cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אחמד זוויל
חיים פרטיים
אחמד זוויל היה נשוי פעמיים. את אשתו הראשונה הכיר בעת לימודיו באוניברסיטת אלכסנדריה. הוא התגרש ב-1979 ובשנת 1989 התחתן שוב עם רופאה ממוצא סורי, דמה פאהם. נולדו לו 4 ילדים, שניים מכל מערכת נישואים.
יחסי איחוד האמירויות הערביות–דנמרק
יחסי איחוד האמירויות הערביות–דנמרק הם היחסים הדו-צדדיים בין איחוד האמירויות הערביות ובין דנמרק. לאיחוד האמירויות הערביות אין משלחת דיפלומטית בדנמרק, אולם דנמרק מחזיקה בקונסוליה בדובאי ואף הודיעה גם על פתיחת שגרירות באבו דאבי בשנת 2010, יותר מעשור לאחר שהיא נסגרה בגלל קיצוץ תקציבי.
קהילת מהגרים
קיימת קהילה קטנה של מהגרים דנים באיחוד האמירויות הערביות. נכון לשנת 2010 מספרם היה סביב 2,000, לעומת 400 בלבד מאז 2005.
יחסים דיפלומטיים
היחסים בין המדינות התדרדרו בעקבות פרשת קריקטורות מוחמד. שר החוץ של איחוד האמירויות, אנואר מוחמד קרקש, הזמין את שגריר דנמרק באיחוד האמירויות, הנס קלינגנברג, בשנת 2008, אך אמר כי איחוד האמירויות הערביות "רוצה לחזק ולקיים יחסים עם מדינות רבות ברחבי העולם, כולל ממלכת דנמרק", אך חזר על העמדה של איחוד האמירויות הערביות "על אי ערבוב חופש העיתונות ולעג על האסלאם". הוא הוסיף כי האירוע הטיל צל על היחסים הדו-צדדיים, וציין כי ממשלת דנמרק תוכל לעשות יותר כדי לעצור את השמצת האסלאם וכי איחוד האמירויות יישאר "סובלני ויבנה יחסי חוץ", אך "לא יסבול התקפות על המורשת האיסלאמית שלו."
צרכן
צרכן הוא אדם או קבוצת אנשים המתכוונים להזמין, או להשתמש במוצרים או בשירותים שנרכשו בעיקר לצרכים אישיים, חברתיים, משפחתיים, ביתיים ודומיהם, שאינם קשורים ישירות לפעילות יזמית או עסקית. המונח הנפוץ ביותר מתייחס לאדם הרוכש סחורות ושירותים לשימוש אישי.
צרכן קונה סחורות או שירותים בעיקר לצריכה ולא למכירה חוזרת או למטרות מסחריות. צרכנים משלמים סכום כסף כלשהו (או שווה ערך) עבור סחורות או שירותים ואז משתמשים בהם (מונח מקובל הוא "נהנים"). ככאלה, ממלאים הצרכנים תפקיד חיוני בכלכלת השוק ומהווים חלק מהותי בכל סוג של כלכלה. ללא ביקוש של צרכנים, ליצרנים יהיה חסר אחד מהמניעים המרכזיים לייצר: למכור לצרכנים.
הצרכנים נחשבים ליעד הסופי של שרשרת האספקה.
צרכנים הם אחד היעדים העיקריים של תחום השיווק, וכיום משווקים רבים פועלים באמצעות שיווק מותאם אישית.
קומקאסט
Comcast משרתת לקוחות פרטיים ועסקיים ב-40 מדינות בארצות הברית וכן במחוז קולומביה. משרדי החברה ממוקמים בפילדלפיה, פנסילבניה.
שווי השוק של החברה מוערך בכ-210 מיליארד דולר (פברואר 2022).
ב-28 באפריל 2016, נודע כי חברת הכבלים קומקאסט, בראשות סרטי יוניברסל, רוכשת את אולפני ההנפשה של דרימוורקס תמורת 3.8 מיליארד דולר..
החברה סובלת מתדמית שלילית. שירות הלקוחות של החברה סופג ביקורת לעיתים קרובות. כמו כן החברה הפרה את עיקרון נייטרליות הרשת, ונתונה בניגוד עניינים כמפיקת תוכן שהיא גם ספקית אינטרנט.
ב-22 בספטמבר 2018, רכשה קומקאסט את רשת המדיה "סקיי" תמורת 39 מיליארד דולר. כמה ימים לאחר מכן מכרה פוקס המאה ה-20 את יתרת החזקותיה בסקיי לקומקאסט תמורת 15 מיליארד דולר.
פטרון (הולנד החדשה)
פטרון (בהולנדית: Patroon – בעלים או ראש של חברה) היה בעל אדמות שהחזיק בזכויות מנוריאליות על שטחי אדמה נרחבים בהולנד החדשה במהלך המאה ה-17. הענקת תואר זה החלה בשנת 1629 על ידי חברת הודו המערבית ההולנדית, אשר העניקה אותו יחד עם אדמות, לכמה מהחברים המושקעים בה. תמריצים אלה לעידוד הגירה כונו בשמות "זכויות ופטורים" או "מערכת הפטרון".
שטחי האדמה שניתנו לפטרונים, אשר נקראו פטרונויות, השתרעו לאורך כ-26 ק"מ מגדתו של נהר מרכזי, או לאורך כ-13 ק"מ משתי גדותיו. אחד הנהרות שסביבו הוקמו פטרונויות היה נהר ההדסון. עם זאת, החל משנת 1640, קוצצו מידותיהן של הפטרונויות החדשות בחצי, על מנת לאפשר לכל אמריקאי ממוצא הולנדי בעל מעמד לרכוש נכס.
הפטרונים קיבלו כוח רב מתוקף הזכויות שניתנו להם, זכויות הדומות לאלו של לורד בתקופה הפיאודלית. בסמכותם של הפטרונים היה לכונן בתי משפט אזרחיים ופליליים ולמנות נושאי תפקידים רשמיים מקומיים, וכמו כן, האדמות שברשותם הוענקו להם ללא מגבלת זמן. בתמורה לכל זאת, על הפטרון הוטל להקים יישובים בני 50 משפחות לכל הפחות בתוך ארבע שנים מקבלת האדמות. התושבים שעבדו עבור הפטרון היו פטורים מתשלום מיסים לקופה הציבורית לתקופה של עשר שנים, אך הם נדרשו לשלם לפטרון, בכסף או בסחורות, או להעניק לו שירותים. לכל פטרונות היו מוסדות משלה, לרבות כנסיות ותשתיות אחרות.
הפטרונות הגדולה והמצליחה ביותר בהולנד החדשה הייתה רנסלארוויק, אשר הוקמה על ידי קיליאן ואן רנסלאר והשתרעה על שטחים נרחבים במזרח מדינת ניו יורק של היום.
הפטרונויות המשיכו להתקיים עד 1775, אז שינו האנגלים את הגדרתן לאחוזות ושללו מהפטרונים את סמכויותיהם השיפוטיות. רנסלארוויק פורקה והפכה למספר מחוזות ועיירות במחוז קפיטל.
גנרלגוברנמן
גנרלגוּבֶרנֶמַן (בגרמנית: Generalgouvernement, "ממשל כללי", קיצור של: Generalgouvernement für die besetzten Polnischen Gebiete – "הממשל הכללי לשטחים הכבושים בפולין"; בפולנית: Generalne Gubernatorstwo) היה השם שנתנו הנאצים לשטחי פולין שלא סופחו לגרמניה, לאחר כיבושה של פולין במהלך מלחמת העולם השנייה.
שטחי הגנרלגוברנמן היו בין האזורים העיקריים שבהם בוצעה השמדת היהודים בשואה (להקלת הקריאה, הגנרלגוברנמן ייקרא להלן בתרגום העברי: "הממשל הכללי").
יצירת הממשל הכללי
ב-1 בספטמבר 1939 פלשו צבאות גרמניה לפולין במהלך ההתחלתי של מלחמת העולם השנייה. הגרמנים כבשו חלקים ניכרים מפולין (חלקים אחרים נכבשו על ידי ברית המועצות בהתאם לנספח הסודי להסכם ריבנטרופ–מולוטוב). ב-12 באוקטובר 1939 הכריז אדולף היטלר על חלוקתו המנהלית של האזור הכבוש בפולין. שטחים נרחבים סופחו ל"רייך", ואילו חלק ניכר, ארבעה מחוזות – ורשה, לובלין, ראדום, וקרקוב – הוכרזו כ"ממשל כללי". בראש הממשל הכללי הוצב ד"ר הנס פרנק, משפטן נאצי, וכסגנו התמנה ארתור זייס-אינקווארט, שהיה מראשי הנאצים באוסטריה וסייע לאנשלוס (סיפוחה של אוסטריה לרייך).
לאחר פלישת הנאצים לברית המועצות (מבצע ברברוסה), סופח לאזור הממשל הכללי גם אזור גליציה המזרחית, והפך למחוז החמישי של הממשל הכללי.
הממשל באזור הממשל הכללי היה במלואו בידי הגרמנים, ולאוכלוסייה המקומית לא היה בו חלק.
אוכלוסיית הממשל הכללי
אוכלוסיית הממשל הכללי כללה בתחילה 12 מיליון איש, אך לאחר זמן מה נוספו 860,000 פולנים ויהודים אשר גורשו מאזורי פולין שסופחו ל"רייך", ועברו "יישוב מחדש" (מונח נאצי שפירושו בלשון פחות עדינה גירוש, לרוב לשם השמדה) באזורי הממשל הכללי. מספרים אלו פחתו בשיעור שקשה לחשבו בשל מדיניות השמדת העם של הגרמנים הן כלפי היהודים והן כלפי האינטליגנציה הפולנית – שתי קבוצות אוכלוסייה כלפיהן הייתה מדיניות רשמית של השמדה. משנת 1941 החלו רעב ומחלות מכים באוכלוסייה הכללית של הממשל הכללי. פולנים, ואחת היא דתם או השכלתם, החלו נלקחים לגרמניה לעבודות כפייה במספרים גדולים. המדובר במיליון עובדי כפייה, מהם מתו רבים בגרמניה עקב תנאים בלתי אנושיים, התעללות והרעבה שיטתית.
