cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עופר צור
פעילות ספוטיבית
צור החל להתאמן בקליעה, שחייה וכדורסל כיסאות גלגלים.
באולימפיאדת הנכים טורונטו (1976) ובאולימפיאדת הנכים ארנהם (1980) התחרה בקליעה.
באולימפיאדת הנכים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984) וב התחרה עם נבחרת הכדורסל בכיסאות גלגלים.
במרץ 2022 זכה במדליית זהב באליפות אירופה לקבוצות ברובה מצב שכיבה 10 מטר, יחד עם יוליה צ'רנוי ואלי חברה.
חיים אישיים
מתגורר ברעננה, נשוי לספורטאית בלה ויינשטוק, המרותקת גם היא לכיסא גלגלים, ולזוג ארבעה ילדים (בן בכור ושלישייה).
Girl (שיר של מארן מוריס)
Girl (בעברית: ילדה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מארן מוריס, מתוך אלבום האולפן השני שלה, Girl. השיר יצא לאור ב-18 בינואר 2019, על ידי חברת התקליטים קולומביה נאשוויל, כסינגל הראשון והפותח מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום השמיני במצעד שירי הקאנטרי. הוא הועמד לפרס בחירת הנוער בקטגוריית "בחירת מוזיקה – שיר קאנטרי".
רקע וכתיבה
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-70 מיליון השמעות.
שבעת הרועים
שבעת הרועים הם רעיון המופיע ב: עניינם של שבעת הרועים אינו מבואר בתלמוד ובפרשני המקרא, אך פרושים שונים נכתבו בזמנינו אודות כוונת הנביא. על פי כל הפרושים, שבעת הרועים הם מנהיגים שעם ישראל לעתיד לבוא יזכה לגאולה על ידם או בזכותם.
זיהוי שבעת הרועים
ב נכתב ששבעת הרועים הם: דוד באמצע, אדם שת ומתושלח מימינו, אברהם יעקב ומשה בשמאלו. בנוגע להיעדרותו הבולטת של יצחק משבעת הרועים, אמרו במדרש שבאותו הזמן הלך להציל את בניו מדינה של גיהנום. גם במסכת כלה רבתי פרק ז' הלכה ד' נאמר:
בפירושו של רש"י על הפסוק במיכה כתב . בנוגע לסיבה שנמנו דווקא אישים אלו, כתב רש"י.
יש שייחסו, ככל הנראה בטעות, את שבעת הרועים לשבעת האושפיזין אשר נהוג להזמינם בחג הסוכות, אך במקורות אין לדבר אזכור.
זיהוי שמונת נסיכי האדם
בתלמוד בבלי שם נכתב ששמונת נסיכי האדם הם: ישי, שאול, שמואל, עמוס, צפניה, צדקיה, משיח, ואליהו. לא מוסבר מה יהיה תפקידם.
אזכורים נוספים
בפיוט 'מעוז צור' נאמר בבית האחרון:
לימור פנחסוב
לימור פנחסוב (נולדה ב-4 באוקטובר 1971) היא במאית ועורכת סרטי תעודה ישראלית.
ביוגרפיה
פנחסוב ביימה את הסרט פרחים לחג, המתעד את עבודתם של מוכרי פרחים בצמתים ברחבי הארץ, 48 שעות לפני ערב פסח.
סרטה השני, מכיוון היער, הוקרן בפסטיבל ברלין 2004. הסרט מתעד יומן שכתב פולני בשם סאקוביץ, שגר בסמיכות לבורות ההריגה בפונאר, ומתחקה אחר האנשים שגרים בסביבה עד היום ומספרים על העבר, הרעש, הריחות וחיי היומיום שלהם באזור הבורות.
סרטה השלישי של פנחסוב הוא 4.7 מיליון, המספר בצבעוניות על שוד הברינקס, ומלווה בפסקול של ראפ.
סרטה הרביעי, אמא חוזרת הביתה, מתעד את סיפורה של עובדת זרה בוליביאנית שחוזרת לפגישה עם ילדיה לאחר ארבע עשרה שנות עבודה בישראל. הסרט הוקרן ברחבי העולם וזכה בפרס בפסטיבל הנשים בחיפה ובפרסים נוספים בעולם.
סרטה החמישי, צולם על ידי יצחק, מורכב מצילומי 8 מ"מ שצילם יצחק רבין, חומרים נדירים בהם מתעד רבין, מספר ביקורים דיפלומטיים בשנים 1963-1973, בהם ביקור סודי באיראן, ביקור באפריקה, צילומים מארצות הברית מתקופת שירותו כשגריר, ובנוסף צילומים של שנות השישים בישראל.
דקרן אדום-לוע
דַּקְרָן אֲדֹם-לֹעַ (שם מדעי: Aethaloperca rogaa) הוא מין של דג גרם ממשפחת הדקריים והוא המין היחיד בסוגו. הוא קרוב לסוג Cephalopholis. דג זה יכול להגיע לאורך של 60 ס"מ.
בטו (שוער)
אנטוניו אלברטו באסטוש פימפארל המוכר בעיקר בכינויו בטו (בפורטוגזית: António Alberto Bastos Pimparel או Beto; נולד ב-1 במאי 1982) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת השוער בהלסינקי איי.אף.קיי.
דקרן אדום-לוע
מאפיינים
הדקרן חי במימי האוקיינוס ההודי, האוקיינוס השקט והימים שבהם כמו ים סוף (לרבות במפרץ אילת), המפרץ הפרסי וחופי האיים המלדיביים או איי גילברט. הוא חי באזורים טרופיים סביב שוניות אלמוגים, לגונות וספינות טבועות. זהו דג טריטוריאלי ואגרסיבי שיתקוף כל מסיג גבול לשטחו, לרבות יריבים דומים לו כמו דקרים אחרים או אף זהרונים ארסיים.
הדקרן הוא דג טורף הניזון מדגים קטנים יותר. הוא ינסה לשחות בשקט סביב להקת דגים קטנים עד שימצא דג לא זהיר ויבלע אותו במהירות.
בטו (שוער)
קריירה
בטו גדל בקבוצת הנוער של ספורטינג ליסבון, אך לא הצליח להעפיל לקבוצה הבוגרת. לאחר כמה עונות בהן שיחק בקבוצות הליגה השנייה, במרץ 2009 חתם על חוזה לארבע עונות בפורטו, אליה הצטרף בקיץ.
במהלך שתי עונותיו הראשונות בקבוצה הוא היה מחליפו של השוער הראשון, הלטון. הוא מיעט לשחק בליגה, וקיבל את המקום בהרכב הפותח בעיקר במסגרת הגביע הפורטוגלי, בו זכה עם קבוצתו בשתי עונות ברציפות.
תחת המאמן אונאי אמרי הפך בטו לשוער הראשון של הקבוצה, ובעונת 2013/2014 ערך 43 הופעות במדי הקבוצה. באותה עונה זכה עם הקבוצה בליגה האירופית ובמשחק הגמר אף הדף שתי בעיטות עונשין וסייע לקבוצתו לזכות בתואר. בעונת 2014/2015 זכה שוב עם הקבוצה בליגה האירופית, אך נעדר בשל פציעות בכתף וברגל והפך לשוער השלישי של הקבוצה, אחרי סרחיו ריקו ודויד סוריה.
באוגוסט 2016 הצטרף למועדון נעוריו, ספורטינג ליסבון, אך לאחר שמיעט לשחק, עבר לגזטפה, העולה החדשה לליגה הבכירה בטורקיה, על מנת לשפר את סיכוייו להיכלל בסגל נבחרתו למונדיאל 2018. באוגוסט 2020 עזב את המועדון, לאחר שהופיע במדיו ב-95 משחקים רשמיים.
בספטמבר 2020 שב לליישואש מהליגה הפורטוגלית השנייה, ובמרץ 2021 ביקש לעזוב את הקבוצה על מנת להצטרף לפארנסה מהליגה הבכירה, ששוערהּ נפצע. בפברואר 2022 הצטרף להלסינקי איי.אף.קיי מליגת העל הפינית.
קריירה בנבחרת
ב-10 ביוני 2009 ערך בטו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פורטוגל, בתיקו 0–0 במשחק ידידות נגד.
הוא זומן על ידי קרלוס קיירוש לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2010, בו לא שיחק. הוא ישב על ספסל המחליפים גם במהלך יורו 2012.
על המשמעות
על המשמעות הוא פודקאסט פילוסופי פוליטי אשר עוסק ברעיונות ובהוגים שמעצבים את פני החברה הישראלית. הפודקאסט מוגש על ידי עו"ד תמיר דורטל. הפודקאסט עלה לאוויר לראשונה באפריל 2019 ומאז צבר מעל למיליון האזנות.
בטו (שוער)
קריירה בנבחרת
במונדיאל 2014 היה בטו בסגל הנבחרת, וערך את הופעת הבכורה שלו בתחרות ב-22 ביוני בתיקו 2–2 עם במשחק השני בשלב הבתים, לאחר שהשוער הראשון, רוי פטריסיו, נפצע במשחק הראשון מול. הוא שב לסגל הנבחרת לגביע הקונפדרציות 2017, למונדיאל 2018 ולליגת האומות 2018/2019.
ב-14 באוקטובר 2018, בטו בן ה-36 היה קפטן הנבחרת בפעם הראשונה, בניצחון 3–1 על במשחק ידידות.
על המשמעות
רקע
בעבר, תמיר דורטל חיפש פודקאסטים בעברית העוסקים בנושאים של שמרנות, פילוסופיה פוליטית, כלכלה וחירות הפרט, וכשנוכח לדעת שקיימים מעט מאוד כאלו, החליט להקים ולהגיש פודקאסט בנושאים אלו.
