cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מאכלי קנאביס
במזרח
האזכור המוקדם ביותר של מזון המושרה בקנאביס היה עוד בשנת 2000 לפני הספירה בהודו. אחת המסורות הוותיקות המכונה "באנג" הוא משקה המכיל קנאביס העשוי יוגורט, אגוזים, תבלינים ומי ורדים. הבאנג הוא המשקה הרשמי של פסטיבל הולי הנחגג על ידי אנשי ההינדואיזם או הקאלי.
Majoun (ריבת קנאביס) היא סוג מוקדם נוסף של אכילה שנוצרה לראשונה על ידי שבטי הברברים הנוודים של צפון אפריקה מתישהו סביב המאה ה-11. המתכון המסורתי של מג'ון דורש תמצית קנאביס, זרעי דטורה, דבש, אגוזים ולפעמים תמרים ותאנים.
במערב
האזכור הראשון למאכלי קנאביס באירופה הופיע בספר בישול בשם "De Honesta Voluptate et Valetudine", אשר מתורגם ל"על תענוג ובריאות מכובדים" שנכתב על ידי ברטולומיאו פלטינה בשנת 1465. המתכון הראשון למאכל קנאביס הופיע בארצות הברית בתחילת שנות ה-60 בספר בישול בשם "ספר הבישול של אליס ב. טוקלאס" שנכתב על ידי אליס ב. טוקלאס. המתכון נקרא "פאדג' חשיש". שמה של טוקלאס והבראוניז שלה הפכו לשם נרדף לקנאביס בשנות ה-60.
בכמה מדינות בארצות הברית אשר הכשירו קנאביס, מאכלי ומשקאות קנאביס עלו דרמטית במכירות.
אפקטים
צריכת קנאביס עלולה לייצר אפקטים הנמשכים זמן רב יותר ויכולים להיות אינטנסיביים יותר משאיפת קנאביס. פורמטים אכילים שונים של קנבינואידים עשויים להשפיע על קצב העיכול והמטבוליזם של הקנבינואידים, המשתנים בין אנשים. באופן כללי, מוצרי קנאביס אכילים מתעכלים לאט יותר. מתן דרך הפה בדרך כלל מוביל לשתי שיאי ריכוז. תופעות הלוואי השכיחות של בליעת מאכלים כוללות תיאבון מוגבר, יובש בפה ועיניים אדומות.
תגובות רפואיות אפשריות
מאכלי קנאביס מכילים THC, האחראית למאפיינים הפסיכוטרופיים של תחושת נינוחות ואופוריה, והן CBD, שעשוי להיות בעל השפעות רפואיות ללא התכונות הפסיכואקטיביות. תופעות כאלה עשויות לכלול שיכוך כאבים, ירידה בדלקות והשפעות נגד התקפים. אכילת קנאביס עם CBD יכולה להפחית את הסימפטומים של פסיכוזה וחרדה. שמנים למאכל, תמיסות וכדורים נקבעו לאנשים הסובלים מסרטן בכדי לשפר את התיאבון, הכאב או הירידה במשקל.
תופעות לוואי
חלק ממשתמשי הקנאביס דיווחו על תופעות לוואי, כגון בלבול, הזיות, התקפי חרדה, פרנויה והשפעות פסיכוטיות אינטנסיביות. קנאביס עלול לגרום לליקויים לטווח קצר בקוגניציה, בזיכרון, בערנות, בקואורדינציה ובאיזון שיכולים להגביר את הסיכון לנפילות, במיוחד אצל אנשים מבוגרים, ולהפוך את הנהיגה ברכב למסוכנת.
מנת יתר עלולה להתרחש מכיוון שאי אפשר לקבוע את המינון של THC במאכלים ללא ציוד מעבדה מיוחד והוא משתנה ממוצר למוצר. מנת יתר עלולה לגרום לליקויים התנהגותיים, כגון פרנויה, לקות בניידות ובחילה. סיכונים אחרים, כתוצאה משימוש קבוע בקנאביס, כוללים השפעות מזיקות להתפתחות המוח, תפקוד הלב, הזיכרון והקוגניציה, ובריאות פסיכיאטרית.
שימוש ארוך טווח במריחואנה יכול לגרום לליקויים קוגניטיביים ולהוביל גם להפרעת שימוש בקנאביס (CUD).
אוכל
הבסיס החשוב לכל אכילת המזון הוא שיש בו שומן שהוזרק ב-THC. במילים אחרות, כל מזון המכיל חמאה, שמן, חלב או כל חומר שומני יכול להפוך למאכל. דוגמאות למזונות המושרשים בקנאביס כוללים מאפים, ממתקים, תפוחי אדמה ועוד. ייתכן שלא ניתן להבחין בין מאפים רגילים לאלה המכילים קנבינואידים הנוטים להיות בעלי גוון ירוק מעט ולעיתים קרובות פולטים ריח חלש של קנאביס. טעם דשא או קנאביס עדין עשוי להיות מזוהה אם משתמשים בכמויות קנאביס מספיקות.
שתייה
משקה המושרה בקנאביס הוא משקה המושרה ב-THC ויכול להיות חזק כמו מזון המושרה בקנאביס. במדינות ארצות הברית אשר הכשירו קנאביס לשימוש פנאי, משקאות היו כ-4% משוק הקנאביס בשנת 2014 אך ירדו לכ-1.5% מהשוק בשנת 2016. משקאות חדורי קנאביס יכולים להגיע בצורה של קפה, תה, סודה ואלכוהול.
תמיסות
תמיסות הן תמציות קנאביס חזקות המבוססות על אלכוהול. הם נחשבים למאכל כפי שהם אמורים להיספג דרך הפה והלשון. תמיסות מונחות בדרך כלל מתחת ללשון באמצעות טפטפת כדי לאפשר לה להיספג במחזור הדם. ניתן להוסיף תמיסות לכל מזון או משקה ומספק שליטה רבה יותר על מינון הקנאביס בהשוואה למזונות או משקאות המושרשים בקנאביס.
אבקת קנבינואידים הניתנת להמסה
אבקת קנבינואידים הניתנת להמסה היא חסרת טעם וריח אך עדיין מספקת את היתרונות הרפואיים של קנאביס. הם מסיסים במים וניתן לערבב אותם לתוך מזון ומשקאות.
בניגוד למאכלים מסורתיים שיכולים לקחת 90 דקות להשפעה, אבקת קנבינואידים יכולה להיכנס לתוקף תוך 20 דקות עקב מסיסות האבקה, מה שמאפשר לפה, למעיים ולכבד לספוג את ה-THC מהר יותר.
אכילת CBD
מאכלים המכילים קנאבידיול (CBD) אינם פסיכואקטיביים ואינם משכרים ומכילים 0.03% THC. סוג זה של מאכלים מספק את היתרונות הרפואיים של קנאביס ללא ההשפעות הפסיכואקטיביות של THC.
כמוסות
כמוסות קנאביס נחשבות למאכלות מאחר שהן גם עוברות חילוף חומרים במעיים כמוסות יכולות להכיל THC או CBD והן מהוות דרך קלה ונוחה יותר לניהול תרופות.
שמן
שמן קנאביס הוא מוצר המשלב קנאביס עם כל סוג של שמן בישול. ניתן להשתמש בשמן קנאביס לאפייה אך הוא מעורבב בדרך כלל להכנת רטבים או מבושל עם אוכל. שמן קוקוס הוא שמן בישול נפוץ, אך אפשרויות אחרות הן שמן זית, אבוקדו ושמן אגוז.
חמאה
חמאת קנאביס, או קנבוט, היא חמאה לא מלוחה המעורבת בקנאביס ומים. ניצנים מנוקים ומיובשים ספוגים בחמאה מומסת או בשמן לקראת הצריכה.
טיפולים תרופתיים
בשנת 1996, קליפורניה הפכה למדינה הראשונה שהפכה את חוקי השימוש בקנאביס רפואי. החוק אושר לאחר קמפיין ציבורי רחב בו השתתפה בין היתר בראוני מרי, שנעצרה מספר פעמים על הפצת עוגיות קנאביס. עד 2016, השימוש בקנאביס הפך לחוקי ב-24 מדינות. מכיוון שקנאביס נתפס כמפחית כאב יעיל כרוני, הוא הוצע כחלופה לאופיואידים. מחקרים הראו כי לגליזציה של קנאביס רפואי קשורה למוות פחות ממנת יתר של אופיואידים; עם זאת, יש צורך במחקרים נוספים כדי לקבוע את טיב הקשר.
בשנת 1970, חוק החומרים המבוקרים סיווג את המריחואנה כחומר לוח I, כלומר אינו מקובל כיום לשימוש תרופתי, בעל פוטנציאל גבוה להתעללות, וחוסר בטיחות מקובלת לשימוש בתרופה. בדרך כלל, המשמעות היא שאפשר לא להוציא או לרשום קנאביס; עם זאת, חוקי המדינה מאפשרים שימוש בקנאביס למרות תקנות אלה.
פנאי
עד 2021, המדינות הבאות בארצות הברית הכשירו מריחואנה לבילוי: אלסקה, אריזונה, קליפורניה, קולורדו, אילינוי, מיין, מסצ'וסטס, מישיגן, מונטנה, נבדה, ניו ג'רזי, ניו יורק, ניו מקסיקו, אורגון, דרום דקוטה, ורמונט, ווושינגטון. רוב המדינות דורשות איזושהי תיוג של ההשפעות המזיקות האפשריות של שימוש בקנאביס ועובדות התזונה של מוצרים אכילים.
ב-17 באוקטובר 2018, קנדה הפכה לאומה הראשונה של ה-G7 שמאפשרת קנאביס לשימוש חיות/מבוגרים באמצעות חוק הקנאביס (החוק). באותו יום הוסר קנאביס מחוק הסמים והחומרים המפוקחים. החוק מסדיר קנאביס קמעונאי, קנאביס רפואי וקנבוס תעשייתי בקנדה.
