cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לודוויג הילד
ביוגרפיה
החלל הנותר במזרח הקרולינגי התמלא בסופו של דבר בשנת 919 על ידי משפחתו של היינריך הצייד, בן דודו, ובישר את תחילתה של השושלת האוטונית. עם זאת, בשנת 911 בחרו הדוכסים של פרנקיה המזרחית את קונראד מפרנקוניה כמלך פרנקיה המזרחית, ואילו האצילים של לותרינגיה בחרו כמלך את שארל התם, מלך פרנקיה המערבית.
פחזנית
פַּחְזָנִית היא מאפה קטן וחלול מבצק רבוך עם מילוי.
שימושים
פחזניות ניתנות לאכילה כמות שהן, אך השימוש הנפוץ יותר הוא כמרכיב במנות אחרות. שימוש נרחב בתחום המגדנאות נעשה בפחזניות עם מילוי מתוק, כחלק או כבסיס לקינוחים שונים, למשל בקרוקמבוש ועוגת סנט אונורה.
מילויים מתוקים נפוצים הם קצפת, קרמים שונים (בעיקר חביצה) ופירות. במנות שאינן קינוחים מילוי נפוץ לפחזניות הוא מחית. לבצק הפחזנית טעם נייטרלי ויכולת ספיגה של נוזלים, דבר שהופך אותה פופולרית במנות עשירות ברטבים.
הכנה
מילוי בשיטת הכריך מתאים יותר למליות יציבות מאוד, כגון קרמים יציבים או גלידה קרה, בעוד שהזילוף מתאים למליות רכות ונוזליות.
פחזניות ריקות המיוצרות באופן תעשייתי נמכרות בדרך כלל בחנויות המתמחות במוצרים לאפייה.
פרופיל התנועה של קסטנברג
פרופיל התנועה של קסטנברג (באנגלית: (Kestenberg Movement Profile (KMP) הוא מודל תאורטי המספק לאנשי מקצוע מתחומים טיפוליים כלי אבחוני הנוגע לשפה הבלתי-מילולית של מטופלים, שפת התנועה. הכלי הוא בעל השלכות טיפוליות ודרכי התערבות רלוונטיות. האבחון מאפשר באמצעות התבוננות בתנועת גוף האדם לתאר פרופיל תנועה, ממנו ניתן לקבל מידע לגבי נושאים התפתחותיים וקליניים של האדם, כמו גם לגבי המזג והמרכיבים האישיותיים שלו, וכן דפוסי הקשר שהוא יוצר עם סביבתו. הפרופיל מתאר רצף צפוי של התפתחות נורמטיבית במונחים תנועתיים, המקבילה להתפתחות הנפשית. בעזרת הפרופיל ניתן לאתר חסרים התפתחותיים מוקדמים ספציפיים ותחומים של קונפליקט נפשי איתם מתמודד האדם כיום. הפרופיל מאפשר לערוך סינתזה בין ההתנהגות הבלתי-מילולית ותאוריות פסיכולוגיות.
היסטוריה
ג'ודית קסטנברג, שעל שמה קרויה השיטה, הייתה פסיכיאטרית ופסיכואנליטיקאית יהודיה-אמריקאית, מחלוצות חקר התנועה. קסטנברג הושפעה משיטת האבחון התנועתית של לאבאן, התאוריה הפסיכואנליטית, משלבי התפתחות של המודל הפסיכוסקסואלי של זיגמונד פרויד, מהתאוריה הפסיכואנליטית החל מפסיכולוגיית האגו של אנה פרויד, ומתאוריית יחסי אובייקט. קסטנברג הכירה את אירמגרד ברטנייף כשחיפשה דרך לנתח ולהבין את תנועת התינוקות. ברטנייף לימדה את קסטנברג את תאוריית התנועה של לאבאן, וקסטנברג יישמה את התאוריה בעבודתה בפסיכואנליזה של ילדים. ב-1955 הן נסעו יחד לבריטניה להכשרה בשיטת לאבאן, שם הן למדו עם וורן לם. קסטנברג פיתחה את התאוריה ל"שיטת קסטנברג" במהלך שנות ה-40. המערכת שפיתחה מותאמת ומקבילה לכל שלב התפתחות בילדות המוקדמת, דבר המאפשר הבנה לתבניות האינטראקציה בין ילדים והורים
לאורך השנים אבחנה וטיפלה קסטנברג באמצעות השיטה במטופלים רבים, ובין השאר ערכה כ-120 פרופילים של תנועה לילדים עד גיל 5 בקיבוץ בישראל ב-1971. שיטתה מיושמת כיום ברחבי העולם ונלמדת בתוכניות הכשרה לטיפול בתנועה.
בניית פרופיל התנועה של קסטנברג
הפרופיל של קסטנברג נבנה מתוך צורך להבין את הדפוסים המוטוריים של הגוף האנושי, תוך בניית רצף התפתחות התנועה, הנמשך מהינקות ועד הבגרות.
הפרופיל מורכב מאיסוף והכנסת נתונים לתוך גרפים, היוצרים תמונה על האדם הנצפה. הגרפים מתארים כמותית ואיכותית את תנועת האדם לפי קטגוריות. הוא מבוסס על התפתחות התנועה מהינקות, תוך חיפוש הדהודה בגוף בבגרות.
הפרופיל מחולק לשתי מערכות עיקריות: מערכת כוחות האגו -SYSTEM-1; ומערכת יחסי האדם עם סביבתו - SYSTEM-2. כל אחת מהמערכות מורכבת מדיאגרמות. כל דיאגרמה מייצגת קטגוריה התפתחותית מסוימת ומשקפת את הרצפים ההתפתחותיים במסגרתה.
SYSTEM-1: כוחות האגו של האדם
מערכת זו מתארת צרכים, דחפים, אופי, טמפרמנט, סגנון למידה ומנגנוני הסתגלות. במערכת זו מתועד רצף התפתחות המתחיל בדפוסים תנועתיים שזמינים לעוברים ותינוקות, המתפתחים לדפוסים בוגרים יותר שמשקפים תגובה לאתגרים סביבתיים.
בתוך מערכת זו ניתן לצפות על: 1. ריתמוסים 2. טמפרמנט 3. Pre-Effort  Effort .4.
1. ריתמוסים - "(Tension Flow Rhythms (TFR"
אחת התגליות המשמעותיות שנצפו על ידי קסטנברג, קשורה למערך של תנועות המשרתות את ויסות המתח השרירי בגוף. על פי קסטנברג, הריתמוסים מייצגים דחפים לא מודעים. הריתמוסים הם מופעים תנועתיים הפורצים מתוך האדם ללא תכנון מוקדם; זוהי דרכו של הגוף למצוא פורקן גופני לצורך נפשי. זהו דפוס תנועתי לא נשלט החוזר על עצמו ללא תשומת לב של האדם. ההפקה התנועתית היא באזורי מוח ראשוניים; זוהי מערכת פורקן של מתח שריר ההכרחית לגוף.
הריתמוסים מוגדרים על ידי עוצמה, איכות (שטף חופשי או מרוסן) ותכיפות (משך) כיווץ השריר, החוזרים על עצמם לאורך זמן. הריתמוסים מתחילים באזורי גוף ספציפיים ומתפשטים לשאר הגוף כתבנית תנועתית. קסטנברג מציינת עשרה ריתמוסים טהורים, כאשר בכל שלב התפתחותי מופיע קודם ריתמוס מענג ואחריו ריתמוס לוחמני המאפשר שינוי התפתחותי. כך לדוגמה, ריתמוסים של השנה הראשונה לחיים מציינים עיסוק בתכנים תנועתיים הקשורים למרחב, ריתמוסים של השנה השנייה עוסקים בתכנים של משקל, וריתמוסים של השנה השלישית עוסקים בתכנים הקשורים לזמן.
הריתמוסים הם: מציצה-נשיכה, פיתול-התאמצות/שחרור, רוץ-עצור-היסחפות, גל-לידה, קפיצה-לוחם.
הגדרת כל ריתמוס לפי שלבי ההתפתחות ולפי אזורי גוף שבהם הוא מופיע בתחילה:
אצל אדם בוגר עם התפתחות תקינה ניתן לצפות למצוא את הריתמוסים גם בצורה טהורה אך גם בצורה מעורבת (mix rhythms), כלומר שני ריתמוסים או יותר המופיעים בו זמנית במבע תנועתי אחד.
נקודות חשובות להם המאבחן שם לב בתצפית על המטופל, הן האם קיים היעדר ריתמוסים מסוימים מהפרופיל או בולטות יתר של אחרים.
2. טמפרמנט - "Tension Flow Attributes"
הטמפרמנט מייצג את אופני הוויסות הרגשי של האדם. המרכיב התנועתי של הטמפרמנט בפרופיל קסטנברג מתייחס לשטף התנועה של האדם. השטף הוא מולד ומעיד על סגנון אישי של עשייה, רגש וחשיבה אצל האדם. סגנון זה הוא אינדיבידואלי לכל אחד ולא נשלט.
המרכיבים התנועתיים של השטף הם: תנועה אחידה לעומת תדירות גבוהה, עוצמת כיווץ גבוהה לעומת עוצמת כיווץ נמוכה, שינויים פתאומיים לעומת שינויים הדרגתיים.
המערכת מבוססת על שינויים בשטף (Tension Flow): שינויים בין שטף חופשי ושטף מרוסן. תנועה מרוסנת באה לידי ביטוי במתח שרירי גבוה, כששני שרירים מנוגדים מתכווצים בו זמנית. תנועה חופשית מתוארת כאשר שריר אחד פועל לבד, עם התערבות מועטה של השריר המנוגד. תנועתיות מלאה היא זו העושה שימוש בטווח שבין שני סוגי השטף.
