cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
איליה אילף
קורות חיים
אילף נפטר משחפת בשנת 1937, בגיל 39.
בתו אלכסנדרה פיינזילבר עלתה לישראל והתגוררה בה עד פטירתה.
סלאוקוס החמישי
סלאוקוס החמישי פילומטור (ביוונית: Σέλευκος Ε΄ ὁ Φιλομήτωρ; מלך בשנת 125/126 לפסה"נ) היה שליט הממלכה הסלאוקית ההלניסטית, בנם הבכור של דמטריוס השני ניקטור וקלאופטרה תאה. הכינוי "פילומטור" פירושו "אוהב אם" ובעולם ההלניסטי בדרך כלל ציין שהאם פעלה כעוצרת-שותפה עבור הנסיך.
ממש לפני שאנטיוכוס השביעי סידטס מת במלחמה נגד הפרתים בסוף שנת 129 לפסה"נ, שחרר המלך הפרתי פראטס השני את דמטריוס השני, שנכנס לסוריה בסביבות ספטמבר 129 לפסה"נ. זה אילץ את אחיו למחצה של סלאוקוס החמישי, אנטיוכוס התשיעי, לברוח לקיזיקוס. קלאופטרה תאה נישאה בשנית לדמטריוס ואיחדה אותו עם שני בניו, סלאוקוס החמישי ואנטיוכוס השמיני.
אנטיוכוס השביעי לקח בן, שנקרא גם הוא סלאוקוס, ואת אחותו של סלאוקוס החמישי, לאודיקה, למסע המלחמה שלו נגד פרתיה, וכאשר אנטיוכוס נהרג, סלאוקוס זה ולאודיקה נתפסו. פראטס התחתן עם לאודיקה והראה לסלאוקוס זה (לא סלאוקוס החמישי) חסד גדול. בזמן שדמטריוס השני נלחם במלחמת אזרחים נגד הטוען לכתר אלכסנדר השני זבינס, שלח פראטס את סלאוקוס זה בחזרה לסוריה עם גופת אביו, אנטיוכוס השביעי, כדי לתבוע את כס המלוכה הסלאוקי כמלך-בובה של הפרתים. אולם סלאוקוס זה נכשל וחזר לפרתיה, שם מת מאוחר יותר.
במקום זאת, לאחר שאביו נרצח מחוץ לצור בשנת 125 לפסה"נ, טען סלאוקוס החמישי לכתר המלכות כבנו הבכור של דמטריוס השני; עם זאת, הוא נהרג עד מהרה על ידי אמו שלו. לפי אפיאנוס, קלאופטרה תאה סייעה למותו של דמטריוס, ולפיכך היא פחדה שסלאוקוס החמישי עלול לנקום את רצח אביו. זה עודד את קלאופטרה תאה לסלק את סלאוקוס לטובת אחיו הצעיר, אנטיוכוס השמיני.
ההצעה
ההצעה (באנגלית: The Proposal) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת הקומדיה הרומנטית, בכיכובם של סנדרה בולוק וראיין ריינולדס, ובבימויה של אן פלטשר, לפי תסריט של פיט צ'אירלי. הסרט יצא לאקרנים ב-18 ביוני 2009 באוסטרליה וב-19 ביוני בצפון אמריקה.
עלילה
מרגרט טייט היא בוסית קשוחה שמשעבדת את עובדיה בהוצאת ספרים בניו יורק. יום אחד עורכי דינה מודיעים לה שהיא עומדת להיות מגורשת מארצות הברית, משום שאשרת ההגירה שלה מקנדה פגה. הם מוסיפים שמי שיחליף אותה יהיה בוב ספולדינג, עובד שהיא פיטרה מספר דקות קודם לכן. מרגרט מחליטה ליזום פתרון יצירתי, ומודיעה שהיא עומדת להתחתן עם אנדרו פקסטון, העוזר שלה שנקלע בטעות למקום ובכך תקבל גרין קארד ותימנע מגירוש.
מרגרט ואנדרו נשלחים למחלקת ההגירה ושם מודיע להם הפקיד, מר גילברטסון, שהוא יבחן אותם כדי לבדוק האם הם זוג אמיתי או שאלו נישואים פיקטיביים. במהלך השיחה הם מודיעים שהם הולכים לבקר את משפחתו של אנדרו באלסקה לכבוד יום הולדתה ה-90 של סבתו, אנני.
בהתחלה, כשהם מגיעים לאלסקה, מרגרט נרתעת מהמקום וממנהגיו, ששונים מאלה של ניו-יורק. בנוסף, אביו של אנדרו, ג'ו, לא מרוצה מהקשר וחושד שאינו אמיתי. המפנה ביחסה של מרגרט מתחיל כאשר אמו של אנדרו, גרייס, וסבתו, משכנעים אותם להתחתן באלסקה מיד למחרת. מרגרט מתרגשת במיוחד מהיחס של משפחתו של אנדרו כלפיה, ומהססת בנוגע לחתונה.
במהלך החתונה, לפני תחילת הטקס, מרגרט מספרת לכל הנוכחים – ובהם מר גילברטסון – את האמת, למורת רוחו של אנדרו. מרגרט מחליטה לחזור לניו יורק כדי לארוז את חפציה ולאחר מכן לחזור לקנדה. אנדרו מצליח להגיע ברגע האחרון ולהגיד לה שהוא אוהב אותה והוא רוצה להתחתן באמת. הם הולכים שוב למר גילברטסון ואומרים לו שהם אכן מתחתנים. הסרט מסתיים בראיון של שניהם אצל מר גילברטסון.
ביקורות והכנסות
עם יציאתו לאקרנים, הסרט זכה לביקורות מעורבות מצד מבקרי הקולנוע. אתר הקולנוע האמריקאי "Rotten Tomatoes" העניק לסרט ציון 46%, בהתבסס על 137 ביקורות. אתר הביקורות "Metacritic" העניק לסרט ציון ממוצע של 48, בהתבסס על ביקורות של 29 מבקרי קולנוע.
הפקה
פיטר קיארלי כתב בתחילה את התסריט לסרט בשנת 2005. במאי 2007 הוכרז כי סנדרה בולוק קיבלה תפקיד ראשי עבור ההצעה. ג'וליה רוברטס פנתה במקור על ידי המפיקים לתפקיד ראשי בסרט, אך מאוחר יותר סירבה. כמעט חודשיים לאחר ההודעה דווח כי מסתיים המשא ומתן על כך שראיין ריינולדס יככב מול בולוק. בינואר 2008, סרטי טאצ'סטון החתימה את אן פלטשר לביים את הסרט. זה הוקרן בבכורה ב-1 ביוני 2009 בתיאטרון אל קפיטן בהוליווד, קליפורניה.
סקאלאט
סקאלאט (באוקראינית: Скалат; בפולנית: Skałat) היא עיירה במחוז טרנופול שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
יהודי סקאלאט
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-3,000 יהודים, רוב תושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות, תוך קיום בית ספר עברי. עם כיבוש האזור בידי ברית המועצות בספטמבר 1939 נאסרה פעילות זו.
ב-7 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ובו ביום רצחו בה אלו כ-20 יהודים. למחרת ערכו האוקראינים פוגרום גדול ביהודי העיירה, בו רצחו בסיוע הגרמנים כ-560 יהודים. בהמשך החודש הוטלו על יהודי העיירה תשלומי כופר גבוהים, והם גויסו לעבודות כפייה, שחלקן בוצעו במחנות עבודה.
בסוף אוגוסט 1942 שולחו כ-600 יהודים "לא כשירים לעבודה" מהעיירה למחנה ההשמדה בלז'ץ. בתחילת אוקטובר 1942 הובאו לעיירה יהודים נוספים מסביבתה.
ב-21 עד 22 באוקטובר 1942 נערכה בעיירה אקציה המונית, בה עברו שוטרים גרמנים ואוקראינים בין בתי היהודים, ושילחו כ-2,700 מהם לבלז'ץ וכ-200 לינובסקה, תוך ירי ב-153 יהודים בשעת האקציה.
ב-9 בנובמבר 1942 נערכה בעיירה אקציה נוספת, בה שולחו כ-1,100 יהודים מהעיירה לבלז'ץ. לאחר אקציות אלה רוכזו יהודי העיירה הנותרים בגטו סגור שהוקם בה, בו שררו רעב ומגיפות. ב-7 באפריל 1943 נרצחו בבורות ירי כ-750 יהודים מהגטו שבעיירה, ובהם מי שהיו מאושפזים בבית החולים המקומי ואנשי הסגל הרפואי בו.
ב-9 ביוני 1943 בוצעה בגטו שבעיירה אקציית חיסול, בה נרצחו בבורות ירי כ-500 היהודים האחרונים בו. כ-400 יהודים ששהו במחנה עבודה שהוקם בעיירה נרצחו עד 28 ביולי 1943.
מבין כ-300 היהודים שהצליחו להימלט מהעיירה טרם חיסול הגטו בה, שרדו את השואה 7 אנשים.
אלפרד דלר
אלפרד ג'ורג' דלר (באנגלית: Alfred George Deller; מאי 1912 - 16 ביולי 1979) היה זמר קונטרה-טנור אנגלי. בנוסף ליכולתו הווקלית יוצאת הדופן, נחשב דלר לאמן החשוב ביותר בתקופתו בהפצת סוג זמרה זה בקרב מאזיני המוזיקה קלאסית בעולם כולו. אחת הדמויות המרכזיות שגרמו לשילוב מחדש של קול הקונטרה טנור במוזיקת הרנסאנס והבארוק במאה ה-20.
