cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המהפכה האמריקאית
רקע היסטורי
הניצחון הבריטי במלחמה נבע גם מיחסה הרציני של בריטניה למושבותיה. בעוד שבמושבה הצרפתית היו כמה עשרות אלפי מתיישבים, במושבות הבריטיות היו כמעט מיליון. המתיישבים היו חלק מהמאמץ המלחמתי, ואחד מהם, ג'ורג' וושינגטון, מראשי המהפכה האמריקאית, עשה את תחילת הקריירה שלו בשירותו של הכתר הבריטי ואף נלחם במלחמת הצרפתים והאינדיאנים. וושינגטון התמנה למפקד המיליציה של המושבה וירג'יניה, וכאשר החריף המשבר עם הממשלה הבריטית סביב שאלת סמכותה לאכוף מיסים ומכסים על המושבות האמריקאיות, וושינגטון - שעד לאותו שלב נהנה ממוניטין בעיקר בווירג'יניה - החל להתבלט ולזכות בהכרה בכל המושבות. בזכות כושר מנהיגותו ועמדתו הנחרצת הוא הפך במהרה למנהיג המאבק האמריקני בממשל הבריטי. גיבור אחר של המלחמה היה שר החוץ הבריטי ויליאם פיט. פיט התמנה לתפקידו ב-1756, והיה מעורב במלחמה נגד הצרפתים לפרטי פרטים. הוא למד את מפות האזור, בפרט לאחר הניצחונות הצרפתיים עד 1757. ממקום מושבו בלונדון, מרחק אלפי קילומטרים מזירת המלחמה, הוא שלח הוראות לקציני הצבא שלו ועודד את רוחם.
ב-1760 הסתיימה המערכה בצפון אמריקה בניצחונה של בריטניה. בבריטניה עלה למלוכה מלך חדש, ג'ורג' השלישי, שהיה עוין לפיט, שאולץ להתפטר ב-1761. בארצות הברית זכה פיט לכבוד, ועל שמו נקראת העיר פיטסבורג. ב-1763 חתמו בריטניה וצרפת על חוזה פריז שסיים את המלחמה ושם קץ לשלטון הצרפתי בקנדה ובחלקים גדולים אחרים של צפון אמריקה.
1764-1766 חוק הבולים ותגובת המושבות
מצבה הכלכלי של בריטניה לאחר המלחמה היה קשה. החוב שלה, שהיה לפני המלחמה 74 מיליון לירות שטרלינג, קפץ ב 1763 לגובה של 133 מיליון לי"ש. הבריטים חיפשו מקור לממן את החוב והפרלמנט הבריטי קיבל ב 1765 את "חוק הבולים (1765)" אשר החיל מס על המושבות בצפון אמריקה, ואשר קבע כי כל מסמך רשמי או חוקי – עיתון, רישיון, חוזה שכירות וכדומה חייב להיות מבויל.
החוק גרם למחאה במושבות. קמה תנועה עממית בשם בני החירות שלקחה על עצמה לעצור את חוק הבולים בכל דרך אפשרית, כל עוד אין ייצוג למושבות בפרלמנט הבריטי. סיסמתם של המתיישבים הייתה "No taxation without representation" (אין מיסוי ללא ייצוג). הם פתחו בהפגנות ואיומים באלימות ציבורית כדי להבטיח שחוקי המס הבריטיים יהיו בלתי ניתנים לאכיפה. הם גם החרימו סחורות בריטיות.
בנג'מין פרנקלין העיד בפרלמנט ב-1766 ואמר שהאמריקאים כבר תרמו רבות להגנת האימפריה. הוא אמר שהמושבות מימנו את העסקתם של 25,000 חיילים - אותו מספר חיילים כמו בריטניה, והוציאו כסף רב למטרה זו. בפברואר 1766 בוטל המס, וביטולו נחגג במושבות.
1768-1773 חוקי טאונסנד, טבח בוסטון ומסיבת התה של בוסטון
באותה שנה שב ויליאם פיט לשלטון כראש ממשלה, ומינה את שר האוצר צ'ארלס טאונסנד. ב-1767 העביר טאונסנד, בניגוד לדעתו של פיט, את חוקי טאונסנד - חוקים למכס על שורת מוצרים שבתוכם נייר, זכוכית ותה. בפברואר 1768 התכנסה האספה של המושבה מסצ'וסטס כדי לתאם את ההתנגדות לחוק המכס. המושל הבריטי הורה לפזר את האספה. ב-5 במרץ 1770 פתחו חיילים בריטיים שהיו מוצבים בבוסטון באש על אזרחים. חמישה אזרחים נהרגו מהירי, באירוע שזכה לכינוי טבח בוסטון. במשפט (שפרקליט ההגנה בו היה ג'ון אדמס, שעתיד לכהן כנשיאה השני של ארצות הברית), זוכו מרבית החיילים, אך לאירוע היו השלכות על התדרדרות היחסים בין בריטניה למושבות. לחוקי המס הייתה גם כן השפעה על היחסים. התושבים הטילו חרם על משלוחי תה של "חברת מזרח הודו הבריטית" שיובא מסין. החרם העמיד את החברה, שהייתה מקורבת לפרלמנט הבריטי, בסיכון שלא תוכל למכור את התה, והפרלמנט הבריטי פטר אותה ממכס. במחאה, סירבו רוב הנמלים במושבות לאפשר את עגינת ספינות החברה. לבסוף עגנו האוניות בנמל בוסטון בליווי ספינות משמר בריטיות.
מסיבת התה של בוסטון
ב-16 בדצמבר 1773 עלו כ-60 תושבי בוסטון מחופשים לאינדיאנים, בהנהגתו של סמואל אדמס, על שלוש אוניות התה של החברה, והשליכו לים את כל תכולתן - 342 תיבות עמוסות בתה. האירוע עבר בשקט יחסי, אבל בתגובה סגרו הבריטים את נמל בוסטון עד שישולם חזרה שווי התה - 90,000 לירות שטרלינג. בין האמריקנים אשר מחו נגד האירוע היה גם בנג'מין פרנקלין, שטען שיש להחזיר את הכסף ואף הציע להחזיר הכול לבדו.
1773-1775:חוקי הכפייה
האנגלים גינו את אירוע "מסיבת התה" והחליטו להטיל "חוקי כפייה" על המתיישבים בכלל, ועל מסצ'וסטס בפרט:
1775-1783: מלחמת העצמאות של ארצות הברית
כך, המלחמה שפרצה כמרד מקומי, הפכה למלחמה אשר נחשבה לעיתים כמלחמת אזרחים לכל דבר, זאת משום המוצא הבריטי של רוב המתיישבים האמריקאים, והקשר המובהק שלהם עם בריטניה, דתית, אתנית ותרבותית. למעשה, הייתה זו מלחמה רגילה, מכיוון שהכרזת העצמאות של ארצות הברית קראה להפרדה מוחלטת מבריטניה הגדולה, ולא על מלחמה פנים-אנגלית.
במהלך המלחמה, השתמשו הבריטים בעליונות הצי הבריטי כדי לכבוש ערי חוף, אך נכשלו בהשגת שליטה על המחוזות הכפריים (בהם גרה 90% מהאוכלוסייה), בשל קוטנו היחסי של צבא היבשה שלהם. בתחילת 1778, זמן קצר לאחר הניצחון האמריקאי בקרב סרטוגה, חתמה צרפת על ברית עם ארצות הברית, ובקיץ של אותה שנה הכריזה מלחמה על בריטניה. גם ספרד והולנד הכריזו מלחמה על בריטניה בשנתיים שלאחר מכן. ההתערבות הצרפתית הכריעה את הכף, לאחר שניצחון הצי הצרפתי בקרב צ'ספיק בספטמבר 1781, הוביל לכניעת הצבא הבריטי בקרב יורקטאון שבווירג'יניה שהסתיים באוקטובר 1781.
1776: הכרזת העצמאות של ארצות הברית
הכרזת העצמאות של ארצות הברית היא מסמך שאימץ הקונגרס הקונטיננטלי ב-4 ביולי 1776 בפילדלפיה, שהכריז כי שלוש עשרה המושבות האמריקאיות, שנמצאו אז במלחמה מול בריטניה, הן מעתה מדינות עצמאיות, ומתוקף כך כבר אינן חלק מהאימפריה הבריטית. ההכרזה נוסחה ברובה על ידי תומאס ג'פרסון, והייתה הסבר רשמי להצבעת הקונגרס יומיים קודם לכן, ב-2 ביולי, על הכרזת עצמאות מבריטניה, יותר משנה לאחר פרוץ מלחמת העצמאות האמריקאית. ההחלטה הוכרה על ידי הבריטים רק לאחר תום הקרבות, עם חתימת חוזה פריז ב-3 בספטמבר 1783.
החתימה על ההצהרה בדבר עצמאות הייתה לאירוע היסטורי בתולדות האומה האמריקאית הצעירה, והתאריך שבו היא נערכה נחגג מדי שנה כיום העצמאות של ארצות הברית.
1783: חתימת חוזה פריז וסיום המלחמה
ב ב־3 בספטמבר 1783 נחתם בפריז חוזה פריז (1783) שסיים את המלחמה, ובכך ויתרה בריטניה סופית על שליטתה בארצות הברית.
למואל מלך משא
לְמוּאֵל מֶלֶךְ-מַשָּׂא הוא דמות מקראית המופיעה ב.
שמו ומוצאו
למואל הוא שם יחידאי ולשמו ניתנו כמה פירושים כמו, שייך לָאֵל או האל לִים המוכר מתעודות ממארי. חז"ל קשרו את שמו לשלמה המלך וזאת בגלל טעמי המקרא המפרידים בין המילים משא ומחברים אותו לבא אחריו. ייתכן כי המילה "מַשָּׂא",  על שם היותו בן השבט "משא", מצאצאי ישמעאל. כך סובר גם אלכסנדר רופא. לשיטתו המילה, מצביעה על השתייכות לאומית. למואל שייך לשבט 'המשאי' המיוחס לישמעאל. שבט זה ישב בצפון ערב ונזכר בכתובות מאשור. לפיכך, דברי למואל הם חלק מקובץ דברי חכמה לא ישראלים.
