cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שפות נוסטרטיות
משפחות-השפה הנכללות בנוסטרטיות
החל בשנות האלפיים המוקדמות, עלתה הסכמה בקרב תומכי ההיפותזה הנוסטרטית. גרינברג למעשה הסכים עם התפיסה הנוסטרטית, אף על פי שהדגיש הבחה פנימית עמוקה בין ה"שכבה" הצפונית שלו (האירו-אסיאתית שלו) ל"שכבה" הדרומית (ובמרכזה האפרו-אסיאתיות והדראווידיות). חוקר הנוסטרטית האמריקאי אלן בומהרד רואה באֵירָאסיאתית ענף של נוסטרטית, לצד ענפים אחים אחרים: כרתוולית, אפרו-אסיאתית ועילמו-דרווידית. באופן דומה, גאורגי סטארוסטין (2002) הגיע למקבץ כולל משולש: הוא רואה באפרו-אסיאתית, בנוסטרטית ובעילמית ענפים אחים שווי-מרחק זה מזה, הקרובים זה לזה יותר מאשר לכל משפחה אחרת. האסכולה של סרגיי סטארוסטין כללה כעת שוב את האפרו-אסיאתית תחת המשפחה הנוסטרטית בהגדרתה הנרחבת, תוך שהיא שומרת את המונח "איראסיאתית" לתת-המקבץ הצר יותר הכולל את יתר חלקי משפחת-העל. אם כן, ההצעות האחרונות נבדלות בעיקר בנקודה היכן הן ממקמות בדיוק את המשפחות הכרתווליות והדראווידיות.
לפי גרינברג, המשפחה ה"איראסיאתית" ומשפחת שפות "אמרינד" מהוות צומת באילן היוחסין הגנטי, שכן הן קרובות זו לזו יותר מאשר ל"משפחות האחרות של העולם הישן".
ישנן מספר היפותזות אשר מכלילות את הנוסטרטית בתוך "על-מערכה" (mega-phylum) לשונית אף יותר נרחבת, המכונה לפעמים "בורֵיאָן" (מלשון "צפוניות"), וגם כוללת את משפחת-העל "דֶנֶה-קווקז" ואולי את שפות "אמרינד" ואת השפות ה"אוסטריות" (Austric). ראשי התיבות סקא"ן (SCAN) ניתנו למקבץ הכולל את שפות "סינו-קווקז", "אמרינד" ונוסטרטית.
המולדת המקורית של נוסטרטית ובידולה
אלן בומהרד וקולין רנפרו (Renfrew) מסכימים באופן כללי עם המסקנות המוקדמות של איליץ'-סביטיץ' ושל דולגופולסקי בחיפושם אחר המולדת המקורית (אוּרהיימַט, Urheimat בגרמנית) של דוברי פרוטו-נוסטרטית, במהלך תקופת האבן התיכונה (או האפיפלאוליתית) באזור הסהר הפורה, השלב שקדם מיד לתקופה הנאוליתית והיה המעבר אליה.
כשמביטים בכלל האלמנטים התרבותיים של תקופה זו, בולטים במיוחד שני רְצפים של ממצאים ארכאולוגיים שעשויים להתאים לדוברי הנוסטרטית הקדומים או לאבותיהם המיידיים. שתי ההיפותזות הללו ממקמות את הפרוטו-נוסטרטית באזור הסהר הפורה, בערך בסוף תקופת הקרח האחרונה.
ב-1969 פרסם קנט פלאנרי את התיאוריה שלו על תקופת "מהפכת המנעד הרחב", ובה טען שטרם התקופה הנאוליתית, התרחש מעבר מהיר של האנושות לשימוש בצמחים ובחיות מגוונים הרבה יותר, תוך שימוש במיקרוליתים, בחץ וקשת וביות הכלבים הראשונים. הוצע כי ייתכן שמהפכה זו הייתה ה"מנוע" התרבותי שהוביל להתרחבות התרבויות הללו. אין ספק, שהתרבויות אשר ממצאים להן הופיעו באתרים האלה – מערת פרנכתי באגן הים האגאי (יוון), אתר לֶפֶּנְסְקי וִיר בבלקן (סרביה), ומוּרזָק-קוֹבָּה (9100–8000 לפנה"ס) וגְרֶבֶּנְקִי (8500–7000 לפנה"ס) בערבות אוקראינה – כולן הציגו עדויות לשינויי התרבות.
בומהרד (2008) הציע כי פרוטו-נוסטרטית התגבשה עד 8,000 לפנה"ס, תחילתה של המהפכה הנאוליתית בלבנט, על פני שטח המשתרע על פני כל הסהר הפורה ומעבר אל הקווקז (פרוטו-כרתוולית), אל מצרים ולאורך הים האדום ועד קרן אפריקה (פרוטו-אפרואסיאתית), אל הרמה האיראנית (פרוטו-עילמו-דרווידית) ואל מרכז אסיה (פרוטו-אירואסיאתית, שלאחר מכן המשיכה להתפצל לפרוטו-הודו-אירופית, פרוטו-אוראלית ופרוטו-אלטאית) עד 5,000 לפנה"ס.
יש אקדמאים הסוברים, כי התרבות הכֶּבָּארית נגזרה מהתקופה הפלאוליתית העליונה בלֶבנט, שם התחיל האלמנט המיקרוליתי, אף כי תרבויות מיקרוליתיות נמצאו קודם לכן באפריקה.
שיטת הליטוש "אושטטה" היא מאפיין גם של התרבות האחמרית המאוחרת בתקופה הפלאוליתית העליונה, ואולי אינה מעידה על השפעה אפריקאית.
שחזור של פרוטו-נוסטרטית
להלן יובא פירוט בלשני של השחזור של השפה-האם של משפחת-העל הנוסטרטית, דהיינו פרוטו-נוסטרטית. הנתונים לקוחים מעבודותיהם של קייזר ושֶבוֹרוֹשְקין (1988) ושל בֶּנְגְסוֹן (1998) ומתועתקים באלפבית הפונטי הבינלאומי (IPA.
פונולוגיה
בטבלאות להלן מפורטות הפונמות (הצלילים המבחינים) המשוחזרות בשפה הפרוטו-נוסטרטית (קייזר ושבורושקין 1988). בומהרד (2008), אשר נסמך יותר על אפרו-אסיאתית ועל דרווידית מאשר על אוּרלית (וכמוהו יתר חברי "אסכולת מוסקבה"), משחזר מערכת תנועות שונה, עם שלושת זוגות התנועות, בנוסף לתנועות העצמאיות /i/, /o/ ו-/u/. שלושת זוגות התנועות נועדו לייצג את הגיוון הצלילי התת-פונמי, אשר בין היתר מתבטא בכמה מקרי הדרגתיות התנועה (אבלאוט) ובדפוסי הרמוניית תנועות שנמצאות בחלק מהשפות-הבּנות.
עיצורים
העיצורים המשוחזרים בפרוטו-נוסטרטית מוצגים בטבלה להלן. כל הבחנה מוגדרת כמַבְדֶלֶת (ניגודית, מינימלית) על ידי הנוסטרטים שמשחזרים אותם.
קשרי צלילים בין משפחות-השפות הכלולות בנוסטרטית
שימו לב, כי קיימים כמה שחזורים שונים זה מזה של פרוטו-אפרו-אסיאתית (ראו את לשני שחזורים לאחרונה). על השחזור הנמצא בשימוש כאן נטען שהוא מבוסס מדי על פרוטו-שמית (יעקובוביץ' 1998 ).
בדומה לכך, מאמרם של קייזר ושבורושקין קודם בהרבה ל"מילון האטימולוגי של השפות האלטאיות" של סטארוסטין ועמיתים (2003; ראו את הערך על שפות אלטאיות) ועל כן הוא מניח מערכת פונולוגית שונה במקצת עבור פרוטו-אלטאית.
מורפולוגיה
כיוון שאלמנטים דקדוקיים מושאלים פחות בקלות מאשר מילים, דמיון דקדוקי בין שפות נחשב בדרך כלל ראיה חזקה יותר לקשר גנטי ביניהן מאשר דמיון באוצר המילים. קייזר ושֶבוֹרושקין (1988) הציעו את הקשרים הבאים (אשר שונו מעט כדי לייצג את השחזור של פרוטו-אלטאית בידי סטארוסטין ועמיתים [2003]). הסימן /N/ מייצג עיצור אפּי כלשהו. הסימן /V/ מייצג תנועה כלשהי. (הערות האזהרה שנכתבו לעיל בנושא אפרו-אסיאתיות ודראווידית חלות גם להלן.) בנוסף, קייזר ושבורושקין כתבו את הדברים הבאים לגבי הדקדוק של פרוטו-נוסטרטית (שתי כוכביות מסמלות שחזורים המבוססים על שחזורים; פורמט הציטוט שוּנָה): הפועל עמד בסוף המשפט (סדר מילים של נושא–פועל SV ונושא–פועל–מושא SOV).
הגוף הראשון נוצר על ידי הוספת כינוי הגוף הראשון mi** לפועל; בדומה, כינוי הגוף השני נוצר על ידי הוספת ti**. לא היו סופיות לכינוי הגוף השלישי בהווה [או לכל הפחות שחזורו לא היה אפשרי], ואילו כינוי הגוף השלישי בעבר היה הסופית di-** (איליץ' סביטיץ' 1971, עמ' 218–219).
