cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
השפעה חיצונית
השפעות חיצוניות שליליות
אם הצרכנים ייקחו בחשבון אך ורק את העלות הפרטית עבורם, הם ימצאו עצמם במצב של מחיר Pp וכמות Qp, במקום מצב יעיל יותר של מחיר Ps וכמות Qs. האפשרות השנייה משקפת את הרעיון שהתועלת החברתית השולית צריכה להיות שווה לעלות החברתית השולית, כלומר שהייצור צריך לגדול רק כל עוד התועלת החברתית השולית גדולה מהעלות החברתית השולית. התוצאה היא ששוק חופשי הוא בלתי יעיל, היות שבכמות Qp, התועלת החברתית פחותה מהעלות החברתית, כך שהחברה ככלל הייתה נמצאת במצב טוב יותר אם הסחורות בין Qp לבין Qs לא היו מיוצרות. הבעיה היא שאנשים קונים וצורכים יותר מדי פלדה.
דיון זה רומז שהשפעות חיצוניות שליליות (כדוגמת זיהום אוויר) הן לא רק בעיה אתית; יש כאן יותר מאשר פירמות תאבות למיקסום רווחים. הבעיה היא אחת מבעיות חוסר היכולת לגשר בין עלויות פרטיות שוליות ובין עלויות חברתיות, בעיות שאינן נפתרות על ידי שוק חופשי. ישנה בעיה באיזון של תקשורת חברתית ותיאום לצורך איזון תועלות ועלויות. דיון זה רומז גם כי זיהום אינו נפתר על ידי שווקים חופשיים. למעשה, מונופול יכול להשתמש בחלק מרווחיו המופרזים לצורך הפנמת ההשלכות החיצוניות (תשלום עלויות הזיהום). מתקבל יותר על הדעת, כי מונופול יגביל את הכמות המוצעת על ידו, באופן מלאכותי, במטרה למקסם רווחים. דבר זה ייתן, למעשה, תועלות לחברה, כי פירוש הדבר יהיה פחות זיהום מאשר במצב תחרותי. בתחרות משוכללת יצטרכו פירמות לייצר בהתאם לתמריצי השוק (עלויות פרטיות): אם מתחרה בודד יחליט להפנים עלויות חיצוניות, יצטרך להציע את מוצריו במחיר גבוה משל מתחריו, מה שיגרום לפליטתו מהשוק. לכן, דרושים כמה פתרונות קולקטיביים כגון התערבות ממשלתית האוסרת או מרתיעה מפני זיהום (בעזרת אמצעים כגון מיסים כדוגמת מיסים פיגוביאניים), או כלכלה אחרת כגון כלכלה השתתפותית.
השפעות חיצוניות מועילות
הגרף שמשמאל מציג השפעות חיצוניות חיוביות או מועילות. לדוגמה, מניחים כי תעשיית תרכיבי חיסון נגד אבעבועות שחורות פועלת בשוק תחרותי. התועלת השולית הפרטית מקבלת חיסון פחותה מזו החברתית או הציבורית. אדם אחד שקיבל חיסון עשוי להפחית את סיכויי ההידבקות של לא-מחוסנים אחרים. התועלת השולית החיצונית מקבלת חיסון נגד אבעבועות שחורות מיוצגת על ידי המרחק האנכי בין 2 עקומות הביקוש. בהנחת היעדר עלויות חיצוניות, העלות החברתית שווה לעלות האישית.
העניין של תועלות חיצוניות קשור למוצרים ציבוריים – לדוגמה, מוצרים שקשה, אם לא בלתי אפשרי, למנוע מאנשים ליהנות מהם. לייצור מוצר ציבורי ישנן השפעות חיצוניות מועילות לציבור, כולו או כמעט כולו. כמו עם עלויות חיצוניות, גם כאן ישנה בעיה של תקשורת חברתית ותיאום לשם איזון בין עלויות ותועלות. דבר זה מרמז גם כן, כי חיסון אינו דבר הניתן לפתרון על ידי שווקים תחרותיים. ייתכן שהממשלה תצטרך להתערב בעזרת פתרון קולקטיבי כגון סיבסוד או דרישה חוקית להשתמש בתרכיב חיסון. אם הממשלה עושה כן, המוצר ייחשב למוצר חיוני.
השפעות חיצוניות וחוק קואס
רונלד קואס טען, כי יחידים יוכלו לארגן עסקאות כדי להביא לתוצאה יעילה ולפסול השפעות חיצוניות, ללא התערבות ממשלתית. על הממשלה להגביל את תפקידה להקלה על עסקאות בין קבוצות או יחידים הנוגעים בדבר, ולאכוף חוזים שנכרתו כתוצאה ממשא ומתן. תוצאה זו, הידועה כחוק קואס, דורשת כי: אם כל התנאים הללו מתקיימים, השחקנים בשוק הפרטי יכולים לפתור את בעיית ההשפעות החיצוניות באמצעות משא ומתן זה עם זה.
לכן, כלל זה אינו מתייחס למקרה תעשיית הפלדה הנדון לעיל. לדוגמה, כאשר מפעל פלדה פולש לריאותיהם של יחידים רבים באמצעות הזיהום שהוא יוצר, יהיה זה קשה אם לא בלתי-אפשרי שכל נפגע יחיד ינהל משא ומתן על קבלת פיצויים בשל כך. תהליך של משא ומתן כנ"ל עלול אף להיות יקר במידה קיצונית, בעיקר כאשר כמה יחידים עלולים להתפתות ולהיות טרמפיסטים, הנהנים ממשא ומתן זה מבלי לשלם על כך מחיר כלשהו. לכן, הגישה הנפוצה בקרב כלכלנים היא להכפיף את המפעל לרגולציה ממשלתית שתגביל את כמות הזיהום שמותר לו לפלוט לאוויר, ולממן את עלות הרגולציה והאכיפה באמצעות הטלת מיסים.
מקרה תרכובת החיסון גם כן אינו מתיישב עם חוק קואס. על יצרניות תרכובות החיסון יהיה להתכנס על מנת לשחד מספר רחב של לקוחות לקבלת הזריקה. פירמות בודדות ינסו להיות טרמפיסטיות ולא לשלם עבור שיחוד זה. במקרים רבים, יהיה זה פשוט יותר לערב את הממשלה.
אין זה אומר כי חוק קואס אינו רלוונטי כלל. לדוגמה, אם חוטב-עצים מתכנן לכרות יער, כאשר לצעד זה תהיה השפעה שלילית על מקום נופש סמוך, יהיה זה די אפשרי כי חוטב העצים יוכל להתכנס יחד עם בעל מקום הנופש ולסכם על עסקה. לדוגמה, בעל מקום הנופש יוכל לשלם לחוטב העצים עבור אי כריתת היער, או לרכוש את היער. במונחי הדוגמאות שהחלו ערך זה, לספר למישהי כי הבושם שלה דוחה, יכול בקלות להביא להחלפתו, בעוד שדברי שבח על בגדים של לובש תחפושת יכולים לעודד בעתיד לבישת בגדים דומים. כמובן, ייתכן כי אף אחד מההסכמים הללו לא יוכל לעבוד כמתבקש.
כמו כן, ייתכנו מקרים שבהם אין צורך בהתערבות ממשלתית. ייתכן שאורחות החיים המסורתיים התפתחו כדרכים לטפל בהשפעות החיצוניות השליליות והחיוביות. לחלופין, קהילות המתנהלות באופן דמוקרטי יכולות להגיע להסכמה על טיפול בדרכים ידידותיות בעלויות ותועלות חיצוניות.
קישורים חיצוניים
באנגלית
חדרוכל
חדרוכל: סיפורים, מתכונים, קיבוץ הוא שמו של ספר בישול ובו אסופה של מתכונים מחדרי אוכל של קיבוצים שונים. הספר מתעד דרך מתכונים וצילומי ארכיון את חיי הקיבוץ כפי שהיו לפני תהליך ההפרטה ואת התפוררות חיי הקהילה הייחודיים לתנועה הקיבוצית שחדרי האוכל שימשו בה כמרכז חברתי ותרבותי וציר לחיי הקהילה השיתופיים.
רקע
חדר האוכל בקיבוץ היה אחד המאפיינים של חיי השיתוף בקיבוץ - בבתי החברים לא היה מטבח (או שהיה מטבח זעיר), והאוכל לחברים הוגש בחדר האוכל. האוכל הוכן והוגש על ידי חברי הקיבוץ, שעבדו בחדר האוכל בתורנות. סביב האכילה המשותפת התפתח הווי שכלל אף סלנג ייחודי, חדר האוכל היה המרכז של חיי הקהילה הקיבוצית וחלק מהאידאולוגיה הסוציאליסטית, חדרי אוכל תוכנו כמבנה שיביע את רוח הקיבוץ ומקומו במרכז החיים הציבוריים. לפני הקמת בתי תרבות ומועדונים לחבר, שימש חדר האוכל, בהיותו האולם הגדול ביותר בקיבוץ, כמקום כינוס באירועים שונים ובמיוחד את "אספת הקיבוץ" שקבעה את כללי הקהילה הקיבוצית. עם תהליך הפרטת השירותים בקיבוצים נסגרו חדרי האוכל ברבים מהם, ויש שהסבו את חדר האוכל למסעדה הפתוחה לציבור הרחב.
את הספר "חדרוכל" כתבו וצילמו העיתונאים עופר ורדי ואסי חיים שאספו מתכונים וסיפורים מחברי קיבוץ ותיקים שמתרפקים על טעמי העבר. הספר חושף מסורת קולינרית צנועה וייחודית, שהתפתחה בכל קיבוץ בנפרד. בריאיון לעיתון "הארץ" אמר אסי חיים: "שנינו לא גדלנו או חיינו בקיבוץ, ומכאן הסקרנות. בתחילת הדרך הגענו לקיבוץ נען, שם סיפרו לנו איך הילדים עמדו בתור למבשלת שהייתה מטגנת את הקציצה בשבת בבוקר ומניחה להם אותה על פרוסת חלה. אני לא ידעתי בכלל מה זה מבשלת. לא היה לי שום קשר לסיפורים האלה, אבל זה הדליק את הדמיון שלי".
