cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נאנאק
חייו
כילד נאנאק היה תלמיד מצטיין, אך מאוחר יותר החל להטיל ספק בדוגמות הדתיות של האסלאם וההינדואיזם. עד גיל שלושים התגורר נאנאק בסוּלְטַנַפּוּר - שם עבד אצל השליט המוסלמי דַאוּלַת חָאן. לפי המסורת הסיקית בוקר אחד יצא לרחצה בנהר ונעלם. משחזר, שלושה ימים אחר כך, שתק במשך יום שלם ואז אמר: "אין הינדו ואין מוסלמי" (nā kō hindū nā kō musalmān). נאנאק במהלך הפיץ את "בשורת האל" במסעות ומסופר שהגיע עד לטיבט (במזרח), סרי לנקה (בדרום), בגדאד ומכה (במערב). בערוב חייו הקים את הקהילה הסיקית (ה"פָּאנְת") בנה את הכפר קַרְטַרְפּוּר, שעל גדות נהר הרַאבִי (שם מת בשנת 1539) ומיסד את תפילות הבוקר והערב היומיות. נאנאק היה נשוי לסוּלַאקְהנִי, בתו של סוחר אורז מהעיירה בַּטַלַה (Batala) והיו לו שני בנים. בנו הבכור - שרי צ'אנד - נקט ככל הנראה בדרכים רוחניות אסקטיות שנגדו את תורת אביו וייתכן שהוא מקור כת האוּדַאסִי. הבן הצעיר - לקמי דאס - התעניין יותר בעולם החומרי. בשל כך בערוב ימיו מינה נאנאק ליורש דווקא את תלמידו, לֵהְנַה והעניק לו את השם "אַנְגַאד".
תורתו
התורה אותה לימד נאנאק בפועל איננה ברורה - אולם המחקר על חייו מראה שהוא היה ביקורתי מאוד כלפי הממסד הדתי סביבו. יש שטוענים שהוא הושפע, בשל המיקום הגאוגרפי, מזרמים של דבקות וחסידות (בהקטי) בהינדואיזם ושילבם בתאולוגיה מהאסלאם הסוּפי. הסיקים בני ימינו גורסים שמשנתו של נאנאק עסקה תמיד בפיוס, אחדות ושוויון בין קסטות ודתות וגורסים שהיה "פופולרי בקרב הינדים ומוסלמים גם יחד". ייתכן וכך הדבר, אולם נראה שהנושא העיקרי בו עסק - ועליו שב וחזר בדרשותיו - היה "פולחן לאל אחד ויחיד חסר צורה" (ניראנְג'אני).
דניאל דארייה
דניאל דארייה (בצרפתית: Danielle Darrieux; 1 במאי 1917 – 17 באוקטובר 2017) הייתה שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון צרפתייה, שנחשבת לאחת מהכוכבות הגדולות של הקולנוע הצרפתי; הקריירה שלה בת שמונה עשורים והיא מהארוכות בתולדות הקולנוע.
ביוגרפיה
דארייה נולדה בעיר בורדו לאב רופא ששירת באותו זמן בצבא הצרפתי במלחמת העולם הראשונה. היא גדלה בפריז ולמדה נגינה על צ'לו בקונסרבטוריון של פריז. בהיותה בת 13 זכתה בתפקיד בסרט מוזיקלי בשם "Le Bal", יופייה בשילוב יכולת שירה וריקוד הביאו לה הצעות רבות נוספות בתעשיית הקולנוע, ובכך החלה הקריירה הקולנועית של דארייה, הנמשכה מזה שמונה עשורים.
ב-1935 נישאה לבמאי והתסריטאי, הנרי דקויין, שעודד אותה לנסות את מזלה בהוליווד. היא חתמה חוזה ב'אולפני יוניברסל' והופיעה בקומדיה "הזעם של פריז" (1938), לצד דאגלס פיירבאנקס ג'וניור, שהיה כוכב גדול בשעתו בהוליווד, כשבינתיים נישואיה עלו על שרטון.
בעת הכיבוש הגרמני את צרפת בזמן מלחמת העולם השנייה המשיכה דארייה להופיע בהוליווד, דבר שהביא לה ביקורת רבה מצד בני עמה, ולכן בשלוש השנים הבאות (1943-1945) נמנעה מכל השתתפות בסרטי קולנוע. בספטמבר 1942 נישאה לפורפיריו רובירוסה, דיפלומט יליד הרפובליקה הדומיניקנית שגדל בפריז. שניהם עברו להתגורר בשווייץ עד לסוף המלחמה והתגרשו שנתיים אחר כך. ב-1948 נישאה בשלישית, לתסריטאי מקומי ואיתו חייה עד למותו ב-1991.
דארייה קיבלה ביקורות טובות על הופעתה בסרט המוזיקלי של אולפני MGM, "עשירה, צעירה ויפה" (1951). הבמאי הגדול ג'וזף ל. מנקייביץ' ראה אותה בסרט והביא לה את התפקיד הנשי הראשי ב"חמש אצבעות", סרט שקיבל שתי מועמדויות לפרס האוסקר והחזיר את דארייה לאור הזרקורים של הוליווד, אולם דארייה העדיפה להופיע בסרטים אירופאים על פני המסחריות האמריקנית. ב- 1956 הופיעה באפוס של רוברט רוסון, "אלכסנדר הגדול", לצד ריצ'רד ברטון, שם גילמה את אולימפיאס, אשתו של פיליפוס השני ואמו של אלכסנדר הגדול. היה זה סרטה האמריקני האחרון. ב-1967 שיחקה בסרטו של ז'אק דמי, "העלמות מרושפור" והיא היחידה שגם שרה בקולה.
דארייה החליפה את קתרין הפבורן במחזה בברודוויי "Coco" על חייה של מעצבת האופנה הצרפתייה, קוקו שאנל (1970). מאז, במשך שלושת העשורים הבאים הקריירה של דארייה שקעה, והיא הרבתה להופיע בסרטי טלוויזיה צרפתיים זניחים, עד שב-2002 עשתה קאמבק, בגיל 85, כשגילמה את אמה של קתרין דנב בסרטו המוזיקלי עטור השבחים של פרנסואה אוזון, "8 נשים". הסרט, שזכה להצלחה קופתית בינלאומית, קיבל 12 מועמדויות לפרס ה"סזאר" ובהן מועמדות לפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר. כמו כן, הייתה דארייה מועמדת לפרס האוסקר האירופי על תפקיד זה, בו זכתה בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר, יחד עם שבע השחקניות הנוספות עמן כיכבה בסרט, ובהן: איזבל הופר וקתרין דנב. ב-2007 זכתה בפרס לומייר לשחקנית הטובה ביותר על משחקה בסרט "Nouvelle chance".
היאנגצה הגועש (סרט)
היאנגצה הגועש (באנגלית: The Sand Pebbles ) הוא סרט רומנטי וסרט מלחמה אמריקאי משנת 1966 בבימויו ובהפקתו של רוברט וייז עם סטיב מקווין, קנדיס ברגן, ריצ'רד אטנבורו וריצ'רד קרנה בתפקידים הראשיים. התסריט מבוסס על הרומן "חלוקי החול" משנת 1962 מאת ריצ'רד מקנה ששירת כמכונאי על ספינת תותחים בנהר יאנגצה.
הסרט היה מועמד לשמונה פרסי אוסקר: הסרט הטוב ביותר (רוברט וייז), השחקן הטוב ביותר (סטיב מקווין), שחקן המשנה הטוב ביותר (מאקו), צילום, עריכה, סאונד ופסקול מוזיקה מקורית (ג'רי גולדסמית').
ריצ'רד אטנבורו זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר.
רקע היסטורי
סין הייתה חתומה עם ארצות הברית על חוזה המרשה לספינות תותחים אמריקאיות לשוט בנהר היאנגצה ובנהרות נוספים כדי להגן על רכוש ואזרחים אמריקאיים בתוכם גם מסיונרים.
תקציר העלילה
ג'ייק הולמן (סטיב מקווין) מתמנה בשנת 1926 למכונאי ראשי בספינת התותחים סן פבלו המכונה "חלוק הנחל". בדרכו לספינה בשאנגחאי הוא פוגש את שירלי אקרט (קנדיס ברגן) שמגיעה לסין לשמש כמורה במיסיון ביחד עם מנהל המיסיון מר ג'יימסון (לארי גייטס).
את הספינה מפעילים פועלים סינים המבצעים את כל פעולות התחזוקה כמו תפעול המכונות, בישול, ניקיון וכביסה בעוד שהמלחים האמריקאים עסוקים בתרגילי הגנה על הספינה. האמריקאים מתייחסים לסינים בצורה גזענית. הולמן מאתר תקלה במכונה, מבקש לעצור אותה וממנה את המכונאי הראשי לתקן אותה. במהלך התיקון נהרג הסיני והולמן נאשם כאחראי למותו.
הולמן ממנה את פו-האן (מאקו) כמכונאי ראשי ומתידד איתו למורת רוחם של הסינים והאמריקאים. פו-האן מתמודד באגרוף עם המלח סטבסקי (סימון אוקלנד) ומנצח אותו. זה מגביר את העוינות של הסינים להולמן ולפו-האן. מנהיג הסינים שינג (טומי לי) שולח את פו-האן לחוף שם הוא נתפס על ידי הסינים המאשימים אותו בשיתוף פעולה ומתחילים לענות אותו מול הספינה. הם מסרבים להצעות המלחים לשחרר אותו תמורת כסף. הולמן לא יכול לעמוד בייסוריו של פו-האן ויורה בו למוות למרות הוראתו המפורשת של מפקד הספינה לוטננט קולינס (ריצ'רד קרנה).