יש המכנים אותו "אבי הקונטרה טנור". סגנונו המיוחד, ששילב רובטו ואלתור קישוטים בשירים שנכתבו לקול וללאוטה, נחשב לשנוי במחלוקת בזמנו, אולם כיום הוא מקובל לחלוטין בסוג שירה זה. לדעת רבים דלר תרם תרומה חשובה ביותר להכרה בקול זה כחלק רב חשיבות במוזיקה העתיקה וגם המודרנית.
דלר נחשב דמות משפיעה על תחייתם מחדש של מוזיקת הבארוק והרנסאנס. היה מראשוני התומכים בהחזרת הכלים המקוריים לביצועי מוזיקה זו ואחד הראשונים שהפך גישה זו לפופולרית באמצעות שידורי הרדיו שלו ב-BBC. כמו כן ייסד את פסטיבל המוזיקה Stour בשנת 1962, אחד הפסטיבלים הראשונים במוזיקה עתיקה בעולם.
ביוגרפיה
דלר הצטרף למקהלת קתדרלת קנטרברי בשנים 1940 1947 והפך שם לסולן מוערך. לאחר מכן עבר לשיר כסולן במקהלת קתדרלת סנט פול בלונדון, שם שר בין השנים 1947 – 1962.
התפתחותו כסולן
בשנות עבודתו כסולן במקהלות שתי הקתדרלות, החלה גם התפתחותו כסולן בפני עצמו. את הדחיפה הראשונית כסולן קיבל מהמלחין האנגלי מייקל טיפט ששמע אותו בקנטרברי, עמד על היופי הייחודי של קולו והציגו לציבור כקונטרה טנור ולא כגבר -זמר אלט.
פרסומו הגדול החל לאחר שידור הבכורה בהעלאת הערוץ השלישי של ה-BBC בשנת 1946 בו ביצע דלר את יצירתו המפורסמת של הנרי פרסל "בואו בני האמנות". במהלך השנים הראשונות של הקריירה שלו, הוא התמקד בביצוע מוזיקה ווקאלית מתקופת הבארוק אנגלי וכן מלחינים שקדמו לתקופה זו כגון ג'ון דאולנד והנרי פרסל. בקיאותו והמוזיקליות הרבה שלו הביאה לו הערצה בינלאומית.
דלר קונסורט Deller Consort
בשנת 1950 הקים דלר את הדלר קונסורט, אנסמבל קולי - כלי, כאשר הוא משמש כסולן וכמנצח ברפרטואר של מוזיקה אנגלית מוקדמת. הקבוצה הקדישה עצמה לביצוע מוזיקה עתיקה תוך שימוש בטכניקת ביצוע אותנטית ובכלים עתיקים. מפעל ייחודי זה של הוביל לתחייה מחדש של מדריגלים אנגליים מתקופת הרנסאנס. מ 1955 עד 1979, סיירה הקבוצה ברחבי העולם והציגה לקהלים חדשים את המוזיקה העתיקה, תוך הצבת רמה טכנית גבוהה לביצוע אותנטי של מוזיקת הבארוק. הרפרטואר כלל יצירות של י. ס. באך, הנדל, פרסל, דאולנד ואחרים. חברי האנסמבל התחלפו במרוצת השנים ובין הזמרים היה גם מרק דלר, בנו של אלפרד דלר, שהצטרף לקבוצה ב 1964.
שיתוף פעולה עם מוזיקאים חשובים
בשנת 1960, שר דלר את תפקידו של אוברון Oberon בביצוע הבכורה של אופרה "חלום ליל קיץ" מאת בנג'מין בריטן, שהלחין תפקיד זה במיוחד עבור דלר. כאשר הועלתה האופרה על במת הקובנט גרדן, הוחלף דלר, בניגוד לדעתו של בריטן, עקב "יכולת משחק חלשה וקול קטן", לטענת המפיקים. הוא חזר לתפקיד בהקלטת האופרה בניצוח המלחין בשנת 1967. הצגת הבכורה בשנת 1960, ששודרה על ידי ה- BBC, הוקלטה והיא זמינה כיום בתקליט מסחרי, כאשר המבקרים מהללים את שירתו של דלר. בנוסף לבריטן, המלחינים Fricker, Mellers, Ridout, ו Rubbra כתבו יצירות במיוחד עבורו.
בשנת 1963 הקים דלר את פסטיבל המוזיקה של Stour על מנת לשלב אומנים נוספים שהתמחו במוזיקה עתיקה וביניהם פרנס בריכן וגוסטב ליאונהארדט.
דלר הופיע והקליט עם אומנים ידועים שליוו את זמרתו, תחילה עם נגן הלאוטה דסמון דופרה ונגן הצ'מבלו וולטר ברגמן ולאחר מכן גם עם נגן הלאוטה רוברט ספנסר ונגני הצ'מבלו וויליאם כריסטי והרולד לסטר.
במהלך הקריירה המוזיקלית שלו, הקליט דלר יותר מ 136 תקליטים עם חברות ידועות ביותר ותקליטיו זכו להצלחה מסחרית גדולה.
בשנת 1970 קיבל תואר חברות במסדר האימפריה הבריטית (OBE).
דלר מת במפתיע מהתקף לב בגיל 67 כאשר שהה בבולוניה במטרה לשמש כשופט בתחרות זמרים בשנת 1979.
הוא נקבר בכנסיית "כל הקדושים" ב-Boughton Aluph בקנט, ליד רעייתו קטלין, שנפטרה ב-2006.
היה נשוי ואב לשלושה. בנו הבכור, מארק דלר, הפך לזמר מוכשר בזכות עצמו ולעיתים קרובות הופיע וגם הקליט עם אביו. בן נוסף, סיימון, הוסמך כמורה למוזיקה בשנות ה -60 ולימד בבית הספר למקהלת קתדרלת גוילפורד, ולימים הפך למנהלו. דלר קיבל תואר אבירות בריטי בשנת 1970 עבור עשייתו האומנותית.
אברון הגיד על שם גולג'י
אנטומיה
אברוני הגיד על שם גולג'י מרוכזים באזור החיבור בין השריר לגיד ומונחים בתוך רצף העברת הכוח מהשריר לגיד. גוף האברון מורכב מסיבי קולגן המחוברים מצידם האחד לעשרה עד חמישה עשר סיבי שריר ומצידם השני לגיד.
האברון מעוצבב על ידי סיב עצב תחושתי מסוג Ib (השני רק לסיב מסוג Ia במהירות ההולכה שלו), המתפצל לסיבונים העוטפים קבוצות של סיבי קולגן.
תגובת אברון גולג'י לשינויים במאמץ המתיחה על השריר
כאשר השריר מתכווץ, נמתחים סיבי הקולגן של האברון. מתיחתם מעוותת את קצוות סיב העצב וגורמת לפתיחת תעלות יונים וליצירת דחפים עצביים הנשלחים למערכת העצבים המרכזית דרך סיב העצב.
קצב הדחפים העצביים מעיד על גודל הכוח המופעל על האברון: בהפעלת כוח חזק במהירות מתעוררת תגובה דינמית מיידית, חזקה וקצרה של האברון, ולאחריה נמשכת תגובה סטטית חלשה יותר ופרופורציונלית לכוח המופעל על האברון.
הסיבים העצביים מסוג Ib מתחברים בין היתר דרך אינטרנוירון לנוירונים התנועתיים של השריר, דרך סינפסה בעלת השפעה מעכבת ויוצרים קשת רפלקס בעלת מנגנון משוב שלילי. כאשר מופעל כוח רב מדי על האברון (ועל השריר-גיד) מעוכבת פעולתו של השריר ומפחיתה את העומסים המופעלים עליו. ההפחתה בפעולת השריר מגנה עליו מקריעה ועל חיבור הגיד-עצם משבר תלישה.
איתן מסורי
איתן מסורי (נולד ב-16 בפברואר 1950) הוא זמר, קלידן ומלחין ישראלי.
ביוגרפיה
נולד בתל אביב. אביו ודודתו היו חברים בחבורת האש של סולימאן הגדול. שירה וכלי נגינה היו תמיד זמינים בסביבתו של מסורי. עוד בגיל הגן גילה כישרון טבעי ומשיכה לנגינה בפסנתר. בילדותו ובנעוריו למד לנגן על כלים שונים, חלק בלימודים פורמליים וחלק בלימוד עצמי. את שירותו הצבאי עשה בין השנים 1969 - 1972 בתזמורת חיל האוויר, בניצוחו של אריך טייך, כזמר ונגן אורגן האמונד.
ב-1976 הלחין שלושה שירים לאלבום הבכורה של שימי תבורי "חיפשתי שירים לצאת לעולם" וכן השתתף בהקלטות האלבום בנגינה על גיטרה פנדר, פסנתר, וסינטיסייזר.
אלבומו הראשון, "המון דברים", יצא בשנת 1979 וכלל מספר שירים שהיו ללהיטים באותה תקופה, כגון: "מאומה לא השתנה", "אם רק תאמין" (בשניהם - מילים: דוד חלפון), "בוקר של תקווה" (מילים: גדעון דרייזין), ושיר הנושא (מילים: שמואל קרול), אך הלהיט הגדול מאותו אלבום היה "אלוהים נתן לך במתנה", שמילותיו נכתבו בידי דוד חלפון. השיר זכה למספר רב של גרסאות כיסוי, שהמצליחה בהן - בביצועם של איתי טיראן וחני פירסטנברג - ליוותה את העונה השלישית של הסדרה "הבורגנים". בשנת 2020 זכה השיר לביצועו של הזמר יעקב שוואקי במסגרת פרויקט שימור השירים הישראלים, "צו השעה".