פורמט
רוב הפרקים מעוברים בצורה של ראיונות אישיים, בהם דורטל שואל את המרואיין שאלות ונותן לו במה להשיב ארוכות ללא אילוצי זמן. לרוב ההקלטה תתבצע במפגש פנים מול פנים, ולא באמצעות רשת האינטרנט. בחלק מהפרקים דורטל מעביר הרצאה בעצמו בנושאים: ההבדל בין הימין לשמאל, התמודדות עם התמכרות לטלפון סלולרי, מדעי המדינה, כלכלה והשקעות ועוד.
פרקים
הפודקאסט עוסק בנושאים הקשורים לסדר היום הישראלי: חירות הפרט, המסורת היהודית בחיים המודרניים, היהודים ושמרנות ליברלית, משפחה, מדינת רווחה, ביטחון, לאומיות, דת ומדינה, משבר אירופה המודרנית, הקפיטליזם הדמוקרטי, משילות, משפט ודמוקרטיה, אקטיביזם שיפוטי, המזרח התיכון, תרבות האסלאם.
בין האורחים שהשתתפו בפודקאסט: עו"ד שמחה רוטמן, עו"ד ששי גז, אמיר אוחנה, פרופסור משה קופל, עו"ד גיל ברינגר, פרופסור אפרים פודוקסיק, דלית סוטר, עמיחי שיקלי, ד"ר גדי טאוב, פרופסור יונתן דובי, חיים רמון, ד"ר רן ברץ, מייקל אייזנברג, דניס פרגר, ובן שפירו.
הפקת פודקאסטים
צוות הפודקאסט עוסק גם בפיתוח והפקת פודקאסטים אחרים, כגון "השימוע", "על המלחמה" ו"המצביא מנצח".
על המשמעות+
בשנת 2022 פתח הפוקאסט תוכנית למנויים בלבד הנקראת "על המשמעות+".
רוטב חמוץ-מתוק
רוטב חמוץ-מתוק (בסינית מסורתית: 甜酸醬, בסינית מפושטת: 甜酸酱; תעתיק: טיאם-סון-ג'יאונג; מילולית: רוטב חמוץ מתוק; באנגלית: Sweet and Sour) הוא רוטב ומטבל מהמטבח הסיני ומהמטבח הסיני אמריקאי שטעמו חמוץ-מתוק וצבעו אדום עז. רוטב זה הפך פופולרי בצפון אמריקה ובאירופה בעקבות פיתוח המטבח הסיני אמריקאי. הרוטב מוגש לרוב עם אגרול, מנה סינית-אמריקאית נפוצה.
המטבח הסיני
מקורו של רוטב מודרני זה ברוטב מהמטבח הסיני אשר הכיל חומץ אורז עדין, רוטב סויה וסוכר או דבש. לעיתים הרוטב כולל גם זנגביל כתוש. רוטב זה שימש במטבח הסיני כמטבל עבור מאכלי דגים או בשר (ולא כרוטב המשמש בבישול עצמו). רוטב זה השתנה בהתאם לסוג השימוש, כך שלחסילון הוכן הרוטב עם פלפל צ'ילי ורוטב סויה, ולבשר אווז הרוטב כלל גם שום.
הרוטב נפוץ בעיקר במטבח הקנטונזי בו משמש הרוטב לתיבול חזיר חמוץ מתוק, מנה המסמלת את המטבח, והפכה פופולרית ביותר במסעדות סיניות במערב.
השפעות על המטבח המערבי
רוב המהגרים הסינים למערב עד שנות החמישים הגיעו ממחוז גואנגדונג, ולכן המטבח הסיני אמריקאי הושפע רבות מהמטבח הקנטונזי. גם רוטב זה, כפי שהוא מוגש במערב, מבוסס על רוטב דומה מהמטבח הקנטונזי, ומשמש במערב בעיקר במנות עוף או וחזיר. בהמשך נוספו לתבשילים המסורתיים מרכיבים כגון רסק עגבניות (בעיקר קטשופ) ואננס ומאכלים מערביים שבושלו בניסיון להידמות לאוכל סיני מסורתי עשוי שימוש ברוטב זה ובשני מרכיבים אלה. אחד משימושיו המרכזיים של רוטב זה הוא כמטבל לאגרול.
עם הגידול בפופולריות הרוטב ובתפוצתו במערב החל שיווק של רוטב מוכן.
החלטה 2560 של מועצת הביטחון של האו"ם
החלטה 2560 של מועצת הביטחון של האו"ם היא החלטה של מועצת הביטחון מ-29 בדצמבר 2020, שעסקה בהתקוממויות של ארגוני טרור אסלמיים בין לאומיים. זו הייתה החלטת מועצת הביטחון של האו"ם האחרונה של השנה.
ההחלטה, שאומצה בפה אחד, עודדה את המדינות החברות לפעול באופן פעיל יותר ביחס לאכיפת הסנקציות על יחידים וקבוצות הקשורים למדינה האסלאמית ואל-קאעדה. מועצת הביטחון דחקה במדינות לקיים אינטראקציה רבה יותר עם הוועדה המוקדשת לפיקוח על אכיפת הסנקציות נגד קבוצות טרור אלה הממוקמות בעיראק, סוריה, לוב וסומליה.
בנוסף, ההחלטה דחפה להגשתה לוועדת הרשימות והנתונים בדבר יחידים, קבוצות, התחייבויות וגופים שיכולים לעמוד בקריטריונים שנקבעו בהחלטה 2368, כדי לשמור על החומר אודות רשומות הסנקציות של דאעש ואל-קאעידה עדכני. כמו כן, המליצה להקים צוות לפיקוח על הסנקציות, ללמוד את הליכי הפטור שנקבעו בהחלטה 2368, ולנסח ייעוץ לוועדה האם נדרש עדכון פטור.
מחנה רחבעם
מחנה רחבעם (מחנה קבע 103) הוא בסיס צבאי השוכן ברמלה, סמוך לשכונת קריית האומנים בעיר. הבסיס, המשמש את מפקדת פיקוד העורף, קרוי על שמו של רחבעם זאבי.
היסטוריה
עם כיבוש רמלה במבצע דני, במהלך מלחמת העצמאות, עבר הבסיס לידי צה"ל. בתחילה שימש את מפקדת פיקוד המרכז ומ-1951 גם את מפקדת חיל האוויר. ב-1958 הועברה מפקדת חיל האוויר לקריה, ומפקדת פיקוד המרכז נותרה במקום עד 1971. באותה שנה עברה למקום מפקדת חיל הרגלים והצנחנים. לאחר הקמת פיקוד העורף ב-1992 נקבע משכנו בבסיס זה. בשנת 2003 נקרא המחנה על שם רחבעם זאבי, ששימש כמפקד פיקוד המרכז בתקופה בה הייתה מפקדתו בבסיס.
במהלך השנים הוקמו בשטח הבסיס מבנים, צריפים ומבנים יבילים, ואולם נותרו בו גם 12 מבנים היסטוריים שהקימו הגרמנים וכן האנגר שהקימו הבריטים ב-1931. במהלך 2010 ערך מרכז הבינוי בצה"ל סקר במקום בשיתוף המועצה לשימור מבנים ואתרי התיישבות במטרה להתחיל בתהליך של שימור.
במהלך אוגוסט 2021 עבר למחנה בה"ד 16 שהתפנה בעקבות פינוי חלקים ממחנה צריפין.
בעתיד יוקם בסמוך מחנה אופק רחב, אשר ישמש מחנה רב זרועי שיכלול בתוכו את הבקו"ם ומספר יחידות נוספות שיתפנו מבסיסים, שיפונו במסגרת העתקת בסיסי צה"ל לנגב.
הארי הס
הארי האמונד הס (אנגלית: Harry Hammond Hess; 24 במאי 1906– 25 באוגוסט 1969) היה גאולוג ומפקד בסיס צוללות אמריקני בזמן מלחמת העולם השנייה. הס נחשב למי שגילה את הכוח המניע את נדידת היבשות – זרמי הערבול במעטפת כדור הארץ. התאוריה שפיתח הס, הנוגעת להתפשטות קרקעית הים, מהווה בסיס לתאוריית טקטוניקת הלוחות.
קורות חייו
הארי הס נולד בעיר ניו יורק ב-24 במאי 1906, לדניאל וג'ילאן האס. למד בבית ספר תיכון בניו ג'רזי. סיים תואר ראשון באוניברסיטת ייל בשנת 1927 ואת הדוקטורט באוניברסיטת פרינסטון ב-1932.
היה נשוי לאנט ברנס, והותיר אחריו שני בנים.
נפטר מהתקף לב בוודס הול מסצ'וסטס, ב-25 באוגוסט 1969, תוך כדי ניהול ישיבה של האקדמיה הלאומית למדעים. נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
פעילותו המקצועית
לאחר סיום לימודיו, בשנה האקדמית 1932/3, לימד באוניברסיטת ראטגרס. לאחר מכן שימש במשך שנה כעוזר מחקר (research associate ) במעבדת הגאופיזיקה של מכון קארנג'י בוושינגטון. בשנת 1934 התקבל לסגל של אוניברסיטת פרינסטון, מקום בו נשאר כל חייו. בין השנים 1950-1966 כיהן כראש המחלקה לגאולוגיה באוניברסיטת פרינסטון. בשנת 1965 שימש כפרופסור אורח באוניברסיטת קיימברידג', באנגליה.
השתתף בתכנון מבצע הנחתת אדם על הירח.
