cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ולדימיר גוסינסקי
תחילת קריירה
עם תחילת הפרסטרויקה הוא הקים את אחד מהקואופרטיבים הראשונים בעקבות הפרסטרויקה - קואופרטיב "מטאל" - אשר התחיל לייצר מוסכי מתכת ולאחר מכן צמידי נחושת ואביזרי אופנה אחרים בכמויות מסחריות.
בשנת 1988 הקים את הקואופרטיב "INFEKS" בחסות משרד סחר החוץ של ברית המועצות, אשר ייעץ לחברות זרות שנכנסו לשוק הרוסי. כשנה לאחר מכן הקים את המיזם המשותף "מוסט" ביחד עם APCO (חברת ייעוץ בבעלות משרד עורכי הדין ארנולד אנד פורטר בוושינגטון הבירה. בנוסף על כך, גוסינסקי הקים את "בנק מוסט", אחד הבנקים הקמעונאיים הפרטיים הראשונים והגדולים ביותר ברוסיה. הכספומט הראשון שאפשר היה למשוך ממנו מזומנים ברוסיה הותקן בבנק מוסט ברוסיה בשנת 1994.בשנת 1992 הקים את חברת ההחזקה "קבוצת מוסט", כל הנכסים העסקיים של גוסינסקי, בסך הכל 42 חברות, לרבות בנק מוסט ומספר חברות בניין, שולבו לתוך מבנה החזקה זה.
מעורבותו בתקשורת וסכסוך עם השלטונות
בשנת 1993 גוסינסקי חבר למספר עיתונאים ידועים והקים את סבודניה, עיתון פוליטי יומי. בסוף אותה השנה, גוסינסקי ומספר כתבי טלוויזיה מובילים ומומחי מדיה כגון איגור מלשנקו, יבגני קיסלב ואולג דוברודייב, הקימו את ערוץ הטלוויזיה הפרטי הראשון ברוסיה - NTV, באמצעות חברת התקשורת מדיה מוסט. ערוץ NTV התמקד בעיקר בחדשות עצמאיות ולא מצונזרות ובתוכניות פוליטיות אובייקטיביות, הסלוגן שלהם היה "החדשות הן המקצוע שלנו". כשמלחמת צ'צ'ניה הראשונה התחילה בשנת 1994, NTV סיפק סיקור עצמאי וחסר פניות ולעיתים קרובות ביקר את ממשלת רוסיה, השימוש המופרז שלה בכוח נגד אזרחים ומניין ההרוגים שנגרם כתוצאה מכך. הממשלה ותומכי הממשלה האשימו את NTV ואת מייסדיה בשיתוף פעולה עם הכוחות הצ'צ'נים האנטי-רוסים. האשמות אלו היו חסרות בסיס ומעולם לא הוכחו.
בדצמבר 1994 השירות החשאי של הנשיא קיבל הוראה לתקוף את המשרדים של גוסינסקי. כתוצאה מכך גוסינסקי ומשפחתו נאלצו לעזוב את רוסיה. גוסינסקי היה מסוגל לחזור רק במאי 1995, אך אף על פי כן במשך היעדרו, NTV וכל נכסי התקשורת האחרים שלו המשיכו לסקר את המלחמה
בשנת 1996, היה גוסינסקי ממייסדי הקונגרס היהודי הרוסי, ואף שימש כנשיאו.https://web.archive.org/web/20210508122738/http://www.prpc.ru/gazeta/022/vre.shtml https://web.archive.org/web/20210508122738/http://www.prpc.ru/gazeta/022/vre.shtml בפברואר של אותה השנה בדאבוס, במהלך כנס הפורום הכלכלי העולמי, גוסינסקי ארגן ביחד עם בוריס ברזובסקי פגישה עם אנשי העסקים הבולטים ביותר של רוסיה. הקבוצה נפגשה כדי להחליט איך לתמוך במועמדות לנשיאות של ילצין ולמנוע מהקומוניסטים לחזור לשלטון. הקבוצה גם יצרה קשר עם אנטולי צ'ובאס, יוזם ומקדם ההפרטה, ושכנעו אותו להוביל ולנהל את הקמפיין הנשיאותי של ילצין.
הבחירות לנשיאות הפדרציה הרוסית נערכו ביוני 1996 (סיבוב ראשון). הנשיא ילצין נבחר בסיבוב השני של הבחירות (יולי 1996). משקיפים בינלאומיים ומקומיים רבים מחשיבים את מערכת הבחירות הזאת למערכת הבחירות הראשונה ברוסיה שמתקרבת לסטנדרטים דמוקרטיים מערביים.
בשנת 1996 גזפרום, ענקית גז טבעי בבעלות המדינה, רכשה 30% מהמניות של NTV, באמצעות חברת החזקות התקשורת שלה גזפרום מדיה. חברת ההשקעות בתקשורת המבוססת בארצות הברית, Capital Group, רכשה 5% מהמניות של NTV ו-5% מהמניות של TNT - רשת אזורית. בשנת 1997, "קבוצת מוסט" איחדה את רוב נכסי התקשורת שלה לתוך ישות חדשה - "מדיה מוסט". גוסינסקי התפטר מתפקידיו ב-"קבוצת מוסט" וב-"בנק מוסט", הפך לנשיא של "מדיה מוסט" ומיקד את כל מאמציו בפיתוח עסקי התקשורת. חברת ההחזקה החדשה כללה את NTV ,TNT, NTV PLUS, הד מוסקבה, ההוצאה לאור "שבעה ימים", תחנות רדיו נוספות, חברות לפיתוח האינטרנט, אולפני קולנוע וחברות עיצוב מדיה. ״מדיה מוסט״ הייתה חברת החזקות התקשורת הגדולה ביותר ברוסיה, לפי מספר הצופים והקוראים, וכנראה גם הגדולה באירופה. גוסינסקי זכה לשבחים ונחשב ל-"רופרט מרדוק" של רוסיה. על אף שגוסינסקי מעולם לא השתתף בהפרטה - הוא בנה את כל נכסיו מאפס, בשנת 1997 גוסינסקי ניסה בפעם הראשונה והאחרונה להשתתף בהפרטה - הוא הגיש הצעה להפרטה של ענקית הטלקומניקציה בבעלות המדינה, Svyazinvest. ההצעה לא צלחה, ופרשנים רבים האשימו את גוסינסקי בשימוש בנכסי המדיה שלו כדי להשפיע על ההצעה, דבר שהוביל לשערורייה ציבורית גדולה.
באמצע שנת 1997, קונסורציום בנקאי בהובלת קרדיט סוויס פירסט בוסטון הכין את NTV להנפקה בנאסד״ק בשווי מוערך של 1.2-1.4 מיליארד דולר, כאשר חלק נכבד מההכנסות מההנפקה שימש לפיתוח העסק. המשבר הפיננסי באסיה בשנת 1997 פגע באופן חמור בכלכלת רוסיה בשנת 1998. כתוצאה מכך, סבלה רוסיה מחדלות פירעון של חובותיה המקומיים והכריזה על דחיית תשלומים לנושים זרים באוגוסט 1998. חדלות הפריון הפיננסית בלמה את ניסיון ההנפקה של NTV. על מנת להמשיך לפתח את "מדיה מוסט" ומתוך ציפייה להתאוששות כלכלית בעקבות חדלות הפירעון של רוסיה, "מדיה מוסט" קיבלה אשראי מקרדיט סוויס פירסט בוסטון, על ערבות מגזפרום. הכסף הושקע בפיתוח העסקי של "מדיה מוסט".
בנובמבר 1998, הלוויין של "מדיה מוסט", בונום 1, שנבנה על ידי חברת החלל והתקשורת האמריקאית יוז, שוגר מקייפ קנוורל שבפלורידה, ארצות הברית, היה זה הלווין המסחרי הפרטי הראשון של רוסיה, והלווין הראשון בהיסטוריה שנבנה ושוגר בארצות הברית ונשלט משטח רוסיה. הלווין סיפק שידורים ישירים לבית עבור NTV PLUS.
ברית שכללה את הנשיא ילצין, קרוביו של ילצין וקבוצה של אנשי עסקים, הידועה בציבור בשם ״ המשפחה ״, הנחיתה את ולדימיר פוטין בתור יורשו של הנשיא ילצין. באותה התקופה, גוסינסקי מיצב את עצמו מחוץ ל- ״משפחה ״ וכתוצאה מכך הואשם בתמיכה בברית נגד הקרמלין של פרימקוב ולוז'קוב. זוהי התחלת הסכסוך בין גוסינסקי, המשפחה ופוטין.
בספטמבר 1999 היו מספר מתקפות טרור במוסקבה ובערים אחרות ברוסיה. מספר בניינים פוצצו ובני אדם רבים נהרגו. הקרמלין טען שבדלנים צ'צ'נים היו אחראיים לפיגועים. באותה תקופה קבוצה של שכנים המתגוררים בבניין דירות מצאו כמות גדולה של חומרי נפץ במרתף של הבניין שלהם ודיווחו על כך לשירות הביטחון הפדרלי. באותו זמן קבוצה של עיתונאים חוקרים עצמאיים חשפו עובדות מסוימות שקישרו בין הפיצוצים לאנשים הקשורים לשירות הביטחון הפדרלי. ערוץ NTV של גוסינסקי החליט לנקוט בגישה עצמאית ופתח בחקירה עיתונאית ציבורית מעמיקה - וחקר את האפשרות ששירות הביטחון הפדרלי ביים את הפיצוצים על מנת להשפיע על הבחירות הקרובות. העובדה שערוץ NTV של גוסינסקי פתח בחקירה עוררה זעם בקרמלין, ולמעשה, לגוסינסקי ניתן אולטימטום להוריד את "החקירה העצמאית" מ-NTV, או להתמודד עם ההשלכות - גוסינסקי סירב. יתרה מזאת, מספר פרשנים עצמאיים האשימו את הקרמלין ואת פוטין בארגון הפיצוצים, מה שהוביל למלחמה חדשה בצ'צ'ניה, כאשר המטרה הייתה להגביר את הפופולריות של פוטין לקראת הבחירות. הייתה זו נקודת השבירה במערכת היחסים בין גוסינסקי והקרמלין, המשפחה, ויורשו של ילצין, פוטין. 2000
בינואר, גוסינסקי נבחר לסגן נשיא הקונגרס היהודי העולמי. לאחר שהתפטרותו של ילצין הפכה את פוטין לנשיא בפועל, והבחירות שנערכו בהמשך במאי 2000 העלו את פוטין לשלטון, אחת מהפעולות מעוררות המחלוקת הציבורית הראשונות של הנשיא החדש פוטין - נפתחה חקירה נגד גוסינסקי במטרה לאפשר לממשלה להשתלט על NTV ולהשתיק את האופוזיציה.
