cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גן ילדים
גן חובה
גני הילדים בישראל כפופים למשרד החינוך. בגן חובה לומד הילד במשך שנה, בדרך כלל, קודם כניסתו לבית הספר היסודי. הלימודים בגן חובה, בדומה ללימודים בבית הספר היסודי, ניתנים חינם. בשנת הלימודים תשע"א יושם חוק חינוך חינם לגילאי 3–4 (במקום רק מגיל 5) המרחיב את אוכלוסיית הילדים הזכאית למסגרת חינוכית ממלכתית ללא עלות. החל משנת הלימודים תשע"ו נכנס לתוקפו חוק חינוך חובה מגיל 3 (במקום רק מגיל 5) וההורים חויבו לרשום את ילדיהם לגני ילדים המוכרים על ידי משרד החינוך, החוק בעצם ביטל את המושג "גן טרום חובה" שהיה נהוג לפני כן לגבי הגנים לגילאי 3–4, ולמעשה כלל הגנים הפכו לגני חובה.
עצומה
עצומה (בלועזית: פטיציה) היא פנייה לגוף ציבורי (כגון גוף ממשלתי, או חברה ממשלתית), לאיש ציבור או לגוף פרטי בבקשה כי ישנה את התנהגותו או יפעל לקדם מטרה מסוימת שחפצים בה מארגני העצומה.
העצומה נחתמת על ידי אנשים רבים, במטרה שהמספר הרב של החותמים עליה יפעיל לחץ וישפיע על התנהגות הגוף הנבחר השואף לרצות את בוחריו, או החברה החוששת לפגיעה בשמה ורווחיה בשל חרם צרכני כנגדה.
היסטוריה
פניות של אנשי ציבור למוסדות שלטון ידועות לכל אורך ההיסטוריה. אנשים פנו אל גופי השלטון בבקשות שונות, אולם לרוב אלו היו חתומות על ידי הפונה בלבד. ברפובליקה של ונציה ניתן היה לפנות למוסדות השלטון של הרפובליקה במעין "מלשינון" - תיבות אליהן יכלו להכניס הודעות אנונימיות. מאמרו של אמיל זולא, "אני מאשים...!", הוא פנייה לציבור התוקפת את התנהלות מערכת המשפט בצרפת במהלך פרשת דרייפוס. הזכות לפנות לשלטון בטענה כנגד מעשיו עוגנה באנגליה עוד בשנת 1215 במגנה כרטה.
עצומות במובנן המודרני - חתימה של אישים רבים על מסמך, הפכו מקובלות רק עם התפתחות שיטת הממשל הדמוקרטית המודרנית, במסגרתה אישי ציבור נבחרים מעת לעת, והעדר תמיכה ציבורית יכול להביא לתבוסה במערכת הבחירות. שיטות אלה הפכו את העצומה לכלי פוליטי בר השפעה.
השימוש הפוליטי המודרני בעצומות החל במאה ה-18 ובראשית המאה ה-19 בבריטניה. עצומות הוגשו לחברי הפרלמנט הבריטי על מנת שאלה יוצגו במהלך דיוני הפרלמנט וישפיעו על הצבעת חברי הפרלמנט.
התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית מגן על הזכות להגיש עצומה לממשל כחלק מחופש הביטוי.
ב-1891 הגיש הכומר הציוני נוצרי ויליאם יוג'ין בלקסטון את עצומתו למען השבת ארץ ישראל לעם היהודי לנשיא ארצות-הברית, בנג'מין הריסון.
דוגמה לעצומה אשר בעיקרה הייתה חסרת כוח פוליטי אולם הייתה בעלת השפעה רבה, היא העצומה שנחתמה על ידי מיליוני אנשים ברחבי העולם בפנייה לממשלת דרום אפריקה בתקופת האפרטהייד לשחרר את נלסון מנדלה. עצומה זו נחתמה על ידי אנשים שאינם בעלי זכות הצבעה בדרום אפריקה, ולכן לא היוותה השפעה פוליטית ישירה על ממשלת המדינה, אולם מספר החותמים הרב הביא לכך שממשלות זרות לחצו על דרום אפריקה לשחרר את מנדלה.
נמל התעופה החדש מרכז פולין
נמל התעופה המרכזי "סולידריות" (בפולנית: ) הוא מגה פרויקט של ממשלת פולין לבניית נמל תעופה חדש מהיסוד שיהיה ממוקם כ-40 ק"מ מורשה ויחליף את נמל התעופה פרדריק שופן. פתיחתו של נמל התעופה מתוכננת לשנת 2027. בתחילה יהיו לנמל התעופה שני מסלולי המראה ולאחר מכן ארבעה. כמו כן לנמל התעופה תהיה קיבולת של 40 מיליון נוסעים בתחילה, עם אופציה לעד 100 מיליון. בסמוך לנמל התעופה תיבנה תחנת רכבת כאשר נסיעה לורשאבה צנטראלנה תיארך כ-15 דקות ונסיעה לתחנת הרכבת לודז' פבריצ'נה תיארך כ-25 דקות.
מיקום
נמל התעופה יהיה ממוקם כ-40 ק"מ מערבית לורשה, בסמוך לכפר סטניסלאבוב המהווה חלק מגמינת באראנוב שבמחוז גרודז'יסק בפרובינציית מזוביה.
מרי הנרייטה, הנסיכה המלכותית
מרי, נסיכת אנגליה והנסיכה המלכותית (Mary, Princess Royal and Princess of Orange; 4 בנובמבר 1631 - 24 בדצמבר 1660), מאוחר יותר ידועה כמריה הנרייטה, נסיכת אורנז' ורוזנת נסאו, הייתה בתו הבכורה של צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה ואשתו של הסטאדהאודר (ראש הרפובליקה ההולנדית) וילם השני, נסיך אורנז'. הנסיכה מרי הייתה אימו של ויליאם השלישי, מלך אנגליה, והייתה הנסיכה הבריטית הראשונה שקיבלה את התואר נסיכה מלכותית.
שנותיה הראשונות
מרי הנרייטה סטוארט נולדה בארמון סנט ג'יימס שבלונדון, ילדתם השנייה (אחרי הנסיך צ'ארלס) ובתם הראשונה של המלך צ'ארלס הראשון ואשתו הנרייט מארי, נסיכת צרפת, בתו של המלך הצרפתי אנרי הרביעי. בגיל 11 העניק לה אביה את התואר החדש הנסיכה המלכותית לפי הצעתה של אשתו הצרפתייה, ששאפה להביא לאנגליה את המסורת הצרפתית לפיה נוהגים לתת תואר מיוחד לבת הבכורה של המונרך המכהן.
נישואים
אביה של מרי שאף להשיא אותה בעודה ילדה צעירה לאחד מבניו של פליפה הרביעי, מלך ספרד, בעוד שאחיינו, קרל הראשון לודוויג, הנסיך הבוחר מפפאלץ שאף להנשא לה בעצמו. שני המחזרים לא צלחו בנסיונותיהם להבטיח את ידה של הנסיכה ולבסוף היא התארסה לנסיך וילם, בנו ויורשו של פרדריק הנדריק, נסיך אורנז', ראש הרפובליקה ההולנדית. הזוג נישא בארמון וייטהול ב-2 במאי 1641, כאשר החתן בן 15 והכלה עוד לא בת 10. בשנת 1642 מרי עברה להתגורר עם משפחתו של בעלה בהולנד, ובשנת 1644, ככלתו של הסטאדהאודר המכהן, החלה לקחת חלק בחיים הציבוריים ההולנדים.
נסיכת אורנז'
וילם השני ירש את תפקיד הסטאדהאודר מאביו בשנת 1647, אך כעבור שלוש שנים בלבד נפטר מאבעבועות שחורות בעודו בן 24 בלבד. מספר ימים לאחר מותו ילדה הנסיכה מרי את בנם היחיד, וילם (שיהפוך מאוחר יותר לויליאם השלישי, מלך אנגליה). הנסיך וילם קבע בצוואתו כי לאשתו תהיה משמורת מלאה על בנם, אולם הוא לא הספיק לחתום על המסמך ולכן הוא נותר חסר תוקף. בשנת 1651 קבעה המועצה העליונה של הרפובליקה כי המשמורת על התינוק תחולק בין אמו הנסיכה מרי, סבתו אמליה ודודו פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר של ברנדנבורג.
הנסיכה מרי לא הייתה אהודה בהולנד, בעיקר בשל העובדה שקיבלה בהאג את אחיה הגולים, צ'ארלס וג'יימס, שנמלטו מאנגליה לאחר פריצתה של מלחמת האזרחים האנגלית והדחתו של אביהם המלך. את רוב שנות החמישים של המאה ה-17 העבירה מרי בחצר המלוכה הצרפתית, שכן היא אף פעם לא חיבבה את החצר ההולנדית ואף סירבה ללמוד את השפה ההולנדית. הנסיכה התרחקה מבנה, שנשאר בהאג וחונך על ידי מחנכים הולנדים שגרמו לנסיך הצעיר להתאהב בדת הקלוויניסטית.
מותה
השבתו לכס המלוכה הבריטי של אחיה צ'ארלס השני בשנת 1660 העלה מחדש את מעמדה של הנסיכה מרי ושל בנה ויליאם. בחודש ספטמבר של אותה השנה היא נסעה לבקר את המלך החדש בארמון וייטהול, שם נפטרה, כמו בעלה עשר שנים קודם לכן, מאבעבועות שחורות.
בעל-מחשבות
בעל-מחשבות (בכתיב יידי: בעל-מחשבֿות, נהגה: "בַּאל-מחשׁוֹבֶס"; ברוסית: Ба‘ал-Махашавот, ולפי ההגייה האשכנזית Бал-Махшовес) הוא שם העט של ד"ר איסידור ישראל אליַשֵב (אלישיב; ביידיש: ישראל איזידאָר עליאַשעוו; בגרמנית: Isidor Eljaschoff; ברוסית: Исраэль Исидор Эльяшев; 13 בספטמבר 1873, קובנה – 13 בינואר 1924, קובנה), נוירולוג, פובליציסט, פעיל ציוני, עורך ספרותי ועורך עיתונים יידי, מתרגם ומבקר ספרות, תיאטרון ואמנות, הנחשב למבקר הראשון של ספרות יידיש.
