cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גז פרמי
התפלגות פרמי-דיראק
לפי ביטוי זה, ככל שהטמפרטורה הולכת וקטנה, ההתפלגות נהיית יותר ויותר חדה. כאשר הטמפ' שואפת ל-0, מתקבל כי כל מצבי האנרגיה הקטנים מהפוטנציאל הכימי \mu מאוכלסים, בעוד המצבים בעלי אנרגיה הגדולה מערך זה ריקים. מצב זה נקרא גז פרמי מנוון. במצב ההפוך, בו הטמפרטורה גדולה מאוד, פונקציית החלוקה הולכת וקרבה לאפס והאכלוס נהיה דליל. גבול זה הוא הגבול בו הגז נהיה אידיאלי קלאסי (במצב של אכלוס דליל רוב המצבים הקוונטים אינם מאוכלסים ולכן אין סתירה לעקרון האיסור של פאולי).
נהוג להגדיר את הגבול הקלאסי עבור צפיפות חלקיקים המקיימת, כאשר היא הצפיפות הקוונטית.
בעזרת ההתפלגות ניתן לחשב גדלים כמו מספר החלקיקים או האנרגיה הכוללת של המערכת. בחישובים אלה יש לקחת בחשבון את צפיפות המצבים D(\epsilon).
צפיפות המצבים
כאשר פותרים את הבעיה של חלקיק בקופסה בעל יחס תנע-אנרגיה מקבלים כי האנרגיות האפשריות של החלקיק נתונות על ידי:, כאשר. עבור ערכי n גדולים, מקבלים כי יש מספר רב של ערכי אשר יתנו את אותו n. כלומר, מתקבלים אותן רמות אנרגיה עבור ערכי  שונים ונוצר ניוון בבעיה. בהתאם לכך, צפיפות המצבים D(\epsilon) סופרת את מספר המצבים הנמצאים בתחום האנרגיות ומאפשרת לקחת בחשבון את הניוון בעת חישובים של פרמטרים שונים של המערכת.
ישנן שתי דרכים עיקריות לחישוב D(\epsilon):
סכימה על המצבים החד-חלקיקיים
כמתואר לעיל, אנרגיית החלקיק תלויה במספרים הקוונטים. על כן, יש לחפש תחילה את כמות המצבים חד-חלקיקיים עם אנרגיה קטנה מ- \epsilon:.
לדוגמה, עבור פרמיון בעל ספין כללי j בשלושה ממדים, ניתן לחשב ערך זה על ידי חישוב הנפח של כדור ברדיוס n(\epsilon) במרחב התלת-ממדי. בעזרת שימוש בביטוי לאנרגיות האפשריות של המערכת, ניתן לבודד את מספר המצבים n כפונקציה של האנרגיה וגודל הקופסה:
ערך זה משמש כרדיוס במרחב התלת-ממדי. בעזרתו אפשר לחשב את מספר המצבים הקוונטים הכולל של המערכת עד אנרגיה \epsilon, על ידי חישוב הנפח של כדור ברדיוס n(\epsilon):
כאשר: על-מנת לחשב את צפיפות המצבים, המתארת את מס' המצבים ליחידת אנרגיה הנמצאים בתחום אנרגיות אינפיניטסימלי, יש להסתכל על מספר המצבים החד החלקיקים הנמצא בתחום. מספר המצבים מתואר על ידי ההפרש ולקבלת הצפיפות יש לחלק בגודל התחום:
כלומר:
סכימה במרחב הפאזה
דרך נוספת לחישוב צפיפות המצבים היא בעזרת סכימה על מרחב הפאזה. בדומה לגז אידיאלי, מצב קוונטי אינפיניטסימלי מתואר על ידי ריבוע במרחב x, p. בהתאם לעקרון האי-ודאות, גדול הריבוע המינימלי למצב זה הוא ועל כן, צפיפות המצבים הבסיסית במרחב הפאזה עבור חלקיק תלת-ממדי היא. לכן, קטע אינפיניטסימלי של אנרגיה ניתן להבעה על ידי:
כאשר I נובע מהניוון במרחב הפאזה, ו-D(\epsilon) מסמן את הניוון בתחום האנרגיה הנתון.
עבור חלקיק חופשי לא יחסותי, לו האנרגיה אינה תלויה במיקום, ניתן להחליף ( האנרגיה אינה תלויה במיקום ותיסכם כנפח באינטגרל) וכל שנותר הוא לפשט את הגודל d^3 p. במעבר לקואורדינטות כדוריות,  ובעזרת שימוש בקשר תנע-אנרגיה של חלקיק חופשי מתקבל כי. הצבה של הערכים חזרה למשוואה המקורית מניבה:
כאשר נעשה שימוש בהמרה של קבוע פלאנק: ובכך שהניוון I נובע מהספין ועל כן שווה ל- 2j+1.
בעזרת פונקציית צפיפות המצבים, ניתן לחשב גדלים מקרוסקופיים של המערכת כמו מספר החלקיקים הממוצע או האנרגיה הממוצעת:
גז פרמי מנוון
כמתואר לעיל, לפונקציית ההתפלגות תלות בטמפרטורת המערכת. ניתן לראות כי כאשר תלות זו נהיית קריטית וההתפלגות נהיית חדה. עבור ערכי אנרגיה מתקבל כי, כלומר כל המצבים עם אנרגיה קטנה מערך זה מאוכלסים. לעומת זאת, עבור מתקבל כי, כלומר מצבים אלו אינם מאוכלסים כלל. אכלוס זה הוא תוצאה ישירה מכך ששני פרמיונים אינם יכולים לאכלס את אותו המצב הקוונטי ועל כן עולים למצב האפשרי הבא. הם ממשיכים כך עד אשר ימלאו את כל המצבים האפשריים לרמת האנרגיה הנתונה.
כאשר:
עם שימוש בערך זה ניתן לחשב את האנרגיה הממוצעת של גז אלקטרונים בעלי ספין 1/2:
כאשר מתקיים עבור.
כלומר בניגוד גז אידיאלי קלאסי, הלחץ אינו מתאפס בטמפרטורה. לחץ זה נקרא לחץ הניוון והוא מונע מחלקיקים להידחס לנפחים קטנים יותר. תופעה זו היא שגורמת לננס לבן (אשר ניתן להתייחס אליו כמורכב מגז פרמי מנוון של אלקטרונים) לא לקרוס על אף כוח המשיכה הפועל עליו. כוח המשיכה גורם לדחיסת החומר בכוכב ומוביל לעלייה בכמות האלקטרונים ליחידת נפח. שימוש בעקרון אי הוודאות עבור מיקום-תנע מראה שהקטנת הנפח תביא לעליה באנרגיה הקינטית של החלקיקים ועל כן גם לעלייה בלחץ. לחץ זה גדל עד אשר הוא משתווה לכוח הכבידה ומונע מהכוכב להתמוטט לכוכב נייטרונים או לחור שחור.
יש להדגיש כי עם עליית האנרגיה הקינטית, מהירות החלקיקים עולה ויש לקחת אפקטים יחסותיים בחשבון. על-מנת לנתח את המערכת במצב זה יש להשתמש בקשר תנע-אנרגיה של חלקיק יחסותי המתואר בהמשך.
בעזרת אנרגיית פרמי, נהוג להגדיר גם את טמפרטורת פרמי על ידי:.
גז פרמי יחסותי
עד כה תואר המצב בו יחס התנע-אנרגיה הוא ריבועי, אך ניתן לעשות חישובים דומים גם עבור המקרה היחסותי בו היחס משתנה. על-פי תורת היחסות הפרטית, האנרגיה של חלקיק בודד נתונה על ידי:
כאשר:
במקרה האולטרה יחסותי, בו, ניתן לקרב את ביטוי האנרגיה על ידי:
בעזרת קירוב זה מתקבל קשר ליניארי בין האנרגיה לבין התנע. שימוש באחרון, בקשר p=hk  וביחס  (המתקבל מתנאי שפה) מאפשר לחשב את הגדלים הרלוונטיים שחושבו עבור גז פרמי לא יחסותי של חלקיקים חופשים, בשינוי יחס הנפיצה.
מושל מונטנה
מושל מונטנה (באנגלית: Governor of Montana) הוא ראש הרשות המבצעת של ממשלת מדינת מונטנה שבארצות הברית, והמפקד העליון של הכוחות המזוינים במונטנה. על המושל מוטלת החובה לאכוף את חוקי המדינה, הסמכות לאשר הצעות חוק שהתקבלו בבית המחוקקים המדינתי או לחלופין להטיל עליהן וטו, להעניק חנינות, או לכנס את בית המחוקקים למושב מיוחד.
כהונת המושל
החוקה הנוכחית של מונטנה, שאושרה בשנת 1972, קוצבת את תקופת כהונתו של המושל לארבע שנים, שתחל ביום שני הראשון בחודש ינואר שלאחר הבחירות בארצות הברית. המושל מוגבל לתקופת כהונה מצטברת בת 8 שנים אחת ל-16 שנה. החוקה קובעת בנוסף כי סגן המושל ייבחר ויכהן לצד המושל. שני המועמדים לתפקידים מתמודדים בצוותא באותו פתק הצבעה, הוראה שלא הופיעה בחוקה הראשונה של המדינה, שאושרה בשנת 1889. במקרה של התפנות משרת המושל המושל עקב התפטרות, פסילה או מוות, סגן המושל מתמנה למושל לשארית תקופת הכהונה שנותרה. אם המושל אינו מסוגל למלא את תפקידיו מסיבה אחרת, סגן המושל עשוי להיות מושל דה פקטו על פי שיקול דעתו של בית המחוקקים. חוקת 1889 קבעה כי סגן המושל יהא נשיא הסנאט המדינתי, אך הוראה זו הוסרה בחוקת 1972.
