cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הסר חבר: רשת אפלה
הפצה
הקרנת הבכורה התקיימה במסגרת מקבץ סרטי חצות של פסטיבל SXSW ב-9 במרץ 2018. ברשימת הסרטים המוקדמת, הסרט נרשם "ללא כותרת" (Untitled), ורק סמוך למועד ההקרנה חשף ג'ייסון בלאם את השם הסופי. שם הסרט הוחלף כדי למנוע בלבול עם הקומדיה השחורה "Game Night" (נקראת בעברית "לילה בטירוף") שיצאה גם היא באותו זמן. בפסטיבל הסרטים הבינלאומי "פנטזיה" שהתקיים בחודש יולי באותה שנה, כבר הוצג הסרט בשם זה ובאותה גרסה, אולם באפריל קודם לכן, הוקרן הסרט בערב פתיחת פסטיבל סרטי האימה "Overlook" בניו אורלינס, לואיזיאנה, עם סוף שונה לגמרי מהגרסה שהוצגה בשני הפסטיבלים האחרים.
סמוך למועד יציאת הסרט לקהל הרחב ב-20 ביולי 2018, נודע שלבתי הקולנוע בארצות הברית יופצו שתי הגרסאות עם שני הסופים השונים שיוקרנו באופן אקראי והצופים לא יוכלו לדעת באיזה סוף צפו. הדבר נחשף בעקבות ציוצי טוויטר של מקריני סרטים. כאשר נשאל, סוסקו ענה שלא ידוע לו על כך, אולם זוהי החלטה שיווקית שאין לו חלק בה. הוא הסביר ששלב הפוסט-פרודקשן היה מוזר והפכפך, עם שינויים רבים וגדולים, כולל בחודשיים האחרונים שלפני גמר הסרט, עד כדי כך שלעיתים הקהל בהקרנות המבחן ראה סוף אחר בכל הקרנה. "בלאמהאוס" סירבו להגיב. השחקן קולין וודל אמר שלשחקנים ידוע על סוף אחד בלבד. עם זאת, וודל אמר שסוסקו צילם מספר גרסאות, וייתכן שהשאיר אפשרות ש"בלאמהאוס" ישמרו סוף שני סודי. מקריני סרטים בבתי קולנוע הציגו הנחיות שקיבלו לקראת צאת הסרט, ובהן אזהרה מפורשת שלסרט יש שני סופים שונים, ועליהם להמתין להנחיות נוספות.
ב-2 באוקטובר 2018 הופץ "הסר חבר: רשת אפלה" בפורמטים של DVD ו-Blu-ray, וב-16 בחודש הופץ לצפייה ביתית בוידאו על פי דרישה, באמצעות חברת Universal Pictures Home Entertainment. פורמט ה-Blu-ray כלל את שתי גרסאות הסיום, וסוף חלופי שלישי שלא הופץ לקולנוע.
הכנסות וביקורות
במאגר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes, הסרט קיבל 59% דעות חיוביות על בסיס 111 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 5.6 מתוך 10. באתר Metacritic קיבל הסרט ציון 53 על בסיס 26 ביקורות שהוגדרו "מעורבות או ממוצעות". בסקר דעת קהל של חברת CinemaScore נתנו הצופים דירוג C בסולם +A (גבוה ביותר) עד F (נמוך ביותר), ציון נמוך שמאפיין בדרך כלל סרטי אימה ממוצעים. באתר הסקרים PostTrak נתנו הצופים דירוג כללי חיובי-נמוך של 59%, כאשר צופים גילאי 25 ומטה, שהיוו את רוב הקהל, דירגו את הסרט בציון 64%.
קייטלין טיפאני כתבה שזהו סרט חכם, קודר ומעניש, וככל שהוא מתקדם לתוך הרגעים הברוטליים באופן שערורייתי, הוא נעשה אפל יותר ולא מאט כדי להסביר לצופים עבור מה הם בדיוק נענשים. טיפאני משבחת את הכימיה בין השחקנים ואת השימוש בסודות היום-יומיים והנסתרים של תוכנות מחשב בלתי צפויות, דבר המאפשר עלילה מורכבת עם תפניות לא צפויות, יחסית לסרט הראשון. באופן דומה, ג'ייקוב הול כתב שמדובר בסרט אכזרי המהווה התפתחות חכמה של הסרט הראשון. בביקורת ב"אינדפנדנט", ג'פרי מקנאב הביע את דעתו שגם אם זהו סרט ניצול מציצני ומרושע, הוא עשוי באופן חכם ומבריק המספר את העלילה בסגנון מקורי.
בישראל, אור סיגולי שיבח את איכות המשחק והצליל, ואף שמבחינתו לא מדובר בפסגת הז'אנר, הסרט עושה שימוש אפקטיבי בעולם שבו אנו חיים, לטובת מעשיית מתח וחרדה.
אפשרות לסרט שלישי בסדרה
ביולי 2018 נשאל הבמאי-תסריטאי סטיבן סוסקו אם יהיה "הסר חבר 3". הוא השיב "ייתכן", רמז שיש לו עניין בכך והרחיב לגבי הסוגה הקולנועית המוגדרת כ"סרט צג מחשב", אשר טימור בקממבטוב מכנה "סרט חיים על הצג", דהיינו, סרט שעלילתו נחשפת כולה על צג מחשב. סוסקו הוסיף שבמיוחד בסרטי אימה, חשוב שהסרט ישאיר את הצופים עם שאלות, משום שאי-בהירות מעניינת תמיד.
השחקן קולין וודל, שמגלם את מטיאס, הביע את דעתו שאם יהיה סרט שלישי בסדרת "הסר חבר", יש לזנוח את השימוש בלפטופים ובסקייפ כאמצעי תקשורת חברתית. וודל הסביר שצעירים עד גיל 25 ממעטים יותר ויותר להתקשר באמצעים אלה, עושים בטלפונים סלולריים את מה שנעשה עד היום במחשבים, ותוכנת FaceTime היא "הדבר הבא". לכן, אם "בלאמהאוס" רוצים שהסרט השלישי (בהנחה שיופק) יהיה אקטואלי, והסדרה תהיה מעודכנת, צריך למצוא דרך יצירתית לעבור ממחשבים לטלפונים סלולריים כדי שהסרט יהיה רלוונטי ומפחיד יותר עבור בני דור ה-Y. למעשה, הסרט הנוכחי כבר עשה צעד קדימה בכיוון הזה, כאשר מטיאס ואמאיה המשיכו לשוחח באמצעות טלפונים חכמים בהיותם מחוץ לבית.
יצחק ברקוביץ
יצחק שמואל הלוי ברקוביץ (נולד ב-1953) הוא רב יהודי אורתודוקסי ישראלי יליד ארצות הברית, ראש ישיבה, ראש כולל ופוסק. הוא שימש כמשגיח בישיבת אש התורה ופוסק ב-EYAHT, המכללה ללימודי יהדות של אש התורה לנשים. הוא בנה לעצמו מוניטין של נואם במשפט העברי ובנושאים פילוסופיים, ומורה דרך למאות צעירים וצעירות בעלי תשובה דוברי אנגלית. בשנת 2001 הקים את כולל ירושלים, תוכנית הסמכה והכשרה לרבנות המכינה את התלמידים לתפקידי תנועת קירוב ברחבי העולם. בשנת 2019 מונה לראש ישיבת אש התורה בירושלים. כמו כן, הוא משמש כראש כולל של רשת כוללי ערב בינלאומית המנוהלת על ידי לינת הצדק: המרכז לערכי היהדות בישראל ובארצות הברית, המפיץ את המודעות להלכות מצוות שבין אדם לחברו.
ברקוביץ' נחשב ל"פוסק הלא רשמי" של עולם הקירוב. הוא מוכר לקהל בינלאומי בזכות השיעורים שהוא מוסר בטלפון וספרי שמירת הלשון שהוציא עבור הקרן למורשת חפץ חיים.
ראשית חיים וחינוך
יצחק שמואל הלוי ברקוביץ הוא בנם היחיד של אריה לייב הלוי וחנה ברקוביץ, שניהם ניצולי שואה. אבותיו הן מצד אביו והן מצד אמו היו חסידים, ובהם סבא רבא מצד אביו, רבי פנחס צימטבוים, אב בית דין אוראדיה.
הוא גדל בשכונת בורו פארק בברוקלין, ניו יורק, שבה היו אז מיעוט ישיבות חסידיות, ובשל כך נרשם ברקוביץ לישיבות תורת אמת-קמינץ בעלת אוריינטציה ליטאית. בגיל 20 יצא לארץ ישראל ללמוד בישיבת מיר בירושלים, שם למד אצל רבי נחום פרצוביץ. הוא יצר קשרים עם הפוסקים הירושלמיים רבי יוסף שלום אלישיב ורבי ישראל יעקב פישר. הוא התחתן בגיל 28.
קריירה
לאחר עשר שנים במיר, בשנת 1983, התבקש ברקוביץ על ידי הרבנית דנה וינברג ללמד הלכה בסמינר החדש שלה, EYAHT, מכללת אש התורה למדעי היהדות לנשים. בעלה של וינברג, הרב נח וינברג, מינה אותו לתפקיד משגיח בישיבת אש התורה בהעיר העתיקה. במהלך 16 שנות עבודתו באש התורה, פיתח ברקוביץ את תוכנית ההסמכה לרבנות של הישיבה, אותה סיימו בהצלחה מאות תלמידים.
בשנת 2001 עזב ברקוביץ' את אש התורה כדי לייסד את כולל ירושלים, תוכנית הסמכה והכשרה לרבנות הנמשכת שלוש שנים ומכינה רבנים ומדריכי קירוב לשרת קהילות בפזורה היהודית. ברקוביץ הוא ראש הכולל. מאות מתלמידיו ממלאים תפקידים בולטים ברחבי העולם. בערבים הופך הכולל לבית מדרש לתלמידים מבוגרים מישיבות מיר ובריסק הרואים בברקוביץ סמכות הלכתית.