התוכנית ארוכת הטווח של הגרמנים הייתה לגרש, תוך 15–20 שנה, את כל תושבי הממשל הכללי הפולנים, וליישב במקומם 4–5 מיליון מהגרים גרמנים.
בשנת 1940 הייתה האוכלוסייה מחולקת לכמה קבוצות. על פי המדיניות הגזענית הרשמית של הנאצים, לכל קבוצה הוקצבו זכויות שונות, הקצבת מזון שונה, מקומות מגורים שונים, מקומות בילוי ותחבורה ציבורית נפרדים. הקבוצות להלן מסודרות מה"מיוחסות" ועד אלו שהושמדו בפועל:
מדיניות השמדת העם
במהלך ועידת ואנזה ב-20 בינואר 1942 ד"ר יוזף ביהלר, איש הממשל הכללי, דחק במשתתפים, ובראשם ריינהרד היידריך ליישם את "הפתרון הסופי" (השמדת היהודים) באזורי הממשל הכללי. דאגתו העיקרית הייתה לדבריו השוק השחור שהפריע לפעולתו התקינה של הממשל. לכך יש למצוא פתרון באמצעות השמדת היהודים. גורם מקל היה כי בעיית התחבורה הייתה פחותה בהרבה מבמקומות אחרים. יש להבהיר כי היהודים גורשו מאזורים רבים בגרמניה ובאזורים שסופחו לגרמניה, ונדחסו לגטאות צפופים, שאספקת המזון אליהם הייתה מאוד מצומצמת, במגמה מכוונת להרעיב את האוכלוסייה עד מוות. וודאי שבתנאים אלו נוצר "שוק שחור".
בשנת 1942 החל מבצע ריינהרד שכלל את השמדתה השיטתית של האוכלוסייה היהודית בממשל הכללי (ובאזורים שונים מחוצה לו). בממשל הכללי הוקמו ארבעה מחנות השמדה בהם הושמדו קרוב למיליון וחצי בני אדם, רובם המוחלט יהודים, בין השנים 1942 ו-1944.
כארבעה מיליוני אנשים מאוכלוסיית הממשל הכללי לפני 1939 קיפחו את חייהם בטרם נכבש אזור הממשל הכללי על ידי הצבא האדום בשנת 1944.
הייתה זו מדיניותם המוצהרת של הגרמנים שהפולנים (הלא-יהודים), כעמים סלאביים אחרים, ירדו למעמד של צמיתים, ולבסוף יוחלפו בידי מתיישבים גרמנים. באזור הממשל הכללי נאסר החינוך הגבוה, וכל המוסדות התרבותיים נסגרו. פעולות אלו לוּו בטבח בפולנים שהיו בעלי השכלה גבוהה, וכונו "האינטליגנציה הפולנית". אזור זאמושץ' נבחר כמועמד לקולוניזציה על ידי גרמנים, ואוכלוסייתו גורשה מבתיה באכזריות רבה, אם כי עד שחרורו לא רבים הגרמנים אשר התיישבו בו.
התנגדות
ההתנגדות לשלטון הגרמני החלה מיד עם תחילת הכיבוש, אם כי מעטים האזורים בפולין הראויים לשמש למלחמת גרילה. כח ההתנגדות העיקרי היה "צבא המולדת" (בפולנית "ארמייה קריובה" או AK) הנאמן לממשלה הפולנית הגולה בלונדון. עיקר כח האדם בארגון זה בא מחיילים יוצאי הצבא הפולני, ומתנדבים. אחרים שפעלו בהתנגדות היו המיליציה הקומוניסטית "צבא העם" ("ארמייה לודובה" או AL), שהייתה בשליטת המפלגה הקומוניסטית הפולנית, וקיבלה את הוראותיה ממוסקבה. בשנת 1944 מנה צבא המולדת 200,000 איש, אם כי חימושם היה דל. במהלך שנות המלחמה אחראי צבא המולדת למותם של 150,000 גרמנים. כוחו של ה-AL היה כ 5% מכוחו של ה-AK.
ביולי 1942 החלו הגרמנים בפינוי יהודי גטו ורשה למחנות השמדה. באפריל 1943 רצו הגרמנים לחסל לגמרי את הגיטו. אז התקוממו היהודים שנותרו בגטו, באירוע המכונה מרד גטו ורשה, בין 19 באפריל ל-16 במאי 1943 הייתה זו המרידה המזוינת הראשונה כנגד הגרמנים בשטחי הממשל הכללי, והיא שימשה כהשראה למרד הפולנים בורשה בשנת 1944. סופה של המרידה היה טראגי. על אף שיהודי הגטו בראשות מרדכי אנילביץ' ופאבל פרנקל הפגינו התנגדות ראויה להערכה, בתנאים בלתי אפשריים, מול כוחות עודפים, הושמד הגטו, ורוב מגיניו נהרגו או נשלחו לתאי הגזים.
ביולי 1944, כאשר התקרב הצבא האדום אל ורשה, קראה הממשלה הפולנית הגולה בלונדון למרידה כנגד הגרמנים. נראה היה כי כיבושה של ורשה על ידי הצבא האדום הוא אך עניין של זמן, וחשוב היה למנהיגי ההתנגדות הפולנית, כמו גם לממשלה הבריטית, כי העיר תשוחרר על ידי כוחות נאמנים לממשלה שבגלות, ולא על ידי הצבא האדום. מהלך זה לא תואם עם הצבא האדום, שניסה לתפוס ראשי גשר על נהר הוויסלה וכלל לא תכנן כניסה לשטח עירוני. ה-AK, בהנהגת הגנרל תדיאוש בור קומורובסקי הכריז על מרד ב-1 באוגוסט 1944.
במהלך המרידה היה הצבא האדום במרחק של 30 קילומטר מוורשה, אך היה טרוד בקרבות עם כוחות גרמניים חזקים מצפון לעיר ולא היה בכוחו לסייע למורדים. מטוסים בריטים ואמריקאים הצניחו להם אספקה אך הרוסים, שראו במרד אקט פוליטי ולא צבאי, סירבו לאפשר למטוסים גישה לשדות התעופה שלהם והם המריאו מאיטליה. הצבא האדום החל במבצע אספקה מוצנחת משלו לורשה בספטמבר. לאחר 63 ימי לחימה הוכרעו הלוחמים, והנהגת המרד נכנעה לגרמנים. 15,000 מן הלוחמים שנותרו נפלו בשבי (אך על פי הסכם הכניעה קיבלו מעמד של שבויי מלחמה, בעוד שקודם להסכם הם נורו במקום בו נמצאו), ושארית האוכלוסייה האזרחית של ורשה, כ-180,000 איש, גורשה.
תקיפת מחשב
תקיפת מחשב היא פעולה של התחברות למחשב ללא הסכמת בעליו, למטרות שונות, ובהן:
לעיתים מותקף מחשב בודד, ולעיתים מדובר בתקיפה סדרתית, של מחשבים רבים בבת אחת.
המודעות לאפשרות קיומן של תקיפות מחשבים הלכה והתפתחה מתחילת שנות ה-70 של המאה העשרים. היכולת לעריכת תקיפות כאלה הלכה ונעשתה נפוצה עם ריבוי המחשבים ועם הידוק הקשר ביניהם, באמצעות העברת קבצים ובאמצעות קווי תקשורת.
תקיפת מחשב היא עבירה פלילית. בישראל עוסק בכך חוק המחשבים, התשנ"ה-1995, הקובע עונשי מאסר על סוגים שונים של תקיפת מחשב.
יחסי ארמניה–דנמרק
יחסי ארמניה–דנמרק הם היחסים הדו-צדדיים בין ארמניה לדנמרק. ארמניה מחזיקה בדנמרק שגרירות בקופנהגן, ואילו דנמרק מיוצגת בארמניה, דרך שגרירותה בקייב, אוקראינה. יחסים דיפלומטיים כוננו ב-14 בינואר 1992. בשנת 2008 כינה שר החוץ הארמני אדוארד נלבנדיאן את היחסים בין ארמניה לדנמרק "ידידותיים" ו"מוערכים מאוד". בשנת 2013 אמסטרם הוקמה כארגון עצמאי שאינו פוליטי, במטרה ליזום אמצעי שיתוף פעולה ושותפויות בין ארמניה לסקנדינביה בתחום העסקים, החינוך והתרבות.
היסטוריה
יחסי מרקנטיל בין ארמניה לדנמרק קיימים משנת 1568, אז ביקר בדנמרק הנוסע והסופר הארמני Pirzade Ghap'anets'i.
המאה ה-19
במהלך מעשי הטבח בחמידיאן נגד האזרחים הארמנים, גינתה ממשלת דנמרק את הטבח והפגינה בחריפות נגד האימפריה העות'מאנית. המלומד והמבקר הדני הנודע גאורג ברנדס העיר על הטבח וכתב ספר על הארמנים בשנת 1903.
