טורינו". ב"ארמון המלכותי" מצויה גם האנדרטה הלאומית של הקרביניירי (בעבר משטרת הפרשים) (Monumento Nazionale al Carabiniere).
מאחורי הארמון מצויים הגנים המלכותיים. הכניסה היא משדרות לוצ'יו (Viale Luzio). הגנים פתוחים לציבור בשעות אלה: משעה 9:00 בבוקר עד שעה לפני השקיעה. הכניסה חופשית.
מזכר רצ'ינסקי
היסטוריה
בניסיון לחשוף את העובדות על רצח העם היהודי המתבצע בפולין הכבושה, החליטו הרשויות הפולניות, לפרסם מזכר רשמי ולצידו לפרסם חוברת מיוחדת בשפה האנגלית שתופץ באמצעות נציגים דיפלומטיים וקונסולריים של פולין. ההחלטה הבשילה בדמות חוברת בת שישה-עשר עמודים שכותרתה "ההשמדה ההמונית של יהודים בפולין הכבושה על ידי גרמניה" (The Mass Extermination of Jews in German Occupied Poland), שכללה מבוא וארבעה מזכרים הנוגעים להשמדת האוכלוסייה היהודית בפולין תחת הכיבוש הגרמני. המזכר החשוב מבין אלה היה "מזכר רצ'ינסקי".
מחברו של המזכר היה הדיפלומט הפולני אדוארד רצ'ינסקי ששימש כשר החוץ של הממשלה הפולנית הגולה בלונדון, על בסיס מסמכים שהכילו חומרים שהוכנו על ידי המחלקה לענייני יהודים במטה הארמייה קריובה שהועברו ללונדון במיקרופילם באמצעות השליח יאן קרסקי. הפרטים במזכר אושרו בעדותו של קרסקי ובדוחות שהכין בשנים 1940–1942. מזכר רצ'ינסקי (שלעיתים קרובות מיוחס בטעות לקארסקי) נשלח ביום 10 בדצמבר 1942 לממשלות כל המדינות החתומות על הצהרת האו"ם ולשרי חוץ של מדינות אחרות.
רצ'ינסקי הודיע מטעם ממשלת פולין לכל ממשלות בעלות הברית על מצבם הנורא של היהודים בפולין הכבושה ועל רצח העם שמבצעים הגרמנים, וקרא לעזרתן.
תוכן המזכר
המזכר הודפס על תשעה עמודים ותיאר ב-21 נקודות את הרקע לבעיה ואת מצבם הנוכחי של היהודים בפולין הכבושה, את הכרונולוגיה של מסע ההסברה שניהלה ממשלת פולין על אודות הנעשה באזור זה וקריאה לממשלות בעלות הברית לשים קץ לביצוע הפשעים. המזכר נשלח לשרי החוץ של 26 הממשלות שחתמו בינואר 1942 על האמנה האטלנטית, שהייתה הבסיס להקמתו של האו"ם.
להלן נוסחו המלא של המזכר כפי שנשלח לשר החוץ הבריטי אנתוני אידן ב-10 בדצמבר 1942 ונכלל גם בחוברת "ההשמדה ההמונית של יהודים בפולין הכבושה על ידי גרמניה":
סחלב (סוג)
סחלב (שם מדעי: Orchis) הוא סוג של צמחים במשפחת הסחלביים הנפוצים בעיקר באירופה, וצפון-מערב אפריקה, ומגיעים עד לטיבט, מונגוליה ושינג'יאנג.
אטימולוגיה
השם המדעי orchis מקורו מיוונית עתיקה ומשמעותו המילולית "אשך" ניתן לו בעקבות המראה של צמד הפקעות התת-קרקעיות. השם העברי "סחלב" נשאל מערבית (سحلب), ויש הסבורים שנגזר כקיצור של "אשכי שועל" (خصى الثعلب) על שם אותן פקעות.
תיאור
מיני הסחלב הם צמחים בעלי פקעות שורשים במקום בצלים מדומים האופייניים לכמה מבני משפחתם. בקרב מיני הסחלב יש שונות גדולה מאוד במראה. הם מוציאים גבעול זקוף. התפרחת גלילית עד אשכול כדורי, באורך 5–15 סנטימטרים, עם פרחים בצבע צהוב, אדום עד ארגמן. הם פורחים על בסיס הצמח, עולים מעלה לאיטם, מלבד סחלב הקוף (Orchis simia) שפרחיו צומחים הפוך. הסוג סחלב כלל במקור יותר מ-1,300 מינים, אך מאחר שהסוג המקורי היה פוליפילטי, הוא חולק מחדש לסוגים נוספים.
הם מצויים ביערות גשם טרופיים, ואזורים מדבריים למחצה. באזור החוף ובטונדרה. רוב מיני הסחלב הנאוטרופיים נמצאים בדרום אמריקה המרכזית, צפון-מערב אמריקה הדרומית.
חולמת (שיר)
חולמת הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית דין דין אביב בהשתתפות מוש בן ארי. את השיר הוציאה לאור בשנת 2006 חברת התקליטים הד ארצי, והוא נכלל כרצועה השישית באלבום הבכורה של הזמרת, סודותיי.
על השיר
השיר נכתב והולחן על ידי בן ארי, והופק על ידי משה דעבול. ב-4 במאי 2006 הוצג כמועמד לכניסה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג'. בשבוע לאחר מכן דורג במקום העשירי. ב-22 ביוני עלה למקום החמישי – המיקום הגבוה ביותר אליו הגיע. ב-17 באוגוסט, לאחר אחד-עשר שבועות צעידה, יצא מהמצעד השבועי.
במצעד העברי השנתי של ה'תשס"ו באותה התחנה דורג במקום ה-26.
אובייקט התחלתי ואובייקט סופי
בתורת הקטגוריות, אובייקט התחלתי ואובייקט סופי הם סוג של אובייקטים בקטגוריה שמהווים עצמי קצה מבחינת המורפיזמים שיוצאים מהם ונכנסים לתוכם. באמצעות בניות בסיסיות אלה ניתן להגדיר בניות מורכבות יותר כגון מכפלה של שני עצמים.
הגדרה
תהי \mathcal{C} קטגוריה.
