cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מייקל רומיאו
סגנון
מייקל רומיאו מציין את Uli John Roth, אל דימיולה, Yingwie Malmsteen ורנדי רודס כהשפעותיו המרכזיות. עוד השפעות רבות הן הלהקות אגדיות כדוגמת ראש וקנזס, לצדם מלחינים קלאסיים גדולים כדוגמת בטהובן, באך ומוצארט וגם להקות "כבדות" יותר כדוגמת AC/DC, לד זפלין ו-Black Sabbath.
אייב רוזנטל
אברהם מייקל רוזנטל (באנגלית: Abraham Michael Rosenthal; 2 במאי 1922 – 10 במאי 2006) היה יהודי-אמריקאי שהיה העורך הראשי של "הניו יורק טיימס" משנת 1977 ועד 1 בינואר 1988. בנוסף כתב רוזנטל טור קבוע ב"ניו יורק טיימס" (1987-1999) וב"דיילי ניוז" (1999-2004). רוזנטל הצטרף ל"ניו יורק טיימס" בשנת 1943 ועבד עבורם למשך 56 שנים – עד לשנת 1999. שם העט של רוזנטל היה '''א.מ. רוזנטל''', קיצור של שמו, לאחר שעורכי "ניו יורק טיימס" סירבו שישתמש בשמו המלא.
רוזטל, שנולד באונטריו, קנדה, עבר עם משפחתו לארצות הברית בילדותו. הוא למד בבתי ספר ציבוריים בניו יורק וסיים קולג'.
עמדות פוליטיות
רוזנטל תמך במלחמת עיראק והמליץ לארצות הברית להציב אולטימטום לאפגניסטן, איראן, עיראק, לוב, סוריה ולסודאן להעביר לרשותה מסמכים הקשורים לנשק להשמדה המונית ולארגוני טרור.
רוזנטל גם תמך במלחמה בסמים.
קריסטין צ'נוות'
קריסטין צ'נוות' (באנגלית: Kristin Chenoweth; נולדה ב-24 ביולי 1968) היא שחקנית, מדבבת וזמרת אמריקאית. זכתה בפרס טוני לשנת 1999 על משחקה במחזמר "You're a Good Man, Charlie Brown" בברודוויי והייתה מועמדת לטוני נוסף, על תפקידה כ"גלינדה", המכשפה הטובה מהדרום, במחזמר "מרשעת", ב-2003. בנוסף, שיחקה במספר סדרות טלוויזיה, כגון "הבית הלבן". על תפקידה בסדרה "החיים על פי נד" זכתה צ'נוות' ב-2009 בפרס אמי לשחקנית משנה.
ביוגרפיה
נולדה ב-24 ביולי 1968, בברוקן ארו שבאוקלהומה, בשם "Kristi Dawn Chenoweth". בצעירותה שרה גוספל ולמדה אופרה ולאחר מכן החלה לשחק במחזות זמר. ב-1997 שיחקה בהצגת הבכורה שלה בברודוויי - Steel Pier. ב-2001 עלתה לשידור סדרת טלוויזיה של קריסטין הנושאת את שמה הפרטי. התארחה בסדרות רבות, בהן רחוב סומסום ו-Glee, שהביא למועמדותה לפרס אמי בשנים 2010 ו-2011.
הופיעה כדמות במספר סרטים: סמנתה (2005), הפנתר הוורוד (2006), משפחה על גלגלים (2006), לפגוע ולברוח (2012). כמו כן הופיעה בסרטי טלוויזיה.
ב-2012 כיכבה בסדרה "ביצ'יות מבית טוב".
כזמרת הוציאה שבעה אלבומים: הוצאות אחרות:
ב-2009 הוציאה ספר זיכרונות - "A Little Bit Wicked: Life, Love, and Faith in Stages".
רוברטו סנסיני
רוברטו נסטור סנסיני (ספרדית: Roberto Néstor Sensini; נולד ב-12 באוקטובר 1966 בעיירה ארוז'ו סקו שבפרובינציית סנטה פה) הוא מאמן כדורגל ארגנטינאי. סנסיני, נחשב לאחד הבלמים המוערכים של ארגנטינה ואודינזה ושיחק מרבית שנותיו בסרייה א'. הוא מכונה בארגנטינה בוקיטה (פה קטן).
קריירה כשחקן
סנסיני החל לשחק במועדון ניואל'ס אולד בויס ב-23 בנובמבר 1986. שיחק בקבוצה כבלם עד שנת 1990. במהלך שנים אלו זכתה הקבוצה באליפות. ב-1990 עבר סנסיני למועדון אודינזה האיטלקי. סנסיני שיחק בקבוצה זו עד 1994 ועבר לפארמה, אז אחת מקבוצות הצמרת של איטליה. בתקופתו בפארמה זכתה הקבוצה פעמיים בגביע אופ"א ובגביע האיטלקי. אחרי 5 עונות במועדון עבר סנסיני ב-1999 ללאציו, הוא אמנם היה שותף לזכייתה הן באליפות והן בגביע איטליה אך מיעט לשחק בשורותיה ולבסוף, בשנת 2001 חזר לעונה נוספת בפארמה שזכתה בגביע שני.
ב-2002 חזר סנסיני לאודינזה ושיחק בה עד פרישתו ב-2005. למרות גילו המתקדם, הציג סנסיני יכולת טובה וצבר אהדה בקרב אוהדי הקבוצה אשר ראו בו כאחד מסמלי המועדון. בשנותיו האחרונות באיטליה זכה סנסיני לכינוי "nonno" (סבא באיטלקית).
במדי הנבחרת
סנסיני היה שותף לסגל ארגנטינה בשלושה מונדיאלים - מונדיאל 1990, מונדיאל 1994 ומונדיאל 1998. בגמר מונדיאל 1990, תיקול שלו עם רודי פלר הביא לפנדל שנוי במחלוקת (מצלמות הטלוויזיה הראו שלא הייתה עבירה) אותו ניצלה גרמניה כדי לכבוש את שער הניצחון בדקות הסיום של המשחק.
סנסיני היה שותף לזכייתה של ארגנטינה במדליית הכסף באולימפיאדת אטלנטה (1996).
תארים
ניואל'ס אולד בויס
פארמה
לאציו
ארגנטינה האולימפית
סופלה
סוּפְלֶה (בצרפתית: soufflé, בעברית: תפיחה) הוא מאפה קל ואוורירי המכיל בעיקרו חלבוני ביצים מוקצפים. הסופלה מוגש הן כמנה עיקרית של הארוחה (כאשר היא מלוחה או חריפה) והן כקינוח מתוק.
מקור שם המאכל בפועל הצרפתי souffler שמשמעו "להתנפח" או "להתפוצץ".
הסופלה בנוי משני מרכיבים -
הסופלה תופח בתנור במהלך אפייתו, ונשאר במצבו התפוח כ-20–30 דקות, אלא אם הוא נמצא בקרבת שינוי לחצים או שינוי טמפרטורות מהיר, הגורמים ל"נפילתו". עם צאתו מהתנור, הסופלה יחל לקרוס כבר בתוך כ-5–10 דקות. מסיבות אלו, מנות סופלה יוכנו לרוב "אה-לה-מינוט" (כלומר זמן קצר לפני הגשתן) ויוגשו מיידית לאחר אפייתן. הסופלה נאפה לרוב בתבניות אישיות עגולות, ובשל העובדה שהסופלה שברירי ואוורירי ביותר, הוא מוגש לרוב בתבנית בה נאפה.
במסעדות רבות בישראל מכונה עוגת שוקולד מותך בטעות בשם "סופלה שוקולד". בניגוד לסופלה, המסה העיקרית של העוגה מכילה כמות גדולה של קמח ולכן היא יציבה יותר. לרוב, כאשר מאפה שוקולד תפוח מוגש מחוץ לכלי בו נאפה, מדובר בפונדנט ולא בסופלה.
סופלה קר
סופלה קר הוא מוס או פרפה שבעת הכנתם נוצקה התערובת שלהם לכלי שעל דפנותיו הולבש גליל נייר כסף כך שיבלוט מעל הדפנות. תערובת המוס נוצקת כך שתעבור את דפנות הכלי אך תישאר בתחומי הגליל וכך בזמן ההגשה, לאחר הסרת גליל נייר הכסף נראה המוס כמו סופלה שתפח מעל דפנות הכלי.
בתרבות
בשל הקושי הרב בהכנתו ובעיקר בשל נטייתו להצטמק מהר מחוץ לתנור, הסופלה משמש לעיתים בתרבות הפופולרית כבדיחה על שבריריות האפייה. הטבח עמל במשך שעות על הסופלה המושלם, אך כל רעש קל, משב רוח או לחיצה הפוגעת בפאר יצירתו גורמת לה לשקוע ולאבד את ערכה.
רות סגל
רות סגל (9 ביוני 1929 – 7 באוגוסט 2021) הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע, מחזאית וסופרת ישראלית.
ביוגרפיה
רות ינובסקי נולדה בקטוביץ בפולין, ובמלחמת העולם השנייה הסתתרה אצל משפחה נוצרית.
היא עלתה לישראל בשנת 1946, ולמדה בבית ספר תיכון חקלאי בעיינות. לאחר נישואיה עברה לחיפה, והצטרפה לחוג תיאטרון שנוהל על ידי הבמאי פיטר פריי.
בשנת 1956 נסעו בני הזוג לטורונטו, שם למדה משחק בבית ספר לתיאטרון ע"ש סטרנדייל בנט. הם חזרו לישראל בשנת 1962, וסגל הצטרפה לתיאטרון העירוני חיפה, שהיה בתחילת דרכו. היא הפכה לשחקנית מובילה בתיאטרון זה.
בין תפקידיה הבולטים על הבמה: ליזה דוליטל ב"פיגמליון" של ברנרד שו, מאשה ב"שלוש אחיות" לאנטון צ'כוב, ראנייבסקה ב"גן הדובדבנים של צ'כוב", האומנת ב"האב" של סטרינדברג ועוד. בין השאר שיחקה גם בתיאטראות "הבימה", הקאמרי ותיאטרון בית לסין כשחקנית אורחת.
