cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
SpaceX
היסטוריה
החברה גדלה במהירות מאז הקמתה ומספר העובדים בה גדל מ־160 עובדים בנובמבר 2005 ליותר מ־500 ביולי 2008, כעבור שנתיים המספר הזה הוכפל, ונכון ל־2021 מועסקים בה כ-9500 עובדים.
ספייס אקס הפכה לחברה הפרטית הראשונה שהצליחה לשגר ולהחזיר חללית ממסלול הקפה ב־8 בדצמבר 2010, אחרי שקפסולת הדרגון שלה חזרה ממסלול הקפה.
אחר פרוץ הפלישה הרוסית לאוקראינה במרץ 2022, ביקש נשיא אוקראינה זלנסקי מספייסX לספק בדחיפות שירותי אינטרנט לווייני על פלטפורמת סטארלינק, במקום שירותי התיקשורת האוקראיניים שהושמדו על ידי הרוסים. SpaceX סיפקה לאוקראינה מאות מסופי סטארלינק, ומממנת את תפעולם מאז פרוץ המלחמה.
מימון
אילון מאסק השקיע בחברה 100 מיליון דולר מכספו בשנותיה הראשונות. ב־2008 עמדה החברה על סף פשיטת רגל, ומאסק השקיע בה את כל הונו הנותר על מנת להצילה.
בעשר שנותיה הראשונות הסתכמה פעילות החברה במיליארד דולר בקירוב. מתוך זה, הון פרטי סיפק כ־200 מיליון דולר, כמחציתם בהשקעת מאסק ומחציתם ממשקיעים אחרים. שאר הכסף הגיע מחוזי התקדמות של שיגור ארוך־טווח ומחוזי פיתוח. נאס"א העבירה לחברה במהלך השנים למעלה משני מיליארד דולר כמענקי פיתוח לעידוד תעשיית החלל הפרטית. נאס"א גם הזמינה במסגרת תוכנית CRS-1 עשרים שיגורי אספקה לתחנת החלל הבינלאומית באמצעות חלליות דרגון, תמורת 2.6 מיליארד דולר (130 מיליון דולר לטיסה), טיסות אלה החלו ב־2012 ונמשכו עד שנת 2019, אז החליפה אותה תוכנית CRS 2 במסגרתה שילמה נאס"א על 6 טיסות נוספות כנ"ל מספייס אקס (ועוד 12 טיסות מחברות פרטיות אחרות).
משגרי פאלקון
פאלקון 1, פאלקון 9 על ארבע גרסאותיו, ופאלקון כבד. משגר הפאלקון 9 נמצא בשימוש פעיל עם למעלה מ־70 טיסות ברקורד שלו ומשגר הפאלקון כבד ביצע טיסת בכורה בתאריך ה־2 בפברואר 2018. סדרת פאלקון נקראת על שם ספינת החלל מילניום פאלקון מסדרת הסרטים מלחמת הכוכבים.
משגר סטארשיפ (בפיתוח)
סטארשיפ (באנגלית: Starship) הוא משגר רב־שימושי כבד הנמצא בתהליכי פיתוח. הסטארשיפ דו־שלבי ומורכב מרקטת האצה בשם סופר־כבד (Super Heavy) כשלב הראשון ומהחללית סטארשיפ כשלב השני. חללית הסטארשיפ גדולה ומיועדת לנשיאת בני אדם כמו גם ציוד ומטען, והסופר־כבד היא רקטת האצה המיועדת לשגר את הסטארשיפ למסלול ולאחר מכן לנחות בחזרה. משגר הסטארשיפ כולו (סופר־כבד + חללית סטארשיפ) מיועד לשיגורים של יותר ממאה טון, מעל ומעבר לשיא שהציבו משגרי סטורן 5 בתחילת שנות ה־70.מעבר להיותו המשגר הגדול והחזק ביותר שנבנה אי פעם, הוא מיועד להיות המשגר הראשון שניתן לשימוש חוזר באופן מלא. שני השלבים שלו מיועדים להיות רב־שימושיים ולנחות בחזרה לאחר כל שיגור. סטארשיפ מיועד בין היתר לשגר לוויינים ובני אדם למסלול סביב כדור הארץ ויהיה מסוגל לבצע נחיתות מאוישות על הירח ומאדים. התכנונים הראשונים של הסטארשיפ פורסמו בשנת 2012. בשנים שלאחר מכן פותחו מנועי הראפטור המתקדמים אשר יניעו את המשגר, ובשנת 2019 החלו לבצע בדיקות באב טיפוס של חללית הסטארשיפ עצמה.
ב-20 באפריל 2023 שוגרו רקטת סופר־כבד וחללית סטארשיפ, אך כשלו בשלב ההפרדה של החללית מהרקטה, והתפוצצו באוויר כארבע דקות לאחר השיגור.
חלליות דרגון
חללית דרגון 1.0 היא חללית מטען לא מאוישת שמיועדת להביא מספר טונות של ציוד למסלול נמוך סביב כדור הארץ (אל תחנת החלל הבינלאומית), נאס"א רכשה מספייס אקס בסך הכול 20 טיסות מבצעיות כאלה.
ב־2006 הודיעה נאס"א שהחברה הייתה אחת משתיים שנבחרו כדי לספק הובלות מטענים ובני אדם לתחנת החלל הבינלאומית, תחת תוכנית COTS. ספייס אקס סיפקה מטען לתחנת החלל הבינלאומית, ולבסוף תספק שירותי העברת בני אדם בחללית הדרגון. התוכנית המקורית של נאס"א קראה לטיסות של COTS בין 2008 ל־2010. ספייס אקס לא יכלה לעמוד בלוח הזמנים הזה, אבל לבסוף החלה טיסות־מבחן ב־2010.
טיסת הבדיקה הראשונה של חללית הדרגון התקיימה ב־4 ביוני 2010 בנמל החלל קייפ קנוורל בזמן טיסת הבכורה של משגר הפאלקון 9; למדמה הדרגון היה חוסר באוויוניקה, מגן חום, ומרכיבים אחרים שדרושים בדרך כלל בשביל חללית מבצעית מלאה, אבל היה לו את כל המאפיינים הנחוצים כדי לוודא את ביצועיו. חללית דרגון מבצעית שוגרה ב־8 בדצמבר 2010 במסגרת COTS Demo Flight 1, טיסת הפאלקון 9 השנייה, וחזרה בהצלחה לכדור הארץ אחרי שתי הקפות, והשלימה את כל מטרות המשימה.
החל מאמצע 2017 ספייס אקס משתמשת בחלליות דרגון משופצות ששוגרו בעבר ושבו לכדור הארץ ולא מייצרת יותר חלליות חדשות מדגם זה. חללית דרגון 2 היא חללית מאוישת המסוגלת לשאת עד שבעה אסטרונאוטים או מטען למסלול סביב כדור הארץ וכן מעבר לכך. החללית היא קפסולת חרוט בליסטית מקובלת, גדולה במעט מדרגון 1.0. החללית משוגרת על גבי משגר פאלקון 9. דרגון 2 מצוידת במערכת עגינה עצמאית ומסוגלת להתחבר ליחידה האמריקאית בתחנת החלל הבינלאומית בכוחות עצמה, להבדיל מהגרסה הלא מאוישת שעוגנת באמצעות הזרוע הרובוטית של תחנת החלל, קנדראם 2. דרגון 2 שוגרה לראשונה במרס 2019 לתחנת החלל הבינלאומית בטיסת מבחן לא מאוישת. החללית השלימה את משימתה ונחתה בהצלחה באוקיינוס האטלנטי, אבל ב־20 באפריל 2019, בזמן ניסויים סטטיים של המנועים הרקטיים שלה היא התפוצצה, למרות זאת פיתוחה התקדם היטב, והשיגור המאויש הראשון התבצע בהצלחה בסוף מאי 2020.
מנועים רקטיים
מאז נוסדה החברה, פותחו על ידיה ארבעה סוגים של מנועים רקטיים: מרלין וקסטרל עבור משגרי פאלקון (פאלקון הוא בז באנגלית, מרלין וקסטרל הם מינים של בזים), מנועים בשם דרקו וסופר דרקו המורכבים בחלליות דרגון 1 ו־2, המנוע דרקו מיועד לתמרונים במסלול וסופר דרקו משמש גם להיפרדות מהירה מהטיל בזמן חירום וכן הוא מאפשר נחיתה יבשתית ללא מצנח (דרגון 2 תנחת באמצעות מצנחים בים ואפשרות זו תתבצע רק במקרה חירום).
המנוע המתקדם ביותר הוא ראפטור שמבוסס על שריפת מתאן. 33 מהם ישולבו במאיץ סופר־כבד ושישה בחללית סטארשיפ. ראפטור הוא המנוע הראשון והיחיד שמשתמש בטכנולוגיית הצתה מוקדמת מלאה ואספקת דלק קריוגני, וכתוצאה מציג ביצועים יוצאי דופן. המנוע כשלעצמו עבר את שלבי הניסוי בהצלחה, אך טרם שולב בשיגור לחלל בפועל. בנוסף לגרסה הקיימת שמותקנת בגרסאות הניסוי SN15 ו-SN20 מתבצעים ניסויים במתקן סאנצ'ז של גרסה מתקדמת, שעומדת בלחצים גבוהים יותר ומפיקה כוח רב יותר.
מערך לוויינים
יוזמה של ספייס אקס נקראת Starlink, הכוללת פיתוח, יצור ושיגור מערך של אלפי לווייני אינטרנט, (התוכנית כוללת הצבת יותר מ־42,000 לוויינים במסלול בגובה של כ־550 ק"מ) בסוף פברואר 2018 שוגרו זוג לוויינים מדגמים ראשונים, במאי 2018 טענה גווין שוטוול נשיאת החברה כי עלות המיזם כולו צפויה להיות בסביבות עשרה מיליארד דולר. נכון לספטמבר 2022 ספייס אקס שיגרה יותר מ-3,000 לוויינים. לשם השוואה בסה"כ יש סביב כדור הארץ כ-5,200 לוויינים מתוכם, 2,000 לא פעילים.
