cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
PETN
מטול ה"בזוקה" M9A1 האמריקאי בקוטר 60 מ"מ חומש בראש קרבי בן 227 גרם של פנטוליט (תערובת PETN ו-TNT), ויכל לחדור 127 מ"מ של פלדה. PETN הוא גם תרופה מרחיבת כלי דם לטיפול במחלות לב.
ייצור
C(CH2OH)4 + 4HNO3 → C(CH2ONO2)4 + 4H2O
שימוש בטרור
ב- 30 באפריל 2003 2 מחבלים בריטים מוסלמים בשליחות החמאס ביצעו את פיגוע ההתאבדות בפאב "מייק'ס פלייס" בטיילת בתל אביב. חלק מהמטען הכיל PETN שהוברח מרצועת עזה בתוך קוראן.
ב25- בדצמבר 2009 הטרוריסט עומר פארוק עבדול מוטלב תכנן לפוצץ את טיסת נורת'ווסט איירליינס 253 באמצעות מטען PETN שהוסתר בכיס מיוחד בתוך תחתוניו.
ב-19 באוקטובר 2010, ניסה ארגון הטרור אל-קאעידה לשלוח חבילות נפץ מתימן לבתי כנסת בשיקגו. החבילות התגלו באמצעות מידע מודיעיני סעודי במבצע שכלל את סוכנויות המודיעין של ארצות הברית ובריטניה.
ארוחת בוקר קונטיננטלית
ארוחת בוקר קונטיננטלית היא ארוחת בוקר נפוצה בעיקר בבתי מלון באירופה אך גם בצפון אמריקה ובמקומות נוספים בעולם. שמה נובע מהתפיסה האנגלית של אירופה כיבשת ("קונטיננט") בניגוד לאי הבריטי, ואת הארוחה האירופאית כאנטיתיזה לארוחת הבוקר האנגלית.
הארוחה הקונטיננטלית היא ארוחה קלה, הכוללת קפה בחלב (לרוב קפוצ'ינו או קפה לאטה) או שוקו, מיץ, דברי מאפה כגון קלי, קרואסון ובריוש, לעיתים עם מילוי מתוק כמו ריבה, שוקולד או קצפת. לארוחה בסיסית זו נוספים לעיתים בשרים קרים פרוסים כמו סלמי ושינקן, דגני בוקר או יוגורט. ישנם בתי מלון, בעיקר בסקנדינביה, המוסיפים גם פירות, גבינות וביצה מבושלת או מקושקשת.
קישורים חיצוניים
Breakfast
אלירן דנין
אלירן דנין (נולד ב-29 במרץ 1984) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת המגן השמאלי, וכיום מנהל קבוצת בית"ר ירושלים.
קריירה
דנין גדל במחלקת הנוער של בית"ר טוברוק בטרם עבר לבית"ר ירושלים, שם החל את הקריירה הבוגרת שלו בעונת 2003/2004. דנין שיחק בירושלים עד אמצע עונת 2006/2007, אז הושאל להפועל כפר סבא. במהלך עונה זו עלה עם הנבחרת הצעירה של ישראל לאליפות אירופה עד גיל 21 שנערכה בקיץ 2007 בהולנד לאחר ניצחון בשני משחקים מול הנבחרת המקבילה של צרפת. בסך הכל רשם דנין 19 הופעות במדי הנבחרת הצעירה.
בעונת 2007/2008 חזר דנין לבית"ר ירושלים, אך במחזור ה-5 שוב הושאל, הפעם למכבי חיפה. בעונת 2008/2009 שוב חזר דנין לירושלים, אך הפעם קיבל מקום בהרכב בעקבות עזיבתו של מגן הקבוצה, יואב זיו, לחו"ל. בסוף אותה עונה זכה לראשונה בקריירה בתואר - גביע המדינה, לאחר שבגמר הגביע הצליחה בית"ר ירושלים לגבור על האלופה מכבי חיפה 2–1, על אף שדנין עצמו הורחק במהלך המשחק.
ב-31 במאי 2010 ערך דנין את הופעתו היחידה במדי נבחרת ישראל, כשנכנס כמחליף במשחק ידידות מול נבחרת צ'ילה שהסתיים בהפסד 0–3.
ב-12 באוגוסט 2012 חתם דנין בהפועל תל אביב לעונה אחת. ב-18 באוגוסט 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשנכנס כמחליף במשחק מול בני יהודה במסגרת גביע הטוטו. בעונת 2012/2013 התמודד על עמדת המגן השמאלי עם יגאל אנטבי ושמעון הרוש, ובסופה סיים את חוזהו ושוחרר מהקבוצה.
ב-2 באוגוסט 2013 חזר דנין להפועל עכו, וחתם על חוזה לשנתיים, אך לא הצליח להשתלב בהרכב הקבוצה, ובעונת 2013/2014 שותף בשישה משחקים בלבד בכל המסגרות.
לקראת עונת 2014/2015 חתם דנין בקבוצת בני סכנין, אך עזב את המועדון עוד בטרם החלה העונה. ב-18 בנובמבר 2014 דנין חתם בהפועל אשקלון מליגה א' דרום.
ב-15 ביוני 2015 חתם בהפועל עפולה מהליגה הלאומית. ב-9 בינואר 2017 חתם בהפועל מרמורק מליגה א', ובתום העונה העפיל עמה לליגה הלאומית. בעונת 2017/2018 ערך עשר הופעות במדי הקבוצה בליגה הלאומית, ובסופה פרש ממשחק פעיל.
דנין הוא בוגר הקריה האקדמית אונו בתואר ראשון בחינוך וחברה, עם התמחות בספורט.
מאוגוסט 2021 דנין מנהל את קבוצת בית״ר ירושלים במקומו של אושרי דודאי.
אודין (תוכנה)
התוכנה לא יועדה לשחרור לציבור וסמסונג מעולם לא התייחסה אליה או הזכירה את קיומה. קיימת השערה לפיה התוכנה הודלפה בטעות על ידי אחד מעובדי החברה.
התוכנה זמינה עבור מערכת ההפעלה Microsoft Windows בלבד ואינה נתמכת במערכות הפעלה אחרות, למעט הסבתה עבור מערכת ההפעלה MacOS על ידי תוכנת Wineskin.
מפרץ טאראנטו
מפרץ טאראנטו (באיטלקית: Golfo di Taranto, בלטינית: Sinus Tarentinus) הוא מפרץ בים היוני שבדרום איטליה.
גאוגרפיה
צורתו של המפרץ ריבועית כמעט, באורך ורוחב של 140 ק"מ. ממזרח הוא תחום בכף סנטה מריה דה לאוקה (פוליה — ה"עקב" של המגף האיטלקי), ובמערב בקולונה (קאפה לצינאום בקלבריה). שלושה מחוזות איטלקיים גובלים בו: פוליה, בזיליקטה וקלבריה. הנהרות החשובים שנשפכים למפרץ הם בסנטו, סיני ואגרי.
הערים העיקריות לחוף המפרץ הן טאראנטו וגליפולי. גם מושבות יווניות עתיקות נמצאו לחופיו. איטליה טוענת לבעלות מלאה על כל מימי מפרץ טאראנטו ולא מאפשרת הפלגת ספנות בינלאומית בתחומיו. עמדה זו, הדומה לעמדת לוב לגבי מפרץ סידרה, אינה מקובלת על מספר מדינות אחרות כארצות הברית ובריטניה.
במהלך מלחמת העולם השנייה נערך בעיר הנמל טאראנטו שבמפרץ קרב טאראנטו, אחד הקרבות הימיים המשפיעים ביותר בהיסטורית המלחמה הימית. בליל ה-11-12 בנובמבר 1940 הצי המלכותי הבריטי שיגר את המתקפה הימית הראשונה שלו שנעשתה על ידי כלי טיס בלבד. הבריטים תקפו את הצי האיטלקי שעגן באותה עת בטאראנטו, בעזרת כוח קטן של מפציצי טורפדו ששוגרו מנושאת המטוסים אילוסטריוס. תוצאות הקרב הראו שכוח קטן של מטוסים מסוגל להסב נזקים כבדים לאוניות מערכה. הקרב הראה בפעם הראשונה את כוחה האמיתי של נושאת המטוסים.
ראו גם
קראקו
האחים מזראטי
היסטוריה
שבעת האחים מזראטי נולדו לרודולפו וקרולינה בעיר "Voghera" בנפה פאביה במחוז לומברדיה באיטליה. רודולפו היה נהג קטר.
אלפיירי הראשון נפטר בגיל שנה (1885-1886). הבן שנולד אחריו היה קרוי על שמו "אלפיירי השני". האח מריו 1890–1981), היה צייר, האח היחיד שלא עסק בענף כלי הרכב. בשנת 1969 כיבד בנוכחותו נשיא איטליה השביעי סנדרו פרטיני תערוכה שלו בעיר "Voghera".
בשנת 1914 הקימו האחים מזראטי בית מלאכה למצתים שהיה קרוי: "Società omonima Officine Alfieri Maserati".
שלושה מהאחים: אלפיירי, בינדו וארנסטו בנו ב-1923 מכוניות גראנד פרי 2 ליטר לחברת מכוניות המרוצים האיטלקית שפעלה דאז, דיאטו. ב-1926, דיאטו הודיעה שהיא מפסיקה לייצר מכוניות מרוץ. הפסקת ייצור מכוניות המירוץ של דיאטו הובילה לייצור מכונית המזראטי הראשונה, להיווסדותו של המותג מזראטי.
בשנת 1937 מכרו את מפעל הרכב לתעשיין אדולפו אורסי, אך נשארו לעבוד במפעל לפי חוזה למשך 10 שנים.
בשנת 1947 הקימו 3 מהאחים מזראטי: בינדו, אטורה וארנסטו בבולוניה את מפעל מכוניות המרוץ והספורט "O.S.C.A" (שם רשמי: "Officine Specializzate Costruzione Automobili—Fratelli Maserati S.p.A"). המפעל פעל עד שנת 1967.