סגל שיחקה גם בשלוש הצגות יחיד: "אישה לבד" מאת סימון דה בובואר, "פנויה להצעות", מחזה שנכתב עבורה על ידי אריה יאס ו-"לאה יוצאת לרחוב" ליהונתן סגל. עם "פנויה להצעות" הופיעה גם בפסטיבלים בחוץ לארץ.
עבור תפקידה ב"המחרשה והכוכבים" לשון או'קייסי הוענק לה פרס מרגלית ל"שחקנית מצטיינת בתיאטרון". מנימוקי השופטים: "רות סגל היא שחקנית אופי מעולה. משחקה שקול ומאופק... בתפקידיה המגוונים בתיאטרון הראתה משחק צבעוני, ומבריק הנושא חותם אישיותה". על תפקידה כגלוסקא בסרטו של חנוך לוין זכתה בתואר "שחקנית השנה בקולנוע".
סגל ביימה גם שתי הצגות ילדים: "פו הדב", עיבוד לספר של א.א. מילן ו"המפלצת החמודה", עיבוד לספר מאת עודד בורלא.
סגל שיחקה במספר סרטי קולנוע הבולטים שבהם בשנת 1977 בו גילמה את לאה בסרט "דודה קלרה" בבימוי של אברהם הפנר, באותה השנה שיחקה בסרט "פנטסיה על נושא רומנטי" לפי תסריט של חנוך לוין. בשנת 2007 שיחקה בסרט "אסקימוסים בגליל".
ב-1995 שיחקה בטלוויזיה בתפקיד אורח באחד מפרקי הסדרה "איצ'ה".
סגל נפטרה ב-7 באוגוסט 2021 בגיל 92, הותירה אחריה שני ילדים, נעמי, והשחקן יהונתן סגל, הובאה למנוחות בבית העלמין שדה יהושע-שער תמר בחיפה.
ספרים
רות סגל כתבה שני ספרים:
אגוז מלך
אגוז מלך (שם מדעי: Juglans regia), המכונה גם אגוז אנגלי או אגוז קליפורניה, הוא עץ נשיר המתנשא לגובה של 25–35 מטרים ובעל גזע בקוטר של עד שני מטרים. קיימים 59 זנים לאגוז המלך. הוא גדל בטבע מדרום-מערב סין מערבה עד לבלקנים. העץ מניב פירות במשך כ-100 שנה.
פירות העץ נאכלים ומשמשים לתעשייה. האגוזים משמשים בעיקר בבישול ובתחום הקונדיטוריה, בעיקר כתוספת לתבשילים ועוגות.
בחקלאות התעשייתית
אגוזי המלך מגודלים באופן תעשייתי בסין, ארצות הברית, טורקיה ומקסיקו ובארצות נוספות בהיקף קטן יותר.
איפיגניה בטאוריס
רקע
מספר שנים קודם לתחילת העלילה, הנסיכה איפיגניה הייתה אמורה להיות מועלית לקורבן על ידי אביה, אגממנון (כפי שמסופר במחזה איפיגניה באאוליס). איפיגניה ניצלה מגורל זה על ידי האלה ארטמיס שהחליפה אותה באייל ולקחה אותה לטאוריס, שם שימשה ככוהנת במקדש ארטמיס, החייבת, בין היתר, להקריב לאלה כל זר שמגיע לארץ זו.
אגוז מלך
בחקלאות התעשייתית
עיקר הגידול בסין הוא לצריכה מקומית, לעומת זאת בארצות הברית של אמריקה האגוז מגודל באופן נרחב גם לייצוא כשעיקרו מופנה לאיחוד האירופי.
איפיגניה בטאוריס
רקע
איפיגניה שונאת את תפקידה במקדש, מתגעגעת למשפחתה ביוון, וחוששת לגורלו של אחיה, אורסטס שכן היא חלמה שהוא מת.
אגוז מלך
בחקלאות התעשייתית
מקובל במחקר ההיסטורי שהיוונים החלו לגדל את אגוזי המלך בארצם ולבייתם עם פלישת אלכסנדר הגדול להודו ולפרס. היוונים הקדישו עץ זה לארטמיס, ואילו הרומאים הקדישוהו ליופיטר. גם כיום אגוז המלך מגודל באופן תעשייתי ביוון וצריכתו גבוהה עד כה כדי כך שהגידול המקומי אינו מספק את הביקוש, אף על פי שהגידול נעשה בהיקף גבוה ביחס לגודל המדינה. ערכי הייצוא המסחרי של אגוז המלך ביוון נמוכים ביחס לייבוא וכן ביחס לייצוא העולמי.
איפיגניה בטאוריס
רקע
אורסטס הורג את אימו קליטמנסטרה על מנת לנקום את דמו של אביו אגממנון (אותו היא רצחה), בעזרת חברו פילאדס, ובעקבות מעשהו רודפות אותו האריניות, והוא מאבד את שפיות דעתו.
אגוז מלך
צריכה מקומית
בישראל הצריכה השנתית עומדת על 5,248 טון, נתון המשקף צריכה ממוצעת של חצי קילו אגוזי מלך לאדם בשנה.
איפיגניה בטאוריס
רקע
האל אפולון אומר לאורסטס כי עליו ללכת לאתונה להישפט על מעשיו (אירוע המתואר בטרילוגיית המחזות האורסטיאה מאת אייסכילוס). הוא אמנם מזוכה במשפט אך האריניות עדיין רודפות אותו, ועל כן אפולון שולח אותו לגנוב את פסל האלה ארטמיס ולהביאו לאתונה, בהבטחה שלאחר מעשה זה הן תפסקנה לרדוף אותו.
תקציר עלילה
בתחילת המחזה מגיע אורסטס עם חברו פילאדס לטאוריס על מנת לגנוב את פסל האלה ארטמיס. הם אינם יודעים כי איפיגניה מכהנת ככוהנת במקדש. הם נתפסים על ידי שומרי המדינה ומובאים למקדש להיות מוצאים להורג על פי המנהג.
אגוז מלך
תנאי גידול
אגוזי המלך גדלים באזורים בעלי טמפרטורה מתונה. העץ גדל בתנאי שמש או צל חלקי, בקרקע עמוקה, פורייה ומנוקזת היטב. עץ האגוז מגיע לבשלות לאחר חמש שנים.
איפיגניה בטאוריס
תקציר עלילה
בהגיעם למקדש מזהים אורסטס ואיפיגניה זה את זה, ומתכננים להימלט. איפיגניה אומרת למלך טאוריס, תואס, כי פסל האלה טומא בשל העובדה שאחיה רצח את אימו. ומציעה כי שני הזרים שהגיעו ישטפו את הפסל בים על מנת לטהרו.
אגוז מלך
שימושים רפואיים בעבר ועד ימינו
על פי המקורות, גדל האגוז בארץ בתקופת המקרא. בתקופה הקלאסית השתמשו בפרי לטיפול נגד רעלים, ארס בעלי חיים ונשיכות כלבים, לסילוק טפילי מעי, לטיפול בדלקות פנימיות, בנמק ובהפרשות מוגלתיות. בימי הביניים נמכר האגוז בחנויות מוכרי התרופות וחלקיו שימשו לסילוק תולעי מעיים, לטיפול במחלות פנימיות ובמגוון תחלואים אחרים. בימינו משמש האגוז ושמן המופק ממנו לחיזוק הגוף, לשיפור מראה הפנים, לחיזוק השיער, וכמרכיבים בתרופות רבות.
ערכים תזונתיים
ערך תזונתי של אגוזי מלך (קלופים), 100 גרם (4–3 מנות): (מכל 1 ק"ג אגוזים יתקבלו רק 450 גרם לאחר קילוף)
איפיגניה בטאוריס
תקציר עלילה
המלך מסכים והשלושה בורחים עם הפסל. תואס נשבע להרוג את השלושה אולם האלה אתנה עוצרת אותו, ובכך מאפשרת את הימלטותם.
סיווג המחזה
יש מחלוקת בין המלומדים כיצד לסווג מחזה זה. הסיווג היווני הקלאסי של מחזות היה שאת המחזה יש לסווג לאחת משתי קטגוריות: טרגדיה, קומדיה / מחזה סאטירים. מחזה זה אינו קומי, אולם אינו טראגי, שכן יש לו סוף שמח, ועל פי סיווג מודרני הוא דרמטי.
עיבודים מודרניים
יוהאן וולפגנג פון גתה כתב מספר עיבודים השונים מהמחזה היווני הקלאסי אך מבוססים עליו. הגרסה הראשונה של איפיגניה בטאוריס נכתבה ב-6 באפריל 1779, והאחרות בשנת 1781 ו-1786.
המלחין כריסטוף ויליבלד גלוק כתב לפי המחזה אופרה בשם "איפיגניה בטאוריס", שהצגת הבכורה שלה התקיימה בפריז ב-18 במאי 1779.
תרגומים
תרגום עברי: אהרן שבתאי, 2007.
הר ארדון
הר ארדון הוא הר הנמצא בחלקו המזרחי של מכתש רמון. גובהו 722 מטרים מעל פני הים.
מקור שמו העברי של הר ארדון מהתנ"ך. בספר דברי הימים א', בפרק ב', פסוק 18, מצוין שמו של ארדון, שהיה בנו של כלב בן-חצרון: "...ואלה בניה, ישר ושובב וארדון". שמותיו הערביים של ההר הם "ראס א-רדידה" (راس الرديدة), או "ראס א-רדיחה".
מראה ההר הוא כשל טרפז, המתנשא מעל "רצפת" המכתש ומהווה חלק מדפנו המזרחית. מדרונותיו תלולים ומשופעים. ההר נוצר בתהליך גאולוגי הנקרא "היפוך תבליט". לפני מיליוני שנים, הר ארדון היה סינקלינה (קער) הכלוא בין שתי שרשראות הרים. בשל תהליכי בלייה וסחף שהיוו חלק מהתהליך הנרחב של היווצרות המכתש, התבלו וכורסמו שרשראות ההרים, ושחיקה זו הייתה כה מסיבית, עד כדי כך שהרכסים הפכו לבקעות, והקער התנשא מעליהן. מההר ועד למצוק הצפוני משתרעת בקעת מחמל.
