cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרב מרנגו
התקפת נגד צרפתית
מירא וקלרמן התנפלו מיד על הדרגונים התומכים של ליכטנשטיין שהיו איטיים מכדי להגיב וכיתרו גם אותם. הפרשים האוסטרים הנמלטים התרסקו בשורות חייליו המפוחדים של פילאטי ונשאו אותם משם. כשאספסוף הפרשים המבועתים חלף על פניהם, חיל הרגלים האוסטרי התשוש של הגוף הראשי איבד את אומץ לבו, מה שעורר בריחה פראית לעורף. צוותי התותחים ברחו, נרדפו על ידי פרשים צרפתיים, בעוד כל טורי החי"ר שלהם התקדמו מערבה. חטיבת הגרנדירים השנייה בפיקודו של גנרל מיור קרל פיליפי פון ויידנפלד וכמה פרשים ללא פאניקה עיכבו את התקדמותו של בודה מספיק זמן כדי שהפרשים של או'ריילי יחזרו, ויחד עם פרימונט, הם הרכיבו הגנה אחרונה סביב הכפר מרנגו עם רדת הלילה, ואפשרו למרכז האוסטרי לסגת בבטחה אל מאחורי הבורמידה. אוט עם השמאל האוסטרי לא הצליח להתערב ומצא את נסיגתו דרך קסטל צ'ריולו חסומה על ידי כוחות צרפתים שהתקדמו מהמרכז לצפון מערב, אך הצליח לפלס את דרכו בלחימה חזרה אל ראש הגשר של בורמידה.
האוסטרים נסוגו לתוך אלסנדריה, לאחר שאיבדו כמחצית מהכוחות שהטילו למערכה. האוסטרים ספגו אבדות כבדות ב-12 שעות הלחימה: 15 ניסים, 40 תותחים, כמעט 8,000 שבויים ו-6,500 הרוגים או פצועים. הצרפתים איבדו בערך 4,700 נפגעים (הרוגים ופצועים) ו-900 נעדרים או שבויים, אך הם שמרו על שדה הקרב ועל היוזמה האסטרטגית. גופתו של דסה נמצאה בין ההרוגים.
לאחר מכן
בונפרטה היה צריך לצאת לפריז בדחיפות ולמחרת בבוקר שלח את ברתייה לביקור פתע במטה האוסטרי. תוך 24 שעות מהקרב, נכנס מלאס למשא ומתן (אמנת אלסנדריה) שהוביל לפינוי האוסטרים של צפון מערב איטליה ממערב לנהר טיצ'ינו, והשעיית הפעולות הצבאיות באיטליה.
מעמדו של בונפרטה כקונסול ראשון התחזק בעקבות התוצאה המוצלחת של הקרב והמערכה הקודמת. לאחר הניצחון הזה יכול היה נפוליאון לנשום לרווחה. הגנרלים שהיו עוינים כלפיו יכלו לראות שמזלו לא נטש אותו. לפיכך, הוא האפיל על שרר, ז'ובר, שפיונה ואפילו מורו, שאף אחד מהם לא הצליח להטיל מכה מכרעת על הקואליציה. ניצחונו של מורו בהוהנלינדן, שהיה זה שבמציאות שם קץ למלחמה, הוקטן על ידי בונפרטה, שמאז ואילך נחשב כמושיע של המולדת, ואפילו של הרפובליקה. הוא דחה הצעות של לואי, רוזן פרובנס, שחשב שהקונסוליה היא רק מעבר לעבר החזרתו לכס המלוכה. הודות לניצחון במרנגו, נפוליאון היה יכול סוף סוף להתחיל לתקן את צרפת על פי החזון שלו.
תעמולה
הקרב שהיה ניצחון ברגע האחרון במציאות, עבר מיתולוגיה בעלון של הצבא ושלושה "דיווחים רשמיים" זוהרים יותר ויותר במהלך שלטונו של בונפרטה. הומצאו סיפורים על המשמר ועל ה-72ème demibrigade, שהיו בשליטתו הישירה לאורך כל הדרך.
גנרל פרנסואה קלרמן בלט במרנגו. מלאס, לכוד באלסנדריה כשתקוותיו לפרוץ מזרחה התנפצו, שלח באותו ערב לווינה הודעה שבה הסביר כי "מתקפת קלרמן שברה את החיילים והשינוי הפתאומי והנורא הזה של המזל הסתיים בריסוק אומץ לבם של החיילים. אי הסדר של חיל הפרשים שגרם לחוסר ארגון של חיל הרגלים שלנו זירז את נסיגתו." במקביל, כתב מירא לברתייה: "אני חייב לספר לך במיוחד על קלרמן; באמצעות מתקפה עוצמתית הוא הצליח להטות את האיזון לטובתנו." עם זאת, ב-Bulletin de l'armée שיצא למחרת, ביקש נפוליאון לאזן את המתקפה של קלרמן עם זו של ז'אן-בטיסט בסייר: "מפקד הבריגדה בסייר, בחזית הגרנדירים הפזיזים של המשמר, הוציא לפועל מתקפה בגבורה רבה וחדר לקו פרשי האויב; הדבר הביא לכיתור הצבא."
יצירה נוספת שניסתה להצדיק את תמרון הנסיגה ולהציגו כחישוב אסטרטגי ביותר היה ה-Relation de la bataille de Marengo של Berthier, שפורסם ב-1804. ברתייה טוען שהיה צריך לתת זמן לדיוויזיה ובודה כדי לכבוש את עמדותיהם: "הגנרל של האויב פירש לא נכון את התמרון הזה וחשב שהצבא בנסיגה מלאה, בעוד שבמציאות הוא רק ביצע תמרון ללכידת האויב." עם זאת, ידוע שהגעתו של דסה, למרות שהייתה צפויה בהחלט, לא הייתה בטוחה קודם הנסיגה. העלון מסביר כי כוחותיו של דסה המתינו בעתודה עם כלי ארטילריה, מה שלמעשה היה שקרי, מכיוון שהגיעו מאוחר לקרב. כמה משתתפים בלחימה חושפים את מצבו הרעוע של הצבא לאורך היום, כולל מרמון בזיכרונותיו, קפטן קואנייה: "נסוגנו בסדר תקין אבל כולנו היינו מוכנים להתחיל לרוץ עם הסימן המוקדם ביותר של סכנה", קפטן ז'רווה: " בקרב זה, היינו פעמים רבות על סף תבוסה. פרשי האויב, בשטח נוח לפעולה זו, הסתערו עלינו שוב ושוב. לעיתים קרובות נאלצנו להתרכז ואף לסגת", והגנרל ת'בנה: "יש אין ספק שחלק מהצבא הצרפתי נהדף עד לסקריביה".
מוזיאון מרנגו
המוזיאון של מרנגו "Museo della Battaglia di Marengo" ממוקם ב-Via della Barbotta, Spinetta Marengo, אלסנדריה. זה המקום בו התרחשו מרבית הקרבות בין צבאות צרפת ואוסטריה. זה חלק מווילה דלאבו, עם הפארק של המוזיאון המקיף את הכפר מרנגו.
הנצחה
נפוליאון הורה לקרוא לכמה ספינות של הצי הצרפתי מרנגו, כולל שרביט (1780), ז'אן ז'אק רוסו (1795), ויל דה פריז (1851) ומרנגו (1810). ב-1802 נקראה מחוז מרנגו לכבוד הקרב. יתר על כן, סוס הרכיבה של נפוליאון לאורך הקרב נקרא מרנגו ובהמשך נשא את הקיסר בקרב אוסטרליץ, קרב ינה-אאורשטדט, קרב וגראם וקרב ווטרלו. לאחר נפילתו של נפוליאון, נקרא מחוז מרנגו, אלבמה, שיושב לראשונה על ידי פליטים מתומכי נפוליאון עם מושבת הגפנים והזיתים שלהם, לכבוד הקרב הזה. מאז, יישובים רבים נקראו מרנגו בקנדה ובארצות הברית. נכון לעכשיו, מוזיאון הקרב קיים בפאתי אלסנדריה. מדי שנה מתארגנים גם שחזורים להנצחת האירוע.
ההפתעה מהמהפך שהשיג נפוליאון בקרב קיבל אזכור תרבותי באופרה טוסקה של פוציני, כאשר דמותו של קברודסי פוצחת בשאגות של שמחה "כשהשחר עולה הרודנים מפחדים" עם קבלת העדכון על המהפך ועל כך שנפוליאון ניצח.
עוף מרנגו
המנה הצרפתית עוף מרנגו נקראה ככל הנראה לכבוד ניצחונו של נפוליאון.
פירוק ז'ורדן (אלגברת לי)
באלגברה מופשטת, פירוק ז'ורדן של איבר של תת-אלגברת לי של אלגברת אנדומורפיזמים, הוא הצגת האיבר כסכום של איבר פשוט למחצה (או לכסין), ואיבר נילפוטנט. לפירוק זה חשיבות בתחום, והוא משמש ככלי להוכחת טענות אחרות, כמו קריטריון קרטן.
הגדרה פורמלית
תהי L תת-אלגברת לי פתירה של אלגברת האנדומורפיזמים GL(V) עבור מרחב וקטורי V מממד סופי, מעל שדה סגור אלגברית.
איבר x של L הוא נילפוטנט אם חזקה מסוימת שלו היא אפס. x היא פשוט למחצה אם הפולינום המינימלי שלה מתפרק לגורמים שונים, או בשקילות (מעל שדה סגור אלגברית) היא לכסינה.
המשפט קובע כי לכל איבר x \in L:
1. יש הצגה כסכום, כאשר {x}_{s} פשוט למחצה, {x}_{n} נילפוטנט, ומתקיים (כלומר, הם מתחלפים). יותר מכך, הצגה זו יחידה.
2. בהצגה הנ"ל, את האיברים ניתן להציג כפולינום ללא ערך חופשי במשתנה x.