מתקנים
מטה ספייס אקס נמצא ב-Rocket Road 1 בהות'רון שבקליפורניה.
בדיקות ומתקני לאחר־טיסה
לספייס אקס יש שני מתקני בדיקה לרקטות:
כל מנועי הרקטות של ספייס אקס נבדקים על מעמדים מיוחדים לבדיקות של שיגורים. בדיקות של טיסות המראה ונחיתה אנכית בגובה נמוך של טיל ה־Grasshopper גרסה 1.0 (בעזרת פאלקון 9) התבצעו בבוקה צ'יקה. בדיקות של טיסות בגובה גבוה ובמהירות גבוהה של טיל ה־Grasshopper בגרסה 1.1 התבצעו גם הן בבוקה צ'יקה ושם גם מבוצעים פירוק וריקון דלק של חללית הדרגון לאחר הטיסה. החברה רכשה את מתקני הבדיקה בבוקה צ'יקה מחברה שעסקה בפיתוח משגרים, כשהיא תיקנה ושיפרה את מעמד הבדיקות הגדול ביותר בשביל בדיקת מנוע הפאלקון 9. ספייס אקס ביצעה מספר שיפורים למתקן מאז רכישתו, והרחיבה אותו פי כמה כשרכשה אדמות חקלאיות סמוכות. ב־2011, החברה הודיעה על תוכניות לשדרג את המתקן בשביל בדיקות לרקטת VTVL.
ספייס אקס בנתה את כל מנועי הטילים והמאיצים שלה במטה בקליפורניה, עד שבשנת 2017 היא שידרגה את בוקה צ'יקה ממתקן בדיקות וניסויי מנועים לאתר ייצור ופיתוח של הסטארשיפ והראפטור, בעוד בקליפורניה נשאר מרכז פיתוח והיצור של טילי הפלקון וחלליות הדרגון. המתקן בבוקה צ'יקה משמש עדיין כמתקן בדיקות וניסויי מנועים וכאתר שיגור.
אתרי שיגור
ספייס אקס משתמשת בשלושה אתרי שיגור לחלל: שיגורי הניסוי של המשגר פאלקון 1 התבצעו באי קוואג'לין שבאיי מרשל. שיגורי פאלקון 9 מתבצעים מאחד משלושת האתרים הנ"ל, החל מ־2018 ייוחד אתר השיגור ההיסטורי LC-39A אשר במרכז החלל קנדי (ממנו שוגרו טילי סטורן 5 במסגרת תוכנית אפולו וכן מעבורת החלל), לשיגורים מאוישים של חלליות דרגון 2 ולשיגורי פאלקון כבד בלבד. אתר זה ניזוק קשות בהתפוצצות טיל פאלקון 9 בעת הכנות לשיגור ב־2016, החברה שיפצה ושידרגה אותו כך שיתמוך בשיגורים עוצמתיים יותר ויקל את הלוגיסטיקה הכרוכה בתדלוק הטיל לפני השיגור וכל מה שמסביב, במטרה לייעל להוזיל ולקצר את ההליכים הנדרשים לפני ואחרי שיגור.
בנוסף לאתרים אלה ספייס איקס בנתה נמל חלל בבּוֹקַה צ'יקַה, ומייעדת אותו למיזם סטארשיפ בלבד.
תוכנית COTS ו־CRS
החוזה המקורי של נאס"א קרא לטיסת ה־COTS Demo Flight 1 להיערך ברבעון השני של שנת 2008. הטיסה הזאת נדחתה כמה פעמים, כשלבסוף בוצעה בשעה 15:43 UTC ב־8 בדצמבר 2010. החללית דרגון נכנסה בהצלחה למסלול, הקיפה את כדור הארץ פעמיים ואז ביצעה חזרה לכדור הארץ תחת שליטה, וצללה בתוך המים של האוקיינוס השקט ליד החוף של ניו מקסיקו.
לפי לוח הזמנים המקורי, בטיסת COTS Demo Flight 2 חללית הדרגון הייתה אמורה לבצע את הטיסה השנייה שלה ולהיפגש עם תחנת החלל הבינלאומית אבל לא להתחבר אליה. היא הייתה אמורה להתחבר אליה בטיסה השלישית. אולם, אחרי ההצלחה של המשימה הראשונה נאס"א הסכימה על תנאי ב־15 ביולי 2011 ששתי הטיסות יהיו משולבות, והמשימה הבאה של דרגון תתחבר עם תחנת החלל הבינלאומית. ב־9 בדצמבר 2011, נאס"א אישרה באופן רשמי את ההתמזגות של טיסה 2 עם טיסה 3 לטיסת COTS 2 אחת. הטיסה נדחתה בחודש נוסף ל־7 בפברואר 2012, אך ב־16 בינואר 2012, ספייס אקס הודיעה שהיא צריכה זמן נוסף למבחני הנדסה, ותאריך הטיסה נדחה שוב, ללא תאריך חלופי ידוע. ב־19 במאי הטיסה התבטלה באופן אוטומטי כשהלחץ באחד מתאי המנועים היה גבוה יותר מהמצופה. טיסת ה־COTS 2 נדחתה ל־22 במאי 2012. בתאריך זה הטיסה הושלמה והחללית דרגון נכנסה בהצלחה למסלול. מספר ימים לאחר מכן, קפסולת הדרגון התחברה בהצלחה עם תחנת החלל הבינלאומית, הייתה זאת הפעם הראשונה שחללית פרטית (להבדיל ממשלתית) הגיעה להישג כזה.
תוכניות CCDev ו־CCiCap
ב־3 באוגוסט 2012 נאס"א הודיעה על הסכמים חדשים עם ספייס אקס ועם שתי חברות אחרות כדי לעצב ולפתח את הדור הבא של רכבי החלל המאוישים של ארצות הברית, כדי לאפשר את השיגור של אסטרונאוטים מאדמת ארצות הברית ב־5 השנים הבאות. התקדמויות שנעשו על ידי החברות האלו תחת הסכמים חדשים ויוזמת CCiCap מיועדות לשפר באופן משמעותי את הזמינות של שירותי טיסות חלל מאוישות מסחריות בשביל לקוחות מסחריים וממשלתיים. כחלק מההסכם הזה, ספייס אקס קיבלה 440 מיליון דולר, כדי להמשיך לפתח ולבדוק את חללית הדרגון שלה.
סטטיסטיקה
עד תחילת ספטמבר 2020 שיגרה ספייס אקס 92 רקטות פאלקון 9 ושלושה טילי פאלקון כבד, ועליהם לוויינים של כמה גופים שונים, הבולטים שבהם הם: חללית דרגון 2 מאוישת, 21 חלליות אספקה מסוג דרגון 1.0 ששוגרו אל תחנת החלל הבינלאומית (מהם 2 לצורכי הדגמת יכולת, ואחת שאבדה עם התפוצצות הטיל שנשא אותה בשנת 2015), 7 לוויינים של חברת SES הלוקסמבורגית, טלסקופ החלל TESS, מטוס החלל הזעיר X-37B, והחללית הישראלית "בראשית", כמו כן שוגרו 75 לוויינים (בשמונה שיגורים) של חברת אירידיום שיחליפו את לווייניה הישנים, אלה ישמשו לתקשורת סלולרית לוויינית. לוויינים אחרים ששוגרו על פאלקון 9 שייכים לחברות Orbcomm, אינטלסאט, אינמרסאט, מערך לווייני Starlink ועוד.
הלוויין הכבד ביותר ששוגר באמצעות פאלקון 9 (כמעט) למסלול מעבר למסלול גאוסטציונרי, היה הלוויין Telstar 19V במשקל של 7,075 ק"ג הוא שוגר ב־22 ביולי 2018, במקום השני ניצב הלוויין "Intelsat 35e" ששוקל 6,761 קילוגרם ששוגר ביולי 2017, גם הוא ל־GTO.
משימת מאדים שבוטלה – Red Dragon
תוכנית כללית למשימה רובוטית למאדים הועלתה על ידי החברה, במסגרתה שימוש במשגר העתידי פאלקון כבד כטיל השיגור ובחללית דרגון 2 כדי לטוס למאדים ולנחות על פניו. הרעיון, שנקרא "דרגון אדום", פורסם בשנת 2011, על פיו תוכנן לשלוח לנחיתה על מאדים חללית או יותר מדגם דרגון 2 לא מאוישות בכל חלון שיגור דהיינו מדי שנתיים, באמצעות הטיל פאלקון כבד היה אפשר להנחית כ־4 טון ציוד בכל חללית, תוכנית זו הייתה אמורה להיות שלב ביניים לקראת התוכנית הגדולה: שיגור חללית הענק סטארשיפ אל מאדים שיהיה בכוחה להנחית במאדים מטען במשקל גדול פי 40. אך בסוף 2017 פורסם כי ספייס אקס החליטה לבטל את יכולת הנחיתה היבשתית של החללית דרגון 2 וכתוצאה מכך גם את יכולת הנחיתה על פני השטח של מאדים, ובמקום זאת להתמקד בבניית חללית הסטארשיפ.
צמרת (ארגון נוער)
צמר"ת הוא ארגון נוער שפעיל מאז שנת 2005 ושואף לכינון חברה ישראלית מגוונת ומאוחדת.
האותיות מהן מורכב שם הארגון מייצגות את ערכיו המרכזיים: ציונות, מנהיגות, רעות ותרומה לחברה.
הארגון הפעיל כ-20 סניפים ברחבי הארץ והוא מורכב מבני נוער בין שכבות ג' לי"ב. הארגון קידם פעילות משותפת של בני נוער מקבוצות שונות בחברה ועוסק בפעילות ענפה בחינוך לציונות, התנדבות, עזרה לקהילה ומעורבות חברתית.
