cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלה גרטנר
מרד הזונדרקומנדו
גרטנר נשלחה מגטו בנדין לאושוויץ עם שאר יהודי העיירה. גרטנר, אסתר וייסבלום ורגינה ספירשטיין שוכנעו על ידי רוז'ה רובוטה, שעבדה איתן במפעל "אוניון", להבריח כמויות קטנות של אבק שרפה וחומר נפץ מהמפעל על גופן, כדי לתמוך במרד שהתרחש בגטו. את חומר הנפץ העבירו לרובוטה שהעבירה אותו לרובל, איש הזונדרקומנדו.
המרד פרץ ב-7 באוקטובר 1944, ומנהיגיו היו העובדים ממשרפה מספר 4. הזונדרקומנדו הצליחו להרוג את המנהיג של פלוגת האס-אס שנשלחה להכניסם לתאי הגזים, אך המרד נכשל ודוכא על ידי הגרמנים, וארבע הנשים נאסרו ב-10 באוקטובר 1944.
מותה
לאחר שנתפסה, גרטנר נחקרה בעינויים. כאשר התברר שהיא אחת המבריחות, הוציאו ממנה, בעינויים, את שמות הנשים שעבדו איתה, ולאחר מכן עינו את רוז'ה רובוטה, שהיו לה קשרים עם המחתרת והוציאו את ארבעת הנשים להורג בתלייה ב-6 בינואר 1945.
ארבעתן נתלו בגרדום נייד שנבנה בין שני מבנים במחנה הנשים החדש. שתיים מול משמרת היום, ושתיים מול משמרת הלילה, כדי שכל השומרים יקבלו את אותו ה"בידור" בדיוק. גרטנר הייתה בת 32 במותה.
מורשת
לזכר ארבע הנשים הוקמה אבן זיכרון באתר ההנצחה לקדושי זגלמביה, חבל הארץ שממנו הגיעה, ליד העיר מודיעין.
אנדרטת מחנה המעצר בלטרון
אנדרטת מחנה המעצר בלטרון היא אנדרטה לזכר עצורי המחתרות העבריות בארץ ישראל, שהיו במחנה המעצר בלטרון.
האנדרטה נמצאת לצד הכביש, המחבר את כביש 3 לנווה שלום וצמודה לאתר ההנצחה של גדוד 32 בחטיבת אלכסנדרוני. האנדרטה הוצבה במקום בספטמבר 2016. היא בוצעה על ידי האמן חן וינקלר ותוכננה על ידי האדריכל יהודה יהב, שתכנן גם את אנדרטת חטיבת אלכסנדרוני במקום. האנדרטה הוקמה בסיוע המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ונציגי ההגנה, האצ"ל והלח"י.
בבסיס האנדרטה מתוארת ההיסטוריה של כליאת אסירי המחתרות במחנה. במרכז יש תרשים של מחנה המעצר לטרון א' מ-1945 ומעליו סמלי שלוש המחתרות. למעלה יש אלמנט פיסולי של גדר תיל המסמל את המעצר וציפור המסמלת את הרצון לחופש.
ג'ון איירלנד
ילדות נעורים ולימודים
ג'ון איירלנד נולד בבאודון, מנצ'סטר רבתי, צ'שייר, למשפחה ממוצא סקוטי, בעלת מעמד תרבותי מסוים. אביו, אלכסנדר איירלנד, מו"ל ובעל עיתון, היה בן 69 כשג'ון נולד. ג'ון היה הצעיר בחמשת ילדיו של אלכסנדר מנישואיו השניים (אשתו הראשונה מתה). אמו, אני אליזבת ניקולסון איירלנד, הייתה ביוגרפית, צעירה בשלושים שנה מבעלה. היא מתה באוקטובר 1893, כשג'ון היה בן 14, ואלכסנדר מת כעבור שנה. ג'ון איירלנד תואר כ"אדם מופנם, נוטה לביקורת עצמית ורדוף זכרונות מילדותו העגומה".
איירלנד התחיל ללמוד בקולג' המלכותי למוזיקה בשנת 1893, שם למד פסנתר אצל פרדריק קליף ועוגב, כמקצוע שני, אצל וולטר פאראט. משנת 1897 למד הלחנה אצל צ'ארלס ויליירס סטאנפורד. בשנת 1896 התמנה איירלנד לעוגבר שני בכנסיית השילוש הקדוש בלונדון, ובהמשך, מ-1904 עד 1926, כיהן כעוגבר ומנצח מקהלה בכנסיית סנט לוק בצ'לסי.
קריירה
איירלנד החל לעשות לו שם בראשית המאה ה-20 כמלחין שירים ומוזיקה קאמרית. הסונאטה מס' 1 לכינור משנת 1909 זכתה בפרס בתחרות בינלאומית, שארגן פטרון המוזיקה הקאמרית וולטר וילסון קובט. להצלחה רבה עוד יותר זכתה הסונאטה השנייה שלו לכינור: לאחר השלמתה בינואר 1917, הגיש אותה לתחרות שמטרתה הייתה לסייע למוזיקאים בתקופת מלחמת העולם הראשונה. חבר השופטים כלל בפרס את הכנר אלברט סאמונס ואת הפסנתרן ויליאם מרדוק, שניגנו את היצירה לראשונה באאוליאן הול בלונדון, ב-6 במרץ 1917. כפי שציין איירלנד לאחר זמן, "הייתה זו מן הסתם ההזדמנות האחת והיחידה, שבה הורם מלחין בריטי מאלמוניות יחסית בלילה יחיד הודות ליצירה במתכונת של מוזיקה קאמרית." היצירה סוקרה בהתלהבות, והמו"ל וינתרופ רוג'רס הציע פרסום מיידי (ההוצאה הראשונה אזלה עוד לפני שעברה עיבוד על ידי המדפיסים). ביצוע חוזר של הסונאטה לכינור בידי איירלנד והכנר דזירה דפו מילא עד אפס מקום את ויגמור הול בלונדון. איירלנד הרבה לבקר באיי התעלה ושאב השראה מנופיהם. בשנת 1912 חיבר יצירה לפסנתר בשם "קסם האי", (הראשון בשלושה קטעים בקובץ "עיטורים", כששהה בגרנזי, והקובץ בן שלושת הקטעים לפסנתר "סארניה: תמונת אי" נכתב שם ב-1940. הוא פונה מן האי ממש לפני הכיבוש הגרמני בעת מלחמת העולם השנייה.
משנת 1923 לימד איירלנד בקולג' המלכותי למוזיקה. בין תלמידיו שם ריצ'רד ארנל, ארנסט ג'ון מורן, בנג'מין בריטן (שתיאר לאחר זמן את איירלנד כבעל "אישיות חזקה אבל אופי חלש") והמלחין אלאן בוש. ג'פרי בוש (אין קרבה בין השנים), היה תלמידו של איירלנד באופן פרטי, ובהמשך ערך או עיבד רבות מיצירותיו של איירלנד להוצאה לאור,
ג'ון איירלנד היה רווק מושבע, פרט לתקופה קצרצרה שבה, ברצף מהיר, נישא, נפרד, והתגרש. ב-17 בדצמבר 1926, בגיל 47, נשא לאישה תלמידה בת 17, דורותי פיליפס. נישואים אלה התבטלו ב-18 בספטמבר 1928 והסברה היא, שהם לא הגיעו לידי מימוש. הוא התעניין באופן דומה בסטודנטית צעירה אחרת, הלן פרקין (1996-1909), פסנתרנית ומלחינה, שלה הקדיש את הקונצ'רטו לפסנתר במי במול מז'ור ואת "אגדה" לפסנתר ותזמורת (שנכתב תחילה כקונצ'רטו שני). היא ניגנה בביצוע בכורה את שתי היצירות, אך אם היו לו כוונות ליחסים עמוקים יותר עמה, הן נכזבו כשפרקין נישאה לג'ורג' מאונטפורד אדיה, תלמיד של גאורג איבאנוביץ' גורדייף, ולאחר זמן היגרה עמו לאוסטרליה. בהמשך ביטל איירלנד את ההקדשות. ב-1947 יצר איירלנד קשר עם עוזרת אישית ובת לוויה, הגב' נורה קרקבי, שנשארה עמו עד יומו האחרון. על אף קשרים אלה עם נשים, ברור מכתביו הפרטיים, שנטיותיו המיניות היו בכיוון אחר ופרשנים רבים תומכים בדעה זו.
בחר יוסף
בחר יוסף (בערבית: بحر يوسف; "נתיב המים של יוסף") הוא תעלה המחברת את נהר הנילוס עם פיום במצרים.
ניקו היראגה
ניקו היראגה (באנגלית: Nico Hiraga; נולד ב-19 בדצמבר 1997) הוא סקייטר מקצועי ושחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
בחר יוסף
בימי קדם הוא נקרא טומיס (ביוונית קדומה: Τωμις) על ידי היוונים אשר נגזר מהשם המצרי שלה "Tm.t" "התעלה הסופית" והיה עדיין בשימוש לאחר הכיבוש הערבי, בתרגום לערבית אל-מנח"י (בערבית: المنهى). התעלה הייתה ידועה גם בשם "התעלה הגדולה" (ביוונית קדומה: διῶρυξ Μεγάλη) או "תעלת מוריס". השם הערבי המודרני מתייחס לנביא יוסף, המקביל של הקוראן ליוסף המקראי.
ניקו היראגה
ביוגרפיה
היראגה נולד בסן פרנסיסקו בשנת 1997. אביו יפני ואימו אמריקאית. הוא סקייטבורדר מקצועי.
בחר יוסף
בחר יוסף קיים עד היום, ומזין מים צפונה לתוך בירקט קארון, במקביל לנילוס.
ניקו היראגה
קריירה
היראגה מוכר בזכות משחקו בסרט "מוקסי" משנת 2021. ובסרט "חורשות את הלילה" משנת 2019.
