cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ציפורי הטרף
ציפורי הטרף (באנגלית: Birds of Prey) היא קבוצה בדיונית של גיבורות-על המופיעה בחוברות קומיקס ביקום DC קומיקס. הקבוצה הופיעה לראשונה בחוברת Birds of Prey: Black Canary\Oracle #1 מיוני 1996, אם כי החלה בפרסום מחזורי בינואר 1999 והיא נוצרה בידי הכותבים צ'אק דיקסון וג'ורדן ב. גורפינקל והמאייר גרי פרנק. הסדרה עוצבה ברובה (החל מגיליון 56 ועד 108) על ידי הכותבת זוכת הפרסים גייל סימון. היא אוירה על ידי מגוון מאיירי DC, הבולט שבהם היה אד בניס, אך גם ג'ו בנט וגרג לנד.
הסדרה עוקבת במרביתה אחר שלוש נשים שהופיעו בעבר כדמויות משנה במותגי קומיקס אחרים של DC: ברברה גורדון, לשעבר באטגירל, היא מנהיגת החבורה בתפקידה החדש כאורקל; דיינה לאנס היא הקנרית השחורה, לשעבר חברה בליגת הצדק ושותפה לעלילות סופרמן, וונדר וומן והחץ הירוק; והלנה ברטינלי היא הציידת, ספק גיבורת-על ספק פורעת חוק, שעבדה בעבר עם וכנגד באטמן.
מרבית גליונות הסדרה כללו את אורקל וקנרית שחורה כמפעילה וסוכנת-שדה, עם ציידת בתפקיד שדה חלקי (לרוב הוזעקה במפתיע לחילוץ מצרה לא צפויה). החל מגליונות מאוחרים (80+) הצטרפה ליידי בלאקהוק לתפקיד מלא של טייסת וסוכנת-שדה.
אורקל
ברברה גורדון הוצגה כדמות משנה בקומיקס של באטמן, תחילה כבתו המאומצת של מפקח המשטרה ג'יימס גורדון ומיד לאחר מכן כבאטגירל הראשונה. הופעת הבכורה שלה בקומיקס הייתה ב-1965, בחוברת Detective Comics #359, תחת הכותרת "The Million Dollar Debut of Batgirl". היא לחמה בצוות עם באטמן ורובין, ונחשבה כאחת מדמויות המפתח הבולטות בתור הכסף של הקומיקס. כשהסירה את תלבושת באטגירל, ניהלה גורדון חיים פרטיים והחזיקה בעבודה כספרנית. בסיפור "באטמן: הבדיחה ההורגת" היא נורתה בביתה על ידי הג'וקר, בעודה בבגדיה האזרחיים. בעקבות הירי היא סבלה מפציעה בעמוד השדרה שהותירה אותה משותקת מהמותניים ומטה. גורדון נאלצה לוותר על זהותה כבאטגירל, כשהיא רתוקה לכסא גלגלים. בהמשך החליפו אותה בתפקיד זה נשים אחרות שעטו תלבושות דומות. כאשר יצאה החוברת Suicide Squad #23 בשנת 1989, הוצגה ברברה מחדש כאורקל, אשפית מחשבים המסוגלת לאכן כל מידע. בתפקידה זה היא סייעה לבאטמן וגיבורי על אחרים לאתר, לתפוס ואף להרשיע פושעים שונים בגות'אם. מאוחר יותר היא ביססה צוות קבוע של לוחמות סביבה, שהפך להיות ציפורי הטרף.
ביקום DC שלאחר אירועי "פלאשפוינט", ברברה גורדון השיגה מחדש את התנועה ברגליה ושבה לזהותה כבאטגירל.
הקנרית השחורה
דיינה לאנס היא הקנרית השחורה השנייה - אמהּ, דיינה דרייק-לאנס, הייתה הקנרית השחורה בתקופת תור הזהב של הקומיקס, יחד עם ליגת הצדק המקורית. לאחר שכתוב מחודש בשנת 1983, בו מרבית מדמויות DC קיבלו היסטוריה חדשה, היא החלה להילחם בפשע בעקבות הבטחה שמסרה לאביה, שהיה בלש במשטרת גות'אם. היא החלה להתאמן באמנויות לחימה ואגרוף על מנת להחליף את אמה כקנרית השחורה - כולל התלבושת בה התפרסמה, גרבוני רשת ומחוך שחור. דיינה ירשה את כוחה המיוחד של אמה - צרחת הקנרית, שמאפשרת לה לשבור מכשולים ולהפיל יריבים, ויחד איתו התקבלה לליגת הצדק החדשה. במהלך פעילותה כקנרית השחורה החדשה, החלה לאנס בקשר רומנטי עם החץ הירוק, שנגמר באכזבה (עד ל-2007, בו הוא חודש). במהלך תקופה זו היא גם איבדה את צרחת הקנרית שלה בעקבות חטיפה ועינויים. כשנראה כי יכולותיה של לאנס לא יועילו עוד בליגת הצדק, ברברה גורדון נורתה והפכה, בלית ברירה, לאורקל. היא ביקשה את עזרתה של לאנס והקימה יחד איתה את צוות ציפורי הטרף הבסיסי ביותר, בו גורדון נותנת הנחיות ממרומי מגדל השעון בגות'אם, ולאנס נלחמת בנבלים ברחובות העיר. מוקדם במרוצת הסדרה, דיינה לאנס יצאה לפרק זמן קצר עם ראס-אל-גול, סיפור שהחזיר לה את צרחת הקנרית ואף ריפא את פצעיה מאירוע החטיפה שעברה. היא נשארת עם צוות ציפורי הטרף עד לסיום האוגדן "Perfect Pitch", בו היא מאמצת ילדה קטנה ומנסה לחזור לחיים נורמליים.
הציידת
הלנה רוזה ברטינלי היא בתו של אחד מראשי משפחות הפשע של גות'אם. לאחר שאויביו של אביה חטפו והתעללו בה בהיותה בת שש, היא הורחקה מחוג המשפחה להגנתה שלה וצוות לה שומר ראש. בגיל 19 היא חזרה רק כדי לראות את שארית משפחתה נטבחת על ידי משפחות פשע יריבות. סיפור יסוד זה שונה לחלוטין בגרסה שיצאה בשנת 2000, בה ברטינלי מגלה משולש אהבים בין משפחות הפשע כמניע להרג משפחתה. על פי סיפור המקור של הדמות שיצא ב-1989, היא נדרה לסיים את שלטונן של משפחות הפשע בגות'אם ולטובת העניין הפכה לפורעת חוק. מרבית סיפורי העלילה שלה נסבו סביב מאבקה מול באטמן, שסירב לקבל את דרכיה האלימות להשגת מטרתה. היא הצטרפה לצוות ציפורי הטרף החל מהאוגדן "Of Like Minds", בו קנרית שחורה נפלה למלכודת של הנבל סאוונט והיה צורך לחלצה. אף על פי שאורקל, המקורבת לבאטמן, חשדה בציידת ובדרכיה האלימות, היא נאלצה לסמוך עליה. באוגדנים הבאים הצרפה ציידת למשימות מחוץ לגות'אם, והחל מפרישתה של קנרית שחורה הפכה לסוכנת שטח קבועה של ציפורי הטרף. היא לבשה מספר חליפות, רובן בגוונים של כחול וסגול עם צלב לבן על החזה, וכוללות גלימה ארוכה ומסיכה. כלי נשקה המועדף הוא רובה קשת, היורה חצים קטנים, ולטובתו היא חוגרת אמתחת ונדן סביב מותניה.
ליידי בלאקהוק
זינדה בלייק הייתה האישה הראשונה ביחידת הטייס הבדיונית "הבלאקהוקס", שטסה כחלק מבעלות הברית במלחמת העולם השנייה. היא הופיעה במגוון חוברות קומיקס, לרוב תחת מותג Blackhawk (החל מחוברת 133, שיצאה ב-1957), ומרבית העלילות התרחשו בסביבת שנות ה-40 של המאה ה-20. בעקבות אירוע הקרוסאובר "שעת אפס: משבר בזמן" שפורסם ב-1994, היא הועברה לזמן המודרני ולהמשכיות הנוכחית של DC. על פי הסיפור Between Dark and Dawn, היא נטשה את חברת התעופה המצליחה שהקימו ממשיכיה של קבוצת ה"בלאקהוקס" עם מטוס ייחודי שפותח בה, דגם ה-Citation X. מאוחר יותר המטוס נחנך על ידי אורקל תחת השם Aerie One והפך לבסיס המעופף של ציפורי הטרף. טייסת מחוננת ומאז הצטרפותה לציפורי הטרף היא טסה במגוון כלי טיס מודרניים, כולל מסוקים.
ליידי שיווה
סנדרה וו-סאן הופיעה כדמות של מתנקשת-על כחלק מעלילון Richard Dragon, Kung Fu Master (לראשונה בגיליון 5), כאויבת של ריצ'רד דראגון, תחת הכינוי ליידי שיווה. הדמות נוצרה על ידי דניס אוניל וריק אסטרדה. היא מתמחה ברציחות בידיים חשופות ואמנויות לחימה שונות, ונחשבה במהרה כנבלית בעולם באטמן. על פי דעתה של קנרית שחורה, שיווה היא המתנקשת המסוכנת ביותר בעולם (שיווה עצמה החזיקה בדירוג דומה). שיווה הופיעה במסגרת ציפורי הטרף החל מהאוסף Sensei and Student, במהלכו הציעה לקנרית שחורה להיות המתלמדת שלה. במהלך אירועי Perfect Pitch הצטרפה שיווה לחבורת ציפורי הטרף כסוכנת שטח, בעוד קנרית שחורה נסעה לכפר הולדתה של שיווה כדי להתלמד באמנויות הלחימה. ליידי שיווה חזרה מאוחר יותר לסייע לאורקל במספר מקרים בודדים (לרוב ללא הזמנה), אך לא המשיכה כסוכנת שטח.
