cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תומר בר אבן
ביוגרפיה
בשנת 2014 הצטרף לאלופת המדינה דאז -מכבי חיפה ושיחק איתה בנוסף גם במסגרת המפעל האירופי - היורוקאפ. במהלך אותה עונה הושאל במסגרת חוק הכרטיס הכפול והצטרף לעירוני קריית אתא בליגה הלאומית עמה היגע לחצי הגמר בו הודחה הקבוצה בסדרה נגד הפועל עפולה. לאחר מכן המשיך לעונה נוספת במכבי חיפה.
בשנת 2016 ירד לליגה הלאומית ושיחק במדי הפועל עפולה והעפיל עם הקבוצה לחצי הגמר.
בעונת 2016–2017 שיחק במדי עירוני נהריה מליגת העל, ושיחק איתה בנוסף גם במפעלים האירופיים: ליגת האלופות והיורופקאפ שבה ההעפילה הקבוצה לרבע הגמר נגד קבוצת טלקום בון הגרמנית.
ביולי 2017 פורסם כי חתם לשתי עונות בהפועל חיפה. בסיום עונת 2017/18 סיימה הקבוצה במקום ה-13 המוביל לליגה הארצית ובר אבן שוחרר מהקבוצה
באפריל 2019 לאחר שעזב בר אבן את הפועל חיפה, תבע בר אבן את הפועל חיפה בגין סכסוך הנוגע לחוזה אותו החזיק בקבוצה, לאחר דיון דחה בית המשפט את טענות בר אבן וחייב אותו בהוצאות המשפט
ביולי 2019 חתם בהפועל נעם מהליגה הארצית בסיום העונה סיימה הקבוצה במקום ה-10 המוביל למשחקי המבחן לליגה א' אך עקב השבתת בעקבות מגפת הקורנה נשארה הקבוצה לעונה נוספת.
ייבלאח
ייבלאח (באזרית: Yevlax) היא עיר באזרבייג'ן.
ייבלאח הוקמה במאה ה-12 על שטח ביצתי.
ב-1 בפברואר 1939 ייבלאח קיבלה מעמד של עיר.
אוכלוסייה
שינוי אוכלוסייה של ייבלאח לאורך השנים:
פויטין
פויטין או פאיטה פויטין (בצרפתית: pailleté feuilletine, נהגה ) הם שבבי ממתק פריך, העשויים מקרפים דקים ממותקים (עם נגיעות קרמל).
את בלילת הקרפ אופים במשך כמה דקות ולאחר האפייה מניחים לקרור. לאחר שהקרפים מתקררים הם נעשים פריכים. בשלב זה מכונים הקרפים בצרפתית: "crêpes gavottes" או "crêpes dentelles", וכאשר מפוררים אותם לשבבים מתקבלים הפויטין.
הפויטין הם בעלי טעם חמאתי וניתנים לצריכה בפני עצמם, אך בדרך כלל משמשים כדי להוסיף מרקם ייחודי למנות או מאפים אחרים.
שמחה בונם אוסוביצקי
הרב שמחה בונם אוסוביצקי (ה'תקפ"ד, 1824 – כ"ג בשבט ה'תרנ"ט, 3 בפברואר 1899) היה רב רוסי-חסידי, רבן של המושבות עקרון וזכרון יעקב.
ביוגרפיה
נולד בקייב שבאימפריה הרוסית בה'תקפ"ד (1824), והיה מחשובי החסידים בקייב. בניו הם יהושע אוסוביצקי, לימים מהבולטים בפקידי הברון רוטשילד בתקופת העלייה הראשונה; ובוריס דב אוסוביצקי, שהיה לימים יינן ביקב של ראשון לציון, והמייסד והמנצח הראשון של האורקסטרה של ראשון. בתו פרל נישאה לימים לפייבל כהנוב.
ב-13 במרץ 1881 נרצח הצאר אלכסנדר השני. בעקבות רצח זה החלו פרעות ביהודים בדרום-מערב רוסיה (כיום אוקראינה), שנודעו בשם "הסופות בנגב". ב-26 באפריל 1881 נערך פוגרום ביהודי קייב; עשרות נרצחו, ורכוש יהודי נבזז. הרב אוסוביצקי ומשפחתו ברחו לעיר הגבול ברודי (בגליציה), שהייתה בתחום האימפריה האוסטרו-הונגרית ובה התרכזו אלפי פליטים יהודים.
בראשית 1882 עלתה המשפחה לארץ ישראל והתיישבה בשלב ראשון ביפו. אוסוביצקי שימש כ"סופר ומזכיר ראשון" של ועד חלוצי יסוד המעלה בעיר יפו, עם פתיחת שנת הלימודים ה'תרמ"ה שימש כמורה ליהדות בראשון לציון, אך כבר בנובמבר 1884 התקבל כרבה של עקרון ובהמשך כרבה של זכרון יעקב.
מריאנו ריברה
מריאנו ריברה (בספרדית: Mariano Rivera, נולד ב-29 בנובמבר 1969) הוא שחקן בייסבול יליד-פנמה לשעבר ששיחק בקבוצת הניו יורק יאנקיז מליגת ה-MLB בתפקיד מגיש סוגר.
ריברה שיחק כמגיש מחליף (שלא פותח משחקים ולכן שיחק בתדירות גבוהה יותר מאשר מגישים פותחים) כמעט לאורך כל הקריירה שלו, ובתפקיד הסוגר משנת 1997. ריברה נבחר למשחק האולסטאר 12 פעמים והיה שותף לזכיית הוורלד סיריס עם היאנקיז חמש פעמים. הוא בעל מספר השמירות הגבוה בהיסטוריה של הליגה עם 652 (נכון לינואר 2022), ובמשחקים שסיים עם 924. זכה חמש פעמים בפרס המגיש המחליף של השנה, ב-MVP של אליפות המייג'ור ליג בייסבול בשנת 1999, וכן ב-MVP של אליפות האמריקן ליג בשנת 2003. הוא היה השחקן היחיד ב-MLB אחרי 1997 אשר לבש חולצה עם המספר 42, משום שלבש את המספר לפני 1997, שנה בה הליגה הוציאה את המספר משימוש כאות כבוד לג'קי רובינסון.
ריברה חתם במועדון היאנקיז בשנת 1990 ושיחק לראשונה במייג'ור ליג ב-23 במאי 1995. במקור היה ריברה מגיש מתחיל, אך התקשה בתפקיד והפך למגיש מחליף. לאחר עונה מרשימה ב-1996 כמגיש המכין (שמכין את השמירה למגיש הסוגר) הפך לסוגר של היאנקיז ב-1997. בשנים הבאות בנה עצמו כאחד המחליפים הטובים בליגה, מוביל אותה בשמירות ב-1999, 2001 ו-2004. הופעתיו של ריברה באינינגים האחרונים עזרו מאוד להצלחת היאנקיז בסוף שנות ה-90 ובשנות ה-2000, במיוחד בפלייאוף בו קבע מספר שיאים, כולל שיא של 0.70 נקודות בממוצע למשחק והכי הרבה שמירות (42). לריברה סוג זריקה (pitch) מסוים, אשר הישברותה ומהירותה בין 90 ל-95 מיל לשעה הפכו אותה לאחר הזריקות הטובות בהיסטוריה.
ב-2019 נבחר לחבר היכל התהילה של הבייסבול, היחיד (נכון ל־2020) שנבחר עם 100% מקולות המצביעים.
שנותיו הראשונות
ריברה נולד בפנמה סיטי, פנמה למריאנו האב ולדליה ריברה. אביו עבד בספינת דיג. לריברה אחות גדולה, דליה, וכן שני אחים צעירים ממנו - אלוורו וגירלדו. הוא גדל בכפר דיג בפוארטו קאימיטו-מקום אותו תיאר כ "עני"-לעיתים קרובות משחק כדורגל עם חבריו. כאשר שיחקו כדור-בסיס, הם לקחו קרטוני חלב ישנים והפכו אותם לכפפות וענפי עצים כמחבטים, ובשביל כדור השתמשו ברשתות דיג ישנות. ריברה השתמש בציוד המקורי שלו עד אשר אביו קנה לו את כפפת העור הראשונה שלו, בגיל 12.
ריברה חשב על כדור-בסיס כתחביב ולא חשב לשחק באופן מקצועי. להפך, חלומותיו היו להפוך לשחקן כדורגל מקצועי. אך סדרה של פציעות עקב בעודו שיחק בשביל בית הספר של פדרו פבלו סאנצ'ז גנזו את חלומותיו. לאחר שסיים את התיכון בגיל 16, תפס שרימפ וסרדינים בספינה עליה פיקד אביו. העבודה הייתה "הרבה יותר מדי קשה" בשביל ריברה, שהיה מעוניין יותר להפוך לטכנאי. בגיל 19 היה עליו לנטוש סירה מתהפכת במשקל 110 טון, אירוע זה שכנע אותו לוותר על דיג כקריירה.
בשנת 1988 החל לשחק כעוצר ביניים בשביל קבוצת חובבים בשם "מערב פנמה". הרב רייבורן, מנהל האופרציות באמריקה הלטינית בשביל הניו יורק יאנקיז ראה אתלטיסיזם בריברה אך לא רצה אותו כעוצר ביניים במייג'ור ליג. כעבור שנה, המגיש של מערב פנמה הגיש באופן רע מאוד שריברה התנדב לקחת את מקומו. הוא התמחה בתפקיד, גורם לעמיתיו לתקשר עם סקאוט היאנקיז צ'יקו הרון. לאחר שבועיים הוזמן ריברה למחנה אימונים של היאנקיז בפנמה סיטי, בו ביקר רייבורן. רייבורן הופתע לראות את ריברה מגיש, שכן לא נחשב למקצוען כעוצר ביניים בעיני הסקאוטים, אך ריברה שזרק רק זריקה אחת בין 85–87 מייל לשעה (137–140 קמ"ש) הפתיע את רייבורן בצורת הזריקה חסרת העבודה והעייפות שלו. רואה את ריברה ככישרון נדיר, חתם רייבורן את ריברה כשחקן חופשי חובב עם בונוס של 3,000 דולר (5,337 כיום) ב-17 בפברואר 1990.
