cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נס על הקרח
הרקע למשחק ולטורניר האולימפי
ברית המועצות הגיעה לטורניר האולימפי כאלופת ארבע האולימפיאדות הקודמות וכמועמדת ברורה למדליית הזהב. במהלך שנות ה-70 הוכיחה נבחרת ברית המועצות שהיא שולטת ביד רמה בהוקי הבינלאומי ויכולה להתמודד גם עם שחקנים מקצוענים מה-NHL ואף לעלות עליהם.
במהלך 1979, כהכנה לאולימפיאדה, סיירה נבחרת ברית המועצות בצפון אמריקה וקיימה 9 משחקי ראווה מול קבוצות NHL, וניצחה ב-5 מהם.
בסגל של נבחרת ברית המועצות נכללו באותה עת השחקנים הגדולים בתולדותיה, כגון השוער ולדיסלב טרטיאק, המגינים ויאצ'סלב פטיסוב וסרגיי סטריקוב, והחלוצים בוריס מיכאילוב, ולרי חרלמוב, אלכסנדר מאלצב וסרגיי מקארוב.
נבחרת ארצות הברית הורכבה משחקנים צעירים ותלמידי מכללות, שנבחרו לאחר מבחנים שערך המאמן, הרב ברוקס. גילם הממוצע של שחקניה היה 22 בלבד. רק שחקן אחד בסגל האמריקאי היה בעל ניסיון אולימפי אחרי ששיחק באולימפיאדת אינסברוק (1976).
האווירה בין שתי המדינות הייתה מתוחה והיריבות המסורתית הייתה בשיאה, שכן הייתה זו אחת מתקופות השיא של המלחמה הקרה. בנוסף, נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר שקל להחרים את אולימפיאדת הקיץ במוסקבה בהמשך השנה, כמחאה על הפלישה הסובייטית לאפגניסטן (חרם שאכן התרחש בסופו של דבר).
במשחק המבחן האחרון לפני האולימפיאדה נפגשו שתי הנבחרות במדיסון סקוור גארדן בניו יורק, וברית המועצות הביסה בקלות את ארצות הברית 10:3.
שיטת המשחקים באולימפיאדה
12 נבחרות השתתפו בטורניר האולימפי כאשר הן מחולקות לשני בתים בני 6 נבחרות כל אחד. הנבחרות שיחקו זו מול זו בשיטת ליגה, כאשר שתי הראשונות בסיום כל בית עולות לבית גמר שיקבע את המיקום הסופי ואת חלוקת המדליות. התוצאה בין שתי העולות מכל בית נגררה איתן אל בית הגמר, כך שבבית הגמר שיחקה כל נבחרת שני משחקים בלבד מול העולות מהבית האחר. לא התקיימו שלבי נוקאאוט.
הטורניר האולימפי – שלב הבתים
שתי הנבחרות שיחקו בשלב הראשון בבתים נפרדים. הבית של ארצות הברית כלל גם את נבחרות שוודיה, צ'כוסלובקיה, מערב גרמניה, רומניה ונורווגיה. הבית של ברית המועצות כלל גם את קנדה, פינלנד, הולנד, פולין ויפן.
ההגרלה הועידה לאמריקאים כבר בהתחלה את המשחקים הקשים ביותר, מול שתי הנבחרות שנחשבו למועמדות לעלות לבית הגמר – צ'כוסלובקיה ושוודיה. במשחק הראשון מול שוודיה הפגינו האמריקאים רמה גבוהה של משחק קבוצתי ומשחק כוח חסר פחד, שהפתיע את השוודים; למרות זאת פיגרו האמריקאים 2:1 עד לדקת הסיום. כנהוג בהוקי קרח, הוציאו האמריקאים את השוער ג'ים קרייג והכניסו מחליק נוסף, בניסיון נואש להשוות; הניסיון עלה יפה, ו-27 שניות לסיום השוו האמריקאים וחילצו תיקו 2:2. במשחק השני מול צ'כוסלובקיה, שנחשבה לנבחרת השנייה בטיבה בעולם אחרי הסובייטים, המשיכו האמריקאים להפגין רמה גבוהה והדהימו את הצ'כוסלובקים בניצחון גדול 7:3. במשחקים הבאים ניצחו האמריקאים את נורווגיה 5:1, את רומניה 7:2 ואת מערב גרמניה 4:2, ועלו לבית הגמר ביחד עם שוודיה. שתיהן גררו איתן את תוצאת התיקו ביניהן.
בבית השני, כצפוי, דהרה נבחרת ברית המועצות אל המקום הראשון עם חמישה ניצחונות, חלקם גבוהים באופן מיוחד. הסובייטים ניצחו את יפן 16:0, את הולנד 17:4, את פולין 8:1, את פינלנד 4:2 ואת קנדה 6:4. יחד עם הסובייטים עלתה פינלנד לבית הגמר.
המשחק בין ארצות הברית וברית המועצות התקיים במסגרת המחזור הראשון של בית הגמר.
מהלך המשחק
המשחק התקיים באולם "פילדהאוס" בלייק פלאסיד, האולם שאירח את כל אירועי ההוקי קרח וההחלקה האמנותית באולימפיאדה, לעיני 8500 צופים שמילאו אותו לחלוטין.
רשת ABC ששידרה את המשחק בחרה לא לשדר אותו בשידור חי בארצות הברית בשל שעת ההתחלה שלו – 5 בערב לפי שעון החוף המזרחי, ושידרה אותו בשידור מוקלט בשעת השיא מספר שעות מאוחר יותר. ניסיונות לדחות את המשחק ל-8 בערב עלו בתוהו בשל סירוב המשלחת הסובייטית, בטענה שהמשחק משודר ישירות לברית המועצות ושבמקרה של דחייה הוא יתחיל ב-4 לפנות בוקר לפי שעון מוסקבה.
השליש הראשון
הסובייטים עלו ליתרון כ-9 דקות מהפתיחה משער של החלוץ ולדימיר קרוטוב, אולם האמריקאים השוו כ-3 דקות לאחר מכן משער של באז שניידר, השחקן היחיד שהיה בעל ניסיון אולימפי קודם בקבוצה, שהכניע את ולדיסלב טרטיאק בחבטה אלכסונית חזקה.
לחץ סובייטי בהמשך השליש הביא לסדרה של חבטות לשער של ג'ים קרייג, שהביאו שער של סרגיי מקארוב 2 דקות ו-26 שניות לסיום השליש, שהעלה את הסובייטים ליתרון מחודש.
בשניות האחרונות של השליש, בעיצומו של לחץ סובייטי, התנהל שחקן אמריקאי עם הדיסקית באזור מחצית הזירה, וחבט משם חבטה נואשת לכוון השער הסובייטי. באופן בלתי צפוי, אף על פי שהחבטה הייתה קלה יחסית, שמט ולדיסלב טרטיאק את הדיסקית, והחלוץ האמריקאי מרק ג'ונסון חבט אותה לתוך השער והשווה ל-2:2 ממש בשנייה האחרונה של השליש.
החלפתו של ולדיסלב טרטיאק
מיד לאחר השער המשווה של ג'ונסון החליט המאמן הסובייטי, ויקטור טיחונוב, על החלפתו של ולדיסלב טרטיאק בשל הטעות שגרמה לשער השוויון. ההחלפה הייתה משפילה במיוחד כיוון שהיה זה רק השליש הראשון של המשחק, ועד סיומו נותרה שנייה אחת בלבד.
השחקנים משני הצדדים היו המומים מהחלפתו של טרטיאק, כפי שהעידו לאחר המשחק. כך גם הקהל האמריקאי. טרטיאק כבר נחשב לאגדה בהוקי העולמי, ולשם דבר גם בקרב האוהדים בצפון אמריקה בעקבות ביצועיו בסדרת הפסגה, בגביע קנדה ובמשחקים נוספים בצפון אמריקה. בעיני רבים הוא נחשב לשוער הטוב בעולם. הציפייה הייתה שיחזור לקראת פתיחת השליש השני למרות הטעות, אך לא כך היה.
לאחר המשחק יצא טרטיאק בביקורת פומבית על טיחונוב, וטען כי החלפתו גרמה להפסד במשחק ולהפסד מדליית הזהב האולימפית. שנים מאוחר יותר הודה בכך גם טיחונוב עצמו, שהגדיר את החלפתו של טרטיאק "הטעות הגדולה ביותר בקריירה שלי".
במקומו של טרטיאק עמד בשער עד סוף המשחק שוער המשנה, ולדימיר מישקין.
השליש השני
כבר בתחילת השליש השני הורחק האמריקאי ג'ון הרינגטון ל-2 דקות כיוון שאחז בידיו בשחקן סובייטי. הסובייטים ניצלו את היתרון המספרי שלהם, ואלכסנדר מאלצב ניצל איבוד דיסקית של האמריקאים שניסו להעביר את זמן העבירה, ובהתקפה מתפרצת מול ג'ים קרייג העלה אותם ל-3:2 כשחלפו 2 דקות ו-18 שניות מפתיחת השליש.
עד סיום השליש המשיכו הסובייטים ללחוץ. הם חבטו בשליש השני 12 פעמים אל השער האמריקאי, לעומת 2 חבטות בלבד של האמריקאים לשער הסובייטי. למרות הלחץ, לא הובקעו עוד שערים בשליש השני.
השליש השלישי
הסובייטים לחצו גם בדקות הראשונות של השליש השלישי, אולם עבירה של הסובייטי ולדימיר קרוטוב, שהרים יתר על המידה את מקל ההוקי שלו כדי לתקל שחקן אמריקאי, גרמה להרחקתו ל-2 דקות. היתרון המספרי איפשר לאמריקאים לצאת ולתקוף, וממש עם סיום 2 דקות ההרחקה הצליח מרק ג'ונסון לנצל טעות קשה של סרגיי סטריקוב, שאיבד את הדיסקית קרוב לשערו, ולכבוש מקרוב את שערו השני במשחק כדי להשוות שוב, ל-3:3.
