cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מקס מרטין
פינק
מרטין היה שותף בכתיבתם והפקתם של ארבעה אלבומים ועוד 12 שירים, מתוכם 7 סינגלים עבור זמרת האר אן בי פינק. שיתוף הפעולה הראשון בין השניים היה במסגרת אלבום האולפן הרביעי של הזמרת I'm Not Dead כאשר כתב והפיק את שני הסינגלים "Who Knew" ו-"U + Ur Hand" שהגיעו לטופ 10 במצעד בילבורד, כמו גם שיר נוסף בשם "Cuz I Can". לאחר תקופה הם חזרו לעבוד יחד במסגרת אלבום האולפן החמישי שלה Funhouse, אז היה כותב ומפיק שותף לשלושת הסינגלים "So What", שזכה בתואר פלטינה והיה לשיר הראשון שכתב לה מרטין שהגיע למקום הראשון במצעד בילבורד, "I Don't Believe You" ו-"Please Don't Leave Me". נוסף על כך הפיק וכתב שלושה שירים נוספים מתוך האלבום; "Boring", שיצא כשיר בונוס, "Whataya Want from Me", שלבסוף לא נכלל באלבום ו-"It's All Your Fault". בהמשך מרטין הפיק וכתב את שני הסינגלים "Raise Your Glass", שהגיע למקום הראשון במצעד בילבורד, ו-"Fuckin' Perfect", זאת במסגרת אלבום הלהיטים הראשון של הזמרת Greatest Hits... So Far. הסינגלים זכו בתואר פלטינה משולשת ("Fuckin' Perfect") ופלטינה מרובעת ("Raise Your Glass") לאחר מכירות של למעלה מ-3 ו-4 מיליון עותקים בארצות הברית. בהמשך כתב והפיק עבור פינק שיר נוסף "Slut Like You", שנכלל באלבום האולפן השישי שלה The Truth About Love ולא התבלט במיוחד.
טיילור סוויפט
מרטין היה שותף בכתיבתם והפקתם של שני אלבומים ועוד 12 שירים, מתוכם 8 סינגלים עבור זמרת הקאנטרי טיילור סוויפט. העבודה על אלבום האולפן הרביעי של סוויפט Red הייתה שיתוף הפעולה הראשון בין השניים, כאשר הוא כתב והפיק במסגרתו את שלושת הלהיטים של הזמרת "We Are Never Ever Getting Back Together", שהיה לשיר הראשון שכתב מרטין לזמרת שהגיע למקום הראשון במצעד בילבורד הוט 100, "I Knew You Were Trouble" שהגיע לטופ 3 במצעד והסינגל "22". כלל הסינגלים נמכרו בכ-10 מיליון עותקים ברחבי ארצות הברית, ושני הראשונים הם מבין הסינגלים הנמכרים ביותר בעולם. מרטין המשיך לשתף פעולה עם סוויפט כאשר לקח חלק בעבודה על אלבום האולפן החמישי שלה 1989, וקיבל את הקרדיט על חמשת הסינגלים שיצאו במסגרתו; "Style", "Shake It Off", "Blank Space", "Bad Blood" ו-"Wildest Dreams", כאשר שלושת הראשונים זוכים לכבוש את המקום הראשון במצעד בילבורד. יתר על כן כתב והפיק ארבעה שירים נוספים שנכללו באותו האלבום; "All You Had To Do Was Stay", "How You Get The Girl", "Wonderland" ו-"New Romantics".
בטקס פרסי גראמי לשנת 2013 קיבל מועמדות בקטגוריית שיר השנה על הלהיט "We Are Never Ever Getting Back Together", ובמסגרת אותו הטקס לשנת 2015 קיבל מועמדות בקטגוריה זו ובקטגוריית שיר השנה על הלהיט האחר "Shake It Off".
תהליך היצירה
כמפיק ופזמונאי, נוהג מרטין לדבר עם האומנים להם הוא כותב ולהתעניין בתחומי העניין שלהם, ברשימת ההשמעה האישית וצופה בהופעותיהם עוד לפני שמתגבשת דעתו על השיר אותו הוא הולך לכתוב, משום שלדבריו "אותם הנתונים יוצרים את הכימיה של השיר", ובמקביל מקליט לעיתים רעיונות מוזיקליים רבים בעזרת דיקטפון שהוא נושא עמו, כאשר רק רעיונות מועטים זוכים להגיע לשלב הקלטת הדמו.
מאפייני היצירות
שיריו מאופיינים בקו מנגינה ברור ויציב כך שניתן לזהות את השיר בשניותיו הראשונות. השיר יכול להתהוות לכדי שיר מקורי לחלוטין או לכדי ריף של שיר אחר, אולם בדרך זו או אחרת צריך השיר להיות מעורר מספיק כדי לגרום לאנשים לזוז.
להיטים במצעד בילבורד הוט 100
משנת 1998 הפכו 21 שירים שמרטין כתב והיה שותף לכתיבתם ללהיטים עם הגיעם למקום הראשון במצעד בילבורד הוט 100, ונכון לשנת 2021 הוא ממוקם שלישי ברשימת הפזמונאים עם מספר הסינגלים הרב ביותר שהגיעו למקום הראשון במצעד, כשהוא עוקב אחרי ג'ון לנון (26) ופול מקרטני (32). נכון ל-2015 מרטין כתב את מספר הלהיטים הרב ביותר (8) לזמרת קייטי פרי.
חניכים
אתר המוזיקה Stereogum מציין שלושה מפיקים כ"חניכיו" של מרטין; סאוון קוטצ'ה, דוקטור לוק ושלבק, כאשר השני הוא החניך "המצטיין" ביותר נכון לשנת 2015 עם למעלה מ-30 סינגלים שהגיעו לטופ 10 מאז שהשניים נפגשו.
חיים אישיים
מרטין מתגורר במרכז סטוקהולם יחד עם אשתו ג'ני פטרסון, לה נישא בשנת 2011, ועם בתם המשותפת דוריס סנדברג שנולדה בשנת 2001 לערך.
Live Your Life
Live Your Life (בעברית: חֲיֵה את חייך) הוא שיר של הראפר האמריקאי T.I. בהשתתפות הזמרת ריהאנה, מאלבום האולפן השישי שלו, "Paper Trail". השיר יצא לאור ב-23 בספטמבר 2008 כסינגל השלישי מהאלבום. הז'אנר של השיר הוא היפ הופ מעורבב עם אלמנטים של אר אנד בי עכשווי.
השיר זכה להצלחה רבה בעולם ומכר 5.5 מיליון עותקים. בארצות הברית, השיר מכר 6.4 מיליון עותקים, מה שהופך אותו לאחד מהסינגלים הנמכרים ביותר, והגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים בילבורד הוט 100. גם בממלכה המאוחדת השיר זכה להצלחה והגיע למקום השני במצעד הסינגלים הבריטי עם מכירות של 400,000 עותקים עד כה.
שביל סיסקיו
שביל סיסקיו (באנגלית: Siskiyou Trail) השתרע מהעמק המרכזי של מדינת קליפורניה ל במדינת אורגון בארצות הברית. כביש בין-מדינתי 5 של ימינו מקביל לדרך חלוצית זו. השביל התבסס במקור על שבילים להולכי רגל קיימים של עמים ילידים בארצות הברית שהתפתלו בעמקי הנהרות, שביל סיסקיו היה נתיב המסע המעשי הקצר ביותר בין יישובים מוקדמים בקליפורניה ובאורגון.
פלורן מנודו
ביוגרפיה
מנודו נולד בוילרבאן, צרפת לאבא צרפתי ואמא הולנדית. אחותו הבוגרת, לור, היא אלופה אולימפית ושיאנית עולם בשחייה. הוא החל להתאמן בהדרכת אחיו הבכור, ניקולה ובהמשך התאמן במועדון השחייה שבמרסיי בהדרכת רומן ברנייה (בעל מדליית ארד מברצלונה 2003). בשנת 2007 זכה באליפות צרפת לנוער במשחה ל-50 מטר חופשי. בשנת 2009 התגייס לשירות בצבא צרפת בגדוד תותחנים.
שביל סיסקיו
התפתחות
המבקרים האירופים או האמריקאים המוקדמים ביותר לאורך שביל סיסקיו היו כנראה ציידי פרוות ומניחי מלכודות הקשורים לחברת מפרץ הדסון, אשר בשנות ה-20 של המאה ה-18 החלו לשוט בנהרות דרום אורגון וצפון קליפורניה בחיפוש אחר פרוות ועורות בעלי חיים.
פלורן מנודו
ביוגרפיה
באליפות העולם בשחייה שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2011 סיים מנודו במקום חמישי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה 23.49 שניות. בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אישי של 23.31 שניות ועלה מהמקום השלישי.
באליפות צרפת בשחייה שנערכה בדנקרק, במרץ 2012 זכה מנודו במדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.95 שניות, שתי מאיות השנייה אחרי אמורי לבו ובמדליית ארד במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.72 שניות. בשלב חצי הגמר הוא קבע את שיאו האישי בתוצאה של 21.86 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום עשירי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 49.24 שניות.
שביל סיסקיו
התפתחות
משלחות החקר וציד הפרוות של מקלאוד סללו בפועל את שביל סיסקיו, שקישר בין פורט ונקובר לעמק סקרמנטו. בהתחלה היה השביל ידוע בשמות כמו שביל הבריגדה של קליפורניה (California Brigade Trail) ושביל המשלחת הדרומית (Southern Party Trail).
