cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אגירה, זעם האל
ביקורת
בארצות הברית ובממלכה המאוחדת זכה הסרט לביקורות חיוביות. וינסנט קנבי כתב בעיתון הניו יורק טיימס, "מהמם לחלוטין.. מר הרצוג צופה בכל המתרחש תוך כדי ניתוק מוחלט. הוא שומר על קור רוח. הוא לא לוקח צדדים. הוא אולי אפילו קצת משועשע. בסך הכל, הוא משורר אשר מפתיע אותנו כל הזמן עם אומנות הצירופים שלו.. זו בהחלט עבודה נהדרת" ; במגזין טיים כתב המבקר הקולנועי ריצ'רד שיקל כי, "הרצוג נותן לקהל את הכבוד לגלות את מקרי העיוורון, האובססיה והטירוף הפיכח שהוא מציב על המסך. משחק נהדר, בעיקר בזכות קלאוס קינסקי בתפקיד הראשי, צילום נהדר בידי תומאס מאוך. אגירה הוא לא, וזו לא בדיוק מחמאה, סרט אשר דורש חזקה לגדולה". טוני ראיינס מTime Out כתב, "כל סצנה וכל פרט מושחזים עד לפרטיהם הפנימיים ביותר. ברמה הזו, יוצר הסרט ניתוח מקדים על ידי עריכת ניתוח עצמי עם התקדמות עלילתו, ואינו מותיר מאחוריו אף דו-משמעות. אך באותו הזמן, נטייתו של הרצוג לחזותיות מגוונת מעולם לא הייתה חופשית יותר, והסרט עשיר ברגעים חלומיים".
מורשת
תדמיתו של הסרט המשיכה לצמוח לאורך השנים. באתר הביקורות עגבניות רקובות, נתנו חמישים מבקרים ציון חיובי של כ-96%, עם דירוג ממוצע של תשע מתוך עשר. בקונצנזוס הכללי בין המבקרים נכתב על הסרט כי הוא, "מסע רודף של פלא טבעי וסכנה מוחשית, אגירה מתנשא מעל דפוסים האופיינים לז'אנרים, והופך למיתולוגי בזכות עצמו".
מבקר הסרטים ג'יימס הוברמן כתב על אגירה כי הוא "אינו רק סרט נהדר, אלא גם סרט נחוץ.. היצירה הקולנועית השלישית של הרצוג.. גם ציון דרך חשוב וגם מטפורה חברתית" ; המבקר דני פרי כתב, "לראות את אגירה בפעם הראשונה היא חוויה שוות ערך לגילוי יצירת מופת אמיתית. הסרט סוחף ושובה אותך בקסמו; תחילה כמו בחלום, ואחר כך כמו בהזיה"; רוג'ר איברט צירף את אגירה לרשימת הסרטים האהובים עליו בכל הזמנים, ובהוצאת הירחון הבריטי Sight & Sound מ-2002 כלל אותו בין העשרה הראשונים. באותה הוצאה ציינו המבקר הקולנועי ניגל אנדרוס והבמאי סנטוש סיוון גם הם את אגירה ברשימת עשרת הסרטים האהובים עליהם. מרטין סקורסזה כלל אותו ברשימת "39 הסרטים הזרים הנחוצים לכל יוצר סרטים צעיר".
מגזין הרולינג סטון כלל את הסרט ברשימת "מאה הסרטים הגאוניים של מאה השנים האחרונות" ב-1999. כמו כן נכלל אגירה ברשימת "מאה הסרטים הטובים ביותר בכל הזמנים" של מגזין טיים, אשר נכתבה על ידי ריצ'רד שיקל וריצ'רד קורליס. מגזין אמפייר בחר בו למקום ה-19 ברשימתו של "מאה הסרטים הטובים ביותר של עולם הקולנוע" ב-2020.
הסרט זכה במספר פרסי קולנוע לאורך השנים. ב-1973 קיבל את פרס הסרטים הגרמני עבור סינמטוגרפיה ובשבח של "הישגים אישיים יוצאים מן הכלל". ב-1976 זכה בתואר הסרט הזר הטוב ביותר מידי סינדיקט מבקרי הסרטים הצרפתי. ב-1977 זכה בפרס הסינמטוגרפיה הטובה ביותר מידי איגוד המבקרים האמריקני, ובהמשך קיבל את פרס הגרנד פריקס מידי איגוד המבקרים הבלגי ב-1976, והיה מועמד לקבלת פרס סזאר לסרט הטוב ביותר.
השפעה
סרטו של פרנסיס פורד קופולה "אפוקליפסה עכשיו" מ-1979 אשר התבסס על ספרו של ג'וזף קונרד "לב המאפליה" מ-1902 הושפע רבות גם מאגירה, ולדעת מספר מבקרים הציג "ציטוטים ויזואליים" שונים ביחס לתפאורה הטבעית שנראתה ביצירתו של הרצוג. קופולה אמר כי "אגירה, עם כל החזותיות המדהימה שבו, היה גורם משפיע ומשמעותי עבורי. הייתי עושה טעות אילולא הזכרתי אותו".
מספר מבקרים טענו שאגירה השפיע באופן ישיר גם על הרבה סרטים אחרים. מרטין רובין כתב כי "בין הסרטים שהושפעו הכי הרבה מאגירה הם אפוקליפסה עכשיו של קופולה והעולם החדש של טרנס מאליק". ג'יימס הוברמן הסכים עם הבחנתו של רובין, והוסיף כי "חלום האמזונאס הדמדומי" של הרצוג "היווה השפעה גדולה עבור העולם החדש של מאליק ממנה הוא אינו יכול להתנער". ערוץ ארבע הבריטי ציין כי "השפעתו של הסרט היא מדהימה, פשוטה באופן מתעתע, וענקית הלבושה בבגדים קטנים, הן ברובד הסגנוני והן ברובד המבני, ופירותיה נראות במגוון רחב של סרטים, ביניהם אפוקליפסה עכשיו, המיסיון, הטורף, ופרויקט המכשפה מבלייר".
דיוק היסטורי
אף על פי שחלק נרחב מעלילת הסרט ומרבית הדמויות המשתתפות בו נבראו בדמיונו של הרצוג, הבחינו היסטוריונים כי הסרט משלב בסיפורו מספר אירועים אמיתיים אשר התרחשו במאה ה-16. סיפורו של הרצוג מיזג שני מסעות שלקחו חלק בעולם החדש; האחד בהובלתו של גונסאלו פיסארו ב-1541, אשר הסתיים בגילוי נהר האמזונאס בידי פרנסיסקו דה אורייאנה, והשני בהובלתו של דון פדרו דה אורסוה ב-1560.
המשלחת הראשונה בראשותו של פיזארו יצאה מכיוון העיר קיטו אל אגן האמזונאס בחיפוש אחר אל דוראדו, אולם נתקלה בדרכה בקשיים רבים. אבוד בנבכי הג'ונגל, סבר פיזארו כי הוא נמצא בקרבת עיר הזהב וציווה לשלוח קבוצת סיור קטנה עם אורייאנה בראשה בכדי למצוא את העיר ולשוב אליו עם חדשות על מיקומה. הקבוצה השתמשה בספינת בריגנית על מנת לשוט במורד הנהר, אך משלא מצאה דבר ולאחר שנכשלה לחזור על עקבותיה בשל הזרם החזק, המשיכה בכיוון נהר הנאפו עד שהגיעה לשפך האמזונאס ב-1542. אחד מאנשי הקבוצה היה המיסיונר גספאר דה קרוואחל, אשר ניהל יומן בו תיעד את מסעם.
גספאר דה קרוואחל (1500-1584) האמיתי היה נזיר ספרדי דומיניקני אשר התיישב בפרו והקדיש את חייו להמרת הילידים האינדיאנים לנוצרים. הוא היה ידוע במזגו הנעים והאדיב, בניגוד לדמותו בסרט אשר הוצגה כאיש דת פחדן ואלים המציג את הכנסייה כ"גוף שתמיד צודד בחזקים".
מרבית הדמויות המרכזיות בסרט, ביניהן אגירה ובתו פלורס, דון אורסוה ופילגשו אינס, והאציל פרננדו דה גוסמן, השתתפו במשלחת השנייה אשר עזבה את פרו ב-1560 בחיפוש נוסף אחר אל דוראדו. באישורו של מושל פרו, ארגן אורסוה משלחת בת שלוש מאות אנשים והחל בהכנות המסע לאורך נהר האמזונאס. הוא לקח איתו את פילגשו, דונה אינס, אישה מעורבת ממוצא מסטיסי.
במהלך המסע החליט אגירה, אשר היה חייל מיומן ומקצועי, כי יוכל למוטט את השלטון הספרדי בפרו בעזרת שלוש מאות החיילים שעמדו לרשותו, וציווה עליהם להרוג את אורסוה. לאחר מכן הכתיר את פרננדו דה גוסמן לנסיך פרו, אך לבסוף ציווה להרוג גם אותו לאחר שהתנגד לתוכניתו לשוט לעבר האוקיינוס האטלנטי, לכבוש את פנמה ולפלוש לפרו. חיילים רבים אשר ניסו למרוד באגירה הוצאו להורג. החיילים הנותרים כבשו את האי מרגריטה הסמוך לחופי ונצואלה והחלו בהיערכות לקראת פלישה מסיבית לכיוון היבשת הראשית. עד אז שמעו אנשי השלטון הספרדי על תוכניותיו של אגירה, וכאשר הגיעו חייליו לוונצואלה, הציעו להם סוכני הממשלה חנינה בתמורה לכניעתם. לאחר תבוסתו רצח אגירה את בתו פלורס, אשר נותרה לצדו לאורך כל מסעו, ומעט לאחר מכן נלכד וגופתו בותרה.