הולמן מתידד עם המלח פרנצ'י בורגיון (ריצ'רד אטנבורו). פרנצ'י מתאהב במיילי (מריאט אדריאן) העובדת בבית בושת ומצליח לחלץ אותה משם. הולמן נפגש שוב עם שירלי אקרט ומתפתח רומן אהבה קצר ביניהם.
בינתיים מחריף המצב הפוליטי בסין וההתנגדות לזרים גוברת. הסינים שמים מצור על הספינה ונושאים שלטים המורים לאמריקאים לחזור הביתה. פרנצ'י מתגנב בלילה בשחייה לחוף ופוגש במיילי אבל זמן קצר לאחר מכך הוא חולה בדלקת ריאות ומת. הולמן מתגנב לחוף ומגיע לחדרם כאשר הסינים מתפרצים לשם וחוטפים את מיילי. הוא מצליח להשתחרר מהם אך הסינים לאחר שרצחו את מיילי מאשימים אותו ברצח אישה סינית הרה.
הסינים דורשים להסגיר לידם את הולמן אחרת יתקיפו את הספינה. שאר המלחים מבקשים מהולמן להסגיר את עצמו וכמעט פורץ מרד אך המפקד קולין מסרב להיענות לבקשת הסינים. העובדים הסינים נוטשים את הספינה והאמריקאים נאלצים לבצע את כל מטלות התחזוקה.
לבסוף עולים פני המים בנהר והספינה עוזבת את החוף. קולין מתבקש להגיע לשאנגחאי אך מפר את הפקודה ומפליג לתוך היאנגצה כדי לשחרר את שירלי ומר ג'יימיסון.
הצוות נאלץ לפרוץ מחסום סיני של סירות המחוברות בחבלים עבים. פורץ קרב קשה עם הרוגים משני הצדדים. לבסוף נפרץ המחסום. הספינה עוגנת ליד בית המסיון וקבוצה קטנה יוצאת לשחרר את המסיונר והמורה.
המסיונר ג'מיסון מסרב להצטרף לאמריקאים באומרו שוויתר על האזרחות האמריקאית ואין להם כל סמכות עליו. בינתיים מגיעים לוחמים סינים למקום. ג'ימיסון וקולינס נהרגים והולמן נשאר לחפות על שאר האמריקאים והבורחים עם המורה אקרט. הוא נהרג והבורחים מצליחים להגיע לספינה ולהפליג משם.
יעקב שלגי
יעקב שלגי (27 בנובמבר 1913 – 9 בפברואר 1989) היה אדריכל ישראלי.
קורות חיים
שלגי נולד בשנת 1913 בירושלים ובילדותו למד בבית-הספר "תחכמוני" בעיר. בין השנים 1935-1939 למד אדריכלות בבריסל שבבלגיה. בפרוץ מלחמת העולם השנייה ועם פלישת גרמניה לבלגיה, חזר לארץ, התנדב לארגון האצ"ל ובהמשך לארגון הלח"י.
שלגי עבד אצל האדריכלים אריה שרון וזאב רכטר. בשנת 1945 פתח משרד עצמאי, אותו ניהל עד 1989. הוא עבד בשותפות עם אדריכלים כגון מיכאל קון, שמעון פובזנר, אריה שרון, מיכאל נדלר ורובינסון, כמו כן גם עם הפסל יצחק דנציגר אשר איתו זכה בפרס השני בתחרות לתכנון חלקת קבר הרצל (1951) ובפרס הראשון בתחרות לתכנון "גן הגיבורים" בקריית אונו.
שלגי זכה בפרסים על השתתפות בתחרות לתכנון שכונת נורדיה בתל אביב (כיום דיזנגוף סנטר) יחד עם האדריכלים צ'צ'יק ורובינסון (1952).
יחד עם הרי לוריה תכנן שלגי בית-מרגוע בזכרון יעקב (1950); עם מיכאל קון השתתף בהתחרות לתכנון בית הסוכנות בתל אביב (1950); עם קון, לוריה ורובינסון תכנן את מרכז העיר עכו (1952); עם רובינסון תכנן מעונות לעובדי קופת חולים בתל אביב; ועוד.
שלגי תכנן עבור חברות "אזורים", "אפריקה ישראל", "חלמיש" ומשרד הביטחון. הוא עסק בתכנון רובע ברנע באשקלון והשתתף בתכנון כפר שלם (סלמה) בתל אביב.
שלגי תכנן את אנדרטת לח"י בקריית אתא וכן גן הנצחה לזכרו של גור שרון.
שלגי הטביע את חותמו בתכנון עשרות בתים פרטיים ברחבי הארץ, במיוחד בשכונות כמו צהלה, תל ברוך, אפקה, הרצליה פיתוח, אשקלון, גבעת המבתר בירושלים ועוד רבים.
כמו ארכיוניהם של מאות אדריכלים שפעלו בארץ במחצית השנייה של המאה ה-20, גם ארכיונו של שלגי לא נשמר ברובו הגדול ומכלול עבודתו, למעלה ממאה פרויקטים בנויים ומתוכננים, אינו מתועד. בארכיון אדריכלות ישראל קיימות רשומות שונות על עבודתו של שלגי, המתוכננת והבנויה.
קלונדייק (סוליטר)
קלונדייק (באנגלית: Klondike) הוא משחק הסוליטר הפופולרי ביותר, ולכן גם ידוע בתור "סוליטר". במשחק על השחקן לבנות ארבע ערימות של קלפים, אחת עבור כל סידרה, בסדר עולה מאס למלך.
השולחן (סידור ראשוני)
את המשחק קלונדייק משחקים עם חפיסה סטנדרטית אחת של 52 קלפים ללא ג'וקרים. המשחק נפתח עם 28 קלפים המסודרים בשבע עמודות. העמודה הראשונה מכילה קלף אחד, העמודה השנייה מכילה שני קלפים וכן הלאה. הקלף העליון בכל עמודה פונה כלפי מעלה; שאר הקלפים פונים כלפי מטה.
ארבע ערימות הבית ממוקמות בפינה הימנית העליונה.
שאר הקלפים מרוכזים בערימה אחת שהקלפים בה פונים כלפי מטה.
אופן המשחק
על שבע העמודות להיבנות בסדר יורד, ממלך לאס. כך, השחקן יכול להניח 10 על נסיך, אך לא על 3. בנוסף, על הקלפים בעמודות להיות בצבע אדום ושחור לסירוגין.
כל קלף פתוח ניתן להזיז מעמודה לעמודה על בסיס הקלף הגבוה ביותר. השחקן אינו מוגבל להזזת קלפים יחידים. השחקן יכול גם להזיז רצפים המסודרים באופן עוקב בין העמודות. עמודה ריקה ניתן למלא רק במלך.
השחקן יכול לקחת קלפים מערימת הקלפים (ברוב הפעמים מהסיבה שאזלו לו המהלכים), וכאשר הוא מסיים את הערימה הוא מערבב אותה מחדש. במשחק ידני לקיחת הקלפים נעשית כאשר בכל פעם נלקח הקלף השלישי.
מטרת המשחק לסיים להניח על ארבעת הערמות העליונות סדרות של קלפים. הערימות צריכות להיות מאורגנות בסדר עולה ועוקב מאס ועד מלך, כל ערימה צריכה להיות מסודרת לפי צבע וסימן אחיד.
ניתן להעביר קלף בודד מהעמודות לערימות בשני הכיוונים. מהערימה הבודדת ניתן להעביר קלף רק בכיוון העמודות או הערימות.
ברגע שנחשפים כל הקלפים ההפוכים בעמודות, הדבר מהווה מפתח לניצחון במשחק. כאשר נקלעים למצב שבו לא נותרו מהלכים לבצע המשחק הפסיד.
ניקוד
כניקוד סטנדרטי, השחקן יקבל חמש נקודות על העברת קלף מהחפיסה לעמודה ו-10 נקודות על כל קלף שנוסף לערימת בית.
אם המשחק לוקח יותר מ-30 שניות, השחקן מקבל גם נקודות בונוס בהתאם לזמן שיידרש לו כדי לסיים אותו. הנוסחה לחישוב הבונוס: 700,000 חלקי זמן המשחק הכולל בשניות. כך, הניקוד הסטנדרטי הגבוה ביותר האפשרי הוא 24,113.
אנימאגוס
בסדרת ספרי הארי פוטר, אנימאגוס הוא קוסם אשר לו היכולות להפוך לחיה כרצונו. החיה אליה הופכים הקוסם או המכשפה היא השתקפות של האישיות שלהם, ואינה בשליטתם. יכולת זו אינה מולדת, אלא נרכשת באמצעות קסמים. כל אנימאגוס חייב להירשם למשרד הקסמים. לרוב, הפטרונוס של האדם דומה או שווה לצורתו האנימגית, אך דבר זה אינו הכרחי.
אטימולוגיה
השם אנימאגוס מורכב משילוב המילים חיה (באנגלית: animal) וקוסם (בלטינית: magus).
תכונות מיוחדות
טרנספורמציה אנימאגית יכולה להתבצע ללא שרביט קסם. כאשר אנימאגוס עובר טרנספורמציה, לחיה יש מראה של חיה רגילה. אך בספר "הארי פוטר והאסיר מאזקבאן" מצוין כי העכברוש מחמד של רון ויזלי, סקאברס (שמאוחר יותר מתגלה כצורת החיה של פיטר פטיגרו), חי 12 שנים, בעוד שתוחלת החיים הרגילה של העכברוש היא 3 שנים. בנוסף, אנימאגוס בצורת החיה שלו שומר על יכולתו לחשוב כבן-אנוש, וזהו ההבדל המהותי בין להיות אנימאגוס לבין שינוי צורה לחיה. מאפיינים של הצורה האנושית של האנימאגוס יכולים להתבטא בצורת החיה, לדוגמה הסימן סביב העיניים של דמות החתולה של מקגונגל מזכירים את המשקפיים של דמותה האנושית.