מושלי מונטנה
עד כה כיהנו במונטנה 25 מושלים סך הכל (עשרה מהם נולדו בגבולות המדינה), 9 מהם רפובליקנים ו-16 דמוקרטים. המושל שמילא את תקופת הכהונה הארוכה ביותר היה ג'וזף טול, שכיהן בין השנים 1889 עד 1893 ושוב מ-1901 עד שהתפטר ב-1908, ובסך הכל אייש את התפקיד כ-11 שנה. הוא המושל היחיד שכיהן בקדנציות לא רצופות. ג'ודי מארץ היא האישה הראשונה שנבחרה לתפקיד, ועד כה היחידה. המושל הנוכחי הוא גרג ג'יאנפורטה הרפובליקני, שנכנס לתפקידו ב-4 בינואר 2021.
היחדה למען הגולן
היַחְדָּה (קואליציה) למען הגולן - יל"ג היא עמותה הפועלת לקידום ההכרה הבינלאומית בריבונות ישראל ברמת הגולן. בזירה הישראלית פועלת היל"ג להמרצת הממשלה ונבחרי הציבור לכך שההכרה הבינלאומית בריבונות ישראל ברמת הגולן והכפלת אוכלוסיית הגולן, יהיו למשימה לאומית. בזירה הבינלאומית פועלת היל"ג להוריד מסדר היום כל אפשרות של נסיגה ישראלית מרמת הגולן ובשכנוע והמרצת מקבלי ההחלטות להכיר בריבונות ישראל ברמת הגולן.
פרסומים
בינואר 2018 פרסמה היל"ג מסמך מדיניות מקיף בשם: "הערות לאסטרטגיה לאומית לרמת הגולן". המסמך סוקר את הקשר ההיסטורי של הגולן לעם ישראל ולמדינת ישראל וכן מציג עקרונות, רעיונות ואבני יסוד לגיבוש אסטרטגיה לאומית לרמת הגולן שבמרכזה: הכרה בינלאומית בריבונות ישראל ברמת הגולן והגדלת מספר התושבים בגולן. במסגרת העבודה על המסמך בוצע מחקר משווה ובו נבחן גידול האוכלוסייה בערי פריפריה בין השנים 1967–2017 בהשוואה לגידול האוכלוסייה ברמת הגולן. בנוסף נבחנו תוכניות פיתוח ממשלתיות לרמת הגולן במשך חמישים שנות שליטה ישראלית. הממצאים העלו כי מרבית תוכניות הממשלה ליישוב ופיתוח הגולן לא הושלמו וחלקן אף לא כלל לא בוצע, עוד עלה כי גידול האוכלוסייה ברמת הגולן הוא הנמוך ביותר מבין הערים שנבחנו וכי מאז חקיקת חוק רמת הגולן בשנת 1981 חלה ירידה משמעותית במספר היישובים החדשים שהוקמו ברמת הגולן ובפיתוחו.
מסמך המדיניות תורגם לאנגלית והושק במסגרת כנס שנערך בקונגרס האמריקאי ביולי 2018.
כנס: אסטרטגיה לאומית לרמת הגולן
במרץ 2018 קיימה היל"ג כנס ראשון מסוגו בנושא גיבוש אסטרטגיה לאומית לרמת הגולן. בכנס השתתפו אנשי ציבור וכן גורמים מתחום הביטחון, הדיפלומטיה, התקשורת, האקדמיה וההתיישבות וכן מנהיגות מקומית מהגולן. בין המשתתפים: האלופים (במיל.) עמוס ידלין וגרשון הכהן, השגרירים לשעבר מייקל אורן ורון פרושאור, פרופסור אייל זיסר, ראש אגף המודיעין לשעבר במוסד חיים תומר וראש המועצה המקומית קצרין דמיטרי אפרצב. בכנס נידונו האפשרויות והסיכויים להכרה בינלאומית בריבונות ישראל ברמת הגולן, קידום תוכנית חירום לאומית לפיתוח הגולן והכפלת מספר התושבים בו.
כמו כן נידון עתיד המרחב הסורי מנקודת מבט ישראלית.
תוצרי הכנס והמסקנות שהתקבלו בו משמשות בימים אלה בסיס לגיבוש תוכנית חירום לאומית לפיתוח והכפלת אוכלוסיית הגולן אשר תוצג למקבלי ההחלטות.
גיוס תמיכה בארצות הברית
במסגרת הביקור התקיים כנס בקונגרס האמריקאי ובו הוצג למשתתפים מסמך המדיניות "הערות לאסטרטגיה לאומית לרמת הגולן" המפרט את העקרונות המרכזיים בנוגע לחשיבות והדחיפות שבהכרה בינלאומית בריבונות ישראל ברמת הגולן. משתתפי הכנס קיבלו תדרוך מפורט בנוגע לאינטרס הישראלי והאמריקאי שבהכרה בגולן הישראלי, וכן סקירה רחבה בנושא שהעניק, מומחה אמריקאי בין-לאומי לפוליטיקה ומזרח תיכון ממכון הדסון שהגיע כאורח היל"ג.
דיון בכנסת
היחדה למען הגולן השתתפה בדיון שהתקיים בכנסת בנושא ההכרה הבינלאומית בריבונות ישראל ברמת הגולן. במרכז הדיון שהתקיים תחת הכותרת "העולם עם הגולן" עמדה החשיבות בקידום ההכרה הבינלאומית ברמת הגולן. את הכנס יזמה מפלגת 'יש עתיד' והשתתפו בו סגן שר הביטחון אלי בן דהן, וכן חברי כנסת ממפלגות הליכוד, המחנה הציוני, כולנו ויש עתיד. מלבד חברי הכנסת נשאו באירוע דברים עוזי ארד, ראש המועצה לביטחון לאומי לשעבר, אלי מלכה, ראש המועצה האזורית גולן ודמיטרי אפרצב ראש המועצה המקומית קצרין.
טצואו המורו
טצואו המורו (ביפנית: 葉室 鐵夫; 7 בספטמבר 1917 – 30 באוקטובר 2005) היה שחיין יפני. אלוף אולימפי (ברלין 1936) ושיאן עולם במשחה ל-200 מטר חזה.
ביוגרפיה
המורו נולד וגדל בפוקואוקה.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת ברלין (1936) הוא זכה במדליית זהב, במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אולימפי חדש של 2:41.5 דקות, לפני ארווין זיטס מגרמניה (2:42.9 דקות) וחברו לנבחרת רייזו קויקה (2:44.2 דקות). הוא שחה בסגנון "הישן" בניגוד לחלק מהמתחרים ששחו בסגנון "החדש", ידיים בסגנון פרפר.
לאחר מלחמת העולם השנייה עבד כעיתונאי ספורט בעיתון מייניצ'י שימבון.
חיים אישיים
אשתו של המורו היא אלופת עולם בשחייה למאסטרס.
תעשיית החרסינה של הרנד
תעשיית החרסינה של הרנד (בהונגרית: Herendi Porcelánmanufaktúra) מייצרת כמעט מאז היווסדה בשנת 1826 את יצירות המופת של עבודות היד שלה בהתאם למסורותיה. בעבר נקראה החרסינה "זהב לבן", הזכות להחזיק בכלי חרסינה הייתה זכות מיוחדת, משמעות הבעלות על כלי חרסינה הייתה דרגה חברתית, זה היה אובייקט שיצר געגועים אליו, כמיהה, והוא היווה ערך. העיבוד של משחת החרסינה הגולמית דרך יציקת הדיסק, היציקה של אנשי המקצוע ושריפתו באש הכבשן עד להחלקה האחרונה של מכחול הצבע נעשית בעבודת יד בהרנד עד היום. כך נולדים הערכים הידועים והמוכרים בכל יבשת מיושבת בעולם. כך נולדה החרסינה (פורצלן) של הרנד כהונגריקום, כלומר חלק מהמורשת ההונגרית.
ייצור בעבודת יד
קישוטי חרסינה וכלי שולחן מיוצרים בהקפדה הגדולה ביותר בהרנד. מסירותם ובקיאותם של יצרני וציירי החרסינה הם שלבים בסיפור ההצלחה של הרנד פורצלן וכך הם גם הפרסים שזכה המפעל בתערוכות עולמיות - בלונדון ב-1851 וב-1862, בפריז ב-1867, בווינה ב-1873, בבריסל ב-1935 ובפריז שוב ב-1937. תעשיית החרסינה של הרנד שרדה מלחמות, אסונות טבע ומשברים כלכליים עולמיים. זה מוכיח, לדברי המפעל, שהמסורת שמטפחים היא נצחית! גם בעולם המודרני החרסינה של הרנד בעבודת יד היא אחד האוצרות הבולטים בעולם. תעשיית החרסינה של הרנד, בתור תעשיית החרסינה הגדולה בעולם, מציעה את "יופי החושים" - שנצרב בפורצלן.
סלבטורה בוקטי
סלבטורה בוקטי (באיטלקית: Salvatore Bocchetti; נולד ב-30 בנובמבר 1986) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת הבלם, ןכיום מאמן קבוצת הלאס ורונה.