משלחות ספרדיות אחרות השפיעו גם הן על הסיפור; השיחה בין שני הילידים וחייליו של אגירה בה נרצחו בידי קרוואחל לאחר שסירבו לקבל את ספר התנ"ך, נולדה ככל הנראה בהשראת מאורעות שקדמו לקרב קחאמרקה, בהן סירב לכאורה קיסר בני האינקה אטוואלפה לקבל את מסמך הרקרימיינטו. כמו כן, כתביו של אלוור נונייס קבסה דה ואקה מזכירים תקרית בה נראתה ספינה על צמרת העצים לאחר סערה טרופית כבדה בהיספניולה:"ביום שני בבוקר ירדנו לנמל ולא מצאנו את הספינות. ראינו מספר מצופים על פני המים ומכך הבנו שהן אבדו. הלכנו לאורך החוף בכדי לחפש אותן, אך לאחר שלא מצאנו דבר, המשכנו לעבר העצים, וכעבור רבע ליגה מצאנו את אחת מסירות הספינה על העצים."צורת משחקו האגוצנטרית ומלאת הכעס של קינסקי תאמה לדמותו ההיסטורית האמיתית של אגירה, אשר תואר כ"מגלומן רצחני" ונחשב בידי רבים מחייליו למטורף. צליעתו של קינסקי בסרט נועדה לחקות נכות אמיתית ממנה סבל אגירה כתוצאה מפציעת קרב. נאומיו של קינסקי לחיילים כפי שנראו בסרט היו קצרים אך להוטים, והתבססו על תיאורו האמיתי של יכולותיו הרטוריות של אגירה כ"פשוטות אך אפקטיביות".
אופיו של הסרט מבחינת קפדנות ודיוק היסטוריים תואר על ידי כתב העת הקולנועי South Atlantic Review כמזכיר את מחזותיו של שייקספיר; "בדומה לשייקספיר, הרצוג פותח בתיאור מאורעות אמיתיים ומציג דמויות היסטוריות, אולם במהרה מעצב אותן בשנית ורוקם מחדש את המתרחש, בעת ובעונה אחת מספק תשובות ומעלה שאלות מבלבלות עוד יותר, לא רק הופך 'היסטוריה' ל'אומנות', אלא מטיל ספק ביוצרי ההיסטוריה, ובהיסטוריה עצמה".
הצמדה איזוגונלית
בגאומטריה, הצמודה האיזוגונלית של P ביחס למשולש ABC נבנית על ידי שיקוף הישרים PA, PB, PC סביב חוצי הזוויות של A, B, C. שלושת הישרים החדשים נחתכים בנקודה כתוצאה של משפט צ'בה לזוויות, והיא הצמודה האיזוגונלית ל-P, המסומנת ב-*P. הצמודה האיזוגונלית של *P היא P, מה שאומר כי הצמדה איזוגונלית היא אינוולוציה.
הצמודה האיזוגונלית למרכז המעגל החסום I היא עצמה. מרכז המעגל החוסם O ומפגש הגבהים H צמודים איזוגונלית זה לזה. הצמודה האיזוגונלית למפגש התיכונים היא נקודת למואן, נקודת מפגש התיכושקפים. הצמודה האיזוגונלית של נקודה על צלע המשולש היא הקודקוד שמול הצלע, וזה המקרה יחיד בו הצמדה איזוגונלית אינה חד-חד-ערכית.
בקואורדינטות טריליניאריות, הצמודה האיזגונלית של x : y : z היא. בקואורדינטות בריצנטריות, הצמודה האיזוגונלית של (x : y : z) היא כאשר a,b,c הן אורכי צלעות המשולש.
באמצעות אליפסה
עבור משולש ABC, שתי נקודות צמודות איזוגונלית אם ורק אם יש חתך חרוט ששתי הנקודות הללו הן מוקדיה ומשיקה למשולש. תכונה זו נובעת ממשפט סלמון. נוכיח רק כיוון אחד עבור 2 נקודות בתוך המשולש; במקרה זה, חתך החרוט הוא אליפסה. יהיו ABC קודקודי המשולש, P ו-Q נקודות צמודות איזוגונלית בתוך המשולש. נעביר את האליפסה הגדולה ביותר שמוקדיה P ו-Q שנמצאת בתוך המשולש ונניח, בלי הגבלת הכלליות, שהיא משיקה ל-BC בנקודה D. נעביר משיק מ-C לאליפסה (שאינו BC), ונקרא לנקודה בה הוא משיק לאליפסה ב-E. ממשפט סלמון ומהגדרת הצמדה איזוגונלית, ידוע כי מה שאומר כי E נמצאת על CA, מה שאומר כי האליפסה משיקה לישר CA. באופן סימטרי, אפשר להוכיח כי האליפסה משיקה לישר BA ולכן האליפסה משיקה למשולש. אם ישנה אליפסה כזאת, מוקדיה צמודים איזוגונלית מידית ממשפט סלמון.
באמצעות מעגל עקבים
עבור משולש ABC, שתי נקודות צמודות איזוגונלית אם ורק אם לשתיהן יש אותו מעגל עקבים. נניח כי לנקודות P ו-Q אותו מעגל עקבים במשולש ABC. נסמן את עקבי הגבהים של P ל-AB,AC ב-D,E ואת עקבי הגבהים של Q ל-AB,AC ב-F,G (בהתאמה). מחזקת הנקודה של A, נובע כי ומזה נובע כי  שכן כל הזוויות שוות ויש יחס צלעות מתאים. מדמיון זה נובע בקלות ובצורה דומה מוכיחים שוויון זוויות לשאר הקדקודים.
לינקולן זפיר
לינקולן זפיר (באנגלית: Lincoln-Zephyr) היא מכונית סלון אשר יוצרה במספר רב של תצורות, מתוצרת חטיבת "לינקולן" ("Lincoln Motor Company" ) השייכת ליצרנית הרכב האמריקאית פורד אשר יוצרה בין השנים 1936–1948.
תצורות "לינקולן זפיר"
תצורותיה השונות של מכונית "לינקולן זפיר":
יסכה הרני
יִסְכָּה הָרָנִי (נולדה ב-6 באפריל 1961) היא חוקרת נצרות, מורת דרך ומרצה, יועצת לארגונים ממשלתיים ופרטיים בנושאי נצרות וצליינות ופעילה בתחום החינוך הבין-דתי ובקיום מפגשים בין-דתיים.
ביוגרפיה
הרני נולדה בירושלים לפרופסור רפאל יהודה צבי ורבלובסקי, מרצה וחוקר מהאוניברסיטה העברית, מחלוצי חקר מדעי הדתות בישראל, ולעליזה וירץ, מחלוצות הוראת החינוך הגופני בישראל.
הרני עשתה תעודת הוראה במכללת סמינר הקיבוצים, ולאחר מכן המשיכה ללימודי תואר ראשון וסיימה את לימודיה בהצטיינות, במסגרת החוג להיסטוריה כללית ובתוכנית למדעי הדתות באוניברסיטת תל אביב. במקביל ללימודי התואר הראשון עשתה קורס מורי דרך בבית הספר המרכזי לתיירות, בתל אביב. במהלך לימודים למסלול ישיר לדוקטורט חקרה את נושא הליטורגיה האורתודוקסית בחגי הפסחא בהנחייתו של פרופ' זאב רובין, עימו כתבה את חוות הדעת לכנסייה האורתודוקסית, המקובלת עד ימינו, בנושא "שבת האור בכנסיית הקבר בירושלים".
הרני היא מרצה בכירה במוסדות אקדמיים ופארא-אקדמיים רבים ופעילה ותיקה בתחום יחסים בין-דתיים. היא מכשירה ומרצה לסטודנטים, מורים, מדריכים, מורי דרך, דיפלומטים ופקידי ממשלה בתחום הנצרות. הרני החלה להדריך בשנת 1989, בסמינר הנצרות הראשון מסוגו בארץ, מטעם החברה להגנת הטבע. בין המוסדות שבהם לימדה במשך השנים: משרד התיירות (עמדה גם בראש תוכנית למורי דרך לקבלת תעודת התמחות בנצרות מטעם משרד התיירות), יד בן צבי; מכון אבשלום, קתדרה, אסכולות, השחר. כן לימדה בחוג ללימודי דתות באוניברסיטת ווסליאן, בחוג ללימודי דתות באוניברסיטת לונג איילנד , בחוג ללימודי ארץ ישראל במכללת בית ברל, ובתוכנית למדעי הדתות באוניברסיטת תל אביב.
נוסף להיותה מרצה בכירה מרבה הרני להתראיין בכלי תקשורת בנושאי נצרות וצליינות. הרני הופיעה בסדרת הטלוויזיה על תולדות ארץ ישראל - "והארץ הייתה תוהו ובוהו" בפרקים 9–12 והגישה את הפרק ה-13 העוסק בקדושת ארץ הקודש. כן השתתפה בסדרה "The Naked Archaeologist". בדצמבר 2017 ארגנה כנס העוסק במהפכה הפרוטסטנטית לציון 500 שנה לאירוע.
כיום הרני מרכזת ומלמדת בתחום הנצרות בקורס הכשרה של מורי דרך ביד בן צבי ובגופים נוספים ויועצת בענייני נצרות עבור המגזר הפרטי ועבור משרדי ממשלה: משרד החוץ, משרד הפנים, המשרד לביטחון הפנים ומשרד התיירות.
פעילות חברתית ובין-דתית
יסכה הרני פעילה שנים רבות בתחום החינוך הבין דתי ובמפגשים בין דתיים.
בשנת 1999 יזמה את תוכנית גשר לקשר - תוכנית ייחודית לקידום חילופי מפגשים בין ילדים ערבים בעיר העתיקה לבין ילדים יהודים מתל אביב, שמטרתה לקבץ מוסלמים, נוצרים ויהודים.
בשנת 2013, בעקבות אירוע של השחתת מצבות בבית הקברות הפרוטסטנטי בהר ציון, יזמה יסכה פרויקט התנדבות לשיקום בית הקברות. פעילות זו עוררה הדים רבים והצליחה לצרף לשורותיה אנשי אקדמיה, אנשי דת נוצרים ויהודים, וקהל מתנדבים מכל חלקי החברה.