גופני
ההשפעות השליליות על הבריאות הן החשובות ביותר כאשר משתמשים בה בכמויות מוגזמות או בתדירות כבדה. מחקר במימון המכון הלאומי להתעללות בסמים בשם "טעימות THC: הבטחות ואתגרים של מאכלי קנאביס" מצא כי נראה כי שימוש כבד וקנאביס ארוך טווח מחמיר את התפתחות המוח ואת בריאות הנפש והלב. מצד שני, המחקר גילה גם כי נראה כי אכילת קנאביס אינה משפיעה על תפקוד הריאתי ואינה מגבירה את הסיכון לסרטן וזו אחת הסיבות שאנשים בוחרים במאכלי קנאביס על פני עישון קנאביס. המחקר מודה שצריכת יתר של קנאביס אינה קטלנית; עד כה, מעולם לא היה מוות הקשור לרעילות האמיתית של קנאביס. עם זאת, היה מוות אחד שכלל אכילת קנאביס.
דאגה לבטיחות בכל הנוגע למאכלי קנאביס היא צריכת יתר אשר נגרמת בדרך כלל מההשפעות המתעכבות של קנאביס שנבלע. כתוצאה מכך, אכילת קנאביס גרמה למספר הביקורים הרפואיים ביותר בהשוואה לצורות אחרות של צריכת קנאביס. בנוסף, כמות הקנאביס בכל מוצר בודד יכולה להיות משתנה מאוד וזה גורם תורם נוסף לצריכת יתר. בנוסף, לאנשים יכולות להיות תגובות שונות מאוד לאותה כמות THC כאשר 2.5 מ"ג יספיק לאנשים מסוימים שיחושו בהשפעות בעוד שאחרים נדרשים 50 מ"ג.
פסיכולוגי
ריכוז גבוה של THC הוכח כגורם להזיות, הזיות וחרדה אצל אנשים מסוימים; לרוב, התסמינים הללו נמשכים רק כל עוד אותו אדם שיכור, אך אנשים מסוימים יכולים להיות מושפעים למשך מספר ימים.
ילדים
מוצרי קנאביס אכילים רבים בארצות הברית ארוזים באופן שפונה לילדים, יחד עם זאת מאכלי קנאביס היו הגורם העיקרי לביקורי בריאות הקשורים לצריכת קנאביס מקרית על ידי ילדים.
החי בקנדה
הפאונה של קנדה כוללת מגוון מינים של בעלי חיים ממוצא נארקטי, שלרוב מותאם לחיים באקלים הממוזג, לסביבות טונדרה או אף לאקלים קוטבי ובימים הפאונה הן של האוקיינוס האטלנטי, של האוקיינוס השקט ושל האוקיינוס הארקטי. עם זאת למרות גודלה (המדינה השנייה בעולם אחרי רוסיה), הפאונה בה כוללת מעט יחסית מינים ביחס למדינות אחרות. רוב בעלי החיים שייכים גם לפאונה של ארצות הברית, למעט האזורים הדרומיים.
בקנדה ישנם 200 מיני יונקים טבעיים, מעל 460 מיני עופות, 43 מיני זוחלים, 43 דו-חיים ו-1,200 מיני דגים. לפי הסקר הביולוגי של קנדה ישנם גם 55,000 מיני חרקים ו-11,000 מיני עכבישנים.
כ-500 מינים נמצאים בסכנת הכחדה ורשומים כמאוימים ב"חוק המינים הפגיעים" של ממשלת קנדה (Species at Risk Act). בנוסף ישנם עוד 30 מינים שנכחדו מאז הגעת המתיישבים האירופאים לקנדה. עם זאת רוב החיות בקנדה (למלה מ-65% מהמינים) נחשבים לבטוחים ואינם בסכנה, חלקם לאחר הצלחה של תוכניות שיקום.
בנוסף לפאונה הטבעית הובאו מספר מינים פולשים, לרוב ממוצא אירו-אסייתי בידי האדם.
יונקים
בקנדה ישנם 200 יונקים בני שש סדרות (טורפים לרבות טורפים ימיים, מכפילי פרסה, לווייתנאים, מכרסמים, ארנבאים, אוכלי חרקים ועטלפים) נוסף על המין אופוסום וירג'יניה שהוא יונק הכיס היחיד בקנדה (סביב הגבול עם ארצות הברית).
יונקים גדולים מקנדה נפוצים סביב היערות והערבות הטבעיות וכוללים את האייל הקנדי ועדרי ביזונים (למשל ביזון היערות הכבד), אייל הקורא, מספר יעלים, זאבים, דובים חומים, שונרים ופומות. טורפים נפוצים כוללים את הקויוט, שועלים, גירית אמריקאית, לוטרות וסביב החופים ישנם אריות ים וכלבי ים שונים. מבין המכרסמים נפוצים מיני מרמיטה ושאר סנאיים, בונה קנדי - אשר נבחר ליונק הלאומי של קנדה (לצד סוס קנדי), סמרן מקריס והאונדטרה. בימים שוחים לווייתנאים שונים.
יונקים רבים בקנדה מתאימים לתנאי הטונדרות או אף הקטבים, ביניהם יש את שועל השלג, גרגרן, אייל הצפון, זאב ארקטי, ניבתן, כבש מושק והרבה יונקים ימיים כמו הניבתן, החדשן או הלבנתן וכן דוב הקוטב, הגדול שבטורפי היבשה.
עופות
ישנם 460 עופות שונים, הדומים לעופות אזורי צפון אירואסיה למעט של בני מספר משפחות אמריקאיות (קוליבריים, קונדוריים, פזאיים, טירניים, שלווים אמריקנים, חקייניים, סבכי העולם החדש וקרדינליים).
בקנדה ידועים שלושה עופות, המתרבים רק בקנדה: אווז רוס, עגור קנדי והמין Zonotrichia querula, וייתכן שגם המין הנכחד ברווז לברדור.
זוחלים ודו-חיים
בקנדה יש רק 43 מיני זוחלים ומספר שווה של דו-חיים, זאת מאחר שהאקלים הקר מקשה עליהם להתפשט. למעשה ישנם מספר מחוזות בצפון שאין בהם כלל זוחלים ודו-חיים.
מבין הזוחלים ישנם מינים קטנים יחסית ואין כלל תנינים או נחשי ענק, אף שמספר צבי ים מקננים על החופים. המין Charina bottae מתת-משפחת החנקוניים הוא הנציג היחיד של החנקיים בקנדה ומצוי רק בדרומה. לאורך המדינה ישנם מספר זעמניים כמו נחש בירית ונחש מים צפוני וכן כמה צפעיים כמו העכסן הפסיפי, המצוי לאורך קולומביה הבריטית. בקנדה ישנם רק 6 מיני לטאות ו-12 מיני צבים שהנפוץ מביניהם הוא צבגון מצויר.
מבין הדו-חיים ישנם מספר סלמנדרות, סלמנדרות חפרפרת כמו סלמנדרה צפון-מערבית וכמה חסרי זנב בני 5 משפחות (קרפדיים, צפרדעיים, אילניתיים, חפריתיים אמריקאים ואסקפיים). צפרדע העץ היא מהמינים המותאמים ביותר לקרה והמצפינה שביניהם.
דגים
לאורך האגמים והנהרות של קנדה ישנם מספר דגים, נוסף על מינים ימיים החיים לאורך 3 אוקיינוסים. מבין הדגים הבולטים בנהרות כוללים את הסלמוניים כמו טרוטת עין-הקשת, אלתית אטלנטית, צ'אר ארקטי ועוד דגים כמו חמנוניים, חדקניים שונים וזאב נהרות מושקי. סביב הימים ישנם דגי מליח פסיפי, ורדוניים, בקלה אטלנטית ודגי לשונון גדולים. עם זאת דיג מופרז ממוטט לעיתים את הדגה וכן הבאת מינים פולשים מאיימים כמו צמדאים, קרפיון שיכול להעביר מחלות והצדפה Dreissena polymorpha הגורמת לזיהום המים.
בונגו (מחוז)
בּוּנְגוֹ (ביפנית: 豊後国 – "בּוּנְגוֹ נוֹ קוּני) הוא מחוז לשעבר בצפון מזרח קיושו שביפן החופף ברובו למחוז אויטה של ימינו. יחד עם מחוז בוזן כונה המחוז לעיתים הוֹשוּ (豊州). מחוז בונגו גבל במחוזות בוזן (豊前国), היוגה (日向国), היגו (肥後国), צ'יקוגו (筑後国) וצ'יקוזן (筑前国).
היסטוריה
בסוף המאה השביעית פוצל מחוז טויו (豊国 – "ארץ עשירה") למחוזות "בּוּזֶן" (מילולית "החלק הקדמי של טוֹיוּ") ו"בונגו" ("החלק האחורי של טויו"). עד תקופת הייאן נהגו לקרוא לבונגו "טוֹיוֹקוּני נוֹ מיצ'י נוֹ שירי".
מקובל להניח כי בירת המחוז (国府 – "קוֹקוּפוּ" מילולית "הבירה הישנה"), שכנה בפוּרוּגוֹ (古国府), כיום אזור בעיר אויטה, אך שרידיה לא אותרו.
באמצע המאה ה-16, במהלך תקופת סנגוקו, שלטה בבונגו משפחת אוטומו. בירתם הייתה בעיר פונאי (府内, כיום אויטה). בתקופתם הגיעו האירופאים הראשונים ליפן. היו אלו סוחרים פורטוגזים שנחתו באי טנגשימה. לאחר שהידיעה על בואם הגיעה לדאימיו ממשפחת אוטומו הוא הזמין אותם לבונגו. הקשר עם הפורטוגזים התחזק בתקופת שלטונו של הדאימיו אוטומו סורין שאף התנצר. מעמדה של משפחת אוטומו נחלש לאחר שטויוטומי הידיושי השתלט על קיושו, והמחוז חולק בין כמה משפחות.
ב-1871 שולב מחוז בונגו במחוז אויטה (大分県) כחלק מרסטורציית מייג'י.
גטו זמושץ'
גטו זמושץ' הוקם על ידי הגרמנים בעיר זמושץ' שבפרובינציית לובלין בפולין באביב 1941 וחוסל באוקטובר 1942 עם שילוח שארית יושביו למחנה ההשמדה בלז'ץ.