קריירת מועדונים
בוקטי התחיל את שלו במחלקת הנוער של אסקולי. בעונת הושאל ללצניאנו מהסרייה ג' על מנת לצבור דקות משחק. ב-20 בדצמבר 2006 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של אסקולי המשחק הליגה נגד פלרמו. בינואר הושאל לפרוזינונה. בעונת בוקטי חתם בגנואה.
בקיץ בוקטי חתם לשלוש וחצי שנים ברובין קאזאן מליגת העל הרוסית תמורת 15 מיליון אירו. ב-2 באוקטובר 2011 בוקטי כבש שני שערים בניצחון 0-2 נגד טום טומסק. בינואר, חתם בספרטק מוסקבה.
ב-27 בינואר 2015 בוקטי הושאל למילאן עד לסיום העונה, עם אופציה לחתימה בסוף התקופה.
ב-25 ביולי 2019, חתם לשנתיים בהלאס ורונה. ב-29 בספטמבר 2020 הושאל לפסקארה עד לסיום העונה. בסיום העונה, פרש מכדורגל ומונה למאמן קבוצת הנוער של הלאס ורונה.
קריירה בינלאומית
ב-10 באוקטובר 2009, בוקטי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איטליה במשחק נגד. בוקטי נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2010.
גבר מי שנשאר אחרון
גבר מי שנשאר אחרון (באנגלית: Last Man Standing) הייתה קומדיית מצבים אמריקאית אשר שודרה בשנים 2011–2021 במשך 9 עונות, תחילה ברשת הטלוויזיה ABC ולאחר סיום העונה השישית עברה הסדרה לשדר ברשת FOX.
הסדרה עוקבת אחרי הבקסטרים, משפחה אמריקאית נורמטיבית, כשבראשה ניצב איתן אב המשפחה מייק אותו מגלם טים אלן. בסדרה, מייק עומד גם בראש חנות לציוד ספורט וציד, ומתמרן זאת תוך כדי גידול שלוש בנות עם אשתו, ושמירה על ערכיו השמרניים.
בשנים 2011 – 2017 הסיטקום היה אחת מסדרות הדגל של רשת ABC, אך בוטלה בעונתה השישית למרות שעדיין אחזה ברייטינג גבוה. כשנה לאחר מכן, הודיעה רשת FOX שהיא רכשה את הסדרה ותפיק לה עונה חדשה ושביעית שעלתה ב-28 בספטמבר 2018. ב-18 באפריל 2019, רשת פוקס חידשו את הסדרה לעונתה השמינית.
בישראל הסדרה משודרת ב-yes Comedy.
ז'אן פרידמן
ז'אן פרידמן (בצרפתית: Jean Frydman, 26 ביוני 1925 - 14 במרץ 2021) היה איש עסקים צרפתי-ישראלי, חבר בתנועת ההתנגדות הצרפתית במהלך מלחמת העולם השנייה. היה פעיל למען ביטול החרם הערבי בצרפת, פעיל שלום שהיה מעורב בקידום ההסכמים הכלכליים בין ישראל למדינות ערב במסגרת הסכמי אוסלו. בישראל היה בין יוזמי פרויקט לוויין התקשורת עמוס. בשנת 2016 קיבל פרידמן את אות לגיון הכבוד בצרפת, על מאמציו בזמן המלחמה.
פעילות במחתרת הצרפתית
אחר כך הצטרף ל"כוחות הפנים הצרפתים" של צבא צרפת החופשית, שעסקו בפעולות התקוממות נגד הגרמנים ובסיוע לפלישת כוחות הברית בדרכים שונות. פרידמן מונה ליחידת עילית, "הכוח העצמאי הארצי", והשתתף בעשרות פעולות, כולל פיצוץ מועדון הלילה של האס אס בפריז, ירוט לאור יום של רכב משוריין גרמני, ופעולת חילוץ של אחד ממפקדי המחתרת ז'אן-פייר לוי. שההגרמנים היו קרובים לתפיסת חברי היחידה, והוחלט למלטם. כשהלך להיפרד מאמו, עט עליו הגסטאפו. במשפט הצבאי שערכו לו, והוא בן, 19 נגזר עליו עונש מוות. הוא הועבר למחנה המעצר דראנסי צפונית לפריז, ולבסוף פונה על הרכבת האחרונה, שיצאה ממתקן המעצר למחנה הריכוז בוכנוואלד בגרמניה (שיירה מס' 79 מ-17 באוגוסט 1944). רוב נוסעיה של הרכבת היו אנשי צבא בנסיגה, ובקרון־משא אחד היו כמה משפתות יהודיות מיוחסות, בנקאים שהנאצים נעזרו בהם, וחסו עליהם עד הרגע האחרון. ביניהם היה מהנדס המטוסים מרסל בלוך, לימים מרסל דאסו. פרידמן קפץ מהרכבת, אך דאסו לא קפץ ונשלח לבוכנוואלד. אחר כך שמרו על קשרי ידידות ועסקים.
פרידמן חזר להילחם עם כוחות צרפת החופשית נלחם עד על שחרור צרפת והשתחרר מהשירות בווינה. שחזר לפריז חיפש את אמו ונאמר לו שייתכן ונשלחה לברגן בלזן, הוא פנה לפרנסואה מיטראן שהיה ממונה שחרור האסירים והשבויים בממשלה הזמנית וביקש להיות קצין קישור לצבא האנגלי בגרמניה. הוא נשלח במטוס לגרמניה שבדרך עצר במחנה בריטי ליד העיר לינבורג, שם היה נוכח רגעים אחדים לאחר שהיינריך הימלר התאבד. כעבור כמה ימים היה בראש הנכנסים הראשונים למחנה לברגן־בלזן. על חוויה זו אמר "פלצות, תיעוב, חמלה. שום תסריט לא יוכל להמחיש את עוצמתן של שתיים שלוש הדקות חראשונות. החיילים הבריטים הלכו והקיאו. הם רדפו אחרי השומרים, ובחמת זעם קצרו אותם במקלעים". את אמו לא מצא במחנה. היא שרדה מאושוויץ, ושבה לפריז.
קריירה עסקית בצרפת
לאחר המלחמה עבד בעבודות מזדמנות, אחר כך התעניין בטלוויזיה ונסע ללמוד את התחום בארצות הברית. ב-1953 היה מעורב בהקמת תחנת טלוויזיה פרטית במרוקו. אך מרוקו הייתה על סף מלחמת אזרחים, והעסק התמוטט. שחזר לצרפת ב-1955 הציע לו סילבן פלוארה, בעלי תחנת הרדיו "אירופה 1" להיכנס לשותפות ולנהל את התחנה. פרידמן הוביל את התחנה להצלחה גדולה לאחר שהכניס חידושים רבים, כולל שכירת שדרנים צעירים ותוססים, שידור מבזקי חדשות כל שעה, גל פתוח לשיחות מאזינים ועוד. שכרו כלל אחוזים ממחזור ההכנסות, והוא צבר הון רב באותן השנים.
ב-1969 קיבל לידיו את ניהול תחנת הטלוויזיה מונטה קרלו (Télé Monte-Carlo) ובמטרה להרחיב את לוח השידורים של הערוץ, רכש מהמפיק והתעשיין האמריקאי הווארד יוז זכויות לסרטים ישנים באירופה, מהקלאסיקה של הקולנוע האמריקאי שהפיקו אולפני RKO (אולפנים היו בבעלות יוז אך נסגרו בתחילת שנות ה-50). קטלוג הסרטים שנרכש כלל סרטים דוגמת: "האזרח קיין", "קינג קונג", סרטי האחים מארקס ועוד, שבאותה עת נראו חסרי ערך. אך רישיון זכויות השידור שלהם לגורמים שונים, הפיק רווחים גדולים לחברה. בנוסף הפיק שני סרטים דוקומנטריים על מלחמת העולם השנייה: Le Chagrin et la Pitié מאת מרסל אופול (1969) ו-De Nuremberg à Nuremberg שביים פרדריק רוסיף, שזכה בפרס סזאר לסרט התיעודי הטוב ביותר ב-1989.
ב־1976 פוטר העורך הראשי של קבוצת "אירופה 1" בלחץ ראש ממשלת צרפת, ופרידמן זעם על הפגיעה בחופש הביטוי, והתפטר מניהול הקבוצה. הוא הקים חברת סרטים משלו, "פאראוויז'ן" (Paravision), שבין היתר, רכשה סרטים בהוליווד להפצה באירופה, עסקה בהפקת סרטים מקוריים והפצתם, ואספה ויצרה קטלוג של סרטים היסטוריים. ידידו פרנסואה דאל, שניהל את קבוצת "לוריאל", השקיעה בחברת הסרטים והיא הפכה לחברת בת של "לוריאל".
קריירה עסקית בישראל
ב-1960 נכנסה קבוצת "רדיו אירופה 1" לפעילות בישראל, שהייתה שותפה להקמת חברת "שירותי פרסומת בשידור" (שפ"ב) שהייתה אחראית של שיווק ומכירה של זמן פרסום ב"גל הקל" (לימים רשת ב'). לאחר שסילבן פלוארה, מבעלי הקבוצה, רכש תחנת טלוויזיה בלבנון, ונטען שהוא "סוכן ציוני" בכגלל פעילות הקבוצה בישראל, הציע פלוארה שפרידמן ירכש את מניות "רדיו אירופה 1" בחברת "שירותי פרסומת בשידור" יחד עם תיאו קליין. פרידמן המשיך להיות בעל מניות בחברה, עד שזו הפסידה את הזיכיון שלה ב-1993.
