cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מערת לה פסייגה
גלריה A, מקום מקודש ראשון
הבקר מרוכז בצד ימין, יחד עם שלושה מהסוסים, והם יוצרים את גרעין הסידור הבינארי של קבוצה שנייה זו, ויתרה מכך, יש בהם גם אנתרופומורף, שכולו מוקף בבעלי חיים היקפיים אופייניים (איילים) ואידיומורפים. על הקיר השמאלי, יחד עם עוד איילים, חמישה סוסים שנמצאים ככל הנראה ביחס בינארי לבקר שצויר לפני העיקול, שהוזכר בתיאור הקודם. בסוף הגלריה, שמתחילה להפוך למעבר צר, ישנם סמלים מלבניים משני צדדיה.
בסמוך, קבוצה שלישית, אם כי חשובה פחות, ממוקמת בחלל קטן. בתוכה ישנם כחמישה איילים, יעל ובקר, כולם מושלמים בשבעה סמלים מרובעים, אחד מהם בצורת פלח תפוז. בעיקרון הארגון שלהם ברור: נראה כי הציורים על שני הקירות יוצרות שני עימותים, מצד אחד הבקר עם כמה איילים וסימנים אידיומורפיים מתעמתים מול הסוסים שבאופן זה מיישרים קו עם הביזון, ושאר האיילים, הסמלים והיעל.
לאורך מכלול הציורים הגדול הזה שולטים הקווים הדקיקים של הצבע האדום.
הקבוצה הגדולה השלישית ממוקמת על תצורה של נטיפים התלויה מהקמרון, בין הקבוצה הראשונה שכבר תוארה, לבין האחרונה שתתואר בהמשך. שתי הקבוצות, על אף שהן קרובות זו לזו, מבוצעות בטכניקה שונה המעוררת חשד כי נוצרו בתקופות שונות. ישנם כעשר איילות, גם כמה סוסים (אם כי לא כל כך רבים), שני ראשי בקר וסמל מרובע. כאשר מגיעים מכיוון הכניסה, רואים קודם כל את רוב האיילות, ואחריהם קבוצה של סוסים שמתחתם הסמל ושאר האיילות. הטכניקה השולטת ביותר, בגלל תדירות השימוש בה, היא הטינטה פלאנה (tinta plana), הצבע שבפנים הציורים, או בשילוב עם קווים שחורים היוצרים מתווה במעין שיטת שני צבעים (כפי שקורה באחד הסוסים), או בהדגשה עם קווים חרותים המגדירים פרטים (ניתן לראות זאת על גבי איילות שונות), או סגורים, עם סגרפיטו בסלע כדי להוסיף מרקמי קיארוסקורו, כפי שקורה עם איילה צבועה באדום. שלושה מהסוסים וראשו של אחר הם שחורים, הסימן הריבועי צהוב, ושאר הדמויות אדומות.
הקבוצה הרביעית (והאחרונה) הגדולה, הניצבת מול הקבוצה שתוארה בפסקה הקודמת, נמצאת במערכת יחסים קרובה מאוד אליה, מכילה מספר דומה של איילים וסוסים, יחד עם זוג ביזונים. בין הסמלים השונים בולט אידיומורף בצורת יד, המזכיר את אלה שנמצאים במערת סנטיאן (Santián), וסימן אדום שייתכן שנועד לייצג ראש ביזון גרוטסקי. במרכז מופיעים סוס וביזון ויוצרים את השילוב הבינארי האופייני, בקצה אחד ביזון אחר ובקצה הנגדי שאר הסוסים. אין טינטה פלאנה, אין חריתה ואין עבודות בעלות שני צבעים: נהפוך הוא, מדובר בעיקר בעבודות של קווי מתאר באדום.
גלריה B, מקום מקודש שני
נכנסים דרך גלריה A, אחרי 60 או 70 מטר, נכנסים דרך מנהרה מימין לחדר הגדול הראשון של גלריה B. רחוק מהכניסה המשמשת בימינו יש יציאות ישנות אל מחוץ למערה שנחסמו עם חלוף הזמן. אחת מהן הותאמה לשמש פתח, אך לא ידוע אם בתקופה בה קושט אזור זה, היו הפתחים בשימוש, דבר זה יכול לעזור להבנת נקודת המבט שהאמנים הפרהיסטוריים היו נוקטים בהמשגת סידור הציורים ורמות העיטור של החדר.
צפיפות הציורים בחדר זה פחותה מזו של גלריה A, שאליה הוא מקושר חלקית. בין הציורים יש מספר שווה בערך של איילים וסוסים, עם מספר פחות של בקר, על פי הדפוס המקובל של מערה זו. עם זאת, החדר יוצא דופן בגלל המקוריות של כמה מדמויותיו האחרות, כולל דג, יעל גדול ואידיומורפים כמו מוטות, צורות מפתח וקבוצת סמלים קטנה וחסרת תקדים הידועה בכינויה "הכתובת".
הטכניקות בהן משתמשים הציירים מזכירות, בחלקן, את אלה של גלריה A (וזו הסיבה שהם נחשבו לחדרים קשורים): ציור בצבע אדום, צבע פנימי אדום (טינטה פלאנה), סגרפיטו בסלע הבסיסי ותוספת קווים באותו צבע, אך בגוונים עזים יותר. ההבדל החשוב ביותר הוא שפע השימוש בחריתה, פשוטה ומפוספסת, המיושם במיוחד על הסוסים.
גלריה C, מקום מקודש שלישי
גישה לגלריה C נמצאת, לאחר הכניסה למערה, בדרך למעבר השמאלי לאזור D. לאורך זה נפתח "חדר XI" של גלריה C. גם לגלריה זו, באותה דרך כמו גלריה B, הייתה יציאה ישירה החוצה למרות העובדה שהיא חסומה על ידי הריסות וסלעים. כמו בגלריה B, הכניסות החסומות משנות את תפיסת סידור התמונות עבור הצופה.
הקבוצה הגדולה הראשונה של חדר XI היא זו שנמצאת בעיקר סביב הכניסה המקורית המשוערת, החסומה כעת. היא מכילה בעיקר איילות, כמה איילים, ראשי בקר שונים וזוג סוסים, ויש גם עז. ישנם סמלים אחרים שקשה לזהותם, חלקם נראים כבעלי חיים, אחרים אנתרופומורפיים, ויש רישום יד בצבע שחור, סמלים בצורת נקודות, סמלים בצורות מוטות ואידיומורפים אחרים, שביניהם בולט מה שמכונה "טרמפה" (Trampa, סוג של עמוד שתוחם, מאחורי סמל, ביזון ואיילה. בהמשך הערך יש הרחבה בנושא). נראה שהסידור של קבוצה זו מתאים למבנה משולש עם וריאציות: פר-סוס-אייל עם סימנים שונים או פר-סוס-אנתרופומורף עם סמלים. האמת היא שהמורכבות של הלוח הזה גדולה, בהתחשב בריכוז הדמויות המגוונות מאוד.
גם כאן הסידור מורכב. כל האידיומורפים נמצאים באזור הקרוב ביותר לכניסה למערה, ובמצבים שכשציורים מכסים ציורים אחרים הם ציורים חוזרים, אולי בתקופות שונות. ישנן שלוש קבוצות משנה אפשריות של סוסים ללא בקר (רק שניים מהקומפוזיציות הן הצירוף הטיפוסי A-B שנצפה עד לנקודה זו). עם זאת, ישנן הרבה דמויות מבודדות, בייחוד סביב הכניסה לחדר מאזור D.
הטכניקות הדומיננטיות הן חריתה של מספר רב של קווים, כאילו מפוספסים, וציור שחור, יש פחות שימוש בצבעים הצהובים, האדומים והאוכרה. עם זאת, יש דוגמה ליצירה בשני הצבעים, בציור אחד, אם כי הוא לא בולט במיוחד. הטכניקה נבדלת גם מזו של הקבוצה הקודמת ומחזקת את ההפרדה בין שני האזורים בחדר.
אזור D
זהו חלק ביניים של המערה, כנראה הרחבה של המקום המקודש של גלריה C, סוג של "שטח אפור", עם פחות ציורים שהם מפוזרים יותר, שביניהם יש מעט עקביות, מלבד זוג קבוצות קטנות אשר ממשיכות לחזור על נושא הדואליזם של הבקר והסוס.
ההבדלים בין המקומות המקודשים
ביחד, ניתן לראות הבדלים ברורים בין 'המקדשים' השונים. זה של גלריה A, שהוא המהותי ביותר, אין עבודות חקוקות מלבד כמה ציורים בהם החריתה משולבת עם ציור צבע מלא. היעל נדיר מאוד, אך האיילים כמעט כפולים במספרם מהסוסים ופעמים רבות בתדירות גבוהה יותר מאשר הבקר. יש המון אידיומורפים מלבניים של טקטיפורמים.
בגלריה B, שיש בה פחות ציורים, ואילו תחריטים (פשוטים או מפוספסים) מקבלים חשיבות. האיילים כאן פחותים, למעט בחדר שנמצא בשנות השישים, והאידיומורפים שונים לחלוטין, כאשר מה שנקרא ה"כתובת" בולטת בייחודיות שלה.
בגלריה C יש שני מקדשים עצמאיים, שניהם עם חריתה מפוספסת, אך בעוד שהציורים במקדש הראשון הם בעיקר אדומים, בשני הם בעיקר שחורים; כאן העזים מקבלות חשיבות שלא נראתה בשאר המערה, והאידיומורפים הם די יוצאי דופן, במיוחד אלה שצוירו באדום.
אף על פי שגם בגלריה A וגם בגלריה C יש עבודות בשני צבעים, השיטות שונות.