רקע
זמושץ' שבמערב פולין נכללה במלחמת העולם השנייה במחוז לובלין. המחוז כלל למעלה מ-1,660 קהילות ובהן מעל חצי מיליון נפש. יהודי המחוז חיו בעיקר בעיירות ובעיר המחוז זמושץ', בה היו כמחצית מהתושבים.
הקמה
מיד לאחר כיבוש פולין בספטמבר 1939 גויסו יהודים לעבודת כפייה. בדצמבר 1939 הצטוו יהודי העיר על ידי הכובש הגרמני להקים יודנרט, ובו 12 חברים. יושב הראש היה בן ציון לובלינר. בינואר 1940 הוחלף לובלינר במייצ'יסלב גרפינקל (Mieczyslaw Garfinkel). יהודים רבים מהעיר ברחו לברית המועצות ולשטחים שכבשה בפולין, וכך נותרו בעיר כמחצית מ-10,000 יהודיה. הם אלה שנכלאו בגטו עם הקמתו באביב 1941. אליהם צורפו כאלף יהודים שגורשו מאזורי מערב פולין שסופחו לגרמניה ועל כן רוקנו מיהודיהם ("ורתגאו")
גירושים
באביב 1941 רוכזו היהודים באחד מאזורי העוני בעיר. האזור לא גודר בתחילה, וכניסתם ויציאתם של היהודים ממנו הותרו, אך רק לפרקי זמן מוגבלים במשך כל יממה. ב-1 באפריל 1942 יצא הטרנספורט הראשון במסגרת מבצע ריינהרד. ב-11 באפריל יצא טרנספורט ובו שולחו למותם בבלז'ץ כ-3,000 יהודים. ב-1 במאי 1942 גורשו כאלף יהודים מנורדריין-וסטפאליה דרך תחנת הרכבת בדורטמונד לגטו זמושץ'.
בימים 16 עד 18 באוקטובר 1942 חוסל הגטו ויושביו נשלחו להשמדה בבלז'ץ. מאות בודדות של עובדי כפייה נותרו בשטח הגטו-לשעבר כדי לנקותו ולמיין את חפצי הנרצחים לשם שימוש הגרמנים.
מחנה עבודה
ב-12 בנובמבר 1942 הוכרז אזור זמושץ' כאזור התיישבות מיוחד של הגנרלגוברנמן עבור גרמנים. תושבי הכפרים הפולניים באזור פונו, וחלק משטח הגטו שימש כמחנה מעבר זמני.
ראובן ישעיהו
ראובן ישעיהו (גם באיוך איסאייס; 1910 - 22 בדצמבר 1984) כונה "גראזמץ' באיוך" ו"אלקה באיוך" היה אחד מתלמידי יעקב פייטלוביץ, מנהיג קהילת ביתא ישראל בתקופת הכיבוש האיטלקי ואיש חינוך.
חייו
נולד לאיסאייס איתמר וששטו אינברם, בילדותו עברה המשפחה להתגורר בכפר אמבה גולית. מצד אביו, היה בן דודו של ליקה כהנת ברהן ברוך.ישעיהו רצה ללמוד, אך משפחתו סרבה משום שהיה צורך בידיים עובדות. בסביבות גיל 18 ברח עם מספר נערים לבית הספר של גטה ירמיהו בעיר אסמרה. ירמיהו דחה את בקשתו של ישעיהו ללמוד בבית הספר וזה החל ללמוד באופן עצמי תגרית, ערבית ואיטלקית וכן לפרנס את עצמו. ירמיהו התרשם מכך וקיבל אותו לבית הספר ששם החל ללמוד עברית, לאחר מכאן נשלח לפלשתינה ללמוד בבית הספר תחכמוני בירושלים תחת השגחתו של אברהם צבי גולדשמידט ובכפר הנוער בן שמן.
ב-1929 הגיע ישעיהו יחד עם עוד שלושה תלמידים לצרפת, מבלי שקיבלו אישור ועבד שם בעבודות מזדמנות. בעקבות השפל הכלכלי במדינה חזר ב-1935 וירמיהו סירב לקבלו בחזרה לבית הספר משום שעזב את פלשתינה ללא אישור. ישעיהו עשה דרכו לעיר גונדר, שם שימש כפקידו של ראש העיר.
עם הכיבוש האיטלקי מונה כמנהיג וכנציג ביתא ישראל בשלטון ולשם כך קיבל את התואר גרזמץ'. דבר אשר עזר לו לעבוד יחד עם פרופ' תאמרת עמנואל בכפרי היהודים באמבה גולית וגורבה ולהקים את הכפרים אמבובר ווזבה. בשנות ה-40, בעקבות הידיעות על מצב היהודים באירופה המליץ ישעיהו ליהודים לא להתקרב לעיר גונדר. האיטלקים החלו לשתף פעולה עם האמהרים המקומיים והחלו להפיץ עלונים שבהם הוזכרו כל הדעות הקדומות המיוחסות ליהודים בעיני החברה הנוצרית. בעקבות זאת ברח ישעיהו מחוץ לגונדר ושכן בכפרי הקהילה עד למלחמת השחרור האתיופית ב-1941.
בשנות ה-50 החל לשמש כמורה בכפר אמבובר ושעיקר תקציב בית הספר הגיע מתוך תרומות של ארגונים יהודים לרבות מארגון ברית עברית עולמית. ישעיהו לימד בעיקר קרוא וכתוב באמהרית, שיעורים בעברית העביר בזמנו הפנוי. במחזור הראשון למדו אצלו כ-80 תלמידים בגילאי 8-20. לאחר מכאן הועבר מטעם משרד החינוך האתיופי לשמש כמורה בבתי ספר ממשלתיים בוגרה ואז לאדיס עלם. בעקבות הפגנות הקהילה הוחזר ישעיהו לאמבובר ובית ספרו הוכר כבית ספר ממשלתי וקיבל חצי-תקציב לבית ספר מתוך ההקצאה לאוכלוסייה המוסלמית.
בערוב ימיו פרש לכפר סרמלה והעביר בו שיעורים לילדי הכפר. ישעיהו נפטר ב-22 בדצמבר 1984 ונקבר בכפר סרמלה.
בנו, תדסה באיוך (נח ראובן), היה אחד מנערי ביתא ישראל שנשלחו לכפר בתיה.
כף מדידה
סוגים מסוימים של כף המדידה משמשים לנטילת מזון בתפזורת, לדוגמה אורז, קמח ותבלינים. סוגים אחרים משמשים למדידה של כמויות מזון בעת בישול. סוג אחר של כף מדידה היא כף הגלידה הקעורה, המשמשת ליצירת "כדורי" גלידה. קיימים גדלים רבים של כפות מדידה, החל ממשקל של 20 גרם ועד לגודל של כוס. צורות כף המדידה הן שונות, החל בצורה של את חפירה וכלה בצורת כף אכילה.
אפין דונלד
אפין מרגרט דונלד היא המנהלת של מכללת צ'ירצ'יל מ-2014 ופרופסור לפיזיקה ניסויית באוניברסיטת קיימברידג'.
ראשית חיים וחינוך
אפין מרגרט דונלד נולדה ב-15 במאי 1953 בלונדון לוולטר גריפיט ואננט מריאן טיילור. היא למדה בבית הספר לבנות בקמדן, ומכללת גירטון בקיימברידג'. אפין דונלד קיבלה תואר שני במדעי הטבע (פיזיקה תאורטית) באוניברסיטת קמבריג’, ואז, בשנת 1977 עשתה דוקטורט בפיזיקה. במהלך הדוקטורט היא פגשה את בן זוגה, מטיו דונלד.
קריירה
לאחר שסיימה את הדוקטורט, אפין עברה עם בן זוגה לארצות הברית והתחילה פוסט-דוקטורט בנושא מתכות באוניברסיטת קורנל. לאחר שסיימה אפין עברה לעבוד על פולימרים בפוסט-דוקטורט שני. לאחר מכן חזרה לקיימברידג'וקיבלה מענק למחקר במחלקת החומרים. בשנת 1998 היא הפכה לפרופסור, וקיבלה פרס FRS ב-1999. מ-2009 ל-2014 היא הייתה חברה במועצת אוניברסיטת קיימברידג'.
עם הזמן היא התקדמה בדרגות ונהייתה סגנית ראש המחלקה, נציגה במועצה המלכותית לחינוך ואלופת האוניברסיטה לשוויון בין מגדרים מ-2010 ל-2014. היא הייתה חברה במועצת המדעית של ERC מ-2013 עד 2018, והיא עדיין חלק מוועדת הייעוץ המדעי שלהם. היא קיבלה את פרס DBE ב-2010.
מחקר
הדוקטורט של אפין נכתב בנושא מיקרוסקופיה אלקטרונית של מערכות גרעיניות גבוליות. מחקריה של אפין כרגע מתרכזים בשדה של מערכות ביולוגיות ורכות, והם מתרכזים על שימוש ברעיונות של פיזיקה של חומר רך בלמידה על טווח גדול של מערכות ממקור סינתטי וביולוגי. חוץ מזה היא עבדה בשדה של ביופיזיקה תאית, בנושא של השפעה של גורמים פיזיקליים חיצוניים על תגובות התא.
עבודה למען שוויון המינים
ב-2007, אפין לקחה את תפקיד המנהלת של יוזמת הנשים במדע, הנדסה וטכנולוגיה באוניברסיטת קיימברידג'. מאז, היא תרמה רבות לשיפור המצב של הנשים באוניברסיטה. ב-2009 היא קיבלה את פרס לוריאל UNESCO (ארגון החינוך, התהמדע והתרבות של האומות המאוחדות) לנשים במדע באירופה. היא נתנה נאומים רבים בנושא השוויון בין המינים. אפין קיבלה עוד פרסים רבים על פעילותה למאן שיפור חיי הנשים באוניברסיטה ובמדע ככלל.
חיים אישיים: ב-1976 אפין התחתנה עם בן זוגה מטיו, ויש להם 2 ילדים, בן ובת. מטיו לקח על עצמו את רוב הטיפול בילדיהם בשביל שאפין תוכל לקדם את הקריירה שלה.
