cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חוק ההסדרים
צמצום השימוש בחוק ההסדרים
בשנת 2006 פרסמה היועצת המשפטית לכנסת, נורית אלשטיין, חוות דעת ובה הציעה מנגנונים לקביעת החלקים בחוק ההסדרים שיש להעביר למסלול חקיקה רגיל. לפי חוות הדעת, יש לבחון לגבי כל סעיף האם מתקיימת בינו לבין הצעת התקציב לאותה שנת כספים זיקה ישירה והכרחית בכפוף לתכליתו של החוק אותו הוא מתקן. בחינת הזיקה תיעשה באמצעות מבחני משנה משפטיים וכלכליים.
בשנה שבה הוצגה חוות הדעת, השימוש בה היה מוגבל יחסית, אך במהלך הדיונים בהצעת חוק ההסדרים של שנת 2008, נעשה בה שימוש נרחב יותר. הצעת חוק ההסדרים לשנה זו הייתה, חרף הביקורת הציבורית, רחבה בהיקפה מקודמותיה. עם זאת, בניגוד לשנים קודמות, בשנה זו נאבקו יושבת ראש הכנסת דליה איציק ויו"ר ועדת הכנסת דוד טל ביוזמות האוצר, והצליחו להביא לקיצוץ משמעותי במספר הסעיפים שיידונו בסופו של דבר במסגרת הדיונים בהצעת החוק. בסופו של דבר, מנה נוסח הצעת החוק שהונח על שולחן הכנסת לקריאה שנייה ושלישית 23 סעיפים בלבד, מתוך 136 סעיפים שאושרו בקריאה ראשונה. עם זאת, גם בחוק זה נכללו סעיפים שונים שאינם קשורים בתקציב, כגון הסעיף האוסר על קופות החולים להציע תרופות מצילות ומאריכות חיים במסגרת הביטוח המשלים.
בית חינוך שער הנגב
כללי
נכון לשנת 2019 בבית הספר 1,200 תלמידים הלומדים בכ־50 כיתות ועם כ־120 מורים.
חוק ההסדרים
צמצום השימוש בחוק ההסדרים
בניגוד למגמת הצמצום, חוק ההסדרים לשנים 2009 ו-2010 הוא הגדול ביותר אי פעם. הצעת החוק השתרעה על פני כ-370 עמודים והכילה 268 סעיפים, מתוכם אושרו 185, מספר שלבדו גבוה יותר מכל הצעה שהוגשה אי פעם. בהצעת החוק נכלל גם פרק שאינו יוזמה של משרד האוצר. פרק זה, "שיפור זכויות עובדים", הוכנס להצעת החוק כתוצאה מהסכמות בין הממשלה לבין ההסתדרות. שנה אחר כך, בסוף 2010, יושב ראש הכנסת ראובן ריבלין סירב להביא את תקציב המדינה להצבעה, אם חוק ההסדרים לא יקוצץ משמעותית, לדבריו:.
הרחבת חוק ההסדרים
במהלך העשור השני של המאה ה-21, חוק ההסדרים נחקק יחד עם העברת תקציב דו שנתי. לכן, הוא נחקק כל שנתיים.
בית חינוך שער הנגב
כללי
בית חינוך שער הנגב בליווי ופיקוח של מחלקת החינוך במועצה האזורית שער הנגב.
חוק ההסדרים
הרחבת חוק ההסדרים
חוק ההסדרים לשנים 2009 ו-2010 גדל לכדי 126 עמודים. זה היה השיא למשך כמה שנים עד שהועבר חוק של 210 עמודים ב-2015, ו-266 עמודים ב-2016.
בית חינוך שער הנגב
כללי
במהלך השנים איבד בית הספר בוגרים רבים במערכות ישראל ובפעולות האיבה.
חוק ההסדרים
תוכני חוק ההסדרים
מטרת החוק מוצגת בסעיף הראשון שלו, שנוסחו השבלוני מודגם בחוק לשנת 2006:.
בית חינוך שער הנגב
כללי
נושא מיגון בית הספר עלה בבג"ץ אדוארדו.
מגמות
בבית הספר 3 מגמות:
חוק ההסדרים
תוכני חוק ההסדרים
סעיפים אחרים בחוק ההסדרים עניינם קיצוץ בתקציב הנוגעים למספר שנים, ולא רק לשנה אליה הוא מתייחס. למשל, הצעת חוק ההסדרים לשנת 2006 כוללת הוראה לשינוי עדכון קצבאות הילדים עד שנת 2009.
חוק ההסדרים שימש גם כלי מרכזי לדחייה או לביטול של חוקים בעלי השלכה תקציבית ניכרת. כך, למשל, בהצעת חוק ההסדרים של שנת 2008, הוצע לבטל את החוק שאושר ביולי 2007, ושקבע כי חוק לימוד חובה יוחל עד כיתה י"ב. לעיתים, כפשרה, נקבע כי חוק כזה לא יבוטל, אלא שמועד תחילתו יידחה. תחילתם של כמה מחוקים אלה נדחית כמעט בכל חוק הסדרים למשך שנים רבות. דוגמה מובהקת לכך היא החוק להקמת בית חולים באשדוד. חוקים נוספים שתחילתם נדחתה פעם אחר פעם במסגרת חוק ההסדרים כוללים את חוק יום חינוך ארוך וחוק השאלת ספרי לימוד. השימוש בחוק ההסדרים ככלי לביטול ודחיית תחולת חוקים הצטמצם מאז שהוסף התיקון לחוק יסוד: משק המדינה, הקובע כי לחקיקה תקציבית (היינו: חקיקה שעלותה למעלה מ־5 מיליון ש"ח) דרוש רוב של 50 חברי כנסת.
בית חינוך שער הנגב
מגמות
אשכול אמנויות, הלימודים כוללים: לימודי אמנות, קולנוע, רדיו, מוזיקה תיאטרון ומחול.
חוק ההסדרים
תוכני חוק ההסדרים
לעיתים, חוקי ההסדרים מכילים סעיפים שהקשר בינם לבין התקציב הוא אפסי. כך, למשל, כלל חוק ההסדרים של 2007 סעיף העוסק בסמכותו של שר השיכון להרחיב מתחמים של פינוי-בינוי, ואילו בהצעת החוק של 2008 נכללו סעיפים שנועדו להסדיר טכנית את ההחלטה לבטל את משרד הדתות, שהתקבלה ויושמה ארבע שנים קודם לכן.
בית חינוך שער הנגב
מגמות
אשכול מדע וטכנולוגיה, הלימודים כוללים: תחבורה מתקדמת, ביולוגיה, חקר החלל, מדעי המחשב, רובוטיקה, פיזיקה, כימיה, חקלאות, חינוך גופני.
חוק ההסדרים
תוכני חוק ההסדרים
הסדרים מסוימים מובאים אך ורק בהצעות חוק ההסדרים למיניהן, והממשלה כלל לא מנסה ליזום אותם בהליך של חקיקה רגילה. דוגמאות לכך ניתן למצוא ברפורמות שונות שהממשלה מנסה ליזום במועצות הדתיות, או בצמצום סמכויותיה של הוועדה לשמירה על קרקע חקלאית ושטחים פתוחים, מהלך שהממשלה ניסתה לקדם בכמה חוקי הסדרים, והוא צלח בסופו של דבר בחוק ההסדרים של 2006.
בניגוד לרושם המתקבל מהפרסומים בתקשורת הישראלית, לא כל הוראות חוק ההסדרים הן בגדר "גזירות", וחלקן כוללות גם הטבות לציבור. דוגמה לכך היא ההצעה לאפשר גם לעולים שאינם זכאי חוק השבות, הכוונה היא לקהילת בני הפלאשמורה, ליהנות מזכויות עולים אחרים, כמופיע בהצעה לשנת 2006. בחוק ההסדרים של שנת 2008 בוטל מס המעסיקים.
בית חינוך שער הנגב
מגמות
בחטיבת הביניים הלימודים כוללים מדע וטכנולוגיה.
אשכול הומניסטיקה - מדעי הרוח והחברה ושפות, הלימודים כוללים לימודי היסטוריה, תנ"ך, לשון, אנגלית, מדעי החברה, גאוגרפיה, אזרחות, ספרות, הומנסטיקה, ערבית ומתמטיקה.
חוק ההסדרים
הכנת הצעת החוק בממשלה
מבקר המדינה אליעזר גולדברג בחן בדו"ח שנתי 53ב, שהוגש בשנת 2003, את עבודת המטה של משרד האוצר לקראת הגשת הצעת חוק ההסדרים. המבקר מצא כי במקרים רבים משרד האוצר מביא הצעות החלטה רבות המאושרות כמקשה אחת, ולעיתים ללא כל התייעצות עם המשרד הממשלתי הנוגע בדבר. הוא אף מצטט פנייה של היועץ המשפטי לממשלה, אליקים רובינשטיין, לשר האוצר, שבה הלין על כך ש"אישור הממשלה ניתן במסגרת דיוני התקציב, בשעה שעשרות רבות של הצעות החלטה מובאות בפני שרי הממשלה בעת ובעונה אחת. הצעות ההחלטה מופצות לשרים ימים ספורים בלבד לפני ישיבת הממשלה... ככל הנראה, לא רק מתוך אילוץ (אף כי אין חולק על כך שאנשי האוצר מקדישים עבודה רבה, תוך לחץ זמן, להכנת ההצעות), אלא כתוצאה ממדיניות לפיה אין זה רצוי שהצעות ההחלטה יגיעו לידי השרים ויועציהם יותר מימים אחדים לפני הדיון...".
בית חינוך שער הנגב
תכנון המבנים והחצר
התכנון של "בית חינוך שער הנגב" נתן מענה לצרכים הביטחוניים הייחודיים, בשל מיקום בית הספר בצפון הנגב, סמוך לרצועת עזה.