3. האיברים משמרים הכלות של x, כלומר אם  ומתקיים, אז גם  ,.
ג'ק אין דה בוקס (חברה)
ג'ק אין דה בוקס (באנגלית: Jack in the Box) היא חברה אמריקאית אשר מפעילה רשת מסעדות מזון מהיר הנושאת את שמה.
היסטוריה
החברה נוסדה ב-21 בפברואר 1951 על ידי רוברט אוסקר פיטרסון בסן דייגו, קליפורניה, שם גם שוכן המטה הראשי שלה. מכירות הרשת התמקדו בשיטת דרייב ת'רו.
פירוק ז'ורדן (אלגברת לי)
טענות נוספות
להלן תכונות נוספות של פירוק ז'ורדן, הקשורות גם למושגים אחרים בתאוריה של אלגברות לי.
פירוק ז'ורדן המופשט
אם בנוסף להנחות הנ"ל, L היא גם אלגברת לי פשוטה למחצה, אז הנגזרות שלה מתלכדות עם ההצגה הצמודה שלה, כלומר . במקרה זה, יש איזומורפיזם בין L ל-. כעת, לכל איבר ב- יש פירוק ז'ורדן, ולפי הטענה לעיל חלקיו נשארים בתוך, שהיא בדיוק . כלומר, לכל איבר x ב-L קיימים איברים s,n ב-L, כך ש- x=s+n (הם התמונות ההופכות של צורת ז'ורדן של ). צורת זו נקראת צורת ז'ורדן המופשטת של x, ו-s,n נקראים בהתאמה החלקים הנילפוטנטי והפשוט למחצה של x. חשוב גם לציין כי במקרה ש-L היא מלכתחילה תת-אלגברה של אלגברת אנדומורפיזמים, אין סתירה בסימונים וביחידות הצורה.
ג'ק אין דה בוקס (חברה)
היסטוריה
עד דצמבר 2017 החברה הפעילה גם רשת מסעדות גריל מקסיקנית שנמכרה לחברת אפולו.
הרשת
לרשת מעל 2,200 סניפים, אשר נמצאים בעיקרם באזור החוף המערבי של ארצות הברית. בנוסף לכך, יש לה גם מסעדות באזורים עירוניים גדולים מחוץ לחוף המערבי, כגון: פיניקס, דנוור, אלבקרקי, אל פאסו, פורט וורת', דאלאס, יוסטון, אוסטין, סן אנטוניו, באטון רוז', נאשוויל, שארלוט, סנט לואיס, אינדיאנפוליס, סינסינטי, וכן סניף אחד בגואם.
כור היתוך
כור היתוך (או כור מצרף) הוא ביטוי מטפורי לתהליך שינוי בו חברות הטרוגניות המורכבות מאנשים מרקעים תרבותיים, חברתיים, אתניים ודתיים שונים הופכות יותר הומוגניות על ידי חיים זה לצד זה ואימוץ מאפיינים תרבותיים שונים. תהליך זה מכונה גם "הטמעה תרבותית". מקור השימוש בביטוי "כור היתוך" כסמל להטמעה תרבותית הוא במחזה "כור ההיתוך" (The Melting Pot), אשר נכתב על ידי ישראל זנגוויל בשנת 1908, שבו מתואר סיפורו של צעיר יהודי שהיגר מרוסיה לארצות הברית של ראשית המאה ה-20 לאחר שמשפחתו נרצחה בפרעות קישינב, שם הוא מבקש להינשא לצעירה רוסייה שאינה יהודייה. בתחילת המחזה מכנה הצעיר את ארצות הברית "כור מצרף בו ניתכים כל גזעי אירופה". מחזה זה מתאר את ארצות הברית כמקום בו ניתכים כל הגזעים ובן דמותו תהיה של הגזע החזק ביותר ושפתו תהיה השפה הטובה ביותר.
גם בישראל, התקיימו ומתקיימות מסגרות שמטרתן הומוגניזציה של החברה, ביניהן חינוך חובה והחיוב על שירות בצה"ל. ראו עוד על כך להלן.
כור היתוך לעומת רב-תרבותיות
הרעיון של רב-תרבותיות מוצג לעיתים כחלופה מנוגדת להיטמעות. ההנחה מאחוריה מכונה "גישת קערת הסלט" או "פסיפס תרבותי". לפי הגישה הרב תרבותית, כל "מרכיב" בקבוצה שומר על שלמותו ו"טעמו" ובכך תורם לתוצר סופי מגוון ומוצלח. בשנים האחרונות, מאומצת גישה זו באופן רשמי גם בחברות כור היתוך מסורתיות כגון בקנדה ובריטניה, מתוך כוונה לגילוי סובלנות כלפי מהגרים מרקע שונה. קשה לאמוד את מידת ההשפעה של הממשלה על מידת ההיטמעות של מהגרים וקירובם לכור ההיתוך. עיר אמריקנית יכולה, לדוגמה, להציע הנחיות אזרחיות במגוון של שפות, גם אלו שאינן נפוצות, לטובת מהגרים דוברי שפה זרה. אולם בו בזמן עשויים ילדי המהגרים לקבל הנחיה לדבר באנגלית בלבד בהיותם בבית הספר.
שתי הגישות המנוגדות מגיעות לעיתים להתנגשות. תומכי הרב תרבותיות טוענים, כי גישת כור ההיתוך היא כלי לא סובלני, המביא את אנשי העולם השלישי ומהגרים אחרים לזנוח את תרבותם מתוך כורח להשתלב בזרם המרכזי בחברה. תומכי ההיטמעות גורסים, כי הרב-תרבותיות תהרוס את מרקם החברה בשל פירוד אתני ואקונומי שיוצרת המדיניות הרב-תרבותית.
השקפת תומכי הרב תרבותיות על כור ההיתוך
תומכי הרב-תרבותיות תומכים באופן טבעי בתוכניות ופיקוח רפויים בענייני הגירה, כגון חינוך רב-לשוני או העדפה מתקנת כלפי קבוצות מיעוט או מהגרים.
תומכי הרב-תרבותיות טוענים כי היטמעות עשויה לפגוע בחברות מיעוטים על ידי הפשטתם ממאפיינים ייחודיים.
גם אם יש תומכי רב-תרבותיות המודים כי תוצאת ההיטמעות היא חברה יחסית אחידה בעלת רגשות לאומיים, הם מזהירים כי היכן שמיעוטים צריכים מתוך כורח להיטמע, עתידים לצמוח כוחות המתנגדים בקיצוניות לאינטגרציה ורק יביאו לבידול רב עוד יותר. לטענתם הכרחה להיטמעות רק הביאה את המהגרים לקשירת קשר הדוק עם משפחותיהם מחוץ לארץ.
השקפת תומכי ההיטמעות על כור ההיתוך
בעוד תומכי הרב תרבותיות רואים בכור ההיתוך תוכנית עריצה, תומכי ההיטמעות רואים בה כמביאה יתרונות הן לממשלה והן לתושבי המדינה. הם נוטים להעדיף מידה מבוקרת של הגירה, בהתאם לכושר הכלכלי של המדינה. הם גם נוטים להתנגד לתוכניות אשר מעניקות פריבילגיות מיוחדות למיעוט על חשבונו של הרוב.
תומכי היטמעות מאמינים כי אומתם הגיעה למידת התפתחותה הנוכחית הודות ליצירת זהות לאומית אחת. הענקת העדפה לקבוצות מהגרים עשויה דווקא להזיק להם בשל יחס עוין שיעניק להם הרוב וירחיק עוד יותר את הצדדים זה מזה. מאמצים לשילוב המהגרים בחברה יעודדו אותם לרכוש מנהגים חדשים וישמר את האחדות הלאומית.
השקפה מפשרת בין הגישות
קיימת גם גישה המנסה לשלב בין שתי השיטות השונות. תומכיה גורסים כי מהגרים אינם צריכים לנטוש לחלוטין את תרבותם ומנהגיהם כדי להגיע למטרה שאליה שואף כור ההיתוך. הדבר נשען על ההנחה כי המהגרים שואפים לראות עצמם קודם כתושבי האומה שאליה הגיעו ורק לאחר מכן כאנשי מולדתם. לפי כך ישמרו המהגרים על המסורות הישנות אך כאשר תתפצלנה הדרכים יבחרו המהגרים בדרכה של אומתם החדשה. גישת הפשרה תומכת בהגירה מבוקרת ומפוקחת, ושפת המקום כשפה ראשית בבתי הספר לצד אפשרות ללימודי שפה זרה. לדבריהם השוני בינם לבין תומכי ההיטמעות הוא בכך שתומכי הפשרה מוכנים לאפשר למהגרים לשמר ולטפח את תרבותם ולהעבירה בין הדורות, אך זאת במקביל לטיפוח רגש הזדהות עם ארצם הנוכחית מעל לכל.
בישראל
בשנותיה הראשונות של מדינת ישראל הנהיג ראש הממשלה דוד בן-גוריון מדיניות של מיזוג גלויות על פי תפיסת קיבוץ הגלויות ושיבת ציון. בשונה מכור ההיתוך האמריקאי, מיזוג הגלויות בבסיס מדיניות ממשלת ישראל שאובה מרעיונות יהודיים ואף משיחיים. אחד הביטויים למיזוג הגלויות הישראלי הוא הניסיון לעצב את דמות הצבר - היהודי החדש, הישראלי, כתוצר של כור היתוך - מפגש הדדי ונישואי תערובת בין יהודים מעדות שונות בארץ הקודש.