עופר ורדי הוא מייסד של חברת הוצאה לאור בשם לנצ'בוקס שהחלה את פעילותה בשנת 2009 שמתמחה בפרסום ספרי בישול בפורמטים שונים ובנושאים ייחודיים. בריאיון ל"הארץ" אמר: "בסופו של דבר יצרנו את הפרויקט הזה לכבודם של הקיבוצניקים באשר הם. אנחנו מקווים מאוד שגם מי שאינו קיבוצניק ימצא בו עניין."
על הספר
המחברים אספו מתכונים וסיפורים הקשורים לתרבות חדר האוכל, בשלב הראשון דרך אתר אינטרנט, והעלו אליו כמה סיפורים שאספו. למשל על "לחמניות השיטפון" של קיבוץ עין גדי, שאפו נערי הקיבוץ בחורף 1989, כשהיישוב נותק מאספקה חיצונית בעקבות שיטפון. בהמשך נעזרו ורדי וחיים ברשתות חברתיות ובאתרי אוכל, פנו ליוצאי קיבוץ, לתנועה הקיבוצית ולמזכירויות וביקשו שיפנו אותם למבשלות, לאקונומים או לארכיונאים, ולאחר מכן ערכו ראיונות עם חברי קיבוץ ותיקים שעסקו בבישול במטבחי הקיבוץ. על מלאכת האיסוף אמר עופר ורדי: "פגשנו אנשים עצובים. היו קיבוצים שביקרנו בהם וקצת נצבט הלב. הזיכרונות שצפו ועלו העלו לחלוחית. הבשלנים של פעם הם לא בהכרח אנשים שרצו לבשל, אלא אנשים שהיו חייבים לעשות את זה. אגב, רובן נשים, מבשלות. כמעט לא נתקלנו בגברים. עם כל הסוציאליזם והשוויון בין גברים לנשים - בסופו של דבר נשים הלכו למטבח והגברים לפלחה".
את המתכונים מלווה מילון חדר אוכל, עם פירושים למלים כמו בולבניק (פשטידת תפוחי אדמה), במקום (המנה הצמחונית) וכלבויניק (פח האלומיניום המשותף במרכז כל שולחן), שיעזרו לקוראים העירוניים להתמצא בטקסט.
עיצוב הספר הוא צנוע במכוון ומעטרות אותו תמונות ארכיון מחיי הקיבוצניקים בחדרי האוכל ותמונות שצולמו בחדרי אוכל של שנת 2012 ולצידם סיפורים שנאספו עם המתכונים. בתמונות ניכר כי לא נעשה ניסיון להציג את המזון באופן מושך במיוחד, והמתכונים כוללים מרקים עם בצקיות, קציצות, שניצלים ופשטידות רובם בתיבול פשוט של מלח פלפל ואבקות מרק.
בריאיון לעיתון "הארץ" סיפר חיים: "מרק השיכורים היה מעולה, הכין לי אותו שלמה דגן בקיבוץ שמרת. הוא סיפר לי על חגיגות פורים שהיו עושים שם בשנות ה-60. בחצות היו עוצרים את החגיגה ומוציאים את כדי 'מרק השיכורים', סוג של צ'ורבה רומנית שהיו מוזגים לכל השיכורים המתנדנדים בקיבוץ. 'יכול להיות שבגלל החמיצות חשבנו שזה מנטרל את השכרות, אבל גם אם לא - בכל מקרה הרווחנו מרק מעולה שכולם אהבו', הוא אמר בחיוך".
סיפורי חיים נוספים בספר כוללים את הסיפור על פשטידת שבת המלכה של קיבוץ גבעת ברנר, פשטידת האטריות והגבינה הוגשה במשך עשרות שנים בכל יום שישי בצהריים, עד שמי מהטבחים שכח להכין אותה וגרם לבלבול בקרב החברים עד שמקצתם קמו ויצאו לעבודה בשבת בבוקר. או הסיפור מאחורי המצבה של האופה הוותיק של קיבוץ נען, שעליה חקוק לנצח המתכון שלו לעוגת שמרים, והסיפור על פירוק 1,800 כופתאות המצה, ערב ליל הסדר בקיבוץ גדות, בחיפוש אחר טבעת נישואים שאבדה באחת מהן.
את התמונה העולה מהמתכונים, הסיפורים והראיונות מסכמים כותבי הספר: "הקיבוצים במצב הכי קשה הם אלה שבהם חדר האוכל לא פעיל. הם נגמרו כקיבוץ. האנשים כבר לא נפגשים, כל מה שאיחד אותם - הלב של הקיבוץ - הפסיק לפעום. כל אחד מסתגר בפינה שלו וזה עצוב מאוד. ישנו געגוע עצום לאוכל כסמל לקהילה שהייתה ואיננה. בקיבוצים רבים מתעקשים להחזיק את חדר האוכל כי מבינים שבלעדיו לא יהיה קיבוץ. לפעמים כל ההיכל הזה מתוחזק רק כדי להיפתח בחגים או בארוחה של שישי בערב, העיקר להמשיך ולתפקד כקהילה סביב האוכל".
יצחק רוכברגר
יצחק (איציק) רוכברגר (נולד ב- 31 במאי 1955) הוא איש ציבור שכיהן כראש עיריית רמת השרון בין השנים 2003–2013. בשנת 2014 הורשע בעבירות מרמה והפרת אמונים, רישום כוזב במסמכי תאגיד וזיוף מסמך, ונשלח לעבודות שירות.
ביוגרפיה
רוכברגר נולד בישראל, בנם הבכור מבין חמישה ילדים של נאוה ופרץ רוכברגר. אביו היה ניצול שואה שעלה מפולין, ואמו עלתה מעיראק. בילדותו התגורר ברמת השרון. עקב פציעתו לפני גיוסו לצה"ל, שירת בחיל החינוך כמדריך בגדנ"ע. בשירות המילואים שימש כקצין נפגעים בדרגת סרן.
רוכברגר כיהן כיו"ר המשמרת הצעירה בסניף מפלגת העבודה ברמת השרון, ולאחר מכן שימש מזכיר עובדי הרשויות המקומיות. ב-1998 התמודד בראש רשימה בבחירות למועצת רמת השרון. הוא זכה במנדט בודד ונבחר למועצת העיר.
הוא נבחר לראשונה לראשות העירייה בבחירות לרשויות המקומיות באוקטובר 2003, לאחר שגבר בסיבוב הבחירות השני על יצחק קאול וזכה בכ-57.5% מהקולות. הוא נבחר בשנית בבחירות לרשויות המקומיות בנובמבר 2008 וזכה ב 87.5% מהקולות.
בחודש נובמבר 2007 המליצה המשטרה להעמידו לדין, בחשד שחתם על חשבוניות פיקטיביות בישראל בתקופה שבה כיהן בשנים 2004–2006 כיו"ר קרן ההשתלמות של עובדי הרשויות המקומיות המסונפת להסתדרות. באמצע 2008 הוגשה לפרקליטות המלצה נוספת של המשטרה להעמיד לדין את רוכברגר גם בחשד לביצוע עבירות של קבלת דבר במרמה, זיוף מסמך והפרת אמונים, וזאת בפרשה שבה נחשד בקבלת החזרי הוצאות בניגוד לחוק. במאי 2013 הוגש נגדו כתב אישום בעבירות של רישום כוזב במסמכי תאגיד ומרמה והפרת אמונים בתאגיד. בעקבות הגשת כתב האישום הורה בג"ץ להפסיק את כהונתו כראש העירייה, אך התיר לו להתמודד בבחירות לראשות העירייה. בבחירות אלה נבחר לתקופת כהונה שלישית בראשות עיריית רמת השרון, אולם זמן קצר לאחר הבחירות הודיע על נבצרות מתפקידו עד לסיום משפטו בבית משפט השלום. ב-28 בדצמבר 2014 הורשע רוכברגר במרבית העבירות שיוחסו לו. ב-31 במאי 2015 גזר בית המשפט על רוכברגר שישה חודשי עבודות שירות וקבע כי במעשיו דבק קלון.
לקראת הבחירות לרשויות המקומיות באוקטובר 2018 הציג רוכברגר את מועמדותו לראשות העיר רמת השרון, וטען שחרף הרשעתו אין מניעה לכך. ב-8 באוקטובר 2018, 22 יום לפני הבחירות, פסל אותו השופט עידו דרויאן, שהכריע בעניינו וקבע כי: "הדופי שנפל במעשיו של רוכברגר משליך על יכולתו לשרת את הציבור. המוסר הציבורי מחייב לקבוע כי במעשיו דבק קלון". רוכברגר ערער לבית המשפט המחוזי, אך ערעורו נדחה.
רוכברגר נשוי ואב לשלושה.
שילד
שמאל|ממוזער|250px|[[חבל גאולוגי|חבלים גאולוגיים בעולם:
]] בגאולוגיה, שילד או מגן יבשתי הוא חבל גאולוגי בקרום כדור הארץ שמקורו באורוגנזה פרקמברית, המתאפיין ביציבות טקטונית. שילדים נחשפים בתוך קראטונים לאחר סחיפת סלעי המשקע שכיסו את הסלעים הקריסטלינים המרכיבים אותם: סלעים מותמרים וסלעי יסוד.
מאפיינים
שילד הוא אזור נרחב ויציב בכדור הארץ בעל תבליט שטוח למדי מאחר שנותר יציב מבחינה טקטונית לאורך תקופה ארוכה, להוציא אזורי השבירה שלו. שילדים מרכיבים כ-11% מנפחו הכולל של קרום כדור הארץ, בהם השילדים הגדולים של אפריקה, קנדה ואנטארקטיקה.