ביוני אותה שנה, משרד התובע הכללי פתח בחקירה נגד גוסינסקי על מעילה בכספים עם חברה בשם "Russian video". ב-13 ביוני הוא נעצר במוסקבה ונכלא בכלא בוטירקה הידוע לשמצה. זמן קצר לאחר מעצרו, נציגים מהקרמלין הציעו לגוסינסקי למכור את מדיה מוסט ב-300 מיליון דולר בתמורה לשחרורו. הצעה זו התפרסמה בהמשך בתור עסקת ״מניות תמורת חירות״ או פרוטוקול מס 6 והייתה חתומה על ידי השר לסין בתפקידו.
העסקה גרמה לשערורייה ציבורית גדולה, יום לאחר מעצרו של גוסינסקי ב-14 ביוני, נשיא ארצות הברית קלינטון נשאל במסיבת עיתונאים לדעתו בנוגע למעצרו של גוסינסקי, והוא השיב שהוא לא חושב שזה ראוי לעצור אנשים על השמעת ביקורת על הקרמלין, יתרה מזאת, פוטין, שביקר בספרד בעת המעצר נאלץ לענות על שאלות בנושא. אחת מהתשובות של פוטין הייתה "אני לא יודע על זה שום דבר, ואיני יכול ליצור קשר עם התובע הכללי של רוסיה". כעבור שלושה ימים ובעקבות לחץ ציבורי אדיר, השערורייה, והספקולציות, ב-16 ביוני, גוסינסקי שוחרר מהכלא והושם במעצר בית. מספר שבועות לאחר מכן, ביולי, הוא חתם על הסכם במסגרתו מכר את כל נכסי התקשורת תמורת 300 מיליון דולרים. החקירה הפלילית נסגרה, ומיד לאחר מכן גוסינסקי עזב את רוסיה. מאותו היום גוסינסקי לא חזר לרוסיה.
בנסיעתו האחרונה לשדה תעופה של מוסקבה, ליווה אותו בוריס נמצוב, מנהיג האופוזיציה שחוסל בפברואר 2015 בסמוך לקרמלין. מחוץ לרוסיה, גוסינסקי התכחש לעסקה וטען שהיא נחתמה תחת איומים. זמן קצר לאחר שגוסינסקי עזב את רוסיה, מנכ״ל גזפרום מדיה אלפרד קוך, פנה לתובע הכללי של רוסיה בבקשה לפתוח בחקירה חדשה נגד גוסינסקי ומדיה מוסט, בטענה על שימוש לא הולם בערובות של גזפרום לקבלת אשראי (באותה תקופה גזפרום החזיקה ב-12.5% ממניות מדיה מוסט ו-30% ממניות NTV). משרד התובע הכללי הגיש בקשה למשרד הראשי של האינטרפול בליון להוצאת צו מעצר בינלאומי במטרה לעצור ולהסגיר את גוסינסקי. המשרד הראשי של אינטרפול דחה את הבקשה הרוסית וביקש להבהיר את הסיבה על מנת למנוע הפרה של אמנת אינטרפול, האוסרת על התערבות בנושאים פוליטיים. לבסוף באינטרפול סירבו בתוקף להוציא כל צו מעצר נגד גוסינסקי, וכשהרשויות ברוסיה ערערו על הסירוב, מטה אינטרפול תמך בתוקף בסירוב.
ב-17 בנובמבר מדיה מוסט חתמה על הסכם פשרה עבור הערובות של גזפרום ועבור התחייבויות קיימות ועתידיות (שהבשילו בשנת 2001). מיד לאחר החתימה על הסכם הפשרה, אלפרד קוך מגזפרום מדיה כתב לתובע הכללי והודיע לו שהסכם הפשרה בוצע בהצלחה והודה לו על עזרתו. על אף שהסכם פשרה זה נחתם על ידי גוסינסקי תחת איומים של מעצר והסגרה, גזפרום הודתה ששווי הנכסים של מדיה מוסט הוערך בסכום של יותר מ-1.1 מיליארד דולר. עם זאת, הסניף הרוסי של אינטרפול התעלם מהסכם הפשרה, ומסירוב המשרד הראש של אינטרפול להוציא צו מעצר בינלאומי (לאור החשד שהמעצר נגוע במניעים פוליטיים), עקף את הסירוב של המשרד הראשי, פנה ישירות לסניף הספרדי של אינטרפול וביקש לעצור ולהסגיר את גוסינסקי. ב-12 בדצמבר גוסינסקי נעצר בספרד על סמך הבקשה הרוסית. צו המעצר הוצא על ידי השופט בלתאסאר גארסון. ב-22 בדצמבר, השופט גארסון שחרר את גוסינסקי מהכלא והעביר אותו למעצר בית בביתו של גוסינסקי בדרום ספרד. ההחלטה לשחרר את גוסינסקי התקבלה בביקורת חריפה בספרד, ומשרד התובע ערער עליה, מכיוון שהיה זה לא מקובל לשחרר זר העומד בפני הסגרה ולהכניסו למעצר בית.
בינואר 2001 גוסינסקי הגיש תביעה נגד רוסיה לבית המשפט האירופי לזכויות אדם על הפרת הזכויות והחירויות שלו. באפריל, בית המשפט הלאומי של ספרד דחה את בקשת הפדרציה הרוסית להסגרתו של גוסינסקי. בית המשפט הספרדי ציין כי האישומים נגד גוסינסקי היו נגועים במניעים פוליטיים ושלמעשה הוא אפילו לא ביצע שום פשע - בית המשפט הלאומי ציין במיוחד כי "ניתן לראות במסמכים שהוגשו על ידי [המבקש] ..." נסיבות בולטות ומשונות במיוחד שאינן אופייניות בתביעות המשפטיות בתחום ההונאה, ושאף על פי שאינן מובילות בעצמן למסקנה שאנו עוסקים בתביעה לא שגרתית שהוגשה למטרה פוליטית, הן מחייבות את בית המשפט לשקול שהטיעון [של המבקש] אינו חסר ביסוס באופן מוחלט בכל הנוגע לעובדות ולהתערבויות ואין זה בלתי מתקבל על הדעת או מופרך על בסיס קריטריונים של הגיון והניסיון." גוסינסקי זוכה.
באמצע אפריל, הפדרציה הרוסית פשטה על המשרדים של מדיה מוסט ו-NTV. מספר ימים בלבד לאחר שבית המשפט הלאומי של ספרד קבע כי האישומים נגד גוסינסקי נגועים במניעים פוליטיים ואינם מהווים פשע, הפדרציה הרוסית פתחה בהליכים פליליים חדשים נגד גוסינסקי והוציאה צו מעצר חדש, עם טענות של הלבנת כספים שבבעלותם גזפרום. ממשלת הפדרציה הרוסית הגישה בפעם נוספת בקשה למעצרו של גוסינסקי בביתו בספרד, אך גוסינסקי לא היה שם - הוא נסע לישראל. מספר חודשים לאחר מכן בית המשפט הלאומי דחה את הבקשה החדשה של שלטונות רוסיה וטען שהיא חסרת בסיס. ביולי ועד הפיקוח של אינטרפול המליץ לעצור כל פעולה עתידית נגד גוסינסקי על בסיס בקשות הפדרציה הרוסית. מזכ״ל אינטרפול, רונלד נובל, תיאר את התביעה נגד גוסינסקי כ-"בעלת אופי פוליטי מובהק". באוגוסט, ישראל סרבה להסגיר את גוסינסקי לרוסיה.
במאי 2002, גוסינסקי השיק פרויקט טלוויזיה חדש - RTVI או RTVI International, שהמשיך את מה ש-NTV International התחיל - שידור חדשות אובייקטיביות ברוסית לדוברי רוסית ברחבי העולם. באוקטובר, פרויקט האינטרנט החדש של גוסינסקי, Newsru.com, התחיל לפעול מכתובתו החדשה. לפני כן הפרויקט פעל כ-NTV.ru, אך שם הדומיין הזה ניתן לגזפרום מדיה, הבעלים החדשים של NTV. העיצוב של האתר נוצר על ידי המעצב הבינלאומי הנודע סמיון לוין. Newsru.com כלל את המקור האינטרנטי נושא השבחים Inopressa.ru - המספר תקצירים של החדשות היומיות מהעיתונות המודפסות הזרה בתרגום לרוסית. כיום, לאתר Newsru.com יש מעל ל-65 מיליון דפים נצפים ו-7.5 מיליון מבקרים יוניקים מדי חודש.
במאי 2004, בית המשפט האירופי לזכויות אדם קבע שהמעצר והאישומים הפליליים נגד גוסינסקי הפרו את סעיף 5 וסעיף 18 של האמנה להגנה על זכויות אדם וחירויות יסוד, תוך ציון שהעובדות עליהן מבוססת התביעה נגד גוסינסקי ברוסיה היו נגועות במניעים פוליטיים ונועדו לאיים עליו. הפדרציה הרוסית ערערה. בנובמבר, בית המשפט האירופי לזכויות אדם דחה את הבקשה של הפדרציה הרוסית לשקול מחדש את החלטתו.