האידיומורפים של מערת לה פסייגה
האידיומורפים והאנתרופומורפים האפשריים של לה פסייגה מתועדים ומסווגים כ:
הצעות לכרונולוגיה
במערת לה פסייגה יש דוגמאות רבות לציורים על גבי ציורים קודמים יתר וציורים מחודשים על גבי ציורים קודמים המאפשרים לנסות לייצר כרונולוגיה יחסית: מצד שני, המגוון הגדול של הטכניקות והצבעים הנהוגים גורם לחשוב על רצף כרונולוגי נרחב למדי. מחברי המונוגרפיה משנת 1913 הגיעו למסקנה שהיו שלושה שלבים כרונולוגיים המשתרעים כמעט על כל התפתחותה של האמנות הפלאוליתית: שני שלבים אוריניאקיים, שלב של התרבות הסולוטרנית, והשיא, עבודה בשני צבעים (נדיר מאוד בציורים כאלה), שיכולה להיות מהתרבות המגדלנית. מאוחר יותר אנרי ברוי, אחד ממחברי המונוגרפיה, הגדיל את מספר שלבי הקישוטים לאחד-עשר, באותה מסגרת זמן כרונולוגית.
בשנת 1968 התפרסם הניתוח של לרואה-גוראן שהציע כרונולוגיה כללית למדי, שהייתה בסך הכול מוסכמת גם על גונסלס אצ'גאראי. בפרסומים של שניהם הקישוטים של כל גלריה A ומקום המקודש הראשון של חדר XI ממוקמים ממש בתחילת סגנון III; בעוד שהמקום המקודש השני באותו החדר הוא בסגנון IV המוקדם ביותר. לרואה-גוראן הישווה בין היצירות בגלריה A לציורים במערת לאסקו, ושיער שהם בני אותה תקופה. מאוחר יותר כתוצאה מהיכולת להחיל שיטות תיארוך מוחלטות על הציורים, הוכח כי סיווג הסגנון שהציע לרואה-גוראן, וכמה תיארוכים יחסיים של חוקרים אחרים, רופפים למדי.
ז'ורדה סרדה לקח על עצמו את המשימה לשנות את הכרונולוגיה של לה פסייגה. פרסומיו האחרונים מציבים את עיטורי המערה הזו ב"מחזור התיכון: סולוטרני-מגדלניאני", תוך שהוא מקבל באופן שלם את אחד-עשר השלבים של ברוי, אך מבלי לאפשר (או לכל הפחות לפקפק ברצינות) כי חלק כלשהו בקישוט יכול באמת להיות אוריניאקי. בשלב הסולטרני של מחזור התיכון הוא כולל את הדמויות המצוירות באדום ואת אלה עם קווים או קווי מתאר דקים; גם כמה מהדמויות בשיטת הטמפונדו. התחריטים של תקופה זו היו, לדברי ז'ורדה סרדה, נדירים וגסים. מעט אחר כך מגיעים הסוסים האדומים הלא שלמים, אבל בסגנון מלא חיים ומציאותי, חלק מהאידיומורפים ומה שמכונה "הכתובת". במהלך החלק השני של מחזור התיכון שלו, הוא אומר, של תחילת התרבות המגדלנית בקנטבריה, נמשך השימוש בקווי המתאר החקוקים המעוטרים, אך אז מופיע גם רישום הקווים המרובים והמפוספסים בסוסים של הגלריות B ו-C, ובאיילות של גלריה C. הדמויות המצוירות יכולות להיות אדומות, עם טמפונדו, או קווי מתאר. אך חשובים יותר הם הציורים האדומים של טינטה פלאנה המטופלים בקיארוסקורו מעוצב, הקשורים לעיתים בקווים קצוצים או שחורים המשלימים אותם: אלה הם המבטאים דינמיות יותר מכל (פיתול צוואר, תנועת הרגליים וכו'). עבור כמה חוקרים, ציורים אלו הם המתקדמים ביותר. שימוש בשני צבעים נדיר, וברוב המקרים מדובר בתיקונים מאוחרים יותר בצבע שונה מהציור המקורי. רק סוס מגלריה A, בקבוצה האחרונה, יכול להיחשב אותנטית למצויר בשני צבעים, הדומה לאלה של מערת אל קסטיו. האידיומורפים הנפוצים ביותר הם אלה המרובעים עם חלוקות פנימיות. ז'ורדה סרדה גורס כי במהלך מחזור התיכון האנתרופומורפים נעלמים, אף על פי שלה פסייגה מכילה כמה: לטענת החוקרים הקדומים ביותר ארבעה, ולפי הגרסה העכשווית רק אחד.
נראה כי גונסלס אצ'גאראי וגונסלס סאינס חולקים את הרעיון הכללי שהציע לרואה-גוראן, על פיו היצירות של לה פסייגה שייכות לסגנונות III ו-IV. למעשה, כמעט כל גלריה A והמכלול הראשון של גלריה C (חדר XI) שייכים לסגנון III, בו דומיננטי הציור האדום בקווים פשוטים, כולל גם צבעי הבלוק ותוספת חריתה או עבודה דו-צבעית. סגנון IV מצידו נוכח מעל כולם בגלריה B ובקבוצה השנייה של גלריה C: שלב זה כולל בעיקר את הצבע השחור או מצויר עם קו מתאר ליניארי עדין, עם מילוי חריתות פנימי. הצורות החרותות הן המרובות ביותר (סימנים ליניאריים פשוטים, או קווים חוזרים או מפוספסים, כולל סגרפיטו).
דאיסן
דאיסן (ביפנית: 大仙市) היא עיר במחוז אקיטה שביפן. נכון לשנת 2019, העיר מונה 81,133 תושבים המתגוררים ב-31,457 בתי אב, בצפיפות אוכלוסין של 94 נפשות למטר רבוע. שטחה הכולל של העיר הוא 866.77 קילומטרים רבועים.
גאוגרפיה
דאסין שוכנת בשטחים המרכזיים של מחוז אקיטה. היא גובלת בעיר אקיטה (בירת המחוז) ממערב, ובמחוז איווטה ובהרי סאו ממזרח. שטחה הכולל של העיר גדול מכל שטח מטרופולין טוקיו (הגדול בעולם).
דמוגרפיה
לפי נתוני מפקד האוכלוסין היפני, אוכלוסיית דאיסן הגיעה לשיאה בסביבות שנת 1960 ומאז היא נמצאת בירידה מתמדת.
אקלים
לדאיסן אקלים סובטרופי גשום (Cfa בשיטת קפן) עם הבדלי טמפרטורה עונתיים גדולים. בקיץ חמים עד חם (ולעיתים לח) והחורפים קרים (לעיתים קור קשה). משקעים יורדים כל השנה, ובעיקר מאוגוסט עד אוקטובר. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 11.1 מעלות צלזיוס. ממוצע הגשמים השנתי הוא 1648 מ"מ כאשר ספטמבר הוא החודש הגשום ביותר. הטמפרטורות הן הגבוהות ביותר נמדדות באוגוסט, בסביבות 25.1°C, והנמוכות ביותר בינואר, בסביבות - 1.5°C.
היסטוריה
העיר דאיסן הוקמה ב-22 במרץ 2005, כתוצאה ממיזוג של העיר Omagari, העיירות Kamioka, Kyōwa, Nakasen, Nishisenboku, OTA ו-Semboku, והכפר Nangai.
כלכלה
כלכלת דאיסן מבוססת על חקלאות והאזור ידוע בייצור האורז שלו. מבשלות סאקה רבות ממוקמות בעיר.
חינוך
בדאיסן 16 בתי ספר יסודיים ציבוריים ו-11 חטיבות ביניים ציבוריות המופעלות על ידי ראשות העיר, וחמישה בתי ספר תיכוניים ציבוריים המופעלים על ידי מועצת החינוך של מחוז אקיטה. ישנו גם תיכון פרטי אחד. המחוז מפעיל גם בית ספר אחד לחינוך מיוחד לבעלי מוגבלות.
ניזוני קרקעית
ניזוני קרקעית (Bottom feeder) הם בעלי חיים שוכני מים שונים הניזונים מקרקעית הים או מקווה מים אחר. המונח אינו מתאר סוג מזון מסוים אלא התנהגות הקשורה לתזונה מיצורים שוכני קרקעית בו נכללים מינים אוכלי צמחים, אוכלי כל, אוכלי נבלות ואף מספר טורפים והמונח מכיל גם מינים הניזונים מאצות וצמחייה הצומחת קרוב לקרקעית. ישנם חסרי חוליות רבים השייכים לקבוצה זו כמו שושנות ים, תולעים טבעתיות, סרטנים, סרטני נהרות, קווצי עור, צדפות וחלזונות הניזונים כחלק משכבת הקרקעית ואלה מכונים בשם "benthivore", בעוד דגים וחסרי חוליות אחרים ניזוני קרקעית מכונים בשם "benthivorous".
אוכלי רקבובית הם המקבילים היבשתיים של הקבוצה, אף שאצלם מדובר בעיקר באכילת שיירי אדמה.
צורות תזונת קרקעית
מינים רבים של ניזוני קרקעית הם אוכלי רקבובית או שיירים הניזונים בעיקר משלג ימי נופל ומשאריות חולפות הנמצאות לידם ומרקבובית. חלקם מסננים אותם בלסתות או צבתות כמו סרטנאים בעוד אחרים משתמשים בשאיבה סיפונית. מחזור זה חשוב מאוד לסביבה הימית, לרבות במעמקי הים מאחר שהוא מסייע למחזור הביוגאוכימי של המים. הדבר נעשה בידי חסרי חוליות רבים כמו מלפפוני ים, מספר אלמוגים ושושנות ים, תולעים וכמה סרטנאים.
