cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שונית
שוניות רבות נוצרו מתהליך אביוטי; ריבוץ חול (דֶּפּוֹזִיצְיַת חול), סחיפת גלים החושפים סלעים מתוך הקרקע, ותהליכים טבעיים נוספים – אולם השונית הידועה ביותר היא שונית אלמוגים של האזורים הטרופיים אשר התפתחה מתהליכים ביוטיים (מיוצר כתוצאה מפעולתם של אורגניזמים חיים), השונית היא בית גידול של בעלי חיים ואורגניזמים שוכני קרקעית הבונים שלד גירי. שלדים אלה והחומרים הבונים אותם מצטברים ויוצרים מבנה קרבונטי קשיח. שוניות מלאכותיות כגון ספינות טבועות לעיתים נוצרות כדי להגביר מורכבות פיזית בקרקע חולית חסרת מאפיינים פיזיים, במטרה למשוך צוללים למקבץ של אורגניזם, במיוחד דגים.
שונית ביוטית
גורם ביוטי הוא כל גורם סביבה אשר כרוך בהימצאותם של אורגניזמים בסביבה. גורם אביוטי הוא כל גורם סביבתי כימי או פיזיקלי, דהיינו שאינו ביוטי.
קיימות מגוון שוניות ביוטיות, כגון שונית צדפות, אולם השוניות המסיביות והנפוצות ביותר הן שוניות האלמוגים הטרופיות. אף על פי שאלמוגים הם חלק מהתורמים העיקריים לשלד ולגוש החומרים אשר מכילות שוניות אלמוגים, האורגניזם העיקרי האחראי לבנייה וגדילת שונית האלמוגים, כנגד ההתקפה המתמדת של גלי האוקיינוס, הן האצות הסידניות (Coralline algae) ממערכת האצות האדומיות.
סוגי שוניות ביוטיות אלו הם בעלי שמות נוספים תלוי בפוזיציה של השונית ביחס לקרקע. סוגי השוניות כוללים: קדמת השונית היא חלקה החזיתי של שונית הפונה אל עבר הים הפתוח. על מדרון חזית השונית מצטברים משקעים המורבדים בכיוון הים הפתוח, בחזית השונית יוצרים את דרדרת חזית השונית. בחזית השונית תתרכז אנרגיה גבוהה בעוד שבתוך הלגונה תהיה אנרגיה נמוכה יותר עם משקעי גרגירים דקים.
ב-1842 הסביר צ'ארלס דרווין את אופן היווצרות שונית אטול, על בסיס תצפיות שערך במהלך מסעו בן ה-5 שנים באוקיינוס השקט;
הגדרה
גאולוגים מגדירים שוניות ומונחים רלוונטיים (לדוגמה, ביוהרם, ביוסטרום, תל-סידני) כשהם משתמשים בפקטור המשקע, צורת המבנה הפנימי וההרכב הביוטי. אין קונצנזוס על הגדרה אוניברסלית יישומית אחת. להלן הגדרה שימושית המבדילה שוניות מתלים, שניהם נחשבים לתבניות משקעי-אורגניזמים: מאפייני המשקעים הנבנים באמצעות האינטראקציה של האורגניזמים והסביבה שלהם אשר להם יש תבנית סינופטית ומורכבות ביוטית השונה מזו הנמצאת בקצותיה ועל קרקעית הים המקיף אותה. שוניות מוחזקות באמצעות שלד מאקרוסקופי. שוניות אלמוגים הם דוגמה מצוינת לסוג הזה. אלמוגים ואצות סידניות גדלות אחת מעל השנייה ויוצרות שלד תלת-ממדי אשר משתנה בדרכים שונות על ידי אורגניזמים אחרים ותהליכים אנאורגניים. לשם השוואה, תלים חסרים את השלד המאקרוסקופי. תלים נבנים באמצעות מיקרואורגניזמים או אורגניזמים שלא מגדלים תבנית שלדית. תל מיקרוביאלי עשוי להיבנות ברובו או לחלוטין על ידי כחוליות (ציאנובקטריה). דוגמה מצוינת לביוסטרום (שיכבה סלעית דקה המורכבת ממרבצי חומר אורגאני) הנוצר באמצעות כחוליות מתרחשת בימת המלח הגדולה, ביוטה (ארצות הברית), ובמפרץ הכרישים במערב אוסטרליה.
לכחוליות אין שלד, והן כשלעצמן מיקרוסקופיות. כחוליות מעודדות שִׁקּוּעַ או הצטברות סידן פחמתי ועשויים לייצר גופי-משקעים ייחודיים בהרכבם הבולטים על קרקעית הים. כחוליות יוצרות תלים כשהן נמצאות בשפע ולפני התפתחות אורגניזמים מאקרוסקופים קונכייתיים, אולם הם עדיין קיימים היום (סטרומטוליטים הם תלים מיקרוביאליים עם מבנים פנימיים מרובדים.) לדוגמה - חיטחבים וחבצלות ים הם התורמים הנפוצים למשקעים הימיים בתקופת הקרבון מיסיסיפי, והם יצרו תלים שונים מאוד. חיטחבים הם קטנים והשלדים של חבצלות הים מתפוררים. אולם אָחוּ של חיטחבים וחבצלות ים עשויים להתמיד עם הזמן וליצור גופים ייחודיים בהרכבם של תבליטי משקעים.
רצועת הפרוטרוזואיקון מכילה עדויות של מיקרוביאליים ככל הנראה במבנים של שטיח או כיפה בדומה למורכבות שוניות הסטרומטוליטים.
צורות גאולוגיות של שוניות
שוניות עתיקות מחופרות בתוך מקטעים סטרטיגרפיים שהן מעניינות במיוחד גאולוגים, מאחר שהן מספקות מידע סביבתי קדום על מיקומם בהיסטוריית כדור הארץ. בנוסף, מבנה שוניות בתוך רצף של סלעי משקע מספקים חוסר המשכיות שעשוי לשמש כמלכודת או צינור עבור דלק מאובנים או מינרליזציה נוזלית בנקודה בה הם הופכים לנפט או לעפרה.
אלמוגים, לרבות כמה קבוצות גדולות של אלמוגים נכחדים (כגון ה-Rugosa וה-Tabulata), היו בעבר בוני שוניות חשובים לאורך רוב תקופת הפנרוזואיקון, מאז האורדוביק. אולם קבוצות אורגניזמים אחרות, כגון האצות הסידניות במיוחד ממערכת האדומיות ורכיכות במיוחד צדפות מסוג Rudists במשך תקופת הקרטיקון), יצרו מבנים מאסיביים בזמנים שונים. במשך תקופת הקמבריון, יצורים נכחדים מסוימים מסוג Archaeocyatha (ייתכן והם היו סוגי ספוגיים) בנו שוניות. קבוצות אחרות כגון חיטחבים היוו אורגניזמים בין רקמתיים חשובים, החיים בין בוני השלד. האלמוגים הבונים שוניות כיום, מסדרת האלמוגאים, נוצרו אחרי אירוע הכחדת פרם-טריאס, אשר הכחידו לחלוטין את אלמוגי ה-Rugosa (יחד עם קבוצות נוספות), והפכו לחשובות ביותר מבוני שוניות לאורך עידן המזוזואיקון. ייתכן והם הופיעו מאבותיהם של אלמוגי ה-Rugosa. אלמוגי ה-Rugosa בנו את השלד שלהם מקלציט והיו בעלי סימטריה שונה מזו של האלמוגאים, אשר אצלם השלד בנוי מארגוניט. אולם ישנם כמה דוגמאות יוצאות מן הכלל של אלמוגי Rugosa ארגוניטיים מתקופת הפרם המאוחרת. בנוסף, דווח על קלציט בהסתיידותן של אלמוגאים בשלב הפוסט-פגית (לארווה) שלהן. למרות זאת, ייתכן ואלמוגאים (כאלו שהופיעו באמצע שלב הטריאס) נוצרו מאב קדמון ללא קלציט ובאופן עצמאי מאלמוגי ה-Rugosa (שנעלמו בשלב המאוחר של תקופת הפרם).
שוניות בישראל
רכסים סלעיים תת-ימיים, או שוניות סלעיות, נחשבים לבתי הגידול הטבעיים העשירים ביותר מבחינה ביולוגית בימים בעלי טמפרטורה ממוזגת (כמו הים התיכון). המצע הקשה ומקומות המסתור שהשונית מספקת, מאפשרים את היאחזותם והתבססותם של בעלי חיים וצמחים רבים כנגד זרמי הים. יציבות זו עומדת מאחורי העושר הרב בשונית.
בישראל, רכסי כורכר תת-ימיים נרחבים מצויים במספר עומקים, לאורך חוף הים התיכון (בעיקר במרכז ובצפון). רכסים אלו מאופיינים במורכבות מבנית גבוהה במיוחד: גבעות, קירות אנכיים, מערות ונקיקים. שוניות קיימות גם אזורים סלעיים שטוחים יחסית, בעלי מורכבות רבה בסקאלה נמוכה יותר, כשסדקים, גומחות ובליטות מעטרים את המצע. זהו המקור לעושר הרב הקיים בסביבה זו.
בנוסף, בשני מקומות בישראל צונחים לתוך הים רכסים של סלע גיר – בראש הכרמל ובראש הנקרה. גם אלה מהווים מצע סלעי – מסוג אחר.
חיים בשוניות הים התיכון
שונית הכורכר, כמו שרבות מהן קיימות לחופי ישראל, היא בית הגידול בעל המגוון הביולוגי הגבוה ביותר בים התיכון. המורכבות הגבוהה יוצרת שפע גומחות אקולוגיות המאוכלסות במינים שונים של בעלי חיים וצמחים. האזורים החשוכים בשונית (מערות, גומחות, סדקים) נשלטים לרוב על ידי חסרי חוליות מרפדים כדוגמת ספוגים, חי-טחבים ואצטלנים, ומספקים מסתור לדגים רבים. פעילי לילה מוצאים בהם מחסה בשעות היום, ולהפך. גם חסרי חוליות גדולים כגון תמנונים, מלפפוני ים ולובסטרים (כפן גושמני) מוצאים מחסה בגומחות הנסתרות.