בשנת 2017 חזר ברקוביץ לאש התורה ושימש כסמכות הלכתית בישיבה. באוגוסט 2019 הוא מונה לראש הישיבה, תפקיד שהיה פנוי מאז פטירתו של המייסד הרב נח וינברג ב-2009. בשנת 2019 היו בישיבה למעלה מ-600 תלמידים, ומבקרים בהיקף של קרוב ל-200,000 בשנה. ברקוביץ מעביר שיעורי תורה יומיים לכל הרמות ועוסק בשינוי מבנה תוכנית הלימודים בישיבה.
תפקידים אחרים
בשנת 2001 החל ברקוביץ לשמש כראש כולל לינת הצדק, כולל המוקדש ללימוד הלכות בין אדם לחבירו. התלמידים שסיימו תוכנית הדו-שנתית בכולל הקימו כולל ערב בנושא. הכולל, שהוקם והובל על ידי הרבנים פסח פרידמן וצבי מילר, המשיך להתרחב והתפתח ל"לינת הצדק: המרכז לערכים יהודיים", המפיץ חומרי לימוד שונים בנושא עבור כוללים, בתי ספר, בתי כנסת, ארגוני הסברה ויחידים ברחבי הארץ והעולם. ברקוביץ משמש נשיא וראש הכוללים של רשת הכוללים הבינלאומית של לינת הצדק ושאר תוכניות הלימוד שלה. בנוסף, הארגון פרסם תשעה כרכים מכתביו של ברקוביץ על הלכות בין אדם לחבירו.
בשנת 2009 הפך ברקוביץ לנשיא ארגון הצדקה 'תורה לייב' שבסיסו בבריטניה. הוא גם הנשיא של הארגון הבינלאומי Jewish Futures, פלטפורמה שנוצרה כדי לאחד ארגונים ויוזמות חינוכיות מגוונות, כדי להבטיח עתיד יהודי והמשכיות יהודית.
מומחיות הלכתית
ברקוביץ הוא סמכות מובילה בהלכות בין אדם לחברו. ידוע במומחיותו בהלכות איסור לשון הרע והיה שותף לכתיבת "חפץ חיים: שיעור יומי" (כרך ב'). הוא הקליט אלפי הרצאות מוקלטות במגוון עצום של נושאים הלכתיים ותלמודיים. הוא עונה בקביעות לשאלות הלכתיות מרחבי העולם, ומתייחס לנושאים "מכשרות ועד גיור הלכתיות הנובעות מבעיות אורח חיים אלטרנטיבי ".
ברקוביץ הוא המרא דאתרא של שכונת סנהדריה המורחבת בירושלים, בה הוא מתגורר.
פרננדו שפר
פרננדו מולנברג שפר (בפורטוגזית: Fernando Muhlenberg Scheffer; נולד ב-6 באפריל 1998) הוא שחיין ברזילאי, זוכה מדליית ארד אולימפית (טוקיו 2020) במשחה ל-200 מטר חופשי, אלוף עולם (בריכת 25 מטר) (האנגג'ואו 2018) ושיאן עולם (הנוכחי, 2021) במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.
ביוגרפיה
שפר נולד וגדל בקאנואס, ריו גראנדה דו סול.
2016
באליפות העולם (בריכת 25 מטר), שנערכה בוינדזור, אונטריו, קנדה בדצמבר 2016 הוא סיים במקום 25 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:45.54 דקות, במקום 33 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:47.42 דקות ובמקום 40 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 48.67 שניות.
2018
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בטוקיו, יפן באוגוסט 2018 הוא סיים פעמיים במקום רביעי, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:46.12 דקות ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:11.65 דקות, כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:44.87 דקות, התוצאה השנייה בטיבה באליפות. נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:50.55 דקות.
אלוף ושיאן עולם (בריכת 25 מטר)
באליפות העולם (בריכת 25 מטר), נערכה בהאנגג'ואו, הרפובליקה העממית של סין בדצמבר אותה שנה הוא זכה במדליית זהב במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי שליחים, ביחד עם לואיז אלטמיר מלו, לאונרדו קואלו סנטוס וברנו קורייה בשיא עולם חדש של 6:46.81 דקות, לפני רוסיה (6:46.84 דקות) וסין (6:47.53 דקות), כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:40.99 דקות, התוצאה השנייה בטיבה באליפות, מאית השנייה איטי מחברו לנבחרת ברנו קורייה (1:40.98 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:39.40 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע שיא דרום אמריקה חדש של 3:39.10 דקות.
2019
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו שבקוריאה הדרומית ביולי 2019 הוא סיים במקום שביעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:07.64 דקות, כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:45.97 דקות. בשלב המוקדמות הרביעייה מברזיל קבעה שיא דרום אמריקה חדש של 7:07.12 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום תשיעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:45.83 דקות, 8 מאיות השנייה איטי מעלייה למשחה הגמר.
אלוף הפאן אמריקה
שבועיים לאחר מכן, ב שנערכו בלימה, פרו בתחילת אוגוסט אותה שנה הוא זכה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:46.68 דקות ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשיא משחקים חדש של 7:10.66 דקות. מדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:49.60 דקות.
מדליית ארד אולימפית
באולימפיאדת טוקיו (2020) זכה שפר במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא דרום אמריקה חדש של 1:44.60 דקות, אחרי תומאס דין (1:44.22 דקות) ודנקן סקוט (1:44.26 דקות), שניהם מבריטניה. כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא דרום אמריקה חדש של 1:45.05 דקות ועלה מהמקום השני לשלב חצי הגמר. בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 1:45.71 דקות ועלה מהמקום השמיני למשחה הגמר. נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:08.22 דקות, כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 1:45.93 דקות.
אלויס שונבורג-הרטנשטיין
אדוארד אלויס מריה אלכסנדר קונרד פון שונבורג-הרטנשטיין (בגרמנית: Eduard Alois Maria Alexander Konrad Schönburg-Hartenstein; 21 בנובמבר 1858 – 20 בספטמבר 1944) היה מפקד בכיר בצבא האוסטרו-הונגרי במלחמת העולם הראשונה. ב-1934 כיהן תקופה קצרה כשר הביטחון של אוסטריה.
תחילת דרכו
שונבורג-הרטנשטיין נולד ב-21 בנובמבר 1858 בעיר קרלסרוהה שבממלכת פרוסיה (כיום גרמניה). אביו היה אלכסנדר פון שונבורג-הרטנשטיין, שהיה שגריר האימפריה האוסטרית בפרוסיה. אמו הייתה הנסיכה קרולינה, בתו של אלויס השני, נסיך ליכטנשטיין. משפחת שונבורג הייתה משפחת אצולה עשירה, שהחזיקה באדמות רבות בסקסוניה ואוסטריה, ונחשבה לאחת המשפחות היותר מכובדות בחצרות המלוכה של פרוסיה ואוסטריה. כבן בכור, הוא זכה לחינוך מעולה, אך נוקשה וקפדני. הוא התחנך בבית ספר ישועי בקלסבורג, ולאחר מכן בבית ספר לצוערים בדרזדן. לאחר לימודו עבר לווינה יחד עם משפחתו, ובשנת 1877 התגייס לצבא האוסטרי כלוטננט.
בין 1882–1883 הוא השתתף בקורס לרכיבה צבאית בווינה, ובשנת 1884 הועלה לדרגת אובר-לויטננט. בשנת 1889 הועלה לדרגת האופטמן, הועבר למשרד המודיעין, והיה קשור לענייני מודיעין הנוגעים בקיסרות הגרמנית. עוד באותה שנה הועלה לדרגת מיור, נשלח כמיופה כוח צבאי בשגרירות האוסטרית בברלין, ומונה לשלישו האישי של הקיסר פרנץ יוזף. בשנת 1896 מת אביו, ותוארי האצולה שלו כמו גם ניהול האדמות המשפחתיות ומושב בפרלמנט. בשנת 1898 הוא נבחר להיות סגן נשיא הפרלמנט, תפקיד שהחזיק בו עד 1918. לבקשת הקיסר מונה לנשיא הצלב האדום האוסטרי, תפקיד בו החזיק עד 1913. מתוקף תפקידו זה, פעל רבות במהלך, ועל כך הוענק לו בשנת 1903 אות מסדר גיזת הזהב האוסטרי. ב-5 בינואר 1901 הוא הועלה לדרגת אוברסט, וב-8 בפברואר 1909 הועלה לדרגת מיור-גנרל.
מלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה למפקד בריגדת החי"ר ה-11. הוא השתתף בקרב גליציה, ומאוחר יותר הועבר לפקד על הבריגדה ה-88. ב-26 באוקטובר 1914 הועלה לדרגת לוטננט-פילדמרשל, השתתף במצור על פשמישל, והצטיין בקרב לימנובה. ב-26 בדצמבר של אותה שנה מונה למפקד הדיוויזיה השישית, והעביר את החורף בהרי הקרפטים. עם תחילת שנת 1915 הוא השתף במתקפת הקרפטים, ובסוף אפריל של אותה שנה קיבל את הפיקוד על קורפוס מיוחד שעד מהרה זכה לשם "קורפוס שונבורג". הוא פיקד על הקורפוס שלו במהלך מתקפת גורליצה-טרנוב, אולם בנובמבר הוחזר לפקד על הדיוויזיה השישית והועבר לחזית האיטלקית. הוא השתתף בקרב דוברדו.