ב-1980 הוציא מסורי את אלבומו השני "נושא לשיר", שכלל את הלהיטים: "כבי את האור ילדונת" (מילים: גדעון דרייזין), "נושא לשיר" (מילים: איתן מסורי), "באמצע הקיץ" (מילים: סמדר שיר), "ציפור גן עדן", ובמיוחד "שלום לך ליידי שלי" (מילים: רענן דהרי), שדורג במקום ה-17 במצעד הפזמונים השנתי תשמ"א (1981) של רשת ג'. עוד באלבום חידש מסורי את "ערב בא", שזכה בפסטיבל הזמר והפזמון הראשון. בדצמבר של אותה שנה השתתף מסורי בפסטיבל הזמר המזרחי "למנצח שיר מזמור" עם השיר "בואי כלה" למילים של אתי תדהר, לחן של יהודה בדיחי, ועיבוד בסגנון דיסקו של משה זורמן.
במרץ 1981 השתתף בתחרות הקדם האירוויזיון עם השיר "אתמול" שהלחין למלים של סמדר שיר ולעיבוד של אילן מוכיח. השיר הגיע למקום השביעי בתחרות. שיר זה נכלל באלבומו מאותה שנה "אני אוהב את החיים האלה", שכלל את שיר הנושא (מילים: אילן גולדהירש) ואת "בואי הביתה" (מילים: סמדר שיר). בסוף השנה השתתף בפסטיגל הראשון בארץ עם השיר "בכיס האחורי" (עיבוד: אלדד שרים). עוד באותה שנה הלחין שני שירים לאלבומו השני של נסים גרמה "להיות כוכב", בהם את שיר הנושא.
ב-1982 זכה מייק בורשטיין במקום הראשון בפסטיבל שירי הילדים, בשיר "שלום על העולם", שהלחין איתן מסורי למילים של ניסן פרידמן. בשנת 2015 הקליט מסורי גרסה חדשה לשיר. עוד באותה שנה הלחין את השיר "הכל יודעת", שביצעה שולה חן בפסטיגל השני.
ב-1983 יצא האלבום "לפני שנה", שממנו הצליחו שיר הנושא ו"כל ההתחלות קשות" (בשניהם - מילים: ניסן פרידמן) וכן "הלו הלו" (מילים: סמדר שיר). מלבדם בלט גם השיר "שומר ישראל", אותו ביצע בפסטיבל הזמר החסידי. מסורי עיבד את מרבית שירי האלבום, כשבנוסף אליו שותפו גם בעיבודים גם דוד קריבושי, אלדד שרים, אילן מוכיח ואורי קריב. באותה שנה השתתף בסרטו של ג'ורג' עובדיה "נורית 2" (המשך לסרט "נורית"), שלא זכה להצלחה, ושר שם את להיטיו הגדולים, ביניהם "אלוהים נתן לך במתנה".
ב-1984 הוציא מסורי אלבום בשם "שיר השדה", בו הוא חידש להיטים ישראלים ישנים. לאלבומו של זוהר ארגוב "כך עוברים חיי", שיצא באותה שנה, הלחין את השיר "יסמין".
ב-1985 הוציא מסורי את האלבום "אנאבל", מתוכו בלט במיוחד השיר "חאפלה", למילים של יוש גרנות, שדורג במקום ה-31 במצעד הפזמונים השנתי תשמ"ה של רשת ג'. עוד כלל האלבום את השירים "חפיף" "מזכירה אלקטרונית", ו"הכל כרגיל" (בשלושתם - מילים: יוש גרנות).
ב-1986 הוציא מסורי את האלבומים "שירי כחול לבן 1" ו"שירי כחול לבן 2", שכמו "שיר השדה", גם הם כוללים גרסאות של מסורי ללהיטים עבריים ידועים. עוד באותה שנה הוציא שיר מקורי "תמונות של זכרונות" (מילים: ניסן פרידמן, עיבוד: דוד קריבושי). לסרט המתיחות של יגאל שילון ויהודה ברקן "ניפגש בסיבוב".
ב-1987 הוציא את השיר "כשהילדים שרים" שהלחין למילים של אילן גולדהירש.
ב-1990 הוציא לרדיו את "ינואר פברואר", שכתבה אשתו ענת מסורי, ועיבד יהודה (יוג'י) גבאי.
ב-1991 יצא אוסף הלהיטים הראשון של מסורי, ובו 20 מלהיטיו הגדולים.
ב-1992 הקליט מסורי את שיר הנושא של סרט המתיחות של יהודה ברקן "גברת תפתחי, זה אני", שכתב אילן גולדהירש.
ב-1993 הוציא מסורי את האלבום "המלה של העולם" שכלל את שיר הנושא, "שם המשחק" ו"למה" (בכולם - מילים: יוש גרנות),"גברת תפתחי זה אני", "משיח", "אני מלא אהבה" (לחן: משה וילנסקי) וביצוע של מסורי ל"יסמין" שהלחין במקור לזוהר ארגוב.
ב-1996 הוציא מסורי אלבום חריג משאר אלבומיו, "שאו שערים", אשר כלל שירים חסידיים, שרובם הולחנו על ידי שייקה פייקוב. אלבומים נוספים שהוציא מסורי בסגנון זה הם "וגלתי בירושלים" (2003) ו"משיח" (2004).
ב-1999 הקליט מסורי במיוחד לאלבום האוסף "עוד שבת של כדורגל" את השיר "שלום לך ליגה ארצית", שאותו הוא ביצע עם שחקני קבוצת הכדורגל של הפועל רמת-גן עם מילים חדשות שכתב על פי הלחן של להיטו "שלום לך ליידי שלי"
ב-2001 הוציא מסורי את "השירים היפים" - אוסף מרובע עם להיטיו משנות השבעים, השמונים והתשעים.
ב-2005 הוציא מסורי את האלבום האינסטרומנטלי "15 נעימות לשירי ארץ ישראל היפים", ובו גרסאות פסנתר לשירים ידועים, שיים מהם של מסורי.
באפריל 2008 הוציא מסורי אוסף להיטים נוסף, אשר נקרא בפשטות "הלהיטים".
בט"ו באב 2016 הוציא איתן מסורי לאור את השיר "שיר אהבה בשבילך". מילים ולחן: ניסן פרידמן.
חיים פרטיים
מסורי אלמן ולו שני ילדים - עידן ודנה. לאחר פטירת אשתו ענת ב-19 בפברואר 2011 הוא הנציח אותה, כאשר הלחין וביצע את השיר "קור ינואר פברואר", למילים שהיא כתבה. מתגורר ברמת-גן.
בנו עידן מסורי השתתף בעונה השנייה של התוכנית "אהבה חדשה" ופרש ביום החמישי. בתו דנה מסורי מעצבת תכשיטים ובעלת המותג DUSHI.
אובר-חוג
במתמטיקה, אובר-חוג B של תחום שלמות הוא תת-חוג של שדה השברים K של A שמכיל את A. במילים אחרות,. דוגמה טיפוסית לכך היא מיקום של חוג: אם S היא תת-קבוצה סגורה לכפל של A, אז הלוקליזציה S−1A היא אובר-חוג של A. החוגים בהם כל אובר-חוג הוא מיקום נקראים מקיימים תכונת QR. הם מכילים את תחומי בזו, ותת קבוצה של תחום פרופר. בפרט, כל אובר-חוג של חוג השלמים מגיע מכך; למשל, הרציונליים הדיאדיים הם מיקום של חוג השלמים באיבר 2:.
תחום דדקינד הוא בעל התכונה שכל אובר-חוג שלו הוא מיקום אם ורק אם לכל אידיאל שברי שלו חזקה שהיא אידיאל ראשי (במילים אחרות, חבורת פיקארד שלו מפותלת).
צטריזין
Cetirizine, הנמכר בין היתר תחת השם המסחרי Zyllergy, הוא אנטיהיסטמין דור שני המשמש לטיפול בנזלת אלרגית, אנגיואדמה ואורטיקריה. התרופה נלקחת דרך הפה. ההשפעה מתחילה תוך שלושים דקות ונמשכת עד כ-24 שעות. התרופה פועלת על ידי חסימת קולטני היסטמין H1, הנמצאים במערכת העיכול, כלי דם ודרכי הנשימה. מידת התועלת דומה לאנטי-היסטמינים אחרים כגון דיפנהידראמין, אך משך ההשפעה ארוכה יותר וכוללת פחות תופעות לוואי.
תופעות הלוואי השכיחות כוללות ישנוניות, יובש בפה וכאבי ראש. מידת הישנוניות נמוכה יותר מאשר עם אנטיהיסטמינים מהדור הראשון.
לגבי השימוש במהלך היריון והנקה מומלץ להתייעץ עם רופא. בניסוי על בעלי חיים נמצאו שאריות תרופה בחלב האם.
בישראל היא ניתנת ללא צורך במרשם.
אלרגיות
ההתוויה העיקרית של Cetirizine היא נזלת אלרגית ואלרגיות אחרות.
התרופה מתחרה עם היסטמין על הקישור לקולטן H1, ובכך מונעת את התסמינים האלרגיים כגון גירוד, נפיחות ונזלת.
Cetirizine נפוץ גם לטיפול באורטיקריה חריפה וכרונית, ביעילות רבה יותר מכל אנטיהיסטמין אחר מהדור השני.
תופעות לוואי
תופעות הלוואי הנפוצות של cetirizine כוללות ישנוניות וכאבי ראש. קיימות תופעות לוואי חמורות יותר, אך נדירות הכוללות טכיקרדיה ובצקת.
מטבוליזם
Cetirizine אינו עובר מטבוליזם נרחב. הוא עובר מטבוליזם במסלולים הכוללים חמצון וצימוד, ואינו עובר חילוף חומרים על ידי מערכת הציטוכרום P450.
פינוי
Cetirizine מפונה כ-70% בשתן (כ-50% אינו משתנה) ו-10% בצואה.
זמן מחצית החיים של cetirizine במבוגרים בריאים הוא כ-8.3 שעות. משך הפעולה שלו הוא לפחות 24 שעות.