אצות דומיננטיות באזורים החשופים יותר, כשהמינים הנפוצים יותר הם סרגסום, אוזן הים  וגנית מאדימה. בעונת האביב האצות יוצרות מרבדים נרחבים שמספקים מחסה נוסף ומזון לבעלי חיים רבים. מרבדים אלו משמשים שטחי אימון (nursery grounds - אזורי גידול דגיגים צעירים) למיני דגים רבים. בנוסף לאצות, גם צדפות נפוצות באזורים אלו, לעיתים בצפיפויות גבוהות מאוד. חלק מהאורגניזמים הקיימים בשונית, כגון חלק ממיני האצות או הצדפות, יש שלד גירני קשיח שנשאר מחובר למצע לאחר מות האורגניזם. במידה ומדובר באורגניזמים שכיחים, התווספות אלמנט זה לשונית (תהליך הנקרא "בנייה ביוגנית") מגדילה את מורכבות המצע ויוצרת גומחות אקולוגיות נוספות.
סקרים בחופי ישראל הראו שהדג הנפוץ ביותר הוא כרומית ים תיכונית, דג שונית קטן החי בלהקות וניזון מפלנקטון. מינים ממשפחת הספרוסיים: סרגוס מסורטט, סרגוס כתפי ואובלד שחור זנב נפוצים גם הם. למינים אלו חשיבות אקולוגית רבה כטורפים בשונית. טורפים מרכזיים נוספים הם הדקריים (בעיקר דקר הסלעים ודוקרנית אדומת) והמוסריים (בעיקר אוכם גדול קוץ ). בנוסף לשוכני השונית הקבועים, בעלי חיים רבים מגיעים מסביבות אחרות, כגון הים הפתוח או אזורים חוליים, בכדי להיזון מהשפע שמציעה השונית. בטאים כגון טריגונים מגיעים מאזורים חוליים בכדי לטרוף חסרי חוליות, כמו גם טונות וצניניות שמגיעות מהים הפתוח בכדי לטרוף דגים בשונית. בנוסף, בית גדול זה מהווה אתר תזונה חשוב לצבי ים, שניזונים מאצות וחסרי חוליות.
הרכב החברה בשונית אינו קבוע, הוא משתנה באופן תדיר: בין דרי השוניות אפשר למצוא מינים מהגרים רבים, בעיקר מהגרים לספסיים. חלקם הופכים לדומיננטיים ומהווים חלק בלתי נפרד מהשונית הים תיכונית. מביניהם סיכן משוייש וסיכן הודי שמאכלסים גם את שוברי הגלים בחופי תל אביב. אך בעוד מינים מסוימים הופכים לנפוצים, האוכלוסייה של מינים אחרים (בעיקר מינים מקומיים) מצטמקת ומינים מסוימים נעלמו כמעט לחלוטין. קיפודי ים, ארגמנית אדומת פה, סלפית זהובת פס (ממשפחת הספרוסיים) היו עד לפני מספר עשורים שכיחים ביותר בחופי ישראל והיום הפכו לנדירים ביותר. שינויים אלו מיוחסים לדחיקה על ידי מינים פולשים ושינוי האקלים – התחממות הים. אולם, האיום הסביבתי החמור ביותר על בית גידול זה הוא דיג יתר – בעשורים האחרונים נרשמה ירידה חדה בצפיפויות וגודל דגים מסחריים בכלל, וטורפים גדולים בפרט.
לאונרד זונקה
לאונרד זונקה (גרמנית: Leonhard Sohncke; 22 בפברואר 1842 – 2 בנובמבר 1897) פיזיקאי גרמני שידוע כמי שהניח את היסודות לגילוי רשימת החבורות הסימטריות המרחביות המשמשות להגדרת מבנה הגביש בקריסטלוגרפיה.
עבודתו על חבורות סימטריות מרחביות
לזכותו של זונקה נזקפת תגלית המושג חבורת סימטריות מרחבית. את הרעיון העלה זונקה ב-1867 וב-1879 יצא לאור בלייפציג ספרו "Entwicklung der Theorie einer Kristallstruktur" (התפתחותה של תאוריית מבנה הגביש), ובו פירט את 65 החבורות הסימטריות המרחביות שגילה.
עשר שנים אחר-כך מצאו המתמטיקאים ארתור מוריץ שנפליס הגרמני, ויבגראף סטפאנוביץ' פיודורוב הרוסי, שעבדו תחילה בנפרד ואחר כך שיתפו פעולה ביניהם, כי הרשימה של זונקה היא חלקית משום שלא לקח בחשבון אלמנטים של סימטריה והוסיפו עוד 165 חבורות מרחביות על הרשימה שלו על מנת לקבל את סך כל 230 חבורות הסימטריות המרחביות המוכרות כיום.
The Promise of a New Day
The Promise of a New Day (בעברית: ההבטחה ליום חדש) הוא הסינגל השני מתוך אלבומה השני של הזמרת והרקדנית האמריקאית פאולה עבדול אשר יצא ב-20 ביולי 1991. השיר נכתב על ידי עבדול עצמה, פיטר לורד, סנדרה סטריט ו-וי ג'פרי סמית' והופק על ידי לורד וסמית'.
הצלחה מסחרית
השיר הגיע למקום הראשון בארצות הברית ובכך הפך לשיר השישי של הזמרת לעשות זאת. אם כי לאחר שבוע הוא ירד למקום החמישי ולאחר ארבעה שבועות יצא מ-40 העליונים. בשאר העולם השיר זכה להצלחה פחותה כאשר באוסטרליה וניו זילנד הגיע למקומות 31 ו-26 (בהתאמה) בעוד שבאירופה לא נכנס למצעד האירופאי הכללי. לעומת זאת, בקנדה השיר זכה להצלחה כאשר הגיע למקום השני במדינה ואף דורג במקום ה-32 במצעד הקנדי הסוף שנתי.
גרסאות כיסוי
השיר זכה לגרסת כיסוי של להקת "Mirror Ball Associates" באלבומם Covers Vol. 1.
וידאו קליפ
בוידאו קליפ של השיר נראית עבדול יחד עם רקדנים נוספים או לבדה על רקע נופים שונים כמו מפלי מים, חוף ים, יער ועוד.
מיוזיק הול
מיוזיק הול (באנגלית: Music hall) הוא סוג של בידור תיאטרלי בריטי פופולרי שהתקיים בשנים 1850-1960, וכלל תערובת של שירים פופולריים, קומדיה, מיצגים מיוחדים ובידור מגוון. המונח נגזר מסוג התיאטרון או המקום שבו בידור כזה התקיים. מיוזיק-הול הבריטי היה דומה לוודביל האמריקאי, הכולל שירים מלהיבים ומערכונים קומיים, ואילו בבריטניה המונח "וודביל" יוחס לסוג הבידור המיועד למעמד הפועלים, מה שכונה באמריקה "בורלסקה".
המיוזיק-הול צמח בבתי מרזח במהלך שנות השלושים של המאה ה-19, והפך לפופולרי יותר ויותר בקרב הקהל עד כדי כך, שבמהלך שנות ה-50 של המאה ה-19, נהרסו בתי מרזח לטובת אולמות המיוזיק-הול שנפתחו במקומם. תיאטראות אלו נועדו בעיקר כדי שאנשים יוכלו לצרוך מזון ואלכוהול ולעשן טבק בתוך האולם בו המופעים התקיימו. סוג בידור זה היה שונה במידה מסוימת מהתיאטרון הקונבנציונלי, שהושיב את הקהל בתוך תאים, כשהבר היה בנפרד.
באמצע המאה התשע-עשרה יצר בידור זה ביקוש לשירים פופולריים חדשים וקליטים. כתוצאה מכך, כותבי שירים מקצועיים גויסו על מנת לספק את המוזיקה לשפע של מבצעים כוכבים, שכללו בין היתר את מארי לויד, דן לנו וג'ורג' ליבורן. המיוזיק-הול לא אימץ סגנון ייחודי משלו, אלא הכיל ביצועים של כל צורות הבידור. חקיינים (הן גברים והן נשים), "בידור אריות", אמני פנטומימה ואימפרסיוניסטים, פעלולני טרמפולינה ופסנתרנים קומיים היו רק כמה מסוגי הבידור הרבים שהקהל יכול היה למצוא במופעי המיוזיק-הול בארבעים השנים הבאות.
המיוזיק-הול בלונדון הפך בשנת 1907 לזירה של מאבק תעשייתי חשוב בין האמנים ועובדי הבמה לבין מנהלי התיאטראות, שהסתיים בשביתה. האולמות התאוששו עד תחילת מלחמת העולם הראשונה, ושימשו לבימוי אירועי צדקה על מנת לסייע למאמץ המלחמתי. מופעי המיוזיק הול המשיכו גם לאחר המלחמה, אך איבדו את הפופולריות שלהם לג'אז, לסווינג ולמוזיקת הביג בנד לריקודים. גם מגבלות הרישוי השתנו ונאסרה השתייה באולמות. סוג חדש של בידור הגיע, רחב ומגוון, ורבים מאמני המיוזיק-הול לא הצליחו לעשות את המעבר. עם דימוי של בידור מיושן ועם סגירת אולמות רבים, המיוזיק-הול פסק מלהתקיים ופינה את מקומו למגוון סוגי בידור אחרים.
ארנסט גרפנברג
קריירה
במהלך מלחמת העולם הראשונה היה קצין רפואה והמשיך לפרסם מאמרים, בעיקר על פיזיולוגיה של נשים. בשנת 1929 פרסם את מחקריו על "טבעת גרפנברג", ההתקן התוך רחמי הראשון שיש תיעוד על השימוש בו.