ב-1981 יזם יחד עם האלוף במילואים מאיר עמית והעיתונאי חזי כרמל את פרויקט לוויין התקשורת הישראלי עמוס. לצורך כך הקימו יחד את "החברה הכללית לשירותי לוויין", וגייסו משקיעים נוספים בישראל ובארצות הברית. החברה החזיקה אחר כך כ-25% מחברת חלל תקשורת שהפעילה את הלוויינים. ב-1990 התמודד על זיכיון אזורי לטלוויזיה בכבלים. וב-1992 ניהל משא ומתן על השקעה בעיתון "מעריב".
ב-1993 היה שותף בקבוצת "נתיבי שידור" שהתמודדה במכרז לשידור ערוץ 2.את הקבוצה ניהל נסים משעל יחד עם ישראל סגל כמנהל התוכניות והיו שותפים בה בנוסף לפרידמן, קבוצת הארץ, משפחת פדרמן, תאגיד הטלוויזיה אנגליה ישראל בראשות דורון אברהמי, קבוצת "גלובס מוניטין תקשורת" של חיים בראון, החברה לישראל, חברת "מליבו ישראל" וחזי כרמל. הקבוצה הפסידה במכרז. בסוף 1994 היה מעורב במגעים להצלת העיתון "דבר" מסגירה' אך בחר בסוף לא להשקיע בו.
ב-1995 ייסד יחד עם איש העסקים אביטל ענבר את בית ההוצאה מדריכי יונתן בע"מ, שהיה בעל הזיכיון מטעם מדריך המסעדות והמלונות הצרפתי גומיו להפקת מדריך דומה בישראל, וניהלו, תחילה כמדריך מסעדות ומלונות, ואחר כך כמדריך מסעדות בלבד. המדריך נסגר ב-2003 בעקבות האינתיפאדה השנייה והמיתון הכלכלי.
בשנות ה-90 היה מעורב גם במספר במיזמי היי-טק, בין השאר היה שותף של שאול אייזנברג בחברה לשיווק ציוד תקשורת בסין, היה מעורב בהקמת חברת ההזנק "מוביילקום", שעסקה בפיתוח אנטנות קטנות ממדים לתקשורת לוויינים, והשקיעה בקרן אגריטק של חברת ההשקעות להט-לב, שהקים שלמה להט, לשעבר ראש עיריית תל אביב.
פעילות למען ישראל והשלום
פרידמן היה מקושר לצמרת הפוליטית של צרפת, בעקבות פעילותו במחתרת הצרפתית ובצבא צרפת החופשית, שראשיה הפכו למנהיגי צרפת לאחר המלחמה. פרידמן היה מעורב, מאחורי הקלעים, בקידום הסיוע הביטחוני הצרפתי לישראל בשנות ה-50 וה-60. בשנות ה–50 פתח בפני שמעון פרס, אז מנכ"ל משרד הביטחון, את דלתות השלטון בצרפת, וסלל את הדרך לעסקאות הנשק עמה. באותן השנים גם הכיר את טדי קולק, בעת ששימש מנכ"ל משרד ראש הממשלה, הם נשארו מאז ביחסי ידידות ופרידמן תרם אחר כך למספר פרויקטים בירושלים, שיזם קולק כראש עייריית ירושלים.
לאחר מלחמת ששת הימים התבקש על ידי הנשיא שארל דה גול, לפעול למען הסדר שלום בתום המלחמה. על פי הצעת פייר מנדס פראנס (שהנהיג את המהלך למתן עצמאות לתוניסיה), פרידמן ביקש מלוי אשכול שיתן הצהרה שמדינת ישראל מוכנה לפתוח במשא ומתן לשלום באופן מידי (באופן דומה להצהרה שנתן מנדס פראנס עשר שנים קודם בתוניס, שהביא לסיום המשבר שם ללא אלימות). אשכול אכן יצאה בהצהרה כזו, אך אחר כך התהליך המדיני לא התקדם. דה גול אימץ עמדה פרו-ערבית ופרידמן ביקר אותו בפומבי, ואף גייס את תחנת הרדיו שלו לקדם עמדות פרו-ישראליות. בנוסף הפיק סרט תיעודי על ישראל, שהוקרן בהצלחה בצרפת וברחבי העולם. בתקופת ואלרי ז'יסקר ד'אסטן התבקש לסייע לתהליך תהליך השלום בין ישראל למצרים והיה נוכח בפגישת פסגה בין מנחם בגין ואנואר סאדאת.
המאבק נגד החרם הערבי בצרפת
פרידמן הוביל מאבק להפסקת יישום החרם הערבי על ידי חברות בצרפת. זאת לאחר שפוטר מניהול חברת הסרטים שהקים על ידי החברה האם "לוריאל". היא גילה שפרוטוקול ישיבת מועצת המנהלים, שבו הודיעה כביכול על התפטרו זויף. הסיבה הייתה לחץ על חברת "לוריאל" לנתק את הקשרים שלה עם ישראל, לאחר רכישת חברת הקוסמטיקה הלנה רובינשטיין בשנת 1988. מנהלי החברה הודו כי הדבר נעשה כדי לספק את דרישות החרם הערבי. והתברר כי משלחת של ועדת החרם בדמשק הגיעה לפריז והודיעה ל"לוריאל" כי תרחיב את החרם הקיים על מוצרי "הלנה רובינשטיין" ותחילו גם על מוצרי "לוריאל". ערב בואם "פיטרו" ראשי לוריאל את פרידמן, כדי להוכיח לבני שיחם הערבים שאין בצמרת לוריאל אף ישראלי, או יהודי המקורב לישראל. פרידמן הגיש תלונה במשטרה, על כך ש"לוריאל" פעלה בניגוד לחוק הצרפתי הקיים נגד כניעה לחרם הערבי, חוק שעבר ב-1977 בתמיכת הנשיא מיטראן. מיטראן היה מקרוב לראשי "לוריאל", מאז שעבד בחברה לאחר מלחמת העולם השנייה, לאחר שפוטר על ידי יריבו דה-גול, מהממשלה הזמנית שקמה לאחר המלחמה, כך שחשיפת פעילות "לוריאל" גרמה לשערורייה פוליטית.
מיד אחר כך חשף פרידמן פרטים נוספים: בראש התומכים בחרם הערבי עמד ז'אק קורז, פושע מלחמה צרפתי נאצי שנשפט בצרפת, בהיעדרו, לתקופת מאסר ממושכת. התברר שהוא חי בארצות הברית בשמו האמיתי ומנהל שם את חברה-הבת של "לוריאל". בהדרגה התברר לפרידמן שבנוסף לו רבים מנציגי "לוריאל" באמריקה הלטינית היו פושעים נאצים נמלטים. פרידמן גם גילה שקורז בא לישראל, הציג עצמו כידיד המדינה ושכנע את משפחת פרופר, בעלי מפעל "הלנה רובינשטיין" במגדל העמק, וזיכיון להפצת מוצרי החברה באזור הים התיכון, לשנות את שם המפעל ל"אינטרביוטי", ולמחוק כך כל נוכחות של הלנה רובינשטיין בישראל. גד פרופר, מנכ"ל החברה, לא ידע על מניעיו האמיתיים של קורז ועברו הנאצי. בעקבות תלונתו של פרידמן מונה שופט חוקר שבמרץ 1991 ערך פשיטה על מטה "לוריאל" ותפסו מסמכים שהוכיחו שהחברה עברה על החוק ונכנעה לחרם הערבי. כולל דו"חות מפורטים על סכומי שוחד ששילמה לבעלי תפקידים ב"ועדת החרם", כדי שימחקו את "לוריאל" מהרשימה השחורה של חברות מוחרמות. לאחר שהשופט-חוקר הגיש כתבי אישום נגד ראשי לוריאל, התערב הנשיא מיטראן וביקש שימשוך את תלונתו, במקום זאת ימנה ועדת חקירה לעניין לוריאל ויעביר חקיקה כלל-אירופית נגד החרם הערבי. בנוסף ראש החברה פנו, נפגשו עם מנכ"ל משרד החוץ, אורי סביר, ובעקבות דרישתו חידשה "לוריאל" את פעילותה בישראל.
במקביל באותן השנים החל תהליך השלום, שהביא לשינוי האווירה הבינלאומית כלפי ישראל ובמזרח התיכון, בעקבות ועידת מדריד בסוף 1991, ואחר כך הסכמי אוסלו, שערערו למעשה את היסוד לחרם, לאחר שירדן והפלסטינים החלו בשיתוף פעולה מדיני, מסחרי וכלכלי עם ישראל. פרידמן היה מעורב בארגון "הועידות הכלכליות למזרח התיכון וצפון אפריקה", מפגשים לקידום שיתוף פעולה כלכלי ועסקי בנזרח התיכון. הועידה הכלכלית הראשונה נערכה ב-30 באוקטובר 1994, בעיר קזבלנקה שבמרוקו (אחר כך התקיימו עוד שלוש ועידות: ברבת עמון שבירדן בנובמבר 1995, בקהיר שבמצרים בנובמבר 1996, ובדוחה שבקטר בנובמבר 1997). ועידת קזבלנקה נערכה בחסות חסן השני, מלך מרוקו ובתמיכה והשתתפות של הנשיאים ביל קלינטון מארצות הברית ובוריס ילצין מרוסיה. בסך הכל השתתפו בוועידת קזבלנקה נציגים של 61 מדינות, כולל: ראש הממשלה יצחק רבין, שר החוץ שמעון פרס, נשיא מצרים חוסני מובארק וחוסיין, מלך ירדן. בנוסף 1,114 אנשי עסקים מכל העולם השתתפו בוועידה. בסיום הוועידה פורסמה הצהרה משותפת שקראה לסיום החרם הערבי על ישראל.
