cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דרדוויל: ארץ הצל
סקירה כללית
יום לאחר הרצח של בולזאיי, לוק קייג' ואיירון פיסט דנים במעשיו של דרדוויל כאשר הם זוכים לביקורו של הקינגפין. הוא מזהיר אותם ששניהם יצטרכו להביס את דרדוויל. הטרנטולה השחורה משוחח עם דרדוויל, שמתכנן לגייס כל גיבור-על מחופש לתוך הארגון שלו. הוא מוסיף וקובע כי אלו המסרבים הם אויבים של ארגון היד. קינגפין וליידי בולזאיי מקימים לתחייה אויב של ארגון היד והגיבורים, בהנהגתו של לוק קייג', נכנסים לתוך ארץ הצל ומשוחחים עם דרדוויל. ספיידרמן אף מייעץ לו שלבישת חליפה שחורה אף פעם לא מסתיימת בטוב, כפי שקרה לו עם סימביוט ונום. נינג'ות היד מודיעות לדרדוויל כי גוסט ריידר תוקף את הלס קיצ'ן תחת שירותו של הקינגפין ודרדוויל מאשים את הגיבורים שהם שימשו כהסחה. לוק קייג' מכחיש את הדבר, אך דרדוויל הזועם פוקד על ארגון היד ללכוד אותם, חיים או מתים. במהלך התקפתו של גוסט ריידר, הוא נתקל בשבט שורש-הארס שכרת ברית עם ארגון היד. לאחר קרב קשה, הגיבורים מצליחים להימלט כאשר המעניש מגיע ומספק אש חיפוי. כשהגיבורים מוצאים את גוסט ריידר, הוא מסביר להם שהוא נאלץ לעשות זאת כתוצאה מהתערבותו של כוח מסתורי. מון נייט מחליט להישאר אפילו כשהאסירים נמלטים, ולמרות עזרתו של המעניש הם נאלצים להימלט. הם מסכימים שדרדוויל הוא לא אותו אדם כשהיה ומגלים שהוא עומד להחיות את בולזאיי ולשנות את צורתו למשהו אחר. במקביל נפגש דרדוויל עם חברי היד, אלקטרה, טיפואיד מרי, טיגריס לבן והטרנטולה השחורה בקברו של בולזאיי.
טיגריס לבן פוקדת על הטרנטולה השחורה להוציא להורג את הבוזזים, אך הוא מתבלבל ורואה שמשהו לא שורה עם דרדוויל. אולם, ארגון היד משתלט על טיגריס לבן והיא דוקרת את הטרנטולה השחורה בגבו וזורקת אותו מגג בניין היישר אל מותו. מספר ימים לאחר הקרב, קולין וינג מקבלת מסר מדרדוויל על אמה, שהקימה קבוצת נשים לוחמות שנרצחו על ידי אחד מאויבי היד. דרדוויל מבקש ממנה להוביל גלגול מחודש של הקבוצה, הקרויה "הציפורן". היא מסכימה ומקימה את הקבוצה, שכוללת את לוטוס שחור, שרי בלוסום, מאקרו ויוקי. קולין וינג מגנה על עצמה מחברות הציפורן כאשר הן בוגדות בה.
חברתו הוותיקה של לוק קייג' מבקשת את עזרתו בחילוץ בנה השבוי מידיה של קבוצת נינג'ות אל-מתים. קייג' וקבוצת ת'נדרבולטס שלו יוצאים לחלץ אותו. קייג' יוצא לשכנע את דרדוויל לעצור, ומעביר את הפיקוד לפיקסר. הרוח מפתח פרנויה, והקבוצה נקלעת למארב של נינג'ות היד. ג'אגרנוט וסונגבירד מובסים, מה שמעניק למונסטון הזדמנות לטפל בדברים "בדרך שלה".
מיסטר נגטיב מנסה לנצל את ההתרחשויות כדי להקים ארגון פשע בסמוך לארץ הצל, אך הוא ואנשיו מובסים בידי ספיידרמן ושאנג-צ'י. הגיבורים מגלים ששד של ארגון היד, החיה, השתלט על דרדוויל ויוצאים להילחם בו. קינגפין וליידי בולזאיי צופים בטבח שמתרחש, וליידי בולזאיי מודיעה לקינגפין כי הוא עלול לאבד את שליטתו על ניו-יורק. מאסטר איזו מגלה כי ישנה דרך להוציא מדרדוויל את החיה, ולמרות מאמציהם למנוע את תחייתו של בולזאיי, הגיבורים תוקפים את דרדוויל ישירות. הוא שורד התקפה ישירה של וולברין ומתחמק מרימון יד שהושלך לעברו על ידי המעניש. דרדוויל חומק מכדוריו של המעניש, וספיידרמן לוכד את טיפואיד מרי בקוריו. ספיידרמן גם לוכד את דרדוויל ואלקטרה מנסה לדבר איתו בהיגיון. אולם, הקול שבוקע מתוך דרדוויל זועק "מורדוק לא קיים יותר! קיימת רק החיה!".
פוגי נלסון מגיע לשערי המצודה ומנסה לדבר אל מאט, אך זה האחרון מתעלם ממנו ופוגי מתקשה להיכנס. הוא מחליט שמאט הציל אותו כל כך הרבה פעמים, שכעת הגיע תורו להציל את מאט. הוא מטפס על חומות המצודה בניסיון להגיע אליו, אך טיגריס לבן תופסת אותו ולוקחת אותו לדרדוויל. דרדוויל יושב מעל הגיבורים המובסים, ומחליט להרוג את פוגי בעצמו. פוגי אינו מסוגל להרוג את חברו, ואיירון פיסט מנצל את ההזדמנות ומכה בדרדוויל עם אגרוף צ'י כדי לרפא אותו. אולם, דרדוויל משנה את צורתו לשד דמוני יותר מאיים. הוא זוכה לרגע אחד של חופש מהמפלצת ששולטת בו, וחושב על עברו לפני שמחליט להתאבד כדי לעצור את השד שבתוכו. כתוצאה מכך, תושבי הלס קיצ'ן משתחררים מהכישוף שהפנה אותם אחד נגד השני. הגיבורים שלחמו בדרדוויל מגלים שגופתו נעלמה, ואלקטרה נראית כשהיא מחזיקה בחלק מתחפושתו של דרדוויל. איירון פיסט מסייע לפאוור מן, שזה עתה הביס שד שהוחזר מהמתים. הוא מציע לאמן אותו, ופאוור מן מסכים בתנאי שמצבה של אמו יטופל. ראנד מתחיל לאמן את ויקטור בקונג פו וברזי הצ'י, בעוד אמו של פאוור מן מרומה לחשוב שהוא עובד קהילה. קינגפין מגלה שלטיפואיד מרי קיימת אישיות רביעית סודית הנאמנה לו, ואשר באמצעותה הוא ישתלט על ארגון היד, ואדם לא מזוהה מופיע בכנסייה קתולית ומבקש לבצע וידוי, בטענה שדרכו אבדה.
אדם מכוסה ברדס שנראה כמו דרדוויל תוקף קבוצת לוחמים רעולי פנים. לוק קייג' ואיירון פיסט בודקים את המקרה ומגלים שהפנתר השחור עומד מאחורי המתקפה. הוא טוען בפניהם שהלס קיצ'ן היא כעת השטח שלו ושהם יעזרו לו להפיץ את השמועה. הטרנטולה השחורה מתגלה בחיים. מאט מורדוק נראה כשהוא יורד מאוטובוס בכביש מחוץ לפרבר העיר, ורואה את עצמו אחראי על הרציחות הרבות שבארץ הצל. הוא יוצא "לדרך בודדה שרצופה בכוונות טובות".
משה הלל הירש
הרב  משה הלל הירש (נולד בי' בחשון תרצ"ז, 26 באוקטובר 1936) הוא ממנהגי הציבור החרדי-ליטאי, ראש ישיבת סלבודקה בבני ברק וחבר מועצת גדולי התורה של דגל התורה.
קורותיו
נולד בארצות הברית לדוד יצחק ומינדה, שהיגרו לשם מהונגריה וניהלו קייטרינג. בהמשך עלו הוריו בעקבותיו לישראל. למד בישיבת רבנו יעקב יוסף ולאחר מכן למד בישיבת לייקווד בראשות הרב אהרן קוטלר, אותו מחשיב הרב הירש לרבו המובהק. במהלך לימודיו בישיבה התיידד עם הרב אפרים זורייבין. בשנת תשכ"ג נשא את אביגיל, בתו של הרב מרדכי שולמן, ראש ישיבת סלבודקה. לאחר כחמש שנים עלה לישראל ולמד בכולל סלובודקה. בגיל 35 החל במסירת שיעורים בישיבה. בשנת תשמ"ב (1982), לאחר פטירת חותנו, מונה לראש הישיבה, לצד גיסיו הרב נתן צבי שולמן והרב עמרם זקס. ראשי ישיבה נוספים שמונו הם הרב דב לנדו והרב ברוך רוזנברג.
עמד בראש ארגון 'המשיבים' המממן ומדריך מאות משיבים הפזורים מטעמו בישיבות גדולות ליטאיות בישראל, וכן מנחה את ארגון לב שומע שנותן מענה לבחורים ובחורות מתקשים.
הרב הירש היה ממקורביו של הרב שטיינמן. באב ה'תשע"ב, אוגוסט 2012, מונה לחבר מועצת גדולי התורה של דגל התורה ומהעשור השני של המאה ה-21 הוא מרבה לעסוק בענייני ציבור, בהקמת ישיבות, ברישום לסמינרים, בנושא תעסוקת נשים ובנושא הטלפונים הכשרים. היה מעורב גם במשבר שפילג את ישיבת חדרה, בסוגיית ההתייצבות של בחורי ישיבות בלשכת הגיוס. הרב הירש נחשב לאחד המנהיגים הרוחניים של הציבור הליטאי.
