cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מנצ'סטר
כלכלה
שוק המשרדים של מנצ'סטר הוא השני בגודלו בממלכה מחוץ ללונדון. מחוז מנצ'סטר רבתי מניב למעלה מ-42 מיליארד לירות שטרלינג מהערך המוסף הגולמי של המדינה כולה, והוא מדורג במקום השלישי מבין מחוזות אנגליה ולפני ויילס או צפון מזרח אנגליה. מנצ'סטר היא מרכז לעסקים המספקים שירותים לשווקים מקומיים, אזוריים ובינלאומיים. היא אחד מהמרכזים הפיננסיים הגדולים ביותר באירופה, ובסך הכל יש בה למעלה מ-15,000 עובדים בתחום הבנקאות ולמעלה מ-60 מוסדות בנקאיים. The Co-operative Group, הקואופרטיב בבעלות הלקוחות הגדול ביותר בעולם, הקים את משרדיו הראשיים במנצ'סטר, והוא אחד המעסיקים הגדולים ביותר בעיר.
מנצ'סטר היא המרכז המסחרי, החינוכי והתרבותי של צפון מערב אנגליה, והיא נחשבת כאזור הקמעונאות השלישי בגודלו במדינה לפי נפח מכירות. בעיר יש מספר קניונים, בהם מנצ'סטר ארנדייל שהוא הקניון הפנים עירוני הגדול ביותר במדינה. מרכז העסקים הראשי של העיר נמצא בעיקר סביב הרחובות מוסלי, דינסגייט, קינג ופיקדילי. מתחם ספינינגפילדס הוקם בעלות של כ-1.5 מיליארד לירות שטרלינג, והוא הרחיב את מרכז העסקים לכיוון מערב מדינסגייט.
תקשורת
משרדיה הראשיים של זכיינית הטלוויזיה גרנדה שוכנים ברחוב קוואיי שבאזור קאסלפילד. גרנדה מפיקה את אופרת הסבון הוותיקה ביותר בעולם, Coronation Street, המשודרת חמש פעמים בשבוע בערוץ ITV1. תוכניות האקטואליה המקומיות של צפון-מערב אנגליה מופקות בדרך כלל במנצ'סטר.
מנצ'סטר, לונדון ובריסטול הן שלושה מהמרכזים הראשיים של ה-BBC באנגליה. בניו ברואדקסטינג האוס שברחוב אוקספורד, דרומית למרכז העיר, מופקות סדרות טלוויזיה רבות כגון הגרסה האנגלית והמקורית של "מקבילית המוחות". ה-BBC מתכננת להעביר אנשי צוות ומתקנים רבים מלונדון למרכז המדיה שבסלפורד קוואייס. תחנת ה-BBC המקומית מפיקה את רוב התכנים הקשורים לחדשות המקומיות, והיא זמינה גם לאזורים אחרים בממלכה.
מנצ'סטר קולטת שידורי רדיו מ-69 תחנות המשדרות בשיטת FM, ו-32 תחנות המשדרות בשיטת AM. שתי האוניברסיטאות המקומיות מפעילות תחנות רדיו סטודנטים. רשת הרדיו הקהילתי מנוהלת על ידי רדיו רגן (Radio Regen), המפעילה תחנות המכסות את הקהילות שבדרום העיר.
העיתון "הגרדיאן" נוסד במנצ'סטר ב-1821 בשם "המנצ'סטר גרדיאן". משרדיו הראשיים עדיין שוכנים בעיר, אך ב-1964 הועברו חלקים רבים מהמחלקות התפעוליות שלו ללונדון. העיתון המקומי, מנצ'סטר איבנינג ניוז, הוא אחד מעיתוני הערב הנפוצים ביותר במדינה. הוא מחולק בחינם במרכז העיר, ותמורת תשלום בפרברים. הוא נמכר בכל שעות היום, בניגוד לעולה משמו. המהדורה הצפון-מערבית של החינמון "מטרו" מחולקת בתחנות העצירה של המטרו-לינק, בתחנות רכבת ובמקומות הומי אדם אחרים. במשך שנים רבות החזיקו רוב העיתונים הלאומיים משרדים במנצ'סטר: דיילי טלגרף, דיילי אקספרס, דיילי מייל, דיילי מירור, והסאן. בשיא פריחת מגזר העיתונאות בעיר הועסקו בה למעלה מ-1,500 עיתונאים, אך בשנות ה-80 החלו עיתונים רבים להוציא את משרדיהם מהעיר, וכיום "רחוב פליט השני" לא קיים עוד.
ערים תאומות ונציגויות זרות
במנצ'סטר שוכנים קונסולים דיפלומטיים רבים. הרחבת קשרי הסחר הבינלאומי במהפכה התעשייתית הובילה להגעת ראשוני הקונסולים בשנות ה-20 של המאה ה-19, ומאז אותה תקופה קבעו את מקומם בעיר למעלה מ-800 נציגים מרחבי העולם. היא משמשת גם כמרכז השירותים הקונסולריים של מרבית צפון אנגליה. הנציגויות הזרות הן:
משה בר-לב
משה בר-לב (נולד ב-1944) הוא מהנדס אווירונאוטיקה ישראלי, ומחלוצי תוכנית החלל הישראלית.
ביוגרפיה
משה בר-לב נולד בחולון. למד בפקולטה לאווירונאוטיקה בטכניון בחיפה. עם סיום לימודיו שב לשרת בצה"ל, בחיל האוויר, כמדריך בבית הספר לטיסה ולאחר מכן מילא תפקידי תכנון במטה החיל.
ב-1971 יצא לארצות הברית לאוניברסיטת דרום קליפורניה, לוס אנג'לס, וב-1974 קיבל שם תואר דוקטור בהצטיינות יתרה על עבודתו: "זרימה סביב גופים המואצים באופן פתאומי", שהיוותה פתרון אנליטי שלא נמצא עד לאותה עת.
ב-1975 הצטרף לתעשייה האווירית ומילא בה מגוון תפקידי מפתח בפיתוח ובתכנון מערכות בקרה ושליטה למטוסים שפותחו בתעשייה האווירית, ניהול תחום פיתוח טילי ים-ים מתקדמים: ובתחילת שנות ה-80 יזם את ראשית העיסוק בפיתוח לוויינים. בצד כל אלה כיהן כמרצה באוניברסיטת תל אביב ובטכניון בחיפה לנושאי תעופה וחלל.
ב-1984, כתוצאה מיוזמתו, הוקם "מינהל החלל" של התעשייה האווירית, שהציב את התשתיות הדרושות לפיתוח, ייצור, שילוב, ניסוי, שיגור והפעלה של לוויינים מתוצרת הארץ. שלוש הלוויינים הראשונים – "אופק 1" ו"אופק 2" ו"אופק 3" – שוגרו ב-1988, ב-1990 וב-1995 בהתאמה. בנוסף על אלה פותח ושולב במינהל זה לוויין התקשורת הישראלי "עמוס 1", לוויין התקשורת הראשון של ישראל.
ב-1997 היה בר-לב מקימי חברת אימאג'סאט אינטרנשיונל, המפעילה את סדרת של לווייני הצילום המסחריים "ארוס". ב-2007 היה שותף לתביעה של קבוצת משקיעים נגד החברה בסך 6 מיליארד דולר.
ב-1998 היה שותף בקבוצה שהתמודדה במכרז לאספקת שירותי טלוויזיה רב-ערוצית בישראל באמצעות לוויין.
מאז 2002 משמש כיו"ר חבר הנאמנים של המכון הטכנולוגי בחולון. במאי 2014 פרסם מבקר המדינה דו"ח ביקורת חמור על המכון, שעיקרם ליקויים כספיים בהתנהלותו של מנכ"ל המכון. המבקר המליץ לסיים את כהונתו, לאחר שיחזיר כסף לקופת המכון, ואת כהונתם של יו"ר הוועד המנהל ויו"ר חבר הנאמנים  בר לב.
ספסרות
ספסרות היא רכישת טובין בתנאי היצע וביקוש התחלתיים במחיר רגיל, מתוך תקווה כי כאשר יפחת ההיצע, יעלה המחיר, והספסר יוכל למכור את הטובין לאנשים הרוצים בהם במחיר גבוה בהרבה מזה שבו נרכשו. במקרים בהם ההיצע החזוי אינו עומד בציפיות נוחל הספסר הפסד כספי ונאלץ למכור את הטובין במחיר נמוך ממחיר הקנייה. המושג מקובל במיוחד בתחום רכישת הכרטיסים להופעות ולאירועי ספורט.
ספסרות כרטיסים
ספסרי כרטיסים פועלים באופן דומה לרוכשי סחורות עתידיות: הם רוכשים מראש כמות גדולה של כרטיסים למשחק או אירוע המושך מבקרים רבים (ובכך מבטיחים למפיק האירוע מכירה וודאית של כרטיסים רבים בכסף מלא) כשהם מהמרים כי הביקוש לכרטיסים יעלה על היצע הכרטיסים שנותרו בקופות והקהל יבקש לרכוש כרטיסים אצל הספסרים וישלשל לכיסם תשלום גבוה יותר. כאשר הימורו של הספסר אינו צולח, לעומת זאת (לדוגמה, כאשר נרכשים כרטיסים רבים למופע שאין לו ביקוש בקהל) נאלץ הספסר למכור את הכרטיסים שרכש בהפסד.
סיכון נוסף בו נושא הספסר קשור למועד התפוגה של הכרטיסים: ברגע שבו מתקיים האירוע (הופעה או משחק ספורט, למשל) ערכם של הכרטיסים צונח לאפס, והספסר עתיד להפסיד את כל הכסף שהשקיע בקניית הכרטיס. משום כך רווחת התופעה בה מחירי כרטיסים לאירועים מבוקשים מאוד עולים בחדות עד לנקודה מסוימת בזמן, ימים ספורים לפני פתיחת האירוע, ואז צונחת במהירות ככל שקרב מועד האירוע, שכן בנקודה זו רצונו של הספסר למכור את הכרטיס הולך ומתעצם (גידול בהיצע), שעה שמספר הקונים הנלהבים ביותר לקנות כרטיס הולך ויורד (קיטון בביקוש).