פלורן מנודו
אלוף אולימפי
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה מנודו במדליית זהב במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.34 שניות, לפני קאלן ג'ונס מארצות הברית (21.54 שניות) והאלוף האולימפי היוצא ושיאן העולם סזאר סיילו מברזיל (21.59 שניות). זכייתו התקבלה בהפתעה גדולה לאור העובדה שלפני האולימפיאדה כלל לא נחשב למועמד למדליה.
שביל סיסקיו
התפתחות
מקלאוד וחברים אחרים במשלחותיו דיווחו כי האינדיאנים מדרום לנהר אומפקווה, לאורך הנהרות קלאמת ו, מעולם לא ראו לבנים לפני כן. אף על פי שקו הרוחב 42 (היום הגבול בין קליפורניה לאורגון) סימן את הגבול הצפוני של, המקסיקנים ידעו מעט על פנים הארץ וציידי הפרוות של חברת מפרץ הדסון נעו דרומה כרצונם.
ציידי הפרוות של חברת מפרץ הדסון ואחרים שעשו שימוש מוקדם בשביל סיסקיו כוללים את ו.
פלורן מנודו
אלוף אולימפי
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בשארטר שבצרפת בנובמבר אותה שנה זכה מנודו ב-5 מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי (20.70 שניות), לפני ולדימיר מורוזוב מרוסיה (20.89 שניות) וב-4 משחי שליחים. ובאליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באיסטנבול שבטורקיה בדצמבר אותה שנה זכה מנודו בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 20.88 שניות, אחרי ולדימיר מורוזוב (20.55 שניות) ולפני אנתוני ארווין מארצות הברית (20.99 שניות) ומדליית ארד במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 26.33 שניות, אחרי אלכסנדר הטלנד מנורווגיה (26.30 שניות) ודמיר דגוניץ' מסלובניה (26.32 שניות).
שביל סיסקיו
התפתחות
בשנת 1834 העביר צייד הפרוות והסוחר עדר של סוסים ופרדות על שביל סיסקיו מהמיסיונים הספרדים בקליפורניה למכירה בהתיישבויות בריטיות ואמריקאיות באורגון. אף על פי שהניסיון הראשוני הזה נתקל בחשדנות על ידי פקידי חברת מפרץ הדסון באורגון, יאנג חזר לקליפורניה ב-1837, שם הוא רכש 700 ראשי בקר שאותם הוביל על שביל סיסקיו לאורגון. משימה מונומנטלית זו, שדרשה כמעט שלושה חודשים, סייעה להרחיב ולבסס את השביל ובכך לגבש את היישובים האמריקאיים החדשות באורגון.
פלורן מנודו
מדליית זהב באליפות העולם
באליפות העולם שנערכה בברצלונה שבספרד בשנת 2013 זכה מנודו במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם יאניק אנייל, פביאן ז'ילו וז'רמי סטרביוס בתוצאה של 3:11.18 דקות, לפני ארצות הברית (3:11.42 דקות) ורוסיה (3:11.44 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.64 שניות, בשלב חצי הגמר עלה מהמקום הראשון בתוצאה של 21.37 שניות, התוצאה השנייה בטיבה באליפות ובמקום שמיני במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.35 שניות.
שחיין מצטיין באליפות אירופה
באליפות אירופה שנערכה בברלין גרמניה באוגוסט 2014 זכה מנודו ב-4 מדליות זהב והיה לשחיין המצטיין של האליפות. מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא אישי חדש ובשיא אליפות חדש של 21.32 שניות, לפני קונרד צ'רניאק מפולין (21.88 שניות) וארי-פקה ליוקונן מפינלנד (21.93 שניות), במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 47.98 שניות, לפני בן ארצו פביאן ז'ילו (48.36 שניות) ולוקה לאונרדי מאיטליה (48.38 שניות), במשחה ל-50 מטר פרפר ביחד עם יוהאן טסורקין מבלארוס ובשיא אישי חדש של 23.00 שניות, לפני אנדריי הובורוב מאוקראינה ובן פראוד מבריטניה (23.12 שניות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בשיא אליפות חדש של 3:11.64 דקות, לפני רוסיה (3:12.67 דקות) ואיטליה (3:12.78 דקות).
שביל סיסקיו
התפתחות
בשנת 1841, נעה משלחת יבשתית מטעם בשביל סיסקיו עם המדענים והקרטוגרפים הראשונים באזור.
הונגריה במשחקים הפאראלימפיים
אולימפיאדת החורף הראשונה בה השתתפה הונגריה הייתה אולימפיאדת הנכים סולט לייק סיטי (2002), ומאז היא משתתפת בכל אולימפיאדות החורף.
שביל סיסקיו
התפתחות
הבהלה לזהב בקליפורניה, שהחלה ב-1848, הובילה לשימוש מוגבר באופן דרמטי בשביל סיסקיו. גילוי הזהב במחוז סיסקיו בשנת 1851, ובמיוחד בוואיריקה בצפון קליפורניה, הביא עוד אלפי כורים לאורך השביל בחיפוש אחר עושר. ההרים מעל השביל היו כה טרשיים שהתנועה בו הוגבלה לשיירות פרדות ולסוסים. נוסעים מוקדמים יכלו לנוע עד כ-30 קילומטרים ביום, לעצור בפונדקים ואכסניות בצד הדרך, כגון ב, וסיסון (Sisson), בצפון קליפורניה. רק בשנות ה-60 של המאה ה-19 נחצבו סוף סוף בהרים של צפון קליפורניה דרכי אגרה ששימשו דיליז'נסים, מה שאיפשר נסיעה רצופה בדיליז'נס לאורך שביל סיסקיו.
הונגריה במשחקים הפאראלימפיים
לאורך השנים זכו הספורטאים הפאראלימפיים של הונגריה ב-142 מדליות קיץ, מתוכן 30 מדליות זהב, אך לא זכו במדליות חורף. אולימפיאדת השיא של הונגריה הייתה אולימפיאדת הנכים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984), בה זכתה ב-28 מדליות, מתוכן 12 מדליות זהב.
שביל סיסקיו
התפתחות
קו הטלגרף הראשון חיבר ערים מוקדמות לאורך השביל בשנת 1864. הפיתוח הואץ עם סלילת המסילה של חברת הרכבת סנטרל פסיפיק (Central Pacific Railroad) שהושלמה בשנת 1887, אשר מסלולה היה מקביל לשביל סיסקיו.
הונגריה במשחקים הפאראלימפיים
פאל סקרש זכה ב-6 מדליות אולימפיות מהם 3 זהב.
שביל סיסקיו
המסלול
השביל השתמש בעמקים של הנהרות וילאמט, אומפקווה, רוג, קלאמת, שסטה וסקרמנטו כדי ליצור את החיבור בין אורגון לקליפורניה, ולחצות את ההרים הטרשיים של צפון קליפורניה ודרום אורגון (הרי סיסקיו). שיא גובה השביל היה ב (גובה 1,310 מטרים) מעט צפונית לגבול אורגון-קליפורניה, והוא חלף על פני או ליד יישובים כמו, , ותוואי נוף כמו ו.
דרכים מודרניות
בין השנים 1869 ו-1887, סללה מסילת רכבת לאורך נתיב זה, שחצתה את פסגת סיסקיו בשנת 1887. באמצע העשור הראשון של המאה ה-20, הכביש המהיר הפסיפי (Pacific Highway), לימים מוספר כ, העניק את הגישה הקלה הראשונה למכוניות לאורך השביל. כביש בין-מדינתי 5 נבנה בשנות ה-60 של המאה ה-20 לאורך התוואי של שביל סיסקיו המקורי משנות ה-20 של המאה ה-19.כ-7 קילומטרים צפונית לגבול קליפורניה, ומדרום ל באורגון, הכביש המהיר חוצה את פסגת סיסקיו, הנקודה הגבוהה ביותר בכביש (1,310 מטרים). מסילת הברזל והכביש הבין-מדינתי חורגים במעט מהשביל המקורי בהתאם לצרכים ולהנדסה שעמדו לרשות בוניהם.
פרטאנדרד
פרטאנדרד (בהונגרית: Fertőendréd) הוא כפר קטן במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
יהודי פרטאנדרד
בפרטאנדרד חיו מעט יהודים בתקופות זמן שונות:
נמל התעופה קרוידון
נמל התעופה קרוידון (באנגלית: Croydon Airport) היה שדה תעופה בדרום מטרופולין לונדון שבבריטניה, אשר שימש כנמל התעופה האזרחי המרכזי של לונדון מאז תום מלחמת העולם הראשונה ועד לשלהי שנות ה-40. הוא נסגר בשנת 1959.
שנות העשרים והשלושים
מקורו של נמל התעופה קרוידון הוא בשני שדות תעופה קטנים, בדינגטון (beddington) וואדון (Waddon), שהוקמו בגבול בין הרבעים קרוידון וסאטון במהלך מלחמת העולם הראשונה ולצרכיה. הם שכנו ממזרח וממערב לכביש ציבורי (Plough Lane).
לאחר תום המלחמה הוחלט לצרף את שני שדות התעופה לשם יצירת נמל תעופה מרכזי ללונדון לטיסות בינלאומיות. הוא החל לפעול ב-29 במרץ 1920. המבנים הראשונים בנמל היו מגדל פיקוח מעץ ומבנה מכס. הכביש הציבורי הוסיף לפעול במרכז נמל התעופה החדש במשך מספר שנים; התנועה בו נעצרה מדי פעם לפי צורכי הפעילות האווירית בנמל.