אם מחלקים את הפסוק לפי טעמי המקרא, (יש לחלקו כך: .) המילה מקבלת את המשמעות של נאום, כלומר נאום אותו נשאה אמו של למואל.
למואל הוא גם שמו של גיבור ספרו של ג'ונתן סוויפט, מסעי גוליבר.
דברי למואל
דברי למואל פותחים את פרק ל"א בספר משלי:
למואל נושא את הדברים האלה בהוראת אימו כצוואה או מתוך רצון להורות לילדיו כיצד לנהוג. המילה: יִסְּרַתּוּ פירושה מוסר והוראה. האם קוראת לבנה בַּר-בִּטְנִי ובַּר-נְדָרָי. האם מפצירה בבנה ובדבריה רומזת ללידתו בסדר הפוך. טרם נולד היה בן בטנה אך כעת משנולד הוא בנה. היא מתארת את תשוקתה לילד בכך, שנדרה נדר. בסיפור זה מהדהד הכתוב בספר שמואל א', א', בסיפור הולדת שמואל והנדר, שנודרת חנה. אמו של למואל מסבירה לבנה כי רצוי שהתרחק מנשים ומיין. היא יודעת, שהיין הוא ממכר 'תְּנוּ-שֵׁכָר לְאוֹבֵד; וְיַיִן, לְמָרֵי נָפֶשׁ.ז יִשְׁתֶּה, וְיִשְׁכַּח רִישׁוֹ; וַעֲמָלוֹ, לֹא יִזְכָּר-עוֹד. רצוי כי מלכים הנושאים בעול השלטון, המשפט והצדק לא יתמכרו לשתייה, כדי שלא יאבדו את היכולת לשלוט ולשפוט בצדק: אַל לַמְלָכִים, לְמוֹאֵל--אַל לַמְלָכִים שְׁתוֹ-יָיִן; וּלְרוֹזְנִים, או (אֵי) שֵׁכָר.ה פֶּן-יִשְׁתֶּה, וְיִשְׁכַּח מְחֻקָּק; וִישַׁנֶּה, דִּין כָּל-בְּנֵי-עֹנִי.
ריקרדו אוסוריו
ריקרדו אוסוריו מנדוזה (ספרדית: Ricardo Osorio Mendoza; נולד ב-30 במרץ 1980) הוא כדורגלן עבר מקסיקני ששיחק בעמדת המגן. את עיקר הצלחתו השיג אוסוריו בקבוצות קרוס אסול, שטוטגרט ומונטריי. אוסוריו ערך 82 הופעות במדי נבחרת מקסיקו.
קריירה
אוסריו, יליד ווחואפאן דה לאון שבמקסיקו, הגיע לשטוטגרט ב-2006. הוא זכה עם שטוטגרט באליפות הבונדסליגה ב-2007. בסוף עונת 09/2010 הוחלט שיעזוב את המועדון.
שחקן פעיל בנבחרת מקסיקו מאז שנת 2003. במדיה ערך 82 הופעות, וזכה עמה בגביע הזהב של CONCACAF ב-2003. אוסוריו היה עם הנבחרת גם במונדיאל 2006 גביע הזהב של CONCACAF ב-2007 ובמונדיאל 2010.
אליפות העולם בכדוריד 2013
אליפות העולם בכדוריד 2013 היא אליפות העולם ה-23 והיא נערכה על ידי איגוד הכדוריד העולמי. הטורניר התקיים בספרד בין ה-11 בינואר ל-27 בינואר 2013. משחק הגמר נערך בברצלונה בפלאו סן ז'ורדי שכולל 16,500 מקומות.
זכתה באליפות בפעם השנייה בתולדות הנבחרת.
מתכונת התחרות
הקבוצות חולקו ל-4 בתים. 4 נבחרות חזקות מכל בית העפילו לשלב שמינית הגמר.
הנבחרות שלא העפילו לשלב השני, התמודדו על "גביע הנשיא".
בית א'
משחקי הבית נערכו בגרנוליירס באולם Palau d'Esports שמכיל 5,700 מקומות וברצלונה בפלאו סן ז'ורדי שמכיל 16,000 מקומות.
בית ב'
משחקי הבית נערכו בסביליה בהיכל סן פבלו שמכיל 9,500 מקומות.
בית ג'
משחקי הבית נערכו בסרגוסה באולם Pabellón Príncipe Felipe שמכיל 11,000 מקומות.
בית ד'
משחקי הבית נערכו במדריד באולם קאחה מחיקה שמכיל 12,500 מקומות.
ישראל באליפות
נבחרת ישראל בכדוריד במסגרת מוקדמות אירופה הוגרלה בבית א'. הנבחרת סיימה את הבית במקום השני וסיימה את השתתפותה.
Shoot from the Hip
Shoot from the Hip הוא אלבום האולפן השני של הזמרת-יוצרת האנגלייה סופי אליס-בקסטור. האלבום יצא לאור ב-27 באוקטובר 2003 על ידי חברת התקליטים פולידור רקורדס. מתוך האלבום יצאו שני סינגלים.
מעגל קונוויי
בגאומטריית המישור, מעגל קונוויי הוא המעגל העובר בשש הנקודות שבקצות הקטעים הנוצרים כאשר הצלעות הנפגשות בכל קודקוד של משולש מתארכות בקטע שאורכו כאורך הצלע הנגדית. משפט המעגל של קונוויי קובע את קיומו של מעגל זה, שמרכזו הוא מרכז המעגל החסום במשולש. המעגל והמשפט נקראים על שם המתמטיקאי ג'ון הורטון קונוויי, שפרסם משפט זה לראשונה.
משפט ההתכנסות הנשלטת
בתורת המידה, משפט ההתכנסות הנשלטת של אנרי לבג הוא משפט על האינטגרל של הגבול של סדרת פונקציות מדידות, המתכנסת נקודתית. לפי המשפט, אם כל הפונקציות בסדרה חסומות בערכן המוחלט (כלומר, "נשלטות") על ידי פונקציה אינטגרבילית, אז האינטגרל של הגבול שווה לגבול של האינטגרלים. בפרט, האינטגרלים של פונקציות הסדרה קיימים וסופיים.
המשפט מנוסח עבור פונקציות שהן אינטגרביליות לבג, ובפרט תקף גם עבור פונקציות אינטגרביליות רימן.
משפט זה הוא מקרה פרטי של משפט ההתכנסות של ויטלי.
נוסח פורמלי
יהי מרחב מידה. תהי סדרה של פונקציות ממשיות או מרוכבות מדידות, אשר מתכנסת כמעט בכל מקום לפונקציה גבולית. אם קיימת פונקציה אינטגרבילית לבג \ g שהאינטגרל שלה סופי כך ש- עבור כל k=1,2,\dots כמעט בכל מקום, אזי כל הפונקציות בסדרה והגבול הנקודתי הן אינטגרביליות עם אינטגרל סופי, ומתקיים.
הוכחה
הוכחת המשפט מתבססת על הלמה של פאטו, אשר מטפלת בצורה כללית יותר במקרה הפרטי שבו כל הפונקציות בסדרה הן אי שליליות. ניתן יהיה להשתמש בלמה בזכות העובדה ש-\ g חוסמת את כל אברי הסדרה.
כיוון ש- אז \ g+f_k היא פונקציה אי שלילית כמעט בכל מקום, ניתן להשתמש עליה בלמה של פאטו ולקבל:
כאשר \ \liminf מסמן את הגבול התחתון של הסדרה.
לאחר חיסור משני האגפים (דבר שעבורו נדרש שהאינטגרל יהיה סופי) מקבלים:
ניתן לעשות את אותו הדבר גם עם הפונקציה האי שלילית \ g-f_k, ולקבל:
כאשר \ \limsup הוא הגבול העליון. כלומר:
ומהשוואת שתי התוצאות קיבלנו:
מכיוון שאגף שמאל תמיד לא קטן מאגף ימין, כל אי השוויונים הופכים לשוויונות, ולכן קיבלנו את התוצאה המבוקשת.
מכל
מְכָל הוא כלי לאחסון של נוזלים או גרגירים.
מדלן זילהרדט
מדלן זילהרדט (באנגלית: Madeleine Zillhardt; 10 ביוני 1863 – 16 באפריל 1950) הייתה אמנית צרפתית, סופרת, מעצבת וציירת. חייה והקריירה שלה קשורים לאמנית אחרת, הציירת הגרמנית-שווייצרית לואיז קתרין ברסלאו, שהיא הייתה בת זוגה, המוזה וההשראה. הן חיו יחד יותר מארבעים שנה. היא הייתה אחותה של הציירת ג'ני זילהרדט.
ביוגרפיה
מדלן זילהרדט למדה בבית הספר לאמנות אקדמיה ז'וליאן בפריז. באותה עת המוסד היחיד לחינוך לאמנות שהיה פתוח לנשים בפריז. גם אחותה ג'ני זילהרדט למדה שם. היא פגשה שם אמנים צעירים כמוה: אנה קלומפק, הרמין דייוויד, אנייס גודסיר, שרה פורסר, מארי בשקירצף, ובעיקר את לואיז קתרין ברסלאו.
