cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שביתת פברואר (הולנד, 1941)
רקע
ב-12 בפברואר כיתרו חיילים גרמנים, בסיוע המשטרה ההולנדית, את השכונה היהודית הישנה, הפרידו אותה מיתר חלקי העיר באמצעות גדר תיל, הציבו שוטרים בנקודות מעבר וגשרים, ואסרו ומנעו כניסת לא-יהודים. ב-19 בפברואר משטרת הסדר הגרמנית פשטה על חנות גלידות בשם קוקו ברחוב וואן ווסטראט. במקום התפתחה תגרה וכמה שוטרים גרמנים נפצעו. בתגובה, ערכו הגרמנים פוגרום גדול בסוף השבוע של ה-22–23 בפברואר, ו-425 יהודים בגילאי 20–35 נחטפו ונאסרו במחנה שורל בצפון הולנד, ולאחר מכן נשלחו למחנות הריכוז בוכנוואלד ומטהאוזן, שם נרצחו רובם בתוך שנה. רק שניים מהאסירים שרדו את המלחמה.
השביתה
חברי ה-CPN ביקשו לקיים שביתת סולידריות כללית עם עובדי האמסטרדם נורד השובתים בעקבות שליחת חבריהם לעבודות כפייה, כבר ב-18 בפברואר, אולם שביתה זו בוטלה לאחר שהכובשים הנאצים נעתרו לדרישותיהם ושחררו את העובדים. עם זאת, בעקבות הפוגרום והמאסרים, והאיומים בעבודות כפייה, ב-CPN ראו הזדמנות לצאת בכל זאת לשביתה, כיוון שציבור רחב התנגד לפעולות האנטישמיות. ב-24 בפברואר, התכנסה פגישה גלויה של כ-400 מתנגדים לנאציזם בכיכר נורדרמארקט במטרה להתארגן לשביתת מחאה. את הפגישה הובילו מנקה הרחובות ופעיל המפלגה פיטר פרדריק וילם (פיט) נק, ועובד העירייה (בונה מדרכות) וילהלם יוהנס (וילם) קראן (אשר קיבלו לימים שניהם אותות 'חסידי אומות העולם' מיד ושם).
עם זאת, השביתה לא החזיקה זמן רב מעמד, ב-27 בפברואר, דוכאה ברובה על ידי המשטרה הגרמנית. תשעה בני אדם נהרגו בדיכוי ההפגנות ו-24 נוספים נפצעו קשה. שובתים רבים נאסרו. מלכתחילה, העריכו ה-CPN כי יוכלו להחזיק את השביתה משך יומיים בלבד. גם מועצת העיר אמסטרדם לחצה על חזרה לעבודה. הערים שהשתתפו בשביתה נקנסו על ידי הגרמנים. אמסטרדם נאלצה לשלם 15 מיליון גילדן הולנדי, זאנדאם חצי מיליון והילברסום 2.5 מיליון.
על אף שלא צלחה, הייתה זו פעולה ראשונה מסוגה בשטח הכיבוש הגרמני, ובעקבותיה התקיימה שביתת סטודנטים בנובמבר 1941 ושביתה גדולה נוספת באפריל מאי 1943 שלוותה גם בפעולות חבלה מזוינות.
בעקבות השביתה
השביתה הבהירה לממשל הגרמני כי לא הצליח להנחיל לדעת הקהל ההולנדית את רעיונות הנאציונל-סוציאליזם. ב-12 במרץ הופיע נציב הרייך בהולנד, ארתור זייס-אינקווארט, לראשונה באופן פומבי, והעמיד את העם ההולנדי בפני ברירה: אהדה ליהודים או שיתוף-פעולה עם הממשל הגרמני. האירועים גרמו להאצת הקשחת המדיניות הנאצית כלפי יהודי הולנד. המשטר ביקש להציג את השביתה והמחאה כפעולה שניזומה על ידי היהודים.
עם זאת, ההיסטוריון יוסף מכמן מציין כי דווקא בעקבות השביתה נוצרה שאננות בקרב ההנהגה היהודית, בעוד הנאצים הקשיחו יחסם כלפיהם. עוד מציין מכמן כי סקטורים שב-1941 שבתו, ביצעו בסופו של דבר את דרישות הנאצים באשר לגירוש היהודים - כגון העברתם באוטובוסים וברכבות.
לאחר השביתה פתחו הגרמנים במסע רדיפה כנגד פעילי ה-CPN, אשר ניסו בתגובה לארגן שביתה נוספת ב-6 במרץ, אך כשלו בכך. ב-5 במרץ נתפס העיתונאי ופעיל ה-CPN היהודי לינדרט שיוורשורדר, במהלך שניסה להתסיס לשביתה. הוא נשפט למוות במשפט מזורז, והיה להולנדי הראשון אשר הוצא להורג ב-6 במרץ. ב-13 במרץ הוצאו להורג באמצעות כיתת יורים שלושה מנהיגים קומוניסטים נוספים של שביתת פברואר: הרמנוס מתאוס הנדריקס קנראדי (חשמלאי במקצועו), יוסף (יופ) אייגל (מחסנאי ממוצא יהודי) ואדוארד קארל פרדריק הלנדורן (עובד של יצרנית חלקי המטוסים ההולנדית פוקר). לצידם הוצאו להורג 15 חברי מחתרת ההתנגדות ההולנדית גאוזן.
הנצחה
ב-1952 נחנכה אנדרטת 'הסוור' (סבל-נמלים) לזכר השביתה, ליד בית הכנסת הפורטוגזי. מדי שנה ב-25 בפברואר עובר מולה מצעד זיכרון. הפסל עוצב על ידי הפסל ההולנדי מרי אנדריסן, ומבקשת לסמל את מאבקו של האדם ה'קטן', כנגד הכוחות הגדולים ממנו. כל המפלגות הפוליטיות וכן רשויות התחבורה העירוניות וארגוני ההנצחה לקרבנות השואה לוקחים חלק באירועי הזיכרון. על אף האבדות הקשות והמאסרים שספגו אנשי המפלגה הקומוניסטית בשל השביתה, במהלך תקופת המלחמה הקרה, הודרו אנשי המפלגה מהאירועים הרשמיים וערכו אירועי זיכרון נפרדים, ותרומתם לארגון השביתה טושטשה משך שנים ארוכות.
בצידה הדרומי של כנסיית הנורדרקרק שליד הנורדרמארקט הוצב שלט לזכר הכינוס הלא חוקי אשר פתח את השביתה.
ביום השנה ה-24, העניקה עיריית אמסטרדם את דגם מוקטן של פסל 'הסוור' למוזיאון יד ושם. כיום הדגם מאוחסן במוזיאון אך אינו מוצג לקהל. דגם ברונזה קטן נוסף של הסוור, שנוצר על ידי אנדרסן בשנת 1951 כטיוטה לדגם האמסטרדמי הגדול הוצב במרץ 1997 במכון ון ליר בירושלים, באירוע בנוכחותו של ראש עיריית אמסטרדם לשעבר, וים פולק - פסל זה מוצב במקום עד היום.
שושבין
שׁוּשְׁבִין (מילולית: "חבר", "ידיד") או שושבינה, הוא מי שמלווה את החתן או הכלה לחופה בטקס נישואיהם, על פי רוב קרובי משפחה או ידידים קרובים. בהשאלה מכונה שושבין מי שפורש חסות כספית או רוחנית על פעילות מסוימת או מדרבן אותה.
המילונאי ראובן אלקלעי הציע במילוניו את חידושו שִׁשְׁבֵּן במובן "שימש שושבין", אולם חידושו זה לא נקלט.
בעבר
בתקופת המשנה, השושבינים ביהדות היו חברי החתן או הכלה, המלווים אותם לחופה והשמחים אתם בסעודתם. השושבינים היו שולחים מתנות לחתן ביום החופה, והוא בתורו היה שולח מתנות שוות ערך כשחבר אחר מן השושבינים מתחתן. דבר זה, הנקרא שושבינות, נחשב כהלוואה וכהתחייבות ממונית לכל דבר.
התוספתא מספרת על הבדלי המנהגים בין הגליל ליהודה בעניין השושבינים:
לפי פרשנות התלמוד הבבלי, תפקידם של השושבינים היה גם למטרות פיקוח הלכתי, כדי למנוע בעיות ב"טענת בתולין" של מוציא שם רע:
כיום
כיום הכינוי "שושבינים" הוא למלווי החתן והכלה. מנהג רווח הוא שהאבות של החתן והכלה מוליכים את החתן לכסות את הכלה בהינומה, ואחר כך ההורים מוליכים את החתן והכלה לחופה. בחלק מהמנהגים האב והאם של החתן – את החתן, והאב והאם של הכלה – את הכלה, למנהגים אחרים, שני האבות מובילים את החתן, ושתי האמהות מובילות את הכלה. בספר הזוהר נאמר: (=מכאן למדנו, שצריכים הוריה של הכלה להביאה לרשות החתן).
כשאין לחתן או לכלה הורים, נוהגים שהאח הגדול ואשתו משמשים כשושבינים, ואם אין אפשרות, קרוב משפחה אחר, אך בדרך כלל יהיה זה זוג נשוי.
בעבר
המקור למסורת השושבינות בעולם המערבי הוא ככל הנראה מהמשפט הרומי, שעל פיו נדרשו עשרה עדים בחתונה על מנת להערים על הרוחות הרעות (לפי האמונה שרווחה שהם משתתפים בטקסי נישואין), על ידי לבישת בגדים זהים לבגדי החתן והכלה, וכך הרוחות הרעות לא ידעו מי היה מתחתן. גם במאה ה-19 באנגליה, בתצלומים של חתונות ויקטוריאניות מופיעים לעיתים קרובות הכלה והחתן כשהם לבושים כמו יתר משתתפי החתונה.