פחות מדקה וחצי לאחר מכן מצא עצמו הקפטן האמריקאי, מייק ארוזיונה, עם הדיסקית מול השער הסובייטי. ארוזיונה ניצל את העובדה שמגן סובייטי עבר בינו לבין השער והסתיר לשוערו את המתרחש, והחדיר את הדיסקית אל פינת שערו של מישקין כדי להעלות את האמריקאים ליתרון 4:3 כשנותרו בדיוק 10 דקות למשחק.
הסובייטים תקפו בניסיון להשוות, אך ניכר היה כי ההתקפות שלהם הופכות לפחות ופחות מסודרות והחבטות שלהם לשער האמריקאי לנואשות. כל שהשיגו היה חבטה של סרגיי מקארוב שפגעה בקורת שערו של ג'ים קרייג. בניגוד לטקטיקה המקובלת במקרה של פיגור בדקה האחרונה, המאמן טיחונוב לא הוציא את השוער מישקין כדי להכניס מחליק נוסף בניסיון להשוות.
השניות האחרונות של המשחק לוו בספירה לאחור של הקהל. השדר אל מייקלס ששידר את המשחק ברשת ABC טבע את המשפט שנתן למשחק את כינויו, כששאל בשידור כשהשעון תיקתק את 5 השניות האחרונות: "האם אתם מאמינים בנסים? כן!" הפרשן שלצידו, שוער העבר קן דריידן, הוסיף: "לא ייאמן!"
ארצות הברית
מאמן: הרב ברוקס
ברית המועצות
מאמן: ויקטור טיחונוב
המחזור האחרון של בית הגמר
עקב שיטת המשחקים, הניצחון המפתיע של ארצות הברית לא הבטיח לה את מדליית הזהב, ולמעשה לא הבטיח לה כל מדליה במקרה של הפסד מול פינלנד במחזור האחרון של בית הגמר. כדי להבטיח את מדליית הזהב היה על האמריקאים לנצח את פינלנד.
גם הפעם נקלעו האמריקאים לפיגור 2:1, אולם הצליחו להפוך את המשחק, לנצח 4:2 ולזכות במדליית הזהב. הסובייטים, שקיוו להפסד אמריקאי, הביסו את שוודיה 9:2, אולם נאלצו להסתפק במדליית הכסף.
לאחר האולימפיאדה והשפעת ה"נס על הקרח"
משחק ה"נס על הקרח" סייע רבות להשתלבות של שחקנים אמריקאים ב-NHL, שעד אז נחשבה כמעט בלעדית לנחלת שחקנים קנדים. מתוך 20 השחקנים בסגל האמריקאי לאולימפיאדה, 13 הגיעו ל-NHL, כשחמישה מהם ניהלו קריירות NHL ארוכות עם למעלה מ-500 משחקים, ושלושה שיחקו יותר מ-1,000 משחקי NHL.
הקפטן, מייק ארוזיונה שכבש את שער הניצחון במשחק, פרש מיד לאחר האולימפיאדה באומרו שהשיג את כל מטרותיו.
החלוץ האמריקאי ניל ברוטן זכה לפני האולימפיאדה באליפות ה-NCAA במדי נבחרת אוניברסיטת מינסוטה. לאחר האולימפיאדה ניהל קריירת NHL עשירה במהלכה זכה בגביע סטנלי במדי ניו ג'רזי דווילס ב-1995. בכך הפך לשחקן היחיד בהיסטוריה שזכה באליפות ה-NCAA, במדליית זהב אולימפית ובגביע סטנלי.
המגן האמריקאי קן מורו הצטרף מיד לאחר האולימפיאדה לקבוצת ניו יורק איילנדרס מליגת ה-NHL, ובסיום אותה עונה זכה איתה בגביע סטנלי. בכך הפך לשחקן הראשון שזוכה במדליית זהב אולימפית ובגביע סטנלי באותה שנה. מורו המשיך וזכה עם האיילנדרס בגביע סטנלי גם בשלוש העונות הבאות, והשלים בכך ארבע זכיות רצופות באליפות ה-NHL.
מרק ג'ונסון, שכבש שני שערים במשחק, ניהל לאחר האולימפיאדה קריירת NHL ארוכה כשחקן, והפך גם לשיאן ההופעות הבינלאומיות של נבחרת ארצות הברית (151) ולמבקיע המצטיין שלה בכל הזמנים (146 נקודות). עם פרישתו ממשחק פנה לאימון. הוא אימן את נבחרת הנשים של ארצות הברית באולימפיאדת ונקובר (2010) וזכה איתה במדליית הכסף.
נבחרת ברית המועצות המשיכה לשלוט בהוקי הבינלאומי עד שהתפרקה עם התפרקות ברית המועצות ב-1991. החל מ-1989, עם נפילת מסך הברזל, עברו כוכבים סובייטים רבים לשחק ב-NHL, כולל חמישה ששיחקו במשחק ה"נס על הקרח". ויאצ'סלב פטיסוב היה בעל קריירת ה-NHL הארוכה מביניהם, כשפרש בסוף עונת 1998.
המאמן הסובייטי, ויקטור טיחונוב, נשאר מאמן נבחרת ברית המועצות למרות הכישלון בלייק פלאסיד, עד התפרקותה ב-1991. הוא המשיך ואימן את נבחרת חבר המדינות ואת נבחרת רוסיה עד 1994.
השוער ולדיסלב טרטיאק פרש במפתיע ממשחק פעיל ב-1984 בגיל 32 בלבד, כאשר הסברה הרווחת היא שהסכסוך הפומבי שלו עם טיחונוב – שהיה מאמנו גם בקבוצת צסק"א מוסקבה – בעקבות החלפתו במשחק ה"נס על הקרח", היה אחד הגורמים לפרישתו. לאחר הפרישה הפך למאמן שוערים מוערך, נבחר לחברות בדומה של רוסיה ומכהן מאז 2006 כיושב ראש פדרציית ההוקי הרוסית. בטקס הפתיחה של אולימפיאדת סוצ'י (2014) היה אחד ממדליקי הלפיד האולימפי.
משחקי ילדים (ציור)
משחקי ילדים הוא ציור משנת 1560 מאת הצייר הפלמי פיטר ברויגל האב. הציור מציג לצופה המודרני שפע של מידע על כ-91 משחקי ילדים שונים שהיו נפוצים בעבר בארצות השפלה, ושנעלמו ברובם הגדול, אם כי ילדים עדיין משחקים בחלקם, כגון חמש אבנים, סביבון, תופסת וטיפוס.
התצפית היא מגובה בינוני כלפי מטה, וכנהוג לעיתים אצל ברוגל, ציר ההתרחשות העיקרי רץ מצד שמאל למטה כלפי ימין למעלה. נקודת המגוז היא הכנסייה ליד הפינה הימנית העליונה. התמונה לא מספקת "נקודה אידיאלית", כדי לראות את התמונה כולה בבהירות יש להתרחק ממנה, אך כדי לראות את הפרטים במלואם יש להתבונן בה מקרוב.
הציור, צבעי שמן על לוח עץ, מוצג כיום במוזיאון לתולדות האמנות בווינה.
Stack Overflow
Stack Overflow הוא אתר אינטרנט פרטי פופולרי שנוצר ב-2008, העוסק בתחום שאלות ותשובות בתחומי המיחשוב ופיתוח תוכנה וחומרה. הוא אתר הדגל של רשת Stack Exchange והוא אחד האתרים הפופולריים בעולם. מייסדי האתר הם יואל ספולסקי וג'ף אטווד. ג'ף אטווד ציין חולשות של אתר Experts Exchange כמניע ליצירת Stack Overflow.
שמו של האתר נבחר בבחירות חופשיות על ידי קוראי בלוג המפתחים "Coding Horror" של אטווד, ומשמעותו היא גלישת מחסנית.
האתר מוביל בעולם בתחום השאלות ותשובות ונחשב בעל רמה גבוהה ביותר של תשובות עקב מנגנוני סינון נרחבים וקריטריונים מחמירים לרמת שאלות כמו גם תשובות. כל שאלה מחולקת לקטגוריה, למשל שפת התכנות שבה השאלה עוסקת דוגמת סי שארפ, ג'אווה, PHP והנושא הכללי אליה השאלה משתייכת, למשל אלגוריתמי חיפוש, תכנות דינמי או טיפול בשגיאות שאינן נפוצות.
כל גולש יכול להירשם לאתר ולשאול שאלות או לתת תשובות. תשובות נכונות ומועילות מספקות מוניטין למשתמש, וכן שאילת שאלות מוצלחות שהגולשים מצביעים עבורן ומגלים בהן עניין. נתינת תשובות שגויות או מטעות וכן שאילת שאלות מיותרות או חסרות היגיון יובילו לחסימת חשבון המשתמש. המוניטין מספק למשתמש צבירת ניקוד ובנוסף עיטורים שונים כגון תשובה מפורטת, שאלה שנצפתה על ידי יותר מאלף מגולשי האתר, מתן תשובה מהירה לשאלה ועוד. כדי למשוך גולשים נוספים להתעניין בשאלה ולהשיב לה מהר יותר, המשתמש יכול לבצע מכרז על חשבון ניקוד המוניטין שלו ומשתמש שעונה לשאלתו נכונה זוכה בניקוד. משתמש בעל מוניטין של פחות מ-125 נקודות לא יכול להצביע מטה (לתת דירוג שלילי) בעד תשובה או שאלה של משתמש אחר.