בשנת 1884 זילהרדט ביקשה מברסלאו לצייר את דיוקנה. מאז הן לא עזבו זו את זו ועברו לגור לצמיתות יחד בשנת 1886. בשנת 1887 מבצעת ברסלאו את 'Contre Jour', אחת מיצירות המופת שלה, המייצגת את הזוגיות האינטימית שקיימה עם זילהרדט. הציור נקנה על ידי ממשלת שווייץ בשנת 1896, והוא מוחזק על ידי המוזיאון לאמנויות יפות ברן. בשנת 1908 ציירה ברסלאו יצירה נוספת של בנות הזוג, שמוצגה במוזיאון לאמנויות יפות בקנטונל בלוזאן.[1]
לאחר המלחמה בריאותה של ברסלאו התדרדרה עד מותה ב-12 במאי 1927 בפריס.
זילהרדט לא איפשרה שעבודת בת זוגה תהיה מפוזרת מדי באוספים הבינלאומיים.
הדוברה 'לואיז-קתרין'
בשנת 1928 קנתה זילהרדט את דוברת הבטון 'ליאז' בפריז במטרה להעמיד אותה לרשות צבא הישע. בתמיכתה של וינרטה זינגר, הנסיכה דה פוליניאק ויורשת חברת מכונות התפירה זינגר, שוקמה הדוברה על ידי לה קורבוזיה בשנת 1929. על פי צוואתה של מדלן זילהרדט, הדוברה קיבלה את השם לואיז-קתרין במחווה לברסלאו והפכה למקלט לחסרי בית בחורף ומחנה קיץ לילדים. הדוברה עגנה בפריז על גדות הסיין.
בשנת 2006 השתלטה על הדוברה הקרן להנצחת לה קורבוזיה. בשנת 2018 הדוברה טבעה ב-10 בפברואר, במהלך שיטפון בנהר הסיין בפריז. דוברת לואיז-קתרין ממוקמת עדיין ליד שער אוסטרליץ, ברובע ה-13, בתקווה שתעבור שיקום ושיפוץ.
מורשת
רחוב בפריס נקרא 'המקום של לואיז קתרין ברסלאו ומדליין זילהרדט', ברובע השישי (סן ז'רמן דה פרה).
בסנט קוונטין (עיר הולדתו של מדלן זילהרדט), 'מוזיאון אנטואן לקויאר' מציג את הדיוקן של מדלן זילהרדט.
קאפורג'ימה
במקור, המילה "קאפורג'ימה" (בוס גדול) שימשה את המאפיה הסיציליאנית לציון בוס של משפחת פשע. במאפיה האיטלקית-אמריקאית, ראש המשפחה נקרא בדרך כלל "דון", והכינוי "קאפורג'ימה" שמור לאנשי אמונו אשר מפקדים על קבוצה של "חיילים". הקאפו כפוף בדרך כלל ישירות לדון או לסגן הדון. הקאפו מעביר את הפקודות מהדון לחיילים הפשוטים, שבדרך כלל אינם באים במגע עם הדון. מבנה זה נועד להבטיח שלא ניתן יהיה לקשור אל הדון את פעולות הארגון.
דה הבילנד
דה הבילנד (באנגלית: de Havilland Aircraft Company) הייתה חברה בריטית לייצור מטוסים בניהולו של ג'פרי דה הבילנד (Geoffrey de Havilland), אשר היה גם המתכנן הראשי שלה. בראשית דרכה התמקדה החברה בבניית מטוסים דו-כנפיים, אשר זכו בתחרויות אוויריות רבות. החברה המטוסים הוקמה בהנדון, צפון לונדון ב-25 בספטמבר 1920. ב-1921 פנה אליהם איש העסקים העשיר אלן באטלר, שרצה שהם יבנו לו מטוס ספורטיבי חדש מסוג DH37. החברה הרחיבה במהירות את ייצור המנועים והמדחפים שלה והפכה לספקית מרכזית לרשת של יצרני מטוסים, וגם הקימה מתקני ייצור חדשים בקנדה ובאוסטרליה בסוף שנות ה-20. במהלך 1940 החברה רכשה את חברת Airspeed Limited שפעלה בפורטסמות' שבחוף הדרומי וייצרה מטוסים כמו אוקספורד, הורסה גלידר, אמבסדור וקונסול. Airspeed פעלה בתחילה עם זהות מוצר משלה. עם זאת, עד 1951 היא התמזגה במלואה עם דה הבילנד, אשר המשיכה לייצר רבים מהעיצובים החדשניים שלה, כגון ה-DH121 Trident בעל שלושת המנועים וה- .Jet Dragon
היפ הופ יהודי
היפ הופ יהודי היא סוגה מוזיקלית של היפ הופ המתאפיינת בקשרים סגנוניים או תרבותיים ליהדות ולמסורת המוזיקלית שלה.
דה הבילנד
במלחמת העולם השנייה התפרסמה החברה בזכות מטוס העץ, המוסקיטו ("יתוש"), אשר שימש גם את חיל האוויר הישראלי עד 1956. לאחר המלחמה, יצרה דה הבילנד ב-1952 את מטוס הנוסעים הסילוני הראשון, הקומט, אשר נודע לשמצה לאחר שלוש תאונות קטלניות כתוצאה מעייפות החומר.
היפ הופ יהודי
מאפיינים
אמני היפ הופ יהודים הגיעו ממגוון רחב של מדינות ותרבויות. אלמנטים של רגאיי, כליזמר ומוזיקת עולם לרוב משולבים לצד טכניקות הראפ וההפקה המוזיקלית המסורתיות, כמו סקראצ'ינג, סימפולים וביטבוקס. ראפרים יהודים רבים הם רב-לשוניים, ומבצעים את שירם באנגלית, יידיש, ארמית, לאדינו ושפות יהודיות אחרות.
היסטוריה
מאז תקופת הזהב המסחרית שלה בשנות השמונים ותחילת שנות התשעים, אמנים, מפיקים ומנהלים מוזיקליים יהודים מילאו תפקיד משמעותי בתעשיית ההיפ הופ. ג'וש נורק מגזין ההייפ הופ הודיוס הצהיר מאוחר יותר כי "לפני אמינם, כמעט כל הראפרים הלבנים היחידים היו יהודים."
דה הבילנד
דה הבילנד נקנתה על ידי חברת הוקר סידלי, וזו נרכשה בתורה על ידי בריטיש אירוספייס. מספר תכנונים מקוריים של דה הבילנד עודם מיוצרים ב-BAE Systems.
היפ הופ יהודי
היסטוריה
בישראל, ראפרים יהודים כמו מוקי, הצל, סאבלימינל, שב"ק ס' ושי 360 עזרו לחלוץ סצנת ההיפ הופ במדינה בסוף שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000. למרות זאת, מעטים מהמעשים הללו הכירו במורשתם היהודית במוזיקה שלהם.
יחידה 88 - דב לבן
יחידה 88 - דב לבן הייתה יחידה בחיל השריון הישראלי. היחידה החלה לפעול בשנת 1969 כ"יחידת סיור ופשיטה אמפיבית". במהלך מלחמת יום הכיפורים לחמה היחידה בסיני ומעבר לתעלת סואץ. ב-1974 פורקה היחידה.
היסטוריה
יחידה 88 - דב לבן, הוקמה בשנת 1969 כיחידת סיור ופשיטה אמפיבית על ידי סגן אלוף יואל גונן, על מנת לאפשר תקיפת הפתעה דרך הים בעזרת כוחות שריון אמפיביים. היחידה הייתה מושתתת על כלי רק"ם מתוצרת ברית המועצות: נגמ"שים אמפיביים מסוג BTR-50 וטנקים אמפיביים קלים מסוג PT-76 שנלקחו שלל. פעולתה הראשונה של היחידה הייתה במבצע רביב, בו השתתפו נגמש"י BTR-50 כשהם מאוישים ב-50 לוחמי סיירת חטיבה 7. במהלך מלחמת ההתשה נעשה ניסיון נוסף להשתמש ביחידה אך הכלים שקעו באזור אגם תמסח והפעולה בוטלה.
דה הבילנד
בישראל הפעילה ארקיע מטוסי דאש 7 מתוצרת החברה, המטוס האחרון נמכר במרץ 2010 לחברת תעופה אמריקאית.
היפ הופ יהודי
היסטוריה
הלייבל היהודי JDub Records, שנוסד בשנת 2002, היה בין הלייבלים הראשונים לקידום אמני ראפ יהודיים במודע, כאשר בסגלו היו סגול 59, ראפר הקליזמר הקנדי סוקאלד, הראפר האתיופי-ישראלי אקום, ולהקת בלקן ביט בוקס.
יחידה 88 - דב לבן
היסטוריה
ב-1971, לאחר שחיילי היחידה שוחררו משירות סדיר, הוחלט להסב את היחידה ליחידת מילואים שהוגדרה כיחידת מתנדבים ונשלח אליה כוח אדם מובחר. לתפקיד מפקד היחידה מונה סרן יוסף יודוביץ' ולסגנו מונה אמציה אטלס. לאחר אימון הקמה בצאלים ובאל עריש כיחידת מילואים התמקמה היחידה במרחב שלמה על יד שארם א-שייח'.
היפ הופ יהודי
היסטוריה
באמצע שנות ה-2000, אמן הראפ-רגאיי החסידי מתיסיהו חווה הצלחה במיינסטרים; בין אלבומיו זכו בתואר "אלבום זהב", ואילו הסינגל שלו "King Without a Crown" הפך ללהיט במצעד 40 שירי המיינסטרים של בילבורד. בעקבות הצלחתו של מתיסיהו, עלו מספר ראפרים יהודים-חסידים, ביניהם Y-Love, דיסקרייב וניסים בלאק. רבים מהם חזרו בתשובה, ורבים מהם קודמו באמצעות הלייבל Shemspeed של המפיק התימני Diwon, לצד אמנים לא-חסידים כמו קושה דילז ואלקטרו מרוקו.