הוא שיחק גם בסרטים "Summer of 17", "סקייט קיטצ'ן", ובסדרות הטלוויזיה "בולרז", ו-North Holywood" . "
היראגה לוהק לתפקיד חוזר בסדרה הקרובה של אמזון "The Power" ובסרט הקולנוע "Hello, Goodbye, and Everything In Between".
באוגוסט 2021 השתתף בווידאו קליפ של הזמרת האמריקאית אוליביה רודריגו לשיר "Brutal". הקליפ בוים על ידי הבמאית הקנדית פטרה קולינס. בקליפ מופיעים גם השחקן לוקאס גייג' והדוגמנית סאלם מיטשל.
חשבונאות לאומית
החשבונאות הלאומית או חשבונות לאומיים הם דרך ליישם טכניקות חשבונאיות לרמת המדינה. באמצעות החשבונאות הלאומית ניתן למדוד ולתאר את הפעילות הכלכלית במשק או במדינה, את הקשרים בין הגורמים הכלכליים ואת הקשרים בין המשק המקומי לשווקים הבינלאומיים. החשבונאות הלאומית משמשת למעקב אחר ההתפתחויות הכלכליות במשק, לניתוח מקרו-כלכלי, לתכנון ולחיזוי כלכלי ולהשוואות בינלאומיות בין משקים שונים וביצועיהם.
בין המרכיבים הנכללים בחשבונאות הלאומית הם התוצר המקומי הגולמי שהתגבש כאינדיקטור המרכזי לפעילות הכלכלית ומרכיביו - הצריכה וההשקעה הפרטית והממשלתית, הייבוא והיצוא, את הרכב ההכנסות והחיסכון ואת השינויים במחירי התוצר והשימושים.
כריסטופר גריידי
כריסטופר "כריס" גריידי (באנגלית: Christopher "Chris" Grady) הוא קצין בדרגת אדמירל בצי ארצות הברית המכהן כסגן יושב ראש המטות המשולבים.
ביוגרפיה
גריידי סיים ב-1984 תואר ראשון באוניברסיטת נוטרדאם בה למד במסגרת תוכנית הכשרת קצונת המילואים של צי ארצות הברית.
התגייס לצי, שירת כקצין במשחתת "USS Moosbrugger" ובסיירת הטילים "USS Princeton". פיקד על ספינת הלוחמה בצוללות "USS Chief" ועל ספינת הלוחמה בצוללות "USS Ardent" במשימתה בים הערבי. בינואר 2003 מונה למפקד משחתת הטילים המונחים "USS Cole" ופיקד עליה עד יולי 2004, בתקופת פיקוד הפליגה המשחתת לים התיכון ונטלה חלק בכוח נאט"ו באזור. פיקד על פלגת המשחתות 22 שנשלחה למפרץ הפרסי כחלק מקבוצת הקרב של נושאת המטוסים "תאודור רוזוולט (CVN-71)"
The Art of Letting Go
The Art of Letting Go (בעברית: אומנות ההרפיה) הוא סינגל של הזמרת מריה קארי, מתוך אלבומה ה-12 Me. I Am Mariah... The Elusive Chanteuse. השיר יצא כסינגל השני מהאלבום ב-11 בנובמבר 2013, ונכתב והופק על ידי קארי עצמה ורודני ג'רקינס.
כריסטופר גריידי
ביוגרפיה
בדרגות האדמירל שירת כראש מרכז המבצעים הימיים בצי האוקיינוס השקט. בינואר 2014 מונה למפקד קבוצת התקיפה 1 ונושאת המטוסים "קרל וינסון" שהשתתפה ב"מבצע נחישות טבועה" למלחמה במדינה האסלאמית. לפני ההגעה למפרץ הפרסי איבדה נושאת המטוסים שלושה מטוסי F/A-18 הורנט בשתי תאונות נפרדות, בהן נהרג טייס אחד שגופתו לא נמצאה. ביולי 2015 מונה למפקד כלי השיט (למעט צוללות) בפיקוד כוחות הצי (הפיקוד האטלנטי).
The Art of Letting Go
השיר הגיע למקום התשעים במצעד הסינגלים הבריטי.
כריסטופר גריידי
ביוגרפיה
באוקטובר 2016 קודם לדרגת תת-אדמירל ומונה למפקד הצי השישי של ארצות הברית, המשמש גם מפקד כוחות התקיפה והתמיכה הימיים של נאט"ו וסגן מפקד פיקוד כוחות הצי באירופה ובאפריקה, הוא כיהן בתפקיד עד מרץ 2018 כאשר ליסה פרנקטי מונתה במקומו.
במאי 2018 קודם לדרגת אדמירל ומונה למפקד פיקוד כוחות הצי ומפקד כוחות הצי בפיקוד צפון.
The Art of Letting Go
הוצאה
לבסוף, הגרסה שאותה הפיצה קארי בפייסבוק שלה, הייתה גרסת דמו ולא הגרסה הסופית של השיר, קארי מחקה את השיר מהפייסבוק לאחר כמה שעות והעלתה אותו מחדש בגרסה המקורית תוך כדי שהיא מתנצלת על מה שקרה. הרולינג סטון עשו על השיר סיקור מקיף.
כריסטופר גריידי
ביוגרפיה
בדצמבר 2021 מונה לסגן יושב ראש המטות המשולבים.
The Art of Letting Go
ניתוח מוזיקלי
מבחינה מוזיקלית השיר הוא שיר R&B וגוספל אשר מושפע ממוזיקה ישנה יותר. פסנתר וגיטרת מיתרים היו כלי הנגינה העיקריים בהם השתמשו להכנת השיר. מבחינה לירית השיר מדבר על הכוח של אנשים להפרות ולשחרר את הדברים הקשים והרעים בחיינו.
השיר זכה לביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה אשר השוו אותו לסינגל הבכורה שלה "Vision of Love", בעקבות ההפקה המינימליסטית והיכולות הווקאליות שלה. אך בשל היעדר קליפ השיר לא זכה להצלחה בעולם כאשר נכנס למצעדים של מספר מדינות מועטות וגם בהם לא הגיע למיקומים גבוהים.
כריסטופר גריידי
ביוגרפיה
גריידי בעל תואר שני בלימודי ביטחון לאומי מאוניברסיטת ג'ורג'טאון ובעל תואר שני בלימודי ביטחון לאומי מהמכללה הלאומית למלחמה. מאפריל 2020 נושא גריידי בתואר "Old salt" כקצין הימי בעל הוותק הרב ביותר בצי.
סיגואטרה
סיגואטרה היא הרעלת מזון הנגרמת כתוצאה מאכילת דגי שוניות מסוימים אשר בשרם מזוהם ברעלנים הנקראים סיגואטוקסינים הנוצרים בדינופלגלטים, יצורים מיקרוסקופיים הנפוצים באזורי ים טרופיים וסובטרופיים. אותם יצורים מיקרוסקופיים נדבקים לשוניות אלמוגים ואצות ונאכלים על ידי דגים אוכלי-צמחים. דגים אלה נאכלים על ידי דגים טורפים גדולים יותר ובאופן זה הרעלן נמצא במארג המזון. אכילת דגים טורפים, הנמצאים סמוך לראש שרשרת המזון באזורי ים טרופיים וסובטרופיים (כמו דקריים, מורניים, ברקודות, צניניתיים, דגי בס וחדקניים) מגבירה את הסיכוי לחלות בסיגואטרה.
הסיגואטוקסין הוא חסר ריח, חסר טעם ולא ניתן להסירו מן המזון בבישול.
תסמיני ההרעלה
התסמינים העיקריים של סיגואטרה הם בדרכי העיכול ובמערכת העצבים. התסמינים במערכת העיכול כוללים בחילות, הקאות ושלשולים, אחריהם מופיעים בדרך כלל תסמינים במערכת העצבים הכוללים כאבי ראש, כאבי שרירים, נמלול, אטקסיה, ורטיגו, והזיות. מקרים קשים של הרעלה עשויים לגרום לאלודינה מקור, כאב עצבי היוצר תחושת כוויה הנגרם מגירוי קר. תסמיני סיגואטרה עלולים להימשך לאורך זמן עד שלעיתים הם מביאים לאבחנה שגויה של טרשת נפוצה.
קיימים דיווחים על התפתחות דיספראוניה, כאב בעת קיום יחסי מין, דווחו אצל בני זוג בריאים לאחר שקיימו יחסי מין עם שותפים שלקו בסיגואטרה, דבר המעיד על כך שייתכן כי הרעלן יכול להיות מועבר ביחסי מין. קיימים דיווחים בספרות הרפואית על תינוקות יונקים שלקו בשלשול ובפריחה בעור הפנים לאחר שינקו מאימהות שהורעלו, דבר המעיד על כך שייתכן כי הרעלן מועבר בחלב אם.
תסמיני סיגואטרה עלולים להימשך לאורך שבועות ואף שנים ובמקרים קיצוניים אף לאורך 20 שנה, תוך שהם גורמים לנכות. רוב בני האדם המורעלים בסיגואטרה מתאוששים לאיטם לאורך זמן. לעיתים תסמיני ההרעלה מופיעים שוב לאחר ההתאוששות, זאת לאחר צריכת מזון המכיל אגוזים, גרעינים, משקאות אלכוהוליים, דגים או מוצרי מזון המכילים דגים, עוף או ביצים וכן חשיפה לאדי אקונומיקה וחומרים כימיים אחרים. אף פעילות גופנית עלולה לגרום להופעה מחודשת של התסמינים.
זיהוי דגים מורעלים
קיימות שיטות מדעיות שונות לזיהוי דגים אשר בשרם מכיל סיגואטוקסינים, כולל שימוש בספקטרומטר מסה. הקושי העיקרי בבדיקות המעבדה הקיימות הוא בקביעת ריכוז הרעלן שהוא בעל משמעות קלינית.