במרכז בולוניה רחוב על שם "האחים מזראטי" (Via Maserati).
התכוונות (אלבום)
"התכוונות" הוא אלבום הסולו הראשון של המוזיקאי והזמר הישראלי יוני רכטר, אשר יצא ב-20 בדצמבר 1979. האלבום הופק על ידי דודו אלהרר והוקלט באולפני טריטון. יוני רכטר הלחין ועיבד את כל השירים וניגן בפסנתר ובכלי מקלדת נוספים. בשנת 1992 יצא האלבום על גבי תקליטור בסדרת "קלאסיקה ישראלית במחיר נוסטלגי" של הד ארצי.
רקע
עד שנת 1979 הייתה מאחורי רכטר עשייה מוזיקלית מכובדת כמלחין, פסנתרן, מעבד ומפיק מוזיקלי. קלידן בלהקת "כוורת", הלחנה, עיבוד והפקת אלבומים לזמרים אריק איינשטיין וגידי גוב ואלבום הילדים המצליח הכבש השישה עשר. כזמר הופיע מעט מאוד, אך לא כסולן: בהרכב ארבע-עשרה אוקטבות עם אבנר קנר ובמופע המשותף באופן קבוע וחד פעמי עם יהודית רביץ (שניהם יצאו באלבומים). ב-1979, בגיל 27, התפנה רכטר לאלבום סולו ראשון לעצמו.
שמו של האלבום, "התכוונות", הביע הצהרת כוונות על הרצון לעמוד מאחורי כל אמירה מוזיקלית וטקסטואלית שעולה בו. יוני רכטר אמר כי עשה את האלבום בראש ובראשונה עבור עצמו, להראות את ה"אני מאמין" שלו, ומתוך ידיעה שהשירים מורכבים ואינם בעלי פוטנציאל מסחרי, בפרט ששלושה מתוך עשרת השירים הם קטעים אינסטרומנטליים. האלבום אכן לא נמכר בהתחלה, אולם השיר "שוב היא כאן" זכה להצלחה גדולה עם השנים ורכטר מבצע אותו בכל הופעותיו עד היום.
שיתוף הפעולה עם חברו לכיתה דן מינסטר, שהחל ב"דמעות של מלאכים", ממשיך גם כאן, והוא כתב מילים לשיר אחד. ב-1977 פנה עלי מוהר לרכטר כדי שילחין עבורו שירים למחזמר שכתב עם אורי קליין. המחזמר לא יצא לפועל אך שני שירים מתוכו – "שוב היא כאן" ו"זה כל מה שיש" נכנסו לאלבום. נוסף להם חיבר מוהר מילים לשני שירים נוספים באלבום; בסך הכול כתבו במשותף ארבעה שירים שסימנו את תחילתו של שיתוף פעולה אמנותי הדוק ורב שנים בין רכטר למוהר שנמשך עד לפטירתו של האחרון בשנת 2006. שני אלבומי הסולו הבאים של רכטר נושאים קרדיט משותף לו ולמוהר ובהם כתב מוהר מילים לכל השירים.
תווים (כולל אקורדים ועיבוד מלא לפסנתר) לשלושת השירים הראשונים ול"שוב היא כאן" כלולים בספר התווים הראשון של יוני רכטר "מנגינות".
חנוך הענדל הבלין
הרב חנוך הענדל הבלין (תרנ"ט, 1899 - תשכ"ז, 1967) היה מנהל ישיבת תורת אמת בירושלים, התגורר בארץ ישראל בתקופת המנדט ופעל לעלייתם של חסידי חב"ד מברית המועצות לארץ ישראל.
מיג-41
מיג-41 (סימון ברוסית: ПАК ДП, שהוא ראשי תיבות של: "Перспективный авиационный комплекс дальнего перехвата", בעברית:"מערכת אווירית פרספקטיבית ליירוט ארוך טווח") הוא מטוס יירוט, על פי דווחים, בפיתוח לחיל האוויר של רוסיה על ידי חברת מיג ומיועד להחליף את מיג-31 המזדקן. על פי האנליסט וסילי קאשין, המיג-41 נחשב כמטוס קרב מדור 5++ או 6.
חנוך הענדל הבלין
ביוגרפיה
נולד בהורודישץ', בנו של הרב שלמה זלמן הבלין, אשר באותה עת ניהל את סניף ישיבת תומכי תמימים בעיר.
בשנת 1911 עבר אביו לישראל, שם היה מנהל וראש ישיבת תורת אמת. בשנת 1914 גורש אביו מארץ ישראל על ידי השלטונות העות'מאניים והוא שהה ברוסיה שמונה שנים. בשנת 1922 שב לארץ ישראל ועמו בנו חנוך הענדל ושאר בני משפחתו. למד בישיבת תורת אמת בירושלים.
מיג-41
יכולות
המטוס יוכל לשייט במהירות של לפחות מאך 3 עם מהירות מרבית של מאך 4 - 4.3 ובגבהים רמים שבין ה-טרופופאוזה וה-סטרטופאוזה (מעל 12,000 מטר ומתחת ל-45,000 מטר) ומתוכננת לו גם גרסת בלתי מאוישת.
בשל המהירות ותנאי הטיסה טכנולוגית בינה מלאכותית מתוכננת להיות משולבת ברכיבים האוויוניים השונים.
חנוך הענדל הבלין
ביוגרפיה
בין השנים תרפ"ז - תש"ז (1927–1947) שימש נציגו של אדמו"ר הריי"צ מחב"ד בארץ ישראל בפעילות למען יהודי רוסיה. התעסק רבות להשגת סרטיפיקטים לחסידי חב"ד בברית המועצות, במסגרת הוועד להצלת יהדות רוסיה שעל ידי אגודת חסידי חב"ד בארצות הברית. חסידי חב"ד היו שולחים אליו סכומי כסף גדולים, בהם היה קונה כרטיסי הפלגה מברית המועצות לארץ ישראל. אולם בגלל הקשיים שהערימו הסובייטים והבריטים, רק חסידים בודדים הצליחו להגיע לארץ ישראל.
לאחר פטירת אביו, בשנת תרצ"ו (1936), מילא הרב הבלין את מקומו בראשות ישיבת תורת אמת. בשל סכסוך על בעלות הישיבה של חסידות חב"ד ואדמו"ריה, ובעקבות כך בשנת תשי"ב (1952) החליט הרבי מנחם מנדל שניאורסון מחב"ד להחליף את הנהלת הישיבה. בין השנים תשי"ג–תשט"ז (1953–1956) התקיים פולמוס רחב בנושא שבו ערער הבלין על נשיאותו של הרבי, ובעוד הרב צבי פסח פרנק צידד שהנהלת הישיבה צריכה להישאר בידיו של הבלין הוציא בית הדין הרבני פסק שהיא תחזור לידי החסידות.
מיג-41
יכולות
המטוס מתוכנן ליכולת שיגור של אמצעים נגד לוויינים למטרות באזור של מסלול לווייני נמוך.
חנוך הענדל הבלין
ביוגרפיה
במשך השנים העלה על הכתב סיפורים ואמרות מפי גדולי החסידים. חלק מהרשימות יצאו לאור בספר "המשפיע" על ידי אחיינו, פרופ' שלמה זלמן הבלין.
אחד מבניו הוא עו"ד הרב שמואל הבלין, שכיהן כרבן הראשי של אילת ובית שאן (1976–1979).
מיג-41
יכולות
על פי תוכניות משרד ההגנה הרוסי המטוס מתוכנן לפעול מעל אזור הגבול הצפוני של רוסיה והקוטב הצפוני ולהגן על גבולות המדינה.
בדומה למיג 35, המיג 41 יצויד בנשק מבוסס לייזר, שיוכל ליירט ולהשמיד טילי אויב.
לואיש פיליפה, נסיך הכתר של פורטוגל
לואיש פיליפה, נסיך הכתר של פורטוגל (21 במרץ 1887 – 1 בפברואר 1908), היה נסיך הכתר של פורטוגל, אולם נרצח יחד עם אביו, ובעקבות כך אחיו מנואל השני עלה לשלטון.
ביוגרפיה
לואיש פיליפה נולד ב-21 במרץ 1887 בליסבון, בשם המלא לואיש פיליפה מריה קרלוס אמיליו פרנסיסקו ויקטור מנואל אנטוניו לורנסו מיגל רפאל גבריאל גונזגה חאווייר פרנסיסקו דה אסיס בנטו דה סקסה קובורג גותה א ברגנסה (Luís Filipe Maria Carlos Amélio Francisco Víctor Manuel António Lourenço Miguel Rafael Gabriel Gonzaga Xavier Francisco de Assis Bento de Saxe-Coburgo-Gotha e Bragança), לקרלוש, מלך פורטוגל ולאמלי, נסיכת אורליאן, בתם של הנסיך פיליפ, רוזן פריז ומארי איזבל, נסיכת אורליאן, ועם לידתו קיבל את התואר "נסיך ביירה".
בשנת 1889 מת סבו לואיש הראשון, מלך פורטוגל, ואביו קרלוש עלה לשלטון במקומו, ובעקבות כך קיבל לואיש פיליפה את התארים "נסיך הכתר של פורטוגל" ו"דוכס ברגנסה". בשנת 1907 פעל הנסיך כעוצר המלוכה בעוד אביו נמצא מחוץ למדינה, ובאותה שנה הוא ערך ביקור רשמי מוצלח מאוד במושבות הפורטוגזית באפריקה, והיה החבר הראשון של משפחת המלוכה שאי פעם ביקר בהן. לואיש פיליפה היה תלמידו של ז'ואקים אוגוסטו מזינהו דה אלבוקרקי, אולם כמו כל בני ברגנסה הצטיין מאוד באמנויות, אך לא בחינוכו הצבאי. באותה תקופה הציעו ללואיש פיליפה להתחתן עם דודניתו פטרישיה, נסיכת קונוט, בתם של הנסיך ארתור, דוכס קונוט וסטראת'רן ולואיזה מרגרטה, נסיכת פרוסיה, ונכדתה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
ב-1 בפברואר 1908 בעת נסיעתה של המשפחה המלכותית בככר מרכזית בליסבון, נורו לעברם יריות מתוך הקהל שהצטופף בצדי הדרך. אביו המלך מת מיד, ואילו לואיש פיליפה נפצע אנושות ומת זמן קצר לאחר מכן, ובעקבות כך אחיו מנואל עלה על כס המלוכה.
