cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
השער האחורי
היסטוריה
בשנת 1991 החל עוזי וייל לכתוב את המדור, והוא שעיצב כמה מהדמויות המרכזיות שהופיעו בו לאורך השנים. הדמויות קיבלו נפח, וציטוטיהן התרחבו לפסקאות. דרך אותן דמויות, שחלקן התבטאו בבוטות ובעילגות, נוצרה סאטירה על החברה הישראלית, שלא חששה לעסוק גם בפרות קדושות כמו השואה, רצח רבין או השד העדתי. בכך, הפך השער האחורי לפורץ דרך בדברי ימי ההומור הישראלי.
וייל היה אחד מכותבי תוכנית הטלוויזיה "החמישייה הקאמרית", ששודרה באמצע שנות ה-90. מספר מערכונים בה התבססו על קטעים שפורסמו קודם לכן במדור.
בשנת 2001 התכוון וייל לפרסם קטע הכולל אזכור של יחסי מין מפורשים בין שתיים מהדמויות, שלום טוקשה ואפרת ניצן, בת 6 וחצי. מערכת העיתון סירבה לפרסם את הקטע, כדי לא לתת במה לפדופיליה. וייל החליט להתפטר מכתיבת המדור, מה שהביא לסגירתו.
בשנת 2006 יצא הספר "חייו ומותו של השער האחורי", ובו ליקט וייל את הציטוטים והקטעים שנכתבו לאורך השנים בשער האחורי.
בשנת 2011 התחיל וייל לכתוב סטטוסים באתר פייסבוק בסגנון מדור "השער האחורי", והם צברו עוקבים רבים תוך זמן קצר.
סדרת ההמשך
כשנה לאחר סגירת הפינה נפלה בידי וייל הזדמנות להחזירה כתוכנית טלוויזיה, כאשר בפריים טיים של הערוץ הראשון נוצר חור בן 8 דקות. כחודש וחצי לאחר שהציע פיילוט מצולם, ב-15 בדצמבר 2002, התוכנית "8 דקות ביום" עלתה לאוויר, מדי יום ב-20:15. התוכנית כללה כעשרים דמויות קבועות, מחציתן באו מהשער האחורי, ורכשה אהדת קהל ומבקרים.
The Chromatica Ball
The Chromatica Ball הוא סיבוב ההופעות השישי של הזמרת האמריקאית ליידי גאגא, לתמיכה באלבום האולפן השישי שלה, Chromatica (2020). לאחר שני עיכובים עקב מגפת COVID-19, היא החלה ב-17 ביולי 2022 בדיסלדורף והסתיימה ב-17 בספטמבר 2022, במיאמי. זהו סיבוב ההופעות הראשון של גאגא הכולל רק אצטדיונים וכולל במה בהשראת ארכיטקטורה ברוטליסטית.
The Chromatica Ball זכה לשבחי המבקרים, כאשר אתרים דירגו אותו עם הציון הגבוה ביותר בביקורות שלהם ויש כאלה שכינו אותו אחת ההופעות הטובות ביותר בקריירה של גאגא. סיבוב ההופעות גרף 70 מיליון דולר ומכר 833,798 כרטיסים מ-20 מופעים בלבד.
רקע ופיתוח
סיבוב ההופעות הוכרז במקור דרך המדיה החברתית של גאגא ב-5 במרץ 2020, כסדרת קונצרטים מוגבלת בת שישה תאריכים לקיץ של אותה שנה, לתמיכה באלבום האולפן השישי שלה, Chromatica (2020). ההכרזה לוותה בגרפיקה דו-צדדית, צד אחד תקריב קיצוני של פניה של גאגא, עם 'סמל כרומטיקה' על לחייה, מכוסה ברובה בפאה ורודה ארוכה, מיושרת. הצד השני של הגרפיקה הציג את מסלול הטיול המצומצם של הסיור מוקף בתמונות מהקליפ ומקמפיין הקידום של " Stupid Love ", הסינגל המוביל מ-Chromatica. כאשר הוכרז, סיבוב ההופעות היה אמור להיות סיבוב ההופעות הראשון של הזמרת באצטדיונים, כאשר כל תאריך מתוכנן ל-אצטדיון רב תכליתי, כגון אצטדיון MetLife. בשל דאגות בטיחותיות בנוגע למגפת COVID-19, היא נדחתה לראשונה לקיץ 2021, לפני הדחייה השנייה לקיץ 2022.
הפקה
ביום של תאריך הסיבוב הראשון, גאגא פרסמה סרטון בחשבון האינסטגרם שלה, ונתנה הסבר מאחורי ההופעה: "הבמה נוצרה בהשראת אדריכלות ברוטליסטית, חומרים, טקסטורות, גסות, שקיפות, מבט פראי וקשה על עצמך, מה עברת. רציתי לספר סיפור עם הפשטה ואמנות, אז המופע חוגג דברים שתמיד אהבתי כמו אמנות ואופנה וריקוד ומוזיקה וטכנולוגיה, שירה, והדרך שבה כל הדברים האלה עובדים יַחַד." היא גם הוסיפה כי ההצגה "מתעדת את השלבים והצדדים הרבים של האבל ואת האנרגיה המאנית של האבל" שספגה לאורך חייה.
הבמה ה"מרשימה" עוררה השוואות תקשורתיות למועדון לילה או מועדון S&M בגרמניה. עבור ניל מקורמיק מה-The Telegraph, הארכיטקטורה הברוטליסטית השחורה-לבן עוררה "דיסטופיה סובייטית מסויטת כפי שדמיין פריץ לאנג ", דעה שחלקה לג'ו לינץ ' של בילבורד, שמצא גוונים של האקספרסיוניסטי של לאנג מ-1927. סרט, מטרופולין בעיצוב. מקורמיק הרגיש ש"האסתטיקה העגומה הזו בתחילה" סיפקה ניגוד בולט לשינויי התלבושות הצבעוניות והאפקטים המיוחדים. הבמה המרכזית לוותה בשני מסלולים, וחמישה מסכים בני חמש קומות. במה משנית וקטנה יותר נמצאת הפסנתר של גאגא. המכשיר עטוף בענפי עצים זכה להשוואות לעבודותיו של H. R. Giger. בנוסף ללהביור שסיפקו אפקטים פירוטכניים, הקהל קיבל צמידי LED אשר זוהרו בקצב הקצב ושינו צבע עבור כל שיר.
עיצוב תלבושות
ניקולה פורמצ'טי שימשה כמנהלת האופנה של התצוגה, שעבדה עם הסטייליסטים סנדרה אמאדור וטום ארבוט בבחירת התלבושות לסיבוב ההופעות. לאורך המופע, גאגא לובשת תלבושות של גארת' פו, אלכסנדר מקווין, כריסטיאן לקרואה, טופו סטודיו ניו יורק, ווקס לטקס. כריסטיאן אליר מווג ציין שגאגא השמיטה את מראה הסייבר-פאנק הוורוד שלה מהקליפ של "Stupid Love", ובמקום זאת "החיה מחדש את סגנון ה-'Mother Monster' הייחודי שלה, המעדיף אסתטיקה כהה ועצבנית יותר". היא כינתה את "The Chromatca Ball" "חזרה מפוארת ללבוש מטורף-דייקי", והשוותה את התלבושות שלה לאלו שלסיבוב ההופעות של Monster Ball (2009–2011) ו-Born This Way Ball (2012–2013), שהיו "מדע בדיוני מבשר רעות (אבל אופנה עילית )."
תלבושת הסרקופג בעל המבנה הקשיח של גאגא בסיקוונס הפתיחה נוצרה בהשראת ההופעה של דייוויד בואי ב-1979, Saturday Night Live. התלבושת היא "כמו ספינקס בטון, הוא נפתח באמצע כדי לחשוף פנים מראות". מראה נוסף היה בגד גוף לטקס עירום ניתז באדום, דמוי דם, עם איקס מודבקים על הפטמות של גאגא, יחד עם שרשרת גדולה עם קוצים. מאוחר יותר זכה לכך מעיל קצוץ אדום ונוצץ ומשקפי שמש גדולים. גאגא גם עונדת מוריה זהב מתכתי תלבושת של אלכסנדר מקווין: החליפה שלה כוללת ז'קט קצוץ עם כריות כתפיים ודש גדול, ומכנסיים רחבים; כשהיא מסירה את הז'קט, היא מציגה חולצה מכופתרת ללא שרוולים. מגפי זהב תואמים משלימים את המראה המונוכרום. תלבושת נוספת של מקווין לחלק מאוחר יותר של התוכנית הייתה בגד גוף מעוטר קריסטל לטקס וז'קט עור לאופנוענים, יחד עם מגפי עור לאופנוענים שנלבשו מעל גרבי רשת שחורות. גאגא גם שיתפה פעולה עם אחותה, נטלי גרמנוטה שיצרה שלוש תלבושות לסיבוב ההופעות (תחת הלייבל שלה, Topo Studio NY): שמלה אדומה כדם עם כתפיים שיא, BDSM מחוך לטקס בהשראה עם כתפיים קרניים ושמלת זהב. עבור דניאל רודג'רס מ - Dazed, האחרון שמע בחזרה ל - Joseph ו-The Amazing Technicolor Dreamcoat של אנדרו לויד וובר. תלבושת זו זוגתה לכיסוי ראש זהב דמוי טפר מאת פיליפ טרייסי. במהלך קטע בלדת הפסנתר של הקונצרט, גאגא מופיעה במבט המתואר על ידי עיתונאים כ"באג זוהר מאוד" ו"גמל שלמה סגול ", עם כיסוי הראש שלה בהשוואה לאביזר מ - Star קנטינה של מלחמות מוס איסלי או דמות הדיווה פלוואלאגונה של האלמנט החמישי.