המאה ה-20
המיסיונרים הדנים היו פעילים בארמניה החל מהמאה ה-19 לפחות. לדברי ההיסטוריון הדני מתיאס ביורנלונד, המיסיונר, קארן ג'פה יכולה להיחשב כעובדת העזרה הראשונה של דנמרק. זאת מכיוון שהיא נמנעה במידה רבה מהטפה לנצרות הפרוטסטנטית לארמנים האורתודוקסים, במקום להתרכז בהשגת יעדי פיתוח הומניטריים, כמו שיפור החינוך וביצוע פעולות הצלה לנשים ארמניות שנתפסו בשבי.
באופן יוצא דופן עבור עובדים אירופיים באותה תקופה, בשנים שקדמו למלחמת העולם הראשונה ג'פה יחד עם אנשים וארגונים דנים אחרים דחפו גם הם להכרה בינלאומית בזכות הארמנים להגדרה עצמית. ארמניה קיבלה עצמאות זמן קצר לאחר מלחמת העולם הראשונה בהסכם סוור. עם זאת, המדינה החדשה, ארמניה הווילסונית, לא הוכרה רשמית על ידי טורקיה או ארצות הברית. הנשיא וודרו וילסון, שנחלש בשבץ מוחי וללא יועצו הפוליטי אדוארד האוס, הובס בסנאט על ידי מחזות הכוח של הנרי קאבוט לודג'. בשנת 1921 קרסה הרפובליקה הארמנית תחת לחץ צבאי של הטורקים הצעירים. ג'פה ודנים אחרים חזרו מדנמרק לאזור כדי להמשיך בעבודתם מטעם הארמנים. עבודתם כללה את הקמת הכפר החקלאי הארמני הראשון אי פעם בסוריה כדי לספק פרנסה לארמנים העקורים, יישובים שהוקמו על ידי ג'פה ועוזריה שגשגו בהשוואה למחנות אחרים שהשתלטו על ארמנים.
לאחר רעידת האדמה בשפיטאק ב-1988 בארמניה, תרמה דנמרק סיוע לארמניה.
ארמניה המודרנית
מאז שארמניה קיבלה עצמאות בשנת 1991, שתי המדינות פעלו לבניית קשרים, כאשר גם הממשלה וגם ארגונים לא ממשלתיים מילאו תפקיד בכך. לטענת משרד החוץ הדני, סוכנויות אזרחיות כגון "מיסיון יוסט", המשלחת "הארמנית הדנית" ו"החברה הדנית לחקר הקווקז" כבר פעילות בפיתוח היחסים הדו-צדדיים. בשנת 2003 התגוררו בדנמרק 100 מהגרים ארמנים בלתי חוקיים והיו נושא לשיבה לארמניה, במשא ומתן בין שתי הממשלות. בשנת 2004 נשיא ארמניה, רוברט קוצ'ריאן דן במערכת היחסים המתפתחת עם שגריר דנמרק, והודה בכך שנשארה עבודה רבה. שני הצדדים הדגישו את החשיבות של שיתוף פעולה כלכלי מוגבר. בפגישה הדיפלומטית ב-2009 עם השגריר החדש של דנמרק, הביע נשיא ארמניה סרז' סרקזיאן רצון להעמיק עוד יותר את מערכת היחסים הדו-צדדית שלהם, והציע תחומים ספציפיים להגברת שיתוף הפעולה כמו יעילות חקלאית ואנרגיה, שם יש לדנמרק מומחיות רבה. שתי המדינות חתמו על הסכם מס כפול לחיזוק היחסים הכלכליים. שתי המדינות חתמו על הסכם שירות אווירי בשנת 2000. באפריל 2003.
רצח העם הארמני
מקורות של עובדים דנים שונים שפעלו בארמניה בראשית המאה ה-20 שימשו את מתיאס ביורנלונד כדי להציע נקודות מבט חדשות על רצח העם הארמני. עם זאת, ממשלת דנמרק לא מכירה רשמית כי יש לסווג את רצח ההמונים של הארמנים כרצח עם, ואמרה כי השיפוט אם לעשות כן הוא עניין של היסטוריונים.
במכתב פתוח של "המחלקה הדנית לחקר השואה ורצח העם והכחשת ורצח העם הארמני", כתבו ההיסטוריונים טורבן יורגנסן ומתיאס ביורנלונד:
"כשמדובר במציאות ההיסטורית של רצח העם הארמני, אין שום צד" ארמני" או "טורקי" של "השאלה", יותר מאשר שיש צד "יהודי" או "גרמני" של המציאות ההיסטורית של השואה: יש צד מדעי, והכרה או הכחשה של הצד הלא מדעי. במקרה של שלילת רצח העם הארמני, הוא אף מבוסס על מאמץ מסיבי של זיוף, עיוות, טיהור ארכיונים ואיומים ישירים שנתמכים על ידי טורקיה, מה שהופך כל "דיאלוג" עם מכחישים טורקים לבעייתי ביותר."
פיתוח
בשלב השני של תוכנית השכנות, ארמניה נמצאת בראש סדר העדיפויות. תוכנית השכנות מסייעת לארמניה בפיתוח כפרי וכלכלי.
בשנת 2004 חתמה דנמרק על הסכם שיסייע לארמניה בהטמעת פרוטוקול מנגנון הפיתוח הנקי (CDM) ולסייע בהפחתת פליטת גזי החממה שלה. ההסכם נכנס לתוקף במרץ 2005. בשנת 2006 סייעה דנמרק לארמניה ב-10 מיליון קרונה דנית, לילדים ארמנים נכים.
דנמרק שלחה משקיפים של הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה לארמניה בשנת 2007, וסיפקה 16 מיליון קרונה דנית לפרויקט אנרגיה מתחדשת של ארמניה. דנמרק שלחה גם עזרה לארמניה לאחר ההשלכות ההומניטריות של מלחמת נגורנו קרבאך.
בשנת 2008 חתמו שתי המדינות על הסכם, המקדם צמיחה ותעסוקה באזורים עניים. דנמרק סיפקה לפרויקט 30 מיליון כתר דני, ו-29 מיליון קרונה דנית למגזר הפרטי ולחינוך. בספטמבר 2008 סייעה דנמרק לארמניה, גאורגיה ואוקראינה בסכום של 50 מיליון קרונה דנית לתוכנית המגזר הפרטי. ביוני 2011 סייעה דנמרק לארמניה ב-4.7 מיליון קרונה דנית לתוכנית של הקרן הבינלאומית לפיתוח חקלאי עבור החוות בארמניה.
יחסי סחר
הייצוא הדני לארמניה בשנת 2008 הסתכם ב-30.6 מיליון קרונה דנית, ואילו היבוא של דנמרק מארמניה היה 5 מיליון קרונה דנית.
ביקורים רמי דרג
באפריל 2003 ביקר דנמרק שר המינהל הטריטוריאלי הארמני הוביק אברהמיאן. באוגוסט 2004 ביקר בארמניה שר החוץ הדני, פר סטיג מולר. בשנת 2005 הזמינה דנמרק את נשיא ארמניה, רוברט קוצ'ריאן, לישיבה השנתית ה-51 של נאט"ו בקופנהגן, אך הוא סירב משום שדנמרק הזמינה גם את ראש ממשלת טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן.
הארכיבישופות הקתולית של מלטה
הארכיבישופות הקתולית של מלטה (באנגלית: Roman Catholic Archdiocese of Malta) היא הארכיבישופות (או הארכידיוקסיה) הקתולית במלטה. עד 1 בינואר 1944 היה מעמדה של מלטה כשל דיוקסיה, אך אז היא הועלתה בדרגה והוענק לה מעמד של ארכיבישופות. בתפקיד הקתדרה של מלטה נושאת קתדרלת פאולוס הקדוש במדינה, יחד עם קון-קתדרלת יוחנן הקדוש בבירה ולטה, שנוספה לה מכוח צו של הוותיקן בשנת 1816. לארכיבישופות של מלטה כפופה רק דיוקסיה אחת האחראית על האיים גוזו וקומינו, והקתדרה שלה בקתדרלת עליית הבתולה בוויקטוריה. דיוקסיית גוזו וקומינו הופרדה מזו של מלטה והוקמה ב-16 בספטמבר 1864. מאז 2006 ניצב הארכיבישוף פאול קרמונה (Paul Cremona) בראשותה של הארכיבישופות, ומקום מושבו בעיר פלוריאנה.
היסטוריה כנסייתית
בוא הנצרות למלטה מיוחס לפאולוס הקדוש, אשר, על פי המסורת, ספינתו נטרפה לחופי האי סמוך איי סנט פול בשנת 60 לערך. פאולוס ניצר את פובליוס הקדוש, הנחשב לבישוף הראשון של מלטה. פובליוס הנהיג את הכנסייה המקומית משך 30 שנים, ובשנת 90 לספירה, עבר לאתונה, שם מסר את נפשו בשל אמונתו. חלק מהבישופים שהנהיגו את הכנסייה המקומית תועדו כמשתתפים במספר ועידות אקומניות, דוגמת ועידת כלקדון בשנת 451, בוועידות כנסייתיות אחרות ובמקורות אחרים. הבישוף היווני מילאס היה מנוע מלשוב למלטה מוועידה בה השתתף בשנת 868 בשל כיבוש האיים בידי המוסלמים, שאף לכדו ואסרו אותו סמוך לאחר מכן בפלרמו שבסיציליה. לא השתמר מידע על יורשיו של מילאס ולא ידוע אם מונה מנהיג רשמי לקהילה הנוצרית של מלטה בעת הכיבוש המוסלמי. לאחר הכיבוש הנורמני של האיים ב-1127, המשרה חודשה. רוב הבישופים שנשאו בה היו סיציליאנים, אך מאז 1808 כולם היו מקומיים בני מלטה.