דונגית ארץ-ישראלית
דּוֹנַגִּית ארצישראלית (שם מדעי: Cerinthe palaestina) הוא מין צמח עשבוני חד-שנתי או דו-שנתי בסוג דונגית, ממשפחת הזיפניים.
ניזוני קרקעית
צורות תזונת קרקעית
מינים אחרים הם אוכלי צמחים כמו קיפודי ים, חסילונים ועוד ומינים נוספים הם אוכלי בשר שונים, ביניהם ישנם מינים הצדים ניזוני קרקעית אחרים וגם אוכלי נבלות הנמשכים לפגרים ששקעו.
חלק מהטורפים אורבים לטרף ובמקרים רבים הם מוסווים הייטב או מכוסים בחול או בוץ המצוי על הקרקעית. אחרים כמו התולעת בוביט חופרת בקרקעית ומציצה מהקצה כששאר הגוף קבור בחול.
דונגית ארץ-ישראלית
מאפיינים
דונגית ארצישראלית גדלה באזורי בתה באדמות כבדות, ואנדמית לארץ ישראל: בגולן, גליל, כרמל, שרון, הרי שומרון, מדבר שומרון, הרי יהודה ובקעת הירדן בבתי גידול בלתי מופרעים. עד מחצית המאה ה-20 הצמח היה נפוץ באזורי העמקים. הגברת והתפשטות ההתיישבות והחקלאות פגעה בבתי הגידול של הדונגית ארצישראלית. ריכוזים גדולים אפשר לראות בהר חורשן, ההר העגול, בנחל השופט, ליד גשר בנות יעקב וליד מושב כנף בדרום רמת הגולן.
ניזוני קרקעית
דגים ניזוני קרקעית
ישנם דגים רבים ניזוני קרקעית ביניהם: סוליתאים, בקלאים, צלופחאים, דגי בס, קברנוניים, דקריים, לוטייניים, בתרניים, דגי-לטאים, קרפיוניים, כמה מיני שפמנונאים וכמה דגי סחוס כמו טריגונאים וכרישים כמו מפרקתניים.
דונגית ארץ-ישראלית
מאפיינים
הצמח גבוה ויכול להגיע עד גובה של מטר אחד. העלה מכוסה בשכבת דונג ומכאן שמו. הפרח פורח בחודשים מארס-מאי בתפרחת צפופה כשהפרחים משתלשלים כלפי מטה. צבע הפרחים קרם-צהוב בהיר והם עטופים בעלי גביע סגולים בולטים. אורך עלי הכותרת כשני ס"מ. הפרח עשיר בצוף, האבקה נעשית על ידי דבורים גדולות וחרקים היכולים להגיע לעומק הפרח.
ניזוני קרקעית
דגים ניזוני קרקעית
אצל דגי קרקעית סנפיר השת והחזה מעוגלים ושטוחים יחסית כדי שיוכלו לשכב על הקרקעית כשהם ניזונים וחלקם איבדו גם את סנפיריהם התחתונים או הפכו לשטוחים יותר (למשל הטריגוניים והצלופחים), כשהיוצא מהכלל הוא אצל הסוליתאים - הדגים השטוחים השוכבים קבוע על צידיהם וחלקם כמו השטחנוניים עוברים בהתבגרות מעבר של עין אחת אל צידה של חברתה מצד הפנים, כדי שתופנה מעלה ולא לתחתית הקרקעית בה היא חסרת תועלת.
דונגית ארץ-ישראלית
מאפיינים
בסוג דונגית קיימים 10 מינים. בארץ ישראל צומח רק המין דונגית ארצישראלית.
ניזוני קרקעית
דגים ניזוני קרקעית
מינים רבים מכילים גם פיות המופנים מטה כדי שיתאימו לאכילת מזון המצוי תחתיהם. עם זאת דגים האורבים לטרף כמו עקרבנוניים, אבנוניים, שטחראשיים או אצטגנוניים בעלי פיות מגודלים הפונים מעלה ויכולים לבלוע במהירות טרף השוחה מעליהם, לעיתים בלי לראותם.
דגים נוספים ניזוני קרקעית כוללים שפמנונאים וקרפיונאים או חדקנאים הסורקים את המים בעזרת הבינים החשים בטרף קבור במים. למספר דגים חושים מחודדים לחישת מזון קבור כמו דגי חשמל. ישנם גם דגים כמו הגנוניים החוטפים פלנקטון חולף במים בקרבתם.
באקוווריום
מינים ניזוני קרקעית כמו שרייניים וקוריסיים הם במקרים רבים פופולרים אם לא חיוניים לאקווריום המכיל דגים, מאחר שרבים מהם מנקים שאריות לכלוך הנופלות על קרקעית האקווריום, אף ששאריות מהם יכולות גם לגרום לעלייה בלכלוך היחסי באקווריום. מינים נוספים נמכרים לאכילת אצות הצומחות באקווריום וגורמות לזיהומים רבים.
פולו & פאן
פולו & פאן (Polo & Pan) הם צמד המוזיקאים הצרפתים פול "פולוקורפ" ארמנד-דלי ואלכסנדר "פיטר פן" גרינשפן.
הצמד הוקם בשנת 2013, ומוכר בזכות הסגנון הייחודי שלהם, המשלב בתוכו מוזיקה אלקטרונית, טרופיקל, סינת'פופ ומוזיקת עולם.
רקע
חברי הצמד, ארמנד-דלי וגרינשפן, הכירו בשנת 2012 בבר "הברון" שבפריז, שם עבדו השניים כתקליטנים. בראשית עבודתם יחד, עסקו ביצירת מיקסים לשירים ולאחר מכן בהלחנה. באותה השנה הוציאו את המיני-אלבום הראשון שלהם, Rivolta, ומיד לאחריו את המיני-אלבום השני, Dorothy.
בשנת 2016, הוציאו את המיני-אלבום הרביעי שלהם, Canopée, וכן הסינגל "éponyme". שניהם הופקו על ידי חברות ההפקה "Hamburger Records" ו-"Ekler'O'shock".
בשנת 2017, הצמד שיתף פעולה עם המוזיקאי ז'אק, והוציאו את השיר "Jacquadi". ב-19 במאי באותה השנה, הוציאו את אלבומם הראשון, Caravelle, מתוכו יצא הסינגל "Cœur Croisé". האלבום זכה לתשבחות רבות מצד מבקרי המוזיקה.
בקיץ 2018, הוציאו השניים את האלבום Caravelle (Deluxe), המהווה גרסה מחודשת לאלבום המקורי. באוקטובר של אותה השנה הוציאו את המיני-אלבום החמישי שלהם, Mexicali. בספטמבר 2018 יצאו לסבב הופעות בינלאומי שנמשך כארבעה חודשים.
ביולי 2019, הוכרז אלבומם Caravelle כאלבום זהב, וכן הסינגל "Nanã" הוכתר בתואר הזהב. זמן קצר לאחר מכן, יצא המיני-אלבום השישי שלהם, Gengis, המכיל בתוכו שני רמיקסים.
בשנת 2020, הוציאו הצמד את הסינגל "Feel Good", וכן את המיני-אלבום ,du même nom, המכיל בתוכו ארבעה שירים.
בשנת 2021, הוציאו את הסינגל "Ani Kuni", המבוסס על שיר עם אינדיאני. השיר אף הגיע למצעדי הלהיטים בישראל. במקביל, הוציאו שני סינגלים נוספים ושמותיהם "Tunnel" ו-"Les jolies choses".
לובראנייץ
לובראנייץ (בפולנית: Lubraniec; ביידיש: ליבראָנץ) היא עיירה במחוז ולוצלאווק שבפרובינציית קויאוויה-פומרניה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
העיירה נזכרת מהמאה ה-12, עת הייתה בבעלות כנסייתית. מיקומה של העיירה על פרשת דרכים, הביאה להתפתחותה הכלכלית, ובשנת 1509 הוענקו לה זכויות מגדבורג ונקבעו בה ימי שוק.
בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיירה בתחום פרוסיה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית.
יהודי לובראנייץ
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא משנת 1691, ובשנת 1750 הותר ליהודי היישוב להקים במקום בית כנסת ולקדש בו בית עלמין. עד שנת 1826 חויבו יהודי העיירה במיסים מיוחדים למנזר המקומי.
מתחילת המאה ה-20 התקיימה בעיירה פעילות ציונית ערה, ובין מלחמות העולם נמנו בה 1,050 יהודים, כמחצית מתושביה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו לעיירה פליטים יהודים מיישובים במערב פולין. עם כניסת הגרמנים לעיירה, ב-10 בספטמבר 1939, גייסו אלו את יהודיה לעבודות כפייה, והטילו עליהם תשלומי כופר גבוהים, תוך החרמת רכושם. מעת לעת ביצעו הגרמנים מעשי התעללות והשפלה ביהודי העיירה, ואת בית הכנסת המקומי הסבו למחסן.
בסוף יוני 1941 שילחו הגרמנים את הגברים היהודים מהעיירה למחנות עבודה באזור פוזנן, בהם רובם נספו, והיתר שולחו לאושוויץ. ביולי 1941 גירשו הגרמנים את הנשים והילדים היהודים שנותרו בעיירה לגטו לודז', בו רובם מתו ברעב וממחלות, והיתר שולחו למחנה ההשמדה חלמנו.
יוהאן השני, דוכס בוואריה
יוהאן השני, דוכס בוואריה (1341–1397), היה דוכס בוואריה-מינכן בין השנים 1375–1397.