פעלים היו במעמד פעיל או סביל, של גרימה (קוזאטיביים), איווי (דֶזידרטיביים) או חוזרים/עצמיים (רפלקסיביים); והיו סָמָנים מיוחדים לרוב הקטגוריות האלה. לשמות עצם היה מין דקדוקי חי או דומם, וסמני צורת הרבים היו שונים זה מזה בכל קטגוריה. היו סמנים סובייקט לאובייקט, מוספיות לסימון יַחֲסַת המקום (לוקאטיב) ויחסת הכיוון (לאטיב) וכו'. כינויים הבחינו בין מושא ישיר לעקיף, בין שמות עצם חיים לדוממים, אבחנות מסוג "קרוב:רחוק", "מכליל (אינקלוסיבי) : מחריג (אקסקלוסיבי)" וכיוצא בזה. נראה שלא היו תחיליות. מילים בשפה הנוסטראטית היו או זהות לשורשים שלהן, או שנוצרו על ידי הוספת סיומות או סופיות.
הלקסיקון
על פי דולגופולסקי, לשפה הפרוטו-נוסטראטית היה מבנה אנליטי, שהוא הראה באמצעות הפרדה בין מילות עזר המקדימות את הפועל (פרפוזיציה) או באות אחריו (פוסטפוזיציה) בַשפות הבנות במשפחה. דולגופולסקי קבע שלוש קטגוריות לקסיקליות בשפה הפרוטו-נוסטראטית:
סדר המילים היה נושא–מושא–פועל כשהנושא הוא שם עצם, ומושא–פועל–נושא כשהנושא הוא כינוי גוף. סמן האטריבוטיב (ממומש במילת תוכן) הקדים את שם העצם. כינוי גוף אטריבוטיבי ('שלי', 'זה') עשוי לבוא אחר שם העצם. מילות עזר נחשבות פוסטפוזיציות.
כינויי גוף
כינויי גוף לעיתים רחוקות שאולים משפות אחרות. לכן, ההקבלות הרבות בין כינויי הגוף בשפות הנוסטרטיות השונות הן עדות חזקה למדי לקיומה של שפה פרוטו-נוסטרטית. עם זאת, הקושי למצוא מילים מקבילות בין השפות האפרו-אסיאתיות נחשב בידי כמה חוקרים כראיה לכך שלמשפחת-העל הנוסטרטית יש שניים או שלושה ענפים – אפרו-אסיאתי ואירָאסיאתי (ואולי דרווידי) – ושניתן לייחס את רוב או את כל הכינויים בטבלה הבאה לשפה הפרוטו-אירָאסיאתית.
ניבחית היא שפה חיה (אמנם בימיה האחרונים) עם אורתוגרפיה, המובאת כאן. /V/ פירושה תנועה כלשהי, ולא ברור איזו יש לשחזר.
מטעמי מקום, אטרוסקית אינה כלולה כאן, אך העובדה שהיו בה המילים /mi/ "אני" ו-/mini/ "אותי" נראית מתאימה ברמה אידיאלית לדפוס המשוחזר בפרוטו-נוסטרטית. עובדה זו הביאה חוקרים לטעון כי שפות אגאיות או טירְסֵניות היו ענף נוסטרטי נוסף.
טקסט לדוגמה
בשנות ה-60 של המאה העשרים חיבר ולדיסלב איליץ'-סביטיץ' שיר קצר תוך שימוש בגרסתו לפרוטו-נוסטרטית (בדומה לאגדת שלייכר, עם ניסיונות דומים עם כמה שחזורים שונים של פרוטו-הודו-אירופית). השיר מובא להלן בהקבלה לשפות אחרות. הערך הצלילי של K̥ או אינו ודאי – הוא יכול להיות  או. בדומה, H יכולה להיות הגויה /h/ או לכל הפחות. V או מייצגות תנועה לא ברורה.
ז'ואן מירו
ז'ואן מירו אי פרה (בקטלאנית: Joan Miró i Ferrà; נכתב גם חואן על-פי ההגייה הספרדית; 20 באפריל 1893 – 25 בדצמבר 1983) היה צייר, פסל וקדר שנולד בברצלונה, קטלוניה, ספרד, והיה מהאמנים הגדולים של זרם הסוריאליזם המופשט. מירו פעל בשלוש ערים - פריז, ניו יורק וברצלונה וחי לא מעט על הקו בין שלוש ערים אלו, כששלושתן מחזיקות בחלק מיצירותיו המפורסמות.
ביוגרפיה
מירו גדל בשכונת ברי גוטיק שבברצלונה. הוא נמשך לקהילת האמנים שהתקבצה במונפרנאס ועבר לפריז בשנת 1919, שם פיתח את סגנונו הייחודי בהשפעת משוררים וסופרים סוריאליסטים. עבודותיו הסוריאליסטיות נחשבות מהמקוריות ביותר במאה ה-20.
ב-1926 שיתף פעולה עם מקס ארנסט. בעזרתו של מירו, יצר ארנסט את טכניקת הגרטאז' (grattage) - גירוד צבע יבש מהבד.
מירו נישא לפילר חונקוסה בפלמה דה מיורקה ב-12 באוקטובר 1929, ולזוג נולדה בת, דולורס, ב-17 ביולי 1931.
מירו היה מהרדיקליים ביותר מבין התאורטיקנים הסוריאליסטיים (מייסד הסוריאליזם אנדרה ברטון תיאר את מירו כ"הסוריאליסט ביותר מכולנו"), ובכמה מאמרים וראיונות החל משנות ה-30 הביע בוז לציור קונבנציונלי ואת רצונו "לרצוח" אותו לטובת אמצעי חדש להבעה. אך יחד עם סגנונו הסוריאליסטי הקיצוני של מירו הוא הרבה להשתמש ב"עוגנים" בעבודותיו. הכוונה היא שאת מרבית עבודותיו הוא מבסס על אובייקט אחד או שניים ברורים וקלים לזיהוי (למרות השינוי המתבצע בהם). אובייקטים אילו מאפשרים למתבונן להבין יותר בקלות את נושא הציור. לרוב העוגנים של מירו הם דמויות של נשים, גורמי השמים ובעלי חיים. דוגמאות לעוגנים ביצירותיו של מירו בציור האישה המתרחצת (עוגן של דמות אישה, שיערה וירח). "האמהות" (עוגן של דמויות נשים) והארוחה אצל הנסיכה הקטנה (שדמות הילדה משמשת כעוגן).
בעשורים האחרונים לחייו האיץ מירו את עבודתו באמצעים שונים ויצר מאות יצירות קרמיקה, כולל 'חומת השמש' ו'חומת הירח' בבניין אונסק"ו בפריז. בין השאר הוא הכין גם ציורי חלון זמניים על זכוכית.
ב-1954 זכה בפרס ההדפס של תערוכת הביאנלה של ונציה, וב-1980 קיבל את מדליית הזהב לאמנויות היפות ממלך ספרד, חואן קרלוס הראשון.
למירו נודעה השפעה רבה על ציירי האקספרסיוניזם המופשט, ביניהם גורקי, פולוק, אידה קולמייר ורותקו. אולם ההשפעה לא הייתה חד-צדדית: החל משנות ה-60 ניכרה בציוריו של מירו השפעה חוזרת של אותם אמני המופשט האמריקאים, שהושפעו כאמור בתחילת דרכם ממירו עצמו. שלושת ציורי "כחול" משנת 1961, המוצגים במרכז ז'ורז' פומפידו בפריז, הם עדות מובהקת לכך.
אחת הסיבות לאהבה הגדולה של בני העיר ברצלונה למירו נעוצה בהתנהלותו הפוליטית ולאו דווקא האומנותית. מירו התנגד למשטר פרנקו ואף יצר יצירות מפורסמות הקורות תיגר על משטרו של הגנרל (כמו החקלאי הקטלני וכרזת "עזרו לספרד" שנועדה לעודד מתנדבים מכל העולם לבוא ולתמוך ברפובליקאים). אף על פי שידע שחייו בסכנה, ביקר מירו בברצלונה בזמן מלחמת האזרחים ואף לאחר ניצחון פרנקו, כדי לעודד את רוח בני העם הקטלוני.
בשנות חייו האחרונות העלה מירו על הכתב את רעיונותיו הפחות ידועים והרדיקליים ביותר, וחקר אפשרויות של פיסול בגז וציור בארבעה ממדים. מירו נפטר במיורקה, ונקבר בבית העלמין במונז'ואיק שבברצלונה.
כיום נמכרים ציוריו בסכומים של עד שמונה מיליון דולר. רבות מעבודותיו מוצגות במכון ז'ואן מירו בברצלונה.
בין יצירותיו הבולטות:
גלריית פסלים
בנוסף לעיסוקו המרכזי כצייר, היה מירו גם פסל מוערך. ניתן להבחין בדמיון לא מבוטל בין סגנון פיסולו של מירו לבין סגנונו של הפסל הבריטי המפורסם הנרי מור.
אאופרקריה
אאופרקריה (שם מדעי: Euparkeria) הוא סוג של זוחל קדום שהיה קרוב לקבוצת הארכוזאוריה וייתכן שהיה מאבותיהם של הדינוזאורים. הוא חי באמצע תקופת הטריאס באפריקה הדרומית. המשמעות של שמו הוא: "החיה הטובה של פארקר", על שם החוקר האנגלי ויליאם קיצ'ן פארקר.
מאפיינים
ליצור זה היו מספר מאפיינים שדמו לדינוזאורים, אך הוא קדם להם. היצור הגיע לאורך של 55 סנטימטרים. היצור נע על רגליו האחוריות לעיתים, אך הם לא נועדו לריצה ודמו יותר לזוחלים מודרניים שרצים עם גפיים לצדדים. מבנה לסתותיו דמה ללסתות הדינוזאורים התרופודים. על פי מבנה עצמות העין, ליצור הייתה יכולת לראות בחשכה, וייתכן והוא היה יצור לילי, מה שהגיוני באזור הקארו שבטריאס היה דרומי בהרבה ממקומו כיום, והיו בו תקופות ממושכות של אפלה.