מיינור ליג כדור-בסיס - 1990-1995
לאחר שחתם את חוזהו עם היאנקיז, ריברה- שלא ידע מילה בודדת באנגלית- עזב את ביתו. ריברה טס לארצות הברית להתחיל להגיש ברמת "טירון", הרמה הנמוכה ביותר עבור היאנקיז של חוף המפרץ בליגת חוף המפרץ (GCL). בנקודה זו בקריירה שלו, הוא נחשב לשחקן בעל סיכוי גבוה מאוד לעלות למייג'ור ליג בזמן קצר. בעונתו עם חוף המפרץ הגיש לרוב כמחליף ב-52 אינינגים וויתר רק על נקודה אחת, בעודו מראה ממוצע נקודות של 0.17. הוא הרשה רק 24 רצי בסיסים (0.46 רצים לאינינג). חסר החבטות (משחק מושלם בו בוצעו טעויות או גישות חופשיות אך לא נרשמו בו חבטות מוצלחות) אותו החזיק למשך שבעה אינינגים במשחק האחרון של העונה "שם אותו על המפה של המועדון" לפי דברי המנג'ר גלן שרלוק. בעונת 1991 עבר לקבוצת גרינסבורו הורנטס של רמת A בליגה הדרום אטלנטית של המיינור ליג, בה התחיל 15 מתוך 29 המשחקים בהם לקח חלק. אף על פי שלריברה נרשמו 4 ניצחונות לתשעה הפסדים, היה לו ממוצע של 2.75 נקודות למשחק ב-114.2 אינינגים, בהם פסל 123 בעזרת סטרייקאאוט והוליך 36. המנג'ר של היאנקיז באק שואווולטר הגיב כי השוואת הסטרייקאאוטים להולכות היא "מרשימה בכל רמה" ו-"אני חושב שנראה אותו כאן ביאנקי סטדיום". ב-1992 עלה ריברה לקבוצת פורט לאודרדל יאנקיז ברמת A-מתקדם בליגת מדינת פלורידה (FSL). הוא התחיל 10 משחקים בקבוצה, עם רקורד של 5 ניצחונות ו-3 הפסדים (5-3) וממוצע נקודות של 2.28. הוא ניסה לשפר את זריקת ה-slider שלו על ידי גילגול מפרק כף היד, ולבסוף פצע את מרפקו באופן קשה. הניתוח נערך באפריל והביא לסיום עונת 1992 בשביל ריברה. יחד עם ההחלמה, דראפט ההרחבה של 1992 לקבוצות הפלורידה מארלינס והקולורדו רוקיס לקח חלק. ריברה נותר ללא הגנה מהיאנקיז, אך לבסוף לא נבחר. ב-1993 הורד חזרה לטירון ולרמת A, בהן התחיל 12 משחקים, ובהמשך עלה לקבוצת ה-A-מתקדם החדשה, טמפה יאנקיז. בתחילת 1994 עלה לקבוצת ה-AA אלבני-קולוני יאנקיז בליגה המזרחית, ובהמשך ל-AAA קולומבוס קליפרס של האינטרנשיונל ליג. הוא רשם רקורד של 2–10 ב-22 התחלות, אך רשם ממוצע נקודות של 5.81 בשש מהן. את עונת 1995 החל עם קולומבוס במקום התשיעי בסיכויים להגיע למייג'ור ליג באותה השנה. באותה הנקודה, התבסס על ה-fastball כזריקה המרכזית, ועל ה-slider וה-changeup
1995-1997
לאחר שהחל את העונה עם קולומבוס, ביצע את ההתחלה הראשונה שלו במייג'ור ליג ב-23 במאי נגד הקליפורניה איינג'לס בעודו מחליף את ג'ימי קי הפצוע. ריברה הרשה 5 נקודות מורווחות ב-3.1 אינינגים בהפסד של 0–10. הצלחתו לא הייתה מושלמת, ועקב כך קפץ בתכיפות בין המייג'ור ליג ל-AAA קולומבוס. כטירון שרק חזר מניתוח רציני בידו, מקומו ביאנקיז לא היה שמור, ואף כמעט נסחר לדטרויט טייגרס, אך המנג'ר הכללי סירב להצעה כאשר גילה שריברה זורק 95–96 (153-154 קמ"ש) מייל לשעה באחת מהתחלותיו, 6 (9.7 קמ"ש)מייל לשעה מהר יותר מהממוצע הקודם שלו. הוא נתן את האחריות להתקדמות המדהימה לאלוהים. ב-4 ביולי הוא הגיש משחק מלא בו הרשה רק 2 חבטות מוצלחות וקיבל 11 סטרייקאאוטים. את עונתו הראשונה סיים עם רקורד של 3–5 עם ממוצע נקודות של 5.51 ב-10 התחלות ו-9 הופעות החלפה. התקדמותו והצלחתו להגיש 5.1 אינינגים ללא נקודות בהחלפה בחצי גמר האמריקן ליג הובילו להחלטה להשאירו על הספסל כמגיש מחליף לכל הזמן.
ב-1996 הפך למגיש המכין בשביל ג'ון ווטלנד. כמעט תמיד הגיש באינינגים השביעי והשמיני בעודו מכין את השמירה לווטלנד. היעילות של הצוות העניקה ליאנקיז יחס של 3–70 לאחר שהובילו אחרי האינינג השישי. ב-12 משחקים ו-26 אינינגים בין 19 באפריל ל-21 במאי הגיש ריברה משחק חסר נקודות, כולל 15 אינינגים ברציפות ללא חבטות. את העונה הרגילה סיים עם ממוצע נקודות של 2.09 על 107.2 אינינגים וקבע שיא חדש לסטרייקאאוטים למחליף (130). בפלייאוף הוביל את היאנקיז לוורלד סיריס ראשון מאז 1978 נגד האטלנטה ברייבס. ב-14.1 אינינגים הרשה רק נקודה מורווחת אחת. הוא סיים שלישי בהצבעות לסיי יאנג ונקרא מגיש מחליף שהיה אמור להיות בקבוצת האולסטאר ובעל סיכוי לזכות ב-MVP. המנג'ר של המינסוטה טווינס אמר:"הוא צריך להגיש בליגה גבוהה יותר, אם יש כזו. השעו אותו מכדור-בסיס. הוא צריך להיות אי-חוקי." לאחר ששיחק נגד ריברה.
ריברה הרשים את הנהלת היאנקיז כל כך שהחליטו לא להאריך של חוזהו ווטלנד שהפך לשחקן חופשי, ושמו את ריברה בתפקיד הסוגר, כך שיגיש בדרך כלל באינינג התשיעי. באפריל 1997 הוציא ה-MLB את המספר 42 משימוש, אך ריברה היה אחד משנים עשר השחקנים שהורשו להמשיך וללבוש אותו, מכיוון שלבשוהו לפני ההוצאה משימוש. כיום ריברה הוא היחיד ללבוש את המספר בכל הליגה. אך העברת ריברה ממכין לסוגר לא הייתה נקייה. הוא פיספס שלוש מתוך שש ההזדמנויות הראשונות שלו לשמירה, זאת עקב הרשאת נקודות לעבור באינינג התשיעי ולבסוף להפסיד במשחק, וסימן שלא נוח לו בתפקיד. לבסוף, הוא התרגל לתפקידו החדש, קיבל 43 שמירות ב-52 הזדמנויות, ונבחר למשחק האולסטאר בפעם הראשונה בקריירה שלו בעודו מציג ממוצע נקודות של 1.88. באותה השנה הוסיף cut-fastball לזריקותיו לאחר שבטעות גילה כיצד לשבור את כיוון הזריקה ללא להוריד ממהירותה (בניגוד ל-slider, ה-cut-fastball נזרק במהירויות של עד 97 מייל לשעה). עונתו הראשונה כסוגר נגמרה בפספוס גורלי של שמירה במשחק הרביעי של חצי גמר האמריקן ליג - עם רק 4 אאוטים שנשארו ליאנקיז כדי לנצח את הסדרה ולעלות לגמר הליגה, וויתר ריברה הום-ראן לסנדי אלומר ג'וניור של הקליבלנד אינדיאנס, אשר שמה את המשחק בתיקו והיאנקיז הפסידו בו, וכן במשחק הבא, מודחים מהפלייאוף.
1998-2001
מאמני היאנקיז ידעו כי הסיום המאכזב לעונה הקודמת ישפיע על ריברה, וכן הפך ריברה לאחד מהסוגרים הטובים ביותר בכדור-בסיס בעונות הבאות. לא רק זאת, ריברה אפילו נהפך לראש ספסל ההגשה של היאנקיז, שכלל מספר כוכבים באותה התקופה. ב-1998 שמר ריברה 36 משחקים ב-41 אפשרויות, וכן ממוצע נקודות של 1.91. הצלחתו נבעה בעיקר מתחילת שימושו הרב יותר ב-cut-fastball, שמהר מאוד הפכה לזריקת החתימה שלו וידועה בעיקר בזכות שבירת המחבטים הרבים עקב השבירה החדה. בפלייאוף הוא שמר 6 משחקים והגיש 13.1 אינינגים חסרי נקודות, וכך עזר ליאנקיז בסוויפ בוורלד סיריס נגד הסן דייגו פדרס, וכך עוזר ליאנקיז לנצח סך הכל שיא של 125 משחקים בכל שנת 1998 (114 בעונה הסדירה, 11 בפלייאוף). בסיום העונה, ריברה הרשה רק 2 נקודות מורווחות ב-35 אינינגים בקריירת הפלייאוף-ממוצע של 0.51-נותן לו את שיא המייג'ור ליג עם ממוצע הקריירה הנמוך ביותר בפלייאוף.