תיעוד היסטורי
אחד התיעודים מוקדמים לקיומם של אנימאגוסים, מופיע במעשיות בידל הפייטן. במעשיה "בביטי רביטי והגדם המגעגע" מסופר על מכשפה ההופכת לארנבת. עם זאת, באגדה מסופר שהאישה יכלה לדבר באותה בצורת חיה, דבר שאינו אפשרי לאנימאגים. ייתכן שזו "חירות ספרותית" שהסופר לקח לעצמו, או שזה בגלל שבידל רק שמע על אנימאגים, אך לא היה בקי בהם מספיק כדי לדעת עליהם פרטים רבים.
הרישום למשרד הקסמים
כל אנימאגוס חייב להירשם במשרד הקסמים. בעת ההרשמה יש לתת למשרד הקסמים מספר נתונים:
ידוע שבמאה העשרים יש שבעה אנימאגים רשומים ומספר לא ידוע של אנימאגים לא רשומים, בסדרה מוזכרים ארבעה אנימאגים לא רשומים ואנימאגית רשומה אחת.
יוחנן הורקנוס הראשון
יוחנן הוּרקנוס הראשון (או יהוחנן; ביוונית Ιωάννης Υρκανός; 164 לפנה"ס בערך – 104 לפנה"ס) היה בנו של שמעון ונכדו של מתתיהו הכהן, בני חשמונאי. היה נשיא יהודה החשמונאית וכהן גדול בשנים 134 לפנה"ס עד 104 לפנה"ס.
שמו
הכינוי "הורקנוס" אינו נזכר כלל בספר מקבים א, שם הוא נקרא "יוחנן" בלבד. יוסף בן מתתיהו מציין את שני השמות. השם "הורקנוס" קשור כנראה למחוז שליד הים הכספי. יוחנן לא היה היהודי הראשון בשם זה, קדם לו בשני דורות הורקנוס לבית טוביה, אולם מקור השם או הכינוי הזה במשפחת החשמונאים אינו ברור. על פי יהודה דוד אייזנשטיין, יוחנן נקרא "הורקנוס" מאז ניצחונו על מצביאו של אנטיוכוס סידטס, קנדבאיוס, שאייזנשטיין משער שהיה "הורקני" (מהורקניה).
רקע היסטורי עד עלייתו לנשיאות
אביו שמעון, אחיו של יהודה המכבי, היה אחרון בני מתתיהו הכהן שנותר בחיים, וביסס את שלטון בית חשמונאי אחר מותם. אספת העם מינתה את שמעון לכהן גדול ולנשיא, וקבעה שמשרה זו תעבור בירושה. שמעון ואחיו עשו רבות לביסוס המדינה היהודית העצמאית, תוך שהם נלחמים בממלכה הסלאוקית ובתושבי יהודה שאינם יהודים. השנים שבין 167 לפנה"ס, שנת פרוץ מרד החשמונאים, ובין ירושת יוחנן את כיסא אביו היו שנות מאבק צבאי בלתי פוסק, ובצידן בנייה והתחדשות.
עוד בחיי אביו נשלח יוחנן עם אחיו יהודה להכות בצבא הממלכה הסלאוקית אשר נשלח לכבוש את ארץ יהודה. המלך אנטיוכוס סידטס שלח שליחים אל שמעון, אביו של יוחנן, ודרש את החזרתם של כיבושי שמעון (מצודת החקרא, גזר ויפו) לידי הסלאוקים. משסירב לכך שמעון, נשלח שר הצבא קנדבאיוס ועמו חיל גדול לכבוש את הערים האלו. ליד עקרון הביס צבאם של יוחנן ואחיו יהודה את צבאו של קנדבאיוס.
אך הניצחון על צבאו של קנדבאיוס לא הסיט את אנטיוכוס סידטס ממטרתו לפגוע בשלטון בית חשמונאי ביהודה. בעורמה יצר קשר קושרים ובו שיתף את חתנו של שמעון, תלמי בן חבוב, שליט יריחו, אשר פיתה את שמעון ושני בניו יהודה ומתתיהו אל משתה בעירו, ושם רצח אותם, בחודש שבט 134 לפנה"ס. יוחנן היה בעת האירוע עם צבאו בגזר.
עלייתו לנשיאות וביסוס שלטונו
כאשר שמע יוחנן הורקנוס על מותו של אביו, מיהר לירושלים. כחלק מן המזימה שלח תלמי בן חבוב שליחים אל אנטיוכוס ודרש עזרה צבאית, אך זו בוששה לבוא. משראה כי לא יזכה לעזרה חיצונית התבצר תלמי במצודת דגון בקרבת יריחו (לרגלי הרי יהודה, במקום בו מצוי הכפר נועיימה). יוחנן, אשר הוכרז בינתיים לנשיא במקום אביו, הטיל מצור על המצודה. המצור נמשך זמן רב, שכן תלמי החזיק באמו של יוחנן ובאחד מאחיו הנותרים, ועינה אותם מעל החומה, בכל עת שחשש כי יוחנן יהדק את המצור. לבסוף רצח תלמי את אמו ואחיו של יוחנן, ונמלט לעיר פילדלפיה (רבת עמון).
בסמוך לאחר מכן שלח אנטיוכוס סידטס את צבאו ליהודה, במטרה לכבוש אותה. לנוכח כוחו העדיף, יוחנן התבצר בירושלים אשר אנטיוכוס צר עליה בראש צבא רב. המצור נמשך כשנתיים (132-134 לפנה"ס), והסתיים כאשר יוחנן הציע להגיע להסדר. בתמורה למסירת בני ערובה, לכסף, החזרת יפו ואזורים שבינה ובין יהודה כגזר ופגי, ולהבטחת נאמנות, סר אנטיוכוס מעל העיר (132 לפנה"ס) והסכים לתת מעמד של שליט וסאל ליוחנן. הכסף נחשב כפיצוי על תשלומי מיסים שנגבו באזורי הכיבוש החשמונאיים מחוץ ליהודה (כמו יפו), על פי יוסף בן מתתיהו הכסף נלקח מקבר דוד המלך. הבטחת הנאמנות כללה את ניתוץ חומות ירושלים כסמל לערעור ריבונותה של יהודה והשתתפות הצבא החשמונאי במלחמותיו של המלך הסלאוקי (כפי שעשו קודמיו). משה דוד הר כותב כי "עובדת היותה של [המדינה החשמונאית] מציאות מדינית קבועה זכתה להכרה ברורה, גם מצדו של שליט סלאוקי שאפתן וחזק." אנטיוכוס הסכים לתנאים אלו שכן מרד הפרתים היה בעדיפות גבוהה, והוא היה זקוק למימון ולחיילים לשם מלחמה עם הפרתים במסופוטמיה. חייליו של הורקנוס השתתפו במלחמה זו, ועל פי יוספוס כל המחנה הסלאוקי עצר על מקומו יומיים לרגל חג השבועות היהודי. אף שמלחמה זו הסתיימה בניצחון הסלאוקים, ובחזרתם בשלום של החיילים היהודים, לאחר מכן בהתקפת נגד של הפרתים נהרג אנטיוכוס בשנת 129 לפנה"ס. ליורשיו כבר לא היה הכוח לצאת למלחמת כיבוש כנגד יהודה, והעננה שעמדה מעל יוחנן בימיו הוסרה. אז ניצל יוחנן הורקנוס הראשון את ההזדמנות והטביע בשנת 127 לפנה"ס, מטבעות ראשונים אי פעם למדינה יהודית עצמאית. הפרוטה הראשונה הוטבעה על פי דגם יווני, עם קרן השפע, סמל שהופיע על מטבעותיו של אנטיוכוס סידטס.
הישגיו הצבאיים של יוחנן
מותו של אנטיוכוס סידטס הוביל את הממלכה הסלאוקית לסחרור. בתחילה עלה על מקומו דמטריוס ניקטור, הוא אחיו, ולאחר מכן נרצח ניקטור ובמקומו עלה בנו של המתחזה אלכסנדר באלאס, הוא אלכסנדר השני זבינס. במקביל דרשה את השלטון אשתו של דמטריוס קלאופטרה תיאה, לאחר שרצחה את בנה, סלאוקוס, אשר רצה לרשת את אביו. קלאופטרה שלטה בחלקים נרחבים של האימפריה כשלצידה בנה הנער אנטיוכוס גריפוס, עד שקצה בו וניסתה להרעילו, אך הוא עמד על המזימה, והורה לה לשתות בעצמה את כוס התרעלה, ולאחר מכן פתח במלחמה כנגד אחיו אנטיוכוס התשיעי קיזיקנוס, כל אלו העסיקו את השליטים הסלאוקים משנת 127 לפנה"ס ואילך.
על-אף שהיה יכול לכאורה לצאת לכיבושיו כבר בשנת 127 עם מותו של אנטיוכוס השביעי סידטס בשנת 128 לפנה"ס בפרתיה, יצא הורקנוס לכיבושיו ככל הנראה רק בשנת 112 ואילך. הוא החל בכיבושה של אדום, וכבש את שתי עריהם המרכזיות - מרשה ואדורה, ובגיור האדומים. גיורם של העמים שנכבשו על ידי יוחנן, בניגוד לגירושם (כפי שעשה שמעון ליושבי יפו וגזר) נועד להוסיף כוח ועוצמה לממלכה החשמונאית. ישנם הסוברים שהוכח כי עמים ממוצא שמי כאדומים וכיטורים יכולים להשתלב בעם ישראל, לקבל עליהם את מצוות היהדות, ולהביא תועלת לממלכה. לימים ישב אדם ממוצא אדומי, הוא הורדוס, על כס ממלכת יהודה.
