cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אהרן שבתאי
ביוגרפיה
פרסם את הכרך על המיתולוגיה היוונית במסגרת סדרת המיתוסים שערך המתרגם והעורך דן דאור בהוצאת מפה. שבתאי תרגם מיוונית מיצירותיהם של אייסכילוס, סופוקלס, אוריפידס, אריסטופאנס והסיודוס, את הומרוס ('איליאדה' ו'אודיסאה') וכן שירים רבים מן השירה הלירית של משוררי יוון. כמו כן, תרגם מגרמנית מיצירת ברטולט ברכט. שבתאי נושא בתואר דוקטור ומלמד בחוג לתורת הספרות הכללית באוניברסיטת תל אביב.
משפחתו
אהרן הוא אחיו של הסופר והמשורר יעקב שבתאי. היה לו אח צעיר נוסף, יואל, נגן-עוגב וצייר, שהתגורר שנים רבות בדרום צרפת, ונפטר שם. בצעירותו התחתן אהרן בנישואים אזרחיים בפריז עם קולין ברוצקוס (בתם של האדריכל הירושלמי דוד אנטול ברוצקוס והפסיכולוגית איטה ברוצקוס, ונכדתו של הכלכלן בוריס דב ברוצקוס). לאהרן ולקולין נולדו ארבעה בנים (גומא, למואל, נהר ואוד) ושתי בנות (לוטם וננו). אהרן הקדיש לחיי המשפחה את סדרת ספרי 'הפואמה הביתית' (1976–1986). לאחר הולדת בן הזקונים אוד, התערערו יחסי אהרן וקולין, ואהרן התאהב באחותה של קולין, דפנה אינבינדר, שלא נענתה לו. לאהבה נכזבת זו הוא הקדיש את ספרו 'אהבה' (1987). בשנה זו אהרן עבר לגור בתל אביב עם זיוה פוסטק, עורכת סרטי קולנוע שעבדה קודם לכן בצרפת עם קלוד לנצמן על סרטו "שואה". אהרן וקולין התגרשו בשנת 1989. קולין וילדיה המשיכו לחיות בביתם הירושלמי. בשנת 1996 נישא אהרן שבתאי בשנית, לטניה ריינהרט, בלשנית, חוקרת ספרות ופעילת שמאל רדיקלי, והיה נשוי לה עד מותה ב-2007.
שירתו
עיקר מלאכתו הפואטית של אהרן שבתאי היא בחתירתו לאמת, אף אם היא אינה נעימה לעיניו של הקורא או לכבודו שלו כמשורר. לפי שבתאי, אל לו למשורר לצנזר את עצמו. כך ניתן להבין את הבזקי התיאורים בפואמה הביתית, את תיאורי האהבה הגרפיים בזיוה, ואת שיריו הפוליטיים. הפואטיקה שלו חושפת את המיניות, ההתפעלות מרגעי היומיום ואת היופי והכיעור, הכאב וחסד של הגוף. שיריו של אהרן שבתאי מתאפיינים בהאלהה של הטריוויאלי ו"נטול הערך" — תפוחי אדמה, חביתה, חבית יין, חבילת טמפונים — על חשבון הציבורי וה"חשוב" — המדינה, הרמטכ"ל, הביטחון. בשנת 2014 מספר שירים מתוך ספרו "טניה" הוצגו בתערוכה "גזר דין גוף" בגלריה החדשה במוסררה ובאוצרתו של המשורר איתי עקירב.
אהרן שבתאי הוא אחד המשוררים הפעילים בגרילה תרבות.
צ'כוסלובקיה במשחקים האולימפיים
צ'כוסלובקיה השתתפה במשחקים האולימפיים בין אולימפיאדת אנטוורפן (1920) לאולימפיאדת ברצלונה (1992). עד מלחמת העולם הראשונה, הייתה צ'כוסלובקיה חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, אך ספורטאים מבוהמיה התחרו במשלחת נפרדת בכמה מהמשחקים. ב-1 בינואר 1993 התפרקה צ'כוסלובקיה לשתי מדינות, צ'כיה וסלובקיה, והחל מאולימפיאדת לילהאמר (1994) הן יוצגו בנפרד בידי שתי משלחות - הצ'כית והסלובקית. במהלך התקופה בה הייתה קיימת, נעדרה צ'כוסלובקיה מהמשחקים פעם אחת, כשהצטרפה לחרם הסובייטי על אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984).
לאורך השנים צברו הספורטאים הצ'כוסלובקים 143 מדליות, בהן 49 מדליות זהב. הענפים הבולטים ביותר הם התעמלות מכשירים (35 מדליות, מהן 12 מדליות זהב), אתלטיקה (24 מדליות, מהן 11 מדליות זהב) וקאנו/קיאק (12 מדליות, מהן 7 מדליות זהב). באולימפיאדות החורף צברו הספורטאים הצ'כוסלובקים 26 מדליות, אך רק שתיים מהן מדליות זהב, בקפיצות סקי ובהחלקה אומנותית.
סוחוי Su-75
מטוס טקטי קל "שחמט" (ברוסית: ЛТС Чекмейт), רשמית: "סוחוי" Su-75 (קידוד נאט"ו: Friend - "חבר") הוא מפציץ רב-תכליתי רוסי מהדור החמישי שנוצר על ידי לשכת העיצוב סוחוי. המטוס מיועד לשימוש כוחות האוויר והחלל של רוסיה, אך גם לייצוא למדינות רבות נוספות כפלטפורמה זולה של הדור החמישי. מדובר במטוס בעל הנעה וקטורית בודדת בעיצוב אווירודינמי קלאסי, המזכיר את ה-F-35 מתוצרת לוקהיד מרטין. כמו כן, המטוס הוא כלי טיס חמקן, שיוכל לשייט במהירות על קולית ויצויד במערכות טילים מהדור החדש.
צ'כוסלובקיה במשחקים האולימפיים
עד מלחמת העולם השנייה
הופעתה הראשונה של צ'כוסלובקיה במשחקים האולימפיים, באולימפיאדת אנטוורפן, הייתה גם החלשה בתולדותיה. הספורטאים הצ'כוסלובקים זכו בשתי מדליות ארד: האחת הושגה בידי נבחרת ההוקי קרח (לאחר ניצחון 0–1 על נבחרת שוודיה) והשנייה בידי הטניסאים לאדיסלב ז'מלה ומילאדה סקרבקובה בטורניר הזוגות המעורבים. נבחרת הכדורגל העפילה למשחק הגמר מול נבחרת בלגיה. בדקה ה-40 של המשחק, בפיגור 0–2, נטשה הנבחרת את המשחק במחאה על השיפוט, ועל כן נפסלה.
באולימפיאדת פריז (1924) עלה מספר המדליות ל-10, 9 מהן בהתעמלות. בדז'יך שופצ'יק זכה במדליית הזהב הראשונה בתולדותיה של צ'כוסלובקיה, בטיפוס על חבל, וכן זכה במדליית ארד בקרב-רב. רוברט פראז'אק זכה ב-3 מדליות כסף: בקרב-רב ובתרגילי הטבעות והמקבילים. יאן קוטני זכה במדליית כסף בתרגיל הקפיצות, לדיסלב ואכה זכה במדליות ארד בטיפוס על חבל ובתרגיל הטבעות, ובוהומיל מורקובסקי זכה במדליית ארד בקפיצות. במדליה העשירית, מדליית ארד, זכה מרים המשקולות בוהומיל דורדיס.
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) עמד מספר המדליות על 9, מהן שתי מדליות זהב. חמש מהמדליות הושגו בהתעמלות. לדיסלב ואכה זכה במדליית זהב במקבילים ובמדליית כסף בטבעות, ועמנואל לפלר זכה במדליית כסף בקפיצות ובמדליית ארד בטבעות. שניהם זכו גם במדליית כסף בתחרות הקבוצתית. במדליית הזהב השנייה זכה הרוכב פרנטישק ונטורה בתחרות הקפיצות. המתאגרף יאן הרמנק זכה במדליית כסף, וכך גם המתאבק יינדז'יך מאודר. מרים המשקולות ירוסלב סקובלה זכה במדליית ארד.
בדומה למדינות רבות אחרות, שלחה צ'כוסלובקיה משלחת מצומצמת למדי לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1932), בשל השפל הכלכלי הגדול. המדינה אף לא נשאה בעלויות המשלחת, והמימון הושג באמצעות תרומות. על אף שהשתתפו במשחקים רק שבעה ספורטאים צ'כוסלובקים (לרבות יהודים אביגדור אנגל ואוסקר הקש), הם זכו בארבע מדליות. במדליית הזהב היחידה זכה מרים המשקולות ירוסלאב סקובלה, שבאמסטרדם זכה במדליית ארד. מרים משקולות נוסף, וצלאב פשניצ'קה, זכה במדליית כסף, והישג דומה רשם המתאבק יוזף אורבן. פרנטישק דואודה זכה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל.
באולימפיאדת ברלין (1936) זכו הספורטאים הצ'כים בשמונה מדליות, בהן שלוש מדליות זהב. חותרי הקאנו ולדימיר סירובטקה ויאן ברזאק-פליקס זכו במדליית זהב במקצה הזוגות ל-1000 מטרים, וואצלב מוטל וזדנק שקרלנד עשו זאת במקצה ל-10000 מטרים. בוהוסלב קרליק זכה במדליית כסף במקצה היחידים ל-1000 מטר. במדליית הזהב השלישית זכה המתעמל אלואיס הודץ, בתרגיל הטבעות. לראשונה, גם נשים צ'כוסלובקיות זכו במדליה, נבחרת הנשים בהתעמלות, בתרגיל הקבוצתי. המתאבקים יוזף קלאפוך ויוזף הרדה זכו במדליות כסף, ובמדליית זהב נוספת זכה מרים המשקולות וצלאב פשניצ'קה, בפעם השנייה ברציפות. מתחרה צ'כוסלובקי נוסף שעורר עניין הוא האתלט זדנק קובק, ולאו דווקא בשל הישגיו. קובק נולד כאישה, זדנקה קובקובה, וככזו קבעה שיאים לאומיים בקפיצה לרוחק, קפיצה לגובה ובכמה ריצות קצרות ובינוניות, וב-1934 אף קבעה שיא עולם בריצת 800 מטר. חודשים ספורים לפני האולימפיאדה, עברה קובקובה ניתוח לשינוי מין, ולמשחקים הגיעה כגבר, זדנק קובק. במשלחת הבריטית היה אתלט שהגיע למשחקים בנסיבות דומות.
