cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בוסרון
היסטוריה
כלב הבוסרון היה ידוע מאוד במשך השנים במערב אירופה, וגם ידוע בתור אחד מגזעי הכלבים שיצר את גזע הכלבים דוברמן פינצ'ר. למרות הדומי בין כלב הבוסרון לכלב הדוברמן, פרוותם של גזע הבוסרון נוטה להיות מחוספס יותר, ולכלבי הבוסרון יש זוג טלפים בעוד שלכלבי דוברמן יש טלף אחד.
פול לנז'בן
ביוגרפיה
בשנת 1915 זכה לנז'בן במדליית יוז על תרומותיו בתחום האלקטרומגנטיות. הוא ידוע בזכות עבודותיו על פאראמגנטיות ודיאמגנטיות, וכן על הגיית הפרשנות המודרנית לתופעה במונחים של ספינים של אלקטרונים בתוך האטום; על פרשנות זו זכה בשנת 1940 במדליית קופלי.
בוסרון
היסטוריה
ב-1893, פאול מגנין הבדיל בין 2 גזעי הכלבים בוסרון ובריארד, בעזרתו של עמנואל בול.
פול לנז'בן
ביוגרפיה
ב-1916 ארנסט רתרפורד והדוקטורנט שלו, רוברט ויליאם בויל, חשפו כי הם עובדים על הפיתוח של גלאי צוללות העשוי מגביש קוורץ פיאזואלקטרי. הצלחתו של לנז'בן בשימוש בפיאזואלקטריות לגילוי ולשידור גלים על קוליים הביאה בכך לפיתוח נוסף בתחום.
בוסרון
היסטוריה
ב-2008, כלב הבוסרון הופיע לראשונה בתערוכת הכלבים של מועדון המלונות של ווסטמינסטר.
פול לנז'בן
ביוגרפיה
בשנת 1926 נתמנה למנהל האקול פוליטכניק לכימיה ופיזיקה, שבו למד בעבר, ובשנת 1934 נבחר לחבר האקדמיה הצרפתית למדעים. לנז'בן שימש כמנחה בלימודי הדוקטורט של המדענים הבולטים לאון ברילואן, לואי דה ברויי ואירן ז'וליו-קירי.
בוסרון
היסטוריה בתור כלב שמירה
לכלבי הבוסרון יש היסטוריה ארוכה בתור כלבי שמירה וכלבי פיקוח של בעלי חיים כמו כבשים ובקרי בית, הבוסרון היה מאוד שימושי גם כנגד זאבים בזכות פרצופו העוין. הזן הוכח כיעיל ב-, בתור כלב שליח, כלב איתור וגילוי, כלב חיפוש, כלב משטרה ואף כלב הצלה.
פול לנז'בן
ביוגרפיה
לנז'בן היה נודע כמתנגד חריף לנאציזם. היותו מתנגד ידוע לפשיזם בשנות ה-30 הביאה לכך שעם עליית משטר וישי, פוטר מעבודתו, נעצר והוחזק במעצר בית במשך רוב שנות מלחמת העולם השנייה. לאחר שחרור פריז בשנת 1944, הוחזר למשרתו.
מיכה שגריר
מיכה שגריר (1 בנובמבר 1937 – 4 בפברואר 2015) היה במאי קולנוע ומפיק ישראלי.
פול לנז'בן
ביוגרפיה
עבודתו המפורסמת ביותר הייתה בשימוש באולטרה סאונד תוך ניצול האפקט הפיאזואלקטרי שגילה פייר קירי. במהלך מלחמת העולם הראשונה החל לנז'בן לעבוד על שימוש בגלים אלו לזיהוי מיקום צוללות על פי מיקום ההד החוזר מהן, אולם המלחמה הסתיימה לפני שעבודתו הפכה מבצעית.
בוסרון
היסטוריה בתור כלב שמירה
כלבי הבוסרון היו מאוד יעילים בחיפוש והצלה לאחר ששני בנייני התאומים התפוצצו בפיגועי 11 בספטמבר.
מיכה שגריר
קורות חייו
מיכה שגריר נולד בשם מיכאל שווגר להוריו קרל ויהודית שווגר, שגרו ברחוב בישופשטראסה (Bischofstrasse) בעיר לינץ שבאוסטריה (באותו רחוב גרה גם משפחתו של אדולף אייכמן). אחרי סיפוח אוסטריה לרייך הגרמני של היטלר בחודש מארס 1938 הוריו היגרו לפלשתינה (ארץ-ישראל) וכך בגיל 9 חודשים עלה לארץ וגדל בקיבוץ חפציבה עד שהיה בן 6, ואחר-כך בתל אביב ובחולון. עם גיוסו לצה"ל במסגרת גרעין נח"ל, התנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. לאחר שחרורו היה חבר קיבוץ הראל מ-1955 עד 1960.
בוסרון
מראה
כלבי הבוסרון הם כלבים שחורים בגבם ובגופם, וצבועים בצבעי חום-טאן ברגליהם, אפיהם וסביב פיהם. גובה הבוסרון הוא בין 66 ל-71 ס"מ ובמשקלם, ושוקלים בין 32 ל-45 ק"ג בממוצע. כלבי הבוסרון הם שריריים ברגליהם, פרוותם מחוספסת והם גדולים ביחס לגובה כלב ממוצע. צבע עיניהם של הבוסרון הוא חום.
פול לנז'בן
ביוגרפיה
במהלך חייו פעל לנז'בן להפצת תורת היחסות בצרפת. תרומה אחרת שלו לתורת היחסות היא הניסוח של הפרדוקס המוכר בשם "פרדוקס התאומים". הוא נפגש בצרפת עם ג'ון דזמונד ברנל, פיזיקאי שהיה קומוניסט כמוהו, והשניים התיידדו. אמרה מפורסמת שלנז'בן אמר לברנל היא: "את העבודה המדעית שאני יכול לעשות יכולים לעשות גם אחרים, אך אם לא תיעשה העבודה הפוליטית לא יהיה מדע בכלל".
מיכה שגריר
קורות חייו
שגריר עסק בעיתונות ככתב בעל המשמר (1958–1959), בגלי צה"ל ובקול ישראל, שם שימש גם כעורך חדשות (1960 - 1964). בשנת 1964 נשלח כחבר צוות ההקמה של הטלוויזיה הישראלית ללימודים בלונדון, ב-BBC.
בוסרון
מראה
האוזניים של הבוסרון בדרך כלל עולות כלפי מעלה, ויש לו זוג טלפים ברגל.
פול לנז'בן
ביוגרפיה
לנז'בן היה אחד המייסדים של ארגון אינטלקטואלי אנטי-פשיסטי בשם "Comité de vigilance des intellectuels antifascistes", נשיא הליגה הצרפתית לזכויות האדם בין השנים 1944–1946, וכמו כן חבר המפלגה הקומוניסטית הצרפתית.
מיכה שגריר
קורות חייו
מאמצע שנות ה-60 ועד מותו, ביים והפיק עשרות סרטים, והפך לאחד מבכירי המפיקים בישראל. בשנים 1968 - 1988 ניהל את חברת "קסטל תקשורת", מחברות ההפקה הגדולות בישראל, שהתמקדה בתחום התיעודי והפיקה מאות סרטים בבימוי יוצרי תעודה מרכזיים: אורי ברבש, רונית ויס-ברקוביץ, נעמי בן נתן שחורי, אורי גולדשטיין, גדעון גנני, אמנון טייטלבוים, אשר טללים, אלי כהן, מיכאל לב-טוב, דוד פרלוב, לינה צ'פלין ועוד.
בוסרון
התנהגות
כלבי הבוסרון טובים בתור כלבי שמירה ופיקוח, הם כלבים דומיננטיים, קשוחים, חזקים וגדולים אך נחמדים ביותר כלפי הבעלים שלהם. כלבי הבוסרון שומשו זמן רוב לאורך ההיסטוריה בתור כלבי שמירה ופיקוח על בעלי חיים כמו כבשים ובקרי בית. כלבי הבוסרון מאוד אוהבים לעשות סוגי ספורט מגוונים ואוהבים להישאר בפעילות גופנית מתמדת. הם בריאים, רגועים, מנומסים ונועזים. כלבי בוסרון זכרים הם חשדנים שאנשים חדשים נכנסים לבית אך מסוגלים להיות מאוד לא ידידותיים במצבים מסוימים.
פול לנז'בן
ביוגרפיה
לנז'בן נפטר בשנת 1946, בפריז, שנתיים אחר שזכה לראות בשחרורה. נקבר בפנתיאון של פריז, לצד מדענים צרפתים בולטים אחרים.
מיכה שגריר
קורות חייו
בשנת 1986 השתתף בסרטו של הבמאי אלי כהן שתי אצבעות מצידון.
מיכה שגריר הוא גיבור סרטו התיעודי של דוד אופק "גבול ונדל"ן", השותף בסרט המחווה עקבות בירושלים (2013).
בשנת 1999 קיבל את התואר עמית כבוד של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, ירושלים. בשנת 2005 קיבל פרס מפעל חיים של פסטיבל הקולנוע ירושלים. ביולי 2014 יזם מנהל בית הספר לקולנוע ע"ש סם שפיגל רנן שור, יחד עם הבוגרים דוד אופק ויוסי מדמוני, ערב הוקרה למיכה שגריר במסגרת פסטיבל הקולנוע של סינמטק ירושלים.
נפטר ממחלת הסרטן ב-4 בפברואר 2015. תרם את גופתו למדע.
משפחתו
היה נשוי לעליזה שגריר, שנרצחה בפיגוע בבית הכנסת בפריז ב-1980.
בני הזוג הולידו שני בנים, אורון שגריר וחגי.
התגורר, מאז שנות השישים ועד למותו, בשכונת אבו תור בירושלים.
U-110
הצוללת יוצרה במספנת AG וזר בברמן שבגרמניה. היא נכנסה לשירות ב-21 בנובמבר 1940 תחת פיקודו של פריץ-יוליוס למפ (Lemp).