זכריה מנדל כ"ץ
הרב זכריה מנדל הכהן כ"ץ (תק"צ, 1830 - כט בחשוון תרנ"ז, ה־5 בנובמבר 1896) היה רבן של אליטה וראדין.
ביוגרפיה
נולד בעיירה אנטוקול (היום שכונה בעיר וילנה) למשפחת רבנים ענפה, מצאצאי הרב רפאל הכהן מהמבורג. אביו הוא הרב דוד כ"ץ. הרב זכריה מנדל כיהן כרבה של העיירה אליטה שבליטא. בשנת תרמ"ד התמנה לרבה של ראדין, עיירת מגוריו של החפץ חיים. היה בקי גדול בתלמוד, והיו שטענו נגדו כי הוא פוסק הלכות מתוך הש"ס.
אחיו, ישראל כ"ץ, הוא אביו של הרב יעקב כ"ץ, שהיה משגיח בישיבת טלז, וסבו של הרב דב כ"ץ, מחבר סדרת "תנועת המוסר".
איילט טריפולי
איילט טריפולי (בטורקית עות'מאנית: ایالت طرابلس شام; בערבית: طرابلس الشام) היה איילט של האימפריה העות'מאנית. הבירה הייתה בטריפולי. שטחו המדווח במאה ה-19 היה.
האיילט נמתח לאורך החוף, מהגבולות הדרומיים של הרי נור בצפון, אל הנקיק של ג'וניה דרומה, אשר הפריד בינו לבין שטחה של סנג'ק צידון-ביירות.
יחד עם ערי החוף שכללו מוסלמים סונים ונוצרים מרונים, הערים לטקיה, ג'בלה, בניאס, טרטוס, טריפולי, בתרון וגבל, האיילט כללו את ואדי אל-נסארה (עמק הנוצרים), את הרי אנסריה, שיושבו על ידי העלווים, כמו גם מרחבי הצפון של רכס לבנון, שם רוב התושבים היו נוצרים מרונים.
היסטוריה
השלטון העות'מאני באזור החל בשנת 1516, אך האיילט לא הוקם עד 1579, אז הוקם מהמחוזות הצפון-מערביים של איילטים דמשק וחלב.
בשנים 1800–1808, 1810–1820 ו-1821–1835 מושל האיילט היה מוסטפא אגא ברבר.
חטיבות מנהליות
האיילט כלל חמישה סנג'קים בין השנים 1700–1740 כדלקמן:
טאנר ביוקנן
קורות חיים
ביוקנן נולד בעיירה אוטווה, אוהיו.
קריירה
בשנת 2016 שיחק במה שהיה תפקידו הראשי הראשון בטלוויזיה, בסדרת הדרמה הפוליטית "השורד המיועד". בסדרה גילם את בנו של הנשיא. בשנת 2018 החל לגלם את רובי קין בסדרת הטלוויזיה "קוברה קאי" ששודרה תחילה ביוטיוב פרימיום ובהמשך עברה לשדר בנטפליקס.
בשנת 2019 שיחק לצד קרסון רולנד בסרט הקולנוע "Sinister Seduction".
בספטמבר 2020 פורסם כי ביוקנן עתיד לככב לצד אדיסון ריי בסרט הקולנוע "יש לו את זה", חידוש קולנועי לסרט "יש לה את זה" משנות ה-90. הסרט הופץ בנטפליקס באוגוסט 2021.
ארתור בלוק
ארתור בלוק (באנגלית: Arthur Blok; 19 במרץ 1882 – 14 באוקטובר 1974) היה מהנדס חשמל בריטי שכיהן כנשיאו הראשון של הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל בחיפה בשנים 1924–1925.
ביוגרפיה
בלוק נולד בהורנסי, צפון לונדון, ולמד בבית הספר אוון. הוא היה בוגר הנדסת חשמל ביוניברסיטי קולג' לונדון, והיה עוזרו האישי של פרופסור ג'ון פלמינג.
בלוק היה המנהל האדמיניסטרטיבי הראשון של הטכניון בחיפה, אז בארץ ישראל המנדטורית, בין השנים 1924–1925. הוא הוחלף בתפקיד על ידי מרדכי הקר.
הוא מונה לקצין במסדר האימפריה הבריטית ב-1945, וקיבל תואר דוקטור לשם כבוד מהטכניון ב-1972. בלוק נפטר ב-14 באוקטובר 1974, בגיל 92, בלונדון.
גבול מונגוליה–סין
גבול מונגוליה–סין הוא הגבול הבינלאומי שבין מונגוליה לבין הרפובליקה העממית של סין. הוא עובר ממערב למזרח בין משולש הגבולות עם רוסיה לאורך 4,630 ק"מ, כאשר רוב אזור הגבול נמצא במדבר גובי. זהו הגבול הבינלאומי הרביעי באורכו בעולם.
תיאור
הגבול מתחיל במערב במשולש הגבולות המערבי עם רוסיה בהרי אלטאי, הממוקם רק 100 ק"מ מזרחית למשולש הגבולות סין-קזחסטן-רוסיה. משם הוא עובר יבשתי בכיוון דרום-מזרח בדרך כלל, עם קטעי קו ישר השולטים בקטע מדבר גובי, עד לנקודה הדרומית ביותר של מונגוליה מעט צפונית לקו הרוחב 40°30. משם הוא ממשיך יבשתי בכיוון צפון-מזרח, אל הרי הקינגן הגדול ליד הנקודה המזרחית ביותר של מונגוליה. משם הגבול סוטה לצפון-מערב ואז מערבה, תוך ניצול נהר חלקין גול לקטע לפני שהוא עובר דרך אגם בואר, ולאחר מכן פנייה חדה לצפון-מזרח עד למשולש הגבולות הרוסי המזרחי.
היסטוריה
ממלכת רוסיה התרחבה מאוד לתוך סיביר במהלך המאה ה-17, מה שהביא אותה לעימות עם שושלת צ'ינג בסין, שבאותה תקופה שמרה על שלטון קלוש על מונגוליה (שנקראת "מונגוליה החיצונית", כדי להבדיל אותה ממונגוליה הפנימית שהייתה תחת יותר שליטה סינית יעילה). חלק ניכר מקו הגבול של מונגוליה-רוסיה של היום נקבע בחוזה קיחטה (1727) בין רוסיה לסין.
עם שקיעת סין בכאוס בעקבות קריסת שושלת צ'ינג ב-1911, ניצלו לאומנים מונגולים את ההזדמנות להכריז על מונגוליה החיצונית עצמאית, בתמיכתה של רוסיה. ב-1915 נחתם הסכם קיחטה השני, שבאמצעותו הכירה רוסיה בריבונות הסינית הרשמית על מונגוליה, אם כי רוסיה שמרה על השפעה משמעותית, מה שהותיר את המדינה למעשה כבית משותף אוטונומי למחצה. בעקבות המהפכה הרוסית ב-1917 פלשה סין למונגוליה בניסיון להשיג עליה מחדש שליטה מלאה, אולם הם נהדפו בסופו של דבר על ידי הכוחות המונגוליים והרוסים הסובייטים, כאשר מונגוליה הכריזה על עצמאות ב-1921. סירובה של סין להכיר בעצמאותה של המדינה גרם לכך שלא בוצעה תיחום גבול פורמלי, אף על פי שהריחוק ושטח הגבול הבלתי מסביר פנים, המאוכלס בקושי, גרמו לכך שבפועל זה לא היה נושא דחוף. עם זאת, בעקבות הפלישה היפנית למנצ'וריה ב-1931 וסכסוכים על אזור נומוהאן, מונגוליה ומדינת הבובות היפנית מנצ'וקוו תחמו קטע קטן מהגבול המזרחי שלהן בשנים 1935–1939 בסביבת אגם בואר. יפן הובסה במלחמת העולם השנייה והותירה את מעמדו של הסכם זה בספק.
בעקבות משאל עם, והבטחות מברית המועצות שלא יתערבו במחוז שינג'יאנג השקט של סין, הסכימה סין להכיר בעצמאותה של מונגוליה ב-1946. עד מהרה התעוררו מחלוקות על הגבול, בעיקר על הרי בייטיק העשירים בזהב ב-1947, ועבודה נוספת על תיחום גבולות נבלמה בעקבות מלחמת האזרחים הסינית. עם עליית הקומוניסטים לשלטון בסין ב-1949, היחסים עם מונגוליה השתפרו בהתמדה, ושתי המדינות חתמו על הסכם ב-26 בדצמבר 1962 שתוחם את הגבול המשותף שלהן. תיחום גבול מלא התרחש מ-1963 עד 1964 ואמנה סופית עם סט מפות מפורט שהוסכם עליהן ב-30 ביוני 1964, אף על פי שהיחסים היו לפעמים מתוחים מאז, בעיקר במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20. למרות הפיצול הסיני-סובייטי שבו מונגוליה עמדה לצד ברית המועצות, הגבול נשאר במקום בו הוא נמצא והיחסים בין שתי המדינות נותרו לבביים בדרך כלל.
סחר במין
נשים ונערות מונגוליות וסיניות נסחרות במין מעבר לגבול. ישנם מכרות גדולים ופעולות תעשייתיות כבדות אחרות הנמצאות באזור הגבול המכילות כוח עבודה גדול של גברים מבודדים; אתרים אלה, לרבות אלה במרבצי הפחם של טאוון טולגוי, היוו מוקד לזנות וסחר במין.
מעברי גבול
ישנם מספר מעברי גבול רשמיים:
2007 בארצות הברית
2007 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 231 שנה מיום היווסדה.
קישורים חיצוניים
קובץ:
Studia Mathematica
Studia Mathematica הוא כתב עת מדעי פולני בנושא מתמטיקה. כתב העת נוסד בשנת 1929 על ידי הוגו שטיינהאוס וסטפן בנך, ראשי אסכולת לבוב במתמטיקה, והיווה במה מרכזית למחקרים ודיונים באנליזה פונקציונלית. המאמרים בכתב עת פורסמו באנגלית, גרמנית, צרפתית ורוסית.
בעקבות מלחמת העולם השנייה הופסקה הוצאת כתב העת לאור בשנת 1940 והתחדשה בשנת 1948.