כדי לרשום הטמפרמנט נבדוק את המרכיבים התנועתיים ואת מידת השינוי בין שטף חופשי לשטף מרוסן. דוגמה: האם מדובר בבולטות של תנועה אחידה בשטף מרוסן או תנועה אחידה בשטף חופשי. לשילובים השונים משמעויות שונות.
3. פרה-אפורטס - "Pre-Efforts"
מייצגים שלב ביניים, מעין תהליך שנמצא בין החשיבה על הפעולה לבין ביצועה. הם מייצגים תהליכים ופעולות אותם צריך לרכוש. בנוסף, הם מייצגים צומת בין הקשב פנימה לצרכים גופניים ובין פעולה יעילה כלפי חוץ. כאשר מתחילים להתמודד עם חלל, משקל וזמן, הם מתחילים להופיע, ומשתמשים בהם כאשר לומדים מיומנויות חדשות וכהגנה מפני הדחפים. איכויות התנועה כוללות: מרחב - התייחסות ישירה/עקיפה; משקל - קל/חזק; זמן - מואץ/מואט.
4. אפורטס - "Efforts"
האפורטס מתפתחים במהלך החיים, ומקורם נמצא במרכיבי הטמפרמנט ובפרה אפורטס. הם מתארים פעולות שהאדם עושה המותאמות לסביבה ולמטרותיו, משרתות פעולה מתוך מטרה ומשרתות את התפקודיים האדפטיביים של האגו. מדובר בשיא התפקוד מבחינה מוטורית.
האפורטס מתארים התמודדות עם הסביבה החיצונית במונחים של חלל, משקל וזמן. שלושת ממדי אפורטס אלו תורמים לפיתוח יכולות שונות: ממד המרחב (ישיר/עקיף) מעצב את היכולת לתשומת לב; ממד המשקל (חזק/קל) עוזר בפיתוח התכוונות ומטרה; וממד הזמן (האצה/האטה) מוביל לעיצוב איכויות לקיחת החלטה. ההתפתחות של כל אפורט בנפרד מושלמת עד השנה החמישית לחיים, כאשר הילד עדיין אינו מסוגל לשלב בין האפורטס השונים; בגילאים 7-11 הילד מסוגל לשלב ביניהם בצורה יעילה יותר. בגיל ההתבגרות (11-15) הילד מסוגל לבצע שילובים טובים של אפורטס. שימוש מורכב יותר באפורטס (קומבינציות של אפורטס) מראה על רמה קוגניטיבית גבוהה יותר, ופתרון בעיות ברמה טובה יותר (אינטליגנציה יצירתית).
SYSTEM-2: יחסי האדם עם סביבתו
מערכת זו מייצגת את היחסים עם האחרים והתקשורת עם הסביבה. מערכת זו מעריכה ומתארת את מידת תחושת הנוחות עם העצמי והאחר, דימוי הגוף ודימוי עצמי, מידת מורכבות ההתייחסות לסביבה, דפוסי ההתקשרות הבינאישיים והאמון בהם. במערכת זו המרכיב הדומיננטי הוא Shape Flow, המעיד על צמיחה גופנית ותפישת מקום למול הצטמצמות והתכווצות.
מערכת זו מתייחסת לאופן שבו משנה הגוף את צורתו מתוך תגובה לסביבה וביחס אליה. היא מורכבת משלושה היבטים שבהם יכול המאבחן להתבונן בתצפית על המטופל: 1. דפוסי נשימה 2. תנועות ציריות 3. תנועות התפסלות.
דפוסי נשימה
דפוסי נשימה מתחברים ברמה הרגשית עם דימוי גוף ודימוי עצמי. קיימים שני מצבים: הניעות בין צמיחה להצטמצמות, מעניקות הבנה של יחסי המתנועע לעצמו ולאחרים. הנשימה, שאותה התינוק לומד בחודשים הראשונים לחיים מתוך האינטראקציה עם גוף אחר, מהווה גרעין לקשר הראשוני עם המטפל; אם גוף המטפל מאפשר את הנשימה - היא תהיה מלאה יותר, ואם גוף המטפל מעכב או מחניק את הנשימה, היא תהיה מצומצמת יותר. יש קשר בין הרגשת נוחות כללית וצמיחה ובין הרגשת חוסר נוחות והצטמצמות. על פי קסטנברג, תבניות הנשימה נשמרות בזיכרון הגופני, וממשיכות להיות בעלות השפעה על ההתפתחות לאורך החיים.
תנועות ציריות
תנועות ציריות הן תנועות ראשוניות יותר, הכוללות לכל היותר שני מפרקים. הן מיועדות בעיקר לצורכי הגנה, הצבעה על כוונה, וכן מראות על תהליכי חשיבה. לדוגמה, שימוש בג'סטות לאחור שמקדימות דיבור על העבר. שימוש בתנועות ציריות משרת תקשורת פשוטה (תנועות הצבעה) שלא יוצרות מערכת יחסים מורכבת. המרכיבים התנועתיים המשקפים תנועות ציריות הם תנועות הצידה לעומת הצלבה, למטה לעומת למעלה, קדימה לעומת אחורה.
תנועות התפסלות
תנועות התפסלות מלמדות על מידת המורכבות בהתייחסותו של האדם לסביבה, והיכולת ליצור מערכות יחסים מורכבות עם אחרים. הן לא תנועות ליניאריות כמו התנועות הציריות, אלא מעוגלות עם נפח שבו יכול האחר להיכנס כמו בעת חיבוק. מדובר על עיצוב הגוף בהתייחס לאחרים בסביבה.
בחלק זה המישור הוא משמעותי ומייצג שני צירים. לכל מישור יש משמעות רגשית: מישור הדלת (מורכב מתנועה בציר אנכי ואופקי) משמעותו הצגה עצמית; מישור השולחן (מורכב מתנועה בציר אופקי וחיצי) משמעותו תקשורת בינאישית. מישור הגלגל (מורכב מציר חיצי ואנכי) משמעותו עשייה. דוגמה: ניקוי לכלוך שנשפך על השולחן בעת אכילה - במקרה זה היד לא נעה רק בציר החיצי קדימה ואחורה (תנועת אכילה) אלא גם לצדדים (ציר האופקי) בתנועה סיבובית האופיינית לניקוי.
קיימת חשיבות לתמיכת הנשימה בתנועות ההתפסלות. תנועות ההתפסלות הנתמכות על ידי הנשימה מבטאות תחושה של הרמוניה, של ביטוי פנימי גופני/רגשי אשר מועבר באמצעות ההתפסלות החוצה לתקשורת עם האחר.
מילוי וניתוח הערכים בפרופיל
מילוי הטבלה נעשה באמצעות תצפית בתנועת האדם, ולפיה מילוי באופן יחסי (לפי הקוביות, בדירוג מ-1 עד 4) את מידת הופעת הערכים שנמצאים בשני הצדדים של כל דיאגרמה בשתי המערכות.
משמאל, דוגמה של דיאגרמה המתארת ריתמוסים של אדם. בצד שמאל מופיעים הריתמוסים המענגים ובצד ימין הריתמוסים הלוחמניים. לפי דיאגרמה זו, השטח בין קו האמצע לקו הנטוי הוא לטובת הצד המענג. הדיאגרמה מעידה על שימוש יתר בריתמוסים המענגים ושימוש בולט בריתמוס הנשיכה והפיתול, שמאפיין גיל שנה וחצי. לכן, היא יכולה להתאים לילד בגיל זה, וכן לילד בוגר יותר או מבוגר עם איחור בהתפתחות הרגשית. בחינת הערכים הבולטים והחסרים בכל דיאגרמה מאפשרת הבנה מעמיקה של מאפייני האדם המאובחן. בדיאגרמה זו בולט שימוש בריתמוס הנשיכה המראה על צורך בנפרדות, ריתמוס הפיתול המשקף משחקיות וצורך בתמיכה וריתמוס ההיסחפות. בנוסף, בולט מיעוט השימוש בריתמוס הלוחם דבר המשקף קושי בהחלטיות אצל האדם הנצפה.
נקודות להתייחסות בעת עריכת האבחון
מבחינת טיפול בתנועה, הפרופיל התנועתי של קסטנברג עוזר באבחון, הערכה והתערבות. קיימים מספר מרכיבים אשר משפיעים על הפרופיל התנועתי שנוצר, ואלו נלקחים בחשבון בעת ניתוח הפרופיל:
בעבודה הטיפולית מקובל להתייחס לאינטגרציה בין הדיאגרמות בכל מערכת. חוסר בהלימה בין הדיאגרמות השונות מעורר נקודות להתערבות טיפולית. תפקיד המטפל הוא להשתמש בהערכה של הפרופיל כדי להתאים את גופו למטופל על פי ההתערבות הנבחרת.
מחקרים
מספר מחקרים הסתמכו על הפרופיל התנועתי של קסטנברג והעשירו את הידע בהקשר לטיפול ואבחון לפי שיטה זו. סוזן לומן מתארת במאמרה עבודה טיפולית עם ילדים מהספקטרום האוטיסטי. פני לואיס כתבה על עבודה טיפולית עם הפרעת אישיות גבולית המסתמכת על הפרופיל של קסטנברג. אחרים כתבו על שימוש בשיטה במהלך טיפול בבעיות רגשיות בקשר הדיאדי הורה-תינוק.
ביסמאק ביומבו
ביסמאק ביומבו סומבה (בצרפתית: Bismack Biyombo Sumba; נולד ב-28 באוגוסט 1992) הוא כדורסלן קונגולזי, המשחק בעמדת הסנטר בפיניקס סאנס.
