cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרק רודרפר
ילדות
בשנת 1960, שיחק בליגת העל לתלמידים של ברית המועצות. לקראת ההשתתפות הוא וחבריו, בהנהגת המאמן שח-זדה, נפגשו עם מספר שחקנים אוזבקים חזקים לשם הכנה. קבוצתו של מרק לא הצליחה להגיע לתוצאות מרשימות בליגה, אך זו הייתה הפעם הראשונה שבה נפגש רודרפר עם עולם השחמט המקצועי וקיבל השראה להתקדם הלאה בתחום.
תחילת הקריירה
כניסתו של רודרפר לשחמט המקצועי החלה בשנת 1964, עם השתתפותו הראשונה באליפות אוזבקיסטן. באליפות זו חלק מקום 5–6 עם אלוף אוזבקיסטן (1953–1963) אלכסנדר גרושבסקי. את זוכי מקומות 1–2 באליפות זו מרק ניצח. מאמנו של מרק, שח-זדה, סיים במקום ה-3–4. בשנת 1965 הצטרף לאגודת ספורט סטודנטים בשם "בורווסטניק", אשר פעלה בברית המועצות. באותה שנה שיחק בגביע בורווסטניק, שבו השתתפו חברי האגודה, וניצח בה.
באותה תקופה, ההעפלה לאליפויות ברית המועצות הפתוחה הייתה בשיטה, שבה לגמר האליפויות מעפילים דרך תחרויות אזוריות (ולשאר האליפויות דרך אליפויות לאומיות). גביע בורווסטניק היה תחרות אזורית, ומרק רודרפר העפיל לראשונה לאליפות ברית המועצות. מדובר באחדים מן המפגשים הראשונים של מרק עם רבי אמנים. לפני כן, פגש רבי אמנים רק במשחקי סימולטני באוזבקיסטן וברוסיה.
במשחק הראשון באליפות ברית המועצות פגש את פולוגייבסקי. לאחר הקרבת חייל כפה תיקו. לאחר מכן ניצח מספר אמני שחמט מוכרים אך הפסיד במפתיע מספר משחקים בסיבובים האחרונים.
בשנת 1970 זכה במקום השני באליפות אוזבקיסטן, וקיבל את תואר סגן אלוף אוזבקיסטן. באותן שנים החל להתאמן עם גאורגי בוריסנקו (אשר אימן גם את ויקטור קורצ'נוי, אשר עתיד להפוך למתמודד באליפות העולם בשחמט).
שנות ה-70 ושיא הקריירה
בשנת 1970 נסע לראשונה לחצי גמר אליפות ברית המועצות. בחצי גמר זה, ניצח לראשונה רב אמן (ולדימיר ליברזון). למרות ההפסד, ליברזון ניצח בתחרות.
בשנת 1971, ניצח בשנית את גביע "בורווסטניק", שבו השתתפו גם אלבורט ומספר רבי אמנים אחרים. בהמשך השנה, השתתף בחצי גמר אליפות ברית המועצות. בתחרות זו ניצח את סמיון פורמן, אשר אימן את אנטולי קרפוב, אך הפסיד לקרפוב עצמו.
בשנת 1972 קיבל את תואר סגן אלוף אוזבקיסטן שוב, ובכך העפיל לחצי גמר אליפות ברית המועצות. הפעם, באודסה, ניצח 7 משחקים (ונהיה השחקן עם מספר הניצחונות הגבוה ביותר) והפסיד חמישה. בתחרות השתתפו גם אברבך, אלבורט ודבורצקי. מרק ניצח את אברבך ואת דבורצקי בתחרות הזו, ובכך היא הפכה התחרות לתחרות הטובה ביותר בחייו של רודרפר.
תור הכסף בשירה הרוסית
תור הכסף של השירה הרוסית הוא כינוי המקובל בתרבות הרוסית לעשורים הראשונים של המאה העשרים. תקופה זו מאופיינת בפריחה של יצירה פואטית בשפה הרוסית, בדומה לתור הזהב של השירה הרוסית מאה שנים קודם לכן.
מקובל לראות את תחילתה של התקופה בעשור האחרון של המאה ה-19, עם הופעתם של המניפסטים "לאור המצפון" (ניקולאי מינסקי, 1890) ו"על הסיבות לירידתה של הספרות הרוסית בת-זמננו" (דמיטרי מרז'קובסקי, 1893), והכרכים הראשונים של כתב העת הספרותי "הסימבוליסטים הרוסים" שנערכו על ידי ולרי בריוסוב.
בין המשוררים שפעלו בתקופה זו, יש שכל יצירתם שייכת אליה, ולצידם כאלה שכתיבתם רק החלה אז והם המשיכו לכתוב במשך שנים רבות נוספות (הדוגמאות הבולטות הן של אנה אחמטובה ובוריס פסטרנק).
תור הכסף מאופיין בזרמים ספרותיים רבים, שהידועים שבהם הם הסימבוליזם, האקמאיזם והפוטוריזם. יש לציין שהיו משוררים - כמו איוון בונין או מרינה צבטייבה, שסירבו לשייך עצמם לאף אחת מן האסכולות. בני הזמן ראו באלכסנדר בלוק את הנציג החשוב ביותר של התקופה, שגדולתו הוכרה על ידי משוררים המשתייכים לכל הזרמים.
סופה של התקופה נקבע בדרך כלל לאחר מלחמת האזרחים ברוסיה שיצרה תנאים קשים לפעילות ספרותית. חלק מן המשוררים יצאו לגלות, אחרים נשארו וניסו להסתגל לשלטון הסובייטי ולאווירה התרבותית החדשה שהוא יצר. דבר זה לא תמיד עלה בהצלחה - כך ניקולאי גומיליוב הוצא להורג באשמת ניסיון לקשירת קשר נגד השלטון. לעומת זאת, ולדימיר מאיאקובסקי שהוביל את הזרם הפוטוריסטי, הזדהה עם מטרותיהם של הקומוניסטים והפך את עצמו לשופר תעמולה של השלטון הסובייטי.
ליובוב סובול
ליובוב אדוארדובנה סובול (ברוסית: Любо́вь Эдуа́рдовна Со́боль; לפני נישואיה: פדניובה, Феденёва; נולדה ב־13 בספטמבר 1987 בלובניה שבמחוז מוסקבה) היא משפטנית ופעילה חברתית רוסייה, משמשת כעורכת הדין של הקרן למלחמה בשחיתות של אלכסיי נבלני והיא נחשבת לחברה בולטת באופוזיציה הרוסית.
בשנים 2011–2012 נטלה חלק בארגון המחאות ברוסיה בעקבות הבחירות לפרלמנט הרוסי (2011). במרץ 2016 הצהירה על כוונתה להתמודד ב, מטעם המחוז האדמיניסטרטיבי המרכזי של מוסקבה. אך במאי הסירה לבסוף את מועמדותה.
ב-19 במאי 2018 הצטרפה כחברה במפלגתו של אלכסיי נבלני, "רוסיה של העתיד". בשנת 2019 שוב הייתה מעורבת בהפגנות ומחאות נגד השלטון. הפעם בשל פסילת מועמדי האופוזיציה ל. היא נעצרה מספר פעמים על ידי משטרת מוסקבה ומשטרת הפדרציה הרוסית, במסגרת מעצרי מנע לקראת הפגנות המוניות.
ביוני 2021 פרסמה כי היא התחסנה בחיסון נגד COVID-19, ספוטניק V וספגה קיתונות של ביקורת, על כך שלכאורה מכרה עצמה לשלטונות.
בספטמבר 2021, נמלטה לוילנה, מחשש שתיעצר על ידי הרשויות.
איש נובמבר
איש נובמבר (באנגלית: The November Man) הוא סרט קולנוע מסוגת מותחן מרגלים משנת 2014 שבויים על ידי רוג'ר דונלדסון בכיכובם של פירס ברוסנן ואולגה קורילנקו.
הסרט מבוסס על הספר There Are No Spies מאת הסופר ביל גרנג'ר.
עלילה
הסרט עוסק בפיטר דברו (מגולם על ידי פירס ברוסנן), הידוע בשם הקוד "איש נובמבר", סוכן CIA מסוכן, בעל כישורים יוצאים מן הכלל, שמקבל הצעה לחזור מפרישה, עבור משימה אישית מאוד: עליו להגן על עדה חשובה, אליס פורניר (מגולמת על ידי אולגה קורילנקו), שיכולה לחשוף את האמת מאחורי שחיתות בצמרת הממשל הרוסי.
במהרה הוא מגלה שהמשימה הזו הופכת אותו למטרה של חברו לשעבר ובן חסותו מה-CIA דייוויד מייסון (השחקן לוק ברייסי). כשהחשדות לגבי חפרפרת בארגון גוברות, דברו לא יכול לסמוך על אף אחד וכל הכללים משתנים.
ביקורת
הסרט קיבל ביקורות שליליות. האתר Rotten Tomatoes נתן לסרט תוצאה של 35%, המבוססת על ידי 94 מבקרים.
המבקר איתמר נמרוד כתב על הסרט, בין היתר: "כאשר ראיתי את הטריילר הייתה לי תחושה ש"איש נובמבר" נראה כמו שאריות מחוממות של סרטי ג'יימס בונד. ... אבל, אחרי שצופים בו מגלים מותחן אקשן-ריגול לא רע שיכול להעביר לכם שעה וחצי גם בקולנוע וגם בבית. ... יש לאורך הסרט כולו לא מעט סצינות אקשן מאוד מושקעות ומאוד ויפהפיות."