ספסרות היא תופעה נפוצה מאוד מאז המאה התשע עשרה, במקביל להיווצרותן של בורסות לסחורות עתידיות ומכירה עתידית של כרטיסים, וזכתה לאינספור גינויים מוסריים. אלו הופנו גם כלפי ספסרות קמעונאית (בעיקר קוני כרטיסים המעוניינים להיפטר מהם) וגם כלפי ספסרות סיטונאית (רכישת כמות גדולה של כרטיסים). הספסר נתפש כמי שמנצל את חולשתו של הקונה, אך עיקר העוינות כלפיו הייתה על התפקיד הכלכלי שהוא ממלא כמשקף מחיר המכירה של סחורה מסוימת, בסתירה לניסיון של הגורם המוכר לשלוט במחיר או בהפצה של סחורות מסוימות. בישראל, בשנת 1948, ארגן הוועד הלאומי כנס ארצי למלחמה בספסרות במגמה להילחם בספסרות, בהפקעת מחירים ובסוחרי השוק שחור. מנגנון הפיקוח על המחירים הורחב, המפקח על המזונות הפיץ את רשימת המחירים הקמעונאיים הרשמיים ודרש לידע את הרשויות על הפקעת מחירים.
בשנת 2002 אישרה הכנסת את תיקון מס' 67 לחוק העונשין "איסור ספסרות בכרטיסי מופעים", שאותו יזם ח"כ אליעזר זנדברג. על פי סעיף 194 א' לחוק, המוכר כרטיסים ל"מופע" (המוגדר כאירוע ספורט, או מופע אמנותי – בתחומי הנגינה, השירה, הקולנוע, הדרמה או כל תחום אמנותי אחר) במחיר העולה על הנקוב בכרטיס, ואין לו רישיון למכירת כרטיסים ציבוריים על פי חוק רישוי עסקים, דינו קנס כספי גבוה. החוק איפשר למשטרה להילחם בתופעת הספסרות, כאשר קודם לקבלת החוק לא הוגדרה הספסרות בכרטיסי מופעים כעבירה.
ראו גם
ספקולציה (כלכלה)
טאבו (פולינזיה)
הטַאבּו או טאפו הוא מושג משותף לכל העמים הפולינזיים שמשמעותו היא איסור חברתי ומקור המונח הסוציולוגי: טאבו. תוצאה מיידית של הטלתו היא איסור מגע עם אדם או שימוש בחפץ עליו הוא הוטל. לפי הדת המאורית כל מי שירים ידו על אדם או חפץ שהוכרז טאבו יוענש בידי האל בעונש מוות, ואם האלוהים ישהה את ביצוע הנקמה, הרי העם יוכל לבצע אותה במו ידיו.
בחברה המאורית לטאבו יש תוקף של חוק.
פאל ארדי
פאל ארדי, (במקור אייזלר-Eisler, בהונגרית: Érdy Pál; בודפשט, 17 בינואר 1905 – 5 בדצמבר 1952) היה זמר אופרה יהודי-הונגרי (בריטון) שאת עיקר הקריירה שלו עשה ברחבי אירופה בבתי האופרה הגדולים של וינה, פריז ועוד.
ביוגרפיה
פאל אייזלר נולד במשפחה יהודית כבנם של אוסקר אייזלר (1875–1921), פקיד בטחנת קיטור, ושל קורנליה ויינברגר (1876–1959) מורה. הוא המשיך בלימודי הזמרה שלו אצל מיהאי מקאי ובשנת 1930 הפך לחבר ב"תיאטרון העירוני" (Városi Színház). ב-1931 שר בבתי אופרה בחו"ל בטרופה בדרזדן, ואחר כך בגראץ, ברנו, אוסיג. קריירת השירה שלו התפתחה לראשונה בחו"ל. לאחר מכן הוא הפך לסולן של מופעי אופרה ברחבי ממלכת הונגריה של להקת חברי בית האופרה של בודפשט. באוקטובר 1934 הציג את עצמו בפני הקהל ההונגרי בבודפשט - למרות שנראה בתפקידים משניים בתחילת דרכו - בתיאטרון העירוני כמפיסטופלס בפאוסט. זה האחרון זכה לביקורות מצוינות כדלקמן:
מאותו הזמן, הקהל יכול היה לשמוע אותו גם בתפקידי בריטון אחרים. בשנת 1935, בהזמנתו של המנצח פליקס ויינגרטנר, ביצע את תפקיד ריגולטו באופרה של וינה. בשנה שלאחר מכן שר שוב גם בווינה וגם בשווייץ. הוא הופיע לעיתים קרובות גם ברדיו ההונגרי. ב-1937 חתם על חוזה ברייכנברג וברדיו פראג, ובינואר אותה השנה השתתף בסיבוב הופעות בקהיר. שנתיים לאחר מכן החתימו אותו בבית האופרה של פריז לתפקידים של ריגולטו, סקרפיה, אסקמילו ומפיסטופלס. הוא הופיע לא רק בפריז בתפקידים אלה, אלא גם בקאן, ניס, ביאריץ ושטרסבורג. בעקבות חקיקת החוקים ה (אנטי)יהודיים בממלכת הונגריה משנת 1938, אך בעיקר החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי, במשך כמה שנים הוא יכול היה להופיע רק בפני קהל יהודי על במת תיאטרון גולדמארק במסגרת הפעילות האמנותית של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך. הוא הצליח לשרוד את שואת יהודי הונגריה ואחרי מלחמת העולם השנייה בין השנים 1945 לבין 1949 היה חבר בלהקת האופרה של התיאטרון הלאומי של סגד, שם ערך את הופעת הבכורה שלו בתור הנסיך איבן הובנסקי. ב-1946 קיבל את ההזדמנות לשיר שוב בווינה בתפקיד לפי בחירתו. בין השנים 1945–1952 עבד גם בבית האופרה של בודפשט בתפקידי בריטון שונים.
הוא הובא למנוחות בגיל 47 בלבד בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
חייו הפרטיים
רעייתו הייתה ארז'בט, בתם של ארמין קראוס ושל רוזליה קראוס, לה נישא ב-7 ביוני 1936 בבודפשט. היא התגרשה ממנו שנתיים לאחר מכן.
פסגת ראלמאן
היסטוריה ומקור השם
הפסגה התגלתה ומופתה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית (USGS) באמצעות תצלומי אוויר של צי ארצות הברית שצולמו בין השנים 1961–1966.
שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, והיא נקראת על שם ג'רלד ד. ראלמאן, הצ'יף (אחראי המכונאות) מטעם צי ארצות הברית של הצוות שקדח לראשונה דרך מדף הקרח רוס, במסגרת "מבצע קיפאון עמוק" בשנת 1966. הקידוח בוצע ליד איי דיילי.
מקס רואץ'
מקסוול למואל רואץ' (באנגלית: Maxwell Lemuel Roach; 10 בינואר 1924 – 16 באוגוסט 2007) היה מתופף ומלחין אמריקאי המזוהה בעיקר עם מוזיקת הג'אז. רואץ' נחשב לאחד מגדולי המתופפים והג'אזיסטים בכלל. מחלוצי הבי בופ וההארד בופ. הוא ניגן עם כמה מגדולי הג'אז, דוגמת קליפורד בראון, צ'ארלי פארקר, סאני רולינס, דיזי גילספי, מיילס דייוויס ודיוק אלינגטון. רואץ' היה המוביל בהרכבים רבים, קידם מאוד את תנועת המחאה של הג'אז, ועסק בהוראת המוזיקה. הוא העיד על עצמו שההישג שבו הוא מתגאה ביותר הוא הבאת התופים למרכז הבמה ושינוי התדמית של מערכת התופים ככלי משני.
ילדותו
מקס רואץ' נולד בקרוליינה הצפונית. על אף שברישומי המדינה מצוין שהוא נולד ב-10 בינואר, רואץ' ציין שמשפחתו מאמינה שהוא נולד ב-8 בינואר. כאשר היה בן ארבע עברה משפחתו לניו יורק. ביתו של רואץ' היה בית מוזיקלי, אמו הייתה זמרת גוספל, והוא החל לנגן בגיל צעיר בביוגל בתזמורות. בגיל שמונה החל לנגן בפסנתר. כאשר היה בן עשר קנה לו אביו את מערכת התופים הראשונה שלו.
תחילת הקריירה
עוד בגיל עשר ניגן בכמה להקות גוספל, אך הקריירה שלו החלה באמת כשהיה בתיכון. בעודו בן שש-עשרה החל לנגן עם צ'ארלי פארקר ואמנים חשובים נוספים במועדונים ברחבי ניו יורק. כשהיה בן עשרים החל לנגן גם עם הפסנתרן דיוק אלינגטון ועם להקתו. לאחר מכן הצטרף להרכב שהובילו דיזי גילספי, צ'ארלי פארקר ת'לוניוס מונק, באד פאוול ומיילס דייוויס. על כן נחשב רואץ' למתופף הראשון שניגן בי בופ, הוא וקני קלארק. הגיטריסט ברני קאסל צוטט פעם באמרו: "אני מחשיב את סיד קלרט כאחרון מתופפי הסווינג. מקס רואץ', בעיניי, הוא מתופף הבי בופ הראשון. קני קלארק היה הגשר".
שנות החמישים וההארד בופ
ב-1952 הקים רואץ' יחד עם הבסיסט צ'ארלי מינגוס את "דביו רקורדס". חברה זו הקליטה את ההופעה המפורסמת: "ג'אז באולם מאסי". בהופעה ניגנו ענקי הבי בופ פארקר, גילספי, פאוול, מינגוס ורואץ'. כן פרסמה החברה את Percussion Discussion, אחת היצירות הראשונות והחשובות בדרם אנד בייס ובאלתור.