הטיסות הבינלאומיות הראשונות מהנמל יצאו לפריז ולאחר מכן לאמסטרדם ורוטרדם. ב-1923 החלו טיסות לנמל התעופה ברלין טמפלהוף, והנמל הפך לבסיס פעולה של חברת אימפריאל איירווייז. קרוידון היה נמל התעופה הראשון בעולם שהפעיל פיקוח אווירי.
במהלך שנות העשרים התרחב נמל התעופה. בשוליו המזרחיים הוקמו המבנה הראשון בבריטניה שיועד לשמש כטרמינל לטיסות ומגדל פיקוח חדש, שנחנכו ב-1928. בנמל הוקמו מספר מוסכי מטוסים ולצד הטרמינל הוקם בית מלון. הטרמינל והמלון תוכננו בסגנון האדריכלי הנאו-קלאסי. מהנמל פעלו טיסות לאירופה ולרחבי האימפריה הבריטית. הוא שימש גם כבסיס לשירותי הדואר לארצות האימפריה.
שמו של הנמל החל להלך לפניו בזכות פעילותם ממנו של חלוצי תעופה שונים וביניהם:
ראש ממשלת בריטניה לעתיד וינסטון צ'רצ'יל השתתף בשיעורי טיסה רבים במטוסים שהמריאו מנמל קרוידון.
ב-11 ביולי 1936 המריא מהנמל המטוס אשר הוביל בהמשך את הגנרל פרנקו מהאיים הקנריים למרוקו הספרדית, מהלך אשר החיש את פרוץ מלחמת האזרחים בספרד.
גם תאונות טיסה היו מנת חלקו של הנמל. בחמורה שבהן, ב-9 בדצמבר 1936, התרסק מטוס דאגלס DC-2 של חברת KLM בעת המראה מהנמל בטיסה לאמסטרדם. 15 מ-17 נוסעיו נספו.
קו טיסות בין קרוידון לטבריה (ארץ ישראל)
בשנת 1931 החליטה חברת אימפיריאל איירווייז לחנוך קו תעופה בין קרוידון להודו דרך טבריה שבארץ ישראל, באמצעות נחיתות על פני ים כנרת במטוס ימי.
הטיסה הייתה משולבת במטוס ימי ובמטוס רגיל. ב-21 באוקטובר 1931 נחת המטוס הימי הראשון מסוג "S-17 Scipio Short" על פני הכנרת. הנוסעים הועברו מטבריה אל שדה התעופה צמח ומשם המריאו להודו דרך בגדאד במטוס יבשתי. לאחר שבשנת 1942 התרסק אחד המטוסים הימיים בכנרת בגלל סופה עזה פסקו הנחיתות הימיות שם.
מלחמת העולם השנייה
ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939 נסגר הנמל לפעילות אווירית אזרחית והפך לבסיס מטוסי קרב של חיל האוויר המלכותי. במסגרת זאת השתתפו מטוסיו בקרב על בריטניה.
ב-15 באוגוסט 1940, במהלך הקרב על בריטניה, הותקף הנמל על ידי חיל האוויר הגרמני. מבנים בו ניזוקו לרבות בניין הטרמינל האזרחי, כארבעים מטוסי אימון שחנו בנמל הושמדו וששה חיילים נהרגו. בהפצצה נגרמו אבדות כבדות בנפש וברכוש במפעלים אזרחיים ששכנו בסמוך לנמל. שמונה מ-22 המטוסים הגרמנים התוקפים הופלו. ב-1944 הפך הנמל לבסיס של פיקוד התובלה של חיל האוויר המלכותי.
סגירת הנמל
לאחר תום המלחמה, בפברואר 1946, שב קרוידון לשמש כנמל תעופה אזרחי. הוא השתרע על פני שטח של כ-1.25 קילומטרים רבועים. פעלו בו אז שלושה מסלולי טיסה:
כבר לאחר המלחמה התברר כי קרוידון לא יוכל כלל להתרחב לפי צורכי התעופה האזרחית המודרנית, אשר הצריכה מסלולים ארוכים יותר ושטחי חניה רחבים יותר, וזאת בשל הבנייה בדרום לונדון אשר הקיפה אותו מכל צדיו. בנייה זו וקרבת הנמל למרחבים האוויריים של נמלי התעופה הית'רו וגטוויק עוררה גם חששות בטיחותיים. ב-1946 נבחר לפיכך הית'רו שבמערב מטרופולין לונדון לשמש כנמל התעופה העיקרי של העיר.
פתיחת בסיס חיל האוויר המלכותי נורתהולט שבמערב לונדון לטיסות אזרחיות הפחיתה את נפח הפעילות בנמל קרוידון. בספטמבר 1946 יצאו ממנו 218 טיסות בשבוע ליעדים בבריטניה, אירלנד ויבשת אירופה. בשנה שלאחר מכן יצאו ממנו 56 טיסות בשבוע.
ב-1952 נפלה ההחלטה לסגור את נמל קרוידון, אך הוא הוסיף לפעול במשך שבע שנים בשירות מטוסים קטנים. הוא נסגר ב-30 בספטמבר 1959.
האתר כיום
מאז סגירת הנמל נבנתה שכונת מגורים על חלקו המערבי של שטחו לשעבר, ומבני תעשייה נבנו בחלקו המזרחי, בסמוך לבניין הטרמינל. שמות רבים מהרחובות שנבנו על שטח הנמל נקבעו בהשראת עברו (Imperial Way, Spitfire Way ועוד). חלק משטח הנמל לשעבר מהווה עד היום שטח פתוח, ומשמש כפארק ירוק וכאתר לטיולים ולמשחקי ספורט.
מקצת ממבני נמל התעופה עומדים עדיין על תילם. הבולטים שבהם הם בניין הטרמינל ומגדל הפיקוח המשולב בו. בניין הטרמינל (51.35647°N, -0.11757°W) נקרא כיום בית שדה התעופה. הוא משמש כבניין משרדים וחללו הפנימי הנרחב משמש לעיתים לאירוח סעודות. בשנת 1997 הוצב על גבי כן לפני חזית הבניין מטוס מדגם דה הבילנד הרון (Heron) – דגם המטוס שהוביל את טיסת הנוסעים האחרונה מהנמל. מתקרת אולם הטרמינל תלוי מטוס נוסף – מטוס אימון מדגם דה הבילנד טייגר מות'. במבנה מגדל הפיקוח שוכן מרכז המבקרים של נמל התעופה לשעבר. מלון שדה התעופה מוסיף לתפקד כמלון מסחרי.
האזור ידוע עדיין בכינוי "נמל התעופה קרוידון".
בשנת 2010 התאחדו שני בתי ספר יסודיים השוכנים ליד האתר ולכבודו הם נקראים כיום "בית הספר על שם שדה התעופה" (The Aerodrome School).
סולומון ג'וזף סולומון
סולומון ג'וזף סולומון (באנגלית: Solomon Joseph Solomon; 16 בספטמבר 1860 – 27 ביולי 1927) היה צייר יהודי-בריטי, התמחה בציור דיוקנאות ומעמדים דרמטיים מן המיתולוגיה והתנ"ך והיה אחד מחלוצי ההסוואה במלחמת העולם הראשונה.
תולדות חייו
נולד בלונדון למשפחה יהודית. אחותו היא הציירת לילי דליסה ג'וזף ואחיינו היה המחזאי מוס הארט, אחות נוספת, שושנה, נישאה להרברט בנטוויץ' והיא אמה של תלמה ילין. למד במגוון בתי ספר לאמנות בהם האקדמיה המלכותית לאמנויות בלונדון ובית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות בפריז. ב-1881 הציג לראשונה בגלריית האקדמיה המלכותית. ב-1896 היה לעמית האקדמיה המלכותית וכעשר שנים מאוחר יותר נבחר לחבר מלא בה, אחד היהודים הבודדים שהגיעו למעמד זה.
סגנונו של סולומון הושפע ממורו, אלכסנדר קבנל ומן הצייר לורנס אלמה-טדמה. דיוקנאותיו והמעמדים הדרמטיים הגדולים שצייר ניחנו בחיות, ריאליזם וצבעים עזים.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס סולומון כטוראי לכוחות ההגנה על המולדת. באותה עת פיתח רעיונות לגבי הסוואה צבאית, העבירם לקצינים בכירים ופרסמם בעיתונות. בדצמבר 1915 הזמין אותו הגנרל הרברט פלומר להצטרף לקווי החזית בצרפת ורעיונותיו התקבלו. ב-31 בדצמבר הנחה דאגלס הייג, מפקד הכוחות הבריטים בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה להעניק לסולומון דרגת ייצוג של לוטננט קולונל על מנת שיוכל לפקד על יחידת הסוואה. משימתו הראשונה הייתה הסוואת עמדות תצפית חודרות כעצים, יחד עם הצייר הצרפתי לוסיאן-ויקטור גירונד דה סבולה (Lucien-Victor Guirand de Scévola). במרץ 1916 קיבל מעמד של יועץ טכני, במסגרת זו תכנן וביצע רשתות הסוואה והציע שינויים בקווי המתאר של כלי הרכב וקסדות החיילים. במאי אותה שנה נקרא חזרה לאנגליה על מנת לתכנן את הסוואת הטנק. בשנת 1920 פרסם את ספרו "הסוואה אסטרטגית" (Strategic Camouflage).
בתו איריס נישאה ליואן מונטגיו.