כל משתמש רשאי להחליט איזה מידע יופיע בכרטיס האישי שלו. ישנם משתמשים שמוסיפים את תמונתם האישית, מספרים על ניסיונם התעסוקתי בעולם התוכנה ואף מציינם את ארץ המקור שלהם. מנגד יש משתמשים שנשארים אנונימיים לחלוטין, ועבורם האתר מספק צורה סימטרית ייחודית בתור התמונה האישית. באתר פעילים מתכנתים מנוסים, סטודנטים בעולם התוכנה ומדעי המחשב וכן חובבי תכנות וקוד מרחבי העולם.
בינואר 2015 הודיעה החברה כי גייסה כ-40 מיליון דולר.
נלי נוימן
נלי נוימן (בגרמנית: Nelli Neumann; 3 בינואר 1886 – 1942) הייתה מתמטיקאית גרמנייה, שהתמחתה בגאומטריה סינתטית. היא הייתה אחת הנשים הראשונות שהשיגו דוקטורט במתמטיקה באוניברסיטה גרמנית.
ביוגרפיה
נלי נוימן נולדה בורוצלב, פרוסיה, בת יחידה להורים יהודים מקס נוימן, שופט, וסופי נוימן, שמתה כשנלי הייתה בת שנתיים. לאחר עשר שנים בהוהר טוכ'רשול בוורוצלב, השתתפה נוימן בקורסי דקדוק לבנות וסיימה את בית הספר לבנים "המלך ויליאם" בשנת 1905. אביה רשם אותה לשיעורים פרטיים במתמטיקה שהעביר ריצ'רד קוראנט. השניים המשיכו ללמוד יחד באוניברסיטת ורוצלב ובאוניברסיטת ציריך. נוימן חזרה לברסלאו להשלים תואר דוקטור. היא השלימה את עבודת הגמר שלה בשנת 1909 בהנחיית רודולף שטורם. לאחר שקוראנט קיבל את תואר הדוקטורט באוניברסיטת גטינגן, הם נישאו בקיץ 1912.
לאחר שסירבה לפוסט-דוקטורט באוניברסיטת ברסלאו, למדה קורסים שהסמיכו אותה להיות מורה בבית ספר תיכון. ב-16 בפברואר 1916 התגרשו היא וקוראנט. לאחר מלחמת העולם הראשונה לימדה בבית ספר לבנות באסן, אך איבדה את מעמדה עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933. ב-10 בנובמבר 1941 גורשה לגטו מינסק, שם הוצאה להורג בשנת 1942.
המדיום הוא המסר
המדיום הוא המסר (באנגלית: "The medium is the message") הוא ביטוי שטבע הפילוסוף מרשל מקלוהן ב־1964. הביטוי מתייחס לכך שלא תוכן התקשורת, כלומר "המסר", הוא המכריע בהתקבלותה ובהשפעתה, אלא אופיו וסוגו של אמצעי הקישור, "המדיום". הביטוי והתפיסה מאחוריו היו מהפכניים לשעתם ושינו את האופן שבו התקשורת מובנת. המונח צבר פופולריות גם בעקבות ספרם של מקלוהן ושל המעצב קוונטין פיוֹרי מ־1967, "The Medium is the Massage", ששמו היה משחק מילים שנגזר מהביטוי. מקלוהן היה הראשון שהגדיר את המעבר החברתי והתרבותי ל"חברה אלקטרונית", שהחל להתרחש עם ההתפתחויות התקשורתיות במחצית השנייה של המאה ה־20.
עיקרי הרעיון
על פי מקלוהן, הכלי (מדיום) שבו נעשה שימוש לצורך העברת מסר, משולב בתוך המסר עצמו, ושילוב זה הוא בעל השפעה בלתי נפרדת על מהותו ותפיסתו של המסר בקרב הקהל שאליו הוא מיועד. מקלוהן טוען כי המכונה, ולא מוצריה, היא שמשפיעה על האדם ועל סביבתו החברתית. כדי להסביר זאת הוא מתאר שלושה שלבים עיקריים:
השפעת הטלוויזיה
מקלוהן היה אבי הגישה הטכנולוגית, שעיקרה הוא הטענה שטכנולוגיות תקשורתיות חדשות משפיעות על בני אדם ועל התנהגותם. הוא טען כך בשנות ה־60, כאשר הטלוויזיה החלה לפרוח בעיקר בארצות הברית ובאירופה. הוא תיאר שתי השפעות שהביאה הטלוויזיה:
בעקבות העובדה כי הטלוויזיה היא מוצר זול יחסית, היא נמצאת כיום כמעט בכל בית ובכך יש חזרה לשלב השני של מקלוהן (הפרישה מהשבט) אשר מדבר על ניכור, התבודדות ואינדיבידואליזם.
ד'תשס"א
מאפייני לוח השנה
בשנים ד'תשמ"ה-ד'תשס"ב חלו כל 14 הקביעויות בתוך 18 שנים.
פח גלי
שמאל|ממוזער|250px|פח גלי שמאל|ממוזער|250px|מכונה ישנה לכיפוף פח בצורה גלית המוצגת במוזיאון באוסטרליה פח גלי (נקרא גם איסכורית) הוא חומר גלם המשמש למטרות שונות בעיקר בתחום הבנייה. המוצר עשוי משטח פח דק שכופף לכדי צורת גלים. כתוצאה מכיפופו, קטן במעט אורך המשטח בכיוון אחד אך מקבל חוזק רב כנגד כפיפה בכיוון הנגדי.
חתך הצד הגלי הנוצר מגדיל את מומנט ההתמד של משטח הפח ומקנה לו חוזק רב וזאת על ידי שימוש בכמות מזערית של חומר. עובי הפח הנפוץ הוא 0.6 מ"מ. בכיוונו השני של משטח הפח הגלי, נותר מומנט התמד קטן במיוחד המסתמך על עובי הפח בלבד. מסיבה זו, לרוב מותקן הפח הגלי על גבי שתי קורות מקבילות התומכות את המשטח בכיוון אחד. הגלים מגיעים בכמה צורות, גלים גדולים, קטנים וגלים טרפזיים.
הפח הגלי הוא חומר בניין זול ופשוט מאוד ולכן משמש בעיקר לבנייה של מחסנים, קירוי של מבני תעשייה, מוסכים וכדומה. בניית גג מפח גלי מתבצעת על ידי הנחת לוחות פח גלי על גבי שתי קורות בגבהים שונים שאורכן אינו מוגבל והמרחק ביניהן הוא פונקציה של חוזק הפח הגלי. נוחות נוספת בבנייה היא היכולת ליצור קירוי רציף בעזרת מספר חלקי פח המולבשים אחד לתוך השני ונראים כיחידה אחת אשר נותנת מענה בעיקר למניעת חדירת מי גשם.
את הפח הגלי המציא בשנות ה-20 של המאה ה-19 המהנדס הבריטי הנרי פאלמר. הפח הגלי שהמציא יוצר מברזל יצוק ורק מאוחר יותר יוצר מברזל מגולוון. חומר הבנייה החדש שימש תחילה למכרות ברחבי האימפריה הבריטית. עד מהרה הפך לחומר בנייה נפוץ מאוד בבניית גגות בהודו, ארצות הברית ואוסטרליה בה משמש עד היום כחומר בניין נפוץ מאוד לבניית גגות.
על אף שהחומר הוא זול ופשוט ומשמש מאז ועד היום בעיקר למבני תעשייה קלים כמו גם לפחונים ומבנים פשוטים אחרים, בשנים האחרונות נעשה בו שימוש כחומר בניין בעל איכויות אסתטיות הנותן גם פיתרונות אדריכליים לקירויים אמורפיים שונים. דוגמה לכך היא כותרת מגדל הגן היוקרתי ברמת גן הבנויה מחומר זה.
בדומה לפח הגלי, נהוגה שיטת הכיפוף גם עם החומרים נחושת, אלומיניום, אזבסט ופלסטיק לטובת שימושים תעשייתיים שונים ובתחום הבנייה.
ראו גם
פנל מבודד
מחלקת הצי של ארצות הברית
מחלקת הצי של ארצות הברית (באנגלית: The United States Department of the Navy; בראשי תיבות: DoN) היא אחת מהמחלקות העיקריות במחלקת ההגנה של ארצות הברית. המחלקה נוסדה לפי חוק של הקונגרס מתאריך 30 באפריל 1798, על מנת לספק תמיכה טכנית ומנהלית, וכן הנהגה אזרחית לצי ארצות הברית ולחיל הנחתים (וכאשר ניתנת הנחיה מתאימה מהקונגרס או הנשיא, גם למשמר החופים). בראש המחלקה עומד מזכיר מחלקת הצי, הידוע בז'רגון של הצי בתור SECNAV. מסייע לו תת-מזכיר הצי. המחלקה הייתה חלק מהקבינט האמריקני, ביחד עם מחלקת המלחמה שכללה את צבא ארצות הברית עד 1947 כאשר נוצר "הממסד הצבאי הלאומי", ששמו שונה ב-1949 למחלקת ההגנה של ארצות הברית. מאותה שנה מחלקת הצי הפכה לחלק ממחלקת ההגנה.
מחלקת הצי מורכבת ממשרדים ביצועיים, שרובם ממוקמים בוושינגטון הבירה, והיא אחראית לגיוס כוח אדם צבאי ואזרחי, ארגון, אספקה, ציוד, אימונים, שינוע וקרקוע של הצי ושל כוח האדם והנכסים שלו. כמו כן, המחלקה אחראית על בנייה, התאמה ותיקון של ספינות הצי, כלי טיס, ציוד ומתקנים.
המחלקה מורכבת משני שירותים של לובשי מדים, הנקראים גם שירותי הים, צי ארצות הברית וחיל הנחתים של ארצות הברית.
הקצינים הצבאיים הבכירים ביותר במחלקה הם ראש המבצעים הימיים ומפקד חיל הנחתים, והם יועצים מקצועיים למזכיר המחלקה ולנשיא ארצות הברית. הם מנהלים את יחידות הצבא המתאימות להם השייכות למחלקה והם חברים במטות המשולבים.
