cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחזקאל בראון
בבריגדה היהודית
בראון התגייס לבריגדה היהודית והשתתף בקרבות על נהר סניו באיטליה. בתקופה זו ביקר בעיירה אלטרי, שם ראה בכנסייה ספר ובו נוימות, שהכיר מספרי תולדות המוזיקה אך לראשונה הזדמן לו לראות כתב-יד מקורי של מזמור גרגוריאני. לאחר הניצחון במלחמת העולם השנייה פעלו אנשי הבריגדה בהוצאת ניצולים ממחנות הריכוז והבאתם אל מחנה פליטים באיטליה, שם המשיכו לבקר אותם, לטפל בהם ולהגיש עזרה. באחת המסיבות המשותפות שערכו עם הפליטים הופיעה ילדה, שקראה משירי קדיה מולודובסקה ביידיש והדהימה את בראון בהצלחתה לשרוד את אימי השואה
חזרה לקיבוץ
בראון נטל חלק בהגנת הקיבוץ בקרבות משמר העמק ועם קום המדינה גויס לצבא. ביוני 1948 נשא לאישה את שולמית גלזמן ובמרץ 1950 נולד בנם הבכור, רפאל, שנקרא על שם חברו הקרוב של יחזקאל, רפאל דויטש ממשמר העמק, שנפל במלחמה.
יציאה מן הקיבוץ
ב-1951 עזב את הקיבוץ והחל ללמוד באקדמיה הישראלית למוזיקה בתל אביב. ההחלטה לעזוב את הקיבוץ לא הייתה קלה, משום שבראון אהב את חייו בקיבוץ ואת כל הכרוך בהם, אך עבודתו בפלחה תבעה את כל זמנו וולא הניחה לו פנאי להתקדם במוזיקה, או אף להדריך קבוצות נוער עולה שהגיעו לקיבוץ. בסופו של דבר קיבל החלטה כואבת והודיע על עזיבתו, שהתקבלה בקיבוץ בצער, אך בהבנה וללא טינה. בתקופה הראשונה אחרי עזיבת הקיבוץ נאלצו יחזקאל ושולה להיפרד זמנית - היא להתגורר עם בנם הקטן אצל הוריה בקריית חיים והוא עם הוריו בראשון לציון, שם השתדל לצבור כסף לצרכים ראשוניים במתן שיעורים פרטיים בכל מקצוע אפשרי. במקביל ללימודיו באקדמיה לימד מוזיקה בסמינר הקיבוצים וחיבר מוזיקה. הרקדנית דבורה ברטונוב הזמינה אצלו יצירה לחליל רועים, ולאחר התייעצות עם החלילן אורי טפליץ, כתב סונאטה בשלושה פרקים, שטפליץ ניגן לראשונה במסגרת הקונצרטים הקאמריים במוזיאון תל אביב הישן. פטר עמנואל גרדנוויץ, שהיה אותן שנים המו"ל היחיד למוזיקה בישראל, הסכים להוציא לאור את היצירה, אך דרש שלא תיקרא סונאטה, שכן, לדבריו, "היום לא כותבים סונאטות [...] סונאטה היא מילה גסה שלא נאה להזכירה בחברה טובה" בראון נכנע ושינה את השם ל"שלושה פרקים לחליל", אך לאחר זמן חזר והחליף אותו לסונאטה, כיאה לה. ב-1953 סיים את לימודיו והחל ללמד מוזיקה. היה בוגר האקדמיה למוזיקה בתל אביב ובעל תואר מוסמך ללימודים קלאסיים מאוניברסיטת תל אביב. בין מוריו היו אלכסנדר אוריה בוסקוביץ', הרצל שמואלי, אדית גרזון-קיווי ואחרים.
בשנת 1966 נוצר קשר בין בראון ומדינות סקנדינביה באמצעות המוזיקאית ננה קגן הדנית. בסוף שנות ה-70' אירחה משפחת בראון, בתוקף תפקידו כמנהל האקדמיה, את ארקי פוהיולה ואת אנלי הלונן הפינים. פוהיולה היה מנצח מקהלת הילדים טפיולה והלונן הייתה קונסול לענייני תרבות בשגרירות פינלנד בישראל. קשרים אלה הניבו סיורים בפינלנד, בהם, בפסטיבל מקהלות נוער בהלסינקי השתתפה מקהלת העפרוני עם המנצחת מיה שביט, שביצעה את המחרוזת "טווס זהבי" של בראון לפי שירי ביאליק. פוהיולה ביקש מבראון עיבוד לירושלים של זהב של נעמי שמר בשביל מקהלת הנשים "טפיולה", ובראון ערך עיבוד זה בהסכמת נעמי שמר וראה בו את אחד הדברים היפים והמרגשים שיותר שעשה מימיו.
בנו הבכור של בראון, נגן הקרן רפי בראון, הקים משפחה בגרמניה ובאמצעותו התוודע בראון אל גרמני בשם קגי, שיזם סדרת הרצאות על דתות שונות והמוזיקה הקשורה בהן. הוא גילה עניין במוזיקה של בית המקדש, אך בראון הבהיר לו, שאין אפשרות לשחזר מוזיקה זו על אף החומר הרב הנוגע בכלי נגינה ובשירה בתנ"ך. עם זאת, בראון הציע לקגי להזמין את המוזיקולוג ד"ר אבנר בהט, שהתמחה במוזיקה ובמחול של העדה התימנית, ועמו קבוצת זמרים-רקדנים מקריית אונו. קגי נענה להצעה וההופעה זכתה להצלחה רבה. באותה הזדמנות הרצה בראון על טעמי המקרא וחמישיית כלי נשיפה ממתכת עם מקהלה הפתיעו אותו בביצוע יצירתו "הלכות תקיעת שופר".
בעת מלחמת ששת הימים, ביום כיבוש העיר העתיקה, פנה אליו יהורם גאון בבקשה לכתוב מוזיקה לשיר שחיבר יוסי גמזו בהשראת אירועי היום. גאון הכתיב לו את בתי השיר, הוא "בשערייך ירושלים", בטלפון ובראון חיבר את המוזיקה בשעות הלילה. כבר למחרת הקליט אותו יהורם גאון בקול ישראל והשיר שודר בתחנת רדיו רמאללה המנדטורית לשעבר.
פעילות מוזיקלית ציבורית
בשנת 1975 השתלם במזמור גרגוריאני אצל דון ז'אן קלייר במנזר הבנדיקטי ב- Solesmes שבצרפת. האב ז'אן קלייר היה מנצח מקהלת הנזירים ואחד מגדולי החוקרים של הזמרה הגרגוריאנית בעולם. במהלך שהותו במנזר הורשה בראון להיכנס גם אל קודש הקודשים, ה"סקריפטוריום", שם מוחזקים כתבי היד העתיקים של הנוימות, שהנזירים עוסקים בחקירתם ובהעתקתם. כתוצאה ישירה מביקורו במנזר פנה בראון לחקר נוסחי הקריאה בתורה בבית הכנסת והשוואתם לרבדים הקדומים בזמרה הגרגוריאנית. כמו כן הרבה בראון לעסוק בלחנים יהודים מסורתיים, גם במסגרת עבודתו כמורה באוניברסיטת תל אביב ובמדרשה למורים למוזיקה. במכון האפיפיורי למוזיקה דתית ברומא, לא רחוק מן הוותיקן, הרצה בראון על תפילותיהם של היהודים התימנים, שהקליט בבית כנסת קטן בכרם התימנים בתל אביב. שומעיו התרשמו מן האותנטיות של הזמרה הפשוטה והגרונית, השונה מאוד מן הזמרה הגרגוריאנית האמנותית.
תחומי התעניינותו האקדמית היו בעיקר נעימות יהודיות מסורתיות ומזמורים גרגוריאניים. הוא הוזמן להרצות בתחומים אלה ואחרים באוניברסיטאות וכנסים באנגליה, צרפת, ארצות הברית וגרמניה. באוקטובר 2009 באה המקהלה הגרגוריאנית של פריז לישראל בהזמנת בראון, אבנר איתי וחיותה דביר. המקהלה התארחה ושרה בגינת ביתם של יחזקאל ושולה ברמת אביב, ובהמשך גם באוניברסיטת תל אביב ובאולם הנרי קראון בתיאטרון ירושלים.
בראון היה פרופסור, ולאחר פרישתו פרופסור אמריטוס, בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה של אוניברסיטת תל אביב.
ב-3 בפברואר 2007 התקיים בתל אביב קונצרט חגיגי לציון יום הולדתו ה-85. בין היתר, לקחו חלק בקונצרט, האנסמבל הקולי קולגיום תל אביב עם המנצח אבנר איתי, הזמרת תהילה ניני גולדשטיין, מקהלת הילדים "בת קול" בניצוח ענת מורג ושלישיית ענבר.
בראון היה נשוי לשולמית, שנפטרה חודשים אחדים לפניו, ולהם שני בנים ובת. אחיו היה ההיסטוריון מרדכי בר-און.
בראון נקבר בבית העלמין "גני אסתר" בראשון לציון.
ארכיונו שמור במרכז המוזיקה של הספרייה הלאומית. הפסנתר האישי של בראון נמסר על ידי משפחתו לקיבוץ משמר העמק.
יצירתו
בראון היה מלחין פורה ורבגוני של מוזיקה ווקאלית, תזמורתית וקאמרית, כמו גם מוזיקה לתיאטרון, לקולנוע ולטלוויזיה. בשנות השישים עבד עם האמנים נחמה הנדל, ליאור ייני ולהקת החלונות הגבוהים. הוא הוציא לאור אנתולוגיה של פיוטים מסורתיים, מאמרים בנושאי מוזיקה שונים, בעיקר מלודיה ומודאליות, ותרגומי שירה יוונית עתיקה.