גוסינסקי איחד את פעילויות הפקת הטלוויזיה שלו לתוך חברת החזקות החדשה הנקראת New Media Distribution Company. החברה הפכה לאחת מהמפיקות הגדולות ביותר של דרמות מקוריות המשודרות בפריים טיים בשפה הרוסית, ומכרה את הפקותיה למספר רשתות שידור רוסיות, לרבות NTV ו-RTR, וכן לערוצי שידור אחרים באזורים דוברי רוסית אחרים בעולם (או בכל מקום שבו נפוצה השפה הרוסית). בעשור האחרון NMDC הפיקה מעל ל-3,000 פרקים מקוריים, כשרבים מהם זכו לפרסום ומשכו אחוזי צפייה גבוהים. NMDC גם מחזיקה במספר ערוצי טלוויזיה ייעודיים בתשלום, לרבות Detskii Mir (עולם הילדים), Teleclub ,Nashe kino (הסרטים שלנו) ו-Mir Seriala (עולם הסדרות). המשרדים הראשיים של NMDC יושבים בג'ורג'טאון שבאיי קיימן והחברה מפעילה חברת בת ברוסיה ובמספר מדינות נוספות באירופה.
במרץ 2005, משטרת ישראל החלה לחקור חשד להלבנת הון של העובדים והלקוחות של בנק הפועלים, סניף 535. גוסינסקי נמנה בין הנחקרים. שנה לאחר מכן, היועץ המשפטי לממשלה ביטל את כל האישומים נגד גוסינסקי ללא תנאים נוספים או משא ומתן וסגר את התיק באופן סופי. מספר שנים לאחר מכן, בשנת 2010, בתי המשפט בישראל קבעו כי הפעולות בחקירת הלבנת ההון הזו היו מוגזמות ובלתי סבירות וקנסו את כל התובעים שהיו מעורבים בחקירה.
בדצמבר, גוסינסקי הקים חברת בת ל-Newsru.com, בשם Newsru.co.il. על אף שהייתה לה מערכת עצמאית, היה לה עיצוב דומה לזה של מקבילתה הרוסית. האתר הישראלי סיפק חדשות ברוסית ועסק בעניינים הפנימיים והבינלאומיים של ישראל, וכן בחדשות עולמיות. כיום, Newsru.co.il הוא אחד מאתרי החדשות הפופולרים ביותר בישראל בשפה הרוסית. יש לו ממוצע של 20 מיליון גולשים ו-1.5 מיליון מבקרים יוניקים מדי חודש.
ברבע הראשון של 2007, גוסינסקי החליט להקים ערוץ בידור כללי באוקראינה. גוסינסקי התחיל לעבוד עם מכרו, קונסטנטין קגלובסקי, וביחד השניים הפיחו רוח חיים בפרויקט הטלוויזיה האוקראיני. באפריל, גוסינסקי הקים פרויקט אינטרנט חדש, הפעם באוקראינה - Newsru.ua, בדומה לאתר הרוסי והישראלי, הייתה לו מערכת עצמאית אך העיצוב נותר זהה, והוא עסק בעניינים הפנימיים והבינלאומיים של אוקראינה, אך בניגוד אליהם, האתר מופיע הן ברוסית והן באוקראינית.
במרץ 2008, גוסינסקי וקגלובסקי השיקו ביחד את ערוץ הבידור הכללי באוקראינה, שנקרא TVI. הערוץ הפך במהרה לערוץ בולט ופופולרי. באביב 2009 החלו להתעורר חילוקי דעות בין גוסינסקי וקגלובסקי בנוגע לכיוון של TVI. בספטמבר, קגלובסקי, בחשאי ולפי הגדרתו, "בדרך הרוסית - אוקראינית", דילל את החזקתו של גוסינסקי ב-TVI מ-50% לפחות מ-1%. בדצמבר, גוסינסקי תבע את קגלובסקי על גנבת TVI, במחלקה המסחרית של בית המשפט העליון של ניו יורק.
השקעותיו בישראל
גוסינסקי החזיק במניות בקבוצת הפועל תל אביב בכדורסל למשך שלוש וחצי שנים ורכש 60% מהקבוצה בנובמבר 2000. גוסינסקי העמיד לרשות הקבוצה תקציבים גבוהים, ואף דאג לשידור ברוסיה של חלק ממשחקיה במסגרת הליגה הדרום אירופית. בשנת 2004 העביר את זכויותיו בקבוצה לשאול אייזנברג ללא הסבר.
עד נובמבר 2008, גוסינסקי החזיק ב-27% ממניות העיתון הישראלי הבולט מעריב, אותן העביר לבנק הפועלים על מנת ליישב חוב לבנק.
חייו אישיים
גוסינסקי הוא בעל אזרחות כפולה, ישראלית וספרדית. הוא נשוי ויש לו שלושה ילדים. משפחתו מתגוררת בארצות הברית.
קרבוס
קרבוס או רצה (שם מדעי: Carabus) היא סוג של חיפושית גדולות יחסית ממשפחת הרצניתיים. בעולם ידועים כ-1000 מינים מתוכם קיימים בישראל עשרה.
רוב המינים בסוג גדולים יחסית כ-12–50 מילימטר, רובם חסרי כנפי תעופה ולכן אינם יכולים לעוף. במינים רבים כנפי החפייה מלוכדות וצבעוניות, אם כי בישראל נפוצות חיפושיות בצבע שחור בלבד. את הזכר ניתן לזהות על פי ארבעת פרקי פיסת הרגל הקדמית המורחבים. חיפושיות אלו פעילות בעיקר בלילה וניזונות בעיקר משבלולי יבשה. במהלך היום הן נמצאות מתחת לאבנים.
ינס ירמיס
ינס ירמיס (בגרמנית: Jens Jeremies, נולד ב-5 במרץ 1974 בגרליץ שבגרמניה המזרחית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הקשר האחורי. ירמיס נודע ביכולת התיקול ובראיית המשחק שלו. את החלק המרכזי בקריירה שלו העביר בבאיירן מינכן וסייע לה לזכות בליגת האלופות בעונת 2001. כעבור שנה, היה חלק מרכזי בהגעתה של נבחרת גרמניה לגמר מונדיאל 2002.
קרבוס
בישראל ידועים עשרה מינים וקל לזהותם על פי אורך גופם (מעל 15 מילימטר) וצבעם השחור, ביניהם רצה סגלגלה שנפוצה מאוד בישראל (נוצצת וחלקה).
ינס ירמיס
דינמו דרזדן ומינכן 1860
ירמיס, שגדל בגרמניה המזרחית, הצטרף לדינמו דרזדן בגיל 12. ובשנת 1993, בגיל 19, עלה לבוגרים. ירמיס מיעט לשחק בדינמו דרזדן, ובשנת 1995 עבר למינכן 1860, שם שיחק שלוש עונות, וסייע לקבוצה להעפיל לגביע אופ"א. במהלך שלוש העונות במינכן 1860, צבר ירמיס 30 כרטיסים צהובים ושני כרטיסים אדומים.
באיירן מינכן
בקיץ 1998 חצה ירמיס את הכביש אל היריבה העירונית המושבעת, באיירן מינכן, בה שיחק עד לתום קריירת המשחק הפעיל שלו בשנת 2006. עם באיירן מינכן זכה ירמיס בשש אליפויות בבונדסליגה, ארבעה גביעים מקומיים, ארבעה סופר-קאפ, זכייה אחת בליגת האלופות בשנת 2001 לאחר ניצחון במשחק הגמר על ולנסיה, ממנו נעדר עקב צבירת כרטיסים צהובים, וזכייה אחת בטורניר הגביע הביניבשתי בשנת 2001, לאחר ניצחון 1-0 בגמר על בוקה ג'וניורס. בשתי העונות האחרונות של ירמיס בבאיירן מינכן, סבל מפציעות רבות ונאלץ לפרוש ממשחק פעיל בגיל 32 בלבד. ירמיס צבר 160 הופעות וכבש שישה שערים במדי באיירן מינכן, כאשר החשוב שבהם היה שער ניצחון על ריאל מדריד בחצי גמר ליגת האלופות, בדרך לזכייה בשנת 2001.
נבחרת גרמניה
ירמיס ערך בכורה בנבחרת גרמניה בשנת 1997, וייצג את גרמניה במונדיאל 1998, יורו 2000, מונדיאל 2002 בו גרמניה הפסידה בגמר לנבחרת ברזיל, ויורו 2004, בו הודחה גרמניה כבר בשלב הבתים עם שתי נקודות בלבד. לאחר כישלון זה, פרש ירמיס מהנבחרת והצהיר שבכוונתו להשקיע את מאמציו בבאיירן מינכן.
פמלה לאופר-יוקליס
פמלה לאופר-יוקליס (Pamela Laufer-Ukeles) היא פרופסור במרכז האקדמי שערי מדע ומשפט, בו היא מכהנת כחברת סגל מאז 2014. קודם לכן היא הייתה חברת סגל בבית הספר למשפטים באוניברסיטת דייטון, אוהיו. פרסומיה עוסקים בדיני משפחה, ביואתיקה, תאוריה פמיניסטית, וזכויות ילדים. במחקריה ובהוראה היא מיישמת גישה השוואתית במשפט. לאופר-יוקליס חברה בפורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה, הפועל נגד שינויי המשטר שהוצעו במערכת המשפט בשנת 2023.
השכלה אקדמית
ללאופר-יוקליס תואר BA (בהצטיינות) בפילוסופיה וכלכלה מאוניברסיטת קולומביה (1996). במהלך לימודיה היא זכתה בפרס מחלקתי על עבודת גמר בפילוסופיה, והייתה ברשימת הדיקן בכל מהלך הלימודים. יש לה תואר JD במשפטים מאוניברסיטת הארוורד (2001). במהלך לימודיה היא הייתה עורכת המאמרים בכתב העת Harvard Journal of Law and Technology, ולימדה פילוסופיה פוליטית.