משפחתו
לרב הירש ולאשתו שני ילדים. בתו נשואה לרב בן ציון חדש (בנו של הרב נפתלי חדש, המשגיח של ישיבת אור אלחנן), המשמש כר"מ בישיבה. בנו הרב אהרן מסייע לאביו בניהול הישיבה ואחראי על קבלת התלמידים החדשים. אחיו הוא הפילוסוף פרופסור אלי הירש מאוניברסיטת ברנדייס העוסק בין היתר במטפיזיקה ובפילוסופיה של ההלכה.
הקולקטיב
הקולקטיב היא להקה ישראלית שהתגבשה ב-2008 בתל אביב ומנגנת בסגנונות מגוונים.
ביוגרפיה
הקולקטיב נוסד כקבוצה של שבעה מוזיקאים, חברי ילדות, המגיעים מרקעים מוזיקליים שונים. מובלים על ידי שני סולנים - עידן רבינוביץ' ורועי ריק – שבעת חברי הקולקטיב מנגנים סגנונות שונים: רוק, בלוז, אלקטרוניקה, ג'אז, ניו-פולק, פאנק ואמריקנה.
הלהקה החלה דרכה עם מספר פרויקטים מוקלטים משותפים של שבעת החברים: עידן רבינוביץ' (עם אלבום בשם "Bedroom Folk" שיצא ב-2008), "רועי ריק והמדלי בנד" (עם אלבום בשם "Never Trust The Holy Gracious Medley Band" שיצא ב-2009), פרויקט עברי תחת השם "הקולקטיב העברי" (עם אלבום באותו השם שיצא ב-2009) ו- Strange Folks (עם אלבום EP באותו השם שיצא ב-2010 והוקלט באולפנם האנגלי של המאניק סטריט פריצ'רז).
לאחר חזרתם לישראל ואיחוד כל הפרויקטים תחת הכינוי "הקולקטיב", במרץ 2011 הוציאו את אלבומם Onwards. האלבום הוקלט בתל אביב תחת שרביטו של כריס שו, המפיק וטכנאי ההקלטות זוכה פרסי האוסקר וגראמי. בהמשך השנה הופיעה הלהקה ברחבי ישראל, וב-2012 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות באירופה ובארצות הברית.
עם השנים צברה הלהקה תאוצה וקיבלה ביקורות בישראל ומחוצה לה, בין היתר במגזיני מוזיקה בינלאומיים, כגון ה-NME ו-Filter Magazine. הלהקה השתתפה בפסטיבלים שונים באירופה (כמו Time ,In the City ו- Liverpool Sound City), וכן חיממה את האמנים חוזה גונזלס, אוקרביל ריבר ו-וובן האנד בהופעותיהם בישראל.
בשנת 2013 הופיעו חברי הלהקה עם הזמרת נינט טייב במספר הזדמנויות שונות, שהובילו לשיתוף פעולה מקצועי בין הזמרת לבין חברי הלהקה עידן רבינוביץ' ויוסי מזרחי. השניים גם הפיקו את אלבומה הרביעי של נינט "כל החיות ידעו" שיצא במאי 2014. בספטמבר אותה שנה נישאו מזרחי וטייב.
במרץ 2014 יצא אלבומו השלישי של שלומי שבן, "תרגיל בהתעוררות", בו ניגנו חברי הלהקה והשתתפו בעיבודי השירים.
ביוני 2014 הוציאה הלהקה את האלבום "Pangaea", לו קדמו הסינגלים "OTM", ו-"Happiest of all Memorial Days".
באוקטובר 2014 הודיעו חברי הלהקה על עזיבתו של דניאל שהם את ההרכב. בשנת 2015 עזבו גם מזרחי ולוזיה את ההרכב.
במאי 2017 הוציא רועי ריק אלבום משירי המוזיקאי האיטלקי פבריציו דה אנדרה, בהפקתו של יוסי מזרחי.
לקראת עבודה על אלבום חדש הצטרפו להרכב גיא לנדאו, שרון פטרובר ויואב ארבל. בשנת 2018 הוציאה הלהקה את האלבום "The Coming of Light".
נגיף הפוליו
נגיף הפוליו (באנגלית: Poliovirus) הוא הנגיף הגורם למחלת שיתוק הילדים (המחלה הידועה בכינויה "פוליו") ואחריה ללקות מסוג שיתוק פוסט-פוליו. זהו נגיף מסוג אנטרו-וירוס (Enterovirus) ממשפחת Picornaviridae.
נגיף הפוליו הוא בעל גנום RNA חד-גדילי קריא (positive sense), וקפסיד איקוסהדרלי בגודל של כ-30 ננומטר, והוא חסר מעטפת. הגנום שלו מורכב מרצף של כ-7,500 נוקליאוטידים. בשל הגנום הקצר שלו ומבנהו הפשוט, נחשב נגיף הפוליו לנגיף המשמעותי הפשוט ביותר.
הנגיף בודד לראשונה ב-1909 על ידי קרל לנדשטיינר וארווין פופר. ב-1981 פורסם הגנום של נגיף הפוליו על ידי שתי קבוצות חוקרים שונות.
מחזור חיים
נגיף הפוליו מדביק תאים אנושיים באמצעות קשירה ל-CD155, קולטן דמוי-נוגדן (הידוע גם בשם Poliovirus Receptor, או בקיצור, PVR) על פני התא. האינטראקציה בין הנגיף ל-CD155 עוזרת להתרחשות שינוי קונפורמציה בנגיף החיונית לחדירתו לתא. המנגנון המדויק של חדירת הנגיף לתא המארח אינו מובן עדיין היטב. בעבר הניחו כי חדירת החומר הגנטי של הנגיף אל התא מתבצעת באחת משתי דרכים: על ידי היווצרות נקבובית בקרום התא, דרכה מוחדר ה-RNA אל הציטופלזמה של התא המארח, או על ידי חדירת הנגיף כולו בתהליך של אנדוציטוזה מתוּוכת קולטנים. התגלו ראיות נסיוניות התומכות בהשערה שהנגיף חודר לתא באמצעות אנדוציטוזה, ושמייד לאחר מכן משתחרר ממנו ה-RNA הנגיפי.
נגיף הפוליו הוא נגיף RNA חד-גדילי חיובי (בעל גדיל קריא), ולכן הגנום שבתוך החלקיק הנגיפי יכול לשמש כ-RNA שליח ולהיתרגם מיידית על ידי התא המארח. עם כניסת הנגיף לתא, הוא "חוטף" את מנגנון התרגום של התא, ומעכב את סינתזת חלבוני התא לטובת ייצור חלבונים הספציפיים לנגיף.
ה-RNA של נגיף הפוליו מתורגם לפוליפפטיד אחד ארוך, המבוקע על ידי פרוטאזות פנימיות לכעשרה חלבונים נגיפיים: תהליך ההרכבה של חלקיקי נגיף חדשים (כלומר, אריזת הגנום הצאצא לתוך קפסיד שיכול לשרוד מחוץ לתא המארח), אינו מובן במלואו. נגיפי פוליו חדשים מורכבים במלואם עוזבים את התא המארח 4 עד 6 שעות לאחר תחילת ההדבקה בתאי יונקים בתרבית. מנגנון שחרור הנגיפים מן התא אף הוא אינו ברור, אך כל תא גוסס יכול לשחרר עד 10,000 חלקיקים נגיפיים (ויריונים).
מקור וסרוטיפים
ישנם שלושה סרוטיפים של נגיף הפוליו: PV1, PV2 ו-PV3. הם שונים זה מזה בחלבון הקפסיד שלהם. חלבוני הקפסיד מגדירים את ספציפיות הקולטן התאי ואת האנטיגניות של הנגיף. PV1 הוא הצורה השכיחה בטבע, אך כל שלוש הצורות מדבקות ביותר. מאז 2016 ניתן למצוא PV1 אך ורק באזורים מסוימים בפקיסטן ואפגניסטן. PV2 הוכרז כנכחד - הוא זוהה בפעם האחרונה באוקטובר 1999 במדינת אוטר פרדש שבהודו. PV3 אף הוא לא זוהה מאז 2012.
זנים ספציפיים של כל אחד מן הסרוטיפים משמשים להכנת חיסונים נגד מחלת הפוליו. חיסון פוליו לא-פעיל (IPV) מכינים על ידי אינאקטיבציה באמצעות פורמלין של שלושה זני ייחוס פראיים אלימים. חיסון פוליו דרך-הפה (OPV) מכיל זני נגיפים מוחלשים חיים משלושת הסרוטיפים.
פתוגנזה
יכולתו של נגיף לחדור אל התא (ושם לייצר עוד חלקיקים נגיפיים) היא זו שקובעת עד כמה הוא מדבק. מניחים כי נוכחותו של הקולטן CD155 היא זו שמגדירה אילו רקמות ואילו בעלי חיים יכולים להיות נגועים בנגיף. CD155 נמצא (מחוץ למעבדה) אך ורק בתאים אנושיים ובתאים של פרימטים גבוהים וקופי העולם הישן, ואולם נגיף הפוליו פוגע אך ורק בבני אדם, ואינו מדביק מינים אחרים באופן טבעי.
כמו אנטרו-וירוסים אחרים, נגיף הפוליו מועבר באמצעות מחזור צואה-פה - החלקיקים הנגיפיים נבלעים, השכפול הנגיפי מתרחש במערכת העיכול, והנגיף מופץ הלאה דרך הצואה. ב-95% מן המקרים מופיעה רק וירמיה (כמות גבוהה של נגיפים במחזור הדם) ראשונית זמנית והזיהום הנגיפי מוגדר כאסימפטומטי. בכ-5% מן המקרים, הנגיף מתפשט ומשתכפל באתרים אחרים כגון שומן חום, רקמות רטיקולואנדוטליאליות ושרירים.