בתחילת יולי 1916 הוא קיבל את הפיקוד על הקורפוס ה-20. חודש לאחר מכן הוא קודם לדרגת גנרל חיל הפרשים, והשתתף בקרבות הנהר איזונצו. הקורפוס שלו הגן על מונטה סן גבריאלה, ועד אוקטובר 1917 התקיפו אותו האיטלקים מספר פעמים, אולם תמיד נסוגו באבדות כבדות. הוא נהג להעמיד את עצמו בחזית הקרב כדי לעודד את אנשיו המותשים, ועל כך הוענק לו לאחר המלחמה הצלב הצבאי של מריה תרזה. באמצע פברואר 1918, קרל הראשון, קיסר אוסטריה, שהבחין במצב הירוד של בית המלוכה ובריקבון הפוליטי ששרר בקיסרות, השתעשע ברעיון להקים משטר חדש באמצעות הצבא שעדיין נותר נאמן לו. באמצע פברואר של אותה שנה, שונבורג נקרא לווינה, ונפגש עם הקיסר. להפתעתו, הקיסר הודיע לו שהוא מועיד לו את תפקיד ראש הממשלה לאחר ההפיכה המתוכננת, והפקיד בידיו את המשימה לארגן פיקוד צבאי חזק בעורף. עם זאת, בסופו של דבר נטש הקיסר את התוכנית, ואפשר לשונבורג המאוכזב לחזור אל חייליו בחזית.
במהלך קרב הנהר פיאווה ביוני 1918, נפצע שונבורג מרסיס פגז שפגע בבטנו. ב-16 ביולי לאחר תקופה קצרה בבית החולים, הוא קיבל פיקוד על הארמייה השישית. הארמייה הייתה חלשה, ולא הצליחה לעמוד בהתקפות הצבא האיטלקי שתוגבר ביחידות של צרפת בריטניה וארצות הברית. ב-1 בנובמבר הוא נסע שוב לווינה, לנוכח ההתפתחויות הפוליטיות האחרונות שסיכנו את מעמדו של הקיסר, ויחד עם סבטוזר בורוייביץ' שקל לבצע הפיכה צבאית. תוכנית זו לא נראתה עוד ברת מימוש, וב-5 בנובמבר הוא חזר אל מפקדת הארמייה השישית. הוא מצא אותה עם קצינים מעטים, ומעט מאוד חיילים. יום לאחר מכן הודיע הקיסר על פיזור הצבא, ולשונבורג לא נותר כוח לפקד עליו. עם זאת, ב-11 בנובמבר הוא הועלה לדרגת גנרל-אוברסט, הנמוכה מגנרל אך הזוטרה מפילדמרשל. הוא היה האחרון שניתנה לו דרגה זו. עוד באותו היום הודיע הקיסר על התפטרותו. ב-16 בנובמבר פרש שונבורג מהצבא.
אחריתו
ביתו בווינה הוחרם, וממשלת צ'כוסלובקיה הפקיעה את אחוזותיו במוראביה. הוא עדיין נותר דמות משפיעה במדינה וחלם על חזרה לשלטון של בית הבסבורג. בין השנים 1928–1930 הוא ערך מספר ביקורים אצל בני משפחת המלוכה הגולים בפורטוגל. ב-21 בספטמבר 1933 מונה בידי אנגלברט דולפוס למזכיר המדינה לענייני צבא, ובין 12 במרץ ל-10 ביולי 1934 החזיק בתפקיד שר הביטחון הפדרלי. מבחינה פוליטית הוא היה איפה האחראי על פעולות הצבא במהלך מלחמת האזרחים האוסטרית. לאחר שהתייאש מחזונו להפוך את צבא אוסטריה לצבא א-פוליטי, ולהפוך את אוסטריה למונרכיה, הוא פרש לביתו בהרטנשטיין שבגרמניה, ומת שם ב-20 בספטמבר 1944.
בוב מתיאס
ביוגרפיה
מתיאס נולד וגדל בטולרי, קליפורניה.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת לונדון (1948) זכה מתיאס במדליית זהב בקרב עשר בתוצאה של 7139 נקודות (6628 נקודות), לפני איגנק היינריך מצרפת שקבע תוצאה של 6974 נקודות (6559 נקודות) ובן ארצו פלויד סימונס שקבע תוצאה של 6950 נקודות (6531 נקודות) ובכך היה לאלוף האולימפי הצעיר ביותר באתלטיקה במשחקים האולימפיים.
שיאן עולם
בתחרות שנערכה בעיר מגוריו ב-30 ביוני 1950 קבע מתיאס בקרב עשר שיא עולם חדש של 8042 נקודות (7287 נקודות), שיפור לשיאו בן ה-14 שנים של בן ארצו גלן מוריס שקבע תוצאה של 7900 נקודות (7254 נקודות).
באולימפיאדת הלסינקי (1952) הגן מתיאס על תוארו וזכה במדליית זהב בקרב עשר בשיא עולם חדש של 7887 נקודות (7592 נקודות), לפני חבריו לנבחרת ארצות הברית, מילט קמפבל שקבע תוצאה של 6975 נקודות (6948 נקודות) ופלויד סימונס שקבע תוצאה של 6788 נקודות (6903 נקודות) ובכך היה לאתלט קרב עשר הראשון בהיסטוריה (מתוך שניים), שזכה פעמיים ברציפות בקרב עשר במשחקים האולימפיים.
פוליטיקה
מתיאס היה חבר המפלגה הרפובליקנית ובשנים 1967 עד 1975 כיהן כנציג המחוז ה-18 של קליפורניה בבית הנבחרים של ארצות הברית.
טאטא טיאגו
טאטא טיאגו (בהינדית: टाटा टियागो, באנגלית: Tata Tiago) היא מכונית סופרמיני המוגדרת כ"מכונית עירונית" מתוצרת יצרנית הרכב טאטא מוטורס, אשר מיוצרת משנת 2016 בהודו.
קוריולינק
קוריולינק (בקוריאנית: 고려링크) היא חברת סלולר צפון קוריאנית. החברה מוחזקת על ידי Cheo Technology, מיזם משותף בין Orascom Telecom Media and Technology Holding (OTMT) המצרית אשר מחזיקה ב-75% מהמניות, לבין שירות הדואר של קוריאה הצפונית (KPTC) בבעלות המדינה. קוריולינק החלה את דרכה בשנת 2008 והייתה מפעילת ה-3G הסלולרית הראשונה בקוריאה הצפונית.
החברה מציעה שירותי תקשורת בפיונגיאנג ובחמש ערים נוספות וכן לאורך שמונה כבישים מהירים ומסילות רכבת. מספרי טלפון ברשת מקבלים קידומת 1912(0) 850+. על אף היותה רשת 3G, אין גישה לאינטרנט (רק אינטרנט) עבור משתמשים ביתיים. עם זאת, נכון לאפריל 2014, קיימת גישה לאינטרנט סלולרי לזרים עם מהירות מוגבלת.
היסטוריה
בינואר 2008 קיבלה Orascom Telecom Holding את הרישיון להקים רשת סלולרית דור שלישי בצפון קוריאה. קוריולינק פרסה את רשת ה-3G שלה כדי לכסות תחילה את פיונגיאנג, שאוכלוסייתה מונה יותר משני מיליון איש, עם תוכנית שאפתנית להרחיב את הכיסוי שלה לכל המדינה.
ההתקשרות שיצאה לדרך עם קוריולינק הייתה מהלך שנוי במחלוקת עבור Orascom שבסיסה במצרים מכיוון שצפון קוריאה הייתה תחת סנקציות בינלאומיות מאז שהובילה ניסויים גרעיניים ב-2006.
בהשקת הרשת בדצמבר 2008, היו 5,300 מנויים. ביוני 2009 דיווחה Orascom על 47,873 מנויים ביוני 2009, ולאחר מכן על 432,000 מנויים צפון קוריאנים בדצמבר 2010, עלייה ל-809,000 עד ספטמבר 2011, ומעבר למיליון עד פברואר 2012. באפריל 2013, מספר המנויים התקרב לשני מיליון. בשנת 2011, ל-99.9% מלקוחות Koryolink הייתה גישה לדור שלישי.
ב-2015 מספר המנויים עלה על שלושה מיליון והרשת הייתה רווחית. עם זאת, ממשלת קוריאה הצפונית סירבה לאפשר העברת רווחים מקוריאה הצפונית Orascom ואף פתחה חברת סלולר שנייה (Kangsong Net) שתתחרה בקוריולינק. כתוצאה מכך דיווחה אורסקום בתוצאה הכספית שלה, כי איבדה שליטה על פעילותה של קוריולינק.
בעקבות החמרת הסנקציות על צפון קוריאה על ידי מועצת הביטחון של האו"ם, Orascom קיבלה בספטמבר 2018 החרגה לטובת המשך פעילות עם קוריולינק בקוריאה הצפונית.
שימוש על ידי זרים
ב-26 בפברואר 2013, קוריולינק הפכה את שירות האינטרנט לזמין עבור זרים בעלות של 192$ עבור 2GB; כחודש לאחר מכן, ב-29 במרץ השירות הופסק. גורם רשמי של קוריולינק הצהיר ששירות האינטרנט זמין עבור תושבים לטווח ארוך כמו צוותים דיפלומטים. כיום שירות האינטרנט זמין לזרים אך מנוטר.
שליטה ממשלתית
בפברואר 2012, הממשלה הכחישה שאסרה שימוש באינטרנט במהלך תקופת האבל של קים ג'ונג-איל.
בספטמבר 2014, קוריולינק תיקנה פרצה שאפשרה למשתמשים המקומיים שלה לקבל שיחות בינלאומיות וגישה לאינטרנט המיועדת לתיירים בלבד.
פטרי פסאנן
פטרי פסאנן (בפינית: Petri Pasanen, נולד ב-24 בספטמבר 1980 בלאהטי שבפינלנד) הוא כדורגלן עבר פיני ששיחק בעמדות הבלם והמגן. את רוב שנות הקריירה שלו העביר פסאנן בלאהטי, באייאקס אמסטרדם ובורדר ברמן. לפסאנן 76 הופעות במדי נבחרת פינלנד.