אן קרטיס
ביוגרפיה
קרטיס נולדה וגדלה בסן פרנסיסקו, קליפורניה. היא התאמנה בקבוצת השחייה קריסטל פלנג' תחת הדרכתו של צ'רלי סאבה.
ביוני 2012 נפטרה קרטיס בסן רפאל שבקליפורניה.
שיאנית עולם
בשנת 1944 קבעה קרטיס שיא עולם חדש במשחה ל-880 יארד (בריכה של 50 יארד). בשנת 1947 היא קבעה שיא עולם חדש נוסף במשחה ל-440 יארד (בריכה של 25 יארד).
אלופה אולימפית
באולימפיאדת לונדון (1948) זכתה קרטיס ב-3 מדליות 2 זהב ו-1 כסף והייתה לשחיינית המצליחה ביותר במשחקים אלו. מדליות זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש של 5:17.8 דקות, לפני קארן הארופ מדנמרק (5:21.2 דקות) וקתרין גיבסון מבריטניה (5:22.5 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש של 4:29.2 דקות, לפני דנמרק (4:29.6 דקות) והולנד (4:31.6 דקות). מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:06.5 דקות, אחרי גרטה אנדרסן מדנמרק (1:06.3 דקות) ולפני מארי-לואיז לינסן-וסן מהולנד (1:07.6 דקות).
יחסי בלגיה–פקיסטן
יחסי בלגיה–פקיסטן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת בלגיה לבין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן.
יחסים כלכליים
בלגיה היא המייבאת השישית בגודלה באירופה של טובין פקיסטני, והסחר הבילטרלי בין שתי המדינות עובר בדרך כלל את הסכום 600 מיליון דולר אמריקאי. במהלך השיטפונות בפקיסטן ב-2010 שלחה בלגיה לפקיסטן עזרה ומשלחת הצלה בשווי 4.6 מיליון אירו.
פקיסטנים בבלגיה
בלגיה היא ביתם של 19,247 תושבים ילידי פקיסטן לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2012. בשנת 2007 היו זכאים לאזרחות בלגית 666 פקיסטנים, יותר מכל מדינה דרום אסייתית אחרת.
ביקורים בילטרליים
בלגיה היא מדינה חשובה לפקיסטן במסגרת האסטרטגיה שלה ליחסים דיפלומטיים באירופה כאשר העיר בריסל, בירתה, היא מושב האיחוד האירופי וברית נאט"ו, ארגונים המנהלים ברית קרובה וחשובה לפקיסטן במסגרת מדיניות החוץ שלה. פקיסטן לחצה על ממשלת בלגיה על מנת להשיג את תמיכתה בהסכם הסחר החופשי עם האיחוד האירופי, בהתחשב בכך שהיא מרכז הפוליטיקה האירופית.
ספיריט (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
הארמייה ה-62 (ברית המועצות)
הארמייה ה-62 הייתה ארמיית שדה של הצבא האדום בתקופת מלחמת העולם השנייה, שקיבלה פרסום עולמי בעקבות התפקיד המכריע שמילאה בהגנה על העיר סטלינגרד במהלך קרב סטלינגרד.
הקמת הארמייה
הארמייה הייתה ארמיית עתודה שהוקמה בסוף מאי 1942 בשם ארמיית העתודה ה-7, והשתייכה לעתודת הפיקוד העליון הסובייטי.
המערכה על סטלינגרד
ב-10 ביולי סופחה הארמייה לכוחות חזית סטלינגרד ושמה שונה לארמייה ה-62. הארמייה הוצבה באגף הימני של החזית ממערב לעיקול נהר הדון, והחל מ-23 בחודש ניהלה שורת קרבות מגננה קשים כנגד כוחות גרמניים עדיפים. בראשית אוגוסט הצליחה הארמייה הגרמנית השישית לכתר ולהשמיד את מרבית יחידות הארמייה וכמעט את כל הארטילריה שלה ממערב לנהר דון. הארמייה הוקמה מחדש מיחידות שהשתייכו לארמיית הטנקים הראשונה (שפורקה) ולארמייה ה-64. תחת לחץ גרמני כבד נסוגה הארמייה באיטיות לטבעת ההגנה הפנימית סביב העיר סטלינגרד, ולאחר שהגרמנים הצליחו לפרוץ אל הוולגה מצפון ומדרום לסטלינגרד, נותרה מבודדת בחורבות העיר. הארמייה כללה להלכה 11 דיוויזיות חי"ר, 7 בריגדות עצמאיות וקורפוס טנקים, אך כתוצאה מהאבדות הכבדות שספגו יחידותיה בקרבות הקודמים, כוחה בפועל ערב פתיחת המתקפה הגרמנית על סטלינגרד לא עלה על כ-20 אלף חיילים וכמה עשרות טנקים. מפקד הארמייה, גנרל א.י. לופאטין, שלא האמין ביכולת כוחותיו להגן על סטלינגרד, ורצה לסגת לגדה המזרחית של הוולגה, פוטר על ידי מטה החזית הדרום-מזרחית ב-11 בספטמבר והוחלף על ידי גנרל לוטננט וסילי צ'ויקוב, שקיבל פקודה להגן על העיר עד האיש האחרון.
במהלך החודשיים הבאים (13 בספטמבר-18 בנובמבר 1942) ניהלה הארמייה ה-62 קרב הגנה עיקש בתוך העיר כנגד כוחות גרמניים עדיפים בהרבה, שהשתייכו לארמייה השישית ולארמיית הפאנצר הרביעית. היא ניצלה בצורה מקסימלית את היתרונות שהיו לה בלחימה בשטח בנוי, כדי לנטרל את העדיפות הגרמנית בטנקים ובמטוסים. אף על פי שהגרמנים הצליחו בסופו של דבר להשתלט על רוב שטחה של העיר, הצליחו יחידות הארמייה להמשיך להחזיק מספר מאחזים קטנים בתוך סטלינגרד, ולהתיש את הכוחות הגרמניים התוקפים. יחידות הארמייה ספגו אף הן אבדות כבדות ביותר במהלך הלחימה, וברוב הדיוויזיות שלה נותרו לא יותר מכמה מאות לוחמים כשירים. לחימת הארמייה ה-62 במערכה בתוך סטלינגרד מהווה את אחת הדוגמאות הבולטות ביותר לגבורת המונים בהיסטוריה האנושית. לאחר פתיחת מתקפת הנגד הסובייטית וכיתור הכוחות הגרמניים באזור סטלינגרד בסוף נובמבר 1942, הפעילו יחידות הארמייה לחץ מתמיד על הכוחות הגרמניים שעמדו מולם, והרחיבו בהדרגה את השטח שבשליטתם. הארמייה נטלה חלק במבצע לחיסול הכוחות הגרמניים שנלכדו ב"כיס סטלינגרד", מבצע שהושלם ב-2 בפברואר 1943.
גשר הל גייט
הקמת הגשר
בתחילת המאה ה-20 החלו לתכנן את הקמת הגשר, במטרה שישמש את רכבת פנסילבניה המחברת בין מדינת ניו יורק לניו אינגלנד. הגשר נבנה בתכנונו של גוסטב לינדנתל, והושלם ב-30 בספטמבר 1916.
בשנת 1996 שופץ הגשר לראשונה מאז הקמתו - ונצבע בצבע התואם את שמו - צבע הקרוי "צבע שער הגיהנום האדום" (משמעותו שמו של הגשר - "גשר שער הגיהנום"). משתמשות בגשר חברות הרכבות אמטרק, סי אס אקס, קנדיאן פסיפיק, וניו יורק ואטלנטיק. הגשר עובר במקביל לגשר רוברט פ. קנדי.
הארמייה ה-62 (ברית המועצות)
ארמיית המשמר השמינית
בעקבות הצטיינותה במערכה בתוך סטלינגרד שונה שמה של הארמייה ה-62 ב-16 באפריל לארמיית המשמר השמינית.
גשר הל גייט
הקמת הגשר
עד בניית גשר בייון בשנת 1932 היה גשר הל גייט גשר קשת הפלדה הארוך בעולם. מסיבה זה, במהלך מלחמת העולם השנייה נשלחו מרגלים של גרמניה הנאצית במטרה לפוצץ את הגשר (אולם תוכניתם לא יצאה אל הפועל).
גשר הל גייט השפיע על מתכנני גשר נמל סידני.
הגשר נחשב לאחד הגשרים החזקים בעולם, ומגזין דיסקברי משער שאם יפסיקו לתחזקו, הגשר יתמוטט רק לאחר כאלף שנים של שחיקה מכנית טבעית (גשרים אחרים בעולם יתמוטטו לאחר כ-300 שנים).
קראודונטים
קראודונטים (שם מדעי: Creodonta) היא סדרת יונקים קדומים שנכחדו. הם היו נפוצים מתקופת האאוקן עד תקופת האוליגוקן, (תקופה של 30–60 מיליון שנים). מיעוטם שרד עד תקופת הפלאוקן.
בעבר נחשבו הקראודונטים כענף שממנו הגיחו הטורפים של ימינו, אך בעקבות הצטברות ראיות נוספות נוצרה הסכמה כללית שהטורפים המודרניים הם צאצאי סדרת הטורפים (ראו טורפי יבשה).
משפחות
בסדרת הקראודונטים שתי קבוצות עיקריות:
שבועת המשנה
שבועות המשנה הן שבועות שנתקנו על ידי חז"ל. והן מתחלקות לשני סוגים: הראשונה היא שבועת "נשבעים ונוטלים"- שבועה שעל ידה התובע נשבע ונוטל. והשניה שבועה "בטענת ספק"- שבועה שהנתבע נשבע על מנת להיפטר מטענת ספק של התובע.
