cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אמברגו
היסטוריה
בעקבות לחץ של מדינות ערב ודרישתן מחברות אמריקאיות להחרים את ישראל, נחקק חוק בארצות הברית האוסר על השתתפות באמברגו משני, כלומר אסור לעסקים אמריקאיים להשתתף באמברגו שאינו מיועד להשגת אינטרסים אמריקאיים, ומכוון על ידי ממשלתם שלהם.
אמברגו יכול להיות חלקי, ולכלול החרמת סחר במוצרים מסוימים בלבד. דוגמה מובהקת לאמברגו חלקי הוא אמברגו נשק, האוסר על סחר בנשק. ב-1967, מעט לפני מלחמת ששת הימים, הטילה ממשלת צרפת על ישראל אמברגו על סחר בנשק.
לעיתים האמברגו איננו מדיניות רשמית של מדינה מסוימת אלא חרם צרכנים מצד אזרחים על מוצרים של מדינה מסוימת. דוגמה כזו היא חרם על ההתנחלויות מצד אזרחים במדינות אירופה, או חרם שמטילים אזרחים ישראלים מסוימים על מוצרים המיוצרים בגרמניה.
אקסבייר מקדניאל
אקסבייר מוריס מקדניאל (באנגלית: Xavier Maurice McDaniel; נולד ב-4 ביוני 1963) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 1985–1998. ממוצעיו הכוללים ב-12 עונותיו בליגת ה-NBA הם 15.6 נקודות, 6.1 ריבאונדים ו-2.0 אסיסטים למשחק.
קריירת מכללות
מקדניאל נולד וגדל בעיר קולומביה שבקרוליינה הדרומית. בין השנים 1981–1985 למד באוניברסיטת המדינה של ויצ'יטה ("ויצ'יטה סטייט"), ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה לצד שחקני ה-NBA לעתיד אנטואן קאר וקליף לווינגסטון. מאז שנתו השנייה באוניברסיטה ועד לסיום קריירת המשחק גילח באופן קבוע את ראשו ואת גבותיו. בעונתו האחרונה בוויצ'יטה סטייט, 1984/1985, נבחר לחמישיית העונה של ליגת המכללות (First-team All-American), לאחר שהפך לשחקן הראשון אי פעם אשר מוביל את כל שחקני הליגה בממוצעי נקודות (27.2) וריבאונדים (14.8) למשחק.
בשנת 2013 הוצג בהיכל התהילה של כדורסל המכללות.
קריירת משחק
בדראפט ה-NBA 1985 נבחר מקדניאל על ידי סיאטל סופרסוניקס, בבחירה הרביעית. כבר בעונת הרוקי שלו הצטיין עם ממוצעים של 17.1 נקודות ו-8.0 ריבאונדים למשחק, ובהצבעות לפרס רוקי העונה סיים במקום השני, אחרי הזוכה פטריק יואינג. בעונתו השנייה קלע שיא קריירה של 23.0 נקודות למשחק, והוביל את הסופרסוניקס לצד טום צ'יימברס ודייל אליס לשלב גמר האזור המערבי, בו התמודדו מול לוס אנג'לס לייקרס. בסדרה מול הלייקרס הוביל מקדניאל את קלעי קבוצתו עם 24.8 נקודות בממוצע למשחק, אך סיאטל הובסה בתוצאה 0–4. בעונת נבחר בפעם היחידה בקריירה להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA, לאחר שהעמיד ממוצעים של 21.4 נקודות, 6.6 ריבאונדים ו-3.4 אסיסטים למשחק.
בדצמבר 1990, לאחר כ-5 עונות וחצי בסיאטל, הועבר מקדניאל בטרייד לפיניקס סאנס בתמורה לאדי ג'ונסון ושתי בחירות דראפט עתידיות. עד לסיום אותה עונה, בה חזר לשתף פעולה עם טום צ'יימברס, קלע 15.8 נקודות בממוצע למשחק עבור הסאנס.
לקראת עונת הועבר בטרייד לניו יורק ניקס, בתמורה לטרנט טאקר, ג'רוד מוסטאף ושתי בחירות דראפט עתידיות. בעונתו היחידה עם הניקס קלע 13.7 נקודות בממוצע למשחק, וסייע לקבוצה להעפיל לחצי גמר המזרח, בו הפסידה מול שיקגו בולס בתוצאה 3–4. לאורך 12 משחקי הפלייאוף של הניקס היה מקדניאל הקלעי השני של קבוצתו (אחרי פטריק יואינג), עם ממוצע של 18.8 נקודות למשחק.
בספטמבר 1992 חתם על חוזה בבוסטון סלטיקס, וב-3 עונותיו בקבוצה תרם 11.3 נקודות למשחק, לרוב כשחקן ספסל.
בעונת 1995/1996 עבר לשחק בקבוצת הירקליס סלוניקי מליגת העל היוונית. לאורך העונה קלע 18.4 נקודות בממוצע למשחק בליגה האירופית של פיב"א, ממנו הודחה הירקליס בשלב שמינית הגמר (Top 16). בסיום אותה עונה הפסידה הקבוצה בגמר הגביע היווני מול פנאתינאיקוס.
בעונת חזר לשחק ב-NBA, כשחתם על חוזה בניו ג'רזי נטס. בינואר 1998 שוחרר מהקבוצה, ולמעשה פרש ממשחק.
אח"י לויתן (סדרת דולפין)
אח"י לויתן היא צוללת דיזל מסדרת הצוללות דולפין של חיל הים הישראלי. היא קרויה על שם אח"י לויתן ישנה יותר, שנקנתה מבריטניה בשנות ה-60 של המאה ה-20 ויצאה משירות.
אח"י לויתן נבנתה בגרמניה במספנות HDW. היא הגיעה לישראל ב-15 באוקטובר 1999 והתחילה את שירותה.
הצוללת חמושה בשישה צינורות טורפדו של 533 מ"מ (או 21 אינץ') ו-4 צינורות טורפדו של 648 מ"מ לשיגור טורפדו גדול יותר, לשיגור טיל ים-יבשה/ים (הרפון נגד ספינות).
בשנים 2014-2012 עברה הצוללת שיפוץ מחצית החיים במספנת חיל הים.
טום ריפלי
תומאס "טום" ריפלי (באנגלית: Thomas "Tom" Ripley) הוא דמות בדיונית, גיבורם של סדרת רומני מתח ופשע מאת הסופרת פטרישיה הייסמית' והסרטים שנעשו על בסיס רומנים אלה. סדרת ספרים זו מכונה, על שמו של גיבור הספרים, ה"ריפליאדה".
הדמות בספרות
ריפלי הוא אדם חלקלק, השואף למצוא חן בעיני אנשים מחד, וחסר כל מצפון או רגשות כלפי הסובבים אותו מאידך, המצליח להתחמק מפשעיו מבלי להיתפס על ידי שלטונות החוק.
ריפלי מוצג לראשונה בספר "הכישרון של מר ריפלי" משנת 1955. ברומן זה ריפלי הוא אדם צעיר המוצא את מחייתו באמצעות "כישוריו" - זיוף, גנבת זהות ושקרים. מעט מאוד ידוע על ילדותו, למעט העובדה שהוא גדל בבית דודתו בבוסטון ודודתו התעללה בו. הוא עבר לעיר ניו יורק בהיותו בן 18.
טום לוקח את זהותו של דיקי, שולח מכתבים בשמו של דיקי למארג' ונפרד ממנה. פרדי מיילס, אחד מחבריו של דיקי מגיע לביתו של דיקי, פוגש את טום וחושד במעשיו בדירה, ולכן טום רוצח את פרדי, ונמלט מהמשטרה האיטלקית לוונציה.
בוונציה פוגשים אותו מארג', הרברט גרינליף ובלש פרטי שנשכר על ידי גרינליף. טום שוקל לרצוח את מארג' אולם לבסוף חוזר בו לאחר שהוא מבין שכולם מאמינים בהסבר שרקח להיעלמותו של דיקי (הסבר לפיו דיקי התאבד בטביעה, לאחר שכתב צוואה בה הוא מוריש לטום את רכושו).
עלילת ספר ההמשך "ריפלי מתחבא" שיצא לאור ב-1970, מתרחשת שש שנים לאחר "הכישרון של מר ריפלי". בספר זה מתגורר ריפלי באחוזה בצרפת בשם בל אומברה (Belle Ombre) סמוך לכפר הדמיוני וילפרס שעל הסן (Villeperce-sur-Seine), דרומית לאורלי, וסמוך לפונטנבלו.
ריפלי נישא לאלואיז פליסון, אשת חברה עשירה החושדת בפעולותיו הפליליות ומעדיפה לעצום עיניים. ריפלי, בסיוע של ריבס מינוט ממשיך בפעילות של זיוף חפצי אמנות, רצח חברי מאפיה אולם על אף מעשיו רשויות החוק אינן מצליחות לתופסו.
הספרים אינם מתארים את מאפייניו הפיזיים של ריפלי למעט היותו רזה, חיוור, בעל שער חום בהיר, והיותו מעשן.
מגזין "בוק" (Book) דירג את ריפלי כמספר 60 מבין 100 הדמויות הטובות ביותר בספרות מאז שנת 1900.
הדמות בקולנוע
השחקנים אלן דלון, דניס הופר, מאט דיימון, ג'ון מלקוביץ' ובארי פפר שחקו את דמותו של ריפלי בסרטים שונים. בכל הסרטים הוא מתואר כדמות קרת מזג וחסרת מצפון, אולם בסרט משנת 1999 "הכישרון של מר ריפלי" מציג אותו מאט דיימון על פי תסריטו של אנתוני מינגלה כדמות טראגית המונעת על ידי שנאה עצמית והדחקת הזהות המינית שלו ולא בשל רצון להתעשר. רוג'ר איברט מתאר את הדמות בסרט "לפני שמש" כ"מקסים, משכיל ומפלצת".