לצד השיטות המדעיות קיימות שיטות עממיות שונות. בצפון אוסטרליה, שם נפוצה הרעלת הסיגואטרה, קיימות מספר שיטות לזיהוי דגים מורעלים. אחת מהן כרוכה באמונה כי זבובים אינם מתיישבים על דגים מזוהמים. על פי שיטה אחרת, חתולים האוכלים דגים מזוהמים ילקו בתסמינים הבולטים של סיגואטרה. על פי שיטה שלישית יש להחדיר מטבע כסף מתחת לקשקשי דג ואם המתכת משחירה, זהו דג מזוהם. בגראנד קיימן מקומיים הלוכדים דג ברקודה, מניחים פיסה מן הדג על הקרקע כדי שנמלים יעלו עליה, במידה והנמלים ממשיכות לנוע, הדג בטוח למאכל.
טיפול
לא קיים טיפול יעיל להרעלת סיגואטרה. רוב הטיפול הרפואי מתמקד בהקלת התסמינים. קיימות ראיות לכך שחוסמי תעלות סידן, כמו ניפדיפין ווראפאמיל נמצאו יעילים לטיפול בתסמינים הנותרים לאחר חלוף המחלה הראשונית, כגון הפרעות במחזור הדם וכאבים בחזה. תסמינים אלה נוצרים כתוצאה מהתכווצות דפנות כלי הדם עקב השפעת הרעלן.
אולפני לג'נדרי
מטה החברה שוכן בברבנק, קליפורניה שבארצות הברית.
היסטוריה
תומאס טל ייסד את החברה לאחר שהרוויח 500 מיליון דולר מקרנות ניהול והשקעות. החברה נרשמה בקליפורניה בשנת 2000 ובשנת 2005 חתמה על הסכם עם אולפני האחים וורנר להפיק ולממן במשותף 40 סרטים במשך 7 השנים הבאות.
בספטמבר 2011 ג'ון ג'שני מונה לנשיא החברה.
ב-11 בינואר 2016 הקונצרן הסיני Wanda Group הכריז על חתימת הסכם עם בעלי המניות של אולפני Legendary על רכישת החברה בסכום של 3.5 מיליארד דולר, מה שהפך את העסקה לרכישה הגדולה ביותר של חברת מדיה אמריקאית על ידי חברה סינית.
ב-17 בינואר 2017 תומאס טל הכריז על פרישתו מתפקיד מנכ"ל החברה.
פרס המוזיקה של בילבורד לאלבום הבילבורד 200 המוביל
דף זה מפרט את הזוכים ואת המועמדים בפרס המוזיקה של בילבורד לאלבום הבילבורד 200 המוביל. הפרס ניתן מאז שנת 1993 ומאז היווסדו רק חמישה אמנים זכו בפרס פעמיים: 50 סנט, אדל, דרייק, אמינם וטיילור סוויפט.
הזוכים והמועמדים
הזוכים מפורטים ראשונים ומודגשים.
זכיות
2 זכיות
מועמדויות
6 מועמדויות
5 מועמדויות
4 מועמדויות
3 מועמדויות
2 מועמדויות
כוכב פרהיסטורי (2022)
הסדרה הופצה, בדומה לתוכנית היום האחרון של הדינוזאורים, בליווי תמונות באנימציות מחשב (Computer-generated Imagery) תוך התבססות על המדע העדכני ביותר הכולל דינוזאורים מנוצים, ופסקול שהופק בידי הנס צימר. הסדרה הופקה בידי הבמאי ג'ון פאברו וייעצו לה מספר פלאונטולוגים ביניהם סטיבן ל. ברוסאט ודארן נאייש.
יוז'ף נמש-למפרט
יוז'ף נמש-למפרט (בהונגרית: Nemes-Lampérth József; בודפשט, 13 בספטמבר 1891 – שאטוראליאויהיי, 19 במאי 1924) היה צייר וגרפיקאי הונגרי. בתחילת המאה ה-20, הוא היה אחד האנשים המקוריים ביותר של האוונגרד ההונגרי.
שמו
שם משפחתו היה במקור למפרט, והוא אימץ את השם המקדים נמש כשם אמן. הוא מופיע במקורות שונים עם מקף ובלי.
ביוגרפיה
הוא למד אצל מאנו וסטרוצי בבית הספר לאמנויות שימושיות בבודפשט, ולאחר מכן במה שנקרא היום האוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות אצל שני מורים ידועים, אבל הסגנון הנטורליסטי והאקדמי שלהם לא סיפק את טעמו של נמש-למפרט, אז הוא הלך תחילה לצייר במושבת האמנים של באיה מארה ולאחר מכן בשנת 1913 בפריז. ידו השמאלית שותקה כתוצאה מפציעה במלחמת העולם הראשונה, והוא שוחרר מהצבא מסיבה זו ב-1916.
הוא פיתח את סגנונו הייחודי בבאיה מארה ובפריז, שאיתם הפך לאחת הדמויות המקוריות ביותר של האוונגרד ההונגרי של תחילת המאה ה-20. תמונותיו הבנויות בעוצמה נמתחות בדינמיות שאין שני לה, ורישומי הדיו שלו מעצבים את החלל עם הניגודיות הכהה-הבהירה, בטיפול הכמעט אכזרי בחומרים וקצב משיכות המכחול הרחבות. סגנונו קשור למאמצים של סזאן, הפוביזם והגשר (קבוצת ציירים) בגרמנית: Die Brücke. יותר ויותר תשומת לב הוקדשה לציוריו ולרישומיו, ועוד ועוד רישומים שלו פורסמו בכתב העת "היום" (Ma), בעריכתו של לאיוש קשאק, ובדרך זו נכנס נמש-למפרט לחוג חסידי האקטיביזם ההונגרי.
נמס-למפרט היה הרגיש בנוח באותה מידה בציורי דיוקן, נוף וציור עירום, ואפילו יש לו ציורי טבע דומם. ב-1917 השתתף בתערוכת הנוער בסלון הלאומי, וב-1918, בתערוכת הדגמה 3 של כתב העת"היום". ב-1919 הוא עזר לתעמולה של ממשלת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית בציורי הכרזות המגייסות שלו.
בתקופת הרפובליקה, הוא מונה כמורה בסדנה לאמנויות יפות של הפועלים, לאחר נפילת הרפובליקה הוא נעצר, בשנת 1920 הצליח להגר לברלין, שם ארגן תערוכה מצליחה מאוד בגלריית גורליט (Gurlitt-Galerie). בתערוכה זו פגש את המצנט השוודי אלפרד גוסטב אקסטרום (Alfred Gustav Ekström), נסע איתו לשוודיה והמשיך לצייר שם, אך עד מהרה עבר התמוטטות עצבים, רישומי הפחם העוצמתיים הפכו קודרים יותר ויותר, הם הוכו על ידי האבדון שמישמש ובא.
הוא אושפז במוסד לחולי נפש בשוודיה ולאחר מכן בהונגריה, ומת בביתו במוסד לחולי נפש בשאטוראליאויהיי. הוא הורשה לצייר כל הזמן, מהבחינה זו היה לו הרבה יותר מזל ממיהאי מונקאצ'י, שרופאיו שללו ממנו את האפשרות לעסוק באמנותו בארבע שנות חייו האחרונות.
הערכה
נמש-למפרט יצר קצת יותר מעשר שנים מתוך שלושים ושלוש שנותיו, בין השנים 1910-1922. הוא צייר 24 ציורי שמן בנוסף לרישומי דיו ועיפרון. יצירתו בציור ההונגרי אינטנסיבית ודמויה ברק מאין כמותה. לאיוש נמט, היסטוריון האמנות הבולט, כתב עליו: "הציור של נמש-למפרט הוא הפרי המקורי ביותר של ציור האוונגרד ההונגרי של תחילת המאה."
את יכולתו ליצור קומפוזיציה בעלת מסה של קווים עוצמתיים ניתן לראות כבר בסגנונו בציורו פארק העיר (הפארק העירוני של בודפשט) מ-1912, אותו מאפיין של הדיוקן העצמי האחרון שלו מ-1920 ודיוקן אדם מ-1922. הוא הפיק סקיצות מצוינות אחרות וציורי פחם בטכניקה זו.
הוא היה אמן מוכשר מאוד של האוונגרד ההונגרי, כולל האקטיביזם, ועקב אחריו מקרוב בלה אואיץ. הגורל הותיר לנמש-למפרט זמן מועט להתפתח ולהיפתח, הוא מת בגיל 32, אבל עדיין השאיר אחריו כ-150 ציורים וגרפיקה. אפילו עם מוח מעונן, הוא יצר גרפיקה מצוינת ברגעיו הצלולים. הגלריה הלאומית של הונגריה ארגנה תערוכת אוסף של עבודותיו ב-1963 ולאחר מכן ב-1992.
שדה מנוחה הקטנה
שדה מנוחה הקטנה (באוקראינית: Мала Сейдеминуха, ביידיש: קליין שדה-מנוחה) היא כפר באזור בריסלב שמחוז חרסון באוקראינה, שהיה בעברו שטעטל יהודי. לפי רישומים מ-2001 התגוררו בכפר 245 תושבים.
בשנים 1840–1841 בסמוך למושבה היהודית החקלאית "שדה מנוחה" שבפלך חרסון התיישבה קבוצת מהגרים יהודים מנוול וישובים אחרים של פלך ויטבסק. בעקבות כך המושבה המקורית קיבלה את השם שדה מנוחה הגדולה והמושבה החדשה נקראה "שדה מנוחה הקטנה".