שבועת 'נשבעים ונוטלים'
השבועות הללו מפוזרות במקומות רבים בש"ס, חלק מהגאונים אספו רשימות של כל השבועות הללו. הטבלה היא על פי הסדר של רב האיי גאון בחלק ב' של ספרו "משפטי שבועות".
Heartbreak Weather
Heartbreak Weather הוא אלבום האולפן השני של הזמר האירי נייל הורן. הוא יצא לאור ב-13 במרץ 2020 תחת הוצאת קפיטול רקורדס. הוא הוציא ארבעה סינגלים: "Nice to Meet Ya", "Put a Little Love on Me", "No Judgement" ו-"Black and White".
שבועת המשנה
שבועות בטענת ספק
ה מונה את כל הנשבעים שנשבעים בטענת ספק- "ואלו נשבעים שלא בטענה השותפין והאריסין והאפוטרופין והאשה הנושאת והנותנת בתוך הבית ובן הבית".
Heartbreak Weather
במצעד הבילבורד 200 האלבום הגיע למקום הרביעי, והיה לאלבומו השני של הורן שנכנס לעשירייה הפותחת. האלבום גם הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים האירי והבריטי, והיה לאלבומו הראשון של הורן שהגיע לראש מצעד האלבומים הבריטי.
יחסי בנגלדש–ליבריה
יחסי בנגלדש-ליבריה הם היחסים הדו-צדדיים בין בנגלדש לליבריה.
שומרי שלום בנגלדשים נפרסו בליבריה מאז 2003 כחלק ממשימת האו"ם בליבריה (UNMIL). חיילים אלו גם סיפקו טיפול רפואי חינם לאלפים מהליברים המקומיים. בנגלדש אף הפעילה תוכניות לפיתוח מיומנויות עבור הצעירים הליברים. הכשרות אלו כללו את תחומים טכניים וטכנולוגים, ובהם מדעי המחשב, חייטות, תיקון ותחזוקה של גנרטורים ועוד. גדוד ההנדסה של בנגלדש היה מעורב בבנייה, תיקון ותחזוקה של כמה מפעלי תשתית מרכזיים בליבריה. בשנת 2008 הקימו שומרי השלום של בנגלדש את "כיכר בנגלדש" – מתחם פנאי וחינוכי המורכב ממרכז להכשרה מקצועית ומגרש משחקים לילדים בעיר גברנגה.
מספר ארגונים בנגלדשים לא ממשלתיים בליבריה, כשהבולט בהם הוא BRAC העוסק בעיקר בתחומי מימון מיקרו, גידול עופות, בעלי חיים והפיתוח הכפרי. בשנת 2011, משלחת בנגלדשית ביקרה בליבריה על מנת לבחון אפשרויות לסחר ולהשקעות. הלשכה לקידום הייצוא של בנגלדש הודיעה כי תשקיע כ-3 מיליון דולר גם במגזר הפרטי וגם בציבורי בליבריה.
פאולוס מתבאי
פאולוס מתבאי, הידוע גם כנזיר הראשון וכן פאולוס המתבודד, פאולוס ממצרים ופאולוס הקדוש (נולד כנראה סביב 230 ונפטר בשנת 341 לערך), היה הנזיר הנוצרי המתועד הראשון. יומו כקדוש הוא ה-15 בינואר במערב, ב-5 או ב-15 בינואר בכנסיות האורתודקסיות השונות וב-9 בפברואר בכנסיות האוריינטליות.
על פי הירונימוס, בספרו "חיי האבות", פאולוס נמלט למדבר תבאי במהלך רדיפות הנוצרים שערכו דקיוס וולריאנוס בשנת 250 לערך. פאולוס חי עד יומו האחרון במערה בהרים שבמדבר, סמוך למעיין ולעץ דקל. פירות הדקל שימשו מזונו היחיד עד הגיעו לגיל 43 ומעלי הדקל יצר לעצמו ביגוד. בהגיעו לגיל 43 התחיל עורב להביא לו מדי יום ביומו חצי כיכר לחם. הירונימוס ממשיך ומספר כי אנטוניוס הגדול ביקר את פאולוס לפני מותו כאשר האחרון היה בגיל 113 והם שוחחו יום שלם וכל אותו הלילה. בביקורו הבא של אנטוניוס הוא מצא את פאולוס מת. אנטוניוס השתמש בגלימתו הוא, אותה הוא עצמו קיבל כמתנה מאתנסיוס, כתכריכים עבור פאולוס וקבר אותו, שני אריות סייעו לו בחפירת הקבר. אנתוניוס הקדוש תיאר אותו כ"הנזיר הראשון".
ב-491 הוכרז כקדוש על ידי האפיפיור גלסיוס הראשון.
לקריאה נוספת
אהרון לירון (אלטשולר), הנצרות וארץ הקודש : מידע בסיסי ללומד ולמטייל, צ'ריקובר, 1997
Ich Troje
Ich Troje ("שלושתם") היא להקת פופ פולנית בה חברים מייקל וישנבסקי, ג'אקק לגווה ואשתו הנוכחית של וישנבסקי, אנה שביאטכזאק (מאז 2003). חברות עבר נוספות בלהקה הן מגדלנה פוקורה (ידועה כיום כמגדה פמה, 1996–2000) ויוסטינה מייקובסקה (2000–2003).
Ich Troje נוסדה ב-1996 על ידי כותב השירים מייקל וישנבסקי והמלחין ג'אקק לגווה.
מאז שנת 2000, Ich Troje הייתה אחת מהלהקות הפולניות הפופולריות ביותר שמכרה מעל 1.5 מיליון תקליטים מאז יוני 2001. בשנתיים האחרונות Ich Troje ביצעה מעל 300 הופעות. הצלחה זו עומדת בניגוד לביקורות השליליות ועדותו של וישנבסקי כי "אינו יודע לשיר". נושאי השירים של הלהקה הם אהבה, בגידה, ופרידות.
באירוויזיון
ב-25 בינואר 2003 בחר הציבור בפולין בתהליך הצבעה טלוויזיוני את Ich Troje לייצג את פולין בתחרות האירוויזיון עם השיר "אין גבולות" ("No Borders", "Keine Grenzen") שבוצע בשלוש שפות - פולנית, גרמנית ורוסית. השיר הגיע למקום השביעי בגמר.
ב-2006, פולין שוב בחרה ב-Ich Troje שתייצג אותם באירוויזיון 2006 עם השיר "הולך בעקבות לבי" ("Follow My Heart"), בשיתוף עם או-ג'יי (המוכר גם כ"ריל מק'קוי") ממופע היורודאנס המצליח. ההרכב זכה במקום האחד-עשר בחצי הגמר, במרחק מקום אחד מהעפלה לגמר.
אירינה מלניקובה
אירינה מלניקובה (ברוסית: Ири́на Никола́евна Ме́льникова 24 באוקטובר 1918 – 3 בנובמבר 2010) הייתה היסטוריונית אוקראינית בצ'כוסלובקיה. היא הייתה דוקטור למדעי ההיסטוריה, וחברה באקדמיה הלאומית למדעים של אוקראינה. תחומי המחקר שלה כללו גם את ההיסטוריה הפוליטית והכלכלית של מרכז ומזרח אירופה, עם התמקדות בתקופה שבין המלחמות.
מלניקובה נולדה במנה, מחוז צ'רניהיב. מלניקובה סיימה את לימודיה באוניברסיטת קייב (1940). עם תחילת החזית המזרחית כחלק ממלחמת העולם השנייה היא פונתה לקזחסטן, לעיר שימקנט. מלניקובה החלה ללמד היסטוריה בהגירה כפויה במכון להוראה בדרום קזח (1941–1942).
מלניקובה למדה בבית הספר לתארים מתקדמים של האוניברסיטה הממלכתית של אוקראינה המאוחדת בקזיל-אורדה (טובה). בקייב הגנה על עבודת הגמר שלה "מדיניות ממשלת רוסיה על אוקראינה בשנים 1725-1740" (המנחה א' וודנסקי) (1946), אך לאחר מכן עזבה את הלימודים על אוקראינה כדי להתמסר לבוהמה וללימודים סלאבים מערביים.
מלניקובה הייתה נשואה להיסטוריון האוקראיני אנדריי ליקולה.
מחקר
מ-1947 עד 1959 מלניקובה הייתה חוקרת בכירה במכון למחקרים סלאביים של האקדמיה למדעים של ברית המועצות (מוסקבה). שם היא החלה ללמוד את ההיסטוריה הפוליטית של צ'כוסלובקיה וטרנסקרפטיה, שבאותו הזמן סופחו לברית המועצות.
משנת 1957 מלניקובה עבדה בקייב, במכון להיסטוריה של האקדמיה למדעים של ברית המועצות. שם, ב-1961, היא הגנה על עבודת הדוקטורט שלה בנושא "המאבק המעמדי בצ'כוסלובקיה בתקופת התייצבות זמנית וחלקית של הקפיטליזם (1924-1929)". עד היום נותרה יצירה זו השלמה ביותר בתולדות המפלגות הפוליטיות הצ'כיות של שנות ה-20, שנכתבו באוקראינה.
בשנים 1965–1988 מלניקובה הייתה ראשת המחלקה להיסטוריה סוציאליסטית של יחסים בינלאומיים, מאז 1988 - עמיתת מחקר ראשית. בשנת 1973 היא נבחרה להיות חברה מקבילה באקדמיה למדעים של ברית המועצות (1973).