ביצירותיו ניכרת השפעת מוזיקה מסורתית, יהודית ומזרח תיכונית, שאליהן היה מקורב.
פרנצ'סקו סאקראטי
פרנצ'סקו סאקראטי (איטלקית: Francesco Sacrati; 1605–1650) היה מלחין איטלקי מתקופת הבארוק, שמילא תפקיד חשוב בראשית תולדות האופרה.
סאקראטי כתב לתיאטרו נוביסימו בוונציה ויצא לסיורי הופעות עם האופרות שלו ברחבי איטליה. יצירתו המפורסמת ביותר היא "לה פינטה פאצה" ("המטורפת המדומה") משנת 1641, הנחשבת לאופרה הראשונה שבוצעה בצרפת (בשנת 1645). כתב היד של יצירה זו נחשב במשך שנים רבות לאבוד, אך המוזיקולוג לורנצו ביאנקוני גילה אותו מחדש בשנת 1984. חלק מן המוזיקה נושא דמיון בולט לפרטיטורה של "הכתרת פופיאה" מאת מונטוורדי וגילוי זה הביא מלומדים להשערה, כי סאקראטי היה שותף לחיבור הגרסה ששרדה לאופרה זו.
לייקווד (קולורדו)
היסטוריה
לפני שעברה קורפורציה בשנת 1969, לייקווד הייתה קהילה ללא משטרה עירונית ולכן הייתה הקהילה תחת משטרת מחוז ג'פרסון, ברחובות מסוימים לא הייתה תאורה וחלקם היו ללא מדרכות כלל. העיר לייקווד נוסדה בשנת 1969. בזמן היווסדות העיר כבר התגוררו באזור 90,000 תושבים.
התפתחות הקהילה בשם לייקווד החלה בשנת 1889 על ידי וויליאם לאבלנד וצ'ארלס וולש שקידמו את הפרויקט לבניית מגורים מערבית מדנוור במזרח מחוז ג'פרסון.
גאוגרפיה
העיר משתרעת על שטח של כ-110 קילומטרים רבועים, מתוכם 107.7 קמ"ר שטחים יבשתיים ו-2.3 קמ"ר שטחי מים. העיר נמצאת 1,682 מטרים מעל פני הים.
מרכזי התעסוקה הגדולים
על פי הדו"ח הפיננסי שנתי מקיף של העיר משנת 2011, המעסיקים הגדולים ביותר בעיר היו:
תושבים נודעים מלייקווד
תושבים נודעים בולטים אשר נולדו או גדלו בלייקווד כוללים את:
יחסי הרשות הפלסטינית–סוריה
יחסי הרשות הפלסטינית–סוריה מתייחסים ליחסים הרשמיים בין הרשות הפלסטינית לבין הרפובליקה הערבית הסורית. לרשות הפלסטינית יש שגרירות בדמשק, אך לסוריה אין נציגות רשמית אצל הראשונה.
היסטוריה
הרשות הפלסטינית וסוריה חולקות קשר היסטורי חזק, שכן שטחן של שתיהן היו בעבר בידי הפיניקים, ובהמשך היו נתונים לכיבושים ומלחמות שונות, שהשתרעה מהממלכה האחמנית, האימפריה הרומית, הערבים, הצלבנים והאימפריה העות'מאנית. עם זאת, במאה ה-20, סוריה וארץ ישראל חולקו בין צרפת לבין האימפריה הבריטית, וזה נשאר עד סוף מלחמת העולם השנייה.
יחסים מודרניים
סוריה הכריזה על תמיכתה המלאה בפלסטינים אחרי שהחלה מלחמת העצמאות ושלחה את כוחותיה להילחם בצה"ל שהוקם לא מזמן, אך נכשלה והפסידה במלחמה. מאז, עם זרם הפליטים הפלסטינים לסוריה, היחסים בין הפלסטינים וסוריה הפכו מורכבים מאוד, בעוד שהם אחים בעיקר, חולקים גם הבדלים משמעותיים.
סוריה הצטרפה גם למלחמת ששת הימים בתקווה להשמיד את ישראל ולהקים מדינה פלסטינית, שהסתיימה בכישלון מוחלט. מלחמה כושלת זו שינתה בצורה דרסטית את החברה הסורית והפלסטינית באופן קיצוני. עבור הסורים הכישלון פגע במוניטין שלהם, ובעקבות כך יצר חוסר אמון נוסף למרות שמירה על יחסים טובים.
חאפז אל-אסד היה ידוע בעוינותו כלפי יאסר ערפאת ופייסל חוסייני, בניסיונות לחלק את ההנהגה הפלסטינית.
מלחמת האזרחים בסוריה
מלחמת האזרחים בסוריה יצרה פילוגים בקרב הפלסטינים סביב בסוריה.
למרות רמה זו של עוינות פלסטינית כלפי אש"ף, שנגרמה על ידי ממשלת חאפז אסד בעבר, בשאר אל-אסד בכל זאת עדיין זכה לתמיכה עממית בקרב הפלסטינים בשל נאומי הרטוריקה הפרו-פלסטינים שלו.
חלק מהפלסטינים האשימו את אסד בכך שהוא מאפשר עינויים ורצח פלסטינים, ולאחרונה, הריסת מחנות פליטים פלסטיניים בסוריה, בעיקר במחנה הפליטים אל-ירמוכ. אסד הואשם עוד בכך שהתיר אונס ועינויים של פלסטינים.
פלסטינים בסוריה
היו בסוריה למעלה מ-500,000 פלסטינים, בעיקר פליטים, לפני פרוץ מלחמת האזרחים בסוריה.
LG אלקטרוניקה
LG אלקטרוניקה (בקוריאנית:  엘지 전자) היא חברת אלקטרוניקה רב-לאומית שמרכזה בקוריאה הדרומית. היא חברה בת של קונצרן LG.
לחברה ארבע חטיבות: אלקטרוניקה בידורית לבית, תקשורת סלולרית, מכשירי חשמל ביתיים ורכיבים לרכב. לחברה 128 מפעלים ברחבי תבל, והיא מעסיקה 83,000 עובדים.
החברה השיקה בשיתוף פעולה עם גוגל מספר מכשירים מסדרת ה-נקסוס, ובהם נקסוס 4, נקסוס 5, ואת הטלפון שיצא בסוף 2016: הנקסוס 5x. מעבר לסדרת הנקסוס, לחברה מוצרים נוספים בתחום הטלפונים החכמים. בעבר הם שווקו תחת סדרת אופטימוס, ולאחר מכן תחת סדרת G (דוגמת LG G3). בנוסף, החברה משווקת באותה סדרה שעונים חכמים ומחשב לוח LG G Pad 8.3. השעון החכם LG G-Watch מתוצרתה כולל מסך מגע ברזולוציה Quad HD 1440X2560. לאחר השקתו, הושקו גם הטלפונים LG G4, ו-LG V10, שבו שלוש מצלמות ושני מסכים. באפריל 2016 הושק הטלפון החדש בסדרה: LG G5 ובשנת 2018 LG G7.
LG מייצרת מגוון רחב של מוצרי צריכה (חשמל ואלקטרוניקה) החל ממוצרים לבנים לבית כמו מקררים, מכונות כביסה, מזגנים וטלוויזיות, סמארטפונים, טאבלטים וכונני DVD למחשבים. בשנת 2017 החל ייצור סדרה LG תינקיו של מוצרים מתקדמים.
תמיר ספיר
תמיר ספיר (1947 - 25 בספטמבר 2014) היה איש עסקים יהודי-גאורגי-אמריקאי, שבשנות השמונים הרוויח מיליארדים בעסקאות ברטר בין דשן לנפט. בשנת 2006 הוא דורג במקום ה-160 ברשימת 400 האמריקאים העשירים ביותר, עם הון מוערך של כ-2 מיליארד דולר.
קורות חיים
תמיר נולד בשם תֶמוּר סֶפּיאשווילי (בגאורגית: თემურ სეფიაშვილი) בשנת 1947 בטביליסי שבגאורגיה הסובייטית (כיום גאורגיה). אביו היה קצין ותיק בצבא האדום. עוד בגיל צעיר הפגין חוש עסקי מפותח. בתחילת שנות השבעים ביקש ממנו חבר שיצטרף אליו לעבודה במילוי בקשות עלייה לישראל בעבור יהודי גאורגיה. עם עליית מספר הבקשות, צמח עסק מצליח, שפעל מביתה של אמו של ספיר, שהתאלמנה. יהודים רבים צבאו מדי יום על פתח הבית. חלק מהסכומים שנגבו בעבור הבקשות נותר בידיו כרווח.
בעקבות מלחמת יום הכיפורים עזב ספיר את הארץ ועבר לאיטליה, ובהמשך עבר לפרנקפורט שבגרמניה, שם התפרנס מהימורים. לבסוף ביקש להגר לארצות הברית. בעקבות טעות של פקידה, קיבל, בשנת 1975, מעמד של פליט. הוא קיבל דירה בקנטקי, שם עבד כמוכר וכנהג הסעות לקשישים. לאחר זמן קצר עבר לניו יורק.
בתחילת דרכו בניו יורק הוא חסך די כסף וקנה רישיון נהג מונית. מאוחר יותר, בשנת 1977, מישכן את הרישיון הזה, ופתח חנות אלקטרוניקה, בשותפות עם מהגר רוסי, בסמוך למדיסון סקוור גארדן בדרום מנהטן. החנות מכרה מוצרים אמריקנים למהגרים ומבקרים מברית המועצות לשעבר. באותה תקופה אלקטרוניקה מערבית הייתה נכס יקר בברית המועצות, והחנות הצליחה במכירות לקהילה היהודית-רוסית ולדיפלומטים רוסיים, ביניהם גם אדוארד שוורדנדזה, שר החוץ של ברית המועצות באותם ימים. כך יצר ספיר בתקופה זו קשרים עם הדיפלומטים הרוסים.