שילדים נחשבים לגלעינם של קראטונים, ותצפיות מלמדות כי מרביתם תחומים בחגורות קימוט אורוגניות צעירות שנוצרו לאחר הפרקמבריון. קיימת אסכולה גאולוגית הגורסת כי ההיסטוריה של כדור הארץ יכולה להתפרש כרצף של צמיחה יבשתית הדרגתית באמצעות רצועות סלעים צעירות יותר ויותר בהן חל מעוות עז במהלך אורוגנזה ובניית רכסי הרים, רצועות שרותכו לשוליהם של שילדים. אסכולה זו טוענת כי בדרך זו חלה צמיחה יבשתית לאורך הזמן הגאולוגי.
מסלע
שילדים מורכבים מסלעים קריסטלינים שנוצרו בפרקמבריון. גילם של סלעים אלה עולה על 540 מיליון שנים, ותיארוך רדיומטרי הניב גילים של 2–3 ואף יותר מ-3.5 מיליארד שנים.
בשילדים שולטים סלעי יסוד וסלעים מותמרים. תנאי הטמפרטורה והלחץ שחלו על סלעים שנחשפו מצביעים על עומק היווצרות שבין 5 ל-40 ק"מ. סחיפה שחלה בשילדים יצרה על-פניהם משטחים יבשתיים המכונים "פלטפורמות". גם משטחים אלה הם אזורים יציבים בעלי תבליט שטוח, ללא כיסוי משקעי או עם כיסוי משקעי מועט שאינו עולה על קילומטרים בודדים. בסלעי המשקע המצויים על משטחים יבשתיים לא חל מעוות, וגילם נע מהפרקמבריון ועד הקנוזואיקון.
הרכב
על-מנת לגלות ולהעריך את הרכבו המינרלוגי והכימי של הקרום היבשתי בשילדים נעשה שימוש בכמה שיטות. השיטות המוקדמות ביותר חקרו את חלקו העליון של הקרום באמצעות ניתוח כימי של חרסיות קרחוניות, בהתבסס על ההערכה כי הן מייצגות את הרכבו של חלק גדול מן הקרום. שיטה מדויקת יותר התבססה על איסוף נרחב וניתוח של סלעים פרקמבריים שנקדחו מעומקים שונים, וכן ניתוחם של פצלים מהפנרוזואיקון. עם זאת, מאחר שתחתית הקרום אינה נגישה, פותחו אמצעים לא-ישירים הכוללים:
ההרכב הכימי הממוצע של הקרום העליון ידוע במידה רבה, והוא נע בין הרכב פלסי גרניטי לדיוריטי. הרכבם של הקרום התיכון והתחתון ידוע פחות. התרוממותם של גושי קרום, פליטתם של קסנוליתים ומהירויות סייסמיות מצביעים על קרום בינוני בהרכב אנדזיטי וקרום תחתון מאפי בהרכב בזלתי. כמו כן עולה כי יסודות בלתי תואמים מתרכזים בעיקר בקרום היבשתי. במהלך התכתם במעטפת הם מועשרים בתוך המאגמה, המובילה אותם אל תוך הקרום.
מאפיינים סייסמיים
שילדים ומשטחים יבשתיים דומים אלה לאלה במהירות הסייסמית ובמבנה השכבתי שלהם. עם זאת, הם שונים אלה מאלה בעובי הממוצע, המשקף בעיקר את שכבות המשקעים המצויות על המשטחים היבשתיים. הבדל זה מתבטא במהירות גלי P, המצביע על עובי השכבות העליונות כנע בין 10 ל-25 ק"מ לערך ועובי שכבות תחתונות הנע בין 16 ל-30 ק"מ לערך.
מחקרים בהחזרה סייסמית מצביעים על עלייה במספר ההחזרות עם העלייה בעומק. המשכיות חלשה ורוחבית של ההחזרה בתחום אי הרציפות של מוהו מגדירה את תחתיתו של הקרום.
תפוצה
השם "מגן יבשתי" רומז על הימצאותם של שילדים בלבן של כל היבשות, לדוגמה:
השילד הערבו-נובי
הרי אילת ותמנע בדרום ישראל מצויים בצפונו של השילד הערבו-נובי. שילד זה משתרע בצפון-מזרח הלוח האפריקאי, בחלקו המערבי של הלוח הערבי ובדרום-מזרח הלוח הלבנטיני, ומהווה את חלקו הצפוני של האורוגן המזרח-אפריקאי. עוביו כ-40–45 ק"מ – עובי אופייני לקרום יבשתי. השילד נמתח לאורך כ-3,000 ק"מ מצפון-מערב לדרום-מזרח ומקיף את ים סוף משני צדדיו: כ-500 ק"מ ממזרח ("השילד הערבי") ומרחק דומה ממערב ("השילד הנובי"). שני חלקים אלה של השילד נפרדו בעת ביקוע ים סוף כחלק מהתהוות השבר הסורי-אפריקאי. השלבים העיקריים בבניית השילד התרחשו בשלושה אירועים עיקריים: האורוגנזה הקיבארית, האורוגנזה החיג'אזית והאירוע הפאן-אפריקאי.
סלעי השילד נחשפים באתיופיה, באריתריאה, בסודאן, במצרים, בסיני, בערב הסעודית ובירדן. בישראל נחשפים סלעיו ב-5 מסיבים:
איי סילי
איי סילי (באנגלית: Isles of Scilly, בקורנית: Ynysek Syllan) הוא ארכיפלג הנמצא סמוך לקצה הדרום-מערבי של האי הבריטי. בעבר האיים נוהלו אדמיניסטרטיבית על ידי מחוז קורנוול, אולם היום קיימת מועצת איי סילי, האחראית לניהולם.
איי סילי מוגדרים כאזורי יופי טבעי יוצא דופן.
גאוגרפיה
איי סילי יוצרים ארכיפלג של חמישה איים מיושבים וכ-140 איונים סלעיים לא מיושבים, המשתרעים לאורך 45 קילומטרים מלנדס אנד שבחוף אנגליה. כל האיים מורכבים מסלע גרניט המתוארך לשלהי תקופת הקרבון. בטבלה שלהלן רשומים האיים העיקריים בארכיפלג:
מיקומם של האיים יוצר ניגוד בין שתי מגמות שונות. אין בהם כמעט קרה או שלג כתוצאה מקרבתם לים, ובשל כך החוואים המקומיים יכולים לגדל פרחים בעונה מוקדמת יותר בהשוואה למגדלי הפרחים הפועלים בשאר בריטניה הגדולה. התוצא החקלאי העיקרי הוא פרחים גזומים, בעיקר נרקיסים. כתוצאה מהחשיפה למשטר הרוחות של האוקיינוס האטלנטי פוקדות את האיים סערות חורף מדי פעם. דבר זה בא לידי ביטוי בין השאר באי טרסקו. בקצה הדרומי המוגן של האי נמצאים "גני המנזר" שבהם צמחייה סובטרופית, ואילו בקצהו הצפוני, החשוף לרוחות, עיקר הנוף הוא סלעים חשופים.
האיים ידועים בקרב חובבי צפרות, בעיקר בגלל היותם נקודת מעבר לעופות נדירים מרחבי כדור הארץ. עונת השיא לצפייה בציפורים היא בדרך כלל באוקטובר.
אקלים
באיי סילי יש אקלים ממוזג אוקייני. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 11.6 מעלות צלזיוס, לעומת 11 מעלות צלזיוס בלונדון. עונת החורף באיים היא בין החמות ביותר במדינה עקב מיקומם הדרומי וההשפעות הממזגות של האוקיינוס. עונת הקיץ איננה כה חמה כמו בשאר הממלכה המאוחדת. ממוצע שעות האור הוא בין הגבוהים במדינה, ועומד על 7.6 שעות ליום ביולי. הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנמדדה על האיים הייתה מינוס 6.4 מעלות צלזיוס, ב-13 בינואר 1987, והגבוהה ביותר הייתה 27.8 מעלות צלזיוס ב-16 באוגוסט 1947. כמות השלגים המרבית שנמדדה הייתה 23 סנטימטרים, ב-12 בינואר 1987.
היסטוריה
ככל הנראה איי סילי היו גדולים יותר בעבר, כשרובם מחוברים לאי אחד בשם אנור (Ennor). גובה פני הים העולה הציף את המישור המרכזי של אנור במאה ה-5, והקנה לאיים את המראה הנוכחי שלהם. העדויות לאיים גדולים יותר בעבר כוללות:
קורנוול, ביחד עם איי סילי, עבר לשליטת הכתר האנגלי בשלהי שלטונו של אתלסטאן. בתחילת השלטון האנגלי האיים היו בחזקתם של מספר נזירים. המלך הנרי הראשון העניק את האיים לנזירים של מנזר טביסטוק, שהקימו מנזר בטרסקו. מנזר זה נסגר בתקופת הרפורמציה האנגלית בימי הנרי השמיני.
בשנת 995 הפך אולף טריבאסון למלך אולף הראשון מנורווגיה. הוא נולד בשנת 960 בקירוב, וערך פשיטות על מספר ערים באירופה והשתתף במספר מלחמות. אולם, בשנת 986 הוא פגש ככל הנראה חוזה עתידות נוצרי באיי סילי, כפי שמתואר בסאגה שחוברה על ידי סנורי סטורלוסון, ובה תואר כיצד אולף יהפוך למלך, יעשה דברים נודעים, ולאחר שיינצל מפצעים קטלניים שיספוג בקרב הוא יעבור טבילה לנצרות ויתנצר.
ככל הנראה באמצע המאה ה-12 נערכה על האיים מתקפה של ויקינגים, שנקראו סילינגאר בנורדית ותועדו בסאגה על ידי סוויין אסלייפסון מאורקני.