ב-1999, ריברה נבחר לקבוצת האולסטאר עם 23 שמירות וממוצע נקודות של 2.29 בחצי הראשון. באותו הקיץ, צוות ההפקה ביאנקי סטדיום החלו לנגן את השיר "Enter Sandman" של מטאליקה תמיד כאשר בה ריברה מהספסל להגיש. הצוות החליט לעשות זאת לאחר שצפו בסוגר של הפדרס נכנס עם השיר "Hells Bells" של AC/DC ואיך המעריצים הגיבו לכך. אף על פי שריברה לא השתנה לאחר תחילת ניגון המוזיקה הזו, הוא פיספס 3 שמירות עם ממוצע של 7.84 נקודות למשחק ביולי, אך לאחר מכן וויתר רק על נקודה אחת ב-30 הופעות אחרונות לעונה. הוא סיים עם 45 שמירות ב-49 אפשרויות, עם ממוצע נקודות של 1.83, מוביל את המייג'ור ליג בשמירות לראשונה. הוא קיבל את פרס "המגיש המחליף של העונה". בוורלד סיריס נגד האטלנטה ברייבס הוא רשם 2 שמירות וניצחון אחד, הופך ל-MVP של הוורלד סיריס. את 1999 סיים ריברה על ידי הגשת 43 אינינגים רצופים חסרי נקודות, מסוף העונה להופעותיו בפלייאוף. כמו כן, סיים שלישי בהצבעות לסיי יאנג. בסוף העונה, הביע את רצונו להפוך לכוהן נוצרי לאחר שישחק עוד 4 עונות, אך ירד מתוכניות אלו בשנה הבאה.
באוף-סיסון (פרק הזמן בו לא מתקיים משחק פעיל) הפסיד ריברה את תיווכו, כאשר דרש 9.25 מיליון דולר, אך המועדון היה מוכן רק ל-7.25 מיליון. בעונת 2000, נבחר ריברה לקבוצת האולסטאר בפעם השלישית, וסיים את העונה רק עם 36 שמירות ו-41 הזדמנויות, ועם הממוצע הגבוה ביותר בשנים האחרונות - 2.85. בפלייאוף שמר 6 משחקים והרשה 3 נקודות מורווחות ב-15.2 אינינגים, שובר שיא חדש לאינינגים חסרי נקודות בפלייאוף עם 34.1. בוורלד סיריס נגד הניו יורק מטס עזר לקבוצתו לנצח וורלד סיריס שלישי ברציפות, רביעי בקריירה שלו. באותה הנקודה בנה ריברה את עצמו כאחד משחקני הפלייאוף הטובים בהיסטוריה, והעיתונאי ג'ק קורי אמר כי "הוא (ריברה) הסיבה שהיאנקיז ניצחו 3 וורלד סיריס ברצף".
עם חוזהו של ריברה שעמד להיגמר לאחר עונת 2001 חתמו היאנקיז עם ריברה על חוזה של 4 שנים בשווי 39.99 מיליון דולר, החוזה לזמן ארוך הראשון של ריברה. בעונה נבחר למשחק האולסטאר בפעם השלישית ברציפות. את העונה סיים עם ממוצע של 2.34 נקודות למשחק, שיא קריירה כסוגר עם 80.2 אינינגים, והוביל את הליגה עם 50 שמירות ב-57 הזדמנויות. כך הרוויח את פרס המגיש המחליף של העונה בפעם השנייה בקריירה. אף על פי שתואר כאחד משחקני הפלייאוף הטובים ביותר, הפסיד את הוורלד סיריס במשחק השביעי, עקב טעות זריקה אותה ביצע, שלבסוף נתנה לרץ את הנקודה המנצחת ולאריזונה דיאמונדבקס את הניצחון, שובר את שיאו של 23 שמירות וניצחונות בפלייאוף של ריברה.
2002-2005
פציעות במפשעה גרמו לכך שריברה לא שיחק הרבה זמן ב-2002. בחצי הראשון של העונה, היו לזכות ריברה 21 שמירות וממוצע נקודות של 1.47, כדי להיבחר למשחק האולסטאר בפעם החמישית בקריירה. באחת מהופעותיו, וויתר שש נקודות מורווחות, והיה צריך לעבור לדף הפצועים (disabled list). את העונה סיים עם 28 שמירות ב-32 הזדמנויות ורק 46 אינינגים של משחק.
ריברה החמיץ את משחקי החודש הראשון של 2003 בגלל עוד בעיה במפשעה. אף על פי שהעיתונות הטילה ספק ביכולתו לאחר הפציעות, ריברה חזר לתפקיד הסוגר ב-1 במאי. הוא רשם 40 שמירות ב-46 אפשרויות ב-64 משחקים עם ממוצע נקודות של 1.66 בעונת 2003. בגמר האמריקן ליג נגד היריבה הנצחית בוסטון רד סוקס עשה ריברה את אחת מהופעותיו הזכורות ביותר. הוא נכנס במשחק המכריע באינינג התשיעי בתיקו 5-5, והגיש 3 אינינגים חסרי נקודות. למרות הווק אוף הום ראן של היאנקיז, ריברה קיבל את תואר ה-MVP של אליפות האמריקן ליג לאחר 2 שמירות וניצחון. כאשר אארון בון (אשר חבט את ההום ראן) הקיף את הבסיסים, ריברה רץ מסביב לאזור ההגשה (Pitcher's Mound) בעודו מתמוטט ומודה לאלוהים. היאנקיז הפסידו את הוורלד סיריס לפלורידה מארלינס; לריברה היו 5 שמירות ורק נקודה מורווחת אחת ב-15 אינינגים באותו פלייאוף.
ב-2004 חתם ריברה הרחבה לחוזהו לשנתיים תמורת 21 מיליון דולר עם אופציה לשנה שלישית ב-2007. בעונה הוא עבר את קו 300 השמירות בקריירה ונבחר לקבוצת האולסטאר השישית שלו, ועד אז היו לו 32 שמירות. את העונה סיים עם שיא של 53 שמירות ב-57 הזדמנויות, עם ממוצע נקודות של 1.94. בפעם השלישית בקריירה, הוביל את המייג'ור ליג בשמירות וזכה בפרס המגיש המחליף של השנה, בעודו מגיע שלישי בהצבעה לסיי יאנג. לאחר שיאנקיז ניצחו את המינסוטה טווינס בחצי גמר האמריקן ליג, נסע ריברה לפנמה להתאבל על בני משפחתו שמתו בתאונת שחייה. הוא חזר לניו יורק למשחק הראשון בסדרה נגד הבוסטון רד סוקס ביום ההלוויה של בני משפחתו. ריברה שמר את המשחק הראשון וגם את השני, והיאנקיז הובילו 0–3. אך ריברה החמיץ את השמירה במשחקים 4 ו-5, כאשר הרד סוקס מנצחים באקסטרה אינינגים. אף על פי שהרשה רק נקודה מורווחת אחת, החמיץ 3 מתוך 5 אפשרויות שמירה והרד סוקס עלו לוורלד סיריס ונצחו לראשונה לאחר 86 שנים, שוברים את קללת הבמבינו שהוטלה עליהם כביכול על ידי היאנקיז.
באוף סיסון של 2004 לא התאמן ריברה, והחמיץ זמן באימוני האביב ובגלל זה החמיץ את שתי ההזדמנויות הראשונות לשמירה נגד הרד סוקס, הופך זאת ל-4 הזדמנויות מפוספסות ברצף מהרד סוקס. לכן, קיבל צעקות בוז ביאנקי סטדיום אך כאשר שיחק בפנווי פארק קיבל מחיאות כפיים, ובחוש הומור הוריד את כובעו להצדעה.
ריברה הפך את עונת 2005 לעונתו הטובה ביותר ברגע מסוים. היו לו 31 שמירות ברצף, וסיים עם 43 שמירות ב-47 הזדמנויות, עם ממוצע נקודות של 1.38 ובחירה שביעית למשחק האולסטאר. כמו כן זכה בפעם הרביעית במגיש המחליף של השנה, שני בסיי יאנג ותשיעי ב-MVP של ה-MLB. ריברה אף נבחר כמגיש המחליף של קבוצת ה"לטינו אולטיים" אשר הייתה רשימה בה קובצו השחקנים הלטיניים הטובים ביותר בכדור-בסיס.
2006-2008
ריברה התחיל את 2006 עם ממוצע נקודות של 3.72 ושני הפסדים באפריל, אך חזר והגיע לקבוצת האולסטאר עם ממוצע של 1.76 ו-19 שמירות. ב-16 ביולי הפך למגיש הרביעי לשמור 400 משחקי קריירה. את העונה סיים עם 34 שמירות ב-37 הזדמנויות, עם ממוצע נקודות של 1.80, העונה הרביעית ברצף בה יש לו ממוצע של פחות מ-2. רוב ספטמבר היה ריברה פצוע.
בעונת 2007 עמד חוזהו של ריברה להיגמר. באפריל ריברה החמיץ שתי אפשרויות שמירה וויתר 9 נקודות ב-7.2 אינינגים. העונה הייתה הגרועה ביותר כסוגר לריברה, עם הכי הרבה נקודות (25), חבטות (68), וממוצע נקודות למשחק (3.15). היו לו רק 30 שמירות מתוך 34 הזדמנויות, אך למרות זאת עלה למקום השלישי בשיאי השמירות. כאשר היאנקיז הודחו בסיבוב הראשון של הפלייאוף, חשב ריברה להפוך לשחקן חופשי, אך בסופו של דבר חתם חוזה לשלוש שנים בשיא היסטורי של 45 מיליון דולר.
את 2008 החל ריברה ב-16 אינינגים חסרי נקודות, ועד שנבחר לאולסטאר בפעם התשיעית הציג 23 שמירות ב-23 הזדמנויות וממוצע של 1.06. ריברה צופה להיות המגיש הפותח במשחק שנערך ביאנקי סטדיום, אך היה זה שעזר להביא את הניצחון באינינגים האחרונים. ב-15 בספטמבר הפך לאלוף השמירות עם הכי הרבה שמירות בהיסטוריה, 479 בקריירה. כמו כן הייתה זו העונה הראשונה שבה החמיצו היאנקיז את הפלייאוף בקריירה של ריברה, וגם היה ריברה השחקן לזרוק את הזריקה האחרונה באצטדיון המקורי. את העונה סיים עם ממוצע נקודות של 1.40 ו-39 שמירות מתוך 40 הזדמנויות, וכן הרשה פחות מחבטה וגישה חופשית אחת לאינינג (0.67, WHIP).