נאום 'כור ההיתוך'
את תפיסת כור ההיתוך פרס בן-גוריון בנאומו (מפורט ב"יחוד ויעוד – דברים על ביטחון ישראל") בפני מפקדי הגדנ"ע בל' בחשון, ה'תשי"ב (כ"ט בנובמבר 1951). בן-גוריון תיאר את הבעיה לשיטתו:
והציע פתרון של "כור מצרף" (היתוך) לנוער, בגיל צעיר באמצעות חוק חינוך חובה ובגיל בוגר יותר באמצעות גדנ"ע וצה"ל:
יעקב דפני
יעקב (יענקלה) דפני (נולד ב-1934 ברמת גן) הוא ביולוג ימי, ומנהל האקדמי של מכללת אילת, חוקר טבע. חיבר ספרים רבים, שרובם עוסקים באזור מפרץ אילת.
ביוגרפיה
נולד בשם יעקב לורברבוים לזלמן וציפורה לורברבוים ברמת גן.
חוקר שנים רבות את האקולוגיה של ים סוף משמש כפקח וכמדריך ברשות שמורות הטבע והגנים הלאומיים באילת ובסיני ובחברה להגנת הטבע. חלק מפעילותו הוא מעקב תמידי אחר מצבו האקולוגי של מפרץ אילת, ולכך מוביל במאבק להגנתה של שמורת האלמוגים הייחודית של אילת. דפני פרסם מאמרים אחדים בנושא אילת וספר העוסק בתנאים האקולוגיים של המפרץ – "מפרץ אילת, מים סוף ועד סופו". הספר מתאר את מפרץ אילת מהיבטים שונים, החל בטבע ועד ההיסטוריה, וכן בניתוח התמורות הסביבתיות העוברות עליו. הוא מאמין כי הדו-קיום בין השונית לפעילות האדם באילת הוא אפשרי ובר-ביצוע. בנוסף לכך, חקר את הביולוגיה של הרכיכות הימיות של מפרץ אילת (עקבה) והראה איך זיהום בחלק הצפוני של המפרץ מגביל את מספר המינים החיים. ד"ר דפני עקב אחר הפאונה של רכיכות מפרץ אילת במשך 30 שנים, ופרסם דוחות ורשימות בנושא.
חיים אישיים
ב-1956 נשא לאשה את מזל (למשפחת כלף) שהוריה ילידי תימן, ולהם 3ילדים, בנות בשם רמה וליאור דפני ובן ד"ר נדב דפני. יעקב דפני הוא מתושביה הוותיקים של אילת.
Break a Broken Heart
"Break a Broken Heart" (בעברית: "לשבור לב שבור") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר האוסטרלי־קפריסאי אנדרו למברו. את השיר הוציאו לאור ב-2 במרץ 2023 חברות התקליטים פאניק רקורדס וסיטי פופ רקורדס. נכתב על ידי ג'ימי י'נסון, ג'ימי תורנפלדט, מרקוס וינתר-יון ותומאס סטאנגארד, ונבחר על ידי רשות השידור הקפריסאית לייצג את המדינה באירוויזיון 2023, שהתקיים בליברפול שב.
על השיר
"Break a Broken Heart" נכתב והולחן על ידי שילוב של כותבים ממוצא דני ושוודי. הוא תואר כבלדה על מערכות יחסים המסתיימות בשברון לב, אך בסופו של דבר עתידות להוות מוטיבציה לקידום נפשו של האדם ולהפכו לחזק יותר. הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם בערוץ היוטיוב הרשמי של תחרות הזמר של האירוויזיון ב-2 במרץ 2023. יציאתו בפלטפורמות הסטרימינג השונות, דוגמת ספוטיפיי ואפל מיוזיק, נערך מאוחר יותר באותו היום.
לפני האירוויזיון
רשות השידור הקפריסאית CyBC המשיכה בשיטתה הפנימית לבחירת נציגה ושירה לאירוויזיון. ב-17 באוקטובר 2022 נחשף כי למברו עתיד לשאת את דגל קפריסין על בימת האירוויזיון בליברפול. למברו ניסה את מזלו בעבר לייצג את אוסטרליה באירוויזיון 2022. הוא הגיע למקום השביעי בקדם האוסוטרלי, Eurovision – Australia Decides, עם השיר "Electrify".
באירוויזיון
על פי חוקי האירוויזיון, כל האומות למעט המדינה המארחת ו"חמש הגדולות" (צרפת, גרמניה, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת) נדרשות להעפיל מאחד משני חצאי הגמר על מנת להתמודד בגמר ; עשר המדינות המובילות מכל חצי גמר עולות לגמר. איגוד השידור האירופי (EBU) פיצל את המדינות המתחרות לחמישה סלים שונים בהתבסס על דפוסי הצבעה מתחרויות קודמות, כאשר מדינות עם דפוס הצבעה דומה הוכנסו לאותו סל. ב-31 בינואר 2023 נערכה הגרלת הקצאה שהכניסה כל מדינה לאחד משני חצאי הגמר, וכן באיזו מחצית מהמופע הם יופיעו. קפריסין שובצה למחצית הראשונה של חצי הגמר השני, שהתקיים ב-11 במאי 2023.
לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות של 2023 הוחלט סדר השירים לחצי הגמר על ידי מפיקי התוכנית ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. קפריסין הופיעה שישית, לפני איסלנד ואחרי בלגיה. ב-11 במאי 2023 ביצע למברו את "Break a Broken Heart" על בימת חצי הגמר השני של אירוויזיון 2023. עם הקראת התוצאות של שלב זה הוא נמנה בין האמנים שהעפילו לגמר. ב-12 במאי פורסם סדר ההופעות של הגמר, שנקבע פעם נוספת על ידי מפיקי התחרות. קפריסין הופיעה כמדינה השביעית, לפני ספרד ואחרי צרפת.
במופע הגמר, בתום הקראת הניקוד שהעניקו צוותי השופטים, דורג השיר במקום ה-13, עם 68 נקודות. בהצבעת הקהל הוא דורג במקום ה-11, עם 58 נקודות. כך, בתום הקראת הניקוד מהצבעות הקהל בבית, שהתווסף לניקוד מהשופטים, סיים השיר במקום ה-12, כשבסך הכל זכה ב-126 נקודות.
ג'יימס הוד
ג'יימס אלכסנדר הוּד (באנגלית: James Alexander Hood 10 בנובמבר 1942 - 17 בינואר 2013) היה אחד משני הסטודנטים האפרו-אמריקאים הראשונים שנרשמו לאוניברסיטת אלבמה בשנת 1963, יחד עם ויויאן מלון ג'ונס, וזכה לפרסום כשמושל אלבמה ג'ורג' ואלאס התייצב בכניסה לאוניברסיטה ללבנים-בלבד כדי למנוע ממנו וממלון להירשם ללימודים. תקרית זו זכתה לפרסום רב, כ"עמידה בדלת האוניברסיטה".
אוניברסיטת אלבמה
ב-11 ביוני 1963, במעשה הפגנתי טקסי, התייצב ואלאס בחזית אודיטוריום פוסטר של האוניברסיטה. מלון והוד, בלוויית סגן התובע הכללי של ארצות הברית ניקולאס קצנבאך ושיירה של שלוש מכונית עמוסות מרשלים פדרליים, הגיעו אל קמפוס אוניברסיטת אלבמה כדי להירשם ללימודים. בשטח הקמפוס, חוסם את הכניסה אל אודיטוריום פוסטר, המתין להם המושל ואלאס, מכותר בקבוצה של שוטרי מדינה. מלון והוד חיכו במכונית כשסגן התובע הכללי קצנבאך וקבוצה קטנה של מרשלים פדרליים פנו אל ואלאס בדרישה לפנות את הכניסה ולאפשר למלון והוד להיכנס בצו בית המשפט של המדינה. לא זאת בלבד שוואלאס סירב להוראה, הוא אף שיסע את דברי קצנבאך; לנוכח הקהל הרב של צוותי תקשורת שהקיפו, נשא ואלאס נאום קצר, סמלי, בנוגע לריבונות המדינה, בטענה ש"הפלישה הלא-רצויה, לא-מוצדקת ומגובה בכוח אל קמפוס אוניברסיטת אלבמה ... בתוקף כוחו של הממשל המרכזי, מהווה דוגמה מפחידה לדיכוי הזכויות, זכויות היתר והריבונות של מדינה זו מצד פקידי הממשל הפדרלי."
משנוכחו לדעת, שוואלאס איננו מוכן לפנות את הדרך, קרא קצנבאך לעזרת הנשיא ג'ון פ. קנדי, הנשיא קנדי הכפיף בהמשך אותו יום את המשמר הלאומי של אלבמה לממשל הפדרלי, ומכאן לפיקודו של הנשיא, במקום לזה של מושל אלבמה. מאה אנשי משמר ליוו את מלון והוד ממעונותיהם חזרה לאולם, שם סר ואלאס הצידה לבקשת גנרל הנרי ו. גראהם. מלון והוד נכנסו אז לבניין, אם כי בדלת אחרת. עם כניסתם לבניין, התקבלו מלון והוד בתשואות מפתיעות מתלמידי האוניברסיטה, ומלון התקבלה לאוניברסיטה כתלמידת שנה ב'.
השנים הבאות
הוד עזב את האוניברסיטה אחרי חודשיים בלבד אבל חזר ב-1995 להתחיל בלימודים לקראת קבלת דוקטורט. ב-17 במאי 1997 קיבל הוד את תואר הדוקטור בלימודים בין-תחומיים.
ב-1997, התכוון ואלאס להעניק להוד את תואר הדוקטור, אבל בגלל מחלה לא יכול היה להגיע לטקס. הוד עצמו השתכנע בכנותו של ואלאס לאחר אותה פגישה, כפי שכתב בחילופי דברים בעקבות סרט תיעודי על ואלאס, "להבעיר את היערות". הוד נכח בהלווייתו של ואלאס ב-1998 והפציר באחרים לסלוח לוואלאס כפי שעשה הוא עצמו, כשם שוואלאס התנצל בפומבי על מעשיו.