בשנת 1980 הוכרז שמורת טבע מצוק הצינים, הכולל בתוכו את הר ארדון.
ג'ון קרלוס
ג'ון קרלוס (באנגלית: John Carlos; נולד ב-5 ביוני 1945) הוא אתלט ושחקן פוטבול אמריקאי בעבר, שהתפרסם בצעד המחאה שנקט על דוכן המנצחים אחרי שזכה במדליית ארד בריצת 200 מטר באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968).
חייו
קרלוס נולד וגדל בשכונת הארלם שבניו יורק. בזכות כישרונו כאתלט בריצות למרחקים קצרים זכה במלגת לימודים לאוניברסיטת המדינה של מזרח טקסס, ולאחר שנה, עבר לאוניברסיטת סן חוזה בקליפורניה. ב-1967 זכה להישג משמעותי ראשון בזירה הבינלאומית, כשנטל את מדליית הזהב בריצת 200 מטר במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בוויניפג.
סמית' הסביר מאוחר יותר כי הניף את ידו הימנית כסמל לכוחה של אמריקה השחורה, ואילו קרלוס הניף את ידו השמאלית כסמל לאחדותה של אמריקה השחורה. הצעיף שעטו בא לסמל את גאוותם של השחורים ואילו היעדר הנעליים היה סמל לעוניים של השחורים באמריקה.
ראשי הוועד האולימפי הבינלאומי ראו במעשיהם של סמית' וקרלוס הבעת עמדה פוליטית שאין לה מקום במשחקים האולימפיים. נשיא הוועד, אוורי ברנדג', איים כי אם לא יסולקו השניים, תושעה המשלחת האמריקנית כולה מהמשחקים. בסופו של דבר, עזבו סמית' וקרלוס את הכפר האולימפי ושבו לארצם.
ב-1969 המשיך קרלוס להתחרות כאתלט, במסגרת נבחרת האתלטיקה של אוניברסיטת סן חוזה. באליפות ה-NCAA זכה במדליית זהב בריצות ל-100 ול-220 יארד, והיה שותף לרביעיית השליחים שזכתה במדליית הזהב במירוץ ל-110X4 יארד. קרלוס גם השווה את שיא העולם בריצת 100 יארד, שעמד אז על 9.1 שניות.
בהמשך הקריירה הספורטיבית שלו פנה קרלוס למשחק הפוטבול הוא התקבל לקבוצת פילדלפיה איגלס מליגת ה-NFL, אך פציעה בברכו במהלך מחנה האימונים מנעה ממנו לשחק והוא עזב את הקבוצה לאחר עונה אחת בה היה ברשימת הפצועים הלא פעילים. קרלוס המשיך מכאן לשתי עונות נוספות בליגת הפוטבול הקנדית - האחת במונטריאול אלואטס והשנייה בטורונטו ארגונאוטס.
עם פרישתו מפעילות ספורטיבית עבר קרלוס לעבוד בחברת ציוד הספורט פומה, בוועד האולימפי האמריקני, בוועדה המארגנת של אולימפיאדת לוס אנג'לס ב-1984 ועבור עיריית לוס אנג'לס. בשנת 1985 עבר קרלוס לעבוד כמאמן אתלטיקה בבית־ספר תיכוני.
המרכז הלאומי לבקרת מחלות (הודו)
המרכז הלאומי לבקרת מחלות (הראשי תיבות: NCDC; ידוע בעבר בשם המכון הלאומי למחלות תקשורת) הוא מכון תחת המינהל הכללי ההודי לשירותי הבריאות. המכון הוקם ביולי 1963 למחקר באפידמיולוגיה ובקרה על מחלות מועברות. נכון להיום יש למכון שמונה סניפים: באלואר, בבנגלור, בטריוונדרום, בקוז'יקוד, בקונור, יבגדלפור, בפטנה, ברג'מונדרי ובוואראנסי כדי לייעץ לממשלות המדינה בהתאמה לבריאות הציבור. המטה המרכזי נמצא בשאם נאת מרג בניו דלהי.
היסטוריה
מקורו של המכון ניתן לייחס "ללשכה המרכזית למלריה" שהוקמה בקאסולי, הימאצ'ל פרדש, הודו בשנת 1909.
המרכז לאיידס ולמחלות קשורות הוקם במכון הלאומי למחלות תקשורת (NICD) כמעבדת הפניה לאומית בהתאם להנחיות NACO בשנת 2002.
ב־30 ביולי 2009 הוא נקרא כמרכז הלאומי לבקרת מחלות.
חטיבות
ל- NCDC יש ארבעה עשר מרכזים / חטיבות טכניות תחתיו
תקציב ותפעול
ל-NCDC עובדים 434 קצינים ופקידים. הקצאת התקציב לשנת הכספים 2017 היה ₹ 233.04 קרורים (כ-35 מיליון דולר).
פעילויות
רופאים מ-NCDC זומנו בעבר לחקירת התפרצויות אפשריות של מחלות כולל חשד למקרים של מגפה דלקתית בפנג'אב בשנת 2002, התפרצויות נגיף הסארס בשנת 2004, התפרצות דלקת קרום המוח בדלהי בשנת 2005 ושפעת העופות בשנת 2006, ויש להם בדק את ההיערכות לנגיף קורונה בשנים 2019–2020.
איתור מחלות עולמיות
NCDC בשיתוף עם המרכז לבקרת מחלות ומניעה הקים את המרכז האזורי לגילוי מחלות (GDD) בניו דלהי בהודו. זה הביא לשיתופי פעולה ארוכי טווח בבריאות הציבור בין ממשלת הודו וארצות הברית בתחומים רבים, כולל הקמת מחקר ומעקב באיכות גבוהה על מחלות זיהומיות חשובות בבני אדם, הקמת תוכנית EIS ההודית (מערכת האפידמיולוגיה למודיעין) ופיתוח ה-NCDC כסוכנות בינלאומית בדרום אסיה.
אלכסנדר השני, מלך סקוטלנד
אלכסנדר השני (באנגלית: Alexander II, בגאלית סקוטית: אלאקסאנדייר מק אואיליאם- Alaxandair mac Uilliam, בגאלית מודרנית: אלאסדייר מק אואיליים - Alasdair mac Uilleim; 24 באוגוסט 1198 - 6 ביולי 1249) היה מלך סקוטלנד.
קורות חיים
אלכסנדר השני היה בנו היחיד של ויליאם הראשון ושל ארמנגרד דה בומון. אלכסנדר נולד בהאדינגטון שבמזרח לות'יאן בשנת 1198. בביקורו באנגליה בשנת 1213 העניק לו ג'ון, מלך אנגליה תואר אבירות. לאחר מותו של אביו, ב-4 בדצמבר 1214 הפך אלכסנדר השני בפועל למלך סקוטלנד, וב-6 בדצמבר באותה שנה הוכתר על אבן הגורל במנזר סקון.
בראשית מלכותו מרדו נגדו השבטים הסקוטיים מקויליאם ומקהת'ס, אולם המרידה דוכאה זמן קצר לאחר שפרצה.
אלכסנדר השני תמך במאבק הבארונים האנגלים נגד ג'ון הראשון, ופלש לאנגליה בראשות הצבא הסקוטי על מנת לסייע להם. הצבא הסקוטי הגיע עד נמל דובר בדרומה של אנגליה והמתינו שם לסיוע של הצבא הצרפתי. לאחר מותו של ג'ון הראשון שבו הצבאות לארצם, ובנו של ג'ון, הנרי השלישי חתם על הסכם שלום עם אלכסנדר (וכן נחתם הסכם שלום עם יורש העצר הצרפתי, לימים לואי השמיני, מלך צרפת).
על מנת לשפר את היחסים בין המדינות נשא אלכסנדר לאישה את ג'ואן מאנגליה, אחותו של הנרי השלישי, ב-18 ביוני או ב-25 ביוני 1221.
בשנת 1235 פרץ מרד נוסף נגד המלך בארגייל, אולם כוחות המלך דיכאו את המורדים במהרה.
באותה שנה פרצה מחלוקת גבולות בין אנגליה וסקוטלנד, ואלה הסדירו את המחלוקת בהסכם יורק משנת 1237, אשר הסדיר את הגבול בין המדינות וקבע כי הוא עובר בין סולווי פירת' במערב ושפך נהר טוויד במזרח.
ג'ואן נפטרה במרץ 1238 באסקס, וב-15 במאי 1239 נשא אלכסנדר לאישה את מארי דה קוסי, ונולד להם בשנת 1241 בנם היחיד - אלכסנדר השלישי, לימים, מלך סקוטלנד.
בשנת 1243 ניסה הנרי מלך אנגליה לפלוש לסקוטלנד, אולם אלכסנדר מנע את הפלישה, והסכם שלום נחתם בין המדינות בניוקאסל. כמו כן ניסה אלכסנדר לקבל את השליטה על האיים המערביים (שהיו בשליטת נורווגיה), וניהל משא ומתן עם נורווגיה, ללא הצלחה. אלכסנדר ניסה לשכנע את אוון מקדוגל, בנו של דנקן, לורד ארגייל לנתק את קשריו עם האקון הרביעי, מלך נורווגיה, אולם אוון דחה את דרישת אלכסנדר. אלכסנדר הפליג בראש צי סקוטלנד על מנת להכריח אותו לקבל את שליטת סקוטלנד, אולם חלה בדרכו, ונפטר באי קררה שבהברידים הפנימיים.
אלכסנדר נקבר במנזר מלרוז שברוקסבורגשייר.
אזכורים בספרות
אלכסנדר השני מוזכר בספרה של ברברה ארסקיין "Child of the Phoenix" משנת 1992.