קריירת מועדונים
פסאנן החל את הקריירה בלאהטי בשנת 1996, ובעונת 1998 היה שותף לעליית הקבוצה לליגת העל הפינית. פסאנן שיחק במועדון עוד שתי עונות נוספות, בהן היה שחקן הרכב קבוע, למעט שתי תקופות השאלה קצרות לקבוצת המנלינה הפינית. בשנת 2000 עבר פסאנן לאייאקס אמסטרדם, והצלחתו בקבוצה הייתה מיידית, אך נעצרה באוגוסט 2001 כאשר שבר את רגלו, והחמיץ כמעט את כל עונת 2001/02. חבריו של פסאנן זכו בלעדיו בדאבל, כשהקבוצה זכתה באליפות ליגת העל ההולנדית בפער של חמש נקודות מהסגנית פ.ס.וו. איינדהובן, ובגביע ההולנדי. בעונת 2002/03 היה פסאנן שותף להגעתה של אייאקס לרבע גמר ליגת האלופות, אך בעונת 2003/04 ירד מעמדו בקבוצה, ובפגרת החורף הושאל לפורטסמות' מהפרמייר ליג, שם ערך 12 הופעות ליגה, וסיים עם הקבוצה במקום ה-13 בליגה. מאמנו של פסאנן בפורטסמות', הארי רדנאפ, רצה לרכוש את השחקן מאייאקס בתום העונה, אך לטענתו, אייאקס דרשה מחיר גבוה מדי.
בקיץ 2004 נמכר פסאנן לאלופת גרמניה הטרייה, ורדר ברמן, שהתחזקה לקראת משחקי ליגת האלופות. בעונתו הראשונה במועדון, סיים פסאנן עם ברמן במקום השלישי בבונדסליגה, כשהוא שיתף פעולה בהגנה עם פול סטלטרי, ולריאן איסמאל, לודוביק מאנין וכריסטיאן שולץ. בליגת האלופות, פסאנן עלה לשמינית הגמר עם ברמן, אך היה שותף מלא לשתי תבוסות מול אולימפיק ליון בשלב זה, כאשר ברמן הפסידה 3-0 בבית ו-7-2 בחוץ. בעונת 2005/06 פסאנן וברמן סיימו את הבונדסליגה במקום השני, מרחק חמש נקודות מהאלופה באיירן מינכן, וזכו בגביע הליגה הגרמנית, לאחר ניצחון 2-0 על באיירן מינכן בגמר, בו לא שיחק פסאנן. בעונת 2006/07 סיימו ברמן ופסאנן במקום השלישי בבונדסליגה, מרחק ארבע נקודות מהאלופה שטוטגרט, והודחו מליגת האלופות בשלב הבתים, והמשיכו ממנה לגביע אופ"א, שם נעצרו בחצי הגמר על ידי אספניול. בעונת 2007/08 סיימו ברמן ופסאנן במקום השני בבונדסליגה, מרחק עשר נקודות מהאלופה באיירן מינכן, ושוב סיימו את שלב הבתים בליגת האלופות במקום השלישי והמשיכו לגביע אופ"א, בו נעצרו בשמינית הגמר על ידי גלאזגו ריינג'רס. בשנה זו, נבחר פסאנן ככדורגלן השנה על ידי עיתונאי הספורט של פינלנד. בעונת 2008/09 סיימו ברמן ופסאנן במקום העשירי בלבד בבונדסליגה, אך לאחר ששוב סיימו במקום השלישי בשלב הבתים בליגת האלופות, המשיכו לגביע אופ"א ונעצרו רק במשחק הגמר, בו הפסידה ברמן 2-1 לשחטאר דונצק בהארכה. פסאנן נכנס כמחליף בדקה ה-95 של הגמר, במקומו של קלמנס פריץ. ברמן ופסאנן התנחמו בזכייה בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 1-0 בגמר על באייר לברקוזן. בעונת 2009/10 סיימו ברמן ופסאנן במקום השלישי בבונדסליגה, והודחו מהליגה האירופית בשמינית הגמר על ידי ולנסיה. עונת 2010/11 הייתה האחרונה של פסאנן בורדר ברמן. בעונה זו ברמן סיימה במקום ה-13 בבונדסליגה, וסיימה את שלב הבתים בליגת האלופות במקום האחרון. בתום עונה זו, לאחר שנגמר חוזהו בקבוצה, עזב פסאנן את ורדר ברמן לאחר שבע עונות, בהן ערך 144 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים, וחתם ברד בול זלצבורג על חוזה לעונה אחת.
איריס ברנע
ביוגרפיה
ב-1999 שיחקה בסדרה "מנדל וגורנשטיין חקירות בע"מ".
בסדרה "חלומות נעורים", היא שיחקה את דליה נשר, אמה של רונה (הילה פלדמן). בטלנובלה "לגעת באושר", גילמה את נעמי סופר.
פטרי פסאנן
קריירה בינלאומית
פסאנן ערך את הבכורה במדי נבחרת פינלנד בשנת 2000, במשחק מול נבחרת אירלנד. פסאנן ערך 76 הופעות במדים הלאומיים, האחרונה הייתה בשנת 2013, ושימש קפטן כאשר יארי ליטמנן וסמי הופיה לא היו בסגל. פסאנן לא הצליח להגיע עם פינלנד לטורניר גדול כלשהו.
איריס ברנע
ביוגרפיה
בקולנוע שיחקה בסרטים "להיות כוכב", "הפרויקט של פיטר שמייכל" (בתפקיד מנהלת בית ספר) ורגליים קרות (בתפקיד אם החתן).
פטרי פסאנן
קריירה בינלאומית
לפסאנן יש שש הופעות במדי נבחרת הקטרגל של פינלנד, בהן הבקיע שני שערים.
איריס ברנע
ביוגרפיה
בנוסף, הופיעה בתפקידי אורח בסדרות "שמש" ו"החיים זה לא הכל".
פטרי פסאנן
תארים
עם אייאקס אמסטרדם:
איריס ברנע
ביוגרפיה
היא נשואה לעודד ברנע. בניהם הם השחקנים איתי ברנע, עומר ברנע ורום ברנע. מתגוררת עם משפחתה במושב בן שמן ובעלת מתחם אירועים בשם "הבית של איריס".
פטרי פסאנן
תארים
עם ורדר ברמן:
עם רד בול זלצבורג:
תארים אישיים:
ניקולאס ספולי
ניקולאס פדריקו ספולי (בספרדית: Nicolás Federico Spolli; נולד ב-20 בפברואר 1983) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הבלם.
ניואל'ס אולד בויס
ספולי נולד ברוסאריו והחל את הקריירה במחלקת הנוער של קבוצת עיר הולדתו, ניואל'ס אולד בויס. בשנת 2005, הוא קודם לסגל הקבוצה הבוגרת. בקבוצה זו הוא היה שחקן הרכב פותח ובמהלך ארבע שנים הוא ערך למעלה ממאה הופעות.
קטניה
ב-24 ביולי 2009, כרטיס השחקן של ספולי נרכש על ידי קטניה עבור מיליון אירו בחוזה לארבע שנים. הוא כבש את שערו הראשון בליגה ב-6 בינואר 2010 בניצחון 0–1 על בולוניה. ב-14 בפברואר 2012, החוזה של ספולי הוארך עד ל-30 ביוני 2015. בתום מועד חלון העברות של אותה העונה, הוא היה קרוב כפסע לעבור לטוטנהאם מהפרמייר ליג עבור סכום של קרוב לשמונה מיליון פאונד, אך הוא החליט להישאר במדי קטניה ולהישאר עונה נוספת בקבוצה.
השאלה לרומא
ב-2 בפברואר 2015, הוא הושאל לרומא בעסקה אשר כללה אפשרות רכישה. במחזור הסיום של הליגה, שנערך ב-31 במאי, הוא ערך את הופעת הבכורה והיחידה שלו במדי הזאבים במסגרת הפסד הבית 2–1 לפלרמו. בתום העונה, אפשרות הרכישה שלו לא מומשה על ידי רומא והוא שב לקטניה.
קארפי
לאחר ששוחרר מקטניה, הוא הצטרף ב-24 ביולי 2015 לקבוצה שהעפילה לסרייה א', קארפי, בחוזה לעונה אחת עם אפשרות הארכה לעונה שנייה. לאחר ארבע הופעות בלבד במדי הקבוצה, החוזה שלו הותר ב-20 בינואר 2016.
קייבו ורונה
ב-22 בינואר 2016, קייבו ורונה הודיעה על צירופו של ספולי. לעומת זאת, ב-30 ביוני 2017, ההרפתקה של ספולי הסתיימה לאחר עונה אחת בלבד אשר כללה 31 הופעות במדי הקבוצה.
גנואה
כעבור כשבוע משחרורו מ"החמורים המעופפים", הוא חתם על חוזה בקבוצת גנואה ממחוז ליגוריה. הוא רשם את הופעת הבכורה שלו בליגה ב-17 בספטמבר בהפסד 3–2 ללאציו, כשבאותו המשחק הוא נפצע בברכו. הוא חזר לשחק ב-19 בנובמבר בניצחון החוץ על קרוטונה. הוא נשאר במדי האדומים כחולים עד לינואר 2019, כשבמהלך תקופה זו הוא רשם 30 הופעות בכל המסגרות.
קרוטונה
ב-17 בינואר 2019, קרוטונה הודיעה על השאלתו של ספולי מגנואה עד לתום העונה בעסקה אשר כללה חובת רכישה. לאחר תריסר הופעות במדי קרוטונה, חובת הרכישה מומשה על ידי האחרונה.
גשר קאלאפאט-וידין
גשר קאלאפאט וידין (ברומנית: Podul Calafat-Vidin ובבולגרית: Мост Видин-Калафат) הוא גשר מעל הדנובה, באזור הגבול בין רומניה ובין בולגריה, המקשר את העיר הרומנית קאלאפאט עם העיר הבולגרית וידין. הגשר נועד לרכבות, לכלי רכב, לרוכבי אופניים ולהולכי רגל.