כאשר הנאצים עלו לשלטון בגרמניה, גרפנברג, יהודי, נאלץ בשנת 1933 להתפטר מתפקידו כראש המחלקה לגינקולוגיה ומיילדות בבית החולים העירוני ברלין-בריטץ. בשנת 1934 ניסה הנס להפלדט לשכנע אותו לעזוב את גרמניה הנאצית. הוא סירב, והאמין שמאחר שבטיפולו היו גם נשים של פקידים נאצים גבוהים, הוא יהיה בטוח. הוא טעה, ונעצר בשנת 1937 מאחר שהבריח מגרמניה בולים נדירים. מרגרט סנגר הוציאה אותו מהכלא הנאצי, ולבסוף הורשה לו לצאת מגרמניה בשנת 1940, והוא נסע לארצות הברית ופתח מרפאה בעיר ניו יורק.
חיים פרטיים
גרפנברג היה בנם של סלומון גרפנברג (1834–1918) ומינה גרפנברג (לאה אייכנברג; 1845–1910). [5] אביו של ארנסט היה בעל עסק של מוצרי ברזל באדלבסן, ושימש כראש הקהילה היהודית שם משנת 1868 עד 1882, וכחבר מועצת הקהילה של אדלבסן (Bürgervorsteher) משנת 1889 עד 1893. בשנת 1893 עברה המשפחה לגטינגן, שם למד ארנסט בבית הספר התיכון העירוני, או בגימנסיה, לימים המכונה גימנסיה מקס-פלאנק.
גרפנברג היה נשוי לזמן קצר לסופרת רוזי וולדק. הוא נפטר ב־28 באוקטובר 1957 בעיר ניו יורק.
שלום באוצן
שלום באוצן היה הסכם שלום שסיים את המלחמות הגרמניות-פולניות (1002–1018), בין האימפריה הרומית הקדושה לדוכסות פולין.
רקע
בתקופת אוטו השלישי היה בולסלאב הראשון, דוכס פולין נאמן לאוטו, אולם שאיפותיו של היינריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה במזרח דרדרו את היחסים בין המדינות. בנוסף בולסלאב תמך בטענותיו של אקארד הראשון, מרקיז מייסן לכתר גרמניה, ולאחר רציחתו של אקארד בשנת 1002 כבש בולסלאב את מרקיזות מייסן ומרקיזות לוסאטיה. זמן קצר לאחר מכן נפצע בולסלאב באורח קשה כשניסו להתנקש בחייו, ומכיוון שחשד בהיינריך שתכנן את ההתנקשות ניתק בולסלאב את היחסים בין שתי המדינות.
בנוסף, בשנת 1002 הודח בולסלאב השלישי, דוכס בוהמיה במרד אצילים, ובולסלאב החזירו לשלטון, אולם לאחר שקיבל הזמנה מאצילי בוהמיה להתערב בסכסוך, כבש בולסלאב את דוכסות בוהמיה, ונטל לעצמו את התואר "דוכס בוהמיה". בשנת 1004 מרד בולסלאב בהיינריך בגלוי והבעיר את הטירה במייסן כמעשה התגרות, ובעקבות כך פרצה מלחמה בין שתי המדינות.
שלום באוצן
ב-30 בינואר 1018 חתמו היינריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ובולסלאב הראשון, דוכס פולין על הסכם שלום נוסף, המכונה "שלום באוצן". בולסלאב הצליח לשמור על תאריו כמרקיז לוסאטיה ומייסן, והכיר בהיינריך השני כפיאודל שלו. בנוסף, היינריך השני הבטיח לתמוך במסע של בולסלאב הראשון לקייב, על מנת לסייע לחותנו סוויאטופולק הראשון, נסיך קייב. כדי לחזק את השלום, התחתן בולסלאב הראשון, שהיה אז אלמן, עם אודה ממייסן, בתו של אקארד הראשון, מרקיז מייסן, ובכך חיזק את קשריו עם האצולה הגרמנית.
תומר בר (מוזיקאי)
תומר בר (נולד ב-10 באוקטובר 1994) הוא פסנתרן, מלחין וזמר ישראלי.
ביוגרפיה
בר הוא בנם של השחקנית שרון הכהן בר והמוזיקאי ומנהל "הצוללת הצהובה", אצ'ה בר. הוא נינה של הצ'לנית תלמה ילין. אחיו, ניצן בר, גם הוא מוזיקאי, גיטריסט. את הקריירה בטלוויזיה החל לראשונה בשנים 2001–2002 בטלנובלה לחיי האהבה בתפקיד איתי שבה משחקת אמו.
בגיל 10 התקרב לתחום הג'אז והחל להלחין מוזיקה בסגנון זה. לאחר מכן החל להופיע כחימום למופעי ג'אז בצוללת הצהובה.ובאוקטובר 2006 ערך את הופעתו הראשונה המלאה. חודשיים לאחר מכן הקליט תומר את הדיסק הראשון שלו, "Memories", בהפקתו המוזיקלית של אצ'ה בר. הדיסק מופץ בחברת "התו השמיני". ביוני 2007 השיק תקליטור זה במופע חגיגי במסגרת פסטיבל ישראל.
בשנת 2008 הקליט תומר את אלבומו השני – "Reflections", גם הוא בחברת התו השמיני, אשר אותו השיק חגיגית בפסטיבל הג'אז תל אביב 2009. בשנת 2010 הקליט תומר אלבום שלישי, כמו כן הופיע במופע מיוחד בפסטיבל ישראל במאי 2010.
ביוני 2011 הקליט תומר את אלבומו הרביעי, אלבום ג'אז, כולו קומפוזיציות של תומר, בהפקתו המוזיקלית של אלי דג'יברי. באוגוסט 2012 השתתף תומר בפסטיבל ג'אז הים האדום. ב-27 ביוני 2018 הוציא את אלבומו החמישי, "לדעת הכל (אלבום)" המופיע באתר הרשמי שלו ומכיל קליפים מהערוץ הרשמי ביוטיוב.
דז'ה רוואי
דז'ה רוואי (במקור לדרר עד 1919, בהונגרית: Révai Dezső; בודפשט, 14 באוגוסט 1903 – בודפשט, 31 במרץ 1996) היה צלם עיתונות יהודי-הונגרי, שהתפרסם בזכות תמונותיו שצולמו במהלך מלחמת האזרחים בספרד. הוא היה אחיו של הפוליטיקאי הבכיר והשר בממשלת הונגריה יוז'ף רוואי.
קורות חיים
דז'ה לדרר נולד במשפחה יהודית כבנם של איז'ק לדרר, סוחר זכוכית ופורצלן יליד צ'רבנקה, ושל לאורה סידוורס, מורה ילידת וינה. הוא צילם את תמונותיו הראשונות בשנת 1919, בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, כחבר בתנועת הסטודנטים הקומוניסטית. בשנת 1925 היה חבר ב"אגודת החינוך הגופני של הפועלים" (Munkás Testedző Egyesület), אז עבד עם הצלם מיקלוש רב. ב-1926 הצטרף למפלגת הקומוניסטים של הונגריה, שם מילא את תפקידי מזכיר מחלקת הספורט והתרבות, ויחד עם טיבור בש ואנדור שוגאר ניהל גם את קבוצת הפוטומונטאז'. ב-12 ביולי 1931 נשא לאישה את גיזלה ריכטמן, בתם של מוריץ ריכטמן ושל פאני ויינברגר, ברובע 5 של בודפשט. הוא נכלא ב-1934 ובשנה לאחר מכן הפך לתלמידה של הצלמת היהודייה המפורסמת מריאן רייזמן.
פריז
רוואי היגר לצרפת ב-1936. בפריז פתח מעבדת צילום משלו ברחוב בלייר דדובר (Rue Bellier Dedouvre). במהלך שהותו שם פגש והתוודע רוואי לחוג רחב של אמנים כולל רוברט קאפה, ארווין מרטון, בראסאי, פיקאסו ופעילי שמאל נוספים.
ספרד
בסוף שנת 1936 הצטרף דז'ה רוואי ליחידה ההונגרית של הבריגדות הבין-לאומיות שנלחמו במלחמת האזרחים בספרד. הוא לחם ועבד גם כצלם בבריגדות הבינלאומיות ותצלומיו מתקופה זו היו חתומים "פוטו טוראי" (Foto Turai). כחבר במחלקת התעמולה של הבריגדות הוא לא רק צילם, אלא גם ערך כמה פרסומים וחוברות שיצאו במהלך המלחמה. התצלומים המשמעותיים ביותר שלו מתקופה זו היו סדרת תצלומי "מטרו מדריד" עטורת הפרסים שצולמה ב-1937 המתארת את תושבי מדריד כשהם תופסים מחסה מהתקיפות האוויריות הלאומניות בתחנות המטרו.
בחזרה להונגריה
בתום מלחמת העולם השנייה ב-1945 חזר להונגריה ומונה לראש מחלקת הצילום במאפירט (MAFIRT) המכונה היום MTI. בהמלצתו ובהמלצת אישטוואן הומוקי נאג' החלו ליצור אז סרטי צבע בהונגריה. מאוחר יותר מונה למנהל חברת הפקת הסרטים ההונגרית. סרטים הונגריים מפורסמים רבים הופקו בתקופתו כבמאי, ביניהם: אי שם באירופה "פיסת קרקע" (Talpalatnyi Föld), לודאש מתי (הסרט), "נישואים יוצאי דופן" (Különös házasság), "הים קם לתחייה" (Feltámadott a Tenger). משנת 1954 עבד כסגן מנהל הטלוויזיה והרדיו ההונגרית והיה אחראי על השקת תחנת הטלוויזיה ההונגרית הראשונה.
עם פרישתו ב-1962 המשיך לעבוד כצלם גם בשנות השמונים לחייו והפיק תמונות קלאסיות רבות ששימשו על גלויות ברחבי הונגריה.