בסקוטלנד לפני מאות שנים, היה השושבין יותר שותף לדבר עבירה. כשגבר חפץ באישה, היה מקובל לנסוע למקום מגוריה ולחטוף אותה. מכיוון שהיה צפוי שמשפחת האישה הצעירה תתנגד לחטיפה, בחר לו הגבר את האיש האמיץ והטוב ביותר (שושבין באנגלית: best man) מבין מכריו כדי לסייע לו במשימה.
כיום
במדינות שונות, כמו בגרמניה, החובה המעשית היחידה של השושבין היא לחתום על תעודת הנישואין במשרד הרשם. לאחר החתונה נחשב השושבין כמי שפורש חסות על הנישואין, ואמור לשמור עין על הזוג ולסייע בעיתות משבר. במדינות אחרות, כארצות הברית ואנגליה, השושבינה מצד הכלה היא בדרך כלל אישה צעירה, ולעיתים קרובות חברה קרובה או בת משפחה. באופן מסורתי, לשושבינות נבחרות נשים לא נשואות שכבר הגיעו לפרקן. השושבינה העיקרית, אם נבחרה כזו, מכונה בדרך כלל "השושבינה הראשית" או "שושבינת הכבוד" (באנגלית: maid of honor) אם היא לא נשואה. השושבינות מתבקשות בין היתר להשתתף בטקס, ולסייע לכלה ביום החתונה ובתכנון החתונה וקבלת הפנים.
את השושבינים מצד החתן בוחר בדרך כלל החתן מתוך חבריו הקרובים או קרובי משפחה, והדבר נחשב ככבוד גדול למי שנבחר. מתוך השושבינים, בוחר החתן אחד שישמש כשושבין הראשי. חובותיו הן להשתתף בטקס ולסייע במטלות שונות כסידור הסעות, נשיאת הטבעת וסיוע לאורחים למצוא את מקומותיהם לפני הטקס.
דומינו
דומינו הוא משחק המורכב מ-28 חלקים הנקראים אבנים, קלפים או דומינו. אבני המשחק מלבניות וקו מחלק אותן באמצע לשני ריבועים, שעל כל אחד מהם מסומנות נקודות. נהוג להשתמש באבנים עם אפס עד שש נקודות. הנקודות מסודרות בדומה לצורה שבה הן מסודרות על קובייה בעלת שש פאות שמשמשת למשחקים שונים (שש-בש, מונופול ודומיהם), אולם האפשרות לאבן ריקה יוצרת שבעה מצבים.
אבני המשחק עשויות מחומרים שונים ביניהם: פלסטיק, שנהב, עץ וקרטון.
עם אבני הדומינו ניתן לשחק במשחקים שונים.
החוקים הבסיסיים
השחקן הראשון שם אבן דומינו בעלת המספרים 0-0.
השני לוקח מתוך אבניו אבן שאחד מריבועיה זהה לריבוע של האבן שנמצאת על השולחן ומניח אותה בסמוך (ראו תמונה), השחקן הבא בתור חוזר על פעולה זאת, כך שמתקבל מראה של זוגות זוגות של מספרים זהים, לדוגמה (פסיק יסמן אבן אחרת): 2-3,3-5,5-1,1-4,4-0 וכן הלאה. ישנן אבני "דאבל" עם מספרים זהים בשני הצדדים. אותן נהוג להניח "שוכבות".
המשחק נגמר כאשר לאחד השחקנים לא נותרות אבנים שחקן זה מוכרז כמנצח, או כאשר אין לאף שחקן אפשרות להוריד אבן (פס) ואז המנצח הוא מי שיש לו ערך נקודות של האבנים הנמוך ביותר.
משחקים שונים
משחק המשיכה: משחקים לפי החוקים לעיל וכשאין לשחקן אבן מתאימה הוא מושך אחת מהקופה.
משחק הבלוק: משחקים לפי החוקים למעלה וכשאין לשחקן דומינו מתאים אינו יכול להניח אבן בסיבוב הנוכחי אלא מחכה עד שייווצר מצב שמתאים לאחת האבנים שבידיו.
משחק הנקודות (נקרא גם "דומינו טלפון"): משחקים לפי החוקים למעלה. אם אין לשחקן אבן מתאימה, הוא צריך למשוך אבנים מהקופה עד שיקבל אבן מתאימה או עד שתישאר אבן אחת בקופה (למעט משחק בארבעה שחקנים, שבו אין קופה) ובנוסף בכל שלב סופרים ניקוד לפי השיטה הבאה: כל פעם ששחקן יצר כפולה של 5 נקודות (10,15 ...) עם קצות האבנים החיצוניות, הנקודות הנ"ל נרשמות לזכותו. הסיבוב נגמר כאשר אחד השחקנים מסיים את האבנים שלו. בשלב זה כל השחקנים שנותרו להם אבנים סופרים את הניקוד ומעגלים כלפי כפולה של 5 ורושמים את הניקוד לזכותו של המנצח בסיבוב. המשחק מסתיים כאשר אחד השחקנים הגיע ל-51 נקודות.
משחק בצמדים
את כל המשחקים, שהוזכרו לעיל, אפשר לשחק גם בצמדים. במשחק כזה משתתפים שני צמדים כשכל אחד יושב מול בן זוגו ומצדדיו יושבים בני הצמד המתחרים בו. בני הזוג משתדלים לעזור האחד למשנהו ולהכשיל את בני הצמד המתחרה ובסוף נקודותיהם נספרות יחד. משחק הצמדים נפוץ בעיקר בין המשחקים את "משחק הנקודות".
תחרויות אליפות העולם לנבחרות לאומיות
בתאריכים 14–17 באוקטובר 2011 אירחה אבחזיה את אליפות העולם בדומינו לנבחרות לאומיות, בעיר הבירה סוחומי.
גריגורה ברנקוש
גריגורה ברנקוש (ברומנית Grigore Brâncuş, 20 במרץ 1929 – 2 באפריל 2022) היה בלשן רומני שנודע במחקריו בפונטיקה היסטורית, בלשנות, בקשרים בין הרומנית לשפה האלבנית ובדיאלקטולוגיה. היה פרופסור לשפה הרומנית באוניברסיטת בוקרשט וחבר האקדמיה הרומנית.
רקע משפחתי ולימודיו
יליד פשטישאן, במחוז גורז' שבצפון אולטניה כמו הפסל קונסטנטין ברנקושי, שאינו בן משפחתו, למד בפקולטה לפילולוגיה של אוניברסיטת בוקרשט, שבה סיים תואר בשנת 1953. בשנת 1968 סיים עבודת הדוקטורט בנושא "קשרים לשוניים רומניים-אלבניים. מילון" תחת הדרכתו של אלכסנדרו רוסטי. נמנה עם תלמידיהם המועדפים של הבלשנים רוסטי, אלכסנדרו גראור, יורגו יורדאן, ויון קוטיאנו.
פעילותו הדידקטית ומחקריו
במשך 18 שנה היה ראש החוג לשפה הרומנית באוניברסיטת בוקרשט. חלק ממחקריו עשה במסגרת קשריו ההדוקים עם המכון לבלשנות של האקדמיה הרומנית.
גריגורה ברנקוש נודע כמומחה בתחום המסובך של התשתית הטארקית-דאקית של השפה הרומנית ובחקר השפה האלבנית. ספריו הידועים בתחום זה הם "אוצר המלים האוטוכטוני של השפה הרומנית" (1983), המבוסס על עבודת הדוקטורט שלו, "מחקרים על התשתית הטראקו-דאקית של השפה הרומנית" (1993), "קונקורדנציות לשוניות רומניות-אלבניות" (2000). לצורך עבודות מחקר ברנקוש ביקר באלבניה בשנים 1958, 1959, 1965 ו-1972. השתלם בלימודי אלבנולוגיה אצל אלכסמדר ג'וּבני (1880–1961) ואקרם צ'אביי (1908–1980).
בעקבות אלכסנדרו רוסטי חקר ברנקוש את ההיסטוריה של השפה הרומנית, כולל הקשריה התרבותיים, אתנוגרפיים, ההיסטוריים- חברתיים, האמנותיים, פולקלוריים ודתיים. פרי מחקריו אלה היה ה"מבוא לתולדות השפה הרומנית" בשני כרכים (הראשון הופיע בשנת 2003, השני עומד להתפרסם). בהמשך חיבר על סמך תוצאות מחקריו בנושא זה, את הספר "תולדות המלים".
גריגורה ברנקוש ידוע גם בתרומותיו לחקר השפה הרומנית העכשווית. בשנת 1959 כתב ספר על דקדוק השפה, בשנת 1976 ספר "ניתוח מבני של המורפולוגיה של הפועל", ובשנת 1998 הספר "המורפולוגיה השלמה, התאורית והנורמטיבית".
ברנקוש חיבר גם ספר לימוד של השפה הרומנית המיועד לזרים שהופיע ב־5 מהדורות בין השנים 1998–2005 והמשמש עד היום את כל החוגים לשפה הרומנית ברחבי העולם. בתחום הדיאלקטולוגיה, חקר ברנקוש את הפולקלור ואת העגות והניבים האזוריים ברומניה, במיוחד את העגות ממונטניה ואולטניה וכמו כן את הניב בארומני מאלבניה.
בשנת 2001, יחד עם מריוס סאלה, יאנקו פישר, קריסטיאן גשפאר, מריה-פרנצ'סקה בלטצ'אנו ואחרים, נמנה ברנקוש עם מייסדי "החברה הרומנית ללימודים הודו-אירופיים".