חוק ההסדרים
הכנת הצעת החוק בממשלה
העובדה שאת הצעת החוק יוזם משרד האוצר ולא המשרד הממשלתי הממונה על יישומו מביאה לעיתים לאבסורד – אף נציגי הממשלה עצמם מביעים את התנגדותם לסעיפים שונים בהצעת החוק. דוגמה למקרה כזה ניתן למצוא בדיון שקיימה ועדת הפנים והגנת הסביבה בסעיף בחוק ההסדרים לשנת 2007, שעסק בעובדים זרים בתחום הסיעוד. נציג משרד הפנים, שנכח בדיון, טען כי משרד האוצר הציע את ההצעה שלא על דעתו של משרד הפנים, וכי הדבר נודע רק במקרה.
בית חינוך שער הנגב
תכנון המבנים והחצר
עשרים ושש מבני מגוניות פוזרו במרחב החצר וסביבן נשתלו צמחים מטפסים, שעם הזמן יכסו את המבנים הביטחוניים.
חוק ההסדרים
הדיונים בוועדות הכנסת
עד 1998 נדונו כל סעיפי חוק ההסדרים בוועדת הכספים. לקביעת הוועדות שדנות בסעיפיה השונים של הצעת חוק ההסדרים משמעות מכרעת. כבר בשנת 1987 הביעה חברת הכנסת אורה נמיר את מורת רוחה מכך שסעיף בחוק ההסדרים המתקן את חוק הביטוח הלאומי הועבר לדיון בוועדת הכספים, וציינה כי
בשנת 1998 נתן היועץ המשפטי לכנסת, צבי ענבר, חוות דעת לפיה בסמכותה של ועדת הכנסת לחלק את הצעת החוק בין ועדות שונות. מאז, מקובל שוועדת הכנסת מפזרת פרקים שונים מתוך חוק ההסדרים בין ועדות הכנסת הרלוונטיות, כך שבניגוד לעבר לא כל הדיון מתקיים בוועדת הכספים. עם זאת, תיקון אמיתי לבעיה שהעלתה חברת הכנסת נמיר לא הובא. במקומות שבהם הממשלה סבורה כי יושב ראש של ועדה פלונית עלול שלא לקדם סעיפים בהצעת החוק שהועברו אליה, היא תשתמש ברוב הקואליציוני שיש לה בוועדת הכנסת על מנת להעביר את הדיונים לוועדת הכספים, הנוחה לה יותר.
בית חינוך שער הנגב
תכנון המבנים והחצר
בחצר משולבים מתחמים נושאיים - גן ארכאולוגי שנושאו מעגל החיים ובו התלמידים המבקרים בגן עוברים בין מוצגים בנושא חיי היום יום, בניה, אדריכלות וקבורה. הגן הגדול, כולל חממה לימודית אקולוגית, כיתות חוץ, חלקות עיבוד, כרמים ומטעים של עצי פרי.
חוק ההסדרים
הדיונים בוועדות הכנסת
הצעת החוק של חבר הכנסת חיים כץ, שהוזכרה לעיל, הייתה אמורה להביא לכך שסעיפי חוק ההסדרים יידונו בוועדה שבה נדונו החוקים אליהם הם מתייחסים, אך כאמור, הצעת חוק זו לא קודמה.
בית חינוך שער הנגב
תכנון המבנים והחצר
הצמחייה שנבחרה היא באופי מקומי, ים-תיכוני.
ראו גם
רשימת בוגרי בית הספר
חוק ההסדרים
הדיונים בוועדות הכנסת
במהלך הדיונים בוועדות, חלק מסעיפי הצעת החוק יורדים מסדר היום ואינם מופיעים בסופו של דבר בנוסח הסופי של החוק. בחלק מהמקרים, הדבר נעשה כתוצאה ממהלך הדיונים בוועדות, אך במקרים רבים מדובר בפשרות פוליטיות שמושגות מחוץ לכותלי הוועדות, לעיתים עוד בטרם החלו הדיונים. במקרים רבים, כתוצאה מפשרות אלה, הוועדות מלכתחילה לא דנות בסעיפים מסוימים. נוהג זה של משא ומתן, גורם לכך שהאוצר נוהג להכניס בהצעות החוק סעיפים רבים שאין לו כל כוונה להביא לחקיקתם, והם נועדו רק כדי שניתן יהיה לשאת ולתת עליהם, ולהותיר בנוסח הסופי של החוק את הסעיפים שחשובים לו באמת. הסעיפים שמוכנסים להצעת החוק על מנת שניתן יהיה להוציאם מכונים "עזים". עדות לנוהג זה ניתן למצוא בדבריו של בכיר במשרד האוצר: "זה נכון שבוועדת הכספים ובמליאה כמה מהדברים נופלים, אבל בדיוק בגלל זה כבר בהתחלה חוק ההסדרים מלא ברפורמות – גם כאלה שאין כל כוונה להעביר".
הדיון במליאה בקריאה שנייה ושלישית
לאחר שחברי האופוזיציה לא הצליחו לסכל את הצעת חוק ההסדרים בדיוני הוועדות, הם מנסים להתיש את הממשלה באמצעות פיליבסטר במליאת הכנסת. הפיליבסטר מתבצע בשתי דרכים. הדרך האחת היא באמצעות הגשת הסתייגויות, שכל אחת מהן מזכה את המגיש אותה, על פי תקנון הכנסת, ב-5 דקות דיבור לשם נימוקן. מאחר שמדובר בהצעת חוק ארוכה, אין זה מסובך מבחינה טכנית להגיש הסתייגויות רבות. חלק מההסתייגויות נועדו לקנטר את הממשלה ולמחות נגד השימוש במנגנון חוק ההסדרים. דוגמה לכך ניתן למצוא בהסתייגויות שהגישה סיעת מרצ לחוק ההסדרים של שנת 2005. חברי הסיעה הציעו להחליף את שם החוק ל"מן הגורן ומן היקב – אוסף חוקים למדיניות הממשלה לשנת 2005" ולהחליף את נוסח סעיף מטרת החוק בנוסח הבא: "חוק זה בא לבטל הוראות בחוקים שונים, במטרה להשיג את יעדי התקציב במסגרת התוכנית הכלכלית לשנת הכספים 2005, והכל לשם השגת כל מה שרוצים ולא יכולים להעביר בדרך מוסדרת וראויה". הדרך השנייה שבה משתמשים חברי האופוזיציה לקיום פיליבסטר היא הגשת בקשה להצבעה שמית על כל הסתייגות. די בדרישה של 20 חברי כנסת כדי לקיים הצבעה כזו.
האופוזיציה לא מניחה שבאמצעות הפיליבסטר תצליח להפיל את הצעת החוק, אך היא משתמשת בו ככלי פרלמנטרי שיכול להשיג עבורה ניצחונות קטנים. ב-2002, למשל, הודיעה האופוזיציה כי תוותר על דרישתה להצבעה שמית אם ראש הממשלה, אריאל שרון, ייפגש עם ראשי ארגוני הנכים. ב-2003 כמעט שהושג הסכם על משיכת כל ההסתייגויות בתמורה לביטול מס הבריאות על עקרות הבית. גם כשהאופוזיציה לא מגיעה להישגים, בהתנהלות המתישה של ההצבעות על התקציב, קורה, לעיתים, שהסתייגות מסוימת, הגם שאינה מהותית, מצליחה לעבור. עבור אופוזיציה חלשה, עצם המבוכה הנגרמת בכך לקואליציה יכולה להיחשב הישג.
בשנות ה-90 ובראשית העשור הראשון של המאה ה-21 נערכו פיליבסטרים ארוכים במיוחד בדיונים על חוק ההסדרים. חבר הכנסת מיכאל איתן מחזיק בשיא לעניין זה, לאחר שנאם במשך 10 שעות ו-7 דקות בשנת 1992. זהו הנאום הארוך ביותר שנישא אי פעם בכנסת. בשנת 2003 הגישה האופוזיציה כ-8,000 הסתייגויות.
הפרקטיקה הנוהגת בשנים האחרונות היא שוועדת הכנסת מגבשת סדרי דיון המקובלים הן על האופוזיציה והן על הקואליציה, בהתאם לסמכותה לפי סעיף 131 לתקנון הכנסת. הסדרים אלה מבטלים, למעשה, את האפשרות לנהל פיליבסטר במליאה.
ביקורת על תהליך החקיקה של חוק ההסדרים
במהלך השנים נמתחה ביקורת ציבורית נרחבת נגד היבטים שונים בהליך חקיקתו של חוק ההסדרים. נגד החוק נטען כי הליך החקיקה החפוז אינו מאפשר דיון מהותי בגופם של סעיפי החוק השונים, שחלקם עוסקים ברפורמות גדולות במשק. בנוסף, נטען כי הליך חקיקתו אינו מאפשר שקיפות מינימלית וביקורת ציבורית נאותה ובכך מערער את היסודות הדמוקרטיים של הליך החקיקה. פעמים רבות, חברי כנסת מהאופוזיציה מותחים ביקורת נוקבת על חוק ההסדרים, אך כאשר הם הופכים לחלק מהקואליציה, הם מצביעים בעדו, ולהפך. חבר הכנסת עזמי בשארה התייחס לעניין זה, וטען כי את הביקורת אין להפנות כלפי הממשלה, כי אם כלפי הכנסת עצמה:
מניעת דיון מעמיק
ביקורת על הליכי החקיקה השמיעה השופטת דליה דורנר בכנס שנערך במכללה האקדמית למשפטים ברמת גן ב-23 בדצמבר 2003:
היועצת המשפטית לכנסת ב-2006, נורית אלשטיין, טענה:
ביקורת זו קיבלה ביטוי בפסק הדין בבג"ץ ארגון מגדלי העופות בישראל, בו קבעה השופטת דורית ביניש כי
שופטי בית המשפט העליון גם הצביעו על טעויות בנוסח החוק שהם ייחסו להליך החקיקה המהיר של חוק ההסדרים. למשל, בתיקון שנעשה ב"פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין)", הוכנס הלשון "מעון יום כמשמעותו בחוק הפיקוח על מעונות", כאשר המונח "מעון יום" כלל אינו מוזכר בחוק הפיקוח. עם זאת, ועל אף הביקורת שמתח על חוק ההסדרים, סירב בית המשפט העליון לפסול אותו בשל פגם בהליכי חקיקה.
