cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פלימפטון 322
שלשות פיתגוריות
האזכורים המרכזיים הראשונים של הלוח היו בספריו של אוטו נויגבאואר (Otto Neugebauer), ראשית בספר Mathematical Cuneiform Texts ולאחר מכן בספר The Exact Sciences in Antiquity. הטיפול שהוענק ללוח בספר השני תרם לפרסומו של הלוח, והפך להיות הסטנדרט המקובל בספרים העוסקים בהיסטוריה של המתמטיקה, שרובם תיארו את הפרשנות שהציע נויגבאואר.
על פי פרשנות זו, הלוח שימש ליצירת שלשות פיתגוריות באמצעות שימוש בטכניקה אלגברית מתקדמת יחסית, שמעידה על רמה מתמטית מפותחת של יוצר הטבלה. הטכניקה משמשת ליצירה של שלשות פיתגוריות פרימיטיביות - שלשות פיתגוריות שבהן אין מחלק משותף לשלושת אברי השלשה. כל שלשה פיתגורית יכולה להתקבל באמצעות כפל שלשה פיתגורית פרימיטיבית במספר טבעי, כך שהשלשות הללו הן "אבני בנייה" לשלשות הפיתגוריות. בין השלשות שנמצאות בפלימפטון 322, רק שתיים אינן פרימיטיביות: אלו שבשורות 11 ו-15.
הטכניקה ליצירת השלשות היא כדלהלן: ידוע כי בהינתן מספרים חיוביים \ s,t כך שהם זרים, בעלי זוגיות שונה ו-\ s>t, ניתן ליצור מהם שלשה פיתגורית פרימיטיבית על ידי הנוסחאות. יתר על כן, כל שלשה פיתגורית פרימיטיבית ניתנת ליצירה בצורה הזו.
מהטבלה ניתן לראות כי כל המספרים s,t שנבחרו לצורך יצירת השלשות הם מספרים רגולריים ביחס לבסיס 60: הפיתוח של ההופכיים שלהם לשבר סקסגסימלי (טור חזקות שליליות של 60, בדומה לשבר עשרוני בבסיס 10) הוא סופי. תכונת הרגולריות בבסיס 60 מתקבלת כאשר המחלקים הראשוניים של המספר הם 2, 3 ו-5 בלבד. הסבר אפשרי אחד לבחירה של מספרים רגולריים נעוץ בכך שאם העמודה חושבה לאחר חישוב ערכי העמודות של a,c, אז כדי לבצע את החילוק היה צורך ש-b יהיה מספר רגולרי: הבבלים ביצעו חלוקה באמצעות כפל בהופכי. נויגבאואר ציין כי כל המספרים s,t שבטבלה כבר היו ידועים לבבלים ונמצאו בטבלאות הבסיסיות של מספרים רגולריים וההופכיים שלהם, פרט למספרים שיוצרים את שורה 4, אשר נמצאו בהרחבות מיידיות לטבלאות אלו.
טבלה טריגונומטרית
ההסבר של נויגבאואר אינו מפרש מדוע העמודה השמאלית ביותר מכילה את ריבוע היחס בין צלעות המשולשים. המתמטיקאי קרייטון באק הציע הסבר לפיו עמודה זו משמשת לחישוב פונקציה טריגונומטרית, שיכולה להיות \ \sec^2(x) או \ \tan^2(x), בהתאם לתשובה לשאלה האם מופיע 1 מצד שמאל של כל המספרים בעמודה זו או לא. בדיקה של הזוויות שייתנו את התוצאות שבטבלה מעלה כי הן נעות מזווית של 45 מעלות בערך ועד זווית של 31 מעלות בערך, כאשר כל שורה יורדת בערך במעלה. הדבר מאפשר להעלות סברה כי פלימפטון 322 היה חלק מאוסף גדול יותר של טבלאות, ששימשו גם לחישוב הזווית מ-30 ועד 16, ומ-15 ועד 1.
מספרים הופכיים
דרך נוספת לייצר את המספרים שבטבלה היא באמצעות זוגות של מספרים הופכיים. ייתכן שהמספרים שבעמודות השנייה והשלישית הם הפרמטרים של תרגיל חשבוני שמטרתו הייתה מציאת זוגות ההופכיים כמתואר להלן. אם מניחים שהטבלה נוצרה בשיטה זו, אז העמודה הראשונה משמאל מהווה תוצאת ביניים של החישוב, ולא אחת ממטרותיו. השיטה היא כדלקמן: בהינתן מספר \ x וההופכי שלו \ x^{-1}, ניתן להגדיר שני מספרים . כעת מתקיים הקשר
(משום ש- ), כלומר, התקבלה השלשה הפיתגורית \ (s,1,d), כאשר s ו-d אינם שלמים. על ידי כפל של s, d ו-1 בגורם משותף ניתן לקבל שלושה שלמים שגם הם שלשה פיתגורית. בדרך זו ניתן להפיק את כל המספרים שבטבלה באמצעות זוגות של \ x,x^{-1}.
אישוש לכך שזוהי דרך הפעולה ששימשה ליצירת הלוח ניתן למצוא בכך שהתהליך המתואר בו מזכיר את שיטת ההשלמה לריבוע, שהייתה ידועה לבבלים בניסוח גאומטרי. דוגמה לשימוש בשיטה זו ניתן לראות בבעיה הבאה: בהינתן מלבן A ששטחו \ 1 וההפרש בין אורך צלעותיו הוא \ t, יש למצוא את הצלעות.
אם נסמן את הצלעות בתור \ x,x^{-1} (סימון עקבי עם נתוני השאלה, כי מכפלת שתי הצלעות היא 1), כך ש-\ x היא הצלע הגדולה יותר, הרי שההפרש בין אורך הצלעות הוא:. ניתן לראות את המלבן בתור ריבוע B שאורך צלעו \ x^{-1}, ומחובר אליו מלבן C שאורך צלעו האחת \ x^{-1} ואורך צלעו השנייה \ t. שיטת ההשלמה לריבוע מבוססת על יצירת ריבוע בעזרת המלבן הזה, באופן הבא: חותכים חצי מהמלבן C, מסובבים חתיכה זו ומדביקים אותה לתחתית הריבוע B. קיבלנו צורה שנראית כמו האות L, ושטחה זהה לשטח המלבן A, כלומר הוא 1. כדי להשלים את הצורה הזו לריבוע יש להוסיף את שטח הריבוע ה"דמיוני" D, שאורך צלעו הוא בדיוק \ t/2=s. כלומר, שטח הריבוע הגדול הוא \ d^2=1+s^2. על ידי הוצאת שורש ריבועי ניתן למצוא את אורך צלע הריבוע הגדול, ועל ידי חיסור התוספת של \ s ניתן לקבל את הערכים \ x,x^{-1} המבוקשים.
בשיטה זו עולים המספרים \ s,d באופן טבעי, כאשר \ d^2 (העמודה הראשונה מימין) מופיע כתוצר ביניים של החישוב.
הטבלה הבאה מסכמת את יצירת הלוח בדרך זו:
נשים לב כי עבור הסבר זה, התיקון שבשורה האחרונה השתנה: במקום לתקן את 53 ל-106, מתקנים את 56 ל-28.
תכונה חשובה נוספת של הטבלה היא שהמיון בה מתבצע על פי ערכו של \ x: הערכים מסודרים בסדר יורד, החל מ-2.4 ועד 1.8. הדבר תורם להשערה לפיה פלימפטון 322 הוא רק חלק מהלוח המקורי. עם זאת, אפשרי גם שהלוח שלם, ושהוא נוצר על ידי העתקה מגרסת טיוטה שכן הכילה את ערכיו של \ x.
פרשנות זו מציגה הסברים לדרך שבה התקבלו השגיאות שבלוח. על פיה, השגיאה שבשורה 13 יכלה להיווצר בדרך הבאה: אם \ s חושב באמצעות הנוסחה \ s^2=d^2-1, ייתכן שיוצר הלוח שכח להוציא שורש מהתוצאה. גם השגיאות שבשורות 2 ו-15 יכולות להיות מוסברות על ידי שגיאה בשלב ההכפלה של \ s,d לקבלת מספרים שלמים זרים, שעליה נוספה שגיאת העתקה.
פרשנות זו הוצגה לראשונה על ידי אוורט-מארי בראנס (Evert Marie Bruins), וזכתה להרחבה וביסוס בידי ההיסטוריונית אלינור רובסון (מאמרה בנושא זה זיכה אותה בפרס מטעם האיגוד המתמטי של אמריקה).
אוריינטליזם (ספר)
השפעה
אוריינטליזם נחשב לספר החשוב ביותר של אדוארד סעיד ותורגם ל-36 שפות לפחות. הוא היה המוקד של מספר רב של דיונים ופולמוסים, במיוחד עם ברנרד לואיס, שעבודתו מבוקרת בפרק האחרון של הספר, תחת הכותרת "אוריינטליזם בן זמננו: השלב האחרון". באוקטובר 2003, חודש לאחר מותו של סעיד, פובליציסט בעיתון לבנוני כתב כי באמצעות השפעת ספרו אוריינטליזם "המבקרים של סעיד מסכימים עם מעריציו בכך שהאיש עשה במו ידיו מהפכה בלימודי המזרח התיכון בארצות הברית". הוא ציטט ביקורת שטוענת כי מאז פרסום אוריינטליזם "לימודי המזרח התיכון בארצות הברית נשלטים על ידי הפרדיגמה הפוסט קולוניאלית של סעיד" (Daily Star, October 20, 2003).
אמנם, אוריינטליזם איננו המחקר הראשון שביקר את הידע המערבי ואת המחקר המערבי אודות המזרח: "לעבד אלרחמן אלג'ברתי, הכרוניקאי המצרי ועד ראייה לפלישת נפוליאון למצרים ב-1798, לדוגמה, לא היה ספק בכך שמשלחת המחקר של נפוליאון אינה אלא כיבוש צבאי במסווה". גם בעשורים האחרונים נעשו מחקרים שהראו את הזיקה בין הכתיבה המזרחנית לבין השלטון האירופי וייצוגיו.