מילוש זמאן
מילוש זמאן (בצ'כית: Miloš Zeman; נולד ב-28 בספטמבר 1944) הוא פוליטיקאי, כלכלן ועתידן צ'כי, אשר כיהן כנשיאה השלישי של הרפובליקה הצ'כית מ-2013 עד 2023.
כנשיא, אימץ מילוש זמאן קו פעיל ותקיף, מה שבא לידי ביטוי כמה חדשים אחרי כניסתו לתפקיד מול המשבר ממשלתי שנוצר עקב התפטרות ראש הממשלה פטר נצ'אס ביוני 2013. זמאן העדיף למנות כראש ממשלה את יועצו האישי לענייני כלכלה, ייז'י רוסנוק ולא את מירוסלבה נמצובה, שמועמדותה הוצעה על ידי קואליציית הרוב. בסופו של דבר הורכבה ממשלת מומחים זמנית בלתי מפלגתית עד לבחירות המוקדמות לפרלמנט.
ילדות ונערות; חייו בשנות המשטר הקומוניסטי
מילוש זמאן נולד בקולין, במרכז בוהמיה, בעיצומו של הכיבוש הנאצי במולדתו. הוריו - אביו, במקצוע דוור, ואמו, מורה, התגרשו כשהיה בן שנתיים. הוא גדל בהמשך בבית אמו, מריה זמאנובה, וסבתו. אביו, ששמר איתו קשר, נפטר כשמילוש היה בן 13. זמאן למד בבית ספר יסודי ואחר כך בתיכון לכלכלה בעיר הולדתו, קולין. בגלל מאמר שכתב במסגרת בית הספר שבו שיבח את הספר האסור "שיחות של קארל צ'אפק עם תומאש מסריק" היה עלול לאבד את הזכות לגשת לבחינות הבגרות. נאסר עליו למשך שנתיים ללמוד באוניברסיטה ונאלץ לעבוד במחלקת הנהלת החשבונות של המפעל "טאטרה" בעירו. בשנת 1965 התקבל לבסוף לבית הספר הגבוה לכלכלה בפראג אך למשך שנתיים הראשונות נאלץ ללמוד בהתכתבות. החל משנת 1967 התאפשר לו להיות נוכח בקורסים. סיים את לימודיו ב-1969 עם עבודת גמר שעסקה בעתידנות כלכלית.
לאחר 1989
בקיץ 1989 זמאן הופיע בטלוויזיה הצ'כוסלובקית עם פרשנות בקורתית על מצב הכלכלה של המדינה. הופעתו גרמה לשערורייה. זמאן השתתף בהמשך בהפגנה ההמונית ב־17 בנובמבר 1989 בעת מהפכת הקטיפה והנהיג לאורך השבועות הבאים אסיפות פוליטיות בתיאטראות ובאוניברסיטה. הוא הצטרף להנהגת הפורום האזרחי שעמדה בראש המהפכה. בינואר 1990 זמאן נבחר כחבר בבית הלאומים של האספה הפדרלית של צ'כוסלובקיה. ב-1992 נבחר כחבר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית לבית הנבחרים של האספה הפדרלית. ב-1993 נבחר ליושב ראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, אותה הפכה לאחת המפלגות החשובות במדינה. הצלחת מפלגתו בבחירות לפרלמנט בשנת 1996 מנעה מיריבו, ואצלב קלאוס ומפלגתו, הדמוקרטית האזרחית, להרכיב ממשלה. זמאן נבחר ליושב ראש בית הנבחרים הצ'כי, תפקיד בו כיהן עד לבחירות בשנת 1998. הבחירות ב-1998 הביאו אותו לשלטון. בראש ממשלת מיעוט זמאן כיהן כראש ממשלה למשך 4 שנים. באפריל 2001 הוחלף בראשות המפלגה על ידי ולדימיר שפידלה. אז העדיף להתפטר ולנוח בכפר באזור ויסוצ'ינה. מועמדותו לנשיאות שנכשלה ב-2003 בפני זו של ואצלב קלאוס גרמה לפילוג בתוך המפלגה. זמאן שקרא תגר על מנהיגותו של ייז'י פארובק, עזב את המפלגה הסוציאל-דמוקרטית והפך למבקר חריף של מנהיגיה.
באוקטובר 2009 זמאן הקים מפלגה חדשה משלו, מפלגת זכויות האזרח-זמאן (חסידי זמאן -"זמאנובצי"). אולם בבחירות בשנת 2010 ו-2013 מפלגה זו לא הצליחה להיכנס לפרלמנט.
הנשיאות
בפברואר 2012 הודיע זמאן על כוונתו לרוץ לנשיאות צ'כיה. יחד עם יאן פישר השיג תוצאות טובות בסקרי דעת הקהל. בסיבוב הראשון של הבחירות לנשיאות, שהיו לראשונה בחירות כלליות ישירות, ניצח בהפרש קטן. בסיבוב השני השיג מול קארל שוורצנברג ניצחון ברור יותר. נכנס לתפקיד הנשיא במרץ 2013.
ב-7 בדצמבר 2017 הודיע זמאן על תמיכתו בהכרת טראמפ בירושלים כבירת ישראל ובהחלטתו להעביר את השגרירות האמריקנית לירושלים.
בינואר 2018, נבחר זמאן לכהונת נשיאות שנייה. הוא קיבל 51.1% מהקולות בעוד יריבו, יושב ראש לשעבר של האקדמיה הלאומית למדעים, ייז'י דרהוש, זכה ל-48.5% תמיכה.
השקפות ודעות
מילוש זמאן בדומה לוואצלב קלאוס הסתייג מהאזהרות נגד התחממות כדור הארץ שיוחסה לפעולות בני האדם. הביע בקורת חריפה כלפי הסכנה האסלאמיסטית על העולם (לפעמים תוך זיהוי עם הדת האסאלמית) והביע דעתו כי המיעוט הגרמני הסודטי שיחק בזמנו בצ'כוסלובקיה שבין מלחמות העולם תפקיד של "גיס חמישי". לדבריו גירושם של הגרמנים אחרי המלחמה מילא את מבוקשם להתאחד עם המולדת הגרמנית. מתח בקורת על מזכירת המדינה של ארצות הברית מדליין אולברייט, שלא עמדה לדבריו במילתה כשהבטיחה כי ארצות הברית לא תפציץ את האוכלוסייה האזרחית בסרביה. הוא הביע במילים חריפות התנגדות להכרה בקוסובו כמדינה עצמאית.
בעת מערכת הבחירות הגדיר עצמו כאירו-פדרליסט, ומתח בקורת על האירוסקפטיות של הנשיא הקודם, ואצלב קלאוס. התבטא בעד אימוץ מטבע האירו.
מבחינת השקפת עולמו, זמאן מגדיר עצמו כאתאיסט סובלני. תחביביו כוללים טיולים רגליים בהרים, סקי, קריאה (לרבות ספרי מדע בדיוני) ושחמט.
זמאן נחשב לתומך של מדינת ישראל. לאחר פיגוע הירי במוזיאון היהודי של בלגיה, הוא נשא נאום תקיף נגד הטרור האיסלאמי והאנטישמיות, ואמר שתקינות פוליטית היא, בלשון נקייה, פחדנות פוליטית. עוד הוסיף: "אני מגנה את אלו שקוראים להרוג ערבים ... אך מה שאני רואה זה תנועה נגד הציוויליזציה הקוראת להרג המוני של יהודים". בדצמבר 2017 הביע תמיכה פומבית בהעברת השגרירות הצ'כית לירושלים.
משפחתו
בשנות השבעים של המאה הקודמת התחתן זמאן עם אשתו הראשונה, בלנקה. הזוג התגרש ב-1978. מנישואיו אלה נולד לו בן, דוד. יליד 1971, מהנדס ורופא בתחום הנוירולוגיה והביוכימיה הקלינית. בשנת 1993 התחתן עם יועצת שלו, איוואנה בדנרצ'יקובה (ילידת 1965). מנישואים אלה נולדה בתם, קטז'ינה זמאנובה, שהתבקשה על ידו להשתתף במערכת הבחירות במקום אשתו, הנוהגת להתרחק מזרקורי התקשורת.
אפעל (קיבוץ)
קיבוץ אפעל היה קיבוץ עירוני בבקעת אונו שהתקיים בשנים 1952-1946
היסטוריה
יוזם הקמת הקיבוץ העירוני היה ד"ר שמעון גלביץ (1897–1944), יליד רוסיה שלמד רפואה במוסקבה, שם נאסר מספר פעמים בגלל פעילות ציונית וב-1924 הומר מאסרו ברישיון לעלות לארץ ישראל. בארץ עבד תחילה כרופא בקופת חולים של ההסתדרות במושבים ובקיבוצים בעמק יזרעאל; הוא התרשם מחיי השיתוף שבהם ראה אידיאל לחיי חברה מתוקנים. לאחר מכן עבר לעבוד בתל אביב, ופגש במסגרת עבודתו פועלים ואנשי מקצוע בכירים שחשו אשמה על שלא הגשימו את אורח החיים השיתופי בו דגלו כהשקפת עולמם. הוא מצא אצלם נכונות ליצור קיבוץ עירוני ליד העיר, כדי שיוכלו להמשיך בתפקידיהם ובמקביל יחיו חיי שיתוף בתוך הקיבוץ.
קבוצה של עשרים יוצאי קיבוצים שעבדו בנמל תל אביב, שנקראה על ידי דוד רמז בשם "גל", הצטרפה לקבוצתו של גלביץ וביחד החלו לעבד תוכנית מעשית להקמת הקיבוץ העירוני. הוועד הפועל של ההסתדרות תמך ברעיון והעמיד לכך תרומה שנתקבלה מהארגון היהודי של פועלי אמריקה אידישער נאציונאל ארבייטער פארבאנד, ובעברית: אגודת פועלים עברית לאומית - ומכאן נגזר שמו של הקיבוץ, אפע"ל. האגודה שאפה להקים במקום קיבוץ עירוני עם משקי עזר קטנים.