ב-1954 הוא הקים יחד עם קליפורד בראון (חצוצרה) את החמישייה של רואץ' ובראון, אחד ההרכבים החשובים בהיסטוריה של הבי בופ וההארד בופ. שאר חברי ההרכב היו ריצ'י פאוול (פסנתר, אחיו של באד פאוול), ג'ורג' מורו (בס) ובסקסופון הארולד לנד, שהוחלף במהרה על ידי סאני רולינס. ההרכב, שהיה אחת הדוגמאות הקלאסיות להארד בופ ונחשב לגורם חשוב בהיווצרות הסגנון (יחד עם עבודותיו של המתופף ארט בלייקי), מצא את סופו בתאונה טרגית. ביוני 1956 בעודם נוסעים בלילה גשום בדרך להופעה, בכביש מפילדלפיה לשיקגו, נספו בראון ופאוול בתאונת דרכים.
מותם של חבריו הוביל את רואץ' להתמכרות לאלכוהול, שנמשכה שנים רבות. האלבום הראשון שהקליט לאחר מותם היה האלבום "מקס רואץ' פלוס ארבע". אלבום זה נחשב לאחת מיצירות המופת של הבופ, בעיקר בתחום התופים והקצב. האלבום התפרסם באוקטובר 1956, ובו שני קטעים מקוריים שנכתבו על ידי רואץ' (ועוד קטע שנכתב על ידי גילספי). רואץ' הרחיב מאוד את תחום הבופ יחד עם הסקסופוניסט ג'ורג' קולמן, החצוצרן קני דורהאם והפסנתרן ריי ברינט. ההרכב ביצע בעיקר יצירות שנכתבו בידי רואץ'. היצירות היו ייחודיות בדמיון הרב שהיה בהן ובמבנה הקצבי שלהן. דוגמה מוצלחת לכך היא האלבום "ג'אז בשלושה רבעים", אלבום הבנוי על מבני הוואלס.
שנות השישים והג'אז המחאתי
ב-1960 הוא הוציא את הסוויטה שהלחין "אנו מתעקשים! חירות עכשיו". המילים נכתבו על ידי אוסקר בראון ג'וניור, והייתה זו היצירה המחאתית הראשונה בג'אז (יש ויכוח בנוגע ליצירות קודמות אם הן היו מחאתיות, אך אין עוררין על כך שזוהי היצירה הגדולה והחשובה הראשונה). לאחר מכן הרבה רואץ' להשתמש ביכולות המוזיקליות כדי להעביר ביקורת על מצבם של האפרו-אמריקאים. לרוע המזל, במשך חלק ארוך משנות השישים הוחרם רואץ' על ידי תעשיית התקליטים האמריקאית.
ב-1962 הוא הקליט את אחד מהאלבומים החשובים של התקופה, "ג'ונגל הכסף". האלבום, שהוקלט יחד עם מינגוס ועם אלינגטון, נחשב אחד מהאלבומים החשובים ביותר שהקליט רואץ'.
ב-1966 הוציא את האלבום "תופים ללא הגבלה", שכלל רצועות רבות שהיו סולו תופים. באלבום הזה הוא הוכיח שהתופים לא חייבים להיות כלי משני, ושהם ראשיים בדיוק כמו כל כלי אחר. בתקופה ההיא הוא הגדיר את תפיסתו של יצירת המוזיקה כ"יצירת צליל מאורגן".
שנות השבעים ותזמורת כלי ההקשה
רוב עבודתו של רואץ' במהלך שנות השבעים הייתה בתזמורת כלי ההקשה "אמבום" שהוא יצר. כל אחד מהנגנים ניגן במספר כלי הקשה שונים. הנגנים כללו בין השאר את פרד קינג, ג'ו צ'יימברס, וורן סמית', פרדי ואיטס, רוי ברוקס, אומר קלאיי, ריי מנטילה, פרנסיסקו מורה ואלי פונטיין.
שנות השמונים והלאה
בעשורים האחרונים לחייו ניסה רואץ' למצוא דרכים חדשות להביע את עצמו דרך המוזיקה. הוא נטש כמעט לחלוטין את הרכבי הבופ הסטנדרטיים שבהם הוא נודע, ועבר לניסויים שונים ומיוחדים. דוגמה בולטת לכך היא הדיאלוג בינו לבין מרטין לותר קינג, בנאום "יש לי חלום".
בתחילת שנות השמונים עסק רואץ' בנגינת סולו. הוא הופיע הופעות שלמות לבד, ובכך הוכיח שמערכת התופים היא כלי היכול להחזיק הופעת סולו לבד. חלק מההופעות הללו הוקלטו, ואחת אפילו צולמה בווידאו.
בסוף שנות השמונים עסק רואץ' בעיקר בדואטים, בסגנון שבין הארד בופ לג'אז חופשי. הדואט המפורסם ביותר מהתקופה הוא הדואט בינו לבין דיזי גילספי. הדואט, שהוקלט ויצא באלבום "Max+Dizz", היה אלתור גמור על במה בפריז. לא היו שום חזרות לקראת המופע, ואפילו לא נקבע סדר קטעים מראש. האמנים עלו לבמה וניגנו את מה שהתחשק להם באותו רגע. יותר ממחצית מן הקטעים נכתבו במקום. הסגנון הוא סגנון ייחודי שמעולם לא שוחזר בשום הקלטה.
בשנת 2002 הגיע רואץ' לארץ (לא בפעם הראשונה) להופעה מיוחדת עם אמנים יהודים וערבים, המשלבת את הג'אז עם המוזיקה היהודית והמוזיקה המזרחית. המופע התקיים בתיאטרון ירושלים, ולפניו היה מסע שלם שבו רואץ', בליווי ארני לורנס חיפשו בכל הארץ מוזיקאים שישתתפו במופע. עם תום ההופעה אמר רואץ' שכעת הוא ניגן עם כמה מן המוזיקאים הגדולים שאיתם ניגן בכל ימיו. זאת אף על פי שרואץ' ניגן כמעט עם כל המוזיקאים הגדולים של הג'אז.
בתור מתופף
קשה מאוד להבין את סגנונו של מקס רואץ', ולהביאו למילים. אך די פשוט לזהותו על פי שמיעה. אחד הדברים המאפיינים את רואץ' הוא ההתבלטות שלו גם בעת שהוא מלווה בלבד ואינו מוביל. רואץ' נמנה עם כמה מהמתופפים בעלי הנוכחות המורגשת ביותר.
עם זאת, המקום בו סגנונו בא לידי ביטוי בצורה הבולטת ביותר הוא קטעי הסולו (כמו רוב נגני הג'אז). הדבר הבולט ביותר בסגנונו הוא השילוב של הפשוט והמורכב. ניתן לשמוע בנגינתו פוליריתמיקות מורכבות לצד מנגינות פשוטות ומלודיות.
בתור מוזיקאי
מקס רואץ' היה מלחין ומוביל להקות ג'אז חשוב. הוא שינה את פני המוזיקה בצורות רבות ובלי ספק היה מהאנשים המשפיעים ביותר בתולדות הג'אז. אחת הדוגמאות להשפעתו היא הכנסת הקצבים האי-רציונליים לג'אז, דבר שלא נעשה קודם לכן (בפרט לשש שמיניות) והפך סטנדרטי לאחר מכן. החשוב מכל הקצבים הוא השלושה רבעים, שרואץ' הכניס כוואלס, ועד היום ניתן לראות ואלסים רבים בג'אז.
את סגנונו של רואץ' בתור מוזיקאי אפשר לזהות בקלות. רואץ' מנגן כמעט תמיד שירים מאוד מהירים, עם הרבה עצירות, שינויי מהירות, ושינויי קצב. כאמור, הוא עוסק הרבה בקצבים אי-רציונליים ובפוליריתמיקה. כמו כן, בשל יכולתו וסגנונו הייחודי, זוכה רואץ' לבצע קטעי סולו רבים גם כאשר אינו המוביל של הלהקה, קל וחומר כאשר הוא המוביל.
לי קה שינג
לי קה שינג (באנגלית: Ka-shing Li; נולד במחוז גואנגדונג שבסין ב-13 ביוני 1928) הוא מיליארדר ופילנתרופ הונג קונגי.
מכהן כיום כיושב ראש של תאגיד "האצ'יסון ומפואה", החברה הגדולה בעולם המפעילה מסופי מטען, והקמעונאית הגדולה בעולם למוצרי בריאות ויופי וכן של תאגיד שוונג קונג (Cheung Kong Holdings) המוערך בשווי שוק של מעל 35 מיליארד דולר.
בדצמבר 2017 הוקמה בתרומתו של שינג שלוחה של הטכניון בסין, לאחר ששינג סבר שמוסד אקדמי כזה עשוי לסייע לצמיחת חדשנות במשק הסיני.
פייגלין
פייגלין הוא שם משפחה יהודי שפירושו צאצא של "פייגא" (ביידיש – "ציפורה")
רות רובין
ד"ר רות רוּבּין (באנגלית: Ruth Rubin; 1 בספטמבר 1906, חוטין, פלך בסרביה, רוסיה (אוקראינה) – 11 ביוני 2000, ממרונק, מדינת ניו יורק, ארצות הברית) הייתה זמרת ומוזיקולוגית, אספנית, משמרת וחוקרת פולקלור יידיש ומשוררת יהודייה-קנדית-אמריקאית.