ארבע העונות (ויוואלדי)
ארבע העונות הוא כינוי לארבעה קונצ'רטי לכינור, כלי קשת וקונטינואו מתוך אופוס 8 "Il cimento dell'armonia e dell'inventione" (התחרות בין ההרמוניה לאינוונציה) של אנטוניו ויוואלדי (מתקופת הבארוק), שהולחנו בשנת 1723 ופורסמו בשנת 1725. הקונצ'רטי קרויים על שם עונות השנה: אביב, קיץ, סתיו וחורף. שם האופוס נקרא גם באיטלקית "ארבע העונות". יצירה זו נחשבת ליצירה הידועה והמוכרת ביותר של ויוואלדי, והיא נחשבת לאחת הדוגמאות המוקדמות ביותר של מוזיקה תוכניתית, כלומר מוזיקה המבוססת על רעיון חוץ-מוזיקלי. במקרה זה, הקונצ'רטי מתייחסים לארבע סונטות, כשהמוזיקה מלווה את הטקסט באופן צמוד. לא ידוע מיהו כותב הטקסט של הסונטות עצמן, וישנה סברה, שוויוואלדי עצמו הוא הכותב.
בשנת 2002 אנג'ליקה אכבר יצרה לראשונה עיבוד של היצירה לפסנתר.
מבנה ארבעת הקונצ'רטי
ארבעת הקונצ'רטי מתארים את עונות השנה על ידי אלמנטים מוזיקליים שונים כגון בחורף מוצג הגשם המטפטף על ידי נגינת פיציקטו של הכינור, כלומר צלילים קצרים המופקים על ידי פריטה על מיתרי הכינור באצבעו של הנגן.
כל אחד מן הקונצ'רטי כתוב בשלושה פרקים במתכונת המקובלת של "מהיר-איטי-מהיר":
קונצ'רטו מספר 1 במי מז'ור, אופוס 8, RV 269, אביב ("La primavera")
אלגרו (Allegro)
לארגו (Largo)
קונצ'רטו מספר 2 בסול מינור, אופוס 8, RV 315, קיץ ("L'estate")
אלגרו נון מולטו (Allegro non molto)
אדאג'ו א-פיאנו - פרסטו אֶה פורטה (Adagio e piano - Presto e forte)
פרסטו (Presto)
אדאג'ו מולטו (Adagio molto)
קונצ'רטו מספר 4 בפה מינור, אופוס 8, RV 297, חורף ("L'inverno")
לואיג'י לוצאטי
לואיג'י לוצאטי (באיטלקית: Luigi Luzzatti; 1 במרץ 1841 – 29 במרץ 1927) היה מדינאי, משפטן, סופר, כלכלן ופובליציסט יהודי-איטלקי, מייסד הבנק העממי של מילאנו, פרופסור למשפט חוקתי באוניברסיטת פדובה, 5 פעמים שר אוצר של איטליה ובמשך שנה נשיא מועצת השרים של איטליה (מקביל לראש ממשלה).
קורות חיים
לואיג'י לוצאטי נולד ב-1841 בוונציה, למשפחה יהודית, תושבת העיר ומחוז - מדינת ונטו, שבצפון מזרח איטליה, מזה דורות רבים. לאביו היה בית מלאכה קטן לאריגת שמיכות צמר ועסק גדול יותר לעיבוד של קנבוס. לוצאטי סיים בהצטיינות יתירה את לימודי המשפטים באוניברסיטת פדובה. ב-1863 הוא הקים בוונציה חברה לעזרה הדדית בין הגונדוליירים וארגן שביתה. בעקבות זאת הוא גורש מהעיר בידי המשטרה האוסטרית ומצא מקלט במילאנו, שם זכה בקתדרה לסטטיסטיקה מסחרית וכלכלה ציבורית במכון הטכני. ב-1867, בן 26 היה לפרופסור למשפט חוקתי באוניברסיטת פדובה ולאחר צירוף ונציה ומחוז - מדינת ונטו כולה, לאיטליה, לקח חלק בייסוד אוניברסיטת פוסקרי בוונציה.
קריירה פוליטית
במאי 1869 היה לוצאטי לסגן שר החקלאות, התעשייה והמסחר. כשנה וחצי אחר כך, בדצמבר 1870 הוא נבחר לפרלמנט האיטלקי מטעם העיירה אודרצו, שבמחוז ונטו, צפון איטליה, 66 קילומטר צפונית מזרחית לוונציה. עם זאת, עקב גילו הצעיר הוא לא יכול היה לכהן כחבר הפרלמנט ונכנס לתפקיד זה רק במרץ 1871, משהגיע לגיל שלושים, המינימום שנדרש לכהונה זו באותה עת.
לוצאטי מילא תפקידים נוספים בממשלה, וקידם באופן כללי מדיניות כלכלית - חברתית ליברלית. בין השאר הוא הכניס לתודעה הציבורית באיטליה את תורתו של הכלכלן הגרמני Schultze-Delitzsch בנוגע לבנקי אשראי, ועודד יצירת מוסדות מעין בנקאיים, שיתופיים, שנאבקו בריבית הנשך שהוטלה בדרך כלל על הלוואות עד אז. הוא עודד את הסחר החופשי ונאבק בשיטה הפרוטקציוניסטית, שהטילה מכסים גבוהים והגבילה את הסחר החופשי בין המדינות. הוא קידם בנייה של שכונות מגורים עממיות ותמך בחקיקה לשיפור תנאי העסקתם של נשים וילדים. ב-1891 הוא נבחר לראשונה למישרת שר האוצר של איטליה, תפקיד אותו החזיק שוב בין השנים 1896–1898, בשנים 1903–1905 ופעם רביעית בשנת 1906 (ממשלת סידני סונינו הראשונה). בשנת 1909 כיהן כשר החקלאות בממשלת סונינו השנייה.
בין 31 במרץ 1910 ל-29 במרץ 1911 היה נשיא מועצת השרים של איטליה, ראש הממשלה האיטלקי ה-20 (או ה-31 אם סופרים תקופות כהונה נפרדות) והשלישי ממוצא יהודי, אחרי אלסנדרו פורטיס וסידני סונינו.
ב-1915, לאחר רצח העם הארמני בידי הטורקים, תמך לוצאטי ועשה כמיטב יכולתו כדי שהפליטים הארמנים יקבלו מקלט באי של סן לזרו.
ב-1920 הוא כיהן לתקופה של כחודשיים בלבד, כשר אוצר בפעם החמישית וב-10 באפריל 1921 לא "רץ" שוב בבחירות לפרלמנט אלא פרש בפועל מפעילות פוליטית ומונה לסנטור. הוא נפטר ב-1927, כאשר גם בתקופת חייו האחרונה נחשב לרב השפעה בתחומים הכלכליים של איטליה וכשהביע דעה בנושאים אלה, בדרך כלל פעלו על פי עצותיו.
יחסו ליהדותו
הפרק החמישי בספרו Dio nella libertà ("אלוהים בתוך החירות"), שיצא לאור ב-1926, נקרא "ההגנה על העם הנרדף בכל אלפי שנות ההיסטוריה". בפרק זה מתאר לוצאטי מקרים חוזרים ונשנים לאורך עשרות שנות פעילותו, בהם התערב לטובת עמו, בעקשנות ולמול ממשלות ודיפלומטים זרים. בין השאר הוא מספר כיצד פעל ב-1902 עבור יהודי רוסיה, ולאחר מכן למען יהודי פולין, מרוקו ולוב, בשנים 1913–1914 למען יהודי רומניה, ובשנת 1925 למול חבר הלאומים.
לוצאטי תמך בהקמת בית לאומי יהודי בפלשתינה, שבו יוכלו היהודים הנדכאים ממדינות רבות בעולם, למצוא מקלט. ב-1925 הוא שלח מסר חם לאוניברסיטה העברית בירושלים לרגל חנוכת הקמפוס בהר הצופים. מסר קודם הוא שלח בעת הנחת אבן הפינה, ב-1920 ובשתי האיגרות שב והצהיר ש-"ישמח לעזור לאגודות בפלשתינה" בהקשר של הקמת קואופרטיבים חקלאיים בארץ ישראל.
בהודעה שהוא שלח ל"בני ברית" ב-1922, הוא אמר: "כותב הודעה זו עזב את בית התפילה של אבותיו לפני שנים רבות, אך הקדיש את חייו הציבוריים להגנה על החירות הדתית וחוזר להיות יהודי בכל פעם שהיהדות מותקפת, כפי שהוא הופך לקתולי, פרוטסטנטי, או בודהיסטי כאשר הם נרדפים."
לכומר בכיר שהפציר בו להמיר את דתו, לוצאטי כתב: "אני נמצא מחוץ לכל הכנסיות, היהודית בה גדלתי וגם האחרות. אבל כאשר תוקפים אותי בגלל מוצאי היהודי או שרודפים יהודים אני מרגיש ומצהיר שאני בן ישראל אל מול הגידופים והחרפות."
ספריו
בין ספריו: "חופש המצפון והמדע", שפורסם במילאנו בשנת 1909, והספר "אלוהים בתוך החירות: מחקרים על הקשר בין המדינה והכנסייה", שהוזכר לעיל, ואשר יצא לאור בבולוניה ב-1926.
הנצחתו בישראל
במרץ 2007 קיימו המכון האיטלקי לתרבות, בתל אביב והאוניברסיטה העברית, כנס בירושלים לזכרו של לוצאטי, במלאת 80 שנה למותו. ביוני 2012 נקרא בירושלים רחוב על שמו.
Daytona Sportscar
Daytona Sportscar היא מכונית ספורט בתצורת קופה, מתוצרת יצרנית מכוניות המרוץ האוסטרלית Borland Racing Developments אשר מיוצרת משנת 2001  ועד היום. דגמי "Daytona Sportscar" שייכים לקבוצת גראן טוריסמו בסגנון רטרו.