יחד עם גידול באוכלוסיה, חלק מהתושבים התקשו להשתלב בחקלאות ועזבו את המושבה לטובת הערים בסביבה. נכון ל-1842 התגוררו בשדה מנוחה הקטנה 442 תושבים (35 משקי בית), ב-1887 היו 233 תושבים (33 משקי בית), ב-1897 נרשמו 520 תושבים ביישוב (מתוכם 96.5% יהודים). ב-1916 היו 632 תושבים, ב-1924 היו 793 תושבים וב-1931 חיו בו 578 איש. החל מ-1840 פעל בית כנסת ביישוב. בשנים 1898–1899 עסקו בחקלאות 75 משפחות (454 נפשות). חלק קטן מהמתיישבים עסקו בתעשייה. בסוף המאה ה-19 פעל בכפר חדר ובית ספר יסודי. בשנים 1890-1916 פעל בית ספר פרטי עם 3 שנות לימוד, אשר לימוד מספר מקצועות: רוסית, יידיש, היסטוריה רוסית ויהודית, גאוגרפיה, תורה ותלמוד. כ--40-50 ילדים למדו בכל מחזור. ב-1912 נפתחה מכללה ציבורית יהודית עם שתי כיתות לימוד, שפת הלימוד היתה יידיש. בישוב פעלו שלוש חנויות ובית מרחץ. החל מ-1911 פעל חוג תאטרון מקומי וספריה. ב-1920 נפתח בית ספר למוזיקה. התנועה הציונית והחלוץ היו פעילים בישוב. מודרכי ולניצקי, שהיה לאביו של אסף שמחוני‎ היה פעיל ציוני מוכר מאוד באזור ועלו לישראל עם קבוצת מתיישבים נוספים.
במהלך מלחמת האזרחים הרוסית שדה מנוחה הקטנה סבלה מתקיפות, פוגרומים, רעב ומעשי שוד. בין היתר צבא המתנדבים הרוסי השתתף בפוגרום מ-1919. מצב משקי הבית היה ירוד מאוד. בשנים 1924–1931 כמות משקי הבית הצטמצמה מ-163 ל-123. בשנים 1925–1928 החל תהליך שיקום והתאחדות של חקלאים לצורך עיבוד אדמה. כלי הנדסה חקלאית מודרניים סופקו על ידי הג'וינט ואוזט. ב-1929 הוקם הקולחוז "אבנגדר" שאיחד 90.2% ממשקי הבית בכפר. החל מ-1928 ועד ל-1944 הכפר נקרא "שטערנדורף" והיה אחד הכפרים באזור היהודי קלינינדורף. בשנים 1924–1925 התנועה הציונית שפעלה באזור דעכה בעקבות לחץ השלטונות. עם זאת, חלק מהמתיישבים כבר הספיקו לעלות לארץ ישראל. חלק מהפעילים הציוניים נעצרו ונכלאו. ב-1928 בית הכנסת של שדה מנחה הקטנה הפסיק את פעילתו הדתית והפך ל"בית תרבות". בהמשך אותו הבניין שימש כבית ספר ביידיש. שפת הלימוד השתנתה לרוסית ב-1938.
שטרנדורף בדומה לישובים חקלאיים אחרים נפגע מתהלך של קולקטיביזציה וחיסול מעמד הקולאקים. 30 תושבים מתו מרעב בשנים 1932– 1933. התושבים העמידים נעצרו והוגלו מהכפר.
ב-1941 עם פלישתה של גרמניה הנאצית לברית המועצות, 218 תושבי שדה מנוחה הקטנה גויסו לצבא האדום (189 מתוכם נפלו בקרב) ו-28 נוספים נמלטו מהכפר. ב-17 בספטמבר 1941 כוחות הצבא הגרמני הוציאו להורג 340 יהודים מהכפר בירי. לאחר סיומה של מלחמת העולם השנייה יהודים מועטים בלבד חזרו לכפר שכמעט נמחק. ב-1945 שמו חזר להיות "שדה מנוחה הקטנה". בסוף שנות ה-40 נרשמו בשדה מנוחה הקטנה 44 תושבים יהודים בלבד.
ב-1967 הוקמה במקום בו היה קבר אחים אנדרטה לזכר הנספים. הכפר נכבש על ידי צבא רוסיה במסגרת המתקפה בדרום אוקראינה ב-2022 ושוחרר בהמשך על ידי צבא אוקראינה.
דחיק
דְּחִיק או בכינויו הנוסף אָתֵי מֵרַחִיק הוא סימן דיאקריטי במערכת הניקוד הטברני של המקרא, המסומן כנקודה בתוך האות בדומה לדגש ולמפיק. הדחיק מופיע בתנאים מסוימים בראש המילה השנייה בצירופים בני שתי מילים. על פי מסורת העדות, הדחיק הוא מקרה פרטי של דגש חזק, וממומש כמותו.
הדחיק אינו מסומן בניקוד העברית בת ימינו.
כללי הדחיק
הדחיק מופיע בצירופים של שתי מילים כאשר על פי טעמי המקרא המילה הראשונה מוטעמת בטעם מחבר/משרת או כשבא אחריה מקף.
לרוב, הדחיק מופיע רק כאשר המילה הראשונה בצירוף מסתיימת בהברה פתוחה לא מוטעמת, המנוקדת בקמץ או בסגול, ונמצאת בין שתי הברות מוטעמות (בין ההטעמה המלעילית של המילה הראשונה וההטעמה המלעילית של המילה השנייה).
דחיק יופיע לעיתים רחוקות בלבד באותיות הגרוניות.
כל נקודה דיאקריטית המתאימה לכלל זה היא דחיק ואינה דגש רגיל.
לכללי הדחיק יוצאי דופן רבים, הכוללים צירופי מילים שבהם ההברה הראשונה מסתיימת בתנועה שאינה קמץ או סגול, כשהיא מסתיימת בהברה מוטעמת או כשמילה השנייה מוטעמת מלרע, כשיוצא הדופן הנפוץ ביותר הוא צירוף המילים מֹשֶׁה לֵּאמֹר.
כאשר המילה השנייה פותחת באות השימוש היא לרוב, אך לא תמיד, אינה מנוקדת בדחיק. ישנם אף צירופי מילים נוספים המתאימים לכאורה לכלל הדחיק אך אינם מנוקדים בדחיק.
מימוש פונטי
על פי מסורת הספרדים והתימנים הדחיק ממומש כדגש חזק, כלומר אורך העיצור מוכפל, ובאותיות בג"ד כפ"ת הוא מבוטא אף כעיצור סותם. נדירותו של הדחיק באותיות הגרוניות, בדומה לדגש, מסייעת לשיטה זו, הנתמכת גם על ידי חלק מהחוקרים החדשים.
לדעת חלק מהחוקרים המימוש המקורי של הדחיק לא היה כדגש חזק, שכן הוא מופיע באות ר|רי"ש לעיתים קרובות (יחסית לרי"ש דגושה). בניקוד הארץ-ישראלי הסימון המקביל לדחיק בא דווקא באות האחרונה של המילה הראשונה בצירוף, ובניקוד הבבלי הוא מסומן בין המילים, מה שעשוי ללמד על כך שלדחיק ולדגש יש תפקיד ומימוש שונים. אופן המימוש המקורי על פי שיטות אלה אינו ברור, וייתכן שאין זו אלא הוראה לקורא להקפיד לבטא היטב את המילים. על פי דעה זו המימוש המסורתי הוא תוצאה של הדמיון הגרפי בין הדגש ובין הדחיק.
תפקיד
התנאים שבהם הדחיק מנוקד מצביעים ככל הנראה על כך שתפקידו לתמוך בהברה הפתוחה, הנתונה בין שתי הברות מוטעמות, שבה עלולה התנועה להתקצר או להישמט.
הגנה על התנועה בהברה זו עשויה להתבצע באמצעות סגירת ההברה או באמצעות הפרדה בין המילים והקפדה על ביטוי מלא של התנועה הסופית במילה הראשונה.
על פי שיטת הדקדוק המסורתי שהדחיק מבוטא כדגש חזק, תפקידו הוא ככל הנראה לחבר את המילים ולסגור את ההברה הפתוחה. על פי ייבין הדחיק אמנם ממומש כדגש חזק, אך תפקידו אינו סגירת ההברה הסופית של המילה הראשונה, אלא הפרדה בין המילים, ככל הנראה באמצעות התזת העיצור הראשון שבמילה השנייה, שעוצר את שטף המילים ואת חיבורן זו לזו.
דגש דחיק של המילית "מה"
המילית "מה" במקרא באה לעיתים קרובות כשהיא מנוקדת בתנועת פתח ואחריה מקף. במקרים אלה יבוא בראש המילה העוקבת דגש. דגש זה סווג באופן מסורתי כדחיק, אך מוסכם על הכול שהוא ממומש כדגש חזק לכל דבר, שכן יש ראיות מהתרגומים העתיקים להכפלתו, והוא אינו מציית לתנאים הרגילים בהם מופיע דחיק. החוקרים החדשים אינם מסווגים אותו כדחיק אלא כדגש חזק. דגש-דחיק "מה" מופיע במקרא מאות פעמים. דוגמה משקפת לדגש-דחיק של המילה "מה" ניתן למצוא בפסוק: וַיֹּ֣אמֶר יְהוּדָ֗ה מַה-נֹּאמַר֙ לַֽאדֹנִ֔י מַה-נְּדַבֵּ֖ר וּמַה-נִּצְטַדָּ֑ק.
המינוח – דחיק ואתי מרחיק
המונח דחיק, שמשמעו המילולי "דחוּק", מצביע על דחיקת המילים זו אל זו או על דחיקת העיצור הראשון (הכפלה) במילה השנייה. אהרן דותן העלה השערה שהמונח דחיק מקורו בניקוד הבבלי ששם הסימן דחוק בין שתי המילים ואף יש רמזים לשימוש קדום במונח דחיק לכל דגש שהצטמצם ברבות השנים לדחיק המוכר.
המונח אָתֵי מֵרַחִיק שמשמעו 'בא מרחוק', כלומר שההטעמה במילה הראשונה רחוקה, מלעילית.
הן אצל המדקדקים הקדמונים והן אצל החוקרים החדשים, יש עמימות בשימוש במונחים, יש שעשו במונחים אלה שימוש זהה, ויש שראו ב"דחיק" וב"אתי מרחיק" תת-קטגוריות שונות.