במובנים רבים, שלב ההדבקה הנוירולוגית נחשב להסתעפות מקרית של ההדבקה הנורמלית של מערכת העיכול. המנגנונים האחראים לחדירת הנגיף למערכת העצבים המרכזית אינם מובנים דיים. שלוש השערות שאינן סותרות הוצעו על מנת להסביר את התהליך. כל ההצעות מחייבות וירמיה ראשונית. ההשערה הראשונה צופה כי החלקיקים הנגיפיים עוברים ישירות מן הדם אל מערכת העצבים המרכזית על ידי חציית מחסום דם-מוח, ללא תלות ב-CD155. השערה אחרת מעלה את הרעיון שהחלקיקים הנגיפיים מועברים מרקמות היקפיות שכבר טבלו בדם נגוע אל חוט השדרה במסלולים עצביים באמצעות הובלה אקסונית אל תוך הנוירון. השערה שלישית היא שהנגיף מיובא אל תוך מערכת העצבים המרכזית על ידי מונוציטים או מקרופאגים מזוהמים.
התחמקות ממערכת החיסון
נגיף הפוליו משתמש בשני מנגנונים עיקריים כדי להתחמק ממערכת החיסון. ראשית, הוא מסוגל לשרוד בתנאים החומציים ביותר של מערכת העיכול, מה שמאפשר לנגיף להדביק את המארח ולהתפשט בכל הגוף באמצעות מערכת הלימפה. שנית, משום שהוא יכול להשתכפל במהירות רבה, הנגיף מציף את איברי המארח לפני התארגנות התגובה החיסונית.
בית מונטסראט
בית מונטסראט המכונה גם מנזר מונטסראט, הוא מבנה המצוי בשכונת טלביה בירושלים, ברחוב מרכוס 4, בסמוך לכיכר אורד וינגייט.
היסטוריה
בית מונטסראט נבנה בשנת 1930. המבנה נישכר בשנה זו על ידי הכומר הנוצרי בונוונטורה אובל שהגיע לארץ בשנת 1923 ממנזר מונטסראט שבקטלוניה, והקים במבנה מוסד ספרדי קתולי. המוסד פעל לחקר התנ"ך ולתרגומו לקטלאנית. בעת הקמתו שכן המבנה בסמוך לשטח פתוח גדול שנקרא "קארם אר רובאן" ומסיבה בו נבחר המבנה. בשל הפעילות הדתית שבו, ובשל זהות העומד בראשו כונה המבנה "מנזר מונטסראט". במבנה נערכה פעילות תרבות עבור תושבי השכונה הנוצריים, ונערכו בו תפילות יום ראשון. בשנת 1941, לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, פסקה התמיכה הכספית של ממשלת ספרד, המוסד הפסיק לפעול, והמבנה הפך לבית דירות. גם לאחר הפסקת פעולת המבנה המשיך המבנה להיקרא בשם "מנזר מונטסראט".
בין השנים 1935–1939 התגורר בקומה העליונה במבנה הפרופסור אלכסנדר דושקין, מייסד המחלקה לחינוך באוניברסיטה העברית.
בשנות ה-60 נוספו למבנה שתי קומות נוספות.
תיאור המבנה
המבנה המקורי היה בניין דו קומתי, בלא גג רעפים. המבנה נבנה בצורה סימטרית - שתי מרפסות נבנו בשני צידי המבנה, כאשר עמודי המרפסות נבנו בסגנון ניאו קלאסי. חלונות המבנה מקושתים ובסורגי מרפסת הקומה השנייה מופיעה האות M - על שם מנזר מונטסראט. בעת בניית הקומות העליונות, בשנות ה-60, לא נעשה כל מאמץ לשמר את סגנון המבנה המקורי, ומרפסות הקומות העליונות שונות מהותית ממרפסות הקומות הראשונות. כמו כן, חלונות הקומות העליונות הן ללא קשתות.
נמרוד משיח
נמרוד משיח (נולד ב-10 ביולי 1988), הוא גולש רוח ישראלי על גלשן מדגם "ניל פרייד", אלוף ישראל לשעבר, סגן אלוף העולם לשנת 2009 ובעל מדליות ארד באליפויות העולם בשנים 2010 ו-2011. הוא דורג במקום ראשון בעולם (22 בספטמבר 2010 - 27 ביולי 2011).
ביוגרפיה
משיח גדל והתחנך באילת. בן לאב רב חובל ולאם מדריכת צלילה שהייתה גולשת גלים בעברה. לאחר גירושי הוריו הוא עבר בגיל שמונה למכמורת והחל ללמוד גלישת רוח באופן מקצועי, בהיותו בן עשר החל להתחרות. בשנת 2001 בגיל 13 זכה במדליית זהב באליפות העולם עד גיל 15 בגלשני "מיסטרל". ביולי 2002 זכה במדליית כסף באליפות העולם עד גיל 17, כשבמדליית הזהב זכה ישראלי אחר, שחר צוברי. זמן קצר לאחר מכן נפטרה אמו של משיח ממחלה, והוא אומץ על ידי חבריה אשר התגוררו בנתניה. ב-2003 זכה במדליית ארד באליפות אירופה לנוער שנערכה בפולין וב-2004 זכה במדליית הכסף באליפות העולם לנוער של איגוד השיט העולמי (ISAF).
משיח התמודד מול צוברי וגל פרידמן על מקום במשלחת הישראלית לאולימפיאדת בייג'ינג (2008) אך הפסיד לצוברי במאבק. בסוף אותה שנה החל להתאמן תחת שרביטו של גל פרידמן.
בשנת 2009 זכה משיח במדליית כסף באליפות ישראל לאחר שהפסיד בשובר שוויון לצוברי, באליפות אירופה סיים במקום העשירי ובאליפות העולם שהתקיימה באתר השייט המיועד לאולימפיאדת לונדון (2012) זכה במדליית כסף אחרי ניק דמפסי מבריטניה.
בשנת 2010 זכה משיח באליפות ישראל ובמקום עשירי באליפות אירופה שנערכה בסופוט שבפולין. בספטמבר אותה שנה באליפות העולם שנערכה בקרטמינדה שבדנמרק הוא זכה במדליית הארד. בדצמבר 2010 הוא נבחר לספורטאי השנה של הוועד האולימפי.
באליפות אירופה שנערכה בבורגס, בבולגריה בשנת 2011 סיים משיח במקום שמיני. לעומתו סיים צוברי במקום רביעי. חודש לאחר מכן, הוא זכה באליפות ישראל פעם שנייה ברציפות והקדים את צוברי. בדצמבר 2011 זכה פעם נוספת במדליית ארד באליפות העולם שהתקיימה בפרת' שבאוסטרליה. באליפות העולם שנערכה בקדיס ב-2012 סיים במקום השישי.
משיח משתייך לאגודת הספורט של הפועל עמק חפר ולסגל הבכיר ביחידה לספורט הישגי של ישראל.
בשנת 2015 זכה במקום השלישי באליפות ישראל בדגם RS:X שנערכה במכמורת.
באליפות ישראל שנערכה בפברואר 2018 באילת, סיים משיח במקום השלישי.
היריבות עם שחר צוברי
מאז החל משיח להתחרות באליפויות ישראל לנוער, התפתחה יריבות בינו לבין שחר צוברי. יריבות זו קיבלה משנה תוקף לקראת אולימפיאדת לונדון (2012), בשל כללי הוועד האולימפי הבינלאומי, לפיהם במשחקים האולימפיים רשאית כל מדינה להיות מיוצגת בידי שייט אחד בלבד בכל דגם (בניגוד לתחרויות אחרות, בהן אליפות העולם ואליפויות יבשתיות). צוברי ומשיח הם בין בכירי הגולשים בעולם - צוברי זכה פעמיים באליפות אירופה ומשיח היה סגן אלוף העולם. במצב דברים זה, נוצרה התמודדות ישירה בין השניים על המקום הבודד במשלחת הישראלית לאולימפיאדת לונדון, בדומה ליריבות דומה שהייתה בין גל פרידמן לעמית ענבר בשנות ה-90 של המאה ה-20 ובתחילת העשור הראשון של המאה ה-21.
היריבות הגיעה לשיאה באליפות אירופה 2011 שנערכה בבורגס בבולגריה. לאחר אחד השיוטים ערער צוברי על החלטת השופטים שלא לפסול את משיח, אף שהפסילה נבעה מתקרית שצוברי כלל לא היה מעורב בה (ערעורו של צוברי לא התקבל). בשיוט המדליות, כאשר צוברי נאבק על זכייה במדליה ואילו למשיח לא היה סיכוי לזכות במדליה, משיח ביצע מהלכים טקטיים שנועדו למנוע מצוברי זכייה במדליה, הישג שהיה מיטיב עם צוברי בהתמודדות ביניהם על הכרטיס לאולימפיאדה. כתוצאה ממהלכים אלה, צוברי סיים במקום הרביעי. בהמשך, קבע איגוד השיט בישראל כי משיח התנהל באופן בלתי ספורטיבי, וכעונש הפחית שתי נקודות ממאזנו של משיח, ובכך גדל הפער בין צוברי למשיח במאבק על הזכות ליצג את ישראל באולימפיאדת לונדון. לאחר תחרות גביע העולם בשייט שנערכה במאי 2012 במדמבליק שבהולנד נקבע שצוברי ייצג את ישראל באולימפיאדה, לאחר שצוברי זכה בתחרות במדליית הזהב.
גם לקראת אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) נרשמה מתיחות בין השניים, כאשר במהלך תחרות מבחן בפאלמה דה מיורקה, טען משיח כי צוברי הפריע לו בכוונה, במטרה לגרום לו לצבור נקודות שליליות רבות. בסיום התחרות, בה נקבע כי צוברי הוא שייצג את ישראל במשחקים, הודה צוברי כי גלש באופן טקטי במטרה להביא לדירוג נמוך של משיח, אך טען כי פעל במסגרת החוקים המקובלים בענף.
יחזקאל (שיר)
"יחזקאל" הוא שיר עברי שנכתב על ידי חיים חפר, הולחן על ידי שמוליק קראוס ובוצע בשנת 1967 על ידי להקת "החלונות הגבוהים", שכללה נוסף על קראוס את אריק איינשטיין וג'וזי כץ. השיר בוצע גם ידי הצמד אילן ואילנית.