בשנת 1648, במהלך מלחמת האזרחים האנגלית, הצליחו תומכי הפרלמנט בראשות אוליבר קרומוול לדחוק את יריביהם המלוכנים, נאמניו של המלך צ'ארלס השני ומי ששלטו בצי המלכותי, אל איי סילי. תומכי הפרלמנט נעזרו בצי של איחוד שבעת המחוזות ההולנדי, שהותקף על ידי הצי המלכותי הבריטי וספג אבדות כבדות. ב-30 במרץ 1651 הגיע אדמירל מרטין הרפרסון טרומפ לאיי סילי על מנת לדרוש פיצויים מהצי המלכותי על הנזקים שנגרמו בקרב. משלא נענה, טרומפ הכריז מלחמה על איי סילי אך עזב מבלי שהספיק לירות. ככל הידוע "מלחמה" זו נשכחה ולכן לא הוכרז על סיומה. מצב זה התקיים במשך 335 שנים (ולכן מכונה "מלחמת שלוש מאות שלושים וחמש השנים") עד שנת 1986 אז נחתם הסכם שלום סמלי בין הולנד לבין איי סילי.
בשנת 1707 שייטת אוניות מלחמה בריטית בפיקודו של קלאודסלי שובל נטרפה במזג אוויר סוער אל חופי האיים בשל טעות בניווט. ארבע אוניות מלחמה טבעו ועימן לפחות 1,400 מלחים במה שהיה אחד האסונות הימיים הגדולים ביותר בתולדות האיים הבריטיים.
בשנת 1975 הוכרזו האיים כאזור יופי טבעי יוצא דופן. ההכרזה הייתה על כל שטח הארכיפלג, כולל האיים והסלעים הלא מיושבים, והיא האזור הקטן ביותר מסוג זה במדינה. באיי אנט וסמסון יש אוכלוסיות גדולות של שחפיתיים, ובארכיפלג כולו יש טורפים ימיים רבים. איי סילי הם המקום היחיד במדינה שבו ניתן למצוא פרטים של חדף קטן.
ממשל מקומי
באופן היסטורי נוהלו האיים כאחת מנפות מחוז קורנוול באנגליה. ארכיפלג איי סילי היה חלק מדוכסות קורנוול והדוכס נהנה מזכויות מיוחדות באיים, שהוענקו לו על ידי הכתר הבריטי. חוק השלטון המקומי משנת 1888 הסמיך את מועצת השלטון המקומי באיי סילי להקים "מועצות ורשויות מקומיות אחרות הנפרדות מאלה של מחוז קורנוול... זאת לצורך יישום כל חקיקה הנוגעת לשלטון המקומי באיים." בהתאם לחוק זה הוקמה בשנת 1890 המועצה האזורית הכפרית של איי סילי, כרשות ייחודית מאוחדת, הפועלת מחוץ לתחום האדמיניסטרטיבי של מחוז קורנוול. מחוז קורנוול סיפק שירותים מסוימים לאיים, אשר עבורם שילמה המועצה האזורית. סעיף 265 של חוק השלטון המקומי משנת 1972 איפשר את המשך קיום המועצה האזורית, אולם שמה שומה ל"מועצת איי סילי".
משמעות המעמד השלטוני המיוחד של איי סילי מתבטא בכך שחלק מן המשפט המנהלי הקיים בכל אנגליה, מיושם באיי סילי בשינויים מסוימים. כך למשל, בתחומי שרותי הבריאות ומבנה השלטון המקומי. מכיוון שבאיים חיים רק כ-2,000 תושבים, המועצה מייצגת פחות תושבים ממה שמייצגות מועצות כפריות רבות באנגליה והיא מהווה את יחידת השלטון המקומי העצמאי הקטנה ביותר באנגליה. בשנת 2005 כיהנו במועצה 21 חברים (כולם עצמאיים ולא מזוהים עם מפלגה מסוימת). במועצה מועסקים 164 עובדים, כך שכמעט 10% מתושבי האיים עובדים עבור השלטון המקומי.
אין לאיי סילי מערכת משפט עצמאית וסכסוכים מתבררים בבתי המשפט של מחוז קורנוול.
דגלים
לאיי סילי שני דגלים עיקריים:
רקע היסטורי
מאז המאה ה-18 הייתה כלכלת איי סילי תלויה במסחר עם בריטניה הגדולה ומדינות מעבר לה. לאורך השנים השתנה אופיו של המסחר באיים וזאת בהתאם לגורמים כלכליים ומדיניים. כך באו והלכו להם תחומי מסחר ועיסוקים שונים, כגון: איסוף אצות ים, ניתוב ספינות, הברחות, דיג, בניית ספינות, ולאחרונה גידול פרחים. במחקר שנעשה על כלכלת האיים בשנת 1987 נמצא כי רבות מן החוות החקלאיות באיים נאבקות כדי לשמור על רווחיותן וכתוצאה מכך יש נטייה להרחיב את תחומי ההכנסות ולעסוק אף בתיירות. על פי נתונים שנאספו בתחילת המאה ה-21 נראה שמספר העוסקים בחקלאות מהווה רק כ-2% מכלל העובדים באיים.
תיירות
האיים זכו לפרסום, שתרם לתיירות, גם בשל הטענה שבשנת 1651 הוכרזה מלחמה עם הרפובליקה ההולנדית, מלחמה שלכאורה הסתיימה רק ב 1986 ולכן מכונה "מלחמת שלוש מאות שלושים וחמש השנים". בפועל לא התנהל כל קרב.
תנועת התיירים לאיים מאפשרת קיומם של שרותי תחבורה בתדירות שקשה היה להצדיקה לאור מספרם של תושבי האיים לבדם. לכן, תנועת התיירים משפיעה אף על אותם תושבים שאינם עוסקים בתיירות. תנועת התיירות היא עונתית באופייה ומתרכזת בעיקר בקיץ, אף שבחודש אוקטובר מדי שנה מגיעים לאיים צפרים על מנת לצפות בציפורים נודדות החולפות בעונה זו באיים.
תחבורה
תחבורה בין האיים לאי הבריטי אפשרית בים ובאוויר. האי היחיד שבו כבישים של ממש הוא סנט מרי. באי סנט מרי פועל שדה תעופה ובו שני מסלולים, שאורך כל אחד מהם אינו עולה על 600 מטר. באי טרסקו קיים מנחת מסוקים.
את האיים משרתת מעבורת המופעלת על ידי "חברת הספינות של איי סילי" והיוצאת מנמל פנזנס לאי סנט מרי'ס וכן ספינת משא. שאר האיים מקושרים לאי סנט מרי'ס בסירות מנוע.
חכמת שלמה (ספר חיצוני)
חכמת שלמה הוא אחד מן הספרים החיצוניים לתנ"ך, שנכתב ככל הנראה באלכסנדריה שבמצרים באמצע המאה הראשונה לפני הספירה. לספר 19 פרקים.
במאה ה-18 תורגם הספר לעברית על ידי נפתלי הרץ וייזל, אשר לימים הרחיב תרגום זה לחיבור בשם "רוח חן". התרגום כתוב על טהרת העברית המקראית, נורמה שליוותה שנים ארוכות את העברית של תנועת ההשכלה.
שפת המקור
הדעות חלוקות בקשר לשפת המקור של הספר והאם היא עברית או יוונית. החוקר אברהם כהנא סבור כי לספר שלושה מקורות: חלקו הראשון של הספר נכתב ככל הנראה בעברית, חלקו השני עובד ביוונית על פי מקורות עבריים ואילו חלקו השלישי נכתב ללא ספק במקורו ביוונית. בכל מקרה, המקור העברי אבד.
הרמב"ן טוען שספר נכתב במקורו בארמית עתיקה כלומר הספר נכתב בארמית, ותורגם בבבל.
בספרים של ימי הביניים הביאו קטעים מהספר שלא נמצאים בידינו, רבי עזריה מן האדומים אף הכיר נוסח ארמי של הספר שלא נמצא לפנינו, ייחס את הספר לשלמה המלך ושיער שכתבו ארמית. לפי זה ככל הנראה הספר נכתב בארמית, ותורגם ליוונית במהלך השנים.
חלוקת הספר ותוכנו
יש הסוברים כי הספר מחולק לשלושה חלקים שונים, שנכתבו אולי על ידי מחברים שונים. בחלק הראשון פונה המחבר אל בני האדם, ובמיוחד אל השופטים, ומבקש מהם לדרוש את החכמה. הוא מדגיש את ההבדל בין הצדיקים הדורשים אותה ובין הרשעים המואסים בה. בחלק השני המחבר מבאר את מהות החכמה ומראה את הדרך המוליכה אליה. החלק השלישי הוא תיאור של המכות שהכה אלוהים את מצרים, שהיו עובדי אלילים ורחוקים מן החכמה האמיתית, לעומת הטובות שעשה לעם ישראל שהיו עובדי אלוהים ומחפשי החכמה. בחלק זה מוסיף המחבר איך באה לעולם עבודת האלילים ומהן תוצאותיה, ולועג לעושי הפסילים ועובדיהם.
ספרים נוספים בשם זה
בספר הזוהר מוזכר כמה פעמים ספר "חכמתא דשלמה" ומובאים ציטוטים ממנו. ככל הנראה אין קשר בין ספרים אלו. והספר המוזכר בזוהר עוסק בסודות התורה.
במלכים א' פרק יא' פסוק מא' מוזכר ספר בשם "דברי שלמה", זה ספר שאבד, אין קשר בינו לבין ספר "חכמת שלמה".
שקודראן מוסטפי
שקודראן מוסטפי (באלבנית: Shkodran Mustafi; נולד ב-17 באפריל 1992) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדות הבלם והמגן הימני בלבאנטה.
קריירת מועדונים
מוסטפי נולד בבאד הרספלד שבמרכז גרמניה למשפחה אלבנית, במקור מגוסטיבר (כיום במקדוניה). הוא התחיל לשחק כדורגל בקבוצות בברה ורוטנבורג. בשנת 2006 הצטרף לקבוצת הנוער של המבורג. בשנת 2009 עזב את המבורג והצטרף לאברטון האנגלית. הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של אברטון, שהיא גם ההופעה היחידה שלו באברטון, הייתה בדצמבר 2009, נגד באטה בוריסוב, במסגרת הליגה האירופית. מאז לא הופיע במדי אברטון, ובינואר 2012 עבר בהעברה חופשית לסמפדוריה מהסרייה ב' האיטלקית, וחתם בקבוצה על חוזה ל-4 וחצי שנים.