טענה נוספת שנשמעת היא כי חברי הכנסת אינם מכירים את סעיפיו השונים של חוק ההסדרים, וניתן להם זמן מועט בלבד לבחון את סעיפי החוק ולהציע הסתייגויות. עדות לכך ניתן למצוא בעתירה שהגישה האגודה לזכויות האזרח נגד חוק המדיניות הכלכלית של 2004. עתירה זו נתמכה ב-11 תצהירים של חברי כנסת, בהם טענו כי הצביעו על הצעת החוק בלא שהתאפשר להם לבחון אותה לעומקה.
גם נגיד בנק ישראל, סטנלי פישר, שציין כי הוא תומך בתכניו של החוק, הכיר בכך שדרך חקיקתו בעייתית. בדיון בוועדת הכספים אמר פישר כי הוא "בעד חלק גדול של הרפורמות בחוק ההסדרים, אני מקווה שיום אחד נגלה דרך יותר טובה להביא אותן".
פגיעה בעיקרון הדמוקרטי
טענות נוספות שנשמעות נגד חוק ההסדרים הוא פגיעתו בעיקרון הדמוקרטי. פגיעה זו באה לידי ביטוי במספר אופנים. בעיה אחת נובעת מהצמדתו של חוק ההסדרים לחוק התקציב השנתי. כאמור, סעיף 36א לחוק יסוד: הכנסת קובע כי אם לא אישרה הכנסת את תקציב המדינה עד 31 במרץ, הכנסת מתפזרת. בשל כך, לחבר הכנסת מהקואליציה אין אינטרס להצביע נגדו, אף אם הדבר מנוגד לאידאולוגיה שלו, שבשמה נבחר. ניתן למצוא לכך הצדקה, ככל שמדובר בתיקוני חקיקה הקשורים קשר ישיר לתקציב. לא כך הדבר כאשר מדובר בתיקוני חקיקה אחרים, שניתן היה להציעם במהלך השנה ללא כל קשר לתקציב. הבאתם של חוקים מסוג זה בחוק ההסדרים יוצרת את הרושם שהדבר נועד להבטיח את אישורם בידי הכנסת, במקרים שבהם הממשלה סבורה כי לא יעלה בידה לעשות זאת בחקיקה רגילה. עניין זה מקבל משנה תוקף כאשר מוצע בחוק ההסדרים לבטל חקיקה שהכנסת כבר אישרה, ושבעצם אישורה הביעה את עמדתה לגביה כאשר היא משוחררת מלחצי הממשלה. בפועל, עקב הליך הכנת הצעת חוק ההסדרים בממשלה, המשמעות חמורה הרבה יותר – מדובר בכפיית עמדת פקידי האוצר על נבחרי ציבור. יושב ראש הכנסת ראובן ריבלין, אף כינה את חוק ההסדרים "חוק עוקף כנסת".
בעיה נוספת היא הפגיעה בעקרון ההשתתפות של חברי הכנסת. כאשר חבר הכנסת מצביע על חוק ההסדרים בקריאה ראשונה ובקריאה שלישית, הוא מצביע בהצבעה אחת על שורה ארוכה של נושאים שאינם קשורים זה בזה, וייתכן שיש לו לגביהם עמדות שונות. לדוגמה, ייתכן שחבר כנסת פלוני תומך בהסדרת חופי הכנרת אך מתנגד לאיחוד מועצות דתיות (שני נושאים שהובאו בהצעת חוק ההסדרים לשנת 2008). במקרה זה, אין הוא יכול לתת ביטוי לעמדתו, משום שהוא נאלץ להצביע בעד שני הנושאים יחדיו או נגד שני הנושאים יחדיו.
עמדות התומכים בחוק ההסדרים
מול הביקורת שנמתחה על חוק ההסדרים, טוענים התומכים במנגנון זה כי הוא כלי חשוב לשם יישום מדיניות שאינה פופולרית, אך חיונית לדעתם למשק המדינה, ושלא ניתן היה לקדמה בהליכי חקיקה רגילים.
טענה נוספת שמשמיעים התומכים בחוק ההסדרים היא שהליכי החקיקה הרגילים עלולים לעכב רפורמות חשובות במשך זמן רב, כפי שטען בנימין נתניהו, כשהופיע כשר האוצר בפני הוועדה לענייני ביקורת המדינה של הכנסת:
נתניהו אף טען כי "ביטולו של חוק ההסדרים במשק פירושו לדון את מדינת ישראל לעוני, מצוקה והעדר צמיחה".
נשיא איגוד לשכות המסחר, חבר הכנסת לשעבר אוריאל לין, טען כי חוק ההסדרים כשלעצמו אינו מהווה פגיעה בדמוקרטיה. לין טוען כי יש בעיה עמוקה יותר באופן שבו מתנהלים דיוני ועדות הכנסת, ושדווקא דיון מרוכז בוועדת הכספים יהיה מקצועי יותר. אף הוא טוען כי לא ניתן לקדם מדיניות כלכלית ללא חוק ההסדרים.
גם בין המתנגדים לחוק ההסדרים במתכונתו הנוכחית, יש הרואים את הכלי עצמו כמכשיר חקיקה נחוץ, ומתנגדים רק לניצולו לרעה ולהיבטים מסוימים בו. כך למשל אמר חבר הכנסת אופיר פינס-פז:
חוקים דומים לחוק ההסדרים במדינות אחרות
לאורך ההיסטוריה ובמדינות אחרות קיימים הסדרים המזכירים את חוק ההסדרים במאפיינים שונים.
כבר ברומא העתיקה נדרשו לסוגיה דומה, ובשנת 98 לפנה"ס נחקק ה-Lex Caecilia Didia, שאסר על חקיקת חוקים העוסקים בנושאים רבים שאינם קשורים זה לזה. גם בתקופת המנדט הבריטי נאסר על הנציב העליון "לערבב עניינים שונים בפקודה אחת".
במהלך המאה העשרים עברו הליכי החקיקה בעולם תהליכים שונים. אחד מהם הוא מגמה להסדיר באמצעותה יותר ויותר מתחומי החיים. כתוצאה מכך, נוצר עומס רב על הפרלמנטים בעולם, ובחלק מהמדינות פותחו מנגנונים שיאפשרו חקיקה של נושאים רבים בתוך זמן קצר. עם זאת קיימים הבדלים חשובים בין חוקים אלה לבין חוק ההסדרים.
בלגיה
המדינה שבה חוק ההסדרים הוא הדומה ביותר לחוק ההסדרים הישראלי היא בלגיה, שם הוא מכונה "Loi Programme" ("חוק התוכנית"), וחוקים בדמותו מכונים "Lois Mosaïques" ("חוקי פסיפס").
בדומה לישראל, גם בבלגיה נמתחה ביקורת על השימוש בכלי זה. בשנת 2002 יזמו חברי פרלמנט ממפלגת CD&V הנוצרית-דמוקרטית תיקון לתקנון בית הנבחרים שיאסור על הכללת סעיפים שאינם קשורים ישירות לתקציב בחוק התוכנית. הצעה זו נדחתה, ואולם בשנת 2005, נקבע כי אם סיעה כלשהי סבורה כי יש סעיף כזה בחוק, הנושא יידון בפני פורום ראשי הסיעות, והוא שיכריע האם להמשיך בחקיקתו.
ספרד
בעקבות פסק הדין, הוגש החל משנת 1994 חוק נפרד בשם "Ley de Acompañamiento" ("חוק התוספת"), הדומה במהותו לחוק ההסדרים. בדומה לישראל, תפח החוק בהדרגה, ואם בתחילה כלל 43 סעיפים, הרי שתוך ארבע שנים עמד מספרם על 150. למעשה, ניתן לומר שהפרלמנט הספרדי שינה את דרכיו בעקבות פסיקת בית הדין במישור הפורמלי בלבד, אך במישור המהותי לא השתנה דבר.
השימוש ב"חוק התוספת" היה אחד הנושאים במערכת הבחירות של 2004. יו"ר המפלגה הסוציאליסטית, חוסה לואיס רודריגס ספאטרו, הצהיר כי אם ייבחר לראש הממשלה, יבטל את החוק. התקציב הראשון שהגישה ממשלתו לאחר שנבחר לא לווה אמנם בחוק התוספת, ואולם שוב נכללו במסגרת חוק התקציב סעיפים שאינם קשורים בו, ובמקביל הוגשה הצעת חוק שנועדה לבצע רפורמה במיסוי. עקב כך, עתרה המפלגה העממית (Partido Popular) האופוזיציונית לבית הדין לחוקה.
אוסטריה
השימוש בחקיקה מסוג זה אינו נפוץ באוסטריה מטעמים מעשיים – החקיקה הממשלתית באה כיוזמה של הממשלה כולה ולא של משרד ממשלתי מסוים, ועל כן דרוש תיאום רב המקשה על חקיקת חוקים מורכבים.
ארצות הברית
בארצות הברית, חוקים דמויי חוק הסדרים מכונים Omnibus Bills. בניגוד לישראל ולדמוקרטיות פרלמנטריות אחרות, מרבית חוקי האומניבוס הם יוזמה של חברי הקונגרס, ולא של משרד האוצר. באמצעות צירוף הצעות חוק רבות זו לזו, הם יכולים להבטיח את אישורן של הצעות חוק שלא היו מאושרות באופן עצמאי, וכן להימנע מהטלת וטו של הנשיא על הצעת חוק שהוא מעוניין ברוב סעיפיה.