U-110 ערכה שני סיורים, היא הטביעה שלוש ספינות במשקל כולל של 10,149 טון ופגעה בשתיים נוספות במשקל כולל של 8,675 טון. ב-23 במרץ 1941, תותח ה-105 מ"מ שעל סיפונה התפוצץ במהלך ירי, ושלושה אנשים נפצעו.
ב-9 במאי 1941 נתפסה הצוללת. U-110 התקיפה שיירה יחד עם U-201 באוקיינוס האטלנטי הצפוני דרומה מאיסלנד. למפ שגה כאשר צפה בפריסקופ במשך זמן רב מדי, ואז הבחינו בו אוניות הליווי. אוניית הליווי, הקורבטה אה"מ Aubretia הבחינה בצוללת והחלה להטיל פצצות עומק. הצוללת שרדה את התקיפות הראשונות אך כאשר הצטרפו למתקפה המשחתות אה"מ Bulldog ו-Broadway, נפגעה U-110 ונאלצה לעלות אל פני הים. Bulldog התכוונה למסלול התנגשות; למפ ראה את מסלולה והורה לנטוש את הצוללת, כנראה מאחר שהניח שהספינה עומדת להתנגש בה ולהטביעה, וסודותיה - כדוגמת ספרי קוד ורשימות הגדרת אניגמה - יהיו בטוחים.
מפקדה של Bulldog, הקברניט ג'ו בייקר-קרסוול הבחין כי תפיסת הספינה אפשרית ושינה את מסלולו. למפ ראה שהצוללת לא טבעה וניסה לשחות חזרה אליה על מנת להשמיד את החומר המסווג. הוא לא נראה עוד. ייתכן שנורה במים על ידי מלח בריטי (כפי שהעיד עד ראייה גרמני), אך גורלו לא נודע. ישנן סברות שאיבד עצמו לדעת לאחר שהבין שסודות הצוללת נחשפו. 15 איש (כולל למפ) נהרגו בפעולה ו-32 נתפסו.
צוותה של Bulldog רוקן את U-110 מכל ציוד נייד ובכלל זה מסמכיה הסודיים ומכונת ההצפנה האניגמה. U-110 נגררה לאנגליה אך טבעה בדרכה לסקפה פלו שבאיי אורקני, סקוטלנד. ההטבעה הייתה ספק תאונה וספק מכוונת; האדמירליות הבריטית הבינה שעדיף שדבר הלכידה לא ייוודע, ולכן מוטב שהצוללת תטבע בים. הסוד אכן נשמר, ואפילו אנשי צוותה של הצוללת לא ידעו שציודה נלכד.
המסמכים שנתפסו ב-U-110 סייעו לשוברי הצפנים בבלצ'לי פארק לפצח את נוהל הגיבוי הידני שהיה שיטת הצפנה ידנית לגיבוי במקרה שהאניגמה אינה פועלת.
רצח מן העבר
רצח מן העבר (באנגלית: Dead Again) הוא מותחן רומנטי אמריקאי משנת 1991. את התסריט כתב סקוט פרנק וביים קנת בראנה. בסרט מככבים בראנה ואשתו דאז אמה תומפסון, אנדי גרסיה, דרק ג'קובי, ויין נייט ורובין ויליאמס.
הסרט זכה להצלחה בינונית בקופות וקיבל ביקורות טובות מרוב המבקרים. ג'קובי היה מועמד לפרס באפט"א לקולנוע לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה, ופטריק דויל שהלחין את המוזיקה לסרט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית המוזיקה המקורית הטובה ביותר.
תקציר עלילה
העיתונים מפרטים את מקרה הרצח משנת 1949 של מרגרט שטראוס (אמה תומפסון) שנדקרה למוות במהלך שוד, צמיד הקרסול שלה נגנב. בעלה המלחין רומן שטראוס (קנת בראנה) נמצא אשם בפשע ונידון למוות. לפני ההוצאה להורג מבקר את רומן העיתונאי גריי בייקר (אנדי גרסיה). כשהוא נשאל אם הרג את מרגרט, רומן לוחש דבר מה באוזנו של גריי. בייקר לא מגלה מה אמר לו רומן.
ארבעים שנה אחר כך, הבלש הפרטי מייק צ'רץ' (בראנה) מנסה לגלות את זהותה של אישה שהגיעה לבית היתומים בו הוא גדל. היא סובלת מאמנזיה, אינה יכולה לדבר ויש לה סיוטים. מייק לוקח אותה לחברו, פיט דאגן (ויין נייט) כדי שיצלם אותה ויפרסם את תמונתה יחד עם פרטי הקשר שלו. סוחר העתיקות ומהפנט בשם פרנקלין מדסון (דרק ג'קובי) ניגש למייק וטוען שהיפנוזה יכולה להשיב את הזכרונות שלה.
כשהנסיון נכשל, מדסון מציע שהם ינסו לחזור לגלגול קודם שלה. מייק מטיל ספק באפשרות זו, אבל האישה מספרת בגוף שלישי פרטים על חייהם של מרגרט ורומן, החל מתקופת החיזור ביניהם ועד לחתונתם. בסיום הפגישה, היא יכולה לדבר אבל עדיין סובלת מאבדן זיכרון. מדסון מראה להם כתבה במגזין לייף המתאר את הרצח. בתמונות רואים דמיון בולט בין מייק והאישה לבין רומן ומרגרט. מייק מבקר פסיכיאטר לשעבר בשם קוזי קרלייל (רובין ויליאמס) שמתעקש על כך שהם ימשיכו את הטיפול אצל מדסון. ייתכן שההתעמקות בבעיות בין מרגרט לרומן ירפא את האמנזיה שלה.
מייק קורא לאישה בשם "גרייס" ומתחיל להתאהב בה. דאג (קמפבל סקוט) מופיע וטוען שגרייס היא ארוסתו קתרין, אבל מייק מגלה שהוא משקר ומבריח אותו. כשהיא מהופנטת גרייס נזכרת שרומן סבל ממחסום כתיבה והיה חסר פרוטה. הוא חושב שהיא מפלרטטת עם בייקר, אותו פגשה ביום נישואיהם. מרגרט אינה מצליחה לשכנע את רומן שהיא נאמנה לו. היא תופסת את פרנקי, הבן של סוכנת הבית אינגה, מחטט בקופסת התכשיטים שלה. מרגרט מבקשת מרומן לפטר אותם אבל רומן מסרב, ומספר שהם הצילו את חייו בגרמניה הנאצית.
גרייס רואה את מייק עומד מעל מרגרט ובידו מספריים, והיא משוכנעת שהוא מתכוון להרוג אותה. מייק מתעקש ואומר שהוא לעולם לא יפגע בה, אבל כאשר הוא קורא לה "מרגרט" בטעות, הוא מסכים שמדסון יהפנט אותו. במהלך ההיפנוזה הוא מבין שהוא היה מרגרט וגרייס הייתה רומן, אבל הוא אינו מסוגל לגלות זאת למדסון או לגרייס.
דוגן מספר למייק שהוא גילה את זהותה של גרייס, ושמה האמיתי הוא אמנדה שארפ. אמנדה עדיין חוששת ממייק, ופיט ומדסון מלווים אותה לדירה שלה. כל יצירות האמנות שלה ממוקדות במספריים. מדסון נותן לה אקדח כדי להגן על עצמה ממייק. מייק מבקר את בייקר בבית אבות ושואל אותו מה אמר לו רומן. בייקר טוען שרומן לא אמר דבר ורק נישק אותו. בייקר משוכנע שרומן לא הרג את אשתו ומפציר במייק למצוא את אינגה, שלבטח יודעת מה קרה.
מייק מבין שמדסון הוא הילד פרנקי. הוא חוקר את אינגה, והיא מסבירה לו שהיא התוודתה על אהבתה בפני רומן, אבל הוא דחה אותה. פרנקי האשים את מרגרט באומללותה של אימו ודקר אותה במספריים. אחר כך גנב את צמיד הקרסול שלה. רומן נכנס אחר כך לחדר והוא נמצא מכוסה בדם ובידו כלי הרצח. אחרי הוצאתו להורג של רומן, אינגה ופרנקי עברו ללונדון. הוא למד שם על היפנותרפיה ושחזור גלגולים. אחרי שהם חזרו ללוס אנג'לס, פרנקי היה משוכנע שרוחה של מרגרט יבקש נקמה. כשהוא ראה את תמונתה של מרגרט בעיתון, הבין שהיא חזרה להתנקם בו. הוא שכר את שירותיו של השחקן דאג, כדי להפריד בין מייק לאמנדה. אינגה מתנצלת על תפקידה במותה של מרגרט, ומוסרת למייק את הצמיד. אחרי שמייק עוזב את הבית, מדסון חונק את אינגה בעזרת כרית.
הפקה
הסרט צולם כולו בצבע. אחרי הקרנות מבחן הוחלט להשתמש בשחור לבן עבור סצנות ה"עבר" כדי למנוע בלבול. הפריים האחרון, כשהתעלומה נפתרת, עובר משחור לבן לצבע.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-23 באוגוסט 1991, וב-25 באוקטובר 1991 בממלכה המאוחדת. בפברואר 1992 הוא השתתף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
הסרט יצא ב-DVD ב-27 ביוני 2000 באמצעות חברת Paramount Home Entertainment, עם תוספות פרשנות וקדימון.
תחנת הרכבת פאתי מודיעין
תחנת הרכבת פאתי מודיעין היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל המשרתת את העיר מודיעין-מכבים-רעות ואת פרברי העיר. התחנה ממוקמת על מסילת מודיעין–ענבה ומשמשת כתחנת ביניים. רציפי התחנה ממוקמים בין מסלולי כביש 431.
