cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מכוור
היסטוריה
מבצר מכוור נבנה על ידי המלך החשמונאי אלכסנדר ינאי בערך בשנת 90 לפנה"ס. המבצר נהרס על ידי חייליו של גביניוס, מושל סוריה, בשנת 57 לפנה"ס לאחר ששימש כאחד מבסיסיו של אלכסנדר השני שהוביל מרד כנגד שלטונה של רומא. המבצר נבנה מחדש על ידי הורדוס בשנות ה-20 לפנה"ס, ושימש כבסיס צבאי לשם שליטה על שטחי הממלכה ממזרח לנהר הירדן.
בתקופת הורדוס אנטיפס, בנו של הורדוס ויורשו, נכלא במבצר, ככל הנראה, יוחנן המטביל בשל ניסיונו להצית מרד יהודי ברומא, וראשו נערף. עם הגלייתו של הורדוס אנטיפס עבר מכוור לרשותו של אגריפס הראשון עד מותו בשנת 44 לספירה, ואז עבר לשליטה רומאית. עם פרוץ המרד הגדול בשנת 66, השתלטו המורדים היהודים על מכוור והחזיקו בו. הלגאטוס סקסטוס לוסיוס באסוס שהכניע את המורדים בהרודיון, פנה משם להטיל מצור על מכוור בשנת 72 בעזרת הלגיון העשירי פרטנסיס. הצבא הרומי הקים סוללה ושיפוע כדי לצור על המבצר, אך המורדים נכנעו לפני שהרומאים תקפו, והורשו לעזוב את המבצר. הרומאים החריבו את המבצר והותירו ממנו רק את יסודותיו.
הר מכוור מוזכר אף במשנה (מסכת תמיד ג, ח) כתיאור מפליג לחוזק ריחה של הקטורת, אף שהוא מקום המרוחק מן המקדש מאוד: "אָמַר רַבִּי אֱלִיעֶזֶר בֶּן דִּגְלַאי, עִזִּים הָיוּ לְבֵית אַבָּא בְּהַר מִכְוָר, וְהָיוּ מִתְעַטְּשׁוֹת מֵרֵיחַ פִּטּוּם הַקְּטֹרֶת".
המבצר
יוסף בן מתתיהו מתאר את המבצר בספרו מלחמות היהודים. ההר, שגובהו 1,100 מטר מעל פני ים המלח, מוקף מכל עבריו בגאיות עמוקים אשר מספקים לו הגנה טבעית. הורדוס חשב שהמקום ראוי לביצורים חזקים, במיוחד בשל קרבתו לממלכת הנבטים שאיתה היה פעמים רבות בעימות. הוא בנה את חומת המבצר בראש ההר, מסביב לפסגה. אורכה 100 מטרים ורוחבה 60 מטרים, עם שלושה מגדלים בפינות, כל אחד מהם בגובה של כ-30 מטר. הארמון נבנה באמצע השטח המבוצר. מכלים רבים הוצבו במתחם כדי לצבור את מי הגשמים.
חפירות ארכאולוגיות
הכפר מֻקַאוִר (مقاور) שוכן בעמק ממזרח להר ושמו מרמז על שם המבצר הקדום. החוקר הגרמני אולריך יאספר זטצן ביקר באתר בשנת 1807, ושם הכפר הזכיר לו את שם המבצר ביוונית. החפירות הארכאולוגיות במקום החלו בשנת 1968 על ידי ג'רי ורדמן, שהיה אז שייך לסמינר התאולוגי של הבפטיסטים הדרומיים ואחר כך המנהל של מכון קוב לארכאולוגיה באוניברסיטת מדינת מיסיסיפי. בשנת 1973 זיהה המלומד הגרמני אוגוסט סטרובל את החומה. בשנים 1978–1981 נערכו חפירות במקום על ידי וירגיליו קורבו, סטניסלאו לופרדה ומיקלה פיקירילו  מבית הספר הפרנציסקני למקרא בירושלים.
בתוך השטח המבוצר נמצאו חורבות המבצר ההרודיאני, בהם חדרים, חצר גדולה, ובית מרחץ מפואר, שבו גם נותרו שרידים מרצפת הפסיפס. בצד המזרחי של ההר ישנם חומות ומגדלים נוספים, אולי שריד ל"עיר התחתונה" אותה מזכיר יוסף בן מתתיהו. אם מגיעים ממזרח אפשר גם לראות את אמת המים אשר הובילה מים למכלים שבמבצר. במקום גם נמצאו שרידי כדים שתוארכו מסוף התקופה ההלניסטית ועד התקופה הרומית, ואשררו את קיומן של שתי התקופות בתולדות המבצר: התקופה החשמונאית (90 לפנה"ס – 57 לפנה"ס) וההרודיאנית (30 לפנה"ס – 72 לספירה), ותקופה של שימוש מיד לאחר שנת 72. במקום נמצאו מטבעות שהמאוחר שבהם הם מימי טראיאנוס - מה שיכול להצביע על נוכחות צבאית רומאית עד לזמן המלחמות הפרתיות של טראיאנוס.
סוליטריאו
סוֹלִיטְרֵיאוֹ וגם סוֹלִיטְרֵיוֹ (בלאדינו באותיות לטיניות: Solitreo; מכונה גם כתב "חצי קולמוס") הוא סוג של כתב מחובר ליגטורי של אלפבית עברי שהיה בשימוש בקרב קהילות ספרדיות באזור הבלקנים, אסיה הקטנה, הלבנט וצפון אפריקה.
השימוש בכתב זה קדם לשימוש בכתב עברי רהוט והתבצע בשני אפיקים שונים: בקהילות דוברות לאדינו היה הסוליטריאו כתב היד הסטנדרטי לטקסטים בתחומים שונים, ואילו בטקסטים מודפסים נעשה שימוש בכתב רש"י; במדינות המגרב ובאזור הלבנט נעשה שימוש בסוליטריאו לכתיבת טקסטים בעברית ובערבית יהודית בניבים מקומיים כגון החכיתיה במרוקו הספרדית וה"מעאלק" או ה"מעארק" אצל, למשל, יהודי לוב ויהודי תוניסיה.
עם תחיית השפה העברית, הכתב שהתקבע היה הכתב האשכנזי. במהרה הכתב נפוץ גם בקהילות הספרדיות, והשימוש בסוליטריאו התמעט. במהלך השואה חרבו קהילות ספרדיות רבות. בהמשך, הוקמה מדינת ישראל ושארית הפליטה עלתה אליה. וכך, השימוש בסוליטריאו כמעט ופסק. רק רבנים יחידים, כרב כדורי, וקהילות בודדות המשיכו להשתמש בכתב זה.
ב-2012 בוצע באוניברסיטת סטנפורד פרויקט דיגיטציה של מסמכים ובכללם רשימות משלהי המאה ה-19 אשר נכתבו בסוליטריאו על ידי סוחרים יהודים מסלוניקי. מאגר זה איפשר את העמקת המחקר על סוג כתב זה.
ברונכוסקופיה
ברונכוסקופיה (באנגלית: Bronchoscopy) או שקיפת סִמְפּוֹנוֹת היא בדיקה רפואית ממשפחת הבדיקות האנדוסקופיות, שבה נבדקות דרכי הנשימה על ידי החדרת ברונכוסקופ, הקרוי גם מַשקף סמפונות (צינור פלסטי גמיש שבקצהו מצלמת וידאו זעירה, אשר מכיל סיב אופטי לצורך תאורה ונועד לבדיקת מערכת הנשימה). באמצעות בדיקה זו ניתן לראות את דרכי הנשימה, ממערות האף ועד לקנה הנשימה והסימפונות.
היסטוריה
לרופא האף אוזן גרון הגרמני גוסטב קיליאן מייחסים את ביצועה של הברונכוסקופיה הראשונה בשנת 1897. הוא השתמש בברונכוסקופ קשיח על מנת להסיר עצם חזיר מדרכי נשימה של מטופל. הטיפול בוצע אצל מטופל ער בהרדמה מקומית בעזרת קוקאין. מאז ועד שנות ה-1970 טיפולים כאלה בוצעו רק באמצעות ברונכוסקופים קשיחים.
בשנת 1966 המציא שיגטו איקדה את הברונכוסקופ הגמיש. תחילה כלי זה השתמש באלומות פיברו-אופטיות הדורשות מקור תאורה חיצוני. לאנדוקופים אלה היו קטרים חיצוניים של כ-5-6 מילימטר, עם יכולת כיפוף של 180 מעלות ויכולת פישוט של 120 מעלות, שאיפשרו גישה אל סימפונות אונתיים וסגמנטליים. מאוחר יותר ברונכוסופקים פבירו-אופטיים הוחלפו על ידי CCD (charge coupled device) (צ'יפ וידאו) בממוקמים בקצה הדיסטלי שלהם.
ביצוע הבדיקה
הבדיקה מתבצעת על ידי מומחה ברפואת ריאות ואחות. הבדיקה מתבצעת בהרדמה מלאה, ולפניה יתבקש הנבדק להיות בצום של כחמש שעות. לאחר שהחולה מורדם, מחדיר הרופא ברונכוסקופ דרך האף אל תוך הריאות. בעזרת הברונכוסקופ יכול הרופא לאבחן מחלות ובעיות שונות בריאה, לנקז מוגלה או לקחת ביופסיה.
הבדיקה אורכת כרבע שעה והנבדק מתעורר אחריה באופן טבעי. לאחר כשעתיים ישוחרר החולה לביתו (אם אינו מאושפז). את תוצאות הבדיקה יקבל הנבדק מיד לאחר הבדיקה (אלא אם נלקחה ביופסיה ויש לחכות לתשובות מהמעבדה).
תופעות לאחר הבדיקה
לאחר שיתעורר הנבדק הוא עלול לחוש טשטוש ו/או בחילה בגלל ההרדמה. בדרך כלל ירגיש הנבדק תחושה של גירוי בדרכי הנשימה, בעיקר בגרון, ויומלץ על שתיית תה (אך רק כשעה לאחר הבדיקה). ייתכנו קשיים בדיבור בהתחלה, צורך בחמצן, שיעול, ומעט דם בליחה.