הארכיבישופות כיום
האכיבישופות נחלקת ל-64 רבעים כנסייתיים באי מלטה ו-15 נוספים באי גוזו, ובסך הכל ישנן 359 קתדרלות, כנסיות וקפלות ברחבי המדינה, ששטחה 316 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 413,609 נפש בלבד (2009). גם יחס מספרם של אנשי הכנסייה לתושבים הוא הגבוה בעולם. הכנסיות, גם אלה השוכנות בכפרים הקטנים, מעוצבות ומעוטרות בעושר ובקפידה. בנוסף פעילים במלטה 34 מסדרים נזיריים ואחרים הסרים למרותו של האפיפיור.
מעמדה של הנצרות הקתולית במדינה רם. 98% מתושבי המדינה הם קתולים, והיתר בני כנסיות אחרות, בעיקר פרוטסטנטים (ראו קתדרלת פאולוס הקדוש האנגליקנית). מתוך כ-3,000 המוסלמים המתגוררים במדינה, רק רבע הם אזרחיה. חוקת מלטה קובעת כי הנצרות הקתולית היא דת המדינה (סעיף 2(1)), כי לסמכות הכנסייתית זכות וחובה להנחות בדבר נכונותם של עקרונות דתיים (סעיף 2(2)) וכי חינוך קתולי דתי ילמד בכל בתי הספר הציבוריים כמקצוע חובה (סעיף 2(3)). הפלות מלאכותיות אסורות במלטה לחלוטין, גם כאשר בריאותם של האם או הוולד נמצאת בסכנה. עריכת טקסי נישואין מסורה בידיה של הכנסייה הקתולית, ולכן נישואין בין בני דתות שונות מתאפשרים רק באישורו ובעריכתו של נציגה המוסמך. בעבר אף הגירושים במלטה היו לא-חוקיים, על פי הנוהל הקתולי, עד שבשנת 2011 נערך משאל עם שהתיר אותם. הכנסייה והדת ממלאים תפקיד מרכזי בחיי היום היום, וחתונות, טקסי טבילה והלוויות נערכים בכנסיות בלבד. מאפיין נוסף של חיי הדת והקהילה במדינה הוא ה"פסטה" (Festa, רבים Festi), חגיגה עממית-דתית הנערכת בקהילות השונות ביומו של הקדוש המגן שלהן ובחגים נוצריים אחרים. אירועי הפסטה התופסים מקום חשוב בחיי התושבים. הם נמשכים חמישה ימים ושיאם בתהלוכה שבה נישאים פסלו של הקדוש ודגם של הכנסייה המקומית.
איראקלי צירקידזה
איראקלי צִירֵקִידזֶה (בגאורגית: ირაკლი ცირეკიძე; באנגלית: Irakli Tsirekidze; נולד ב-3 במאי 1982) הוא ג'ודוקא גאורגי, אלוף אולימפי מבייג'ינג 2008, ואלוף עולם מ-2007.
ביוגרפיה
בשנת 2007, זכה צירקידזה במדליית כסף באליפות אירופה. באותה שנה התחרה באליפות העולם, שם הגיע עד לגמר וניצח את היווני איליאס איליאדיס ביוקו. באפריל 2008 זכה במדליית ארד באליפות אירופה שנערכה בליסבון וב-13 באוגוסט 2008, הוא התחרה באולימפיאדת בייג'ינג וזכה במדליית הזהב לאחר ניצחון על איבן פרשין מרוסיה בחצי הגמר ועל עמר בניחלף האלג'יראי בגמר.
פרסים
מקור:
2005
מדליית כסף - גביע העולם -90 ק"ג, טביליסי
מדליית ארד גביע העולם -90 ק"ג, פראג
2006
מדליית זהב - גביע העולם -90 ק"ג, ליסבון
מדליית זהב - גביע העולם -90 ק"ג, טביליסי
מדליית זהב - אליפות גאורגיה -90 ק"ג, טביליסי
מדליית ארד - גביע העולם -90 ק"ג, פראג
מדליית ארד - גביע העולם -100 ק"ג, באקו
2007
מדליית זהב - אליפות העולם -90 ק"ג, ריו דה ז'ניירו
מדליית ארד - גביע העולם -90 ק"ג, בוקרשט
2008
מדליית זהב - המשחקים האולימפיים -90 ק"ג, בייג'ינג
מדליית זהב - גביע העולם -90 ק"ג, פראג
מדליית ארד - אליפות אירופה -90 ק"ג, ליסבון
2009
מדליית ארד - גראנד פרי -100 ק"ג, המבורג
2010
מדליית זהב - גביע העולם -100 ק"ג, מדריד
מדליית ארד - גראנד סלאם -100 ק"ג, פריז
2011
מדליית ארד - אליפות העולם -100 ק"ג, פריז
מדליית ארד - אליפות אירופה -100 ק"ג, איסטנבול
מדליית ארד - גראנד סלאם -100 ק"ג, טוקיו
2012
מדליית זהב - גראנד סלאם -100 ק"ג, ריו דה ז'ניירו
אנבל מלצר
אנאבל הנקין מלצר (באנגלית: Annabelle Henkin Melzer) (נולדה ב-1940 היא במאית וחוקרת תיאטרון ממוצא אמריקאי, שעמדה בראש החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
מלצר נולדה בניו יורק בשם אנאבל הנקין, ועלתה לישראל ב-1972.
תחום המחקר העיקרי שלה היה התנועה הדאדאיסטית, ואת עבודת הדוקטורט שלה בנושא השלימה באוניברסיטת קולומביה בבוסטון ב-1973. גם בישראל המשיכה במחקר זה, הרצתה בחוג לתולדות התיאטרון באוניברסיטה העברית בירושלים, והייתה ראש החוג לאומנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
ב-1981 הייתה אחת המנהלות במחנה הקיץ הראשון של "מתאן" (מפעל תרבות ואומנות לנוער), בו השתתפו כ-200 בני נוער שעסקו בתחומי האומנות ההצגתית.
ב-1982 השתתפה בסדרת ההרצאות "כיוונים חדשים" של מוזיאון ישראל, שביקשה לחקור את היחסים בין אומנויות הבמה השונות, וב-1987 הייתה אחת המועמדות להחלפת אורנה פורת בניהול תיאטרון הילדים והנוער מייסודה, אך לא זכתה בתפקיד.
בסוף שנות ה-90 עזבה את ישראל ושבה להתגורר בארצות הברית.
אפקט קומפטון
אפקט קומפטון או פיזור קומפטון הוא תופעה פיזיקלית בה קרני X וקרני גמא מתפזרות מחומר תוך כדי שאורך הגל שלהן גדל.
את התופעה גילה ב-1922 הפיזיקאי האמריקני ארתור קומפטון בניסוי שערך. השינוי באורך הגל סתר את ההסבר הקלאסי לפיזור קרינה, וקומפטון הראה שניתן להסביר אותו אם מקבלים את האופי החלקיקי של האור, מניחים שהפיזור הוא אוסף של התנגשויות אלסטיות בין פוטונים לבין אלקטרונים חופשיים, ומתארים כל התנגשות כזו על פי תורת היחסות הפרטית. לפי הסברו, השינוי באורך הגל נובע מכך שבהתנגשות חלק מהאנרגיה של הפוטון עובר לאלקטרון, והופך לאנרגיה קינטית שלו.
החשיבות ההיסטורית של גילוי פיזור קומפטון הייתה בכך שהיא איששה את ההנחה של אלברט איינשטיין בדבר האופי החלקיקי של האור, הנחה שטרם הייתה מקובלת באותם ימים.
גילוי האפקט זיכה את קומפטון בפרס נובל לפיזיקה לשנת 1927.
גילוי האפקט
התופעה של פיזור קרינה אלקטרומגנטית, בה הקרינה פוגעת במטרה ומתפזרת לכיוונים שונים, הייתה ידועה היטב לעולם המדע בתחילת המאה העשרים. אולם בכל הניסויים וההסברים התאורטיים (פיזור תומסון, פיזור ריילי) אורך הגל בקרינה המפוזרת היה זהה לאורך הגל המקורי.
הציפייה הייתה שגם קרינת X - קרינה אלקטרומגנטית בעלת אורכי גל קצרים, תתנהג בצורה דומה. אולם החשד שאין זה כך התעורר כאשר בניסויים שערך צ'ארלס גלובר ברקלה התברר שקרני ה-X המפוזרות נבלעות בחומר יותר מאשר הקרינה המקורית. קומפטון החליט לבדוק את הדבר על ידי סדרת ניסויים שביצע בשנים 1919–1922 בהם השתמש במקור רדיואקטיבי של קרני גמא ובחן את הספקטרום של הקרינה המפוזרת.
התוצאות הראו שבספקטרום של הקרינה המפוזרת היו שני שיאים. שיא אחד באורך הגל של הקרינה המקורית - כמצופה. אולם היה גם שיא שני באורך גל ארוך יותר, שהלך והתארך עם זווית המדידה.
ההסבר התאורטי
בשביל להסביר את התופעה השתמש קומפטון בשתי התאוריות המהפכניות של אותה התקופה: בתורת הקוונטים שהייתה עוד בחיתוליה ודיברה רק על קוונטים של קרינה אלקטרומגנטית, ובתורת היחסות הפרטית. מתורת הקוונטים הוא לקח את הרעיון שיש תופעות (כמו האפקט הפוטואלקטרי) שעל מנת להסביר אותן צריך לתאר את הקרינה האלקטרומגנטית כשטף של חלקיקים (פוטונים) שכל אחד מהם פוגע באלקטרון אחד ומעביר לו אנרגיה ותנע. כמו כן הוא השתמש בכך שלכל פוטון יש אנרגיה: ותנע: כאשר מתורת היחסות הוא לקח את הביטוים עבור התנועה של האלקטרון אחרי הפגיעה - מכיוון שהאנרגיה של פוטונים של קרינת X מתקרבת ואף עולה על אנרגיית המנוחה של האלקטרון, הוא מגיע למהירויות בהן יש להשתמש בנוסחאות היחסותיות.