יצור קטן זה היה אוכל חרקים מיומן שקיפץ כדי לתפוס טרף מעופף. הוא עצמו הסתכן מפגיעת טורפים ולכן נע במהירות רבה.
משה רבפוגל
משה מאיר רבפוגל (נולד ב-24 ביוני 1955 בכפר סבא), הוא מהנדס תקשורת, מומחה לתאימות וקרינה אלקטרומגנטית, ודו קיום בצוותא ללא הפרעות, במישור התדר. ומחברם של מאמרים וספרים בנושא עיקרי האמונה לפי הרמב"ם, ותורת החסידות. רבפוגל הוא סא"ל במילואים.
ביוגרפיה
רבפוגל נולד להורים ניצולי שואה, שעלו מפולין בשנת 1948. בשנת 1966 לרגל עבודתו של האב שאול בנמל, עברה המשפחה להתגורר באשדוד. משה למד בבית הספר היסודי "נתיבים", ובבית הספר התיכון רוגוזין (מקיף ג') בעיר.
במהלך השירות הצבאי והלימודים באוניברסיטה, התקרב רבפוגל למשנתו של ישעיהו ליבוביץ. הוא נפגש איתו כמה פעמים בביתו ולימים כתב ליבוביץ לרבפוגל מכתב שבו שיבח את הספר "יסוד הבניין" שנדפס בשנת 1989. במקביל נפגש עם הרב יוסף קאפח, בנושא גישתו הייחודית של הרמב"ם לאמונה. כתוצאה מהמפגשים עם שני אישים אלו החל בתהליך של חזרה בתשובה, ובשנת 1983, עם נישואיו למינה, החל רבפוגל לנהל אורח חיים דתי.
עוד בעת לימודיו באוניברסיטת באר שבע, נוצר קשר בין רבפוגל לתנועת חב"ד. הוא התרשם מפעילותו של שליח חב"ד באוניברסיטה ועסק בכתבי הרבי מלובביץ', הרב מנחם מנדל שניאורסון. הקשר עם חב"ד העמיק בעקבות מפגש עם פרויקט ילדי צ'רנוביל, והוא החל למסור שיעורים על פרשת-השבוע ועל ספר התניא בבתי כנסת ברמת גן ובאזור.
אתר מרחבקוק
בשנת 2004 יזם רבפוגל והקים את אתר "מרחבקוק". באתר כ-700 שאלות ותשובות בענייני אמונה ויסודותיה על פי הרמב"ם והשולחן ערוך. מלבד משה עונים לשאלות הרב יעקב אריאל, רבה הראשי של רמת גן, הרב צבי כהן, רב מערב בני ברק ועוד.
באתר גם כתבים של רבפוגל בנושאי פרשת השבוע ברוח חב"ד והרמב"ם, וכן מנוע חיפוש בשם "קשר אמיץ", שבו מוסדות חסד בישראל ובעולם.
הרנד
הרנד (בהונגרית: Herend) היא עיירה במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
יהודי הרנד
בהרנד חיו יהודים בתקופות זמן שונות. תיעוד להימצאותם קיים במוזיאון בבודפשט בנוסף, ברחוב צדדי ליד בית הקברות הגרמני, קיים בכפר בית הקברות היהודי
למידה אותנטית
למידה אותנטית (בחינוך) היא גישה שמעדיפה להתמקד פחות בנוסחאות ובנושאים מופשטים ומעודדת את התלמיד ללמוד על ידי בעיות מחיי היומיום. הרעיון היסודי הוא שלתלמידים יש יותר מוטיבציה ללימוד כאשר הלימודים פחות מופשטים ונוגעים לפתרון בעיות של החיים האמתיים. כלומר, חיים מחוץ לכותלי בית הספר.
מאפיינים
הוראה אותנטית היא אחת משיטות ההוראה האלטרנטיביות לשיטה המסורתית, היא לובשת צורה אחרת משיטות ההוראה המסורתיות. בכיתה המסורתית, התלמידים ממלאים תפקיד פסיבי בתהליך הלמידה. ידע נחשב כאוסף של עובדות ושל פרוצדורות המועברות מן המורה אל התלמיד. לפי גישה זו, מטרת החינוך היא לרכוש אוסף נרחב של עובדות ופרוצדורות אלה. מנגד, למידה אותנטית נוקטת גישה קונסטרוקטיביסטית, שבמסגרתה הלמידה היא תהליך אקטיבי. המורים מספקים הזדמנויות לתלמידים להבנות את הידע שלהם, דרך מעורבות בחקר המכוון באופן עצמי בפתרון בעיות ובחשיבה ביקורתית וברפלקציות בהקשרים בחיים האמיתיים. הבניית ידע זה מושפעת במידה רבה על ידי הידע הקודם של התלמיד וההתנסויות שלו, ועל ידי המאפיינים המעצבים את סביבת הלמידה, כגון: ערכים, ציפיות, תגמולים וסנקציות. החינוך אפוא מרוכז יותר בתלמיד. התלמידים אינם עוד רק לומדים של עובדות רחוקות הלקוחות ממצבים מלאכותיים מופשטים, אלא חווים ומיישמים מידע באופן אשר מבוסס על המציאות. הספרות המחקרית מציעה כמה מאפיינים ללמידה אותנטית. לרוב, למשימות של למידה אותנטית אין את כל המאפיינים האלה. הן יכולות להיחשב כנקודה על פני רצף, כשיש משימות שהן אותנטיות יותר ואחרות אותנטיות פחות. ערכת המאפיינים האלה מסייעת למורה לדעת עד כמה הוא תומך בכיתתו בלמידה אותנטית:
סטנדרטים
פותחה מסגרת המורכבת מחמישה סטנדרטים של הוראה אותנטית על ידי מרכז ויסקונסין לארגון והבניה מחדש של בתי הספר. מסגרת זו היא כלי בעל ערך הן לחוקרים והן למורים. היא "מספקת מערך של סטנדרטים, שדרכו אפשר לצפות במשימות, בפעילויות הוראה, ובשיח בין המורה לתלמידים ובין התלמידים לבין עצמם". מורים יכולים להשתמש במסגרת זו כדי לייצר שאלות, להבהיר מטרות ולבקר את ההוראה שלהם. כל סטנדרט יכול להיות מוערך על פני סולם של 5 דרגות: מ-1 עד 5, במקום בעזרת משתנה של 'כן' או 'לא' הקטגוריאלי. חמשת הסטנדרטים הם:
דוגמאות
יש כמה פרקטיקות של למידה אותנטית, שבהן התלמידים יכולים להשתתף. להלן כמה דוגמאות:
יתרונות
מחקר חינוכי הראה, כי למידה אותנטית היא גישת למידה אפקטיבית להכנת התלמידים לעבודה במאה ה-21. באמצעות הצבת הידע בהקשרים רלוונטיים, הלמידה מתרחבת בכל 4 תחומיה: הקוגניטיבי (ידע); האפקטיבי (עמדות); הפסיכומוטורי (מיומנויות); והפסיכולוגי (מיומנויות חברתיות). מקצת היתרונות של למידה אותנטית, כוללות את אלה:
למידה אותנטית בסביבה מתוקשבת
חוקרי חינוך ציינו, כי למידה אותנטית בעלת ערך אינה מתייחסת בהכרח ללמידה מחוץ לכותלי הכיתה, אשר מתרחשת בסביבה פיזית אמיתית, אלא למידה אותנטית יכולים ליישמה בסביבות למידה מבוססות אינטרנט. לפי הספרות, למידה מבוססת אינטרנט ולמידה ניידת יכולות לספק תנאים אידיאליים ליישום למידה אותנטית, הן מזמינות כלים קוגניטיביים ופלטפורמות שונות להפצת חוויות למידה אותנטיות מקצועיות. סילנדר, סותנן ותארהיו (2004) הראו, כי מכשירים ניידים מרחיבים את סביבת הלמידה, שבה התלמידים עובדים ומשלבים אותה בהקשרים אמיתיים.
בדרך כלל, טכנולוגיות אשר תומכות בסביבת למידה אותנטית כוללות:
רולף נוסקווית'
רולף נוסקווית' (באנגלית: Rolf Noskwith; 19 ביוני 1919 – 3 בינואר 2017) היה תעשיין ואיש עסקים יהודי-בריטי יליד גרמניה, שבמלחמת העולם השנייה נמנה עם הצוות שעסק בפיצוח האניגמה בבלצ'לי פארק.
קורות חיים
רולף נוסקווית' נולד ב-1919 בקמניץ שבגרמניה. הוריו, חיים ומלכה נוסקוביץ', נולדו בלודז' שבפולין והיגרו לגרמניה, שם הקימו מפעל טקסטיל. עם החמרת המצב הפוליטי והכלכלי ברפובליקת ויימאר מכרו הוריו את נכסיהם בגרמניה ובשנת 1932 היגרו עם ילדיהם, רולף ואלכסנדרה, לאנגליה והתיישבו בנוטינגהאם. בשנת 1936 הקים אביו מפעל טקסטיל בשם צ'רנוס (Charnos), באילקסטון שבמחוז דרבישייר.
נוסקווית' למד מתמטיקה בטריניטי קולג' של אוניברסיטת קיימברידג'. בשנת 1939 נפסל לשירות צבאי מחמת בריאותו. כעבור שנה נבחנה שנית מועמדותו לשירות צבאי, הפעם כבלשן ומפענח צפנים, אך הוא נדחה מחמת מוצאו הגרמני. בניסיון גיוס שלישי, שבו ראיינו אותו צ'ארלס פרסי סנואו ויו אלכסנדר הוא גויס ביוני 1941 לבלצ'לי פארק. הוא עבד ב"צריף 8", שבראשו עמד אלן טיורינג, והתמקד במכונת ההצפנה "אניגמה", ופענח תשדורות מוצפנות של הקריגסמרינה וגורמים נוספים עד 1945. בין השאר נודע בכישרונו לשימוש בטכניקת התקפת גלוי-ידוע. הוא נשאר בבלצ'לי פארק גם לאחר המלחמה, והמשיך לעסוק בפענוח צפנים.