אולימפיאדת לונדון (1948)
76 ספורטאים צ'כוסלובקים השתתפו באולימפיאדת לונדון (1948). הם זכו ב-11 מדליות, מהן 6 מדליות זהב, ודורגו במקום השמיני בטבלת המדליות.
חותרי הקאנו שלטו ללא עוררין בענף. יוסף הולצ'ק ניצח במקצה ל-1000 מטר ופרנטישק צ'אפק ניצח במקצה ל-10000 מטר. במקצה הזוגות ל-1000 מטר ניצחו יאן ברזאק-פליקס ובוהומיל קודרנה. לברזאק-פליקס הייתה זו מדליית זהב אולימפית שנייה, לאחר ש-12 שנים קודם לכן זכה במדליית הזהב בברלין. במקצה היחיד בו לא ניצחו הצ'כוסלובקים, מקצה הזוגות ל-10000 מטר, זכו ואצלב האוול וייז'י פצקה במדליית כסף.
במשחקים אלה ערך אמיל זטופק, שכונה "הקטר הצ'כי", את הופעותיו הראשונות. בפעם השלישית בחייו בה רץ ריצת 10000 מטר הגיע למקום הראשון, ובריצת 5000 מטר זכה במדליית הכסף. נבחרת הנשים בהתעמלות שכללה זדנקה הונסובה זכתה אף היא במדליית זהב. אחת מחברות הנבחרת, אלישקה מיסקובה, נפטרה בלונדון משיתוק ילדים, ביום בו זכו חברותיה במדליית זהב. למחרת, בטקס חלוקת המדליות, הונף דגל צ'כוסלובקיה עם סרט שחור סביבו. היא זכתה במדליית זהב ובכך הייתה לספורטאית היחידה בהיסטוריה שזכתה במדליה אולימפית לאחר מותה. זדנק רוז'יצ'קה זכה במדליות ארד בתרגילי הקרקע והטבעות, ולאו סוטורניק זכה במדליית ארד בתרגיל הקפיצות, אותה חלק עם שני מתעמלים הונגרים. ספורטאי צ'כוסלובקי נוסף שזכה במדליית זהב בלונדון היה המתאגרף יוליוס טורמה. נבחרת הכדורסל הודחה בשלב רבע הגמר בידי נבחרת ברזיל, וסיימה במקום השביעי.
אולימפיאדת הלסינקי (1952)
באולימפיאדת הלסינקי (1952) צברו הספורטאים הצ'כוסלובקים 13 מדליות, מהן 7 מדליות זהב, שהקנו לצ'כוסלובקיה את המקום השישי בטבלת המדליות, דירוג השיא שלה בכל הזמנים.
חותר הקאנו יוסף הולצ'ק שמר על תוארו במקמה ל-1000 מטרים ליחידים, בעוד ברזאק-פליקס וקודרנה הסתפקו במקום השני במקצה המקביל לזוגות. במקצה היחידים ל-10000 מטר זכה אלפרד יינדרה במדליית ארד. במדליות זהב נוספות זכו המתאגרף יאן זכרה ורביעיית החותרים. המתאבק יוסף רוז'יצקה זכה במדליית זהב, ומיקולאש אטהנאסוב זכה במדליית ארד. במדליית ארד נוספת זכתה נבחרת המתעמלות.
אולימפיאדת מלבורן (1956)
63 ספורטאים צ'כוסלובקים השתתפו באולימפיאדת מלבורן (1956), והישגיהם היו נמוכים בהרבה מאשר באולימפיאדות הקודמות: 6 מדליות, בהן מדליית זהב אחת, בה זכתה זורקת הדיסקוס אולגה פיקוטובה, שקבעה גם שיא אולימפי חדש (53.69 מטר). אתלט נוסף, ייז'י סקובלה, זכה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל. אמיל זטופק התחרה רק במרתון, והסתפק במקום השישי. רוכב האופניים לדיסלב פואוצ'ק זכה במדליית כסף במרוץ נגד השעון, ויחד עם וצלאב מאכק זכה גם במדליית כסף במרוץ אופני טנדם. המתעמלת אווה בוסקובה זכתה במדליית כסף בתרגיל הקורה, ובמדליית כסף נוספת זכה הקלע אוטקר הוז'ינק, בירי בשלושה מצבים.
עם סיום המשחקים, הודיעה לספורטאים נציגי ממשלת צ'כוסלובקיה, כי עקב איומי טרור, לא יחזרו למולדתם בטיסה. הספורטאים הפליגו תחילה באנייה ממלבורן לוולדיבוסטוק, ולאחר מכן ברכבת הטרנס-סיבירית, ורק לאחר 31 ימים הסתיים מסעם המפרך בפראג.
אולימפיאדת רומא (1960)
באולימפיאדת רומא (1960) עלה מספר המשתתפים הצ'כוסלובקים ל-117. הם זכו ב-8 מדליות, בהן 3 מדליות זהב, ודורגו במקום העשירי בטבלת המדליות.
המתעמלת אווה בוסקובה שיפרה את הישגה ממלבורן וזכתה במדליית הזהב בתרגיל הקורה, וכן במדליית כסף בתחרות הקבוצתית. המתאגרף בוהומיל נמצ'ק זכה במדליית זהב, ויוסף נמץ זכה במדליית ארד. צמד החותרים ואצלב קוזאק ופאוול שמידט זכו במדליית זהב השלישית, במקצה הזוגות, ושמיניית החותרים זכתה במדליית ארד. דנה זטופקובה בת ה-38 זכתה במדליית כסף בהטלת כידון, והמתאבק בוהומיל קובאט זכה במדליית ארד. נבחרת הכדורסל סיימה במקום החמישי.
אולימפיאדת טוקיו (1964)
107 ספורטאים ייצגו את צ'כוסלובקיה באולימפיאדת טוקיו (1964). הם זכו ב-14 מדליות (שיא של כל הזמנים), מהן 5 מדליות זהב, ודורגו במקום התשיעי בטבלת המדליות.
הספורטאית הבולטת ביותר הייתה המתעמלת ורה צ'סלבסקה, שזכתה ב-3 מדליות זהב, בקרב-רב ובתרגילי הקורה והקפיצות, וגם הייתה שותפה לזכייה הקבוצתית במדליית הכסף. שני האלופים האולימפיים האחרים היו המתאבק האנס זדראז'ילה ורוכב האופניים ייז'י דאלר במרוץ המרדף. באתלטיקה זכו הצ'כוסלובקים בשתי מדליות כסף, יוסף אודלוז'יל בריצת 1500 מטר ולודוויק דאנייק בזריקת דיסקוס. במדליית כסף נוספת זכה המתאבק ייז'י קורמניק. צמד החותרים ולדימיר אנרס ופאוול הופמן זכה במדליית ארד, וכך גם שמיניית החותרים. במדליית ארד נוספת זכה הקלע לובומיר נצובסקי, בירי באקדח אש מהירה.
נבחרת הכדורגל זכתה במדליית כסף, לאחר שגברה בחצי הגמר 1–2 על נבחרת גרמניה, והפסידה במשחק הגמר לנבחרת הונגריה באותה תוצאה. גם נבחרת הכדורעף זכתה במדליית כסף, לאחר שסיימה את המשחקים עם הפסד בודד לנבחרת ברית המועצות.
אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968)
מספר שיא של 121 ספורטאים ייצג את צ'כוסלובקיה באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968). הם זכו ב-13 מדליות, מהן 7 מדליות זהב, המספר הגבוה אי-פעם, ודורגו במקום השביעי בטבלת המדליות.
סוחוי Su-75
טיסת הבכורה טרם התקיימה. התקנת מנועים על מטוסי ייצור מתוכננת לשנים 2023–2025. המודל הראשון של המטוס הוצג בסלון האווירי הבינלאומי במוסקבה (MAKS-2021) ב-20 ביולי 2021.
ה־S-75 אמור למלא תפקיד דומה לזה של מיג-21, כמטוס קרב זול ועם זאת חזק. סרטון שפרסם תאגיד רוסטכנולוגיות מעיד כי סוחוי מכוון גם לייצוא משמעותי של המטוס, שמסיבות פוליטיות או כלכליות אינן יכולות לרכוש את המטוס האמריקאי F-35. יעד הייצור של המטוס הוא כ-300 יחידות ב-15 שנים.
גרסה בלתי מאוישת כבר נמצאת בהליכי פיתוח, כמו כן גם גרסת שני מושבים יכולה להיות מפותחת בהתאם לבקשה. נשקל גם לפתח גרסה מותאמת לנושאות מטוסים.
עלות
לדברי סרגיי צ'מזוב, עלות המטוס תהיה בטווח של 25–30 מיליון דולר. עלות שעת טיסה עבור ה־Su-75 צפויה להיות נמוכה פי שישה עד שבעה מזו של ה־F-35 (35–33 אלף דולר), והוא מקביל למטוס Gripen NG (מ-4.5 אלף עד 8 אלף דולר, תלוי בגרסה).