בשנת 2013 יזמה פרויקט "אור לכולם" - שנועד להפגיש בין סטודנטים ומתנדבים לא יהודים להדלקת נרות חנוכה, כ"הזדמנות להיכרות בלתי אמצעית, של התרבות, המנהגים והמורשת..." ומתוך מגמה "לברר איך אנחנו מצליחים לחלוק את האור הפנימי והביתי שלנו עם העולם החיצוני ולא משאירים אותו רק לעצמנו". במסגרת הפרויקט ביקשה ליצור שיח בין דתי ובין תרבותי באמצעות מפגש בין אנשים בני דתות שונות הנמצאים בארץ ומבקשים לחוות את אווירת החג הישראלית.
על פעילותה הבין דתית זכתה בשנת 2013 בפרס הר ציון מטעם אוניברסיטת לוצרן.
חברת המועצה הציבורית של הקרן החדשה לישראל.
התחנה הקטנה טרבלינקה
התחנה הקטנה טרבלינקה הוא שיר מאת ולדיסלב שלנגל שנכתב בעת שהותו בגטו ורשה ונכלל באלבומו של יהודה פוליקר "אפר ואבק".
רקע
את השיר חיבר המשורר ולדיסלב שלנגל בגטו ורשה כמעין סימן אזהרה ליהודי הגטו על הצפוי להם במחנה טרבלינקה (הנסיעה לשם נמשכת "חיים שלמים עד מותך" ו"בעבור מיליון לא תקבל כרטיס חזור"). תרגמה אותו לעברית מפולנית הלינה בירנבאום, אימו של יעקב גלעד. הלחין ושר אותו פוליקר.
יואב אביב
יואב אביב (נולד ב-28 באוקטובר 1955 בחיפה) הוא עיתונאי ושדרן רדיו ישראלי.
ביוגרפיה
אביב נולד למשפחה שעלתה לישראל בגירוש ספרד, והוא דור 16 בארץ ישראל. שירת בצה"ל כאיש צוות אוויר ביחידת המסוקים של חיל האוויר. לימים, בשלהי שנות ה-90, כתב ספר המתעד את פעילותה של טייסת הסופר-פרלונים הראשונה של חיל האוויר.
לאחר שחרורו מצה"ל החל לעסוק בתקשורת, בתחילה ככתב לענייני תחבורה במקומון "הד הקריות", ובהמשך גם כתחקירן. בשנת 1982 פרש מהמקומון "הד הקריות" של רשת שוקן, וייסד יחד עם עיתונאים נוספים את רשת המקומונים של ידיעות אחרונות, תחילה את המקומון "כל הקריות" ובהמשך "קול חיפה" ו"קול העמק והגליל". אחר כך עבר לשמש ככתב העיתון "על המשמר" בחיפה, ובהמשך שימש ראש מערכת העיתון בצפון. במקביל שימש כתחקירן ב"כותרת ראשית", ועבד ב"קול ישראל" ככתב בחיפה.
אביב סיים קורס קריינים בירושלים והיה ממקימי רשת ה"גל הבטוח" בחיפה. בראשית שנות ה-90 מונה לכתב "קול-ישראל" בצפון ובהמשך שימש גם כתב "מבט" והערוץ הראשון בצפון. בתקופה זו עמד בראש הצוות שהקים את תחנת הרדיו "קול הכנרת" וכן היה ממקימי עיתון "אינדקס הגליל" ועורכו הראשון.
באמצע שנות ה-90 נישא אביב לאורלי גלובוס, בתו של יורם גלובוס, ועבר להתגורר בתל אביב. בשנת 1997 מונה למנכ"ל קבוצת גלובוס שבבעלות חותנו, בתקופה בה הקבוצה נקלעה לקשיים כלכליים. אביב ביצע תוכנית הבראה ופיתוח בחברות שהרכיבו את הקבוצה, ותחת ניהולו הפכה החברה לקבוצת התקשורת והבידור הגדולה בישראל. בשיא הפעילות לקבוצה היו כ-140 אולמות קולנוע והיא הגיעה למכירת נתח של 46 אחוז מכמות כרטיסי הקולנוע שנמכרו בישראל. אולמות הקולנוע של החברה היו האולמות הראשונים בעולם שעברו להקרנת פרסומת דיגיטלית לאחר שהחברה השקיעה ממון רב בפיתוח המערכת. לחברות בקבוצה הייתה ספריית סרטי קולנוע הגדולה בישראל, בת כ-1,000 סרטים ויותר, והיא ייצגה בישראל זכויות קולנוע טלוויזיה ווידאו של חברות סרטים אמריקניות גדולות. בבעלות החברה היו אולפני הקולנוע והטלוויזיה מתקדמים בנווה אילן, שהוקמו על ידי יורם גלובוס, והחברה הקימה בתקופה זו אולפנים לחברת החדשות של ערוץ 2 ערוץ 9, ערוץ הכנסת 99 וערוץ הקניות. חברות הקבוצה הפיקו סרטי קולנוע זרים וישראלים וסדרות טלוויזיה ידועות. בנוסף, קבוצת גלובוס הייתה שותפה לחברת "חדשות ישראל", שכשלה בניסיון לייסד את ערוץ החדשות, בשל חיכוכים עם השותפים. הקבוצה הקימה את החברה שהפיקה את חדשות 10 בתחילת הדרך ובהמשך ששימשה בסיס להקמת חדשות 10.
בשנת 2005 פרש יואב אביב מקבוצת גלובוס, לאחר מכן התגלע סכסוך משפטי. במקביל המשיך אביב בקריירה רדיופונית, והפך לשדרן משחקי הכדורסל המרכזי של רשת ב'. לאורך השנים הגיש את מגזין הכדורסל "אחד על אחד", לצד העיתונאי רון קופמן, לו ניתנה במה לראשונה בתוכנית זו. אביב נחשב למגלה כישרונות נוספים, בהם אופירה אסייג, מיכל רבינוביץ ועוד. בהמשך הגיש אביב מדי פעם ברשת ב' עם מאיר איינשטיין את התוכנית "שירים ושערים", וכן את התוכניות "עניין אחר", יומן הכלכלה "צבע הכסף" ותוכנית הספורט היומית "זה ברשת".
בהמשך יזם והקים אביב מרכזי בילוי ופנאי. הוא עמד בראש הצוות ששדרג את שוק הולושביצה בפראג ובהמשך הקים את מועדון ומסעדת SASAZU במקום, כמו גם פרויקטים נוספים. עם סגירת רשות השידור החל בהפעלת רדיו פודקאסט באגודת העיתונאים בתל אביב. ב-2019 שימש מנכ"ל עמותת על"ה קריית אונו.
אביב ואורלי גלובוס נפרדו לאחר שנולדו להם שני ילדים.
יוז'ף גלאטר
יוז'ף גלאטר (בהונגרית: Glatter József; ג'נג'ש, 16 בדצמבר 1880 – ווינדזור, אונטריו, 30 במאי 1934) היה נהג קטר יהודי-הונגרי, סוציאל-דמוקרטי, לימים עובד מפלגת הקומוניסטים של הונגריה.
ביוגרפיה
יוז'ף גלאטר נולד במשפחה יהודית כבנם של מור גלאטר ושל מריה קליין. הוא השלים רק 4 כיתות של בית ספר יסודי. ב-19 בפברואר 1905, בבודפשט, נשא לאישה את רלי (או נלי) שוורץ, בתם של שלמה שוורץ ושל לינה ברגר. גלאטר היה פעיל בתנועת הפועלים משנת 1918 והשתתף במאבק על זכות ההתארגנות של עובדי מסילות הברזל. במהלך מהפכת החרציות הוא הפך למזכיר האיגוד המקצועי של עובדי המתכת והמשיך באותו התפקיד במהלך שלטון הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. לאחר נפילת הרפובליקה, בתקופת הטרור הלבן, הוא שלט בסיקור העיתונות של חברי מפלגת הקומוניסטים של הונגריה הבלתי חוקית, אך נעצר ונידון למוות על ידי בית משפט צבאי. הפסיקה זכתה להתנגדות חריפה גם מצד ארגוני הרכבות האירופיים והממשלה הסובייטית. בית המשפט לערעורים ביטל את גזר הדין והמיר אותו למאסר עולם. כחלק מחילופי השבויים ההונגרי-סובייטי גלאטר שוחרר והועבר לרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית (רוסיה הסובייטית), שם עבד תחילה עבור הקומיסריאט הפיננסי של המדינה ולאחר מכן במשרד הבינוי הממלכתי במוסקבה.
הגירה
כאשר חוסלה המפלגה הקומוניסטית המאורגנת באופן בלתי חוקי בהונגריה הוזמן גלאטר במוסקבה ונאמר לו שיש לארגן מחדש את המפלגה. בנו הבכור, אנדרה גלאטר, שהיה אז כבר בן עשרים, רצה להישלח באופן לא חוקי לבודפשט כדי לארגן מחדש את הפעילות. לא אביו כי הוא נידון שם למוות. אשתו התנגדה נמרצות, נמאס לה מפעילות והם ועזבו את מוסקבה. הדבר התאפשר מכיוון שהייתה להם דירה במוסקבה (במחסור העצום בדירות) ואיש שרותי הביטחון (ג.פ.או.) שהיה זקוק לדירה עקב נישואיו הסדיר דרכונים עבורם כנגד הדירה שתתפנה. הם הגיעו לניו יורק בתחילת 1926 או בתחילת 1927 ואז עברו לקנדה זמן לא רב לאחר מכן (כי ארצות הברית לא ראתה בעין יפה פעילים קומוניסטיים).
הנצחה
במלאת 100 שנה להולדתו נחנך לוח זיכרון בבודפשט, בבניין הקבלה של בית ההסקה של הרכבת פרנצווארוש, בבודפשט.