ביוני 1946 פרש מבלצ'לי פארק והצטרף למפעל הטקסטיל שייסד אביו, וב-1952 מונה ליושב ראש החברה. בסביבות שנת 2000 הפך ליו"ר לא פעיל.
נוסקווית' התחתן עם אנטה גרינבאום, שהגיעה מגרמניה לבריטניה במסגרת הקינדר-טרנספורט, ולהם בן אחד.
רולף נוסקווית' נפטר ב-3 בינואר 2017, בגיל 97.
תומאס אורד-ליס
תומאס אורד-ליס (באנגלית: Thomas Hans Orde-Lees 23 במאי 1877 - 1 בדצמבר 1958) היה חבר במשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית של ארנסט שקלטון בשנים 1914–1917, חלוץ בתחום הצניחה ואחד ממטפסי ההרים שאינם יפנים הראשונים, הידועים בכך שטיפסו על הר פוג'י בחורף.
ילדות ונעורים
תומאס הנס אורד-ליס נולד ב-23 במאי 1877, רשמית בזמן שהוריו בילו את חופשתם באאכן, שהייתה אותם ימים בפרוסיה. למעשה, היה בנם הלא-חוקי של תומאס אורד הייסטינגס ליס, לשעבר פרקליט ומפכ"ל המשטרה של נורת'המפטון, ועדה מרי פאטנדן (1852–1932), בתו של הכומר ג'ורג' אדווין פאטנדן, מנהל בית ספר. עדה נשלחה אל בית אחיו של תומאס באאכן ללדת שם.
משפחת ליס הייתה אמידה; הם גרו בבית המפכ"ל של נורת'המפטון עם משרתים רבים. אשתו של תומאס האב, גרייס ליס, הסכימה לגדל את תומאס הצעיר כבנה. היא מונתה לסנדקית לאחיינה של עדה, פרדריק ג'פרי ליס ג'ונסון (1880–1951), סידור שאיפשר לגרייס, עדה ותומאס האב להיפגש בקביעות. עדה נישאה לארתור ג'ון קולרידג' מאקארנס, עורך דין (בנו של ג'ון מאקארנס, הבישופ של אוקספורד ב-1890. לאחר מות תומאס האב בשנת 1924, עברה גרייס להתגורר עם ארתור ועדה מאקארנס בפיטרספילד. תומאס הבן נשאר בקשר עם אמו הביולוגית עד מותה ב-1932.
אורד-ליס למד במרלבורו קולג', באקדמיה המלכותית של הצי בגוספורט ובקולג' הצבאי המלכותי בסנדהרסט. הוא התגייס לחיל הנחתים המלכותי בדרגת סגן לוטננט בשנת 1895 וקודם לדרגת לוטננט ב-1 ביולי 1896, ולדרגת קפטן ב-16 באפריל 1902. בשנת 1900 הוצב בסין והשתתף בלחימה במרד הבוקסרים.
המשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית
בשנת 1910 הגיש אורד-ליס בקשה להצטרף למשלחת טרה נובה של סקוט, אך נדחה. כאשר שקלטון ארגן את המשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית, הוא החליט שדרוש לו נציג מן הצי המלכותי כדי לזכות בתמיכה פוליטית וצבאית למשלחת. אורד-ליס, שהיה גולש סקי ומומחה במנועים, התאים לדרישותיו, ואחרי ששקלטון פנה אל צ'רצ'יל לקבלת היתר, שוחרר אורד-ליס מן השירות הצבאי והורשה להצטרף למשלחת כמחסנאי.
כשהאנדיורנס נמחצה בקרח ים דחוס, לקח שקלטון את שלוש סירות ההצלה והוביל את אנשיו על פני הקרח אל מים פתוחים, שם שייטו בסירות אל אי הפיל. אורד-ליס נשלח ל"דאדלי דוקר" בפיקודו של פרנק וורסלי, אבל לא היטה שכם יחד עם שאר האנשים כשסופה עזה איימה להטביע את הסירה הקטנה. עם זאת, כשרגליו של ליונל גרינסטריט קפאו, היה זה אורד-ליס שפתח את חולצתו והניח את כפות רגליו הקפואות של גרינסטריט על בטנו, עד שהתחושה חזרה אליהן. על אף פקודות מוורסלי, התכנס אורד-ליס בשק השינה שלו במקום לעזור בחתירה, אף כי כשהסירה עמדה בסכנת טביעה, התייצב מיד לתרום את חלקו בשאיבת מים ארוכה ומאמצת כדי למנוע מן הסירה לשקוע.
אחרי שהסירות הגיעו לאי הפיל, הפליגו שקלטון ועמו חמישה אנשים אל ג'ורג'יה הדרומית בג'יימס קיירד, להזעיק עזרה. לשאר האנשים, בהם אורד-ליס, לא נותר אלא לעשות כמיטב יכולתם לשרוד במחסה שתי הסירות הנותרות, הפוכות ומחוזקות באבנים ומוארות בעששיות של שומן כלבי-ים. הם חולצו לבסוף ב-30 באוגוסט 1916. על חלקו במשלחת קיבל אורד-ליס את מדליית הקוטב מכסף.
צנחן
כשאורד-ליס שב לאנגליה, הייתה מלחמת העולם הראשונה בעיצומה. אורד-ליס, שנשא עכשיו דרגת רב-סרן מעוטר, חזר לשירות פעיל עם הנחתים המלכותיים, ב-12 בנובמבר 1916. אחרי שירות בחזית המערבית בחיל הבלונים של צבא בריטניה, השיג אורד-ליס ב-1 באוגוסט 1917, בעזרת שקלטון, מקום בחיל האוויר המלכותי, שם היה למליץ יושר נלהב לשימוש במצנחים. הוא קפץ מטאוור ברידג' אל תוך נהר התמזה כדי להוכיח את יעילותם. וועדה עם אורד-ליס כמזכיר הוקמה לבחינת השימוש במצנחים לטייסים. הוא עוטר בצלב חיל האוויר ברשימת תוארי הכבוד של 1919 והתמנה לקצין מסדר האימפריה הבריטית ב-10 באוקטובר. אחרי המלחמה התפטר אורד-ליס מתפקידו ב-25 באפריל 1919, על פי השמועה, כדי להימנע ממשפט צבאי בגין מעורבותו בקורס צניחה של נשים בחסות הדיילי מייל. הוא היגר ליפן, שם לימד טכניקות צניחה לחיל האוויר הקיסרי של יפן.
יפן: הר פוג'י
ביפן נודע אורד-ליס בעיקר בטיפוס בעונת החורף על הר פוג'י. לאחר ניסיון כושל בינואר 1922, העפילו אורד-ליס וחברו לטיפוס ה. ס. קריספ בהצלחה על פסגת הר הגעש המפורסם ב-12 בפברואר 1922.
ניו זילנד
אורד-ליס מת ב-1 בדצמבר 1958 אחרי שאושפז בבית חולים פסיכיאטרי מחמת דמנציה. הוא קבור בבית הקברות קרורי בוולינגטון, סמוך לחברו לצוות באונייה "אנדיורנס", הארי מקניש.
המנון צ'כיה
ההמנון הלאומי של צ'כיה הוא "היכן ביתי?" (בצ'כית: Kde domov můj). משמש כהמנון צ'כיה מאז פיצול צ'כוסלובקיה בשנת 1993.
המפה הפולנית הגדולה של סקוטלנד
המפה הפולנית הגדולה של סקוטלנד (מוכרת גם כ-Mapa Scotland או כ-Barony Map) היא דגם תלת-ממדי מבטון של סקוטלנד, שנבנה בשטח פתוח בסמוך למלון טירת בארוני בכפר אדלסטון בקרבת העיר אדינבורו שבסקוטלנד. הדגם, בממדים של 50 X 40 מטר, נבנה בשנים 1974–1979 ביוזמתו של יאן טומשיק (Jan Tomasik), ותיק מלחמה פולני גולה שהיה בעליו של המלון. המפה נחשבת כאחת מדגמי התבליט הגאוגרפיים הגדולים בעולם. לדגם מעמד של בניין רשום מדרגה B.
רקע
לאחר כיבוש פולין בסתיו 1939 ונפילת צרפת באביב 1940, הגיעו לסקוטלנד חיילים פולנים רבים אשר אורגנו במסגרת הגיס הפולני ה-1. הגיס קיבל את המשימה להגן על חלק מן החוף המזרחי של סקוטלנד מפני פלישה גרמנית אפשרית. החיילים הפולנים בנו באזור זה ביצורים וסיירו לאורך החופים ברכבות משוריינות. המבנה שבו שוכן מלון טירת בארוני הופקע ב-1942 על מנת שישכן קורסי מטה לקצינים פולנים ששהו בבריטניה.
בפברואר 1942 הוקמה הדיוויזיה המשוריינת הפולנית ה-1 בפיקודו של גנרל סטניסלב מאצ'ק (Stanisław Maczek). חייליה התאמנו בסקוטלנד ובמזרח אנגליה ונטלו חלק בפלישה לנורמנדי ובלחימה לשחרור מערב אירופה.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה וההשתלטות הקומוניסטית על פולין בחרו ותיקי מלחמה פולנים רבים שלא לשוב לארצם מחשש שייכלאו. רבים מהם התיישבו בבריטניה ובמיוחד בסקוטלנד. יאן טומשיק, שהיה סמל בדיוויזיה המשוריינת הפולנית ה-1, היה אחד מהם. הוא סיפק עבודה לגנרל מאצ'ק, אשר כמו כל הפולנים שיצאו לגלות בבריטניה לא היה זכאי לקצבת ותיקי מלחמה. טומשיק רכש את מלון טירת בארוני ב-1968.
