cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יוליה גיניס
ביוגרפיה
בגיל 6 החלה לצייר בגן ילדים מחתרתי לילדים יהודים שארגנו הוריה וחבריהם. כשהייתה בת 13 שלטונות ברית המועצות אפשרו למשפחתה לעזוב את המדינה בהתרעה של שבועיים בלבד. המשפחה עזבה את מוסקבה לווינה ומשם הגיעו לאיטליה, בה שהו חודש לפני שהצליחו לקבל ויזה לארצות הברית.
חיים אישיים
הייתה נשואה ליעקב (שוריק) סיניצ'קין שנפטר ב-2022, ומגדלת את ילדיהם המשותפים אוריאל, בצלאל וברוריה. השניים הכירו כשיוליה הייתה בת 16, ותהגרשו לאחר שהיו בקשר במשך 25 שנים.
מתגוררת בשכונת קריית היובל בירושלים.
חלבון עמילואיד בטא
חלבון עמילואיד בטא הוא מונח בביוכימיה המתאר משקע בלתי מסיס של חלבון. המשקע מופיע במגוון של מחלות כגון: מחלת אלצהיימר, מחלת קרויצפלד יעקב, מחלת פרקינסון, סוכרת מסוג 2, קטרקט ועוד. לאחרונה מצאו כי ניתן לראות את משקעי העמילואיד בטא גם במוחם של אנשים בריאים. פירוש השם עמילואיד הוא ״דמוי עמילן״ הסיבה לפירוש היא שעמילואידים נצבעים על ידי יוד באופן הדומה לצביעתו של עמילן.
החלבון ותפקידיו
עמילואיד הוא מונח בביוכימיה אשר מתאר משקעים חלבוניים. משקעים אלה הם למעשה חלקים של חלבון בשם APP, שחלבונים אחרים חתכו אותו למקטעים קצרים. למקטעים אלו קוראים עמילואיד- בטא, בעיה בתהליך החיתוך שלו גורמת לו להשתחרר מהתאים ולהיאגר ביניהם במצבורים המכונים פלאקים (קיפול חלבונים לא נכון, נראים כמו גושים) הפלאקים האלו הולכים וגדלים עד שתאי העצב בסביבתם מאבדים את הקשרים ביניהם ובהמשך תאי עצב אלו מתים. פלאקים דומים נמצאים בכמה גרסאות של דמנציה ומחלת השריר.
התפקוד הנורמלי של החלבון אינו מובן היטב. מחקר שהתפרסם בכתב העת Science Translational Medicine מציע את האפשרות שיש לחלבון עמילואיד בטא תפקיד חשוב והוא להגן על המוח מפני זיהומים של חיידקים ופטריות. החוקרים מצאו זאת בהמשך למאמר קודם שפורסם ב-2010, בו מצאו שהחלבון יכול להרוג פטריות בתרבית שפעילותו דומה למשפחת חלבונים אנטיביוטיים אשר המערכת החיסונית מייצרת. מחקרים בבעלי חיים הראו שהיעדר חלבון עמילואיד בטא אינו מוביל לאובדן ברור של תפקוד פיזיולוגי כלשהו. למרות זאת נמצאו מספר פעילויות פוטנציאליות לחלבון, כגון הפעלת אנזימי קינאז, נוגד מתח חימצוני, רגולציה של הובלת כולסטרול ופעילות אנטי מיקרוביאלית.
הקשר של החלבון לאלצהיימר
קיימות אבחנות רבות של דמנציה ואלצהיימר בעולם ועדיין חוקרים לא הצליחו למצוא למחלה הזו תרופה. זוהי מחלה קשה המתמקדת במערכת העצבים המרכזית, נפוצה בעיקר בקרב קשישים. הבינו שייתכן שהמחלה מתפרצת בגלל שינויים במבנה המוח ובדקו זאת- לאחר בדיקה מצאו שינויים ברקמות המוח בצורה של קיפול חלבונים לא נכון (פלאק) וקשרים בסיבי הנוירונים. פלאק מתרחש כשחלבון אחר בממברנה השומנית שמקיפה את תאי העצב נחתכת על ידי אנזים מסוים. דבר זה יוצר חלבוני עמילואיד בטא. חלבונים אלה דביקים ויש להם נטייה להתקבץ ביחד. הגושים האלו הם אלו שיוצרים את הפלאקים. הגושים האלו חוסמים את האותות ובכך גם את התקשורת בין התאים, ונראה שהם גם גורמים לתגובות חיסוניות שגורמות להרס של תאי עצב מושבתים.
דבר נוסף בו החוקרים עוסקים בו כבר שנים ארוכות- היא השאלה מי בא קודם- איזה חלבון הוא האחראי הראשי למחלת האלצהיימר? במשך תקופה ארוכה ההאשמה הייתה על הפלאקים והעמילואידים, אך לאחרונה מתחזקת גם גישת הטאו. כבר היו ניסיונות לפתח טיפולים נגד עמילואיד- בטא, אך מהסיבה שחלבון זה נמצא גם באנשים בריאים וגם בחולים (בצורה שונה אצל כל אחד), נראה כי הטיפול במחלה כרוך בתופעות לוואי רבות אשר עלולות להיות כלולות דלקות והצטברות של נוזלים במוח.
טיפולים מבוססים עמילואיד בטא
מעבודתו של (Schnk et al) נראה כי חיסון עם חלבון עמילואיד בטא יכול לעצור את פתולוגית העמילואיד והוא הוביל לשיפור אצל מודלים של עכברים. הרעיון הורחב כדי להראות שחיסון פסיבי עם נוגדנים של החלבון יכול להיות יעיל. כיום, הטיפול החיסוני עדיין נשאר בגישה המובילה לטיפול במחלת האלצהיימר. חוקרים ישראלים גילו טיפול יעיל למחלת האלצהיימר, הם גילו מעכב יעיל של אנזים המעורב בתהליך של הניוון, והם מקווים לבחון בקרוב את יעילותו בבני אדם. ייתכן כי מעכב זה הוא הצעד הראשון לפיתוח טיפול שהוא יעיל לאלצהיימר. מחלת האלצהיימר מאופיינת בין היתר בהיווצרות צברים של מקטעי חלבון הקרויים עמילואיד בטא ששוקעים במוח, ובסבכים של סיבי חלבון הקרוי טאו, המצויים בתוך שלוחות תאי עצב. שני מאפיינים אלו מושפעים מהאנזים GSK-3. GSK-3 הוא אנזים המוסיף קבוצות זרחה (פוספט) לחלבונים. פעילות האנזים מעודדת הצטברות של עמילואיד בטא ובכך בעצם מונע את פינויים ופירוקם של הצברים החלבוניים. זוהי אחת מהפעולות הגורמות לכך שהאנזים יהיה קשור בתהליך הטיפול באלצהיימר.
בוקר ביער אורנים
בוקר ביער אורנים (ברוסית: Утро в сосновом лесу) הוא ציור שמן על בד ריאליסטי מעשה ידי האמנים הרוסיים איוואן שישקין וקונסטנטין סאוויצקי.
היצירה מתארת יער בבוקר אביבי, לאחר סופה חזקה אשר הפילה את אחד מעצי היער העבותים. על העץ השבור מטפסים שלושה גורי דובים.
שישקין, שהתמחה בציורי טבע ונוף צייר את נוף היער הבראשיתי הריאליסטי וסאוויצקי צייר את הדובים המופיעים ביצירה.
היצירה זכתה לפופולריות רבה, ונרכשה על ידי אספן האמנות העשיר פאבל טרטיאקוב אשר ציין כי האופי של היצירה והדיוק הריאליסטי של הנוף המתואר בה אופייניים לשישקין ולכן היצירה מוצגת כיצירה שנעשתה על ידו בלבד. טרטיאקוב אף הורה על מחיקת חתימתו של סאוויצקי מהיצירה (אף שבגלריה מצוין כיום שאת הדובים צייר סאוויצקי).
היצירה הפופולרית הוצגה על ידי מותגים שונים, ובהם מוצרי שוקולד של חברת באבאיווסקי, ונחשבת לאחת היצירות הפופולריות ביותר ברוסיה.
מגדל עדר
מגדל עדר היה היישוב היהודי הראשון על אדמות גוש עציון בעת החדשה.
היישוב נוסד בחורף שנת תרפ"ז, 1927, כעשרים קילומטרים מירושלים, על אם הדרך לחברון, מדרום מערב לצומת גוש עציון של היום. יוזמי הקמת היישוב היו אנשי מאה שערים בירושלים, ומתיישביו הראשונים היו תימנים משכונת צריפים בתל אביב. לצורך הקמת היישוב הוקמה חברה בשם "זיכרון דוד" על שם האדמו"ר רבי דוד מקוצק בראשות יצחק גרינוולד.
שם היישוב נקבע על שם היישוב המקראי מגדל עדר, המוזכר בספר בראשית:. בתרגום יונתן על הפסוק מבואר, כי מלך המשיח עתיד להתגלות במקום זה באחרית הימים.
היישוב התקיים במשך שנתיים כשתושביו חיו בתנאים קשים וסבלו ממצוקות מים ומחסור בקרקע חקלאית. הוא חרב בימי מאורעות תרפ"ט – בשנת 1929.