תגליות מדעיות
הס תרם תרומה חשובה לתאוריית נדידת היבשות, שהגה אלפרד וגנר, בעת שפיקד על נחתת אמריקנית בזמן מלחמת העולם השנייה. בנחתת זו היה מכשיר סונאר למדידת עומק קרקעית האוקיינוס, ששירת את הס למטרות צבאיות וגאולוגיות כאחת – מיפוי קרקעית האוקיינוס. במדידותיו גילה הס שקעים אוקייניים וגוּיוֹ – הרי געש תת-ימיים שנוצרו מעל נקודות חמות, שהפכו דחוסים יותר ופסגותיהם נסחפו כאשר התרחקו ממנה והתקררו. הס קרא להרי געש אלה "גויו" על-שם הגאולוג והגאוגרף ארנולד הנרי גויו (Arnold Henry Guyot) יליד שווייץ, שהיה פרופסור לגאוגרפיה פיזית וגאולוגיה באוניברסיטת פרינסטון.
בשנת 1960 הגה את תאוריית התפשטות קרקעית האוקיינוסים, לפיה הקרקעית נוצרת באמצעות התפרצות געשית ברכסים מרכז-אוקייניים. התאוריה מניחה כי זרמי הערבול במעטפת הם הכוח המניע את תנועת היבשות.
תאוריה זו הסבירה את גילם הצעיר של הסלעים במרכז האוקיינוסים, את האנומליה המגנטית של קרקעית האוקיינוס, קשתות איים, שקעים אוקייניים ואת היווצרות הגויו.
זכה במדליית פנרוז לשנת 1966.
הס השתתף בתכנון מבצע הנחתת אדם על הירח, ועוד לפני מותו בגיל 63, זכה לראות את צעדיו הראשונים של האדם על הירח במשימת אפולו 11.
הנצחה
מאז שנת 1984 האיגוד הגיאופיזי האמריקאי מעניק מדליה על שם הס לחוקרים מצטיינים במחקר המבנה והאבולוציה של כדור הארץ וכוכבי הלכת.
עמותת אפשר
עמותת אפשר היא מוסד ללא כוונות רווח המסייע לבני נוער וילדים בסיכון.
העמותה הוקמה בשנת 1981 על ידי אנשי חינוך ורווחה מהמגזר הציבורי, על-מנת לתגבר את הפרקטיקה החינוכית-חברתית בישראל. היא עוסקת בחינוך ובטיפול בבני נוער הנמצאים בסיכון במסגרת הקהילה, הפנימיות ובמשפחות אומנות. לעמותה אחד עשר סניפים הפרוסים ברחבי ישראל ועובדים בה למעלה ממאתיים אנשי מקצוע. המנכ"ל שלה הוא בנימין גדליהו.
העמותה פועלת במספר מישורים:
העמותה נוסדה בתור אגודת ידידים של המדרשה להכשרת עובדים חינוכיים-סוציאליים של משרד הסעד בידי שבעה אנשי מקצוע. בראשית שנות התשעים קיבלה העמותה מידי משרד הרווחה את הטיפול באלכוהוליסטים בכל רחבי הארץ, ובעשור הראשון של המאה ה-21 קיבלה העמותה ממשרד הרווחה את הטיפול במכורים להימורים. החל מסוף שנות התשעים, כשנוסדה עמותת "אשלים" של הג'וינט לעזרה לילדים בסיכון, עוסקת העמותה בפרויקטים משותפים עם "אשלים".
עמותת אפשר היא חלק מהארגון הבינלאומי לעובדים חינוכיים-סוציאליים AIEJI. היא מוציאה לאור את כתבי העת "הכל על אלכוהול", "אפשר לעובד החינוכי סוציאלי", ו"מפגש לעבודה חינוכית-סוציאלית".
העמותה מקיימת ימי עיון וכנסים, עורכת הרצאות לבני נוער, הורים ואנשי מקצוע על מניעת התמכרויות והטיפול בהן, עורכת טיפולים אישיים ומפעילה מענה טלפוני בנושאי התמכרויות.
ספרים שהוציאה העמותה לאור:
מיקי ספיליין
מיקי ספיליין (באנגלית: נולד Frank Morrison Spillane, ידוע בשם Mickey Spillane; 9 במרץ 1918 - 17 ביולי 2006) היה סופר מתח אמריקאי, יוצרו של הבלש מייק האמר. ספריו נמכרו ברחבי העולם ביותר מ-225 מיליון עותקים, ונכון לשנת 1980, 7 מתוך 15 רבי המכר בכל הזמנים בארצות הברית נכתבו על ידו.
חייו
ספיליין נולד בברוקלין שבניו יורק לאב אירי ואם סקוטית. סיים את לימודיו התיכוניים ב-1935. עוד בתקופת לימודיו בתיכון החל לכתוב. ספיליין עבד במגוון עבודות כולל מציל בברכה, ואמן טרמפולינה בקרקס בארנום.
ספיליין החל לכתוב סיפורי קומיקס לחברת צ'רלטון קומיקס ומדי יום פרסם עלילה בת 8 עמודים בחוברת הקומיקס המתארת את הרפתקאותיהם של סופרמן, באטמן וקפטן מארוול.
ספרו הראשון שהציג את גיבורו מייק האמר היה I, the Jury (תורגם לעברית כ"אני הוא החוק") פורסם בשנת 1947 ונמכר במעל ל-6 מיליון עותקים בארצות הברית. ספרו זה, כמרבית ספריו הבאים היה משופע באלימות, יותר מהמקובל בספרות הבלשית בת זמנו.
ב-1985 זכה בפרס אדגר אלן פו לספרות בלשית. ספריו, שאזלו מהמדפים הודפסו שנית ב-2001.
ביקורות
ספריו זכו לביקורות בשל היותם משופעים באלימות ובמין. מאידך הסופרת הרוסיה-אמריקאית איין ראנד העריכה את עבודתו וראתה בו סופר שהציג מוסר של שחור-לבן בדרך מקורית ולא מוערכת מספיק על ידי המבקרים. ספיליין עצמו ענה למבקריו: "יש יותר בוטנים מלוחים מקוויאר... אם הקוראים אוהבים אותך, אתה טוב". מעל 225 מיליון עותקים שנמכרו מספריו מצביעים על האהדה לה זכה מקהל הקוראים.
איימון סאליבן
אֵיימון סאליבן (באנגלית: Eamon Sullivan ; נולד ב-30 באוגוסט 1985), הוא שחיין אוסטרלי שהחזיק בשיאי עולם במשחים ל-100 מטר חופשי ול-50 מטר חופשי.
ביוגרפיה
סאליבן נולד בפרת' במערב אוסטרליה, שם הוא חי עד היום.
את אליפות העולם בשחייה ב-2005 החמיץ סאליבן בשל פציעה. באליפות העולם בשחייה 2007 שנערכה במלבורן הוא זכה במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ובמדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי. בנוסף, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-50 מטר חופשי.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) שבר סאליבן לראשונה את שיא העולם של אלן ברנאר במשחה ל-100 מטר חופשי כששחה בזמן של 47.24 שניות, כשחיין ראשון במשחה שליחים 4X100 מטר חופשי, בו נבחרת אוסטרליה זכתה במדליית ארד. שיאו העולמי החזיק מעמד שלושה ימים עד שברנאר שיפר אותו בארבע מאיות השנייה במקצה הראשון בשלב חצי הגמר, אולם דקות ספורות לאחר מכן הוא החזיר לעצמו את שיא העולם כשניצח במקצה השני בתוצאה של 47.05 שניות. בשלב הגמר הוא לא הצליח לשחזר את הצלחתו וזכה במדליית כסף לאחר שהפסיד לברנאר. הוא זכה במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב כששחה את סגנון החופשי. בנוסף, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-50 מטר חופשי.
באליפות צרפת באפריל 2009 נשברו שיאיו העולמיים במשחה ל-50 מטר ול-100 מטר חופשי על ידי פרד בוסקה וברנאר בהתאמה, אולם השיא ב-100 מטר נפסל על ידי פדרציית השחייה הבינלאומית בשל חליפת שחייה לא תקנית. באליפות העולם בשחייה 2009 ברומא, בה לא השתתף בשל מחלה, נשבר שיאו במשחה ל-100 מטר חופשי על ידי סזאר סיילו מברזיל.
באליפות אוסטרליה ב-2011 זכה רק במדליית הארד במשחה 100 מטר חופשי (בזמן של 48.89 שניות), אחרי השחיינים הצעירים ג'יימס מגנוסן וג'יימס רוברטס ובמקום החמישי ב-50 מטר (22.40 שניות), ובשל כך איבד את המקום במשחים האישיים באליפות העולם בשחייה 2011. אולם הוא שולב בנבחרת עבור משחי השליחים. והשתתף, יחד עם מגנוסן, מט טרגט, ומתיו עבוד במשחה 4x100 מטר חופשי. הוא שחה את החלק האחרון במשחה, ולמרות שיריביו צימצמו את הפער שקודמיו פתחו, הוא הצליח לשמור על היתרון עד הסוף, ולהוביל את אוסטרליה למדליית זהב לפני צרפת וארצות הברית.
באולימפיאדת לונדון (2012) סיים סאליבן במקום שמיני במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.98 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 21.88 שניות ובמקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:11.63 דקות, 22 מאיות השנייה איטי ממדליית ארד, כשחיין שלישי הוא שחה ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 47.68 שניות.