המקרים הדומים יותר לחוק ההסדרים הישראלי הם חוקי ההקצבה (Appropriations Acts) וחוקי ההתאמה (Reconciliation Legislation). הצעות אלה כוללות תיקוני חקיקה שונים, שנועדו לאפשר את יישום התקציב, והן מגובשות במהלך הדיונים בו בבתי הקונגרס.
ב-1985 קבע הסנאט את מה שמוכר כ"כלל בירד", לפיו אם סבור סנאטור כי תיקון מסוים בחוק ההתאמה אינו קשור לתקציב, עליו לפנות לוועדת התקציב של הסנאט. לאחר דיון בוועדה זו יושב ראש הוועדה מחליט אם להמשיך בחקיקת התיקון או לא. הסנאט יכול לשנות את החלטתו רק ברוב של 60 מחבריו.
גם בקונגרס הליכי החקיקה של חוקי האומניבוס מזורזים, ונשמעות טענות על כך שחברי הקונגרס אינם מכירים את כל פרטיהם. הסנאטור רוברט בירד העיד על כך:
("האם אני יודע מה יש בהצעת חוק זו? אתם מתלוצצים? לא. רק אלוהים יודע מה יש במפלצת הזו").
עם זאת, חוקי האומניבוס נתפשים כחלק לגיטימי בכללי המשחק הפוליטיים של הבית.
לחימה (פירושונים)
לחימה היא מאבק אלים, שלעיתים קרובות כולל שימוש באמצעי לחימה וכלי נשק.
The Inner Light (שיר)
רקע והשראה
באוטוביוגרפיה של ג'ורג' האריסון, I, Me, Mine, האריסון נזכר שהוא קיבל השראה לכתוב את "The Inner Light" על ידי חואן מסקרו, חוקר סנסקריט באוניברסיטת קיימברידג'. מסקרו השתתף בדיון, ששודר בתוכנית פרוסט ב-4 באוקטובר 1967, שבמהלכו דנו הריסון וג'ון לנון ביתרונות של מדיטציה טרנסנדנטלית עם קהל של אקדמאים ומנהיגים דתיים. במכתב מאוחר יותר להריסון, מ-16 בנובמבר, הביע מסקארו את תקוותו שהם עשויים להיפגש שוב לפני שהביטלס ייצאו להודו, שם הקבוצה הייתה אמורה ללמוד מדיטציה עם הגורו שלהם, מהרישי מהש יוגי. מסקארו צירף עותק של ספרו "מנורות של אש", אנתולוגיה של כתבים דתיים, כולל מתוך "דאו דה ג'ינג" של לאו דזה. לאחר שהצהיר על התפעלותו מהמסר הרוחני בחיבורו של האריסון "Within You Without You", מסקרו שאל: "אולי זה לא יהיה מעניין להכניס למוזיקה שלך כמה מילים של טאו, למשל מס' 48, עמוד 66 של מנורות?"
הלחנה
"The Inner Light" היה השיר השלישי של האריסון בז'אנר המוזיקלי ההודי, אחרי "Love You To" ו-"Within You Without You". בעוד ששירים מוקדמים אלה הלכו בעקבות השיטה ההינדוסטנית (צפון הודית) של המוזיקה הקלאסית ההודית, כיצירות המבוססות על סיטאר וטאבלה, "The Inner Light" קרוב יותר בסגנונו למסורת מוזיקת המקדשים הקרנאטית (או הדרום הודית). התקדמותו בתוך הז'אנר שיקפה את תפיסתו לפסקול של "Wonderwall" כלומר, שהמשימה אפשרה לו ליצור "אנתולוגיה" של מוזיקה הודית ולהציג מגוון רחב של סגנונות וכלי נגינה.
שחרור
השיר יצא לאור כ-בי-סייד של "Lady Madonna" ב-15 במרץ 1968 בבריטניה, עם שחרורו בארצות הברית שלושה ימים לאחר מכן. כריס וולש מ-Melody Maker הביע ספקות לגבי פוטנציאל הלהיט של האיי-סייד, מגזין בילבורד הגיב על ההתאמה של "The Inner Light", בהתחשב ב"כישוף המדיטציה" המקביל של הלהקה. מבקר מ-Cashbox כתב: "מילים מבית הספר למדיטציה טרנסצנדנטלית ותזמורות המזרח הקרוב על מצמד מעניין מאוד שיכול להראות מכירות חזקות כמו ' Lady Madonna'". השיר נכנס באופן עצמאי למצעד הבילבורד הוט 100 במשך שבוע אחד, והגיע למקום 96. באוסטרליה, השיר הופיע עם "Lady Madonna", כ-A-side כפול, כאשר הסינגל הגיע לראש המצעד הלאומי של Go-Set.
ביצוע
הביטלס
פרס לויצקי
פרס לויצקי הוא פרס ישראלי לחוקר ישראלי בתחום האלגברה. הפרס נוסד על ידי משפחת לויצקי, לזכר יעקב לויצקי ורעייתו שרלוטה. הפרס מוענק פעם בשנתיים למתמטיקאי ישראלי מצטיין על מחקר בתחום האלגברה או בנושאים קרובים. גובה הפרס הוא 3,000 דולר אמריקאי לזוכה.
ערדליים
ערדליים וביחיד ערדל, הם מין נעל או מגף העשויים גומי הנלבשים מעל לנעל, לשם שמירתה מפני בוץ, רטיבות וכו'.
בימים עברו היו נעליים אלו עשויות עור ועץ. כשהרומאים כבשו את גאליה, היא צרפת של ימינו, הם שאלו את סגנון המגף הגאלי, והאצילים אף אימצו בשמחה דגם ערדל מעור אדום וסוליית עץ מגולפת ומקושטת להצגת מעמדם. עם זאת, בדרך כלל באותם ימים לא היו אלו אלא פלטפורמות-עץ מוגבהות שחוזקו אל הנעל הפנימית ברצועות, למניעת מגע של הנעל ברפש בתקופה שדרכים סלולות לא היו נפוצות בערים.
בשימוש המודרני הערדל הוא נעל חיצונית שנועלים בעת מזג אוויר סוער כדי לשמור על זו הפנימית יבשה. ערדליים מיוצרים כיום כמעט תמיד מגומי. עד לגיפור הגומי, סבל החומר מהשפעות של הטמפרטורה, ועם תהליך הגיפור שהביא גודייר השתפר המוצר ובשנות ה-90 של המאה ה-19 היה לערדליים אלסטיים שקל היה לנעול ולחלוץ אותם.
שני הסוגים הבסיסיים של הערדל המודרני הם –
הסוג הראשון, לבד מתפקידו בארצות שבהן יש שלג כבד - משמש למעשה גם בארצות כישראל, כחלק מציוד רכיבה על אופנוע בתנאי שטח בחורף, במקרה כזה הערדל עשוי להיות מיוצר מבד לייקרה עבה. הסוג השני, הנמוך - מתאים לערים שבהן ימי גשם מרובים, ובאחדות מהן (כאוסלו) הגיע למעמד של פריט אופנה עירוני שזוכה למגוון עיצובים וצבעים.
ברוסיה יש לערדליים (גָאלוֹשִי) מעמד מסורתי חשוב לצד מגפי לבד רוסיים, הנקראים וָלֵנְקִי, כשהראשונים ננעלים מעל האחרונים אשר אינם חסיני גשם.
שדה וקטורי
במתמטיקה שדה וקטורי הוא פונקציה חלקה בין יריעה לבין האגד המשיק ליריעה, כך שלכל נקודה מותאם וקטור משיק באותה הנקודה. במילים אחרות שדה וקטורי הוא חתך חלק מעל האגד המשיק של היריעה.
מקרה פרטי נפוץ, עבור יריעות שהן תתי-קבוצות של מרחב אוקלידי הוא פונקציה המשייכת וקטור לכל נקודה במרחב. שדה וקטורי הוא למעשה הרחבה של שדה סקלרי. בזמן ששדה סקלרי הוא פונקציה המוגדרת, שדה וקטורי מוגדר
שדות וקטוריים תלת־ממדיים
שדה וקטורי בתלת-ממד אשר מיוצג בקואורדינטות קרטזיות הוא למעשה שלוש פונקציות סקלריות ונרשם כ-
שדה וקטורי פרמטרי
השדה הווקטורי יכול גם להיות פרמטרי, אם הנעלמים הם פונקציה של נעלמים אחרים. במקרה של הדוגמה הנ"ל, השדה הוא פרמטרי אם כל הנעלמים הם פונקציה של אותו הנעלם t :
שטף של שדה וקטורי
באופן אינטואיטיבי, השטף של שדה וקטורי הוא "כמות" השדה הווקטורי העוברת דרך משטח מסוים ליחידת זמן. שטף כזה נהוג להגדיר עבור שדה חשמלי ושדה מגנטי וכן עבור שדות כוח נוספים.
אם קיים שדה וקטורי קבוע \vec{v} ונדרש לדעת כמה שדה וקטורי עובר דרך משטח מרובע (מסגרת ריבועית מלאה) בעל שטח A, אזי השטף מוגדר להיות:
כאן:
כאשר וקטור השדה ווקטור המשטח מקבילים זה לזה, השטף הוא מקסימלי ומרב העוצמה בוקעת דרך המשטח. לעומת זאת, כאשר השדה הווקטורי מאונך לווקטור המשטח, השטף שווה לאפס ואז לא עוברת שום עוצמה דרך המסגרת.
מהגדרה זו מקבלים כי יחידות השטף הן היחידות של הווקטור \vec{v} כפול יחידות שטח.
