cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אורי בית־אור
אומנות
אוֹרי בית־אור מוכר כפעיל אומנות בקיבוץ, בנגב ובתנועה הקיבוצית. בשנותיו בקיבוץ הוא צייר בטכניקות שונות, תפאורה, איפור, עיצוב חגים, מסיבות ועלונים, ובתחומים רבים נוספים: תערוכות, סטודיו פתוח, שילוב אומנות בתחום הפרט והקהילה, חוגים לילדים ולמבוגרים, יזמוּת בתחום האומנות והאוצרות. לאחר עזיבת הקיבוץ יזם, הקים ועמד בראש עמותת "אומן בעירו", והוא מפעיליה האומנותיים בכפר סבא, שבה הוא מתגורר משנת 2007. במהלך השנים יצר במגוון רחב של גישות וסגנונות, והשתתף בתערוכות קבוצתיות: תערוכת אומני הקיבוץ בשווייץ, בלגיה, פנמה ועוד (1960); תערוכת אמני ישראל בגני התערוכה, אמני הנגב בתערוכת האביב (1979); ועוד. הוא הציג תערוכות יחיד בגלריות רבות ברחבי הארץ: גלריה הקיבוץ, צוותא תל אביב, גלריה מגדל תל אביב, בית יד לבנים תל אביב, היכל התרבות כפר־סבא, במרכז לתרבות בעומר, הגלריה במכללת קיי בבאר־שבע, גלריית על האגם ברעננה, גלריית המשכן לאמנויות הבמה בתל אביב, תיאטרון ירושלים, גלריית אומן־מורה בבית המורה בתל אביב, גלריית Artמבט, כפר סבא (2019) ועוד. אוֹרי בית־אור הוגדר על ידי אוֹצרים ומבקרי אומנות כאומן־חוקר רב־תחומי, המגיב לסביבתו ולאירועים פוליטיים וחברתיים, ונאמן לרעיונות הייחודיים שלו. נוסף על הצבע והמכחול הקלאסיים הוא משלב בעבודותיו גם חומרים ממוחזרים, צילומים, טקסטים, בדים, וחומרי הדבקה, ומביאם לכלל יצירות שאינן נופלות תחת כל הגדרה מקובלת בתחום האמנות הפלסטית, או המילולית.
כתיבה
בית־אור פרסם מאמרים רבים וחומר הדרכה בעיתונות הקיבוצית, כ־80 מסיפוריו פורסמו במדור ״סיפורי קיבוצים״ באתר הקיבוצים; הוא מפיץ כתב עת אינטרנטי ״קֶלֶד״, שבו הוא נותן ביטוי לתמונת מצב אקטואלית באמרות וחידודים; שירים וסיפורים מאוירים שלו פורסמו בכתב העת "בִּגְלַל" (רבעון ישראלי לספרות עם דגש מיוחד על שירה); והוציא לאור כמה ספרים (פירוט להלן).
אוֹרי בית־אור הוא חבר מן המניין באגודת הסופרים העבריים, ובאיגוד האומנים הפלסטיים.
אוֹרי בית־אור נשוי לחניק, יועצת גנטית, אב לזֹהר, זיו, יהלי ואוֹרוֹן, וסב ל־10 נכדים ונכדות.
השכלה
בשנים 1950–1953 למד במכללה לחינוך על־שם אליעזר שיין בגבעת־השלושה במגמות סוציאל־פדגוגית, ספרותית וחינוך גופני; בשנים 1958–1959 למד אומנות במכון אבני; בשנים 1966–1968 למד פילוסופיה, לימודי עבודה וסוציולוגיה באוניברסיטת תל אביב; בשנים 1979–1981 למד לתואר דוקטור בלימודי קהילה ותקשורת באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה (PSU), בארצות הברית. נושא עבודת הדוקטור היה תקשורת לא פורמלית בקהילה קטנה ("רכילות בקיבוץ"), והוא בעל תואר דוקטור לתכנון ולפיתוח קהילתי ותקשורת.
הפארק הלאומי בוקורנין
הפארק הלאומי בוקורנין (בערבית: الحديقة الوطنية ببوقرنين) הוא פארק לאומי, המשתרע על שטח של 19.39 קילומטר רבוע בסמוך לעיר תוניס שבתוניסיה.
ברחבי הפארק שוכנים מינים רבים של צמחים (על פי מנהלת הפארק למעלה מ-525), חלקם נדירים ביותר בתוניסיה, בהם רקפות, סחלביים וצבעוני ההרים. מבין 25 מיני היונקים הקיימים בפארק הנפוצים ביותר הם חזירי בר, תנים, חתולי בר ודורבנים. הפארק הוא גם ביתם של מספר רב של עופות דורסים ועופות נודדים המקננים באזור במהלך החורף, בעיקר על צוקי ההרים. בפארק ניתן למצוא גם כמה מיני זוחלים, כגון זיקית, צב היבשה ונחשים שונים.
האזור בו נמצא הפארק מכיל מספר אזכורים להיסטוריה העתיקה של המקום. למשל, בפארק נמצאו מאובנים רבים של יצורים ימיים המעידים על כך שלפני 150 מיליון שנה האזור כולו היה מתחת לים. גם הקרתגים והרומאים ששלטו באזור הותירו עקבות לנוכחותם באזור בצורת מקדשי אבן עתיקים ופסיפסים.
חוסה דה מדרסו
חוסה דה מדרסו (ספרדית: José de Madrazo; 22 באפריל 1781 – 8 במאי 1859) היה צייר וחרט ספרדי. אחד הנציגים העיקריים של הסגנון הנאו-קלאסי בספרד. הוא היה אבי משפחת אמנים שכללה את בניו פדריקו דה מדרסו ולואיס דה מדרסו; ונכדיו, ריימונדו וריקרדו.
ביוגרפיה
הוא נולד בסנטנדר, והחל את לימודיו באקדמיה המלכותית לאמנויות יפות של סן פרננדו עם גרגוריו פרו, תלמידו של אנטון רפאל מנגס. לאחר 1803, למד בפריז אצל ז'אק-לואי דויד. בעקבות עצתו של דויד, הוא הגיש בקשה וקיבל מלגה ממשלתית ללימודים ברומא.
ב-1809 נישא לאיזבל קונצה, בתו של הצייר הפולני תדאוש קונצה, ששהה אף הוא ברומא. ארבע שנים מאוחר יותר, המלך קרלוס מינה אותו לצייר החצר; תואר כבוד ברובו, בהתחשב בנסיבות. הוא איבד את התפקיד הזה ב-1815 כאשר חייליו של ז'ואקים מירא נכנסו למדינת האפיפיור במאמץ לאחד את איטליה בשליטה צרפתית, מה שגרם למלך קרלוס לנטוש את גלותו.
ב-1818, לאחר הרסטורציה, הוא חזר למדריד עם ציוריו. כשהיה שם, הוא העסיק את עצמו בסידור וקטלוג האוסף במוזיאון המלכותי החדש לציורים ופסלים (מוזיאון פראדו), מטעם המלך פרננדו השביעי. הקטלוג כלל ליתוגרפיות של הציורים, שסימנו את השימוש העיקרי הראשון בטכניקה זו בספרד.
ב-1823 הוא מונה למנהל האקדמיה של סן פרננדו, וב-1838 הוא הפך למנהל מוזיאון הפראדו; תפקיד בו החזיק עד 1857 כאשר התפטר לנוכח ביקורת מלכותית.
הוא מת במדריד, בן 78, לאחר שצבר אוסף אמנות פרטי גדול, שעבר לאחר מכן לידי המרקיז דה סלמנקה ולאחר מותו ב-1883 התפזר.
הוא התמקד בנושאים דתיים והיסטוריים ויחד עם חוסה אפאריסיו סייע בהקמת תנועה המוקדשת לאמנות פטריוטית. יצירותיו המאוחרות זכו לעיתים קרובות לביקורת על היותן קרות רגשית וגרנדיוזיות יתר על המידה.
משפחת מדרסו תוארה כאחת משושלות הציור החשובות ביותר בספרד, ששלטה בציור של המאה ה-19 בספרד. בניו היו פדריקו דה מדרסו, צייר; לואיס דה מדרסו, צייר; פדרו דה מדרסו, מבקר אמנות וחואן דה מדרסו, אדריכל; ואילו נכדיו היו ריימונדו דה מדרסו, צייר וריקרדו דה מדרסו, גם הוא צייר. נכדתו, ססיליה דה מדרסו נישאה לאמן מריאנו פורטוני.
ברבי וקסם הדולפינים
ברבי וקסם הדולפינים (באנגלית: Barbie Dolphin Magic) הוא סרט טלוויזיוני אמריקאי-קנדי בהנפשה ממוחשבת מסוגת הרפתקאות. הסרט מבוסס על בובת הפלסטיק "ברבי" המיוצרת על ידי חברת הצעצועים האמריקאית "מאטל", ומשמש כפיילוט לסדרה "ברבי: הרפתקאות בבית החלומות" אשר שודרה לראשונה בשנת 2018. סרט זה הוא הסרט ה-36 של סרטי ברבי. הסרט בוים על ידי קונראד הלטן ונכתב על ידי ג'ניפר סקלי.
הסרט הוקרן לראשונה בקנדה בערוץ YTV ב-17 בספטמבר 2017, ויום למחרת, ב-18 בספטמבר 2017, בנטפליקס ארצות הברית. בישראל הסרט שודר לראשונה בדיבוב לעברית בערוץ KidZ ב-19 באפריל 2019. זה הסרט הראשון של ברבי שלא הופץ על ידי חברת ההפקה "סרטי יוניברסל". אורך הסרט הוא כ-63 דקות, ושפת המקור שלו היא אנגלית (הסרט דובב לשפות נוספות, ביניהן: עברית, צרפתית ואיטלקית).