עם זאת, אוריינטליזם מתייחד בהיותו מחקר פרטני ומשפיע בתוך המחקר האוריינטליסטי. האנתרופולוג טלאל אסד טוען שאוריינטליזם איננו רק קטלוג של דעות קדומות מערביות אודות הייצוג השגוי של הערבים והמוסלמים, אלא גם ובעיקר חקירה וניתוח של "המבנה הסמכותני של הדיון האוריינטלי – היותו סגור, ונותן הוכחות ואשרורים עצמיים, שיח זה החוזר על עצמו שוב ושוב בטקסטים מחקריים, ספרות נוסעים, ספרות פרוזה ואמרות כנף של אישי ציבור". אכן, הספר מתאר איך "הדימוי המקודש של האוריינטליסט כדמות קפדנית שלא מתחשבת בעולם הסובב אותה ושקועה כל כולה בכתבים בשפות זרות ומסתוריות נצבעה בגוון כהה עת התברר היאך העסק האפל של שליטה בעמים אחרים היווה רקע לאותו מחקר".
ביקורות
מבקרי סעיד, כמו המזרחן ברנרד לואיס, טוענים שהסקירה של סעיד מכילה אי דיוקים, וטעויות מתודולוגיות וקונספטואליות רבות. סעיד מתעלם מהתרומות הרבות והמקוריות לחקר תרבויות המזרח שנעשו על ידי חוקרים מערביים במהלך עידן הנאורות והתקופה הוויקטוריאנית. התאוריה של סעיד לא מסבירה מדוע הצרפתים והאנגלים התעניינו במחקר האסלאם במאה ה-16 וה-17, הרבה לפני שהייתה להם איזושהי תקווה לשלוט על המזרח התיכון. עוד טענו נגדו שהוא התעלם מהתרומה של חוקרים איטלקים, הולנדים, ובמיוחד מהתרומה העצומה של המלומדים הגרמנים (סעיד עצמו הודה בהתייחסות המועטה לגרמנים בהקדמתו לספר). לואיס טען שהמחקר המזרחני שיצא ממדינות אלה היה יותר חשוב מהמחקר שיצא מבריטניה וצרפת, אבל סעיד לא הזכיר אותם מכיוון שלמדינות אלה או שלא היה מושבות קולוניאליות במזרח התיכון כלל (הולנד, גרמניה), או שלא היה קשר בין מושאי המחקר שלהן לבין המושבות שלהן (איטליה). ובקיצור, כשסעיד בא להוכיח את טענתו בדבר המניע האימפריאלי של המחקר האוריינטליסטי, הוא ברר מתוך ים המחקר העצום רק את החלקים המתאימים לשיטתו, והתעלם מחומרים רבים וחשובים לא פחות, ואולי אפילו יותר, שאין בינם לבין אימפריאליזם דבר וחצי דבר.
וכמו שלואיס שואל:
לואיס טען שהאוריינטליזם צמח מההומניזם, הנבדל מהאידאולוגיה האימפריאליסטית, ולפעמים אף נוגד אותה. המחקר האוריינטלי על האסלאם צמח מדחיית הדוגמה הדתית, והיה לתמריץ חשוב לגילוי תרבויות אלטרנטיביות. לואיס כינה כ"פרוטקציה אינטלקטואלית" את הטיעון שרק בני תרבות מסוימת יכולים לבקר את תרבותם באופן יעיל.
סעיד טען בתגובה, שאת הביקורת של לואיס צריך לשים בהקשר הנכון. הטיעון הבסיסי של סעיד אומר שהאוריינטליזם נוצל ככלי אימפריאלי, ולכן אי אפשר לראות את הביקורת של לואיס כאובייקטיבית וחפה מאינטרסים, כמו שלואיס היה רוצה להציג את עצמו, אלא לאור מה שסעיד טען, הנטיות הניאו אימפריאליות של לואיס, כמו שעולה מהקריירה הפוליטית או פוליטית למחצה של האחרון והתבטאויותיו.
בריאן טורנר ביקר את עבודתו של סעיד בכך שסעיד עשה למחקר האוריינטלי מה שהוא טען שהמחקר האוריינטלי עשה למזרח. לפי טורנר, סעיד לקח את המסורת האוריינטלית המגוונת ורבת הפנים והכניס את כולה תחת אותה תווית. מבקרים אחרים טוענים שאמנם קיימים עיוותים ופנטזיות רבות במחקר, אבל הטענה כאילו המחקר האוריינטלי צייר את המזרח כתמונת ראי של המערב היא מוגזמת ואינה נכונה.
תנועת העצמאות ההודית
תנועת העצמאות ההודית הוא מונח שכלל מגוון רחב של ארגונים פוליטיים, פילוסופיות ותנועות שפעלו פעולה במשך כ-90 שנים (1857 עד 1947) ואשר מטרתן המשותפת הייתה לשים קץ לשלטון הקולוניאלי הבריטי בתת-היבשת ההודית. התנועה כללה הן מאבק חמוש והן מחאות שלוות ולא אלימות.
המאבק של תנועת העצמאות ההודית הביא בסופו של דבר לכך שהודו ופקיסטן הפכו למדינות ריבוניות באוגוסט 1947.
היסטוריה
מאבקה הארוך של הודו לעצמאות החל רשמית ב-1885, כשנוסד הקונגרס הלאומי ההודי ומנהיגים הודים מתונים החלו לעמוד על זכויות היסוד שלהם. הקבוצה מצאה מנהיג גדול בדמותו של מוהנדס קרמצ'נד גנדי. גנדי היה עורך דין שחונך בשיטה הבריטית, הוא השתמש בהפגנות לא אלימות שלהן קרא "סטיאגרה" כדי למחות נגד השלטון הבריטי בהודו. בשנות ה-20 של המאה העשרים גאנדי הצליח ליצור ברית בין ההינדים למוסלמים והוביל קמפיינים של התנגדות אזרחית. מאמיניו של גאנדי נהגו לשבת ברחובות ללא תנועה, אפילו אם המשטרה הכתה אותם. גאנדי אמר למאמיניו לא לקנות מוצרים בריטיים ולא לעבוד עבורם. הוא בילה שנים אחדות בכלא ושבת רעב לעיתים קרובות. הצבא הבריטי פתח באש נגד קבוצת הודים שהפגינו ב"סטיאגרה" בעיר אמריטסר ב-1919. כתוצאה מכך נהרגו 400 איש לא חמושים. אירוע זה נחשב לנקודת המפנה במאבק לעצמאות הודו.
אישים כמו סובהש צ'נדרה בוס אימצו בהמשך גישה יותר מיליטנטית ומנהיגים בולטים אחרים בתנועה כמו סאהאג'אנאנד סאראסוואטי, דרשו בנוסף לחירויות פוליטיות, חופש כלכלי עבור האיכרים במדינה וכל המוני העובדים במדינה. התנועה הגיעה לשיאה במהלך מלחמת העולם השנייה.
המאבק לעצמאות נשא פרי, ולבסוף הכריז המשנה למלך, הלורד לואי מאונטבאטן, כי השלטון הבריטי יסתיים ב-14 באוגוסט 1947, אולם הודו תחולק בין מדינה הינדית - הודו, למדינה מוסלמית - פקיסטן, בניגוד לחזונו של גנדי לחיים משותפים של מוסלמים והינדים בהודו אחת. יום לאחר מכן הכריזה הודו על עצמאותה וכך גם פקיסטן והודו ופקיסטן הפכו למדינות ריבוניות בשנת 1947.
אפיניש
אפיניש הוא ריכוז בדואים בדרום הר חברון, על כביש 316, בין אבו אל-קיעאן לקוואעין. המקום אינו נמנה עם היישובים המוכרים בישראל.
מארקס ג'ונסון
מארקֶס קווין ג'ונסון (באנגלית: Marques Kevin Johnson; נולד ב-8 בפברואר 1956) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק במשך 11 עונות בליגת ה-NBA, בעמדת הסמול פורוורד. ממוצעיו לאורך הקריירה עומדים על 20.1 נקודות, 7.0 ריבאונדים ו-3.6 אסיסטים למשחק.
קריירת מכללות
ג'ונסון נולד בעיר נקאטאש שבלואיזיאנה וגדל בלוס אנג'לס, בה שיחק בתקופת המכללות באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA). בארבע שנותיו ב-UCLA הפך לשחקן המוביל בקבוצה, ובשנת 1975, תחת הדרכתו של המאמן ג'ון וודן, הצעיד אותה לזכייה באליפות טורניר המכללות. הייתה זו הזכייה העשירית והאחרונה של וודן באליפות ה-NCAA, שפרש מאימון בסיום העונה. בעונת 1976/1977, האחרונה של ג'ונסון במכללה, העמיד הפורוורד ממוצעים של 21.1 נקודות ו-11.1 ריבאונדים למשחק וזכה הן בפרס נייסמית' והן בפרס ג'ון אר. וודן, המוענקים לכדורסלן המצטיין של השנה ב-NCAA. בשנת 1996 העלתה אוניברסיטת UCLA את גופייתו של ג'ונסון, עם המספר 54, על תקרת אולם הכדורסל של הקבוצה.
מילווקי באקס
ג'ונסון נבחר על ידי מילווקי באקס בבחירה השלישית של דראפט ה-NBA 1977. כבר בעונתו הראשונה במילווקי הפך לכוכב הקבוצה, כשקלע 19.5 נקודות והוריד 10.6 ריבאונדים בממוצע למשחק ונבחר לחמישיית הרוקיז של העונה. לאור היכולת הגבוהה שהציג ג'ונסון, החליטה מילווקי בסיום העונה לוותר על מחליפו בעמדת הסמול פורוורד, אלכס אינגליש, שהועבר לאינדיאנה פייסרס. בהמשך הקריירה הפך אינגליש לאחד הקלעים הגדולים בתולדות ה-NBA, נבחר 8 פעמים למשחק האולסטאר והוצג בשנת 1997 בהיכל התהילה של הכדורסל.