היסטוריה
תכנון קו הרכבת למודיעין החל בשנות ה-90 של המאה ה-20 עם הקמת העיר. ב-1997 הודיעו משרדי האוצר והתשתיות כי נשקלת האפשרות שהקו יופרט, יוקם ויופעל על ידי יזם פרטי, אך ההחלטה לא יצאה לפועל. בשנת 2000 החלה עיריית מודיעין לקדם את תכנון תחנה באזור מרכז העסקים הראשי של העיר כתחנת הקצה של הקו, במטרה שהוא יפתח בשנת 2004. המכרז להקמת הקו פורסם בספטמבר 2002, החברות טר-ארמה ודניה סיבוס זכו במכרזים להקמת תשתית המסילה.ביוני 2003 פורסם המכרז להקמת התחנה. התחנה נפתחה ב-1 בספטמבר 2007.
בשנת 2021 ותחילת 2022 התבצעו בתחנה עבודות להצבת תשתית חשמול בתחנה, תשתית זו מאפשרת לציוד נייד חשמלי לנסוע בתחנה. עם סיום העבודות התחנה היא אחת מ-11 תחנות רכבת בארץ המחוברות לתשתית החשמול וב-31 במרץ 2022 התחיל לפעול ממנה קו פרברי אל תחנת הרכבת ירושלים - נבון דרך קשת מודיעין.
מבנה התחנה
לתחנה 2 רציפי צד ואי רציפים ביניהם המשרתים 4 מסילות. היציאה מהתחנה אפשרית מהרציפים באמצעות מעבר תת-קרקעי. סמוך לתחנה ממוקם חניון ללא תשלום לכ-300 כלי רכב.
בתחנה זו הותקנה מערכת הזנה חשמלית עילית על ידי חברת SEMI הספרדית ב-2022. המערכת מספקת מתח חילופין של 25 אלף וולט בתדירות של 50 הרץ. המערכת מאפשרת לציוד נייד רכבתי בעל פנטוגרף לפעול בתחנה. כיום יש לרכבת ישראל קטרי בומברדייה טראקס הגוררים קרונות דאבל דק מאותו יצרן וקרונועים חשמליים מדגם Desiro HC תוצרת סימנס.
שירות הרכבת בתחנה
ברוב שעות היום יש שתי רכבות בכל שעה לתל אביב ולחיפה כאשר הן ממשיכות לנהריה, ושתי רכבות בכל שעה לתחנת הרכבת מודיעין – מרכז. משך זמן הנסיעה לתחנת תל אביב השלום הוא כ-27 דקות ולחיפה מרכז כשעה ו-35 דקות. בחזור משך הנסיעה מתחנת תל אביב השלום הוא כ-31 דקות.
ב-31 במרץ 2022 נפתח הקו בין תחנת הרכבת מודיעין – מרכז לתחנת הרכבת ירושלים – יצחק נבון, שעובר בתחנה זו. זמן הנסיעה מתחנה זו לירושלים הוא כ-22 דקות ובחזרה זמן הנסיעה הוא כ-17 דקות.
קווי אוטובוס לתחנה
למסוף האוטובוסים הנמצא דרומית לתחנה מגיעים שני קווי אוטובוס כאשר לשניהם מסלול כמעט זהה למעט שקו 56 נותן שירות מורחב במרכז עינב ובשכונות הציפורים ומשואה וקו 57 הינו קו מהיר. בעתיד יתווסף קו לפארק התעשייה בשעות העומס.
בנוסף, ישנו את קו 504 לשוהם שמוצאו באזור התעשייה הצמוד, בתדירות של שלוש פעמים ביום. הקו אינו מגיע לתחנה עצמה.
מסילת 431
בשנת 2026 צפויה להיפתח מסילת ראשון לציון - מודיעין בין נתיבי כביש 431 לכיוון ראשון לציון ולהוות מסילת רוחב בין ערי דרום גוש דן ממודיעין דרך רמלה, תחנת הרכבת הראשונים ועד תחנת הרכבת ראשון לציון משה דיין. עם סיום הקמת המסילה יחל לפעול קו נוסעים נוסף אשר יחל בתחנת מודיעין מרכז וימשיך מערבה דרך תחנה זו.
דוגמניות
דוגמניות (בצרפתית: Les Poseuses) הוא ציור שמן פוינטיליסטי משנת 1888 מאת ז'ורז' סרה, המציג שלוש דוגמניות עירומות (למעשה אותה דוגמנית משלוש נקודות מבט), בסטודיו של הצייר, כשברקע נראה ציור מפורסם שלו "יום ראשון אחר הצהריים על גדות האי לה גראנד ז'אט".
סוואג
סוואג (מאנגלית: Swag) הוא סלנג אינטרנטי שמופיע לעיתים קרובות בתגובות, דיונים ופורומים ומשמש מילה נרדפת לסוג של סגנון או נוכחות שמראה ביטחון ומוחצנות ולעיתים גם יהירות. סוואג מתאר בדרך כלל התנהגות של אדם יהיר במיוחד. אנשים שנחשבים כסוואג נוהגים להתלבש בצורה "מגניבה"; כובעי מצחיה עם כתובת SWAG, חולצות עם הדפסים שונים, שרשראות ובצורה כללית לבוש מרושל.
דוגמניות
סרה צייר את הציור בשנים 1886–1888, והוא הוצג לראשונה ביריד העצמאיים הרביעי בסתיו 1888.
סוואג
שימוש בהיפ הופ
המילה "סוואגר" ראתה תחייה מודרנית באמצעות השימוש שלה במילים של שירי היפ הופ, תחילה עם השיר של הראפר ג'יי זי "All I Need" באלבום שלו "The Blueprint 3" שיצא לאור ב-11 בספטמבר 2001. מאז, המילה נמצאת בשירי היפ הופ רבים, כחלק מסגנונם, שמאופיין בהתרברבות עצמית והתפארות בכישורים או בתעוזה של הכותב או זמר.
התפשטות
572 הגדרות למילה סוואג נמצאות במילון המקוון Urban Dictionary, שכוללות הטיות שונות של המילה כגון "swagalicious", "swag juice", ו-"swagger jack". ההגדרה העיקרית במילון זה נכתבה על ידי המשתמש MIKE ב-2006 היא: מראה, סגנון, או דרך שבה הוא או היא מציגים את עצמם. במשמעות זו מופיעה המילה אף בהיפ-הופ ישראלי כגון בשירים של נצ'י נצ'.
תגובות
ב-26 במאי 2011 פורסם בכתב העת "The Atlantic" מאמר שכותרתו "האם הסוואג כאן כדי להישאר?", שבו שיערו את אריכות הימים של המילה. המאמר כלל הצהרה שלפיה הסיכויים שסוואג יצליח להחזיק מעמד קלושים. על השימוש המוגזם במילה באתרי האינטרנט פייסבוק וטוויטר קיימת ביקורת רבה. ב-28 באוקטובר 2013 פורסם מאמר שכותרתו "עצרו את השימוש לרעה בסוואג!", שמתלונן על השימוש הבלתי מבוקר במילה זו במדיה וברשתות החברתיות. קיים לעג רב על אנשים המשתמשים במילה סוואג או מתנהגים בצורה שהוא מתאר, במיוחד בקרב גולשי אינטרנט. בין השאר, נהוג לומר שאנשים בעלי סוואג יעבדו במקדונלד'ס, כיוון שהם לרוב באים ממעמד חברתי נמוך שמוביל לעבודות לא משכילות.
דוגמניות
סרה יצר את הציור בשני גדלים:
מבקרים העלו טענות שבציורו של סרה משנת 1886, "יום ראשון אחר הצהריים על גדות האי לה גראנד ז'אט", הדמויות אינן ריאליסטיות במידה מספקת. יש המשערים שהציור "דוגמניות" בא לתת מענה לביקורת זו, והעובדה שהציור "יום ראשון אחר הצהריים על גדות האי לה גראנד ז'אט" נכלל בו מחזקת השערה זו. הכללת הציור האמור בציור שלפנינו משרתת גם את המטרה של הבהרת העובדה שהדוגמניות נמצאות בסטודיו של הצייר.
ממדיה הגדולים של התמונה אינם שגרתיים לתמונה מז'אנר זה. ממדים אלה שימשו בדרך כלל לציור תמונות היסטוריות, שמציגות אירועים מיתולוגיים, דתיים או היסטוריים. ציורים של חיי היומיום נעשו בממדים קטנים יותר. בציור זה מוצגת בממדים גדולים סצנה בנאלית של עבודת הדוגמנית, ובכך מערער את ההיררכיה המסורתית.
בשנת 1947 נמכר אוסף אמנות של פליקס פנאון, מבקר אמנות שתמך בסרה ובנאו-אימפרסיוניסטים בביקורותיו, וממשלת צרפת רכשה ממנו עבודות הכנה של סרה ל"דוגמניות". יצירות אלה שוכנות במוזיאון ד'אורסה בפריז.
גיאורגי מזניאשווילי
גיאורגי מָזניאשווילי (בגאורגית: გიორგი მაზნიაშვილი; 1872–1937) היה גנרל בצבא הגאורגי ואחד מהדמויות הבולטות של הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה (1918-1921). במהלך שירותו בצבא האימפריה הרוסית היה ידוע בגרסה הרוסית של שם משפחתו - מזנייב.
חייו
מזניאשווילי נולד בשנת 1872 בכפר סאסירֶתי (სასირეთი) בנפת קאספי בפלך טביליסי של מלכות המשנה של הקווקז, שהיה באותם ימים חלק מהאימפריה הרוסית (כיום כארתלי הפנימית גאורגיה). לאחר שלמד לימודים צבאיים מתאימים, הוסמך לקצונה בצבא האימפריה הרוסית. הוא נפצע במלחמת רוסיה–יפן (1904-1905). בתקופת שהותו בבית החולים, ביקר אותו הצאר, ניקולאי השני, והעניק לו את עיטור צלב גאורגיוס הקדוש והזמין אותו לארמונו. מזניאשווילי נלחם גם בשדות הקרב של מלחמת העולם הראשונה, בחזית המערבית ונפצע ליד ורשה. במהלך שירותו בצבא הרוסי הגיע לדרגת לוייטנט-קולונל. לאחר מהפכת פברואר 1917 חזר לגאורגיה. הוא ייסד שתי דיוויזיות גאורגיות ואיבטח את הבירה טביליסי מהנסיגה הכאוטית והמתגברת של החיילים הבולשביקים.