צ'כוסלובקיה במשחקים האולימפיים
אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968)
גם במשחקים אלה הייתה צ'סלבסקה הספורטאית הבולטת במשלחת, לאחר שזכתה בארבע מדליות זהב (בקרב-רב, ובתרגילי הקרקע, המקבילים והקפיצות), במדליית כסף אישית אחת (בתרגיל הקורה) ובמדליית כסף קבוצתית אחת. צ'סלבסקה ניצלה את הבמה שניתנה לה גם למחאה מינורית נגד פלישת הצבא האדום לצ'כוסלובקיה לשם דיכוי "האביב של פראג" שבועות ספורים קודם לכן. בתחרויות בהן זכתה במדליית כסף, זכו ספורטאיות סובייטיות במדליות הזהב, וצ'סלבסקה הרכינה את ראשה בעת שנוגן המנון ברית המועצות. עם שובה לצ'כוסלובקיה הושעתה מפעילות ספורטיבית.
האתלטית מילוסלבה רזקובה זכתה במדליית זהב בקפיצה לגובה, ולודוויק דאנייק זכה במדליית ארד. הקלע יאן קורקה זכה במדליית זהב בירי בשלושה מצבים, ובמדליית זהב נוספת זכתה הקופצת למים מילנה דוכקובה, בקפיצה מ-10 מטר. שני מתאבקים, מירוסל זמאן ופטר קמנט זכו במדליות ארד. נבחרת הכדורעף דורגה במקום השלישי, אחרי נבחרות ברית המועצות ויפן, וזכתה אף היא במדליית ארד. נבחרת הנשים סיימה במקום השישי.
אולימפיאדת מינכן (1972)
הישגיה של צ'כוסלובקיה באולימפיאדת מינכן (1972) ירדו ל-8 מדליות, מהן שתי מדליות זהב. בהיעדרה של צ'סלבסקה, אף אחת מהמדליות לא הייתה בהתעמלות.
לודוויק דאנייק, שבטוקיו ובמקסיקו סיטי זכה במדליות כסף וארד בזריקת דיסקוס, זכה במינכן במדליית זהב. אתלטית נוספת, אווה שורנובה, זכתה במדליית ארד בקפיצה לרוחק. במדליית הזהב השנייה זכה המתאבק ויטזסלאב מאכה. צמד החותרים עם הגאי זכה במדליית כסף ורביעיית החותרים עם הגאי זכתה במדליית ארד. מילנה דוכקובה איבדה את תוארה בקפיצה למים מ-10 מטר, אך זכתה במדליית כסף, ובמדליית כסף נוספת זכה הקלע לדילסב פאלטה, בירי באקדח אש מהירה.
נבחרת הכדוריד זכתה במדליית כסף, לאחר שהפסידה במשחק הגמר 16–21 ליוגוסלביה. נבחרת הגברים בכדורעף סיימה במקום השישי, נבחרת הנשים בכדורעף סיימה במקום השביעי ונבחרת הגברים בכדורסל סיימה במקום השמיני.
אולימפיאדת מונטריאול (1976)
באולימפיאדת מונטריאול (1976) השתתפו 150 ספורטאים צ'כוסלובקים, והם הגיעו להישג דומה לזה ממינכן.
זוכי מדליות הזהב היו רוכב האופניים אנטון טקאץ', במרוץ הספרינט, והקלע יוסף פנאצ'ק, בסקיט. יאן בארטו זכה במדליית ארד בקרב חמש מודרני, והיה שותף לזכייתה של הנבחרת הצ'כוסלובקית במדליית הכסף. המתאבק ויטזסלאב מאכה איבד את תוארו, אך זכה במדליית כסף. הלנה פיבינגרובה זכתה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל, ובמדליות ארד נוספות זכו רביעיית החותרים וצמד החותרים עם הגאי. נבחרת הנשים בכדורסל סיימה במקום הרביעי, ונבחרת הגברים סיימה במקום השישי. נבחרת הגברים בכדורעף סיימה במקום החמישי, ונבחרת הכדוריד סיימה במקום השביעי.
אולימפיאדת מוסקבה (1980)
מדינות רבות החרימו את אולימפיאדת מוסקבה (1980) בשל הפלישה הסובייטית לאפגניסטן. מדינות הגוש המזרחי, ובהן צ'כוסלובקיה, שלחו למשחקים משלחות גדולות. צ'כוסלובקיה עצמה שלחה 224 ספורטאים, שזכו ב-14 מדליות, אך רק שתיים מהן מדליות זהב.
מרים המשקולות אוטה זרמבה זכה במדליית זהב, ודושאן פולאצ'יק זכה במדליית ארד. שני אתלטים זכו במדליות כסף: אימריך בוגאר בזריקת דיסקוס וירמילה קרטוכווילובה בריצת 400 מטר. נבחרות רוכבי האופניים, במרוץ נגד השעון ובמרוץ מרדף, זכו במדליות ארד. גם בהיאבקות זכו הצ'כוסלובקים בשתי מדליות ארד, דן קראבין ויוליוס סטרניסקו. במדליות ארד נוספות זכו המתאגרף יאן פרנק, הג'ודוקא ולדימיר קוצמן, צמד החותרים ואצלב ווכוסקה וזדנק פצקה, והתעמל ייז'י טבק, בתרגיל הטבעות.
אבטחת מחשב אישי
אבטחת מחשב אישי ברשת אשר ידועה יותר כאבטחת מימד הסייבר או אבטחת תשתיות מידע, מתייחסת לאבטחת אביזרי מחשוב וטלפונים חכמים וכמו כן רשתות מחשב פרטיות וציבוריות כמו האינטרנט.
צ'כוסלובקיה במשחקים האולימפיים
אולימפיאדת מוסקבה (1980)
נבחרת הכדורגל זכתה במדליית הזהב, לאחר שגברה במשחק הגמר 0–1 על נבחרת גרמניה המזרחית. נבחרת הנשים בהוקי שדה זכתה במדליית כסף בטורניר הנשים הראשון בתולדות המשחקים האולימפיים, לאחר שדורגה אחרי נבחרת זימבבואה. נבחרת הנשים בכדוריד סיימה במקום החמישי ונבחרת הגברים בכדורעף דורגה במקום השמיני.
אבטחת מחשב אישי
בשנים האחרונות ניתן לראות צמיחה מאוד משמעותית בענף זה עקב ההסתמכות הגדולה של בני האדם על מערכות מחשב.
צ'כוסלובקיה במשחקים האולימפיים
אולימפיאדת סיאול (1988)
צ'כוסלובקיה הצטרפה לחרם הסובייטי על אולימפיאדת לוס אנג'לס, ושבה והשתתפה במשחקים באולימפיאדת סיאול (1988). 171 ספורטאים צ'כוסלובקים נטלו חלק במשחקים, והם זכו ב-8 מדליות, מהן 3 מדליות זהב.
אבטחת מחשב אישי
איומים ברשת
רשת האינטרנט פורשת בפני המשתמש בה עולם עשיר של מידע ושל שירותים, ועם זאת חושפת את המשתמש לשלל איומים על פרטיותו ועל המחשב האישי המשרת אותו.
אמצעי אבטחה
להגנה מפני איומים אלה משמשים כלים טכנולוגיים אחדים:
צ'כוסלובקיה במשחקים האולימפיים
אולימפיאדת סיאול (1988)
הטניסאי מירוסלב מצ'יז' זכה במדליית זהב, לאחר שגבר בחצי הגמר על השוודי סטפן אדברג ובמשחק הגמר על האמריקני טים מאיוט. מצ'יז' זכה גם במדליית ארד בטורניר הזוגות, יחד עם מילאן שרייבר. צמד הטניסאיות יאנה נובוטנה והלנה סוקובה זכו במדליית כסף.
באתלטיקה, זכה יוזף פריבילינץ במדליית הזהב בהליכה ל-20 ק"מ, ויאן ז'לזני זכה במדליית כסף בהטלת כידון. במדליית הזהב השלישית זכה הקלע מירוסלב וארגה, בירי בשכיבה. קלע נוסף, מירוסלב בדנאז'יק, זכה במדליית כסף בטראפ. המתאבק יוזף לוהיניה זכה במדליית ארד. נבחרת הנשים בכדוריד סיימה במקום החמישי, ונבחרת הגברים סיימה במקום השישי. נבחרת הנשים בכדורסל הפסידה בכל משחקיה וסיימה במקום השמיני.
אולימפיאדת ברצלונה (1992)
בהופעתה האחרונה של צ'כוסלובקיה במשחקים האולימפיים, חודשים ספורים לפני התפרקותה, השתתפו 209 ספורטאים. הם זכו ב-7 מדליות, מהן 4 מדליות זהב.
יאן ז'לזני שיפר את הישגו מסיאול וזכה במדליית זהב בהטלת כידון. הייתה זו לו מדליית זהב ראשונה מתוך 3 רצופות. את השתיים הבאות השיג במדי המשלחת הצ'כית. אתלט נוסף, רוברט זמייליק, זכה במדליית כסף בקרב עשר. חותר הקאנו לוקאש פולרט זכה במדליית זהב בסלאלום, ובמקצה הזוגות זכו ייז'י רוהאן ומירוסלב שימק במדליית זהב. הקלע פטר הרדליצ'קה זכה במדליית זהב בטראפ, וקלע נוסף, לובוש רצ'אנסקי, זכה במדליית ארד בירי במטרה נעה. במדליה השביעית, מדליית כסף, זכה החותר וצלאב חלופה. נבחרת הנשים בכדורסל סיימה במקום השישי.
אולימפיאדות החורף
באולימפיאדות החורף השתתפה צ'כוסלובקיה החל מהאולימפיאדה הראשונה שנערכה, אולימפיאדת שאמוני (1924).