תרקומיא
תרקומיא (ערבית: ترقوميا) היא עיירה פלסטינית ברשות הפלסטינית בנפת חברון, נמצאת מערבית לחברון, ליד כביש חברון-קריית גת בה מתגוררים כ-11,500 נפש. שמו של הכפר בא מיוונית מצמד המילים טרי-קומיא (שלשה כפרים), בדומה לפנדקומיה (פנטה-קומיה=חמישה כפרים). היישוב בנוי על מקומה של העיירה טריקומיאס מן התקופה הרומית-ביזנטית וזהו גם מקור שמו.
היסטוריה
תרקומיה מזוהה עם העיר בת התקופה הרומית-ביזנטית טריקומיאס ("שלושה כפרים"), הנזכרת ברשומות הכנסייה כאחת מערי פרובינקיית פלשתינה פרימה. טריקומיאס נזכרת גם ב"רשימת בעלי המשרה באימפריה הרומית", ולפיה העיר הייתה כפוף ל"דוכס ערב", והיה בה מוצב של חיל הפרשים האילירי.
חביב ונאיפה קהוואג'י
חביב ונאיפה קהוואג'י היו זוג מרגלים, ילידי חיפה שבישראל. פעלו כגייסי סוכני מודיעין למען "המשרד השני" (המודיעין) הסורי.
תרקומיא
העת החדשה
החוקר הצרפתי ויקטור גרן ביקר בתרקומיה בשנות ה-60 של המאה ה-19, וכתב כי בכפר, היושב על גבעה טרשית, גרים כ-400 תושבים. הוא הבחין במקום בבורות מים ומערות חצובות בסלע שנראו עתיקות, ו"אבני גזית המשוקעות בבנייה ערבית גסה".
חביב ונאיפה קהוואג'י
שמה עלה לכותרות שנים אחדות לאחר מכן כאשר עבדה כמורה וסטרה לאחד מתלמידיה שנעמד דום בזמן צפירת זיכרון לחללי צה"ל. לימים נישאה לחביב קהוואג'י, חיפאי יליד 1931 ופעיל בתנועת אל ארד. השניים עזבו את ישראל, ונחשפו שוב באפריל 1970, כשהתברר שהם מגייסים בקפריסין סוכנים עבור המודיעין הסורי. חלק מהסוכנים שגויסו על ידם פעלו מאוחר יותר ברשת הריגול הערבית-יהודית שנלכדה ב-1973. בין חבריה המרכזיים של רשת זו נמנו דאוד תורכי, אודי אדיב, דן ורד, אניס קרעאווי וסוחבי נערני.
חצי חצי
חצי חצי הוא סרט קומי ישראלי שביים בועז דוידזון, בהשתתפות זאב ברלינסקי, יוסי פולק, אסי דיין, נסים עזיקרי, דורי בן זאב, דוד ברוך, נחום בוכמן, צבי שיסל, שמואל וולף, עליזה יצחקי ורחל לוי. הסרט יצא לאקרנים בשנת 1971, והוא נמנה עם ז'אנר "סרט בורקס" ומכר 173,000 כרטיסים בישראל.
עלילה
עלילת הסרט נפתחת במותו של ליאו לוי, בעל מאפיה בשותפות עם גרוסמן (זאב ברלינסקי), חברו הטוב. בטרם מותו, ליאו היה קונה יחד עם גרוסמן כל שבוע כרטיס הגרלה של מפעל הפיס ומחלקו, חצי לו וחצי לגרוסמן.
לאחר ההלוויה, פותח גרוסמן את העיתון ומגלה שהכרטיס שקנה באותו שבוע יחד עם ליאו זכה בהגרלה של 100.000 לירות.
תחילה הוא מתכוון להודיע לבתו של ליאו, אבל אשתו משכנעת אותו לא לספר דבר, להתגנב לדירתו הריקה של ליאו ולגנוב את חצי הכרטיס. אך בינתיים הספיקה כבר בתו של ליאו להשכיר את דירתו לשני גנגסטרים חובבים שמצאו את חצי הכרטיס.
בינתיים המאפייה האוטומטית המתחרה מאיימת לחסל סופית את מאפייתו הידנית של גרוסמן.
לאחר איומיהם של אנשי המאפייה האוטומטית ("הדרעק'ס"), מחליט גרוסמן ללמד אותם לקח ויחד עם חתנו של לוי (נסים עזיקרי) פורץ למאפייה ומכה את שני בניו האופים (צבי שיסל ודורי בן זאב) של בעל המאפייה. עוד באותו הערב נכנס חתנו של לוי אל ביתם של הגנגסטרים ומצליח לגנוב את חצי הכרטיס.
למחרת בבוקר, מגיע חתנו של לוי אל המאפייה של גרוסמן כשבידו חצי הכרטיס ומראה זאת לגרוסמן שלא מצליח למצוא את החצי שלו, מפני שאחיינו גנב אותו אמש כדי ללכת עם שני הגנגסטרים אל מפעל הפיס, וכשאלה גם כן מגיעים אל המאפייה ולא מוצאים את הכרטיס, תגרה מתפתחת במקום ואליה מצטרפים גם "הדרעק'ס" מהמאפייה האוטומטית שבאים לנקום על ה"טיפול" שקיבלו מגרוסמן בליל אמש. תוך כדי התיגרה מצליח הגנגסטר לקחת את שני חצאי הכרטיס, ומחביא אותם בתוך הבצק הטרי של הלחם, לפני הכניסה לתנור ותוך כדי חטיפת מכות של קמח ובצק הוא מצליח להוציא ככר לחם מן התנור ובורח. כאשר שמים לב לכך שאר האנשים הם פותחים במרדף אחריו ברחובות העיר. בסופו של דבר, מצליח הגנגסטר להגיע אל בית מפעל הפיס, אבל כאשר הוא בוצע את הלחם, נוכח לראות שחצי הכרטיס לא שם. באותו הרגע מגיעים שאר האנשים ומתחילים לריב על הכרטיס.
ואז לפתע, מגיע עזרא אחייניו של גרוסמן עם כיכר הלחם שבתוכו נמצא הכרטיס וקורא "לחם זה לא צנון", מביא את הכרטיס לגרוסמן, חתנו ובתו של לוי, והם זוכים בפרס הגדול.
פסקול הסרט כולל מספר שירים שמבוצעים על ידי אריק איינשטיין ("ליאו הטוב" ו"לא על החצי לבדו") ואסי דיין ("אל תגיד מילה").
רצף חוזר
רצפים חוזרים (הידועים גם כאלמנטים חוזרים, יחידות חוזרות או חזרות) הם תבניות קצרות או ארוכות של חומצות גרעין (DNA או RNA) המופיעות במספר עותקים ברחבי הגנום. באורגניזמים רבים, חלק ניכר מה-DNA חוזר על עצמו, כאשר למעלה משני שלישים מהרצף מורכב מאלמנטים חוזרניים בבני אדם. חלק מהרצפים החוזרים הללו נחוצים לשמירה על מבני גנום חשובים כגון טלומרים.
בעוד שרצפי DNA חוזרים מסוימים חשובים לתפקוד הסלולרי ולתחזוקת הגנום, רצפים חוזרים יכולים גם לפגוע. רצפי DNA רבים שחוזרים על עצמם נקשרו למחלות אנושיות כמו מחלת הנטינגטון ואטקסיה של פרידרייך. חלק מהאלמנטים החוזרים על עצמם הם נייטרליים ומתרחשים כאשר אין העדפה עבור רצפים ספציפיים בהתאם לאופן שבו מתרחשת טרנספוזיציה או מעבר. עם זאת, שפע של חזרות נייטרליות יכול להשפיע על התפתחות הגנום כפי שהם מצטברים עם הזמן. בסך הכל, רצפים חוזרים הם תחום מיקוד חשוב מכיוון שהם יכולים לספק תובנה לגבי מחלות אנושיות והתפתחות הגנום.
היסטוריה של גילוי
בשנות ה-50, ברברה מקלינטוק צפתה לראשונה בשינוי מיקום של DNA והמחישה את תפקידי הצנטרומר והטלומר בסימפוזיון Cold Spring Harbor. עבודתו של מקלינטוק הכינה את הבמה לגילוי רצפים חוזרים, מכיוון שהטרנספוזיציה, מבנה הצנטרומר ומבנה הטלומרים נוצרו כולם באמצעות אלמנטים שחוזרים על עצמם, אך הדבר לא הובן במלואו באותה תקופה. המונח "רצף חוזר" שימש לראשונה על ידי רוי ג'ון בריטן ו-DE Kohne ב-1968; הם גילו שיותר ממחצית מהגנומים האאוקריוטים (עם גרעין) היו עם DNA שחוזר על עצמו באמצעות הניסויים שלהם על חיבור מחדש של DNA. למרות שרצפי ה-DNA החוזרים ונשנים נשמרו ונמצאו בכל מקום, תפקידם הביולוגי עדיין לא היה ידוע. בשנות ה-90, מחקר נוסף נערך כדי להבהיר את הדינמיקה האבולוציונית של חזרות minisatellite וmicrosatellite בגלל חשיבותם בזיהוי פלילי מבוסס-DNA ואקולוגיה מולקולרית. חזרות מפוזרות ב-DNA הוכרו יותר ויותר כמקור פוטנציאלי לשונות ורגולציה גנטית. גילויים של מחלות חוזרות ונשנות הקשורות ל-DNA חוזר עוררו עניין נוסף בתחום המחקר הזה. בשנות ה-2000, הנתונים מרצף הגנום האאוקריוטי המלא (פרויקט הגנום האנושי) אפשרו זיהוי של מקדמים, משפרים ו-RNA רגולטוריים שונים אשר כולם מקודדים על ידי אזורים חוזרים. כיום, התפקידים המבניים והרגולטוריים של רצפי DNA חוזרים ונשנים נותרו תחום מחקר פעיל.
סוגים ופונקציות
רצפים חוזרים רבים צפויים להיות שרידים לא פונקציונליים, שאריות של אלמנטים ניתנים להעברה, אלה סומנו כ"זבל" או "אנוכי" DNA. עם זאת, לפעמים כמה חזרות עשויות להיות הרחבה של פונקציות אחרות.