נפה
{{פירושונים| בהשאלה מכלי המטבח "נָפָה":
ראו גם
}}
יצחק רוט
יצחק רוט (1907–1978) היה ראש מועצת נשר בין השנים 1972-1957 ופעיל בהקמת העיר.
ילדותו
יצחק רוט נולד בשנת 1907 בעיירה קטנה על יד העיר קולומיאה בגליציה המזרחית, באותה תקופה תחת שלטון פולין. עם תום מלחמת העולם הראשונה עברה משפחת רוט לווינה, שם למד וסיים את לימודיו בבית הספר למסחר. בתקופת נעוריו, היה פעיל בתנועות הנוער החלוציות "השומר" ו"העובד הציוני". כדי לקבל את הסרטיפיקט הנכסף שהיווה את אשרת הכניסה לארץ ישראל, חייב היה להיות בעל מלאכה. לשם כך למד זגגות וכך, בשנת 1935 עלה לארץ והתיישב בשכונת נשר, תחילה בחדר שכור בצריף יחד עם אשתו ובתו, ומספר שנים לאחר מכן בצריף נפרד.
תולדותיו בארץ
שנה לאחר עלייתו היה בין כובשי העבודה במחצבת נשר ועבד בחציבת חומר ובמילוי קרוניות להובלת החומר למפעל המלט הגדול "נשר", ובשנת 1947 החל לעבוד במפעל עצמו.
היה חבר בארגון ההגנה, חבר ועדת הביטחון של השכונה ופעיל בחיי הקהילה. בשנת 1943 נבחר כיושב ראש ועד שכונת נשר ושימש בתפקיד זה מתקופת מלחמת העצמאות ועד להקמת המועצה המקומית נשר. כל פעילותו הציבורית הזו נעשתה בהתנדבות כמקובל באותה תקופה. בשנת 1949 משפחתו הייתה אחת משלוש המשפחות הראשונות שעברו לגור בגבעת נשר, שכונה אותה ייסד ובנה בה את ביתו במו ידיו.
פעילותו כראש מועצת נשר
עיקר פעילותו כראש מועצה הייתה בהפיכת שני היישובים הערביים הנטושים והשכונות הקטנות היהודיות שכיום מהווים את העיר נשר ליישוב עברי מן השורה הראשונה. בתקופתו נבנו השיכונים למפוני הבתים הנטושים, הצריפים והמעברה שנבנתה לאורך הציר הראשי המחבר את שכונות נשר לחיפה. שיכונים אלו עזרו בקליטת אלפי עולים נוספים שהחיו את העיר. שכונת גבעת עמוס נבנתה והחלה התרחבותה של שכונת תל חנן לכיוון ההר. בתקופת כהונתו טופח וקודם החינוך המשלים ושופרו השירותים לתושבים. ביוזמתו הוכנה תוכנית האב להרחבת היישוב נשר לכיוון שלוחות הר הכרמל, במסגרתה נפרצה דרך מתל חנן לשכונת הוד הכרמל (דניה) שבחיפה. כאות הוקרה על פעילותו לטובת הקהילה ותרומתו הרבה של רוט להתפתחות היישוב נשר, הוחלט לאחר פטירתו לקרוא על שמו את השכונה העתידה לקום על מורדות הכרמל - שכונת רמות יצחק.
הנצחה
בגבעת נשר בצמוד לרחוב החלוצים הוקם גן הנושא את שמו בשם "גן יצחק". הגן מקיף את האנדרטה לחללי מלחמות ישראל הנמצאת בראש הגבעה. ושוכן מול ביתו ששכן ברחוב החלוציפ. בגן ארבעה פסלים של הפסלת עליזה פרקש וכן מגרש משחקים ומתקני ספורט.
גביע הפדרציה 1978
גביע הפדרציה 1978 הייתה התחרות ה-16 לנבחרות טניס נשים. היא אורגנה על ידי פדרציית הטניס הבינלאומית.
התחרות נערכה במגרשי מועדון טניס במלבורן. התחרות נערכה בחסות של קולגייט.
התחרות החלה ב-27 בנובמבר בהשתתפות 35 נבחרות והסתיימה ב-3 בדצמבר 1978.
המנצחת של התחרות הייתה ארצות הברית שניצחה במשחק הגמר את נבחרת אוסטרליה וזכתה בגביע בפעם השביעית והשלישית ברציפות.
ישראל בתחרות
בנבחרת השתתפו פאולינה פלד וחגית צוברי. בסיבוב הראשון הן נפגשו עם והפסידו 0:3.
היינריך השני, רוזן הסן
היינריך השני, רוזן הסן (בגרמנית: Heinrich II. von Hessen; 1299 - 3 ביוני 1376), המכונה "הברזל", היה רוזן הסן בשנים 1328–1376.
ביוגרפיה
היינריך נולד בשנת 1299, לאוטו הראשון, רוזן הסן ולאדלהייד מרבנסבורג, בתו של אוטו השלישי, רוזן רבנסבורג. בשנת 1328 מת אביו, והיינריך עלה לשלטון במקומו.
כאשר נפטר בנו של הנרי,, אוטו, בשנת 1366, הפך האחיין שלו, הרמן, ליורש העצר. בעקבות כך פרצה מלחמה עם אוטו מבראונשווייג. כדי לממן את עלויות הסכסוך עם ברונסוויק, הטיל הנרי מס על כל הטובין המיובאים. ב-3 ביוני 1376 מת היינריך, ואחיינו עלה לשלטון במקומו.
משפחתו
היינריך התחתן עם אליזבת ממייסן, בתו של פרידריך הראשון, מרקיז מייסן, ממנה היו לו חמישה ילדים:
פורמולה 1 עונת 1995
בעונה זו הייתה תחרות צמודה מאוד בין מיכאל שומאכר לבין דיימון היל. שומאכר הצליח לפתוח פער רק מספר מרוצים לפני סוף העונה. תחילת העונה הייתה בעייתית ביותר מבחינה תכנונית, שכן מספר מסלולים שהיו מתוכננים בסבב לא עמדו בדרישות בזמן הכנת לוח המרוצים, לא היה בטוח שיהיו מוכנים בזמן. בנוסף, המסלול היפני (באיידה) ניזוק במהלך רעידת אדמה חזקה שאירעה. חלק מהשינויים שעברו מסלולים ותיקים נבעו מהדרישות החדשות של הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA) בעקבות מותם של רולנד רטצנברגר ואיירטון סנה בעונה הקודמת.
כבכל עונה, חלו מספר שינויים בתקנון. העיקריים שבהם היו:
שיטת הניקוד
שיטת הניקוד הייתה בהתאם לטבלה הבאה
בנגלית
היסטוריה
מקור השפה הבנגלית הוא בניבים הצפוניים של השפות ההודו-אריות והיא החלה להתפתח כשפה עצמאית במאה העשירית לספירה.
תוכנת לקוח
תוכנת לקוח היא יישום מחשב שניגש לשירות ממוחשב הנמצא על מחשב אחר, לרוב מחשב מסוג שרת, דרך תקשורת נתונים. המונח ניתן בהתחלה ליחידות ציוד היקפי שלא היו בעלות יכולת הרצה עצמית של תוכניות מחשב אבל היו בעלות יכולת פעולה-הדדית (interact) עם מחשב מרוחק דרך הרשת. היו אלו לרוב מסופי מחשב שעבדו מול מחשב מרכזי.
תצורת שרת-לקוח היא אחת מתצורות ההתקשרות הנפוצות ברשתות מחשבים. שירותי רשת הפועלים בשיטה זאת מורכבים משני חלקים - השרת והלקוח. לשרת מחוברים לקוחות רבים. מחשב הלקוח מחובר לעיתים לשרת יחיד, אך בדרך כלל החיבור הוא לשרתים רבים, שלכל אחד מהם פונקציה משלו.
אלכס מומברו
אלכס מומברו מורסיה (בספרדית: Álex Mumbrú Murcia; נולד ב-12 ביוני 1979 בברצלונה שבקטלוניה) הוא כדורסלן ספרדי המשחק בעמדת הסמול פורוורד עבור בילבאו ונבחרת ספרד. גובהו של מומברו הוא 202 ס"מ. מומברו נחשב אחד השחקנים הטובים באירופה.
בשנת 1996, בגיל 17, החל את הקריירה המקצועית שלו בחובנטוד בדאלונה, לאחר כשהוקפץ פעמים רבות מקבוצת הנוער לקבוצה הבוגרת במטרה למלא את מקומם של השחקנים הפצועים. תוך זמן קצר מומברו תפס מקום קבע בסגל המועדון ומאוחר יותר כשחקן חמישייה. במשך הקדנציה הארוכה שלו במועדון, שש עונות זכה בתואר אחד בלבד - אליפות הליגה הקטאלונית.
בשנת 2002 עזב את חובנטוד בדאלונה לטובת ריאל מדריד. אך, לאחר 2 עונות חזר לקדנציה נוספת בחובנטוד בדאלונה לאחר שהמעיט לשחק במדיה של ריאל מדריד. לאחר 2 עונות עזב אותה שוב לריאל מדריד, בה משחק עד היום.
מומברו משתייך לסגל הנבחרת הלאומית של ספרד משנת 2005. כחלק מנבחרתו הלאומית הוא זכה במדליית הזהב באליפות העולם 2006, במדליית הכסף באליפות אירופה 2007 ובאולימפיאדת בייג'ינג ובמדליית זהב באליפות אירופה 2009.
רכס הבוסטר
רכס הבּוּסְטֶר הוא רכס ברמת הגולן בין העיר קוניטרה בדרום להר החרמונית. שמו של הרכס, בוסטר, ניתן לו על שם תחנת הגברה למי השקיה שבנו הסורים, תחנת בוסטר (מאנגלית: booster, מגביר). רכס הבוסטר מורכב משני תלים מרכזיים: תל אל-מַחְפִי ודַהְרַת אִיבְּרָהִים.