דג מחוץ למים
דג מחוץ למים (באנגלית: Fish Out of Water) הוא סרט תיעודי משנת 2009 בבימויה של קיי דיקנס. הסרט מציג שבעה פסוקים מהתנ"ך ומהברית החדשה המשמשים לרוב לגינוי הומוסקסואליות ונישואים של בני-זוג מאותו המין. לצורך צילומי הסרט, דיקנס נפגשה ושוחחה עם אנשי ציבור בעלי עמדות שונות בנושא הומוסקסואליות ותנ"ך.
הסרט הוקרן בבכורה ב-18 ביולי 2009 במסגרת השתתפותו בפסטיבל הקולנוע Outfest.
רקע
במאית הסרט קיי דיקנס, סיפרה לקראת יציאת הסרט לאור כי ניסיון היציאה מהארון שלה כלסבית בפניה חבריה לאוניברסיטה, שהתקבל בתגובות הומופוביות בגיבוי התנ"ך, הוביל אותה ליצור את הסרט. בין היתר היא אמרה כי, "כל כך הרבה אנשים משתמשים בתנ"ך כדרך לגנות הומוסקסואליות, אבל כל כך מעט אנשים מבינים מה בעצם אומר התנ"ך על הנושא". לדברי דיקנס, חיפוש המרואיינים בסרט ארך כארבעה חודשים, ובסופם נמצאו מעל ל-200 אנשים, ממקומות ומרקעים מגוונים, שהופיעו להתראיין לגבי סיפורם האישי בקשר להומוסקסואליות ותנ"ך.
תוכן
בסרט דיקנס יוצאת למסע בעקבות הטיעונים הדתיים נגד הומוסקסואליות מתוך התנ"ך, והוא משלב בין קטעי אנימציה, ראיונות עם אנשים וניתוח תאולוגי של הנושא. דיקנס מחפשת את מקור האיסור הדתי על נטייה חד-מינית והפרשנויות עליו ומשוחחת עם אנשי דת וחוקרים שונים. בסרט מוצגים שבעה קטעים מתוך הביבליה – ארבעה מהתנ"ך (הברית הישנה) ושלושה מהברית החדשה – והוא מראה כיצד משתמשים בכל אחד מהם כדי לחזק טענות הומופוביות.
זאב צורנמל
זאב צוּרנָמָל (בורנשטיין) (לעיתים נכתב צור-נמל; 28 באוגוסט 1899 – 27 ביולי 1986, כ' בתמוז תשמ"ו) היה מחנך ישראלי, איש פתח תקווה, אמן ופסל חובב ואספן שירי עם יהודיים.
ביוגרפיה
צורנמל נולד בשם זאב (וולף, וועלוועל) בורְנשטיין (באָרנשטיין) בקיץ 1899 בעיירה לאסק (Łask) שבפולין הרוסית (בפלך פיוטרקוב ), על קו מסילת הברזל ורשה–קאליש, לא הרחק מלודז', במשפחה יהודית אדוקה מחסידי גור, אחד מעשרת ילדיהם של דבורה-מירל ומשה בורנשטיין, שהיה סוחר בעצים וכבול.
לאחר שלמד שש שנים ב"חדר" בעירו, נשלח ללמוד בישיבת גור יחד עם אחיו הבכור אפרים. כעבור שנתיים, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נאלצו השניים לשוב לביתם בלאסק, ובה סיים את לימודיו התיכוניים בבית ספר פולני כללי. כן למד נגינה בחליל. עם סיום לימודיו התגייס לצבא הפולני בפיקודו של יוזף פילסודסקי והשתתף במלחמה הפולנית-סובייטית כסַמל קשר. במהלך הקרבות שנערכו באביב 1920 ליד העיר קייב, נפצע. עם החלמתו שוחרר משירות צבאי ושב לעירו לאסק, ובה שימש במשך שנה כמורה כללי בבית ספר יהודי. בשעות אחר-הצהריים השתלם בלימודי מוזיקה אצל מוזיקאי פולני בעיר לודז', והתוודע לפעילות ציונית.
עם היווסדו של הסמינר הממלכתי למורים יהודים בבירה ורשה, נסע צורנמל ללמוד במחזור הראשון שלו. מלבד הוראה למד ציור ופיסול. עם סיום לימודיו בסמינר עבד בהוראה בבית ספר עברי בלוטוטוב (בדרום-מרכז פולין). שם הכיר את ליבה (לובה) הילֶרוביץ', מורה להיסטוריה, גם היא בראשית דרכה, ונישא לה. השניים היו הורים לבן, משה. ב-1927 עבר עם אשתו לקוֹסטוֹפּוֹל (בחבל ווהלין, בדרום-מזרח המדינה), שם כיהנו השניים כמנהלי בית הספר העברי "תרבות". הוא ארגן חוגים מוזיקליים, מקהלות וקבוצות דרמטיות, ביים ואף שיחק בעצמו. בנוסף פעל כמחנך ומדריך בתנועה הציונית. מבית הוריו קיבל את החיבה העזה לשירי עם יהודיים. אביו היה בעל קול ערב ונחשב למומחה לנעימות המסורתיות של הסליחות. הוא נהג לנסוע מספר פעמים בשנה לטיש בגור בשבת וחג, ולכבוד כל ביקור חיבר ניגון חדש שלימד את החסידים. לימים כתב צורנמל: "שרתי שירי עם בכל רמ"ח אברי ושס"ה גידי. כל שיר עממי היה בעיני חשוב, יקר מציאות". הוא אסף כ-300 ניגונים ושירי עם יהודיים בפולין. רבים מהם מסר למנחם קיפניס, שאמנם לא פרסם אותם, אך שר אותם במופעיו עם אשתו זמרה זֶליגפֶלד.
בנובמבר 1933 עלה לארץ ישראל עם אשתו ובנם. (בסוף שנות ה-30 עִברת את שמו ל"צורנמל" לכבוד בוני נמל תל אביב.) באותה שנה (תרצ"ד) התגוררה המשפחה בצריף בשכונת נוֹרְדִיָּה בתל אביב הקטנה, וצורנמל לימד מלאכת יד, אמנות ועברית בבית הספר הפרטי "ספרא" שבעיר. לאחר פחות משנה, לקראת שנת הלימודים תרצ"ה, עברו למושבה פתח תקווה, והוא לימד בכיתות היסוד של גימנסיה אחד העם. בארץ הוסיף לשלב הדרכה אמנותית בחינוך: הוא הלחין וניצח על מקהלות תלמידים, ביים הצגות וצייר תפאורות, והיה אחראי על קיום הטקסים.
בחודש ספטמבר 1952 (שנת הלימודים תשי"ג) התמנה למנהל בית הספר הממלכתי בקריית מטלון, וכיהן בתפקיד ארבע שנים. בספטמבר 1955 (שנת הלימודים תשט"ו) היה למנהל בית הספר בכפר גנים, ובו פעל במשך שש שנים. בנוסף כיהן כיו"ר הסתדרות המורים בפתח תקווה. פרסם מאמרים בביטאון הסתדרות המורים בישראל "הד החינוך". כיהן בוועד שכונת נווה עוז. בסוף חודש אוגוסט 1960, כשהיה בן 61, פרש לגמלאות על רקע בעיות קרדיולוגיות.
בשבתו בקיבוץ, אייר את ההגדה של הקיבוץ. שלח ידו בפיסול, והציג בתערוכות אמנים חובבים במשכן לאמנות שליד בית יד לבנים פתח תקווה. את מרבית יצירותיו תרם.
ב-7 בפברואר 1980 התאלמן מאשתו לובה. זאב צורנמל נפטר ביולי 1986, בסמוך למלאת לו 87. נקבר לצד אשתו בבית העלמין סגולה שבפתח תקווה.
על שמו נקרא משעול צור נמל בשכונת נווה גנים בעירו.
בנו, ד"ר משה צורנמל, הוא זואולוג המתמחה בביולוגיה ימית.
סגנט קלמו
סגנט קלמו (באנגלית: Segenet Kelemu; נולדה ב-20 במאי 1957) היא מדענית אתיופית שמוכרת בזכות התרומה הגדולה שלה לעולם החקלאות והמנהיגות יוצאת הדופן שלה. סגנט עבדה במקומות מחקר רבים, ועבדה, בין השאר, בתור מנהלת בארגון מדעי הביולוגיה במזרח ומרכז אפריקה, מנהלת פרויקטים במרכז הבינלאומי לחקלאות טרופית, ומנכ"לית חברת ICIPE, המרכז הבינלאומי לפיזיולוגיה ואקולוגיה של חרקים. בזכות עבודתה הקשה בתחום פתולוגיית צמחים וגנטיקה, זכתה במגוון פרסים יוקרתיים ומרשימים, כגון פרס ידידות שניתן על ידי ממשלת סין , פרס ההישג המצטיין של המנהל הראשי הניתן על ידי חבר הנאמנים של ה-CIAT ופרס TWAS למדעי החקלאות לשנת 2011. בנוסף לכך, זכתה גם בדוקטורט לשם כבוד מאוניברסיטת תל אביב, ובפרס לוריאל-אונסק"ו לנשים במדע.
ילדות
סגנט קלמו נולדה בכפר קטן באתיופיה. רוב ילדותה סגנט ביצעה עבודות שונות לנשים, כגון שאיבת מים, איסוף עצים לבעירה ועוד. למזלה, באזור בו גרה, החינוך היה חינם, ולכן לסגנט הייתה האפשרות ללכת לבית ספר. סגנט השקיעה מאוד בלימודיה, ובזכות עבודתה הקשה והתמיכה המתמדת של הוריה סגנט סיימה את לימודיה בהצלחה. בנוסף לכך, אימה של סגנט, שהייתה מודעת לכך שסגנט הייתה אחראית במיוחד, נתנה לה למכור את המוצרים שמשפחתה הכינה. בזכות עבודה זו, סגנט אמרה שהיא למדה עד כמה קשה כל נושא החקלאות, במיוחד לנשים. עבודתה הקשה וציוניה המרשימים בבית הספר עזרו לסגנט להתקדם בעולם המדע והחקלאות.