הצ'כוסלובקי הראשון שזכה במדליה אולימפית היה קופץ הסקי רודולף בורקרט. בורקרט, שהיה גרמני אזרח צ'כוסלובקיה, זכה במדליית ארד באולימפיאדת סנט מוריץ (1928). המדליה הבאה הושגה רק באולימפיאדת סנט מוריץ (1948), כאשר נבחרת ההוקי קרח זכתה במדליית הכסף. הנבחרת סיימה במאזן זהה לזה של נבחרת קנדה, שבעה ניצחונות ותיקו אחד, אך דורגה אחריה בשל הפרש שערים. באולימפיאדת אוסלו (1952) דורגה הנבחרת במקום הרביעי, ובאולימפיאדת קורטינה ד'אמפצו (1956) במקום החמישי. הפעם הבאה בה זכה ספורטאי צ'כוסלובקי במדליה הייתה באולימפיאדת סקוו ואלי (1960), בה זכה המחליק האמנותי קארול דיווין במדליית כסף. נבחרת ההוקי קרח סיימה באותם משחקים במקום הרביעי, ובאולימפיאדת אינסברוק (1964) זכתה במדליית הארד, לאחר שדורגה אחרי נבחרותיהן של ברית המועצות ושוודיה.
באולימפיאדת גרנובל (1968) זכה קופץ הסקי ייז'י ראשקה במדליית הזהב הראשונה לזכותה של צ'כוסלובקיה, בקפיצה מגבעה רגילה. ראשקה זכה גם במדליית כסף בקפיצה מגבעה גבוהה. המחליקה האמנותית האנה מסקובה זכתה במדליית ארד והייתה לאישה הצ'כוסלובקית הראשונה שזוכה במדליה אולימפית במשחקי החורף. נבחרת ההוקי קרח זכתה במדליית כסף, לאחר שדורגה אחרי ברית המועצות.
באולימפיאדת סאפורו (1972) שוב זכה ספורטאי צ'כוסלובקי במדליית זהב, המחליק האומנותי אונדריי נפלה. הלנה שיקולובה זכתה במדליית ארד בסקי למרחקים, במרוץ ל-5 ק"מ, ונבחרת ההוקי קרח זכתה אף היא במדליית ארד, לאחר שדורגה אחרי נבחרות ברית המועצות וארצות הברית. באולימפיאדת אינסברוק (1976) זכתה נבחרת ההוקי קרח במדליית כסף, לאחר שדורגה אחרי ברית המועצות. באולימפיאדת לייק פלאסיד (1980) זכתה קווטה יריובה במדליית ארד בסקי למרחקים, במרוץ ל-5 ק"מ. נבחרת ההוקי קרח סיימה במקום החמישי.
באולימפיאדת סרייבו (1984) זכו הצ'כוסלובקים במספר שיא של 6 מדליות, אך אף אחת מהן לא הייתה מדליית זהב. קווטה יריובה שחזרה את הישגה מלייק פלאסיד, וזכתה במדליית ארד במרוץ ל-5 ק"מ, וכן הייתה שותפה לזכייתה של הנבחרת הצ'כוסלובקית במדליית כסף במרוץ השליחות ל-5 ק"מ. גולשת הסקי האלפיני אולגה חרווטובה זכתה במדליית ארד בגלישה במורד, פאוול פּלוץ זכה במדליית ארד בקפיצות סקי מגבעה גבוהה, ובמדליית ארד נוספת זכה המחליק האמנותי יוזף סבובצ'יק. נבחרת ההוקי קרח זכתה במדליית כסף, לאחר שדורגה אחרי נבחרת ברית המועצות.
באולימפיאדת קלגרי (1988) ירד מספר המדליות לשלוש. פאוול פּלוץ שיפר את הישגו מסרייבו, וזכה במדליית כסף בקפיצה מגבעה רגילה. במדליית הארד באותה תחרות זכה ייז'י מאלץ. במדליית ארד נוספת זכו השליחים במרוץ הסקי למרחקים ל-10X4 ק"מ. נבחרת ההוקי קרח סיימה במקום השישי. באולימפיאדת החורף האחרונה בה השתתפה, אולימפיאדת אלברוויל (1992), צברה המשלחת הצ'כוסלובקית 3 מדליות ארד: המחליק האמנותי פטר בארנה, נבחרת הגברים בקפיצות סקי ונבחרת ההוקי קרח, שניצחה את ארצות הברית 1–6 במשחק על המקום השלישי.
לפי אולימפיאדה
באולימפיאדות הקיץ: width="20px"|
באולימפיאדות החורף:
לפי ענף
בענפי הקיץ: width="20px"|
בענפי החורף:
ריימונד
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
מונוגמיה
מונוגמיה (מיוונית - מוֹנוֹ = יחיד, גַמוֹס = נישואין), הוא מצב שבו בני אדם שומרים אמונים לבן זוג אחד ואינם מקיימים יחסי מין עם פרטנרים אחרים במקביל. המצב ההפוך בו ליחיד ישנם מספר פרטנרים נקרא פוליגמיה.
מונוגמיה מתבטאת בין היתר גם בצורה רשמית, בה בני זוג נרשמים כנשואים או ידועים בציבור. המונוגמיה היא צורת התא המשפחתי המקובלת כיום והייתה מקובלת גם בעבר ברוב החברות והתרבויות בעולם. לעיתים מדובר במונוגמיה סדרתית: מצב שבו אין לאדם יותר מפרטנר אחד ליחסי מין בעת ובעונה אחת, אך יש לו יותר מפרטנר אחד לאורך החיים. בתרבויות המערביות מונוגמיה סדרתית הופכת להיות מקובלת יותר ויותר, במיוחד בשנות החיים שלפני הקמת תא משפחתי עם צאצאים, אך גם בשנים שלאחר מכן. במונוגמיה סדרתית מאבדים את היתרונות שבמונוגמיה שצוינו לעיל - לזכר האב לא מובטח כי הוא מגדל את צאצאיו ולנקבה לא מובטחת תמיכה בגידול הצאצאים. בכך עלולה המונוגמיה הסדרתית להפר את יציבות התא המשפחתי. כנגד זה, יתרון המונוגמיה הסדרתית הוא בכך שאפשר לבחור מעת לעת בני זוג שונים.
מרצדס-בנץ F100
מטרת בניית דגם "מרצדס-בנץ F100" של היצרן מרצדס-בנץ, הייתה להראות את החידושים בשליטה, עיצוב ונוחות מכוניות נוסעים.
מרום קרן
ביוגרפיה
קרן גדלה בנצרת עילית ובגיל 13 עברה לנס ציונה, שם התחילה לשחק טניס.
קרן הייתה מפקדת בחיל התותחנים. ב-2016 השתחררה מהצבא והחלה להתאמן עם הפועל פתח תקווה. חצי שנה לאחר מכן הצטרפה לבנות נתניה והחלה רשמית את הקרירה המקצוענית שלה. בעונת 2018/19 הייתה חלק ממסע ההישארות של הקבוצה בליגה. במהלך העונה הסדירה הייתה הקבוצה במקום האחרון, אבל היא הצליחה לטפס למקום השביעי ולהישאר בליגה בניגוד לתחזיות.
בעונת 2020/21 חזרה להפועל פתח תקווה שסיימה בעונה זו במקום הלפני אחרון וירדה לליגה הלאומית.
בעונת 2021/22 חתמה בעולה החדשה לליגה הלאומית, הפועל קטמון ירושלים, וכשוערת ראשונה תרמה רבות לעליית הקבוצה לליגת העל מהמקום השני בטבלה. בעונת 2022/23 המשיכה בקטמון כשוערת שניה, והקבוצה סיימה כסגנית אלופה, כאשר קרן רושמת 5 הופעות בשער הקבוצה.
בקיץ 2023 חתמה קרן במכבי כישרונות חדרה.
את הופעת הבכורה שלה בנבחרת ישראל ערכה קרן ב-2020 נגד נבחרת גאורגיה במסגרת קמפיין מוקדמות אליפות אירופה 2021.
שרה אוסטין
ביוגרפיה
שרה טיילור נולדה בנוריץ', אנגליה. היא קיבלה חינוך ביתי, ובשנת 1819 התחתנה עם ג'ון אוסטין. הזוג הצעיר התיישב בווסטמינסטר. הם טיילו הרבה לגרמניה. הבת היחידה שלה היא לוסי דאף גורדון.
התרגומים של שרה אוסטין היו המקור ההכנסה העיקרי של המשפחה. בעלה ג'ון אוסטין היה מומחה במשפטים. זמן קצר לאחר פטירתו, פרסמה אוסטין אוסף של הרצאות שלו בתחום המשפט.
בשנת 1833 היא הוציאה לאור ספר Selections from the Old Testament. באותה שנה היא תרגמה לאנגלית ספר על יצירות של יוהאן וולפגנג פון גתה. בהמשך היא פרסמה תרגומים נוספים.
בשנת 1836 הזוג נסע למלטה ולאחר מכך התיישב בפריז. הם גרו בפריז עד לשנת 1848. במהלך כל השנים המשיכה אוסטין להתפרנס מתרגומים מגרמנית.
בשנת 1843 היא סיימה את התרגום מגרמנית של ספר The Story without an End שיצאה לאור עם איורים של אלינור ויר בויל.
בשנת 1865 היא הוציאה לאור ספר של בתה Lady Duff-Gordon's Letters from Egypt שזכתה להצלחה.
שרה אוסטין נפטרה בשנת 1867 ונטמנה בכנסייה מקומית ליד בעלה.