אובייקט התחלתי מוגדר ביחידות עד כדי איזומורפיזם קנוני. באופן דומה, כך גם אובייקט סופי.
נראה זאת לגבי אובייקט התחלתי: נניח ש-I_1 ו-I_2 הם אובייקטים התחלתיים. אזי קיים יחיד כי I_1 אובייקט התחלתי וקיים  יחיד כי I_2 אובייקט התחלתי. כעת, אבל  ומאחר שהוא יחיד בקבוצה זו. באופן דומה מוכיחים ש- ולכן f ו-g הופכיים אחד לשני ומהווים איזומורפיזמים כך ש-.
דוגמאות
בעזרת אובייקטים התחלתיים אפשר להגדיר אובייקטים בניות נוספים, למשל מכפלה. מכפלה A \times B של עצמים היא אובייקט סופי בקטגוריה של שלשות סדורות המורכבות מעצם P ושני מורפיזמים ל-A ו-B. כלומר, אם, אזי לכל עצם D עם מורפיזמים ו- קיים מורפיזם יחיד f : D \to P כך ש- ו-.
אמנות
אָמָּנוּת (יש לקרוא: אוֹמָנוּת, להבדיל מאֻמָּנוּת) היא יצירה אסתטית. אמנות, היא שם כולל לפעילויות האנושיות שאינן נעשות על פי תבנית פעולה קבועה, מחייבת ומוגדרת מראש, אלא נתונה לשיקול דעתו, פרשנותו ויצירתיותו של האָמָּן (או אֳמָן, יש לקרוא: אוֹמָן), והמתבססת על כישרונו המיוחד. עם זאת, היא יכולה להיעשות (ולמעשה אכן נעשית) על פי כללים ובמגבלות (לעיתים חמורים), שבמסגרתם מתבטא חופש היצירה של האמן. ביצירת אמנות באים לידי ביטוי רגשות האמן וכישרונותיו, וכן ייחודיותו. האמנות תופסת מעמד מרכזי בתרבות האנושית, ובשל כך נכללים בתחום האמנות ענפים רבים ומגוונים. האמנות קשורה בטבורה עם האסתטיקה.
הגדרת האמנות
עיסוקה הקלאסי של האמנות הוא מימזיס, כלומר חיקוי. האמן מחקה את הטבע ויוצר טרנספורמציה באמצעות טכניקות שונות. עם זאת לא תמיד החיקוי נחשב לערך הנעלה ביותר של האמנות. במצרים העתיקה, לדוגמה היה לאמנות תפקיד ממשי - לעזור לנפטר בעולם הבא. ביוון העתיקה האמנות נתפסה כטכנה - "כושר שכלול המיומנות האנושית ביצירה". בימי הביניים תפקיד האמנות היה לשקף את האמונה והדוגמה הנוצרית למאמין ולהבהיר לו את סדר העולם והמדרג שבו (כגון, הפסיפסים בקתדרלת סן מרקו בוונציה). בעידן המודרני גישת האמנות היא על פי רוב גישה רומנטית, כלומר, מעמידה את הרגש ואת אופן הראיה והקשר שבין האדם לסביבה במרכז.
בעידן הפוסט מודרני ובעקבות יצירתו של האמן הצרפתי מרסל דושאן התקבעה החשיבה כי בעידן המודרני כל אחד יכול לשמש אמן ואכן רבים מגדירים את תחום עיסוקם כאמנות תחת העובדה שאין הגדרה חד משמעית. שף מומחה יכול להגדיר את עבודתו כאמנות הבישול, כשם שאדם המצייר על קירות רשאי להגדיר את עצמו כאמן. עם זאת, אף על פי שלא ניתן לפסול מעשה אמנות כלשהו מראש, הרי, בתודעת התרבות המערבית, אמנות היא צורת ביטוי אינטליגנטית המבוטאת בכלים אמנותיים מקצועיים, ולכן ניתן לפסול את הגישה שכל אדם שמגדיר עצמו אמן, אכן אמן הוא. לכן, גם צלם שאיננו מתערב באופן כלשהו בהצבת המצלמה ובחירת הקומפוזיציה של התמונה, איננו אמן, כפי שהקומפוזיטור שמקליט את קולות הגלים ואיננו מתערב בקומפוזיציה, איננו קומפוזיטור, איננו אמן. אם כי המילה אמנות בדרך כלל מתייחסת לאמנות חזותית, המושג של אמנות השתנה במשך השנים. ייתכן כי ההגדרה המדויקת ביותר של האמנות היא הרחבה ביותר – האמנות מתייחסת לכל פעילות אנושית יצירתית, חוץ ממעשים שמטרתם רבייה וקיום. מנקודת מבט רחבה זו, האמנות היא כל דבר שנוצר מהדחף היצירתי, שממנו מגיעים כל שאר הפעילויות האנושיות. המושג אמנות אינו מאפשר הגדרה אמיתית שאינה נסמכת על ההקשר התרבותי, ההיסטורי והגאוגרפי שבה הוא משמש.
אמנים, בכוונה או שלא בכוונה, יוצרים תחת ההשפעה של אמנים אחרים בעבר ובהווה. הרבה מההתפתחות של האמנים היחידים היא מציאה של עקרונות מובנים שמאפשרים להביע רעיונות מסוימים על ידי סמליות כלשהי. לדוגמה, וסילי קנדינסקי פיתח את השימוש שלו בצבע בציור דרך מערכת של תגובה לתמריצים, כאשר במשך הזמן הוא הגיע להבנה של הרגשות שהשימוש בצבע ובהרכבים של צבע יכול להביא להם. האמן אנדי גולדוורת'י, לעומת זאת, בחר את המדיום של חפצים טבעיים וחומרים על מנת לסדר פסלים זמניים; העדות היחידה שנותרת לפסלים שלו היא צילום צנוע.