בשנת 1985 קיבל ספיר הזמנה לביקור בברית המועצות על תקן חבר המועצה הכלכלית לשיתוף פעולה רוסי-אמריקני. בראש המשלחת אליה הוזמן עמד ג'ורג' בוש (האב). זמן קצר לאחר הביקור המוצלח, הוא הקים חברה למסחר בשם "ג'וי לאד דיסטריביושן", שסיפקה לרוסים נעלי ספורט, מוצרי טקסטיל ואלקטרוניקה. הקמת החברה איפשרה לו את ההזדמנות לתווך בעסקאות של ייבוא נפט מברית המועצות. היכרותו עם שר האנרגיה של ברית המועצות ודיפלומטים אחרים תרמו לעסקיו. עסקאות הנפט של ספיר היו עסקאות ברטר, כלומר סחר חליפין, כי באותם ימים אסור היה ליבואנים סובייטים לשלם בכסף אלא בסחורות אחרות, וכך סחר ספיר בנפט ובתוצרי התעשייה הפטרוכימית.
לקראת סיום פעילותו ברוסיה, הקים ספיר בתי חרושת לעיבוד פוליפרופין ליד מאגרי נפט ובתי זיקוק במוסקבה. אולם המיזם נכשל, ובמקביל בתקופה זו התערערה תחושת הביטחון הפיזי של אנשי עסקים זרים ברוסיה, ועלה כוחה של המאפיה הרוסית, דבר שהקטין את רווחי המתווכים. לכן עזב ספיר את רוסיה לניו יורק. עד היום מתנהל משפט סוער נגד חברת הגז והנפט של מוסקבה, אותן תבע ספיר בכ-300 מיליון דולר.
באמצע שנות התשעים, בתקופה בה מחירי הנדל"ן במנהטן היו בירידה, החל ספיר לקנות נכסי מקרקעין רבים, והפך לטייקון נדל"ן ניו יורקי. בשנת 1995 הוא שילם 20 מיליון דולר עבור בניין משרדים של 160 אלף מ"ר באזור וול סטריט. בשנת 1998 חתם ספיר על חוזה חכירה ל-49 שנים של הבניין עם שלטונות התחבורה העירונית של ניו יורק. כיום שווי הבניין הוא עשרות מיליוני דולרים. הסכסוך המשפטי שנוצר על חוזה החכירה ושיפוץ הבניין, בינו לבין רשות התחבורה העירונית, הוסדר לבסוף בשנת 2003.
בשנת 2001 התגרש ספיר מאשתו לאחר תהליך גירושין מתוקשר. במהלך הגירושין טענה אשתו כי הוא נוהג להמר בסכומים גבוהים בבתי קזינו, טענה שהוא עצמו לא הכחיש. במהלך המשפט הוצבו עליו סייגים כלכליים שונים, והשופט הורה לו שלא להוציא יותר מ-100 אלף דולר ללא אישור בית המשפט. אבל ספיר שט מניו יורק לפלורידה ביאכטה שלו, עצר בקזינו באטלנטיק סיטי, והרוויח 1.14 מיליון דולר בהימורים. הוא לא הואשם בביזיון בית המשפט, הודות לכך שאת רווחי ההימורים הפקיד בחשבון משותף עם אשתו. כעת הוא חי עם בת זוגו אלנה פונומארווה, ולהם בת משותפת, זיטה.
בינואר 2006 הפך ספיר לבעליה של האחוזה היקרה ביותר שנמכרה אי פעם במנהטן - אחוזתה לשעבר של משפחת דיוק, בשדרה החמישית במנהטן, שאותה רכש ב-40 מיליון דולר. העסקה דווחה בהרחבה בעיתונות האמריקאית. באותה שנה פורסם גם כי הוא אחד מתורמיה הנכבדים של הסנאטורית הילרי קלינטון.
המגזין האמריקני הניו יורק טיימס ציין את ספיר כנדבן ידוע, ובמהלך חייו תרם מיליונים לבתי כנסת ולמוסדות אקדמיים, ותמך במוסדות צדקה רבים, רובם בארצות הברית. בנוסף הוא בנה בית כנסת ליהודי גאורגיה בישראל בלוד, וכן בית כנסת ליהודי גאורגיה במוסקבה.
ב-2008 ניצב תמיר במקום ה-246 ברשימת עשירי ארצות הברית של פורבס, עם הון מוערך של 1.9 מיליארד דולר. במרץ 2009, הונו של תמיר ספיר הוערך על ידי פורבס ב-1.4 מיליארד דולר.
אחד המיזמים אליהם הצטרף תמיר בשנותיו האחרונות הוא מיזם קונופיצה (פיצה בגביע קונוס) האיטלקית, יחד עם איש עסקים יהודי-גאורגי מברצלונה.
קאובוי של אספלט
קאובוי של אספלט (באנגלית: Concrete Cowboy) הוא סרט דרמה ומערבון אמריקאי משנת 2020, בבימויו של ריקי סטאוב מתוך תסריט מאת סטאוב ודן וולצר. הסרט מבוסס על הרומן באותו שם מאת גרג נרי, אשר נכתב בהשראת תרבות הרכיבה העירונית האפרו-אמריקאית האמיתית של פילדלפיה, ובמיוחד מועדון הרכיבה העירונית פלטשר. בסרט מככבים אידריס אלבה, קיילב מק'לפלין, ג'ארל ג'רום, ביירון באוורס, לוריין טוסיינט וקליפורד "מת'וד מן" סמית'. בעוד שהסרט בדיוני לחלוטין, כמה מהחברים האמיתיים בקהילת הרכיבה ברחוב פלטשר מגלמים דמויות משנה שנותנות קול לנושאים אמיתיים שהקהילה מתמודדת איתם.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-13 בספטמבר 2020, ויצא דיגיטלית לצפייה בנטפליקס ב-2 באפריל 2021.
עלילה
קול בן ה-15 הוא נער מדטרויט שתמיד נקלע לצרות בבית הספר, כך שאמו מסיעה אותו לפילדלפיה לגור אצל אביו המנוכר, הארפ. כשהורידה אותו בבניין בצפון פילדלפיה של הארפ, היא נוסעת במהירות. שכן, נסי, מזהה את קול ואומר לו שאביו נמצא באורווה.
כאשר הארפ מביא אותו לבית, קול מוצא סוס שעומד בסלון, והמקרר והארונות ריקים. הוא אומר שהוא יישאר רק לילה אחד. למחרת כשהוא מנסה להתקשר לאמו, הוא נתקל בבן דודו המבוגר, סמוש, שמסיע אותו ומביא לו קצת אוכל. השניים נשארים בחוץ כל הלילה. כשסמוש מוריד את קול אצל הארפ למחרת בבוקר, הארפ לא נותן לקול להיכנס כי קול הסתובב עם סמוש, שהוא סוחר סמים. קול מסרב לקבל את כלליו של הארפ, גוזל ושואל שכנים שונים, כולל נסי, האם הוא יכול להישאר בביתם. התשובה היא תמיד שלילית. בסופו של דבר הוא זוחל דרך חלון ומוצא את עצמו פנים מול פנים עם סוס. בהתחלה הוא מבוהל, אך עד מהרה הוא מבין שהסוס אינו מתכוון לפגוע בו.
למחרת בבוקר, נסי מוצאת את קול ישן בדוכן כשהסוס עומד בסמוך. מתברר שהוא זחל אל האורווה שלה ולסוס שהוא נתקל בו, בו, יש מוניטין של מי שלא נותן לאף אחד להגיע לקרבתו. איש לא הצליח לאלף אותו. למעשה, זה יכול היה להרוג אותו. במקום זאת, היא נותנת לו לבלות איתו את הלילה באורווה.
קול אומר לרוכבים האחרים שהוא רוצה ללמוד לרכב, הם אומרים לו שעליו קודם כל לעזור בעבודה היציבה. הוא מבלה את היום ללמוד כיצד לסחוב זבל ביעילות לפי הוראותיו של פריז, רוכב המשתמש בכיסא גלגלים. הם ממשיכים לבלות באורוות ובסתר גם עם סמאש. להארפ יש הפתעה עבור פריז, הרוכב המשתמש בכיסא גלגלים: אוכף המאפשר לפריז לרכוב על סוסו.
קול מתעצבן וחוזר חזרה להארפ, שמוצא אותו שם, והם נקלעים לוויכוח: קול מרגיש שהארפ מעניק אהבה לכולם חוץ ממנו. הארפ אומר לו שהוא גם נהג להתמודד, ונכנס לכלא לפני שנולד קול. הרפ אומר לקול שהוא קרא לו על שמו של מוזיקאי הג'אז ג'ון קולטריין, עמית פילדלפי שגדל ללא אב, מכיוון שרצה שבנו יצליח.
פעם היה גם סמוש רוכב, אך החל לסחור בסמים כדי לחסוך כסף לרכישת חווה במערב. לילה אחד בו משתחרר והרוכבים מוצאים אותו בשדה. הם מקיפים אותו, אבל הארפ אומר לקול שהוא היחיד שיכול להרגיעו. קול מתקרב בהיסוס ומצליח להשליך את המושכות מעליו ולהעלות אותו.
סמוש וקול הקימו עסקת סמים שהסתבכה וסוחר אחר מנסה לחטוף את סמוש. שוטרים מופיעים, רודפים אחרי סמוש וקול, אך הם בורחים. סמוש אומר שכמעט יש להם מספיק כסף כדי להגיע למערב, אבל קול אומר שהוא מסיים עם החיים האלה. אל האורוות הגיעה בקרת בעלי חיים לתפוס את כל הסוסים עקב תלונות מהשכנים. הארפ אומר שאין שום דבר שהם יכולים לעשות, וקול מכנה אותו פחדן. קול מוצא את סמוש, והם יוצאים לעסקת סמים נוספת. סמאש נורה, וקול נמלט.