בניית הדגם
טומשיק יזם את הקמת הדגם ליד המלון שבבעלותו כאטרקציה תיירותית, כמורשתו לסקוטלנד וכמחווה לתושבי סקוטלנד על הכנסת האורחים שלהם לחיילי פולין במהלך המלחמה. נראה שאת ההשראה להקמתו קיבל ממפה גדולה של סקוטלנד שציירו חיילים פולנים בבריטניה במהלך המלחמה ומדגם שראה בתערוכה העולמית בבריסל.
בעקבות ביקור של טומשיק במכון לגאוגרפיה של האוניברסיטה היגלונית בקרקוב הטיל מנהל המכון על הקרטוגרף ד"ר קז'ימייז' טרפאס (Kazimierz Trafas) לסייע לטומשיק להקים את הדגם. הקמתו נעשתה במהלך שישה קיצים החל ב-1974.
טרפאס ועמיתו רומן וולניק (Roman Wolnik) ביקרו תחילה באתר וסימנו את קווי המתאר של הדגם בקנה מידה של 1:10,000 על בסיס מפות סקוטלנד של ההוצאה לאור ברת'ולומיו (Bartholomew). הבסיס להפרשי הגובה האנכיים היה הנחת מספר מפלסי לבנים, שסימלו הגבהה אנכית של 300, 600 ו-900 מטר. בהמשך נוצק בטון על קווי המתאר, ולבסוף סותתו בו באופן ידני קווי המתאר המפורטים של פני השטח. הממדים האנכיים בדגם נבנו בקנה מידה גדול יותר מקנה המידה האופקי, על מנת להבליטם. לבסוף נצבעו על פני הדגם יערות, אגמים, שטחים עירוניים ודרכים. סביב הדגם נבנה קיר היקפי בגובה של 1.5 מטר שיצר אגן אובאלי. אגן זה מולא בחלקו במים מנחל סמוך כדי לדמות את הים המקיף את סקוטלנד ממרבית צדדיה. המים גם הוזרמו בצינורות מוסתרים כדי שיזרמו באפיקי הנהרות העיקריים שהופיעו בדגם. מן הדגם הושמטו איי הצפון (Northern Isles) המרוחקים יחסית מסקוטלנד מצפון-מזרח לה.
עבודת הקמת הדגם נעשתה כולה על ידי טומשיק, חתנו שהיה מנהל המלון, עובדים של המלון, אנשי האוניברסיטה היגלונית וכן סטודנטים פולנים שביקרו בבריטניה ונשכרו למשימה. הכוונה לבנות מעל הדגם גשר מתכת שישמש כפלטפורמת תצפית לא מומשה. שטח הקרקע המופיע בדגם משתרע על פני שטח של 780 מטר מרובע.
טומשיק מכר את המלון בשנת 1985, ומת בשנת 1991. ד"ר טרפאס מת בשנת 2004.
במהלך השנים הורע מצב הדגם וחלקים ממנו נחלשו ואף התפוררו. בשנת 2010 הוקמה קבוצת מתנדבים ששמה לה למטרה לשקם את הדגם, והיא הצליחה להביא להכרזתו כבנין רשום מדרגה B ב-2012. הקבוצה עוסקת בגיוס מימון לשיקום של הדגם ובעבודות הכנה לכך.
כלי עם שבבים
"כלי עם שבבים" הוא שמו של כד שנוצר על ידי האמנית הישראלית עירית אבא בשנת 2013.
תיאור
"כלי עם שבבים" הוא כד עשוי פורצלן שיצרה עירית אבא בשנת 2013, כחלק מסדרת כדים בשם "ואזות על שולחן". הכד, העשוי בעירוב של טכניקות, הוא בגובה של 50 ס"מ וקוטרו 30 ס"מ. גוף הכד, העשוי בטכניקה מסורתית של קדרות באובניים, מחולק לשלוש רצועות (רגיסטרים), זו על גבה של זו. הן נבדלות זו מזו בדגם העיטורי שלהן ובשימוש שלהן בזיגוג אדמדם. מעליהן הוסיפה האמנית חלק נוסף, העשוי בטכניקה של הזלפה של פסטה מצרית בצבע בורדו שבה משובצים משבבים של פורצלן.
הכד שייך לקבוצת כלי פורצלן שאבא החלה ליצור בשנות ה-2000, הבוחנים את מבנה הכד ואת עיטורו. הדגמים אותן משרטטת אבא נוצרים בעזרת טכניקה של גריעה וחריצה של פני הכד. למרות האופי הגס של השרטוט, אלו הם דגמים גאומטריים, השואבים השראה מתולדות האמנות. חיבורן אל החלק העליון בוחנים מחדש את מבנהו המסורתי של הכד, ומבקשים לערער את התפיסה המסורתית שלו.
הכד הוצג בתערוכה "חברים חדשים" (2013) בבית האמנים בירושלים ובתערוכה "החומר הלבן" (2015) במוזיאון וילפריד ישראל לאמנות ולידיעת המזרח.
אינטגרל דיריכלה
במתמטיקה, ישנם מספר אינטגרלים הנקראים אינטגרל דיריכלה, על שם המתמטיקאי הגרמני יוהאן פטר גוסטב לז'ן דיריכלה, ואחד מהם הוא האינטגרל הלא אמיתי של פונקציית sinc על הישר הממשי החיובי:
האינטגרל הזה אינו מתכנס בהחלט, מה שאומר ש- אינה אינטגרבילית לפי לבג, כך שאינטגרל דיריכלה אינו מוגדר במובן של אינטגרציית לבג. עם זאת, הוא יכול להיות מוגדר כאינטגרל רימן לא אמיתי. אף על פי שהפונקציה הקדומה של פונקציית ה-sinc אינה פונקציה אלמנטרית, ערך האינטגרל (במובן של רימן) יכול להיות מחושב במגוון דרכים, ביניהן שימוש בהתמרת לפלס, גזירה תחת סימן האינטגרל, ואנליזה מרוכבת.
אינטגרל דיריכלה חושב לראשונה לראשונה על ידי לאונרד אוילר במאמר שעסק בחישוב ערכים של אינטגרלים לא אמיתיים מסוימים. הוא מופיע במגוון תחומים, במיוחד בתורה של טורי פורייה, במסגרתה הוא הופיע בהוכחה של דיריכלה (1829) להתכנסות נקודתית של טורי פורייה. מאוחר יותר דיריכלה עשה בו שימוש גם בהצדקה למשפט הגבול המרכזי שתיאר בהרצאותיו מ-1846.
גזירה תחת סימן האינטגרל (טריק פיינמן)
תחילה נרשום את האינטגרל כפונקציה של משתנה נוסף s, פונקציה שהיא למעשה התמרת לפלס של. הפונקציה המתקבלת היא כדי לחשב את אינטגרל דיריכלה, יש בעצם לקבוע את הערך של f(0). הרציפות של f ניתנת להצדקה בעזרת משפט ההתכנסות הנשלטת לאחר אינטגרציה בחלקים. גזירה לפי המשתנה הנוסף s>0 והפעלת כלל לייבניץ לגזירה תחת סימן האינטגרל (שיטת פיינמן) מניבה:
כעת, בעזרת נוסחת אוילר ניתן לרשום את פונקציית הסינוס כסכום של שני אקספוננטים מרוכבים,
לפיכך,
האינטגרל המקורי (אינטגרל דיריכלה) ניתן לחישוב כעת בעזרת אינטגרציה של הביטוי האחרון ביחס למשתנה s בתוספת קבוע אינטגרציה שיש לקבוע אותו. לפיכך, אינטגרציה לפי s נותנת:
כאשר A הוא קבוע האינטגרציה שיש לקבוע. מכיוון ש- מקבלים שערך הקבוע הוא. זה אומר שבעבור s > 0 מתקיים.
ולבסוף, מרציפות f(s) ב-s = 0, נקבל:
יחסי הודו–ונצואלה
יחסי הודו–ונצואלה הם יחסי החוץ בין הרפובליקה של הודו לרפובליקה הבוליברית של ונצואלה.
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים בין הודו לוונצואלה כוננו ב-1 באוקטובר 1959.
התקיימו מספר ביקורים של ראשי מדינות וממשל ופקידים אחרים בדרג גבוה בין המדינות. הנשיא הוגו צ'אווס ביקר בניו דלהי בתאריכים 4–7 במרץ 2005. צ'אווס נפגש עם נשיא הודו עבדול קאלאם וראש הממשלה מאנמוהאן סינג. שתי המדינות חתמו על שישה הסכמים ובהם אחד להקמת ועדה משותפת לקידום היחסים הדו צדדיים ואחר בנושא שיתוף פעולה בתחום הפחמימנים. שר החוץ ניקולאס מדורו ביקר בהודו כדי להשתתף בפגישה הראשונה של ישיבת שרי החוץ של הודו–CELAC בניו דלהי ב-7 באוגוסט 2012.
ועדת הבחירות של הודו (ECI) והמועצה הלאומית לבחירות (CNE) של ונצואלה חתמו על הסכמה במהלך ביקורו של נציב הבחירות ההודי סמפט בקראקס בשנת 2012 שר המדינה לענייני תאגידים ביקר בוונצואלה כדי להשתתף בהלווייתו הממלכתית של הנשיא צ'אווס במרץ 2013. נשיא וראש ממשלת הודו הביע תנחומים על מותו של צ'אווס. רג'יה סבהה, הבית העליון של הפרלמנט, ציין את מותו בדקת דומיה. השגרירה סמיטה פורושוטם ייצגה את הודו בטקס ההשבעה של יורשו של צ'אווס ניקולאס מאדורו ב-19 באפריל 2013.