תקציר העלילה
בסרט, ברבי ואחיותיה סקיפר, סטייסי וצ'לסי יוצאות להרפתקה באי טרופי שבו קן עושה התמחות בביולוגיה תת-ימית. באי, הבנות וקן צללו במים ומצאו דולפין אבן חן צעיר בצבע ירוק בהיר אשר לכוד בתוך המתחם. לאחר שהם מצאו אותו, ברבי פגשה נערה מסתורית בשם איילה, אשר מתברר שהיא בת ים ושהיא שומרת על דולפיני אבני החן שלכודים אצל מארלו, ביולוגית ימית חמדנית שעושה לקן את ההתמחות. מארלו מחזיקה בדולפיני אבני החן בשביל להרוויח כסף מתכונותיהם הייחודיות. במהלך הסרט הבנות וקן עושים הכל בשביל להציל את דולפיני אבני החן.
הפצת הסרט
הסרט הוקרן לראשונה בקנדה בערוץ YTV ב-17 בספטמבר 2017, ויום למחרת, ב-18 בספטמבר 2017, בנטפליקס ארצות הברית - דבר זה הופך את הסרט לסרט הראשון של ברבי שהופץ לראשונה בנטפליקס. בישראל הסרט שודר לראשונה בדיבוב לעברית בערוץ KidZ ב-19 באפריל 2019. זה הסרט הראשון של ברבי שלא הופץ על ידי חברת ההפקה "סרטי יוניברסל".
הטיהור האתני של פלסטין (ספר)
במהלך מלחמת העצמאות של מדינת ישראל, נמלטו מבתיהם או גורשו מבתיהם בסביבות 720,000 ערבים פלסטינים, מתוך אוכלוסייה של 900,000 שגרו בשטח שבו הוקמה המדינה. הסיבות והגורמים לעזיבת האוכלוסייה הערבית שנויות במחלוקת, ונתונים לוויכוח בין היסטוריונים. במילותיו שלו, פפה ביקש להציג את פרדיגמת הטיהור האתני ולהשתמש בה כדי להחליף את פרדיגמת המלחמה, כבסיס למחקר האקדמי של התקופה ולדיון הציבורי לגביה.
התזה של הספר היא שהמעבר הכפוי של פלסטינים לעולם הערבי, היווה מטרה של התנועה הציונית ויעד לאופי הרצוי של המדינה היהודית העתידית. לדברי פפה, הנכבה הפלסטינית ב-1948 נבעה מטיהור אתני מתוכנן של פלסטין שיושם על ידי ראשי התנועה הציונית, בעיקר דוד בן-גוריון ושאר עשרת חברי הוועדה המייעצת שלו, כפי שמכנה אותם פפה. בספר נטען כי הטיהור האתני הוצא לפועל באמצעות גירוש שיטתי של תושבים בכ-500 כפרים ערביים, וכן פיגועים שבוצעו בעיקר על ידי אנשי ארגון צבאי לאומי וההגנה נגד האוכלוסייה האזרחית. אילן פפה מתייחס גם לתוכנית ד' ול"תיקי הכפרים" (מידע מודיעיני שנאסף על כל כפר וכפר) כהוכחה לגירושים המתוכננים.
רקע מחקרי
הרעיון שאירועי 1948 היו תוצאות של גירוש מתוכנן כבר הוצע על ידי ההיסטוריונים וליד ח'אלדי במאמר שפרסם בשנת 1961 בשם Plan Dalet: The Zionist Master Plan for the Conquest of Palestine, ונור מסאלחה בספר שפרסם בשנת 1991, Expulsion of the Palestinians: The Concept of "Transfer" in Zionist Political Thought. ההיסטוריון יואב גלבר פרסם מאמר בשנת 2006 בו הוא מבקר את הפרשנות של תוכנית ד' של וליד חלידי, בשם.
ההיסטוריון בני מוריס הציע כמה פרשנויות לעזיבת הפלסטינים בזמן המלחמה, בספר "לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949" שבפרסם בשנת 1988. מוריס מפריך בספר הן את ההסבר המסורתי הישראלי והן את ההסבר המסורתי הפלסטיני לבעיית הפליטים. ההסבר הישראלי היה שמנהיגי ערב או מנהיגי הפלסטינים ציוו או יעצו לפלסטינים לנטוש את בתיהם, ואילו ההסבר הערבי היה שהגירוש נבע כתוצאה ממדיניות מכוונת של ממשלת ישראל וההנהגה הציונית. מוריס טוען ששני ההסברים נכונים חלקית, אבל לא כהסבר עיקרי. ההסבר העיקרי הוא שהמלחמה, מוראותיה והמחסור שהביאה הם שהניעו את הפליטים לעזוב את בתיהם.
מוריס טוען ש-700,000 פלסטינים שנסו מבתיהם ב-1947–1949 עזבו בעיקר בגלל ההתקפות הצבאיות הישראליות, החשש מפני ההתקפות שעמדו להתרחש, הגירושים והוראות של מנהיגים ערבים מקומיים. הוא טען שלא הייתה מדיניות אב מכוונת של גירוש, אולם הפיקוד הישראלי הבכיר נקט בגירושים לפי הצורך, במיוחד אחרי הפלישה הכלל-ערבית במאי 1948. הייתה זו עמדה שנויה במחלוקת כשמוריס כתב אותה לראשונה; העמדה הרשמית בישראל הייתה שהפלסטינים עזבו מרצונם, או תחת לחצם של מנהיגיהם או מנהיגי ארצות ערב. באותו הזמן, מוריס תיעד מעשים אכזריים שביצעו הישראלים, בכללם מקרי אונס. בספר מפה ובה מצוינים כ-370 כפרים וערים ערביים שננטשו ומתוארות הסיבות לנטישתם. הספר יצא באנגלית, בעברית, באיטלקית, ובהוצאה פיראטית בירדן בערבית.
בשנת 2008 פרסמה ההיסטוריונית רוזמרי אסבר את הספר Under the Cover of War: The Zionist Expulsion of the Palestinians, בו היא מסכימה עם אילן פפה, ומביאה טיעונים חדשים ממסמכים בריטיים, כדי לתמוך בתזה לפיה גירוש הפלסטינים היה פעולה מתוכננת של ראשי היישוב היהודי.
עיקרי הספר
הספר מעלה את הטענה כי לצד הקמת מדינת ישראל, הוביל סיום מלחמת העצמאות לאחת ההגירות הכפויות הגדולות בהיסטוריה המודרנית. כ-700 אלף בני אדם גורשו מבתיהם באיומי נשק, אזרחים נטבחו ומאות כפרים פלסטינים נהרסו בכוונת מכוון. אף על פי שהאמת על הגירוש ההמוני עוותה ודוכאה באופן שיטתי, אילו היה הדבר מתרחש ב הרי שהכל היו מסכימים כי מדובר בטיהור אתני.
טענתו המרכזית של פפה היא שהגירוש ההמוני של הפלסטינים, תוך מחיקת מאות כפרים, לא הייתה תוצאה בלתי-מכוונת של המלחמה כפי שטוענת ההיסטוריוגרפיה הציונית. אלא זה היה מבצע מתוכנן מראש שהובילה ההנהגה הציונית במטרה לפנות את הארץ מתושביה הילידיים. פפה משתמש במושג הטיהור האתני בהתאם להגדרה המקובלת במשפט הבינלאומי: "מדיניות מוגדרת הננקטת בידי קבוצת אנשים שמטרתה לעקור באופן שיטתי משטח מסוים קבוצת אנשים אחרים, על יסוד מוצאה הדתי, האתני או הלאומי. מדיניות זו כרוכה באלימות".
פפה עוקב בספר אחרי התגבשותו של רעיון הטיהור האתני בחוגי ההנהגה הציונית החל בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 ועד 1948, ולאחר מכן הוצאתו לפועל בשטח מדצמבר 1947 ועד ינואר 1949. הוא ממקם את תחילת התהליך עם ההיערכות הצבאית של היישוב הציוני וגיבושם של "תיקי הכפרים" בידי ש"י (שירות ידיעות), שירות המודיעין של ארגון "ההגנה", שעל בסיסו קמו שירותי הביטחון והמודיעין של מדינת ישראל. הפרויקט כלל מיפוי ואיסוף חומר מודיעיני על כל כפר וכפר פלסטיני לטובת תכנון צבאי. במקביל להכנות אלה, ויתרה ההנהגה הציונית במחצית השנייה של שנות ה-30 על הניסיונות להגיע לפשרה עם הפלסטינים, ואימצה את התפיסה לפיה טיהור אתני של הארץ הוא הפתרון היחיד למה שכינתה "הבעיה הדמוגרפית" ולקושי ברכישת אדמות.
ג'ונתן ואן נס
ג'ונתן מקדונלד ואן נס (באנגלית: Jonathan Van Ness; נולד ב-8 במרץ 1987) הוא מעצב שיער ושחקן אמריקאי, עורך פודקסט, פעיל חברתי, סופר ואישיות טלוויזיה. הוא מוכר בעיקר כמומחה לטיפוח אישי בסדרה עין קווירית המופקת על ידי נטפליקס, סדרת הרשת הפרודית Gay of Thrones וכמגיש הפודקאסט וסידרת הטלוויזיה המבוססת עליו: Getting Curious with Jonathan Van Ness.
