cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הרי טאיחאנג
פני הרכס
הרכס נוצר בהיווצרות ההרים הכללית של תקופת היורה, לפני כ-200 עד 145 מיליון שנים. אורך הרכס כ-400 קילומטרים בכיוון צפון-דרום, ממוצע גובהו נע בין 1,500 ל-2,000 מטרים מעל פני הים, וגובהו הכללי נע בעיקר בין 1,000 ל-2,000 מטרים. הרי הרכס משופעים באגמים ובנחלים, ופני הקרקע מכילים בעיקר אדמת "יער חום" (בעלת תכונות דומות לאדמת חמרה), שהיא אדמה לחה ופורייה בגווני חום. כל אלו מקנים לרכס חשיבות אקולוגית לכל אזור צפון-סין ומבססים אותו כאחד ממקורות המים החשובים בצפון סין.
הרכס מתרומם בתלילות מעל לאזור "מישור צפון סין" בגובה שנע בין 1,000 ל-1,200 מטרים, ובאזור צפון-מערב מחוז חביי נמצא הר שְׂיָאוֹווּטָאי המהווה את הנקודה הגבוהה ברכס בהתנשאו לגובה של 2,882 מטרים. הר צ'אנְגיֵן, שגם נמצא בתחום מחוז חביי, מהווה את קצהו המזרחי של הרכס, כשהוא גם בעל תוואי תלול עם מצוקים. באזור צפון-מערב מחוז חנאן שבו עובר דרום הרכס, משנה שרשרת ההרים את כיוון הצפון-דרום הכללי שלה כשהיא פונה מערבה ויוצרת את גבול הרמה מעל למישור הנהר הצהוב. הנחלים והנהרות בהרים זורמים בכיוון מזרח בהיותם חלק במערכת פלגי המים של נהר "הָאי". שניים מפלגי מים אלו, הנהרות "חוּטְווֹ" ו-"דְזָהאנְג", זורמים דרך מרכז הרכס ומנקזים את אגני המים שבהרים אל מעבר להרים. לאורך המצוקים שבמזרח הרכס מצויים מרבצי פחם עשירים ונגישים, שאותם כורים בדרום-מזרח רכס טאיחאנג, בעיר האנדאן שבדרום מחוז חביי. הצד המערבי של הרכס, הפונה פנימה כלפי הרמה במחוז שאנשי, גם מכיל מרבצי פחם עשירים שאותם כורים בערים "יאנגצ'וואן" ו-"צ'אנגדזי".
היסטוריה ותרבות ברכס
במהלך ההיסטוריה היוו הרי טאיחאנג מכשול בדרכי הניידות שבין מחוזות שאנשי וחביי, דבר שיצר בקרב התושבים שעברו בדרכי הרכס את הביטוי "הדרך מעל טאיחאנג", כמטאפורה לתלאות החיים. שמונה דרכים עיקריות, שכונו "שמונה המעברים של טאיחאנג", שימשו את תושבי המחוזות הסמוכים לחציית הרכס, העיקרית בהן היה המעבר ב-"ז'ינגשינג", שכיום חוצה אותו מסילת רכבת המקשרת בין שה-ג'יאג'וואנג בירת מחוז חביי, ובין טאי-יואן בירת מחוז שאנשי.
אסטרטגיה מדינית ברכס - "פרויקט החומה הגדולה"
מאמצע שנות השמונים ועד לאמצע שנות התשעים של המאה העשרים בוצעו ברחבי רכס טאיחאנג חפירות והקמת מנהרות למטרת אחסון וניוד טילים, אשר כונו "פרויקט החומה הגדולה". בתחילת שנת 1995 דיווחו אמצעי התקשורת בסין על סיום הפרויקט בו לקחו חלק עשרות אלפי פועלים ומהנדסים במשך למעלה מעשר שנות פעילות. מספר אמצעי תקשורת גם דיווחו כי מדובר באחסון טילי "דונְגפֶנְג 4" ו-"דונְגפֶנְג 5", השייכים לסדרת טילי "דונגפנג" שהם טילים בליסטיים לטווח בינוני וטילים בליסטיים בין-יבשתיים המיוצרים בסין ומשמשים את הצבא הסיני. פרויקט מנהרות זה, המקנה תנאי שימור טובים יותר לאחסון ולהזזת הטילים ממקום למקום מאשר בתנאי האוויר הפתוח, מהווה תוסף כוח אסטרטגי לסין.
נונתאבורי
נונתאבורי (בתאית: นนทบุรี) היא בירת הנפה והמחוז ("אמפה") בעלי אותו השם בתאילנד. יש לה מעמד של מוניקיפיום (תסאבאן נאקון) וכוללת חמש גזרות ("טמבון") של הנפה מואנג נונתאבורי: סואן יאי, טאלאט קהוואן, באנג קהן, באנג קראסו ותא סאי. אוכלוסייתה מנתה בינואר 2012 258,550 תושבים והיא המוניקיפיום המאוכלס ביותר בתאילנד, אחרי בנגקוק הבירה. בגלל קרבתה לבנגקוק העיר נחשבת לפרוור של העיר הזאת, חלק ממטרופולין בנגקוק.
גאוגרפיה
המחוז נונתאבורי נמצא במרכזה של תאילנד. העיר נונתאבורי שוכנת 20 ק"מ צפונית מבנגקוק על גדות הנהר צ'או פראיה. היא גובלת ישירות עם הרבעים הצפוניים (באנג סואה, צ'טוצאק ולאק סי) של עיר הבירה. תעלות רבות בה מהוות עדיין מרכז חיי תושבים רבים, כפי שהיה לפני כמה עשורים גם בבנגקוק.
כלכלה
סביבת העיר פורייה מאוד. מפותח במיוחד הוא ענף הפירות, הגדלים במספר רב של מטעים. אופייניים לאזור הם המנדרינות ופירות הדוריאן. בעשורים האחרונים של המאה ה-20 ובעשורים הראשונים של המאה ה-21, קרבת העיר לבנגקוק תרמה להתפתחות תעשייה והשירותים. בשנת 2001 נפתח בנונתאבורי מפעל למיחמי מים קטנים של החברה הגרמנית "שטיבל אלטרון". כאן נמצאים גם המשרדים הראשיים של חברת הלוויינים תאיקום.
הקניון נגאמוונגוואן במזרח העיר, הוא אחד המרכזים המסחריים הגדולים של מטרופולין בנגקוק.
אטרקציות
מראה התעלות (חלונג) הקיימות עדיין בנונתאבורי מאפשרות לצופים לדמיין לעצמם את המראה של בנגקוק של פעם. בין העירייה הישן על גדת צ'או פראיה נבנה בסגנון אירופאי בימי המלך ראמה השישי (ואג'יראבוד) והוא עשוי כולו מעץ טיק.
תשתיות
את נונתאבורי חוצה הכביש המהיר סיראט, אחד מכבישי האגרה של מטרופולין בנגקוק. אמצעי התחבורה החשובים כוללים אוטובוסים עירוניים וסירות אקספרס הנעות על פני הנהר צ'או פראיה. עד שנת 2018 תחובר ישירות נונתאבורי הפקוקה עם בנגקוק באמצעות רכבת מונורייל.
מערכת הבריאות
העיר ידועה בין השאר בבית החולים סיטתאניה, המרכז לבריאות הנפש הגדול בממלכה.
חינוך
בנונתאבורי נמצא בית הספר הגבוה לאחיות "בורומאראג'ונאני". כמו כן הקמפוס של האוניברסיטה הטכנית ראג'אמנגאלה סובנבהומי.
סלנט (מגזין)
סלנט (באנגלית: Slant Magazine) הוא מגזין תרבות מקוון אמריקאי, שהוקם ב-2001, ומפרסם ביקורות בתחום הקולנוע, מוזיקה, טלוויזיה, תיאטרון ומשחקי וידאו, וכן ריאיונות עם שחקנים, במאים ומוזיקאים. כמו כן, מפרסם מצעדי מוזיקה, סרטים ותוכניות טלוויזיה שנתיים.
העורכים הראשיים של העיתון הם אד גונזלס וסאל סינקווימאני.
ניקלאס שטארק
ניקלאס שטארק (בגרמנית: Niklas Stark, נולד ב-14 באפריל 1995 בנוישטאט אן דר אייש שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בורדר ברמן ובנבחרת גרמניה בעמדות הבלם והקשר האחורי.
קריירת מועדונים
את עונת 2015/16 פתח שטארק בנירנברג, אך לאחר ארבעה מחזורי ליגה, בהם הבקיע שער אחד, חתם בהרטה ברלין. שטארק היטיב לשחק בעונת הבכורה שלו בקבוצה, וסייע לה לסיים במקום השביעי בליגה, שהקנה לה כרטיס לליגה האירופית. בעונת הבכורה שלו בהרטה ברלין, הבקיע שטארק שני שערי ליגה.
קריירה בינלאומית
שטארק ערך 18 הופעות והבקיע שני שערים במדי נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21. במרץ 2019 זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת וב-19 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה, כשעלה כמחליף בדקה ה-65 במשחק נגד נבחרת צפון אירלנד במסגרת מוקדמות יורו 2020
אסטריול
אסטריול (estriol) הוא אחד מ-3 האסטרוגנים הראשיים שנוצרים בגוף האדם. הוא נוצר בכמויות גבוהות רק בזמן היריון. בנשים החולות בטרשת נפוצה, אסטריול מפחית את הסימפטומים בצורה ניכרת. רמות ההורמון אינן משתנות בגיל הבלות, ואין הבדל משמעותי ברמות בין נשים וגברים.
מדידת רמות ההורמון בזמן היריון יכולה לתת אינדיקציה לגבי הבריאות הכללית של העובר. אם הרמות נמוכות במיוחד, הדבר יכול להעיד על התפתחות לא תקינה של העובר. עם זאת יש לבצע בדיקות נוספות כדי לוודא זאת, כי רמות האסטריול יכולות להיות נמוכות גם במקרים אחרים כגון אנמיה ופעילות לא תקינה של הכליות.