אזרחי ונצואלה זכאים למלגות במסגרת תוכנית שיתוף הפעולה הטכנית והכלכלית ההודית והמועצה ההודית ליחסי תרבות.
סחר
הודו עלתה על סין כיבואנית האסייתית הגדולה ביותר של נפט גולמי מוונצואלה בשנת 2012. ונצואלה היא המקור הרביעי בגודלו בהודו לנפט גולמי אחרי עיראק, ערב הסעודית ואיראן המהוות 12% מייבוא הנפט במדינה באפריל – נובמבר 2018. בעשור הקודם הפכה הודו ליבואנית הנפט השלישית בגודלה בעולם, אחרי ארצות הברית וסין. בעקבות התסיסה בדרום-מערב אסיה, מקור הנפט המסורתי שלה, חיפשה הודו לגוון את מקורות יבוא הנפט שלה. העלייה בייצור הנפט המקומי בארצות הברית הביאה לירידה של 49% ביבוא הנפט האמריקני מוונצואלה בשנת 2014, ויצרה הזדמנות להודו להגדיל את יבוא הנפט הגולמי מוונצואלה.
מכיוון שיבוא נפט גולמי מהווה את עיקר המסחר הדו-צדדי, ערך המסחר הכולל תלוי במידה רבה במחירי הנפט הגולמי. הסחר הדו-צדדי בין הודו לוונצואלה הסתכם ב-5.83 מיליארד דולר בשנים 2015–2016. זה היה נמוך בהרבה מ-14.46 מיליארד דולר, 14.22 מיליארד דולר ו-11.99 מיליארד דולר שנרשמו בשנים 2012–2013, 2013–2014 ו-2014–2015 בהתאמה. בשנים 2015–2016 יצוא הנפט הגולמי מוונצואלה להודו עמד על 5.68 מיליארד דולר, ואילו יצוא שאינו נפט מוונצואלה היווה 23.18 מיליון דולר בלבד. מלבד נפט גולמי, הסחורות העיקריות האחרות שייבוא הודו מוונצואלה הן כדורי ברזל וכבלי חשמל.
סך הייצוא של הודו לוונצואלה בשנים 2015–2016 הסתכם ב-130.66 מיליון דולר, וירד מ-258.07 מיליון דולר בשנה שקדמה לה. הסחורות העיקריות שמייצאת הודו לוונצואלה הן תרופות, כימיקלים, טקסטיל, CPC, קלנועיות, ציוד ומכונות.
פחמימנים
לדברי רג'ול קארים לסקר, חוקר מדיניות חוץ של הודו, ההיבט החשוב ביותר ביחסי הודו–ונצואלה מתייחס לפחמימנים. בוונצואלה קיימת העתודה הגדולה בעולם של נפט גולמי, ואילו הודו היא היבואנית השלישית בגודלה בעולם של נפט גולמי.
במהלך ביקורו של הנשיא צ'אווס בהודו במרץ 2005, שתי המדינות חתמו על הסכם דו-צדדי בנושא שיתוף פעולה בתחום הפחמימנים והסכם זכאות למענק ONGC Videsh Ltd (OVL) לחיפושי נפט וגז בוונצואלה. לאחר מכן פתח OVL משרד בוונצואלה. באפריל 2008 הקימו OVL ו-PDVSA מיזם משותף בשם Petrolera IndoVenezolana SA לחיפוש ולייצור נפט בשדה סן קריסטובל. OVL מחזיקה 40% בחברה ואת 60% הנותרים מחזיקה PDVSA. OVL סייע באישור עתודות נפט כבד בחגורת נהר אורינוקו בשנת 2010.
בפברואר 2010 זכה קונסורציום בינלאומי כולל חברות נפט ממלכתיות הודיות בהצעה עולמית לתבוע 40% ממניות השווי 1.05 מיליארד דולר בשדה הנפט Carabobo-1, מה שהעניק להודו את היכולת לייצר 400,000 חביות נפט גולמי ליום. שלוש חברות הודיות - OVL, Indian Oil Corporation (IOC), Oil India Ltd (OIL) - הן חלק מהקונסורציום, יחד עם רפסול מספרד ופטרונאס ממלזיה. שלוש החברות ההודיות מחזיקות יחד במניות של 18% בשדה הנפט קרינובו.
הודו היא בין המדינות הבודדות עם היכולת לזקק נפט גולמי בוונצואלה. נפט גולמי בוונצואלה דורש עיבוד מיוחד בגלל איכותו הנחותה בהשוואה לנפט גולמי מהמזרח התיכון שכן הוא כבד יותר ומכיל יותר גופרית. Reliance Industries Limited (RIL) השיגה חוזה אספקה גולמי למשך 15 שנים עם PDVSA לייבוא 400,000 חביות נפט ליום, לעיבוד בבתי הזיקוק התאומים שלה בג'מנגאר, גוג'ראט. אסר היא יבואנית גדולה נוספת של נפט מוונצואלה.
הודו וונצואלה חתמו על הסכם להכפלת הייצור בשדה הנפט סן כריסטובל בנובמבר 2016.
תרופות
כמה חברות תרופות הודיות כגון סאן פארמה, מעבדות ד"ר רדי, Glenmark, קלריס, ו-Cipla פועלות בוונצואלה. ל-Cipla 120 תרופות שאושרו לשיווק בוונצואלה החל משנת 2013, והכניסו כמעט 15 מיליון דולר בשנת 2006. מחצית מכלל חולי ה-HIV בוונצואלה השתמשו לפחות בתרופה אחת של ציפלה בשנת 2006.
חברות התרופות ההודיות הצליחו לנצל את המחסור החמור בתרופות בסיסיות בוונצואלה, שעל פי הערכת התאחדות התרופות בוונצואלה היא כ-70%. חברות הודיות ייצאו תרופות בשווי 140 מיליון דולר לוונצואלה בשנים 2014–2015. השוק בוונצואלה כל כך חשוב לחברות הודיות שהפוליטיקה הפנימית יכולה להשפיע על מחירי המניות שלהן. למשל, מניות גלנמרק וד"ר רדי צנחו ב-5% ו-2% בהתאמה בעקבות הבחירות הכלליות בשנת 2015 והציפייה לפיחות מטבע בוונצואלה. בשל פיקוח על המטבע שהוטלה על המשק על ידי ממשלת ונצואלה, חברות הודיות לא הצליחו להחזיר הכנסות מחברות הבת שלהן בוונצואלה מאז שנת 2013. מעבדותיו של ד"ר רדי נאלצו למחוק 64.7 מיליון דולר ברבעון הרביעי של FY16 עקב מגבלות מטבע שהציבה ממשלת ונצואלה, והחברה הורשתה להחזיר 4 מיליון דולר רק לרבעון זה.
יחסי תרבות
האספה הלאומית של ונצואלה קיבלה החלטה פה אחד לכבוד סתיה סאי באבא בעקבות מותו.
הודים בוונצואלה
נכון ליולי 2016 מתגוררות בוונצואלה כ-50 משפחות הודיות, מתוכן כ-35 מתגוררות בקראקס. האיגוד ההודי של ונצואלה, שהיה רדום מאז 1997, וקם לתחייה בשנת 2003, מארגן חגיגות לפסטיבלים הודים כמו דיפאוואלי והולי לבני הקהילה ההודית וכן לוונצואלים. רוב הקהילה ההודית הם אנשי עסקים, עובדים של חברות נפט ואנשי מקצוע.
אלעזר בירבי קליר
רבי אלעזר בירבי קליר (גם קיליר), או רבי אלעזר הקליר (המאה ה-6 – המאה ה-7) היה פייטן ארץ ישראלי שחי כנראה בסוף התקופה הביזנטית ובשנותיו הראשונות של השלטון המוסלמי בארץ ישראל, ומחשובי הפייטנים הקלאסיים. חיבר פיוטים רבים, שחלקם נכנסו למחזורי התפילה של יהודי אשכנז, צרפת, איטליה ורומניא, ורבים נוספים נמצאו בגניזה הקהירית.
ביוגרפיה
מוצאו ותקופתו של הקליר אינם ידועים בוודאות מתוך המקורות, והם היו שנויים במחלוקת. בימי הביניים היו מן הראשונים שסברו שהוא מתקופת התנאים, וזיהו אותו עם התנא רבי אלעזר ברבי שמעון, שעליו נאמר במדרש כי היה דרשן ופייטן (לגרסה אחרת, המדרש עוסק ברבי אלעזר בן ערך, ובהתאם לה יש שזיהו את הקליר עמו). גם המצטטים סברה זו רואים בה כאחת האפשרויות, ומוסיפים אפשרות נוספת שהוא חי לאחר חיתום התלמוד הירושלמי. חכמי המקובלים סברו גם הם כי הקליר הוא רבי אלעזר ברבי שמעון, כמו שמביא רבי חיים ויטאל בספרו שער הכוונות בשם רבו האר"י: "שמעתי בשם מורי ז"ל, כי הקליר שסדר קרוב"ץ במחזור האשכנזים הוא רבי אלעזר בר' שמעון", אך הוסיף הסתייגות "אבל אני לא שמעתי ממורי" . בתקופת ההשכלה נטו לאחר את זמנו, וסברו שהוא בן המאה ה-10 או ה-11 באיטליה, והיו מהם שאף זיהו את מקום מגוריו עם קליארי (Cagliari). עיקר הביסוס לכך נבע מההנחה שהחריזה הגיעה אל השירה העברית בהשפעה מהשירה הערבית, ולפיכך לא יתכן שהוא חי בתקופה שקדמה להשפעה זו.