ביוגרפיה
רות רובין נולדה בשם רבקה (רבקל'ה) רוזנבלט במשפחה יהודית בעיירה חוטין שבבסרביה, האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה), בגיל ארבע היגרה לקנדה עם משפחתה, שהתיישבה במונטריאול, ובגיל חמש התייתמה מאביה. בילדותה ונעוריה השתתפה בחוגים במרכז היהודי ע"ש י"ל פרץ בעירה, שם שרה והחלה להתעניין בספרות יידית, במיוחד לאחר שהסופר שלום עליכם הגיע לביקור במקום ב-1915. בשנת 1924 עברה לניו יורק, שם עבדה כמזכירה וכתבה שירים ביידיש, שהוצאו מאוחר יותר כאסופה. ב-1932 נישאה לסם רובין, וב-1937 נולד בנם מיכאל. באותו זמן למדה לימודי פולקלור יידי ולימדה ספרות ומוזיקה בכמה בתי ספר שבהם למדו ביידיש. בתקופת מלחמת העולם השנייה תרגמה והוציאה לאור יומנים שנכתבו ביידיש והוברחו מתוך הגטאות ומחנות ההשמדה באירופה.
פעילותה המקצועית
בעקבות השואה לקחה על עצמה משימה לשמר ולהציג את מורשת יהדות מזרח אירופה. היא הייתה חברה פעילה בחברה האמריקאית לפולקלור, בחברה הקנדית למוזיקה ופולקלור ובחברה הבינלאומית לשירי עם ופולקלור והייתה עורכת וחברת הנהלת "רבעון ניו יורק לפולקלור" (New York Folklore Quarterly). כמו כן, שיתפה פעולה עם זמרי עם כגון פיט סיגר, הקליטה ושרה בעצמה והופיעה בקונצרטים רבים, כולל בקרנגי הול. ב-1945 החלה להקליט בחברת Folkways Records. ב-1959 נפטר בנה בנסיבות טראגיות, ובעקבות האסון היא הפסיקה לזמן מה את פעילותה.
בשנות ה-70, בעקבות מות בעלה, התמסרה למשימת שימור שירי היידיש, הרצתה, כתבה מאמרים, ערכה כתבי עת בנושא ותרגמה שירים לאנגלית. ספרה "קולות העם: סיפורו של שיר העם היידי" (Voices of a People: The Story of Yiddish Folksong), שראה אור בניו יורק ב-1963, ובהוצאה מחודשת ב-2000 בהוצאת אוניברסיטת אילינוי, הציג את הרקע לכתיבת השירים, את משמעותם ואת חשיבותם הספרותית. אסופת השירים "אוצר שירי עם יהודיים" (A Treasury of Jewish Folksong) ראה אור בניו יורק ב-1950, ובשנת 1965 הופיעה אסופת שירי היידיש המתורגמים לאנגלית (Jewish Folk Songs in Yiddish and English). ב-1976 השלימה את עבודת הדוקטור שלה על שירי יידיש של נשים ב-Union Institute & University באוהיו. מענק כספי שקבלה ב-1983 אִפשר לה להשלים את איסוף השירים. בשנת 2007 הופיע הקובץ "שירי עם ביידיש מארכיונה של רות רובין" (Yiddish Folksongs from the Ruth Rubin Archive), שערכו חנה מלוטק ומארק סלובין.
בשנת 1992 הופיע סרט תיעודי על חיי רות רובין, :A Life in Song: A Portrait of Ruth Rubin, בבימויה של סינדי מרשל.
במהלך חמישים שנות עבודתה אספה רובין כ-2,000 שירים, שאותם הקליטה בארצות הברית ובקנדה. היא נפטרה בשנת 2000, בגיל 93. היא תוארה בעיתון "הניו יורק טיימס" כחלוצה וכדמות מרכזית בשימור תרבות מזרח אירופה ובתחיית תרבות היידיש.
ארכיונה שמור בייווא שבניו יורק, בספרייה הציבורית של ניו יורק ובישראל.
ספריה
לאחר מותה:
דיסקוגרפיה
Jewish Folksongs (sung by Ruth Rubin, with chorus and instruments), Asch Records  [3 disc set - album #607] (78 rpm), New York; 1945 YIVO cat. 2799
"Ruth Rubin - Jewish and Palestinian Folk Songs", Disc Records [3 disc set - album #937] (78 rpm), New York YIVO cat. 2977
Jewish Folksongs II ["Jewish Folk Songs Album No. 2”] (Ruth Rubin, vocals -- R. Post, arrangement and piano accompaniment), Oriole Records [cat. 100-1 to 100-6] (78 rpm), New York; 1950 YIVO cat. 3054
LPs
Jewish Folksongs III (Ruth Rubin, vocals -- Richard Neumann, arranger and conductor), Oriole, New York; 1954 / Folkways Records [cat. FW 8740] (33 1/3 rpm), New York; 1957 YIVO cat. LP 0633/0634 - on the Smithsonian Folkways' Website
Jewish Children’s Songs and Games (sung by Ruth Rubin, with Pete Seeger on the banjo), Folkways Records [cat. FC 7224] (33 1/3 rpm), New York; 1957 YIVO cat. LP 0566 - on the Smithsonian Folkways' Website
Yiddish Love Songs (Ruth Rubin, vocals -- Fred Hellerman, guitar), Riverside Folklore Series [cat. RLP 12-647]/Washington Records [cat. 726] (33 1/3 rpm), New York; 1958 YIVO cat. LP 0563/0564
Jewish Life: “The Old Country “ Ethnic Recordings, Collected and Edited by Ruth Rubin (sung by informants, as collected by Ruth Rubin), Folkways Records [cat. FG 3801] (33 1/3 rpm), New York; 1958/1964 YIVO cat. LP 0567Smithonian Folkways' Website
Ruth Rubin Sings Yiddish Folk Songs (Ruth Rubin, vocals -- Dick Weissman, banjo, guitar, mando-cello -- Hedy West, flute, piccolo), Prestige/International Records [cat. 13019] (33 1/3 rpm), Bergenfield (New Jersey); 1959 YIVO cat. LP 0565
Yiddish Folk Songs sung by Ruth Rubin (Ruth Rubin, vocals), Folkways Records [cat. FW 8720] (33 1/3 rpm), New York; 1978 YIVO cat. LP 0073 - on the Smithsonian Folkways' Website
Yiddish Songs for Young People (sung a capella by Ruth Rubin), a set of five records (7-inch 33 1/3 rpm), privately issued with booklets of texts and annotations; 1968
Cassette
“Yiddish songs of the Holocaust: The struggle to survive” an illustrated lecture presentation by Ruth Rubin, on cassette; privately issued; 1980
קישורים חיצוניים
שירים והקלטות:
קורדובה (קולומביה)
קורדובה (בספרדית: Córdoba) הוא אחד מ-32 המחוזות של קולומביה. המחוז נמצא בצפון קולומביה והוא גובל בים הקריבי בצפון, בסוקרה ובבוליבר במזרח ובאנטיוקיה בדרום ובמערב.
המחוז משתרע על שטח של 25,020 קמ"ר. במחוז מתגוררים כ-1.8 מיליון תושבים (הערכה ל-2017). בירת המחוז היא מונטריה.
דגל קורדובה דומה לדגל סיירה לאון
היסטוריה
בתקופה הפרה-קולומביאנית התגוררו באזור מספר שבטי ילידים, ובעיקר בני הסֵנוּ שחיו לאורכו של נהר סינו. האירופאי הראשון שהגיע לאזור היה מגלה הארצות הספרדי רודריגו דה בסטידס ב-1501. הספרדים החילו להקים יישובים באזור כמה עשרות שנים לאחר מכן.
האזור היה שייך ליחידות מנהליות שונות, ועם הקמת רפובליקת קולומביה במתכונתה הנוכחית בסוף המאה ה-19 הוא היה שייך למחוז בוליבר. מחוז קורדובה פוצל מבוליבר ב-1952. המחוז נקרא על שמו של חוסה מריה קורדובה, שהיה איש צבא שפעל למען עצמאות קולומביה.
כלכלה
הכלכלה המקומית מסתמכת בעיקר על גידול מקנה, חקלאות, הכוללת בין היתר גידול אורז, תירס, יאם, מניהוט, שומשום, בננה, קנה סוכר, כותנה, דורה וקקאו, כרייה ודיג.
חלוקה מנהלית
בדומה לחלק גדול ממחוזות קולומביה, יש למחוז חלוקה מנהלית נוספת מלבד החלוקה לרשויות מקומיות והוא מחולק לשבע פרובינציות (Provincias) כדלהלן:
מנדל פורטוגלי
מנדל פורטוגלי (1888 בבסרביה - 13 בינואר 1917, פלשתינה) היה מאנשי העלייה השנייה, ממייסדי ארגון בר גיורא, ממנהיגי השומר.
אודות
נולד בשנת 1888 בקלרש שבבסרביה, שהייתה אז חלק מהאימפריה הרוסית. בן בכור למשפחה ממגורשי ספרד, אביו זאב (וולויל) פורטוגייז ואמו עטרה (קריינדל) לבית ברויטמן. הוא למד בחדר ובשנת 1899 למד בבית ספר לסוחרים בקישינב. הוא נידון לשלוש שנים של עבודות פרך בסיביר לאחר שהשתתף בקבוצה אשר חתרה כנגד שלטון הצאר ברוסיה, מתוכן ריצה שנתיים עד שקיבל חנינה. הוא הצטרף לפועלי ציון ועבד כמורה למתמטיקה. עם פרוץ הפוגרום בשנת 1905, השתתף יחד עם ישראל גלעדי ב"בהגנה העצמית" בקלרש. הוא הגיע לארץ ישראל לאחר שברח מהמשטרה הרוסית שחיפשה אותו, ולאחר מכן הגיעה גם משפחתו לארץ.
פורטוגלי היה ממייסדי ארגון השמירה בר גיורא והשומר. בין היתר, חי תקופות מסוימות בסג'רה ובמסחה, ולימים חי עם משפחתו במרחביה.
בשנת 1917, לאחר שחזר משמירה, נפל אקדחו והוא נפצע קשות מפליטת כדור וכעבור מספר ימים נפטר. קבור לצד אשתו טובה (אחותו של מרדכי יגאל) בבית העלמין של כפר גלעדי. הותיר שני בנים, בשם אברהם ויזרעאל.