קורות חיים
איסידור (ישראל) אלישב נולד בעיר קובנה שבליטא בשנת 1873. למד בישיבת קלם, ישיבת תנועת המוסר של שמחה זיסל זיו ("הסבא מקלם") בעיירה גרובין שבקורלנד. בהמשך למד רפואה והתמחה בנוירולוגיה.
סטפן שפויזאט
סטפן שפויזאט (בצרפתית: Stéphane Chapuisat; נולד ב-28 ביוני 1969 בלוזאן שבשווייץ) הוא כדורגלן עבר שווייצרי ששיחק בעמדת החלוץ, ונחשב לכדורגלן השווייצרי המצליח ביותר בשנות התשעים.
בעל-מחשבות
קורות חיים
אלישב, אשר פעל ברוסיה, בפולין ובגרמניה, החדיר לביקורת של ספרות היידיש קני-מידה ומושגים אסתטיים אשר היו מקובלים בספרות האירופית בתקופתו, ונחשב לאחד מחשובי המבקרים של ספרות היידיש.
סטפן שפויזאט
את עיקר הצלחתו ככדורגלן עשה שפויזאט בבורוסיה דורטמונד, עמה זכה ב-1997 בליגת האלופות, ובנוסף זכה עמה בשתי אליפויות הבונדסליגה. שפויזאט שיחק בהצלחה גם בגראסהופרס ציריך וביאנג בויז ברן, במדי שתיהן הוכתר כמלך השערים של ליגת העל השווייצרית. שפויזאט ערך 103 הופעות והבקיע 21 שערים במדי נבחרת שווייץ, עמה השתתף במונדיאל 1994, יורו 1996 ויורו 2004.
שפויזאט זכה פעמיים בתואר כדורגלן השנה בשווייץ, ב-1993 וב-1994. בנובמבר 2003, במסגרת פרסי היובל של אופ"א, זכה שפויזאט בתואר כדורגלן הזהב של שווייץ.
תחילת הקריירה
שפויזאט שיחק כנער במועדון מאליי לוזאן, והחל את קריירת הבוגרים שלו בעונת 1986/87, כשהמועדון שיחק בליגת המשנה השווייצרית. שפויזאט הבקיע בעונה זו 16 שערי ליגה, ובקיץ 1987 עבר ללוזאן, ששיחקה בליגת העל השווייצרית. שפויזאט הבקיע בעונת הבכורה שלו במועדון, 1987/88, 12 שערי ליגה, וסיים עם לוזאן במקום השביעי. עונת 1988/89 הייתה חלשה יותר עבור שפויזאט, בה הבקיע רק שער אחד וקבוצתו סיימה עשירית, אך בעונת 1989/90 הוביל שפויזאט את לוזאן למקום השני בליגה, עם עשרה שערים. את עונת 1990/91 החל שפויזאט בלוזאן, ועד למחצית העונה הבקיע 13 שערים ב-20 משחקים. בגביע אופ"א הודחו שפויזאט ולוזאן על ידי ריאל סוסיאדד בגין שערי חוץ אחרי סיבוב אחד, כאשר ניצחו 2-3 במשחק הבית, והפסידו 1-0 בחוץ. שפויזאט הבקיע את השער השני ללוזאן במשחק הראשון. שער זה היה הראשון של שפויזאט במסגרות האירופאיות. בהמשך עונת 1990/91, עבר שפויזאט לבאייר אורדינגן מהבונדסליגה, ועד לסיום העונה הבקיע ארבעה שערים בעשר הופעות, וסיים עם הקבוצה במקום ה-17, שמשמעותו ירידה לבונדסליגה השנייה.
בעל-מחשבות
קורות חיים
אלישב הוא שתרגם את הרומן "אלטנוילנד", לבקשתו האישית של הרצל. הואיל ובאותהּ העת הייתה יידיש שפת אמם של רוב יהודי אירופה, היה תרגומו של אלישב זה שבו קראו מרבית היהודים את קריאתו של הרצל לייסוד מדינה יהודית.
סטפן שפויזאט
בורוסיה דורטמונד
לאחר ירידת הליגה עם באייר אורדינגן, חתם שפויזאט בבורוסיה דורטמונד, בה שיחק שמונה עונות שהיוו את מרכז הקריירה שלו. בשנים הראשונות של שפויזאט בדורטמונד הוא שיתף פעולה בהתקפה עם פרנק מיל, מיכאל רומניגה ומיכאל צורק. בעונת הבכורה שלו בדורטמונד, 1991/92, הבקיע שפויזאט 20 שערי ליגה, וסיים כסגן מלך השערים אחרי פריץ ואלטר. דורטמונד ושפויזאט סיימו עונה זו במקום השני, ואיבדו את האליפות רק בגין הפרש שערים נחות משל שטוטגרט שזכתה באליפות. בעונת 1992/93 רשמו שפויזאט ודורטמונד הצלחה גדולה בגביע אופ"א, כשהגיעו עד לגמר, בו הפסידו במפגש כפול ליובנטוס. שפויזאט שיחק 90 דקות במשחק הראשון בדורטמונד, בו הפסידה הקבוצה 3-1 ליובנטוס, ובעקבות פציעה לא שיחק בגומלין בו ניצחה יובנטוס 3-0. שפויזאט הבקיע ארבעה שערים באותה עונה בגביע אופ"א. באותה עונה, שפויזאט ודורטמונד סיימו במקום הרביעי בבונדסליגה, כששפויזאט הבקיע 15 שערי ליגה.
בעונת 1993/94 שפויזאט ודורטמונד הגיעו עד לרבע גמר גביע אופ"א, שם הודחו על ידי אינטר מילאנו. שפויזאט הבקיע ארבעה שערים בגביע אופ"א בעונה זו. בבונדסליגה, שפויזאט ודורטמונד סיימו במקום הרביעי, כששפויזאט מבקיע 17 שערי ליגה, שער אחד פחות משני מלכי השערים לעונה זו, שטפן קונץ וטוני יבואה. בעונת 1994/95, שפויזאט היה חלק מחוליה התקפית חדשה שכללה גם את קרל היינץ רידלה ואנדראס מולר. שפויזאט הבקיע 12 שערי ליגה באותה עונה, וסייע לבורוסיה דורטמונד לזכות באליפות הבונדסליגה. בגביע אופ"א הגיעו באותה עונה שפויזאט ודורטמונד עד לחצי הגמר, שם הודחו על ידי יובנטוס. באוגוסט 1995 ניצחה בורוסיה דורטמונד את בורוסיה מנשנגלדבך 1-0 במשחק הסופר קאפ הגרמני, ממנו נעדר שפויזאט. בעונת 1995/96 השתתפו שפויזאט ודורטמונד בליגת האלופות וצלחו את שלב הבתים, אך הודחו ברבע הגמר על ידי אייאקס אמסטרדם. בבונדסליגה זכו שפויזאט ודורטמונד באותה עונה באליפות שנייה ברצף, אך הייתה זו עונה חלשה יחסית של שפויזאט, שהבקיע שלושה שערי ליגה בלבד, ולא הבקיע אף שער בליגת האלופות. באוגוסט 1996 זכו שפויזאט ודורטמונד בפעם השנייה ברציפות בסופר קאפ הגרמני, לאחר ניצחון על פ.צ. קייזרסלאוטרן בפנדלים בגמר. שפויזאט הבקיע את הפנדל שלו בגמר זה.
תאוריית שלושת המגזרים (כלכלה)
תאוריית שלושת המגזרים היא תאוריה כלכלית שפותחה על ידי הכלכלן הבריטי קולין קלארק (Colin Clark) והכלכלן הצרפתי ז'אן פורסטי (Jean Fourastié), המחלקת את ההתנהלות הכלכלית לשלושה מגזרי פעילות:
סטפן שפויזאט
בורוסיה דורטמונד
בעונת 1996/97 שפויזאט חזר לכושרו הטוב, והבקיע 13 שערי ליגה, ואמנם סיים עם דורטמונד רק במקום השלישי בבונדסליגה, אך היה שותף מלא לזכייה המפתיעה של דורטמונד בליגת האלופות. בשלב הבתים הבקיע שפויזאט שני שערים, ובגמר ליגת האלופות 1997, בו ניצחה בורוסיה דורטמונד את יובנטוס בתוצאה 3-1, שיחק שפויזאט 70 דקות, והוחלף על ידי לארס ריקן, שהבקיע כעבור דקה וקבע את תוצאת המשחק. בעונת 1997/98, הבקיע שפויזאט 14 שערי ליגה, אך רשם עם דורטמונד עונה חלשה במיוחד בבונדסליגה, בה סיימה הקבוצה רק במקום העשירי. בליגת האלופות לא הצליחו שפויזאט ודורטמונד להגן על תוארם, אך רשמו קמפיין מכובד, בו צלחו את שלב הבתים, בו שפויזאט הבקיע שני שערים, והדיחו את באיירן מינכן ברבע הגמר, לאחר ששני המשחקים הסתיימו בתיקו 0-0, ושפויזאט הבקיע את שער הניצחון לבורוסיה דורטמונד בהארכה של משחק הגומלין. שפויזאט ודורטמונד הודחו בחצי הגמר על ידי ריאל מדריד. במהלך אותה עונה, זכו שפויזאט ודורטמונד בטורניר הגביע הביניבשתי, לאחר ניצחון 2-0 בגמר על קרוזיירו. עונת 1998/99 הייתה האחרונה של שפויזאט בבורוסיה דורטמונד. בעונה זו הבקיע שפויזאט שמונה שערים, ודורטמונד סיימה רביעית. בקיץ 1999, לאחר שמונה עונות בבורוסיה דורטמונד, עזב שפויזאט את הקבוצה, בה זכה בשישה תארים והבקיע 102 שערי ליגה.