עם גילוי גניזת קהיר, ובהּ אוסף גדול של פיוטיו, התאפשר תיארוך מבוסס יותר, לצד פירכת ההנחה האמורה שיצרה את התיארוך של חכמי ההשכלה, על ידי מציאת חריזה עברית קדומה בשלבים שונים. במקומו של הקליר ייתכן שנהגו בשני ימים של ראש השנה, כמנהג הצפון ולא כמנהג הדרום שראש השנה שווה לשאר ימים טובים שהם יום אחד. וכנראה נהגו לסיים מחזור קריאת התורה מדי שנה (במקום המחזור התלת-שנתי הארץ ישראלי).
בפיוטיו יש אזכורים רבים לשלטון הנוצרי בארץ ישראל, ומכך, נוסף לבחינת סגנון פיוטיו, מסיקים שחי במאה ה-6 או בראשית המאה ה-7, בסוף התקופה הביזנטית. בעבר רווחה הדעה כי חי טרם הכיבוש הערבי בשנת 638 לספירה, והמוסכמה הייתה כי אין זכר לערבים בפיוטיו, אך עם השנים נמצאו בפיוטיו אזכורים מועטים לערבים, ועל פי אזכורים אלו, נראה שבסוף ימיו ראה את הכיבוש הערבי. אם כן, ניתן לתארך את תקופתו על פי זה למחצית הראשונה של המאה השביעית, ואולי לסוף המאה השישית.
עזרא פליישר הצביע על סילוק בקדושתא לשבת איכה של הקליר, שלדעתו מתייחס למרד הרקליוס ולפיכך נכתב בין השנים 629 ל-634, מכאן הוא הביא ראיה סופית, לדעתו, שהקליר פעל במחצית הראשונה של המאה השביעית. חוקרים אחרים חלקו על פרשנותו לסילוק זה וממילא לראיה שהובאה ממנו.
בחלק מפיוטיו חתם בראשי השורות (אקרוסטיכון) בשם עירו "קריית ספר", עיר לא מוכרת, שעל פי סברה אחת היא טבריה, שהייתה מרכז לחכמים ולסופרים עד לכיבוש הערבי. לא ידוע על מקום מגוריו אחרי כן.
מקור שמו
יש הסבורים שמקור שמו הוא במונח קלירוס (יוונית: κλήρος, זכר יחיד), מונח כנסייתי מוקדם המציין איש ממסד כנסייתי לעומת נוצרים רגילים. ייתכן שמילה זו שימשה גם לגבי אנשי דתות אחרות כמו רבנים. תופעה דומה נצפתה גם בשפות אחרות; כך למשל, שם המשפחה היהודי הנפוץ "קפלן" בא מן המונח לאיש דת בשפות אירופאיות רבות.
בנוסף, ישנם המזהים את השם כמצביע על מוצאו מקליארי (Cagliari).
סוגי יצירותיו
הקליר חיבר מאות פיוטים שונים:
סגנונו
פיוטיו של הקליר שימשו יסוד לדורות של פייטנים שבאו אחריו. לעומת הסגנון השירי שלפני תקופת הקליר, בפיוטיו של הקליר וממשיכיו כבר קיימת חריזה משוכללת יחסית, השורות בנויות במשקל תיבות (אם כי חופשי למדי), ומבנה השיר עשוי לפי כללים ברורים בשורות, בבתים ובפרקי הפיוט השונים. משתכלל גם השימוש באקרוסטיכון ונוספת חתימת הפייטן בראשי הבתים. נעשה גם שימוש רב בכינויים במקום בשמם המפורש של אישים ומקומות ("אזרח" במקום אברהם, "נעקד" במקום יצחק), לרוב על סמך המדרש. ההיזקקות לאמצעי סגנון אלה מלוּוה בהתעשרות ובהתעצבות של לשון השיר, הן בצורות דקדוקיות והן באוצר מילים חדש. שפת השיר ברובה לקוחה מלשון המקרא, אולם ניכרים בה גם יסודות מלשון חז"ל, ובמידה פחותה גם השפעה של ארמית ויוונית, השפות שדוברו באותה תקופה בארץ ישראל. בין מאפייני שפת הפיוט הקלירי: כדוגמה לסגנונו של הקליר מביאים פעמים רבות את פיוטו לשבת זכור "אץ קוצץ", המסמל את החידתיות והמורכבות של לשונו:
ביקורת והערכה
כנראה בעקבות הביקורת הקשה של האבן עזרא על הקליר, הוצאו פיוטיו מסידורי התפילה של הספרדים ובני עדות המזרח, ובמקומם הוכנסו פיוטיהם של משוררי ימי הביניים, כגון: ר' אברהם אבן עזרא, ר' משה אבן עזרא, ר' שלמה אבן גבירול ועוד.
בלשונו של הקליר זלזלו גם כמה מאנשי תנועת ההשכלה ומאנשי תחיית הלשון העברית. מנדלי מוכר ספרים טבע את הפועל "מתאָצקוֹצצים" כדי ללגלג על סגנונם הסתום – בעיניו – של הפייטנים, וביאליק כינה את הסגנון "אבני חצץ של אץ קוצץ".
מצד שני, פיוטי הקליר גם זכו לשבחים רבים במשך הדורות: מבין מחיי השפה העברית עצמם, העריץ אליעזר בן-יהודה את הקליר וקרא לו "ראש מחיי לשון עברית"; ועם התגברות המחקר במאה ה-20, וגילוי אוצר גדול של פיוטים בני התקופה בגניזת קהיר, עמדו החוקרים על עושרו ועל מורכבותו של הסגנון הקלירי. מילים רבות שנתחדשו בפיוטיהם של הקליר ובני דורו נכנסו אל העברית החדשה.
ר' חיים ויטל מעיד על רבו, האר"י הקדוש, כך:
רש"י מזכירו בפירושיו לתנ"ך ולתלמוד במקומות רבים; לדוגמה, בפירושו ל מצטט רש"י מתוך הקרובות ליום הראשון של ראש השנה - "הוא שייסד הפייטן " הפייט המוזכר הוא ר' אלעזר הקליר ב"משלש" בקדושתא לראש השנה הפותח במילים "אבן חוג". גם בעלי התוספות וראשונים אחרים מצטטים רבות בפירושיהם מפיוטיו של הקליר, תוך הסתמכות על דבריו או לעיתים לשם משא ומתן בהם.
הנצחה
על שמו נקראו רחובות בשכונת שערי חסד בירושלים, בתל אביב (מצפון לבניין העירייה), בחולון ובנתניה.
מהדורות של פיוטיו
יצירות רבות של רבי אלעזר בירבי קליר נדפסו במחזורי אשכנז השונים ומספר יצירות נוספות במחזורים נדירים יותר (למשל נוסח רומניא). יצירות רבות שלא הגיעו למחזורי אירופה נתגלו בגניזה, וחלקן נתפרסמו באקראי במאמרים שונים. קבצים שלמים שהוקדשו לריכוז פיוטיו:
טרינקסודון
טרינקסודון (שם מדעי: Thrinaxodon) הוא סוג של זוחל נכחד מקבוצת התראפסידה שחי בראשית תקופת הטריאס לפני 247–251 מיליון שנה באנטארקטיקה ודרום אפריקה. הוא שרד בתקופה שלאחר הכחדת פרם-טריאס, אולי בגלל מאורותיו שהצילו אותו.
מאפיינים
היצור חי במאורות עם בת זוגו, שהטילה ביצים והצעירים שבקעו ינקו חלב מאמם. ואולם היצור לא יכול היה לשמור על חום גופו כמו יונק וגופו נע לצדדים ולא ישר כמו רוב היונקים.
יצורים אלה היו מאחרוני קבוצתם בתקופת הטריאס שלפני עליית הדינוזאורים והם נכחדו לאחר המאבק על השליטה איתם.
בתרבות
יצור זה הופיע בסדרות פלאווורלד וללכת עם דינוזאורים.
פנמה במשחקים הפאראלימפיים
פנמה השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים ברצלונה (1992) ומשתתפת במשחקי הקיץ הפאראלימפיים מאז בקביעות. במשחקי החורף לא נטלה פנמה חלק מעולם.
הספורטאי הפאראלימפי המצטיין של פנמה בכל הזמנים הוא סאיד גומז, שזכה לאורך הקריירה בשמונה מדליות פאראלימפיות. שלוש מהן מזהב, ארבע מדליות כסף ומדליית ארד אחת והוא האתלט היחיד בתולדות פנמה שזכה במדליה פאראלימפית. במשחקים שהתקיימו בשנת 1992 זכה גומז במדליית זהב בריצת 5000 מטר (קטגוריה B3), תוך שהוא קובע שיא עולם של 15:06.17 דקות, ובשתי מדליות כסף במרוצים ל-1500 ו-800 מטר. באולימפיאדת הנכים אטלנטה (1996) זכה גומז בשתי מדליות זהב נוספות, תוך שהוא שובר שיא עולם במירוץ ל-1500 מטרים, ובמירוץ ל-5000 מטרים.
ג'ק לאבלוק
ג'ון אדוארד "ג'ק" לאבלוק (באנגלית: John Edward "Jack" Lovelock; 5 בינואר 1910 – 28 בדצמבר 1949) היה אתלט ניו זילנדי. אלוף אולימפי (ברלין 1936) ושיאן עולם (1936 – 1941) בריצת 1500 מטר ושיאן עולם (1933 – 1934) בריצת מייל.