פעילות
באופן שוטף, בסניפים הועברו פעולות פעמיים בשבוע. לרוב, הפעולות מתמקדות בערכים מהם בנוי הארגון, ולא בהווי קבוצתי בלבד. הפעולות התקיימו לפי שכבות - כל שכבה עברה פעולה נפרדת שהועברה על ידי מדריכים קבועים (הפעולות והמדריכים שונים לכל קבוצה). השתתפות בצמרת איפשרה השתתפות בתנועת נוער נוספת.
לפחות פעם בשנה התבצעה פעילות התנדבותית ארצית כחלק מחודש הנתינה. כמו כן, במהלך השנה התקיימו סוגי מפגשים שונים בהיקף ארצי כגון טיולים, שבתות, סמינרים וכנסים.
שבתות
מספר פעמים בשנה התקיימו שבתות טח"ז (ראו במבנה ארגוני) בהן מגיעים כל חניכי שכבות ז', ח' ו-ט' לאחד הסליקים והתקיימה שבת שלמה (שישי- שבת) בה סעדו יחד, התפללו / עברו "צמר"ת שחרית" או "צמר"ת ערבית", עברו פעילויות, דיונים ושיחות בנוגע לנושא בו עוסקת השבת.
קונגרסים
בכל שנה מתקיים קונגרס ארצי ("הקונגרס הציוני לנוער") בהיקף נרחב, אליו מגיעים חברי הארגון, וכן בני נוער נוספים שהביעו רצון להשתתף בו. מטרות הקונגרס הן לעסוק בנושאים ברמה חברתית.
מפעלי קיץ
בחופש הגדול נערך קורס מנהיגות (לבוגרי כיתות י'), וקורס מנהיגות מתקדם (לבוגרי כיתות י"א).
את הקורסים הנחו חברי הארגון מסיימי י" ב ובוגרי התנועה, יחד עם רכז בוגר. הקורסים היוו את גולת הכותרת בפיתוח האישי של חברי הארגון, תוך החדרת ערכיו.
בחופש אף התקיים מחנה קיץ, בו נפגשים חברי הארגון מכל הארץ למחנה ומסעות משותפים.
גרעין שנת שירות
הארגון מוביל גרעין לשנת שירות שמטרתו היא קידום ילדים ונוער בפריפריה. הגרעין פועל ברוח ערכי התנועה וכולל קבוצות מעורבות של דתיים, חילונים, ובעלי רקע ודעות שונים, המתגוררים ביחד כשנה אחת על מנת לתרום לקהילה וגם על מנת להוות דוגמה. בכל שנה מורכב הגרעין ממספר קבוצות שמונות שישה עד עשרה חברים, שפועלות בערים חצור הגלילית (התווספה בשנת תש"פ), קריית שמונה, צפת, בית שאן, מעלה אדומים, בית שמש, אופקים וערד (עד שנת תשע"ג פעלה קבוצה גם בשכונת תלפיות בעיר ירושלים, ועד שנת תשע"ט פעלה גם בעיר קריית אתא. עיקר עבודת בני הגרעין נעשית במועדוני נוער, באוכלוסיות רווחה, בתנועות הנוער, בעבודה עם עולים חדשים וותיקים ובבתי ספר חילוניים ודתיים.
לוציוס ונרקיסה מאלפוי
Lucius Malfoy Lucius Malfoy Figuren der Harry-Potter-Romane Lucius Malfoy Lucius Malfoy Lucius Malefoy Lucius Malfoy Lucius Malfidus Lucjusz Malfoy Lucio Malfoy Lucius Malfoy
צמרת (ארגון נוער)
מבנה ארגוני
בראש הארגון עומדת ההנהגה הארצית, ההנהג"א, אשר נבחרת מקרב בני הנוער, חברי הארגון, על ידי חבריהם בני הנוער, ובכך בא לידי ביטוי ערך המנהיגות הצעירה שלו. כמו כן, ניצב בראש הארגון מנהל - מבוגר הכפוף למועצה הציונית בישראל.
הסליקים מורכבים אף הם מרכז בוגר, חברי הסליק נחלקים לשלוש שכבות גיל:
חזון תנועת צמר"ת
צמרת היא תנועה לנוער מעורב של המועצה הציונית בהסתדרות הציונית העולמית. התנועה שואפת לכינון חברה ישראלית מגוונת ומאוחדת הנותנת ביטוי למגוון הזהויות הקיים בה. צמר"ת היא תנועה לשינוי חברתי הפועלת לאור הערכים המרכיבים את שמה: ציונות, מנהיגות, רעות ותרומה לחברה. צמרת פועלת לפיתוח מנהיגות ציונית צעירה ומעורבות חברתית. דגש רב ניתן על חיזוק הזהות היהודית-ישראלית והעמקת השיח בין דתיים לחילונים. וכן, בניית אחריות משותפת דרך פעילות חינוכית-ערכית ברחבי הארץ.
תנועה מחנכת
תנועת צמר"ת רואה בדור הצעיר ובנוער כמחוללי השינוי בחברה. התנועה שואפת להכשיר את הנוער להיות גורם מנהיג ומוביל המתווה דרך לחברה כולה. התנועה מחנכת את חבריה לכונן חברה ישראלית משותפת על בסיס ארבעת ערכי היסוד מהן מורכב
שמה:
חברה משותפת
החברה הישראלית מורכבת מפסיפס רחב של אנשים בעלי זהויות מגוונות, מוצאים, תפיסות עולם דתיות, ואורחות חיים שונות. תנועת צמר"ת פועלת לחיזוק החברה הישראלית כחברה מגוונת ומאוחדת הנותנת מקום של כבוד לתפיסת עולם ואורחות חייו של כל אחד. התנועה מאמינה כי חברה מגוונת ומאוחדת היא חברה חזקה ובנוסף עשירה מבחינה רוחנית. תנועת צמר"ת רואה ערך רב בשונות בין חבריה ושואבת מכך כוח לעשייתה. חברי התנועה ומוביליה יהיו סבלניים כלפי הגישות השונות ויהיו קשובים לדעות חבריהם ולצורכיהם.
תנועה קהילתית
תנועת צמר"ת רואה בנוער כחלק מוביל ובלתי נפרד מהקהילה. התנועה רואה במרחב הקהילתי כר פורה לפעילותה החברתית ולליכוד החברים בה לחיי רוח ועשיה משותפים. התנועה מאמינה כי חיי קהילה פעילים ועשירים הם עוגן למעורבות חברתית ונתינה משמעותיים אצל הפרט. התנועה פועלת בשיתוף מלא עם קהילות ואף יוזמת היווצרות קהילות בעלות חיי עשיה עשירים ותורמים לסביבתן.
מתוך אמונה בכוחנו, יפעלו חברי תנועת צמר"ת ביחד למען כינון חברה ישראלית מגוונת ומאוחדת, ולעיצוב סדר יום ציבורי.
בנושאים חברתיים וציוניים מהותיים. כל זאת מתוך לימוד, בירור והעמקה בערכי התנועה.
אמה סזר
ביוגרפיה
סזר נולד בבאס פואנט במושבה הצרפתית מרטיניק. בגיל 18 קיבל מלגת לימודים לבית הספר היוקרתי תיכון לואי הגדול ועבר לפריז. בשנת 1935 התקבל למוסד להשכלה הגבוהה אקול נורמל סופרייר. אחת המסות הראשונות שפרסם באותו זמן, במשותף עם הסופר לאופולד סדאר סנגור הייתה החיבור L'Étudiant Noir' (הסטודנט השחור), בו טבע לראשונה את המונח "Négritude", שפירושו "שחוֹרוּת" במשמעות של "זהות שחורה". מונח השחורות הפך בהמשך למונח שגור בפוליטיקה הצרפתית ולאבן יסוד בחיבורים הדנים בסוציאליזציה (חיברות) של האדם השחור במערב, ושל שורשי זהותו הפנימית, מעבר לצבע עורו. בהמשך נודע כמשורר אנטי-קולוניאליסטי, וכפוליטיקאי מוערך.
הפואמה "מחברת על השיבה אל המולדת" שכתב נחשבת אחת היצירות הגדולות של השירה הצרפתית במאה העשרים.
סזר שימש במשך 56 שנים (1945–2001) כראש העיר של פור דה פראנס, בירת מרטיניק. בשנים 1945–1993 היה חבר האספה הלאומית הצרפתית. בהתחלה היה פעיל מטעם המפלגה הקומוניסטית אותה עזב בשנת 1956 מתוך תדהמתו ומחאתו מול הגינוי של הסטליניזם. הצטרף אז למפלגת הליכוד האפריקני ושל הפדרליסטים PRAF, כדי ליצור כעבור שנתיים תנועה פוליטית חדשה - המפלגה המתקדמת המרטיניקנית (Le Parti Progressiste Martiniquais) שדוגלת באוטונומיה של האי. בפרלמנט הצרפתי היה חבר ללא רישום מפלגתי בשנים 1958–1978, ובשנים 1978–1993 כיהן בו כבן ברית למפלגה הסוציאליסטית הצרפתית. היה ידוע בעמדותיו האנטי קולוניאליסטיות ובדרישותיו לשוויון.
ב-15 בינואר 2007 נקרא שדה התעופה של מרטיניק בפור דה פראנס - לה למנטן בשם "שדה התעופה אמה סזר - מרטיניק", כאות כבוד לאמֶה סזר.
ב-17 באפריל 2008 נפטר אמה סזר בבית חולים בפור דה פראנס עקב מחלת לב. בהלווייתו נכח גם נשיא צרפת, ניקולה סרקוזי.