כאשר עוסקים במשטח כלשהו ושדה וקטורי שאיננו אחיד במרחב, מגדירים שטף דיפרנציאלי בכל אלמנט שטח של המשטח ואז מבצעים אינטגרציה על פני המשטח:
משפט חשוב מאוד לגבי שטף הוא משפט גאוס (הקרוי גם "משפט הדיברגנץ") הקובע שאינטגרל של השטף על משטח סגור שווה לאינטגרל הנפחי על דיברגנץ השדה בתוך הנפח הכלוא על ידי המשטח. כלומר:
יחידת המידה הסטנדרטית למדידת שטף מגנטי היא ובר וסימולו Wb.
אברהם פלאצק
הרב אברהם פלאצק (ה'תקנ"ט 1799 - ה'תרמ"ד 1884), היה רבה של מוראביה.
ביוגרפיה
נולד בשנת ה'תקנ"ט (1799) בעיירה מוסקוביץ שבמוראביה (כיום בצ'כיה).
את חינוכו קיבל מרבני מורביה, לאחר חתונתו הוא הקים ישיבה בעיירת מגוריו בוסקוביץ, בה למדו תלמידים רבים, ביניהם ר' יהודה ליבש אייזלר, בעל 'דברי יהודה האחרונים'. כמו כן שימש כרבה של העיירה.
בעקבות המלצתו של ידידו רב המקום הרש"ר הירש התמנה ר' אברהם פלאצק לשמש כרבה של מוראביה, במקומו של הירש, ושימש ברבנות מורביה משנת 1851 עד מותו בשנת 1884.
במקרים רבים נלחם פלאצק ברפורמים, ואף כתב נגדם מכתבים שונים.
היה מקורב לשלטונות, ומתוקף כהונתו כרבה הרשמי של מוראביה, ייצג פעמים רבות את הציבור היהודי בפני הקיסר.
נפטר בשנת ה'תרמ"ד (1884), בתו אווה (חווה) נישאה לרב שמואל בק רבה של העיירה ליסא (כיום לשנו). בנו הוא הרב ד"ר אהרן פלאצק שהיה רבה של הקהילה היהודית האורתודוקסית בעיר ברין.
עמנואל רוזן
עמנואל רוזן (נולד ב-6 באוגוסט 1960) הוא עיתונאי ואיש תקשורת ישראלי.
ביוגרפיה
רוזן נולד וגדל בחולון, בנו של החידונאי שמואל רוזן. בצעירותו היה כתב נוער ב"מעריב לנוער", ואת כתבתו הראשונה ערך במסגרת המדור "התפוח מראיין את העץ", כאשר ראיין את אביו. הוא בוגר תיכון אילון שבחולון. שירת בצה"ל ככתב עיתון "במחנה". במלחמת לבנון הראשונה נלווה לחטיבת הצנחנים ולמפקדה יורם יאיר, שנחתה בשפך נהר האוואלי והתקדמה בציר ההררי עד ביירות.
קריירה
לאחר סיום שירותו הצבאי ושנת קבע החל לשמש עורך עמודי חדשות בעיתון "מעריב". בשנת 1987 קיבל את תפקיד הפרשן הצבאי של העיתון. בשנת 1993, עם הקמתו של ערוץ 2, עבר לחברת החדשות של הערוץ ככתב ופרשן מדיני, הגיש את "אולפן שישי" לצידם של גדי סוקניק ואושרת קוטלר, ועוד.
בשנת 2002 הצטרף אל צוות הקמת ערוץ 10 והחל לשמש פרשן מדיני ומגיש תוכנית התחקירים "זה הזמן" ו"בעקבות הגביע האבוד".
בשנת 2004 נבחר לחתן פרס פראט בקטגוריית רדיו וטלוויזיה.
בדצמבר 2006 עזב את ערוץ 10 והצטרף לזכיינית ערוץ 2, "רשת", ובפברואר 2007 החל להגיש את תוכנית האקטואליה "השורה התחתונה", יחד עם בן כספית ודנה וייס. בתחילת 2008 הגיש את תוכנית התחקירים "קופסה שחורה" בערוץ לצד ענת גורן. בדצמבר 2008 החל להנחות את המגזין "תיק תקשורת" במקום חיים זיסוביץ'. משנת 2010 הוא הנחה את התוכנית "נדבר על זה בבית" במסגרת "שידורי קשת" בערוץ 2.
בפברואר 2010 החל להגיש את תוכנית האקטואליה "חמש בערב", לצד בן כספית, ברדיו ללא הפסקה.
לאחר שפוטר רוזן מערוץ 2 ב-2012, שב לחדשות 10, והוא שימש כפרשן המדיני של הערוץ.
בנוסף לקריירה שלו כעיתונאי וכפרשן, הגיש מאז 1997 את התוכנית "גומרים הולכים" ברדיו תל אביב, ובהמשך הגיש את התוכנית "שישי ב-9" ב"רדיו 99", לצד דנה ברגר ואיתי מאוטנר. משמש כתב בירחון "בלייזר", וכותב טור פרשנות קבוע באתר הספורט "ONE".
ב-2008 הגיש רוזן תביעת דיבה נגד אלעזר שטרן, שטען שרוזן ביקש ממנו "לסדר" לבנו שירות בדובר צה"ל. פרקליטות מחוז ת"א הגישה תביעת לשון הרע בשם שטרן נגד רוזן. הסכסוך הסתיים בפשרה שבה משכו שני הצדדים את תביעותיהם.
רוזן פרסם פרשנויות וכתבות צבע במגזין ליברל מהקמתו במאי 2014 ועד אוגוסט 2016.
בסוף שנת 2016 יצר רוזן את הסרט התיעודי "לילך: החיים שאחרי" שמביא את סיפורה הטראגי של לילך שם טוב, ששלושת ילדיה נרצחו בידי אביהם, ועוקב אחרי חייה החדשים ולידת בתה שי לי.
בספטמבר 2022 חזר לעיתונות והחל להגיש פודקאסט בשם "בא להקשיב".
טענות נגדו על הטרדה מינית
בשנת 2012 הגישה עובדת בחברת החדשות של ערוץ 2 תלונה למנהליה על הטרדה מינית מצד רוזן. ועדת בדיקה בראשות קרן מרציאנו מצאה שרוזן התנהג באופן בלתי הולם כלפי העובדת ומנכ"ל החברה אבי וייס החליט לפטרו. על פי חברת החדשות העניין נשמר בדיסקרטיות לאור בקשתה של המתלוננת והוראות החוק.
באפריל 2013 פרסם תא העיתונאיות קריאה לנשות תקשורת, שהוטרדו מינית על ידי איש תקשורת בכיר, למסור עדות על כך. ב-26 באפריל הצטרף עיתון "הארץ" למהלך זה, ופרסם שבידו עדויות של יותר מעשר נשים הטוענות שרוזן הטריד אותן מינית. אף אחת מהנשים לא התלוננה במשטרה. לאחר פרסום התחקיר, פנה תא העיתונאיות להנהלת ערוץ 10 בדרישה להשעות את רוזן עד לבירור העניין. בעקבות זאת הודיע רוזן על יציאתו לחופשה עד לבירור העניין, והכחיש את הטענות נגדו. נוסף לכך, יצא לחופשה גם מהגשת "תיק תקשורת" בטלוויזיה החינוכית ומתוכניתו ב"רדיו ללא הפסקה". ב-6 במאי הודיעה המשטרה על פתיחת חקירה פלילית נגד רוזן בחשד לעבירות מין. במרץ 2014 הודיעה הפרקליטות כי תיק החקירה נגד רוזן נסגר מחוסר ראיות.
פעילות בדרום סודאן
באוקטובר 2016 נטען שרוזן שוהה בדרום סודאן ומעורב שם בעסקיה של חברת "גלובל סי.אס.טי" שבבעלותו של ראש אג"מ לשעבר האלוף (מיל') ישראל זיו.
חיים פרטיים
רוזן היה נשוי לאשת התקשורת טלי רוזן, ומנשואים אלו יש לו שני בנים.
בפברואר 2014 נישא בשנית לשדרנית הרדיו עדי הדר ולזוג בת. בני הזוג מתגוררים בהוד השרון.
צומת (רשת)
צומת (באנגלית: Vertice, Node) הוא כל ייצוג ברשת של גורם. הצומת יכול להיות מחובר לצמתים אחרים על ידי קשתות (הקשרים או החיבורים בין הצמתים). בגרפים, הצומת הוא ייצוג תאורטי בלבד. ברשתות, לצומת יכולות להיות תכונות והוא יכול לייצג ישות מהעולם האמיתי.
ברשת מחשבים
צומת הוא כל רכיב המהווה חלק מרשת מחשבים ומסוגל לשלוח, לקבל ולהעביר חבילות מידע באותה הרשת. צמתים יכולים להיות מחשבים, מחשבי כף יד, טלפונים סלולריים או רכיבי רשת כמו גשרים, רכזות ונתבים.
כמו כן, המונח צומת רשת מתייחס לקבוצה של מכשירים, לא בהכרח באותו מיקום גאוגרפי, שמספקים שירותים לרשת ומנוהלים כיחידה אחת.
צמתים שמנתבים מידע וגם מקבלים ושולחים מידע נקראים צמתי על.
לכל צומת ברשת חייבת להיות כתובת MAC.
פרס הרי הרשון
פרס הרי הרשון הוא פרס לספרות יפה המוענק מדי שנה על ידי האוניברסיטה העברית בירושלים. הענקת הפרס החלה בשנת 1973, ומאז הוא נמצא באחריות דיקנט הסטודנטים. החל משנת 2014 האחריות לחלוקת הפרס עברה אל החוג לספרות עברית. בין הזוכים בו דויד גרוסמן, צרויה שלו, גיל הראבן, מרים גולן וחביבה פדיה.