רכס הבוסטר נמצא על קו הגבול הישראלי–סורי והוא חלק מקו התלים הישראלי. חשיבותו האסטרטגית הרבה של הרכס נובעת ממיקומו ושליטתו בשטח. רכס הבוסטר מצוי בין תא שטח שטוח מדרום ובו ממוקמת קוניטרה (פתחת קוניטרה הצפונית) ומצפון, אזור שטוח נוסף שמצפונו הר חרמונית, תא שטח זה קיבל את הכינוי "עמק הבכא" בקרבות הבלימה במלחמת יום הכיפורים.
מפרץ ונציה
מפרץ ונציה (באיטלקית: Golfo di Venezia; בסלובנית: Beneški zaliv; בקרואטית: Venecijanski zaljev) הוא מפרץ בצפונו של הים האדריאטי המשתרע מצפון לקו דמיוני המחבר בין הקצה הדרומי של חצי האי איסטריה ודלתת הנהר פו. המפרץ גובל באיטליה ממערב וצפון, ובסלובניה וקרואטיה ממזרח. מהמפרץ מסתעפים מפרץ טריאסטה הכולל את לגונת גראדו וכן לגונת ונציה המסתעפת ישירות המפרץ.
רכס הבוסטר
על ראש הרכס החזיק צה"ל בסיס צבאי בשל חשיבות האזור, אך לאחר הקמת חוות רוח באזור, הבסיס פונה.
מפרץ ונציה
הנהרות העיקריים הנשפכים אל המפרץ הם אדיג'ה, ברנטה, פייבה, ליבנצה, טליימנטו ואיסונדזו (סלובנית "סוצ'ה" Soča).
עומקו הממוצע של המפרץ הוא 34 מטרים.
אורזי מזוודות
אורזי מזוודות הוא מחזה קומי מאת חנוך לוין.
מילות השיר "לונדון", שהולחן ובוצע בידי חוה אלברשטיין ושנכלל בשנת 1989 באלבום הנושא את אותו השם (לונדון), נלקחו מתוך אחת השיחות במחזה.
הפקות
המחזה הועלה לראשונה בתיאטרון הקאמרי במרץ 1983 בבימויו של מייקל אלפרדס. עם השחקנים שהשתתפו בהפקה זו נמנים תיקי דיין, זהרירה חריפאי וחני נחמיאס. הפקה זו גם הוצגה בצרפת.
בשנת 2003 הועלה המחזה לראשונה גם בשפה הערבית, בתרגום של עלאא חליחל, בתיאטרון אוניברסיטת חיפה. המחזה הוצג לחלופין בעברית ובערבית, עם שני צוותי שחקנים: תלמידי שנה ג' בחוג לתיאטרון באוניברסיטה ושחקנים מקצועיים בוגרי החוג.
בשנת 2011 הועלה המחזה מחדש בתיאטרון הקאמרי בהשתתפות דרור קרן, רבקה מיכאלי וחנה מרון.
קישורים חיצוניים
ביקורות
יחסים מסוכנים
יחסים מסוכנים (בצרפתית: Les Liaisons dangereuses) הוא שמו של רומן מכתבים נודע מאת הסופר הצרפתי פייר שודרלו דה לאקלו. הרומן יצא לאור בשנת 1782 וזכה לעיבודים רבים, לבמה, לאופרה, לקולנוע ולטלוויזיה. ההבטחה שסימן רומן זה לא התממשה בשני הרומנים האחרים של דה לאקלו, וזה שב והצטרף לצבא אחרי המהפכה הצרפתית וטיפס לדרגת גנרל תחת פיקודו של נפוליאון.
"יחסים מסוכנים" פורסם לראשונה במהדורה בת ארבעה כרכים, ב-23 במרץ 1782, על ידי הוצאת Durand Neveu, והפך מיד להצלחה גדולה. הוא נמכר ב-1,000 עותקים בחודש הראשון להפצתו, הצלחה מסחרית גדולה במונחי אותם הימים. לאקלו, שהיה איש צבא, צווה מיד לשוב למבצר בו הוצב בבריטני.
במוקד הרומן, שעורר שערורייה רבתי עם צאתו, ניצבת דמותם של המפתה ואלמון ושל ידידתו ויריבתו מאדאם דה מרטיי, המתענגים בלא ייסורי מצפון על סבלם של קרבנות הפיתוי. דה לאקלו מתאר את נפשם של דמויותיו באופן ריאליסטי ובעין חדה, ומציב את דמויותיו בניגוד חריף לזו של ורתר בייסורי ורתר הצעיר של גתה (1774). בעוד גתה, ברומן המכתבים הקצר שלו, שעורר אף הוא שערורייה, מתווה את דמות האוהב הנמק בייסורי אהבתו הנכזבת, מתאר דה לאקלו את האופן בו משחיתים הציניות, הנצלנות וחוסר המעש את נשמתם של גיבוריו. דה לאקלו גרס כי ספרו הוא סטירה מוסרית, אך ניכרת בו גם התענגות על האופן המתוחכם בו רשעים מתוחכמים וחדי־לשון עושים שימוש ביכולתם האינטלקטואלית כדי להשיג את מטרותיהם.
הספר תורגם לעברית בידי יונת סנד, ויצא לאור בשנת 1975 בהוצאת הקיבוץ המאוחד, בתמיכת המפעל לתרגום ספרות מופת.
עיבודים
ספרו של דה לאקלו זכה לעיבודים רבים. הבולטים שבהם:
כשתבוא (שיר של עדן בן זקן)
כשתבוא הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית עדן בן זקן. השיר יצא לאור ב-17 במרץ 2020, על ידי חברות התקליטים הישראלית אן אם סי יונייטד וארומה מיוזיק, כסינגל השני מתוך האלבום, מועבט.
רקע וכתיבה
השיר נכתב, הולחן והופק על ידי תמר יהלומי ויונתן קלימי. בשיר מופיעים קולות רקע אשר בוצעו על ידי יהלומי וקלימי. השיר הוא מעין בלדת פופ מיד-טמפו, בה בן זקן מדברת על התינוק שמצפה לו והאושר שמחכה לו. שיר זה מגיע לאחר מספר ביטולים של הופעות בפסטיגל 2019 ומופע בהיכל מנורה מבטחים של בן זקן שנדחה בשל הריונה ועניין בריאותי.
וידאו קליפ
טרם יצא הווידאו קליפ של השיר, העלתה בן זקן לערוץ היוטיוב שלה את קליפ המילים המלא של השיר. כמו כן, הקליפ מציג בתוכו את עטיפתו של הסינגל, ולאורכו ניתן לראות את עטיפת הסינגל ותמונות של ילד ואישה בהריון.
חוות רהם
חוות רֶהם (בגרמנית: Roehm Hof) הייתה חווה גרמנית בשטח העיר תל אביב של ימינו, שפעלה החל משנת 1870 עד לאמצע המאה ה-20. החווה הייתה ההתיישבות הגרמנית הראשונה באזור, עוד בטרם הקמת מושבות הטמפלרים בשרונה וביפו. במקום שבו שכנה החווה שוכן כיום בית הספר לאמנויות תל אביב. גבולה הצפוני היה צפונית לרחוב לינקולן של ימינו, וגבולה הדרומי ברחוב אוליפנט. גבולה המזרחי היה ממערב לדרך בגין של ימינו וגבולה המערבי היה ברחוב וילסון של ימינו.
היסטוריה
החווה הוקמה בידי קוֹנרַאד רֶהם, שהיה מראשוני הטמפלרים שהגיעו לארץ ישראל, ב-1869, ורכש את הקרקע. באותה העת כבר היו באזור מספר מתחמים חקלאיים: פרדס מונטיפיורי, משק לדוגמה והר התקווה (שננטש ב-1858). רהם ורעייתו נפטרו שניהם בתוך יומיים בשנת 1872, והחווה נרכשה בידי יוהאן גִינטנֶר (Guenthner). בנו, עמנואל, הקים מאפייה בשטח החווה, ובנו שלו, וילי, המשיך את דרכו. וילי גינטנר גם הפעיל בית קפה בשרונה. במהלך שהותה של משפחת גינטנר במתחם הוא נודע גם בשם פרדס גינטנר. ב-1933 מכרו בני המשפחה את החווה, והמתחם החל לשנות את אופיו, והשטחים החקלאיים פינו בהדרגה את מקומם למבני מגורים. ב-1945 סופח שטח החווה לתחום השיפוט של עיריית תל אביב.
כיום נותרו מהחווה שרידים מעטים, בעיקר שרידים של חומת הכורכר שהקיפה אותה. החומה מפרידה בין בית מס' 61 לבית מס' 63 ברחוב מזא"ה, וממשיכה לכיוון רחוב אוליפנט, שם היא מפרידה בין חצרות הבתים לבין הרחוב ובית הספר לאמנויות. שרידי בריכת מים של חווה טמפלרית אחרת נמצאים ברחוב יהודה הלוי פינת לונץ.
מרכבת היהלום
אקונין תכנן את הסדרה כמחווה לכל סוגי הז'אנר הבלשי, כשכל רומן הוא ז'אנר בלשי חדש. ספר זה מתאר את הייחוד האתני והמאפיינים של היפנים ולכן מכיל את תת-הכותרת "פרשה אתנוגרפית".
חלק 1. "לוכד השפיריות"
עלילת הכרך הראשון מתחילה בשנת 1905, בפגישה עם קפטן המטה ריבניקוב. בעיצומה של מלחמת רוסיה–יפן, רשת סוכני ריגול יפניים פועלת בהצלחה רבה ברוסיה, אך בדרך להשגת מטרתם הם נאבקים בבלש המנוסה, אראסט פטרוביץ' פנדורין. הכרך הראשון מסודר בצורת הייקו — כל אחד משלושת הפרקים מחולק למקטעים (שנקראים הברות), מספרם תואם את מספר ההברות בשורות של הייקו ולהם שמות מתאימים.
בנוסף, מן הכרך הראשון, אנו לומדים על גורלן של הדמויות אנדלונג ואפנסיי זיוקין (שהופיעו לראשונה בספר "הכתרה"), הראשון התמנה לקפטן ספינת מלחמה, והשני עזב את שירות הארמון והפך לקצין בצי. שני הגיבורים נהרגו במהלך קרב צושימה.