מ-1904 ועד מותו ב-1927 כיהן כנשיא מועדון המכבים הציוני.
בן אלטיט
בן אלטיט (נולד ב-4 באפריל 1993) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בעמדת הסנטר בקבוצת מכבי עירוני רמת גן.
קריירה כשחקן
אלטיט נולד, גדל והתחנך בהרצליה. בנעוריו למד בבית הספר רוטברג שברמת השרון. כנער שיחק בקבוצות הנוער של רמת השרון ומכבי תל אביב והיה לאחד המצטיינים בקבוצה. לאחר מכן שיחק שנה במכללת בריאנט שברוד איילנד, ארצות הברית. בגיל 18 הושאל אלטיט לעונת התחשלות לקבוצת הבוגרים של בני הרצליה.
בשנת 2013 זומן למועדון הבוגרים של קבוצת מכבי תל אביב. לאלטיט הייתה אפשרות לשחק גם במכבי תל אביב וגם באליצור רמלה כמו חברו לקבוצה ארד הררי במסגרת הכרטיס הכפול.
אלטיט זכה עם מכבי תל אביב ביורוליג בעונת 2013/14.
בעונת 2014/15 התחיל את העונה עם מכבי תל אביב, ביקש להשתחרר מספר פעמים כיוון שלא שותף במשחקים לטענתו ולבסוף הושאל לעירוני רמת גן. השתתף במשחק האולסטאר של הליגה הלאומית וזכה בתואר ה-MVP של המשחק. בשלב מאוחר יותר של העונה חזר לשורות מכבי תל אביב והפעם קיבל יותר דקות משחק.
בעונת 2015/16 חתם בן אלטיט לעונה אחת במדי מכבי קריית גת שעלתה באותה עונה לליגת העל.
בעונת 2016/17, חזר לליגת העל, וחתם במדי מכבי אשדוד באר טוביה.
בעונת 2017/18, חתם בהפועל גלבוע גליל לעונה אחת.
בינואר 2019, חתם בעירוני נהריה לחצי עונה. בספטמבר 2019 חתם בהפועל באר שבע לעונה אחת.
ב-17 באוגוסט 2020 חתם לעונה אחת באליצור "איתו" אשקלון. ב-20 ביולי 2021 חתם במכבי עירוני רמת גן.
בשנת 2021 השתתף עם אחיו נמרוד בעונה הרביעית של תוכנית הריאליטי המוזיקלית אקס פקטור ישראל, במטרה לייצג את ישראל באירוויזיון 2022, אך הם לא עברו את שלב האודישנים.
אקטפק דה מורלוס
היסטוריה
אזור אקטפק היה מיושב במשך אלפי שנים לפני בואם של הספרדים אליו במאה ה-16. בין העמים שישבו באזור ניתן למנות את האוטומי, הטולטק, הצ'יצ'ימקה והאצטקה. מקור השם "אקטפק" הוא בתקופה זו. יש דעות לפיהן משמעותו היא "גבעת הרוחות" או "הגבעה המקודשת לאהקטל" (אל הרוח האצטקי), ואילו דעות אחרות גורסות שזה שם נוסף של האל קצלקואטל.
לאחר שהספרדים כבשו את האזור בסביבות 1520 ניתנה לאקטפק אוטונומיה מסוימת והטלטואני (Tlatoani) שלה המשיך להנהיג אותה. כעבור זמן קצר האוטונומיה נלקחה ומסדרים שונים החלו לנצר את המקומיים. בהמשך ניתן להתיישבות השם "סן קריסטובל אקטפק", וכיום הוא השם של השכונה המרכזית בעיר.
ב-1 באוקטובר 1877 ההתיישבות קיבלה מעמד רשמי של עיירה. כמו כן שמה שונה לאקטפק דה מורלוס, על שמו של חוסה מריה מורלוס, אחד ממנהיגי המורדים המקסיקנים במלחמת העצמאות של מקסיקו שהוצא להורג על ידי השלטון הספרדי באקטפק ב-1815.
ב-1 בדצמבר 1980 אקטפק קיבלה מעמד של עיר.
בשנת 2013 התרחשה התפוצצות מכלית הדלק באקטפק דה מורלוס בה נהרגו עשרות אזרחים.
כלכלה
עד אמצע המאה ה-20 כלכלת אקטפק הסתמכה בעיקר על חקלאות אך מאז הכלכלה מסתמכת על תעשייה, מסחר ושירותים, ורק במידה פחותה יותר על גידול מקנה וחקלאות, הכוללת גידול תירס ושעועית.
תחבורה
באקטפק נמצאות מספר תחנות של קו B של הרכבת התחתית של מקסיקו סיטי, המקשר אותה למרכז מקסיקו סיטי.
פורטוגל במשחקים הפאראלימפיים
הרפובליקה הפורטוגלית השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים היידלברג (1972), כשנתיים לפני מהפכת הציפורנים. היא שלחה לאולימפיאדה את נבחרת כדורסל הנכים שלה. פורטוגל לא לקחה חלק בשתי האולימפיאדות הבאות, ומאז אולימפיאדת הנכים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984) היא משתתפת בכל אולימפיאדות הקיץ.
פורטוגל מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
לאורך השנים זכו הספורטאים הפאראלימפיים של פורטוגל ב-88 מדליות קיץ, מתוכן 25 מדליות זהב. אולימפיאדת השיא של פורטוגל הייתה אולימפיאדת הנכים סידני (2000), בה זכתה ב-15 מדליות, מתוכן 6 מדליות זהב.
הגלגל הענק של התערוכה העולמית של שיקגו
הגלגל הענק של התערוכה העולמית של שיקגו (הידוע גם כ"גלגל שיקגו" או "גלגל פריס"). הגלגל תוכנן ונבנה על ידי ג'ורג' וושינגטון גייל פריס הבן כסמלה ומרכזה של התערוכה העולמית של שיקגו שנערכה ב-1893. מאז, נבנו גלגלי ענק רבים אחרים שעוצבו בהשראתו.
הגלגל, שהתנשא לגובה של 75 מטרים ושקל כ-2,000 טונות, היה המתקן הגדול בתערוכה. הוא הונע על ידי כ-2 מנועי קיטור, שהספק של כל אחד עמד על כ-1,000 כוחות סוס. בגלגל היו 36 תאי נוסעים שבכל אחד מהם יכלו לנסוע כ-60 נוסעים (20 יושבים ו-40 עומדים), ובסה"כ בגלגל יכלו לנסוע כ-2,160 נוסעים בו זמנית. הגלגל היה מבנה הפלדה הגדול ביותר שניצוק באותה עת, ובשל גובהו (שהיה שווה לבניין בן 26 קומות) - היה אחד המבנים הגבוהים בעולם באותה עת (אולם היה רק רבע מגובה מגדל אייפל, בו ניסה להתחרות). מחיר של שני סיבובים בגלגל היה כ-50 סנט, כמו עלות הכניסה לתערוכה העולמית עצמה.
היסטוריה
הגלגל הענק תוכנן ונבנה על ידי ג'ורג' וושינגטון גייל פריס הבן, בוגר המכון הפוליטכני רנסלר (האוניברסיטה הטכנולוגית הוותיקה ביותר בעולם דוברי האנגלית), פריס הבן היה בונה גשרים בפיטסבורג והוא החל את הקריירה שלו בתעשיית הרכבות ולאחר מכן התעסק בבניית גשרים ברחבי ארצות הברית. פריס הבין את הצורך ההולך וגובר בפלדה והקים את חברתו "GWG Ferris & Co", חברה שבדקה ובנה מתכות עבור מסילות ברזל וגשרים.
כדי ליצור בסיס לגלגל, השתמשו בדינמיט לפריצת קרקע קפואה בעומק של שלושה מטרים, במהלך החורף של 1892–1893 השתמשו העובדים להפשרת הלכלוך ולמניעת את הקפאת הבטון היצוק במנועי סילון.
ב-9 ביוני 1893, החלה בציפייה רבה ובמידה רבה של חרדה נסיעת המבחן של הגלגל, המנוע שהפעיל את הגלגל תודלק על ידי מנועי קיטור.
ב-1896, האחים לומייר שנחשבים ממציאי הקולנוע, צילמו סרט של צומת רייטווד-קלארק שכלל את הגלגל הענק. זהו אחד הסרטים הראשונים בהם מופיעה העיר שיקגו.
הגלגל הענק פורק ואז נבנה מחדש בלינקולן פארק, שיקגו, בשנת 1895, מאז פורק ונבנה בפעם השלישית והאחרונה בתערוכה העולמית של סנט לואיס שנערכה ב-1904, שם נהרס באופן סופי ב-1906. ב-2007 התגלה אחד מצירי הגלגל, הציר שהיה במשקל 45 טון נמצא קבור בסמוך למקום הריסת הגלגל.
מדינות ללא צבא
להלן רשימה של מדינות ללא צבא. המונח מדינה כוונתו מדינה עצמאית, ולכן הוא חל רק על מדינות ריבוניות ולא על שטחי חסות (למשל, גואם, איי מריאנה הצפוניים, ברמודה), אשר הגנתם היא באחריות של מדינה אחרת או צבא אחר. המונח "כוחות המזוינים" מתייחס להגנה ממשלתית וכל שימוש שהוא כדי לקדם את מדיניות הפנים והחוץ של הממשלה. ל-6 מתוך המדינות המפורטות (קוסטה ריקה, איסלנד, מאוריציוס, מונקו, פנמה וונואטו) אין צבא רשמי אך עדיין יש להם כוח צבאי לא משטרתי כלשהו.