בשנת 2006 הוא הוציא לאור מחדש את המילון של יון אאורל קנדריה. ב-2022 הוא נפטר בבוקרשט.
פעילותו הפוליטית
ב13–15 יוני 1990 ברנקוש נמנה עם הפרופסורים שהזדהו עם הפגנת המחאה של הסטודנטים בככר האוניברסיטה של בוקרשט והוכה יחד עם פרופ פטרו קרציה ומנהיגי הסטודנטים על ידי השוטרים והכורים שגויסו על ידי הממשלה כדי לדכא את ההפגנה.
ספרים
* 1972 Bogdan Petriceciu Hasdeu (ב.פ. חאשדאו) (מחקרים על התשתית הטראקו-דאקית של השפה הרומנית) (השפה הרומנית. מודלים של ניתוח דקדוקי) (דקדוק השפה הרומנית. מורפולוגיה) - בשיתוף פעולה (קונקורדנציות לשוניות רומניות-אלבניות) (מבוא לתולדות השפה הרומנית) (תולדות המלים. אחדות של שפה ותרבות רומנית) (מחקרים של תולדות השפה הרומנית)
ספרים בעריכה קיבוצית
גריגורה ברנקוש השתתף בחיבור המהדורה הראשונה של Gramatica Academiei ספר "הדקדוק של האקדמיה הרומנית", כמו כן ב Dicţionarul limbii române moderne - המילון של השפה הרומנית המודרנית. במשך 40 שנה חיבר את סעיפי האטימולוגיה של למעלה מ20 הכרכים של Dicţionarul academic al limbii române "המילון האקדמי של השפה הרומנית" DLR.
עריכות
( הספר הקלאסי של השדאו - ה"אטימולוגיקום מגנום רומניה" ב 3 כרכים. ("ההיסטוריה הבקורתית של הרומנים" מאת אותו ב.פ. השדאו (ספרם של יון אאורל קנדריה ואוביד דנסושיאנו - המילון האטימולוגי של השפה הרומנית. היסודות הלטיניים)
תרגומים
מאלבנית לרומנית:
משה ברזובסקי
הרב משה ברזובסקי (נולד בשנת תשכ"א) הוא ראש ישיבת סלונים וחבר בוועד הישיבות ובוועדת הרבנים לענייני חינוך מטעם מועצת גדולי התורה.
ביוגרפיה
נולד לרבי שמואל ברזובסקי האדמו"ר מסלונים, ולשיינא רחל (תרצ"ט - כ"ב בטבת תשס"ו) נכדת האדמו"ר בעל ה"אמרי חיים" מויז'ניץ, בת חתנו רבי נפתלי חיים אדלר מדז'יקוב. נקרא על שמו של אבי סבו, רבי משה אברהם ברזובסקי. בילדותו למד בתלמוד תורה מאה שערים ולאחר מכן בישיבת בית אברהם. נישא לחוה, בת הרב שמעון ברייש מציריך, בנו של הרב מרדכי יעקב ברייש בעל חלקת יעקב. לאחר נישואיו עבר ללמוד בישיבת בריסק בראשות גיסו הרב אברהם יהושע סולובייצ'יק.
מתגורר בשכונת ארזי הבירה בירושלים.
תפקידיו
בשנת תשמ"ה נקרא על ידי סבו, רבי שלום נח ברזובסקי, לכהן כנושא ונותן בישיבת בית אברהם ולאחר מספר שנים מונה לר"מ בישיבה כשבד בבד קיבל לידיו את הנהגת הישיבה תחת הכוונתו של אביו, ראש הישיבה. לאחר עלותו של אביו לכהן כאדמו"ר החל למסור את השיעור הכללי בישיבה מתורותיו של אביו. לאחר מספר שנים מונה על ידי אביו לכהן כראש הישיבה בפועל.
משפחתו
גיסיו הם הרב אברהם יהושע סולובייצ'יק והרב חיים פיינשטיין.
ילדיו:
ניטרופוראנטואין
ניטרופוראנטואין (Nitrofurantoin) היא אנטיביוטיקה מקבוצת הניטרופוראנים המשמשת לטיפול בדלקת בדרכי השתן. היא נכללת ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי.
שימושים קליניים
ניטרופוראנטואין היא קו ראשון לטיפול בדלקת חריפה ופשוטה של שלפוחית השתן, ובפרט זיהומים בדרכי השתן הנגרמים מ-Escherichia coli (המחולל השכיח ביותר), מ-Klebsiella pneumoniae וממיני Enterococcus ו-Staphylococcus. היא אינה יעילה לטיפול בפיאלונפריטיס ודלקת מסובכת של שלפוחית השתן, בין היתר מאחר שזיהומים אלה נגרמים בשכיחות גבוהה יותר על ידי חיידקים שעמידים באופן מובנה לאנטיביוטיקה זו, כגון Proteus, Serratia ו-Pseudomonas.
כמו כן, ניטרופוראנטואין משמשת למניעה של זיהומים חוזרים בדרכי השתן בנשים שחוות שני אירועים בשנה לפחות של זיהום תסמיני בדרכי השתן, או בנשים שהזיהום החוזר קשור בקיום יחסי מין. בנשים לאחר גיל המעבר ניטרופוראנטואין נצפתה יעילה יותר מאמצעים מקומיים המכילים אסטרוגן במניעת זיהומים חוזרים.
המינון המקובל לטיפול בדלקת חריפה ופשוטה של שלפוחית השתן הוא 50–100 מ"ג כל 6 שעות למשך 5–7 ימים עבור תכשיר הגבישים המאקרוסקופי, ו-100 מ"ג כל 12 שעות לתקופה זהה עבור התכשיר המעורב. למניעת זיהומים חוזרים המינון הוא 100 מ"ג פעם ביום. במקרים של אי-ספיקת כליות משמעותית ריכוז התרופה בשתן יורד ולכן יעילותה יורדת, עד כדי התוויית נגד באי-ספיקת כליות מתקדמת.
מבנה כימי
המבנה הכימי של ניטרופוראנטואין כולל טבעת פוראנית, שאליה מצד אחד מחוברת קבוצת ניטרו ומן הצד השני קבוצה צדדית המכילה הידנטואין. תכשירי ניטרופוראנטואין באים בגבישים מאקרוסקופיים או בתערובת של גבישים מיקרו- ומאקרוסקופיים.
מנגנון פעולה
ניטרופוראנטואין מחוזרת בתא החיידק על ידי ניטרורדוקטאז, ובצורתה המחוזרת היא מגיבה בעוצמה עם חלבונים ריבוזומליים, באופן שמעכב ייצור חלבונים בתא החיידק. כמו כן, היא משרה נזקים ב-DNA החיידקי ומתערבת במסלולים הביוכימיים במעגל קרבס.
פרמקוקינטיקה
הספיגה של תכשירים פומיים של ניטרופוראנטואין היא 40%–50%, כאשר הספיגה, שמתרחשת במעי הדק מתגברת כשהתרופה ניטלת יחד עם מזון. התצורה בעלת הגבישים המיקרוסקופיים נספגת מהר יותר.
ריכוזי התרופה בדם נמוכים עד כדי אפסיים במינונים הפומיים המקובלים, אולם התרופה, שמופרשת בשתן, מגיעה לריכוז גבוה מהנדרש עבור מחוללים רגישים לתרופה – 32 מיקרוגרם למיליליטר. ריכוז התרופה בערמונית נמוך עבור טיפול בדלקת הערמונית.
תופעות לוואי
תופעת הלוואי השכיחה ביותר של ניטרופוראנטואין בחילות והקאות, המתרחשות בשכיחות גבוהה יותר בנטילת התכשיר שכולל גבישים מיקרוסקופיים, ככל הנראה מאחר שהוא מתמוסס ונספג מהר יותר. בכ-1% מהאנשים הנוטלים את התרופה מתפתחת פריחה, ובכלל זה תגובות חיסון עצמי. תופעת לוואי שכיחה אף היא היא הופעת שתן כהה בצבע אדום-חום או צהוב, אולם אין זו התוויה להפסקת התרופה.
עם תופעות הלוואי הקשות בעלות משמעות קלינית נמנות התגובות הריאתיות, הנחלקות לתגובות חריפות ולתגובות כרוניות. אלה נצפו רק לאחר טיפול ממושך כמניעה ולא בתגובה לטיפול בדלקת חריפה בדרכי השתן, ושיעורן נמוך מ-1 ל-100,000 מחזורי טיפול בניטרופוראנטואין. התגובות החריפות הן מסוג דלקת ריאות מרגישות יתר ומתרחשות בטווח זמן שעות עד שבועות מהחשיפה לתרופה. התגובות הכרוניות מתרחשות בשכיחות נמוכה פי כמה מהחריפות, אולם הן עלולות לגרום ללייפת ריאתית קבועה, עם תמותה של עד 8%. בשכיחות דומה לתופעות הריאתיות עלולות להתפתח גם תופעות לוואי כבדיות, לרבות דלקת כבד. תופעת לוואי נדירה נוספת היא נוירופתיה פריפרית. עיקר הטיפול לתופעות לוואי אלה הוא הפסקה מידית של התרופה.
אנשים עם חוסר G6PD עלולים לפתח אנמיה המוליטית. המוליזה גם עלולה להתרחש ביילוד במתן סמוך ללידה על רקע חוסר הבשלות של המערכת האנזימטית בתאי הדם האדומים.
התוויות נגד
התוויות הנגד לשימוש בניטרופוראנטואין כוללות תגובות של רגישות יתר לתרופה ותופעות לוואי משמעותיות כגון תופעות לוואי ריאתיות או כבדיות. כמו כן, התרופה אסורה בשימוש עבור אנשים עם פגיעה בתפקוד הכלייתי במידה של קצב סינון פקעיתי נמוך מ-60 מ"ל/דקה או מיעוט במתן שתן.