תקציר המופע
ההצגה מחולקת להקדמה, ארבע מערכות וסיום, כל אחת מהן מלווה בהפסקה בבימויו של משתף הפעולה הוותיק של גאגא ניק נייט. הוא עוקב אחר נרטיב רופף של מסעה של גאגא מהילודה ועד לשחרור. בסרטון הקדמה, גאגא מופיעה כדמות צללים עם ארבע רגליים, נועלת עקבים בולבוסים וכתר גבוה. ההקדמה של התוכנית רואה את הזמרת משקפת את הקריירה שלה על ידי ביצוע שלושה רצועות שהניעו את הקריירה שלה. גאגא מופיעה על גבי תפאורה המזכירה לוח ענק של בטון, ומתחילה לשיר " Bad Romance " בעודה עומדת במקום בתוך בגד מסוג סרקופג מעור, כשרק פניה נראים. שכבות התלבושת שלה מוסרות לאט כשהיא מסתובבת בתנועות מוגבלות עבור " Just Dance " ו" Poker Face ". המערכה הראשונה נפתחת בהפסקה המציגה בית חולים ברוטליסטי. אז גאגא חוזרת לבמה לכאורה מכוסה בדם, וממשיכה עם שלושה שירים שחולקים נושא לירי משותף: הזמרת מבטאת את פחדיה ומאבקיה הפנימיים. היא שוכבת על שולחן ניתוחים מוגבה באוויר עבור "Alice". במהלך "Replay", היא נישאת על ידי אחד הרקדנים שלה, לפני שהכוריאוגרפיה המלאה מתחילה וגאגא מצווה על הקהל בצרחות, "!Put Your Paws Up" עבור "Monster", גאגא מבצעת שגרת ריקודים עם מוטיבים של זומבים, ומותקפת ו"נאכלה בחיים" על ידי הרקדנים שלה, רק כדי להגיח מחדש עם ז'קט אדום עם קוצים ומשקפי שמש גדולים. לאחר הפוגה מתחילה במערכה השנייה, גאגא חוזרת לבמה לבושה באנסמבל דומינטריקס ויניל, בעוד אורות אדומים מטורפים מאירים את הבמה עבור "911". "Sour Candy" מבוצע עם כוריאוגרפיה מסונכרנת, ואחריו "Telephone", הרואה את להביורים של הסט נכנסים לשימוש בפעם הראשונה. הביצוע של " LoveGame " כולל "טחנת גיטרות", אשר הופכות את הרצועה לשילוב של דאנס - פופ והבי מטאל. רצף וידאו נוסף מציג פיצוצים שמימיים בזמן שגאגא ורקדניה מתחלפים לסאטן זהב תואם למערכה השלישית. גאגא שואלת את הקהל אם הם נאלצו אי פעם להילחם על חייהם, ומבצעת את "Babylon", אופנתיות יחד עם רקדניה. היא מקדישה את השיר לאלכסנדר מקווין. לאחר מכן, גאגא שמה על עצמה כובע מכסה פנים וצועדת באיטיות בין הקהל במסלול בין הבמה המרכזית שלה לבמה השנייה, הקטן יותר, תוך שהיא שרה "Free Woman". היא מזכירה לקהל שלה, "זה נשף, וכולם מוזמנים לכאן", כשהיא מתיישבת אל הפסנתר שלה שנמצא בתוך פסל של קוצים. לאחר שהכריזה שהיא רואה הרבה אנשים בקהל שיודעים בדיוק מי הם, היא מבצעת את המנון הקבלה העצמית שלה " Born This Way ", בתחילה בביצוע חשוף לאחור, לפני שהיא עוברת לאפטמפו של השיר וגרסה כוריאוגרפית.
בעקבות ויז'ואל שמציג פרחים ותכשיטים מלכותיים, גאגא חוזרת לפסנתר למערכה הרביעית, לבושה בתלבושת חרקים לביצוע שני שירים מ"כוכב נולד ", " Shallow " ו" Always Remember Us This Way ". במהלך "The Edge Of Glory", גאגא עוצרת לזמן קצר לנאום שבו היא מצדיעה לקהל על אומץ לבם במהלך המגפה. היא מדברת על המצב העצוב שהעניק לה השראה לכתוב את 1000Doves ומביעה חרטה על כך שהסתירה את כאבה ברצועת פופ משמחת לפני שניגנה אותו בפסנתר, כפי שהתכוונה במקור. גאגא עומדת על ספסל הפסנתר בעודה רוכנת קדימה כדי להגיע למקשים במהלך "Fun Tonight". היא מקדישה את השיר לכל מי שנמצא בחוץ עם החברים שלו, אבל לא נהנה בפנים. גאגא מקבלת מעמד למיקרופון עבור "Enigma", ומסובב את המעמד מעל ראשה במהלך ההופעה. בהפסקת הסרטון האחרונה, גאגא מדקלמת סונטה ומדברת על אמנות ואחריות האמן. לקראת הגמר החגיגי, היא מבצעת את "Stupid Love" ו"Rain On Me" בבגד גוף מעוטר קריסטל; השיר האחרון נפתח ונסגר כשגאגא שוכבת על גבה. היא חוזרת פעם אחרונה להדרן, לבוש לטקס ועור, עם טופר מתכתי. גיטרות ואפקטים פירוטכניים מלווים אותה לביצוע של שיר הנושא Top Gun: Maverick " Hold My Hand ". גאגא מצהירה על אהבתה בפני הקהל באומרה "אתה אולי לא תמיד תחזיק את היד שלי, אבל אני תמיד אחזיק את שלך." כשהיא מרימה את ידה בפעם האחרונה, התצוגות מתמקדות בטופר שלה, ואז האורות כבים.
הופעה מסחרית
נכון ל-16 ביוני 2022, בילבורד מדווחים שהסיבוב עלה על 80 מיליון דולר במכירות כרטיסים על פני 20 ההופעות שלו. לדברי ארתור פוגל, מנכ"ל חטיבת הסיורים הגלובלית של Live Nation, ההופעות בלונדון, פריז, בוסטון, טוקיו, טורונטו, שיקגו ודיסלדורף נמכרו ונשארו יותר מחודש עד לתחילת סיבוב ההופעות ביולי. פוגל דיבר מאוד על התגובה המסחרית לתאריכי הסיור המוצעים במכירה, והוסיף שמקור האכזבה היחיד שלו הוא "שאין לנו יותר זמן להוסיף עוד הופעות". הוא ציטט את לוח הזמנים של גאגא, הכולל אותה מתמשכת מגורים בלאס וגאס, Enigma + Jazz & Piano, פשוט לא אפשרו זמן לקביעת תאריכי סיורים נוספים. במהלך הקונצרט שלה בסטאד דה פראנס ב-24 ביולי הופיעה ליידי גאגא מול 76,000 איש, מה שהפך את התאריך הזה לקהל הגדול ביותר בקריירה שלה.
אֵירוֹפָּה
בביקורת על ההופעה בדיסלדורף, בוריס פופאלה מ-Welt השווה אותה לקונצרט רוק, בגלל "הידיים באוויר, צמידים מהבהבים סביב פרקי הידיים, כמה גיטריסטים עם כלי טרפז על הבמה, רקדנים מסתובבים, ובאופן מרשים מאוד, הרבה להביורים." הוא סיים להצהיר שההופעה הראשונה הייתה "חזרה של פרפורמר שניתן לכנותו בצדק אחד מכוכבי הפופ הגדולים בחיים ואולי האחרון". באופן דומה, דייוויד קובלד מ - The Line of Best Fit חשב ש"גאגא מוכיחה את עצמה ככוכבת הרוק של הדור הזה" עם התוכנית. בביקורת חמישה כוכבים ל"טלגרף"., ניל מקורמיק העיר כי הקונצרט "היה ברור לאמן כמו לקהל, והוסיף השפעה רגשית אמיתית למופע פופ מרהיב לחלוטין. זה פנטסטי שיש לו כישרון עצום כל כך למקום שבו היא שייכת". לורן אוניל מ - i גם נתנה לסיור דירוג של חמישה כוכבים. היא כינתה את גאגא "אחת המבצעות הטובות בעולם לצפייה ישירה", תוך שהיא משבחת את ההפקה, הריקודים והבליטה את הקטע האקוסטי של המופע, ואמרה כי "יש מעט זמרים שמצליחים יותר כשזה רק הקול שלהם המפתחות". כתיבה עבור רולינג סטון, האנה יוונס העניקה למופע ביקורת של חמישה כוכבים, ושיבחה את גאגא כ"אחת המבצעות המוזיקליות הגדולות ביותר" והצביעה על קטע הפסנתר כגולת הכותרת של הלילה. מייקל קראג של הגרדיאן תיאר את התוכנית כ"מחנה גבוה" ודירג אותה ב-4 מתוך 5 כוכבים. בהעניק לה את 5 הכוכבים המקסימליים, ניק לוין של NME כינה את התוכנית "מבריקת לחלוטין" ו"חזרה מרגשת עם קונספט גבוה ממיטב הפופ". על פי אדם דיווידסון מקלאש, "המופע היה בלתי צפוי כצפוי כפי שהייתם מצפים מקונצרט של ליידי גאגא עם הכל, החל מריקודים מדהימים בכוריאוגרפיה לתיאטרון אוונגרד והמון אפקטים מיוחדים שהפכו אותו ללילה לזכור עבור כל הנוכחים". ארווה היידר מהפייננשל טיימס דירג את התוכנית ב-5 הכוכבים המקסימליים בשל "הקפדה האדירה לפרטים", ואמרה כי "תלבושות המעצבות של גאגא והמטמורפוזות של אמצע השיר היו מרהיבות, הכוח הווקאלי שלה - מלא נשמה ופאנקיסטית בצורה זועקת. סיבוב - וכוריאוגרפיה חלקה מנצחת". The London Evening Standard 's ג'מה סמווייז מצאה זאת כ"מופע במה יוצא דופן שיותר מהתאמה לאמביציה של האלבום", שהיה "מגוחך ככל שהיה משכנע, ועל אחת כמה וכמה בלתי נשכח עבורו". היא תיארה את המופע כ"נישואים מושלמים של ויזואליה וקוליות" והדגישה את גאגא על "הציגה את השירה יוצאת הדופן שלה באמת".