סנוניתיים
סנוניתיים (Hirundinidae) היא משפחת עופות בסדרת ציפורי השיר. ציפורים אלה יודעות לעוף מהר ובלהקות גדולות והן ציידות חרקים מוכשרות.
פמלה לאופר-יוקליס
ביוגרפיה
בשנים 1998-1999 לימדה לאופר-יוקליס בבית הספר לממשל בקולג' הארוורד.
בשנים 1999-2000 היא לימדה אתיקה יהודית וסוגיות במשפט עברי מודרני במכון מת"ן - מכון תורני לנשים.
בשנים 2002-2003 היא התמחתה בלשכתו של השופט ויקטור מררו בבית המשפט המחוזי של מחוז דרום בעיר ניו יורק.
בשנים 2004-2006 עבדה לאופר-יוקליס כעורכת דין במשרד עורכי הדין מיתר, ליקוורניק, גבע, לשם וברנדוויין. היא ייצגה חברות ישראליות בהליכי בוררות של לשכת המסחר הבילאומית, ונתנה ייעוץ משפטי לחברות המעורבות בהתדיינות בארצות הברית ובמנגנונים בינלאומיים שונים. היא אף נתנה ייעוץ ללקוחות אמריקאים המעורבים בהליכים בישראל, לרבות בתובענות ייצוגיות.
לאופר-יוקליס קיבלה הסמכה לעריכת דין מלשכות עורכי הדין של ניו יורק, מחוז דרום של ניו יורק, וישראל.
פעילות אקדמית
לאופר-יוקליס קיבלה פרופסורה ב-2013. מאז 2014 לאופר-יוקליס מלמדת במרכז האקדמי שערי מדע ומשפט. קודם לכן היא הייתה מרצה בכירה למשפטים באוניברסיטת דייטון, אוהיו, שם היא לימדה דיני נזיקין, דיני משפחה, יישוב סכסוכים ואתיקה בדיני משפחה. לאופר-יוקליס לימדה כמרצה מן החוץ גם באוניברסיטה העברית, באוניברסיטת בר-אילן, במרכז הבינתחומי, במרכז האקדמי למשפט ולעסקים ברמת גן, ובמסלול האקדמי, המכללה למנהל. בין היתר היא לימדה משא ומתן, תאוריה של מגדר, דיני משפחה גלובליים, וילדים במשפט.
תחומי התמחות
לאופר-יוקליס מתמחה בדיני משפחה, זכויות פריון, זכויות ילדים, ביואתיקה, נזיקין, טכנולוגיות לסיוע בפריון ואימוץ, ביניהן פונדקאות והפריה מלאכותית, יחסי הורים-ילדים, ומשפט עברי. היא מלמדת קורסי מבוא וקורסים מתקדמים בדיני משפחה, אתיקה רפואית ומשפט.
סופי סקלטון
סופי אלכסנדרה סקלטון (באנגלית: Sophie Alexandra Skelton; נולדה ב-7 במרץ 1994) היא שחקנית בריטית הידועה בעיקר מתפקידה בדמות בריאנה רנדל פרייזר בסדרת הדרמה "זרה" של רשת Starz.
ביוגרפיה
סקלטון נולדה וגדלה בוודפורד שבמנצ'סטר רבתי, בתם של יזמים וממציאים של צעצועי ילדים. בגיל שלוש התחילה לרקוד, ואחר כך למדה בלט באקדמיה המלכותית לאמנויות. בהמשך עברה להופיע בהפקות תיאטרון. הופעתה המקצועית הראשונה בטלוויזיה הייתה בעונה השנייה של סדרת הפשע הבריטית "פקד בילוש בנקס" (2012) בתפקיד תלמידה בשם בקה סמית'.
ב-2013 כיכבה סקלטון בתפקיד אורח, אזמה וסקז ג'ונס, בסדרה לילדים זוכת הפרסים "The Dumping Ground" של ערוץ CBBC. באותה שנה גילמה את בתה של ניקי בוסטון (הת'ר פירס) בעונה התשיעית של סדרת הדרמה "דרך ווטרלו", ואת יסמין קריש בסדרה הרפואית הוותיקה "רופאים".
תפקידה הראשון בקולנוע היה ב-2014 בסרט "The War I Knew". היא גילמה את מרגרט בסרטו של איאן ורנון אודות צנחן שנעלם מאחורי קווי האויב במלחמת העולם השנייה.
ב-2015 חזרה סקלטון להופיע בסדרות טלוויזיה. היא שיחקה בתפקיד אלן סינגלטון בפרק "Revenge" בעונה ה-16 של הסדרה "רופאים". עוד כיכבה בפרק בסדרה "המלחמה של פויל" של רשת ITV המתרחשת בתקופת מלחמת העולם השנייה ואחריה. באותה שנה הופיעה סקלטון בתפקיד סופיה מתיוס בפרק בסדרה "So Awkward", סיטקום של ערוץ CBBC. כמו כן שיחקה בתפקיד ג'מה הולט שני פרקים בסדרת הדרמה הרפואית של ערוץ BBC One "חדר מיון".
התפקיד הראשי הראשון של סקלטון בקולנוע היה ב-2016 בסרט הפנטזיה-אימה "Blackbird". הפריצה הגדולה שלה הייתה שנה אחר כך כששיחקה בסדרת הפעולה-הרפתקאות "Ren: The Girl with the Mark". על הופעתה בסדרה זכתה סקלטון בפרס השחקנית הראשית הטובה ביותר ב-Hyperdrive Sci-Fi and Fantasy Film Festival. באותה שנה לוהקה סקלטון לתפקיד בריאנה רנדל פרייזר בסדרה המצליחה של רשת Starz "זרה". בעונה השלישית הופיעה סקלטון בפרקים אחדים לצדו של השחקן הסקוטי ריצ'רד רנקין, שגילם את רוג'ר מקנזי. החל מהעונה הרביעית הפכה הדמות לראשית, וסיפורה ממשיך לפי ספריה של דיאנה גבלדון.
ב-2017 גילמה סקלטון את ג'ס בסרטו של כריסטופר מנואל "בן של אם אחרת", המבוסס על סיפורה של לואיזה גולד, אלמנה שחיה בתקופת הכיבוש הנאצי של ג'רזי במלחמת העולם השנייה. ב-2018 שיחקה לצדו של ניקולס קייג' בסרט "קוד 211", ובסרט "עיר המתים 2", גרסה מחודשת של סרט הזומבים של ג'ורג' רומרו משנת 1985.
עמי אסף (בית ספר)
עמי אסף הוא בית ספר על-יסודי שש-שנתי השוכן בבית ברל. בית הספר כולל חטיבת ביניים ותיכון. בית הספר שייך למועצה אזורית דרום השרון.
בית הספר נקרא על שמו של חבר הכנסת עמי אסף, שהיה ממקימי כפר יהושע ובנו של שמחה וילקומיץ, איש חינוך בולט, מראשוני המורים העבריים בישראל.
היסטוריה
בית הספר הוקם במהלך 1960 עם פטירתו של עמי אסף וכיום לומדים בו מעל 1650 תלמידים. בשנת הלימודים התשע"ג היה במקום השלישי מבין התיכונים בישראל המובילים בשיעור הזכאים לתעודת בגרות עם 99 אחוזי זכאות. הוא דורג במקום הראשון מבין כלל התיכונים בישראל בשיעור הבוגרים המתגייסים ליחידות קרביות בצה"ל, עם 98% ומעלה גיוס לצה"ל בקרב הבנות.
בשנים האחרונות מוכר על ידי משרד החינוך כבית ספר מצטיין בתחום הלימודי ערכי וחברתי, ונמצא בין בתי הספר התיכוניים המובילים בארץ. ההכרה מתייחסת לקריטריונים ערכיים-חברתיים לצד לימודיים ופדגוגיים, ובהם שיעור הגיוס לצה"ל או לשירות אזרחי ולאומי, שילוב תלמידי החינוך המיוחד, אחוז הזכאות והצטיינות במבחני הבגרות וכן מידת השיפור בהשוואה להישגים קודמים. בנוסף, קיימת להקה בית ספרית הנקראת "עמי אסף מיוזיק" בהדרכתו של טל סונדק. בבית הספר מאז שנת תשע"ב פועלת "כיתה מדעית" בכל שכבה.
בעשור השני של המאה ה-21, היישובים שילדיהם לומדים בבית הספר הם: מתן, רמות השבים, שדה ורבורג, צופית, גן חיים, ניר אליהו, רמת הכובש, ירחיב, כפר מל"ל, נווה ימין, סלעית, צור נתן, צור יצחק, צור יגאל ואייל. בעבר למדו בבית הספר תלמידים גם משאר היישובים במועצה אזורית דרום השרון, שכיום ילדיהם לומדים ב"בית חינוך ירקון" שבנווה ירק.
ראו גם
רשימת בוגרי בית הספר
סטיגימולוק
סטיגימולוק (שם מדעי: Stygimoloch) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת פכיצפלוזאוריים שחי בתקופת הקרטיקון המאוחר באמריקה הצפונית כ-66 מיליון שנה לפני זמננו.
מאפיינים
הסטיגימולוק היה דינוזאור צמחוני בעל אגן דמוי עוף שמאופיין בגולגולת עבה במיוחד. פירוש שמו הוא "מולך מהסטיקס" בגלל גולגולתו המפחידה העטורה זיזים ודוקרנים. אורכו היה ומשקלו פחות מ-100 ק"ג.