קומפטון כתב את המשוואות שמתארות התנגשות אלסטית בין פוטון לבין אלקטרון חופשי (בעל מסת מנוחה m_e) שנמצא במנוחה לפני ההתנגשות: משוואה לשימור האנרגיה שנובעת מההנחה של התנגשות אלסטית, ומשוואה לשימור התנע. ממשוואות אלה הוא קיבל את הקשר בין אורך הגל \ \lambda' שיש לפוטון אחרי ההתנגשות לבין הזווית \ \theta שבין כיוון התנועה החדש שלו לכיוון המקורי: הצבת הערכים של הקבועים בביטוי : נתנה את ההסחה שנמדדה בניסוי. בכך הראה קומפטון שניתן להסביר את התופעה כאוסף של התנגשויות אלסטיות בין פוטונים לאלקטרונים חופשיים במנוחה.
אם מציבים בביטוי במקום את מסת האלקטרון מסה גדולה יותר, ההסחה באורך הגל קטנה יותר. לכן התנגשות בגרעין, כמעט שלא תגרום להסחה באורך הגל, והפוטונים המוסחים מהתנגשות בגרעין יהוו חלק מהשיא הלא מוסח.
הביטוי מכונה היום אורך גל קומפטון, ויש לו חשיבות מעבר לתופעה של פיזור קומפטון.
כמעט בו זמנית לקומפטון, גם פטר דביי גילה את ההסבר התאורטי לאפקט (המאמר של דביי התפרסם ראשון, אם כי קומפטון שלח את המאמר שלו שבועות ספורים לפני דביי). למשך תקופה מסוימת האפקט נקרא אף "אפקט דביי-קומפטון", אולם דביי התעקש על כך שראוי שהאפקט יקרא על שם קומפטון בלבד שכן הוא עשה את רוב העבודה.
פיזור קומפטון כתופעה של קרני X
יש כמה סיבות בעטיין פיזור קומפטון מתגלה רק בקרני X, ולא בקרינה אלקטרומגנטית באורכי גל ארוכים יותר כמו אור נראה. הסיבה הראשונה היא, שהתוספת באורך הגל היא משמעותית רק בקרינה בעלת אורך גל קצר. עבור פוטונים של אור נראה, שאורך הגל שלהם נמדד באלפי אנגסטרמים, התוספת של מאיות אנגסטרם אינה משמעותית.
סיבה חשובה נוספת היא ההנחה שהאלקטרונים חופשיים. הנחה זו אינה מדויקת כמעט אף פעם, שכן האלקטרונים בחומר קשורים לאטומים או לפחות לגביש כולו. אבל חוזק הקשר הזה נמדד באלקטרון-וולטים בודדים. כאשר פוטון של קרני X (שהאנרגיה שלו היא מאות אלפי אלקטרון-וולט ויותר) פוגע באלקטרון, אנרגיית הקשר שלו כל כך זניחה שמוצדק להתייחס אליו כאל אלקטרון חופשי. לעומת זאת, לפוטונים של אור נראה יש אנרגיה בסדר הגודל של אנרגיית הקשר, ולכן אי אפשר להתעלם ממנה.
החשיבות ההיסטורית של אפקט קומפטון
ב-1922, כאשר ארתור קומפטון גילה את אופי ההסחה באורך הגל, ונתן לה את ההסבר הנכון, תורת הקוונטים הייתה בחיתוליה. למעשה, היא הסתכמה בקביעה שקרינה אלקטרומגנטית נפלטת או נבלעת בחומר במנות בדידות של אנרגיה, שכונו קוונטים. המילה "פוטון" הומצאה רק ב-1926. רוב המדענים חשבו שדבר זה לא מעיד כלל על תכונות האור, אלא קורה בגלל התכונות של החומר. אלברט איינשטיין היה כמעט בודד בדעה שהקוונטים של הקרינה הם ממש חלקיקים של אור.
הגילוי של קומפטון היה זה שהיטה את הכף בקרב הקהילה המדעית לטובת קבלת הרעיון שלאור יש גם אופי חלקיקי. אך גם זה לקח מספר שנים. ב-1924, נילס בוהר, שעדיין התנגד בחריפות לרעיון של חלקיקי אור, פרסם עם הנדריק קראמרס וג'ון סלייטר תאוריה (תאוריית BKS) שהסבירה את אפקט קומפטון ללא צורך בהנחה של קיום אופי חלקיקי לקרני ה-X. רק ב-1925, כאשר הוכח בניסויים שערכו ולתר בותה והנס גייגר שהפיזור של הפוטונים אכן מלווה בפליטה בו זמנית של אלקטרונים בכיוון ובתנע המתאימים למה שנחזה בתאוריה של קומפטון (דבר שסתר את התאוריה של בוהר ושותפיו), הרעיון שלקרינה האלקטרומגנטית יש אופי חלקיקי הפך למקובל.
ועדיין, גם כאשר ב-1927 ניתן לקומפטון פרס נובל לפיזיקה, הוא ניתן על "גילוי האפקט הקרוי על שמו", אך לא על ההסבר לו.
אפקט קומפטון ובליעה
אפקט קומפטון הוא אחד משלוש התופעות העיקריות שתורמות לבליעה של קרני X וקרני גמא בחומר, יחד עם האפקט הפוטואלקטרי ויצירת זוגות. אפקט קומפטון הוא דומיננטי עבור פוטונים עם אנרגיות של כ 0.5 - 5 MeV (דבר זה תלוי גם בסוג החומר, והתחום רחב יותר ככל שהמספר האטומי של הבולע נמוך יותר), בעוד האפקט הפוטואלקטרי דומיננטי באנרגיות נמוכות יותר, ויצירת זוגות באנרגיות גבוהות יותר.
למרות שאפקט קומפטון הוא בעקרון אפקט של פיזור ולא של בליעה (והיה יותר נכון להשתמש במושג ניחות), הוא נחשב כתורם לבליעה. זאת משתי סיבות: כאשר מדובר בקרן מרוכזת, הוא מוציא את הפוטון מהקרן והיא לא מגיעה לגלאי; הפוטונים המפוזרים הם בעלי אנרגיה נמוכה יותר, וככל שהאנרגיה נמוכה יותר עולה הסיכוי לעבור פיזורי קומפטון נוספים, או בליעה פוטואלקטרית, כך שאירוע שמתחיל בפיזור מסתיים בבליעה.
אפקט קומפטון הפוך
ייתכן מצב בו פוטון מתנגש באלקטרון שאינו נמצא במנוחה, אלא הוא בתנועה במהירויות גבוהות. במקרה כזה יכול להתרחש "אפקט קומפטון הפוך" בו דווקא הפוטון יקבל אנרגיה מההתנגשות ואורך הגל שלו יתקצר. תופעה זו הרבה יותר נדירה, אך היא יכולה להשפיע על ספקטרום הקרינה הנפלט מחורים שחורים, ואף על ספקטרום קרינת הרקע הקוסמית.
גולן טלקום
גולן טלקום היא חברת תקשורת סלולרית שזכתה ביולי 2011 במכרז להפעלת רשת דור 3 נוספת בישראל, וזו פועלת החל משנת 2012. החברה היא אחת מן החברות שהביאו להגברת התחרות בשוק התקשורת הסלולרית בישראל והורדת המחירים בו, זאת בשל מדיניות המחירים שבה נקטה החברה עם תחילת פעילותה. באוגוסט 2020 הפכה החברה לחברה בת של "סלקום".
הקמה
החברה הוקמה על ידי מיכאל גולן, איש עסקים שעלה לישראל מצרפת בשנת 2007, ושותפים לו איל התקשורת הצרפתי קסבייה ניאל והאחים הצרפתים-יהודים פטריק וג'רארד פריינטה (Pariente), מייסדי רשת האופנה "נאף נאף". החברה השיקה את שירותיה במאי 2012, תחת הסיסמה "מספיק להיות פראיירים", כאשר המודל העסקי שלה מבוסס בעיקרו על תמחור חודשי נמוך וקבוע במקום תמחור לפי דקות שיחה. המודל פותח ויושם קודם לכן בתחום הטלפונים הקוויים בצרפת על ידי ניאל. החברה שהקים ניאל, Iliad בעלת המותג FREE, הציעה שירותי טלפון קווי תמורת 50 אחוז מהמחיר המקובל בשוק, הפכה לאבן דרך בתעשיית התקשורת במדינה וגרמה ליתר החברות להתיישר על פיה. ניאל הציע לגולן לגשת למכרז, במהלך עבודתם המשותפת בהבראת העיתון הצרפתי "לה מונד", הנמצא בשליטתו של ניאל.
מכרז
הקבוצה התמודדה בפברואר 2011 במכרז על קבלת רישיון להיות מפעיל סלולרי חדש בישראל, שעליו הודיע שר התקשורת משה כחלון בספטמבר 2010. הקבוצה לא הצליחה לזכות ברישיון במהלך המכרז, אולם, לאחר שהקבוצות "מרתון" של חזי בצלאל ו"סלקט" של מייקל גלפנד כשלו בהעמדת הערבויות שאליהן התחייבו במכרז, הייתה "גולן טלקום" הבאה בתור. היא הצליחה להעמיד את הערבות אליה התחייבה ביולי 2011, והחלה להקים את הרשת שלה.
