נפוליאון_והיהודים
נפוליאון ומדינה יהודית בארץ ישראל
במהלך המצור על עכו (1799) הכין נפוליאון הצהרה להכרזת מדינה יהודית בפלשתינה, שהופצה בקרב הקהילות היהודיות תחת הכותרת מנשר נפוליאון אל היהודים (אפריל 1799). במקביל, פורסם המנשר באותו החודש גם בעיתוני צרפת, כדוגמת העיתון "מוניטר", בו פורסם המנשר בגיליונו מתאריך ה-20 באפריל 1799. נוסח זהה של המנשר פורסם בהמשך גם בשפה הגרמנית. כחודש לאחר פרסום המנשר, בסמוך לכישלון המצור שהחיל צבא נפוליאון על עכו, שב ופרסם במאי 1799 העיתון הפריסאי "פארי מוניטר אוניברסאל" (Paris Moniteur Universel) את הצהרת הכוונות של נפוליאון באשר לכינון קוממיות יהודית בארץ ישראל, כאשר דיווח: "בהצהרה שפרסם בונפרטה, הוזמנו יהודי אסיה ואפריקה כולם לחבור תחת דגלו כדי לכונן מחדש את ממלכת ירושלים העתיקה. הוא מסר זה מכבר כלי-נשק לרבים, וגדודיהם מאיימים על העיר חאלב". לאחר כישלון המערכה של נפוליאון בעכו, שב נפוליאון ופירט בחודש אוגוסט 1800 את חזונו לתקומת העם היהודי בארצו ההיסטורית: "אילו הנהגתי את האומה היהודית, הייתי מקים מחדש את בית המקדש". גם שנים לאחר שהמערכה של נפוליאון לשיחרור ארץ ישראל מהשלטון העות'מאני לא צלחה, ולאחר שראה כי לא יוכל להשיב באותה העת את הקוממיות היהודית לארץ ישראל, פעל נפוליאון לחזק את היהודים בשטחי צרפת על ידי כינון סנהדרין צרפתית. כך, באביב של שנת 1806, פרסם נפוליאון צו בו הורה לכונן סנהדרין שתורכב מראשי היהודים בצרפת ובשטחים שתחת שליטת האימפריה הצרפתית. בין מטרותיה של הסנהדרין שהקים נפוליאון היו ניסוח חוקים להענקת שוויון אזרחי ודתי מלא ליהודי צרפת ויהודי השטחים שבשליטת האימפריה הצרפתית, וכן הכרה ביהדות כדת רשמית שלישית בצרפת. חרף התיעוד המקיף לפועלו של נפוליאון למען כינון קוממיות יהודית, נשמעים כיום קולות מקרב היסטוריונים המשתייכים לזרמי אסכולת "ההיסטוריונים החדשים" הטוענים כי מאמציו של נפוליאון בנושא הם מיתוס. כך למשל, ההיסטוריון אנרי לוראנס רואה במנשר נפוליאון אל היהודים (אפריל 1799) זיוף, ומביא טענות וראיות-לכאורה לכך שההצהרה מעולם לא נכתבה. כראיה, מציין לוראנס כי המצור על עכו הסתיים בתבוסה לצרפתים, ומשכך, התוכנית - אם הייתה כזו - ממילא מעולם לא קרמה עור וגידים. היסטוריונים אחרים, בהם נתן שור בספרו "נפוליאון וארץ הקודש", טוענים שההצהרה נבעה בעיקר מטעמי תעמולה, שנפוליאון לא היה רציני בכוונותיו להקים מדינה יהודית, וכי רצונו של נפוליאון היה להתחבב על היהודים על מנת לזכות בכספם. עם זאת, טענות אלה נעדרות ביסוס עובדתי: בפועל, לא הייתה לקהילות היהודיות של אותה תקופה השפעה פוליטית בצרפת או באיטליה, ובניגוד למיתוס המודרני, באותם ימים לא היו הקהילות היהודיות בארצות אלה עשירות בכספים או בנכסים. בנוסף, צעדיו הפרו-יהודיים של נפוליאון עוררו כנגדו התנגדות רבה מקרב החוגים האנטישמיים, הן בצרפת והן ברחבי אירופה כולה, כך שלא זו בלבד שמהלכיו הפרו-יהודיים של נפוליאון לא זיכו אותו ברווחים פוליטיים או כלכליים, אלא שמהלכים אלה אף פגעו בו. טענה נוספת מחוגי אסכולת ההיסטוריונים החדשים היא שההצהרה נעשתה במטרה לקנות את ליבו של חיים פרחי, היועץ היהודי לשליט של עכו, אחמד אל ג'זאר, על מנת לעודד אותו לבגוד במושל העות'מאני ולסייע לנפוליאון. עם זאת, טענה זו נשענת על ספקולציה, ואין כל עדות לכך שנפוליאון או כוחותיו יצרו קשר כלשהו עם פרחי, היו מודעים לקיומו או לזהותו היהודית, או לכך שחיים פרחי נחשף מעודו למנשר נפוליאון או שמע עליו. יתר על כן, אם הייתה כוונתו של נפוליאון לקנות את ליבו של היועץ חיים פרחי באמצעות פרסום המנשר, הרי שנפוליאון היה בוחר לפרסם את המנשר בשפה אותה דיבר חיים פרחי, כדוגמת ערבית - או לכל הפחות באחת מהשפות המדוברות האחרות בארצות האימפריה העות'מאנית. עם זאת, בפועל פורסם המנשר בצרפתית ובגרמנית - שתי שפות אותן לא ידע פרחי לדבר או לקרוא. בנוסף, אם פרסום כוונתו של נפוליאון לכונן קוממיות יהודית בארץ ישראל אכן נועד אד-הוק כאמצעי תעמולה כדי לקנות את ליבו של פרחי, לא היה נפוליאון שב ומכריז על חזונו לכינון הקוממיות היהודית גם שנים לאחר סיום המערכה לכיבוש עכו.