חוסה מנואל ריינה
חוסה מנואל "פפה" ריינה פאס (בספרדית: José Manuel "Pepe" Reina Páez; נולד ב-31 באוגוסט 1982) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת השוער בויאריאל.
קריירה
ריינה נולד במדריד, בן לשוער העבר מיגל ריינה. על אף שנולד במדריד, ריינה החל את קריירת המשחק בברצלונה. תחילה שיחק בקבוצה המשנה, ברצלונה ב', ואת הופעת הבכורה בקבוצה הראשית ערך בגיל 18. בעונת החל להשתלב בקבוצה הבוגרת, חולק את דקות המשחק בשער הקבוצה עם ריצ'רד דוטרואל. הוא שיחק בחצי גמר גביע אופ"א במשחק ההפסד נגד ליברפול.
ב-2002 נמכר ריינה לויאריאל תמורת 750 אלף יורו. ריינה הציג במדיה יכולת מרשימה, שכללה עצירת תשע בעיטות עונשין מ-11 מטרים במהלך עונת.
ביולי 2005 חתם בליברפול, והחל לשחק תחת הדרכתו של המאמן רפא בניטז שכינה אותו "שוער הכדורגל הטוב ביותר בספרד". בעונת החל לשחק באופן קבוע בהרכב הראשון במקום השוער הפולני יז'י דודק. כמו כן, בתחילת העונה ערך ריינה את הופעת הבכורה במדי נבחרת ספרד במשחק ידידות נגד אורוגוואי. הוא נכלל בסגל הנבחרת במונדיאל 2006. בתום אותה עונה זכתה ליברפול בגביע ה-FA. ב-3 בדצמבר 2005 שבר ריינה שיא, כשהיה לשוער הראשון בליברפול ששמר על שער נקי במשך 6 משחקים ברציפות. הרצף נקטע לאחר שריינה ספג שער בסוף אותו חודש, ושיאו עומד על שמונה משחקים רצופים. בתום העונה זכה גם בתואר "כפפת הזהב בפרמייר ליג", תואר בו זכה שלוש עונות ברציפות.
ב-29 ביולי 2013 הושאל ריינה לנאפולי האיטלקית לעונה אחת, עמה זכה בגביע המדינה.
ב-8 באוגוסט 2014 נמכר ריינה לבאיירן מינכן תמורת 2 מיליון יורו, וחתם במועדון לשלוש שנים.
ב-23 ביוני 2015 חזר השוער לנאפולי האיטלקית, וזאת לאחר עונה אחת בבאיירן מינכן.
ב-2 ביולי 2018 חתם ריינה במילאן לשלוש שנים.
ב-13 בינואר 2020 הושאל ריינה לאסטון וילה עד לסוף העונה.
ב-27 באוגוסט 2020 חתם ריינה בלאציו.
חיים אישיים
ריינה נשוי ואב לחמישה ילדים.
פול צ'פמן (שחקן)
פול צ'פמן (באנגלית: Paul Chapman; נולד ב-1939) הוא שחקן בריטי.
ביוגרפיה
צ'פמן נולד בלונדון ב-1939. הוא אחיו של הסופר ג'ון צ'פמן. הופעת הבכורה שלו הייתה ב-1964 בסדרה "Curtain of Fear".
בתחילת שנות השישים של המאה העשרים סיים צ'פמן את לימודיו באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA), ומאז הרבה להופיע על הבמה ועל המסך. בין הופעותיו בטלוויזיה היו בסדרות "הרפתקאותיו של שרלוק הולמס", "A Bit of a Do", "רציחות במידסומר" ו-"Pie in the Sky". אחד מתפקידיו הידועים ביותר הוא קפטן ג'ורג' ברנט בסדרה "קולדיץ".
עוד בטלוויזיה שיחק צ'פמן בפרק "The Helicopter" בסדרה "Waiting for God" בתפקיד חבר המועצה פרגוסון. ב-1971 גילם את קפטן בניק בעיבוד של ה-BBC לרומן "הטיית לב" מאת ג'יין אוסטן.
בשנים 1986 עד 1988 שיחק בסדרת הדרמה התקופתית לילדים "Return of the Antelope" בתפקיד הרוול מינסינג. ב-1993 החל צ'פמן לגלם את סטיבן ג'ונסון בסיטקום של ה-BBC "בחלוף השנים" לצדם של ג'ודי דנץ' וג'פרי פאלמר. צ'פמן הצטרף לסדרה בעונה השנייה והמשיך להופיע בה עד לסיומה ב-2002, וכן בפרקי הספיישל משנת 2005.
מועצה אזורית מרום הגליל
מרום הגליל היא מועצה אזורית בגליל.
המועצה האזורית מרום הגליל משתרעת על שטח של כ-200,000 דונם. היא גובלת בצפון בגבול ישראל-לבנון, במערב במועצה אזורית מעלה יוסף, בדרום במועצה אזורית הגליל התחתון ומועצה אזורית משגב, במזרח במועצה אזורית עמק הירדן, מועצה אזורית הגליל העליון ובמועצה אזורית מבואות החרמון. שם המועצה קשור לכך שיישובי המועצה נמצאים ברובם בגובה רב, על רכס הרי מירון שבגליל.
היסטוריה
היישוב היחיד באזור שהוקם לפני קום המדינה, היה עין זיתים. לאחר מבצע חירם הוקמו 11 יישובים:
יוסף פריצקי
יוסף יצחק פריצקי (14 בספטמבר 1955 – 5 באוקטובר 2021) היה עורך דין ופוליטיקאי ישראלי. כיהן כחבר הכנסת וכשר התשתיות הלאומיות בממשלת ישראל מטעם מפלגת שינוי, ובהמשך אותה קדנציה פעל בכנסת כסיעת יחיד בשם "צל"ש – ציונות ליברליות שוויון".
מועצה אזורית מרום הגליל
היסטוריה
המועצה, שכללה בתוכה את 12 היישובים שהיו קיימים אז, הוקמה על פי צו של שר הפנים מאוגוסט 1950 ונתכנסה לישיבתה הראשונה בדצמבר 1950. בהמשך הוכלל מושב שפר במועצה ובשנת 1953 הוקם מושב שזור ונכלל בה גם הוא. עין זיתים ננטשה בשנת 1953 ועל כן בשנת 1954 עמד מספר היישובים במועצה על 13, מתוכם 4 קיבוצים. בסוף שנות החמישים נוספו למועצה היישובים החדשים אביבים ודוב"ב.
יוסף פריצקי
ביוגרפיה
פריצקי נולד, גדל והתחנך בשכונת בית הכרם בירושלים. בנעוריו למד בתיכון ליד האוניברסיטה (סיים ב-1973). עם גיוסו לצה"ל שובץ ככתב צבאי בגלי צה"ל ולאחר מכן כמש"ק חינוך בפיקוד המרכז. משנת 1979, בה בעת עם לימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, עבד כמפיק ועורך מוזיקלי בקול ישראל. בשנת 1983 החל לעבוד כעורך דין. שלוש שנים מאוחר יותר עבר לעבוד בניו יורק.
מועצה אזורית מרום הגליל
היסטוריה
בשנת 1960 הוחלט על צירופה של ריחאניה למועצה, ובהמשך צורפה עין אל-אסד.
יוסף פריצקי
פעילות ציבורית לפני כניסתו לכנסת
בשנת 1996 ייסד עם ארנן יקותיאלי את עמותת "עם חופשי", ועמד בראש הנהלתה. במסגרת זו ניהל מאבקים כנגד מה שכינה "כפייה דתית", ובהם המאבק נגד הקמת בית כנסת ברמת אביב, המאבק לקיום מופע להקת המחול בת שבע באירועי חגיגות ה־50 למדינת ישראל ("פעמוני היובל") ומאבקים מתמשכים נגד הימנעות חרדים משירות בצה"ל. העמותה גם ערכה סמינרים וחוגי בית לפעילים, ובשיאה מנתה כעשרת אלפים חברים. במכתב למערכת שפורסם בעיתון "הארץ" ב־30 ביוני 2002 טען כי אין למנות אנשים דתיים לתפקידי שופטים מכיוון שהם אינם יכולים להפריד בין אמונתם לעבודתם.
כעורך דין ייצג פריצקי בעלי דין במשפטים בנושאי דת ומדינה: בעלי עסקים שנקנסו בגין פתיחת עסקיהם בשבת והורים של קטין שהוחזר בתשובה על ידי מטיף חרדי, בתביעה לצו מניעה נגד המטיף ולפיצויים נגד ארגון ההחזרה בתשובה.
פריצקי היה פעיל במפלגת רצ מגיל צעיר. הוא אף התמודד בפריימריז של המפלגה לקראת הבחירות לכנסת ה־14 במסגרת מרצ, אך הגיע למקום הלפני־אחרון עם 32 קולות בלבד, ולא שובץ במקום ריאלי ברשימת מרצ כנציג רצ לכנסת.
באפריל 1999 הוא עתר לבג"ץ נגד ממשלת ישראל בדרישה לקבוע לקביעת "תוכנית יסוד" (תוכנית ליבה) שתיושם בחינוך החרדי. המדינה הסכימה לעתירה, ועקב כך הכינה תוכנית ליבה בפעם הראשונה בישראל.