פעמים רבות נטען כי לא ניתן להגדיר את המושג "אמנות", מכיוון שקנה המידה לשיפוט של אמנות הוא סובייקטיבי. לדוגמה, יצירתו של האמן ג'קסון פולוק נראית כתוצאה של זריקה ושפיכה של צבע על הבד, לכאורה ללא כל כישרון. דוגמה זו, יחד עם אלפי דוגמאות אחרות, הביאה לשאלה על התוקף של הרבה מהאמנות בת זמננו, כשיש מקום לומר שהרבה ממנה יכולה הייתה להיווצר גם על ידי בן שלוש. בין אם דבר זה נכון או לא, פעמים רבות יש קונצנזוס לגבי מה נחשב כאמנות. הקונצנזוס הזה אינו קבוע במשך הזמן, ורעיונות מסוימים נדחים שעה שאחרים נותרים ושורדים, לפעמים במזל ולפעמים מסיבות אחרות. אמנות לעיתים מוצגת כשייכת למעמד אחד ולא לאחרים. אמנות, באופן היסטורי, היא פעילות של המעמד הגבוה, שרק אנשים אמידים, שיש להם אפשרות לרכוש אמנות ואת הזמן ליהנות ממנה, יכלו לעסוק בה. קל לראות זאת אם מבקרים בארמנות ורסיי או ארמיטאז' בסנקט פטרבורג עם אוספיהם העצומים, שנאספו בידי המלכויות העשירות של אירופה, וברור כי איסוף אמנות הוא פעילות של העשירים. אולם ישנה מסורת עשירה ביותר של אמנים שעושים דווקא את ההפך, ומורידים את החזון שלהם לגובה העיניים, כשהם חיים בעולם היומיום ואף בעוני.
המילה אמנות גם משמשת לשפוט ערכית, כגון בביטוי "ארוחה זו הייתה מעשה אמנות ממש" (הטבח הוא אמן), או "אמנות התרמית", שם אנו משבחים את הכישרון הגבוה של המרמה. שימוש זה במילה, כמציינת איכות וערך גבוה, שנותנת למילה את הנטייה הסובייקטיבית שלה.
הדעות של אנשים רבים לגבי אמנות דומות זו לזו, ותמימות דעים זו מגיעה מחינוך ומגורמים חברתיים אחרים. רוב האנשים לא חושבים שחפצים יומיומיים הם אמנות, עד שאמן מסוים שם אותם בתוך גלריה לאמנות או מוזיאון, שקושרת את החפצים האלה עם הערכים המשויכים לאמנות. אמנם, רוב הצופים באמנות זו בתחילה דחו את הקישור, מכיוון שהחפצים האלה לא נראו בעיניהם כאמנות, ורק לאחר שהם נכנסו למה שנחשב בדעת הקהל הכללית כאמנות, הם הצליחו להשיג הכרה כללית.
בעניין האסוציאציה של האמנות עם מעמד גבוה, לפני המאה ה-13 באירופה, אמנים נחשבו כחברים במעמד נמוך יותר, מכיוון שהם היו למעשה פועלים. לאחר שאירופה נחשפה מחדש לתרבות הקלאסית ברנסאנס, במיוחד באיטליה, התקבל הקישור של האמנים עם המעמד הגבוה, אם כי שימוש בחפצים יקרים תמיד היה סמל סטטוס בידי מוסדות הכוח.
אמנות כישות
ההגדרה של האמנות והאסתטיקה בדרך כלל מגיעה מכמה נקודת מבט שונות. ניתן להגדיר את האמנות ככוונה של האמן, כפי שאנו מוצאים בכתביו של ג'ון דיואי. אמנות יכולה להיחשב כנמצאת בתגובה או ברגש של הצופה, כפי שטולסטוי טוען. לדעת דנטה, ניתן להגדירה כאופיו של החפץ עצמו או כפונקציה של ההקשר של החפץ. עבור אפלטון, אמנות היא חיקוי. יש תוקף מסוים לכל אחד מהפרספקטיבות האלה, והגדרה מועילה של האמנות להתייחס לכל הקטגוריות האלה.
אמנות קשורה בדרך כלל גם ליכולת רבה או לשליטה במדיום. היא גם עשויה להתייחס לשימוש המפותח והמועיל בשפה בצורה עמוקה ומדויקת. שיפוט של העניינים האלה מצריך בסיס לביקורת: צורה לבדוק, האם ההשפעה של דבר על החושים מספיקה על מנת שייחשב כאמנות, האם יש להחשיבו כיפה או כמכוער. חישה תמיד מושפעת מהניסיון, כך שהתגובה לאמנות כ"יפה" או "מכוערת" היא בהכרח סובייקטיבית. אסכולות רבות הציעו את ההגדרות שלהם לאיכות, אך כולם מסכימים בנקודה אחת: ברגע שנעשתה הבחירה האסתטית, הערך של יצירת האמנות מוערך על פי היכולת שלו לעלות מעל לגבולות של המדיום הנבחר, ולהגיע למקום אוניברסלי כלשהו (שבדרך כלל, באופן מפתיע, הוא אישי ביותר).
האמנות יכולה גם לפנות אל הרגש האנושי. היא יכולה לעורר תחושות אסתטיות או מוסריות, ואפשר להבין אותה כצורת תקשורת של הרגשות האלה. אמנים צריכים להביע את עצמם כך שהקהל שלהם יתעורר, אך הם אינם צריכים לעשות זאת באופן מודע. האמנות חוקרת את הרגשות האנושיים ואת הדרכים לעורר אותם – ואמנות טובה מפיקה דבר-מה חדש ומקורי ביחס לאחד משני ההיבטים האלה.
לדוגמה, צילום. האם צילומים ללא פוזה של ה"חיים האמיתיים" יכולים להיחשב כאמנות? התשובה הרגילה היא כן, אם כי רבים מהצילומים האלה פשוט משחזרים במכונה את מה שאנשים יכולים לראות בעיניהם. אך הרפרודוקציה אינה נייטרלית; יש פה בחירה שנעשית על ידי האמן. זוהי גם אחת מהמטרות של האמנות: להביא את החפצים של היומיום להקשר חדש.