צפון אמריקה
שרה קורצ'אק כתבה למען The Score, כינתה את הקונצרט "אירוע הפופ של הקיץ שאי אפשר לפספס", ש"ערבב רגעים של ניצחון, פגיעות, חגיגה, התרסה, כאב לב". התוכנית תוארה כ"מסע טריפי" ו"מחזה PT בארנום על חומצה", על ידי מליסה רוגירי של USA Today וג'ד גוטליב של בוסטון הראלד, בהתאמה. שלטי חוצות ג'ו לינץ' הדגיש את קטע הפסנתר של המופע, וכתב ש"השירה של גאגא הייתה נשמעת ומרשימה לחלוטין מתחילתה ועד סופה, אבל במהלך החלק הזה של המופע, אנחנו מתכבדים לעומק הצינורות המשמעותיים שלה ולזיקתה העמוקה ל - האנרגיה של הקהל. באופן דומה, סלינה פרגאסי מ"שיקגו סאן טיימס" החמיאה לקטע הפסנתר, ואמרה שזה היה "החלק הכי מעורר" בהופעה שבה "גאגא סוף סוף ישבה בשקט מספיק זמן כדי שהשירה ללא דופי שלה יזרח" עוד היא שיבחה את "החיבור האנושי האותנטי" של גאגא ואת " המאמץ ההרקולאי של תלבושות, כוריאוגרפיה, תאורה ועיצוב תפאורה שייכנס לאחד הטובים בקריירה שלה". בוב ג'נדרון מה"שיקגו טריביון".שיבח את ההופעה וכינתה אותה "הופעה לעידנים", שבה "גאגא שידרה ביטחון גדול מהחיים אך הפגינה שוב ושוב דרגות נדיבות של כנות וענווה". הוא גם הודה ב"רקדנים המיומנים" של הזמר ו"להקת הליווי התכליתית". בריטני ספנוס של רולינג סטון סברה כי "גאגא מעלה את אחת ההפקות הטובות ביותר בפופ, אבל היא טובה באותה מידה לתת לקול העצום שלה לזרוח". היא גם שיבחה את הסטליסט, וכתבה כי "הרגעים שבהם הישן התמזג עם החדש היו מספקים מאוד". The Dallas Observer 's קרלי מאי גרבלי חשבה ש"המופע הרגישה יותר מאלבום אחד בלבד ושימשה כמניפסט לזמרת, המשלבת את אהבתה למוזיקה, אופנה, קולנוע ותיאטרון כדי להרכיב את הקטלוג הרחב שלה וליצור אמירה מגובשת". על פי דן דלוקה מהפילדלפיה אינקוויירר, "המופע היה מהיר, קצבי מספק, מבוים במומחיות ועמוס באקשן, אבל עדיין איבד מומנטום לפעמים", בגלל מבנה חמש המערכות שחילק את ההצגה עם וידאו הפסקות ביניים. באופן דומה, כריס ווילמן של Variety ציין את "מרכיב המומנטום שנכנס למצב דוכן" במהלך החלפת התלבושות, אך שיבח גם את קטע הפסנתר של המופע ואת "מצב הריקוד-טריה" של גאגא. מיקאל ווד מהלוס אנג'לס טיימס כינתה את גאגא "זמרת חיה לאורך כל הדרך", וקבעה שעם המופע שלה, היא - יותר מרוב המבצעים האחרים במוזיקת פופ - "מחויבת לחשוף" את הסדקים "בשריון של מיתולוגיזציה עצמית של כוכב על."
אַסְיָה
כשכתב ליומיורי שימבון לאחר הקונצרטים ביפן, ציין יוסוקה צורוטה את הנוכחות ה"תוססת" של גאגא ואת "התלבושות האקסצנטריות [שהן] שם נרדף לה, והוסיפה כי הודות לקול השירה הבוטח שלה, החלק המופשט בפסנתר של הסרט. המופע הצליח לרתק את הקהל בדיוק כמו הביצועים הכוריאוגרפיים שלה, עתירי האנרגיה.
הקלטה
המופע ב-10 בספטמבר 2022 בלוס אנג'לס הוקלט עבור פרויקט לא ידוע. גאגא צייצה לאחר הקונצרט: "52,000 איש. סולד אאוט. 30 מצלמות מופנות אליך וטייק אחד".
מרטין אנדרסן נקסה
מרטין אנדרסן נקסה (בדנית: Martin Andersen Nexø; 26 ביוני 1869 - 1 ביוני 1954) היה סופר דני.
ביוגרפיה
נקסה נולד למשפחה גדולה בשכונה ענייה מאוד של קופנהגן, דנמרק. משפחתו עברה לנקסה (משם לקח את שמו השני) בשנת 1877. בצעירותו סבל משחפת, אך הצליח להירפא ממנה. אחרי קריירה קצרה כפועל למד בתיכון עממי ומאוחר יותר עבד כעיתונאי. באמצע שנות ה-90 של המאה ה-19 סייר במסעותיו בדרום אירופה, וספרו Soldage (משנת 1903) מבוסס במידה רבה על מסעות אלה.
כאיש הספרות היפה היה נקסה נתון בתחילה, כמוהו כ'''יוהנס ו. ינסן''', להשפעת הפסימיזם של סוף המאה (Fin de siècle), אך במשך הזמן אימץ נקודת השקפה מוחצנת יותר והצטרף לתנועה הסוציאל-דמוקרטית. מנקודה זו ואילך בלטה הנטייה החברתית בספריו. ספרו המוכר והמתורגם ביותר הוא, קרוב לוודאי, פלה הכובש, שהכרך האחרון שלו הושלם בשנת 1910. חלקו הראשון של הספר היה נושאו של הסרט "פלה הכובש", שהופק בשנת 1987. יצירתו הגדולה השנייה היא דיטה בת-אדם (1917–1921), ספר המעלה על נס את האישה העובדת והקרבתה העצמית כאם לזולתה. סרט דני, גרסה של החלק הראשון של ספר זה, הופק בשנת 1946. בשנותיו האחרונות, בין 1944 ל-1956, כתב טרילוגיה, שלא הושלמה מעולם. הטרילוגיה הייתה בחלקה המשך ל"פלה הכובש", ובחלקה אוטוביוגרפיה מוסווית.
נקסה הירבה לכתוב על מעמד הפועלים, והיה בעל עמדות קומניסטיות שהשתקפו בספרים שכתב. הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית הדנית, אם כי לא ניתק לגמרי את קשריו עם הסוציאל-דמוקרטים עד 1933. תמיד תמך בלב שלם בברית המועצות, ועמדתו זו השפיעה במובנים רבים על הדורות הבאים של סופרים שמאלנים. המשטרה הדנית אסרה אותו כקומוניסט בשנת 1941, בתקופת הכיבוש הנאצי, אך הוא השתחרר ועבר לשוודיה הנייטרלית. משוודיה נסע לברית המועצות, משם שידר ברדיו לדנמרק ולנורווגיה (שהייתה אף היא תחת הכיבוש הנאצי).
אחרי המלחמה עבר לדרזדן, שהייתה אז בגרמניה המזרחית, שם קיבל תואר אזרח כבוד. בין השאר, קרוי על שמו בית ספר תיכון בדרזדן.
נקסה מת בדרזדן בשנת 1954 ונקבר בקופנהגן.
כסופר יצא שמו לתהילה בעולם, ועד קריסת הקומוניזם במזרח אירופה המשיך להיחשב לסופר דגול שם. מעמד זה עתיד מן הסתם לדעוך שם בשנים הבאות, אך אין ספק שמקומו של נקסה מובטח בין הסופרים החברתיים החשובים של אירופה, כמו מקסים גורקי.
שר בלי תיק
שר בלי תיק הוא שר בממשלה שאינו עומד בראש משרד ממשלתי כלשהו, אך יכול להיות ממונה על טיפול בנושאים מוגדרים (כגון ענייני מיעוטים, שירותים חשאיים וכדומה). ככל שר, זכאי גם שר בלי תיק להשתתף בישיבות הממשלה וקולו נספר בהצבעות כקול שווה לזה של יתר השרים. הוא נהנה גם משכר דומה ומנהג וליווי צמוד.
לרוב מינוי שר בלי תיק מתבצע על מנת שראש הממשלה יוכל לקיים קואליציה רחבה המאפשרת משילות והפחתת לחצים ושסעים. במדינות שונות מוסד שר בלי תיק משמש לפתרון סוגיות שונות, לדוגמה בהולנד, אחד השיקולים העומדים בבסיס צירופם לממשלה של שרים ללא תיק הוא הצורך ביצירת איזונים פוליטיים בין המפלגות השונות המרכיבות את הקואליציה. ואולם בכמה מדינות ישנם גם תפקידים לשרים ללא תיק להקלת העומס על המשרדים הרשמיים לנושאים פחות חשובים.
ישנם מודלים תאורטיים שבעזרתם ניתן לעמוד על ההיגיון העומד מאחורי מינוי שר בלי תיק דוגמת הדמוקרטיה ההסדרית של החוקר ארנד ליפהרט. עם זאת, מינויים של שרים בלי תיק סופגים בדרך כלל ביקורת ציבורית רבה, בטענה לבזבוז כספי ציבור למימון תפקידים מיותרים.
מיגרנה
מיגרנה (בעברית: צדעת, צִלְחָה, או צַלְחִית) היא צורה נפוצה של כאב ראש, בדרך כלל אינטנסיבית מאוד ומגבילה את הפעילות, לפעמים אפילו עד השבתה מוחלטת. המחלה מוכרת עוד מימי קדם וביוון העתיקה כונתה HEMICRANIA (חצי ראש). שם זה שובש במשך הדורות והפך למיגרנה - MIGRAINE.
שר בלי תיק
שרים בלי תיק בעולם
במדינות שבהן אין ממשל המבוסס על קואליציה, דוגמת ארצות הברית, לרוב לא ימצא תפקיד שר בלי תיק משום שבמדינות מסוג זה הממשלה או הקבינט מתפקדים בעיקר כגוף מייעץ ועל כן אין טעם במינוי שר בלי תיק שלגביו הוא מייעץ.