ויליאם דייטון
ויליאם לואיס דייטון (באנגלית: William Lewis Dayton; 17 בפברואר 1807 – 1 בדצמבר 1864) היה פוליטיקאי אמריקאי, פעיל תחילה במפלגה הוויגית ואחר כך במפלגה הרפובליקנית. בבחירות לנשיאות ב-1856, הוא הפך למועמד הרפובליקני הראשון לסגן הנשיא לצד ג'ון פרימונט, אולם המפלגה הרפובליקנית הפסידה בבחירות האלו. במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית שימש דייטון כשגריר ארצות הברית בצרפת, תפקיד בו פעל למניעת הכרה צרפתית בקונפדרציית המדינות של אמריקה.
ראשית חייו
דייטון נולד בבאסקינג רידג', ניו ג'רזי, לאיכר ג'ואל דייטון (1776–1833) וננסי (לואיס) דייטון (1787–1866). אביו עבד כחקלאי ומכונאי, ולא בלט כל כך, אבל משפחת דייטון המורחבת בלטה זמן רב בניו ג'רזי. דייטון היה אחיינו של אליאס דייטון ובן דודו השני של ג'ונתן דייטון. הוא סיים את לימודיו בקולג' של ניו ג'רזי (כיום אוניברסיטת פרינסטון) ב-1825. לאחר מכן למד משפטים אצל פיטר דומונט ורום, התקבל ללשכת עורכי הדין ב-1830, והפך לעורך דין בפריהולד.
קריירה פוליטית
בשנת 1837, דייטון נבחר למועצה המחוקקת של ניו ג'רזי, והוא הפך לשופט בבית המשפט העליון של ניו ג'רזי בשנת 1838. לאחר מותו של הסנאטור האמריקני סמואל ל. סאות'ארד, הוא מונה לסנאט של ארצות הברית החל מה-2 ביולי 1842, וסיים את כהונתו ב-1845. הוא נבחר מחדש על ידי בית המחוקקים של ניו ג'רזי כוויגי ב-1845 אך הפסיד ב-1851, וסיים את תפקידו ב-3 במרץ 1851.
במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1856, דייטון נבחר על ידי המפלגה הרפובליקנית המתהווה כמועמד הראשון שלהם לסגן נשיא ארצות הברית על פני אברהם לינקולן בוועידת פילדלפיה. הוא וחברו, ג'ון פרימונט, הפסידו למועמדים הדמוקרטים, ג'יימס ביוקנן וג'ון ברקינרידג'. לאחר מכן, הוא כיהן כתובע הכללי של ניו ג'רזי עד 1861, כאשר הנשיא לינקולן מינה אותו לשגריר בצרפת. הוא שירת ממאי 1861 עד מותו ב-1 בדצמבר 1864. שירותו השתרע על פני רוב מלחמת האזרחים האמריקאית.
שגריר
בצרפת, דייטון היה חלק ממסע לובינג מוצלח כדי למנוע מממשלתו של נפוליאון השלישי להכיר בעצמאות הקונפדרציה או לאפשר שימוש של הקונפדרציה בנמלי צרפת.
דייטון מת בפריז ונקבר בבית הקברות ריברוויו, טרנטון, ניו ג'רזי.
מורשת
בנו, ויליאם לואיס דייטון ג'וניור (1839–1897), סיים את לימודיו בפרינסטון בשנת 1858 ושימש כשגריר הנשיא צ'סטר א. ארתור בהולנד בין השנים 1882–1885.
קייקיליה אטיקה
קייקיליה אטיקה (בלטינית: Caecilia Attica, 51 לפנה"ס - ?), אצילה רומאית.
ביוגרפיה
אטיקה נולדה ברומא בשנת 51 לפנה"ס, אביה טיטוס פומפוניוס אטיקוס היה חבר בולט במעמד הפרשים ואמה קייקיליה פילה הייתה צאצאית של מרקוס ליקיניוס קראסוס.
אטיקה נישאה בשנת 37 לפנה"ס למרקוס ויפסניוס אגריפס שהיה מצביאו הראשי של אוקטביוס, הנישואים אורגנו על ידי מרקוס אנטוניוס. בתם ויפסניה אגריפינה נישאה לבנו החורג של אוקטביוס טיבריוס וייתכן שעוד בת שלהם נישאה למצביא הרומאי פובליוס קווינקטיליוס וארוס.
גורלה של אטיקה לא ידוע, בשנת 28 לפנה"ס בעלה אגריפס נשא לאישה את קלאודיה מרקלה, ייתכן שאגריפס התגרש מאטיקה בעקבות האשמות שהועלו נגדה על כך שקיימה קשר אינטימי עם אחד ממוריה או שלפי דעה אחרת, שמתבססת על העובדה שהיא לא מוזכרת בין האנשים שבאו לראות את אביה שהוא היה על ערש דווי, גורסת שהיא נפטרה לפני שנת 32 לפנה"ס.
לזאר יובאנוביץ'
לזאר יובאנוביץ' (בסרבית: Lazar Jovanović; נולד ב-13 ביולי 1993 באוז'יצה שברפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה) הוא כדורגלן סרבי המשחק בעמדת קשר הכנף.
קריירת מועדונים
יובאנוביץ' גדל במחלקות הנוער של ידינסטבו אוז'יצה וסלובודה אוז'יצה. הוא שיחק במועדונים סלובודה אוז'יצה במסגרת ליגת העל הסרבית וליגת משנה הסרבית, מלאדוסט לוצ'אני, בוראץ צ'אצ'אק וראדניצ'קי ניש במסגרת ליגת העל הסרבית, ופיוניק ירוואן במסגרת ליגת העל הארמנית.
ב-7 באוגוסט 2022 חתם יובאנוביץ' במכבי בני ריינה, העולה החדשה לליגת העל הישראלית. בדצמבר 2022 שוחרר מהמועדון.
קריירה בינלאומית
ב-29 בינואר 2017 ערך יובאנוביץ' את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סרביה, בתיקו 0-0 נגד נבחרת ארצות הברית במשחק ידידות.
כלב קטן
כלב קטן היא קבוצת כוכבים קטנה באזור קו המשווה השמימי, אחת מ-88 קבוצות הכוכבים המודרניות, והיא נכללה ב-48 קבוצות הכוכבים שהגדיר תלמי. הקבוצה מייצגת את הכלב הקטן מבין שני הכלבים של אוריון.
כוכבי הקבוצה
פרוקיון (α בכלב קטן) הוא הכוכב השמיני בבהירותו ואחד הקרובים ביותר למערכת השמש. זהו כוכב לבן - צהבהב במרחק של כ-11.5 שנות אור ועם בהירות נראית מדרגה 0.4. למעשה זהו כוכב זוגי, אך בן הזוג הוא ננס לבן עם בהירות מדרגה 10.5 כך שניתן להבחין בו רק באמצעות טלסקופים גדולים. מקור השם פרוקיון הוא מיוונית - "לפני הכלב" שכן הכוכב זורח מעט לפני סיריוס - כוכב הכלב ומבשר את בואו.
גומייסה (β בכלב קטן) הוא כוכב כחול במרחק של כ-170 שנות אור ועם בהירות מדרגה 2.9. בהירות הכוכב משתנה מעט באופן בלתי סדיר.
מיתולוגיה
הקבוצה מזוהה עם הכלב הקטן מבין שני הכלבים של אוריון, אך בימי יוון העתיקה הקבוצה זוהתה דווקא עם שועל ולאוריון היה אז כלב אחד בלבד.
ז'אק הראשון, רוזן לה מרשה
ז'אק הראשון, רוזן לה מרשה, (בצרפתית: Jean Ier de Bourbon-La Marche; 1319 - 6 באפריל 1362), היה בנו של לואי הראשון, דוכס בורבון ואב קדמון של אנרי הרביעי, מלך צרפת.
ביוגרפיה
ז'אק נולד בשנת 1319, ללואי הראשון, דוכס בורבון ולמארי דה אבסן, בתם של יאן השני, רוזן הולנד ופיליפה מלוקסמבורג. בשנת 1342 לחם ז'אק במלחמת הירושה הברטונית, ובשנת 1346 לחם בקרב קרסי ואף נפצע בו. בשנת 1349 הוא מונה לקפטן הכללי של לנגדוק, ובשנת 1350 הוא נלחם נגד כוחותיו של הנרי מגרוסמונט, דוכס לנקסטר הראשון. בשנת 1354 הוא מונה לקונסטבל של צרפת, אולם בשנת 1356 הוא עזב את תפקידו ויצא להילחם בקרב פואטייה. במהלך הקרב נפצע ז'אק ונפל בשבי האנגלי, שממנו שוחרר רק בהסכם ברטיני בשנת 1360. בשנת 1362 לחם ז'אק בקרב בריגנאי, ונפצע אנושות במהלך הקרב. ב-6 באפריל מת ז'אק בליון, וזמן קצר לאחר מכן מת גם בנו הבכור פייר השני, רוזן לה מרשה שנפצע במהלך אותו קרב, ובנו ז'אן הראשון, רוזן לה מרשה ירש את נחלותיו ותאריו.
זקרפטיה
מחוז זקרפטיה (באוקראינית: Закарпатська область - "זקרפטסקה אובלאסט", בהונגרית: Kárpátontúli terület או Kárpátalja, ברוסינית: Подкарпатьска област, בסלובקית: Zakarpatská oblasť; ידוע גם כטרנסקרפטיה, קרפטורוס בפי תושבי המחוז או רותניה הקרפטית) הוא מחוז במערב אוקראינה. העיר העיקרית במחוז היא אוז'הורוד. ערים חשובות אחרות הן מוקצ'בו, ברהובה, חוסט וצ'ופ.
האזור נודע בעבר כרוס הקרפטית או רותניה הקרפטית או רוסינסקו, ומשתרע על שטח של כ-12,800 קמ"ר.