הארפ מחפש את קול, ובסופו של דבר מוצא אותו מתחבא באורווה. כשהוא שוטף את הדם מידיו של קול, הוא אומר לו שסמוש זקוק לאנדרטה ראויה. באותו לילה הם פורצים לאורוות העירוניות ומשחררים את הסוסים. כולם רוכבים על סוסיהם באטיות דרך השכונה לבית הקברות, שם קול מניח את מגפי הבוקרים של סמוש על קברו, ואז עומד על גב סוסו בפעם הראשונה.
זמן לא רב אחר כך, כולם צופים בהריסת האורוות, אך הארפ אומר שהם ימשיכו לרכוב גם ללא האורוות שלהם. אמו של קול חוזרת לפילדלפיה והארפ מודה לה ששלחה את קול לגור איתו.
ואלטר יונגהאנס
ואלטר יונגהאנס (בגרמנית: Walter Junghans, נולד ב-26 באוקטובר 1958 בהמבורג שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת השוער.
קריירת מועדונים
יונגהאנס החל את קריירת הבוגרים שלו בשנת 1977 בבאיירן מינכן, שם שיחק חמש עונות, תחילה כמחליפו של ספ מאייר. עם פרישתו של מאייר בשנת 1979 בגין תאונת דרכים, שיחק יונגהאנס ביחד עם השוער הוותיק מנפרד מילר, כאשר שניהם מתחרים על המקום בהרכב. עם באיירן מינכן זכה יונגהאנס בשתי אליפויות הבונדסליגה ובגביע מקומי אחד. הרוטציה בין יונגהאנס למילר נמשכה גם בזירה האירופית, כאשר בעונת 1982 הגיעה באיירן מינכן לגמר גביע אירופה לאלופות, בו הפסידה לאסטון וילה, ויונגהאנס ישב על הספסל, אך במהלך העונה האירופית, שני השוערים שיחקו לסירוגין. סך הכול ערך יונגהאנס 67 הופעות בבאיירן מינכן, ועזב את המועדון בשנת 1982.
בשנת 1982 עבר יונגהאנס לשאלקה 04, ובניגוד לתקופתו בבאיירן מינכן, זכה תחילה לבלעדיות בהרכב הפותח, ובחמש עונות צבר 148 הופעות, עם זאת, חל פיחות במעמדו בעונה האחרונה שלו בקבוצה, והוא בחר לעבור להרטה ברלין בשנת 1987. יונגהאנס שיחק שבע עונות בהרטה ברלין, תחילה בליגת הבונדסליגה השנייה. בעונת 1990 עלה עם הרטה לבונדסליגה, אך נשר בחזרה לבונדסליגה השנייה כעבור עונה אחת, ונשאר באותה ליגה עד לעזיבתו את הקבוצה בשנת 1994, לאחר 171 הופעות. בשנת 1994 שב יונגהאנס לבונדסליגה וחתם בבאייר לברקוזן, אך לא שיחק בקבוצה ולו משחק אחד, ובאותה שנה כבר עבר לפורטונה קלן מליגת הבונדסליגה השנייה, שם שיחק שתי עונות, עד לפרישתו בשנת 1996.
קריירה בינלאומית
ליונגהאנס אין הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית, אך הוא נכלל בסגל הנבחרת ליורו 1980, בו זכתה הנבחרת הגרמנית, כשוער השלישי בהייררכיה, אחרי הראלד שומאכר ואייקה אימל. בנוסף, יונגהאנס נסע לאולימפיאדת לוס אנג'לס, והיה חלק מהסגל האולימפי לטורניר הכדורגל של האולימפיאדה בשנת 1984.
לאחר הפרישה
יונגהאנס עבד כמאמן השוערים של פורטונה קלן עם פרישתו מהמשחק, ואחר כך גם בפ.צ. קלן, בנפיקה ליסבון ואתלטיק בילבאו. בעונת 2006/07 היה עוזר המאמן בבורוסיה מנשנגלדבך. לאחר מכן, החליף שוב את ספ מאייר, והפעם בתפקיד מאמן שוערים בבאיירן מינכן, תפקיד אותו ביצע במספר קבוצות שונות של המועדון.
תארים
עם באיירן מינכן:
עם הרטה ברלין: אליפות הבונדסליגה השנייה: 1989/90
עם נבחרת גרמניה המערבית:
חמת לבן-נקודות
חמת לבן-נקודות (שם מדעי: Torquigener albomaculosus) הוא מין של דג ממשפחת הנפוחיתיים שבסדרת הנפוחיתאים שהתגלה בשנת 2014. הדג מצוי במי האוקיינוס השקט סביב איי ריוקיו שביפן ועד לחופי האי היפני אממי אושימה (Amami Ōshima).
מאפיינים
זכרי הדג יודעים לייצר קנים מעוגלים בקוטר של שני מטרים בחולות על ידי חפירה בעזרת לסתותיהם ויצירת אזור מוגבה מעט מעל הקרקע בצורה מורכבת. הקנים הללו נמצאו על הקרקעית כבר ב-1995, אך עד 2014 לא התגלה הדג שייצר אותם. מטרת הקנים הוא למשוך את הנקבות, אך הן לא מטילות ביצים בהם. הנקבות מתרשמות מגודלו של הקן וגם מהיכולת להביא גרגירי חול זעירים אליו.
דג זה צולם בסדרה "סיפור החיים", מאת דייוויד אטנבורו שהגדיר את הדג "האמן הגדול ביותר בממלכת החיות", עקב יצירתו המרשימה מבלי שימוש בגפיים. גם הארגון "International Institute for Species Exploration" שם את הדג כאחד מ-10 המינים החשובים ביותר שהתגלו ב-2014.
הורמיסדס
האפיפיור הורמיסדס (בלטינית: Hormisdas; מת ב-6 באוגוסט 523) היה אפיפיור שכיהן מ-20 ביולי 514 עד למותו ב-6 באוגוסט 523. תקופת כהונתו אופיינה בפילוג האקסיאני, שהחלה בשנת 484 במאמץ לפייס את מאמיני המונופיזיטיזם. מאמציו לסיים את הפילוג צלחו, וב-28 במרץ 519 אושרר החיבור בין קונסטנטינופול ורומא.
הוא נולד בפרוזינונה שבקמפניה בשלהי האימפריה הרומית המערבית. שמו מרמז על כבוד שניתן לנסיך פרסי גולה בשם הורמיזד. הורמיסדס היה אלמן ודיאקון רומאי בעת עלייתו לכס האפיפיורות. גם בנו כיהן כאפיפיור בשם סילבריוס. חלק ניכר מפעילותו כאפיפיור הוקדש לטיפול בקרע בין המזרח למערב, שנוצר החל בשנת 484.
ReLoad
ReLoad הוא אלבום האולפן השביעי של להקת המטאל האמריקאית, מטאליקה. האלבום יצא ב-17 בנובמבר 1997.
הלהקה הוציאה ארבעה סינגלים מתוך האלבום: The Memory Remains בהשתתפות הזמרת מריאן פיית'פול בליווי קולי, The Unforgiven II אשר מהווה שיר המשך לשיר The Unforgiven מהאלבום השחור, Fuel ו-Better Than You, כשלכולם מלבד לאחרון הוציאה הלהקה וידאו קליפים.
דניאל ריגבי
דניאל ריגבי (באנגלית: Daniel Rigby; נולד ב-6 בדצמבר 1982) הוא שחקן וקומיקאי אנגלי. הוא זכה בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן הטוב ביותר על הופעתו בתפקיד אריק מורקמב בסרט הטלוויזיה "אריק וארני" משנת 2011.
ביוגרפיה
ריגבי נולד בצ'ידל הולם שבמנצ'סטר רבתי. הוא למד בבית הספר צ'ידל הולם ולמד אמנות הבמה בסטוקפורט קולג'. אחר כך נרשם ללימודי משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
ריגבי עבד כסטנדאפיסט והופיע בפסטיבל לטיטיוד. ב-2007 זכה בפרס "Laughing Horse New Act of the Year", והיה מועמד לפרס "So You Think You're Funny". עוד ב-2007 החל לקבל תפקידים בטלוויזיה והופיע בסדרת הדרמה התקופתית "Lilies" של ה-BBC. ב-2011 זכה ריגבי בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן הטוב ביותר על הופעתו בדמות הקומיקאי אריק מורקמב בסרט "אריק וארני", כשהמועמדים האחרים היו מאט סמית ובנדיקט קמברבאץ' על הופעותיהם בתפקידי הדוקטור ושרלוק הולמס. ב-2011 השתתף ריגבי בתוכנית הרדיו הקומית "Warhorses of Letters" של רדיו 4 של ה-BBC לצדו של סטיבן פריי. בין ה-16 ביולי ל-9 באוגוסט 2014 שיחק ריגבי במחזה "Holes" מאת טום בסדן לצדו של מתיו ביינטון.
ב-2015 היה ריגבי קריין בסדרת הטלוויזיה לילדים של ה-BBC "טלטאביז". במרץ 2017 זכה בפרס התיאטרון של מנצ'סטר לשחקן הטוב ביותר על הופעתו בדמות אלן טיורינג במחזה "לשבור את הצופן" שהועלה בתיאטרון רויאל אקסצ'נג' במנצ'סטר.
רשף (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
כיתה (בית ספר)
כיתה היא מונח מתחום החינוך המתייחס למסגרת או למבנה שבו לומדים תלמידים.
על פי רוב הלמידה בכיתה נערכת במסגרת השיעורים, שביניהם יש הפסקות קבועות מראש.