ביוגרפיה
יוהאן נולד בשנת 1341 לשטפן השני, דוכס בוואריה ואיזבלה מסיציליה, דוכסית בוואריה, בתם של פדריקו השלישי, מלך סיציליה ואלינור מאנז'ו.
בשנת 1375 מת אביו שטפן השני, דוכס בוואריה, ויוהאן ואחיו פרידריך, דוכס בוואריה ושטפן השלישי, דוכס בוואריה ירשו את נחלותיו. בשנת 1392 חולקה דוכסות בוואריה בין יוהאן לאחיו: יוהאן קיבל את דוכסות בוואריה-מינכן, פרידריך, דוכס בוואריה קיבל את דוכסות בוואריה-לנדסהוט, ואילו שטפן השלישי, דוכס בוואריה קיבל את דוכסות בוואריה-אינגולשטאדט. בשנת 1394 פרצה מלחמה בין יוהאן שנתמך בבניו ארנסט, דוכס בוואריה ווילהלם השלישי, דוכס בוואריה, לבין אחיו שטפן השלישי שנתמך בבנו לודוויג השביעי, דוכס בוואריה, ובסיומה ניצח יוהאן את אחיו.
בשנת 1397 מת יוהאן בן ה-14 ביוני ל-1 ביולי, ובניו ארנסט, דוכס בוואריה ווילהלם השלישי, דוכס בוואריה ירשו בשותפות את דוכסות בוואריה-מינכן.
משפחתו
בשנת 1372 התחתן יוהאן עם קתרינה מגוריציה, בתם של מיינהארד השישי, רוזן גוריציה וקתרינה מפפאנברג, ממנה היו לו 3 ילדים:
SAP (חברה)
החברה
חברת SAP נוסדה ב-1972 בידי עובדי IBM לשעבר, קלאוס וולנראותר, הנס-ורנר הקטור, קלאוס צ'ירה, דייטמר הופ והאסו פלאטנר.
החברה מפעילה מרכזי פיתוח (SAP Labs) ב-17 מדינות: גרמניה (בה עובדים כמחצית מכלל עובדי החברה), ארצות הברית (בקליפורניה), יפן, ישראל ועוד 13 מדינות, ופעילה ב-180 מדינות. לחברה גם קרן השקעות בסטארטאפים בשם SAP.io.
בשנת 2008 רכשה SAP את חברת Business Objects שהייתה אחת החברות המובילות בעולם בתחום הבינה העסקית (Business Intelligence). במאי 2010 הודיעה החברה על רכישת חברת בסיסי הנתונים Sybase בתמורה ל-5.8 מיליארד דולר.
החברה פעילה רבות בתחום מחשוב הענן ורכשה מספר חברות בתחום מאז שנת 2012, על מנת להתמודד עם המתחרה העיקרית שלה, חברת אורקל. בין הרכישות, חברת Concur שנרכשה ב-8.3 מיליארד דולר ב-2014. פתרון הענן העיקרי של החברה נקרא HANA, והפך לאחד ממנועי ההכנסות העיקריים של החברה. זוהי פלטפורמת פיתוח, המספקת תשתית וכלים לבניית יישומי ביג דאטא הדורשים ביצועים גבוהים. החברה גם הגדילה מאז 2016 את פעילותה בתחום האינטרנט של הדברים (IoT).
בינואר 2019 הודיעה החברה על קיצוץ של ארבעת אלפים עובדים במסגרת תוכנית אסטרטגית למעבר לטכנולוגיות ענן מודרניות. באותה שנה היא רכשה חברת Qualtrics תמורת 8 מיליארד דולד.
R/3
SAP מתמחה בחבילות תוכנה מסוג ERP ו-CRM. המוצר המרכזי של החברה נקרא בעבר SAP R/3, כאשר האות R מציינת עיבוד נתונים בזמן אמת ("Realtime"), והמספר 3 רומז על ארכיטקטורת המוצר, דהיינו, שלוש שכבות - מסד נתונים, שרת יישומים ותוכנת צד לקוח. כיום המוצר נקרא mySAP ERP והוא חלק מחבילת SAP Netweaver. מקובל להתייחס למוצר זה (mySAP ERP או SAP R/3) כ-"גרעין" של מערכות SAP. המוצר מורכב מהמודולים הבאים:
בתוך המערכת מופעלת שפת תכנות עילית ABAP.
מוצרים משלימים ל-R/3
בדרך כלל משתמשים עסקים גדולים בתוכנות של SAP, אך כעת, החברה מציעה גם לעסקים קטנים גרסאות של התוכנות.
SAP Business One
מוצר שפותח במקור על ידי חברת מנהל הישראלית, ונרכש על ידי SAP. מוצר זה מהווה פתרון ERP לעסקים קטנים ובינוניים
SAP Business ByDesign
מוצר זה מהווה פתרון ERP כולל בענן במודל תוכנה כשירות (SAAS), מיועד לעסקים בינוניים ובעיקר לחברות צומחות
XI
בגרסאות החדשות נקרא PI - PROCESS INTEGRATION.
ל PI שני מרכיבים מרכזיים: מרכיב EAI ומרכיב BPM
Duet
מוצר המקשר בין Microsoft Office למערכת ה R/3 של SAP. המוצר מפותח במסגרת פרויקט משותף של חברת Microsoft וחברת SAP. גרסה ראשונה של המוצר מקשרת בין Microsoft Outlook למערכת ה ERP של SAP ואינה מאפשרת עריכת התאמה אישית למוצר (פברואר 2007).
BPX
קהילת מומחי התהליכים העסקיים Business Process Expert. אלו הם אנשים בתוך (או מחוץ) הארגון – שתפקידם לגשר בין אנשי מערכות מידע לאנשים שאחראיים על התהליכים העסקיים בתוך הארגון. מומחים אלו מבינים היטב את התהליכים העסקיים בארגון מחד, ומבינים את הטכנולוגיות ואת ההשפעה שלהן מאידך. הקהילה מספקת למומחים אלו ערוץ תקשורת לדון בתהליכים עסקיים שקיימים בתעשיות השונות (best practices) – באמצעות פורומים, בלוגים, מאמרים ועוד.
שירות העבודה של הרייך
שירות העבודה של הרייך (בגרמנית: Reichsarbeitsdienst) הייתה סוכנות שהוקמה בגרמניה הנאצית כדי לסייע בהפחתת השפעות של אחוזי האבטלה הגבוהים על הכלכלה הגרמנית והיא פעלה להכניס את המובטלים למעגל העבודה ולעודד אותם לתמוך באידאולוגיה הנאצית.
מיוני 1935 ואילך, ככל הנראה גברים בגילאי 18 עד 25 שירתו שישה חודשים בשירות העבודה של הרייך לפני שירותם הצבאי. במהלך מלחמת העולם השנייה, שירות החובה בשירות העבודה של הרייך כלל גם נשים צעירות.
הסוכנות פורקה לאחר כניעת גרמניה הנאצית.
היסטוריה
במהלך השפל הגדול, הקים הקנצלר של רפובליקת ויימאר, היינריך ברינינג את ארגון העבודה הממלכתי ב-5 ביוני 1931 (שנתיים לפני עליית הנאצים לשלטון). הארגון עסק באותם ימים בשירות לפרויקטים אזרחיים. ראש ארגון העבודה הממלכתי היה קונסטנטין הירל.
הרעיון לארגון שיטפל בשירות עבודה אומץ על ידי הקנצלר החדש, אדולף היטלר אשר מינה את הירל למזכיר המדינה במשרד העבודה של הרייך תחת פרנץ זלטה, ומטרתו הייתה להקים ארגון שירות עבודה רב עוצמה. היטלר גם שינה את השם של ארגון העבודה הממלכתי ל"Nationalsozialistischer Arbeitsdienst" (או בקיצור ה-NSADׁ).
בעקבות התנגדותו של השר זלטה לפעולותיו של הירל, עבר הירל בשנת 1934 למשרד הפנים של הרייך תחת וילהלם פריק בדרגת רייך-קומיסר. בסופו של דבר, ב-11 ביולי 1934, שונה הוחלף ל"שירות העבודה של הרייך". הירל פיתח את המודל של שירות העבודה של הרייך בדומה לצבא רפובליקת ויימאר, הרייכסווהר והחליט על שירות חובה בשירות העבודה של הרייך.
ב-26 ביוני 1935 נחקק ברייכסטאג חוק שירות העבודה של הרייך, החוק הסדיר את פעילות הארגון וכלל הארבעה סעיפים :
במלחמת העולם השנייה
שירות העבודה של הרייך סיפקה עזרה כה חיונית לכוחות הגרמניים עד שניתנה להם את ההגנות שניתנות לחיילים במסגרת אמנות ז'נבה.
במהלך המערכה בנורווגיה והמערכה בחזית המערבית מאות יחידות של שירות העבודה של הרייך עסקו באספקת מזון ותחמושת לכוחות בחזית ובתיקון כבישים ומסלולי תעופה שניזוקו במהלך הפצצות של בעלות הברית. בנוסף לכך, אנשי שירות העבודה של הרייך היו מעורבים בפרויקטים רבים כמו הנחת שדות מוקשים, איוש ביצורים, שמירה על מקומות חיוניים ואף בניית החומה האטלנטית.
הארגון
שירות העבודה של הרייך היה מחולק לשני חלקים עיקריים, שירות העבודה לגברים ושירות העבודה לנשים, שהיה התנדבותי עד 1939 ומאז נשים חויבו לשרת בו.