משל התאנה ללא פרי
משל התאנה ללא פרי (אין לבלבל אותו עם משל ניצני עץ התאנה), הוא אחד ממשלי ישו אשר מופיע בבשורת לוקס י"ג 6–9. במשל מדובר על עץ תאנה אשר אינה מניבה פרי (תאנים):
הרקע לסיפור המשל
הרקע לסיפור משל התאנה ללא פרי היא אירוע עליו נשאל ישו על ידי אנשים בקרבתו, על קנאים אנשי הגליל שהנציב הרומי פונטיוס פילטוס טבח, ודמם עורב בדם זבחיהם. ישו אמר להם שהם טועים אם הם חושבים שגליליים אלה חטאו יותר משאר הגליליים ולכן נטבחו. ישו מזהיר את כל שומעיו שכולם, ובוודאי בני עם ישראל, חייבים בתשובה, ומי שלא ישוב לאלוהים צפוי לו גורל של אבדון."וַיָּבֹאוּ אֲנָשִׁים בָּעֵת הַהִיא וַיַּגִּידוּ לוֹ אֶת־דְּבַר הַגְּלִילִים אֲשֶׁר עֵרַב פִּילָטוֹס דָּמָם עִם־זִבְחֵיהֶם׃ 2 וַיַּעַן יֵשׁוּעַ וַיֹּאמֶר אֲלֵיהֶם הַאֹמְרִים אַתֶּם שֶׁהַגְּלִילִים הָאֵלֶּה הָיוּ חַטָּאִים מִכָּל־אַנְשֵׁי הַגָּלִיל כִּי מְצָאָם כַּדָּבָר הַזֶּה׃ 3 לֹא כִּי־אֹמֵר אֲנִי לָכֶם אִם־לֹא תָשׁוּבוּ גַּם־אַתֶּם כֻּלְּכֶם תֹּאבֵדוּ׃ 4 אוֹ שְׁמֹנָה הֶעָשָׂר הָהֵם אֲשֶׁר נָפַל עֲלֵיהֶם הַמִּגְדָּל בְּשִׁלּחַ וַיְמִיתֵם הַאֹמְרִים אַתֶּם שֶׁהָיוּ אֲשֵׁמִים מִכָּל־הָאֲנָשִׁים הַיּשְׁבִים בִּירוּשָׁלָיִם׃ 5 לֹא כִּי־אֹמֵר אֲנִי לָכֶם אִם־לֹא תָשׁוּבוּ גַּם־אַתֶּם כֻּלְּכֶם תֹּאבֵדוּ׃""- לוקס י'ג 1–5, הברית החדשה, תרגום דליטש"
סיפור המשל
סיפור המשל הוא כדלקמן:" 6 וַיִּשָׂא מְשָׁלוֹ וַיֹּאמַר אִישׁ אֶחָד הָיְתָה־לּוֹ תְאֵנָה נְטוּעָה בְכַרְמוֹ וַיָּבֹא לְבַקֶּשׁ־בָּהּ פְּרִי וְלֹא מָצָא׃ 7 וַיֹּאמֶר אֶל־הַכֹּרֵם הִנֵּה־זֶה שָׁלשׁ שָׁנִים אָנֹכִי בָא לְבַקֵּשׁ פְּרִי בַּתְּאֵנָה הַזֹּאת וְלֹא מָצָאתִי כְּרֹת אוֹתָהּ לָמָּה־זֶּה תַשְׁחִית אֵת הָאֲדָמָה׃ 8 וַיַּעַן וַיֹּאמֶר אֵלָיו אֲדֹנִי הַנִּיחָה אֹתָהּ עוֹד הַשָּׁנָה הַזֹּאת עַד אֲשֶׁר־עֲזַקְתִּיהָ וְשַׂמְתִּי דֹמֶן לָהּ׃ 9 אוּלַי תַּעֲשֶׂה פֶרִי וְאִם־לֹא תַעֲשֶׂה וְכָרַתָּ אֹתָהּ בַּשָּׁנָה הָאֲחֶרֶת׃""-בשורת לוקס י'ג 6–9, הברית החדשה, תרגום דליטש."
פרשנות
במשל זה, הבעלים נחשב בדרך כלל כמייצג את אלוהים, שנטע עץ תאנה בכרמו ובא לבקש ממנה פרי. הכורם מייצג את ישו. עצי תאנה היו עצי פרי נפוצים וחשובים בתקופת התנ"ך, בימי בית ראשון ושני, בארץ ישראל. לעיתים רחוקות היו נוטעים תאנים בתוך שטחי הכרמים, כיוון ששורשיהם של עצי התאנה עמוקים, גדולים ומסתעפים מאוד, והם גוזלים שטח קרקע גידול שאחרת יכולה הייתה לשמש לגידול הגפנים.
עץ התאנה נמשל פעמים רבות לעם ישראל. ייתכן גם, כי זו גם המשמעות כאן. אפשרות נוספת היא שהעץ במשל מסמל כל מאמין יהודי או נוצרי ששמע את בשורת ישו על ישועה באמונה. בכל מקרה, המשל משקף את דמותו של ישו המציע הזדמנות לחזרה בתשובה וסליחת חטאים, בחסדו כלפי מאמיניו. הוא שכנע את בעל הכרם (אלוהים) שלא לכרות את התאנה (עם ישראל) ולהמתין שיטפל בתאנה, ידשן אותה ויעבד את האדמה סביבה, שמא תעשה פרי בשנה הבאה. "שלוש השנים" מייצגות באופן הגיוני את תקופת שירותו של ישו למען בשורת מלכות אלוהים, באותה מידה ייתכן שזה גם פרק הזמן שנדרש לעץ התאנה להניב פרי. עשיית הפרי מסמלת את הציות לאלוהים ולמצוותיו, את קבלת האמונה כדרך חיים, ואת המעשים באמונה.
מאידך, יכול גם להיות שעץ התאנה מסמל כל מאמין, בין שהוא יהודי או בין שהוא גוי. הוא קיבל הזדמנות לצמוח בכרם, היכן שבדרך כלל לא אמור להימצא, כמו גם את הזמן הנדרש לשאת פרי. הכורם, שהוא ישו, לא מכזיב, בהציעו עדיין לא לכרות את העץ, אלא לטפח אותו (את התאנה הלא פורייה), ולאפשר לה את הזמן הנדרש להניב פרות.
פרשנות אחרת, הרבה פחות מקובלת וגם לא תואמת במיוחד את הרקע לסיפור המשל (ראה לעיל), גורסת כי הבעלים - בעל הכרם אשר נעדר מהכרם מרבית הזמן, מבקר את הכרם שלו פעם בשנה בלבד. התורה בהתייחסה לאכילת הפרות הראשונים, קבעה בספר ויקרא י"ט 23- 25 (23 וְכִי-תָבֹאוּ אֶל-הָאָרֶץ, וּנְטַעְתֶּם כָּל-עֵץ מַאֲכָל--וַעֲרַלְתֶּם עָרְלָתוֹ, אֶת-פִּרְיוֹ; שָׁלֹשׁ שָׁנִים, יִהְיֶה לָכֶם עֲרֵלִים--לֹא יֵאָכֵל. 24 וּבַשָּׁנָה, הָרְבִיעִת, יִהְיֶה, כָּל-פִּרְיוֹ--קֹדֶשׁ הִלּוּלִים, לַיהוָה.  25 וּבַשָּׁנָה הַחֲמִישִׁת, תֹּאכְלוּ אֶת-פִּרְיוֹ, לְהוֹסִיף לָכֶם, תְּבוּאָתוֹ:  אֲנִי, יְהוָה אֱלֹהֵיכֶם.) שאסור לאכול מפרות העץ הראשונים בשלוש השנים הראשונות. לכן על הכורם להיפטר מהפרי, על ידי קטיף התאנים בשלב מוקדם (התאנים הפגות) והשלכתם, או להפכם לדשן אורגני (בערמת קומפוסט), או לאפשר לבעלי חיים או עופות להנות מהם, כדי למנוע שמישהו בטעות יאכל את הפרי האסור. לפי גרסה זו, המשל מצביע על כך שהכורם הוא יהודי אדוק ואילו הבעלים הוא עובד אלילים, אשר אינו מכיר את מצוות התורה בנוגע לאכילת הפרות הראשונים. ועתה, כאשר העץ נכנס לתקופת פוריותו, מונע הכורם את כריתת העץ באמצעות הגרזן, מבלי לתת לבעל הכרם דין וחשבון על השנים הראשונות. על כל פנים ממתינה לבעל הכרם הפתעה נוספת: לפי מצוות התורה גם בשנה הרביעית אסורה אכילת הפרות, הפרי הראשון הראוי לאכילה, מוקדש קודש הילולים לה' (מעשית מובא למקדש לכוהנים וללויים). הוצע שהמבשר לוקס קיבל אולי השראה מסיפורו של כורם יהודי, כיצד הערים על אדונו עובד האלילים. בסופו הנמשל הוא שהמאמין הנאמן ינצח.
אפשר לראות במשל זה מעין קריאת תוכחה לעם ישראל, ולעולם כולו לשוב בתשובה לאלוהים. שכן כל מי שלא ישוב יאבד - יכרת. למרות זאת ניתן לראות את רחמיו וסבלנותו, ובקשת הדחיית שלו מיד בעל הכרם - האל - על עמו ישראל ועל שאר בני אדם.
האותנטיות
על אף ש משל התאנה ללא פרי מצוי רק בבשורת לוקס, לא קיים טיעון חזק כנגד האותנטיות של המשל. בשתי הבשורות הסינופטיות האחרות נכלל תחת זאת הסיפור שבו ישו קלל את עץ התאנה שלא היה בה פרי, עם מקבילויות מעניינות אחדות בנושא.
I'm Still Standing
I'm Still Standing הוא סינגל שנכתב על ידי אלטון ג'ון וברני טופין, מתוך האלבום Too Low for Zero.
הסינגל הגיע לשיא במקום הראשון בקנדה ובשווייץ, למקום רביעי בבריטניה, ולמקום ה-12 במצעד הבילבורד האמריקאי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ, בבימויו של הבמאי האוסטרלי ראסל מולקאי, צולם בקאן ובניס בריביירה הצרפתית, צרפת ומציג את צבעי דגל צרפת.
ברונו טוניולי, שלאחר מכן היה שופט בתוכנית הטלוויזיה Strictly Come Dancing של ה-BBC ובגרסה האמריקאית שלה, Dancing with the Stars  של ABC, מופיע כאחד הרקדנים בסרטון.
