cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עין גב במלחמת העצמאות
התקפת הצבא הסורי
בנוסף, החל משעה 10:00 בערך, הסורים התקדמו מצפון בכוח של שתי פלוגות, בקירוב. כוח זה התפצל לשלושה ראשים, ושניים מהם התקדמו, האחד, בגודל שתי מחלקות בערך, מצפון, והשני, בגודל דומה, מצפון מזרח, בחיפוי מספר מרגמות ומספר מקלעים בינוניים. בשעה 10:30 הפציצו ארבעה מטוסים סוריים את המשק, בעיקר בחלקו הצפוני מזרחי, שהלך והתברר כנקודת הפריצה המיועדת. ואכן, תוך ריכוז אש מסיבי בגזרה צרה, הצליח כוח סורי, שהתקדם בואדי עין גב, לחדור את גדר המשק ולכבוש בגזרה זו מיצדית (פילבוקס), אשר פקודה לפנותה ניתנה בעוד מועד. חברי הקיבוץ החישו למקום תגבורת: חלק מן הפל"ם שנשלח דרומה הספיק לחזור, בהסתייעו בכך שהמהלכים הסוריים התנהלו באיטיות, כן חשו לסייע פל"ם נוסף ומספר חיילי שירותים. בעקבות החוליה הסורית הפורצת לא הגיעו חיילים סורים נוספים, ונראה גם כי תחמושתם של הפורצים אזלה. כך, בעזרת הפגזת יעילה ממרגמה הצליחו חברי הקיבוץ לכבוש חזרה את הפילבוקס, כעשר דקות לאחר שנפל. התקפת הסורים נבלמה והם החלו לסגת בחיפוי תותחים, כשהפגזת המרגמה מזנבת בהם. בעקבות הנסיגה בגזרת צפון מזרח, נסוגו הסורים גם בגזרה הדרומית, ונסיגתם, תוך נשיאת נפגעיהם, הושלמה בשעות אחר הצהרים המוקדמות. אבדות מגיני עין גב היו שני הרוגים, מהם חברה אחת. עוד שני פצועים נפטרו לאחר זמן קצר. בנוסף לאלה נפצעו עוד עשרה ממגיני עין גב, מהם שלושה קשה.
התקפת 'צבא ההצלה'
בלילה שבין ה-10 וה-11 לחודש, הגיעו לעין גב שלוש כיתות תגבורת ממשקי עמק הירדן ושתי כיתות מטבריה. כן קיבל הקיבוץ תוספת נשק, תחמושת ואמצעי הגנה. אלה כללו, בין היתר, שני מקלעים, פיא"ט וארגזי מוקשים, שהמגינים מיהרו לטמנם בהתאם ללקחי יום הקרב שעברו זה עתה. הסירות שהביאו את התגבורת והציוד לקחו בדרכן חזרה את הפצועים והחללים.
ב-11 ביוני הוכרזה ההפוגה הראשונה החל משעה 10:00. למרות ההפוגה, בהמשך אותו יום הותקפה עין גב בשנית, הפעם על ידי כוח מתנדבים פלסטינים של צבא ההצלה. החל משעה 9:55, הפגיזו התוקפים את הקיבוץ בתותחים. במקביל, כוח רגלי של כשתי פלוגות, כשתי מחלקות מכל כיוון: צפון, מזרח ודרום, התקדם ונערך להתקפה על הקיבוץ. בשעה 13:00 החלו התוקפים לירות במשך כשעה אש חזקה מנשק קל. במקביל, ההפגזה החלה להתמקד בנקודת הפריצה המיועדת, שכן נראה היה כי בכוונתם היה לחדור לקיבוץ מכיוון צפון מזרח, כביום הקרב הקודם. ההתקפה נבלמה בכוח האש של המגינים ולא הגיעה לשלב הסתערות. אחד מן המגינים נהרג בהפגזה, ואחרים נפצעו. בהמשך שעות הצהריים החלו התוקפים לסגת, ועד שעות הערב נמשכו צליפות על המשק.
כיוון שהכוח התוקף היה קטן מזה של הצבא הסורי שנהדף ביום הקודם, עלתה ההשערה כי מטרת ההתקפה של 'צבא ההצלה' הייתה הסחה ולא כיבוש, שכן הצבא הסורי ניסה באותו יום, למרות ההפוגה, להרחיב את המובלעת שכבש במשמר הירדן. כן נערכו קרבות כבדים בין צה"ל ל'צבא ההצלה' באזור צומת מסכנה (צומת גולני בימינו).