בעל-מחשבות
קורות חיים
בנוסף לעבודתו הספרותית, פעל אלישב גם במישור הפוליטי: היה מחלוצי התנועה הציונית, והשתתף בקונגרס הציוני הראשון (בזל, 1897) כציר מברלין.
ביחס לריב הלשונות בין היידישיסטים לבין תומכי העברית (ה"הבראיסטים"), שביטויהּ הנודע היה "מלחמת השפות" בארץ ישראל (1913–1914), מצא עצמו בעל-מחשבות בתווך:
אחותו ד"ר אסתר אלישיב (1878–1941) הייתה סופרת, עורכת, מרצה לפילוסופיה ולביקורת ספרות ומחנכת. בני אחותו שיינה היו מרדכי אלישיב (1898–1977), מחנך עברי בליטא ובישראל (מנהלו הראשון של תיכון קוגל בחולון), וד"ר שמואל אלישיב (1899–1955), איש ציבור בליטא וביישוב ודיפלומט ישראלי (שגריר ישראל בברית המועצות).
ארכיון
ביוגרפיה שלו נמצאת בארכיונו של זלמן שניאור בארכיון גנזים, אגודת הסופרים בתל אביב.
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
תאוריית שלושת המגזרים (כלכלה)
עקרונות
הרעיון העומד בבסיס התאוריה של קלארק ופרוסטי הוא כי מרכז הכובד של הפעילות הכלכלית נמצא בתהליך מעבר מפעילות שעיקרה מוקדשת למגזר הראשוני דרך הגברת הפעילות במגזר השניוני ועד למתן המשקל, תשומת הלב, והמיקוד העיקרי לפעילות במגזר השלישוני. פורסטי רואה בתהליך זה גורם מבורך ובעל תרומה משמעותית להתפתחות הכלכלית במאה ה-20 אשר גורמת לעליה ברמת החיים, הגברת הביטחון הסוציאלי, התפתחות ופריחה של החינוך והתרבות, פיתוח רמת המיומנות האישית ומניעת אבטלה.
סטפן שפויזאט
החזרה לשווייץ וסיום הקריירה
בעונת הבכורה של שפויזאט בגראסהופרס ציריך, 1999/00, הוא הבקיע 11 שערי ליגה וסיים עם הקבוצה במקום הרביעי בליגת העל השווייצרית. בעונת 2000/01 הוביל שפויזאט את גראסהופרס לאליפות, כשהבקיע 21 שערי ליגה, והוכתר כמלך השערים של הליגה בצוותא עם כריסטיאן אדוארדו חימנס. בעונת 2001/02 הודחו שפויזאט וגראסהופרס ממוקדמות ליגת האלופות על ידי פורטו, והמשיכו לגביע אופ"א, בו צלחו שני סיבובים והודחו על ידי לידס יונייטד. באותה עונה, שפויזאט וגראסהופרס סיימו במקום השני בליגה, כששפויזאט הבקיע 13 שערי ליגה.
בקיץ 2002 עזב שפויזאט את גראסהופרס ציריך לאחר שלוש עונות, וחתם ביאנג בויז ברן, אף היא מליגת העל השווייצרית. בעונת הבכורה שלו במועדון, 2002/03, הבקיע שפויזאט 15 שערים, וסיים עם הקבוצה במקום הרביעי. בעונת 2003/04 סיימו שפויזאט ויאנג בויז ברן במקום השני בליגה, כששפויזאט מבקיע 23 שערים, ומסיים בפעם השנייה בקריירה שלו כמלך השערים של ליגת העל השווייצרית. בעונת 2004/05 הודחו שפויזאט ויאנג בויז כבר בסיבוב הראשון של מוקדמות ליגת האלופות על ידי הכוכב האדום בלגרד. בליגה השווייצרית, הבקיע שפויזאט 15 שערי ליגה, וסיים עם יאנג בויז במקום הרביעי.
תאוריית שלושת המגזרים (כלכלה)
עקרונות
מדינות מפותחות יותר, שבהן קיימת רמה בינונית של הכנסה לנפש מפיקות את עיקר ההכנסה הלאומית שלהן מפעילות של המגזר השניוני. הביטוי בהרכב התעסוקתי שלהן הוא: כ-20% מכח העבודה מועסקים במגזר הראשוני, כ-50% במגזר השניוני, וכ-30% במגזר השלישוני. במדינות אלה קיים שימוש גובר במיכון הגורם לירידת הצורך בעבודת כפיים. ניכרת התפתחות בפעילות המגזר השלישוני בעיקר הפעילות הפיננסית, והגברת כוחה של המדינה.
סטפן שפויזאט
החזרה לשווייץ וסיום הקריירה
בקיץ 2005, לאחר שלוש עונות ביאנג בויז, חזר שפויזאט ללוזאן ספורט, קבוצת נעוריו, ששיחקה אז בליגת המשנה בשווייץ. שפויזאט שיחק בלוזאן עונה אחת, בה הבקיע 16 שערי ליגה. שפויזאט סיים את העונה עם לוזאן במקום השלישי, שלא הספיק כדי להעפיל בחזרה לליגת העל השווייצרית. בתום עונה זו, פרש שפויזאט ממשחק פעיל.
תאוריית שלושת המגזרים (כלכלה)
עקרונות
מדינות הנמצאות ברמת ההתפתחות הכלכלית הגבוהה ביותר, שבהן גם רמת ההכנסה לנפש היא הגבוהה ביותר, מפיקות את עיקר ההכנסה הלאומית שלהן מפעילותו של המגזר השלישוני. הביטוי בהרכב התעסוקתי שלהן הוא (אחוזים ממוצעים מעוגלים): 10% בלבד מכח העבודה מועסקים במגזר הראשוני, 20% במגזר השניוני, ו-70% במגזר השלישוני. מתקיימת רמת מיכון ויצור גבוהה ביותר עם גידול בדרישות להספקת שירותים חברתיים וקהילתיים לאזרחי המדינה.
סטפן שפויזאט
קריירה בינלאומית
שפויזאט ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת שווייץ בשנת 1989. בנובמבר 1990, הבקיע שפויזאט את שער הבכורה שלו במדים הלאומיים, בניצחון 4-0 על סן מרינו במוקדמות יורו 1992. עם זאת, שפויזאט ושווייץ לא הצליחו להעפיל ליורו 1992 עצמו.
תאוריית שלושת המגזרים (כלכלה)
ביקורת
אף על פי שמספר מחקרים אמפיריים מאששים את רוב התחזיות השלובות בתאוריה, הרי שניתן לזהות גם מספר כשלים:
סטפן שפויזאט
קריירה בינלאומית
במוקדמות יורו 1996 שפויזאט לא הבקיע כלל, והחלוץ העיקרי של שווייץ היה קובילאי טורקילמאז. עם זאת, שווייץ העפילה ליורו 1996 עצמו ושפויזאט נכלל בסגל. בטורניר זה, שפויזאט נכנס כמחליף במשחק אחד, ופתח בהרכב והוחלף בשני המשחקים הבאים בשלב הבתים, שבסיומו הודחה שווייץ עם נקודה אחת בלבד. שפויזאט לא הבקיע בטורניר זה.
במוקדמות מונדיאל 1998 הבקיע שפויזאט שני שערים. במוקדמות יורו 2000 הבקיע שפויזאט שלושה שערים, ובמוקדמות מונדיאל 2002 הבקיע שפויזאט שני שערים. עם זאת, שפויזאט ושווייץ כשלו להעפיל לשלושת הטורנירים הללו.
במוקדמות יורו 2004 הבקיע שפויזאט שער אחד, בניצחון 4-1 על גאורגיה. שפויזאט ושווייץ העפילו ליורו 2004, אך החלוץ העיקרי של שווייץ באותה תקופה היה אלכסנדר פריי, שהבקיע חמישה שערים במוקדמות. במשחק הראשון של שווייץ ביורו 2004, שפויזאט פתח בהרכב בתיקו 0-0 מול קרואטיה בשלב הבתים והוחלף על ידי פאביו סלסטיני. במשחק השני, שפויזאט פתח בהרכב בהפסד 3-0 לאנגליה, והוחלף במחצית על ידי דניאל גיגקס. שפויזאט לא שיחק כלל במשחק השלישי, בו הפסידה שווייץ 3-1 לצרפת. בתום שלב הבתים, הודחו שפויזאט ושווייץ מהטורניר עם נקודה אחת בלבד. למעשה, ההופעה בהפסד לאנגליה הייתה ההופעה ה-103 והאחרונה של שפויזאט במדי נבחרת שווייץ, בשורותיה שיחק 15 שנים והבקיע 21 שערים.
חיים אישיים
סטפן שפויזאט הוא בנו של פייר-אלברט שפויזאט, ששיחק אף הוא בלוזאן ספורט ובנבחרת שווייץ, ואחר כך עסק באימון. להבדיל מבנו, שיחק פייר-אלברט שפויזאט בעמדת הבלם.
הינדוסטן אמבסדור
הינדוסטן אמבסדור (אנגלית Hindustan Ambassador; הינדי हिंदुस्तान एम्बैसेडर) היא מכונית הודית תוצרת הינדוסטן מוטורס, שיוצרה בשנים 1957–2014.
המכונית מבוססת על דגם המכונית מוריס אוקספורד סדרה 3 (Morris Oxford III), אשר יוצרה בבריטניה בין השנים 1956–1959. היוזמה לייצור הרכב בהודו החלה בשנת 1948 והתממשה עם תחילת הייצור בשנת 1957. הרכב זכה להצלחה רבה, ונחשב משך שנים לרכב ההודי האולטימטיבי, המותאם בצורה הטובה ביותר למערכת הכבישים המשובשת. הוא אומץ על ידי צמרת השלטון ההודי, ושימש רבים מחבריה עד תחילת המאה ה-21. האמבסדור הוא עדיין אחד מכלי הרכב הנפוצים ביותר ברחבי המדינה, במיוחד בשל הפופולריות הרבה שלו בקרב נהגי מוניות.