Put Your Head on My Shoulder
"Put Your Head on My Shoulder" (בעברית: "הניחי את ראשך על כתפי") הוא שיר שכתב הזמר-יוצר הקנדי פול אנקה. הגרסה של אנקה הוקלטה באוגוסט 1958, ויצאה כסינגל בחברת התקליטים ABC-Paramount בשנת 1959. את העיבוד והניצוח עשה דון קוסטה. צד ב' של התקליט היה השיר "Don't Ever Leave Me". השיר "Put Your Head on My Shoulder" זכה להצלחה רבה והגיע למקום השני במצעד האמריקאי בילבורד הוט 100 (במקום הראשון היה הביצוע של בובי דארין לשיר "מקי סכינאי").
ב-1968 זכה השיר שוב לפופולריות בביצוע השלישייה האמריקאית The Lettermen. גרסה זו הגיע למקום ה-44 בבילבורד הוט 100, והצליח יותר במצעד Adult Contemporary בו הגיע למקום השמיני.
גרסאות כיסוי
הזמר המקסיקני אנריקה גוזמן הקליט גרסה בספרדית של השיר בשם "Tu cabeza en mi hombro". באמריקה הלטינית הייתה גרסת כיסוי זו פופולרית יותר מגרסת המקור.
ב-1978 הקליט הזמר האמריקאי ליף גארט גרסה שלה השיר שהגיעה למקום ה-58 במצעד בילבורד הוט 100.
זמרת הפופ הצ'יליאנית מרים הרננדז הקליטה דואט של השיר יחד עם אנקה, שנכלל באלבום הדואטים שלו "Amigos".
מייקל בובלה הקליט גרסת כיסוי של השיר באלבום הבכורה שלו משנת 2003. להקת הרוק האמריקאית גוד שארלוט ביצעה גרסה משלה של השיר עבור הסרט "קטע מהסרטים" (Not Another Teen Movie). השיר גם נכלל במשחק הווידאו Hitman: Contracts.
ננסי סינטרה הקליטה אף היא גרסת כיסוי של השיר.
אסטריט סלמני
אסטריט סלמני (בשוודית: Astrit Selmani; נולד ב-13 במאי 1997) הוא כדורגלן קוסובורי יליד-שוודיה המשחק בגטנבורג, בהשאלה מהפועל באר שבע, ובנבחרת קוסובו.
קריירה
סלמני החל לשחק כדורגל במועדון של עיר הולדתו השוודית, מאלמה. בגיל 12 הוא נפצע ברצועה הצולבת ועזב את המועדון לטובת Kulladals IF. בגיל 17 הצטרף סלמני ל-BK Olympic, בה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת בוגרים בליגה השוודית החמישית. בסך הכל הוא שיחק 37 משחקים וכבש 14 שערים עבור הקבוצה. לפני תחילת עונת 2016, סלמני הצטרף לאנגלומס מהליגה השנייה בשוודיה.
ב-17 ביולי 2016 סלמני הצטרף לקבוצת קריסטיאנסטד מהליגה השוודית השלישית.
ב-24 בנובמבר 2016 הצטרף לרוזנברג מהליגה השוודית הראשונה.
ב-8 בפברואר 2018 הצטרף סלמני לטורנס מליגת העל השוודית. חודשיים לאחר מכן, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בניצחון 1–2 על לונדס.
ב-21 בינואר 2019 חתם ב-Varbergs BoIS מהליגה השוודית השנייה. ב-30 במרץ 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו נגד מיאלבי וכבש את השער היחיד של קבוצתו בניצחון 0–1. בסך הכל כבש סלמני 15 שערים ב-27 משחקי ליגה, והוביל את הקבוצה לעלייה ראשונה בהיסטוריית המועדון לליגה הבכירה.
ב-18 בדצמבר 2020 עבר סלמני להמארבי בחוזה לארבע שנים, והפך לרכש היקר בתולדות המועדון.
ב-18 ביולי 2022 חתם סלמני על חוזה לשלוש שנים בהפועל באר שבע, ששילמה תמורתו להמארבי 650 אלף אירו. ב-4 באוגוסט 2022 כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון קבוצתו 2–0 בחוץ על לוגאנו במסגרת הסיבוב השלישי של מוקדמות הליגה האזורית.
ב-31 בינואר 2023 הושאל לקבוצה הדנית מיטיולן.
ב-11 באוגוסט 2023 חזר לשבדיה והושאל לגטנבורג.
נבחרת קוסובו
סלמני, שנולד וגדל בשוודיה, הוא ממוצא אלבני-קוסובורי, ממיטרוביצה. הוא זכאי היה לייצג שלוש מדינות, אלבניה, קוסובו ושוודיה. ב-17 במרץ 2021 התאחדות הכדורגל של קוסובו הודיעה שסלמני החליט לייצג את נבחרתה הלאומית.
הופעת הבכורה שלו בנבחרת קוסובו נערכה ב-9 באוקטובר 2021 במסגרת משחקי מוקדמות מונדיאל 2022 נגד שוודיה. ב-24 במרץ 2022 סלמני כבש את שערו הראשון עבור הנבחרת בניצחון במשחק ידידות 0–5 על בורקינה פאסו.
תארים
המארבי
פצצה (סרט)
פצצה (באנגלית: Bombshell) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2019 בבימויו של ג'יי רואץ' ונכתב על ידי צ'ארלס רנדולף. בסרט מככבות שרליז ת'רון, ניקול קידמן ומרגו רובי והוא מבוסס על מקרים של כמה נשים בפוקס ניוז, אשר התכוונו לחשוף את העובדה שהמנכ"ל רוג'ר איילס הטרידן מינית. השחקנים ג'ון לית'גו, קייט מקינון, קוני בריטון, מלקולם מקדואל ואליסון ג'ני מופיעים בתפקידי משנה.
הפרויקט הוכרז לראשונה במאי 2017 בעקבות מותו של איילס, כאשר רואץ' אושר כבמאי בשנה שלאחר מכן. חלק גדול מהצוות השחקנים הצטרף בקיץ והצילומים החלו באוקטובר 2018 בלוס אנג'לס.
עלילה
מערכת היחסים בין הנשים שמגישות את החדשות בערוץ פוקס ניוז היא לא מערכת רגילה, נוחה ונעימה. התחרות ביניהן גדולה ועליה מנצח רוג'ר איילס (ג'ון לית'גו). אמנם הוא שמן ולכאורה צועד עם הליכון. אבל במהלך הסרט יתבררו כמה ממעשיו הנלוזים. במרכז העלילה שלוש נשים, בתפקיד הראשי: מייגן (שרליז ת'רון), שהיא מגישה מקצועית, והיא גם פותחת את סיפור העלילה ומתארת את הדמויות, במעין אקספוזיציה. הדיבור הוא ישיר אל הקהל, כאילו הייתה דמות מחוץ לעלילה, דבר המעיד על אופייה ועל יכולתה להתבונן במצבים קשים, בשמירה מתמדת על האינטרסים הפרטיים והאישיים שלה. מולה ניצבת גרטשן קרלסון (ניקול קידמן) וגם היא מגישה מקצועית בעלת יכולות רבות. היא זו שפותחת את מערכת ההאשמות, בנושא ההטרדה המינית כלפי מנהל מחלקת החדשות רוג'ר. כל האחרות מהססות וחוששות לעתידן המקצועי, ובמיוחד מייגן. מייגן חוששת כמו נשים רבות שלא העזו לדבר, מפני משכורתה ומדמיינת חיים ללא רווחה כלכלית, כבלתי אפשריים. קיילה פוספיסיל (מרגו רובי) היא הדמות השלישית בחשיבותה. היא זו שתוקפת את מייגן, מדוע לא פתחה במסע נגד רוג'ר כדי למנוע מאלה שבאו אחריה לחוות את סדרת ההטרדות. כמו רבות מהנשים ששתקו מפחד, מפני הבעל, הקהל, מה יגידו בחברה ואיזו תווית תשאנה כל חייהן, כך גם הדמויות הנשיות בסרט. הן חוששות לצאת נגד אחד האנשים החזקים ביותר במערכת, שבנוסף להתעללות המינית שלו כלפיהן, גם עשה לא מעט מעשים טובים, והעניק להן עבודה חשובה ובצידה משכורת נכבדה, הרבה כבוד וקהל אוהדים רב.
קרב מויה
קרב מוּיֶה (בסינית: 牧野之戰, בפין-יין: Mùyě zhī zhàn) הוא קרב שהתנהל בשנת 1046 לפנה"ס בין מלך שושלת שאנג האחרון, המלך ג'ואו-סין, ותומכיו למלך השני של שושלת ג'ואו, המלך וו ותומכיו. הניצחון המכריע של המלך וו הביא לנפילתה של שושלת שאנג ולהפיכתה של שושלת ג'ואו לשליטתה של הציוויליזציה הסינית למשך כמעט 800 שנים. בשל החשיבות של תוצאותיו נחשב הקרב לנקודת מפנה בהיסטוריה הסינית.
רקע לקרב
שושלת ג'ואו התפתחה והתחזקה במשך שנים רבות בזמן שלטונה של שושלת שאנג. האזור בו שלטו היה ממערב למרכז של שאנג, על גדת נהר ווי. ג'ואו אימצו את התרבות ורוב המאפיינים של תרבות שאנג, כך בנוגע לדת ולטכנולוגיית הברונזה. בכתובות שבעצמות הניחוש מופיעה ג'ואו בתחילה כבעלת ברית של שאנג ובהמשך כיריבה.