הפקה
השיר, ולו חמישה בתים, מתאר את יחזקאל הנביא באמצעות אלוזיות רבות לספר יחזקאל (בפרט חזון מעשה מרכבה וחזון העצמות היבשות) ותוך "הפיכתם של הציורים הפיוטיים המופיעים בנאומיו לגורמים המתארים את דמותו". שפתו משלבת מילים וביטויים מנבואותיו של יחזקאל (חשמל, גלגל, אבן תרשיש) עם מילות סלנג עברי עדכני לתקופה שבה נכתב (בומבה, לכייף, חתיכות), שמאירות את דמותו של הנביא באור הומוריסטי פרודי.
השיר כולו, המתייחס ליחזקאל ללא שמץ של קדושה, ובפרט ביטויים כגון "הוא ואלוהים כמו אני ואתה" או "הנביא יחזקאל הוא בומבה של נביא", נתפסו על ידי הציבור הדתי בישראל כחילול הקודש, ועקב כך נאסרה השמעת השיר רדיו במשך שנים אחדות. סגן מנהל התוכניות בשירות השידור, יצחק שמעוני, הסביר את הצנזור באומרו כי "השיר 'הנביא יחזקאל' לא יתקבל, לדעתי, על ידי כל שכבות הציבור, באשר יש בו התלוצצות לא סימפתית על הנביא". המחבר חיים חפר אמר בתגובה לכך: "אני שמח שנמצא מגן ליחזקאל הנביא בדמותו של יצחק שמעוני. אך מי יגן על חרות השיר ב'קול-ישראל'?"
מנשה רבינא, מוזיקאי ומבקר תרבות של העיתון "דבר", פנה כביכול אל יחזקאל הנביא במאמר הסוקר את המופע של "החלונות הגבוהים", ובין השאר כתב: "אני מקווה שלא נעלבת על אשר בעלי הדיסקוטק פנו אליך כאל אחד משלנו (סליחה, משלהם), כאל 'חברֶה מַן' המשחק בעצמות יבשות".
מנגינת הפתיחה של השיר מצטטת את הפתיחה של "Black Is Black" של להקת לוס בראבוס, שהיה להיט משנות ה-60.
בתרבות
בסרטו של אבי נשר "פעם הייתי" (2010), שעלילתו מתרחשת בקיץ 1968, רוקדת חבורת נערים חיפאית לצלילי השיר. אחת הדמויות בסרט מתייחסת לשיר ומשבחת אותו כשיר הישראלי היחיד שאפשר לרקוד לצליליו.
רגאטון
רגאטון (באנגלית: Reggaeton; בספרדית: Reguetón) הוא סגנון מוזיקה המשלב מוזיקה לטינית יחד עם מוזיקת היפ הופ, רית'ם אנד בלוז ודאנסהול. לעיתים מכנים את הרגאטון בשם: ההיפ הופ של הלטיניים. הרגאטון לרוב משלב קטעי ראפ בשפה הספרדית (או שפות לטיניות אחרות). בעולם ידועים כזמרי רגאטון דדי יאנקי, דון עומר, טגו קלדרון ועוד.
רגאטון מקובל ביותר בארגנטינה, קולומביה, מקסיקו, פוארטו ריקו, קובה, צ'ילה, פרו, קוסטה ריקה ומעט בשאר אמריקה הלטינית. בשנים האחרונות הסגנון התפשט והוא נפוץ גם בארצות הברית ובעוד מדינות.
ישנו גם סגנון ריקוד מותאם לקצב הרגאטון. הרגאטון הוא ריקוד יחידני שמזכיר ריקודי מועדונים עם תנועות שנוטות להיות בוטות וחושניות.
בין הזמרים המצליחים והבולטים בז'אנר ניקי ג'אם, פרוקו, ג'יי באלווין, קרול ג'י, בקי ג'י, ג'י אלברז, פלאן בי, דיוינו, ג'ורי, באד באני, מאלומה, אוזונה, Anuel AA, נאטי נטשה ולואיס פונסי.
RQ-4 גלובל הוק
RQ-4 גלובל הוק (באנגלית: RQ-4 Global Hawk, כונה "טיר-2 פלוס" במהלך פיתוחו) הוא כלי טיס בלתי מאויש (כטב"ם) ארוך טווח לשהייה ארוכה באוויר ממשפחת High Altitude Platforms תוצרת נורת'רופ גראמן (לשעבר ראיין אירונאוטיקל) המשמש את חיל האוויר האמריקני למשימות איסוף מודיעין. הוא דומה בייעודו ובתכנונו ל-U-2 ונבנה כמחליפו.
הגלובל הוק הוא הכטב"ם הראשון שהורשה על ידי מנהל התעופה הפדרלי (FAA) להשתמש בנתיבים אוויריים אזרחיים בארצות הברית ללא דיווח מוקדם.
אבות טיפוס של הגלובל הוק פעלו במלחמת אפגניסטן ובמלחמת עיראק.
ב-24 באפריל 2001 הגלובל הוק טס ללא הפסקה מבסיס חיל האוויר אדוארדס בארצות הברית לבסיס חיל-האוויר המלכותי האוסטרלי אדינבורו באוסטרליה, ובכך היה לכטב"ם הראשון שחצה את האוקיינוס השקט. הטיסה ארכה 22 שעות.
מערכות
הגלובל הוק נושא מטען ייעודי (מטע"ד) מכ"ם מִפְתָּח סינתטי (SAR) המספק הדמאה של פני השטח גם כאשר הם מוסתרים על ידי עננות או עשן, ומסוגל לזהות גם מטרות קרקעיות נעות (GMTI). בנוסף, מצויד הגלובל הוק במטע"ד אלקטרואופטי/אינפרה אדום. שני המטע"דים פותחו על ידי חברת ריית'און.
דגמים
קיימים שני דגמים עיקריים של הגלובל הוק, ה-RQ-4A, שהוא הדגם המקורי, וה-RQ-4B, שהוא דגם גדול יותר, היכול לשאת מטען גדול ב-50%. חיל האוויר האמריקני מתמקד כיום יותר בגרסה החדשה הזו. סקיילד קומפוסיטס ונורת'רופ גרומן מציעים גם גרסה מוקטנת ב-50% של ה-RQ-4A, הידוע כמודל 396, כחלק מתוכנית "האנטר-קילר".
מפעילות
אוסטרליה שוקלת לרכוש מספר כלי גלובל הוק לסיור ימי ויבשתי. הגלובל הוק מתמודד מול ה-RQ-1 מרינר בבדיקות המתוכננות ל-2007. אם יבחר יופעל המטוס על ידי חיל האוויר המלכותי האוסטרלי.
גרמניה שקלה לרכוש גרסה של ה-RQ-4B (המכונה "אירו הוק") המצוידת במערכת לאיסוף מודיעין אותות (סיגינט) מתוצרת חברת EADS להחלפת מטוס האטלנטיק. קנדה היא לקוחה פוטנציאלית נוספת, הבוחנת אפשרות לרכוש את הגלובל הוק למשימות סיור ימי וקרקעי כתחליף לצי מטוסי הסיור CP-140 אורורה או בנוסף להם.
הצי האמריקני הזמין שתי דוגמאות להערכת יכולות סיור ימית. ב-28 במרץ 2006 נמסרה הגרסה הימית של ה-RQ-4A גלובל הוק, הידועה כ-N-1, לצי האמריקני.
אוון רייצ'ל ווד
ביוגרפיה
ווד נולדה בראלי שבקרוליינה הצפונית. אביה, איירה דייוויד ווד השלישי, הוא שחקן, זמר, במאי תיאטרון ומחזאי ממשפחה נוצרית. אימה, שרה לין מור, היא שחקנית שהתגיירה. ווד מגדירה את עצמה גם כיהודייה, ואף סיפרה שאמה גידלה אותה על פי היהדות. גם אחיה, איירה דייוויד הרביעי, הוא שחקן, ואילו דודתה, קרול וינסטד ווד, היא מעצבת הפקה בהוליווד. יש לה גם אח למחצה, דיינה, מנישואיה הראשונים של אמה.
ווד ואחיה היו מעורבים בתיאטרון של אביהם, Theatre in the Park, כבר מגיל צעיר. היא הופיעה בהפקה של "מזמור לחג המולד" (המבוסס על ספר של צ'ארלס דיקנס) כאשר הייתה בת חודשים ספורים, ומאוחר יותר כיכבה בתור הלן קלר בהפקה של "The Miracle Worker" (המבוסס על האוטוביוגרפיה של קלר), בבימויו של אביה.
קריירה
ווד נבחנה לתפקיד הילדה בסרט "ראיון עם הערפד", שניתן לבסוף לקירסטן דנסט. היא שיחקה בכמה סרטי טלוויזיה החל משנת 1994 ואילך, ותוך כדי שיחקה תפקיד מזדמן בסדרה "American Gothic". בתחילת שנת 1997 הוריה של ווד נפרדו, ולאחר מכן התגרשו, וווד עברה עם אימה ללוס אנג'לס, עיר הולדתה של אימה, שם לוהקה לתפקיד המשנה ג'סי סאמלר בסדרה "להתחיל מחדש". תפקידה הראשון בקולנוע היה ב"כח הלב" בבימויו של טימותי האטון, סרט דל תקציב משנת 1998, בו כיכבו קווין בייקון ומרי סטיוארט מסטרסון. ווד זוכרת את התפקיד כקשה בהתחלה, אך מציינת שלבסוף הוא הוביל אותה להחלטה שהיא "לעולם לא תרצה להפסיק לשחק".
ווד עזבה את בית הספר בגיל 11 והמשיכה ללמוד בבית, בגלל בריונות בבית הספר ומורים שהתייחסו אליה כמפונקת בגלל היותה שחקנית, לטענתה. בניסיונה עם בריונות היא השתמשה כאשר שיחקה תלמידת תיכון זדונית בסרט "כל מה שבחורה רוצה".