בעשור האחרון מוענק במקביל לפרס הרי הרשון גם פרס רחל נגב לשירה, על שם המשוררת רחל נגב שזכתה בפרס בשנת 1979.
נוראלי אליפ
נוראלי פקטולי אליפ (בקזחית: Нұралы Пақтұлы Әліп; נולד ב־22 בדצמבר 1999, אקטאו, קזחסטן) הוא שחקן כדורגל קזחי, המשחק כבלם בקבוצת זניט סנקט פטרבורג מליגת העל הרוסית בכדורגל.
קאיראט
הוא גדל בקבוצת הנוער של קבוצת ״כספי אקטאו״, בה שיחק עד 2015. בשנת 2015 זומן להרכב הנוער של קבוצת הפאר המקומית קאיראט אלמטי, ממועדוני הכדורגל הגדולים במדינה. במדיה בלט כבלם מרכזי. את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת ערך ב־11 במרץ 2018 במשחק הליגה מול קיזיל. במדי קאיראט זכה פעמיים בגביע הקזחי (2018, 2021) וגם זכה באליפות קזחסטן בעונת 2021.
זניט
בינואר 2022, זומן למחנה האימונים של זניט סנקט פטרבורג הרוסית, שנערך בדובאי. בפברואר זניט השאילה אותו למשך שנה אחת. הוא ערך את הופעת הבכורה במדי זניט במשחק הגביע ב־3 במרץ 2022, מול קבוצת קאמאז. בליגה הרוסית שיחק לראשונה מול אופה ב־7 במרץ, כשעלה כמחליף בדקה 78. כבר בעונת הבכורה שלו זכה עם זניט באליפות רוסיה ובסופרקאפ הרוסי.
המוזיאון והארכיון היהודי-הונגרי
המוזיאון והארכיון היהודי-הונגרי (בהונגרית: Magyar Zsidó Múzeum és Levéltár) הוא תערוכה מתמדת במתחם הבניינים של בית הכנסת הגדול של בודפשט ברחוב דוהני ומציג את השרידים החומריים של התרבות וההיסטוריה היהודית הונגרית. אחד מאוספי היודאיקה הבולטים ביותר במרכז אירופה נמצא בבעלות המוזיאון ובניהולו של התאחדות הקהילות היהודיות בהונגריה (MAZSIHISZ).בין יוזמי הקמת המוזיאון היה פרנץ מזאי.
היסטוריה
פריטי פולחן יהודים הוצגו לראשונה בפומבי בהונגריה בשנת 1894 בתערוכת עבודות הצורפות ההונגריות. בחגיגות האלף שנה (לכיבוש הונגריה על ידי השבטים המדיארים) בשנת 1896, בתערוכה הלאומית של אלף שנים אלה הציגה הקהילה היהודית בהונגריה תשעים פריטים.
ההחלטה לגבי הקמתו הרשמית של המוזיאון היהודי הונגרי התקבלה ב־1 בדצמבר 1909. אז קיבלה האגודה הספרותית היהודית-הונגרית החלטה והחלה עבודת האיסוף. התערוכה הראשונה לציבור נפתחה ב־23 בינואר 1916, בדירה שכורה ברחוב הולד 23. בשלב זה נאספו כבר קרוב ל 1,500 פריטים פולחניים יהודיים ושרידים היסטוריים. פתיחת המוזיאון היהודי הונגרי לא פיגרה אחר פתיחת מוסדות אירופיים דומים (וינה 1895, פרנקפורט, המבורג 1898, פראג 1906, סנקט פטרבורג 1914).
בשנת 1932 הושלם בניין המוזיאון בצורה של אגף נוסף שהשתלב היטב בבניין הראשי של בית הכנסת. תערוכת הקבע החדשה נפתחה ב -26 בדצמבר. המוזיאון היהודי הונגרי מילא בהדרגה תפקיד חשוב יותר ויותר בחיים התרבותיים והאינטלקטואליים של יהדות הונגריה. קהילות, משפחות, אנשים פרטיים תרמו לאוסף את הפריטים בעלי הערך שהיו בבעלותם. עם זאת, האידאולוגיה האנטישמית של שנות השלושים, והאידאולוגיה האנטי דתית של שנות החמישים, היוו מכשול רציני בהתפתחות המוסד.
בשנת 1938, לאחר פרסום החוק היהודי הראשון, הציג המוזיאון, תערוכה בשם "תערוכת אמנציפציה", בה הוצגו הנסיבות סביב הולדתו של "חוק האמנציפציה" משנת 1867 וכן הוצג תהליך ההתבוללות של יהודי הונגריה. בין השנים 1944-1939 אירח המוזיאון את תערוכות האמנות של או.מ.י.ק.ה, שהתקיימו על ידי אמנים שנאסר עליהם להציג בפורומים הרגילים בשל יהדותם.
בשנת 1940 אורגן על ידי אנשי המוזיאון סיורי איסוף מקיפים כדי לאסוף את זיכרונות הקהילות הכפריות שהלכו ודעכו. בשל איום המלחמה הוצב חלק מחומר המוזיאון במרתפי המוזיאון הלאומי ההונגרי בשנת 1942. בשנת 1943 ביקשו לאחסן פריטים יקרי ערך נוספים בכספות בנקאיות, אולם לאחר מכן הם נעלמו במהלך המלחמה.
הארכיון היהודי הונגרי נפתח במכון הלאומי להכשרה רבנים בבודפשט בשנת 1972 ובשנת 1994 הוא מוזג עם המוזיאון, ושמו הרשמי של המוסד הפך למוזיאון והארכיון היהודי הונגרי.
בשנת 1993 נשדדו כמעט כל החומרים שהוצגו במוזיאון; הפריטים נמצאו רק בקיץ 1994 ברומניה.
מדד הכוח של שפלי ושוביק
בתורת המשחקים, ערך שפלי משמש כמדד למידת ההשפעה של כל חבר על תהליך קבלת ההחלטות במשחק שיתופי.
מדד זה נקרא מדד הכח של שפלי ושוביק והוא פותח על ידי שפלי ושוביק בשנת 1954.
במשחק שיתופי נתונה קבוצה של שחקנים, ופונקציית תועלת שקובעת את השווי במשחק של כל תת-קבוצה של השחקנים (קואליציה). משמעות השווי של קואליציית שחקנים היא התועלת של הקואליציה במשחק, אם שחקני הקואליציה יחליטו להתאגד כדי לשתף פעולה. הבעיה היא למצוא חלוקה הוגנת של הזכייה בין כל השותפים, שתתחשב בכח המיקוח של כל שותף ושותף, שנובע מהתרומה שלו לכל קואליציה.
הגדרת מדד הכוח
מדד הכוח של שפלי ושוביק הוא פונקציה המתאימה לכל משחק פשוט את ערך שפלי שלו. משחק פשוט הוא סוג של משחק שיתופי בצורה קואליציונית בו שוויה של קואליציה הוא או 1 (קואליציה מנצחת) או 0 (קואליציה מפסידה). משחק ייקרא מונוטוני אם לכל שתי קואליציות S ו- T, המקיימות S\sub T, מתקיים
כעת, עבור משחק פשוט ומונוטוני, ועבור שחקן i כלשהו ניתן לחשב את ערך שפלי: השווי של כל קואליציה הוא 0 או 1 ובהתאם תרומתו של כל שחקן לשווי הקואליציה יכול להיות 0 או 1.
תרומת שחקן i לקואליציה היא 0: כאשר S קואליציה מנצחת ולכן קואליציה S יחד עם שחקן i מכילה את קואליציה S. ממונוטוניות נובע שהיא קואליציה מנצחת גם כן.
מקרה נוסף הוא כאשר קואליציה S יחד עם שחקן i היא קואליציה מפסידה ולכן ממונוטוניות נובע שכל תת-קואליציה של קואליציה מפסידה היא מפסידה ולכן קואליציה S מפסידה גם היא.
תרומת שחקן i לקואליציה היא 1: כאשר S קואליציה מפסידה וכאשר שחקן i מצטרף אליה היא הופכת למנצחת.
כלומר, הביטוי מהנוסחה השקולה לחישוב ערך שפלי, המייצג את תרומת שחקן i לקואליציה, מקבל את הערכים 0 או 1.
לכן הנוסחה השקולה לחישוב ערך שפלי הופכת לפשוטה:
כאשר בסכימה עוברים על כל הקואליציות המפסידות S שהוספת השחקן i הופכת אותן למנצחות.
משמעות
כאשר יש צורך להכריע במספר נושאים מדד הכוח של שפלי ושוביק של שחקן מסוים הוא בעצם ההסתברות שהשחקן יהיה השחקן שמכריע את הכף. ככל שההסתברות של השחקן גבוהה יותר להיות שחקן כזה זה מעיד על כוח והשפעה גדולים יותר על קבלת ההחלטות.
דוגמה לשימוש במדד הכוח
בניית קואליציה בפרלמנט
המג"ד (תצלום)
המג"ד (ברוסית: Комбат) הוא תצלום נודע מימי מלחמת העולם השנייה, שצולם על ידי מקס אלפרט בשנת 1942. בתצלום מוצג קצין סובייטי המראה דוגמה אישית לחייליו בעת הסתערות על האויב. שנים רבות זהותו של הקצין לא הייתה ידועה, אך חקירה שבוצעה על ידי העיתון "קומסומולסקאיה פראבדה" וקבוצת הנוער "הגוורדיה הצעירה" בראשית שנות ה-70 מצאה שהקצין המצולם הוא פוליטרוק זוטר בשם אלכסיי גורדייביץ' יריומנקו. הקצין המצולם נהרג בקרב.