לימודים
ב-1974, סגנט התחילה את לימודיה באוניברסיטת אדיס אבבה, שם למדה על בוטניקה וקיבלה תואר ראשון בתחום. לאחר מכן, ב-1983, עברה לאוניברסיטת מונטנה שבארצות הברית, שם למדה על פתולוגיית צמחים וגנטיקה. מיד לאחר מכן, ב-1985, סגנט התחילה את תהליך הלמידה שלה לקראת קבלת הדוקטורט, ולמדה על פתולוגיית צמחים וביולוגיה מולקולרית. סגנט ביצעה את עבודת הפוסט-דוקטורט שלה בשנת 1989 באוניברסיטת קורנל.
קריירה
בתחילת דרכה, ב-1977, סגנט עבדה בתור מתמחה במחלקה למדעי הצמח באוניברסיטת אדיס אבבה, היכן שקיבלה את התואר הראשון שלה. שנה לאחר מכן, עברה להתמחות בתאגיד חקלאות, שם עבדה במחלקה להגנת היבול. מ-1979 עד 1981, סגנט עבדה בתור עוזרת בניסויים בתחום מדעי הצמח באוניברסיטת אדיס אבבה באתיופיה. ב-1981, סגנט עברה למקסיקו, שם עבדה במרכז הבינלאומי לשיפור חיטה ותירס (CIMMYT), אך נותרה שם רק שנה לפני שחזרה לאוניברסיטת אדיס אבבה בתור מרצה וחוקרת. בין השנים 1992–2007, סגנט עבדה, בהתחלה בתור מדענית בכירה ואחר כך בתור מנהלת פרויקט, במרכז הבינלאומי לחקלאות טרופית (CIAT). במסגרת עבודתה סגנט עבדה על מחקר שהתמקד בפיתוח אסטרטגיות חדשות לבקרת מחלות בצמחים, כגון הנדסה גנטית, חומרי הדברה ועוד. לאחר מכן, בין השנים 2007 ל-2012, סגנט חזרה לאפריקה ועבדה בתור מנהלת מדעי הביולוגיה במזרח ומרכז אפריקה במסגרת המכון הבינלאומי למחקר בעלי חיים בניירובי, קנייה. לתקופה קצרה מ-2012 ועד סתיו 2013, סגנט עבדה בתור סגן-נשיא בAGRA, הברית למהפכה ירוקה באפריקה, ולאחר מכן החלה את עבודתה בתור המנכ"לית של חברת ICIPE, המרכז הבינלאומי לפיזיולוגיה ואקולוגיה של חרקים.
פרסים
ב-1984, סגנט זכתה במלגת PEO הבינלאומית לאקדמאים מצטיינים מאוניברסיטת מונטנה, שם קיבלה מספר תארים. מאוחר יותר, ב-2006, סגנט זכתה בפרס ידידות שהונפק על ידי מינהל המדינה לענייני מומחים זרים, המאושר על ידי ממשלת סין. פרס זה הוא פרס יוקרתי במיוחד שהממשל הסיני מעניק למומחים זרים בתחומים שונים שתרמו רבות להתפתחות הכלכלית והחברתית של סין. מבין מעל 200,000 מועמדים, סגנט הייתה המועמדת היחידה מאפריקה או מאמריקה הלטינית שזכתה בפרס זה ב-2006. רק שנה לאחר מכן זכתה סגנט בפרס יוקרתי נוסף - פרס ההישג המצטיין של המנהל הראשי על ידי חבר הנאמנים של ה-CIAT עבור מנהיגות ותרומות מדעיות רבות. שלוש שנים לאחר מכן, ב-2010, זכתה סגנט בתעודת הוקרה שהוצגה בפני ה-BecA על ידי המרכז האתיופי של המכון החקלאי למחקר. לאחר כשנה זכתה סגנט בפרס נוסף - פרס TWAS למדעי החקלאות לשנת 2011, שניתן על ידי האקדמיה למדעים לעולם המתפתח. ב-2012 סגנט זכתה בפרס ובתעודת הוקרה במדעים וטכנולוגיה, שניתן לה על ידי משרד המדע והטכנולוגיה של ממשלת אתיופיה. בנוסף לכך, ב-2014 זכתה סגנט בפרס לוריאל אנסק"ו לנשים במדע, וזכתה בעוד מגוון פרסים. מאוחר יותר, זכתה סגנט בהוקרה כאחת ממאה הנשים האפריקאיות המשפיעות ביותר לשנת 2016, ואחת מעשר הנשים האפריקאיות המשפיעות ביותר בתחום החקלאות לשנת 2014. סגנט גם זכתה בתעודת דוקטורט לשם כבוד מאוניברסיטת תל אביב כהערכה לעבודתה הרבה.
יחסי גרמניה–סומליה
יחסי גרמניה–סומליה הם היחסים הדיפלומטיים בין גרמניה לבין סומליה.
היסטוריה
ב-13 באוקטובר 1977, טרוריסטים מן החזית העממית לשחרור פלסטין חטפו מטוס בואינג 737-230QC" Landshut" של חברת התעופה הגרמנית לופטהאנזה, בדרך מן האיים הבלאריים. המטוס היה נתון לחסדי החוטפים במשך ארבעה וחצי ימים, אולם בליל ה-18 באוקטובר, שוחררו בני הערובה שהוחזקו בסומליה על ידי קבוצת כוחות מיוחדים גרמניים בתמיכת הרשויות המקומיות. בשנת 2008 צולם סרט עלילתי גרמני מוגדישו על בסיס אירועים אלו.
מאז ספטמבר 2012, לאחר הקמת ממשלת המעבר הפדרלית של סומליה, החלו להתפתח יחסים דיפלומטיים עם גרמניה. בפברואר 2013 הפכה מרגיט הלוויך-בוט לשגרירה הגרמנית הראשונה בסומליה מזה 24 שנה. ב-3 בפברואר 2016 העניקה שגרירת גרמניה יוטה פרש את תעודותיה לנשיא סומליה, חסן שייח' מחמוד. באוקטובר 2014 נחגג לראשונה יום האחדות הגרמני במוגדישו, ובשנת 2017 נערכה לראשונה חגיגת האיחוד מחדש של גרמניה מחוץ לאזור המוגן של שדה התעופה מוגדישו.
סיוע כלכלי
בספטמבר 2013 נחתם בבריסל ההסכם הסומלי בין ממשלת סומליה לבין הקהילה הבינלאומית כחלק מ"העסקה החדשה לתהליך הסומלי". ההסכם קבע מפת דרכים לייצוב ולהחלמה הכלכלית של מדינה זו. הקהילה הבינלאומית התחייבה להעניק סיוע בהיקף של 1.6 מיליארד אירו עד 2016, מתוכם תרומת גרמניה הסתכמה ב-167 מיליון אירו. ב-4 באוקטובר 2017 נערך בברלין, משא ומתן דו-צדדי, במהלכו הסכימה ממשלת גרמניה להקצות 103.44 מיליון אירו נוספים לשיקום התשתית בסומליה.
אבי בללי
אָבִי בֵּלֵלִי (נולד ב-27 באוקטובר 1963) הוא זמר, בסיסט, גיטריסט, מלחין פסקולים ומפיק מוזיקלי ישראלי, סולן ובסיסט להקת נקמת הטרקטור מאז הקמתה ב-1988. זוכה טקס פרסי הטלוויזיה בשנת 2021.
ביוגרפיה וחיים אישיים
בללי נולד בגבעתיים באוקטובר 1963. אביו, משה בללי, בן למשפחת יהודים איטלקים שעברו למצרים, נולד באלכסנדריה, דיבר איטלקית כשפת אם ובישראל עבד כפועל בחברת אמקור. אמו, לונה אקוניס, נולדה בסלוניקי, דיברה לאדינו כשפת אם ועבדה בישראל בניקיון בתים וטיפול בילדים. ב-1973 נולדה אחותו, בקי, ויש לו עוד אחות למחצה, ציפי, מנישואיה הראשונים של אמו.
ב-1989, כשעבד עם אוהד נהרין על היצירה קיר, הכיר את מלאני, רקדנית להקת בת שבע. הם התחתנו ב-1995 והיו נשואים עד 2009. ב-1996 נולדה אוריה, בתם הבכורה, וב־2001 נולד בנם, עילאי. בללי לא התחתן מחדש, ונכון לספטמבר 2016, חי בזוגיות עם הוויולנית והזמרת גליה חי, איתה הוא גם יצא במופע משותף.
תחילת הדרך המוזיקלית
בכיתה ד' למד חצי שנה גיטרה קלאסית באופן פרטי עם המורה אביבה קמרון, וכן למד כחודש בקונסרבטוריון בעיר. על אף שרק החל ללמוד לנגן, בללי הקים באותה השנה את הלהקה הראשונה שלו, "הנוצצים", עם חבריו לבית הספר מצדה בגבעתיים. הלהקה קיימה חזרות, על אף שמרבית חבריה לא ידעו לנגן. בכיתה ז', יחד עם מתופף הלהקה, בללי הקים להקה חדשה בשם "הוריקן". בללי ניגן בלהקה גיטרה בס, כיוון שבלהקה היה גיטריסט טוב אחר, אבי סמרה. ב-1978, כשהם בכיתה י', קיבלו חברי הלהקה את העבודה המקצועית הראשונה שלהם כנגני הליווי בלהקת הרגאיי של טוני ריי. הלהקה הייתה פעילה במהלך התיכון עד סוף י"ב, כשהם מלווים את טוני ריי.
בללי למד עד כיתה י"א בית הספר אורט טכניקום בגבעתיים. הוא החליט לעזוב אותו ועבר לבית הספר משלב, אך לא החזיק בו מעמד והחליט לעזוב את לימודי התיכון סופית. בשנת 1980 (בגיל 17), החל לעבוד במחסן טפטפות עם חבר, שהיה המתופף של להקת "הוריקן". באחד הימים התקשר החבר לאמרגנים שונים ובסופו הגיע ליצחק גיזרי, אשר הציע להם לוות את צביקה פיק. תוך כמה ימים הגיע פיק לחדר החזרות של "הוריקן" בגבעתיים, והחליט שהוא מעוניין לעבוד רק עם בללי. תחילת העבודה של בללי עם פיק סימנה את התפרקותה הרשמית של להקת הוריקן.