לעומת זאת, הסורים ההלניסטים ששכנו בערי הארץ נותרו בדתם האלילית ובסכסוך דמים עם היהודים. יוחנן ניצל את חולשת הערים ההלניסטיות שלא נתמכו על ידי גורמים מחוץ לתחומיהן. הדבר בלט בהשתלטות יוחנן על הערים ההלניסטיות המרכזיות בשנת 107 לפנה"ס. בשנה זו כבש והחריב כליל את העיר שומרון היא סמריה, לאחר מצור כבד בן שנה תמימה. יום כ"ג במרחשון נקבע כיום טוב (במגילת תענית) לציון כיבוש העיר. הד למצור על העיר נשמר במסורת חז"ל: "יוחנן כהן גדול שמע בת קול מבית קודש הקודשים שהוא אומר נצחו טליא דאזלו לאגחא קרבא לאנטוכיא" (ניצחו הצעירים שהלכו לעשות מלחמה באנטיוכוס). מסורת עממית דומה מביא יוסף בן מתתיהו. יוחנן השתלט על ארצם של השומרונים, והחריב את המקדש שעל הר גריזים כדי לחזק את מרכזיותו של המקדש בירושלים. כן כבש את העיר מידבא אשר בעבר הירדן.
יוחנן הסתער על העיר בית שאן היא סקיתופוליס וכבש אותה. במקביל החל משתלט על חלקים נרחבים מצפון הארץ, לרבות עמק יזרעאל והגליל התחתון. יוחנן פעל כאן גם מתוך כוונה לשבור את ברית הערים ההלניסטיות (הפולאיס), שמנעה את התפשטות הממלכה החשמונאית צפונה ואת התאחדותה עם הגליל.
מדיניות חוץ
מדיניות החוץ של יוחנן שאפה לארגן כח נגדי לממלכה הסלאוקית, אויבתה העיקרית של הממלכה החשמונאית. לצורך כך פעל יוחנן, מצד אחד, לאחד תחתיו (אם בברית ואם בכיבוש צבאי) את העמים השכנים (כגון האדומים, הנבטים והיטורים) ומצד שני לשתף פעולה עם אויבי הממלכה הסלאוקית הגדולים יותר - מצרים ורומא.
עוד בראשית ימי נשיאותו, בשנת 134 לפנה"ס, חידש את הברית עם רומא שכרתו קודמיו. הוא שיגר לצורך כך לרומא שני שליחים מכובדים מטעמו. הללו, כדי לשמן את גלגלי הברית, מסרו לרומאים מגן זהב במשקל רב, וזכו לחידוש הברית, כתעודת-ביטוח מול הסלאוקים. במסגרת הברית אף הבטיחו הרומאים להגן על נמלי יהודה. נראה שהברית לא הרתיעה את אנטיוכוס מלתקוף את יהודה, אך יש המשערים כי הדבר מיתן את אנטיוכוס בסיום המלחמה. מתקופתו של יוחנן מאוזכרות שלוש תעודות רומיות. בראשונה חידוש ברית עם עלותו לשלטון, בשנייה חידוש הברית לאחר מות אנטיוכוס השביעי, ובשלישית החלטת הסנאט הרומי הדורשת מאנטיוכוס התשיעי להחזיר ליוחנן את המצודות והנמלים שכבש מידם.
מדיניות הפנים של יוחנן
עוד לפני עליית יוחנן החלה בעם היהודי פעולת הכתות. הפרושים, הצדוקים, האיסיים וכתות אחרות מתועדים עוד מימי יונתן החשמונאי.
עם זאת, חלק מן הפרושים לא ראו בהחזקת הכהונה הגדולה בצוותא עם הנשיאות כדבר רצוי. הפרושים התקשו לראות את הכהן הגדול, שליחו של האל, מבצע פעולות שנדרשות משליט חילוני, כגון גיוס שכירים זרים לצבאו, בעוד שיוחנן ראה עצמו, על פי דגם המלכים שראה בסביבתו, כשליט יחיד אוטוקרטי בעל סמכות חילונית בנוסף לחובותיו הדתיות. אחד מן הקיצונים שבפרושים, אלעזר בן פועירא, החל מפיץ שמועה כי אמו של יוחנן הייתה שבויה בעת שנולד, ולפיכך הוא "חלל" ופסול מלכהן בכהונה הגדולה (סיפור זה מופיע בתלמוד בשינויים מסוימים ומיוחס לאלכסנדר ינאי). משהעמידו יוחנן בפני משפט הסנהדרין, נדון בן פועירא לשלושים ותשע מלקות. יוחנן ציפה לעונש חמור בהרבה, כגון מוות, וראה בעונש הקל שהוטל על בן פועירא משום עלבון כלפיו מן הפרושים, אשר היו הרוב בסנהדרין. על פי השקפת העולם הפרושית, לא היה הבדל בין השליט ובין אזרחיו מבחינת החובות והזכויות הדתיות שעל פיהן דנו. יוחנן סבר כי המוציא דיבת המלך רעה שונה מהמוציא דיבה על כל אדם אחר. על רקע זה החל, בשנותיו האחרונות, לרדוף את הפרושים ולגרשם מעמדות הכוח שלהם בכהונה, בסנהדרין ובבתי הדין. בו בזמן החל להתקרב לצדוקים, שהחלו לצבור כוח ומעמד.
הייתה זו תחילתו של קרע היסטורי, שיגיע לשיאו במלחמת אזרחים גלויה בימי בנו של יוחנן, אלכסנדר ינאי, ותחילתו של תהליך בו הפכו בני חשמונאי ממשפחת כוהנים השולטת על פי הסכמה עממית נרחבת, למשפחת מלכים ושליטים חילוניים השולטת בכוח הזרוע, כדוגמת המלכים ההלנים.
מותו של יוחנן וירושתו
יוחנן מת בשנת 104 לפנה"ס לאחר 31 שנות נשיאות. הוא הותיר אחריו חמישה בנים - יהודה אריסטובולוס הראשון, אנטיגונוס הראשון, אלכסנדר ינאי, אבשלום, ובן נוסף ששמו אינו ידוע.
היה זה השליט החשמונאי הראשון שמת במוות טבעי. על פי יוספוס, יוחנן "ניהל את המדינה באופן נעלה... הוא איחד בנפשו את שלשת הדברים המעניקים את האושר הגדול ביותר: הנהגת האומה, הכהונה הגדולה ומתת הנבואה".
לפני מותו מינה את אשתו לכהונת המושלת, ואת בנו אריסטובולוס מינה לכהונה הגדולה. אך לאחר מותו כלא אריסטובולוס את אמו ואת אחיו (פרט לאנטיגונוס, אשר אותו מינה לשר צבאו), ולקח לידיו את שתי הכהונות.
פרמאביליות
פֶּרְמֵאַבִּילִיּוּת מגנטית (בעברית: חַלְחַלּוּת מגנטית) היא מדד לתגובה של חומר לשדה מגנטי המופעל עליו. הפרמאביליות מיוצגת על ידי האות היוונית \mu \!\, וביחידות SI נמדדת בהנרי למטר (H/m), או בניוטון לאמפר בריבוע (N/A2).
פרמאביליות מגנטית היא מדד להשפעה של חומר על השדה המגנטי העובר בו. לדוגמה, גודלו של שדה מגנטי הנוצר במערכת הנמצאת באוויר קטן מגודלו לו הייתה המערכת נמצאת בריק.
ניתן להקביל את המושג לחיכוך - אם זורקים משהו באוויר, הוא ישמור על מהירותו יותר מאשר אם נזרוק את אותו הדבר באותו כוח, במים (כלומר, מקדם החיכוך של המים גדול ממקדם החיכוך של האוויר). באותה צורה, שדה מגנטי יהיה חלש יותר בסביבה בעלת פרמאביליות נמוכה, וגדול יותר בסביבה בעלת פרמאביליות גבוהה.
פרמאביליות הריק
פרמאביליות הריק \mu_0 \!\ מוגדר כיחס בין עוצמת שדה מגנטי מושרה \vec B \ לעוצמת השדה המגנטי \vec H \ בריק:
כאשר:
ביחידות SI ערכה מוגדר במדויק על ידי:
היא קשורה ל-, המקדם הדיאלקטרי של הריק על ידי: כאשר c \!\ הוא מהירות האור בריק.
פרמאביליות של חומר
פרמאביליות של חומר נתונה בדרך כלל באופן יחסי לזה של הריק, כפרמאביליות יחסית \mu_r \!\, כלומר היא מוגדרת על ידי: כאשר \mu \!\ היא הפרמאביליות של החומר. בריק על פי ההגדרה מתקיים \mu_r=1 \!\.
מתקיים:, כאשר \chi_m \!\ היא הסוספטיביליות המגנטית של החומר.
הפרמאביליות משתנה עם צפיפות השטף, לכן הערכים הם מקורבים ותקפים רק עבור צפיפות שטף של 0.002T. בנוסף, ערכים אלו נתונים עבור תדירות אפס, כשבמציאות מקדם המגנטיות בדרך כלל תלוי תדר.
בחומרים ליניאריים מתקיים: כאשר \vec{M} \!\ היא המגנטיות של החומר, הנמדדת באמפר למטר (A/m)
לכן על פי ההגדרות לעיל מתקיים:
סיווג חומרים
מבחינים בין מספר סוגי חומרים:
חומרים דיאמגנטיים – חומרים שהפרמאביליות היחסית שלהם מקיימת (כלומר ). נכללים בהם כסף, נחושת, מים, זהב, עופרת ואבץ.
חומרים פאראמגנטיים – חומרים שהפרמאביליות היחסית שלהם מקיימת (כלומר ). נכללים בהם אוויר, אלומיניום, מגנזיום, ופלטינה.
חומרים פרומגנטיים – חומרים שהפרמאביליות היחסית שלהם מקיימת (כלומר ). נכללים בהם קובלט, ברזל וניקל.