ה'תי"ט
לדעת רוב הראשונים זוהי שנת היובל.
הג'נטלמנים
הג'נטלמנים (באנגלית: The Gentlemen) הוא סרט פעולה משנת 2019  שכתב, ביים והפיק גאי ריצ'י, על פי סיפור מאת איבוואן אטקינסון, מרן דייוויס וריצ'י. בסרט מככבים מתיו מקונוהיי, צ'ארלי האנם, הנרי גולדינג, מישל דוקרי, ג'רמי סטרונג, אדי מארסן, קולין פארל ויו גרנט. עלילת הסרט עוקבת אחר סוחר מריחואנה אמריקאי באנגליה, שמנסה למכור את עסקיו, תוך שנרקמת סביבו שרשרת של סחיטה ותוכניות שנועדו לערער אותו.
הקרנת הבכורה נערכה בתיאטרון Curzon Mayfair ב-3 בדצמבר 2019 ויצא לאקרנים בבריטניה ב-1 בינואר 2020, ובארצות הברית ב-24 בינואר 2020, מאת STXfilms. הסרט זכה לביקורות חיוביות מצד מבקרים, ששיבחו את כיוון העלילה, משחקם של השחקנים והתסריט, כאשר רבים התייחסו אל הסרט כחזרה מבורכת של ריצ'י לז'אנר הסרטים שאפיין אותו מתחילת העשור של המאה ה-21, אף על פי שחלק מהמבקרים מתחו ביקורת על שפת הסרט וסטריאוטיפים נרחבים. הסרט הכניס 115 מיליון דולר ברחבי העולם והוכתר לשובר הקופות השישי לשנת 2020.
עלילה
מיקי פירסון מדבר בפאב בטלפון עם אשתו עד שהוא נורה ככל הנראה בראשו, זמן קצר לאחר מכן החוקר הפרטי פלטשר פוגש את יד ימינו של פירסון, ריימונד סמית' בביתו ומספר לו על השתלשלות האירועים.
ברון הקנאביס מיקי פירסון מעליב את ביג דייב, עורך הצהובון " דיילי פרינט" במסיבה והאחרון שוכר את החוקר הפרטי פלטשר, כדי לחקור את קשריו של פירסון ללורד פרשפילד, דוכס מלכותי עם בת המכורה להרואין. פלטשר מציע למכור את ממצאיו (שהוגדרו כתסריט בשם "בוש") ליד ימינו של פירסון, ריימונד, תמורת 20 מיליון ליש"ט.
פירסון שנולד בשכונת עוני בארצות הברית זכה במלגת רודוס מאוניברסיטת אוקספורד, שם החל למכור מריחואנה לסטודנטים עמיתים לפני שנשר ובנה את האימפריה הפלילית שלו באלימות. כעת הוא מתכנן למכור את עסקיו למיליארדר האמריקני מתיו ברגר תמורת 400 מיליון דולר כדי שיוכל לפרוש בשלווה עם אשתו, רוזלינד. פירסון מציג לברגר את אחת המעבדות בהן הוא מגדל את הקנאביס שלו תחת נחלותיהם של בעלי אדמות אריסטוקרטים, הזקוקים למזומן לצורך אחזקת בתיהם המפוארים. לאחר מכן פוגש פירסון את "עין יבשה", יד ימינו של גנגסטר סיני המכונה לורד ג'ורג'. "עין יבשה" מציע לרכוש את עסקיו של פירסון, אך הוא מסרב. לאחר מכן פושטים על המעבדה של פירסון לוחמי MMA חובבים ומעלים סרטון יוטיוב בשם "הפעוטות", שבו הם מציגים את הצלחתם להכריע את שומרי המעבדה ולגנוב מטען של מריחואנה על רקע מוזיקת ראפ. מאמנם, הידוע רק כמאמן, מורה להם למחוק את הסרטון ונחרד כשהוא מגלה שהקנאביס שייך לפירסון.
מבלי שפירסון מודע לכך, "עין יבשה" מתחבר לברגר, שמעוניין בעסקיו של פירסון. "עין יבשה" תופס את מקומו של לורד ג'ורג' ועדיין מקווה לקחת לעצמו את האימפריה של פירסון. "עין יבשה" מנסה לחטוף את רוזלינד, שהורגת את אנשיו של "עין יבשה" לפני שמחסנית הרובה שלה מתרוקנת. ריימונד הורג מתנקש שנשלח להרוג את פירסון; השניים ממהרים לרוזלינד ופירסון יורה באכזריות ב"עין יבשה" רגע לפני שהאחרון מספיק לאנוס אותה. פלטשר מסיים את סיפורו וריימונד מורה לו לעזוב את ביתו.
פלטשר רק אישר את חשדיו של פירסון בנוגע לקשר בין "עין יבשה" לברגר. ריימונד מורה לתלמידיו של המאמן ללכוד את ביג דייב. הם מסממים אותו ומצלמים אותו מקיים יחסי מין עם חזיר ומאיימים לפרסם את הסרטון ברשת אלא אם כן הוא יעצור את חקירתו. פירסון וברגר נפגשים שוב במפעל דגים קפואים, ככיסוי למבצע ההפצה האירופי של פירסון. ברגר מושך את הצעתו ל-130 מיליון דולר, בשל התקלות האחרונות שחווה, אך פירסון חושף את ידיעותיו על תוכניתו של ברגר, מראה לו את גופתו הקפואה של "עין יבשה" ואומר לו שהוא ממשיך בעסקיו. פירסון מכריח את ברגר להידחף לתוך מקרר, שם הוא יקפא למוות אלא אם כן הוא יעביר פיצוי של 27 מיליון דולר ובגין התקיפה המינית של רוזלינד, חותך "קילו בשר" מגופו שלו.
פלטשר ניגש שוב לריימונד לגבי הצעת התשלום שלו, אבל ריימונד מגלה שהוא רימה את פלטשר לאורך כל הדרך. הלוחמים גנבו את גרסאות הראיות שלו לאחר שריימונד הניח עליו גשש במהלך המפגש האחרון שלהם. פלטשר חושף שמכר מידע גם לאביו של אסלן, אוליגרך רוסי וסוכן ק.ג.ב. לשעבר. המתנקש שריימונד הרג קודם לכן היה אחד הרוסים. המאמן הורג בשתי מכות את הרוסים שנשלחו להרוג את ריימונד, בעוד פלטשר נמלט בתוהו ובוהו. פירסון נחטף על ידי שני רוסים אחרים, אך הם נופלים למארב של תלמידי המאמן שרוצים "לפתור את הבעיה של המאמן". הם תוקפים את המכונית בקליעים, הורגים את הרוסים ומאפשרים לפירסון לברוח. מאוחר יותר, פלטשר מחליט לשלוח את הסיפור כסרט למירמקס. לאחר פגישתו הוא נכנס למונית רק כדי להבין שריימונד הוא הנהג. לאחר שנודע על לכידתו של פלטשר, פירסון ורוזלינד חוזרים לאימפריית הקנאביס שלהם וחוגגים זה בחברתו של זו.
עיבוד טלוויזיוני
באוקטובר 2020 פורסם כי חברת מירמקס מפתחת סדרת טלוויזיה המבוססת על הסרט. ריצ'י עתיד לתפקד כבמאי ותסריטאי הסדרה, בעוד מארן דייוויס ואיוון אטקינסון, אשר היו מפיקי הסרט, יתפקדו כמפיקים בפועל.
טריומף, כלב העלבונות הקומי
טְרַיוֹמְף, כלב העלבונות הקומי (באנגלית: Triumph, the Insult Comic Dog) היא בובת יד המופעלת על ידי הקומיקאי והתסריטאי האמריקני רוברט סמייגל.
טריומף הופיע לראשונה בתוכנית הלייט-נייט של הקומיקאי קונאן או'בריאן, בשנת 1997, והפך במהרה לאחת הדמויות האהובות והפופולריות בתוכנית, בזכות העלבונות אותם הטיח באנשים ובמרואיינים.
טריומף זוהה כזן של כלב הרים יוגוסלבי, כביכול, ובעקבות זאת אימץ מבטא סלבי לכאורה. דמותו של טריומף עוצבה בעקבות "אד הגרב" - בובת גרב מעשנת סיגר וגסת רוח שהופיעה בטלוויזיה הקנדית ובעקבות הקומיקאי מילטון ברל, אף הוא בדחן מעשן סיגר; אך יותר מכל הושפע טריומף מהקומיקאי האמריקני דון ריקלס, הנחשב על ידי רבים כממציא הז'אנר של הסטנד-אפ המעליב.
משפט המפתח של טריומף, בו הוא משתמש בכל הזדמנות, הוא: "For me to poop on..." ("בשבילי לחרבן עליו"). הוא מוסיף את המשפט אחרי מחמאה בדרך כלל, לדוגמה: "קוויבק זה מקום נפלא... שעליו אוכל לחרבן!!"
טריומף מופיע בתוכניתו של קונאן בערך אחת לחודש-חודשיים, בדרך כלל ככתב שטח אשר יוצא לסקר אירועים שונים ברחבי ארצות הברית בדרכו הייחודית והמעליבה. בנוסף, הופיע טריומף בקליפ השיר "Ass Like That" של זמר הראפ אמינם ואף השתתף כפרשן פוליטי-סאטירי בפאנל הבחירות לנשיאות 2004 של רשת החדשות MSNBC.
בית יתומים
בית יתומים הוא מוסד חינוכי המיועד לילדים יתומים, או כאלה שאף אחד מהוריהם או קרוביהם אינו מסוגל לטפל בהם. בית היתומים לרוב הוא פנימיה, המשלבת בית ספר עם מגורים.