חברת זיכרון דוד
בשנים תרפ"ד–תרפ"ה, החל יצחק גרינוולד, עולה חדש מפולין, יהודי בר-אוריין שעבד בירושלים כסייד, להפיץ בין מתפללי בתי הכנסת בבתי ורשה במאה שערים את הרעיון לרכוש לעצמם נחלת קרקע בארץ ישראל, כדי לייסד מושבה דתית. איתו פעלו הרב נח גד וינטרוב ויעקב רוזנבלום. בתוכניתם הצליחו לעניין את הרב יחיאל מאיר מורגנשטרן, נכדו של האדמו"ר רבי דוד מורגנשטרן  מלומאז, ונין של רבי מנחם מנדל מקוצק זצ"ל. הרב מורגנשטרן הסכים לתת ידו לתוכנית זו ובשנת ה'תרפ"ה והזמין אספה לביתו. באספה זו הוחלט לייסד חברה בשם 'זיכרון-דוד', לזכר אביו של הרב מורגנשטרן, רבי דוד זצ"ל, שמטרתה לרכוש קרקעות בסביבות ירושלים ולייסד מושבה דתית. באספה השתתפו כארבעים איש, מרביתם תושבי מאה שערים.
היישוב נוסד בידי חברת "זיכרון דוד". החברה נרשמה בשנת ה'תרפ"ו, ב-15 באוקטובר 1925, כאגודה הדדית בע"מ, המייסדים ביקשו לשלב קיום מצוות יישוב ארץ ישראל עם חיי תורה מלאים וגאולת אדמות בארץ ישראל עם חזון הגאולה המשיחי שלעתיד לבוא, במקום בו – כך האמינו, עתיד להתגלות מלך המשיח. מטרתם הייתה להקים התיישבות יהודית פורחת ומשגשגת – "עיר גנים" על אם הדרך ירושלים-חברון, וטיפוח חיים יהודיים, באזור רווי מסורות יהודיות הקושרות אותו עם צמיחת הגאולה והתגלות המשיח.
ועד החברה עסק באיתור מקום ליישוב וברכישת קרקעות. החברה פעלה באופן עצמאי ופניותיה להנהלה הציונית וכן לחברת פיק"א בבקשת עזרה – נדחו. האספה הכללית הראשונה של חברת 'זיכרון-דוד' התקיימה ב-י"ד בחשוון תרפ"ו, והשתתפו בה 66 חברים מתוך מאה ועשרים חברי החברה. האספה בחרה ברב מנחם מנדל כשר כיו"ר הוועד המנהל. בין המייסדים היו יצחק גרינוולד (1890–1961) שגייס מתיישבים מבני ירושלים, אשכנזים חרדים, וכן יהודים שעלו לא מכבר מתימן והתגוררו בתל אביב ויעקב רוזנבלום מעין זיתים שהיה דובר ערבית, ניהל את המשא ומתן עם מוכרי הקרקעות והיה דמות מרכזית ביישוב.
לאחר שנמצאה קרקע מתאימה בהר חברון, בסוף שנת 1926, יצאו מנהלי החברה ועורכי-הדין לאזור חברון. עשרת הבעלים הערבים התאספו בבית גדול ואסרו היציאה ממנו, כי בלא חתימת כולם ההעברה לא הייתה חוקית. כל אחד מהם קיבל את כספו מידי עורך-הדין וחתם על ההסכם. רובם חתמו באצבע.
ביום י"ב בחשוון תרפ"ז התקיימה האספה השנייה. הרב כשר פתח את האספה בסקירה נרחבת על רכישת הקרקעות והסברי תשלום. הרב כשר גם נעל את הישיבה-.
העלייה למגדל עדר
בכ"ח בטבת תרפ"ז, 2 בינואר 1927, החלה העלייה לקרקע. העלייה לא הייתה מרוכזת ומסודרת ולא קוים אירוע בולט לציון העלייה לקרקע. המשפחות שהגיעו למקום עשו זאת באופן חופשי, במהלך הסתיו והחורף של שנת תרפ"ז. לאחר שהקימו לעצמם צריפים למגורים.
היישוב הוקם על אם הדרך ירושלים-חברון, מדרום מערב לצומת גוש עציון דהיום, בק"מ ה-21 מירושלים. במקום ניצבה בריכת מים בריטית ולידה מבנה משטרה קטן, שהיה מאויש בכמה שוטרים. מעל ליישוב, על ראש הגבעה ממערב, התנשא המנזר הרוסי.
ראשוני המתיישבים החלו בהכשרת קרקע לנטיעות וקיוו לייסד כפר המבוסס על מטעים ומשקי חלב. בנוסף לצריפי המגורים, הקימו המתיישבים בית כנסת ומקווה טהרה בקרבת תחנת המשטרה הסמוכה לכביש הראשי. רוב המתיישבים היו מבני העדה התימנית שהגיעו מתל אביב אך היו גם תושבים מעדות ומקומות שונים. במשך הזמן עזבו רוב המתיישבים התימנים את היישוב ובמקומם הגיעו משפחות אשכנזיות. החברה לא קיימה חלוקת קרקעות מסודרת וליישוב לא היה קשר ישיר עם המוסדות הלאומיים, כגון הקרן הקיימת או הסוכנות. הבריטים והערבים לא הפריעו ולא התנכלו לתושבים והתושבים קיימו קשרי מסחר עם הכפר הערבי הסמוך – בית אומר.
תנאי החיים
תנאי החיים היו קשים ביותר והמתיישבים סבלו ממצוקת מים. המשק הדל ומקורות הפרנסה לא אפשרו למתיישבים קיום בכבוד, ולרוב המתיישבים חסרה הכשרה חקלאית מינימלית. הם החלו בנטיעת עצי פרי וגפנים, אף שלא נעשתה הכשרת קרקע ראויה ולא עמדו לרשותם ציוד וכלים חקלאיים. בנוסף נעשה ניסיון להקים משק בעלי חיים. בשל קשיי הפרנסה, רוב המתיישבים מצאו את פרנסתם בירושלים. מייסדי המקום שאפו להקים בו ישיבה. מכלל התוכנית הרחבה שהגו מייסדי החברה, יצא לפועל אך מעט מזעיר.
השלג הגדול
מאורע זה, מיד בראשית הקמתו של היישוב החדש, לא תרם לעידוד מתיישבים נוספים לעלות ולהיאחז במקום, והוא גרם רפיון רוח למתיישבים הקיימים.
מאורעות תרפ"ט ותוצאותיהם
סמוך לפרוץ המאורעות בחודש אב תרפ"ט (אוגוסט 1929) נותרו במקום פחות ממניין אנשים. אבשלום רוזנבלום המשיך לעבוד עם פועליו הערבים בהכשרת הדרך לבית פאג'ר.
ביום שישי, י"ז אב, פרצו המאורעות ושוטר שעבר במקום ביקש מהתושבים לא להסתובב בכביש ולהיכנס לבתיהם. מחלונות הצריפים ראו המתיישבים את מבטי הערבים שעברו בכביש ולכן ברחו למנזר הרוסי שליד המושבה שהיה מוגן יותר. למנזר באו כ-25 ערבים מבית-אומר הסמוכה וישבו אתם כל הלילה, כדי שלא יפגעו בהם. בנוסף, הם מסרו למוכתר היהודי כי כמה ערבים מ"בית פז'ם" מתכוננים להרוג אותו ועליהם לעזוב את המקום. אחד הערבים הוביל אותם מהמנזר בדרך ההרים לבית אומר והם שהו שם בבית משפחה ידידה. מבית אומר כתבו מכתב בכמה שפות (ערבית, עברית, יידיש ואנגלית) ובו הודיעו שהם בכפר ומבקשים שיבואו לחלצם. המכתב הועבר על ידי צעיר ערבי מן הכפר לכביש הראשי ונמסר לשיירה אנגלית שעברה במקום.
בינתיים החלה תסיסה בבית אומר והרוחות סערו על החזקת היהודים. ביום שני (26.8.29) באו הבריטים והעבירו את התושבים לבית המשטרה בחברון, שם הצטרפו לניצולי קהילת חברון לאחר הטבח שהיה בעיר בשבת. במקום זה שהו 24 שעות, וביום שלישי הועברו לבית שטראוס בירושלים יחד עם כל אנשי קהילת חברון. הערבים מבית-אומר הביאו לאחר ימים אחדים את העדר בשלמותו למשפחת רוזנבלום בירושלים. שאר הנכסים ביישוב נבזזו בידי ערביי הסביבה.
על-אף יחסי השכנות הטובים עם השכנים הערבים מהכפר בית אומר, אשר הצילו פעמיים את מתיישבי מגדל עדר ממוות – בשלג הגדול ובמאורעות תרפ"ט, המאורעות חרצו את גורל היישוב הקטן. הוא ננטש ולא הוקם מחדש אף בשוך המהומות.
פירוק החברה וגאולת הקרקעות
חברת "זיכרון דוד" הגיעה למצב קשה, הנושים לחצו והחברה עמדה בפני פשיטת רגל. יצחק גרינוולד וחברים נוספים המשיכו עוד כחמש שנים בטיפול בענייני החברה, עד פירוקה. בתחילה עוד האמינו באפשרות חידושו של המפעל, קיוו להקמת היישוב מחדש ואף פעלו בכיוון זה. לאחר שאפסו הסיכויים, טרחו רבות בכיסוי חובות החברה, במכירת אדמותיה, ובעיקר במניעת האפשרות שהאדמות תשובנה לידיים ערביות, שכן בתחילת 1930 החלו ערבים לחרוש את קרקעות מגדל עדר.