חברת "שיכון" של ההסתדרות נקבעה לטפל בכל הנוגע לבניית הקיבוץ. גלביץ דרש להקים את הקיבוץ העירוני בתוך העיר, אבל בשל מחירי הקרקע הגבוהים בה נקנה שטח של 250 דונם ליד כפר אז"ר. גלביץ נפטר באורח פתאומי ב-11 בנובמבר 1944, בגיל 47. חבריו פעלו לממש את חזונו, אך למותו היו השלכות על התפתחות הקיבוץ וייתכן שגם על סופו.
ביום 13/3/1947 עלו ראשוני קיבוץ אפעל על אדמתם. במקום נבנו 72 דירות בנות חדר וחצי, ולכל דירה צורפו מטבחון ושירותים. רמת הבנייה הייתה גבוהה מהמקובל בקיבוצים באותם הימים.
עם פרוץ מלחמת העצמאות החליטו החברים להישאר במקום, למרות קרבתו לכפרים ערבים. ארגון ההגנה שלח לאפעל חוליית לוחמים ששמרו בעמדות יחד עם חברי הקיבוץ. אפעל היה היישוב הכפרי הראשון שהותקף במלחמת העצמאות. כבר ב-3 בדצמבר 1947 נצפתה תנועה מוגברת של ערבים בסביבה, הוכרז מצב חירום והעמדות בקו ההגנה אוישו במגינים. בבוקר ה-4 בדצמבר 1947 החלה ההתקפה על ידי כ-150 חמושים מהכפרים אל-ח'ירייה וסקיה. המגינים השיבו אש ועצרו את ההתקפה על גדרות הקיבוץ. באותו זמן הוזעק פטרול לוחם (פל"ם) מכפר אז"ר הסמוך שהפתיע את התוקפים ופתח עליהם באש. ההתקפה נשברה והערבים נסוגו עם שלושה הרוגים ופצוע. התקפת יריות נוספת אירעה ב-18 בפברואר 1948 וב-24 בפברואר. תקריות נמשכו גם במרץ 1948.
לאחר המלחמה נמסרו לקיבוץ כ-1,000 דונם של שטח חקלאי מן הכפרים שננטשו. נבנו רפת גדולה, לול תרנגולות, גן ירק ו-1300 דונם של אדמת פלחה. ב-1949 הסכים הקיבוץ המאוחד לצרף אליו את אפעל.
המצב הכלכלי בקיבוץ היה טוב, אך היחסים בין חברי הקיבוץ השתבשו. 40% מחברי הקיבוץ עבדו במשק החקלאי, ו-60% המשיכו לעבוד בתפקידיהם השונים בעיר; המתיחות בין החברים גברה בגלל ההבדל בין שתי הקבוצות. הפילוג בקיבוץ המאוחד ב-1950 היה גורם נוסף שזיעזע את הקיבוץ העירוני. הראשונים שעזבו את הקיבוץ היו מבין בעלי ההכנסות הגבוהות שעבדו בעיר. עזיבתם החלישה את הקיבוץ וב-1952 הוחלט על פירוקו. חלק מהחברים עברו להתגורר בערים ואחרים הצטרפו לקיבוצים ולמושבי עובדים.
על אדמת הקיבוץ הוקמו המרכז הסמינריוני של הקיבוץ המאוחד - סמינר אפעל וכפר הגמלאים "נווה אפעל" של רשת "משען". בתחילת שנות ה-60 הועלתה הצעה להקים במקום יישוב עבור 400 משפחות עולים מארצות הברית. כיוון שהעולים לא הגיעו התוכנית ירדה מן הפרק. על השטח החקלאי הוקם בשנת 1969 היישוב הקהילתי רמת אפעל, שהפך ב-2008 לשכונה ברמת גן.
קאמילו ורגאס
קאמילו אנדרס ורגאס חיל (בספרדית: Camilo Andrés Vargas Gil; נולד ב-9 במרץ 1989 בבוגוטה) הוא כדורגלן קולומביאני המשחק באטלס ובנבחרת קולומביה בעמדת השוער.
קריירה
ורגאס החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אינדפנדיינטה סנטה פה וערך את הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת מעט אחרי יום הולדתו ה-18, ב-11 במרץ 2007 במשחק מול לה אקידד. הוא נכנס בדקות האחרונות והקבוצה ניצחה 2–1. ורגאס המשיך לשמש כשוער מחליף וגם של קבוצת המילואים וב-2009 זכה בתואר הראשון שלו כמקצוען כשקבוצתו זכתה בגביע הקולומביאני של אותה שנה. בטורניר הקלאוסורה של 2010 כבר שיחק שבעה משחקים כולל הצטיינות בדרבי (ספורט) מול מיונאריוס, בו הדף פנדל והשאיר את התוצאה על 0–0. ב-2011 קיבל הרבה יותר הזדמנויות בקבוצה בליגה המקומית ובגביע סודאמריקנה.
ב-2012 הפך לשוער הראשון של הקבוצה והיה מהשחקנים הבולטים שעזרו לסנטה פה להשיג את תואר האליפות השביעי של המועדון והראשון לאחר 36 שנים ובעזרתו זכתה הקבוצה גם בסופרליגה 2013 על חשבונה של היריבה העירונית, מיונאריוס. הוא המשיך את היכולת הטובה גם ב-2013, בשנה שבה סנטה פה הגיעה עד לשלב חצי גמר הקופה ליברטדורס ובעקבות כך, קיבל לראשונה את הזימון לנבחרת הבוגרת על ידי המאמן חוסה נסטור פקרמן.
באתלטיקו נסיונל, היה שוער שני אחרי פרנקו ארמני. הוא שיחק מספר משחקים, אבל ברוב הטורניר שימש כמחליף ולבסוף זכה עם הקבוצה באליפות הקלאוסורה 2017. לאור מיעוט דקות המשחק, הוחלט בנסיונל להשאיל את ורגאס בתחילת 2016 לקבוצת ארחנטינוס ג'וניורס הארגנטינאית וכעבור חצי שנה הושאל לדפורטיבו קאלי. הוא חזר לנסיונל לקראטת טורניר הקלאוסורה 2017 אך לא שיחק דקה לאורך כל הטורניר ובינואר 2018 סגר את תנאיו שוב עם דפורטיבו קאלי.
נבחרת
לאחר שהציג יכולת טובה בליגה ב־2012, זומן לראשונה על ידי חוסה נסטור פקרמן לנבחרת הבוגרת ב-30 באוגוסט 2012 שהתכוננה למשחקי מוקדמות מונדיאל 2014 מול ו. הוא היה חלק מהסגל הסופי שנסע למונדיאל 2014 בברזיל כשוער שלישי אחרי אוספינה ומונדרגון וכן היה גם חלק מהסגל הסופי שנסע לקופה אמריקה 2015 שנערך בצ'ילה. בסך הכל ערך עד כה חמש הופעות בנבחרת, כאשר הבכורה הייתה במשחק ידידות מול ב-10 באוקטובר 2014. נבחר להיות בין 23 השחקנים שהרכיבו את הסגל הסופי למונדיאל 2018, הפעם כשוער שני, אך גם במונדיאל זה לא זכה לשחק.
הטוב, הרע והלא נורא
הטוב הרע והלא נורא הוא סרט בבימויו ובכיכובו של אסי דיין שיצא לאקרנים בשנת 1986, סרט זה מסוג ז'אנר סרטי הבורקס.
לנדו (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
רודוליוב רוקי וולוביץ'
רודוליוב "רוקי" וולוביץ' (בסרבית: Rodoljub "Roki" Vulović; נולד ב-1 במאי 1950) הוא זמר ופזמונאי סרבי.
ביוגרפיה
במהלך מלחמת יוגוסלביה נהרס לחלוטין מרכז העיר ביילינה, וביתו של וולוביץ' ניזוק. וולוביץ' התגייס למאמץ המלחמתי, והפך לחבר בבריגדת "סמברסקה". רבים משיריו עוסקים במלחמה, ואחדים מהם מוקדשים לחבריו לקרב ולקציניו, כדוגמת ליובישה "מאוזר" סאביץ'. ההכנסות משיריו נתרמו לטיפול בחיילים שנפצעו בקרב.
לאחר הצלחת אלבומו הראשון עבר וולוביץ' לשרת תחת היחידה "Garda Panteri" (משמר הפנתרים). ביוזמת מפקדו פרסם אלבום נוסף בשנת 1993, הקרוי על שם היחידה. אלבום זה תרם רבות למורל החיילים, והביא לפרסומו של וולוביץ'.
במסגרת הקריירה האקדמית שלו לאחר המלחמה שימש כפרופסור וכרקטור בבית הספר לחקלאות ולרפואה בביילינה, עד ליציאתו לגמלאות.
קישורים חיצוניים
ערוץ המעריצים של רוקי וולוביץ'
קבוצה צפופה
בטופולוגיה, תת-קבוצה A של מרחב טופולוגי X נקראת קבוצה צפופה, אם כל קבוצה פתוחה ולא ריקה ב-X, מכילה איבר מתוך A. תכונה זו שקולה לכך שהסגור של A שווה למרחב כולו.
קבוצת המספרים הרציונליים, \mathbb{Q}, היא למשל צפופה בקבוצת המספרים הממשיים, \mathbb{R}, עם הטופולוגיה הסטנדרטית (כלומר ). היא גם צפופה בישר של סורגנפריי,.
מרחב שקיימת בו קבוצה צפופה בת מנייה נקרא מרחב ספרבילי. לדוגמה, קבוצת המספרים הרציונליים צפופה בישר הממשי, שכן כל קטע פתוח בישר הממשי מכיל מספרים רציונליים (זוהי תכונת הארכימדיות של הממשיים). לכן השדה הממשי ספרבילי.
מרסדס פינטו
מרסדס פינטו (בספרדית: Mercedes Pinto; סן קריסטובל דה לה לגונה, ספרד, 12 באוקטובר 1883 – מקסיקו סיטי, 21 באוקטובר 1976) הייתה סופרת, מחזאית, דוברת ועיתונאית ספרדייה.