בשנות ה-70 מלניקובה הייתה חוקרת מובילה בהיסטוריה של מדינות אירופה, ובין הבודדות בהיסטוריה של צ'כוסלובקיה. היא שיתפה פעולה עם מוסדות היסטוריים רלוונטיים של האקדמיה למדעים של בולגריה, צ'כוסלובקיה ופולין. לאחר החזרת העצמאות של אוקראינה, האג'נדה שלה הייתה לחקור את ההיסטוריה של היחסים הבינלאומיים של אוקראינה בעת החדשה. בשנת 2002 הוענק לה תואר הכבוד "עובדת מכובדת של מדע וטכנולוגיה באוקראינה".
נוטות החסד (מחזה)
עלילה
אורסטס מגיע למקדש אפולו, בעוד האריניות לא מניחות לו. אפולו (שדחף את אורסטס להרוג את אמו) רוצה לעזור וגורם לאריניות להרדם. בעוד הן ישנות הוא אומר לאורסטס להימלט ולנסות להגיע לאתנה. שם היא תוכל לערוך לו משפט. אחרי שאורסטס נמלט רוחה של קליטמנסטרה פונה לאריניות ומעירה אותן כשהיא דורשת נקמה. אפולו דורש מהאריניות להסתלק ממקדשו. הן מאשימות אותו בהדחה למעשה הרצח. הוא זועם עליהן, ונושא נאום. הוא טוען כי אפרודיטה, זאוס והרה קידשו את מוסד הנישואין, וכי נקמתו של אורסטס באשה שבגדה בבעלה היא נקמה מוצדקת. האריניות מסרבות לקבל את טענתו ומסתלקות.
אורסטס מגיע לאקרופוליס ולופת את פסלה של אתנה, מתחנן לעזרתה. האריניות מאתרות אותו שם. אתנה מקשיבה לאריניות שמסבירות את פשעו של אורסטס ואת תפקיד נקמת הדם בחברה. מכיוון שהיא מייחסת חשיבות רבה לדבריהן, הן מסכימות למשפטה של אתנה. אורסטס גם הוא מסכים לשיפוטה של אתנה. אתנה מאתרת אנשים שישמשו כשופטים.
האריניות זעמו על אתנה. פסק הדין נטל מהן את תפקידן ההיסטורי. אתנה מסבירה להן כי תפקידן לא נעלם אלא השתנה. הן לא יהיו נוקמות אלא שליחות צדק. נדרשים הסברים רבים עד שהן משתכנעות. היא מזמינה אותן לעמוד לצידה באתונה. היא משנה את שמן מאלות הנקמה לנוטות החסד. המחזה נגמר כאשר תהלוכה של נשים וילדות מלוות אותן למקדשן החדש.
תרגומים לעברית
עיבודים:
קישורים חיצוניים
Oresteia
איי פראטאס
איי פראטאס או איי דוֹנגשה (באנגלית: Pratas Islands) הם אטול בצפון־מזרח ים סין הדרומי, כ־340 קילומטרים דרומית להונג קונג, המורכבים משלושה איים קטנים. שטחם היבשתי הכולל עומד על כ־2.4 קילומטרים רבועים, כולל לגונה בשטח של 0.64 קילומטר רבוע.
האיים נתונים תחת סכסוך מדיני של שליטה כאשר סין טוענת לריבונות אך בפועל הם נשלטים על ידי טאיוואן אשר מפעילה אותם כפארק לאומי.
טוביה סלומון
טוביה סלומון (נכתב שאלאמאן) (כ"ד בתשרי תרכ"ג, אוקטובר 1862 - כ"ג באדר א', תשי"א, 1951) היה מדפיס, משורר, סופר וחוקר ישראלי.
ביוגרפיה
החל ללמוד בתלמוד תורה של ישיבת עץ חיים בירושלים. בתקופת ילדותו עסק אביו בניסיון למצוא קרקע להתיישבות יהודית חקלאית, בתחילה באזור יריחו ואחר כך באזור שעליו נוסדה בהמשך פתח תקווה. בנעוריו היה עם הוריו בכפר יהודיה הסמוך לפתח תקווה, אליו עברו המתיישבים בשנותיה הראשונות של המושבה. למד במרכז התורני מיסודה של חברת "דגל תורה", שהתקיים בכפר ליד בית אביו. באותה תקופה ליווה את אביו בנסיעותיו בארץ והתחקה על פרטי פעולותיו ורשם את הפרטים ביומנו, שהיווה בסיס לספריו שכתב בהמשך חייו, והוא מהווה עדות מכלי ראשון על מאורעות התקופה של ראשית ההתיישבות היהודית בארץ ישראל. כשחזר אביו לירושלים חזר אף הוא ולמד עוד בישיבת "עץ חיים". בהמשך למד את מלאכת הדפוס בבית-הדפוס של אביו. בהמשך ניהל את בית הדפוס, יחד עם אחיו יוחנן דוד סלומון, ועבד בו עד סמוך לפטירתו.
במקביל לעבודתו בבית הדפוס, עסק בצרכי ציבור ובמעשי חסד. היה חבר וגבאי חברת אוצר החסד "קרן שמואל", שיסדה בין השאר את שכונת קריית שמואל בירושלים, והיה חבר ועד הכללי "כנסת ישראל".
פרסם שירים, ומחקרים על ארץ ישראל ותולדותיה.
נפטר ב-1951, ונטמן בבית הקברות סנהדריה.
מנכדיו: פרופ' משה מנדלבאום והרב עודד וולנסקי.
עבודתו הספרותית
כן כתב מזיכרונותיו שנתפרסמו בקבצים שונים. זכרונות מילדותו התפרסמו בספר עשרה דורות בארץ ישראל, חלק שני - בהם זכרונותיו כילד בתלמוד תורה עץ חיים, עת אביו חזר בראש קבוצה שניסתה למצוא מקום להתיישבות ביריחו.
בספר היובל לפתח תקווה נתפרסמו דבריו על יסוד פתח תקווה. תיאוריו על אביו – יואל משה סלומון המסרב לעזוב את המקום למרות הפצרת הרופא היווני, היוו את הבסיס לבלדה על יואל משה סלומון.
דבריו על פרשת השבוע, בספר "תורת ציון" (דברי תורה של צאצאי הראש"ז), ירושלים, 1995.
יצחק בראשי
הרב יצחק בראשי (2 בדצמבר 1923, כ"ד בכסלו ה'תרפ"ד – 27 בנובמבר 1994, כ"ד בכסלו ה'תשנ"ה) היה רב שכונת "מחנה יעקב" בנתניה, ממייסדי כפר אוריה המחודש והמרכז הרוחני ליהודי כורדיסטן, ומנסח התפילה מי שברך לחיילי צה"ל.
ביוגרפיה
בילדותו למד בבית ספר מקומי וסיים אותו בהצטיינות, ומשם המשיך לישיבת פורת יוסף, ואחריה לישיבת מרכז הרב. עם סיום לימודיו בישיבה הוסמך לרבנות בידי הראשון לציון הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, ונישא לרחל, יחד נולדו להם תשעה ילדים.
נמנה עם מייסדי כפר אוריה המחודש ששכן בפרוזדור ירושלים, שם שימש כשוחט ורב הכפר עד לנטישתו על ידי המתיישבים במלחמת העצמאות. במלחמה זו התגייס לצה"ל, ושימש כקשר ואלחוטאי בחטיבת הראל תחת פיקודו של יצחק רבין.
בשנת 1948, לאחר נטישת המתיישבים את כפר אוריה, עבר יחד עם משפחות נוספות מהכפר אל בסיס צבאי בריטי נטוש בנתניה, שהפך עם הזמן לשכונת "מחנה יעקב". גם שם שימש כרב השכונה, וסיפק למתיישבים את כל צורכי הדת.
בשנת 1959 שב להתגורר בירושלים בשכונת "זיכרון יוסף", שם המשיך בפעילותו, ובמקביל עבד לפרנסתו במשרדי מס הכנסה. בשנת 1969 זכה במקום השלישי בחידון התנ"ך הארצי, ובמקום הראשון בחידון התנ"ך הירושלמי.
בשנת 1973 ייסד עם הרב יצחק עמדי את המרכז הרוחני ליהודי כורדיסטן, שם שימש עד יומו האחרון כגזבר וחבר ההנהלה.
במשך חייו נשא את עול הציבור על כתפיו, ובין פעילותו הענפה למען יוצאי כורדיסטן בישראל, היה סובב ברחבי הארץ ודורש בבתי ספר, בתי כנסת ואף במועדוני קשישים. כמו כן, למד תקופה ארוכה עם הרב מרדכי אליהו.
הלך לעולמו ביום הולדתו ה-71, 27 בנובמבר 1994 (כ"ד בכסלו ה'תשנ"ה). שמו הונצח בקריאת רחוב על שמו בשכונת נחלאות שבירושלים.
בשנת ה-20 לפטירתו הוציא נכדו, הרב שמואל בראשי, את ספרו "באר יצחק" הכולל דרשות על התורה ומועדי השנה, ערוך ומלוקט מדרשות שדרש במשך שנות חייו.
הקואליציה לבריאות הציבור
הקואליציה לבריאות הציבור (קל"צ) הייתה עמותה שנסגרה בסוף שנת 2020, עם סיום ליווייה את המאבק לעצירת תוכנית הרחבת בז"ן.
הקל"צ פעלה להפחתת התחלואה מזיהום סביבתי וקידום המודעות לזיהום התעשייתי ולהשפעתו על בריאות הציבור, תחלואה ותמותה בישראל בכלל ובאזור מפרץ חיפה בפרט. הקל"צ החלה דרכה כהתאגדות של 17 ארגוני סביבה וארגונים חברתיים שחברו יחד מתוך צורך משותף בגוף מקצועי שיעסוק בקשר בין סביבה ובריאות ויפעל למען בריאות הציבור.
היסטוריה
בשנת 2001 יזמו ד"ר ג'אמס קריקון, שהיה מומחה לצמחים וד"ר סטיב גרנט, ד"ר להנדסת כימיה, קואליציה של ארגונים סביבתיים.