לדוגמה, יש שהגבילו את המונח "דחיק" לצירוף מילים המחובר באמצעות מקף, ואת המונח "אתי מרחיק" למקרים שבהם המילה הראשונה מוטעמת בטעם משרת (ויש שסיווגו ההפך). על פי דותן, המונח "אתי מרחיק" מתאר את התופעה ואילו המונח "דחיק" מתאר את הסימן הגרפי המסמן את התופעה. בערך זה הוגדרו ה"דחיק" וה"אתי מרחיק" כמינוח שונה לתופעה אחת ולסימן ניקוד אחד.
השפן הקטן (DVD)
השפן הקטן או שירים ראשונים הוא קלטת ילדים של חברת אולפני הבירה ירושלים משנת 2006, ב-DVD שייך השפן הקטן זה שירי הילדות של כולנו, יש 23 שירים ברצף עם "השפן הקטן" עד "אני כזה תינוק".
הקלטת הופקה על ידי ערוץ בייבי וקלסיקלטת וכוללת שירי פעוטות מכל הזמנים ומבחר שירי הפעלה בליווי קליפים ססגוניים עם ילדים השרים את השירים. השירים השפן הקטן, הפנים שלי, האוטו שלנו גדול וירוק כבר סידרנו הרכבת, אמא יקרה פרפר נחמד, שעון בן חייל, עוגה עוגה, הסבתא של אפריים, רד אילנו אווירון, רוץ בן סוסי איפה האגודל, נדנדה, גינה לי ואני כזה תינוק דובבו לשפות נוספות כאנגלית.
ערוץ בייבי וקלסיקלטת יצרו עבורכם דיווידי בהפקה חדשנית ועשירה, של שירי פעוטות מכל הזמנים. מבחר שירי הפעלה אהובים. השירים הקלאסיים הפכו לקליפים ססגוניים, חדשניים ומרגשים מבית היוצר של "ערוץ בייבי" בשילוב ילדים, שגם שרים את כל השירים.
תותח 7.5 ס"מ KwK 40
תותח 7.5 ס"מ KwK 40 (ר"ת של Kampfwagenkanone 40 - תותח רכב קרבי) היה תותח טנקים גרמני מתקופת מלחמת העולם השנייה, אשר שימש כנשק העיקרי של הטנק הבינוני פאנצר סימן 4 (החל מדגם F2 והלאה) ותותח הסער שטוג סימן 3 (מדגם F והלאה). כאשר הותקן על תותח סער, נקרא התותח Sturmkanone 40 (Stuk 40 בקיצור). ה-KwK 40 פותח על בסיס ה-PaK 40, תותח נ"ט נגרר, כתוצאה מלקחי הקרבות בחודשים הראשונים לפלישה הגרמנית לברית המועצות, ואי יכולתם של תותחי הטנקים הגרמנים להתמודד עם הטנקים הסובייטים מדגם T-34 ו-KV. התחמושת קוצרה באורכה כדי לאפשר אחסון קל ונגיש יותר בטנקים. ל-KwK 40 שתי גרסאות: ה-L/43 בעל קנה באורך 43 קליברים (3.225 מטר), וה-L/48 בעל קנה באורך 48 קליברים (3.6 מטר). יחד עם ה-PaK 40, ה-KwK 40 היה לתותח הנ"ט הנפוץ ביותר בצבא הגרמני.
ה-L/43 הותקן על הפאנצר 4 ועל השטוג 3 לזמן קצר מפברואר 1942 עד לאוגוסט 1942. ה-L/48 שהיה בעל קנה ארוך יותר ובעל ביצועים מעט יותר עוצמתיים הפך לנשק סטנדרטי מיוני 1942 עד לסיומה של המלחמה. חמישה סוגים של מפצה סטייה הוצגו ב-KwK 40.
רשימת הכלים ודגמיהם השונים שנשאו את ה-L/48:
טיסה 783 של BOAC
טיסה 783 של BOAC הייתה טיסת נוסעים מסחרית שהייתה מעורבת בתאונה אווירית קטלנית בשמי הודו ב-2 במאי 1953. המטוס שנשא את הטיסה, מדגם קומט 1, התפרק באוויר וכל 43 יושביו נספו.
שתי תאונות קטלניות נוספות של מטוסי קומט בשנה שלאחר מכן הביאו להשבתת כל המטוסים מדגם זה ולשיפורם וכן לתכנונו של דגם מתקדם ובטיחותי יותר, הקומט 2.
התאונה
המטוס המריא מסינגפור בדרכו ללונדון ועליו 37 נוסעים וששה אנשי צוות. הוא נחת לחניית ביניים בנמל התעופה של קולקטה והמריא ממנו בשעה 16:29 בדרכו לחניית ביניים נוספת בדלהי. בעת ההמראה שררו באזור תנאי מזג אוויר קשים - גשם כבד וסופת רעמים וברקים.
שש דקות לאחר ההמראה, בעת שהמטוס היה בנסיקה, נותק קשר הרדיו בינו לבין פיקוח הטיסה. באותו זמן ראו עדי ראייה על הקרקע כ-40 קילומטר מצפון-מערב לקולקטה את המטוס צולל לקרקע בלהבות. שרידיו נמצאו בהמשך מפוזרים על הקרקע לאורך נתיב של שמונה קילומטר. לא היו ניצולים. בין הנספים היו אזרחי בריטניה, ארצות הברית, אוסטרליה, בורמה והפיליפינים.
לאחר התאונה
ב-10 בינואר 1954 התפרק והתרסק מטוס מאותו דגם בשמי הים התיכון (טיסה 781 של BOAC). ב-8 באפריל התפרק באוויר מטוס קומט שלישי, גם הוא בשמי הים התיכון (טיסה 201 של סאות' אפריקן איירווייז). בעקבות התאונה השלישית קורקעו מטוסי הקומט שבשירות. לימים הם חוזקו מפני כשל מבני ושבו לשירות, ודגמים משופרים ובטוחים יותר של הקומט נבנו.
סוזן פלודי
סוזן פלודי (באנגלית: Susan Faludi; נולדה ב-18 באפריל 1959) היא עיתונאית זוכת פרס פוליצר וסופרת פמיניסטית אמריקאית. שלושת ספריה, ביניהם רב המכר Backlash: The Undeclared War Against American Women (משנת 1991), עוסקים בסוגיות מגדריות ובהשפעתה של המדיה על הבניית הנשיות והגבריות בארצות הברית. פלודי משתייכת לגל השלישי של הפמיניזם.
תולדות חייה
פלודי למדה בבית ספר ציבורי בניו יורק. במהלך לימודיה בבית הספר היסודי, החלה להפגין את עניינה בעיתונאות ופוליטיקה וערכה סקרים בקרב בני כיתתה בסוגיות אקטואליות, כגון מלחמת וייטנאם וחוק ההפלות האמריקאי. בזמן לימודיה בתיכון, שימשה כעורכת עיתון בית הספר. ב-1977, החלה את לימודיה באוניברסיטת הרווארד בעיר קיימברידג' שבמסצ'וסטס, שנתיים בלבד לאחר שהאוניברסיטה ביטלה את ההגבלה על מספר הסטודנטיות היכולות ללמוד בה. במהלך לימודיה עבדה כעורכת ראשית של עיתון האוניברסיטה, הרווארד קרימסון, בו פרסמה מאמרים העוסקים בסוגיות מגדריות. ב-1979, פרסמה בעיתון זה מאמר העוסק בהטרדה מינית בשטחי הקמפוס, וזאת למרות ניסיונותיו של דיקן האוניברסיטה לעצור את פרסום הכתבה. ב-1981, סיימה את לימודי התואר הראשון בספרות והיסטוריה.
לאחר סיום לימודי התואר עבדה במספר עיתונים אמריקאים, ביניהם The Wall Street Journal.
היא חיה עם בן זוגה, הסופר רוס ראיימר (Russ Rymer), לו הקדישה את ספרה השני Stiffed: The Betrayal of the American Man.
התפתחות מקצועית
לאחר סיום לימודיה ב-1981 החלה סוזן פלודי בקריירה העיתונאית שלה. מאמריה פורסמו בעיתונים אמריקאים רבים כדוגמת: הניו-יורק טיימס (The New York Times), הניו-יורקר (The New Yorker), הוול סטריט ג'ורנל (The Wall Street Journal), לוס אנג'לס טיימס (The Los Angeles Times) והניישן (The Nation).
ב-1991, במסגרת עבודתה בוול סטריט ג'ורנל, זכתה בפרס פוליצר בקטגוריית העיתונאות הפרשנית. באותה שנה פרסמה את ספרה הראשון.
בין השנים 2008 ל-2009, הייתה חברה במכון רדקליף ללימודים מתקדמים שבקיימברידג', מסצ'וסטס. בשנת 2013, החלה בעבודתה בכתב העת The Baffler.
ספריה
סוזן פלודי כתבה שלושה ספרים. ספרה הראשון, Backlash: The Undeclared War Against American Women, זכה בשנת 1991 בפרס הלאומי של מעגל מבקרי הספרות (NBCC).
Backlash: The Undeclared War Against American Women
רב מכר אשר יצא לאור ב-1991, והפך את סוזן פלודי לאחת הנציגות הבולטות של הפמיניזם בשנות ה-90. באותה שנה זכה ספר זה בפרס הלאומי של מעגל מבקרי הספרות בקטגוריית הספרות הלא בדיונית. הספר עוסק במתקפת הנגד (backlash) של מוסדות חברתיים, ובעיקר התקשורת, התרבות הפופולרית ותעשיית הפרסום, כנגד נשים אמריקאיות במהלך שנות ה-80. פלודי טוענת שמתקפת הנגד על נשים נובעת מערעור הביטחון הפטריארכלי בעקבות הצלחותיו של הגל השני של הפמיניזם במהלך שנות ה-70, והצטרפותן של נשים רבות לשוק העבודה במהלך שנות ה-80. לטענתה, למתקפת נגד זו מספר ביטויים, כאשר הבולט שבהם הוא הדימויים המדכאים של הנשים המוצגים בתקשורת האמריקאית. מתקפת הנגד שימשה כתמרור אזהרה עבור נשים השואפות לפתח קריירה ובאופן זה חורגות מתפקידיהן המסורתיים, וכך הצליחה לעכב את השגתו של שוויון מגדרי מלא. פלודי מחזקת את טענותיה על ידי נתונים סטטיסטיים הממחישים את האדישות שחשים גברים אמריקאים כלפי השוויון המגדרי ואת עמדותיהם השליליות כלפי הפמיניזם. עם זאת, פלודי איננה מגדירה את מתקפת הנגד על הנשים ועל הפמיניזם כקונספירציה, אלא כתגובה ספונטנית ולא מאורגנת של כוחות פטריארכליים.