צילום הווידאו קליפ היה אמור לקחת יומיים, אך מצלמה עם סרטו של היום הראשון נהרסה כשמולקאי נפל איתה לים בטעות. לכן, היה צריך לצלם את החלק הזה שוב ביום אחר. במהלך הצילומים לווידאו קליפ, ג'ון נתקל בחברי להקת הפופ הבריטית דוראן דוראן. הוא התלונן שהוא תשוש כתוצאה מכך שהוא ער משעה 4 בבוקר. סיימון לה-בון החליט שג'ון צריך לשתות מרטיני, וכך הוא עשה.
בספרו של הגיטריסט הבריטי, אנדי טיילור, Wild Boy: My Life in Duran Duran, נכתב כי:
למחרת בבוקר, התעורר ג'ון עם האנגאובר כשידיו כואבות. הוא הלך לחדרו של העוזר האישי שלו - שהיה "מאוזן" - ושאל אותו "מה קרה?" עוזרו צחק: "אתה זה מה שקרה!". התברר לג'ון שבלילה הקודם הוא התפשט מבגדיו, הכה את מנהלו ג'ון ריד, והרס את חדר המלון שלו.
הקליפ שודר פעמים רבות ברשת MTV הצעירה (שהושקה ב־1981). הוא היה הלהיט הראשון של ג'ון ברשת, וסייע להנגיש את ג'ון לקהל צעיר יותר. להשתתפות המוצלחת של ג'ון סייעה העובדה שהוא מאנגליה, שבה קליפים היו פופולריים הרבה לפני השקת MTV.
ב-2019, תשלילי הסרט המקוריים בגודל 16 מ"מ נסרקו מחדש והגרפיקה הממוחשבת נוצרה מחדש ויצרה גרסה חדשה ומשודרת של סרטון שיווקי. בגרסה זו של הסרטון נעשה שימוש בסוף הסרט "רוקטמן", כאשר השחקן שמגלם את ג'ון, טארון אגרטון, שיחזר סצנות בלתי נשכחות מהקליפ המקורי. הסרטון יצא גם באופן עצמאי בערוץ היוטיוב של ג'ון.
החלום האמריקאי
החלום האמריקאי (באנגלית: The American Dream) הוא מושג המתאר חיים של הצלחה וסיפוק הנמצאים כביכול בהישג ידם של תושבי ארצות הברית. בדרך כלל מתייחס המושג לביטחון כלכלי ונוחיות חומרית, אך יכול לתאר גם חלום של התפרסמות, שבירת מגבלות חברתיות, אתניות, או מעמדיות. החלום האמריקאי מתקשר לתדמית של ארצות הברית כ"ארץ האפשרויות הבלתי מוגבלות", ארץ שבה כל אדם יכול להגשים את החלום האמריקאי. היחס לחלום האמריקאי כרוך ביחס לקפיטליזם האמריקאי, למריטוקרטיה המתקיימת כביכול בארצות הברית, ולחירויות המעוגנות בחוקת ארצות הברית.
הביטוי הופיע לראשונה בספרו של ג'יימס טראסלו אדמס, "האפוס של אמריקה", והוגדר כחזון של חיי עושר ושגשוג והזדמנויות לכל, בהתאם ליכולתו של הפרט להשיגם.
המונח אינו קל להגדרה, ומשמעותו סובייקטיבית מאוד. הוא נקשר לעיתים קרובות להגירה, כיוון שחלום החופש הדתי, השגשוג הכלכלי והמריטוקרטיה הם שהביאו לעיתים קרובות מהגרים לחופי ארצות הברית. אמריקאים רבים משתמשים במושג במשמעות של הצלחה בחיים שהיא תוצאה של עבודה קשה (בביטויים כמו "לחיות את החלום האמריקאי"). במשמעותו הפופולרית, הביטוי מתייחס לרוב להגשמת החלום האמריקאי באופן חומרי הקשור לפרוורים. בית צמוד קרקע, מכונית גדולה, שני ילדים, חיית מחמד, משרה נוחה, פנאי וספורט.
מקורות המונח
סימני השבר הראשונים של החלום האמריקאי צצו לאחר אירועי השפל הגדול. מיליוני אמריקאים נותרו ללא עבודה ונאלצו לצאת ולנדוד בדרכים. ייתכן שהאינדיבידואליזם האמריקאי ששירת את השיטה, הפך את "החלום האמריקאי" ל"סיוט האמריקאי". האדם הממוצע האשים את עצמו בפורענות שקמה עליו, ולא את המערכת השלטונית. התארגנויות של לבנים, שחורים, היספנים ואיטלקים לא נחשבה לאלטרנטיבה. המנטליות האינדיבידואליסטית חתרה כנגד הסולידריות שעומדת בבסיס התארגנות אפשרית כזו. לכן, במקום להתארגן או להפגין כנגד הממשל, האמריקאים התכנסו פנימה.
ביקורת
ביקורת רבה הוטחה בחלום האמריקאי על כך שהוא משמש כמיתוס שימושי לשליטה חברתית, כיוון שהוא מעודד בני אדם להשקיע את זמנם ומרצם בעבודה קשה למען הישגים חומריים, במקום השתתפות במאבקים על עוצמה חברתית ועל מבנה החברה, או חתירה להתעלות רוחנית על סוגיה השונים. עוד נטען כי החלום האמריקאי מייצר עבור היחיד תודעה כוזבת של ניידות חברתית, וכי הוא מעודד אי שוויון חברתי. בנוסף, נטען כי היחיד מאבד את עצמיותו ועובר תירבות המייצר ערכים שטחיים וחסרי חשיבות המעודדים צריכה ראוותנית כמנוף להשגת אושר.
ביטויים בתרבות הפופולרית
"החלום האמריקאי" הוא מונח נוכח מאוד בשיח החברתי המודרני. בשנים האחרונות נלווה ניחוח של ציניות למונח.
בתיאטרון
המחזה "מותו של סוכן" מאת המחזאי ארתור מילר נחשב כסאטירה חריפה ועצובה על החלום האמריקאי.
בקולנוע ובטלווזיה
סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה אמריקאיים רבים מתכתבים עם פרשנויות שונות של המונח "החלום האמריקאי". בחלקם, הייצוג של החלום האמריקאי הוא חיובי, באחרים הוא שלילי.
למשל, הסרט "אמריקן ביוטי" של הבמאי סם מנדס, "בדרך למטה" של ג'ואל שומכר ואף סרטי פשע מאורגן כגון הסנדק, החבר'ה הטובים ורוקי - כולם נדרשים באופן זה או אחר לאופן שבו החלום האמריקאי והבטחותיו מתנפצים אל מול המציאות הקשה.
במוזיקה
במוזיקה הפופולרית ניתן למנות את האלבום "The American dream" משנת 2008 של להקת הפאנק/מטאל "Walls of Jericho" ושירים של להקת בד רליג'ן אשר מתכתבים תדיר עם מיתוס החלום האמריקאי ("The American Dream" מתוך אלבומם שיצא ב-2004 "How Could Hell Be Any Worse"). כמונח אשר בשנים האחרונות מתלווה למשמעותו ניחוח ציני, מפוכח ואף מאוכזב, אמנים רבים המזוהים עם זרמי הפאנק-רוק והמטאל מתייחסים למונח ולרעיונות אותם הוא מלווה באופן תדיר בשיריהם. ביניהם ניתן למנות את מרילין מנסון ("Portrait of an American Family"), ואת להקת הדד קנדיז (בכל אלבומיהם ובמיוחד באלבום הנושא את השם "Plastic Surgery Disasters"). אמנים נוספים אשר נדרשו לעניין ההתפכחות מן החלום האמריקאי הם בריטני ספירס, בעיקר בשירה "Piece Of Me", בו היא משתמשת במונח "I'm Miss American Dream", ואת השיר "American Oxygen" של הזמרת ריהאנה, המדבר על אמריקה חדשה ועל רדיפה אחר החלום האמריקאי ומציג אירועים חשובים בתולדות ארצות הברית. להקה נוספת אשר מזכירה באופן ברור את החלום ושברו היא להקת המטאל האלטרנטיבי "סיסטם אוף אה דאון" בשיר הנקרא "ADD", ראשי תיבות של ״כישלון החלום האמריקאי (באנגלית: American Dream Denied).
משק ילדים מוצא
משק ילדים מוצא הוא מוסד ילדים אשר הוקם בשנת 1943 על ידי ארגון נשים "אמן" ליד תנועת המזרחי. מוסד זה נועד לקלוט את ילדי טהראן אשר הגיעו לישראל. בהתאם למפתח שהיה מקובל באותה תקופה, עליית הנוער החליטה כי חלק מהילדים הבאים יחונכו במסגרת עליית הנוער הדתי. אל ילדי טהראן הצטרפו קבוצות ילדים אחרות שהגיעו לארץ ישראל בשנות מלחמת העולם השנייה.
מקום המוסד
מבנה המוסד היה במקור בית משפחת טיטלר, איכרים במושב מוצא עילית, אשר התפרנסו כמו שאר תושבי המושב משיווק חלב ליהודי ירושלים. לאחר הקמת "בית ההבראה - ארזה" מערבית למושב, החליטו בעלי המבנה לשפץ את מבנה האיכרים על מנת שניתן יהיה לארח בו קייטנים. הם עצמם עברו לגור במבנה הלול.
כאשר החלו מאורעות "תרצ"ו-"תרצ"ט" נחסם כביש ירושלים - תל אביב (לימים כביש 1) לתנועה על ידי ערביי הכפרים קאלוניה והקסטל. בשכנוע השלטונות הושכר המבנה למשטרה הבריטית. חשיבותו של המבנה הייתה בשליטתו על הכביש החשוב - עורק התחבורה הראשי בארץ ישראל ובכך נמנעה חסימתו בגלי אבנים. אל המבנה נסלל כביש ונמתח קו טלפון. לאור יתרונות המבנה, כשעזבו אותו השוטרים הוא הושכר לארגון הנשים לשם הקמת המוסד.