היא הייתה ידועה בגיל צעיר מאוד כ"משוררת הקנארית", מכיוון שבגיל 14 כבר זכתה בפרסים בתחרויות אזוריות שונות.
בשנת 1909 התחתנה עם קפטן הצי חואן דה פורונדה קובילאס וילדה שלושה ילדים. העלמה פינטו נאלצה למלא את תפקיד ראש משק הבית כאשר בעלה פיתח הפרעה נפשית והיא נאלצה לאשפז אותו במוסד. בתחילת שנות העשרים עברה עם משפחתה למדריד מתוך כוונה למצוא מקום בקהילה הספרותית.
הספר הראשון של הפסוקים, הפעילויות הפוליטיות שלה, הרעיונות הפמיניסטיים שלה והרצאה שנויה במחלוקת באוניברסיטה המרכזית של מדריד (גירושין כאמצעי היגייני). עד מהרה הייתה מסוכסכת עם הרודן פרימו דה ריברה, ונאלצה לבקש מקלט באורוגוואי עם משפחתה, שם היה למרצדס מוניטין רב ככותבת ופעילה חברתית. היא קיבלה תמיכה מרובה מממשלת אורוגוואי כולל תפקיד בתור הנשיאה הראשונה של הקבינט. בשנת 1933 עברה לצ'ילה, שם כתבה ופרסמה את הרומן השני שלה "אלה" (היא) והמשיכה בפעילותה מטעם חינוך וקידום נשים. בשנת 1935 הוצע לה תפקיד ממשלתי בקובה כ"מחנכת דוברים ציבוריים "(Educadora de Oradores) אותו קיבלה מייד. היא עברה לאי ונשארה שם כמעט עשור. במהלך שהותה שם פתחה בקמפיין אינטנסיבי מטעם נשים, נוער ועקורים יהודים שברחו מהברבריות הנאצית באירופה. בשנת 1943 עברה מרצדס למקסיקו, שם היא ובניה רובן וגוסטבו רוג'ו התמחו בסינמטוגרפיה מקסיקנית.
אל-בוראק
אל-בּוּראק (בערבית: البُراق, אלבֻּראק, הבָּרק) במסורת המוסלמית היא בהמה פלאית מעופפת דמוית סוס או פגסוס, שעל גבה רכב הנביא מוחמד ממכה אל "המסגד הקיצון" ב"ליל המסע והעלייה לשמים".
יש חוקרים הסבורים כי הביטוי "אל-בוראק" הוא גלגול של סוסיא ברקא המוזכר בתלמוד הבבלי.
אל-בוראק במסע הלילי
לפי המסורת, לשם המסע הועמדה לרשות מוחמד בהמה מיוחדת, אל-בוראק, שכל צעד שלה מגיע עד האופק. עוד באותו לילה הגיע מוחמד אל המסגד הקיצון (בערבית: אלמסג'ד אלאקצא; ניתן להבנה בתור מסגד אל-אקצא) עלה לרקיע השביעי וקיבל בו את המצווה להתפלל חמש פעמים ביום. משחזר לאדמה, חיכתה לו אל-בוראק והביאה אותו בחזרה למכה. על-פי המסורת, המסע היה מהיר כל-כך, שמיטתו של מוחמד עוד הייתה חמה עם חזרתו.
התפתחות המסורת
הקוראן מזכיר בפסוק אחד (סורה 17 פסוק 1) את אותו הלילה, כך כתוב:
אל-בוראק אינה מוזכרת אך לפי המסורת המוסלמית הדרך למסגד המרוחק הייתה על גבה.
המסורת המוסלמית מרחיבה ומספרת כי המלאך גבריאל ציווה על מוחמד לקום משנתו ולצאת אל "המסגד האחרון".
מיקומו של המסגד האחרון
תחילה פירשו את המסגד האחרון או המרוחק כמסגד שמיימי, יש שפרשו שאותו מסגד סמוך אל הכפר ג'יעראנה. כשנאסר על בני דמשק הסונים להגיע אל מכה בשנת 682 החלו לטעון שהמסגד המרוחק הוא מסגד אל אקצא ולעלות אליו לרגל.
בתקופת צלאח א-דין, שהיה מעוניין לחזק את מעמדה של ירושלים בעולם המוסלמי, החלו לטעון כי המדובר במסגד הבנוי על הר הבית בירושלים (מסגד אל-אקצא), אולם מדובר בזיהוי מאוחר שאינו מן הקוראן.
מסורת ערבית מאוחרת קובעת כי הכותל המערבי הוא הקיר שאליו קשר מוחמד את אל-בוראק עם הגיעו למסגד הקיצון. על פי מסורת זו ניתן לכאורה לזהות זוג חורים בפינת הכותל, בין הכותל המערבי לבין הכותל הדרומי, אליו נקשרה אל-בוראק. נראה שמסורת זו מושפעת מהחשיבות שמייחסים יהודים לכותל המערבי. המסורת הזו נעשתה מקובלת יותר ויותר בקרב ההוגים המוסלמים במהלך המאה ה-20 ככל שהסכסוך בין היהודים לערבים בירושלים גבר, בפרט מאז מאורעות תרפ"ט שהחלו בכותל המערבי, ומכונות לפיכך בערבית "מהפכת אל-בוראק". יש ערבים מוסלמים המכנים את הכותל המערבי "אל-בוראק" על שם אותה בהמה פלאית, וזה היה שמו הרשמי של האתר בתקופת השלטון הירדני במזרח ירושלים. הכותל מכונה בשם זה בנוסח החלטת אונסק"ו ב-2016 שיזמו אחדות ממדינות ערב על מנת לגנות עבודות שתוכננו בכותל.
יעקב בליימן
יעקב בליימן (ברוסית: Яков Блейман) (8 בספטמבר 1947, וילנה - 15 ביוני 2004, חיפה) היה שחמטאי ישראלי ומהנדס ברפאל, חתן פרס ביטחון ישראל.
ביוגרפיה
יעקב בליימן למד לשחק שחמט בצעירותו בווילנה. בשנת 1959 המשפחה עלתה לישראל והתיישבה בקריית חיים. בגיל 16 הוא זכה באליפות ישראל בשחמט לנוער. לאור הצלחותיו בשחמט, יעקב בליימן השתתף באליפות עולם לנועד בברצלונה בשנת 1965 וסיים במקום ה-7. הוא השתתף באליפות ישראל בשחמט 1963 וחלק מקום 3–4.
בשנת 1971 קיבל בליימן דרגת אמן בינלאומי.
במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 בליימן היה פעיל והשתתף בתחרויות רבות. באליפות ישראל 1971–1972 הוא סיים במקום ה-6 ובשנת 1978 במקום החמישי.
עקב הפעילות הרבה ברפאל, בליימן הפסיק להשתתף בתחרויות בהמשך וחזר לתקופה קצרה בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20.
בליימן חלה בניוון שרירים ונפטר בשנת 2004.
עבודה ברפאל
לאחר סיום לימודי הנדסה בטכניון בליימן נקלט לעבודה ברפאל. הוא היה חבר צוות מפתחים של פופאי.
בליימן הגה רעיון להפוך פצצה רגילה לפצצה חכמה. הוא הצליח לשכנע את הממונים שיש סיכויים טובים להצלחת הפרויקט ומונה לראש הצוות. הפרויקט הסתיים בהצלחה ובליימן קיבל את פרס ביטחון ישראל על תרומתו.
יעקב בליימן באולימפיאדת השחמט
בשנים 1970–1978 השתתף יעקב בליימן ב-3 אולימפיאדות שחמט:
דניאל מושקוביץ
דניאל (יז'י) מושקוביץ (בפולנית: Daniel Moszkowicz; 1905 - אוגוסט 1943) היה סמל יהודי בצבא הפולני ופעיל קומוניסטי. מראשי הארגון האנטי פשיסטי בגטו ביאליסטוק, סגנו של מרדכי טננבוים. מושקוביץ לקח חלק מרכזי במרידה בגטו כנגד הגרמנים. לאחר דיכוי המרידה התאבד יחד עם טננבוים.
ראשית חייו
דניאל מושקוביץ נולד בוורשה בשנת 1905. הוא שירת בצבא הפולני בדרגת סמל באגף האספקה. בזמן שירותו הצבאי עסק גם בפעילות קומוניסטית לא חוקית. בשנת 1931 ארגן את בריחתם של מנהיגים קומוניסטיים פולנים, ששהו באותה העת כאסירים בבית החולים בכלא פולני. מושקוביץ נתפס, נאסר ונשלח למחנה הריכוז הפולני ברזה קרטוסקה, שם עונה תקופה ממושכת עד שהשתחרר מהכלא, חולה במחלת השחפת.
בגטו ביאליסטוק
בשנת 1939, עם כיבוש פולין על ידי גרמניה הנאצית, הועבר מושקוביץ לגטו ביאליסטוק. על אף מחלתו, בסוף שנת 1941 הצטרף לוועד ההנהלה של הארגון הצבאי האנטי-פשיסטי בגטו בעזרתו של העסקן הקומוניסטי הפולני, אנטוני יעקבובסקי, שהצליח לחדור לתוך הגטו. בתחילת פעילותו, סייע הארגון האנטי פשיסטי לשבויים סובייטים, ובמרוצת הזמן הורחבה תוכנית הפעולה של הארגון במטרה להקים קבוצות פרטיזנים ולהקים רשת תאי התנגדות בתוך הגטו ומחוצה לו.