הם זיהו בעיה משותפת המיוחדת לאזור חיפה והצפון - תמותה ותחלואה ממחלות לב, שבץ מוחי וסרטן בשיעורים גבוהים במיוחד מהממוצע הארצי שנגרם לדעתם גם מזיהום סביבתי שהוא גבוה במיוחד באזור מפרץ חיפה והצפון.
הקואליציה לבריאות הציבור התאגדה כדין כעמותה ב-25 ספטמבר 2005. מטרות העמותה כפי שנרשמו אצל רשם העמותות:
בשנת 2013 זכתה העמותה בפרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים, ובשנת 2016 ביחד עם ארגוני סביבה נוספים הפעילים במפרץ חיפה, זכתה הקואלציה לבריאות הציבור בפרס הגלובוס הירוק. בשנת 2019 זכתה הקואליציה בשיתוף עם ארגונים נוספים בפרס נחמה ריבלין לקיימות.
באספה הכללית של העמותה ב-2 ביולי 2013 הודיע הוועד המנהל על סגירת העמותה, בשל המשבר הכספי שפקד אותה. יחד עם זאת, מספר פעילים החליטו להמשיך ולהפעיל את הארגון. בשנתיים הבאות נעשו ניסיונות להפעיל את העמותה כארגון מתנדבים ללא שכר. בפברואר 2015 נבחר לעמותה ועד מנהל חדש ולאחר פרישתה של המנכ"לית בהתנדבות, ליאורה אמיתי (מאי 2015), הוועד המנהל לא הצליח לקיים אספה כללית. התגלו חילוקי דעות ביחס למאזן השנתי של שנת 2014, שלא יושבו במשך למעלה משנה. כתוצאה מכך פרשו חברים מהוועד המנהל ומוועדת הביקורת. העמותה המשיכה להתנהל כארגון מתנדבים ללא שכר ללא קבלת תרומות.
האספה הכללית האחרונה התקיימה ב-21 ביוני 2015. העמותה חדלה לתפקד על פי הוראות חוק העמותות, התש"ם-1980. במשך כשנה, עד לחודש מאי 2016 נעשו ניסיונות לסכם את פעילות שנת 2014 אך דבר זה לא נתאפשר.
כמה מפעילי העמותה המשיכו בפעילות כנגד אישור התוכנית להרחבת בז"ן, כנגד רבות מתוכניות נמל המפרץ, כנגד הפיכת מתחם בז"ן למועצה תעשייתית, כנגד הקלות בהיתרי פליטה למפעלים מזהמים במפרץ חיפה, למען אכיפה משמעותית כנגד מפעלים מזהמים, למען הקמת פארק מורד הקישון ופעילויות נוספות.
בנובמבר 2020 נסגרה פעילות הקואליציה באופן סופי וסיכום פעילותה הוטמע במצגת מפורטת שנכתבה בשיתוף עם התארגנות התושבים "מנקים את מפרץ חיפה", המציגה את חזונם לעתיד המפרץ, כמענה לקול הקורא של ועדת המנכ"לים הבין משרדית לפיתוח וקידום מפרץ חיפה , אשר מונתה מכח החלטת ממשלה 472.
חזון
הקואליציה לבריאות הציבור מאמינה שלכל תושב ותושבת בישראל הזכות לנשום אוויר נקי, לחיות בסביבה בריאה ולכל אחד ואחת יכולת להשפיע על המקום שבו הם בוחרים לחיות.
דרכי פעולה מרכזיות
הקואליציה לבריאות הציבור העניקה לארגונים שחברו אליה, הכוונה, ייעוץ מקצועי ואסטרטגי, סיוע בניתוח נתונים ובהבנת ההשלכות הבריאותיות של הזיהום הסביבתי; זאת בזכות ידע מעמיק של פעיליה בנושאים כגון כימיה, פיזיקה, ביולוגיה, גאולוגיה, הנדסה, תכנון, תקשורת, מחשבים, מגדר ועוד.
בין דרכי הפעולה המרכזיות של הקואליציה ניתן למנות:
פרויקטים מיוחדים
הקואליציה פעלה החל משנת 2011 בשני תחומים עיקריים:
פעילויות נוספות
באפריל 2009 יזמה הקואליציה לבריאות הציבור את אירוע "Green CT", פסטיבל סביבתי גדול שכלל דוכנים על מוצרים מתכלים ופאנלים סולאריים, הרצאות, הופעות והדגמות בנושאי שמירת סביבה ואנרגיות מתחדשות. האירוע נערך בפארק הקישון, ובנוסף התקיימה בו תחרות צילום זיהום אוויר.
בשנת 2012 הקואליציה הובילה את המחאה נגד התרחבות בז"ן והחתימה אלפי תושבים על התנגדויות לתוכנית. לאחר דיונים ארוכים בערכאות משפטיות שונות, בשנת 2018 החליט בית המשפט המחוזי בחיפה לאשר את תוכנית ההתרחבות של בז"ן על אף ההתנגדויות, באמרו כי רק טבעי הוא לאשר תוכנית שמסדירה את מה שכבר קיים; אולם הקואליציה, יחד עם עמותת אדם טבע ודין וארגון מגמה ירוקה, פנתה אל בית המשפט העליון. טענת המתנגדות היא כי תוכנית ההתרחבות של קבוצת בז"ן איננה כוללת תכנון מפורט מספק על פי הוראות חוק התכנון והבנייה, בפרט לאור העובדה כי להוספת המתקנים החדשים המתוכננים תהיינה השפעות סביבתיות משמעותיות.
רולו ויקס
רולו ויקס (באנגלית: Rollo Weeks; נולד ב-20 במרץ 1987) הוא שחקן בריטי.
הקואליציה לבריאות הציבור
פעילויות נוספות
בשנת 2014 הקואליציה הובילה מאבק להקמת חדר מצב לחומרים מסוכנים במפרץ חיפה.
רולו ויקס
ביוגרפיה
ויקס נולד בצ'יצ'סטר שבמערב סאסקס. הוא בנם של רובין וסוזן ויקס והאח הצעיר של השחקניות האניסאקל ופרדיטה ויקס. הוא למד בבתי הספר למשחק של תיאטרון סילביה יאנג וב"סטאו סקול".
הופעת הבכורה של ויקס בסרט קולנוע הייתה בשנת 2000 ב-"The Little Vampire" בבימויו של אולריק אדל. על הופעתו בסרט היה ויקס מועמד לפרס השחקן הצעיר. ב-2003 הופיע בסרט "נערה עם עגיל פנינה" וב-2004 שיחק בדרמה "The Queen of Sheba's Pearls". ב-2006 הופיע בתפקיד ראשי בדמות אדון הגנבים / סקיפיו בסרט "אדון הגנבים", המבוסס על הרומן "מלך הגנבים" מאת קורנליה פונקה ובבימויו של ריצ'רד קלאוס. ויקס הופיע גם בתוכנית טלוויזיה אחדות. ב-1998 שיחק בתפקיד לורד לואיס וילטון בסדרת הדרמה "Berkeley Square", וב-1993 הופיע בדמות ג'וזף במיני-סדרה "Goggle-Eyes". ב-2009 שיחק ויקס בספיישל "Blood in the Water" של התוכנית "Shark Week". עוד ב-2009 הופיע בתפקיד גווידו בסרט "Chéri". ב-2010 לוהק לתפקיד ג'ייקוב בדרמה הקומית "Booked Out" על חייהם של דיירים בשיכון ישן.
עוד גילם ויקס את דמותו של הנסיך ג'ורג' הצעיר בסרטו של סטיבן פוליאקוף "הנסיך האבוד" אודות אחיו הצעיר ג'ון שהיה חולה באפילפסיה והוסתר מעיני הציבור.
קדוש (נצרות)
על פי האמונה הנוצרית, הקדושים הם בני אדם שעברו קאנוניזציה (הוכרזו כקדושים) על ידי הכנסייה לאחר מותם, בזכות הקשר החריג שלהם עם האל, מעשיהם המיוחדים או הצטיינותם המוסרית. בני אדם חיים אינם יכולים להיחשב קדושים, משום שכל עוד הם חיים הם עלולים לחטוא. אולם זרמים מסוימים בנצרות הפרוטסטנטית, לעומת יתר הכנסיות (הקומוניונים הקתולי, האורתודוקסי והאוריינטלי), אינה מכירים בפולחן קדושים ומכנים בשם "קדושים" את כל המאמינים הנוצרים.
פולחן הקדושים
ישנן דרכים מגוונות לבצע את פולחן הקדושים ולהגדיר מיהו הקדוש ומהן סגולותיו. מרבית הכנסיות מאמינות כי הקדושים מסוגלים לתווך בין בני אדם רגילים לבין האל. התיווך מתבצע בעזרת תפילה אל הקדוש בעת מצוקה, חגיגת חג לכבודו, עלייה לרגל למקום קבורתו, וכן באמצעות הקדשים שונים או חליפין של נרות, תרומה כספית לכנסיה ואף שבועות. ברבות מהכנסיות שמורים גם שרידים של הקדושים – חלקים מגופותיהם או מחפצים שהיו שייכים להם, אשר אוצרים בתוכם חלק מכוחו המיוחד של הקדוש.
הנצרות הקדומה
השינוי המשמעותי ביחס לקדושים התרחש לאחר שהקיסר הרומי קונסטנטינוס הפך את הנצרות לדת מוכרת באימפריה הרומית ולאחר מכן לדת הרשמית של האימפריה. בתקופה זו הועברו קברי הקדושים מאזורי שדה למרכזי הערים, בניגוד למסורת הרומית רבת השנים הרואה בגופות מתים דבר טמא (יחס כזה לגופות קיים עד היום ביהדות). בתקופה זו גם גברה הנטייה לייחס לקדושים כוחות על-טבעיים ולבקש את עזרתם.