היסטוריה
זקרפטיה הייתה חלק מאוסטרו-הונגריה עד סוף מלחמת העולם הראשונה. אז עברה בין רומניה והונגריה בשנים 1918–1919. לבסוף צורף המחוז לצ'כוסלובקיה שהוקמה באותה עת יחד עם בוהמיה, מוראביה וסלובקיה. על פי ההסכמות של בוררות וינה הראשונה מ-2 בנובמבר 1938, השתלטה הונגריה על האזור. לאחר שחרורה ב-1944 בידי הסובייטים, זקרפטיה שוב הייתה לחלק מצ'כוסלובקיה אך הוענקה לברית המועצות בידי ממשלתו של קלמנט גוטוואלד כחלק מהרפובליקה הסובייטית האוקראינית ביוני 1945. לאחר התפרקות ברית המועצות נותר המחוז באוקראינה העצמאית, אף על פי שעלו דרישות במחוז מצד חלק מהתושבים לחזרה לצ'כוסלובקיה, מה שהפך בלתי ישים עם התפרקותה של זו האחרונה.
דמוגרפיה
אוכלוסיית החבל נאמדת ב-1,243,400 נפש נכון לשנת 2009. על פי מפקד האוכלוסין של אוקראינה שנערך בשנת 2001 במחוז מתגוררים 1,254,614 תושבים. כ-80.5% הם אוקראינים אתניים, 12.1% הונגרים, 2.6% רומנים, 2.5% רוסים, 1.1% צוענים, 0.5% סלובקים ו-0.3% גרמנים. מועדונים, בתי ספר ומרכזי תרבות פועלים עבור כל אחת מהקהילות בשפתה. על אף שבמפקד האוכלוסין של 2001 לא נכללה האפשרות לבחור בלאום הרוסיני ציינו 10,100 משתתפים במפקד את עובדת היותם רוסינים. ב 7 במאי 2007 המועצה של המחוז הכירה ברוסינים כמיעוט לאומי במחוז, עם זאת אוקראינה עצמה לא מכירה בלאום הרותני. בזקרפטיה שוכנים כ-14,000 צוענים, רוב צועני אוקראינה.
כלכלה
כלכלת המחוז מבוססת בעיקרה על סחר עם המדינות השכנות, תיירות (בעיקר תיירות פנים), גידול גפנים ליין ויערנות. עוד בתקופת ברית המועצות הוקמו תחנות מעבר לסלובקיה והונגריה בצ'ופ וטרסבה והן פועלות גם כיום.
גאוגרפיה
זקרפטיה ממוקמת בדרומה של מערב אוקראינה. המחוז גובל בצפונו במחוז איוואנו-פרנקיבסק ובמחוז לבוב שבאוקראינה, בפינתו הצפון מערבית גובל המחוז בפרובינציית פודקרפאטי של פולין, במערב בקרבת נהר אוּז', גובל המחוז במחוז פרשוב ומחוז קושיצה של סלובקיה, בדרום מערב בקרבת נהר טיסה גובל המחוז במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג של הונגריה, בדרום בקרבת נהר טיסה גובל המחוז במחוז סאטו מארה ובמחוז מרמורש שברומניה.
המחוז נמצא כולו ממערב להרי הקרפטים. בהתאם לכך, פרוש שמו האוקראיני "מעבר לקרפטים" (שאר אוקראינה נמצאת ממזרח לקרפטים). שטח המחוז 12,777 קמ"ר. המרחק ממזרח למערב המחוז הוא 184 ק"מ ואילו מהצפון לדרום 80 ק"מ.
חלוקה אדמיניסטרטיבית
המחוז מחולק ל-13 מחוזות משנה ו-5 ערים הכפופות ישירות למחוז: ברהובה, צ'ופ, חוסט, מוקצ'בה ובירת המחוז אוז'הורוד. במחוז 11 ערים, 19 עיירות ו-579 כפרים.
רשימת 13 מחוזות משנה שבמחוז:
בתרבות
בשנות ה-90 הפיק משרד החינוך והמדע של זקרפטיה דף לקידום התיירות בעברית. העברית הקלוקלת והתעתיקים התמוהים עוררו שעשוע רב עד כדי פרסום בעיתונות.
פתיחה פולנית
פתיחה פולנית (נקראת גם פתיחת סוקולסקי או אורנגאוטן) היא פתיחה שחמט נדירה שמתחילה במסע: על פי מאגרי מידע שונים, מתוך עשרים מסעים ראשונים חוקיים ללבן, המסע 1.ב4 נמצא במקום התשיעי בפופולריות שלו, בספר הפתיחות של אתר השחמט הישראלי פתיחה זו נמצאת במקום השמיני בפופולריות שלה. פתיחה זו נחשבת לפתיחה נדירה, לכן מסווגת A00 באנציקלופדיית פתיחות השחמט (ECO).
סקירה
הפתיחה מעולם לא הייתה פופולרית ברמה המקצועית, אמנם מספר שחקנים בולטים השתמשו בה בכמה מקרים (לדוגמה, במשחק בין ריכרד רטי לאברהם ספייז'ר בסכוונינגן בשנת 1923, ובוריס ספאסקי נגד וסילי סמיסלוב בשנת 1960 במשחק מוסקבה-לנינגרד). השחקן הסובייטי אלכסיי פאבלוביץ' סוקולסקי כתב מונוגרפיה על פתיחה זו בשנת 1963, Debyut 1 b2–b4.
אולי השימוש המפורסם ביותר של פתיחה זו הגיע במשחק סבלי טרטקובר נגד גזה מארוצי, בטורניר השחמט בניו יורק בשנת 1924 ב-21 במרץ. מקורו של השם "פתיחת אורנגאוטן" ממשחק זה: השחקנים ביקרו יום קודם בגן החיות ברונקס, בביקור זה טרטקובר התייעץ עם אורנגאוטן בשם סוזן, והיא אותתה לו בדרך כלשהי, כך התעקש טרטוקבר, שהוא צריך לפתוח במסע ב-4. בנוסף, טרטקובר ציין שקידום הרגלי למשבצת ב5 הזכירה לו את טיפוס האורנגאוטן. באותו המשחק, טרטקובר הצליח להוביל את המצב שלאחר הפתיחה למצב עמיד, אך המשחק הסתיים בתיקו. אלכסנדר אלכין שהשתתף בטורניר וכתב ספר עליו, אמר שהמסע 1.ב4 הוא מסע ישן, והבעיה איתו היא שהוא חושף את כוונות הלבן לפני שהלבן יודע את כוונות השחור.
יחסי איחוד האמירויות הערביות–סן מרינו
יחסי איחוד האמירויות הערביות–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין איחוד האמירויות הערביות ובין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו.
היסטוריה
היחסים בין שתי המדינות כוננו ב-29 בינואר 2009 בניו יורק בשולי העצרת הכללית של האו"ם. ההסכמים נוסחו במיוחד בערבית.
סרגיי ויטה
הרוזן סרגיי יולייביץ' וִיטֵּה (ברוסית: Серге́й Ю́льевич Ви́тте; בהולנדית: Witte; 29 ביוני 1849 – 13 במרץ 1915), נודע גם בתור סרגיוס ויטה היה מדינאי רב השפעה ומי שעמד בראש תיעושׂ האימפריה הרוסית. הוא חיבר את מנשר אוקטובר וקידם את החוקה הרוסית הראשונה. ויטה גם היה ראש מועצת השׂרים (ראש הממשלה הרוסית).
הוא נולד בטביליסי שבגאורגיה בשנת 1849 במשפחה של גרמנים-בלטים. למד באוניברסיטת אודסה. לאחר הלימודים עבד במערכת מסילות הברזל.
בתפקידו של ויטה כשׂר האוצר הרוסי מ-1892, ביצע רפורמות רבות ברוסיה שהראשונה ביניהן הייתה תיעושׂ המדינה. עזב את התפקיד בשנת 1903. בשנים 1905–1906 היה ראש הממשלה. במהלך מהפכת 1905 נאלץ להתפטר לטובת מחליפו איוואן גורמיקין.
התחתן עם יהודייה שהתנצרה.
פגישתו עם הרצל
באוגוסט 1903, לאחר פרעות קישינב, נפגש איתו תאודור הרצל. ויטה פתח בנאום אנטישמי: "היהודים מספקים די סיבות לאיבה. יש בהם שחצנות אופיינית, אולם רובם עניים, ומפני שהם עניים הם מלוכלכים ועושים רושם דוחה. הם גם עוסקים בכל מיני עיסוקים מכוערים, כרועי-זונות ומלווים בריבית. ומשום כך קשה כל-כך להגן עליהם. ובכל זאת, הנני ידיד היהודים". ויטה הוסיף כי קשה להגן עליהם משום ש"מיד יקומו ויאמרו כי קנו אותך בכסף". לדבריו, אמר לצאר המנוח אלכסנדר השלישי: "אילו היה אפשר להטביע שישה או שבעה מיליוני יהודים בים השחור, הייתי מצדד בכך בהחלט. אבל אם אי-אפשר הדבר, יש להניח להם לחיות". הרצל הציג את תוכניתו ליציאת היהודים וביקש מוויטה שהממשלה תנקוט "צעדים מסוימים של עידוד", וויטה השיב: "אך הרי מעודדים את היהודים להגירה, למשל בבעיטות באחוריים". הרצל הציג את בקשותיו, ובהן הסרת האיסור על רכישת מניות הבנק הציוני. ויטה הבטיח לעזור.
אף מלאכותי
אף מלאכותי או אף אלקטרוני הוא התקן המזהה חומרים כימיים נדיפים באמצעות מערך חיישנים אלקטרוניים. האף האלקטרוני משמש כגלאי במגוון תחומים: בתחום המזון המשקאות והקוסמטיקה משמש כבקר איכות, בתחום הרפואי משמש כגלאי למחלות באמצעות חומרים הנפלטים בתהליך הנשיפה, בתחום איכות הסביבה משמש כבקר לדליפות גז או זיהום אוויר, בתחום הביטחוני והמשטרתי משמש כגלאי לאלכוהול, סמים וחומרי נפץ.