תפקידים וזכויות
בתיקון לחוק יסוד: הממשלה, שנכנס לתוקף החל מהבחירות לכנסת העשרים, נשללה האפשרות למנות שר בלי תיק. תיקון זה בוטל, משיקולים קואליציוניים, פחות מחודשיים לאחר שנכנס לתוקף.
מיגרנה
המיגרנה מתחילה, ברוב המקרים, בגיל ההתבגרות ובמקרים רבים נעלמת בגיל 50–60, אך יכולה להופיע גם בילדים ובקשישים ולהמשיך לאורך כל החיים. המחלה נחשבת לשכיחה מאוד ומופיעה ב-20%–22% מהנשים ו- 10%–12% מהגברים. מיגרנה נחשבת היום למחלה תורשתית פילוגנטית (תלויה במספר גנים ולא בגן אחד) ומולטיפקטוריאלית (מספר מנגנונים גורמים להופעתה). בנוסף לגורם הגנטי יש גם גורמים סביבתיים למחלה. היא מאופיינת בהתקפי כאב חד, הפוגעים בדרך כלל בחצי אחד של הראש. המיגרנה מלווה לעיתים קרובות בבחילה, הקאה, רגישות גבוהה לאור ולרעש, לעיתים גם תופעות ויזואליות עם דוגמאות של אורות וצללים ולעיתים נדירות אף חולשה או שיתוק בחצי הגוף.
שר בלי תיק
תפקידים וזכויות
אלה מאפייני המשרה:
מיגרנה
מחלקים היום את המיגרנה לשני סוגים עיקריים: מיגרנה עם אאורה (AURA) ומיגרנה ללא אאורה. קיימים גם סוגי מיגרנה נדירים יותר כמו - מיגרנה בזילרית המאופיינת בעיקר על ידי התקפי סחרחורת ופגיעה בשיווי משקל, מיגרנה של ילדים היכולה להתאפיין בהתקפי כאב בטן עם או ללא כאב ראש, מיגרנה אוקולרית שבה עיקר התסמינים הם תסמיני הפרעת ראייה ועוד סוגים נדירים יותר.
שר בלי תיק
מבט השוואתי
ניתן לראות כי אמנם מספר השרים כמעט הכפיל עצמו לאורך ממשלות ישראל, אך מספר השרים בלי תיק נשאר יחסית קבוע ובעל קו רגרסיה מתון. המצב שבו מספר השרים שווה למספר המשרדים הביצועיים הוא נדיר. בפועל, שני מצבים שכיחים יותר: מצב שבו מספר המשרדים גדול יותר ממספר השרים (כפי שהיה בממשלות הראשונות ובממשלת נתניהו), ומצב שבו מספר השרים עולה על מספר המשרדים הביצועיים.
מיגרנה
התקף אופייני במיגרנה נמשך משעתיים ועד שלושה ימים במקרים קיצוניים. התקף מיגרנה עלול להתעורר בשל מגוון גורמים: גירוי חושי חזק כמו ריחות מסוימים, אורות חזקים, רעש קיצוני, גורמים נפשיים כמו מתח, וסת, אי-סדירות בשינה, שתייה ואכילה ואף אכילת מאכלים כגון גבינה צהובה או שוקולד. אצל חלק גדול מהנשים המיגרנוטיות, ההתקף קשור לווסת, בייחוד לאמצעה.
ארגון הבריאות העולמי (WHO) הגדיר את המיגרנה כ"מצב תחלואה כרוני ומגביל מאוד", זאת כיוון שהמחלה פוגעת באופן קשה באיכות החיים של החולה.
שר בלי תיק
מבט השוואתי
המצב בו אין הלימה בין מספר המשרדים (התיקים) לבין מספר השרים אינו תופעה ישראלית ייחודית ונובע מהמשטר הפרלמנטרי הרב-מפלגתי ומהאילוצים הקואליציוניים. מבט על סוגי משטר שונים ועל תצורות ממשלה אחרות מלמד כי גם במשטרים מסוגים שונים עשוי להיווצר מצב בו ישנו שר בלי תיק, או שר בלי תיק האמון על נושא מסוים. לדוגמה, בארצות הברית בה יש משטר נשיאותי (השרים, המכונים מזכירים, הם אנשי מקצוע הממונים ישירות על ידי הנשיא ללא שיקולים קואליציוניים) היינו מצפים כי תהיה יציבות רבה יותר של מבנה הממשלה ביחס למשטרים פרלמנטריים. אבל מבט על ארצות הברית חושף כי הדבר אינו כן. אמנם מבנה משרדי הממשלה יציב יחסית, אך לעיתים ובהתאם לנסיבות היסטוריות עשויים לחול שינויים. בממשל רייגן עדיין היו רק 13 משרדי ממשלה, אך בתום תקופת כהונתו הוא פעל להוספת "המשרד לענייני יוצאי צבא", אשר התווסף כחלק מממשל ג’ורג’ בוש האב. בממשל קלינטון שודרג מעמדם של ראשי שתי רשויות לחברי קבינט (הממונה על המסחר וראש מחלקת המנהל והתקציב).
מיגרנה
תסמינים
התסמינים של מיגרנה משתנים מחולה לחולה. עקב כך, החוויות שהסובל ממיגרנה מרגיש לפני, תוך כדי ואחרי ההתקף לא מוגדרות היטב. ארבעת השלבים הבאים נפוצים אצל חולים רבים אבל לא יתקיימו בהכרח אצל כל אחד הסובל ממיגרנה:
שר בלי תיק
מבט השוואתי
חוסר הלימה בין מספר השרים לבין מספר התיקים קיים במשטרים פרלמנטריים נוספים, בקנדה למשל, שבה ממשלה של מפלגה אחת בעלת רוב פרלמנטרי שולטת בדרך כלל, מספר השרים בממשלה נע מאז 1980 בין 22 ל-30. באוסטרליה, מספר השרים בממשלה נע בין 13 ל-20. בניו זילנד עד 1996 הייתה נהוגה בה שיטת בחירות רובית, אשר הביאה למערכת דו-מפלגתית ולממשלות של מפלגה יחידה בעלת רוב פרלמנטרי. מספר השרים בממשלה נע בין 18 ל-23. ב-1996 הופעלה לראשונה שיטת בחירות חדשה ויחסית, שבעקבותיה נוצרה מערכת רב-מפלגתית וצורך בממשלות קואליציוניות. אולם למרות המעבר מממשלה של מפלגה אחת לממשלות קואליציוניות, מספר המשרדים לא עלה ולא השתנה באורח מובהק. בהולנד, גודל הממשלה יציב למרות הקואליציות: מאז 1959, מספר השרים לא ירד מ-13 ולא עלה על 16. באירלנד (אשר גם בה לרוב ממשלות קואליציוניות) מספר השרים עומד מאז 1961 ללא שינוי על 15.
ביקורת בישראל
עיקרי הביקורת הנשמעת בתקשורת מתמקדת בגודל הממשלה, כלומר במספר השרים, ובעיקר בנושאי התואר "שר בלי תיק". תפקיד זה הופיע כבר בממשלה השלישית, ומאז היה בשימוש ברוב ממשלות ישראל. הביקורת מתרכזת לרוב סביב העלות התקציבית הגבוהה ובהיעדר תוכן בתפקיד. עם זאת יש לזכור כי במשטר פרלמנטרי רב-מפלגתי חלוקת משרות שר, אפילו ללא תיק ביצועי, היא אחת מהתשואות הקואליציונית המקובלות ביותר ולא פעם היא חיונית כמנגנון של איזון בין-מפלגתי. אף על פי שאינו ממונה על משרד ביצועי, השר בלי תיק הוא חבר מלא בממשלה, בעל קול שווה לשאר עמיתיו השרים. הבעיה מתחילה כאשר מספר השרים ללא תיק חורג מעבר למספרים המקובלים בממשלות קודמות, כפי שקרה בממשלת האחדות הראשונה של יצחק שמיר (שבעה שרים ללא תיק) ובממשלה הראשונה של שרון (שישה שרים ללא תיק). וכן בממשלת גולדה (6). המצדדים טוענים, כי השר בלי תיק הוא בדרך כלל חבר כנסת ועלותו התקציבית לא שונה מהותית בעקבות מינויו לשר, וכן כי קולו בממשלה חשוב לאיזון הצבעות.
מיגרנה
שלב האאורה
ה"אאורה" (מילולית: הילה) נגרמת עקב תופעה נוירולוגית ממוקדת המתרחשת מיד, לפני או במשך המיגרנה עצמה. הסימנים מופיעים בדרך כלל בהדרגה במשך 5–30 דקות לפני שכאב הראש מתחיל. הסימפטומים של האאורה הם בדרך כלל חושיים בטבעם.
אאורה ויזואלית היא הנפוצה מהאירועים הנוירולוגיים. ישנה הפרעת ראייה הכוללת לרוב הבזקי אור לבנים חסרי צורה ולעיתים נדירות אור צבעוני או מזוגזג בצורת חומה בצורה. ישנם חולים המתלוננים על ראייה מעורפלת כאילו שהם מסתכלים דרך עשן או זכוכית ולעיתים מנהרה. יכולה להופיע גם הפרעה בשדה הראייה, נקודות שחורות ("זבובים") בתוך שדה הראייה ולעיתים עיוורון מלא וחולף. אאורה סומטוסנסורית (חושית) כוללת הרגשת נמלול (מחטים) באזור היד והזרוע ובאזור חלל האף והפה. הנמלול אז מתרחב מהיד לעבר הזרוע ועלול לכלול את הפנים, השפתיים והלשון. במקרים חמורים יכול להופיע שיתוק חצי גוף או הפרעת דיבור חולפת.
כאב הראש
מיגרנה טיפוסית היא כאב בינוני עד חזק בצד אחד של הראש המגיע בפעימות. לעיתים הכאב מוגבר עקב פעילות גופנית. לא כל המאפיינים הכרחיים כדי לקבוע מיגרנה. הכאב עלול להיות גם בשני צידי הראש או להתחיל בצד אחד ולהפוך לכללי. לעיתים הצד הכואב מתחלף לסירוגין מהתקף אחד לבא.