פעילות פוליטית
עקב פעולותיו הציבוריות של פריצקי ביקשו ממנו אברהם פורז ויוסף ("טומי") לפיד להצטרף לרשימת "שינוי" לקראת הבחירות לכנסת ה־15, אף על פי שלא היה אז חבר במפלגה זו. ראשי המפלגה, שהחליטה לחרוט על דגלה את המלחמה בכפייה הדתית, חיפשו פעיל ציבורי המזוהה עם מאבק זה ופנו לפריצקי. הוא הוצב במקום הרביעי ברשימה ונבחר לכנסת ה־15. פריצקי כיהן כחבר בוועדת הכספים ופעל נגד הקצאת כספים ייחודיים למפלגות החרדיות ולמוסדות דת. בכנסת זו אף יזם פריצקי את חוק נציב תלונות הציבור על שופטים, במטרה להגביר את אמון הציבור במערכת המשפט. החוק נחקק על אף היותו של פריצקי חבר כנסת מן האופוזיציה ועל אף התנגדותה של מערכת המשפט לחקיקתו.
בשנת 2003, לאחר הבחירות לכנסת ה־16, מונה פריצקי לשר התשתיות הלאומיות בממשלתו של אריאל שרון. שרון סירב להפקיד בידיו תיק שבו אפשר להביא לשינויים משמעותיים בתחומי הדת והמדינה בישראל. לפיד (שמונה לשר המשפטים) ופורז (שמונה לשר הפנים) הבטיחו לפריצקי, כמו ליתר חברי "שינוי", כי בתפקידיהם אלה הם יחלו בביצוע הרפורמות הדרושות ביחסי הדת והמדינה בישראל. בפועל לא הצליחה "שינוי" לקדם שינויים משמעותיים בתחום, מה שגרם למתח רב בשורותיה וליריבות קשה בין פריצקי ובין לפיד ופורז.
לאחר פרישתו מהחיים הפוליטיים
עם סיום כהונתו כחבר כנסת פנה פריצקי לעסקים ולעולם האקדמיה.
בתחום העסקי הוא פעל בענף האנרגיה והתשתיות בארצות הברית. הוא ייסד ביוסטון תאגיד בשם International Pipes המקשר בין גופים וחברות בתחום האנרגיה והמים באירופה ובטורקיה ללקוחות פוטנציאליים בארצות הברית. במסגרת זו הביא לחתימת הסכמים רחבי היקף בין יצרנים טורקים ללקוחות אמריקאים בתחומי צנרת הגז והנפט, טיוב מים והתפלתם, ועבודות תשתית. הוא הוזמן תדיר לכינוסים בתחומי האנרגיה והמים ברחבי העולם, ונשא הרצאות בנושא.
באקדמיה הוא היה דוקטורנט ומרצה, והתזה שלו עסקה במדיניות הממשלה במשק האנרגיה. בשנת 2016 החל ללמד קורסים בתחום כפרופסור אורח באוניברסיטת טקסס באוסטין.
במאי 2015, על רקע הרכבת הממשלה ה־34 ומינוי חברת הכנסת איילת שקד לשרת המשפטים, כתב בפייסבוק כי "בפעם הראשונה בישראל יכולה שרת משפטים לככב בלוח שנה של מוסכים".
באוגוסט 2018 מכר את מפלגתו כמפלגת מדף לעו"ד עמיחי ויינברגר, נציגו של נפתלי בנט. בהמשך הקים ויינברגר על בסיס מפלגה זו את מפלגת הימין החדש.
חיים אישיים
פריצקי היה נשוי לפנינה, עורכת דין וחברה לשעבר במועצת שינוי, ואב לשלושה ילדים. הוא התגורר ברמת אביב ג' בתל אביב.
לאחר מאבק של שנים במחלת הסרטן נפטר פריצקי ב־5 באוקטובר 2021, בגיל 66. הוא נקבר בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא.
Light a Candle
Light a Candle (בעברית: נדליק ביחד נר) היה השיר שייצג את ישראל באירוויזיון 2002 שנערך בטאלין שבאסטוניה. השיר הושר באנגלית ובעברית על ידי שרית חדד.
השיר הוא שיר פופ בשילוב מוזיקה ים תיכונית. השיר מטיף למאזיניו להצטרף אליו להדלקת נרות, כדי להאיר את המקום האפל, חסר התקווה והאונים. השיר נבחר לייצג את ישראל באירוויזיון 2002 על ידי ועדה מטעם רשות השידור, שבחרה את השיר הזה, מתוך ארבעה שירים שבוצעו כולם על ידי חדד.
באירוויזיון שובץ השיר במקום העשירי בסדר ההופעה, אחר קרוליינה ממקדוניה עם "Od nas zavisi" ופראנסיס ג'ורדי השווייצרי עם "Dans le jardin de mone âme". עת סיום ההצבעה, קיבלה חדד 37 נקודות, וסיימה את התחרות במקום ה-12 מתוך 24.
לשיר גם הוקלטה גרסה עברית מלאה אשר שודרה בעבר ברשת ג'. הגרסה עצמה לא נכנסה לשום אלבום.
Kiwi.com
Kiwi.com (בעבר Skypicker.com) היא סוכנות נסיעות מקוונת צ'כית. באתר האינטרנט שלה קיווי מציגה נתונים מאתרי תעופה רבים, מנוע חיפוש והזמנת כרטיסי טיסה. הייחודיות של האתר באה לידי ביטוי במכירת מסלולי טיסות המשלבים חברות תעופה שאינן משתפות פעולה, בעוד שקיווי מספקת ערבויות לכיסוי טיסות המשך שהוחמצו.
האתר skypicker.com הוקם בשנת 2011. החברה, שבסיסה בברנו, צ'כיה, נוסדה בשנת 2012 על ידי Oliver Dlouhý ו-Jiří Hlavenka. בשנת 2016 רכשה החברה את הדומיין Kiwi.com תמורת 800,000 דולר, ומיתגה את עצמה מחדש כ-Kiwi.com.
החל מחודש מאי 2017 מחזיקי המניות העיקריים של החברה הם מייסדיה, Jozef Képesi, חברת ההשקעות הצ'כית Touzimsky Airlines ואיש העסקים הצ'כי והמשקיע Ondřej Tomek.
קלאודיו מונטוורדי
קלאודיו מונטוורדי (באיטלקית: Claudio Monteverdi; הוטבל ב-15 במאי 1567 – 29 בנובמבר 1643) היה מלחין, כנר וזמר איטלקי.
יצירתו מציינת את המעבר מן המוזיקה של הרנסאנס לזו של הבארוק. במהלך חייו הארוכים הפיק יצירות, שאפשר לסווגן בשתי הקטגוריות הללו, והיה אחד החשובים ביותר בין המהפכנים שחוללו את התמורה בסגנון. מונטוורדי כתב את אחת האופרות הראשונות, "אורפיאו", ועוד בחייו זכה לפרסום והוקרה.
חייו ויצירתו
מונטוורדי נולד בקרמונה שבצפון איטליה. השם מונטוורדי פירושו "הר ירוק" באיטלקית. בילדותו למד אצל מארק אנטוניו אינג'ניירי, שהיה מנצח מקהלה בקתדרלה בקרמונה. כיון שאין אזכור לשירתו במקהלת הקתדרלה, נראה ששיעורי המוזיקה היו פרטיים. היצירות הראשונות שהפיק לפרסום - כמה מוטטים ומדריגלים כנסייתיים - נכתבו עוד בשנת 1582 ו-1583, ומכאן שכישרונו הוכר כבר בגיל צעיר. בשנת 1587 הוציא את ספר המדריגלים החילוניים הראשון שלו, וזמן קצר אחר כך התחיל לחפש עבודה מחוץ לעיר הולדתו. אחיו הצעיר, ג'וליו צ'זארה מונטוורדי היה גם הוא מלחין ונגן עוגב.
מן המונודיה, על הדגש ששמה על קווים מלודיים ברורים, טקסט קל להבנה ומוזיקת ליווי רגועה, היה זה צעד הגיוני להתחיל בחיבור אופרה, בייחוד למלחין שנטה לדרמטי וגם אהב את המפואר והמרשים. בשנת 1607 חיבר את האופרה הראשונה שלו, "אורפיאו". מקובל היה על מלחיני התקופה ליצור מוזיקה לפי דרישה להזדמנויות מיוחדות, והיצירה הזאת נועדה לשוות זוהר לקרנבל השנתי של מנטובה. ואכן, האופרה נחלה הצלחה רבתי והתאימה להפליא לרוח הזמנים. "אורפיאו" מצטיינת בעוצמתה הדרמטית ובתזמור מלא החיים שלה. אכן, יש מקום לטענה, שזו הדוגמה הראשונה להקצאת תפקידים מסוימים לכלי נגינה מוגדרים ביד המלחין וזה גם אחד החיבורים הגדולים הראשונים, שחלוקת הכלים המדויקת בביצוע הבכורה שלהם עמדה בעינה עד לימינו אלה. העלילה מתוארת בתמונות מוזיקליות ססגוניות והמלודיות סדורות וברורות. באופרה זו יצר מונטוורדי סגנון מוזיקלי חדש בתכלית, "דרמה פר מוזיקה" (דרמה מוזיקלית). האופרות של מונטוורדי מוגדרות על פי רוב "קדם-בארוקיות" או "בארוק מוקדם".
מונטוורדי כתב גם מוזיקה דתית, כך למשל אחת מיצירותיו המפורסמות עד היום היא Vespro della Beata Vergine (תפילות הערבית של הבתולה המבורכת) משנת 1610. "תפילות הערבית" היא גם דוגמה מוקדמת לחזרה וניגוד, עם ריטורנלו ברור ברבים מן הפרקים. היה זה דבר חדש לגמרי לקהל המאזינים של אותו זמן, והתקבל בהתלהבות מיידית.