את עונתו השנייה עם הבאקס, שבדיעבד הייתה עונת השיא, סיים ג'ונסון במקום השלישי בטבלת קלעי הליגה עם 25.6 נקודות למשחק, אחרי ג'ורג' גרווין (29.6) ולויד פרי (28.8). במהלך אותה עונה נבחר להשתתף במשחק האולסטאר כשחקן פותח, ובסיומה נכלל בחמישיית העונה הראשונה. יחד עם הקלע סידני מונקריף שהצטרף לבאקס בעונת, החזיר ג'ונסון את מילווקי למעמד אחת הקבוצות החזקות בליגה, על אף עזיבתם של כרים עבדול-ג'באר ואוסקר רוברטסון בעונות –. הבאקס העפילו לפלייאוף ה-NBA בשש מתוך שבע עונותיו של ג'ונסון בקבוצה, ובעונות ו- הגיעו עד שלב גמר המזרח.
במהלך פלייאוף 1984 נפצעו במילווקי מספר שחקנים מעמדות הרכז והקלע, ומאמן הקבוצה, דון נלסון, הציע להעביר את מלאכת הובלת הכדור לידי ג'ונסון. לדבריו של ג'ונסון, תגובתו לנלסון הייתה: "טוב, אז במקום פוינט גארד, אשחק כ'פוינט פורוורד'", ובכך למעשה טבע את הביטוי.
במרץ 2019 הפרישו הבאקס את גופייתו של ג'ונסון, עם המספר "8".
לוס אנג'לס קליפרס
בסיום עונת 1983/1984 נשלח ג'ונסון בטרייד ללוס אנג'לס קליפרס, יחד עם ג'וניור ברידג'מן והארווי קצ'ינגס, בתמורה לטרי קאמינגס, קרייג הודג'ס וריקי פירס. בשתי עונותיו הראשונות בלוס אנג'לס המשיך ג'ונסון להיות שחקן מוביל כשקלע 19.9 נקודות למשחק, אך הקבוצה כשלה בניסיונה להעפיל לפלייאוף ה-NBA. לאחר עשרה משחקים בעונת נפצע ג'ונסון בצווארו והוא נאלץ להחמיץ את המשך העונה ולפרוש למעשה בגיל 31.
גולדן סטייט ווריורס
בתחילת עונת, כשלוש שנים לאחר הפציעה, חזר ג'ונסון מפרישתו כשחתם על חוזה בגולדן סטייט ווריורס, אך נופה מהקבוצה אחרי עשרה משחקים בהם קלע 4.4 נקודות למשחק בלבד.
בבום
בּבּוּם מכיש, לפי רשימת המלכים השומרית, היה המלך החמישי של שומר מהשושלת הראשונה של כיש. מלוכתו נמשכה לפי המיתוס 300 שנים.
בבום ככל הנראה לא באמת היה קיים, כיוון ששמו לא מופיע באף טקסט שמתוארך לתקופה בה הוא שלט.
פרנץ סומבטהיי
פרנץ סומבטהיי (בהונגרית: Szombathelyi Ferenc; 22 בדצמבר 1890, גיור, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 4 בנובמבר 1946, פטרוברדין, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה) היה קולונל-גנרל הונגרי אשר כיהן בין 1941 ל-1944 כראש המטה הכללי של צבא ממלכת הונגריה. סומבטהיי אישר את ביצוע הטבח בדרום באצ'קה ב-1942. לאחר מלחמת העולם השנייה נשפט, הורשע והוצא להורג על ידי כיתת יורים בגין פשעי המלחמה.
ראשית הקריירה
פרנץ סומבטהיי נולד בגיור. ב-1902 החל בלימודיו באקדמיה הצבאית ההונגרית "לודוויקה" וב-1906, לאחר סיומם, הוצב ברגימנט רגלים. בהמשך, נשלח ללימודים באקדמיה צבאית בווינה. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוצב בטרנסילבניה. לאחר המלחמה שירת בשורת תפקידים במטה הכללי ההונגרי, וב-1922 הועלה לדרגת לוטננט קולונל. ב-1938 מונה לסגן ראש המטה הכללי ההונגרי, וב-1939 מונה למפקד הקורפוס ה-8 של הצבא. במהלך מבצע ברברוסה פיקד על ארמיית הקרפטים ההונגרית אשר צורפה לקבוצת ארמיות דרום של הוורמאכט. ב-6 בספטמבר 1941 מונה על ידי מיקלוש הורטי לראש המטה הכללי ההונגרי. לסומבטהיי היה עניין בשימור הכוחות של צבא הונגריה, ולכן השתהה בשיגור הכוחות. עם זאת, באפריל 1942 נאלץ לשלוח את הארמייה השנייה לחזית המזרחית.
הטבח בדרום באצ'קה ואחריתו
בינואר 1942, בתגובה לדיווחים על פעילות מוגברת של כוחות הפרטיזנים של טיטו ושל צ'טניקים באזור באצ'קה, הורה סומבטהיי לגנרל פרנץ פקטהלמי-ציידנר לשגר כוחות לאזור ולהשליט סדר. פעילות הכוחות באזור הפכה לטבח באזרחים, והאירוע נודע כטבח בדרום באצ'קה.
במרץ 1944, לאחר מבצע מרגרטה שבמהלכו נכבשה הונגריה על ידי גרמניה הנאצית, הודח סומבטהיי מתפקידו והושם במעצר בית. באוקטובר נעצר של ידי השלטונות וגורש לגרמניה. עם סיום המלחמה נשבה על ידי כוחות צבא ארצות הברית ובהמשך הועבר להונגריה. ב-1946 נשפט בבודפשט על פשעי מלחמה ונדון למאסר עולם. בהמשך, הוסגר ליוגוסלביה, ושם נשפט, הורשע ונידון למוות. ב-4 בנובמבר 1946 הוצא להורג על ידי כיתת יורים. ב-1994 ביטל בית המשפט העליון ההונגרי את גזר הדין מ-1946 וזיכה את סומבטהיי מכל אשמה.
צ'אטרי
הצ'אטרי היא אנדרטה, הממוקמת בקרבת העיר ברייטון שבאנגליה, ליד חופה הדרומי של בריטניה. היא הוקמה באתר שבו הועלו על המוקד בתחילת מלחמת העולם הראשונה גופותיהם של חיילים מצבא הודו הבריטית, הינדים וסיקים, שנפלו במלחמה. הם הובאו פצועים מהחזית המערבית אל ברייטון לשם קבלת טיפול רפואי ומתו שם מפצעיהם.
היסטוריה
מאות אלפי חיילים הודים מצבא הודו הבריטית השתתפו במלחמת העולם הראשונה לצד מעצמות ההסכמה. בחורף 1914 החלו להגיע לעיר ברייטון חיילים הודים שנפצעו בחזית המערבית, לאחר שהוחלט לאשפז אותם בנפרד מן החיילים הבריטיים. הם טופלו בשלושה בתי חולים צבאיים שהוקמו בעיר. אחד מהם הוקם בביתן המלכותי (Royal Pavilion) בעיר ביוזמתו של המלך ג'ורג' החמישי. לאחר שהגייסות ההודיים הועברו מאירופה למזרח התיכון ב-1915 הסתיים הטיפול הרפואי בהם בברייטון, והפצוע האחרון עזב את העיר בפברואר 1916.
רוב הפצועים שהובאו לברייטון החלימו או שמצבם השתפר, אך עשרות מהם מתו מפצעיהם. 21 חיילים מוסלמים שמתו נקברו בבית קברות ליד העיירה ווקינג (Woking). גופותיהם של 53 חיילים הינדים וסיקים שמתו נלקחו אל אתר (גהאט) שהוקם בשטח פתוח ליד ברייטון ושם הועלו על המוקד בהתאם לאמונתם. אפרם פוזר בתעלת למאנש.
הצעה להקים אנדרטה לחללים באתר העלייה על המוקד הועלתה כבר ב-1915 על ידי קצין רפואה הודי ואומצה על ידי ראש עיריית ברייטון סר ג'ון אוטר (John Otter). ב-1916 אימץ משרד הודו בממשלת בריטניה את ההצעה והסכים להשתתף במימון עלות הקמת האנדרטה. באותה שנה הועבר השטח שבו נועדה לקום האנדרטה מבעלות פרטית לידי מועצת מחוז ברייטון. מימון להקמת האנדרטה גויס ב-1917, וב-1918 נבחרה חברה קבלנית להקמתה. ב-1920 החלו עבודות הבנייה. תכנון האנדרטה נעשה על ידי האדריכל ההודי אליאס קוסמס הנריקז (Elias Cosmas Henriques) בסיועו של האדריכל סמואל סווינטון ג'ייקוב, ממובילי השימוש באדריכלות ההודית-סרצנית בהודו. עלות הבנייה כולל בניית בית מגורים לשומר האנדרטה הגיעה לכ-5,000 לירות (כ-201 אלף לירות במחירי 2021). נקבע כי עיריית ברייטון תהיה בעלת האנדרטה ותדאג לאחזקתה.
האנדרטה נחנכה ב-1 בפברואר 1921 על ידי אדוארד, הנסיך מוויילס (לימים המלך אדוארד השמיני).
באמצע שנות השלושים הידרדר מצב האנדרטה. השומר שמונה לה מת, איש לא החליפו וביתו נהרס. משרד הודו, שקיבל תלונות רבות על מצב האנדרטה, פנה אל עיריית ברייטון ואל הוועדה האימפריאלית לקברי מלחמה, ושלושת הגופים הגיעו להסכם על מדיניות חדשה לאחזקת האנדרטה, שבמסגרתה צומצם שטח הקרקע שהוגדר כמשויך אליה. במהלך מלחמת העולם השנייה היה האזור שבו נמצאה האנדרטה לאזור צבאי ומצבה הפיזי הידרדר עוד לאחר שחיילים השתמשו בה כמטרה במסגרת מטווחים. לאחר המלחמה נטל משרד המלחמה אחריות לנזק שנגרם לאנדרטה והיא שוקמה.