הכאב מתגבר בהדרגה, מגיע לשיא ואז מתחיל להיחלש. סך משך ההתקף הוא 4–72 שעות אצל מבוגרים ושעה עד 48 שעות אצל ילדים. תדירות ההתקפים משתנה, מפעמים ספורות בכל החיים ועד כמה פעמים בשבוע. החולה הממוצע סובל מ-2–4 התקפים בחודש. גם עוצמת הכאב משתנה בין החולים ומלווה בתופעות אחרות. אצל חולים רבים אובד התיאבון במשך ההתקף, למעלה מ-90% סובלים מבחילה וכשליש מהקאה. חולים רבים חווים גירויי יתר בחושים הגורמים לפוטופוביה (פחד מאור), פונופוביה (פחד מרעש) ואוסמופוביה (פחד מריח), ומבקשים לשהות בחדר שקט וחשוך.
ראייה מעורפלת, גודש באף, שלשול, תכיפות במתן שתן, שינוי בצבע העור והזעה נראים לעיתים בשלב זה. תיתכן התפתחות של בצקת בקרקפת או בעור הפנים, רגישות בקרקפת, בליטה של וריד או עורק במצח וקישוי של העורף או הצוואר. תופעה נפוצה נוספת היא חוסר יכולת ריכוז.
שלב הפוסטדורם
החולה עלול להרגיש עייף, מותש, ועצבני. כמו כן, תיתכן רגישות יתר בקרקפת ופגיעה ביכולת הריכוז.
פתופיזיולוגיה
במשך שנים רבות נחשבה מחלת המיגרנה למחלה של כלי הדם, אך היום היא נחשבת מחלה של המוח. בשלב האאורה נוצר תהליך המכונה "דיכוי מתפשט" (SPREADING DEPRESSION), כאשר באזור מסוים של קליפת המוח חלה ירידה בפעילות, ההולכת ומתקדמת לאזורים שכנים. באזור המסוים הזה חלה עליה ניכרת באספקת הדם עם עליה באשלגן ובחומצה גלוטמית. לאחר מכן חלה ירידה ניכרת של אספקת הדם ושל הפעילות באותו אזור. ירידה זאת בפעילות ובאספקת הדם היא הגורם לשלב כאב הראש. כל השינויים הללו מגרים אזור אחר בגזע המוח האחראי לעצבוב כלי הדם של הדורה (אחד מקרומי המוח). כלי דם אלו מתרחבים ומפרישים חלבוני פלזמה, טסיות ותאים המכונים MASTCELLS. כתוצאה מכך נוצרת תגובה דלקתית עצבית אזורית. זאת, בתורה, משתתפת בגרימת כאב הראש, וגם משפיעה על אזורים אחרים של גזע המוח וגורמת לתסמינים השונים כגון בחילה, הקאה וכו'.
טיפול
הטיפול במיגרנה מתחלק לשתי קבוצות: הטיפול בהתקף החריף מטרתו להפסיק בהקדם האפשרי את ההתקף המיגרנוטי המתקיים ולהחזיר במהירות את החולה לתפקוד מלא. ישנן שתי שיטות למתן טיפול זה: התרופות העיקריות והייחודיות שנותנים היום למיגרנה הן תרופות ממשפחת הטריפטנים (TRIPTANS). קיימים מספר סוגים של טריפטנים (בישראל - IMITREX, SUMATRIDEX, ZOMIG, RELERT, RIZALT, NARAMIG). כל התרופות האלו פועלות באותו מנגנון ונבדלות אחת מהשנייה רק במהירות ואורך זמן הפעולה ובעוצמת תופעות הלוואי האפשריות. הטריפטנים הם חומר כימי תואם סרוטונין ( SEROTONIN AGONISTS) כאשר הסרוטונין הוא חומר כימי שכיח באופן טבעי במוח. הטריפטנים משפיעים באופן ייחודי על כלי הדם בדורה ועל אזורים של גזע המוח וכך מונעים את התרחבות כלי הדם וכן את היווצרות הדלקת העצבית שתוארה מעלה. תרופות אלו הן יעילות מאוד ובטוחות לשימוש, אינן מרדימות ואינן משפיעות על הנהיגה. תופעות לוואי אפשריות הן לחץ בחזה לא מסיבה לבבית, תחושת חולשה כללית וסחרחורת סמוכה לזמן נטילת התרופה וחזרת ההתקף המיגרנוטי כעבור 24 שעות. תופעות הלוואי הן מאוד אינדיבידואליות וכן גם הצלחת התרופה ועל כן לא ניתן לחזותן מראש ולעיתים יש לנסות מספר תרופות עד שמגיעים לתרופה ה"נכונה" והמצליחה. סיכון נוסף שיש בשימוש בטריפיטנים הוא תופעת כאבי ה'ריבאונד'. שימוש מופרז בטריפיטנים (נמדד במספר פעמים בשבוע), עלול לגרום לתופעת 'התמכרות' לכדורים. התופעה מתבטאת בכך שמיגרנות מתחילות להיווצר עם התפוגגות ההשפעה של התרופה, כתוצאה מכך שהגוף מתרגל ודורש את התרופה. הדבר גורם ל'מעגל קסמים' של שימוש הולך וגובר בתרופה, ולהגדלת המינון. היחלצות ממצב זה אינה פשוטה, ויכולה לדרוש התערבות רפואית הכוללת שימוש בסטרואידים, ולעיתים להתבצע תחת אשפוז.
במידה וטיפול תרופתי אינו עוזר ניתן לבצע גירוי עצבי עורפי על ידי פולסים חשמליים.
הטיפול המונע
הטיפול המונע הוא טיפול נוסף לטיפול הניתן בזמן ההתקף החריף והוא ניתן באופן קבוע, יומיומי. מטרותיו הן:
לפי הקריטריונים הנאורולוגיים המקובלים היום מתחילים בטיפול מונע כאשר במשך 3 חודשים ומעלה יש יותר משישה התקפים מיגרנוטיים לחודש הדורשים טיפול חריף. כאשר מתחילים בטיפול מונע על הרופא לשקול מספר דברים:
התרופות העיקריות של הטיפול המונע הן:
מיגרנה ושבץ
ישנם מחקרים שדווחו על קשר מסוים בין מיגרנות לבין הסיכוי ללקות בשבץ מוחי בהמשך החיים. ניתוח מקיף של מספר מחקרים כאלה ב-British Medical Journal מ-2005 אישש מסקנות אלו. הקשר היה עוד יותר מובהק אצל צעירות הסובלות ממיגרנה עם אאורה. מכניזם הקישור אינו ברור אך ייתכן ומדובר בשינויים כרוניים בכלי הדם במוח הקשורים בעקיפין לשתי התופעות.
תקרית פשודה
תקרית פשודה (באנגלית: Fashoda Incident; בצרפתית: Crise de Fachoda) הייתה תקרית צבאית ודיפלומטית שאירעה בין צרפת ובריטניה בעיירה הסודאנית פשודה (Fashoda) בשנת 1898, על רקע המאמצים האימפריאליסטים לכיבוש אפריקה. במהלך התקרית הגיע כוח צבא צרפתי קטן מן החוף האטלנטי, לאחר מסע, לעיירה פשודה הממוקמת לגדות הנילוס הלבן. מספר חודשים מאוחר יותר הגיעה לעיירה משלחת צבאית בריטית גדולה שהייתה בשלביו האחרונים של דיכוי מרד המהדי בסודאן. התקרית הסתיימה בחוזה בין ממשלת צרפת לממשלת בריטניה המורה על נסיגת הכוח הצרפתי מפשודה ועל חלוקת אזורי ההשפעה בין צרפת ובריטניה במחצית הצפונית של יבשת אפריקה.
פשודה
פשודה, כיום קודוק, היא ישוב קטן השוכן על הגדה המערבית של הנילוס הלבן בדרומה של סודאן. היישוב נמצא על אזור מוגבה ביחס לסביבתו ולכן בחודשי הקיץ, כאשר הנילוס עולה על גדותיו מוצפים אזורים נרחבים בסביבה. באותם חודשים הופכת פשודה לאי יבש, מוקף בביצה מוכת מלאריה ושורצת תנינים והיפופוטאמים. הפרשי הגבהים בין הנהר ליבשה מאפשרים עגינת ספינות לאורך קילומטרים רבים ולכן מושך האזור כובשים הנעים בעזרת ספינות. האוכלוסייה המקומית באזור היא אוכלוסייה של ציידים-לקטים שאינם עוסקים בחקלאות. המצרים קבעו בפשודה את בית הממשל המקומי בימי השלטון המצרי.
מאורעות פשודה
ב 1898 יצאה משלחת מחקר צרפתית מאזור ברזוויל שליד החוף האטלנטי כשמטרתם הסופית הייתה חופי האוקיינוס ההודי. בראש המשלחת עמד רב-סרן מרשן (Marchand) וסגנו סרן ז'רמן. במשלחת היו עוד שמונה קצינים ומש"קים צרפתים וכן 120 חיילים מאזור ניז'ר. המשלחת הייתה מצוידת בשלוש סירות קטנות. המשלחת הגיע לפשודה לאחר ניתוק של ארבעה חודשים מן הציוויליזציה המערבית, ולאחר שחמישית מאנשיה מתו בדרך ממחלות שונות.
כאשר המשלחת הצרפתית הגיעה לפשודה עמדה בריטניה לחסל את מרד המהדי, מוחמד אחמד. כוחותיה כבשו את ברבר ועמדו לפני ההסתערות על ח'רטום. המידע הראשון על כוח זר בדרום סודאן הגיע ב-7 בספטמבר 1898, מידיעות שהגיעו משבויי מלחמה סודאנים שנישבו באזור אום דורמן (אנדרמן בהגייה האנגלית). הכוח סיפר שלפני מספר שבועות יצאו כ-1,000 לוחמים לדרום למטרת הצטיידות במזון, באזור פשודה ירו עליהם חיילים שחורים בפיקוד לבן תחת דגל בלתי מזוהה. אחרי שבקרב נפלו כ-44 לוחמים סודאנים שלח מפקדם סירה קטנה במעלה הנילוס על מנת לדווח לח'ליף על הכוח. בבדיקת הקליעים שפגעו בסירה נמצא כי הכוח התוקף השתמש בכלי נשק מודרניים המאפיינים צבאות מערביים.