בשנת 1613 התמנה מונטוורדי למנצח בכנסיית סן מרקו בוונציה, שם השיב עד מהרה לקדמותן את אמות המידה המוזיקליות הן של המקהלה והן של הנגנים, שהתדרדרו תחת הניהול הכספי הכושל של קודמו, ג'וליו צ'זארה מרטיננגו. מנהלי הבאזיליקה נשמו לרווחה כאשר מוזיקאי מכובד כל כך ניאות לקבל עליו אחריות למקום, שהמוזיקה הייתה בו בדעיכה מתמדת מאז מותו של ג'ובאני קרוצ'ה בשנת 1609.
בתקופת שהותו בוונציה גם השלים מונטוורדי את השישי, השביעי והשמיני בספרי המדריגלים שלו. השמיני הוא הגדול מכולם ומכיל יצירות, שנכתבו על פני תקופה של שלושים שנה, כולל הסצנה הדרמטית "טנקרדי וקלורינדה" (1624), שבה התזמורת והקולות יוצרים שתי ישויות נפרדות; הם פועלים במקביל ומשלימים זה את זה. סביר להניח, שלהשראה לסידור זה, שמונטוורדי החליט לנסות, אחראים שני היציעים הממוקמים זה מול זה בכנסיית סן מרקו. אפשרות זאת כבר הניעה מלחינים אחרים, כדוגמת ג'ובאני גבריאלי, ליצירת מוזיקה דומה. עוד פרט המייחד יצירה זו הוא השימוש הראשון מסוגו בטרמולו (חזרה מהירה על אותו צליל) ובפיציקטו (פריטת המיתרים באצבעות) בכלי הקשת להשגת אפקט מיוחד בסצינות דרמטיות.
מונטוורדי הוסמך לכומר קתולי בשנת 1633. הוא מת בוונציה.
יצירות
יצירותיו החשובות והמבוצעות ביותר של מונטוורדי הם תשעת ספרי המדריגלים שהלחין כמעט לאורך כל חייו, הספר הראשון ראה אור ב-1587 ואילו האחרון ראה אור רק לאחר מותו ב-1651. ה"ספרים" הם תעודה למעבר הסגנוני המודע שיזם מונטוורדי בין ההלחנה המסורתית של תקופתו בסגנון הרנסאנס, לסגנון הבארוק החדשני. בין ה"ספרים" מקובל למנות את הספר החמישי כנקודת ציון באותו מעבר מסגנון ההלחנה של הרנסאנס לסגנון הבארוק, עם השימוש בקונטינואו וטונאליות פונקציונלית, ואת הספר השמיני הארוך וכנראה המורכב ביותר שהלחנתו התמשכה על פני כ-30 שנה. הספר התשיעי והאחרון דווקא מאופיין ביצירתו פשוטות יותר.
מבין יצירותיו הדתיות בולטת "תפילות ערבית לבתולה המבורכת" המוכרת בקיצור גם כ"ערבית" שבוצעה לראשונה ב-1610, ומבוצעת באופן תדיר אף בימינו, את הפתיחה הכלית ליצירה עיבד מונטוורדי מהפתיחה לאופרה "אורפיאו". היצירה נחשבת לאחת מיצירות הקודש החשובות ביותר ובכלל במוזיקה המערבית. ביצירה עושה מונטוורדי בקתדרלה שימוש ככלי נגינה, באמצעות ההידהוד המתמשך במבנה הרחב, דוגמאות לכך ניתן למצוא בין היתר בדואטים "שני שרפים" וב"האזינו השמים".
מונטוורדי חיבר לפחות שמונה-עשרה אופרות, שמהן שרדו רק "אורפיאו", "שיבת אוּליסהֵ למולדת" ו"הכתרת פופיאה", כמו גם האריה המפורסמת "קינה" מן האופרה השנייה שלו, "אריאנה".
גלקסיית עדשה
גלקסיית עדשה מדוסקת היא גלקסיה שצורתה כצורת עדשה או דיסקה. גלקסיית עדשה היא אחת משלושת הסוגים העיקריים של גלקסיות לפי הסיווג של אדווין האבל מ-1936. הן מסומנות באות S0 ומיקומן ב"מזלג האבל" הוא בנקודת המפגש של שיני המזלג, כמתואר בשרטוט משמאל. האבל לא הבחין בין סוגים שונים של גלקסיות עדשה, אף שסיווגים מאוחרים יותר (הרחבות של סיווג האבל) עשו כן.
המאפיין העיקרי של גלקסיות עדשה הוא הכמות המעטה של החומר הבין-כוכבי שבהן, ולכן כמעט לא נוצרים בהם כוכבים חדשים. לכן רוב אוכלוסיית הכוכבים בגלקסיה היא זקנה. מאחר שאין להן זרועות כמו לגלקסיות ספירליות, לעיתים קשה להבדיל ביניהן ובין גלקסיות אליפטיות, במיוחד אלו מהסוג E0 (גלקסיות אליפטיות שמידת פחיסותן היא הקטנה ביותר, כמעט כדוריות) ובמיוחד אם הזווית שבה נמצאת גלקסיית העדשה היא כלפי כדור הארץ (face-on). לעיתים מתייחסים אליהן כ"גלקסיה ספירלית ללא זרועות".
מבנה וצורה
המבנה הבסיסי של גלקסיית עדשה כולל תפיחה מרכזית וסביבה דיסקה. האבק המועט נמצא ברובו סביב גרעין הגלקסיה.
גלקסיות עדשה אינן מגוונות בצורותיהן כמו גלקסיות ספירליות, ולכן לא הבחין האבל בין סוגים שונים שלהן, אך על פי סיווג דה-וקולר, שהוא הרחבה לסיווג האבל, ניתן לחלקן באופן הבא:
חותם לחם צבאי
חותם לחם צבאי הוא חותם עשוי אבן, עץ או מתכת (למשל ברונזה), ששימש לסימון כיכרות הלחם שיוצרו עבור הצבא הרומאי. על החותם התנוסס כיתוב בלטינית, לרוב על פי תבנית אחידה, אשר ציינה את שם הקנטוריה ואת שם האופה, והוא הוטבע על גבי כיכרות הלחם טרם אפייתן. פעולת האפייה התנהלה במסגרת הרחבה יותר של הקנטוריה או הטורמה אצל הפרשים. תנורי אפייה יחידתיים מוכרים ממחנות צבא רבים בגרמניה ובבריטניה. בחלק מן המקרים מוקמו התנורים מול קסרקטיני הקוהורטות ולכל קנטוריה יוחד תנור אפיה אחד. ניתוח הממצא האדריכלי מעלה כי במחנות הצבא שבמערב האימפריום הוקמו תנורי האפייה בסמוך לגבול המחנה. מרבית התנורים נבנו אל תוך הסוללה המקיפה את המחנה או ברחוב המשיק לחומה מפנים המחנה. חותמות להטבעה על כיכרות לחם, בעיקר ממתכת, הם ממצא נפוץ יחסית באימפריום הרומי. בחותמות לחם מקונטקסט צבאי התמונה משתנה, שכן בספרות העוסקת בצבא הרומי מצוינת אך דוגמה בודדת לחותם שהיה בשימוש צבאי.
מאפיות צבאיות רומאיות
תנורי אפייה יחידתיים מוכרים ממחנות צבא רבים בגרמניה ובבריטניה. בחלק מן המקרים מוקמו התנורים מול קסרקטיני הקוהורטות ולכל קנטוריה יוחד תנור אפיה אחד. ניתוח הממצא האדריכלי מעלה כי במחנות הצבא שבמערב האימפריום הוקמו תנורי האפייה בסמוך לגבול המחנה. מרבית התנורים נבנו אל תוך הסוללה המקיפה את המחנה או ברחוב המשיק לחומה מפנים המחנה.
גל נבו
גל נבו (נולד ב-29 ביוני 1987) הוא שחיין עבר אולימפי ישראלי, אלוף ושיאן ישראל בשחייה. נחשב לאחד השחיינים הישראלים הטובים ביותר בכל הזמנים. השחיין הישראלי המעוטר ביותר עם 9 מדליות באליפות אירופה בשחייה (2 בבריכה אולימפית ו-7 בבריכת 25 מטר), סגן אלוף אירופה (לונדון 2016) ומקום שישי באליפות העולם בשחייה (רומא 2009). נבו שיאן ישראל הנוכחי (2021) במשחים ל-200 מטר ול-400 מטר מעורב אישי ובמשחה ל-200 מטר פרפר. ייצג את ישראל בשלוש אולימפיאדות (בייג'ינג 2008, לונדון 2012 וריו דה ז'ניירו 2016).
ביוגרפיה
נבו נולד, גדל והתחנך בקיבוץ חמדיה, אמו קארן היא מורה לאנגלית. בגיל צעיר החל להתאמן בשחייה במועדון "הפועל גלבוע-בית שאן". כשהיה בן 15 נסגר מועדון זה והוא החל לחפש מועדון אחר להתאמן בו. לאחר שלא התקבל לפנימיית המחוננים של מכון וינגייט, החל להתאמן במועדון השחייה זבולון. מועדון זה היה רחוק מהקיבוץ בו גדל ולכן עבר להתגורר אצל משפחתו של השחיין תום בארי בקיבוץ יגור. בשנה בה התאמן במועדון זה, רשם התקדמות גדולה ובסיומה, כשהיה בן 16, התקבל לפנימיית המחוננים במכון וינגייט. בגיל 18 קיבל מצה"ל מעמד של ספורטאי מצטיין, שאפשר לו להתאמן בחו"ל. עד לשנת 2008 התאמן באוניברסיטת המדינה של אריזונה בפיניקס, ולאחר מכן עבר להתאמן בג'ורג'יה טק. בישראל הוא מתחרה מטעם מועדון הפועל ירושלים.