הוד קיבל גם תואר ראשון מאוניברסיטת ויין במישיגן ותואר שני מאוניברסיטת מישיגן. לאחר זאת עבר לוויסקונסין, שם עבד בקולג' הטכני של אזור מדיסון במשך 26 שנים. הוא פרש בשנת 2002 כיושב ראש השירותים לביטחון הציבור, ממונה על הכשרת שוטרים ולוחמי אש. לאחר זאת חזר לגדסדן, אלבמה, עיר הולדתו, שם מת בביתו בגיל 70.
רומן גוטצייט
רומן לאונידוביץ' גוטצייט (ברוסית: Роман Леонидович Гутцайт; נולד ב-2 בינואר 1987, מוסקבה) הוא פרשן ספורט רוסי. הוא ידוע כפרשן בערוץ Match TV וברשת NTV-Plus, כמו גם כמנחה התוכנית "כדורגל טוטאלי" ב-Match TV. משמש גם כסגן העורך הראשי של Okko Sport ופרשן בערוץ הראשון.
ביוגרפיה
אביו ליאוניד אדוארדוביץ' היה אמן ספורט בשחמט.
מאז ילדותו החל הרומן להתעניין בטניס ובכדורגל, אהד את ניוקאסל, יובנטוס ונבחרת צרפת וכן השתתף במשחקי בית של ספרטק מוסקבה. עד מהרה החל גוטצייט לשחק בקבוצת נפת גגארינסקי בתחרויות במוסקבה, אך לא היה לו שום רצון להמשיך בקריירה מקצוענית ככדורגלן, בתקווה להיות מאמן. בשנת 2004 נכנס למחלקה הבינלאומית בפקולטה לעיתונאות באוניברסיטת מוסקבה, שבזכותו קיבל התמחות ברשת NTV-Plus. בשנת 2009 הוא הפך לסטודנט לתואר שני בפקולטה לפילולוגיה באוניברסיטת RUDN.
קריירה
גוטצייט החל לעבוד בערוץ NTV-Plus ונכנס לתפקיד העורך. הוא שימש כפרשן במשחקו הראשון בשנת 2007 עם קונסטנטין גניץ' לצדו ומאוחר יותר היה מעורב ללא הפסקה בפרשנויות עבור הערוץ שקדם ל-Match Premier: "נאש פוטבול". בשנת 2010 היה למנחה התוכנית "מועדון הכדורגל" במהלך גביע העולם 2010, בשנת 2012 חזר לתוכנית כמנחה קבוע. הוא גם היה פרשן במשחקי NBA ועבד כמנחה תוכנית "לונדון 2012", במהלך אולימפיאדת לונדון (2012).
ב-1 בנובמבר 2015 עבר לערוץ Match TV, שם המשיך לעבוד כפרשן, והיה גם מנחה התוכנית "אנליזה טוטאלית" עם ואלרי קרפין, שלימים שונה שמה ל"כדורגל טוטאלי", עליו היה מועמד לפרס TEFI בשנת 2018. ברשת Match TV שימש כפרשן בשני משחקי הגמר של ליגת האלופות, כמו גם למשחקי יורו 2016 , גביע הקונפדרציות 2017 וגביע העולם 2018.
ביוני 2019 הוכרז כי גוטצייט עוזב את Match TV והוא עבר לעבוד בשירות הווידאו של Okko, שם נכנס לתפקיד סגן העורך הראשי של שירות הספורט של השירות, ולדימיר סטוגנינקו. באותו קיץ מונה גם לפרשן הספורט המרכזי של הערוץ הראשון, המשחק הראשון ששימש בו כפרשן היה משחק הסופר קאפ הרוסי 2019. בנוסף, בתאריכים 24 בפברואר ל-27 באוגוסט 2020, הוא הנחה את משחק הטלוויזיה הספורטיבי "יעד למיליון" בערוץ הראשון יחד עם טאש סרגסיאן.
בנוסף לעבודה בטלוויזיה שיתף פעולה עם תחנת הרדיו Sport FM, בה הנחה את התוכנית שלו "שופט עבורכם".
מרדכי ורדי
הרב מרדכי ורדי (נולד ב-14 בפברואר 1958) הוא רב הקיבוץ ראש צורים, היה ראש מגמת תסריטאות וראש בית המדרש בבית הספר לקולנוע מעלה, רב בית הספר למוזיקה "מזמור" שבגבעת וושינגטון ורב אולפנת אומנויות "הללי" שבגבעת וושינגטון.
ביוגרפיה
למד בישיבה התיכונית בנתניה ובישיבת ההסדר כרם ביבנה שבמסגרתה שירת בחיל שריון בצה"ל. ורדי היה שותף להקמת ישיבת עטרת כהנים, ולמד כתשע שנים בישיבת מרכז הרב. שימש כר"מ בישיבת ההסדר במעלות וכרב היישוב מצפה נטופה בגליל התחתון. לאחר מכן, היה רב הגרעין התורני "אלישיב" בעיר לוד.
הוא בעל תואר ראשון בחינוך (B.eD) בתורה שבעל פה ממכללת הדרום ברחובות, ובעל תואר שני בקולנוע מאוניברסיטת תל אביב במגמת בימוי והפקה.
בשנת 2010 הקים עם איציק וייס ודניאל זמיר את בית הספר "מזמור" למוזיקה בקריה האקדמית בגבעת וושינגטון. בשנת 2014 הקים עם פורת סלומון בית ספר לאמנות בשם "פרדס" ובשנת 2015 היה שותף להקמת האולפנה לאמנויות "הללי", שניהם גם כן בגבעת וושינגטון.
בית הספר מעלה
בעקבות פנייה מצד אנשי בית הספר הדתי לקולנוע מעלה התמנה הרב ורדי לראש בית המדרש של בית הספר בירושלים. במטרה לברר סוגיות העוסקות בקשר בין היצירה האומנותית ליהדות, הוא הקים את "בית המדרש לתורה ויצירה" ומאז עומד בראשו. הוא היה שותף להקמת מגמת התסריטאות במעלה ועמד בראשה עד שנת 2019.
בראיון עמו אמר הרב ורדי כי "יש התעוררות של יצירה ואמנות במגזר הדתי וגם החרדי. במקום שבו יתחברו כישרון ומקצוענות יש הזדמנות גם להתחדשות דתית, וגם ליצירות בעלות עומק רוחני יהודי".
עבודותיו
בשנת תש"ס (2000) ערך עם הרב עמית קולא את אסופת המאמרים "מדרש לוד".
בשנת 2004 ערך ורדי את תוכנית פרשת השבוע של ערוץ 2, "פרשת דרכים", שהופקה בשיתוף בית הספר מעלה.
בחודש דצמבר 2020 הסתיימו צילומי הסרט העלילתי הארוך "עקרה" שכתב וביים ורדי, בהפקת דרומה הפקות ובסיוע קרן קולנוע גליל. הסרט התחרה במסגרת הסרטים העלילתיים הישראלים בפסטיבל ירושלים לקולנוע 2022.
ונצואלה במשחקים האולימפיים לנוער
ונצואלה משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער מוונצואלה 15 מדליות, מהן שתי מדליות זהב, שמונה מדליות כסף וחמישה מדליות ארד. הענף בו השיגו ספורטאי הנוער מוונצואלה את מירב המדליות הוא שחייה עם 5 מדליות, ולאחריו איגרוף עם 2 מדליות. ונצואלה מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער.
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)
המשלחת הראשונה של ונצואלה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור והיא כללה 21 ספורטאים שהתחרו בתשעה ענפי ספורט. המשלחת זכתה בחמש מדליות, שתי מדליות כסף ושלוש מדליות ארד. המשלחת הגיעה להישגים משמעותיים בענפי השחייה והאיגרוף בהן היא זכתה במדליות כסף וארד. המשלחת הגיעה גם להישגים נאים בענפי ההרמת משקולות בה זכתה במדליית ארד בתחרות הנערות עד 48 ק"ג וסיימה במקום השישי בתחרות הנערים עד 56 ק"ג, ובקפיצה למים בה המשלחת סיימה במקום החמישי בקפיצה מ-10 מטרים. המשלחת השתתפה גם בתחרויות בענפי ההיאבקות, טריאתלון, טניס, ג'ודו, התעמלות, וסיף.
אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג הייתה המשלחת הגדולה ביותר ששלחה ונצואלה עד כה והיא מנתה 59 ספורטאים שהתחרו ב-15 ענפים. המשלחת זכתה בשמונה מדליות, שש מדליות כסף ושתי מדליות ארד. המשלחת הגיעה להישגים בענף השחייה עם זכייה בשתי מדליות כסף ומדליית ארד, בענף האתלטיקה עם זכייה במדליית כסף בתחרות קפיצה במוט לנערות, בענף ההיאבקות עם זכייה במדליית כסף בתחרות לנערים בהיאבקות בסגנון חופשי עד 63 ק"ג, ובענף הג'ודו עם זכייה במדליית ארד בתחרות לנערות עד 78 ק"ג. הישגים משמעותיים היו בענפי הכדור כאשר נבחרת הנערים זכתה במדלייץ כסף בטורניר הכדורעף חופים, ונבחרת הנערות זכתה במדליית כסף בטורניר הכדורגל.
מדליות לפי משחקים
width="20px"|
סשה ברון כהן
סשה נועם ברון כהן (באנגלית: Sacha Noam Baron Cohen; נולד ב-13 באוקטובר 1971) הוא קומיקאי ושחקן יהודי-בריטי. זוכה פרס גלובוס הזהב.
כהן התפרסם בשל הדמויות הקומיות האקסצנטריות אותן גילם בטלוויזיה ובקולנוע: עלי ג'י, אנגלי לבן שאימץ באופן מוגזם את תרבות המהגרים הג'מייקנים; בוראט, כתב חדשות קזחי עילג וגזען; ברונו, כתב אופנה אוסטרי הומוסקסואל מוחצן וקיטשי; הגנרל-אדמירל אלאדין, הדיקטטור הצפון-אפריקאי; ונובי מגרימסבי, חוליגן כדורגל אנגלי.