הופעת הבכורה שלו בסמפדוריה הייתה ב-26 במאי 2012, בהפסד 1–3 לוארזה. בסיום עונת עלתה סמפדוריה לסרייה א'. שער הבכורה שלו בסמפדוריה היה-26 באוקטובר 2013, בניצחון 0–1 על אטאלנטה.
ב-6 באוגוסט 2014 חתם מוסטפי בולנסיה מהלה ליגה על חוזה ל-5 שנים, אשר שילמה לסמפדוריה 8 מיליון אירו. מוסטפי ערך את בכורתו בקבוצה ב-25 בספטמבר, בניצחון 0–3 על קורדובה.
נבחרת לאומית
ב-2009 זכה באליפות אירופה עד גיל 17 כאשר שיחק בנבחרת גרמניה עד גיל 17. למרות זאת הביע מוסטפי את רצונו לשחק עבור נבחרת אלבניה הבוגרת, ולא עבור. למרות זאת נענה מוסטפי לקריאתו של מאמן נבחרת גרמניה יואכים לב שזימנו לנבחרתו ב-28 בפברואר 2014, לקראת משחק ידידות נגד. הופעת הבכורה של מוסטפי בנבחרת גרמניה הייתה ב-13 במאי אותה שנה, במשחק ידידות נגד.
לקראת מונדיאל 2014, נכלל מוסטפי לרשימת 30 השחקנים לסגל המורחב של נבחרת גרמניה, אולם יצא מהסגל במסגרת ניפוי שבעה שחקנים לקראת ההכרזה על הסגל הסופי של 23 השחקנים. למרות זאת, עקב פציעתו של מרקו רויס כשבוע לפני פתיחת המונדיאל תפס מוסטפי את מקומו בסגל הסופי. בטורניר עצמו הופיע בשלושה משחקים והיה חלק מהזכייה של גרמניה בגביע העולם.
מרד גאלוס
מרד גאלוס היה מרד של יהודי ארץ ישראל בשנת 351 נגד שלטון האימפריה הרומית בתקופת שלטונו של קונסטנטיוס גאלוס, ששלט על מזרח האימפריה הרומית. המרד מצטרף לשורה של מרידות יהודיות נגד האימפריה הרומית: המרד הגדול, מרד התפוצות ומרד בר כוכבא.
גורמים מדיניים למרד
ב-22 במאי שנת 337 מת הקיסר הרומי הנוצרי קונסטנטינוס וממלכתו הגדולה התפצלה בין שלושת בניו. הבכור, קונסטנטיוס השני, קיבל לידיו את השליטה על מזרח האימפריה, ובין היתר על הפרובינקיה פלשתינה. בשנת 350 החלה האימפריה להתפורר בידי היורשים של קונסטנטין הגדול בתסריט שדומה להתפוררות הטטררכיה השנייה. קונסטנטינוס השני נהרג בעת עימות עם אחיו קונסטנס וזמן קצר לאחר מכן נהרג קונסטנס בידי מפקד צבאו מגנינוטיוס שהכריז על עצמו אוגוסטוס ושלט למעשה על הפרובינציות של גאליה היספניה ובריטניה. קונסטנטיוס השני נותר הצאצא והיורש היחיד שנותר בחיים לאחר שאחיו ושותפיו לשלטון מתו ואת מקומם תפסו מורדים שהכריזו על עצמם כאוגוסטוס והיו איום ישיר על שלטון השושלת של בית קונסטנטינוס. מהלכיו של מגנינוטיוס דחקו את קונסטנטיוס השני לפינה, הוא נאלץ להפסיק את המערכה במזרח מול האיום של האימפריה הסאסאנית על מנת להגן על כס השלטון. אך לא פנה מיד להילחם במורדים אלא פעל לבסס את שלטונו בשטחים שנותרו תחת השפעתו. כצעד ראשון הוא מינה את קונסטנטיוס גאלוס לשליט המזרח וחיתן אותו עם אחותו הבכורה קונסטנטינה מתוך מטרה לקשור אותו לצידו, להבטיח את נאמנותו ולפקח על צעדיו.
קונסטנטיוס, בשונה מאביו קונסטנטינוס, החמיר את החקיקה הקיסרית כנגד היהודים, כגון חקיקת הסינוד באלווירה של שנת 339, שנועדה ליצור חציצה בין יהודים לנוצרים ולצמצם את הפריבילגיות שניתנו ליהודים עד אז. בשנת 353 נאסר על הנוצרים להתגייר.
ציפיות משיחיות
בתקופה זו נפוצו ציפיות משיחיות בקרב יהודי ארץ ישראל. ציפיות משיחיות היו מאז ומעולם, ולפחות בתקופת בית שני תשתית רעיונית-רוחנית להתפרצות מרידות, וחכמי הסנהדרין, והנשיאות בראשה, נאבקו נגד העלאת הציפיות המשיחיות לאחר החורבן. עם זאת בימי משבר וסער התקשו החכמים לבלום נטיות לאומיות ומשיחיות, וחלק מהמנהיגות אף הצטרפה לגל המשיחי האנטי-רומי.
במאה הרביעית מגדירים את רומא כ"זו המלכות הרשעה שמסיתה את העולם ומטעה אותו בכזביה", ו"בשעה שנכנס עשו (כינוי לרומא) נכנסה גיהנום עמו". ועל כן, הצהיר רבי פנחס בן חמא: "כשם שפתח העולם בד' מלכויות, חתם בד' מלכויות ... בבל, מדי, יוון ואדום" ורבי אליעזר בר אבינא דרש: "אם ראית מלכויות מתגרות אלו באלו, צפה לרגליו של משיח".
מול התעוררות משיחית זו הזהירו חכמי סנהדרין והתריעו נגד חומרתן והסכנה הגלומה בהן. היו אף שהזכירו מרידות קודמות שנכשלו בשל עודף קנאות ומשיחיות קיצונית, בבחינת חישובי קץ גאולתיים, מה שמכונה בשם "דחיקת הקץ".
התפרצות המרד
המרד פרץ בקיץ 351, בשעה שנפוצו שמועות על מפלת הקיסר קונסטנטיוס מול המורד-הקיסר בגאליה. שמועות אלו, שנפוצו ברחבי האימפריה לממדים של סף קץ השלטון הרומי, היוו תשתית להתפרצות המרידה.
המרידה לא סחפה קבוצות גדולות של אוכלוסייה, שכן רובו המכריע של העם גילה עמדה מתונה ומתפשרת עם השלטון ועם המצב הכללי ששרר במזרח התיכון.
ההיסטוריון הרומי אורליוס ויקטור מציין בחיבורו "הספר על הקיסרים" (נכתב בין השנים 359–361):. ידיעה זו מופיעה בין תיאור מלחמתו של קונסטנטיוס השני במגנטיוס לבין תיאור חיסולו של גאלוס, אך ללא תאריך מדויק או מקום מדויק. זהו המקור היחיד המזכיר את שמו של "פטריקיוס" (Patricius). על פי ידיעה זו, לא ניתן לדעת אם פטריקיוס היה יהודי שעמד בראש מרד יהודי, או שמדובר בתמיכת היהודים בטוען למלכות שלא היה יהודי (אך ייתכן שהיה קצין או פקיד ששירת בארץ ישראל), ושמרידתם הייתה חלק ממרידה כללית שעניינה לא היה קשור ליהודים וארץ ישראל דווקא, שכן ידוע כי בימי גאלוס רבים במזרח מרדו במטרה להשיג לעצמם את השלטון, ומסופר כי בשנת 353 קרא גאלוס לשר צבאו אורסיקינוס מנציבין כדי שידון אנשים כאלו.
המרד פרץ בחודש יוני שנת 351, בעיר ציפורי, אחת משתי בירות הגליל העתיקות. באישון לילה תקפו המורדים במפתיע את הכוח הרומי שחנה בעיר, השתלטו על כלי הנשק שמצאו ונפוצו על פני אזורים נרחבים בגליל, ובעיקר בטבריה, מקום שם היה קיבוץ יהודי גדול יחסית. מוקדי מרד נוספים התגלו בלוד, אף שם התפרסמה קהילה יהודית גדולה ששמרה על קשרים עם המרכזים בגליל. המשולש טבריה-ציפורי-לוד שימש מרכז תעשייתי למלאכת האריגה.
שאיפת המורדים להשתלט על ירושלים הייתה ברורה, בעיקר מן הטעם הקנאי והמשיחי. ההצלחות הראשונות שהאירו פנים לצבא המורדים מחד והכוח הצבאי הדל שחנה בירושלים בסדר גודל של גדוד פרשים אחד, שלא היווה בעיה מיוחדת למורדים מאידך, סימלו את אופציית הניצחון הצפוי. המורדים פרצו לירושלים, הניסו ללא קושי את הכוח הרומי. הם חסו על התושבים הנוצרים, כדי לא לעורר את זעם הקיסר הנוצרי, אך לדברי תאופנס המודה (בחיבורו "כרונוגרפיה", המאה ה-9), הרגו יהודי פלשתינה "רבים מעמי נכר, הלנים ושומרונים". תאופנס הוא הסופר הראשון שהציג את הטענה הזאת.
בהתחלה, הצליחו המורדים להתגבר על חיל המצב הדל שהציבו הרומאים בארץ, אולם עד מהרה הוזעקו תגבורות.