ההתקפה השלישית
ב-12 ביוני 1948, לפנות בוקר, כאשר שררה עדיין חשכה, נערכה על המשק התקפה שלישית על ידי כוחות מקומיים מכפרי הסביבה. אלה ניסו להסתנן אל גדרות הקיבוץ, אולם נתגלו על ידי המגינים, אשר ירו בהם והטילו עליהם מספר רימוני יד. הערבים נסוגו ופתחו באש. ההתקפה לא נתחדשה, אם כי נמשכו צליפות עד שעות הערב. התקפה זו נהדפה ללא נפגעים.
כיוון שהתקפה זו הייתה חלשה בעוצמתה מן ההתקפות הקודמות, עלתה ההשערה כי מטרתה הייתה הטרדה או הסחה, ולא כיבוש, שכן באותו יום עדיין עסקו הסורים בניסיונות להרחיב את מובלעת משמר הירדן, וצה"ל, למרות ההפוגה, עשה ניסיון לצמצמה. כן נמשכו הקרבות הכבדים בין צה"ל ל'צבא ההצלה' באזור צומת מסכנה.
בתום הקרבות נמצאו 11 גופות שהותירו הערבים בשטח לאחר שלוש ההתקפות שתוארו, הן חיילים סורים, הן חיילי 'צבא ההצלה' והן כפריים. כיוון שחלק מן הנפגעים פונה, כאמור, מן השטח, נראה כי אבדות הערבים בהרוגים בשלוש ההתקפות הגיעו לכמה עשרות.
ההפוגה הראשונה וקרבות עשרת הימים
ההפוגה הראשונה נוצלה על ידי חברי עין גב לחיזוק הביצורים ולתוספת אמצעי לחימה. בקרבות עשרת הימים ספג הקיבוץ הפגזות וצליפות. לחברי הקיבוץ היה ברור כי כל עוד הר סוסיתא מוחזק על ידי הסורים, לא יובטח מעמדה של עין גב. הסורים אף הם ניצלו את ההפוגה לצורך התבצרות, כולל בהר סוסיתא. הוחלט לכבוש את סוסיתא לפני שהפסקת האש (ההפוגה השנייה) תיכנס לתוקף, ולשם כך ערכו כמה עשרות ממגיני המשק אימונים בהתקפת לילה. בלילה שבין ה-17 וה-18 ביולי 1948 נעה מחלקה של 37 חברי עין גב ואנשי עמק הירדן בוואדי מדרום למשלט הסוסיתא והסתערה עליו ממזרח. הסורים שלא ציפו להתקפה מכיוון זה, נסוגו והמשלט נכבש ללא אבדות. למחרת הפגיזו הסורים את המשלט וירו עליו אש מקלעים, בלא לגרום לאבדות, אך לא נערכה התקפת נגד. משלט הסוסיתא שימש כמאחז ביטחוני של מדינת ישראל עד לכיבוש רמת הגולן במלחמת ששת הימים.
בית הכנסת שימלאו סילבאניי
בית הכנסת שימלאו סילבאניי (ברומנית: Sinagoga din Şimleu Silvaniei) הוא בית הכנסת הגדול של יהודי העיר שימלאו סילבאניי, במחוז סלאז' טרנסילבניה, ברומניה, המשמש החל משנת 2005 כ"מוזיאון לזכר השואה בצפון טרנסילבניה" (ברומנית: Muzeul memorial al Holocaustului din Nordul Transilvaniei). הוא שוכן ברחוב 1 במאי 6 בעיר, בפינה בין שני רחובות. בית הכנסת נבנה בשנת 1876 בימי השלטון האוסטרו-הונגרי. הבניין מוכר משנת 2004 כמונומנט היסטורי של מחוז סלאז'.
היסטוריה
בית הכנסת הוקם בשנת 1876 על ידי יהודי העיר. למשך שזמן מה שימש גם קהילות שכנות כמו גיורטלקו שימלאולוי, נושפלאו ואחרות.