לפני המכרז, בינואר 2011, הוגשה נגד קבוצת "גולן טלקום" תביעה על ידי חברת "מירס", בבעלותו של פטריק דרהי, שביקשה להוציא צו מניעה למניעת השתתפותם של מיכאל גולן ואורן מוסט, נשיא "גולן טלקום", במכרז התדרים הסלולריים. העילה לתביעה הייתה כי גולן שימש בעבר יועץ למנכ"ל "הוט" והיה מעורב עם מוסט בענייני "מירס". בפברואר 2011 נדחתה התביעה בבית המשפט.
השקה
החברה היא המפעילה החמישית שנכנסה לשוק התקשורת הסלולרית בישראל, לאחר שפלאפון, סלקום, פרטנר תקשורת ומירס כבר פעלו בו מספר שנים. החברה קיבלה את הקידומת 058.
נשיא החברה היה אורן מוסט, ממקימי רשת סלקום. מיכאל גולן היה בעל השליטה בקבוצה, והחזיק ב-50% מהמניות שלה.
מכירת החברה
בשנת 2015 פירקה החברה בניגוד לתנאי הרישיון את האנטנות שהתקינה והחלה לפעול כמפעילה וירטואלית העושה שימוש בתשתיות של חברת סלקום. צעד זה והעובדה שהחברה לא הצליחה לאשר את הסכם איחוד הרשתות עם סלקום מול משרד התקשורת, העמידו בסימן שאלה את המשך פעילותה של החברה, ובאוגוסט 2015 הודיעה החברה שהיא עומדת למכירה. בנובמבר 2015 הודיעה סלקום שהיא מעוניינת לרכוש את החברה תמורת 1.17 מיליארד שקלים חדשים, ותישא בכל חובותיה כלפי הלקוחות. ב-12 באפריל 2016 רשות ההגבלים העסקיים דחתה רשמית את עסקת המיזוג בין החברות בטענה לכך שהמיזוג יפגע בתחרות ויוביל לעליית מחירים. משמעות הדחייה של המיזוג היא שגולן טלקום תצטרך להגיע להסכם חדש על איחוד רשתות עם אחת מחברות הסלולר הקיימות, לשנות את רישיונה לחברה וירטואלית, למצוא רוכש חדש או ללכת לפשיטת רגל בבית המשפט.
ב-9 ביוני 2016 פורסם כי גולן טלקום חתמה על הסכם עם חברת הוט מובייל לפיו תשלם כ-150 מיליון שקלים בשנה עבור אירוח ברשת הוט מובייל שלה הסכם נדידה עם חברת פרטנר. בנוסף, לפי הדיווח של הוט מובייל לבורסה, הוט מובייל תסייע לגולן באמצעות התקשרות עם חברה בבעלות של בעל השליטה שלה פטריק דרהי במתן קו אשראי לתשלום החוב שלה לסלקום העומד על 600 מיליון שקלים. משמעות המהלך הייתה שגולן טלקום תוכל להמשיך להתקיים כחברה עצמאית ולא תיגרר לפירוק, אף כי המהלך מנוגד לתנאי הרישיון של גולן שכן בכך היא הופכת למפעיל וירטואלי (mvno). סלקום הופתעה מהדיווחים על חתימת ההסכם של גולן עם הוט מובייל תוך כדי המשא והמתן עמה על המשך שיתוף הפעולה ביניהן. לפי הסכם הנדידה בין גולן לסלקום היא רוכשת שירותי נדידה בבלעדיות בתמורה להנחות כספיות, ולכן סלקום הייתה צפויה כעת לדרוש ממנה את תשלום החוב באופן מיידי בתוספת החזר הנחות לפי ההסכם ביניהן שמגיע לכ-300 מיליון ש"ח נוספים.
המהלך של גולן טלקום לא אושר על ידי משרד התקשורת. בנובמבר 2016 הגישה סלקום בקשה לפירוק החברה בשל החובות הנאמדים ביותר מ-600 מיליון ש"ח.
בינואר 2017 נחתם הסכם לרכישת גולן טלקום על ידי חברת אלקטרה צריכה תמורת 350 מיליון ש"ח. באפריל 2017 הושלמה הרכישה.
בפברואר 2020 נחתם הסכם לרכישת גולן טלקום על ידי חברת סלקום. העסקה הושלמה באוגוסט 2020.
שירות וטכנולוגיה
עד למכירתה לחברת אלקטרה צריכה, גולן טלקום ניהלה את כל פעילותה באמצעות אתר האינטרנט, ומוקד שירות לקוחות טלפוני עם כ–200 נציגים. בנוסף, החברה שיתפה פעולה עם רשת באג (BUG) ורשת בסט מובייל, דרכן יכולים הלקוחות לרכוש קווים ולקבל שירות.
לאחר המכירה לחברת אלקטרה, הקימה החברה דוכני שירות ומכירה עצמאיים ברחבי ישראל כולל מכירת מכשירים סלולריים ובנוסף הקימה נקודות שירות ומכירה בחנויות שקם אלקטריק ומחסני חשמל של אלקטרה.
בתנאי המכרז חויבה גולן טלקום לבנות תשתית עצמאית של אתרי קליטה סלולריים בכל רחבי ישראל בתוך 7 שנים, ולהגיע לפריסה של 40% ממדינת ישראל בסוף 2014. עד לאוקטובר 2013 הציבה החברה כ-700 אנטנות סלולריות בטכנולוגיית HSPA+ בתדר UMTS 2100 Mhz, רובן במרכז הארץ, ולכיסוי שאר הרשת השתמשה בתשתית של חברת סלקום ושל חברת פרטנר. עם זאת, באמצע שנת 2014 חתמה גולן טלקום על הסכם לרשת משותפת מלאה עם סלקום למשך כ-6 שנים, והחלה בהדרגה להסיר את האנטנות שכבר התקינה. בחודש מאי 2015 ירד מספר האנטנות הפעילות ל־95. מהלך זה חסך לגולן טלקום את ההשקעה ברשת עצמאית בעלות עשרות מיליוני שקלים, אך נגד את תנאי הרישיון ובשל כך סירב משרד התקשורת לאשר את הסכם השותפות עם סלקום.
בעקבות הסירוב הודיעה גולן טלקום כי היא בוחנת אפשרות לצאת משוק הסלולר, הודעה שנתפסה על ידי משקיפים כצעד שנועד ללחוץ על משרד התקשורת שיחשוש מפגיעה בחברה שמילאה תפקיד משמעותי בהוזלת מחירי הסלולר בישראל. בחברה טענו כי הם עומדים בתנאי הרישיון וכי אינם מבינים מדוע משרד התקשורת צריך להתערב בהסכם בין שני צדדים מסחריים.
תוכניות החברה כפי שפורסמו
במהלך 2015 פורסם שבכוונת החברה לשווק שירותי טלוויזיה, אינטרנט וטלפוניה על בסיס תשתית בזק ובהמשך על כוונה לספק שירותים דרך מיזם הסיבים של חברת Unlimited.
פרדיננד פון ביסמרק
הנסיך פרדיננד פון ביסמרק (בגרמנית: Ferdinand von Bismarck; 22 בנובמבר 1930 – 23 ביולי 2019) היה פוליטיקאי גרמני, ונסיך בית האצולה ביסמרק משנת 1975 ועד למותו.
מוצאו
פרדיננד החזיק בתואר רוזן עד לשנת 1975, ולאחר מות אביו קיבל את התואר נסיך ביסמרק.
לימודיו ועיסוקו
פרדיננד הועסק בנציבות האירופית במשך כמה שנים, ומשנת 1967 עבד כמשפטן בהמבורג.
נישואיו ומשפחתו
בשנת 1960 התחתן פרדיננד עם הרוזנת הבלגית אליזבת ליפנס, להם נולדו ארבעה ילדים: הרוזן גוטפריד פון ביסמרק (19 בספטמבר 1962 - 30 ביוני 2007), הרוזנת ונסה פון ביסמרק (נולדה ב-26 במרץ 1971) אשר ידועה כדמות ציבורית בחברת יחסי ציבור בארצות הברית, הרוזן קרל אדוארד פון ביסמרק (נולד ב-16 בפברואר 1961) הידוע כפוליטיקאי גרמני וחבר פרלמנט בבונדסטאג, וגריגור פון ביסמרק (נולד בשנת 1964).
נפטר ב-23 ביולי 2019.
פוליטיקה
בגיל 30 נכנס פרדיננד לפוליטיקה עם הצטרפותו למפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית, ועם הזמן כיהן כיושב ראש במפלגה מקומית בעיר אאומיוהל אשר נמצאת במרחק 21 ק"מ מהעיר המבורג.
אלסה בסקוב
ביוגרפיה
אלסה נולדה בסטוקהולם לאיש העסקים ברנט מרטמן, אשר הגיע לשוודיה מברגן, נורווגיה, ולאמה- אוגוסטה פהלסטדט, ממשפחה שוודית. אחת מדודותיה, אליס טגנר, הייתה אשת חינוך אשר טבעה בשנת 1900 את המושג "המאה של הילד". טגנר היוותה עבור אלסה דמות מופת שעיצבה את תפישת עולמה בכל הנוגע לראיית הילדים כבעלי זכות לילדות בריאה, חווייתית ומוגנת. אלסה הייתה השנייה מבין שישה ילדים, אח בכור וחמש בנות. כשהייתה בת 15, הלך האב לעולמו והמשפחה ירדה מנכסיה. אוגוסטה והבנות עברו לגור עם שתים מאחיותיה ואחיה של אוגוסטה, אשר חיו ביחד ואילו הבן עבר לגור עם דודה אחרת. שלוש הדודות הפכו למקור השראה לסיפורי דודה ירוקה, דודה חומה ודודה לבנדר העדינה, ואילו הדוד היה השראה לדמותו של דוד כחול, כפי שכינוהו הילדים בסיפורים.