בשנת 1993 נעשה ניסיון כושל לייצא את הרכב לבריטניה. במכוניות הותקנו מערכת חימום כדי להתאימן לאקלים המקומי וחגורות בטיחות כדרישת התקן האירופי, אך כלי רכב מעטים בלבד נמכרו והיבואן פשט את הרגל. מאז שנת 2002 שוב שווקה ההינדוסטן אמבסדור בבריטניה על ידי חברת מרלין גראג'ס (Merlin Garages).
בשנים האחרונות לייצורה, שווקה המכונית עם מנועי בנזין 1.8 ליטר ומנועי דיזל 1.5 או 2.0 ליטר. כל הדגמים היו באורך של 4,325 מ"מ, ברוחב של 1,662 מ"מ ובגובה של 1,593 מ"מ, ומשקלם נע בין 1,104 ל-1,200 ק"ג.
קלרה ח'ורי
קלרה ח'ורי (בערבית: كلارا خوري; נולדה ב-29 בדצמבר 1976) היא שחקנית ערבייה-ישראלית. זוכת "פרס האקדמיה לטלוויזיה".
ביוגרפיה
ח'ורי נולדה בחיפה למשפחה ערבית-נוצרית, בתו של השחקן מכרם ח'ורי ואחותו הגדולה של השחקן ג'מיל ח'ורי. היא גדלה והתחנכה בעיר הולדתה.
למדה משחק ב"בית צבי".
קריירה
לאחר לימודי המשחק החלה לעבוד כשחקנית. בתחילה, הופיעה בהצגות תיאטרון בלבד, ביניהן הצגות ב"תיאטרון הבימה", ב"תיאטרון הקאמרי" ובתיאטרון אנסמבל הרצליה, בו שיחקה בתפקיד הראשי של אנטיגונה, במחזה "אנטיגונה", פרי עטו של ז'אן אנוי, בבימויו של גדליה בסר שעלה ב-2002. כמו כן השתתפה בהפקה של "מרכז פרס לשלום" ו-"NYU".
בשנת 2004 שיחקה בסרט הקולנוע "הכלה הסורית", של הבמאי ערן ריקליס. בסרט גילמה ח'ורי את מונא, כלה דרוזית מהיישוב הדרוזי מג'דל שמס שברמת הגולן, המיועדת להינשא לדרוזי תושב סוריה; כאשר תעבור את הגבול בין ישראל לסוריה, לא תוכל לשוב עוד לכפרה ולחיק משפחתה. בסרט גילם אביה, מכרם ח'ורי, את תפקיד אבי הכלה. באותה שנה שיחקה בסרטו של אבי מוסל "מכתוב" בסרט גילמה את מאחה, לצד יוסף סוויד ואיילת זורר.
בשנת 2006 שיחקה בסרט הקולנוע "מחילות" של הבמאי אודי אלוני, ושיחקה בסרט "חיי אהבה" של הבמאית הגרמניה מריה שרדר.
משנת 2007 שחקה ח'ורי בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה הקומית, "עבודה ערבית", של סייד קשוע, בתור בושרה, אשתו המסורתית והגאה של העיתונאי הליברלי והרכרוכי, אמג'ד עליאן (נורמן עיסא). שם היא שחקה גם לצד מריאנו אידלמן, מירה עווד ואחרים. הסדרה שודרה במסגרת שידורי קשת בערוץ 2 למשך 4 עונות עד 2013.
בשנת 2008 שיחקה ח'ורי בסדרת הדרמה עטורת השבחים של הבמאי אורי ברבש, "כוונות טובות", לצידם של אורנה פיטוסי, נתי רביץ וצחי גראד, ששודרה בערוץ 2. באותה שנה שיחקה בסדרה הקומית "פאפאדיזי" ששודרה בערוץ 2, ויצר, כתב, וביים אורי ששון.
בשנת 2009 השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "טינופת", ששודרה ב"הוט 3". ושיחקה במיני-סדרה של חיים בוזגלו "לחיות מחדש", שם גילמה את ליילה, לצד שמיל בן ארי, לירון לבו וריימונד אמסלם.
בשנת 2012 הופיעה בתפקיד ראשי בסרטו של יהונתן סגל, "אודם" העוסק בנערה פלסטינית המתגוררת בלונדון.
בנוסף ב-2012 היא שיחקה בשני פרקים בסדרה האמריקאית "הומלנד" בתור פתימה עלי.
בנוסף, שיחקה בסרט הדרמה "הירושה" שכתבה וביימה היאם עבאס.
בשנת 2020 שיחקה את אחת הדמויות הראשיות בסדרה הבריטית "בגדאד סנטרל" בערוץ 4, את דמותה של פרופסור זוביידה ראשיד.
חיים אישיים
בעברה הייתה בזוגיות עם השף מעוז אלונים.
בשנת 2010 הכירה ח'ורי את בעלה שון, יהודי אמריקני, לזוג נולדה בשנת 2013 בת בכורה והם מתגוררים בקליפורניה
ח'ורי חברת המועצה הציבורית של ארגון בצלם.
דולה ריצ'מונד
דורותי קייט ריצ'מונד (באנגלית: Dorothy Kate Richmond; 12 בספטמבר 1861 – 16 באפריל 1935), הידועה בשם דולה ריצ'מונד, הייתה ציירת ניו זילנדית שנודעה בזכות ציורי צבעי מים שלה של צמחים טבעיים ובעלי חיים ונופים פנורמיים.
ביוגרפיה
בתם של ג'יימס קרואו ריצ'מונד ומרי סמית', דורותי ריצ'מונד נולדה ב-12 בספטמבר 1861 בפרנל, אוקלנד. היא הייתה השלישית מבין חמישה ילדים וילדותה הצעירה הייתה מעורערת. המשפחה עברה לנלסון בשנת 1862, שם הפך אביה לעורך של עיתון "ניו זילנד כרוניקל ", אך עבר למחוז טראנאקי לאחר מותה הפתאומי של אמה של דורותי בשנת 1865. אביה היה לעיתים קרובות מחוץ לבית והיא נותרה לבד עם אחיה. הם הועברו לקרובים לפני שהמשפחה חזרה לנלסון בסביבות 1869.
ריצ'מונד למדה במכללת נשים של מיס בל בנלסון והתעניינותה באמנות עודדה על ידי אביה שהעביר לה את אהבתו לרישום ולציור. היא נלקחה עם שני אחיה הגדולים לאירופה על ידי אביה בשנת 1873 והמשיכה בשיעורי הציור שלה. היא למדה במכללת בדפורד לנשים בלונדון, וכן למדה בבית הספר סלייד לאמנות, שם עבדה בהדרכת אלפונס לגרוס. ביוני 1880 עבודתה זיכתה אותה במלגת סלייד.
בתחילת שנות השמונים של המאה ה-19 חזרה לניו זילנד ומונתה למורה לאמנות במכללת נלסון לבנות בשנת 1883.
היא הפכה עצמאית מבחינה כלכלית לאחר מות אביה בשנת 1898 ונסעה שוב לאירופה כדי לצייר. היא הכירה את פרנסיס הודג'קינס בשנת 1901 ונסעה איתה בצרפת ובאיטליה לפני שחזרה לניו זילנד בדצמבר 1903. הודג'קינס תיארה את ריצ'מונד כ"האישה היקרה ביותר עם הפנים וההבעה היפים ביותר. אני קבצנית בת מזל שיש לי אותה כבת לוויה."
נדוניה
נדוניה, היא תשלום הניתן בכסף או במתנות, על ידי משפחת הכלה לחתן או לשני בני הזוג יחד. בחברות מסורתיות התשלום מיועד לחתן, לעומת זאת בחברות שוויוניות יותר התשלום ניתן לשני בני הזוג. הנדוניה נחשבת לעיתים לחלק של הבת בירושה של הוריה, והוא נמסר לה בעת חתונתה.
דולה ריצ'מונד
ביוגרפיה
ריצ'מונד והודג'קינס נותרו שותפות קרובות ושכרו יחד סטודיו ברחוב בואן, ולינגטון, שם לקחו על עצמן גם תלמידים פרטיים. ריצ'מונד המשיכה את הסטודיו לאחר שהודג'קינס חזרה לאירופה בשנת 1906 והמשיכה לפתח את המוניטין שלה כמורה לאמנות. מ-1909 עד 1924 קיימה שיעורים בבית הספר "פיצ'רברט טראס".
נדוניה
לפרקטיקה זו שתי פונקציות מרכזיות:
דולה ריצ'מונד
ביוגרפיה
ריצ'מונד הייתה חברת מועצה באקדמיה לאמנויות היפות של ניו זילנד משנת 1904 וזכתה לחברות חיים בשנת 1928.
היא מעולם לא נישאה ומתה בוולינגטון ב-16 באפריל 1935.
נדוניה
דיני הנדוניה
על פי ההלכה על האב לתת לבתו נדוניה. הבעלות המשפטית על כספי הנדוניה מעורבת; הבעל מקבל את זכות השימוש המוחלטת בכספי הנדוניה, אך הם אינם נהפכים שלו, אלא נחשבים לנכסי צאן ברזל, וכאשר הבעל ימות, אם ימות לפני האשה ולא יירש אותה, תקבל האשה חזרה את דמי הנדוניה לרשותה. כמו כן, לפעמים נהוג שהאב מוסיף גם כלי בית לנדוניית בני הזוג, השימוש בכלים הוא לצורך בני הזוג, אך הבעל חייב להחזיר את שווי הכלים מנכסיו לאחר מיתתו. אלא, שקיים חילוק בין הכלים לכסף, הקשור לניגוד שבין השניים. בעוד שכסף הוא נדוניה המתרבה, ניתן לסחור בכסף ולהרוויח, תיקנו חז"ל שירשם בשטר הכתובה דמי הכתובה בתוספת של 150%. לעומת זאת, הכלים שמקבלים בני הזוג בנדוניה הם נדוניה הפוחתת, שהרי האשה משתמשת בהם ואף אסור לבעל למכור את הכלים, ולכן הבעל מתחייב לשלם רק 80% משווי הכלים ("פחות חומש"). לפי פירוש אחר, הסיבה לכך שהבעל משלם רק 80% הוא מכיוון שהשמאים ששמים את הכלים במעמד האירוסין רוצים לחבב את הכלה על בעלה ושמים אותם בחמישית יתר על שויים, ולכן חייב הבעל לשלם רק 80% משווים שזה השווי האמיתי.