הטיהור האתני של פלסטין (ספר)
עיקרי הספר
עיקרו של הספר הוא הדיון בגיבושה וביישומה של תוכנית ד' ליצירת רצף טריטוריאלי בין כלל היישובים היהודיים, תוך כיבוש אזורי הכפר הפלסטיניים וגירוש תושביהם. לטענת פפה, הטיהור האתני החל בהתקפות על כפרים כבר בדצמבר 1947, עוד בטרם נסוגו הבריטים ולפני גיבושה הסופי של תוכנית ד'. ביצועה של התוכנית יצא לפועל במרץ 1948, וכלל את כיבוש הערים בהם הייתה אוכלוסייה ערבית גדולה: טבריה, חיפה, צפת, ירושלים, עכו ויפו. עד סיום המנדט הבריטי, במאי 1948, השיגה כבר התוכנית את יעדה, ומאות אלפי פלסטינים גורשו אל מחוץ לגבולות הארץ. המלחמה בין ישראל למדינות ערב, החל ממאי 1948 ועד הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות התנהלה לאחר שהטיהור האתני כבר הושלם בחלקו הגדול, ולכן אינה סיבתו.
ג'ונתן ואן נס
קורות חייו
ג'ונתן ואן נס נולד ב-28 במרץ 1987 ובילה את שנות חייו המוקדמות בעיר קוויניסי, הנמצאת במדינת אילינוי בארצות הברית. הוא בן למשפחת אוקליי (Oakley), המחזיקה העיקרית בקבוצת התקשורת והמדיה Quincy Media משלהי המאה ה-19.
הטיהור האתני של פלסטין (ספר)
ביקורות על הגרסה באנגלית
הספר קיבל ביקורות עמיתים חיוביות בירחונים אקדמיים שונים:
ג'ונתן ואן נס
קורות חייו
בילדותו הוטרד מינית על ידי ילד בוגר ממנו, מה שהוביל בהמשך חייו להתנהגות שהיו לה מאפיינים של נטייה להרס עצמי. בצעירותו יזם מפגשים עם גברים בגירים ברשתות החברתיות.
הטיהור האתני של פלסטין (ספר)
ביקורות על הגרסה באנגלית
אורי רם, מאוניברסיטת בן-גוריון, במאמר ב-Middle East Journal, כתב כי "פפה מספק כאן ספר חשוב ונועז ביותר המאתגר את ההיסטוריוגרפיה הישראלית", כמו גם את "הזיכרון הקולקטיבי ועוד יותר חשוב מזה את המצפון הישראלי".
ג'ונתן ואן נס
קורות חייו
בתיכון בו למד הוא היה המעודד הראשון, ובהמשך גם באוניברסיטת אריזונה, שם למד לתואר במדע המדינה.
התמכרותו לסמים בתקופה זו הובילה אותו לעיסוק בשירותי מין בתשלום. בתקופה זו גברה גם התלות שלו בסמים ובמין, והובילה לנשירתו מלימודיו. כתוצאה פנה ללימודי עיצוב שיער במוסד Aveda במיניאפוליס. לאחר מספר שנים בהן עבד כספר באריזונה העתיק מקום מגוריו ללוס אנג'לס.
הטיהור האתני של פלסטין (ספר)
ביקורות על הגרסה באנגלית
ההיסטוריון יורגן ינסהאוגן מאוניברסיטת אוסלו כתב ב-Journal of Peace Research, בעודו מכנה את הספר "קריאה טובה", כתב שפפה אינו מדייק בטענה שהגירוש המתוכנן מראש של פלסטינים היה "הסיבה למלחמה", ולא רק "היבט אחד של תוכניות המלחמה השונות".
למור עכברי רופוס
מאפיינים
למור זה הוא אחד מהקטנים שבפרימטים. אורך גופו וראשו הוא 7 עד 9 סנטימטרים ואילו אורך הזנב 10 עד 16 סנטימטרים. משקלו של הלמור 40 עד 45 גרמים. הלמור בעל אוזניים קטנות ופרווה בצבע חום-אדמדם. הלמור שוכן עצים ביערות הגשם וביערות הבמבוק של מזרח מדגסקר וניזון בעיקר מפירות, פרחים, תולעים וחרקים. הלמור פעיל בעיקר בלילה. בעונה הרטובה הלמור ניזון מפירות ואילו בעונה היבשה הוא ניזון מחרקים ותולעים. לאחר היריון שאורכו עד 60 ימים נולדים 1 עד 3 צאצאים שנגמלים מחלב בגיל חודשיים ומגיעים לבגרות מינית בגיל שנה. הטורפים של הלמור הם טורפי מדגסקר כמו הפוסה, נמיית זנב-טבעת, ינשופיים וחנק קרקע מלגשי. מין זה הוא אחד מהלמורים הבודדים שלא נמצאים בסכנת הכחדה אך הוא עדיין יכול להיפגע מבירוא יערות.
הטיהור האתני של פלסטין (ספר)
ביקורות על הגרסה באנגלית
ההיסטוריון אפרים נימני, המתמחה בחקר הלאומיות וסכסוכים אתניים, שבח את פפה ב-Journal of Palestine Studies, על "אופיו הפולמוסי" של הספר, אך טוען שהמנהיגים הציוניים לא היו האחראים הבלעדיים לטיהור האתני:.
ג'ונתן ואן נס
קריירה
ואן נס החל את חייו המקצועיים כשוליה בסלון בלוס אנג'לס. כשהיה בן 25 התעלף בזמן העבודה. בבדיקות רפואיות מאוחר יותר אובחן כנשא נגיף HIV. התפתחות זו הובילה אותו לתהליך "ניקוי עצמי" ולהתרחקות מצריכת סמים. בפודקאסט שלו אמר למאזינים: "אני רוצה שאנשים יבינו שאתה לעולם לא שבור ללא תקנה".
ואן נס מייסד שותף של שני סלוני שיער בלוס אנג'לס, שם הוא עובד כיום.
הטיהור האתני של פלסטין (ספר)
ביקורות על הגרסה באנגלית
ההיסטוריון בני מוריס פרסם ביקורת בשבועון "ניו ריפבליק" בו כתב:.
ג'ונתן ואן נס
מדיה
ואן נס עשה צעדיו הראשונים בתחום המדיה בעקבות עיבוד הומוריסטי של אחד מפרקי הסדרה משחקי הכס עבור האתר Funny or Die, שהפך לסדרת רשת בזכות עצמה בשם Gay of Thrones, עבורה היה מועמד לפרס אמי ב-2018.
החל מ-2015 הוא מארח את הפודקסט Getting Curious with Jonathan Van Ness, שזכה לתשומת לב רבה לאחר שידור הפרק הראשון של הסדרה עין קווירית, בה הוא משמש מומחה לטיפוח אישי. הפודקאסט עובד אף הוא לסדרת טלוויזיה בהפקת נטפליקס.
הטיהור האתני של פלסטין (ספר)
ביקורות על הגרסה באנגלית
איאן בלאק, עורך המזרח התיכון של העיתון "הגרדיאן", סקר את הספר וכינה אותו: "קטלוג של הפחדה, גירוש וזוועות". הוא גם ציין כי פפה.
ג'ונתן ואן נס
ספריו
ואן נס כתב על האופן בו השפיע עברו על נסיבות חייו בספר הזכרונות הראשון שלו, "Over the Top: A Raw Journey to Self-Love", שיצא לאור ב-2019.
הטיהור האתני של פלסטין (ספר)
ביקורות על הגרסה בעברית
הגרסה של הספר בעברית יצאה 14 שנים אחרי הגרסה באנגלית, וכללה עדכונים ושינוי ניסוח, בעקבות המשך המחקר וביקורות על הגרסה באנגלית.
העיתונאי והסופר רן אדליסט כתב על הגרסה בעברית:, והוסיף,.
ג'ונתן ואן נס
ספריו
בספר האיורים "Peanut goes for the Gold", שיצא לאור ב-2020, הוא מספר את סיפורו של שרקן א-בינארי בשם "פינאט" ו"הרפתקאותיהם" כעילוי התעמלות אמנותית. הספר דורג במקום מס‘ 14 ברשימת ספרים רבי מכר לילדים בנושא התעמלות. בשיחה עם ג'ימי פאלון הוא הסביר ש"פינאט" לא "מצאו" מודל ראוי לחיקוי ולכן "החליטו" ליצור מרחב "משלהם". בהזדמנות אחרת הסביר שכתב את הספר משום ש"רציתי לעשות משהו שיחגוג את כל הילדים שהם אינדיבידואלים ונאמנים למי שהם", והתייחס לחשיבותה של הייחודיות עבורו והיכולת להתמיד ברדיפה אחר תחומי העניין האישיים.
הטיהור האתני של פלסטין (ספר)
ביקורות על הגרסה בעברית
הסוציולוג תום פסח מאוניברסיטת תל אביב כתב:.
ג'ונתן ואן נס
דעותיו
בשנת 2019 הוא תמך במועמדת הדמוקרטית לנשיאות אליזבת וורן, בזכות תמיכתה בזכות לבריאות.
בשנת 2020 שיבח את החלטת בית המשפט העליון של ארצות הברית על כך שהפליית להט"ב במקום העבודה מנוגדת לחוק זכויות האזרח משנת 1964. ואן נס סבור שסעיף השוויון המוצע כתיקון לחוק זה הכרחי.
הטיהור האתני של פלסטין (ספר)
ביקורות על הגרסה בעברית
פפה ביקש להגיב על הביקורת של אדם רז, אך עורך הארץ אלוף בן, סירב לפרסם אותה, והיא פורסמה באתר "העוקץ". במאמר התגובה כתב פפה בין היתר:.
ג'ונתן ואן נס
חייו הפרטיים
ואן נס מתאר עצמו כא-בינארי, אף שהוא אינו עקבי בהכרח בשימוש שהוא עושה בכינויי התואר השונים.
בשנת 2020 הכריז על נישואיו לבן זוגו, מרק פיקוק.
29 באפריל
29 באפריל הוא היום ה-119 בשנה (120 בשנה מעוברת), בשבוע ה-18 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 246 ימים.