התרופה אינה מומלצת החל משבוע 36 להיריון ובילודים מחשש לאנמיה המוליטית והחמרה של צהבת. הקולג' האמריקני לרפואת נשים ולמיילדות ממליץ שלא להשתמש בתרופה בשליש הראשון להיריון, אלא בהיעדר חלופה אחרת בטוחה יותר, בשל דיווחים סותרים על סיכון מוגבר להתפתחות מומים בעובר.
Castle Wolfenstein
Castle Wolfenstein (בתרגום חופשי לעברית: "טירת וולפנשטיין", ידוע בעברית גם בשם "הטירה הנאצית") הוא משחק מחשב פופולרי שנוצר בשנת 1981 על ידי חברת Muse Software. המשחק נוצר במקור למחשבי Apple II, ומאוחר יותר הוסב לסביבת מערכת ההפעלה DOS, ל- Atari 8-bit family, ול-קומודור 64. המשחק "Beyond Castle Wolfenstein" הוא משחק ההמשך למשחק זה.
גיבור המשחק הוא חייל אמריקני במלחמת העולם השנייה. מטרת המשחק היא לאתר ברחבי הטירה את תוכניות המלחמה הסודיות, ולבסוף לברוח מהטירה בחיים.
הנס-קרל פון אזבק
הנס-קרל פרייהר פון אזבק (בגרמנית: Hans-Karl Freiherr von Esebeck; 10 ביולי 1892 – 5 בינואר 1955), היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
פון אזבק נולד ב-10 ביולי 1892 בפוטסדאם, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1911 התגייס פון אזבק לצבא האימפריה הגרמנית, והצטרף לרגימנט האולנים של המשמר ה-3. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא לחם עם יחידתו, וב-6 ביוני 1916 הוא הועלה לדרגת אובר לוטננט. בשנת 1917 הוא הועבר למטה הקורפוס ה-6, ובתחילת 1918 הוא מונה לשליש בדיוויזיית הפרשים ה-3. על פעולותיו בקרבות הוא קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף פון אזבק לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 במרץ 1923 הוא הועלה לדרגת ריטמייסטר, וב-1 ביוני 1933 הוא הועלה לדרגת מיור. ב-1 בינואר 1936 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-6 באוקטובר 1936 הוא מונה למפקד רגימנט הפרשים ה-1. ב-1 ביוני 1938 הוא הועלה לדרגת אוברסט, וב-23 במרץ 1939 הוא מונה למפקד חטיבת הרובאים ה-6.
מלחמת העולם השנייה
במהלך המערכה בפולין פיקד פון אזבק על חטיבת הרובאים ה-6, שהייתה חלק מהדיוויזיה הקלה ה-1, שהייתה חלק מהארמייה העשירית, ובמהלך המערכה על צרפת הוא פיקד עליה כחלק מהקורפוס הממונע ה-41, והשתתף עימה בצליחת נהר המז, וההתקדמות לתעלת למאנש. ב-4 ביולי 1940 הוענק לו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-13 במרץ 1941 הוא מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-15. פון אזבק פיקד על הדיוויזיה במערכה במדבר המערבי, וב-13 באפריל אף הועלה לדרגת גנרל מיור, אולם הוא נפצע קשה כחודש לאחר מכן בקרב ליד טוברוק. ב-24 באוגוסט 1941 הוא מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-11, ופיקד עליה בקרבות בדרום רוסיה ובתחילת מבצע טייפון, עד אוקטובר אותה שנה. ב-17 בפברואר 1942 הוא מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-2, ופיקד עליה עד ה-1 ביוני אותה שנה. ב-1 ביולי אותה שנה הוא חזר לפקד על הדיוויזיה, ופיקד עליה עד ה-5 בספטמבר אותה שנה. ב-23 באוגוסט אותה שנה הוא קיבל על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-20 בנובמבר 1942 הוא מונה למפקד קורפוס הפאנצר ה-46. ב-1 בדצמבר אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט, וב-30 בנובמבר 1943 הוא מונה למפקד קורפוס הפאנצר ה-57. ב-1 בפברואר 1944 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל השריון, ובאביב אותה שנה הוא מונה למפקד המחוז הצבאי ה-7. לאחר קשר ה-20 ביולי נעצר פון אזבק בשל השתתפותו במרד והושלך למחנה ריכוז, אולם בדרך נס הוא שרד עד סוף המלחמה.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה התגורר פון אזבק בדורטמונד, עד למותו ב-5 בינואר 1955.
אכזרית
פיתוח
האכזרית נועדה במקור לפתור את בעיית ההתקרבות של החי"ר אל מוצבי הפיתות הסוריות ברמת הגולן. סא"ל (לימים אל"ם) בני (בנגה) בית אור, מהנדס תעשייתי וקצין צנחנים ותיק, שגויס אז מהמילואים לשירות במו"פ כראש ענף חצה"ן, על ידי האלוף קותי אדם (סגן הרמטכ"ל), לקח רעיון של תא"ל דוד לסקוב (מפקד יחידת יפת"ח), לשגר רקטות מתובה של טירן אל מוצבי פיתות הרק"מ הסוריות ועיצב את נגמ"ש האכזרית, כנגמ"ש כבד לחי"ר (בנגה הוא זה שהעניק לנגמ"ש את השם "אכזרית"). תובה של טירן (55-T) הועברה לרפא"ל ואילו סא"ל בית אור ניהל את הפרויקט בצה"ל. הפרויקט לא הופיע אז בשום תוכנית עבודה של הצבא ובוצע בדרך לא דרך ובתמיכתו של האלוף קותי אדם.
החטיבה למערכות מכניות של רפא"ל קיבלה את פיתוח האבטיפוס. הפרויקט נוהל ברפא"ל על ידי ד"ר דן רוגל, מדען עם מודעות חזקה לקרב היבשה. בקיץ שנת 1981 נמסרו שני אבות טיפוס לניסויים על ידי ביצוע תרגולות ותרגילים מחלקתיים בשטחי האימונים של בית הספר למ"כים בירוחם (הקצין האחראי - גיורא איילנד, לימים אלוף). מנגנון יציאת ("פריקת") הלוחמים מההנגמ"ש, בדרך הנכונה והקרבית ביותר היה נושא לדיונים והיו לגביו התלבטויות רבות. לבסוף, רס"ן נחמן לוינגר מחיל חימוש הגה את הרעיון לנצל את המרווח בין יחידת הכח (חטיבת הכח, כלומר: המנוע) לבין הדופן הפנימית של התובה וליצור שם מגלשה בדומה למגלשות בגני השעשועים לילדים. נבנה מיד "מוקאפ" ובית אור הגיע לחצר של מפקדת קצין חימוש ראשי עם האפוד, הנשק והכפל"ד האישי שלו כדי לנסות ולתרגל פתרון זה שנמצא כמצוין. תובת הטירן הסובייטית במקורה עברה התאמה לשימושה החדש ("גוירה") והפכה לישראלית. טכנולוגיית המיגון של טנק המרכבה, "אומצה" על מנת להעניק מיגון עמיד כל איום נ"ט של התקופה ההיא כולל סאגרים.
עם גמר פיתוח האכזרית, חיל חימוש הונחה לשפר את חטיבת הכח, מוטות הפיתול וההינעים הסופיים. משימת הפיתוח נערכה על ידי סא"ל בית אור, רע"נ חצה"ן, ואושרה על ידי ראש אמל"ח יבשה אל"ם יענקלה צור. חיל החימוש השלים את הנדסת הנגמ"ש ובשלב מאוחר יותר, הועבר ליצור מרכז שיקום ואחזקה (מש"א) 7200 של חיל החימוש. האכזרית נועדה לענות על דרישת צה"ל לרכב קרבי משוריין המתאים למגוון של משימות חי"ר ומסוגל לשרוד בשדה קרב רווי אש תוך שהוא עומד בקצב התנועה של כוחות שריון מתקדמים בחזית ההתקפה. הנגמ"ש נכנס לשירות ב-1988.
מבנה ותכונות
האכזרית בנויה על תובה של טירן, טנק שלל סובייטי (T-54/T-55). בטנקים אלו הוסר הצריח, הוחלפו המנוע ותיבת ההילוכים הרוסיים ביחידת כוח קומפקטית מתוצרת ארצות הברית (מנוע דטרויט דיזל 8V-71 TTA עם תיבת הילוכים אליסון XTG-411-4 בסימן 1 המבוססת על תיבת ההילוכים של התותח המתנייע M109, דטרויט דיזל 8V-92 TA עם אליסון XTG-411-5 בסימן 2), נפתח פתח יציאה אחורי ושופר השריון. כמו כן שופר המזקו"ם לעבירות טובה יותר.
האכזרית חמושה בארבעה מקלעי מא"ג. התכנון המקורי קרא לתפעול מלא של כוח האש של הנגמ"ש בבטיחות מתוך בטן הרכב ולמטרה זו פיתחה רפא"ל עמדת נשק הנשלטת באופן מלא מתוך תא הלוחמים המכונה 'מאג רפא"ל' או 'עמדת רפאל'. עקב מגבלות תקציביות נקבע שאכזריות בשימוש צה"ל יכללו מא"ג רפאל אחד בעמדה הקדמית, ובשלוש העמדות הנוספות, בצד ימין, בפינה השמאלית-אחורית ובעמדת המפקד (שלא תוכננה מראש כעמדת רפא"ל) מותקנים מקלעים על גבי מיתקון רגיל הדורש תפעול ידני. האכזרית מצוידת גם במטולי רימוני עשן מתוצרת התעשייה הצבאית.