גרינוולד לא נמנע משום ניסיון שיכול היה להציל את החברה ולשקם את היישוב ודיבר על לבם של המוסדות השונים, בטענה שלא רק שהערבים רצחו – הם עלולים לקבל את קרקעות מגדל עדר, בבחינת – "הרצחת וגם ירשת?!" כל קריאותיו וזעקותיו של גרינוולד לא זכו למענה חיובי. המוסדות הלאומיים, הקרנות והגופים השונים השיבו פניו ריקם. רבים מחברי החברה התדפקו על דלתו בדרישה לקבל כספם חזרה. וליד ביתו נראו מחזות קשים, צעקות והפגנות של חברים שדרשו כספם. לבסוף, לאחר משא-ומתן ארוך, ב-25 בספטמבר 1933 רכש את המקום מידי חברת 'זיכרון דוד' שמואל צבי הולצמן מרחובות. חברי האגודה קיבלו בחזרה רק חלק מכספם.
הולצמן הקים יחד עם שותפיו יצחק צבי רקובסקי ואברהם אפשטיין את חברת אל ההר, שהגתה רעיון להקים באזור זה מרכז יישובי שיהיה מבוסס על גידול מטעים ואף הביאה למקום קבוצת פועלים שהחלה לממש את הרעיון. אולם המרד הערבי הגדול הביא לנטישת המקום בשנית. בשנת 1943 התיישב בקרבת חורבות מגדל עדר קיבוץ כפר עציון ואחריו התיישבו באזור הקיבוצים משואות יצחק, עין צורים ורבדים. המקום נכבש בידי הערבים במלחמת העצמאות ויושב מחדש לאחר מלחמת ששת הימים, תחת השם מגדל עוז.
אלעזר
{{פירושונים|
אישים ששמם אלעזר:
אישים ששם משפחתם אלעזר:
ראו גם
}}
רות קדר
ביוגרפיה
קדר נולדה בברזיל ולמדה ארכיטקטורה בטכניון בישראל ועברה לארצות הברית ללימודי מאסטר בעיצוב באוניברסיטת סטנפורד. נושא התיזה שלה היה עיצוב חפיסות קלפים; חברת אדובי אף ביקשה ממנה לעצב חפיסת קלפים, כחלק ממהלך שיווקי של החברה לאחד ממוצריה. היא נמנית עם מייסדי האתר Art.Net, שם היא מציגה את הסטודיו המקוון שלה מאז 1994. שימשה כפרופסור יועץ לאמנות במחלקת האמנות של סטנפורד בשנים 1988 עד 1999, באותה העת היא הוזמנה לעצב את הלוגו של גוגל.
רות קדר זכתה במספר פרסים ועבודותיה מוצגות ברחבי העולם.
צבא השחרור העממי של יוגוסלביה
צבא השחרור העממי של יוגוסלביה (בסרבו-קרואטית: Narodnooslobodilačka vojska Jugoslavije, בסרבית: Народноослободилачка војска Југославије, נודע גם בשמות: הפרטיזנים היוגוסלביים, הפרטיזנים של טיטו, הצבא העממי לשחרור יוגוסלביה) הייתה תנועת התנגדות פרטיזנית חמושה לכיבוש הנאצי של יוגוסלביה במלחמת העולם השנייה, אשר הובלה על ידי המפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה והייתה תחת פיקודו של יוסיפ ברוז טיטו.
רקע להקמה
בשלהי מרץ 1941 פרצה בממלכת יוגוסלביה הפיכה צבאית אשר במהלכה הודח הנסיך פאבלה בשל חתימתו על ההסכם התלת-צדדי, ובמקומו עלה לשלטון המלך פטר השני הפרו-בריטי. תוך ימים ספורים פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך זמן קצר. גרמניה הנהיגה משטר צבאי בסרביה וסיפחה אזורים בסלובניה. באזורי קרואטיה ומרבית בוסניה הוקמה מדינת הבובות שכונתה מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה. בולגריה סיפחה את מקדוניה הווארדארית, איטליה סיפחה את מונטנגרו ואזור חוף הים האדריאטי ובכלל זה דלמטיה והונגריה סיפחה את אזור באצ'קה אשר בוויבודינה.
פעילות כוחות הפרטיזנים
השלב הראשון בפעילות הפרטיזנים נמשך מכיבוש יוגוסלביה ועד כניעת איטליה בספטמבר 1943. שלב זה אופיין בבניין כוח אשר בתחילת הפעילות לא היה מאורגן ולקה בציודו. עוד נבנתה תורת הלחימה ותפישת שילוח כוח האדם מכל קצווי יוגוסלביה בהנהגת הקומוניסטים.
השלב השני נמשך מכניעת איטליה ועד שחרור בלגרד באוקטובר 1944. ממועד זה הפכו כוחות הפרטיזנים למיליציה ובהדרגה אף לצבא סדיר אשר צויד בנשק איטלקי רב. הפרטיזנים נחשבו רשמית חלק מבעלות הברית וזכו לתמיכה מודיענית ולוגיסטית. השלב השלישי נמשך משחרור בלגרד ועד מרץ 1945, אז הוקמו בהדרגה המוסדות הפוליטיים והאדמיניסטרטיביים לניהול המדינה שבדרך. במרץ 1945 הפכו כוחות הפרטיזנים לצבא העממי היוגוסלבי. בשיא הקרבות ריתקו כוחות הפרטיזנים 20 אוגדות גרמניות ליוגוסלביה.
בנוסף למאבק בנאצים ועושי דברם כגון אנשי האוסטאשה, התנהלה ביוגוסלביה במקביל גם מלחמת אזרחים בין הפרטיזנים של טיטו ובין המיליציה המלוכנית ה"צ'טניקים". במסגרת המאבק הסגירו הצ'טניקים לוחמים מכוחותיו של טיטו לידי הגרמנים. לקראת סיום המלחמה ערקו לוחמים רבים משורות הצ'טניקים והצטרפו לכוחותיו של טיטו אשר ניצחו במאבק והשתלטו על יוגוסלביה. ההצלחה הגיעה במחיר כבד מאוד ומספר מקורות מעריכים את מספר ההרוגים בקרב כוחות הפרטיזנים לאורך שנות המלחמה בלמעלה מרבע מיליון.
יהודים בשורות הפרטיזנים
ממחקרים שונים שנערכו ביוגוסלביה על ידי ההיסטוריונים יאשה רומנו וסלאבקו גולדשטיין לגבי חלקה של יהדות יוגוסלביה במאבק החמוש לשחרור המדינה עולה, כי לכל הפחות הצטרפו לכוחות הפרטיזנים לאורך כל שנות המלחמה 4,572 מבני הקהילה היהודית ומהם נהרגו 1,318. כ-3,000 מהמצטרפים נמנו עם המערך הלוחם והשאר עם יחידות העזר. מחקר שערכה פרופסור מינה רוזן מציין כי בסך הכל נמנו עם כוחות הפרטיזנים כ-6,000 יהודים. באזור בוסניה היה שיעור המצטרפים לכוחות הפרטיזנים הגבוה ביותר ועמד על כרבע מהאוכלוסייה הבוגרת. משה פיאדה היה חבר בפיקוד הפרטיזני העליון בראשותו של טיטו. 141 מקרב בני הקהילה שהצטרפו לכוחות הפרטיזנים זכו לעיטור "מדליית הפרטיזנים (1941)" ו-11 מקרבם זכו לעיטור גיבור יוגוסלביה. 15 מבני הקהילה אשר הצטרפו בהמשך לצבא יוגוסלביה התקדמו לדרגת גנרל ומהם ניתן לציין את וויו טודורוביץ', איזידור פאפו ורוזה פאפו, האישה הראשונה ביוגוסלביה שזכתה לדרגת גנרל. טיטו נאבק נגד הנאצים ועוזריהם הקרואטים האוסטאשה, וגם במשתפי הפעולה מקרב בני עמו. על פי אומדנים, השמיד צבאו של טיטו לפחות 10 דיוויזיות גרמניות ממוכנות במהלך המלחמה, הכניע את מוסוליני וצבאו בבלקן ובגבול איטליה, והצליח לשחרר חלק מיהודי יוגוסלביה שהיו כלואים במחנות ריכוז איטלקיים באזור הבלקן. יהודי יוגוסלביה מצידם, ראו בטיטו גיבור, מושיע וסמל המאבק בהיטלר ובמוסוליני, ואך טבעי היה החיבור בין הפרטיזנים היהודים של יוגוסלביה לטיטו שפרס עליהם חסותו ונתן להם תמיכה מלאה. על כן הצטרפו רבים מהצעירים ששרדו מיהודי יוגוסלביה לכוחותיו של טיטו, ורבים מהם העפילו בו לעמדות פיקוד.
במסגרת הקשר עם בעלות הברית הצניחו הבריטים 33 מתנדבים מארץ ישראל באירופה הכבושה כדי לסייע במאמץ המלחמתי הבריטי, ועוד חמישה הסתננו ליעדם בדרכי היבשה והים. 12 מתוכם הוצנחו ביוגוסלביה כדי לחבור לכוחות הפרטיזנים שם או כתחנת מעבר למדינות השכנות תוך קבלת סיוע לוגיסטי מכוחותיו של טיטו. במאי 1943, תחת זהות בדויה, צנח באזור ז'אבליאק (Žabljak), בהרי דורמיטור שבמונטנגרו הצנחן פרץ רוזנברג כחלק מיחידת קישור צבאית בריטית שתפקידה הייתה לחבור לקבוצת הפרטיזנים. רוזנברג שימש כאלחוטן של היחידה הבריטית והיה איש הקשר ממפקדת טיטו למטה הבריטי בקהיר. במרץ 1944 צנחה חנה סנש באזור קרואטיה בדרכה להונגריה בקבוצה של ארבעה צנחנים ובה גם יונה רוזן, אבא ברדיצ'ב וראובן דפני. עוד הוצנחו ביוגוסלביה דן לנר, לימים אלוף בצה"ל אשר הצטרף למערך הלוחם, והרופא ד"ר ישראל מהרי"ק שהצטרף למערך הרפואה של כוחות הפרטיזנים.