4 (מספר)
4 (במילים בלשון זכר: ארבעה; בלשון נקבה: ארבע) הוא המספר הטבעי הבא אחרי 3 והבא לפני 5.
פיט (דמות דיסני)
פיט (באנגלית: Pete, Peg-Leg Pete, Bad Pete, Black Pete) הוא דמות אנימציה בדיונית מסדרת הסרטים וקומיקס מיקי מאוס של וולט דיסני.
פיט הוא חתול שחור ושמן ואויבם המושבע של מיקי מאוס, מיני מאוס ושאר דמויות סדרת סרטי מיקי מאוס. פיט הוא הדמות הוותיקה ביותר של אולפני וולט דיסני, הוא התחיל את דרכו בסרטוני ארץ הפלאות של אליס, המשיך בספינת הקיטור וילי ובשאר הסרטונים של דיסני, ביניהם "בן המלך והעני". לאחר מכן הופיע בהפקות השכונה של גופי, בית העכבר, מועדון החברים של מיקי מאוס, מיקי מאוס: הרפתקאות מבולבלות, מיקי מאוס: כייף של בית ומיקי מאוס: סיפורן של שתי מכשפות.
בישראל דיבבו את הדמות עד שנת 1989 אריה מוסקונה, דני ליטני, שמעון כהן עד 2004. ומשנה זו מדבב אותו (בסרטים) מיכה אוזין סליאן, בשנת 2017 מדבב אותו אלדד פריבס, ומשנת 2018 דיבב אותו ערן מור. באגדות ברווזים דיבב אותו יעקב בוך.
וין דיזל
מארק סינקלייר (באנגלית: Mark Sinclair; נולד ב-18 ביולי 1967) או בשם הבמה שלו וין דיזל (Vin Diesel) הוא שחקן, תסריטאי, מפיק ובמאי קולנוע אמריקאי.
ביוגרפיה
נולד בשם מארק סינקלייר במחוז אלמדה, קליפורניה שבארצות הברית למשפחה ממוצא אפרו-אמריקאי (אביו הביולוגי ואביו החורג) וממוצא בריטי וגרמני (אמו). הוא השתתף לראשונה במחזה לילדים בגיל 7. בהמשך למד ב-"מכללת האנטר" בניו יורק. תפקידו המלא הראשון היה בסרט התעוררות בשנת 1990. בשנת 1994 כתב תסריט עבור "רב-פנים" - סרט קצר דל תקציב שבו השתתף ואף שימש כמפיק. הסרט הוקרן בפסטיבל קאן ב-1995.
בשנת 1997, דיזל כתב, הפיק, ביים ושיחק בתפקיד הראשי בסרט "סטרייס" (Strays) כבוס העולם התחתון שמנסה לשנות את דרכיו. הסרט הוקרן בפסטיבל סאנדנס והופק כסדרת טלוויזיה. בשנת 1998 הוא לוהק לסרטו של סטיבן ספילברג, "להציל את טוראי ראיין", ושנתיים אחרי בסרטים "חדר לחץ" ופיץ' בלאק. ב-1999 הוא דיבב את דמותו של הענק בסרט האנימציה ענק הברזל שכשל בקופות אבל זכה לשבחים אצל הביקורות.
הוא הרוויח אפיון של גיבור סרטי פעולה כשהשתתף בסרטים מהיר ועצבני בשנת 2001 ו-"xXx" שנה לאחר מכן. בשנת 2004 הוא שב לשחק את דמותו של רידיק בסרט רידיק: המסע מתחיל. בשנת 2005 שיחק דיזל בקומדיה גבר מי שמטפלת כדי לשנות את תדמיתו כשחקן סרטי פעולה, ובשנת 2006 שיחק בתפקיד המאפיונר ג'ק דינורשיו בסרט "משפטו של ג'קי די". ב-2005 חתם דיזל על חוזה עם חברת פוקס המאה ה-20 אך מאז הסתפק בהפקת הסרט בלבד. ב-2009, 2011 וב-2013 שב דיזל לגלם את דמותו של דומיניק טורטו בסרט הרביעי, החמישי והשישי בסדרת מהיר ועצבני. ב-2013 יצא הסרט השלישי בסדרת רידיק וב-2014 השתתף בצילומי הפרק השביעי בסדרת "מהיר ועצבני". בשנת 2015 הוקרן לראשונה הסרט מהיר ועצבני 7 בו השתתף דיזל כשחקן ראשי. הסרט מהיר ועצבני 7 זכה להצלחה רבה. באפריל 2017 הוקרן לראשונה הסרט מהיר ועצבני 8 בו השתתף דיזל כשחקן ראשי בעל תפקיד חשוב ומסקרן לאורך הסרט כולו.
בנוסף, באוגוסט 2013 קיבל כוכב בשדרת הכוכבים בלוס אנג'לס.
חיים אישיים
מאז 2007 נשוי לדוגמנית המקסיקנית, פאלומה חימנס, ולהם שתי בנות ובן.
סיפר שקיבל את כינויו "דיזל" לאחר שהועסק כשומר סף.
הירושה הגדולה
הירושה הגדולה (בצרפתית: Les Cinq cents millions de la Bégum, "חמש מאות המיליונים של הביגום") הוא ספר מאת ז'ול ורן שנכתב בשנת 1879. בספר זה מספר יסודות שיכולים להיות מתוארים כאוטופיה ואחרים הנראים באופן מובהק כדיסטופיה.
עלילה
העלילה מתרחשת לאחר מלחמת צרפת–פרוסיה. רופא צרפתי בשם סרזן מקבל לפתע ידיעה שהוא היורש היחיד של הון בסכום האסטרונומי של חצי מיליארד פרנק. הפרשה מתפרסמת בעולם כולו, סרזן מקבל מחמאות מאנשים רבים, ומצידו מודיע כי הוא מתכוון להשתמש בכסף על מנת להקים עיר שתהיה דוגמה ומופת לעולם כולו.
מנגד, בא גרמני בשם שולצה, אשר טוען כי הוא קרוב משפחה של סרזן וכי הוא ראוי לקבל חלק מהירושה, אם לא את כולה. סרזן, שאינו מעוניין במאבקים, מוותר לשולצה ונותן לו מחצית מהירושה על מנת שיעשה בה ככל העולה על רוחו.
שנים מספר לאחר אירועים אלה קמות במערב ארצות הברית שתי ערים: האחת נקראת פרנסוויל, ואותה בונה סרזן לפי חזונו – עיר מטופחת, אשר כל תושביה מחויבים לעבוד לפרנסתם ולשמור על היגיינה אישית. לעומתו, מקים שולצה עיר בשם שטאלשטאדט – עיר הפלדה. זהו מבצר, הכלאה של מפעל ומחנה עבודה של בטון ופלדה, שבו מפעל בשם שטלשטט המייצר מוצרי פלדה ובעיקר נשק, שאיכותם הופכת לשם דבר בעולם כולו. תושבי העיר הגרמנית מתקיימים על דיאטה של נקניקיות, כרוב כבוש ובירה.
חברו של ד"ר סרזן, מרסל ברוקמן, בא לעבוד בשטלשטט תחת שם בדוי בתור מרגל. בזכות כישוריו כמהנדס ושרטט לוכד ברוקמן את עינו של שולצה ועד מהרה הופך לעוזרו האישי. בעזרת חנופה רבה הוא מגלה כי שולצה מייצר תותחים מתקדמים מאוד, המיוצרים בשיטות סודיות. יתר על כן, הוא מגלה כי שולצה בנה תותח ענקי שירייה בודדת שלו יכולה למחוק את פרנסוויל מעל פני האדמה וכי הוא פיתח פגזים מיוחדים ממולאים בפחמן חד־חמצני, אשר מתפשט בשטח המופגז והופך אותו לשטח לא־ראוי למחיה אדם. יש הטוענים כי בכך חזה ז'ול ורן את הופעתו של נשק להשמדה המונית.
בעקבות הגילוי, מתכנן שולצה להוציא את מרסל להורג, על־מנת שסודו לא יתגלה ברבים. מרסל מצליח לברוח משטלשטט ולהגיע לפרנסוויל כשעה וחצי לפני הזמן שבו שולצה מתכוון להשמיד את העיר.
למרות העובדה כי תושבי פרנסוויל מודעים לסכנה המרחפת מעליהם, נראה כאילו דבר אינו יכול למנוע את מחיקתה של עירם מעל למפה. אולם, מתברר כי שולצה טעה בחישוביו וירה את הפגז שלו בעוצמה רבה מדי – מה שהופך את הפגז ללוויין מלאכותי. למרות זאת, תושבי פרנסוויל ממשיכים להיערך למתקפה אפשרית נוספת של שולצה, בונים מבני הגנה ומתרגלים שימוש בנשק.
לאחר זמן מה נוצר הרושם כי שולצה נעלם, שכן הוא אינו עושה דבר, ומסיבה זו מפעל שטלשטט מוכרז פושט רגל, שכן החשבונות שנשלחים אליו אינם נפרעים. מרסל חודר שנית למפעל כדי לגלות מה התרחש עם חברו אוקטב, בנו של הדוקטור סרזן, ומגלה כי שולצה נפל קורבן לאחר מפגזי הפחמן שהוא עצמו המציא, שהתפוצץ באותו חדר בו היה שולצה, והקפיא אותו למוות.
תקוע
תְּקוֹעַ היא התנחלות ויישוב קהילתי השוכן במזרח הרי יהודה. שייך למועצה אזורית גוש עציון. הוקם על ידי תנועת אמנה.
גאוגרפיה
היישוב שוכן צפונית-מזרחית לחורבות היישוב המקראי תקוע, בסמוך לעיירה הפלסטינית תוקוע, ודרומית-מערבית להר ההרודיון. ליד תקוע נמצאת מערת חריטון.