בשירות צה"ל
האכזרית נמצאת כיום ברובה הגדול בשימוש חטיבת אלכסנדרוני ובשימוש חלקי של חטיבות אחרות.
דגמים, שיפורים ושדרוגים
בדצמבר 2005 פורסם על קיומה של גרסה של האכזרית לפינוי פצועים תוך מתן טיפול נמרץ המאובזרת כמו אמבולנס. דגם האכזרית צויד במכשור רפואי כמו בלוני חמצן, אלונקות ותרופות.
פותח גם אבטיפוס של אכזרית חילוץ ואחזקה, המצוידת במכשור וכלי אחזקה ותחזוקה טכניים של חיל חימוש, המאפשרת לאנשי החוליות הטכניות הפלוגתיות לשהות ולסייע בתיקון וחילוץ של רק"ם באזורים מאוימים.
בתקופת האינתיפאדה השנייה נוספו כמה שיפורים לחלק מהאכזריות:
בתחילת שנת 2010, פורסם כי אב–טיפוס של נגמ"ש "אכזרית" משודרג סיים ניסוי מבצעי, ובשנים הקרובות יעברו כל הכלים הקיימים מהפכה של ממש בעלות של עשרות מיליוני שקלים. במסגרת תהליך השדרוג, המובל על-ידי החטיבה הטכנולוגית (חט"ל) בזרוע היבשה, אשר כולל כ-40 שינויים שונים, בהם הוספת בולם חירום למפקד ולנהג והגדלת נפח המנועים של ה"אכזריות". יוחלפו המערכות זחלים קפיצים ומרכובים (מזקו"ם), יתווספו בולמי זעזועים ויותקנו כיסאות וספסלים נוחים יותר. מערכת חשמל חדישה תורכב על גבי הנגמ"ש ותאפשר בנוסף חיבור למערכות טכנולוגיות נוספות, כדוגמת הצי"ד (צבא יבשה דיגיטלי). בסוף שנת 2010, פורסם כי בתוך כמה חודשים יחוברו נגמ"שי ה"אכזרית" למערכת צי"ד (צבא יבשה דיגיטלי) בהדרגה.
כלים דומים
ברוסיה פותח גם כן נגמ"ש כבד מבוסס תובת T-55 המכונה BTR-T, על בסיס לקחי הלחימה בצ'צ'ניה. נגמ"ש זה הוא נגמ"ש לחימה המצויד בתותח אוטומטי 30 מ"מ.
מיץ תפוזים
מיץ תפוזים הוא מיץ פירות המופק מסחיטת תפוזים. הוא נפוץ במדינות רבות בעולם, ונהוג לשתות אותו בארוחת הבוקר. ברזיל היא המובילה בייצוא של מיץ תפוזים, ואחריה ארצות הברית ובעיקר פלורידה, שם הוא נחשב ל"מיץ המדינה" הרשמי.
תפוז ממוצע יניב כ-90 גרם של מיץ. מלבד המים והסוכר שבו, מיץ התפוזים הוא מקור טוב לוויטמין C, לאשלגן ולחומצה פולית (ויטמין B9), המועילה לנשים בהיריון. יצרנים מסוימים מוסיפים למיץ חומרים מזינים אחרים, כגון סידן או ויטמין D, שאינם מצויים בתפוז באופן טבעי, ויש אף המוסיפים חומצת לימון. בשל החומצה, דרגת ה-pH של מיץ התפוזים היא בדרך כלל 3.5. שתייה של מיץ תפוזים לאורך זמן יכולה על כן לשחוק את מעטה האמייל של השן.
ערך תזונתי
כשסוחטים את התפוז והופכים את תוכנו למיץ, ריכוזם של חלק ממרכיביו יורד. בטבלאות משמאל מתוארים ערכו התזונתי של מיץ התפוזים ל-100 מ"ל.
מיץ תפוזים עם חתיכות פרי יותר מזין מאשר מיץ בלעדיהן, בשל החומרים המזינים שהן מכילות.
ייצור מסחרי של מיץ תפוזים קפוא ומרוכז
תהליך ייצור מיץ תפוזים קפוא פותח במכון המחקר על הדרים של אוניברסיטת פלורידה בשנת 1948. מאז הפך המוצר לסחורה הנסחרת בשוק הסחורות, בעיקר בבורסות סחורות בארצות הברית. מאז 1966 ניתן לקנות חוזים עתידיים של מיץ תפוזים קפוא ומרוכז בבורסת הסחורות של ניו יורק. החל משנת 1985 ניתן לקנות אופציות על מיץ תפוזים קפוא ומרוכז.
האיים האזוריים
האיים האַזוֹרִיים (בפורטוגזית: Açores) הם ארכיפלג של תשעה איים געשיים במרכז האוקיינוס האטלנטי המשתייכים לפורטוגל. האיים נמצאים במרחק 1,500 קילומטר מליסבון ובערך 3,900 קילומטר מהחוף המזרחי של אמריקה הצפונית. שטח האיים כ-2,300 קילומטר רבוע, ואוכלוסייתם הכוללת מונה 245,374 תושבים (נכון ל-2009). עיר הבירה היא פונטה דלגדה הממוקמת באי סאו מיגל. האיים משתרעים לאורך 645 קילומטר בערך.
האיים הם אוטונומיה פורטוגזית (חבלי פורטוגל האוטונומיים). הם שוכנים בקו הרוחב של ליסבון, לפיכך הם נהנים מאקלים מתון, עם שינויים קלים במהלך השנה.
כלכלת האיים מבוססת בעיקר על חקלאות והגידולים העיקריים הם פירות (בננה, אננס), טבק ויין. בסאו מיגל פועלות תחנות כוח גאותרמיות המספקות את רוב תצרוכת החשמל של האי.
היסטוריה
האיים האזוריים התגלו בשנת 1427 בידי אחד מרבי-החובלים שהפליגו עם אנריקה הספן. הקולוניזציה של האיים החלה בשנת 1437. משטר הרוחות בין האיים ואירופה היווה זירת התנסות חשובה לנווטים שחצו את האוקיינוס האטלנטי. השייט לאזוריים לימד את נווטי התקופה כי בקווי רוחב שונים נושבות הרוחות בכיוונים מנוגדים. גילוי זה איפשר קיצור משמעותי בזמן ההפלגה מערבה ומזרחה, והתלות בשרירותה לכאורה של כיוון נשיבת הרוח פחתה משמעותית. במאות ה-16 וה-17 התחוללו באזור קרבות ימיים בין הבריטים לבין הספרדים. האיים נכבשו והוחזקו על ידי הספרדים משנת 1580 עד 1640 ושימשו בסיס יציאה לצי הספרדי.
בשנת 1943 חתמה פורטוגל על הסכם עם בעלות הברית שהעניק להן את האפשרות להשתמש בנמלים ובשדה התעופה של האיים. החלטה זו הביאה למפנה במאבק בצוללות הגרמניות וביכולת ההגנה על שיירות האוניות של בעלות הברית. במהלך מלחמת יום הכיפורים אפשרה פורטוגל למטוסי חיל האוויר האמריקני שהפעילו את הרכבת האווירית לישראל להשתמש באיים האזוריים כבסיס תדלוק, לאחר שמדינות מערביות אחרות סירבו לסייע והותירו את ארצות הברית ללא מיקום חלופי לתדלק בו את מטוסיה בדרכם לישראל. ארצות הברית השתמשה באיים האזורים כבסיס תדלוק גם בהטסת מטוסי ה-F35 לישראל באפריל 2017.
גאוגרפיה וגאולוגיה
הארכיפלג מורכב מתשעה איים געשיים המתחלקים לשלוש קבוצות: הקבוצה המערבית ובה האיים פלורש וקורבו, הקבוצה המרכזית ובה האיים פיקו, טרסיירה, סאו ז'ורז'ה, פאיאל וגרסיוסה, ובמזרח סאו מיגל וסנטה מרייה. האיים משתרעים על פני יותר מ-600 ק"מ.
הר הגעש פיקו באי פיקו שגובהו 2,351 מטרים הוא הנקודה הגבוהה ביותר בפורטוגל.
האיים האזוריים נמצאים במפגש של שלושה לוחות טקטוניים: הלוח הצפון-אמריקאי, הלוח האפריקאי, והלוח האירואסייתי, והאיים נמצאים משני צידיו של הרכס המרכז-אטלנטי. האיים המערביים ביותר בארכיפלג, האיים קורבו ופלורש, נמצאים על הלוח הצפון-אמריקאי, בעוד שאר האיים מצויים על הגבול שבין הלוחות האפריקאי והאירואסייתי.
התופעות הגעשיות והסייסמיות באזור האיים מיוחסות בעיקר להתפשטות הקרום לאורך ההעתקים הקיימים באזור, אך גם לקיומה של נקודה חמה. האיים נוצרו בפעילות סייסמית וגעשית בתקופת הנאוגן, לפני כ-8 מיליון שנים.
גדי גולן
גדי גולן (נולד בשנת 1955) הוא מהנדס אלקטרוניקה ישראלי, פרופסור לאלקטרוניקה, נשיא מכון טכנולוגי חולון מאוקטובר 2011 עד דצמבר 2012 ולאחר מכן נשיא מכללת אורט הרמלין ומרצה באוניברסיטת אריאל בשומרון בפקולטה להנדסת חשמל ואלקטרוניקה.
ביוגרפיה
בשנת 1982 קיבל תואר ראשון בהנדסת חשמל מהפקולטה להנדסת חשמל בטכניון. בשנת 1986 קיבל תואר שני בהנדסת חשמל ובשנת 1990 קיבל תואר דוקטור, שניהם מאוניברסיטת תל אביב. יצא לפוסט-דוקטורט בקולג' האוניברסיטאי של לונדון.