לאחר מכן ווד הופיעה בסרטים המיועדים לנוער, בהם "סודות כמוסים". היא הייתה אמורה לשחק בתפקידים הראשיים בסרטים "בקול גדול" ו"ילדות רעות", אבל עקב שינויים בלוחות הזמנים של ההפקה היא נאלצה לוותר על שני התפקידים. פריצת הדרך של ווד הייתה הבאה בתור בסרט "שלוש עשרה". על תפקיד זה היא הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסרט דרמה. עם יציאתו לאקרנים של הסרט, ווד הופיעה ברשימת It Girls of Hollywood של המגזין ווג, ואף הופיעה על השער של גיליון יולי 2003.
שני תפקידיה הבאים היו בסרטים העצמאיים והאפלים "כל מה שבחורה רוצה" (2005), בו שיחקה תלמידת תיכון מניפולטיבית ופעילה מינית, ו"בלב העמק" (2006), שם דמותה מעורבת בקשר מיני עם גבר מבוגר המתחזה לבוקר (מגולם על ידי אדוארד נורטון). בקשר לבחירתה לשחק תפקידים הקשורים למין העידה ווד שהיא לא מנסה לגרום להלם עקב בחירותיה, אלא מקווה "ליצור מודעות" לתוצאות של התנהגות סוטה בין בני נוער, וציינה שהיא הכירה אנשים המתנהגים בדומה לדמויותיה הקולנועיות.בשנת 2005, ווד הופיעה בווידאו קליפים לשירים "At the Bottom of Everything" של Bright Eyes ו-"Wake Me Up When September Ends" של גרין דיי, ובשנת 2007 הופיעה בווידאו קליפ לשיר "Heart Shaped Glasses" של מרלין מנסון. ב-2006 היא דיבבה את דמותה של אבבא בגרסה דוברת האנגלית של סרט האנימציה הצרפתי הפופולרי "אסטריקס והוויקינגים". כמו כן, היא שיחקה גם בסרטים: "לרוץ עם מספריים", דרמה בכיכובן של גווינת' פלטרו ואנט בנינג, "מלך קליפורניה" בכיכובו של מייקל דאגלס, וגם ב-"מעבר ליקום", סרט מוזיקלי המתרחש בממלכה המאוחדת, בארצות הברית ובווייטנאם, בו ווד שרה חלק מהשירים. סרט נוסף בו היא משחקת הוא "החיים לנגד עינייה", בו ווד ואומה תורמן משחקות את אותה דמות בגילאים שונים. ווד תוארה על ידי המגזין הבריטי "הגארדיאן" כ"חכמה מעבר לשנותיה" וכ"אחת מהשחקניות הטובות ביותר בדורה".
ווד כיכבה ווד בסרט "המתאבק" לצידו של השחקן מיקי רורק. בסרט, שיחקה ווד את ביתו של רורק. הסרט זכה לביקורות טובות, ומיקי רורק אף היה מועמד לאוסקר על תפקידו.
בשנת 2009 הופיעה בתפקיד הראשי בסרטו של וודי אלן, "מה שעובד", לצדו של לארי דייוויד. בנוסף, היא שיחקה בסדרת הערפדים המצליחה "דם אמיתי" בתפקיד מלכת הערפדים של לואיזיאנה - סופי-אן לקלרק......
החל מפברואר 2010 הופיעה ווד על במות בברודוויי, במחזמר על גיבור העל ספיידרמן. חברי להקת U2 כתבו את המוזיקה למחזמר, שבו ווד גם שרה.
בשנת 2013 כיכבה בסרט הקומדיה הרומנטית "איך למצוא אהבה" לצד ג'סטין לונג.
בשנת 2016, החלה לככב בתור האנדרואידית דולורס אברנאת'י בסדרת המותחן "וסטוורלד" אשר נוצרה על ידי ג'ונתן נולאן וליסה ג'וי עבור רשת הטלוויזיה HBO. על משחקה בסדרה, זכתה ווד לשבחי המבקרים שתיארו אותה כ"מרהיבה". היא אף זכתה בפרס בחירת מבקרי הטלוויזיה וקיבלה מועמדות לשני פרסי אמי (2017, 2018) ולמועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה.
בשנת 2020 לקחה חלק בתוכנית “The showbiz kids” מבית HBO ובה סיפרה על ילדותה בתור שחקנית.
בשנת 2021 השתתפה בקליפ לשירו של בן בארנס "11:11".
חיים אישיים
בשנת 2005 החלה ווד לצאת עם השחקן האנגלי ג'יימי בל, לאחר שהכירו בקליפ של גרין דיי לשיר "Wake Me Up When September Ends". הם נפרדו לאחר כשנה.
בשנים 2007–2010 יצאה עם הזמר מרלין מנסון, אשר מבוגר ממנה ב-19 שנים. בינואר 2010 השניים התארסו אך סיימו את הזוגיות שלהם שבעה חודשים לאחר מכן.
בשנת 2011 ווד חשפה בפומבי שהיא ביסקסואלית, והיא וג'יימי בל חזרו להיות יחד; הם נישאו ב-30 באוקטובר 2012 וביולי 2013 נולד בנם הראשון בלידת בית. במאי 2014, נפרדו בני הזוג. בשנת 2015, ווד הייתה במערכת יחסים עם חברה ללהקה זאק וילה. הם התארסו בינואר 2017 אך ביטלו את האירוסים ואף נפרדו בספטמבר של אותה שנה.
האומר כן / האומר לא
האומר כן (בגרמנית: Der Jasager) היא אופרת בית-ספר בשתי מערכות לליברטו של ברטולט ברכט מאת קורט וייל. האופרה, המבוססת על אדפטציה של ברכט לדרמת נו יפנית, נכתבה ב-1930 וצמחה מאוחר יותר ובעקבות הפולמוס שעוררה לצמד מחזות ניגודיים-משלימים.
אוון רייצ'ל ווד
חיים אישיים
בשנת 2021 האשימה בפוסט פומבי בעמוד האינסטגרם שלה את בן זוגה לשעבר, הזמר מרילין מנסון, בהתעללות מינית, התעללות רגשית ואף באנטישמיות במהלך שנות הזוגיות שלהם. החל משנת 2022, ווד נמצאת בסכסוך עם בל על המשמורת על בנם. בל אמר שווד שללה ממנו את הקשר עם הילד בכך שעברה מלוס אנג'לס לנאשוויל; ווד טענה שעשתה זאת כדי להגן על הילד מפני ארוסה לשעבר מרילין מנסון, שלטענתה איים לעשות סדום בילד. בל הגיב ואמר כי "הסיפור של ווד נוגד את אמינותה".
האומר כן / האומר לא
היסטוריה
'האומר כן' ו'האומר לא' הם צמד מחזות שצמחו מתוך האופרה 'האומר כן' שברכט ביסס על מחזה נו יפני בשם 'טאניקו' או 'ההשלכה אל העמק'. האופרה הייתה מיועדת לביצוע על ידי ילדי בית ספר ומטרתה העיקרית הייתה דידקטית, להוות מוקד לתהליך למידה למשתתפים בה. האופרה הועלתה לראשונה בברלין על ידי תלמידי האקדמיה למוזיקת כנסייה ובית-ספר ב-23 ביוני 1930 ושודרה ברדיו בשידור חי. האופרה זכתה להצלחה שהובילה ל-300 הופעות נוספות ובשל סופה הטראגי עוררה פולמוס ציבורי נרחב שהוביל את ברכט לכתוב להצגה גרסה שנייה, בעלת סוף שונה.
אוון רייצ'ל ווד
חיים אישיים
לווד חגורה שחורה בטאקוונדו.
האומר כן / האומר לא
תקציר ההצגה
העלילה מתרחשת בכפר קטן בתחילת ימי הביניים. מגפה מתפשטת ומאיימת על קיומם של התושבים. מורה מהעיר הסמוכה שוכר שלושה מתלמידיו לשעבר: גיבן, אסיר ונושאת כלים. בכוונתם לצאת למסע אל מעבר להרים שם לפי השמועה ישנה עיר גדולה בה גרים הרופאים הגדולים שיוכלו לסייע במציאת מזור למגפה. המורה ושלושת השכירים עוצרים להיפרד מאם ובנה, תלמיד בכיתתו של המורה. הילד הקטן נעדר מזה זמן מבית הספר לצורך טיפול באמו שנדבקה אף היא וחיה חיים ללא תקווה. הילד מתעקש לצאת עם המשלחת אל המסע חרף הסכנות וגילו הצעיר ומסכים לכל מה שעלול לקרות בדרך רק למען הסיכוי לשוב עם תרופה לאימו. המסע קשה והילד לא עומד בקשיים עד שאינו יכול עוד להמשיך. לפי המסורת העתיקה, יש להשליך לעמק אל מותו את מי שאין בכוחו להמשיך במסע על מנת שלא לסכן ולעכב את השאר. לפי הנוהג, על שאר חברי הקבוצה להפנות אל החלש את השאלה: 'האם אתה מסכים שנשליך אותך אל העמק, או שברצונך שנשוב כולנו על עקבותינו?'. אותה מסורת ממש קובעת בנוסף כי על הנשאל להשיב: 'כן, אני מסכים'.
הדיון הציבורי
דרישת ההסכמה היא הציר דרכו הופך ברכט את המסע הפולחני המתרחש ב'טאניקו' לשאלה חברתית-פוליטית והאכזריות של האופרה, המסתיימת בהסכמת הילד להשלכתו לתהום, עוררה ויכוחים בקרב הקהל והמשתתפים על האופן בו יש לפרש את האופרה ומה ניתן ללמוד ממנה. בעקבות הפולמוס החליט ברכט לשנות את הטקסט של 'האומר כן' ולהצמיד לו מחזה משלים-נגדי, 'האומר לא', בסופו מסרב הילד להקרבה, על אף המסורת העתיקה. כל אחת מהיצירות מטרידה באופן אחר, ועצם הניגוד ביניהן ממחיש עד כמה אנושית היא הכחשת האנושיות. כבמחזות נוספים של ברכט, המסר המרכזי של ההצגה הוא שהאכזריות, חוסר המוצא והיעדר החמלה, הם, בהיעדר מהפך רדיקלי, מאפיין מרכזי שלנו כבני אנוש.