סאוונט
בריאן דורלין הוא בן תפנוקים שניסה להפוך להיות גיבור-על בגות'אם, ומוקדם מאוד גורש משם על ידי באטמן, לאחר שהציג חוסר בשיקול-דעת ומוסר. מאוחר יותר הוא הפך לנבל המתמחה באיתור מידע סודי וסחיטה של בעלי הון שונים. כחלק מתאוות הנקם על העלבון שספג, ניסה דורלין למצוא את זהותו של באטמן ואת זו של אורקל. מלווה בשומר-ראש אישי, סוכן ק.ג.ב. לשעבר בשם קראוטה, הציב סאוונט מלכודת לקנרית שחורה וחטף אותה למטרות מיקוח. שחרורה הובטח לאורקל בתמורה לזהותו של באטמן. מהלך אירועים אלו תוארו באוסף Of Like Minds, שבסופו הצליחה ציידת לשחרר את קנרית שחורה ולהביא את סאוונט וקראוטה לדין. מאוחר יותר החליטה אורקל לגייס את סאוונט, לאחר שהראה כי הוא מסוגל להציג חמלה ונמנע (ככל שהיא ידעה) מהרג. סאוונט וקראוטה הפכו להיות חברי צוות חלקיים בציפורי הטרף, כשקראוטה מהווה כוח תקיפה וסאוונט כוח עזר במחשוב. במהלך כל האירועים התברר כי סאוונט סובל ממחלת נפש המקשה עליו לתפוס את המציאות, במיוחד בהקשרים של מעבר הזמן. הוא הסתייע בטיפול תרופתי ובסיעוד מצד קראוטה. נרמז מספר פעמים כי מסירותו של קראוטה לאדונו נובעת מאהבה בלתי ממומשת.
מורשת העטלף
הקומיקס עובד לסדרת טלוויזיה בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21, ששודרה במקור ברשת The WB האמריקאית. הסדרה הציגה את סיפור הקבוצה תוך שינויים רבים. סיפור הרקע של אורקל נותר דומה למקור, אולם ציידת הפכה לבתם של באטמן וקאטוומן, והפגינה כוחות על-אנושיים. הקנרית השחורה דיינה לאנס הוצגה כקוראת מחשבות בת-עשרה, ובמרבית פרקי הסדרה הייתה לא מודעת לכוחותיה כפי שבוססו בקומיקס, ואף לא השתמשה בשמה או בתלבושת המזוהה עמה.
הסדרה התרחשה בניו-גות'אם, עיר שנבנתה על הריסותיה של גות'אם בה פעל באטמן. על פי הסיפור באטמן פרש מספר שנים לפני תחילת מאורעות הסדרה, מה שהשאיר את אורקל כלוחמת כמעט בלעדית בפשע בעיר, ואחראית על חבורה של מטא-אנושיים.
נבלת העל העיקרית בסדרה הייתה הארלי קווין, שהוצגה במרבית הפרקים באלטר אגו שלה, ד"ר הארלין קווינזל. את החבורה ליווה אלפרד פניוורת', משרתו האישי של באטמן, דמות משנית בקומיקס של באטמן. כמושא אהבה רומנטי לציידת, הוצגה דמות שלא הופיעה במקור - הבלש ג'סי ריס.
לאחר שידור עונה אחת באורך 13 פרקים הסדרה לא חודשה לעונה שנייה. בישראל שודרה הסדרה תחת השם "מורשת העטלף", בערוץ AXN.
סרט
בנובמבר 2016, ציפורי הטרף המבוסס על הקומיקס ציפורי הטרף בתהליך הפקה עם כריסטינה הודסון בתור התסריטאית. צילומי הסרט יחלו בינואר 2019. בכיכובה ובהפקתה של מרגו רובי בתפקיד הארלי קווין, שחקניות נוספות הן: ג'ורני סמולט-בל בתפקיד הקנרית השחורה ומרי אליזבת' וינסטד בתפקיד הציידת. הסרט הוכרז כבר בשנת 2016 בעקבות הצלחתו היחסית של הסרט יחידת המתאבדים ומתחילה פורסם כי הסרט ייקרא "Gotham City Sirens". הסרט ייקרא "Birds of Prey" ועשוי לצאת לאקרנים ב-7 בפברואר 2020.
שוולם
שוולם (בגרמנית: Schwelm) היא עיר במדינת נורדריין-וסטפאליה שבגרמניה.
גאוגרפיה
שוולם נמצאת בדרום-מזרח חבל הרוהר, ממערב לחבל הארץ וסטפאליה וממזרח לחבל הארץ ההררי "Bergisches Land", מסיבה זו היא ידועה כ"Pforte Westfalens" ("השער אל וסטפאליה").
היסטוריה
ניתן למצוא אזכורים לשוולם כבר מהמאה התשיעית אך העיר הוקמה באופן רשמי רק בשנת 1496, בשנת 1929 הפכה לבירה המחוזית. יצרן הפסנתרים הוותיק ביותר בעולם, Rud. Ibach Sohn, פועל בעיר מאז 1794.
כמו כן, שוולם היא עיר הולדתו של גוסטב היינמן.
אגירין
אגירין הוא מינרל, חבר בקבוצת הקלינופירוקסן - קבוצה של אינוסיליקטים (סיליקטים במבנה דמוי שרשרות) מאפיים. האגירין בנוי משרשרת בודדת. נוסחת המבנה הכימי של האגירין היא: NaFe3+ Si2O6. האגירין נמצא בתחילת השורה האיזומורפית של האגירין-אוגיט (Ca,Mg,Fe)SiO3)). בשורה זו הנתרן מתחלף בכמויות משתנות עם הסידן, כאשר ברזל (Fe+2) ומגנזיום מחליפים את הברזל (Fe+3) על מנת לאזן את המטען החשמלי. אלומיניום מחליף גם הוא את הברזל (Fe+3).
האגירין מופיע בסיאניט-נפלין פראלקליני ובסלעי יסוד דומים. מקומות בהם ניתן למצוא אגירין כולל את אזור הר סנט-אילר (Mont Saint-Hilaire) בחבל קוויבק שבקנדה, העיירה קונגסברג (Kongsberg) שבנורווגיה, נרסרססוק (Narsarssuk) בגרינלנד, חצי האי קולה ברוסיה, העיירה מגנט קוב (Magnet Cove) בארקנסו שבארצות הברית, קניה, סקוטלנד וניגריה.
בישראל ניתן למצוא אגירין בנורדמרקיט (סוג של סיאניט) של מכתש רמון; איגרין-אוגיט (המינרל הנמצא באמצע השורה האיזומורפית בין אגירין לאוגיט) מופיע בנפלין-מונזוניט של גבעת המורה. במצרים ניתן למצוא אגירין בגרניטים אלקליניים בסיני ובמדבר המזרחי.
האגירין נתגלה לראשונה בנורווגיה בשנת 1835 וקיבל את כינויו על שמו אגיר, אל הים במיתולוגיה הנורדית. שם נרדף למינרל הוא "אקמיט" (מיוונית נקודה) בהתייחס לגבישים המחודדים שלו.
מנדה נאזר
מנדה נאזר (נולדה ב-1982) היא תושבת בריטניה, מחברת סודאנית ופעילה לזכויות אדם. במשך שמונה שנים, היא הייתה שפחה בסודאן ובלונדון. נאזר נולדה וגדלה בכפר בהרי נובה בסודאן. בגיל שתים עשרה או שלוש עשרה (תאריך לידתה המדויק אינו ידוע), היא נחטפה ונמכרה לעבדות בסודאן לאחר פשיטה על הכפר שלה. משפחתה הצליחה לברוח מהפושטים אל ההרים, אולם היא נלכדה ונמכרה לעבדות. במשך שש שנים, מנדה שימשה כשפחה במשפחה ערבית בח'רטום שם עברה התעללות פיזית.
בריחה ומקלט
לאחר שש שנות שבי, נאזר נשלחה ללונדון כדי להיות משרתת בית לדיפלומט סודאני, עבד אל אל-קורונקי, הממונה בפועל של סודאן, שהתגורר בווילסדן גרין. לאחר שלושה חודשים, היא הצליחה להימלט בעזרת אחד מבני הקהילה הסודנית בלונדון. עם הימלטה, היא בקשה מקלט. משרד הפנים האנגלי דחה את בקשתה שנתיים לאחר שהוגשה. דחיית הבקשה הביאה לעליה בתמיכה בנאזר, הן מצד ארגוני זכויות אדם והן מצד של ארגונים המתנגדים לעבדות. בין לבין פרסמה נאזר את האוטוביוגרפיה שלה בגרמניה, בשיתוף פעולה עם עיתונאי בריטי מקצועי.
בשנת 2005 פורסמה המהדורה האנגלית לאוטוביוגרפיה שלה. בשנת 2010, סיפור חייה הומחז בתוכנית של ערוץ 4, "אני שפחה", בכיכובם של וונמי מוסקו (Wunmi Mosaku), ובמחזה "עבדים - שאלה של חופש".
תביעת דיבה בידי דיילי טלגרף
לאחר שהסאנדיי טלגרף פרסם בשנית את סיפורה בספטמבר 2000, אל קורונקי הגיש תביעת דיבה כנגד העיתון. בחודש יולי 2002, לפני שהמקרה הגיע לבית המשפט, העיתון חזר בו מהסיפור, והסכים לשלם פיצויים. נאזר והמחבר המשותף של האוטוביוגרפיה שלה טענו כי תוצאה זו נבעה מאוזלת היד המקצועית של הסאנדיי טלגרף. בפרט, הכתב מעולם לא פגש או דיבר עם נאזרה טרם פרסום המאמר.
עוד נטען כי העיתון חזר בו מהסיפור כולו, מבלי לתת לנאזר ההזדמנות להבהיר את אי הדיוקים הנטענים, ולהצביע על האמיתות שבו.