כשחומרים אלה נמצאים בשדה מגנטי חיצוני הם מתמגנטים ונשארים ממוגנטים לפרק זמן מסוים גם לאחר שהחומר לא נמצא יותר בשדה. בדומה לחומרים פאראמגנטיים כאשר מפעילים עליהם שדה מגנטי חיצוני היונים שבתוכו מסתדרים לפי השדה החיצוני, ובכך מגדילים את השפעת השדה המגנטי.
Lover (שיר)
Lover (בעברית: מְאַהֵב) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך אלבום האולפן השביעי שלה, Lover. השיר יצא לאור ב-16 באוגוסט 2019, על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס, כסינגל השלישי מתוך האלבום. סוויפט כתבה את השיר לבדה, והפיקה אותו ביחד עם ג'ק אנטונוף. מבחינה מוזיקלית השיר הוא בלדת אינדי פולק וקאנטרי, השואבת השראה משירי פופ הבנויים בקצב איטי. מבחינה לירית, הוא נכתב בהשראת מערכת היחסים שלה עם ג'ו אלווין, ונושאיו העיקריים הם נדרי נישואים, אינטימיות ומסירות.
השיר ספג שבחים ביקורתיים רבים מטעם מבקרי המוזיקה, ששיבחו את איכותו והליריקה שלו. הוא הגיע לעשיריות פותחות במספר נרחב של מדינות, ובין היתר הגיע לעשירייה הפותחת בארצות הברית ובכך הפך לשיר השלישי ברצף מהאלבום שעשה זאת. בנוסף לכך, הגיע למקום השני במצעד רולינג סטון טופ 100. מחוץ לארצות הברית השיר זכה להצלחה גם כן, והגיע לחמישיות הפותחות באוסטרליה, מלזיה, ניו זילנד וסינגפור ולעשירייה הפותחת בקנדה ואירלנד. הווידאו קליפ שלו יצא לאור ב-22 באוגוסט 2019 ובוים על ידי סוויפט ביחד עם דרו קירש ובהשתתפות הרקדן כריסטיאן אוונס. הקליפ נעשה בהשראת חג המולד ועוקב אחר זוג המתגורר בבית בובות שיש בו חדרים בצבעים ייחודיים הממוקם בתוך כדור שלג.
בנוסף לגרסה הרגילה של "Lover", יצאה לו גם גרסת רמיקס בהשתתפות הזמר-היוצר הקנדי שון מנדס. לאחר כשבועיים, יצא לשיר רמיקס נוסף בשם "First Dance Remix". שני הרמיקסים ספגו ביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה. בנוסף אליהם, הוקלטה גם הופעה חיה של סוויפט מבצעת את השיר, וזו הופצה להורדה דיגיטלית ב-17 במאי 2020. השיר היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית "שיר השנה" ולשני פרסי הווידאו קליפים של MTV בקטגוריות "הניהול האמנותי הטוב ביותר" ו"קליפ הפופ הטוב ביותר". בנוסף לכך, הוא הוכתר כ"שיר הטוב ביותר של 2019" על ידי מספר מבקרי מוזיקה. סוויפט הופיעה לראשונה עם "Lover" במהלך טקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2019.
רקע
בעת שתיארה את אלבום האולפן השביעי שלה Lover כ"מכתב אהבה למאהב", סוויפט ניסתה להעביר ספקטרום "רגשי" ו"פוגעני" על ידי התבוננות ברגשות הכוללים עצב ובדידות המדמים "מבט רומנטי". הקלטות האלבום ארכו פחות משלושה חודשים; הן הסתיימו בפברואר 2019. ג'ק אנטונוף הפיק את האלבום ביחד עם סוויפט; תפקידו הוכרז עם צאתו של "The Archer" ביולי. אנטונוף, שהפיק יחד 11 מתוך 18 הרצועות באלבום וכתב יחד שמונה מהן, שיתף פעולה עם סוויפט ב-"Sweeter than Fiction" (2013), 1989 (2014), "I Don't Wanna Live Forever" (2016) ו-Reputation (2017).
שם השיר נחשף יחד עם המילים: "My heart's been borrowed and yours has been blue / All's well that ends well to end up with you" במסגרת ריאיון שקיימה בווג. שלושה ימים לאחר מכן הודיעה סוויפט על תאריך יציאת השיר בטקס פרסי בחירת הנוער. השיר הופץ כסינגל השלישי מהאלבום ב-16 באוגוסט 2019. בנוסף לקליפ הרגיל של השיר יצא לו גם קליפ מילים.
הרכב ומילים
"Lover" נכתב על ידי סוויפט עצמה, שהפיקה אותו ביחד עם ג'ק אנטונוף. אורכו 3 דקות ו-41 שניות, והוא נכתב בסולם של סול מז'ור עם קצב של 74 פעימות בדקה כאשר סוויפט שרה אותו מסולם E3 לסולם D5. אליס וינסנט מדיילי טלגרף ולואיז ברוטון מאייריש טיימס אפיינו את "Lover" כשיר קאנטרי, אף על פי שג'ייסון ליפשוטז מבילבורד לא הסכים עם קביעה זו; "לא מדובר בשיר קאנטרי, אך הוא בהחלט מזכיר את סגנון השירים שסוויפט כתבה, הפיקה והוציאה בראשית הקריירה שלה". לארס ברנדל מבילבורד אפיין אותו כשיר פופ. אנני זלסקי מ-The A.V. Club כינתה את "Lover" כשיר לפיד מסוגת האינדי פולק, והצביעה על השימוש בפיציקטו, ואלס וכלי מיתר.
ברולינג סטון נאמר כי "Lover" מכיל "מילים עדינות על התמסרות, תוך שימוש במוטיב מוזיקלי בסגנון רטרו". בבילבורד אותו כ"בלדה ישנה, הוכללת את אווירת שנות ה-60 של המאה ה-20". קארן גווי מ-NME קבעה כי "ההתמקדות בגיטרה בשיר מזכירה את העבר של סוויפט בו עסקה במוזיקת קאנטרי". אבי אגוויר מווג תיאר אותו כ"רומנטי, רודף וגם ואלסי" והוסיף כי "הכתיבה שלו ראויה לשבח". ב-Hindustan Times נכתב שהשיר "נכתב כאילו היה מכתב רומנטי עבור מישהו". בוואלה! נכתב כי השיר הוא בלדה בדומה ל-"The Archer".
בכמה מאמרים שפורסמו אודות השיר השוו את מילותיו למילים של "משהו ישן, משהו חדש". קתרין גילספי מ-Paper הסכימה עם כך וכתבה: "זו בלדת גיטרה מתוקה איטית ומתוקה". תמרה פואנטס מ-Seventeen כתבה כי המילים בגשר "מרגישות כמו נדרים בחתונה, וככל הנראה רומזות על העובדה שהם (סוויפט ובן הזוג שלה) פתוחים לצעד הבא במערכת היחסים שלהם". מרי אליזבת' אנדריוטיס מ-Teen Vogue ציינה שהליריקה של "Lover" עשויה להזכיר את זו של "All Too Well" משנת 2012. ראיסה ברונר מטיים תייגה אותו כשיר פופ אקוסטי בהשפעת פולק והוסיפה שהוא עשוי להזכיר את השיר "New Year's Day" משנת 2017. לואי ברוטון מאייריש טיימס כתב כי "Lover" הוא שיר קאנטרי שנכתב בהשראת שנות ה-90 של המאה ה-20.
וידאו קליפ
סוויפט ודרו קירש ביימו את הווידאו קליפ של השיר. ב-15 באוגוסט 2019, סוויפט הודיעה ברשתות החברתיות שלה כי הקליפ יוקרן בבכורה במהלך פגישת שאלות ותשובות בשידור חי ביוטיוב יום לפני צאת האלבום ב-22 באוגוסט 2019. הקליפ שלו נוצר בהשראת המשפט "You two are dancing in a snow globe round and round" הלקוח מתוך השיר "You Are in Love" מאלבומה החמישי, 1989. בקליפ משתתף הרקדן כריסטיאן אוונס ששימש כרקדן של סוויפט בסיבובי ההופעות "The 1989 World Tour" ו-"Reputation Stadium Tour". סוויפט חשפה את השתתפותו של אוונס בקליפ במהלך פגישת השאלות והתשובות ביוטיוב וכינתה אותו כ"אחד האנשים המוכשרים ביותר שאני מכירה". הוא צולם על רקע תפאורה בהוליווד, קליפורניה. נכון לינואר 2021, הקליפ צבר יותר מ-150 מיליון צפיות ביוטיוב.
תקציר
הקליפ נפתח בסצנה בה רואים ילדה שמקבלת כדור שלג כמתנה לחג המולד. בהמשך, המצלמה מתמקדת כביכול במה שקורה בתוך בית הבובות שנמצא בתוך כדור השלג. בתוך בית הבובות נמצאים סוויפט ואוונס, והוא בעל שבעה חדרים בצבעים שונים וזאת, בנוסף לכך שכל אחד מהם מייצג אלבום אולפן אחר של סוויפט. בבית הבובות נראים סוויפט ואוונס מנהלים את חייהם המשותפים. בסוף הקליפ, הסצנה חוזרת לילדה שקיבלה את כדור השלג ורואים את סוויפט ואוונס כהורים שלה. בקליפ ישנו שימוש באפקט חסימת צבעים כמו בסצנות בהן נראה הזוג שוחה בבריכת דגים. מעבר לכך, באחת מהסצנות סוויפט רמזה על המילים של השיר "Cruel Summer" (מתוך Lover) כאשר אחת הסצנות משלבת את המשפט "Devils roll their dice, Angels roll their eyes", שהוא משפט מתוך השיר. בנוסף לכך, היה רמז בקליפ להיכללותו של השיר "Afterglow", כאשר שמו היה כתוב על לוח משחק.