ביקורת ופרשנויות
הטקסטים של המחזות ישירים, כמעט ילדותיים, ללא אפיון דמויות או פסיכולוגיה ונעדרי מקום או זמן. היצירות שקופות קמעה ועוצמתן בסרוב להותיר אף לקהל מוצא בין הכן והלא. המבקר פרנק ורשאואר, מיודעו של ברכט, תקף את אופרת בית-הספר בטענה שהיא 'מחדירה לנשמות האנשים הצעירים, באורח מלאכותי ויעיל ביותר, משהו שמכיל רכיבים מרושעים, פזורים בתחכום רב, של חשיבה ריאקציונית הנעוצה בסמכות חסרת תבונה'. ארנסט בלוך טען בדבריו על המחזה שברכט בוחר לקיים בו מעין ניסוי מחשבתי בעניין וניגודו, וזאת על הבמה, ללא התוצאות הגרועות שהיו עלולות להתחולל בחיי המציאות, ועם לקח חינוכי אשר מציג את התוצאות הגרועות האלו באופן דרמטי. גם אלטרנטיבות אפשריות, מסביר בלוך, מוצגות כך באופן ניסויי ועמן מועלות על הבמה תוצאות של כל אחת מן האלטרנטיבות הללו. הפילוסוף צבי טאובר מאוניברסיטת תל אביב סבור שאין במחזה ביקורת כנגד אמירת ה"הן" כשלעצמה, כשם שאין בו שירת הלל לאמירת ה"לא" כשלעצמה, אלא היצג של מצבים מורכבים שמתוכם עולות משמעויות שונות ל"הן" ול"לא". טאובר רואה את כתיבת הגרסה השנייה של המחזה והוספת 'האומר לא', כמיותרת מבחינה אומנותית ואולי כניסיון של ברכט להדוף את הביקורת הציבורית שהוטחה בו. יניב ברוך, שתרגם את האופרה לעברית, מאמין בחשיבות היצירה נוכח המסר האמורפי שלה וטוען שהיא רלוונטית במיוחד למציאות הישראלית האקטואלית, מציאות של שעת מבחן ושסע, שלטענתו חשוב בה במיוחד לברר מחדש את מושג ההסכמה.
האופרה בישראל
בשנת 2010 עלו בישראל שתי הפקות נפרדות של המחזה. הפקה אחת במסגרת קבוצת תיאטרון רות קנר והפקה נוספת בשיתוף פעולה ראשון מסוגו בין אנסמבל מעבדת תרבות דימונה ובית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב. במסגרת ההפקה המשותפת תורגמה האופרה מחדש לעברית על ידי יניב ברוך והועלתה על ידי תלמידי בית הספר למוזיקה בניהול ובימוי של ד"ר מיכל גרובר-פרידלנדר.
נס הרים
נס הרים הוא מושב בהרי יהודה, בין הערים ירושלים ובית שמש, השייך למועצה אזורית מטה יהודה.
היסטוריה
היישוב הוקם ביום ד' חשון תשי"א, 15 באוקטובר 1950, על ידי ממשלת ישראל, ויושבו בו עולים מכורדיסטן, על אדמות הכפר הערבי בית עיטאב, שתושביו עזבוהו במהלך מלחמת העצמאות. היישוב גובל ביער אורנים שניטע על ידי מחלקת הייעור של ממשלת המנדט הבריטי. בתחילה נכלל היישוב במועצה אזורית האלה, עד שזו התמזגה המועצה לתוך מועצת מטה יהודה ב-1964. בנימין כהן, מראשוני נס הרים, היה ראש מועצת האלה ולאחר מכן ראש המועצה הראשון של מטה יהודה.
מקור שמו של היישוב בספר ישעיהו: "כנשא נס-הרים תראו וכתקוע שופר תשמעו", והוא הוצע על ידי זאב וילנאי.
בעבר התפרנסו תושבי המושב מענף הלול וממטעים (מטעי אפרסק, תפוחים, שזיפים ועוד). האחריות על הלול ומשק הבית הייתה מוטלת על הנשים, והגברים יצאו לעבוד במטעים ובשמירה תמידית על המושב מפני גנבות של ערבים שגרים באזור. בשנות האלפיים, יש בו מספר משפחות שעדיין ממשיכות להתפרנס מענף הלול, אך רבים מהלולים הוסבו למפעלים קטנים. חלק מתושבי היישוב עוסקים במקצועות חופשיים. ביישוב יש גם שלוש רפתות, ובהן כ־100 פרות.
נס הרים היה במקור מושב מסורתי, אולם בעת ההרחבה של המושב, הוחלט על הפיכתו למושב מעורב. אזור ההרחבה מונה כמאה משפחות, שחציין מוגדרות חילוניות וחלקן נמצאות על הרצף הדתי. כיום מונה המושב כ-300 משפחות. בין תושבי היישוב נמנים שר התקשורת וחבר הכנסת לשעבר, ד"ר יועז הנדל, ושר התרבות והספורט לשעבר, ח"כ חילי טרופר.
החל מספטמבר 2015 פועל במושב שבט צופים מעורב בשם שבט "איתן". חלק מהילדים הפעילים בו מגיעים מהיישובים הקרובים.
בנג'מין
בנג'מין (Benjamin) הוא שם פרטי וכן שם משפחה אנגלי שמקורו בשם בנימין. {{פירושונים|
ראו גם
}}
יורם בן-פורת
יורם בן-פורת (1937 – 18 באוקטובר 1992) היה כלכלן ישראלי ופרופסור לכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים. בן-פורת שימש כרקטור האוניברסיטה העברית ולאחר מכן נשיאה. כמו כן היה מנהל מכון פאלק ונשיא האגודה הישראלית לכלכלה.
ביוגרפיה
בשנות השמונים היה פעיל בתנועת שלום עכשיו.
ב-18 באוקטובר 1992 התנגשה בכביש הערבה משאית סמיטריילר במכוניתו בעת שנסע לחופשה באילת עם משפחתו. נהג המשאית, חייל בשירות סדיר, פגע במכונית בעת ניסיון עקיפה. שלושת הנוסעים במכונית – יורם, אשתו יעל כהן בן-פורת (מרצה בחוג לפילוסופיה באוניברסיטה העברית) ובנם יהלי בן החמש – נהרגו והובאו לקבורה זה לצד זה בהר המנוחות בירושלים. נהג המשאית הורשע בהריגה. לבן פורת היו עוד שלושה ילדים מנישואים קודמים לנטע (לימים אשתו של פרופ’ מיכאל ברונו): איתי, אורי ורוני.
לזכרו הוקמה "קרן בן-פורת", המקיימת הרצאה שנתית לזכרו ועורכת ערבי עיון וכנסים בינלאומיים. כמו כן מעניקה האוניברסיטה העברית את "פרס נשיא האוניברסיטה לחוקר צעיר מצטיין ע"ש יורם בן-פורת".
קופה אמריקה נשים 2014
קופה אמריקה נשים 2014 (בספרדית: 2014 Copa América Femenina) הוא הטורניר השביעי של הקופה אמריקה לנשים שארגנה CONMEBOL. הטורניר נערך באקוודור והתקיים מ-11 בספטמבר עד ה-28 בספטמבר 2014. הגביע שימש כטורניר המוקדמות לגביע העולם 2015, שנערך שנה לאחר מכן בקנדה.
באליפות זו לא נערכו משחקי נוקאאוט. הוחלט ש-10 הנבחרות יחולקו לשני בתים, וארבע הנבחרות שיסיימו במקום הראשון והשני יעפילו לבית הגמר - בו הנבחרת שתסיים את עם המאזן הטוב ביותר תזכה בגביע. נבחרת ברזיל, שניצחה בחמישה משבעת משחקיה, זכתה באליפות וקטפה את התואר בפעם השנייה ברציפות. בעקבות זכייתה היא העפילה ישירות לגביע העולם ביחד עם קולומביה, שסיימה במקום השני בבית הגמר. אקוודור שסיימה במקום השלישי נשלחה לשני משחקים בשיטת בית-חוץ נגד טרינידד וטובגו על הכרטיס הנוסף לטורניר. בסיום משחקים אלו, ניצחה אקוודור 0-1 והעפילה גם היא לגביע העולם.
רעידת האדמה בצ'ילה (2015)
רעידת האדמה בצ'ילה ב-2015 הייתה רעידת אדמה שהתרחשה באוקיינוס השקט 46 ק"מ ממערב לעיר איאפל שבצ'ילה ב-16 בספטמבר 2015 בשעה 19:54:33 לפי שעון צ'ילה, בעומק 25 ק"מ. הרעידה הייתה בעוצמה של 8.3 בסולם מגניטודה לפי מומנט והורגשה כדרגה VIII בסולם מרקאלי. גל צונאמי בגובה 4.5 מטר נצפה בחוף צפונית למוקד.
רקע גאולוגי
רעידת האדמה התרחשה לאורך אזור ההפחתה שבין שני לוחות טקטוניים: הלוח הדרום-אמריקאי ולוח נסקה. הלוחות מתקרבים אחד לכיוון השני בקצב של כ-8 סנטימטרים בשנה, במסגרתה חודר לוח נסקה אל מתחת ללוח הדרום-אמריקאי. תנועה זו יוצרת פעילות סייסמית וגעשית ערה לאורך צ'ילה.
אזור החוף של צ'ילה ידע בעבר רעידות אדמה גדולות בגבול זה בין הלוחות, בהן רעידת האדמה בוואלדיביה (1960) (הנקראת גם "רעידת האדמה הצ'יליאנית הגדולה") בה נהרגו אלפי אנשים, רעידת האדמה ב-2007, שגרמה לשני הרוגים ולהרס של כ-4,000 בתים וורעידת האדמה ב-2010 בה נמנו 562 הרוגים וכ-1,500,000 בתים נהרסו.