היסטוריה
תקוע הוקמה כהיאחזות נח"ל בשנת 1975 על ידי גרעין שח"ם כפר עציון, אוזרחה לאחר שנתיים על ידי גרעיני הנח"ל "קשת" ו"ארגוב", והייתה בסיס להתיישבות במזרח גוש עציון. בשנת 1977 הצטרף להאיחזות גרעין של גוש אמונים שכלל כ-20 צעירים וצעירות שעלו מברית המועצות.
בתחילת שנות ה-80 ישראל הכריזה על 1,455 דונם בסביבת ההתנחלות כאדמות מדינה, מתוכם 1,071 דונם שהופקעו מאדמות הכפר תוקוע ושימשו להרחבת היישוב.
בשנת 2007 נפתח כביש מירושלים לתקוע (כביש 356) שקיצר את הדרך לירושלים ומאז חלה התפתחות מואצת של היישוב.
בשנת 2020 גורמים במנהל האזרחי המכונים "צוות הקו הכחול" ביצעו מדידה מחודשת לאדמות היישוב, וגרעו משטחו שטחים רבים שנחשבו עד אז לאדמות מדינה מוסדרות. החלטת המנהל הייתה פעולה מנהלית, שלא היה בה בהכרח הגדרה שהשטח הוא בבעלות פרטית פלסטינית. לאחר שהמועצה האזורית גוש עציון, היישוב תקוע ותנועת אמנה הגישו ערעור על ההחלטה, הוחזר רוב השטח והוגדר מחדש כאדמת מדינה.
אוכלוסייה
בתקוע גרים מעל 4,300 תושבים (נכון לשנת 2022), מה שהופך אותו ליישוב המאוכלס ביותר בתחומי המועצה האזורית גוש עציון. אוכלוסיית היישוב מורכבת ברובה מדתיים לאומיים, אך היא מגוונת יותר מיישוב ממוצע במועצה האזורית, וגרים בו גם חסידי ברסלב, חסידי חב"ד, חילונים, מסורתיים ואחרים.
חינוך
במקום שוכנת ישיבת הסדר בשם "ישיבת תקוע" שנשיאה היה הרב עדין שטיינזלץ. ביישוב בית ספר מעורב עד כיתה ח', בו לומדים תלמידים דתיים וחילונים. בשנת הלימודים תשע"ה התווספה לבית הספר חטיבת ביניים. ביישוב פועל סניף של תנועת בני עקיבא.
הרב מנחם פרומן שימש כרב היישוב עד לפטירתו ב-2013. הרב אבי בלידשטיין מונה לתפקיד ב-2015.
אמנות
בתקוע קיימת קהילה רחבה של יוצרים ואמנים. בשנת 2011 נפתחה ביישוב גלריה, המציגה עבודות מעשה ידי התושבים.
בקיץ 2020 נפתח "בית האמנים" ובו כ-14 חללי סטודיו של יוצרים מקומיים - פסלים, ציירים, מעצבים, לצד אולם שמשמש לאירועים ולגלריות.
כמו כן יצאו חמישה גליונות של מגזין ספרותי בשם "שחרית תקוע", על טהרת יצירותיהם של תושבי תקוע.
במרץ 2015 הוצב פסל אישה באחד הכיכרות ביישוב. הפסל, מעשה ידי פסלת מקומית, עורר התנגדות והושחת חלקית כעבור יום על ידי אלמוני.
פסטיבלים
"עד עלות השחר": משנת 2007 עד שנת 2014 התקיים פסטיבל שנתי בליל הושענא רבה.
"פסטיבל הבירה": משנת 2015 מתקיים בקיץ פסטיבל שבו נמכרות בירות שונות שכולן תוצרת מקומית.
"פסטיבל ירח מלא אהבה": משנת 2017 מתקיים בט"ו באב פסטיבל שנתי בתקוע ד'. בין האמנים שהשתתפו בפסטיבל נמנים עלמה זהר, מארק אליהו, רבע לאפריקה ואחרים.
הוועדה לתקינה שמאית
שמאל|ממוזער|250px|סמל הוועדה לתקינה שמאית הוועדה לתקינה שמאית היא ועדה מקצועית אשר הוקמה בסוף שנת 2005 על ידי מועצת שמאי המקרקעין בשיתוף עם אגף שומת מקרקעין, לשכת שמאי המקרקעין, צרכני שומות ובעלי עניין בתחום שמאות המקרקעין.
הוועדה הוקמה במטרה לקבוע כללים נורמטיביים-מקצועיים לעורכי שומות המקרקעין אשר יביאו לשיפור בשלושה מדדי איכות: מקצועיות, רמת גילוי ובהירות. לשם שמירת ענייניו של ציבור המשתמשים בדו"חות השומה. הוועדה לתקינה שמאית משתייכת ארגונית למועצת שמאי המקרקעין שבמשרד המשפטים. פעילות הוועדה השוטפת כוללת בעיקר: הקמת ועדות משנה לעניין תקן מקצועי שמאי מסוים (אשר בהרכבם יוכלו להשתתף גם חברים/משקיפים חיצוניים), החלטות בדבר אישור/דחייה של הצעות לתקן, חשיפה ופרסום של הצעות לתקן לציבור השמאים/צרכנים/בעלי עניין, הפצה של מוצרי תקינה ושל הצעות לתקן באמצעים שייקבעו, ניהול מערך משוב של הציבור להצעות לתקן, שימוע ועוד.
הוועדה לתקינה שמאית קבעה את התקנים הבאים לצורך שיפור המקצועיות, רמת הגילוי ובהירות של שומות המקרקעין בישראל.
עמית
{{פירושונים|עמית הוא שם עברי, המשמש כשם פרטי (הן לגברים והן לנשים). משמעות השם היא "חבר, ידיד". פירושה המקורי היה "שותף לעימות", דהיינו מסייע או אויב. בעברית מודרנית מקובל להשתמש בה במשמעות של שותף לעבודה.
אישים:
ראו גם
}}
משרד התכנון מאקייב
שמאל|ממוזער|250px|מראה כללי של מתקני משרד התכנון מקאייב
משרד התכנון על שם מקאייב (Государственный Ракетный Центр "КБ им. академика В.П. Макеева" ) הוא משרד תכנון וייצור של טילים בליסטיים המשוגרים מצוללות, משגרי לוויינים ולוויינים קטנים, הפועל ברוסיה. ראשיתו של משרד התכנון בברית המועצות, ושנים עמד בראשו ויקטור מאקייב.
המשרד נודע בתחילה בתור "משרד התכנון המיוחד לטילים ארוכי טווח SKB 385", והוא הוקם על פי החלטת הממשלה הסובייטית ב-16 בדצמבר 1947. החל משנת 1955 המשרד נמצא בעיר מיאס שבמחוז צ'ליאבינסק. עד שנת 1956 עסק משרד התכנון בבנייה של טילים שונים פרי תכנונו של משרד התכנון 1, בהנהלת סרגיי קורוליוב.
משנת 2014 הוא מהוו החלק של "תאגיד החלל והטילים" הרוסי.
פיתוח וייצור טילים בליסטיים
אחד מהטילים הבליסטיים המוכרים ביותר שפותחו על ידי משרד התכנון מאקייב הוא הטיל המכונה סקאד. בין הטילים הבליסטיים המשוגרים מצוללות (המומחיות העיקרית של משרד תכנון זה) ניתן למנות את הטילים הבאים:
טילים בליסטיים מדור ראשון:
טילים בליסטיים מדור שני:
טילים בלסיטיים מדור שלישי:
פיתוח וייצור משגרי לוויינים
שמאל|ממוזער|250px|מערכת השיגור האווירי המוצעת על ידי משרד התכנון מאקייב
פיתוח וייצור לוויינים
שמאל|ממוזער|250px|איור של הלוויין קומפאס, לוויין ראשון של משרד התכנון מאקייב משרד התכנון מאקייב החל לעסוק בפיתוח לוויינים רב תכליתיים בסוף שנות התשעים של המאה העשרים, ובשנת 2001 שיגר את הלוויין הראשון מתוצרתו, "קומפאס". לוויין שני מסוג זה שוגר לחלל בהצלחה בשנת 2006, באמצעות משגר הלוויינים "שתיל".
ראשית לימודים
ראשית לימודים (בשם הכותר: ראשית לִמודים: כולל עשר שערים בחכמות לִמודיות וטבעיות) הוא ספר מדע עברי מאת ברוך לינדא שראה אור במחצית השנייה של המאה ה-18 (חלקו הראשון ראה אור בברלין בשנת תקמ"ט-1788, והשני בדסאו בשנת 1810; שני חלקי הספר נדפסו יחדיו ב-1869 בלמברג).
הספר נכתב במקורו כספר לימוד, אולם בשל אופיו האנציקלופדי היה לאנציקלופדיה מדעית פופולרית בקרב יהודים מאז הופעתו של חלקו הראשון ובמשך קרוב ל-100 שנה. לדברי חוקר תנועת ההשכלה, שמואל פיינר היה הספר "ספר המדע החשוב והמעודכן ביותר בארון הספרים העברי בשלהי המאה השמונה עשרה".
אופי הספר ומבנהו
לינדא בן ה-30 נענה לקריאתו של נפתלי הרץ וייזל לספק למערכת החינוך היהודית-משכילית ספר להוראת מקצועות מודרניים וחיבר את הספר במגמה להעשיר את ארון הספרים המדעי בעברית בראשית תקופת ההשכלה היהודית. הספר חובר בהשראת ספרי הלימוד של תנועת הפילנתרופיניזם שצמחה בתקופת הנאורות בגרמניה.