הכיתה כמבנה
הקשר זה מתייחס למקום בו מתבצע לימוד של קבוצת התלמידים. זאת להבדיל מחדרים אחרים במוסד החינוכי, אשר אינם משמשים להתכנסות תלמידים בהם לצורכי לימוד.
חדר הכיתה לרוב מצויד בשולחנות וכיסאות עבור התלמידים. בכיתה יהיה גם ציוד כתיבה והצגה עבור המורה כמו לוח וגיר.
הכיתה כמסגרת חינוכית
הקשר זה מתייחס למסגרת חינוכית שבה לומדים תלמידים. הלמידה בכיתה נעשית בקבוצה ומנוהלת על ידי מורה או מדריך שהוכשר לעסוק בתחום. ניתן לנהל את המסגרת הכיתתית לצורך יצירה של למידה שיתופית..
הכיתה בדרך כלל מהווה חלק ממסגרת גדולה יותר ויכולה להופיע במספר מוסדות לימודיים כגון גן ילדים, בית ספר, מכללה ואוניברסיטה.
בישראל, הכיתה הצעירה ביותר נקראת כיתה א'. כיתות בוגרות יותר נקראות על שם שאר האותיות בסדר עולה, עד כיתה י"ב, ולעיתים עד כיתה י"ד.
מספר התלמידים בכיתת בית ספר אינו קבוע ובדרך כלל נע בין 15 ל-50 תלמידים.
אגתה מוצנייצה
אגתה מוצנייצה (בלטבית: Agata Muceniece, נולדה ב־1 במרץ 1989, ריגה) היא דוגמנית ושחקנית לטבית־רוסייה.
כיתה (בית ספר)
הכיתה כמסגרת חינוכית
תוכנית הלימודים של התלמידים בכיתה מורכבת מנושאים מגוונים ושונים - מכישורים שיעזרו לתלמידים בחייהם הפרטיים (בדרך כלל בבית ספר יסודי ובחטיבת הביניים) ועד לתחומים מדעיים כגון מתמטיקה, כימיה וביולוגיה או שפות.
אגתה מוצנייצה
ביוגרפיה
היא נולדה ב־1 במרץ 1989 בריגה. אביה, אדגר, עבד כברמן (הלך לעולמו כשאגתה הייתה ילדה), אמה הייתה טבחית; אחותה הגדולה היא סנטה (ילידת 1987). בשנות הלימודים היא למדה באולפן התיאטרון "קסטה". לאחר סיום הלימודים היא עבדה כדוגמנית, פרסמה מותג נעליים איטלקי ונסעה למדינות אירופה רבות. כשחזרה לריגה נכנסה לאוניברסיטת לטביה ולמדה מנדרינית, בשנת 2008 עברה למוסקבה ונכנסה לפקולטה למשחק של מכון VGIK, אותו סיימה בהצטיינות בשנת 2012.
כיתה (בית ספר)
אווירה כיתתית
האווירה הכיתתית מושפעת מהאקלים החינוכי השורר בה. חקר המוח ואקלים כיתה בודק את השפעת אקלים הכיתה על מיומנויות למידה קוגניטיביות של התלמידים, באמצעות חקר המוח.
אגתה מוצנייצה
ביוגרפיה
את הופעת הבכורה שלה בקולנוע עשתה ב־2007. התפקיד המפורסם ביותר הוא כשגילמה את דריה שטרקובה בסדרת הטלוויזיה "בית הספר הסגור". היא גילמה את דמותה של קייט המשרתת בסדרת הטלוויזיה של הערוץ הראשון "שלושת המוסקטרים" וגילמה דמות משנית בסרט ההיסטורי "טובול". היא כיכבה בפרסומות עבור Beeline, Nescafe, MegaFon, Eurose, Jardin, Savage, Sberbank ו־OBI. בנובמבר 2019 כיכבה בקליפ של הראפר מוטה לשירו "Crossroads" עם בעלה. מאז 1 בנובמבר 2019 – עובדת כמנחה בערוץ הטלוויזיה "פלנטה שלי" מבית VGTRK בפרויקט "מפחיד. מעניין" על הבידור הקיצוני ביותר בכל אזורי העולם.
כיתה (בית ספר)
אווירה כיתתית
המשמעת במסגרת החינוכית נועדה למנוע מבעיות התנהגות שונות להפריע למהלך השיעור ולפגוע באיכות ההוראה. לצורך כך על המורה להקפיד על הצבת גבולות ברורים בפני תלמידיו. לעיתים קרובות נעשה שימוש בענישה ככלי לשמירה על המשמעת בכיתה.
אגתה מוצנייצה
חיים אישיים
על הסט של הסדרה "בית הספר הסגור", היא פגשה את השחקן פאבל פרילוצ'ני ; ב־19 ביולי 2011, הם נרשמו בחשאי באחד ממשרדי הרישום במוסקבה כזוג נשוי. השחקנית אימצה את שם משפחתו של בעלה באופן רשמי ושם נעוריה מוצנייצה הפך לשם הבמה. ב־11 בינואר 2013 נולד להם בן, טימותי וב־3 במרץ 2016 לזוג נולדה בת, ששמה מיה. ב־24 בפברואר 2020 הודיעו בני הזוג על החלטתם להתגרש.
מאנגה (להקה)
מאנגה (בטורקית: maNga) היא להקת רוק-נו מטאל טורקית במקור שפועלת משנת 2001. הלהקה ייצגה את טורקיה באירוויזיון 2010, והגיעה למקום השני.
ההתחלה והאלבום הראשון
מאנגה הוקמה בשנת 2001. משמעות המילה מאנגה ביפנית היא רצועת קומיקס.
חברי הלהקה
בתחילת דרכם פעלה הלהקה בעיקר במחתרת, כמו רוב להקות המטאל. הלהקה הופיעה בפסטיבלי רוק שונים, אבל ההצלחה הייתה מוקדמת למדי. מי ש"גילה" את הלהקה (באחד מהפסטיבלים שבהם השתתפו) היה גרדי אזי, שעד היום הוא אמרגן הלהקה. "לאדי היה טכניקה טובה ומוצלחת (בקשר לאלבום הראשון), ואולי זה מה שעשה את שלו" אמר פרמאן סולן הלהקה, באחד הראיונות. הרעיון היה שהלהקה תבצע דואטים עם זמרים וטאלנטים גדולים בטורקיה, כדי שהלהקה תוכר לציבור הרחב. הדואט המוצלח ביותר היה עם הזמרת גוקסל, שהגיע ליותר ממיליון צפיות והורדות תוך פחות מחודש. "גוקסל היא זמרת נפלאה שאנחנו באמת חייבים לה" אמר הגיטריסט, ג'אם.
דיסקוגרפיה
בדצמבר 2004, הוציאו חברי הלהקה את אלבומם הראשון "maNga" ובו מס' להיטים כמו: “Kal Yanımda”, “Bir Kadın Çizeceksin” והדואט “Dursun Zaman” עם הזמרת Göksel.
בשנת 2006, הוציאה הלהקה גרסה מורחבת לאלבום בשם: "maNga+".
באותה שנה מאנגה הצליחו לבסס את עצמם בתור אחת הלהקות הגדולות ביותר והחשובות ביותר שנוצרו בטורקיה. הוכחה לכך ניתנה בטקס פרסי המוזיקה MTV MUSIC 2009 בו זכתה מאנגה כ-"הלהקה האירופאית הטובה ביותר". פרס זה ביסס את מאנגה סופית כלהקה בינלאומית.
אירוויזיון 2010
בשנת 2010 הודיעה הטלוויזיה הטורקית TRT שמאנגה תהיה נציגת טורקיה באירוויזיון 2010. מאנגה הגיעה למקום השני.
האלבום האקוסטי (2012)
בתחילת אפריל, יצא למאנגה אלבום אקוסטי המשלב בתוכו שירים ישנים בגרסה אקוסטית. בתוך האלבום יש מספר שירים חדשים כמו : Hani biz (דואט עם הזמרת ילדיז טיבה . והשירים Ben Bir Palyaçoyum ,Rezalet Çıkarasım Var האלבום זכה להצלחה רבה בטורקיה.
פרשת העזיבה של אפי ילמאז
בתחילת שנת 2013 הודיע אפה יילמאז דייג'י הלהקה כי הוא עוזב את הלהקה הסיבות לכך אינם ברורות. מהמנהלים של מאנגה נמסר כי : " מאנגה ימשיכו להופיע כרגיל, הם בעיצומם של מסע הופעות ועובדים על אלבום חדש. "
Man (פקודה)
man (קיצור של manual; עברית: מדריך או ספר הוראות) היא פקודה המציגה תיעוד של תוכנה במערכת ההפעלה יוניקס ובמערכות הפעלה דמויות יוניקס. נושאים המתועדים בדפי ה-man כוללים תוכניות מחשב (כולל ספריות וקריאות מערכת), תקנים וקונבנציות, ולעיתים אפילו מושגים מופשטים. משתמש יכול לחפש ולקרוא את דפי העזרה בעזרת הפקודה.
היסטוריה
"UNIX Programmer's Manual" (בתרגום חופשי: המדריך למתכנת יוניקס) ראה אור ב-3 בנובמבר 1971. דף ה-man הראשון נכתב על ידי דניס ריצ'י וקן תומפסון בשנת 1971. באותה העת, הזמינות של תיעוד מקוון דרך מערכת דפי ה-man נחשבה כהתקדמות גדולה. כיום, כמעט כל יישום של ממשק שורת הפקודה ביוניקס מגיע עם דף man.