חלק 2. "בין השורות"
הכרך השני לוקח אותנו ליפן בשנת 1878. זהו סיפור אהבתו של הדיפלומט הצעיר אראסט פנדורין והיפהפייה המהממת מידורי (הידועה גם בכינוי או-יומי, שפירושו "יומי") — אהבה זו שינתה את חייו.
אנו למדים אודות התככים המרכזיים בחייו הפרטיים של פנדורין, כמו גם על או-יומי, שאהבה אותו אהבת אמת ואף התעברה ממנו, בן שהפך מאוחר יותר למרגל יפני - אותו ריבניקוב, מהחלק הראשון של הסיפור.
בחלק זה אראסט פטרוביץ' פוגש את מסאהירו שיבאטה (מאסה) — מי שהיה חבר בכנופיית יאקוזה ועתיד להיות למשרתו הנאמן וחברו הטוב ביותר. אירועי החלק השני מתרחשים בעיר יוקוהמה ומופיעים בו אישים היסטוריים אמיתיים כדוגמת השר אוקובו ולוחמי השינובי האגדיים.
פולחן מתים
נאסר ביהדות להעלאת באוב או לדרוש אל המתים.
סקירה כללית
פולחן אבות אינו זהה לסגידה לאלוהות או אלוהויות. במספר חברות אפריקאיות האבות נתפשים כיכולים להתערב בשם החיים, לעיתים כשליחים המקשרים בין בני האדם לאלים. האבות, בתור רוחות אשר הייתה בעבר אנושיות בעצמן, הם נתפשים כיכולים להבין את צורכי אנשים יותר טוב משישות אלוהית הייתה יכולה. במספר תרבויות, הסגידה לאבות לא מתבצעת בשביל לקבל טובות מהאבות אלא בשביל לבצע את החובה המשפחתית כלפי המתים. תרבויות מסוימות מאמינות למעשה כי האבות זקוקים לקבל מנחות מהחיים, וחלק מדרכי הסגידה שלהם כוללות הצעות אוכל וחפצים.
רוב החברות אשר עוסקות בפולחן אבות לא קוראות לו כך. בעברית המילה "פולחן" נושאת בתוכה משמעות של סגידה או אהבה לישות אלוהית או לאל. אך בניגוד לכך, בתרבויות בהן נהוג פולחן אבות, לרוב אין את האמונה כי האבות הופכים לאחר מותם לאלים או ישויות אלוהיות. במקום זאת, הפולחן לאבות מכוון למטרות של לכבד את אבות המשפחה ולדאוג להם לאחר מותם ועם זאת לבקש מהם הנחיה ועזרה בחיים; בהקשר הזה, להרבה תרבויות וחברות יש מנהגים דומים. יש כאלו שיבקרו את הקבר של ההורים שלהם או קרוב משפחה אחר, יניחו על הקבר פרחים בשביל לכבד אותם, ובאותה ההזדמנות יבקשו מאבותיהם לדאוג להם ולשמור עליהם. למרות זאת, פעולות אלו לא יכולות ולא נחשבות לפולחן או סגידה. לפי משמעות זאת, המושג כיבוד המתים יהיה יותר מתאים לרוח המנהגים והאמונות, כמו בחברה הסינית ובחברות אחרות המשפעות מהבודהיזם והקונפוציאניזם.
גולגולות מכוירות
בתרבות הכנענית היה מקובל לשמר את גולגולות אבות המשפחה ולעבוד אותן בפולחן אבות. במספר חפירות בתחומי ארץ ישראל נמצאו גולגולות מכויירות. כך למשל בחפירות ביריחו בתל א-סולטאן נמצאו גולגולות מכוירות בטין מהתקופה הנאוליתית הקדם-קרמית, באופן שמשווה להם פני אדם כמעט אנושי. חוקרים משערים כי שימשו לפולחן אבות.
מרזח
טקס סעודה ומשתה פולחני קדום בשם מרזח היה נהוג בתרבויות הלבנט. סעודה זאת הייתה מתקיימת, לעיתים, במערת הקבורה המשפחתית, עם שלדי אבות המשפחה, במטעים ובגרנות, או בבתי מרזח המיועדים לטקסי מתים. בתרבויות מסופוטמיה היה טקס דומה בשם כיספו. עדויות אפיגרפיות (בעיקר באוגרית) וארכאולוגיות (בעיקר בקטנה) רבות נמצאו לפולחן זה, והוא נזכר גם במקרא.
אפריקה
פולחן אבות הוא מנהג נפוץ במיוחד ברחבי אפריקה, והוא הבסיס למספר גדול של דתות. לרוב בדת ישנה איזושהי ישות אלוהית גדולה, אך למרות זאת המאמינים לרוב מקריבים ומתפללים לאבות מסוימים אשר הפכו למעין אלים קטנים בעצמם. פולחן אבות נשאר נפוץ בקרב אפריקאים רבים, לפעמים מונהג ביחד עם דתות מאומצות כגון הנצרות בניגריה, והאסלאם בחלק גדול של אפריקה.
מדגסקר
פולחן אבות נפוץ במיוחד ברחבי האי מדגסקר. לפי הערכות מסוימות כמחצית מאוכלוסיית האי מבצעת פולחן אבות, אשר לרוב נועד ליצרו קשר בין החיים לרָזַאנָא (בפירוש מילולי במלגשית: האבות). הפולחן הנפוץ לאבות בארץ זאת הוביל לבנייה נרחבת של מבני קבורה. וכמו כן, הוביל הפולחן לחגיגות הפאמאדיהאנה. הפאמאדיהאנה הוא מאורע אשר חוגגים בו את זכר האבות האהובים של האדם, איחוד עם המשפחה והקהילה וכמו כן נהנים מהאווירה של החג. האנשים אשר מאמינים בכך נוטים להאמין כי קיום הטקסים הללו והפולחנים מבטיח התערבות של האבות לטובת החיים שלך. לעומת זאת, מזל רע משויך לאבות אשר שכחו אותם או לא קיימו את הטקסים לכבודם. מחוות יום יומיות לכבוד האבות כוללות ביניהן זריקה של הכוס הראשונה מבקבוק של רום לפינת החדר הקרובה ביותר, בשביל לתת לאבות את חלקם.
רומא העתיקה
הרומאים, כמו חברות רבות בים התיכון, החשיבו את הגופות כמקור לזיהום. במהלך התקופה הקלאסית של רומא הגופות לרוב נשרפו, והאפר מוקם בקטקומבה מחוץ לחומות העיר. חלק גדול מחודש פברואר היה מוקדש לפולחן אבות, בעיקר פסטיבל באורך של תשעה ימים אשר נחוג בפברואר, ומטרתו הייתה כיבוד האבות של המשפחה וסגידה אליהם. המשפחה בקרה את בית הקברות וחלקה יין ועוגות. גם בצורה של קורבן לאבות המשפחה וגם כאוכל לעצמם. משפחות האצולה הרומאיות נהגו להציג תמונות של המתים בביתם. מקורות מסוימים מצביעים על כך שתמונות אלו היו למעשה פסלים, בעוד אחרים מצביעים על כך שהיו מסכות מוות. מסכות אלו, אשר היו עשויות משעווה והוכנו לאחר מות האדם, היוו חלק מטקס הקבורה של האציל הרומאי.
מזרח אסיה
פולחן האבות נפוץ במיוחד ברחבי מזרח אסיה, ומהווה חלק משמעותי מהתרבות והדת בחלקים גדולים ממנה.
קוריאה
בקוריאה, נהוג להתייחס לפולחן האבות בשם בכללית "ג'ריה" (הנגול: 제례; הנג'ה: 祭禮) או "ג'סה" (הנגול: 제사; הנג'ה: 祭祀). דוגמאות בולטות למנהגים אשר נכללים תחת הקטגוריה ג'ריה הם "מונמיו ג'ריה" ו"ג'ונגמיו ג'ריה", אשר מבוצעים בכל שנה לכיבוד מלומדים קונפוציוניסטיים ומלכים מהזמן העתיק. הטקס אשר מכבד את מותו של אדם מהמשפחה נקרא "צ'אריה" (הנגול:차례), ועודנו מתקיים בידי אנשים בקוריאה. רוב הבודהיסטים בקוריאה והקתולים מבצעים טקסים לכבוד המתים, אף על פי שפרוטסטנטים לרוב לא. למרות זאת, הכנסייה הקתולית אסרה על טקסים אלו בשנת 1939.
יפן
האובון (קאנג'י: お盆) לעיתים פשוט בון (盆) הוא פסטיבל בודהיסטי הנחגג ביפן ומחוצה לה, בקהילות יפניות גדולות (לדוגמה בהוואי, ארגנטינה וארצות הברית). הפסטיבל הוא סוג של פולחן מתים השואב הן מהבודהיזם והן מתורתו של קונפוציוס, בו חולקים היפנים כבוד לאבות המשפחה המתים. הבון נחגג ביפן מעל 500 שנה וכולל עלייה לרגל לקבר המשפחתי או למקדש האבות (לרוב בבית המשפחה) ובאופן מסורתי גם ריקוד טקסי. הבון התפתח להיות פסטיבל וחג משפחתי, בו נפגשים בני המשפחה המורחבת לסעודה משותפת ונתינת מנחה למת.
תאריך החג נקבע לפי לוח שנה ירחי, ביום החמש עשרה בירח השביעי.
אינדונזיה
פולחן המתים הוא מרכיב מרכזי בחיי בני שבט הטוראג'ה באינדונזיה. הם בונים מבנים דמויי סירה גדולה המיועדים לרוחות האבות הקדומים. טקס הלוויה הוא אירוע שמח, משום שהנפטר מתחיל בתהליך ההצטרפות לרוחות האבות הקדומים.