בקיץ שנת 1947 עברו ילדי המוסד לכפר בתיה. לתקופה קצרה הובאה למוסד קבוצת ילדים חדשה. בדצמבר 1947, עם תחילת מלחמת העצמאות והמאבק על הדרכים הפך המקום מסוכן עבור הילדים. ילדי המוסד נאלצו לעזוב את המושבה במשוריין שהעבירם לירושלים.
במלחמת העצמאות נהרס חלק מהמבנה בקרבות שהיו עליו (להלן). היום חזר להיות המבנה בית איכרים לבני משפחת ברוזה - ממייסדי מוצא תחתית.
ילדי טהראן
קבוצת הילדים הראשונה אשר הגיעה ל"משק ילדים מוצא" הייתה של ילדי טהראן. הם גם היו המרכיב העיקרי של המוסד בעת הקמתו. הילדים הגיעו לארץ ישראל מטהראן לאחר מסע ארוך שהחל בשנים 1940 - 1942 לאחר שמיליון וחצי מתושבי פולין, שחששו מהכיבוש הגרמני צפוי, ברחו לברית המועצות. שליטי ברית המועצות לא הסכימו כי הפליטים יישארו באזורים הקרובים לגבול, בין השאר, מחשש לנאמנותם, וכך הם נשלחו מזרחה, בקרונות המיועדים לבהמות: תחילה להרי אורל, הידועים במזג אוויר קר ובאפשרויות קיום דלות. החיים במקומות אלה היו בלתי נסבלים והפליטים, בעיקר הילדים, חלו במחלות או מתו.
הילדים, יהודים ולא יהודים, נאספו על ידי ארגוני צדקה לבתי יתומים. ובסופו של דבר, לאחר ההסכם שנחתם עם ממשלת פולין בגולה, הם יצאו יחד עם צבא אנדרס למזרח התיכון כדי להגיע לאזור בשליטת בעלות הברית.
1800 הפליטים ומתוכם 716 ילדים, הגיעו לארץ ישראל - 30 מהם למשק ילדים מוצא.
קבוצה נוספת שהגיעה למוצא הייתה מטרנסניסטריה. אחרים הגיעו כבודדים מארצות שונות במערב אירופה: בלגיה, אוסטריה ואיטליה.
הרקע החינוכי
משק ילדים מוצא היה אחד המוסדות הראשונים של עליית הנוער הדתי. הונהגה בו שיטה חינוכית שגיבשו שניים ממובילי הדרך בחינוך הדתי לאומי: אליעזר שמשון רוזנטל וחיים צבי אנוך. הצוות החינוכי, שהיה מורכב ברובו מחניכי תנועת בני עקיבא, חיפש דרכים לקרב את הילדים למציאות החדשה בארץ ישראל. מטרתם הייתה ליצור קשרים חזקים וידידותיים עם הילדים במטרה "לחנך מחדש את ה"נפש" שלהם, לעקור את הפחדים, הייסורים, חוויות הנדודים ביערות, ולתת להם לב חדש". בערב היו המדריכים מתכנסים לשם דיון בבעיות החינוך ובתוכניות ליום המחרת. לדברי דוד אליאך, מנהל המוסד, "הם (החניכים) לא בטחו באיש מאיתנו, הם פחדו שארץ ישראל היא מקום מעבר ולאחר זמן יועברו למקום אחר". הוא מציין דוגמאות אחדות להמחשת חוסר הביטחון:
ביסוד המעשה החינוכי ב"משק ילדים מוצא" עמדו היסודות הבאים :
במוסד שירת ערב קום המדינה צוות של 11 עובדים אשר טיפל ב-53 ילדים בגילים 9 עד 13, לפני הפירוט הבא:מנהל ופנקסן, 6 - מורים ומדריכים, 7 -עובדי עזר - ביניהם 2 שומרי לילה..
במלחמת העצמאות
ב-4 וב-5 באפריל 1948 התרחש קרב ב"משק ילדים מוצא", שעליו מספר אורי מילשטיין. במבנה המוסד, שהילדים פונו ממנו, התמקמו 16 בחורי ישיבה מהשכונות החרדיות של ירושלים ובני ברק. הם גויסו להגן על הדרך לירושלים והוצבו במבנה בן שתי הקומות, אשר שלט על התחבורה בכביש תל אביב - ירושלים. מפקדם היה הנוטר יגאל ארנון, לימים עורך דין.
בתחילת המלחמה הגיעה מזכירות מושב העובדים מוצא עילית להסכם עם מוכתרי הכפר הערבי קאלוניה על "אי-התקפה", אך למרות ההסכם, ב-3 אפריל 1948, הרג יגאל ארנון ערבי שהתקרב למבנה המוסד. תושבי קאלוניה יצאו לפעולת תגמול. בן הכפר קאלוניה, שעבד ברפת של משפחת טיטלר, בעלת המבנה, הוביל את הלוחמים הערבים למבנה של משק ילדים מוצא. הערבים הפתיעו את בחורי הישיבה שהיו במקום ופצעו והרגו את רובם, רק שלושה לא נפגעו. הערבים כבשו את הקומה הראשונה של הבניין ולאחר שהתגברו על שאר המגינים כבשו גם את הקומה השנייה ופוצצו את המבנה. ערביי קאלוניה בזזו את המבנה ואת הבתים הסמוכים של מוצא עילית. תגבורת שהגיעה מארזה עם משוריין הדפה את התוקפים, אך נסוגה שוב לארזה. בסופו של דבר נכבש מבנה משק ילדים על ידי כוחות רגלים.
נדודי המוסד
בדצמבר 1947 עברו ילדי המוסד לשכונת קריית משה בירושלים, למבנה ששירת גם את ההגנה. במבנה שכנה גם מפקדת שדה התעופה של ירושלים שהיה ממוקם שם בימי מלחמת השחרור.. בהמשך שוכנו הילדים במבנה ערבי נטוש בשכונת טלביה, אשר היה בבעלות מסדר "טרה סנטה". מנהל המוסד בתקופה זו היה פריץ גולדשמידט, אשר בשנת 1951 עבר לנהל את בית הספר האזורי של יישובי עמק בית שאן בשדה אליהו. אחריו מונה בן ציון גבורין למנהל המוסד.
בטלביה הפך המוסד ל"משפחתון" ואכסן משפחות, אשר קיבלו ילדים לטיפולן. בהמשך עבר המשפחתון מטלביה לשכונת גילה. נכון לשנת 2009 יש במוסד 200 ילדים ושמו הנוכחי הוא "בית הילד בגילה".
איתן שוורץ
איתן אריאל שוורץ (נולד ב-6 ביוני 1974) הוא איש תקשורת ישראלי שכיהן כראש מינהל תקשורת ושיווק בעיריית תל אביב-יפו. קודם לכן, שימש כמנכ"ל מנהלת "עיר עולם ותיירות" בעיריית תל אביב-יפו.
שוורץ התפרסם כאשר זכה בעונה הראשונה של "השגריר", תוכנית מציאות טלוויזיונית אשר שודרה ב-2005 בערוץ 2 במסגרת שידורי קשת. התוכנית עקבה אחר 14 מתמודדים בעת ביצוע משימות הסברה עבור ישראל.
ביוגרפיה
שוורץ נולד בניו יורק ועלה עם משפחתו לישראל בגיל שבע. למד בית הספר התיכון לאמנויות על-שם תלמה ילין במגמת תיאטרון, ושיחק בתפקיד הראשי במחזה "אבודים ביונקרס" מאת ניל סיימון בתיאטרון הקאמרי.
לאחר סיום בית הספר התיכון, שירת שוורץ ככתב תרבות בגלי צה"ל. לאחר שירות בן ארבע שנים, נסע לפריז והצטרף לקבוצת תיאטרון מקומית. בהמשך למד באוניברסיטת קולומביה בניו יורק, וסיים תואר ראשון בתקשורת לינגוויסטית מהפקולטה לאנתרופולוגיה.
עם חזרתו לישראל הצטרף שוורץ לערוץ הילדים, שם עבד כעורך וככתב בתוכנית החדשות היומית לילדים "חמש וחצי". לאחר מכן עבד ככתב בידור בתוכנית הבידור היומית "ערב טוב עם גיא פינס". הוא כתב וביים מספר קלטות לילדים בכיכובו של אחיו, מתן אריאל.
בספטמבר 2004 לוהק שוורץ לתוכנית המציאות "השגריר". במהלך ארבעת חודשי התוכנית התמודד מול 13 מתמודדים נוספים על הזכות לייצג את ישראל בפעילות ארגון "ישראל בלב" שבניו יורק וזכה במקום הראשון.
באוגוסט 2006, החל שוורץ להגיש את הפינה "היה בטלוויזיה" בתוכנית "העולם הבוקר" של הזכיינית רשת בערוץ 2, במסגרתה הביא מידע על "מאחורי הקלעים" של עולם התקשורת.
בשנים 2006–2007 כיהן כדובר "הוועד למען פליטי דארפור", שפועל למען הפליטים הסודאניים בישראל.
ב-2008 עבד שוורץ בעיריית תל אביב-יפו כפרויקטור של חגיגות המאה לתל אביב.
ב-2011 מונה למנכ"ל מנהלת "עיר עולם ותיירות" בעיריית תל אביב-יפו, שמטרתה להביא לקידום מיצובה של העיר כ"עיר עולם". במקביל, משמש כיועצו של ראש העירייה רון חולדאי ושל העירייה לעניינים בינלאומיים. באוגוסט 2013 נבחר שוורץ למקום השישי מתוך עשרה בדירוג "נבחרת החלומות" של ראשי הערים בעולם של המגזין "Monocle".