ביקורת
סלווטורה מאיקי מ-The Fader כתבה שהקליפ "נראה בדיוק כמו שסרט על חייה של סוויפט ייראה". מרי אליזבת' אנדריוטיס מ-Teen Vogue השוותה את האפקטים שבו ליצירותיו של וס אנדרסון ושיבחה את הבחירה באוונס כשחקן בקליפ לאור העובדה שאוונס הוא כהה עור ובדרך כלל נהגה סוויפט לבחור לקליפים שלה שחקנים בהירי עור. לורן הוף מאנטרטיינמנט ויקלי תיארה את הקליפ כ"כל כך רומנטי", ואמרה שהוא אף יותר צבעוני מהקליפ הקודם שלה.
השיר ספג שבחים רבים ממבקרי המוזיקה, על הלריקה שלו ועל הרגישות שלו, תוך שברולינג סטון הוא דורג במקום ה-7 ברשימת "כל 206 השירים של טיילור סוויפט, לפי דירוג". ג'ייסון ליפשוטז מבילבורד כינה אותו "כשיר שכדאי לכם לרקוד איתו עם בן / בת הזוג בסוף השבוע", ובנוסף החמיא גם לליריקה שלו ועל העובדה שסוויפט כתבה אותו לבד. לואיז ברוטון מאייריש טיימס אמרה כי "השיר הוא המחווה הגדולה שמוכיחה כי כל כאב הלב עליו סוויפט שרה בעבר היה שווה את זה", וכי "מוטבעות בו ויברציות סתוויות". קונסטנס גריידי מ-Vox כינה אותו כ"תזכורת מבורכת למה שהפך את סוויפט לכזה כוח בלתי ניתן לעצירה כאשר הגיחה לראשונה לזירת המוזיקה". אלי בייט מ-BuzzFeed כתב כי השיר הוא "מכתב אהבה לאדם שאתה רוצה להיות איתו לנצח", וציין שהגשר הוא "נדרים לחתונה". ג'יי וויליס מ-GQ ניבא שהשיר יהיה בחירה פופולרית לריקודים ראשונים בחתונות. נורה פרינסיוטי מבוסטון גלוב כינתה את השיר כשיר "ואלס עם גשר מבריק". ב-Onlife נכתב כי "ישנם שירים ב-Lover שמזכירים איזו כותבת שירים נפלאה ומוכשרת היא ("Cornelia Street", "Miss Americana & the Heartbreak Prince", ושיר הנושא "Lover")".
קרייג ג'נקינס מ-Vulture כתב כי השיר מזכיר את השיר "Fade into You" של להקת מאזי סטאר ואת גרסת הכיסוי של קאובוי ג'אנקיז לשיר "Sweet Jane". נייט ג'ונס מאותו המגזין דירג את השיר במקום ה-13 ברשימת "179 השירים הטובים ביותר של טיילור סוויפט, לפי דירוג". יו מקינטייר מפורבס אמר שלשיר יש "איכות נוסטלגית מקסימה" והוא "ללא ספק יפה, מתוק ובהחלט יכול לגרום לאנשים להתרגש לקראת האלבום", אך הוסיף כי קשה לדמיין שהוא הופך להיות "להיט אמיתי" או "להיט לאורך זמן". מרי אנדריוטיס מ-Teen Vogue כתבה שהשיר "רומנטי בדיוק כמו שכולם ציפו כמעט", וככל הנראה "שיר חתונה לסוויפטים בכל מקום". אליסה ביילי מ-Elle פירשה את השיר כאחד משיריה ה"אישיים ביותר" של סוויפט. אליס וינסנט מדיילי טלגרף העניקה לו ארבעה כוכבים מתוך חמישה ואמרה שהוא "חזרה חביבה לקאנטרי מצד סוויפט". רוב שפילד מרולינג סטון דירג את "Lover" כשיר השביעי הטוב ביותר של סוויפט בכל הזמנים.
בקוסמופוליטן דירגו את השיר במקום השלישי ברשימת "השירים הטובים ביותר לשנת 2019" תוך שבפיצ'פורק דירגו אותו במקום ה-87 ברשימה דומה. במגזין סלייט נערכה רשימה של "10 השירים הטובים ביותר לשנת 2019", תוך ששיבצו שם את השיר ברשימה. בבילבורד דירגו את השיר במקום ה-21 ברשימת "השירים הטובים ביותר של 2019". במגזין Insider כינו אותו כ"אחד מהשירים הטובים ביותר של 2019 ושל אותו העשור". באתר Genius שיבצו את השיר ברשימת "50 השירים הטובים של 2019", ואילו בעיתון Herald-Tribune כינו אותו כ"שיר הטוב ביותר לשנת 2019".
פרסים ומועמדויות
השיר היה מועמד למספר פרסים, בין היתר לפרס גראמי בקטגוריית "שיר השנה" ובכך הפך לשיר הרביעי של סוויפט שעשה זאת. הקליפ שלו הועמד לשני פרסי VMA בקטגוריות "קליפ הפופ הטוב ביותר" ו"הניהול האמנותי הטוב ביותר".
הופעה
סוויפט ביצעה את השיר לראשונה בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2019. לאחר מכן, היא הופיעה עם השיר גם בפסטיבל לייב לאונג' של BBC Radio 1. בהמשך היא הופיעה עימו גם מחוץ לארצות הברית, כאשר ביצעה אותו במסגרת הופעה חד-פעמית (City of Lover) שערכה בצרפת. לאחר מכן, היא חזרה שוב לקדם את השיר בארצות הברית כאשר הופיעה עימו ב"סאטרדיי נייט לייב", ובמופע הצדקה "אנחנו יכולים לשרוד". היא ביצעה אותו בפרויקט "Tiny Desk Concert" המתקיים ביוטיוב מטעם חברת NPR מיוזיק. היא המשיכה לקדם אותו מחוץ לארצות הברית כאשר הופיעה איתו בשנגחאי, סין במסגרת אירוע מיוחד של יום הרווקים הסיני.
לאחר מכן, קידמה את "Lover" בארצות הברית כאשר הופיעה איתו בטקס פרסי המוזיקה האמריקאית 2019 כחלק ממחרוזת שירים עימה הופיעה כחלק מקבלת פרס האייקון המיוחד של הטקס. בהמשך, הופיעה עימו שוב מחוץ לארצות הברית, בפסטיבל ג'ינגל בול שבלונדון, תוך שביצעה אותו גם בפסטיבל ג'ינגל בול ניו יורק. הופעתה האחרונה עם השיר הייתה בדצמבר באותה השנה, כאשר הופיעה איתו בתוכנית "Strictly Come Dancing".
בנוסף לכך, הזמר-יוצר האמריקאי קית' אורבן ביצע גרסת כיסוי לשיר בהופעה חיה. אותה הגרסה קיבלה מועמדות בטקס פרסי המוזיקה של iHeartRadio, בקטגוריית "גרסת הכיסוי הטובה ביותר".
קרדיטים וצוות
כל הקרדיטים שלהלן לקוחים מטיידל.
רמיקס
ב-13 בנובמבר 2019, סוויפט הודיעה בהפתעה על יציאתה של גרסה מחודשת לשיר, הכוללת כלי נגינה חדשים וקטע אותו הקליט הזמר-יוצר הקנדי שון מנדס. את הקטע שהקליט, כתב מנדס בעצמו, תוך שלקרדיטים של השיר התווסף גם הפזמונאי סקוט האריס. זובין טאקר, הגיטריסט והמהנדס של מנדס, הצהיר באינסטגרם כי מנדס הקליט את שירתו שבוע בלבד לפני יציאתו הרשמית של הרמיקס, בזמן שהופיע בבריזבן, אוסטרליה וניו זילנד במסגרת סיבוב ההופעות השלישי שלו "Shawn Mendes: The Tour".
ביקורת
הרמיקס עם שון מנדס ספג ביקורות חיוביות. בריטני וינסנט מ-MTV כינתה את הרמיקס כ"המנון יפהפה המתעלה על המקור", תוך שהוסיפה ש"שון מעניק לו את הטעם שלו, עם מילים משוכתבות שראויות לשבח בפני עצמן. "Lover" כבר היה שיר אהבה חמים ונעים, אבל הרמיקס בהחלט הביא אותו למקום חדש". ג'אל גולדפיין מ-Paper כתבה כי "מנדס מביא את גורם המתיקות של השיר לכמיליון", וטענה שהוא "מהנה". בפרוגי נכתב "אהבנו את הגרסה המקורית אך אנו לא יכולים להתעלם בקול המדהים של מנדס שמוסיף לשיר".
האנה ישרוף מ-USA Today שיבחה את הרמיקס, ואמרה כי השניים "הפיחו חיים חדשים ברצועת האלבום השביעית הרומנטית של סוויפט, והפכו את הבלדה שלה לדואט עם בתים טריים והרמוניות שיגרמו למעריצים להתאהב מחדש". הרמיקס קיבל מועמדות בטקס פרסי המוזיקה של iHeartRadio בקטגוריית "הרמיקס הטוב ביותר".
גרסאות אחרות
ב-26 בנובמבר 2019 יצא לאור רמיקס נוסף בשם "", בו נעשה שימוש במוזיקה של תזמורת. רמיקס זה שימש את סוויפט להופעתה בטקס פרסי המוזיקה האמריקאית 2019, במהלכה הופיעה עם מחרוזת של שירים בעקבות זכייתה בפרס האייקון. המונח "first dance" מתייחס לריקוד הראשון של זוג שזה עתה נישא.