בימי מלחמת העולם השנייה, העיר סופחה בחזרה להונגריה לפי תכתיב וינה משנת 1940. בעקבות הכיבוש ללא התנגדות של הונגריה על ידי בת בריתה, גרמניה (מרץ 1944), שכפתה על העוצר מיקלוש הורטי את הממשלה הפרו-נאצית הקיצונית בראשות הגנרל דמה סטויאי שואת היהודים בהונגריה ובשטחים שהסתפחו אליה נכנסה לשלב מזורז של "הפתרון הסופי". בחודשים מאי ויוני 1944 היהודים באזור שימלאו אולצו לעזוב את בתיהם והובלו בכוח לגטו צ'היי, ומשם הועלו על קרונות להובלת בקר עד לאושוויץ-בירקנאו. שם נרצחו 160,000 יהודי צפון טרנסילבניה. ניצלו יהודים ספורים וששבו לאזור הולדתם. המשפחה היהודית האחרונה היגרה מכאן באמצע שנות ה-1960 בימי השלטון הקומוניסטי. בעקבות הגירת היהודים האחרונים בית הכנסת הפסיק להיות פעיל, ננטש ומצב תחזוקתו התחיל להידרדר.
הבניין
בית הכנסת נבנה כבניין גדול בעל סגנון נאו-רומנסקי. יש לה מפרצים (טראביאות) אחידים מוגדרים על ידי פילסטרים. נראים גם כמה סימנים של סגנון "התחייה המורית" כגון צורת תלתן בקצה העליון של החלונות והכיפות הקטנות על הצריחונים הצדדיים בחזית הבניין. הגג הוא דו שיפועי עם טימפנון משולש בחזית שעל קצהו סמל לוחות הברית.
אודיוקודס
אודיוקודס בע"מ (באנגלית: .AudioCodes Ltd) היא חברת טכנולוגיה ישראלית המתמחה בפיתוח, ייצור ושיווק מוצרים להעברת קול ונתונים ברשתות תקשורת, המאפשרים לחברות טלפוניה לבנות רשת תקשורת על בסיס פרוטוקול האינטרנט (VoIP) כשהיא נהנית מאיכות של רשת תקשורת טלפוניה רגילה. אודיוקודס היא חברה ציבורית ומניותיה נסחרות בנאסד"ק ובבורסה לניירות ערך בתל אביב. מניית החברה כלולה במדד ת"א בלוטק.
היסטוריה
אודיוקודס נוסדה בשנת 1993 על ידי שבתאי אדלסברג וליאון ביאליק לאחר שעזבו את חברת די.אס.פי. גרופ (DSP Group), אשר אדלסברג נמנה עם מייסדיה ואילו ביאליק שימש בה במשך 5 שנים כראש מחלקת דחיסת הדיבור. למרות ההפסד של שני אנשי מפתח, החליט דוידי גילה אז מנכ"ל ובעלי חברת די.אס.פי גרופ להשקיע באודיוקודס, ודי.אס.פי גרופ הייתה לבעלת המניות הגדולה ביותר בחברה.
בשנים הראשונות לקיומה עסקה אודיוקודס בעיקר בביצוע פרויקטים מוזמנים ובמכירת רישיונות לטכנולוגיה שפיתחה, בעיקר לחברת די.אס.פי גרופ עצמה. בשנת 1996 החלה אודיוקודס לפתח קו מוצרים עצמאי של שבבי דחיסת קול לרשתות תקשורת נתונים, אשר היווה את הבסיס למוצריה של החברה כיום. מוצריה של החברה כוללים חומרה תוכנות ושבבים להמרת אותות אנלוגיים לדיגיטליים (DSP), כרטיסי תקשורת ותוכנות תקשורת. הטכנולוגיה של אודיוקודס מאפשרת לצמצם את רוחב הפס שגוזל אות קול על ידי דחיסתו וצמצומו, וזאת תוך שמירה על איכות קול סבירה.
בשנת 1997 הגיעו הכנסותיה של אודיוקודס ל-5.2 מיליון דולר, ובשנת 1998 הגדילה את מכירותיה ב-77 אחוזים, כשהן מגיעות לרמה של כ-9.2 מיליון דולר.
בשנת 1999 ביצעה אודיוקודס שתי הנפקות בנאסד"ק, גייסה 180 מיליון דולר והפכה לחברה ציבורית, ובהמשך החלו מניות החברה להיסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בשנת 2007 רכש איל ההון ג'ורג' סורוס 6.4% ממניות החברה.
בשנת 2016 הגיעו הכנסותיה של אודיוקודס ל-145 מיליון דולר.
עונת הדובדבנים
עונת הדובדבנים הוא סרט מלחמה של הבמאי חיים בוזגלו משנת 1991. עיקר עלילת הסרט היא סרט הנצחה שעורך חייל מילואים המשרת בלבנון, שנועד לתעד את מותו המתקרב.