מבצר ארבוני
אטימולוגיה
בכתובת קיר שנמצאה בהריסות קרמיר בלור (עיר בירה עתיקה אוררטית), הפועל "ארבו-ני" שימש במובן של "לאחוז, לשדוד, לגנוב, או לחטוף" כשלאחריו מושא. חוקרים משערים כי המילה, כשהיא משמשת כמושא ישיר, יכול גם להיות "לקחת" או "לכבוש" ובכך הן מאמינים כי משמעות השם ארבוני, בעת הקמתו עיר המבצר, היה "לכידה", "כיבוש", או "ניצחון".
ההיסטוריון הצ'רקסי אמג'ד ג'ימוחה מציע אטימולוגיה אלטרנטיבית: :ארי" (המתייחס ללאום "אר", אשר התגוררו באזור) + "בוני", מילה בשפת הנאך, שהיא הבסיס למילה הצ'צ'נית "באן" אשר משמעותה מקלט או בקתה; שורש עם זאת פשוט אומר המאורה או מחסה. על פי השורשים האינדו-אירופאים שלה, בארמנית מקור המילה "באן" היא במילה "בוין" שפירושה "קן ציפורים" או "מאורה". מהפרוטו-אינדו-אירופאית *bʰeuH-no-. לא-, מ *bʰeuH - (""להיות" או לגדול"). המילה היא אולי המקור למילה "ואן" בארמנית (שפה עם שורשים אוררטים חזקים), אם כי ייתכן שמשורש שונה, שכן המילה האוררטית "ביאני" פירושה גם "מקלט" או מחסה. כששמו מפורש באופן זה, משמעות הדבר שהמבצר היה עיר הבירה בני האר.
היסטוריה
ארבוני נוסדה על ידי המלך האוררטי ארגישטי הראשון (שחי בסביבות 785–753 לפנה"ס) ב-782 לפני הספירה. המבצר נבנה על ראש גבעה שנקראת ארין ברד, המשקיפה על עמק Arax, כדי לשמש כמעוז צבאי ולהגן על הגבולות הצפוניים של הממלכה. העיר תוארה כ"מעוצב כמרכז מינהלי ודתי גדול, במלוא המובן של בירה מלכותית." על פי מרגריט ישראליאן, ארגישטי החל את הבנייה של ארבוני לאחר כיבוש השטחים הצפוניים של ירוואן וממערב לאגם סוואן, בערך במיקום העיר אבויאן כיום. הוא השתמש באסירים ששבה במהלך מערכות אלה, גברים ונשים, בבניית עירו.
בסתיו 1950, משלחת ארכאולוגית בראשותו של קונסטנטין הובהסיניאן, גילתה כתובת קיר בארין ברד, המוקדשת לייסוד העיר ואשר נחצבה במהלך שלטונו של ארגישטי. שתי כתובות זהות נמצאו במבצר ארבוני. הכיתוב הוא:
ארגישטי השאיר כיתובים דומים גם בבירה האוררטית טושפה (ואן הנוכחית), לפיהם הוא הביא 6,600 שבויי מלחמה מחאטה וצופאני כדי לאכלס את העיר החדשה. בדומה לערים אוררטיות אחרות של התקופה, ארבונו נבנתה בצורה משולשת על גבי גבעה, מאחורי סוללות בגובה 10 מטר. מאחורי החומות, הבניינים היו מופרדים על ידי קירות מרכזיים ופנימיים, שנבנו ממגוון רחב של חומרים, כולל בזלת, טוף, עץ וחימר. ארגישטי בנה שם ארמון מפואר, ובחפירות שנערכו התגלו מבנים בולטים נוספים, ביניהם היכל אסיפות מלכותי, מקדש המוקדש לחאלדי, מצודה, שם חיל המצב התגורר, אגפי מגורים, מעונות ומחסנים. הקירות הפנימיים היו מעוטרים בעושר רב עם ציורי קיר וקישוטים אחרים המציגים סצנות מהדת והתרבות.
שליטים אוררטים רצופים בחרו בארבוני כמקום מגוריהם במהלך המערכות הצבאיות שלהם נגד הפולשים מהצפון, והמשיכו את עבודות הבנייה כדי לחזק את הגנת המבצר. המלכים סרדורי השני ולרוסה הראשון גם השתמשו בארבוני כאתר היתכנות צבאית למסעות כיבוש לכיוון צפון. בתחילת המאה ה-6, הממלכה האוררטית, שסבלה מפלישות תמידיות, התמוטטה.
האזור עד מהרה נפל תחת שליט הממלכה האחמנית. המיקום האסטרטגי של ארבוני נותר חשוב גם לכובשים, והעיר הפכה למרכז חשוב של מחוז ארמניה בממלכה.
למרות פלישות מרובות על ידי כוחות זרים ברצף, העיר לעולם לא ננטשה לגמרי, ונותרה מיושבת במהלך המאות הבאות, בסופו של דבר צמחה והסתעפה והפכה לעיר ירוואן. הקשר הקרוב בין ארבוני לירוואן נחגג בפסטיבל גדול שנערך בספטמבר 1968, לכבוד 2,750 להולדה של ירוואן.
אדריכלות
מבצר ארבוני נבנה על ראש גבעת ארין ברד, שגובהה 65 מטרים, כמיקום אסטרטגי המשקיף על ערבות אררט ועל הדרכים הראשיות המובילות אל המצודה. הוא גם השקיף על עיירה אוררטית שצמחה למרגלות הגבעה.
הכניסה הראשית למבצר הייתה ממוקמת בשיפוע העדין יותר בצד הדרומי-מזרחי של הגבעה. היא הובילה לחצר המרכזית של המצודה, שם נערכו טקסים של השומרים של ארגישטי ושל החיל המוצב במבצר.
בחלק הדרום-מערבי של החצר היה מקדש של האל חאלדי. המקדש היה גדול ומלבני עם גרם מדרגות שהוביל אל הגג של מגדל זיגוראת. סביב האולם של המקדש היו שנים עשר עמודים באכסדרה פתוחה עם ספסלים לאורך הקירות. ליד הקיר המזרחי היה מזבח לקורבנות. הקירות היו מעוטרים בציורי קיר צבעוניים המתארים ייצוגים של דמויות אדם, אלים, דפוסים גאומטריים ועיצובים פרחוניים. אחד מציורי הקיר שנחשפו מראה את האל חאלדי עומד על גבו של אריה עם מגן לשמאלו וכתר קרניים על ראשו. הציור היה אופייני לייצוגים של חאלדי שנמצאו באתרים אחרים. הרצפה של המקדש עמדה בניגוד גדול אל שאר הקומפלקס, כי הייתה בנויה מקרשי עץ קטנים, בעוד שחדרים אחרים במצודה רוצפו באדובי עם משטחי אבן.
חפירות
חפירות מוקדמות נערכו במהלך המאה ה-19 בעוד שחפירות שיטתיות יותר נערכו בארבוני ב-1952, תחת חסות משותפת של המכון לארכאולוגיה ואתנוגרפיה של האקדמיה הארמנית למדעים והמועצה לשימור ושיקום מונומנטים ארכיטקטוניים של מוזיאון פושקין. הצוות הובל על ידי קונסטנטין הובהניסיאן ובוריס פיוטרובסקי, אשר שימש כיועץ באתר. במהלך השנים הראשונות של החפירות (1950–1968), חשפו את הארמון של ארגישטי, היכל הכינוס המלכותי, מקדשים, ומעל מאה חדרים. עשרות חפצים אוררטיים ואחמנים התגלו, ביניהם: כלי חרס, אבזמים, צמידים, חרוזים, כלי שתייה, קסדות, חצים, מטבעות כסף, ועוד. מצאו גם את שברי ציורי הקיר המעוטרים בתמות דתיות, כולל "תהלוכות של אלים, חיות הקודש, עצי חיים", כמו גם סצנות של חיי היומיום, בו מוצגות סצנות של ציד, גידול בקר, חקלאות."
נמצאו קנקני חרס ענקיים שהחזיקו יין ושמן. כלי חרס קטנים יותר נמצאו ששימשו לבישול בירה משעורה. השני הרבה יותר גדול כלי שימשו לאחסון מזון ויין. עגולים קטן סימנו את הכלים והצביעו על הכמות שאפשר לאחסן בהם. הכלים הגדולים יותר בדרך כלל היו קבורים למחצה באדמה אשר באופן טבעי שמר על קירור תכולתם.
כיתובים רבים בכתב יתדות החקוקים על בזלת נמצאו ברחבי המתחם. חלקם מוצג עדיין על חומות המבצר, בעוד אחרים מוצגים במוזיאון ארבוני. מוזיאון ארבוני להיסטוריה נוסד ב-1968. הפתיחה שלה מתוזמנה להתרחש יחד עם חגיגות ה-2750 של ירוואן. המוזיאון מציג פריטים שנחשפו במהלך החפירות בקרמיר בלור וארין ברד ומציג את ההיסטוריה של האתר.
ארז טל
ארז משה טל (נולד ב-27 ביולי 1961) הוא מנחה, איש בידור, רדיו וטלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה
נולד בשם ארז משה בן-טולילה בתל אביב. אביו אהרון בן-טולילה עלה מאלג'יריה והיה איש מערכת הביטחון. אימו עדנה היא צברית. לו שני אחים, ירון ויונתן.
ב-1965, בהיותו בן ארבע, עברתה משפחתו את שמה לטל.
שידור הרדיו הראשון של טל היה בתחנת הרדיו "קול השלום" ב-1980, בהיותו תיכוניסט בבית הספר עירוני א'. משם המשיך לגלי צה"ל.