יחידה 88 - דב לבן
היסטוריה
בתחילת מלחמת יום הכיפורים הייתה היחידה תחת פיקוד חטיבה 274. עם פרוץ המלחמה נשלחה היחידה, יחד עם גדוד 225 מחטיבה 274 לאזור שארם א-שייח' ומשם עברה לא-טור, עד ה-15 באוקטובר. לאחר מכן סופחה היחידה לחטיבה 14 ושירתה בשני צידי התעלה. יחידת דב לבן לחמה בקרב החווה הסינית ובקרב מתחם אורחה, ובסיום המלחמה היחידה חזרה לאזור סרפאום להתארגנות.
היפ הופ יהודי
היסטוריה
בין הראפרים היהודים, ישנם כאלו שפרצו אל המיינסטרים הבין-לאומי, ביניהם דרייק, ליל דיקי, דה אלכימיסט, מק מילר ודוג'ה קאט.
יחידה 88 - דב לבן
היסטוריה
במהלך ימי הקרבות נהרגו 18 קצינים ולוחמים מהיחידה ונפצעו 32 מתוך 126 קצינים ולוחמים. היחידה פורקה ב-1974. לזכר לוחמי החטיבה הוקמה אנדרטה בפארק עוצבות השריון ליד לטרון.
רוחמה מרטון
רוחמה מרטון (נולדה ב-3 בספטמבר 1937) היא פסיכותרפיסטית, פסיכיאטרית ופמיניסטית ישראלית, מייסדת עמותת רופאים לזכויות אדם.
חייה ופועלה
רוחמה מרטון נולדה בירושלים לבלהה ולאהרון שהגיעו ארצה מפולין בשנת 1929, במסגרת העלייה הרביעית. למדה בבית הספר למל ואחר כך עברה משפחתה לתל אביב ולמדה בבית ספר 'לדוגמה'. היא המשיכה בתיכון עירוני א'.
בעת שירותה הצבאי הייתה מרטון חיילת בחטיבת גבעתי ושירתה בחטיבה בסיני בזמן מבצע קדש, ב-1956. היא חוותה הרג של חבריה לגדוד בהפצצת חיל האוויר של צה"ל, ורצח שבויים מצריים על ידי חיילי הגדוד שבו שירתה. לאחר שנים אמרה שבשדות הקרב של סיני נבטו הניצנים הראשונים של גישתה האנטי-מיליטריסטית (אך הלא-פציפיסטית) והצורך להיאבק על זכויות אדם, ניסתה למחות על הוצאה להורג של שבויים מצריים.
לאחר שירותה הצבאי למדה רוחמה מרטון רפואה באוניברסיטה העברית וסיימה את בית הספר לרפואה בשנת 1963. בזמן לימודיה נולדו בתה אורנה ובנה יובל.
בזמן לימודיה בבית הספר לרפואה החלו מאבקיה לשוויון זכויות לנשים: היא ניסתה, יחד עם פרופסור פריץ דרייפוס, לארגן פעילות של סטודנטים ושל מורים לשינוי המדיניות הקובעת שרק 10% מכלל התלמידים יהיו נשים. מאבק שנמשך שנים והוכתר בהצלחה. כמו כן ארגנה מאבק נגד האיסור על סטודנטיות ללבוש מכנסיים. מאבק זה כמעט עלה לה במקומה בבית הספר לרפואה, שהיה אז היחידי בארץ, בסופו של דבר הוסר האיסור על לבישת מכנסיים לסטודנטיות.
משנת 1974 ועד 1986 עבדה כרופאה פסיכיאטרית בכירה במרפאה של המרכז לבריאות הנפש שלוותה בהוד השרון. במסגרת זו ניסתה, יחד עם פרופסור דוידסון, מנהל בית החולים, להשפיע על הנהלת קופת חולים הכללית לקדם גישה קהילתית שהייתה אז לא מקובלת בישראל בתחום הפסיכיאטריה וליצור מרפאות לבריאות הנפש מחוץ לכותלי בתי החולים הפסיכיאטריים.
במסגרת עבודתה בבית החולים שלוותה יזמה מרטון סקר מקצועי של בתי חולים פסיכיאטריים פרטיים באזור השרון, על ידי צוותים שכללו פסיכיאטר, פסיכולוג, ועובד סוציאלי של בתי חולים פסיכיאטריים פרטיים באזור השרון, מתוך תחושת אחריות ציבורית למטופלים במסגרות פרטיות שטובת החולה לא תמיד לנגד עיניהן. מטרות הסקר היו לברר האם האשפוז מוצדק והאם הטיפול הפסיכיאטרי הולם, וכן לבדוק אפשרויות שיקום לחלק מהמאושפזים הללו.
לימדה מ-1975 עד 1990 בחוג לפסיכותרפיה ובלימודי המשך ברפואה בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב. בבית הספר לרפואה עשתה מאמצים רבים, יחד עם פרופסור מיכה נוימן, מנהל המרפאה, לשינוי הקריטריונים לקבלה לבית הספר לרפואה, כך שלציוני המועמדים במגמה ההומאנית יהיה משקל שווה לזה של ציונים במגמה הריאלית. היא סברה כי השינוי ישפר את איכות היחסים בין רופא לחולה. כמו כן היא הנחתה במשך שנתיים קבוצות של סטודנטים לרפואה בעיבוד חוויותיהם מול החולים בבתי החולים. לאור הצלחת הקבוצות הללו הפכה הדינמיקה הקבוצתית הזו לחלק מקובל של הכשרת הרופאים בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
הייתה נשואה למיכאל מרטון, לשעבר אלוף ישראל בירי מאקדח, שהשתתף במשחקים האולימפיים. בשנים 1969–1984 הייתה שותפתו לחיים של ג'אד נאמן ובשנת 1984 השתתפה בהפקת סרטו "מגש הכסף".
פעילויות ציבוריות
רוחמה מרטון לקחה חלק מאז שנת 1962 בהקמתם של ארגונים רבים הפועלים בתחום זכויות האדם, בדגש על הזכות לבריאות וזכות האישה, ובתחום השלום. בשנים 1990-1976 הייתה חברה ב"מועצה הישראלית-פלסטינית לשלום", קידמה מאמצי דו-שיח, סמינרים ופגישות עם נציגי אש"ף, מתנדבת במרכז התל אביבי לנשים נפגעות תקיפה מינית. הייתה חברה "באזרחים למען התקווה" (אל"ה) - קבוצה לקידום שוויון חברתי של תושבי שכונת התקווה בתל אביב. בשנים 1981-1980 הייתה מייסדת-שותפה של "שטח משוחרר" - קבוצה שפרסמה טור שבועי בעיתון הארץ שעסק בבעיות של החברה הישראלית. בשנים 1984-1982 הייתה מייסדת-שותפה של "הוועד נגד המלחמה בלבנון", שיזמה פעולות עממיות להתנגדות למלחמת לבנון. בשנים 1984-1983 הייתה מייסדת משותפת של "אלטרנטיבה", שהוקמה כארגון דו-לאומי וחוץ פרלמנטרי, לקידום השלום דרך הפתרון של שתי מדינות. בהמשך הייתה בין המקימים של המפלגה הרשימה המתקדמת לשלום, שהכניסה שני נציגים לכנסת. בשנים 1987-1984 הייתה מייסדת-שותפה של פורום, "מרצים מאוניברסיטת תל אביב", ארגון אוניברסיטאי למען שלום וזכויות אדם. ב-1988 יסדה את "עמותת רופאים ישראלים-פלסטינים לזכויות אדם", ארגון זכויות האדם הפועל נגד הכיבוש ולהגנת זכויות אדם בשטח הבריאות.
בשנים 1991-1989 הייתה מייסדת משותפת של "פלסטינים וישראלים נפגשים לשלום". סמינרים מאורגנים וקבוצות דיון על מנת לסייע בקיום פגישות לצורך התקדמות בתהליך השלום. בשנת 1989 הייתה מייסדת משותפת של "הוועד הציבורי נגד עינויים בישראל", הקיים עד היום ונועד ליצור שדולה לעצירת העינויים בישראל. הייתה ממקימי "ועד נגד סגירת אוניברסיטת ביר זית". בשנת 1989 הייתה מייסדת משותפת של "אימות", ארגון של עובדים ועובדות בתחום בריאות הנפש למען שלום. ב-1993 הייתה מייסדת משותפת של "אחת מתשע: נשים למען נשים בסרטן השד" - שיצרה שדולה וקבוצות תמיכה של נשים למען נשים החולות בסרטן השד, עמותה הפועלת עד היום. בשנת 2005 הייתה מייסדת שותפה של "הוועד למען אסירים פוליטיים". בשנת 2006 הייתה מייסדת משותפת של "ICRR", הוועד הישראלי לזכויות תושבים. כמו כן הייתה חברה בוועד המנהל של "הוועד המתאם הבינלאומי של האו"ם לארגונים הלא-ממשלתיים הפלסטיניים".
מרטון תומכת בקידום חרם על ישראל, כחלק מקמפיין BDS. ב-2008 השתתפה בשבוע האפרטהייד הישראלי בלונדון. בעקבות פעילות זו, קראו חברי כנסת ממפלגות הימין להפסקת מימון ציבורי ומתן הטבות מס לעמותת "רופאים למען זכויות אדם", שייסדה מרטון. ב-2017 הביעה תמיכה ב-BDS מספר פעמים נוספות, ואמרה בהתייחס לכך: "זה עניין לבוגדים. והבוגדים של היום הם הגיבורים של מחר. מי שלא מוכן לשלם את המחיר הזה לא יודע להיאבק. בלי לשלם מחיר אתה נלחם רק על היופי שלך. ובעיניי כל עוד הכיבוש נמשך, האפרטהייד נמשך, זה לא משנה אם אתה קצת יותר יפה או קצת פחות יפה. זה לא מעניין ולא מאבק". גם בנאומה ב"צוותא" ב-2 באפריל 2019, עם קבלת הפרס על שם פרופ' ישעיהו ליבוביץ' לשנת 2019, דיברה רוחמה מרטון על שלטון האפרטהייד הישראלי ועל תנועת ה-BDS.