מטרתו המוצהרת של הספר הייתה להיות ספר לימוד שיחבב על הילדים את המדעים וקהל היעד שלו היה תלמידי בתי ספר משכיליים כגון "חינוך נערים" בברלין. הספר היה חומר הוראה מעשי, אך גם הצהרה שילדי היהודים לא ייפלו עוד בידיעותיהם את עולם המדע מילדי אומות העולם:
הספר נחלק לעשרה מדורים בשני חלקים. החלק הראשון כלל ידע בתחומי אסטרונומיה; תולדות הטבע – ובמסגרת זו זואולוגיה ("מסיפורי הטבע מבעלי חיים, סוגיהם מיניהם, מקום תנוחתם וסגולתם", בלשונו של לינדא), בוטניקה ("מסיפורי הטבע ממיני צמח: פּפלַאנצן-רַייך [=גרמנית: 'ממלכת הצמחים']") ומינרולוגיה ("ממיני דומם ומחצוב: שטיין-רייך [='ממלכת האבנים']"); אנטומיה אנושית ("מאדם, מיניהו, איכותו וכמותו, בניַן גופו, עצמיו, גידיו, תנועת דמו וקצת מחכמת הניתוח"); גאוגרפיה וקלימטולוגיה. החלק השני כלל ידע בפיזיקה, מכניקה וכימיה. מחצית החלק הראשון הוקדשה לתולדות הטבע, וכמחצית מהעמודים שהוקדשו לטבע מונים את בעלי החיים לפי שיטת המיון של לינאוס. שליש מן החלק הראשון הוקדש לגאוגרפיה ובו הצגה שיטתית ומפורטת של כל מדינות אירופה של זמנו.
הספר נכתב בעברית. ללשון העברית היו אמנם מונחים במתמטיקה ואסטרונומיה בזכות העיסוק במדעים אלה בעברית של ימי הביניים, אך היא הייתה דלה מאוד במונחים בתחום יתר מדעי הטבע ומדעי המדינה. למתן שמות ומונחים השתמש לינדא בשמות מן המקרא והגמרא ובתחדישים המבוססים על תרגום שאילה מגרמנית עבור בעלי חיים ונושאים שלא נודעו למחברים עבריים לפני כן. כך למשל שמו של הקרנף בגרמנית הוא Nashorn (קרן-אף), ולינדא חידש ותרגם זאת מילולית ל"קרן החוטם". רבים מחידושי המילים של לינדא בספר זה נותרו בשפה העברית לאורך דורות, וחלקם עד ימינו.
במקום הסכמה רבנית צירף לינדא לספרו הקדמות מאת הרופאים וחוקרי הטבע היהודים-גרמנים מרכוס אליעזר בלוך ("האדון הרופא החכם החוקר הטבעי המפואר") ומרכוס הרץ ("האדון הרופא החוקר הפילוסוף הטבעי המפואר").
עדות לרמת העדכניות של הספר היא האזכור הראשון של כוכב הלכת אורנוס בעברית. כוכב הלכת החדש התגלה על ידי ויליאם הרשל רק כשבע שנים לפני הופעתו של הספר: "והנה בשנת תקמ"ח 1781 למספר הנוצרים נגלה לעין אחד מחכמי החוזי[ם] במדינת ענגלאנד [=אנגליה] אור כוכב אחד אשר יסובב בלכתו לשמש / אך הוא רחוק במאֹד מאוד ממנו / עד כי לא נוכל לדעת עוד זמן סִבובו מרחקו וגדלו / והוא קרא אותו בשם (אוראנוס)".
הדפסות והוצאות לאור
לינדא הוציא את חלקו הראשון של ספרו בהוצאת חברת חינוך נערים ("חברת שוחרי הטוב והתושייה") בשיא פריחת ההשכלה בברלין וזכה להדים חיוביים ביותר מחוג "המאסף". עורך "המאסף", יצחק אייכל, כתב רשימת ביקורת שבה הפציר במשכילים לרכוש אותו כדי שלינדא יוכל להוציא לאור גם את החלק השני וללוותו באיורים והמחשות:
ואולם, קשיים שונים הקשו על לינדא להוציא לאור את חלקו השני של הספר: חבורת המשכילים המוקדמים התפוררה בשנות ה-90 של המאה ה-18; המלחמות הנפוליאוניות ערערו את הכלכלה; ועלותו של ספר מאויר כרצוי הייתה גבוהה מאוד. בנוסף, חלק מנמעני הספר למדו כבר גרמנית ולטינית ויכלו להשיג את ידיעותיהם המדעיות בספרות מקור חדישה יותר. החלק השני נדפס לבסוף בשנת 1810 (ה'תק"ע) על ידי התגייסותם של מורים מבית הספר המשכילי בדסאו, משה (בן-אורי) פיליפסון ויוסף וולף (וואלף).
בשנת 1815, לאחר קונגרס וינה, ששינה את מפת אירופה, עלה צורך לעדכן את חלקו של הספר העוסק בגאוגרפיה ולפיכך הוא נדפס בפעם השלישית בדפוס דפוס רפאל נפתלי הירץ ובנו אהרן שלמה שפירא בקרקוב, בתוספות ושינויים בחלק המתאים.
התקבלות ותפוצה
לינדא זכה לתמיכה ולשבחים מצד חבריו המשכילים על כך שכלל בספרו תחומי דעת שלא נכללו עד אז בשום ספר עברי ובכללם ידע מדעי עדכני כגון באנטומיה ובחוקי הרבייה. ראשי המשכילים ראו בו ספר לימוד חשוב. בהקדמתו לספר כתב בלוך: "והנני מבקש מכל אוהבי ומיודעי לתת את הספר הזה ביד מורי ילדיהם, למען טוב להם", ואייכל כתב בביקורתו שהספר חיוני לילדים הן להכרת העולם והן לשיפור העברית, ורק הצטער שאין בספר (בחלקו הראשון) איורים ושרטוטים, כמו בספרי הגויים (למשל בספרו של יוהאן ברנהרד באזדוב).
ואולם, לינדא לא היה מורה ולא חיבר טקסט דידקטי; עולם בתי הספר המשכיליים היה זעיר, ובעולם היהודי לא הייתה כל מסורת של כתיבת ספרי לימוד. לעומת זאת, הפורמט האנציקלופדי היה מוכר יותר לקהל היהודי הרחב. כך פנה הספר לא רק לתלמידים אלא לכל יהודי שביקש לרכוש השכלה מודרנית, ומשכילים שונים, בהם שניאור זק"ש ומאיר לטריס, דיווחו על מקומו החשוב של הספר בעולמם.
אך לא רק משכילים, אלא גם יהודים מסורתיים מצאו בספר מידע ועניין והוא אִפשר להציג בפניהם את הידע המדעי העדכני. כך למשל שמעון, בנו של הרב דוד אופנהיים, העתיק מ"ראשית לימודים" חלקים באסטרונומיה לספרו "עמוד השחר", והרב פנחס אליהו הורביץ העתיק ממנו חלקים לספרו "ספר הברית השלם". בעל "ספר הברית" הכיר היטב את "ראשית לימודים" והוא אף מתפלמס מולו כמייצגו של הידע המודרני של התקופה.
מיעוט הביקוש לספרי מדע בעברית, עקב ידיעת שפות בקרב יהודים והקושי הכלכלי בהדפסתם, הביאו לכך שהספר נותר פופולרי ביותר כאנציקלופדיה המדעית העברית בה"א הידיעה עד מחצית המאה ה-19. שלמה יהודה רפפורט (שי"ר) התלונן ב-1856 שכבר ארבעה עשורים מהווה "ראשית לימודים" את המקור המדעי היחיד בעברית. מנדלי מוכר ספרים (שלום יעקב אברמוביץ'), שהִרבה בכתיבת מדע פופולרי עבור היהודים, כבר סיווג את הספר כמיושן, שטחי, בלתי-אמין וקשה להבנה (בין "ספרים ישנים... [ש]דבריהם אך מעטים המה ונער יכתבם, ומעט מזער מצאצאי הטבע הלא המה נזכרים בספריהם כמעט אך בשמותם לבד, מבלי הודיע לנו תכונתם וטבעם וארחות חייהם... שפתיהם לא ברור מִלֵּלוֹ ודבריהם שאובים ממקור אכזב").
יורם קורן
יורם קורן (נולד ב-1 באוגוסט 1938) הוא פרופסור מחקר אורח בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון ופרופסור אמריטוס בפקולטה להנדסת מכונות באוניברסיטת מישיגן, אן ארבור, בארצות הברית. פרופסור קורן הוא עמית של ארבע ארגונים: IEEE, ASME, SME, CIRP.
ביוגרפיה
קורן נולד וגדל בתל אביב. הוא למד בבית ספר העממי "השחר" ובתיכון עירוני א' בתל אביב. את שירותו בצה"ל עשה בחיל האויר כטכנאי אלקטרוניקה, ועסק בתיקון מכשירי קשר וניווט במטוסים. לאחר מכן המשיך לשרת בקבע.
בין השנים 1961–1965 למד קורן לתואר ראשון בטכניון במחלקה להנדסת חשמל, מגמת אלקטרוניקה, והמשיך שם לתואר שני.
את לימודי הדוקטורט עשה קורן בפקולטה להנדסת מכונות בהנחיית אהוד לנץ, אותם סיים בינואר 1971.
בפברואר 1971 מונה קורן למרצה בפקולטה להנדסת מכונות, קודם לדרגת מרצה בכיר (1975–1980), ולאחר מכן קיבל מינוי לדרגת פרופסור חבר (1980–1985).
בינואר 1986 עבר קורן לאוניברסיטת מישיגן, שם כיהן כפרופסור מן המניין בפקולטה להנדסת מכונות, עד ליציאה לגמלאות בשנת 2014.
בשנת 2004 נבחר קורן לאקדמיה הלאומית להנדסה בארצות הברית (NAE), "עבור תרומות למדע, לחינוך וליישומים של מערכות ייצור עם קונפיגורציה הניתנת לשינויים, רובוטיקה, ובקרת מערכות ייצור".