מספר חלופות ל-man נהנו מפופולריות, כאשר הבולט מביניהם הוא  של פרויקט גנו. נוסף על כך, תוכנות ממשק משתמש גרפי ליוניקס (במיוחד אלו שנבנו בסביבת KDE או GNOME) מספקים תיעוד למשתמש בפורמט HTML וכוללים מציג HTML מובנה כגון  על מנת להציג דפי עזרה בתוך התוכנה.
דפי ה-man כתובים בדרך כלל באנגלית, אך תרגום לשפות נוספות יכול להיות זמין לעיתים במערכת.
בשנת 2010, OpenBSD הפסיק את השימוש ב-troff לעיצוב דפי ה-man לטובת mandoc, מעצב מיוחד עבור דפי עזרה עם תמיכה מובנית עבור פוסטסקריפט, HTML, ו-XHTML.
פרקים
דפי העזרה מחולקים בין 8 פרקים בדרך כלל, אשר מסווגים בדרך הבאה (בלינוקס, BSD ו-OS X):
שימוש
על מנת לקרוא את דף העזרה של פקודת יוניקס, הקש במעטפת: על מנת להציג את הפלט, man משתמש ברירת המחדל במציג הדפים less.
דפי העזרה מסווגים בדרך כלל בצורה "(section)name", כאשר לכל דף עזרה יכול להיות במספר פרקים, לדוגמה,  ו-. התחביר לגישה לדף עזרה שאינו ברירת המחדל משתנה בין מימושים של man. בלינוקס ו-BSD הוא יראה כך: הפקודה תחפש את  בפרק 3 של דפי העזרה.
פארק היורה: העולם האבוד
פארק היורה: העולם האבוד או פארק היורה 2 (באנגלית: The Lost World: Jurassic Park) הוא סרט ההמשך לשובר הקופות פארק היורה מ-1993. הסרט מבוסס על הספר העולם האבוד של מייקל קרייטון.
סרט זה הוא השני בסדרת סרטי פארק היורה וממשיך את העלילה של פארק הדינוזאורים. בסרט אחיינו של היזם האמונד ויורשו בעסק, פיטר לודלו, מוביל צוות המנסה לצוד ולמכור דינוזאורים מאי שנמצא ליד האי המקורי אך חבורה בראשות איאן מלקולם מהסרט הקודם הורסת להם את התוכניות ומאלצת אותם למצוא דרך חזרה בעודם על אי מלא דינוזאורים.
הסרט יצא ב-23 במאי 1997 וגרף מעל 618 מיליון דולר. הצילומים נערכו בקליפורניה ובאי קאואיי בהוואי מספטמבר עד דצמבר 1996.
תקציר העלילה
משפחה בריטית נקלעת לאי בשם "איסלה סורנה" הקרוב לאי הפארק הראשון "איסלה נובלר", שם מותקפת ילדתם הקטנה על ידי קבוצת קומפסוגנתוסים ונפצעת ובתגובה מחליטים בחברת "אינגן" להדיח את יוזמה, ג'ון המונד ולהחליף אותו באחיינו, פיטר לודלו, והוא מחליט להעביר את כל הדינוזאורים, החיים במערכת אקולוגית סגורה, לגן חיות בסן דייגו. אך המונד מתנגד לרעיון, ותומך בהשארת החיות באי ללא פיקוח. כדי להצליח הוא מבקש מד"ר איאן מלקולאם, המדען שהיה בפארק היורה, להצטרף למשלחת שכוללת את ניק ואן אוון הצלם, אדי קאר מומחה השטח ואת חברתו, ד"ר שרה הרדינג המומחית לטורפים, לאי "איסלה סורנה", כדי לתעד את החיות האלו ולייצר תודעה ציבורית בעד רווחת הדינוזאורים ובעד השארתם בפארק. מלקולם מסרב, אך כאשר המונד מספר ששרה כבר נשלחה ונמצאת בתוך האי, הוא נוסע לחבור אליה. לנסיעה מצטרפת גם, מבלי ידיעתם, בתו של איאן מנישואין קודמים, קלי. החבורה מוצאת בפארק את שרה מצלמת סטגוזאורוסים אך הללו מתרגזים כשהיא מתקרבת לסטגוזאורוס תינוק והיא נאלצת לברוח.
החבורה מגלה שאחיינו של המונד, לודלו, שלח צוות ציד לאי ללכוד את החיות. בראש הצוות עומדים דיטר סטארק והצייד רולנד טמבו עם חברו אג'אי סידהו, שבתמורה לעבודתו רוצה ללכוד טירנוזאורוס בוגר. לשם כך הוא לוקח גור טירנוזאורוס ומניח אותו בתור פיתיון לבוגר. בסוף היום הראשון הציידים תופסים מספר דינוזאורים צמחוניים ולודלו מספר על העברתם לסן דייגו, אך מבלי לדעת שהצוות של אנשי מלקולם משחררים את הדינוזאורים שנלכדו והם רומסים את המחנה ומשביתים את כל מכשירי הקשר והמכוניות. רולנד וחברו עוזבים את הגור ורצים למחנה שנשרף והתפרק.
ניק ושרה מוצאים את גור הטירנוזאורוס שנפצע ברגלו ומטפלים בו בקרוואן, אך איאן מגיע להזהיר אותם שהורי הגור מגיעים. שרה ואיאן מחזירים להם את הגור אך ההורים דוחפים את הקרוואן מהצוק. אדי מגיע לעזור להם בזמן שקלי נמצאת בכלוב גבוה אך הטירנוזאורוסים טורפים אותו ומסתלקים. ברגע האחרון החבורה נמלטת מהקרוואן הנופל בעזרת אנשי אינג'ן הכועסים.
תנועת העבודה
תנועת העבודה היא מכלול התנועות ומפלגות הפועלים הציוניות (בעיקר המפלגות הסוציאליסטיות) בתקופת היישוב ולאחר מכן במדינת ישראל.
פארק היורה: העולם האבוד
תקציר העלילה
הצוות של לודלו מחליט לנוע יחד עם החבורה, למרות הכעס והם מתלכדים ומחליטים ביחד להגיע לצד השני של האי שם יש תחנה שהמונד הקים שם לפני כן, בתקווה שאולי בה יוכלו לקרוא לעזרה. במהלך המסע, דיטר סטארק, סגנו של רונלד נטרף על ידי להקה של קומפסוגנתוסים ובלילה הטירנוזאורוסים תוקפים שוב כשלצוות אין רובים נגדם. אנשי צוות רבים נטרפים בידי הטירנוזאורוסים, ביניהם גם המדען של הצוות ד"ר רוברט ברק שנרתע מנחש חלב, ורבים אחרים נטרפים בידי ולוצירפטורים לאחר שהם הולכים בין העשבים. לבסוף החבורה מגיעה לתחנה של המונד, ניק ואן אוון מזעיק עזרה וברגע האחרון הם נמלטים מרפטורים שנמצאו בתחנה. רפטור אחד מועף בידי קלי, באמצעות חבטה תוך ריקוד על מוט, היישר מהחלון אל ענף קוצני ומת, ובמהלך מריבה בין הרפטורים הם מצליחים להתחמק מהם ולברוח. לאחר שמגיע מסוק לאסוף אותם מהאי ואיתו צוות של לוחמים, שרה ואיאן מגלים שרולנד תפס סוף סוף טירנוזאורוס זכר בוגר וגם את הגור אך חברו הטוב ביותר - אג'אי סידהו, נטרף בידי הרפטורים (המוות לא נראה על המסך).
תנועת העבודה
תנועת העבודה היוותה בתקופת היישוב ובשנות החמישים והשישים תנועה דומיננטית, כשמפלגותיה (בעיקר מפא"י) היוו את מפלגות השלטון במדינה, זכו לתמיכה רבה ולרוב גדול בכנסת. התנועה כללה בתוכה מוסדות ארגוניים, התיישבותיים ותרבותיים רבים וחזקים, כמו הסתדרות העובדים על מוסדותיה השונים והתנועה הקיבוצית. מאז אמצע שנות השבעים איבדה התנועה מכוחה, מפלגותיה ומוסדותיה איבדו מחוזקם וחלק ממוסדותיה הופרטו.
פארק היורה: העולם האבוד
תקציר העלילה
כאשר הם מגיעים לסן דייגו, לודלו מקיים אספה של משקיעים במהלכה הוא עומד לנאום על הפארק שעומד להיפתח אך כשהספינה שהם חיכו לה, עליה נמצא הטירנוזאורוס, לא בולמת בזמן ומתנגשת בנמל. אז מתברר שצוות הספינה נהרג על ידי הטירנוזאורוס. לאחר שפקחים בודקים את כל הדלתות, הטירנוזאורוס משתחרר מהספינה ומשוטט בעיר בחיפוש אחר מזון ואחר גורו שנמצא בכלוב אחר בספינה. הוא זורע הרס ברחבי סן דייגו ואיאן ושרה הולכים להביא את הגור, שנמצא במתקן מאובטח, תחת סימום כבד.
תנועת העבודה
האידאולוגיה החברתית של תנועת העבודה
בראשיתה, הייתה תנועת העבודה מאופיינת במידה רבה על ידי עמדות חברתיות שמאליות המשלבות סוציאליזם עם ציונות. במשך השנים, נטתה ההשקפה החברתית השלטת בתנועה לכיוון הסוציאל-דמוקרטי המודרני, מדינת רווחה הדואגת לציבור העובדים ולחלשים בחברה במערכות ציבוריות חזקות ומקבלת את הקפיטליזם בגרסה סוציאלית.
המפלגה המרכזית בתנועה
המפלגה המרכזית בתנועת העבודה הייתה מפא"י ולאחריה מפלגת העבודה המהווה המשך של מפא"י (שהתאחדה עם אחדות העבודה - פועלי ציון ורפ"י, שנוסדו על ידי יוצאי מפא"י והפורשים ממנה). מפא"י הוקמה בשנת 1930 כאיחוד בין מפלגת אחדות העבודה (שגם היא נוצרה כאיחוד בין פועלי ציון בהנהגת דוד בן-גוריון לבין "הבלתי מפלגתיים" בהנהגת ברל כצנלסון) לבין מפלגת הפועל הצעיר.