העמק של הטירנוזאורוס רקס
העמק של הטירנוזאורוס רקס (באנגלית: Valley of the T. rex) היא תוכנית טלוויזיה מסוג מחקר-פלאונטולוגיה בת 50 דקות ששודרה בערוץ דיסקברי ב-10 בספטמבר 2001. היא דמתה לפורמט הסדרה פלאווורלד.
תוכנית זו מתמקדת במחקריו של הפלאונטולוג האמריקאי ג'ק הורנר, היועץ המדעי של סדרת סרטי "פארק היורה", אשר טוען שהטירנוזאורוס היה אוכל נבלות ולא טורף פעיל, כפי שהוא מוצג תמיד. היא מלווה בשחזור של חיי הטירנוזאורוס מסוף הקרטיקון שנערכו במחשב. חלק מהטעים מוצגים מתוך התוכנית "כשהדינוזאורים שוטטו באמריקה".
התוכנית
הורנר מראה מאובנים של עצמות טירנוזאורוס, שנלקחו מתצורת הל קריק שבמונטנה ומציג איך שהם לא עזרו לטירנוזאורוס להתנהל כצייד פעיל: הוא היה בעל זרועות קצרות וגמדיות שלא עזרו לתפוס או להרוג טרף וייתכן שאף נעלמו בתוך רקמות שרירים. הם גם לא יכלו לעזור לבעליהם לקום אם נפל. הרגליים היו בעלות ירך הגדול מהשוקה, דבר שהיה אמור להתרחש להפך כדי לסייע לבעליו לרוץ במהירות, בדומה לטורפים אחרים מהאזור כמו הדיינוניכוס והזאורורניתולסט. הוא היה בעל אזור המיועד לסייע בהרחה הרבה יותר מאשר בראייה ובנוסף הלסתות היו חזקות עם שיניים מוחצות בדומה לצבועים המודרניים ששוברים עצמות, אך בניגוד לטורפים גדולים כמו אריות, להם שיניים הנועדות בעיקר לחיתוך חד.
הורנר מציג את הטירנוזאורוס כיצור איטי שהתבסס על גנבת מזון לטורפים אחרים כמו לרפטורים וייתכן שהיה בעל עור פנים וצוואר חשוף בצבע אדום (בדומה לעוזניית הנגב) והיה שואג ומבריח את הבעלים של הטרף.
ביקורת
על תוכנית זו ועל הורנר נמתחה ביקורת רבה ממדענים אחרים שטענו שהטירנוזאורוס דווקא כן היה צייד פעיל. הם טוענים שאזור הראייה שלו היה גדול מאוד, בדומה למיני טורפים אחרים ושהריח היה רק אמצעי עזר למציאת מזון, שעצמות הירך הגדולות לא מונעות מבעליהם להיות מהיר (כך נראות עצמות הסוסיים) ושהלסת החזקה נועדה לנשוך ולהרוג דינוזאורים גדולים ולא לפצח עצמות. גם ההשוואה לצבועים נראית תמוהה מאחר שצבועים הם ציידים לא פחות מאוכלי נבלות. הוכחה נוספת לכך שהטירנוזאורוס היה צייד היא מעצמות טריצרטופס ואדמונטוזאורוס שנמצאו ועליהם סימני נשיכה, אך התברר שפרטים אלה המשיכו לחיות, כך שהטירנוזאורוס לא הרג אותם אך כן ניסה להרוג.
פרשנות חזותית לפינוקיו
הסיפור "הרפתקאותיו של פינוקיו" של העיתונאי והסופר קרלו לורנציני המוכר בשם העט קרלו קולודי, התפרסם לראשונה כסיפור בהמשכים בעיתון הילדים "ג'ורנלה פר אי במביני" בליווי איוריו של אוגו פלרס.
פלרס, יליד מסינה, היה מאייר ועיתונאי, מבקר ספרות ומשורר.
הוא היה חייב להמציא את הדימויים החזותיים של גיבורי הסיפור, כי קרלו קולודי לא טרח לתארם בפרוטרוט.
פלרס עיצב את הספר לפי דמיונו ולא התחשב אף בפרטים שתיאר הסופר, כמו "בגד מנייר צבעוני" ו"כובע מבצקו הרך של לחם".
הוא צייר פינוקיו כבובת עץ דומה לנער חבוש כובע עשוי ממכפלת נייר. הוא הוסיף לעיתים צל שליווה את דמות הבובה, ולצל היה אופי משלו.
לפעמים הוא מעין קריקטורה של הדמות ולפעמים היא יצור המאיים עליה. כבר בשלב זה אפשר היה לראות שהמאייר אינו רק בבחינת ממחיש הסיפור, אלא גם פרשנו.
הפרק הראשון של סיפורי פינוקיו התפרסם ביולי 1881 והסיפור המשיך להופיע במשך שנתיים במועדים לא קבועים והוא התחבב מאוד על קהל הקוראים הצעירים וגם על הוריהם.
הספר "הרפתקאותיו של פינוקיו" ובית הדפוס פאג'י–בומפורד
ב-1883, כאשר הצטברו כ־15 פרקים על עלילות בובת העץ, הוחלט להוציא את סדרת הסיפורים כספר המיועד לילדים.
באותה העת, בסוף המאה ה-19, עדיין לא הייתה קיימת "ספרות ילדים".
ספרים שנכתבו במיוחד לילדים היו מעטים מאוד. אליס בארץ הפלאות, חיבורו של לואיס קרול היה אחד הספרים הראשונים שנכתבו בשביל ילדה ב-1865.
הספר של לורנציני התקבל על ידי קהל הקוראים בהתלהבות לא רק בגלל הטקסט שדיבר ללב הקוראים המבוגרים והצעירים כאחד, אלא גם בזכות האיורים המשעשעים של המאייר אנריקו מזנטי, כי המוציאים לאור לבית פאג'י הבינו כבר אז, שאין להשוות ספר ללא תמונות לספר מאויר. כמוהם כמו לואיס קרול, סברו, ש"מה טעם יש בספר שאין בו תמונות ושיחות?" כחלוצי ספרות הילדים, הבינו שהפרשנות החזותית של הסיפור חשובה לילד הקורא לא פחות מן הסיפור עצמו. לימים יצאו בהוצאת בומפורד מהדורות נוספות של פינוקיו עם איוריהם הקלסיים של קרלו קיוסטרי (1890), ועם איוריו הצבעוניים של אטיליו מוסינו (1911).
ספריו של לואיס קרול, " אליס בארץ הפלאות" (1865) ו"מבעד המראה" (1871) וכן ספרו של קרלו קולודי: "הרפתקאותיו של פינוקיו" (1883), הם בין ספרי הילדים הראשונים באירופה ומן הספרים שהשפיעו על עולם הספרות בכלל וספרות הילדים בפרט. שני הספרים למרות אופיים הלוקלי המושרש בתרבות דתית, חברתית ופוליטית האופיינית לארצות מוצאם של סופריהם, עוסקים בנושא קיומי משותף – נושא ההתבגרות. מסיבה זו כנראה הם הפכו לקלסיקה המתפרשת מחדש בכל תקופה. הפרשנות המחודשת באה לידי ביטוי בייחוד במדיום החזותי, באיורי הספרים הללו ובסרטים שנעשו על פי שתי היצירות, עולה נושא ההתבגרות והצטרפותו של הילד לחברת המבוגרים - בכל פעם באור חדש.
הספר "הרפתקאותיו של פינוקיו" עם איוריו של אנריקו מזנטי (1850–1910)
אנריקו מזנטי היה במקצועו מהנדס בניין, אך היה לו כישרון ציור מובהק ועיסוקו העיקרי היה בתחום ציור קריקטורות ואיור ספרים. הוא עבד בבית ההוצאה של האחים פאג'י ושם הכיר את לורנציני והתיידד אתו. כאשר הוחלט בבית ההוצאה פאג'י, להוציא את קובץ הסיפורים על בובת העץ פינוקיו כספר, נבחר מזנטי כמאייר. הוא יצר למעשה את אב הטיפוס של הדמות פינוקיו המוכרת לנו, תוך שיתוף פעולה עם לורנצינו ורוב מאירי הספר הלכו בעקבותיו. פינוקיו של קולודי, הוא בובה שגולפה מבול עץ. פינוקיו של מזנטי נראה כמריונטה. מריונטה היא בובה המונעת באמצאות פיסות עץ וחבלים על ידי בובאי, אך הבובה המצוירת של מזנטי אינה קשורה לחוטים המונעים על ידי מפעיל חיצוני, אלא היא מתנועעת על פי רצונה החופשי.
פינוקיו בעיצובו של אנריקו מזנטי 1883
זהו רעיונו המקורי של המאייר ועיצוב זה ממחיש לקורא את טיבו האמיתי של גיבור הסיפור, ואת אופיו האמביוולנטי. מצד אחד פינוקיו איננו אלא בול עץ, חומר היולי האמור להיות מונע על ידי כוח חיצוני, אך מאידך כאשר הוא מקבל צורה דמוית ילד, יש לו רצון והוא פועל באופן עצמאי על פי דחפיו ורצונותיו. היכולת של בובון העץ לפעול לפי רצונו, מעניקה לו חופש בחירה ובזכות סקרנותו ואופיו ההרפתקני, פינוקיו מגיע למקומות מעניינים ביותר, פוגש טיפוסים צבעוניים מאוד ורוכש ניסיון חיים חשוב. לא כל בחירותיו של פינוקיו נבונות, לא כולן נעשות מתוך שיקול דעת. אפשר לומר שרובן נעשות מתוך רצון לסיפוק דחף או יצר וצורך להנאה קלה ומידית, אך במשך הזמן הוא לומד מטעויותיו.