עלילה
מיקי (גיל פרנק), פרסומאי מתל אביב, מקבל צו קריאה לשירות מילואים במהלך מלחמת לבנון הראשונה, מעט לפני נסיגת צה"ל משטח לבנון. מיקי חש שהוא עומד למות במלחמה, מכין לכך את קרוביו, ומשכנע צוות צילום אמריקאי להצטרף ליחידתו ולתעד אותה ואותו בימיו האחרונים. בסרט מתועדים קורותיו בלחימה, היחסים בינו לבין הכתבת (עידית טפרסון), והלחץ הגובר לאחר מות חברו (ששון גבאי) מירי צלף, ולקראת חזרת היחידה לישראל.
הפקת הסרט
בתחילת 1990 אישרה הקרן לעידוד סרטי קולנוע ישראליים מענק של 250 אלף דולר להפקת הסרט, ושלמה ארצי לוהק לתפקיד הראשי. על פי התכנון הייתה אומרה הייתה לככב בסרט שחקנית אמריקאית ותקציב נוסף היה אומר להגיע מהמפיק הישראלי-אמריקאי משה דיאמנט. ביולי 1990, הודיע שלמה ארצי שאינו מעוניין בתפקיד וגם המפיק משה דיאמנט פרש. לתפקיד הכתבת לוהקה השחקנית עידית טפרסון, הדוברת אנגלית רהוטה מאחר שהוריה יוצאי דרום אפריקה. צילומי הסרט החלו באוקטובר 1990, ונמשכו כחמישה שבועות. במהלך אפריל ומאי 1991, ערך בוזגלו מספר הקרנות טרום-בכורה שלאחריהן החליט לקצץ מספר סצינות בתחילת הסרט, בהן שיחק שרון אלכסנדר, כך שהתפקיד שלו קוצץ לחלוטין בעריכה הסופית.
הסרט השתתף בתחרות הרשמית בפסטיבל הקולנוע ירושלים, ביולי 1991.
פרסים
השחקן ששון גבאי זכה בפרס אופיר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1991 על משחקו בסרט זה. הסרט עצמו זכה בקטגוריות הצילום והפסקול הטוב ביותר.
רוברט האריס
רוברט דניס האריס (באנגלית: Robert Dennis Harris; נולד ב-7 במרץ 1957) הוא עיתונאי, כתב טלוויזיה וסופר אנגלי. האריס כתב ספרים בשלל סוגות ספרותיות.
רקע
בתקופה שעבד כעיתונאי כתב מאמרים גם ב"סאנדיי טיימס" וב"דיילי טלגרף".
תקופת הכתיבה העיונית (1990-1982)
חרף הצלחתו כעיתונאי, שאיפתו הייתה להיות סופר. את ספרו הראשון, "צורת הרג גבוהה יותר", שהופיע ב-1982 כתב בשיתוף פעולה עם ג'רמי פקסטון. הספר עסק במחקר עובדתי על לוחמה כימית וביולוגית. ספרי עיון נוספים פרי עטו יצאו לאור אחר-כך. "תפסתי 'תך, התקשורת, הממשלה ומשבר פוקלנד" (1983), "בניית ניל קינוק" (1984), "מוכרים את היטלר" (על יומני היטלר, 1986), ו"המשרת הטוב והנאמן" (על ברנרד אינגהאם, קצין העיתונות של מרגרט תאצ'ר, 1990).
ספרות בדיונית והצלחה ציבורית
בשנת 1992 התחיל לכתוב פרוזה. ספרו הראשון היה "ארץ אבות", רומן מתח מתת-סוגת ההיסטוריה האלטרנטיבית. עלילת הספר מתרחשת בגרמניה הנאצית 20 שנה לאחר ניצחון גרמניה במלחמת העולם השנייה ומתבססת על עובדות ואישים אמיתיים. הספר זכה להצלחה מסחרית ונמכר ביותר ממיליון עותקים, ומאז כתב האריס ספרות בדיונית בלבד. שנתיים לאחר שיצא הספר "ארץ אבות" לאור הוא גם עובד לסרט.
גם ספריו הבאים: "אניגמה" - רומן מתח המתרחש על רקע פיצוח מכונת ההצפנה הגרמנית, האניגמה, במלחמת העולם השנייה, ו"ארכנגלסק" (1998) – רומן מתח המתרחש ברוסיה שלאחר מפלת הקומוניזם ומביט לתקופת סטלין, זכו להצלחה בינלאומית רבה. הספר "אניגמה" עובד לסרט שאת תסריטו כתב המחזאי טום סטופארד ושיחקה בו קייט וינסלט, והספר "ארכנגלסק" עובד כסדרה טלוויזיונית ב-BBC ב-2005 והשתתף בו דניאל קרייג שנבחר שנה אחר כך לגלם את דמותו של ג'יימס בונד.