חזרות טנדם
חזרות טנדם הן רצפים חוזרים ונשנים שצמודים זה לזה ישירות בגנום. חזרות טנדם עשויות להשתנות במספר הנוקלאוטידים המרכיבים את הרצף החוזר, כמו גם במספר הפעמים שהרצף חוזר על עצמו. כאשר הרצף החוזר הוא באורך של 2–10 נוקלאוטידים בלבד, החזרה מכונה חזרת טנדם קצרה (STR) או microsatellite.. כאשר הרצף החוזר הוא באורך 10–60 נוקלאוטידים, החזרה מכונה minisatellite. עבור minisatellite וmicrosatellite, מספר הפעמים שהרצף חוזר בלוקוס בודד יכול לנוע בין פעמיים למאות פעמים.
לחזרות טנדם יש מגוון רחב של פונקציות ביולוגיות בגנום. לדוגמה, מיני לוויינים הם לעיתים קרובות נקודות חמות של רקומבינציה הומולוגית מיוטית באורגניזמים אוקריוטיים. רקומבינציה היא כאשר שני כרומוזומים הומולוגיים מתיישרים, נשברים ומתחברים מחדש כדי להחליף חלקים. הרקומבינציה חשובה כמקור לגיוון גנטי, כמנגנון לתיקון DNA פגום וכצעד הכרחי בהפרדה מתאימה של כרומוזומים במיוזה. הנוכחות של DNA ברצף חוזר מקלה על אזורי הומולוגיה להתיישר, ובכך לשלוט מתי והיכן מתרחש רקומבינציה.
בנוסף לתפקיד החשוב ברקומבינציה, חזרות טנדם ממלאות גם תפקידים מבניים חשובים בגנום. לדוגמה, הטלומרים מורכבים בעיקר מחזרות טנדם של TTAGGG. חזרות אלו מתקפלות למבני G quadruplex מאורגנים מאוד אשר מגנים על קצוות ה-DNA הכרומוזומלי מפני השפלה. אלמנטים חוזרים מועשרים גם באמצע הכרומוזומים. צנטרומרים הם האזורים הדחוסים ביותר של כרומוזומים המחברים את הכרומטידות האחיות יחדיו ומאפשרים גם לציר המיטוטי להיצמד ולהפריד בין כרומטידות אחיות במהלך חלוקת התא. צנטרומרים מורכבים מחזרת טנדם של 177 זוגות בסיסים בשם החזרה של α-לווין. הטרוכרומטין פריצנטרומרי, ה-DNA המקיף את הצנטרומר וחשוב לתחזוקה מבנית, מורכב מתערובת של תת-משפחות לוויינים שונות כולל הלוויינים α-, β- ו-γ וכן חזרות של HSATII, HSATIII ו-sn5. חלק מהרצפים שחוזרים על עצמם, כמו אלה בעלי תפקידים מבניים שנדונו לעיל, ממלאים תפקידים הנחוצים לתפקוד ביולוגי תקין. לחזרות טנדם אחרות יש תפקידים מזיקים הגורמים מחלות. עם זאת, לחזרות טנדם רבות אחרות יש פונקציות לא ידועות או לא מובנות.
חזרות משובשות
חזרות משובשות הן רצפי DNA זהים או דומים שנמצאים במקומות שונים ברחבי הגנום. חזרות רצופות מובדלות מחזרות טנדם בכך שהרצפים החוזרים אינם סמוכים זה לזה ישירות אלא עשויים להיות מפוזרים בין כרומוזומים שונים או רחוקים זה מזה על אותו כרומוזום. רוב החזרות המשולבות הן אלמנטים ניתנים להפיכה (TEs), רצפים ניידים שניתן "לחתוך ולהדביק" במקומות שונים בגנום. TEs נקראו במקור "גנים קופצים" בשל יכולתם לנוע, אולם המונח הזה מטעה במידה מסוימת מכיוון שלא כל ה-TEs הם גנים יחידים.
על פי הערכות, יסודות הניתנים להעברה מהווים 45% מהגנום האנושי. מאז התפשטות בלתי מבוקרת של TEs עלולה להמיט הרס על הגנום, מנגנוני רגולציה רבים התפתחו כדי להשתיק את התפשטותם, כולל מתילציה של DNA, שינויים היסטונים, RNAs לא מקודדים (ncRNAs) כולל RNA מתערב קטן (siRNA), משפצי כרומטין, גרסאות היסטונים, וגורמים אפיגנטיים אחרים. עם זאת, TEs ממלאים מגוון רחב של פונקציות ביולוגיות חשובות. כאשר TEs מוכנסים למארח חדש, כגון מנגיף, הם מגבירים את המגוון הגנטי. במקרים מסוימים, אורגניזמים מארחים מוצאים פונקציות חדשות עבור החלבונים הנובעות מביטוי TEs בתהליך אבולוציוני הנקרא TE exaptation. מחקרים אחרונים מראים גם ש-TEs משמשים לשמירה על מבנה כרומטין מסדר גבוה וארגון הגנום התלת-ממדי. יתר על כן, TEs תורמים לוויסות הביטוי של גנים אחרים בכך שהם משמשים כמשפרים דיסטליים ואתרי קשירה של גורמי שעתוק.
השכיחות של אלמנטים משולבים בגנום משכה תשומת לב למחקר נוסף על מקורותיהם ותפקידיהם. אופיינו כמה אלמנטים ספציפיים המשולבים, כמו החזרה של Alu ו-LINE1.
חזרות ישירות והפוכות
בעוד שחזרות טנדם והפוכות מובדלות על סמך מיקומן בגנום, חזרות ישירות והפוכות מובדלות על סמך הסדר של בסיסי הנוקלאוטידים. חזרות ישירות מתרחשות כאשר רצף נוקלאוטידים חוזר על עצמו באותה כיווניות. חזרות הפוכות מתרחשות כאשר רצף נוקלאוטידים חוזר על עצמו בכיוון ההפוך. לדוגמה, חזרה ישירה של "CATCAT" תהיה חזרה נוספת של "CATCAT". לעומת זאת, החזרה ההפוכה תהיה "TACTAC". כאשר אין נוקלאוטידים המפרידים בין החזרה ההפוכה, כגון "CATCATTACTAC", הרצף נקרא חזרה פלינדרום. חזרות הפוכות יכולות למלא תפקידים מבניים ב-DNA וב-RNA על ידי יצירת לולאות גזע וצלבים.
רצפים חוזרים במחלות אנושיות
עבור בני אדם, כמה רצפי DNA חוזרים ונשנים קשורים למחלות. באופן ספציפי, רצפים חוזרים בטנדם, עומדים בבסיס מספר מצבי מחלה אנושיים, במיוחד מחלות חוזרות של טרינוקלאוטידים כמו מחלת הנטינגטון, תסמונת X שביר, מספר אטקסיות ספינו - מוחיות, ניוון מיוטוני ואטקסיה של פרידרייך. התרחבות חוזרת של טרינוקלאוטידים בקו הנבט לאורך דורות עוקבים עלולה להוביל לביטויים חמורים יותר ויותר של המחלה. הרחבות חוזרות אלו של טרינוקלאוטיד עשויות להתרחש באמצעות החלקת גדיל במהלך שכפול DNA או במהלך סינתזת תיקון DNA. צוין כי גנים המכילים CAG חוזרים פתוגניים מקודדים לרוב לחלבונים שיש להם בעצמם תפקיד בתגובת נזק ל-DNA וכי הרחבות חוזרות עלולות לפגוע במסלולי תיקון DNA ספציפיים. תיקון שגוי של נזקי DNA ברצפים חוזרים עלול לגרום להרחבה נוספת של רצפים אלו, ובכך ליצור מעגל קסמים של פתולוגיה.
מחלת הנטינגטון
מחלת הנטינגטון היא הפרעה נוירודגנרטיבית הנובעת מהתרחבות של CAG ברצף טרינוקלאוטידים חוזר באקסון 1 של הגן האנטינגטין ( HTT ). גן זה אחראי על קידוד החלבון huntingtin אשר ממלא תפקיד במניעת אפופטוזיס, הידוע גם בשם מוות תאי, ותיקון נזק ל-DNA חמצוני. במחלת הנטינגטון ההרחבה של רצף הטרינוקלאוטידים CAG מקודדת לחלבון האנטינגטין מוטנטי עם תחום פוליגלוטמין מורחב. תחום זה גורם לחלבון ליצור אגרגטים בתאי עצב המונעים תפקוד תאי תקין וכתוצאה מכך לניוון עצבי.
אטקסיה של Spinocerebellar
למחלה spinocerebellar ataxias יש רצפים חוזרים של טרינוקלאוטידים של CAG העומדים בבסיס מספר סוגים של אטקסיות spinocerebellar (SCAs - SCA1 ; SCA2; SCA3; SCA6; SCA7; SCA12; SCA17 ). בדומה למחלת הנטינגטון, זנב הפוליגלוטמין שנוצר עקב התרחבות טרינוקלאוטיד זו גורם לצבירה של חלבונים, מונע תפקוד תאי תקין וגורם לניוון עצבי.
האטקסיה של פרידרייך
אטקסיה של פרידרייך היא סוג של אטקסיה שיש לה רצף חוזר מורחב GAA בגן frataxin. הגן frataxin אחראי לייצור חלבון frataxin, שהוא חלבון מיטוכונדריאלי המעורב בייצור אנרגיה ובנשימה התאית. רצף ה-GAA המורחב מביא להשתקת האינטרון הראשון וכתוצאה מכך לאובדן תפקוד בחלבון הפרטקסין. אובדן של גן FXN תפקודי מוביל לבעיות בתפקוד המיטוכונדריאלי בכללותו ויכול להופיע באופן פנוטיפי בחולים כקושי בהליכה.