המנגנון עליו מבוסס האף האלקטרוני מחקה את מערכת ההרחה שקיימת ביצורים חיים (ביו-מימיקה). המטרה בפיתוח אף אלקטרוני היא לספק התקן נייד בעל חישה כמותית, ספציפית וסלקטיבית ברגישות גבוהה באופן מהיר, פשוט וזול. פיתוח האף האלקטרוני חובק בחובו מגוון רחב של תחומי דעת: ביולוגיה, כימיה, אלקטרוניקה והנדסה.
היסטוריה
במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 פותחו מספר מכשירים שמטרתם הייתה לזהות ריחות, אולם רק בשנת 1982 בעקבות פיתוח האף האלקטרוני של פרסווד ודאוד המכשיר החל לשמש כחיישן כימי של ריחות באמצעות מערך חיישנים כפי שאנו מכירים אותו כיום. בשנת 1987 נטבע המונח "אף אלקטרוני" לראשונה על ידי ג'וליאן גארדנר. בשנת 1989 נושא האף האלקטרוני החל לצבור תאוצה בעקבות ציונו על ידי ועידת נאט"ו, ובשנת 1990 הוקמה הוועידה הראשונה שדנה בנושא אף אלקטרוני.
בישראל הנושא מפותח על ידי חוסאם חאיק.
מנגנון פעולה
אף אלקטרוני הוא פיתוח המחקה מערכות ביולוגיות, פיתוח המבוסס על ביומימיקה. הוא פועל במנגנון דומה למערכת הריח בבעלי חיים. ריח מורכב מאוסף של מולקולות, שלכל אחת מהן ריכוז, גודל וצורה ספציפיים. למולקולות הללו קיימים קולטנים באף האנושי, המשמש כאיבר חישת הריח ביונקים. כאשר מולקולה נקשרת לקולטן היא שולחת אות עצבי למוח. במוח מתבצע תהליך עיבוד אותות, וכך אנו מקבלים את תודעת הריח. האף האלקטרוני פועל באופן דומה - המכשיר מורכב ממערך של חיישנים, אשר בהם נמצאים קולטנים, ומתוכנת עיבוד נתונים המשמשת כמוח של ההתקן. מולקולות הריח נקשרות לחיישנים, הקישור "מתורגם" לאותות חשמליים המועברים למערכת ממוחשבת המעבדת את נתוני האותות. תוכנת עיבוד הנתונים מוציאה פלט כמותי או איכותי המזהה את החומר הנדיף
אף אלקטרוני מורכב ממערך חיישנים אשר ממירים שינוי כימי או פיזיקלי לאות חשמלי, ומתוכנת עיבוד נתונים. האותות החשמליים מהחיישנים נשלחים באופן מאוחד לתכנת עיבוד נתונים, המכילה אלגוריתם לזיהוי תבניות חישה. ספריית תבניות משמשת כיחידת אחסון מידע, ותוכנת עיבוד הנתונים משווה בין התבניות הקיימות בספרייה לבין תבנית שנקלטה במערכת. כך ניתן לזהות את הריח ע"פ תצורתו הקיימת, ולא ע"פ הפרדת התרכובת למרכיביה.
מערך החיישנים באף האלקטרוני
ישנם מספר סוגי מערכי חיישנים במערכת האף האלקטרוני הנבדלים במנגנונם. ישנם חיישנים המעבירים אות חשמלי בהתאם לשינוי במוליכות, חיישנים אופטיים וחיישנים המבוססים על טרנזיסטורי תוצא שדה (Field-effect) כגון טרנזיסטור MOSFET.
טרנזיסטור MOSFET הוא התקן מוליך למחצה שמהווה מתג חשמלי זעיר. הטרנזיסטור בנוי מבסיס של חומר מוליך למחצה בעל אילוח מסוים - הנקרא מצע (Bulk). על המצע מושתלים שני אזורים של חומר מוליך למחצה בעל אילוח שונה - המקור (Source) והשפך (Drain). מעל ההתקן נמצא השער (Gate) - הדק מתכתי המבודד מהמוליך למחצה על ידי שכבה של חומר מבודד העשויה בדרך כלל מתחמוצת. הטרנזיסטורים שבמערך האף האלקטרוני הם ללא שער, ללא הדק השער וללא שכבת המתכת, אלא מצופים בתמיסה מוליכה, ופועלים במנגנון של טרנזיסטורי תוצא שדה הרגישים לשינוי במטען-ISFET) ion-sensitive field-effect transistor). חיישני ה-ISFET רגישים לשינוי המטען באזור התמיסה המוליכה. שינוי במטען גורם להגברה או להאטה של הזרם בתעלה בין המקור לשפך כתוצאה משינוי המתח שנוצר בתמיסה המוליכה. סיפוח ספציפי או חצי ספציפי של חומר שאותו הטרנזיסטור יחוש יוביל לשינוי במטען שעל החיישן אשר יגרום לשינוי ההולכה בתעלה בין המקור לשפך המהווה את אות החישה. המטרה במאמצי המחקר והפיתוח הוא ליישם מערך של אף אלקטרוני בו נמצאים אלפי טרנזיסטורים זעירים אשר כל אחד "מתמחה" בטווח מסוים של חומרים. כך מתקבל מערך שלם של טרנזיסטורים אשר יחד מסוגלים לזהות חומרי ריח רבים. לאחרונה פותחו במספר מרכזי מחקר, מערכים של טרנזיסטורי תוצא שדה זעירים העשויים מננו-תילי סיליקון. הננו-תילים הללו משמשים כחיישנים של מולקולות כימיות וביולוגיות וכך מסייעים בתחומי המדע והרפואה.
שיטות נוספות לזיהוי ריחות
שיטות נוספות המשמשות לזיהוי חומרים כימיים כגון באמצעות ספקטרוסקופיית מסה, כרומטוגרפיה גזית או כרומטוגרפיה גזית משולבת עם ספקטרוסקופיית מסה וספקטרוסקופיית היונים הנודדים. דא עקא, שיטות אלו מתאימות בעיקר לניסויים ולתנאי מעבדה. האף האלקטרוני לעומת זאת יכול לפעול גם בתנאי שטח.
יישומים
לאף אלקטרוני שימושים בתחומים שונים, ביניהם תחום החקלאות, ביו-רפואה, קוסמטיקה, תחבורה, איכות הסביבה, איכות מזון, צבא, תרופות, ותחומי מחקר מדעיים מגוונים.
יתרונות וחסרונות
יתרונות השימוש באף מלאכותי על פני שימוש באף אנושי: חסרונות:
בטסי ז'ולאס
בטסי ז'ולאס (בצרפתית: Betsy Jolas; נולדה ב-5 באוגוסט 1926) היא מלחינה צרפתייה.
קורות חייה
בטסי ז'ולאס נולדה בפריז. בין השנים 1940-1946 שהתה בארצות הברית שם למדה הלחנה עם פול בופלה והלן שנאבל. עם חזרתה לצרפת המשיכה בלימודיה ולמדה בין היתר עם דריוס מיו ואוליבייה מסייאן בקונסרבטואר של פריז. בהלחנתה שילבה אוונגרד עם דחף לירי, שילוב שהביא אותה להרבות בכתיבת מוזיקה קולית.
מוזיקאים רבים ואנסמבלים ביצעו את יצירותיה, כולל הוויולנית קים קאשקשיאן, אנסמבל אנטרקונטמפורן, אנסמבל מוזיקה נובה, התזמורת הסימפונית של לונדון, והתזמורת הפילהרמונית של לונדון. יצירותיה הוקלטו בין היתר לחברת התקליטים EMI.
לאחר מותו של מסייאן, הוזמנה ז'ולאס לרשת את מקומו בקונסרבטואר של פריז, בו היא מכהנת כיום כראש המחלקה להלחנה.
בינאריות מגדרית
בינאריות מגדרית (באנגלית: Gender Binary) היא סיווג של מין ושל מגדר לשתי קטגוריות מנוגדות ומשלימות, הגבר והאישה. כמערך חברתי, הבינאריות המגדרית מציבה גבולות ברורים אותם אין לחצות או לטשטש, באמצעות מעבר בין ביטויים מגדריים שונים או באמצעות הזדהות עם יותר או פחות מאחד מהם.
תחת המודל הבינארי, מין ביולוגי, מגדר ונטייה מינית נתפשים ומובנים כמתואמים ביניהם. לדוגמה, כשנולד תינוק זכר, הציפייה החברתית כלפיו תכלול ציפייה לנראות ולהתנהגות הנחשבת כגברית, כמו גם למשיכה מינית הטרוסקסואלית - משיכה כלפי נשים בלבד.
גישה זו היא הדומיננטית בתרבות המערב לגבי היחס בין מין למגדר. תפיסה זו היא גם דומיננטית במרבית ארצות האסלאם בהן שולט החוק הדתי. הגישה הטבעית מתבססת על מספר עקרונות, כשהראשי שבהם הוא שהמערך המגדרי הוא בינארי - וכולל נשים וגברים בלבד - והשיוך המגדרי הוא על בסיס המין הביולוגי של היחיד. גישה זו מכתיבה את התפיסה החברתית לגבי זהויות מגדריות ומערכים חברתיים מבוססי מגדר כגון משפחה. לתפיסה החברתית הדומיננטית לגבי היחס בין מין למגדר ישנה השפעה מכרעת על זהויות חוצות מגדר כגון טרנסג'נדרים, ביג'נדרים, ג'נדרקווירים ועוד. בתרבויות לא מערביות ידועות גישות אלטרנטיביות למגדר וגם בחברה המערבית מתפתחות גישות אחרות למגדר, המאפשרות קיום מערכים מגדריים שונים מן החלוקה הבינארית.
סקירה
המונח "בינאריות מגדרית" מתאר את המערכת שבה החברה מפצלת את חבריה לתוך אחד משני סטים של תפקידי מגדר, זהויות מגדריות ומאפיינים על בסיס איברי הרבייה. במקרה של אנשים שאינם תואמים את המערך (אינטרסקס), אכיפה של הבינאריות כוללת בדרך כלל ניתוחי התאמה עוד בשלב הינקות ועל-כן ללא הסכמת המנותח.