יצירות אמנות שונות מתארות את הווי החיים בבתי היתומים, בהן הספרים "אוליבר טוויסט" ו"אבא ארך רגליים", המחזמר "אנני" וכן סדרות הטלוויזיה הארגנטינאיות "פינת אור ו"קטנטנות".
בדרך כלל מוצגים בתי היתומים באור שלילי וכמקום קשה לילדים החוסים בו. עם זאת, קיימים גם בתי יתומים שהדגש בהם הוא על טובת הילדים, כבית היתומים היהודי בפרנקפורט. בבית יתומים זה העניקו לילדים טיפול מיטבי בגוף ובנפש, בחום ובאהבה ודאגו להשכלתם של הילדים.
היסטוריה של בתי היתומים
בתי היתומים היו קיימים עוד בימי הביניים.
בעבר היה מוסד זה בידיהם של מנזרים. היתומים היו מוקדשים לאל תחת כנפיה של הכנסייה של המנזר, אף אם לא הייתה זו נטייתם הטבעית.
פיליפ פולמן
פיליפ פולמן (באנגלית: Philip Pullman; נולד ב-19 באוקטובר 1946) הוא סופר ילדים בריטי מצליח ונודע בעיקר כמחבר הטרילוגיה "חומריו האפלים" (His Dark Materials). זכה ב-2005 בפרס אסטריד לינדגרן.
רגל האווז
רגל האווז (מלטינית: pes anserinus) היא כינויו של הגיד המשותף של שריר החייטים, השריר העדין והשריר החצי גידי אשר נאחז בחלק העליון של הפן התיכון של השוקה. הגיד המשותף שטחי יותר מהרצועה העקיפה התיכונה של הברך.
שלושת גידי השרירים המתכנסים לכדי גיד אחד, מזכירים במראם רגל אווז, ומכאן שמו של הגיד המשותף.
כיווץ של שרירי רגל האווז מכופף את הברך ומסובב אותה פנימה. שרירים אלו מגינים על הברך מכוחות פיתול או מכוחות הפועלים בניצב לחלק הצידי של הברך.
בין רגל האווז לעצם השוקה ולרצועה העקיפה התיכונה נמצאת אמתחת המפרידה ביניהן. שמה של האמתחת כשמו של הגיד המשותף.
דלקת אמתחת רגל האווז
דלקת אמתחת רגל האווז (pes anserinus bursitis) מאופיינת בכאב ובנפיחות בחלקה התיכון של הברך. הדלקת עשויה להופיע בעקבות הפרעות אחרות בברך, כגון דלקת מפרקים ניוונית של הברך או כאב ברך קדמי.
הטיפול בדלקת כולל שימוש במשחות של נוגדי דלקת לא סטרואידיים וטיפול פיזיותרפי.
אלכסנדרה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה
אלכסנדרה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (Александра Павловна Рома́нова, 9 באוגוסט 1783 - 16 במרץ 1801) הייתה בתו של פאבל הראשון, קיסר רוסיה, ורעייתו של הארכידוכס יוזף, פלטין הונגריה.
ביוגרפיה
אלכסנדרה פבלובנה נולדה ב-9 באוגוסט 1783 בסנקט פטרבורג בירת האימפריה הרוסית, לפאבל הראשון, קיסר רוסיה ולסופיה דורותיאה, נסיכת וירטמברג, בתם של פרידריך השני אויגן, דוכס וירטמברג ופרדריקה דורותיאה מברנדנבורג-שוודט. אלכסנדרה בילתה את ילדותה בארמונותיהם המפוארים של הוריה באזור סנקט פטרבורג יחד עם תשעת אחיה ואחיותיה, ביניהם הקיסרים לעתיד אלכסנדר הראשון וניקולאי הראשון. אלכסנדרה קיבלה חינוך מעולה, שכלל בעיקר מוזיקה, ספרות ואמנות, והיה לה קשר חזק במיוחד עם אחותה ילנה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (שמתה גם היא בצעירותה). כמו כן היה לה קשר חזק במיוחד עם סבתה יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה, אשר טענה כי אלכסנדרה חכמה באופן מיוחד יותר מאחיותיה.
בשנת 1792 נחתם הסכם אירוסין בין אלכסנדרה לגוסטב הרביעי אדולף, מלך שוודיה, אשר עלה לשלטון לאחר רצח אביו גוסטב השלישי, מלך שוודיה. באוקטובר 1793 הגיע הרוזן סטנבוק לרגל חתונת אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה ולואיזה מבאדן, והחלו שיחות רשמיות בנוגע לנישואין, ואלכסנדרה החלה בלימוד השפה השוודית. באוגוסט 1796 הסדיר קרל, דוכס סדרמאנלנד ביקור לגוסטב אדולף בסנקט פטרבורג כדי להסדיר את נישואיו לאלכסנדרה, אולם, לבסוף כשל ההסדר, בשל סירובו העיקש של גוסטב לאפשר לאלכסנדרה את חופש הפולחן על פי עיקרי אמונתה הפרבוסלבית. אלכסנדרה נפגעה מאוד מביטול האירוסין, וכעבור זמן קצר ספגה מכה נוספת עם מות סבתה יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה. המשא ומתן נמשך כמה חודשים, אולם לבסוף התחתן גוסטב אדולף עם פרדריקה מבאדן, מה שגרם לאמה של אלכסנדרה - סופיה דורותיאה, נסיכת וירטמברג להאשים את כלתה בתככים כלפי חצר המלוכה הקיסרית.
בשנת 1798 הגיעו פרדיננד פרידריך אוגוסט, דוכס וירטמברג ואלכסנדר, דוכס וירטמברג לרוסיה, והם הציעו לרוסיה לכרות ברית עם האימפריה האוסטרית נגד נפוליאון, ועל מנת לחזק את הברית הוחלט על נישואין בין אלכסנדרה והארכידוכס יוזף, פלטין הונגריה, אחיו הצעיר של פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. ב-30 באוקטובר 1799 התחתנו השניים בסנקט פטרבורג (כשאלכסנדרה הייתה רק בת 15), ולאחר מכן נסעו בני הזוג לווינה, אולם שם היא התקבלה בקבלת פנים צוננת על ידי הקיסרית מריה תרזה מנאפולי וסיציליה, אשר התקנאה ביופייה ובתכשיטיה. לאחר שהות קצרה בווינה עברו הזוג להתגורר בהונגריה, שם כיהן בעלה כפלטין הונגריה.
ב-8 במרץ 1801 ילדה אלכסנדרה בת מתה, וכמה שעות לאחר מכן נפטרה אף היא כתוצאה מזיהום לידה. מותה היווה מכה קשה הן למשפחתה, משום שבאותו שבוע גם נרצח אביה פאבל הראשון, קיסר רוסיה, והן לבעלה שנשאר אלמן למשך שנים רבות, ורק בשנת 1815 התחתן עם הרמינה, נסיכת אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים, ולאחריה עם מריה דורותיאה, דוכסית וירטמברג.
קלשצ'לה
קלשצ'לה (בפולנית: Kleszczele) היא עיירה במחוז היינווקה שבפרובינציית פודלסיה בפולין, בסמוך לגבול בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
קלשצ'לה נזכרת לראשונה בראשית המאה ה-16, ובשנת 1525 הוענקו לה זכויות עיר. בחלוקת פולין בשנת 1795 נכללה העיירה בתחום פרוסיה.
יהודי קלשצ'לה
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-750 יהודים. עם כיבושה בידי הסובייטים בספטמבר 1939, נאסרה בה הפעילות הציבורית היהודית.
ב-23 ביוני 1941, ביום השני למבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, והמשטרה המקומית שהוקמה בה החלה בביצוע מעשי רצח ביהודי המקום, ובחטיפתם לעבודות כפייה. בד בבד, הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב והגבלות תנועה.
בספטמבר 1941 רוכזו כ-600 היהודים שנותרו בעיירה בגטו שהוקם בה, אשר נשמר בידי שוטרים פולנים. בתחילת נובמבר 1942 הועברו לגטו שבעיירה כ-1,000 מיהודי מילייצ'יצה, וב-6 בחודש הועברו כל יושבי הגטו למחנה מעבר ליד ביאליסטוק, בו שולחו לאחר מספר ימים בתנאי מחיה קשים ביותר למחנה ההשמדה טרבלינקה.
מריו יפס
מריו אלברטו יפס דיאס (בספרדית: Mario Alberto Yepes Díaz; נולד ב-13 בינואר 1976) הוא כדורגלן עבר קולומביאני ששיחק בעמדת הבלם ומאמן כדורגל בהווה. לזכותו 102 הופעות במדי נבחרת קולומביה, דבר ההופך אותו לשחקן בעל מספר ההופעות השני בגובהו במדיה.
קריירת משחק
יפס התחיל לשחק ב-1994 בקבוצת קורטולואה הקולומביאנית, בהתחלה בתור חלוץ, עד שמאמן הקבוצה העביר אותו לעמדת הבלם. לאחר ארבע שנים בקורטולואה, חתם יפס בקבוצה הקולומביאנית הבכירה דפורטיבו קאלי. הוא זכה איתה באליפות, והקבוצה סיימה כסגנית גביע הליברטדורס של שנת. לאחר מכן הוא הצטרך לקבוצת ריבר פלייט הארגנטינאית, שם זכה להצלחה רבה וזכה עם הקבוצה ב-2 אליפויות.