ימי הביניים הקדומים
בימי הביניים הקדומים תפסו שרידי הקדושים תפקיד מרכזי בפרקטיקה הדתית של הנוצרים. בקרב עמים שנוצרו זה מקרוב, נתפשו הקדושים כאלהויות זעירות בפנתיאון הנוצרי, ולעיתים נעשה זיהוי בין אלים פגאניים לקדושים בעלי מאפיינים ביוגרפיים רלוונטיים. שרידי קדושים הופצו בכל העולם הנוצרי כקמיעות בעלי סגולות מאגיות וכבסיס לכנסיות בקהילות נוצריות חדשות. בתעודות היסטוריות יש עדות לכך שגם פגאנים השתמשו בשרידים נוצריים בשל המוניטין שלהם כמבצעי נסים. בתקופה זו הושם הדגש בעיקר על שרידי הקדושים ולא על חייהם של הקדושים.
לצד השימוש המאגי בשרידים קדושים, רווחה בימי הביניים הקדומים גם הקדשה של אנשי כנסייה שמילאו את תפקידיהם בצורה טובה במיוחד, גם אם לא היו נוצרים מעולים בצורה יוצאת דופן. האפשרות להכריז על כל אדם מיוחד כקדוש הניבה יבול עצום של קדושים מקומיים, שלא הוכרו מחוץ לאזור מצומצם.
קאנוניזציה
במאה ה-11 החליטה הכנסייה למסד את תהליך ההקדשה, ויצרה מנגנון רשמי של הכרה בקדושה – הקאנוניזציה. מנגנון זה ביטל את ההכרה בקדושתם של קדושים מקומיים רבים, שלא הייתה הוכחה שחיו באמת, או שביצעו נסים. אחד התנאים להכרה בקדוש היא עדות מהימנה כי האדם ביצע לפחות שלושה נסים לאחר מותו. אם האדם אינו מרטיר, יש להוכיח גם שחי חיים ראויים להערכה. חלק מאלו אשר נחשבו לקדושים אך לא עברו את תהליך הקאנוניזציה קיבלו מעמד של מבורכים.
ימי הביניים - הקדוש כמופת
בשיא ימי הביניים השתרש החינוך הדתי הנוצרי, והדגש בשיח המרכזי על קדושים הוסט מהמאגיה אל המוסר. בתקופה זו הדגישה הכנסייה לא את יכולתם של הקדושים או שרידיהם לחולל נפלאות, אלא את אורח חייהם הראוי להערצה. קדושים אלה, שהיו מופת בחייהם וזכו בעקבות זאת להיות בניו הנבחרים של האל, מכונים קונפסורים (להבדיל ממרטירים, שהם קדושים מעונים). מבטא מובהק של תופעה זו הוא פרנציסקוס מאסיזי, מייסד מסדר הפרנציסקנים שהתבלט בסגפנותו ובאדיקותו. במאה ה-13 גם פורסם הספר "מקראת הזהב" (1265) - אסופה של סיפורים על חיי קדושים. אסופה זו מבטאת אף היא את מרכזיותה של אישיות הקדוש בפולחן.
הכנסייה הפרוטסטנטית והקדושים
במאה ה-16 הכריזו הפרוטסטנטים, ובעיקר הקלוויניסטים, כי האל הוא האחראי הבלעדי להתרחשויות בעולם, וכי לכנסייה גם אין סמכות לקבוע מיהם הקדושים. קבוצות פרוטסטנטיות רבות ביטלו את פולחן הקדושים באזוריהן בטענה שמדובר בסוג של עבודת אלילים. לעומת התפיסה הקתולית שטוענת שמדובר בקדושה, טענו הפרוטסטנטים שכל חברי "הכנסייה האמיתית" הם נבחרי האל ולפיכך קדושים.
בעת החדשה נוספו לכנסייה קדושים רבים - בעיקר מרטירים שנרדפו במשטרים טוטליטריים, אך גם נוצרים שהצטיינו במעשיהם.
חקר הקדושים המודרני
התאולוג הגרמני רודולף אוטו שחי בשנים 1869–1937 כתב מחקר בנושא הקדוש הנחשב עד ימינו לאחד החשובים במחקרי הנושא במאה ה-20. לדבריו, בכל דת שהיא, היסוד העמוק ביותר הוא יסוד הקדושה אותו הוא כינה "נומינוזי" מהמילה הלטינית NUMEN - אל. האדם הסוגד לקדוש או לשרידיו נמצא במצב נפשי נומינוזי שהוא מצב נפשי מיוחד של התעלות השונה מכל סוג התעלות אחרת מוסרית או אסתטית. בנוסף להתעלות, מצב נפשי זה מתאפיין בהתבטלות עצמית מול הקדוש, פחד מעוצמתו ותדהמה מיכולותיו. מצב נפשי זה הוא לא רציונלי ועל כן קשה להבנה. מכאן שהקדושה אינה תכונה פנימית של הקדוש. הקדושה אינה נובעת מתכונות פיזיות של הקדוש או שרידיו אלא מיחסו של המאמין אל הקדוש. הקדוש ויכולותיו המיסטיות הם סוג של סמלים בעיני המאמין הסוגד. רק ניתוח תהליכים היסטוריים, חברתיים ופסיכולוגיים יכולים לפרש ולהסביר סמליות זו.
הסוציולוג אמיל דירקהיים טען שהקדושים מסמלים, בעיני המאמינים, התגלמות אידיאלית של חברתם. הוא גם קבע שלקדושים ופולחנם יש תפקיד חשוב בליכוד החברתי של הקהילה.
ז'וליאנו בלטי
ז'וליאנו אאוס בלטי (פורטוגזית: Juliano Haus Belletti; נולד ב-20 ביוני 1976 בברזיל) הוא כדורגלן עבר ברזילאי-איטלקי ששיחק בעמדות המגן הימני והקשר.
קריירה
את הקריירה התחיל בלטי בשנת 1993, במועדון הכדורגל הברזילאי קרוזיירו. כעבור שנתיים, לאחר 22 הופעות במדי קרוזיירו, עבר לסאו פאולו אשר גם היא בברזיל. בלטי שיחק עבור סאו פאולו עד שנת 1999, אז עבר לאתלטיקו מיניירו, שם הצליח לעזור לקבוצתו לסיים במקום השני בליגה הברזילאית. בשנת 2002 עבר לאירופה, למועדון הכדורגל הספרדי ויאריאל. בשנת 2004 הוא עבר לברצלונה, אחד ממועדוני הפאר של ספרד. ב-17 במאי 2006, בגמר ליגת האלופות, הגיע אחד מהרגעים הגדולים בקריירה של בלטי. חברו לקבוצה, סמואל אטו הבקיע על-מנת לעזור לקבוצתו להשוות את התוצאה ל-1-1. כמה דקות לאחר מכן, בדקה ה-81, קיבל בלטי מסירה מהמחליף השני של קבוצתו, הנריק לארסון והבקיע את שער הניצחון שהחזיר את הגביע לקטלוניה.
ב-22 באוגוסט 2007 חתם בלטי בצ'לסי, לאחר הסכם העברה עם ברצלונה בסכום של 5.5 מיליון אירו. בגמר ליגת האלופות 2008 שותף בלטי כמחליף בדקות הסיום.
ביוני 2011 הכריז על פרישה מכדורגל.
תארים
ברצלונה
פיג'ו 601
פיג'ו 601 (בצרפתית: Peugeot 601) הוא דגם של רכב צרפתי מתוצרת פיג'ו שיוצר בשנים 1934–1935. יוצרו 3,999 מכוניות בלבד.
הפיג'ו 601, שמשקלו היה 1,300 ק"ג, היה מצויד במנוע בעל שישה צילינדרים בנפח 2,148 סמ"ק. המנוע היה חלש יחסית למשקל הרכב, ומהירותו המרבית הייתה 115 קמ"ש בלבד.
מכונית היוקרה הבאה, עם מנוע 6 צילינדרים, שייצרה חברת פיג'ו לאחר יותר מ-40 שנה הייתה ה-פיג'ו 604.
מארק וסטון
באפריל ובמאי 1936 עבר שני ניתוחים להתאמה מגדרית, שינה את שמו הפרטי למארק, ופרש מספורט תחרותי.
ביוגרפיה
וסטון נולד כאינטרסקס (בעל איברי מין נקביים וזכריים), שגודלה כילדה, בשם מארי לואיז אדית' וסטון (Mary Louise Edith Weston).
באליפות בריטניה שנערכה בשנת 1925 זכה וסטון במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשתי ידיים (3.63 ק"ג) בתוצאה של 17.69 מטר.
במשחקי העולם לנשים שנערכו בגטבורג, שוודיה באוגוסט 1926 סיים וסטון במקום שישי בהדיפת כדור ברזל בשתי ידיים (סיכום שתי תוצאות של הדיפת כדור ברזל, אחת ביד ימין והשנייה ביד שמאל) בתוצאה של 18.78 מטר.
באליפות בריטניה שנערכה בשנת 1928 זכה וסטון במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשתי ידיים (3.63 ק"ג) בתוצאה של 18.89 מטר ובשנת 1929 הוא זכה ב-3 מדליות זהב, בהדיפת כדור ברזל בשתי ידיים (3.63 ק"ג) בתוצאה של 19.04 מטר, בזריקת דיסקוס בתוצאה של 30.50 מטר ובהטלת כידון בתוצאה של 25.91 מטר.
ביולי 1936 נישא וסטון לאלברט מתילדה בריי ונודלו להם 3 ילדים. הוא עבד כמעסה. בשנת 1942 אחיו הארי שבעברו היה מוכר כ"הילדה", סבל מדיכאון לאחר הניתוח להתאמה מגדרית ותלה את עצמו.