Stiffed: The Betrayal of the American Man
ספרה השני של סוזן פלודי אשר יצא לאור ב-1999, עוסק במשבר הגבריות שהתרחש לטענתה במערב במהלך שנות ה-90, ואת התמוטטותה של הגבריות המסורתית בעקבותיו. בספר זה, טוענת פלודי כי בשלהי המאה ה-20 הפכו הגברים, בדומה לנשים, לאובייקטים הנתונים למבטם ולשיפוטם של אחרים. הם מרגישים שאיבדו את כישוריהם, עבודתם, נשותיהם וזכויותיהם החברתיות. כמו כן, הם מגלים שאינם שולטים בגורלם ואינם שולטים בנשים, וכתוצאה מכך מרגישים נבגדים. הספר מתבסס על ראיונות שערכה פלודי עם גברים במקצועות שונים. לדוגמה: עובדי תעשייה מובטלים, אוהדי ספורט, אנשי צבא, אסטרונאוטים ועובדים בתעשיית הפורנוגרפיה. היא הראתה כיצד משפיעים על גברים אלה המצב הכלכלי, תרבות הצריכה ודימוי הגבריות המוצג בתקשורת ובתרבות הפופולרית.
The Terror Dream: Myth and Misogyny in an Insecure America
ספרה השלישי של סוזן פלודי אשר יצא לאור ב-2007, עוסק בתגובה הפסיכולוגית של החברה האמריקאית למאורעות ה-11 בספטמבר 2001. בספר היא טוען כי מתקפת הטרור על ארצות הברית הובילה למתקפה נגד הפמיניזם האמריקאי. פלודי בוחנת את השפעותיהם של מאורעות אלה על המדיה, התרבות הפופולרית והחיים הפוליטיים. פלודי טוענת כי מתקפת הטרור החמירה את העוינות כלפי נשים, ועוררה את הדחף לשחזר דפוסים מגדריים מסורתיים. בספרה מתמקדת פלודי בתפקידה של התקשורת בשחזור זה. חלקו הראשון של הספר, מתאר את האופן בו הוצגה מתקפת הטרור בתקשורת, וכיצד ערערה הן את הביטחון הלאומי והן את הביטחון הפטריארכלי. כתוצאה מן הערעור, טוענת פלודי, נוצר נרטיב תקשורתי חדש המציג חוזק וגבורה גברית אל מול חולשה נשית. נרטיב זה מביא לדחיקתן של הנשים לשוליים ולהדרתן מתפקידי גבורה. חלקו השני של הספר עוקב אחר ההיסטוריה של היווצרות המיתוס האמריקאי המציג את הנשים כ"עלמות במצוקה". להמחשת טענותיה, מביאה פלודי את סיפורה של החיילת האמריקאית ג'סיקה לינץ' (Jessica Lynch). לינץ' הוצגה תחילה בתקשורת כאישה חזקה. אולם בהשפעתו של המיתוס, השתנה ייצוגה התקשורתי והיא תוארה במדיה כאישה חלשה שנפלה בשבי האויב עד שנחלצה בידי כוחות הצבא האמריקאים.
רחוב סומסום (ארצות הברית)
רחוב סומסום (באנגלית: Sesame Street) היא סדרת טלוויזיה לילדים המשודרת בארצות הברית, ובשנת 2022, היא הגיעה לעונתה ה-52. התוכנית מופקת על ידי חברת "ססמי וורקשופ".
סוזן פלודי
The Terror Dream: Myth and Misogyny in an Insecure America
נכון לשנת 2016, אף אחד מספרייה לא תורגם לעברית.
רחוב סומסום (ארצות הברית)
היסטוריה
ראשיתה בפרויקט לילדים, שהעלאתו הראשונית לשידור בשנת 1966 התעכבה עד שנת 1969. התוכנית כללה מערכונים משותפים לשחקנים ולבובות ובעקבות הצלחתה החלו להוסיף לה דמויות. מוטיב מרכזי של הסדרה היה שימוש באמצעי פרסום המונים לצורך העברת מסרים לימודיים. מוטיב זה היה שנוי במחלוקת וב-BBC פסלו את הסדרה.
סוזן פלודי
פלודי ופמיניזם
לפי הגדרתה של סוזן פלודי, הפמיניזם מבקש להכיר בערכן של הנשים, ולהראות שהן זכאיות לאותן הזכויות וההזדמנויות להן זכאים הגברים. פלודי טוענת כי מטרתו של הפמיניזם פשוטה ביסודה: לייצור מצב המאפשר לנשים לזכות בצדק בזירה הציבורית, באושר בזירה הפרטית ובחופש להגדרה עצמית מבלי שזהותן תקבע עבורן על ידי הכוחות הפטריארכליים.
רחוב סומסום (ארצות הברית)
הספין אוף קטנטני סומסום
בשנת 2006 יצרה חברת "סזמי ורקשופ" סדרה לקטנטנים וטף בשם "קטנטני סומסום". בסדרה, אלמו הקטן ואביו, ציפורת ואִמו, פזית ואִמהּ ועוגיפלצת וסבתו, לומדים על העולם בישראל הסדרה שודרה בערוץ הופ ובערוץ לולי
סוזן פלודי
פלודי ופמיניזם
כמו כן, לפי פלודי, הפמיניזם עוסק במגוון החוויות בחיי האישה, אך איננו עוסק בנשים בלבד. לטענתה, הפמיניזם עוסק גם בגברים, ועצם היותה פמיניסטית אפשרה לה להבחין בכך שגם הגברים, בדומה לנשים, משועבדים על ידי סטריאוטיפים תרבותיים.
רחוב סומסום (ארצות הברית)
עיבוד לתיאטרון
בין התאריכים 22 בספטמבר – 27 בנובמבר 2002, הוצג בתיאטרון "ת'יאטר רואו" באוף ברודוויי המחזמר "Sesame Street: The Musical" (בתרגום לעברית" "רחוב סומסום: המחזמר"), שהתבסס על דמויות בולטות מהתוכנית, ואלה הופיעו בעיצובים המקוריים של הבובות. כמו כן, במחזה בוצעו שירים מהסדרה, בתוספת קטעים שנכתבו במיוחד למחזה, וכן הופיעו אמנים אורחים. הצגות מוקדמות התקיימו החל מ-8 בספטמבר. הפקה ובימוי: ג'ונתן רוקפלר.
Sesame Street בישראל
בשנות השבעים שודרו המערכונים בישראל בשם "רחוב ההפתעות". בשנות ה-80 של המאה ה-20 הגיעה התוכנית לישראל ונקראה "רחוב סומסום". גם הומצאו דמויות ייחודיות: קיפי בן קיפוד ומוישה אופניק. בשנת 2003 עברה הסדרה שינויים קיצוניים ושונו הדמויות. בשנת 2006, נעשתה עונה חדשה, ובה הופיע מוישה אופניק הוותיק, ואילו קיפי לא חזר. בשנת 2010 הביאה "sesame street" ל"רחוב סומסום" את דמותו של כרובי במתנה. ובעונה האחרונה של 2012 הביאה "sesame street" ל"רחוב סומסום" במתנה גם את דמותו של אלמו.
Death Is Essential
רשימת שירים
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי להקת קרימסון דת'.
מבצעים
קרימסון דת'
KPRF (קטרגל)
KPRF הוא מועדון קטרגל ממוסקבה, רוסיה, שנוסד בשנת 2003. מאז 2011/12, KPRF מתחרה בליגת העל הרוסית. המועדון נקרא על שם המפלגה הקומוניסטית של הפדרציה הרוסית (KPRF) והוקם בשנת 2003 לקראת טורניר שכלל מועדונים המייצגים מפלגות פוליטיות שונות ברוסיה.
בעונת 2020 זכתה לראשונה באליפות המדינה. למועדון יש קבוצת בת, KPRF-2, שסיימה כסגנית אלופת ליגת המשנה הרוסית בקטרגל בעונת 2019/2020.
הישגים לפי עונה
מאז 2009:
נבואיים
נבואיים (שם מדעי: Diplocentridae) היא משפחת עקרבאים בינוניים, בתוכה 120 מינים החיים באמריקה, למעט הסוג נבו החי במדבריות המזרח התיכון. כמה חוקרים רואים בהם תת-משפחה במשפחת העבידיים.
אלו עקרבים גדולים יחסית בעלי צבעים כהים המסתתרים רוב הזמן מתחת לסלעים וצמחייה ויוצאים בלילות לצוד חרקים ויצורים קטנים אחרים. ארסם חלש יחסית והם לא קטלניים לאדם.
בישראל מצויים כמה מינים מהמשפחה כמו נבו יריחו שהפך בספטמבר 2018 לעקרב הלאומי של ישראל.
משאל העם בטורקיה (2017)
משאל העם בטורקיה הוא משאל עם שנערך ב-16 באפריל 2017 בטורקיה, ובו נשאלו התושבים האם לאשר או לדחות שמונה עשרה הצעות לתיקונים בחוקת טורקיה, אשר גובשו על ידי מפלגת הצדק והפיתוח בהנהגת רג'פ טאיפ ארדואן ומפלגת התנועה הלאומית.
תוצאות המשאל
סקרי דעת קהל שפורסמו בחצי השנה שלפני המשאל הצביעו על תנודתיות, ללא הכרעה חד משמעית (ראו תרשים להלן).