2009-היום
ב-12 ההופעות הראשונות של ריברה ב-2009 הוא וויתר על 4 הום ראנס וממוצע נקודות של 3.97, ומביא לשאלת יעילות ה-cutter ובריאות כתפו בגיל 39. אך המספרים השתפרו וריברה נבחר למשחק האולסטאר העשירי שלו, בעוד שלפני מס' ימים הפך למגיש הראשון לקבל 500 שמירות וקיבל את ה-RBI הראשון שלו מפרנסיסקו רודריגז. במשחק האולסטאר קבע שיא בשמירת האולסטאר הרביעי שלו. את העונה סיים עם ממוצע נקודות של 1.76 ו-44 שמירות ב-46 הזדמנויות. הוא הוביל את היאנקיז בעודו שומר 5 משחקים לוורלד סיריס הראשון מאז שנת 2000 נגד הפילדלפיה פיליז. כן זכה פעם נוספת במגיש המחליף של השנה ובספורטאי המקצועי של השנה.
ב-2010 הפכו ריברה ועמיתיו דרק ג'יטר וחורחה פוסדה לטריו היחיד להיות יחד 16 עונות ברציפות. למרות היעילות המצוינת של ריברה בתחילת העונה, שהובילה אותו לבחירת אולסטאר מספר 11, ריברה היה הרבה פחות יעיל בסוף העונה, אך עדיין סיים עם ממוצע של 1.80 אך 33 השמירות מתוך 38 הזדמנויות היו המספרים הנמוכים בקריירה שלו. בפלייאוף שמר 3 משחקים והגיש 6.1 אינינגים חסרי נקודות. לאחר שהפך לשחקן חופשי, חתם על עוד חוזה לשנתיים עם היאנקיז.
מס' אחת בשמירות טרבור הופמן פרש באותה השנה, משאיר את ריברה השחקן הפעיל היחיד עם 500 שמירות ויותר, רק 42 שמירות פחות מלהיות מס' 1 בהיסטוריה. ב-2011 שבר את שיא המשחקים שסוימו, וכן הפך למגיש ה-15 להופיע 1000 פעמים. העונה הייתה (נכון ל-2012) העונה האחרונה בה נבחר למשחק האולסטאר, וכן שבר את שיא השמירות בעודו שומר את המשחק ה-602 שלו. את העונה סיים עם ממוצע נקודות של 1.80 ו-44 שמירות ב-49 הזדמנויות, והפך למגיש הראשון בגיל 40 לשמור לפחות 40 משחקים.
אך עונת 2012 לא התחילה על הצד הטוב לריברה. במשחק הראשון החמיץ ריברה הזדמנות לשמירה, ולפני משחק נגד הקנזס סיטי רויאלס פצע את רגלו ודרש ניתוח שיסיים את עונתו, לאחר הופעות לא רבות כלל.
הגשה
הזריקה הראשית של ריברה היא ה-cut-fastball. השבירה של הזריקה ומהירותה כה חדים, שהיא ידועה בשבירת מחבטים. למעשה, ריברה שבר 44 מחבטים בעונת 2011, וב-At bat אחד בוורלד סיריס של 1999, שבר שלושה מחבטים לריאן קלסקו של האטלנטה ברייבס. חוץ מזה זורק ריברה גם four-seam fastball ו- two-seam fastball.
פרסים והישגים
לרשות ריברה שיא היסטורי בשמירות (608) ובמשחקים שסוימו (952).
Real (אלבום)
Real (בעברית: אמיתי) הוא אלבום האולפן החמישי של הזמרת-יוצרת האמריקאית בלינדה קרלייל. האלבום יצא לאור ב-29 בספטמבר 1993, על ידי חברת התקליטים וירג'ין רקורדס. מתוך האלבום יצאו שני סינגלים: "Big Scary Animal" ו-"Lay Down Your Arms".
עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום התשיעי במצעד האלבומים הבריטי.
רקע וביקורות
ב-AllMusic זכה האלבום לביקורת מעורבת, תוך שהעניקו לו ציון של שני כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכל. אנטרטיינמנט ויקלי לעומת זאת, הפנו כלפי האלבום ביקורת חיובית, תוך שהעניקו לו ציון. ב-Randy Krbechek's Metronews הופנתה כלפי האלבום ביקורת חיובית.
הסינגל הראשון מתוך האלבום "Big Scary Animal", זכה להצלחה כאשר הצליח להגיע אל המקום ה-12 במצעד הסינגלים הבריטי.
שותפים למסע (מיני-סדרה)
שותפים למסע (באנגלית: Fellow Travelers) היא מיני-סדרת דרמה היסטורית אמריקאית המבוססת על רומן באותו השם משנת 2007 מאת תומאס מאלון. במיני-סדרה מככבים מאט בומר וג'ונתן ביילי, והיא מתמקדת ברומן בן עשרות השנים בין שני גברים שנפגשו לראשונה במהלך שיא המקארתיזם בשנות ה-50.
תקציר העלילה
לאחר מפגש מקרי בוושינגטון די. סי. במהלך שנות ה-50, הוקינס פולר וטימי לאגולין פותחים ברומן הפכפך המשתרע על פני "מחאות מלחמת וייטנאם של שנות ה-60, עידן הדיסקו והסמים של שנות ה-70 ומשבר האיידס של שנות ה-80, תוך כדי שהם עצמם משתנים יחד עם העולם שמסביבם.
פיתוח
באוקטובר 2021, נמסר כי עיבוד טלוויזיוני על בסיס הרומן "שותפים למסע" מאת תומאס מאלון היה בפיתוח על ידי חברת "Fremantle" עבור רשת "שואוטיים". באפריל 2022, נמסר כי "שואוטיים" אישרה רשמית את הפקת המיני-סדרה, של כתיבתה והפקתה בפועל יהיה אמון רון ניסוואנר. בין המפיקים בפועל הנוספים נכללים השחקן מאט בומר ודניאל מינהן, שאמון על בימוי שני הפרקים הראשונים.
ליהוק
לצד האישור כי בומר יפיק את הסדרה, נמסר כי הוא יגלם את דמותו של הוקינס פולר. ביוני 2022, נמסר על ליהוקה של אליסון ויליאמס לצוות השחקנים; וביולי 2022, על ליהוקו של ג'ונתן ביילי לדמותו של טים לאגלין.
צילומים
צילומי המיני-סדרה החלו ביולי 2022 בטורונטו, קנדה.
רחוב חסן שוקרי
רחוב חסן שוקרי הוא רחוב בחיפה שבו שוכן היכל עיריית חיפה ובו שכנו בעבר בתי משפט ומשרדים ממשלתיים. הרחוב נקרא לפנים רחוב הבורג' (או המצודה/המבצר בעברית), אחר כך רחוב בתי המשפט (או בערבית منازل الحكومة - בתי הממשל) ואחרי מותו של חסן שוכרי נקרא הרחוב על שמו.
גזירה דרבה
גזירה דרבה היא שמה של גזירה שהתחדשה על ידי האמורא רבה, לפיה תיקנו חז"ל על מצוות בודדות שחיובים מהתורה, שלא לקיימם בשבת, מחשש שמא קיום מצוות אלו יגרור חילול שבת, בכך שיבואו לטלטל את חפצי המצווה ארבע אמות ברשות הרבים ויעברו בכך על איסור מהתורה.
מקור
בתלמוד במסכת מגילה תמהו איזה איסור יש בקריאת המגילה שבגינה ביטלו חז"ל את קריאתה כשפורים חל בשבת. רבה סבור כי הטעם הוא מחשש שקיום המצווה בשבת יביא לידי חילול שבת:
פירוש הדבר, על אף שאין בקיום המצווה איסור, אך חז"ל חששו שקיומם בשבת יגרור חילול שבת, כגון במקרה שאדם שאינו בקיא דיו בטעמי ודיני קריאת המגילה ילך להתלמד אצל אדם אחר, וייקח עמו את המגילה, וכשיטלטל את המגילה ארבע אמות ברחוב - שדינו כרשות הרבים, יעבור בכך על איסור דאורייתא של "טלטול ברשות הרבים".
בתלמוד במסכת ביצה הובא שלדעת רבה זהו גם הטעם שאסרו חז"ל להטביל כלים בשבת.
בראשונים הוסיפו שמטעם גזירה זו אף ביטלו את מצוות הזאת מי פרה אדומה על טמא מת בשבת אפילו שביטול ההזאה יכול לגרום לאי הקרבת קורבן פסח, שהמבטלה ענוש כרת.
טועה בדבר מצווה
אחד מהקשיים שהעלו שהאחרונים בנוגע לגזירה זו, שהרי אף אם יגרם חילול שבת תוך כדי ההכנות למצווה, הרי בתלמוד נזכר כי אדם שטועה בדבר מצווה, אין בכך כל איסור, נמצא שאדם שטעה תוך כדי קיום מצווה, ועבר עבירה כלשהי, אינו נענש על עבירה זו.
יש שכתבו ליישב, שהחשש היה שמא האדם יעשה עבירה לאחר שיקיים את המצווה, ופטור טועה בדבר מצווה הוא רק עד שמסיים את המצווה, מאחר שטירדת המצווה גרמה לו לעבור את העבירה, אבל לאחר שקיים את המצווה, שוב אינו טרוד בה, ואינו נחשב כ'טועה בדבר מצווה'.
רבי חיים עוזר גרודזנסקי בספרו 'אחיעזר' כתב ליישב שאף שטועה בדבר מצווה פטור מקרבן, אך במעשיו עבר על איסור, ולכך גזרו חז"ל לבטל המצווה, שלא יבוא לידי איסור.