הלגיון הבריטי המלכותי יזם ב-1951 טקסי זיכרון באנדרטה, ואלו התקיימו עד שנת 1999. לאחר מכן המשיכה הקהילה הסיקית המקומית לקיים טקסי זיכרון שנתיים באתר. הם נערכים ביום ראשון השני בחודש יוני. לצורך כך הוקמה הקבוצה Chattri Memorial Group.
ב-1971 קיבלה האנדרטה מעמד של מבנה רשום מדרגה II. ב-2017 היא הובאה תחת השגחתה של האגודה הבריטית Fields in Trust.
האנדרטה
האנדרטה היא מתחם מוקף גדר אבן, שנבנה על גבי מדרון גבעה באתר המשקיף על ברייטון והים, בגובה של כ-150 מטר מעל העיר. סביבו משתרע שטח פתוח נרחב. בתוך המתחם נבנו מדרגות מאבן אפורה על גבי המדרון. בראשן, על מדרגה רבועה, הוקם על בסיס מתומן ביתן הודי מאבן שיש שהובאה מסיציליה, ובו כיפה עגולה ושמונה עמודים, רבועים בחלקם התחתון ומתומנים בחלקם העליון. גובהו הוא 8.8 מטר מראשו ועד תחתיתו. בתחתית המדרגות מכסים שלושה לוחות גרניט את המשטחים ששימשו לעריכת המוקד לחיילים המתים. על גבי בסיס הביתן הרבוע נחרתה הכתובת הבאה באנגלית, הינדי, פנג'אבי ואורדו. היא חוברה על ידי סר ג'ון אוטר:
<CENTER>לזכרם של החיילים ההודים כולם שנתנו את חייהם למען המלך-הקיסר במלחמה הגדולה אנדרטה זו, שהוקמה באתר של מדורת ההלוויה
שבה עברו באש הינדים וסיקים שמתו בבית חולים בברייטון
הוקדשה בתודה, בהערכה ובאהבת אחים</CENTER>
שמות החיילים שגופותיהם הועלו על המוקד באתר זה נחרתו לימים על גבי כותל זיכרון שהוקם בקרבת האנדרטה.
מחבטן אפור
מחבטן אפור (שם מדעי: Taeniura grabatus) הוא מין דג סחוס ממשפחת הטריגוניים הקרוב למין טריגון שחור-נקודות.
הוא מצוי בעיקר במי האוקיינוס האטלנטי המזרחי ובים התיכון. הטריגון מצוי ממאוריטניה עד אנגולה וגם ליד האיים הקנריים, מדיירה וכף ורדה. דווח שהוא נמצא גם בים סוף והאוקיינוס ההודי, אך כנראה מדובר בשגיאה. הוא מצוי בדרך כלל במים בעומק 30–100 מטרים והוא חי קרוב לקרקעית הים.
טריגון זה יכול להגיע לאורך 1.5–2.5 מטרים, רוחב סנפירים של 1 מטר ומשקל מרבי של 150 ק"ג. הוא בעל זנב ארוך המסתיים בעוקץ דוקרני וסנפירי חזה מעוגלים. כמו רוב הטריגונים הוא משריץ צאצאים חיים. טרפו כולל סרטנים, דגים קטנים ורכיכות הקבורים בחולות.
יחסי אנטיגואה וברבודה–שוודיה
יחסי אנטיגואה וברבודה–שוודיה הם יחסי החוץ בין אנטיגואה וברבודה לבין שוודיה. לאנטיגואה וברבודה יש קונסוליה בסטוקהולם, ולשוודיה יש קונסוליית כבוד בסנט ג'ונס, וכן שגרירה שאינה תושבת המייצגת את שוודיה באזור הקריבי, ובכללו אנטיגואה וברבודה, אשר מקום מושבה בסטוקהולם והיא מבקרת בקריביים באופן תדיר. קונסוליית אנטיגואה וברבודה בסטוקהולם היא אחת מ-13 הנציגויות היחידות של המדינה בעולם.
בין אנטיגואה וברבודה נחתם הסכם חילופי מידע בנוגע למס.
מתוקף אמנת שנגן ובהתאם להסכם בין המדינות, אזרחי אנטיגואה וברבודה רשאים להיכנס לשוודיה ללא ויזה, ושוודים המעוניינים לשהות במדינה יכולים לעשות זאת ללא ויזה עד ל-3 חודשים.
במסגרת מפגש מטעם קרן אפריקה נפגשו מנהיגי שתי המדינות. במהלך הפגישה הבטיח ראש ממשלת שוודיה לבדוק את נושא "סימון" אנטיגואה וברבודה באיחוד האירופי, וכן דנו השניים בסיוע לאנטיגואה וברבודה.
אמליוס גנטיליאנוס
אמליוס גנטיליאנוס (ביוונית: Ἀμέλιος Γεντιλιανός) היה פילוסוף נאופלאטוני וסופר מהמחצית השנייה של המאה ה-3.
מוצאו של אמליוס מטוסקנה. בשנותיו המוקדמות, למד לעומק את עבודותיו של נומניוס מאפאמיאה, ואף זכר את כל יצירותיו בעל פה. מאוחר יותר, הוא הכיר את פלוטינוס, ובמחיצתו הוא בילה יותר מעשרים שנים, והיה לאחד מתלמידיו הקרובים ביותר. פלוטינוס אף החשיב את אמליוס כאחד מתלמידיו המבריקים ביותר.
מיכל שפאק
מיכל שפאק (בפולנית: Michał Szpak; נולד ב-26 בנובמבר 1990) הוא זמר פולני אשר זכה בעונה הראשונה של אקס פקטור בפולין וייצג את מדינתו באירוויזיון 2016.
יכולתיו של שפאק במוזיקה מגוונות מאוד ומושפעות משנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20, חלק משיריו וביצועיו של שפאק הם בסגנון פופ אופראי, פופ רוק, רוק סימפוני, ג'אז ואקלטרונית.
ביוגרפיה
מיכל נולד ביאסלו, עיירה קטנה בדרום פולין. לשפאק אחות גדולה, מרלנה, זמרת אופרה, מרלנה נולדה מנישואיו הראשונים של אביו, אנדרז'י שפאק. לאחר גירושיו, התחתן אביו של שפאק בפעם השנייה, ממערכת יחסים זו נולדו דמיאן, מיכל ואווה. הזוג התגרש כשמיכל היה בן 10. עקב הגירושים והצעת עבודה, אמו עברה לאיטליה. ילדי המשפחה המשיכו להתגורר בפולין יחד עם האבא, ונהגו לבקר את אמם במהלך חגים. האח דמיאן הפך לאחד התומכים הגדולים ביותר למיכל הצעיר בגלל האקסצנטריות שלו. אמו נפטרה בצעירותו ולטענתו, הוא לא מצליח להתאושש מהמוות שלה.
שפאק למד בתיכון בעיר הולדתו, יאסלו, לאחר שנה עבר לתיכון בקולאצ'יצה. הוא לא הצליח לגשת לבחינות במגמת המוזיקה של בית הספר למוזיקה ממלכתי Fryderyk Chopin בוורשה. לימים סיפר כי סירבו לקבל אותו בגלל הלבוש והאיפור עמם בא לבחינה, הוא סיפר שהם טענו שזה מראה "מזעזע", ולכן נאלץ ללמוד פסיכולוגיה.
השפעות המוזיקה המוקדמות שלו כללה את קווין, מיוז, זביגנייב פרייזנר, דייוויד בואי ומייקל ג'קסון. כסטודנט בתיכון היה חבר בלהקה בשם "Whiplash" אשר ניגנה בעיקר מוזיקת רוק כבד. במהלך השנים סיפר שפאק, שבניגוד לאחותו הגדולה הוא מעולם לא לקח שיעורי מוזיקה באופן רשמי.
קריירה
ב-6 במרץ 2011, שפאק השתתף בעונה הראשונה של פקטור X. הוא התקדם בתוכנית עד הגמר ואף זכה בו. בין 4 בספטמבר ל-6 בנובמבר 2011, השתתף שפאק בעונה ה-13 של Taniec z gwiazdami, הגרסה הפולנית ל"רוקדים עם כוכבים", שם היה שותף לרקדנית פאולינה בירנת, יחד הם הגיעו למקום החמישי בתחרות. בסוף אותה השנה, הוציא שפאק לאור את המיני-אלבום הבכורה שלו, "XI".
ב-13 בנובמבר 2015, הוציא לאור את אלבום הבכורה שלו, Byle być sobą (באנגלית: Only to be yourself ). האלבום נקרא כמראה לחייו והקושי הנפשי שלו מאז אמו נפטרה במפתיע. האלבום כולל 12 שירים שבוצעו בפולנית ובאנגלית. האלבום, שכאמור הוקדש לאמו, זכה להצלחה גדולה בפולין. האלבום הגיע בפולין ל-60 אלף מכירות. השיר "Jesteś bohaterem" (אנגלית: Hero Real) נתן לו את פרס הראשון בפסטיבל הלאומי לשיר פולני 2015 באופולה.
שפאק ניצח בגמר הבחירה הלאומית הפולני לנציג המדינה לאירוויזיון 2016, הקדם התקיים ב-5 במרץ 2016, קהל הבוחרים בחר בשפאק ובשירו "Color of Your Life" עם 35.5% מקולות המצביעים. "הייתי רוצה לקחת חלק באירוויזיון, להתמודד עם האמנים האירופיים ולהציג את הערך שלדעתי ישאיר חותם רגשי גדול על כולם", אמר מיכל לאחר הזכייה. כדי לקדם את שירו לקראת התחרות, השתתף שפאק בסבב הופעות בלונדון (17 באפריל 2016), תל אביב (12 באפריל 2016), אמסטרדם (9 באפריל 2016) ובפורטוגל.
לאחר האירוויזיון יצא לסיבוב הופעות ברחבי אירופה שכלל את הונגריה, בלגיה, אוסטריה ואף הופיע בשיקגו ובניו יורק בתיאטראות מויזקליות.