קשה לשחזר באופן ביקורתי מדוע החל העימות בין השושלות, וגם לא ברור אם ג'ואו היו תחת שלטונם של שאנג וביצעו מרד או שמא היו ממלכה יריבה וכבשו את השלטון. על פי ההיסטוריה המסורתית, המלך וון משושלת ג'ואו היה וסל של המלך ג'ואו-סין משאנג, וקיבל את האחריות על המערב כאשר ג'ואו-סין עסק בלחימה בדרום מזרח. שני המלכים מתוארים על פי ההיסטוריה המסורתית, שנכתבה על ידי תומכי שושלת ג'ואו, כהפכים מוחלטים. המלך ג'ואו-סין משאנג מתואר כלא יוצלח, אכזרי, חסר יראת אלים ומושחת. כנגדו, המלך וון מג'ואו מתואר כמלך האידיאלי, צדיק, רחום ונדיב עד כדי שזכה לכינוי "המעודן" או "המתורבת". המלך וון תכנן לתפוס את השלטון ולכן דאג בהדרגה ובמחשבה אסטרטגית לטווח ארוך לאסוף תומכים ולהעצים את כוחו. תופעה קוסמית שהתרחשה בשנת 1059 לפנה"ס, התלכדות חמישה כוכבי לכת בקו אחד מול כדור הארץ, נתפסה בעיניו כסימן שיש למגר את שושלת שאנג. ג'ואו-סין שחשש מכוחו של וון, כלא אותו, דבר שהביא למתח גואה בין שתי השושלות. לאחר שג'ואו-סין שחרר את וון החל וון לאסוף צבא, אך מת בערך ב-1047 לפנה"ס, בטרם הספיק לצאת למלחמה כנגד ההנהגה של שאנג.
את השלטון בג'ואו תפס בנו של המלך וון, המלך ווּ. הוא המתין עד שאסף די תומכים וצבא ויצא לקרב כנגד ג'ואו-סין משאנג. הקרב נערך במוּיֶה, אתר הקרוב ליין, בירתה של שושלת שאנג המאוחרת.
מהלך הקרב
כוחותיו של המלך ג'ואו-סין היו במלחמה בדרום מזרח, אולם נשארו (על פי ההיסטוריה המסורתית), 530,000 חיילים להגן על הבירה ויין. מספר זה מוגזם בלא ספק ומחקרים מודרניים נוקבים במספרים נמוכים יותר. ג'ואו-סין רצה להיות בטוח בניצחונו ולכן חימש עבדים רבים שיגנו על העיר כאשר הוא יצא עם הכוחות כולם כנגד המלך וו ובערך 50,000 האיש שהיו אתו. העבדים, שתמכו בוו ולא בג'ואו-סין ערקו והצטרפו אל וו, דבר שפגע קשות במורל החיילים של שושלת שאנג. בעקבות עריקת העבדים ערקו חיילים רבים של שאנג לצד של ג'ואו, בזמן שקדם לקרב ואף במהלכו.
הקרב שהתנהל לבסוף היה עקוב מדם אך בשל העריקות הרבות, הרמה המורלית הירודה וחוסר הסדר בצבא של ג'ואו-סין, הוא הובס באבדות קלות יחסית. הצבא של וו, שכלל מרכבות קרב והיה מאומן יותר הצליח להבקיע את המערך של ג'ואו-סין וטבח בחייליו. המלך וו הפגין חוסר רחמים כלפי המנוצחים ואף ציווה לטבוח את השבויים שנפלו לידיו.
קארל ג'נקינס
סר קארל ויליאם פאמפ ג'נקינס (באנגלית: Karl William Pamp Jenkins; נולד: 17 בפברואר 1944) הוא מוזיקאי ומלחין ולשי, חבר מסדר האימפריה הבריטית. ידוע בעיקר בשל יצירותיו: "Adiemus", "The Armed Man" והרקוויאם שלו.
קורות חייו
ג'נקינס גדל בסוונסי שבווילס, אמו הייתה ממוצא שוודי, אביו היה מורה בבית ספר מקומי, נגן עוגב בכנסייה ומנצח מקהלה, והוא נתן לו את השכלתו המוזיקלית הראשונית. ג'נקינס החל את הקריירה המוזיקלית שלו כנגן אבוב בתזמורת הנוער הלאומית של ווילס. לאחר לימודיו התיכוניים למד מוזיקה באוניברסיטת קרדיף, את התואר השני שלו במוזיקה עשה באקדמיה המלכותית למוזיקה ואת הדוקטורט - באוניברסיטת ווילס.
בתחילת הקריירה המוזיקלית שלו עסק במוזיקת ג'אז, ואף זכה במסגרת הרכב ג'אז בפרס הראשון בפסטיבל הג'אז במונטרה בשנת 1970. הוא אף השתתף כנגן בהקלטות אולפן: בין השאר נטל חלק בהקלטת אלבומו של אלטון ג'ון "Tumbleweed Connection". בהמשך נכנס לסצנת הרוק המתקדם: בשנת 1972 הצטרף ללהקת רוק מתקדם, סופט מאשין, ובשנת 1973 השתתף בהופעה החיה של ה-BBC ליצירה Tubular Bells של מייק אולדפילד.
ג'נקינס הלחין כבר מתחילת הקריירה שלו, אך הפריצה הגדולה שלו הייתה בשנת 1995, עם יצירתו Adiemus, שיצאה כסינגל וזכתה להצלחה. היצירה שולבה באלבום Adiemus: Songs of Sanctuary מאותה השנה, והובילה את מצעד האלבומים הקלאסיים. בהמשך הלחין ג'נקינס יצירה אנטי מלחמתית בשם: The Armed Man: A Mass for Peace (האדם החמוש: מיסה לשלום. הרמז לשם השיר העתיק L'homme armé), הכוללת קטעים מן המיסה הנוצרית, מן הקוראן והתנ"ך וכן טקסטים של גנדי, מרטין לותר קינג, הדלאי לאמה, נלסון מנדלה, אנה פרנק ואמא תרזה. גם יצירה זו זכתה להצלחה. יצירה ידועה נוספת של ג'נקינס, שגם היא מבוססת על מיסה נוצרית היא רקוויאם אותו הלחין בשנת 2005 ואותו שילב עם שירי הייקו יפניים. הרקוויאם יצא באלבום Requiem.
ג'נקינס זכה לתארים ופרסים רבים, ביניהם תואר אבירות במסדר האימפריה הבריטית (2005), דוקטור של כבוד מאוניברסיטת לסטר, ופרופסור אורח של כבוד מאוניברסיטאות רבות.
קרחון מאקינון
קרחון מאקינון (באנגלית: MacKinnon Glacier) הוא קרחון הזורם לכיוון צפון מערב, בהרי באוורס שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון צפון לאורך הצד המערבי של מצוק ריילי ונשפך לתוך קרחון סלדג'רס ברכס לאנטרמן שבהרי באוורס.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו בשנת 1983 על ידי ועדת השמות האנטארקטית של ניו זילנד.
הקרחון נקרא על שמו של הגאולוג ד. י. מאקינון (D.I. MacKinnon), חבר משלחת החקר האנטארקטית של ניו זילנד שחקרה את הגאולוגיה של האזור בעונת המחקר 1974–1975.
הפלישה המונגולית לאזור הים הכספי
בשנים 1220-1223 ביצע כוח מונגולי, שכלל כ-30 אלף פרשים, את אחת מפשיטות הפרשים הארוכות והמוצלחות בהיסטוריה, בארצות מסביב לים הכספי. המשימה המקורית שהטיל ג'ינגיס חאן על כוח הפשיטה, בפיקוד המצביאים הידועים סובוטאי וג'אבאי (או ג'בה), הייתה לרדוף אחרי השאח אלא א-דין מוחמד (מוחמד השני) שליט האימפריה החווראזמית, במטרה ללכוד/להרוג אותו, ולא לאפשר לו מרווח נשימה לארגון צבאות חדשים באזורים המערביים של ממלכתו. לאחר שנודע למונגולים על מותו של השאח בסוף שנת 1220, קיבל סבוטאי אישור מג'ינגיס חאן לחצות את הרי הקווקז במטרה לחקור את הארצות והעמים היושבים מצפון וממערב להרים, ולחזור למונגוליה לאחר מסע מסביב לים הכספי.
במהלך מסע הפשיטה, שארך למעלה מ-3 שנים, עבר הכוח המונגולי למעלה מ-8000 ק"מ, חצה בדרכו אזורים המשתייכים כיום לאוזבקיסטן, אפגניסטן, טורקמניסטן, איראן, ארמניה, אזרבייג'ן, גאורגיה, רוסיה, אוקראינה וקזחסטן, והנחיל שורה של מפלות לצבאות שעלו עליו במספרם. הפלישה המונגולית לאירופה (1236-1241), שנערכה 13 שנים לאחר מכן, התבססה במידה רבה על המודיעין שנאסף במהלך הפשיטה לאזור זה.
המרדף אחרי השאה מוחמד השני
בשנת 1219 פלשו המונגולים לתחומי האימפריה של חווראזם בשלושה ראשים, והחלו להחריב אותה. במרץ 1220 ריכז ג'ינגיס חאן את צבאותיו סביב העיר סמרקנד, והטיל עליה מצור. העיר נפלה לידיו תוך זמן קצר, אף על פי שהכוח המגן כלל כמאה אלף חיילים. בשלב זה החליט ג'ינגיס חאן לשלוח כוח של 30 אלף לוחמים, בפיקוד המצביאים סובוטאי וג'אבאי וחתנו טוגוצ'אר, ללב האימפריה החווראזמית, במטרה ללכוד/להרוג את שליטה, השאה מוחמד השני.