נעורים ותחילת הקריירה
ביומבו נולד בעיר לובומבאשי שברפובליקה הדמוקרטית של קונגו. בגיל 16 הרשים את מאמן הכדורסל הספרדי מריו פאלמה בטורניר כדורסל בתימן, והוזמן להתאמן תחתיו בספרד. בעונת 2009/2010 החל לשחק עבור קבוצת "פואנלברדה-חטאפה" מליגת הכדורסל הרביעית של ספרד, ובמהלך העונה עבר לקבוצת "CB אילייסקאס" מהליגה השלישית. בעונת 2010/2011 רשם ממוצעים של 9.0 נקודות, 6.4 ריבאונדים ו-1.9 חסימות למשחק עבור אילייסקאס, ובמהלך העונה העוקבת עבר לשחק בפואנלברדה מליגת העל הספרדית. ב-14 משחקיו בקבוצה העמיד 6.4 נקודות ו-5.1 ריבאונדים בממוצע למשחק, והוביל את הליגה עם ממוצע של 2.3 חסימות למשחק.
בשנת 2011 הוזמן להשתתף במשחק נייקי הופ סאמיט, בו מתמודדים שחקני נבחרת ארצות הברית הצעירה מול שחקני תיכון מצטיינים מרחבי העולם. במשחק יצג ביומבו את "נבחרת העולם", ורשם את הטריפל דאבל הראשון בתולדות משחק הראווה, עם 12 נקודות, 11 ריבאונדים ושיא טורניר של 10 חסימות.
שארלוט בובקאטס/הורנטס
ביומבו נבחר בבחירה השביעית של דראפט 2011 על ידי קבוצת סקרמנטו קינגס, ונשלח בערב הדראפט לשארלוט בובקאטס, כחלק מטרייד משולש עם מילווקי באקס. בשתי עונותיו הראשונות בשארלוט שימש כשחקן רוטציה קבוע וקלע כ-5.0 נקודות ב-25.5 דקות למשחק, אך בעונתו השלישית נפגע מעמדו עם הצטרפותו של הסנטר אל ג'פרסון, וביומבו שותף ל-13.9 דקות למשחק בלבד. באותה עונה עזר ביומבו להורנטס להעפיל לפלייאוף ה-NBA לראשונה מזה 4 עונות, אך קבוצתו הודחה בסיבוב הראשון מול מיאמי היט בתוצאה 0–4. בעונת חל שיפור קל במעמדו של ביומבו, בין היתר בשל פציעות שונות של ג'פרסון, והוא הוצב כסנטר הפותח של ההורנטס ב-21 משחקים.
טורונטו ראפטורס
לקראת עונת עזב ביומבו את שארלוט כשחתם בטורונטו ראפטורס על חוזה לשנתיים עבור כ-6 מיליון דולר. לאורך העונה שימש כמחליף של הסנטר יונאס ולנצ'יונאס, וקבע שיאי קריירה של 5.5 נקודות ו-8.0 ריבאונדים בממוצע למשחק. ב-17 במרץ 2016 קלע שיא קריירה של 16 נקודות והוריד שיא מועדון של 25 ריבאונדים בניצחון קבוצתו על אינדיאנה פייסרס. את העונה הסדירה סיימה טורונטו עם המאזן הטוב בתולדותיה, 56-26, שדירג אותה במקום השני באזור המזרחי (אחרי הקאבלירס).
בסיבוב הראשון של פלייאוף 2016 גברו הראפטורס על אינדיאנה בתוצאה 4–3, ובסיבוב השני התמודדו מול מיאמי היט שדורגה שלישית במזרח. במשחק השלישי של הסדרה נפצע ולנצ'יונאס, וביומבו נכנס לנעליו כסנטר הפותח של טורונטו בארבעת המשחקים הבאים. במשחק השביעי והמכריע של הסדרה רשם ביומבו שיא קריירה של 17 נקודות, אליהן הוסיף 16 ריבאונדים, ועזר לקבוצתו לנצח במשחק ולהעפיל לראשונה בתולדותיה לשלב גמר המזרח. לאורך כל סדרת גמר המזרח, מול קליבלנד קאבלירס, המשיך ביומבו לשמש כסנטר הפותח של הראפטורס, שהפסידה לקליבלנד בתוצאה 2–4. במשחק השלישי בסדרה שבר ביומבו את שיא המועדון של הראפטורס כשהוריד 26 ריבאונדים בניצחון קבוצתו 99–84.
אורלנדו מג'יק
לאחר עונה במדי הראפטורס חתם על חוזה לארבע עונות בקבוצת אורלנדו מג'יק תמורת 72 מיליון דולר.
החזרה לשארלוט
ביולי 2018, לאחר שתי עונות באורלנדו כמחליפו מהספסל של ניקולה ווצ'ביץ', הועבר ביומבו בטרייד לשארלוט הורנטס, במדיה שיחק ב-4 עונותיו הראשונות ב-NBA.
פיניקס סאנס
ב-1 בינואר 2022 חתם ביומו לעשרה ימים בפיניקס סאנס.
חיים אישיים
ביומבו הוא טבעוני מטעמי בריאות, ומקפיד על תזונה המבוססת בעיקר על מזונות לא מעובדים. בריאיון ב-2020 סיפר כי באמצעות תזונה זו הצליח להעלות כ-9 ק"ג של מסת שריר.
סיגל שלח
סיגל שלח (נולדה ב-2 ביוני 1966) היא מנכ"לית ג'וינט ישראל. בעבר כיהנה כמנכ"לית תחום התעסוקה בג'וינט-תב"ת (תנופה בתעסוקה), הייתה חוקרת בכירה במשרד התמ"ת – תעשייה מסחר ותעסוקה, וכן הייתה מרצה בחוג ללימודי עבודה בפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
סיגל נולדה בחיפה, בילדותה גדלה בטבעון וברמת השרון. בגיל 13 עברה עם משפחתה לפאלו אלטו, ארצות הברית, שם התגוררה עד גיל 18 והייתה המדריכה הראשונה בשבט הצופים – צבר שהוקם שם.
סיגל חזרה לארץ כחיילת בודדה, שירתה כפקידה פלוגתית ברובאית בגדוד 51 של גולני.
עם שחרורה מהשירות הצבאי החלה את לימודיה בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית בירושלים, בחוג להגנת הצומח וסיימה תואר ראשון בהצטיינות. את תואר המוסמך שלה סיימה גם כן בהצטיינות בחוג ללימודי עבודה באוניברסיטת תל אביב. בעבודת הגמר שלה התמקדה במאפייני המהגרים הבוחרים לחזור לארץ מוצאם. עבודת הדוקטורט שלה, גם היא באוניברסיטת תל אביב, התמקדה בניתוח הכלכלי של השתלבותם של מהגרים מכלל מדינות העולם בארצות הברית.
בשנים 1996-2001 עבדה כמרצה בפקולטה למדעי החברה, בחוג ללימודי עבודה ובחוג לסוציולוגיה באוניברסיטת תל אביב. במסגרת תפקיד זה לימדה את הקורסים הבאים: שיטות מחקר כמותיות, כלי מדידה בניהול משאבי אנוש, יישומי מחשב וכן הנחתה פרויקטים.
בשנים 2001-2007 עבדה כחוקרת בכירה במנהל מחקר וכלכלה במשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה. במסגרת תפקיד זה כתבה ניירות עמדה למקבלי החלטות בתחומי העיסוק של המשרד, סקירות כלליות לאנשי מקצוע ולציבור הרחב בדגש על תחום התעסוקה וניהלה את התכנית להורים יחידים אשר היוותה את אחת התוכניות הראשונות שהופעלו בישראל בתפיסה של "מרווחה לעבודה".
סיגל נשואה לרענן שלח, טייס לשעבר בחיל האוויר, ולהם שלושה ילדים. הם מתגוררים ביישוב עשרת.
פעילות בג'וינט ישראל
בשנת 2007 הצטרפה לג'וינט ישראל ועבדה כראש תחום עולים, ערבים, תוכניות תשתית וקשרי מעסיקים בג'וינט ישראל תבת - מיזם התעסוקה של ג'וינט ישראל וממשלת ישראל. בתקופה זו הייתה שותפה לפיתוח והקמת מרכזי ריאן - מרכזי התעסוקה לערבים ביחד עם זרוע העבודה וקרן יד הנדיב, והקימה בשותפות את הפורום הישראלי לגיוון בתעסוקה.
בשנת 2012 מונתה למנכ"לית ג'וינט ישראל תבת. בתפקיד זה קידמה את נושא גיוון התעסוקה בחברה הישראלית, ויחד עם משרדי הממשלה השונים קידמה הסתכלות רחבה על נושא התעסוקה במדינת ישראל. פעלה להרחבת מרכזי התעסוקה לחרדים וערבים באופן משמעותי וניהלה את תהליך העברתם לידי הממשלה. שינתה את העיסוק המרכזי של ג'וינט ישראל תבת משילוב בתעסוקה לקידום בתעסוקה. הייתה שותפה בצוותי התעסוקה 2020 ו-2030, וחברה בוועדה לתכנון תעסוקה של המכון הישראלי לדמוקרטיה.
בשנת 2014 במקביל לעבודתה כמנכלית ג'וינט ישראל תבת מונתה למשנה למנכ"ל ג'וינט ישראל.
בשנת 2018 מונתה למנכ"לית ג'וינט ישראל.