רקע
מתקפת קיץ גרמנית גדולה שקיבלה את שם הקוד "מקרה כחול" תוכננה להתחיל חודש לאחר מכן, ב-28 ביוני. במסגרת מתקפת הקיץ הזאת ניצלו הגרמנים את השמדתם של הכוחות הסובייטיים בדרומה של ברית המועצות ופרצו את החזית לכל רוחבה עד אשר הגיעו לגדות הוולגה ונעצרו בקרב סטלינגרד. בחלקה הדרומית של החזית הצליחו הגרמנים להגיע עד הרי הקווקז ואיימו על שדות הנפט הסובייטיים בקווקז.
התמונה צולמה ב-12 ביוני 1942 במהלך קרב קטן לא רחוק מחרקוב בנפת לוגנסק במחוז וורושילובסק (כיום מחוז לוהנסק באוקראינה), בין שני המבצעים הגדולים הללו.
התצלום
התצלום מציג קצין צעיר שמנסה להפיח רוח קרב בחייליו על ידי מתן דוגמה אישית. החיילים המצולמים הם לוחמי רגימנט חיל הרגלים ה-220 מדיוויזיית החי"ר הרביעית. באותה העת פיקד על הדיוויזיה איוון רוסלי והיא השתייכה לארמייה ה-12 שהייתה חלק מהחזית הדרומית.
הצילום נעשה ליד כפר חורושייה (Хорошее; Chorosheye) בין נהרות לוגאן (Лугань;  Lugan) ולוזוביה (Лозовая;  Lozovaya). הצלם מקס אלפרט התמקם בשוחה קדמית והפנה את מבטו לאחור וראה את הקצין הצעיר קם מהחפירה שלו כדי להורות על התקפה.
ברגע הצילום פתחה הארטילריה הגרמנית באש ומצלמתו של אלפרט נפגעה. בעודו מנסה לחלץ את סרט הצילום מהמצלמה השבורה, הוא שמע את החיילים מודיעים שהקצין שהם פנו אליו בכינוי "מג"ד", נהרג. שמו של הקצין או תפקידו המדויק לא נודעו לאלפרט, אך הוא אימץ את הכינוי שבו בחרו הלוחמים וקרא לצילום "המג"ד".
מלבד הגרסה הרשמית קיימות תאוריות השוללות את האותנטיות של הצילום. תאוריות קשר אלה מצביעות על מספר פגמים שנפלו כביכול בצילום. בין הפגמים המצוינים המדים המדוגמים, הציוד המלא, כלי הנשק של הקצין ואף מעילי השינל שנראים בתמונה. הגרסה הרשמית דוחה את הטיעונים האלה. הלוחמים נטו לקחת את כל ציודם איתם כי לא הייתה דרך להבטיח להם שציודם ישמר בשבילם אם ישאירו אותו בבסיס, במיוחד נוכח קווי החזית המשתנים. הקצין חמוש אומנם באקדח TT ולא בתת מקלע, כמצופה מקצין בדרג זוטר, אך הדבר היה נפוץ למדי, במיוחד אם הנשק העיקרי יצא מכלל פעולה.
התצלום היה מפורסם מאוד בברית המועצות והיווה השראה לתמונות ולפסלים רבים שהוצגו ברחבי ברית המועצות. התצלום מוכר גם לקהל בינלאומי. כך למשל הונצח מעשה הגבורה של הקצין בבול שהוציאה ממשלת הרפובליקה של קונגו בשנת 1985, לציון 40 שנות ניצחון על גרמניה הנאצית. הקרב שוחזר בשנת 2012 לזכר 70 שנים לאירועי אותו יום. חברי מועדון ההיסטוריה הצבאית בשם "סויוז המאה ה-20" שחזרו את הקרב למרגלות פסל הארד.
זהותו של הקצין
לאחר המלחמה קיבל אלפרט פניות רבות עם הצעות שונות לזיהוי הקצין המצולם בתמונה, אך ללא הועיל.
תחקיר שבוצע בתחילת שנות ה-70 על ידי העיתון "קומסומולסקאיה פרבדה" (Комсомольская правда; Komsomolskaya Pravda) בשיתוף ארגון הנוער "הגוורדיה הצעירה" העלה כי הקצין המצולם הוא ככל הנראה אלכסיי גורדייביץ' יריומנקו (Алексей Гордеевич Ерёменко). פריצת הדרך התקבלה בעזרת בני משפחתו של יריומנקו ששלחו צילום בן הזמן למערכת העיתון. הצילום אפשר להשוות את שתי התמונות במעבדה שממצאיה גילו שככל הנראה מדובר באותו אדם.
אלכסיי יריומנקו נולד ב-31 במרץ (18 במרץ לפי הלוח היוליאני) 1906 ליד הכפר טרסיינקה (כיום מחוז זפוריז'יה באוקראינה) לפני המלחמה היה פעיל זוטר במפלגה הקומוניסטית ובהמשך מנהל בכיר בקולחוז במחוז שבו נולד. אף שלא היה חייב בגיוס, התנדב ושובץ בתפקיד פוליטרוק ביחידת חיל רגלים. בהתחלה שירת בדיוויזיית החי"ר ה-247 ולאחר מכן הועבר לדיוויזיית החי"ר הרביעית.
צ'אק שומר
קורות חייו
שומר נולד בשכונת מידווד ברובע ברוקלין שבניו יורק למשפחה יהודית. הוריו היו סלמה רוזן ואברהם שומר. שם משפחתו נגזר מעיסוק משפחות המוקדמת בשמירה בגטו. הוא למד בבתי ספר ציבוריים בברוקלין, וסיים כבוגר המצטיין בשכבתו בתיכון ג'יימס מדיסון ב-1967. שומר התמודד מטעם תיכון מדיסון בתוכנית החידונים הטלוויזיונית לבתי ספר התיכוניים, "זה אקדמי".
הוא למד במכללת הרווארד, ושם החל להתעניין בפוליטיקה והיה פעיל בקמפיין של יוג'ין מקארתי למועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ב-1968. לאחר שסיים את התואר הראשון, המשיך שומר לבית ספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד, שם סיים את לימודיו ב-1974 עם תואר J.D. שומר עבר את בחינת ההסמכה של מדינת ניו יורק במשפטים ב-1975, אך מעולם לא עסק בעריכת דין, אלא התחיל מיד בקריירה פוליטית.
קריירה פוליטית
בשנת 1974, עם סיום לימודי המשפטים שלו באוניברסיטת הרווארד, רץ שומר לבית הנבחרים המדינתי של מדינת ניו יורק, ובחירתו, בגיל 23, הפכה אותו למחוקק הניו יורקי הצעיר ביותר מאז תאודור רוזוולט.
ב-1980, אחרי שלוש תקופות כהונה רצופות בבית הנבחרים המדינתי, התמודד שומר על מושב שהתפנה בבית הנבחרים של ארצות הברית, מטעם מחוז הנמצא בברוקלין ובקווינס, שבו התמיכה במפלגה הדמוקרטית היא בין הגבוהות במדינת ניו יורק. שומר נבחר מחדש שמונה פעמים במחוז זה בגלגוליו השונים (המחוז ה-16, המחוז ה-10 ולבסוף המחוז ה-9), ללא תחרות רצינית. בשנת 1997 כאשר משה צבי פולין עזב את תפקידיו במערכת הרבנית האמריקאית צ'אק שומר הקדיש לו נאום בקונגרס.
לקראת הבחירות של 1998, החליט שומר להתמודד על ייצוג מדינת ניו יורק בסנאט של ארצות הברית. הוא ניצח בבחירות המקדימות במפלגה הדמוקרטית כשזכה ב-51% מהקולות לעומת 21% לג'רלדין פררו ו-19% למארק גרין. בבחירות הכלליות הוא הצליח להביס את הסנאטור הרפובליקני המכהן זה שלוש כהונות, אל ד'אמטו, ברוב של 55% ממניין הקולות מול 44%. ב-2004 נבחר מחדש ברוב של 71% מהקולות. ב-2010 ניצח שוב בבחירות לסנאט כשזכה לרוב של 66% מקולות הבוחרים. ב-2016 זכה בכהונה רביעית עם 70.6% מהקולות.
במרץ 2015 תמכו הסנאטורים הארי ריד ודיק דרבין במינויו של שומר למנהיג המפלגה הדמוקרטית בסנאט, עם פרישתו של ריד ב-2017.
בקיץ 2019 צ'אק שומר הביע "חששות רציניים באשר להגנה על הנתונים הנצברים בפייס אפ, כמו גם אם המשתמשים מודעים למי עשוי לקבל גישה אליו" וקרא לחקירתה של האפליקציה על ידי ה-FBI.
ועדות
נכון לשנת 2015, הוא מכהן בוועדות הסנאט הבאות:
רקורד חקיקתי
תחום בולט שבו פעל שומר הוא נושא ההגבלות על מכירת נשק. בזמן שכיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית הוביל שומר את תהליך החקיקה בבית הנבחרים של שנים מהחוקים הבולטים בתחום: ב-1993 הוביל, במקביל להווארד מצנבאום בסנאט, את חקיקת "חוק בריידי" שקבע תקופת המתנה בזמן רכישת נשק; ב-1994 הוביל במקביל לדיאן פיינסטיין בסנאט, חקיקת הגבלות על מכירת סוגי נשק מסוימים (כגון עוזי וקלשניקוב). תקנה זו שכונתה "איסור מכירת רובי סער" ("Assault Weapons Ban") הייתה חלק מחוק כולל למניעת פשע, ונקבע כי היא תפקע לאחר 10 שנים. ב-2004, עם פקיעתה הובילו פיינסטיין ושומר ניסיון להאריך את תוקפה, אך הרוב הרפובליקני בשני בתי הקונגרס הכשיל זאת.
שומר פעל גם בנושאי רגולציה על משחק וידאו, בנקאות וצרכנות, מלחמה בטרור ובנושאים הקשורים לפיתוח כלכלי במדינת ניו יורק.