רוב הזמן נהגו שני המחנות בכבוד מאופק זה עם זה. הבריטים סיפקו לצרפתים מזון, תרופות ועיתונים, והצרפתים סיפקו לבריטים ירקות ופירות טריים שגידלו באזור. באוקטובר יצא רב-סרן מרשן לקהיר על סיפונה של ספינה בריטית והותיר בפיקוד את סגנו סרן ז'רמן. ז'רמן החל במדיניות תוקפנית כנגד חיל המצב הבריטי. בין היתר ניסה ז'רמן לגייס לשירותו את ראשי השבטים המקומיים שביקשו להצהיר על נאמנותם בפני המשלחת הבריטית. רק בזכות הנהגתו התקיפה אך המאופקת של קולונל ג'קסון נמנעה תקרית שעלולה הייתה לגרום לפריצתה של מלחמה כוללת בין אנגליה לצרפת.
בתחילת דצמבר חזר מקהיר רב-סרן מרשן ובידיו פקודות הנסיגה. הדגל הצרפתי מעל פשודה הורד ב-11 בדצמבר והמשלחת הצרפתית עזבה את האזור.
מאורעות במישור הדיפלומטי
הידיעה על נוכחות הכוח הצרפתי בסודאן התקבלה בבריטניה בהתמרמרות גדולה. ממשלת צרפת בעזרת 12 חיילים צרפתיים ביקשה לגזול מבריטניה את השלטון על סודאן, חבל ארץ שבריטניה השקיע מאמצים גדולים בכיבושו. בריטניה הייתה נחושה שלא לאפשר לצרפת דריסת רגל במזרח אפריקה. הצי הבריטי הוכנס לכוננות, העיתונות גויסה ובאוויר נשבו רוחות מלחמה.
לעומת הנחישות הבריטית לצרפת היו סיבות טובות שלא לצאת למלחמה. ראשית, מבחינה צבאית, אף על פי שצבא צרפת היה גדול מצבא בריטניה, הצי הבריטי היה חזק הרבה יותר מן הצי הצרפתי וללא צי לשינוע הכוחות אין אפשרות לצאת למלחמה באפריקה. שנית, מבחינה דיפלומטית, מלחמה עם בריטניה תזיק לצרפת. הקייזר הצעיר של גרמניה, וילהלם השני, החל במדיניות דיפלומטית אגרסיבית שעלולה להידרדר למלחמה (וכך באמת קרה ב-1914), ובמלחמה כזאת תזדקק צרפת לעזרת בריטניה, לכן חבל לאבד את בריטניה כבעלת ברית בשל שאיפות קולוניאליסטיות. ולבסוף, צרפת בעת ההיא הייתה מרותקת לפרשת דרייפוס ופינה נידחת זאת במזרח אפריקה לא תפסה מקום גבוה בסדר היום הציבורי.
ממשלת צרפת הורתה לחייליה לסגת בנובמבר 1898, ובמרץ 1899 נחתם הסכם בין צרפת ובריטניה לחלוקת צפון אפריקה ביניהן. על פי ההסכם בריטניה תשלוט במקורות נהר הנילוס והקונגו, בעוד צרפת תהיה בעלת השליטה בשאר המחצית הצפונית של יבשת אפריקה. אף על פי שכתוצאה מההסכם זכתה צרפת בשטח גדול יותר, הוא היה חסר נהרות (פרט לנהר הצ'ארי) ולכן קשה מאוד לאחזקה.
במהלך סיקור האירועים בעיתונות הצרפתית זכה הביטוי "אלביון הצבועה" לשימוש נרחב.
האימפריה הסאסאנית
האימפריה הסאסאנית (224–651) הייתה האימפריה הפרסית הקדם-אסלאמית האחרונה.
השושלת הסאסאנית כבשה את השטח מהשושלת הארסאקידית הפרתית. כעבור ארבע מאות שנה נכבש השטח על ידי האימפריה המוסלמית כחלק מהכיבושים של הח'ליפים האיסלאמיים. הסאסאנים כינו עצמם "מדינת האיראנים/ארייאנים", ותואר העומד בראשה היה "שאהנשאה", מלך המלכים. בירתה הייתה בקטסיפון. דת האימפריה הייתה הזורואסטריות אך פרחו בה דתות שונות ובהן היהדות, כנסיית המזרח, נצרות ארמנית ומניכאיזם.
תקופת הסאסאנים היא אחת מהחשובות בהיסטוריה של איראן: במהלכה התפתחה התרבות הפרסית והיא הייתה האימפריה הפרסית הגדולה האחרונה לפני הכיבוש המוסלמי. הייתה לה השפעה הן על התרבות הרומית, והן על תרבויות מזרח אסיה בתקופה זו. חלק גדול מהמורשת של האימפריה הסאסאנית נמשכה אל תוך תקופת הכיבוש המוסלמי, והשפיעה על דפוסי השלטון וכן על תרבותה של האימפריה המוסלמית.
הסאסאנים אף הגיעו בשנת 614 לירושלים ובעזרת היהודים כבשוה מידי הקיסר הביזנטי הרקליוס. ב-628 השיבו את העיר לידי הרקליוס קיסר ביזנטיון.
סנדרה דיי או'קונור
סנדרה דיי או'קונור (באנגלית: Sandra Day O'Connor; נולדה ב-26 במרץ 1930), היא משפטנית אמריקאית, שופטת בית המשפט העליון של ארצות הברית בשנים 1981–2006. או'קונור מונתה על ידי רונלד רייגן והייתה האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה. בבית משפט מפולג בין שמרנים לליברליים היה קולה של או'קונור, שמרנית מתונה, פעמים רבות הקול המכריע. דבר זה הפך אותה, בעיני רבים, למשפטנית המשפיעה ביותר בארצות הברית ואולי בעולם המערבי כולו. או'קונור כיהנה תחת נשיאי בית המשפט העליון וורן ברגר, ויליאם רנקוויסט וג'ון רוברטס (לתקופה קצרה בת מספר חודשים).
קודם כיהנה בבית המשפט העליון הייתה פוליטיקאית מטעם המפלגה הרפובליקנית באריזונה וכיהנה בראש סיעת הרוב בסנאט המדיני. עם ההודעה על כוונת מינויה בידי הנשיא רייגן, עברה ההצבעה בדבר המינוי עם תמיכה גורפת מקרב הסנאט של ארצות הברית. בתקופת כהונתה בבית המשפט הוגדרה על ידי פרסומי חדשות שונים בתור אחת מבין הנשים החזקות בעולם. ביולי 2005 הודיעה על פרישתה והוחלפה ב-2006 על ידי סמואל אליטו. לאחר פרישתה החליפה את הנרי קיסינג'ר בנשיאות מכללת ויליאם ומרי. באוגוסט 2009 העניק לה נשיא ארצות הברית ברק אובמה את מדליית החירות הנשיאותית.
האימפריה הסאסאנית
מכיוון שהסאסאנים שלטו בבבל בתקופת ההתגבשות והחתימה של התלמוד הבבלי, הייתה לתרבותם גם השפעה על עיצוב ההלכה היהודית בתקופה זו, ועל התלמוד עצמו בכלל.
ראשית האימפריה (205–310)
השושלת הסאסאנית נוסדה בידי ארדשיר הראשון (226–241), צאצא של משפחת כהנים של האלה אנאחיטה מאיטקר במחוז פרסיס, שבתחילת המאה ה-3 לספירה נעשו למושלי המחוז. אביו פאפאג (שמו מבוטא גם באבאק או פאפאק), היה בתחילה השליט של עיירה קטנה ששמה חייר, אך הצליח להדיח את שליט המחוז פרסיס בשנת 205 ולמנות את עצמו לשליט במקומו. אמו הייתה בתו של שליט המחוז פריס. סבו מצד האב היה הכהן הגדול של מקדש אנחיטה.
סנדרה דיי או'קונור
תחילת דרכה ולימודיה
סנדרה דיי נולדה באל פאסו, טקסס, ב-26 במרץ 1930. הוריה, הארי ועדה מיי דיי, היו הבעלים של חוות בקר בדרום מזרח אריזונה, חווה גדולה שהייתה המצליחה ביותר באזור. בהתחלה, בחווה המרוחקת לא היה חשמל או מים זורמים. כתוצאה מכך, סנדרה גדלה והפכה לבעלת תושייה, כולל מיתוג בקר ולמידה לתקן קשיים מכניים בחווה.
האימפריה הסאסאנית
ראשית האימפריה (205–310)
המלך הפרתי באותה תקופה, ארטאבאנוס, היה עסוק במאבק עם אחיו במסופוטמיה, ולכן לא נתן את דעתו למתרחש במחוז פרסיס. לאחר מות פאפאג סביב שנת 220, נאבק ארדשיר באחיו שאפור על השליטה בפרסיס, אך שאפור מת בתאונה בשנת 222.
סנדרה דיי או'קונור
תחילת דרכה ולימודיה
ההתנסויות שלה בילדותה בעסקי הוריה סייעו בעיצוב אופיה ודמותה כאשר היא פיתחה את אמונתה בעבודה קשה, אך גם הוריה רצו שסנדרה תקבל השכלה ברמה גבוהה. כשגרה באזור כה כפרי ומרוחק, אפשרויות הלימודים היו מוגבלות, והיא מצידה הראתה סימנים של מצוינות. בגיל ארבע היא למדה לקרוא. לאחר שחקרו מקומות ובתי ספר שיהיו ההתאמה הטובה ביותר ליכולותיו של סנדרה, הוריה שלחו אותה ללמוד בבית ספר באל פאסו, טקסס, ובמקביל לגור עם סבתה. באל פאסו, סנדרה הצעירה למדה בבית הספר רדפורד לבנות ואחריו בתיכון אוסטין. היא בילתה את הקיץ בבית הוריה באריזונה והתגוררה עם סבתה במהלך שנת הלימודים. סנדרה הייתה תלמידה מצליחה וסיימה את לימודיה בתיכון בגיל שש עשרה.