הצלחתו בארגנטינה הביאה להתעניינות בו מצד קבוצות מאיטליה ומאנגליה, אך בינואר 2002 החליט יפס לחתום באלופת הליגה הצרפתית באותו זמן, נאנט. בקבוצה יפס קיבל את הכינוי. לאחר שהסתגל לסגנון המשחק האירופאי, יפס הפך לאחד הבלמים הטובים בליגה הצרפתית. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות עם נאנט, והקבוצה הצליחה להעפיל לשלב הבתים השני במפעל. בשנת 2004 חתם במועדון הפאר פריז סן-ז'רמן, שבו קיבל את הכינוי "סופר מריו" בגלל היכולות ההגנתיות הטובות שהציג. בסן-ז'רמן יפס שיחק במשך ארבע עונות, וזכה עם הקבוצה בגביע הצרפתי ב-, ובגביע הליגה הצרפתי ב-. לאחר מעל 100 משחקים עם סן-ז'רמן בליגה הצרפתית, יפס עבר לאיטליה כשחתם בקיץ 2008 בקייבו ורונה מהליגה האיטלקית הבכירה.
נבחרת קולומביה
יפס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קולומביה בפברואר 1999 במשחק ידידות נגד, ומאז הופיע בנבחרת עוד 101 פעמים, מה שהופך אותו לשחקן הקולומביאני עם מספר ההופעות הגבוה ביותר בנבחרת אחרי קרלוס ולדרמה (111 הופעות) ולפני לאונל אלברס (101 הופעות). בשנת 2001 יפס היה חלק מסגל הנבחרת שזכתה בקופה אמריקה 2001 שהתקיים בקולומביה. הוא הופיע עם הנבחרת גם בקופה אמריקה של השנים 1999, 2007 ו-2011. הוא סיים עם קולומביה במקום הרביעי בגביע הקונפדרציות 2003 ואף כבש שער מול. במהלך כל השנים הללו הוא נכשל להעפיל עם קולומביה לגביע העולם. במוקדמות מונדיאל 2014 יפס פתח בהרכב הנבחרת ב-12 משחקים מתוך 16, ובמחזור האחרון של המוקדמות ב-15 באוקטובר 2013, כבש צמד בניצחון החוץ של קולומביה 1-2 על שבסיומו העפילה הנבחרת למונדיאל לאחר היעדרות של 16 שנה.
ב-14 ביוני 2014 יפס עשה את ההופעה הראשונה שלו בגביע העולם, כשפתח בהרכב קולומביה בניצחון 0-3 על במסגרת שלב הבתים של מונדיאל 2014. יפס ציין את משחקו ה-100 בנבחרת בניצחון של קולומביה 1-2 על במשחק השני של שלב הבתים. הוא פתח בהרכב הנבחרת גם בשמינית הגמר בניצחון 0-2 על, ובמשחק רבע הגמר מול שבו קולומביה הפסידה 2-1 והודחה, אך זהו היה הישג השיא בתולודותיה של קולומביה במסגרת גביע העולם. יפס היה שחקן השדה המבוגר ביותר ששיחק במונדיאל זה, והשחקן השני המבוגר ביותר ששיחק בכלל במונדיאל אחרי חברו לנבחרת, השוער פאריד מונדראגון.
קריירת אימון
באפריל 2016 הוצג יפס כמאמנה של דפורטיבו קאלי הקולומביאנית.
מועדונים
מעודכן ל-
נבחרת לאומית
מעודכן ל-
אולף נורדהגן
אולף נורדהגן (בנורווגית: Olaf Nordhagen; 16 במרץ 1883 – 6 בנובמבר 1925) היה אדריכל נורווגי שהתמחה בעיקר בבנייני כנסיות.
ביוגרפיה ועבודתו
אולף נורדהגן נולד באוסלו למשפחת צייר יוהאן נורדהגן. הוא למד בבית הספר הטכני באוסלו ולאחר קבלת ניסיון של מספר שנים עבר לקופנהגן להמשך לימודים באקדמיה לאמנויות. אולף נורדהגן חזר לעיר הולדותו בשנת 1906 והתחיל לתכנן בניינים חדשים. הפרויקט הראשון הגדול שלו היה בניין הספרייה הציבורית של ברגן. הוא בנה אותו בסגנון אר נובו ועל פרויקט זה הוא זכה בפרס.
נינה ברוש
רותי-נינה ברוש-ויק (נולדה ב-12 בנובמבר 1975) היא דוגמנית ושחקנית ישראלית.
ביוגרפיה
ברוש נולדה וגדלה ברמת ישי. אמה יהודייה שנולדה בסין ואביה, אלכסנדר פישמן ממוצא רוסי. מצד אביה, היא נצר לשושלת הרב יהודה לייב פישמן מימון. נקראת נינה על שם סבתה.
ברוש התפרסמה כדוגמנית בקמפיין גדול שעשתה לדיור. מאז עשתה קמפיינים בחו"ל לאיב סאן לורן, למיו מיו ולאן טיילור. בישראל היא הספיקה לדגמן בשביל מוסדות נחשבים כמו כיתן וראש אינדיאני. בשנת 1995 דורגה ברוש במקום ה־79 ברשימת "האנשים החזקים ביותר בעולם האופנה" של המגזין "The Face". ב־1998 היא הופיעה בסרט העצמאי "Hollywood Salome" וב־2000 בסרט "The Ice People".
חיים אישיים
בשנות ה־90 הייתה ברוש נשואה לזמר דורון אייל המוכר בשם הבמה "שולץ האיום". לה בת מאיש העסקים אסי שלו, ובן מאיש העסקים אבי ויגדור. כיום מתגוררת בניו יורק.
צמחונית.
יקב שריגים
יקב שריגים הוא יקב בוטיק ישראלי.
מסגד עומר
מסגד עוּמר (בערבית: مسجد عمر, "מסג'ד עמר") הוא מסגד שנמצא ממול לכניסה הראשית (דרומית) לכנסיית הקבר הקדוש ברובע הנוצרי בירושלים.
יקב שריגים
היקב שנמצא במושב שריגים בשפלת יהודה, נוסד בשנת 2002. מאז הקמתו מייצר היקב 3,000 בקבוקים בשנה (נכון לשנת 2014). כל הענבים בהם משתמש היקב נבצרים מחלקה הנמצאת על הר כיתרון בגובה 740 מטר מעל פני הים. מועד הבציר נקבע על ידי היקב.
מסגד עומר
המסגד הנוכחי הוקם בשנת 1193 על ידי הסולטאן אל-מליכ אל-אפד'ל עלי, בנו של צלאח א-דין, על יסודותיו של בית חולים צלבני, כדי להנציח את תפילת הח'ליף עומר. המסגד נמצא ממול (מדרום) לכניסה הנוכחית של כנסיית הקבר. צריח המסגד חודש לאחרונה בשנת 1458 לאחר רעידת אדמה שפקדה את העיר.
יקב שריגים
היקב מייצר שתי סדרות של יינות: סדרת "שריגים" וסדרת העל "באריק" (Barrique). כל היינות המיוצרים על ידי היקב הם יינות אדומים: קברנה סוביניון, קברנה פרנק, מרלו, שיראז ופטיט ורדו. בשנת 2008 זכה היקב במדליית זהב בתחרות אשכול הזהב עם באריק סלקטד - קברנה סוביניון (2005). בשנת 2009 זכה היקב במדליית כסף בתחרות הבינלאומית טרה וינו עם באריק סלקטד - קברנה סוביניון (2006). בשנת 2017 זכה במדליית זהב בתחרות זו עם באריק 2011.
מסגד עומר
אין לבלבל את המסגד הזה עם כיפת הסלע המצויה על הר הבית וקרויה על ידי רבים בטעות בשם "מסגד עומר". עומר אמנם בנה על הר הבית מסגד, אך לא הייתה זו כיפת הסלע, אלא מסגד אל-אקצא, שהיה אך מבנה דל עשוי עץ, שלאחר כ-60 שנה הוחלף במבנה גדול ומפואר. (הערה: אחד מהאגפים במבנה מסגד אל-אקצא נושא אף הוא את השם "מסגד עומר").
יקב שריגים
היינן הוא אוריאל הררי, שהוא גם בעל היקב ביחד עם האגרונום מוטי מרדכי. ליקב אין מערך שיווק ומכירות ובהתאם היקב אינו פועל באף ערוץ פרסומי. היקב מוכר את יינותיו ומקיים אירועי טעימות במרכז המבקרים הנמצא באוהל יורט שבתחום היקב.
אליזבת, דוכסית וירטמברג
ביוגרפיה
אליזבת נולדה ב-21 באפריל 1767 בטרפטוב על הרגה שבפרוסיה, לפרידריך השני אויגן, דוכס וירטמברג ולפרדריקה דורותיאה, מרקיזת ברנדנבורג-שוודט, בתם של פרידריך וילהלם, מרקיז ברנדנבורג-שוודט וסופיה דורותיאה, נסיכת פרוסיה. בשנת 1769 עברה המשפחה להתגורר בטירת מונבליאר, הנמצאת ליד העיר בזל שבשווייץ (אז נמצאה בשטחה של דוכסות וירטמברג). מונבליאר נחשבה באותה התקופה למרכז תרבותי ודמויות אינטלקטואליות ופוליטיות רבות נהגו לבקר בטירה.
בשנת 1782 הוזמנה אליזבת על ידי יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לחצר הקיסרית בווינה, משום שיועדה לאחיינו פרנץ, ארכידוכס אוסטריה. ב-6 בינואר 1788 התחתנו השניים, ואליזבת שהייתה אהודה על הקיסר שהיה מאוד חולה, האירה את חייו בשנותיו האחרונות. בסוף 1789 נכנסה אליזבת להריון, אולם ההריון היה קשה ומצבה היה עדין מאוד. בליל ה-18 בפברואר 1790, ילדה אליזבת בטרם עת את בתה לודוביקה אליזבת, ארכידוכסית אוסטריה, שחיה רק 16 חודשים, אולם אליזבת עצמה לא שרדה את הלידה, שנמשכה יותר מ-24 שעות ומתה. היא נקברה בקריפטה הקיסרית, בווינה.