פולמוס התקיעה
כאמור חז"ל ביטלו את מצוות תקיעת שופר, כשראש השנה חל בשבת, מחשש שמא יבואו לטלטל את השופר. אמנם כפי המבואר במסכת ראש השנה, כל זמן שבית המקדש היה קיים היו תוקעין בבית המקדש אף בשבת. כמו כן, לאחר חורבן הבית, תיקן רבן יוחנן בן זכאי שבכל מקום שיש בו בית דין יכולים לתקוע בשבת. בעקבות כך בשנים ה'תרס"ה וה'תרס"ו, שיום ראשון של ראש השנה בשבת, התעורר ויכוח בשאלת התקיעה בשבת: הרב עקיבה יוסף שלזינגר טען כי יש לתקוע בירושלים בשבת. הוא הסביר את דעתו ופרס את טענותיו בשורה של מאמרי הלכה במוסף 'תל תלפיות' שיצא לאור בהונגריה, כשהוא מציע שאנשים רבים יתאספו יחד, בצירוף בתי הדין של האשכנזים והספרדים, על מנת שיחשב 'בפני בית דין'. הצעתו עוררה התנגדות עזה בקרב אנשי ירושלים, שמחו בו ובדעתו. מאמרים שונים פורסמו ובהם תשובות על טענותיו וראיותיו, ובעקבות אותה התנגדות תוכניתו לא יצאה אל הפועל. עם זאת יש שכתבו שהרב שלזינגר בעצמו תקע באותה שנה בשבת בביתו.
מאז אותו פולמוס, לא נערכה תקיעת שופר בשבת, אך לאחרונה יש מי שחידשו כן. כך למשל, חברי ארגון "הסנהדרין החדשה", תקעו בראש-השנה של ה'תשס"ז וה'תש"ע, וכן בשנת ה'תשפ"א. פרופ' הלל וייס, מראשי הפעילים לבניין המקדש, היה מיוזמי המעמד, שהתקיים בישיבת בית הבחירה, המסונפת למכון המקדש.
אלויס פיק
אלויס פיק (בגרמנית: Alois Pick; 15 באוקטובר 1859 – 17 ביולי 1945) היה רופא פנימי יהודי-אוסטרי, יליד צ'כיה (בוהמיה) שגילה את קדחת פפטאצ'י. פיק היה יהודי ליברלי בהשקפתו, שכתב שתי קומדיות קלילות ובשנים 1932-1920 עמד בראש קהילת יהודי וינה ובמלחמת העולם הראשונה היה קצין רפואה ראשי של הצבא האוסטרו-הונגרי.
ראשית חייו
אלויס פיק נולד בקרוליננטאל (בצ'כית קארלין) על יד פראג, בבוהמיה, אז חלק האימפריה האוסטרו-הונגרית, כאחד משבעת ילדיהם של לאופולד פיק ושל סופי שרה לבית אפשטיין.
פיק למד רפואה באוניברסיטת קארל בפראג. בשנת 1883 סיים את התואר דוקטור ברפואה במסגרת הנפרדת הגרמנית, אוניברסיטת קארל-פרדיננד. בהמשך עבד תחת הדרכת פיליפ קנול בקליניקה סמיולוגית ובמכון לפתולוגיה ניסויית.
פעילותו כרופא צבאי ואיש אקדמיה
אחר כך החל משנת 1884 שירת כקצין רפואה בצבא אוסטרו-הונגריה. שירת קודם בבית החולים הצבאי של פראג, אחר כך כרופא של חיל המצב בעיר טרביניה בחבל הרצגובינה. בשנים 1887-1886 השתלם פיק בתחום המחקר הבקטריולוגי במעבדה של רוברט קוך בברלין ולאחר מכן שובץ אצל הרמן נוטנאגל, למשך שנה בבית החולים הכללי בווינה. במוסד זה ניהל יחידה אמבולטורית למחלות קיבה ומעיים. הוא ניהל בהמשך את המחלקה הפנימית של בית החולים א' של חיל המצב של וינה ובשנת 1890 סיים את הדוקטורט ברפואה פנימית והתמנה למרצה. בשנת 1899 הוצב במטה הכללי של הצבא הווינה. בשנת 1904 קיבל את תואר הכבוד של פרופסור שלא מן המניין. הוא לימד בבית הספר לרפואה צבאית והעביר קורסים לרופאים של "חיל ההגנה האוסטרי" (Landwehr).
בשנת 1918 התמנה לפרופסור מן המניין ופרש לגמלאות.
פעילותו הציבורית
בימי הרפובליקה האוסטרית הראשונה בשנים 1920-1932 כיהן פיק כראש הקהילה היהודית של וינה. החל מ-26 ביוני 1920 הוא נבחר שלוש פעמים ברציפות והוא היה נציג הסיעה ה"ליברלית" או ה"אוניוניסטית" מקרב יהודי וינה, שהיו מאוגדים ב"איגוד של היהודים האוסטרים". מתוקף תפקידו זה ערך רפורמה של מערכת המיסוי והכספים של הקהילה ושל כללי הבחירות בה (מעבר להצבעה פרופורציונלית), דאג לשיפוץ בית החולים היהודי, הקים בית הבראה לימי א' באוגארטן, והרחיב את השירותים הקהילתיים. ב-1935 נמנה פיק עם החברים המייסדים של חברת "ידידי האוניברסיטה העברית".
בזמנו הפנוי כתב פיק שתי פארסות - Briefsteller für Liebende (מדריך למכתבי אהבה) ו-Lord Beefsteak, שהוצגו על במת הבורגתיאטר של וינה.
בימי השואה הוא שרד בבית אבות יהודי כשהוא עבד בבית החולים הצמוד בטיפול בעובדי כפייה יהודים. במותו בווינה בשנת 1945 הובא לקבורה בחלקה היהודית של בית הקברות המרכזי של העיר.
חייו הפרטיים
פיק היה נשוי החל משנת 1894 לרגינה לבית שטרן, שנפטרה בשנת 1930. לזוג לא היו ילדים.
סטיבן דין גורדון
ילדות ונעורים
סטיבן דין גורדון נולד ב-3 בפברואר 1969, ב, קליפורניה. זמן מה לאחר לידתו עברה משפחתו לגור בנורווק. בראשית חייו התקיים בתנאי עוני ירודים, ומפאת בעיות רפואיות מהן סבל נאלץ להיעדר משנת לימודים מלאה. בבית ספרו לא נחשב לתלמיד פופולרי או מקובל במיוחד, ובשל קומתו הנמוכה סבל לעיתים תכופות ממעשי בריונות אשר בחלוף הזמן הפכו את התנהגותו לאגרסיבית ועוררו אצלו חולי נפשי בדמות.
בתום לימודיו ב ב-1988, החליט גורדון בן התשע עשרה שלא להמשיך ללימודים אקדמיים, ומצא עבודה בדיסנילנד. בזמן שעבד שם שימש כאיש אחזקה עבור מספר מסעדות מזון מהיר אשר פעלו בתוך פארק השעשועים. במהלך תקופה זו הכיר את לאנאי לואיס, אשתו לעתיד, אשר עבדה גם היא במקום, ובין השניים נרקמה במהרה מערכת יחסים זוגית. לאורך הזמן הפך גורדון לדמות מוכרת ואהובה בפארק, ואף נודע בשל אהבתו לענף הספורט סופטבול, עד כדי כך שבראשית שנות ה-90 שימש כשחקן מרכזי בקבוצה המקומית של מחלקת הפארקים ואתרי נופש של חברת וולט דיסני.
מאסר
כעבור מספר שנים הואשם גורדון בידי אחותו כי אנס את בתה, אחייניתו, האשמה שבגינה הורשע בהטרדה מינית של קטין. על אף שתחילה הודה באשמה, משך גורדון את הודאתו מאוחר יותר, ונידון לחמישה עשר חודשי מאסר. הוא טען בתוקף לחפותו, ולדבריו הודה באשמה רק לאחר שבת זוגו איימה עליו כי אם לא יעשה כן תיפרד ממנו. כמו כן אמר כי אחותו פיברקה את ההאשמות נגדו.
נישואים
לאחר שחרורו של גורדון מבית הסוהר כעבור שנה, גמר אומר בלבו לאמץ את דפוס חייו של האזרח שומר החוק, ונמנע מביצוע כל פשעים נוספים. ב-22 בפברואר 1995, נישא ללואיס, ולאחר שנתים נולדה בתם, קיילה. בכדי לפרנס את משפחתו נאלץ גורדון לעבוד בשתי עבודות שונות: במהלך היום שטף כלי רכב במוסך באנהיים, ובלילה חילק עיתונים עבור.
בשלהי שנות ה-90 עברה משפחתם להתגורר בבית חדש בריברסייד. על אף שאין בנמצא ראיות כי ביצע גורדון פשעים כלשהם במהלך תקופה הזו, טענה אשתו מאוחר יותר כי התנהגותו החלה להתדרדר באותה העת, ככל הנראה בשל קשיים כלכליים ובעיות שהתעוררו בביתם. לדבריה, נהג גורדון להתעצבן בקלות, אפילו בגין פרטים שוליים, ואף איים להתאבד או לשכור מתנקש שירצח אותו בכדי שבני משפחתו יקבלו כסף מביטוח החיים שלו. ב-2001 עזבה לואיס את ביתם יחד עם קיילה בת הארבע, והגישה נגד גורדון תביעת גירושים. בתום המשפט שנערך ביניהם נאסר על גורדון להתקרב לשתיהן.
מספר חודשים לאחר סיום הליכי הגירושים ניסה גורדון להציל את זוגיותו עם לואיס, אולם נדחה. באוגוסט אותה שנה החליף את לוחיות הרישוי של רכבו וצבע את החדשות בטורקיז. לאחר מכן נכנס לתוך כנסייה בריברסייד, בה שהו באותה העת אשתו ובתו, מבלי שאף עובר אורח הבחין בו, ושכנע את בתו להיכנס לרכבו בהבטחה כי יביא לה ממתק. כאשר שב אל אשתו כיוון אליה טייזר ודחף אותה לתוך רכבו. לאחר שקשר אותה וסתם את פיה, עזב את המדינה יחד איתן ונסע לנבדה.