באפריל 1918 הפרו העות'מאנים את חוזה ברסט-ליטובסק, כבשו את בתומי, שבמחוז אג'ריה, והתקדמו לכיוון אוזורגתי שבגוריה. הוא גייס לוחמי גרילה מהאזור לצבא האימפריה הרוסית ובעזרתם הגן בהצלחה על מחוז גוריה מהמתקפה העות'מאנית, כאשר נחל ניצחון על נהר הצ'לוכי.
ביוני 1918, עם יסודה של הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה, שרת כגנרל-המושל של אבחזיה ודיכא שם מרידה פרו בולשביקית. לאחר מכן הוא כבש את גגרה, סוצ'י וטואפסה בשלב הראשון של סכסוך סוצ'י. מאוקטובר ועד דצמבר 1918, הוא שרת כגנרל-המושל של טביליסי. במהלך דצמבר של אותה שנה התחוללה מלחמת גאורגיה-ארמניה, והוא מונה כמפקד בפועל של הצבא הגאורגי והגן בהצלחה על גבולות הרפובליקה. בשנת 1919 שרת כגנרל-המושל של אחלציחה ואחלכלכי והועבר, ב-6 באוקטובר 1920, לתפקיד מפקד טביליסי. במהלך פלישת הצבא האדום לגאורגיה בפברואר 1921, הצליח להדוף את הצבא האדום מרמת סור'נלור'י בפרברי טביליסי. למרות זאת, צבאו נחל כישלון במלחמה זו, ומנהיגיה יצאו לגלות. מזניאשווילי לא יצא אחריהם, והעביר, במרץ 1921, את שרידי הכוחות החמושים הגאורגים להגנה בתומי, שעל חוף הים השחור, מפני הכיבוש העות'מאני.
עם כינונו של השלטון הסובייטי החדש בגאורגיה הוא הוכרז כפושע, אבל לאחר מכן הוצע לו תפקיד בצבא הסובייטי. בשנת 1923, במהלך הטרור האדום, הוא נעצר והוגלה לפרס ומשם עבר לצרפת. כתוצאה מכך, טוענים רבים, כי יידע את הסובייטים לגבי התוכניות למרד אוגוסט (1924). לאחר מספר שנים הורשה לשוב להתגורר בכפר הולדתו, רחוק מהחיים הפוליטיים. במהלך הטיהורים הגדולים נעצר והוצא להורג ללא משפט בשנת 1937.
שינקן (חרב)
שִׁינְקֶן (מיפנית: 真剣, "חרב אמיתית") היא חרב קטאנה יפנית שחושלה בעידן המודרני, המיועדת בדרך כלל לאימוני איאיידו מתקדמים ולאימוני טאמשיגירי (tameshigiri – אימוני חיתוך).
סטיב מרטין
סטיבן גלן "סטיב" מרטין (באנגלית: Stephen Glenn "Steve" Martin; נולד ב-14 באוגוסט 1945) הוא קומיקאי, שחקן, תסריטאי, מפיק, מוזיקאי ומלחין אמריקאי. ידוע גם כמנחה טקסי אוסקר.
ביוגרפיה
מספר שנים לאחר שסיים את לימודיו, חבר לחברתו לספסל הלימודים, איתה התחיל להופיע בבתי קפה במופע קומי-מוזיקלי, בעיקר על מנת לחסוך כסף ללימודי הפילוסופיה באוניברסיטת קליפורניה, אך לבסוף פרש מהחוג. בכל מקרה, הוא טוען שהחוג שינה את חייו, כפי שאמר בריאיון לרולינג סטון: "תחום הלימוד המרכזי שלי היה פילוסופיה, ועל אף שנשרתי, הוא שינה את צורת המחשבה שלי בתחומים רבים. בחרתי ללמוד לוגיקה ושם הם דנו בסיבתיות, אז אמרתי "היי! אין סיבה ותוצאה! אין בכלל לוגיקה!", וכשמסגלים צורת מחשבה כזו, קל מאוד לכתוב: פשוט מסובבים את הכל. התחלתי לכתוב קומדיה בצורה שונה וזה היה מלהיב".
ב-1978 נכנס לתודעת הכלל כששיחק בסרט "להקת הלבבות הבודדים של הסמל פפר" (יחד עם הבי-ג'יז, על פי Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band) ושנה לאחר מכן בסרט החבובות. מרטין הופיע גם באחד הפרקים בסדרת "החבובות".
בשנת 1986, מרטין כיכב יחד עם צ'בי צ'ייס ומרטין שורט בסרט "שלושה אמיגוס", בבימויו של ג'ון לנדיס, ושנכתב על ידי מרטין, לורן מייקלס והזמר והיוצר רנדי ניומן. באותה שנה מרטין כיכב בעיבוד לסרט של המחזמר, שהיה הלהיט באוף ברודוויי, "חנות קטנה ומטריפה", בה גילם את רופא השיניים הסדיסט, אורין סקריוולו. אחר כך שיחק, כתב, והיה מפיק בסרטים: "רוקסן" (1987) לצד דריל האנה, ו"תקועים בדרך" לצד ג'ון קנדי.
בשנות ה-90 שיחק בשורה של סרטים, בהם: "אבי הכלה" (1991) ו"אבי הכלה 2 (1995), "שמיים כחולים שלי" (שוב בתפקיד הנבל ושוב לצד ריק מוראניס), "סמל בילקו" ו"שחק אותה סטאר" (לצד אדי מרפי).
בשנות ה-2000 כיכב בסרטים "הפנתר הוורוד" (2006), ובסרט ההמשך "הפנתר הוורוד 2" (2009).
ב-2009 שיחק בקומדיה "זה מסובך".
בשנת 2020 הופיע בסרט "המחנה הקסום".
בשנת 2021 החל לככב בסדרה "רק רוצחים בבניין" אותה יצר לשירות הסטרימינג האמריקאי הולו.
קריירה ספרותית
מרטין כתב ופרסם במשך השנים כ-20 ספרים, ביניהם:
ב-2007 פרסם ספר זיכרונות.
ב-2010 פרסם רומן "An Object of Beauty".
ב-2012 פרסם ספר שכלל תגובות שקיבל מ-1.7 מיליון העוקבים שלו בטוויטר, שההכנסות שלו הועברו לצדקה.
צייר (תוכנה)
צייר (באנגלית: Paint) היא תוכנה המצורפת לכל הגרסאות של מערכת ההפעלה Windows ומאפשרת יצירה ועריכה של קובצי תמונה.
היכולות העיקריות של התוכנה:
החל מגרסת Windows 7 יש חידוש בגרסת הצייר, ובין היתר יש רצועת כלים חדשה והוא ניתן לשימוש על ידי מגע במחשבים בעלי מסך מגע.
יוליים
היסטוריה
היוליים טענו כי מוצאם מהנסיך הטרויאני איניאס, אשר על פי המיתולוגיה היוונית היה בנה של האלה אפרודיטה, ומאסקניוס, מייסדה האגדי של אלבה לונגה. טענה זו של היוליים מחזקת את הסברה הרווחת שמוצאו של בית האב הוא מאלבה לונגה, והוא עקר לרומא לאחר חורבנה של העיר במהלך המאה ה-7 לפנה"ס.
שמה של האם שנוי במחלוקת, יש גרסאות הטוענות (בהם ורגיליוס) שיולוס נולד לאישה טרויאנית בשם קראוזה, ויש כאלו (בהם ליביוס) שטוענים ששמה היה לאווינה.
בני בית אב זה הגיעו לעמדות כוח כבר בימיה הראשונים של הרפובליקה ונבחרו למגיסטראטיות השונות. לפי כתביו של טרנטיוס וארו ידוע על כ-9 קונסולים שכיהנו ברפובליקה מקרב היוליים בין השנים 489 לפנה"ס - 267 לפנה"ס.
אחת ממשפחות האצולה שצמחו מבית אב זה הייתה המשפחה הפטריקית קיסר ("Julii Caesares"), שאחד מבניה היה גאיוס יוליוס קיסר, מהאישים הבולטים בתולדות העת העתיקה. קיסר ייחס חשיבות רבה למוצאו מקרב היוליים, כפי שניתן לראות בהספד שנשא בהלווית דודתו:
כינויה של שושלת הקיסרים הראשונה ששלטה ברומא, "היוליים קלאודיים", בא משילוב שם בית האב של אוגוסטוס, הקיסר הראשון ובנו המאומץ של יוליוס קיסר, עם שם בית האב של הקיסר השני טיבריוס, שאומץ על ידי אוגוסטוס, אך אביו הטבעי היה טיבריוס קלאודיוס נירון, מבית האב של הקלאודיים.
השמות הפרטיים (פראינומן, praenomen) של הגברים מקרב היוליים היו לרוב לוקיוס, גאיוס וסקסטוס. השמות הפרטיים של בנות המשפחה היו לרוב יוליה.
פוליאמין
מולקולות הפוליאמינים נקשרות למולקולות DNA ,RNA, חלבונים וממברנות. בין היתר מסייעות מולקולות אלה בסינתזת חלבונים וחומצות גרעין, מעורבות ביצירת מבנה הכרומוזומים, ביטוי גנים ותרגום RNA. כמו כן, ידוע כי יש למולקולות אלו תפקיד גם בהעברת אותות לגדילה, חלוקה ומוות של תאים.
קיים ויכוח בקהילה המדעית, האם ניתן לסווג את הפוליאמינים כהורמונים צמחיים. ידוע כי עיכוב ביצירת פוליאמינים בתא הצמחי, עשוי לפגוע בגדילתו התקינה.