רופאים לזכויות אדם
ב-1988 ייסדה מרטון את עמותת רופאים ישראלים-פלסטינים לזכויות אדם שלימים שינתה את שמה לרופאים לזכויות אדם (ר.ל.א.). היא גיבשה סביבה קבוצה של רופאים ישראלים ופלסטינים והקימה ארגון שפעיליו עובדים בשיתוף פעולה ומתוך שוויון גמור עם עמיתים פלסטינים למען מטרה משותפת של מאבק נגד הכיבוש וקידום זכויות אדם והזכות לבריאות. מאז, היא מהווה את הרוח החיה והמצפן של עבודת העמותה. רופאים לזכויות אדם רואה בכיבוש סוג של מחלה הגורם לאי צדק והפרת זכויות אדם. הארגון עוסק בפעולה רחבה בשמירה ובהגנה על זכויות האדם, עם התמקדות בזכות לבריאות. רוחמה מרטון הנחילה לעמותה הבנה רחבה של המושג בריאות - לא רק כ"היעדר מחלה", אלא ברוח הגדרת ארגון הבריאות העולמי - כמצב של "רווחה פיזית, פסיכולוגית וחברתית".
לאורך שנות פעילותה תרמה רופאים לזכויות אדם רבות לשיח הציבורי של זכויות האדם בישראל, והגיעה להישגים במאבקיה להגנה על זכויות אדם בכלל וזכויות בריאות בכלל, כשהיא מתמקדת בהבטחת הזכות לטיפול רפואי הוגן ושוויוני ובהגנה על זכות האדם לשלמות הגוף, לכבוד ולבריאות הנפש.
עבודתה הציבורית הביאה את מרטון לשיתוף פעולה עם ארגונים פלסטינים ובינלאומיים העוסקים בבריאות הנפש ובזכויות האדם. היא חברת הנהלה של המרכז לבריאות הנפש בעזה. שותפותה עם עמיתים מארגונים של רופאים לזכויות אדם באירופה ובארצות הברית הובילה ליצירת "רשת ארגונים בינלאומית לבריאות ולזכויות אדם" ב-1992. מאז ועד עתה רוחמה מרטון היא חברת הנהלה של גוף זה. היא הוזמנה פעמים רבות למפגשים באו"ם (בז'נבה, בווינה, בשטרסבורג, בניו יורק ועוד) בהקשרים העוסקים בזכויות אדם.
פרסומיה
במשך כל השנים עוסקת רוחמה מרטון בהרצאות ובכתיבת מאמרים העוסקים בהפרת זכויות אדם, עינויים, בריאות נשים, זכויות נשים ובניתוח פסיכולוגי של החברה הישראלית. פרסומיה כוללים את המאמרים הבאים:
תיאור לגראנז'י ואוילרי של שדה זרימה
בתורת הזרימה הקלאסית, התיאור הלגראנז'י של שדה זרימה הוא צורת הסתכלות על תנועת זורם בה הצופה מביט על חלקיק בודד, או קבוצת חלקיקים בודדים של הזורם בתנועתם כתלות במיקום ובזמן. בהינתן מיקום של חלקיק בודד או מספר חלקיקים כתלות בזמן, יתקבל קו מסלול לפי התיאור הלגראנז'י. ניתן לדמות את התיאור הלגראנג'י לצופה שיושב על סירה ושט במורד נהר. התיאור האוילרי של שדה זרימה הוא צורת הסתכלות על תנועת הזורם כך שמסתכלים על נקודה במרחב ומתמקדים בחלקיקי הזורם שעוברים בנקודה כתלות בזמן. ניתן לדמות את התיאור האוילרי לצופה שעומד על סכר של נהר ומסתכל על הזורם שעובר מתחתיו. התיאור הלגראנז'י והאוילרי של שדה זרימה לעיתים מוגדרים גם כנק' ייחוס לגראנז'ית ואוילרית. התיאור של שדה הזרימה, הן הלגראנז'י והן האוילרי, יכולים להיות מיוחסים עבור כל נקודת ייחוס שנבחר, ובכל מערכת קואורדינטות שנבחר (קרטזית, גלילית, או פולרית).
הגדרה
בתיאור אוילרי של שדה, השדה מיוצג על ידי פונקציה של המיקום x ושל הזמן t.
לדוגמה, מהירות הזרימה מיוצגת על ידי הפונקציה:
לעומת זאת, בתיאור הלגראנז'י של שדה, תכונה של חלקיק בודד מיוצגת כתלות בזמן.
החלקיק מיוצג על ידי שדה וקטורי x0שאינו תלוי בזמן. (לרוב, x0 יבטא את מיקום מרכז המסה של החלקיק בזמן t0כלשהו, כאשר הוא נבחר באופן מסוים על מנת לחשב את השינויים האפשריים כתלות בזמן. לכן מרכז המסה הוא פרמטר טוב לייצוג מהירות הזרימה u של החלקיק).
בתיאור הלגראנז'י, הזרימה מיוצגת על ידי הפונקציה:
אשר נותנת את מיקום החלקיק המסומן ב x0 בזמן t.
הקשר בין התיאור הלגראנז'י והתיאור האיולרי של שדה נתון ע"י:
מכיוון ששני האגפים של השוויון מתארים את מהירות החלקיק x<sub style="font-weight: bold;">0 בזמן t.
במע' הצירים שנבחרה, x0 ו- x מתארים את הקואורדינאטות הלגראנז'יות, והקואורדינאטות האוילריות של הזורם.
נגזרת חומרית
התיאור הלגראנז'י והתיאור האוילרי של קינמטיקת ודינמיקת שדה הזרימה באים לידי ביטוח על ידי הנגזרת החומרית (נקראת גם נגזרת מלווה/ נגזרת לגראנז'ית).
נניח שנתון שדה זרימה u, וכמו כן נתונה תכונה כלשהי הנתונה בתיאור אוילרי (F(x,t השינוי הכולל של התכונה F שחווה חלקיק זורם ספציפי מבוטא ע"י: כאשר F∇ הוא הגרדיאנט של F, והאופרטור u⋅∇ מופעל על כל איבר של התכונה F)
הביטוי הנ"ל מראה לנו את השינוי של השדה F כאשר חלקיקי זורם נעים דרך שדה זרימה המבוטא בצורתו האוילרית u.
הביטוי מתקבל באגף ימין של המשוואה מתקבל כתוצאה מכלל השרשרת מכיוון שהפונקציה (F(U(x0,t),t) היא פונקציה של t.
הארמייה המוטסת הראשונה
הארמייה המוטסת הראשונה הייתה ארמיית חיל רגלים מוטסת ומוצנחת של בעלות הברית שפעלה במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הארמייה הוקמה ב-2 באוגוסט 1944 בהוראתו של גנרל דוויט אייזנהאואר, ראש המפקדה העליונה של חיל המשלוח של בעלות הברית, וכללה את כל הכוחות המוטסים במערב אירופה, ולמפקדה מונה לוטננט גנרל לואיס בררטון.
הארמייה המוטסת הראשונה השתתפה במבצע מרקט גארדן בספטמבר 1944, מתקפה משולבת של בעלות הברית בהולנד שכללה הצנחתן של הדיוויזיות המוטסות לתפיסת גשרים חיוניים; בקרב על הבליטה בדצמבר 1944, המתקפה גרמנית על הארדנים; ובמבצע נבחרת במרץ 1945, אחד מהמבצעים המוטסים הגדולים בהיסטוריה - שהיה חלק ממבצע ביזה לצליחת הריין.
הארמייה פורקה זמן קצר לאחר סיומה של המלחמה באירופה, ב-20 במאי 1945.
יחידות
הארמייה המוטסת הראשונה כללה את היחידות הבאות:
וינסטון צ'רצ'יל (1620–1688)
סר וינסטון צ'רצ'יל (באנגלית: Winston Churchill; 18 באפריל 1620 - 26 במרץ 1688), "הקולונל הפרש", היה חייל, היסטוריון ופוליטיקאי אנגלי. ידוע בזכות היותו אביו של ג'ון צ'רצ'יל, הדוכס הראשון ממרלבורו, וכן כמי שעל שמו נקרא המדינאי וראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל.
חייו
צ'רצ'יל נולד לג'ון צ'רצ'יל (נולד ב-1596 בקירוב), עורך דין, ושרה וינסטון (נולדה ב-1598 בקירוב), בתו של סר הנרי וינסטון. הצ'רצ'ילים היו משפחה ותיקה באזור דורסט. הוא למד בקולג' סנט ג'ון שבאוניברסיטת אוקספורד, אך עזב את האוניברסיטה לפני שהספיק לסיים את חובותיו לקבלת תואר אקדמי.
לאורך כל חייו היה תומך מסור של המלוכה, ובמלחמת האזרחים האנגלית אף נפצע כששימש קפטן ביחידת פרשים מלכותית, ולאחר שתומכי המלך הובסו נאלץ לשלם קנס של 4,446 לירות שטרלינג. לאחר הרסטורציה הוא התמנה לחבר טורי בפרלמנט מטעם ויימות' ומלקומב (1661–1679) וליים רג'יס (1685–1688).
בין 1662 ל-1668 כיהן כנציב בית המשפט האירי לטענות והסברים, וכפקיד זוטר בוועדת האריג הירוק בין 1664 ל-1679. ב-1664 הוא הפך גם לאביר ולעמית החברה המלכותית. הוא פרסם ספר על ההיסטוריה של מלכי אנגליה, שנקראה "Divi Britannica; being a remark upon the Lives of all the Kings of this Isle, from the year of the World 2855 until the year of Grace 1660".