ניוון מיוטוני
ניוון מיוטוני היא הפרעה המתבטאת כחולשת שרירים ומורכבת משני סוגים עיקריים: DM1 ו-DM2. שני סוגי ניוון מיוטוניים נובעים מרצפי DNA מורחבים. ב-DM1 רצף ה-DNA שמתרחב הוא CCG ואילו ב-DM2 הוא CCTG. שני רצפים אלו נמצאים על גנים שונים כאשר הרצף המורחב ב-DM2 נמצא בגן ZNF9 והרצף המורחב ב-DM1 נמצא בגן DMPK. שני הגנים אינם מקודדים לחלבונים בניגוד להפרעות אחרות כמו מחלת הנטינגטון או תסמונת ה-X השביר. עם זאת, הוכח שיש קשר בין רעילות RNA לבין הרצפים החוזרים ב-DM1 ו-DM2.
טרשת צדדית אמיוטרופית ודמנציה פרונטוטמפורלית
לא כל המחלות הנגרמות על ידי רצפי DNA חוזרים הם מחלות חוזרות של טרינוקלאוטידים. המחלות amyotrophic lateral sclerosis ו-frontotemporal דמנציה נגרמות על ידי רצפים חוזרים של hexanucleotide GGGGCC בגן C9orf72, הגורמים לרעילות RNA המובילה לניוון עצבי.
ביוטכנולוגיה
קשה לרצף DNA חוזר באמצעות טכניקות רצף מהדור הבא מכיוון שהרכבת רצף מקריאות קצרות פשוט לא יכולה לקבוע את אורכו של חלק שחוזר על עצמו. בעיה זו חמורה במיוחד עבור מיקרו-לוויינים, העשויים מיחידות חוזרות זעירות של 1-6bp. למרות שקשה לרצף אותם, לחזרות הקצרות הללו יש ערך רב בטביעת אצבע של DNA ובמחקרים אבולוציוניים. חוקרים רבים השאירו היסטורית רצפים חוזרים בניתוח ופרסום נתוני גנום שלם בשל מגבלות טכניות.
בוסטוס. וחב' הציעו שיטה אחת לרצף קטעים ארוכים של DNA שחוזר על עצמו. השיטה משלבת שימוש בוקטור ליניארי לייצוב ו-exonuclease III למחיקה של אזורים עשירים ברצף פשוט מתמשך (SSRs). ראשית, קטעים עשירים ב-SSR משובטים לוקטור ליניארי שיכול לשלב ביציבות חזרות טנדם של עד 30kb. ביטוי של חזרות אסור על ידי מסימי התעתיק בווקטור. השלב השני כולל שימוש באקסונוקלאז III. האנזים יכול למחוק נוקלאוטיד בקצה 3' מה שגורם לייצור של מחיקה חד כיוונית של שברי SSR. לבסוף, מוצר זה אשר נמחק מקטעים מוכפל ומנתח עם מושבה PCR. הרצף נבנה לאחר מכן על ידי רצף מסודר של קבוצה של שיבוטים המכילים מחיקות שונות.
מפלגת העם הלאומית הגרמנית
מפלגת העם הלאומית הגרמנית (בגרמנית: Deutschnationale Volkspartei, DNVP) הייתה מפלגה לאומנית, שהתקיימה בתקופת רפובליקת ויימאר של גרמניה, בין השנים 1918–1933. המפלגה חרתה על דגלה ערכי לאומנות, מלוכנות (החזרת שליט מבית הוהנצולרן), פולקיזם (יחס מכיל למיעוטים "בעלי דם גרמני" מחוץ לגבולות גרמניה), ליברליזם-לאומי (Nationalliberalismus), שלילה מוחלטת של חוזה ורסאי ואנטישמיות.
היסטוריה
התנועה נוסדה ב-24 בנובמבר 1918 על בסיס מפלגות מתקופת הקיסרות הגרמנית, בהן המפלגה השמרנית הגרמנית (Deutschkonservative Partei), המפלגה השמרנית החופשית (Freikonservative Partei), המפלגה הלאומית-ליברלית (Nationalliberale Partei), פלג מתוך התנועה הלאומית הגרמנית (Deutschnationale Bewegung) ומספר קבוצות לאומניות קטנות יותר, רובן בעלות אוריינטציה אנטישמית. במשך רוב תקופת רפובליקת ויימאר הורכבה הממשלה מקואליציה בראשות המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה ומפלגת העם הלאומית הייתה באופוזיציה.
יו"ר המפלגה הראשון היה אוסקר הרגט (Oskar Hergt), איש ממשל פרוסי בכיר בתקופה שלפני מלחמת העולם הראשונה. בין המייסדים היו האדמירל אלפרד פון טירפיץ, הפוליטיקאי וולפגנג קאפ שר הפנים לשעבר קארל הלפריך, יוהאן ויקטור ברדט שהיה שר המשפטים החל ב-1930, הרמן אדולף דיטריך, זיגפריד פון קרדורף, בין הנשים הייתה קטי שירמכר בעברה פעילה לזכויות נשים. הפילוג הראשון התרחש ב-16 בדצמבר 1922 כאשר קבוצה פולקיסטית פרשה והקימה עם אנשי האיגוד הגרמני להגנה לאומית (Deutschvölkischer Schutz und Trutzbund) את (Deutschvölkische Freiheitspartei הידועה בראשי התיבות DVFP). תמיכתו של הרגט בתוכנית דוז גרמה לסילוקו מהמפלגה ב-1924. המפלגה תמכה בפוטש של קאפ. בין השנים 1925 עד 1928 מיתנה המפלגה, תחת מנהיגותו של קוּנוֹ פון וֶסטַרפּ (Kuno von Westarp), את הקו הנוקשה, ובמקביל נשחקה בסקרים ובמערכות הבחירות המקומיות. אחרי ההפסד בבחירות 1928 נבחר ב-21 באוקטובר 1928 איל ההון והעיתונות אלפרד הוגנברג ליו"ר המפלגה והמפלגה בהנהגתו פנתה לכיוון לאומני יותר. מצע המפלגה תחת הוגנברג קרא לביטולה של חוקת ויימאר הבלתי גרמנית, שהתקבלה תחת לחץ המעצמות, ביטול הסכם ורסאי והסכמי הפיצויים שבאו בעקבותיו, החזרת מלכות בית הוהנצולרן, הקמת צבא גדול בסגנון הצבא הפרוסי, החזרת השטחים ש"נגזלו" מן האימפריה הקולוניאלית הגרמנית באפריקה, חיזוק הזיקה עם גרמנים אתניים (פוֹלקסדוֹיטשֶה) מחוץ לגרמניה (אוסטריה, חבל הסודטים, השוואבים של באנאט ועוד) ברוח ה"פולקיזם", מינוי ממשלת מומחים בסגנון הקורפורטיזם של איטליה הפשיסטית ו"הסדרת ייצוג-היתר" של יהודים בכל ענפי הציבור והכלכלה בגרמניה. כמו כן תמך הוגנברג בהחלת "עקרון המנהיג" (Führerprinzip), המבטל את השיטה המפלגתית הדמוקרטית לטובת תמיכה במנהיג אבסולוטי, שכל דבריו הם חוק. ניסיונו להציב את עצמו כפיהרר של המפלגה ב-1929 גרם לפיצולה וליצירת מפלגת העם השמרנית (Konservative Volkspartei) בראשות פון וסטרפ.
מפלגת העם הלאומית, שפנתה לאריסטוקרטיה, למעמד הגבוה של קצינים ואצילים, לבעלי קרקעות ואחוזות בעיקר בגרמניה הצפונית ובשטחים שממזרח לאלבה, וכן לבורגנות העשירה של התעשיינים, נטתה להתעלם מהמפלגה הנאצית, שפנתה למעמד הפועלים ולמובטלים. כאשר התייחס הוגנברג להיטלר ולמפלגתו, הדגיש את היותם "סוציאליסטים". עם זאת, במהלך מערכות הבחירות של רפובליקת ויימאר כרסמה המפלגה הנאצית העממית בעיקר בכוחה של המפלגה הלאומנית. למרות התיעוב ההדדי בין היטלר והוגנברג, השניים שיתפו פעולה במסגרת משאל העם שאורגן ב-22 בדצמבר 1929 בניסיון להעביר חוק שיסכל את תוכנית יאנג לפריסת חובות הפיצויים של גרמניה (ולפיכך יבטל את ההסכמה הגרמנית ה"משפילה" לתנאי חוזה ורסאי). הוגנברג הסכים בסלידה שמנהל התעמולה יהיה יוזף גבלס, עיתונאי ותועמלן זול, רעשני ובן למעמד נמוך, שתקף לא אחת את הקפיטליזם. כך אִפשר הוגנברג למפלגה הנאצית גישה לפרסום באימפריית העיתונות שלו ויצר את הברית הראשונה בין מפלגת העם לבין המפלגה הנאצית. לאחר כישלון משאל העם נפרדו דרכיהם של הוגנברג והיטלר, שהמשיך להגדיל את כוחו ביחס למפלגת העם הלאומית.
ב-1932 היוותה המפלגה את בסיס הכוח העיקרי של קנצלר גרמניה, פרנץ פון פאפן, שביקש לחסום את דרכו של אדולף היטלר לכס הקנצלר, ואף חוותה עלייה (אחרונה) בכוחה ברייכסטאג, לאחר שחיקה ארוכה. לבחירות מרץ 1933 רצה המפלגה במסגרת "חזית המאבק שחור-לבן-אדום" (Kampffront Schwarz-Weiß-Rot) בראשון פון פאפן ו"קסדת הפלדה" ויחד עם השדולה החקלאית, בהמשך נכנסה המפלגה לקואליציה יחד עם המפלגה הנאצית, שהסתיימה ביוני 1933 עם התפרקות כל המפלגות פרט למפלגה הנאצית. חברי המפלגה שהיו חברי ממשלתו הראשונה של היטלר, בהם הוגנברג, סולקו ממנה באלימות. הוגברג הודיע ב-27 יוני 1933 על התפטרותו. רוב חברי מפלגת העם הלאומית הגרמנית הצטרפו למפלגה הנאצית.
ליד המפלגה פעלה תנועת הנוער ביסמרקיוגנד.