חנוכת המשכן
חנוכת המשכן הוא אירוע המתואר בפרשת שמיני שבספר ויקרא, אשר פתח את העבודה במשכן אחרי סיום בנייתו.
החל מהיום השמיני לחנוכת המשכן החלו נשיאי שבטי ישראל להקריב את קרבנות חנוכת המזבח, בכל יום הקריב נשיא אחר.
זמנה
על פי הדעה המרכזית בחז"ל, שבעת ימי המילואים חלו בסוף חודש אדר, והיום השמיני בא' בניסן. ואילו לפי דעת רבי עקיבא בא' בניסן החלו שבעת ימי המילואים, והיום השמיני חל בח' בניסן. לשתי הדעות הנשיאים הקריבו את קרבנות חנוכת המזבח מא' בניסן ועד י"ב בניסן.
לפי הפרשנות הקראית, שבעת ימי המילואים התחילו בא' בניסן שבו הוקם המשכן, והסתיימו בח' בניסן כיוון שבשבת אסור להקריב. אחר כך הקריבו הנשיאים מהיום השמיני - ט' בניסן עד כ"ב בניסן, כי דילגו על י"א בניסן וי"ח בניסן, שתמיד חלים בשבת בלוח השנה במגילות קומראן, ולא דילגו על ימי חג הפסח כי לא חגגו במדבר אלא קורבן פסח בלבד. המסורת לחגוג בכל שנה את ימים אלה מתועדת במגילת המקדש ובמגילת תענית.
התיאור בפסוקים
בתורה מצוי תיאור חנוכת המשכן שלוש פעמים:
שבעת ימי המילואים
בשבעת ימי המילואים קידש משה את אהרן אחיו וארבעת בניו להיות כהני ה' על ידי הקרבת קרבנותיהם במשכן, ואכילתם את החלק שלא הוקרב מהקרבן. כמו כן, אהרן ובניו הצטוו שלא לצאת מחצר המשכן בכל משך שבעת הימים. בכל יום משבעת הימים הקריב משה את הקרבנות שהביאו אהרן ובניו: שור לחטאת, איל אחד לעולה ואיל שני לשלמים, ושלושה סוגי קרבנות מצה כדוגמת קרבן המנחה.
היום השמיני למילואים
ביום זה, שעל פי הדעה המרכזית בחז"ל אירע בתאריך א' בניסן, החלו אהרן ובניו הכהנים לעבוד במשכן.
הקרבנות
ביום זה נצטוו להביא מספר קרבנות מיוחדים. אהרן היה צריך להביא:
בני ישראל היו צריכים להביא:
ההקרבה
אז עבר אהרן לקרבנות בני ישראל. תחילה הקריב את החטאת והעולה כמצוותם. לאחר מכן הביא את קרבנות השלמים וזרק את דמם. הכהנים הניחו את החלבים על חזות ושוקי הבהמות, הניפו אותם, והקטירו את החלבים על המזבח.
אהרן בירך את העם בברכת כהנים, וירד מעל גבי המזבח. אהרן נכנס יחד עם משה למשכן, ורש"י כותב שהיה זה כדי ללמד את אהרן את מעשה הקטורת, או שמכיוון שכל שבעת ימי המילואים של שרתה שכינה במשכן הם נכנסו עתה יחד כדי להתפלל שתשרה שכינה. משה ואהרן יצאו יחד וברכו את העם, ועל פי רש"י הברכה הייתה "יהי רצון שתשרה שכינה במעשה ידיכם".
מיד יצאה אש "מלפני ה'" ושרפה את העולה וחלבי החטאתו השלמים. העם ראה זאת ונפלו כולם על פניהם.
חטא נדב ואביהוא ומותם
בינתיים נדב ואביהוא הכהנים בני אהרן, לקחו מחתות, הניחו בהן גחלים וקטורת והכניסו אותם לתוך המשכן. מכיוון שלא נצטוו לעשות זאת, יצאה אש "מלפני ה'", ואכלה אותם והם מתו.
משה אמר לאהרן שזה מה שאמר שה' שהקדושה של המשכן תתגלה על ידי קרוביו, והנה זה התרחש שכולם ראו מה קורה למי שפוגע בקדושתו. משה ציווה את מישאל ואלצפן בני עוזיאל, בני הדודים של אהרן, שייקחו את נדב ואביהוא אל מחוץ למחנה.
משה ציווה את אהרן ואלעזר ואיתמר שלא לנהוג מנהגי אבילות, כמו לפרוע את השיער ולקרוע את הבגדים, וכן שלא לצאת מן המשכן. במקומם כל בני ישראל יתאבלו על מות נדב ואביהוא. כמו כן, אף על פי שהם נחשבים אוננים, ואונן לא אוכל מהקדשים, עליהם לאכול מקרבן השלמים והמנחה המיוחד של אותו יום.
פרשת שעיר החטאת
על פי רש"י, המפרש על פי הדעה המרכזית בחז"ל, שהיום השמיני חל בא' בניסן, באותו יום הוקרבו שלושה שעירי חטאת:
בפסוקים מסופר שמשה נוזף באלעזר ואיתמר על כך ששרפו את החטאת ולא אכלו ממנה. הסיבה הפשוטה לכך שהם לא אכלו מהחטאת ובמקום זאת שרפוה היא היותם אוננים. תשובתו של אהרן הייתה שאמנם משה ציווה אותם לאכול את קרבן השלמים והמנחה של היום השמיני, למרות אוננותם, וזאת מכיוון שאלו קורבנות חד פעמיים. אך שעיר ראש חודש אינו קרבן ייחודי, ועליו לא ציווה משה שיש לאכלו. משה הודה לאהרן שאכן הוא צודק בהוראתו, ואהרן נהג כהוגן כששרף את החטאת.
מנהגים
ישנם הנוהגים על פי דעת רבי עקיבא שחנוכת המשכן החלה בא' בניסן ובימים אלו גם הקריבו את קרבנות הנשיאים לקרוא קריאת התורה של פרשת הקרבן שהביא נשיא אותו היום אחר תפילת שחרית בבית הכנסת החל מא' ניסן ועד י"ב בניסן.
שגרירות ישראל בבאקו
שגרירות ישראל באזרבייג'ן היא הנציגות הדיפלומטית הגבוהה ביותר של מדינת ישראל באזרבייג'ן. השגרירות ממוקמת בבאקו ומטרתה לקדם את האינטרסים הישראליים באזרבייג'ן.
היסטוריה
ב-8 באוקטובר 1991 הכריזה אזרבייג'ן על עצמאותה מברית המועצות. ב-25 בדצמבר 1991, הכירה ישראל בעצמאות אזרבייג'ן, ובאפריל 1992 כוננו אזרבייג'ן וישראל יחסים דיפלומטיים.
בספטמבר 2004 נעצר איראני שצילם את שגרירות ישראל בבאקו.
בתחילת 2008 נעצרו 12 אזרחי איראן ושני לבנונים באזבייג'ן, שזממו לפוצץ את שגרירות ישראל בבאקו. שני חברי חזבאללה הועמדו לדין על המעשה במאי 2009. הפיגוע תוכנן כתגובה להתנקשות בחייו של עימאד מורנייה. באוגוסט 2010 דווח כי השלטונות באזרבייג'ן שחררו את חברי החוליה, תמורת שחרור שני דיפלומטים ומדען גרעין אזארים שהיו כלואים באיראן.
בינואר 2012 נעצרה חוליה פרו-איראנית באזרבייג'ן, שזממה להתנקש בשגריר ישראל באזרבייג'ן ובמנהיגים יהודיים מקומיים.
במרץ 2012 נעצרו באזרבייג'ן עשרים ושניים בני אדם שהיו קשורים, לפי החשד, לתוכנית איראנית נגד יעדים באזרבייג'ן, ביניהם השגרירות הישראלית והאמריקאית.
בת ים השווה מיליון דולר
בת ים השווה מיליון דולר (באנגלית: Million Dollar Mermaid בבריטניה - The One Piece Bathing Suit) הוא סרט ביוגרפי מוזיקלי אמריקאי משנת 1952, בבימויו של מרווין לרוי, עם אסתר ויליאמס, ויקטור מצ'ור ווולטר פידג'ן בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס בחלקו על הביוגרפיה של השחיינית האוסטרלית אנט קלרמן. המוזיקה נכתבה על ידי אדולף דויטש והכוריאוגרפיה היא של באזבי ברקלי והצילומים של ג'ורג' פולסי שהיה מועמד לפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר-צבע.
זה סרטה המפורסם והמצליח ביותר של אסתר ויליאמס והיא מדגימה בו את כישוריה בשחייה, קפיצה למים ושחייה צורנית. היא הייתה מועמדת ל"פרס במבי" לשחקנית הטובה ביותר. גם את האוטוביוגרפיה שלה היא קראה בשם זה (1999).
תקציר העלילה
בגלל המצב בכלכלי הקשה באוסטרליה, נסגר הקונסרבטוריון ופרדי נרשם לעבודה בקונסרבטוריון בלונדון. באניה הם פוגשים את האמרגן ג'יימס סאליבן (ויקטור מצ'ור) ועוזרו דוק (ג'ס ווייט), כשהם מובילים אתם את הקנגורו "סידני" שאולף למופע איגרוף.
בהגיעם ללונדון מתברר שמנהל הקנסרבטוריון מת והקונרבטוריון נסגר. מצבם הכלכלי מידרדר והיא נאלצת למכור את גביעי הניצחון שלה. סאליבן מגיע ומציע לה לשחות מלונדון לג'יניץ' היא עושה זאת לעיניהם של אלפי צופים וזוכה לסיקור בעיתונים. סאליבן מציע להם לשוט לארצות הברית כדי שתוכל להופיע שם המופע שחיה באולם הענק של בניין ההיפודרום בניו יורק.