מנובמבר 1933 עד יוני 1935 חברי ארגון העבודה הממלכתי ומיוני 1945 עד 1945 חברי שירות העבודה של הרייך קיבלו תוכנית ביטוח חיים למקרה והם יחלו, יפצעו או יהרגו בזמן העבודה. הארגון מימן חינוך והכשרה לחברים עניים כדי שיוכלו ללמוד מקצוע מסוים או לקבל תואר אוניברסיטאי, אנשי שירות העבודה של הרייך נשאו "כרטיס חבר" שכלל מידע אישי (שם, תאריך ומקום לידה) וכלל גם באיזו קבוצה הם משרתים במסגרת שירות העבדה של הרייך.
ארץ ישראל בעת העתיקה
התקופה הפלאוליתית התחתונה
זמן התחלתה של התקופה הפלאוליתית התחתונה בארץ ישראל מוגדר על פי הממצאים הארכאולוגים המוקדמים ביותר. מפעם לפעם, עם התגלותם של ממצאים קדומים יותר, מוגדר משך התקופה מחדש. התקופה מתחלקת לשלושה שלבים תרבותיים: האשלית הקדומה (החל מלפני 1.5 מיליון שנה או יותר ועד לפני 780 אלף שנה), האשלית המאוחרת (מלפני 780 אלף שנה ועד לפני 400 אלף שנה), והאשלו־יברודית (מלפני 400 אלף שנה ועד לפני 250 אלף שנה).
התרבות האשלית הקדומה
בתקופה זו התפשט הומו ארקטוס מאפריקה לאסיה ולאירופה, חלקו דרך ארץ ישראל. האתר הארכאולוגי הקדום ביותר המוכר בארץ ישראל, ואחד האתרים הקדומים בעולם מחוץ לאפריקה, הוא עובדיה בעמק הירדן. גילו נע בין 1.55 ובין 1.2 מיליוני שנים ובו נמצאו כלי-אבן רבים מן התרבות האשלית. בשנת 2021 בוצע ניתוח ממוחשב של כלי אבן באתר, שהציע כי יכולות קוגניטיביות של עיצוב ותכנון מראש, האופייניים לסיתות כלי אבן אשליים, הופיעו כבר בתרבות האשלית הקדומה. בשנת 2022 התגלתה באתר, על-ידי חוקרים מאוניברסיטת בר-אילן, הקריה האקדמית אונו, אוניברסיטת טולסה בארה”ב ורשות העתיקות, עצם אדם בת מיליון וחצי שנה - שהיא הממצא הקדום ביותר של אדם קדמון שהתגלה בישראל ובמזרח התיכון. ממצא זה תומך במסקנה כי מיני אדם שונים יצאו מאפריקה בכמה גלי הגירה לאורך תקופה של קרוב ל-2 מיליון שנה.
אתרים נוספים מתקופה זו כוללים את גשר בנות יעקב, המתוארך לגיל של 790 אלף שנה לפני זמננו בשיטות פלאומגנטיות, ובו נמצאו כמה מן העדויות הקדומות בעולם לשימוש באש ובכלי עץ. מוערך כי בני האדם שהותירו את השרידים באתרי עובדיה וגשר בנות יעקב השתייכו למין הומו ארקטוס, אף כי מאובני האדם המעטים והחלקיים מאוד שנמצאו באתרים אלו אינם מספיקים לזיהוי ודאי.
מחצבת עברון היא אתר נוסף של התרבות האשלית הקדומה, הממוקם בחוף הגליל המערבי. קיימים גם אתרים מתחילת התקופה הפלאוליתית התחתונה שאינם שייכים לתרבות האשלית, כמו ביצת רוחמה בצפון הנגב ומקבצי כלים מקיבוץ כפר מנחם. אתרים אלה מזכירים את התרבות האולדובאית באפריקה.
התרבות האשלית המאוחרת
רוב האתרים מהתקופה הפלאוליתית הקדומה משתייכים לתרבות האשלית. ברבים מהם נתגלו שרידי פילים ביחד עם כלים מצור ובזלת. בתרבות זו יש שפע של אבני יד בעלות צורת לב או צורה סגלגלה. אתרים בולטים של התרבות הם מחצבת רבדים, חולון, מערת טבון בנחל מערות, מערת אום קטפה בנחל חריטון, מעין ברוך, ואתר ליד קיבוץ עברון.
התרבות האשלו-יברודית
בשלהי התקופה הפלאוליתית התחתונה, בין 400 ל-250 אלפי שנה לפני זמננו, הופיעה התרבות האשלו-יברודית. לתרבות זו כנראה משתייך בין השאר האתר בבריכת רם שברמת הגולן, שבו נמצאה "ונוס מברכת רם", שיש הרואים בה את הייצוג העתיק ביותר של דמות אנוש. מאובן אדם מתקופה זו הוא איש הגליל - שבר גולגולת שהתגלה על ידי פרנסיס טרוויל-פיטר במערת זוטייה שבנחל עמוד, נוטים לסווג אותו כהומו היידלברגנסיס או הומו ספיינס ארכאי. אתרים אשלו-יברודיים בולטים הם מערת טבון בנחל מערות ומערת קסם.
התקופה הפלאוליתית התיכונה
תקופה זו, השלב התיכון של תקופת האבן הקדומה, מתוארכת בין השנים 250,000 - 48,000 לפני זמננו. מתקופה זו נמצאו בארץ מאובני האדם הניאנדרטלי והאדם הנבון (הומו-ספיינס). טיפוס נוסף, הומו נשר רמלה, הוגדר ב-2021. מאובני האדם הנבון בארץ-ישראל נמנים עם בני האדם המודרניים (מבחינת אנטומית השלד שלהם) העתיקים ביותר שנמצאו מחוץ לאפריקה. לא ברור עדיין אם הניאנדרטלים ובני האדם המודרניים חיו זה בצד זה, או שהם השתלטו על הארץ לסירוגין, אולי בעקבות תנודות האקלים הגלובלי שאפיינו את תקופת הפלייסטוקן, אך ידוע שהם השתמשו באותה תרבות כלי-אבן - התרבות המוסטרית. שרידי תרבות זו נמצאו מהנגב ועד הגולן, בעשרות אתרים במערות וכן תחת כיפת השמיים. על פי גודל האתרים ותכולתם נמצא שאוכלוסיית הארץ הייתה דלילה. החבורות היו קטנות והתקיימו על צייד, אכילת נבלות ולקט של צמחי בר. בעלי החיים העיקריים שניצודו היו צבי ארצישראלי, יחמור פרסי ובקר-בר. באתרי המערות בארץ ששימשו למגורים עונתיים נחשפו עשרות שלדים קבורים. שלדי האדם הנבון המפורסמים ביותר הם ממערת הגדי בנחל מערות ומערת הקפיצה (קפזה) בגליל התחתון, והשלדים הניאנדרטלים נמצאו במערת טאבון שבנחל מערות, במערת כבארה ליד זכרון-יעקב, ובמערת עמוד שבנחל עמוד. אתרים בולטים נוספים הם מערת מיסליה, ומערת היונים ומספר אתרים קטורים (פתוחים) בגולן, בנגב ובמישור החוף, כגון נשר רמלה.
התקופה הפלאוליתית העליונה
תקופה זו בארץ ישראל מתוארכת בין השנים 46,000 עד 20,000 לפני זמננו ומציינת את תרבותו של האדם המודרני בשלב המאוחר של תקופת האבן הקדומה. בראשיתה יש אתרים ספורים כבוקר תחתית ומערת אמירה. השלב הקדום של התקופה מחולק לשתי תרבויות: התרבות האחמרית והתרבות האוריניאקית, שמופיעות בסדר זה באתרים ספורים (למשל במערת מנות בגליל המערבי). בתקופה זו נמצאו מספר חידושים טכנולוגיים כגון שיטות סיתות כלי הצור, המצאת חץ וקשת וכן בייצור כלי אבן לכתישת מזון ולהכנת צבעים. האדם החל לייצר כלים גם מעצמות בעלי חיים והשימוש בקונכיות לקישוט נעשה נפוץ הרבה יותר. באתרים השונים נמצאו חלקי שלדים, אבל לא נמצאו בתי קברות מתקופה זו. נראה כי בתקופה זו נכחד האדם הניאנדרטלי בארץ - ישראל, במקביל להיעלמותו משאר אזורי המזרח התיכון ומאירופה.
התקופה האפיפלאוליתית
בתקופה הזאת, המגשרת בין חברות הציידים-לקטים הניידות של תקופת האבן הקדומה לבין הכפרים החקלאיים של התקופה הנאוליתית, התקיימו באזור הים תיכוני של ארץ ישראל שלוש תרבויות: התרבות הכבארית מתוארכת לשנים 18,000 - 12,500 לפנה"ס. והתרבות הכבארית הגאומטרית מתוארכת לשנים 12,500 - 10,500 לפנה"ס, והתרבות הנאטופית בין השנים 10,500–8500 לפנה"ס (תיארוך פחמן 14 לא מכויל).