סוברמניק
"סוֹבְרֵמֶנִיק" (ברוסית: Современник, "בן זמננו") היה מגזין בשפה הרוסית שיצא לאור בסנקט פטרבורג בין השנים 1836–1866, והוקדש לספרות ולאקטואליה.
תקופת פושקין
המגזין נוסד על ידי אלכסנדר פושקין בשנת 1836, והחל לצאת לאור 4 פעמים בשנה. במגזין פורסמו יצירות של ניקולאי גוגול, ואסילי ז'וקובסקי, פיודור טיוטצ'ב וסופרים נוספים. למגזין לא הייתה תפוצה גדולה. לאור העובדה שהיו לו רק 600 מינויים, הוא לא נשא רווחים ולא היה כסף לשלם את שכר העובדים. את המהדורות האחרונות מילא פושקין ביצירותיו, שעל פי הרוב התפרסמו בעילום שם. לאחר פטירתו, המשיכה קבוצת סופרים בהוצאת המגזין עד לשנת 1846. בסוף 1846 נמכר המגזין לניקולאי נקראסוב.
תקופת נקראסוב
בסוף שנת 1846 עבר המגזין לבעלותו של ניקולאי נקראסוב, והחל לצאת אחת לחודש. בשנים 1847–1848 העורך הראשי היה אלכסנדר ניקיטנקו. הפרוגרמה של המגזין ועמדותיו הוגדרו על ידי ויסאריון בלינסקי.
נקראסוב שיתף בהוצאת המגזין את איוון טורגנייב, איוון גונצ'רוב, אלכסנדר הרצן, לב טולסטוי וסופרים נוספים. בנוסף לכך, פורסמו תרגומים של סופרים אירופיים כמו צ'ארלס דיקנס, ז'ורז' סאנד, ויליאם מייקפיס תאקרי ועוד.
תקופת 1852–1862 נחשבת לתקופת הזוהר של הירחון. בשנים 1859–1861 התנהל מעל דפי כתב העת ויכוח עם "קולוקול" של אלכסנדר הרצן על דרכי ההתפתחות של הדמוקרטיה ברוסיה.
בשנת 1853 היה ניקולאי צ'רנישבסקי, במקביל לנקראסוב, בין העורכים המובילים במגזין. הוא הביא למערכת את ניקולאי דוברוליובוב, מבקר ספרות ופובליציסט ידוע בדעותיו האנטי-שלטוניות. בהדרגה החל המגזין להיות מרכזם של המהפכנים הרוסים. כתוצאה מכך, עזבו אותו לב טולסטוי ואיוון טורגנייב.
בשנת 1861 הגיעה תפוצת כתב העת ל-7,126 עותקים. בשנת 1862 הופסקה הוצאת המגזין למשך 8 חודשים. בראשית 1863 חודשה הוצאתו, ומיכאיל סלטיקוב-שצ'דרין היה בין חברי ועדת העורכים. הכללת עורכים בעלי דעות מתונות גרמה לכך שמדיניות כתב העת השתנתה. בשנת 1866, בעקבות התנקשות בחיי אלכסנדר השני, נסגר כתב העת.
אוגוסט זלצמן
אוגוסט זלצמן (Auguste Salzmann; 14 באפריל 1824, אלזס – 24 בפברואר 1872, פריז) היה צלם צרפתי שנודע בשל צילומי ארץ ישראל וצילומי ירושלים שצילם באמצע המאה ה-19, ובשל כך שהיה בין החלוצים בשימוש בצילום לתיעוד ממצאים ארכאולוגיים.
ביוגרפיה
זלצמן נולד בריבוויל שבחבל אלזס, והתחיל את הקריירה שלו כצייר שהתמחה בציור נופים וסצנות דתיות, בהדרכת אחיו אנרי גוסטב. השניים הציגו את יצירותיהם בסלון בפריז בין 1847 ל-1850.
על אף שמטרתו של זלצמן הייתה בעיקר תיעוד מדעי, וצילומיו תיעדו בעיקר פרטים ארכיטקטוניים וארכאולוגיים, הם ידועים גם בשל איכותם האמנותית. בשנת 1856 הוציא לאור בפריז אלבום מצילומי ירושלים, ובו 174 פריטים, שהיה להצלחה גדולה. בשנת 1863 יצא שוב עם דה סוסי לארץ ישראל, וסייע לו בתיעוד ממצאיו. כן יצא באותו עשור לחפירות ארכאולוגיות ברודוס, ותיעד אותן במצלמתו.
עורבני פלורידה
עורבני פלורידה (שם מדעי: Aphelocoma coerulescens) הוא מין של ציפור שיר ממשפחת העורביים החי רק בפלורידה שבארצות הברית. זוהי הציפור האנדמית היחידה למדינה זו.
מאפיינים
אורכו של העורבני 23–28 ס"מ, מוטת כנפיו 33–36 ס"מ ומשקלו 66–92 גרם. צבעו אפור וכחול: הסנטר, הגב והבטן אפורים, הראש (למעט הסנטר), הצוואר, קצות הכנפים והזנב כחולים. העיניים והמקור שחורים והרגליים הארוכות אפורות כהות.
העורבני מצוי רק בחורש הפתוח של מרכז פלורידה שם ישנם איומים רבים: יובש, שריפות יער וכן מאוים מפגיעה של האדם באזור. העורבני מעופף בקבוצות משפחתיות בין צמחי האזור ומחפש בלוטים, אגוזים, פירות, חרקים וחולייתנים קטנים.
העורבנים מקננים בין ענפים קוצניים והנקבות מטילות 2–3 ביצים הבוקעות בתוך 17 ימים ומגיעות לבגרות תוך 18 יום. ואולם עורבנים אלה גם כשהם מתבגרים נשארים עם הוריהם בקן ועוזרים לגדל את הצאצאים הבאים וכן לפקח על טורפים (כמו מיני עקב ונץ). התנהגות זו נובעת בעיקר מכך שלהורים קשה לצוד לבד בסביבה החורשית הדלה בחרקים ובטרף.
ג'ייפג מאפיה
ברינגטון דוואן הנדריקס (באנגלית: Barrington DeVaughn Hendricks; נולד ב-22 באוקטובר 1989), הידוע בשם הבמה ג'ייפג מאפיה (JPEGMafia), הוא ראפר, זמר ומפיק מוזיקלי אמריקאי.
קריירה
הנדריקס פיתח עניין בהפקת מוזיקה בגיל 15, והחל להפיק לאחר שלמד כיצד לדגום. הוא סימן את קניה וסט, אול דירטי באסטרד, ת'רובינג גריסטל, אם אף דום, ליל בי, ספייס-גוסט-פורפ, צ'יף קיף, הנסון, אייס קיוב, ריק רובין, קמ'רון ובקסטריט בויז כהשפעותיו המוזיקליות.
במהלך שירותו הצבאי ביפן, הפיק וכתב מוזיקה תחת הכינוי "דבון הנדריקס". בשנת 2015 עבר לבולטימור, שם החל ליצור מוזיקה תחת הכינוי ג'ייפג מאפיה. באפריל 2015 הוציא את המיקסטייפ הראשון שלו, Communist Slow Jams. כעבור חודש בלבד, הוציא מיקסטייפ נוסף בשם Darkskin Manson, שנוצר בהשראת מחאות פרדי גריי שהתרחשו בבוטלימור כשעבר לשם. לאחר מספר מיקסטייפים, בפברואר 2016 הוציא את אלבום הבכורה שלו, Black Ben Carson, באמצעות דת'בומב ארק. באלבום סאונד קשה ומעוות יותר מהפרויקטים האחרים שלו. ארבעה חודשים לאחר מכן, הוציא מיני-אלבום משותף עם הראפר פריקי בשם The 2nd Amendment.
על מנת לעבוד על אלבום האולפן הבא שלו, עבר הנדריקס מבולטימור ללוס אנג'לס. בינואר 2018 הוציא את אלבום האולפן השני שלו, Veteran. האלבום זכה לשבחי הביקורות הנרחבים ודורג ברשימות סיכום שנה שונות.
ב-13 באוגוסט 2019 הוציא את הסינגל המוביל מתוך אלבומו השלישי, "Jesus Forgive Me, I Am a Thot". בנוסף, הוא קידם את האלבום על ידי העלאת סדרת הפעלות האזנה לערוץ היוטיוב שלו, שם חבריו דנו והגיבו לאלבום. ב-13 בספטמבר 2019 יצא האלבום, שנקרא All My Heroes Are Cornballs, וזכה להערכה ביקורתית. האלבום היה לאלבומו הראשון שהגיע למצעדי האלבומים, תוך שהגיע למקום ה-105 במצעד הבילבורד 200.
אנדריה מוהורוביצ'יץ'
אנדריה מוהורוביצ'יץ (בקרואטית: Andrija Mohorovičić; 23 בינואר 1857 – 18 בדצמבר 1936), מטאורולוג וסייסמולוג קרואטי נודע, בעיקר בזכות תחום אי הרציפות מוהורוביצ'יץ' שנקרא על שמו, או בקיצור: אי הרציפות מוהו.