סאליבן מציע לה לשחות בחוף רביר (Revere Beach) בבוסטון השמרנית. היא נעצרת בגלל בגד הים עם הרגליים החשופות שלה ומובאת למשפט. היא מסבירה לשופט כי אינה יכולה לשחות בשמלות וקורסטים ומציעה הצעת פשרה - להוסיף לבגד הים גרביים ארוכות שיכסו את הרגליים. השופט משתכנע והיא משתחררת.
כעת היא מפורסמת ומתחילה להופיע במופעי שחייה וקפיצה ביריד בבוסטון כשפרדי מנגן בכניסה. סאליבן מבקש לטוס בתחרות טיסה עם פרס של 50,000 דולר היא מנסה לשכנע אותו לוותר אבל הוא מסרב ובאמצע הטייס מטוסו מתרסק והוא נפצע.
בינתיים מופיעה אנט במופעי שחייה צורנית מרהיבים של עשרות שחיינים ושחייניות עם אפקטים רבים. במקום מופיעה גם הבלרינה אנה פבלובה (מריה טולצ'יף) בקטע המפורסם, "הברבור" של סן סנס.
אנט והרפר מתאהבים ועומדים להתחתו אך לפני כן הם טסים להוליווד לצילום הסרט "בתו של נפטון". בעת הצילומים נשבר מיכל המים הענק בו היא שוחה והיא נפגעת בעמוד השדרה. סאליבן מגיע לבית החולים ומעודד אותה כי תתגבר על השיתוק כמו שהתגברה עליו בילדותה. הרפר רואה שהיא עדיין אוהבת את סאליבן ועוזב אותם.
ריימונד אטפלד
ריימונד אטפלד (בהולנדית: Raymond Atteveld; נולד ב-8 בספטמבר 1966) הוא כדורגלן עבר הולנדי, ששיחק בעמדת המגן ומאמן בהווה.
קריירה
אטפלד התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל של הארלם. בקיץ חתם באברטון. ב-2 בדצמבר 1989, אטפלד ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–2 נגד קובנטרי סיטי.
בשנת הושאל לווסטהאם יונייטד והפך לכדורגלן ההולנדי הראשון במועדון. ב-22 בפברואר 1992, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1–2 לשפילד ונסדיי.
בהמשך הקריירה שיחק בבריסטול סיטי, ורכם, רודה, ויטסה ארנהיים, חרונינגן ודן האג.
קריירת אימון
את קריירת האימון של אטפלד, התחיל כעוזר מאמן בדן האג ורודה. ב-17 באפריל 2009, אטפלד חזר לדן האג ומונה למנהל המקצועי של המועדון, וכיהן בתפקיד זה עונה אחת.
בפברואר, מונה למאמנה של א.א.ל. לימסול מליגת העל הקפריסאית, אך עזב אחרי שישה מחזורים. בקיץ של אותה שנה, חזר ללימסול כמנג'ר באקדמיה.
בהמשך הקריירה שלו, אטפלד שימש כמנג'ר גם במחלקות הנוער של בננטס ירוואן, קאיראט אלמטי ומכבי תל אביב.
בקיץ, חזר למשרת המאמן והצטרף לבית"ר תל אביב בת ים מהליגה הלאומית.
ב-13 ביולי 2020, סיכם במכבי נתניה מליגת העל. ב-3 במאי 2021 האריך את חוזהו במועדון בעונה נוספת, זאת על אף שהקבוצה סיימה בעונת בפלייאוף התחתון. הקבוצה פתחת את עונת 2021/2022 בצורה חלשה ולאחר ארבעה מחזורים דורגה במקום האחרון, ללא ניצחון. בעקבות כך פוטר אטפלד. בנובמבר 2021 חתם בהפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית, אולם לאחר שבעה משחקים בהם הקבוצה השיגה נקודה אחת בלבד, בנוסף להדחה מגביע המדינה מול מכבי שעריים מליגה א', פוטר אטפלד מתפקידו.
בקיץ הצטרף לצוות המקצועי של זוריה לוהנסק מליגת העל האוקראינית כעוזר מאמנו של פטריק ואן לוון.
Pink Tape
Pink Tape הוא אלבום האולפן השלישי של הראפר והזמר האמריקאי ליל עוזי ורט. הוא יצא לאור ב-30 ביוני 2023, באמצעות חברות התקליטים ג'נריישן נאו ואטלנטיק רקורדס. האלבום עוקב למיני-אלבומו של ליל עוזי ורט, Red & White (2022). האלבום נתמך על ידי הסינגל המוביל "Just Wanna Rock" (2022), שהגיע לעשירייה הפותחת של הבילבורד הוט 100. האלבום מכיל הופעות אורח של טראוויס סקוט, ניקי מינאז', Bring Me the Horizon ובייבי מטאל.
האלבום הגיע היישר אל המקום הראשון במצעד בילבורד 200, עם 167,000 יחידות שקולות לאלבום בשבוע הפתיחה. זה אלבום הראפ הראשון שהגיע למקום הראשון במצעד ב-2023
רקע והכרזה
האלבום זכה לטיזרים לראשונה בדצמבר 2020 על ידי עוזי במהלך שידור חי באינסטגרם שנמשך כשעתיים, בו השמיע מוזיקה שטרם פרסם וחשף כי יפרסם מיקסטייפ בלעדי לסאונדקלאוד. ב-16 ביולי 2021, הכריז עוזי על שם האלבום בפוסט באינסטגרם.
לאחר צאתו של הסינגל המוביל "Just Wanna Rock" באוקטובר 2022, חשף די ג'יי דרמה כי האלבום נמצא בשלבי הפקה סופיים, תוך שציין כי למעלה מ-680 שירים הוקלטו עבור רשימת הרצועות של האלבום. ביוני 2023, ציין עוזי כי האלבום ייצא באותו החודש. ב-17 ביוני, פרסם עוזי באינסטגרם את עטיפת האלבום האלטרנטיבית של הפרויקט. באמצעות שידור חי באינסטגרם ב-18 ביוני, עוזי שיתף עדכונים נוספים בנוגע לאלבום וציין כי רשימת הרצועות תכלול כ-26 שירים המורכבים מ-"Just Wanna Rock" ושני שירי בונוס אותם תיאר כ"מיוחדים עבורי, שכמה אנשים אוהבים ולא ממש ראו אור", ואישר את תאריך צאתו של האלבום.
ענת פירסט
ענת פירסט (נולדה ב-30 באפריל 1954, באנגלית: Anat First) היא חוקרת תקשורת וכיהנה כפרופסור מן המניין לתקשורת. הייתה בצוות ההקמה של בית הספר לתקשורת במכללה האקדמית נתניה וכיהנה במשך שנים כדקאנית בית הספר.
ביוגרפיה
פירסט נולדה בקיבוץ גונן, ללאה (מורה להיסטוריה) ולאלכסנדר (הנדסאי טקסטיל) גולדרט. גדלה ברמת גן ולמדה בבית ספר אהל שם.
בשנים 1972–1974 שירתה בצה"ל. עם סיום שירותה החלה ללמוד לימודים אקדמיים ובשנת 1977 סיימה תואר ראשון במחלקה למדע המדינה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1981 סיימה תואר שני בלימודי עבודה באוניברסיטת תל אביב. עבודת המ.א. שלה, שנכתבה בהדרכת פרופ' דפנה יזרעאלי, עסקה בהצגת המינים ובסטריאוטיפים מיניים בפרסומות.
בשנת 1995 קיבלה תואר דוקטור לפילוסופיה, במחלקה לתקשורת ועיתונאות, באוניברסיטה העברית ירושלים. את עבודת הדוקטור שעסקה בתפקידה של הטלוויזיה בפיתוח עמדות של מתבגרים כלפי הסכסוך היהודי-ערבי כתבה בהדרכת פרופ' חנה אדוני.
במהלך לימודיה עבדה כמדריכת חבורות רחוב וכעובדת סוציאלית. כמו כן לקחה חלק בהקמת האגף למעמד האישה ובמאבקים פמיניסטיים, כמו: שירות שווה והזכות להפלות בשל מצוקה כלכלית.
לאחר סיום התואר השלישי יצאה בשנת 1995 לפוסט-דוקטורט בארצות הברית, באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל.
בשנים 1994–1998 הייתה מרצה בבית הספר החדש לתקשורת, במכללה למנהל.
בשנת 1998 התמנתה כמרצה במכללה האקדמית נתניה ועסקה בהקמת בית הספר לתקשורת. בשנת 2001 עלתה לדרגת מרצה בכיר, בשנת 2011 התמנתה כפרופסור חבר, ובשנת 2016 התמנתה כפרופסור מן המניין. כיהנה בתפקיד דיקנית בית הספר לתקשורת בשנים 2004–2010, ושוב בשנים 2018–2022.
במרוצת השנים שהתה בכמה אוניברסיטאות במעמד של פרופסור אורח: בשנת 2005 באוניברסיטת ראטגרס, בשנת 2010 באוניברסיטת מרילנד, ובשנת 2011 ב בניו זילנד.
בספטמבר 2022 פרשה לגמלאות.
משפחתה
נשואה ליונתן (תני), מהנדס כימיה טקסטילית. אם לבן ובת. מתגוררת ברמת גן.
מבחר ממאמריה
פירסט פרסמה כ-50 מאמרים מדעיים ופרקים בספרים ערוכים. להלן מבחר מהם:
ספרי לימוד שהייתה שותפה לפיתוחם
פירסט הייתה שותפה (יחד עם עמיתיה פרופ' פול פרוש, ד"ר דוד לוין, ופרופ' ערן פישר) לפיתוחם של ספרי לימוד בשני קורסים במסגרת האוניברסיטה הפתוחה:
גיגול
גיגול (מאנגלית: To google) הוא חיפוש מידע באינטרנט באמצעות גוגל (מנוע חיפוש), ולעיתים גם חיפוש במנוע חיפוש אחר, כדוגמת בינג או Yahoo!.