בשנת 2017 הוא היה השופט המנצח בעונת הבכורה שלו כשופט התוכנית הטלוויזיה The Voice, הוא זכה בה עם הזמרת אותה קידם, מרתה גולושבסקה.
ב-7 בספטמבר 2018, הוציא את אלבום האולפן השני שלו "חוֹלֵם", האלבום הצליח והיה מספר 1 ברשימת המכירות הפולנית, OLiS. השירים מהאלבום זכו להצלחה אדירה ביוטיוב, שכל אחד מהם זכה בלמעלה ממיליון צפיות. בנובמבר 2018 הוא הוציא את הסינגל האחרון שלו, השיר עוסק בלהיות חזק, להמשיך ולרדוף אחר החלומות שלך בעזרת החברים והאהובים שלך.
שפאק דיבב את אחד הפרקים בסדרה בובספוג מכנסמרובע, ובסרט לגו 2: החלק השני.
פרסים
השיר "Jesteś bohaterem" (אנגלית: Hero Real), אשר נכלל באלבומו הראשון, נתן לו את הפרס הראשון בפסטיבל הלאומי לשיר פולני לשנת 2015 באופולה.
חיים אישיים
שפאק מתגורר בוורשה, שם הוא עוסק בתואר בפסיכולוגיה באוניברסיטת מדעי החברה והרוח.
מוחמד אל-אדריסי
מוחמד אל-אדריסי (בערבית: محمد الإدريسي; תעתיק מדויק: מחמד אלאדריסי; 1100 לערך – 1165 או 1166) היה קרטוגרף, גאוגרף ונוסע ערבי תושב סיציליה בחצרו של רוג'רו השני, מלך סיציליה.
ביוגרפיה
אל-אדריסי נולד בסאוטה שבצפון אפריקה (כיום טריטוריה של ספרד), שהייתה תחת שלטון מוסלמי, למשפחה של צאצאי מוחמד. התחנך בקורדובה ולאחר מכן בפלרמו.
לבקשת המלך רוג'רו השני, בשנת 1154 ערך אל-אדריסי מפה של העולם הידועה בשם טבולה רוג'ריאנה, אשר עותקים וגרסאות שלה שימשו במשך מאות שנים ימאים, כולל את כריסטופר קולומבוס.
למפת העולם הדו־ממדית שהכין, חיבר אל-אדריסי נספח מבאר בשם "נזהת אל-משתאק" ("עונג המתאווה על דבר חציית האופקים"; בלטינית גם: Opus Geographicum). הנספח כולל פרק על ארץ ישראל, המתאפיין בין היתר בהקפדה על ציון מרחקים בין המקומות. תיאור ירושלים שבו מתאפיין באדישות לכיבוש הצלבני.
תוכנה גאוגרפית של מעבדות קלארק בארצות הברית נקראת על שמו של אל-אדריסי.
במילון התרופות אותו חיבר ישנם שקיעים של מסורת לשון עברית לה יש זיקה למסורת הערבית של הרס"ג ושל אסכולת פרשני ספרד הקדמונים.
קרנף צמרירי
קרנף צמרירי (שם מדעי: Coelodonta), הידוע גם כקרנף צמרי וקרנף שעיר הוא סוג קדום במשפחת הקרנפיים. יצור זה חי באירואסיה, בעידן הקרח האחרון, בתקופת הפליסטוקן.
מאפיינים
לקרנף זה היה גוף אדיר ממדים: גובהו היה כ-2 מטרים, אורכו כ-3 מטרים וחצי ומשקלו כ-2–3 טון. פרוותו העבה הגנה עליו מהאקלים העוין של הטונדרה. היו לו זוג קרניים גדולות באורך כמטר וחצי. הוא ניצוד על ידי האדם הקדמון לפני 30,000 שנה, ועדויות לכך נראות כיום במערות בצרפת. גילויים ארכאולוגים חדשים מראים כי התקיימה אוכלוסיית קרנפים צמריריים בסיביר עוד בשנת 8,000 לפני הספירה.
הקרוב החי בעל הקשר האבולוציוני הקרוב אליו ביותר הוא הסוג דיצרורינוס, בו המין קרנף סומטרה. סוג נוסף בעל שיער שקרוב אליו, אך נכחד, הוא הסטפנורינוס שהתקיים ברחבי אירואסיה, ועצמות של אחד ממיניו נמצאו אף באתרים ארכאולוגיים בארץ ישראל.
הקרנף הצמרירי הופיע באירואסיה לפני כ-3.5 מיליון שנה ונכחד לפני כ-10,000 שנה. ישנה מחלוקת האם הוכחד עקב התחממות האקלים או עקב ציד-יתר של האדם. טווח הזמן הארוך בו שרד הסוג, שהתאפיין אף בטמפרטורות קיצוניות יותר מאלו ששררו בזמן הכחדתו, מרמזים כי דווקא חדירת האדם הקדמון לאזורי מחייתו והציד שחולל בו משך עשרות אלפי שנים לפחות, הם הגורם המכריע שגרם לצמצום באוכלוסייתו מעבר ליכולת הריבוי הטבעי ועד להכחדתו המלאה מכל אזורי מחייתו.
בתרבות
קרנף זה הופיע בסדרות ללכת עם חיות וענקי עידן הקרח ובמשחק Jurassic World: Alive.
פואנום
פואנום מכיש, לפי רשימת המלכים השומרית, היה המלך השישי של שומר מהשושלת הראשונה של כיש. מלוכתו נמשכה לפי המיתוס 840 שנים.
עבאסה
עבאסה (בערבית: عباس; 765–803) הייתה נסיכה ערבייה מבית עבאס. בתו של אל-מהדי, אחותם של אל-האדי והארון א-רשיד ואשתו של ג'עפר אבן יחיא אלברמכי.
ביוגרפיה
עבאסה נולדה בסביבות שנת 765. היא הייתה בתו של הח'ליף אל-מהדי מבית עבאס, ושל שפחה פרסית בשם רחים. היא הייתה אחותם למחצה של הח'ליפים אל-האדי והארון א-רשיד, ושל המשוררים אולאיה ואברהים אבן אל-מהדי. היו לה שלושה בעלים, ושלושתם מתו לפניה. מה שגרם לאבו נואס לכתוב מספר פסוקים סאטיריים בהם הוא מציע לח'ליף להשיא את עבאסה לאחד מאויביו. אחיה, הארון א-רשיד, היה קשור אליה מאוד, וכדי שיוכל לבלות יותר זמן במחיצתה, הוא החליט להשיא אותה לווזיר שלו ג'עפר אבן יחיא אלברמכי ממשפחת הברמכים העשירה ורבת ההשפעה. הוסכם שהנישואים יהיו פורמליים בלבד, ולפיכך נאסר על ג'עפר ועבאסה להתראות שלא במחיצת הח'ליף.
עם זאת, על פי המסופר, עבאסה התאהבה בג'עפר, והייתה נחושה לממש את נישואיהם. מדי לילה הייתה נשלחת שפחה לחדר המיטות של ג'עפר, אולם לילה אחד מילאה עבאסה את מקומה של השפחה. ג'עפר הופתע, אך לא התנגד. עבאסה נכנסה להריון וילדה תאומים. אחיה זעם כשנודע לו על כך, והוציא את ג'עפר להורג. משפחת הברמכים איבדה את כל כוחה. בני המשפחה נאסרו ורכושם הוחרם. עבאסה הוצאה להורג או הוגלתה, והתאומים שילדה הועברו למכה וגדלו שם. עם זאת, ישנן גם גרסאות אחרות על נפילת הברמכים.
ששון מזרחי
הרב ששון עבדול עזיז מזרחי (חג הסוכות תרע"ד - ז' בניסן תשנ"ח) היה רב ומקובל.
ביוגרפיה
נולד לרבי בנימין ציון ולצ'חלה בעיראק, בצעירותו למד בבית זלכה, בגיל 14 החל ללמוד קבלה אצל הרב יהודה פתיה, בהמשך נישא לסעידה לבית נתן.
בשנת תשי"ב עלה לארץ ישראל ולמד בישיבת פורת יוסף, שם למד כשלושים שנה בחברותא עם הרב יהודה צדקה. כמו כן למד קבלה בחברותא עם המקובל הרב יעקב משה הלל.
במשך שמונה שנים גר בלונדון ושימש כמחנך לבני משפחת ששון.
לפרנסתו עבד כמה שעות ביום במשרד הדתות, ועסק בהגהת סת"ם, כיון שהקפיד שלא להנות ממתנת בשר ודם.
לקראת סוף חייו נהג למסור שיעורים בקבלה בישיבת המקובלים אמת ושלום.
נפטר בז' בניסן תשנ"ח, ללא ילדים. ונקבר בירושלים בבית הקברות סנהדריה.
חיבוריו
הרב ששון מזרחי חיבר סדרת ספרים בקבלה בשם "באתי לגני", בסדרה ה' כרכים, הספרים יצאו לאור במכון אהבת שלום, נכון לתשפ"ג נדפסו חמש מהדורות של הספרים.
הספרים הפכו לספרי יסוד בלימוד הקבלה.
אלכסנדר דשאפל
אלכסנדר לואי אונורה לברטון דשאפל (בצרפתית: Alexandre Louis Honore Lebreton Deschapelles; 7 במרץ 1780–1847), שחמטאי צרפתי שנחשב לאלוף עולם לא-רשמי בשני העשורים הראשונים של המאה ה-19. היה ללא ספק השחקן החזק ביותר בצרפת בתקופה האמורה, וצרפת אז הייתה זירת השחמט החזקה ביותר בעולם. דשאפל היה השלישי מבין ארבעת ענקי השחמט הצרפתים - דה קרמר, פילידור, דשאפל ולה בורדונה - ששלטו בעולם השחמט על פני יותר ממאה שנה. לשיא יכולתו הגיע בשנים 9–1838 כאשר היה ממוקם ראשון בעולם, לאחר שמשנת 1821 ועד 1837 היה ממוקם שני בעולם.