ג'ון סרל
ג'ון רוג'רס סרל (באנגלית: John Rogers Searle; נולד ב-31 ביולי 1932) הוא פילוסוף אמריקאי שכיהן כפרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. ידוע בתרומתו לתחומי הפילוסופיה של הלשון, פילוסופיה של הנפש ופילוסופיה חברתית. זכה בפרס ז'אן ניקו ב-2000, במדליה הלאומית למדעי הרוח ב-2004 ובפרס Mind & Brain ב-2006. ב-19 ביוני 2019 נישלה אותו אוניברסיטת קליפורניה ברקלי ממעמדו כפרופסור אמריטוס לאחר שבשימוע משמעתי באוניברסיטה נמצא אשם בהטרדות מיניות של עוזרות המחקר שלו.
סרל התחיל ללמד בברקלי בשנת 1959.
סרל ידוע בעיקר בזכות הניסוי המחשבתי שהציע, "החדר הסיני", אשר מתנגד לתפיסת בינה מלאכותית חזקה. עבודתו המוקדמת של סרל אשר תרמה לביסוס המוניטין שלו כפילוסוף, עסקה בפעולת דיבור. עבודה זו הייתה ניסיון למזג רעיונות ממספר הוגים, ג'ון אוסטין ולודוויג ויטגנשטיין. סרל עוסק בפילוסופיה של הנפש בעיקר בתחומים של הכרה, התכוונות, רציונליות ובינה מלאכותית.
תא T מסייע
תאי T מסייעים (באנגלית T helper או Th, מסומן +CD4 או TH), משתייכים לתת-קבוצה של לימפוציטים מטיפוס T (סוג של תאי דם לבנים).
מבוא כללי לתפקוד
לתאי T מסייעים תפקיד חשוב בוויסות המערכת החיסונית הנרכשת. הם מחולקים למספר קבוצות תפקודיות, כאשר החלוקה לקבוצות נעשית על פי הציטוקינים המופרשים מן התאים הפעילים. בדומה למקורבו, תא ה-T הציטוטוקסי, גם הוא מבטא על-גבי הממברנה שלו קולטנים לאנטיגן ספציפי. אולם, שלא כמו התאים הציטוטוקסיים, הוא נקשר ומופעל רק על ידי אנטיגנים המצויים בתצמיד עם מולקולות תואם רקמות (MHC) מסוג II, המופיעים רק על פני (או APC), כמו מקרופאגים, תאי B, תאים דנדריטיים ועוד. התצמיד שהקולטן מזהה הוא תלכיד בין מולקולות תואם הרקמות ופפטיד שנגזר מן האנטיגן לאחר פירוקו בציטופלסמה של ה-APC. לאחר שהופעל, הופך התא לפעיל (אפקטורי) המפריש מכלול של ציטוקינים, המשתתפים בעירור תגובות המערכת החיסונית ובוויסותן. לדוגמה, ויסות פעולתם של תאי T ציטוטוקסיים, או הכוונתם של תאי B והבשלתם לתאי פלסמה המפרישים נוגדנים ועוד. תפקידם המרכזי בהכוונת התגובה החיסונית בא לידי ביטוי במחלות כשל חיסוני שבהן חסרים או נפגעים תאי ה-T על ידי גורמי מחלה. לדוגמה, קבוצה זו היא הנפגעת העיקרית במחלת האיידס הנגרמת מווירוס ה-HIV.
שלבי התפתחות
עוד בשלב העוברי נוצרים קדמים של תאי T במח העצם. תאים אלה חסרים קולטנים המאפיינים אותם כתאי T: הם חסרי קולטנים לאנטיגן, וכל שאר המבנים הממברנליים המאפיינים תאי T (משום כך הם נקראים תאים שליליים ל--3-4-8 CD). הקדמים מגיעים לתימוס לשם המשך ההתמיינות, ומכאן ייקראו תימוציטים. במהלך ההתמיינות מתבטאים על פני התאים כל המבנים הממברנליים המאפיינים תאי T (לדוגמה, תא T מסייע ייקרא +CD4 ותא T ציטוטוקסי - +CD8). לאחר ההבשלה בתימוס יוצאים התאים הבשלים, עתה תאי T, ונודדים בין קשרי הלימפה. יש שתי תכונות עיקריות המאפיינות תאי T בוגרים:
שתי התכונות הללו נרכשות בשני שלבים, תוך כדי מעבר התימוציטים בתימוס. בשלב ראשון הם לומדים לבטא קולטן מתפקד - זהו שלב הסלקציה החיובית. בשלב השני מורחקים כל התאים בעלי קולטן העשויים להגיב ל"עצמי" - זהו שלב הסלקציה השלילית: התאים ששרדו את הסלקציה (כ-90% ומעלה מהתימוציטים מומתים) מבשילים ועוזבים את התימוס, כתאי T מסייעים או ציטוטוקסיים. התאים הבשלים מבטאים קולטנים שונים לאנטיגן, דבר המבטיח שונות בין קולטנים כך שיתאפשר לזהות יריעה אדירה של מולקולות אנטיגניות. התאים הללו, שטרם פגשו אנטיגן, מכונים לימפוציטים נאיביים, וכנאמר לעיל הם מסתובבים בין קשרי הלימפה, ללא יכולת לחדור לרקמות. הלימפוציטים שוהים בקשר לימפה אקראי כיממה. אם במהלך התקופה הזו לא יוצג להם אנטיגן מתאים, הם עוזבים את קשר הלימפה ועוברים עם זרם הדם והלימפה לקשר לימפה אחר. לימפוציט נאיבי שאינו מגורה על ידי אנטיגן ימות כעבור תקופה קצרה. אם בשלב מסוים, יוצג לתא הנאיבי אנטיגן המזוהה על ידי הקולטן הספציפי המצוי על קרום התא, יתרחשו שפעול (אקטיבציה), התמיינות ובסופן תפקוד. המסלולים המתוארים להלן מתארים את שלבי השפעול, התמיינות ותפקוד של לימפוציטים T מסייעים בלבד (CD4+ T lymphocytes).
זיהוי אנטיגן
תאי T נאיביים עשויים להגיב לאנטיגן רק בקשרי לימפה. מאוחר יותר, עם היווצרות תאי זיכרון (להלן) - יוכלו אלה להגיב לאנטיגן גם מחוץ לקשרי לימפה. הגבלת התגובה הראשונית לקשרי לימפה נועדה להבטיח שתתקיים תגובה חיסונית מדודה, ללא חשש לתגובה אוטואימונית. לנוכח הגבלת מקום המפגש הראשוני בין אנטיגן לתא T, השאלה היא איך נוצרים התנאים המיטביים להיתכנות מפגש מסוג כזה. שני התנאים הנדרשים להם: 1) לרכז בקשר הלימפה מקבצים של תאי T במקומות ייעודיים שלהם גישה נוחה לאנטיגן. 2) לדאוג להבאת האנטיגן למקום המתאים בקשר הלימפה. כך, מוגבר הסיכוי למפגש אפקטיבי בין האנטיגן לקולטן שעל פני הלימפוציט.
התנאי הראשון מתקיים מעצם המבנה של קשר הלימפה: תאים המגיעים לקשר הלימפה במחזור הדם והלימפה, יוצאים מן הצינורות המביאים (אַפֶרנטיים) ומתיישבים בתוך הרקמה באופן מסודר - תאי T בגומחות משלהם, ותאי B בגומחות משלהם. התנאי השני, הבאת אנטיגן לקשר הלימפה, מתמלא על ידי ניקוז לימפטי ועל ידי נדידת תאים דנדריטיים ו/או מקרופאגים. התהליך הוא חלק מן המקומית. התגובה הדלקתית נוצרת עם חדירת אנטיגן דרך המעטה החיצוני של הגוף. לדוגמה, אנטיגן החודר דרך מעטה העור (למשל חדירת קוץ לכף היד), נפגש עם מערך תאי דם לבנים (מקרופאגים, תאים דנדריטיים, נויטרופילים, תאי פיטום) המצויים מתחת למעטה, ומעורר אותם לתגובה דלקתית מקומית. במהלכה, תאים דנדריטיים ומקרופאגים בולעים אנטיגן (למשל חיידקים שהיו על הקוץ) ומתחילים בתהליך פירוקו, חודרים את כלי הלימפה המקומיים, נודדים ל, וממשיכים לנדוד בכלי הלימפה עד שהם מגיעים לקשר לימפה המנקז אותו אזור בגוף (כלי או צינור לימפה אְַפֶרנטי). עם פיזורם בקשר הלימפה הם מגיעים, בין היתר, לגומחות של תאי T. בשלב הזה פועלים התאים הדנדריטים והמקרופגים כ-APC: הם מבטאים על קרומם את כל המבנים הדרושים להצגת אנטיגן לתאי T. מדובר בפפטידים, שהם תוצאת הפירוק של האנטיגן השלם, המוצגים על פני הממברנה בתלכיד עם חלבוני תואם הרקמות. השילוב הרלוונטי עבור תאי T מסייעים הוא פפטיד (גודלו עד 10 חומצות אמיניות), המוצג בתלכיד עם תואם רקמות מסוג II. קולטן לאנטיגן על גבי לימפוציט T המזהה קומפלקס של הפפטיד עם תואם הרקמות נוצרים התנאים לשפעול הלימפוציט. כשתא T מסייע פוגש APC המציג אנטיגן המזוהה על ידי קולטן הלימפוציט, נצמדים התאים זה לזה, ובאזור ההצמדות משתתפים החלבונים הממברנליים הבאים כרשום בטבלה להלן. ביאור קיצורי החלבונים המופיעים בטבלה:
עם קישורם ההדדי של כל החלבונים הממברנליים, בשלים התנאים לשפעול הלימפוציט. אם חלק מהמולקלות לא נקשרות זו לזו, לדוגמה CD28 ל- B7, ישתתק הלימפוציט (מצב של אַנֶרגיה), ועם הזמן ימות.