הרמיקס ספג ביקורות חיוביות מטעם מבקרי המוזיקה, שכינו אותו כ"רומנטי יותר" ו"מעורר חשק לרקוד", יותר מהגרסה המקורית. דריק רוסיניול מ-Uproxx תיאר את הרמיקס כ"קליט, רענן ומסעיר יותר מהמקור" ו"שיר החתונה המושלם שנוצר ממש לריקוד ראשון ורגשי". רג'ינה סטאר מ-iHeartRadio אמרה שהרמיקס הוא "גרסה רומנטית עוד יותר" ו"ביצוע שובה לב ומקסים שנעשה מושלם יותר לנשף". אמילי בלפיור מ-E! News החמיאה לרמיקס ואמרה שהוא "היפה ביותר שלה". ב-CapitalFM הפנו כלפיו ביקורת חיובית גם כן.
בנוסף לגרסה זו, יצאה גרסת הופעה חיה בשם "" שהוקלטה במופע חד-פעמי שערכה הזמרת בפריז. לאחר ההופעה, גרסה זו יצאה להורדה דיגיטלית.
ב-4 במרץ 2020 הזמרים נייל הורן ופלטשר הוציאו גרסת כיסוי לשיר בשם "Lover – Recorded at Air Studios, London", באופן אקסקלוסיבי לספוטיפיי במסגרת פרויקט המוזיקה Spotify Singles. גרסת הכיסוי תוארה כ"שיר רוק, פופ רוק ובלדה עוצמתית, בניגוד לגרסה המקורית שנחשבת לשקטה יותר ומכילה מוזיקת פולק". הורן הביע את אהבתו לגרסה המקורית של השיר כאשר כינה אותה כ"קלאסיקה" ואמר כי זהו השיר האהוב עליו באלבום. על החלטתו לבצע גרסת כיסוי לשיר אמר: "השיר הוא אחד השירים האהובים עלי ששמעתי הרבה זמן וטיילור היא חברה טובה. נקווה שהיא אוהבת את זה".
גול
{{פירושונים|* שער (ספורט) (נקרא גם "Goal", מאנגלית) - מונח מתחום הספורט
אישים:
ראו גם
}}
קלי גידיש
קלי מארי גידיש (באנגלית: Kelli Giddish; נולדה ב-13 באפריל 1980) היא שחקנית טלוויזיה אמריקאית. התפרסמה בזכות תפקידה כבלשית אמנדה רולינס בסדרת הטלוויזיה "חוק וסדר: מדור מיוחד".
ביוגרפיה
גידיש נולדה בקאמינג, ג'ורג'יה, ארצות הברית להוריה צ'ארלס ואניטה גידיש, יש לה אח אחד בשם אלי גידיש. סבה מצד אביה וסבתה מצד אימה תמכו מאוד בקריירת המשחק שלה. גידיש למדה בתיכון פורסיט ג'נרל בג'ורג'יה שם התמקדה בלימודי תיאטרון, הופיעה בהצגות ובילתה במחנות קיץ של התיאטרון. בנוסף היא הייתה ספורטאית מצטיינת בתיכון ושיחקה פוטבול. גידיש היא בוגרת אוניברסיטת אוונסויל באינדיאנה שם למדה תיאטרון. אחרי שסיימה היא עברה לעיר ניו יורק כדי להתמקד בקריירת המשחק שלה, תוך שנה מיום הגעתה היא הופיעה על במה בברודוויי עם פארה פוסט.
קריירה
גידיש החלה לשחק בתפקיד דיאנה הנרי באופרת הסבון "כל ילדיי", תפקיד אותו מילאה בין 2005 ל-2007. ב־2007 שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "חוק וסדר: מדור מיוחד" כקורבן האונס קארה בוסון. ב-2008 היא שיחקה בסרט Death in Love שהוצג בפסטיבל הסרטים סנאדנס.
בשנים 2010–2011 היא שיחקה בסדרה של ה-NBC "מרדף" בדמותה של מרשל אנה פרוסט.
בשנת 2011 בעונתה ה-13,הצטרפה בתפקיד קבוע לסדרה "חוק וסדר: מדור מיוחד", בה היא החליפה את הבלש אליוט סטייבלר (כריסטופר מלוני) שעזב את הסדרה. בסדרה היא משחקת בתפקיד הבלשית אמנדה רולינס, הכפופה למפקחת אוליביה בנסון (מרישקה הרגיטאי). בסדרה דמותה מגיעה מאטלנטה, ג'ורג'יה שם נולדה גם גידיש. במהלך הסדרה היא מנהלת רומן בתחילה עם הבלש ניק אמארו ובהמשך עם הבלש דומיניק קאריסי. במהלך השנים ילדה הבלשית אמנדה רולינס שתי בנות, כאשר ההריונות של השחקנית נכתבו לתוך הסדרה בה היא שיחקה אם חד הורית לשתי בנות.
ב־2022 יצאה העונה ה-24 של הסדרה כאשר נודע שגידיש לא תמשיך בסדרה.
חיים אישיים
ב־20 ביוני 2015 התחתנה גידיש עם לורנס פולבורן בפלורידה. בנם לודו נולד באוקטובר 2015 ובנם צ'רלי נולד ב-2018, שני ההריונות נכתבו לתוך הסדרה "חוק וסדר: מדור מיוחד". השניים התגרשו ב־2018. ב-7 בנובמבר 2021 התחתנה עם בו ריצ'רדס. כיום מחלקת את זמנה בין ניו יורק ללוס אנג'לס.
הבורסה לניירות ערך בשאנגחאי
הבורסה לניירות ערך בשאנגחאי (באנגלית: The Shanghai Stock Exchange או SSE, בסינית: 上海证券交易所, פין-יין: Shànghǎi zhèngquàn jiāoyì suǒ) היא בורסה לניירות ערך הממוקמת בשאנגחאי, סין. היא אחת משתי בורסות הפועלות באופן עצמאי בסין, כאשר השנייה היא בורסת שנג'ן.
היא אחת מהבורסות הגדולות בעולם (מקום 3 בהון כולל בסך של 7.62 טריליון דולר, נכון ליולי 2021).
בניגוד לבורסת הונג-קונג, היא לא פתוחה באופן מלא למשקיעים זרים הודות לפיקוחים כלכליים הנעשים על ידי ממשלת סין.
הבורסה כפופה לוועדה הסינית לרגולצית השקעות (CSRC).
המסילה המזרחית ההיסטורית
המסילה המזרחית היא מסילת רכבת היסטורית אשר עברה לאורך אזורי השרון, השפלה והנגב של ארץ ישראל והקצה הדרומי שלה הגיע עד מערבו של חצי האי סיני. נסללה על ידי יחידות הצבא העות'מאני בשנים 1915–1917 כציר לוגיסטי לשינוע כוח אדם ומשאבים במהלך המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה. התחברה למסילות שנעו לרוחבה של ארץ ישראל, בצפון רכבת העמק, שהייתה שלוחה של מסילת הרכבת החיג'אזית באמצעות מסילת השומרון ובמרכז מסילת הרכבת יפו–ירושלים.
לאחר כינון המנדט הבריטי הופעלה המסילה על ידי הרכבת המנדטורית, הוארכה עד חיפה והיוותה את הקטע המרכזי של הקו הראשי ברשת המסילות בארץ ישראל.
לאחר הכרזת העצמאות של מדינת ישראל עברה המסילה לידי רכבת ישראל, והמשיכה לשמש כחלק מהקו הראשי של רכבת ישראל עד הקמת מסילת החוף, שהחליפה אותה.
בשנת 2019, החלו נתיבי ישראל ורכבת ישראל, בעבודות לחידושה של המסילה המזרחית בין חדרה ללוד, כולל הקמת וחידוש של חמש תחנות נוסעים ומסוף מטענים ארצי.
1915–1917
ראשיתה של המסילה בתחנת הרכבת טול כרם שהתחברה למסילת השומרון באמצעות מסעף מתחנת הרכבת מסעודיה. מטול כרם נבנתה שלוחה לכיוון צפון מערב – תחנת הרכבת חדרה מזרח, אל יערות האלונים שהיו בסביבתה להסקת דודי הקיטור של הקטרים, ועל מנת לספק עצים לבנית אדני המסילה דרומה. דרך צומת הרכבות בוואדי צראר התחברה המסילה למסילת הרכבת יפו–ירושלים ומתחנה אחת מדרום לה, תחנת הרכבת א-תינה התפצלה המסילה המזרחית לשתי זרועות: הארוכה הוליכה דרך באר שבע עד קוסיימה שבחצי האי סיני והקצרה לבית חאנון שבצפון רצועת עזה. מטרתו העיקרית של הקו הייתה הובלת כוחות ואספקה לחזית הדרום. כמו רכבת העמק ומסילת השומרון, המסילה נבנתה ברוחב צר של 105 ס"מ. המסילה נבנתה בשפלה הרחק מקו החוף כדי להימנע מפגיעת תותחי הצי הבריטי ששלט בים התיכון לאורך המלחמה.
1917–1948
עם כיבוש ארץ ישראל בידי הבריטים, סללו הבריטים מחדש את המסילה מלוד אל חדרה מזרח ברוחב תקני, ומשם המשיכו את הקו צפונה אל חיפה ובכך איפשרו את פתיחת הקו חיפה – קנטרה ב-1 בנובמבר 1920, כחלק משרות הרכבת המנדטורית. בין חדרה ללוד היו תחנות בקאקון (אחיטוב), טולכרם, קלקיליה (אייל), ראש העין, רינתיה וכפר ג'יניס (תעופה).
מתחנת הרכבת כפר ג'יניס יצאו שתי שלוחות: שתי השלוחות יצאו משימוש לאחר הקמת מדינת ישראל.