בשנת 1991 הצטרף לסגל האקדמי של מכון טכנולוגי חולון. היה דקאן הפקולטה להנדסת חשמל אלקטרוניקה ותקשורת וראש המרכז למיקרואלקטרוניקה ושכבות דקות. באוקטובר 2011 מונה לנשיא המכון. בדצמבר 2012 התבקש לסיים את כהונתו כנשיא המכון. פיתח יחד עם פרופ' אדיר בר-לב, במסגרת האוניברסיטה הפתוחה, את הקורסים "מוליכים למחצה" ו"התקני מוליכים למחצה ומיקרואלקטרוניקה", ושימש מרכז ההוראה של קורסים אלו במשך שנים רבות.
תחומי המחקר שלו הם: מיקרוסקופיה אקוסטית, אלקטרואופטיקה, הוראה מרחוק באמצעות תקשורת מחשבים, מידענות, התקני גלי שטח אקוסטיים, מיקרואלקטרוניקה בשכבות דקות.
עומד בראש חטיבת ההתקנים האלקטרוניים של IEEE מאז 1996 והוא כמזכיר הסניף של IET ישראל. עומד בראש הסניף הישראלי של SID – "החברה למידע תצוגות", והוא חבר הנהלה בהתאגדות המהנדסים SEEEI, האגודה הישראלית לתאי שמש ISES, והאגודה העולמית להנדסת הספק – CIGRE. על שמו רשומים 15 פטנטים. יזם שלש חברות הזנק בתחום ההתקנים החשמליים: ATCT, SILBID, MICRO-D.
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
ההתאגדות הישראלית לברידג'
ההתאגדות הישראלית לברידג' היא עמותה המאגדת ומארגנת את משחקי הברידג' בישראל. מטרותיה העיקריות הן לפתח ולנהל את הברידג' התחרותי בישראל, ולהגדיל את מספר שחקני הברידג'.
מוסדות ההתאגדות
בהתאגדות מסונפים למעלה מ-60 מועדונים בכל רחבי ישראל, מנהריה ועד אילת. במועדונים מתקיימות תחרויות מקומיות מדי יום. ועד העמותה (ההנהלה) מורכב מחמישה חברים: יושב ראש, קפטן ספורטיבי ארצי, גזבר ושני חברים נוספים. במועצת העמותה חברים 56 נציגים מהמועדונים השונים, ומדי שנה נערכת אספה כללית של נציגי המועדונים.
פעילויות ההתאגדות
ההתאגדות מארגנת ומנהלת פעילות ספורטיבית ענפה, הכוללת משחקי ליגה גביע אליפויות ופסטיבלים. הליגות מורכבות מבתים בני 12 קבוצות כל אחד: בליגה הלאומית הבכירה יש בית אחד. בליגה הארצית שני בתים. בליגה א' ארבעה בתים, ושמונה בתים בליגה ב'. כמקובל בענפים אחרים, מדי שנה עולות הקבוצות הראשונות בכל ליגה לליגה גבוהה יותר, והקבוצות האחרונות בכל ליגה יורדות לליגה נמוכה יותר. כמו כן נערך מפעל גביע המדינה בברידג', בדרך כלל בחודשי הקיץ, בשיטת "המפסיד יוצא".
אליפויות ישראל לזוגות, שמארגנת ההתאגדות, משוחקת במספר מסלולים: אליפות פתוחה לזוגות, אליפות זוגות נשים, אליפות זוגות צעירים גיל 25, אליפות זוגות סניורים מעל גיל 60, אליפות זוגות מעורבים, ואליפות זוגות בשיטת TOP-BOTTOM. כמו כן מארגנת ההתאגדות מדי שנה בחודש פברואר את הפסטיבל הברידג' הבינלאומי בישראל, שנערך לרוב בגני התערוכה בתל אביב, ונמשך כעשרה ימים. הפסטיבל כולל תחרויות מגוונות לזוגות ולקבוצות, וכן תחרויות מיוחדות לצעירים ולחברי מתנ"סים. בתחרויות נוטלים חלק כ-10,000 שחקנים ישראלים, וכן אורחים מחו"ל, ובהם שחקנים בכירים מרחבי העולם ונבחרות לאומיות שונות המוזמנות לפסטיבל.
ההתאגדות גם מנהלת את הרישום של "נקודות אמן" שצוברים חברי ההתאגדות על הישגיהם, ומחלקת תארים לשחקנים לפי הנקודות שצברו, בשיטה הדומה לזו הנהוגה בשחמט. נקודות אמן מקומיות נצברות בתחרויות מקומיות במועדונים, ואילו בתחרויות ארציות מחולקות נקודות אמן ארציות, ובינלאומיות. על פי נקודות האמן שנצברו מוענקות דרגות לשחקנים, שמקבלים תעודה רשמית מההתאגדות.
היסטוריה
ההתאגדות הישראלית בברידג' היא גלגולה האחרון של האגודה Bridge Association of Palestine (B.A.P.) שהוקמה על ידי המושל הבריטי סר גרייבס בשנת 1946.
אנצו פרארי
אנצו אנסלמו פרארי (באיטלקית: Enzo Anselmo Ferrari; 20 בפברואר 1898 – 14 באוגוסט 1988) היה מייסד קבוצת מרוצי הגרנד פרי למכוניות "סקודריה פרארי" ויצרנית המכוניות פרארי.
ראשית חייו
נולד במודנה, אנצו פרארי גדל עם מעט השכלה פורמלית, אבל עם תשוקה חזקה למכוניות מרוץ. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת כמעבד עור פרדות בצבא האיטלקי. אביו, אלפרדו, נפטר ב-1916 בהתפרצות מגפת שפעת באיטליה. גם אנצו חלה בשפעת ושוחרר משירותו הצבאי. בעת השיבה הביתה מצא כי המפעל המשפחתי פשט את הרגל. כדי להתפרנס החל לעבוד בחברת פיאט ולאחר מכן עבר לעבוד בחברת מכוניות קטנה בשם CMN ההופכת גופי משאיות משומשות למכוניות נוסעים קטנות. אנצו החל להתחרות במרוצים עם קבוצת CMN ב-1919, ללא הצלחה משמעותית.
קריירה
ב-1920 עזב את CMN כדי לעבוד באלפא רומיאו וכדי להתחרות עם מכוניותיהם במרוצים מקומיים, בהם זכה להצלחה רבה. ב-1923 במרוץ ברוונה, רכש את סמל הסוס הקופץ אשר קישט את גוף מטוסו של הלוחם פרנססקו ברקה. סמל זה המתין עד 1932 עד שהוצמד למכונית מרוץ. ב-1924 זכה בגביע אסרבו בפסקרה. הצלחתו במרוצים מקומיים גרמה לאלפא לתת לו סיכוי בתחרויות יוקרתיות יותר אשר נערכו על ידי מוסוליני. פרארי דחה הזדמנות זו וחדל מלהתחרות עד 1927 וגם אז קריירת המרוצים שלו הייתה לקראת סיום. הוא המשיך לעבוד ישירות עבור אלפא רומיאו עד 1929 לפני הקמת קבוצת המרוצים סקודריה פרארי עבור אלפא.
פרארי ניהל את הפיתוח של מכוניות אלפא ובנה קבוצה של מעל לארבעים נהגים, כולל גייספה קמפרי וטזיו נובולרי. פרארי עצמו המשיך להתחרות עד להולדת בנו הראשון ב-1932 (אלפרדו פרארי, הידוע בכינויו דינו, אשר נפטר ב-1956).
התמיכה של אלפא רומיאו נפסקה בשנת 1933,בעקבות אילוצים כלכליים. רק לאחר התערבותה של פירלי, המשיך פרארי לקבל מכוניות. למרות איכות נהגי סקודריה החברה זכתה במספר ניצחונות (1935 בגרמניה על ידי נובולרי). אאוטו יוניון ומרצדס-בנץ שלטו במסלול המרוצים באותה תקופה.
ב-1937 אלפא חזרה להשקיע מאמצים בתחום המרוצים, והעבירו את פרארי לתפקיד דירקטור בתחום הספורט תחת דירקטור ההנדסה של אלפא. פרארי המאוכזב עזב במהרה ונאלץ להמתין ארבע שנים על פי החוזה שנחתם לפני שיכל לחזור להתחרות או לתכנן מכוניות מרוץ.
פרארי הקים את חברת "אאוטו-אביו קוסטרציוני", אשר סיפקה חלקים לקבוצות מרוצים אחרות. בשנת 1940 יצרה החברה שתי מכוניות מרוץ אשר התחרו במרוץ המילה מילייה, נהוגים על ידי אלברטו אסקרי ולוטריו רנגוני. במהלך מלחמת העולם השנייה החברה הייתה מעורבת בייצור המלחמתי ובעקבות ההפצצות עברה ממודנה למרנלו. רק לאחר מלחמת העולם השנייה החל פרארי לייצר מכוניות הנושאות את שמו. בשנת 1945 ייסד את חברת פרארי.
המרוץ הראשון בו מכונית נושאת השם פרארי התחרתה היה בטורינו 1948 והניצחון הראשון הושג לאחר שנה בלאגו די גרדה. פרארי השתתף באליפויות העולם פורמולה 1 מאז שנערכו ב-1950, אבל ניצחון הושג רק בגרנד פרי הבריטי ב-1951. האליפות הראשונה הושגה ב-1952–1953, כאשר עונת הפורמולה 1 נערכה עם מכוניות פורמולה 2. החברה ייצרה גם מכוניות ספורט במטרה לממן מרוצי גרנד פרי, מילה מילייה ולה מאן. מספר רב של ניצחונות החברה הושג בלה מאן (14 ניצחונות, כולל שישה ברצף 1960–1965) מאשר בגרנד פרי. המעורבות שם הייתה גדולה יותר מאשר בפורמולה 1 בין שנות ה-50 וה-60 למרות הצלחתו של חואן מנואל פנג'יו (1956), מייק הות'ורן (1958), פיל היל (1961) וג'ון סורטיס (1964).