פארק היורה: העולם האבוד
תקציר העלילה
הטירנוזאורוס מוצא את הגור אצלם, ועוקב אחריהם לספינה. הם מניחים את הגור בתא המטען וקופצים לים. לודלו, שעקב אחריהם בניסיון לקחת את הגור לעצמו, מוצא אותו בתא המטען ומנסה ללכוד אותו, מבלי לדעת שאחריו נכנס הטירנוזאורוס הבוגר שפוצע אותו ונותן לגורו לטרוף אותו. בעודם בתא המטען שמתחיל להיסגר, שרה יורה בטירנוזאורוס חץ הרדמה והוא נשאר בספינה שחוזרת עם משלחת צבאית לאי.
תנועת העבודה
המפלגה המרכזית בתנועה
את תנועת העבודה (ואף את היישוב ואת המדינה) הנהיג במשך עשרות שנים דוד בן-גוריון. בן-גוריון היה ממנהיגיה הבולטים של התנועה עוד מתקופת העלייה השנייה, ועמד בראש מפא"י במשך 34 שנה, מיום היווסדה ועד שנת 1964. אחריו באו לוי אשכול, גולדה מאיר יצחק רבין ושמעון פרס.
האגף השמאלי
מפלגה נוספת בתנועת העבודה הייתה השומר הצעיר ומפלגת ההמשך שלה מפ"ם (שנוסדה על ידי השומר הצעיר והתנועה לאחדות העבודה פועלי ציון, שעזבה את מפ"ם ונספחה לבסוף אל מפלגת הפועלים הראשית, ממנה יצאה במקורה). בתקופת היישוב וגם לאחריה, החזיקו השומר הצעיר ומפלגת הלוויין שלה, הליגה הסוציאליסטית, וכן המפלגה השמאלית הקטנה פועלי ציון שמאל, בהשקפה מרקסיסטית פרו-סובייטית אך לאחר מכן התרחקה ממנה. הגורם שהבדיל בין מפלגות אלה ואף בין מפ"ם בראשיתה לבין המפלגה הקומוניסטית היה הציונות. סיעת השמאל שפרשה ממפ"ם אף נטשה את הציונות והצטרפה למפלגה הקומוניסטית (מק"י). מפ"ם עצמה התאחדה בראשית שנות התשעים עם מפלגות שמאל נוספות לסיעת מרצ.
פארק היורה: העולם האבוד
תקציר העלילה
בסוף הסרט מלקולם יושב בביתו עם שרה ובתו קלי והם צופים בטלוויזיה באירועים האחרונים. המונד מופיע בכתבה כשהוא מבקש להניח לדינוזאורים לחיות בטבעיות ולהפוך את האי לאתר טבע מוגן.
תנועת העבודה
האגפים האחרים (ימני ודתי)
בצד הלא סוציאליסטי של תנועת העבודה ניתן למנות את העובד הציוני וכן את התנועה הדתית הפועל המזרחי שהיא המרכיב העיקרי של המפד"ל כיום.
מוסדות וארגוני התנועה
לתנועת העבודה משתייכים מוסדות שונים, שזוהו איתה מבחינה אידאולוגית והם בעלי זיקה כזו או אחרת למפלגות הסוציאליסטיות. הבולטת שבהם היא הסתדרות העובדים, המייצגת חלק גדול מציבור העובדים השכירים ולה היו שייכים בעבר גופים ומוסדות בתחומים שונים: מפעלי תעשייה דוגמת כור תעשיות וסולל בונה, מרפאות קופת חולים כללית, בנק הפועלים ומוסדות תרבות כמו הוצאת עם עובד והתאחדות לספורט "הפועל" שכיום פועלים באופן עצמאי.
בתחום החינוך פעל בתקופת היישוב זרם העובדים, אשר כלל בתי ספר של ההסתדרות הכללית שכונו "בית החינוך לילדי עובדים". הוא היה הזרם השני בגודלו ביישוב ובו התחנכו נכון לשנת 1948 כ-30% מתושבי הארץ. זרם החינוך זוהה אידאולוגית עם תנועת הפועלים ודגל בחינוך סוציאליסטי. תנועות הנוער המזוהות עד היום עם תנועת העבודה הן "השומר הצעיר", "הנוער העובד והלומד" ו"המחנות העולים" והן הקימו גם גרעיני התיישבות. תנועת הנשים "נעמת" שהקימה ההסתדרות גם היא בעלת זיקה לתנועת העבודה, ובין היתר הקימה רשת מעונות יום לגיל הרך, בתי ספר תיכוניים טכנולוגיים, כפרי נוער ומרכזי ייעוץ לנשים.
לתנועת העבודה חלק חשוב בהתיישבות העובדת בארץ ישראל, ואנשי התנועה על פלגיה השונים (במיוחד אנשי העלייה השנייה) ייסדו צורות התיישבות חקלאיות: הקבוצה, הקיבוץ והמושב. התנועה הקיבוצית מזוהה יותר מכל מבחינה אידאולוגית עם תנועת העבודה, כמו גם חלק נכבד מהמושבים.
תנועת העבודה הקימה ב-1920 את ארגון ההגנה למען מתן הגנה וביטחון ליישובים העבריים. הכוח הצבאי הסדיר של "ההגנה", הפלמ"ח, זוהה יותר מכל עם ערכי התנועה, כשאנשיו שילבו עבודה במשקים החקלאיים יחד עם אימונים. למפלגות וארגוני התנועה יש גם חלק חשוב בפעילויות ההעפלה לארץ.
ניתן באופן כללי לומר, כי מוסדות התנועה הקיפו בעבר את כל מרקם החיים החברתי והתרבותי של תומכיה: קבלת חינוך בבית החינוך לילדי עובדים ובתנועות הנוער הסוציאליסטיות, מרפא במרפאות קופת חולים כללית, עבודה במפעלים ההסתדרותיים או בחקלאות בקיבוצים, קריאה בעיתונים "דבר" ו"על המשמר" ובספרי "עם עובד", ספיגת תרבות בתיאטרון "האוהל" ולאחר מכן "בית ליסין" ועוד. חלק ממפעלים אלה פועלים כיום במנותק מהתנועה לאחר שהופרטו, וחלקם נעלמו.
גם בקרב יהודי חוץ לארץ פועלות קבוצות ותנועות המזוהות עם תנועת העבודה הישראלית. תנועות הנוער השומר הצעיר הייתה פעילה מאוד בריכוזים היהודיים באירופה עוד משנת 1911, ולה תפקיד חשוב בפעילות היהודים ובהתנגדות היהודית בתקופת השואה. בקרב יהודי ארצות הברית פעלו קבוצות כמו "פועלי ציון ארצות הברית" וארגון העובדים פאראבאנד, שהתאגדו ב-1971 להקים את "ארגון ציונות העבודה" (Labor Zionist Alliance). ב-2004 שונה שמה של התנועה ל"עמנו". בתחום החינוך הלא-פורמלי פועלת תנועת הנוער הבונים דרור, לקידום ערכי תנועת העבודה בקרב יהודי התפוצות.
המנון
חיים נחמן ביאליק, לימים המשורר הלאומי, כתב בגיל 21 את השיר "תֶּחֱזַקְנָה" בשנת 1894. השיר פורסם לראשונה בכתב העת "ממזרח וממערב" שראה אור בווינה. בשנת 1900 נדפס שנית בקובץ "כינור ציון" שיצא לקראת הקונגרס הציוני הרביעי. לייב יפה תרגמו לרוסית והשיר זכה ללחן של אברהם צבי אידלסון. מילות השיר המולחנות הן הבית הראשון, הרביעי והשביעי. אולם נהוג לשיר את הבית הראשון בלבד.
השיר אומץ כהמנון על ידי עולי העלייה השנייה והעלייה השלישית. נהוג היה לשיר אותו יחד עם "האינטרנציונל" ו"התקווה" בכל כינוסי תנועת העבודה וההסתדרות, בחגיגות אחד במאי, בעלייה לקרקע של קיבוצים ובחגיגות וטקסים שונים.
המשך
ניתן לזהות את ממשיכי תנועת העבודה בתנועות הנוער הציוניות-סוציאליסטיות-חלוציות (הנוער העובד והלומד, השומר הצעיר, המחנות העולים). כמו כן ממשיכת דרכה של מפא"י ומפלגת אחדות העבודה - פועלי ציון היא מפלגת העבודה, וממשיכת דרכה של מפ"ם היא מפלגת מרצ.
קסטלוריזו
קסטלוריזו (שמו הרשמי ביוונית - Μεγίστη (מייסטי), שמו בטורקית - Meis, באיטלקית - Castelrosso), הוא אי יווני קטן במזרח הים התיכון, הנחשב לחלק מאיי הדודקאנס המהווים מחוז משנה במחוז דרום הים האגאי ביוון. האי נמצא כ-1,300 מטרים מחופה הדרומי של טורקיה וכ-110 ק"מ מזרחית לרודוס.
בהיסטוריה העשירה של האי ידע האי תקופות של כיבוש טורקי, צרפתי, איטלקי ואף גרמני, ומכאן שמותיו הרבים. שמו הרשמי הנוכחי "מייסטי" פירושו ביוונית "הגדול ביותר". עם זאת כל שטחו של האי הוא פחות מעשרה קמ"ר, והוא הקטן בין תריסר האיים העיקריים בדודקאנס. מקור השם הוא כנראה בעובדה שזהו האי הגדול ביותר בארכיפלג הקטן שסמוך לאי לאורך החוף הטורקי.