ביוגרפיה
אנדריה מוהורוביצ'יץ' נולד ברובע וולוסקו באופטיה שבקרואטיה, שם עבד אביו - אנדריה אף הוא – כנפח ויצרן עוגנים. אנדריה הצעיר עצמו אהב את הים, ולימים נשא את סילביה ורני (Silvija Verni), בתו של קברניט. לזוג נולדו ארבעה ילדים.
לימודים והוראה
עם תום לימודיו החל מוהורוביצ'יץ' לעסוק בהוראה, תחילה בגימנסיום של זאגרב (1879–1880) ואחר כך בבית ספר תיכון באוסייק. בשנים 1882–1891 לימד בבית הספר הימי המלכותי בבאקאר ליד רייקה, משרה שהייתה חיונית להמשך הקריירה המדעית שלו. משנת 1893 ועד 1918 לימד גאופיזיקה ואסטרונומיה בפקולטה לפילוסופיה באוניברסיטת זאגרב. בשנת 1898 התקבל מוהורוביצ'יץ' כמרצה-חבר באקדמיה הקרואטית למדעים ואמנויות בזאגרב וב-1910 קיבל תואר פרופסור.
מטאורולוגיה
בהיותו מורה בבאקאר התוודע מוהורוביצ'יץ' לראשונה למקצוע המטאורולוגיה וב-1887 אף הקים תחנה מטאורולוגית מקומית. הוא החל לקיים תצפיות שיטתיות, מדידות וניתוחים, והמציא ובנה מכשירים למדידת מהירותם האופקית והאנכית של עננים. שנה לאחר שהועבר, לבקשתו, לבית ספר תיכון בזאגרב התמנה מוהורוביצ'יץ' לראש המצפה המטאורולוגי בגריץ' (Grič), שם הקים שירות מטאורולוגי אשר שירת את כל קרואטיה.
ב-31 במרץ 1892 היה מוהורוביצ'יץ' עד לתופעה מטאורולוגית יוצאת דופן בארצו: טורנדו בעיר נובסקה (Novska) אשר הרים קרון רכבת במשקל 13 טונות ובו 50 נוסעים והשליך אותו למרחק של 30 מטר. טורנדו נוסף ראה ליד צ'אזמה (Čazma) ב-1892. המידע שצבר בתצפיותיו היה הבסיס לעבודת הדוקטורט שהגיש בשנת 1893 לאוניברסיטה של זאגרב: "על תצפיות של עננים – המחזור היומי והשנתי בבאקאר''.
ב-1901 כתב מוהורוביצ'יץ' את המאמר האחרון שלו במטאורולוגיה, אשר דן בירידת הטמפרטורה עם העלייה לגובה האטמוספירה, וב-1907 את "הוראות לתצפית על משקעים בקרואטיה וסלאבוניה".
סייסמולוגיה
ב-8 באוקטובר 1909 התרחשה רעידת אדמה שהמוקד שלה היה באזור פוקופליה (Pokuplije), כ-40 קילומטרים דרומית-מזרחית לזאגרב. מספר סייסמוגרפים שהותקנו לפני רעידת האדמה סיפקו נתונים רבי ערך לתגליותיו. הוא הסיק שכאשר גלים סייסמיים פוגעים בגבול מעבר בין סוגי חומר שונים, הם מוחזרים ונשברים כמו אור הפוגע במנסרה. כן גילה, שכאשר מתרחשת רעידת אדמה עוברים שני סוגי גלים – אורכיים ורוחביים - דרך חלקים בכדור הארץ במהירויות שונות.
מניתוח הנתונים שהתקבלו מכמה נקודות תצפית הסיק מוהורוביצ'יץ' שכדור הארץ בנוי משכבות שונות סביב ליבה פנימית. הוא היה המדען הראשון שקבע - על בסיס הנתונים הסייסמיים והתנהגות הגלים הסייסמיים - את אי הרציפות שמפרידה בין קרום כדור הארץ לבין המעטפת. על פי מוהורוביצ'יץ', רק מבנה שכבתי יכול היה להסביר את תוצאות תצפיותיו, לפיהן קיימים עומקים שונים בהם גלים סייסמיים משנים מהירות, וכי ישנם הבדלים בהרכב הכימי בין סלעים בקרום ובין סלעי המעטפת. מהנתונים שאסף העריך מוהורוביצ'יץ' כי עובי השכבה העליונה – הקרום - הוא 54 ק"מ. כיום ידוע כי עובי הקרום 5–9 ק"מ מתחת לקרקעית האוקיינוסים, ו-25–60 ק"מ מתחת ליבשות, הנישאות על גבי לוחות טקטוניים. עומקים אלה נקראים תחום אי הרציפות מוהורוביצ'יץ', או, בשל הקושי בהגיית שמו על ידי מי שאיננו קרואטי – '"מוהו'". מחקרים מאוחרים יותר של פנים כדור הארץ אישרו את קיום אי רציפות זו מתחת לכל היבשות והאוקיינוסים.
מורשתו של מוהורוביצ'יץ'
מחשבותיו ורעיונותיו של אנדריה מוהורוביצ'יץ' היו מלאי חזון, והובנו במלואם רק שנים רבות לאחר מכן בעקבות תצפיות מפורטות: השפעת רעידות אדמה על מבנים, רעידות אדמה עמוקות מוקד, מיקום מוקדי רעידות אדמה, מודלים של כדור הארץ, ניצול אנרגיית הרוח, מיגון מפני ברד והיבטים אחרים של גוף הידע הנקרא מדעי כדור הארץ.
לאו השלושה-עשר
לאו השלושה עשר (2 במרץ 1810 – 20 ביולי 1903) היה האפיפיור ה-256 של הכנסייה הקתולית מפברואר 1878 עד מותו ביולי 1903.
ביוגרפיה
הוא נולד ב-2 במרץ 1810 בעיר קארפינטו רומאנו, למשפחת הרוזנים האיטלקית מבית פצ'י. שמו המלא היה וינצ'נצו ג'ואקינו רפאלה לואיג'י פצ'י (Vincenzo Gioacchino Raffaele Luigi Pecci).
בסיום לימודי התאולוגיה והמשפט בסמינר הקתולי בעיר ויטרבו מונה פצ'י לתפקיד נונציו (שגריר מדינת האפיפיור) בבלגיה בשנת 1843. שלוש שנים לאחר מכן קודם לתפקיד הבישוף של העיר פרוג'ה באיטליה. בתחילת שנת 1878 מונה לתפקיד הבכיר בהיררכיה הכנסייתית, כראש לשכת האפיפיור פיוס התשיעי. שמונה חודשים לאחר המינוי לתפקיד זה נבחר לכהן כאפיפיור לאחר מותו של קודמו בתפקיד.
לאו השלושה עשר המשיך את מדיניות קודמו בכל הקשור ליחס העוין לאיחוד איטליה. הוא נחשב לאחד האפיפיורים האינטלקטואליים, וכמי שזכויות הפועלים והעובדים היו חשובים לו ביותר - כפי שבא לידי ביטוי באנציקליקה Rerum novarum שפרסם ב-1891.
בשנת 1896 הופיע בסרט דוקומנטרי בשם Santità papa (הוד קדושתך) וכך הפך לאפיפיור הראשון שאי פעם הופיע בסרט.
לאו השלושה עשר היה האפיפיור המבוגר ביותר שכיהן בתפקיד (מת בגיל 93). תקופת כהונתו היא השלישית באורכה (אחרי קודמו בתפקיד פיוס התשיעי והאפיפיור יוחנן פאולוס השני). ב-20 ביולי 1903 מת לאו השלושה עשר ברומא, ואחריו נבחר לאפיפיור פיוס העשירי.
נתנאל בנישו
נתנאל בנישו (נולד ב-1970) הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, שכיהן כנשיא בית המשפט הצבאי לערעורים.
ביוגרפיה
בנישו נולד בצרפת בשנת 1970 ועלה לישראל בגיל 15, בשנת 1985. בשנת 1987 סיים את לימודיו בישיבה התיכונית "בית יהודה" בכפר מימון, והחל ללמוד בישיבת בית אל.
בשנת 1992 סיים לימודי משפטים באוניברסיטת בר-אילן במסגרת העתודה האקדמית. בשנת 1994 הוסמך כעורך דין לאחר תקופת התמחות בפרקליטות הצבאית. בנישו כיהן במספר תפקידים בפרקליטות הצבאית ובשנת 1998 נבחר לכהונת שופט בית משפט צבאי של ערכאה ראשונה, ומונה לנשיא תורן של בית המשפט הצבאי בחברון. בשנת 2000 סיים בהצטיינות יתרה תואר שני במשפטים בבר-אילן. בשנת 2001 מונה לסגן נשיא בית המשפט הצבאי בבית אל. במאי 2005 מונה למשנה לנשיא בית המשפט הצבאי לערעורים באזור יהודה ושומרון. בינואר 2013 החל לכהן כנשיא בית המשפט הצבאי לערעורים באזור יהודה ושומרון, וב-2022 הועלה לדרגת תת-אלוף.
משנת 2009 משמש כמרצה מן החוץ במכללת שערי משפט.
אירופה, המזרח התיכון ואפריקה
אירופה, המזרח התיכון ואפריקה (באנגלית: Europe, the Middle East and Africa ובראשי תיבות: EMEA) הוא אזור גאוגרפי המהווה יחידה ניהולית אחת בתאגידים רב-לאומיים רבים, ובמיוחד כאלה שבסיסם בארצות הברית. החלוקה המקובלת של העולם בתאגידים אלה היא:
חברות רבות מפרידות את עסקיהן במערב אירופה לאזור נפרד, תוך שינוי שמו של אזור EMEA ל-EEMEA
(Emerging Europe, Middle East, and Africa).
ישראל, הנמצאת במזרח התיכון, נכללת אף היא ב-EMEA.