דיכוי המרד
אב הכנסייה הירונימוס (342–420) מתאר ב"כרוניקון" שלו את דיכוי המרד:
הד לאירועים קשים אלה מופיע בקינה במדרש, פסיקתא רבתי: "קול צעקה משער הדגים, זו עכו... ויללה מן המשנה – זו לוד... ושבר גדול מן הגבעות – זו ציפורי... הילילו יושבי המכתש – זו טבריה". תיאור זה אינו מספק רמז כרונולוגי ברור, אולם שלוש מתוך ארבע הערים הנזכרות בו זהות לשלושת מוקדי המרד הנזכרים בתיאורו של הירונימוס. נראה כי אזכורה של עכו מורה על אתר קרבות כלשהו, ואולי אף המרכזי, המכריע, הסמוך לעיר נמל זו בו התכתשו הרומאים עם המורדים. מתוך שני המקורות הללו, נראה כי הכוחות הרומיים התקדמו דרומה לאורך קו החוף מאנטיוכיה לעכו ומשם פרצו אל עומק הגליל והכניעו את המורדים.
יוחנן כריסוסטומוס, מהוגים הנוצריים במאה הרביעית, מתאר ב"דרשה נגד היהודים" (Adversus Judaeos), את מרד היהודים בקונסטנטינוס: "אבל הקיסר ראה מה הם ניסו לעשות, חתך את אוזניהם והשאיר על גופם את הסימן הזה של אי-ציותם. לאחר מכן הוא הצעיד אותם בכל מקום, כמו עבדים ונבלים נמלטים, כך שכולם יראו את גופותיהם המרוטשו, ותמיד יחשבו פעמיים לפני שישקלו אי פעם לנסות מרד כזה".
ממצאים ארכאולוגיים מלמדים כי ציפורי נפגעה קשות וחלקים ממנה נשרפו וכך, אם כי בממדים זעירים הרבה יותר, ניתן לומר על טבריה ולוד. ממצאים מראים כי אף בית שערים חרבה באותו זמן, מה שמלמד אולי שאף בה התארגן מרכז מרידה. בכל מקרה, הפגיעה במרכזים אלה לא הייתה כה קשה, ויישובים כמו ציפורי וטבריה השתקמו עם הזמן ושבו לתפקד כמעט כמו בתקופה שלפני המרד.
התגובה הרומית לאחר דיכויו של מרד הייתה שבלונית ונקודתית: הטלת משטר צבאי על מרכזי המרד, פגיעה בזכויות הפוליטיות, הכלכליות והמשפטיות של התושבים ומרדף אחר גורמים שהיו מעורבים ביוזמת המרד ובתמיכה בו. האחראי לניהול המדיניות הרומית היה המצביא אורסיקינוס, מגיסטר אקוויטום. בספרות חז"ל אין זכר למרידה, אלא רק לדיכוי ולפעולות עונשין של הצבא הרומי. גם גאלוס אינו נזכר. נזכר בה רק אורסיקינוס. בתלמוד הירושלמי מסופר כי אורסיקינוס "שרף ספר תורה של צנבריים". צינברי הייתה עיר לחוף הכנרת, בסמוך למוצא הירדן. הפעילות הרומית לאיתור גורמים עוינים להם מוצאת את ביטויה בתלמוד הירושלמי מפי רבי חייא בר אבא: "בימי אורסיקינוס המלך נתבעו אנשי ציפורי, נתנו רטיה על אפם ולא הכירום, ולבסוף נאמרה עליהם לשון הרע ונתפשו כולם". מן הטקסט הזה נלמד על ציפורי כמוקד המרד, על החיפושים והמרדף שהתבצעו כנגד גורמי המרד, על ניסיונות המילוט וההסתתרות ועל האווירה הקשה שהתגלעה תוך כדי דיכוי המרד, כשיהודים הסגירו את בני עמם לרומאים. ייתכן שמסורת אחרת, הדנה בחכמי טבריה, קשורה למרד זה, ובה מתוודים הבורחים כי הסתתרו במערות והתמחו להבחין בין יום ללילה על שום שינויי הבוהק שחלו בנרות השמן. אולם אין זה מוכח שמסורת זו קשורה למרד וייתכן שמדובר בבריחה מפני גובי מיסים.
מסורות אחרות בירושלמי מספרות על חילול שבת עבור צורכי צבאו של אורסיקנוס. מסופר כי "ר' יונה ורבי יוסה הורו לאפות לארסקינס בשבת. לא נתכוון לשמד אותם ולא נתכוון אלא לאכול פת חמה". אולם בעוד שסיפור זה מרמז שאורסיקינוס עצמו ביקש שיאפו עבורו לחם טרי בשבת, מסורת אחרת מוסרת: "רבי ליעזר ורבי אבמרי ורבי מתניה הורו להביא פת לארסיקנס בשבת שמא יצרכו לו הרבים". כלומר, חכמים הם שהורו לאפות עבורו בשבת, וזאת כדי שייעתר לבקשותיהם לבטל עונשים. מסופר כי מאוחר יותר ביקרו אותם ראשי החכמים בטבריה שהורו לאפות בשבת, אצל אורסיקינוס, וזה כיבד אותם: "ר' יונה ור' יוסה נכנסו לפני ארסקינס באנטיוכיה. ראה אותם ועמד לו מלפניהם. אמרו לו: ומלפני אלו היהודים אתה עומד לך? אמר להם: חייכם! כשאני יוצא לקרב רואה אני את דמותם ומנצח".
העובדה שלא הוטלו גזירות שמד על היהודים, שלא נרדפה הנשיאות ושלא נרדפו החכמים (הללו התירו ליהודים, מטעמים פרגמטיים, לספק אוכל לצבא הרומי ואפילו בשבת) ושמערכת היחסים בין היהודים לרומאים הותקנה לאחר זמן קצר יחסית מלמדת כי המרד לא היה אלא אפיזודה חולפת בהיסטוריה של שני העמים, הכובש והנכבש.
לקריאה נוספת
סיפורו של המרד כנגד גאלוס מפורט בכמה מקורות: ההיסטוריון הרומי סקסטוס אורליוס ויקטור בספרו "ספר הקיסרים"; אב הכנסייה הירונימוס בספרו "כרוניקון"; סוזומנוס בספרו "תולדות הכנסייה"; מקורות ארכאולוגיים וכמה מדרשים של חז"ל. המקורות הספרותיים הם מגמתיים וחלקם משופע באגדתיות. עם זאת בסיוע הממצאים הארכאולוגיים ניתן, פחות או יותר, לשרטט את תמונת המרד בזיקה לאמת ההיסטורית.
פיליפה מאנו
פיליפה מאנו (בצרפתית: Philippe de Hainaut, באנגלית: Philippa of Hainault; 24 ביוני 1311 – 15 באוגוסט 1369) הייתה אשתו של אדוארד השלישי, מלך אנגליה, ואחייניתו של פיליפ השישי, מלך צרפת.
ביוגרפיה
פיליפה נולדה בעיר ולנסיין שברוזנות אנו (בימינו בתחומי חבל נור-פה דה קאלה שבצרפת). היא הייתה בתם של וילם הראשון, רוזן אנו ושל ז'אן מוולואה, רוזנת אנו, אחותו של פיליפ השישי, מלך צרפת. ב-24 בינואר 1328 בקתדרלה של יורק נישאה לאדוארד השלישי, מלך אנגליה, אחד עשר חודשים לאחר שעלה על כס המלכות.
היא ליוותה את אדוארד השלישי במלחמותיו נגד הסקוטים (1333) ונגד הצרפתים בפלנדריה (1338–1340). באוגוסט 1347, כאשר אדוארד השלישי כבש את העיר קאלה ועמד להוציא להורג שישה ממנהיגיה, פיליפה כרעה ברך בפניו והצליחה ברוב תחנוניה להניאו ממעשה זה. היא שימשה כעוצרת פעמים מספר כאשר אדוארד השלישי נעדר מן הממלכה, והתחבבה על נתיניה בשל טוב לבה ובשל התנהגותה האצילה.
פיליפה ילדה לאדוארד 14 ילדים, שאחדים מהם מתו בילדותם. בנה הבכור היה אדוארד, הנסיך השחור, שלחם לצד אביו בקרב קרסי (26 באוגוסט 1346).
פיליפה מתה בטירת וינדזור ב-1369 כתוצאה מבצקת, ונקברה במנזר וסטמינסטר.
ההיסטוריון ז'אן פרואסאר היה בן חסותה מ-1361 עד 1366.
יורדי קלאסי
יורדי קלאסי (בהולנדית: Jordy Clasie; נולד ב-27 ביוני 1991) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת הקשר בא.ז. אלקמאר מליגת העל ההולנדית ובנבחרת הולנד.
מועדונים
ב-15 באוגוסט 2010, קלאסי ערך את הופעת הבכורה שלו באקסלסיור רוטרדם והיה בהרכב הפותח בדרבי של רוטרדם, המשחק הסתיים בניצחון 3-2 על פיינורד. ב-31 ביולי 2011, לאחר שחזר לפיינורד מההשאלה לאקסלסיור, ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון במשחק ידידות נגד מאלגה. בגלל עקשנותו והמשחק הטוב שלו, הוא הפך במהרה לאחד מהשחקנים הפופולרים והאהובים ביותר על ידי האוהדים. סגנון המשחק שלו זיכה אותו בכינוי "צ'אבי ההולנדי" על שם הכדורגלן הספרדי צ'אבי ואף כונה ליורשו של אנדראה פירלו.
ב-15 ביולי 2015 חתם קלאסי לחמש שנים בסאות'המפטון מהפרמייר ליג עבור 8 מיליון יורו. ב-30 ביולי ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 3-0 על ויטסה ארנהם במוקדמות הליגה האירופית. ב-28 באוקטובר ערך את הופעתו הבכורה בליגה בתיקו 1-1 נגד ליברפול. ב-30 באוגוסט 2017 הושאל לקלאב ברוז' לעונה אחת. ב-25 ביולי 2018 חזר לפיינורד והושאל לעונה אחת. ב-22 ביולי 2019 חתם לארבע שנים בא.ז. אלקמאר.
נבחרת הולנד
בנובמבר 2010, חודשיים לאחר הופעת הבכורה שלו באקסלסיור, הוא נבחר לסגל נבחרת הולנד עד גיל 21. בפברואר 2012, מאמן נבחרת הולנד הבוגרת, בארט ואן מרוויק, הביע את עניינו בקלאסי. הוא הודיע לו שהוא ברשימת ההמתנה לסגל הנבחרת ליורו 2012. הוא נבחר להיות בסגל הנבחרת למונדיאל 2014 שנערך בברזיל.