1948–1969
לאחר מלחמת העצמאות נשארה כל המסילה בתחומי מדינת ישראל למעט קטע קצר סמוך לטולכרם. לשם חידוש תנועת הרכבות, נבנתה מסילה שעקפה את טול כרם ממערב ואפשרה את פתיחת הקו מחיפה, דרך ראש העין ומשם דרך מסילת הירקון אל תל אביב ב-20 בספטמבר 1949 וכן מעבר של רכבות משא אל נמל חיפה. למעט תחנת הרכבת טול כרם שנותקה מהמסילה על ידי המעקף, המשיכו תחנות חדרה, אחיטוב ואייל לשמש את נוסעי הרכבת. בשנות ה-50 נבנתה שלוחה מתחנת הרכבת רינתיה אל מחצבות באזור טירת יהודה וברקת מהן הועבר ברכבות משא חומר גלם לבניית נמל אשדוד. בשנות ה-60 ננטשה השלוחה ולאחר מספר שנים נסגרה תחנת רינתיה. תחנת הרכבת כפר ג'יניס שמשה רכבות שהובילו דלק לנמל התעופה בן-גוריון במשך מספר שנים, אך השימוש הזה הופסק וגם תחנה זו נסגרה. שלוחה אחרת נבנתה בשנות ה-60 מצומת חמד סמוך למושב שדי חמד והובילה אל אזור התעשייה של כפר סבא.
אחרי פתיחת מסילת החוף בשנת 1953 צומצם מאוד שירות הנוסעים בין כפר סבא לחדרה מזרח והמסילה שמשה בעיקר רכבות משא. בפרט שימשה המסילה להעברת צינורות המוביל הארצי ממפעל "יובל גד" באשקלון אל תחנת הרכבת אחיטוב באמצעות קרונות משא שטוחים שם נפרקו והועברו למקומם. עם זאת המשיכה לשמש רכבת בקו ירושלים-חיפה.
ב-1963 הוחלפו ושדרגו פסי הרכבת במתקופת המנדט בקטע המרכזי של המסילה.
ב-1968 נפסק לחלוטין שירות הנוסעים וב-1969 נפסק לחלוטין השימוש בקטע זה.
1969 ואילך
לאחר השבתת המסילה בין כפר סבא לחדרה בסוף שנות ה-60, המקטע המרכזי של המסילה פורק, אך התוואי שלה נותר בשני מקטעים – בצפון הארץ נשמר התוואי המקורי של המסילה בקטע שבין חיפה לחדרה המהווה כיום חלק ממסילת החוף הפעילה ובקטע המשמש רכבות משא בודדות בלבד בין "צומת רמז", נקודת הפיצול ממסילת החוף שממערב לפרדס חנה-כרכור, לבין תחנת הרכבת חדרה מזרח; במרכז הארץ נשמר התוואי המקורי של המסילה בקטע שבין כביש 531 ממזרח לאלישמע לבין תחנת הרכבת ראש העין צפון (המהווה כיום חיבור מסילתי בין מסילת הירקון ומסילת השרון הפעילות), ובקטע המשמש להובלת רכבות משא ורכבות נוסעים ריקות בין תחנת הרכבת ראש העין דרום לבין נקודת המיזוג של המסילה עם הקו הראשי של רכבת ישראל מצפון לתחנת הרכבת לוד. קטע זה – הקטע הדרומי של המסילה המזרחית – הוא בעצם הקטע הפעיל היחיד של המסילה שעדיין מוכר בשמו המקורי ואינו מהווה חלק ממסילה אחרת, והוא משמש כציר הראשי של רכבות המשא של רכבת ישראל על מנת שלא להעמיס על הקו הראשי, שבו עוברות רכבות נוסעים רבות וגם כציר חירום במקרה של תקלה או השבתה מכוונת של מסילת איילון. בדרום הארץ, התוואי מלוד לבאר שבע נבנה מחדש בתור מסילת הדרום של ימינו.
הקטע הצפוני מחדרה מזרח (שהפכה לתחנת משא בלבד) לצומת רמז על מסילת החוף ליד פרדס חנה נשאר בשימוש עד היום ומשרת את מפעלי "גרנות" הסמוכים לתחנה. הקטע מלוד עד לצומת חמד (וממנו לאזור התעשייה של כפר סבא) נשאר בשימוש רכבות משא גם לאחר מכן וחלקו עד לראש העין שימש את רכבות הנוסעים בקו מחיפה לירושלים. בשנות ה-90 פורקה השלוחה אל אזור התעשייה של כפר סבא, ועם סגירת הקו לירושלים ב-1998 הופסק שירות הנוסעים במסילה המזרחית לחלוטין.
חידוש תנועת הנוסעים
ב-1990 הכינה חברת התכנון הצרפתית "סופרטו" תוכנית מתאר ארצית עבור רכבת ישראל, שכללה קו רכבת פרוורית חדש בין תל אביב לרעננה וכפר סבא (תוכנית שהושלמה רק בשנת 2020 עם הפעלת מסילת השרון לכל אורכה). בסוף 1990 הועלתה הצעה חליפת, על הקמת קו המבוסס ברובו על תוואי מסילות הברזל הקיים עד כפר סבא בלבד, כפתרון זמני עד הקמת התוואי המלא.
בשנת 1998 הכריז מנכ"ל הרכבת עמוס עוזני על פרויקט פיתוח קו הרכבת תל אביב-פתח-תקוה-כפר-סבא בהשקעה של 650 מיליון שקל. על פי התכנון דאז הקו היה אמור להיות קו הרכבת החשמלי הראשון בישראל. הפרויקט התבסס על שדרוג ושיקום מסילת הירקון, שיקום קטע במסילה המזרחית ההיסטורית וסלילת קטע קצר חדש לתחנת נוסעים שתוקם על גבול כפר סבא. הפרויקט באותה עת לא כלל את סלילת המשך המסילה לכיוון רעננה וחיבור למסילת החוף. ב-8 במרץ 1999 קיבלה ממשלת ישראל את הצעת ההחלטה של שר התשתיות, אריאל שרון, שלפיה יפורסם מכרז ליזמים פרטיים, להקמת ולהפעלת הקו. בשנת 2000 קיבלה חברת כביש חוצה ישראל את אחריות לבדיקת הכדאיות הכלכלית של הקמת הפרויקט באמצעות זכיין שיפעל בשיטת בנה-הפעל-העבר (BOT). הבדיקה קבעה כי ההכנסות מהפעלת הקו לא יכסו את עלות הקמת התשתית. לפיכך למגזר הפרטי לא יהיה כדאי מבחינה כלכלית לממנו. עוד העלתה הבדיקה כי ההכנסות מהפעלת הקו גם לא יצדיקו מימון רכישת הקרונות. בשל כך אישר באוגוסט 2000 ראש הממשלה אז, אהוד ברק, הצעה לפיה רכבת ישראל היא זו שתקים את מסילת הרכבת מתל אביב לכפר סבא במימון המדינה, והפעלת הקו תיעשה באמצעות גוף פרטי שייבחר במכרז.
בשנת 2000, הושלם שדרוג מסילת הירקון ופתיחת קו הרכבת תל אביב - תחנת הרכבת ראש העין דרום. ביוני 2001 ועדת השרים לכלכלה, החליטה להשלים את עבודות התשתית בקו, שכלולו הקמת מסילה כפולה לראש העין (המסילה אז הייתה בודדת) ומסילה בודדת לכפר סבא, ולבחור מפעיל לקו. ביוני 2002, הודיעה שר התחבורה, אפרים סנה שהפעלת הקו לא תיעשה על ידי יזם פרטי. זאת לאחר קבלת חוות דעת של אנשי מקצוע, שלפיהן ההפרדה בין האחריות על התשתית לאחריות על ההפעלה אינה בטיחותית ובעייתית מבחינת השירות לנוסעים. בין היתר טענו כי היקפה המצומצם של רשת המסילות בישראל, שכל קוויה מתנקזים לערוץ האיילון, יקשה על התיאום בין המפעילים השונים. באותה עת החלו העבודות על המשך המסילה לכיוון כפר סבא. העבודות כללו סלילה מחדש של קטע המסילה המזרחית בין צומת ראש העין ובין צומת חמד וסלילת מסילה חדשה מצומת חמד מערבה לכיוון כפר סבא, ועליה הוקמה תחנת הרכבת כפר סבא בסמוך לרחוב נורדאו.
ב-13 באפריל 2003 נפתח הקו אל תחנת כפר סבא (שנקראה אז "הוד השרון-כפר סבא"), יחד עם תחנת הרכבת רמלה והמבנה הקבוע של תחנת הרכבת ראש העין צפון שגם החלו לפעול באותו יום. ביום הראשון להפעלת הקו נסעו בו כ-1,000 בני אדם.
אתרים היסטוריים לאורך המסילה
לאורך המסילה ניתן עדיין לצפות בשרידי גשרים ותחנות וזאת על אף ההזנחה של אתרים אלו. אתרים אלו נבנו ברובם על ידי הטורקים (ב-1915) ובחלקם הקטן על ידי הבריטים (במהלך שינוי המסילה לרוחב תקני). רשימת האתרים להלן מסודרת גאוגרפית מצפון (חדרה) לדרום (לוד).
שלוחת כפר סבא
בקרבת שדי חמד נבנתה שלוחה מזרחה לכוון אזור התעשייה של כפר סבא עד לבית האריזה ומפעל פקר פלדה. השלוחה החלה לפעול ב-3 בינואר 1961 כאשר רכבת ראשונה הגיעה לבית האריזה. במסגרת ההקמה נבנה גשר בטון מעל תעלת מים ממזרח לשדי חמד. המסילה עוד הייתה בשימוש בשנות ה-90 אולם רובה פורקה. נכון ל-2016 ניתן עדיין לראות פסי רכבת פה ושם אולם חלקים גדולים מהסוללה נהרסו במהלך הרחבת אזור התעשייה והגשר משמש מעבר כלי רכב לשדי חמד.