הסכום המינימלי לאדם המוטל עליו לתת לבתו מדברי חז"ל, הוא חמישים זוז - אם אין לו כסף לתת לה די צורכה. כמו כן, יתומה שאין לה אב, על המתעסק בה ובצרכיה להביא לה לפחות חמישים זוז לצרכיה, ואם יש בקופת הצדקה יותר, יש להביא לה די צרכה. ליתומה יש זכות קדימה לפני יתום בכספי הצדקה, מכיוון שבושתה של אשה גדולה מזו של איש.
יתומה
נערה או קטנה, שאביה מת, נותנים לה מנכסיו נדוניה כדי להינשא. מדובר בחוב שהטילו חז"ל על היתומים. אם האב ציווה על בניו שלא לתת סכום זה לבנותיו, אין מוטל החוב על בניו לפרנס אותם. אם מכרו האחים את הנכסים או משכנו אותם, מוציאים את הנכסים מהקונה או מהלווה, מדין אחריות נכסים.
נחלקו התנאים במשנה: לפי רבי יהודה יש לבית הדין לשום ולשער כמה היה אביה רוצה לתת לה, לפי מעמדו הכלכלי, ומעמדו החברתי, ובמקרה שכבר חיתן בת אחת, יש לתת לשנייה כמו לראשונה - שהרי אין אומדנא גדולה מזו שזו היא דעתו, אלא שאם לא ידוע, קבעו חז"ל שהשיעור הרגיל הוא עשירית מנכסיו. לפי חכמים, יש לבית הדין לחשוש שמא השתנתה דעתו, ולכן תמיד יש לתת לה עשירית נכסיו. שמואל פסק שההלכה כרבי יהודה, ומכיוון שתמיד ההלכה כשמואל בדיני ממונות, כך היא ההלכה. מסופר גם, כי רבא אמר לרבו המובהק רב חסדא כי אומרים משמו שההלכה היא כרבי יהודה, ורב חסדא הפטיר: הלוואי שתמיד תדרשו משמי הלכות מעולות כל כך.
מסופר כי שאלו תלמידיו של רבי יהודה הנשיא את רבם: כיצד ייתכן שכל בת נוטלת עשירית מהנכסים, נמצא שאדם שמת והניח אחריו עשר בנות, לא יירשו בניו מאומה? אך הוא הסביר להם, כי השנייה נוטלת עשירית ממה שהשאירה הראשונה, השלישית ממה שהשאירה השנייה, וכן הלאה. אם באו להנשא בשווה, מחשבים את הנדוניה כולה כאילו גם אז לוקחת השנייה עשירית ממה שהשאירה הראשונה וכן הלאה, אלא שאז, מכיוון שלמעשה באו להנשא יחד ואין סיבה שהאחרות יפסידו - שהרי נישאו יחד עם הראשונה, הן חוזרות ומחלקות ביניהם לאחר מכן בשווה את הנדוניה שווה בשווה.
נחלקו רבי יהודה הנשיא ורבי שמעון בן אלעזר האם תקנת ה"עישור נכסים" היא גם לבנות בוגרות או לא. רבי יהודה הנשיא סובר שכן, אך רבי שמעון בן אלעזר סובר שאין לבוגרת "פרנסה". הוא אף יעץ לקטנה או נערה שבאו ימיה, לשלם כסף לבעל שיתחתן איתה, כדי שיוכלו להוציא מהנכסים את העשירית מבעוד מועד..
תקנת כתובת בנין דכרין
כתובת בנין דכרין היא תקנת חז"ל, ולפיה, כאשר מתה אשתו של אדם, ירשו בניה מאביהם את דמי הכתובה ואת סכום הנדוניה שהכניסה האם בנישואיה לרשות המשפחה. כאשר לאדם יש רק בן אחד, אין משמעות לתקנה זו, שכן בכל מקרה הבנים יורשים את האב, ולתקנה זו יש משמעות רק כאשר אדם נשא שתי נשים, והאחת הכניסה נדוניה בסכום גדול יותר מהשנייה, שבניה של כל אחת מהנשים יורשים את הנדוניה שהכניסה אמם לאביהם, מהאב.
פרדוקס העורב
פרדוקס העורב הוצג על ידי הפילוסוף קרל המפל בשנות הארבעים של המאה העשרים. הפרדוקס תוקף את שיטת האינדוקציה המדעית הנמצאת בבסיסם של מדעי הטבע, שלפיה הדרך לבסס תאוריה היא לערוך תצפיות הבוחנות ואינן מפריכות אותה.
אם כך, כדי להשתכנע שכל העורבים שחורים, יש לוודא שכל עורב המוכר לנו הוא שחור. מאידך, טען המפל, התאוריה הזו שקולה לתאוריה כל הדברים הלא-שחורים אינם עורבים, שאותה אפשר לאשש על ידי צפייה בעצים ירוקים, סוסים לבנים וכובעים אדומים. איך ייתכן, שואל המפל, שתצפיות שאינן כוללות אפילו עורב אחד תומכות בטענה אמפירית על העורבים?
הפרדוקס
יושב המדען מול החלון ומחפש עורבים. לאחר מספר שעות לא עבר אף עורב נוסף. המדען חושב שאולי צריך לצאת מהבית ולחפש עורבים, אך רגע לפני שהוא יוצא יש לו רעיון, לפיו הטענה "כל עורב הוא שחור" שקולה לטענה "כל דבר שאינו שחור, אינו עורב" - זו לוגיקה פשוטה. אם-כך, התאוריה תצא נשכרת באותה מידה אם נבחן אותה לגבי גופים שאינם שחורים. אם נגלה עורב שאינו שחור נפסלת התאוריה. אחרת נעשית התאוריה סבירה יותר מתצפית לתצפית.
אחרי עשר דקות, שבהן ראה המדען כמה מכוניות כחולות, עצים ירוקים, סוסים לבנים וכובעים אדומים (ואפילו לא עורב אחד שאינו שחור) - מתקבלת התאוריה על דעתו של המדען והוא קובע: "כל העורבים שחורים!".
ניתוח
שתי התאוריות ("כל העורבים שחורים" ו"כל הלא-שחורים הם לא-עורבים") שקולות זו לזו ובכל זאת הפילוסופים חלוקים בתשובתם לשאלה האם ניתן לקבל שתצפיות המסייעות לתאוריה השנייה מאששות גם את הראשונה:
ג'אמו וקשמיר (טריטוריית איחוד)
ג'אמו וקשמיר הוא אזור המנוהל על ידי הודו כטריטוריית איחוד, וכולל את חלקו הדרומי של אזור חבל קשמיר המהווה סלע מחלוקת בין הודו ופקיסטן מאז הקמתן בשנת 1947, ובין הודו וסין מאז 1962. ג'אמו וקשמיר מופרד בקו השליטה מהאזורים שבשליטת פקיסטן, אזאד קשמיר במערב וגילגיט-בלטיסטן בצפון. האזור שוכן מצפון למדינות הודו הימאצ'ל פרדש ופנג'אב ומערבית לטריטוריית האיחוד לדאק, שהייתה חלק ממדינת ג'אמו וקשמיר עד פיצולה בשנת 2019.
היסטוריה
למדינת ג'אמו וקשמיר הוענק מעמד מיוחד על ידי סעיף 370 לחוקה של הודו. בניגוד למדינות אחרות בהודו, לג'אמו וקשמיר הייתה חוקה, דגל ואוטונומיה ניהולית משלה. אזרחים הודים ממדינות אחרות לא הורשו לרכוש אדמות או רכוש בג'אמו ובקשמיר.
לג'אמו וקשמיר היו שלושה אזורים נבדלים: אזור ג'אמו ההינדי, רוב עמק קשמיר המוסלמי ולדאק הבודהיסטי. אי שקט ואלימות נמשכו בעמק קשמיר, ובעקבות בחירות ממלכתיות שנויות במחלוקת בשנת 1987, נמשכה התקוממות במחאה על אוטונומיה וזכויות.
מפלגת העם ההודית עלתה לשלטון בבחירות הכלליות להודו בשנת 2014 וחמש שנים לאחר מכן כללה במניפסט הבחירות לשנת 2019 את ביטול סעיף 370 לחוקה של הודו, על מנת להביא את ג'אמו וקשמיר למעמד שווה עם מדינות אחרות.
החלטה לבטל את סעיף 370 התקבלה על ידי שני בתי הפרלמנט ההודי, הלוק סבהה והרג'יה סבהה, באוגוסט 2019. במקביל התקבלה גם פעולה של ארגון מחדש, שתחלק את המדינה לשני שטחי איחוד, ג'אמו וקשמיר ולדאק. הארגון מחדש נכנס לתוקף החל מה-31 באוקטובר 2019. בניגוד למדינות, שיש להן ממשלות משלהן, שטחי האיחוד נשלטות על ידי הממשלה הלאומית בדלהי באופן ישיר.
בינואר 2022 במקדש הינדואיסטי בעקבות הצפיפות ומהומות נהרגו 12 מתפללים.
מכנה משותף
במתמטיקה מכנה משותף  של שני שברים הוא מספר שלם ושונה מ-0 המתחלק בשני המכנים ללא שארית. הכפלת המונה והמכנה בכל שבר באותו מספר שלם (כך שערך השבר אינו משתנה) מאפשרת להביא את שניהם לצורה שבה יש להם אותו מכנה, וכך לבצע בקלות פעולות של חיבור וחיסור. המכנה המשותף החיובי הקטן ביותר הוא הכפולה המשותפת המינימלית של המכנים, וכל מכנה משותף אחר הוא כפולה של זה בקבוע שלם. המושג ניתן להכללה לכל קבוצה סופית של שברים.
דוגמה
לצורך ביצוע פעולת חיבור או חיסור אין צורך במכנה המשותף המינימלי דווקא, וכל מכנה משותף – מספר המתחלק בשני המכנים – יתאים. כך מתקבלת הנוסחה הכללית לחיבור שברים:, גם אם bd אינו המכנה המשותף המינימלי של b ו-d (כמו בדוגמה הקודמת, שבה ).