תפקידים מגדריים הם היבט מרכזי של הבינאריות המגדרית, המעצבים ומגבילים את חוויות החיים של האדם עליו הם מופעלים בכל הנוגע לביטוי ולמימוש עצמי, החל מבחירות אפנתיות ועד לבחירת מקצוע. תפקידי מגדר מסורתיים ממשיכים להיות מתוחזקים על ידי התקשורת, דת, חינוך, פוליטיקה ומערכות תרבותיות וחברתיות אחרות.
ברחבי העולם, ישנם אנשים רבים על הקשת הטרנסג'נדרית ואף תרבויות שניתן להחשיב כחורגים מהבינאריות המגדרית. בנוסף לאינטרסקס שגופם באופן טבעי אינו תואם את הציפיות החברתיות הללו, ישנם מי שכוללים או מזדהים עם מאפיינים של שני המגדרים, או להפך - מי שאינם מזדהים איתם כלל. אלה כוללים את בעלי הנפש הכפולה של ילידי אמריקה וקאסטת ההיג'רה של הודו. בתרבות העכשווית המערבית, ג'נדרקווירים שוברים את כללי המגדר הבינארי על ידי סירוב להזדהות באופן בלעדי עם המונחים "גבר" ו"אשה". לטרנסקסואלים יש מקום ייחודי ביחס לבינאריות המגדרית. במקרים מסוימים, המבע המגדרי שלהם מתיישר עם הציפיות מהמגדר בו הם בחרו, אך כאשר הם אינם מצליחים "לעבור" בתור סיסג'נדרים המחיר עלול להיות גבוה.
האקסיומות של המערך המגדרי לפי בינאריות מגדרית
הסוציולוג הרולד גרפינקל ניתח את הנושא על סמך התבוננות בנשים טרנסקסואליות. במאמרו מ-1968 מוצג מקרה בוחן של מטופלת שהגיעה למרפאה של טרנסג'נדרים באוניברסיטת קליפורניה שבלוס אנג'לס, הציגה את עצמה כאינטרסקס וביקשה לעבור ניתוח להתאמה מגדרית לאשה. בפועל, אשה זו לא הייתה אינטרסקס כלל אלא החלה לקחת הורמונים על דעת עצמה בגיל ההתבגרות, אשר בעקבותיהם פיתחה סממני מין נשיים ויכלה להציג עצמה כאינטרסקס. על סמך התנהגותה האמין הצוות הרפואי שהיא אכן אינטרסקס ואיפשרו לה לבצע את הניתוח. גרפינקל ליווה אותה במהלך הניתוח וכמה שנים אחר כך הוסיף נספח, בו היא מספרת לצוות הרפואי שבעצם לא הייתה אינטרסקס מעולם אלא רק הציגה כך את עצמה והתנהגה בהתאם. על סמך שיחותיו עם המטופלת על חייה, כתב גרפינקל מאמר שעסק בעיקר במעבר המגדרי שלה ואיבחן את מה שהוא כינה "הגישה הטבעית למגדר", המציגה תפיסה לפיה המגדר אליו אנו משויכים הוא טבעי וראשוני. לתפיסה זו כמה עקרונות, בין השאר שקיימים רק שני מגדרים - גברים ונשים - שמגדר הוא דבר יציב, קבוע ובלתי משתנה, שאיברי המין הם הסימנים המהותיים של המגדר, שאין יוצאים מן הכלל ושגם החלוקה המגדרית וגם ההשתייכות המגדרית הן טבעיות. אלה בעצם האקסיומות של מערכת המגדר. גרפינקל מראה איך התפיסה הזו מובנית חברתית באופנים שהטרנסקסואליות חושפת. כלומר, עצם נוכחותם של סובייקטים טרנסקסואלים מערערת את כל אחת מהאקסיומות האלה. כשגרפינקל ניסח זאת בסוף שנות ה-60 טרנסקסואליות הייתה מאוד נדירה. גרפינקל מצביע על כך שיכולת המעבר המגדרי של טרנסקסואלים גם מתבססת על הגישה הטבעית למגדר וגם מתחזקת את הגישה הזו. כשמנתחים את המקרה של האשה הטרנסית שתואר לעיל, היא מצליחה לעבור בכל מיני סיטואציות בעייתיות כי אנשים מניחים שאם מישהי נראית כמו אשה אז היא אשה ואף אחד לא מעלה בדעתו משהו אחר. גרפינקל מאבחן על סמך יכולת המעבר המגדרי של אותה מטופלת כיצד זה מתאפשר - באמצעות ההבנייה החברתית של המגדר כטבעי, כמסומן על ידי איברי המין, כיציב ובלתי משתנה וכיצד כל האנשים אשר אותה אשה טרנסית באה איתם במגע מארגנים את התפיסות שלהם בהתאם להנחות היסוד האלה. כך, מצד אחד אנשים טרנסים מערערים את הנחות היסוד של הגישה הטבעית אך גם תורמים לשימור של ההנחות האלה, על ידי ביצוע מעבר מגדרי מוצלח. מעבר מגדרי מוצלח נחשב להיטמעות מוחלטת בקבוצה הסיסג'נדרית ומהווה קריטריון מרכזי של הצלחה בהתאמה מגדרית. כלומר, שינוי מוצלח זה לעבור כמישהי/ו באופן טבעי. התפיסה הזו שמעבר מגדרי מוצלח הוא חיוני להצלחת השינוי, היא תפיסה שמחזקת ומניחה שההשתייכות לקטגוריה המגדרית חייבת להתבטא בגוף ולכן היא צריכה להיות טבעית ומולדת.
הנחת בסיס נוספת היא שבמערך המגדרי של מין, מגדר ומיניות, מושא המשיכה המינית יהיה בן המין השני. ככל שהתאמה זו בין נקבה-לאשה-למושא תשוקה גברי או בין זכר-לגבר-למושא תשוקה נשי נשמרת, הרי שמצב זה נתפס כמצב "תקין", נורמלי וטבעי. כאשר מתגלים אנשים החורגים מן הסכימה הזאת הרי שהם יתויגו כחריגים, חולים או "טעות של הטבע", בהתאם לשיח הדומיננטי באותה תקופה. האקסיומות של מערכת המגדר הן חיוניות לצורך שמירת הסדר החברתי, הקטלוג והזיהוי של אינדיבידואלים בחברה. מתוך הגישה הטבעית נגזרת הנחת הבסיס שאם האינדיבידואל העומד לפני הוא אשה, הרי היא גם נקבה בהכרח והמשיכה המינית שלה תהיה לגבר ואם אינדיבידואל זה הוא גבר הרי שהוא גם בהכרח זכר ומושא המשיכה המינית תהיה אשה. על סמך סיווגים וקביעות אלה יודעים האינדיבידואלים האחרים כיצד עליהם לנהוג. החברה המערבית מייחסת חשיבות רבה לשיוך המגדרי הנורמטיבי של אינדיבידואלים, דהיינו, הלימה בין האיברים הגניטליים לבין המגדר המשויך לבין מושא התשוקה. כמו כן, מייחסת חשיבות רבה להתנהגות מינית הטרונורמטיבית, הנחשבת לעילית קטגורית המיניויות. כאשר אין הלימה הטרונורמטיבית כזו, התפיסה הטבעית גורסת כי זהו מצב פתולוגי שאינו עולה בקנה אחד עם הסדר המגדרי הטבעי הנורמלי.
השלכות השיטה על בעלי זהויות חוצות מגדר
מחקר תרבויות שונות חושף כי הגישה הטבעית למגדר איננה אוניברסלית וא-היסטורית וכי קיימות גם גישות שונות למגדר בתוך החברה המערבית עצמה. מחקרים אלה מאפשרים לחשוף כי הגישה הטבעית איננה באמת "טבעית" וראשונית אלא היא בעצם הבנייה חברתית מטובענת (naturalized).
טרנסקסואלים, כמתואר באבחנה הרפואית, הם אנשים הסובלים מדיספוריה מגדרית, חשים סלידה מן האיברים הגניטליים שלהם וחושקים בבני המין שלהם. בנוסף, נבדקים אלה מביעים את רצונם במעבר מגדרי מלא ובניתוח לשינוי המין הביולוגי. בגלל החריגות המגדרית שלהם הם סובלים מחוסר קבלה חברתית, מצוקה ואף התנכלות. חוסר הלימה בין המין הביולוגי לבין המגדר לפי הגישה הטבעית מפורש בחברה כמצב פתולוגי הדורש "תיקון". בתקופות שונות, בהתאם לשיח הדומיננטי לגבי מגדר ומיניות בתקופה הרלוונטית, נהגו לתייג אנשים עם דיספוריה מגדרית בדרכים שונות ואף לנסות לבצע תיקונים באמצעות חינוך או הענשה. עם התפתחות השיח המדיקלי כדומיננטי לגבי מין, מגדר ומיניות מן המאה ה-18 ועד היום ביצוע ה"תיקון" עבר לאחריות הממסד הרפואי, אשר הפך לסמכות הבלעדית להסברת המיניות והמגדר האנושי.
היסטוריה
השיח הרפואי המערבי מתבסס כולו על בינאריות במגדר. החוקרת ארלין לב חקרה את גישת הממסד הרפואי לטרנסקסואליות ומצאה כי האבחנות הפסיכיאטריות של טרנסקסואלים התבססו רובן ככולן על תפיסות רווחת. בינאריות שעמדה בבסיס אבחנות אלה, הובילה להגדרת טרנסקסואלים כבעלי ליקוי אישי, מהותי או אישיותי, ולא השאירה אפשרות לזיהוי הבעיה בעיוות תפיסתי חברתי. למעשה, הפסיכיאטריה בתפקידה כמאבחן המדעי השתמשה בנורמטיביות כקריטריון אבחנתי ובמסגרת אבחנות רפואיות אלה, נורמטיביות הפכה שקולה לשפיות. התוצאה הייתה כי כל מי שהיה בעל זהות חוצת מגדר או בעל דיספוריה מגדרית, כיוון שהיה א-נורמטיבי אובחן כלא שפוי.