כשהיה בן 17 שבר נבו לראשונה את שיאו של מיקי חליקה במשחה ל-200 מטר מעורב אישי לגילאי נוער ובהמשך שבר גם את השיא הישראלי לבוגרים. באליפות אירופה שנערכה באיינדהובן בשנת 2008, שהייתה גם האליפות הראשונה בה השתתף, שיפר את השיא הישראלי, והעמידו על 2:02.43 דקות. באותה תחרות סיים במקום העשירי, ובכך הבטיח את השתתפותו במשחקים האולימפיים בבייג'ינג. נבו התחרה על הכרטיס למשחקים האולימפיים עם השחיין מאיר חצבני, שהקדים אותו במשחי המוקדמות, בהם אף שבר את שיא ישראל, אך במשחי חצי הגמר הגיע אחרי נבו, במקום ה-13.
2008
בשלב המוקדמות בבייג'ינג, סיים נבו במקום 11 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש של 4:14.03 דקות ובכך, שיפר את שיאו האישי ב-6 שניות, ואת שיא ישראל הקודם, שקבע מיקי חליקה 9 שנים קודם לכן, ב-3.46 שניות. בשלב המוקדמות ל-200 מטר מעורב אישי שיפר את השיא הישראלי בקרוב ל-3 שניות, בתוצאה של 1:59.66 דקות, והעפיל לשלב חצי הגמר מהמקום ה-12. בשלב חצי הגמר סיים במקום ה-7 במקצה שלו ו-13 בדירוג הכללי, בתוצאה של 2:00.43 דקות, ולא העפיל לגמר.
2009
באוניברסיאדה שנערכה בבלגרד ביולי אותה שנה, סיים נבו במקום תשיעי במשחה ל-200 מטר פרפר, תוך שהוא קובע שיא ישראלי חדש - 1:58.81 דקות. יומיים לאחר מכן נשבר השיא על ידי נמרוד חייט באליפות אירופה לנוער (1:57.97 דקות).
מקום שישי באליפות העולם
באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא בהמשך השנה הגיע להישגים הגבוהים ביותר מבין חברי המשלחת הישראלית. הוא העפיל לגמר וסיים במקום השישי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי, לאחר שגם בשלב המוקדמות סיים במקום השישי, עם שיא ישראלי חדש, 4:11.51 דקות, זמן מהיר בכשתי שניות וחצי משיאו הקודם. במשחה ל-200 מטר מעורב סיים נבו במקום התשיעי, גם כן בשיא ישראלי חדש, 1:58.25 דקות, והיה רחוק 15 מאיות בלבד מהעפלה לשלב הגמר. בשלב המוקדמות שיפר את השיא הישראלי לראשונה בתוצאה של 1:58.55 דקות ועלה לשלב חצי הגמר מהמקום השמיני. בנוסף, סיים במקום ה-19 במשחה ל-200 מטר פרפר לאחר שהחזיר לעצמו את השיא ישראלי בתוצאה של 1:57.02 דקות, במקום ה-40 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:15.49 דקות ובמקום ה-51 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:50.52 דקות.
מדליית ארד באליפות אירופה (בריכת 25 מטר)
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באיסטנבול בדצמבר אותה שנה זכה נבו במדליית ארד במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:00.55 דקות, שהיא הרביעית בטיבה בעולם בכל הזמנים. בנוסף, סיים במקום החמישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:54.17 דקות ובמקום השביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה 1:51.84 דקות.
2010
באליפות המכללות בשחייה (בריכת 25 יארד) שנערכה בקולומבוס במרץ 2010, זכה נבו במדליית כסף במשחה ל-400 יארד מעורב אישי בתוצאה של 3:40.68 דקות.
מדליית ארד באליפות אירופה
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בבודפשט באוגוסט אותה שנה זכה נבו במדליית ארד במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה 4:15.10 דקות, אחרי לאסלו צ'ה (4:10.95 דקות) ודוד ורסטו (4:12.96 דקות) שניהם מהונגריה. כן סיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:59.83 דקות. הוא עלה לשלב הגמר מהמקום השלישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:59.67 דקות. בנוסף, סיים במקום ה-42 במשחה ל-100 מטר חזה.
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בדובאי בדצמבר אותה שנה, שיפר פעמיים את שיא ישראל במשחה ל-400 מטר מעורב אישי, והעמידו על 4:05.26 דקות במשחה הגמר, בו סיים במקום שביעי. במשחה ל-200 מטר מעורב אישי סיים במקום תשיעי, בתוצאה 1:55.43 דקות. במשחה זה לא נערכו חצאי גמר, ולנבו היו חסרות 2 מאיות בלבד כדי להעפיל למשחה הגמר. שיאים נוספים קבע במשחים ל-100 מטר מעורב אישי (54.20 שניות, מקום 18) ו-200 מטר פרפר (1:56.66 דקות, מקום 23). כן סיים במקום ה-37 במשחה ל-200 מטר חופשי.
2011
באליפות העולם בשחייה שנערכה בשאנגחאי ב-2011 סיים נבו במקום ה-11 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה 1:59.67 דקות. בשלב המוקדמות השיג את הקריטריון הדרוש להשתתפות באולימפיאדת לונדון (2012). במשחה החזק שלו ל-400 מטר מעורב אישי סיים רק במקום 23, בתוצאה חלשה עבורו (4:25.96 דקות), לאחר שסבל מקלקול קיבה בלילה שלפני המשחה. נוסף לכך, הוא סיים במקום 27 במשחה ל-200 מטר פרפר ובמקום 45 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:02.32 דקות, התוצאה השנייה בטיבה עבור שחיין ישראלי.
שתי מדליות ארד באליפות אירופה (בריכת 25 מטר)
בהמשך שנת 2011 השתתף באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה בשצ'צ'ין שבפולין זכה נבו בשתי מדליות ארד, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש של 1:54.87 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש נוסף של 4:04.49 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום עשירי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:10.47 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע שיא ישראלי חדש של 2:08.67 דקות ובמקום 14 במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש נוסף של 1:55.49 דקות.
2012
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בדברצן, הונגריה במאי 2012 סיים נבו פעמיים במקום רביעי, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:59.74 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:16.14 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 22 במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אישי חדש של 1:01.95 דקות.
באולימפיאדת לונדון (2012) סיים נבו במקום 10 במשחה ל-400 מטר מעורב בתוצאה של 4:14.77 דקות, במקום 10 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:59.17 דקות ובמקום 32 במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:59.98 דקות.
שתי מדליות ארד באליפות אירופה (בריכת 25 מטר)
בהמשך שנת 2012, באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה בשארטר שבצרפת זכה נבו בשתי מדליות ארד, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:55.14 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:04.80 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בשמחה ל-100 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש של 52.95 שניות, 3 מאיות השנייה איטי ממדליית ארד. בשלב המוקדמות הוא קבע שיא ישראלי חדש של 53.91 שניות אותו שיפר בשלב חצי הגמר (53.24 שניות). במקום חמישי במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 1:53.96 דקות ובכך היה לשחיין הישראלי הראשון ששחה משחה זה מתחת ל-1:54 דקות. כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא ישראלי חדש של 1:54.72 דקות. במשחה ל-200 מטר חזה הוא קבע שיא ישראלי חדש של 2:08.24 דקות ועלה מהמקום השביעי לשלב הגמר אך נמחק ממנו על מנת להתמקד במשחה ל-100 מטר מעורב אישי.
באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באיסטנבול שבטורקיה בדצמבר אותה שנה היה נבו השחיין הישראלי המצטיין בתחרות לאחר שסיים במקום חמישי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש של 4:04.29 דקות. הוא סיים פעמיים במקום תשיעי במשחה ל-100 מטר מעורב אישי בתוצאה של 53.25 שניות ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:55.72 דקות, במקום 10 במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:54.16 דקות, במקום 24 במשחה ל-100 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 59.46 שניות ובמקום 45 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:51.80 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום עשירי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם יונתן קופלב, אלון מנדל וגיא ברנע בשיא ישראלי חדש של 3:32.43 דקות. הוא שחה את סגנון החזה בתוצאה של 58.76 שניות.
2013
באליפות העולם בשחייה שנערכה בברצלונה ספרד ביולי 2013 סיים נבו במקום 15 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:17.95 דקות, במקום 18 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:00.01 דקות, במקום 25 במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:59.37 דקות ובמקום 28 במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אישי חדש של 2:14.94 דקות.
מדליית כסף באליפות אירופה (בריכת 25 מטר)
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בהרנינג שבדנמרק בדצמבר אותה שנה זכה נבו במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש של 4:03.50 דקות, אחרי דוד וראסטו מהונגריה (4:03.48 דקות), במקום שישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:55.91 דקות ובמקום 33 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 59.91 שניות.