תחילת הדרך
בהמשך מונה טל כעוזר מפקד גלי צה"ל לתפקידים מיוחדים, פעל להרחבת שידורי גל"צ ויזם את "צה"ל 2" (פיצול שידורי גלי צה"ל כך שתוכניות שונות שודרו ב-AM וב-FM) בה הגיש את התוכנית "סבבה בבסיס", ואת צה"ל 3 (שידורים מקומיים ששודרו בגיחות של "האולפנוע", האולפן הנייד של גל"צ, ליישובים שונים בארץ). עם מינויו של משה שלונסקי למפקד גל"צ, החלו השניים לפעול להקמת גלגלצ - ערוץ שידור מלא לגל"צ, שיפנה לנהגים. לאחר הכנות שנמשכו כשנה, החלה גלגלצ לשדר באוקטובר 1993.
במקביל לעבודתו בגל"צ, החל טל לשדר בטלוויזיה. בקיץ 1990 הנחה את המגזין "רואים 6/6" בטלוויזיה החינוכית. כשפרצה מלחמת המפרץ המשיך כאחד המנחים של השידורים המיוחדים של החינוכית בזמן המלחמה ("האולפן הפתוח"). במקביל הצטרף לערוץ 2 הניסיוני, כתב והגיש את תוכנית ההומור והסאטירה "העולם הערב" עם אברי גלעד ועינב גלילי. התוכנית זכתה לפופולריות בקרב הצופים, אך לביקורות שליליות מצד מבקרי הטלוויזיה.
לקראת הקמת ערוץ 2 המסחרי, הצטרף לגרעין ההקמה של שידורי קשת בראשות אלכס גלעדי. הוא נמנה עם הדרג המקצועי שהגיש את קשת למכרז, ולאחר הזכייה הפך למנהל התוכניות הראשון של קשת. טל שימש בתפקיד במהלך חודשי ההקמה ובשנת השידורים הראשונה (נובמבר 1993 עד נובמבר 1994). מאז שעזב את התפקיד הרשמי של ניהול התוכניות ועד היום ממשיך טל להיות פעיל בשידורי קשת גם מאחורי הקלעים (למעט השנה שבה עזב לערוץ 10).
במקביל, ב-1996 היה טל ממקימי קבוצת רדיו תל אביב, שהתמודדה וזכתה במכרז "הגל השני" של תחנות הרדיו האזוריות. הוא החזיק 22% מהבעלות על התחנה ואף שידר בתחנה מספר תוכניות רדיו.
בשנות ה-2000
המשדר הראשון שהגיש בערוץ 2 המסחרי היה שעשועון "גלגל המזל", שזכה בקביעות לרייטינג של מעל 30%. לאחר כ-300 תוכניות פרש טל מהגשת גלגל המזל לטובת שתי עונות של תוכנית מקורית "העולם המופלא". בין השנים 1998 ו-2003 ערך והגיש את תוכנית הסאטירה "רק בישראל", עם השחקנית אורנה בנאי בדמות 'לימור'. התוכנית שודרה במשך חמש עונות וזכתה להצלחה גדולה. בעקבות ההצלחה של "רק בישראל" הקים טל חברת הפקות עצמאית, "מנטה הפקות". חברה זו הפיקה את "רק בישראל" החל מהעונה השנייה שלה, ובין השאר גם פיתחה והפיקה עבור זכיינית ערוץ 2 קשת את "הכספת" - שעשועון טריוויה, שהצליח מאוד בישראל והיה הפורמט הטלוויזיה הישראלי הראשון, שנמכר ושודר בהצלחה ברחבי העולם. לאחר שבאוקטובר 2000, חברת הטלוויזיה קינג וורלד, חברה-בת של רשת CBS מארצות הברית, רכשה את זכויות ההפצה שלו. ההסכם קבע, כי קשת ו"מנטה הפקות" יקבלו אחוזים ממכירת התוכנית למדינות שונות בעולם לפי מפתח משתנה, שמותנה בגודל השוק באותה מדינה. בין השאר שודרו גרסאות מקומיות של הכספת ברשת ITV בבריטניה (שלוש עונות) בשם "The Vault", ב-France 2 בצרפת, ורשתות שידור ביוון, רוסיה, ספרד, רומניה, אוקראינה, וייטנאם, מלזיה ובמדינות נוספות.
ביולי 2002, החל ערוץ 10 במשא ומתן לרכישת "הכספת" , אך שידורי "קשת" הפעילה את זכות הסירוב שהייתה לה, והתוכנית לא עברה לערוץ 10. בדצמבר 2002, הודיע ארז טל שהוא עובר לערוץ 10, לאחר שחתם על חוזה בסכום של 5 מיליון דולר. אולם לאחר שערוץ 10 נקלע לקשיים, ההסכם הוקפא במרץ 2003, ובוטל סופית במרץ 2004 מבלי שטל הפיק אף תוכנית לערוץ.
אחרי תקופת בטלה מאונס, לה היה מחויב במסגרת החוזה והתשלום הראשוני שקיבל, חזר לערוץ 2 ולזכיינית "קשת". ב-2004 הגיש שם את תוכנית ההומור והסאטירה "איפה אתה חי?!", אשר הפורמט הזכיר במידה רבה את התוכנית רק בישראל, אך התוכנית לא זכתה להצלחה, והוחלט לא להפיק עונות נוספות. התוכנית הוגשה על ידי טל ולצדו של אסי כהן, (שהשתתף גם הוא בכמה עונות של רק בישראל) ובהמשך הנחה את השעשועון "המוח", שגם לא זכה להצלחה וירד משידור לאחר עונה אחת. בין השנים 2006 ל-2010 הנחה את תוכנית הבידור "מועדון לילה" אותה גם ערך. במקביל החל להגיש את "ציפורי לילה" בגלי צה"ל עם קרן פלס. בסוף 2007 עלה עם שמונה ספיישלים של התוכנית "רק בישראל" בנושא "40 שנות טלוויזיה בישראל". לצד תוכנית זו עלתה התוכנית "איפה צדקנו?" שבה ראיין טל אישים שהשפיעו על הטלוויזיה בישראל. בהמשך עלתה עונתה השנייה של "איפה צדקנו".ב-2008 החל להנחות את תוכנית הריאליטי המובילה של קשת בערוץ 2 "האח הגדול" לצדו של אסי עזר ומסוף 2015 לצדה של קורין גדעון.
העשור השני של המאה ה-21
ב-13 באוקטובר 2010 החל להנחות את השעשועון "אל תפיל את המיליון" בערוץ 2.
בשנים 2010–2016 טל שימש כפרזנטור של "בנק הפועלים", בשנתיים הראשונות לצד עלמה זק, ולאחר מכן לבדו.
בספטמבר 2013 הנחה שש תוכניות של השעשועון "בטוח או ביטוח". באוקטובר 2014 עלה עם 3 פרקים של סדרה דוקומנטרית מקורית בשם "ברוורס", שבה הוא מראיין אישים תוך כדי נסיעה ברחבי הארץ למפגש עם מקומות ואנשים משמעותיים בחייהם. בין הפרקים ששודרו היה פרק עם מוטי קירשנבאום, ששודר מספר חודשים לפני שהוא נפטר. פרק נוסף ומיוחד בהשתתפות הנשיא ראובן ריבלין שודר לרגל יום העצמאות במאי 2015.
ב-22 באוקטובר 2014 חזר טל להנחות את העונה החמישית של "מועדון לילה". עונה זאת כללה את ספיישל תוכנית ה-100 של "מועדון לילה".
ב-2015 הנחה יחד עם ישראל קטורזה את השעשועון "מי למעלה?" בשידורי קשת שבערוץ 2. בפברואר אותה שנה חשף העיתון הכלכלי TheMarker, כי טל מחזיק חשבונות בנק סודיים בבנק HSBC, בשווייץ, בהם הופקדו 7 מיליון דולר. טל היה מוטב של חלק מהכספים, ואילו אחרים הוחזקו תחת חשבונות של חברות הקשורות אליו. בתגובה מסר ארז טל: ״כל הכנסותי, וכל חשבונות הבנק שלי בכל מקום בארץ ובעולם דווחו תמיד כחוק לשלטונות המס בישראל".
ב-25 בספטמבר 2016 שב לרדיו תל אביב לרגל חגיגות 20 שנה להקמת התחנה, שם החל להגיש את התוכנית "פרס ישראל" לצד עידית הרשקוביץ, טל פרידמן ומגישים מתחלפים נוספים. התוכנית שודרה מדי יום עד חודש מרץ 2017. ב-20 בנובמבר 2017 שבה התוכנית לשידור במתכונת של פעמיים בשבוע, וביולי 2018 עברה למתכונת שבועית.
ב-7 במאי 2017 שב עם עונה שישית של התוכנית "מועדון לילה" בשידורי קשת, ערוץ 2.
לקראת פיצול ערוץ 2 מונה טל לעורך האחראי והמנחה של "ערוץ 2 - השידור האחרון בהחלט" - המשדר החגיגי ב-31 באוקטובר שסיים את שידורי ערוץ 2 ופתח את שידורי ערוץ 12 עם עלייתו לאוויר באותו הלילה.
טל שידר יחד עם עידית הרשקוביץ מעמדת השידור של תאגיד השידור הישראלי במודיעין את גמר תחרות האירוויזיון הראשונה ששודרה בתאגיד לשנת 2018, בגמר בו זכתה נטע ברזילי עבור ישראל בפעם הרביעית.
טל הנחה את תוכנית המציאות "אביב או אייל" שעלתה לשידור ב-9 ביולי 2018 בקשת 12. זוהי התוכנית המוזיקלית הראשונה אותה טל מנחה. התוכנית הוקפאה אחרי עונה אחת בלבד.
ב-2019 הנחה את אירוע האירוויזיון שנערך בתל אביב, יחד עם בר רפאלי, אסי עזר ולוסי איוב.
ב-2019 הנחה את תוכנית הריאליטי "2025" יחד עם קורין גדעון. בהמשך עלה לאוויר עם העונה השביעית של "מועדון לילה".