דגם ה"-Daytona Sportscar" מבוסס על דגם "Shelby Daytona" אשר יוצר בין השנים 1964–1965.
מנוע דגם ה"Daytona Sportscar" כולל הבלמים, הגלגלים, הדיפרנציאל, ומערכת ההיגוי יוצרו על ידי "Holden (General Motors)" האוסטרלית, חברת בת של ג'נרל מוטורס.
מטה ומפעל היצרן מוקם ברובע "Braeside, Victoria" במלבורן, במדינת ויקטוריה.
דגמי "Daytona Sportscar" משתתפים במרוצי מכוניות.
נהג מרוצי המכוניות האוסטרלי פיטר ברוק נהרג ב-8 בספטמבר 2006 בדגם של "Daytona Sportscar".
משפט פועלי
משפט פועלי הוא משפט בשפה, אשר הנשוא שלו הוא פועל, וניתן בדרך כלל להטותו בזמנים השונים. במשפט פועלי, נושא המשפט יהיה בדרך כלל מבצע הפעולה, או, כאשר הפועל סביל, זה שהפעולה בוצעה כלפיו. סוג זה של משפטים עומד בניגוד למשפט השמני, משפט נעדר פועל, שהנשוא שלו הוא שם עצם. רוב המשפטים בשפה העברית הם פועליים.
דוגמה למשפט פועלי: נורית זרקה את הפרח בחצר.
קפפנברג (כדורגל)
'''קאפפנברגר אס. פאו.''' (Kapfenberger SV, "התאחדות ספורט של קאפפנברג") הוא מועדון כדורגל אוסטרי מהעיר קפפנברג שבשטיירמרק, אוסטריה. המועדון הוקם ב-4 בספטמבר 1919. המועדון משחק באצטדיון פרנץ פקטה. בעונת 2007/2008 זכה המועדון באליפות הליגה השנייה ועלה לליגה הראשונה. בתחילת דרכו של המועדון היה שמו אס.צה. קאפפנברג (Kapfenberger SC) וב-1948 שונה שמו לשמו הנוכחי. בעונת ירדה הקבוצה לליגה השנייה.
אנוך ל. ג'ונסון
אנוך לואיס "נאקי" ג'ונסון (באנגלית: Enoch Lewis "Nucky" Johnson; 20 בינואר 1883 – 9 בדצמבר 1968) היה בוס פוליטי של אטלנטיק סיטי, שריף של מחוז אטלנטיק, ניו ג'רזי, איש עסקים וראש ארגון פשע. הוא היה ה"בוס" הבלתי מעורער של קבלני הקולות ששלט באטלנטיק סיטי וממשלת מחוז אטלנטיק משנות העשרה של המאה ה-20 עד למעצרו, הרשעתו ומאסרו ב-1941. שליטתו במחוז נמשכה במשך שנות העשרים הסוערות כאשר אטלנטיק סיטי הייתה בשיא הפופולריות שלה כעיר מפלט מפני חוק היובש. בנוסף להברחת משקאות אלכוהוליים, היה ארגונו מעורב גם בעסקי הימורים וזנות.
שנותיו המוקדמות
אנוך לואיס ג'ונסון נולד ב-20 בינואר 1883, בגאלוויי, ניו ג'רזי לאי. סמית' ווירג'יניה ג'ונסון. כינויו "נאקי" נבע משמו הפרטי אנוך. ב-1886 אביו של אנוך נבחר כשריף של מחוז אטלנטיק לקדנציה של 3 שנים והמשפחה עברה להתגורר במאייס לנדינג הבירה האדמיניסטרטיבית של המחוז. האב שימש לסירוגין בתפקידי שריף של מאייס לנדינג וסגן שריף של אטלנטיק סיטי. יחד עם לואיס פ. סקוט וחבר הקונגרס ג'והן ג'. גארדנר היה סמית' חלק מהשלישייה הדומיננטית שחלשה על הממשל של אטלנטיק סיטי ומחוז אטלנטיק לפני עלייתו של. ב-1905, התמנה נאקי ג'ונסון לסגן השריף של אביו במאייס לנדינג. ב-1908 עם תום תקופת הכהונה של אביו נבחר נאקי לשריף של מחוז אטלנטיק, משרה בה החזיק עד שסולק ממנה בצו משפט ב-1911.
ב-1906 נישא נאקי לאהובתו בת העשרה, מייבל ג'פריס במאייס לנדינג.
ביסוס כוחו והשפעתו
ב-1909 נאקי מונה לעמדת כוח פוליטית חשובה מטעם המפלגה הרפובליקנית במזכירות המפלגה. ב-1911, הבוס פוליטי המקומי לואיס קוהנלה, נאקי ואחרים הואשמו בשחיתות. קוהנלה הורשע ונכלא, בעוד שנאקי זוכה מה שאפשר לו לרשת את קוהנלה כמנהיגו של אותו ארגון ששלט באופן אפקטיבי באטלנטיק סיטי המונהגת על ידי הרפובליקנים ובממשל של מחוז אטלנטיק. אטלנטיק סיטי הייתה יעד תיירותי, ומנהיגי העיר ידעו שהצלחתה כאתר נופש מותנת באספקה של כל רצונותיהם וצורכיהם של המבקרים בעיר. מה שהרבה מהמבקרים בעיר היו מעוניינים הייתה האפשרות לצרוך אלכוהול, להמר ולבקר אצל זונות. מנהיגי העיר הגיעו למסקנה שאם יאשרו קיומם של שירותים אלו יזכו ביתרון על פני מתחריהם. לפיכך הארגון שירש נאקי אפשר אספקת אלכוהול בימי ראשון (שבאותו הזמן נאסרה לפי החוק של ניו ג'רזי), הימורים וזנות, בתמורה לתשלום של דמי חסות של מספקי השירותים לארגון. התמיכה בהברחת המשקאות הזנות וההימורים התחזקה והתרחבה תחת שלטונו של נאקי. כמו כן עסק נאקי בפעילויות לא חוקיות נוספות כולל הצעות שוחד לחוזים ממשלתיים.
ב-1912 מתה מייבל אשתו של נאקי. לפי המדווח החל נאקי לצרוך משקאות אלכוהוליים לאחר מותה בעוד שלפני כן התנזר מאלכוהול.
במשך 30 שנות שלטונו החזיק במשרות רבות, כולל: אוצר המחוז, משרה שאפשרה לו לשלוט במשאבים הפיננסיים של המחוז, גזבר המחוז, מוציא לאור של עיתון שבועי, דירקטור של בנק, נשיא של חברת נדל"ן והלוואות ומנהל מבשלת שיכר בפילדלפיה. הוא דחה הצעות לרוץ כמועמד לסנאט של ניו ג'רזי משום שהאמין כי היה זה מתחת לכבודו של "בוס אמיתי" לעמוד בפני בחירות. בתור הרפובליקני בעל המעמד החזק ביותר בניו ג'רזי היה אחראי לבחירתם של מספר מושלים וסנטורים של ארצות הברית.
ב-1916 שימש נאקי כמנהל קמפיין הבחירות של המועמד הרפובליקני שהצליח להיבחר למושל. בנוסף לגיוס כספים עבור אדג', שהיה אז סנאטור של ניו ג'רזי ממחוז אטלנטיק, קידם נאקי את בחירתו של אדג' על ידי גיוס תמיכתו של הבוס הדמוקרטי של מחוז הדסון, שהסתייג מהמועמד הדמוקרטי. אדג' התחייב לשתף פעולה עם הייג ובתמורה הורה הייג לאנשים בארגונו הדמוקרטי לחצות את הקווים ולהצביע עבור אדג' בפריימריז הרפובליקנים. הייג לא תמך בוויטפן בבחירות הכלליות מה שהוביל לבחירתו של אדג'. אדג' גמל לנאקי על ידי מינויו כפקיד בית המשפט העליון של ניו ג'רזי.
אטלנטיק סיטי בזמן תקופת היובש
החוקרים טענו שהכנסתו של נאקי מ"עסקים בלתי מוסריים" עברה מעל ל-500,000 דולר בשנה (שווה ערך למעל ל-8 מיליון דולר ב-2019). הוא נסע בלימוזינה כחולה בשווי של 14,000 דולר עם נהג צמוד, ולבש בגדים יקרים כולל מעיל מפרוות רקון בשווי של 1,200 דולר. סמלו המסחרי היה פרח ציפורן אדום שנקטף באותו היום על דש בגדו. בשיא כוחו התגורר נאקי בסוויטה בעלת מספר חדרים בקומה התשיעית של הממוקם בטיילת. במלון זה שנפתח ב-1921 ערך נאקי רבות ממסיבותיו הנוצצות. הוא נודע גם בכינוי "הצאר של ריץ" וגם בכינוי "האסיר של ריץ". הוא חילק כספים לנזקקים ביד רחבה והיה פופולרי בקרב האזרחים המקומיים שהפכו את שמו לאגדה.
מאז היווסדה, הייתה אטלנטיק סיטי כמו אתרי נופש קיציים אחרים תלויה בתיירות עונתית, והמאמצים לקדם תיירות במהלך החודשים הקרים נחלו כישלון. עם זאת, הזמינות החופשית של אלכוהול במהלך תקופת היובש בעיר הפך אותה לאתר המבוקש במדינה לעריכת כנסים. במאמץ לקדם תיירות על בסיס שנתי ולא עונתי הורה נאקי על בנייתו של. העבודה על היכל הכנסים החלה ב-1926 והוא נפתח במאי 1929. ההיכל המפואר והמתקדם שנבנה הכיל מה שהיה באותה תקופה החדר הגדול ביותר בהיסטוריה עם תצפית לנוף בלתי מופרע.