ביוגרפיה
ברון כהן נולד למשפחה יהודית בהאמרסמית' שבלונדון, והוא הצעיר מבין שלושה ילדים. אביו, ג'רלד ברון כהן, היה בנם של מהגרים ממזרח אירופה ואמו דניאלה (לבית וייזר) נולדה בעיר חיפה, להורים שעלו לישראל לאחר שנמלטו מגרמניה. סבו הפרופ' הנס איזידור וייזר היה מפורצי הדרך במדינת ישראל ברפואת השיקום, וסבתו של ברון כהן התגוררה בעיר בת ים עד פטירתה בנובמבר 2014. שמות שני אחיו הגדולים הם ערן ואמנון (מתגוררים בישראל גם הם). בן דודו הוא הפרופסור סיימון ברון-כהן, חוקר האוטיזם מאוניברסיטת קיימברידג'.
ברון כהן העביר חלק נכבד מילדותו כחבר בתנועת הנוער הציונית-סוציאליסטית, "הבונים דרור". לאחר סיום לימודיו בתיכון למד ברון כהן היסטוריה ב בקיימברידג'. עבודת הגמר שלו עסקה בשיתוף פעולה בין יהודים לשחורים בתנועה לזכויות האזרח בשנות ה-60. ב-1989 נסע ברון כהן לישראל, בה יש לו קרובי משפחה. שהה כשנה בקיבוץ ראש הנקרה ובבית העמק כחלק משנת הבונים דרור, וגם כחלק מהתוכנית "מכון למדריכי חוץ לארץ" למנהיגים צעירים יהודים.
ב-1994 החל לעבוד בחברת טלוויזיה ב כמנחה תוכנית הבידור "פאמפ טי.וי." כעבור כשנה עבר להנחות את התוכנית "טוק טי. וי." בה נולדו הדמויות של עלי ג'י וברונו.
הזינוק בקריירה ו"המופע של עלי ג'י"
בשנת 2000 פרץ ברון כהן לתודעה הבריטית עם תוכניתו "המופע של עלי ג'י" בה ניהל ראיונות קומיים באולפן ויצא לכתבות שטח, בדמות עלי ג'י, בוראט או ברונו. הוא הצליח לגרום למרואיינים רבים לגלות דעות ורגשות שבדרך כלל מוסתרים, בהם אנטישמיות, הומופוביה, שנאת נשים, עודף תקינות פוליטית, צביעות ועוד. התוכנית הפכה ללהיט וב-2003 טס ברון כהן לארצות הברית על מנת לצלם שם את העונה השנייה.
עלי ג'י
עלי ג'י הוא הדמות המרכזית בתוכנית. על פי רוב הוא לבוש באופן צעקני במותגי אופנה של תרבות ההיפ הופ, כגון טומי הילפיגר ונייקי. הוא מדבר אנגלית קלוקלת במבטא ובעגה ג'מייקניים כבדים, על אף היותו אנגלי אתני בן המעמד הבינוני (ושמו האמיתי הוא אליסטר לזלי גרהם) המתגורר בפרבר מנומנם, אליו הוא מתייחס כ"שכונה" או כ"גטו". לפעמים כשהוא מרגיש מותקף הוא שואל "האם זה משום שאני שחור?" ג'י הוא פארודיה על צעירים לבנים המחקים באופן מוגזם את תת-תרבות ה-Rude boy של בני המהגרים מהמעמדות הנמוכים.
ברון כהן ראיין בתור עלי ג'י פוליטיקאים וידוענים שונים, כגון באז אלדרין, בוטרוס בוטרוס ראלי, גור וידאל, דונלד טראמפ, שאקיל אוניל, מחמד אל פאייד, נועם חומסקי, או פט ביוקנן. העובדה כי מרואייניו לא ידעו כי לפניהם קומיקאי יצרה ראיונות בעלי פוטנציאל סאטירי ונפיץ, לאור מבוכתם מהתבטאויותיו.
ב-2002 יצא "עלי ג'י - הסרט", סרט באורך מלא המתאר את חייו של עלי ג'י בשכונה, היבחרו לפרלמנט הבריטי ומלחמתו בסגן ראש הממשלה המרושע (צ'ארלס דאנס).
בוראט סאגדייב
בוראט מרגרט סאגדייב הוא דמות של עיתונאי מקזחסטן, אשר כביכול מציג את החיים האמריקאים בפני צופיו במולדתו. על מנת ליצור תחושה של זרות בפני מרואייניו של בוראט, הוא לבוש חליפה מיושנת, מטפח שפם עבות ומבטא זר כבד, כביכול קזחי. ברון כהן עצמו אינו דובר קזחית או רוסית ומשתמש בשפת העברית כ"קזחית", בין היתר משתמש פעמים רבות בביטוי המפורסם של דב גליקמן "ווא ווא ווי ווא".
מרואייניו של בוראט הם אנשים "מהרחוב" שאינם מודעים לכך שבוראט הוא דמות בדיונית ומתייחסים אליו ואל התבטאויותיו ברצינות. הוא מביע דעות גזעניות, אנטישמיות, הומופוביות, מיזוגניות ועוד. על ידי הבעת דעות אלה מצליח בוראט להוציא ממרואייניו זעזוע עמוק או הסכמה מלאה. בכתבה על דרום ארצות הברית שר בוראט בפאב באריזונה שיר בו הוא קורא "להשליך את היהודים לבאר", והקהל הצטרף אליו במחיאות כפיים. בנוסף, הוא נהנה לזעזע את מרואייניו בגילויים על מנהגים הנהוגים כביכול בקזחסטן: לטענתו נולד כפרי יחסי אונס בין אביו לאמו, ביצע גילוי עריות עם אחותו (העובדת בזנות), וקיים יחסי מין עם חיות. בוראט גם הנחה את טקס פרסי ה-MTV בליסבון בשנת 2005. הוא עורר מחלוקת כאשר דוברים מממשלת קזחסטן ביקשו להבהיר כי בוראט אינו קזחי ומחו נגד הצגת הדעות החשוכות כ"קזחיות".
ב-3 בנובמבר 2006 יצא לאקרנים סרט באורך מלא (82 דקות) על עלילותיו של בוראט בארצות הברית, בשם "בוראט: רוצה לומד תרבות אמריקה בשביל נהדרת קזחסטן". בסרט זה נוסע בוראט לארצות הברית כדי ללמוד על מנהגיהם. בסרט זה מוצג בוראט כרגיל בקיצוניות רבה בדבריו הגזעניים למיניהם. במהלך מסעו, בוראט, מחליט לחפש אחר הכוכבת האמריקאית, פמלה אנדרסון, על מנת שתהיה אשתו, דבר המוביל לסדרת אירועים מצחיקים. על סרט זה סשה ברון כהן קיבל את פרס גלובוס הזהב על השחקן הקומי הטוב ביותר.
ב-24 במרץ 2012 הושמעה בטעות, בטקס הענקת המדליות של תחרות קליעה בינלאומית שנערכה בכווית, הגרסה הפרודית והלועגת מהסרט "בוראט", במקום ההמנון הלאומי של קזחסטן. דובר שר החוץ הקזחי כינה את התקרית "סקנדל" ודרש לפתוח בחקירה מיידית של האירוע. מאוחר יותר, מארגני האירוע בכווית ונשיא התאחדות הקליעה התנצלו באופן רשמי בפני המשלחת מקזחסטן.
ב-23 באוקטובר 2020 יצא לאקרנים סרט המשך לסרט "בוראט", בהפצת אולפני אמזון, ששמו "סרט המשך בוראט: העברת שוחד עצום לשלטון אמריקני לרווחת קזחסטן בעבר אומה מופלאה". על תפקידו בסרט זכה בפרס גלובוס הזהב.
ברונו ג'יהארד
ברונו ג'יהארד הוא כתב האופנה האוסטרי של התוכנית. הוא סטראוטיפ מוקצן של הומוסקסואל, הלבוש בבגדים חשופים ופרובוקטיביים ומדבר במבטא אוסטרי כבד. לעיתים קרובות הוא מנהל ראיון ארוך ובו שאלות אשר סותרות אחת את השנייה. המרואיינים, בדרך כלל מעצבי אופנה או דוגמניות, מגיבים בצורה אוטומטית לשניהם ולא מבחינים בסתירה ולעיתים הוא אף גורם להם להביך את עצמם על ידי נתינת שאלות שעצם התשובה שלהן היא מביכה, לדוגמה - באחד הראיונות שלו עם כומר נוצרי דרש ממנו ברונו לענות על שאלות כן/לא בצורה של "אח, יה!" (כן) ו-"נישט, נישט" (לא). בדמותו של ברונו מעביר בארון כהן ביקורת חברתית לא רק בנושא הומופוביה, אלא גם בנושאים כמו דחיפת ילדים לתעשיית הבידור, הסכסוך הישראלי-ערבי, שרלטנים המתיימרים לתקשר עם המתים. הסרט מזעזע את הצופים שוב ושוב בהצגת סצינות גרפיות קיצוניות, בעיקר בהקשר של מין, גוף ומיניות חריגה, ובכך גורם לצופים לבחון את ערכי וגבולות המוסר והליברליות שלהם עצמם.
אדמירל גנרל אלאדין
עלילת הסרט מתמקדת בעלילותיו של דיקטטור בשם אלאדין ממדינה איסלמית בדיוניות בצפון אפריקה בשם וואדייה, אשר מוחלף בחשאי בכפיל, וכעת הוא חייב לבנות מחדש את חייו בניו יורק. דמותו של הדיקטטור המגולמת על ידי ברון כהן מהווה פרודיה למספר מנהיגים של משטרים טוטליטריים, כמו מועמר קדאפי ואידי אמין.