החל משנת 2015 קורן הוא פרופסור מחקר אורח בטכניון. הוא מכהן גם כפרופסור אמיריטוס מחלקה להנדסת מכונות באוניברסיטת מישיגן.
מחקר
מחקריו של קורן התמקדו ב-4 תחומים:
בטכניון
משנת 1971 עסק קורן בפיתוח אלגוריתמים עבור מערכת בקרת מחשוב דיגיטלית אוטומטית לייצור חלקים מדויקים עבור תעשיות מתכת. קורן היה הראשון בעולם שפיתח בקרת מחשב אדפטיבית למערכת דיגיטלית לכרסומת (1973) ולמחרטה (1978).
בשנת 1979 החל קורן במחקר בתחום הרובוטיקה בטכניון. לצורכי המחקר החליטה הנהלת הטכניון להקים מעבדה לרובוטיקה. לצורך מימון הבנייה, הוחלט לאסוף תרומות בפלורידה, ארצות הברית. במהלך שנת שבתון בשנת 1980, שהה קורן בארצות הברית, שם הוא נתן מספר הרצאות בפלורידה עבור התורמים על חשיבות מחקר הרובוטיקה לישראל. תוך שנה נאספו מיליון דולר. בשנת 1982 הוקמה המעבדה לרובוטיקה בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון. קורן התמנה לראש המעבדה לרובוטיקה. אחד מהפרויקטים שפותחו במעבדה היה רובוט סיעודי, שנועד לסייע לחולה בזמן האשפוז ולהקל על הצוות של בית החולים.
באוניברסיטת מישיגן
בזמן שהותו באוניברסיטת מישיגן, המחקר של קורן התמקד בשני מישורים:
רובוטיקה
בשנת 1987 פיתח קורן יחד עם יוהאן בורנשטיין את הרובוט הנייד "כרמל" (CARMEL), שנע באמצעות גלגלים ותוכנן כך, שהוא יוכל לנוע בסביבה עם מכשולים בלתי צפויים. הרובוט פותח לצורכי סיוע בתחזוקה של כורים גרעיניים. ב-1988 צוות של CNN הגיע למעבדה במישיגן כדי לראיין את קורן. בראיון של 3 דקות CNN הדגים את הביצועים של הרובוט כרמל. בשנת-1992 האגודה האמריקאית לאינטליגנציה מלאכותית בדקה 10 רובוטים ניידים והרובוט כרמל הגיע למקום ראשון.
בשנת 1991 קיבל קורן מענק של 220,000 דולר מהקרן הלאומית האמריקאית למדע לפיתוח רובוט נחש מכני, שנע אוטונומית בין מכשולים בעזרת חיישנים. קורן, יחד עם הסטודנט שלו ינסונג שן, פיתח רובוט נחש בעל שש חוליות ו"ראש" עם מצלמה מותקנת. האלגוריתמים שפותחו בזמן המחקר אפשרו לנחש לעקוף מכשולים בלתי צפויים בשטח.
מערכות ייצור עם קונפיגורציה משתנה
בשנת 1995 הגיש קורן הצעת מחקר לאקדמיה הלאומית למדעים לפיתוח מערכת ייצור מסוג חדש, שבה התפוקה של המערכת ניתנת לשינויים מהירים כדי להתאימה לדרישות השוק. מתוך 186 הצעות מחקר שהוגשו, התקבלו 4 בלבד. ההצעה של קורן להקמת מרכז מחקר למערכות ייצור עם קונפיגורציה משתנה זכתה במימון של 32.5 מיליון דולר לתקופה של 11 שנים (1996 עד 2007).
המרכז לפיתוח מערכות ייצור עם קונפיגורציה משתנה (RMS) קיבל מענק כספי מיצרני כלי רכב (ג'נרל מוטורס, קטרפילר, קרייזלר ופורד), חברות תעופה (בואינג) ועוד כ-25 חברות קטנות של ספקים לחברות אלה. סך הכל, מרכז המחקר של RMS קיבל מענקי מחקר בסך 47 מיליון דולר בין השנים 1996–2011. המרכז פיתח את הבסיס המדעי של RMS, וארכיטקטורה חדשה של מערכת הייצור. מכונות חדשות הותקנו בבתי-חרושת ונכתבה תוכנה חדשה שעוזרת למימוש RMS בבתי חרושת. קורן ניהל את המרכז ERC-RMS בין השנים 1996–2010.
תלמידיו
תחת הנחייתו סיימו לימודי דוקטורט 33 סטודנטים: 6 סטודנטים בטכניון ו-27 סטודנטים באוניברסיטת מישיגן.
בין תלמידיו של קורן נמנים:
פרסומים
לאורך הקריירה שלו, פרופסור קורן פרסם 340 מאמרים אקדמיים והוציא לאור ארבעה ספרים:
פטנטים
פרופסור קורן רשם 14 פטנטים בארצות הברית בנושא אלגוריתמים לרובוטים ניידים, ביניהם: פטנט על רובוט מתנפח (עליו קיבל פרס עירית חיפה), שני פטנטים בתחום CNC, ו-7 פטנטים בתחום RMS.
חיים אישיים
יורם קורן נשוי לאלינה (בעלת תואר שני בספרות מאוניברסיטת חיפה). אלינה לימדה בנהלל, בטכניון, במדרשת רופין ובאוניברסיטת חיפה. בארצות הברית היא הייתה מרצה לעברית באוניברסיטת מישיגן. לזוג נולדו שני ילדים, שלומי ואסתר.
דגל אולנד
דגל אולנד הוא דגלה של קבוצת האיים אולנד המהווה אוטונומיה פינית. הדגל מעוצב בצורת צלב נורדי.
עד לשנת 1809 אולנד הייתה שייכת לשוודיה. בעקבות המלחמה הפינית עבר ארכיפלג אולנד יחד עם פינלנד כולה לידי רוסיה. כאשר פינלנד זכתה בעצמאות בשנת 1917 עברו האיים לבעלותה, בניגוד לרצונם של מרבית התושבים אשר העדיפו להסתפח לשוודיה. בשנת 1921 קבע חבר הלאומים שאולנד תישאר תחת חסות פינית, אך תיהנה מאוטונומיה מלאה.
עד שנת 1954 שימש דגל טריקולור אנכי המורכב מהצבעים כחול-צהוב-כחול באופן לא רשמי כדגל אולנד. בשנה זו הוכר הדגל הנוכחי כדגלה הרשמי של קבוצת האיים. הדגל משקף את ההיסטוריה של האיים, והוא מבוסס על דגל שוודיה - צלב נורדי צהוב על רקע כחול. מקורו של הצלב האדום בסמל פינלנד.
ההחלטה על הדגל הנבחר מייצגת פשרה בין רצון התושבים לדגל דומה לדגל שוודיה ורצונו של נשיא פינלנד להימנע מכך. הצבע האדום התקבל על ידי התושבים כאשר מומחים להרלדיקה גילו כי אחד ממלכי שוודיה השתמש בדגל בעל עיצוב זהה.
זמרי ברודי
זמרי בְּרוֹדִי (ביידיש: בראָדער זינגער) היו אמנים נודדים יהודים מברודי שבאוקראינה (אז דרום-מערב האימפריה הרוסית), שפעלו לפחות מתחילת המאה ה-19 בגליציה האוסטרית, ברומניה וברוסיה. הם היו בין הראשונים שביצעו בפומבי שירים ביידיש שלא במסגרת של פורים שפיל וחתונות, וכן היו מבשרים חשובים של תיאטרון יידיש.
הרישומים הראשונים על הבראדער זינגער הם הערות של יהודים שעברו בברודי, שהייתה אז מרכז מסחרי ונקודת עצירה של הסוחרים היהודים הרוסים במסעם ללייפציג. ברישומים אלה מובעת בדרך כלל אי שביעות רצון מתופעת השירה בהיעדר אירוע המצדיק זאת.
בשם "בראדער זינגער" השתמשו מאוחר יותר גם שחקנים שלא היה להם שום קשר לברודי. בין המפורסמים מבין הבראדער זינגער נמנו ברל מרגוליס, הידוע יותר כברל ברודר (1815–1868) ומשה פריזָמֶנט ובנו שלמה פריזמנט. חלק מן השירים המקוריים של ברל ברודר וכן אלה של בנו ונכדו שהמשיכו את המסורת של כתיבה חילונית ביידיש, ניתן למצוא בספרו של נכדו, בר מרגליות: "דריי דורות: לידער פון בערל בראדער (מרגליות), פעליטאנען פון ים הציוני (יצחק מרגליות), פאעמען און לידער פון בער מרגליות".
נאלוקסגול
התרופה מיועדת לטיפול בעצירות הנגרמת על ידי שימוש באופיואידים. התרופה אושרה בארצות הברית בשנת 2014 בחולים מבוגרים עם כאבים כרוניים שלא על רקע סרטן. מינונים של 25 מ"ג נמצאו בטוחים ונסבלו היטב במשך 52 שבועות. כאשר התרופה ניתנה במקביל עם משככי כאבים אופיואידים, היא הפחיתה תופעות לוואי הקשורות לעצירות, תוך שמירה על רמות דומות של שיכוך כאבים.
נאלוקסגול הייתה בעבר מסווגת בארצות הברית כתרופה בפיקוח, עם פוטנציאל לשימוש לרעה, בגלל הדמיון הכימי שלה לאלקלואידים של אופיום, אך סווגה מחדש כתרופת מרשם, לאחר שמינהל המזון והבריאות האמריקאי (FDA) הגיע למסקנה כי אי-החדירות של מחסום דם-מוח לתרכובת זו, הפך אותה לתרופה שאינה ממכרת, ולכן ללא פוטנציאל לשימוש לרעה. באפן ספציפי, נאלוקסגול הוצאה מפיקוח, באופן רשמי, ב-23 בינואר 2015.