תחת נאקי ג'ונסון הפכה אטלנטיק סיטי לאחד מהנמלים המובילים לייבוא אלכוהול מוברח וב-1927 הוא הסכים לשתף פעולה בארגון רופף של מבריחי משקאות וגובי דמי חסות לאורך החוף המזרחי כשהם יוצרים את. נאקי היה המארח של ועידת אטלנטיק סיטי ב-1929, מפגש של מנהיגי הפשע המאורגן בארצות הברית כולל אל קאפונה. לנאקי היה עוזר ומשרת אישי רוסי בשם לואיס קסל.
האשמות על העלמת מיסים
שמו של נאקי ג'ונסון הוזכר לעיתים קרובות בסדרה של כתבות על פשעי מוסר באטלנטיק סיטי שפורסמו ב-1930 ב שבבעלותו של איל העיתונות ויליאם רנדולף הרסט. לפי דיווחים מסוימים שרר "דם רע" בין השניים משום שנאקי הפך קרוב מידי לנערת שעשועים שהייתה הדייט הקבוע של הרסט בביקוריו באטלנטיק סיטי. בעקבות כך הפך נאקי למוקד לחקירה אינטנסיבית של הממשלה, לכאורה בשל תמיכתו של הרסט בבכירי ממשל מקורבים לרוזוולט.
ב-1933 הוכן על ידי הממשלה הפדרלית מסמך משפטי כנגדו בנוגע למיסים שלא שולמו להכנסות שהרוויח ב-1927. ב-1933 בוטל חוק היובש דבר אשר פגע קשות בתיירות לאטלנטיק סיטי, בהכנסותיו של ג'ונסון, ובכוחו הפוליטי. ב-10 במאי 1939 הועמד נאקי לדין באשמת העלמות מיסים בסך 125,000 דולר מההכנסות שקיבל ממפעיליהם של משחקי לוטו בלתי חוקיים בשנים 1935,1936 ו-1937. במשפט שהתנהל במשך שבועיים ביולי 1941 הורשע ג'ונסון ונשפט ל-10 שנים בבית כלא פדרלי ולקנס של 20,000 דולר.
ב-1 באוגוסט 1941, ג'ונסון אז בן 58, נישא לאמריקאית ממוצא שוודי, פלורנס "פלוסי" אוסבק בת 33 נערת שעשועים לשעבר מפילדלפיה לה היה מאורס במשך כ-3 שנים. 10 ימים לאחר מכן ב-11 באוגוסט 1941 הושם נאקי ב.
בעקבות הרשעתו של נאקי ב-1941, החליף אותו כמנהיגו הראשי של ארגון קבלני הקולות של אטלנטיק סיטי.
חנינה ושחרור מהכלא
נאקי קיבל חנינה ב-15 באוגוסט 1945, 4 שנים לאחר מאסרו וקיבל עצמו את PAUPER'S OATH על מנת להימנע מתשלום הקנס של 20,000 דולר (שווה ערך ל-284,000 דולר נכון ל-2019).
לאחר שחרורו מהכלא התגורר ג'ונסון עם אשתו ואחיו בבית בבעלותם של קרובי משפחתו מצד אשתו בשדרת סאות' אלברון אטלנטיק סיטי. היו שחשבו שינסה להציג מועמדות בבחירות אך הוא נמנע מלעשות זאת. במקום זאת מצא משרה כסוכן מכירות. לעיתים הוזמנו נאקי ואשתו לאירועים פוליטיים וארוחות חגיגיות בהם הושיבו אותם בשולחנות הראשיים. נאקי הוסיף להתלבש בקפידה כולל הציפורן האדום בדש בגדו. ג'ונסון תמך בקביעות במנהיגותו של פרליי, וב-1952 כאשר ניצב ארגונו של פרליי בפני אתגר רציני בבחירות, ערך נאקי קמפיין עבורו באטלנטיק סיטי שהתמקד באזור הצפוני של השחורים בעיר בו שמר על הפופולריות שלו. אנוך ג'והנסון הלך לעולמו בבית האבות בנורת'פילד, אטלנטיק סיטי, ניו ג'רזי ב-9 בדצמבר 1968.
בתרבות הפופולרית
בסדרה אימפריית הפשע שעלתה לשידור ב-19 בספטמבר 2010 העוסקת בתקופת היובש מגלם סטיב בושמי את נאקי ת'ומפסון דמות המבוססת על אנוך ג'ונסון. יוצר הסדרה בחר בדמות בדיונית על מנת לתת חופש אומנותי לכותבי הסדרה. אחד ההבדלים המשמעותיים בין ג'והנסון לת'ומפסון הוא שנאקי האמיתי מעולם לא הרג אישית אדם כלשהו, ואין שום הוכחה שהורה למישהו אחר לבצע מעשי הרג זאת בניגוד לדמות בסדרה שמבצעת פעולות מסוג זה. הבדל נוסף שת'ומפסון בסדרה מתחרה בעסקיו הבלתי חוקיים עם ארגוני פשע שונים ומנהל איתם מלחמה בעוד שג'ונסון לקח את חלקו בהכנסות הבלתי חוקיות מאלכוהול מבלי להיכנס לעימותים ומלחמות עם ארגוני פשע. הבדל משמעותי נוסף הוא שג'ונסון נישא רק ב-1941 זמן רב לאחר מותה של אשתו הראשונה ב-1912 בעוד שת'ומפסון מתחתן פעם שנייה ב-1921.
בסרטו של לואי מאל "אטלנטיק סיטי" גנגסטר מזדקן בשם לו (ברט לנקסטר) מזכיר תקרית בה היה מעורב נאקי ג'ונסון.
מרצ'נט ואייבורי הפקות
מרצ'נט ואייבורי הפקות (באנגלית: Merchant Ivory Productions) היא חברה להפקת סרטים שנוסדה ב-1961 על ידי הבמאי ג'יימס אייבורי והמפיק איסמעיל מרצ'נט. רוב סרטי החברה בוימו על ידי אייבורי והופקו על ידי מרצ'נט, לתסריט מאת רות פראוור-ג'אבוולה והיו מבוססים על רומנים או סיפורים מאת א.מ. פורסטר, הנרי ג'יימס וג'אבוולה עצמה. עלילות הסרטים מתרחשות לרוב במאה ה-19 או במפנה המאה העשרים (תקופה הנקראת בבריטניה "התקופה האדוארדית") באנגליה, ארצות הברית או הודו והם עשירים בעיצוב סגנוני, תלבושות תקופתיות וכדומה.
למרות שהמטרה המוצהרת של החברה עם הקמתה הייתה ליצור סרטים בהודו ועל נושאים הקשורים בהודו, הדוברים אנגלית ומיועדים לקהל בינלאומי, רוב סרטי החברה אינם כאלה.
מספר שחקנים בריטיים נודעים הופיעו לראשונה בסרטי מרצ'נט ואייבורי ובהם הלנה בונהם קרטר, אומה תורמן, אמה תומפסון, אנתוני הופקינס, יו גרנט ואחרים.
מרצ'נט התלוצץ פעם ואמר: אני מוסלמי-הודי, רות היא יהודיה ממוצא גרמני ואייבורי הוא אמריקאי-פרוטסטנטי, פעם מישהו אמר שאנחנו אל תלת-ראשי, אולי אנחנו מפלצת-תלת-ראשית".
מאלגה (כדורגל)
מועדון הכדורגל מאלגה (בספרדית: Málaga Club de Fútbol) הוא מועדון כדורגל ספרדי מהעיר מאלגה. בעלי המועדון הוא המשקיע הקטרי שייח עבדאללה בן נאסר בן עבדאללה בן אחמד אאל ת'אני.
הקבוצה מעולם לא זכתה באליפות הליגה. הישג השיא שלה בליגה היה בעונת 2011/2012 בה סיימה במקום הרביעי והעפילה לליגת האלופות שם הגיעה עד לשלב רבע הגמר בו הודחה על ידי בורוסיה דורטמונד תחת המאמן הצ'יליאני מנואל פלגריני. הישג השיא של הקבוצה בגביע הספרדי היה בעונת 1972/1973 בה הגיעה לשלב חצי הגמר שם הפסידה לקבוצת אתלטיק בילבאו. בעונת 2017/2018 מלאגה ירדה לליגה הספרדית השנייה לאחר 10 עונות רצופות בליגה הספרדית הבכירה.
בתום עונת 2022/2023 ירדה הקבוצה לליגה השלישית.
אריגו בויטו
אריגו בויטו (באיטלקית: Arrigo Boito; 24 בפברואר 1842, פדובה - 10 ביוני 1918, מילאנו) היה איש ספרות, משורר, מבקר, ליבריתן ומלחין איטלקי. בויטו נודע בזכות הליבריות שלו, הנחשבות ליצירות מופת בתחום זה, ובזכות האופרה "מפיסטופלס" (באיטלקית: Mefistofele) שחיבר.
קורות חייו
לאחר לימודים בבית הספר היסודי בוונציה, החל בויטו בשנת 1853 בלימודי נגינה בכינור, פסנתר והלחנה בקונסרבטוריון במילאנו, כתלמידו של אלברטו מאצוקאטו. עוד כתלמיד גילה מחשבה משוחררת מקונוונציות מוזיקליות נהוגות ופתיחות כלפי החידושים של התרבויות שמצפון לאיטליה. חדשנות זו ניכרת בקנטטה "הארבעה ביוני" (1860) וביצירתו "אחיות איטליה" (1861). בויטו חיבר אף את הטקסט ביצירות אלה ובכך החל את דרכו בתפקיד הכפול של משורר-מלחין.