ב-26 בפברואר 2012 הודיעה האקדמיה האמריקאית לקולנוע כי היא אוסרת את כניסתו של סשה ברון כהן לטקס פרסי אוסקר ה-84 בשל החשש שיעורר מהומות כמנהגו. על אף האיסור הגיע ברון כהן לקבלת הפנים של פרסי האקדמיה, מחופש בתור הדיקטטור, מלווה בשתי שומרות ראש (רמז למועמר קדאפי), בעודו מברך את הכתבים ב"שלום, מוות למערב!" ומחזיק בכד שלטענתו הכיל את האפר של המנהיג הצפון קוריאני המנוח קים ג'ונג איל. בהמשך, במהלך ראיון טלוויזיה שהעניק, שפך ברון כהן את תכולת הכד על חליפתו של מנחה תוכנית הטלוויזיה "אמריקן איידול" ריאן סיקרסט. בנוסף, העלה ברון כהן סרטונים לאינטרנט בהם הוא מכריז כי הוא "ניצח את המערב והציוניים" על ידי הגעתו לאוסקר.
גרימסבי
סרט סרט פעולה-ריגול קומי בריטי-אמריקאי משנת 2016, בו ברון כהן מככב בתור קארל "נובי" בוצ'ר, חוליגן כדורגל אנגלי.
מי זו אמריקה?
ביולי 2018 החל בשידור הסדרה "מי זו אמריקה?" של רשת Showtime, בה מככב ברון כהן במספר דמויות מוחצנות שנפגשות עם מפורסמים אמריקאים בהם פוליטיקאים וידוענים. בחלק ממפגשים אלה מוצגים צדדים שליליים או מגוחכים אצל אותם אמריקאים. אחת הדמויות שאותן ברון כהן מגלם היא ערן מורד, איש צבא ישראלי לוחמני.
אלי
באפריל 2018 פורסם כי ברון כהן יגלם את המרגל הישראלי אלי כהן בסדרה "אלי". את הסדרה בת ששת הפרקים יצר גידי רף, בהפקה משותפת של הערוץ הצרפתי ונטפליקס. הסדרה עלתה לשידור ב-6 בספטמבר 2019.
חיים אישיים
ב-16 במרץ 2010 התחתן ברון כהן עם השחקנית האוסטרלית איילה פישר, שהתגיירה עוד כשהיו מאורסים. לזוג שתי בנות ובן.
ברווז גומי
ברווז גומי הוא צעצוע דמוי ברווז, בדרך כלל עם בסיס שטוח, העשוי לרוב פלסטיק או גומי. ניתן למוצאו במגוון צבעים, כשהנפוץ ביותר הוא צהוב. ברווזי גומי הומצאו בסוף המאה ה-19 כאשר ניתן היה לעצב בקלות רבה יותר גומי, ברווז הגומי משמש במקורו כמשחק אמבטיה בשל תכונת הציפה בה הוא מתאפיין, אך הוא יכול לשמש גם כצעצוע לילדים קטנים ואף לחיות מחמד כגון כלבים. לרובם מותקנת בחלקם התחתון של ברווזי הגומי צפצפה, כך שהם מצפצפים בלחיצה.
ברווזי גומי מחדדים את חושי הפעוטות מכך שהם מעוררים באופן טבעי משחק מים המפתח כוח וקואורדינציה של השרירים עם צבעם הבהיר, המרקם החלק, ובחלקם צלילי החריקה או הרעש שלהם.
היסטוריה
ההיסטוריה של ברווז הגומי קשורה להופעת ייצור הגומי בסוף המאה ה-19. ברווזי הגומי המוקדמים ביותר יוצרו מגומי קשה יותר כאשר היצרנים החלו להשתמש בהמצאתו של צ'ארלס גודייר, גומי מגופר. כתוצאה מכך, ברווזי הגומי המוצקים הללו לא היו מסוגלים לצוף ובמקום זאת נועדו כצעצועי לעיסה.
מלבד ברווז הגומי הצהוב, המוכר, היו וריאציות חידוש רבות על הברווז המקורי, כולל ברווזים המייצגים מקצועות, פוליטיקאים או מפורסמים. ישנם גם ברווזים שזוהרים בחושך, מגעגעים, משנים צבע, בעלי תאורת לד פנימית, או כוללים מנוע מתפתל המאפשר להם "לשחות".
דיווח ב"הסאן" הבריטי משנת 2001, מלמד כי למלכת אנגליה אליזבת' השנייה יש ברווז גומי בחדר האמבטיה שלה שעונד כתר מתנפח. הברווז זוהה על ידי צבע שצבע מחדש את חדר האמבטיה שלה. הפרסום גרם לעלייה של כ־80% במכירות של ברווזי גומי בבריטניה לתקופה קצרה.
בשנת 2011 קיבל אספן ברווזי גומי בשם שרלוט לי שיא גינס על אוסף ברווזי הגומי הגדול בעולם שעמד על 5,631 ברווזי גומי שונים. בשנת 2013, הוכנס ברווז הגומי להיכל התהילה הלאומי של הצעצועים שבמוזיאון strong שברוצ'סטר, ניו יורק, יחד עם משחק השחמט. צעצועים נבחרים על סמך גורמים כמו שימוש באמוג'י, משך פופולריות וחדשנות.
בתרבות הפופולרית
בשנות השבעים של המאה ה-20 יצר ג'ים הנסון את השיר "Rubber Duckie" (ברווזון גומי) ששר ארני בסדרה רחוב סומסום (ארצות הברית), ובגרסה העברית "ברווזוני" ששר אריק על ברווזון הגומי שלו מספר פעמים מאז תחילת הסדרה, השיר הפך ללהיט וזכה לביצוע של ריצ'רד הקטן. אריק נהג לדבר לעיתים קרובות עם הברווז שלו ושמר אותו אצלו בקטעים אחרים של התוכנית.
13 בינואר נקבע כיום ברווזי הגומי הבין לאומי.
משנת 2013, "פרויקט מגן מוזהב" של סין חוסם חיפושים אחר "ברווז צהוב גדול" מכיוון שפעילים סינים נגד הממשל שתלו בתמונת "איש הטנק" של הטבח בכיכר טיין-אן-מן צילום של פסל ברווז הגומי. במקרה חיפוש המונח "ברווז צהוב גדול", מופיעה הודעה לפיה לפי החוקים והמדיניות הרלוונטיים, לא ניתן היה להציג את תוצאות החיפוש.
מרוצים
מרוצי ברווז גומי, הידועים גם בתור מרוצי ברווז דרבי, שימשו כשיטה לגיוס כספים עבור ארגונים ברחבי העולם. אנשים תורמים כסף לארגון על ידי חסות לברווז. כל הברווזים מושלכים לנתיב מים, כשהראשונים שצפים על פני קו הסיום זוכים בפרס לנותן החסות שלו.
צפון אמריקה
הדרבי השנתי של אספן נוהל לראשונה על ידי מועדון הרוטרי של אספן, קולורדו, בשנת 1991. הדרבי כולל כעת 30,000 ברווזים ומתקיים בכל חודש אוגוסט בפארק מרכזי בעיירה. במהלך 20 השנים האחרונות שלו, גייסו אנשי מועדון הרוטרי יותר מ-2.3 מיליון דולר לטובת 65 ארגונים ללא מטרות רווח.
מרוץ הברווז הרוטרי של אסטס פארק מגייס כסף עבור שישים ושמונה ארגונים שונים. ועל המתמודדים לבחור לאיזו ארגון לתרום את כספם כאשר הם קונים את הכרטיס.
בפורט ויין שבאינדיאנה מתקיים מעל מ-30 שנה, כל קיץ, מרוץ ברווזים המיועד לתמיכה בארגון בשם "SCAN", שמטרתו למגר את ההתעללות וההזנחה של ילדים בצפון מזרח אינדיאנה באמצעות שירותי משפחה, חינוך ושותפויות קהילתיות.
אחד ממרוצי ברווז הגומי המפורסמים יותר הוא מרוץ ברווז הגומי הגדול של נוקסוויל. מרוץ זה זכה לתשומת לב כאשר בית המשפט העליון של טנסי קבע כי מדובר בהגרלה, אשר עצרה את המירוץ למספר שנים. לאחר שהמדינה תיקנה את חוקתה כדי לאפשר הגרלות עם חריגים מיוחדים, הוחל המירוץ מחדש. המירוץ עם למעלה מ-40,000 ברווזים לטובת מועדון "הבנים והבנות של עמק טנסי".
בעיירה לומסדן, ססקצ'ואן מתקיים המירוץ כמסורת של יום העבודה, ונוסדה במקור בשנת 1988 כדי לעזור לעיירה לגייס כספים למשטח החלקה על הקרח. כיום משתתפים במירוץ 25,000 ברווזי גומי במורד קטע של נהר ונותני החסות מתחרים על פרס גדול של מיליון דולר קנדי.
אירופה
המירוץ בסטוקברידג' שבאדינבורו נערך לראשונה בשנת 1988 ומשוחררים בו 1000 ברווזי גומי. הכנסות המירוץ מגויסות לצדקה, לארגוני חסד מקומיים.
ב-31 באוגוסט 2008, מרוץ הברווז הגדול הבריטי נערך ליד ארמון המפטון קורט בלונדון. המירוץ שבר את שיא העולם במספר הברווזים המשמשים יחד, עם סך של 250,000. הברווזים ששימשו במירוץ היו בצבע כחול עז.