כאנטגוניסט אופיואידי טהור, נאלוקסגול אינו בעל פוטנציאל לשימוש לרעה.
התרופה בישראל
התרופה מובנטיג מאושרת לשיווק בישראל, בצורת טבליות מצופות, ומיועדת למבוגרים, לטיפול בעצירות הנגרמת בשל טיפול במשככי כאבים מסוג אופיואידים, כאשר טיפול במשלשלים אחרים לא גרם לתגובה מספקת. התרופה אינה נכללת בסל הבריאות.
יומן (מגזין חדשות)
"יומן" היה משדר החדשות ששודר בערוץ הראשון הישראלי מדי יום שישי בערב, והיווה את יומן החדשות השבועי של הערוץ.
היסטוריה
משדר החדשות המרכזי של הערוץ הראשון בימי שישי נקרא "מבט בליל שבת" עד אמצע באפריל 1987, אז הוחלף השם והמהדורה החלה להיקרא "יומן". מתכונת המשדר נותרה דומה לאורך כל שנות שידור התוכנית: תחילה מובא מבזק חדשות לסיכום אירועי היום, ולאחר מכן מובאות כתבות המגזין. פעמים רבות מרואיינת בתוכנית דמות ציבורית חשובה, כאשר לפאנל המראיינים מצטרפים כתבי הערוץ, המוסיפים פרשנות והערות שונות שלהם.
מהדורת "יומן" האחרונה שודרה ב-5 במאי 2017. ב-9 במאי נקבע, על ידי כונס הנכסים הרשמי, לקראת מועד סגירתה של רשות השידור בשבוע שלאחר מכן, כי עוד באותו היום תשודר מהדורת "מבט" האחרונה ושאחריה, לא ישודרו עוד חדשות במסגרת הערוץ הראשון. כך יצא, שבתוכנית האחרונה של "יומן" לא נאמרו מילות פרידה, לאור המחשבה שתהיה עוד מהדורה אחת לפחות. למעשה, ב-9 במאי מסרו עובדי הערוץ, במהלך "מבט", שעוד באותו היום הם עמלו על הכנת מהדורת "יומן" הבאה.
באותה משבצת שידור, כאן 11 העלה מהדורת חדשות בשם "חדשות השבוע" ולאחר מכן נקראה "השבוע" שהיא בעלת מבנה ותכנים דומים ל"יומן". כמו כן רוב כתבי המגזין בה, כמו גם שני המגישים שלה (יאיר ויינרב ותמר אלמוג) היו בתפקידים אלה גם בתקופת "יומן".
עורכים ומגישים
בין מגישי התוכנית בתקופות שונות לאורך השנים היו דניאל פאר, חיים יבין, ישראל סגל, יגאל רביד ואורית לביא-נשיאל. בשנת 2001, החליפה אילנה דיין את אורית לביא-נשיאל, למשך שלושה חודשים, בעת שהייתה בחופשת לידה. עד שנת 2008, במשך כ-6 שנים, הנחתה את התוכנית גאולה אבן. איילה חסון-נשר ובן כספית הנחו את התוכנית יחדיו החל מסוף שנת 2008 עד תחילת 2010, עת פרש כספית מהגשת תוכנית זו, בעוד חסון-נשר נותרה בה כמגישה יחידה. בנובמבר 2015 עברה אילה חסון לחדשות 13 (אז חדשות 10) ומאז הוגש היומן על ידי עודד שחר. בספטמבר 2016 הוא חזר להגשת התוכנית פוליטיקה, והמגישים היו תמר אלמוג ויאיר ויינרב.
עורכי התוכנית לאורך השנים היו אליעזר יערי, אלישע שפיגלמן, ענת שרן ומשה נסטלבאום. במשך שנים רבות שימש כפרשן מרכזי בתוכנית הכתב אמנון אברמוביץ', עד למעברו לערוץ 2 בשנת 2003.
נשיא זמביה
נשיא זמביה הוא ראש מדינת זמביה ומכהן במקביל גם כראש ממשלתה. הנשיא נבחר בכל 5 שנים ומאז 1991 יכול להיבחר פעמיים בלבד לתפקיד.
התפקיד נוצר עם הכרזת העצמאות ב-1964, והראשון שכיהן בו הוא קנת קאונדה. הבאים אחריו היו: פרדריק צ'ילובה, לוי מוואנוואסה, רופיה באנדה ומייקל סאטה. החל מה-31 באוגוסט 1991 נשיא זמביה עומד גם בראשות ממשלת המדינה, בעקבות ביטולו של תפקיד ראש הממשלה.
רודזיה הצפונית
כאשר המושבה הבריטית של רודזיה הצפונית הופרדה מרודזיה הדרומית ומשלטון ה-
British South Africa Company, בראשה עמדה הממלכה הבריטית המיוצגת במושבה על ידי המושל של רודזיה הצפונית אשר הפעיל סמכות ביצועית כראש המדינה והממשלה. בבחירות הכלליות של רודזיה הצפונית שנערכו בשנת 1964, נוצרה משרת ראש הממשלה של רודזיה הצפונית כדי לעמוד בראשות הממשלה לקראת קבלת העצמאות. ב-19 במאי 1964, מזכיר המדינה של המשרד לקשרי חבר העמים הבריטי (Commonwealth Relations) דנקן סנדיס, הכריז שרודזיה הצפונית תהפוך עצמאית תחת ממשל נשיאותי והבחירות לנשיא הראשון ייערכו בבחירות חשאיות בין חבריהם הנבחרים של המועצה המחוקקת.
זמביה
בעת קבלת העצמאות ושינוי שמה של המדינה לזמביה, ראש הממשלה קנת קאונדה נבחר לנשיא הראשון. משרת ראש הממשלה בוטלה ובכך הפכה הנשיאות לרשות מבצעת. בתחילה המדינה תפקדה כדמוקרטיה רב מפלגתית.
נשיאי זמביה
מפלגות פוליטיות:
סמלים:
כרומגן
כרומגן היא חברה ישראלית המייצרת ומשווקת מערכות סולאריות, דודי שמש וקולטים. החברה נוסדה בשנת 1962. משרדי החברה ומפעל הדודים נמצאים בקיבוץ שער העמקים. מפעל הקולטים נמצא בפארק תעשייה ציפורית. מוצריה נמכרים ומותקנים בכ-40 מדינות.
היסטוריה
החברה הוקמה על ידי קיבוץ שער העמקים בשנת 1962 כמפעל לטיוב מתכות ברזיליות בתהליך הנקרא "כרומייזינג", שבו מוסיפים כרום לשכבה החיצונית של המתכת והופכים אותה לפלדת אל-חלד, העמידה בתנאים של טמפרטורה גבוהה, שחיקה, לחות גבוהה וכימיקלים. מכאן שם החברה - הלחם של המילים "כרום" ו"מגן".
בסוף שנות השישים הפך המפעל למפעל ליצור דוודים. סקירת השוק העולמי העלתה כי הציפוי המקובל והטוב ביותר למטרה זו הוא ציפוי האמייל, ובראשית שנות השבעים נחתם הסכם עם חברה בינלאומית. בנוסף לידע בתחום הציפוי, כלל ההסכם גם מידע בתחום תכנון הדוודים, והוחלט על הקמת מבנה חדש ומעבר לציפוי פנימי באמייל. בהמשך החלה כרומגן לייצר קולטים ולשווק מערכות סולאריות שלמות המנצלות אנרגיה סולארית.
בשנת 2002, נחנך מפעל חדש לקולטי שמש של כרומגן באזור התעשייה ציפורית.
בתחילה מכרה כרומגן את מוצריה בארץ בלבד. בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 החלה לפעול גם בשוק הבינלאומי. החברה הקימה מפעלים בספרד בשנת 2001 בגאורגיה בשנת 2005 ובמקסיקו בשנת 2007.
בשנת 2015, זכתה במכרז להתקנת מערכות סולאריות ברחבי עיר הבה"דים של צה"ל.
בעלות
באוקטובר 2015, קיבוץ שער העמקים וקרן טנא היו במשא מתן מתקדם למכירת השליטה בכרומגן לפי שווי של 145 מיליון שקל, לחברת ההחזקות הצרפתית גרופ אטלנטיק (Groupe Atlantic), אך העסקה לא יצאה לפועל.
בתחילת 2021 רכש קיבוץ שער העמקים את מלוא השליטה בחברה מקרן טנא.
באוקטובר 2021 נמכרה השליטה בחברה לתאגיד האיטלקי אריסטון. על פי ההערכות המחיר עמד על 115-125 מיליון שקל.
תקנים
מערכות סולאריות מחויבות בעמידה בתקנים, בארץ ובשוק הבינלאומי. כרומגן פועלת על פי ניהול איכות בהתאם לתקן 9001 ISO וסטנדרטים IQNET, ועומדת בתקן הישראלי ובתקנים מחמירים מחו"ל:
10 בנובמבר
10 בנובמבר הוא היום ה-314 בשנה, (315 בשנה מעוברת), בשבוע ה-45 בלוח הגריגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 51 ימים.
אריה קפלן
הרב אריה משה אליהו קפלן (י"ד בחשון ה'תרצ"ה, 23 באוקטובר 1934 – י"ד בשבט ה'תשמ"ג, 28 בינואר 1983) היה רב אורתודוקסי יהודי-אמריקאי אשר החליט, בעקבות נהירה של יהודים רבים לשיטות מדיטטיביות של תורות המזרח, להבהיר את הקשר בין מדיטציה ליהדות.
ביוגרפיה
קפלן נולד בעיר ניו יורק ב-1934, ולמד בישיבות חרדיות. הוא הוסמך לרבנות בישיבת מיר בארצות הברית. למד באקדמיה, וסיים תואר שני בפיזיקה. היה דמות בולטת בתנועה להחזרה בתשובה בארצות הברית. הרצאותיו וספריו פורסמו על ידי תנועת הנוער NCSY. כתביו השפיעו רבות על פיתוח המדיטציה היהודית המודרנית.