רוסקו ארבוקל
רוסקו קונקלינג "פאטי" ארבוקל (באנגלית: Roscoe Conkling "Fatty" Arbuckle; 24 במרץ 1887 - 29 ביוני 1933) שחקן ראינוע קומי אמריקני, אשר כונה "פאטי" (שמנמן) בשל גזרתו העגלגלה. ארבוקל היה אחד מהקומיקאים הפופולרים בימי הסרט האילם, אך בשיא תהילתו הסתבך בפרשה שגרמה למותה של אישה צעירה, והביאה למשפט שערורייתי, אשר ניפץ את תדמיתו ולא איפשר לו להמשיך בעבודתו כשחקן. המשפט הסעיר את הרוחות בארצות הברית והציג את הוליווד כמעין סדום מודרנית.
ילדות ונעורים, קריירה מוקדמת
ארבוקל נולד בעיירה "סמית' סנטר" בקנזס, למולי וויליאם גודריץ' ארבוקל. בשנת 1908 נישא לארמינטה אסטל דורפי. בהיותו צעיר החל להופיע על במת הוודביל, ובשנת 1909 החל להופיע בסרטי הראינוע. בתחילה הופיע בסרטי "גלגל אחד" (One Reel) של חברת "סליג", קומדיות קצרות שאורכן כעשר דקות עד רבע שעה, ובשנת 1913 חתם על חוזה עם אולפני יוניברסל ולבסוף החל לעבוד עבור חברתו של מאק סנט "אולפני קיסטון", שהתמחתה בקומדיות סלפסטיק. באולפנים אלו עבדו כישרונות כצ'ארלי צ'פלין. בשנת 1917 הגיע ארבוקל למעמד שאיפשר לו להקים חברת הפקה משלו.
כישרונו ומידותיו של ארבוקל
על אף משקלו הרב היה ארבוקל גמיש וזריז בצורה מדהימה. הקומדיות שלו ידועות בקצבן המהיר, ובמרדפים הרבים המשובצים בהן. ארבוקל אהב מאוד את תעלול ה"עוגה בפנים", קלישאה שהפכה ברבות הימים לסמל של הקומדיה בראינוע. הפעם הראשונה בה הוטחה עוגה בפרצופו של שחקן ראינוע הייתה בסרטו הקצר של ארבוקל "רעש מהמעמקים" בו כיכבו ארבוקל לצד הכוכבת מייבל נורמנד.
באסטר קיטון
ארבוקל היה האדם שגילה את כישרונו של באסטר קיטון והפך אותו לכוכב. שני השחקנים הפכו לידידים קרובים על במת הצילומים. הידידות ביניהם החזיקה מעמד בכל הנסיבות הקשות שעתידות היו להתרחש, לרבות הטרגדיה שפקדה את ארבוקל בשיא הקריירה שלו, ותקופת הנפילה והשפל שלאחריה. באוטוביוגרפיה שלו תיאר קיטון את אופיו הנעים של ארבוקל, ואת אהבתו לבדיחות ומתיחות.
הסקנדל
בשיא הקריירה שלו, בעת שחתם על הסכם עם אולפני סרטי פרמאונט עבור מיליון דולר לשנה, כאשר הייתה זו הפעם הראשונה שאולפן גדול הסכים לשלם סכום מעין זה לשחקן כלשהו, היה ארבוקל מעורב באירוע טראגי, אשר הביא את הקריירה שלו לסיומה.
ב-3 בספטמבר 1921 נסע ארבוקל לסן פרנסיסקו בלווית שני ידידים, לואל שרמן ופרד פישבאך. השלושה שכרו חדר במלון, וקיימו בו מסיבה פרועה, אליה הוזמנו מספר נשים. במהלך המסיבה, אחת מהנשים, צעירה בת 26 בשם וירג'יניה ראפ, נתקפה בעוויתות. היא נבחנה בידי רופא המלון, אשר הגיע למסקנה כי המדובר בשכרות גרידא.
ראפ מתה שלושה ימים מאוחר יותר כתוצאה מדלקת שנגרמה מקרע בשלפוחית השתן. נטען כי בהיותה בסן פרנסיסקו ביקשה מארבוקל שיממן לה הפלה בלתי חוקית, וייתכן שזה היה הגורם למותה. אחרים סברו כי תקיפה מינית שביצע בה הקומיקאי כבד המשקל היא שגרמה לפגיעה. ידידתה של ראפ ששהתה עמה במסיבה, מוד דלמונט, ניסתה לסחוט את ארבוקל בשל מעורבותו בעניין. ארבוקל, שהיה בטוח שאין לו ממה לדאוג, סירב להיענות לדלמונט, אשר ניגשה אל תחנת המשטרה והגישה שם הצהרה שהביאה למעצרו של ארבוקל.
משפטו של ארבוקל באשמת הריגה היה לשיחת היום בארצות הברית כולה. עיתוניו של ויליאם רנדולף הרסט סיקרו את המשפט באופן סנסציוני, ונטו לרעתו של ארבוקל. לאחר שחבר המושבעים לא יכל להגיע לידי הכרעה פעמיים, הצליח ארבוקל להוכיח את חפותו בפעם השלישית, וזוכה על ידי חבר מושבעים, שגם מצא לנכון להתנצל בפניו על קיום ההליכים, התנצלות ללא תקדים בהיסטוריה המשפטית האמריקנית.
על אף זיכויו המשפטי של ארבוקל, אורח החיים ההוליוודי שנחשף הביא להרס הקריירה שלו, ולהרס חייו הפרטיים. במהלך המשפט הפגינו קבוצות דתיות וקראו להמית את ארבוקל. בעלי האולפנים הגדולים לא יכלו להרשות לעצמם להמשיך ולהעסיקו, ולא יכלו לצאת להגנתו. היחיד שנותר נאמן לארבוקל היה באסטר קיטון, אך לא היה בכך די. קיטון יצא בהצהרה פומבית בה טען כי ארבוקל הוא בעל אחת מהנשמות העדינות ביותר שפגש מעודו.
בשנים שחלפו מאז משפטו של ארבוקל נבחנו הראיות על ידי מומחים משפטיים והיסטוריונים, והדעה הרווחת כיום היא כי אכן לא הייתה לארבוקל כל נגיעה למותה של ראפ.
משפטו של ארבוקל היה אחד מארבעה סקנדלים גדולים שבהם היו מעורבים כוכבי סרטי פרמאונט בשנים אלו. השלושה האחרים היו התאבדותה של השחקנית אוליב תומאס, על רקע שימוש בסמים, בשנת 1920, רצח הבמאי ויליאם דזמונד טיילור בשנת 1922, רצח מסתורי ובלתי מפוענח אשר הביא להרס הקריירה של הכוכבות הגדולות מייבל נורמנד ומארי מיילס מינטר, ומותו הקשור בשימוש בסמים של הכוכב ואלאס ריד בשנת 1923. מקרים אלו זעזעו את הוליווד והובילו קריאה לרפורמה בתעשיית הסרטים, שהובילה בסופו של דבר לקבלת קוד ההפקה בתחילת שנות ה-30.
משרדו של ויל הייס, הממונה על הצנזורה הפנימית בהוליווד, אשר נוצר בתקופה זו כתגובת נגד לדעת הקהל השלילית שיצר ארבוקל, אסר על הצגת סרטיו של ארבוקל, על אף שהותר לו להמשיך ולעבוד בהוליווד כבמאי. כיום שרדו עותקים מעטים ופגומים מסרטיו.
שנות השפל
ארבוקל ניסה לשקם את חייו. בשנת 1925 התגרש והתחתן שנית עם דוריס דין. הוא ניסה להמשיך ולעבוד כבמאי, בעודו נלחם באלכוהוליזם, בו ניסה למצוא נחמה מצרותיו.
באסטר קיטון ניסה לסייע לו במציאת עבודה, ונטען כי אחדים מסרטיו של קיטון בוימו בחלקם על ידי ארבוקל, ביניהם הסרט "שרלוק הצעיר", אך אין לדעת כמה מן הסצינות שביים ארבוקל אכן מצאו דרכם לסרט המוגמר. ארבוקל ביים מספר סרטים קצרים, תחת השם "ויליאם ב. גודריץ'", אך בשלב זה כבר התדרדר למצב בו לא ניתן היה לעבוד עמו. בשנת 1929 תבעה מעמו אשתו גירושים בטענה של התאכזרות ונטישה.
לאחר שנישא בפעם השלישית, בשנת 1931, ולאחר מסע הופעות כושל באירופה בשנת 1932 הצליח ארבוקל לחתום על חוזה עם אולפני האחים וורנר ליצירת שישה סרטים תחת שמו האמיתי. הוא סיים את צילומי הסרט האחרון בסדרה זו בשנת 1933, ולאחר זמן קצר מת מהתקף לב.
טוב לנו יחד
טוב לנו יחד הוא אלבום הסולו הראשון של זמר הרוק הישראלי מאור כהן. הוא יצא ב-1999, תשע שנים מתחילתה של הקריירה המוזיקלית של כהן, בחברת התקליטים קדמא. האלבום הופק על ידי ניצן זעירא והוקלט באולפני נויז במהלך 1998.
האלבום "טוב לנו יחד", המושפע ממוזיקת הרוק של שנות השישים, עובד והופק מוזיקלית בידי פיטר רוט, שגם שר ב"זה אני זה אתה". הלהיטים מתוך האלבום הם "מה ידוע על היום הזה", "הכי יפה בעולם" ו"את עוד תראי". מאור כהן מספר כי ההשראה לשיר "הכי יפה בעולם" הייתה הדוגמנית קרן מיכאלי, עוד עבדו על האלבום יובל קיינר מ"זקני צפת", דן תורן וטל שגב. הסינגל "יום", שהוא דואט של כהן עם יהלי סובול שעבד גם הוא באותה תקופה על אלבום הבכורה שלו, צורף לאלבום כבונוס.