לאחר מות בנו, אלפרדו פרארי, החל אנצו להרכיב משקפי שמש שחורים מדי יום.
לאחר מותו
אנצו פרארי נפטר במודנה ב-1988 בגיל 90 כאשר מקלארן-הונדה שלטה בפורמולה 1. המרוץ היחיד בו לא זכתה מקלארן ב-1988 היה הגרנד פרי האיטלקי – אשר נערך רק שבועות לאחר מותו של אנצו ובו סיימו שני נהגי פרארי, גרהרד ברגר ומישל אלבורטו, במקומות הראשון והשני בהתאמה. לאחר מותו של אנצו, קבוצת סקודריה פרארי השיגה ניצחונות נוספים, עם הנהג מיכאל שומאכר בין השנים 1996–2006. אנצו זכה לראות את השקת אחת ממכוניות הספורט הגדולות בכל הזמנים הפרארי F40 זמן קצר לפני מותו, אשר הוקדש לסמל את הישגיו.
כדי לציין 60 שנה למפעל, הושקה ב-2002 מכונית שנקראה על שמו, פרארי אנצו.
פולימר
פּוֹלִימֶר (באנגלית: Polymer) הוא חומר העשוי ממולקולות ענק שרשרתיות המורכבות מיחידות חוזרות הקשורות ביניהן בקשרים קוולנטיים, או באמצעות קשרים תוך-מולקולריים חזקים אחרים. מקור השם "פולימר" הוא ביוונית: "פולי" משמעו הרבה, ו"מר" משמעו יחידה. יחידה בפולימר נקראת בשם "מונומר"; ביוונית: "מונו" משמעו אחד, ו"מר" משמעו יחידה.
תהליך החיבור של המונומרים ליצירת פולימר נקרא פִּילְמוּר.
פולימרים שמקורם מהטבע מכונים פולימרים טבעיים. בנוסף להם קיימת קבוצה גדולה נוספת של פולימרים מלאכותיים או חצי מלאכותיים שנקראים פולימרים סינתטיים וחצי-סינתטיים, בהתאמה.
תחומי המדע העיקריים שעוסקים במחקר של פולימרים הם: כימיה וביולוגיה, ובפרט, כימיה אורגנית, כימיה פולימרית, ביוכימיה, ביופיזיקה, ביולוגיה מבנית, וביוטכנולוגיה.
פיתוח תהליכי הייצור והעיבוד ההנדסיים של פולימרים הוא אחד מתחומי העיסוק של ההנדסה הכימית.
פולימרים הם המרכיב העיקרי של כל מוצרי הפלסטיק, והם הקובעים, כמעט, את כל תכונותיו.
מינוח
בדרך כלל שמו של פולימר נקבע לפי המונומר המרכיב אותו יחד עם התחילית "פולי". אם מספר המונומרים גדול אפשר לכתוב את הנוסחה הכימית של הפולימר בצורה מקוצרת ולציין את מספר היחידות החוזרות. השם השיטתי יהיה פולי (שם מונומר).
דוגמאות: לעיון מורחב: עקרונות המינוח של פולימרים -,
סימונים מקובלים
שרטוט של מבני לואיס למולקולות פולימר הוא דבר שאינו מקובל, וגם על סף הבלתי אפשרי, וזאת בשל גודלן העצום של מולקולות הפולימר. כתחליף, משרטטים את היחידה החוזרת בפולימר, תוך תחימה שלה בסוגרים מרובעים. מחוץ לסוגרים יש לציין את מספר הפעמים בו היחידה חזרה (ניתן גם להשאיר כנעלם n).
כדי לבדוק אם כתבנו את יחידת המבנה של הפולימר בצורה נכונה, יש לשכפל את יחידת המבנה אל שני הצדדים, ולבדוק שאכן התקבל הפולימר שאותו ביקשנו לצייר.
מיון של פולימרים
מקובל למיין פולימרים על סמך אחת או יותר מהאפשרויות הבאות:
טקטיות - פריסת המתמירים במרחב
בחלק מהפולימרים תיתכן אפשרות לקיומם של מרכזים כיראלים (נובע מאסימטריה על האטום המרכזי כתוצאה מנוכחותם של ארבעה מתמירים שונים). במצב זה ניתן למנות שלוש אפשרויות לסידור של המתמירים על השרשרת הפחמנית העיקרית:
קבוצות כימיות
המיון מתבצע על בסיס הקבוצה הכימית המרכזית בפולימר. לדוגמה: עבור פוליאתילן טרפתאלט, הקבוצה המרכזית היא אסטר, ולכן מדובר בפוליאסטר.
דוגמה נוספת: בניילון, הקבוצה המרכזית היא אמיד, ולכן מדובר בפוליאמיד.
רמת הגבישיות
גורמים המשפיעים על רמת הגבישיות:
אורך הפולימר ומסתו
מדדים לקביעת אורך הפולימר ומסתו:
פילמור
הפולימרים נוצרים בתהליך הנקרא פילמור (polymerization) בו מולקולות המונומר (המגיבים) נקשרות זו לזו תוך יצירת שרשראות ארוכות, המהוות את הפולימר. שני סוגים עיקריים של פילמור קיימים: לטכניקת הפילמור שנבחרה יש חשיבות מכרעת על תכונותיו הכימיות והפיזיקליות של הפולימר שהתקבל. שיטת הפילמור עשויה להכתיב את אורך השרשרת שתתקבל, את המסה המולקולרית הממוצעת לפולימר ואת חלוקת הגדלים היחסית של הפולימר. אלו ישפיעו על רמת הגבישיות, ומכאן גם על תכונותיו הפיזיקליות והמכניות של הפולימר, כגון: טמפרטורת היתוך, קשיות, אלסטיות ועוד.
יש מונומרים שניתן לפלמר בשתי השיטות, ולקבל בכל אחת מהן, פולימר בעל תכונות ומאפיינים שונים. על כן, נודעת חשיבות רבה לבחירת תהליך הפילמור.
התנהגות של פולימרים תחת מאמצי שבירה
פולימרים עם רמת גבישיות גבוהה, סיעוף נמוך, וקשרים בין מולקולריים חזקים, יתעוותו פחות כתוצאה מאמצי כפיפה, מתיחה, גזירה ופיתול המופעלים עליהם. לעומת זאת, חוזק הנגיפה שלהם (שבירה כתוצאה ממכה פתאומית) נמוך יותר. עבור פולימרים שבירים האנרגיה המועברת במכה, לא מתפזרת היטב בשל חוסר גמישות של השרשרות.
מאמץ מתיחה - הפעלת כוח מתיחה על הפולימר משפיע בעיקר על ההערכות המרחבית של השרשרות, ועל המרחק ביניהם. במאמץ מתיחה פולימרים עשויים להגיב באחד משני האופנים הבאים:
פולימרים מוליכים חשמל
החל משנות ה-50 של המאה העשרים, עם התבססותה של התעשייה הפולימרית והעמקת המחקר בה, נמצא כי פולימרים מסוימים מציגים תכונות הולכה חשמלית החורגות בצורה משמעותית מהערכים המקובלים למבודדים.
תופעת המוליכות החשמלית הזו עוררה התלהבות עצומה בקרב הקהילה המדעית בשל הפוטנציאל העצום הטמון בפולימרים אלה, להשתלב ביישומים שונים כתחליף למתכות - "מתכות סינתטיות".
התחום נמצא, מאז, בחזיתו של המחקר המדעי, שאת פירותיו אנו יכולים למצוא במגוון רחב של יישומיים, כגון: סוללות חשמליות, התקנים פולטי אור, טרנזיסטורים אורגנים, ציפויים לסרטי צילום ולמסכים, "חלונות חכמים", ואף עור מלאכותי להענקת יכולת חישה לרובוטים.
אחד ההסברים למוליכות החשמלית של קבוצת הפולימרים הללו היא קיומן של מערכות מצומדות מלאות על כול אורכם של שרשרות הפולימר.
דוגמאות ליחידות החוזרות של פולימרים מוליכים חשובים:
חי-בר יטבתה
שְׁמוּרַת חַי-בָּר יָטְבָתָה היא שמורת טבע מסוג חי בר בערבה ליד יטבתה ובה נמצאים בעלי חיים מדבריים למטרות שימור, רבייה, והשבה לטבע. מן החי בר הושבו לטבע בהצלחה ראמים לבנים, פראים, וצבי יבשה מדבריים. המרכז משמש גם כספארי ויש בו זנים מדבריים שלא קיימים בישראל למטרת שימור עולמי כמו דישונים, ערודים וראמי סהרה. כמו כן, חי בר זה הוא המרכז הזואולוגי הגדול ביותר בישראל מבחינת שטח.
היסטוריה
הרעיון להקמת החי בר הועלה על ידי אורי דאן ממשרד החקלאות בשנת 1961. בתחילת 1963 הוחלט שהשמורה תהיה ליד יטבתה באתר שיועד לשמורת טבע עוד בשנת 1962. בתחילת 1965 כבר הוקצה שטח לשמורה.
חי-בר יטבתה הוקם ב-1968 על ידי אברהם יפה, מנהלה הראשון של רשות שמורות הטבע. הקמתו סימנה את תחילת תהליך השבתם לטבע של בעלי חיים שנעלמו מנופי ארץ ישראל. לצורך כך הוקמו שני גרעיני הרבייה, אחד לבעלי חיים שחיו בחורש הים תיכוני ואחר לבעלי חיים מדבריים. מטרת החי-בר היא ליצור סביבה טבעית מוגנת ומבוקרת, שתאפשר להגדיל את אוכלוסיותיהם של בעלי החיים שנבחרו ולהחזיקם עד להשבתם לטבע.