הר קול (אנטארקטיקה)
הר קול (באנגלית: Mount Cole) הוא הר בהרי המלכה מוד בשטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
גילוי ומיפוי ההר
ההר התגלה וצולם מן האוויר על ידי צי ארצות הברית, במסגרת מבצע קפיצה לגובה, בין השנים 1946–1947.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
ההר נקרא על שמו של נלסון ר. קול (Nelson R. Cole), מכונאי מטוסים של צי ארצות הברית בטייסת VX-6, אשר איבד את חיו בתאונת מסוק במצר מקמרדו ביולי 1957.
אסי וסיהון
אסי וסיהון (נולד ב-31 ביולי 1982) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בהפועל גני תקווה בעמדת הקשר.
קריירה
וסיהון נולד באתיופיה ועלה לישראל בשנת 1989. וסיהון החל לשחק במחלקת הנוער של קבוצת מכבי נתניה, ובעונת 2001/02 עבר לקבוצה הבוגרת של המועדון, בה שיחק עד עונת 2006/2007.
בקיץ 2007 שוחרר ממכבי נתניה והושאל להפועל נצרת עילית, אז בליגה הלאומית, למשך עונה אחת, השאלה שהוארכה מאוחר יותר לשנתיים. וסיהון התפרסם, בצורה שלילית, בשל חשד שעלה בעונת 2006/07 למכירת משחק של הפועל נצרת עילית בליגה הלאומית, פרשה שנלוותה לפרשה אחרת, של מכירת משחקים בהפועל באר שבע, גם היא בלאומית. בסופו של דבר נוקה וסיהון מכל אשמה.
בקיץ 2010 חתם וסיהון בהפועל כפר סבא, ושיחק שנתיים במדיה. לאחר תקופה ארוכה בה לא שיחק, בינואר 2013 חתם בקבוצת עירוני קריית גת מליגה א'. וסיהון שיחק במדי הקבוצה עד תום העונה, ולאחר מכן לא חזר לשחק כדורגל מקצועני.
בקיץ 2016 וסיהון חזר לשחק כדורגל אחרי שלוש שנים כאשר חתם בעירוני אריאל מליגה ג'. לקראת עונת 2022/2023 חתם במדי הפועל גני תקוןה מליגה ג'.
לוסיהון שש הופעות בנבחרת הצעירה של ישראל, כאשר הראשונה שבהן הייתה ב-29 בינואר 2003 נגד נבחרתה המקבילה של טורקיה.
יסודות (מושב)
יְסוֹדוֹת הוא מושב שיתופי חרדי באזור השפלה, ליד טל שחר, השייך למועצה אזורית נחל שורק.
הקמת היישוב
היישוב הוקם כקיבוץ בשנת 1946 על ידי ניצולי שואה מגרמניה, הונגריה, צרפת והולנד, חברי תנועת פועלי אגודת ישראל. גרעין המקימים שכן תחילה במגדיאל שבשרון, אחר כך עבר הכשרה בקיבוץ חפץ חיים הסמוך. במהלך מלחמת העצמאות, באוגוסט 1948, קיבלו אנשי הגרעין את הקרקע, כדי להוות נקודת שליטה על כביש הגבורה ו"כביש לטרון" (כביש 3). תחילה שכן הקיבוץ בסמוך לצומת של כביש הגבורה וכביש לטרון, ובדצמבר 1949 עבר לנקודת הקבע, על גבעה כקילומטר וחצי מדרום, סמוך לקיבוץ חולדה, שסייע לו בשנים הראשונות. במרץ 1951 הושלמה סלילת כביש הגישה לקיבוץ.
בשנת 1953, פקד את הקיבוץ אסון. שרפה ניצתה בחדר האוכל מאש הפרימוס שנאחזה בשמלת אחת מחברות המושב תוך כדי בישול. שלוש נערות בודדות ניצולות שואה, נספו בשרפה. באותה שנה הפך הקיבוץ למושב שיתופי. במקום נקלטו פליטים דתיים וחרדים מעליית הנוער שהשתלבו בעבודות החקלאיות: פאלחה, ירקות ורפת. היה ענף לולים מפותח מאוד, פרות לחליבה, דיר כבשים, וכרמי ענבים מכל הזנים שסיפקו לכרמל מזרחי את התוצרת שלהם. במושב חיי חברה ותרבות שכללו הצגות של החברים והחברות במועדון, הקרנות של מרכז ההסברה, טיולים מאורגנים ונסיעות לים.
פיתוח היישוב
נכון לשנת 2017, גרות ביישוב מעל 100 משפחות. בתחילת שנות ה-2000 עובר המושב תהליך הפרטה ממושב שיתופי למושב. עובדה זו הביאה להתרחבות ולהצטרפות משפחות.
המושב בנוי בצורת עיגולים, כאשר במרכז נמצא בית הכנסת, וסביבו שלושה מעגלים, במעגל הקיצוני שוכן אזור התעשייה. מחוץ למושב נמצא בית העלמין האזורי.
חינוך ודת
במהלך השנים ניטשו ויכוחים רבים בין החברים על דרך החינוך ביישוב. כיום החינוך הוא בחסות החינוך העצמאי.
במקום תלמוד תורה שאליו מגיעים תלמידים מכל האזור ובית ספר יסודי בית יעקב שאליו מגיעות תלמידות גם מיישובי הסביבה. במקום גם ישיבה קטנה לצעירים בראשות הרב יהודה כהן שקיימת כבר כמעט 30 שנה.
ענפי התעסוקה
חקלאות - כ-5,000 דונם מתוכם 4,000 דונם של גידולי שדה ומטעים, 350 דונם של פרדסים והשאר כרם יין שייחודו ברמה הגבוהה מאוד וביבולים הגדולים יחסית לשטח.
בנוסף לחקלאות פועלים במשק רפת חלב המייצרת מעל 3 מיליון ליטר בשנה, לולים, מצבעה תעשייתית בתחום המתכת ומפעל לאביזרי מיזוג אוויר.
ג'יימס פרנסיס אדוארד סטיוארט
ג'יימס פרנסיס אדוארד סטיוארט, שכונה גם "הטוען הזקן לכתר" (אנגלית: James Francis Edward Stuart; 10 ביוני 1688 - 1 בינואר 1766) היה בנו של מלך סקוטלנד, אירלנד ואנגליה המודח ג'יימס השני הקתולי.
חייו
בעת הולדתו ג'יימס היה במקום הראשון בסדר הירושה לשלוש הממלכות של אביו, ג'יימס השני, והחזיק בתארים המקובלים של יורש העצר נסיך ויילס, דוכס קורנוול ודוכס רות'סיי. עד להולדתו, יורשת העצר הייתה אחותו למחצה מרי שהייתה פרוטסטנטית; הולדתו הפיחה בלב הקתולים תקוות ליסוד שושלת קתולית, אך באותה מידה עוררה הסתייגות עממית רחבה. התמרמרות הציבור האנגלי ממלכו הקתולי הגיעה באותה שנה לשיא בדמות המהפכה המהוללת שבסופה ג'יימס השני אולץ לצאת לגלות עם משפחתו, ובנו ג'יימס איבד את מעמדו ותאריו וחוק הזכויות 1689 נישל אותו ואת צאצאיו ממקומם בסדר ירושת כס המלכות.
אחרי מותו ב-1701 של אביו, ג'יימס השני, תומכיו היעקוביטים מיהרו להכריז עליו כמלך ג'יימס השלישי מאנגליה ואירלנד, וג'יימס השמיני מסקוטלנד. הוא הוכר כמלך על ידי האפיפיור, על ידי צרפת, וכן על ידי מספר מדינות קתוליות נוספות שהיו עוינות לאנגליה.
ג'יימס ניסה פעמיים להשיב לידיו את הכתר שאבד לאביו: ב-1715 הוביל התקוממות בבריטניה כנגד ג'ורג' הראשון, מלך בריטניה המלך הראשון מבית הנובר שירש את הכתר אחרי אחותו אן, מלכת בריטניה, ניסיון שכשל וג'יימס נאלץ לחזור לגלותו ביבשת; ב-1745 הוא מינה את בנו הבכור צ'ארלס אדוארד סטיוארט לעוצר וזה פלש לסקוטלנד, אך לאחר מספר הצלחות הובס בסופו של דבר בקרב קלודן.
בהמשך, התקווה לרסטורציה של בית סטיוארט נמוגה. עם מותו של ג'יימס תומכיו היעקוביטים הכירו בבנו צ'ארלס כמלך, אך בניגוד לאביו הוא לא זכה להכרה בתוארו משום מדינה זרה, לאחר מותו של צ'ארלס התואר עבר להנרי בנדיקט סטיוארט שהיה אחרון הטוענים לכתר היעקוביטי מבית סטיוארט.
וואליס ואדוארד
וואליס ואדוארד (באנגלית: ; מוכר כ-) הוא סרט דרמה רומנטית היסטורי משנת 2011 שנכתב ובוים על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה, בכיכובם של אבי קורניש, אנדראה רייסבורו, אוסקר אייזק, ריצ'רד קויל וג'יימס ד'ארסי. התסריט נכתב ביחד עם אלק קשישיאן, שעבד בעבר עם מדונה בסרטה התיעודי "במיטה עם מדונה" (1991), ושניים מהקליפים שלה. על אף שהסרט ספג ביקורות שליליות והיה כישלון מסחרי, הוא קיבל מועמדות לפרס אוסקר בקטגוריית – "עיצוב התלבושות הטוב ביותר" במהלך טקס פרסי אוסקר ה-84, אך הפסיד ל"הארטיסט" (2011). "ווליס ואדוארד" נחשב לפעם השנייה בה קורניש ואייזק משתפים פעולה, מאז סרט הפנטזיה והפעולה "סאקר פאנץ'".