חסידות פרמישלאן
הדור השישי והלאה
רבי מרדכי שמרלר, חתן רבי חיים אברהם ממיקולייב כיהן כאדמו"ר בחיי חותנו. בניו רבי יעקב שלמה רבי מאיר ורבי צבי מילאו את מקומו: בניו של רבי ישראל לייב בן רבי צבי פרנקל חתן רבי מאיר מפרמישלאן:
החסידות לאחר השואה
צאצא נוסף, רבי יהודה לייפער מכהן כאדמו"ר מפרמישלאן באנטוורפן.
צאצאים מפורסמים של השושלת (מלבד שושלת נדבורנה) הם הרב נפתלי צבי שמרלר ראש ישיבת חיי עולם וחבר בד"צ העדה החרדית והרב אליהו שמרלר, שהיה ראש ישיבת צאנז.
רבי מאיר רוזנבוים, בנו של רבי דוד משה מקרעטשניף, הוא האדמו"ר מפרמישלאן בבני ברק.
חלולים
חלולים הוא שם אלבומו השביעי של הזמר אביב גפן.
האלבום יצא במרץ 1998 והוא מכיל 12 שירים, רובם פוליטיים ומחאתיים. אופי האלבום שונה ממרבית אלבומיו של גפן, והוא כמעט אינו מכיל בלדות.
את האלבום הפיק גפן יחד עם משה לוי בייעוצו האומנותי של ברי סחרוף, שגם ניגן באלבום.
יציאת האלבום לוותה בשלטי חוצות ענקיים שעליהם המשפט "בוקר טוב איראן", כשם אחד השירים באלבום. בשל האופי הקיצוני והשונה של גפן ב"חלולים", התקבל האלבום בביקורות מעורבות ונחשב לכישלון מסחרי "מכוון" באופן יחסי לאלבומיו הקודמים. בין שירי האלבום בלטו, שיר הנושא, "סופרסטאר", אשר צולם לו קליפ פרובקטיבי בהשתתפותה של השחקנית אורלי ויינרמן אשר מעביר ביקורת חריפה על תעשיית המוזיקה בישראל ומחוצה לה ועל ניהולה, ו"בום בום".
עטיפת האלבום היא צילום רנטגן של גפן ואשתו באותה העת אילנה ברקוביץ'.
התנועה הירוקה באיראן
התנועה הירוקה באיראן (בפרסית: جنبش سبز ایران) הוא שמה של התנועה שקמה לאחר הבחירות לנשיאות איראן בשנת 2009, על מנת להפיל את שלטונו של מחמוד אחמדינז'אד. הצבע הירוק היה צבעו של הקמפיין של מיר-חוסיין מוסאווי, אך לאחר הבחירות הצבע הפך לצבע המאחד את אחדותם ותקוותיהם של אלו שבקשו את ביטול תוצאות הבחירות.
מיר-חוסיין מוסאווי, מוחמד ח'אתמי ומהדי כרובי היו המנהיגים של התנועה.
ההתרחשויות בעוצמה שקרתה כתוצאה מהתנועה הירוקה היו חסרות תקדים בהיקפן, לפחות מאז המהפכה האיראנית ב-1979.
איפה הקול שלי?
איפה הקול שלי? (פרסית: رای من کجاست؟) היה המוטו ששימש את אנשי התנועה בהפגנות. הממשלה האיראנית, שנשלטה בידי מחמוד אחמדינז'אד פרסמה תוצאות שלפיהן אחמדינז'אד לקח שני שלישים מהקולות, אך תומכי מוסאווי וכרובי, מועמדי האופוזיציה המתונה האשימו את הממשלה בזיוף הקולות. המפגינים נגד אחמדינז'אד צעקו באנגלית "Where is my vote?” בכמויות שלא נראו מאז המהפכה האיראנית, במאמץ להשיג תשומת לב בינלאומית.
על אף שהממשלה האיראנית אסרה כל התאגדות של תומכי האופוזיציה בטהראן וברחבי איראן כולה, האטה את תעבורת האינטרנט, וצינזרה כלי תקשורת של האופוזיציה. אלפי איראנים צעקו את הססמא הזו תוך הפרת חוקי הרפובליקה והתעמתות עם עוצמתו של השלטון האיראני. מנהיגים ואנשי תקשורת מרחבי העולם, במיוחד מארצות הברית, טענו כי יכול להיות שהזעם מאחורי הססמא הזו יכול אפילו להצית מהפכה חדשה.
תיאורידזין
תופעות לוואי
תופעת הלוואי המשמעותית ביותר, אשר בגללה הורדה התרופה מהמדפים, היא הארכת מקטע QT ובעקבות כך הפרעות קצב חמורות, כאשר השפעות התרופה תלויות מינון. תופעות לוואי נוספות הן ירידה בלחץ דם, לחץ דם תנוחתי (אורטוסטטי), שינויי פיגמנטציה בעין והתנוונות רשתית, חוסר יציבות העלולה לגרום לנפילות ושברים, ישנוניות וירידה בשורת תאי הדם הלבנים.
מנגנון פעולה
Thioridazin היא תרופה חוסמת רצפטורים לדופמין Dopamin receptors)) מסוג 2D, רצפטורים פוסט סינפטיים המצויים במח ולוקחים חלק בפעילות המזולימבית שלו, כתוצאה מכך הם מפחיתים הפרשת הורמונים מההיפותלמוס וההיפופיזה.
היסטוריה תרופתית
היצרן NOVARTIS הוריד את התרופה מהמדפים ברחבי העולם ביוני 2005 בעקבות תופעות הלוואי הלבביות החמורות שלה.
פעילות אנטיביוטית
Thioridazin נמצאה כבעלת יכולת טיפולית כנגד זנים אלימים (עמידים לתרופות) של שחפת, בנוסף לתרופה יכולת טיפולית כנגד זיהומים של זיהומי סטאף הארוס עמידים למתיצלין(MRSA) בשילוב עם תרופות ממשפחת הבטא-לקטמים. ההשערה היא שהתרופה מעכבת את שחרורו של האנזים בטא-לקטמז על ידי החיידק, אותו אנזים שאחראי לעמידות לתרופות ממשפחת הבטא-לקטמים.
איך זה את
איך זה את הוא סינגל בביצוע הזמר הישראלי שלום חנוך והזמרת שרית חדד. השיר יצא לאור באלבום "מוסקט" עם אריק איינשטיין בשנת 1999, והגרסה המחודשת עם חדד ב-10 ביולי 2016, כסינגל מתוך האלבום זום של חנוך.
השיר הגיע למקום ה-13 ברשת ג', ה-28 ברדיו אמצע הדרך, והחמישי במדיה פורסט.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי שלום חנוך, הולחן על ידי חנוך והופק על ידי חנוך, משה לוי ולואי להב. יוסי חרסונסקי סקר את השיר, ואף העניק לו ציון של שלושה וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה כוכבי זהב בסך הכל.
על השיר אמר שלום חנוך כי: "החיבור עם שרית הרגיש לי טבעי עוד לפני שנפגשנו. היא בדיוק מה שרציתי עבור השיר הזה. היא משלימה את מה שהיה חסר בו מבחינתי". בתגובה לכך, אמרה שרית חדד כי: "המפגש הראשון עם שלום היה כשנכנסו להקליט את השיר באולפן. הרגשתי שאני מכירה את שלום כבר שנים ובזכות השיר המעולה הזה התחברנו. מבחינתי יש כאן חיבור של המוזיקה הישראלית העכשווית. בלי הגדרות, נטו מוזיקה".
וידאו קליפ
הוידאו קליפ המלא שצולם עבור השיר, פורסם לראשונה ב-10 ביולי 2016. בקליפ ניתן לראות את שרת חדד ואת שלום חנוך, בתוך אולפן הקלטות, כשהם שרים ביחד את השיר. הקליפ בחלקו צולם בשחור-לבן.
נכון ל-11 באוגוסט 2018, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-123 אלף צפיות.
ויליאם בליס בייקר
ויליאם בליס בייקר (באנגלית: William Bliss Baker; 27 בנובמבר 1859 – 20 בנובמבר 1886) היה אמן אמריקאי, שהחל לצייר כאשר אסכולת נהר ההדסון שקעה.
הוא נפטר בגיל 26 כשרק החל להוביל כצייר נוף. הניו יורק טיימס אמר כי מותו "שלל מאמריקה את אחד האמנים המבטיחים ביותר שלה".
ביוגרפיה
בייקר נולד ב-27 בנובמבר 1859, בעיר ניו יורק, בנם של בנג'מין פרנקלין בייקר והארט לואיזה בייו. הארט הוא צאצא של ההוגנוטים בעלי אמצעים שעברו מצרפת לניו יורק לפני מלחמת העצמאות האמריקאית. סבו היה אליס בייקר (1793–1873), מנהל בנק העיר אולבני, חברת הביטוח ההדדי אולבני, וחברת אוניות הקיטור של פיפל ליין, וכן מייסד בית העלמין של אלבני ובית החולים אלבני.
בנג'מין שימש במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית כאלוף-משנה בגדוד 43 של מתנדבי מדינת ניו יורק. לאחר המלחמה שימש כחבר באספת מדינת ניו יורק בין השנים 1880–1882.
אחיו הידוע ביותר של ויליאם היה קפטן גיא אליס בייקר, שהתחתן עם לואיזה אירנה פלמה די צסנולה, בתו של הגנרל לואי פלמה די צסנולה. בין אחיו האחרים נכללו בנג'מין הנרי, ג'ורג' קלינטון ואשלי ביי. בייקר בילה את רוב ילדותו בעיירה באלסטון ספא, ומשפחתו רכשה את הנכס שבו יבנה את סטודיו הקיץ שלו, "הטירה", על שפת אגם בלסטון.