החוקרים פרוסר וסטור ב-1998 סקרו את ההיסטוריה של ניתוחי המין ממנה עולה כיצד בינאריות במגדר השתרשה כה עמוק בתרבות המערבית. טרנסקסואליות התחילה להתקבע כבר בשנות ה-30 של המאה ה-20, אז נערכו הניתוחים הראשונים לשינוי מין ואז התחילה להתגבש התפיסה כי טרנסקסואליות היא בעיה שפתרונה נעוץ בפיזיולוגיה וכי שינוי פיזי הוא המרכיב העיקרי שיביא לפתרון. באותה תקופה התגבשה פרדיגמה רפואית אשר גם הבחינה בין מין ומיניות לבין מגדר אך גם ראתה במגדר דבר קבוע ובלתי ניתן לשינוי. כיוון שאת המגדר לא ניתן לשנות, שינוי המין הפיזיולוגי קיבל את מעמד האפשרות הטובה ביותר לפתרון מצב של חוסר התאמה מגדרי ויצירת הלימה בין המין הביולוגי למגדר בו חש האינדיבידואל.
אם כן, השיח הרפואי הדומיננטי סיווג את הטרנסקסואלים כחריגים, כסוטים, כבלתי שפויים או כחולים והשפעתו הייתה מכרעת גם בדימוי העצמי והזהותי של הטרנסקסואלים עצמם, שהרי גם טרנסקסואלים הם חלק מן החברה המערבית ואף הם מובנים חברתית לגישה הטבעית השלטת. מתוך כך, טרנסקסואלים רבים חוו וחווים עד היום, מצוקה זהותית והפנמה של היותם חולים או סוטים ומשכך קושי בגיבוש זהות קוהרנטית.
נרטיבים טרנסקסואלים
החוקר קן פלאמר סבור, כי אנו מתנהלים על פי נרטיבים של חיים אותם אנו מספרים לעצמנו ולסביבה ובהם מסבירים כיצד הגענו למי שאנחנו ומדוע אנו עושים את מה שאנחנו עושים, באופן בו אנחנו עושים זאת. לטענתו, "הסיפור המיני" שלנו הפך לשיח המרכזי ולנרטיב העיקרי המבנה את התנהגותנו ואת הזדהותנו הפנימית בעידן המודרני. כך, לדוגמה, נרטיב היציאה מן הארון הלהט"בי, נרטיב הטרנסג'נדר או נרטיב קרבן האלימות המינית. החוקרים לאנדרידג' ובארקר אף סבורים כי הסיפור המיני הפך למאפיין הזהות העיקרי, "הסיפור הגדול" של הסובייקט בעידן המודרני.
מן הנרטיבים של הטרנסקסואלים אשר נכתבו במאה ה-20 עולה כי הגישה הטבעית השפיעה הדדית הן על הדרכים ל"תיקון" הטרנסקסואלים והן על הפנמת הדרך הנכונה בה צריך הטרנסקסואל לנקוט כדי לעשות מעבר מגדרי "אמיתי". כאשר החלו טרנסקסואלים לפנות לממסד הרפואי לצורך ניתוח לשינוי מין היה זה מתוך אמונה ששינוי גניטלי יאפשר את המעבר האמיתי ממגדר אחד לשני. טרנסקסואלים שחשקו במעבר מגדרי מושלם אימצו לעצמם נרטיבים אשר יביאו להם את הניתוח הנכסף. כפי שציינו מספר חוקרים, הממסד הרפואי היה מוכן לבצע ניתוח לשינוי מין רק למועמד טרנסקסואל אשר הציג את כל התסמינים והפרמטרים ה"ראויים" לטרנסקסואל "אמיתי" שסיכוייו להיטמעות מושלמת במגדר ההפוך גבוהים. כמו כן, הראתה שפירו כי הממסד הרפואי סינן מועמדים על פי סיכוי ההצלחה של אותה מועמדת (M2F) על ידי השוואה של פרמטרים נשיים של המטופלת שנקבעו על פי קריטריונים גבריים ומנקודת מבט גברית. אלה שהיו מעוניינים בניתוח צריכים היו להוכיח התאמה לנרטיב המתבקש. כתוצאה מכך, האשה הטרנסית נבנתה לפי הקריטריונים המסורתיים הקשיחים של בינאריות וקונפורמיות מגדרית לאשה כמצופה ממנה על ידי הרופאים. כתוצאה מתפיסה מדיקלית זו גם התאימו עצמם הטרנסקסואלים לחשיבה מגדרית בינארית ואפילו נטו להתנהגות סטריאוטיפית קיצונית המקובלת במגדר אליו רצו לעבור.
יחס הממסד הרפואי לטרנסקסואלים מהווה דוגמה לשילוב ההדוק בין ידע וכח במערך החברתי, כפי שתיאר הפילוסוף מישל פוקו: השיח הרפואי הוא שמייצר את הסובייקטיביות של האינדיבידואל כיוון שהממסד הרפואי הוא המחליט מי יכול לעשות את הניתוח ומי לא, מי רשאי לקבל הורמונים, מי יקבל מימון ומי לא. כפי שמראה החוקרת ג'ודית שפירו, מתוך מצב יחסי הכח הזה נוצר מצב אצל הנשים הטרנסיות עצמן בו הן מנסות להיות יותר "נשים" מנשים מלידה. הנשים הטרנסיות אימצו לעצמן את הנרטיבים הנשיים הסטריאוטיפים מתוך אמונה שזו הדרך הטובה ביותר לעבור מעבר מגדרי מובן. החוקרת סנדי סטון מציינת כי בהרבה מהביוגרפיות של נשים טרנסיות מתואר סוג מאוד מסוים של נרטיב המרה (conversion) אשר גם אותו טרנסקסואלים אימצו לעצמם. נרטיב זה מתאר מצב בו מתכווננים אל רגע מסוים אחד שבו מתבצע המעבר מקוטב מגדרי אחד לשני כמעין "מהפך". לכאורה, אין מצב של לימינליות, אין מצב של חוסר ודאות או תהייה. הניסיון של הממסד הרפואי למיין התנהגויות חוצות מגדר ראויות ולא ראויות הוביל למעשה לכך שלגיטימציה חברתית ניתנה רק לחלק מן האנשים בעלי אי יציבות מגדרית ואלה זכו לניתוח לשינוי מין. אנשים שפרקטיקות החצייה המגדרית שלהם נעשו בדרכים לא נאמנות לנרטיב אותו רצו הרופאים לשמוע, היו מנועי גישה לשירותים מסוימים כולל ניתוח לשינוי מין. מיון זה השפיע ישירות על בעלי זהויות חוצות מגדר ויצר אפליה לאלה שלא היו קונפורמים לנרטיב המתבקש ובשל כך לא זכו לקבל את השירות אליו השתוקקו.
בעייתיות במובנות המעבר המגדרי
ממחקר של הביוגרפיות והנרטיבים של טרנסקסואלים שעברו ניתוחים לשינוי מין במאה ה-20 עולה, כי אותם חוקרים וביוגרפים שתיעדו את הטרנסקסואליות שימרו את אותו הנרטיב של אינוורסיה והמרה ממגדר אחד לשני. אולם, הבעיה העיקרית בתפיסה שמעבר מגדרי מושלם הוא חיוני להצלחת השינוי, היא כי זוהי תפיסה הפכפכה שמניחה מצד אחד שההשתייכות לקטגוריית המגדר חייבת להיות טבעית ומולדת אך גם שמעבר מגדרי מושלם בעצם אינו אפשרי. כלומר, אשה שהיא תוצר של הרפואה לפי תפיסה זו לעולם לא תהיה טובה באותה מידה כמו אשה שכך נולדה. אי לכך, שינוי מין הוא מסלול בעל לגיטימיות פחותה להשתייכות מגדרית. תפיסה זו היא בעלת השפעה מכרעת על טרנסקסואלים שתמיד הרגישו כאזרחים סוג ב' במגדר שלהשתייכות אליו עשו את השינוי.
מעבר מגדרי מוחלט הוא כמעט בלתי אפשרי וגם אם הוא מצליח, אין הוא ערובה כלל לזהות קוהרנטית. נרטיב ההמרה איננו באמת הסיפור האמיתי האותנטי של הטרנסג'נדר. ההתאמה של הנרטיב למה שהוועדות לשינוי מין דרשו לשמוע גרמה להשתקה של כל הנרטיבים הטרנסקסואלים שלא תאמו לתיאור הקלאסי של נרטיב ההמרה או להתנהגות סטריאוטיפית הטרונורמטיבית שאותה ציפתה הוועדה הרפואית לראות. כפי שמציינת החוקרת סטון, כל הנרטיב הטרנסי המתועד הוא בעצם פיקציה שנוצרה עבור הממסד הגברי הרפואי ואיננה אותנטית. לכן, עמוק בתוכם, להרבה טרנסקסואלים ישנה, עד היום, בעיית הזדהות עם נרטיב המעבר המגדרי המוחלט והם חיים בדילמה.
ניכר כי תפיסות הממסד הרפואי, המבוססות על הגישה הטבעית למגדר, השפיעו הן ברמה האישית על טרנסקסואלים - על ידי כפייה של הפנמת נרטיבים אישיים "רצויים" כדי לקבל את הניתוח הנכסף והן ברמה החברתית - על ידי המשגה של מהו מגדר "אמיתי", קיבוע בינאריות וקונפורמיות מגדרית והענקת הכרה לחציה המגדרית רק למקרים המציגים צייתנות מגדרית קונפורמיסטית.