הגשתו הפסיכדלית של השיר האחרון "אבדו חיי" מזכירה מאוד את זו של שירי האלבום של צמד ראות (פרויקט משותף של כהן ורע מוכיח) שיצא שנה לאחר מכן, ושל כמה משיריה המאוחרים של זקני צפת. לאחר מה שנדמה כסיומו של השיר מתחילה ערבוביה הזויה בת כ-6 דקות של קטעי נגינה ושירה.
עבור "את עוד תראי" צולם וידאו קליפ בכיכובם של כהן וטינקרבל. קטע משיר הנושא שימש כקטע מעבר לפרסומות בערוץ 2.
Beat
Beat (קצב) הוא האלבום השני של קינג קרימזון מאז הפסקה של 7 שנים. זהו האלבום השני בו השתתפו אדריאן בלו על הגיטרה המלווה ועל השירה, וטוני לוין על הבס. למרות זאת שניים מחברי הלהקה היו מהרכב הקלאסי. האלבום כולל להיטים כמו Neal, Jack and Me ו-Heartbeat. זהו האלבום היחיד של הלהקה בלי שיר נושא. הקטע האינסטרומנטלי Requiem היה מועמד לפרס גראמי ליצירת הרוק האינסרומנטלי הטוב ביותר ב-1983.
Shot Reverse Shot
shot/reverse shot או shot/countershot היא טכניקת עריכה, המתייחסת לרצף של שני שוטים, כאשר בשוט האחד (shot) נראית דמות כלשהי, המביטה אל עבר אובייקט שאינו נראה באותו הפריים. בשוט שיבוא בסרט הערוך, מיד לאחר מכך - ייראה פריים ובו אותו האובייקט. כלומר, רק לאחר הקאט הצופה יראה את מה שהדמות רואה, אל עבר מה היא הביטה קודם לכן (זהו ה-reverse shot או ה-countershot).
אסון המטוסים בטנריפה
אסון המטוסים בטנריפה, שהתרחש ב-27 במרץ 1977 בנמל התעופה באי טנריפה, היה אסון התעופה הגדול אי פעם. נהרגו בו 583 בני אדם בהתנגשות בין שני מטוסי בואינג 747, האחד של חברת KLM והשני של חברת פאן אמריקן. הסיבה העיקרית לאסון הייתה סדרת טעויות חמורות של הטייסים, בנוסף לשרשרת ארוכה של צירופי מקרים שהתרחשו. מהאסון הופקו מספר לקחים אשר הובילו לשינויים בסדרי התעופה.
נסיבות האסון
מטוס בואינג 121–747 של חברת פאן אמריקן יצא מנמל התעופה של לוס אנג'לס בטיסה 1736 ללאס פאלמס שבאיים הקנאריים, יעד חופשה פופולרי. בשל פצצה שפוצצו בדלנים קנאריים בנמל התעופה של לאס פאלמס הופנתה כל התנועה האווירית ממנו לשדות תעופה קטנים באזור. המטוס הופנה לנמל התעופה לוס רודאוס שבאי טנריפה השכן, נחת בו והמתין לפתיחת נמל התעופה בלאס פאלמס.
נמל התעופה הקטן למדי בטנריפה נאלץ להכיל חמישה מטוסים גדולים שהוסטו ממסלולם. בנמל היה מסלול המראה יחיד. בשל רוחבו המצומצם של מסלול ההסעה המקביל למסלול ההמראה נאלצו המטוסים הגדולים להסיע על מסלול ההמראה, דבר שהיה מהגורמים לתאונה. בנמל עמד להמריא מטוס KLM בטיסת צ'רטר 4805, מדגם בואינג 747-206B. המטוס נשא נופשים שהגיעו מאמסטרדם.
מטוס KLM ואחריו מטוס פאן אמריקן נסעו על מסלול ההמראה לנקודת ההמראה שיועדה להם. הערפל הכבד ששרר במקום הקשה על הראות, וגרם לטייס פאן אמריקן להתמקם ביציאה לא נכונה, הודעות משני המטוסים התקבלו בו זמנית במגדל הפיקוח וכתוצאה מיסכו זו את זו ולא הובנו על ידי מגדל הפיקוח. בשדה התעופה לא הותקן מכ"ם לניטור מסלולי ההמראות כפי שמקובל כיום. קברניט KLM, יעקב ולדהויזן ואן זנטן, טייס ותיק ומנוסה, שהיה חסר סבלנות לאחר העיכוב הממושך, החליט להמריא על אף התנגדויות מצד מהנדס הטיסה. מטוס KLM החל להאיץ לקראת ההמראה על המסלול שעליו נסע בכיוון הנגדי מטוס פאן אמריקן, מוסתר בערפל. ברגע האחרון הבחין טייס פאן אמריקן באורות מטוס KLM וניסה לפנות בחדות, אך היה זה כבר מאוחר מדי. כך גם לא הועיל ניסיונו הנואש של הטייס ההולנדי להמריא מעל למטוס האמריקאי. בהתנגשות נהרגו כל 234 נוסעי KLM ואיתם 14 אנשי הצוות. 335 מ-396 בני האדם שעל מטוס פאן אם נספו גם הם, בעקבות ההתנגשות, השריפה וההתפוצצויות. אלו מאנשי הצוות שהיו בתא הטייס ניצלו.
חקירת התאונה ולקחיה
בסופו של דבר נבעה התאונה מאוסף של צירופי מקרים: איום טלפוני חסר שחר על פצצה נוספת בקנאריים, איחור ביציאת מטוס פאן אם מלוס אנג'לס, זאת נוסף על תנאי הראות, ההפרעות בשידור למגדל הפיקוח וטעויות האנוש.
אסון אווירי זה היה חסר תקדים מבחינת מספר ההרוגים, זהו מספר ההרוגים הגבוה ביותר בתחום אסונות התעופה אי פעם.
ג'ון וו
ג'ון וו יו סן (באנגלית: John Woo Yu-Sen) הוא במאי הונג קונגי ממוצא סיני, שידוע בעיקר בסרטי הפעולה שיצר בהונג קונג, הוליווד וסין. בין סרטיו הידועים "עימות חזיתי", "משימה בלתי אפשרית 2", "קוד שבור" ו-"לחישות מלחמה".
חתוך תוכן
חתוך תוכן הוא אלבומה היחיד של להקת "טאטו", שיצא בשנת 1988 על ידי חברת התקליטים סי בי אס בהפקת לילית בלק (כיום נקראת נינה אמיר). האלבום הוקלט בהופעה חיה במועדון הפינגווין בתל אביב.
בין להיטי האלבום : "בדידותי", "חתוך תוכן", "מחבואים" ו"גורם לי". שיר אחד מהאלבום, "בחצרות בחושך", נאסר לשידור ברדיו מכיוון שהוא מתאר אונס מנקודת מבטו של האנס. האלבום יצא פעם נוספת ב-1995 בגרסת דיסק ונכלל בו כבונוס השיר "תנינים".
בכתיבת ובהלחנת השירים השתתפו שלושה מחברי הלהקה: אלונה דניאל, ערן צור, ויובל מסנר.
אול בויס
מועדון הספורט אול בויס (בספרדית: Club Atletico All Boys) הוא מועדון ספורט ארגנטינאי המתחרה בליגת המשנה הארגנטינאית.
הקבוצה ידועה בכינוי El Albo. הקבוצה לא זכתה באליפויות ליגת העל הארגנטינאית, אך זכתה בליגת המשנה 3 פעמים ובליגה השלישית פעמיים. לקבוצה יריבות היסטורית עם נואבה צ'יקגו, אך "קלאסיקו" זה מעולם לא שוחק בליגת העל, שכן התקופות ששתי הקבוצות שיחקו בליגה הבכירה לא חפפו.
המועדון כולל גם קבוצות כדורסל, גלגיליות ואגרוף.
היסטוריה
הקבוצה נוסדה ב-15 במרץ 1913 בפלורסטה, בואנוס איירס. בשנת 1914 נרשמה קבוצת אול בויס להתאחדות הכדורגל הארגנטינאית ונכנסה לדיוויזיה אינטרמדיה (כיום הליגה השנייה). הקבוצה עלתה לליגת העל הארגנטינאית לראשונה ב-1922 ומשחקה הראשון בליגה היה ב-11 במרץ 1923 נגד טמרפליי, כאשר המשחק הסתיים בתוצאה 1-0 לטובת הקבוצה היריבה.
אול בויס עזבה את ההתאחדות הארגנטינאית לשנה אחת, וחזרה לאחר שנה לליגת המשנה. ב-1931 הצטרפה הקבוצה לליגת העל הארגנטינאית המקצוענית, והתחרתה בה עד 1934 כאשר בשנה הזו התאחדו הכדורגל המקצועני והכדורגל הלא-מקצועני של ארגנטינה, ומאז לא שיחקה אול בויס בליגה הראשונה עד לשנת 1950. אול בויס אמנם העפילה לליגה הראשונה, אך ירדה אוטומטית לליגה השנייה בעקבות שינוי במבנה הליגות הארגנטינאי. בשנה שלאחר מכן זכתה אול בויס בליגה השנייה וחזרה במהירות לליגה הראשונה.
הישג השיא של הקבוצה היה בעונת 1974 כאשר הקבוצה סיימה במקום ה-5 בטבלה. אול בויס נשארה 8 שנים בליגה הראשונה. בשנת 1980 ירדה שוב הקבוצה לליגת המשנה. כאשר מבנה הליגות בארגנטינה שוב השתנה, ירדה אול בויס לליגה השלישית. אול בויס קבעה בעונת 1992/93 את שיא הצופים לליגה נמוכה בארגנטינה לאותה העת, כאשר 25,000 אוהדים צפו במשחק שלה נגד בלגרנו. באותה עונה חזרה הקבוצה לליגה השנייה.