פרסומים
* Shelach Sigal, Self-selection of returning migrants from the Us, Thesis (PH.D.) - Tel Aviv University, 2002
ארנולף מקרינתיה
ארנולף מקרינתיה (850 – 8 בדצמבר 899) היה דוכס קרינתיה שהדיח את דודו, הקיסר קרל השמן, ולאחר מכן הפך למלך הקרולינגי של פרנקיה המזרחית משנת 887. היה למלך איטליה משנת 894 וקיסר האימפריה הרומית הקדושה מ-22 בפברואר 896 ועד מותו ברגנסבורג, בוואריה.
אי חוקיות וראשית חייו
ארנולף היה בנם הלא חוקי של קרלומן מבוואריה, וליוסטווינד, אשר הייתה כנראה אחותו של ארנסט, רוזן בוואריה באזור של אוברפפאלץ, או אולי רוזן העיר של פסאו, על פי מקורות אחרים. לאחר לידתו של ארנולף, התחתן קרלומן, לפני 861, לבתו של אותו הרוזן ארנסט, שמת לאחר 8 באוגוסט 879. כיוון שזוהי ההיסטוריוגרפיה המערבית-פרנקונית שמדברת על אי-חוקיותו של ארנולף, בהחלט ייתכן ששתי הנשים הן למעשה אותו אדם וכי קרלומן התחתן עם אמו של ארנולף, ובכך נתן לגיטימציה לבנו.
ארנולף בילה את ילדותו ב-Mosaburch או Mosapurc, כמה קילומטרים מאחד המגורים הקיסריים, קייזפפאלץ הקרולינגית ב-Karnburg, אשר הייתה מקום מגוריו של נסיכי קרנטיה. ארנולף שמר על מקום מושבו כאן ומאירועים מאוחרים יותר ניתן להסיק כי הקראנטנים, מימים מוקדמים, התייחסו אליו כאל הדוכס שלהם. מאוחר יותר, לאחר שהוכתר כמלך פרנקיה המזרחית, הפך ארנולף את שטחה הישן של קרינתיה למרקיזות קרינתיה, חלק מדוכסות בוואריה.
שליט אזורי
לאחר שהמלך קרלומן מת משבץ בשנת 879, ירש לודוויג הצעיר את בוואריה, קרל השמן קיבל את ממלכת איטליה וארנולף שלט בקרינתיה בהסכם עם קרלומן. עם זאת, בוואריה נשלטה פחות או יותר על ידי ארנולף. ארנולף כבר שלט בבוואריה במהלך הקיץ והסתיו של 879 בעוד אביו סידר את ירושתו והוא עצמו קיבל את "פאנוניה", כדברי "האנאלס פולדנסס", או "קראנטנום", כדברי רג'ינו מפרום. חלוקת התחום אושרה בשנת 880 לאחר מותו של קרלומן.
כאשר אנגלסצ'לק השני מפאנוניה מרד ב-882 באריבו, מרקיז פאנוניה, והצית את מלחמת וילהלמינר, ארנולף תמך בו מהאחוזה של אחיו. זה הרס את מערכת היחסים של ארנולף עם דודו הקיסר והעמיד אותו במלחמה עם סבטופלוק ממורביה. פאנוניה פלשה לנחלותיו, אך ארנולף סירב לוותר על יחסיו עם בני וילהלמינר הצעירים. ארנולף לא כרת שלום עם סווטופלוק עד סוף 885, עד אז היה השליט המורבי נאמן לקיסר. כמה חוקרים רואים במלחמה זו את הרס תקוותיו של ארנולף לרשת את קרל השמן.
מלך פרנקיה המזרחית
כמו כל השליטים הגרמניים המוקדמים, הוא היה מעורב רבות במחלוקות כנסייתיות. בשנת 895, באספת טריבור, הוא ניהל ויכוח בין המחוזות האפיסקופלים של ברמן, המבורג וקלן בנוגע לסמכות השיפוט, שהביאה להשארת ברמן והמבורג כמחוז עצמאי, ללא תלות בדיוקסיה של קלן.
בשנת 890 הוא נלחם בהצלחה בסלאבים בפאנוניה. בתחילת/אמצע 891 פלשו הוויקינגים ללותרינגיה, ומחצו צבא מזרח פרנקי במאסטריכט. מונחים כגון "ויקינגים", "דנים", "אנשי צפון" ו"נורווגים" שימשו באופן רופף לתיאור פולשים אלה. בקרב הבא על לובן (ספטמבר 891), בלותרינגיה, הדף ארנולף את הוויקינגים, ובעצם סיים את התקפותיהם בחזית זו. "האנלס פולדנסס" טוען כי היו כל כך הרבה ויקינגים מתים שגופם חסם את מהלך הנהר. לאחר ניצחון זה בנה ארנולף טירה חדשה על אי בנהר דייל (בהולנדית: Dijle, אנגלית וצרפתית: Dyle).
ארנולף ניצל את הבעיות בפרנקיה המערבית לאחר מותו של קרל השמן כדי להבטיח את שטח לותרינגיה, שאותו הפך לממלכה עבור בנו זבנבולד. בשנת 889 תמך ארנולף בתביעתו של לודוויג העיוור לממלכת פרובנס, לאחר שקיבל פנייה אישית מאמו של לודוויג, ארמנגארד, שבאה לפגוש את ארנולף בפורשהיים במאי 889.
בהכרת עליונות מעמדו של ארנולף, בשנת 888 קיבל אודו, מלך צרפת רשמית את עליונותו של ארנולף. בשנת 893 העביר ארנולף את תמיכתו מאודו לשארל התם לאחר ששוכנע על ידי פולק, הארכיבישוף של ריימס, שזה לטובתו. לאחר מכן ניצל ארנולף את הלחימה הבאה בין אודו לשארל בשנת 894, מה שגרם לסיפוח כמה שטחים של פרנקיה המערבית. בשלב מסוים נאלץ שארל התם לברוח לארנולף ולבקש את הגנתו. התערבותו אילצה עד מהרה את האפיפיור פורמוסוס להתערב, כיוון שחשש שמערב פרנקיה מחולקת ומלאת מלחמה תהיה טרף קל לוויקינגים.
בשנת 895 זימן ארנולף את שארל ואודו למעונו בוורמס. יועציו של שארל שכנעו אותו לא ללכת, והוא שלח נציג במקומו. אודו, לעומת זאת, השתתף באופן אישי, יחד עם משלחת גדולה, נושאת מתנות רבות לארנולף. מרוב כעס על אי הופעתו של שארל, הוא קיבל את פני אודו ב"דיאט וורמס" במאי 895, ושוב תמך בטענתו של אודו על כס המלוכה של מערב פרנקיה. באותה עצרת הוא הכתיר את בנו הבלתי חוקי זוונטיבולד כמלך לותרינגיה.
מלחמות עם מורביה
כבר בשנת 880 ארנולף חלם על מורביה הגדולה, והשתמש בבישוף הפרנקי ויכינג מניטרה להפריע לפעילות המיסיונרית של הכמרים האורתודוקסים קירילוס ומתודיוס, במטרה למנוע כל פוטנציאל ליצירת מדינה מורבית מאוחדת. לארנולף היו יחסים רשמיים עם שליט הממלכה המורבית, סבטופלוק, תוך שימוש בהם כדי ללמוד את סודותיו הצבאיים והפוליטיים של האחרון. מאוחר יותר, שיטות אלו שימשו לכיבוש שטח המדינה המורבית הגדולה.
ארנולף לא הצליח לכבוש את כל מורביה הגדולה במלחמות של 892, 893 ו-899. אולם ארנולף אכן השיג כמה הצלחות, במיוחד בשנת 895, כאשר דוכסות בוהמיה התנתקה ממורביה הגדולה והפכה למדינת הוואסל שלו. הסכם הושג בינו לבין הדוכס מבוהמיה בוריווג' הראשון (שלט בשנים 870–895). בוהמיה השתחררה אפוא מהסכנות של פלישה פרנקית. בשנת 893 או 894 איבדה לו מורביה הגדולה חלק משטחה - הונגריה המערבית של ימינו. כפרס, ויכינג הפך לקנצלר של ארנולף בשנת 892. בניסיונותיו לכבוש את מורביה, בשנת 899 פנה ארנולף למגיארים שהתיישבו בפאנוניה, ובעזרתם השיג מידה של שליטה על מורביה.
מלך איטליה וקיסר האימפריה הרומית הקדושה
באיטליה נלחמו גי השלישי מספולטו וברנגאר מפריולי על כתר הברזל של לומברדיה. ברנגאר הוכתר כמלך בשנת 887, אך גי הוכתר אף הוא בשנת 889. בעוד האפיפיור סטפנוס החמישי תמך בגי, ואף הכתירו כקיסר הרומי בשנת 891, ארנולף נתן את תמיכתו לברנגאר.
בשנת 893, האפיפיור החדש פורמוסוס, שלא סמך על המלכים החדשים שהוכתרו גי השלישי מספולטו ובנו למברט השני מספולטו, שלח משלחת לאומונטסברך, שם נפגש ארנולף עם סבטופלוק הראשון ממורביה, בבקשה לארנולף לבוא ולשחרר את איטליה, ובתמורה יוכתר כקיסר ברומא. ארנולף פגש את המשלחת מאיטליה, העניק להם מתנות והבטיח לסייע לאפיפיור. לאחר מכן שלח ארנולף את בנו Zwentibold עם צבא בווארי להצטרף לברנגאר מפריולי. הם ניצחו את גי, אך נהדפו ונסוגו בסתיו.