כמו שאר הפכיצפלוזאורים הוא היה דינוזאור צמחוני. כיפת העצם העבה שעל גולגולתו הייתה קטנה יחסית, דבר המרמז, ככל הנראה, שגולגולתו העבה נועדה יותר לצורכי תצוגה מאשר לקרבות נגיחות בפועל. הקרניים, הזיזים והדוקרנים הארוכים שמקיפים את גולגולתו, המגיעים בחלקם לאורך של, מחזק טענה זו. גם על אפו היו קרניים ובליטות קטנות.
מאובניו נתגלו בתצורת הל קריק, תצורת פריס ותצורת לאנס בצפון מערב ארצות הברית. הוא חי ביחד עם דינוזאורים אחרים כגון הטריצרטופס והטירנוזאורוס רקס. הוא נתגלה על ידי פטר גלטון והנס דיטר זוס ב-1983.
כמה חוקרים (למשל היועץ המדעי של סרטי פארק היורה, ג'ק הורנר) מניחים שמאובני הסטיגימולוק שנמצאו היו מאובני פרטים צעירים של מינים אחרים מהמשפחה כמו פכיצפלוזאורוס או דרקורקס.
תוף
תוף הוא כלי נגינה ממשפחת כלי ההקשה. תופים הם בין כלי הנגינה העתיקים ביותר שידעה האנושות, וישנם סוגים רבים של תופים. הקשה על התוף במקומות שונים (בשוליו, במרכזו וכו׳) מפיקה צלילים שונים.
מערכת התופים המודרנית, אשר מורכבת ממספר תופים ומצילות, מכונה לרוב בשם "תופים".
התוף מלווה את האנושות, ומשמש לחגיגות, לטקסים ולהעברת מסרים, להנאה וכדומה. עד היום במדינות כמו גאנה וסנגל משתמשים לטקסים בתופי הג'מבה, שהם תופי גביע עם עור של עז. גם האינדיאנים השתמשו ועדיין משתמשים בתופים באירועים וטקסים שונים. תוף האספות האינדיני מורכב בדרך כלל מעץ ועור של אייל או תאו.
התוף בהיסטוריה
ראיות לייצור ושימוש בתוף נקשרות בין השאר למסופוטמיה באלף ה-3 לפנה"ס. משם נפוץ התוף לאזורים גאוגרפים סמוכים. מקור המילה ״תוף״ כנראה במילה השומרית - dup/tup משם עברה המילה לשפות שמיות אחרות. באוגרית - tp, אשורית - tuppu, ארמית - tuppa, ערבית duff. השם עבר ממשפחת השפות השמיות ליוונית עתיקה - ty(m)panon והרומאים קראו לכלי בלטינית tympanum.
בחפירות ארכאולוגיות בקברים מתקופת הברזל בארץ ישראל נמצאו צלמיות בעלות גוף גלילי האוחזות בידיהן חפץ עגול שלדעת הארכאולוגים הוא תוף. המילה "תוף" המופיעה במקרא מתייחס לכלי נגינה חלול העשוי מסגרת ועליו מתוח עור של בעל חיים. הצלילים מופקים על ידי תיפוף על הכלי.
מערכת תופים מודרנית (מערבית)
במערכת תופים מודרנית יש שלושה חלקים מרכזיים:
מצילות
המצילות מסודרות סביב מערכת התופים ומורכבות על גבי סטנדים המיועדים לכך. ישנן דרכים מקובלות להרכבת המצילות, אך הסידור תמיד נתון להעדפת המתופף, שיקולי נוחות והתאמה לסגנון. כל המצילות באות בגדלים שונים בהתאם לסוג המצילה ולצליל אותו אמורה המצילה להפיק.
התוף בספרות
התוף ככלי היוצר ומכתיב קצב, תפס מקום במשלים העוסקים בקצב ובאי קצב. כך למשל הפילוסוף האמריקאי, הנרי דייוויד תורו, כתב בספרו "וולדן", כי "אם אדם אינו צועד בקצב של חבריו, אולי זה משום שהוא שומע מתופף אחר".
תוף מצעדים מהווה מוטיב מרכזי בספרו של גינתר גראס ״תוף הפח״.
קאנונים (בודהיזם)
גאוטמה הבודהה ההסיטורי חי ופעל בתת-היבשת ההודית בהמאה ה-5 לפנה"ס ושם נשא את דרשותיו המכונות סוטות (בפאלי: סוּטַה, בסנסקריט: סוטרה), אך לא השאיר אחריו כתבים. לפי המסורת, דרשותיו עברו בעל פה עד שנכתבו בהמאה ה-1 בסרי לנקה. בנוסף לקאנון הופיעו קאנונים נוספים המכילים אוסף דומה של כתבים בסין ובטיבט המכונים הקאנון הסיני והקאנון הטיבטי בהתאמה. קאנונים אלו אינם מוסכמים על זרם הטהרוואדה, שמסתמך על הקאנון הפאלי בלבד.
קאנון טריפיטאקה (טיפיטאקה)
סביב המאה הראשונה לפני הספירה נאספו הכתבים הראשונים בקאנון טריפיטאקה, שנכתב בסנסקריט. במקביל הם נאספו בקאנון טיפיטאקה בשפת הפאלי הקרוי הקאנון הפאלי, שמבין השניים נחשב לקאנון הבודהיסטי הקדום ביותר שידוע עליו.
פירוש המונח "טריפיטאקה" הוא "שלושת הסלים", שהם: קאנון זה התהווה כבר בימיו של הבודהה ורובו הם אוספים של דרשותיו, אם כי חלקים ממנו שייכים לתלמידיו בתקופות מאוחרות יותר. מקובל שקאנון זה הועבר בעל-פה במשך כ-400 שנים לפני שהועלה על כתב, והוא הקאנון של האסכולה הבודהיסטית העתיקה ביותר שנשתמרה עד ימינו, ואשר נקראת טהרוואדה (סנסקריט: תורת מסדר הזקנים). לימודי הטהרוואדה מסתמכים על הקאנון הפאלי, המכיל כ-4 מיליון מילים. אסכולת הטהרוואדה ואסכולות נוספות של הבודהיזם הראשוני טוענות שקאנון זה מכיל את דבריו של הבודהה עצמו.
קאנון המהיאנה
מאוחר יותר הופיעו קאנוני המהאיאנה, המכילים כ-600 סוטרות שהועברו בעל פה על ידי מקורות שונים. על פי טענת מאמיני זרם זה, גם קאנון זה מכיל את דבריהם של הבודהה עצמו ובודהיסטוות שונות. קאנון המהאיאנה הרחב ביותר הוא הקאנון הסיני, אך ככל הנראה תורגם מסנסקריט.
קאנון המהיאנה הסיני (ארבע האַגַמוֹת)
קאנון המהיאנה הסיני נקרא "ארבע האַגַמוֹת" והוא תורגם מהיבריד סנסקריט, השפה שבה נכתבו הקאנונים הקדומים של המהיאנה לשפה הסינית. הוא מכיל גרסאות שונות במידת-מה מאלה של הקאנון הפאלי (הכולל וינאיה, סוטרה ואבהידהרמה), ובנוסף סוטרות שאינן מצויות בקאנון הפאלי. סוטרות בודדות מחוץ לקאנון זה הפכו לקאנונים בפני עצמן ומסביבן נוצרו מספר אסכולות. מאוחר יותר אסכולות אלו הועתקו לארצות נוספות.
הקאנון הטיבטי
קיים גם קאנון בשפה הטיבטית. הקאנון הטיבטי, השייך לזרם הווג'ריאנה, מכיל את התכנים הבודהיסטיים של המהאיאנה והטהרוואדה, ובנוסף להם תכנים טנטריים וביאורים רבים. הקאנון הטיבטי הוא כנראה המאוחר ביותר ושונה במידה ניכרת משני קודמיו. בצורתו הבסיסית הוא דומה להם, אם כי הוא מחולק לשניים: "קאנג'יור", המכיל את הוינאיה, סוטרה, אבהידהרמה וטנטרה, ו"טנג'יור" – הספרות הפרשנית הענפה לקאנג'יור.
הקאנון היפני
הבודהיזם היפני של אסכולת השינגון מסווג את התכנים ביחס להתגלמויותיו של הבודהה (טריקאיה): התכנים הראשוניים מתייחסים לנירמנקאיה, סוטרות האקיאנה לסמבוגקאיה, והתכנים של הווג'ריאנה – לדהרמקאיה.
ג'נובה
ג'נובה (באיטלקית: Genova, בניב הגנואי "זֶנָה"), המכונה גם גנואה, היא עיר ונמל בצפון איטליה, בירתה של ליגוריה. אוכלוסייתה מונה כחצי מיליון תושבים, העיר השישית המאוכלסת ביותר באיטליה, והשלישית בצפון איטליה. העיר כונתה "הגאה" (La Superba). חלק מן העיר העתיקה של ג'נובה נמצא ברשימת אתר מורשת עולמית של אונסק"ו. ב-2004 הייתה העיר בירת התרבות של אירופה. בעיר זו נולדו כריסטופר קולומבוס, ניקולו פאגאניני ופבריציו דה אנדרה.
נמל ג'נובה, היושב במרכז הריביירה האיטלקית, הוא הגדול ביותר באיטליה, והשני בים התיכון לאחר נמל מרסיי שבצרפת.
נקודת ציון אחדות בעיר הן ה"פלאצו דוקאלה" (הארמון של הדוג'ה), קתדרלה די סן לורנצו, הנמל הישן ("פורטו אנטיקו") שהוסב לקניון, וויה גריבלדי (רחוב גריבלדי) שבו שוכנים ארמונות אחדים, וכן בית הקברות המונומנטלי השוכן על גבעת סטליאנו.