התרבות הנאטופית משכה את תשומת הלב המחקרית בשל היותה תרבות הציידים-לקטים האחרונה, על מפתן המהפכה הנאוליתית וראשוני החקלאים. התרבות החומרית הנאטופית הייתה עשירה והיא משקפת שינויים מרחיקי לכת במבנה החברתי והכלכלי של אוכלוסיות פרהיסטוריות. שרידיהם מלמדים על חברה מורכבת ונייחת. יישובים נאטופיים התגלו בכל ארץ ישראל, אך האתרים הגדולים והעשירים ביותר נמצאו בכרמל ובגליל, כגון מערת הנחל בנחל מערות ונחל אורן בכרמל, מערת היונים בגליל המערבי ועינן בעמק החולה. יש להבחין בין אתרי חניה קטנים ששטחם כמה עשרות ממ"ר, לאתרים עונתיים ששטחם כמה מאות ממ"ר ובין אתרי בסיס גדולים שיושבו במשך רוב השנה. ביישובים אלה התגלו יסודות של מבני מגורים מאבני גוויל וכן ממגורות לאחסון מזון. מבחר החפצים בהם השתמשו היו מגוונים יותר מאשר בתקופות שקדמו לתרבות זאת. כלי הצור העיקרי היה "הסהרון" כלי מאבן צור בצורת סהר קטן שנהגו לשלבו כסכין בידית מגל או כחוד של חץ. נעשה גם שימוש בכלים מעצמות של חיות. באתרים נחשפו גם כלים מאבן שנראו כמו קערות ועליים. בפעם הראשונה נמצאה בארץ ישראל תרבות אשר השקיעה זמן בפיסול וגילוף אומנותיים. נמצאו ידיות מגל מעוטרות בראשי חיות שנעשו מקרניים ומעצמות בעלי חיים. נמצאו גם צלמיות שנעשו מקרן, אבן ועצם.
השינוי באורחות החיים של הנאטופים בא לידי ביטוי גם ביחס לקבורות המתים. בחפירות נמצאו בתי קברות במערות ובאתרים מחוץ למערות. מספרם הרב של השלדים שנמצאו מעידים על התיישבות ממושכת ואולי רציפה באתרים אלה.
התקופה הנאוליתית
התקופה הנאוליתית מתוארכת בין השנים 10,000 ועד 4500 לפנה"ס לערך. התקופה מתחלקת למספר תקופות משנה.
נאוליתית קדם קרמית א' (PPNA)
תקופה זו מתוארכת בין השנים 10,000 לפנה"ס ועד 9000 לפנה"ס. זו תקופת המעבר מחברת ציידים-לקטים לחקלאות. בתקופה זו נמשך תהליך השינוי החברתי-כלכלי שהתחיל בסוף התקופה האפיפלאוליתית. בתקופה זו נוסדו הכפרים החקלאיים הראשונים בעולם. באתר גשר נמצאו שרידי בית מלאכה לייצור כלים מבזלת. יש גידול בשטחי היישובים לעומת התרבות הנאטופית שקדמה לה, הבתים נבנו עם קירות עגולים או סגלגליים. שינויים בארגון החברתי ובמפעלים ציבוריים כגון חומה ומגדל ביריחו וכן שינויים במכלול הכלים. תהליך זה לווה בהתפתחות דתית ופולחנית. בארץ נמצאו מספר אתרים מתקופה זו במספר אתרים זוהו שרידי אדם. במנהגי הקבורה נמצאה המשכיות לתקופה הקודמת. המתים נטמנו בחצרות או מתחת לרצפות הבתים על פי רוב בתנוחה מכווצת או מכווצת למחצה. אחד האתרים מתקופה זו נמצא ביריחו. אתרים נוספים נמצאו בנתיב הגדוד, אתר חתולה שליד לטרון שם נמצאו שלושה שלדים של מבוגרים בתנוחה מכווצת או מכווצת למחצה שרועים על גבם. שלד אחד היה ללא גולגולת. בנחל אורן שבהר הכרמל גם שם נחשפו שלדים בתנוחות מכווצות ועוד. באתרים מתקופה זו נמצאה כמו גדולה יותר של שלדי ילדים מאשר בתקופה שקדמה לה. ייתכן והדבר מצביע על עלייה בפוריות של הנשים כתוצאה מגורמים חברתיים כגון: התנהגות חברתית התומכת בריבוי תינוקות, לידות בגיל צעיר יותר ועוד.
נאוליתית קדם קרמית ב' (PPNB)
מתוארכת בין השנים 9000 לפנה"ס - 7000 לפנה"ס לערך. בתקופה זו התבססו הכפרים החקלאיים. החקלאות הופכת להיות הבסיס הכלכלי העיקרי של אנשי התקופה. הגידולים העיקריים הם דגניים וקטניות. בנוסף עזים וכבשים מבויתים החליפו חלקית את צייד חיות הבר. אחת ההתפתחויות החשובות הייתה המעבר ממבנים עגולים בתקופות קודמות למבנים מלבניים עם חדרים פנימיים. רצפות של בתים רבים כוסו בשכבות עבות של טיח שנוצר מכתישת אבני גיר ושריפתם. התפתחות זאת אופיינית לאזורים שבהם התבססה כלכלה חקלאית, יש גידול באוכלוסייה ולמשק הבית נוספו חיות מבויתות. השערת החוקרים היא שהשינוי נבע מהצורך להוסיף חדרים למשפחה המתרחבת. ההתפתחות בארץ ישראל הייתה חלקה מתמונת ההתפתחות במזרח התיכון כולו.
בתקופה זו חלה התפתחות טכנולוגית והחל ייצור של להבי צור בעלי פרופיל ישר. מלהבים אלה עוצבו להבי מגל אשר שימשו לקציר, ראשי חץ, מרצעים, מקדחים ועוד.
נאוליתית קדם קרמית ג' (PPNC)
מתוארכת בין השנים 7000 לפנה"ס - 6400 לערך. תקופה זו זוהתה לראשונה באתר עין ע'זאל שבירדן. האתר אפשר להשלים את רצף התקופות הנאוליתיות בלבנט. באתר תל יריחו ההתיישבות הסתיימה בתקופה הקדם קרמית ב ולאחר מכן האתר היה נטוש למשך זמן רב. עד לחשיפת אתר זה היו חוקרים שהציעו שהפער ההתיישבותי נמשך כאלף שנה. באתר זה התקיים שלב תרבותי נוסף שנקרא התקופה הנאוליתית הקדם קרמית ג. בעין עזאל תזונת התושבים עברה מבשר ציד לבעלי חיים מבויתים. בשיטות הקבורה חל שינוי גדול בתקופה זו, הופסק הנוהג להפריד בין הגולגולת והשלד, מספר הקבורות בחצר היה רב לעומת הקבורה מתחת לרצפת הבתים. ממצאים אלה מעדים על ירידה בחשיבות של פולחן האבות. בפעם הראשונה נמצאו קבורות שהכילו שלדים רבים בבור קבורה אחד.
שלב זה זוהה גם באתרים בארץ ישראל כמו אתר הגושרים בעמק החולה, תל עלי ושער הגולן ליד הכנרת, עתלית-ים ובאשקלון ליד חוף הים. בתקופה זו חל שינוי בתעשיית הצור. החלו להופיע להבי מגלים בעלי שינון עמוק.
נאולית קרמית PN
תקופה זו (המכונה בקצרה נאולית קרמי שארכה 1900 שנה לערך, נקראה על התקופה החל משנת 6400 לפנה"ס ועד שנת 4500 לפנה"ס. בספרות המחקר מקובל לחלקה לשתי תקופות משנה: החלוקה נקבעה על פי חפירות הארכאולוגית קתלין קניון ביריחו. שם הובחנו שני שלבים סטרטיגרפיים מובהקים שכבה יריחו VIII - נאולית קרמית ב, שכבה יריחו IX נאולית קרמית א. חלוקה זו משמשת עד היום.
תקופה זו שונה באופייה בארץ ישראל מהתקופות שקדמו לה. בתקופות האפיפלאולית והנאולית הקדם קרמית ההתפתחות בארץ ישראל הייתה חלק בלתי נפרד מההתפתחות החברתית כלכלית ומההישגים האומנותיים והטכניים של המזרח הקרוב כולו. בסוף האלף השביעי (כלומר לקראת שנת 6000 מחציתה הראשונה של הנאולית הקרמי א) חלה התפתחות של מערכות חברתיות מורכבות יותר באזורים מצפון לארץ ישראל, ובאלף השישי לפנה"ס (כלומר בסוף נק"א ותחילת נק"ב) הואץ קצב ההתפתחות בצפון מסופוטמיה צפון סוריה ואנטוליה.
בתחילת המחקר הארכאולוגי בלטה התופעה של מיעוט אתרים מוכרים בארץ ולפיכך סברו החוקרים שהארץ הייתה נטושה. עם השנים התגלו אתרים נוספים, סברת הארץ הנטושה הופרכה, ובמקומה נמצאו שמות אחרים לתקופה. החוקרים חילקו את הארץ לתרבויות אזוריות שונות על פי אתרי מפתח. אופי היישובים השתנה, הכפרים הגדולים של התקופה הנאולית הקדם קרמית ב' נעלמו. יש הטוענים שהכפרים הגדולים דלדלו את המשאבים שסביב היישובים ומערכת היישובים קרסה. בתקופה הקרמית היישובים היו קטנים יותר בשטחם, בורות חפורים שמשו למגורים ואחסון. הבתים היו קטנים וללא רצפות טיח. יש חזרה לכלכלה על בסיס נוודות או נוודות חלקית עם שילוב חקלאות בעל ורעיית עדרים.
על פי בדיקות גאולוגיות הסתבר שבראשית האלף השישי לפנה"ס חל שינוי אקלימי חריף, דרום הלבנט סבל מבצורות חריפות שהשפיעו על מפת ההתיישבות בארץ ישראל. בצפון ארץ ישראל התפתחה התרבות הירמוכית ששיאה היה בתקופה נאולית קרמית א. תרבות זו נקראת על שם אתר מרכזי שנמצא ליד נהר הירמוך ליד קיבוץ שער הגולן. אתר משני בחשיבותו לתרבות זו הוא אתר מונחתה מדרום לכנרת. תרבות נוספת נמצאה ליד העיר לוד ונקראת תרבות יריחו IX או התרבות הלודית. תרבות זו נמצאה גם בתלוליות בטש שכבות IVa+b, אתר יפתחאל ליד מחלף המוביל ועוד. יש חוקרים הטוענים שהיא בת זמנה של התרבות הירמוכית ואחרים שהיא מאוחרת לה. החלוקה לשתי התרבויות היא לפי העיטורים על כלי החרס.