בללי ליווה את פיק חמישה חודשים כשבמסגרת ההופעות הם מופיעים גם בעיר הנוער בת"א. באחת ההופעות הללו פגש בללי את המוזיקאי אריאל זילבר, אשר הציע לו לעבוד איתו, בין היתר על השיר "בחברה להגנת הטבע". זילבר גילה במהרה שבללי לא יודע לקרוא תווים והחליט לפטר אותו, אך לאחר שבוע הוא חוזר אליו והציע לו להצטרף אליו בכל זאת. בספטמבר 1981 בללי התחיל ללוות את זילבר למשך כ־4 חודשים, עד גיוסו לצה"ל, כשזילבר בין היתר מלמד אותו לקרוא תווים בעזרת מקלדת.
בללי נבחן ללהקה צבאית, אבל גויס בסופו לתותחנים. לאחר הורדת פרופיל הוא נפלט מהחייל והגיע לצריפין, שם הוא שימש שקמיסט ואז משק הג"ס. בין 1981 - 1984, במקביל לשירותו הצבאי, פעל בללי במסגרת הלהקה "מודוס ויוונדי" (Modus Vivendi), איתה הוא הופיע במועדונים הידועים בתל אביב באותה התקופה: מועדון הפינגווין (אשר מארח באופן קבוע את הלהקות "סיאם" ו"ז'אן קונפליקט"), קולנוע דן (אשר מארח בקביעות את "משינה") ומועדון הליקוויד (אשר מארח בקביעות את יוסי אלפנט ואת "מודוס ויוונדי").
עם שחרורו, בללי עוזב את הארץ ומבלה מספר חודשים בלונדון, אז בווינה ובסופו בברלין. בברלין הוא נפרד מחברה וכותב את השיר "משחק של דמעות", כשהמשבר הרומנטי מחזיר אותו לארץ. עם שובו ב-1986, הוא מקליט עם חבר נעורים מגבעתיים, אורי דושי, EP ראשון תחת השם: "הכאן" (Akan). השם הוא משחק מילים על "כאן ועכשיו" בעברית, אך בלעז מתייחס לשחקן הטורקי טאריק אקאן שכיכב בסרט יול (Yol), ממנו הושפעו בללי ודושי. "הכאן" ממשיכים בהקלטת תקליט חדש אשר כולל טקסטים באנגלית בלבד, אך התקליט נגנז מסיבות כספיות.
נקמת הטרקטור
ב-1988 נפגש בללי עם חבר ששימש קלידן בלהקת "הוריקן" הצעירה, אילן גרין, ויחד הם החלו לעבוד על סקיצות לתקליט רוק אלטרנטיבי בעברית. הצטרף אליהם אופיר לייבוביץ', הגיטריסט איתו עבד בללי במסגרת "מודוס ויונדי", ומאוחר יותר הצטרף גם המתופף דני מקוב. הלהקה, שלימים נקראה "נקמת הטרקטור", הוחתמה על ידי חברת תקליטים עצמאית חדשה באותה העת בראשותו של ניצן זעירא, נענע דיסק. יחד איתם, הוחתמו גם רמי פורטיס וברי סחרוף. זעירא החליט להוציא קודם את התקליט "סיפורים מהקופסה" של פורטיס. בינתיים נקמת הטרקטור עבדה על התקליט בהפקתו של ברי סחרוף, והתחילה לחמם את המופע של פורטיסחרוף במועדון אלנבי בת"א, מה שהפך את חברי הלהקה למוכרים בסצנה התל אביבית של סוף שנות ה-80 כמעט בין לילה. ב-1990 יצא אלבום הבכורה של הלהקה, "נקמת הטרקטור". שנתיים אחרי, הלהקה הוציאה אלבום שני, "זכות הצעקה", ואלבום שלישי בשם "קיר" בשיתוף עם אוהד נהרין. עוד באותה השנה, הלהקה כתבה את המוזיקה ל"סמארה", אופרת רוק מאת הלל מיטלפונקט. ב-1995 הלהקה הוציאה אלבום רביעי, "ארונות מטבח" ושנה אחרי את תקליטה החמישי, "מטבח אקוסטי", אשר הוקלט במופע חי. ב-1997 הלהקה הקליטה את אלבומה השישי, "אותלו" – טעות של הירח", אשר הוחתם בחברת התקליטים הצרפתית "גאזול". האלבום השביעי של הלהקה "לאן הולכים פתאום כולם" יוצא לאור ב-2003, ולקח כמעט עשור עד שהלהקה הוצאה דיסק חדש. ב-2012, לאחר שינויים בהרכב הנגנים של הלהקה, יצא לאור אלבומה השמיני של הלהקה, "נשאר רק לרוץ", בלייבל אנובה, וב־2013 - האלבום התשיעי, "מה לאהובי", התמקד בלחנים לשיריו של משורר ימי הביניים משה אבן עזרא. את העבודה על השירים התחיל בללי ב-2009, לאחר שאפי בניה מבית אבי חי הפגיש אותו עם הטקסטים וביקש ממנו להכין מופע מיוחד לפסטיבל העוד. לצורך העבודה הוא קישר את בללי עם פרופ' חביבה ישי, אשר סייעה לו בניתוח הטקסטים. באותה תקופה אביו של בללי חלה ונפטר במהלך העבודה על המופע. בזמן האבל על אביו, נושאים כמו זמן, געגוע וכאב, אשר שזורים בשיריו של אבן עזרא, קיבלו משמעות חדשה ועומק עבור בללי, אשר הלחין לבד כמעט את כל הדיסק. הוא הזמין את חברי להקת הטרקטור להופיע איתו ולימים המופע הוקלט באופן מקצועי והפך לדיסק מלא, אשר הצליח להעניק "פרשנות מוזיקלית עכשווית לטקסטים הישנים של אבן עזרא".
מוזיקה למחול ולמיצגי וידאו ארט
יום אחרי הופעת החימום של פורטיסחרוף באלנבי, בללי קיבל הזמנה מלהקת בת שבע להגיע לפגישה עם אוהד נהרין, באותו הזמן רקדן צעיר ועדיין לא מוכר. נהרין רצה להעלות מופע מחול המשלב מוזיקת רוק מהארץ. הוא נפגש עם נקמת הטרקטור וכמה להקות נוספות כמו נושאי המגבעת, כרמלה גרוס ואגנר, החברים של נטאשה, פורטיס וסחרוף. נהרין בחר תחילה בחברים של נטאשה, בעיקר כי לנקמת הטרקטור לא היה מתופף, אך בסופו השתכנע כי ניתן לקיים את המופע עם נקמת הטרקטור בלי מתופף. נסגרו 17 הופעות למופע משותף ב-1990, הראשונה במסגרת פסטיבל ישראל. 14 ההופעות הראשונות לא זכו לקהל רב, אולם החל מההופעה ה-15 האולם כבר היה מלא ו"קיר" הוגדרה לא רק כהצלחה, אלא כיצירה "פורצת דרך". כך נקשר גורלה של להקת נקמת הטרקטור, וספציפית של בללי, ליצירה שעשתה "מהפך בעולם המחול הישראלי". שיתוף הפעולה הראשון הזה פתח את הדלת לשיתופי פעולה נוספים בין בללי לבין עולם המחול. ב-1993 בללי שב לעבוד עם נהרין ולהקת בת שבע, כשהוא מלחין, מעבד ומשתתף במספר קטעים במופע המחול "אנאפזה", אשר הועלה כמופע הפתיחה של פסטיבל ישראל באותה השנה. ב-1995 בללי וחברי להקת נקמת הטרקטור הופיעו ב"אינואלא", מופע מחול משותף עם להקת המחול נעה דר. ב-2001 הלחין בללי את המוזיקה למופע "כח האיזון" מאת הכוריאוגרף הבריטי אדם בנג'מין ללהקת המחול ורטיגו, ב-2005 כתב בללי את המוזיקה למופע המחול "קרם תות ואבק שרפה" מאת הכוריאוגרפית יסמין גודר וכן שב לשתף פעולה עם הכוריאוגרפית נעה דר, כשהוא מלחין מוזיקה ליצרת המחול "עננים ומרק". ב-2012 בללי אף הלחין מוזיקה למופע "Wish" של להקת המחול הספרדית קובימיקה (CobusMika).
לאורך השנים בללי שיתף פעולה גם עם אמני וידאו ארט. שיתוף הפעולה הראשון היה ב-1996 למופע "אקזוטיקה אורבנית" - מייצג מוזיקה ניסיוני בשיתוף המוזיקאי אריק חיות לפסטיבל המוזיקה "נקסט". ב-2003 שיתף בללי פעולה עם להקת דולביט במופע "אלומיניום", אשר הועלה במסגרת בפסטיבל ישראל בשנת 2003.
מוזיקה לתיאטרון
ב־1993, לאחר הלחנת המוזיקה ליצירות המחול "קיר" ו"אנאפאזה", פגש בללי את יוסי פולק, אשר ביקש ממנו להלחין מוזיקה למחזה "יתומים", שעלתה בבימויו של פולק בתיאטרון הבימה. בללי נענה, ושיתוף הפעולה הזה סימן את תחילתו של קשר ארוך שנים בין בללי לעולם התיאטרון הישראלי. ב-1996 כתב בללי את המוזיקה למופע "יש מישהו במדרגות", מופע משותף של נקמת הטרקטור עם תיאטרון האוונגרד ההולנדי אורקטר (orkater), אשר הועלה במסגרת פסטיבל תיאטרון חזותי ירושלמי "פנומינה". באותה השנה הלחין בללי גם את המוזיקה למחזה "גן עדן דרום" למחזה מאת ובבימויו של הלל מיטלפונקט לתיאטרון בית-ליסין. ב-1997, כארבע שנים לאחר שיתוף הפעולה הראשוני ביניהם, בללי ופולק שבו לשתף פעולה במחזה "אותלו" מאת שייקספיר בבימויו של יוסי פולק לתיאטרון חיפה. בללי סיפר על תהליך היצירה שהוא חשב "לא רק על המוזיקה, אלא גם על מי מנגן אותה ואיך זה נראה על הבמה. מייד הבנתי שצריך לעשות ביצוע חי (live) של המוזיקה על הבמה, כשהמוזיקאים צריכים להיות כמו רוחות רפאים של השחקנים". ההצגה רצה כשלוש שנים, כשחברי להקת "נקמת הטרקטור" משמשים כנגנים. בהשראת הפסקול שיצרו להצגה, חברי נקמת הטרקטור הוציאו לאור את הדיסק האוואנגרדי "טעות של הירח" שיצא לאור בצרפת בלייבל "גזול". באותה השנה הלחין בללי גם את המוזיקה למחזה "קופר" בבימויו של מיכה לוינסון בתיאטרון בית-ליסין. ב-1999 המשיך שיתוף הפעולה בין בללי ופולק בשתי הצגות: האחת רומיאו ויוליה בתיאטרון חיפה (מוזיקה של בללי בביצוע נקמת הטרקטור), והשנייה "על עכברים ואנשים" בתיאטרון בית-ליסין.