שנות העשרים של המאה ה-21
ב-2020 בזמן משבר הקורונה ערך והגיש את "תוכנית בידוד" עם ישראל קטורזה ואבי נוסבאום ובהשתתפות אורנה בנאי שחזרה לדמות של "לימור". בהמשך השנה הנחה את השעשועון "מי רוצה להיות מיליונר?" בערוץ 12.
בשנת 2021 החל להגיש לצד ישראל קטורזה את תוכנית הבידור "זה לא אולפן שישי" בקשת 12.
בשנת 2023 השתתף בעונה השלישית של תוכנית המציאות "הזמר במסכה" בתור הטווס והודח שמיני מהתוכנית. בהמשך השנה הנחה את תוכנית המציאות "רואים את הקול" בקשת 12.
חיים אישיים
בשנות ה-90 היה טל בזוגיות עם מרב מיכאלי שבע שנים.
ב-2005 התחתן עם אשת ההייטק גילי לוי ולהם שתי בנות. בשנת 2014 הודיע הזוג על פרידה, אולם חזרו לחיות יחד.
גיסו הוא אלוף (מיל') חגי טופולנסקי, לשעבר ראש אגף כוח האדם בצה"ל.
טל מתגורר בתל אביב.
ג'וליאן תומפסון
ג'וליאן הווארד אטרדן תומפסון (באנגלית: Julian Howard Atherden Thompson; נולד ב-7 באוקטובר 1934) הוא מייג'ור גנרל לשעבר בריטי יוצא חיל הנחתים המלכותי.
ביוגרפיה
תומפסון התגייס לצבא הבריטי בשנת 1952 ובחר לשרת בחיל הנחתים המלכותי. בנחתים עבר הכשרה כלוחם, קורס מפקדי כיתות והוסמך לקצונה. בשנת 1965 השתלם במכללה לפיקוד ומטה של צבא היבשה הבריטי בקמברלי. בשנים 1974-1973 שימש כמדריך במכללה בקמברלי. בין השנים 1978-1975 פיקד על גדוד הקומנדו ה-40 של חיל הנחתים המלכותי, והוביל אותו בפעילות מבצעית בלחימה בצפון אירלנד. בשנת 1981 הועלה לדרגת בריגדיר גנרל ומונה למפקד חטיבת הקומנדו השלישית. כאשר פרצה בשנת 1982 מלחמת פוקלנד, פיקד תומפסון על כוח המשלוח היבשתי הבריטי כולו, אשר כלל את חטיבת הקומנדו השלישית של חיל הנחתים המלכותי ויחידות נוספות, ובהן שני גדודים מן הרגימנט המוצנח וכן אלמנטים מן הכוחות מיוחדים ובהם צוותים משירות הסירות המיוחד וה-SAS. כוחות הנחתים והצנחנים נחתו באיי פוקלנד עצמם, כבשו אותם מידי חיילי ארגנטינה בסדרה של קרבות חי"ר קשים ובמסע רגלי מפרך, והשלימו את ההשתלטות מחדש על האיים. בתום המלחמה כינה אותו מפקד צבא היבשה הבריטי בתואר "השחקן המצטיין", כאות להערכתו הרבה על הדרך בה פיקד על חיל המשלוח. לאחר מכן מונה תומפסון כאחראי לאימונים, מילואים ולכוחות המיוחדים בחיל הנחתים המלכותי, והועלה לדרגת מייג'ור גנרל.
לאחר פרישתו מן הצבא בשנת 1986 פרסם את ספרו לא פיקניק, בו הוא מתאר את הלחימת חטיבתו והכוחות הכפופים לה במלחמת פוקלנד. בהמשך הפך ליושב ראש חברת האבטחה הימית "אידרט".
Netgear
חברת Netgear היא חברה אמריקאית, אשר נוסדה ב-1996 ומתמחה בחומרת רשת כגון: נתבים, נקודות גישה, מתגים, אמצעי אחסון על רשת, ציוד לבית חכם, מודמים סלולריים לדור הרביעי ועוד.
החברה מוכרת את הציוד שלה ברחבי העולם באמצעות 45,000 חנויות, 36,000 משווקים וכן ספקיות התקשורת המקומיות.
המתחרים העיקריים של Netgear הם: Linksys, Belkin, D-Link, אפל ו-Asus.
היסטוריה
הרעיון להקמת Netgear היה של פטריק לו (Patrick Lo), אשר למד הנדסת אלקטרוניקה ועבד עד 1995 בחברת HP. לאחר שעזב את HP, לו החל לעבוד בחברת Bay Networks אשר מכרה ציוד תקשורת לשוק העסקי, והתמקדה בארגונים גדולים. המתחרה של Bay Networks באותה תקופה הייתה חברת Cisco.
לו זיהה שיש פוטנציאל בשוק העסקים הקטנים והמשתמשים הביתיים, בכך שניתן לספק להם ציוד תקשורת אשר יאפשר להם להתחבר עם מספר מחשבים, באמצעות חשבון אינטרנט אחד. לו הצליח לשכנע את מנהליו ב-Bay Networks להתמקד בשוק זה, למכור ללקוחות אלה ציוד תקשורת זול וקל להתקנה. בעקבות כך הוקמה חברת Netgear בינואר 1996 כחברה בת של Bay Networks.
באותה שנה החלה Netgear לשווק מוצרים לשוק העסקים הקטנים בארצות הברית, יפן וגרמניה. המוצרים הראשונים של החברה היו רכזת במהירות 10 מגה, מתג ונתב ISDN.
בשנת 1998 Netgear נמכרה לחברת Nortel והפכה לחברת בת שלה, כאשר לו נשאר בתפקיד מנכ"ל החברה. בשנת 2000 ביצעה Nortel ספין אוף וניתקה את חברת Netgear מבעלותה. בשנת 2003 החברה הונפקה בנאסד"ק.
מוצרים
לחברה מגוון רחב של מוצרי תקשורת לעסקים ומשתמשים ביתיים, העיקריים הם:
מתגים
מתגים מסדרת ProSafe למגזר העסקי, המתגים עם אחריות חומרה לכל החיים, בתנאי שהמשתמש הוא הבעלים המקורי של הציוד.
מתגים מסדרת SOHO למגזר הביתי.
נתבים
לחברה נתבים המותאמים לצרכים שונים (משחקי רשת, הזרמת HD וכדומה), והם תומכים בכל תקני ה-WiFi הנפוצים.
אמצעי אחסון ברשת
משנת 2007 החברה מוכרת ציוד NAS למגזר העסקים הקטנים ולמשתמשים ביתיים, הציוד מאפשר גיבוי באמצעות הרשת.
יצרנים
חלק ממוצרי החברה מיוצרים במיקור חוץ בסין, וייטנאם וטאיוואן, על ידי חברות שונות כמו פוקסקון, Pegatron, Wistron New Web Networks.
רותניום
רותניום (Ruthenium) הוא יסוד כימי מסדרת מתכות המעבר שסמלו הכימי Ru ומספרו האטומי 44.
תכונות
רותניום הוא מתכת חזקה לבנה, ששייכת ל"קבוצת הפלטינה" (שכוללת את המתכות: רותניום, רודיום, פלדיום, אוסמיום, אירידיום ופלטינה) ויש לו ארבע צורות גבישיות. רותניום מתמוסס במתכות אלקליות נוזליות, מגיב עם הלוגנים בטמפרטורות גבוהות ולא מושפע מחומצות. כמויות קטנות של רותניום מקשיחות פלטינה ופלדיום. העמידות בפני קורוזיה של טיטניום עולה כאשר מוסיפים לו כמות קטנה של רותניום.
דרגת החמצון של רותניום נעה מ־1+ ל־8+. הדרגות 2+, 3+ ו־4+ הן הנפוצות ביותר.
כשל אמצע לא מופץ
כשל אמצע לא מופץ הוא כשל לוגי המתרחש כאשר התנאי האמצעי בסילוגיזם אינו מופץ.
רותניום
שימושים
שימושי רותניום:
כשל אמצע לא מופץ
דוגמה טיפוסית לכשל זה:
רותניום
היסטוריה
הרותניום (בלטינית Ruthenia שפירושה "רוסיה") זוהה ובודד על ידי קרל ארנסט קלאוס (Karl Klaus) ב-1844. קלאוס הראה שתחמוצת רותניום מכילה מתכת חדשה והפיק 6 גרם שלה מפלטינה גולמית. כמה שנים קודם, יונס יאקוב ברצליוס (Jöns Jacob Berzelius) וגוטפריד אוסאן (Gottfried Osann) כמעט גילו את הרותניום ב-1827, כשבחנו משקע שנשאר לאחר שהשרו פלטינה גולמית במי מלך (תערובת חומצות שיכולה להמיס פלטינה וזהב). ברצליוס לא מצא מתכת חדשה, אבל אוסאן חשב שמצא שלוש מתכות חדשות וקרא לאחת מהן "רותניום".
כשל אמצע לא מופץ
התנאי האמצעי הוא המופיע בשתי ההנחות. במקרה כזה, זוהי כיתת אוכלי העשב. תכונת אכילת העשב מופצת לכל הסוסים, אך לא להפך. ניתן לומר ש"כל הסוסים אוכלים עשב", אך ההפצה אינה דו-כיוונית: לא ניתן לומר שכל אוכלי העשב הם סוסים. לכן, העובדה שסוקרטס אוכל עשב אינה מובילה למסקנה שהוא סוס. הוא יכול להיות חמור, כבשה או ערוד, כיתות נוספות אפשריות של אוכלי עשב.
רותניום
היסטוריה
הכימאית מרי לו גוד תרמה להבנת פעולת רותניום כזרז.
כשל אמצע לא מופץ
את הסילוגיזם ניתן להפוך לתקף אם נשנה את ההנחות כך שההפצה תהיה דו-כיוונית. לדוגמה, ניתן להפוך את ההנחה הראשית לאקסקלוסיבית, כדי לאפשר הפצה דו-כיוונית:
רותניום
צורה בטבע
רותניום נמצא בדרך כלל במכרות עם מתכות אחרות מקבוצת הפלטינה בהרי אורל ובצפון ודרום אמריקה.