בסופו של דבר התקבלו הצעות התיקון ברוב של 51.41% (מול 48.59% מתנגדים). בעקבות התוצאה הצמודה הודיעה מפלגת העם הרפובליקאית כי תדרוש לספור מחדש עד 37% מהקולות בשל "מעשים בלתי חוקיים" שנעשו לטענתה כדי לסייע לתומכי התיקונים לנצח. גם מפלגת העמים הדמוקרטית הודיעה כי תערער לוועדת הבחירות המרכזית על אי-סדרים לכאורה בהליך.
פרויקט גבעות האבן
של טורקיה והסוכנות לקידום ופיתוח תיירות של טורקיה (TGA) קידמו את הפרויקט ובספטמבר 2021 נחתם הסכם על שיתוף פעולה בינלאומי של 12 מוסדות וארגונים, כולל 8 אוניברסיטאות שונות, מכונים ומוזיאונים בינלאומיים, מטורקיה ומ-5 מדינות נוספות (יפן, רוסיה, גרמניה, אנגליה וצרפת), לפיו יתקיימו חפירות ארכאולוגיות באתרים אלה בשנים 2021 עד 2024. זהו הפרויקט הארכאולוגי הגדול והמקיף ביותר בטורקיה וצפויה השקעה ציבורית של 127 מיליון לירות טורקיות.
גבעות האבן הוא השם שניתן לגבקליטפה, האתר הראשון שנחקר (החל מ-1995) ומתואר כנקודת האפס של ההיסטוריה, וכן ל-11 אתרים ארכאולוגיים סביבו. 12 האתרים המדוברים הוקמו על גבעות גבוהות במרחב של 200 קילומטרים, והם: גבקליטפה, קרהנטפה, (Harbetsuvan Tepesi),  (Gürcütepe), קורט טפסי (Kurt Tepesi),  (Taşlıtepe),  (Sefertepe), איאנלר (Ayanlar), יוגונבורץ' (Yogunburç),  (Sayburç), צ'קמקטפה (Çakmaktepe) וינימהלה (Yenimahalle).
החפירות שבוצעו כבר באתרי גבעות האבן מראות שיש לאתרים אלה מאפיינים דומים, כמו עמודים בצורת "T", והם ביתם של הקהילות המיושבות העתיקות ביותר של אנטוליה ומסופוטמיה עילית. הממצאים שנחשפו הם הדוגמה המתועדת הראשונה לציוויליזציה, עם חברה מרובדת בעלת יכולת לבצע מסחר בסיסי למרחקים ארוכים, חברה שביצעה ניסויים בביות בעלי חיים, בחקלאות, ובעבודות קדרות, הקימה את הכפרים הראשונים ובנתה מבנים מונומנטליים. המבנים המונומנטליים שנמצאו נחשבים למרחבים קהילתיים שבהם אנשים התכנסו לפעילויות רוחניות, ככל הנראה, לצורכי פולחן והחוקרים מכנים מקדשים. הם מהווים את העדויות הראשונות להתארגנות של כוח עבודה והתמחות מקצועית. אתרים אלו נמצאו גם כאזורים אידיאליים לציד.
זיגפריד מילר
זיגפריד פרידריך היינריך מילר (בגרמנית: Siegfried Friedrich Heinrich Müller; 26 באוקטובר 1920 – 17 באפריל 1983) היה קצין בוורמאכט אשר לחם במלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה הפך לשכיר חרב ולחם במשבר קונגו יחד עם אנשיו של מייק הור.
ביוגרפיה
מילר למד בפנימיה בפרייבורג, ובילדותו הצטרף לדויטשה יונגפולק - ארגון הילדים של המפלגה הנאצית. לאחר מכן הצטרף לשירות העבודה של הרייך, ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגייס לוורמאכט. הוא השתתף במערכה בפולין, ולאחר מכן הוצב בשטחי הגנרלגוברנמן. הוא השתתף במבצע ברברוסה ולאחר מכן לחם בחזית המזרחית עד סוף המלחמה. הוא נפצע במהלך מבצע פרוסיה המזרחית, ופונה לבית חולים בפרנקפורט, שם נפל בשבי צבא ארצות הברית. הוא סיים את המלחמה בדרגת אובר-לויטננט ועם צלב הברזל מדרגה ראשונה.
ב-1947 הוא שוחרר מהשבי והועסק בידי הצבא האמריקני במסגרת קבוצת העבודה האזרחית. הוא סייע גם באימון חיילים של מדינות נאט"ו. ב-1956 הוא ניסה להתגייס לבונדסוור אולם סורב. לאחר מכן החל לעבוד בפינוי מוקשים במדבר סהרה עבור חברת BP הבריטית. ב-1962 הוא היגר לדרום אפריקה.
ב-1964, בעקבות מרד הסימבות בקונגו, הקים הבריטי מייק הור כוח של שכירי חרב אירופאיים שנודע בשם "קומנדו 5", ונועד להילחם לצד השלטון הקונגולזי כנגד הסימבות. מילר התגייס לקומנדו 5, והיה המבוגר ביותר ביחידה. הור העניק לו דרגה של קפטן ומינה אותו למפקד יחידה שכללה 53 שכירי חרב. לאחר מכן הוא הועלה לדרגת מייג'ור.
מילר זכה עד מהרה לפרסום בינלאומי בשל כך שתמיד ענד את צלב הברזל שלו. הוא נודע בכינוי "קונגו מילר" והואשם בפשעי מלחמה רבים. בדצמבר 1964 הוא העניק ראיון למגזין הגרמני "Konkret", שבו דיבר בנוסטלגיה על ימי מלחמת העולם השנייה. הוא ציין גם שאימץ את "המנהגים הברברים" של תושבי קונגו והפסיק לקחת שבויים. עד מהרה הוא הפך לדמות מושמצת בגרמניה המערבית. ב-1966 פורסם הסרט הדוקומנטרי האיטלקי "אפריקה אדיאו" אשר בו תועד מילר יורה למוות באסיר. בעקבות הקרנת הסרט בגרמניה, פרצו בארץ הפגנות בדרישה להפסיק את מעורבותם של שכירי החרב האירופאיים במשבר בקונגו. באותה שנה הוקרן סרט תיעודי אודותיו בגרמניה המזרחית בשם Der lachende Mann – Bekenntnisse eines Mörders.
לאחר סיום הלחימה בקונגו, מילר חזר לדרום אפריקה. הוא נפטר ביוהנסבורג ב-17 באפריל 1983.
קרולינה דין
קרולינה דין (באנגלית: Karolina Dean) היא דמות בדיונית של גיבורת-על חייזרית המופיעה בחוברות הקומיקס Runaways ביקום מארוול קומיקס. דמותה הופיעה לראשונה בחוברת Runaways #1 מיולי 2003, ונוצרה על ידי הכותב בריאן ק. ווהן והמאייר אדריאן אלפונה.
קרולינה דין היא בתם של פרנק ולזלי דין, זוג שחקנים הוליוודיים, שלמעשה היו פורעי חוק חוצניים שהוגלו מכוכב הלכת שלהם, מאג'סדיין. זהותה האמיתית של קרולינה כחייזרית הוסוותה באמצעות צמידי בריאות מיוחדים, לכאורה בגלל אלרגיה לפניצלין. פרנק ולזלי הצטרפו ל"גאווה", אגודת סתרים המתכנסת כל שנה והורגת ילד כקורבן עבור גזע "הגיבורים". יום אחד, שאר ילדי "הגאווה" הקטנים יותר ממנה סיפרו לה, כי ראו את הוריהם מקריבים ילדה חפה מפשע כקורבן. היא ברחה איתם, והם הפכו לקבוצת Runaways. כאשר אלכס ויילדר שכנע אותה להוריד את הצמיד. היא גילתה על מוצאה הסודי ועל כוחותיה. כאשר הקבוצה קיבלה כינויים, כינויה של קרולינה היה "לוסי ברקיע", בהרמז לשיר "לוסי ברקיע היהלומים" ובהתייחסות למראה הייחודי של קרולינה.
לאחר מותה של גרטרוד, קסווין מצטרף לקבוצה באופן רשמי. מאוחר יותר, הנרי פיטר גייריק מטעם סוכנות S.W.O.R.D חוטף את קרולינה וחייזרים אחרים על פני כדור הארץ. היא שוחררה לצד השאר, ועזרה להגן על בסיס S.W.O.R.D ממתקפה והוחזרה לכדור הארץ בידי אביגיל בראנד. כאשר ניקו וצ'ייס סטיין נחטפו בידי ארקייד, מולי שמה לב והלכה עם קרולינה לבקש עזרה מהאנק פים. כאשר ניקו וצ'ייס שוחררו ולאחר מותו של ארקייד, קרולינה ומולי הלכו לבקר אותם.
את דמותה של קרולינה דין בסדרת הלייב אקשן "הבורחים" מגלמת השחקנית וירג'יניה גרדנר.
ברברידקטילוס
ברברידקטילוס (שם מדעי: Barbaridactylus; מילולית: "אצבע ברבריה") הוא סוג של פטרוזאור ממשפחת הניקטוזאוריים אשר חי בצפון אפריקה במשך המאסטריכט, שבסוף הקרטיקון שלפני 66 מיליון שנה.
מאפיינים
סוג זה נמצא במרוקו במשלחת פלאונטולוגים מ-2015 ותואר ב-2018 בידי החוקרים ניקולס ר. לונגריך (Nicholas R. Longrich), דייוויד מ. מרטיל (David M. Martill) ובריאן אנדרס (Brian Andres) ובו נכלל מין יחיד - Barbaridactylus grandis.
פטרוזאור זה היה קרוב משפחתו של הניקטוזאורוס והיה בעל זרוע באורך 225 מ"מ, מה שהופך אותו לגדול יחסית למשפחתו. הוא היה בעל צוואר ארוך וציצה זקורה קצרה בעלת "דגל" מתנוסס באחורי הגולגולת והיה בעל מקור ארוך, נוטה מעט כלפי מעלה וחסר שיניים. במראהו ותנועתו דמה מעט לפטרנודון קטן אך היה בעל מבנה קל יותר.