תכנון המרד
בפברואר 1943 התרחשה האקציה הראשונה בגטו. מרדכי (תמרוף) טננבוים, שפיקד על התנועות החלוציות, הסיק כי יהיו עוד אקציות ולכן ניצל את הרגיעה היחסית לשם הכנת המרד בו ייקחו חלק הארגון האנטי-פשיסטי והארגונים הציוניים. בחודש יולי 1943 נפוצה בגטו שמועה שהגרמנים מתכוונים לחסל בקרוב את אחד מבין שני הגטאות הגדולים שנשארו בפולין, לודז' וביאליסטוק, וכי לביאליסטוק עומדת להגיע ועדה חשובה שתכריע את גורל הגטו. בסוף יולי 1943, הארגון האנטי פשיסטי והמחנה הציוני דנו בשיתוף פעולה פוליטי צבאי. הוחלט כי מושקוביץ, יחד עם שלושה חברים נוספים, י. קאווה, ש. יעקובוביץ ול. מנדלבליט, ינהלו את המשא ומתן עם הגוש הציוני. עוד הוחלט כי מושקוביץ ימונה למפקד ההגנה של הגוש הקומוניסטי בתחום הגטו.
הארגון האנטי פשיסטי הציע שיתוף פעולה אך ורק אם הם ילחמו גם בגזרה הפרטיזנית. על אף הסתייגויות הגוש הציוני, קיבל טננבויים את ההצעה. מושקוביץ לא קיבל את עמדת הארגון האנטי פשיסטי והאמין שיש לבצע פעולות נקם רק בתוך הגטו. בין הארגונים הוחלט כי טננבויים, כמייצג הגוש הציוני, יהיה יושב הראש ומפקד הארגון המאוחד ומושקוביץ, כמי שייצג את הגוש הקומוניסטי האנטי פשיסטי, יהיה סגנו וממלא מקומו.
בלילה שבין 15 ל-16 באוגוסט 1943, בשעה שתיים אחרי חצות, הוקף הגטו בחיילים גרמנים לקראת פינוי וחיסול הסופי של גטו ביאליסטוק. כשהתברר למורדים שהגרמנים מתכוונים לחסל את הם החלו בהכנות למרד. טננבוים ומושקוביץ ועוד מספר פעילים, קראו ליושבי הגטו להצטרף למרד. אך לא הייתה היענות מצדם.
בזמן המרד מושקוביץ' וטננבוים נותרו במטה. קיימות שתי גרסאות בנוגע לשעותיהם האחרונות. הם פינו את היהודים ששרדו לבית החולים וחזרו לעמדותיהם שבמטה, שם גרמנים הקיפו אותם, והם שמו קץ לחייהם. לפי גרסה אחרת, שמו קץ לחייהם בבניין בית החולים עצמו לאחר פינוי היהודים הפצועים. שאר לוחמי המרד ושאר יושבי הגטו נשלחו למחנה ההשמדה טרבלינקה ורק מספר קטן של לוחמים הצליח לחדור ליערות, שם המשיכו בלחימה בשורות הפרטיזנים.
1946 בספורט
אליפות אירופה
אליפות אירופה השלישית באתלטיקה נערכה באוסלו נורווגיה.
ברזיל
בשל גודלה של ברזיל, אליפויות נערכו על בסיס אזורי.
גרמניה
המשחקים לא נערכו
אליפות אירופה
זוכה באליפות.
NFL
שיקגו ברס מנצחת את ניו יורק ג'איינטס 14-24 באליפות ה-NFL במשחק שנערך בניו יורק.
פלדת בליה
פלדת בליה (באנגלית: weathering steel) ידועה בשמה המסחרי פלדת קורטן (Corten steel) היא קבוצת סגסוגות פלדה שפותחה כדי למנוע צורך בצביעת אלמנטים המיוצרים מפלדה זו להגנה מפני שיתוך. בהיותה חשופה להשפעות האטמוספירה מספר שנים גורמים יסודות הסגסוגת ליצירת שכבת הגנה על פני הפלדה, למעשה הפלדה מחלידה בשכבתה החיצונית בלבד ומונעת המשך השיתוך של הפלדה. צבעה של שכבה זו הוא חום-אדמדם דמוי חלודה.
הפלדה פותחה על ידי חברת הפלדה האמריקאית יו.אס. סטיל (USS- US steel) בשנת 1933 המחזיקה בסימן המסחרי COR-TEN. מקור השם הוא הלחם של תחיליות המילה האנגלית "קורוזיה" (Corrosion) ושל המונח "מאמץ מתיחה" (Tensile strength). הפלדות מסומנות בתקן האמריקאי 242 ASTM A 588 ASTM A ו-606 ASTM A עבור פחים דקים.
בעת הוצאתה לשוק היו רכיבי הסגסוג 0.2%-0.5% נחושת 0.5%-1.5% כרום ו- 0.1%-0.2% זרחן. במשך השנים השתנו חלק מהמרכיבים, לדוגמה: הוספת 0.4% ניקל, הקטנת תכולת הזרחן עד כדי 0.04% ותוספות של מספר יסודות אחרים. השינויים הביאו לחזוק עמידתה במאמצי מתיחה עד כדי מאמץ כניעה בשיעור 580 מגה פסקל כך שהיא מתאימה לשמש כפלדת מבנים. יתרונה של הפלדה הוא ששכבת המגן מונעת את הצורך להגן עליה בצביעה חוזרת ונשנית ולכן היא שמשה לבנית גשרי פלדה ומכולות להובלה ימית כדי לחסוך בעלויות אחזקה. נוסף לכך צבעה החלוד מושך את עיני אדריכלים ופסלים כאלמנט דקורטיבי לבניה ופיסול חוצות. בוורלי פפר הייתה בין הראשונות שניצלו פלדה זו ליצירת פסלים.
עם השנים התבררו חסרונתיה של הפלדה:
ENCODE
ENCODE (ראשי תיבות של: "Encyclopedia of DNA Elements" - אנציקלופדיה של מרכיבי DNA) הוא מיזם מחקר ציבורי שהושק על ידי המכון הלאומי לחקר הגנום האנושי בספטמבר 2003. לאחר השלמת פרויקט גנום האדם, שבו נקבע מהו רצף הבסיסים המרכיב את ה-DNA של האדם, עלה הצורך להבין את המשמעות הביולוגית של הרצף. מטרת מיזם ENCODE היא, לפיכך, לזהות את כל המרכיבים הפונקציונליים הנמצאים בגנום האנושי.
המיזם מאגד קבוצות מחקר רבות מרחבי העולם לקונסורציום. המידע שנצבר במיזם זה זמין לכל במאגרי מידע ציבוריים.
מניעים וחשיבות
לאדם ישנם כ-20,000 גנים המקודדים לחלבונים, אשר מהווים רק כ-1.5% מה-DNA ההומאני. המטרה עיקרית של מיזם ENCODE הוא לקבוע את התפקיד של ה-DNA הלא מקודד, שכונה באופן מסורתי DNA זבל. רמות הפעילות והביטוי של גנים המקודדים לחלבונים מבוקרים על ידי הרגולום - מגוון של מרכיבים פונקציונליים ב-DNA, כגון קדמים (פרומוטורים), אזורים בעלי מבנה כרומטין מסוים ומודיפקציות על היסטונים. ההנחה היא ששינויים בבקרה של פעילות גנים פוגעים בביטוי התקין של החלבונים וכך עלולה לפגוע במסלולים מטבוליים שונים ולגרום למחלות. קביעת מיקומם של רצפי הבקרה וכיצד הם מבקרים ביטוי גנים עשויה לחשוף קשרים בין שונות בביטוי של גנים והתפתחות מחלות.
ENCODE גם שואף לשמש כמשאב מקיף כדי לאפשר לקהילה המדעית להבין טוב יותר כיצד הגנום משפיע על בריאות האדם, וכן לעורר את הפיתוח של טיפולים חדשים כדי למנוע את המחלות הללו ולטפל בהם.
הקונסורציום של ENCODE
הקונסורציום של ENCODE מורכב בעיקר ממדענים אשר קיבלו מימון מהמכון הלאומי לחקר הגנום האנושי. שלב הפיילוט כלל שמונה קבוצות מחקר, ו-12 קבוצות שהשתתפו בשלב של פיתוח הטכנולוגיות. אחרי 2007, בסוף שלב הפיילוט, מספר המדענים השייכים לקונסורציום עמד על 440 מדענים השייכים ל-32 מעבדות ברחבי העולם. כיום המיזם מעניק קרנות למעבדות ברחבי העולם, כאשר כל מענק מחקר מיועד למטרה מסוימת. רשימה של קבוצות המחקר ושל מענקי המחקר ניתן למצוא באתר המיזם.
המיזם מהווה חלק מהקונסורציום הבינלאומי לאפיגנום האנושי (IHEC).
מיזם ENCODE
המיזם תוכנן לפעול בשלבים. השלב הראשון והשני יושמו בו זמנית, ובהן התקיים שלב הפיילוט ושלב הפיתוח הטכנולוגי. בשלב הפיילוט נבחנו נוסו שיטות שונות הקיימות בעולם המחקר כדי לאפיין רצף DNA. בשלב הפיתוח הטכנולוגי פותחו כלים חדשים כדי לייצר מידע רחב היקף על מרכיבים פונקציונליים בגנום. לאחר השלמת השלבים הללו, נערך שלב הייצור, שבו יושמו השיטות והכלים מהשלבים הקודמים כדי ליצור נתונים שיהוו את תוכן האנציקלופדיה. כיום המיזם נמצא בשלבו הרביעי, שמהווה המשך לשלב הקודם, והוא כולל אפיון פונקציונלי וניתוח אינטגרטיבי עבור האנציקלופדיה.
מטרת השלבים הראשונים הוא לזהות סדרה של תהליכים בהם יהיה ניתן ליצור בצורה היעילה והחסכונית ביותר בתפוקה גבוהה מידע על המרכיבים הפונקציונליים בגנום. שלב הפיילוט נועד לגלות פערים במערך הכלים לאיתור מרכיבים פונקציונליים שהיה קיים אז, וכן לבדוק האם הכלים הקיימים יעילים מספיק ומתאימים ליישום בהיקף נרחב. חלק מהבעיות הללו טופלו בשלב השני של המיזם, אשר נועדה ליצור ולשפר כלים לחיזוי מרכיבים פונקציונליים חדשים ולזיהויין של המרכיבים הידועים. בעזרת שני השלבים הללו הותוותה הדרך הטובה והיעילה כדי לנתח את 98.5% של ה-DNA הלא מקודד בצורה מקיפה, יעילה וחסכונית.