הגשר כולל, בנוסף למסילת ברזל לרכבת, 4 נתיבי נסיעה למכוניות, מסלול לאופניים ושני מסלולים להולכי רגל
לה ג'ודריה (רודוס)
לה ג'ודריה הייתה הרובע היהודי של העיר רודוס, האי רודוס, יוון. לה ג'ודריה פירושה שכונת היהודים (La Djuderia) בשפת הלאדינו שפת הדיבור של יהודי רודוס.
לה ג'ודריה נמצאת בחלקה המזרחי של העיר העתיקה של רודוס, בסמוך למזח המשמש ספינות שייט. היא ממוקמת בעיקר ברחוב דוסיאדו בו נמצא כיום בית הכנסת האחרון העומד על תילו של קהילת יהודי רודוס בית הכנסת קהל שלום. בעבר פעלו שישה בתי כנסת וכן ישיבות, אך הם חרבו במהלך מלחמת העולם השנייה. היהודים עסקו בכל המלאכות, ובכלל זה מסחר, רפואה, ייצור כלי נשק, אריגה ועוד. בית הקברות היהודי שכן ברובע היהודי, אך בשנות ה-30 של המאה ה-20 ייסדו האיטלקים את בית קברות יהודי חדש מחוץ לחומות העיר העתיקה כ-1.5 ק"מ דרומית לשכונה.
כיום יש בשכונה את המוזיאון היהודי של רודוס הנמצא בבית הכנסת קהל שלום המנציח את סיפור הקהילה. הכיכר המרכזית בשכונת נקראת כיכר היהודים הקדושים, לזכר 1604 יהודי רודוס שנרצחו בשואה. על העמוד זיכרון כתוב ביוונית, עברית, אנגלית, צרפתית, איטלקית ולאדינו: "לזיכרון עד של 1,604 הקורבנות, יהודי רודוס וקוס, שניספו במחנות המוות של הצורר הנאצי".
אוסטאולפיס
אוסטאולפיס (שם מדעי: Osteolepis) הוא סוג נכחד של דג מהקבוצה ריפידיסטים שחי בתקופת הדבון שבעידן הפלאוזואיקון. הוא היה קרובו של האאוסתנופטרון שחי באותה תקופה.
שמו Osteolepis (”אוסטאולפיס“) הוא מיוונית: ὀστέον (”אוסטאון“) – עצם, ו־λεπίς (”לפיס“) – קשקשת.
דג זה הגיע לאורך 20 סנטימטרים, וקשקשיו היו גדולים, מרובעים ומכוסים בשכבת, חומר ספוגי גַרמִי. על פני השטח של שכבה זו היו נקבוביות שמהן נמשכו תעלות עד לתאי חישה עמוקים יותר בעורו, שככל הנראה שימשו לחישת תנודות במים.
דג זה היה טורף של חסרי חוליות ודגים אחרים. דג זה היה בעל מספר תכונות המשותפות לו לחברי הקבוצה בעלי ארבע רגליים וכנראה הוא היה קרוב לבסיס העץ האבולוציוני שלהם.
המאובנים של דג זה התגלו ב שבסקוטלנד, והוא תואר בשנת 1843 על ידי החוקר לואי אגאסי.
הלמה של אוקלידס
הלמה נקראת על שמו של המתמטיקאי היווני בן המאה ה-3 לפנה"ס אוקלידס, שהלמה מופיעה כמשפט ה-30 בכרך השביעי של ספרו יסודות.
דוגמה
המכפלה מתחלקת בראשוני 3, ולכן לפי הלמה 3 מחלק את 2 או את 15. במקרה הזה 3 מחלק את 15.
המשפט אינו בהכרח נכון כאשר המחלק הוא מספר פריק. 4 מחלק את המכפלה, אבל לא מחלק את 2 או את 6.
המשפט וההוכחה
ההוכחה. ראשית נגדיר d=\gcd(p,a) (מחלק משותף מקסימלי). d מחלק של p ולכן מהגדרת הראשוניות d=1 או d=p. אם d=p אז מכיוון ש-d|a נקבל p|a כפי שרצינו להוכיח. אחרת, d=1, כלומר a ו-p מספרים זרים. לפי אלגוריתם אוקלידס קיימים n ו-m שלמים כך ש-1=na+mp. נכפיל שוויון זה ב-b: b=nab+mpb. p מחלק הן את ab והן את עצמו ולכן מש"ל.
המשפט ההפוך
משפט. אם 1<p מקיים שלכל a ו-b כך ש-p|ab, מתקיים p|a או p|b, אזי p ראשוני.
נניח שלכל a ו-b שלמים, אם p|ab אז p|a או p|b. יהי p=cd פירוק של p. בפרט p|cd ולכן נניח ללא הגבלת הכלליות ש-p|c. מכאן שקיים e שלם כך ש-c=pe=cde. נצמצם ב-c: 1=ed. d מחלק של 1 ולכן d= \pm 1. כלומר p=cd הוא פירוק טריוויאלי ו-p בהכרח ראשוני.
הכללות
באינדוקציה ניתן להרחיב את המשפט למספר כלשהו של גורמים במכפלה.
בתחום שלמות כללי איבר ראשוני מוגדר כאיבר שמקיים את הלמה של אוקלידס. הוכחת הכיוון ההפוך מדגימה שאיבר ראשוני הוא בהכרח אי-פריק (לא ניתן להצגה כמכפלה של גורמים לא הפיכים). לעומת זאת בתחום שלמות כללי איבר אי-פריק אינו בהכרח ראשוני. למשל ב- 2 אי-פריק, אבל אינו ראשוני כי אינו מחלק אף אחד מן הגורמים במכפלה:.
בניסוח אלגברי הלמה של אוקלידס קובעת שבחוג המספרים השלמים כל איבר אי-פריק הוא ראשוני. טענה זו נכונה בכל תחום פריקות יחידה ובאופן כללי יותר בכל תחום gcd. כך למשל הלמה של אוקלידס תקפה גם בחוג הפולינומים במקדמים שלמים כשאת תפקיד הראשוניים תופסים הפולינומים האי-פריקים. תחום שלמות הוא תחום פריקות יחידה אם ורק אם מתקיימת בו הלמה של אוקלידס ואין בו סדרות אינסופיות יורדות של מחלקים אמיתיים.
הגר פרי יגור
הגר פרי יגור (נולדה ב-9 ביולי 1978) היא ראש המועצה המקומית פרדס חנה-כרכור.
ביוגרפיה
הגר פרי יגור נולדה וגדלה במושבה פרדס חנה-כרכור במשפחה בת שלושה ילדים. היא שירתה ביחידה 8200 של חיל המודיעין. לאחר שירותה הצבאי למדה לתואר ראשון במדעי המדינה ולימודי האסלאם והמזרח התיכון באוניברסיטה העברית, ולתואר שני באוניברסיטה במדע המדינה ובתכנון עירוני. היא מתכננת ערים במקצועה.
פרי יגור עבדה במשך שלוש שנים בעיריית ירושלים ושימשה כעוזרת למנכ"ל העירייה. היא עבדה במועצה האזורית חוף הכרמל בתפקיד מנהלת מחלקת תכנון והיטלי השבחה, ועסקה גם בעריכת תוכניות מתאר ליישובים שונים בישראל.
חיים אישיים
פרי יגור נשואה לעמית יגור ואם לשני ילדים, ומתגוררת בפרדס חנה-כרכור.
יוהאן דניאל טיטיוס
יוהאן דניאל טיטיוס או טיציוס, שמו בלידה - יוהאן דניאל טיץ או טיצה, בגרמנית: Johann Daniel Titius או Johann Daniel Tietz, 2 בינואר 1729 קוניץ, בפרוסיה המלכותית, כיום חויניץ (כיום בפולין) בפומרניה - 16 בדצמבר 1796 ויטנברג) היה מלומד גרמני, אסטרונום, פיזיקאי, מתמטיקאי וביולוג, פילוסוף, מתרגם והיסטוריון. הוא כיהן כפרופסור לפיזיקיה באוניברסיטת ויטנברג.
ביוגרפיה
טיטיוס נולד בקוניץ (חויניצה) בפרוסיה המלוכתית (אחוזה של כתר פולין) כבנם של יאקוב טיץ (Tietz), סוחר בדים וחבר מועצה, ושל ברברה מריה דורותאה, לבית האנו, בת של כומר לותרני. שמו בלידה היה יוהאן דניאל טיץ, והוא אימץ מאוחר יותר, כשהיה לפרופסור באוניברסיטה, לטיניזציה של שם משפחתו, לפי מנהג נפוץ במאה ה-18. אחרי שהתייתם מאביו גודל בהמשך אצל דוד שלו מצד אמו, היסטוריון הטבע מיכאל כריסטוף האנו, פרופסור באוניברסיטת דנציג, שעודד את עניינו במדעי הטבע. טיץ סיים את לימודי התיכון בדנציג (כיום גדנסק) ולמד אחר כך בשנים 1748–1752 באוניברסיטת לייפציג. בעזרת מלגה מטעם קרן שהוקמה על ידי אחד מאזרחי העיר קוניץ', מרטין פוהרמן, סיים טיטיוס תואר שני עם עבודה על תורת אוילר לגבי אור הירח. בשנת 1755 התמנה למרצה שלא מן המניין בפקולטה לפילוסופיה בלייפציג. באפריל 1756 הסכים למינויו כפרופסור מן המניין (ordinarius) למתמטיקה יסודית באוניברסיטת ויטנברג. ב-1761 החליף את גאורג מתיאס בוזה במתן הרצאות פומביות לפיזיקה וב-1762 מינו אותו מלך פולין והנסיך הבוחר של סקסוניה כפרופסור לפיזיקה במקום בוזה שלא חזר לעיר. בשנת 1768 כיהן כרקטור של האוניברסיטה. בנוסף לימד פילוסופיה, תאולוגיה של הטבע וחוק טבעי. הוא קיבל הצעות לפרופסורה גם מהאוניברסיטאות בגטינגן, הלמשטדט, קיל ודאנציג. הוא נפטר בוויטנברג, בנסיכות הבוחר מסקסוניה.