מחקרים מדעיים
במהלך סערה באוקיינוס השקט ב-10 בינואר 1992, שלוש מכולות באורך 40 רגל שהכילו 28,800 צעצועי אמבט (צבים כחולים, ברווזים צהובים, בונים אדומים וצפרדעים ירוקות) מפלסטיק ממפעל סיני נשטפו מספינה, שני שלישים מהצעצועים צפו דרומה ונחתו שלושה חודשים לאחר מכן על חופי אינדונזיה, אוסטרליה ודרום אמריקה. 10,000 הצעצועים הנותרים פנו צפונה לאלסקה ולאחר מכן השלימו מעגל שלם בחזרה ליד יפן. רבים מהצעצועים נכנסו אז למיצר ברינג שבין אלסקה לרוסיה ונלכדו במיצר קרח ארקטי. הם נעו דרך הקרח בקצב של מייל אחד ליום, ובשנת 2000 הם ניצפו בצפון האוקיינוס האטלנטי. תנועת הצעצועים נוטרה על ידי האוקיינוגרף האמריקאי קרטיס אבסמייר. הברווזים והבונים שהולבנו על ידי שמש ומי ים דהו ללבן, אך הצבים והצפרדעים שמרו על צבעיהם המקוריים.
באוגוסט 2008, המעבדה להנעת סילון של נאס"א ביצעה מחקרים על קרחון יאקובשהבן בגרינלנד כדי לקבוע כיצד זרימת הפשרת הקרחונים הפנימית במהלך הקיץ השפיעה על תנועתו. גשושית מתוחכמת בגודל כדורגל שהכילה מכשיר GPS, חיישן לחץ, מדחום ומד תאוצה הורדה באמצעות חבל לתוך אחד מהמולינים של הקרחון. הציוד של הגשושית תוכנן למצוא מבנים כמו מפלים בתוך הקרח. לרוע המזל, החקירה נהרסה והם נאלצו להכניס למולינים תשעים ברווזי גומי שסומנו באנגלית, דנית ואינואיט עם הטקסט "ניסוי מדעי" ו"פרס", יחד עם כתובת אימייל ליצירת קשר אם יימצאו במקרה על ידי ציידים או דייגים מסביב למפרץ באפין. אף אחד מהברווזים לא נמצא או הוחזר, אולי בשל היותו לכוד באקוויפרים גדולים שהתגלו מאוחר יותר בתוך הקרח.
יחסי ברבדוס–קובה
יחסי ברבדוס–קובה הם היחסים הבילטרליים בין ברבדוס לקובה. לברבדוס יש שגרירות בהוואנה, ולקובה יש שגרירות בברידג'טאון. ברבדוס וקובה חברות ביוזמת החגורה והדרך ובקהילייה הקריבית.
היסטוריה
ברבדוס וקובה כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים ב-12 בדצמבר 1972.
קובה שלחה 126 רופאים, אחיות ומעבדות טכנולוגיות כדי לסייע לברבדוס במגפת הקורונה.
ב-18 ביולי 2021 קראה ממשלת ברבדוס לקבינט של ארצות הברית ולנשיא ארצות הברית ג'ו ביידן לבטל את האמברגו על קובה, והצהירה שזה הדבר הנכון מבחינה מוסרית לעשות.
ב-9 בדצמבר 2021 ציינה ראש ממשלת ברבדוס מיה מוטלי את יום השנה ה-49 ליחסים הדיפלומטיים עם קובה, גיאנה, טרינידד וטובגו וג'מייקה. היא גם גינתה את האמברגו נגד קובה וציינה שברבדוס לא תהיה חלק ממנו.
קשרי מסחר
המדינות חתמו על מספר עסקאות דו-צדדיות כגון: הסכם סחר חופשי דו-צדדי מ-1996 שהוחלף מאוחר יותר על ידי הסכם הסחר החופשי של קובה והקהילייה הקריבית משנת 2005, אמנת ההשקעות הדו-צדדית משנת 1999 והסכם מס כפול משנת 2003. בשנים האחרונות קובה הציעה מלגות לסטודנטים בברבדוס כדי ללמוד בבתי הספר לרפואה במדינה.
ברבדוס ייצאה בשנת 2019 סחורה בשווי 6,840 דולר לקובה, כאשר הייצוא הגדול ביותר היה על משקאות חריפים. קובה ייצאה סחורה בשווי 193,000 דולר לברבדוס, כאשר הייצוא הגדול ביותר היה על טבק מגולגל, בדרך כלל בצורה של סיגרים קובניים.
הפיגוע במלון קנאל
הפיגוע במלון קנאל היה פיגוע משאית תופת בבגדאד, עיראק, בשעות אחר הצהריים של 19 באוגוסט 2003. בפיגוע נהרגו לפחות 22 בני אדם, כולל הנציג המיוחד של האומות המאוחדות בעיראק סרז'יו ויירה דה מלו ונפצעו יותר ממאה, בהם עורך הדין הבולט לזכויות אדם והפעיל הפוליטי אמין מקי מדאני. הפיצוץ כוון נגד משימת הסיוע של האו"ם בעיראק שנוצרה רק חמישה ימים קודם לכן (האו"ם השתמש במלון כמפקדה בעיראק מאז תחילת שנות ה-90). הפיגוע ב-19 באוגוסט הביאה לנסיגה תוך שבועות של מרבית 600 אנשי הצוות של האו"ם מעיראק ושינוי מדיניות. לפיגוע הייתה השפעה עמוקה ומתמשכת על נוהלי הביטחון של האו"ם ברחבי העולם.
לאחריו בוצע פיגוע נוסף של מכונית תופת ב-22 בספטמבר 2003 ליד מטה האו"ם בבגדאד והרג מאבטח ופצע 19 אנשים.
אבו מוסעב א-זרקאווי, מנהיג ארגון הטרור ג'מעת אל-תוהיד וול-ג'יהאד, באפריל 2004 נטל אחריות על הפיגוע.
הפיגוע
בספרו "נסיך הביצות" מספר הפוליטיקאי והסופר הבריטי רורי סטיוארט את חוויותיו במלון קאנאל ביום הפיגוע: "עברתי על פני נקודת האבטחה מבלי שאיש ניסה לחפש אותי או לשאול לענייניי. העיראקים שנכנסו והתחלפו במתחם היו בעלי אופי טוב. אמרתי לחברתי שהדברים נראו די רגועים. היא ענתה כי הנציג המיוחד גאה בכך שהעיראקים יכולים להתקרב לבניין האו"ם; שלא כמו באזור הירוק, שהמחסומים שלו היו במרחק של חצי קילומטר מהמשרדים הראשיים.... הלכתי למזנון, שם ישבתי מעשר עד שתיים אחר הצהריים, ושוחחתי עם צוותים לא ממשלתיים מקומיים שנכנסו לאכול ולהשתמש באינטרנט. אהבתי במיוחד יועץ ביטחוני תוניסאי ששירת בבלקן וחששתי מפני טרוריסטים ששמו את האו"ם למטרה. יצאתי בשתיים, מתוך כוונה לחזור מאוחר יותר אחר הצהריים להשתמש באינטרנט. אבל כשחזרתי בשעה 4:30, עמוד עשן עבה עלה משני קצות הבניין, משפחות צעקו ודחפו לעבר פלוגה של חיילים אמריקאים והאישה שהגישה לי את הסלט שלי בקפיטריה רצה לעברנו. בתקופה הקצרה שלי הרחק מהבניין, מחבל מתאבד הסיע את משאיתו מתחת לחלון המשרד של דה מלו." הפיצוץ אירע בזמן שמרטין בארבר, מנהל שירות המוקשים של האו"ם (UNMAS), קיים מסיבת עיתונאים. הפיצוץ פגע במרכז לטיפול בבית החולים הסמוך ובמרכז הפעולות האזרחי-צבאי של הצבא האמריקני שנמצא בחלק האחורי של מלון קנאל וגלי ההלם הורגשו במרחק של קילומטר וחצי משם. הפיצוץ נגרם על ידי מחבל מתאבד שנסע במשאית תופת. הרכב זוהה כמשאית קאמאז גדול משנת 2002 (מיוצר במזרח אירופה וחלק מהצי של הממסד העיראקי לשעבר). החוקרים בעיראק חשדו שהפצצה נעשתה מתחמושת ישנה, כולל פצצה אווירית אחת במשקל 500 קילו, מהארסנל של עיראק לפני המלחמה.
מרכז המידע ההומניטארי של OCHA (HIC) לעיראק (UNOHCI) היה ממוקם ממש מתחת למשרדו של סרז'יו ויירה דה מלו, הנציב העליון של האו"ם לזכויות אדם וספג מכה ישירה. מבין שמונה צוותים ומבקר אחד במשרד באותה העת, שבעה נהרגו באופן מיידי, אך סרז'יו ויירה דה מלו ועוזרו נפצעו אנושות ונלכדו מתחת לחלל שלתוכו קרס הבניין. חייל אמריקאי - סמל ראשון ויליאם פון זהל - זחל למטה דרך הבניין שהתמוטט ועבד כדי לחלץ את שני הגברים. מאוחר יותר הצטרף אליו חייל אמריקני אחר - סמל אנדרה ולנטיין - ושני הגברים בילו את שלוש השעות הבאות בניסיון לחלץ את שני הניצולים ללא תועלת בהיעדר ציוד הצלה. עוזרו של דה מלו חולץ לאחר שהחיילים קטעו את רגליו שנמחצו מתחת לבטון, אך ויירה דה מלו מת לפני שהיה ניתן לחלצו משם. בבניין הייתה גם זוגתו האזרחית של סרז'יו, קרולינה לריירה, שבזמן הפיגוע עבדה במשרדה באותו בניין, כמה מטרים ממשרדו של סרז'יו, שנהרס לחלוטין ממשאית תופת שהופעלה. תמונות שהוקלטו על ידי רשתות הטלוויזיה מיד לאחר הפיגוע מראות את קרולינה נואשת, זועקת לשמו של סרז'יו בהריסות. סרז'יו עדיין הצליח ליצור קשר עם קרולינה וצוותי ההצלה באמצעות הטלפון הנייד, אך מת כעבור כמה שעות.
לדברי אבו מוסעב א-זרקאווי, דה-מלו היה מטרת הפיגוע. הסיבה שנתן א-זרקאווי היא משום שדה-מלו היה זה שעזר למזרח טימור להיות מדינה עצמאית. זרקאווי אמר כי דה מלו השתתף בהוצאת שטח שלא כדין מידי שליטת הח'ליפות האסלאמית ולכן היה גנב ופושע.