כעבור מספר ימים הצליחה לואיס לשכך את חשדותיו של גורדון לאחר שהעמידה פנים כי סלחה לו, והוא הרשה לה להתקשר להוריה. כאשר למדו על מקום הימצאותה, יצרו קשר עם הרשויות, אשר איתרו את שלושתם במהרה ועצרו את גורדון. הוא הואשם בשני סעיפי חטיפה, כאשר סעיף האונס אשר לכאורה בוצע כנגד אשתו נפל בשל חוסר בראיות. באפריל 2002 הורשע גורדון בגין שני הסעיפים ונידון לעשר שנות מאסר.
גורדון שוחרר על תנאי בפברואר 2010, אך נאסר עליו להתקרב למשפחתו או למקומות בהם התאספו ילדים, והוא נאלץ לעטות אזיק אלקטרוני על רגלו. עם שחרורו יצר קשר עם איאן פאמל, אשר היה הממונה עליו בעבודתו הקודמת, ומאחר ששמרו על קשר לאורך מאסרו, הציע לו הלה עבודה במוסך מקומי.
חיי הפשע
בעבודתו החדשה הכיר גורדון את פרנק קאנו בן העשרים ושלוש, וגילה כי חלק עמו נקודות דמיון רבות. שניהם סבלו בילדותם מעוני, בריונות ובעיות בריאותיות שונות. קאנו נתפס בעברו מטריד מינית את אחייניתו בת התשע, וריצה עונש מאסר בן שישה עשר חודשים כתוצאה מכך. בדומה לגורדון, נאסר עליו להתקרב למשפחתו או לילדים קטנים, והוא נאלץ לעטות אזיק אלקטרוני.
יום אחד חתכו השניים את האזיקים האלקטרוניים מרגליהם ונמלטו לאלבמה, שם נתפסו במהרה בידי סוכנים פדרליים. הם ניסו לעשות זאת שנית כעבור שנתיים, ב-2012, בטרם עלו לאוטובוס גרייהאונד אשר נסע ללאס וגאס, שם בילו את השבועיים הבאים במנוחה ופנאי. הם אותרו ונעצרו ב-8 במאי בגין הפרת תנאי שחרורם. קאנו נידון לעשרה חודשי מאסר בבית סוהר פדרלי, ואילו גורדון נידון לשמונה חודשים בבית סוהר מדיני. עם שחרורם כשנה לאחר מכן חזרו להתרועע יחדיו, ומאחר שכעת היו חסרי עבודה או בית, החלו לטייל ברחבי ארצות הברית.
הרציחות
גורדון וקאנו נהגו להסתובב בסנטה אנה ובאנהיים בחיפוש אחר זונות, ולאחר מכן תכננו שיטות שונות על מנת לחטוף ולרצוח אותן בהצלחה. קורבנתם הראשונה הייתה קיאנה ריי ג'קסון בת העשרים, זונה שאספו משדרות הרבור ב, ב-6 באוקטובר 2013. לפי עדותו של גורדון, התחבא קאנו בין המושבים האחוריים של רכבם, ולאחר שנכנסה פנימה כיוון אליה את אקדחו, בזמן שגורדון נסע לעבר מגרש חנייה נטוש. כאשר הגיעו למקום החל גורדון לאנוס אותה, אך לאחר שהבחינה כי שניהם עטו אזיקים אלקטרוניים, החליטו לרצוח אותה. גורדון טען שעל מנת להסתיר את עקבותיהם, הפשיטו הוא וקאנו את גופתה מבגדיה ושטפו אותה ביסודיות, בטרם נפטרו מכל חפציה האישיים.
כעבור חודש מצאו השניים את מרתה אניה בת העשרים ושמונה, זונה נוספת, וניסו לשכנעה להיכנס לרכבם, אולם היא סירבה להצעתם בשני מקרים שונים, דבר שהרגיז את גורדון מאוד. הוא טען כי לאחר שלבסוף הצליחו לפתות אותה לבוא עמם, התפתחה ביניהם קטטה אשר הסתיימה בכך שהוא וקאנו חנקו אותה למוות יחדיו. כמו כן אמר כי השיבה מאבק אלים, וכמעט שהצליחה להימלט.
בכל הנוגע לקורבנתו האחרונה, ג'ראה אסטפ בת העשרים ואחת, הסביר גורדון כי תחילה לא התכוון כלל לרצוח אותה, מאחר שחיבב אותה מאוד. לדבריו, ניסה לשכנע אותה להפסיק לעבוד כזונה, ואף לבוא לגור עמו, אולם היא סירבה. לאחר מכן פרץ ביניהם ויכוח שבמהלכו ריססה אותו בגז מדמיע וניסתה לצאת מהרכב. מעשיה הרגיזו אותו מאוד, כך אמר, והוא תקף, אנס ורצח אותה.
מעצר
גורדון וקאנו נעצרו ב-11 באפריל 2014, באנהיים, לאחר שחקירה ארוכה אשר נפתחה ב-14 במרץ אותה שנה הציעה כי השניים רצחו מספר זונות יחדיו. המשטרה המקומית קיבלה שיחת טלפון ממרכז מיחזור שעובדיו מצאו גופת אישה בין ערמות אשפה, על גבי מסוע. הגופה זוהתה כג'ראה נייקול אסטפ, זונה מאוקלהומה סיטי אשר הגיעה למדינה מספר ימים קודם לכן.
זמן מה לאחר מכן חברו החוקרים מסנטה אנה לעמיתיהם באנהיים, ופתחו בחקירה משותפת אשר נגעה להיעלמותן של שלוש נשים נוספות: ג'וזפין מוניק ורגאס, מרתה אניה, וקיאנה ריי ג'קסון.
במהלך החקירה מצאה המשטרה מספר פריטים סמוך לגופתה של אסטפ, אשר הושלכו יחד עמה לתוך פח האשפה. ביניהם אותר תרסיס קצף שעליו נמצאו טביעות אצבעותיו של תושב אנהיים אשר עבד באותה העת כמתקין חלונות. ביום בו אסטפ נעלמה, אותו אדם התקין חלונות בחנות קרובה למוסך בו עבד גורדון.
כאשר חיפשו אחר עברייני מין העוטים אזיקים אלקטרוניים בארכיון המשטרתי, למדו החוקרים כי הן גורדון והן קאנו שהו באותם הזמנים במקומות מהן נעלמו עקבותיהן של הזונות. כמו כן הסתמכו על מידע איכוני שהופק מתוך אותות הטלפונים הסלולריים שלהן. שניהם נעצרו במהרה, אולם הכחישו כל מעורבות במקרים. במקביל המשיכו החוקרים לחפש אחר גופותיהן של שאר הנשים, ושיערו כי הן הושלכו יחד עם גופתה של אסטפ לתוך פח האשפה. חיפושיהם לא צלחו, ושאר הגופות מעולם לא נמצאו.
בשלהי חודש אפריל אותה שנה, במהלך חקירה שנמשכה יותר משלוש עשרה שעות, הודה גורדון בחמש רציחות, אולם לא הצליח להיזכר בשמה של הזונה החמישית והאחרונה שקטל, וזהותה לא נקבעה. לפי עדותו, החל לפתות נשים להיכנס לרכבו באוקטובר 2013, בזמן שקאנו חיכה להן במושב האחורי. לאחר מכן נהג לנסוע למגרש חנייה ריק, סמוך למוסך שבו עבד, שם אנסו הוא וקאנו את הזונות בטרם חנקו אותן למוות.
תחילה מסר גורדון שתי גרסאות שונות בנוגע להשתלשלות האירועים: בראשונה, התעקש כי היה זה הוא אשר תכנן את הרציחות בכוונת תחילה, וכי מעורבותו של קאנו הייתה מינימלית בלבד, מאחר שלא ידע מה עתיד להתרחש מרגע שנכנסו לרכב. מנגד, בגרסתו השנייה, טען כי קאנו היה שותף אקטיבי בכל הרציחות, וידע לפשר מעשיהם.
מרבית עדותו של גורדון אומתה לאחר שבדיקות דנ"א אישרו כי הפרופילים הגנוטיפיים שלו ושל קאנו התאימו לממצאים הביולוגיים שנאספו מגופתה של אסטפ . כמו כן מספר מסרונים מהטלפונים הסלולריים של שניהם, אשר הוחרמו בידי המשטרה, שימשו כראיות נוספות.
משפט
בשימוע קדם משפטי שנערך בנובמבר 2014 הואשמו גורדון וקאנו בארבעה סעיפי רצח, והוחלט כי משפטיהם יתקיימו בנפרד. משפטו של גורדון נפתח ב-16 בנובמבר 2016, לאחר שפיטר את עורך הדין שמונה עבורו מהסניגוריה הציבורית, וביקש לייצג את עצמו. הפרקליטות של מחוז אורנג' הציעה לו הסדר טיעון בה יודה באשמת ארבעת סעיפי רצח, ובתמורה יושמטו סעיפי האונס, והתובע לא ידרוש עבורו את עונש המוות. גורדון סירב.
ראיותיה העיקריות של התביעה היו בדיקת הדנ"א של הממצאים מגופה של אסטפ, דו"ח המידע של האזיק האלקטרוני שעטה גורדון, ומספר מסרונים ששלחו הוא וקאנו זה לזה בהם שוחחו על קורבנותיהם.
במהלך המשפט התכחש גורדון להודאתו המוקדמת וטען לחפותו בפני האישומים, אולם לא התאמץ להגן על עצמו, ובראשית דצמבר אף שינה את עמדתו והודה באשמה. הוא ביקר את ההחלטה שהתקבלה בגין שחרורו המוקדם מבית הסוהר, והאשים את קציני המבחן שלו ברשלנות. לאחר מכן עתר לבית המשפט בדרישה לזמן אותם. עתירתו נענתה בחיוב, אולם הקצינים דחו את כל ההאשמות שעלו נגדם. לדבריו של גורדון, הוא הורשה להתרועע עם עבריין מין מוכר, דבר שהפר את תקנות שירות המבחן.