חיים אישיים
פרידמן היה נשוי שלוש פעמים ונולדו לו שישה ילדים.
מאז שנות ה-70 גר לסירוגין בישראל ובצרפת. הוא נהג לארח בביתו בסביון, אורחים מצרפת שהיו חבריו. ביניהם נשיא צרפת לשעבר ואלרי ז'יסקר ד'אסטן, שר האוצר לשעבר דומיניק סטראוס-קאהן והזמר איב מונטאן. החל משנת 1990 התגורר בקביעות בישראל, לאחר שהתחתן עם דניאלה. בזמן מלחמת המפרץ נפגע ביתו מטיל סקאד, והוא ניסה לתבוע אישית את סאדם חוסיין.
הנס פון פליסן
הנס גאורג הרמן פון פליסן (בגרמנית: Hans Georg Hermann von Plessen; 26 בנובמבר 1841 – 28 בינואר 1929) היה גנרל-פלדמרשל גרמני אשר שימש כראש המטה הגדול בזמן מלחמת העולם הראשונה.
תחילת דרכו
פליסן נולד ב-26 בנובמבר 1841 ברובע שפנדאו שבברלין, בירת ממלכת פרוסיה. אביו היה הרמן פון פליסן, גנרל-לויטננט בצבא הפרוסי, ואמו הייתה פאולין סופי אדלייד לבית מאייר. משפחתו הייתה משפחת אצולה שמוצאה מהולשטיין. בשנת 1861 התגייס לצבא הפרוסי.
קריירה צבאית
פליסן הוצב בתחילה ברגימנט הגרנדירים של המשמר ה-2 ("קייזר פרנץ"). בשנת 1862 הועלה לדרגת לויטננט, ובשנת 1864 השתתף במלחמת שלזוויג השנייה. בשנת 1886 לחם במלחמת אוסטריה–פרוסיה, בין היתר בקרב טראוטינאו וקרב קניגרץ. בשנת 1869 הועלה לדרגת אובר-לויטננט, ובין 1870-1871 לחם במלחמת צרפת–פרוסיה. הוא השתתף בקרבות רבים, שהידועים בהם הם טול מץ ופריז. באמצע אפריל 1872 הועלה לדרגת האופטמן, והוצב במטה הכללי של הצבא הפרוסי.
בשנת 1879 הועלה לדרגת מיור, והפך להיות שלישו האישי של וילהלם הראשון, קיסר גרמניה. בשנת 1885 הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט, בשנת 1888 הועלה לדרגת אוברסט ובשנת 1891 הועלה לדרגת גנרל-מיור. בשנת 1892 מונה כחבר במטה הכללי, ובשנת 1894 הועלה לדרגת גנרל-לויטננט, ומונה לשלישו של הקיסר החדש וילהלם השני. במסגרת תפקידו זה הוא היה מקורב מאוד לקיסר, והיה אחד מאנשי סודו. הוא שימש בתפקידים שונים כמו מפקד רגימנט המשמר ה-1, ומפקד קורפוס המשטרה הצבאית הרכוב.
ב-19 בספטמבר 1908 הוא הועלה לדרגת גנרל-אוברסט, ומאוחר יותר קיבל דרגת כבוד של גנרל-פלדמרשל. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 מונה פליסן לראש המטה הגדול (Große Hauptquartier). בעוד שבעתות שלום כל אחד מבתי המלוכה שהרכיבו את הקיסרות הגרמנית החזיק בצבא ומטכ"ל נפרד, הרי שבשעת מלחמה היה מוקם המטה הכללי הראשי אשר בו נכחו נציגים מכל בתי המלוכה, ובהמשך אף מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, ממלכת בולגריה והאימפריה העות'מאנית. בפועל, מקבל ההחלטות לא היה פליסן, אלא ראש המטה הכללי של הצבא הפרוסי, שמונה בידי הקיסר לרמטכ"ל עליון (chef des generalstabes des feldheeres).
אחריתו
ב-10 בנובמבר 1918, הקיסר עזב את גרמניה. פליסן נותר נאמן לקיסר הגולה עד יום מותו, ובתמונתו האחרונה של הקיסר בגרמניה, נראה הקיסר חוצה את הגבול שבין גרמניה להולנד בדרכו לגלות, כשמסביבו קומץ קצינים נאמנים, ביניהם פליסן. פליסן פרש מהצבא רק ב-17 בנובמבר, והמטה הכללי הראשי פוזר רק ב-1919. פליסן מת בפוטסדאם ב-28 בינואר 1929 בגיל 87.
יהודה בן מרדכי הורביץ
יהודה בן מרדכי הלוי הורביץ (נקרא גם: יהודה בן מרדכי הורוויץ, 1734 וילנה – 1797 גרודנו) היה רופא, איש רוח וסופר עברי, מראשוני המשכילים היהודיים. כתב ספרים רבים, שדנים במחשבת ישראל, באפולוגטיקה יהודית, בהלכות, במוסר, במנהגים, וכדומה. חלקם הגדול נכתב בסגנון של פרוזה מחורזת. ספרו הידוע ביותר הוא "עמודי בית יהודה". רוב שנותיו הוקע על ידי נציגים מהאליטה הרבנית, אשר חששו שהשילוב בספריו בין תחומי ההשכלה והנאורות, לבין ההלכה והאמונה היהודית, עלול להביא לכפירה. הורביץ וספריו אכן נשכחו כמעט מלב, וחזרו אל התודעה במחקר שהחל במחצית השנייה של המאה ה-20.
תולדות חייו
הביוגרפיה של הורביץ לוקה בפערי מידע לגבי מספר צמתים בחייו. הוא נולד בשנת 1734, כנראה בווילנה, בירת ליטא, אך יש הסוברים שנולד בפדובה אשר באיטליה. בנו של רב ממשפחת הורביץ המסועפת ותלמיד חכם בעצמו, שידיעותיו בתחום היהדות וההלכה מוכחות בספרים שכתב. הורביץ אף נהג לקשור לעצמו כתרים של בקיאות בהקדמות וב"הסכמות" הרבות שצירף לכתביו.
בספרו, "מגילת סדרים", יש רמזים אוטוביוגרפים ברורים, כפי שגילה לראשונה שמואל ורסס. מסופר על אב, ידידיה הלוי, ששלח את שלושת בניו, עובדיה, חשביה והודיה לחפש את עתידם. שמות שני הבנים הראשונים מעידים על מגמתם. הראשון עובד את ה' באהבה והוא מייצג את החסידים, חשביה מייצג את המתנגדים שמייגעים את מוחם ומחשבתם בתורתו של הבורא, ואילו הבן השלישי, שנסע ללמוד רפואה (כיהודה הורביץ בשעתו) מייצג את החכמה, הנאורות. כדי להסוות קמעה את הזיהוי של יהודה הורביץ עצמו בבן השלישי, נעזר הסופר בשיכול אותיות, והפך את יהודה להודיה, מסבירה אידלסון-שיין. ואכן, כשחזר הודיה ממסעיו נתקל בכעס וחשדות של אחיו, שמא פגעה ההשכלה שרכש באמונתו, אך עד מהרה נוכחו כולם שהיא רק חיזקה בכמה דרגות את יהדותו. הרמזים האוטוביוגרפים ברורים. הספר משקף את גישתו של יהודה הורביץ לשלושת הזרמים של היהדות: החסידים, המתנגדים והמשכילים. מסקנתו היא, שיש למזג בין כל האסכולות כדי ליצור הרמוניה פורייה ולחדול מהפילוג.
הורביץ שימש כרופא בווילנה בתחילת שנות השישים, ואחר יצא למסעותיו באירופה כדי להדפיס את ספריו ולאסוף הסכמות. הוא ביקר בגרמניה, שם פגש את משה מנדלסון ולא הסתיר את התפעלותו ממנו. בשנת 1765 הגיע לאמסטרדם ופרסם שם את ספרו החשוב ביותר: "עמודי בית יהודה". כאן גם פגש את הסופר והמשורר נפתלי הרץ וייזל.
מלחמת הכפירה
שמואל פיינר מביא את חוויותיו של הסופר, אברהם בער גוטלובר, כדוגמה ליחס שזכה לו הורביץ. גוטלובר סיפר שלאחר שנמצא בכליו ספרו של הורביץ "עמודי בית יהודה" הוא נאלץ לגרש את אשתו מכיוון ש"נחשף" כאפיקורוס. מתנגדי הורביץ כתבו עליו: "הוא נראה כמו גלח [ כומר קתולי ] מגולח וללא שער [...] הוא לא חתול ולא דג, לא יהודי ולא נוצרי [...] עוד מעט יסע לברלין שם יש הרבה מסוגו. אסור לאף אחד לקרוא בספרו מפני שיש בו דברי מינות". ובמקום אחר: "הוא מגדל זקן קצר בלבד, מתהלך בבגדים אופנתיים, אינו מתפלל ואינו מניח תפילין"
הדברים ששם הורביץ בפיו של ידידיה האב בספר "מגילת סדרים" (ראו לעיל) חושפים במקצת את תסכוליו ורגשותיו הפגועים, לצד המלצותיו שלו :
לאמיתו של דבר, טוענים החוקרים, נלחם יהודה הורביץ עצמו בספריו בכופרים, בשבתאים, בפרנקיסטים, במשכילים הקיצוניים, בקבליסטים הקיצוניים, ובעיקר בבורות ובכסילות. קרוב לוודאי שהאנטגוניזם של האורתודוקסיה כלפי הורביץ לא הסתמך על קריאה בכתביו, אלא היווה תולדה של רתיעתם הגדולה ממי שנחשב בעיניהם לאויבם הגדול ביותר: משה מנדלסון, אותו הוא מכנה: "החכם והשר, ראש חסידי הפילוסופים". שמו היה חתום על אחת ההסכמות שב "עמודי בית יהודה".