פיגוע שני
בעקבות הפיגוע הגיעה ב-22 בספטמבר 2003 מכונית תופת נוספת מחוץ למלון קאנאל. הפיצוץ הרג את המחבל ושוטר עיראקי ופצע 19 נוספים, כולל עובדי האו"ם. הפיגוע השני הוביל לנסיגתם של כ-600 עובדים בינלאומיים של האו"ם מבגדאד יחד עם עובדי סוכנויות סיוע אחרות. באוגוסט 2004, מחליפו של דה מלו, אשרף קאזי, הגיע לבגדאד יחד עם מספר מועט של אנשי צוות.
רשימת הקורבנות
מרילין מנואל, חברת הצוות של ויירה דה מלו מהפיליפינים, נרשמה במקור כנעדרת ותוארה כמתה מאחר ששהתה בחלק הבניין שהתמוטט. עם זאת, היא פונתה לבית חולים עיראקי שלא הודיע לאו"ם על נוכחותה. היותה חיה אושר רשמית ארבעה ימים לאחר מכן.
חשודים
באודיו שפורסם ב-6 באפריל 2004 ותואר כ"כנראה אותנטי" על פי ה-CIA, אבו מוסעב א-זרקאווי לקח אחריות על מספר פיגועים, כולל פיגוע זה ב-19 באוגוסט 2003 על משרדי האו"ם בבגדאד.
בדצמבר 2004, גם קרן ג'יימסטאון ראתה את אבו מוסעב א-זרקאווי וג'מעת אל-טוהיד וול-ג'יהאד כאחראים למתקפה זו. בפברואר 2006, תוכנית הטלוויזיה FRONTLINE הציגה קלטת שמע של זרקאווי - אולי הקלטת באפריל 2004 - בה תיאר זרקאווי את פיצוץ בניין האו"ם: האו"ם = "מגיני היהודים (נתנו להם את פלסטין כדי שיוכלו לאנוס את הארץ ולהשפיל את עמנו) וידידי המדכאים (האמריקאים)".
בינואר 2005, יצרן פצצות בכיר בארגונו של זרקאווי, אבו עומר אל-כורדי, נלכד על ידי הקואליציה וטען כי מקורביו יצרו את הפצצה לפיגוע זה. ב-16 בדצמבר 2005 פרסמו הרשויות העיראקיות צו מעצר למולה הלגורד אל-חביר, מפקד אנסאר א-סונה, בקשר לתקיפה.
בעיתון האיטלקי קוריירה דלה סרה זיהו את המחבל המתאבד כאלג'ירי בשם פהדל נאסים. חשודים אחרים כללו בעת'יסטים, מיליטנטים סונים וארגונים שונים.
אפולוגטיקה
אָפּוֹלוֹגֶטִיקָה היא העיסוק האנושי בהגנה שיטתית על עמדה מסוימת, ספרותית, דתית, אמונית, או עקרונית. מקור המילה הוא ביוונית - ἀπολογία, ומשמעותה המקורית היא הגנה באמצעים צבאיים על עמדת חיילים.
המושג השתרש בהשאלה בעיקר בענף התאולוגיה, ובעיקר זו הנוצרית, במשמעות של הגנה אינטלקטואלית על עיקרי האמונה והוכחת אמיתותה. מבחינים בין אפולוגטיקה לבין ספרות פולמוס שהיא לא הגנתית אלא אגרסיבית. המונח משמש להביע צידוק אינטלקטואלי-לוגי, באמצעים רטוריים, לתפיסה, אמונה, מערכת ערכים ותורה פילוסופית.
יוהנס דידריק ואן דר ואלס
יוהנס דידריק ואן דר ואלס (23 בנובמבר 1837 - 8 במרץ 1923) היה פיזיקאי הולנדי וחתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1910, שעסק בתחום התרמודינמיקה. ואן דר ואלס נודע בעיקר בזכות עבודותיו בנושא משוואת המצב בגזים ונוזלים, המתארת את הקשר בין טמפרטורה, לחץ ונפח בחומרים אלה. בנוסף לכך, קרויים על שמו מושגים שונים בפיזיקה ובכימיה, כגון קשרי ואן דר ואלס, רדיוס ואן דר ואלס, גז ואן דר ואלס ומשוואת המצב של ואן דר ואלס.
יוהנס דידריק ואן דר ואלס, בנם של יאקובוס ואן דר ואלס ואליזבת' ואן דר בורג, נולד בעיר ליידן שבהולנד. כשבגר עבד כמורה בבית ספר, ולאחר מכן התקבל ללימודים אקדמיים, וזאת למרות ידיעותיו המעטות בשפות קלאסיות. הוא למד בין השנים 1862 ל-1865, ורכש תארים אקדמיים בתחומי המתמטיקה והפיזיקה. בשנת 1864 נשא לאישה את אנה מגדלנה סמית', והשניים היו להורים לשלושה בנים ובת.
בשנת 1873 הוא השלים עבודת דוקטורט, באוניברסיטת ליידן, תחת הנחייתו של פיטר רייקה. העבודה שבזכותה קיבל את תואר הדוקטור, "על התכונות המחזוריות של החומר בפאזה הגזית והנוזלית" (Over de Continuïteit van den Gas-en Vloeistoftoestand), הייתה בעלת חשיבות רבה משתי בחינות עיקריות:
ביוגרפיה
יוהנס דידריק ואן דר ואלס נולד בליידן, הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה, ב-23 בנובמבר 1837, בנם של יאקובוס ואן דר ואלס ואליזבת' ואן דר בורג. יוהנס דידריק היה הבכור מבין עשרה ילדים, ארבע בנות ושישה בנים. יאקובוס היה נגר, ועקב ההכנסה הצנועה של משפחתו, היה יכול יוהנס להסתמך כלכלית למשפחתו רק עבור חינוך יסודי. ליוהנס לא היו המשאבים עבור חינוך באוניברסיטה והוא עבד מדי יום עבור הרווחת פרוטות לפת לחם עד אשר היה בן 25.
נוסף על כך, לא חונך בלימוד השפות הקלאסיות (לטינית ויוונית עתיקה), אשר נדרשו כידע מקדים מחייב באוניברסיטאות בהולנד באותם הימים.
לאחר סיום לימודיו היסודיים, התמחה ואן דר ואלס בעבודה כמורה בבית ספר. למעשה, מאז המאה ה-18 המאוחרת, אישים ציבוריים נודעים בחברה ההולנדית נהגו להיות לעיתים גם מעורבים בתוך מערכת החינוך הציבורי. הקהילה העירונית של ליידן תרמה מכספה לבניית בית ספר בן שלוש שנים לערבים שעסק בעיקר בחקר התעשייה ואשר תרם לואן דר ואלס להמשיך בלימודיו. מ-1862 החל ואן דר ואלס ללמוד באופן חלקי באוניברסיטת ליידן בזמנו החופשי כאשר משכורתו הדלה הקשתה עליו להירשם ללימודים מלאים ומנעה ממנו מלהתקבל לבחינות. הוא המשיך בלימודיו החלקיים באוניברסיטה עד 1865, ובמהלך תקופה זאת השיג תעודת מורה ציבורי במתמטיקה ופיזיקה. ב-1864 החל ללמד בדוונטר, וב-1866 עבר להאג. לבסוף התמנה למנהל בית ספר מקצועי בהאג.
כאשר עברה חקיקה לאומית לפיה תלמידים שהשלימו מסלול מדעי פטורים מלימוד השפות הקלאסיות עבור רישומם לאוניברסיטה, מיהר ואן דר ואלס לבחינות קבלה. ב-1873 קיבל דוקטורט עם השלמת התזה שלו: "על ההמשכיות של מצבי הצבירה הגז והנוזל" (s Over de Continuïteit van den Gas- en Vloeistoftoestand), אשר בתוכה קבע את משוואת המצב ואן דר ואלס. בהמשך לקביעת המשוואה, הפיזיקאי ג'יימס קלרק מקסוול רשם בביטאון "הטבע" כי: "אין ספק שבקרוב יהיה השם ואן דר ואלס מהשמות המובילים במדע המולקולרי." בהמשך לקביעת משוואת המצב זכה ואן דר ואלס בפרס נובל לפיזיקה ב-1910.
בשנת 1876 התמנה לפרופסור לפיזיקה באוניברסיטת אמסטרדם, שאך נוסדה. הוא אחז במשרה עד אשר יצא לגמלאות בשנת 1908. בשנת 1881 נפטרה אשתו אנה מגדלנה סמית משחפת בגיל 34 והותירה אחריה את בעלה שהתאלמן ואת ארבעת ילדיהם.
ואן דר ואלס גזר גם את "חוק המצבים ההדדיים" בשנת 1880 הנחשב לגילוי הגדול השני שלו. גילוי חוק זה הוביל לשלד הכללי של משוואת מצב החלה על כל החומרים בהתבסס על הפרמטרים הנתונים שלהם. חוק זה הנחה את הניסויים שהובילו בסופו של דבר להנזלת מימן על ידי ג'יימס דבאר בשנת 1898 והליום (הגז האחרון שעבר תהליך עיבוי) על ידי האיקה קמרלינג אונס בשנת 1908. האחרון היה תלמידו של ואן דר ואלס שהמשיך בדרכו וזכה גם הוא בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1913. בשנת 1890 פרסם ואן דר ואלס מסה על תורת הפתרונות היחסיים, אשר שילבה את משוואת המצב שלו עם החוק השני של התרמודינמיקה.
בשנת 1923 נפטר ואן דר ואלס בגיל 85 בביתו אשר באמסטרדם. הוא נפטר שנה אחת לאחר מות בתו, המשוררת ז'קלין אליזבת'. רבים מצאצאיו של ואן דר ואלס המשיכו בדרכו בחקר המדעים.