אלסה למדה בבית החינוך לאמנות ובמכללה האוניברסיטאית לאומנויות שנקראה אז "טכניקה סקולאן", או "בית הספר הטכני", בסטוקהולם. בבגרותה למדה בבית החינוך לאמנות ובמכללה האוניברסיטאית לאומנויות בסטוקהולם.
את בעלה, שבעברו היה שר בממשלת שוודיה ובעל תואר דוקטור לתאולוגיה, נתנאל בסקוב פגשה לראשונה בשנת 1897. הם הכירו במכללה בה לימד. היא החלה בקריירה כסופרת ומאיירת סמוך לנישואיה עם נתנאל בסקוב. בשתים-עשרה השנים הראשונות לנישואים נולדו לה, לסירוגין, בכל שנה ספר ובכל שנה ילד. אחר כך ראו אור עוד עשרים וארבעה ספרים שהטקסט והאיורים שבהם - כולם משלה, ועשרה ספרים בהם היא הוסיפה איוריה לטקסטים של סופרים אחרים. בניה שימשו כמודל כמעט לכל הדמויות של הילדים - בנים ובנות כאחד. ספריה רואים אור בעברית בהוצאת משכן ספרים.
בשנה השלישית לנישואיה, אלמנתו של ויקטור רידברג תרמה להם את הוילה שבנו. ויקטור הלך לעולמו בטרם הספיקו לעבור אליה.
בחלק מהספרים, דוגמת "חגיגת הפרחים", חלק מהטקסט הוא בצורת שירים אותם היא גם הלחינה.
האווירה בבית בו אלסה גדלה, הייתה מלאת חיוניות, ליברלית ואמנותית. הייתה זאת אווירה שונה בתכלית מהאווירה הכבדה ששררה במשפחת בסקוב ממנה הגיע בעלה. התנשאותם ואי קבלתם אותה, פגעה בה. בציוריה היא הביעה את הקונפליקטים שהתלוו לכך בצורה אמנותית, מחויכת וכואבת בה בעת. הבדלי האופי היו גם מקור לנתקים ועדיין אהבתם זה לזה גברה. נתנאל בסקוב היה קשור עם תנועת האמנויות והאומנויות ועם התנועה האנתרופוסופית ודרכו אלסה בסקוב לקחה חלק בפעילותן בשוודיה.
אחד מבניה נהרג בתאונת מזחלת שלג לפני יום הולדתו השמיני ולקח לה שנים לקום מצערה ולחזור ליצירתה.
את חייה סיכמה בראיון לפני מותה, בספר הביוגרפיה שערכה סטינה המר, במילים:
כתיבתה
בשנת 1894 החלה אלסה בסקוב לעבוד במגזין הילדים Jultomten.לאחר מכן היא החלה להוציא לאור ספרים משלה ובהם היא הכותבת והמאיירת בטכניקה מיוחדת שהיא פיתחה. ספריה שזורים אלמנטים מהמציאות בשוודיה באותם ימים עם עמודי התווך של מעשיות עמים ואגדות ואף מהמיתוסים הקדומים. בכל הסיפורים כמעט, הילדים זוכים לפגוש שדונים, גובלינים (יצורים מהסוג של עוץ לי גוץ לי מהסיפור של האחים גרים) גמדים, פיות, וחיות המדברות בלשון אדם. הנושאים המרכזיים עוסקים ביחסים שבין ילדים ובינם ובין עצמם, בינם ובין חיות וצמחים, בינם ובין המבוגרים המחנכים אותם. הילדים חרוצים ופעלתנים, שובבים וסקרניים מאוד, נוקטים יוזמה ולומדים מהטבע. עבודתה נתנה במה לאווירה ביתית שמחה באזור הכפרי השוודי של סוף המאה התשע עשרה ותחילת המאה העשרים.
בסקוב הפכה להיות אחת האמניות האהובות ביותר מכל סופרי הילדים השוודים. רבים מספריה הפכו לקלאסיקה והם מודפסים ללא הרף. היא גם איירה גם ספרי אותיות וספרי שירים לבתי ספר שוודיים. דפי הספרים שלה ממוסגרים לרוב על ידי מסגרת דקורטיבית בסגנון אר-נובו.
כל יצירותיה נודעות כסיפורים פשוטים ועליזים, מאוירים ביופי יוצא דופן.
פרסים והוקרה
פרס אלסה בסקוב נוסד בשנת 1958 והוא ניתן למאייר ספרי התמונות השוודי הטוב ביותר בשנה.
מפגש השייח'
מפגש השייח' היא רשת מאפיות וקונדיטוריה בירושלים. הרשת נוסדה בשנת 1990 על ידי שי נאור.
המאפייה מוכרת מגוון מאפים הנאפים באמצעות טאבון אבן מיוחד ובהם פיתות, בייגלה, פיצות, טוסטים וסמבוסק.
היסטוריה
מקור השם "מפגש השייח'" הוא בכיכר ב בירושלים שהיה מקום מפגש בקרב בני הנוער בשנות ה-80 בימי שישי בשם "אצל השייח'" שהיה בבעלות ערבית.
לאחר פרוץ האינתיפאדה הראשונה ובמיוחד בזמן ההאינתיפאדה השנייה שחלקה הגדול לווה באירועים ביטחוניים בעיר ובמיוחד בעיר העתיקה בירושלים, לא ניתן היה להגיע למקום זה.
בשנת 1990 פתח שי נאור את המאפייה באזור התעשייה תלפיות, שהכיל גם מועדוני בילוי ירושלמיים והמפורסם שבהם – האומן 17, מה שמשך את בני הנוער להיפגש במקום ולאכול.
המאפייה המקורית הוקמה ברחוב צרת בתלפיות וב-2003 הועתק הסניף לרחוב האומן, והתרחב להיות קונדיטוריה עם מאפים מתוקים. לאחר מכן מכר נאור זיכיונות והתרחב בירושלים וסביבתה (מבשרת ציון, מעלה אדומים ועוד), וב-2008 אף נפתח סניף ראשון מחוץ לסביבת ירושלים בטיילת שבאילת, לשם עבר נאור עם משפחתו על מנת לעסוק בנדל"ן.
נכון ל-2018, למאפייה 10 סניפים ברחבי ישראל.
רב אבא
{{פירושונים|
אקספון
אקספון 018 בע"מ היא חברה ישראלית המספקת שירותי תקשורת סלולרית, טלפוניה בינלאומית, ושירותי אינטרנט. בעבר הפעילה החברה שירות ניסויי של טלפוניה נייחת, אולם זנחה אותו מסיבות כלכליות. החברה הפעילה בעבר את שירותי התקשורת הסלולרית שלה תחת המותג "we4g" ואת שאר השירותים שהיא מפעילה תחת המותג "018 אקספון". החברה היא חלק מקבוצת החברות של איש העסקים הישראלי, חזי בצלאל.
היסטוריה
אקספון הוקמה במקור כ-.Xfone Inc בשנת 2000 בממלכה המאוחדת על ידי גיא ניסנזון, ששימש לפני כן מנהל שיווק בחברת ראדא תעשיות אלקטרוניות, ואברהם קינן, על בסיס חברה קטנה לתשתיות תקשורת בשם סוויפטנט (Swiftnet) שהוקמה בלונדון ב-1990 על ידי קינן. ניסנזון השקיע בסוויפטנט כ-100 אלף דולר ויחד עם קינן החל להרחיב את פעילותה. גיא ניסנזון שימש כמנכ"ל ואברהם קינן כיו"ר. בשנת 2002 ביצעה הנפקה ראשונה לציבור בבורסת ה-AMEX האמריקנית ללא גיוס כסף, וב-2004 גייסה 3 מיליון דולר לפי שווי של 15 מיליון דולר. ב-2005 היא גייסה 4.2 מיליון דולר לפי שווי של כ-30 מיליון דולר. ב-2004 נרכשה פעילות תקשורת בארצות הברית הכוללת אספקת שירותי תקשורת מקומיים ובינלאומיים ואינטרנט, ובמקביל הוקמה "אקספון ישראל" כדי לפעול בשוק השיחות הבינלאומיות.
ביולי 2004 קיבלה "אקספון ישראל" ממשרד התקשורת רישיון למתן שירותי טלפוניה בינלאומית. "אקספון ישראל" הייתה בבעלות חברת אקספון הבריטית ולפי תנאי הרישיון היו צריכים לפחות 26% מבעלי מניותיה להיות ישראלים, לפיכך גיוסו מספר משקיעים מקומיים בראשם גיורא שפיגל. רפי דיק, שימש כמנכ"ל "אקספון ישראל" מהקמתה ועד 2007.
ביולי 2006, מניות אקספון הבינלאומית נרשמה למסחר גם בבורסה בתל אביב. באותה עת אקספון העולמית הייתה מורכבת ממספר חברות: Swiftnet Limited – חברה בריטית המספקת שירותי תקשורת מקומית ובינלאומית ושירותי ערך מוסף, .Xfone USA, Inc – חברה אמריקאית המספקת שירותי תקשורת מקומית ובינלאומית ושירותי טלוויזיה בכבלים, ו-018 אקספון הישראלית. באוגוסט 2007 רכשה את חברת NTS Communications מדאלאס, טקסס המספקת פתרונות משולבים לקול, וידאו ונתונים, תמורת 42 מיליון דולר. רכישה זו יותר מהכפילה את פעילות החברה בארצות הברית ואקספון החלה לפעול בארצות הברית תחת שם המותג של NTS ולא Xfone USA.
בשנת 2010 רכש איש העסקים חזי בצלאל את חברת "אקספון ישראל". במקביל פורקה "אקספון הבינלאומית" כאשר אברהם קינן מכר את מניותיו לגיא ניסנזון, ובהמשך רכש בחזרה את הפעילות בממלכה המאוחדת. בסוף 2013, נמכרה הפעילות בארצות הברית לקרן השקעות אמריקאית לפי שווי של 83 מיליון דולר.