יאקות אל-חמאווי
חייו והשכלתו
יאקות נולד בקונסטנטינופול. הוא נמכר כעבד, ומאוחר יותר עברו הוא ואדונו לעיר בגדאד. לאחר שזיהה את כישוריו, החל אדונו של יאקות להקנות לו חינוך. הוא שוחרר מעבדות בשנת 1199 והחל לפרסם מאמרים. בשנת 1213 הוא התחיל את מסעו, שבמהלכו ביקר בתבריז, בדמשק ובמוסול. תמיכתו בח'וארג' סיבכה אותו והוא ברח בשנת 1216 מדמשק למרב שבשטח טורקמניסטן של ימינו. במרב הוא עבד במשך שנתיים בספריות העשירות שהיו במקום. עקב סכנות של פלישת ג'ינגיס חאן לאזור, הוא נמלט לחלב, בה החל לחבר את ספרו "מועג'ם אל-בולדאן" (ראו להלן). הוא ביקר באלכסנדריה בשנת 1227 ומת בחלב ב-1229.
עבודתו
חשיבותו של יאקות כחוקר נעוצה בכך שעבודותיו מבוססות על מקורות שמצא בספריות במרכז אסיה, אשר אבדו ברובם כעבור שנים ספורות, במהלך כיבוש האזור על ידי המונגולים.
מועג'ם אל-בולדאן
ספרו העיקרי של יאקות, הלקסיקון הגאוגרפי-ספרותי המקיף "מועג'ם אל-בולדאן" (בערבית: معجم البلدان, בתעתיק מדויק: מֻעְגַ'ם אל-בֻּלְדָאן, כלומר "לקסיקון המדינות" או "מילון המדינות"), חובר בשנים 1224-1228 (יאקות השלים אותו כשנה לפני מותו). זהו קובץ מקומות מרכזיים בתרבות הערבית ובעולם הערבי, מסודרים בסדר אלפביתי לפי שמותיהם, עם אופן הגייתם, גיזרונם מערבית או משפות אחרות ומיקומם. לתיאורו הגאוגרפי של כל מקום הוסיף יאקות מידע היסטורי ואתנוגרפי, לרבות אנקדוטות וסִיפֵּרִים, רישומים ותיאורים הנוגעים לכיבושים מוסלמיים, שמות שליטים ופרטים ביוגרפיים עליהם, מונומנטים, ידוענים מקומיים, וכן פרוזה ושירה רלוונטיות שמהוות מידע בעל ערך היסטורי-ספרותי רב.
הנצחתו
על שמו של יאקות רחוב בירושלים, צפונית מזרחית לעיר העתיקה בוואדי אל-ג'וז.
עיר של אושר
עיר של אושר (באנגלית: City of Joy) הוא סרט דרמה משנת 1992 בבימויו של הבמאי האנגלי רולנד ג'ופה (Roland Joffé, דמעות של שתיקה), לפי תסריט של מרק מדוף. הוא מבוסס על רומן הנושא שם זהה, אותו כתב דומיניק לאפייר (Dominique Lapierre).
עלילה
הזארי פאל (אום פורי) הוא חוואי כפרי שמהגר לקולקטה ביחד עם אשתו (שבנה עזמי) ושלושה ילדיהם בחיפוש אחר חיים טובים יותר. הם מתחילים בצורה לא טובה. מרמים אותם, לוקחים מהם את דמי השכירות שלהם והם נזרקים לרחובות, וקשה להזארי למצוא עבודה כדי שתפרנס את משפחתו. אולם המשפחה הנחושה מסרבת לוותר ולבסוף מוצאת את מקומה בעיר מוכת העוני.
בינתיים, בקצה השני של כלכתא, מקס לווה, רופא מדוכדך מטקסס (פטריק סווייזי) הגיע לתור אחר הארה רוחנית אחרי שהוא איבד מטופל בזמן ניתוח. גם הוא מתחיל בצורה קשה. אחרי שפרוצה מרמה אותו, הוא מוכה בידי בריונים ונותר מדמם ברחובות בלי מסמכיו וחפצי הערך שברשותו.
הזארי נחלץ לעזרתו של מקס ולוקח את הרופא הפצוע ל"עיר של אושר", רובע עוני המאוכלס במצורעים ועניים שהופך להיות ביתה החדש של משפחתו. מקס שוהה זמן רב בשכונה, אבל לא מעוניין להתערב בענייניהם של השוכנים בה, בגלל שהוא חושש להיקשר אליהם רגשית. אולם, מהר מאוד הוא מחליט לשעות לעזרתם של חבריו החדשים אחרי שאשה אירית (פולין קולינס), שמנהלת את המרפאה המקומית משכנעת אותו לעשות כן.
לבסוף, מקס מתחיל להיקשר לשוכני הרובע והוא מתחיל להבין שחייו אינם כל כך רעים. ישנם רבים בסביבתו שחייהם גרועים בהרבה משלו, אבל הם מתייחסים לכל יום בציפייה חיובית שנוטעת כוחות חדשים ברופא המדוכא.
בולה (פירושונים)
ראו גם
}}
גארפילד (סדרת טלוויזיה)
גארפילד וחברים (באנגלית: Garfield and Friends) היא סדרת אנימציה המבוססת על רצועת הקומיקס גארפילד מאת ג'ים דייוויס. הסדרה בת 121 הפרקים הופקה לטלוויזיה בין השנים 1988 ל-1994 עבור רשת CBS. בישראל הסדרה שודרה במקור בערוץ הראשון בסוף שנות התשעים בדיבוב המקורי באנגלית עם כתוביות בעברית. כמו כן הסדרה שודרה בערוץ הילדים ובערוץ ג'וניור, והיה ניתן להזמינה לצפייה מיידית גם ב-HOT VOD.
פרקי הסדרה הכילו גם עלילה אשר מבוססת על הקומיקס גארפילד וגם עלילה אשר התבססה על הקומיקס "החווה של אורסון" - רצועת קומיקס פחות מוכרות אשר נוצרה גם כן על ידי ג'ים דייוויס.
121 הפרקים מכילים 242 תתי-פרקים אשר עסקו בעלילת "גארפילד" ו-121 תתי-פרקים אשר עסקו בעלילת "החווה של אורסון". בכל פרק הוצגו שני תתי-פרקים של "גארפילד", שני תתי-פרקים קצרים אשר עלילתם התבססה על רצועת קומיקס מקורית ופרק אחד אשר עסק בעלילת "החווה של אורסון". כל פרקי הסדרה נמכרים כיום בארצות הברית בגרסת DVD.
בואה קשת
בואה קשת (שם מדעי: Epicrates cenchria) הוא מין של נחש ממשפחת החנקיים המצוי במרכז אמריקה ובדרומה. הוא ידוע בשל ססגוניותו ובשל כך עורו "מחליף צבעים" כאשר קרני אור פוגעות בו, ומכאן שמו. יש לו תשעה תת-מינים ידועים. תת-המינים נבדלים זה מזה באורכם, בעובי שלהם, בדוגמאות שעל גבם ובאזור התפוצה שלהם.
האורך הממוצע של בואת הקשת נע בין 1.2 ל-1.8 מטרים, אך ידוע על פריטים שאורכם עלה על שני מטרים. הוא מעדיף להיות על האדמה, אך מסוגל לטפס גם על עצים.
הוא נפוץ במרכז אמריקה בקוסטה ריקה ובפנמה. בדרום אמריקה הוא נפוץ ממזרח לאנדים בקולומביה, ונצואלה, אקוודור, פרו, סורינם, ברזיל, גויאנה, גויאנה הצרפתית, בוליביה, פרגוואי וצפון ארגנטינה.
קרן הקולנוע הישראלי
רקע היסטורי
בשנת 1954 נחקק חוק לעידוד הסרט הישראלי, שמטרתו הייתה לעודד יצירה של סרטים בישראל, על ידי חיוב בתי קולנוע להקרין אחוז מסוים של סרטים ישראלים. כדי לאכוף את החוק הוקמה "מועצת הסרט הישראלי". החוק גם חל על יומני חדשות, כך נהנתה מהחוק בעיקר חברת "סרטי גבע" שהפיקה את יומני גבע שהוקרנו לפני הקרנת הסרט. עם זאת גם התשלום שקיבלה חברת סרטי גבע לא כיסה את הוצאות ההפקה.
בשנת 1962 הוחלט לעודד את הקולנוע הישראלי באמצעות סבסוד ישיר, על ידי קרן שנוהלה על ידי משרד המסחר והתעשייה. הסבסוד ניתן לסרט, רק לאחר הקרנתו בבתי הקולנוע, כפוף למספר הצופים בכל סרט. על שיטה זו נמתחה ביקורת לפיה היא מעודדת קולנוע מסחרי ועממי ששיאו גל "סרטי הבורקס", הפקיעה ערכים של איכות, חדשנות יצירתית, חותם אישי ואמירה, והפכה את המפיקים, המפיצים ובעלי בתי הקולנוע לגורמים המרכזיים הנהנים מתמיכה ציבורית.
במהלך שנות ה-70 פנו יוצרים שחתרו לקולנוע אישי, ובהם אורי זוהר, ג'אד נאמן, יצחק צפל ישורון, ואברהם הפנר לשר החינוך והתרבות דאז, יגאל אלון, לתמיכה בסרטי איכות באמצעות מענק השקעה של המשרד. מענק זה ניתן במשך שנתיים על ידי משרד החינוך והתרבות על-פי תחרות תסריטים שנתית, עד שהופסק.
הקמת הקרן
בשנת 1975 העלה לראשונה חבר הכנסת עדי אמוראי מהמערך את בעיית איכות הסרטים המופקים בישראל, עקב שיטת הסבסוד.
ב-1977 התכנסו ג'אד נאמן, ועמו פעילי "קבוצת קי"ץ" (קולנוע ישראלי צעיר) המיליטנטית – הבמאים הצעירים יעוד לבנון ורנן שור. השלושה ניתחו את המצב והחליטו לפעול פוליטית לשינוי עולם הקולנוע הישראלי, מקולנוע המוגדר כתעשייה לקולנוע כתרבות, מקולנוע של מפיקים לקולנוע של במאים.