אלכסנדר לויצקי
אלכסנדר לֵוִיצְקי (Alexander Levitzki; נולד ב-13 באוגוסט 1940) הוא מדען ישראלי, פרופסור אמריטוס לביוכימיה, במכון למדעי החיים על שם אלכסנדר סילברמן, באוניברסיטה העברית בירושלים. לויצקי נודע בשל מחקריו הנוגעים לתהליכים תאיים וחלבונים. חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, חתן פרס ישראל (התש"ן, 1990) ופרס וולף (2005).
שנים מוקדמות
אלכסנדר לויצקי נולד בירושלים ב־1940 לשרלוטה ויעקב לויצקי. הוא למד כימיה באוניברסיטה העברית בגבעת רם (1963) וסיים דוקטורט בכימיה (ביופיזיקה וביוכימיה) במכון ויצמן למדע בשנת 1968.
קריירה אקדמית
בשנת 1974 נעשה לויצקי פרופסור חבר באוניברסיטה העברית, וב-1976 מונה לפרופסור מן המניין באותו המוסד. במקביל, ב-1974 הוא מונה לפרופסור חבר במכון ויצמן למדע. לויצקי היה פרופסור אורח בחמישה מוסדות שונים בארצות הברית בין השנים 1974 ל-2002, והיה חלק מחבר העורכים של 13 כתבי עת מדעיים, ביניהם Science, בשנים 1993–1996. בנוסף, הוא עמד בראש החטיבה למדעי הטבע של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים בשנים 2004–2007. רשומים מספר פטנטים בתחום הביוכימיה על שם לויצקי, והוא הוא לקח חלק בפרסום כ-340 מאמרים. אחד מהם, 'Tyrosine Kinase Inhibition: An Approach to Drug Development' התפרסם בכתב העת Science, הנחשב לאחד מכתבי העת היוקרתיים בעולם. לויצקי ייסד את פרס לויצקי, פרס לחוקרי אלגברה ישראלים, לזכר הוריו, שרלוטה ויעקב לויצקי. הפרס מוענק כל שנתיים מאז 1998 בחסות האגוד הישראלי למתמטיקה.
מחקרים
משסיים את עבודת הדוקטור, נסע להשתלם באוניברסיטת קליפורניה בברקלי במעבדתו של פרופ' דן קושלנד ופיתח עמו את תחום הקואופרטיביות והאלוסטריה, תכונות שונות של אנזימים. קושלנד ולויצקי הראו את מעורבות תופעת ה־half-of-the-sites reactivity והקואופרטיביות השלילית באנזימים וחלבונים העוסקים ברגולציה.
עם שובו לישראל המשיך לויצקי לעסוק בבקרה של חלבוני בקרה ובמקביל החל את עבודתו על מערכות של העברת אותות בתאים (Signal Transduction). במשך כ־20 שנה עסק במערכת בה חקר את מנגנון העברת האינפורמציה מקולטנים (רצפטורים) של אדרנלין לאנזים אדניליל ציקלאז (1974-1992). קבוצתו באוניברסיטה העברית הייתה הראשונה לזהות את הקולטן באופן כימי וביוכימי (1978) ולפענח את מנגנון העברת האינפורמציה מן הקולטן אל האנזים (1978–1982). בשיתוף עם קבוצה גרמנית, לויצקי וקבוצתו היו הראשונים לשחזר את מערכת העברת האינפורמציה מחלבונים נקיים במערכת ממברנלית סינתטית (1982–1986).
החל משנת 1985 עסק לויצקי במנגנוני העברת סיגנל של חלבונים סרטניים, במיוחד כאלה העושים פוספורילציה (זרחון) על טירוזין, אך גם על סרין ועל תריאונין. במסגרת זו פיתח אסטרטגיה חדשה לפיתוח תרופות אנטי-סרטניות ותרופות ספציפיות המבוססות על עיכוב מנגנוני הסיגנל ביוכימי המופעלים על ידי חלבוני הסרטן. על בסיס טכנולוגיות אלה קיימות בקליניקה כמה תרופות המראות מידה גדולה של הצלחה. בשנת 1996 הובילו מחקריו לפיתוח, על ידי חברת נוברטיס, של התרופה Gleevec המשמשת לטיפול בחולי לוקמיה.
יחד עם שמואל בנאי, דוד גרץ וגרשון גולומב, כולם מהפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית, פיתח לויצקי חומר וטכנולוגיה למניעת היצרות כלי דם (restonosis) לאחר טיפול בבלון ובתומכן (1992–2004). הטכנולוגיה והחומר נמצאים בפיתוח על ידי חברה בארצות הברית. בשנים האחרונות פיתח אסטרטגיה נוספת אשר נועדה לגרום להרס ממוקד של תאי סרטן על ידי הפעלה סלקטיבית של תוכנת התאבדות בתאים הסרטניים ולא בתאים הנורמלים הסובבים אותם. אחת הטכנולוגיות הללו נמצאת בשלבי פיתוח קליני.
לורן שוורץ
לורן-מואיז שוורץ (בצרפתית: Laurent-Moïse Schwartz; 5 במרץ 1915 – 4 ביולי 2002) היה מתמטיקאי יהודי-צרפתי. שוורץ הוא בוגר אקול נורמל סופרייר וזכה במדליית פילדס על תרומתו בתחום תורת ההתפלגויות, המעניקה משמעות מוגדרת לאובייקטים כגון פונקציית דלתא של דיראק. שוורץ הורה שנים ארוכות באקול פוליטקניק.
לבד מעבודתו המדעית שוורץ אף היה אינטלקטואל נודע בצרפת, שהביע דעות סוציאליסטיות.
תולדות חייו
לורן-מואיז שוורץ הוא בן למשפחה יהודית משכילה מחבל אלזס. אביו היה מנתח, ודודו רוברט דברה היה רופא ילדים נודע בצרפת. בעת לימודיו בפריז בתיכון "ליסה לואי-לה-גרנד" (Lycée Louis-le-Grand), המשמש כמכינה ל"אקול נורמל סופרייר", התאהב במארי-הלן לוי, בתו של המתמטיקאי פול פייר לוי שהייתה מתמטיקאית בזכות עצמה. לזוג נולדו שני ילדים.
שוורץ התעניין שנים ארוכות במדעי הטבע ואסף למעלה מ-20,000 פרפראים, אוספו הועבר למוזיאון הלאומי למדעי הטבע בפריז. במהלך השנים גילה מספר מיני פרפראים הקרויים על שמו.
שוורץ הצטיין כתלמיד, במיוחד בלימוד לטינית, יוונית ומתמטיקה. בשנת 1934 התקבל לאקול נורמל סופרייר, ובשנת 1937 עמד בבחינות לתעודת הוראה (Agrégation). בתקופת מלחמת העולם השנייה נאלץ שוורץ להסתתר ולהזדהות בשמות בדויים, כדי שלא יזוהה כיהודי. הוא עבד באוניברסיטת שטרסבורג תחת שם בדוי, לורן-מרי סלימרטן, גם אשתו השתמשה בשם בדוי. עם סיום המלחמה התגורר שנה אחת בגרנובל ובשנת 1945 החל לעבוד באוניברסיטת נאנסי, שם שהה שבע שנים.
בשנת 1950 זכה במדליית פילדס על עבודתו בתחום ההתפלגויות. הוא היה המתמטיקאי הצרפתי הראשון שזכה במדליית פילדס. שלטונות ההגירה של ארצות הברית הערימו קשיים על כניסתו למדינה לשם קבלת המדליה, עקב נטיותיו הפוליטיות הטרוצקיסטיות. עבודתו הבהירה את פונקציית דלתא של דיראק ופונקציית מדרגה, סייעה להרחבת התאוריה של התמרת פורייה ומשמשת אבן פינה לתאוריה של משוואות דיפרנציאליות חלקיות.
שוורץ היה חוקר ומורה רב השפעה, ובין תלמידיו נמנים מתמטיקאים בולטים ובהם: Bernard Malgrange, Jacques-Louis Lions, François Bruhat ואלכסנדר גרותנדיק. בשנת 1952 הצטרף לפקולטה למדעים של הסורבון. בין השנים 1958 - 1980 עבד בעיקר באקול פוליטקניק. בין השנים 1961 - 1963 נאסרה עליו ההוראה באקול פוליטקניק, לאחר שחתם על עצומת ה-121, שקראה להכיר בזכויות הלגיטימיות של העם האלג'יראי בעת מלחמת העצמאות של אלג'יריה. בשנת 1973 נבחר לחבר נילווה באקדמיה הצרפתית למדעים ובשנת 1975 נבחר לחבר מן המניין בה.
Uncle Albert/Admiral Halsey
Uncle Albert/Admiral Halsey הוא שיר מאת פול ולינדה מקרטני, מתוך האלבום "Ram". השיר יצא בארצות הברית כסינגל ב-2 באוגוסט 1971, וכבש במהרה את ראש המצעדים, מה שהפך לסינגל המצליח ביותר של מקרטני מאז הביטלס.
רקע
לחן השיר מורכב מכמה שירים בלתי-גמורים שיועדו לאלבום "Abbey Road" של להקת הביטלס, וכך נוצר מבנהו המיוחד והמשתנה מרגע לרגע. מקרטני טען ש"דוד אלברט" מבוסס על דודו. אלמנט בולט נוסף בשיר הוא האפקטים הקוליים שבו, ביניהם צלילי רעמים, גשם וטלפון מצלצל.
קבלה
פול מקרטני זכה בפרס גראמי עבור שיר זה, בשנת 1971. הסינגל נמכר בלמעלה ממיליון עותקים. השיר נכלל באלבום האוסף "Wings Greatest" משנת 1978, על אף ש"Ram" אינו אלבום של להקת Wings.
וירג'יל דודה
וירג'יל דודה (ברומנית: Virgil Duda; 25 בפברואר 1939 – 5 בספטמבר 2017) היה סופר ועורך יהודי ישראלי בשפה הרומנית.