חיבוריו
קפלן כתב עשרות ספרים, בהם ניסה לשלב בין תחומים שונים, והצליח להבהיר בעזרת משלים שונים מושגים מסובכים. אחד מספריו הנודעים הוא תרגום חמישה חומשי תורה לאנגלית מודרנית, בשם "The Living Torah". זו הייתה עבודה חלוצית בשפה האנגלית, ששילב מפות, מפתחות והערות מדעיות מחכימות בכרך אחד המיועד לציבור אורתודוקסי.
ספרים בנושא יהדות ומדיטציה
ספריו בנושא יהדות ומדיטציה נכתבו בין השנים 1976 ו-1982. בספרו 'מדיטציה והתנ"ך', שנכתב בתשל"ו (1976), ויצא לאור כשנתיים מאוחר יותר, הציע פיענוח לשיטות המדיטציה של הנביאים. בשנת תשמ"ב (1982) יצא לאור ספרו 'מדיטציה וקבלה' (יצא לאור בתרגום לעברית בשנת תשנ"ה, 1995). ספר נוסף שנכתב באותה שנה - "מבוא ל'מדיטציה יהודית'", התפרסם בשנת תשמ"ה (1985), לאחר מותו (ותורגם אף הוא לעברית). נתפרסמו גם הרצאות שנתן בביתו בשנת תשמ"ב (1982), תחת הכותרת 'מדיטציה ונבואה' בספר Inner Space.
לביאה הון
ביוגרפיה
הון נולדה בתל אביב ב-1932, גדלה והתחנכה בקיבוץ בית אלפא. שרתה בצבא כאלחוטנית, שם הכירה את בעלה הראשון עמו עברה להתגורר בירושלים. לאחר כחמש שנים התגרשה, וחזרה לגור בעיר הולדתה. היא עבדה במשרד הכרטיסים "לאן", שימשה מזכירת להקת הבידור בצל ירוק וכן עבדה עם אברהם דשא (פשנל) במועדון החמאם שביפו.
ב-1966 פגשה את מנחם גולן שהציע לה לעבוד כמנהלת הפקה של הסרט "פורטונה". היא מילאה תפקיד זה בסרטים ישראליים וזרים שנוצרו באותה התקופה, כמו "ארבינקא" (בבימויו של אפרים קישון), "עם ישראל חי" (בבימויו של אסי דיין) ו"פוטו רומן" (בבימויו של טל רון).
ב-1968 החלה לפעול כסוכנת שחקנים. ניסיונה בתחום הקולנוע והתיאטרון והיכרותה עם שחקנים ואנשי בוהמה סייעו לה לטוות קשרים ביניהם ובין אנשי הפקה בתחום הקולנוע, וקשרים אלה שימשו כבסיס להקמת הסוכנות הראשונה בישראל העוסקת בתחום זה. הון פעלה בקרב חבורת לול. בין השחקנים שייצגה בתקופה זו היו אריק איינשטיין, ג'וזי כץ, עדנה לב, רבקה מיכאלי, אסי דיין, גילה אלמגור, ששי קשת, יונה אליאן, גדי יגיל, עליזה רוזן ושלמה בר-שביט. בהמשך ייצגה שחקנים רבים אחרים, ביניהם אקי אבני, מיכל זוארץ, חלי גולדנברג, שרגא הרפז, מרגלית אנקורי, ניצה שאול, שרון אלכסנדר, מיקי ורשביאק, מוחמד בכרי, אמל מורקוס וג'וליאנו מר.
ב-2005 הוענק לה פרס אופיר על מפעל חיים מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע.
חיים אישיים
בחודש פברואר 2017 נישאה הון לבנצי צבעוני, לאחר 17 שנות זוגיות. צבעוני נפטר ב-2019.
חנה לסלאו
חנה לֶסְלַאו (נולדה ב-14 ביוני 1953) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון, קומיקאית, סטנדאפיסטית, מנחת טלוויזיה, מדבבת וזמרת ישראלית, מהכוכבות הגדולות של הבידור הישראלי. זוכת פרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן לשנת 2005 על תפקידה בסרט "אזור חופשי" וזוכת פרס אמ"י של איגוד אמני ישראל למפעל חיים לשנת 2022.
ביוגרפיה
לסלאו גדלה ביפו, ישראל, לזוג ניצולי שואה שעלו מפולין (אביה ניצול גטו לודז') במשפחה בת ארבעה ילדים. בילדותה שפת הדיבור בה שוחחה עם הוריה הייתה יידיש.
את שירותה בצה"ל, בשנים 1972–1973, עשתה בלהקת פיקוד דרום. התוכניות שבהן השתתפה במסגרת הלהקה הצבאית היו "מדרום תפתח הטובה" ו"חול בקפה".
שנות השבעים
בשנת 1974 השתתפה לסלאו בתוכנית הטלוויזיה לילדים "ראש כרוב", שם הנחתה, שרה ורקדה. בשנת 1976 לקחה חלק ברביעיית הבנות של מועדון התיאטרון (יחד עם גליה ישי, מיקי קם ושולי לב) ובאותה שנה השתתפה בתוכנית הילדים "מה פתאום?" (קישקשתא) והייתה הראשונה שהגישה בתוכנית זו את פינת המשחק שלוותה בשיר "כולכם שחקו נא איתי".
בשנות השבעים שיחקה לסלאו תפקידים קומיים בסרטים הישראליים: בסרט הפולחן "גבעת חלפון אינה עונה" (1976), "קשר הדבש" (1977), "הצילו את המציל" (1977), "מיליונר בצרות" (1978), "בלפר" (1978).
בשנת 1978 העלתה, יחד עם גדי יגיל, את מופע הבידור "החיים הם לא ירח דבש".
שנות השמונים
בשנת 1980 השתתפה כזמרת ושחקנית בתוכנית על פי טקסטים ושירים נתן אלתרמן, לצד סנדרה שדה ודבורה דותן, שנחלה הצלחה והוקלטה עבור הטלוויזיה החינוכית. שיחקה בסרטו של אסי דיין "עם ישראל חי" (1981) ובסרט "קוני למל בקהיר" (1983).
בשנת 1981 השתתפה לסלאו במופע הבידור "ברנשים וחלומות". במהלך שנות השמונים השתתפה לסלאו במספר פרויקטים לילדים, בהם אלבומי הילדים שהקליטה "מאה שירים ראשונים - כל שירי הילדות שלנו" (1981), "אלבום שירים לטף מ-א ועד ת" (1985) ו"חג שמח ילדים", הצגות כמו "אלוף בצלות ואלוף שום" ובמופעי ילדים. בשנת 1985 הנחתה את הפסטיבל לשירי ילדים לצדו של אייל גפן והתחרתה עם השיר "קוראים לי סבתא זפטא" שזכה במקום השני, ובפסטיגל 1989 הנחתה לצד ספי ריבלין וציפי שביט והתחרתה עם השיר "אבא'לה אמא'לה" שזכה במקום הרביעי.
באמצע שנות השמונים, לסלאו פרצה לתודעה הציבורית כאשר הופיעה בתוכנית הבידור בערוץ 1 "סיבה למסיבה" שם גילמה את דמותה של "סבתא זפטא" לראשונה, אשר זכתה לאהדה גדולה ובעקבות כך לפינה קבועה מדי שבוע. באחת הפינות היא שרה יחד עם ג'קי מקייטן את השיר הפארודי "מריומה יומה" שהיה ללהיט התקופה ודורג במקום ה-9 במצעד הפזמונים העברי השנתי של אותה שנה ברשת ג'. בנוסף, היא הנחתה מספר תוכניות של "זהו זה!". בשנת 1986 יצאה לראשונה בתוכנית בידור "בחיוך ישיר", שבה הופיעה לראשונה בדמות המנקה קלרה (במערכון בו היא מחפשת את בעלה משה) ובמערכונים נוספים, בהם דמותה של אסתר התימניה משעריים שחוזרת מחוץ לישראל ומספרת את קורותיה.
במהלך העשור העלתה לסלאו את תוכניות הבידור "סקס, שקרים וחנה לסלאו" ו"החיים על פי לסלאו" (שנחשבה לתוכנית המצליחה ביותר שלה), והפכה לסוללת דרך לקומיקאיות נוספות, שלא בלטו עד אז בנוף הבידור הישראלי. היא השתתפה גם במקבץ פרסומות קצרות "זכיתי בלוטו", בהן היא מגלמת דמויות שונות.
שנות התשעים
בשנות התשעים השתתפה לסלאו במופעי הבידור "הללויה הוליווד" ו"כשצביקה פגש את חנה" עם צביקה הדר, שלא זכו להצלחה. בנוסף, השתתפה בהצגת הילדים "אלאדין" עם ליאור כלפון, נועה דורי, רובי דואניאס, יניב פולישוק, ואברהם מור.
המאה ה-21
לאחר מספר שנים בהן לקחה פסק זמן מעולם הבידור, חזרה לסלאו להופיע בשנת 2001 במופע הבידור "קונגרס הנשים המצחיקות", אותו כתב דודו דותן. בשנת 2003 העלתה את המופע "יותר חנה מלסלאו", שם היא גוללה את סיפור חייה כבת הדור השני לשואה לצד הגיגים מצחיקים מחייה. תוכנית זו זכתה בשנת 2005 בפרס התיאטרון הישראלי בקטגוריית הצגת הבידור הטובה ביותר של השנה. הופיעה במחזמר "ברנשים וחתיכות" ובהצגות "צימוקים ושקדים" בתיאטרון יידישפיל ו"מבקר המדינה 2005" בתיאטרון הבימה. בשנת 2008 החלה לגלם את דמות הזונה בהצגה מאת חנוך לוין "יאקיש ופופצ'ה" של תיאטרון גשר וכן את תפקיד המשרתת בהצגה "טרטיף" מאת מולייר בתיאטרון גשר. לאחר מכן, כיכבה בהצגות הבידור "האמא של הרווקה" ו"אין כמו משפחה" ובהצגות הילדים "אלאדין", "בילבי", "אצלנו בחצר" ו"סינדרלה".