הם הסתייעו בכתב הכלכלי של עיתון "דבר" יוסף פריאל, שטווה את האסטרטגיה – שכנוע ראשי ועדת הכספים של הכנסת עדי אמוראי מהמערך ואברהם שריר מהליכוד בחשיבות העניין, שתדלנות אצל חברי הוועדה האחרים ופרסום המהלך בעיתונות וברדיו. נאמן, לבנון ושור רתמו אנשי קולנוע נוספים לשתדלנות, ניסחו בעזרת נחמן אינגבר את תקנון הקרן העתידי, ושכנעו את הבנקאי חיים דובשני לשמש כיו"ר הקרן. ב-1979 החלה הקרן לפעול תחת השם "הקרן לעידוד סרטי קולנוע ישראליים איכותיים" מכספים ייחודיים של ועדת הכספים שיועדו לכך. שנה לאחר מכן פעלו חברי הכנסת להגדלת בסיס תיקצוב הקולנוע הישראלי, והעבירו סכומים משמעותיים למשרד החינוך והתרבות. בשנת 1983 הוחלט לממן את הקרן על ידי היטל על הקרנת סרטים.
הסרט הראשון שזכה לתמיכת הקרן היה "טרנזיט" (1980) בבימויו של דניאל וקסמן.
במהלך שנות ה-80 צומצמה תמיכת משרד המסחר והתעשייה בקולנוע הישראלי, ומשרד החינוך והתרבות, באמצעות הקרן, הפך לכתובת ליוצרי הקולנוע הישראלי. הקרן נוהלה על ידי הבמאי-מפיק ברוך דינר ורשמה מספר הצלחות, ובהן "מאחורי הסורגים", "מתחת לאף", "חמסין", "בלוז לחופש הגדול", "אוונטי פופולו", "הקיץ של אביה" ועוד. ב-1989 אוחדו משאבי שני המשרדים והקרן הגדילה פעילותה, תחת ניהולה של נילי המאירי.
בשנות ה-2000
בתקופת ניהולו של כתריאל שחורי (יו"ר: יעקב פרי) מ-1998 ואילך, שינתה הקרן את דרך קבלת החלטותיה, וכיום הן שקופות יותר, אך עדיין יש הטוענים כי הן מתקבלות ללא הנהגה אמנותית ברורה. עם זאת, בשנים האחרונות הצליחה קרן הקולנוע הישראלי לפעול בחזיתות רבות לקידום הקולנוע הישראלי, ותרמה לשינוי תדמיתו בישראל ובמיוחד מחוצה לה, לשיפור שיווק הסרטים בפסטיבלים בינלאומיים, לדיאלוג מול קרנות מקבילות בעולם, ולקידום ומימוש הסכמי הפקה משותפים בין ישראל למספר מדינות.
באפריל 2022 מונתה ד"ר נועה רגב למנכ"ל הקרן.
עוד בשנה זו החליטה מועצת הקולנוע, המפעילה את חוק הקולנוע, ליצור אלטרנטיבה לקרן הקולנוע הישראלי, באמצעות הפניית משאבים ל"קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב", התומכת בעיקר בסרטים בעלי ממד ניסיוני ואמנותי יותר.
סופר דרינק
סופר דרינק הייתה חברה שעסקה בייצור, שיווק והפצה של משקאות קלים בישראל.
החברה נוסדה בשנת 1969 על ידי סימן מיכל. מאז 1977 היה מפעל החברה באזור התעשייה עטרות שבצפון ירושלים.
החברה התמחתה בשיווק משקאות קלים זולים, שכיוצאת דופן סדרת "טריפ" בהיותה יקרה באופן יחסי.
החברה ייצרה שלוש סדרות של משקאות:
בדצמבר 2014 פנתה החברה לבית המשפט בבקשה להקפאת הליכים למשך חודשיים בעקבות חובות של 21 מיליון ש"ח. את המשבר ייחסה החברה, בין השאר, למבצע צוק איתן, שפגע במכירותיה. בקשתה של החברה אושרה, ומונו לה נאמנים שפעלו למכירתה. החברה נמכרה כעבור מספר חודשים למשקיעים מדרום אמריקה.
סלבריישן
סלבריישן (באנגלית: Celebration) היא עיירה הממוקמת במחוז אוסיאולה, במדינת פלורידה שבארצות הברית. העיירה, הממוקמת בשטח אתר הנופש דיסניוורלד, בסמוך לעיר אורלנדו, הוקמה על ידי חברת וולט דיסני.
סופר דרינק
המותג "סופר דרינק" יצא משימוש. החברה מפיצה את המשקאות במותג "סוויץ'" למוגזים ו"טריפ" לקלים.
סלבריישן
העיירה מקושרת ב"דרך העולם" (World Drive) לפארקי השעשועים המצויים בדיסניוורלד.
החזון
בין תוכניותיו של וולט דיסני עבור דיסניוורלד, הייתה התוכנית להקים את "אפקוט" (Epcot) - בראשי תיבות "חברה ניסויית אב טיפוסית של המחר" (Experimental Prototype Community of Tomorrow) - חברה אוטופית בה יתגוררו כ- 20,000 תושבים ותהווה קהילה לדוגמה לאיך החיים בעתיד צריכים להיות.
מבני הקהילה היו אמורים להיות במעגל, שבמרכז מבני המסחר וסביבו בנייני המגורים. התחבורה בעיר הייתה אמורה להתבצע באמצעות מונורייל. תנועת הרכבים תוגבל למנהרות תת-קרקעיות בעוד שמעל הקרקע יוסעו האנשים באמצעות מדרכות נעות. מבני הקהילה היו אמורים להיות מוקמים תחת כיפה ענקית השולטת בטמפרטורה (רעיון שמאוזכר בסרט המופע של טרומן משנת 1998).
לאחר מותו של דיסני החליטו המתכננים של הפארקים להקים פארק שעשועים המדגים את הטכנולוגיות החדשניות ביותר, מתכננים אחרים רצו להדגים את השוני והרב תרבותיות של העולם. איחוד של שני הרעיונות הוליד את מרכז אפקוט והפארק נפתח לקהל בשנת 1982.
הקמת העיר
בראשית שנות ה-90 החלטה חברת וולט דיסני להקים את "חברת סלבריישן" (the Celebration Company) לפיתוח העיירה בחלקו הדרומי של מחוז הפיתוח רידי קריק, בעלות כוללת מוערכת של 2.5 מיליארד דולרים.
העיר תוכננה על ידי משרד קופר, רוברטסון ושות' ומשרד רוברט א. מ. סטרן, בסגנון של עיירה בראשית המאה ה-20. על פי התוכנית, נבנתה העיירה כמספר כפרים פרווריים סמוכים זה לזה, כאשר כל שכונה בעיירה נבנית כ"כפר" קטן.
הכפר הוקם בשנת 1996 וכלל שלושה "כפרים": סלבריישן (Celebration Village), וסט וילג' (West Village) ולייק אוואלין (Lake Evalyn). זמן קצר לאחר מכן נבנו ה"כפרים": נורת' (North Village) בצפון העיירה, סאות' (South Village) בדרומה, איסט (East Village) במזרחה, ואקווילה (Aquila Reserve).
ראש תאגיד דיסני באותה עת, מייקל אייזנר פיקח על הפיתוח ועודד את המתכננים להקים עיר אוטופית בסגנון חזונו של דיסני.
גאוגרפיה
שטחה הכלל של העיירה 27.7 קמ"ר מהם 27.6 קמ"ר שטחי יבשה והיתרה (0.28%) שטחי מים. העיר בנויה כמספר כפרים סמוכים, כאשר הכפר המרכזי משמש כמרכז העסקים הראשי.
העיר תוכננה כעיר אוטופית, ונבנו שבילי הליכה ושבילי אופניים. כמו כן העיר מותאמת לתנועה בכלי רכב חשמליים.
אף שהעיר תוכננה כעיר מראשית המאה ה-20 (בדומה לרחוב הראשי של ארצות הברית בממלכת הקסם), אין בעיר רחוב שנקרא "הרחוב הראשי" (Main Street) - הסיבה לכך שקיים רחוב אחר במחוז אוסיאולה הנושא שם זה, ועל פי חוקי פלורידה לא יכולים להיות שני רחובות באותו השם במחוז אחד. על כן, מרכז העסקים הראשי ממוקם במפגש רחוב מארקט (Market Street) ורחוב פרונט (Front Street). רחוב ראשי נוסף בעיירה הוא שדרת סלבריישן (Celebration Avenue) הבנויה בסגנון אר דקו.
הרדינג
הרדינג (באנגלית: Harding), הוא שם משפחה.
סלבריישן
אוכלוסין
בשנת 2010 התגוררו בעיר 7,427 תושבים.
בעיירה קהילה גדולה ממוצא בריטי.
בעיירה רשומות שבע קהילות פרוטסטנטיות וקהילה יהודית אחת.
שמי אוקטובר
שמי אוקטובר (באנגלית: October Sky) הוא סרט דרמה משנת 1999.
עלילה
הסרט מבוסס על סיפורו האמיתי של הומר היקאם (.Homer H. Hickam Jr), שבשנת 1957, בעקבות שיגור הספוטניק הרוסי לחלל, מחליט לבנות רקטה. העיירה קולווד, שבה חי היקאם, היא עיירת כורים שהוקמה בעקבות מכרה הפחם שנמצא בה, ורק בודדים מצליחים לצאת ממנה. הדבר מרחיק בתחילה את הומר מהחלום שלו לעבוד במעבדות החלל של נאס"א ולפגוש את ד"ר ורנר פון בראון, אך היקאם אינו מתייאש ובונה יחד עם שלושת חבריו עשרות רקטות כושלות, עד שלבסוף הם בונים את הרקטה המושלמת, "אוק 25".
Dream Within a Dream Tour
Dream Within a Dream Tour הוא סיבוב ההופעות הרביעי של זמרת הפופ האמריקאית בריטני ספירס. סיבוב ההופעות נועד לקדם את אלבום האולפן השלישי של ספירס, Britney. במהלך סיבוב ההופעות הופיעה ספירס בצפון אמריקה וביפן.