שגשוג והתמיינות
המסלולים האלה מבטיחים שתתבטא תגובה חיסונית עצמתית (ריבוי תאים מגיבים) ויעילה (גירוי הקולטן המתאים). הרבגוניות האדירה של מערכת החיסון מבקשת להתאים תגובה מתאימה לאנטיגן ולנתיב חדירת גורם המחלה לגוף. האינטגרציה הדרושה להבשלת התגובה המתאימה מתקבלת בעת החלוקה והשגשוג על ידי תגובת הלימפוציט למכלול הציטוקינים המצויים סביבו (שורה אחרונה בטבלה לעיל). מקורם העיקרי של של אלה הוא בתאים מציגי אנטיגן, ואף מלימפוציטים שהשלימו את הבשלתם. מכאן, ייתכנו מספר תגובות של לימפוציטים מסוג T, ואלה יוצגו להלן בסעיף התפקוד.
עם זמן התגובה, ובהנחה שהתגובה החיסונית מוצלחת, הולך ומתמעט מקור האנטיגן. במקביל הולכת ודועכת התגובה החיסונית, שכן היא דורשת משאבים גדולים מן הגוף, ומיותר לקיימה ללא סיבה. בשלב זה נותר מספר קטן של לימפוציטים T, ואלה מהווים בסיס ליצירתו של זיכרון חיסוני. משמעות המושג הוא שאם תתקיים פגישה נוספת עם אותו אנטיגן בעתיד, תיווצר תגובה חיסונית חזקה יותר וממושכת יותר. תאי המערכת החיסונית הנרכשת ייחודיים בכך שיש להם יכולת (immunological memory or recall).
דוגמה למחלות הנובעות מפגיעה בתאי T מסייעים
להלן דוגמאות לשתי מחלות הקשורות באי תפקוד של תאי T מסוג +CD4, האחת שבסיסה חסר גנטי, והשניה נובעת מזיהום ויראלי.
או ICL
ICL הינו סינדרום קליני נדיר שנקבע על פי מספר נמוך ומתמשך של לימפוציטים מסוג CD4 בהיעדר HIV או כל זיהום אחר. ICL תואר לראשונה ב-1992, כשאותרה קבוצת חולים עם לימפוציטופניה חריפה אך ללא כל עדות לזהום ב-HIV. הסינדרום הוא ללא תאחיזה גנטית משפחתית, ללא תאחיזה למין, ואיננו תלוי בגורם אינפקטיבי. כך, עד כה טרם אותר הגורם הקליני המביא להפחתה משמעותית במספר התאים מסוג CD4 (משום כך המחלה מוגדרת כאידיופתית, כלומר מחלה שסיבותיה אינן ברורות). חולים החולים ב-ICL הם בדרך כלל בשנות הארבעים לחייהם, והם סובלים מזיהומים מזדמנים, מגידולים סרטניים או מחלות אוטואימוניות. באופן מפתיע, ובניגוד לחולי איידס, הפרוגנוזה של החולים נחשבת לטובה.
Acquired immunodeficiency syndrome - AIDS
איידס (תסמונת הכשל החיסוני הנרכש) הינה מחלת חסר אימונולוגית נרכשת (בניגוד לנורשת) בעקבות זיהום ב-human immunodeficieny virus) HIV). בשלב הראשון, במקום ההדבקה, הנגיף חודר, בדומה למזהמים רבים, לתאים דנדריטיים; לאחר מכן, כפי שתואר לעיל, נודדים התאים הדנדריטיים ובתוכם הנגיף אל קשרי הלימפה, ושם נוצר המפגש הראשוני בין הנגיף ובין תאי T. במצב זה ייתכנו מספר תרחישים המתוארים בהרחבה בערך המוקדש לאיידס, כשבמהלכם פוגע הנגיף משמעותית במספר תאי ה-T המסייעים ובתפקודם, ליצירת מצב שבו אי אפשר לקיים תגובה חיסונית נרכשת. בהיעדר יכולת חיסונית המוכוונת על יד הווירוס, נדבקים החולים במחלות מזדמנות מן הסביבה, מחלות שבתנאים תקינים אינם מהווים בעיה לתגובת מערכת החיסון. כך, הופכות המחלות המזדמנות למסכנות חיים, והן הגורם העיקרי למותם של חולי האיידס.
מצלמת וידאו מקצועית
מצלמת וידאו מקצועית (נקראת לעיתים מצלמת טלוויזיה, אף על פי שהשימוש התפשט אל מעבר לטלוויזיה) היא מצלמת וידאו שנועדה לצילום מקצועי של קטעי וידאו.
בצילום במצלמת טלוויזיה נעשה שימוש בטכנולוגיה אלקטרונית, והמידע נשמר על־גבי סרט מגנטי, בשיטה אנלוגית או דיגיטלית. זאת בניגוד למצלמת קולנוע, בה הצילום נעשה בטכנולוגיה מכנית־כימית, והמידע נשמר על־גבי סרט צילום.
המצלמה פותחה במקור לשימוש של אולפני הטלוויזיה, אך כעת היא נמצאת בשימוש נפוץ עבור קטעי וידאו למטרות ארגוניות וחינוכיות, וידאו קליפים, וצילום ישיר לווידאו. ישנם שני סוגים של מצלמות וידאו מקצועיות: ניידות הנמצאות בשימוש באולפני החדשות, ומצלמות אולפן טלוויזיה. מצלמות מקצועיות ניידות הן לרוב הרבה יותר גדולות ממצלמות צרכנים ונועדו להינשא על הכתף.
אורן ציבלין
אורן ציבְלין (נולד ב-12 ביוני 1969) הוא עיתונאי, סופר, תסריטאי ופרסומאי ישראלי.
ביוגרפיה
ציבלין גדל והתחנך ברמת גן, בוגר בתי הספר "הגפן" ו"אוהל שם" בעיר. החל את דרכו העיתונאית כבר בגיל 9 ככתב צעיר של העיתון "משמר לילדים". בין השאר ראיין בתקופה זו את נשיא המדינה דאז, יצחק נבון. כנער עבר לעיתון "מעריב לנוער", שם שימש ככתב נוער במשך חמש שנים, ערך טור אישי ופרסם מאות כתבות.
את שירותו הצבאי עשה ככתב צבאי של העיתון "במחנה", והיה החייל הראשון בצבא הסדיר שערך עיתון צבאי – "במחנה גדנ"ע". לאחר שחרורו שימש כרכז כתבים וכעורך של עיתון הנוער "ראש 1". מגיל 22 ערך במשך חמש שנים את קבוצת עיתוני "כולנו" ("כולנו", "פילון", "זומביט", ו"ניצני מדע").
בתקופה זו עבר ציבלין גם לתחום הטלוויזיה, ערך והגיש את תוכנית האירוח לנוער "מוקש" בערוץ 2, "מתגלגלים" בטלוויזיה החינוכית, תוכניות החג של קשת, שידורי הילדים של ערוץ 1 לאחר רצח רבין ועוד. בנוסף גיבש רעיונות לתוכניות טלוויזיה מצליחות כגון "הקרנבל של מיכל" בהנחיית מיכל ינאי, וכן עסק בתסריטאות ילדים (למשל: "סופר דופר"). בשנת 1997 החל לערוך תוכניות בערוץ הילדים, ובמשך שלוש שנים ניהל את המו"לות והיזמות של ערוץ 6 וערוץ 8.
ספרות ילדים ונוער
ציבלין כתב למעלה מ-30 ספרי ילדים ונוער, במקביל, ערך ציבלין עשרות ספרי ילדים לידיעות אחרונות והוצאת מודן.
בתחום הפרסום
בסוף שנות התשעים עבר ציבלין לתחום הפרסום. הוא ניהל את "ג. קיד" במשך שנתיים, ובשנת 2000 הקים את קבוצת "ציבלין". בה ציבלין משמש כמנכ"ל ומנהל קריאייטיב. לקבוצה ארבע חברות מרכזיות:
ציבלין תקשורת המתמחה בעולמות הקולנוע, הריטייל והמזון. ב-2008 נכנס משרד הפרסום "אדלר חומסקי", בעקבות הנפקתו בבורסה, לשותפות ב"ציבלין תקשורת" והחברה הפכה לזרוע הפרסום לילדים של הקבוצה.
ציבלין פאבליק המתמחה בתחום המוניציפלי, ציבורי, תאגידי והמלכ"רי.
ציבלין טווינס המתמחה בפרסום ותוכן לילדים ולמשפחה.
ציבלין הוצאה לאור (זבנג לקיפוד) המתמחה בהוצאת לאור של מגזינים וספרים לצעירים ומשפחה, אשר מנסה להוות חממה לדור הבא של סופרי ומאיירי הילדים והנוער ומעודדת יצירה ישראלית מקורית בצד תרגומים ועיבודים חדשים של ספרי איכות מהארץ ומהעולם. בין הסופרים בהוצאה לאור ניתן למנות את יהודה אטלס, חיים נחמן ביאליק, עודד בורלא, אורי לברון, כרמי כץ, שרון חסקל ועוד.
קמעונאות
בספטמבר 2016 רכש ציבלין את רשת הצעצועים אימג'ינריום לאחר שזו נקלעה לקשיים.
ארבעה מופלאים (סרט, 2015)
ארבעה מופלאים (באנגלית: Fantastic Four) הוא סרט גיבורי על אמריקאי משנת 2015 מבית פוקס ומארוול קומיקס. במאי הסרט הוא ג'וש טראנק ומככבים בו ג'יימי בל, קייט מארה, מיילס טלר, מייקל בי. ג'ורדן וטובי קבל.
באגזילה
באגזילה היא תוכנה חופשית למעקב אחר באגים - תקלות במערכות תוכנה או חומרה.
באגזילה נוצרה על ידי מפתחי דפדפן האינטרנט מוזילה זמן קצר לאחר שקוד המקור הפך לחופשי כדי להחליף את מערכת ניהול הבאגים המתיישנת והלא-חופשית שהייתה לפני כן בשימוש בחברת נטסקייפ. המערכת נכתבה במקור לשימושה הפנימי של חברת נטסקייפ וכיום מתקיימת תחת אוסף הפרויקטים של קרן מוזילה ובשיתוף מפתחים מכל העולם.