ב־2010 הלחין בללי את המוזיקה למחזה "כתם לידה" מאת רובי פורת-שובל בבימוי משה קפטן שעלה בתיאטרון הבימה. אחת הביקורות ציינה כי "תפקיד משמעותי היה לתאורה... והשלימה אותה המוזיקה הדרמטית והמדודה של אבי בללי". ב-2010 שב בללי לשתף פעולה עם רנה ירושלמי, והלחין מוזיקה עבור שלוש הצגות בבימויה: "פרויקט הרצל" (שם זמני) שעלה באנסמבל עיתים, "הטייפ האחרון של קראפ" (2012), ו"המלך נוטה למות" מאת אז'ן יונסקו (2013).
ב-2019 עלה בתיאטרון הקאמרי המחזה "השיבה" מאת איה קפלן ובבימויה, שאת המוזיקה שלו כתב בללי.
מוזיקה לקולנוע
ב־1996 ביקש הבמאי יוני דרמון מבללי להלחין פסקול לסרט הקולנוע שלו, "סוף המשחק". הלחנת הפסקול הושלמה על ידי בללי בשיתוף חברי להקת נקמת הטרקטור תוך שבוע. אך הפריצה החשובה בכתיבת מוזיקה לקולנוע הייתה ב-2002, עם הלחנת הפסקול לסרט הקולנוע "כנפיים שבורות" בבימויו של ניר ברגמן. בללי הלחין את 21 הקטעים שבפסקול, שיצא גם כדיסק נפרד, פרט לקטע "סרטים מצוירים" שהולחן על ידי ג'וני שועלי. ב-2003 הלחין בללי את המוזיקה לסרט "תיאום כוונות" בבימויו של איל חלפון, אשר התבסס על ספר העונה לאותו השם מאת הרב חיים סבתו, וב־2005 שב לשתף פעולה עם חלפון בהלחנת הפסקול לסרטו "איזה מקום נפלא". באותה שנה הלחין גם את הפסקול לסרט "מוכרחים להיות שמח" בבימויה של ג'ולי שלז, עליו זכה בפרס אופיר. בשנתיים הבאות המשיך בללי להלחין מוזיקה לסרטים דוקומנטריים, וכתב את הפסקול של הסרטים "זועמים", בבימויו של איל איצקוביץ (2006), ו"מדינה זבל", בבימוי אורי רוזנוואקס (2007). ב-2008 הלחין את המוזיקה לסרט הדוקומנטרי "ילדי השמש" בבימויו של רן טל, עליו זכה בפרס המוזיקה המקורית לסרט הדוקומנטרי. ב-2010 שב בללי לכתיבת מוזיקה לסרטים דוקומנטריים, והלחין את הפסקול לסרטים "77 מדרגות", בבימויה של אבתיסאם מראענה, "ארבעה סיפורים מהנגב" בבימויו של אורי רוזנוואקס ואת "המדריך למהפכה" בבימויו של דורון צברי, אשר זיכה אותו בפרס אופיר. ב-2011 הלחין את פסקול הסרט "בוקר טוב אדון פידלמן" בבימויו של יוסי מדמוני. הפסקול הזה הוגדר גם כ"מקורי.. ומרטיט לב" וזיכה את בללי זכה בפרס אופיר וכן בפרס מלחין השנה בפסטיבל הקולנוע בירושלים עבור הלחנת הפסקול. באותה שנה, הלחיו בללי את הפסקול לכמה סרטים נוספים: "אחותי היפה" בבימויו של מרקו כרמל, אשר זיכה אותו במועמדות נוספת לפרס אופיר, הסרט הדוקומנטרי "כנסת: מקום עבודה" בבימויו של אורי רוזנווקס, הסרט "לרדוף אחרי הצל" בבימוי הרב מרדכי ורדי, וכן השתתף בכתיבת הפסקול של הסרט הדוקומנטרי "סינמה ג'נין" (Cinema Jenin) שיצא בגרמניה בבימויו של מרקוס וטר (Marcus Vetter). בשנתיים הבאות בללי המשיך להלחין מוזיקה לסרטים דוקומנטריים, כמו "גן עדן" בבימוי רן טל (2012), עליו זכה בפרס אופיר, ו"אורי ליפשיץ" בבימוי נורית קידר (2013). באותה השנה הלחין את הפסקול גם לסרטים "הגבעה", "אושר עטוף בשמיכה" והסרט "מיתה טובה" בבימוי שרון מימון וטל גרניט, שיצא לאקרנים ב-2014. באותה השנה שב לשתף פעולה עם ניר ברגמן כשכתב "פסקול מדויק ומרגש" לסרט "יונה", העוסק בחייה של המשוררת יונה וולך.
מוזיקה לטלוויזיה
לאחר המפגש הראשוני עם ניר ברגמן במסגרת הסרט "כנפיים שבורות", ב-2005 בללי התבקש לכתוב את מוזיקה לסדרת הטלוויזיה "בטיפול", עליה עבד ברגמן עם חגי לוי ואורי סיון. המוזיקה לפתיח ולשאר הסצינות הולחנה לפני תחילת הצילומים. בללי התבקש על ידי ברגמן לכתוב מוזיקה שתוכל לשמש גם רינגטון, כיוון שהייתה תחושה שהמוזיקה שלו תתאים. בללי סיפר ש"המוזיקה התגלתה לי אחרי חלום.. רציתי ליצור קטעים שהם כמו תדרים.. תמונה אדומה, ירוקה. הוויזואליות מאוד השפיעה על המוזיקה". המוזיקה לסדרה הוכנסה תחילה כסקיצה והסדרה עלתה עוד לפני שבללי סיים להלחין אותה. הפסקול לסדרה זיכה את בללי בפרס אופיר ב-2006, וב־2007 הוא הלחין את הפסקול לעונה השנייה, גם עליה זכה בפרס אופיר בשנת 2008. באותה שנה עלתה בארצות הברית הגרסה האמריקאית של "בטיפול" ברשת HBO, אשר עושה גם היא שימוש בחלק מנעימת הפתיחה של הסדרה הישראלית. הצלחת הפסקול של "בטיפול" הובילה להלחנת מוזיקה לסדרות נוספות כמו "לא הבטחתי לך" (2006), "סינדרלות" של תומר היימן (2007) ו"להוציא את הכלב", גם הוא של ניר ברגמן. ב-2008 בללי הלחין את הפסקול של הסדרה הדוקומנטרית "יומני בן-גוריון וכן לסדרה "תמרות עשן" בבימוי עודד דווידוף. ב-2011 בללי שב לעבוד עם אורי סיוון והלחין את הפסקול לסדרה "יחפים" עליו זכה בפרס אופיר, וב־2012 את הפסקול לסדרת הדרמה "אלנבי". ב-2013 החל לשתף פעולה עם הבמאי אורי רוזנוואקס, כשהלחין את הפסקול לשתי סדרות דוקומנטריות בבימויו - "אמונה אדם אדמה" על ישעיהו ליבוביץ, ואת "לוד בין תקווה לייאוש", אשר רוזנווקס ביים בשיתוף עם אייל בלחסן. באותה שנה הלחין גם את הפסקול לסדרת הדרמה "שטיסל", אשר זיכתה אותו בפרס אופיר. ב-2015 בללי זכה גם בפרס הקולנוע הדקומנטרי הישראלי עבור המוזיקה לסדרה "העברים", על הלחנת המוזיקה לפרק "זלדה".
בללי הלחין את המוזיקה של סדרת התעודה והארץ הייתה תוהו ובוהו: תולדות ארץ ישראל שיצאה בערוץ 1 בנובמבר 2016.
קריירת סולו
בנוסף לאלבומי להקת נקמת הטרקטור, בללי הוציא שישה תקליטי סולו: "יתומים וילדי האין מוצא", "כח האיזון", "מיתוס", "כנפיים שבורות", "קרם תות ואבק שרפה", וב-2008 את "בללי רביץ רביקוביץ", בו אירח את יהודית רביץ בלחניו לשירי דליה רביקוביץ. ב-2009 הוא פתח את חגיגור העשור של פסטיבל העוד והלחין משירי ר' משה אבן עזרא, אשר יצא לאור ב-2013 בביצוע נקמת הטרקטור. באותה שנה ביצע בללי את הדואט "בדיוק אותו דבר", עם הזמרת סמדר אקראי, מתוך הפרויקט "המשקפיים של נויפלד". החל מ-2013 מופיע עם הוויולנית והזמרת גליה חי במופע משותף, המבוסס על שירים שבללי הלחין לנקמת הטרקטור, דרך שירי משוררים ומוזיקה שהלחין לקולנוע ולטלוויזיה.
הפקה מוזיקלית
בללי הפיק מוזיקלית את אלבום הבכורה של כנסיית השכל, "דברים בלחש", ושנתיים אחרי ב-1995 הפיק מוזיקלית את אלבומה השני של טל גורדון העונה לאותו שם. ב-2013 הפיק את האלבום של להקת הדמעות, וכן את האלבום השני של להקת פאניק אנסמבל בשיתוף רועי ירקוני.