עמודי בית יהודה
עלילת הספר נסובה על שני רעים: איתי הגיתי וחושי הארכי, (שניהם נמנו במקרא על יועציו של דוד המלך) שקצה נפשם בכסילות השוררת בעם, ובכתות המתנגחות שקמו בקרבו ויצרו שני מחנות: המחנה האחד הוא של המינים העוסקים בקבלה בקלות דעת, והמחנה השני הוא של האפיקורסים, שעוסקים בביקורת רדיקלית של הדת ומוצגים כמעין סופיסטים. שני המחנות מייצגים את שתי הסכנות שאורבות ליהדות אליבא דהורביץ: המיסטיציזם הקבלי, שכולל את השבתאות ואת הפרנקיסטים במחנה האחד, והפילוסופיה הרדיקלית שכוללת את הליברטיניזם והספקנות הדתית במחנה השני. וכדי להקדים תרופה למכת התגובות הצפויה משני המחנות מקדים הורביץ ואומר:
שני החברים מחליטים, אפוא, לברוח אל היער, ושם הם פוגשים פרא עירום, שאינו יודע לדבר כלל, ואין לו רקע ציוויליזציוני כלשהו. תוך זמן קצר הם מלמדים אותו שפה (עברית) ואת עיקרי היהדות והמנהגים, וחוזרים עמו אל העיר ממנה הגיעו. הפרא האציל, שנקרא בפיהם עירא היערי (על שם עירא היאירי, גם הוא אחד מהמקורבים לדוד. עם זאת, שמו גזור משם של חמור, רמז לעברו) אינו חדל מלהעלות שאלות וסוגיות לדיון בתחום היהדות, הדת, המנהגים, התנ"ך, אלוהים וכדומה. עיקרו של הספר הוא הדיאלוג המשולש בין הרעים ובין שאלותיו הנוקבות של הפרא המתורבת. הפורמט של סיפור המסגרת היה מקובל כבר בספר הכוזרי של יהודה הלוי ובספר "מקור חיים" לר' שלמה אבן-גבירול. זהו מעין מבוא אל העיסוק התמים לכאורה בשאלות של דת ומוסר. גם השימוש בפרא האציל אינו זר לתקופת הנאורות ולנושא החזרה אל הטבע שרוסו היה אחד ממבשריו. החידוש של הורביץ הוא בדרך העיסוק בדת. לאורך כל השיחה המשולשת בין איתי, חושי והפרא הסקרן, עירא היערי, שואף המחבר להסביר בדרך רציונלית, הגיונית את הדת היהודית, המצוות שלה, המסורת, והמנהגים הנלווים.
השימוש בפרא האציל, שמקבל על עצמו את היהדות, מדגיש את גישתו האוניברסלית של הורביץ לנושא התאולוגי: בכל אחד יש נטייה והבנה דתית. אלוהים, אומר הורביץ, נטע בכולם את היכולת להאמין בו. "הישרה האלוקית סיפקה לנו די להעלות את כל נפש משפל מצבה לנצחיות עולם הבא"
עידן הנאורות הטביע את חותמו גם על ספרו של הורביץ. יחסו אל האחר, אל הפרא, איננו מעמדה של עליונות חברתית, ועצתו של חושי הארכי לאמץ את הפרא כמשרת לא טובה בעיניו של איתי, שמייצג את הורביץ. הקטע הבא משקף בצורה ברורה את גישתו אל האחר של הורביץ מחד גיסא, ואת כישורי הכתיבה שלו, מאידך גיסא. הלשון העשירה, ההרמזים האינטרטקסטואליים, המטפורות הקולעות והחריזה – מעידות על היותו של יהודה הורביץ סופר. או כפי שהתבטא שמואל פיינר: "עמודי בית יהודה [...] הוא חיבור ספרותי שמעלה ויכוח דתי במטרה להוקיע את הכפירה לסוגיה".
כדי להוקיע את הכופרים, אם כן, לא הסתפק הורביץ בטיעונים שמקורם רק בדת היהודית ותרבותה, הוא הושפע גם מעידן הנאורות ויחסה אל האחר, משימושים ספרותיים בפרא האציל והחזרה אל הטבע ומהמגמה האוניברסלית הכללת של העידן. יש להניח שהשראה זו האופפת, מבלי משים כמעט, את "עמודי בית יהודה" שעוסק לכאורה בהוקעת הכסילים והכופרים בתורת ה' – היא זו שהרתיעה את רבני התקופה.
Austin
Austin הוא אלבום האולפן החמישי של הראפר והזמר האמריקאי פוסט מאלון. האלבום יצא לאור ב-28 ביולי 2023, על ידי חברות התקליטים ריפבליק רקורדס ומרקורי רקורדס. הפקת האלבום נוהלה על ידי מאלון עצמו, אנדרו ואט, לואי בל, מקס מרטין ורמי יעקב. הוא קודם על ידי שלושה סינגלים: "Chemical", "Mourning" ו-"Overdrive". האלבום הוא הפרויקט הראשון של מאלון שלא כולל שיתופי פעולה.
רקע והכרזה
ב-14 באפריל 2023, מאלון הוציא את הסינגל המוביל של האלבום, "Chemical". ב-15 במאי 2023, האמן פרסם סרטון אינסטגרם כדי להכריז על השיא באומרו, "רציתי לספר לכם שיש לי אלבום שייצא הקיץ ב-28 ביולי. זה נקרא Austin". האלבום נקרא על שם הלידה שלו. המסר רמז על גישה אמנותית אחרת, אולי העצימה את הצליל של Twelve Carat Toothache. הזמר חשף כי ניגן בגיטרה "בכל שיר בתקליט", וכינה את תהליך היצירה "חוויה מהנה". התוצאה תוארה כ"מוזיקה הכי מאתגרת ומתגמלת" שעשה אי פעם, תוצר של דחיפה מתמדת של עצמו. באותו יום הכריז מאלון גם על סיבוב הופעות בקיץ בצפון אמריקה בשם "If Ya'll Weren't Here, I'd Be Crying Tour" שילווה את יציאת האלבום, שלימים הפך לסיבוב הופעות עולמי שהחל ב-8 ביולי וצפוי להסתיים ב-3 בדצמבר. הסינגל השני של האלבום, "Mourning", יצא ב-19 במאי, ארבעה ימים לאחר מכן. הסינגל השלישי והאחרון, "Overdrive", שוחרר ב-14 ביולי 2023.
שלושה דברים שהאל לא היה צריך לברוא: פרסים, יהודים וזבובים
שלושה דברים שהאל לא היה צריך לברוא: פרסים, יהודים וזבובים (בערבית: ثلاثة كان على الله ان لا يخلقهم: الفرس، اليهود والذباب) הוא מאמר שנכתב בשנת 1940 על ידי ח'יראללה טולפאח, דודו, חותנו ופטרונו של סדאם חוסיין וחבר מפלגת הבעת'. המאמר זכה לתפוצה רחבה בעיראק בתקופת שלטונו של סדאם. בשנת 1981 לאחר פרוץ מלחמת איראן–עיראק בית הדפוס של הממשלה העיראקית "דאר אל-ח'וריא" פרסם את המאמר מחדש. ומשרד החינוך העיראקי לימד אותו בבתי הספר כתעמולה.
תוכן המאמר
המאמר הציג את הפרסים כ"חיות שהאל יצר בצורת אדם", את היהודים כ"תערובת של עפר ושאריות מגוונות של אנשים" ואת הזבובים כיצורים מסכנים ובלתי מובנים שלגביהם "איננו מבינים את מטרת אלוהים ביצירתם".
הסכם איחוד האמירויות הערביות–ישראל
הסכם איחוד האמירויות הערביות–ישראל הוא הסכם לנורמליזציה מלאה בין איחוד האמירויות הערביות למדינת ישראל בתיווך ארצות הברית, שהוצג לציבור ב-13 באוגוסט 2020.
ההסכם נחתם ב-15 בספטמבר 2020 בבית הלבן, במסגרת הסכמי אברהם, הכוללים גם את הצהרת בחריין–ישראל. ב-25 באוקטובר 2020 ההסכם אושרר על ידי ממשלת ישראל, הכנסת והקבינט של איחוד האמירויות.
רקע
ב-28 בינואר 2020 הוצגה תוכנית השלום של הנשיא טראמפ. בעקבות תוכנית זאת, הודיע נתניהו על כוונתו לספח חלקים מיהודה ושומרון, בפרט בבקעת הירדן ובהתיישבות היהודית בהן. איחוד האמירויות הערביות בירכה על תוכנית השלום, אך הביעה התנגדות לסיפוח. ב-12 ביוני 2020 פורסם בעיתון ידיעות אחרונות מאמר בו צוטט יוסף אל-עותייבה, שגריר איחוד האמירויות בארצות הברית (המשמש גם כשר המדינה של האמירויות), ואמר כי קיים פוטנציאל ענק לקשרים חמים יותר בין ישראל לאיחוד האמירויות, פוטנציאל אשר יהיה עלול להיפגע משמעותית במקרה שיבוצע הסיפוח.