צורות שונות של אמנות
ישנו מגוון רחב של אמנויות, כולל אמנויות חזותיות ועיצוב, אמנויות דקורטיביות, אמנות פלסטית, ואמנויות הבמה. הביטוי האמנותי יכול להיות בצורות רבות: ציור, רישום, פיסול, מוזיקה, ספרות, תיאטרון, מחול ואדריכלות הן הצורות המוכרות ביותר. אך מאז עידן המודרניזם, הפוסט מודרניזם ועל רקע המהפכה הטכנולוגית, צורות חדשות עלו. אלה כוללות את הקולנוע, הצילום, הקומיקס, הווידאו, מיצבים, אמנות מושגית לסוגיה, אמנות מחשב ואף משחקי וידאו.
סוג ייחודי של אמנות הוא האמנות העממית (מעשיות, אגדות, שירי-עם וכו'), המתגבשת לכדי פולקלור תרבותי.
פרס ACM למערכת תוכנה
פרס ACM למערכת תוכנה (ACM Software System Award) הוא פרס שמוענק אחת לשנה, החל משנת 1983, על ידי ה-ACM. הפרס מוענק ל"ארגון או יחידים, לאות הוקרה על פיתוח מערכת תוכנה בעלת השפעה ארוכת טווח, המשתקפת בתרומה ובעקרונות של המערכת או בהצלחתה המסחרית. הפרס הוא בגובה 35,000 דולר. תמיכה כספית בפרס ניתנת על ידי חברת IBM".
אמנות
צורות שונות של אמנות
בתוך כל צורת אמנות קיימים מגוון רחב של תחומים. לדוגמה, ציור יכול להיות דומם (still life), פורטרט, או ציור נוף, ויכול לעסוק בנושאים היסטוריים או ביתיים. בנוסף, יצירה יכולה לייצג דבר כלשהו או להיות מופשטת.
פרס ACM למערכת תוכנה
זהו הפרס החשוב ביותר בתחום התוכנה, והמערכות שזכו בו הן ציוני דרך עיקריים בהתפתחות התוכנה מתחילת שנות ה-80 ואילך.
אמנות
צורות שונות של אמנות
את רוב צורות האמנות אפשר לחלק לשני סוגים עיקריים: אמנות טהורה (fine art), ואמנות יישומית. באמנויות החזותיות, אמנות טהורה מתייחסת לציור ופיסול, אמנויות שאין להן פונקציה מעשית ושערכן הוא בהנאה החזותית שהן מספקות או ההצלחה שלהן בהעברת רעיונות או רגשות.
בנוסף, אמנות מושגית או אמנות קונספטואלית (Conceptual art) היא אמנות אשר שמה דגש על יצירת האמנות כרעיון אסתטי. ופחות על מימושו החומרי, כחפץ או כאובייקט.
אין לערבב עיצוב, לסוגיו השונים, כולל אדריכלות, עם אמנות. בניגוד לאמנות, מעצבים ואדריכלים למיניהם, יוצרים מוצר או מבנה, לפי מפרט או דרישות של לקוח מסוים. אמן, לעומת זאת, חופשי, לרוב, להביע את עצמו ללא הגבלות אלה. כמו כן, המוצרים והמבנים, בניגוד לחפצי אמנות, צריכים להיות לא רק יפים אלא גם יעילים, ולעמוד בשורה ארוכה של קריטריונים. לעיתים אלה קריטריונים כלליים, כמו מחיר או טכניקת ייצור, כמו בעיצוב תעשייתי. בפעמים אחרות, מדובר בקריטריונים המיוחדים ללקוח המזמין. המונח "עיצוב" מתייחס למספר מאפיינים, ושונה מהמונחים "יופי" ו"סגנון".
השימושים של האמנות
ישנם רבים שאומרים כי אמנויות מסוימות אינן מועילות. הגדרה זו מתאימה למערכת ההגדרות של "אמנות כדבר טוב", והיא סובלת מהעדפה מעמדית כנגד עבודה ויעילות. המתנגדים לדעה זו טוענים כי לכל פעילות אנושית יש תועלת כלשהי, וכי לחפצים אלה, שטוענים להיות "לא מועילים", יש בעצם תפקיד בנאלי למדי של ניסיון למיסטיפיקציה והצדקה של מדרג חברתי שרירותי. מלבד זאת, יש לזכור שהכוונה במילה "מועיל" בהקשר זה היא של מועיל גשמית, בעוד שיצירות אמנות יכולות להועיל מבחינה נפשית לאמן ולצרכן האמנות.
ה"שימוש" של האמנות מנקודת המבט של האמן היא כמדיום של ביטוי. אם נסתכל על האמנות כמכשיר, אפשר לדבר על כמה פונקציות שונות שלה, מפרספקטיבות שונות. מנקודת המבט של האמן, היא מאפשרת לסמל רעיונות ורגשות מורכבים בשפה שרירותית, שיש לפרשה. בהקשר חברתי, האמנות יכולה להעלות את המורל הציבורי ולהרגיע את הנפש. מנקודת מבט אנתרופולוגית יותר, היא צורה של העברת רעיונות ומושגים לדורות הבאים בשפה אוניברסלית מסוימת. הפירוש של השפה הזו תלוי מאוד בנקודת המבט ובהקשר של הצופה. מפרספקטיבה סובייקטיבית, לאמנות יש שימושים רבים, והדבר תלוי במצבו של האדם השואל: "מהי התועלת של האמנות?".
חופש אמנותי
חופש אמנותי הוא חלק מזכותו של אמן להפיק אמנות על-פי ראות עיניו. בגרמניה קיים חוק "החופש לאמנות" חוק הנועד למנוע צנזורה פוליטית. רישום פטנט לעיתים נופל תחת קטגוריה זו. מונח נוסף הוא חירות דרמטית עיוות עובדות, שינוי מוסכמות הדקדוק או השפה, או עיבוד מחדש של טקסט שכבר היה קיים על ידי אמן לצורך יצירת השפעה אמנותית. במהלך השנים 2012–2013 ערך האומות המאוחדות מחקר מקיף על חופש אמנותי ובתוך כך מחקר בנושא זכויות תרבותיות בראשות פארידה שהיד.
הר גורדון
גובהו של ההר 2,755 מטרים. ההר הוא הגבוה בהרי חרוטי האפר מתקופת הפליסטוקן וההולוקן שבהרי ראנגל אשר מרביתם בגובה של פחות מ-100 מטרים.