כאשר האפיפיור פורמוסוס ביקש שוב מארנולף לפלוש, הדוכס הוביל אישית צבא ברחבי הרי האלפים בתחילת 894. בינואר 894 נפלה ברגמו, והרוזן אמברוז, נציגו של גי בעיר, נתלה מעץ ליד שערי העיר. ארנולף כבש את כל השטח מצפון לנהר הפו, ואילץ את כניעת מילאנו ולאחר מכן הוציא את גי מפאביה, שם הוכתר כמלך איטליה. ארנולף לא הלך רחוק יותר לפני שגי מת בפתאומיות בסוף הסתיו, וקדחת הכתה בחייליו. צעדתו צפונה דרך הרי האלפים הופסקה על ידי רודולף הראשון מבורגונדי, ורק בקושי רב חצה ארנולף את רכס ההרים. כנקמה, הורה ארנולף לבנו הלא לגיטימי זוונטיבולד להרוס את ממלכתו של רודולף. בינתיים נסעו למברט ואמו אגלטרוד לרומא כדי לקבל אישור אפיפיורי על ירושתו הקיסרית, אך כאשר האפיפיור פורמוסוס, שעדיין רצה להכתיר את ארנולף, סירב, הוא נכלא בטירת סנטאנג'לו.
ב-22 בפברואר 896 הוביל פורמוסוס את המלך לכנסיית פטרוס הקדוש, משח והכתיר אותו כקיסר, והצדיע לו כאוגוסטוס. לאחר מכן המשיך ארנולף לבזיליקת פאולוס הקדוש מחוץ לחומות, שם קיבל את כבוד העם הרומי, שנשבע "לעולם לא למסור את העיר ללמברט או לאמו אגלטרוד". לאחר מכן המשיך ארנולף והגלה לבוואריה שני סנאטורים מובילים, קונסטנטין וסטיבן, שעזרו לאגלטרוד לכבוש את רומא.
ארנולף השאיר את אחד הוואסלים שלו, פארולד, כדי להחזיק ברומא, ושבועיים לאחר מכן צעד לעבר ספולטו, לשם ברחה אגרטרוד כדי להצטרף ללמברט, אך כעת ארנולף לקה באירוע מוחי, מה שאילץ אותו לבטל את המערכה ולחזור לבוואריה. שמועות של אותה תקופה גרסו כי מצבו של ארנולף נגרם בעקבות הרעלה בידי אגלטרוד.
ארנולף שמר על השלטון באיטליה רק כל עוד הוא היה שם באופן אישי. בדרכו צפונה, עצר בפאביה שם הכתיר את בנו הלא חוקי רטולד, כמשנה למלך איטליה, ולאחר מכן השאיר את רטולד במילאנו בניסיון לשמר את אחיזתו באיטליה. באותה שנה מת האפיפיור פורמוסוס מה שהשאיר את למברט שוב בשלטון, והוא וגם ברנגאר המשיכו להרוג כל פקיד שמונה על ידי ארנולף, מה שאילץ את רטולד לברוח ממילאנו לבוואריה. במשך כל חייו ארנולף הפעיל מעט מאוד שליטה באיטליה, וסוכניו ברומא לא מנעו את בחירתו של האפיפיור סטפנוס השישי בשנת 896. האפיפיור נתן בתחילה את תמיכתו לארנולף, אך בסופו של דבר הפך לתומך של למברט.
שנים אחרונות
לאחר 896 בריאותו של ארנולף הדרדרה, חוץ משבץ מוחי הוא סבל ממורבוס פדיקולוזיס, כלומר, התפשטות כיני ערווה בעפעפיים, מה שמנע ממנו להתמודד ביעילות עם הבעיות שטרדו את שלטונו. איטליה אבדה, פשיטות ממורביה וממדיארים הטרידו ללא הרף את אדמותיו, ולותרינגיה התקוממה נגד זבנטיבולד. כמו כן, החל גל אלימות ומאבקי כוח בקרב האצולה הזוטרה של פרנקיה.
ב-8 בדצמבר 899 מת ארנולף ברטיסבון בבוואריה של ימינו. הוא נקבר בבזיליקת סנט אמראם ברגנסבורג, הידועה בימינו בשם שלוס טורן אונד טקסיס, ארמון נסיכי טורן וטקסיס.
כמלך פרנקיה המזרחית ירש אותו בנו הלגיטימי היחיד מאוטה, לודוויג הילד. לאחר מותו של לודוויג בשנת 911 בגיל 17 או 18, הסניף הפרנקי המזרחי של השושלת הקרולינגית חדל להתקיים. ארנולף הכיר בזכויותיהם של בניו הבלתי חוקיים, זבנטיבולד וראטולד, כממשיכי דרכו. זבנטיבולד, אותו הוא הכתיר למלך לותרינגיה בשנת 895, המשיך לשלוט שם עד להרצחו בשנת 900.
איימי רוקו
איימי רוקו (באנגלית: Amy Roko) הוא שם במה של קומיקאית סעודית אשר מסתירה את זהותה בפומבי באמצעות רעלה (מסוג niqab) המכסה את כל הפנים מלבד העיניים. לא ידועים פרטים רבים על זהותה האמיתית; היא נולדה ב-1992 בריאד שבערב הסעודית וחייה בעיר וכיום לומדת לרפואה. רוקו התפרסמה לאחר שהחלה ליצור קליפים שמעבירים ביקורת בצורה הומוריסטית על חיי היום-יום של נשים בערב הסעודית. הקליפים שלה מופצים ברשתות החברתיות השונות כגון: אינסטגרם, Vine וכו'. הסרטונים מתארים את חיי היום יום של נשים בסעודיה.
פעילות ברשת
את דרכה כקומיקאית החלה איימי כאשר החלה להפיץ סרטונים לחבריה. היא בערוץ Vine משום שמעט דוברי ערבית השתמשו בו, אולם היא גילתה במהרה שהחשיפה של רחבה יותר משדימיינה. סרטונים שפרסמה הציגו בעיות שונות מהעולם הערבי שלא מקובל לדבר עליהם בפומבי בערב הסעודית, לרבות פוליטיקה ודת. עיקר תוכנם של הסרטונים הוא מצב הנשים בסעודיה. כאשר הבינה רוקו את הפוטנציאל הגדול שחבוי בהם, החלה גם להעלות אותם לרשתות החברתיות.
אג'נדה חברתית
רוקו לא נחשפת בפומבי ומסתובבת עם רעלה על פניה. הרעלה נחשבת לסממן של צניעות והשקטה של האישה בדת המוסלמית. בחברה הסעודית, אשר מקיימת הפרדה נוקשה בין המינים, מעמד האישה נמוך משל הגבר. על נשים סעודיות מוטלים איסורים רבים כגון: אסור לנשים לצאת מהבית שלא בלבוש מלא הכולל עביה ורעלה, אסור לנשים לנהוג וכדומה. רוקו נחשבת כמייצגת של הקול הנשי והשמעתו דרך הרעלה המסורתית, דבר אשר אינו שגרתי, שובר את הסטראוטיפים ומאתגר את היחסים המגדריים בסעודיה.
מאז הצלחתה המסחררת, החלה רוקו לקבל איומים שונים וכן נצפו אנשים שונים אשר צילמו את ביתה. רוקו לא מייחסת חשיבות רבה לאיומים אלו ומעדיפה להתעלם.
"אני מנסה להשקיע את הקול של כל הנערות הצעירות שאין להן קול", מסבירה רוקו. לטענתה, המטרה העיקרית שלה היא לתת לנשים בערב הסעודית את התחושה כי הן לא לבד, וכולן עוברות את אותן דברים, עם זאת, בעזרת הקומדיה היא מנסה להשפיע על החברה וליצור מהפכה במעמד האישה. "אני מציגה את האמת, גם את האמת עצובה, באופן שהחברה רואה כבדיחה ולכן היא מקבלת את הדברים שלי" טוענת רוקו.
רוקו תומכת בשינויים חברתיים למען קידום מעמד האישה כגון חוק "איסור נהיגה", ופועלת לשינוי המצב הקיים בו אישה חלשה ללא גבר - "אנחנו יולדות ילדים מגופינו, איך זה עושה אותנו חלשות?".
בשנת 2016 נכללה ברשימת '100 הנשים המשפיעות ומעוררות ההשראה ביותר השנה' של ה-BBC.
ישיבת עץ חיים (לונדון)
ישיבת "עץ חיים" היא ישיבה אשכנזית-אורתודוקסית ותיקה בגולדרס גרין שבלונדון בירת הממלכה המאוחדת.
רקע
עד שנת 1885 לא התקיים חינוך יהודי מאורגן בלונדון, הורים שרצו להעניק חינוך כזה לילדיהם נאלצו להשתמש בשירותיו של מורה פרטי. מצב זה השתנה עם הקמת תלמוד תורה ראשון ברחוב סטוארד שבהמשך עבר לרחוב גרייט גארדן. בשנות ה-90 של המאה ה-19 נפתחו בתי ספר יסודיים נוספים בשפות לימוד שונות וללא יד מכוונת אחת. בשנות ה-80 של המאה ה-19 יזם סמואל מונטגיו מינוי רב ואב"ד לקהילת "חברת בני ישראל" שהקים ארבע שנים קודם לכן בלונדון, כדי לאגד את יהודי לונדון האורתודקסים, בפרט מקרב המהגרים ממזרח אירופה. בפברואר 1890 נבחר אחד מארבעת המועמדים, הרב מאיר לרנר, לרב בקבלו את מספר הקולות הגדול ביותר מבני הקהילה, הרב לרנר ארגן את מערכת תלמודי התורה בעיר, שהיו עד אז אוסף גדול של "חדרים" פרטיים ללא פיקוח.