שושביני ההסכם
ההסכם סוכם על ידי נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, ושייח ח'ליפה בן זאיד אאל נהיאן, נשיא איחוד האמירויות הערביות והאמיר של אבו דאבי.
היועצים האמריקאים הם אבי ברקוביץ' וג'ארד קושנר. מטעם ישראל ראש המוסד יוסי כהן היו מהמתווכים. מעורבים נוספים היו איש העסקים הישראלי-אמריקאי חיים סבן, שגריר ישראל בוושינגטון די. סי. רון דרמר ושגריר איחוד האמירויות בוושינגטון יוסף אל-עותייבה. סוכנות הידיעות AP דיווחה שהמגעים על כינון היחסים החלו בוועידת ורשה בפברואר 2019 שעסקה בעיקר בנושא האיראני.
פרטי ההסכם
ההסכם כולל 12 סעיפים, מבוא ונספח. סעיפים 10- 12 הם סעיפים פרוצדורליים העוסקים במועד כניסת ההסכם לתוקף, כללי יישוב מחלוקות בהסכם והודעה על רישום ההסכם באו"ם.
עיקרי ההסכם:
חתימת ההסכם
ב-31 באוגוסט 2020, יצאה בשעות הבוקר מנמל התעופה בן-גוריון הטיסה המסחרית הגלויה הראשונה מישראל לאיחוד האמירויות הערביות שבוצעה במטוס של אל על. על שם קידומת הטלפון של איחוד האמירויות, הטיסה נקראה "LY 971". כמו כן, על המטוס הוטמעה המילה "שלום" בשפות עברית, אנגלית וערבית. את המשלחת הדיפלומטית הישראלית הוביל ראש המועצה לביטחון לאומי מאיר בן שבת, ואליה נלוותה משלחת אמריקאית בראשות ג'ארד קושנר. באופן תקדימי, המטוס הישראלי עבר מעל שמי ערב הסעודית, ונחת בשעות הצהריים בנמל התעופה הבינלאומי אבו דאבי. משלחת זו ומשלחות שבאו אחריה סיכמו את פרטי ההסכם, שנחתם בטקס חגיגי ב-15 בספטמבר 2020, על מדשאת הבית הלבן במעמד ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ ושר החוץ של איחוד האמירויות הערביות, עבדאללה בן זאיד אאל נהיאן. ההסכם הוגדר על ידי הצדדים כהסכם השלום.
באותו טקס, נחתם גם הסכם בחריין–ישראל, במעמד שר החוץ הבחרייני עבד א-לטיף א-זיאני. בעת הטקס שיגרו הפלסטינים מטח רקטות לעבר אשדוד ואשקלון, 8 מהן יורטו על ידי כיפת ברזל אך רקטה אחת שפגעה באשדוד פצעה מספר אזרחים ישראלים.
בטרם נחתם ההסכם בבית הלבן, התברר כי על פי החוק הישראלי, שר החוץ הוא שמוסמך לחתום על ההסכם. מאחר ששר החוץ גבי אשכנזי כלל לא הוזמן לאירוע ונשאר בארץ, העניק אשכנזי לראש הממשלה בנימין נתניהו ייפוי כוח מתאים.
הממשלה אישרה את ההסכם ב-12 באוקטובר. בעקבות אישור ההסכם בממשלה, הוא הוגש לאישור מליאת הכנסת ב-15 באוקטובר שם אושר ברוב של 80 תומכים מול 13 מתנגדים (חברי הרשימה המשותפת הערבית). ב-19 באוקטובר אישר הקבינט של איחוד האמירויות הערביות את ההסכם. ב-25 באוקטובר אישרה ממשלת ישראל את ההסכם באופן סופי לאחר אישורו בכנסת.
השלכות מעשיות
ב-16 באוגוסט, שלושה ימים לאחר פרסום ההסכם, התפרסם כי התאפשרה באיחוד האמירויות גישה לאתרי אינטרנט ישראליים שהיו חסומים עד אז, ובנוסף התאפשרו שיחות טלפון בין שתי המדינות.
החברה האמירתית APEX National Investment וקבוצת Tera הישראלית חתמו על הסכם למחקר משותף על מחלת נגיף קורונה 2019, מה שמהווה ההסכם העסקי הראשון שנחתם בין חברות משתי המדינות מאז נירמול היחסים. ב-29 באוגוסט ביטל נשיא איחוד האמירויות ח'ליפה בן זאיד אאל נהיאן חוק משנת 1972 שעסק בחרם כלכלי על ישראל ובעיצומים הקשורים בו. גם נחתמו צווים שאפשרו הסכמים מסחריים וכלכליים עם חברות בבעלות ישראלית.
ב-17 בספטמבר הודיע מרכז ההשקעות של אבו דאבי על כוונתם לפתוח משרד בתל אביב. כמו כן, הודיעה חברת התעופה אמירטס כי בכוונתה להפעיל טיסות מסחריות מנמל התעופה הבינלאומי דובאי לנמל התעופה בן-גוריון החל מחודש ינואר 2021, זאת בנוסף לחברות אל על וישראייר שהגישו בקשות גם כן.
ב-20 באוקטובר, בטקס שנערך בנמל התעופה בן-גוריון נחתם הסכם תעופה בין איחוד האמירויות, שמאפשר 28 טיסות נוסעים שבועיות בין נתב"ג לנמלי התעופה באיחוד האמירויות הערביות. בנוסף, ההסכם מאפשר טיסות שכר ללא הגבלה מנמל התעופה רמון, וכן 10 טיסות מטען שבועיות בין המדינות. כמו כן, ישראל ואיחוד האמירויות חתמו על הסכם לפטור מאשרות כניסה לתיירות. איחוד האמירויות הערביות תהפוך למדינה הערבית הראשונה שלא יהיה צורך באשרה במעבר בינה לבין ישראל. ההסכם ואחרים נחתמו בנתב"ג במעמד מזכיר האוצר האמריקאי סטיבן מנושין ומשלחת שרים רשמית של איחוד האמירויות. במהלך ביקור המשלחת, הגיש עוזר שר החוץ של איחוד האמירויות, עומר רובאש לשר החוץ, גבי אשכנזי איגרת משר החוץ של איחוד האמירויות ובה בקשה רשמית לפתיחת שגרירות איחוד האמירויות הערביות בישראל.
בינואר 2021 הצטרפה לראשונה חוקרת מאבו דאבי, ככתבת בעיתון ישראלי. הכתבת, ד"ר נאג'את אל-סעיד, הצטרפה לישראל היום כפרשנית ובעלת טור בעיתון.
ב-13 בינואר 2021 אשרה איחוד האמירויות באופן סופי את ההסכם המקנה לאזרחי ישראל פטור מויזה בכניסה למדינה. ההסכם נכנס לתוקפו באוקטובר 2021.
ב-24 בינואר 2021 נפתחה רשמית שגרירות ישראל באבו דאבי, במבנה זמני. באותו היום אישרה ממשלת איחוד האמירויות פתיחת שגרירות בישראל. ב-30 במאי 2021 נפתחה באופן רשמי שגרירות איחוד האמירויות בישראל, בבניין הבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בדצמבר 2021, ביקר ראש הממשלה נפתלי בנט במדינה.
הקפאת התוכנית להחלת ריבונות ביהודה ושומרון
כחלק מהמגעים לכריתת ההסכם וכחלק מהצהרה משותפת של ארצות הברית, מדינת ישראל ואיחוד האמירויות הערביות באוגוסט 2020, הסכימה ישראל להקפיא את התוכנית לסיפוח שטחים ביהודה ושומרון. גורם באמירויות טען כי האמירתים קיבלו התחייבות מהאמריקנים שנושא הסיפוח לא יהיה על הפרק עד שנת 2024.
עם זאת, בהסכם עצמו אין כל התחייבות לאי-סיפוח בעתיד.
מכירת מטוסי F-35 לייטנינג II מארצות הברית לאיחוד האמירויות
לפי דיווחים עיתונאיים בישראל ובארצות הברית, תפשיר ארצות הברית עסקת מכירת נשק מתקדם לאיחוד האמירויות, ובפרט מטוסי F-35 לייטנינג II ומל"טים, שישראל התנגדה לה בעבר בתקיפות כדי לשמר את יתרונה הצבאי-איכותי במזרח התיכון. בדיווח נוסף נטען שראש ממשלת ישראל הסכים לכך.
בתגובה הודיעו ראש הממשלה, שר הביטחון ושר החוץ כי הם מתנגדים לכך, במטרה לשמור על "היתרון האיכותי" של חיל האוויר הישראלי.
ממשל טראמפ אישר כי הוא אכן מקדם מכירת מטוסי F-35 וכטב"מים מתקדמים לאיחוד האמירויות, אך לא כחלק רשמי בהסכם. שר החוץ של האמירויות אמר שבקשת הקנייה קדמה להסכם אברהם, אך הם מצפים שההסכם יגדיל את הסיכויים לאישור הבקשה.
ב-23 באוקטובר ישראל הודיעה שהיא לא מתנגדת למכירת מערכות נשק מסוימות לאמירויות. הנשיא טראמפ אמר כי "עסקת ה-F-35 מתקדמת".
משרד הביטחון סיכם עם הפנטגון על "חבילת פיצוי" אחרי הפרסומים באוגוסט.