בשנת 2010 חזרה אול בויס לליגה הראשונה לאחר שניצחה בפלייאוף העלייה מליגת המשנה. אול בויס סיימה את עונת 2011 במקום ה-8. בשנת 2014 נשרה חזרה לליגת המשנה.
ויקטוריה, נסיכת הממלכה המאוחדת
ויקטוריה, נסיכת הממלכה המאוחדת (באנגלית: Victoria of Wales, 6 ביולי 1868 – 3 בדצמבר 1935) הייתה בתו של אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת.
ביוגרפיה
ויקטוריה נולדה בבריטניה ב-6 ביולי 1868, לאדוארד, נסיך ויילס ואלכסנדרה, נסיכת דנמרק, והייתה נכדתה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת וכריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק. ויקטוריה התחנכה בבית מרלבורו ובבית סאנדרינגהאם יחד עם אחיותיה, והייתה קרובה במיוחד לאחיה, הנסיך ג'ורג' מוויילס.
בשנת 1885 הייתה ויקטוריה שושבינה בחתונתם של דודתה ביאטריס, נסיכת הממלכה המאוחדת עם הנרי, נסיך בטנברג, ובשנת 1893 הייתה שושבינה בחתונתם של אחיה ג'ורג', דוכס יורק ומרי, דוכסית יורק.
אף על פי שהיו לה כמה מחזרים, המפורסם שבהם היה קרלוש הראשון, מלך פורטוגל, ויקטוריה מעולם לא נישאה ולא היו לה ילדים. אמה, המלכה אלכסנדרה, העידה על כך שהיא זאת שמנעה אותה מלהינשא. במקום זאת היא נשארה לגור עם הוריה, והייתה קשורה במיוחד לאמה, שעמה התגוררה עד מותה בשנת 1925. לאחר מכן הקימה ויקטוריה את ביתה בקופינס, בקינגהאמשייר, והתעניינה במיוחד בחיי הכפר.
בשנים האחרונות שלה סבלה ויקטוריה מבעיות בריאות. היא סבלה מעצבים, מיגרנות, בעיות עיכול, דיכאון, הצטננות ושפעת. ויקטוריה מתה בביתה ב-3 בדצמבר 1935, ומותה השפיע מאוד על אחיה ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת, שמת כעבור חודש ב-20 בינואר 1936.
הפועל ואשת הקולחוז
הפועל ואשת הקולחוז (ברוסית: Рабо́чий и колхо́зница Rabochiy i Kolkhoznitsa) הוא פסל מפורסם במוסקבה שגובהו הוא 24.5 מטר עשוי נירוסטה שהוקם על ידי ורה מוחינה עבור התערוכה העולמית של פריז (1937) ולאחר מכן עבר אל הכניסה הראשית של מרכז התערוכה של כל רוסיה. הפסל הוא דוגמה של הסגנון ריאליזם סוציאליסטי הדומה אל סגנון אר דקו. הפסל מסמל את העובד המחזיק באוויר פטיש ואת אשת הקולחוז המחזיקה מגל. יחד סימל הפסל את הפטיש והמגל שהיה סמלו של הקומוניזם וגם סמלה של ברית המועצות. הפסל המקורי הפך להיות לסמל כמעט רשמי של הסוציאליזם ועותקים שלו הוצבו במקומות רבים בערי ברית המועצות.
היסטוריה
הפסל נוצר במקור כדי לשמש בתור כתר עבור הביתן הסובייטי (אדריכל: בוריס יופן) של היריד העולמי. מארגני היריד הציבו את הביתן הסובייטי של ברית המועצות מול ביתן גרמניה הנאצית לאורך השדרה המובילה אל ארמון שאיו על הגדה הצפונית של נהר הסיין. מוחינה קיבלה את השראתה ליצירת הפסל מתוך השראה שקיבלה מן הפסלים: קוטלי הטיראנים וניקה מסמותרקיה וגם מן המנון צרפת, ומן האדריכל הצרפתי פרנסואה רוד שהקים את "שער הניצחון בפריז" כדי להביא את הפסל לתחרות סמלית של אמון בריאליזם הסוציאליסטי בלב פריז. הסמליות של שתי דמויות פוסע מן המזרח למערב, כפי שנקבע לעמוד על גג הביתן הסובייטי,
אמנם כפי שמוחינה תארה לדעתה הפיסול שלה נועד "להמשיך את הרעיון הטמון במבנה, וכן פסל זה היה אמור להיות חלק בלתי נפרד של המבנה כולו" והפסל אכן שימש בתור חלק בלתי ניפרד של הביתן הסובייטי והוקם מחדש בכניסה אל מרכז התערוכה של כל רוסיה על בימה גבוהה.
בשנת 1941 נבחר הפסל למקום ראשון בתחרות פרס ברית המועצות ופרסם את מוחינה בתור אמנית מובילה.
הפסל הוסר לשיפוץ ושיקום שיקום בשנת 2003 לקראת אקספו 2010. התוכנית המקורית הייתה להחזירו בשנת 2005, אבל בגלל שהיריד העולמי לא הוענק למוסקבה אלא לשאנגחאי תהליך השיקום עוכב על ידי בעיות כלכליות והתקנה מחדש.
הפסל חזר למקומו הסופי בכניסה אל מרכז התערוכות במוסקבה ב-28 בנובמבר 2009 ונחנך באופן סופי ב-4 בדצמבר 2009 בליווי זיקוקי דינור. הפסל שוחזר יחד עם הביתן הסובייטי שהיה ביריד העולמי של פריז ב-1937, הפסל החדש הוגבה אל 34.5 מטר (הפסל הישן היה 10 מטר) עד 60 מטרים (הביתן החדש הוא 34.5 מטר בתוספת 24.5 מטרים בגובה של הפסל)
שימוש בתקשורת הסובייטית
בקולנוע הסובייטי שימש הפסל בתור פתיח של סרטי תעמולה קומוניסטיים ואף נבחר לשמש בשנת 1947 בתור הסמל של אולפני מוספילם
ואדוץ (כדורגל)
מועדון הכדורגל ואדוץ ("Fußball Club Vaduz"), מהעיר ואדוץ, בירת ליכטנשטיין, הוא מועדון כדורגל הנחשב למועדון הכדורגל המקצועני היחיד במדינה. המועדון נמצא בבעלות משפחת המלוכה של ליכטנשטיין והספונסר הראשי הוא בנק המדינה של ליכטנשטיין (Liechtensteinische Landesbank) וחברת MBPI AG, שניהם בבעלות המשפחה.
בליכטנשטיין אין למעשה ליגת כדורגל פעילה, אלא רק מפעל גביע – בו משתתפות מספר קבוצות חובבניות מרחבי המדינה. הפרס לזוכה בגביע המדינה, הוא מקום בסיבוב המוקדמות השני של הקונפרנס ליג.
רקע
ואדוץ היא קבוצת הכדורגל המקצוענית היחידה בליכטנשטיין, ולכן היא משחקת בליגת העל השווייצרית והחוק היחידי שעומד כנגדה הוא שאינה יכולה לזכות בכרטיסים לאירופה מההתאחדות השווייצרית. כלומר, גם אם הקבוצה תזכה באליפות שווייץ, היא לא תוכל להשתתף בליגת האלופות – אלא האפשרות היחידה שלה להשתתף בגביעי אירופה היא רק דרך הכרטיס לקונפרנס ליג של גביע ליכטנשטיין. מעבר לכך, הקבוצה זוכה ברצף כל שנה, מאז שנת 1998 (פרט ל-2012), בגביע המקומי אך מעולם לא הצליחה להעפיל לגביע אופ"א ולשלב הבתים של הליגה אירופית. הישג השיא שלה הוא הגעה לשלב הבתים של הקונפרנס ליג בעונת 2022\2023
רוב השחקנים בקבוצה הם זרים. השחקנים הטובים בליכטנשטיין מעדיפים לעזוב את המדינה הקטנה ולשחק בליגות גדולות יותר, לכן נוצר מצב לפיו הקבוצה לא מרבה לשתף שחקנים מקומיים.
היסטוריה
מועדון הכדורגל של ואדוץ הוקם ב-14 בפברואר 1932 בעיר ואדוץ, כשיו"ר הקבוצה הראשון היה יוהאן ולסר.
בעונת 1932/33 הקבוצה התמודדה בתחרויות הליגה באוסטריה והחל משנת 1933 מתמודדת הקבוצה בתחרויות הכדורגל בשווייץ.
בשנת 1949 זכתה הקבוצה בגביע ליכטנשטיין הראשון שלה והתמודדות בליגה השלישית בחשיבותה בשווייץ במשך שנים.
בעונת 2001/02 העפילה הקבוצה לליגת המשנה השווייצרית והפכה לאחת הקבוצות הטובות בה. בעונת 2008 העפילה לראשונה בתולדותיה לליגת העל השווייצרית והייתה לנציגה הראשונה של ליכטנשטיין בליגה הבכירה בשווייץ. אך הקבוצה נכשלה בתצוגת כדורגל משכנעת וסיימה את עונת הבכורה במקום האחרון בטבלת האליפות. חמש שנים לאחר מכן ואדוץ העפילה שוב לליגה הבכירה.
הקבוצה כשלה בהתמודדות במסגרות האירופאיות ומעולם לא עברה את שלב המוקדמות השלישי בגביע אופ"א או בליגת אירופה. היא העפילה לשלב הבתים של הקונפרנס ליג בעונת 2022\2023 לאחר ניצחון 2-1 בסיכום שני משחקי הפלייאוף. בעונת 2014/15 ואדוץ סיימה במקום התשיעי בליגה השווייצרית הבכירה וזכתה בפעם ה-43 בגביע ליכטנשטיין בכדורגל והייתה לשיאנית עולמית כמי שזכתה הכי הרבה פעמים בגביע המקומי.