ביולי 2016 חתמה אקספון על הסכם "שיתוף רשת" עם סלקום, לצורך אספקת שירותי תקשורת סלולרית, שירות שהושק באפריל 2018. בתחילת 2021 נקלעה החברה לקשיים כספיים, לאחר שלא יכלה לעמוד בהחזר חובותיה. שרובם היו לחברת סלקום (כ-100 מיליון שקל) ולבנק מזרחי טפחות (כ-50 מיליון שקל). בקיץ 2021 החלו מגעים להסדר חוב, בין השאר העבירו החברות פרטנר, וסלקום (באמצעות חברת הבת גולן טלקום) הצעה לרכוש את אקספון. עם זאת, חזי בצלאל הגיע להסכם למכירת כל הפעילות של אקספון לחברת ""וויידלי מובייל" של איש העסקים שמעיה רייכמן, בתמורה ל־330 מיליון שקל. ואילו סלקום הגיעה להסכם נפרד, למכירת פעילות הסלולר לקרן "כלירמרק" ו"איש העסקים יריב לרנר.
באוקטובר 2021, אישר בית המשפט המחוזי את מכירת החברה לקרן "כלירמרק" ו"איש העסקים יריב לרנר. בנוסף הוסכם שחזי בצלאל יישאר כבעל מניות מיעוט. בפברואר 2022, אישרה רשות התחרות את עסקת המכירה.
ביוני 2022 החברה מיתגה מחדש את שירותי הסלולר לשם חדש “WeCom” במקום “we4g”
שירותי שיחות בינלאומיות
ב-2004, אקספון הייתה אחת משלוש חברות שקיבלו רישיון למתן שירותי טלפוניה בינלאומית, לאחר החלטת משרד התקשורת לפתוח את השוק לתחרות נוספת (אקספון בקידומת 018, נטוויז'ן בקידומת 017, אינטרנט-זהב בקידומת 015). כאשר נפתח ענף השיחות הבינלאומיות לתחרות בשנת 1997, ניתנו רק שלושה רישיונות ל"קווי זהב" (012), "ברק"(013) ו"בזק בינלאומי" (014).
אינטרנט
בתחילת 2009 החלה לספק שירותי אינטרנט והציעה את המחיר הזול ביותר בשוק.
ב-2013 הייתה אקספון ספק האינטרנט הישראלי הראשון, שסיפק ללקוחותיו IPv6.
במרץ 2013 הייתה אקספון ספק האינטרנט הראשון, שסיפק חיבור מלא לאינטרנט (ספק ותשתית) ולטלפון קווי על גבי תשתית בזק, ללא צורך בהתקשרות עם חברה נוספת, לפי מודל "הסכם סיטונאי" (בו אקספון רוכשת קו תשתית מבזק, אך מבחינת הלקוח אקספון היא הכתובת היחידה).
תקשורת סלולרית
באפריל 2011 נבחרה אקספון במכרז של משרד התקשורת להקמת רשת סלולרית נוספת בישראל. במאי 2011 נשלל מאקספון הזיכיון, לאחר שלא הצליחה לגייס את הערבות הבנקאית הנדרשת והוא הועבר לגולן טלקום.
בינואר 2015, זכתה אקספון, באמצעות חברת הבת החדשה "מרתון 018 אקספון", במכרז תדרי הדור הרביעי (4G) של משרד התקשורת. בעקבות הזכייה במכרז החלה במגעים עם כל חברות הסלולר הגדולות, לצורך כניסה לשותפות ברשת אנטנות סלולריות, כמפעיל רשת סלולרית וירטואלית. בסוף 2015, לאקספון היה הסכם מוכן לחתימה עם חברת פלאפון, אלא שפלאפון נסוגה ממנו, ועצרה את המשא ומתן. החברה חתמה לבסוף על חוזה להקמת רשת אנטנות סלולריות משותפת עם החברות סלקום וגולן טלקום, באמצעות חברת JV בשם "CMG JV". בפועל, חברת סלקום מפעילה רשת אנטנות משלה, ואילו אקספון וגולן טלקום משתמשות בה בחסות ההסכם ביניהן. באפריל 2018 החלה החברה לפעול כמפעיל הסלולרי השישי בשוק הישראלי (שאינו וירטואלי) תחת המותג "We4G" שנמכרה ביוני 2022 ושונתה ל "wecom".
טלפוניה פנים ארצית
בנובמבר 2007 קיבלה ממשרד התקשורת רישיון לעריכת ניסוי שיווקי למתן שירותי טלפוניה פנים-ארצית על גבי טכנולוגיית (VOB-Voice Over Broadband), בקידומת 078-818.
במאי 2008 החלה אקספון לשווק שירותי טלפון קוויים מבוססי אינטרנט בטכנולוגיית VoIP, מכוח רישיון לניסוי שיווקי שקיבלה ממשרד התקשורת. ב-8 בנובמבר 2009 הודיעה אקספון ללקוחותיה על הפסקת הניסוי וביטול כל הקווים.
אמנון ברנזון
אמנון בֶּרֶנזון (8 ביוני 1941 – 18 בנובמבר 2018) היה זמר ומפיק ישראלי.
ביוגרפיה
אמנון ברנזון היה בנם של מלכה ואברהם ברנזון, פעיל תנועת "הקואורדינציה הציונית לגאולת ילדים יהודים" (איתור ילדים יהודים באירופה שלאחר מלחמת העולם השנייה). נולד בקיבוץ דפנה וגדל בקיבוץ כפר גלעדי. לברנזון שתי אחיות ואח - אהרון ברנזון, לימים ראש מועצת ראש פינה.
התגייס בתחילת שנות השישים ללהקת הנח"ל. לאחר השחרור הצטרף ל"בימת הקיבוץ" בין המופעים: "זוג אופניים" ומחזהו של נתן שחם, "הם יגיעו מחר".
בשנת 1969 השתתף במופע "הלוך הלכה החבריא". בין השירים ששר כסולן: "עץ התפוח". לאחר שהמופע נקלע לקשיים נטל ברנזון לידיו את הפקת המופע בו וזכה להצלחה מרובה (כ-500 מופעים).
מכאן והלאה החל לפעול כמפיק. בשנת 1971 הפיק את המופע "השטן ואשת האיכר", ואף השתתף בו. בין השירים ששר כסולן: "העגורים". באותה שנה הופיע בסרט "בלומפילד" לצידו של ריצ'רד האריס.
נפטר ב-18 בנובמבר 2018, והובא למנוחות בבית הקברות בקיבוץ כפר גלעדי, בו גדל.
שליחותו של הממונה על משאבי אנוש (סרט)
שליחותו של הממונה על משאבי אנוש הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של ערן ריקליס שיצא להקרנה בישראל באוקטובר 2010. הסרט עובד לתסריט קולנועי על ידי נח סטולמן על פי ספרו של א.ב יהושע, "שליחותו של הממונה על משאבי אנוש".
הפקה והפצה
עוד לפני השלמת הסרט נחתמו הסכמי הפצה במהלך פסטיבל הקולנוע בקאן ואחר כך גם בפסטיבל טורונטו, עם מפיצים במדינות רבות בהם: איטליה, ספרד, אוסטרליה, ניו זילנד, ברזיל, אורוגוואי, פרגוואי וצ'ילה.
צילומי הסרט החלו באוקטובר 2009 ונמשכו כחודשיים בירושלים וברומניה, והשתתפו בו גם שחקנים מרומניה וצרפת. ברומניה צולמו מספר סצנות בימים מושלגים, והיה צורך לחכות למזג אוויר מתאים.
הסרט הוקרן לראשונה בבכורה עולמית בפסטיבל לוקרנו בשווייץ, ביולי 2010, וזכה בפרס "חביב הקהל". בספטמבר הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ובאוקטובר 2010 השתתף בפסטיבל הקולנוע הים תיכוני במונפלייה. בנובמבר הסרט נרכש להפצה בארצות הברית
הסרט זכה בחמישה פרסי אופיר, בהם בפרס "הסרט הטוב ביותר", ועל כן נשלח לייצג את ישראל בקטגוריית "הסרט הזר הטוב ביותר" בטקס פרסי האוסקר, אולם לבסוף לא העפיל למועמדות בקטגוריה.
עלילה
יוליה, עובדת זרה ממזרח אירופה שבאה לעבוד בישראל, נהרגת בפיגוע בירושלים. גופתה נותרה ללא דורש בחדר המתים. לפי חפציה התברר שעבדה במאפייה ירושלמית (מאפיית ברמן), ועיתונאי של מקומון ירושלמי (גורי אלפי) מאשים את המאפייה באדישות לגורלה. בעלת המאפייה (גילה אלמגור), הידועה בכינוי "האלמנה", מורה לממונה על משאבי אנוש (מארק איווניר) להביא את המנוחה לקבורה במולדתה.
הסרט עוקב אחר מסעו של הממונה על משאבי אנוש מירושלים אל כפר הולדתה של המנוחה, עד להבאתה לקבורה. אליו נלווה העיתונאי, בארץ היעד (רומניה) מצטרפים אליהם סגן קונסול ישראל במקום (ג'וליאן נגולסקו), הנשוי לקונסולית (רוזינה קמבוס) ובנה הקטין של יוליה (נואה סילבר).
עלילת הסרט משחזרת בנאמנות גבוהה את עלילת הספר. ההבדל המשמעותי העיקרי בין השניים הוא, שבספר הבעלים של המאפיה הוא גבר, "הזקן", ואילו בסרט זו אישה, "האלמנה".