בחוגים אחרים
בכל תחום שלמות אפשר להביא קבוצה סופית של שברים לידי מכנה משותף (למשל על ידי הכפלת כל המכנים זה בזה). מאידך, המכנה המשותף המינימלי (כזה המחלק כל מכנה משותף אחר) מוגדר היטב רק בתחומי שלמות מיוחדים, כגון תחומי פריקות יחידה (ובפרט גם תחומים ראשיים).
לקו
לקו (באיטלקית: Lecco) היא עיר בלומברדיה שבצפון איטליה, 50 ק״מ צפונית למילאנו ובירת פרובינציית לקו. העיר נמצאת בפינה הדרום-מזרחית של אגם קומו. לקו שוכנת על נהר אדה הממשיך לזרום הלאה מאגם קומו, ועל הנהר נבנו בעיר 4 גשרים כדי לשפר את התחבורה בין העיר לערים קומו ומילאנו.
היסטוריה
ממצאים ארכאולוגיים מעידים שבאזור הייתה התיישבות קלטית לפני הגעתם של הרומאים לעיר. הרומאים בנו במקום קסטרום והפכו את המקום למרכז תחבורתי חשוב. לאחר נפילת האימפריה הרומית המערבית כבשו הלומברדים את העיר במאה ה-6 ואחריהם הפרנקים, שהפכו את העיר למרכזה של רוזנות.
אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בילה זמן ארוך בלקו במסגרת המרד שנערך ב-964 כנגד האימפריה הרומית הקדושה. מאוחר יותר נהפכה העיר למשכנו של המנזר המילאנזי סנט אמברוז. קונרד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בילה גם הוא זמן מה בלקו בניסיון לשחרר אותה מהכנסייה, אך כתוצאה מכך נערכו מלחמות שבסופה הייתה נתונה העיר לשליטתה של מילאנו. העיר הייתה שייכת לדוכסות מילאנו עד לסיפוחה לממלכת לומברדיה-ונציה שסופחה גם היא לממלכת איטליה ב-1866. מאז ועד היום שייכת העיר למחוז לומברדיה. במהלך מלחמת העולם השנייה שימשה העיר מרכז חשוב לפרטיזנים האיטלקיים במלחמתם כנגד הכובשים הנאציים.
ספורט
לקו משמשת כנקודת הסיום של מרוץ האופניים הקלאסי ג'ירו די לומברדיה, הכולל את גבעת מדונה דל גישלו המפורסמת.
קבוצת הכדורגל של לקו משחקת בסרייה ב'.
קבוצות אתניות
הקבוצה האתנית הראשית בלקו היא האיטלקים, אך בעיר קבוצות אתניות נוספות מאסיה, אירופה, אפריקה ואמריקה. בסך הכול בלקו ישנן קבוצות אתניות מ-97 מדינות. אלו הן מדינות מוצאן של הקבוצות האתניות הגדולות ביותר בלקו נכון לשנת 2009:
אירוויזיון 1983
אירוויזיון 1983 נערך ב-23 באפריל 1983 במינכן לאחר זכייתה של גרמניה באירוויזיון 1982. בתחרות ניצחה הזמרת קורין הרמס, שייצגה את לוקסמבורג עם השיר "Si La Vie est Cadeau".
בסוף שלב הקראת הניקוד, 6 נקודות הפרידו בין ישראל לזוכה, נציגת לוקסמבורג לתחרות. זאת, לאחר שגם ישראל העניקה 12 נקודות לשיר שבסופו של דבר הגיע למקום הראשון.
מכון הסרטים הבריטי
מכון הסרטים הבריטי (באנגלית: The British Film Institute, בראשי תיבות: BFI) הוא מוסד ללא כוונת רווח ולטובת הציבור אשר נוסד בצ'ארטר מלכותי, בשנת 1933 ופועל בלונדון למטרות הבאות:
פעילויות המכון
המכון מנהל את מתחם BFI סאות'בנק (תיאטרון הקולנוע הלאומי לשעבר) ואולם תיאטרון IMAX, שניהם בגדה הדרומית של נהר התמזה בלונדון. באולם ה-IMAX יש את מסך הקולנוע הגדול ביותר בבריטניה, ומוצגים בו סרטים שזה עתה יצאו לאקרנים וסרטים קצרים המדגימים את הטכנולוגיה, הכוללת סרטי תלת-מימד ומערכת קול דיגיטלית סראונד בהספק של 12,000 ואט. במקום מוקרנים סרטים מכל רחבי תבל, במיוחד סרטים היסטוריים וייחודיים שזכו לביקורות טובות ואשר ממעטים להקרינם בבתי קולנוע מסחריים. המקום משמש גם כארכיב לסרטים המופצים לבתי קולנוע אחרים בבריטניה ומחוץ לגבולותיה.
מכון הסרטים הבריטי מנהל את פסטיבל הסרטים של לונדון לצד פסטיבל הסרטים הגאה של לונדון, המנוהל בשותפות עם האתר BBC Blast ומתמקד בתרבות להט"ב.
מכון הסרטים הבריטי מנהל קשת רחבה של פעילויות חינוכיות התומכות בלימודי קולנוע ומדיה במוסדות חינוך בבריטניה.
המכון מחזיק בארכיון הסרטים הגדול ביותר בעולם, "הארכיון הלאומי של מכון הסרטים הבריטי". מוסד זה נקרא בעבר "ספריית הסרטים הלאומית" (1935-1955), "ארכיון הסרטים הלאומי" (1955-1992), ו"ארכיון הסרטים והטלוויזיה הלאומי" (1993-2006). בארכיון למעלה מ-50,000 סרטים עלילתיים, למעלה מ-100,000 סרטים לא עלילתיים וכ-625,000 הקלטות של תוכניות טלוויזיה. רוב האוסף מוקדש לסרטים בריטים, אולם קיים אף אוסף משמעותי של סרטים מרחבי העולם.
היסטוריה
בשנת 1983 קיבל המכון צ'ארטר מלכותי, אשר עודכן בשנת 2000, ובאותה שנה קיבלה המועצה הבריטית לקולנוע את האחריות לתיקצוב המכון (דרך של סובסידיה ממשלתית). המכון רשום כמוסד עצמאי ללא כוונת רווח ולטובת הציבור, ומשכך נמצא בפיקוח הוועדה למוסד ללא כוונת רווח והמועצה המלכותית.
בשנת 1988 פתח מכון הסרטים את מוזיאון הקולנוע, הידוע בשם MOMI, מוסד שזכה להכרה ולתהילה כמוזיאון בולט בתחום הקולנוע בעולם. אולם המוזיאון לא המשיך לזכות בתקציבים שהיו יכולים לאפשר לו להמשיך ולשמור על מעמדו, על רקע ההתפתחויות הטכנולוגיות בתחום, ובשנת 1999 הוכרז על סגירתו "הזמנית" לצורך העתקתו למיקום אחר, אולם בפועל המוזיאון לא נפתח שוב ובשנת 2002 הוכרז כי לא יפתח עוד.
המכון בתחילת המאה ה-21
המכון מנוהל בידי אמנדה נוויל. למכון אף מועצת מנהלים בת 14 חברים ובראשה יושב ראש. מקורות המימון של המכון הם שלושה: עיקר תקציבו בא מן המועצה הבריטית לקולנוע, בתקציבו של משרד התרבות, המדיה והספורט של בריטניה. בשנת 2007 קיבל המכון 17 מיליון ליש"ט ממקור זה. מקור מימון שני הוא הכנסות מפעילויות מסחריות, כגון הכנסות ממכירות כרטיסי קולנוע, מכירות DVD, וכדומה. מקור המימון השלישי הוא מחסויות ומענקים ממוסדות שונים, כולל הלוטו הבריטי.
המכון משקיע מאמצים רבים בשימור וחקר תוכניות הטלוויזיה הבריטיות וההיסטוריה שלהן. בשנת 2000 פרסם המכון רשימה של 100 תוכניות הטלוויזיה הטובות בכל הזמנים, כפי שהשתקף בהצבעת אנשים מתעשיית הטלוויזיה. לאחר דחיות חוזרות הושלמו בשנת 2007 העבודות לשיפוצו של בניין תיאטרון הקולנוע הלאומי, ובמקום נפתחו חללים לפעילויות חינוכיות, גלריה, מדיאטק חלוצי אשר איפשר לראשונה לציבור הרחב לעיין, חינם אין כסף, באוצרות הקולנוע והטלוויזיה השמורים בארכיון הלאומי לקולנוע ולטלוויזיה. המדיאטק הפך עד מהרה להצלחה הבולטת ביותר של שיפוץ מתחם המכון, וקיימות תוכניות לפתיחת מדיאטקים דומים ברחבי בריטניה.
לינדזי וון
לינדזי קרולין קילדו-וון (באנגלית: Lindsey Caroline Kildow-Vonn; נולדה ב-18 באוקטובר 1984) היא גולשת אלפינית אמריקאית, אלופה אולימפית, אלופת עולם ו-4 פעמיים זכתה בגביע העולם הכללי (2008, 2009, 2010 ו-2012) שנייה בכל הזמנים.
וון זכתה ב-82 תחרויות בגביע העולמי (43 ירידה במורד, 28 סופר G, 4 סלאלום ענק, 2 סלאלום, 5 משולב), זכתה ב-20 תארים בגביע העולם (גביע כדור בדולח), יותר מכל גולשת וגולש אחר בכל הזמנים, מהם 4 פעמים הגביע העולמי הכללי (2008 - 2010 ו-2012). היא זכתה 3 פעמים ב-3 תארים לעונה (2010, 2011, 2012), היא עלתה על דוכן המנצחות ב-137 תחרויות גביע העולמי והיא אחת משש גולשות בהיסטוריה שזכו בכל חמש תחרויות הגביע בעולמי.
בשנת 2010 זכתה וון בתואר ספורטאית השנה בעולם ובשנים 2009 ו-2010 זכתה בתואר ספורטאית השנה בארצות הברית.