בשנים 2004–2005 היא הנחתה את שעשועון הטלוויזיה "החוליה החלשה", השתתפה בשלוש העונות הראשונות של הטלנובלה "השיר שלנו", בשתי העונות הראשונות בתפקיד הראשי של נעמי שחר ובשלישית ביצעה מספר הופעות אורח בתפקיד עצמה, והוציאה בשנת 2005 קלטת וידאו לילדים בשם "בישול זה קול".
בשנת 2003 הופיעה בסרטו של עמוס גיתאי "עלילה", ובשנת 2005 שיחקה בתפקיד ראשי בסרטו נוסף של גיתאי, "אזור חופשי", אשר זכה להצלחה בינלאומית. לסלאו זכתה על התפקיד הדרמטי של ניצולת השואה אותו גילמה בסרט בפרס השחקנית הטובה בפסטיבל הקולנוע בקאן ואף נבחרה כאשת השנה בקולנוע בטקס "אנשי השנה 2005". תפקיד זה הראה את כוחה הגדול גם בתפקידים דרמטיים על המסך הגדול; היא המשיכה בכך גם בסרט הישראלי "שבעה" של האחים שלומי ורונית אלקבץ ובסרט ההוליוודי "אדם בן כלב". בשנת 2008 זכתה במסגרת פסטיבל ורשה "OSKARIADA" במקום השלישי עם סרט הסטודנטים "מזל" בבימוי של רועי שר.
בטלוויזיה דיבבה לסלאו בתוכנית האנימציה "היפשושיות" בערוץ 24 את שתי הדמויות הראשיות, המבוססות על הזמרות יפה ירקוני ושושנה דמארי, המדברות על מוזיקה עכשווית בפורמט המבוסס על "ביוויס ובאטהד". היא העלתה עונה אחת של תוכנית האירוח "תעשו מקום לחנה לסלאו" בערוץ 2, השתתפה בעונה השלישית של סדרת המציאות "פעם בחיים" של yes, שבמסגרתה נשלחה יחד עם רנא רסלאן לחיות בכפר בדואי בדרום הארץ, והתארחה מספר פעמים בתוכנית "שולץ", שבה שיחקה את עצמה בהומור כאישה המונית ושתלטנית. כמו כן, שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "אמאל'ה" יחד עם אורנה בנאי. ובסדרה הקומית "בילי" ששודרה בג'טיקס.
ביוני 2009 עלתה בערוץ HOT3 של חברת HOT הסדרה "מה שנחוץ לרווק", אותה ביימה וכתבה עירית לינור, על פי ספרה של ג'יין אוסטן "גאווה ודעה קדומה", שם שיחקה את אורה שדה. בספטמבר 2009 החלה להשתתף כחברה בצוות הקבוע של תוכנית הטלוויזיה "צחוק מעבודה". ב-2010 החלה להגיש את התוכנית "תפילו אותי מהרגליים" בערוץ 24, והצטרפה לצוות השופטים בתוכנית הריאליטי של רשת "רוקדים עם כוכבים". בנוסף גילמה את קלרה ב2009 בסדרת הילדים "השירים המשחקיים". לצד רינת גבאי, אודי גדטשלוק, אביעד בנטוב, טוביה צפיר וגיא פרידמן.
משנת 2011 החלה לשחק את הדמות דליה בגרסה הישראלית של הסיטקום "בנות הזהב" יחד עם השחקניות תיקי דיין, מיקי קם ורבקה מיכאלי. ב-15 באפריל 2012 עלתה לאוויר הסדרה היומית "תנוחי", המשודרת ב-HOT3 ומספרת את סיפורן של ארבע נשים רעות מטלנובלות-עבר. בסדרה מגלמת לסלאו שוב את דמותה של נעמי שחר מהטלנובלה "השיר שלנו", ובחנוכה 2012 היא כיכבה במחזמר "סינדרלה" בתפקיד האם החורגת המרשעת. בשנת 2013 כיכבה בעונה 1 בסדרה "החוף של רינת" בתור קלרה השפית ובחנוכה 2013 כיכבה לסלאו במחזמר "שלגיה והציד". בחנוכה 2014 השתתפה לסלאו במחזמר הילדים "פנטזיה - אלף לילה ולילה". בקיץ 2015 גילמה את דמותה של קונטסה, העוזרת האישית של ראש מועצה לא מוצלח אותו גילם מאיר סויסה בסרט הילדים הראשון בקריירה שלה, "גויאבות", השתתפה בסרטה של וידי בילו "סוף עידן התמימות", בסדרת הטלוויזיה "שטיסל" בתפקיד מנוחה קניגסברג ובסדרה ״המדרשה״ המשודרת בערוץ 2 בתפקיד דוריס, היא דיבבה גם את רועת המינימיקים מתוך הסרט "המסע לכוכב המינימיקים" שמבוסס ע"פ העולם הווירטואלי, מיקמק.
ב-2016 חזרה ללהקת שחקני תיאטרון הבימה, והחלה לשחק את תפקיד ברטה בהצגה "פליישר". מספטמבר 2016 מגלמת את גברת תנארדייה המרושעת (לסירוגין עם מיקי קם) במחזמר "עלובי החיים" על פי ספרו של ויקטור הוגו. בשנת 2017 החלה לשחק בסדרת הטלוויזיה "נבסו", אשר זכתה ב-2018 בפרס הסדרה הקומית הטובה ביותר בטקס האמי הבינלאומי ובקומדיה "אדיפוס שמדיפוס" בתיאטרון יידישפיל. בשנת 2017 השתתפה בסרט הקולנוע "המועדון לספרות יפה של הגברת ינקלובה", עליו הייתה מועמדת לפרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר. בשנת 2018 שיחקה בסרטו של עמוס גיתאי "רכבת קלה".
ב-2018 השתתפה בקמפיין של נעמת נגד אלימות כלפי נשים. היא הביעה בראיונות את תמיכתה בקמפיין Me Too. באותה שנה יצאה עם הצגה בתיאטרון הקומדיה בשם "אמא מאוהבת" - שם היא גילמה בחורה מבוגרת שמתאהבת בבחור הצעיר ממנה, מה שמתברר בסופו של דבר כטעות.
במאי 2019 הוענק ללסלאו פרס מפעל חיים על תרומתה רבת השנים לתרבות ולאמנות בישראל. הפרס הוענק לה במסגרת "בימת אומן" באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 2019 היא דיבבה בסרט "קסם של מפלצת" את הסבתא ניי ניי. באותה שנה שיחקה את אימו של הנסיך ג'ון ג'ון בהצגה "רובין הוד ולוחמי הצדק".
בשנת 2020 לסלאו משחקת את פאולט בונפונטה בהפקה פרטית של המחזמר הפופולרי מברודוויי "לא רק בלונדינית". באותה שנה שיחקה בסדרה "PPS".
בשנת 2021 גילמה בסדרה "שקשוקה" את תכלת, מנהלת בית הספר. על תפקידה בסדרה קיבלה מועמדות בתחרות פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער. בנוסף, שיחקה בסדרה "ילדות סכסכניות". באותה שנה העלתה את מופע היחיד "מי מפחד מחנה לסלאו?".
בשנת 2022 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "מי שמע על חווה ונאווה" בתפקיד נאווה קופמן לצד קרן מור. באותה השנה, גילמה את לביבה במחזה "מלאכת החיים" מאת חנוך לוין בתיאטרון הבימה. באוקטובר 2022 לקחה לסלאו חלק בספיישל הטלוויזיוני "מחווה לדנה אינטרנשיונל", ששודר לרגל ציון 20 שנה לארגון הנוער הגאה (איגי) ולקריירה המוזיקלית של הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל. היא נאמה וביצעה קטע קומי במסגרת האירוע.
כמדבבת
מלבד קריירת משחק, לסלאו שימשה גם כמדבבת במספר סרטים וסדרות: "היפשושיות", "המסע לכוכב המינימיקים", "קסם של מפלצת" ו"אגדת המלך שלמה".
חיים אישיים
לסלאו הייתה נשואה למפיק אביב גלעדי, ולהם שני בנים. אחד מבניה, בן גלעדי, הוא מפיק, שהפיק בין היתר את הסדרה הדוקומנטרית "צל של אמת", ונשוי לשחקנית רומי אבולעפיה.
ב-1998 היא נישאה בשנית לאיש העסקים בני בלוך, וב-2004 השניים התגרשו.
לסלאו מתגוררת בתל אביב.
5 (מספר)
5 (במילים בלשון זכר: חמישה; בלשון נקבה: חמש) הוא המספר הטבעי הבא אחרי 4 ולפני 6. 5 הוא גם ספרה המשמשת בכתיבת מספרים לפי בסיס עשרוני (ולפי כל בסיס גדול מ-5, כגון בסיס אוקטלי ובסיס הקסדצימלי).
ג'ים דייוויס (שחקן)
מרלין "ג'ים" דייוויס (באנגלית: Marlin "Jim" Davis, 26 באוגוסט 1909 - 26 באפריל 1981), היה שחקן אמריקאי בעל הופעה מחוספסת, ששיחק במשך מרבית הקריירה שלו דמויות משנה במערבונים. בזקנתו לוהק לתפקיד אבי המשפחה הפטריארכלי, ג'וק יואינג, בסדרה המצליחה דאלאס, ושיחק תפקיד זה עד מותו.