ב-1643 נישא לאליזבת דרייק, בתם של סר ג'ון דרייק (נפטר ב-25 באוגוסט 1636) ואלינור בוטלר, בתם של ג'ון בוטלר (הברון בוטלר הראשון מברנטפילד) ואחיינית מצד האם של ג'ורג' וילייר, הדוכס הראשון מבקינגהאם. לזוג נולדו 9 ילדים, אך רק חמישה מתוכם שרדו את תקופת ינקותם. ארבעה מבין ילדיהם זכו לפרסום. הילדים הם:
צ'רצ'יל מת במרץ 1688.
רכבלית
הרַכַּבְלִית היא רכבל השייך למערך התחבורה הציבורית בחיפה ומקשר את מרכזית המפרץ ואת הצ'ק פוסט עם הטכניון ועם אוניברסיטת חיפה. הרכבלית היא הרכבל הארוך בישראל ורכבל תחבורה ציבורית הראשון בישראל להסעת המונים. את הרכבלית מפעילה חברת כבל אקספרס.
הרכבלית הוקמה כדי לתת לנוסעים חלופה לרכב פרטי ולאוטובוסים בשל מצוקת התחבורה בעיר ולהקל את מצוקת החנייה בקמפוסים שבמעלה הכרמל.
מבנה
אורך מסלול הרכבל כ-4.4 קילומטרים, והוא מגשר על הפרש גבהים של 460 מטרים. הרכבל מקשר בין שלוש תחנות נוסעים: מרכזית המפרץ, הטכניון ואוניברסיטת חיפה. לרכבל עוד שלוש תחנות, תפעוליות בלבד, בצומת הצ'ק פוסט, ברחוב רב-אלוף יעקב דורי ובטכניון. הנסיעה ממרכזית המפרץ עד הטכניון נמשכת כ-10 דקות, ומהטכניון עד אוניברסיטת חיפה כ-9 דקות.
את המערכת משרתות 148 קרוניות. כל קרונית יכולה להסיע עד עשרה נוסעים, שמונה מהם בישיבה ושניים בעמידה. לפיכך ההספק הפוטנציאלי עומד על 2,400 נוסעים בשעה בכל כיוון. הקרוניות יוצאות לדרכן בכל 15 שניות, והן נגישות לבעלי מוגבלויות. הרכבלית פועלת במשך כל שעות היממה, בהתאם לביקוש. מהירות הנסיעה היא 5 מ' בשנייה (18 קמ"ש) באוויר, וכשהקרונית מגיעה לתחנה, המהירות יורדת ל-0.3 מ' בשנייה, אך לא עוצרת לחלוטין. הדלתות נפתחות אוטומטית בכניסה לתחנה ונסגרות אוטומטית ביציאה ממנה. הקרוניות אינן כוללות מזגן אלא אפשרות לאוורור טבעי על ידי פתיחת החלונות, כיוון שמערכת מיזוג אוויר הייתה מכבידה על משקל הקרונות ומסרבלת את המבנה שלהן.
לאורך התוואי הוצבו 36 עמודי פלדה על בסיסי בטון תת-קרקעיים, שגובהם נע בין ארבעה ל-30 מטרים, בהתאם לטופוגרפיה ולסביבה.
הרכבל יוצר על ידי התאגיד השווייצרי-אוסטרי "דופלמאייר-גאראוונטה" שבנה גם את מערכי קרונות הכרמלית שסופקו בשנת 2018 במהלך שיפוצה.
בקרוניות הרכבלית מותקן אינטרקום חירום המחובר למרכז הבקרה. בתחנות יש חדר בקרה המפקח על תמונת המצב בכל קרוניות הרכבל ועל מערכת טלוויזיה במעגל סגור שמצלמת את כל הקרוניות בתנועה ועוד מיני מערכות. בתחנת טכניון עליון נמצא הדפו של הרכבלית, המשמש גם מקום חנייה לקרוניות כאשר היא אינה נמצאת בשימוש, ומקום תחזוקה שאליו נכנסות אוטומטית כל 148 הקרוניות במערכת.
בקרוניות הרכבלית מותקנים גם לחצן מצוקה המחובר ישירות למוקד החברה ומערכת כריזה קולית המציינת את שמות התחנות לאורך התוואי. הכריזה מופעלת מחדר הבקרה של הרכבל, באמצעות חיבורי תקשורת אלחוטית/קווית לאורך מסלול הרכבל. כשהקרונית נמצאת 20 מטרים מהתחנה, הכריזה נשמעת בשלוש שפות: עברית, ערבית ואנגלית. כריזת חירום מותקנת לאורך כל התוואי של הרכבלית בתחנות ובקרוניות ומאפשרת שליטה ומתן הנחיות לנוסעים במקרים כגון תקלות.
היסטוריה
הוועדה המקומית לתכנון ובנייה בחיפה, בראשות ראש העיר עמרם מצנע, אישרה עקרונית את תוכנית הקמת הרכבל במרץ 1999. על פי תוכנית שהוגשה על ידי חברת תשתיות יפה נוף, שבבעלות העירייה. בפברואר 2002 הקפיאה הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה בחיפה את דיוניה בעניין הקמתו של הרכבל, עקב התנגדות הטכניון לתוואי המוצע. במאי 2003, בתום שנה של דיונים אינטנסיביים במהלכם הוחלט להזיז את התוואי, אישרה הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה בחיפה את התוכנית.
באוקטובר 2007, הכריזה עיריית חיפה על השקת הפרויקט בעלות של כ-180 מיליון שקל. באפריל 2008, החלה עיריית חיפה לערוך בחינת כדאיות כלכלית מחודשת לפרויקט. זאת, על רקע גידול חזוי של כ-17% בעלויות הפרויקט לכ-210 מיליון שקל. במקביל פרסמה את המכרז להקמת הרכבל ובחרה שלושה ספקים בין־לאומיים שעברו את שלב המיון המוקדם במכרז (Pre-qualification P.Q) לפרויקט מתוך עשרה מתמודדים. בינואר 2014 מסר יונה יהב ראש עיריית חיפה, שבניית הפרויקט החלה וכי הוא צפוי להפוך לתפעולי בתוך כשנה וחצי, אך הפרויקט התעכב. במאי 2016, הודיע שר התחבורה, ישראל כץ, כי יקדם את פרויקט הרכבל, שעלותו עודכנה לכ-280 מיליון ש"ח.
בפברואר 2017 התקיימו קידוחים ניסיוניים באוניברסיטת חיפה לטובת הפרויקט. ביוני 2017 הונחה אבן הפינה.
באפריל 2018 החלו עבודות הבניה. ביולי 2018 דווח שעלות הפרויקט תגיע לכ-315 מיליון שקל.
בפברואר 2019 החלה הצבת העמודים הראשונים של ה"רכבלית" בחיפה.
ביוני 2019 זכו החברות "נתיב אקספרס" מקבוצת משפחת עפיפי ו"בורסה" הטורקית במכרז להפעלת הרכבלית והן הקימו את חברת כבל אקספרס לצורך הפעלת הרכבלית. החברה מקבלת ממשרד התחבורה סובסידיה העולה על מיליון ש"ח בחודש.
בפברואר 2020 הושלמה הצבת העמודים ונמתחו הכבלים בין העמודים במקטעים B, A ו-C. באפריל 2020 דווח על עיכובים בהתקדמות הפרויקט לאחר שעובדי התאגיד גאראוונטה-דופלמאייר עזבו את הארץ נוכח התפרצות מגפת הקורונה. בספטמבר 2020 הסתיימו מתיחת הכבלים בין העמודים במקטעים E, D ו-F.
ביולי 2020 הפסיק משרד התחבורה את ההתקשרות עם חברת יפה נוף, האמונה על הפרויקט מטעם העירייה, עקב טענות המשרד על חריגות תקציביות ועיכובים בפרויקטי החברה. האחריות לביצוע הפרויקט הועברה לחברת נתיבי ישראל.
באפריל 2021 נפתח אחד ממקטעי הרכבל לבדיקות הרצה, והפתיחה הרשמית נקבעה ל-10 באוקטובר 2021 (פתיחת השנה האקדמאית). עם זאת, היא נדחתה למועד לא ידוע עקב סכסוך כספי-משפטי של משרד התחבורה והחברה המבצעת הקודמת - חברת "יפה נוף" עם היצרן השווייצי־אוסטרי - גאראוונטה דופלמאייר.
בדצמבר 2021 נחתם הסכם פשרה בין משרד התחבורה, נתיבי ישראל, החברה העירונית של חיפה - יפה נוף והיצרן האוסטרי דופלמאייר.
ב-3 באפריל 2022 נחתם טופס 4 לרכבלית, לאחר דחיות ולאחר שתוקנו הליקויים הבטיחותיים בתחנות. בעקבותיו העבירה חברת נתיבי ישראל באופן רשמי את הפרויקט לידי החברה המפעילה כבל אקספרס. ב-11 באפריל החלה הפעלה סדירה של הרכבלית, והיא נפתחה לציבור הרחב. על הקרוניות מתנוססים שני לוגואים, הראשון לוגו החברה המפעילה כבל אקספרס, והשני לוגו שמצויר עליו רכבל על רקע כחול לבן וירוק, כאשר הוא גם מתנוסס בתחנות.
שבעת החודשים הראשונים לפעילות הרכבלית השתמשו בה כ-5,000 נוסעים ביממה בממוצע, מעט מאוד בהשוואה לקיבולת המרבית, שהיא 2,400 נוסעים בשעה. בתקופות חופשה מלימודים השימוש ברכבלית גבוה יותר, משום שהיא משמשת גם כאטרקציה תיירותית.
ליד תחנת האוניברסיטה נבנה גשר הולכי רגל שמחבר בין חניון טללים לבין התחנה, מעל לשדרות אבא חושי (כביש 672).