בסוף אוקטובר, דווח שהבית הלבן הודיע לקונגרס על הכוונה למכור 50 מטוסי F-35 לאמירויות. בנובמבר, העביר הממשל האמריקני את רשימת כלי הנשק שאותו אישר למכור לאיחוד האמירויות: 50 מטוסי F-35. בנוסף, יימכרו גם 18 מל"טי תקיפה מסוג MQ-9 Reapers כולל תחמושת, חבילת תחמושת בסך 10 מיליארד דולרים הכוללת טילים מדויקים ופצצות חכמות. לטענת שר החוץ פומפאו, עסקת הנשק נועדה לחזק את הסכמי אברהם, בדומה להסכמים קודמים. לפי החוק האמריקאי אספקת הנשק לאיחוד האמירויות טעונה את אישורו של הקונגרס.
בינואר 2021, ארצות הברית חתמה על הסכם כלי הטיס עם האמירויות, במסגרתו יועברו 50 מטוסי F-35 מתקדמים ו-18 רחפנים, אך נשיא ארצות הברית הנכנס ג'ו ביידן הקפיא את העסקה. באפריל 2021, דווח כי בוטלה ההקפאה. השיחות על העסקה נקלעו לקשיים, על רקע החשש מההתקרבות של אבו דאבי לסין. בדצמבר 2021 הודיעה איחוד האמירויות על הפסקת השיחות.
יצירת הסכמים דומים
ב-13 באוגוסט הוצג ההסכם נורמליזציה בין ישראל לאיחוד האמירויות, ב-11 בספטמבר, הוצג הסכם בחריין–ישראל, כחודש וחצי לאחר מכן הוצג הסכם ישראל–סודאן ואחריו הסכם ישראל–מרוקו.
באירוע החתימה נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ אמר שעוד 5 או 6 מדינות יצטרפו להסכמים, כשבהמשך טען שעשויות להצטרף 7 או 8.
פרידריך אדוארד מאירהיים
פרידריך אדוארד מאירהיים (בגרמנית: Friedrich Eduard Meyerheim; 7 בינואר 1808 – 18 בינואר 1879) היה צייר גרמני.
ביוגרפיה
מאירהיים השתייך למשפחת אמנים מדנציג. האב קרל פרידריך מאירהיים היה צייר פנים וקישוטים שגם הכשיר אותו בהתחלה. בנו הוא הצייר פאול מאירהיים שהוכשר בהתחלה על ידי אביו.
לאחר לימודים ראשוניים אצל הצייר האדריכלות יוהאן אדם ברייסיג בבית הספר לאמנות בעיר הולדתו, הגיע פרידריך אדוארד מאירהיים לברלין בשנת 1830, שם המשיך את לימודיו באקדמיה בהנהלת יוהאן גוטפריד שדו, אדוארד דאגה, ויוהאן גוטפריד נידליך היו מוריו. לאחר סיום לימודיו שוטט מאירהיים דרך ברנדנבורג יחד עם חברו, האדריכל היינריך סטרק, ועשה רישומי אדריכלות רבים, במיוחד של כנסיות ומבני לבנים. הקונסול וגנר רכש את הציור העצמאי הראשון שלו, בשנת 1836.
בהשפעת בית הספר לציור בדיסלדורף, הוא צייר מספר תמונות ז'אנריות רומנטיות בין השנים 1833 ו- 1841. מכאן ואילך התמסר אך ורק לתיאור חיי בורגנות ואיכרים. בינתיים הוא כבר אימץ כמה מוטיבים כאופיינים לעבודתו. וסטפליה, אלטנבורג, תורינגיה ומדינת הסן היו תחומי הציור המועדפים עליו.
תמונות הז'אנר שלו מאופיינות בצביעה דמוית אמייל. בשנת 1836 נישא לאחותו של הפסל הברלינאי פרידריך דרייק.
מאז 1870 מחלת עצבים קשה שיתקה את פעילותו האמנותית.
הבן פאול מאירהיים צייר את אביו בשנת 1877 בציור מופתי שמצוי במוזיאון העיר דנציג.
דיוק ונכונות
בתחומי התעשייה, המדע, ההנדסה והסטטיסטיקה, נכונות (Accuracy) של מערכת מדידה נקבעת על פי מידת הקרבה של המדידות של כמות מסוימת, לערך הממשי האמיתי של אותה כמות. דיוק (Precision) של מערכת המדידה, המכונה גם שחזור (Repeatability) או הדירות (Reproducibility), היא המידה שבמקרה שנחזור על המדידות בתנאים ללא שינוי, נקבל את אותן תוצאות. בפיזיקה המונחים המקובלים הם שגיאה אקראית או שגיאה סטטיסטית (random error, statistical error) כאשר מתייחסים לדיוק, ושגיאה שיטתית (systematic error) המתייחסת לנכונות.
באף ניסוי לא יהיו הדיוק והנכונות מושלמים. במדע, שגיאת מדידה איננה "טעות", ואיננה מעידה על ניסוי פגום. השגיאה היא חלק מתוצאות הניסוי, ודיווח תוצאותיו של ניסוי ללא השגיאה בצידן הוא דיווח חסר. המצב הרצוי בדרך כלל עבור מערכת מדידה הוא נכונות גבוהה וגם דיוק גבוה.
מערכת מדידה יכולה להיות נכונה אך לא מדויקת, מדויקת אך לא נכונה, לא מדויקת ולא נכונה או שניהם. לדוגמה, אם ניסוי מכיל שגיאה שיטתית הרחבת המדגם תגביר את דיוקו אך לא תשפר את נכונותו. התוצאה תהיה אוסף עקבי, או מדויק, בעל פיזור קטן, אך רחוק מהתוצאה האמיתית של הניסוי. דוגמה נוספת: כיול של מערכת מקטין את השגיאה השיטתית ומגדיל את נכונות התוצאות, אך לא משנה את דיוקן - את השגיאה האקראית.
תיאור החצים
נכונות היא מידת האמיתות בעוד דיוק בהקשרים מסוימים כוונתו למידת השחזור. באנלוגיה בין דיוק ונכונות נשווה מדידות חוזרות לחיצים שהושלכו לעבר המטרה. נכונות מתארת את מידת הקרבה של החץ למרכז לוח המטרה, יותר קרוב למרכז – בעל נכונות גבוהה יותר. כך גם במדידות, קרבה רבה יותר של מדידות המערכת לערך האמיתי המקובל מורה על מערכת מדידה בעלת נכונות גבוהה יותר. בהמשך לאנלוגיית החצים, אם מספר רב של חיצים מיורט למטרה, דיוק ייצג את גודל אשכול החצים (אם רק חץ אחד נורה, נכונות תהיה גודל האשכול המצופה אם נחזור על הזריקה מספר פעמים תחת אותם תנאים). כאשר כל החצים שנזרקו קרובים אחד לשני האשכול נחשב כמדויק מאחר שכולם פגעו באותו אזור, גם אם לא בהכרח ליד מרכז המטרה. משמע: המדידות מדויקות, אך לא בהכרח נכונות.
לא ניתן להשיג נכונות באופן מהימן במדידות בדידות מבלי דיוק – אם החצים לא מקובצים ביחד הם לא יכולים להיות כולם קרובים למרכז המטרה (העמדה הנוכחית של אשכול החצים יכולה להיות מקובצת סביב מרכז המטרה אבל עמדת החצים הבודדים עשויה להיות בלתי מדויקת).
שיטות למדידה והערכה
מכשיר מדידה הוא אידיאלי אם הוא גם מדויק – מדידותיו קרובות אחת לשנייה, וגם בעל נכונות – המדידות מקובצות סביב ערך ידוע. הדיוק והנכונות של תהליך המדידה נקבע בדרך כלל על ידי מדידה חוזרת ונשנית של תקני מעקב ייחוסים. תקנים אלו מוגדרים במערכת היחידות הבינלאומית, ומתוחזקים על ידי ארגוני תקנים לאומיים כגון: המכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה (National Institute of Standards and Technology) בארצות הברית.
שיטות אלו מיושמות גם כאשר יוצרים ממוצע של מדידות חוזרות. כאן בא לידי ביטוי המונח "טעות תקן": הדיוק של הממוצע שווה לסטיית תקן הידועה של התהליך מחולקת לשורש הריבועי של מספר המדידות בממוצע. יתר על כן, משפט הגבול המרכזי מראה כי התפלגות ההסתברות של מדידות ממוצעים יהיה קרוב יותר להתפלגות נורמלית מזו של מדידות נפרדות.
סיווג דו-ערכי
ניתן למדוד ולהעריך את נכונות ודיוק המדידות בסיווג דו-ערכי (binary classification).
נכונות מייצגת את שיעור התוצאות הנכונות (גם החיוביות וגם השליליות) מבין כל תוצאות המבחן.
מצד שני, דיוק או ערך ניבוי חיובי (Positive predictive value), מוגדר כשיעור הערכים החיוביים הנכונים מבין כל התוצאות החיוביות (גם הנכונות וגם הלא נכונות).
דיוק של 100% משמעו שערכי המדידות הם בדיוק כמו ערכי הנתונים.
איכות ודיוק בהקשר של מערכות מידע ומסדי נתונים
אחת המטרות של מערכת מידע היא לספק לארגון תובנות עסקיות המאפשרות לו למקסם את היכולות שלו פנימית או אל מול הלקוחות אותם הוא משרת. התובנות העסקיות המתקבלות ממערכות המידע מתורגמות להחלטות על ידי המנהלים בארגון. החלטה שגויה תגרום לארגון לאיבוד כיוון ולבזבוז של משאבי כסף וזמן, שהם קריטיים בסביבה התחרותית בה אנו נמצאים היום.