תרומותיו לאסטרונומיה
טיטיוס נודע בעיקר הודות לחוק טיטיוס-בודה, נוסחה מתמטית המתארת סדירות מסוימת במרחקי רוכבי הלכת מהשמש. על יסוד חוק זה הוא ניבא את קיומו של גרם שמיים במרחק 2.8 AU מהשמש. הערה זאת לגבי מרחקי כוכבי הלכת מהשמש הופיע בשנת 1766 בתרגומו לספר של שארל בונה "Contemplation de la Nature" (התבוננות בטבע). טיטיוס סבר שגרם השמיים שדיבר עליו הוא חייב להיותר קטן, אולם יוהאן אלרט בודה סבר שמדובר בגרם דמוי-כוכב לכת. בהמשך גרם שמיים זה זוהה כ"קרס". בין השאר, בגלל חוק טיטיוס-בודה, ארבעה כוכבי הלכת המינוריים הראשונים (וסטה, פאלאס, יונו וקרס) נחשבו תחילה לכוכבי לכת רגילים. אחרי 15 שנה, נתגלו גם כוכבי לכת קטנים אחרים במרחקים הולכים וגדלים, ואז קרס וגופים נלווים אחרים הוגדרו ככוכבי לכת מינוריים או אסטרואידים. בשנת 2006 בגלל צורתו הספירית, הוגדר קרס כ"כוכב לכת ננסי". כפיזיקאי תמך טיטיוס בגישתו הניסויית של רנה דקארט. בנוסף התעניין גם ביישומים כלכליים של התגליות בתחום.
תרומותיו לפיזיקה
טיטיוס פרסם מספר מחקרים בתחומים אחרים של הפיזיקה, כמו למשל על התנאים והכללים של הניסויים הפיזיים והתמקד במיוחד בתרמומטריה. בשנת 1765 הוא הציג סקירה עדכנית של התרמומטריה בתקופתו. הוא כתב על התרמומטר המתכתי שבנה הנס לזר. בספרי לימוד שכתב על פיזיקה התאורטית והניסויית, הוא תיאר ממצאים של מדענים אחרים, כגון תאורי ניסוייו של גאורג וילהלם קראפט משנת 1738. טיטיוס בנה את כליא הברק הראשון בוויטנברג.
Le Soir
Le Soir (בעברית: הערב) הוא עיתון יומי בלגי המתפרסם בצרפתית, שנוסד בשנת 1887 על ידי אמיל רוסל. "Le Soir" הוא אחד העיתונים בצרפתית הפופולריים ביותר בבלגיה. מאז שנת 2005 הוא מתפרסם בפורמט ברלינר ונמצא בבעלות חברת Rossel & Cie.
יוהאן דניאל טיטיוס
בתחומים אחרים
בשנים 1753–1754 הוא תרגם לגרמנית במלואן את המסות של מישל דה מונטן. תרגומו הגרמני נחשב לטוב ביותר עד לתרגום של הנס שטילט בשנת 1998. תרגם את מונטן ואת ה- "שיח על המדעים ועל האמנויות "(Discours sur les sciences et les arts) מאת ז'אן-ז'אק רוסו בעידודו של יוהאן כריסטוף גוטשד. טיטיוס תרגם גם מלטינית ומאנגלית - הפיץ בגרמניה הדפסות חדשות של כתב העת לפילוסופיה של החברה המלכותית בלונדון. טיטיוס כתב גם הוא כתב גם מסות תאולוגיות ופילוסופיות בגישת דת הטבע של עידן האורות וכן ספרי היסטוריה:תולדות פרוסיה המערבית והיסטוריה מקומות החצייה של האלבה בוויטנברג. טיטיוס ייסד וערך את "Wittenbergischen Wochenblattes zur Aufnahme der Naturkunde und des oeconomischen Gewerbes" (שבועון ויטנברגי ללמידת מדעי הטבע והכלכלה) שהיה העיתון הסדיר הראשון שפורסם בוויטנברג.
Le Soir
היסטוריה
"Le Soir" נוסד בשנת 1887 כפרסומון חינמי. מאוחר יותר הוא הפך לעיתון בתשלום.
יוהאן דניאל טיטיוס
חייו הפרטיים
בנו סלומון קונסטנטין טיץ (1801-1766) היה פרופסור לאנטומיה ולבוטניקה באוניברסיטת ויטנברג.
טיטיוס במדיה האמנותית
(כליא הברק מוויטנברג)
Le Soir
היסטוריה
ב-6 בספטמבר 1944, ימים ספורים לאחר שכוחות אנגליים שחררו את בלגיה מהכיבוש הגרמני, חזר "Le Soir" לבעליו המקוריים והחל להתפרסם תחת ניהולו של לוסיאן פוס. כיום מפיצה את העיתון חברת ההוצאה לאור Rossel & Cie.
מאפייני העיתון
מאז סיום מלחמת העולם השנייה נוקט העיתון בהשקפה ליברלית יחסית למתחרו העיקרי,. העיתון מגדיר את עצמו כ
יוהאן דניאל טיטיוס
קישורים חיצוניים
2008 Charles Scribner's Sons Complete Dictionary of Scientific Biography K.D.Wittenberg - Titius 1997-2000
Cats (אלבום מחזמר)
Cats הוא אלבום המחזמר של "קאטס", משנת 1983. אלבום המחזמר משויך למפיק ומלחין המחזמרים אנדרו לויד ובר, תוך ששמה של הזמרת-יוצרת האנגלייה שרה ברייטמן, חתום עליו גם כן, היות שהיא ביצעה בו כמה שירים. מעבר לכך, נחשב האלבום לאחד מאלבומי המחזמר הנמכרים ביותר בכל הזמנים.
אלבום המחזמר הגיע למקום החמישי במצעד האלבומים האוסטרלי.
רקע וביקורת
צוות השחקנים המקורי של "קאטס" הקליט את האלבום כבר באוקטובר 1982. לויד ובר טס מלונדון על מנת שיוכל לפקח על מהלך הקלטות אלבום המחזמר, שעל פי ההערכות, עלה בקירוב 400,000 דולר. אלבום המחזמר הופץ למכירה ב-26 בינואר 1983. הוא חולק לשני תקליטורים.
כלפי אלבום המחזמר הופנו ביקורות חיוביות ברובן, תוך ששיבחו את השירים שנכללו בו.
הצלחה מסחרית
אלבום המחזמר זכה להצלחה מסחרית רבה ונחשב עד היום (נכון לשנת 2020) כאחד מאלבומי המחזמר הנמכרים והמצליחים ביותר בכל הזמנים. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לו את תואר הפלטינה, ב-5 בדצמבר 1988 על מכירות של למעלה ממיליון עותקים במדינה.
פרסים ומועמדויות
מעבר להצלחה המסחרית והביקורתית, הצליח אלבום המחזמר לזכות בפרס גראמי בקטגוריית "אלבום המחזמר הטוב ביותר".
סמל אולנד
היסטוריה
האזכור הידוע הראשון לסמל לארכיפלג אולנד הוא חותם מ-1326 המתאר את אולף הקדוש, הקדוש מגן של האיים. בסמל ההוא יושב אולף הקדוש על כס מלכות, אוחז בידו הימנית בכדור-הצלב ובידו השמאלית בגרזן. הסמל הימי-בינימי הזה שימש כשהשראה כסמלה של קונט יומלה, אחת מהערים שבמרכז אולנד.
רק בשנת 1944 גילה המשרד הלאומי השוודי לענייני סמלים (Riksheraldikerämbetet) את הטעות (שאלנד ואולנד משתמשות באותו הסמל), ועדכנו בכך את עמיתיהם בממשלת פינלנד. עם זאת, הרשויות בפינלנד החליטו לא לשנות את הסמל, וכך נאלצו הרשויות השוודיות לעדכן את סמלה של אלנד (כיום, קרני האייל של אלנד, לשונו, רגליו וקולר שנוסף לו צבועים באדום, על מנת למנוע את הבלבול).
אורית נוטמן שורץ
אורית נוטמן-שורץ (נולדה ב-1957) היא עובדת סוציאלית ואנליטיקאית קבוצתית, פרופסור מן המניין בבית הספר לעבודה סוציאלית במכללה האקדמית ספיר, אותו יסדה בשנת 2003 ועמדה בראשו בעשור הראשון עד לשנת 2013. כיום ראשת רשות המחקר במכללה. נציגת ישראל בדירקטוריון של הארגון הבינלאומי של בתי הספר לעבודה סוציאלית, ה-IASSW. שימשה כיושבת ראש המועצה לעבודה סוציאלית בישראל וניהלה את קרן השכול של מדינת ישראל.
נוטמן-שורץ, זוכת אות הוקרה ע"ש יוסי קטן לעובד/ת סוציאלי/ת לשנת תשע"ה (2014) ואות הוקרה מטעם הכנסת, הקרן לידידות ואיגוד העובדים הסוציאליים על היותה אשת אקדמיה מצטיינת ופורצת דרך המשלבת את עבודתה האקדמית עם עבודה בקהילות נזקקות לשנת תשע"ו (2016).