כשל אמצע לא מופץ
דרך אחרת היא לשנות את התנאי האמצעי. לדוגמה:
רותניום
צורה בטבע
רותניום מופק מסחרית בתהליך כימי מורכב שבו משתמשים במימן בשביל לבודד רותניום מתרכובת אמוניום וכלור ((NH4)2RuCl6). כמו כן ניתן למצות רותניום מדלק גרעיני שיצא משימוש, שבדרך כלל מכיל כמה אחוזי רותניום.
תרכובות
לתרכובות רותניום תכונות כימיות דומות לאלו של אוסמיום שלהן שמונה דרגות חמצון, שמהן 2+, 3+ ו-4+ הן הנפוצות ביותר.
תרכובת נפוצה היא תחמוצת של רותניום 4+, או RuO2, והיא בעלת שימושים בקטליזה ובתהליכי אלקטרוכימיה. תחמוצת זו היא גם מוליכה חשמלית.
אמצעי זהירות
התרכובת RuO4, שדומה מאוד לאוסמיום טטרוקסיד מאוד רעילה ויכולה להתלקח. לרותניום אין תפקיד ביולוגי והוא יכול להכתים את העור. רותניום יכול להיות חומר מסרטן שמצטבר בעצמות.
כור מלח מותך
כור מלח מותך הוא כור גרעיני המיועד להפקת אנרגיה באמצעות מלח מותך כנוזל הקירור. כורים מסוג זה שייכים לדור הרביעי ומתאפיינים בבטיחות פאסיבית, טמפרטורת עבודה ויעילות תרמודינמית גבוהה. כורים מסוג זה מחליפים את המים או מים כבדים ששימשו כנוזל הקירור האופייני בדורות הקודמים, בתערובת מלחים שמאפשרת טמפרטורת רתיחה גבוהה בהרבה יותר ממים ובכך מספקים מספר יתרונות בהם, טמפרטורת יציאה גבוהה בהרבה שגורמת ליעילות תרמודינמית רבה יותר ומגוון תהליכים אפשריים, וכן שיפור מהותי בבטיחות מכיוון שאין קיטור, ולכן הלחץ במערכת יורד ללחץ אטמוספירי. בכור מלח מותך הדלק הגרעיני יכול להיות מומס בתוך המלח או בצורת מוצק (מוטות דלק), השליטה בכור מתבצעת על ידי הכנסת והוצאת מוטות גרפיט מהליבה ששולטים בקצב תגובת השרשרת.
כור מוטס
הרעיון נהגה בשנות ה-50 כפתרון להנעת המטוס הגרעיני קונבאייר X-6 והחיפוש אחר כור בעל צפיפות אנרגיה גבוהה. כדי לחקור את הרעיון נבנו שתי מעבדות, האחת באיידהו עסקה בכור מקורר במתכות קלות, והשנייה באוק-רידג' טנסי שעסקה בכור שבו החומר הבקיע – דלק גרעיני – היה חלק מהמלחים שהומסו בכור. הכור הניסיוני הראשון נקרא ARE, מבוסס אורניום שכלל מאט (Neutron moderator) מתחמוצת בריליום ומעגל קירור מבוסס נתרן, הפיק בשנת 1954 100MW בטמפרטורת שיא של 860°C. עבור כור זה פותחו סגסוגות מתכות ייחודיות שיעמדו בשיתוך (קורוזיה) והצלחתו פתחה את הדלת לכור ניסיוני נוסף בשם PWAR שהפיק בשנת 1957 טמפרטורה יציבה של 675°C.
MSRE
במעבדת אוק-רידג' ניצלו והרחיבו את תשתיות ניסוי הכור המוטס ויצרו בשנות ה-60 את ה-MSRE – כור מלח מותך מבוסס אורניום שכלל גרפיט כמאט ומלח מותך לקירור, והפיק 7.4MW וטמפרטורה של 650°C. הכור עבד כשנה וחצי ואפשר הפריה של תוריום אף על פי שאפשרות זו נזנחה לצורכי מחקר. כור זה היה הכור הבטוח פאסיבי הראשון וכובה והושאר ללא השגחה כל סוף שבוע.
MSBR
השלב הבא שהציעה מעבדת אוק-רידג' בתחילת שנות ה-70 היה MSBR – הרחבה של ה-MSRE, החלפת הדלק הגרעיני בתוריום, עדכון של מעגל הקירור והמלח המשמש אותו והוספת יכולת הפריה. כור זה לא נבנה, בין השאר מטעמים פוליטיים: הממשל בוושינגטון העדיף ליצור מקומות עבודה במדינת קליפורניה בתוכנית הכור המפרה המהיר, ולכן בניית ה-MSBR לא תוקצבה, והתוכנית נסגרה.
שנות ה-80 והלאה
היו מאמצים נוספים אך לא משמעותיים בתחום, והוא נשכח עד הופעת הדרישות לדור הרביעי, שכוללות שיפורי בטיחות, יעילות וצמצום פסולת גרעינית, מניעת הפצת נשק גרעיני והוזלת עלות הפקת האנרגיה. כורי מלח מותך עונים על דרישות אלה, ולכן חברות וממשלות בארצות הברית, בריטניה, דנמרק, הודו, יפן, סין, צרפת, קנדה ורוסיה עוסקות בפיתוח כורים מסוג זה.
ליבה
כאמור ישנם שני סוגים של כור מלח מותך, כור בו הדלק הגרעיני נמצא בתמיסה עם המלח וכור בו המלח משמש רק לקירור הדלק הגרעיני. בכור בו המלח משמש לקירור בלבד, ליבת הכור היא האזור בו מתרחש הביקוע הגרעיני. הביקוע גורם לפליטת אנרגיה באמצעות חום וקרינה רדיואקטיבית שמחממת את המלח, הדלק הגרעיני בליבה נמצא בצינורות, הקרויים מוטות דלק, בדומה לכור מים קלים ומגיע למצב של תגובת שרשרת רק לאחר האטה של הניטרונים באמצעות החדרת חומר מאט כדוגמת גרפיט. מערכת הבקרה שולטת על מידת ההאטה ובכך שולטת על קצב הביקוע הרצוי (בפיצוץ גרעיני אין מערכת שליטה לכן תגובת השרשרת לא מרוסנת והיא מתחזקת כל עוד יש חומר לביקוע). בכור בו הדלק הגרעיני נמצא בתמיסה עם המלח, התמיסה נכנסת לליבה, הניטרונים שבדלק הגרעיני מואטים בגלל הגרפיט בליבה ולכן נוצרת תגובת שרשרת שמחממת את המלח בתמיסה. לאחר שהתמיסה החמה יוצאת מהליבה תגובת השרשרת נפסקת (אך הרדיואקטיביות נמשכת).
מערכת הבקרה
תפקידה של מערכת הבקרה היא לאפשר לשלוט בקצב ולהפסיק את תגובת השרשרת הגרעינית. תגובת השרשרת הגרעינית היא תהליך בו ניטרון נפלט מגרעין של אטום, פוגע בגרעין של אטום אחר, מבקע אותו ויוצר אטומים קטנים יותר, ולפחות שני ניטרונים חדשים שיכולים להמשיך ולהרחיב את התהליך. בכורים בהם הדלק הגרעיני לא מרוכז, כדוגמת אורניום לא מועשר, על מנת שניטרון יוכל לפגוע בגרעין אטום אחר יש צורך להאט אותו. מערכת הבקרה מבצעת את התפקיד הזה – אם נדרש לעצור את תגובת השרשרת, תפקיד מערכת הבקרה הוא לעצור את הניטרונים. מערכת הבקרה משתמשת בחומרים שמאיטים ניטרונים, כגון גרפיט, כדי לשלוט בקצב תגובת השרשרת. כמות רבה של גרפיט בליבה תעצור את התהליך מכיוון שהניטרונים יאטו מדי. כמות מעטה של גרפיט בליבה תגרום להאצה של הניטרונים ועצירת תגובת השרשרת.
מערכת הסעת החום
בכור מלח מותך מערכת הסעת החום מבוססת על שתי לולאות נפרדות:
יתרונות
לכורי מלח מותך יש מספר יתרונות פוטנציאלים על כורי מים קלים:
פולדי שצמן
פּוֹלדִי שצמן (8 באוגוסט 1922 – 16 באוקטובר 1994) היה מלחין ומנהל מוזיקלי ישראלי, מהבולטים שבמלחיני המוזיקה לתיאטרון בישראל.
ביוגרפיה
פולדי שצמן נולד בשנת 1922 בעיר צ'רנוביץ שבממלכת רומניה (כיום באוקראינה). בוגר בית ספר למוזיקה בצ'רנוביץ. מלחמת העולם השנייה קטעה את מהלך הקריירה שלו ומכאן ואילך היו חייו מסע נדודים רווי אימת המלחמה עד שעלה לארץ ישראל בשנת 1949.
לאחר שהייה קצרה בקיבוצים בית השיטה וניר דוד, שבהם ארגן את הצד המוזיקלי בחגיגות הקיבוצים, הגיע לחיפה, ובהמלצתו של חיים טופול התקבל לעבודה כעוזרו של פרנק פלג בתיאטרון חיפה. במשך שנות עבודתו בתיאטרון הלחין מוזיקה ל-163 הצגות.
בשנת 1968 עבר לתל אביב, ועד שנת 1989 היה המנהל המוזיקלי של תיאטרון הבימה וכתב את המוזיקה לכל ההצגות הבולטות בתיאטרון. ב-1978 פגש בחנוך לוין, ומאז ועד מותו בשנת 1994 הלחין מוזיקה למחזותיו. ב-1985 כתב את המוזיקה לסרט גשר צר מאד של נסים דיין.