ב-2012 שוורץ התמודד בפריימריז של מפלגת העבודה לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה, אך נבחר למקום ה-38 ברשימתה לכנסת, ולא נכנס לכנסת ה-19. לקראת הבחירות לכנסת העשרים, התמודד בשנית בפריימריז של המפלגה ונבחר למקום ה-33 הלא ריאלי ברשימת "המחנה הציוני" לכנסת, לאחר שזכה ב-4,339 קולות.
שוורץ נשוי ואב לשלושה. הוא מתגורר עם משפחתו בתל אביב.
פסגת אייר
פסגת אייר (באנגלית: Eyer Peak; בבולגרית: връх Айер) היא פסגה ברכס פרובודה, שבצפון -מרכז רכס סנטינל בהרי אלזוורת', שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 3,358 מטרים מעל פני הים.
הפסגה מופרדת מהחלק הצפון-מזרחי של רכס פרובודה על ידי אוכף זבגור (שגובהו 2,500 מטרים מעל פני הים).
הפסגה מתנשאת מעל קרחון אמברי שמצפון-מערב ומצפון לפסגה; ומעל קרחון אלן שמדרום-מזרח לפסגה.
הפסגה ממוקמת 4.48 קילומטרים צפונית-מזרחית מהר אנדרסון; 4.25 קילומטרים מזרחית - דרומית מהר בנטלי; ו-4.42 קילומטרים דרומית - דרום-מערבית מהר פרס.
מיפוי הפסגה
הפסגה מופתה על ידי סוקרים אמריקאיים בשנת 1961, ומופה בשנית בשנת 1988.
מקור השם
הקרחון נקרא על שמו של הפדגוג הבולגרי - שווייצרי לואי-אמיל אייר, מייסד תנועת הספורט בבולגריה.
הטיפוס על הפסגה
הראשונים שטיפסו לפסגה הייתה הקבוצה האוסטרלית - צ'יליאנית של דמיאן גילדאה ב־31 בדצמבר 2006.
Exit Planet Dust
Exit Planet Dust הוא אלבום הבכורה של צמד המוזיקה האלקטרונית האנגלי The Chemical Brothers. הוא יצא לאור ב-26 ביוני 1995 בבריטניה בהוצאת חברות התקליטים Junior Boy's Own, Freestyle Dust ווירג'ין רקורדס, וב-15 באוגוסט 1995 בארצות הברית תחת חברת "Astralwerks". הוקלט בין אוגוסט לנובמבר 1994, עם "Song to the Siren" בהופעה חיה. שם האלבום מתייחס להחלפת שם ההרכב שהיה "The Dust Brothers" אך הם נאלצו להחליפו עקב איום בתביעה מצד ההרכב האמריקאי באותו שם.
האלבום זכה לשבחי המבקרים, ושהה במצעד הבריטי במשך שבועות רבים: הוא צעד בו בכל שנה מאז יציאתו ב-1995 ועד 2000; המיקום הגבוה ביותר שלו היה מספר 9 בשנת 1995.
רקע
הרצועה "Song to the Siren" הוקלטה כסינגל עצמאי בחברת "Diamond Records", תוך שימוש בסימפול מהגרסה של להקת "This Mortal Coil" לשיר בשם זה של טים באקלי, וסימפול קולי מעובד של השיר ""Song of Sophia" של להקת "Dead can dance".
הקלטה
הקלטת האלבום החלה באוגוסט 1994 והסתיימה בנובמבר. טום רולנדס הצהיר ב-2002 שהם "נשארו ערים במשך שלושה שבועות כדי לעשות את זה". השיר "Leave Home", יצא לאור בסוף 1994 באלבום המיקס של הצמד, NME Xmas Dust Up, שיצא כקלטת מצורפת לגיליון של NME.
לאלבום שני חלקים שונים בתכלית. ששת השירים הראשונים באלבום "Exit Planet Dust" הם רציפים, ומתמזגים אחד אל השני, כמו בסט של דיג'יי. הם כוללים את "Leave Home", גרסאות לשירים קודמים: "Chemical Beats" מ"Fourteenth Century Sky", והרצועה הראשונה שלהם "Song to the Siren", מהקלטה בהופעה חיה במרץ 1994 במועדון "Sabresonic", שהיה שייך להרכב "The Sabres of Paradise" של אנדרו וות'רול, שגם עשה רמיקס ל""Leave Home".
בחלק השני של האלבום מופיעים חמישה שירים נפרדים, רגועים יותר, המהווים את התחושה הדאבונית אחרי המסיבה. "Chico's Groove" הוא רצועה אינסטרומנטלית רגועה. בשיר "Life Is Sweet" משתתף הזמר טים בורגס מלהקת "The Charlatans", עם קצב מהיר שמזכיר את חציו הראשון של האלבום במידה מסוימת. את השיר הסוגר את האלבום "Alive Alone" שרה בת' אורטון – אז עוד זמרת-יוצרת שלא הייתה מוכרת במוזיקת המיינסטרים.
הצלחת האלבום
האלבום יצא בבריטניה ביוני 1995. "Leave Home" יצא כסינגל הרשמי הראשון מהאלבום ב-5 ביוני 1995. הוא הגיע למקום ה-17 במצעד הסינגלים הבריטי. הסינגל השני "Life Is Sweet" יצא לאור ב-28 באוגוסט 1995 והגיע למקום ה-25 במצעד הסינגלים הבריטי.
ביקורות
האלבום נכלל גם בספר "1001 אלבומים שאתה חייב לשמוע לפני שתמות".
Stereogum ערכו סקירה ב-2015, 20 שנה לאחר יציאת האלבום, וכינו אותו אחד מ"תקליטי הרוק הפסיכדלי הטובים ביותר של שנות ה-90".
מיכל רביץ לוריא
מיכל רביץ לוריא (נולדה ב-21 באוגוסט 1986 בישראל) היא כדורגלנית עבר ישראלית ומאמנת נבחרת הנערות עד גיל 17 בהווה, שיחקה בתפקידים בלמת ומגנה. ייצגה את נבחרת ישראל בכדורגל נשים במשך מעל לעשור. שיחקה בקבוצות מכבי חיפה, מכבי חולון, אס"א תל אביב ומכבי חדרה. זכתה בדאבל המקומי שבע פעמים - עם מכבי חיפה ב-2002, עם מכבי חולון חמש שנים ברציפות, בשנים 2009–2005, עם אס"א תל אביב ב-2012 ובגביע המדינה עם מכבי חדרה ב-2015. שיחקה בליגת המכללות בארצות הברית והגיעה לרבע גמר אליפות NCAA2 עם מכללת UIW בשנת 2008. שיחקה באורט קריית ביאליק בנבחרת בית הספר אותה אימן אביה - איסר רביץ, זכתה בארבע אליפויות בתי ספר מתוכן נבחרה שלוש פעמים לשחקנית המצטיינת במשחק הגמר והשתתפה בשתי אליפויות עולם לבתי ספר באיטליה 2001 וסין 2004.
את קריירת האימון מיכל החלה בגיל 17 (2004) כמאמנת קבוצת טרום ב׳ בהכח אפק עם אביה. ב-2005 הייתה עוזרת מאמן מכבי צור שלום נערות ואורט קריית ביאליק. ב-2014 אימנה את נבחרת הכדורגל של מכללת וינגייט איתה זכתה באליפות במכללות. באותה שנה הקימה מחלקת נשים בכפר יונה (3 קבוצות) וב-2016 הקימה מחלקת נשים בפרדסיה (3 קבוצות) וקבוצת הבוגרות שלה אותה אימנה שיחקה בליגה הלאומית. ב-2019 מונתה לעוזרת מאמן נבחרת ישראל בוגרות ונערות עד גיל 17 והאקדמיה. ב-2021 מונתה למאמנת ראשית של נבחרת ישראל עד גיל 17 והשתתפה עם נבחרת זו בטורניר המכביה עד גיל 18 וזכתה במדליית הזהב.
מיכל אמא לגבע ושחף ונשואה לנדב לוריא
קריירה
בצעירותה עסקה רביץ לוריא בשחייה והייתה אלופת ישראל במקצועות הספרינטים ובנבחרת ישראל קדטים, לפני שעברה לשחק כדורגל. את הקריירה המקצועית שלה החלה במכבי חיפה, קבוצה אותה הקים אביה. עם מכבי חיפה זכתה בדאבל מקומי ב-2002, בגיל 16 בלבד. כאשר הקבוצה נסגרה כעבור שנה, עברה לשחק במכבי חולון. עם הקבוצה זכתה בדאבל בחמש עונות רצופות, החל מעונת 2004/2005 ועד עונת 2008/2009, וכן בגביע המדינה בעונת 2009/2010. במקביל, בין 2005 ל-2007, גם שיחקה בליגת המכללות בארצות הברית, ולכן השתתפה במספר מצומצם של משחקים במדי חולון. בעונת 2007/2008 נעדרה ממשחק במשך מספר חודשים בשל מחלה.
בקיץ 2011 עברה לאס"א תל אביב. בעונת 2011/2012 זכתה עם הקבוצה בדאבל המקומי. בעונה זו השתתפה עם הקבוצה בליגת האלופות לנשים, והיא עזרה לקבוצה לעבור את שלב הבתים הראשון, אך בשלב הנוקאאוט (32 האחרונות) הודחה הקבוצה על ידי טורס האיטלקית. בעונה שלאחר מכן זכתה עם הקבוצה באליפות, אך מליגת האלופות הודחה הקבוצה כבר בשלב הבתים. בקיץ 2013 עברה למכבי חדרה, עמה זכה בגביע המדינה בעונת 2014/2015. ב-2017 פרשה מכדורגל.