ביוגרפיה
נוטמן-שורץ נולדה ברחובות, דור שישי בארץ. היא סיימה תואר ראשון בעבודה סוציאלית בבית הספר לעבודה סוציאלית ולרווחה חברתית באוניברסיטה העברית בירושלים. את עבודת התיזה לתואר שני בעבודה סוציאלית כתבה בנושא "חיפוש עבודה בקרב נכים בעלי מגבלה" בהנחייתם של פרופסור שמעון שפירו מבית הספר לעבודה סוציאלית ע"ש בוב שאפל, באוניברסיטת תל אביב וד"ר ישראל וינקלר מנהל מכון רום. במקביל ללימודיה, עבדה כעובדת שיקום עם בעלי מוגבלות ומשפחות שכולות במחלקת השיקום במסגרת המוסד לביטוח לאומי במכון רום ובמכון רום פרט עם אנשים בעלי מוגבלויות פיזיות ונפשיות, עם לקות למידה וכן עם פורשי צה"ל.
עבודת הדוקטורט שלה, אותה סיימה ב-2002, נכתבה בהנחייתם של פרופ' פרגר ופרופ' שפירו מבית הספר לעבודה סוציאלית ע"ש בוב שאפל באוניברסיטת תל אביב, עסקה בנושא "סיפורי ותסריטי חיים לפני ואחרי הפרישה מהעבודה בקרב גברים ישראלים" זכתה בפרס פרוכובניק. במהלך תקופה זו שימשה מורה בבית הספר לעבודה סוציאלית וניהלה את קרן השכול של מדינת ישראל. במקביל ללימודי הדוקטורט, השתלמה במכון לאנליזה קבוצתית והוסמכה כאנליטיקאית קבוצתית בשנת 2005.
עם קבלת התואר דוקטור הצטרפה בשנת 2003 לסגל המחלקה לעבודה סוציאלית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, שם נתבקשה לכתוב תוכנית לימודים עצמאית בתחום העבודה הסוציאלית ולהקים את בית הספר לעבודה סוציאלית במכללה האקדמית ספיר. לאחר בניית התוכנית האקדמית לבית הספר החדש ועם הקמתו בשנת 2003, עמדה נוטמן-שורץ בראש בית הספר וכיהנה בתפקיד זה עשר שנים, עד לסוף שנת 2013. בשנת 2021 נתבקשה לכהן כדיקנית בית הספר, תפקיד אותו מלאה עד סוף שנת הלימודים תשפ"ב. כיום, עומדת בראש רשות המחקר ובראשות ועדת מחקר, יצירה והוראה של המכללה במקביל להיותה חברת סגל בכירה בבית הספר לעבודה סוציאלית במכללה. כיום מייצגת את ישראל במיזם לשיתוף פעולה במדע ובטכנולוגיה של האיחוד האירופאי בנושא הגירה ואלימות בני נוער.
נוטמן-שורץ שמשה כעמיתת מחקר באוניברסיטת ניו יורק ובבוסטון קולג', בארצות הברית ובאוניברסיטת קווינס בקנדה וכמרצה אורחת באוניברסיטת טרנטו שבאיטליה והיא חברת מערכת בכתבי העת המרכזיים בתחום העבודה הסוציאלית ובתחום טראומה נפשית ואובדן ובכתב בעת "חברה ורווחה". פרסמה יותר מ-95 מאמרים ופרקים בספרים ובכתבי עת מדעיים.
בין בשנים 2012 עד 2017 שמשה חברה במועצה האקדמית העליונה ובוועדת המינויים העליונה במכללה האקדמית אחווה ובמסגרת היותה חברת סגל במכללה האקדמית ספיר היא חברה במועצה האקדמית של המכללה.
פעילות ציבורית
במהלך שנות עבודתה כעובדת סוציאלית בשדה ובאקדמיה עסקה נוטמן-שורץ בפעילות רבה לקידום המקצוע וסוגיות הרווחה בישראל. בתחום העבודה והטיפול הקבוצתי, מונתה נוטמן-שורץ על ידי הארגון האמריקאי לפסיכותרפיה קבוצתית (AGPA) לעמוד בראש קבוצת עניין בנושא קבוצות גדולות ובינוניות בשנת 2009. במסגרתם גם לימדה עבודה קבוצתית אנשי מקצוע בתחום בריאות הנפש שהתמודדו עם ההשלכות הנפשיות על האוכלוסייה של רעידת האדמה בצ'נגדו, סין. בין השנים 2011 ל-2019 כיהנה נוטמן-שורץ כיו"ר המועצה לעבודה סוציאלית בישראל. המועצה, המהווה מועצה סטטוטורית המייעצת לשר הרווחה והשירותים החברתיים, פועלת בכפוף לחוק העובדים הסוציאליים בישראל 1996. במקביל שמשה כחברה בוועדת ההיגוי העליונה של הרפורמה בשירותים החברתיים של משרד הרווחה ובוועדת נזקקויות. בשנת 2013 מונתה כחברה בוועדה למלחמה בעוני בישראל, שהוקמה על ידי שר הרווחה והשירותים החברתיים על מנת לגבש המלצות לצמצום מספר האנשים החיים בעוני בישראל ולצמצום עומק העוני. החל משנת 2016 חברה בוועדה המייעצת למדידת חוסן של תלמידים וצוותי הוראה בבתי הספר בישראל ונבחרה ליצג את המכללה האקדמית ספיר בקבוצות העבודה ליצירת מודלים לשיתוף פעולה בין מגזרי בהיערכות ובזמן חירום ברמת הרשות המקומית והאזורית מטעם משרד ראש הממשלה.
בתחום התעסוקה
נוטמן-שורץ נמנית עם מובילי העובדים הסוציאליים המקדמים שילוב של תעסוקה ורווחה. היא פיתחה גוף ידע וקידמה שילוב זה באקדמיה ובארגוני תעשייה ובחברות הייטק בישראל. בין היתר, שימשה כאחת היועצות לג'וינט ישראל - תבת (תנופה בתעסוקה) לקידום תעסוקה לאוכלוסיות יעד ייחודיות הנמנות עם אוכלוסיות רווחה, בעלי מגבלה, קשישים ותושבי פריפריה.
בתחום האובדן והשכול
בשנת 1999 החלה נוטמן-שורץ לנהל את קרן השכול של מדינת ישראל במסגרת עבודתה בבית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת תל אביב. במסגרת פעילותה זו הרחיבה את אוכלוסיית החוקרים בתחום ואת הוראת הנושא בבתי הספר לעבודה סוציאלית. בין היתר הייתה שותפה במחקר, בכתיבת ניירות עמדה ובפיתוח פרקטיקה בנושא השכול תוך שימת דגש על היררכיית השכול במדינת ישראל והדרתן של אוכלוסיות שכולות שונות (כגון חברות שכולות, משפחות מתאבדים, הורים לתינוקות שנפטרו מוות פתע ועוד). בנוסף, נוטמן-שורץ הייתה חברה בתת-הוועדה לנפגעי עברות המתה; עבודת הוועדה היוותה בסיס לחקיקת חוק נפגעי עברות המתה ויצירת מענים לאוכלוסייה זו על ידי המדינה. במשך שנים היא חוקרת שותפה במחקר המתמקד בהשלכות החזרה לזכויות של אלמנות משהב"ט שנשאו מחדש ואף הדריכה את הצוות הבכיר של העובדים הסוציאליים באגף משפחות הנצחה ומורשת, ועמדה בראש הוועדה לבחינת רצף הטיפול הביו פסיכוסוציאלי מרגע קבלת ההודעה המרה.
בתחום הטראומה והחוסן
נוטמן-שורץ קידמה את הקמת מרכז המחקר וההכשרה בנושא טראומה וחוסן בבית הספר לעבודה סוציאלית במכללה האקדמית ספיר. במסגרת המרכז פעלה לעידוד חוקרים צעירים בתחומים אלו ולשילובם במחקר המתמקד ביישובי וערי הנגב המערבי, החשוף לירי טילים מתמשך. המרכז מקיים הכשרה ומפתח ידע יחד עם אנשי המקצוע באזור באשר להשפעות הייחודיות ולהתערבויות שיש להציע לנוכח מציאות ביטחונית טראומטית ומתמשכת. חברה בצוות הוועצות של משרד החינוך לבנית כלי לניטור רמות החוסן בבתי הספר בקרב תלמידי ישראל ובבמת הידע בתחום החוסן של פיקוד העורף ורח"ל. כיום חברה בוועדה המייעצת למדידת חוסן של תלמידים וצוותי הוראה בבתי הספר בישראל ונבחרה לייצג את המכללה האקדמית ספיר בקבוצות העבודה ליצירת מודלים לשיתוף פעולה בין מגזרי בהיערכות ובזמן חירום ברמת הרשות המקומית והאזורית מטעם משרד ראש הממשלה. בשנת 2018 הוזמנה לשמש כחברה בוועדת ההיגוי של מרכז הידע והמחקר הלאומי בתחום ההיערכות למצבי חירום הממוקם באוניברסיטת חיפה.
מצבי לחץ, טראומה וחוסן אישי וחברתי
נוטמן-שורץ חוקרת מגוון רחב של מצבי לחץ וטראומה. בין השאר, מחקרה עוסק במצבי לחץ וטראומה הקשורים למעגל העבודה (פרישה לגמלאות, שינוי ארגוני, פיטורין, תאונות עבודה ומוות), והקשורים לנסיבות פוליטיות (דוגמת פינוי כפוי או חשיפה מתמשכת לאיום ביטחוני). לדוגמה, נוטמן-שורץ קיימה סדרה של מחקרים על השפעות פינוי גוש קטיף על אוכלוסייה של ילדים ושל מבוגרים מקהילות שונות. כמו כן, קיימה מחקרים המנתחים את הטראומה האישית והחברתית הנגרמת כתוצאה מהחשיפה המתמשכת לירי טילים. מחקרים אלו כללו אוכלוסיות בגילאים שונים: ילדים, בני נוער, מבוגרים וזקנים, וכן בקהילות שונות, כפריות ועירוניות. כמו כן, בחנה נוטמן-שורץ את השלכותיהם של אירועים טראומטיים על גורמי הסיוע ועל מערכות ארגוניות. עבודתה זו היוותה בסיס לתרומה ייחודית באשר לתפקיד תגובת הפחד, המציאות המתמשכת וכן על תפקידי הקהילה כממתנת את תגובות המצוקה. נוטמן-שורץ ערכה עם עמיתים חוברת מיוחדת של כתב העת Group Analysis בתחום הטראומה וכן כתבה פרק באנציקלופדיה של מדעי החברה וההתנהגות בהקשר של עבודה סוציאלית ומצבי לחץ וטראומה.