הפועל "To google" הוא תחדיש שנוצר עקב הפופולריות של מנוע החיפוש של חברת "גוגל". ארגון הלשון האמריקאי העניק לפועל זה את התואר "המילה השימושית ביותר" בשנת 2002, ובשנת 2006 הוא נוסף למילון האנגלי של אוקספורד ולמילונים נוספים בשפה האנגלית. בראשית המאה ה-21 הפועל עבר לעברית בצורה "לגגל".
השימוש המתועד הראשון בביטוי נעשה ב-8 ביולי 1998 על ידי לארי פייג', אחד ממייסדי חברת "גוגל", ששלח הודעת דואר אלקטרוני לרשימת נמענים ובה נכתב "" ("תהנו ותמשיכו לגגל!"). השימוש הראשון המתועד בביטוי בטלוויזיה האמריקאית היה בפרק של הסדרה "באפי ציידת הערפדים" מ-15 באוקטובר 2002, בו ווילו שאל את באפי "האם כבר גיגלת אותה?"
מהפועל "לגגל" נגזרו מילים ומונחים נוספים, שהבולט בהם הוא ungoogleable, מונח שמשמעותו הוא מידע שלא ניתן למצוא בקלות באמצעות מנועי חיפוש באינטרנט. בשנת 2013 הציעה האקדמיה ללשון השוודית להוסיף גרסה שוודית של מונח זה ("ogooglebar") לרשימת התחדישים בשפה השוודית, אך חברת "גוגל" התנגדה לכך, מכיוון שהביטוי לא התייחס ספציפית לחיפוש במנוע החיפוש של "גוגל". אי לכך החליטה האקדמיה להסיר את המילה מהרשימה, על מנת להימנע מעימות משפטי עם החברה.
אחוזת לחמן
אחוזת לחמן היא מבנה העומד בפינת הרחובות חיים עוזר ומנחם אוסישקין בפתח תקווה, ובו שרידי יקב שהוכרזו לשימור, יקב פרידמן. המבנה הוא בית האבן הראשון בפתח תקווה שהוקם ב-1884.
היסטוריה
המבנה הוקם בשנת 1884 כאחוזת לחמן על ידי הרב אריה לייב פרומקין. כך חודשה ההתיישבות בפתח תקווה שהופסקה בשנת 1880. האחוזה נבנתה על הקרקע של עובדיה לחמן, מעשירי גרמניה, שמינה את הרב פרומקין למנהלהּ. באחוזה הקים הרב תלמוד תורה ופיתח משק חקלאי.
בשנת 1912 נרכש הבית על ידי אליעזר פרידמן, שהקים בו יקב שפעל עד שנות ה-60 של המאה ה-20, מרתפיו הרחבים של היקב סיפקו מקום מסתור לתושבי המושבה בהתקפה הרצחנית על המושבה במאורעות תרפ"א. בשנות ה-80 האחוזה נהרסה. לאחר יותר מ־40 שנה, במקום נותר מבנה המזגגה של היקב, שבקירו המערבי שרידי מבנה הכורכר של בריכות היין וכן מרתף היין שכוסה. במקום בו עומד המבנה שוכן חניון.
היקב זכה בהכרה על טיב מותגי הברנדי, קוניאק, סוברן ו”יין העצמאות” שייצר. במקום יוצרו סוגי אלכוהול רבים, בכשרות למהדרין. פרסומו היה גדול ואישים שונים שהגיעו לביקור בארץ ערכו ביקור ביקב; נין המייסדים סיפר על ביקור הברון רוטשילד ועל ביקור הרב קוק.
מריה דומרק
מריה דומרק (ברוסית: Мария Домарк; נולדה ב-25 בדצמבר 1995) היא מוזיקאית, זמרת-יוצרת, דוגמנית, ידוענית ואושיית רשת ישראלית ילידת רוסיה. השתתפה בעונה התשיעית של תוכנית המציאות "האח הגדול", שבה סיימה במקום החמישי.
ביוגרפיה
דומרק נולדה בעיר סנקט פטרבורג שברוסיה, בת לאב רקדן מרקע נוצרי, ולאם רקדנית בלט מרקע יהודי. הוריה התגרשו מספר חודשים לאחר לידתה, בין השאר עקב הדעות האנטישמיות של משפחת אביה. בשנת 2001, בגיל 5 וחצי, עלתה לישראל יחד עם אמה, ולאחר מכן נותק הקשר עם אביה. בתחילה התגוררו בחדרה, ולאחר מכן בבת ים. דומרק רצתה לפתוח דף חדש ועברתה את שמה הפרטי ל"מירי" כדי להיטמע בחברה, אך חזרה להשתמש בשמה המקורי בכיתה ט'. בגיל 16 גילה אותה צלם מקצועי במסיבה, ולאחר מכן החלה להשתתף בהפקות דוגמנות קטנות. במהלך שירותה בצה"ל חתמה בסוכנות דוגמניות.
קריירה
דומרק נכללה ברשימת ה-"30 מתחת ל-30" לשנת 2019 של כתב העת "פורבס ישראל".
דוגמנות
לדומרק יש מעל מיליון ומאה אלף עוקבים ברשת האינסטגרם, ובעת כניסתה לבית האח הגדול הייתה ממוקמת במקום הרביעי מבין הישראליות מבחינת מספר העוקבים באינסטגרם אחרי גל גדות, בר רפאלי ונטע אלחמיסטר. נכון לשנת 2022, ממוקמת במקום ה-13 מבין הישראליות הנעקבות ביותר באינסטגרם. בשנת 2016 הוחתמה בסוכנות הדוגמנות ״יולי״ אולם בשנת 2018 עזבה והוחתמה בסוכנות הדוגמנות "ITM Models". באותה שנה השתתפה בעונה התשיעית של תוכנית המציאות "האח הגדול" ברשת 13. היא העפילה לגמר וסיימה במקום החמישי. דומרק הופיעה על שער כתבי-עת ישראליים, ובהם "בלייזר", ״לאשה״, ״GO style" ועוד. היא גם הופיעה באתר המגזין הבינלאומי "מקסים". היא החליפה את שיר אלמליח כפרזנטורית בקמפיין של רשת ההנעלה הישראלית "TO GO". באוקטובר 2018 הופיעה בווידאו קליפ "הכל איתך דבש" לשיר של משה פרץ. במהלך 2019 שימשה כפרזנטורית של המותג "לי קופר" בישראל, ביחד עם הזמר איתי לוי, והופיעה בקליפ "זז בטירוף" שהוציאו במסגרת הקמפיין.
מוזיקה
דומרק החלה את צעדיה הראשונים כזמרת. ב-2018 הוציאה את הסינגל הראשון שלה "יפה שלי", וב-2019 את "כמו בובה".
בשנת 2021 הוציאה את המיני-אלבום הראשון שלה, אותו כתבה בשפה האנגלית.
חיים אישיים
בשנים 2012 עד 2018, דומרק הייתה בזוגיות עם בועז יוסף. השניים נפרדו בסמוך ליציאתה מבית האח הגדול.
מספטמבר 2018 דומרק בזוגיות עם רועי קורנבלום, אותו הכירה כשהשתתפו ביחד ב"האח הגדול".
הנהר הקודר (ספר)
הנהר הקודר (ברוסית: Угрюм-река) הוא רומן אפוס משנת 1933 מאת ויאצ'סלב שישקוב, המספר את סיפורה של משפחה סיבירית אחת, המעורבת עמוק בבהלת הזהב הסיבירית, ברוסיה של סוף המאה ה-19.
פרסומים ותרגומים
חלק ראשון מהרומן, "מקורות" (Истоки) הופיע לראשונה בשנת 1928 במגזין Sibirskiye Ogni (אורות סיביר), גיליונות 3 ו-4. קטע מתוך חלק 6 פורסם על ידי העיתון "נובמבר האדום" בשנת 1932 (גליונות 9 ו-10). הרומן כולו (שלקח 12 שנים לכתוב) יצא כמהדורה נפרדת בשנת 1933 דרך הוצאת Khudozhestvennaya Literatura.
הרומן תורגם לגרמנית (בשם Der dunkle Strom), צ'כית (Řeka života) ופולנית (Rzeka posępna). זה תורגם לאנגלית על ידי אירינה הנדרסון (מוצ'אלובה). היא נפטרה לפני השלמת התרגום שהושלם על ידי אמילי ג'סטיס. הספר פורסם באופן פרטי בשנת 2006 על ידי הארי הנדרסון, בעלה של אירינה הנדרסון.
רקע כללי
בשנת 1891 סיים שישקוב את המכללה הטכנית בעיר וישנוולוצק, ולאחר תרגול של שלוש שנים הצטרף למשרד התחבורה האזורי בעיר טומסק. שם הוא פגש את ניקולאי יפימוביץ' מטיונין, צאצא של משפחת הסוחרים העשירה, שסיפר לו הרבה על ההיסטוריה של כריית הזהב באזור זה. האבטיפוסים למשפחת גרומוב (הסב, האב ובנו בהתאמה) הפכו לקוסמה, אווריאן וניקולאי מטונין. הנהר הקודר שנקרא נהר אוגריום בספר, הוא נהר בדיוני, אך במובנים ופרטים רבים הוא דומה לניז'ניאיה טונגוסקה.