לא רק הצורה שמזנטי העניק לדמותו של קולודי מלמדות על אופיו וטיבו, גם הלבוש בו הלביש את גיבורו הוא בעל משמעות. לבושו של פינוקיו מזכיר לקורא את הדמויות של התיאטרון העממי החביב והמוכר "קומדיה דל ארטה" שגם הן דומות באופיין לדמותו של פינוקיו ובאופן לא מפתיע גם לקורא עצמו. כי הרי גם הקורא המבוגר וגם הילד מכירים היטב את אופיינו האנושי, האמביוולנטי, את רצוננו לעשות את הטוב והיפה ואת נהייתנו אחרי המהנה והקל להשגה, דבר שלא תמיד מזכה אותנו בהנאה המצופה. הדמות המצוירת שהמציא מזנטי היא הדימוי העולה במוחנו כאשר השם פינוקיו מוזכר והיא ממחישה לקורא את אופיו המורכב של הבובון. אפו הארוך מבטא אולי יותר מכל אבר אחר שבגופו את סקרנותו, את רצונו "לדחוף את אפו" לכל מקום המעורר עניין ואת התוצאות האומללות לעיתים, של סקרנות זאת. אדם סקרן פוגש בדרכו יצורים רעים, קשים ומסוכנים. הוא נקלע למצבים מסוכנים וסובל לא מעט. הציורים של מזנטי אינם חוסכים מן הקורא מראות קשים ומפחידים, אך כך גם סיפורו של קולודי, שאיננו מסתיר מן הקוראים את האמת המרה שחיים אמתיים אינם חגיגה אחת מתמשכת. הסיפור מלמדנו שאי אפשר לכסות ולטשטש את מעשי השטות שאנו עושים, כי הם מזדקרים לכל עין כמו אפו של פינוקיו. הצייר כמו הסופר פורש בפנינו את הקושי הקיים בתהליך ההתבגרות. הוא מראה לנו שרק על ידי ניסיון וטעיה אדם לומד ומתבגר.
דמות פינוקיו בעיצובו של מזנטי קסמה לקהל הקוראים לא פחות מן הדמות שעיצב קולודי והתקבעה כדימוי בדמיון הקוראים. מה שהקל על תהליך זה היא העובדה שבפינוקיו של מזנטי היו מרכיבים של דמות מוכרת, משעשעת, שאובה מן התרבות העממית של תיאטרון הבובות ומהצגות בסגנון "קומדיה דל ארטה" דמות החביבה על כולם. עם דמות כזאת היה קל להזדהות ממבט ראשון ובמשך הזמן היה קל להבין לא רק את הצד המשעשע של הרפתקנותה, אלא גם את המשמעות הטרגית שלה, את מצוקותיה וסופה המר על עץ התליה. התמונה של מזנטי בה מתואר פינוקיו הקטן והעלוב תלוי על עץ ונע ברוח, העציבה כל כך את קוראי הספר שהם פנו בהמוניהם לבית ההוצאה ודרשו המשך להרפתקאות פינוקיו.
הספר "הרפתקאותיו של פינוקיו" עם איוריו של קרלו קיוסטרי 1901
קרלו קיוסטרי, יליד פירנצה היה אוטודידקט. הוא עבד כמאייר על בית ההוצאה בומפורד ובניו, ונודע בעיקר בזכות איוריו לספרו של קרלו קולודי "הרפתקאותיו של פינוקיו" שיצא מחדש ב-1901. קיוסטרי צייר את ציוריו בצבעי מים, אך הפכם לגילופי עץ והם נדפסו ללא צבע, בשחור לבן.
קיוסטרי אימץ אמנם את דמותה של בובת העץ של מאירו הקודם של פינוקיו, אנריקו מזנטי, אך הוסיף הרבה דמויות ריאליסטיות, כמו דמויות השוטרים, דמותו של הסבא וגם כמה דמויות מפחידות של רוחות רפאים המדגישות את הצדדים האפלים של החיים. קיוסטרי המציא גם את דמותה של הפיה כחולת השער, שהצטרפה לחלקו השני של סיפור פינוקיו. הופעת הדמויות הריאליסטיות והפנטסטיות זו לצד זו יצרו אוירה מיוחדת ומוזרה, בה נעים קוראי הסיפור בעולם בו המציאות והפנטזיה מעורבים זה בזה. לפעמים ערוב התחומים מביא את הגיבור למצב מעציב ביותר, אך לפעמים הפיה הדומה לדמות של קדושה בציורי הכנסייה, מצילה את גיבור הסיפור ומשמחת את קוראיו. הודות לאהבת אב ולעזרתה הטובה של "פיה כחולת שיער", שהיא ספק אם ספק אחות, ואולי פרסוניפיקציה של החסד הנוצרי או יצור נשי פלאי אחר, שברי מזל זוכים לפגוש בחייהם, עולה פינוקיו על דרך הישר ומצליח להתבגר. הוא משיל מעליו את צורת הבובה והופך לילד אמיתי לא רק בצורתו החיצונית, אלא בהתנהגותו. האיורים של קיוסטרי הופך את סיפורו המדומיין של קולודי לעולם ממשי, לא רק של פינוקיו, אלא של האנושות כולה. האיור הופך את הפנטסטי למוחשי ואת המוחשי כביכול, להעמדת פנים חמקמקה, שאין להאמין בה ובאמתותה. בציור, יותר מאשר בסיפור, גבולות האמיתי והשקרי מטשטשים, וקל להבין את פינוקיו ואת שאר ילדי העולם, שהם טועים ותועים בדרכי החיים וזקוקים לנס או לפיה בעלת שער כחול כדי לשרוד בו. הספר "הרפתקאותיו של פינוקיו" על איוריו, הוא אחד הספרים המתורגמים ביותר בעולם והזוכים עד היום לפרשנות מחודשת, ולא בכדי טען הוגה הדעות האיטלקי בנדטו קרוצ'ה, ש"העץ ממנו גולף פינוקיו, הוא אותו העץ ממנו גולפה האנושות כולה."
הספר "הרפתקאותיו של פינוקיו" עם איוריו הצבעוניים של אטיליו מוסינו, 1911
אטיליו מוסינו היה קריקטוריסט, מאייר וצייר. אליו פנה אנריקה בומפורד בבקשה שיאייר מחדש את יצירתו הקלאסית של קולודי והפעם במהדורה צבעונית. מוסינו, בהכירו את ההערכה והאהבה שרוכש הציבור לאיוריו של קיוסטרי, כתב מעין כתב "התנצלות" על שהעז להחליפם בציורים משלו, וכך כתב ל"מבקריו הצעירים" בפתח המהדורה שיצאה לאור ב-1911: "הקומנדטור במפורד החושב תמיד עליכם, ילדים, ואיננו חוסך עמל והוצאות על מנת שתוכלו ללמוד וליהנות מקריאת ספרים טובים ואמנותיים באהבה הולכת וגוברת ובעניין מתמיד, רצה להגיש לכם פינוקיו במהדורה עשירה יותר באיורים מן הקודמות לה, וכולה בצבעים. ואז, אם בדרכי נועם ואם בדרכים שנוהגים לנקוט לגבי נערים קשי –עורף, עלה בידו להביא את ליצן העץ לביתי. בתחילה, מספר הצייר, הביט פינוקיו ברישומים בפרצוף סר וזעף, אך כאשר ראה את רישומי אביו ג'פטו, התרגש - "ומאז היינו לידידים טובים. פינוקיו קבע את מושבו בסטודיו שלי. הוא אינו מניח לי, הולך בעקבותיי ברחוב...לעיתים הוא שלו ומרוכז בעבודתי...לעיתים הוא עצבני ונוטה לכעוס, דוחף את אפו – ואיזה אף! – בתוך גיליונות הנייר ובמתוות, רוצה לראות הכול כדי שיוכל לבקר..."
המהדורה שיצאה ב-1911 עם איוריו הצבעוניים של מוסינו זכתה להצלחה רבה. איוריו הצבעונים היו לא רק יותר בולטים בזכות צבעוניותם, אלא גם הרבה יותר דינמיים מאלה של קודמיו. הבעות הגוף של הדמויות נעשו מוגזמות יותר, הבעות הפנים מודגשות ואף גרוטסקיות, הנערים נעשו שובבים יותר והשוטרים, ה"רוחות" והמפלצות, מפחידים ממש.
הקוראים הצעירים נהנו מן האיור החדש. הם אהבו את שובבותו המודגשת של הבובון, את מרדנותו וגם את כל המצבים המביכים והמסוכנים שתוארו בכל אכזריותם. מוסינו הוסיף משהו מרוח התקופה המודרנית הצבעונית, האגרסיבית והמסוכנת לסיפורו הקלסי של קולודי.
הספר "הרפתקאותיו של פינוקיו" עם איוריו של רוברטו אינוצנטי (1988)
רוברטו אינוצנטי נולד ב-1940 בטוסקנה. את השכלתו כצייר ומאייר רכש בעצמו. כאוטודידקט פיתח לעצמו סגנון ייחודי המצטיין בציור פרטי פרטים של נוף, דומם ושל הדמויות. אינוצנטי זכה בפרסים רבים והחשוב שבהם פרס הנס קריסטיאן אנדרסן.