בגיל 15 זומנה לראשונה לנבחרת ישראל עד גיל 19. במדי הנבחרת ערכה מספר הופעות במוקדמות אליפות אירופה לנערות. בגיל 17 החלה לשחק גם במדי נבחרת ישראל הבוגרת. עם הנבחרת בין השאר זכתה במכבייה השתתפה במוקדמות גביע העולם 2015, מטורנירי המוקדמות המוצלחים ביותר שידעה נבחרת ישראל. שם הגיעה הנבחרת למקום הרביעי בביתה לאחר שצברה 12 נקודות, תוך שניצחה בחוץ את.
בתיכון שיחקה מיכל באורט קריית ביאליק, נבחרת בית הספר מנתה שחקניות מובילות בכדורגל הישראלי כמו קארין סנדל, עדי שטיין, שירלי אוחנה, סיוון פחימה, נתי חג'ג' ועוד. עם אורט קריית ביאליק זכתה מיכל בארבע אליפויות בתי ספר, נבחרה לשחקנית המצטיינת בשלושה גמרים, השתתפה במכביה ובשתי אליפויות עולם לבתי ספר.
כמאמנת מיכל התחילה את דרכה בגיל 17 כשאימנה קבוצת טרום ב של הכוח אפק. בהמשך הייתה עוזרת מאמן בקבוצת הנערות של צור שלום ואורט קריית ביאליק. בשנת 2014 הקימה קבוצת ילדות ובוגרות בכפר יונה וב-2016 הקימה מחלקת נשים בהפועל פרדסיה. ב-2019 מונתה לעוזרת מאמן נבחרת הנשים הבוגרת, נבחרת הנערות עד גיל 17 ובאקדמיה למצוינות.
ל'אנדידנו
ל'אנדידנו (בוולשית: Llandudno, ה-L התחילית נהגית כ-/ɬ/.) היא עיירת חוף ונופש בוויילס שבממלכה המאוחדת.
העיירה ממוקמת לחופי הים האירי ושמה נגזר מטידנו הקדוש, קדוש נוצרי שפעל באזור והקים כנסייה על פסגת אורם הגדול. ל'אנדידנו זכתה לכינוי "מלכת הנופש הוולשית", כאשר היא התפתחה כיעד תיירות פופולרי ועיירת הנופש הגדולה ביותר בוויילס במהלך המאה ה-19. נופשים בה גם אדמו"רים ורבנים.
היסטוריה
מקורותיה של ל'אנדידנו בהתיישבות שהתפתחה בתקופת האבן והברזל במדרון המזרחי של חצי האי הסלעי אורם הגדול, יישוב במקום נזכר ברשומות לראשונה ב-1264.
בין ילידי העיר המפורסמים נמנים השוער נוויל סאות'הול, המיסטיקנית דיון פורצ'ון והסנאטורית של יוטה מרתה יוז קנון.
צדוק יחזקאלי
צדוק יחזקאלי (נולד ב-20 במאי 1956) הוא עיתונאי ישראלי, זוכה פרס סוקולוב.
קורות חייו
יחזקאלי נולד ב-20 במאי 1956. עבד בעיתון ידיעות אחרונות, והחל את דרכו ככתב לענייני ספורט ומשפט. בספטמבר 1987 נדקר בידי אוהד של קבוצת הכדורגל בית"ר ירושלים לאחר משחק ליגה אותו סיקר. זאת לאחר שחמישה חודשים קודם לכן הוכה בידי אוהדי הקבוצה. לאחר שהחלים נשלח יחזקאלי ככתב העיתון לניו יורק, שם עבד כעשר שנים.
בשנת 2002, בעקבות מבצע חומת מגן פרסם יחזקאלי ראיון שעורר הדים עם "דובי כורדי" (משה ניסים), נהג דחפור D9, שסיפר איך בתפקידו כחייל מילואים הרס בתים רבים במחנה הפליטים ג'נין במהלך הקרבות בעיר. הראיון בא בעקבות "עד עפר" (עם ענת טלשיר): כתבה וריאיון עם מפעילי ה-D9 שהכריעו את הקרב בג'נין 2002 בה התגאו במוסריות הלחימה שלהם וציינו את "דובי כורדי" לשבח.
ב-12 באוגוסט 2008, במהלך סיקור המלחמה בדרום אוסטיה, נפגע יחזקאלי מירי של טיל בליסטי "איסקנדר" לעבר העיר גורי שבגאורגיה, בה נמצא ונפצע באורח קשה. בתקרית נהרגו שלושה עיתונאים מקומיים, צלם הולנדי ועיתונאים נוספים נפגעו. יחזקאלי הוטס לטיפול לישראל. הוא החלים מן הפציעה ושב למקום בו נפצע במסגרת כתבה על אודותיו ועל אודות הפציעה.
הנדריק פרוורד
רקע כללי
פרוורד נולד באמסטרדם, ולו אח בכור בשם לינדרט ואחות בשם לוסי. בשנת 1903 היגר עם משפחתו לדרום אפריקה, ובשנת 1913 עקרה המשפחה לשטח רודזיה. בשנת 1917 עברה המשפחה למדינת אורנג' החופשית. בעקבות התפרצות מגפת השפעת הספרדית הצליח להשלים את בחינות הבגרות רק בשנת 1919. לאחר מכן החל ללמוד באוניברסיטת סטלנבוש והשלים את לימודיו בהצטיינות. בשנת 1922 השלים את תואר המאסטר ובשנת 1924 את הדוקטורט. בשנת 1925 נסע לגרמניה כאורח של אוניברסיטאות המבורג, ברלין ולייפציג. פרוורד שהה בגרמניה בזמן התחזקות הזרם הנציונל-סוציאליסטי וככל הנראה נפגש גם עם אויגן פישר, מאבות תורת הגזע. מאידך גיסא, החוקר מילר הסיק כי אין ראיה לכך שפרוורד ספג אידאולוגיה גזענית דווקא מן הנציונל-סוציאליסטים בגרמניה. לדבריו, פרוורד למד סוציולוגיה אמריקאית וגילה אהדה לדוקטרינת "נפרד אך שווה" שרווחה באותה העת בארצות הברית. תקופה זו הניבה מספר פרסומים מדעיים. ארוסתו, בטסי שומבי, הצטרפה אליו בגרמניה והשניים נישאו ב-7 בינואר 1927. בהמשך אותה השנה המשיך פרוורד את לימודיו בבריטניה, ולאחר מכן גם בארצות הברית.
תחילת הקריירה הפוליטית
עם חזרתו לדרום אפריקה בשנת 1928 מונה פרוורד כפרופסור לפסיכולוגיה באוניברסיטת סטלנבוש. במקביל היה מעורב בפעילות פוליטית במסגרת המפלגה הלאומית. בשנת 1937 החל לכהן כעורך ביטאון המפלגה Die Transvaler. באמצעות העיתון קידם פרוורד את עמדותיו לגבי לאומיות אפריקאנרית, זכויות החוואים והעובדים האפריקאנרים, והרעות החולות של השיטה הקפיטליסטית הבריטית. העיתון סייע בגיבוש ההבנה בקרב האוכלוסייה האפריקאנרית וחוגים נרחבים של האוכלוסייה דוברת האנגלית, כי נחוצים שינויים במערכת החברתית-כלכלית בדרום אפריקה.
בבחירות הכלליות שנערכו בדרום אפריקה ב-26 במאי 1948 זכתה המפלגה הלאומית בראשות דניאל מאלאן בניצחון על בסיס מצע של אפרטהייד, בעוד המפלגה המאוחדת בראשות יאן סמאטס נחלה כישלון. רבים זוקפים את ההצלחה הסוחפת לזכות עיתונו של פרוורד. פרוורד אמנם איבד את מקומו בפרלמנט (שכן התחרה על ייצוג אזור עירוני שבו נהנתה המפלגה המאוחדת מתמיכה מסורתית) אך בהמשך אותה שנה נבחר לסנאט ובשנת 1950 מונה לשר לעניינים מקומיים בממשלת מאלאן. בתפקידו זה תרם רבות לקידום מדיניות האפרטהייד. פרוורד נודע כ"אדריכל האפרטהייד" בגין תפקידו בעיצוב ויישום מדיניות זו בראשית שנות החמישים.
ראשות הממשלה
עם פרישתו של מאלאן מן החיים הפוליטיים בשנת 1953 נמנה פרוורד עם המועמדים לרשתו בראשות המפלגה, אולם בסופו של דבר נבחר יוהאנס סטריידום לעמוד בראשה ובראשות הממשלה. פרוורד מונה לשר לענייני הילידים. המפלגה זכתה בניצחון נוסף בשנת 1958, ובעקבות פטירתו של סטריידום זמן קצר לאחר מכן הועמד פרוורד בראשה והרכיב את ממשלת דרום אפריקה.
במהלך שנות שלטונו של פרוורד נחקקו בדרום אפריקה, בין היתר, חוקים שנועדו לקדם יצירת "מדינות לאום" נפרדות לשחורים בדרום אפריקה ובהם החוק לקידום ממשל-עצמי של הבנטו (1959) (אשר הניח את התשתית לממשל-עצמי בארצות לאום של השחורים, אשר תהפוכנה בסופו של דבר לעצמאיות); חוק תאגיד ההשקעות של הבנטו (1959) (אשר נועד לעודד השקעות הון בחבלים האוטונומיים של השחורים בדרום אפריקה); חוק הרחבת החינוך האוניברסיטאי (1959) (חוק לקידום הקמת אוניברסיטאות לשחורים, צבעונים והודים); החוק לתכנון פיזי ולניצול משאבים (1967) (חוק נוסף שנועד לעודד השקעות בארצות הלאום של השחורים).