חומרים גולמיים
חומרים גולמיים (באנגלית: Raw Materials) הם יצירה פיסולית מעשה ידי הפסל ברוס נאומן שהוצגה באולם הטורבינה של מוזיאון טייט מודרן בלונדון כחלק מ"סדרת יוניליוור", במימון חברת יוניליוור.
תיאור היצירה
היצירה הייתה יצירה קולית הבאה לבחון את דרכי התקשורת בין בני האדם ואת האופנים בהם בני האדם מתקשרים או נכשלים בניסיונות התקשורת שלהם. היצירה כללה 22 מקטעי שמע במטרה ליצור קולאז' של קטעי שמע באולם הטורבינה רחב הידיים של המוזיאון, ולדברי האמן:
המבקרים שומעים את מקטעי הטקסט בעוברם ברחבי אולם הטורבינה אולם פרט למקטעים הקוליים לא הוצג באולם דבר.
הצלילים הושמעו בעוצמות שונות, כאשר חלקם ברורים וחלקם עמומים, והמבקרים יכלו לשמוע בבירור את הצלילים רק בעומדם בחלקים שונים של אולם הטורבינה.
היצירה נועדה להוות מטפורה לעולם האנושי ולתרבות האנושית.
ישראל שפלר
ישראל שפלר (באנגלית: Israel Scheffler; 25 בנובמבר 1923 – 16 בפברואר 2014) היה פילוסוף של המדע והחינוך, יהודי-אמריקאי.
קורות חיים
שפלר השלים תואר ראשון ושני בפסיכולוגיה ממכללת ברוקלין, השתתף בתוכנית ללימודי רבנות בסמינר היהודי התאולוגי בניו-יורק וכתב דוקטורט באוניברסיטת פנסילבניה בהנחיית נלסון גודמן. נושא הדוקטורט שלו היה על הציטוט. לאחר מכן החל ללמד באוניברסיטת הרווארד וניהל את המרכז לחקר הפילוסופיה של החינוך עד לפרישתו ב-1992. נושאי העניין שלו הם בפילוסופיה של השפה, פילוסופיה של המדע ופילוסופיה של החינוך. היה חבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים וחבר מייסד של האקדמיה הלאומית (האמריקאית) לחינוך וכיהן כנשיא האגודה לפילוסופיה של המדעים.
חיבר ספרים רבים בנושאי פילוסופיה וחינוך ותורגם לשפות רבות.
נפטר ב-16 בפברואר 2014.
קונסטנטין הראשון, מלך אימרתי
קונסטנטין נפטר ב-1327, חשוך ילדים, ואחיו מיכאלי ירש אותו כמלך.
דואלה
דואלה (בצרפתית: Douala) היא הגדולה בערי קמרון, עיר הנמל הראשית ומרכזה הכלכלי של המדינה.
נמל דואלה הוא מהחשובים שבנמלי אפריקה התיכונה, ודרכו נסחר עיקר תוצרת הייצוא של קמרון. העיר שוכנת בשפכו של הנהר וורי (Wouri) אל מפרץ גינאה שבאוקיינוס האטלנטי, והיא פרושה משני צדי הנהר כאשר גשר אחד בלבד מחבר את שני חלקיה. לבד מהיותה בירת נפת וורי ובירת אזור החוף (Littoral Province), דואלה היא גם משכנו של השוק הגדול ביותר בקמרון, והעיר היקרה ביותר באפריקה.
האקלים בדואלה טרופי: הטמפרטורות יציבות לאורך מרבית החודשים סביב 26 מעלות צלזיוס והאוויר מצטיין בחום ובלחות, כאשר הגשם הרב ביותר יורד בין יוני לאוקטובר.
שמה של העיר לקוח משם הקבוצה האתנית שייסדה אותה, בני הדוּאַלָה. העיר של ימינו היא עם זאת פסיפס של בני חתכים וקבוצות אתניות המרכיבים את קמרון, ואת גידולה היא חבה לשבר החברתי-הכלכלי שאילץ מאות אלפי כפריים מאזורי פנים הארץ לעזוב במרוצת השנים ולהתיישב בערים. דואלה היא גם רב-דתית: הסובלנות היחסית מאפשרת למגוון האמונות לשכון זו לצד זו בדו-קיום. הדתות העיקריות הן זרמי הנצרות – הקתולים והפרוטסטנטים; העיר היא מושבהּ של קתדרלת הקדושים פטרוס ופאולוס. מיעוט מוסלמי חי בעיר. הקהילה הלא-אפריקנית הגדולה מונה בעיקר צרפתים ולבנונים, רובם עובדים בתעשיית הנפט.
האירופאים הראשונים שהגיעו לאזור באו מפורטוגל, במאה ה-15. עד לאמצע המאה ה-17 כבר היה המקום לעיר הגירה, בעיקר של כפריים בני-הדואלה; עיר שלאורך המאה ה-18 תשמש כאחד המרכזים החשובים ביותר של סחר העבדים הטראנס-אטלנטי. ב-1884 עברה העיר תחת שלטון גרמני, ושמה היה "קָמֶרוּנְשְׁטָדְט". ב-1907 היא קיבלה את שמה הנוכחי, ולאחר תום מלחמת העולם הראשונה הייתה לחלק מקמרון הצרפתית. בין 1940 ל-1946 היא שימשה כבירתה של קמרון, בטרם חזרה בירת הרפובליקה אל יאונדה.
רבעים
רבעיה החשובים של דואלה הם:
זינגר SM 1500
זינגר SM 1500 (באנגלית: Singer SM1500) היא מכונית משפחתית מתוצרת יצרנית האופנועים והמכוניות הבריטית Singer Motors אשר יוצרה בין השנים 1948–1954 בבריטניה.
תאונת הרכבת בבית יהושע
תאונת הרכבת במפגש בית יהושע היא תאונת רכבת שאירעה בישראל. ב-12 ביוני 2006 התנגשה רכבת נוסעים שיצאה מנמל התעופה בן-גוריון אל עכו בטנדר שנתקע על מפגש מסילת החוף עם כביש 553, סמוך לתחנת הרכבת בית יהושע. חמישה מנוסעי הרכבת נהרגו ויותר מ-80 נפצעו.