אביה של סנדרה דיי שאף ללמוד באוניברסיטת סטנפורד בקליפורניה. עם זאת, לאחר מות אביו היה עליו לשוב לחווה המשפחתית ולתחזק את העסק לבקשת עורכי הדין שהו אחראים לתקופה על הנכס בעקבות מות אביו. סנדרה התכוונה להגשים את חלומו של אביה: לאחר שסיימה את לימודיה בתיכון ב-1946, היא פנתה לאוניברסיטת סטנפורד למרות ההסתברות שייתכן והיא לא תתקבל עקב היותה אישה. בתחרות מול מועמדים רבים אחרים על הזכות ללמוד, היא התקבלה לאוניברסיטה.
סנדרה הצטיינה והפכה לנשיאת הכיתה המצטיינת בסטנפורד. בתוכנית שבה סיימה שני תארים בשש שנים בלבד במקום שבע, סיימה בשנת 1950 תואר ראשון בכלכלה וקיבלה את התואר במשפטים בשנת 1952. במהלך לימודי המשפטים הייתה חברה בוועדת העורכים של מגזין הסיקור המשפטי של סטנפורד (Stanford Law Review), מעמד נחשב להיות כבוד גבוה עבור סטודנט למשפטים. עם סיום הלימודים, היא הייתה בראש כיתתה, סיימה את לימודיה במקום השלישי במחזור מתוך 102 תלמידים. סנדרה הייתה רק ​​שני מקומות מאחורי עמיתה לספסל הלימודים, הסטודנט למשפטים ולימים נשיא בית המשפט שכיהנה בו, ויליאם רנקוויסט (1924–2005), שסיים במקום הראשון במחזור.
קריירה מוקדמת
לאחר שסיימה את בית הספר למשפטים, סנדרה המשיכה להגיש מועמדויות למשרדי עורכי דין בסן פרנסיסקו ולוס אנג'לס, אך היא לא הצליחה למצוא עבודה כעורכת דין על אף הצטיינותה בלימודיה. הוצע לה תפקיד כמזכירה משפטית, משרה שלא תאמה את השכלתה והכשרתה. במקום זאת, היא הייתה כה נואשת שהסכימה לעבוד ללא תשלום אצל התובע המחוזי, שהתקשה למצוא לה חדר. היא לקחה משרה כסגנית עורכת דין מחוזית בסן מטאו, קליפורניה, ושם חלקה משרד ביחד עם מזכירה. במהלך תקופה זו, היא גם נישאה לג'ון או'קונור, שהיה כיתה אחת מאחוריה בסטנפורד. עם סיום לימודי המשפטים, עברו בני הזוג לגרמניה המערבית, שם שירת ג'ון כעורך דין מטעם צבא ארצות הברית. לאחר מכן עבדה סנדרה או'קונור כעורכת דין אזרחית, והתמחתה בחוזים.
עם שובם לארצות הברית, התיישבו הזוג או'קונור באזור פיניקס, אריזונה. או'קונור ועורך דין נוסף פתחו משרד עורכי דין בפרברי מריוואל; אבל במשך השנים הבאות היא הקדישה את רוב זמנה לגידול שלושת בניה, שנולדו בין 1957 ל-1962. או'קונור גם הצטרפה לקבוצות רבות והפכה למתנדבת לשיפור איכות וחיי הקהילה שלה, ושם החלה לקחת תפקיד פעיל בפוליטיקה המקומית, והתחברה עם המפלגה הרפובליקנית.
בשנת 1965, חזרה או'קונור לעבודה במשרה מלאה כאחד מעוזרי התובע הכללי של אריזונה, כדי לסייע לקצין המשפטים הראשי במדינה. ב-1969 התפטר סנאטור מדיני ממחוז החקיקה שלה, מה שהוביל את מושל אריזונה ג'ק ויליאמס (1909–1998) למנות את או'קונור למלא את המושב הפנוי, ובכך הייתה או'קונר לסנאטורית בסנאט המדיני של אריזונה. כאשר התפקיד עמד לבחירות ב-1970, או'קונור זכתה בבחירות ונבחרה מחדש בפער רחב ב-1972. כמו כן היא גם נבחרה למנהיגת הרוב הרפובליקני על ידי עמיתיה בסנאט של המדינה ב-1972, האישה הראשונה במדינה שהחזיקה במשרה זו.
ב-1974, או'קונור בחרה לעזוב את הסנאט ואת בית המחוקקים של המדינה כדי להיכנס לזרוע השיפוטית של הממשל, והתמנתה לשופטת מחוזית בבית המשפט של מחוז מאריקופה. ב-1979 ברוס באביט, מושל אריזונה, מינה אותה לבית המשפט לערעורים של אריזונה. או'קונור הייתה המייסדת של איגוד עורכות הדין באריזונה ושל האיגוד הלאומי לשופטות.
מינויה ואישורו בסנאט
במהלך החודש האחרון של מסע הבחירות לנשיאות ב-1980, המועמד הרפובליקני רונלד רייגן (1911–2004) פעל לקדם תמיכה בכוח ההצבעה של נשים. הוא הצהיר שאם ייבחר, ​​הוא ימנה אישה לבית המשפט העליון של ארצות הברית. ביולי 1981, רייגן, לאחר שנבחר לנשיא ארצות הברית, עמד בהבטחתו ומינה את סנדרה דיי או'קונור בעקבות פרישתו של השופט הרפובליקני פוטר סטיוארט. הסנאט אישר את מינויה במהירות בהצבעה של 0–99 בעד, כשרק הסנאטור הנעדר מקס בוקוס ממונטנה לא יכול להשתתף בהצבעה שתוצאותיה היו פה אחד. כך, סנדרה דיי או'קונור הפכה לשופטת האישה הראשונה בהיסטוריה בת 191 השנים של בית המשפט העליון. בזמן שהיא נבחרה על ידי הנשיא, היא הפכה לאדם הראשון שמונה לבית המשפט העליון מזה 24 שנים, שהיה לו ניסיון בבתי משפט ממלכתיים ולשופטת הראשונה מזה 32 שנים עם ניסיון בחקיקה שכיהנה בבית מחוקקים במדינה.
במהלך כהונתה המדהימה בבית המשפט העליון שנפרשה על פני כמעט רבע מאה, או'קונור מילאה תפקיד מכריע בהחלטות מפתח רבות, וזכתה להערכה רבה כהוגה עצמאית ושופטת רבת השפעה. במהלך נאום הפתיחה שנשאה בסטנפורד ב-2004, היא שקלה את מינויה על ידי הנשיא רייגן:
עמדותיה הכלליות
אף שרוב פסיקותיה שמרניות, ובעיקר היא מאמינה גדולה בעצמאותן של המדינות מול הממשל הפדרלי, הייתה העמדה השיפוטית הבולטת ביותר שאחזה בה ליברלית: היא סברה שאין לבטל את הפסיקה המתירה לאישה לבצע הפלה מלאכותית. או'קונור גם אישרה את נוהג האפליה המתקנת, אם כי, כדרכה לבחור שביל ביניים, צמצמה אותו מאוד. מנגד, או'קונור הייתה חלק מהרוב השמרני שפסק על עצירת ספירת הקולות בפלורידה בבחירות 2000 והבטיח את ניצחונו של ג'ורג' בוש על אל גור, אחת הפסיקות השנויות במחלוקת ביותר בתולדות בית המשפט (במהלך ההצבעה רק השופט ג'ון פול סטיבנס התנגד להחלטת הרוב). השבועון ניוזוויק חולל סערה זוטא כשגילה שכבר בליל הבחירות הביעה או'קונור צער כשנראה היה שגור עומד לנצח.
דוגמה ייחודית לגישתה שבאמצע נותנת פסיקתה בעניין איסור יחסי מין הומוסקסואליים. בניגוד לרוב חבריה פסקה או'קונור ב-2004 שמדינה רשאית לאסור על יחסים כאלו, אך רק אם היא אוסרת על "יחסים שלא כדרך הטבע" גם בין גברים לנשים (לדוגמה גילוי עריות או אונס). דוגמה נוספת היא החלטתה בעניין פורנוגרפיית קטינים. חוק של הקונגרס קבע כי תמונה של ילד בסיטואציה מינית אסורה להפצה, גם אם למעשה מופיע בתמונה מבוגר בעל חזות של ילד או ילד שתמונתו יוצרה באמצעות תוכנה גרפית. רוב השופטים פסלו חוק זה, אולם או'קונור בדעת מיעוט סברה כי יש לפסול רק את הסעיף בחוק האוסר על הפצת תמונת מבוגר הנראה קטין (סעיף שהיה מוציא מחוץ לחוק כמה וכמה סרטי קולנוע ידועים). לעומת זאת היא לא מצאה פסול בסעיף שאסר הפצת תמונה פורנוגרפית של ילד, אף אם דמותו יוצרה רק באמצעות תוכנה.
האימפריה הסאסאנית
ראשית האימפריה (205–310)
לאחר ביסוס שלטונו בפרסיס, הרחיב ארדשיר את הטריטוריה שלו למחוזות השכנים של כרמאן, אספהאן, שושן ומסן. ארטבנוס הרביעי הורה למושל חוזסטאן להילחם בארדשיר ב-224, אך ארדשיר ניצח אותו בקרב. בניסיון שני להביס את ארדשיר, ארטבנוס נהרג. ארדשיר פלש למחוזות המערביים של האימפריה הפרתית. הוא הומלך בשנת 226 בקטסיפון כשליט יחיד בפרס, וכינה את עצמו "שאהנשאה", מלך המלכים. על מנת לאחד את ממלכתו קבע את הדת הזורואסטרית כדת המדינה.