בתקופה הנאוליתית קרמית ב' זוהתה תרבות בשם תרבות ואדי רבה. תרבות זאת נמצאה על ידי הארכאולוג יעקב קפלן בוואדי רבה ליד ראש העין. תרבות זאת נמצאה מתחת לשכבה כלקולית ע'סולית. קפלן וגרפינקל קוראים לתקופה זו "תקופה כלקולית קדומה". תפוצת האתרים היא מנחל שורק צפונה. האתרים שוכנים במישורים או על טראסות של אדמות סחף ליד אפיקי נחלים. חלק מהאתרים בנויים על שטח של עשרה דונמים. יסודות הבתים עשויים מאבן וצורתם ריבועית. מרבית האתרים נתגלו בלבנון, בגליל, ובבקעת הירדן. עבודות הקרמיקה של תרבות זו הושפעה מתרבות תל חלף שמוצאה מצפון מסופוטמיה.
כלי החרס הופיעו לראשונה בארץ ישראל באלף השישי לפנה"ס. כלי החרס נוצרו באתרים שבהם נמצאו. לא נמצאו סימנים לבתי יוצר. טיבם של כלי החרס לרוב אינו מעולה. בקרמיקה הירמוכית נפוץ עיטור של רצועות זיגזג ממולאות בדגם "אידרת הדג". בתרבות יריחו IX טיפול פני השטח של הכלים שונה לחלוטין. החרסים ממורקים וצבועים בעיקר בגווני אדום כהה. הממצא המיוחד מהתרבות הירמוכית הן צלמיות הטין.
התקופה הכלקוליתית
בארץ ישראל נמצאו מאות אתרים מהתקופה זו. ההתיישבות הייתה בעלת אופי חקלאי. בכל יישוב התגוררה אוכלוסייה קטנה שמנתה עשרות עד מאות אנשים. החקלאות של היישובים התבססה על חיטה שעורה וקטניות. בנוסף לראשונה בארץ טיפחו התושבים מינים מתורבתים של עצי פרי כגון: תמר, זית ורימון. ענף כלכלי נוסף שהיה נפוץ בתקופה זו היה טיפוח עדרי כבשים, עיזים בקר וחזירים. הצאן שימש גם כמקור לצמר וחלב. עדות לכך הן המחבצות העשויות חרס ששימשו להכנת מוצרי חלב ופיסלוני החיות. התושבים השתמשו בחמור ובפרה כבהמות משא. לראשונה התמחו אנשים בארץ בכרייה ועיבוד נחושת. במקביל התפתחה רשת מסחרית שהעבירה חומרי גלם וסחורות על פני מרחקים גדולים.
תלוליות ע'סול
אתר ארכאולוגי בעבר הירדן מהתקופה הכלקוליתית, שעל שמו הוגדרה "התרבות הע'סולית".
הכלים שנמצאו באתר נעשו מחרס פשוט והוחלקו באמצעות גבעולי עשבים. לפי טביעות מחצלות על בסיס הכלים עולה כי הניחו אותם על מחצלות קלועות בתהליך ייצורם. באתר התגלו כלים העשויים מצור - להבים, אזמלים, נקרים, מגרדים ומרצעים, מאבן - אבני שחיקה, עליים ומכתשים, ראשי אלות, אבני משקולת לנולי אריגה, וכן פריטי מתכת.
כלכלת האתר התבססה על חקלאות וגידול בעלי חיים צאן, בקר ועוד.
מקומות היישוב העסולים בדרום ארץ ישראל לא נחרבו אלא ננטשו, כנראה במחצית האלף הרביעית לפנה"ס. לא ברורה הסיבה לנטישה המונית זו, בעבר הציעו חוקרים כי הופעתם של המצרים היא שגרמה לכך, קיימת השערה כי מגיפות או בצורות או משבר פוליטי (חברתי) או שילוב של כל האפשרויות הללו הן שהביאו לנטישה העסולית.
מערת המטמון
הממצא החשוב ביותר מן התקופה נתגלה במה שמאוחר יותר נקרא בשם "מערת המטמון" בנחל משמר. המטמון היה טמון בכוך של מערה שיושבה בתקופה הנ"ל, עטוף במחצלת, וכלל 442 חפצים מהם 429 מנחושת. הוצע כי אלה כלי הקודש של מקדש עין גדי מאותה התקופה, המרוחק כ-12 ק"מ בלבד מהמקום ואשר היו בו סימנים של עזיבה מהירה אך ללא סימני הרס מכוון.
מטמון נוסף, של שמונה טבעות זהב גדולות מהתקופה הכלקוליתית, נמצא כמנחת קבורה במערת נחל קנה בשומרון. אלה בין חפצי הזהב הקדומים ביותר בעולם.
החקלאות הייתה דרך הקיום הראשית, והגידולים הנפוצים ביותר היו חיטה ושעורה. בנוסף נמצאו לראשונה גרעיני עצים כגון הרימון, הזית והתמר.
אזורים אחרים
לרוב היו מספר גדול של יישובים קרובים אחד לשני, כאשר האזורים המרכזיים היו בקעת באר שבע (שם נמצאו מספר אתרים גדולים מתקופה זו, כגון: ביר אבו מטר, ביר א-ספאדי, תל שבע ועוד. התרבות שנמצאה נקראת תרבות באר שבע), בקעת ערד, מדבר יהודה, רמת הגולן ועמק הירדן. ריבוי מערות הקבורה במישור החוף ומיעוטן ליד היישובים עצמם מעלה השערה כי מישור החוף היווה ריכוז לבתי קברות בתקופה ההיא על אף ריחוקו היחסי מן היישובים.
בסקרים שנערכו במזרח ירושלים, יהודה ושומרון נמצאו ממצאים מהתקופה הכלקוליתית ב-268 מקומות: מתוכם 60 אתרים נחפרו. ממצאים נחשפו במקומות הבאים: מערת המכפלה (ללא חפירות), עיר דוד (במקומות אחדים), בית אל, ליד קיבוץ ייטב בבקעת הירדן ובאשתמוע.
באזור פקיעין נמצאה מערת קבורה שהכילה כ-80 גלוסקמאות מסוגים שונים.
תקופת הברונזה
גבולות התקופה: 3800 לפנה"ס – 1200 לפנה"ס, לאורך 2600 שנה.
מקובל בספרות המחקר לחלק את התקופה לארבע תקופות משנה: הברונזה הקדומה, הברונזה הביניימית, הברונזה התיכונה והברונזה המאוחרת. בתקופה זו השתמש האדם בברונזה, סגסוגת המשלבת נחושת ובדיל (או, לעיתים רחוקות יותר, נחושת ואבץ). הברונזה חזקה מהנחושת ולכן אפשרה יצירת כלי עבודה וכלי נשק יעילים יותר.
ברונזה קדומה
גבולות התקופה: 3800 לפנה"ס - 2400 לפנה"ס לאורך 1400 שנה. בעוד שבתקופה זו התפתח הכתב באזור המסופוטמי ומצרים, באזור ארץ ישראל לא נתגלו ממצאים כתובים מן התקופה למעט מספר מצומצם של חריתות שמות מלכים מצריים. בתקופה זו מופיעה המדינה הראשונה תחת שושלת מלוכנית במצרים (השושלת המלכותית הראשונה תחת שלטון נערמר). באזור הסהר הפורה מופיעות ערי־מדינה כדוגמת אור, נחור ועוד. בארץ, התקופה מתאפיינת בהשפעה מצרית והתגבשות ערי־מדינה. שקיעתן של ערי מדינה אלו מסמנת את סופה של תקופה זו ומעבר חזרה לחיי נוודות.
היישוב
באמצע תקופת הברונזה הקדומה מופיעות הערים המבוצרות (זאת למעט יריחו שהייתה ככל הנראה מבוצרת עוד בתקופה הנאוליתית) בערים כמו תענך, מגידו, ערד, תל אל פארעה ועוד, נתגלו ביצורים מרשימים. הביצורים עבים מאוד (עד 8 מטרים) באופן יחסי לאמצעי הפריצה שהיו אז בהישג ידם של כובשים פוטנציאליים. נראה כי לרוב לא נבנו הביצורים כיחידה אחת, אלא קטעים קטעים ושכבות שכבות. בתחילה לא נבנתה חומה בכל היקף העיר, וכן עוביה המקורי של החומה היה שלושה מטרים ולא שמונה מטרים כבזמן חורבנה.
במקורות מצרים קיימת עדות על ישוב חוטם האיילה.
ממצאים
נתגלו כלי קרמיקה אשר אפשרו לחלק את התקופה לארבע תקופות משנה: כלי חרס צרופים באיכות גבוהה ביותר (900 מעלות במקום 700 – 500) כלי אבידוס וכלים מסוג קרמיקה אפורה ממורקת, מהממצאים הקרמיים הבולטים בתקופת הברונזה הקדומה הידועים גם כ"כלי יזרעאל", כלים מסוג זה נתגלו בעיקר בצפון הארץ, אזור עמק יזרעאל, הגליל התחתון, עמק החולה, עמק הירדן, הגליל המערבי, ואף דרומה עד יריחו ואשקלון. בנוסף נתגלו באתרים רבים מהתקופה גם חותמות גליל כלי אבן וכלים נוספים.