בשנת 1861, לאחר שסיים לימודיו בקונסרבטוריון, קיבל בויטו מלגה, ועבר יחד עם חברו הקרוב ועמיתו ללימודים פרנקו פאצ'ו לפריז. בפריז זכה בויטו להכיר, בין היתר, את רוסיני, ברליוז וורדי. עבור זה האחרון חיבר בויטו את הטקסט הפואטי ליצירה "המנון האומות" ("Inno delle nazioni"), שבוצעה בתערוכה הבינלאומית בלונדון.
בשנת 1862 עזב בויטו את פריז ויצא לפולין, מולדת אמו (אמו, שהייתה רוזנת, נפטרה בשנת 1859). בפולין חיבר את הליברית הראשונה שלו לאופרה "המלט", שהלחין ידידו פרנקו פאצ'ו, על פי הטרגדיה הנודעת מאת ויליאם שייקספיר.
בשנת 1866 התנדב בויטו לשרת בצבאו של גריבלדי במלחמת העצמאות נגד אוסטריה.
בויטו כמלחין
יצירותיו של בויטו כמלחין הן מועטות. האופרה המושלמת היחידה שלו מפיסטופלס הועלתה לראשונה בתיאטרון לה סקאלה במילאנו ב-5 במרץ 1868 וזכתה לביקורות קשות ולתגובות קשות של הקהל בגלל האופי ה"וגנריאני" שלה, עד שהורדה כעבור שתי הצגות בהוראת המשטרה. בויטו שכתב את האופרה והכניס בה שינויים רבים. הגרסה המחודשת הועלתה בתיאטרו קומונאלה די בולוניה ב-10 באפריל 1875 וזכתה להצלחה רבה. האופרה מועלית עד ימינו.
בויטו ככותב ליברית
בויטו היה מבוקש ככותב ליברית לאופרות. בשנת 1876 כתב את הליברית לאופרה "לה ג'וקונדה" של אמילקארה פונקיילי. בויטו הופיע כאן וגם באופרות אחרות בשם העט שלו Tobio Garrio - בשיכול אותיות (אנגרמה): Arrigo Boito.
בויטו וורדי
יחסיהם של בויטו וורדי נמשכו כ-40 שנה וידעו עליות ומורדות. בשנת 1862 חיבר בויטו את המילים לקנטטה המנון האומות שהלחין ורדי עבור התערוכה העולמית בלונדון. בויטו היה גם מבקר מוזיקלי. הוא קרא במאמריו לרפורמות באופרה האיטלקית תוך ביקורת על מלחיני האופרה ובהם ורדי. הדבר הכעיס מאוד את ורדי והוא ניתק את קשריו עם בויטו. המוציא לאור ג'וליו ריקורדי הצליח לקשר שוב ביניהם. בויטו שיכתב את הליברית של האופרה סימון בוקנגרה והפך אותה מכישלון להצלחה. לאחר מכן כתב את הליברית לשתי האופרות האחרונות של ורדי - אותלו (1887) ופלסטף (1893). בויטו היה ליד מיטתו של ורדי במותו.
בשנת 1893 קיבל בויטו תואר ד"ר כבוד מאוניברסיטת קיימברידג'. בשנת 1912 נבחר כסנטור בסנאט האיטלקי. לאחר הצטרפות איטליה למלחמת העולם הראשונה בשנת 1916, הוא ביקר את החיילים בחזית. הקושי והמתח בביקור זה השפיעו על בריאותו, שהחלה להתרופף במהירות. אריגו בויטו נפטר ב-10 ביוני 1918 בגיל 76, ונקבר בבית הקברות הגדול במילאנו.
גרר גלים
באווירונאוטיקה, גרר גלים הוא רכיב של גרר אווירודינמי על גבי כנפיו וגופו של כלי טיס, קצוות להבי מדחף, וקליעים או טילים הנעים במהירות על-קולית או עבר-קולית, בעקבות נוכחותם של גלי הלם.
גרר גלים בלתי תלוי בתופעות צמיגיות, ונוטה לבוא לידי ביטוי כעליה משמעותית ופתאומית של כוח גרר בזמן שהעצם הנע מעלה את מהירותו עד למספר מאך קריטי. העלייה הגבוהה והפתאומית הם אלו המובילים לעיקרון של מחסום הקול.
תפקידו של הרכיב
גרר גלים בא לידי ביטוי כחלק מגרר לחץ עקב אפקטים של דחיסות. הוא נגרם בעקבות התצורה של גל ההלם מסביב לגוף. גלי הלם מייצרים כמות משמעותית של גרר, שיכול להסתכם לכוח גרר גדול מאוד על הגוף. אף על פי שגלי הלם מתקשרים בדרך-כלל עם זרימה על-קולית, הם יכולים להיווצר גם במהירויות תת-קוליות של כלי טיס, באזורים בגוף כלי הטיס בהם זרימת האוויר המקומית מאיצה למהירויות על קוליות.
מחקר
בשנת 1947, מחקרים בנושא גרר גלים הובילו לפיתוחם של "צורות מושלמות" המפחיתות את הגרר מהגל במידה הגבוה ביותר המתאפשרת תאורטית. עבור גוף של מטוס, הצורה הסופית שהתקבלה היא גוף סירס האאק, שמציע צורת חתך מושלמת עבור כל נפח פנימי נתון. עבור גופים עם קצה כהה, כמו למשל בטיל, הגיעו לפיתוח צורה הנקראת אוגיב וון-קרמן.
שניהם התבססו על צורות ארוכות ומוארכות בעלות קצוות מחודדים, כאשר ההבדל העיקרי ביניהם היה שהאוגיב (קצה מעוגל של אובייקט דו או תל ממדי) מחודד אך ורק בקצה אחד.
הפחתת גרר
מספר טכניקות אשר פותחו במהלך ומיד אחרי מלחמת העולם השנייה, הצליחו להפחית משמעותית את סדר הגודל של גרר הגל, ובתחילת 1950, הדגם החדיש ביותר של מטוס הקרב הגיע למהירויות על קוליות בהצלחה.
טכניקות אלו יושמו במהירות על ידי מתכנני כלי טיס. פתרון שכיח לבעיית גרר הגלים היה השימוש בכנף משוכה (swept wing - כנף המשוכה בזווית אחורה או קדימה), אותה פיתחו לפני מלחמת העולם השנייה ויישמו על מספר עיצובים של מכונות מלחמה גרמניות. משיכת הכנף גורם לה להיראות דקה יותר וארוכה יותר מכיוון זרימת האוויר, מה שהפך כנף סטנדרטית בצורת טיפה, לצורה הקרובה יותר לאוגיב של וון קרמן, בזמן שמירת על היעילות גם במהירויות נמוכות יותר, בהן עקמומיות ועובי הם פרמטרים חשובים.
פתרון הכנף המשוכה לא ניתן ליישום כאשר ישנה אפשרות לבנית כנף מאוד דקה. הפתרון יושם על מספר עיצובים, תחילה עם בל X-1, כלי הטיס המאויש הראשון שטס במהירות הקול. החיסרון בגישה זו היא שהכנף כל כך דקה שלא ניתן להשתמש בה יותר על מנת לאחסן דלק או ציוד נחיתה. כנפיים אלו נפוצות מאוד בטילים, בתחום זה הן בדרך כלל מכונות צלעות.
באותו האופן, עיצובו של גוף המטוס השתנה כאשר הוצג לראשונה חוק השטח של ווייטקומב. ווייטקומב ביצע ניסויים על צורות שונות של שלדת מטוס עבור גרר על קולי, ולאחר צפייה במצגת שהועברה על ידי אדולף בוסמן ב-1952, הוא הבין שאת עיקרון גוף סירס האאק צריך ליישם על כל כלי הטיס ולא רק גוף המטוס עצמו. כלומר, יש להצר את גוף המטוס בנקודת חיבור הכנפיים, כך שכל שטחי החתך לאורכו של כלי הטיס יתאימו לגוף סירס האאק.
יישומים של עיקרון השטח ניתן לראות בגופים מונעי הלם על גופי טיס על קוליים, הכולל גם חלק ממטוסי הסילון. גופים מונעי הלם, שהם תאים דמויי תרמיל הממוקמים בקצה האחורי של הכנף, משמשים לאותה המטרה כמו עיצוב גוף מטוס עם קו מותניים צר בכלי טיס על קוליים אחרים.
שיטות הפחתת גרר נוספות
מספר הצעות לדרכים להורדת גרר הגלים הוצגו לאורך השנים. לדוגמה, צורת חתך כנף סופר קריטית דורמת לעילוי רגיל במהירויות נמוכות יחסית לכלי טיס, אך בעל פרופיל יחסית קרוב לאוגיב של וון קרמן. כל מטוסי הנוסעים האזרחיים המודרניים משתמשים בצורות שונות של צורת חתך כנף סופר קריטית, ומשיגים זרימה על קולית משמעותית על גבי חלקו העליון של הכנף.
אקוומרין
אקוומרין (בלטינית: Aquamarine; מילולית: "מי הים"), היא אבן חן, סוג של המינרל בריל, שצבעה כחול עד כחול-ירוק הדומה לגוון הים. האקוומרין הוא רק אחד מסוגי אבני החן של הבריל. סוגים נוספים הם האזמרגד הירוק, ההליודור הצהוב, המורגניט הוורוד והגושניט הלבן. יש שם המייחסים אותה לאבן החן תרשיש המקראית.
ניתן למצוא אקוומרין ברוב המקומות בהם מוצאים בריל, הדוגמאות היפות ביותר מגיעות מרוסיה. מרבצי אבני החן של סרי לנקה הקרויים "חצץ-אבני חן" (בסינהלית "אילאם") מכילים אקוומרין. בריל צהוב שקוף, כמו זה המצוי בברזיל מכונה לעיתים "אקוומרין כריסוליט". קורונדום בעל גוון כחול אופייני לאקוומרין קרוי לעיתים "אקוומרין אוריינטלי".