דנה פוגץ'
דנה פוגץ' (נולדה ב-18 בספטמבר 1964) היא פרופסור חבר
למשפטים, חברת סגל בכירה בפקולטה למשפטים, קריה האקדמית אונו. שותפה מייסדת במשרד עו"ד פוגץ' קידר-ברוך, המתמחה בייצוג נפגעי עבירה, וכן ארגונים ומוסדות בתיקי הטרדה מינית, גנבה בידי עובד ועוד. מנהלת שותפה באגודה הישראלית לוויקטימולוגיה. חברת פורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה.
ביוגרפיה וקריירה אקדמית
כיום היא פרופסור חברה בקריה האקדמית אונו ומרצה בדיני עונשין, דיני ראיות וזכויות נפגעי עבירה. מחוץ לאקדמיה היא מייצגת ומייעצת לנפגעי עבירות וכן עוסקת בקידום מדיניות בתחום זכויות נפגעי העבירות. בעבר הייתה מרצה לדיני עונשין עבירות צווארון לבן, עבירות טכנולוגיות וכלכליות במרכז הבינתחומי הרצליה ובאוניברסיטת תל אביב. בעבר נתנה חוות דעת לסנגורים בעבירות צווארון לבן.
פרופ' פוגץ' היא מייסדת ומנהלת שותפה של האגודה הישראלית לוויקטימולוגיה, גוף המאגד חוקרים מתחומי מחקר שונים, העוסקים בצדדיה השונים של הויקטימולוגיה - תורת הקורבנות - לרבות בתחומי המשפט, הקרימינולוגיה, עבודה סוציאלית, פסיכולוגיה ועוד.
פעילויות בתחום הציבורי-משפטי
דנה פוגץ' היא ממקימי "מרכז נגה" המרכז לזכויות נפגעי פשיעה, (מיסודה של הקריה האקדמית אונו) ומי שעמדה בראשו עד סגירתו בשנת 2016. במסגרת מרכז נגה יוצגו, לראשונה בישראל, נפגעי עבירה חמורות בתיקים תקדימיים, נערכו מחקרים, קודמו יוזמות חקיקה, נערכו הכשרות לאנשי מקצוע והתנהלה קליניקה בה היו פעילים סטודנטים למשפטים מהקריה האקדמית אונו.
כיום קיבלה מדינת ישראל את ההנחה אותה קידמה פרופ' פוגץ' שנפגעי עבירות זקוקים לסיוע משפטי וחובת המדינה להעניק זאת, ומשפחות נפגעי עבירות המתה ונפגעי עבירות מין מסוימים מקבלים סיוע משפטי מהאגף לסיוע משפטי במשרד המשפטים. עקב כך נסגרו מרכז נגה ומוקד נגה. זוכת "אות האישה" לשנת 2009 מטעם לשכת עורכי הדין על פעילותה המשפטית הכוללת, לרבות קידום זכויותיהם של נפגעי עבירה.
דנה פוגץ' היא מיוזמי חוק איסור אלימות בספורט התשס"ח-2008 וממנסחיו. מקורה של יוזמת החוק בסדרה של אירועים אלימים במגרשי הספורט בהם זריקת חזיז באצטדיון מלחה בעת משחק כדורסל שפגעה קשות בידו של מאבטח במקום. דנה פוגץ', יחד עם צוות המשפטנים בהתאחדות הישראלית לכדורגל, ניסחה את מסמך היסוד שהיווה את הבסיס לחוק. החוק הנ"ל מתיר למשטרה ולסדרנים אכיפה מוגברת של כללי הבטיחות במגרשי הספורט, מורה על הגברת הענישה על העבירות הקבועות בו, דוגמת איסור התבטאות גזענית או הכנסת חפץ אסור. החוק גם קובע עונש ייחודי: צווי הרחקה או הגבלה מהמגרשים, שהוכרו באנגליה כיעילים במיוחד בנושא. בשנת 2004 התבקשה פוגץ' לייעץ לוועדה הפרלמנטרית למניעת אלימות בספורט, בראשות חבר הכנסת אבשלום וילן. לעניין הטיפול המשפטי במדינות שונות בתופעה זו. בהמשך נפגשה עם גורמים שונים האחראים על מניעת האלימות בספורט באנגליה וההצלחה שם היא שהובילה למודל שעוגן בחוק הישראלי, אותו יזמה וקידמה (בתפקידה כנציגת ציבור ויו"ר ועדת תקנון בהתאחדות) עם עו"ד משה אביבי ועו"ד רותם קמר, מהתאחדות הכדורגל הישראלית. כיהנה כחברת מזכירות והנהלה בהתאחדות הישראלית לכדורגל וראש ועדת תקנון, ומאוחר יותר כיהנה במועצה הציבורית לקידום נשים בספורט.
פוגץ' הייתה גם חברה בתת-הוועדה הבין משרדית לסיוע לנפגעי עבירות המתה (ועדה שהובילה להחלטת ממשלה תקדימית להעניק סלי סיוע למשפחות נרצחים, בחדש ספטמבר 2009). החל משנת 2004 ועד שנת 2011 כיהנה פוגץ' כחברת מזכירות והנהלה (נציגת ציבור) ועמדה בראש ועדת התקנון של הוועדה המשפטית בהתאחדות לכדורגל. בין התיקונים החשובים בשנה האחרונה: ענישת חובה לקבוצות בגין התנהגות אוהדיהן, כולל קריאות גזעניות.
פוגץ' השתתפה בוועדת רוטלוי, בתת-הוועדה לעניין מעמד הילד בהליך הפלילי. בשנת 2007, בעקבות פעילותה בתת-הוועדה, הוזמנה להשתתף בוועדת מומחים של האו"ם לניסוח מודל חוק לדוגמה לטיפול בילדים נפגעי עבירות אשר פורסם במרץ 2009. מטרתו של המסמך להעניק מסגרת חוקית רצויה לזכויותיהם של ילדים נפגעי עבירות ועדים בהליכים פליליים, ולהדריך את המדינות החברות באו"ם כיצד לשלב בחוקיהן מתן הגנה וסיוע לילדים נפגעי עבירות ועדים. כעת נדרשת גם ישראל להתאים את המודל לחקיקה המדינתית. ועדת המומחים, שמנתה 12 נציגים ממדינות החברות באו"ם, פעלה במסגרת סוכנות האו"ם לסמים ופשע (UNDOC), הקרן למען ילדים (UNICEF) והמשרד הבינלאומי לזכויות הילד. פוגץ' הייתה שותפה לניסוח קובצי ההכשרה על מנת להטמיע את עקרונות המודל במדינות העולם השונות, בעיקר בקרב אנשי מקצוע מתחומי המשפטים, העבודה הסוציאלית, הפסיכולוגיה והרפואה.
בין השנים 2008–2010 הייתה פוגץ' חברה בתת-הוועדה הבין משרדית לסיוע לנפגעי עבירות המתה, הדנה במכלול שירותי הסיוע הצריכים להינתן למשפחות נרצחים והרוגים, כולל סיוע נפשי, כלכלי ומשפטי. כמו כן, פוגץ' מייצגת מוסדות בתיקי הטרדה מינית במסגרת הדין המשמעתי ומשמשת כיועצת להיבטים שונים של הטרדה מינית.
כיום מתנדבת פוגץ' לכהן כחברת וועדת החוק והאתיקה של מועצת העובדים הסוציאליים.
פוגץ' חברה בפורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה, הפועל נגד שינויי המשטר שהוצעו במערכת המשפט בשנת 2023. במסגרתו כתבה ניירות עמדה בנושאי עיסוקה, לעניין יוזמות חקיקה, לרבות בנושא הצעות לתיקון פקודת המשטרה, השלכת ההפיכה המשטרית על המשפט הפלילי ונייר עמדה בנושא ההצעות להקמת משמר לאומי.
פעילות מחקרית
עיסוקה המחקרי של פרופ' פוגץ' משקף את העניין הרב שלה בזכויות נפגעי עבירות בכלל, ושל נפגעים ילדים ונשים - בפרט. במאמרה "מהפכת הקורבנות - היום שאחרי לקראת מודל המכיר בשיקולי ענישה פרטיים?", שצוטט בפסקי דין רבים, היא טוענת לנחיצות שיתוף הקורבנות בשלב גזר הדין במשפט הפלילי, כפי שנהוג במדינות מערביות רבות, ומציעה דרכים לשיתוף זה, בהתבסס על השוואה בינלאומית. במאמר שחיברה עם הדר דנציג-רוזנברג, בשם "כשאהבה כואבת", היא עוסקת בחשיבות שהיא מייחסת לשמיעת נפגע העבירה במקרים של קורבנות של אלימות בידי בן זוג. במאמר גם טוענת פוגץ' שיש לבצע תסקירי נפגע גם בעבירות אלימות ולא בעבירות מין בלבד, ומעלה נימוקים מדוע אפשרות זו חיונית, לשיטתה, לגזירת דין ראויה.
פוגץ' היא אחת מעורכות הספר "עיונים במשפט, מגדר ופמיניזם", שיצא בהוצאת נבו בשנת 2007, וכולל אסופת מאמרים בהיבטים שונים ורבים של מגדר ומשפט.
במאמרים נוספים פיתחה פוגץ' מודלים תאורטיים ומעשיים לשיתוף נפגעים בהליך הפלילי ולשמירה על זכויותיהם והרחיבה את הדיון המשפטי והציבורי בזכויות נפגעי עבירה.
אריה אירופי
אריה אירופי (שם מדעי: Panthera leo europaea) הוא תת-מין של האריה, אשר חי בעבר בדרום אירופה ונכחד ממנה לפני קרוב ל-1,900 שנים. האריות האירופים משויכים בדרך כלל תחת תת-המין האסייתי (Panthera leo persica), אולם ישנם מדענים הרואים אותם בתור תת-מין נפרד.