לימודים וקריירה
במשך ארבע שנים החל משנת 1876, למד בייקר באקדמיה הלאומית לעיצוב בניו יורק, שם למד אצל אלברט בירסטדט ומוריץ דה האס. בשנת 1879 הוא זכה בפרס אליוט במהלך התערוכה הראשונה שלו. בשנת 1885 זכה בייקר בפרס הולגרטן.
מוות
בייקר רק החל להתפרסם כצייר נוף בתנועת הריאליזם כשנפטר ב-20 בנובמבר 1886 בגיל 26 משפעת בבית אביו.
Lover Lover Lover
Lover Lover Lover הוא שיר מאת הזמר-יוצר היהודי-קנדי לאונרד כהן שכתב והלחין אותו, שיצא לראשונה באלבום New Skin for the Old Ceremony (1974). השיר נכתב על ידי כהן במהלך מלחמת יום הכיפורים, ומתאר דיאלוג בין אדם לבין אלוהים (המכונה אב).
רקע
בשנת 1973 התגורר כהן באי הידרה שביוון עם סוזן אלרוד ועם בנם המשותף, אדם. כששמע על פרוץ מלחמת יום הכיפורים החליט כהן לטוס לישראל במטרה להתנדב בקיבוץ. כשהגיע לתל אביב התיישב כהן בקפה "פינתי" ברחוב פרישמן, שם נתקלו בו אושיק לוי ואילנה רובינא שהזמינו אותו להצטרף אליהם ולהופיע מול חיילי צה"ל. קבוצת האמנים הגיעה לבסיס חצור של חיל האוויר, והופיעה פעמיים, עם הפסקה בת שעה בין ההופעות. בהופעה השנייה הודיע כהן שיבצע שיר חדש ששמו "Lover Lover Lover", וביצע גרסה ראשונית של השיר. לאורך המלחמה ביצע כהן שינויים בשיר.
ויליאם בליס בייקר
מוות
הוא נקבר בחלקה משפחתית בבית העלמין באלבני במננדס, ניו יורק.
Lover Lover Lover
תוכן השיר
השיר בנוי כדיאלוג בין אדם לבין אלוהים (המכונה אב). הבית הראשון נפתח בפנייה של הדובר אל אביו, בבקשה שישנה את שמו, כיוון שהוא מכוסה באימה, בזוהמה, בפחד ובבושה. בבית השני משיב אלוהים שהאדם כלוא בגופו, ושזהו מעין מבחן - ניתן להשתמש בגוף ככלי נשק, או כדי לגרום לאישה לחייך. בבית השלישי הדובר מתחנן שיתן לו להתחיל מחדש בגוף חדש; בבית הרביעי האלוהים משיב שהוא מעולם לא נטש את האדם, אלא האדם היה זה שבנה את בית המקדש וכיסה את פני האל. הבית האחרון הוא מעין איחול, שרוח השיר תתרומם ותהווה מגן לדובר כנגד האויב.
בפזמון החוזר קורא הדובר לאהוב שישוב אליו. לטענת ייז'י מסיץ', החזרתיות בפזמון מתכתבת עם קריאות השהאדה הקצובות של הסופים המוולוים בטקס הסמע.
הבית הגנוז
כשהופיע כהן עם השיר במהלך מלחמת יום הכיפורים, ביצע שני בתים נוספים, שבפזמון החוזר ביניהם הוחלפה המילה Lover (אהוב) במילה Brother (אח). בפנקס של כהן מהמלחמה מופיעות מילות הבית בנוסח הבא:
ב-22 באוקטובר 1973 הופיעו שני תרגומים לבית; האחד, בעיתון דבר תורגם כך:. לעומת זאת, בעיתון על המשמר תורגמו הבתים כך:
לבסוף גנז כהן את הבתים משום שלא רצה, ככל הנראה, להיתפס כמי שלוקח צד, לאור תפיסתו את השירה כדבר אוניברסלי.
תרגומים לעברית
השיר תורגם לעברית על ידי יוסי סוויד בשם "חזור אלי" ובוצע על ידי להקת חם ומחמם בום בה היה חבר, באלבומם "גשמים שעוד ירדו" (2009). תרגומים נוספים הם של ערן מינהר תחת הכותר "אנא" ושל שלומי שבן בשם "אנא, אנא, אנא" שיצא כסינגל בביצועו של שי צברי ב-2017.
גידי ליבנה
גידי ליבנה (נולד ב–7 באוקטובר 1988) הוא אמן חושים וסטנדאפיסט ישראלי. ידוע בעיקר בזכות תוכנית הטלוויזיה בכיכובו "חי באשליות".
ביוגרפיה
ליבנה נולד ברחובות, ואת רוב ילדותו העביר בארצות הברית בשל שליחות אקדמית של הוריו.
עלה לראשונה על הבמה בשנת 2007, בערב סטנדאפ עם מופע קסמים קומי. לאחר שירותו הצבאי יצר מופע רחוב של קסמים וקומדיה ונדד איתו ביבשת אוסטרליה.
כאשר חזר לישראל למד וסיים תואר ראשון בתקשורת במרכז הבינתחומי הרצליה. עבד כמפיק ושדרן רדיו בתחנות 106.2FM ו-88FM של רשות השידור, שלא להתבלבל עם שדר הרדיו המפורסם, גדי ליבנה. כיום הוא מתארח כסטנדאפיסט בתוכניות רדיו ופודקאסטים.
בשנת 2014 הצטרף לקאסט של מופע הקסמים "Sorcerers Night", שדורג על ידי אתר TripAdvisor למופע הטוב בישראל 8 שנים ברציפות.
ב-2016 יצר יחד עם אמני החושים דניאל הראל ורן גפנר את מופע "הקופסה", מופע אמנות חושים המשלב קטעי תיאטרון ניסיוניים. המופע רץ כשנה וזכה לביקורות חיוביות בתקשורת.
בשנת 2018 הופיע ליבנה לראשונה בפסטיבל הקומדיה הישראלי על שם ספי ריבלין, הוא הציג שם לראשונה חומרים ראשוניים במה שהפך לאחר מכן למופע היחיד שלו בשם "מופע חי באשליות". הוא הופיע בפסטיבל פעם נוספת גם ב-2019.
בערך באותו זמן החל להופיע כאחד מאמני הבית בקאמל קומדי קלאב.
בדצמבר 2018 השתתף בעונה השנייה של הגרסה הישראלית לתוכנית הכישרונות "Got Talent".
ב-2019 יצר תוכנית קסמים קומית בכיכובו בשם "חי באשליות". התוכנית משודרת בערוץ טדי בהוט ובפרטנר טיוי למשך שתי עונות. באותה שנה העניק איגוד אמני ישראל לגידי ליבנה את פרס האמן המבצע לשנת 2019 על שם דודו דותן, על מופע היחיד שלו "אשליות".
בפברואר 2022 צילם ופרסם את מופע הספיישל הקומדיה-קסמים הראשון בארץ, "מופע חי באשליות". ההופעה צולמה במועדון "סטנדאפ פאקטורי" בתל אביב. בה בעת הוא משמש ככותב קומי לאמני חושים וסטנדאפיסטים ישראלים.
בין השנים 2019-2022 כיהן בהתנדבות בתפקיד מזכ"ל בהנהלת אגודת הקוסמים ואמני החושים הישראלית. בנובמבר 2022 נבחר ברוב קולות לכהן כסגן הנשיא של אגודת הקוסמים, לצד הנשיא, אמן החושים ליאור מנור.
21 במאי
21 במאי הוא היום ה-141 בשנה (142 בשנה מעוברת), בשבוע ה-21 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 224 ימים.
מרקוס ואן בוקסהורן
מרקוס זווירוס ואן בוקסהורן (בהולנדית: Marcus Zuerius van Boxhorn; 28 באוגוסט 1612 – 3 באוקטובר 1653) היה מלומד הולנדי. ואן בוקסהורן כיהן כפרופסור באוניברסיטת ליידן. מחקרו של ואן בוקסהורן עסק בשפות הודו-אירופיות, ולטענתו, כל השפות הללו מוצאן בשפה אחת ששמה סקיתית, הקרויה על שם הסקיתים.
לה בנדה
לה בנדה (בספרדית: La Banda) היא עיר בפרובינציית סנטיאגו דל אסטרו בארגנטינה. לה בנדה נמצאת על גדות נהר דולסה, במרחק של 8 קילומטרים מסנטיאגו דל אסטרו, בירת הפרובינציה.
היסטוריה
לה בנדה נוסדה במהלך המאה ה-19 כמושבה חקלאית קטנה שמכרה את תוצרתה לעיר סנטיאגו דל אסטרו הסמוכה.
ב-16 בספטמבר 1912 לה בנדה קיבלה מעמד של עיר.
תחבורה
לה בנדה נמצאת על מסלול הכביש הלאומי מספר 34, המקשר בין צפון ארגנטינה לעיר רוסאריו שבפרובינציית סנטה פה. בנוסף לה בנדה היא נקודת המוצא של הכביש הלאומי מספר 64, שמקשר אותה לעיר סנטיאגו דל אסטרו ומשם אל פרובינציית קטמרקה.
לה בנדה נמצאת על מסלול מסילת הרכבת המקשרת בין הערים בואנוס איירס וטוקומאן.
ממי פיפס קלארק
ממי פיפס קלארק (באנגלית: Mamie Phipps Clark; 18 באפריל 1917 – 11 באוגוסט 1983) הייתה פסיכולוגית אמריקאית, שהתמחתה בתחום הפסיכולוגיה החברתית, תוך התמקדות בפיתוח מודעות עצמית בקרב ילדים ממוצא אפרו-אמריקאי הנמצאים במסגרות גן חובה. את התואר הראשון והשני שלה עשתה באוניברסיטת הרווארד.