ביוגרפיה
דודה נולד בברלאד כבנם של אוקה סולומון וקארול ליבוביץ'. סיים ב-1970, בהצלחה, את לימודי המשפטים באוניברסיטת בוקרשט והוסמך כעורך דין. הוא היה יועץ משפטי של בית הזיקוק טלאז'ן (Teleajen), בפלוישט ועורך תסכיתים ומפיק של הסטודיו הקולנועי של בוקרשט בין השנים 1970 - 1987. לאחר עלייתו לישראל ב-1988 עבד כספרן ובין השנים 1989 - 2004, כעורך בעיתונים הישראלים בשפה הרומנית, "השעה האחרונה" (Ultima oră) ו"חיינו" (Viaţa noastră).
דודה היה סגן נשיא התאחדות הסופרים הישראלים בשפה הרומנית.
נפטר ב-5 בספטמבר 2017.
פרס אמי
פרס אמי (באנגלית: Emmy Award) הוא הפרס החשוב ביותר בתעשיית הטלוויזיה האמריקאית, והוא שווה ערך לפרס אוסקר (לקולנוע), פרס טוני (לתיאטרון), ופרס גראמי (למוזיקה) פרס אמי לבידור בפריים טיים הוא הפרס היוקרתי ביותר בתעשיית הטלוויזיה האמריקאית, ומוענק על ידי האקדמיה האמריקאית לטלוויזיה ותקשורת טכנולוגית. טקס חלוקת פרס אמי הראשון נערך בהוליווד, ב-25 בינואר 1949.
טקס פרסי אמי לבידור בפריים טיים
טקס פרס אמי לבידור בפריים טיים (באנגלית: Primetime Emmy Award) נערכים לשם הכרה במצוינות בתוכניות טלוויזיה בשעות צפיית השיא בארצות הברית. הטקסים מתקיימים בדרך כלל באמצע חודש ספטמבר, ביום ראשון לפני ההתחלה הרשמית של עונת הסתיו בשידורי הטלוויזיה. נכון לאמצע העשור השני של המאה ה-21, הם משודרים ברוטציה בין הרשתות ABC ,NBC ,CBS ו-Fox.
מספר פרסים בקטגוריות שהוצגו לאנשים מאחורי הקלעים כגון ארט דיירקטור, מעצבי תלבושות, צלמים, מלהקים, ועורכי קול מוענקים בטקס פרסי אמי לאמנויות יצירתיות שנערך בנפרד כמה ימים קודם לכן.
טקס פרס אמי לבידור בפריים טיים מנוהלים ומוצבעים על ידי 25,000 חברי האקדמיה לטלוויזיה, אומנויות ומדעים (ATAS). עבור רוב הקטגוריות, חברי ATAS מכל הסניפים שלהם מצביעים באזור חודש יוני כדי לקבוע את המועמדים רק בקטגוריות התואמות את תחום עיסוקם. מלבד זה, כל החברים רשאים להצביע למועמדויות בקטגוריית "התוכנית הטובה ביותר". ההצבעה הסופית לקביעת הזוכים מתקיימת בחודש אוגוסט.
ינשוף (פו הדב)
ינשוף (באנגלית: Owl) הוא דמות בדיונית בסדרת ספרי וסרטי פו הדב מאת אלן אלכסנדר מילן. הוא הדמות המבוגרת ביותר והיהירה והדברנית ביותר בסיפורי פו הדב המחשיב את עצמו כמנטור וכמורה של כל הדמויות האחרות. דמותו לא מבוססת על מראה של בובה ממולאת, כך שבאיורי הספרים הוא נראה פחות או יותר כמו ינשוף אמיתי.
פרס אמי
טקס פרסי אמי לבידור בשעות היום
טקס פרסי אמי לבידור בשעות היום (Daytime Emmy Award) הוא טקס נפרד בתעשיית הטלוויזיה האמריקאית שמתקיים בדרך כלל בחודש יוני, ונערך במטרה להכיר במצוינות בתוכניות טלוויזיה בשעות היום. טקס פרסי אמי לבידור בשעות היום הראשון היה בתחילה חלק מטקס פרסי אמי לבידור בפריים טיים ב-1972, אך הטקס הנפרד הראשון לתוכניות בשעות היום התקיים ב-1974.
ינשוף (פו הדב)
ינשוף ורוב חבריו מאמינים שהוא החיה האינטליגנטית ביער, אך במציאות הוא די פזור נפש. לעיתים קרובות הוא מאריך בדיבור, נושא נאומים רבי מלל ועושה שימוש במילים שידידיו לא מבינים. אף על פי שינשוף אוהב להציג את עצמו כבעל ידע, כמו כל הדמויות האחרות, יכולת האיות שלו לא מן המשופרות – הוא כותב את שמו באיות השגוי "Wol". כאשר מגיע אליו פו הדב כדי שיסייע לו לכתוב את ברכת יום ההולדת עבור איה, אומר לו ינשוף שהוא כותב "יום הולדת שמח באהבה מפו" (A very happy birthday with love from Pooh), אך למעשה הוא כותב HIPY PAPY BTHUTHDTH THUTHDA BTHUTHDY. פו, שבעצמו לא יודע קרוא וכתוב, הולך לדרכו שמח וטוב לב עם הברכה שכתב ינשוף והוא מכיר לו תודה על כך. כאשר ארנב (שרמת הקריאה והכתיבה שלו סבירה), מגיע לדון עם ינשוף על פתק שהשאיר להם כריסטופר רובין, אין ביכולתו של ינשוף לקרוא את הפתק. אך במקום להודות בכך, הוא מנתב את השיחה עד שהוא גורם לארנב בעורמה לקרוא את הפתק בקול רם, ובנקודת זמן זו ממשיך ינשוף בהתנהלותו החכמה כביכול כאילו הוא ידע מההתחלה מה כתוב בפתק.
בספרי פו הדב, מתייחס ינשוף לדמויות האחרות בהתנשאות אך באדיבות. הוא עשוי להיות כעסני וניתן להרגיזו בקלות, במיוחד כאשר ידידיו מתעלמים מנאומיו הארוכים או מפריעים לו כאשר הוא נושא אותם. לעיתים הוא מרכיב משקפי קריאה ומשתמש בטפריו כידיים, ולא בכנפיו כמו בסרטי וולט דיסני. הוא מתגורר בבית על עץ. בית זה התמוטט בסערה בפרק השמיני של הספר הבית בקרן פו. בסופו של דבר מגלה איה את מה שהוא חושב שהוא "הבית המושלם החדש עבור ינשוף", מבלי להבין שזה למעשה ביתו של חזרזיר. אף על פי כן, חזרזיר מציע את הבית לינשוף.
בסדרת הסרטים של וולט דיסני, דמותו של ינשוף יותר מתרוננת וידידותית. הוא מדבר במבטא חזק האופייני לדרום אנגליה. הוא נהנה לספר סיפורים על קרובי משפחתו, כולל בן דודו דקסטר, בכל עת שמתרחש משהו שמזכיר לו אותם, אך רבים מסיפוריו הם חסרי תכלית ומגוחכים. בסרט פו הדב ביום סגריר הוא עובר להתגורר כאמור בביתו של חזרזיר, אך אירועים אלו לא זוכים להתייחסות החל מהסרט פו הדב ויום ההולדת של איה. בסדרה חבריי טיגר ופו דמותו לא מופיעה.
דמותו של ינשוף דובבה על ידי האל סמית' בין השנים 1966–1991, על ידי אנדרה סטויקה בין השנים 1997–2007 והחל משנת 2011 הוא מדובב על ידי קרייג פרגסון. בגרסאות העבריות לסרטי פו הדב הוא מדובב על ידי יעקב בוך.
פרס אמי
טקס פרסי אמי לבידור בשעות היום
טקס פרסי הדיי טיים מנוהלים ומוצבעים על ידי חברי האקדמיה הלאומית לאומנויות הטלוויזיה והמדעים (NATAS). ההצבעה נעשית על ידי פנל של שופטים. כל חבר פעיל ב-NATAS, המחזיק בנקודות זכות לאומיות לשנתיים לפחות ובתוך החמש השנים האחרונות, כשיר להיות שופט. בהתאם לקטגוריה, ההצבעה נעשית תוך שימוש או בדירוג רייטינג קריטריוני או שיטת ניקוד מועדפת. לכל הקטגוריות שכוללות דרמה (ביניהן: סדרת הדרמה הטובה ביותר, שחקן ראשי בסדרת דרמה, שחקנית ראשית בסדרת דרמה וכו'), יש סיבוב הצבעה טרומי נוסף שנקרא "טרום מועמדויות", בו שחקן אחד או שניים מכל סדרה נבחר, כדי לקדם אותו לשלב הבא ולהחשיב אותו למועמדויות העיקריות לפרסים.
טקסים באזורים ספציפיים
טקסי פרסי אמי מוצגים באזורים ספציפיים שונים הנערכים מדי שנה. לכל טקס יש קבוצה של נהלים בנוגע למועמדויות וההצבעות, יחד עם כללים שונים לגבי ועדות הצבעה. כמו כן, לכל הטקסים השונים יש קבוצה של קטגוריות זהות, וזה לא נדיר שיהיו להן את אותם שמות (למשל פרס אמי לבידור בפריים טיים לסדרת דרמה מצטיינת ופרס אמי לבידור בשעות היום לסדרת דרמה מצטיינת).
סדרה שנכנסת לאחת מתחרויות אמי הלאומיות לא יכולה להיכנס גם לאחת התחרויות האחרות. לדוגמה, סדרות מופצות שזמן השידור שלהם משתנה בין שוקי התקשורת עשויים להיות זכאים להיכנס גם לטקס אמי לבידור בשעות היום וגם לבידור בפריים טיים, אך לא יכולים להיכנס לשניהם. באופן כללי, סדרה נחשבת ללאומית אם היא מגיעה ל-50 אחוזים ממשקי הבית בארצות הברית; סדרות שאינן מגיעות ללפחות 50 אחוזים מהמדינה עלולות להיכנס לטקס פרסי אמי האזורי במקום. סדרות טלוויזיה באינטרנט מטופלות באופן דומה לסדרות מופצות: הן חייבות להיות זמינות להורדה או להזרמה על ידי יותר מ-50 אחוזים מהשוק הלאומי של ארצות הברית כדי להיות זכאיות להיכנס לאחד התחרויות הלאומיות של פרס אמי, והן יכולות להיכנס רק לאחד מטקסי אמי הלאומיים.