פולדי שצמן ביחד עם מתי כספי, שלמה גרוניך, אלכס וייס, סטו הכהן, וגיל אלדמע היו המעבדים של המופע של חבורת בימות (1972-1973)
לצד עבודתו בתיאטרון, לימד מוזיקה, עיבד וניהל מוזיקלית הפקות פרטיות, כתב קטעי ג'אז לילדים ויצירות מוזיקליות מגוונות.
יוסי מר חיים הגדיר את המוזיקה של פולדי שצמן כלירית, מזוקקת, רגשית מאוד ולא מתפרצת לעולם מעבר לטקסט, הוא חי ונשם תיאטרון.
באלבום הכפול "כשתחשכנה עיניי" – שירים ומוזיקה ממחזותיו של חנוך לוין, אפשר לשמוע את חנוך לוין שר כששצמן מלווה אותו בפסנתר. קטע זה הוקלט בחזרות על המחזה "הזונה הגדולה מבבל" ונשמר על ידי שצמן.
עבור כתיבת המוזיקה ל"הקיץ" שבוצעה בקונצרט באדינבורו קיבל פרס בינלאומי.
שצמן נפטר ב-1994, בגיל 72. הותיר אשה, שתי בנות ובן.
לאחר מותו זכה בפרס אקו"ם ע"ש אהרן אשמן, על פועלו בתחום הלחנת מוזיקה לתיאטרון.
ארכיונו שמור בספרייה הלאומית.
קלמנטינה
קלמנטינה (שם מדעי: Citrus × clementina) היא פרי הדר קטן ומתוק, הדומה לתפוז קטן או למנדרינה. מבחינה בוטנית, יש המגדירים את הקלמנטינה כמין נפרד תחת השם Citrus x clementina, כזן או כקבוצת זנים של מנדרינה, או כשם נרדף לתפוז חושחש Citrus x aurantium.
רוב הפירות אשר נקראים קלמנטינה בפי צרכנים ומשווקים בישראל הם למעשה מנדרינות. על פי יוסי יניב, אחראי פרויקט השבחת הדרים במרכז וולקני, הקלמנטינה לא מגודלת בישראל קרוב ל-50 שנה.
הקלמנטינה נוצרה לראשונה מהכלאה שביצע במאה ה-19 הכומר הצרפתי-אלג'יראי קלמאן רודייה. הפרי שהתקבל נקרא על שמו: קלמנטינה.
כמו כל פירות ההדר גם הקלמנטינה מכילה ויטמין C. קליפת הקלמנטינה צהובה-כתומה. בפרי 9 - 20 פלחים, המכילים בקבוקוני מיץ ועטופים בקליפה דקה. הגרעינים קרובים למרכז הפרי. טעמה מתוק חמצמץ. עונת הבשלות של הקלמנטינה היא בחודשים אוקטובר-נובמבר. ערכה התזונתי של הקלמנטינה (ל-100 גרם) הוא 45 קלוריות, 10 גרם סוכר, 175 מיליגרם אשלגן, 45 מיליגרם ויטמין C, וסיבים תזונתיים 2.3 גרם.
זנים שפותחו במכון וולקני
במכון וולקני פותחו זנים אחדים של מנדרינות, המוכרים לצרכנים הישראליים כקלמנטינות, בידי צוות בראשות ד"ר עליזה ורדי. על פי קטלוג זני ההדרים בישראל, קלמנטינה הוא זן מסוים של מנדרינה, אשר היווה את הבסיס לפיתוח הזן "מיכל". הזן "אורה" נוצר במכלוא זני המנדרינות טמפל וקינו. מאורה פותחו הזנים "אור" ו"אודם".
אורה בורר כזן ב-1978 ונרשם כפטנט ב-1984. מועד הבשלת הפרי בזן זה הוא בחודשים ינואר-פברואר. הזן מתאפיין בפרי עגול בעל קליפה חלקה בצבע צהוב-כתום המתקלפת בקלות. בפרי יש כעשרה זרעונים ורמת החמצון בפרי יורדת לאחר הקטיף, דבר הפוגם בטעמו. הפרי משתמר על העץ זמן רב יחסית.
פרי הקלמנטינה מזן אור הוא בעל קליפה צהובה, המתקלפת בקלות. מספר הזרעים מועט וטעם הפרי מתוק עם איזון מתאים בין החומציות והמתיקות. לתנובת הזן יש נטייה לסירוגיות.
מהזן "אור" פותח במכון וולקני בסיוע ענף ההדרים במועצת הצמחים הזן "אורי" המצטיין במתיקותו, והוא חסר גרעינים, מתקלף בקלות ובעל חיי מדף ארוכים. מפתחי הזן רשמו עליו זכויות בארצות שונות, כולל ספרד. בספרד ניתנות זכויות שתילה לחקלאים המקומיים תמורת תשלום לפי עץ, תוך חישוב של שלושים שנות חיים לעץ. נכון ל-2013 הצטברו בספרד כחמישים מיליון יורו, שצריכים לעבור לידי הישראלים, אך סכסוך בין בעלי הזכויות, מכון וולקני ומועצת הצמחים, מעכב העברת הכספים לישראל. בישראל נטעו 46,000 דונם בעצים מהזן "אורי", נכון ל-2013, והם מהווים 24% מענף הקלמנטינות.
דן זיסקינד
דן זיסקינד (נולד ב-7 בפברואר 1944) הוא מנהל ודירקטור ישראלי, מבכירי חברת טבע תעשיות פרמצבטיות.
ביוגרפיה
לאחר תקופת לימודים בארצות הברית חזר לישראל לתפקיד ב"אינטרנשיונל קונסלטנטס" (חברת בת של בנק לאומי). בתפקיד זה ייעץ ב-1976 לעסקת המיזוג בין החברות "אסיא", "צורי" ו"טבע", מיזוג שיצר את החברה המאוחדת - "טבע תעשיות פרמצבטיות". בעקבות זאת, התבקש על ידי אלי הורביץ להצטרף לטבע. כעבור שנה מונה למנהל הפיננסי של החברה, ושימש בתפקיד במשך 31 שנים, עד 2008 ותחת שלושה מנכ"לים: אלי הורביץ, ישראל מקוב ושלמה ינאי. החליף אותו איל דשא, שכיהן בעבר כמשנה שלו. זיסקינד הצטרף לטבע כששווי השוק שלה היה 37 מיליון דולר וכשפרש הוא הגיע ל-37 מיליארד דולר.
כיהן כדירקטור במספר חברות, ובהן: טבע (בשנים 1981-2001 ושוב מ-2010), חברת הביטוח מגדל, נס טכנולוגיות, החברה לישראל ועוד. זיסקינד היה ממייסדי פורום מנהלי כספים ראשיים CFO וחבר ועדת ההיגוי שלו, ובשנת 2000 קיבל אות הוקרה מיוחד של הפורום על תרומתו להצלחתה של טבע והיותו דוגמה לתפקודו של CFO בחברה.
ביוני 2008 הוערך הונו של זיסקינד על ידי העיתון TheMarker בסכום שבין 70 ל-100 מיליון דולר.
הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ומדע המדינה מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת מסצ'וסטס.
נשוי לציפי ואב לשניים.
אל-אעראף
אל-אעראף (בערבית: الأعراف) הוא מושג בתאולוגיה האסלאמית שמתאר מעין מקום אשר נמצא לכאורה בין גן העדן והגיהנום, ועל פי המסורת האסלאמית המקום ההוא מאוכלס על ידי אלו אשר מאזן החטאים והמעשים הטובים שלהם היה שווה.
המשמעות המילולית של המושג היא "גבעות". המקום מתואר כגבעה הנמצאת כחוצץ בין גן העדן והגיהנום, בעוד אחרים מתארים זאת כחומה גבוה.
אנשי אל-אעראף
לפי חלק מפרשני הקוראן, האנשים העומדים על הגבעה הזאת עדים לזוועות המתרחשות בגיהנום, ובו זמנית הם חוזים ביופיו של גן העדן. חכמי האסלאם גורסים כי האנשים העומדים על גבעת אל-אעראף כמהים להיכנס לגן העדן, אך מנועים מכך למשך זמן מה, עד שהם יהיו טהורים לחלוטין, ואז יוכנסו לגן העדן.
בקוראן
בקוראן ישנה סורה הנושאת את השם אל-אעראף, והיא הסורה השביעית. כך מתארת סורת אל-אעראף את הגבעות הללו: "בין שניהם קיימת גבעה אדירה, ועל הגבעה ניצבים אנשים המכירים את כולם לפי סימניהם. והם יקראו אל המיועדים לגן העדן, 'שלום עליכם' והם עדיין לא נכנסו אליו, אומנם הם מקווים".
חומצה גליקולית
אופן ההכנה
ישנן מספר דרכים לבצע סינתיזה של חומצה גליקולית אשר מיושמות כיום.
רוב האספקה בעולם של חומצה גליקולית מיוצרת באמצעות תהליך קטליזה של פורמאלדהיד יחד עם גז סינתיזה, זאת מאחר שתהליך זה הוא חסכוני במיוחד.
שיטות נוספות שאינן בשימוש תעשייתי כוללות הידרוגנציה של חומצה אוקסלית עם מגיב תורם מימנים וכן הידרוליזה של נגזרת ציאנוהידרין מפואמאלדהיד. ניתן לבודד את החומצה הגליקולית ממקורות טבעיים עתירי סוכר, כגון קנה סוכר, סלק סוכר, אננס, מלון וענבים לא בשלים. דרך נוספת להכנת החומצה היא שימוש בתהליך אנזימטי ביוכימי אשר יוצר כמה שפחות זיהומים בהשוואה לסינתיזה כימית, צורך פחות אנרגיה בייצור ויוצר פחות תוצרי לוואי. לדוגמה, בתהליך המטבוליזם של עובש ממשפחת Aspergillus מתקבלת החומצה הגליקולית כתוצר לוואי אשר ניתן לאסוף.