בעבודת המאסטר של קלארק, המכונה "התפתחות התודעה העצמית בקרב ילדים שחורים בכיתות גן חובה", קלארק עבדה עם ילדי הגן השחורים בארקנסו. עבודה זו כללה ניסויים עם בובות, באמצעותן חקרו את אופן ההשפעה של עמדותיהם של ילדים אפרו-אמריקנים לגזע והזדהות עצמית גזעית על ידי הפרדה. ממצאי המחקר חשפו כי ילדים שלמדו בבתי ספר מופרדים העדיפו לשחק בבובות לבנות על פני בובות שחורות. המחקר היה בעל השפעה רבה במשפט בראון ושפך אור על השפעות ההפרדה הגזעית בקרב ילדים בגיל בית הספר.
תחילת דרכה
ממי פיפס קלארק תיארה את החינוך היסודי והתיכוני שרכשה כלוקה בחסר בתחומי דעת מהותיים. עם זאת, אף על פי שבבית הספר שקלארק למדה בו התקיימה הפרדה גזעית, ברטרו-פרספקטיבה קלארק העירה כי השילוב בין הפרדה בבית הספר לצד משפחה תומכת ומורחבת עיצבה את שביעות רצונה בקריירה על כן הצהירה קלארק: "'הייתה לי ילדות שמחה מאוד. כך היא הייתה. היה לנו נוח. איך אוכל לומר לך שהייתה לי ילדות מאושרת? נהניתי מהכל. נהניתי מבית הספר. אהבתי את בית הספר. נהניתי מבילויים. נהניתי מהטיולים הקצרים שעשינו. הייתי מאוד שמחה. אני לא יכולה לומר שזו הייתה ילדות מרוששת, או -עבורי- פריבילגית. אולם כעת, לפי אמות מידה אובייקטיביות, הייתי משערת שאתה תגיד שמשפחתי הייתה ממוצעת. אבל זו הייתה ילדות מיוחסת מאוד.' (as cited in Lal, 2002, p. 1)."קלארק סיימה את לימודיה בבית הספר התיכוני לנגסטון, על אף שהיה זה מאוד לא שכיח שתלמיד שחור יעשה זאת. היא קיבלה שתי הצעות מהמוסדות האקדמיים הבכירים אוניברסיטת פיסק ואוניברסיטת הרווארד, ולבסוף נרשמה להווארד בשנת 1934. אף על פי שהחלה את לימודיה בתקופת השפל הגדול, אביה של קלארק הצליח לשלוח לה 50 דולר מדי חודש. קלארק התמחתה במתמטיקה ופיזיקה ומסלולה היה נחשב ליוצא דופן, משום שמעטות הנשים השחורות שרכשו השכלה בתחומים אלה באותה תקופה.
בהארוורד, ממי פיפס קלארק פגשה את מי שהפך לימים לבעלה, קנת בנקרופט קלארק, שהיה סטודנט לתואר שני בפסיכולוגיה. קנת הפציר בממי להמשיך ללימודי פסיכולוגיה, על מנת לאפשר לה לעסוק ולממש את העניין שהיה לה בנוגע לעבודה עם ילדים. בשנת 1973 ממי וקנת התחתנו באופן מחתרתי, ושנה לאחר מכן ב-1938 קלארק סיימה בהצטיינות את התואר השני שלה באוניברסיטת הארוורד.
קריירה
לאחר סיום התואר, קלארק עבדה כמזכירה במשרד עורכי הדין של צ'ארלס יוסטון. שם היא התוודעה לעבודתם המכרעת של ויליאם הסטי, ת'ורגוד מרשל ונוספים, אשר היוותה אבן דרך בהחלטות בפסק דין בראון נגד מועצת החינוך שהתרחש בשנת 1954. צעד זה השפיע על עבודת התואר השני של קלארק "התפחות התודעה העצמית של ילדים בגילאי גן חובה".
ממי פיפס קלארק הייתה האישה האפרו-אמריקאית הראשונה בעלת דוקטורט בפסיכולוגיה ניסויית מאוניברסיטת קולומביה, נכון לשנת 1943. היועץ שלה היה הנרי א. גרט, לימים נשיא האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה.
מחקר
הניסוי מילא תפקיד מפתח כראיה באתגר בית המשפט שהביא להחלטת בראון נגד מועצת החינוך של בית המשפט העליון בשנת 1954, בכך שהוכיח כי ההפרדה גרמה נזק פסיכולוגי לילדים. ממי פיפס קלארק ערכה את הניסוי עם בעלה, קנת, 14 שנה קודם לכן. הממצאים ממחקר זה היו המחקר הראשון למדעי החברה, אשר הוגש כראיה קשה בתולדות בית המשפט.
המחקר, אפוא, השתמש בארבע בובות זהות מכל הבחינות למעט צבע. המחקר נערך בקרב ילדים בגילאי 3–7, על ידי שאילת שאלות שמטרתן לזהות תפיסה גזעית והעדפה.
הילדים התבקשו לבחור מהי:
מרכז נורת'סייד להתפתחות הילד
בפברואר 1946, ממי פיפס קלארק הקימה את מרכז נורת'סייד להתפתחות הילד, במרתף של מתחם הדירות של פול לורנס דונבר, שם התגוררה משפחתה. המרכז מומן באמצעות הלוואה בסך 946 דולר מאביה של ממי, הרולד. תחילה, מרכז זה כונה "מרכז הבדיקות והייעוץ של נורת'סייד". מרכז זה הפך ל"מרכז נורת'סייד להתפתחות הילד" בשנת 1948.
המרכז היה הראשון שהעניק טיפול לילדים בהארלם. בנוסף, הוא העניק סיוע לילדים שנזקקו לטיפול, וכן המרכז סיפק תמיכה למשפחות הזקוקות לסיוע בדיור. הגישה הטיפולית הרווחת באותה תקופה הייתה פסיכואנליזה. עם זאת, הם הגיעו למסקנה כי יעילות הפסיכואנליזה בטיפול באוכלוסייה המגיעה למרכז היא נמוכה. הקלארקס הרגישו שהמרכז צריך לספק את מה שמזוהה כחסר עבור לקוחותיהם, על כן, הם העדיפו גישה הוליסטית מקיפה יותר. בהמשך הרחיב המרכז את שירותיו וכלל בתוכו התייעצויות פסיכולוגיות לבעיות התנהגות עקב הפרעות רגשיות, הדרכה מקצועית למתבגרים, חינוך באימוני ילדים להורים שחורים ובדיקות פסיכולוגיות שונות. השירותים כיום כוללים שירותי קריאה מתקנת ושיעורי חינוך במתמטיקה, סדנאות תזונה והדרכת הורים. ד"ר ממי קלארק נותרה פעילה כמנהלת נורת'סייד עד פרישתה בשנת 1979.
פרויקט הזדמנויות הנוער של הארלם
ממי פיפס קלארק המשיכה לשתף פעולה עם בעלה בפרויקטים רבים, ביניהם פרויקט ההזדמנויות לנוער בהארלם, שמטרתו לספק חינוך והזדמנויות תעסוקה לבני הנוער בהארלם. הוא הוקם בשנת 1962 בעזרת קנת קלארק ומנהיגי קהילה אחרים. הפרויקט סיפק חינוך מתקן / הוראה מתקנת לבני נוער עניים, אשר התאפיינו בפערי ידע וחומר בלימודיהם. הפרויקט סיפק הזדמנויות עבודה לנוער השחור ולימד תושבים כיצד לעבוד עם סוכנויות ממשלתיות כדי להשיג כספים ושירותים. קנת קלארק הציע להגיע לשילוב בתי ספר, אולם מחאות מצד הורים משני הצדדים מנעו מכך להתקיים. בהמשך התמזג הפרויקט עם "קבוצות קהילתיות מאוגדות" במסגרת יוזמת המלחמה בעוני של הנשיא לינדון ב. ג'ונסון. בעקבות כך שונה שם הפרויקט בשנית. מעורבותם של הזוג קלארק בסוכנות הייתה קצרת מועד בגלל סכסוכים פוליטיים. ד"ר קנת קלארק פרסם מסקנות מהעבודה בפרויקט בספר בשם "גטו אפל" (1965).
חיים אישיים
ממי פיפס וקנת קלארק נישאו בשנת 1937. ממי קלארק אמרה כי שיתוף הפעולה בינה ובעלה הביא ל"חיים שלמים של חוויות קרובות, מאתגרות ומספקות מקצועית ". הקלארקס היו נשואים במשך 45 שנה, עד מותה של ממי קלארק ב־11 באוגוסט 1983. לממי וקנת נולדו שני ילדים, קייט האריס והילטון קלארק.
קלארק לא מפורסמת כמו בעלה. לעיתים קרובות תוארה כביישנית. היא זכתה לשבחים על כך שהצליחה הצלחה במקצועיות תוך שמירה על שביעות רצון מחיי הבית המגשימים.
קלארק הייתה פעילה מאוד בקהילה שלה. היא כיהנה כיו"ר חברת דיור שבנתה דירות בניו יורק. היא כיהנה גם בדירקטוריון של חברות השידור האמריקאיות, המוזיאון לאמנות מודרנית, ספריית העיר ניו יורק, האגודה למשימה של ניו יורק, קרן פלפס-סטוקס ומכללת המורים באוניברסיטת קולומביה. בנוסף, היא שירתה עם קבוצות מייעצות כולל הוועדה הארצית לתכנון מראש.
מורשת
עבודתה של קלארק על השפעת האפליה הגזעית והסטראוטיפים, סיפקה תרומות חשובות לתחום הפסיכולוגיה ההתפתחותית והפסיכולוגיה של הגזע. היא עבדה כפסיכולוגית מחקר של מכון הצבא האמריקני והאגודה לבריאות הציבור. המאמץ שלה בתחום הזהות וההערכה העצמית בקרב שחורים, הרחיבה את העבודה על פיתוח זהות.
קלארק זכתה בפרס קנדס להומניטאריזם מהקואליציה הלאומית של 100 נשים שחורות בשנת 1983.