טקס פרס אמי הבין-לאומי
טקס פרס אמי הבין-לאומי (International Emmy Award) הוא טקס נפרד הנערך לשם הכרה במצוינוּת בתוכניות טלוויזיה זרות שהופקו מחוץ לארצות הברית. הם נערכים מדי שנה החל מ-1973 בידי האקדמיה הבין-לאומית לאמנויות ומדעי הטלוויזיה. הטקס מתקיים בדרך כלל בחודש נובמבר בעיר ניו יורק.
סדרת הקומדיה "רמזור" של ערוץ 2 ושידורי קשת זכתה בפרס "הקומדיה הטובה ביותר" בשנת 2010 ואילו סדרת הדרמה "טהרן" של כאן 11 זכתה בפרס "הדרמה הטובה ביותר" בשנת 2021.
לוח שנה לטקסי 2023
לוח שנה אופייני לטקסי אמי העיקריים הוא כדלקמן, עם מועדים מפורטים המתקיימים בשנת 2023.
בן בראודר
רוברט בנדיקט "בן" בראודר (באנגלית: Robert Benedict "Ben" Browder; נולד ב-11 בדצמבר 1962) הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע, מדבב ובמאי קולנוע אמריקאי, הידוע בעיקר מסדרות המדע הבדיוני "פארסקייפ" ו"סטארגייט SG-1".
ביוגרפיה
בראודר נולד בממפיס שבטנסי וגדל בעיר שארלוט שבמדינת צפון קרוליינה, שם סיים את לימודיו וקיבל תואר בפסיכולוגיה מאוניברסיטת פורמן (Furman University).
לאחר מכן נסע בראודר ללמוד בבית הספר המלכותי לתורת הנאום ולדרמה "Central" בלונדון, שם הכיר את השחקנית פרנצ'סקה בולר. השניים נישאו ב-1989 ולהם שני ילדים.
ב-1997, ביצע בראודר הופעת אורח בעונה השלישית של שולחן לחמישה. מ-1999 עד 2003, הוא השתתף בסדרה פארסקייפ. כדי לצלם את הסדרה נאלץ בראודר לעבור לאוסטרליה עם משפחתו. ב-2003, לאחר שהסדרה בוטלה, חזר עם משפחתו לארצות הברית. על השתתפותו בסדרה קיבל בראודר שני פרסי סאטורן.
ב-2004, הופיע בראודר בסרט "A Killer Within". באותה שנה, חזר בראודר לשחק בסדרת ההמשך ל"פארסקייפ" שנקראה "Farscape: The Peacekeeper Wars".
ב-2005, החל בראודר להופיע בסדרה סטארגייט SG-1 מתחילת העונה ה-9 שלה. הוא מגלם את דמותו של קמרון מיטשל, מפקד צוות SG-1 שהחליף את ג'ק אוניל, המפקד הקודם של SG-1 שגולם על ידי ריצ'רד דין אנדרסון. לצידו של בראודר משחקת קלאודיה בלאק בתפקיד ואלה ששיחקה לצידו גם בסדרה פארסקייפ.
בשנת 2017 ביים את סרטו הראשון "Bad Kids of Crestview Academy", קומדיית אימה בהשתתפותם של שון אסטין, דרייק בל, סופיה טיילור עלי וג'ינה גרשון.
יחסי ארמניה–ניו זילנד
יחסי ארמניה–ניו זילנד הם יחסי החוץ בין ארמניה וניו זילנד.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-6 ביוני 1992. בשנת 2012 ביקר שר החוץ של ארמניה, אדוארד נלבנדיאן, בניו זילנד, ובדצמבר 2013 ביקר שליחו המיוחד של ראש ממשלת ניו זילנד, ג'ון בולגר, בארמניה, אזרבייג'ן וגאורגיה. קיימת קהילה ארמנית קטנה בנו זילנד, המתגוררת בעיקר באוקלנד.
אשמן
ראו גם
}}
חטיבת הסיגינט
חטיבת הסיגינט היא יחידה של משטרת ישראל העוסקת באיסוף מודיעין אותות.
חטיבת הסיגינט הוקמה ב-2007 על ידי ניצב משנה גדי סיסו, שגייס לשורותיה שוטרים וקצינים של משטרת ישראל. מטרות היחידה הן סיוע בפיענוח פשיעה חמורה ומניעתה והצלת חיי אדם.
בחטיבה עושים שימוש באמצעים כגון:
ראס עטייה
ראס עטייה (בשמו המלא: ח'ירבת ראס עטיה; בערבית: خربة رأس عطيّه) הוא כפר פלסטיני בנפת קלקיליה, דרומית לקלקיליה ולחבלה, מערבית לאלפי מנשה ומזרחית למתן. פירוש שם הכפר בערבית הוא 'פסגת המתנה'.
לפי נתוני הרשות הפלסטינית התגוררו בכפר 1,895 תושבים בשנת 2016.
היסטוריה
על-פי סקירה היסטורית מאת עבד אל-עזיז אמין עראר, הקימו את הכפר שלוש חמולות שיצאו מכפר ת'ולת': מראעבה, שוואהנה ועראר בתחילת המאה ה-19.
בסקר של הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1882 מתואר הכפר כ-"כפר על ראש גבעה בו אספקת המים מגיעה מבורות מים".
בעקבות מלחמת העצמאות ולאחר הסכמי שביתת הנשק של 1949, עבר הכפר משליטה בריטית לירדנית. במסגרת ההסכם סופחו ב-20 במאי 1949 יישובי אזור "המשולש", ה"הקו הירוק" נמתח לאורך גבלו המערבי של הכפר והוא נותק מהיישובים הסמוכים טייבה, טירה, קלנסווה שעברו לשליטה ישראלית.
בשנת 1961 נמנו בראס עטייה 224 תושבים.
לאחר 1967
בעקבות מלחמת ששת הימים, ב-1967, עבר הכפר משליטה ירדנית לישראלית.
בספטמבר 1983, הוקמה ההתנחלות אלפי מנשה מצפון לכפר. בשנות התשעים של המאה ה-20 הוקמו היישובים מתן ונירית כ 500 מטר בצמוד לקו הירוק ממערב לכפר.
בעשור הראשון של המאה ה-21 נבנתה באזור הכפר גדר ההפרדה. על מנת לכלול את היישוב אלפי מנשה בצידה הישראלי של הגדר, הגדר מכתרת את ראס עטייה ואת חבלה מכל עבריהן, למעט שני מעברים: בצפון מנהרה מתחת לכביש 55 המחברת את חבלה עם קלקיליה, ומדרום כביש לכיוון כפרים ועיירות אחרים באזור, כסניריא, כפר ת'ולת ועזון. בגדר שממזרח לכפר הוקם מחסום צה"ל, "מחסום ראס-עטייה", הפועל 12 שעות ביממה, ומשמש את תושבי הכפר שלהם אדמות חקלאיות שנותרו מחוץ לגדר, וכן את תושבי הכפר ראס א-טירה, שנותר אף הוא במובלעת אלפי מנשה שבצד הישראלי של הגדר. תוואי הגדר באזור שונה בעבר בעקבות עתירה שהוגשה לבג"ץ. עתירה נוספת שהגישו תושבי האזור נגד התוואי החדש נדחתה.
כלכלה
רוב התושבים מתפרנסים מחקלאות או מעבודה בישראל, ומיעוטם עובדים במוסדות הרשות הפלסטינית.
קרב טספרונגה
קרב טספרונגה (נודע גם בשם "קרב האי סאבו הרביעי", וביפנית: "קרב לונגה פוינט" (ルンガ沖夜戦)) היה קרב ימי בין הצי הקיסרי היפני וצי ארצות הברית שנערך בליל 30 בנובמבר 1942 ליד גוודלקנל. הקרב היה חלק מקרב גוודלקנל במערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה.
בקרב זה ניסה כוח סיירות ומשחתות של בעלות הברית, בפיקודו של אדמירל משנה קרלטון רייט, ליירט כוח משחתות יפני, בפיקודו של אדמירל משנה ראיזו טנאקה, בדרכו למשימת אספקה לכוחות היפנים בגוודלקנל.
הכוח האמריקני נהנה מיתרון מערכת מכ"ם, פתח ראשון באש, וטיבע משחתת יפנית. אך היפנים השיבו אש, טיבעו סיירת אחת, והסבו נזק כבד לשלוש אחרות, לפני שנסוגו בחזרה לבסיסם. אף על פי שהיפנים השיגו ניצחון טקטי בקרב זה, האמריקנים זכו לניצחון אסטרטגי בשל העובדה שהצליחו לסכל את ניסיון האספקה, דבר שתרם בסופו של דבר לניצחון בעלות הברית בקרב גוודלקנל.
המערכה בגוודלקנל
ב-7 באוגוסט 1942 נחתו כוחות בעלות הברית בגוודלקנל, באי טולאגי ובאיי פלורידה שבאיי שלמה. מטרת הנחיתות הייתה כיבוש האיים ומניעת השימוש בהם בידי היפנים לשיבוש קווי השיט והתקשורת בין ארצות הברית ואוסטרליה, וכן כיבוש אי שיהווה נקודת פתיחה לכיבוש איי שלמה, שנועדה להגן על אגפן של בעלות הברית שהתקדמו צפונה בגינאה החדשה. הנחיתה פתחה מערכה שנמשכה שישה חודשים.