אוניית בית-חולים
שמאל|ממוזער|250px|אניית בית חולים מודרנית- "מרסי" של [[צי ארצות הברית]] אוניית בית-חולים (באנגלית: hospital ship) היא אונייה המשמשת כבית-חולים צף ומותאמת במיוחד לטיפול בפצועים בעת מלחמה.
היסטוריה
אה"מ ויקטורי, שלא הייתה כשירה לשמש עוד כאוניית מלחמה, נהפכה בשנת 1798 לאוניית בית החולים הראשונה ושימשה להובלת שבויי מלחמה צרפתים וספרדים פצועים (בין 1800 ל-1803 שופצה "ויקטורי" וחזרה לתפקיד קרבי). בשנת 1860 הפכה אוניית הצי האמריקני "רד רובר" לבית חולים צף לצורך טיפול בנפגעי קרבות מלחמת האזרחים. בשנת 1905 במהלך מלחמת רוסיה–יפן פגעו היפנים באוניית בית החולים הרוסית "אורל", פגיעה שבעקבותיה התחולל קרב צושימה, שבסופו נתפסה האונייה בידי היפנים, כפיצוי.
המעמד המשפטי
אמנת האג משנת 1907 קובעת גם מגבלות על פעילות אוניות בית חולים:
כיום
בשנים האחרונות מתרחב השימוש בספינות בית החולים בצבא האמריקאי זאת בשל ניהול מלחמות המרוחקות מגבולות ארצות הברית כדוגמת המלחמות בעיראק ובאפגניסטן וכן במלחמת נאט"ו נגד יוגוסלביה.
אוניית בית החולים כוללת אנשי צוות רפואי ובהם: רופאים מנתחים ומרדימים, וכל צוותי העזר הרפואי המקובלים בבית חולים יבשתי, ונותנת מענה מיידי לפצועי הקרבות אך משמשת גם לצורך הענקת טיפולים רפואיים שוטפים לכוחות הצבא המוצבים הרחק מביתם כגון: טיפולי שיניים, הדמיות אבחנה למחלות שונות, צוותים פסיכיאטריים וכדומה.
כיום מפעילים ארגונים הומניטריים שונים אוניות בית-חולים לשם טיפול בחולים ופצועים באזורי מצוקה ואסון בעולם.
אינה צימבאליוק
אינה צימבאליוק (באוקראינית: І́нна Анато́ліївна Цимбалю́к; נולדה ב-11 ביוני 1985) היא דוגמנית אוקראינית.
ביוגרפיה
צימבאליוק נולדה בצ'רנוביץ לאם מורה ואב שעוסק בתיירות.
מ-1998 ועד 2005 השתתפה בשמונה תחרויות יופי שונות.
היא נבחרה ל"מיס תבל אוקראינה" 2006, בתחרות מיס תבל בלוס אנג'לס עלתה ל-20 המתמודדות הסופיות בחצי הגמר.
תמונותיה הופיעו בשלל מגזינים באוקראינה.
ב-2007 שיחקה בסדרה "Серцю не накажеш" שהיא הפקה משותפת לערוץ 5 וערוץ 1+1.
ב-2008 ו-2009 הגישה שתי תוכניות בערוץ 1+1, היא הגישה תוכנית בערוץ "ICTV", בנוסף עבדה גם בערוץ ה-MTV האוקראיני.
ב-2012 שיחקה בסרט רז'בסקי נגד נפוליאון.
היא המייסדת של מותג הביגוד "MyShuShu".
עאידה נאסראללה
עאידה נסראללה (בערבית: عايدة نصرالله, נולדה ב-1956 באום אל-פחם) היא דוקטור לאמנות, סופרת, מחזאית, משוררת, אמנית ומבקרת תרבות רב-תחומית פלסטינית אזרחית ישראל.
ביוגרפיה
עאידה נולדה באום אל־פחם, 1956, לאב פועל בניין ולאם עקרת בית, הבכורה מבין חמישה ילדים. על אך שמגיל צעיר שאפה ללמוד באקדמיה, רק בגיל 40 החלה בלימודי שפה ערבית ותולדות האמנות באוניברסיטת חיפה, והמשיכה בלימודי תואר שני ודוקטורט באוניברסיטת תל אביב.
אמנות וספרות
עאידה היא בוגרת התוכנית הבינלאומית לסופרים ומרצה לאמנות רב-תחומית במדרשה בבית ברל, מתמחה באמנות נשים פלסטיניות, עורכת בירחון אל־ חצאד מטעם מרכז המחקר לשפה ותרבות בבית ברל וחברת קבוצת התיאטרון ההיברידי בניו יורק. מחזותיה עלו בקריאה תיאטרלית בישראל (תיאטרון צוותא, והתיאטרון הערבי-עברי ביפו), בניו יורק, באייווה ובשיקגו. עאידה הציגה תערוכות בישראל ובעולם, ומחזותיה תורגמו לאנגלית ולעברית ושיריה תורגמו לאנגלית, לספרדית ולעברית. תחומי המחקר שלה הם נשים יוצרות, מגדר, אמנות פלסטית, תיאטרון, ספרות ושירה, וחקר החברה, השפה והתרבות הערבית. היא פרסמה שירים רבים בעיתונות הערבית כמו "אל־איתיחאד" ו"אל־ ג'דיד", שלושה קובצי סיפורים והוציאה לאור רומן שתורגם לגרמנית ובמרכזו אישה, יוצרת, ילידת אום אל־ פחם, הנוסעת בעולם וכותבת יומן לאהובה. בנוסף פרסמה שלושה מחזות. עבודת הדוקטורט שלה הייתה חלוצית בתחום המחקר באמנויות פלסטיניות ועסקה בייצוג הגוף הנשי בקרב נשים פלסטיניות באמנות. בשנת 2021 פורסמו תרגומי שירה של אזדמיר אסף לערבית שבוצעו על ידי עאידה נאסראללה.
בנוסף להיותה סופרת, עאידה היא גם ציירת. הגוף הוא מוטיב חשוב ביצירותיה של האמנית, שנוכח באופן ברור גם בסיפוריה וגם בציוריה, שנחשב לנושא אסור בחברה, וטוענת שאם לא היה לנו את החיבור הזה עם גופנו אז איך אנחנו יכולים לבטא את כאבינו, תחושותינו ואת שמחותינו. דוגמה לציור נשים ניתן למצוא באחת מן התערוכות שהציגה בהן עאידה את עבודותיה בשנת 2001 בשם "דיוקן עצמי" שעוסקת באופני הייצוג של נשים יוצרות במציאות פלסטינית משתנה ורבת-פנים, ומנסה לבחון את המרחב האינטימי של נשים יוצרות ואת הדרכים שהן מגדירות את זהותן. בתערוכה זו הציבה עאידה ארבעה טקסטים לצד ציורי דמויות נשים, והטקסטים מתארים ארבע דמויות. דימויי הנשים בטקסטים ובציורים יוצרים קשת של מצבים נשיים, הנעה בין שחרור ועצמאות לבין דיכוי ואלימות, נושאים שעוסקת בהם הרבה האמנית הפלסטינית.
סטבאן יובטיץ'
סטבאן יובטיץ' (בסרבית: Stevan Jovetić; נולד ב-2 בנובמבר 1989 בטיטוגרד) הוא כדורגלן מונטנגרי, המשחק בעמדות החלוץ והקיצוני בהרטה ברלין ובנבחרת מונטנגרו.
קריירה
יובטיץ' החל לשחק כדורגל כשהיה בן 11 במועדון המונטנגרי מלדוסט פודגוריצה, וב-2003 עבר למחלקת הנוער של המועדון הסרבי פרטיזן בלגרד. באפריל 2006, בגיל 16 בלבד, ערך יובטיץ' את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של פרטיזן, במשחק מול FK ווז'דובאק.
בעונת עשה יובטיץ' את התקדמותו הגדולה. בפתיחת העונה הוא כבש שלושער במשחק מוקדמות גביע אופ"א, ובמהלכה כבש 12 שערי ליגה שסייעו לקבוצתו לזכות באליפות סרביה. בינואר 2008 הוא החל לכהן כקפטן של פרטיזן בלגרד במקומו של אנטוניו רוקאבינה שעזב, על אף שהיה בן 18 בלבד. בעקבות יכולתו הטובה, התעניינו בשרותיו מספר קבוצות בכירות ברחבי אירופה.
במאי 2008 חתם יובטיץ' בקבוצת פיורנטינה מהסרייה א'. בעונתו הראשונה בפיורנטינה הוא שיחק ב-29 משחקים, רובם כמחליף, וכבש שני שערים. בעונת החל יובטיץ' להפוך לשחקן הרכב קבוע בפיורנטינה, ובפתיחת העונה כבש שער מול ספורטינג ליסבון שסייע לקבוצתו להעפיל לליגת האלופות. בשלב הבתים של המפעל הוא המשיך את הצטיינותו, עם צמד שערים בניצחון 0–2 על ליברפול האנגלית.
ב-19 ביולי נמכר יובטיץ' למנצ'סטר סיטי מהפרמייר ליג תמורת 30 מיליון ליש"ט. בעונה הראשונה שלו בסיטי הוא הרבה להיפצע ושיחק רק 11 משחקים בפרמייר ליג וכבש 3 שערים, אך היה חלק מעונת האליפות של הסיטי שזכתה גם בגביע הליגה.
כביש 437
כביש 437 הוא כביש מרכזי בתחומי המועצה האזורית מטה בנימין, המתחיל במחלף גבע בנימין ומסתיים בצומת מישור אדומים. בעבר כונה גם דרך ביר נבאלה (או דרך בית חורון) המקשרת בין צומת עטרות, ביר נבאלה וצומת גבעונים בגבעת זאב כביש 437.