תיאור האירוע
אף על פי שאגף המבצעים של הרכבת קיבל דיווח על פריצת המחסום והימצאותו של הטנדר על המסילה, ההודעה על כך לא הגיעה בזמן לנהג הרכבת שנסעה במהירות של כ-140 קמ"ש מדרום לצפון. נהג הרכבת הבחין ברכב התקוע ממרחק של כ-250 מטרים, אך לא הספיק לבלום והרכבת התנגשה ברכב במהירות של כ-130 קמ"ש. הרכבת הייתה רכבת מו-דו מתוצרת חברת אלסטום וכללה קטר Bo-Bo מדגם JT 42BW מספר 741 בראשה, ארבעה קרונות נוסעים וקרון ניהוג (רכבות מסוג זה כוללות בדרך כלל 7 קרונות נוסעים, אך בעקבות תאונת הרכבת באחוזם בתאריך 8 ביולי 2005 שבה נפגעו שלושה קרונות שנשלחו לתיקון בספרד, נאלצה רכבת ישראל להשתמש במערך קרונות מקוצר). ברכבת היו כ-200 נוסעים - מספר לא גבוה שנבע משעת הצהריים שאינה עמוסה במיוחד. נהג הטנדר, יונתן ועדיה, חולץ מרכבו לפני תאונת הרכבת ולא נפגע.
לאחר הפגיעה דחף הקטר את הרכב לאורך המסילה למרחק של מספר מאות מטרים ואז נשמט מהמסילה והתהפך. שלושת הקרונות הקדמיים נשמטו גם כן, כאשר השניים הראשונים גם התהפכו זה על זה תוך שהאחד מועך את השני וגורם ללכידת היושבים בו בתוכו. רוב הנפגעים היו מבין הנוסעים שישבו בשני הקרונות הראשונים, חמישה מהם נהרגו וכ-80 נפצעו בדרגות חומרה שונות. בשל מצב הקרונות חילוץ הנפגעים ארך זמן רב ונעשה בשיתוף כוחות של פיקוד העורף ומכבי האש, וכן מסוקים שהעבירו את הפצועים הקשים לבתי החולים.
הקטר ושני הקרונות הקדמיים נהרסו ויצאו לחלוטין מכלל שימוש. שלושת הקרונות האחרים יצאו משימוש באופן זמני ונשלחו לתיקונים. המסילה עצמה נפגעה ואיתה גם המסילה המקבילה לה, דבר שגרם להפסקת פעילות הרכבות על מסילת החוף ליותר מ-24 שעות, בהן תוקנו המסילות.
השלכות התאונה
התאונה ארעה כשנה לאחר אסון רבדים ותאונת הרכבת באחוזם, שנגרמו גם כן מהתנגשות במפגש כביש-מסילה. בעקבות התאונה נפתחה חקירת משטרה נגד נהג הרכב ונגד בכירים ברכבת ישראל. ב-25 באוקטובר 2007 החליטה הפרקליטות להגיש כתבי אישום נגד נהג הטנדר באשמת הריגה, נהיגה בשכרות, גרימת חבלה של ממש, נהיגת רכב בקלות ראש או רשלנות ועוד, ונגד מנכ"ל רכבת ישראל עופר לינצ'בסקי, סמנכ"ל חטיבת הפעלה ותחזוקת תשתיות ברכבת, הראל אבן, והממונה הארצי בתחום דרכים והסדרי תנועה, יובל בלום באשמת גרימת מוות ברשלנות. כחודשיים קודם לכן הודיע עופר לינצ'בסקי על סיום תפקידו כמנכ"ל הרכבת.
על מנת להגביר את הבטיחות, הורחבו שעות עבודת התצפיתנים ומוקמו תצפיתנים נוספים במפגשים (בתאונה זו לא נכח תצפיתן). כמו כן יישום ההחלטה על הפרדת מפלסיות במפגשי כביש מסילה ברחבי הארץ שהתקבלה כבר לאחר אסון רבדים תפסה תאוצה וכיום כמעט ואין בארץ צמתים כביש-רכבת. המפגשים הקיימים נמצאים בעיקר בכבישים כפריים ובדרכי עפר. למשך תקופה מסוימת אף הוגבלה מהירות הרכבות בקרבת המפגשים. ב-31 באוגוסט 2007 נפתח לתנועה גשר כביש במקום המפגש של בית יהושע.
במרץ 2010 הגישה פרקליטות המדינה כתב אישום נגד שלושה ממנהלי רכבת ישראל על חלקם בתאונת הרכבת בבית יהושע, ובראשם המנכ"ל לשעבר עופר לינצ'בסקי, בעבירת גרימת מוות ברשלנות. נהג הטנדר שנתקע על המסילה הואשם בהריגה, לאחר שלטענת המדינה נהג בפזיזות כשהוא נמצא תחת השפעת חומרי הרדמה, בהם פתידין. הנהג, ועדיה, שהוא הנאשם המרכזי במשפט יצא מהארץ בשנת 2008 ועד סוף שנת 2009 לא שב אליה כדי להתייצב לפתיחת משפטו. ב-2010 הוא נעצר בארגנטינה (לטענת פרקליטיו נעצר לאחר שממילא היה בדרכו לישראל).
לאחר הליך גישור בפני השופט, הושג הסדר טיעון על פיו נמחקו מכתב האישום שניים מעובדי הרכבת ומנכ"ל הרכבת אשר עבדו בחברה במשך זמן קצר בלבד, וסמנכ"ל חטיבת ההפעלה ברכבת ישראל יודה במעשה פזיזות ורשלנות והתביעה תבקש להטיל עליו שירות לתועלת הציבור. כן הוסכם שחברת רכבת ישראל תורשע ויוטל עליה קנס. הרכבת הורשעה בגרימת מוות ברשלנות והוטל עלייה קנס בסך של 376 אלף ש"ח.
ב-25 בנובמבר 2015 הרשיע בית המשפט המחוזי מרכז את נהג הטנדר שנתקע על המסילה, יונתן ועדיה, בכל האישומים. ב-21 בספטמבר 2016 נגזרו על ועדיה 6 שנות מאסר, שלילת רישיון ל-25 שנה ופיצוי של 50 אלף ש"ח לכל אחת ממשפחות ההרוגים.