ברונזה ביניימית
כרונולוגיה: 2400 - 2000 לפנה"ס.
תקופה זו היא תקופת מעבר בין הברונזה הקדומה לברונזה התיכונה. בתחילת הדרך, כשניסו לתָקֵף את הארכאולוגיה של ארץ ישראל חשבו לקרוא לה תקופת הנחושת. הארכאולוג פלינדרס פיטרי היה הראשון שזיהה צורת התיישבות חדשה זו בקברים שסביב תל אל-עג'ול, קרא לה תקופת הנחושת על שם כלי הנחושת הרבים שנמצאו בקברים. אולברייט היה הראשון שקרא לה ברונזה תיכונה 1 (MB1) כאשר ב-2000 מתחילה ברונזה תיכונה 2 (MB2). אולם ישנם חוקרים אשר המשיכו את התקופה קדומה 4 (EB4) עד 2000 (בעיקר ארכאולוגיים אמריקאים). קתלין קניון (הבריטית) חידשה את המושג של הברונזה הביניימית. וזה המושג המקובל היום על רוב הארכאולוגים הישראלים.
בסוף תקופת הברונזה הקדומה ננטשו הערים והאזור נכנס לתקופת נסיגה של כ-200 שנים, במהלכה לא הוקמו בארץ ישראל יישובים עירוניים (סברות שונות לסיבת תהליך זה הן שינויי אקלים, שינוי דמוגרפי של האוכלוסייה, בזיזה חוזרת ונשנית ממצרים ואף התעייפות הערים ממלחמה אחת בשנייה).
תקופת הברונזה הבייניימית מתאפיינת בכך שהאדם לא גר בערים מרכזיות אלא חי חיי נוודות. על רקע היישוב הדל בולטים בתי הקברות הרבים שנתגלו בהקשר לתקופה זו. (ראו קברים וקבורות בתקופת הברונזה הביניימית).
אוכלוסיית ארץ ישראל שממערב לירדן בתקופת הברונזה הביניימית נאמדת בהערכות עדכניות בין 40 ל-50 אלף נפשות.
היישוב
היישוב בארץ מפוזר ולרוב התפרסו היישובים אל תוך מקומות שטרם נתיישבו קודם. הבנייה צפופה ולרוב יישובים אלה לא הגיעו אף לעשרות דונמים. אורך קיום היישובים הללו היה כה קצר עד כי לא שרד כל סימן מהם ולכן אין הם ידועים כלל.
ממצאים
בהר הנגב המבנים הם סגלגלים (שבמרכזם עמוד תומך) ולא רבועים. הבתים צמודים זה לזה (למשל באר רסיסים). בהר הנגב רוב הטומולים נמצאו ריקים. ישנם הרבה מגליתים (לית=אבן מגה=גדול) כלומר, מבני קבורה גדולים מאוד. כלי החרס דומים לכלים מתקופת הברונזה הקדומה, אך, יש גם שוני רב. הכלים בעיקר עשויים ביד, מעין קומקומים עם זרבובית.
ברונזה תיכונה
גבולות התקופה: 2000 לפנה"ס - 1550 לפנה"ס, לאורך 450 שנים.
בתקופה זו חוזרים בארץ ישראל אל ישיבה ביישובי קבע ולבסוף חוזרים גם הביצורים. שינוי זה מתרחש בעקבות חדירת עמים מהצפון ומסוריה אל תוך הארץ, וחזרת כוחה של מצרים העתיקה עם עליית השושלות ה־12 וה־13 בתחילת התקופה.
היישוב
תקופת העיור חוזרת לארץ ישראל. בין הערים המרכזיות נמנות שכם, חצור, רחוב וליש. בנוסף יש מעבר מהמערך השבטי של 3–4 שליטים בעיר לשלטון מלוכני של שליט יחיד, כפי שהתגלה בחקירת כתבי המארות. בכתבים אלו, המחולקים לשלוש תקופות, נראה כי יחס מספר השליטים למספר הערים נמצא במגמת מתאם שלילית, כך שככל שעולה מספר הערים - יורד מספר שמות המלכים המופיעים בכתבים. בעקבות זאת, לקראת סוף התקופה, ישנן עדויות לארמונות שליטים בחצור ובמגידו. לאחר מכן מתרחשת קריסת מערכות נוספת.
ממצאים
לקראת סוף התקופה פורחת תעשיית התכשיטים בארץ ובהם פסלי אלות פריון שונות ותכשיטי זהב. הממצא החשוב ביותר בתקופה זו נמצא בישראל בתל אל-עג'ול שם נמצא מלאי עצום של תכשיטי זהב, העיר כנראה נחרבה לאחר מצור שארך שלוש שנים על ידי יעחמס הראשון.
בתקופה זו, ניתן למצוא מעט תעודות על מה שקורה בארץ, רובן ממצרים:
סיפורו של שנהאת – במגילה ישנו סיפור מהמאה ה-20 לפנה"ס. הסיפור מתאר אדם חשוב ממצרים שנאלץ לברוח ממצרים לארץ כנען ("גבל"-בין טריפולי לבירות בזמננו). עיר זו שימשה, לדבריו, כמרכז תרבותי-מצרי, דבר המחזק את ההשערה כי האזור שמדרום לגבל אכן היה נתון להשפעה מצרית מסוימת. הוא מתאר את ארץ כנען כארץ מאוד פורייה ופורחת. בעניין האנשים שהוא פוגש שם - הסברה המקובלת במחקר היא שאלו אנשים נוודים למחצה שנמצאים באיזשהו תהליך של התיישבות. אינטרפרטציה זו נשענת גם על ידיעות ממקומות אחרים ולא רק מהטקסט עצמו.
אולם יש המשערים שב"רתנו העילית" ששכנה בתוך כנען הרחק ממבוא הים פגש שנהאת במצרים שהעדיפו חיי קבע במקום זה ולא במולדתם - מצרים. מקור נוסף הם שתי קבוצות של טקסטים הקרויים כתבי המארות (=קללות). הקבוצה הראשונה כתובה על גבי קעריות חרס והקבוצה השנייה על גבי צלמיות. הראשונה בערך מ-1900 לפנה"ס והשנייה בערך מ-1800 לפנה"ס ובהן מוזכרים מקומות ושליטיהם בא"י, חלקם בפעם הראשונה. בין המקומות המוזכרים: ירושלים, אשקלון, צור, עכו, שכם, אפק, חצור, ליש.
הכתובות הללו ממחישות את הקשר בין ארץ ישראל למצרים. למצרים היה קשר לארץ ישראל וכן הייתה למצרים יומרה להשתלט ולהשפיע על ארץ ישראל.
מקור נוסף הוא כתובת חוּסֶבֶּכְ, כתובת קבר ממצרים. היא אינה אומרת הרבה חוץ מהזכרת מסע צבאי מצרי לאזור שכם, וכך מלמדת, שוב, על עניין מצרי בארץ ישראל.
מקור נוסף הוא מכתבים שנמצאו בארכיון של מָארִי. הם נמצאו במסופוטמיה בצפון סוריה מתוארכים למאה ה-18 לפנה"ס. בארכיון נמצאו, לוחות טין של כתב יתדות ובהן עשרות אלפי תעודות. חמש מהן מדברות על ארץ ישראל - בעיקר על חצור. הן מזכירות שיירות שנסעו לחצור חזרו מחצור נתפסו בדרך, מפני שחצור הייתה עיר מרכזית ונכללה בעולם התרבות של סוריה.
ברונזה מאוחרת
כרונולוגיה: 1550 לפנה"ס - 1200 לפנה"ס, לאורך 350 שנה.
היישוב העירוני עבר דלדול, יחסית לתקופת הברונזה התיכונה. ערים מרכזיות ננטשו (אולי במהלך הכיבוש המצרי של הארץ), ותושבים רבים עברו לעיירות ספר קטנות ששטחן לא היה גדול מכמה דונמים (מעטים היישובים של התקופה שעלו על 50 דונם). לרוב היישובים לא היו ביצורים (הביצורים המרשימים מהברונזה התיכונה נהרסו או הפכו ללא יעילים בזמן שהיישוב נבנה על חורבות הקודם, ובכך היה גבוה מהביצורים. כמו כן נראה שביצורים חדשים לא נבנו כי נאסרו על ידי המצרים (הם נתפסו כהכנה למרד).
תקופה זו מכונה בחלק ניכר מספרות המחקר התקופה הכנענית.
תקופת הברזל
גבולות התקופה: 1200 לפנה"ס / 1150 (בקירוב) - 586 לפנה"ס (חורבן בית ראשון).
תקופה זו מתחלקת לשתיים:
היישוב
היישוב העירוני מתפתח והאוכלוסייה גדלה, יישובים מרכזיים מגיעים אף למאות דונמים, במקביל מתפתחים בארץ בין סוף המאה ה-13 למאה ה-11 מאות יישובם קטנים ופרוזים, שנמצאים ברובם בשלב מעבר הדרגתי מרעייה נוודית להתיישבות קבע חקלאית. ישנם הבדלים מהותיים בין היישוב היהודי ליישוב הפלשתי בתקופה זו.
על פי סקירת היישובים מתקופת ראשית ההתיישבות הרציפה באזור הרי יהודה, חלק מהממצאים שנמצאו מתאימים לתיאור המקראי שמתייחס למסע כיבוש הארץ בראשות יהושע בן נון, ואחרים עומדים בסתירה לכך, כך שחלק מהיישובים המוזכרים בסיפור הכיבוש, לדוגמה, חרבו בהפרש של מאות שנים.