אחד המועמדים האחרים, הרב ד"ר שטרנהיים מברלין מיוצאי הקהילה היהודית בפרנקפורט ותלמידו של הסבא מקלם בגרובין, נותר בעיר למרות הפסדו בבחירות ולמרות שלפי דעתו ודעת הרב אהרן הימן היו לו קולות תומכים רבים יותר משל הרב לרנר, והלה זכה במינוי בשל היותו נכדו של רש"ר הירש ובתחבולות שונות. הוא סבר כי לא ייכון חינוך יהודי בלונדון בלי ישיבה ולכן יסד בעיר ישיבה קטנה בסיוע כמה מיוצאי גרמניה, קיבץ אליה תלמידים עניים שהישיבה דאגה לפרנסתם ולימדם תורה במשך כמה שנים עד שעזב את לונדון.
שנים ראשונות
בעקבות ניסוי ראשוני זה שבו ועלו רעיונות לייסוד ישיבה בעיר; הרב אהרן הימן מונה כמה מהמייסדים הראשונים שניתן לייחס להם את הנחת היסודות לישיבת "עץ חיים": הרב משה יצחק סג"ל, לימים ראש ישיבת מנצ'סטר; הרב יעקב צינקין, מחבר (בעילום שם) "חשבונות של מצווה" ו"יובל שי"; ודוד היימזון. מייסדים אלו אספו כסף ובחורים ויסדו ישיבה בסביבות שנת 1900, בראשה הועמד הרב אהרן הימן שכיהן כדיין בלונדון. הישיבה נוהלה על ידו בעשור הבא. בתחילה התקיימה הישיבה בבית הכנסת שברחוב ווילק, וכשגדלה שכרו המייסדים דירה ברחוב דאנק.
בעשור הראשון לקיומה סיפקה הישיבה מענה לקהילה המקומית, ורבנים אחדים מרבני הקהילות בלונדון סייעו בביסוסה, כך נמנה בין מייסדי הישיבה הרב ד"ר אביגדור שנפלד (1881–1930) רבה של קהילת "עדת ישראל" בלונדון שהגיע לעיר ב-1908, מצבה הכלכלי של הישיבה היה רעוע ונערכו עבורה מסעות לגיוס כספים גם בראשית העשור השני של המאה ה-20. הישיבה גדלה ונוסף לה מורה, ובשלב מסוים שכרו את הרב יוסף גרין, מקורבו של החפץ חיים, שהגיע לאסוף כסף בלונדון עבור ישיבת ראדין, לכהן כראש ישיבה. הרב סגל התמנה כמשגיח בהתנדבות ונוספו מורים נוספים.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה נסגרה הישיבה למשך תקופה מסוימת, ופעילותה חודשה בידי הרב אברהם יצחק הכהן קוק עם בואו ללונדון בחודש שבט ה'תרע"ו, 1916. חידוש הישיבה התאפשר בתמיכתו של דוד ששון ורעייתו פרחה (פלורה). בתקופה זו למדו בישיבה גם כ-200 אברכים, 120 מתוכם במשך כל היום וכ-80 שבאו לסדר לימוד של כשעתיים וחצי מדי ערב. רוב התלמידים היו בני עניים ופליטים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה
בשל ריבוי התלמידים לא יכלה הישיבה להישאר בדירה השכורה, ובעזרת הברון לואיס מונטגיו, נרכש עבור הישיבה בית גדול ברחוב האצ'יסון והיא עברה אליו. לאחר מלחמת העולם הראשונה הוחלה תוכנית בניין עיר על האזור לצורך הרחבת הרחובות ובית הישיבה נמכר על מנת להורסו ונרכש במקומה מבנה ברחוב ת'ראול (Thrawl) ליד בריק ליין.
במחצית הראשונה של שנות ה-20 של המאה ה-20 כיהן בישיבה כבוחן, הרב שמריה יצחק בלוך שכיהן בעברו כרבה של דרשונישוק בליטא ומ-1902 כאב בית הדין הרבני בברמינגהאם. במחצית השנייה של שנות ה-20 הוזמן לכהן בישיבה הרב אליהו לופיאן שכיהן עד אז כראש הישיבה לצעירים שליד התלמוד תורה בקלם, הוא התמנה כמשגיח ראשי ונשא במשרתו זו במשך למעלה מ-20 שנה עד עלותו בראשית שנות ה-50 לישראל. ב-1930 הצטרף הרב נחמן שלמה גרינשפאן כראש ישיבה.
בשנת ה'תרצ"ב, 1932 הוציאו תלמידי הישיבה להוציא כתב עת תורני בשם "החיים", הוצאתו של כתב העת נפסקה וחודשה רק בשנת ה'ת"ש, 1940, אך לא נדפסו גליונות נוספים.
לאחר מלחמת העולם השנייה
שני ראשי הישיבה קיבלו עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ולאחריה את זרם הפליטים שהגיעו ללונדון מרחבי אירופה הכבושה, ותקופה זו הייתה תקופת פריחה לישיבה.
הישיבה נפתחה מחדש, בתחילה כ"קיבוץ" לבחורים בני עשרים ומעלה, יוצאי אנגליה שלמדו באותה עת בישיבת מיר ובישיבת חברון כנסת ישראל בירושלים ונקראו בידי הרב פפויפר לבוא ולחדש את הישיבה. הישיבה התפתחה לכדי כמה עשרות בחורים, אך לא מעבר לכך, ובראשית שנות ה-80 עזב אותה הרב פפויפר. הישיבה המשיכה לפעול כשבה כמה עשרות בחורים, כראש ישיבה לאחר פטירת הרב נתן אורדמן משמש הרב צבי רבי.
ראשי הישיבה
כיהנו כר"מים בישיבה: הרב אריה זאב גורביץ, חתנו של הרב לופיאן; הרב אהרן פפויפר; הרב יום טוב ליפמן ראקוב.
ניסיונות פגיעה במסגדי הר הבית
ניסיונות הפגיעה במסגדי הר הבית הם מקרים שבהם נעשו, על ידי גורמים לא־מוסלמיים, פעולות שמטרתן פגיעה במסגד אל-אקצא וביתר האתרים המקודשים לאסלאם במתחם הר הבית. הניסיונות החלו לאחר הקמת מדינת ישראל, ורובם המוחלט סוכל על ידי מערכת הביטחון הישראלית כבר בשלב התכנון.
התכנון לפוצץ את המסגדים במהלך מלחמת העצמאות
ביולי 1948 תכנן יהושע "מאיר" זטלר, מפקד הלח"י בירושלים, לפוצץ את המסגדים על הר הבית, בהשפעת סעיף י"ח של עיקרי התחייה שנכתבו על ידי אברהם שטרן. בסעיף זה נכתב כי אחת ממטרות התנועה היא בניין הבית השלישי "כסמל לתור הגאולה השלמה". כמו כן הושפע משירתו המשיחית של אורי צבי גרינברג. זטלר ארגן חוליה של שלושה חברי לח"י, צייד אותם בעשרים תרמילים עמוסים בחומר נפץ ותידרך אותם כיצד לפוצץ את המסגדים לאחר שהעיר העתיקה תשוחרר. הוא לא תיאם פעילות זו עם מנהיגי הלח"י או עם ארגונים אחרים שפעלו במלחמת השחרור. בדיעבד נודע שגם קבוצה של אנשי אצ"ל הכינה מטענים דומים לאותה מטרה.
האפשרות לפוצץ את מסגד אל-אקצא במהלך מלחמת ששת הימים
לאחר כיבוש העיר העתיקה במלחמת ששת הימים, הרב שלמה גורן היה בין הראשונים שהגיעו להר הבית ולכותל המערבי, שם תקע בשופר, אמר את ברכת שהחיינו, אל מלא רחמים והלל בברכה. לאחר מכן הוא שוחח עם מספר גורמים על האפשרות להרוס את מסגדי הר הבית. כאשר הציע הרב גורן לאלוף עוזי נרקיס, שפיקד על מבצע הכיבוש, לפוצץ את מסגד אל-אקצא, נרקיס סירב, ואיים על גורן כי יורה לעצור אותו אם לא יחדל לדבר על כך. לאחר מכן סיפר גורן מספר פעמים כי הציע לפוצץ את המסגדים. רמי גורן, בנו של הרב גורן, טען כי הסיפור אינו נכון: "אבי אמר לו: חס וחלילה. הוא אמר שלא יוכל לשאת את הביזיון שמדינת ישראל תגייס כסף כדי לבנות מחדש את המבנה הזה. אבא שלי היה אדם מציאותי והמציאות אמרה לו שאי אפשר להחריב את כיפת הסלע כיום."
הפיגוע של אלן הארי גודמן (1982)
ב-11 באפריל 1982 ביצע אלן הארי גודמן פיגוע בהר הבית. גודמן, יהודי מארצות הברית שהתנצר וחזר בתשובה, מעורער בנפשו שלקה בסינדרום ירושלים, היה חייל סדיר בצה"ל באותה עת ותומך של תנועת "כך". הוא פרץ למסגד אל-אקצא עם רובה M-16, הרג את השומר ואדם נוסף ופצע 44 מתפללים מוסלמים. תקרית זו גרמה למהומות ושביתות בירושלים, בגדה המערבית וברצועת עזה. במשפטו אמר גודמן לבית המשפט כי ציפה להפוך ל"מלך היהודים על ידי שחרור המקום הקדוש הזה". הוא הורשע ונדון למאסר עולם ועוד שתי תקופות מאסר של עשרים שנה. לאחר שריצה 15.5 שנות מאסר הוא שוחרר וגורש לארצות הברית.