אלבום וידאו
ב-22 בינואר 2002 יצא לאור אלבום ה-DVD הרביעי של ספירס, "Britney Spears Live from Las Vegas".
אראלקילאמין N-אצטילטרנספראז
אַרְאַלְקִילְאָמִין N-אָצֵטִילְטְרַנְסְפֵרָאז (Aralkylamine N-acetyltransferase, ובראשי תיבות AANAT) הוא אנזים מקבוצת העל אצטילטרנספראז המעורב בהסדרת השעון הביולוגי אשר נמצא בגרעין העל-תצלובתי במוח. אנזים זה משתתף בתהליך הפיכת סרוטונין למלטונין על ידי העברת קבוצת אצטיל מאצטיל קואנזים A לסרוטונין. מספרו לפי ועדת האנזימים (EC) הוא 2.3.1.87. האנזים.
נומנקלטורה
לפי הנומנקלטורה השיטתית, שמו של האנזים הוא אצטיל-CoA:2-ארילאתילאמין N-אצטילטרנספראז (acetyl-CoA:2-arylethylamine N-acetyltransferase). השם הרשמי המקובל שלו הוא אראלקילאמין N-אצטילטרנספראז, אך הוא ידוע גם בשמות הבאים: ארילאלקילאמין N-אצטילטרנספראז, אנזים מִקְצַב מלטונין (Melatonin rhythm enzyme), סרוטונין אצטילאז, סרוטונין אצטילטרנספראז וסרוטונין N-אצטילטרנספראז (SNAT).
מבנה
אראלקילאמין N-אצטילטרנספראז הוא פוליפפטיד באורך 207 חומצות אמיניות ובמשקל 23,334 דלטונים. המבנה השניוני שלו מורכב מסלילי אלפא (28%) ומשטחי בטא (23%). במבנה השלישוני, אשר נקבע בקריסטלוגרפיה בקרני רנטגן, נצפו ארבעה מוטיבים שמורים, שאחד מהם, B, הוא אתר הקישור לסרוטונין. אחד הקפלים באנזים, המופיע בכל אחד מבני משפחת ה-N-אצטילטרנספראזים הקשורים ל-GCN5 (GNAT), משפחת אנזימים שאליה משתייך אראלקילאמין N-אצטילטרנספראז, מורכב ממשטח בטא בקצה האמיני, ולאחריו שני סלילי אלפא, שלושה משטחי בטא מנוגדים, סליל אלפא מרכזי ייחודי לכל אנזים, משטח בטא חמישי, סליל אלפא רביעי ומשטח בטא אחרון.
פעילות
ה-mRNA של הגן מבוטא בעיקר במערכת העצבים המרכזית. בלוטת האצטרובל, שמייצרת מלטונין, משופעת באנזים, אולם ברמות נמוכות ניתן לגלותו גם במספר אזורים נוספים, כגון הרשתית ובלוטת יותרת המוח, שייתכן שמעורבת בבקרת תפקודים תלויי סרוטונין כמו התנהגות. האנזים משתתף בהפיכת סרוטונין למלטונין, בשלב הראשון מתוך שניים, והוא מווסת את קצב ייצור המלטונין לאורך היממה. רובו המוחלט של הייצור מתרחש בלילה - הן בבעלי חיים יומיים והן באלה הפעילים בלילה. אצל שניהם הוא חיוני לוויסות הפעילות והשינה.
התגובה הכימית שמזורזת על ידי האנזים
אראלקילאמין N-אצטילטרנספראז מזרז העברת קבוצת אצטיל ממצע אצטיל קואנזים A לאמין ראשוני, דוגמת סרוטונין. תחילה נקשר האצטיל קואנזים A לאנזים החופשי, ולאחר מכן נקשר הסרוטונין ליצירת מבנה חלבוני משולש. אחרי העברת קבוצת האצטיל משתחרר מהמבנה המשולש N-אצטילסרוטונין והקואנזים A אחר כך. N-אצטילסרוטונין ממשיך ועובר מתילציה על ידי האנזים N-אצטילסרוטונין O-מתילטרנספראז (ASMT) ליצירת מלטונין.
בבני אדם משמשים פנתילאמין, טיראמין וטריפטמין מצעים אנדוגניים נוספים של האנזים, והם הופכים על ידיו לאצטילפנתילאמין, N-אצטילטיראמין ו-N-אצטילטריפטמין, בהתאמה.
הגן
הגן AANAT שמקודד ליצירת האנזים קיים בכל בעלי החיים. באדם הוא ממוקם על כרומוזום 17, בדומה לשימפנזה, בעוד שבעכברים וכבשים הוא נמצא על כרומוזום 11, בחולדות על כרומוזום 10 ובתרנגולות על כרומוזום 18. גודל הגן הוא כ-2,500 זוגות בסיסים, והוא כולל ארבעה אקסונים. הגן נשמר היטב לאורך האבולוציה, כאשר 80% מצורת החלבון באדם זהה לזו שבכבשה או בחולדה.
בקרה
הבקרה על פעילות האנזים שונה מבעל חיים אחד לאחר, החל מתהליך ביטוי הגן ועד לרמת האנזים הפעיל. בחלק מהמינים רמות האנזים משתנות באופן חד בין זמני אור וחושך, וכך הם מפקחים על יצור המלטונין. באחרים הקצב מווסת בעיקר על ידי מניעת פירוקו של האנזים. דוגמה למנגנון בקרה היא עלייה פי 100 ברמת ה-mRNA של הגן בזמני החשכה במכרסמים. במינים אחרים מולקולת cAMP ממלאת תפקיד מרכזי בעיכוב פירוק האנזים, וכך גורמת לעלייה ברמתו בלילה: חשיפה לאור גורמת למעבר אותות מתאי הרשתית לגרעין העל-תצלובתי שבמוח ולירידה בגירוי של נוראדרנלין את בלוטת האצטרובל. הדבר מוביל לשרשרת תהליכים בתאי הבלוטה שבהם מעורבת מולקולת cAMP, ובסופם פרוטאין קינאז A מזרחן שיירי סרין ותראונין באנזים. כתוצאה מכך מגויסים חלבונים מממשפחת 14-3-3, שהם קבוצת חלבוני בקרה, וכך האנזים מוגן מפני פירוק בפרוטאזום. גם פרוטאין קינאז C מסייע בשמירה על יציבות האנזים באמצעות זרחון שיירי סרין ותראונין.
מנגנון בקרה משוער נוסף בצורת מתג הפעל-הפסק הוא קשר דיסולפידי בין שני מונומרים של ציסטאין הקרובים לאתר הפעילות שבתוך האנזים. כאשר הקשר נוצר, נמנעת הגישה של האצטיל-קואנזים A למעבר ההידרופובי של אתר הפעילות והאנזים מושבת. טרם נמצא אם פעילות זו מתרחשת גם אין ויוו.
כמו כן, התגלה שתוצר התגובה, המלטונין, הוא מעכב תחרותי של אראלקילאמין N-אצטילטרנספראז, וכך הוא מבקר את ייצורו במנגנון של משוב שלילי.
מעכבים
עד היום תוארו בספרות חמש מחלקות של מעכבים לאנזים, כגון מעכבים פפטידיים ונגזרות של מלטונין. מציאת מעכבים ל-AANAT תוכל להביא לפיתוח תרופה לטיפול בבעיות שינה והפרעות מצב רוח, ולפיכך מתקיימים מחקרים בנושא. פותחו גם מעכבים סינתטיים לאנזים, אך עד כה לא נמצא ביניהם אחד שיהיה יעיל אין ויוו.
מחלות
ייתכן שהאנזים והגן המקודד לו מעורבים במספר מחלות גנטיות דוגמת תסמונת פאזת השינה הדחויה.
לא מדהימה
לא מדהימה (באנגלית: Unfabulous) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית לילדים שכללה שלוש עונות, 54 פרקים ושודרה בערוץ ניקלודאון בשנים 2004–2008. יוצר הסדרה הוא דו רוז, ובמוקדה חייהם של תלמידי חטיבת ביניים.
במוקד הסדרה חייה של נערה יהודיה בת 12 בשם אדי סינגר (אמה רוברטס), שיריה הליריים וחבריה הטובים ג'ינה פביאנו (מליסה ג'ו) וזאק קרטר-שוורץ (ג'ורדן קלוויי), עמו יוצרת ג׳ינה גם קשר רומנטי. עוד מככבים בסדרה בן סינגר (טדהג קלי), אחיה הגדול של אדי, סו סינגר (מולי האגן) וג'ף סינגר (מרקוס פלאנגן) - הוריה של אדי, מאריס (אמה דגרסטדט)-מלכת הכיתה, קרנברי (צ'לסי טברס)-חברתה של מאריס ואחרים.
רוי דיסני
רוי אוליבר דיסני (באנגלית: Roy Oliver Disney; 24 ביוני 1893 – 20 בדצמבר 1971) היה אחיו הגדול של וולט דיסני. רוי סייע לאחיו בייסוד חברת וולט דיסני וכיהן כמנכ"ל החברה בין השנים 1929–1971 (אף שבפועל קיבל את התואר רשמית בשנת 1968), כנשיא החברה בין השנים 1945 ועד פטירתו, וכיו"ר החברה בין השנים 1966 עד פטירתו.
קורות חיים
רוי נולד לאליאס דיסני ולפלורה קאל דיסני, בשיקגו שבמדינת אילינוי שבארצות הברית.
באפריל 1925 נשא רוי לאישה את אדנה, ונולד להם בן אחד - רוי אדוארד דיסני, ב-10 בינואר 1930.
רוי עבד עם אחיו וסייע לו להקים את חברת וולט דיסני. בעוד שוולט עסק בצד היצירתי של החברה, עסק רוי בצד העסקי.
לאחר מותו של וולט בשנת 1966 שינה רוי את תוכניתו לפרוש מן החברה, והחליט להמשיך את חלומו של אחיו להקמת דיסניוורלד - רוי שינה את שם הפרויקט, אשר נקרא רשמית "וולט דיסני וורלד" - על שמו של אחיו.