ביוגרפיה
לאבלוק נולד וגדל בקראשינגטון, בן להורים מהגרים מאנגליה. הוא החל ללמוד רפואה באוניברסיטת אוטגו ובשנים 1931 – 1934 למד באמצעות מלגת רודס באוניברסיטת אוקספורד ובשנת 1934 הוא סיים את התואר הראשון ברפואה ובכיררוגיה.
1932
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) סיים לאבלוק במקום שביעי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:57.8 דקות
שיאן עולם
בתחרות שנערכה בפרינסטון, ניו ג'רזי ב-15 ביולי 1933 קבע לאבלוק בריצת מייל שיא עולם חדש של 4:07.6 דקות, שיפור לשיא בן השנתיים של ז'ול לדומג מצרפת (4:09.2 דקות). שיא זה החזיק מעמד כשנה ונשבר על ידי גלן קנינגהם מארצות הברית (4:06.8 דקות).
באוניברסיאדה שנערכה בטורינו בספטמבר אותה שנה הוא זכה במדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:49.8 דקות, אחרי האלוף האולימפי לואיג'י בקאלי מאיטליה שהשווה את שיא העולם של ז'ול לדומג בתוצאה של 3:49.2 דקות.
אלוף האימפריה הבריטית
במשחקי האימפריה הבריטית שנערכו בלונדון 1934 זכה לאבלוק במדליית זהב בריצת מייל בתוצאה של 4:12.8 דקות, לפני סידני וודרסון מאנגליה (4:13.4 דקות)
אלוף אולימפי
באולימפיאדת ברלין (1936) זכה לאבלוק במדליית זהב בריצת 1500 מטר בשיא עולם חדש של 3:47.8 דקות, לפני גלן קנינגהם (3:48.4 דקות) ולואיג'י בקאלי (3:49.2 דקות), שיפור לשיא העולם בן השנתיים של ביל בונתרון מארצות הברית (3:48.8 דקות).
חיים אישיים
במלחמת העולם השנייה שרת לאבלוק בדרגת מייג'ור בחיל הרפואה של הצבא הבריטי. הוא נישא לסינתיה ג'יימס בשנת 1945 ולזוג נולדו שתי בנות. בשנת 1946 החל לעבוד בבית חולים במנהטן.
מותו
לאבלוק סבל מהתקפי סחרחורת חוזרים לאחר שנפל מסוס בשנת 1940. ב-28 בדצמבר 1949 הוא צלצל לאשתו מהעבודה כדי להודיע לה שהוא חוזר הביתה מוקדם מכיוון שהוא לא מרגיש בטוב. הוא המתין בתחנת הרכבת התחתית בברוקלין, ניו יורק, שם נפל על המסילה, ככל הנראה כתוצאה מסחרחורת שעבר, ונהרג על ידי רכבת.
יוסף ברסקי
יוסף בַּרסקי (ברוסית: Йосеф Барски; 1876 – 5 ביוני 1943) היה מראשוני האדריכלים הציונים בארץ ישראל וממניחי היסודות של הסגנון הארץ ישראלי. ברסקי תכנן, בין היתר, את בניין הגימנסיה העברית "הרצליה" בתל אביב ואת בית חולים ביקור חולים ברחוב הנביאים שנחנך ב-1925.
קורות חיים
ברסקי נולד באודסה שם גם למד בבית הספר לאדריכלות. ב-1906 סיים את חוק לימודיו במחלקת האדריכלות באקדמיה הקיסרית לאמנויות בסנקט פטרבורג, וב-1907 עלה לארץ ישראל והשתקע בירושלים. בירושלים החל לבנות מספר בתים, בהם תחילת התכנון של בית חולים "ביקור חולים". התכנון הראשון של הבניין כלל אלמנטים אירופיים כדוגמת גג רעפים, אך ברסקי החליפו בכיפה מזרחית מרכזית. רעיון דומה תוכנן על ידי אלכסנדר ברוולד בטכניון בחיפה, שבבנייתו שימש ברסקי כעוזרו של ברוולד.
עם הקמת אחוזת בית הוזמן ברסקי יחד עם בוריס שץ לתכנן את בניין גימנסיה הרצליה. לא הייתה זאת עבודתו היחידה של ברסקי בשכונה הצעירה: הוא גם תכנן את מגדל המים החשוב ואת הקיוסק הראשון. הקיוסק בשדרות ירושלים, בין הרחובות הרצל ונחלת בנימין, היה מבנה קטן בצורת משושה בקוטר שני מטרים בלבד שתוכנן ב-1910, וגם הוא עוצב בצורה אקלקטית כשאר הבתים של אחוזת בית. על אף היות בית הספר מוסד חילוני עיצבו השניים חזית שהתבססה על אחד השחזורים של בית המקדש, תוך שילוב אלמנטים ששאבו את מקורם מהאדריכלות המוסלמית. במרכז הבניין תוכנן שער מונומנטלי שמשני צדדיו צריחים כעדות ליכין ובועז - עמודי הנחושת שהקים שלמה המלך בבית המקדש. בקצהו של כל צריח הציבו השניים ארבע קרניים סמל לקרנות המזבח ולאורך העמודים חלונות בצורת 'חור מפתח' מוסלמיים. באגפים הצדדיים היו מרפסות עמוקות עם קשתות מזרחיות מקומרות. בצידי המבנה בנו השניים צריחים משוננים עם חלונות כבבית החלל המרכזי. שץ וברסקי המשיכו לשתף פעולה גם אחרי סיום בניית הגימנסיה; כך למשל תכננו את מתחם בצלאל ליד מוזיאון רוקפלר, בניין מחלקות השטיחים, הציור והחיטוב (ב-1910), ביתן בצלאל ליד שער יפו ועוד. בבניינים שילב ברסקי מוטיבים עבריים אך הבניינים נשאו, עדיין, גוון אירופי.
סמוך ל-1910 עבר ברסקי לחיפה. שם עבד לצדו של ברוולד בבניית הטכניון (בעיקר בצדדים ההנדסיים שלו). כמו כן בנה בחיפה מספר בניינים כבית סמסונוב בשדרות בת גלים, בית עבד אל רחמן אל חאג' ובניין דירות ברחוב הנזירות 5 (כיום רחוב התשעים ושלוש - יחד עם המהנדס אהרון ינוביץ'). ברסקי גם הרחיב את תחומי פעולותיו מחוץ לחיפה כדוגמת מסגד ובית ספר בדמשק (בעת מלחמת העולם הראשונה). אחר כך פנה לתכנון בסגנון הבינלאומי.
פיאט מרנגו
פיאט מרנגו (באיטלקית: Fiat Marengo) היא סדרת מכוניות סטיישן מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית פיאט אשר יוצרה בין השנים 1979–2003.
גספאר דוטרה
אֶוּריקוֹ גספאר דוטרה (בפורטוגזית: Eurico Gaspar Dutra; 18 במאי 1883 – 11 ביוני 1974) היה איש צבא ופוליטיקאי ברזילאי, אשר כיהן כנשיא ברזיל ה-16 בשנים 1946–1951. גספאר דוטרה היה הנשיא היחיד בתולדות ברזיל נכון להיום שמוצאו במדינת מאטו גרוסו.
דוטרה נולד בקויאבה בירת מאטו גרוסו ממוצא אזורי-פורטוגזי. עשה קריירה צבאית והגיע לדרגת גנרל. פיקד על דיכוי המרד הקומוניסטי ב-1935 במהלך השלטון הראשון של ז'טוליו ורגאס. ורגאס מינה אותו לשר המלחמה ב-5 בדצמבר 1936. בתפקיד זה, סייע למיסוד הדיקטטורה הפופוליסטית של ז'טוליו ורגאס ב-1937. כאשר ברזיל הצטרפה למלחמת העולם השנייה שלח דוטרה כוח צבאי ברזילאי להילחם באיטליה.
לאחר ההפיכה שהדיחה את ורגאס באוקטובר 1945, התמודד דוטרה לנשיאות מטעם הסוציאליסטים מול אודארדו גומז מועמד הלאומיים וניצח בבחירות ב-2 בדצמבר. עלה לשלטון ב-31 בינואר 1946 והפך לאיש הצבא השני מתוך שלושה (הראשון היה ארמס דה פונסקה והשלישי ז'איר בולסונארו) שנבחר לתפקיד נשיא ברזיל באופן דמוקרטי.
ממשלת דוטרה גם המשיכה את תנופת פיתוח הכלכלה הברזילאית שהתחילה ורגאס. יצר את המועצה הארצית לכלכלה וועדות תכנון אזוריות. בדצמבר 1950 חנך את ערוץ הטלוויזיה הראשון בברזיל, ט.ו. טופי (TV Tupi). הוא פרש מתפקידו ב-1951 אך לא מהפוליטיקה. גספאר דוטרה נפטר בריו דה ז'ניירו ב-11 ביוני 1974 כשהיה בן 91.
קריירה צבאית
אוריקו גספאר דוטרה נולד בקויאבה, מחוז מאטו גרוסו, האימפריה הברזילאית, ב-18 במאי 1883. הוא היה בנו של ז'וזה פלורנסיו, סוחר ולוחם לשעבר בשורות הכוחות המזוינים של ברזיל במהלך מלחמת הברית המשולשת, ואשתו מריה ג'וסטינה דוטרה. במרץ 1902 הצטרף דוטרה לבית הספר הצבאי והטקטי של ריו פרדו, במדינת ריו גראנדה דו סול. בשנת 1903 הוא למד בבית הספר למלחמה בפורטו אלגרה (בירת מדינת ריו גראנדה דו סול) ובשנת 1904 הצטרף לבית הספר הצבאי של פראיה ורמלה, בריו דה ז'ניירו, בירת הרפובליקה הברזילאית הראשונה.