באגזילה משמשת אלפי חברות ופרויקטים חופשיים בעולם עקב אפשרויות ההתאמה הגבוהות והאפשרות לקשר ישיר באמצעות קבוצות דיון ודואר אלקטרוני עם משתמשים רבים מכל העולם ואף ישירות עם מפתחיה.
ארבעה מופלאים (סרט, 2015)
הסרט הופץ על ידי חברת פוקס המאה ה-20, על פי תסריט של ג'רמי סלייטר וסיימון קינברג ומבוסס בחלקו על חוברות הקומיקס "Ultimate Fantastic Four" מסדרת "אולטימייט מארוול". בכותרי "אולטימייט" ארבעת המופלאים מקבלים את כוחותיהם במהלך ניסוי שמשתבש ביקום מסתורי דמוי מדבר, ניסוי שעבדו עליו כל חייהם יחד עם החברה המדעית הגדולה של ד"ר פרנקלין סטורם, אביהם של סוזן וג'וני. במהלך הניסוי נפגע מהתאונה גם אדם בשם ויקטור וון דום, שהפך לאויבם הראשי של הארבעה מופלאים, ד"ר דום. עלילת החוברת מתרחשת בניו יורק בת זמננו.
באגזילה
מערכת באגזילה מבוססת על שרת אינטרנט - בדרך כלל Apache - ובסיס הנתונים החופשי MySQL. הגישה לבאגזילה מבוססת על דפדפן בלבד בצד הלקוח, מה שלא דורש התקנה של תוכנה נוספת מעבר לשרת עצמו, ומאפשר הפעלה על מספר רב של מחשבים באופן מיידי. בפרויקטים פתוחים יכול כל משתמש לדווח על באג שיועבר למפתח המתאים.
לבאגזילה תכונות רבות המאפשרות להתאימה לתפקידים נוספים כמו בקשת תכונות חדשות ואף קיימת אפשרות להתממשקות למערכת מעקב הגרסאות החופשית cvs.
ארבעה מופלאים (סרט, 2015)
באוגוסט 2009 יצא לדרך פיתוח הסרט וביולי 2012 נשכר ג'וש טראנק כבמאי יחד עם ג'רמי סלייטר כתסריטאי. באוקטובר 2013 צורף סיימון קינברג כתסריטאי שותף. בינואר 2014 הושלמה העבודה על התסריט והצילומים החלו במאי 2014 והושלמו באוגוסט אותה שנה. הצילומים נערכו לרוב בבייטון רוג שבמדינת לואיזיאנה.
הסרט יצא לאקרנים בבתי הקולנוע בתלת-ממד ובדו-ממד ב-7 באוגוסט 2015 בארצות הברית ובמדינות אחרות, ובישראל ב-6 באוגוסט בדו-ממד בלבד. הסרט נקטל על ידי המבקרים ונחל כישלון בקופות, לאחר שהכניס רק 56 מיליון דולר בארצות הברית ובסך-הכל 167.9 מיליון דולר בלבד.
באגזילה
גרסאות ופיתוחים
Bugzilla 2.0 הייתה התוצאה של היציאה הזו לפרל, והגרסה הראשונה שוחררה לציבור באמצעות CVS אנונימי. באפריל 2000 העביר ויסמן את השליטה בפרויקט בוגזילה לידי טרה הרננדז. תחת הנהגתה, חלק מהתורמים הקבועים נאלצו לקחת אחריות רבה יותר, ופיתוח Bugzilla הפך להיות יותר מפותח בידי קהילה. ביולי 2001, מול הסחת דעת מאחריותה האחרות בנטסקייפ, הרננדז העבירה את השליטה לידי דייב מילר, שעדיין היה אחראי נכון ל-2020.
Bugzilla 3.0 שוחרר ב-10 במאי 2007 והביא ממשק משתמש רענן, ממשק XML-RPC, שדות ורזולוציות מותאמות אישית, תמיכה ב-mod_perl, חיפושים שמורים משותפים ותמיכה משופרת ב-UTF-8, יחד עם שינויים נוספים.
ארבעה מופלאים (סרט, 2015)
עלילת הסרט
חברי הילדות ריד ריצ'רדס ובן גרים עובדים יחד על אב טיפוס משגר עוד משנות ילדותם, אב הטיפוס שהם בונים מושך את תשומת לבו של פרופסור פרנקלין סטורם, מנהל קרן בקסטר, מכון מחקר מדעי הממומן על ידי הממשל ומיועד לטפח ילדי פלא צעירים. ריד מגויס להצטרף לילדיו של סטורם, המדענית סוזן סטורם והטכנאי ג'וני סטורם, כדי לעבוד על "שער קוונטום", שעוצב על ידי בן טיפוחו של סטורם, ויקטור וון דום, שמאוהב בסתר בסוזן.
באגזילה
גרסאות ופיתוחים
Bugzilla 4.0 שוחרר ב-15 בפברואר 2011 ו-Bugzilla 5.0 שוחרר ביולי 2015.
ארבעה מופלאים (סרט, 2015)
עלילת הסרט
הניסוי מצליח ומפקח המתקן, ד"ר אלן אוסף קבוצת אסטרונאוטים כדי לצאת למסע למימד מקביל הידוע כ"כוכב אפס". מאוכזבים מכך שנבצר מהם להצטרף למשלחת, ריד, ג'וני וויקטור מגייסים את בן לעזור להם להפעיל את "שער קוואנטום" ולצאת למסע ללא תמיכה אל "כוכב אפס", שבו הם לומדים על עולם מלא בחומרים שלא קיימים בכדור הארץ. ויקטור מנסה לאסוף דגימה של החומרים, שגורם לכל המבנה שסביבם להתמוטט ולקרקע להתפרץ עם חומר דמוי-לבה ירוקה. ריד, ג'וני ובן חוזרים למעבורת כשסוזן מצליחה להביא אותם בחזרה לכדור הארץ. ויקטור נשאר מאחור לאחר שהוא נופל לתוך המרחב הקורס. המכונה מתפוצצת וגורמת לשינוי אצל ריד, סוזן, ג'וני, ובן ברמה מולקולרית-גנטית ומעניקה להם יכולות על-אנושיות ויכולות שאינם בשליטתם. הם מוכנסים למעצר במתקן ממשלתי ועוברים ניסויים על מנת לחקור את יכולותיהם. ריד מאשים את עצמו בתאונה ובורח מהמתקן. הוא מוכרז עבריין נמלט בעודו מנסה נואשות למצוא תרופה למצבם.
באגזילה
דרישות מערכת
דרישות המערכת של Bugzilla כוללות:
ארבעה מופלאים (סרט, 2015)
עלילת הסרט
שנה מאוחר יותר, ריד נמצא במרכז אמריקה ונמצא על ידי סוזן. הוא נתפס על ידי בן, שהפך לנכס צבאי יחד עם ג'וני וסוזן. ג'וני וסוזן לבושים בחליפות מיוחדות ועובדים עבור הממשלה, ריד מקבל חליפה דומה, שמתברר שעוצבה כדי לשמור על יכולותיהם ולעזור להם להיות בשליטה. ריד מובא לאזור 51, שם ד"ר אלן מגייס צוות כדי לפתוח שער אחר ל"כוכב אפס" בתמורה לכך שיעניק לריד את המשאבים הדרושים כדי למצוא תרופה למצבם של הארבעה. כשהם מגיעים לכוכב אפס, אנשיו של ד"ר אלן מוצאים את ויקטור, שכבר התמזג עם חליפת החלל שלו ובעל יכולות לשלוט על היסודות ומחזיק ביכולת טלקינזיס. הוא מוחזר לכדור הארץ, אך מסתבר שאיבד את שפיותו והוא מאמין כי על מין האנושי להיהרס כדי שניתן יהיה לשקם את "כוכב אפס". ויקטור נמלט מהמתקן הממשלתי שבו מוחזק, הורג מדענים וחיילים בבסיס, כולל את ד"ר אלן ופרופסור סטורם. לאחר מכן, ויקטור חוזר לכוכב אפס באמצעות "שער קוואנטום", כאשר בן, ג'וני, ריד, וסוזן רודפים אותו.
באגזילה
דרישות מערכת
סוכן העברת דואר מתאים, או כל שרת SMTP מערכות מסדי נתונים נתמכות כיום הן MySQL, PostgreSQL, Oracle ו-SQLite. Bugzilla מותקן בדרך כלל על לינוקס באמצעות שרת ה-Apache HTTP, אך ניתן להשתמש בכל שרת אינטרנט שתומך ב-CGI כגון Lighttpd, Hiawatha, Cherokee. תהליך ההתקנה של Bugzilla מונחה על ידי שורת פקודה ועובר סדרה של שלבים שבהם נבדקות דרישות המערכת ויכולות התוכנה.
ארבעה מופלאים (סרט, 2015)
עלילת הסרט
על "כדור אפס", ויקטור מפעיל שער, מבנה שבנה על מנת לשאוב את פני המרחב של כדור הארץ. הוא מתעמת עם הארבעה ולאחר קרב הרסני, בן מכה את ויקטור והודף אותו אל קרן האנרגיה של השער, שמתחיל להתפורר והורג אותו כאשר ג'וני סוגר את השער. בשובם לכדור הארץ, הקבוצה מתוגמלת עבור גבורתם על ידי כך שניתנת להם האפשרות לשהות בבסיס צבא ארצות הברית, שמהווה למרכז הפעולות שלהם. הארבעה מחליטים להשתמש בכוחותיהם וביכולותיהם כדי לעזור לאנשים ולאמץ את זהותם כ"ארבעת המופלאים".