ביוגרפיה
לפי כל העדויות היה דשאפל אדם סוער ומוכשר, שניהל חיים מרתקים. אביו ואחיו היו בשירותו של לואי ה-16 ונאלצו להימלט מצרפת בימי המהפכה. אחיו נורה בידי כיתת יורים בשנה השנייה למהפכה. אך דשאפל עצמו היה אחד מהמהפכנים, התגייס לצבא נפוליאון והעפיל עד לדרגת גנרל. הוא זכה לצלב כבוד, אחד הראשונים שהוענקו, על לחימתו בצבא נפוליאון. הוא אף נפצע בקרב, איבד את ידו הימנית במלחמה מול הפרוסים ונחתך בחרב בפניו, שנותרו מעוותות. לאחר שנפוליאון הכתיר עצמו לקיסר, הפנה לו דשאפל עורף וקרע את העיטור היוקרתי מעל צווארו.
הוא הצטיין לא רק בשחמט אלא בעוד משחקים, כמו ויסט וביליארד, משחק שנהג לשחק כשהוא אוחז במקל בגדם ידו הימנית. לאחר פרישתו משחמט הוא התפרנס ברוחב ממשחק הויסט וקנה לו ולרעייתו וילה ליד פריז ובה פסיונים ומטעים. הוא עסק בגידול דלעת וגם בתחום זה הצטיין וזכה בפרסים. השחמטאי האנגלי בן התקופה ג'ורג' פריגל העיר כי דשאפל הוא "שחקן השחמט הגדול בצרפת, שחקן הויסט הגדול בצרפת, שחקן הביליארד הגדול בצרפת, מגדל הדלעות הגדול בצרפת והשקרן הגדול בצרפת". אמירה זו שיקפה לא רק את מגוון כישרונותיו ויכולותיו של דשאפל אלא גם את אופיו ויחסי האנוש הבעיתיים שלו.
דשאפל היה מרותק למיטתו כשנה וחצי לפני שמת וסבל מהזיות. משאלתו האחרונה הייתה להיקבר בלא טקסים מיוחדים כאחד האדם.
משחקו
דשאפל העיד על עצמו שלמד את משחק השחמט על בוריו במשך ארבעה ימים, (גם בעיסוקיו האחרים הצליח לאחר זמן קצר מאוד). הוא הופיע משום מקום בעולם השחמט ב-1798, ומהר מאוד היה לשחקן החזק ביותר בפריז ולמלכו הבלתי מעורער של הקפה דה לה ריז'נס, מועדון השחמט הידוע בעיר. ב-1806 הוא הגיע לברלין עם צבאות נפוליאון וניצח שם את טובי שחקני העיר, על אף שנתן להם יתרון גדול של צריח בפתיחה.
ב-1820 לקח לו לתלמיד את לה בורדונה, שמהר מאוד עלה על מורו והרבה לנצחו. דשאפל פרש אז ממשחק השחמט ולא שב לשחק עד 1836, עת התמודד עם מספר שחקנים חזקים והשיג תוצאות לא רעות. גם משחקים אלה, כמו רוב משחקיו, היו בתנאים לא שווים. לעיתים נדירות שיחק בלא לתת ליריבו יתרון של שני רגלים לפחות.
עליית מקבילים
עליית מקבילים (באנגלית: Dip) היא סוג של תרגיל התעמלות פיזית לחיזוק פלג הגוף העליון, המבוסס על דחיקת משקל הגוף בעזרת הזרועות כנגד כוח הכבידה. המתעמל אוחז במוטות המקבילים כאשר גופו אינו נתמך בקרקע, ומיישר את מרפקיו תוך דחיפת הגוף כלפי מעלה.
את עליות המקבילים נהוג לבצע בתקן המקבילים או בטבעות והן מיועדות לחזק בעיקר את שריר הזרוע התלת-ראשי (יד אחורית), כאשר השרירים המסייעים לביצוע התנועה הם שריר הדלתא ושריר החזה הגדול.
תרגיל זה משמש כתרגיל מרכזי בחדרי הכושר ושכיח במגוון ענפי ספורט כגון: פיתוח גוף, התעמלות מכשירים, קרוספיט ועוד.
התרגיל מתבצע בצורה הבאה:
ישנם סוגים שונים ומגוונים של עליות מקבילים:
אל-סיראט
אל-סיראט (בערבית: الصراط, תעתיק מדויק: א-צִראט), הוא מושג בתאולוגיה האסלאמית אשר מתאר גשר צר אותו חייב לחצות כל אחד מבני האדם ביום הדין על מנת להיכנס לגן העדן.
הגשר מתואר במסורת האסלאמית כצר כשערה וחד כלהב של חרב, כשמצד אחד הוא מחובר לכותל המערבי, ומהצד השני לגן העדן, בעוד שמתחתיו בוערת אש הגיהנום אליה יפלו הרשעים.
מבט כללי
על פי פרשני הקוראן והחדית', הסיראט הוא גשר שיוקם מעל הגיהנום, עליו יעברו אנשים על פי מעשיהם. כמה מהם יעברו כהרף עין, או כמו ברק, או כמו הרוח, או כמו סוסים מהירים. חלקם יחצו בריצה, חלקם יצעדו, חלקם זוחלים, וחלקם יחטפו ויזרקו לאש הגיהנום, כל אחד לפי מעשיו.
חלק מהפרשנים מתארים זאת כך:
על פי פוסקי ההלכה באסלאם, חובה על המוסלמי להאמין בגשר (אל-סיראט), ואין האמונה שלמה בלי האמונה בגשר.
אל-סיראט בחדית'
בחדית' שנמסר על ידי אבו סעיד אל-ח'ודרי, נאמר שהסחאבה שאלו את מוחמד לגבי הגשר, והוא ענה להם שהגשר חלקלק ועליו מלחציים חדים וקוצים דוקרניים. כמו כן, הוא הוסיף שחלק יעברו את הגשר במהירות וללא פגע, בעוד שחלק יפלו ממנו היישר אל הגיהנום.
אטימולוגיה
המומחים של השפה הערבית טוענים שישנן מספר דרכים לכתוב ולהגות את הביטוי, וביניהן: א-צִראט (الصراط), א-סִראט (السراط), וגם א-זִראט (الزراط).
כמו כן, חלוקים המומחים בנוגע לשאלה האם אל-סיראט היא מילה בלשון זכר או בלשון נקבה.
מדיניות הכלב האחד
מדיניות הכלב האחד היא מדיניות של הממשל בסין, לפיה כל משפחה יכולה לגדל לכל היותר כלב אחד. המדיניות גם מגבילה את גובה הכלבים - עד 35.5 סנטימטרים, ואוסרת על גידול כלבים פראיים ומסוכנים. בנוסף נאסר על נטישת הכלבים, ועל טיול עימם במקומות ציבוריים כגון שווקים ופארקים.
המדיניות מיושמת משנת 2006 בבייג'ינג. בהמשך הורחבה גם לערים גואנגג'ואו (מ-2009), צ'נגדו, ושאנגחאי (מ-2011).
המדיניות יושמה לראשונה ב-2006, לאחר שחלה עלייה במקרי המוות בעקבות הידבקות במחלת הכלבת - 2,651 מקרי מוות מהמחלה דווחו בשנת 2004; רק 3% מהכלבים בסין היו מחוסנים מפני המחלה. באזורים אחרים בסין, המדיניות הקיימת לרוב היא הטלת קנסות שונים על בעלי כלבים. ב-2006 נערך מבצע ממשלתי בו נטבחו בתוך חמישה ימים 50 אלף כלבים באזור יונאן לאחר מספר מקרי הידבקות בכלבת.
הטלת המגבלות הובילה למספר הפגנות מחאה מצומצמות בבייג'ינג. כן עלו תגובות מעורבות מצד ארגוני בעלי חיים שונים ברחבי העולם, כגון התנגדות מצד הארגון האמריקאי "Humane society" (שאנשיו טענו כי הפתרון להתפשטות הכלבת בסין הוא הגברת החיסונים לכלבים ולא הגבלת מספרם), לעומת הבעת תמיכה במדיניות מצד ארגון "אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים" (שאנשיו טענו כי הדבר אולי ימנע מאנשים לנסות לגדל יותר כלבים ממה שהם מסוגלים).
טוקטר אאובקירוב
טוקטר אאובקירוב (בקזחית:Тоқтар Оңғарбайұлы Әубәкіров נולד ב-27 ביולי 1946 במחוז קרגנדה, ברית המועצות) הוא קוסמונאוט סובייטי ממוצא קזחי.
ביוגרפיה
טוקטר אאובקירוב נולד בקולחוז במחוז קרגנדה שבקזחסטן הסובייטית למשפחה קזחית. הוא סיים את לימודיו בבית ספר של 8 שנים והחל לעבוד כחרט במפעל. במקביל הוא המשיך בבית ספר ערב אותה סיים בשנת 1965. לאחר גיוס לצבא ברית המועצות הוא נשלח לבית ספר לטייסי קרב. עם סיומה הוא החל בשירות שסיים בשנת 1976 בדרגת קפטן.
בשנת 1976 אאבקירוב סיים קורס טייסי ניסוי והחל לעבוד במשרד תכנון מיקויאן. בשנת 1979 הוא סיים לימודי הנדסת אווירונאוטיקה. אאובקירוב עבר במשרד תכנון עד לשנת 1991. בתקופה זו הוא היה טייס ניסוי של מספר מטוסים מתוצרת החברה לרבות מיג-29 ומיג-31. על פעילות בתחום ניסוי מטוסים בשנת 1988 הוענק לו תואר גיבור ברית המועצות. בשנת 1989 הוא היה בין הראשונים שביצע נחיתה על סיפון נושאת המטוסים אדמירל קוזנצוב והיה הראשון שביצע המראה מננה.