ניסיונות הפיגוע של יואל לרנר (1982)
לרנר הורשע בתכנון פיגוע שיפוצץ את כיפת הסלע, ונידון לשנתיים וחצי מאסר. הוא שוחרר כעבור שנה, ולאחר שחרורו היה שותף בתוכנית נוספת לפיצוץ המסגדים.
המחתרת היהודית (1984)
אחת התוכניות המעשיות ביותר לפגוע במסגדי הר הבית הייתה זו של "המחתרת היהודית", ארגון טרור יהודי שנחשף בידי שירותי הביטחון ב-1984. ההתארגנות של יהודה עציון שמה לה למטרה לפגוע בכיפת הסלע כדי "לטהר" את הר הבית, ובכך להביא לגאולה שלמה ולהקמת מלכות ישראל המובטחת. עציון, מפעילי גוש אמונים וממייסדי עפרה, צירף אליו את הרב ישועה בן־שושן, דן בארי (נוצרי־קתולי שהתגייר והתיישב בחברון) ומנחם לבני, מהנדס מכונות מקריית ארבע. בהמשך הצטרפו אליהם מספר אנשים נוספים. אנשי הארגון הכינו חומרי נפץ וערכו תצפיות על הר הבית. כמויות גדולות של חומר נפץ נאגרו במושב נוב ברמת הגולן ובדירה בשכונת בית וגן בירושלים. לאחר זמן מה פרשו מהארגון לבני וחברים נוספים, אך עציון, בן־שושן ובארי המשיכו לדבוק במשימה. בן־שושן קיבל, ככל הנראה, הסכמה של שני מקובלים חשובים לפעולה זו.
חברי המחתרת נעצרו במאי 1984. מבין 27 העצורים, 16 הורשעו ב"קשירת קשר לפוצץ את מבנה כיפת הסלע" וקיבלו עונשי מאסר. יהודה עציון ישב 7 שנים במאסר וסירב להביע חרטה על מעשיו.
השופט צבי כהן ציין בגזר דינו כי "הקשר להחריב את מסגד כיפת הסלע, שיסודו במניע דתי, פירושו הוא פתיחת חשבון חדש עם יותר משלוש מאות מיליונים מוסלמים ברחבי תבל, נוסף לחשבון הקיים, העקוב מדם, בין הלאום היהודי ובין הלאום הערבי. בטווח שאינו רחוק בהרבה - גם חשש התלקחות עולמית. המזימה הזאת מטילה על עם ישראל לשלם את מחיר כיסופיהם של המבקשים להגשים את חזון מלכות ישראל."
ניסיון הפיגוע של כנופיית ליפתא (1984)
ב-1984 תכננו ארבעה חברי כנופיית ליפתא לפוצץ את המסגדים על הר הבית. ב-26 בינואר טיפסו הארבעה להר הבית בעזרת סולם, כשעל גבם חומרי נפץ, ותכננו לפוצץ את המסגדים בהר. שומר וקף הבחין באנשי הכנופיה ליד כיפת הסלע והפעיל את משרוקיתו. הם ברחו, אך הותירו במקום כמות עצומה של מטעני חבלה ואמצעי לחימה. לאחר חקירת משטרה נתגלו ארבעה חשודים: שמעון ברדה, חוזר בתשובה, היה מנהיג הכנופיה, וחברו אליו אליהו סרור, עוזי מחסיה העליון ויהודה לימאי, ממייסדי "כת בני יהודה". סרור נמלט אל מחוץ לישראל ולא נעצר. ברדה הועמד לדין, נשפט והורשע ביולי 1985 ונידון ל-8 שנות מאסר, והאחרים נמצאו על ידי בית המשפט כחולי נפש בלתי אחראים למעשיהם.
בשנת 1990 הוביל ברדה את חוקרי המשטרה למצבור נשק שהוסתר ונועד לפגוע במסגדים שעל הר הבית. המצבור כלל שתי רקטות לאו וכלי נשק נוספים.
חשד לניסיון פיגוע של חברי הכת "נוצרים מודאגים" (1999)
בשנת 1999 חששה משטרת ישראל מהאפשרות שתיירים נוצרים משיחיים חברי כת בשם "נוצרים מודאגים" יתאבדו בהר הבית. 60 עד 80 מחברי הכת עזבו את בתיהם בקולורדו באוקטובר 1998 והגיעו לישראל.
לפי משטרת ישראל, חברי הכת מאמינים כי הרס המסגדים בהר הבית יביא לתחיית ישו. על פי מידע שהגיע אליהם, חברי הכת הגיעו לישראל בהוראת מנהיגם, מונטה קים מילר. מילר אמר שהוא ימות בירושלים בדצמבר 1999 ויקום לתחייה שלושה ימים לאחר מכן, והיה חשש שחברי הכת ילכו בעקבותיו וינסו להתאבד בהר הבית. הם נעצרו בינואר 1999 וגורשו ליוון או בחזרה לארצות הברית.
תכנון פיגוע של נוצרי-אמריקאי, בעזרתו של חייל צה"ל (2014)
בדצמבר 2014 נעצר אדם ליוויקס, נוצרי מאילינוי, ארצות הברית, שתכנן לפגוע באתרים המקודשים לאסלאם. ליוויקס יצר קשר עם מספר חיילי צה"ל ורכש מהם לבנות חבלה, שחלקן נגנבו מבסיסי צה"ל. החיילים נתפסו על ידי סוכן משטרתי של מצ"ח ונחקרו במסגרת הצבאית.
ליוויקס אובחן כלא-שפוי ונמצא לא כשיר לעמוד לדין. הוא הוחזק במוסד לחולי נפש, וביולי 2015 נשלח לארצות הברית, שם הוא נכלא בגין עבירות שונות בעברו, בהן גניבת ציוד חקלאי, עבירות סמים והפרת מאסר על תנאי.
פגיעה ארכאולוגית בעתיקות הר הבית
פגיעות ארכאולוגיות בעתיקות הר הבית הן חפירות בהר הבית שבוצעו על ידי הווקף המוסלמי במהלך שנים, באופן שהביא להרס ואובדן של ממצאים ארכאולוגים רבים הרס שמשמעותו פגיעה בתרבות העולמית בכלל ובמורשת היהודית בפרט. מאחר שהווקף והתנועה האסלאמית מבצעים את הרס העתיקות ומשנים את אופיו ההיסטורי של המתחם העתיק תוך הפרה בוטה של חוק העתיקות תשל"ח-1978 וחוק התכנון והבנייה תשכ"ה-1965.
אלימות מוסלמים בהר הבית
הר הבית שימש לאורך השנים, עוד לפני תקופת המנדט הבריטי, כמקום כינוס לאלפי מוסלמים, וככזה משמש גם כמרכז דתי-פוליטי וכמקום כינוס לאירועי מחאה והפגנות, הן מפאת אירועים הנתפסים בעיניהם כפגיעה בסטטוס קוו, והן מסיבות דתיות או פוליטיות. לעיתים אנשי הדת במסגדים נושאים דרשות בעלות אופי של אסלאם קיצוני המהווה הסתה לאלימות. בשנת 2016 הורשע איש דת מוסלמי שאמר במסגד כי "הגיע הזמן לשחוט יהודים". במהלך השנים פרצו מהומות רבות שהפכו לאלימות וגררו עימותים ופיגועים כנגד יהודים. להלן האירועים האלימים המרכזיים שהתרחשו בהר הבית.
מהומות הר הבית (1988)
ביולי 1988 נודעה לראשונה כוונת הממשלה לפתוח יציאה ממנהרות הכותל ליד אחד השערים הצפוניים של הר הבית. ראשי הווקף הגיבו בקריאה להמונים לבוא ולהגן על אל-חרם אל-שריף, דבר שהוביל למהומות של מוסלמים בירושלים וכתוצאה מכך נאלצה הממשלה להקפיא את תוכניותיה.
מהומות הר הבית (1990)
באוקטובר 1990 פרצו מהומות בהר הבית בעקבות ניסיון של נאמני הר הבית להניח אבן פינה לבית המקדש השלישי, צעד שנתפס בעיני הפלסטינים כפרובוקציה. רימון יד התגלגל בטעות מידו של אחד השוטרים שהוצבו בהר הבית, והתפוצצותו גררה את פריצת המהומות. מפגינים מוסלמים החלו ליידות מטר אבנים לעבר רחבת הכותל המערבי, ובתגובה ירו השוטרים אש חיה כנגד המיידים.
מהומות הר הבית (2000)
בספטמבר 2000 פרצו מהומות בהר הבית בעקבות ביקור יושב ראש האופוזיציה אריאל שרון ומספר חברי הכנסת מהליכוד, בליווי מאות שוטרים וכוחות ביטחון, בהר הבית. מהומות אלה לובו על ידי ראש הרשות הפלסטינית, יאסר ערפאת, והפכו לאחד הקטליזטורים לפרוץ האינתיפאדה השנייה ברחבי יהודה ושומרון.
מהומות הר הבית (2009)
בספטמבר 2009 פרצו מהומות הר הבית (2009) לאחר שורת אירועים שנתפסו בעיני הפלסטינים כפרובוקציות, בהן טקס של נאמני הר הבית בקרבת מקום, וכנס בנושא בית המקדש השלישי בו השתתפו רבנים וחברי כנסת.
מהומות הר הבית (2015)
ב-13 בספטמבר 2015 פרצו כוחות משטרה למסגד אל-אקצא ותפסו פלסטינים חמושים ששהו בלילה במסגד ואגרו בו אבנים, מוטות עץ וברזל. בתגובה החלו מהומות של פלסטינים בהר הבית, שהתפשטו גם למקומות אחרים במזרח ירושלים ולמספר ערים פלסטיניות. המהומות הביאו לפרוץ גל הטרור הפלסטיני (2015–2016).