למרות הריאליזם של המתואר, אין ציוריו של אינוצנטי ריאליסטיים וזאת מפני זווית הסתכלותו של האמן על הסצנה המתוארת. הפרספקטיבה ממנה מתאר האמן את נופי העיר פירנצה, את המתרחש ביער או על שפת הים, היא פרספקטיבה דומה לזאת בה אלוהים רואה את ברואיו.
פרשנות קולנועית לספרו של קרלו קולודי "הרפתקאות פינוקיו"
במחצית המאה ה-20 התחילו להופיע סרטים שנעשו על פי ספרו של קרלו קולודי, "הרפתקאות פינוקיו". זה היה מהלך טבעי משום שגם הספר וגם הסרט מספרים סיפור בעל רצף, שניהם נגישים מאוד לציבור, שניהם פופולריים וניתנים לעיבודים רבים. סיפורו המקורי של קולודי מאפשר פרשנויות שונות ואנו נמנה כאן אחדות מהן.
סרטו של וולט דיסני "פינוקיו" (1940)
פינוקיו הקסים את קוראי הספר המבוגרים והילדים במשך מאה שנים ותורגם לשפות רבות, כמעט כמו ספרי המקרא, אך פרסומו הגדול ביותר בא אחרי שעובד לסרט באולפני דיסני בהוליווד.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, אמריקה אינה מתפעלת מילדים סקרנים ומרדנים, היא מעדיפה ילדים ממושמעים המקבלים את הוראות ההורים, המורים והמנהיגים. אף אחד אינו רוצה לשמוע על חוסר עבודה ועל משפחה ענייה "שהעשיר בהם היה מקבץ נדבות". דווקא בתקופה בה מתחילה החברה המערבית להבין את קשיי ההתבגרות של הילד, קשה לה יותר להתמודד עם הקשיים הללו. הטקסט של קולודי נראה לאמריקאים בני מחצית המאה ה-20 "אכזרי" ו"מפחיד" מדי לילדים. הסיפור המקורי מתאים אולי להבנתם של מבוגרים, אך לילדים, כך מקובל אז לחשוב, מתאימים עיבודים יותר "מתוקים" המאפיינים את סרטו של וולט דיסני וכן ספרים המאוירים בציורים הלקוחים מן הסרט.
"מפתח זהב - הרפתקאות בורטינו", עיבוד הספר של קולודי על ידי אלכסיי ניקולייביץ' טולסטוי
על פי העיבוד הרוסי של פינוקיו הוסרט הסרט "מפתח הזהב" בבימויו של דמיטרי בביצ'נקו 1959.
אחד העיבודים המעניינים לסיפורו של קולודי הוא העיבוד של אלכסיי ניקולייביץ' טולסטוי, סופר רוסי מפורסם. זהו סרט מצויר והעיבוד זה מעניק פרשנות קומוניסטית לסיפורו של פינוקיו. וכך כותב עליו לוי צירולניקוב:
"יש להודות, כי בהתאם לתזה המפורסמת של לנין, כי הספרות לא יכולה להיות אל-מפלגתית, גם סיפור הילדים הזה כולל מסרים אידאולוגיים סובייטיים, כגון: ״עשירים – רעים, עניים – טובים״, ״עשירים והשלטון הבורגני מנצלים את העניים״, ״לעמלים אין ברירה אלא להתאחד״ וכד׳. בעיניי המסרים האלה לא מזיקים לסיפור. כמו כן, בניגוד לנהוג בספרות הסובייטית, יש בסיפור על בורטינו וחבריו כמה נקודות מסתוריות, שנשארות ברקע ללא פתרון, ומוסיפות לסיפור קסם מיוחד"
"הרפתקאות פינוקיו", סרטו של לואיג'י קומנסיני מ-1972
סרטו של קומנסיני הוא סרט עם שחקנים חיים, בסגנון האיטלקי של שנות - 50 ו – 70. הוא מדגיש את תנאי העוני בהם גדלים ומתבגרים ילדים. את קשי לבם של המבוגרים ואף של הילדים ואת המאמץ שילד צריך לעשות כדי להתבגר כאדם ראוי
"פינוקיו", סרטו של רוברטו בניני מ-2002
סרטו של רוברטו בניני ובבימויו, בניני משחק גם את התפקיד הראשי. הסרט זכה לביקורות רעות ביותר, אך הוא יכול לשמש כדוגמה לפרשנות נוצרית ליצירתו של קולודי. יש בו ביקורת נוקבת על המטריאליזם של התקופה, על הנהנתנות המאפיינת אותה, על הנהייה אחרי חיים קלים ומחוצנים. בניני מנסה ללמדנו להבחין בין טוב ורע, ואיך להתגבר על יצר האדם - הרע מנעוריו. הוא משבח את החמלה ואת אהבת הזולת. הסרט מדבר אל קהל נוצרי ובניגוד לארצות אחרות, זכה להצלחה אדירה באיטליה הקתולית.
פרשנות חזותית מחודשת לספרו של קולודי
לאחרונה מתפרסמות ברשת כתבות על סרטו המתוכנן של הבמאי ותסריטאי זוכה פרסי אוסקר גיירמו דל טורו - על נושא פינוקיו. דל טורו טוען שיצירתו של קולודי השפיעה על יצירתו הקולנועית יותר מכל יצירה ספרותית, ולסרטי האנימציה שנעשו על פי סיפורו של קולודי, הייתה השפעה מיוחדת על כל יצירתו.
ספרו של קולודי זוכה לפרשנויות מחודשות מדי עשור. יצירתו נשארת רעננה ורלוונטית כבר למעלה ממאה שנים, ופירושיה החזותיים תורמים לכך יותר ככל שחולף הזמן.
Microsoft Certified Solution Developer
MCSD (ראשי תיבות של Microsoft Certified Solution Developer ) הייתה הסמכה מבית חברת מיקרוסופט המיועדת למפתחים בטכנולוגיית .NET בגרסאות 1 ו-1.1. ההסמכה אמורה להעיד על נושאה כי עבר בהצלחה בחינות שמעידות על ידע בטכנולוגיית .NET, ידע ביישום לפי הצרכים וידע בתכנון פרויקטים.
הטבות לבעלי ההסמכה
בעלי ההסמכה מקבלים מנוי לידיעון מיוחד מבית מיקרוסופט למנויים, גישה לאתר מיקרוסופט לבעלי ההסמכות וסמל ותעודה שעברו את ההסמכה. הסמכה זאת נתפסת כחשובה בתעשיית הפיתוח, ונותנת יתרון לבעל ההסמכה במציאת עבודה.
דרישות
נושא ההסמכה חייב לעבור:
שפות הבחינה
ניתן לעשות את הבחינות גם ב VB.NET וגם ב־C#.
מעשה במונית
מעשה במונית הוא סרט קומדיה ישראלי משנת 1956 שצולם בשחור-לבן בבימויו של לארי פריש שכתב גם את התסריט.
זה היה סרט הקומדיה הראשון בישראל באורך מלא שגם צילומו ופיתוחו הושלמו באולפני גבע שהיו אז בגבעת רמב"ם בגבעתיים.
בגלל דלות התקציב שולבו חלק מאנשי ההפקה כשחקנים. שייקה אופיר מדגים בפעם ראשונה בקולנוע את כישוריו בפנטומימה אותם רכש אצל אטיין דקרו בצרפת.
את הפסקול הלחין אדמונד (אדי) הלפרן. את שיר הנושא שר מרדכי בן שחר למילותיו של אברהם ברושי.
הסרט יצא גם בגרסה אנגלית הנמצאת בספריית סינמטק תל אביב.
המועצה לביקורת סרטים ומחזות הורתה להשמיט את הסיפור על פקיד הבנק המחלק לעניים את כספי הבנק שגנב היות שהוא היה דומה למקרה דומה אמיתי שקרה שלוש שנים לפני כן. מפיקי הסרט פרסמו הודעה שאין קשר בין עלילת הסרט למקרה אמיתי וכן מחקו את המילה "משוגע" מהתסריט והקטע אושר.
תקציר העלילה
חמישה נוסעים במונית בדרך לירושלים - סימון (שייקה אופיר), שחקן פנטומימה, קלרה (מרים ברנשטיין כהן), קשישה הנוסעת לבקר את נכדיה, קצין המשטרה נתן (נתן כוגן) וגילדה (גילדה דורן ואן שטיין) שנוסעת עם בנה דוד לביקור משפחתי.
סיפור ראשון - החייל האמיץ
סימון (שייקה אופיר) מספר כי השתתף בעבר בתמרון צבאי בין "האדומים" ו"הירוקים". מפקדת "הירוקים" הייתה במבנה בה הם נמצאים כעת. הוא היה מוצב המפקדה ויום אחד בעת האימונים הוא נפגש עם בחורה נאה מהכפר הסמוך (מינה כרובי, שהייתה אשתו של בומבה צור), "הדגים" לפניה (בפנטומימה) את כישוריו כלוחם ומצא חן בעיניה.
בלילה התייפה לקראת הפגישה, נטש את המפקדה להגיע לכפר שם חיכתה לו הבחורה והם תינו אהבה בדיר כל הלילה.
לפנות בוקר הוא חזר למפקדה וגילה שהיא נכבשה ומוחזקת על ידי "הירוקים". הוא הפתיע את ה"ירוקים", שבה אותם ושיחרר את חבריו " האדומים" שניצחו בתמרון.