מידה חיצונית
בתורת המידה, מידה חיצונית היא פונקציה מקבוצת החזקה של קבוצה לא ריקה נתונה, אל הרחבת הממשיים [0,\infty] (כלומר, היא מקבלת ערכים אי-שליליים או \infty), המקיימת תכונות דומות לאלו של אורך. ייחודה והשוני שלה ממידה רגילה הוא שהיא מוגדרת על כל תתי הקבוצות של קבוצה נתונה. חשיבותה המרכזית היא בהגדרת מידת לבג, שהיא צמצום מידה חיצונית על הממשיים לקבוצות מדידות. עם זאת, למושג בפני עצמו יש חשיבות, והוא חלק מתורת המידה הכללית (שלא תלויה בהכרח בממשיים).
הגדרה
תהי X קבוצה, ונסמן ב- את קבוצת החזקה שלה.
מידה חיצונית על X היא פונקציה, המקיימת:
מידה חיצונית נקראת סופית אם, וסיגמא-סופית אם קיימים כך ש-  המקיימים  לכל i.
תת קבוצה נקראת מדידה ביחס ל\mu ^ *, אם מתקיים.
בניית מידה חיצונית
נציג כעת בנייה של מידה חיצונית.
תהי X קבוצה לא ריקה, ו- משפחה לא ריקה של תתי קבוצות שלה, עם. בהינתן פונקציה המקיימת  נגדיר פונקציה  באופן:
(אם לא קיים כיסוי כמו בהגדרה, מגדירים את המידה החיצונית להיות אינסוף). כלומר, \mu^*(A) מתאים לקבוצה את הקירוב הטוב ביותר של מידתה מבחוץ על ידי כיסוי בן מנייה של קבוצות מ- \mathcal{E}. ניתן להוכיח ש- \mu^* אכן מידה חיצונית.
בדרך כלל (ובפרט בבניית מידת לבג ובמשפט ההרחבה של קרתאודורי), לוקחים את משפחת הקבוצות \mathcal{E} להיות חוג (קבוצת קבוצות לא ריקה הסגורה לאיחוד והפרש קבוצות), ואת \rho להיות מידה-חוגית עליו (כלומר פונקציה שמקיימת את התכונות הרגילות של מידה, רק על חוג ולא על סיגמא-אלגברה, והתכונה האחרונה (סיגמא-אדיטיביות) רק כאשר האיחוד האינסופי שייך למשפחה).
תכונות ודוגמאות
דוגמאות נוספות ראו בקריאה נוספת.
גאורגיוס אקרופוליטיס
קורות חייו
המקורות העיקריים על חייו של אקרופוליטיס הם "הכרוניקה" שלו עצמו וספרו של הכרוניקן גאורגיוס פאכימריס, "ההיסטוריה של מיכאיל ואנדרוניקוס פאלאולוגוס". יליד קונסטנטינופול, בסביבות שנת 1217 בגיל 16 נשלח גאורגיוס על ידי אביו, הלוגותט קונסטנטינוס אקרופוליטיס "הזקן", אל חצרו של יוחנן דוקאס וטאציס (יואניס ואטאציס), קיסר ביזנטי של ניקאה. שם המשיך הנער את לימודיו אצל תאודורוס אקסאפטריגוס ואצל ניקיפורוס בלימידיס, מורה לפילוסופיה שנחשב לגדול המלומדים הביזנטים של התקופה. בבגרותו, קיבל גאורגיוס שליחויות מדיניות מטעם הקיסר יואניס וטאציס, וגם מהקיסרים שבאו אחריו, תאודורוס השני לסקריס ומיכאיל השמיני פלאולוגוס. בשנת 1244 הוא זכה בתפקיד הרשמי של לוגתט גדול או יועץ ראשי (קנצלר). הוא נמנה עם אחד מארבעת השליחים שהיו אמורים לנהל את המגעים בנוגע לנישואי נכדת הקיסר עם בנו של מיכאיל השני קומנינוס, הדספוט מאפירוס. הוא השתתף במשפט שהתנהל נגד מיכאיל השמיני פלאולוגוס, שהואשם באשמת שוא של ניסיון לתפוס את השלטון. את השתלשלות המשפט תיאר אקרופוליטיס מאוחר יותר בכרוניקה שלו.
יחד עם מורו ורבו, ניקיפורוס בלמידיס, היה אקרופוליטיס מורה לפילוסופיה באוניברסיטת קונסטנטינופול ומורהו של יורש העצר, תאודורוס השני לסקריס. יש סבורים שאת התואר לוגותט גדול הוא קיבל מתלמידו לאחר עלייתו לכס המלכות בשנת 1255.
כפי שהסתבר בקרב ב-1257 נגד מיכאיל השני קומנינוס דוקאס, הדספוט של אפירוס, לא הצטיין גאורגיוס אקרופוליטיס בכישורים צבאיים. הוא נפל בשבי והוחזק אצל אויביו במשך שנתיים. הוא שוחרר בתיווכו של מיכאיל פלאולוגוס. מיכאיל הוכרז כעבור זמן קצר כקיסר של ניקאה ובהמשך גרש את בודואן השני, הקיסר הלטיני האחרון, ושיקם את האימפריה הביזנטית. באותם הזמנים הצטייןג אורגיוס אקרופוליטיס כאחד הדיפלומטים המוכשרים של האימפריה המשוקמת.
אקרופוליטיס הופקד על ניהול המגעים מטעם הקיסר הביזנטי ובשנת 1273 נשלח אל האפיפיור גרגוריוס העשירי. ב-1274 בפני הוועידה השנייה בליון, הוא נשבע כי הצעת האפיפיור שנשלחה על ידי הכס הקדוש לקונסטנטינופול מקובלת על היוונים. עם זאת ניסיון האיחוד מחדש בין שתי הכנסיות נתקל בהתנגדות ניכרת בקונסטנטינופול ובסופו של דבר נכשל. אולם המטרה העיקרית של המהלך הושגה, בחינת הביזנטים, דהינו עיכובה ובסופו של דבר דחיקת הסכנה של מתקפה "לטינית" חוזרת על בירת הקיסר. ב-1282 נשלח אקרופוליטיס שוב לטרנובו, בירת בולגריה, על מנת לשדך לצאר גאורגי טרטר את אבדוקיה, הבת השלישית של הקיסר מיכאיל השמיני. השליחות נכשלה וגאוגיוס אקרופוליטיס  נפטר כעבור זמן קצר, בקונסטנטינופול.
גאורגיוס ארקופוליטיס היה נשוי משנת 1256 לאבדוקיה, קרובת משפחתו של מיכאיל פלאולוגוס הוא השאיר שני בנים: קונסטנטינוס (מת בסביבות 1324), לוגותט גדול תחת מלכותו של אנדרוניקוס השני, שחיבר ספרי לימוד לתאולוגיה ועל חיי הקדושים, והשני, נזיר תחת השם מלכיצדק (מת ביוני 1296) שנודע בהתכתבותו עם מקסימוס פלנודיס.
ה"כרוניקה"
(Χρονική Συγγραφή) או ה"אנאלים" (שנתונים)- ספר היסטורי מקיף הסוקר את התקופה בין כיבוש קונסטנטינופול על ידי הצלבנים בימי מסע הצלב הרביעי ועד שחרורו על ידי מיכאיל פלאולוגוס ב-1261, ומהווה, לפיכך, המשך לספרו של ניקיטס כוניאטיס. הספר בעל ערך רב בהיותו נכתב על ידי בן אותם הזמנים, בעל עמדה רשמית של לוגתט גדול, מפקד ושגריר איש אמוני הקיסר, מה שזימן לו הזדמנויות תכופות לצפות במו עיניו בהשתלשלות האירועים.
אקרופוליטיס נחשב למקור מהימן ובאותו זמן התאפיין בסגנון בהיר, למרות צביונו הארכאי משהו, הודות להקפדתו המיוחדת בבניית המשפטים.
מהדורות של הכרוניקה
כתב היד של הכרוניקה נמצאה בספריה של גאורגיוס קנטקוזינוס בקושטא ומשם הובא לאירופה הדפסה מחודשת ותיקונים על ידי פ. וירט, שטוטגרט, 1978
חבלה (פעילות מלחמתית)
חבלה כפעולה צבאית היא פגיעה במתקני אויב, בהם כלי רכב, מבנים, מוצבים, תשתיות וכו'. מטרת הפעולה היא פגיעה בתפקוד האויב, על ידי השמדה, שיתוק או שיבוש התפקוד של מטרות ונכסים של האויב. מאחר שהמונח "חבלה" בעברית מתייחס לכלל העיסוק בחומרי נפץ, חבלה קרבית למטרות הריסת תשתיות אויב מכונה לעיתים "חבלה התקפית" על מנת להבדילה מחבלה וסילוק פצצות.
בצה"ל, חיל הרגלים וחיל ההנדסה הקרבית הם אלו שמתעסקים בחבלה כפעולות צבאיות, באימונים, מבצעים, מערכות שונות ובשדה הקרב.
תחת השם "חבלה" מאוגדים בעיקר פעולות קומנדו הנעשות בחשאי, בשיטות לוחמה זעירה, בה יש התמקדות ספציפית במטרה טקטית ופגיעה בה, לרוב באמצעות מטעני נפץ. החבלה נבדלת מהפצצת או הפגזת מבנה תוך כדי קרב בשיטות הפעולה ובפרופיל שלה. לעיתים, גם הריסת מבנים תוך כדי לחימה באמצעות חוליות פלסים המבצעות את ההריסה באמצעות חומר נפץ משויכת לתחום החבלה.
לעיתים, גם הריסת דברים באזרחות באמצעות חומרי נפץ, כגון הריסת מבנים וכריית סלעים באמצעות פיצוצים, מכונה "חבלה".