נושאי חוץ וביטחון
ב-2002 שומר הצביע בעד ההחלטה שאישרה לנשיא שימוש בכוח צבאי בעיראק ושהובילה למלחמת עיראק. גם אחרי שהמלחמה הסתבכה שומר המשיך לעמוד מאחורי הצבעתו, אך ביקר את ניהול המלחמה על ידי ממשל בוש והתנגד לתגבור הכוחות (the surge) האמריקני בעיראק ב-2007.
ב-2006 שומר הוביל מאמץ דו-מפלגתי שהכשיל עסקה שאושרה על ידי ממשל בוש להעביר שליטה של שישה נמלים לתאגיד בבעלות ממשלת איחוד האמירויות הערביות, "דובאי פורט וורלד", עקב קשריה הדו פרצופיים עם ארצות הברית ואל-קאעידה בו זמנית ועקב תמיכת חברת האם בחרם נגד ישראל.
ישראל
שומר פעיל בקונגרס בנושאים הקשורים לישראל, תומך עקבי בישראל ובעמדות ממשלתה. כך הוא הצטרף להאשמת יאסר ערפאת בכישלון ועידת קמפ דייוויד, הצדיק את מדיניות אריאל שרון בימי השיא של האינתיפאדה השנייה ותמך בהקמת גדר ההפרדה.
הוא התנגד לעמדת הממשל להכליל את חמאס בבחירות לרשות הפלסטינית וכן תומך בעקביות בהעברת שגרירות ארצות הברית לירושלים. ביולי 2006 החרים שומר, יחד עם חברי קונגרס דמוקרטיים נוספים, את הנאום שראש ממשלת עיראק, נורי אל-מאלכי, נשא בפני שני בתי הקונגרס, בעקבות הערות אנטי-ישראליות שמאלכי השמיע זמן קצר לפני כן. שומר גם קרא מספר פעמים לשחרורו המוקדם של ג'ונתן פולארד.
בספטמבר 2015 היה אחד מארבעה סנאטורים מן הסיעה הדמוקרטית שהתנגדו להסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית (יחד עם בן קרדין, ג'ו מנצ'ין ובוב מננדז).
בראשות ה-DSCC
בשנת 2005 מונה שומר ליושב-ראש "הוועדה הדמוקרטית לבחירות לסנאט" (DSCC), האחראית לניהול הארצי הכולל של מערכת הבחירות לסנאט מטעם המפלגה: הטווית אסטרטגיה, תיאום מערכות הבחירות במדינות השונות של הדמוקרטים לסנאט, גיוס כספים עבורן, ואף גיוס מועמדים לבחירות.
כשהוא נטל על עצמו את תפקיד זה, הוא הכריז כי לא ירוץ למשרת מושל מדינת ניו יורק ב-2006 כפי שרבים סברו. צעד זה מנע מערכת פריימריס סוערת בין שומר ובין אליוט ספיצר, התובע הכללי של מדינת ניו יורק דאז שנבחר בסופו של דבר למושל מדינת ניו יורק מטעם המפלגה הדמוקרטית.
תחת הנהגתו הצליחה המפלגה הדמוקרטית לבצע מהפך בסנאט בבחירות אמצע הקדנציה של 2006, בהן הצליחו מועמדים דמוקרטים להדיח שישה סנאטורים רפובליקנים מכהנים.
בעקבות ההצלחה בבחירות שכנע מנהיג הרוב הדמוקרטי בסנאט, הארי ריד, את שומר להמשיך לכהונה נוספת כיושב ראש ה-DSCC, ושומר מונה לסגן יושב-ראש הסיעה הדמוקרטית בסנאט - מינוי שבעקבותיו הוא נחשב לדמוקרט השלישי בבכירותו בסנאט אחרי מנהיג הרוב הדמוקרטי ומצליף הסיעה.
לאחר הבחירות ב-2016 נבחר לראש הסיעה הדמוקרטית בסנאט במקומו של הארי ריד.
הפלות
שומר בעד הפלות, אולם תומך באגודת אפרת הישראלית שפועלת למען מניעת הפלות.
משפחתו
ב-1980 נישא שומר לאיריס ויינשל. לבני הזוג שתי בנות, והם מתגוררים בפארק סלופ שבברוקלין. ויינשל עוסקת במנהל ציבורי, ובעבר כיהנה בתפקידים בכירים בעיריית ניו יורק.
פלורנס דאגדייל
פלורנס אמילי דאגדייל (באנגלית: Florence Emily Dugdale; 12 בינואר 1879 - 17 באוקטובר 1937) הייתה סופרת ילדים אנגלייה ואשתו השנייה של הסופר תומאס הרדי. היא כתבה את הביוגרפיה של הרדי.
ביוגרפיה
דאגדייל נולדה ברובע אדמונטון שבלונדון, בתו של מנהל בית ספר אדוארד דאגדייל. היא למדה בבית הספר "National Infants School" ברובע אנפילד במשך שנתיים עד 1886, ואחר כך למדה בבית הספר לבנות סיינט אנדרו. כשהייתה בת 20 שילמו הוריה 9 פני לשבוע עבור לימודיה בבית הספר "Higher Grades School".
החל משנת 1895 התמקדו חייה של דאגדייל בהוראה. היא התחילה ללמוד בבית הספר לבנות סיינט אנדרו, שם זכו היא ואחותה אתל בפרסים מטעם מועצת החינוך של הבישופות על "ידע דתי ומיומנות בנושאים חילוניים". ב-1897 הוסמכה כמורה בבית הספר של אביה. דאגדייל הייתה בת לוויה לליידי סטוקר, אשתו של סר ת'ורנלי סטוקר אחיו של ברם סטוקר, מחבר הספר "דרקולה".
ב-1905 בהיותה בת 26 פגשה דאגדייל לראשונה את הסופר תומאס הרדי. היא הפכה לידידה ועוזרת שלו, וב-1908 הפסיקה ללמד, הן כדי שתוכל לסייע להרדי והן כדי לפתוח בקריירת כתיבה משלה. ב-1912 פרסמה את ספרה הראשון "The Book of Baby Birds" שלו תרם גם הרדי. באותה שנה מתה אֶמָה אשתו של הרדי. ב-1913 עברה דאגדייל לגור בביתו של הרדי "מקס גייט" בדורצ'סטר שבמחוז דורסט. שנה אחר כך ב-1914 הם התחתנו בכנסיית סיינט אנדרו באנפילד, על אף פער הגילים ביניהם שהיה 39 שנה.
במהלך הנישואים מצאה פלורנס את עצמה חיה בצלה של אֶמָה, שלמרבה האירוניה הרדי הזניח אותה כשהייתה בחיים. שירי האהבה הנלהבים שכתב הרדי אחרי מותה של אֶמָה, הביכו ואמללו את פלורנס. עם זאת כשהרדי נפטר ב-1928 בגיל 87, היא הייתה מוכת יגון עד כדי כך שנדרש רופא לטפל בה.
בני הזוג הרדי היו חברים של ת.א. לורנס, ופלורנס השתתפה בהלוויה שלו.
פלורנס הרדי נפטרה במקס גייט מסרטן בגיל 58. גופתה נשרפה בקרמטוריום ווקינג, ואפרה נטמן בחצר הכנסייה סטינספורד, שם נקברו לבו של הרדי ואשתו הראשונה.
בוריס ספאסקי
בוריס וסילייביץ' ספאסקי (ברוסית: Бори́с Васи́льевич Спа́сский; נולד ב-30 בינואר 1937) הוא שחמטאי רוסי, רב אמן ואלוף העולם העשירי בשחמט, שהחזיק בתואר בין השנים 1969 – 1972. הוא חבר בהיכל התהילה העולמי של השחמט.
ספאסקי התמודד שלוש פעמים בדו-קרב הכתר לאליפות העולם בשחמט. ב-1966 הפסיד לטיגראן פטרוסיאן, ב-1969 התמודד שוב נגד פטרוסיאן, ניצח והיה לאלוף העולם, ב-1972 הפסיד את הכתר העולמי בדו-קרב המפורסם נגד בובי פישר.
ספאסקי ניצח באליפות ברית המועצות בשחמט פעמיים כמנצח יחידי (1961, 1973) ופעמיים הגיע למקום ראשון יחד עם מתמודדים אחרים אך הפסיד בפלייאוף (1956, 1963). הוא התמודד בסבב העולמי לאליפות העולם בשבעה מחזורים (1956, 1965, 1968, 1974, 1977, 1980 ו-1985). בשנים 1965 ו-1968 ניצח בתחרויות המועמדים וזכה להתמודד נגד אלוף העולם. בשנים 1974 ו-1977 הגיע לחצי הגמר והפסיד לאנטולי קרפוב (1974) ו-ויקטור קורצ'נוי (1977).
בשנת 1976 ספאסקי עבר להתגורר בצרפת, קיבל אזרחות צרפתית, ייצג את צרפת באולימפיאדות השחמט ושיחק תחת דגל צרפת. הוא המשיך להתמודד בתחרויות, אבל כבר לא נחשב כמועמד לכתר העולמי.
ב-1992 התמודד ספאסקי ביוגוסלביה בדו-קרב גומלין לא רשמי נגד בובי פישר.
בשנת 2012 עזב ספאסקי את צרפת וחזר לרוסיה.
ספאסקי הוא המבוגר ביותר מבין אלופי העבר החיים היום.
ילדותו
ספאסקי נולד בלנינגרד (כיום סנקט פטרבורג) ולמד לשחק שחמט בגיל חמש, ברכבת בה נמלט מהעיר במהלך מלחמת העולם השנייה. ספאסקי החל למשוך תשומת לב ציבורית בגיל עשר, כשניצח את אלוף ברית המועצות בשחמט מיכאל בוטביניק במשחק סימולטני. מאמנו הראשון היה האמן ולדימיר זק. ספאסקי הגיע לדרגת אמן כבר בגיל 15 (הישג חסר תקדים בתקופתו).