טראומה משותפת וחוסן משותף
אחת מהתרומות התאורטיות הבולטות של נוטמן-שורץ היא בהתמקדות בחשיפה משותפת לטראומה בקרב מטפלים ומטופלים. בניגוד לגישה הרווחת, המפרידה בין המטופלים הסובלים מטראומה והמטפלים המסייעים להם, מחקריה עוסקים במטופלים ומטפלים החווים טראומה משותפת. נוטמן-שורץ פיתחה את המושגים "מציאות טראומטית משותפת" ו"חוסן במציאות טראומטית משותפת", הבאים לשקף את המורכבות של אנשי המקצוע להגיש סיוע בזמן אמת כאשר הם ובני משפחותיהם חשופים לאותו איום כמו המטופלים.
הכשרה לעבודה סוציאלית
במהלך השנים פיתחה וחקרה נוטמן-שורץ שיטות הוראה והתערבות בתחום העבודה הסוציאלית. תחומים אלו כללו בין היתר פיתוח מודל הוראה של עבודה סוציאלית מערכתית, עבודה סוציאלית במערכות תעסוקתיות, עבודה סוציאלית במצבי קונפליקט ובמציאות טראומטית משותפת, בתחומי הטיפול והנחיית קבוצות. במסגרת זו השתתפה נוטמן-שורץ בקבוצת עבודה מטעם הארגון הבינלאומי של בתי הספר לעבודה סוציאלית לפיתוח תוכנית לימודים בנושא "עבודה סוציאלית במצבי קונפליקט". כמו כן זכתה פרופ' נוטמן שורץ במענק מהארגון הבינלאומי של בתי הספר לעבודה סוציאלית להובלת סדנא בינלאומית הנושא "עבודה סוציאלית בינלאומית" ומענק מטעם הארגון האירופאי של בתי הספר לעבודה סוציאלית להובלת סדנא בינלאומית לפיתוח תחום הגירה ופליטות בעבודה סוציאלית. במקביל זכתה במענק מטעם האיחוד האירופי לפיתוח תחום "רווחת הילד ובני נוער".
בתחום הטראומה והאובדן
נוטמן-שורץ, א. (עורכת). (2022). עבודה סוציאלית תחת אש: תיאורית, מחקר והתערבות. הוצאת פרדס.
נוטמן-שורץ א׳, ושאול, ק׳. (2020). בלוני נפץ ועפיפוני תבערה במרחב הטיפולי. חברה ורווחה, מ׳(2-3), 295-318.
מנסף
מנסף (בערבית: منسف ) הוא תבשיל מסורתי לבנטיני של בשר כבש מבושל ברוטב יוגורט ומוגש עם אורז או בורגול. זהו המאכל הלאומי של ירדן, אך ניתן למצוא אותו גם בעיראק, סוריה, הרשות הפלסטינית, ישראל וערב הסעודית. שם המנה בא מן המונח "מגש גדול" או "תבשיל גדול".
היסטוריה
המנסף, מקורו אצל הבדואים, עבר שינויים משמעותיים במאה ה-20. המנה המקורית הוכנה מבשר (גמל או כבש), מרק בשר או גהי (חמאה מזוקקת) ולחם. בעקבות הפופולריזציה של אורז בצפון ירדן החל משנת העשרים של המאה הקודמת, אורז הוכנס, בהדרגה, למנה. בהתחלה מעורבב עם בורגול, ומאוחר יותר לבדו, עד המנה הגיעה לגלגולה המודרני המבוססת על אורז לבן. באופן דומה, היסטורית, הבדואים לא השתמשו ברוטב ג'מיד במאכלים שלהם עד שלא החלו תהליכי התיישבות.
בישול
מכינים מרק מג'מייד, במקביל מבשלים את חתיכות בשר הכבש ומוסיפים אותם לתבשיל. המנה מוגשת על מגש גדול שבתחתיתו פיתה, מעל מוערם אורז ואז הבשר, בעיטור שקדים וצנוברים. לקראת ההגשה מוסיפים רוטב מגבינת הג'מייד למנה.
תרבות ומסורת
מנסף היא מנה המזוהה עם אורח החיים החקלאי המסורתי בירדן, שם בשר ויוגורט היו מרכיבים זמינים. מנסף מוגש באירועים מיוחדים, כגון חתונות, לידות או בשעה שמגיעים אורחים ומבקשים לכבד אותם. כמו כן, אוכלים מנסף בחגים עיד אל-פיטר, עיד אל-אדחא, חג המולד, חג הפסחא ויום העצמאות הירדני. צורת האכילה המסורתית של מנסף, שמקורה אצל השבטים הבדואיים, כוללת אכילה משותפת מתוך מתוך צלחת גדולה. האוכלים יושבים סביב מגש עם יד שמאל מאחורי הגב, ואוכלים בעזרת יד ימין ללא סכו"ם.  ביד ימין מגבשים כדורי אורז ואז בעזרת שלוש אצבעות מכניסים אותו לפה. לא מקובל לקרר את כדור האורז בעזרת נשיפות, לא משנה כמה הוא חם. רבות מן המסורות הללו עדיין נשמרות; עם זאת, כיום, אוכלים מנסף גם בצלחות ובכפות.
המאכל הלאומי הירדני
אף על פי שמנסף מכונה לעיתים קרובות "המאכל הלאומי" המסורתי של ירדן, אין זה מדויק משום שהמנסף היא מנה שהורכבה רק בתחילת המאה ה-20 במהלך תקופת המנדט הבריטי והוכרזה כמאכל הלאומי עם קבלת העצמאות ב-1946. המנסף מתוארת גם כמנה לאומית ירדנית וגם כתבשיל בדואי מסורת, אף על פי שמבחינה היסטורית התבשיל הוכן במקור על ידי איכרים ולא בדואים הסמוכים לצפון ומערב ירדן.
גרסאות של המנסף
המנסף של תושבי כרכ וסלט ידוע כטוב ביותר בירדן. גרסאות אחרות של התבשיל מותאמות לאזורים והמנהגים מקומיים. למשל מנסף דגים באזור עיר הנמל של עקבה. לעיתים בשר הכבש מוחלף בעוף ובאירועים פחות חגיגיים המנסף מוגש ללא היוגורט ונקרא shakreyyeh
כלכלת סלובניה
כלכלת סלובניה היא מפותחת והמדינה נהנית מרמה גבוהה של שגשוג ויציבות כמו גם מתמ"ג לנפש על ידי שווי כוח קנייה בשיעור של 83% מהממוצע באיחוד האירופי בשנת 2015, וכן גם בשנת 2014, ובשני אחוזים יותר מאשר בשנת 2013. התמ"ג הנומינלי בשנת 2018 היה 42.534 מיליון אירו, התוצר הנומינלי לנפש (תוצר לנפש) בשנת 2018 היה 21,267 אירו. התמ"ג הגבוה ביותר לנפש הוא במרכז סלובניה, שם נמצאת עיר הבירה ליובליאנה, שהיא חלק מהאזור הסטטיסטי המערבי של סלובניה, שיש לו תוצר לנפש גבוה יותר ממזרח סלובניה.
בינואר 2007 היא הייתה לחברה הראשונה שהצטרפה לאיחוד האירופי ואימצה את מטבע האירו מאז השקת המטבע בשנת 1999 והיא הייתה חברה בארגון לשיתוף פעולה ופיתוח כלכלי מאז 2010.
בסלובניה כוח עבודה משכיל מאוד, תשתיות מפותחות, והיא ממוקמת בצומת תחבורה מרכזית. מצד שני, רמת ההשקעה הישירה בחו"ל היא מהנמוכות ביותר אך עלתה בהתמדה בשנים האחרונות. הכלכלה הסלובנית נפגעה קשה מהמשבר הכלכלי האירופי, שהחל בסוף שנות האלפיים. אחרי שנת 2013 התוצר לנפש עלה שוב. כמעט שני שלישים מהאוכלוסייה העובדת מועסקים בשירותים. החקלאות אחראית לכ-3% מהתל"ג, והתעשייה ל-36%.
האינפלציה בסלובניה בגבולות הסביר: 3.6% ב-2004, 2.8% ב-2005, וכעת היא שווה לממוצע באיחוד האירופי. החוב הלאומי של סלובניה נמצא בגבולות דרישות אמנת מאסטריכט, וכלכלת סלובניה צומחת בשיעורים נאים - 5.1% ב-2006, 3.9% ב-2005, 4.2% ב-2004, אחרי צמיחה איטית במהלך 2003 - 2.7%. לאור נתונים אלו, נחשבת סלובניה כבעלת בסיס כלכלי איתן. התקציב הממשלתי מגיע רק לכשליש מהתל"ג, דבר המצביע על סקטור פרטי מפותח.
היסטוריה
על אף שאוכלוסייתה מנתה רק כאחד מכל אחד עשר איש מכלל האוכלוסייה של יוגוסלביה, היא הייתה בעלת התפוקה הגבוה ביותר מבין הרפובליקות היוגוסלביות, והיוותה כחמישית מהתמ"ג שלה ושליש מהיצוא שלה. על כן, כשסלובניה קיבלה עצמאות בשנת 1991, היא הייתה עם כלכלה משגשגת יחסית, שכבר הייתה בעלת קשרי שוק חזקים למערב.