חוות תנינאים
חוות תנינאים היא חווה חקלאית שבה מגדלים תנינאים כגון תנינים, אליגטורים וקיימנים. ישנן חוות המתמקדות בגידול מין אחד בלבד ואחרות מגדלות מספר מינים, וכן חוות שהן חלק מגן חיות גדול יותר. רוב חוות התנינאים הן מסחריות ומטרתן גידול תנינאים כדי לקצור את עורם לתעשיית העורות ואת בשרם הנחשב למעדן. כיום רוב עורות התנינאים מגיעים מחוות שכאלה ולא מציד, ובכך עיקר תרומתן לשימור התנינאים. ישנן חוות שנועדו גם למטרות שימור וחינוך, הן כוללות גרעיני רבייה להגדלת אוכלוסיות התנינאים בטבע ומאפשרות ביקורים בחווה בהם לומדים המבקרים על התנינאים, אורחות חייהם וחשיבותם האקולוגית. חוות התנינאים מהוות גם אטרקציה תיירותית וחלק לא קטן מהכנסותיהן מגיע מתיירים המבקרים בחוות וצופים בתנינאים (אטרקציה פופולרית היא האכלת התנינאים על ידי עובדי החווה).
באופן עקרוני, קיימים שני סוגים של חוות תנינאים. חוות מהסוג הראשון (Farms) מוקמות בעזרת מאגר יסודי של תנינאים שנלקחו, במצב הרצוי, מאזורים שונים המבודדים זה מזה. עם זאת, על מנת לרענן את המגוון הגנטי של תנינאי החווה, מדי תקופה מובאים לחווה תנינאים חדשים. חוות מהסוג השני (Ranches) מתבססות על לקיחתם של ביצים ותנינאים צעירים מהטבע. שיעורי הרבייה של התנינאים בשבייה גבוהים - ופרטים שנתפסים בבר ומובאים לחווה מתרבים בדרך-כלל כל שנה. בקיומן של החוות נעוצים כמה יתרונות: מתן מענה לביקוש בעורות תנינאים, תוך צמצום משמעותי של מספר התנינאים הנלקחים מסביבתם הטבעית; מניעת הכחדתם של מספר מינים; ולבסוף - הגישה הנוחה לתנינאים שבחוות סייעה לחקר התנהגותם בשבייה והשלכתה של האחרונה, במידה מסוימת, על התנהגותם בבר ועל תפקידם האקולוגי.
יש לציין שהתנינאים אינם מבויתים או מאולפים למרות גידולם בחווה, ובשל אופיים הפראי והיותם טורפי-על, בהגיעם לבגרות הם מהווים סכנה לעובדי החווה ולכל מי שלא מטפל בהם בזהירות. לשם כך, עובדי החווה נוקטים במשנה זהירות ונשמעים להוראות בטיחות קפדניות כדי למנוע פציעות ותאונות. למרות זאת, מדי פעם נהרגים בני אדם על ידי תנינאים בחוות שכאלה.
חוות תנינאים בישראל
בישראל ידועות 3 חוות תנינאים:
חוות תנינאים נוספות
בנק התנינים של מדרס (Madras Crocodile Bank, ) היא חוות תנינאים הודית המתמחה בחינוך, מחקר ושימור מיני תנינאים וזוחלים אחרים. היא החלה בשימור תנין הביצות, תנין הים וגוויאל הודי וכיום היא כוללת כ-14 מיני תנינאים מרחבי העולם (בהם תנין היאור) וזוחלים נוספים בהם צבים ונחשים, בסך הכל כ-2,500 פרטים. החווה כוללת גן חיות, מרכז מידע ותחנות מחקר.
בחוות התנינים של סמוט פרקן (Samutprakarn Crocodile Farm and Zoo) שבסמוט פרקן, תאילנד, המהווה גם גן חיות, ישנן תצוגות של אומני לחימה המנסים לרקד ליד מלתעות התנינים מבלי להינשך, פעלול שנכשל לעיתים וגם גרם למות האומנים. כמו כן היו כמה מקרים של מבקרים שקפצו לכלוב כדי להתאבד והצליחו.
בחוות התנינים Crocosaurus Cove שבאוסטרליה, האטרקצייה המרכזית היא לצלול בתוך גליל שקוף מזכוכית משוריינת ולצפות מתחת למים בהאכלתו של תנין ים באורך של למעלה מ-5 מטר.
בת-קורנית
מאפייני הסוג
בני שיח מדבריים, זקופים, או שרועים, שכל חלקיהם מכוסים בבלוטות יושבות המדיפות שמן אתרי ריחני של תימול (זעתר).
העלים נגדיים, פשוטים, זעירים, גִּלְדָּנִיים. הטרף דמוי אזמל (עלה צר, ששני קצותיו מחודדים ושרוחבו הגדול ביותר מרוחק מהבסיס כדי שליש מאורכו) ושפתו תמימה. עלה התפרחת צרים וארוכים יותר מעלי הגבעול.
הפרחים קטנים ולבנים, דו-מיניים, בעלי עטיף, מאוחה עלים ודו-שפתניים באופן ברור.
הפרחים הקטנים ערוכים בדורים המרוחקים זה מזה או מקובצים בקרקפות או בשיבולת קצרה. הדורים דלי פרחים. החפיות זעירות.
הגביע דו-שפתני, דמי ביצה או צינור (ללא פאות) בעל 10 עד 13 עורקים ולוע שעיר, ומכוסה בלוטות יושבות ואדמדמות. השפה העליונה רחבה ובעלת 3 אונות או שיניים משולשות. השפה התחתונה שסועה ל-2 שיניים, שארוכות משני השפה העליונה, והן דמויות מרצע או דמויות זיף וריסניות (שערות שוות פחות או יותר באורכן העומדות בשפת עלה).
הכותרת דו-שפתנית פחות או יותר, צבעה לבן או ורודה, קירחת מבפנים. השפה העליונה שטוחה כמעט. השפה התחתונה בעל 3 אונות.
האבקנים, שמספרם 4 שווים כמעט באורכם. הפרודות דמויות ביצה וחלקות.
בת-קורנית הערבות
בַּת-קוֹרָנִית הָעֲרָבוֹת (Thymus bovei Benth) היא בן שיח מדברי נדיר שבית גידולו בערוצים עם תשתית חלוקים בערבות שיחים. תפוצתו במזרח סהרו-ערבי, במצרים, בסיני, בדרום ירדן בצד הירדני של בקעת ים-המלח ובדרום ישראל (בהרי הנגב ובהרי אילת).
בת-קורנית מפיצה ריח ארומטי חזק של תימול (זעתר) ומשתמשים בה כתוספת עלים ירוקים לסלט או למאכל מבושל או שמכינים אבקה של עלים טריים בה ניתן להשתמש במשך ימים רבים.
מאפיינים: בן-שיח ריחני צפוף. הגבעולים זקופים וצמירים. העלים גלדניים, תמימים, סרגליים עד אזמליים, קירחים ברוב אורכם, רק בבסיסיהם הם נושאים זיפים ריסניים קשים. הגביע שסוע לעומק בשיעור של חצי מאורכו ומכוסה בבלוטות אדמדמות יושבות. שלוש השיניים האחוריות משולשות - ביציות. השיניים הקדמיות הן דמוי מרצע ובעלות 3 עורקים בבסיסן. בכותרת דו-שפתנית במקצת וצבעם ארגמניים.
העלווה כל השנה. הפריחה קצרה מסוף מאי עד תחילת אוגוסט.
בת-קורנית סיני
בַּת-קוֹרָנִית סִינַי (.Thymus decussatus Benth) בן שיח מדברי צפוף, הגדל בעמקים הרריים פנימיים של הרי דרום סיני וסעודיה. הענפים שרועים במקצת. העלים, נגדיים, פשוטים, תמימים שעירים בכל שטחם. הגביע גלילי ולא פחוס, הוא שסוע עד כדי שליש אורכו. 3 השיניים האחוריות קצרות והשיניים הקדמיות מחטניות ומחוסרות עורקים. לעלים ריח תימין חזק. הכותרת לבנה. הפריחה בין מאי ליולי.
בת-קורנית זוחלת
בַּת-קוֹרָנִית זוֹחֶלֶת (Thymus serpyllum.) בן שיח, שגובהו 5 עד 25 ס"מ וגבעוליו זוחלים כמעט ומכים שורשים בחלקם התחתון. הענפים זקופים וקצרים מעוצים בבסיסם ושעירים. העלים נגדיים, פשוטים, בעלי פטוטרת. הטרף זרוע נקודות כהות, ריסני, השוליים תמימים וכמעט לא מופשלים לאחור. דורי הפרחים דמויי קרקפת. הגביע דמוי צינור או פעמון, אורכו 4 מ"מ, בעל 10 עורקים, בסיסו, שפתו התחתונה שסועה ל-2 אונות צרות וארוכות או דמוי אזמל. לשפתו העליונה 3 שיניים משולשות. הכותרת ארגמנית או ורודה–אדומה או לבנה. אורכה 6 מ"מ או פחות. צינור הכותרת חבוי כמעט בתוך הגביע. המוצא מאירופה הצפונית. בישראל מין זה משמש לנוי.
אלדוסטרון
אלדוסטרון (באנגלית: Aldosterone) הוא הורמון הגורם לכליות לשמור נתרן ומים בגוף. כך עולה נפח הנוזלים בגוף, ועקב כך גם לחץ הדם. תרופות רבות להורדת לחץ דם פועלות על ידי חסימת קולטני אלדוסטרון. זהו הורמון סטרואידי (ממשפחת המינרלקורטיקואידים), אשר נוצר מכולסטרול על ידי קליפת בלוטת יותרת הכליה (הקורטקס). הוא גורם לשמירת נתרן והפרשת אשלגן החוצה. תפקודו מופחת במחלת אדיסון.