מקור השם
ישנן מספר השערות מהו מקור השם "קסטלוריזו". ישנה הסכמה כי מקור ההברות "קסטלו" הוא במילה האיטלקית ל"טירה". ההברות המסיימות "ריזו" יכולות להיות שיבוש של "רוזו", אדום באיטלקית, אם כאזכור לצבע האדמדם של חופי האי או מצבע שלט האצולה של האדון הגדול של ההוספיטלרים ששלטו באי כמאתיים שנה. השערה נוספת היא כי "ריזון", שורש ביוונית, מתכוון למדרון של ההר שעליו בנויה הטירה. השערה נוספת היא כי המדובר בשיבוש למילה הצרפתית "אוריזו", אופק, וכי הוספיטלרים צרפתים שהתרשמו מהנוף הנשקף מהאי, קראו לטירה על שמו.
גאוגרפיה
קסטלוריזו הוא האי היווני המזרחי ביותר, והוא נמצא במזרח הים התיכון, כשלושה קילומטרים מערבית לעיירת החוף קאש שבטורקיה, במחצית הדרך בין רודוס ואנטליה. אורכו של האי 6 ק"מ, ורוחבו 3 ק"מ, שטחו 9.2 קמ"ר. במפרץ הטבעי הפונה לחוף הטורקי מצויה העיירה היחידה באי, אגיוס סטפנוס. האי הוא הררי ולו חופים היורדים אל הים במצוקים, והופכים אותו קשה לגישה. על אדמת הגיר באי גדלים עצי זית, גפנים ושעועית. על האי אין מקור מים נובע טבעי.
תיאור האי
העיירה אגיוס סטפנוס היא עיירה קטנה. בתים רבים, מעבר לשורת הבתים המשקיפה אל הנמל, הם הרוסים. מספר מבני ציבור ומבנים מעניינים קיימים בעיירה. "בניין המשלחת" שנבנה ב-1926 על ידי האדריכל האיטלקי פיורסטנו די פאוסטו, שאחראי לעיצוב מבני ציבור רבים בתקופת השלטון האיטלקי בדודקאנס. מסגד שאינו פעיל עוד נמצא בסמוך לו. כן פועלות בעיירה מספר כנסיות. במזרח העיירה פועל הנמל המסחרי של האי. מן העיירה עולה דרך אל "טירת אבירי רודוס", שנותרה בהריסותיה. כתובת דורית הנמצאת בין ההריסות מעידה על היות המקום מבוצר עוד בתקופה הקלאסית. בעיירה פועל מוזיאון המציג מוצגים מההיסטוריה של האי. בסמוך לעיירה חצובות מערות קבורה עתיקות באבן הגיר.
מערבית לעיירה מצוי "הר ויגיה", גבעה שגובהה 270 מ', השנייה בגובהה באי, ועליה טירה עתיקה נוספת, שמקורה יווני. "המערה הכחולה" בצדו הדרום מזרחי של האי היא מראה הנוף היפה באי. אורכה כ-45 מ', רוחבה כ-25 מ', וגובהה כ-25 מ'. אור השמש המשתקף במימי המערה מוחזר אל קירות המערה ויוצר אור כחלחל. אל המערה לא ניתן להגיע בדרך היבשה אלא רק במסע קצר בסירה, שכן הכניסה למערה היא אך מטר אחד מעל פני הים, וניתן להיכנס אליה רק כשפני הים שקטים.
כלכלה ודמוגרפיה
אוכלוסיית האי הגיעה לשיא בסוף המאה ה-19, כאשר מנתה 15,000 נפשות. באותו הזמן היה קסטלוריזו נמל עיקרי על המסלול שבין פתחיה שבטורקיה וביירות. ספינות הסוחר שעגנו באי סחרו במוצרים מאנטוליה (בעיקר פחם ועצי אורן) כנגד מוצרים ממצרים (אורז, סוכר וקפה), ונשאו דגנים מאנטוליה אל רודוס וקפריסין. על האי עצמו שגשגה תעשיית פחם עצים, ששימש באלכסנדריה לעישון נרגילות. האי פיתח אף תעשיית דיג פעילה.
היסטוריה
האי היה מיושב עוד על ידי הדורים שקראו לו "מגיסטה". במהלך התקופה ההלניסטית נשלט האי על ידי רודוס.
בימי האימפריה הביזנטית היה האי חלק מהאיפרכיה (מחוז) של האיים, שבירתה רודוס. מחוז זה היה ימי בעיקרו. במהלך ימי הביניים טענו הן הביזנטים והן הטורקים לשלטון באי.
ב-1306 נכבש האי על ידי ההוספיטלרים מירושלים, בדרכם מקפריסין לרודוס, אותה כבשו שלוש שנים מאוחר יותר, והפכו למרכז מדינתם. הם בנו מחדש את הטירה הביזנטית שמצאו באי, והשתמשו בה ככלא לאבירים שסרחו. ב-1440 נכבש האי על ידי הסולטאן ג'מאל א-דין ממצרים שהרס את הטירה. עשר שנים לאחר מכן נכבש האי על ידי מלך נאפולי אלפונס החמישי מאראגון, שבנה את הטירה מחדש, ומשל באי באמצעות מושל מטעמו. נאפולי שלטה באי עד 1512 כאשר נכבש על ידי הסולטאן סולימאן המפואר.
במהלך שנות ה-30 שימש האי כתחנת נחיתה למטוסים צרפתים ואיטלקים בדרכם מרומא לביירות. במהלך מלחמת העולם השנייה, ב-25 בפברואר 1941 ניסו אנשי קומנדו בריטים לכבוש את האי, אך נהדפו על ידי חיל המשמר האיטלקי. בספטמבר 1943 לאחר חתימת כניעתה של איטליה לבעלות הברית נכבש האי שוב על ידי הבריטים, שהחזיקו בו עד 1944 עת כבשו אותו הגרמנים. במהלך הנסיגה הבריטית החריב פיצוץ מאגר דלק ותחמושת מחצית מהבתים הבנויים באי. בעקבות הכיבוש על ידי הגרמנים נמלטו ממנה תושבי האי והועברו למחנה הפליטים היווני בנוסייראת. לאחר כניעת הגרמנים שלטו הבריטים באי.
בשנת 1947 הוסכם בוועידת פריס על העברת איי הדודקאנס לריבונות יוון, שקיבלה את השליטה באי ב-7 במרץ 1948. האי זכה לעדנה בעשור האחרון בשל אזכורו בסרט זוכה פרס האוסקר מדיטרנאו.
נבחרת איחוד האמירויות הערביות בכדורסל
נבחרת איחוד האמירויות הערביות בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של איחוד האמירויות הערביות.
נבחרת איחוד האמירויות הערביות השתתפה שמונה פעמים באליפות אסיה בכדורסל והישג השיא שלה הוא המקום החמישי בשנת 1997.
נבחרת איחוד האמירויות הערביות מעולם לא העפילה למשחקים האולימפיים או לאליפות העולם בכדורסל.
מרכז מבקרים
מרכז מבקרים, מרכז מידע או מרכז מידע לתיירים הוא אתר בו מעניקה רשות מקומית או רשות מדינתית או רשות אחרת (כגון רשות הטבע והגנים) מידע למבקרים באתר מסוים.
מרכזי מבקרים מצויים לרוב במרכזי ערים עתיקות, או בשמורות טבע או גנים לאומיים או במפעלים. המרכזים מציעים למבקרים באתר שירותי מידע, הדרכה כיצד להגיע לחלקים שונים של האתר, וכן המלצות על מסלולים או על אופן הביקור באתר. בערים מציעים לעיתים מרכזי מידע גם מידע בדבר אפשרויות לינה בעיר.
מרכזי מבקרים מעניקים לרוב (לעיתים בתשלום) דפי מידע או מפות על האתר.
בישראל
בישראל נמצאים מספר מרכזי מבקרים, בהם:
ריצ'רד אופורי
ריצ'רד אופורי (באנגלית: Richard Ofori; נולד ב-1 בנובמבר 1993 באקרה שבגאנה) הוא כדורגלן גנאי המשחק בעמדת השוער בקבוצת אורלנדו פירטס מליגת העל הדרום-אפריקאית ובנבחרת גאנה.
קריירת מועדונים
אופורי החל את הקריירה המקצוענית שלו בוואה אול סטארס מליגת העל הגאנאית.
ב-20 באוקטובר 2020 חתם על חוזה לשלוש עונות באורלנדו פירטס מליגת העל הדרום-אפריקאית.
פאל קסלר
פאל קסלר (בהונגרית: Keszler Pál; נאג'ווארד, 24 בפברואר 1923 – בודפשט, 6 באפריל 2016) היה דוקטר לרפואה יהודי-הונגרי, רופא כירורג לב-חזה, כירורג כלי דם, פרופסור באוניברסיטה חבר באגודות מדעיות שונות במולדתו ומחוצה לה.
ביוגרפיה
פאל קסלר נולד במשפחה יהודית ממעמד הביניים. אביו, הרמן קסלר (1890–1981), היה מנתח אף-אוזן-גרון, ואמו, פלורה טרק (1903–1983) הייתה אחות. כשהיה בן תשע, עבר עם הוריו לבוקרשט, משם חזר לעיר הולדתו לאחר תכתיב וינה. הוא סיים שם את בית הספר התיכון היהודי. קסלר החל את לימודי הרפואה הגבוהים שלו באוניברסיטת בויאי בקלוז' (ולאחר מכן בטרגו מורש מ-1946). הוא עבר להונגריה ב-1947 וסיים את לימודיו בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת פאזמאן פטר בבודפשט ב-1949 (שמה כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד) בנוסף לשפת אמו, הונגרית, דיבר גם רומנית, אנגלית, גרמנית וצרפתית.