חבר המושבעים מצא את גורדון אשם בגין בכל האישומים ב-15 בדצמבר. למשמע החלטתם נותר גורדון רגוע וקר רוח. כעבור שישה ימים, לאחר שדנו המושבעים במשך יום שלם על פסק הדין, המליצו להטיל עליו את עונש המוות. גורדון שיבח אותם על החלטתם, סירב לבקש המתקה מבית המשפט, והביע חרטה על פשעיו. הוא התנצל בפני משפחות קורבנותיו, ודיבר כנגד שותפו, קאנו, בטענה כי גם הוא צריך לקבל את עונש המוות בשל מעורבותו.
גורדון נידון למוות ב-3 בפברואר 2017, והועבר לבית הסוהר סן קוונטין. במהלך השימוע נאמו כמה מקרובי משפחותיהם של הקורבנות. גורדון בכה והתנצל בפניהם שוב. לאחר מכן סיפרו כמה מהם לעיתונאים כי לא הצליחו להבין את מניעיהם של גורדון וקאנו. אמה של ג'ראה אסטפ, ג'ודי אסטפ פיאר, טענה כי התנצלותו של גורדון לא שכנעה אותה.
מורשת
משטרת אנהיים הודיעה באפריל 2017 כי הצליחה לזהות את קורבנתו החמישית של גורדון. בעדותו המקורית תיאר אותה כזונה כהת עור בראשית שנות העשרים לחייה, שהוא וקאנו מצאו בקומפטון, בפברואר 2014, וכי הייתה נמוכת קומה, רזה, מקועקעת ובעלת שיער שחור. לאחר שבדקו תיקים רבים של היעלמויות לא פתורות, מצאו את המקרה הפוטנציאלי של סייבל אלכסנדריה פיקט בת התשע עשרה, שעקבותיה נעלמו ב-14 בפברואר 2014. לדברי משפחתה, סיימה פיקט את לימודיה בבית הספר התיכוני של קומפטון ב-2013 ותכננה להתגייס לצבא, אולם לאחר שנדחתה עזבה את ביתה והפכה לזונה.
CSI סייבר
זירת הפשע-מחלקת סייבר (באנגלית: CSI-Cyber: Crime Scene Investigation Cyber devisoin ובקיצור CSI Cyber) היא סדרת בת של סדרת המתח-משטרתית המצליחה זירת הפשע. הסדרה מתארת את עבודת חוקרי הזיהוי הפלילי במחלקת סייבר, שעוסקים בפענוח מקרי פשע הכוללים מחשוב ומכשור דיגיטלי. הסדרה עלתה לרשת CBS ב-4 במרץ 2015.
ב-12 במאי 2016 הסדרה בוטלה לאחר שתי עונות בלבד.
עלילה
הסדרה מתמקדת במחלקת FBI, ביחידת הסייבר, הממוקמת בוושינגטון, בראשות הסוכנת אייברי ראיין (פטרישה ארקט), פסיכולוגית התנהגותית לשעבר שהצטרפה ל-FBI כיועצת, ושהקימה את התוכנית לשיקום אסירים פצחנים ביחידה לחקר פשעי סייבר. הסדרה עוקבת אחרי מקרי פשע הכוללים התנהלות סייברית מסוג שהיא לרבות: פריצות מחשבים, גנבת מידע דיגיטלי ושימוש במכשור ומדיה חברתית לביצוע פשעים בכל רחבי צפון אמריקה. כל פרק מתחיל בהצגת מושג מתחום הסייבר והסבר עליו, המושג קשור לעלילת הפרק הנוכח.
דמויות ושחקנים
דר' אייברי ראיין (פטרישה ארקט)- סגנית מנהל ה-FBI וראש מחלקת הסייבר. דר' אייברי ראיין הייתה פסיכולוגית בעלת שם בניו יורק, כאשר מאגר הנתונים על המטופלים שלה נפרץ על ידי פצחן, מה שהביא לרצח אחד המטופלים, בעקבות כך פנתה לעזרת ה FBI ואף המשיכה לעבוד איתם כאשר בהמשך אף מונתה לראש אגף סייבר ב- FBI והקימה את תוכנית השיקום לאסירים פצחנים (האקרים).
פיטר ג'נינגס
פיטר ג'נינגס (29 ביולי 1938 – 7 באוגוסט 2005) היה עיתונאי קנדי-אמריקני ומגיש חדשות ששידר בטלוויזיה האמריקנית במשך ארבעה עשורים.
ג'נינגס הצטרף לרשת ABC בשנת 1964 ועד מהרה נבחר להגיש את מהדורת החדשות המרכזית שלה. בכך הפך למגיש הצעיר ביותר בטלוויזיה האמריקנית. כעבור מספר שנים החליט לעזוב את עמדת המגיש כדי לצבור ניסיון בשידורי שטח. רק בשנת 1978 הוא שב להגיש את המהדורה המרכזית של הרשת עד למותו בשנת 2005.
קורות חיים
ג'נינגס נולד בעיר טורונטו שבמדינת אונטריו בקנדה בשנת 1938. בגיל 11 הוא החל ללמוד בתיכון "טריניטי קולג' סקול" שבעירו אך עד מהרה נאלץ לעזוב את המקום ולעבור עם משפחתו לאוטווה. בהמשך הוא אף נשר כליל ממערכת החינוך וניסיונות נוספים להמשיך ללימודים אקדמיים לא צלחו והוא נשר גם מהאוניברסיטאות אליהן נרשם.
בטלוויזיה הקנדית
כבר בגיל 9 החל ג'נינגס להגיש תוכנית ילדים שבועית מדי יום שבת ברדיו הציבורי CBC שבו עבד אביו. בשנת 1959, לאחר נשירתו מבית הספר, התקבל לעבודה כשדרן רדיו בתחנה מקומית באונטריו וכעבור שנתיים לכד אף את עיניהם של ראשי תחנת טלוויזיה מקומית שהעניקו לו תפקיד של מראיין בתוכנית אקטואליה לילית. בשנת 1962 הוקמה בקנדה רשת הטלוויזיה המסחרית הראשונה CTV וג'ניגנס נשכר על ידיה בגיל 24 בלבד להגיש את מהדורת החדשות הלאומית שלה.
במסגרת סיקוריו ברשת CTV היה ג'נינגס העיתונאי הקנדי הראשון שהגיע לעיר דאלאס שבמדינת טקסס בתקופה שלאחר ההתנקשות בנשיא האמריקני ג'ון קנדי. לאחר זאת החליטה הרשת לשלוח אותו לסקר גם את ועידת המפלגה הדמוקרטית בארצות הברית לקראת הבחירות של 1964, שם פגש ג'נינגס בנשיא חטיבת החדשות של רשת הטלוויזיה האמריקנית ABC שהציע לו להצטרף לרשת הצעירה ככתב חדשות. ג'נינגס סירב בתחילה להצעה אך כעבור מספר חודשים התרצה ועבר להשתקע בארצות הברית.
בטלוויזיה האמריקנית
בגיל 26, ואחרי ניסיון קצר ככתב במשרדי ABC בניו יורק, התמנה ג'נינגס למגיש מהדורת החדשות הארצית של הרשת והפך למגיש החדשות הצעיר ביותר בתולדות הטלוויזיה האמריקנית. באותה התקופה, 1964, מהדורת החדשות של הרשת הצעירה סבלה משיעורי צפייה נמוכים ונאלצה להתמודד מול המהדורות הנצפות יותר ברשתות המתחרות – זו בהגשת וולטר קרונקייט ברשת CBS וזו בהגשתם של צ'אט האנטלי ודייוויד ברינקלי ברשת NBC. ג'נינגס הצעיר ספג ביקורת על חוסר ניסיונו, על בורותו בהיסטוריה ובפוליטיקה אמריקנית ואף על מבטאו.
בשנת 1978 שב ג'נינגס להגיש את מהדורת החדשות המרכזית של רשת ABC, הפעם מאולפני הרשת בלונדון, כחלק משלישיית מגישים שכללה גם את פרנק ריינולדס ששידר מוושינגטון ואת מקס רובינסון ששידר משיקגו. בתקופה הזו עלו שיעורי הצפייה במהדורה והיא הצליחה להגיע למקום השני אחרי "חדשות הערב" של CBS בהגשת וולטר קרונקייט. מיקומו בלונדון אפשר לג'נינגס להמשיך לסקר את נושאי חדשות החוץ ובשנים שלאחר מכן הוא דיווח על המהפכה באיראן ועל משבר בני הערובה בשנת 1979 כמו גם על מלחמת לבנון בין ישראל לארגוני הטרור הפלסטיני ומלחמת פוקלנד בין בריטניה לארגנטינה בשנת 1982. באותה השנה נפטר באופן פתאומי עמיתו פרנק ריינולדס וג'נינגס נקרא לשוב לארצות הברית ולוושינגטון להחליפו.
בשנת 1983 מונה ג'נינגס באופן רשמי למגיש היחידי של מהדורת החדשות של ABC. באותה התקופה, אחרי פרישתו של וולטר קרונקייט, החל עידן חדש בטלוויזיה האמריקנית כאשר שלושה מגישים צעירים השתלטו על שידורי החדשות – ג'נינגס ברשת ABC, דן ראת'ר ברשת CBS וטום ברוקו ברשת NBC. השלושה הפכו לסמל בשני העשורים הבאים וכל אירוע חדשותי נמדד לפי השאלה האם מי מהם נכח באזור כדי לדווח עליו במהדורת הערב. בשנותיו הראשונות כמגיש העדיף ג'נינגס להתמקד לראשונה בנושאי פנים אמריקניים והוא הקדיש זמן רב לסיקור הבחירות לנשיאות בשנת 1984 וכמו כן בילה 11 שעות שידור רצופות באוויר עם התפוצצות מעבורת החלל צ'לנג'ר בשנת 1986. שיעורי הצפייה במהדורה בהגשתו החלו לטפס.