מיכה גודמן
מיכה גודמן (נולד ב-1974) הוא סופר, הוגה דעות, וחוקר של המחשבה היהודית והישראלית. בהשכלתו גודמן הוא דוקטור למחשבת ישראל.
ביוגרפיה
נולד להורים אמריקאיים, גרי גודמן ומגי לאב. אמו הייתה קתולית בעלת שורשים אינדיאניים משבט הצ'יקה סאווה. היא התגיירה ועלתה לישראל עם אביו לאחר מלחמת ששת הימים. הוא גדל בירושלים ולמד בישיבת עין צורים.
את עבודת המוסמך שלו כתב על היסטוריה והיסטוריוגרפיה בהגותו של הרמב"ם (יולי 2001) ואת הדוקטורט על היסטוריוגרפיה והיסטוריוסופיה בהגותם של הרמב"ם והרמב"ן (יוני 2005), שתיהן בהנחיית פרופסור זאב הרוי באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 2010 יצא לאור בהוצאת דביר ספרו "סודותיו של מורה הנבוכים", העוסק בספר "מורה הנבוכים" של הרמב"ם ובפענוח הסודות שטמן המחבר לקוראיו בחיבורו. בשנת 2012 יצא ספרו "חלומו של הכוזרי", המציג עיון מחודש ומקורי בספר "הכוזרי". בשנת 2014 יצא ספרו "הנאום האחרון של משה" המציג ניתוח פילוסופי של ספר דברים ושל ההגות המקראית בכללותה. בשנת 2017 יצא ספרו "מלכוד 67" שמציג ניתוח רעיוני של הרעיונות שמאחורי המחלוקת הפוליטית הגדולה על עתיד השטחים שנכבשו במלחמת ששת הימים. בשנת 2019 יצא לאור ספרו "חזרה בלי תשובה". הספר עוסק בחקר הרעיונות והזהויות של החברה היהודית בישראל. בשנת 2021, יצא ספרו "מהפכת הקשב". הספר יצא לעולם יחד עם תנועה אקטביסטית שקרויה על שם הספר 'מהפכת קשב' ופועלת לריפוי מערכת היחסים בין בני אדם וטכנולוגיה. ספריו זכו לשבחים על סגנונם הבהיר תוך הנגשת ההגות היהודית של ימי הביניים לקוראים בני זמננו, מבלי לוותר על עומק הדיונים. לצד זאת, עלו גם ביקורות אשר טענו כי המאמץ להציג את ההגות כרלוונטית לדורנו פוגע לעיתים בדיוק ובנאמנות לכוונה המקורית של ההוגים.
בעקבות ההדים שעורר ספרו מלכוד 67, כתב גודמן מאמר המשך בשם "שמונה צעדים לצמצום הסכסוך", בו מסביר גודמן שלא ניתן לסיים את הסכסוך, אבל אפשר לצמצם אותו. המאמר התפרסם אף בכתב העת אטלנטיק. קבוצה של אנשים הקימה בעקבות הספר והמאמר תנועה אקטיבסטית בשם 'היוזמה לצמצום הסכסוך'. בשנת 2021, ראש הממשלה נפתלי בנט, אימץ בהתבטאויותיו הפומביות את רעיון "צמצום הסכסוך".
גודמן מעביר הרצאות בישראל, באירופה ובצפון אמריקה, בענייני הגות יהודית, ישראלית ופילוסופיה כללית. גודמן השתתף בעבר באופן קבוע בתוכנית הטלוויזיה "סיפור מההפטרה" ששודרה בערוץ 2 והיה מבין המקימים של 'בית פרת מדרשה ישראלית'. כיום הוא חוקר במכון שלום הרטמן בירושלים והחל ממרץ 2021 מגיש יחד עם אפרת שפירא-רוזנברג את ההסכת "מפלגת המחשבות" המופק על ידי בית אבי חי, העוסק ברעיונות הגדולים שמאחורי הפוליטיקה הישראלית.
במאי 2023 השתתף בתוכנית הטלוויזיה התיעודית "מדורות השבטים" של כאן 11.
חיים אישיים
גודמן נשוי ואב לתאומות, מתגורר בכפר אדומים.
קישורים חיצוניים
על יצירתו:
מכּתביו:
תומאס לינקולן קייסי האב
תומאס לינקולן קייסי האב (באנגלית: .Thomas Lincoln Casey, Sr; 10 במאי 1831 – 25 במרץ 1896) היה מהנדס צבאי ואזרחי אמריקאי ידוע בסוף המאה ה-19. הוא עמד בראש חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית ופיקח על השלמת אנדרטת וושינגטון. המהנדס האמריקני ריצ'רד ויינגרד כתב כי קייסי היה "הבונה הנחשק והמפורסם ביותר של בנייני ציבור, מונומנטים ויצירות משמעותיות אחרות מחיל ההנדסה האמריקאי בחלק האחרון של המאה ה-19."
משפחה
קייסי נולדה למשפחה חשובה שגרה בחוות קייסי בסונדרסטאון, רוד איילנד, במשך כ-200 שנים. משפחה זו כללה אדמירל, גנרלים, מהנדסים ומדענים. סבו של קייסי, וונטון קייסי, היה חבר במשמרות קנטיש במזרח גריניץ' במהלך המהפכה האמריקאית.
אביו של קייסי, האלוף סילאס קייסי, הוביל את ההסתערות על טירת צ'אפולטפק בקרב צ'אפולטפק במלחמת ארצות הברית - מקסיקו ואף שימש כאלוף במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית. אחיו סילאס קייסי השלישי היה אדמירל משנה בצי של ארצות הברית ומפקד צי האוקיינוס השקט בשנים 1901 עד 1903. קייסי התחתן עם אמה וייר, בתו של הצייר רוברט וולטר וייר, ממנה נולדו לו שני בנים.