הפטרוזאור חי לאורך חופי צפון אפריקה וכנראה ניזון מתפיסת דגים או חיות ימיות אחרות כשהוא קינן לאורך החופים. הוא נכחד בסוף הקרטיקון עם הכחדת הקרטיקון הגדולה לפני 66 מיליון שנה.
רוכוס מיש
רוכוס מיש (בגרמנית: Rochus Misch; 29 ביולי 1917 – 5 בספטמבר 2013) היה אוברשארפיהרר (מקביל לרב-סמל) בדיוויזיית האס אס לייבשטנדרטה בזמן מלחמת העולם השנייה. הוא היה שליח, מפעיל קו טלפון ושומר ראש של היטלר בשנים 1940–1945. הניצול האחרון ששהה בפיהררבונקר בימים האחרונים של מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
בשנת 1937 הצטרף מיש לשורות הואפן אס אס. הפלוגה שאליה שויך התאמנה לצד פלוגת שומרי הראש של היטלר, דיוויזיית האס אס לייבשטנדרטה. מיש נפצע אנושות בקרב על מודלין, ועל כן הוענק לו עיטור צלב הברזל. מאחר שמיש היה האחרון מבני משפחתו בעיר הולדתו, מפקד הפלוגה שלו הציב אותו בדיוויזיית האס אס כדי שלא יהיה בקווי החזית.
כשומר ראש של היטלר התלווה מיש להיטלר במסעותיו במהלך המלחמה. כאשר לא שימש כשומר ראש, מיש אייש תפקיד של שליח ושל מפעיל קו טלפון כיתר החיילים ביחידה. לאחר תבוסת הוורמכט בקרב על הבליטה, מיש ושאר צוותו האישי של היטלר עברו לפיהררבונקר בברלין ב-16 בינואר 1945. מיש היה אחראי על כל התקשורת שיצאה מהבונקר.
היטלר התאבד ב-30 באפריל. מיש ראה את גופותיהם של היטלר ושל אווה בראון, והיה נוכח בבונקר בזמן שיוזף גבלס ואשתו הרעילו את ילדיהם והתאבדו ב-1 במאי 1945. מיש והמכונאי יוהנס הנטשל, שני האנשים האחרונים שנשארו בבונקר, כתבו מכתבי פרידה לנשותיהם במקרה שלא ישרדו. מיש נמלט מהבונקר של היטלר ב-2 במאי, שעות ספורות לפני שהצבא האדום השתלט עליו. לאחר זמן קצר הוא נפל בשבי, הובא לבניין לוביאנקה ועונה שם בניסיון לסחוט ממנו מידע באשר למה שעלה בגורלו של היטלר. תשע שנים מחייו הוא היה במחנה עבודה סובייטי.
לאחר השבי
מיש שוחרר מהשבי בראש השנה החדשה 1953. הוא חזר לברלין וחי שם במרחק כ-3 ק"מ מהפיהררבונקר. לאחר הגילוי המחודש של הבונקר בשנות התשעים, מיש טען בפני הציבור שאין להרוס את מתחם הבונקר מאחר שהוא מהווה חלק חשוב מההיסטוריה העולמית.
במשך שנים נאבק להחזיר את חייו למסלולם לאחר החזרה מהשבי. הוצעו לו מספר הצעות עבודה שונות, בהן שומר ראש ונהג אישי. רוב ההצעות הגיעו מאנשים שהכירו אותו בזמן המלחמה, ואשתו סירבה שיקבל תפקידים שיצריכו את יציאתו מברלין. בסופו של דבר, נדבנים גרמנים הלוו לו כסף על מנת שיוכל לקנות עסק של צבעות והדבקת טפטים. הוא ניהל את העסק בהצלחה, ובזמן שליטת בעלות הברית בברלין הוא היה מעורב גם בייצור חמאת בוטנים לפלוגות האמריקאיות. עיסוק צדדי זה היה כה מוצלח עד שהוא שקל לעזוב את תחום הצבעות, אך אשתו שוב התערבה והוא נשאר בתחום זה עד לפרישה.
עם מותם של ברנד פרייטג פון לורינגהובן ב-27 בפברואר 2007, ארמין להאמן ב-10 באוקטובר 2008 וזיגפריד קנאפ ב-1 בדצמבר 2008, מיש הפך לניצול האחרון מהפיהררבונקר שנותר בחיים. מיש היה נאמן להיטלר עד הסוף ואמר: "הוא לא היה אכזרי. הוא לא היה מפלצת. הוא לא היה סופרמן... מאוד רגיל. לא כפי שנכתב עליו". וכן שהיטלר "היה בוס נפלא".
לאחר יציאת הסרט "הנפילה" לאקרנים בשנת 2004, עיתונאי צרפתי ראיין את מיש במספר מפגשים בשנת 2005. הראיונות נערכו לספר "הייתי שומר הראש של היטלר 1940-1945", שיצא לאור במרץ 2006. התרגומים הופצו לדרום אפריקה, יפן, ספרד, פולין, טורקיה וגרמניה בשנים 2006 - 2007. בנוסף, ראיונות שנערכו עם מיש תרמו לכתיבת הסרט "מבצע ואלקירי".
מיש חי בברלין באותו בניין שאליו חזר לאחר השבי הסובייטי, בניין הממוקם במחוז רודאו שבדרום ברלין. הוא נפגש באופן קבוע עם מבקרים שרצו לשוחח עמו או לראיין אותו. ב-15 במאי 2011, כאשר מצבו הרפואי החל להידרדר, נערך הריאיון האחרון עמו עבור העיתון "דיילי אקספרס". הוא נפטר בברלין ב-5 בספטמבר 2013.
ג'קסון רייקר
צ'אד ליאל (באנגלית: Chad Lail; נולד ב-6 ביוני 1982) הוא מתאבק אמריקאי. הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות WWE, שבו הופיע תחת שם הבמה, ג'קסון רייקר.
לאחר שלחם במלחמת עיראק, ליאל פצח בקריירה בהיאבקות מקצועית בשנת 2001, כשהחל להופיע במספר ארגוני היאבקות עצמאיים תחת שם הבמה פיל שאטר. הוא הוחתם על חוזה בארגון ההיאבקות Total Nonstop Action Wrestling (TNA) בשנת 2010, שבו שם הבמה שלו שונה לגאנר. בארגון זה, הוא היה חלק מקבוצת הנבלים, אימורטל, ואף זכה פעם אחת באליפות הטלוויזיה של TNA במהלך תקופתו בקבוצה. לאחר שעזב את הקבוצה, הוא הופיע בעיקר כמתאבק זוגות, כשזכה פעם אחת באליפות הזוגות של TNA ביחד עם ג'יימס סטורם.
ליאל עזב את TNA בשנת 2015 וכעבור שנתיים, הוא חתם על חוזה ב-WWE. הוא נשלח לליגת הפיתוח, NXT, ובה שם הבמה שלו שונה לג'קסון רייקר. לאחר מספר שנים, הוא הצטרף לסטיב קאטלר ווסלי בלייק, כשהשלושה נודעו בשם The Forgotten Sons.
ביוגרפיה
צ'אד ליאל נולד ב-6 ביוני 1982 בהיקורי, קרוליינה הצפונית. הוא שירת בחיל הנחתים של ארצות הברית כמקלען במלחמת עיראק.
ארגונים עצמאיים (2001–2010)
ב-22 אוקטובר 2010, שאטר ניצח את צ'ייס סטיבנס בארגון ההיאבקות Showtime All-Star Wrestling (SAW) וזכה באליפות הבינלאומית במשקל כבד של SAW, אך הוא נאלץ לוותר על התואר באפריל 2011 עקב חוסר אי יכולתו להגן עליה, מכיוון לוח הזמנים של TNA.
אימורטל (2010–2012)
ב-23 ביוני 2010 במהלך הקלטות התוכנית !Impact, שאטר ערך את הופעת הבכורה שלו ב-TNA ביחד עם מיקאל ג'ודאס, כשהם שימשו כאנשי ביטחון של הארגון. ב-29 ביולי במהלך הקלטות התוכנית !Impact, שאטר, שעתה הוכר תחת שם הבמה גאנר ומיקאל ג'ודאס, שאימץ את שם הבמה מרפי, הגיעו לאחר עימות בין ג'ף הארדי ומר אנדרסון למאט מורגן ותקפו את הארדי ואנדרסון, צעד שביסס את דמותם כרעות. לאחר מכן, הם הצטוותו לשורות מורגן בקרב האנדיקאפ 3 נגד 2, שבו הם נוצחו על ידי המותקפים, הארדי ואנדרסון. לאחר שהופיעו עם מורגן בשבוע לאחר מכן, העלילה של השניים עם מורגן לא המשיכה והם חזרו להיות אנשי אבטחה.
ב-21 באוקטובר בפרק של התוכנית !Impact, גאנר ומרפי חברו לשורות ג'ף ג'ארט, כשהשניים סייעו לו לתקוף את סמואה ג'ו. באירוע טרנינג פוינט, שנערך ב-7 בנובמבר, גאנר ומרפי התערבו בקרב שהתנהל בין ג'ארט לג'ו ואף עזרו לג'ארט להשיג את הניצחון. בפרק העוקב של !Impact, גאנר ומרפי התאבקו יחדיו מול סמואה ג'ו בקרב האנדיקאפ 2 נגד 1, שבו הם נחלו הפסד לג'ו. לאחר תום הפיוד בין ג'ארט לג'ו, גאנר ומרפי הפכו לחברי הקבוצה אימורטל. ב-9 בדצמבר במהלך הקלטות התוכנית Xplosion, גאנר ומרפי השיגו את ניצחון הבכורה שלהם בארגון לאחר שגברו על אינק אינק (ג'סי ניל ושאנון מור).