בעונת 2016/2017 נשרה לליגת האתגר השווייצרית, הליגה השנייה, אף שזכתה בטורניר גביע ליכטנשטיין בכדורגל באותה עונה ובכל זאת קיבלה את הזכות להתמודד בליגה האירופית בעונת 2017/2018.
בסיום עונת 2019/2020 חזרה הקבוצה לליגה הראשונה לאחר שסיימה במקום השני בליגה השנייה.
ליה ון ליר
ליה ון ליר (8 באוגוסט 1924 – 13 במרץ 2015) הייתה מחלוצות הקולנוע בישראל, מייסדת ומנהלת סינמטק ירושלים ופסטיבל הקולנוע ירושלים, כלת פרס ישראל. ון ליר הקדישה יותר ממחצית חייה לקידום אמנות הקולנוע הישראלי, ופעלה בדרכים מגוונות כדי לחשוף בארץ את הקולנוע, תוך שימת דגש מיוחד על שימור ואיסוף של קולנוע בינלאומי, יהודי וישראלי.
ביוגרפיה
נולדה לסימון ואולגה גרינברג בבלץ שבבסרביה (באותה עת, חלק מרומניה). אביה היה סוחר תבואה ואמה עסקה בפעילות ציבורית ב"ויצו". היא גדלה בבית שוחר תרבות.
בקיץ 1940 שלחו אותה הוריה לארץ ישראל לבקר את אחותה, שעלתה קודם לכן, ומאז התגוררה בישראל. ההורים נשארו ברומניה ונספו בשואה.
עד 1946 למדה ליה באוניברסיטה העברית בירושלים, בפקולטה למדעי הרוח. בתל אביב פגשה את וים ון ליר, אז טייס מתנדב במח"ל, שהקים את חברת "כימאוויר" וחובב קולנוע. הם נישאו ב-1952 ועברו לחיפה, ושם נולד לראשונה הרעיון להקים בארץ מועדוני סרט. הזוג רכש עותקים של סרטי איכות בפילם 16 מ"מ והחל להקרינם בפני חברים בביתם, על הכרמל. ב-1955 ייסדו בחיפה את "מועדון הסרט הטוב", שמנה 250 חברים והציע הקרנת סרטי איכות. ב-1956 ייסדה מועדוני סרטים נוספים בתל אביב ובירושלים.
במשך השנים המשיכה ון ליר לרכוש סרטים, וב-1960 ייסדה את "ארכיון הסרטים הישראלי" שהוכר בשנת 1963 כחבר ב"פיאפ" – הפדרציה הבינלאומית לארכיוני סרטים. ב-1973 הקימה את סינמטק חיפה, ומאוחר יותר באותה שנה הקימה את הסינמטק בבית אגרון בירושלים, ועברה לגור בעיר.
בשנת 1981 עברו הסינמטק והארכיון לבניין חדש בגיא בן הינום בירושלים. ב-1984 ייסדה ון-ליר בסינמטק את פסטיבל הקולנוע ירושלים, שהפך מאז לאירוע חשוב ויוקרתי ביותר בחיי הקולנוע הישראלי. הפסטיבל פותח לצופים חלון אל הקולנוע העולמי של השנה האחרונה ומציג את מיטבו. מוקרנים בו סרטים שאינם נמנים עם הזרם המרכזי בקולנוע העכשווי, ובהם אוונגרד, תעודה, קלאסיקה משוחזרת, אנימציה ורטרוספקטיבות רחבות-יריעה של יוצרים גדולים.
חמיה התעשיין ברנרד ון ליר הוריש את הכסף שאיפשר את הקמת "קרן ון ליר" ושאר מוסדות המשפחה. בין השאר, גם את מכון ון ליר בירושלים.
פרסים והוקרה
ליה ון ליר זכתה להערכה והכרה מקומית ובינלאומית ניכרת:
כמו כן זכתה באות אביר מסדר האמנויות והספרות של צרפת.
קאט
בשלבי הפוסט-פרודקשן של עריכה קולנועית ועריכת וידאו, קאט (באנגלית: cut; מילולית: לחתוך, לגזור) הוא מונח שמשמעותו מעבר משוט אחד לשוט אחר, הן בעריכה של סרטים בפילם והן בעריכה של סרטים בוידאו. ה'קאט' הוא אחד מהמעברים השכיחים ביותר בין שני שוטים.
סמנה זניט
סמנה זניט (ברוסית: ФК «Смена-Зенит» או "ДЮСШ "Смена-Зенит"") היה מועדון כדורגל רוסי מהעיר סנקט פטרסבורג, שנוסד בשנת 2008, אך פורק אחרי עונה אחת והתמודד בליגה השנייה ברוסיה כמועדון מילואים של מועדון הכדורגל זניט. לאחר עונת 2009, זניט החליטה לפרק את המועדון ובהמשך הקימה את זניט-2 סנקט פטרבורג כמועדון מילואים אחר.
אוסף יהודה
אוסף יהודה הוא אוסף כתבי יד עתיקים וספרים נדירים אשר השתייך לאברהם שלום יהודה ונמצא כיום בספריה הלאומית.
תכולת האוסף
האוסף מכיל 1400 כתבי יד, ביניהם 1186 בכתב ערבי, 363 כתבי יד בפרסית,264 כתבי יד בטורקית עות'מאנית, 240 כתבי יד בעברית ו-5 בלטינית. באוסף גם כתבי יד בספרדית ובמספר שפות מדרום מזרח אסיה.
החיבורים עוסקים במדעי האסלאם השונים, מחקרי שפה וספרות, אומנות, רפואה ומתמטיקה. הוא כולל גם מספר עותקים מעוטרים של סידורים. כתבי היד באוסף מתוארכים בין המאה התשיעית לספירה (המאה השלישית לספירה ההיג'רית) ועד למאה התשע-עשרה (המאה השלוש-עשרה לספירה ההיג'רית).
האוסף מכיל גם מספר ספרים נדירים מהמהדורות הראשונות שהודפסו בין השנים 1445–1500.
הפריטים הלא-אסלאמיים החשובים ביותר באוסף, הם כתביו של אייזיק ניוטון מארכיונו הפרטי. כתבים אלה שייכים למקבץ כתביו התאולוגים, אשר מגיעים ל 7500 דפים. יהודה רכש כתבים אלה במכירה פומבית בבית המכירות סותבי'ס בשנת 1936.
אוסף חשוב נוסף מכיל 1100 מסמכים ממסעות נפוליון במצרים.
באוסף יהודה נמצא גם אוספו הפרטי של יהודה הכולל את מכתביו, כתבי יד וספרים נדירים, עבודות מחקר, הגהותיו ויומנו האישי. אוספו של אברהם שלום יהודה הוא מהיקרים והחשובים בעזבונות שקבלה לידיה הספרייה הלאומית.
המאבק על האוסף
בשנת 1949 החלו בני הזוג אתל ואברהם שלום יהודה לתכנן מעבר לישראל ובחינת הקמת מרכז מחקר מוסלמי- יהודי בירושלים, אשר יתבסס על אוסף על אוספו האישי[1]. בשנת 1951 רמז יהודה על כוונתו להעביר את האוסף שברשותו ל"בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי".בתאריך 9.8.1951 כתב יהודה במכתב למנהל בית הספרים הלאומי, דר' קורט ורמן, שהאוסף שלו ארוז במחסן שקרוב לביתו בעיר ניו-הייבן ומוכן לשילוח לירושלים.[2]
בשל פטירתו הפתאומית של יהודה, החלה בשנת 1953 רעייתו אתל לטפל בקיטלוג הפריטים ושילוחם לירושלים. בסעודה חגיגית שנערכה לכבודה על ידי בכירים באוניברסיטה העברית, בנוכחות נשיא המדינה דאז יצחק בן-צבי, הצהירה פומבית על העברת אוספו של יהודה לבית הספרים הלאומי בירושלים. בשנת 1955 נפטרה אתל מבלי שהשלימה את תהליך הקיטלוג שבו החלה, וללא צוואה מפורשת בה היא מורה להעביר את אוספו של בעלה המנוח לבית הספרים הלאומי.
הערות שוליים
[1]מכתב יהודה לחתנו יצחק גודס, בתאריך 6 יולי 1949, אשר מזמין בה את יצחק לבנות את המרכז ביחד, ארכיון הספרייה הלאומית הישראלית : MS. VAR.Yah
[2]מכתב יהודה שנשלח קורט וורמאן (Curt Wormann) בתאריך בתשעה לאוגוסט 1959.
[3] Hebrew University Assn, V. Nye,148 Conn. 223 (1961)
ארסקיוס מטרסוס
חייו
ארסקיוס היה אחיו של נקטריוס, קודמו של יוחנן כריסוסטומוס, ושירת כארכיפרסביטר תחתיו. כפי שמספר פוטיוס, הוא העיד לצד אטיקוס, שהיה ליורשו, כנגד כריסוסטומוס בויעוד האלון. לפי וייס פלדיוס טוען כאן כי נשבע מרצונו שלא יקבל את כס הארכיבישוף בקונסטנטינופול אחרי כריסוסטומוס, כדי להסיר חשד שהוא מעיד נגדו מטעמים אנוכיים.
כאשר מזימתם של אליה אודוקסיה, אם הקיסר, ותאופילוס בישוף אלכסנדריה כנגד כריסוסטומוס הביאה לגירושו של זה, היו אודוקסיה וסיעתה מעוניינים בארכיבישוף בובה, שיתפקד בצורה הנוחה להם, וארסקיוס, שהיה אז בן למעלה משמונים שנה, נראה המועמד המתאים לרדוף באמצעותו את חסידי כריסוסטומוס, גם בגלל עוינותו המופגנת אליו וגם משום שנודע – אם להסתמך כאן על סוזומנוס – כמי שאינו מתעניין במעשים המתבצעים בשמו.