חרושת הגויים
חרושת הגויים הוא אתר מקראי בקרבת נחל קישון. הוא מוזכר בספר שופטים בתור מקום מושבו של סיסרא, שר הצבא של יבין מלך חצור. זיהויים רבים נתנו לו.
בתנ"ך
חרושת הגויים מוזכר במקרא שלוש פעמים, כולם באותו הקשר:
משמעות
הדיעה המקובלת היא ש"חרשת הגויים" הוא שם של עיר. אולם בנימין מזר פקפק בדעה זאת וטען שמדובר על ביטוי שאינו מתאים להיות שם של עיר, ואין כל ידיעה אחרת על עיר בשם זה, מעבר להקשר היחיד בו הוא נמצא במקרא. בהתאם, הציע מזר ש"חרושת הגויים" הוא כינוי לחבל ארץ, כמו הביטוי "גליל הגויים". יואל אליצור סובר שיש לפרש את "חרושת הגויים" כמו את "תמנת חרס", כך שחרושת הוא שם המקום וגויים היא העיר המרכזית הקרובה.
הסברים שונים נתנו למילה חרושת. בנימין מזר מסביר את חרושת מלשון חורש, שמשמעותו הוא "הר מיוער". אחרים הסבירו את "חרושת" כקשור לבעלי מלאכה או לקרקע חרושה. גם לגבי משמעות המילה "הגויים" חלוקות הדעות. בנימין מזר מפרש אותה כמתייחסת לקבוצה של עמים, אולי שבטי ישראל שהתנחלו באזור. יואל אליצור טוען שמדובר על שם של מקום, כמו שמופיע בפסוק: "מֶלֶךְ דּוֹר לְנָפַת דּוֹר אֶחָד מֶלֶךְ גּוֹיִם לְגִלְגָּל אֶחָד", בו הוא מפרש שמדובר על העיר גוים בחבל הגליל.
זיהוי
הזיהוי הראשון שניתן לחרשת הגויים, עוד במאה ה-19, היה באל חרתייה, היום שער העמקים, בגלל דמיון השמות. אולם מסיבות ארכאולוגיות זיהוי זה נפסל, ופרופ' ויליאם פוקסוול אולברייט הציע ב-1922 לזהות את חרושת הגויים בתל מעמר ליד צומת העמקים, לאור סמיכותו לקישון ולאל חרתייה. יואל אליצור שלל את הזיהוי של אל חרתייה עם חרשת הגויים וטען שהשם אל-חרתייה הוא שם של שבט שהתיישב במקום ולא סביר שהוא משמר שם עתיק.
זיהוי אחר שניתן על ידי ג'ון גרסטנג בשנת 1931, קבע את חרשת הגויים בתל הרבג'. זיהוי זה היה פחות מקובל על עמיתיו החוקרים בגלל ריחוקו מאל חרתייה.
הריחוק (כ-18 ק"מ) של תל מעמר, ועוד יותר מכך תל הרבג', מתל מגידו, המוזכר בשירת דבורה כמקום הקרב, הביא להצעה לזהות את חרשת הגויים בתל קשיש. בעקבות זאת, קיבל קריית חרושת הסמוך לתל קשיש את שמו.
פרופ' בנימין מזר, ששלל את זיהוי חרושת הגויים כעיר, זיהה את חרשת הגויים ככינוי לאזור ההררי של הגליל. פרופ' אנסון רייני הלך בעקבות מזר, טען שחרשת הגויים הוא מחנה צבאי ארעי, והציע לזהותו בעמק יזרעאל, בסמוך לכפר סילת אל-חארית'יה.
ד"ר צביקה גל הציע לשנות את כיוון החיפוש ולאתר את חרושת הגויים צפונית-מזרחית לתבור, במצודת מרום או בתל קרני חיטין. הצעתו קשה בשל הטקסט המקראי הממקם את הקרב בסמוך לצומת מגידו ולנחל קישון.
הארכאולוג פרופ' אדם זרטל זיהה את חרשת הגויים באל-אחוואט. הסיבות לזיהוי הן שהאתר היה מיושב רק זמן קצר, ועל כן מתאים לאתר המופיע רק בהקשר היסטורי יחיד, הוא נמצא במרחק של כ-14 ק"מ מנחל הקישון, שבקרבתו התרחש הקרב. זרטל הציע כי קבוצה של גויי ים שישבו בצפון השרון נלחמו עם הישראלים על השליטה בעמק יזרעאל, צומת דרכים וחוליית הקשר בין השומרון לגליל, שני המוקדים של ההתנחלות הישראלית בתחילת תקופת הברזל. המתנגדים לזיהוי זה מציינים שאל-אחוואט נמצא באזור נידח ומרוחק מהדרך הראשית, שאינו מתאים לתיאור המקראי של סיסרא כמחזיק 900 רכב ברזל. בנוסף, נטען שאין במקום מקור מים לצורך אחזקה של מאות סוסים.
תל זריק בעמק יזרעאל
הארכאולוג ד"ר דרור בן-יוסף הציע לזהות את חרושת הגויים בתל זריק הסמוך לקיבוץ הזורע. התל ששטחו כ-20 דונם עונה לדעתו על מרבית הקריטריונים לזיהוי עם עירו של סיסרא:
טעות במספר
טעות במספר היא קומדיית מצבים ישראלית שיצאה לאור בשנת 1979.
עלילה
כתוצאה מהפסד של אחד מלקוחותיהם מחליטים זאביק ושרול לברוח לטבריה בתירוץ של יציאה למילואים. שולה, אשתו של זאביק רואה אותו במקרה בשידור טלוויזיוני ויוצאת נזעמת, היא מחליטה לנסוע לטבריה ומצרפת לנסיעה את החברה שלה אופליה (אופליה שטראל), בעלת בוטיק.
בעלה של אופליה, משה (שייקה אופיר), חושד מיד באשתו ונוסע בעקבותיה שהוא מחופש לקצין או"ם. בבית המלון הטברייני מצטרף לחגיגה ששון הסבל והטבח של המלון שדומה שתי טיפות מים לזאביק וכך נוצר בלאגן, שולה אינה יודעת מי זה בעלה, השוטר לא יודע אחרי מי הוא רודף ושרול אינו מזוהה את שותפו. בסוף הסרט חוטף משה את זאביק וששון ומאיים להרוג אותם. הסיבה לכך היא שמשה משוכנע שזאביק ניסה להתחיל עם אופליה. העניין הוא שששון אינו קשור לעניין אבל בגלל שמשה אינו יודע מי זה זאביק מחליט משה להרוג את שניהם. בסוף הסרט נופלים כל השלושה מגג מלון נהר הירדן למטה אך כולם ניצלים ורק נפצעים.
אלזה סקיאפארלי
אלזה סקיאפארלי (באיטלקית: Elsa Schiaperelli; 10 בספטמבר 1890 – 13 בנובמבר 1973) הייתה מעצבת אופנה איטלקייה. היא נחשבת לאחת מהדמויות הבולטות ביותר בתחום האופנה בתקופה שבין שתי מלחמות העולם, לצד המתחרה הגדולה ביותר שלה, מעצבת האופנה קוקו שאנל. בעבודתה היא הושפעה רבות מזרם הסוריאליזם באומנות ואף שיתפה פעולה עם הציירים הסוריאליסטיים סלבדור דאלי וז'אן קוקטו. מבין לקוחותיה נמנות היורשת דייזי פלווז והשחקנית היהודייה מיי וסט. סקיאפארלי לא הסתגלה לשינויים שקרו בתחום האופנה לאחר מלחמת העולם השנייה, ובית הקוטור שלה נסגר בשנת 1954.
חיים אישיים
הידע התרבותי הנרחב של בני משפחתה ולמדנותם הציתו את דמיונה של סקיאפארלי בצעירותה והביאו להתפעלותה מתרבויות עתיקות ומפולחניהן הדתיים. כל אלו נתנו לה השראה לכתיבת סדרת פואמות בשם ארתוסה, המבוססת על מיתוס אַרֶתוּסָה, אחת מההספרידות במיתולוגיה היוונית. תוכן הפואמות האלו הדאיג את הוריה השמרניים והם החליטו לשלוח אותה ללמוד בפנימייה בשווייץ, בתקווה למתן את דמיונה הפרוע. שם החליטה סקיאפארלי למרוד בסמכות הפנימייה ובחוקיה הקפדניים באמצעות שביתת רעב, מה שהכריח את הוריה להחזיר אותה לביתם.
סקיאפארלי לא הייתה מרוצה מאורח חייה בבית הוריה ועל אף שהיה נוח ומעודן, היא ראתה בו מבודד ולא מספק. תשוקתה להרפתקנות ולראיית עולם הנחו אותה לחפש הזדמנות לשינוי, וזו הגיעה בצורת הצעת עבודה בבית יתומים באנגליה הכפרית. למרות זאת, גילתה סקיאפארלי שהמשרה אינה הולמת ונאלצה לתכנן את חזרתה לפריז שכן לא הסכימה להודות בכישלונה על ידי חזרה לבית משפתחה.