מהומות הר הבית (2017)
ב-14 ביולי 2017 התרחש הפיגוע בהר הבית, בו שלושה ערבים ישראלים תושבי אום אל-פחם רצחו ביריות שני שוטרים ישראלים בשער הסליחה של הר הבית, ולאחר מכן נורו למוות. לאחר הפיגוע, באופן תקדימי, המשטרה סגרה את מתחם הר הבית לתפילת מוסלמים ביום שישי, ולאחר מכן פתחה את המתחם כאשר בכל כניסותיו מוצבים גלאי מתכות. החלטה זו עוררה מחאה ברחוב הפלסטיני, ובתגובה פרצו מהומות אלימות. בעימותים עם המשטרה נהרגו ארבעה פלסטינים. לפי הסהר האדום, 377 פלסטינים נפצעו בעימותים.
מהומות הר הבית (2021)
בשנת 2021 התרחשו מהומות בהר הבית כחלק מהמהומות בירושלים. ב-7 במאי, כתגובה למהומות, השתמשו כוחות הביטחון הישראלים ברימוני הלם ובאמצעים נוספים לפיזור הפגנות. תועד באופן חריג רימון הלם בתוך המבנה של מסגד אל-אקצא. ב-9 וב-10 במאי נכנסו הכוחות הישראלים למסגד אל-אקצא לאחר יידוי אבנים. מאות פלסטינים ושוטרים ישראלים נפצעו.
ביום ירושלים יהודים חגגו את סיום ריקוד הדגלים השנתי ברחבת הכותל המערבי. במקביל, התלקח עץ במתחם הר הבית לאחר שפלסטיני ירה לעברו זיקוקים.
מהומות הר הבית (2022)
מהומות הר הבית ב-2022 היו סדרת עימותים בין שוטרים ישראלים לפלסטינים שהתרחשו בהר הבית ובתוך מסגד אל-אקצא. העימותים החלו ב-15 באפריל 2022, בלילה שלפני ליל הסדר ה'תשפ"ב, כאשר פרצו שוטרים למסגד אל-אקצא בהר הבית, כדי לעצור פלסטינים אשר אגרו אבנים וקרשים במסגד ויידו אבנים לעבר השוטרים ולעבר הכותל. גם בימים שלאחר מכן המשיכו המהומות כאשר בחלק מהמקרים הציתו פלסטינים אש, ניתצו חלונות וזרעו הרס בתוך המסגדים.
בתרבות
לא מעט יצירות בקולנוע ובטלוויזיה עסקו ברגישות הר הבית ובניסיונות לפגוע במסגדיו.
בין הסרטים באנגלית נמנים "מזימות אפלות" (Cover Up", 1991"), "סודות המסדר", וסדרת הטלוויזיה "דיג".
במרכז הסרט הישראלי "ההסדר" נמצאת התארגנות של פלג קיצוני מחתרתי המתכנן פיגוע בהר הבית, ומנהיגיו נעצרים ברגע האחרון על ידי השב"כ.
הר טורברט (אלסקה)
הר טורברט (באנגלית: Mount Torbert) הוא הר בהרי טורדרילו, צפונית מערבית לעיר אנקורג', במדינת אלסקה, שבארצות הברית.
גאוגרפיה
גובהו של ההר 3,434 מטרים מעל פני הים, והוא הגבוה בהרי טורדרילו.
ההר מתנשא לגובה של 2,649 מטרים מעל סביבתו, והוא ההר ה-9 בהתנשאותו באלסקה, וההר ה-30 בהתנשאותו באמריקה הצפונית.
ההר מכוסה קרחונים רבים.
ממוקם בסמוך להרי הגעש הפעילים ספר, ופסגת קרייטר.
מקור השם
ההר נקרא על שמו של ג'ון ב. טורברט (John B.Torbert), שנפטר בשנת 1929, והיה קרטוגרף שעבד בסקר הגאולוגי של ארצות הברית.
הטיפוס על ההר
הטיפוס הראשון לפסגת ההר היה בשנת 1964. בטיפוס השתתפו פול קרוז סניור (Paul Crews, Sr.), ג'ון גרדי (Jon Gardey), לואל תומאס ג'וניו (Lowell Thomas, Jr.), ג'ורג' ויצ'מן (George Wichman) ו-רודמן וילסון (Rodman Wilson).
לקריאה נוספת
• Adam Helman, The Finest Peaks - Prominence and Other Mountain Measures
צבי יעלי מונגולי
צבי יעלי מונגולי (שם מדעי: Procapra gutturosa; מכונה גם דזאראן או בקיצור צבי מונגולי), הוא מין של אנטילופת-צבי בינונית בסוג צבי יעלי, שמצויה במרכז אסיה. מין זה הוא הגדול בסוג צבי יעלי, ותואר לראשונה בשנת 1777 על ידי הזואולוג הגרמני פיטר סימון פאלאס. מבחינה גנטית הוא קרוב יותר לצבי יעלי פרז'וואלסקי מאשר לצבי יעלי טיבטי. בעבר ככל הנראה תפוצתו חפפה עם שני המינים. הצבי המונגולי ממלא תפקיד אקולוגי חשוב בערבות אסיה בדומה לאנטילוקפרה האמריקנית בצפון אמריקה, ויש ביניהם מספר מאפיינים משותפים. הצבי המונגולי נמצא על דגלו וסמלו של מחוז דורנוד במונגוליה.
קרניים
הצבי המונגולי מתאפיין בזוג קרניים קטנות ועבות בצורת נבל, והן הקצרות ביותר ממיני הצבי היעלי. לקרן שני מבנים עיקריים: 1) הקרן צומחת בתחילה לכיוון מעלה, מתעגלת בעדינות לאחורה תוך כדי שהיא ממשיכה מעט לצדדים, ובסופה שפיצים חדים כלפי פנימה או קדימה; 2) היא צומחת לכיוון מעלה ומתעגלת ויורדת למטה בצורה ישרה. קרני המין הפרז'וואלסקי צומחות לכיוון הצדדים בצורה בולטת עם וו מעוקל בסופם, ואילו של המין הטיבטי צומחות תמיד לכיוון אחורה ומעלה עם שפיץ כלפי קדימה. הקרן עבה יותר בבסיס ודקה בקצוות, אך בניגוד לרוב האנטילופות זה לא כל כך בולט. מיקום הקרניים הוא בין העיניים והאוזניים - במרכז המצח. עד אמצע הקרן הקרניים סמוכות אחת לשנייה כמו בבסיס, ולאחר מכן מתרחקות לצדדים; בקצוות למשל, המרחק ביניהן עלול להיות פי-10 מהמרק בבסיס. כאשר הן מתחילות לצמוח לצבי צעיר, הן נראות כשפיץ דק ומעוגל במקצת, ולעיתים הן נוגעות ביניהן. הקרניים מחורצות לאורכן בכ-21 טבעות עגולות וגדולות, ובסופן הן חלקות לגמרי. צבע הקרניים נע בין חום חלודה כהה או אפרפר בהיר, לכחלחל ושחור. בקצוות הקרן עלולה להיות כהה או בהירה מהרגיל. בדומה לשאר מיני הצבי היעלי, היחידים שמצמיחים קרניים הם הזכרים, וזהו ההבדל העיקרי בינם לבין הנקבות.
כסות ומראה חיצוני
הפרווה של הצבי המונגולי עבה למדי בחורף, ומורכבת משערות צפופות המגינות עליו מהטמפרטורות הקיצוניות בערבות המונגוליות הקרות. בקיץ לעומת זאת הפרווה הופכת לדקה מאוד עם שערות דלילות. צבע הפרווה הכללי הוא חום צהבהב\כתמתם בהיר או כהה ברוב השנה, ופעמים רבות הוא עלול להיות עם גוונים אדמדמים או ורדרדים. בגב הצבע נוטה לאדמדם כהה, בחלק העליון של המותניים לצהבהב, ובחלק התחתון של המותניים הוא משתנה בעדינות מצהבהב קרמי עד ללבן לגמרי. הצבע נוטה להיות בולט בקיץ וחיוור בחורף. הצד החיצוני של הרגליים, השוקיים והצוואר נוטים לצבע צהבהב קרמי, בעוד שהגרון, הגחון והצד הפנימי של הרגליים - לבן בוהק. גם למין זה יש על העכוז כתם לבן דמוי לב, אך הוא קטן ופחות בולט מהמינים האחרים. במרכזו יש זנב קצרצר בהיר המסתיים עם כתם חום שחרחר. לזכרים בוגרים יש לעיתים כתם גדול בצבע חום אפרפר סביב הצוואר הבהיר.
לצבי המונגולי יש סימוני פנים רבגוניים, ובשל כך הוא גם דומה יותר מבחינה חיצונית לצבי פרז'וואלסקי; עם זאת בהשוואה לאחרון הם דהויים מאוד: המצח נוטה לאדמדם או צהבהב כהה בקיץ, ובהיר בחורף. במרבית הפנים יש כתם גדול דמוי אוכף בצבע חום אפרפר\אדמדם ולעיתים שחור. סביב העיניים יש עיגולים לבנים דהויים, או חצאי פסים. הלחיים עלולות להיות צהבהבות או לבנבנות, בעוד שהשפתיים וסביב האף בצבע לבן בולט. הצד הקדמי של האוזניים לבן, והצד האחורי מתחלק בין צהבהב\לבנבן בחלק התחתון לחום כהה בחלק העליון; פעמים רבות צבעם אחיד לגמרי.