היסטוריה
ג'נובה הייתה עירם של הליגוריים העתיקים. מקורו של שם העיר הוא ככל הנראה בשפה הליגורית, ומשמעותו היא "ברך" (כלומר זווית), על שם המיקום הגאוגרפי של העיר, ובכך היא שווה לשם ז'נבה. אחרים טוענים כי השם מגיע מהמילה הלטינית "ג'נואה" (שער), או על שם האל בעל שני הראשים יאנוס. ג'נובה נותרה נאמנה לרומא בזמן ששאר העמים הליגורניים והקלטיים בצפון איטליה המודרנית תמכו בקרתגיים במלחמה הפונית השנייה. ג'נובה איבדה את חשיבותה כעיר נמל רומית לאחר עלייתה של "ודה סאבטייה", על יד סבונה.
בימי הביניים הייתה ג'נובה עיר-מדינה בעלת משטר רפובליקני עצמאי, ובעלת עוצמה (אחת מה"רפובליקות הימיות" ביחד עם ונציה, פיזה, ואמאלפי) שהתמקדה בעיקר בים. ג'נובה הייתה המתחרה העיקרית של ונציה, וכמו ונציה הרפובליקה שלה נשלטה בידי הדוג'ה. ג'נובה וונציה נלחמו בסדרת מלחמות שהחלו ב-1253, ואת האחרונה, מלחמת קיוג'ה (1378–1381), ונציה בקושי שרדה. מצור קיוג'ה היה ככל הנראה הפעם הראשונה שהשתמשו בארטילריה באיטליה.
צלבנים מג'נובה הביאו לעירם כוס זכוכית-ספיר ירוקה, שבמשך זמן רב נחשבה לגביע הקדוש.
למשפחות גנואיות מפורסמות, כגון משפחת דוריה, הייתה שליטה כמעט מוחלטת בים הטירני. הרפובליקה סופחה לאימפריה הצרפתית בידי נפוליון. היא התמרדה ב-1814 וב-1815, אז אישרו נציגים בקונגרס של וינה את איחודה עם ממלכת פיימונטה-סרדיניה.
ב-2013, התרחשה תאונה בנמל העיר, אשר במהלכה התנגשה ספינת מטען במגדל הפיקוח וגרמה להתמוטטותו, בתאונה נהרגו שבעה בני אדם.
ב-14 באוגוסט 2018, קרס גשר מוראנדי בעיר בעקבות מזג אוויר סוער, וגרם למותם של 43 אנשים ולעשרות פצועים.
הקהילה היהודית
עדויות ברורות להמצאות קהילה יהודית, קיימות החל מהמאה ה-12.
מגורשי ספרד לא הורשו להתיישב בעיר אלא רק לעבור בה בדרכם לערים אחרות ברחבי איטליה.
ב-1931 מנתה הקהילה 2,500 נפש.
ביילובאר
בְּיֶילוֹבָאר (בקרואטית: Bjelovar) היא עיר בצפון-מזרח קרואטיה ובירת מחוז ביילובאר-בילוגורה.
ג'נובה
הקהילה היהודית
אדוארדו פוקריני התגורר בזמן מלחמת העולם השנייה בעיר והציל יהודים רבים. על פעילותו הוא קיבל הכרה כחסיד אומות העולם.
מקור מכנסי הג'ינס
מכנסי הג'ינס, העשויים מאריג הדנים, נוצרו לראשונה בעיר ג'נובה ושמם נגזר משם העיר. מכנסי הג'ינס נוצרו עבור הצי הגנואי מכיוון שהתאימו לשימוש כמכנסי מלחים. המכנסיים נקראו בפי הצרפתים "jean fustian" (בצרפתית: "פוסטיאן מג'נובה") על שם שיטת האריגה הגסה "Fustian", ומשם זה התקבלה במאה ה-19 צורת הרבים "jeans" שהפכה לשם המקובל בימינו למכנסיים.
ביילובאר
היסטוריה
תעוד ליישוב מאורגן במקום קיים החל מ-1413. ב-1756, בתקופת שלטונה של מריה תרזה דוכסית אוסטריה ניתנו ליישוב זכויות עיר, ובמקום נבנתה מצודה כחלק ממערך ההגנה של אזור הספר מול צבא האימפריה העות'מאנית. בהמשך, נשלטה העיר על ידי האימפריה האוסטרית ומאוחר יותר על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית. בתקופה האוסטרו-הונגרית נכללה בשטחי ממלכת קרואטיה-סלאבוניה אשר הייתה ישות אוטונומית בתוך שטחי האימפריה. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכלל האזור בשטחי ממלכת יוגוסלביה. בראשית אפריל 1941 פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה. בביילובאר פרץ מרד חמוש נגד השלטונות שהובל על ידי כוחות האוסטאשה. תוך ימים אחדים נכבשה העיר על ידי הוורמאכט ונכללה בשטחי מדינת קרואטיה העצמאית שנשלטה על ידי האוסטאשה. במאי 1945, שוחררה ביילובאר על ידי כוחות הפרטיזנים של טיטו ולאחר מלחמת העולם השנייה נכללה בשטחי יוגוסלביה. ביוני 1991 הכריזה קרואטיה על עצמאותה והתנתקה מיוגוסלביה. כפועל יוצא מכך, פרצה מלחמת העצמאות של קרואטיה, ובמהלכה התחוללו באזור העיר קרבות בין צבא יוגוסלביה ובין כוחות הצבא הקרואטי.
הקהילה היהודית
ב-1877 נוסדה רשמית הקהילה היהודית בביילובאר על ידי מהגרים מבורגנלנד ומאזורי סלובקיה והונגריה. ב-1910 נקבע תקנון הקהילה. ב-1882, נבנה בית הכנסת אך הוא ננטש וב-1917 חרב. במועד זה נבנה בית כנסת חדש. בראשית ימיה של הקהילה, עסקו בניה בסחר בתבואה, בצאן ובבקר. בהמשך, נמנו בקרב הקהילה אומני מלאכה זעירה וסוחרים במוצרי סידקית. מאוחר יותר נרשם גם מספר מצומצם של בעלי מקצועות חופשיים.
ב-1881 מונה הרב ד"ר מוריץ גרינוולד לכהונת הרב הראשי של הקהילה. הרב גרינוולד בוגר בית המדרש לרבנים בברסלאו, כיהן במשרתו עד 1884. מ-1917 ועד תקופת השואה כיהן במשרת הרב הראשי א.ד טאובר שהגיע מהעיר טרנופול.
בעיר נרשמה פעילות ציונית וב-1910 נוסדה "האגודה האזרחית היהודית" שפעלה בין השאר להגברת הזהות הלאומית היהודית. לאחר כינון ממלכת יוגוסלביה נוסדה האגודה הציונית ע"ש תאודור הרצל וב-1923 זכו הציונים לרוב בבחירות להנהגת הקהילה. ב-8 ביוני 1925 הופיע רשימה יהודית נפרדת בראשות ד"ר הינקו גוטליב בבחירות המוניציפליות וזכתה לרוב קולות בני הקהילה.
לקהילה זו השתייכו יהודי הכפר ג'וּרְגֶ'בָאץ. הקהילה נוסדה באמצע המאה ה-19. בית עלמין הוקם שם ב-1860. לאחר מלחמת העולם הראשונה הלך ופחת מספר היהודים שהתגוררו בכפר. ב-1941 התגוררו שם 20 יהודים. הקהילה חרבה בשואה. ב-1958 הופקע שטח בית העלמין. נכון ל-2006 היו שרידי בית העלמין היהודי עדיין קיימים באתר. בשטחו מתגוררות משפחות בני רומה, נגמו בו נזקים כבדים ורבות מהמצבות נלקחו לשימוש משני.
לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון מדינת קרואטיה העצמאית הוחל ברדיפת יהודי ביילובאר. בתחילה נדרשה הקהילה לשלם כופר נפש בסכום של 300,000 דינרים יוגוסלביים ובהמשך, ב-1941 נערכו אקציות במהלכן נעצרו בני הקהילה וגורשו לזאגרב. מזאגרב הועברו למחנות הריכוז קרושצ'יצה וגוספיץ'. רוב בני הקהילה נרצחו במהלך השואה. לאחר השואה שבו שרידי הקהילה לביילובאר וחידשו את פעילותה. ב-1968 התגוררו בביילובאר 12 יהודים.
ה'תקס"ו
לדעת רוב הראשונים זוהי שנת היובל.
אדוארד בונין
{{פירושונים|
ראו גם
}}
יקרוניתיים
יקרוניתיים (שם מדעי: Cerambycidae) הם משפחת חרקים מסדרת החיפושיות, בעלי גלגול מלא.
מאפיינים
המשפחה מונה 30,000 מינים ונפוצה בעיקר באזורים טרופיים. בישראל יש 120 מינים, ביניהם מזיקים הפוגעים בעצי יער, במטע ובעץ תעשייתי (יקרונית הרהיטים, לדוגמה).
אורך הגוף 4–80 מ"מ, והוא מוארך ושטוח במקצת. מחושים ארוכים בעלי 11 פרקים ולעיתים (במיוחד אצל הזכר) ארוכים יותר מהגוף. ביצים לבנבנות, מוארכות; צורת הזחל גלילית.
יקרונית הרהיטים
יקרונית הרהיטים (שם מדעי: Stromatium unicolor או Stromatium fulvum), המכונה באופן עממי (ובטעות) תולעת עץ, היא מין של חיפושית ממשפחת היקרוניתיים.
אורך הגוף של יקרונית הרהיטים הוא כ-20 מ"מ וצבעה חום בהיר. היא נפוצה בבתים, פוגעת ברהיטים ובמשקופים (במקרים קיצוניים עלולה לגרום להתפוררותם).
מדרגות דקאן
מדרגות דקאן הן משטח בזלת נרחב בצפון מערב רמת דקאן אשר בהודו. משטח בזלת זה הוא אחד מהאזורים הגעשיים הגדולים בעולם, הכולל משטח בזלת ששטחו כ-500,000 קמ"ר ועוביו כ-2,000 מטרים. כיום נראה משטח הבזלת בצורה של מדרגות גדולות, בדומה למשטחי בזלת דומים ברחבי העולם, ומכאן שמו.