במקום לקבל תלונה מהסמל על נטישת השמירה הוא מקבל מהסמל אות הצטיינות וכיתת חיילים יורה לכבודו מטח כבוד...
סיפור שני - הקשישה החשדנית
קלרה (מרים ברנשטיין כהן) נמצאת בבית אבות בנתניה. הדוור צ'רלי (חנן סימטאי) מחזר אחריה ומוסר לה מכתב הזמנה למסיבת בר מצווה בתל אביב. כל הקשישים מזהירים אותה מהעיר הגדולה ומייעצים לה לא לנסוע אבל לשווא.
היא מחליטה לחזור מיד ורוצה להיכנס לתא טלפון. היות שהוא קטן וצפוף, היא מבקשת מבחורה צעירה לשמור לה לרגע קט את ארנקה. היא נכנסת לתא אבל מיד חושדת בצעירה.
כעת הצעירה נכנסת לתא ומבקשת מקלרה לשמור על תיקה. קלרה מפשפשת בתיק שלה ולא מוצאת את שטר עשר הלירות שנתן לה הדוור. היא מניחה שהצעירה היא זו שגנבה, פותחת את התיק של הצעירה, שולפת משם שטר של עשר לירות ושמה בתיקה.
כשהיא חוזרת לבית האבות ורוצה להחזיר לצ'רלי את עשר הלירות, היא פותחת את ארנקה מוצאת בו שני שטרות של עשר לירות...
סיפור שלישי - הפקיד הרובין הוד
קצין המשטרה נתן (נתן כוגן) מספר על פקיד בבנק לאומי ברמת גן בשם יעקב (יוסף קארל). יעקב היה עובר יום-יום במעברה סמוכה והתרשם ממצבם הקשה של האנשים. הוא החליט לעשות מעשה.
יום אחד בתום העבודה כשנשאר לבד בסניף הבנק הוא פתח את הכספת ורוקן את חבילות השטרות לתוך תיקו. הוא עבר במעברה והשליך חלק מהחבילות לעבר האנשים. לאחר מכן נעלם והמשטרה מצאה אותו ישן על ספסל בכיכר דיזנגוף. קצין המשטרה נתן, לא הצליח לגלות היכן הוטמן הילקוט עם שארית הכסף.
יעקב טען שהוא אהרון הכהן והוא שייך למחתרת האמורה להביא צדק לעולם.
סיפור רביעי - הרבי והעז
הנוסעים מתלוננים בפני הנהג שהמקום צפוף והוא מספר להם על עזרא (רפאל קלצ'קין), מלמד מצפת שגר בחדר קטן עם אשתו שרה (בת עמי פוגצ'וב) וזוג תאומים. האישה מתלוננת על הצפיפות ועזרא הולך לרב (דוד ורדי) לקבל עיצה. הרב מייעץ לו להכניס עז ואחר כך תרנגולות וחמור. המקום נעשה צפוף עוד יותר. כעת מייעץ הרב להוציא את החיות והחדר נראה גדול ומרווח לשמחת הזוג....
סיפור חמישי - פטריות רעל
גילדה (גילדה דורן ואן שטיין) מספרת שהגיעה לארץ כתיירת, פגשה בחיפה את נתן (עזריה רפפורט) ונולד להם בן, דוד.
נתן עבד הפקיד בנמל חיפה. הוא רצה לבקש מהבוס שלו (שמואל רודנסקי), העלאה בדרגה. הוא מתחנף לבוס ומזמין אותו ואת אשתו לארוחה בביתו. נתן יודע שהבוס אוהב פטריות ומבקשת מגילדה להכין כהפתעה פטריות ממולאות. גילדה מכינה את הפטריות אבל ליתר ביטחון היא נותנת לחתולה לטעום מהן. הבוס ואשתו מרוצים מהאוכלוסייה אבל לפתע נכנס הבן דוד ומודיע כי החתולה מתה...
כולם מובהלים לבית החולים באמבולנס לשטיפת קיבה. למחרת מגיע בנם דוד לבית החולים ובידיו זר פרחים שקיבל מהנהג שדרס את החתולה....
ייעוץ ארגוני
ייעוץ ארגוני הוא תחום המתמקד בארגון ובתהליכים בתוכו ובסביבתו, ונועד לשפר את התפקוד שלו. ייעוץ ארגוני תומך בארגון המתמודד עם סביבה דינמית. במציאות זו נדרש הארגון להגביר באופן מתמיד את יכולותיו וכושר הסתגלותו, כך שלמעשה הוא נמצא באופן מתמיד בתהליכי שינוי. מטרתו של תהליך הייעוץ הוא לעזור לארגון להשיג את מטרותיו ולצמוח, תוך שהוא מצמיח את העובדים. בעידן הידע מתבססת ההבנה שהצלחתו של הארגון תלויה ברווחה של האנשים העובדים בו, הנדרשים להביא יכולות אינטלקטואליות ורגשיות מפותחות להשגת מטרות הארגון. תפקיד היועץ לסייע למנהלים בארגון להבין ולהגדיר את מטרותיו בתוך הסביבה שבה הוא פועל, ולבחור את הדרך המיטבית להשגתן.
מרבית תהליכי ייעוץ ארגוני מתבצעים על ידי יועץ חיצוני, הסיבה לכך היא, שאדם חיצוני נתפס בעיני העובדים והמנהלים כיותר נייטרלי. יועץ ארגוני מקבל את הכשרתו באחת מהדיספלינות החברתיות (כגון: פסיכולוגיה וסוציולוגיה), אך גם מהנדסת תעשייה וניהול. הייעוץ הארגוני הוא תהליך המפגיש שלושה עולמות תוכן:
הייעוץ הארגוני מתאים לארגונים אשר נמצאים בתהליכי שינוי, הן תהליכי צמיחה והן תהליכי קיטון. כיום, יותר ויותר ארגונים משלבים פעילויות של פיתוח וייעוץ ארגוני בניהול השוטף של הארגון.
התפתחות הייעוץ הארגוני
הייעוץ הארגוני החל להתפתח כמקצוע וכדיסציפלינה כאשר הדרישות למוצרים בייצור המוני (בתחילה בנשק ובהמשך מוצרי צריכה בהמשך) הולידו מפעלים בעלי מורכבות מבנית. מפעילים אלו שהחלו לגדול ולהעסיק אלפי עובדים חדשים לא הייתה מומחיות בארגון אנשים, תהליכים ומכונות על מנת למקסם את היעילות. השאלות הראשונות איתן התמודדו הארגונים נגעו בסוגיות פנים ארגוניות כגון הנעת עובדים, שיפור תהליכי העבודה בארגונים והקשר בין מנהלים לעובדים.
מטרות הייעוץ הארגוני
מטרת הייעוץ הארגוני היא לסייע להנהלת הארגון להביא את הארגון לתוצאות אופטימליות לאורך זמן על ידי הפעלה וניהול נכון של העובדים והמנהלים שלו בכלל, ובמצבים של שינוי, צמיחה ומשבר, בפרט. היועץ הארגוני יסייע להפיכת הארגון לגמיש, בעל יכולת הסתגלות, יכולת התאוששות מהירה ויכולת התמודדות ומתן תגובה מהירה לשינויים שמכתיבה הסביבה העסקית המודרנית או כפי שמתואר בספרות יפתח עמידות.
ייעוץ ארגוני מגיע בדרך כלל לאחר קבלת ייעוץ אסטרטגי. הייעוץ האסטרטגי מסייע לארגון לגבש את כיווני הפעולה, האסטרטגיה העסקית, המטרות והיעדים ולכן מתמקד בסביבה שמחוץ לארגון. הייעוץ הארגוני מסייע לארגון לגבש את הדרך הנכונה למימוש הכיוונים וליישום האסטרטגיה, המטרות והיעדים שהגדיר לעצמו או ועל כן מתמקד בסביבה הפנים-ארגונית.
בשני העשורים האחרונים הפכה סוגיית הארגונים למורכבת הרבה יותר, הן כתוצאה מפעילות של מהחברות בסביבות בינלאומיות, התחרות המהירה וכתוצאה מהאתגרים המורכבים של גיוס ושימור ההון האנושי בארגון. סוגיית עיצוב תרבות ארגונית מיטבית הופכת להיות אחת החשובות בתפקידי ההנהלה. נושא עיצוב או עיצוב מחדש של תרבות הארגון הוא נושא תשתית אשר חייבים לעסוק בו מידי תקופה, על מנת לאפשר לארגון ולעובדיו להתפתח, ומכאן הופך תחום הייעוץ בסוגיית הערכים לסוגיה מרכזית בעבודת היועץ הארגוני.
היועץ הארגוני
היועץ הארגוני חייב לשלב בהשכלתו ובניסיון שלו את שתי הדיסציפלינות – ההתנהגותית והעסקית. עליו להיות בעל כושר ניתוח, אבחון ולמידה מהירים וחדים. עליו לאבחן את היכולות של המנהלים, את התרבות הארגונית, את החולשות והחוזקות של הארגון, עליו להיות בעל יכולת השפעה, יכולת ללוות מנהלים באופן אישי ולהיות בעל יכולת להנחות תהליכים בקבוצות וצוותים. עליו להיות בעל יכולת יצירתית להתאים פתרונות לבעיות ומצבים מורכבים, עליו להיות בעל כושר ניסוח והתבטאות בכתב ובעל פה ובאופן כללי גורם המניע תהליכים.