2014
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה במכון וינגייט בפברואר 2014, זכה נבו ב-4 מדליות זהב אישיות וקבע שני שיאים ישראלים, במשחה ל-100 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 58.69 שניות, לפני יהב שחף מהפועל ירושלים (59.94 שניות) ויעקב טומרקין ממכבי אשדוד (1:00.69 שניות), במשחה ל-200 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 2:07.14 דקות, לפני רונן פאור מבני הרצליה (2:12.20 דקות) ואיליה גלדישב ממכבי אשדוד שקבע שיא ישראלי חדש לגיאי 17 של 2:12.99 דקות, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:54.89 דקות, לפני איתי גורביץ' מהפועל ירושלים (1:58.01 דקות) ונמרוד חייט מהפועל דולפין נתניה (1:58.06 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:08.30 דקות, לפני איתי גורביץ' (4:13.50 דקות) ונמרוד חייט (4:18.03 דקות).
באליפות אירופה שנערכה בברלין גרמניה באוגוסט 2014 סיים נבו במקום 10 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:20.23 דקות, במקום 12 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:01.03 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 2:00.83 דקות ועלה מהמקום השמיני, במקום 32 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:16.89 דקות ובמקום 41 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:02.82 דקות.
2015
באליפות העולם שנערכה בקאזאן רוסיה באוגוסט 2015 סיים נבו במקום 14 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:17.34 דקות ובמקום 27 במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:59.45 דקות.
מדליית כסף באליפות אירופה
באליפות אירופה שנערכה בלונדון במאי 2016 זכה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:59.69 דקות.
באולימפיאדת ריו (2016) סיים נבו במקום 17 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:59.80 דקות, 3 מאיות ממקום 16 ועלייה לשלב חצי הגמר, במקום 19 במשחה ל-400 מטר מעורב בתוצאה של 4:18.29 דקות ובמקום 26 במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:58.64 דקות. נבו יצא נגד סיקורו של עיתונאי חדשות 2 בן מיטלמן בפוסט פייסבוק נוקב בו טען כי על מיטלמן היה להתנסח בצורה טובה יותר כשדיווח על "הפסדי" הנבחרת. נבו טען שהדיווח של מיטלמן "צהוב, זול ופוגע", וציין שהדיווח עשוי להרחיק ספונסרים מהספורטאים. הפוסט זכה לאהדה רבה ושיתופים רבים. מיטלמן השיב לכך בתגובה "כשהספורטאים לא מצליחים התפקיד שלי הוא לדווח".
ב-9 ביולי 2018 הודיע נבו על פרישתו משחייה תחרותית.
הרצל חקק
הרצל אלדד חקק (נולד ב-26 באפריל 1948) הוא סופר ומשורר ישראלי. שימש יו"ר אגודת הסופרים העבריים בשנים 2003–2005 ו-2011–2015.
ביוגרפיה
נולד בבגדאד שבעיראק ב־1948, סמוך להכרזת העצמאות של מדינת ישראל, יחד עם אחיו התאום, בלפור. משפחתו עלתה לישראל ב־1950 והתגוררה בבתי סיידוף בירושלים. כבר בילדותם הרבו האחים הרצל ובלפור חקק לפרסם את יצירותיהם בעיתוני הילדים והנוער, כגון "הארץ שלנו" ו"מעריב לנוער".
בגיל 17 זכה בסגנות לחתן התנ"ך בחידון התנ"ך העולמי לנוער (1965), כשאחיו התאום, בלפור, זכה להיות החתן. בצה"ל היה לוחם בחטיבת גולני ולאחר מכן מש"ק סעד ומודיע נפגעים.
נמנה עם מייסדי קבוצת הסופרים הציוניים בחסות המועצה הציונית.
במשך עשור ניסה עם אחיו להתקבל לאגודת הסופרים, אך ללא הצלחה. לבסוף התקבל לאגודה ובין השנים 2003–2005 היה יו"ר אגודת הסופרים העבריים במדינת ישראל. בחודש מאי 2011 נבחר שנית לשמש כיושב ראש האגודה והוא כיהן בתפקיד זה עד לדצמבר 2015.
בעל תואר ראשון בספרות עברית ומקרא ותואר שני במקרא בהצטיינות באוניברסיטה העברית.
נשוי לדיצה, בתו של עמירם חרלף, ואב לשלושה בנים ובת, שחזרו בתשובה.
בדצמבר 2020 הודיע שר ההשכלה הגבוהה והמשלימה זאב אלקין כי חקק הוא מהזוכים בפרס שר ההשכלה הגבוהה והמשלימה לתרבות יהודית על תרומה משמעותית בתחום הספרות והשירה בתרבות היהודית בישראל לשנת תש"פ, 2020.
ב-2021 זכו הרצל ובלפור חקק בפרס השר לתרבות יהודית, שהוענק בטקס בא' בניסן תשפ"א.
עדה מימון
עדה מימון (פישמן) (8 באוקטובר 1893 − 10 באוקטובר 1973) הייתה מהמייסדות ומהמובילות של מפלגת הפועל הצעיר ותנועת הפועלות, חברת הכנסת הראשונה והשנייה מטעם מפא"י ומהיוזמות של חוק שיווי זכויות האשה (תשי"א). עלתה ארצה ב-1912 הייתה מורה ומחנכת במושבות. בשנת 1926 יזמה את הקמתו של "משק הפועלות להכשרה חקלאית על ידי נס ציונה", שהפך ב-1930 לבית הספר החקלאי עיינות בהנהגתה. כל חייה פעלה למען שיפור מעמד הנשים ולהבטחת שוויון זכויות מלא להן. מימון נחשבת לאחת המתעדות המרכזיות של תולדות תנועת הפועלות בארץ ושל התנועה לשחרור האישה בישראל בשנים שקדמו להקמת המדינה.
קורות חייה
הודל פישמן, לימים עדה מימון, נולדה למשפחה ולה תשעה ילדים, לאלימלך פישמן, שהיה תלמיד חכם וסופר סת"ם ולבאבע גאלדע פישמן, בעיר מרקולשטי שבבסרביה, אז באימפריה הרוסית. משפחת פישמן נמנתה עם צאצאי הרמב"ם ועל כן עדה ואחיה, יהודה לייב פישמן מימון, שינו את שם משפחתם למימון. משפחת פישמן הנהיגה בביתה אורח חיים דתי ציוני. בשנת 1908 ביקרו עדה ואחיה בארץ ישראל לראשונה, ובשלהי 1912 עלו יחדיו ארצה. בראשית 1913 הצטרפה עדה מימון למפלגת הפועל הצעיר והפכה אחת הפעילות המובהקות בה. היא עבדה לסירוגין בחינוך ובעבודות חקלאיות מזדמנות במושבות עד שהוצע לה לשמש כגזברית עיתון מפלגת הפועל הצעיר.
בין השנים 1920–1926 עמדה בראש תנועת הפועלות ופעלה להרגעת הרוחות הפנים תנועתיות ואף מחוץ, למאבק למען שוויון בין המינים ביישוב. כמו כן פעלה נמרצות להשגת אישורי עלייה לרווקות, דבר שלא היה נהוג בזמנו שכן גברים רווקים קיבלו אישורים ביתר קלות. פעלה לקידום זכותן של כלל הנשים להיות מורשות חתימה מול המוסדות הציוניים המיישבים, במטרה לעגן את בעלותן על דירות, בתים ומשקים חקלאיים. באותה תקופה ייצגה מימון את נשות פלשתינה-א"י, יהודיות וערביות כאחת, בוועידות נשים בינלאומיות.
בין השנים 1930 ל-1933 הייתה מימון חברה בוועד הפועל של ההסתדרות. ב-1931 נבחרה כחברה בהנהגת ויצו. באותן שנים החלה להגשים חלום ישן: הקמת משק להכשרת פועלות בארץ ישראל. ביום ד' בשבט תרצ"ב, 10 בינואר 1932, עלה משק הפועלות עיינות בארץ ישראל על הקרקע, סמוך למושבה נס-ציונה. עם עלייתו על הקרקע החלה מימון לנהלו בפועל, במקביל לתפקידיה הציבוריים האחרים. ב-1946–1947 עמדה בראש מחלקת העלייה של ההסתדרות וכן ביקרה במחנות העקורים באירופה ובמחנות המגורשים בקפריסין.
בכנסת הראשונה והשנייה כיהנה כחברת כנסת בסיעת מפא"י. חברותה בכנסת הראשונה נמשכה בין 14 בפברואר 1949 - 20 באוגוסט 1951. והייתה חברה בוועדת התקנון, חברה בוועדת הכנסת, ועדת החוקה, חוק ומשפט. חברותה בכנסת השנייה נמשכה בין 20 באוגוסט 1951 - 15 באוגוסט 1955. היא הייתה חברה בוועדת הכנסת, חברה בוועדת הכנסת, חברה בוועדת הכלכלה וחברה בוועדת החוקה, חוק ומשפט.
כפעילה ותיקה למען זכויות האישה שהכירה היטב את המערכת הפוליטית, פעלה לקידום חקיקה לשוויון נשים בישראל. במסגרת זו התמידה לעסוק בחקיקה הדתית הראשונה בארץ: כיוון שהגיעה מבית דתי ופעלה לאורך כל שנותיה לשלב את החיים הדתיים המסורתיים עם עבודה חלוצית היה זה טבעי עבורה לעגן את תפיסותיה הפמיניסטיות והחברתיות במסגרת פעילות כזו.
עדה מימון ראתה בחוקים הנחקקים בכנסת כגרסה המודרנית ל"שולחן ערוך". בין החוקים בחקיקתם הייתה מעורבת: חוק גיל הנישואין (1950), חוק שיווי זכויות האישה (1951), חוק עבודת נשים (1951), חוק הגנת הדייר (1955), חוק תקציבי השירותים הדתיים היהודיים (1953) וחוק הדיינים (1955). בה בעת פרסמה מאמרים רבים שעיקרם הצגת השקפת עולם פמיניסטית בעיתונים העבריים השונים בארץ ישראל, בראשם ביטאון הפועלות דבר הפועלת.