גאולוגיה
מדרגות דקאן נוצרו לפני כ-66 מיליוני שנים, בסוף תקופת הקרטיקון. מעריכים כי הלבה כיסתה שטח של כ-1.5 מיליון קמ"ר, פי שלושה משטח הבזלת כיום, וכמחצית מגודלה של הודו. במרוצת הזמן הצטמצם שטח הבזלת על ידי סחיפה ותנועת הלוחות הטקטוניים. כ-95% מהסלעים באזור המדרגות הם מסוג בזלת תולאיטית.
ההשערה המקובלת ביותר להסברת הגעשיות באזור זה היא השערת הנקודה החמה. לפי תאוריה זו, תת-היבשת ההודית חצתה בתנועתה צפון-מזרחה את הנקודה החמה של ראוניון. לפיכך, לפני 66 מיליון שנה היה אזור מערב הודו בדיוק מעל הנקודה החמה, והאזור חווה התפרצויות געשיות נרחבות תוך כדי שתת-היבשת ממשיכה בתנועתה צפונה. כיום נמצאת הנקודה החמה של ראוניון מתחת לאי ראוניון באוקיינוס ההודי, מדרום מערב לתת היבשת ההודית.
הכחדת קרטיקון-פלאוגן
התקופה הגעשית אשר יצרה את מדרגות דקאן נקשרה בעבר להכחדת קרטיקון-פלאוגן. אירוע הכחדה זה אירע לפני 66 מיליון שנים ונכחדו בו כ-50% מן המינים שחיו על כדור הארץ באותה תקופה, בהם הדינוזאורים, ויותר מ-80% מכלל היצורים. הסברה היא שההתפרצויות העזות הביאו לעליה חדה ברמות הפחמן הדו-חמצני והגופרית הדו-חמצנית באטמוספירה, למעבר של אירידיום לקרום כדור הארץ באמצעות מאגמה העולה מן המעטפת, ולהיווצרות אפקט חממה אשר יצרו את התנאים להכחדה המונית.
כיום ההנחה המקובלת היא כי התנגשות המטאוריט אשר יצר את מכתש צ'יקשולוב היא שגרמה להכחדת קרטיקון-פלאוגן. עם זאת, ייתכן כי פגיעת המטאוריט וההתפרצויות הגעשיות יצרו במשולב את התנאים להכחדה ההמונית.
השערה נוספת קושרת בין התנגשות צ'יקשולוב לפעילות הגעשית בדקאן. אף כי קיימות עדויות מוצקות לכך שהפעילות הגעשית באזור החלה לפני ההתנגשות, מחקרים טענו כי העוצמה הגדולה בה התנגש המטאוריט בכדור הארץ העצימה את הפעילות הגעשית באזור, וכי 70% מהלבה נפלטה בעקבות התחזקות הפעילות הגעשית לאחר פגיעת המטאוריט.
יוטקה טניאמה
יוטקה טניאמה (ביפנית: 谷山 豊; 12 בנובמבר 1927 - 17 בנובמבר 1958) היה מתמטיקאי יפני, ידוע בעיקר בזכות השערת טניאמה-שימורה, שאותה העלה, בספטמבר 1955, בשיתוף פעולה עם גורו שימורה, לאחר שפגש את אנדרה וייל. השמות טניאמה, שימורה ווייל נקשרו כולם להשערה זו, אבל הרעיון בעיקרו נזקף לזכותו של טניאמה.
בשנת 1986 הוכיח קן ריבט שאם ההשערה נכונה אז גם המשפט האחרון של פרמה נכון, רעיון שנתן השראה לאנדרו ויילס לעבוד במשך מספר שנים בסודיות על ההשערה, ולהוכיח אותה במידה מספקת כדי להוכיח את המשפט האחרון של פרמה. הודות לתרומה החלוצית של ויילס ומאמצים של מתמטיקאים נוספים, ובראשם ריצ'רד טיילור, ההשערה הוכחה לבסוף בשנת 1999.
מסיבות שהוא עצמו לא היה יכול להסביר, התאבד טניאמה. הוא השאיר אחריו פתק המסביר את מצבן של חובות ההוראה שלו, והתנצל בפני עמיתיו על הצער שהוא גורם להם. במכתב ההתאבדות שלו הוא כותב:.
למרות שהמכתב שלו לא ברור ברובו הוא מציין את עייפותו ואת אובדן הביטחון בעתידו. גורו שימורה ציין שהוא סבל מדיכאון. טניאמה גם ציין במכתב ההתאבדות שלו את הדאגה שלו שמא אנשים ייפגעו מההתאבדות שלו ושהוא מקווה שמעשה זה לא יטיל "צל חשוך על אותם אנשים".
כחודש לאחר שהתאבד, התאבדה גם מיסאקו סוזוקי, האישה שאותה הוא התעתד לשאת. במכתב שהשאירה כתבה:.
לאחר מותו של טניאמה אמר עליו עמיתו גורו שימורה:
הז'נדרמיה האיראנית
הז'נדרמיה האיראנית (בפרסית: ژاندارمری دولتی) שנקרא גם הז'נדרמיה הממשלתית, היה כוח המשטרה הכפרי הראשון באיראן. הכוח החצי-צבאי גם מילא תפקיד משמעותי בפוליטיקה מאז הקמתו ב-1910 במהלך שושלת קג'אר ועד הופעתה של שושלת פהלווי ב-1921. הכוח המשיך לפעול עד סוף עידן פהלווי ועבר מודרניזציה לז'נדרמריה האימפריאלית האיראנית. הכוח הוקם במקור כצבא חוקתי, והעסיק קצינים שוודים בפיקוד על איראנים כדי לבצע הן את תפקידי המשטרה המסורתיים והן לנהל מבצעים צבאיים נגד כוחות שבטיים. בשנת 1991 אוחדה הז'נדרמריה האיראנית עם כוחות משטרה אחרים כדי ליצור את כוח אכיפת החוק של הרפובליקה האסלאמית של איראן.
היסטוריה
לאורך המאה ה-19 עסקו הרפורמים האיראנים במודרניזציה צבאית וההיסטוריה של תקופת הקג'אר מלאה בניסיונות ליצור צבא קבע על פי המודל האירופי. בניסיון לפתח כוח צבאי חזק מספיק כדי להגן על עצמו מפני אויביה החיצוניים, בחרו הפרסים בשוודיה לבצע את המשימה של אבטחת נתיבי הסחר שלהם. הפרסים בוחרים במשטרה השוודית כבחירה נייטרלית בין בריטניה לרוסיה.
ב-6 ביולי 1911 התקבלה באספת המחוקקים ההצעה על הקמת הז'נדרמריה הממשלתית. ב־15 באוגוסט 1911 קיבל המיג'ור השוודי הראלד הילמרסון דרגת גנרל והופקד על הז'נדרמריה הפרסית. קצינים רבים אחרים, שגויסו לעיתים קרובות מהאצולה השוודית, המשיכו את דרכו של הילמרסון.
במהלך המערכה הפרסית של מלחמת העולם הראשונה קציני הז'נדרמריה השוודית היו אוהדים כלפי גרמניה ועזרו למעצמות המרכז. בסתיו 1915 הם תפסו את השליטה בשיראז בשיתוף מושל המחוז שעבר הכשרה גרמנית. לאחר ההפיכה ב-1921 איחד שר המלחמה רזא שאה פהלווי, את שני הכוחות הצבאיים שהיו קיימים באיראן באותו זמן: הדיוויזיה הקוזקית והז'נדרמריה, כדי ליצור את הצבא הלאומי האיראני המודרני. נוצרה משטרה כפרית ופקודיה שירתו תחת קצינים איראנים.
פירוק הז'נדרמריה השוודית החליש מאוד את המלוכה הקאג'רית והדבר הקל מאוד על ההפיכה של רזא שאה ב-1921. הילמרסון חזר לשוודיה ולקח את הפיקוד על הבריגדה השוודית המתנדבת המשרתת בצד הלבן במלחמת האזרחים הפינית. קצין אחר, אריק קרלברג, הפך מאוחר יותר לשגריר שוודיה באיראן, ואיש סודו של מוחמד מוסאדק.
לאחר המהפכה
לאחר הפלת השאה ב-1979 נותרה הז'נדרמריה האימפריאלית האיראנית. ב-1992 היא אוחדה לתוך כוח אכיפת החוק של הרפובליקה האסלאמית של איראן.
ארגון
מטרת הז'נדרמריה הייתה לשמור על הגבולות ועל ביטחון הפנים. היא הורכבה ממספר גדודים, כל אחד מ-4 עד 6 פלוגות. לצורכי משמעת היה החיל בפיקוחו של הקצין הכללי המפקד על האוגדה שבתחומה הוצב. בכל הנוגע לפעילות משטרתית, היא הייתה נתונה לרשויות האזרחיות המקומיות. הכוח היה חמוש ברובים ישנים מסוגים שונים בתוספת כמה קרבינים סובייטים, צרפתיים ובריטים. הכוח כלל בסך הכל 22 גדודים שיצרו חיל.
דיטר ברנינגר
דיטר ברנינגר (בגרמנית: Dieter Brenninger, נולד ב-16 בפברואר 1944 בארדינג שבגרמניה) הוא כדורגלן עבר גרמני, ששיחק בעיקר בבאיירן מינכן בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים
ברנינגר החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של עירו, מועדון הספורט אלטנארדינג. בשנת 1962, בגיל 18, התגלה על ידי באיירן מינכן, ושיחק בקבוצת המילואים בליגה האזורית הדרומית. בשנת 1965 עלה לקבוצה הבוגרת, עמה זכה באליפות אחת בבונדסליגה, ארבעה גביעים מקומיים, וזכייה אחת בגביע אירופה למחזיקות גביע בשנת 1967, לאחר ניצחון 1-0 בגמר מול גלאזגו ריינג'רס. ברנינגר צבר 276 הופעות בבאיירן מינכן, וכבש 127 שערים.