מצב בבחירות הכלליות ברפובליקת ויימאר
מקור: נתוני הבחירות לרייכסטאג ברפובליקת ויימאר
קווינטוס ולריוס אורקה
חייו והקריירה הפוליטית והצבאית
רוב החוקרים סבורים, כי אביו של אורקה הוא קווינטוס ולריוס סוראנוס, מתומכיו של גאיוס מריוס, אשר הוצא להורג במהלך הפרוסקריפציות של סולה ב-82 לפנה"ס באשמה כי הפר איסור דתי וגילה ברבים את שמה הסודי של רומא. מוצא משפחתו מן המוניקיפיום של סורה בלאטיום, לא הרחק מארפינום, עיר הולדתו של קיקרו. הלה מחשיב את בני משפחת ולריוס סוראנוס כידידיו ושכניו.
חלקו במלחמת האזרחים
אורקה שב ומופיע במקורות ההיסטוריים כאחד מן הלגאטים של יוליוס קיסר במהלך מלחמת האזרחים הקרויה על שמו. בתחילת 49 לפנה"ס הוטל עליו לצאת בראש לגיון אחד אל סרדיניה ולהשתלט עליה. קיסר כותב בספרו, כי כאשר נודע לתושבי קרליס, בירת האי, כי אורקה נשלח להכניעם, גירשו מיוזמתם את המושל מרקוס אורליוס קוטה, מאנשיו של פומפיוס, עוד לפני שיצא אורקה מאיטליה, וקוטה עצמו נמלט אל אפריקה. ההיסטוריון היווני אפיאנוס סבור כי לסרדיניה נודעה חשיבות אסטרטגית בסכסוך הפוליטי-צבאי בין קיסר לפומפיוס בשל היותה מקור אספקת תבואה חשוב לאיטליה. לדברי דיו קסיוס נכבשה סרדיניה על ידי אורקה וחייליו של קיסר ללא כל התנגדות.
חלוקת האדמות בוולאטראי
ב-46 לפנה"ס, אחרי שנבחר קיסר לדיקטטור, הוטל על אורקה התפקיד להחרים אדמות בשטחים הסובבים את וולאטראי (Volaterrae) שבאטרוריה, אותן הועיד קיסר לחייליו הוותיקים כגמול על שירותם. ידיעותינו אודות חלוקת האדמות אינן שלמות ואיננו יודעים עד כמה הצליח אורקה במשימתו. במלחמת האזרחים הקודמת, בין מריוס וסולה, הייתה וולאטראי בצדו של מריוס, אשר תמך בהענקת זכויות רחבות יותר לבעלות בריתה של רומא בהשוואה לסולה השמרני. אנשיו של סולה הטילו מצור על העיר בשנת 80 לפנה"ס, היא נכנעה להם ובעקבות התבוסה איבדה חלק מזכויותיה ואדמותיה. מאורע זה חתם את התקופה האטרוסקית בתולדות עיר־המדינה, אך עד 63 לפנה"ס לא חולקו האדמות שהוחרמו ממנה קודם. קיקרו הצליח למנוע את הצעת החוק לחלוקת האדמות ושב ובלם הצעה נוספת בשנת 60 לפנה"ס. העניין נותר ללא הכרעה משך חמש־עשרה שנים נוספות עד החלטת קיסר ב-45 לפנה"ס להקים על אדמות אלה קולוניה.
אומנם השתמרה לימינו כתובת המעידה כי לוולטאראי היה מעמד חוקי של קולוניה בתחילת תקופת הפרינקיפאט, אך השרידים הארכאולוגיים המרמזים כי חיילים משוחררים אכן קיבלו חלקות והתיישבו במקום מעטים מאוד. אחת הסברות היא כי תושבי וולאטראי שנשאו ונתנו עם אורקה ניצלו קשרי משפחה וידידות שראשיתם עוד בימי אביו של אורקה וחברו קיקרו, וכך הצליחו להקטין את רוע הגזירה.
ברוכים הבאים לזומבילנד
ברוכים הבאים לזומבילנד (באנגלית: Zombieland) הוא סרט זומבים פוסט-אפוקליפטי קומי אמריקאי, שיצא לאקרנים ב-2 באוקטובר 2009. את הסרט ביים רובן פליישר על פי תסריט מאת רט ריס ופול ורניק.
בתפקידים הראשיים משחקים וודי הרלסון, ג'סי אייזנברג, אמה סטון ואביגיל ברסלין, כניצולים בעולם הנשלט על ידי זומבים. הארבעה עושים את דרכם מטקסס לקליפורניה בניסיון למצוא מפלט בפארק שעשועים בשם "פסיפיק פליילנד" בלוס אנג'לס, שעל פי השמועה הוא מקום חופשי מזומבים. ארבעת הגיבורים לא מזדהים בשמותיהם מחמת זהירות, אלא בשמות ערים הקשורות לכל אחד מהם, כשמות פרטיים: טלאהאסי (פלורידה), קולומבוס (אוהיו), ויצ'יטה (קנזס), וליטל רוק (ארקנסו). רק בסוף הסרט מגלה ויצ'יטה לקולומבוס את שמה האמיתי: קריסטה. קולומבוס (אייזנברג) מתנהל על פי רשימת "כללים", המסייעים לו לשרוד במקום בו בני אדם אחרים כשלו, והושמדו על ידי הזומבים.
הסרט זכה לשבחי הביקורת והיה אף להצלחה קופתית. ב-17 ימים גרף הסרט 60.8 מיליון דולר, והפך לסרט הזומבים הרווחי ביותר בהיסטוריה של הקולנוע האמריקני (באותו זמן). סרט ההמשך, "זומבילנד 2: ירייה כפולה", יצא באוקטובר 2019.
במהלך אביב 2021 צפוי לצאת משחק וידאו המבוסס על הסרט וההמשכון.
עלילה
הבנות אומרות שהן הולכות לפארק שעשועים הנקרא "פסיפיק פליילנד", שהוא לכאורה נקי מזומבים. קולומבוס לא רוצה ללכת בהתחלה, אבל כאשר ויצ'יטה מודיעה לו כי עיר הולדתו הושמדה, הוא נשאר עם הקבוצה. כאשר הם מגיעים להוליווד, טלהאסי לוקח אותם לאחוזה של ביל מארי. טלאהאסי וויצ'יטה פוגשים את מאריי עצמו, כשהוא לא נגוע אבל במסווה של זומבי כדי שהוא יכול ללכת ולשחק גולף בשלום בין הנגועים. כאשר מאריי מנסה להפחיד את קולומבוס וליטל רוק בתור מתיחה, קולומבוס יורה בו, מכיוון שהוא מאמין שהוא זומבי אמיתי. כשמאריי גוסס, ליטל רוק שואלת אם יש לו חרטות, והוא עונה לה עם נשימתו האחרונה, "גארפילד, אולי." מאוחר יותר, קולומבוס מגלה שטלאהאסי התאבל על בנו הצעיר, שנלקח על ידי הזומבים, ולא הכלב שלו, כפי שהוא נתן לקולומבוס להאמין מקודם. ויצ'יטה כמעט מנשקת את קולומבוס, אלא שהיא חוששת להתאהב ולכן היא עוזבת עם ליטל רוק לפסיפיק פליילנד ללא אזהרה. קולומבוס משכנע את טלהאסי הסרבן לעקוב אחריהן עם אחד מכלי הרכב של מאריי.
בפסיפיק פליילנד, ויצ'יטה וליטל רוק מפעילות את כל המתקנים והאורות, והדבר מושך כמויות עצומות של זומבים. במהלך הקרב שמתפתח, השתיים נשארות לכודות במתקן הבלאק ממבה. טלהאסי וקולומבוס מגיעים בדיוק כשהכדורים של האחיות נגמרים. טלאהאסי מפתה את הזומבים משם, ואז נועל את עצמו בתא משחק, יורה בזומבים בשעת הפנאי שלו, בעוד קולומבוס הולך לאחיות. בהכרת תודה על כך שניצלו, ויצ'יטה מגלה ששמה האמיתי הוא קריסטה והם מתנשקים. טלהאסי נפטר מהזומבים הנותרים, ואז אוכל באושר טווינקי שליטל רוק מצאה. הקבוצה יוצאת מפסיפיק פליילנד ביחד וקולומבוס מגלה שהוא מצא סוף סוף את מה שהיה חסר לו: משפחה.
הכללים
בדיחה חוזרת, והנושא המרכזי לאורך כל הסרט, הוא רשימה של כללים שקולומבוס מתחיל כדי לשרוד בעולם השורץ זומבים. עד סוף הסרט, ברשימה שלו יש שלושים ושלושה כללים, אבל רק מעטים מוזכרים. סדרה של קטעי וידאו לקידום הסרט בכיכובם של וודי הרלסון וג'סי אייזנברג הרחיבה את הרשימה שהוצגה בסרט.
כתיבת התסריט
התסריטאים, רט ריס ופול ורניק החלו לעבוד על התסריט בשנת 2005, כאשר חשבו במקור כי המדובר בפיילוט לסדרת טלוויזיה. הבמאי רובן פליישר, שהיה בעל ניסיון בפרסומות ווידאו קליפים, אך טרם צילם סרט קולנוע, סייע להם לעבד את התסריט לקולנוע, בכך שסיפק למסעם של הגיבורים יעד מסוים - פארק שעשועים. מלכתחילה תוכנן כי בסרט ישתתף שחקן ידוע שישחק את עצמו כזומבי. בתחילה תוכנן לשתף את פטריק סווייזי, ולאחר מכן הוזכר שמו של סילבסטר סטאלון. ביל מארי נבחר ברגע האחרון, ואת רוב התפקיד שיחק באלתור.
צילום ועיצוב
שלב הצילומים החל בפברואר 2009, נמשך 41 יום, והתקיים באתרים שונים במדינת ג'ורג'יה, בהם העיירה ואלדוסטה ופארק השעשועים "" הסמוך לה.