לכאורה, ההחלטה לשלוח כוח פרשים קטן יחסית לצוד את השליט החזק ביותר בעולם המוסלמי, שלרשותו עמד עדיין צבא של כ-400 אלף לוחמים, נראית נועזת ומסוכנת. הצבא המונגולי חדר בשלב זה רק לשוליים הצפון-מזרחיים של האימפריה החווראזמית, אזור טראנס אוקסאניה (בין הנהרות סיר דאריה והאמו דאריה). השאה עדיין שלט על מרבית שטחי האימפריה העצומה שלו (שכללה את שטח איראן של היום ואת רוב שטח אוזבקיסטן, טורקמניסטן ואפגניסטן) ויכול היה לגייס שם ללא קושי צבאות גדולים חדשים. אבל ג'ינגיס חאן הבין שהדרך המהירה ביותר להכניע את האימפריה החווראזמית היא להשתמש בטקטיקה של הלם וטרור. מטרתו הייתה לאלץ את מוחמד השני להיות במנוסה כל הזמן, ולהתמקד אך ורק בהישרדותו האישית. אסור היה לתת לו שהות מספקת לגייס צבאות חדשים ולארגן את ההתנגדות לפלישה המונגולית. לכן נתן ג'ינגיס חאן למפקדי כוח המרדף שלו את ההוראות הבאות: "אל תשובו אלא אם כן לקחתם אותו [את השאה מוחמד] שבי. אם ינוס מלפניכם, צאו בעקבותיו דרך ארצותיו, לכל אשר יפנה. חונו כל עיר אשר תכנע, אך השמידו ללא רחם כל אשר יעמוד בפניכם ויתנגד לכם". מוחמד השני נמצא בבלאח, בצפון אפגניסטן של היום, כאשר נודע לו לראשונה על כוח המרדף המונגולי, שנשלח ללכוד אותו. צבאותיו הגדולים היו מפוזרים בכל רחבי ממלכתו, ותחת פיקודו עמד רק כוח קטן של משמר הראש שלו. הוא לא סמך על נאמנות האוכלוסייה המקומית בשטחי אפגניסטן, שסופחו לממלכתו רק זמן קצר לפני כן, ולכן נמלט תחילה לעיר מראב (בשטח טורקמניסטן של היום), ולאחר מכן לעיר נישפור במחוז חוראזאן (בצפון-מזרח איראן של היום). כוח המרדף המונגולי התחקה על עקבותיו ללא הפוגה, כשהוא עובר לעיתים מרחק של 80 מייל ביום. בהתאם להוראות ג'ינגיס חאן, המונגולים נמנעו מפגיעה במקומות יישוב שנכנעו להם, וסיפקו מזון ואספקה להמשך המרדף, ואף הפקידו עליהם מושלים מקומיים (במקום המושלים ממוצא טורקי, שמונו על ידי השליטים החווראזמים), ואילו כל עיר שהתנגדה להם (למעט מבצרים חזקים במיוחד, שלא ניתן היה לכבוש אותם בסערה) נכבשה ללא רחם והועלתה באש. כאשר טוגוצ'אר, חתנו של ג'ינגיס חאן, פעל בניגוד להוראותיו, וכוחותיו בזזו עיר, שנכנעה קודם לכן לטומאן (מסגרת צבאית שכללה עשרת אלפים לוחמים. כוח שווה ערך לדיוויזיה מודרנית) בפיקודו של ג'אבאי, הוא הודח באופן מיידי מהפיקוד על הטומאן שלו (שהועבר תחת פיקודו של סובוטאי) והורד לדרגת חייל פשוט. המדיניות המונגולית הצליחה לזרוע פירוד בין האוכלוסייה הפרסית המקומית, לבין חיילות המצב החוורזאמים, שהיו ממוצא טורקי, ושמרו בדרך כלל על נאמנות לשאח מוחמד. כתוצאה מכך, ערים רבות נכנעו לכוח המרדף המונגולי ללא התנגדות.
השאח מוחמד, שהבין שלא יוכל לסמוך על נאמנות האוכלוסייה הפרסית המקומית בממלכתו, ולא בטח גם בנאמנות חייליו, נאלץ להמשיך במנוסתו מערבה, מלווה רק בנאמנים מועטים. שלושת הטומאנים המונגולים המשיכו במרדף אחריו דרך צפון איראן, כשהם תופסים בדרכם את אמו של השאח, את הרמונו, ואת אוצר הכתר שלו (שנשלחו בליווי משמר אל המחנה המונגולי הראשי ליד סאמארקאנד). ליד העיר ראי (סמוך לטהראן של ימינו) הם הביסו והפיצו צבא שכלל כ-30 אלף לוחמים. באזור העיר חמדן (בצפון-מערב איראן) איבדו הרודפים המונגולים את עקבותיו של השאח. סובוטאי פיצל את כוחו לפלגות קטנות, שנשלחו לסרוק את הארץ במאמץ לאתר אותו, אך לשווא. מוחמד השני הצליח להימלט צפונה לאי קטן בים הכספי, שם מת, כנראה כתוצאה ממחלה, בסוף שנת 1220 או בראשית 1221. סובוטאי, שלא היה מודע לגורלו של השאח, שלח רץ להודיע לג'ינגיס חאן, שלא הצליח לאתר אותו. הוא פנה צפונה לחופי הים הכספי, שם נתן מנוחה לכוחותיו המותשים בחורף 1220/1221.
שווייץ במשחקים הפאראלימפיים
שווייץ השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים רומא (1960). היא שלחה לאולימפיאדה שני ספורטאים, שזכו במדליית זהב וב-3 מדליות כסף. שווייץ השתתפה בכל אולימפיאדות הנכים שהתקיימו.
לאורך השנים זכו הספורטאים הפאראלימפיים של שוודיה ב-277 מדליות קיץ, מתוכן 84 מדליות זהב, וב-130 מדליות חורף, מתוכן 42 מדליות זהב. אולימפיאדת השיא של שווייץ הייתה אולימפיאדת הנכים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984), בה זכתה ב-43 מדליות, מתוכן 18 מדליות זהב.
פסטיבל הג'אז של ניופורט
פסטיבל הג'אז של ניופורט (באנגלית: Newport Jazz Festival) הוא פסטיבל מוזיקת ג'אז, המתקיים מדי שנה בקיץ מאז 1954 והוא הפסטיבל הוותיק מסוגו בעולם שעדיין פעיל. הפסטיבל התקיים בעיר ניופורט, רוד איילנד, ארצות הברית עד 1972, אז הועבר לניו יורק. מאז 1981 הוא מתקיים בו-זמנית הן בניו-יורק והן בניופורט.
מייסוד הפסטיבל ועד 1971
את הפסטיבל ייסדה אשת החברה אילין לורילארד יחד עם ג'ורג' ויין. הפסטיבל, שנמשך על פני יומיים, נקרא "פסטיבל הג'אז האמריקאי השנתי הראשון". הפסטיבל כלל חמש הופעות חיות ודיון אקדמי. ההופעות כללו את רביעיית הג'אז המודרני, בילי הולידיי, דיזי גילספי, ג'רי מאליגן, אלה פיצג'רלד, ג'ין קרופה, אוסקר פיטרסון, לסטר יאנג וסטן קנטון, ששימש גם כמנחה. בסוף כל ערב התקיים ג'ם סשן.
לקראת הפסטיבל של 1955 רכשו בני הזוג לורילארד אחוזה, בה תכננו לקיים את הפסטיבל. אך בהתנגדות השכנים הועברו ההופעות החיות לפארק סמוך ובאחוזה התקיימו סדנאות וכיתות אמן. חלק ניכר מהאמנים והקהל היו אפרו-אמריקאים בעוד העיר הייתה עיר לבנה מאוד, דבר שעורר מתחים בין התושבים לבין המבקרים בפסטיבל. ב-1958 הופיעו בפסטיבל אלה פיצג'רלד ובילי הולידיי בהופעה שראתה אור בתקליט (Ella Fitzgerald and Billie Holiday at Newport (1958.
בשנת 1962 חזר הפסטיבל, וג'ורג' ויין רשם אותו כתאגיד, במטרה למצוא תוכנית עסקית להניב רווחים מפסטיבל מוזיקה. ב-1965 החלה תקופה בה אירח הפסטיבל כוכבי ענק, בזכות מעברו לפארק רחב-ידיים שנודע כ-"Festival Field". ב-1965 הופיע פרנק סינטרה. ב-1969 נעשה ניסיון לשלב בין הג'אז, הבלוז והרוק. בפסטיבל אותה שנה הופיעו ביום שישי הרכבי רוק כג'ף בק, דם, יזע ודמעות, Ten Years After וג'ת'רו טאל ובשבת התקיימו הופעות ג'אז של דייב ברובק ומיילס דייוויס, ג'ון קולטריין וארצ'י שפ והופעות של סליי אנד דה פמילי סטון וג'ון מאייל. בשבת בערב הופיעו ג'יימס בראון, הרבי הנקוק, בי בי קינג ולד זפלין. אולם גם בשנה זו התפתחו התפרעויות קהל, עקב קהל רב שנותר ללא כרטיסים וביקש לפרוץ לאירוע. חלקים מהפסטיבל הוסרטו וראו אור בסרט הקולנוע New Thing at Newport.