עדה מימון לא נישאה מעולם, מתוך בחירה פמיניסטית אידאולוגית ונפטרה ערירית. הובאה לקבורה בדגניה ב'.
עיינות
עדה מימון ראתה בחוות ההכשרות מציאות שאין לערער עליה. כיוון שבאותה תקופה התקשו הפועלות למצוא עבודה, סיפקה חווה זו תעסוקה למאות מהן. החברה היישובית, שהחקלאות הייתה נר לרגליה, ראתה את שיתופה של האישה בחקלאות כמחויבת המציאות: רק כך יוכלו החלוצים להכריז על החברה החלוצית כמגשימה את ייעודה בארץ ישראל. חוות הכשרה זו התייחסה לקשיים הכפולים של הפועלות שהיו רבים מאלה של הפועלים הגברים. אף על פי כן, כתבה מימון, "אין לקנא בגורלן" של הפועלות שהצליחו להשתלב בהתיישבות העובדת, שנותבו לעבודות המטבח והחצר. "הציונות לא מילאה את המוטל עליה אף במקצת לגבי אלפי החלוצות העולות לארץ ברצון עז להשתתף בכל מרצן בעבודת בנינה", אמרה, "היא לא יצרה את התנאים המתאימים, אשר יאפשרו לאלפי החלוצות להכשיר את עצמן לעבודה על ידי מוסדות ההכשרה, ולהקל עליהן את חבלי ההסתגלות לעבודה בענפיה השונים, בכפר ובעיר". היא עצמה ראתה את הרווח העצום הגלום בחוות ההכשרה, כעולה על ההפסד הכספי של השנים הראשונות, על פיה, הגרעין הראשון שיעלה לקרקע ייסד את המרכז בו יוכשרו אלפי חלוצות, ובכך יינתן מענה לבעיית ההעסקה של החלוצות, ויספק אלפי ידיים עובדות. בהמשך, ילמדו החלוצות תורת ענפים נוספים וייפתחו בפניהן אפשרויות נוספות לתעסוקה, שלא בעבודות שעיקרן הזנה, טיפול ושירות.
ב-12 בינואר 1932 הגיעה לחווה הקבוצה הראשונה של החלוצות, שמנתה אחת עשרה נשים, כולל עדה מימון, צפורה ברן ואחותה של עדה מימון, מיזה יעקבזון, שהייתה אמונה על המטבח. איתן עלה שומר: פסח בר אדון שקרא לעצמו עזיז אפנדי. אמנם תאריך ההקמה הרשמי נקבע ל-30 במרץ, אך החלוצות עלו על הקרקע סמוך לט"ו בשבט. בזכרונותיה כתבה מימון כי "אצה להם הדרך והקדמנו".
באחת הנסיעות הראשונות התהפכה המשאית ועליה מימון וחבורת החלוצות בשטח הביצות בתוך תחומי המשק, אך אף אחת מהן לא נפגעה. אחת הנשים הסבירה זאת: "שליחות מצווה אינן ניזוקות". הגרעין הראשון התמקם בתוך הרפת, שמחציתה רוצפה בעבור שתי הפרות ושש העגלות אשר עמדו להגיע מדגניה ב' ומבית הספר בנהלל, ומחציתה הוכשרה למגורים ולמטבח. עדה מימון תיארה את השבת הראשונה כך: "התאספנו כולנו, לאור מנורת נפט קטנה, מסביב לשולחן פרמיטיבי ועליו מפה לבנה ופרחי-בר מאדמתנו ובקבוק יין ועוגה-צידה לדרך מאת מועצת הפועלות." אחמד אבו חטב, השומר הערבי, הוזמן גם הוא לארוחת השבת, ולאחר הסדר התשלום עזב את המקום בידידות. עדה מימון כונתה בפי התושבים הערבים מהסביבה: "שייחה עדה".
עד אפריל 1932 נבנו עוד ועוד מבנים במשק, ביניהם: לולים, אולם גדול לתרבות, בית מרכזי, שני חדרי לימוד רחבי ידיים, חדרים למעבדות ושני חדרי מגורים. הנהלת ויצו ומועצת הפועלות קבעו את יום כ"ח באדר תרצ"ב (5 באפריל 1932) כיום הפתיחה החגיגית של משק הפועלות להכשרה חקלאית. בזמן הקמת המשק ביקשה עדה מימון לקרוא לו בשם "עיינות", על שם שני המעיינות בתחומה. בתום ארבע שנות מאבק עם ועדת השמות של הקרן הקיימת לישראל, התקבל האישור. שאול טשרניחובסקי התאים שיר של רבי יהודה הלוי למאורע:
יחסי השכנות בין חוות ההכשרה בעיינות לבין היישובים היהודים היו טובים. תושבי היישובים הסמוכים, נטעים, בית חנן ובית עובד נהגו לבקר במשק ולטייל בו, אולם יחסי שכנות אלה נשארו בגדר ביקורי חולין בלבד: חוות ההכשרה עמדה בפני עצמה ולא נזקקה לסיוע מאנשי יישובים אלו.
היישוב הערבי הקרוב ביותר לחוות ההכשרה היה הכפר קוביבה, הנמצא במרחק שני קילומטרים דרומית לעיינות ומחובר היה בכביש אספלט לעזה. בראשו עמד השייח שופיק, ולו היו כעשרים ילדים אשר נהגו לבקר בחוות ההכשרה כידידי המקום. הביקור הרשמי הראשון של חוות ההכשרה בכפר קובייבה היה לרגל חגיגה משפחתית של זקן הכפר: את פני המשלחת קיבלו בשערי הכפר השייח ונכבדי הקהילה. עדה מימון, השומר העברי וכמה מחלוצות עיינות התקבלו בשמחה ובכבוד אל החגיגה. את עדה מימון הושיב השייח לצידו על הבמה ואף ביקש ממנה לשאת דברים. בזיכרונה של עדה מימון נחרט מקומן של הנשים בחגיגה זו: "נשי הכפר, כחמישים-ששים במספר, ישבו על הארץ למטה, בפינה נפרדת מהגברים, כשרגליהן משוכלות כמנהג המזרח".
קשיי החלוצות בחווה
בראשיתה ימיה ידעה החווה קשיים כלכליים: התוצרת המועטה של תותי הבר לא נמכרה לתנובה בשל היעדר אמצעים לשינוע התוצרת לתל אביב. התוצרת נמכרה לתושבי נס ציונה, ומהיתר הפיקו ריבה. בשל הקשיים הכלכליים הקדישו הנשים את רוב שעותיהן לעבודה, ולא בחלו בכל עבודה. ההוצאה הכספית החריגה היחידה בשנים הראשונות הייתה לחציבה של בריכת נוי לדגי זהב. בריכה זו בנו הנשים אחרי שהסתיים יום העבודה במשק. עם סיום בנייתה שלחה הדסה סמואל, חברתה של עדה מימון שי: עשרים דגי זהב. "עם גמר בניינו חשקה נפשנו לבנות גם את הבריכה הקטנה, אולם לא הרשינו לעצמינו להוציא כספים לדבר שאינו מעיקרו אלא להנאה".
במהלך המרד הערבי הותקף המשק מספר פעמים, אך הנוטרים אשר גרו בחווה והיו פחות מעשרה הגנו עליה בעוז והבריחו את התוקפים. מטלת השמירה באותן שנים נפלה על כתפי כל החלוצות במשק: במהלך היום צפו מן הגג והנוטרים פיטרלו בשדות, ובלילה הופעל זרקור חזק על הגג, שגם אותו איישו בנות המשק. עדה מימון ראתה את המשך העבודה במשק כסדרה כמטרה העיקרית באותן שנים, כיוון שכך יוכל המשק העברי להיחלץ מהתלות בתוצרת הערבית.
מהגותה של עדה מימון
מהגותה של עדה מימון: חמישים שנות תנועת הפועלות, תל אביב: עיינות, תשט"ו. מתוך ההקדמה לספר: "חברות רבות שעמדו ליד עריסתה של תנועת הפועלות נעקרו מתוך שורותיה, מתוך העבודה משאת-נפשן. להן חלק בהנחת המסד לתנועת הפועלות בארץ ישראל. תיזכרנה לכבוד והערצה! ותפילה בליבי: יהי רצון שחמישים השנים הבאות ביצירת הפועלת והאם העובדת בארץ, תהיינה המשך נאמן לפועלן החלוצי בחמישים השנים שקדמו להן" (מלחמת האשה העברית על זכויותיה)
ניצני-התעוררות הראשונים
התקוממות הראשונה על מקפחי זכות האשה ביישוב הישן הייתה של אחת המורות בבית הספר העברי הראשון בצפת, אחת מארבע ערי הקודש, בשנת תרע"ד:
עדה פישמן מימון, "מורה בבית הספר העברי הראשון בצפת", ספר העלייה השנייה.