עלילה
זוהי סיביר של אמצע המאה ה-19, ודנילה גרומוב על ערש דווי מגלה לבנו פיוטר את מקום הימצאו של העושר העצום שהסתיר ביער, אותו אסף בימים עברו, כשהיה חבר בכנופיית עבריינים. פיוטר, גם אם נתקע בסוגיות אישיות ענקיות, כולל שתייה כבדה וסוגיות נפשיות (שבסופו של דבר מוביל אותו למוסד סגור), מצליח לבנות עסק משגשג על הכסף הזה, אבל אפילו יותר מוצלח ממנו הוא בנו פרוחור, מוכשר וצעיר, שיוצר אימפריה תעשייתית בכל סיביר שמביאה לו עושר, עוצמה והשפעה רבה.
אך נראה כי הרע שעשה דנילה גרומוב רודף את נכדו. בתחילה, אדם ישר, פרוחור, דרך רצף האסונות (כולל מותה המסתורי של אהובתו אנפיסה, שאביו גם מתלהב ממנה), מתדרדר ללהט השררה, הבגידה, המהומה הרגשית, ולבסוף טירוף שמוביל אותו להתאבדות.
ביקורת ומורשת
הספר זכה לביקורות חיוביות מאוד עם צאתו לאור. תואר כ"מרקם עצום", "תמונה אינטגרלית ענקית, הבוחנת את בראשית תעשיית כריית הזהב הרוסית, את הסתירות הפנימיות שלה ואת הולדתה של תנועת הפועלים העצומה." "לאחר שקראתם את "הנהר הקודר", הוא נשאר איתך לנצח," כתב טומאשבסקי בליטרטורנאיה גאזטה.
"מי שירצה להסתכל לעומק על ההיסטוריה של סיביר, לא יוכל להסתדר בלי שישקוב", כתב קונסטנטין פדין בשנת 1945. ב-28 במרץ 1950, כשהוא נואם בישיבה לזכר מורשתו של שישקוב, העיר פדין: "הנהר הקודר הוא חלק מהספרות הקלאסית הרוסית הגדולה. ספרים כאלה הם גאוות המורשת הספרותית שלנו."
שישקוב ראה את הרומן כהישג חייו, ופעם כינה אותו 'הפסד גדול'. "הדבר הזה, מבחינת הצפיפות, ריכוז החיים האמיתיים והסבל האנושי בהם הוא עוסק, הוא הספר העיקרי בחיי ויכול להיות שזו הסיבה היחידה שנולד בכלל", כתב במכתבו ב-5 באפריל 1933 לאחיו.
עיבודים
בשנת 1968 צילם יארופולק לפשין סרט טלוויזיה בן ארבעה חלקים עבור אולפני הקולנוע סברדלובסק, בכיכובו של גאורגי יפיפנצוב כפרוחור גרומוב וליודמילה צ'ורסינה בתפקיד אנפיסה.
בשנת 2020 אמורה לצאת סדרת טלוויזיה באותו שם בערוץ הראשון ברוסיה. את גרומוב מגלם אלכסנדר באלוייב, פרוחור מגולם על ידי אלכסנדר גורבאטוב ואת אנפיסה מגלמה יוליה פרסילד.
אלכסנדריה על האינדוס
אלכסנדריה על האינדוס היא עיר שנוסדה על ידי אלכסנדר מוקדון בשפך של נהר צ'נאב לנהר האינדוס, בפקיסטן המודרנית. דיודורוס סיקולוס כתב כי חיו בעיר כ-10,000 תושבים, אשר מרביתם היו תראקים ומקומיים. מושל הגדה המערבית של האינדוס הופקד על בניית העיר.
תוכנה לעניין
תוכנה לעניין בע"מ היא חברה פרטית בשליטתם המשותפת (50% כל אחד) של מיכאל גולן ויובל גולן ועוסקת בפיתוח תוכנות שמספקות מידע עסקי ובורסאי בזמן אמת לפעילים בשוק ההון הישראלי ומשווקות על ידי החברה הציבורית A-Online שהיא גם הלקוחה היחידה של החברה ונשלטת על ידי אותם הבעלים.
היסטוריה
תוכנה לעניין נוסדה בשנת 1987 על ידי יובל גולן ואחיינו מיכאל גולן. בתחילת דרכה עסקה החברה בפיתוח תוכנה לניהול תיקי השקעות. בשנת 1991 החברה החלה לפתח תוכנות לשוק ההון ומאז תחום זה הוא עיקר פעילותה.
בשנת 1993 פיתחה טכנולוגיה ויישומים להעברת מידע משוק ההון עבור חברת בזק זהב ששיווקה אותו. ביוני 2001 תוכנה לעניין רכשה את פעילותה של חברת בזק זהב בתחום שוק ההון תמורת 9.5 מיליון שקל. בשנת 1994 שברה את המונופול של חברת קו מנחה עם כניסתה לשוק הפיתוח תוכנות שמספקות מידע עסקי ובורסאי. ביוני 1996 תוכנה לעניין רכשה את חברת גרף עסקי תעשיות תוכנה מקבוצת רויטרס אשר התחרתה בה בתחום שירותי המידע הפיננסים. לאחר הרכישה גם גרף עסקי החלה לשווק את אותן התוכנות שבזק זהב שיווקה והחלה להתחרות גם בה. באוגוסט 1997 תוכנה לעניין רכשה 5.3% ממניות חברת קו מנחה והפכה בה לבעלת עניין. במאי 1999 תוכנה לעניין ניסתה לרכוש מעדי אביר את השליטה בחברת קו מנחה שהתחרתה בה אך הממונה על ההגבלים העסקיים, דוד תדמור לא אישר את העסקה הזו מחשש לפגיעה ממשית בתחרות. בנובמבר 1999 תוכנה לעניין מכרה את מלוא מניותיה בחברת קו מנחה לקבוצת יפעת ולחברת כלל טכנולוגיות מידע שמקונצרן כלל. במרץ 2001 רכשה 5.01% ממניות חברת אי אונליין והפכה להיות בה בעלת עניין. באוגוסט 2003 תוכנה לעניין חדלה להיות בעלת עניין באי אונליין עקב ירידה בהחזקותיה בהון החברה כתוצאה מביצוע הקצאה פרטית בחברה באוקטובר 2003 תוכנה לעניין רכשה 11.49% ממניות אי אונליין.
ביולי 2000 יואב ליבל מונה למנכ"ל החברה.
2 במאי
2 במאי הוא היום ה-122 בשנה (123 בשנה מעוברת), בשבוע ה-18 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 244 ימים.
הטבח באי קוס
הטבח של קוס הוא פשע מלחמה שבוצע בתחילת אוקטובר 1943 על ידי חיילי הוורמאכט נגד שבויים של הצבא האיטלקי באי קוס, שהיה באותו הזמן תחת כיבוש איטלקי. כמאה קצינים איטלקים נורו בפקודתו של הגנרל פרידריך-וילהלם מילר, בשל התנגדותם לפלישה הגרמנית לאי (המכונה "קרב קוס").
רקע
קוס נכבשה על ידי איטליה בשנת 1912 במהלך מלחמת איטליה-טורקיה, שסיימה את השלטון העות'מאני הארוך על האי. במהלך מלחמת העולם השנייה, קוס הפכה חשובה בשל שדה תעופה ליד אנטימצ'יה. הסכם שביתת הנשק של איטליה שנחתם ב-8 בספטמבר 1943 קבע את כניעתה של איטליה לבעלות הברית. ההסכם התקבל בהתלהבות הן על ידי הצבא האיטלקי והן על ידי האוכלוסייה המקומית, בתקווה לסיום המלחמה. הגרמנים המעטים באי נתפסו לא מוכנים ופורקו מנשקם בקלות. זמן קצר לאחר מכן, יותר מ-1,500 חיילים בריטיים נחתו בקוס כדי לסייע לכ-4,000 החיילים האיטלקים בהגנה על האי מפני פלישה גרמנית אפשרית.
לפנות בוקר ב-3 באוקטובר 1943 החלה הדיוויזיה ה-22 של הוורמאכט (שהייתה מוצבת בכרתים), בפיקודו של הגנרל פרידריך-וילהלם מילר, בכיבוש האי ידי נחיתה בשלושה מקומות שונים באי, הן מהים והן מהאוויר. במהלך הקרב לא היה תיאום בין הכוחות האיטלקיים והבריטיים, חיל האוויר המלכותי לא הצליח לספק חיפוי אווירי, והיעדר ארטילריה נגד מטוסים איפשרה ללופטוואפה (חיל האוויר הגרמני) לבצע הפצצות כבדות מהאוויר ללא הפרעה. אף על פי שכוחות היבשה שהגנו על קוס עלו בהרבה על הגרמנים (כ-5,500 אנגלים ואיטלקים לעומת כ-1,000 גרמנים), הם נכנעו ב-4 באוקטובר. בסך הכל 1,388 בריטים ו-3,145 איטלקים נתפסו ונכלאו בטירת נרציה בעיר.
הטבח
בין 4 ל-6 באוקטובר 148 קצינים איטלקים שנתפסו (שהשתייכו לגדוד ה-10, דיוויזיית הרגלים ה-50 רג'ינה, בפיקודו של קולונל פליס לג'יו) עברו משפט מזורז בהוראת מילר. בפסק הדין נקבע כי כל הקצינים שנשארו נאמנים למלך ויטוריו עמנואלה השלישי והתנגדו לגרמנים יוצאו להורג בירייה. מתוך 148 הקצינים שנידונו למוות, שבעה קצינים הכריזו על תמיכתם בגרמנים, 28 הצליחו להימלט לטורקיה, עשרה אושפזו ולאחר מכן הועברו למחנות בגרמניה, ואילו 103 הנותרים נורו על ידי אנשיו של מילר בין הערב של 4 ל-7 באוקטובר.