הסרט מגולל את סיפורן של שתי נשים המופרדות במשך למעלה משישה עשורים. בשנת 1998, הניו יורקית הבודדה וואלי וינטרופ אובססיבית לגבי הוויתור של המלך אדוארד השמיני על כס המלכות הבריטי כדי שיוכל להתחתן עם ווליס סימפסון האמריקאית. עם זאת, המחקר של וואלי, כולל מספר ביקורים במכירה הפומבית של סותבי'ס באחוזת וינדזור, מגלה שהחיים המשותפים של הזוג לא היו כפי שחשבו. במהלך הסרט, ישנו שילוב של מסע הגילוי של וואלי בניו יורק וסיפורם של ווליס ואדוארד מימיהם הראשונים יחד ועד להתפרקות חייהם במהלך העשורים הבאים.
עלילה
וואלי וינטרופ היא עקרת בית אמריקאית צעירה שחיה בניו יורק בשנת 1998. על אף שהיא מוזנחת, מתוסכלת מינית וחווה התעללות בידי ויליאם, בעלה הפסיכיאטר המקדיש את מרבית זמנו לעבודה, היא מתנחמת בסיפור אהבתם של ווליס סימפסון ואדוארד השמיני. וואלי נוסעת למכירה הפומבית שמתבצעת על ידי סותבי'ס של אחוזת וינדזור. במהלך המכירה הפומבית, הוצגו פריטים ששימשו את ווליס ואדוארד במהלך חייהם ואפיינו את מערכת היחסים ביניהם או היו קשורים אליה.
בשנת 1930, אדוארד עורך מסיבה בביתו החדש בפורט בלוודר בפארק וינדזור הגדול ופוגש את ווליס דרך ליידי פורנס (פילגשו). הם נמשכים זה לזה (על אף נישואיה של ווליס לארנסט סימפסון), והופכים למאהבים בעת שליידי פורנס נמצאת במדינה אחרת. במהלך המכירה הפומבית, וואלי נתקלת בשומר, יבגני, שמתעניין בה.
ווליס ואדוארד ממשיכים להתראות תוך כדי טיול באירופה, שם הוא מעניק לה תכשיטים ומאמץ את ראשי התיבות ("ווליס ואדוארד"). עד סוף 1934, אדוארד חושק בכל אשר קשור לווליס. הוא מציג אותה בפני הוריו, המלך ג'ורג' החמישי והמלכה מרי, אך זו סופגת ביקורת מצד גיסתו של אדוארד, אליזבת. ווליס רוצה לסיים את הקשר, אך אדוארד מרגיע אותה.
הממשלה הלאומית של הממלכה המאוחדת מסרבת להכיר בזוגיות של ווליס ואדוארד כיוון שהיא גרושה. בלילה שאירע ב-11 בדצמבר 1936, אדוארד מכריז ברדיו לאומה ולאימפריה כי הוא מוותר על כס המלכות לטובת אחיו ברטי: "מצאתי שאי אפשר לשאת בנטל הכבד של אחריות ולמלא את חובותיי. כמלך, כפי שהייתי רוצה לעשות, ללא העזרה והתמיכה של האישה שאני אוהב". ווליס, שברחה לווילה לו ויי ליד קאן, שומעת את הנאום ומתפייסת עם אדוארד.
לקראת סופו של הסרט, יבגני מנסה נואשות להתקשר לוואלי, אך ללא הצלחה ומכאן הסיק שקרה משהו. כשהוא מגיע בזריזות לדירתה, הוא מגלה שהיא נפצעה על ידי ויליאם שתקף אותה במהלך ויכוח ומביא אותה לביתו בברוקלין. כשהיא מתאוששת, וואלי מוצאת תקווה חדשה עם יבגני ואת האומץ להתגרש מוויליאם.
בקריאת סדרה של מכתבים באוסף של המיליארדר מוחמד אל-פאיד, וואלי הבינה כי ווליס הייתה לכודה במערכת היחסים שלה עם אדוארד למשך שארית חייה. בדיאלוג דמיוני עם ווליס, הן דנות בדמיון של חייהן; בסופו של דבר, רק וואלי מוצאת אושר. נוטשת את הקסם שלה ממערכת היחסים של ווליס ואדוארד, וואלי מתוודעת לכך שהיא בהיריון.
התפתחות
מדונה כתבה את התסריט של "וואליס ואדוארד" עם הבמאי אלק קשישיאן. בעלה גאי ריצ'י עזר לה בכתיבה ובהסרטה, וייעץ לה להיפגש עם השחקנים מארק סטרונג וטובי קבל (בעלי תפקידים מרכזיים בסרטו האחרון של ריצ'י, "רוקנרולה"). מדונה החלה לכתוב את "וואליס ואדוארד" לאחר שסיימה לביים את "טינופת וחוכמה" (2008). הרעיון לכתוב את "וואליס ואדוארד" עלה לפני "טינופת וחוכמה", אך היא ביימה את האחרון כי הרגישה שחסר לה הניסיון לביים סרט בתקציב גדול. מדונה תיארה את "וואליס ואדוארד" בתור סיפור הרבה יותר גדול: לאחר תחילת הכתיבה, הבינה מדונה שהיא זקוקה לעזרה בשל רוחב הנושא. היא גייסה את קשישיאן, שהכיר היטב את מדונה לאחר שביים את סרטה התיעודי "במיטה עם מדונה" (1991) ושניים מהקליפים שלה. תהליך הכתיבה היה דינמי, כשמדונה וקשישיאן עבדו על תסריטים, באמצעות שיחות טלפון וכתיבה זה על המחשבים הניידים של זה. על אף ש"וואליס ואדוארד" בהתחלה דווח כמחזמר על הדוכס והדוכסית מווינדזור, מדונה אמרה שהסיפור המרכזי לא יהיה עליהם. זה היה על וואלי וינטרופ: צעירה, נשואה מניו יורק ב-1998, אובססיבית למה שהיא חשבה שהוא סיפור האהבה האולטימטיבי – הוויתור של אדוארד מהכס המלכותי בשל אהבתו לסימפסון. דמותה של סימפסון הייתה מדריכה רוחנית עבור וינטרופ בסרט. ציר הזמן שלו נע בין אנגליה שלפני מלחמת העולם השנייה (1936–1937) לניו יורק בשנת 1998, וקו העלילה שזר את שתי התקופות. מדונה החליטה להשתמש במכירה הפומבית של סותבי'ס ב-1998 של אדוארד וסימפסון כנקודת ציר.
השראה
מדונה קיבלה השראה לביים את הסרט מחייהם השנויים במחלוקת של אדוארד וסימפסון. היא אמרה שאם היא העלתה או דיברה על המלך אדוארד השמיני ועל ווליס סימפסון בארוחת ערב או במפגש חברתי אחר, "זה כמו לזרוק בקבוק תבערה לחדר. כולם פוצחים בוויכוח על מי הם היו. כלומר, הם היו מאוד שנויים במחלוקת – והמשיכו להיות. אז, כמובן, אני מאוד נמשכת לזה". מדונה למדה את ההיסטוריה של הוויתור, וניסתה להבין מה הוביל את אדוארד לוותר על כס המלכות.
הזמרת הקדישה שנתיים לחקר חייה של סימפסון וכתיבת התסריט. היא שהתה בחדר ריק בביתה וחקרה תמונות מקטלוגים של מכירות פומביות ותצלומים של הדוכס והדוכסית בגילים שונים. "ישבתי בחדר שהיה מוצף לחלוטין בתמונות שלהם כדי שאוכל לספוג את האנרגיה שלהם. ניסיתי להבין את מהות סיפור האהבה שלהם וניסיתי להבין בעצמי אם יש דבר כזה אהבה מושלמת", היא אמרה. מדונה לא הייתה מעוניינת ליצור ביוגרפיה על סימפסון, אלא ליצור סיפור מודרני על וואלי וינטרופ במטרה לספק נקודת מבט על אותו הסיפור: "כולנו יכולים לקרוא את אותו ספר היסטוריה ויש לנו נקודת מבט שונה. אז היה לי חשוב לא להציג את הסיפור ולומר, 'זה הסיפור האחד והיחיד', אבל לומר, 'הסיפור הזה ריגש אותי ונתן לי השראה'. כך נוצרו שני סיפורי האהבה".
אחת הדמויות הראשונות שמדונה פיתחה עבור הסרט הייתה יבגני, מהגר רוסי המתגורר בברוקלין ועובד במנהטן. דמותו נוצרה בהשראת יוג'ין היץ, שגילם את התפקיד הראשי בסרט "טינופת וחוכמה" (2008). מניע נוסף לפרויקט היה אדוארד וסימפסון, שהפכו לנושא לביקורת תקשורתית והשמצה פומבית והודחו על ידי משפחת המלוכה. מדונה, שהתעניינה בפולחן הידועניות, גילתה שרבות מהשמועות סביב חייה של סימפסון היו מופרכות ורצתה להציג אותה כבת אדם עם פגמים וצד פגיע. "המסר של הסרט הוא להבין שבסופו של דבר האושר טמון בראש שלך ושאנחנו למעשה אחראים על הגורל שלנו", אמרה.
ליהוק
עם כיוון השעון מימין למעלה: אבי קורניש, אנדראהרייסבורו, אוסקר אייזק וג'יימס ד'ארסי מדונה החלה לעבוד על הליהוק של "וואליס ואדוארד" לאחר שחזרה מאפריקה, שם הייתה בחופשה. היא זכרה שהתקשתה בענייני הליהוק כאשר ביימה בסרטים אחרים בעבר וזאת, כיוון ששחקנים רבים סירבו לחתום על תפקיד מסוים. מדונה השוותה את תהליך ליהוק הסרט לתהליך הקלטת אלבום אולפן חדש, שבו היא יכולה לבחור בקלות אנשים עמם היא רוצה לעבוד. אבי קורניש הוחתמה לגלם את וואלי וינטרופ, בעוד ווליס סימפסון והמלך אדוארד השמיני גולמו על ידי אנדראה רייסבורו וג'יימס ד'ארסי. את יבגני גילם אוסקר אייזק ואת בעלה של וואלי, ויליאם, גילם ריצ'רד קויל. ורה פרמיגה הוחתמה בהתחלה לגלם את סימפסון, אך פרשה כאשר נכנסה להריון.