היפנים לא היו מוכנים להגעת בעלות הברית, ולכן צלחו הנחיתות בטולאגי ובסביבותיו, והנחתים האמריקנים כבשו את שדה התעופה שהקימו היפנים בגוודלקנל עד שעות הערב, 8 באוגוסט. לאחר מכן פרס מפקד הנחתים בגוודלקנל, מייג'ור גנרל אלכסנדר ונדגריפט, את נחתיו בקווי הגנה סביב רמת לונגה, ששכנה לחופו הצפוני של גוודלקנל וכלל את שדה התעופה שדה הנדרסון. ב-20 באוגוסט נחתו בשדה המטוסים הראשונים של כוח האוויר של גוודלקנל, שנקרא כוח אוויר קקטוס, על שום שם הקוד שנתנו בעלות הברית לגוודלקנל. על פני החודשיים הבאים שלחו בעלות הברית תגבורות לאי, ובחודש דצמבר היו באי מעל 20,000 נחתים.
כדי לכבוש מחדש את גוודלקנל, שלח הפיקוד העליון של האימפריה היפנית את הארמייה ה-17 של הצבא היפני הקיסרי שחנתה ברבאול, והייתה תחת פיקודו של לוטננט גנרל הארוקיצ'י היאקוטאקה. באותה עת נלחמו רוב יחידות הארמייה ה-17 בגינאה החדשה, ולכן הוחלט לשלוח רק חלק מהארמייה לאיי שלמה, והאלמנט הראשון נחת בגוודלקנל ב-19 באוגוסט.
בשל האיום ממטוסי כוח אוויר קקטוס, לא יכלו היפנים להשתמש בספינות תובלה איטיות כדי להוביל תגבורות לגוודלקנל, ולכן החלו להשתמש בסיירות ובמשחתות במקום. אוניות אלה היו מהירות דיו כדי להפליג מהבסיס היפני באיי שורטלנד שבאיי שלמה המערביים לגוודלקנל ובחזרה בתוך לילה אחד, בנתיב שכונה "החריץ" ("The Slot"), וכך נמנעו מלחשוף עצמן להתקפת מטוסי בעלות הברית, שלא פעלו בלילות. עם זאת, במשחתות לא היה די מקום כדי לשאת ציוד כבד, כלי רכב, ארטילריה ואספקה, והחיילים נאלצו לצד לקרב עם ציוד קל וכל אספקה שיכלו לשאת עליהם בלבד. משימות הפלגה מהירות אלה במורד איי שלמה ולגוודלקנל וחזרה זכו לכינוי טוקיו אקספרס על ידי חיילי בעלות הברית, ו"תחבורת עכברושים" בפי היפנים. היפנים היו מיומנים ביותר בלחימת לילה, ולכן שלטו במימי איי שלמה במהלך הלילות, ובעלות הברית לא העזו לקרוא תגר על שליטה זו. אולם כל כלי שיט יפני שהיה בטווח 320 קילומטרים מגוודלקנל עם שחר היה בסכנה חמורה מצד מטוסי בעלות הברית בשדה הנדרסון.
הצבא היפני הקיסרי ניסה לכבוש את שדה הנדרסון לראשונה ב-21 באוגוסט בקרב טנרו, בשנית ב-12–14 בספטמבר בקרב רכס אדסון, ופעם נוספת ב-23 עד 26 באוקטובר בקרב על שדה הנדרסון, אך כל הניסיונות נכשלו במחיר אבדות רבות, והיפנים נאלצו לסגת מערבית למטניקאו. גם ניסיון נוסף להוביל אספקה ותגבורות לארמייה ה-17 נכשל בקרב הימי על גוודלקנל, ב-12–15 בנובמבר.
ב-22 בנובמבר החליט הפיקוד העליון היפני על שינוי במבנה הארגוני של הזירה. לוטננט גנרל היטושי איממורה קיבל את הפיקוד על הארמייה האזורית השמינית, ותחת פיקודו נמצאו הארמייה ה-17 היאקוטאקה והארמייה ה-18 בגינאה החדשה. עם היכנסו לתפקיד החל איממורה בתכנון שליחת שתי דיוויזיות לגוודלקנל, אך התקפת בעלות הברית בבונה, גינאה החדשה, שהייתה קרובה יותר לבסיס האזורי ברבאול, גרמה לו לדחות את התגבור.
משבר אספקה
באמצע נובמבר נאלצו היפנים לוותר על גיחות הטוקיו אקספרס, בשל איום מטוסים משדה הנדרסון וסירות טורפדו מטולאגי, והחל ב-16 בנובמבר, ולמשך שישה שבועות, העבירו אספקה לגוודלקנל באמצעות צוללות. כל צוללת יכלה לשאת כ-50 טונות אספקה, שהספיקה ליומיים בלבד עבור הארמייה ה-17. במקביל ניסו היפנים להוביל אספקה על גבי ארבות קטנות, אך כוח אוויר קקטוס טיבע אותן בקלות.
ב-26 בנובמבר דיווח היאקוטאקה לאיממורה אודות מצבם החמור של הכוחות בגוודלקנל. הוא טען שמאה אנשים גוועים מדי יום ברעב, ועד שתגענה הדיוויזיות החדשות לא יישאר אף אחד בחיים. איממורה החליט לפיכך לשוב ולהשתמש במשחתות.
הצי הקיסרי הכין תוכנית אספקה מאולתרת, שתאפשר למשחתות לחמוק מאיום מטוסי כוח אוויר קקטוס. חביות נפט גדולות עמוסות בציוד רפואי ובאספקה בסיסית, תוך השארת אוויר שיאפשר ציפה, תקשרנה יחד בחבל ותתלנה מחרכי התותחים של משחתת. בהגיע המשחתת לגוודלקנל ייחתך החבל, בזמן שהיא מבצעת תפנית חדה. סירות מנוע או שחיין יתפסו את הקצה הצף של החבל ויביאו אותו אל החוף, שם ימשו החיילים את השורה הארוכה של החביות.
מפקד הצי השמיני היפני ברבאול, תת-אדמירל גונאיצ'י מיקווה, הורה לאדמירל משנה ראיזו טנאקה לצאת בראש הכוח הימי הראשון לנסות את שיטת האספקה בחביות. בליל 29 בנובמבר יצא מיקווה בראש טור של שמונה משחתות, שמתוכן נשאו שש משחתות 200–240 חביות כל אחת, לכיוון כף טספרונגה, שבחוף הצפון-מערבי של גוודלקנל. אוניית הדגל של טנאקה הייתה "נאגנמי", והיא ליוותה את הכוח, ביחד עם "טאקנמי". המשחתות שנשאו את החביות היו: "קורושיו", "אויאשיו", "קגרו", סוזוקאזה", "קווקאזה", ו"מאקינאמי". על מנת לחסוך במשקל ובמקום, פרקו המשחתות את כל הטורפדו שלהן, לבד טורפדו אחד שהשאירו בכל אחד מצינורות השיגור.
לאחר הקרב הימי בגוודלקנל, ערך אדמירל ויליאם הלסי, מפקד כוחות בעלות הברית בדרום האוקיינוס השקט, שינוי במבנה הארגוני של הכוחות שהיו תחת פיקודו. ב-24 בנובמבר הוא הקים באספיריטו סאנטו, קלדוניה החדשה, את "כוח משימה 67", שכלל את הסיירות הכבדות "מינאפוליס", "ניו אורלינס", "פנסקולה" ו"נורת'האמפון", את הסיירת הקלה "הונולולו", וארבע משחתות. הפיקוד על כוח משימה זה נמסר לאדמירל משנה קרלטון רייט ב-28 בנובמבר.
רייט תדרך את מפקדי הספינות שלו בדבר תוכניתו להיכנס לקרב שטח לילי עם הצי הקיסרי. לפי התוכנית, אותה כתב אדמירל תומאס קינקייד, תפלגנה שתי משחתות מצוידות במכ"ם במרחק מה מקדמת הכוח, ותתרענה על כל כוח אויב שתזהה. לאחר מכן יהיה עליהן לשגר מטח טורפדו, ולפנות את קו האש לסיירות, שתגענה אחריהן.
ב-29 בנובמבר יירטו שירותי המודיעין של בעלות הברית תשדורות יפניות מוצפנות מהן למדו אודות הפלגת הכוח של טנאקה. מיד הורה הלסי לרייט להפליג עם כוח משימה 67 לגוודלקנל, והכוח יצא לדרכו מקלדוניה החדשה, מרחק 580 מילים ימיים (930 קילומטרים). בדרכו צפונה הצטרפו לכוח משימה 67 שתי משחתות נוספות ששייטו באזור, אך רייט לא תדרך את מפקדיהן בתוכנית הקרב והציב אותן במאסף. בשעה 17:00 ב-30 בנובמבר המריאו מטוסי סיור מהסיירות האמריקניות לטולאגי, שם המתינו להטיל נורים בעת הקרב.
מעט לאחר חצות ב-30 בנובמבר יצא הכוח של טנאקה מאיי שורטלנד בדרכו לגוודלקנל. טנאקה ניסה לחמוק מגילוי על ידי בעלות הברית, ולכן הפליג בנתיב הפלגה לא שגרתי סביב בוגנוויל, אך יחידות תצפיות חופים זיהו את הכוח ודיווחו עליו לבעלות הברית. מטוסי סיור יפנים איתרו אף הם את כוח המשימה האמריקני ודיווחו לטנאקה, שהודיע לספינותיו שהעדיפות ניתנת להשמדת כוח האויב, ולא לפריקת האספקה.
לפני הקרב
בשעה 21:40 ב-30 בנובמבר הגיע הכוח של טנאקה לאי סאבו, ונכנס למבנה טור. באותה עת עמד כוח משימה 67 להיכנס למצר הים בין גוודלקנל ואיי פלורידה ממזרח. בראש הטור האמריקני הפליגו המשחתות "פלטצ'ר", "פרקינס", "מורי" ו"דרייטון", אחריהן הפליגו הסיירות מיניאפוליס, ניו אורלינס פנסקולה, הונולולו ונורת'האמפטון, והמשחתות "למסון" ו"לרדנר" הפליגו במאסף. בניגוד לתוכנית המקורית, הפליגו המשחתות במרחק 3.7 קילומטרים מראש טור הסיירות, ולא במרחק גדול יותר שיאפשר להן גילוי מוקדם של האויב.