לאחר הטבח
בפברואר 1945 הוצאו 66 גופות משמונה קברי אחים ליד לינופוטיס ונקברו בבית הקברות הקתולי של קוס. בשנת 1954, גופות אלו הועברו לאיטליה ונקברו בבית הקברות של חללי מלחמת העולם השנייה בסמוך לעיר בארי). אף על פי שגופות רבות עדיין נעדרו בקוס, לא נערך מסע מחקר לאיתורן עד 2015. אז, קבוצה של מתנדבים יוונים ואיטלקים ביצעו חפירות שחשפו שרידי אדם וחפצים אישיים. השרידים שהתגלו הונחו בגלוסקמה בבית הקברות הקתולי של קוס.
לאחר תום המלחמה נתפס הגנרל מילר בפרוסיה המזרחית על ידי הצבא האדום והוסגר ליוון, שם נידון למוות על ידי בית משפט צבאי על פשעים שביצע נגד אזרחים בכרתים (אך לא על האירועים בקוס). הוא הוצא להורג על ידי כיתת יורים באתונה ב-20 במאי 1947, והיה האדם היחיד מבין האחראים לטבח שאי פעם נענש.
ארון הבושה
בשנת 1994, במהלך משפטו של קצין האס אס לשעבר אריך פריבקה, נחשפו מסמכים הקשורים לטבח בקוס בין תיקים רבים אחרים בארכיון שנמצאו בתוך ארון עץ במשרדי הפרקליטות הצבאית ברומא. חקירה של ועדה פרלמנטרית, שנערכה בשנת 2003, חשפה כי בינואר 1960, התובע הכללי הצבאי האיטלקי, הגנרל אנריקו סנטקרוצ'ה, הכין כמעט 2,000 תיקים נגד פושעי מלחמה נאצים. לחצים פוליטיים שהופעלו על התובע הובילו לגניזת התיקים מחשש שהדבר יפגע ביחסיה של איטליה עם גרמניה, בעלת בריתה בנאט"ו.
גמר גביע אירופה לאלופות 1987
גמר גביע אירופה לאלופות 1987 התקיים באצטדיון פראטר בווינה, אוסטריה ב-27 במאי 1987, ובו נקבע כי הזוכה בטורניר גביע אירופה לאלופות לעונת היא פורטו הפורטוגלית, שניצחה במשחק את באיירן מינכן מגרמניה המערבית בתוצאה 2-1. משחק הגמר נעל את המהדורה ה-32 של גביע אירופה לאלופות.
שתי הקבוצות העפילו לטורניר בעקבות זכייתן באליפות בעונת. פורטו הקדימה את יריבתה בנפיקה בשתי נקודות בלבד וזכתה באליפות פורטוגל, בעוד באיירן זכתה באליפות גרמניה רק בזכות פער שערים עדיף על ורדר ברמן.
משחק הגמר נערך באצטדיון פראטר בווינה בפעם השנייה בתולדות המפעל, ולראשונה מאז ניצחונה של אינטר מילאנו 3-1 על ריאל מדריד בעונת. במשחק עצמו, באיירן הובילה במחצית משער של לודוויג קוגל, אך לקראת סיום המשחק כבשה פורטו פעמיים בתוך שלוש דקות (רבאח מאג'ר וז'וארי) וזכתה בזכות המהפך בגביע הראשון בתולדותיה.
פורטו
בסיבוב הראשון פגשה פורטו יריבה נחותה ממנה, בדמותה של רבאט אייאקס המלטזית. במשחק הראשון הביסה פורטו את יריבתה בתוצאה 9-0, כשפרננדו גומש כובש רביעייה במשחק. הגומלין במלטה הסתיים בניצחון מינימלי של 1-0, ופורטו העפילה לשלב הבא עם 10-0 בסיכום שני המשחקים.
בשמינית הגמר פגשה פורטו את ויטקוביצה הצ'כוסלובקית. במשחק הראשון בחוץ הופתעה פורטו ונוצחה 1-0, אך בשלב הגומלין מחקה את הפיגור כבר בדקה החמישית, ועד לסיום כבשה פעמיים נוספות, ניצחה 3-0 ועלתה לשלב הבא עם 3-1 בסיכום.
בשלב חצי הגמר פגשה פורטו את דינמו קייב מברית המועצות. במשחק הביתי הראשון, לאחר שוויון 0-0 במחצית, פתחה פורטו מצוין את המחצית השנייה וכבשה פעמיים תוך 12 דקות, אך שער מצמק של דינמו קייב העניק לה תקווה לקראת הגומלין. את משחק הגומלין פתחה פורטו בסערה וכבשה שני שערים תוך 11 דקות מפתיחת המשחק. שתי דקות אחר כך צימקה דינמו קייב את התוצאה, אך בסיום ניצחון שני לפורטו באותה התוצאה, 2-1, העניק לה את הכרטיס לגמר הראשון בתולדותיה.
באיירן מינכן
נציגת גרמניה המערבית, באיירן מינכן, החלה את הטורניר עם הגרלה קשה לסיבוב הראשון, פ.ס.וו. איינדהובן ההולנדית. במשחק הראשון בהולנד, כבש ריינולד מאתי צמד בעשר הדקות האחרונות של המשחק, והעניק לקבוצתו ניצחון 2-0 חשוב. במשחק הגומלין במינכן לא נכבשו שערים, ובאיירן צלחה את השלב הראשון.
בשמינית הגמר פגשה באיירן את אוסטריה וינה. במשחק הראשון במינכן גברה באיירן 2-0 על האוסטרים, ושוויון 1-1 בגומלין הספיק לבאיירן על מנת להעפיל לשלב הבא, באצטדיון אליו היא שבה למשחק הגמר, אצטדיון פראטר.
בשלב רבע הגמר התמודדה באיירן מול אנדרלכט הבלגית, ובמשחק הראשון במינכן הפגינה יכולת מרשימה בדרך לניצחון 5-0. דיטר הנס כבש צמד שערים במשחק. משחק הגומלין היה מאוזן יותר והסתיים בשוויון 2-2, אך עם 7-2 בסיכום שני המפגשים, באיירן העפילה לשלב הבא.
בחצי הגמר פגשה באיירן בקבוצת הפאר הספרדית, ריאל מדריד. במשחק הראשון במינכן הדהימה באיירן את ריאל והביסה אותה 4-1. שני פנדלים מדויקים של לותר מתאוס ושערים של קלאוס אאוגנטאלר ורולאנד וולפארט, הספיקו מול שער מצמק בלבד של אמיליו בוטרגניו במשחק בו שני שחקני ריאל הורחקו בכרטיס אדום. בגומלין בסנטיאגו ברנבאו, כבש סנטיאנה בדקה ה-28 את השער היחיד במשחק. הניצחון 1-0 לא הספיק לריאל, ובאיירן ניצחה 4-2 בסיכום שני המפגשים בדרך לגמר החמישי בתולדותיה.
סיכום המשחק
באיירן מינכן הגיעה למשחק כפייבוריטית ברורה לניצחון. על אף שהגיעה ללא שלושה משחקניה - רולאנד וולפארט והאנס דורפנר הפצועים וקלאוס אאוגנטאלר שהורחק בגומלין של חצי הגמר מול ריאל מדריד - הייתה באיירן עדיפה על יריבתה. המאמן אודו לאטק, שכבר הוביל בעבר את באיירן לזכייה בגביע אירופה ב-1974 ובתארים רבים נוספים, הודיע עוד טרם המשחק כי תהיה זו עונת הפרישה שלו (על אף ששב מפרישה ארבע שנים לאחר מכן). באיירן הציגה באותן שנים כדורגל קבוצתי, שלא מתבסס על כוכבים גדולים, והייתה דומיננטית מאוד בכדורגל הגרמני.
מנגד, התייצבה פורטו של המאמן ארתור ג'ורג'. המאמן, שהחל את קריירת המשחק בפורטו אך שיחק תקופה ארוכה ביריבתה הגדולה בנפיקה ליסבון, הוביל את קבוצתו למשחק הגמר ללא הקפטן והכוכב הגדול של הקבוצה פרננדו גומש, שנעדר עקב פציעה.
עם תחילת המחצית השנייה עלה לשחק ז'וארי, החלוץ הברזילאי של פורטו, במקומו של קים הקשר. פורטו נראתה כבויה וחסרת יכולת התקפית בתחילת המחצית, בעיקר בשל היעדרו של גומש, אך השינוי הטקטי הביא לאיזון ביחסי הכוחות, וככל שהמשחק התקדם החלה פורטו להפעיל לחץ לכיוון שערה של באיירן. עד לרבע השעה האחרונה הוסיפה באיירן להוביל, אך התקשתה עם מי שתופקד כקיצוני שמאלי אך בפועל פרץ בשני האגפים, פאולו פוטרה. הגנת באיירן נראתה חסרת אונים מול פריצותיו של הקשר וסימנים לתסכול שחקני ההגנה מהפריצות הסוחפות של פוטרה בא לידי ביטוי בדקה ה-65, כשפוטרה פרץ באגף שמאל והוכשל בגלישה מסוכנת על ידי הלמוט וינקלהופר, שספג כרטיס צהוב. כמה דקות אחר כך הגיע פוטרה למצב מצוין לאחר שפרץ, הפעם מהאגף הימני, לתוך הרחבה תוך שהוא עובר שלושה שחקני הגנה, ומול ז'אן-מרי פפאף שיצא לכיוונו גלגל לפינה הרחוקה אך החמיץ במעט את המסגרת.
בדקה ה-77 הגיע שער השוויון של פורטו, שהיה לאחד השערים הזכורים בתולדות משחקי הגמר. אנטוניו פראסקו המחליף פרץ על סף הרחבה ומסר כדור עומק לז'וארי. הברזילאי התקדם עם הכדור עד לתיבת החמש, משם מסר כדור רוחב מול פפאף שיצא לכיוונו. רבאח מאג'ר המתין לכדור במרכז תיבת החמש, כשגבו אל השער, ובעט בעיטת עקב שקבעה שוויון 1-1 במשחק הגמר.