בשנת 1972, לאחר תקופה קצרה ביאנג בויז ברן, עבר לשטוטגרט, בה שיחק ארבע שנים. בשנת 1976 עבר לרוזנהיים 1860, שם מיעט לשחק, ופרש לבסוף בקבוצת נעוריו, מועדון הספורט אלטנארדינג, בשנת 1978.
תארים
עם באיירן מינכן:
BNP פריבה
BNP פריבה (באנגלית: .BNP Paribas S.A) היא קבוצת בנקאות גלובלית, בעלת מטה בינלאומי ראשי בפריז ומטה בינלאומי נוסף בלונדון. באוקטובר 2010 BNP פריבה דורגה על ידי בלומברג ופורבס כחברה והבנק הגדולים ביותר בעולם מבחינת נכסים, עם נכסים בשווי מעל ל-3.1 טריליון דולר. החברה הוקמה באמצעות המיזוג של Banque Nationale de Paris ו- Paribas בשנת 2000. באפריל 2009, BNP פריבה רכשה נתח של 75% מבנק פורטיס הבלגי, ובכך נהפך BNP לבנק הגדול ביותר בגוש האירו מבחינת הפקדונות אותם הוא מחזיק.
BNP פריבה חמקה ממשבר האשראי העולמי יחסית בלי פגע, בדיווחה על רווחים נטו בסך 3 מיליארד אירו עבור שנת 2008, ו- 5.9 מיליארד אירו עבור שנת 2009, בעיקר בזכות רווחים מחטיבת התאגידים וההשקעות של הבנק, BNPPCIB. חברת BNP פריבה היא בעלת דירוג אשראי מהגבוהים ביותר עבור חברות מהקטגוריה שלה, עם דירוג חוב לטווח ארוך עבור הקבוצה של AA לפי סטנדרד אנד פורס, Aa2 לפי מודי'ס ו- AA- לפי סוכנות פיץ'.
הפירמה היא למעשה בנק בינלאומי המפוצל לשלוש יחידות עסקיות אסטרטגיות: יחידת בנקאות פרטית, יחידת בנקאות תאגידית ובנקאות השקעות, ויחידת פתרונות השקעות (יחידה שכוללת ניהול נכסים, שירותי משמורת, ושירותי נדל"ן). ארבעת השווקים המקומיים של BNP פריבה הם צרפת, איטליה, בלגיה ולוקסמבורג. כמו כן, לבנק פעילות בנקאות פרטית בארצות הברית, פולין, טורקיה, אוקראינה וצפון אפריקה, כמו גם פעילות של בנקאות השקעות בהיקפים גדולים בניו יורק, לונדון, הונג קונג וסינגפור.
בשנת 2014 שילמה הקבוצה קנס של כ-9 מיליארד דולר על הפרת הסנקציות של ארצות הברית נגד סודאן, איראן וקובה. סכומים ניכרים הועברו על ידי הקבוצה לשליט סודאן עומר אל-בשיר ושימשו, בין השאר, למימון רצח העם בדארפור. בדו"ח של ועדת ה-FBI שחקרה את פעילויות הקבוצה נכתב: "החברה צפצפה במכוון על החוק ואפשרה למדינות סוררות, במיוחד לסודאן, גישה חיונית למערכת הפיננסית העולמית, שסייעה לשלטון הדיקטטורי לרדוף ולהרוג את בני עמו. עלינו להקפיד על כך שמוסדות פיננסיים ייענשו בחומרה על מקרים של הפרת חוקי הסנקציות, המסכנים את האינטרסים של הביטחון הלאומי שלנו."
אליפות העולם בשחמט 1981
אליפות העולם בשחמט 1981 הייתה תחרות לקביעת אלוף העולם בשחמט, שאורגנה על ידי פיד"ה. השלב הסופי בו נפגשו אלוף העולם אנטולי קרפוב וויקטור קורצ'נוי נערך בין 1 באוקטובר לבין 19 בנובמבר 1981 והסתיים בניצחון של אנטולי קרפוב
רקע
בהתאם למתכונת שאושרה על ידי פיד"ה האליפות התקיימה במספר שלבים. בשלב הראשון התקיימו תחרויות אזוריות. בסיום שלב זה התקיימו 2 תחרויות בין-אזוריות עם 20 משתתפים כל אחד. השישה הראשונים העפילו (3 מכל תחרות) לשלב השלישי שנערך בשיטת פלייאוף. לשחמטאים אלו הצטרפו בוריס ספסקי וויקטור קורצ'נוי.
דו-קרב על האליפות
הדו-קרב התקיים במהלך 1 באוקטובר - 19 בנובמבר 1981 במראנו. קרפוב, שניצח 6 פעמים הוכרז כמנצח. לא הייתה הגבלה על מספר המשחקים.
ידעתי למה הציפור הכלואה שרה
ידעתי למה הציפור הכלואה שרה הוא ספר האוטוביוגרפיה הראשון של המשוררת והסופרת האמריקאית מאיה אנג'לו. הספר עוסק בילדותה של אנג'לו בדרום ארצות הברית בשנות הארבעים דרך אפיזודות לא כרונולוגיות, שמתחברות זו לזו סביב התמה של התנגדות לגזענות. הספר מאופיין בשפה לירית וציורית, שנובעת מעיסוקה של אנג'לו בקריאה וכתיבת שירה מגיל מצעיר.
ספר זה הוא הראשון בסדרה של שבע אוטוביוגרפיות שכתבה אנג'לו, בין השנים 1969–2013, אך נחשב לרוב למוצלח ביותר ולסטנדרט שביחס אליו יש לשפוט את שאר כתיבתה. הספר תורגם מאנגלית לעברית בשנת 2000 על ידי דפנה לוי.
רקע
לפני כתיבת הספר עסקה אנג'לו במגוון מקצועות: רקדנית, שחקנית, זמרת, טבחית ועוד. בשנת 1959 אנג'לו הצטרפה לגילדת הסופרים של הארלם, שם פגשה מגוון סופרים ואנשי רוח אפרו אמריקאים, ביניהם מרתין לות'ר קינג. פגישה זו הובילה את אנג'לו להתחיל לפרסם את כתיבתה ולפעול לפתירת סוגיות גזע בארצות הברית ובעולם. בשנת 1968, אחרי ששבה לניו-יורק משליחותה כעיתונאית באפריקה, אנג'לו מצאה את עצמה מיואשת בעקבות ההתנקשות במרטין לות'ר קינג, וניחמה את עצמה בעשייה ספרותית ענפה.
אסאב
אסאב (בתיגרינית: ዓሳብ, בערבית: عصب - תעתיק מדויק - "עצב"; באיטלקית: Assaba) היא עיר נמל בדרום-מזרח אריתריאה השוכנת לחופי ים סוף. בשנת 2005 התגוררו בעיר כ-20,000 תושבים. העיר שוכנת לחופו המערבי של ים סוף, סמוך לאיי דחלק ולמצרי באב אל מנדב. באסאב ובסביבותיה אקלים חם ולח, והטמפרטורה השנתית הממוצעת עומדת על 29.5. כמות המשקעים השנתית מגיעה ל-58 מ"מ בממוצע בלבד.
היסטוריה
סמוך לאסאב שוכנים חורבותיה של העיר העתיקה ארסינואה (Ἀρσινόη) שהוקמה על ידי תלמי השני במאה ה-3 לפנה"ס. האתר בו שוכנת העיר נרכש בשנת 1869 על ידי ג'וזפה ספטו (Giuseppe Sapeto) מחברת הספנות רובאטינו (Rubattino). ספטו רכש את השטח מידי הסולטאן המקומי תמורת 6,000 טאלר. ב-1882 עברה העיר באופן רשמי לשליטה איטלקית, אשר ייסדה במקום תחנת תדלוק פחם לספינות. מאוחר יותר הקימו האיטלקים את הנמל, וסללו כביש מהעיר אל תוך היבשת. במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה אסאב אחד הנמלים האחרונים שנפלו לידי הבריטים במהלך המערכה במזרח אפריקה, והיא נכבשה סמוך לסיום המערכה, באמצע יוני 1941. לאחר מלחמת העולם השנייה הפכה אסאב לנמלה הראשי של אתיופיה, והסובייטים הקימו בה בית זיקוק שהיה פעיל עד שנת 1997, ונסגר מסיבות כלכליות. במלחמת העצמאות של אריתריאה ובתקופת הרעב הכבד שפקד את קרן אפריקה בשנות ה-80 של המאה ה-20, שימש נמל אסאב כעורק האספקה העיקרי למשלוחי המזון והסיוע הבינלאומי. בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 הורחב הנמל והוקם בו מסוף חדש, אך יחסיהם העכורים של אתיופיה ואריתריאה והפסקת קשרי המסחר בין שתי המדינות בשנת 1998 הביאו לירידה בחשיבותו, במקביל לעלייה בחשיבותו של נמל העיר ג'יבוטי. כתוצאה מכך צנחה אוכלוסיית העיר שמנתה 39,600 בשנת 1989 כמעט בחצי.
ידעתי למה הציפור הכלואה שרה
עלילת הספר
הספר עוקב אחר חייה של מרגריט (שנקראה על ידי אחיה "מאי" או "מאיה") מגיל שלוש עד גיל שבע עשרה בדרום אמריקה ועוסק בהתמודדויות שלה עם סוגיות משפחתיות, חברתיות, ומעל לכל, גזעיות. נטושים על ידי הוריהם, מאיה ואחיה הבכור ביילי נשלחים לגור אצל סבתם מצד אביהם (מאמא) ודודם הנכה (דוד וילי) בסטמפס, ארקנסו. תחושת החוסר בדמויות הוריהם מלווה את שני האחים לאורך כל הספר, ואף מובילה אותם לעבור לגור עימם בחלקים מילדותם.