עם השינויים המדיניים בסוף שנות ה-80 המהדורה בהגשת ג'נינגס שבה להתמקד בנושאי חדשות חוץ. הוא דיווח על נפילתה של חומת ברלין בשנת 1989 ועל אירועי סיום המלחמה הקרה בהן סתיו העמים והתפרקות ברית המועצות לאחר מכן. בשנים שבהן ארצות הברית הפכה למעצמה היחידה סיקר ג'נינגס גם את המלחמה שהיא הובילה נגד סדאם חוסיין בעיראק – מלחמת המפרץ בשנת 1991. באותה התקופה, באחד מימי המלחמה, נאלצה ABC לקטוע את רצועת שידורי הילדים ביום שבת בבוקר לטובת מבזק חדשות מיוחד בהגשתו של ג'נינגס, דבר שהניע אותו להנחות תוכנית חד-פעמית ומיוחדת לילדים ביום השבת שלאחר מכן עם שאלות ותשובות על המצב – מוטיב שג'נינגס החל לחזור עליו גם אחרי אירועי חדשות נוספים שליוו את העשור.
במהלך שנות ה-90 המשיכה המהדורה בהגשתו להקדיש זמן נרחב לסיקור חדשות חוץ על פני חדשות פנים. כך אירועי משפט הרצח של או. ג'יי. סימפסון זכו לסיקור מועט ביחס לסיקור האינטנסיבי של מלחמת בוסניה במחצית הראשונה של העשור. ג'נינגס גם שב לשדר מישראל ביום בו נערך מסע הלווייה של ראש הממשלה יצחק רבין לאחר הירצחו. בתקופה זו, לאחר כעשור שבו מהדורת החדשות בהגשתו הייתה הנצפית ביותר באמריקה, החלה ABC לאבד צופים לטובת התחזקותה של המהדורה המתחרה מרשת NBC שנהנתה משידורים בלעדיים מאולימפיאדת אטלנטה שנערכה בארצות הברית וזכתה לקהל רב ולהתעניינות מרובה. באותה התקופה החל ג'נינגס לייעד חלק מהמהדורה ל"חדשות רכות" כדי להחזיר את הצופים האבודים.
ב-31 בדצמבר 1999 קבע ג'נינגס שיא כאשר שידר למשך 25 שעות באופן רצוף את סיקור כניסתו של האלף החדש לכל רחבי העולם. על שידור זה זכה ג'נינגס בביקורות חיוביות מהתקשורת ונתוני הרייטינג הראו שלפחות 175 מיליון אמריקנים בחרו לצפות בחלקים מהשידור המתמשך, הרבה מעל לכל המתחרים. שידור זה, למרות הכל, לא הצליח להשיב למהדורה בהגשתו את הבכורה והיא נותרה במקום השני בטבלאות הרייטינג. בהמשך אותה השנה שגתה הרשת בחיזוי תוצאות הבחירות לנשיאות בשנת 2000 כאשר הכריזה בליל הבחירות תחילה על סגן הנשיא המכהן אל גור כנשיא הבא של ארצות הברית אך בהמשך הלילה חזרה בה מהכרזה זו והעניקה את הנשיאות לג'ורג' בוש. לשגיאה זו היו שותפות כל רשתות הטלוויזיה האמריקניות.
אחד משידוריו הזכורים ביותר של ג'נינגס היה ב-11 בספטמבר 2001, אז הוא עלה לשידור כעשר דקות לאחר התרסקות המטוס השני, טיסה 175 של יונייטד איירליינס, במגדל התאומים הדרומי, והחל לנווט את השידור המתגלגל אודות פיגוע הטרור האימתני למשך 17 שעות רצופות. בשלושת הימים שלאחר מכן הוא בילה 60 שעות בשידור חי, ללא פרסומות, והצליח להעביר את צופיו ואת אמריקה דרך הטרגדיה הנוראה. באחד מהרגעים בהם נאלץ למלא את זמן השידור הוא הודיע לצופיו כי שוחח זה עתה עם ילדיו וביקש מהצופים להתקשר לילדיהם גם כן כדי להרגיעם. פיגוע הטרור הגדול בתולדות ארצות הברית הותיר חותם משמעותי על ג'נינגס ובשנה שלאחר מכן הוא בחר לראשונה להפוך לאזרח אמריקני בנוסף לאזרחותו הקנדית.
בעוד מגישי החדשות המתחרים טום ברוקו ודן ראד'ר הודיעו על כוונתם לפרוש מתפקידם בשנת 2004, ראתה הנהלת ABC הזדמנות לחזור לראשות טבלאות הרייטינג. עם זאת, ג'נינגס לבסוף לא הצליח לסקר את הצונאמי באוקיינוס ההודי בסופה של אותה השנה, ואת מותו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני בתחילת שנת 2005 עקב מצב בריאותו הירוד. ב-5 באפריל באותה השנה הודיע ג'נינגס לצופיו כי הוא לקה בסרטן הריאה וכי הוא ישוב לשידור כשמצבו ישתפר. הייתה זו הופעתו האחרונה על מרקעי הטלוויזיה וב-7 באוגוסט הוא נפטר ממחלתו בגיל 67.
ביקורת ופרסים
ג'נינגס ספג לאורך השנים ביקורת רבה מגורמים שמרניים שראו בו מגיש חדשות בעל נטייה ליברלית. בתקופת שידוריו במזרח התיכון בשנות ה-70 הוא היה ידוע אמנם בחיבתו לאתרי המורשת ההיסטוריים והדתיים בישראל אך גם היה מותקף לעיתים על מה שנתפס כהטייה פרו-פלסטינית בסיקורו את נושא לאומיותם של הפלסטינים בתקופה שזו לא הייתה מוכרת די בארצות הברית. בשנת 1972 הוא גם ספג ביקורת על כך שנמנע מלכנות את "ספטמבר השחור" כארגון טרור במהלך הטבח באולימפיאדת מינכן, על אף היכרותו הקרובה את הארגון.
מנגד נשא ג'נינגס תשבחות על אופן הגשתו החביבה ועל התמקדות המהדורה בהגשתו בנושאי חוץ. לאורך חייו המקצועיים זכה ג'נינגס פעמיים בפרס פיבודי והיה מועמד 16 פעמים לפרס אמי לסיקור חדשותי. במהלך חייו גם זכה לפרסים עיתונאיים נוספים וכשבוע לפני מותו התבשר על זכייתו באות הכבוד מסדר קנדה – הגבוה ביותר הניתן בקנדה.
לאחר מותו הוסב שמו של רחוב 66 במערב מנהטן שבעיר ניו יורק ל"דרך פיטר ג'נינגס". הרחוב מוביל עד היום לאולפני רשת ABC.
סטריסורס
סטריסורס (שם מדעי: Strisores) הוא ענף של עופות בתראים, המכילים את הסדרות הקרובות לסיסים ולתחמסים המודרניים וכן הקוליברים יונקי הצוף. בני הקבוצה כוללים מינים קטנים יחסית. הקטן מביניהם הוא קוליברי הדבורה, הקטן בעופות, והם פרימיטיביים יותר משאר בני הקבוצה עופות מפותחים חסרי שיניים. המקורות המוקדמים ביותר שלהם התגלו בפלאוקן שלפני 60 מיליון שנה.
מינים אלה מיונו לראשונה ב-1847 לפי בדיקות מאפיינים סינפומורפים ומטבוליים משותפים. מספר מאפיינים משותפים ביניהם: גולגולת עגלגלה ולסתות מקוצרות יחסית. חלקם כמו התחמסים בעלי זיפים מסביב למקורם, וחלקם מותאמים לתנאי חשיכה כמו לחיים במערות או שהם פעילי לילה. רובם בעלי התמחות בתעופה, אך לא בהליכה, והם נעים לאיטם על הקרקע או במקרה של הסיסים בכלל אינם נוחתים. חלק מהתחמסים הותאמו לתנוחה זקופה על ענפי עצים, איתה הם יכולים להסתוות.
הקבוצה השתייכה לשבט "Macrochires", בתוך אותה קבוצה ולצד השבט "Amphibolae" (אליו שויכו ההואצינאים, הקוליוסאים והטוראקואים) וקובצו אליו גם הכחלאים. לעומתם בני המשפחה פודרגיים נחשבו למינים של דורסי לילה, אשר כיום אינם נחשבים לקרובים לסדרה.
הענק וגנו
הָעֲנָק וְגַנּוֹ (באנגלית: "The Selfish Giant", פירושו הענק האנוכי) הוא סיפור ילדים של הסופר אוסקר ויילד שאוגד בספר "הנסיך המאושר ואגדות אחרות" שפורסם במאי 1888.
הסיפור תורגם ועובד לעברית פעמים רבות. עם מתרגמיו ומעבדיו נמנים יעקב אורלנד, אוריאל אופק, א"א עקביא, אהרון בר, רותם בר, עטרה אופק ועשי וינשטין. עם מאיירי הגרסאות העבריות נמנים פֶּרלי פֶּלציג, יוסי וייס, אירן פרץ, ליאת בנימיני-אריאל, דוד מוסקוביץ וטובית אוריאל.
סיפור המעשייה
במרכז הסיפור ענק ולו גן יפיפה שבו פורחים פרחים ריחניים ומלבלבים 12 עצי אפרסק. ילדי הסביבה נוהגים לפקוד את הגן ולשחק בו בכל יום אחר הצהריים, אחרי שהם חוזרים מבית הספר. כך עד שהענק חוזר לביתו, ממנו נעדר במשך שבע שנים, עת שביקר את חברו העוג מקורנוול. כשהענק חוזר אל טירתו ורואה את הילדים משחקים בגנו, הוא צועק עליהם "מה אתם עושים כאן?", והילדים בורחים בבהלה. תוך כך הוא מחליט לבנות חומה כדי למנוע את כניסתם, ותולה שלט המציין כי מסיגי גבול ייענשו.
במהלך החורף הענק מחכה לבואו של האביב אל הגן, אך גם לאחר שהוא מגיע בשאר חלקי הארץ, בגנו של הענק שורר חורף והגן נשאר מכוסה בשלג במשך זמן רב.