תחום תפוצה
תחום תפוצתו ההיסטורי של האריה האירופי כלל את חצי האי האיברי, אוקסיטניה, איטליה וחבל הבלקן. עד הכחדתו, היה תת-מין זה בעל התפוצה הצפונית ביותר מבין תת-המינים של האריה. בית הגידול בו הוא חי היה בעל אקלים ים תיכוני ויערות ממוזגים. ככל הנראה היה טרפו הביזון האירופי, האייל הקורא, שור הבר, איילים ופרסתנים אירופים נוספים. בשל הזמן הרב שחלף מאז הכחדתו ידוע אודותיו מעט מאוד. אריסטו והרודוטוס כתבו כי ניתן למצוא אותו באזור הבלקן בסביבות שנת 500 לפני הספירה. כאשר חשיארש הראשון עבר במקדוניה בשנת 480 לפני הספירה, מספר גמלי משא שבבעלותו נטרפו בידי אריות אירופים.
הכחדה
האריה האירופי נכחד עקב ציד, ניצול-יתר ותחרות עם כלבי פאריה. ציד אריות היה נוהג מקובל בחברה היוונית ובחברה הרומאית וישנן עדויות לכך במיתולוגיה היוונית בסיפורי הרקולס. מבין תת-מיני האריה, ניצודו דווקא האריות האירופים בשל תפוצתם, שכן הם היו קרובים יותר ליוונים ולרומאים מבחינה גאוגרפית. זאת ועוד, האריה האירופי התחרה על מזונו יחד עם טורפי-על אירופיים אחרים כמו הזאב וכלבי הבר שצמצמו את המזון שהיה נגיש לו. האריה האירופי, יחד עם האריה האסייתי והברבארי, נתפס למטרות ניצול בקרבות הגלדיאטורים. האריה האירופי נאלץ להילחם נגד הגלדיאטורים, טיגריסים כספיים, שורי בר ודובים.
סטיבן קולבר
סטיבן טיירון קוֹלבֵּר (באנגלית: Stephen Tyrone Colbert; נולד ב-13 במאי 1964) הוא קומיקאי וסאטיריקן אמריקאי, הידוע בזכות הסגנון הדרמטי והרציני של הגשתו. הוא התפרסם בעיקר ככתב המשנה בתוכנית "הדיילי שואו" וככוכב תוכנית הבת שלה, "הקולבר ריפּוֹר". הקולבר ריפור היא תוכנית פרודיה סאטירית על תוכניות חדשות ודעות עם מנחים שמרנים כגון האוריילי פקטור בהנחיית ביל אוריילי . טיים מגזין הכתיר את קולבר כאחד ממאה האנשים המשפיעים ביותר של שנת 2006.
בספטמבר 2015 החליף קולבר את דייוויד לטרמן בהנחיית התוכנית "לייט שואו".
ראשית חייו
ב-11 בספטמבר 1974, אביו ושניים מאחיו, פול ופיטר, נהרגו בהתרסקות טיסה 212 של חברת איסטרן איירלינס בשרלוט שבקרוליינה הצפונית. לפי הפרסומים, הם היו בדרכם לרשום את שני הבנים ללימודים בבית הספר התיכון קנטברי.
זמן קצר לאחר מכן אמו של קולבר, לורנה, העבירה את המשפחה לאזור אורבני יותר בדרום העיר. קולבר מספר כי המעבר היה לו קשה וכי מציאת חברים חדשים לוותה בקשיים.
בעקבות זאת, הוא התמסר לספרי מדע בדיוני ופנטזיה והפך לחובב של משחקי תפקידים, ובמיוחד למבוכים ודרקונים. שנים לאחר מכן טען כי תחביביו תרמו להתענינותו במשחק ואלתור.
במהלך לימודי התואר הראשון באוניברסיטת נורת'ווסטרן, קולבר המשיך בלימוד משחק והצטרף לקבוצת אלתור. לאחר סיום התואר עבד עם קבוצת אלתור אחרת והמשיך בלימודי אלתור.
השנים המוקדמות
לאחר ביטול אקזיט 57 קולבר עבד לתקופה קצרה ככותב ומשתתף בסדרה המופע של דנה קרבי, וככותב לסדרה סאטרדיי נייט לייב. לאחר מכן עבר לתוכנית "בוקר טוב אמריקה" כדי לצלם דיווחים הומוריסטיים. רק שתיים מההצעות שהגיש לתוכנית הופקו, ומתוכם רק אחד שודר, אולם התפקיד הוביל לקבלתו לתוכנית הדיילי שואו על בסיס נסיוני בשנת 1997. באותו זמן הוא גם עבד עם סדאריס ודינלו על סדרה קומית חדשה לקומדי סנטרל, זרים עם ממתקים, שהופקה בשנת 1998. כתוצאה מכך, קולבר הפחית את השתתפותו ב"דיילי שואו" באותה שנה ל-20 קטעים בלבד.
זרים עם ממתקים
קולבר כתב והשתתף בתוכנית הקומית "זרים עם ממתקים" יחד עם אימי סדאריס ופול דינלו. הוא שיחק את דמותו של צאק נובלט, המורה להיסטוריה הקשוח של הדמות ג'רי. כמעט בכל פרק הוא מגיש לכיתתו הרצאה המלאה בפרטים לא מדויקים, שלרוב מבוססים על טענות עם שקרים לוגים ואבסורדים. קולבר דימה דמות זו לדמות שגילם ב"דיילי שואו" ואחר כך בקולבר ריפור, וטען שיש לו נישה בגילום דמויות "עם רמת חוסר ידע וטמטום עצום" שמתכוונות לטוב, אך שתמיד טועות.
קולבר בדיילי שואו
בשנת 1997 הצטרף קולבר לצוות תוכנית החדשות הסאטירית של קומדי סנטרל, הדיילי שואו. במקור הוא היה אחד מארבעת ה"כתבים" שצילמו כתבות סאטיריות בסגנון כתבות שטח של ערוצי החדשות של רשתות הטלוויזיה האמריקאיות. קולבר כונה "האיש החדש" במשך שנתיים, כל עוד קרייג קילבורן הגיש את התוכנית. כשקילבורן עזב את התוכנית ב-1999, ג'ון סטיוארט מונה למנחה, כותב ושותף בהפקה. התוכנית קיבלה גוון יותר פוליטי וצברה פופולריות רבה, בעיקר במהלך הבחירות של שנת 2000. תפקיד הכתבים הורחב וכלל גם קטעי שידור מתוך האולפן ושידורים בינלאומיים שכמעט תמיד זויפו בעזרת שימוש במסך ירוק.
בניגוד לסטיוארט שהגיש את התוכנית בתור עצמו, קולבר פיתח דמות של כתב אותו שיחק במהלך הכתבות. קולבר תיאר את דמותו בתור "כסיל שמבלה את רוב חייו בלשחק מישהו שאינו כסיל" – אידיוט שיודע מספיק כדי לכסות על טיפשותו רוב הזמן, אך שעדיין אידיוט. לרוב דמותו של קולבר ראיינה אנשים בעלי ידע רחב, או שוחחה עם סטיוארט בצורה כזו שהראתה כי לדמות אין מושג בנושא שעליו היא מדברת. כמו כן, דמותו השתמש בלוגיקה שקרית וקומית על מנת להצדיק את דעתה על נושאים שונים. כתבים אחרים בדיילי שואו אמצו סגנון זה וכיום המוסכמה והפורמט של התוכנית היא שיש כתבים רבים המגישים פינות שונות, בעוד סטיוארט משמש כאיש פשוט ומבולבל.
אחד הקטעים החוזרים של קולבר בתוכנית היה "השבוע עם אלוהים"(this week in god), סקירת חדשות שבועית בנושאי דת בעזרת "מכונת האלוהים". בכמה פרקים החליף קולבר את סטיוארט בכיסא המנחה, כולל שבוע שלם במרץ 2002 בו הנחה סטיוארט את התוכנית סאטרדיי נייט לייב. מדי פעם פרקים חדשים של הדיילי שואו משדרים קטעי ארכיון של קולבר תחת הכותרת "קולבר קלאסי" (Classic Colbert).
הקולבר ריפור
בניגוד לצורת הכתיבה באנגלית, הגיית שם התוכנית היא "הקולבר ריפור", ולא "הקולברט ריפורט". כאשר התראיין קולבר בתוכניתו של לארי קינג, סיפר כי שינה את צורת ההגיה של שמו מקולברט לקולבר כאשר הגיע לראשונה לשיקגו ללימודי משחק. בניגוד למקובל לחשוב, זה איננו שם צרפתי. כחלק מהומור התוכנית, אין הוגים גם את ה-T שבמילה השנייה.
הקונספט לתוכנית הוצג לראשונה בדיילי שואו כפרסומת קומית לתוכנית בדיונית. לאחר מכן פיתח סטיוארט את התוכנית בעזרת חברת ההפקות בסבוי והגיש אותה לקומדי סנטרל. הפרקים הראשונים של התוכנית זכו לרייטינג גבוה, עם ממוצע של 1.2 מיליון צופים במהלך השבוע הראשון. בתוך חודש חתמו קומדי סנטרל על חוזה לטווח ארוך עם ה"קולבר ריפור" והתוכנית הפכה לאחת מתוכניות הדגל של הערוץ.
בינואר 2006 האגודה האמריקאית לניבים בחרה את המילה "truthiness" (אמת-יות, או אמת-בערך), שהוצגה על ידי קולבר בתוכנית הראשונה, למילת השנה של 2005. במהלך חמשת הפרקים שלאחר מכן תקף קולבר את האגודה על כך שלא הכלילו אותו בהודעה על מילת השנה.