נישואים
הזוג עבר להתגורר בניו יורק, תחילה במלון בשכונת גריניץ' וילג', ואז בדירה בצד המערבי של הסנטרל פארק. בנוסף, דה קרלור גם שכר משרדים כדי להכיל את "לשכתו לפסיכולוגיה" החדשה, בתקווה להתעשר ולהתפרסם מעשייתו העל-טבעית וייעוציו. בכל העת הזו סקיאפארלי שימשה כעוזרת האישית שלו וביצעה עבודות פקידותיות, הכל כדי לזכות בתשומת לב, בפרסום ובתהילה. במקביל, דה קרלור היה תחת מעקב חשאי של לשכת החקירות הפדרלית, גם בגלל עיסוקיו המפוקפקים, אך בעיקר בגלל החשד שבסתר הזדהה ותמך בצד הגרמני, בזמן מלחמת העולם הראשונה. עד שנת 1917 הוא כבר היה מוכר לממשלה כתומך בולשביזם וקומוניסט פוטנציאלי, בין היתר בגלל היכרותו עם עיתונאים כמו ג'ון ריד. בניסיון לחמוק מהחקירה המתמדת הזוג נטש את ניו יורק והעתיק את מגוריו לעיר בוסטון ב-1918, שם המשיכו השניים בעסקיהם כרגיל. דה קרלור שלא היה זהיר בשיחותיו עם חוקר מהבולשת הפדרלית, הודה בתמיכתו הנלהבת במהפכה הרוסית ואף הודה בקשריו עם אנרכיסט ידוע לשמצה. זאת בעוד שסקיאפארלי הפלילה עצמה בכך שחשפה שלימדה איטלקים מהחלק הצפוני של בוסטון, את אמונת הבולשביזם והודתה שיש לה הידע להרכיב מטעני נפץ. האישומים נגד שני בני הזוג הוסרו מכיוון שסמכויות החוק הניחו שהודאות כאלו, שניתנו באופן כה חופשי ופזיז, הן יותר עדות לרדיפת פרסום וראווה מאשר עדות לאנשים המהווים סיכון ממשי לחברה.
מיד לאחר הולדת בתם, מריה לואיזה איבון ראדה, או בכינויה "גוגו", ב-15 ביוני 1920, עזב דה קרלור את סקיאפארלי שנשארה לבד לטפל בבתם התינוקת. כשהתבגרה, ככל שגוגו שאלה את אמה על אביה שנעדר מחייה, אמה ענתה שהוא מת. סקיאפארלי לא עשתה אף מאמץ לחפש את בעלה או להחזירו ואף לא הייתה מעוניינת לקבל ממנו תשלומי מזונות לה ולבתה. עוד בשנת 1921, כשגוגו הייתה בת שמונה עשר חודשים בלבד, היא אובחנה עם מחלת הפוליו, שהיוותה קושי ארוך טווח ומקור לחץ מתמיד לסקיאפארלי ולבתה. שנים מאוחר יותר, גוגו תיארה כיצד היא זוכרת שבילתה את ראשית חייה בגבס ועל קביים, ושבאותה תקופה גם אמה נעדרה במידה רבה מחייה. מהחשש שדה קרלור ינסה להשיג משמורת על גוגו, סקיאפארלי שינתה את שם משפתחה של בתה לזה שלה- סקיאפארלי, טרם חזרתן לצרפת בשנת 1922.
סקיאפארלי נשענה על תמיכתה הנפשית של חברתה הקרובה גבריאל "גאבי" בופה-פיקבייה, אשתו של הצייר מזרם הסוריאליזם והדאדא, פרנסיס פיקבייה, שפגשה לראשונה על ספינה במעברה אל ארצות הברית עוד ב-1916. לאחר נטישתו של דה קרלור, סקיאפארלי חזרה לניו יורק בשאיפה להתחיל מחדש בחסות העיר התוססת תרבותית. משיכתה לכל הרוחני והנפשי הובילה להיווצרות זיקה לאומנות של תנועות הדאדא והסוריאליזם, וחברותה עם גאבי פיקבייה ביססה את כניסתה למעגל היצירתי שמנה בין היתר את האמנים מאן ריי, מרסל דושאן, אלפרד סטיגליץ ואדוארד סטייכן. למרות שעדיין נחשבה לנשואה, לסקיאפארלי היה מאהב, זמר האופרה מריו לאורנטי, אך רומנם נקטע כאשר לאורנטי נפטר לפתע ממחלה ב-1922. במקביל, גם לדה קרלור היו לכאורה מספר מאהבות, ביניהן הרקדנית איזדורה דאנקן. סקיאפארלי ודה קרלור לבסוף התגרשו במרץ של שנת 1924 וב-1928 דה קרלור נרצח במקסיקו בנסיבות שמעולם לא התבררו עד הסוף.
משפחה
שתי נכדותיה של סקיאפרלי, מנישואי בתה למנהל הספנות רוברט ל'ברנזון, היו הדוגמנית מריסה ברנסון והצלמת ברי ברנזון. שתי האחיות הופיעו בקביעות בווג בתחילת שנות השבעים. ברי הייתה נשואה לשחקן אנתוני פרקינס, ולהם נולדו לה שני ילדים - השחקן עוז פרקינס והמוזיקאי אלביס פרקינס. בשנת 2014, מריסה שיתפה פעולה עם אובר דה ז'יבנשי להוצאת הספר "אלבומה הפרטי של אלזה סקיאפרלי" שהדפיס מחדש צילומים מהארכיונים האישיים של סבתה.
חיים מאוחרים ומוות
ב-1954 הוציאה סקיאפארלי את ספרה האוטוביוגרפי "חיים מפתיעים" (באנגלית: "Shocking Life") לאור. את חייה המאוחרים העבירה בין דירתה בפריז חבין ביתה בתוניסיה. אלזה סקיאפארלי נפטרה ב-13 בנובמבר 1973, כשהיא בת 83.
חזרה לפריז
בעקבות גאבי פיקבייה ולאחר מות המאהב לאורנטי, סקיאפארלי עזבה את ניו יורק ב-1922 ועברה לצרפת. עם הגעתה לפריז היא שכרה דירה יוקרתית ברובע האופנתי של העיר והעסיקה טבח ומנקה בביתה. הרושם שייצרה לעצמה לאורך השנים והסטטוס החברתי הגבוה של משפחתה האיטלקייה הבטיחו יחד את השתלבותה במעגלים החברתיים ששאפה להיות בהם עם חזרתה לפריז. למרות שמעולם לא היה חשש שאמה תפסיק לתמוך בה כלכלית, סקיאפארלי הרגישה צורך לייצר הכנסה נפרדת בכוחות עצמה. היא עזרה למאן ריי עם כתיבת מגזין הדאדא שלו, שנגוז זמן קצר לאחר יציאתו לאור ולאחר מכן הציעה לה גאבי פיקבייה להקים יחד עסק שיהיה רווחי עבור שתיהן. בזכות קשרה אל מעצב קוטור צרפתי, פיקבייה הציעה שהשתיים ימכרו אופנת קוטור צרפתית באמריקה אך הרעיון מעולם לא התממש ולבסוף נזנח.
קריירה בעולם האופנה
קריירת העיצוב של סקיאפארלי הושפעה במידה רבה על ידי החייט והמעצב פול פוירט. הוא היה ידוע בחיבתו לשמלות ארוכות על פני מחוכים נוקשים, וכי רצה לעודד אופנה נוחה יותר לאישה המודרנית, המתוחכמת והאלגנטית, אופנה שלא מגבילה את תנועתה אלא מאפשרת אותה. סקיאפארלי, בשלבים מאוחרים בחייה, ראתה בפול כ-"מנטור אדיב וחבר יקר".
סקיאפארלי לא קיבלה הכשרה רשמית בייצור בגדים או בתפירת דוגמאות. שיטותיה הסתמכו על יצרים רגעיים והשראות שקיבלה תוך כדי תהליך העיצוב. היא נהגה ליצור ביגוד ישירות על הגוף גודמנית, כשפעמים רבות, היא עצמה שימשה כדוגמנית עליה מתגבש העיצוב. פוירט עצמו נהג ליצור ולעצב כך וממנו למדה סקיאפארלי את השיטה. לכן עיצוביה התאפיינו במראה טבעי ונוח.
בית אלזה סקיאפארלי
בעודה בפריז, סקיאפארלי, שהייתה ידועה לקרוביה גם בכינוייה "סקיאפ", החלה לעצב בגדים בעצמה. בעידודיו של פוירט פתחה סקיאפארלי עסק עצמאי, אך נאלצה לסגור אותו בשנת 1926 למרות שגרף חוות דעת חיוביות.
היא השיקה קולקציה שרוגה חדשה בתחילת שנת 1927 תוך שימוש בשיטה מיוחדת של תפירה כפולה שהביאו איתם פליטים ארמנים, והציגה על גבי השריגים ציורים בסגנון הסוריאליסטי טרומפ-לויל.
למרות שכבר עיצוביה הראשונים הוצגו במגזין הנחשב ווג, הצלחתה העסקית החלה כשהשיקה תבנית שריגה שנתנה רושם של צעיף הכרוך סביב צוואר הלובשת. הקולקציה שלה "עבור הספורט" (בצרפתית: "Pour le Sport") הורחבה בשנה העוקבת וכללה בגדי רחצה, לבוש סקי, ושמלות פשתן. ב-1931 הוסיפה סקיאפארלי לבוש ערב לקולקציה שלה, בו השתמשה במשי היוקרתי מבית רוברט פרייר. עסקיה של סקיאפארלי המשיכו להתפתח ולהתחזק כאשר בשיא הצלחתה, העבירה את החנות שלה מרחוב האופנה המרכזי בפריז, רחוב השלום (בצרפתית: "Rue de la Paix"), לסלון של לואיז שירויט אותו קנתה, שהיה ממוקם בכיכר ונדום מספר 21. לימים נקראה החנות בשם "חנות סקיאפ".
החיים בפריז בשנת 1939 הפכו לקשים ביותר עם הכרזתה של צרפתה על מלחמה מול גרמניה. עיצוביה של סקיאפארלי באביב 1940 הציגו קולקציה עם חום "תעלה" והדפסי הסוואה. מעט לאחר נפילתה של פריז, סקיאפארלי הפליגה לניו יורק לסבב הרצאות. למעט חודשים בודדים בתחילת 1941 בהם שהתה בפריז, היא נשארה בניו יורק עד סוף המלחמה. עם חזרתה לפריז היא הבחינה שהאופנה השתנתה, כאשר "המראה החדש" של כריסטיאן דיור סימל את סופה של האופנה מתקופת טרום המלחמה.