צוות שחקנים ודמויות
לאחר בית הספר, ריצ'רדס חקר את היקום במוסך בבית שלו. אחרי שהשתנה בעקבות אחד מהניסויים שלו, הוא קיבל את היכולת למתוח את גופו לצורות ואורכים שונים. טלר אמר על התפקיד שלו: "כשקראתי את התסריט, אני לא הרגשתי שאני קורא את הסיפור הזה כגדול מהחיים, מדהים או גיבור. כל אלה הם אנשים מאוד אנושיים שבסופו של דבר, אני מניח, אפשר להפוך למה שידוע כארבעת המופלאים. אז בשבילי זה היה רק סיפור ממש טוב ונתן לי הזדמנות לשחק במשהו שונה מהעור שלי". בחור צעיר המחפש ריגוש ותמיד יוצר בעיות משלו ואחיה הצעיר של סוזן סטורם, יש לו היכולת לירות מידיו כדורי-אש ולעוף כשהוא בוער כולו. ג'ורדן אמר לשחקנים: "אנחנו פחות או יותר חבורה של ילדים שעברו תאונה ויש לנו מוגבלויות עכשיו שיש לנו להתמודד איתם, ולנסות למצוא חיים חדשים אחר כך - אנסה להיות נורמלי כמו שאנחנו יכולים." ג'ורדן עבד בעבר עם ג'וש טרנק בשנת 2012 בסרט הראשון של טראנק "כרוניקה בזמן אמת" ולפי טרנק, אופיו של ג'ורדן ב"כרוניקה בזמן אמת" יש דבר משותף לג'וני סטורם. טרנק תיאר את ג'ורדן כסערה כמו "חכם, מצחיק וכריזמטי". בחורה צעירה עצמאית, מבריקה וסרקסטית, לסוזן יש היכולת להפוך לבלתי-נראית וליצור שדות-כוח. מארה אמרה שהיא הייתה אמורה לקרוא את ספרי הקומיקס של ארבעת המופלאים כהכנה לתפקיד. למרות זאת, הבמאי ג'וש טרנק רמז לה כי זה היה מיותר, והתסריטאי סיימון קינברג הוסיף כי הסרט לא מבוסס על נושא אחד מחוברות הקומיקס המקוריות. מארה אמרה גם כי היא מתכוונת להתמקד בדמות שלה "כאמיתי ככל האפשר". טראנק תיאר את סוזן סטורם כ"חכמה, מכובדת, ומושלמת". חבר שומר, נאמן, חם ואוהב, גופו הסלעי של גרים מעניק לו כוח על-אנושי עצום והופך אותו ל"בלתי מנוצח". טראנק אמר כי לגרים יש אלמנט ילדותי בסרט שהיה ילד בודד משכונה "קשוחה", בנוסף לכך, טראנק אמר גם כי לבל יש "איכויות" של כוח וחום שאנשים ירצו לראות בבן גרים. בסרט מודגש גם מוצאו היהודי במזוזה ובחנוכייה שמוצבים בביתו. בהכנה להופעה בלכידת-תנועה (CGI), בל התקרב לשחקן אנדי סרקיס בשביל עצה. בל אמר כי: "בן גרים הוא הלב של החבורה". זוהי הופעתה הראשונה של דמותו של הדבר באנימציית CGI על המסך הגדול בלייב-אקשן. הנבל הראשי של הסרט, מתכנת ומדען מחשבים שאימץ יכולת מסוימת בידי ד"ר סטורם. וון דום מוצא אב חדש אצל סטורם, לאחר שנולד לאם צוענית רומנית-לטבריית, ולאב שנספה מחשיפה המחפש אחריו. כועס, נקמן, ובהיר, דום מנסה לגרום לאנשים להיות גאים בעת שעבד במעבדות בקסטר. דום יהיה גם שונה מדמויות אחרות. קבל אמר שהוא מרוכז ביותר בקולו של הדמות, והוסיף, "על סדרת האנימציה, שהם מעולם לא קיבלו את קולו מה שדמיינתי שזה יהיה כשקראתי את הקומיקס כילד קטן. זמן מה אני ביליתי את רוב הזמן שלי היה לא רק להיות מעריץ, אלא להיות קצת פדנט ולוודא שקיבלתי בדיוק את מה שאני תמיד רציתי לראות." סיימון קינברג אמר כי דום הוא מרכז בשביל הסרט. הוא הוסיף כי לדום יש "שאיפות ומאבקים שהם קצת יותר קלאסיים טרגיים מהדמויות האחרות." וכי הסרט יראה כיצד הוא הופך לנבל. מדען העובד עבור הממשלה ומשמש כראש "אזור 57" ולוקח חלק באימון של הארבעה בשימוש ביכולותיהם.
פיתוח
באוגוסט 2009 אולפני פוקס המאה ה-20 הצהירו על הפקת אתחול לזיכיון "ארבעת המופלאים". עקיבא גולדסמן היה אמור להפיק ומייקל גרין היה צפוי לכתוב את התסריט. אך ביולי 2012 ג'וש טראנק נשכר כבמאי לצד ג'רמי סלייטר כתסריטאי.
בדצמבר אותה שנה הוכרז על ה-6 במרץ 2015 כתאריך יציאת הסרט לאקרנים ומאוחר יותר שונה ליוני 2015. בפברואר 2013 מת'יו ווהן הוכרז כמפיק לצד סת' גרהאם-סמית' כתסריטאי שותף, אך לבסוף באוקטובר 2013 הוכרז סיימון קינברג כתסריטאי ומפיק שותף. קינברג טען כי הסרט יהיה חגיגה לכל ספרי הקומיקס של ארבעת המופלאים ויתבסס על ההיסטוריה של הדמויות. הוא הוסיף כי לבמאי, ג'וש טראנק, ישנו חזון לסרט שפוי יותר, בעל אופי רגשי יותר ומעט יותר דרמטי בהשוואה לסרטי ארבעת המופלאים שנעשו בעבר.
ליהוק
בינואר 2014 הושלמה כתיבת התסריט והחלה מלאכת הליהוק. בפברואר מיילס טלר לוהק לתפקיד הראשי בתור מר פנטסטיק לצד קייט מארה בתור סוזן סטורם, מייקל בי ג'ורדן בתור ג'וני סטורם, ג'יימי בל בתור הדבר וטובי קבל כדוקטור דום, לאחר שאדי רדמיין, סם ריילי ודומהול גליסון סירבו לגלם את דמותו של דוקטור דום אחרי שקיבלו הצעה לגילום הדמות קודם. מאוחר יותר, באפריל, טים בלייק נלסון לוהק לתפקיד הארווי אלדר לאחר מגעים אחרונים לגילום התפקיד, בחודש מאי, השחקן רג קתי לוהק לתפקיד של ד"ר פרנקלין סטורם, אביהם של ג'וני וסוזן סטורם.
צילומים
הסרט הופק עם תקציב הפקה של 155 מיליון דולר. הצילומים העיקריים של הסרט החלו ב-5 מאי 2014 בסלטיק באטון רוז', לואיזיאנה והסתיימו ב-23 באוגוסט 2014 ונמשכו כ-72 ימים. מתיו ג'נסן שימש כמנהל צוות הצילום. במהלך הצילומים, המפיקים האץ' פרקר וסימון קינברג כתבו מחדש את התסריט המקורי של טרנק והעניקו לסרט סוף אחר. בינואר 2015 הוזמנו כותבים חדשים על ידי בכירי פוקס המאה העשרים שלא היו מרוצים מהסרט והרגישו שהסרט הרגיש יותר כמו סרט המשך לסרטו הקודם של טראנק.
לפני יציאת הסרט דיווחו כמה מקורות כי היו מחלוקות מרובות בין פוקס המאה העשרים לטראנק במהלך ההפקה. לאחר שלא היו מרוצה מהגרסה המקורית של טראנק, פוקס הורתה על שינויים משלהם בסרט ללא פיקוחו של טרנק, תוך שינוי והשמטת נקודות עלילה מרכזיות מסוימות מגרסתו של טרנק. גורמים רבים אחרים טענו כי הייתה "התנהגות לא תקינה" מצד טראנק בעריכת הסרט, מה שהביא לטיפול השלילי של פוקס בו. טרנק פרסם הודעה בטוויטר יום לפני יציאתו של הסרט וביקר את הסרט המוגמר. הוא הביע אי שביעות רצון ביחס לתוצר הסופי, "לפני שנה הייתה לי גרסה פנטסטית של זה. וזה היה מקבל ביקורות [נהדרות]. ככל הנראה לעולם לא תראו את זה. עם זאת, זו המציאות." טרנק מחק את ההודעה זמן קצר לאחר מכן. בעוד ראש מחלקת ההפצה של פוקס, כריס ארונסון, טען שפוקס תמכה בגרסתו של טרנק לסרט, לעומת זאת השחקן טובי קבל הצהיר, "אני אומר לכם, האמת הכנה היא ש[הגרסה של טרנק ל]סרט נהדר שלעולם לא תראו. זה חבל. גרסה אפלה בהרבה ולעולם לא תראו אותה." למרות זאת, טרנק הודה שחלק גדול מהסצנות שתכנן לא צולמו ובכך הפך את הגרסה שלו לכמעט ולא קיימת. בהמשך הוא התנער מהסרט על ידי הסרתו מרשימת הפילמוגרפיה באינסטגרם שלו.
פסקול
בינואר 2015, מרקו בלטראמי נשכר להלחין את הפסקול של הסרט. המוזיקאי פיליפ גלאס גם הוא נשכר לעבוד עם מרקו בלטרמי על הפסקול באותו חודש. בנוסף לכך, אמן ההיפ-הופ EI-P הקליט שיר עבור כתוביות הסיום של הסרט.
הפסקול של הסרט פורסם ב-14 באוגוסט 2015 בידי חברת סוני הקלטות. ביולי 2015, בלטרמי שיתף את משתתפי כנס קומיק-קון השנתי הבינלאומי בסן דייגו את תחושותיו בשלבי הלחנת הפסקול של הסרט. בלטרמי תיאר את פסקול הסרט כ"מפחיד" ו"מסתורי".