חבלה בצה"ל
בפלמ"ח הייתה מחלקת חבלה ובה הוכשרו חבלנים למשימות שונות כמו פיצוץ גשרים ומסילות רכבת. בצה"ל היו וישנם גופים שונים שהוכשרו לביצוע חבלה. כבר בשנות ה-50 של המאה ה-20 היה פרק החבלה פרק משמעותי בקורס קציני הקומנדו והנושא מודגש בסיכת הקורס, כן הוכשרו לכך חיילי יחידות עלית. יחידה 101 הייתה הראשונה שביצעה חבלה בשטח האויב, בין היתר בפעולות התגמול.
כיום הגוף שאחראי על החבלה בצה"ל הוא חיל ההנדסה הקרבית, שמופקד הן על החבלה ההתקפית (פיצוץ תשתיות אויב) והן על החבלה ההגנתית (חבלה וסילוק פצצות). קורסי החבלה בצה"ל וההכשרות בתחום מועברות בבית הספר להנדסה צבאית (בהל"ץ) ובבסיס ההדרכה של יהל"ם).
היחידה האחראית על החבלה ההתקפית, בעיקר בפעולות קומנדו, היא סיירת יעל של יהל"ם (יחידת העילית של חיל ההנדסה הקרבית), שהוקמה אחרי מבצע שלום הגליל, כדי להילחם בארגוני הטרור שקמו בדרום לבנון באמצעות שיטות של חבלה, קומנדו ולוחמה זעירה. סיירת יעל מאומנת לפעול בחשאיות גם מאחורי קווי האויב ופעילותה לרוב מסווגת וממודרת. היחידה האחראית על החבלה ההגנתית (חבלה וסילוק פצצות) אך גם על פיתוח אמצעי חבלה ופריצה חמה היא יהל"ם באמצעות פלגות הס"פ (סילוק פצצות, לשעבר היחס"פ).
בנוסף כל לוחמי הגדחה"ן (גדודי חיל ההנדסה הקרבית) ביצעו בכל מלחמות ישראל פעולות חבלניות הכוללות פיצוץ מבנים, בונקרים ופשיטות חבלה מעבר לקווי האויב. לוחמי ההנדסה הקרבית מתעסקים בפעולות חבלה גם כיום, במלחמה ובשגרה. בנוסף בכל חטיבות החי"ר (מלבד כפיר) קיימת פלוגת חבלה והנדסה (פלחה"ן) המתמחה במשימות הנדסה קרבית, חבלה ומיקוש במסגרת גדוד הסיור החטיבתי וכפופה לו פיקודית. בצה"ל, חיל הרגלים הישראלי וחיל ההנדסה הקרבית הישראלי, לצד יחידת יהל"ם וכוחות מיוחדים אחרים נוספים, הם היחידים אשר מתעסקים ומוכשרים בחבלה, כאשר פלגת ס"פ היא הסמכות הגבוהה ביותר בתחום החבלה בצה"ל.
גלגל השמש (מתקן שעשועים)
גלגל השמש (באנגלית: Sun Wheel) הוא גלגל ענק המצוי בפארק השעשועים ההרפתקה הקליפורנית של דיסני באתר הנופש דיסנילנד שבקליפורניה.
שמו של המתקן מתבסס על דמות השמש המצוירת במרכז הגלגל - גלגל שנבנה בהשראת "גלגל הקסם" שהיה מצוי בקוני איילנד בשנת 1927. הייחוד של שני גלגלים אלה הוא שתאי הנוסעים אינם קבועים על היקף הגלגל אלא נוסעים על מסילות פנימה והחוצה בכוח התנועה הצנטרפוגלית של תנועת הגלגל הענק.
אורב (אינטרנט)
אורב (באנגלית: Lurker) הוא אדם החבר בקהילה וירטואלית או PLN אשר צופה במתרחש בקהילה אך אינו פעיל בה. האורבים מהווים חלק נרחב מן המשתמשים בקהילות הווירטואליות- על פי יעקב נילסן, הקהילות הווירטואליות מורכבות מ-1% תורמים כבדים, 9% תורמים בצורה סטנדרטית ו-90% אורבים. פעולת המארב מאפשרת לאורבים ללמוד את צורת הדיבור בקהילה וירטואלית מסוימת בטרם הם בוחרים להשתתף ולשפר את חיברותם בקהילה. עם זאת, היעדר הקשר החברתי המאפיין מאוד את תופעת המארב, יוצר לעיתים בדידות או אדישות בקרב האורבים.
הגורמים
רוב האורבים מעידים כי הם אורבים כיוון שפעולת המארב מספיקה לצורכיהם ואינם מרגישים כי הם זקוקים ליותר. חלקם מעידים כי המארב מאפשר להם לקבל דוגמה לדרך בה נכתבות תגובות באותה קהילה וירטואלית שתשמש אותם לכשיחליטו להיהפך למשתתפים פעילים, זאת ניתן להבין מהשוואה שנעשתה על תופעת המארב בקהילות וירטואליות לתמיכה טכנית, בהן ישנה חשיבות גבוהה יותר למידע אותו מוסר המשתתף, ובקהילות וירטואליות לתמיכה רפואית. אי לכך, נמצא כי בקהילות לתמיכה טכנית ישנם פי 2 יותר אורבים מאשר בקהילות לתמיכה רפואית. חוקרים מצאו כי מדובר במניעים שונים לפיהם ייבחר המשתמש את פעולותיו ברשת- קריאה בלבד, תרומה לידע של הקהילה או אכיפה של הנכתב בקהילה. אורבים לרוב מונעים על ידי העובדה כי אותה קהילה וירטואלית אליה משתייכים היא המקום היחיד בו הם עשויים למצוא את המידע הנחוץ להם בעוד שמשתמשים הבוחרים לתרום לידע או לאכוף את הנכתב בקהילה מונעים לרוב מהצורך לבצע את התפקיד המוטל עליהם או מהיקשרות ותחושת שייכות לקהילה.
היתרונות לאורב
מו וקולסון שהשוו בין אורבים לבין משתתפים תורמים בקבוצת תמיכה וירטואלית של אנשים המתמודדים עם HIV/AIDS, מצאו כי אין הבדלים בין האורבים לבין המשתתפים התורמים בכל הנוגע לדאגה האישית, מסוגלות עצמית, בדידות, דכדוך או אופטימיות וכי האורבים אף הראו יותר אנרגטיות. מסקנתם הייתה כי המארב בקבוצות תמיכה וירטואליות הוא מעצים כמו השתתפות פעילה. ונסה דנן אשר חקרה מארב בקהילות למידה וירטואליות, מצאה כי מארב הוא צורת השתתפות טובה התורמת ללמידה בקורסים דיגיטליים. סטודנטים אשר השתתפו במחקר העידו כי הסיבות העיקריות בגינן הם ארבו בטרם הגיבו היו על מנת לאתר הודעה להגיב לה, למצוא איזשהו מודל מסוים של מבנה תגובה אותו יוכלו לאמץ, להימנע מלהגיב תגובה שכבר הופיעה בקהילה ועל מנת לרכוש ידע אודות הנושא בטרם הם מגיבים. הסטודנטים במחקר זה אף טענו כי הם שבו לדיון בקורס הווירטואלי על מנת לבדוק האם משתתפים אחרים בקורס הגיבו לפוסטים שפורסמו על ידם או כדי לצפות ברעיונות אחרים שעלו באותו דיון.
למידת הנורמות של הלמידה השיתופית
סיבה אחת בגינה האורב מבצע מארב היא הצורך ללמוד יותר על קבוצה. בראיונות בהם השתתפו, אורבים טענו כי חוסר הבנה של הקהילה הוא הגורם למארב. כמו כן, העידו אורבים כי הם נוטים לקחת את הזמן בטרם הם מגיבים על מנת להעריך בצורה הטובה ביותר האם הקבוצה מתאימה להם. במארב, הם לומדים יותר על החברים בקהילה, סגנון ההתבטאות בקהילה, הנורמות הלא כתובות והמדיניות. עוד הוזכר בראיונות כי המארב היא הדרך המועדפת על האורבים באמצעותה הם יכולים להימנע מטעויות ומדחייה על ידי הקבוצה. על מנת להסיק אם הקבוצה אכן טובה עבורם, האורבים יקראו כמעט כל פוסט אם לא את כל הפוסטים המתפרסמים בקבוצה. על ידי קריאת הפוסטים, האורב מבין יותר טוב מהם נושאי הדיון בקהילה בה נמצא ויכול לשקול האם הם מעניינים אותו. נוסף על הקריאה, האורב בוחן את כתובות האי-מייל וחתימות חברי הקהילה המלוות בקישורים לאתרים בנושא בו עוסקת הקהילה על מנת להבין טוב יותר מיהם חברי הקהילה. על ידי נקיטת צעדים אלו, האורב מעשיר את הונו התרבותי, תהליך המתרחש מעצם העובדה שהוא מעביר את זמנו בקבוצה. ככל שהונו התרבותי של אדם גבוה יותר, שכמובן ניתן להעלות רמתו בקהילה בדרכים נוספות פרט למארב, כך ירוויח האדם יותר מהקהילה בה הוא חבר. סורוקה ורפאלי מצאו כי ככל אדם אורב בקבוצה זמן רב יותר בטרם מגיב בקהילה, כך הוא מעשיר יותר את הונו התרבותי.