בתחילת תקופת הפרסטרויקה בתאום עם שלטונות קזחסטן הסובייטית במאי 1991 אאובקירוב החל אימונים במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים. הוא נכלל בצוות של סויוז TM-13 כקוסמונאוט-חוקר (אלכסנדר וולקוב היה מפקד צוות). לאחר שהייה בחלל של 7 ימים אאבקירוב חזר לכדור הארץ בחללית סויוז TM-13 (אנטולי ארצברסקי היה מפקד צוות). על טיסה זו הוענק לו תואר "גיבור העם של קזחסטן", אות כבוד מוזהב על שירות הרפובליקה האוסטרית ועיטור מהפכת אוקטובר (ברית המועצות).
לאחר הקמת קזחסטן כמדינה עצמאית, אאובקירוב עבר להתגורר בה. באפריל 1992 הוא מונה לסגן ראשון של יושב ראש וועדת הגנה המדינה. בהמשך הוא נבחר מספר פעמים לפרלמנט וכיהן בה עד לשנת 2012.
בשנת 2022 אאובקירוב תמך בהכנסת כוחות ארגון האמנה לביטחון משותף לדיכוי המהומות.
לנה גוברמן
לנה גוברמן (נולדה ב-1978) היא אמנית, ומאיירת ישראלית.
ביוגרפיה
גוברמן היא המנהלת האמנותית והמעצבת הראשית של הסרט איפה אנה פרנק מאת הבמאי הישראלי ארי פולמן.
חיים אישיים
גוברמן גרה בקריית אונו עם בעלה ושני ילדיה.
עקור (כפר)
עַקּוּר (בערבית عقور) היה כפר ערבי בהרי ירושלים ששכן מעל נקודת המפגש של נחל רפאים ונחל שורק, כ-15 ק"מ מערבית לירושלים. הכפר היה שייך לנפת ירושלים במחוז ירושלים. במלחמת העצמאות, ב-13 ביולי 1948, במסגרת מבצע דני, הכפר נכבש על ידי חטיבת הראל והתרוקן מתושביו.
עץ מאוזן
עץ מאוזן הוא רעיון של מבנה נתונים מסוג עץ חיפוש בינארי, עץ חיפוש יקרא עץ מאוזן אם הגובה של העץ יהיה שווה ל- \log_2(n) של (כאשר \ nהוא מספר הצמתים בעץ). כלומר עבור עץ \ T וגובה \ h אז העץ יהיה מאוזן אם: \ h(T) = \ O(\log n)
תכונה זו מבטיחה שניתן יהיה לחפש בעץ בסיבוכיות של \ O(\log n) במקרה הגרוע ביותר.
מהלך פעולה
עץ מאוזן כשלעצמו איננו מבטא מבנה נתונים בעל דרך להגיע למצב זה, אלא רעיון כללי לעץ שעבורו מתקיימים הדרישות ומכך גם מתקיימת תכונת החיפוש ב - \ O(\log n). והוא בדומה לעץ בינארי מייצג קבוצה מסוימת המקיימת תכונה מסוימת (בהתאם) עבור מבנה נתונים.
תתי עצים
פותחו כמה מודלים מסוג עצי חיפוש בינארים המקיימים את התכונה הזו, ובניהם:
כל עץ מבצע פעולה הנקראת "איזון" על מנת להמשיך לקיים את דרישות העץ המאוזן. לדוגמה: עבור עץ AVL פעולת האיזון נקראת "גלגול".
משפטים
רשימת משפטים הנכונים עבור כל עץ המקיים את תכונת עץ מאוזן:
פנג יו-שיאנג
פנג יו-שיאנג (באנגלית: Feng Yuxiang; 6 בנובמבר 1882 - 1 בספטמבר 1948) היה מצביא ומנהיג ברפובליקה של סין. הוא כיהן כסגן ראש ממשלת הרפובליקה של סין בשנים 1928 – 1930. הוא נודע גם בשם ״הגנרל הנוצרי״ עקב שאיפתו להמיר את דת חייליו. הוא נטה לפרוץ את מסגרות הממסד כאשר הצטרף אליו. בשנת 1911 הוא היה קצין בשורות של הצבא הרפובליקה הצעירה, של יואן שה-קאי והצטרף למהפכנים נגד שושלת צ'ינג. הוא עלה לדרגה גבוהה בתוך הצבא של אילי המלחמה ז'ו-פי-ז'ילי ושל וו פאיפו, אבל חולל את הפיכה בבייג'ינג ב־1924 שהפילה את ז'ילי מהשלטון והביאה את סון יאט-סן לבייג'ינג. הוא הצטרף לקוומינטנג (KMT), ותמך במבצע הצבאי - ״המשלחת הצפונית״ והפך בשלב מסוים לתומך בצ'יאנג קאי שק. בהמשך התנגד לצבירת הכוח של צ'יאנג, ויצא נגדו ב״מלחמת המישורים המרכזיים״, והצטרף אליו שוב בהתנגדות לפלישה היפנית ב-1933. בהמשך השנים תמך בוועדה המהפכנית של הקוומינטנג.
ראשית חייו וקריירה
כבן של קצין בצבא הקיסרי, פנג בילה את נעוריו מוקף בחיים הצבאיים. הוא הצטרף לצבא הקיסרי כשהיה בן 11, בדרגה הנמוכה ביותר, קיבל מדים ואוכל, אבל לא שכר, בניגוד לחיילים הסדירים. בגיל 16 הוא הוכיח את עצמו והפך לחייל סדיר. שלא כחיילים אחרים שהימרו ובזבזו את שכרם, פנג חסך את משכורתו והשתמש בחלקה כדי לסייע לחיילים אחרים שנזקקו, במיוחד לזוטרים שבהם. לכן היה אהוד על חבריו לנשק. פנג היה מסור לתפקידו ובעל הנעה, ובשנת 1902 הצטרף לצבא של יואן שה-קאי שהוקם זה מכבר. במהלך מהפכת שינהאי של 1911, שבה סולקה המלוכה ונוסדה הרפובליקה הסינית, פנג הצטרף להתקוממות ותמך במהפכנים בדרום. ההתקוממות דוכאה על ידי הצבא הרפובליקה ופנג נכלא על ידי יואן שה-קאי. בשנת 1914 הוא חזר וקיבל דרגה צבאית ובילה את ארבע השנים הבאות בהגנה על המשטר של יואן. ביולי 1914, כמפקד חטיבה, השתתף בדיכוי מרד האיכרים באילאנג בחנאן ובשאאנשי. במהלך ״מלחמת ההגנה הלאומית״ של 16–1915, הוא נשלח לסצ'ואן להילחם נגד המתנגדים ליואן, אבל בחשאי התקשר עם מנהיג ההתנגדות. באפריל 1917 נשללה דרגתו הצבאית אבל עדיין הוביל את כוחותיו הקודמים למסע קרבות, נגד ג'אנג שון, ובהמשך קיבל חזרה את דרגתו. באוגוסט 1921 הוא התמנה כמפקד אוגדה והתבסס בשאאנשי.
המרה לנצרות
פנג, כמו קצינים צעירים רבים, היה מעורב בפעילות מהפכנית וכמעט הוצא להורג בבגידה. מאוחר יותר הוא הצטרף לצבא הממשלה של יואן שה-קאי ובעזרתו ועצתו של הדיפלומט הסיני וואנג זנגטינג, התנצר ב -1914, הוטבל לכנסייה האפיסקופלית המתודיסטית.
יעקב גוטשלק
יעקב מיכאל גוֹטשַלק (1941 – כ"א בטבת תשס"ד, 15 בינואר 2004) היה מתרגם ישראלי שתרגם מגרמנית לעברית. בין השאר תרגם ספרים של תומאס מאן, יוהאן וולפגנג פון גתה, אריך מריה רמרק והיינריך בל.
תולדות חייו
יעקב גוטשלק נולד בתל אביב להורים ילידי גרמניה. למד בתיכון עירוני ה' בעירו, נסע ללמוד רפואה בהמבורג שבגרמניה המערבית, אך הפסיק את לימודי הרפואה ובמקומם למד ספרות. בשנת 1974 הכיר בחורה בשם שושי קופ שבאה לביקור בגרמניה. הוא חזר לארץ, התחתן עמה ונולדו להם ארבעה ילדים. משפחתו הייתה אחת הראשונות שהתיישבו במעלה אדומים, ושם החל בפרק השני של חייו, במסגרתו עסק בתרגום בחדר העבודה שלו.
פנג יו-שיאנג
המרה לנצרות
הקריירה של פנג כמצביא-שליט החלה זמן קצר לאחר התמוטטות ממשלת יואן שה-קאי ב-1916. פנג, לעומת זאת, הבדיל את עצמו ממצביאים אזוריים אחרים על ידי שליטה באזורו בתערובת של סוציאליזם נוצרי ומשמעת צבאית. הוא אסר על זנות, הימורים ומכירת אופיום. משנת 1919 הוא נודע בכינוי ה"גנרל הנוצרי".
יעקב גוטשלק
תולדות חייו
גוטשלק תרגם את "שער הניצחון" של אריך מריה רמרק, "מה ייצא מהילד הזה?" של היינריך בל, "ייסורי ורתר הצעיר" של גתה ועוד ספרים רבים אחרים. לעיתים הלך בעקבות מתרגמים אחרים: כשמת עזריאל אוכמני בעיצומו של תרגום "מות וירגיל" של הרמן ברוך, גוטשלק השלים את המלאכה. ב-1977 החל מרדכי אבי-שאול לעבוד על תרגומו של "דוקטור פאוסטוס", יצירת המופת של תומאס מאן, אך אחרי שמונה פרקים חלה, ובהסכמתו המשיך גוטשלק בתרגום. אחרי מות אבי-שאול הוא נואש מהניסיון לאחד את התרגום ותירגם מחדש גם את שמונת הפרקים הראשונים.
גוטשלק נפטר בשנת 2004, והוא בן 63.
פנג יו-שיאנג
המרה לנצרות
נאמר עליו שאהב להטביל את חייליו במים בעזרת צינור כיבוי אש. עם זאת, לא מתועד מקרה כזה בביוגרפיה המפורטת שכתב שרידן, או במקורות אחרים. הם אומרים שהתנצרות נלקחה על ידו ברצינות רבה, ולא כל החיילים שלו הוטבלו. העיתונאי ג'ון גינטר, בספרו משנת 1939 בתוך אסיה, הכחיש במפורש כי היו טבילות המוניות כאלה.