ראשית חייו ושירות צבאי
קייסי נולד במחנה מדיסון בסקטס הארבור, ניו יורק. הנשיא ג'יימס פולק מינה אותו לאקדמיה הצבאית ווסט פוינט, שם למד מיולי 1848 עד יוני 1852, וסיים במקום הראשון מארבעים ושלושה בוגרים במחזור. עם בני כיתתו נמנו הנרי ורנר סלוקום, דייוויד ס. סטנלי, ג'ורג' לוקאס הרצף, צ'ארלס ר. וודס, אלכסנדר מקדואל מקוק, אוגוסט קאוץ, וג'ורג' קרוק. עם סיום הלימודים הוא מונה כסגן שני בחיל המהנדסים. מיולי עד אוגוסט שירת קייסי בווסט פוינט בפלוגת חבלנים, כורים ופונטוניארס. לאחר מכן עבד כעוזר מהנדס במהלך בניית מבצר דלאוור, ובשיפור המבנה של נהר דלאוור ושל הנמל בנהר ובמפרץ החל מ-2 בדצמבר 1852, עד 28 באוגוסט 1854, ובמהלכו התמנה לסגן שני ב־22 ביוני 1854.
קייסי כיהן כפרופסור להנדסה יישומית בווסט פוינט מ־28 באוגוסט 1854 עד 31 באוגוסט 1859. בעת היותו פרופסור, שירת בכוחות ההנדסה, החל מ-6 בספטמבר 1854 עד 27 ביוני 1857, והועלה לדרגת סגן הראשון ב־1 בדצמבר 1856. מ-27 ביוני 1857, עד 31 באוגוסט 1859, קייסי היה עוזר פרופסור להנדסה הראשי, והוא פיקד על משלוח של כוחות מהנדסים בשטחי הטריטוריה וושינגטון (אזור מדינת וושינגטון כיום), החל מ-21 בנובמבר 1859, ועד אפריל 1861. בתקופת מלחמת האזרחים האמריקאית הוא הוצב בפורט מונרו כעוזר מהנדס בצוות הגנרל בפיקוד על מחלקת וירג'יניה, מיום 11 ביוני עד 15 באוגוסט 1861. הוא הועלה לדרגת סרן ב־6 באוגוסט.
קייסי היה באותו זמן מפקח מהנדס של ביצורי החוף במיין והיה מעורב בגיוס מהנדסים להמשך המלחמה, עד ה-25 ביולי 1866. קייסי התקדם לדרגת מייג'ור ב-2 באוקטובר 1863, והוכן לקבלת דַרגַת לוטננט קולונל וקולונל ב-13 במרץ 1865. במהלך המלחמה הוא שירת עם שייטת צפון אטלנטיק במהלך המסע הראשון לפורט פישר בין 8 ל-29 בדצמבר 1864. בשנה שלאחר מכן הוא היה בוועד המיוחד של המהנדסים לעבודה ב"נקודה של וילט " מ-7 באפריל עד 20 ביוני, ולעבודה על פורט Preble, פורט Scammel, פורט Popham ו פורט נוקס על נהר פנובסקוט מאוגוסט 1865 עד פברואר 1866.
קייסי עמד בראש החטיבה במשרד ראש המהנדסים האחראי על מהנדסים צבאיים, ציוד וביצורים. מ-3 במרץ 1877 עד 1 באפריל 1881, עמד קייסי בראשות משרד הבניינים והגנים הציבוריים של מחוז קולומביה, פיקח על בניית גשר אמת המים פוטומק (3 במרץ 1877 עד 12 באוגוסט 1882), על חלק מבניית בניין המדינה, המלחמה והחיל הים (3 במרץ 1877 עד 31 במאי 1888) והשלמת אנדרטת וושינגטון (25 ביוני 1878 עד 4 באפריל 1888).
אנדרטת וושינגטון
הפרויקט המפורסם ביותר של קייסי היה השלמת אנדרטת וושינגטון. בניית האנדרטה ננטשה 24 שנים קודם לכן, בשנת 1854, בגלל בעיות טכניות וניהוליות. במקומו עמדה ערימת שיש שגובהה 170 רגל (בערך 52 מטרים), אשר נטתה לכיוון צפון-מערב בגלל בסיס לא יציב. המבנה היווה מבוכה ציבורית ומטרת ביקורת מצד עיתונים ברחבי הארץ.
קייסי מונה להיות אחראי על סיום הפרויקט בשנת 1878. קייסי, אז סגן אלוף וראש משרד הבניינים והגנים הציבוריים בוושינגטון הבירה, היה ידוע בכישוריו ההנדסיים ובאמינותו הכלכלית. הוא פיתח שיטה גאונית לאיזון הבסיס, בה פועלים חפרו משני צדדי המבנה עד להתאזנות הגדם. בסופו של דבר החליפו אנשיו של קייסי כמחצית מהיסודות הישנים, והעמיקו אותם בכשלושה מטרים, והכפילו את רוחבם. הדבר אפשר את השלמת הבניין, שהיה לגבוה בעולם בין השנים 1884 ו-1889. עם זאת, גם כיום ניתן לראות את ההבדל בגוון בין החלק התחתון לעליון במבנה.
למעלה מ-130 שנה מאוחר יותר, לאחר שהאנדרטה נפגעה כתוצאה מרעידת אדמה בשנת 2011, מהנדסים שהוטל עליהם לתקן את המבנה נעזרו בניירות המקוריים של קייסי כדי להבין כיצד הוא נבנה. המהנדסים כינו את עבודתו של קייסי "מבריקה".
המשך חייו
קייסי החזיק במספר תפקידים נוספים: בחינת ההשפעה של חברות המזח היבש שעבדו בנמל פורטלנד באפריל 1868, ייעוץ באוורור של בית הנבחרים של ארצות הברית, ייעוץ בעבודות ציבוריות במחוז קולומביה משנת 1879 עד 1888. קייסי פיקח על בניית אנדרטה מעל קברו של תומאס ג'פרסון. ב-2 במאי 1882, עד 20 באוקטובר 1886, אחד במטה וושינגטון בניובורג, ניו יורק, מ-7 ביוני 1883, עד 20 באוקטובר 1884 ואחד המציין את עיר הולדתו של וושינגטון, מ-8 באוקטובר 1883, עד 20 באוקטובר 1883. הוא נעשה אלוף-משנה מלא ב-12 במרץ 1884.