ועידת הפועלות
הטיפול המשותף בילדים "כאן מופיעה האשה כאם וכעובדת. סיכום שנות ניסיון בקבוצה הוכיח, שהחברה הוגה חיבה ואימון לחינוך המשותף. חלה התקדמות רבה. החינוך המשותף הפחית את העזיבה. בלב החברה מקננת עתה הרגשה, כי טוב לעוללה, שהוא נתון בידי מטפלות מנוסות. ודאי יש בה, באשה, געגועים לבנה, אך יש בה גם תשוקה להשתתף בעבודה, להיות יוצרת. ומעלה יתירה בחינוך המשותף: גם האב צורף לטיפול בילד. נפסקו הדיבורים על תור ועל חילופין במוסדות-הילדים. קיימת קביעות, שברכה בה. החברות הקבועות השתלמו בעבודתן והעלו את הטיפול לרמה המשמשת דוגמה למוסדות-הילדים בעיר".
השאלה המרכזית: גיוס נשים לחיל העזר "משגויסו הפועלים וחברי משקים רבים לצבא, הושמעה הקריאה לגייס גם כל בחורה מישראל בגיל 18–25 לעבודה במשק החקלאי, ואם יידרש- גם לחרושת ולמלאכה: 'לשתף עצמנו במאמץ המלחמה, ובעת ובעונה אחת לכבוש את מקצועות עבודה נוספים לאשה העובדת'; לארגן קבוצות נערות בגיל 15–17 מבנות הארץ, לרגל סגירת שערי הארץ לעלייה מן החוץ (בשנות המלחמה), להכשרה במשקי הפועלות לעבודה חלוצית כיבושית בעתיד. הודגש גם ערכו המוסרי של מפעל זה לגבי בנות היישוב עצמן, מלבן הערך הלאומי שבעזיבת חיי-בטלה בעיר לשם יציאה לעבודה חקלאית חלוצית".
טאנין
טאנין (אנגלית: Tannin, בעברית: עַפְצָן) הוא פולי-פנול הנמצא בצמחים, ובין השאר בקליפות ענבים, בחרצניהם ובשריגי הגפן, ברימון, אפרסמון, בננה, בלוט, תה, תמר ובצמחים נוספים.
טאנינים הם פולימרים פנולים שצמחים שונים מייצרים ברקמות הקשות שלהם (כדוגמת קליפת הפירות) ומבחינת מקורם הביוכימי הם קרובי משפחה של הליגנין, החומר שגורם לנייר העיתון להצהיב. מה שמייחד את הטאנינים הוא יכולתם להיקשר לחלבונים ולגרום לשינוי במבנה המרחבי שלהם. קישור של טאנין לחלבון קולגן שבעור חיוני לבורסקאות, תהליך הפיכת עור החיה לחומר שאפשר לעבדו למוצר. השם "טאנין" נגזר משם מקצוע הבורסקאות באנגלית: Tanning.
טאנין הוא משמר טבעי של יין. בסביבות שנות ה-50 נתגלה כי חומר זה מפרק שומנים בדם. היות שיין אדום מותסס עם הקליפות והחרצנים, מכיל טאנין, יש הממליצים לשתות כוס יין אדום ביום מטעמים בריאותיים. עם זאת, מחקרים מראים קשר בין שתיית כוס יין אחת ביום לבין סרטן. אין להפריז באכילת מזונות המכילים טאנינים מכיוון שביכולתם להפחית את כמות המינרלים הנספגים במעיים.
מבנה וסוגי הטאנינים
ישנם שלושה סוגי מונומרים לטאנינים: חומצה גאלית, פרואנטוציאנידינים ויחידות פלבונואידיות.
פסאודו טאנינים
פסאודו טאנינים הם תרכובות בעלי משקל מולקולרי נמוך הקשורות לתרכובות אחרות, הם אינם משנים צבע במהלך בדיקת עור "גולדביטר", שלא כמו טאנינים הידרוליטיים ומורכבים, ואינם יכולים לשמש כתרכובות שיזוף. כמה דוגמאות לטאנינים פסאודו ולמקורותיהם הם:
היסטוריה
חומצה אלגית, חומצה גאלית ו-pyrogallic acid התגלו לראשונה על ידי הכימאי הנרי בארקנוט בשנת 1831. קארל יוליוס סלומונסן היה הראשון שביצע סינתזה עבור חומצה גאלית על ידי חימום חומצה גלית עם חומצה ארסן או תחמוצת כסף.
מקסימליאן נרנשטיין חקר פנולים וטאנינים טבעיים המצויים במינים שונים של צמחים בשיתוף פעולה עם ארתור ג'ורג' פרקיין. הוא הכין חומצה אלגית מחרוב קטן (באנגלית: Algarrobilla) ומפירות מסוימים אחרים בשנת 1905. הוא הציע את היווצרותו של גליצין על ידי פניציליום בשנת 1915. נרנשטיין השתמש באנזים טנאז כדי לייצר חומצה דיגאלית מגאלוטאנין. הוא הוכיח את נוכחותו של קטכין בקקאו בשנת 1931.
בזמנים אלה, נקבעו נוסחאות המולקולה באמצעות ניתוח בעירה. הגילוי של כרומטוגרפיית נייר בשנת 1943 על ידי מרטין וריצ'רד סינג של סיפק לראשונה את האמצעים של סקר המרכיבים הפנוליים של ההפרדה והזיהוי של הצמחים. לאחר 1945 נעשתה פעילות מחקרית רבה בנושא, כולל עבודה בולטת של אדגר צ'ארלס בייט-סמית' וטוני סוויין באוניברסיטת קיימברידג'.
התרחשות
טאנינים נפוצים בצמחים רבים. הם נמצאים בדרך כלל גם כחשופי זרע וגם כAPG II. סיימון מול חקר את התפלגות הטנין ב־180 משפחות של דיקוטילדון ו- 44 משפחות של מונוקוטילונים. רוב המשפחות של דיקוט מכילים מינים שמכילים טנין (נבדק על ידי יכולתם לזרז חלבונים). המשפחות הידועות ביותר אשר כל המינים בהן שנבדקו מכילים טאנין הם: אברשיים, אלתיים, חלמיתאים, לבונה, דומדמניתיים, אלונאים, ו־4% – 6% ממשפחת האסטראים (ממשפחת האדריים). הפוליפנולים הנפוצים ביותר הם הטאנינים המורכבים, המצויים כמעט בכל משפחות הצמחים, והם מהווים עד 50% ממשקל העלים היבש. טאנינים של יערות טרופיים נוטים להיות בעלי אופי פתטי להפך מהסוג הגאלי שנמצא ביערות ממוזגים. יש מחסור של זמינות ביולוגית של הטאנינים בצמחים בהשוואה לטאנינים שנמצאים בעופות, מזיקים ופתוגנים אחרים.
מיקום הטאנינים בצמחים
הטאנינים נמצאים בעלים, ניצנים, זרעים, שורשים ורקמות גזע. הם נמצאים לעיתים קרובות באזורי הגידול של העצים, כמו בשורש, בעצה ובשכבה שבין הקורטקס לרקמת התאים.
נוכחות הטאנינים במים ובעצים
תשטיפי טאנינים מסיסים מאוד במים. התמוססות הטאנינים שנמצאים בעלים וצמחים רקובים שנמצאים במי הנהר עשויה לגרום לתופעה הקרויה "הנהר השחור" - מים בעלי ריח לא נעים וטעם מריר, אם כי לא בהכרח מזוהמים ברמה המסוכנת לשתייה. כך, למשל, אם נשים חתיכת עץ לא רקובה באקווריום ירד ערך של ה-pH של המים, והם יקבלו צבע הדומה לצבע התה. דרך להימנע מכך היא להרתיח את העץ במים מספר פעמים טרם הנחתו באקוואריום, ולהשליך את המים בכל פעם. השימוש בצמחי עובר במקום האקווריום יכול להיות באותו אפקט. הוספת סודה לשתיה במים כדי להעלות את רמת ה-pH שלה תאיץ את תהליך השטיפה.
ריאקציה עם החומר אשלגן פרמנגננט
אם נבצע טיטרציה של החומר אשלגן פרמנגנט מכוייל עם חומר שמכיל טאנינים (כמו יין) בנוכחות האינדיקטור pH אינדיגו כרמין נוכל לחלץ את הכמות המדויקת של הטאנינים בחומר וזה על ידי יחסים סטויכומטריים בין האשלגן פרמנגנט והטאנין.
משקעים אלקלואידים
אלקלואידים כמו קפאין, כינין (המופק מקליפת עץ הצינכונה), או סטריכנין, שהם בעצם מזרזים פנולים וטאנינים. חומרים אלה בעלי המאפיינים הבאים יכולים לשמש כאינדיקציה לנוכחות טאנין.
בדיקת עור "גולדביטר"
עור "גולדביטר" הוא כינוי אנגלי למעיים מעובדים של חיה, לרוב שור. כאשר אנחנו טובלים את הגולדביטר בתוך חומצת מלח (HCL), שוטפים במים מזוקקים, טובלים במשך 5 דקות ולאחר מכן שוטפים שוב עם מים מזוקקים, נטבול שוב בתוך החומר ברזל סולפט, אז אם יש נוכחות של טאנינים נקבל צבע אופייני שחור כחול של התמיסה.
ועדת החקלאות, התזונה והיערנות של הסנאט של ארצות הברית
ועדת החקלאות, התזונה והיערנות של הסנאט של ארצות הברית (באנגלית: United States Senate Committee on Agriculture, Nutrition and Forestry) היא ועדה קבועה בסנאט של ארצות הברית אשר בסמכותה פיקוח על חקיקה של הקונגרס של ארצות הברית בתחום החקלאות, מיזמי חקלאות, יערנות וחטיבת גזעי עצים, וחקיקות בתחומי פיתוח כפרי, כלכלת בית ותזונה.