התהילה
בשנות העשרים המוקדמות עלה פנג לגדולה בקרב סיעת אנשי ז'ילי (Zhili clique) מצביאי המלחמה שפרשו מהצבא לאחר מותו של יואן שה-קאי, והפך לאחד הכוחות האזוריים הלוחמים בממשל המרכזי. את שמם הם קיבלו משום שבסיס הכוח שלהם היה סביב מחוז ז'ילי. ״החבורה של ז׳ילי״ הביסה חבורות שליטים צבאיים אחרים בראשות ג'אנג דזוו-לין, בשנת 1922. בתקופה זו פנג החל להתקרב לברית המועצות. בתוך סיעת חבורת ז'ילי נדחק פנג ממעמדו על ידי וו פאיפו ונשלח עם חייליו לשמור על הפרברים הדרומיים של בייג'ינג. בשנת 1923 פנג היה בקשר עם הנשיא סון יאט-סן, לקשור קשר ולדחוק את רגלי וו פאיפו ואחרים שהשתלטו על ממשלת הרפובליקה. כאשר החלה מלחמת הסיעות השנייה בין החבורה של ז'ילי לזו של פנגטיאן בשנת 1924, היה פנג אחראי להגנה על מחוז ריה נגד החבורה של פנגטיאן. עם זאת, הוא החליף את הצדדים ותפס את הבירה בייג'ינג ב-23 באוקטובר 1924. בקרבות אלה הכוחות של חבורת ז׳ילי, שפנג נטש אותם, ספגו תבוסה גדולה. לפיכך, ההפיכה של פנג הביאה שינויים פוליטיים מרחיקי לכת בסין. פנג כלא את מנהיג חבורת ז'ילי ואת הנשיא קאו קון. העלה לשלטון מנהיג ליברלי יותר, גירש את הקיסר פואי האחרון שנותר בעיר האסורה, והזמין את סאן יאט-סן לבייג'ינג להחיות את הממשלה הרפובליקנית ולאחד את המדינה. למרות היותו חולה מאוד, סאן הגיע לבייג'ינג ומת שם באפריל 1925.
ניצחונו של פנג לא היה לזמן רב, בהמשך הקרבות בין הסיעות היריבות הוא איבד את השליטה בביג׳ינג בתחילת 1926. אז הוא התחבר עם צ'יאנג קאי שק כשזה יצא למבצע ״המשלחת הצפונית״ למאבק בשליטים הצבאיים של הצפון. פנג מיזג את צבאו עם הצבא המהפכני הלאומני של צ'יאנג. האיחוד הצבאי ניצח את קבוצת המצביאים בדרום ובצפון, ואילו גי׳אנג ז׳ולין נאלץ לסגת ולחזור לבסיסו באזור מנצ'וריה.
באוקטובר 1928 מונה פנג יו-שיאנג כסגן נשיא ושר המלחמה של הרפובליקה של סין על ידי הנשיא צ'יאנג קאי צ׳אק. בתחילת 1929 פנג לא הסכים עם מדיניות הממשלה הלאומית של צ'יאנג קאי-שק בנאנג'ינג. הוא הצטרף למצביאים נוספים כדי לערער את עליונותו של צ'יאנג, אבל הוא הובס על ידי צ'יאנג ב״מלחמת המישורים המרכזיים״. התבוסה הושגה בין השאר מאחר שצ'יאנג קאי-שק, הסית את המוסלמים והמונגולים, תושבי האזורים ההם, לזנוח את תמיכתם בפנג ושותפיו, ולדחוק אותם מאזוריהם.
איבוד התהילה
לאחר ההפסד ב״מלחמת המישורים המרכזיים״, וללא כוחו הצבאי, פנג, עסק בראשית שנות השלושים בביקורת על כישלונו של צ'יאנג להתנגד לתוקפנות היפאנית. ב־26 במאי 1933, הפך פנג יו-שיאנג למפקד הכללי של הברית הצבאית של צבא מחוז צ'אהר (Chahar) וביולי 1933 הניסו את הכוחות היפנים מהמחוז. בסוף יולי, פנג ושותפיו הקימו את "הוועדה לשיקום ארבעת המחוזות של צפון-מזרח". צ'יאנג קאי-שק, שחשש כי הקומוניסטים השתלטו על צבא בעלי הברית שנלחמו ביפנים, הקים מצור על צבא הברית עם 60,000 איש. מצד אחד צבאו של פנג היה מוקף בחיילי צ'יאנג קאי שק, ומצד שני ביחידות היפניות. פנג התפטר מתפקידו כמפקד צבא הברית, ופרש למחוז שאנדונג.
אחרית ימיו
בין השנים 45–1935 תמך פנג בקוומינטנג וקיבל בתפקידים שונים בצבא הלאומני ובממשלה. באוקטובר 1935 הזמין אותו צ'יאנג לנאנג'ינג לשמש סגן נשיא המועצה הצבאית הלאומית. הוא החזיק בתפקיד עד 1938 ונותר לאחר מכן חבר המועצה הצבאית עד 1945. במהלך תקרית שיאן, כאשר צ'יאנג קאי-שק הוחזק בשבי על ידי מורדים, פנג קרא מיד לשחרורו של צ'יאנג. לאחר שהחלה מלחמת סין-יפן השנייה החלה בשנת 1937 הוא התמנה למפקד העליון של אזור המלחמה השלישי.
לאחר מלחמת העולם השנייה נסע לארצות הברית, שם ביקר בגלוי את המשטר של צ'יאנג ואת תמיכתו של הנשיא טרומן בו. אף שמעולם לא היה קומוניסט, היה קרוב אליהם בשנותיו האחרונות. פנג נפטר כשהיה על ספינה בים השחור, בדרכו לברית המועצות ב-1948, יחד עם אחת מבנותיו. יש הסבורים שהוא נרצח; אחרים מכחישים זאת. רבים האמינו שפנג נרצח על ידי יריבים פוליטיים. אלה שידעו פרטים על האש שפרצה על הספינה ועל נסיבותיה, דיווחו כי פנג ובתו נספו באמצע הלילה מאחורי דלת תא הנוסעים שננעלה מבחוץ. הקומוניסטים הסינים סיווגו את פנג כ"מצביא טוב", ושרידיו נקברו בכבוד רב ב-1953 בהר מקודש בשאנדונג.
אלמנתו לי דקוואן כיהנה כשרת הבריאות של הרפובליקה העממית של סין.
אמנון קיסרי
אמנון קיסרי (שם מדעי: Boulengerochromis microlepis; משמעות שמו המדעי: "הדג של ג'ורג' אלברט בולנג'ר") הוא מין יחידי בסוגו של דג גרם מסדרת הדקראים אשר אנדמי לאגם טנגניקה שבאפריקה. זהו המין הגדול ביותר במשפחת האמנוניים לצד המין אמנון טווסי מנומר (Cichla temensis) מאמריקה הדרומית שאולי מעט יותר ארוך. האמנון שוכן במים רדודים עד לעומק 100 מטרים במדינות: בורונדי, טנזניה, זמביה והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
האמנון הקיסרי יכול להגיע לאורך של 90 ס"מ בזכרים ו-75 ס"מ בנקבות אך מגיע למשקל קטן יחסית של 4.5 ק"ג. הוא בעל ראש גדול עם שפתיים משורבבות ובעל פסים כהים לאורך הגוף והסנפירים צהובים בהירים ובוהקים. האמנון בעל סנפיר גב גבוהה ומסועפת וזנב גבוה ומחודד המשמש לתאוצה מהירה.
דג זה הוא טורף דגים אחרים להם הוא אורב. בניגוד לקרובי משפחתו הוא גדול מכדי לקנן במחילות ובמקום מכנס גומה בקרקע בעומק 1.5 מטרים כששני ההורים שומרים על ביציהם עד הבקיעה. 10,000-15,000 ביצים מוטלות ונשמרות בידי הזכר עד הבגרות, כאשר הם בני 2.5 שנה ובאורך 40 ס"מ. עד לשלב זה הם אוכלי כל.
שפמנון זה אינו בסכנה בטבע כיום.
קוטי
קוטי (באוקראינית: Кути; בפולנית: Kuty; ברומנית: Cuturi, קוטורי; ביידיש: קיטעוו, קיטוב) היא עיירה במחוז איוואנו-פרנקיבסק שבאוקראינה, על גדת נהר צ'רמוש, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
קוטי נזכרת לראשונה בשנת 1469, ובשנת 1715 הוענקו לה זכויות עיר. עד חלוקת פולין הייתה העיירה בבעלות משפחת פוטוצקי, ובשנת 1772 נכללה בתחום אוסטריה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, ובהתאם להסכם ריגה, נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי קוטי
יהודים ישבו בקוטי מעת שנוסדה כיישוב עירוני, וקיבלו היתר להקים בה בית כנסת ובית עלמין. עם כינון השלטון האוסטרי באזור, הוטלו על הקהילה בעיירה מיסים כבדים, שנותרו בתוקפם עד שנת 1868. מיוצאי העיירה נודע במיוחד רבי אברהם גרשון מקיטוב, גיסו של הבעל שם טוב. וכן הרב חיים דרוקמן, מרבני הציונות הדתית, שנולד בעיירה בשנת 1933. בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיירה 3,137 יהודים, ובתקופה זו נוסדו בה מספר ארגונים ציוניים, והוקם בה בית ספר עברי. בשנים אלה היגרו רבים מיהודי העיירה לארצות הברית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה סבלו יהודי העיירה מהכיבושים הרוסיים ומהכיבוש הרומני של היישוב. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,900 יהודים, רוב תושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות, תוך קיום תנועות נוער שונות. עם כיבוש העיירה בידי הצבא האדום בספטמבר 1939 הלאימו בה הסובייטים את העסקים הפרטיים, ואסרו על פעילות ציבורית יהודית ביישוב.