ביוגרפיה
וון נולדה בשם לינדזי קרולין קילדו בסיינט פול שבמינסוטה. היא החלה לגלוש בסקי כבר בהיותה בת שנתיים. אביה, אלן קילדו, שהיה אלוף ארצות הברית לנוער בגיל 17 בשנת 1970 עד לפציעה בברכו בגיל 18, דחף אותה להצלחה בענף זה. בהמשך, היא התאמנה בהדרכתו של אריך סיילר.
חייה האישיים
בשנת 2007, נישאה וון לתומס וון, גולש סקי אולימפי (מקום 9 באולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002)), אך הזוג הודיע שהחליט להתגרש בנובמבר 2011 והתגרש סופית ב-9 בינואר 2013.
ב-18 במרץ 2013 הודיעה וון שהיא יוצאת עם שחקן הגולף טייגר וודס, הזוג נפרד במאי 2015.
מנובמבר 2016 עד נובמבר 2017 הייתה בזוגיות עם קנאן סמית', עוזר מאמן ב-NFL.
סנגל
רפובליקת סנגל (בצרפתית: République du Sénégal) היא מדינה במערב אפריקה. סנגל גובלת באוקיינוס האטלנטי במערב, במאוריטניה בצפון, במאלי במזרח, ובגינאה וגינאה ביסאו בדרום. גמביה היא מובלעת בתוך תחומי סנגל ושטחה חודר כ-300 ק"מ לתוך שטח סנגל. הרוב המכריע של הסנגלים הם מוסלמים.
סנגל קיבלה את עצמאותה מצרפת ב-1960, ולאורך כל שנות קיומה שרר בה משטר יציב. בשונה מרבות ממדינות אפריקה, לא אירעו בה הפיכות צבאיות, סכסוכים אתניים או מלחמות אזרחים. כיום מהווה סנגל מודל של דמוקרטיה רב-מפלגתית באפריקה.
היא גם חברה בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
היסטוריה
האסלאם, הדת השלטת בסנגל, הגיעה לאזור לראשונה במאה ה-11. מתוך הממלכות המקומיות, אימפריית ג'ולוף במאה ה-14 הייתה החזקה ביותר. למן הגעת הפורטוגזים לאזור במאה ה-15 ועד השתלטותה של צרפת עליו ב-1677, נאבקו פורטוגל, הולנד ואנגליה על הריבונות בו. בעת שנקבעה בעלות צרפת על השטח הכולל את סנגל, החל להתנהל ממנו סחר ער בעבדים.
דקר הייתה לבירת המושבה הצרפתית של מערב אפריקה הצרפתית ב-1902. בינואר 1959 התמזגו סנגל וסודאן הצרפתית ליצירת "הפדרציה של מאלי", שקיבלה עצמאות ב-20 ביוני 1960, על-פי הסכם שנחתם עם צרפת באפריל 1960. בעקבות הקשיים הפוליטיים הפנימיים התפרקה הפדרציה ב-20 באוגוסט אותה שנה. סנגל וסודאן הצרפתית (ששינתה את שמה לרפובליקת מאלי) הכריזו על עצמאותן בנפרד.
עצמאות
לאופולד סדאר סנגור, אחד המנהיגים הבולטים באפריקה הפוסט-קולוניאלית, נבחר לנשיאה הראשון של סנגל בספטמבר 1960, ושלט במדינה במשותף עם ראש הממשלה מַמָדוּ דִייַה. בדצמבר 1962 ניסה דייה לערוך הפיכה, שנכשלה ללא שפיכות דמים. הוא נאסר ונחקקה חוקה חדשה שהעצימה מאוד את כוחו של הנשיא.
ב-1980 פרש סנגור מן החיים הפוליטיים מרצונו, והשלטון עבר באופן מסודר ליורשו עבדו דיוף. בעשורים הבאים ידעה המדינה לעיתים מהומות רחוב, סכסוכי גבול וגם מרד של בדלנים בחבל הקסמאנס בדרום-מערב (ראו להלן). על אף כל זאת, נשמרה בה באופן יחסי היציבות השלטונית, והמחויבות לדמוקרטיה ולזכויות הפרט הלכה והעמיקה, בעידודו של דיוף.
סנגל חברה לגמביה ליצירת הקונפדרציה של סנגמביה ב-1982. האינטגרציה של שתי המדינות מעולם לא בוצעה והאיחוד התפרק ב-1989.
בבחירות לנשיאות שנערכו בשנת 2000, אחרי כ-40 שנות שלטון של "המפלגה הסוציאליסטית של סנגל", הפסיד מנהיגה והנשיא המכהן אז עבדו דיוף בבחירות לעבדוליי ואד (Abdoulaye Wade), מנהיג "המפלגה הדמוקרטית הסנגלית", הדוגלת במדיניות ליברלית. ואד היה ראש האופוזיציה במשך 25 שנה והפסיד לדיוף בשלוש מערכות בחירות. תחילה נאלץ ואד להקים קואליציה עם המפלגה הסוציאליסטית ששלטה באספה הלאומית. המהפך הפוליטי הושלם לאחר בחירות 2001 לאספה הלאומית, שבהן ניצחה בהפרש ניכר המפלגה הדמוקרטית. ואד ניצח שוב בבחירות ב-2007, אך בניסיונו לזכות בכהונה שלישית ב-2012 הפסיד למאקי סאל.
בשנת 2002 התרחשה טביעת ספינת MV Le Joola ובה כ-2000 אנשים, רובם נהרגו. כתוצאה ממשבר שלטוני שהתפתח בעקבות האירוע ראש הממשלה מם מדיאור בויי ומספר שרים נוספים התפטרו.
הסכסוך בקאזאמאנס
על אף הסכם שלום שנחתם ב-2004 עם חלק מארגוני המורדים, נמשכות התקריות האלימות בחבל.
גם מצידו השני של הגבול, באזור הנהר קזאמאנס שבגינאה ביסאו, רוחשת פעילות בדלנית, אלא ששם הבדלנים פרו-סנגלים.
המאבק בנגיף האיידס
מחלת האיידס החלה להתפשט בסנגל באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20, ומקרה ראשון אובחן בשנת 1986. תגובתה של ממשלת סנגל להתפשטות האיידס הייתה מהירה. בניגוד למדינות רבות בהן אבד זמן רב, וקופחו חיי אדם בעקבות הכחשות הממשל, סנגל הנהיגה תוכנית לאומית למאבק באיידס בשם SIDA (שם המחלה בצרפתית). עוד מימיה הראשונים ננקטו בתוכנית אמצעים משמעותיים למניעת הדבקות בנגיף בהם: קידום השימוש בקונדומים, שיתוף פעולה בין מנהיגי המדינה ומנהיגי הדת, סקרים מחוזיים לקביעת אזורי סיכון וקביעת התפשטות המגפה, ייעוץ ובדיקה חסויים לאזרחים, התייחסות לעוסקים בזנות כקבוצת סיכון ושילוב לימודים על הנגיף בתוכנית החינוך. תהליך הדרגתי זה הוביל לכך ששכיחות המחלה בסנגל היא הנמוכה ביותר באפריקה שמדרום לסהרה.
פוליטיקה
סנגל היא בין המדינות המעטות באפריקה שמעולם לא אירעה בה מלחמת אזרחים או הפיכה צבאית, והיא עברה באופן חלק ממשטר ריכוזי למשטר דמוקרטי רב-מפלגתי. התקשורת בסנגל חופשית, בניגוד למרבית מדינות אפריקה, והחיים הפוליטיים ערים.
חוק הביזור, מיושם בינואר 1997, מעניק סמכויות משמעותיות לאסיפות אזוריות.
בית המשפט העליון של סנגל, שבוטל ב-1992, הוחלף בשלושה גופים מיוחדים, בית המשפט לתיפטר , מועצת המדינה והמועצה החוקתית , די דומים לעמיתיהם הצרפתיים.
באוגוסט 2008 חוק אורגני יצר מחדש בית משפט עליון באמצעות המיזוג בין בית המשפט לכספים ומועצת המדינה  .
המועצה החוקתית מורכבת מחמישה חברים המתמנים בצו לשש שנים שאינן ניתנות לחידוש, כולל נשיא וסגן נשיא. הוא מתחדש חלקית כל שנתיים, עם שני חברים לכל היותר. תפקידו לפקח על בחירות לחקיקה ולוודא את חוקתיות החוקים וההתחייבויות הבינלאומיות  .
המשטר בסנגל הוא נשיאותי למחצה.
הרשות המחוקקת היא האספה הלאומית, שמורכבת מבית אחד בן 150 חברים. המחוקקים נבחרים בשיטת בחירות מעורבת - גם במחוזות בחירה (שכל אחד מהם שולח מספר נציגים) וגם ברשימה ארצית.
הרשות השופטת היא בית המשפט העליון של סנגל, שבוטל ב-1992, והוחלף בשלושה גופים מיוחדים, בית המשפט פלילי, מועצת המדינה והמועצה החוקתית , די דומים למקביליהם הצרפתיים.בפברואר 2007 נבחר ואד בסיבוב אחד וברוב של 56% לכהונה שנייה (כהונתו הקודמת נמשכה שבע שנים, כיוון שהחוק שקיצר את כהונת הנשיא נחקק במהלכה). ביוני 2007 ניצחה גם המפלגה הדמוקרטית בבחירות לאספה הלאומית, אך על הניצחון העיבה החרמת הבחירות מצד מפלגות האופוזיציה העיקריות, שהנשיא לא קיבל את דרישתן לשינוי בנוהלי הבחירות. בעקבות ההחרמה היה שיעור ההצבעה נמוך (38 אחוזים לעומת כ-68 אחוזים בבחירות 2001) והגוש הפרלמנטרי "קואליציית SOPI" שבמרכזו המפלגה הדמוקרטית זכה ב-131 מתוך 150 מושבים. הממשל הואשם בשחיתות שלטונית בין היתר על ידי קבוצת יאן א-מאר שהוציא המונים להפגנות.