בשנת 1970 הודה ויין שבשנה החולפת היה "יותר מדי רוק" והפסטיבל חזר להופעות ג'אז. יומו הראשון של הפסטיבל הוקדש להוקרה ללואי ארמסטרונג והופיעו בו בין היתר דיזי גילספי ומהליה ג'קסון. בשבת בלילה הופיעו נינה סימון, הרבי מאן עם צ'יק קוריאה והצמד אייק וטינה טרנר. בשבת הופיעו רוברטה פלאק, אלה פיצג'רלד ולהקתו של באדי ריץ'. ב-1971 גדשו את אתר הפסטיבל כ-12,000. לאחר הופעה של רביעיית דייב ברובק עם ג'רי מאליגן החלה הופעתה של דיון וורוויק. באמצע ההופעה קרסו הגדרות מעומס הקהל, קהל עלה על הבמה שנהרסה יחד עם ציוד הגברה והפסטיל הופסק. ההופעה של ברובק הונצחה בתקליט The Dave Brubeck Quartet featuring Gerry Mulligan - The Last Set at Newport.
מאז 1972
ב-1972 העביר ויין את הפסטיבל לניו יורק וקרא לו בשם Newport Jazz Festival-New York. הפסטיבל התקיים במספר אתרים סגורים, בהם יאנקי סטדיום ואולם המוזיקה רדיו סיטי. הפסטיבל כלל שלושים הופעות בהשתתפות דייב ברובק, ריי צ'ארלס, דיוק אלינגטון, רוברטה פלאק ודיזי גילספי. תבנית זו המשיכה גם בשנים הבאות. אולם, אווירת הפארק הפתוח לא נשמרה במסגרת הפסטיבל הניו-יורקי. ב-1977 ייסד ויין את פסטיבל הג'אז של ניופורט בסטרוגה, כאירוע מקביל. השם "פסטיבל הג'אז של ניופורט" שימש גם את "פסטיבל הג'אז של ניופורט במאדארו" שהתקיים במחוז אנאגנו שביפן בין 1982 ל-2004.
ב-1981 החזיר ויין את הפסטיבל לניופורט, הן על מנת להחזיר את האווירה הראשונית והן על מנת לשמור על השם, מאז מתקיים הפסטיבל במקום בדרך כלל בכל אוגוסט. את החסות לפסטיבל העניקה חברת הסיגריות KOOL והפסטיבל נקרא על שמה. ההופעה החשובה באותה שנה הייתה הופעתו של מיילס דייוויס, לאחר שנים רבות של היעדרות מהבמות, שהיוותה את הופעת הקאמבק שלו. מבחינת תושבי העיר, האווירה בניופורט הייתה כעת שונה לגמרי, והם שמחו לקלוט את הקהל הרב שזרם לפסטיבל.
יוון במשחקים הפאראלימפיים
יוון השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים טורונטו (1976). מאז משתתפת יוון בכל אולימפיאדות הקיץ. המדליה הראשונה של יוון הייתה מדליית ארד באולימפיאדת הנכים ארנהם (1980).
אולימפיאדת החורף הראשונה בה השתתפה הונגריה הייתה אולימפיאדת הנכים סולט לייק סיטי (2002), ומאז היא משתתפת בכל אולימפיאדות החורף.
לאורך השנים זכו הספורטאים הפאראלימפיים של הונגריה ב-93 מדליות קיץ, מתוכן 19 מדליות זהב, אך לא זכו במדליות חורף. אולימפיאדת השיא של יוון הייתה אולימפיאדת הנכים בייג'ינג (2008), בה זכתה ב-24 מדליות, מתוכן 5 מדליות זהב.
יוון אירחה את אולימפיאדת הנכים אתונה (2004).
ג'ונד פלסטין
ג'ונד פִלסטין (בערבית: جُنْد فِلَسْطِيْن, תעתיק: ג'ֻנְד פִלַסְטִין, "המחוז הצבאי של פלסטין") היה אחד המחוזות הצבאיים של הפרובינציה האומיית והעבאסית של בלאד א-שאם (הארץ הנמצאת צפונית לחצי האי ערב, סוריה רבתי כולל ארץ ישראל), שאורגן זמן קצר לאחר הכיבוש המוסלמי של ארץ ישראל בשנות ה-30 של המאה ה-7. ג'ונד פלסטין הקיף את רוב שטחן של הפרובינקיות הרומאיות פלשתינה פרימה ופלשתינה טרטיה, וכלל את העיר החדשה רמלה, שהוקמה כבירתו.
הכיבוש המוסלמי
ככל הנראה בשנת 633, נשלח המפקד הקוריישי עמר אבן אל-עאץ על ידי הח'ליפה אבו בכר, לכבוש את האזור, שהיה חלק מהאימפריה הביזנטית. עמר חצה את חופי הים האדום של החג'אז (במערב חצי האי ערב), הגיע לעיר הנמל אילה (ביוונית: Άιλα, בערבית: آيلا) במפרץ אילת, ואז חצה לתוך מדבר הנגב או מערבה יותר, לחצי האי סיני. לאחר מכן הגיע לכפרים דתין ובדן שליד עזה, שם נכנס למשא ומתן עם מפקד חיל המצב הביזנטי. השיחות קרסו והמוסלמים ניצחו את הביזנטים בקרב דתין (בערבית: داثن) בפברואר או במרץ 634. בשלב זה של הכיבוש חנו כוחותיו של עמר במרכז הערבה בין ים המלח ומפרץ אילת. עמר הניח לעיר עזה, משום שמטרתו העיקרית באותה עת הייתה הכנעת השבטים הערבים בסביבה.
לאחר שצבאות המוסלמים בראשות ח'אלד בן אל-וליד כבשו את בוסרה בחורן במאי 634, הם חצו את נהר הירדן כדי לחזק את עמר כשהתמודד מול צבא ביזנטי גדול. בקרב אג'נדיין שהתחולל ביולי או אוגוסט 634, 25 קילומטרים מדרום-מערב לירושלים, המוסלמים בפיקודו הכללי של עמר הביסו את הביזנטים, ובעקבות זאת כבש עמר את הערים סבסטי (שומרון), שכם, לוד, יבנה, אמאוס, בית גוברין ויפו. רוב הערים הללו נפלו לאחר התנגדות קטנה, וזו הסיבה למיעוטו של המידע הקיים עליהן במקורות.
בעקבות הניצחון המוסלמי המכריע נגד הביזנטים בקרב הירמוך (636), שהתחולל לאורך נחל הירמוך, היובל של נהר הירדן, הטיל עמר מצור על ירושלים, שהחזיקה מעמד עד לבואו של הח'ליפה עומר בן אל-ח'טאב, ולו נכנעו מנהיגי ירושלים בשנת 637. ערי החוף עזה, אשקלון וקיסריה המשיכו להחזיק מעמד. ייתכן שהמפקד עלקמה בן מג'זז נשלח כנגד כוחות ביזנטיים בעזה מספר פעמים במהלך קרב אג'נדיין ואחריו. בשנת 640 לערך יצא עמר מירושלים למסע כיבוש מצרים. קיסריה הייתה נצורה במשך תקופה ארוכה ונכבשה ככל הנראה על ידי מועאויה הראשון בשנת 639, 640 או 641. זמן לא רב לאחר מכן, מועאויה כבש את אשקלון, ובכך השלים את כיבושה של ארץ ישראל, שרובו בוצע על ידי עמר.
מנהל מוקדם
במקורות הערביים הקדומים לא נמצא תיאור מפורט של החלוקה המנהלית של ג'ונד פלסטין, אולם ניתן ללמוד מהם על קוויה הכלליים של חלוקה זו מתוך ידיעות שונות. בתקופה המוקדמת של השלטון המוסלמי, כל ג'ונד היה מחולק לאזורים, "אִקלימים" (מונח שמקורו ביוונית: klema). ה"אִקלים" היה מחולק למחוזות, "כּוּרוֹת" (ביחיד "כּוּרָה", מונח שמקורו ביוונית: khora, וברבים כֻּוַר או אַכְּוַאר). בין המחוזות ("כּוּרוֹת") של ג'ונד פלסטין היו: רמלה, אִילִיַא (ירושלים), עמואס, לוד, יבנה, יפו, קיסריה, נאבלוס (שכם), סבסטיה (שומרון), בית ג'וברין, בַּחר לוּט ("ים לוט" – ים המלח), עַסְקַלַאן (אשקלון) ועזה.
התקופה האומיית (661–750) הייתה תקופה משגשגת יחסית בארץ ישראל והח'ליפים האומיים השקיעו רבות בפיתוח המחוז. הח'ליפה האומיי הראשון, מועאויה הראשון, שהחזיק בסמכות הכוללת על סוריה, כולל ארץ ישראל, מתקופת שלטונו של הח'ליפה עות'מאן בן עפאן (שלט בשנים 644–656), הוכר כח'ליפה לראשונה בטקס בירושלים. שליטי בית אומייה נהגו למנות בארץ ישראל מושלים מבני משפחת הח'ליפים, כי סברו שמשרה זו מהווה הכשרה טובה לח'ליפות. החל משנת 743 החלה תקופה של מהומות קשות וחילופי שליטים בח'ליפות האסלאמית של בית אומייה, שהיו מלווים קרבות קשים ורציחות, כאשר מרכז התסיסה העיקרי היה בג'ונד פלסטין.