בשעה 22:40 חלף הכוח היפני דרומית לסאבו, והאט את מהירותו לקראת הטלת החביות. באותה עת נכנס כוח משימה 67 למצר ועשה דרכו לאי סאבו. בשעה 23:06 הופיע הכוח היפני במרחק 21 קילומטרים על צגי המכ"ם של כוח המשימה, בדיוק כשהפליגו המשחתות היפניות לנקודות ההטלה המיועדות ליד טספרונגה. בשעה 23:12 זיהו תצפיתנים על סיפון טאקנמי את הכוח האמריקני, וארבע דקות לאחר מכן הורה טנאקה לעצור את הפריקה ולהתכונן לקרב.
לחימה
בשעה 23:14 זיהתה פלטצ'ר במכ"ם את טקאנמי במרחק 6.4 קילומטרים וביקשה רשות לפתוח באש. רייט חשב שהטווח גדול מדי ולא אישר, ורק לאחר ארבע דקות הצליח מפקד המשחתת, קומנדר ויליאם קול, לשכנע את רייט לתת אישור לירי. אולם בשלב זה יצאו המשחתות היפניות מהטווח וכל הטורפדו החטיאו את מטרתם. לאחר מכן שיגרו נורים ופינו את האזור.
במקביל הורה רייט לשאר כוח המשימה לפתוח באש, וב-23:21 הייתה הסיירת מיניאפוליס הראשונה לירות מטח לעבר הכוח היפני. הסיירות האמריקניות ריכזו את אשן בטקאנמי, ותוך דקות היא ספגה נזק רב. היא הספיגה לשגר מספר פגזים בעצמה, וכן מטח טורפדו מלא, לפני שיצאה מכלל פעולה. בשל נתיבי ההפלגה המקבילים של שני הצדדים, חלפו האוניות זו על פני זו בטווח קצר. כשחלפה אוניית הדגל נאגמי במקביל לכוח המשימה, היא שיגרה מטח טורפדו, תוך שהיא נסוגה בחסות מסך עשן. בשעה 23:23 שיגרה סוזוקאזה מטח טורפדו נוסף לעבר הטור האמריקני, וכמותה עשו קורושיו, אויאשיו וקווקאזה בדקות הבאות.
בשעה 23:27 ירתה מיניאפוליס את המטח התשיעי שלה, ורייט עמד להורות על שינוי כיוון הפלגה, כששני טורפדו פגעו בה. אחד הטורפדו פגע במכל דלק המטוסים שבקדמת צריח התותח הראשי, ונזק כבד נגרם לגוף הספינה. פחות מדקה לאחר מכן פגע טורפדו בניו אורלינס, וגרם לפיצוץ עז במחסן התחמושת הקדמי ובמכל דלק המטוסים, שקרע את חלקה הקדמי של האונייה והרג רבים. הסיירת הבאה בטור הייתה פנסקולה, שעקפה את שרידיהן הבוערים של מיניאפוליס ושל ניו אורלינס והמשיכה בנתיב ההפלגה הקודם. בשעה 23:39 התפוצץ טורפדו מתחת לתורן הראשי שלה, דבר שגרם להצפת חדר המכונות ולעצירתה. שמן מכונות בער על פני המים שהציפו את הספינה וגרם לנזק נוסף, והיא איבדה את יכולת ההנעה שלה והחלה לנטות. אחרי חלפה הסיירת הונולולו במהירות על פני האוניות היפניות ולא ספגה כל נזק.
בשעה 23:44 הורה טנאקה לכוחו לנתק מגע ולסגת מאזור הקרב. אויאשיו וקורושיו הפליגו לעבר טקנאמי המשותקת, אך זנחו את ניסיונות חילוץ השורדים לאחר שהבחינו באוניות אמריקניות נוספות בקרבת מקום, וחברו לשאר הכוח בדרכו צפון-מערבה.
תוצאות הקרב
בשעה 01:30 הרעיד פיצוץ עז את טקאנמי, והרג רבים מאנשים הצוות שהחלו לנטוש אותה זמן קצר לפני כן. צוותה של נורת'האמפטון החל לנטוש אותה באותה עת, לאחר שצוותי בקרת נזקים לא הצליחו להשתלט על השריפות, והיא שקעה בשעה 03:04, שישה קילומטרים צפונית לגוודלקנל. המשחתות פלטצ'ר ודרייטון אספו 773 ניצולים מנורת'האמפטון.
הסיירות מיניאפוליס, ניו אורלינס ופנסקולה הצליחו להגיע לטולאגי בשעות הבוקר ב-1 בדצמבר, ועברו תיקוני חירום. פנסקולה עזבה את טולאגי לעורף לתיקונים נרחבים ב-6 בדצמבר, ומיניאפוליס וניו אורלינס עזבו ב-12 בדצמבר. כל הסיירות עברו תיקונים נרחבים, ויצאו משירות למשך כמעט שנה.
בקרב זה ספג צי ארצות הברית את אחת מהתבוסות הגדולות ביותר שלו. בצירוף האבדות בקרב האי סאבו, בקרב כף אספרנס ובקרב הימי על גוודלקנל, לאחר קרב זה נותרו לצי האמריקני ארבע סיירות כבדות ותשע סיירות קלות בכל האוקיינוס השקט. על אף זאת, קיבל רייט את עיטור צלב הצי עבור תפקודו בקרב, ואילו קומנדר קול, מפקד המשחתת פלטצ'ר, ננזף על ששיגר את הטורפדו שלו ממרחק רב מדי.
בעקבות הקרב השתנתה אף השקפת צי ארצות הברית על טקטיקת הלוחמה הימית בזירה. יעילות הטורפדו של בעלות הברית הייתה נמוכה מאוד, ובקרב זה לא נרשמה אף פגיעה בכוח האויב. לעומת זאת, היו הטורפדו היפנים יעילים מאוד, ומפעיליהם מיומנים ביותר ובעלי ניסיון רב בלוחמת לילה, ופיקוד בעלות הברית הסב את תשומת לבו לנושא והחל לפתח טקטיקת לוחמת טורפדו חדשה.
הניסיון היפני האחרון להוביל אספקה לגוודלקנל ב-1942 התרחש ב-11 בדצמבר, ובו הוביל טנאקה כוח של 11 משחתות לגיחת טוקיו אקספרס. ספינות טורפדו שארבו לכוח בסביבת גוודלקנל פגעו במשחתת "טרוזוקי", אוניית הדגל של טנאקה, וטנאקה עצמו נפצע. המשחתת ספגה נזק כבד ושקעה לאחר מכן, ורק 220 מתוך 1,200 החביות שהטילו המשחתות היפניות באותו לילה הגיעו לידי חיילי הארמייה ה-17 בחוף.
ב-12 בדצמבר הציע פיקוד הצי הקיסרי היפני לנטוש את גוודלקנל, ולאחר התנגדות ראשונית השתכנע גם פיקוד הצבא הקיסרי, ובאישורו של הקיסר הירוהיטו ב-31 בדצמבר התקבלה ההחלטה לפנות את כל הכוחות היפנים מהאי, ולהקים קו הגנה חדש במעלה איי שלמה. היפנים נותרו באי עד 9 בפברואר 1943, אז הסתיים מבצע הפינוי של כל החיילים הנותרים באי במסגרת מבצע קה. בעלות הברית נבנו מניצחונן בגוודלקנל והמשיכו לכיבוש כל שרשרת איי שלמה, תוך בידוד וניטרול הבסיס היפני העיקרי ברבאול. לאחר מכן המשיכו בעלות הברית להילחם במעלה האוקיינוס השקט ומזרח אסיה, עד כניעת יפן באוגוסט 1945.
תאודור שוואן
תאודור שוואן (בגרמנית: Theodor Schwann; 7 בדצמבר 1810 - 11 בינואר 1882, קלן) היה פיזיולוג גרמני. מבין תרומותיו הרבות לתחום הביולוגיה ניתן למנות את התפתחות תאוריית התא, גילוי תאי שוואן במערכת העצבים ההיקפית, גילוי וחקר הפפסין, גילוי הטבע האורגני של השמרים והמצאת מונח המטבוליזם.
עבודה
עבודתו החשובה ביותר של שוואן הסתיימה במהלך ארבע השנים שבילה תחת השפעתו של מולר בברלין. בזמן זה מולר הכין את ספרו על פיזיולוגיה ושוואן עזר לו בעבודת מחקר נדרשת. שוואן צפה בתאים של בעלי חיים תחת המיקרוסקופ וציין את מאפייניהם השונים, תשומת לבו של שוואן הופנתה לרקמות השריר והעצב. הוא גילה את התאים שייצרו סיבי עצב (שנקראים כיום "תאי שוואן" לזכרו), בנוסף גילה את סיבי השריר בוושט העליון ויזם מחקר להתמתחות השריר (שמאז הורחב רבות על ידי אמיל דו בויס רימונד ורבים אחרים). בנוסף לזה מולר כיוון את תשומת לבו של שוואן לתהליך העיכול, ובשנת 1836 שוואן בודד אנזים חיוני לעיכול וקרא לו בשם "פפסין". שנותיו המאוחרות של שוואן התמקדו בדאגה גוברת לגבי סוגיות תאולוגיות.
שומר (מקצוע)
שוֹמר או מאבטח הוא אדם שעוסק באבטחה לרבות אבטחה אזרחית, ותפקידו למנוע גישתם של אנשים לא מורשים לשטח מסוים, כדי להבטיח את ביטחונם של אנשים ורכוש הנמצאים בשטח זה.
מי שמופקד על שמירתו של אדם מסוים, בכל מקום שבו הוא נמצא, מכונה שומר ראש.