סנדרה דיי או'קונור
עמדותיה הכלליות
או'קונר נקטה עמדה מורכבת בפולמוס סוער לגבי הצגת תמונות ישו הצלוב בכרזה מטעם גוף ממשלתי, לכאורה בסתירה לתיקון הראשון לחוקת ארצות הברית המכריז על כי לא תהיה דת מדינה לארצות הברית וקובע את הפרדת הדת מהמדינה. אם התמונה היא חלק מכרזה על חג המולד, קבעה או'קונור, מותר להציגה. אם התמונה באה לבדה, אין להציגה. יותר מכל שופט אחר הצטיירה כמי שמוכנה לגבש עמדה לפי טיב העתירה ולא לפי קו אידאולוגי אחיד, העובדה שקולה היה מכריע לעיתים קרובות הפך את בית המשפט למה שכינה אחד הפרשנים "בית משפט של אישה אחת", לא היה שופט אחר שדעתו הייתה דעת הרוב בתדירות כה גבוהה. מבקריה טענו שהעובדה שפסיקותיה קשורות לעתירה הספציפית שלפניה מונעת מהן להפוך לתקדים מחייב ומבלבלת את שופטי הערכאות הנמוכות.
פדרליזם וחוקתיות
בזמן שאו'קונור הצטרפה לבית המשפט העליון, הרוב הפדרליסטי נתן למעשה אור ירוק עבור חקיקות של הקונגרס הנעשות מעל ראשן של המדינות, על אף סדרת עתירות שנגעו לכך לאורכם של העשורים הקודמים. בית המשפט זנח את אחד העקרונות המסורתיים באמנה החוקתית - הקונגרס היה אמור להיות מוסד בעל סמכויות מצומצמות, והמדינות נועדו להחזיק בכל שאר היכולות לחוקק שנבדלו מהסמכויות שהוגדרו עבור הקונגרס במסגרת פרק 1 לחוקת ארצות הברית. התוצאה של אי האכיפה של בית המשפט הייתה שהקונגרס העריך את סמכותו כמוחלטת ולגיטימית בכל זירה של מדיניות ציבורית. למעשה, גורמים מתוך הקונגרס חדלו לשאול או לתהות אם אכן יש לבית המחוקקים הפדרלי כוח לחוקק חוק מסוים. כאשר רוב בית המשפט קבע בתיק ארצות הברית נ' לופז (United States v. Lopez) ב-1995 כי הקונגרס חרג מסמכותו במסגרת סעיף המסחר לחוקה כאשר חוקק את חוק מניעת הכנסה של רובים בבתי ספר, הוא הציג מחדש את עקרון הגבלת הסמכויות, ואו'קונור הצטרפה לדעת הרוב של נשיא העליון רנקוויסט. מאוחר יותר הסבירה או'קונור כי הקונגרס הלך רחוק מדי על ידי חקיקת חוק פלילי למהדרין על ידי חריגה מסמכויותיו, לדבריה הקונגרס עקף את "תפקידן של המדינות כמעבדות לפתרונות לבעיות מקומיות".
האימפריה הסאסאנית
ראשית האימפריה (205–310)
במהלך השנים הבאות, לאחר מרידות מקומיות באימפריה, שב ארדשיר והרחיב את האימפריה החדשה שלו למזרח ולצפון מערב, וכבש את, גרגאן, חוראסאן, מרב העתיקה, בלך וחווארזם. הוא גם הוסיף את בחריין ומוסול לשטח האימפריה. במערב, פלישות להארטרה, ארמניה ואדיאבן הצליחו פחות. בשנת 230 הוא פלש לתוך שטחה של האימפריה הרומית, ומתקפת-נגד רומית שנתיים לאחר מכן הסתיימה ללא מנצח מובהק.
סנדרה דיי או'קונור
פדרליזם וחוקתיות
כאשר בית המשפט עמד בפני חוק אחר שציווה על המדינות לפעול לדרישת הממשל הפדרלי, או'קונור הצביעה שוב בעד ביטול החוק מטעמי שימור הפדרליות (Printz v. United States, 1997). החוק המדובר היה הוראה ביצועית של החוק הקודם שחייבה את קציני אכיפת החוק במדינות וברשויות המקומיות לבצע בדיקות רקע על רוכשי אקדח פוטנציאליים, יחד עם משימות ייעודיות אחרות. או'קונור שילבה את ההבנה המעשית שלה לגבי אופן הפעולה של המדינות עם אמונתה בפדרליזם בהסכמתן של המדינות. היא טענה כי חוק בריידי כפי שהוא כונה הפר את התיקון העשירי לחוקה על ידי כפייה ישירה של פקידים באחריות המדינות לנהל תוכנית רגולטורית פדרלית, מה שהפך אותו לחוק ש"כושל לחלוטין לעמוד בתכנון ובמבנה של המערכת החוקתית שלנו".
האימפריה הסאסאנית
ראשית האימפריה (205–310)
בנו של ארדשיר, שאפור הראשון (241–270), המשיך להרחיב את האימפריה, וכבש את באקטריה ואת החלק המערבי של אימפריית קושאן, וכן פלש מספר פעמים לשטח הרומאי. ניסיונו של הקיסר הרומאי גורדיאנוס השלישי (238–244) לכבוש בחזרה את השטח שבמורד נהר החידקל נכשל, דבר שאיפשר לשאפור להגיע להסכם שלום עם הקיסר החדש פיליפוס הערבי (244–249), על פיו קיבל תשלום מיידי של 500,000 דינר ותשלומים שנתיים נוספים. אך שאפור המשיך את הלחימה נגד הרומאים וכבש את סוריה ואת אנטיוכיה (253 או 256). מתקפות-נגד רומאיות תחת הקיסר ולריאנוס (253–260) הסתיימו בכישלון מוחלט כאשר הצבא הרומי נוצח באדסה וולריאנוס נלכד בידי שאפור, ונותר בידיו כאסיר עד סוף חייו. שאפור חגג את ניצחונו ואת תפיסת הקיסר הרומי בחריטת תבליטי סלע בנקש-י רוסתם ובבישאפור, וכן כתובת מונומנטלית בקרבת פרספוליס. לאחר ניצחונו הוא פלש לאנטוליה (260), אך נסוג משם לאחר שהרומאים ניצחוהו וכל ההרמון שלו נשבה.
סנדרה דיי או'קונור
פדרליזם וחוקתיות
למרות מסירותה לקריאה אוריגינליסטית של החוקה - אשר ניכרה בהצבעותיה החוזרות ונשנות בעד עקרונות זכויות המדינות - היא לא עמדה בתור דוקטרינה חד-משמעית בנושא. כאשר בית המשפט התמודד עם השאלה האם הקונגרס מחזיק בסמכות, לפי סעיף 5 לתיקון הארבעה עשר, לאכוף את החוק האמריקאי דרך הטלת הגבלות נגד המדינות בהקשרים הכוללים שלילת גישה של לבתי המשפט, היא הצביעה בעד שמירה על כוחו של הקונגרס, למרות התנגדות נחרצת מצדם של הנשיא רנקוויסט והשופט אנטונין סקאליה (Tennessee v. Lane, 2004). או'קונור האמינה בפדרליזם כעיקרון חוקתי מהותי ומבני, אבל זה לא אומר שהיא העריכה שיש לאפשר לממשלות של המדינות ולרשויות המקומיות להפר כללים חוקתיים פדרליים. לדוגמה, היא הצביעה עם הרוב בבוש נ' גור, שקבע כי פלורידה הפרה את סעיף ההגנה על השוויון של התיקון הארבעה עשר באמצעות מערכת ההצבעה הלא אמינה של המדינה. היא עמדה נחרצת בהתנגדות להחלטה הבלתי פופולרית ביותר בפסק דין קלו נ' ניו לונדון סיטי' (Kelo v. City of New London, 2005), שהעניקה לממשלות המדינות והרשויות המקומיות סמכות רחבה לתמוך בתאגידים ולפעול נגד בעלי עסקים פרטיים ביריבויות ותחרויות עסקיות. או'קונור ראתה את הפוטנציאל לניצול לרעה של כוח ממשלתי בכל ערכאה, כולל הרשויות המקומיות. היא ציינה כי לממשלות מקומיות, כתוצאה מהחלטת קלו, יהיה רישיון להעביר רכוש מבעלי פחות משאבים לאלה שיש להם יותר, וכי כוח זה עשוי להועיל למי שכבר החזיק בכמות בלתי מידתית של השפעה פוליטית, כגון כתאגידים גדולים וחברות פיתוח. "האבות המייסדים", ציינה, "לא יכלו להתכוון לתוצאה המעוותת הזו."
ב-2005, פסק דין גונזאלס נ' רייץ' (Gonzales v. Raich) קבע רוב בבית משפט המפולג כי לפי סעיף המסחר בחוקה הקונגרס יוכל לבצע ענישה פלילית של גידול או שימוש בקנאביס בייצור ביתי אפילו אם חוקי המדינה הספציפיים מתירים שימוש בקנאביס רפואי. להתנגדות של או'קונור במסגרת דעת מיעוט בפסק דין הצטרפו רק רנקוויסט והשופט קלרנס תומאס. היא האשימה את הרוב, והשופטים סקאליה ואנתוני קנדי, בפרט, על בגידה ביישום העקרוני של עקרונות הפדרליזם:
האימפריה הסאסאנית
ראשית האימפריה (205–310)
לשאפור הראשון היו תוכניות פיתוח שאפתניות. הוא ייסד ערים רבות, וחלקן יושבו בידי מהגרים מהטריטוריות הרומאיות. אלה כללו נוצרים שהיו חופשיים לנהוג על פי דתם תחת השלטון הסאסאני. שתי ערים, בישאפור ונישאפור, קרויות על שמו. שאפור הראשון אהד בייחוד את המניכאיזם. הוא הגן על מאני (שהקדיש לו את אחד מספריו) ושלח מיסיונרים מאנכיאניים רבים אל מחוץ לאימפריה. שאפור הראשון גם היה חברו של האמורא שמואל. חברות זו סייעה לקהילה היהודית באימפריה והגנה עליהם מפני חוקים מדכאים שהונהגו כנגדם.