במרץ 2012 הפסיד ואד בניסיונו לזכות בכהונה שלישית למועמד האופוזיציה מאקי סאל. חילופי השלטון התנהלו בצורה מסודרת, בניגוד למצב במדינות אפריקאיות רבות. באוגוסט 2013 מינה סאל את שרת המשפטים אמינָטה טורֶה לראש ממשלה. באוגוסט 2022, הקואליציה של נשיא סנגל, מאקי סאל, איבדה את הרוב המוחלט שלה בפרלמנט, זו הפעם הראשונה מאז עצמאותה של המדינה שמחנה מפלגת השלטון איבד את הרוב הזה ויצטרך להסתמך על כוחות אחרים בפרלמנט כדי להעביר חקיקה.
כלכלה
האבטלה הרחבה, תהליך העיור (שהואץ בעקבות בצורת 2008), קרבתה לאירופה ומיקומה יחסית לדרום אמריקה הפכו את סנגל למרכז ראשי לסחר בסמים במערב אפריקה. סמים מועברים במטוסים קלים מעבר לאוקיינוס, בדרך יבשתית לסנגל וממנה בסירות ועל ידי בלדרים לאירופה. כמו כן, מובטלים רבים מסכנים את חייהם ויוצאים להפלגות ארוכות בסירות עץ רעועות כדי להגיע לאיים הקנריים המהווים פתח כניסה לכלל אירופה. ההערכות הן שאחד מכל שבעה מהגרים מת בדרך מטביעה, רעב ורצח על הסירות.
החקלאות מעסיקה כ-77% מן העובדים אך תורמת רק 18.3% מן התוצר. היא תלויה מאוד בכמות הגשמים ורק בצפון המדינה ובדרומה קיימת השקיה סדירה (מנהר סנגל ונהר קאזאמנס). הגידולים העיקריים הם בוטנים, כותנה, תירס דוחן, ירקות ומשק חי. כן מפותח ענף הדיג.
ענפי התעשייה העיקריים הם עיבוד מזון (בפרט עיבוד דגים), כריית פוספטים וייצור דשנים כימיים, זיקוק נפט (מנפט גולמי מיובא) וכן בניית ספינות ותיקונן. לאחרונה נפתחו מספר מכרות זהב במזרח המדינה (אזור סאבאדולה) ומכרה זירקוניום לאורך החוף הצפוני. מוצרי היבוא העיקריים הם מזון ומשקאות, טובין ודלק.
סנגל משמשת כתחנת מעבר בסחר עם שכנותיה החסרות מוצא לים, מה שמהווה מקור הכנסה נוסף.
למעלה מ-50% מתקציבה הרשמי של סנגל מגיע מתורמים, בראשם צרפת והאיחוד האירופי. ההערכות הן שנתון זה מתקרב ל-80% בשקלול ההשקעות בתשתיות שמבצעים אותם תורמים. בשנים האחרונות יש גם מעורבות פיננסית משמעותית של ספרד, אשר מנסה לטפל בבעיית הפליטים המגיעים לחופה על ידי שיפור הכלכלה המקומית. ביקורת על ההשפעה השלילית של חלק מהסיוע המערבי למדינות אפריקה העלתה הסופרת הניגרית דמביסה מויו בספרה Dead Aid.
המטבע בסנגל הוא הפרנק-CFA, המטבע המשותף ל-14 מדינות במערב ובמרכז אפריקה, ברובן מושבות צרפתיות לשעבר. ערכו של המטבע קבוע לעומת האירו בשער של 655.957 פרנקים לאירו אחד. פיחות יזום של 50% בערך הפרנק-CFA נעשה ב-1994 במסגרת תוכנית כלכלית שאפתנית, שגם הפחיתה את מעורבות הממשלה בקביעת המחירים במשק ואת הסובסידיות למוצרי יסוד. בעשר השנים שלאחר מכן נרשמה צמיחה שנתית של 5% במשק.
גאוגרפיה
סנגל שוכנת במערב אפריקה, לחופי האוקיינוס האטלנטי. הנקודה המערבית ביותר באפריקה, חצי האי קאפ-ור, שוכנת בתחומיה, ובה ממוקמת הבירה דקאר. המדינה גובלת במאוריטניה לאורך נהר סנגל בצפון, במאלי במזרח, בגינאה בדרום-מזרח ובגינאה ביסאו בדרום מערב. בפנים המדינה שוכנת כמובלעת-למחצה המדינה הקטנה גמביה. שטחה הכולל של המדינה 196,190 קמ"ר - מעט פחות משטח בריטניה.
פני הארץ מישוריים ברובם. מישורי החול של הסאהל המאפיינים את צפון המדינה מתחלפים במורדות גבעות בדרום-מזרח. הנקודה הגבוהה ביותר, שגובהה 581 מטר, שוכנת בדרום מזרח סנגל, במורדותיה של רמת פוטה ג'אלון, שרוב שטחה בגינאה.
שפכי הנהרות הגדולים בסנגל מהווים מפרצים טבעיים ששימשו בעבר לעגינת ספינות ומשמשים כיום כנמלי סירות הדיג. נהרות אלו יוצרים לגונות של מים מליחים שמשטר המים בהם מושפע בעיקר מגאות ושפל. לגונות אלו הן מערכת אקולוגית מגוונת המושכת אליה מינים רבים וצפרים רבים.
אקלים וצמחייה
אקלימה של סנגל והצמחייה הטבעית בה מגוונים. בדרום-מערב, באזור הקסמאנס שמדרום לגמביה, שורר אקלים טרופי. כמויות המשקעים יכולות להגיע עד 1500 מ"מ בממוצע שנתי. ככל שמצפינים יורדת כמות המשקעים. בדקאר, השוכנת לחוף האוקיינוס, במרכז המדינה מבחינת קו הרוחב, כמות המשקעים השנתית היא כ-600 מ"מ. צפון המדינה משתייך לרצועת הסאהל, אזור מדברי-למחצה השוכן מדרום למדבר סהרה.
צבא
הכוחות המזוינים של סנגל (אנ') מורכבים מ-17,000 אנשי צבא יבשה, חיל האוויר, חיל הים, וז'נדרמריה. סנגל מקבלת את רוב האימונים, הציוד והתמיכה מצרפת וארצות הברית. גרמניה וישראל גם מספקת תמיכה אך במידה קטנה יותר.
דמוגרפיה
אוכלוסיית סנגל מונה כ-17.7 מיליון תושבים, על-פי אומדן מ-2022. כ-70% מהתושבים חיים באזורים הכפריים, אך שיעור האוכלוסייה העירונית נמצא בעלייה. האוכלוסייה מתרכזת באזור החוף, ובחלק המרכזי והמערבי של המדינה, ואילו האזור הצחיח בצפון-מזרח סנגל מיושב בדלילות. בבירה דקר ובסביבותיה חיים כ-2.4 מיליון תושבים.
השפה הרשמית היא צרפתית, לצדה מוכרות עוד 11 שפות מקומיות בעלות מעמד רשמי, וקיימות בסך הכול 36 שפות מדוברות במדינה. רוב התושבים משתמשים בשפות ילידיות, ושפת הוולוף היא השפה העיקרית לצורכי תקשורת בין דוברי שפות שונות. הערבית משמשת לצורכי דת וחינוך בבתי הספר הקוראניים.
אסלאם היא הדת העיקרית בסנגל. מאמיניה מונים לפי הערכות שונות 92% עד 94% מן האוכלוסייה, ושאר הסנגלים הם נוצרים (בעיקר קתולים) או אנימיסטים. מרבית המוסלמים במדינה משתייכים למסדרים סוּפיים שונים.
אחוז הבערות במדינה עומד על 58.1%.
חלוקה מנהלית
בשנת קבלת העצמאות 1960 החולקה סנגל ל-7 מחוזות, שונים מאוד בשטחם. למשל מחוז מזרח סנגל היה פי 11 יותר גדול ממחוז קאפ ור. במהלך השנים נערכו רפורמות ובשנת 1996 הוצא צו במסגרת מדיניות הביזור על מנת לשנות חוסר האיזון וגם להעביר סמכויות מסוימות מהשלטון המרכזי להנהגות האזוריות המקומיות. הארגון המנהלי מחדש משנת 1996 עבר עוד שינויים בהמשך, עם הקמתם של מחוז מתם ב-2001, מחוז קונגל (Koungheul) ב-2006 והפיכתם של הנפות קפרין, קדוגו וסדיו למחוזות, הפיכת 10 יישובים לנפות, והקמתן של קהילות כפריות חדשות וקומונות רבות. בשנת 2009 מנתה סנגל 14 מחוזות, 45 נפות, 46 קומונות קנטונליות (communes d'arrondissement), 113 קומונות עירונית ו- 370 קהילות כפריות. הכפרים ובראשם ראשי כפר מהווים את התא הבסיסי של הארגון הזה. במפקד משנת 1988 נספרו 13,544 כפרים.
פנדיק
פנדיק (בטורקית: Pendik) הוא רובע בעיר איסטנבול שבטורקיה.
אוכלוסייה
הרובע נמצא בצידה האסייתי של העיר, בין הרבעים קרטאל וטוזלה. מרבית אוכלוסיית הרובע מורכבת מאנשים ממעמד הפועלים, ועל כן מרבית בנייני הרובע הם בנייני שיכונים לפועלים. במערב הרובע נמצאות מספר וילות הצופות אל הבוספורוס.
ברובע הוא כ-700,000 תושבים וראש העיר של הרובע הוא ארול קאיה (Erol Kaya).
פוליטיקה
רובע פנדיק ייחודי בין רבעי איסטנבול האסייתית (ועימו רק רובע קדיקוי) בכך שבו זכתה המפלגה השמאלנית CHP במירב קולות המצביעים בבחירות בשנת 2003. ביתר רבעי איסטנבול זכו המפלגות הימניות והמפלגות האיסלמיות.
אברהם דאוס
אברהם דַאוּס (Daus; 22 ביוני 1902 – 25 ביוני 1974) היה מלחין ישראלי יליד גרמניה, שעלה לארץ ישראל בשנת 1936, חי במשך שנים בקיבוצים והטביע את חותמו כמלחין וכמחנך.