בארצות הברית ניתן למצוא אבני אקוומרין בפסגת הר אנטרו (Antero) ברכס סאוֹוָטש (Sawatch) במרכז קולורדו. בברזיל יש מכרות אקוומרין במדינות מינאס ז'ראיס, אספיריטו סאנטו ובאהיה. אבני אקוומרין נאות מופקות בזמביה כמו גם מדגסקר, מלאווי, טנזניה וקניה. את רוב אבני האקוומרין נוהגים לחמם על מנת להפיק מהם צבע כחול עז יותר.
אבן האקוומרין הגדולה ביותר שנתגלתה עד היום נחפרה ב-1910 בעיר פדרה אזול שבמינאס ז'ראיס, ברזיל. היא שקלה מעל ל-110 קילוגרם וממדיה היו: אורך 48.5 ס"מ וקוטר 42 ס"מ.
האקוומרין היא אבן החן הרשמית של מדינת קולורדו.
תרבות
בארצות הברית, באוסטרליה ובתאילנד אקוומרין הוא אבן ההולדת של חודש מרץ. אקוומרין היא גם אבן החן לכבוד יום השנה ה-19.
בתקופת ימי הביניים הייתה אמונה שקסם באמצעות אקוומרין מסוגל להתגבר על רעל.
ארס אנטיקווה
ארס אנטיקווה (בלטינית: Ars antiqua), הנקראת גם "ארס וטרום" או "ארס וטוס", מתייחסת למוזיקה של אירופה בשלהי ימי הביניים, בין 1170 ל-1310 בקירוב, התקופה של אסכולת נוטרדאם הפוליפונית והשנים הבאות, שהיו עדות להתפתחות המוקדמת של המוטט.
המונח מוגבל בדרך כלל למוזיקת קודש ואיננו כולל את השיר החילוני של הטרובדור והטרובר; עם זאת, לפעמים משתמשים במונח באופן חופשי יותר, החל על כל המוזיקה האירופאית של המאה ה-13 וקצת לפניה. המונח ארס אנטיקווה עומד בניגוד למונח ארס נובה, המתייחס לתקופת הפעילות המוזיקלית בין 1310 ל-1375 בקירוב.
כמעט כל מלחיני הארס אנטיקווה הם אנונימיים. בין המעטים שנודעו בשמם נמנים הילדגרד מבינגן, אם מנזר, משוררת ומלחינה שפעלה בגרמניה במאה ה-12, לאונין (פעל בשלהי המאה ה-12) ופרוטין (פעל בשנים 1180 בקירוב עד 1220 בקירוב), שני מלחינים שנודעו בשמם מאסכולת נוטרדאם; בתקופה שאחריה, פטרוס דה קרוצ'ה, מלחין מוטטים, הוא אחד המעטים ששמם נשמר.
ב-תאוריית המוזיקה, הארס אנטיקווה הייתה תקופה של תופעות קדמה בנהלים קיימים, רובן בהבנה ובתיווי של ריתמוס. תאורטיקאי המוזיקה המפורסם ביותר במחצית הראשונה של המאה ה-13, יוהנס דה גרלנדיה, היה מחברה של "מנזוראבילי מוזיקה" (בסביבות 1240), מסה שהגדירה והבהירה אפנונים ריתמיים באופן המלא והשלם ביותר. תאורטיקאי גרמני מתקופה מאוחרת יותר במקצת, פרנקו מקולון, היה הראשון שתיאר את שיטת התיווי, שבה תווים בצורות שונות נושאים ערכים ריתמיים שונים לגמרי (ב"ארס קנטוס מנזוראביליס" משנת 1260 בקירוב), חידוש שהייתה לו השפעה כבירה על תולדות המוזיקה האירופאית מאז ואילך. רוב המוזיקה ששרדה בכתב תווים מן המאה ה-13 עושה שימוש באפנונים ריתמיים כפי שהגדיר אותם גרלנדיה.
הארס אנטיקווה מתחלקת לעיתים לשתי תקופות לא-מדויקות, הידועות כגותית המוקדמת והגותית העיקרית. התקופה הגותית המוקדמת כוללת את המוזיקה הצרפתית, שחוברה באסכולת נוטרדאם עד 1260 בקירוב, והתקופה הגותית העיקרית כוללת את כל המוזיקה שחוברה מאז ועד 1310 או 1320, המועד שמקובל לראות בו את ראשית הארס נובה. צורות האורגנום והקונדוקטוס הגיעו לשיא התפתחותם בגותית המוקדמת והחלו לדעוך בגותית העיקרית, כאשר החליף אותן המוטט.
אף כי סגנון הארס אנטיקווה יצא מן האופנה באופן פתאומי למדי, בשני העשורים הראשונים של המאה ה-14, הרי להגנתו נחלץ במועד מאוחר ז'אק מליאז' (או יאקוב מליאז'), שיצא בהתקפה משתלחת על הארס נובה "מחללת הקודש והמושחתת" ב"ספקולום מוזיקה" שלו (1320 בקירוב) והגן בשצף קצף על הסגנון הישן במילים, שהזכירו מבקרי מוזיקה שונים מאז ימי הביניים ועד ימיו. בעיני ז'אק, הארס אנטיקווה הייתה musica modesta (מוזיקה צנועה) ואילו הארס נובה הייתה musica lasciva (מוזיקה תאוותנית) - מוזיקה שאותה פירש כעונה על סיפוק יצרים, גחמנות, חוסר צניעות וחושניות (אנדרסון ורוזנר, 2001).
חרצית עטורה
חרצית עטורה (שם מדעי: Glebionis coronaria או Chrysanthemum coronarium, שם עממי: Crown Daisy) היא מין פרח בסוג חרצית ממשפחת המורכבים.
מאפיינים
החרצית העטורה היא בעלת קרקפות עם פרחים צינוריים במרכזן ופרחים לשוניים בהיקפן. כל פרחי הקרקפת צהובים-כתומים. קיים וריאנט נפוץ בעל פרחים לשוניים בהירים, שבעיקר נוטים ללבן. באופן כללי גוון הצהוב של החרציות הוא זהוב. בכל החרציות פרחי הצינור כהים יותר מפרחי הלשון. לקראת ערב נוטים פרחי ההיקף של הקרקפת כלפי מטה.
בישראל, המין פורח באביב, בחודשים פברואר עד מאי. פריחת החרציות מתחילה בחודש פברואר אך לשיאה היא מגיעה רק במרץ-אפריל. הצמח נפוץ בעיקר על אדמות עשירות בחנקן. החרציות הפורחות יוצרות לעיתים מרבדים צפופים צהובים הנראים למרחוק. עלי החרצית מתכופפים בלילה ומזדקפים ביום.
שימושים רפואיים
הערבים והדרוזים נוהגים להכין סלט מעלי החרצית.
ברפואה העממית של הבדואים נהוג לבשל עלי כותרת צהובים של החרצית במים, ולשתות את המשקה כתרופה להורדת חום, הפחתת כאבי הבטן והפסקת שלשולים.
שימוש כקוטל חרקים
צמח החרצית מכיל חומרים הנקראים פירטרינים (pyrethrins) שהם רעילים לחרקים, וכך מגנים עליו מפני הרביבוריה. חומרים דומים משמשים בתרסיסים קוטלי חרקים שבשימוש האדם.
רגשנות
רגשנות (באנגלית: Dispositional Affect) היא נטייה או תכונת אישיות להגיב למצבים שונים בצורה רגשית צפויה. נטייה או תכונה זו באה לידי ביטוי כאשר אדם נוטה באופן קבוע לראות דברים באופן חיובי או שלילי. אנשים עם נטייה לרגשנות חיובית (Positive Affectivity) מעריכים ומפרשים דברים בצורה אופטימית בעוד שאנשים עם נטייה לרגשנות שלילית (Negative Affectivity) רואים דברים בצורה פסימית.
רמת הרגשנות משפיעה על תחושות והתנהגות באופן מיידי ובדרך כלל גם באופן לא מודע, וההשפעה יכולה להיות ארוכת טווח (כמה שבועות עד כמה חודשים). מחקרים רבים מצביעים על מתאם בין רמת הרגשנות החיובית והשלילית לבין היבטים אחרים בפסיכולוגיה ובמדעי החברה, בהם אישיות, תרבות, קבלת החלטות, משא ומתן, חוסן נפשי והתמודדות עם משברים ועוד. לכן, יש חשיבות לנושא הן בחקר הפסיכולוגיה החברתית והן בחקר הפסיכולוגיה הארגונית.
המילונאי ראובן אלקלעי גזר מן המילה את צמד הפעלים גזורי השם רִגְשֵׁן (עשה לרגשני) והִתְרַגְשֵׁן (נעשה רגשני).
אבחנה בין רגשנות לרגשות ומצב רוח
מלבד רגשנות קיימים מושגים נוספים לביטויים רגשיים, כגון רגשות ומצב רוח. מושגים אלו שונים מרגשנות ועם זאת יש ביניהם קשר.
סוגים של רגשנות
באופן כללי, על אף שחוקרי רגשות חלוקים בדעתם לגבי הדרך הנכונה לאפיין ולסווג רגשות ורגשנות, מקובל כי כל רגש מהווה שילוב של רמת נעימות (נעים או לא נעים) ורמת עוררות או פעלתנות (פעיל או לא פעיל). לדוגמה: התלהבות היא רגש המורכב משילוב בין נעימות ופעלתנות גבוהה, בעוד ששלווה היא רגש המורכב משילוב בין נעימות ופעלתנות נמוכה. גם רגשנות מהווה שילוב של נעימות ופעלתנות. על פי אפיון זה, הצירופים האפשריים של נעימות נמוכה או גבוהה עם פעלתנות נמוכה או גבוהה מגדירים ארבעה רבעונים (Quarters).