הזמרת ראתה את רייסבורו בתור מרגרט תאצ'ר הצעירה בסרט "ההליכה הארוכה לפינצ'לי" (2008) ששודר ב-BBC, ורצתה שהיא תגלם את סימפסון: "חיפשתי איכות מסוימת: משהו שביר, אנדרוגיני ועם זאת נשי בצורה ממש מיושנת כשראיתי את אנדראה, ידעתי מיד שהיא האחת". קורניש אמרה על תפקידה כווינטרופ, "מדונה היא אישה חזקה ועצמאית שלא צריכה גבר כדי להגדיר אותה – וזה ראוי להערצה. היא למדה כל היבט של מה שקרה עם ווליס סימפסון ואדוארד השמיני [...] זו תובנה מרתקת לגבי מעמד ורומנטיקה. מדונה יצרה אישה עכשווית – אותה אני אגלם – בשם וואלי, אשר מוקסמת ממה שקרה לגברת סימפסון". לבתה של מדונה לורדס הוצע תפקיד, אך הזמרת התנגדה לכך. עם זאת, מאוחר יותר היא אפשרה ללורדס להשתתף בסרט בתור וואלי וינטרופ הצעירה.
נטלי דורמר לוהקה לגלם את תפקידה של המלכה אליזבת הצעירה (המלכה האם). דורמר אמרה על התפקיד, "המדינה הזו נוטה לזכור את המלכה האם כבת 97 מקומטת למדי, אך אני מגלמת אותה כשהיא הייתה בת עשרים או שלושים ומשהו; כשהיא הייתה קסומה למדי". הערכתה של דורמר לתפקיד צוינה על ידי ההיסטוריון המלכותי הוגו ויקרס, שהתבקש על ידי מדונה לייעץ לה לגבי המאפיינים של בני משפחת המלוכה ואישר שמדונה תיארה את המלכה האם כהשפעה שלילית על היחסים בין אדוארד השמיני לסימפסון.
צילום
רוצה את "וואליס ואדוארד" בצורה האותנטית ביותר שאפשר, מדונה רצתה לצלם במקומות שבהם מתגוררת משפחת המלוכה. היא עברה לממלכה המאוחדת, כיוון שצילומי הסרט ארכו שישה חודשים. תקציבו היה 11 מיליון ליש"ט (17.62 מיליון דולרים). הצילומים החלו ב-5 ביולי 2010; המקומות כללו את לונדון ומחוזות הבית, עם נסיעות לניו יורק ולצרפת. סצנות שונות צולמו בשתי הקומות העליונות של פאב אבינגדון, ואחריהן סצנות בקלאב קוורטרס בכיכר טרפלגר. הצילומים אירעו גם בסטוק פארק, בקינגהאמשייר.
לאחר מכן, ההפקה עברה לצרפת, שם מדונה צילמה סצנות עם ד'ארסי ורייסבורו בפאלם ביץ' במרסיי ב-29 ביולי 2010, ובווילפראנש-סור-מר ב-30 ביולי. הסצנות צולמו עם קורניש במלון לה מוריס. בזמן הצילום עם רייסבורו, מדונה והצוות שלה ביקשו מקרטייה ליצור עותקים של אוסף אבני החן הנרחב של סימפסון עבור הסרט. צמיד מפרק כף היד של רייסבורו אבד בים התיכון, ומדונה הזמינה אחד חלופי במקום. המעצבת אריאן פיליפס תיארה את הצילומים שכללו את התכשיטים המקוריים של סימפסון:
הצילומים עברו לניו יורק בספטמבר, שם צילמה מדונה סצנות בברוקלין. ד'ארסי היה צריך לרקוד בלט בסצנה אחת; הוא לא ידע בלט, ומדונה ביקשה ממנו ללמוד את השלבים. לפי ד'ארסי, הסצנה הייתה "ריקוד יוצא דופן עם הרמות וסיבובים. עם זאת, אני לא יכול לעשות את זה, אך אתה עושה את זה כי היא [מדונה] איכשהו הופכת את הבלתי אפשרי לאפשרי וזה נותן לך הערכה עצמית מדהימה כשאתה עושה זאת. את הדברים האלה". מדונה גם ביקשה ממנו ללמוד לנגן בחמת חלילים בשישה שבועות ולרכב על סוסים.
תלבושות
לאחר שסיימה את התסריט והחלה לעבוד על הליהוק וההפקה, מדונה הבינה שתקציב הסרט יהיה גבוה. לדמותה של סימפסון היו כ-80 שינויים בתלבושות, עם שמלות של מעצבים כמו בלנסיאגה, כריסטיאן דיור, מדלן ויונה ואלזה סקיאפארלי. רוב השמלות האמיתיות שלה היו במוזיאונים (ולא ניתנו להשגה על ידי מדונה), אך רבים מבתי הקוטור הציעו לשחזר את השמלות עבורה. כאשר ביקשה שמלת כלה של מייקל או'קונור (המוצגת במוזיאון הלאומי לתלבושות בסקוטלנד) לסצנה עם רייסבורו, מנהלת המוזיאון מרגרט רוברטס אמרה שהיא שמחים לשלוח למדונה את השמלה: "תערוכת הנישואים בסרטים שלנו עמוסה בשמלות מקוריות שמספרות סיפור לא רק על ההיסטוריה של התקופה שהן מייצגות, אלא גם על הזוהר והסגנון ההוליוודי [...] זו שמלה שנעשתה עבור הסרטים, אז כשקיבלנו את הבקשה מחברת ההפקה של מדונה, שמחנו להיענות". מעצבי אופנה נוספים שעבדו על הסרט כללו את ג'ון גליאנו ואייסה, שסיפקו בגדים; פייר קרטייה סיפק את התכשיטים, וסטיבן ג'ונס את הכובעים.
לפי פיליפס, בחירת הבגדים של אדוארד הייתה ספציפית והוא מרד במה שאביו הכתיב כפרוטוקול הלבוש; הוא לבש טוקסידו כחול כהה (במקום שחור) כלבוש רשמי. המעצבת ראתה את בגדיו המקוריים במוזיאון הלאומי לתלבושות. כדי ליצור מחדש את המראה, פיליפס יצרה קשר עם חברת מוצרי היוקרה אלפרד דנהיל, שביצעה את החייטות המותאמות בסאוויל רואו בלונדון. דנהיל סיפקה לפיליפס חייט ובדים מהמפעלים שיצרו את הבדים המקוריים של אדוארד. פיליפס תפרה את המראה הענקי של חליפות שנות ה-30 כדי להפוך אותן למושכות ל"קהל עכשווי". כל התלבושות נעשו בעבודת יד, עם סך של 60 תלבושות שנוצרו עבור סימפסון ו-30 עבור אדוארד.
מוזיקה ופסקול
המלחין הפולני אבל קוז'ניובסקי הלחין את מוזיקת הסרט. מדונה שמעה על עבודתו של קוז'ניובסקי והאזינה לפסקול סרט הדרמה מ-2009, "סינגל מן". הזמרת זכרה שהיא "הייתה מופתעת מהאיכויות ה'מרירות' של הפרטיטורה, מהסוג הרגשי המלנכולי, הרומנטי והסוחף הזה של יופי קורע לב". היא שאלה את במאי "סינגל מן", מעצב האופנה טום פורד, על קוז'ניובסקי והחליטה להחתים אותו להלחין את הפרטיטורה של "וואליס ואדוארד". מדונה שילבה חלקים מהתסריט והמוזיקה של "סינגל מן" בתסריט ובגזרה הגסה של "וואליס ואדוארד". הפרטיטורה כוללת שימוש בכלי מיתר, גיטרה חשמלית, נבל, ויולה ופסנתר; השילוב של כל אותם הכלים נעשה במטרה לגשר בין שני פרקי הזמן של הקלטות וצילומי הסרט.
קוז'ניובסקי והמנצח טרי דייוויס הקליטו את המוזיקה בליווי תזמורת בת 60 נגנים באולפני אבי רוד בלונדון באפריל 2011, כשהם מתרכזים במצבים הרגשיים של הדמויות; הוא לא היה עסוק במיוחד בהבחנה בין תקופות הזמן של הסרט. המלחין אמר בריאיון לווראייטי שבסצנות בהשתתפות סימפסון, הוא ניסה להפוך את הפרטיטורה למודרנית יותר מאשר לאלה עם וינטרופ. מדונה רצתה שקוז'ניובסקי ישמור על הלחן פשוט וישיר, מתוך מחשבה שכמוזיקאי בעל הכשרה קלאסית הוא יסבך אותו יתר על המידה. "זה לא סוג הפרטיטור שבו אתה עובר שינויים הרמוניים ומודולציות מטורפות", אמר המלחין. "זה היה אחד התווים המאוד מדויקים שקיבלתי ממדונה, שלא הייתי אמור לחשוב יותר מדי על המוזיקה הזו". התוצאה נוצרה בהשראת האהבה הבלתי רציונלית של הסרט, שלדברי קוז'ניובסקי יכולה להיות "רק אשליה". הוא רצה שהמוזיקה תשקף את הרגשות העוצמתיים והמנוגדים של הסרט דרך המנגינות, שהתחלפו בין ייאוש וצער לתקווה ושמחה.
מדונה הקליטה לפסקול את "Masterpiece", שיר חדש שהופק על ידי ויליאם אורביט שכתבה יחד עם ג'ולי פרוסט וג'ימי הארי. בשיר היא שרה על הכאב של להיות מאוהבת במישהו שהוא יצירת אמנות נהדרת: "אם היית המונה ליזה, היית תלוי בלובר, כולם היו באים לראותך, יהיה בלתי אפשרי לזוז". בבילבורד תיארו את "Masterpiece" בתור "בלדה מואטת, מצב רוח" שהייתה "פשוטה, ישירה והזכירה את הצליל שלה בשנות התשעים". המילים שלו מהדהדות את סיפור האהבה של הסרט: "ואני ממש לצידך, כמו גנבת בלילה, אני עומדת מול יצירת מופת. ואני לא יכולה להגיד לך למה זה כל כך כואב להיות מאוהבת ביצירת מופת. כי אחרי הכול, שום דבר בלתי ניתן להריסה". השיר הושמע בכתוביות הסיום של "וואליס ואדוארד" ונכלל מאוחר יותר באלבום האולפן השנים-עשר של מדונה, MDNA (2012). הפסקול הופץ באופן דיגיטלי בהוצאת אינטרסקופ רקורדס ב-31 בינואר 2012. במרוצת השנים, הועלה גם לרשתות הסטרימינג השונות.