היתרונות לאחר
במחקרם על רשימות תפוצה אינטראקטיביות, מדגימים Takahashi, Fujimoto ו- Yamasaki כיצד אורבים אקטיביים או יחידים אשר מפיצים תוכן מתוך קבוצות ברשת אל יחידים שאינם חברים בקבוצה, תורמים להפצת מידע חיוני ומועיל לקהילות הסובבות. האורבים יכולים גם כן לפתח מאגרי מידע של מידע חיוני מנת שישמשם בהמשך כאשר ירצו להתחיל לתרום מידע לקהילה. למשל, משתמשים בקהילות קוד פתוח אשר כך יהיה ביכולתם לאתר תשובות לבעיות נפוצות ביתר קלות, מה שמעלה את סיכוייהם להיהפך לפעילים ולתרום לקהילה בהמשך. ואם כבר ידועה להם תשובה לשאלה, ישנה סבירות גבוהה אף יותר שהם יפסיקו את המארב ויתחילו בתרומה פעילה לקהילה, פעולות אלו יתרמו בסופו של דבר לבניית הבסיס לתמיכה טכנית הפתוחה לכל. בין היתר, פעולת המארב אף תורמת להפחתת הנטל בקהילות שכן באם משתמש המעוניין לשאול שאלה יחפש אחר תשובתו במידע שכבר הופץ בקהילה (כפי שנעשה במארב) במקום לשאול את חברי הקבוצה, הוא יוריד מהעומס על חברי הקהילה בכך שיחסוך מכל אלו המעוניינים לענות לשאלתו את איתור המידע הנדרש בכך שרק הוא עצמו יבצע את אותן פעולות וימנע עבודה כפולה ואף מיותרת של רבים מחברי הקהילה באיתור המידע הנדרש לתשובה. למשל, במקרה של קהילות פרויקטי קוד פתוח, בהן מגוון נרחב של שאלות כבר נשאל וקיבל מענה, פעולת המארב תמנע מהעבודה של חברי הקהילה מלחזור על עצמה. למעשה, אורבים אף מייצרים רווחים לקהילות היות שהם ניגשים לעמודים בקהילה ומקדמים אותם כאשר הם מבצעים חיפוש אודותם ובכך מעלים את מעמד אותם דפים וקידום אותן שאלות ותשובות בקבוצה- פעולה שלולא החיפוש, לא הייתה מתבצעת.
העלויות לאורב
בהשוואה לחברי קהילה התורמים ידע, האורב מרגיש תחושת שייכות פחותה והוא פחות מסופק בקהילה וחווה יותר הסחות דעת מיתר החברים. לאור זאת, לאורב סבירות גבוהה יותר לעזוב קבוצה בטרם הוא תורם לקבוצה שכן המוטיבציה שלו נמוכה יותר משל התורם וכן פעולת המארב אינה מעניקה לו תחושות שייכות וסיפוק כפי שתרומה לקהילה מעניקה. במקרה של רשתות חברתיות, אורבים חווים פחות אינטימיות ורווחה אישית. לדוגמה, אורבים בפייסבוק עלולים לחוות בדידות כאשר הם רק צופים בחוויות של משתמשים אחרים, חברתיים יותר מהם.
אדאמה טראורה (1996)
אדאמה טראורה דיארה (בספרדית: Adama Traoré Diarra; נולד ב-25 בינואר 1996 בל'הוספיטלט שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי ממוצא מאלי, המשחק כקיצוני ימני בפולהאם מהפרמייר ליג ובנבחרת ספרד. טראורה, הידוע בשמו הפרטי, אדאמה.
קריירה
אדאמה נולד בל'הוספיטלט, פרוור של ברצלונה, למהגרים ממאלי. ב-2004, כשהיה בן שמונה, הצטרף למחלקת הנוער של ברצלונה והוא התקדם במהרה בדרגים השונים של קבוצות הנוער במועדון. ב-2013 קודם לברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של המועדון, ששיחקה אז בליגה השנייה, והוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדיה ב-6 באוקטובר, בהפסד 1:0 לפונפרדינה. מנקודה זו הפך לשחקן קבוע בהרכב ברצלונה ב'.
במקביל, זכה אדאמה להזדמנויות ראשונות גם בקבוצה הבוגרת של המועדון. ב-23 בנובמבר 2013, כשהוא בן 17 בלבד, ערך את הופעת הבכורה בליגה הספרדית, כשנכנס כמחליף לניימאר בניצחון 4:0 על גרנדה. שלושה ימים מאוחר יותר ערך את הופעת הבכורה בליגת האלופות, כשהחליף את ססק פברגאס בהפסד לאייאקס אמסטרדם. בעונתו הראשונה בקבוצת המילואים עזר אדאמה לקבוצתו להגיע למקום השלישי בליגה, עם חמישה שערים וארבעה בישולים ב-26 משחקים. במקביל, לקח חלק עם קבוצת הנוער של המועדון בליגת האלופות לנוער, ועם שני שערים בחמש הופעות עזר לקבוצה לזכות בתואר לאחר ניצחון 0–3 על קבוצת הנוער של בנפיקה ליסבון.
ב-19 בנובמבר 2014 חתם אדאמה על הארכת חוזהו בברצלונה עד 2018. הוא שיחק לראשונה בגביע המלך הספרדי במשחקים נגד וסקה, ובגומלין בו הביסה ברצלונה את יריבתה בתוצאה 1–8, הבקיע שער ראשון במדי הקבוצה הבוגרת. בעונה זו נתקלה ברצלונה ב' בקשיים רבים ובפברואר 2015 הוחלף המאמן אוסביו סקריסטן בג'ורדי וינייאלס. אדאמה היה מעמודי התווך של הקבוצה, הוא הופיע ב-37 משחקים, בהם הבקיע שלושה שערים ובישל עשרה נוספים, אך הוא לא הצליח לעזור לקבוצתו להימנע מירידה לליגה השלישית.
ב-14 באוגוסט 2015 הצטרף אדאמה לקבוצת הפרמייר ליג אסטון וילה. סכום העברתו עמד על עשרה מיליון אירו, בנוסף לשני מיליון כמשתנים, וכמו כן לברצלונה יש זכות קנייה חזרה בשלוש העונות שלאחר מכן. את הופעת הבכורה במדי הקבוצה ערך ב-22 באוגוסט כשנכנס כמחליף במשחק מול קריסטל פאלאס. זמן קצר לאחר מכן מסירתו הובילה לשער עצמי של הקבוצה היריבה. את שערו הראשון הבקיע ב-25 באוגוסט, בניצחון 3–5 על נוטס קאונטי בגביע הליגה האנגלית. בפרמייר ליג הוא ערך רק 11 הופעות ולא כבש, ובסיום העונה נשרה אסטון וילה לצ'מפיונשיפ.
ב-31 באוגוסט 2016 חתם טראורה במידלסברו, העולה החדשה לפרמייר ליג. בעונתו הראשונה במידלסברו טראורה לא כבש והקבוצה נשרה לצ'מפיונשיפ. בעונת 2017/2018 כבש טראורה חמישה שערים בצ'מפיונשיפ.
ב-8 באוגוסט 2018 חתם טראורה בוולברהמפטון וונדררס מהפרמייר ליג תמורת סכום שיא עבור המועדון, 18 מיליון ליש"ט.
ב-29 בינואר 2022 חזר טראורה לברצלונה והושאל עד לסוף העונה עם אופציית רכישה. ב-6 בפברואר ערך הופעת בכורה בניצחון 2–4 על אתלטיקו מדריד. בסיום העונה שב לוולברהמפטון וונדררס.
ב-12 באוגוסט 2023 חתם בפולהאם.
סטטיסטיקה
נכון ל-3 בספטמבר 2021
אוסטרלונטור
אוסטרלונטור (שם מדעי: Australovenator; משמעות שמו "צייד דרומי") הוא סוג של דינוזאור מסדרת בעלי אגן דמוי לטאה שהיה קרובו הרחוק של האלוזאורוס.
מאפיינים
מאובני דינוזאור זה נתגלו בכמה אתרים ארכאולוגים באוסטרליה מתקופת הקרטיקון, לפני 95 מיליון שנה, והוא מהגדולים שבדינוזאורים השלמים שנמצאו בה. ייתכן שהיגר בקיץ לאנטארקטיקה, שבאותה תקופה הייתה מחוברת לאוסטרליה.
האוסטרלונטור היה טורף גדול שהגיע לגובה שני מטרים, לאורך של שישה מטרים ולמשקל 500–1,000 קילוגרם. האוסטרלונטור היה בנוי לריצה במהירות גבוהה אחרי טרפו שכלל יצורים זריזים אחרים. בנוסף היו לו רגליים קדמיות חזקות בעזרתן היה יכול לאחוז בטרף. ייתכן שהיה מסוגל לקפוץ ולהכות בחזקה באמצעות טפריו.
האוסטרלונטור היה טורף-על בתקופתו וניזון מדינוזאורים דרומיים שונים כמו הזאורופוד דיאמנטינזאורוס (Diamantinasaurus), הלילינזאורה וכן מיצורים קטנים יותר.
האבלט נייט בראון
האבלט נייט בראון (באנגלית: Hablot Knight Browne; 10 ביולי 1815 – 8 ביולי 1882) היה אמן ומאייר אנגלי. ידוע בשם העט שלו, פיז, הוא אייר ספרים מאת צ'ארלס דיקנס, צ'ארלס לבר והריסון איינסוורת'. בנו היה המאייר גורדון פרדריק בראון.
ביוגרפיה
הוא היה ממוצא הוגנוטי. האבלט נייט בראון נולד באנגליה, בלמבת' (ליד לונדון) בקנינגטון ליין. הוא היה הילד הארבע עשרה מבין חמש עשרה ילדי קתרין וויליאם לודר בראון. על פי הביוגרף שלו ולרי בראון לסטר, פיז היה למעשה בנם הבלתי חוקי של אחותו הבכורה קייט והקפטן ניקולס האבלט מהמשמר הקיסרי של נפוליאון.
קיימת אי ודאות לגבי תאריך הלידה המדויק - 10 ביולי 1815 הוא התאריך שניתן על ידי ולרי בראון לסטר, נינו של נינו, אך מופיע גם בעותק של תעודת הקבורה שלו.