האתיקה של הייעוץ הארגוני
האתיקה של הייעוץ הארגוני דורשת כי היועץ יפעל להעצמת המנהלים שהוא עובד עמם מבלי להפוך לגורם מוביל ודומיננטי שהארגון מפתח בו תלות מצד אחד, ולהוות גורם שמאתגר ומציף בעיות וקשיים שאינו פועל כדי לרצות את המנהלים שהוא עובד עמם על מנת להבטיח את שרידותו בארגון, מצד שני.
ייעוץ ארגוני מתמקד בתהליכים שונים המתרחשים בתוך ארגון. עבודת הייעוץ הארגוני כוללת פעילויות ייעוץ, הכשרה וליווי של בעלי תפקידים שונים בהקשר תוך-ארגוני ובין-ארגוני, וכן מחקר יישומי. בעבודות השונות שמבצעים היועצים הארגוניים, ניכר עניין עקבי במפגש שבין האדם לארגון, וכן חוזרת ההכרה בתרומה של פרספקטיבות שונות וייחודיות לעבודה הארגונית. עבודת הייעוץ הארגוני מגיעה מתוך מספר פרדיגמות אקדמיות שונות. המובילות שבהן הן הפרדיגמה הפסיכולוגית, הפרדיגמה הסוציולוגית, הפרדיגמה של מנהל עסקים והנדסת תעשייה וניהול.
פעילות היועץ הארגוני
תהליך הייעוץ מתחיל באבחון ארגוני, שמטרתו לאתר את הפערים בין המצב המצוי למצב הרצוי. לשם כך עליו לזהות, לאבחן ולהגדיר את האירועים המרכזיים המתרחשים בתוך הארגון והמשפיעים על התנהלותו, אלו תהליכים יוצרי ערך שהם חשובים לפעילותו האופטימלית של הארגון. לאחריו מתקבלות החלטות על השינוי הדרוש ועל תהליך הליווי שיתמוך בו בצורה מיטבית. היועץ החיצוני מביא איתו מומחיות בתהליכי שינוי, ופועל בשיתוף עם המנהלים והמנהיגים בארגון, המובילים את קבלת ההחלטות בתוכן הרלוונטי לארגון. בכל שלב נדרשים המנהלים המובילים את השינוי לקבל החלטות השוקלות את המאמץ שהם מוכנים להשקיע בתהליך ואת מחירי השינוי, אל מול העלויות של השארת המצב ללא השגת המטרות שהוגדרו. תפקידו של היועץ לסייע בקבלת ההחלטות על ידי הגברת המודעות, ניתוח המצב לאיתור סיבות השורש לסימפטומים הגלויים, והתמודדות עם הקשיים העולים בתהליכי שינוי.
טווח הפעילות בתחום הייעוץ הארגוני נע בין עבודה על היבטים ממוקדי עובדים כגון: הנעת עובדים, תקשורת פנים-ארגונית, פיתוח מנהיגות ובניית צוות, לבין היבטים ממוקדי מערכת כגון: גיבוש חזון ואסטרטגיה, הקמת יחידה חדשה, הטמעת נורמות של איכות, מיזוגים ורכישות וכדומה. בהתאם למגוון הרב של יישומי הייעוץ ישנם היבטים הממוקדים בתוצאות, אשר לרוב קלים יותר למדידה פוזיטיביסטית מול היבטים הממוקדים בתהליכים שהמדידה שלהם מורכבת יותר.
תחומי העיסוק של היועץ הארגוני
תחומי העיסוק של היועץ הארגוני רבים ומגוונים:
לקריאה נוספת
Schein, E. H. (1990). A general philosophy of helping: Process consultation. Sloan Management Review, 31(3), 57-64.
אותיות השימוש
אותיות השימוש הן שבע מתוך עשרים ושתיים האותיות באלפבית העברי, שמצטרפות אל מילות היסוד בראשן באופן חבור.
אותיות השימוש הן: ב, ה, ו, כ, ל, מ, ש.
סימנים לזכירת אותיות השימוש
את אותיות השימוש ניתן לסדר כראשי תיבות שישמשו כעזר זיכרון: מש"ה וכל"ב, סימן הנשען על שניים מגיבורי נדודי בני ישראל במדבר, משה וכָלֵב.
משמעות ושימושים
אותיות בכל"מ מצטרפות גם לצורת המקור הנטוי. כיום נהוג להשתמש רק באות ל' לפני מקור נטוי (שם הפועל).
לעיתים מצטרפות למילה אותיות שימוש אחדות, למשל: "וכשקראתי".
דגש חזק אחרי אותיות מש"ה
אחרי אותיות השימוש מש"ה ישנו מכפל המסומן בדגש חזק. מכפל זה נוצר בעקבות תהליך של הידמות. בהגייה הישראלית המודרנית הדגש משפיע רק על אופן הגייתם של האותיות ב', כ', ו-פ'..
בכתיב המנוקד מסומן דגש חזק אחרי אותיות מש"ה בכל מקרה פרט לעיצורים גרוניים, שאינם נכפלים. במקום זאת יש לפעמים שינויים בתנועות שלפני אותיות גרוניות, כמו למשל תשלום דגש. העיצורים הגרוניים יכולים לעיתים להשפיע על הניקוד של אותיות השימוש מ"ם ו-ה"א הבאות לפניהן.
ניקוד אותיות כל"ב
כשאותיות כל"ב מתקשרות לשם עצם מיודע, ה"א הידוע נעלמת, אך התנועה והמכפל שלה נשארים. במקרים אלו אותיות השימוש תנוקדנה על פי רוב בפתח או קמץ. כמו כן, בעקבות הישארותו של המכפל של ה' הידוע האותיות ב', כ', ו-פ' תיהגנה באופן פוצץ ולא חוכך. כאשר שם העצם מיודע וכולל מילת קניין, תנוקדנה אותיות השימוש בשווא, וזאת על מנת להימנע מיידוע כפול (למשל ב+חלוני = בחלוני, ה'ב' תנוקד בשווא).
מוספיות שאינן אותיות שימוש
ישנן אותיות אשר נוספות לאותיות השורש של המילה ומהוות חלק מהתבנית שלה. אילו הן מוספיות שאינן אותיות שימוש.
קרן פיין
קרן פיין (במקור: Payne Fund Studies) היא קרן מחקר שהוקמה בשנות השלושים על מנת לבחון את השפעות התקשורת וצריכתה על האנושות.
רקע
נתונים משנות העשרים מראים כי מדי שבוע נמכרו בארצות הברית ארבעים מיליון כרטיסי קולנוע, בסוף שנות העשרים אף הגיע המספר לתשעים מיליון מהם כארבעים מיליון כרטיסים נמכרו לקטינים בני פחות מ-ארבע-עשרה שנים. כיוון שבית יתר העלילות, נושאי הסרטים היו פשע, מין ואהבה, הציבור החל לדאוג מפני השפעת הסרטים על הנוער. דאגה זו הביאה לעריכת פרויקט מחקרי ענק שנערך בארצות הברית בשנים 1929–1932 במימון קרן פיין. במסגרת פרויקט זה נערכו שלושה- עשר מחקרים נפרדים, כל מחקר נועד לבדיקת היבט אחד של השפעת הצפייה בסרטי קולנוע על ילדים ונוער.
תוצאות מחקרי הקרן
המחקרים נחלקו לשני סוגים כלליים. הראשון נועד לבדיקת התכנים של הסרטים, והשני נועד לבדיקת השפעת התכנים על קהל הצופים. מבדיקת התכנים של הסרטים נמצא כי שלושת רבעי הסרטים עסקו בשלושה נושאים בלבד- פשע, מין ואהבה. לעומת זאת, נושאים חינוכיים כמו היסטוריה, ילדים, ערכים חברתיים, מסעות וקומדיה נמצאו באופן נדיר. צריכת אלכוהול הוצגה בצורה גלויה, למרות שנוזל זה נאסר לשימוש בארצות הברית.
בבחינת השפעת התכנים על הצופים העלו תוצאות מחקרי הקרן חמש מסקנות חשובות.
סיכום מחקרי קרן המחקר קובע כי תקשורת המונים מייצרת השפעות על התנהגות. מחקר אחד השווה בין ילדים שהרבו לבקר בקולנוע לבין ילדים שלא צפו בסרטים בכלל, נמצא כי מורים נתנו הערכות נמוכות יותר לתלמידים שנהגו לצפות בסרטים וגם ההישגים שלהם היו נמוכים מההישגים של התלמידים שלא ביקרו בקולנוע.
השפעת מחקרי הקרן
למרות העובדה כי מחקרי הקרן מצאו השפעה גדולה ומקיפה של התקשורת על האנושות, מחקרים אלו הראו כי ההשפעה אינה ברורה וחד משמעית. על כן מחקרים אלו מצאו שלאמצעי תקשורת ההמונים אין כוח בלתי מוגבל כמו שהיה נהוג לחשוב עד שנות הארבעים, אלא כוחם מוגבל. המחקרים וממצאיהם גרמו למעבר מאסכולת ההשפעות הכל-יכולות למסורת ההשפעות המוגבלות
תחכמוני (בית ספר)
תחכמוני הוא שם נפוץ לבתי ספר יהודיים ציוניים דתיים, בישראל ומחוצה לה. מקור השם בתחכמוני, שהיה מגיבורי דוד המלך, ולפי הפרשנים וחז"ל היה תארו של דוד עצמו.
תחכמוני כמוסד לימודי
בית מדרש לרבנים תחכמוני של תנועת המזרחי בוורשה היה מעין המשך לישיבת הרב יעקב ריינס בלידא. מערכת חינוכית זו, כללה את רשת בתי-ספר "יבנה" ו"תחכמוני" בפולין.