על הכביש
הכביש מהווה את הקישור המרכזי לירושלים ממזרח בנימין, דרך מחסום חיזמא. בינואר 2019 נפתח כביש הטבעת המזרחי (כביש 4370) המשמש ככניסה נוספת לירושלים מאזור בנימין. בצומת הכביש עם כביש הטבעת המזרחי שוכן הבסיס הצבאי מחנה ענתות. קיימת תוכנית בשלבי ביצוע להרחבת הכביש והוספה של מת"צ.
הכביש חוצה פעמיים את נחל פרת, וכן את נחל זמרי ונחל אוג ואורכו כ-12.5 ק"מ.
סטבאן יובטיץ'
קריירה
ב-28 באוגוסט 2017 חתם יובטיץ' במונקו.
כביש 437
על הכביש
בשנים 2012–2013 הוקמה מפרדה קשיחה בחלקו הצפון-מערבי של הכביש, באזור חיזמא, בתקציב של 26 מיליון ש"ח.
סטבאן יובטיץ'
קריירה
ב-10 בינואר 2017 הושאל לסביליה הספרדית עד לסוף העונה. ב-29 באוגוסט 2017 חתם יובטיץ' לארבע שנים במונקו.
כביש 437
על הכביש
בדצמבר 2018 נפתח מחלף גבע בנימין בכיכר אדם המקשר את כביש 437 עם כביש 60 בנסיעה רציפה.
סטבאן יובטיץ'
קריירה
ב-27 ביולי 2021 חתם יובטיץ' בהרטה ברלין בחוזה לשנתיים.
כביש 437
על הכביש
משרד התחבורה הודיע בדצמבר 2018 על כוונתו לאחד את הכביש עם כבישים 45 ו-443, תחת המספר "45".
סטבאן יובטיץ'
נבחרת לאומית
יובטיץ' משחק בנבחרת מונטנגרו מאז שנת 2007, עת ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול נבחרת הונגריה במרץ אותה שנה, הוא מדורג במקום הראשון בדירוג מלכי השערים של הנבחרת, במקביל, הוא מכהן כקפטן נבחרת מונטנגרו.
מנצח
מנצח הוא מוזיקאי העוסק בניצוח על הרכב מוזיקלי.
פרט להנחיה של הביצוע המוזיקלי, למנצח תפקידים נוספים אפשריים והם: קביעת אופן התנהלות החזרות – אדמיניסטרטיבית ומוזיקלית, פירוש היצירה והנחלתה לכלל מבצעיה, הוספת הוראות ביצוע שאינן כתובות במקור (כגון דינמיקה, קצב וכיוצא בזאת), ועוד.
מנצח קבוע של תזמורת (בניגוד למנצח אורח), המעורב בניהול האמנותי של התזמורת או להקת האופרה, מכונה לפעמים "מנהל מוזיקלי", או, בימינו, במונח הגרמני קאפלמייסטר. מנצחי מקהלה מכונים לפעמים מנהלי מקהלה. מנצחים בכירים (כמו נגנים בכירים) זוכים לפעמים לתואר הכבוד האיטלקי מאסטרו.
תורת הניצוח נלמדת באקדמיה למוזיקה, במגמה העוסקת בכך. בין המנצחים רבים העוסקים רק בניצוח, ואחרים העוסקים בניצוח במקביל לפעילותם כמבצעים (פסנתרנים, כנרים וכדומה). מוזיקאים רבים, זמרים ונגנים, מפנים את עיקר פעילותם לניצוח בשלב מסוים בקריירה שלהם, כגון דניאל בארנבוים ודיטריך פישר-דיסקאו, למשל.
מנצחים שונים מסגלים להם סגנונות ניצוח שונים - יש המרבים להתנועע על הדוכן, לנתר ולפזז בעת הניצוח, ואחרים הניצבים ללא ניע ורק ידיהם ומבטם עושים את המלאכה. אישיותו של המנצח ויכולתו ליצור קשר בכל רגע נתון עם כל אחד מהמבצעים היא הקובעת את איכות הביצוע ורמתו, זאת בנוסף לפרשנות שכל מנצח עשוי לתת ליצירה, בכל הנוגע לדינמיקה, קצב והבלטת קבוצות כלים שונות על פני אחרות. מנצחים מסוימים מצטיינים באינטנסיביות של ניצוחם, עד להזדהות מוחלטת של המנצח עם התזמורת, בעוד אחרים מנהיגים את הנגנים באחריות ובנאמנות לפרטיטורה; אלה כאלה עשויים להשיג תוצאה טובה ואף מעולה, אך רישומה על המאזין יהיה שונה לחלוטין.
במהלך הופעתה של התזמורת פונה המנצח אל נגני התזמורת, ולפיכך מפנה את גבו אל הקהל. את פניו הוא מפנה אל הקהל קודם לתחילת נגינתה של יצירה, ועם סיום הנגינה, בעת מחיאות הכפיים. לעיתים מוסיף המנצח דברי הסבר קצרים על היצירה.
בסיום יצירה, נוהג המנצח ללחוץ את יד הכנר הראשי ואת ידי הסולנים, אם היו. כאשר נכללים בפרטיטורה תפקידי סולו לנגנים מן התזמורת, המנצח מורה להם לקום לקידה ולעיתים לוחץ גם את ידיהם לאות הוקרה מיוחדת. לאחר הקמת הכנר הראשי והסולנים לקידות לפני הקהל, מורה המנצח לכל התזמורת (ולמקהלה, אם נוכחת) לקום למחיאות הכף. במקרים מסוימים יקרא המנצח אל הבמה את מלחין היצירה ואת מנצח המקהלה.
ענח'
הענח' (מפתח החיים, או מפתח הנילוס) היה הירוגליף מצרי דמוי צלב שפירושו "חיי נצח". ההירוגליף מבוטא באותיות ע|עי"ן נ|נו"ן וخ|חי"ת. אלילי מצרים מתוארים לרוב כשהם אוחזים בענח' בלולאתו, או אוחזים ענח' אחד בכל יד כשידיהם שלובות על חזם.
מקורות
מקורות הסמל לוטים בערפל, ואין תאוריה אחת המקובלת על הכל. תאוריות שונות מסבירות כי המדובר בסמלים של זכר ושל נקבה שאוחדו יחד, באבזם החגורה של איזיס או ברצועת הסנדל הכרוכה סביב הנעל, בחולייה מעמוד השדרה של פר, כסמל לשליטה, או כמטהו של האל סת המסמל את ראשו וזנבו. אחרים, במיוחד חוקרים מצריים, סבורים כי הסמל מסמל את הנילוס, כאשר הצורה האליפטית בראש הסמל מסמלת את הדלתא של הנילוס, המטה את הנהר עצמו, והזרועות הפונות ימינה ושמאלה את מצרים המאוחדת מסביבו.
היסטוריה
לפי דעת חוקרים רבים, השם "צפנת פענח", שנתן פרעה ליוסף, מכיל את היסוד ענח'.
שימוש מודרני
סמל הענח' נפוץ גם כתכשיט בתת-תרבות הגותית, מאחר שזו מרבה להתעסק במשמעות של חיים, מוות ואלמוות.
בקומיקס "סאנדמן" מאת ניל גיימן מוות מתואר כנערה גותית עם סמל ענח' כסוף ענוד לצווארה.
בסדרת הספרים "משפחת קיין והאלים המצריים" מאת ריק ריירדן, מסופר על בית החיים בשם "פר ענח'".
בסדרת הטלוויזיה הישראלית "גאליס", בעונה החמישית, ישנו שימוש במפתח כדי להגיע אל מעיין הנשמות.
בסדרת הנוער הקנדית "נביא החושך", סמל הענח' מופיע על חוברות הקומיקס ומשמש גם כסמל הכת הסודית הקשורה במעבר בין יקומים מקבילים בה חברים דויל, אומן וורן.
ביוניקוד
בתקן יוניקוד מושג סמל הענח' באמצעות הקלדת U+2625.
אוניית מגדלור
אוניית המגדלור הראשונה הוצבה ב-1732 ליד שרטון החול בנוֹר (Nore) בשפך התמזה על ידי ממציאה רוברט הַמְבּלִין (Robert Hamblin).
קיימות גם אוניות מגדלור שלהן אמצעי הנעה, כמו אוניות מגדלור מחליפות (Relief Light Vessels), המשמשות כתחליף זמני לאוניית מגדלור נייחת כשזו נמצאת בנמל לצורכי תחזוקה. אוניות מגדלור ניידות נוספות הן אלה הפועלות בחודשי הקיץ באוקיינוס הקרח הצפוני, אז הקרח מפשיר ומתאפשרת תנועת אוניות.
רתיקת האוניות למקומן
אוניות המגדלור הראשונות השתמשו בעוגני כפות (fluke anchors), שעדיין נמצאים בשימושם של כלי שיט רבים. ברם, הם לא היו יעילים ביותר, כי נטו להיגרר במזג אוויר סוער. הדבר היה לחיסרון, שכן אוניית מגדלור חייבת להישאר על עומדה גם בסערות עזות ביותר, אשר כלי שיט אחרים יכולים להימנע מהן.
מאז ראשית המאה ה-19 מצוידות אוניות המגדלור בעוגני פטריה (mushroom anchors), שמשקלם הממוצע 3-4 טונות. עוגן זה הומצא על ידי המהנדס הסקוטי רוברט סטיבנסון. אוניית המגדלור הראשונה שהשתמשה בעוגן מן הסוג החדש במשקל 1.5 טונות הייתה "פארוס" (Pharos, על שם המגדלור באלכסנדריה), אוניית דיג לשעבר בעלת תפוסה של 82 טונות, שהחלה את שירותה כאוניית מגדלור ב-15 בספטמבר 1807 ליד בל רוק בסקוטלנד. יעילות עוגנים אלה השתפרה מאוד בשנות העשרים של המאה ה-19, אז החלו משתמשים בשרשרות מיצקת ברזל (כלל האצבע היה 6 רגל של שרשרת לכל 1 רגל עומק של מים).