תשומת לב מיוחדת ניתנה לעיצובם של הזומבים. לצורך הזה הובא איש האפקטים המיוחדים ואמן האיפור טוני גרדנר, שבעבר סייע בעיצוב הזומבים בוידאו קליפ "מותחן" של מייקל ג'קסון ועבד בסרטים נוספים. הצלם מייקל בונווילן, שהיה אחראי לצילום הסרט קלוברפילד (2008) בסגנון פאונד פוטג', הובא על מנת להעניק לסרט מגע של סרט תיעודי כביכול, המצולם במצלמת יד.
ביקורות
הסרט קיבל ביקורות חיוביות ברובן ממבקרים. אתר האינטרנט Rotten Tomatoes נתן לסרט ציון של 90% בשקלול של 237 ביקורות. ההסכמה הכללית של האתר על הסרט הייתה: "מצחיק בטירוף ומלא בדם, הסרט הוא הוכחה לכך שתת-סוגת הזומבים רחוקה מלמות". באתר Metacritic, הסרט קיבל ציון משוקלל של 73 מתוך 100 בהתבססות על 31 ביקורות. על פי האתר הסרט בעל "ביקורות חיוביות באופן כללי".
ריצ'רד קורליס ממגזין TIME תיאר את הסרט כ"נסיעה מלהיבה, מתחילתה ועד סופה" ונימק "אדגר רייט וסיימון פג הציבו רף גבוה לתת-הז'אנר עם צאתו של הסרט מת על המתים, אך ייתכן שהבמאי פליישר וצמד התסריטאים ורניק וריס גברו עליהם עם זומבילנד". "זו לא עוד קומדיית זומבים טובה, זה סרט מעולה, נקודה".
מבקר הקולנוע הידוע רוג'ר איברט הופתע מהיכולת של הסרט להיות הומוריסטי גם כאשר נותרו זומבים בפוקוס הסרט והרגיש ש"הכל היה יכול להיות קודר ומדכא, אך לא כאן. יוצרי הסרט מראים תזמון קומי מכוון היטב". הוא העניק לסרט ציון של 3 מתוך 4 כוכבים. מייקל אורדונה מהלוס אנג'לס טיימס שיבח את הבמאי פליישר על כך שהביא "שנינות חדה ותזמון ללא דופי לתהליכים". ליסה שוורצבאום מהאנטרטיינמנט ויקלי כתבה: "עמוק בפנים, הסרט הוא סרט מסעות מלוטש ומצחיק בכיכובם של ארבעה שחקנים אהובים".
הכנסות
בסוף השבוע הראשון ליציאתו, הסרט היה מדורג במקום הראשון בהכנסות בצפון אמריקה והרוויח $24,733,155, כתקציב הסרט, ממכירת כרטיסים. 17 ימים לאחר יציאתו, הפך הסרט לסרט הזומבים המרוויח ביותר בהיסטוריה כאשר הספיק לגרוף 60.8 מיליון דולר ועקף את הסרט שחר המתים משנת 2004 שהחזיק בשיא. ב-13 בדצמבר 2009, הסתיימו הקרנות הסרט עם הכנסות כוללות של $75,590,286 בצפון אמריקה ו-$26,801,254 בשאר העולם לסך הכנסות של $102,391,540 ברחבי העולם.
בתחום המדיה הביתית, הסרט יצא ל-DVD ו-Blu-ray ב-2 בפברואר 2010 על ידי סרטי סוני. נכון לינואר 2015, הסרט מכר 1,935,598 עותקי DVD ו-657,958 עותקי Blu-ray בסכום כולל של 55,457,631 דולר בצפון אמריקה.
סרט המשך
כל צוות השחקנים הראשי חזר להפקת סרט המשך, "זומבילנד 2: ירייה כפולה", שיצא לאקרנים ב-18 באוקטובר 2019.
משחק וידאו
ב-4 במרץ 2021 הודיעו חברות "Sony Pictures Virtual Reality (SPVR)" ו-"XR Games" שבמהלך האביב עתיד לצאת משחק הווידאו "Zombieland VR: Headshot Fever", המתרחש ביקום הקולנועי של "זומבילנד", עם דמויותיהם המונפשות של ארבעת הגיבורים. המשחק תואם את "אוקולוס קווסט" ו"אוקולוס ריפט", משקפי מציאות מדומה שפותחו על ידי מותג "Oculus VR" של תאגיד "מטא", "HTC Vive"  של "HTC", משקפי מציאות מעורבת  "Windows Mixed Reality" המשולבים במערכת הפעלה Windows 10 של "מיקרוסופט", ובהמשך יותאם המשחק למשקפי מציאות מדומה "פלייסטיישן" של "סוני".
קאפלמייסטר
קאפלמייסטר (בגרמנית: Kapellmeister או באיטלקית "מאסטרו די קאפלה") הוא תוארו של הממונה על יצירת מוזיקה. המילה היא הלחם של המילים "קאפלה" (מלטינית: מקהלה, תזמורת או, מילולית, "בית תפילה") ו"מייסטר" שמשמעו מומחה או רב-אמן. מכאן שבמקורו התייחס המונח לממונה על המוזיקה בקאפלה, או בית התפילה. מכל מקום, המונח התפתח ומשמעותו השתנתה במידה רבה בהתאם לתמורות שחלו במקצועות המוזיקה.
שימוש היסטורי
בארצות דוברות גרמנית, בתקופה שבין 1500 ל-1800 בקירוב, המילה "קאפלמייסטר" הייתה במקרים רבים תוארו של הממונה על המוזיקה בחצרו של שליט או אציל. הייתה זו משרה רמה, שהייתה כרוכה בפיקוח על מוזיקאים אחרים. יוהאן סבסטיאן באך עבד משנת 1717 עד 1723 כקאפלמייסטר בחצרו של הנסיך לאופולד מאנהלט-קטן. יוזף היידן עבד במשך שנים רבות כקאפלמייסטר של משפחת אסטרהאזי, משפחת אצולה רמת-דרג באימפריה האוסטרית. גאורג פרידריך הנדל שירת גם הוא כקאפלמייסטר בחצרו של גאורג, הנסיך הבוחר של האנובר, שהיה בהמשך לג'ורג' הראשון, מלך אנגליה.
מינוי למשרת קאפלמייסטר נחשב להישג מכובד למוזיקאים מקצועיים בשנים ההן. לדוגמה, הביוגרף של היידן, גאורג אוגוסט גריזינגר, מספר כי יוזף היידן ציין פעם כי הוא שמח שאביו, יצרן אופני העגלות מתיאס היידן מרוראו, האריך ימים וזכה לפני מותו לראות את בנו מתמנה לקאפלמייסטר. עם התפתחות החברה ודעיכת יוקרתו של מעמד האצולה, החלו המוזיקאים להעריך יותר את חירותם, ומעמד הקאפלמייסטר איבד מיוקרתו הקודמת. לודוויג ואן בטהובן, למשל, לא עבד מעולם כקאפלמייסטר והעדיף לבנות לו קריירה של מוזיקאי עצמאי.
שימוש בימינו
המונח "קאפלמייסטר" משמש כיום לציון מנצח בבית אופרה או בתיאטרון, שאיננו המנהל המוזיקלי הכללי. בין חובותיו - הכנת הזמרים לפני עבודה עם התזמורת (קורפטיטור), החלפת המנהל המוזיקלי כשזה נעדר, ואף ניהול מוזיקלי של חלק מן ההצגות המועלות.
מקרה מוצרט
מוצרט לא היה מעולם קאפלמייסטר במובן שלעיל. בשנת 1787 קיבל משרה בשכר בחצרו של קיסר אוסטריה כ"מלחין הלשכה" (Kammercompositeur), אבל הסמכות בנושאי מוזיקה בחצר הייתה מסורה בעיקר לאנטוניו סליירי. עם זאת, בסקירות, ביומנים ובפרסומים מוזכר מוצרט בדרך כלל כ"(הר) קאפלמייסטר מוצרט". נראה שיוקרתו של מוצרט, לצד העובדה שהוא הרבה להופיע בציבור כמנצח על נגנים אחרים, הביאו לשימוש ב"קאפלמייסטר" כתואר כבוד.
באפריל 1791 פנה מוצרט בבקשה להתמנות לקאפלמייסטר בקתדרלת שטפאן הקדוש, ומועצת העיר ייעדה אותו לקבל את המשרה לאחר מותו של לאופולד הופמן, שהיה חולה. תוכנית זו לא התממשה, משום שמוצרט מת בדצמבר 1791, לפני הופמן, שהלך לעולמו ב-1793.
מלחינים קלאסיים שעבדו במשרות קאפלמייסטר
(בסדר כרונולוגי לפי תאריכי לידה)
ההולנדי המעופף
על פי אגדות עממיות, ההולנדי המעופף (בהולנדית: De Vliegende Hollander) היא ספינת רפאים שחייבת לשוט באוקיינוס לנצח ללא יכולת לחזור הביתה. בדרך כלל נראית הספינה ממרחק רב, לעיתים מנצנצת באור רפאים. אם תנסה ספינה אחרת ליצור עימה קשר, ינסה צוות ההולנדי המעופף להעביר דרכה קשר לאנשים על היבשה אשר נפטרו מזמן.
מקורות
לאגדת ההולנדי המעופף נוסחים רבים. לפי גרסה אחת האגדה היא הולנדית במקורה, בעוד שגרסה אחרת גורסת שהיא מבוססת על המחזה האנגלי בעל אותו השם שנכתב בשנת 1826 על ידי אדוארד פיצבול, ועל הרומן "ספינת הרפאים" (The Phantom Ship) אשר פורסם בשנת 1837 על ידי פרדריק מריאט, שמאוחר יותר עובד לסיפור ההולנדי "Het Vliegend Schip" (הספינה המעופפת) על ידי הכומר ההולנדי א.ה.ס רומר (A.H.C. Römer). גרסאות אחרות טוענות שהאגדה מבוססת על האופרה מאת ריכרד וגנר. גרסה נוספת טוענת שהאגדה מבוססת על סיפור בשם "The Flying Dutchman on Tappan Sea" מאת וושינגטון אירווינג שפורסמה בשנת 1855.