ב-2016 נסגרו מרכז הטורפים ותצוגת החיות בכלובים, שכללו: טורפים (ובהם נמר, זאב מצוי, קרקל ופנק), עופות דורסים, זוחלים (ובהם נחשים וצבים), מכרסמים ובהם דורבן מצוי, ועטלף פירות מצוי. התצוגה נסגרה מכיוון שהחזקת חיות בכלובים מנוגדת לרוח החי-בר: טיפול, שיקום והשבה לטבע של בעלי חיים.
מינים בחי-בר יוטבתה
בשמורה הפתוחה:
צמחים:
צ'רווינסק על נהר ויסלה
צ'רווינסק על נהר ויסלה (בפולנית: Czerwińsk nad Wisłą) הוא כפר במחוז פלונסק שבפרובינציית מזוביה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
בכפר מצוי מנזר גדול, הנזכר עוד בשנת 1155. בשל מיקומו של היישוב על נהר ויסלה, שימש לאורך השנים כנקודת מסחר אזורית. זכויות העיר שהוענקו ליישוב בשלבים לאורך השנים ניטלו ממנו בשנת 1870.
יהודי צ'רווינסק
בין מלחמות העולם נמנו בכפר 358 יהודים, מתוך 1,608 תושבים, ופרנסתם הייתה על המסחר והמלאכה.
עם כיבוש הכפר בידי הגרמנים בתחילת ספטמבר 1939, חויבו יהודיו בביצוע עבודות כפייה, חלקן במחנות עבודה. עם הגעת פליטים יהודים רבים לכפר, מונה בו יודנרט, ובסתיו 1941 רוכזו כל יהודי היישוב בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בו, אליו הובאו עוד כ-600 יהודים מווישוגרוד.
בחורף 1942-1941 מתו מאות מיושבי הגטו שבכפר כתוצאה מתנאי המחיה הקשים בו. בתקופת פעילות הגטו התארגנה בו קבוצת מחתרת יהודית, אשר יצרה קשר עם יחידות פרטיזנים באזור.
ב-28 באוקטובר 1942 נערכה בגטו שבכפר אקציית חיסול. כ-2,000 יושבי הגטו, וכן נשים, ילדים וחולים יהודים שהובאו למקום לא מכבר מצ'חנוב, גורשו לגטו נובידבור מזובייצקי, ומשם שולחו לאושוויץ.
אסף גורן
אסף גורן (נולד ב-1 בספטמבר 1991) הוא רקדן ברייקדאנס, דוגמן, זמר, מוזיקאי ושחקן ישראלי. הוא ידוע בעיקר כזוכה בתוכנית המציאות "האח הגדול VIP" בעונתה השלישית ששודרה ברשת 13, ועוד קודם לכן, כמשתתף בעונה הרביעית של הדוקו-סואפ "TLV - עושים את תל אביב". זכה גם בעונה 2 של נינג'ה ישראל VIP (מקצה 2).
ביוגרפיה
גורן נולד בפתח תקווה, לרחלי ואמיר. אביו שירת בסיירת מטכ"ל, וסבו היה במוסד. מגיל 8 עד 15 עסק בג'ודו, היה אלוף ישראל במשך ארבע שנים, ובנוסף היה חניך בפנימייה של מכון וינגייט. בגיל 15 עזב את הג'ודו והתרכז בריקודי הברייקדאנס. בגיל 20, ולאחר פציעות בשתי רגליו, זכה גורן באליפות אירופה בברייקדאנס.
בשנת 2009 השתתף בתפקיד אורח בעונתה השנייה של סדרת הטלוויזיה "קופיקו".
בשנת 2012 השתתף בעונה הרביעית של תוכנית המציאות "TLV עושים את תל אביב" בהוט בידור ישראלי. אחריה ירד ללוס אנג'לס שבארצות הברית, כדי להצליח בחו"ל כרקדן ומוזיקאי.
גורן השתתף בכמה תוכניות ריאליטי של ריקוד, שידוכים ובישול בארצות הברית ובהן, "?So You Think You Can Dance", "?Are You the One" ו"הבשלנים הגרועים באמריקה" וכן בעונה העשירית (פרק 3) וה-15 (פרק 4) של המרוץ לדראג של רו פול.
ידוע כמי שעולה לבמה ומופיע עם ציצית, פאות, כיפה ושופר. השתתף כרקדן בווידאו קליפים באמריקה של בריטני ספירס (""), וג'ייסון דירולו.
ב-2019 זכה בעונת ה-VIP השלישית של "האח הגדול ישראל".. ב-5 במאי 2019 הוציא את שירו "אוי ואבוי לי".
ביוני 2020 החל לשחק בסדרת הנוער "התחנה" בתפקיד יאיר.
בדצמבר 2020 הוציא לאור סינגל "Rainbow In The Dark" בשיתוף פעולה עם הזמר בוי ג'ורג' בו הוא שר באנגלית ובעברית.
במאי 2021 הוציא לאור סינגל ״מלך״ בשיתוף פעולה עם עידו בי וצוקי.
חיים אישיים
ביולי 2019 יצא עם השחקנית שירן סנדל, והם נפרדו באוקטובר באותה שנה.
גורן בזוגיות עם הזמרת מעיין רודיך, בתם של הזמרת לאה לופטין והמוזיקאי אריק רודיך. בשנת 2022 נולד להם בן.
גורן הוא טבעוני, ולדבריו התזונה הטבעונית מסייעת להישגיו הספורטיביים.
ליאם המסוורת'
ליאם המסוורת' (באנגלית:  Liam Hemsworth; נולד ב-13 בינואר 1990) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אוסטרלי. מוכר בזכות תפקידיו הראשיים בסרטים "השיר האחרון", "משחקי הרעב" ו"היום השלישי: התחדשות".
ביוגרפיה
המסוורת' נולד במלבורן שבאוסטרליה. הוריו הם לאוני, מורה לאנגלית, וקרייג, יועץ בשירות הציבורי. הוא הצעיר מבין אחיו השחקנים, לוק המסוורת' וכריס המסוורת'. בגיל שמונה עבר עם משפחתו לאיי פיליפ שבמדינת ויקטוריה. הוא מספר כי נהג לגלוש הרבה באי.
קריירה
המסוורת' החל להתעניין במשחק לראשונה כנער, ובגיל 17 החל להופיע באופרות הסבון האוסטרליות "שכנים שכנים", "קרוב רחוק", ובדרמה האוסטרלית "בנות מק'לאוד". ב-2008 היה חלק מסדרת הילדים האוסטרלית הפופולרית "נסיכת הפילים".
במרץ 2009 עבר להתגורר בלוס אנג'לס. הוא הופיע בתפקיד ראשי במותחן האימה האוסטרלי "משולש" אליו הצטלם לפני שעבר להוליווד, לצד השחקנית האוסטרלית הבינלאומית מליסה ג'ורג', ובמותחן האסונות האמריקאי "הנבואה".
ב-2010 התפרסם ברחבי העולם בזכות הופעתו בתפקיד שחקן כדורעף החופים ויל בלייקלי בדרמת ההתבגרות "השיר האחרון" לצדה של מיילי סיירוס. בשנת 2012 שיחק בסרטים: "בלתי נשכחים 2", "אהבה וכבוד" ובסרט הפנטזיה המצליח "משחקי הרעב", בתפקיד גייל. הוא הופיע בסרטי ההמשך "התלקחות" ו"עורבני חקיין" חלק א' וחלק ב'. בשנת 2013 הופיע בסרטים "אמפייר סטייט" ובמותחן "פרנויה".
בשנת 2016 שיחק בסרטו של רולנד אמריך, "היום השלישי: התחדשות", לצד ג'ף גולדבלום וביל פולמן, שגם כיכבו בסרט הראשון משנת 1996.
בשנת 2019 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הקומדיה הרומנטית "כמה רומנטי". כמו כן כיכב בדרמת הפשע "קילרמן" של הבמאי מאליק באדר.
חיים אישיים
בשנת 2009 החל המסוורת' לצאת עם הזמרת והשחקנית מיילי סיירוס, אותה הכיר על סט צילומי הסרט "השיר האחרון". ביוני 2012 הם התארסו. הם נפרדו בספטמבר 2013. לאחר מכן הוא יצא תקופה קצרה עם השחקנית המקסיקנית אייזה גונזלס. ב-2016 חזר למערכת יחסים עם סיירוס איתה גם חידש את האירוסין. ב-23 בדצמבר 2018 התחתנו השניים בביתם שבנאשוויל שבמדינת טנסי. ב-10 באוגוסט 2019 הם נפרדו. 11 ימים לאחר מכן, המסוורת' הגיש בקשה לגירושין, וב-28 בינואר 2020, פורסם כי גירושיהם הסתיימו סופית.
הוא ניהל אורח חיים טבעוני במשך כמה שנים, אך בגלל שסבל מאבנים בכליות פרש מאורח חיים זה.
ניקולא הראשון, דוכס לורן
ניקולא הראשון, דוכס לורן (בצרפתית: Nicholas I de Lorraine; יולי 1448 - 27 ביולי 1473), היה דוכס לורן בין השנים 1470–1473.
ביוגרפיה
ניקולא נולד ב-יולי 1448 בננסי, לז'אן השני, דוכס לורן ולמארי דה בורבון, בתו של שארל הראשון, דוכס בורבון. בשנת 1470 מת אביו, וניקולא ירש את נחלתו ותאריו.