שלב 1+2: פיילוט
שלב הפיילוט בדק והשווה בין שיטות קיימות כדי לאפיין מרכיבים פונקציונליים בגנום. הקונסורציום נבנה כקונסורציום פתוח, וחוקרים שונים ממגוון תחומים חברו יחד כדי להעריך את היתרונות היחסיים טכנולוגיות, טכניקות ואסטרטגיות קיימות. שלב הפיילוט דרש שיתוף פעולה מתמיד של ביולוגים חישוביים וביולוגים נסיינים, כדי לשפר ולייעל את השיטות. בתור מטרה ראשונית הוגדר היעד של אפיון אזורים מסוימים המהווים כ-1% מהגנום (30Mbp). כל הנתונים שנצברו בשלב זה הועלו תוך זמן קצר למאגרי מידע ציבוריים.
בחירת האזורים לשלב הפיילוט
לשלב הפיילוט נבחרו אזורים בהיקף של כ-1% מהגנום (30Mbp). אזורים אלו שימשו כבסיס לבחינת יעילות של מגוון שיטות וטכנולוגיות למציאת מרכיבים בגנום האנושי. לפני קביעת האזורים, הוחלט כי 50% מהאזורים לפיילוט ייבחרו בצורה ידנית, והיתר ייבחרו בצורה אקראית. הקריטריונים לבחירה הידני הם אזורים בהם ישנם גנים או רצפים אחרים שנחקרו היטב, וכן קיומם של נתוני על רצפים השוואתיים רבים. בשיטה זו הוגדרו 14 מקטעים באורך כולל של כ-15Mbp, בטווח אורך שבין 2Mbp ל-500Kbp. יתר ה-50% הורכב מ-3- מקטעים באורך קבוע של 500Kbp שנבחרו בצורה אקראית המבוססת על צפיפות גנית ורמת שימור של אזורים לא מקודדים (ראו פירוט). ההחלטה להשתמש בקריטריונים אלו נעשה על מנת להבטיח דגימה טובה של אזורים גנומיים מתוך כלל הרצף הקיים. הגנום חולק ל-3 חלקים: 20% עליונים, 30% בינוניים ו-50% תחתונים, על פני מערכת צירים שתלויה בצפיפות הגנים במקטע, ורמת השימור של האזורים הלא מקודדים בהשוואה לרצף האורתולוגי מעכבר.
תוצאות שלב הפיילוט
שלב הפיילוט הסתיים בהצלחה והתוצאות פורסמו בכתב העת נייצ'ר ביוני 2007 ובגיליון מיוחד של Genome Research. הפרסום כלל את הדיווח על המידע שנצבר שזמין לציבור וכן גילויים חדשים על תפקידים האזורים הלא מקודדים. דגשים מתוך הפרסום:
שלב 3: שלב יצירת התוכן
בספטמבר 2007 החל המכון הלאומי לחקר הגנום האנושי במימון השלב השלישי של המיזם - בהיקף של למעלה מ-80 מיליון דולר על פני ארבע שנים. בשלב זה גם פעל מרכז תיאום נתונים, מרכז ניתוח נתונים ומרכז לפיתוח טכנולוגיות. בשלב זה, עם התפתחות טכנולוגיית ריצוף DNA, מדענים אספו מידע רב, בהיקף של כ-15 טרה-בתים של נתונים. עד 2010, למעלה מ-1000 ניסויים ברמה גנומית נערכו. ניסויים אלו הראו אלו אזורים משועתקים ל-RNA, אילו אזורים כנראה משמשים כאזורי בקרה בסוגי תאים מסוימים, ואילו אזורים נמצאים בקשר עם מגוון חלבונים שנבדקו. הניסויים העיקרי בהם השתמשו כדי לבנות את מאגר הנתונים הם: ChIP-seq, DNase I Hypersensitivity,RNA-seq ובדיקת המתילציות על DNA.
תוצאות שלב יצירת התוכן
בספטמבר 2012 המיזם פרסם סדרה רחבה יותר של תוצאות, בצורה של 30 מאמרים שפורסמו בו זמנית במספר כתבי עת: שישה בנייצ'ר, שישה ב-Genome Biology, וגיליון מיוחד עם 18 פרסומים של Genome Research. המאמרים תיארו את יצירת התוכן וניתוח ראשוני של 1,640 מערכי נתונים שנועדו לאפיין את כלל המרכיבים בגנום האנושי, שהתבצעו ב-147 סוגי תאים שונים. נתונים אלו שולבו עם נתונים אחרים, כמו ניסויים נוספים שהתבצעו ברמה הגנומית (GWAS) ואזורים בעלי דחפים אבולוציוניים. מאמצים אלו חשפו מאפיינים חשובים על ארגון ותפקוד הגנום האנושי, שהתפרסמו במאמר סקירה שהוקדש לעניין:
הגילוי המרעיש ביותר של המיזם הוא שהחלק הפעיל ב-DNA האנושי גבוה במידה ניכרת מהאומדנים האופיטמיים: כ-80% מהגנום הוגדר כבעל פעילות ביוכימית, כאשר רובו מעורב בבקרה של רמות הביטוי של האזורים המקודדים, המהווים כ-1.5% מה-DNA. המרכיבים הבולטים שנוספו ל'אנציקלופדיה' בשלב זה:
מיזמים נוספים
עם ההתקדמות לשלבו השלישי של המיזם, הוחלט להתרחב גם למיזמים נוספים בעלי מטרות מקבילות.
modENCODE
MODel organism ENCyclopedia Of DNA Elements) -modENCODE, בעברית: אנציקלופדיית מרכיבי DNA של אורגניזם מודל), הוא מיזם שמטרתו לזהות את האזורים הפונקציונליים באורגניזם מודל, ספציפית בזבוב הפירות ובסי אלגנס. ההרחבה לחיות נוספות מאפשר אימות לתוצאות הניסוייות והחישוביות מהמיזם באדם, דבר שקשה או בלתי אפשרי לעשות באדם. המימון לפרויקט ניתן ב-2007 מאת ה-NIH, והוא הופנה לכמה מעבדות מחקר בארצות הברית. המיזם הושלם בשנת 2012.
modERN
modERN (קיצור של model organism encyclopedia of regulatory networks, בעברית: האנציקלופדיה של רשתות הבקרה באורגניזם מודל), הוא הסתעפות של modENCODE. המיזם איחד את קבוצות המחקר שעסקו בזבוב הפירות ובתולעת סי אלגנס ומתמקד בזיהויים של אתרי קישור לגורמי שעתוק. המיזם החל במקביל לשלבו השלישי של ENCODE, ואמור להסתיים בשנת 2017. עד היום פורסמו 198 ניסויים, ועוד כ-500 נמצאים בשלב הניתוח.
גנומיקה של בקרת גנים
בתחילת שנת 2015 הושק המיזם לחקר בגנומיקה של בקרת גנים ((Genomics of Gene Regulation (GGR) על ידי ה-NIH. מטרת המיזם הוא לחקור רשתות גנים ומסלולים במערכות שונות בגוף, כדי להבין בצורה מעמיקה יותר את המנגנונים השולטים בביטוי גנים. נתוני המיזם מאוחסנים בפורטל מיזם ENCODE.
'מפת דרכים'
בשנת 2008 החלו ליצור ב-NIH את הקונסרציום למיפוי מפת הדרכים האפיגנטית, שמטרתו ליצור משאב ציבורי של מידע אפיגנטי אנושי כדי לזרז מחקרים בתחומי הביולוגיה הבסיסית והביולוגיה היישומית. המשימה הושלמה בפברואר 2015, בפרסום של ניתוח אינטגרטיבי של 111 אפיגנומים אנושיים. יחד עם 16 אפיגנומים ממיזם ה-ENCODE, הקונסרציום הגדיר אזורי בקרה על סמך השוואה של 127 אפיגנומים שונים. האפיגנומים זמינים לציבור הרחב במרשתת.
fruitENCODE
האנציקלופדיה של מרכיבי ה-DNA המשפיעים על התפתחות פרות בצמחים, שואפת להכיל מידע על המתילציות על ה-DNA, מודיפיקציות היסטונויות, נגישות הכרומטין, ביטוי הגנים, אזורי קישור של גורמי שעתוק של כל הפירות הבשרניים לאורך שלבי ההתפתחות שלו.
הסתייגויות
על אף שהקונסרציום טוען כי הם עוד רחוקים מסיום המיזם, נתקבלו תגובות חיוביות רבות לאור הפרסומים המדעיים והפופולריים של המיזם. טענת המיזם כי 80% מרצף ה-DNA פעיל ביוכימית הוביל לכותרות במדע הפופולרי שהכריז על מות ה-DNA זבל. עם זאת, הטענה בדבר הפונקציונליות הנרחבת של הגנום אינו מקובל בקרב כל החוקרים. המבקרים טוענים שהמונח פונקציונלי בו השתמשו במיזם קיבל פרשנות מאוד נרחבת, כך שכל קטע שעובר שעתוק מוגדר כפעיל, וזאת בניגוד לדעה הרווחת במחקר (המתבססת על שמירות רצפית הנלמדת מגנומיקה השוואתית) שישנם אזורים ב-DNA אשר עוברים שעתוק ואינם פעילים, כגון פסוידוגנים. בנוסף, נטען כי המיזם ביכרו רגישות על פני סגוליות, דבר המוביל לשגיאה מסוג I. טענה נוספת כנגד במיזם הוא הבחירה השרירותית של שורות התאים וגורמי השעתוק שנחקרו, כמו גם היעדר ביקורות מתאימות, דבר שעלול להוביל לכך שרצפים אקראיים של DNA מתנהגים בצורה דומה לאזורים שהוגדרו על ידי המיזם.