לאחר פתיחת אתר הנופש באוקטובר 1971, פרש רוי מן החברה. רוי נפטר זמן קצר לאחר מכן משבץ מוחי, בהיותו בן 78. רוי נקבר בפורסט לון ממוריאל פארק, בקליפורניה, בסמוך לאחיו.
פסלו של רוי, שלצידו מיני מאוס מוצב בכיכר העיר ברחוב הראשי של פארק ממלכת הקסם. פסל זה מזכיר את פסלו של וולט דיסני לצד מיקי מאוס הניצב בדיסנילנד שבקליפורניה. בנוסף, העתק פסלו של רוי ניצב לצד הנהלת חברת וולט דיסני בברבנק שבקליפורניה.
אהוב המוות
אהוב מוות (ברוסית: Любовник смерти) הוא ספר מאת בוריס אקונין, שראה אור ברוסיה בשנת 2001, התשיעי בסדרת הספרים אודות אראסט פנדורין. הספר ראה אור בעברית בשנת 2013.
אירועי הספר מתרחשים במקביל לאירועי הספר הקודם בסדרה, "אהובת המוות". בספר זה המחבר מתאר אירועים בסגנון צ'ארלס דיקנס: הרפתקאות וחיפוש מטמון ולכן נושא את תת-הכותרת "פרשה נוסח דיקנס".
יוסטוס הקדוש מטריאסטה
יוסטוס הקדוש מטריאסטה (באיטלקית: San Giusto martire) היה קדוש נוצרי מעונה שחי בעיר אקוויליה בזמנו של הקיסר דיוקלטיאנוס. יוסטוס הקדוש עסק בהפצת הנצרות באזור מגוריו והיה בין ראשוני הנוצרים שנאסרו בשל סירובם להקריב קרבן לאלילים הפגאנים. לפי המסורת עינה אותו הפרפקט מנציו (Manazio) עינויים קשים במטרה להכניעו, אך ללא הועיל. לבסוף דן אותו מנציו למיתה והשליכו אל הים מול חופי טריאסטה כשהוא קשור בידיו וברגליו בשלשלאות למשקולות ולאבנים. על פי האמונה העממית, השלשלאות נמסו כבמעשה נס, וגופת הקדוש צפה ונמצאה על חופה של טריאסטה.
אהוב המוות
תקציר עלילת הספר
ברוכים הבאים למוסקבה, שנת 1900. זמן חילופי המאה. הכירו נא את 'מוות': עלמה עם יופי עוצר נשימה. יש לה למוות תכונה משונה על גבול המיסטי: כל מאהביה מוצאים במהרה את מותם. הייתם יכולים לחשוב שאימת המוות תרתיע את הגברים הרוסיים מלהתחיל עם מוות, אבל זה אומר שאתם לא מכירים רוסים. בטח לא את אלו של המאה ה-19, שם אהבה חסרת גבולות עומדת בערך מעל כל ערך אחר בעולם. אחד המאהבים שמוות סוחפת הוא החבר הנוכחי שלה: הנסיך. ראש אחת מכנופיות הפשע האכזריות של מוסקבה. מאהב נוסף הוא סנקה; נער יתום מהיר מחשבה ושאפתן. סנקה הוא אחד מתושבי חיטרובקה, שכונת הפשע הקשוחה ביותר במוסקבה. הוא גם הדמות הראשית בסיפור ודרך עיניו מתגלגלת תעלומת פשע של מעמד הפועלים המוסקבאי של המאה ה-19.
יוסטוס הקדוש מטריאסטה
בטריאסטה הוקמה כנסייה שהוקדשה ליוסטוס הקדוש כבר במאה ה-5. הכנסייה הוקמה בשטח הפורום הרומי ושברי עמודים מתקופת הרומאים שימשו בבניית מגדל הפעמונים. במאה ה-14 חוברה הכנסייה אל כנסיית מריה הקדושה הסמוכה לה על ידי בניית האולם המרכזי של הכנסייה הנוכחית אשר חיבר בין שני המבנים הקיימים. הכנסייה המאוחדת נקראת מאז קתדרלת יוסטוס הקדוש. הגבעה עליה ניצבת הקתדרלה נקראת על שמו של הקדוש (Colle di san Giusto) וכך גם הטירה הסמוכה לקתדרלה.
אהוב המוות
תקציר עלילת הספר
מוות הוא הכינוי של הגיבורה של הרומן. כינוי שניתן לה, כאמור, בגלל מותו של כל אחד מבני זוגה לשעבר. סנקה סקוריקוב מרובע חיטרובקה, הידוע לשמצה במוסקבה, רוצה לתפוס את תשומת לבה ונכנס לסדרה של הרפתקאות, שבסופו של דבר, מובילות אותו אל אראסט פנדורין. סנקה מעורב במלחמת כנופיות, חודר לכנופייתו של הנסיך, שגר עם מוות. אחר כך הוא מראה לה אהדה ואפילו מפתה אותה. הנסיך, ששומע על זה, מאיים להרוג אותו. סנקה נמלט מהחבורה ונכנס למסתור. אבל זמן קצר לפני כן, מוות מורה למצוא פקיד ולתת לו פתק, בעוד היא עצמה גרה במרתף. עם זאת, סנקה מוצא רק את משפחתו הנרצחת של הפקיד, בעוד הפקיד מתבוסס בדמו, רואה בסנקה דמות בן ומוריש לו את אוצרו ששוכב במרתף. שם סנקה מוצא מטילי כסף בני 200 שנה בכמויות גדולות ומוכר חלק מהם. פנדורין נרתם לעזור כדי למנוע את נקמת הנסיך בעודו חוקר את רצח הפקיד ומשפחתו.
בתהליך החקירה פנדורין, סנקה ומוות עובדים יחד כדי לחשוף את האמת, הם מצליחים למשוך את החשודים למרתף ולכלוא אותם כאשר כל העבריינים נענשים. אך המוות לא שרדה וסנקה נסער מאוד. למרות זאת, הוא כעת מחזיק בעושר רב וקשרים שימושיים — אראסט פטרוביץ' מטפל בצעיר ודואג לו דאגה אבהית ועוזר לו לעלות חזרה אל הדרך הנכונה.
יוסטוס הקדוש מטריאסטה
יום חגו של יוסטוס הקדוש הוא ה-2 בנובמבר בטריאסטה, וה-23 במרץ בסן ג'יוסטו קנווזה (San Giusto Canavese) שליד טורינו. היונה נחשבת לסמלו של הקדוש.
ג'ני פאנל
ביוגרפיה
פאנל נולדה בניירובי שבקניה שהייתה אז קולוניה בריטית. יש לה אחות תאומה. המשפחה עברה לבריטניה כשהיא הייתה בת ארבע. היא החלה להופיע בתסכיתי רדיו כשעוד למדה בבית ספר למשחק. ב-1984 זכתה בפרס רדיו דרמה של ה-BBC על שם קרלטון הובס.
קריירה
ההופעות הראשונות של פאנל בטלוויזיה היו באופרת הסבון "ברוקסייד" ב-1985, בסדרת המשטרה "ברג'ראק" ב-1988, ובפרק "Peril at End House" בעונה השנייה של הסדרה "פוארו" ב-1990.
החל מ-2009 דיבבה תשע דמויות שונות בסדרת משחקי הווידאו "Dark Souls" של חברת FromSoftware וכן במשחק "Bloodborne".
בתיאטרון שיחקה פאנל בעיבוד של "תבונה ורגישות" שהועלה בתיאטרון ווטרמיל בבנגור שבמערב ברקשייר באפריל 2014. בספטמבר 2015 הופיעה במחזה "What the Butler Saw" בתיאטרון היימרקט בבזינגסטוק.
חיים אישיים
פאנל מתגוררת באנגליה עם בעלה ובתה.
חאן שאטיר
חאן שאטיר (בקזחית: Хан Шатыр) הוא מרכז קניות ובילויים ענק הנמצא במרכז העיר אסטנה בירת קזחסטן. המרכז בנוי בצורה של אוהל מחודד שגובהו 150 מטר ותוכנן על ידי האדריכל הבריטי נורמן פוסטר. המרכז נחנך בשנת 2010. הוא הוקם במסגרת תנופת הבנייה רחבת ההיקף שעברה אסטנה מאז שהוכרזה לבירה בשנת 1997.
ממוקם בקצה הצפוני של העיר, המבנה התורן מתנשא 150 מטר מבסיס אליפטי בגודל מטר ויוצר אחד הפסגות הגבוהות ביותר בקו הרקיע של אסטנה. סוגר שטח העולה על 100,000 מ"ר, הוא כולל פארק עירוני עם מסלול ריצה של 450 מטר, יחד עם מגוון רחב של מתקני קניות ופנאי, כולל מסעדות, בתי קולנוע וחללי בילוי שיכולים להכיל תוכנית מגוונת של אירועים ותערוכות. הפארק מגביר את גובה הבניין בטרסות גליות ופארק מים, עם בריכות גלים ומגלשות, מתפתל בנוף. שטחו 100,000 מ"ר, שווה לשטחם של 10 אצטדיוני כדורגל, והוא מכיל חנויות רבות, חוף ים מלאכותי, נהר ובו ניתן לשוט בסירות, מיני-גולף ועוד. המרכז משמש את תושבי העיר ותיירים והוא ממוזג כל ימות השנה. חשיבותו רבה לנוכח האקלים של העיר המתאפיין בקיץ חם במיוחד ובחורף קר מאוד. מתחמים ספציפיים בתוך המעטפה הם ממוזגים, אך אזורי המחזור הפתוח הם מחוסמים בסביבה, עם טמפרטורות יעד של 14+ מעלות צלזיוס בחורף ו-29− מעלות בקיץ. סילונים ברמה נמוכה מכוונים אוויר קריר על פני החלל, ואילו פתחי האוורור בקודקוד גורמים לאוורור טבעי. האתגר בחורף הוא למנוע קרח שנוצר בחלק הפנימי של המעטפה. זה מושג על ידי שילוב של בקרת טמפרטורה והפניית זרמי אוויר חמים מעל פני הבד הפנימי, אסטרטגיה המונעת גם נפילות.