כשהיה בן 7 נטש אביו ויליאם בראון את המשפחה, שינה את שמו לברטון והפליג לפילדלפיה ושם נודע בציורי האקוורל שלו. לאחר מכן הוכרז מותו של ויליאם בראון על ידי אשתו קתרין.
בראון למד אצל ויליאם פינדן, חרטות, ובסטודיו שלו קיבל את השכלתו האמנותית היחידה. עם זאת, הוא לא התאים לחריטה, אבל במהלך 1833 קיבל פרס חשוב של החברה לאמנויות על ציור. הוא נטש את החריטה בשנה שלאחר מכן והחל בעבודות אמנותיות אחרות, במטרה להפוך לצייר.
קריירה
באביב 1836 פגש את צ'ארלס דיקנס. בתקופה שבה חיפש דיקנס מישהו שיאייר את רשומות מועדון הפיקוויקים. בראון הפך למאייר חוברתו הקטנה. במהדורה המקורית של פיקוויקים, שהונפקה בהמשכים חודשיים מתחילת 1836 ועד סוף 1837. האיורים הראשונים צוירו ידי רוברט סימור, שהתאבד באפריל 1836. הלוחות הבאים היו של רוברט ויליאם בוס.
האבלט בראון וויליאם מייקפיס תאקרי ביקרו במשרד המו"לים עם דוגמאות מעבודותיהם לבדיקת של דיקנס. הסופר העדיף את האיור של בראון. הלוחות הראשונים של בראון עבור רשומות הפיקוויקים היו חתומות בשם "נמו", אך בשלישית כבר חתום בשם "פיז", שם בדוי ששמר עליו בעתיד.
פיז פיתח את הדמות סם ולר באופן גרפי בדיוק כפי שסימור פיתח את פיקוויקים. דיקנס ופיז הפכו לחברים טובים ובשנת 1838 נסעו יחד ליורקשייר כדי לראות את בתי הספר שבהם הפך ניקולס ניקלבי לגיבור. מאוחר יותר הם עשו כמה מסעות נוספים יחד כדי להקל על עבודת המאייר. דמויות נוספות של דיקנס אויירו על ידי פיז בהמשך בניהם היו מייג'ור באגסטוק, גברת גאמפ, ודייוויד קופרפילד. מתוך עשרת ספריו של דיקנס שפיז אייר, הידוע ביותר היה דייוויד קופרפילד. בראון עשה כמה רישומים לפאנץ' בימיו הראשונים של המגזין וגם לקראת סוף חייו. הוא עיצב את העטיפה של המגזין ששימשה במשך שמונה עשר חודשים מינואר 1842.
בנוסף לעבודתו עבור דיקנס, פיז אייר יותר מעשרים מהרומנים של לבר. הוא גם אייר את הרומנים של האריסון איינסוורת' ופרנק סמדלי.
רוב עבודותיו של בראון נחרטו על לוחות פלדה מכיוון שהן נוצרו למהדורות גדולות בהרבה מלוחות העשויות מנחושת. בראון התעצבן על כך שחלק מהתחריטים שלו הועברו לחריטת אבן על ידי המו"לים והודפסו כליטוגרפיות. באופן חלקי במטרה למנוע טיפול כזה בעבודתו, הוא שורות של קווים על הלוח בכדי להשיג את מה שנראה כגוון אפור. כאשר נעשה שימוש בחומצה, גוון זה נתן אפקט הדומה במידה מסוימת למצוטינט, שבאותה עת היה כמעט בלתי אפשרי להעביר אותו לאבן.
מוות
בראון עבד אצל אותם המוצאים לאור עד 1867, אז סבל ממחלה שגרמה לשיתוק. לאחר שהחלים, הוא ייצר חיתוכי עץ רבים.
בשנת 1878 הוענקה לו קצבה על ידי האקדמיה המלכותית. בריאותו החמירה בהדרגה עד שנפטר ב-8 ביוני 1882
עוגת דובדבנים
עוגת דובדבנים היא עוגה בריטית מסורתית. העוגה מורכבת מדובדבנים מסוכרים המופיעים גם בתוך עוגת מדיירה ספוגית.
בעוגת הדובדבנים נעשה שימוש בדובדבנים מסוכרים מכיוון שהלחות בתוך דובדבנים טריים גורמת להם לשקוע לתחתית העוגה, דבר המוביל לעיוות המבנה שלה. הדובדבנים בדרך כלל מחולקים לחצאים או לרבעים, ולאחר מכן הם נשטפים ומקומחים כדי לסייע במניעת שקיעתם בתוך העוגה.
הנרי ליטולף
הנרי צ'ארלס ליטולף (אנגלית: Henry Charles Litolff; 7 בפברואר 1818 - 5 באוגוסט 1891) היה פסנתרן, מלחין ומוציא לאור מוזיקלי אנגלי. מוכר בעיקר בגלל הסקרצו לפסנתר ותזמורת שלו.
חייו
אביו היה כנר מאלזס שהצטרף לצבא נפוליאון, הובא לאנגליה כשבוי מלחמה, נשאר באנגליה ונישא לאשה ממוצא סקוטי. הוא לימד את בנו נגינה בפסנתר וב-1830 הביא אותו לאיגנץ מושלס.
מושלס התרשם כל כך מכישרון הנגינה של ליטולף עד שהסכים ללמד אותו ללא תשלום. ב-1835 בהיותו בן 17 התחתן למרות התנגדות הוריו, עם נערה בת 16. הם עברו לפריז ובהמשך לבריסל. ליטולף התפרסם כווירטואוז ומורה לפסנתר. הוא ניגן ולימד בוורשה ובדרזדן שם לימד פסנתר את הנס פון בילוב הצעיר.
לאחר שנפרד מאשתו, התיישב בברונסוויק, שם הכיר אלמנה של מו"ל למוזיקה ובהנהלתו הפכה הוצאת התווים שלו לאחת המובילות באירופה. הוא הספיק להתחתן עוד פעמיים כשאשתו הרביעית הייתה בת 17.
יצירותיו
ליטולף חיבר יצירות לפסנתר סולו, מוזיקה קאמרית, יצירות לתזמורת מתוכן חמישה קונצרטים סימפונים (אחד אבד), שירים, יצירות למקהלה ו-13 אופרות.
היצירה המוכרת והמושמעת ביותר של ליטולף היא הסקרצו לפסנתר ותזמורת מתוך קונצ'רטו סימפוני מס' 4. שאר יצירותיו פחות ידועות ומנוגנות. בכך הוא שייך למלחינים המוכרים בעולם בזכות יצירה אחת מכל יצירותיהם.
פרוזדור ירושלים
פרוזדור ירושלים הוא השטח המחבר בין השפלה לירושלים ונמצא בגבולות הקו הירוק. אזור זה נכבש במלחמת העצמאות, במהלך פריצת הדרך לירושלים, והיה מוקף עד למלחמת ששת הימים בשטח ממלכת ירדן.
פרוזדור ירושלים אינו נבדל מבחינה משמעותית מאזורים גאוגרפים סמוכים לו מצפון ומדרום, והגדרת אזור זה היא צבאית-מדינית ולא גאוגרפית.
מקורו של המונח, המתאר את השטח המקשר בין ירושלים לערי החוף והמוצא אל הים, הוא כנראה בתקופה הצלבנית, אולם את משמעותו הגאופוליטית הנוכחית הוא קיבל מהצעת החלוקה של ועדת פיל ב-1937, על פיה השטח המקשר בין ירושלים ליפו יישאר תחת מנדט בריטי קבוע.
חשיבותו של השטח לישראל
מאז תחילת ההתיישבות היהודית בארץ ישראל היה צורך לשמור על נתיב בטוח למעבר בין השפלה לירושלים שם גרו תושבים יהודיים רבים. ללא מעבר בטוח ירושלים הייתה בסכנת מצור תמידית. למרות זאת, בראשית מלחמת העצמאות היו יישובים מועטים ביותר בפרוזדור המחבר בין ירושלים לשפלה. הקיבוצים קריית ענבים ומעלה החמישה היו הקיבוצים היחידים באזור ושם שכן כוח של הפלמ"ח שהיה אמור לאפשר מעבר חופשי של תנועה בנתיב שהיום בנוי עליו כביש 1.
המלחמה על הפרוזדור לירושלים
בתחילת המלחמה הערבים מהכפרים הסמוכים לאזור הצליחו לגרום נזקים כבדים לשיירות שנעו בתוואי השטח הקשה. בעיקר באזור שער הגיא שם הכביש מתפתל בתוך נחל ומסביבו הרים השולטים עליו. צה"ל עשה מספר התקפות במטרה לפתוח את הדרך לירושלים כמו מבצע נחשון. אך כל פעם הדרך נשארה פתוחה רק למספר שעות. עקב חוסר היכולת של ישראל לשלוט על הפרוזדור לירושלים, העיר הייתה נתונה במצור. בהמשך המלחמה, הצליח צה"ל במספר מבצעים לכבוש את כל רכסי ההרים השולטים על הכביש ואף הרחיב את הפרוזדור בעיקר לכיוון דרום. אך המעבר בין ירושלים לשפלה לא היה חופשי עד למלחמת ששת הימים כאשר צה"ל כבש את לטרון ובכך אפשר מעבר חופשי דרך כביש אחד.
לאחר המלחמה, הקרן הקיימת לישראל השקיעה משאבים ניכרים ביעור הפרוזדור.
נתיבי תחבורה בפרוזדור
מלבד כביש מספר 1 נבנו עוד שני כבישים שנסללו מאזור עין כרם בירושלים לשפלה, הראשון כביש 395 דרך רמת רזיאל לאזור בית שמש וכביש הגבורה המוביל לרמלה ורחובות והשני כביש 386 דרך בר גיורא וצור הדסה המוביל יחד עם כביש 375 לעמק האלה ובית שמש.