המוזיקה לשירים הולחנה על ידי אבל קוז'ניובסקי פרט ל-"Masterpiece".
קידום והוצאה
בפברואר 2011 ערכה מדונה הקרנה פרטית של הטריילר של הסרט בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין. ההקרנה, שכללה מפגש שאלות ותשובות עם הזמרת, נועדה למכור את הסרט למפיצים. הזכויות על הסרט נמכרו לאופטימום ריליסינג עבור השוק הבריטי, לחברת ויינסטין עבור השוק האמריקאי ולווילג' רודשאו עבור השוק האוסטרלי והניו זילנדי. חברת ויינסטין קידמה את הסרט כסרט הראשון באורך מלא שבוים על ידי מדונה; החברה הגדירה את "טינופת וחוכמה" באורך 81 הדקות (סרטה הקודם) כסרט קצר. אף על פי שמדונה קיוותה להקרין את הסרט בבכורה בפסטיבל הקולנוע בקאן 2011, הוא לא היה מוכן בזמן. "וואליס ואדוארד" הוצג בפסטיבל הסרטים של ונציה ב-1 בספטמבר 2011, כאשר מדונה והצוות הראשי השתתפו בבכורה. הסרט הוצג גם בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו 2011 באותו החודש. תמונות סטילס מהצילומים של "וואליס ואדוארד" פורסמו בגיליון ספטמבר 2011 של מגזין האופנה האמריקאי ואניטי פייר.
בכרזת הסרט הבין-לאומית, ד'ארסי נשא את רייסבורו על גבו בפוזה רומנטית. דייוויד ורטון מ-Cinema Blend אמר שעל אף שהכרזה נוצרה בצורה "אומנותית", "היא מסוג הדברים שתעשיית הקולנוע עושה כל הזמן בכרזות שלה, בדיוק כמו פוזת 'הראשים הצפים' או הפוזה של 'להסתכל דרך הרגליים של מישהו' [...] אך אני חושב שזה נעשה בעצלנות". בהמשך, פורסמה ברחבי העולם כרזה שנייה ובה רייסבורו וד'ארסי בתור ווליס ואדוארד עומדים להתנשק על חוף הים. בינואר 2012, מדונה הופיעה בשתי תוכניות טלוויזיה ודיברה על תהליך היצירה והצילום של הסרט. היא הופיעה לראשונה ב-Nightline אשר שודרה ב-ABC, שם שוחחה עם המנחה סינתיה מקפאדן על "וואליס ואדוארד". לאחר מכן, מדונה הופיעה בתוכנית הטלוויזיה The Graham Norton Show ביחד עם ד'ארסי ורייסבורו. הסרט הוקרן בבכורה ב-11 בינואר 2012 בממלכה המאוחדת וב-23 בינואר בארצות הברית. בשונה מכך, "וואליס ואדוארד" עלה לאקרנים בישראל ב-2 בפברואר 2012.
חברת ויינסטין הודיעה ביוני 2011 שהיא מתכננת להפיץ את "וואליס ואדוארד" בניו יורק ובלוס אנג'לס ב-9 בדצמבר 2011, עם התרחבות לשווקים נוספים במהלך החודש שלפני הפרסום הנרחב שאירע באמצע ינואר. לאחר הקרנות הסרט בפסטיבלי ונציה וטורונטו, החליטה חברת ויינסטין לקצר את זמן ההצגה שלו בכעשר דקות. ההוצאה המתוכננת שלו שונתה לשידור באופן מוגבל למשך שבוע אחד בלבד החל מ-9 בדצמבר 2011, לפני הקרנתו העולמית ב-3 בפברואר 2012.
תגובה ביקורתית
לאחר הקרנת הבכורה שלו בפסטיבל ונציה, מבקרים שונים הפנו כלפי הסרט ביקורות מעורבות. ברוטן טומייטוז, קיבל ציון של 12% על סמך 113 ביקורות, ודירוג ממוצע של 4.24/10. הקונצנזוס הביקורתי קבע; "הסרט מפגין את העין החדה של הבמאית מדונה לסגנון בולט, אך הביוגרפיה הרדודה הזו אסתטית מכדי להציע תובנה כלשהי לגבי הנושא שלה". במטקריטיק קיבל ציון של 36 מתוך 100, מה שמצביע על ביקורות לא חיוביות באופן כללי. לפי סטיב פונד מרויטרס, "וואליס ואדוארד" כנראה לא יעזור "להחיות את הקריירה הקולנועית המדשדשת של מדונה". קייל ביוקנן מניו יורק תהה אם הסרט יהיה המועמד המוביל בפרסי פטל הזהב. דייוויד גרטן מדיילי טלגרף העניק לסרט שלושה כוכבים וביקורת מעורבת: "הסרט הוא סיפור נועז ובטוח על האובססיה של אישה אמריקאית לווינדזור". גרטן שיבח את הופעותיהם של רייסבורו וקורניש, אך חשב שהסרט נראה כמו פרסומת לפריטים יקרים ואופנה ופונה רק לנשים צעירות יותר. זאן ברוקס מגרדיאן העניק לסרט כוכב אחד, ותיאר אותו כ"איוולת מטומטמת, תרנגול הודו שחלם שהוא טווס". טוד מקארתי מהוליווד ריפורטר כתב שהסרט דומה לסרט תיעודי על אישה במסע קניות, ומצא את הרומן של וואלי ויבגני עגום במיוחד. אוליבר ליטלטון מ-IndieWire גם ביקר את הסרט ואמר כי "השימוש במוזיקה הוא נורא" ו"מעולם לא ציפינו שמדונה תחזור יותר לקיים סיבובי הופעות, וזאת בתקווה שהיא לא תביים סרט נוסף". על אף שמארק אדמס מסקרין דיילי סימן את המשחק של רייסבורו כנקודת השיא, הוא מצא את הסרט מאכזב בסך הכול. גם לסלי פלפרין מווראייטי התאכזבה מהסרט, וכתבה שהוא "עמוס בדיאלוג סביר וביצועים חלשים". יותר תשומת לב הוקדשה לתלבושות מאשר לסיפור, שלדעתה יש פוטנציאל רב. קולין קנדי מ-Metro כינה את הסרט "האסון". סיימון ריינולדס מ-דיגיטל ספיי תיאר את הסרט כ"דבר ללא דופי עם עיצוב תלבושות מעודן", אך הרגיש שהוא "בקושי מספיק כדי להסוות את הטון הפראי שלו, הסגנון הוויזואלי המשתנה והביצועים הנודניקים שלו". דן קרייר מ-Camden New Journal העניק לסרט כוכב אחד מתוך חמישה, קרא לו "סרט נורא לצפייה" ואמר שמדונה "לעולם לא תורשה להתקרב שוב למצלמה של במאי".
דייגו קוסטה מ-Slant Magazine העניק לסרט שלושה מתוך ארבעה כוכבים. הוא קרא לו "תענוג ויזואלי חסר בושה" ו"קטע משובח לחלוטין של קולנוע אונירי". בהמשך, שיבח את הבימוי של מדונה ואת המוזיקה של קוז'ניובסקי. דיימון וייז מאמפייר העניק לסרט שלושה מתוך חמישה כוכבים וציין את הביקורת הקשה על מדונה: "נאמרו הרבה על מדונה והסרט החדש שלה – על כמה הוא גרוע וחסר יכולת, כאילו הוא איכשהו יותר גרוע מ-99% שאר הסרטים שיצאו על בסיס שבועי. זה נכון: שם למעלה עם Showgirls. בואו ניתן לבמאית לנוח כאן". הוא שיבח את הביצועים של רייסבורו ואמר: "בטווח הקצר, נראה כי "וואליס ואדוארד" תויג כפרויקט יומרני, אבל בטווח הארוך, ההיסטוריה עשויה בהחלט למצוא אותו כהערה מרתקת על ידוענים מהמאה ה-20".
הכנסות
בעולם, הסרט היה כישלון מסחרי. בממלכה המאוחדת, "וואליס ואדוארד" הוצג ב-172 בתי קולנוע והכניס 183,000 פאונד (כולל הקרנות מוקדמות). על אף יציאתו המוגבלת, זה היה הסרט ה-14 עם הרווחים הגבוהים ביותר של אותו השבוע והגיע בשיאו למקום ה-20 בשבוע הראשון של מכירות ה-DVD בממלכה המאוחדת.
שבחים
בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-69, "וואליס ואדוארד" זכה בקטגוריית "השיר המקורי הטוב ביותר" עבור "Masterpiece" וקוז'ניובסקי הועמד בקטגוריית "הפסקול הטוב ביותר". על אף ש-"Masterpiece" זכה בקטגוריית "השיר המקורי הטוב ביותר", הוא לא הורשה להיות מועמד בקטגוריה המקבילה בטקס פרסי אוסקר ה-84; על פי חוקי האקדמיה לאמנויות ומדעים לקולנוע, שיר יכול להיות מועמד בקטגוריה רק אם הוא מופיע לא יאוחר מתחילת הקרדיטים הסופיים ו-"Masterpiece" מושמע במשך יותר מדקה בקרדיטים של הסרט. אריאן פיליפס זכתה בפרס על מצוינות בסרט תקופתי בטקס פרסי גילדת מעצבי התלבושות ה-14, והייתה מועמדת לפרס אוסקר בקטגוריית "עיצוב התלבושות הטוב ביותר".
קרדיטים
הקרדיטים נלקחו מ-Madonna.com וחברת ויינסטין.