שמירת חפצים היא הפקדה של חפצים בידי אדם שמתחייב לא לאפשר גישת אנשים לא מורשים אליהם. בישראל מוסדרת שמירה זו באמצעות חוק השומרים.
בישראל
בישראל למודת הפיגועים נעשה שימוש נרחב בשומרים, בפרט בתקופות של מתח ביטחוני, כגון תקופת האינתיפאדה השנייה. שומרים מוצבים בכניסה למוסדות לימוד, לבית חולים, לחנויות, למרתפי חניה, למוסדות ציבור, לבנייני משרדים ועוד.
אופי התפקיד התחיל לכלול עיון בתכולת התיקים והמזוודות שנושאים אנשים המגיעים למקומות הומי אדם לאחר אוקטובר 1967, לאחר שתושבת ירושלים הניחה מטען בקולנוע ציון שהתגלה בעוד מועד.
רבים מהשומרים מועסקים באמצעות חברות שמירה, המציבות את השומרים אצל מזמיני השירות מהן. פעולתן של חברות אלה מוסדרת בחוק חוקרים פרטיים ושירותי שמירה, המחייב קבלת רישיון להקמת חברה כזו. במתן הרישיון עוסקת ועדה הפועלת במסגרת משרד המשפטים. תנאי העסקתם של שומרים המועסקים בדרך זו מוסדרים בצווי הרחבה, ובחוק אשר קבע כי בדרך כלל שומר זכאי לעבוד מתוך עמדה ולקבל גישה למים וחשמל. פיקוח מוגבר על הציות לצווים אלה, לחוק הנ"ל, וליתר דיני העבודה החלים על השומרים, המחייב לא רק את קבלן השמירה אלא גם את מזמין השירות, נקבע בחוק להגברת האכיפה של דיני העבודה.
כדי לעבוד כשומר חמוש יש לקבל רישיון מהמשרד לביטחון הפנים.
אותיות שמש וירח
אותיות השמש והירח (בערבית: الحُـرُوفُ الشَّمْسِيَّـة والقَمَرِيَّـةُ ; בתעתיק עברי מדויק: אַלְחֻרוּף אַלשַּמְסִي|יַּה ואַלקָמָרִي|יַּה) בדקדוק הערבי הוא כינוי לשתי קבוצות של אותיות בשפה הערבית, אשר נבדלות זו מזו בהשפעתן על הגיית האות לאם (ل) של תחילית היידוע "אל-" (ال-). הימצאות האותיות בקבוצת "אותיות השמש" בסמיכות ללאם גורמת להידמות (אסימילציה) עיצור הלאם אליהן, בעוד שלקבוצת אותיות הירח אין השפעה על הגיית הלאם.
אותיות השמש
קבוצת "אותיות השמש" כוללת 14 אותיות, המייצגות עיצורים קדמיים, כלומר, עיצורים הנהגים בקדמת הפה, אך לא בשפתיים. מקומות החיתוך של אותיות השמש הם בשיניים, במכתש או מאחורי המכתש. מכיוון שגם העיצור לאם המופיע בתחילית "אל-" הוא עיצור קדמי, ומכיוון שהוא מנוקד בסכון (מקביל לשווא נח בעברית), במקרה שהמילה המיודעת פותחת באות שמש, נוצרת הידמות (אסימילציה) מלאה בין ה-ل של התחילית לבין אות השמש. במצב כזה, ה-ل של התחילית אינה נהגית, ובמקום זאת נהגה העיצור הראשון במילה (כלומר, "אות השמש") בצורה מודגשת. בכתיבה, התחילית ال נכתבת במלואה, אולם האות ل אינה מנוקדת בסֻכּוּן כרגיל, אלא נשארת בלא ניקוד, ואילו "אות השמש" מנוקדת בשַדַּה (סימן המקביל לדגש חזק בעברית). אותיות השמש נקראות כך כאמצעי זיכרון - המילה شمس (שמס = שמש) עצמה פותחת ב"אות שמש". תהליך הוספת תחילית היידוע "אל-" למילה شمس הוא כדלקמן:
אותיות השמש באלפבית הערבי: ت, ث, د, ذ, ر, ز, س, ش, ص, ض, ط, ظ, ل, ن.
עזר זיכרון ידוע ונפוץ לזכירת אותיות השמש לדוברי עברית הם המשפטים: "שטן תרד לצד", "סרטן זללן צד רשת", ו"שרת זללן צד סרטן".
אותיות הירח
"אותיות הירח" הן 14 האותיות הנותרות באלפבית הערבי, המייצגות עיצורים הנהגים בשפתיים ואת העיצורים האחוריים, כלומר העיצורים הנהגים בחלק האחורי של הפה, בגרון ובלוע. כשמילה פותחת באחת מ"אותיות הירח" לא נוצרת הידמות בין ה-ل של התחילית "אל-" לבין העיצור הראשון במילה, ולפיכך התנהגות התחילית רגילה. הכינוי "אותיות ירח" נובע הן מכך שהמילה הערבית قمر ("קַמר" = ירח) פותחת ב"אות ירח", והן משום שירח הוא היפוך כביכול לשמש.
אותיות הירח באלפבית הערבי: ا‍, ب, ج, ح, خ, ع, غ, ف, ق, ك, م, ه, و, ي.
האות ج
בערבית ספרותית האות ج (ג'ים) נחשבת כ"אות ירח", אף שרוב דוברי הערבית הוגים אותה כעיצור בתר-מכתשי, כלומר כעיצור קדמי. רק בערבית מצרית מקובל להגות את האות ج כאות ג בעברית, כלומר כעיצור אחורי. ייתכן שההגייה המקובלת כיום במצרים הייתה המקורית, ולפיכך השתמרה מסורת על-פיה האות ج היא "אות ירח". בניבים ערביים רבים חלה הידמות בין ה-ל של התחילית "אל-" לבין העיצור ג', כאילו הייתה האות "ג'ים" אות שמש, אולם בערבית ספרותית יש הקפדה על הגיית ה-ל לפני האות "ג'ים". לדוגמה, המילה الجمعة (= יום שישי) תיהגה כך:
בערבית ספרותית
בערבית מדוברת
אותיות שמש וירח במלטזית
אותיות שמש וירח קיימות גם במלטזית, שהיא שפה שמית שהתפתחה מהערבית המדוברת בצפון אפריקה. היידוע במלטזית נעשה באמצעות התווית "-il", ההופכת ל-"-l" לפני או אחרי תנועה. לפני עיצורי שמש ("konsonanti xemxin"), נדמית האות "l" לעיצור שאחריה. אותיות השמש במלטזית הן: ċ (הנהגית כ־טש), x ,t ,s ,r ,n ,d, (הנהגית כ־ש), ż (הנהגית כ־ז|ז׳) ו־z (הנהגית כ־צ|ץ).
הקשר לה"א היידוע בעברית
מתוך השוואה לתחילית "אל-" בערבית והתנהגותה לפני "אותיות שמש", ולאור העובדה שתמיד מופיע דגש חזק אחרי ה"א היידוע, קיימת השערה כי תחילית היידוע העברית הייתה במקורה "הַלְ-" או "הַנְ-", וכי העיצורים "ל" או "נ" עברו תהליך של הידמות, תחילה, כמו בערבית, לפני עיצורים קדמיים, ובסופו של דבר, מתוך אנלוגיה, לפני כל העיצורים.
לורדים לימי חייהם
לורדים לימי חייהם (באנגלית: life peers) הם בעלי תואר אצולה בממלכה המאוחדת אשר קיבלו תואר זה למשך חייהם. אין מדובר בלורדים יורשים שירשו את תארם מהוריהם, והתואר אינו מועבר בירושה לצאצאיהם.
התואר הניתן לאדם למשך תקופת חייו וכיום מדובר תמיד בתואר ברון הניתן מכוח חוק הלורדים לימי חייהם 1958. לורדים אלה רשאים להצביע בבית הלורדים - הבית העליון של הפרלמנט הבריטי.
קודם לשנת 1876
בית המלוכה, מכוח סמכותו כ"פונס הונורום" (בלטינית: fons honorum), יכול להעניק לאנשים תוארי כבוד - בין תארים לחייהם הם, ובין תוארי כבוד הניתנים לירושה.
בתקופה הקדומה של הפרלמנט הבריטי, יכול היה המלך לזמן לפרלמנט אדם מבלי שהייתה עליו החובה לזמנו פעם נוספת למושב פרלמנט אחר. בהמשך, התקבל הנוהג כי משאדם זומן פעם אחת לפרלמנט להשמיע את דעותיו, ניתנה לו זכות זו לכל ימי חייו, והזכות אף הפכה לזכות המועברת בירושה.
על אף הורשת התארים שהחלה עוד בתקופה קדומה, המשיכו המלכים, במקביל להענקת תארים הניתנים לירושה, גם להעניק תארים לחיים, אולם הדבר נעשה לעיתים נדירות ביותר. כך בתקופה שבין מלכותו של המלך ג'יימס הראשון לבין מלכותו של המלך ג'ורג' השני (1603–1760) הוענקו רק 18 תארים לחיים - כולם הוענקו לנשים, אשר לא יכלו להצביע בבית הלורדים על אף תואר זה.
בשנת 1856 הגיע בית הלורדים למסקנה כי נדרשים בבית הלורדים לורדים בעלי השכלה משפטית, בשל הסמכויות השיפוטיות של בית הלורדים, ומאידך גיסא לא רצו להרחיב את מספר הלורדים. מסיבה זו הוחלט שהשופט סר ג'יימס פארק (James Parke) יקבל תואר לחיים, אולם לאחר בחירתו קבע בית הלורדים כי רק לורדים בעלי תואר העובר בירושה יכולים לשבת בבית הלורדים, והותר לו לכהן בבית הלורדים רק מכוח תואר העובר בירושה.
בעקבות אירוע זה העבירה ממשלת בריטניה בבית הלורדים חוק המעניק תוארי לורד למשך חייהם של שופטי בית הלורדים, אולם בית הנבחרים לא אישר את החוק והוא לא נכנס לתוקף.