ב-2003 הפנה האריס את תשומת לבו לרומא העתיקה. תחילה פרסם את הרומן ההיסטורי, "פומפיי" שזכה להצלחה בינלאומית, ובשנת 2006 החל לכתוב טרילוגיה על חייו של הנואם הרומי הגדול קיקרו, הספר הראשון בטרילוגיה הוא "אימפריום" שעוסק בקריירה של קיקרו מתחילתה עד הגעתו לקונסולאט שהסיפור מסופר מנקודת מבטו של עבדו טירו.
ב-2007 נטל האריס הפוגה מכתיבת הטרילוגיה וכתב רומן מתח פוליטי המתרחש בימינו. "סופר צללים" (במקור The Ghost) הוא סיפורו של סופר צללים העובד על האוטוביוגרפיה של ראש ממשלת בריטניה הקודם ותואר כרומן מפתח המבוסס על טוני בלייר. האריס עצמו עיבד את הספר לקולנוע, והסרט, "סופר הצללים", בבימויו של רומן פולנסקי ובהשתתפותם של פירס ברוסנן כראש הממשלה לשעבר ויואן מקגרגור כסופר הצללים יצא לאקרנים ב-2010, וזיכה את פולנסקי בפרס הבימוי בפסטיבל ברלין.
בספטמבר 2011 יצא לאור ספרו מדד הפחד (The Fear Index). האריס עיבד את הספר לתסריט עבור סרט אותו היה אמור לביים פול גרינגראס. הסרט מעולם לא נוצר, וב-5 בפברואר 2020 הוכרז כי אולפני סקיי יעבדו במקום זאת את הרומן לטלוויזיה כסדרה בת 4 פרקים, בכיכובם של ג'וש הארטנט, ליילה פרזד, ארשר עלי וגרגורי מונטל. הסדרה הוצגה לראשונה ב-10 בפברואר 2022.
בספטמבר 2012 נודע כי האריס עובד על כתיבת תסריט לסרט חדש עבור רומן פולנסקי הקרוי "D". הסרט מתמקד בפרשת דרייפוס מהמאה ה-19. האריס עיבד את התסריט לספר שיצא לאור באוקטובר 2013 בשם "קצין ומרגל" (Officer and a Spy) והוא מתבסס על סיפורו של ז'ורז' פיקאר שחשף את המרגל האמיתי בפרשת דרייפוס. הסרט, שנקרא בסופו של דבר באותו השם כמו הספר, יצא לאקרנים ב-2019, בוים על ידי רומן פולנסקי ומככבים בו ז'אן דוז'רדן ולואי גארל.
באוקטובר 2015 יצא לאור בבריטניה הספר השלישי בטרילוגיה של קיקרו: דיקטטור (Dictator).
בספטמבר 2016 יצא לאור ספרו "קונקלווה" (תורגם לעברית כ"עד שיצא עשן לבן"), המתאר מהלך של 72 שעות של בחירת אפיפיור דמיוני.
בספטמבר 2017 יצא לאור ספרו "מינכן", מותחן המתרחש במהלך המשא ומתן ועידת מינכן בין היטלר לראש ממשלת בריטניה נוויל צ'מברלין. העלילה מסופרת דרך העיניים של שני עובדי מדינה - האחד גרמני, הרטמן, והשני אנגלי, ליגט, הנפגשים מחדש בוועידת הפסגה הגורלית, שש שנים אחרי שהיו חברים באוניברסיטה.
בספטמבר 2019 יצא לאור ספרו "השינה השנייה" (The Second Sleep). עלילת הספר מתרחשת בעיירה האנגלית הקטנה אדיקוט סנט ג'ורג בווסקס בשנת 1468 (אך היא איננה 1468 "שלנו"; היא מאוחרת ב-800 שנה משנת 2020) והיא עוקבת אחר המאורעות שעוברים על הכומר, כריסטופר פיירפקס, שנשלח לשם לקבור את הכומר הקודם ואת הסודות שהוא מגלה: על הכומר הקודם, העיירה והחברה בה הם חיים.
בספטמבר 2020 יצא לאור ספרו "V2", מותחן המתרחש בנובמבר 1944 העוקב אחר סיפוריהם המקבילים של רודי גרף, מדען רקטות V-2 גרמני, וקיי קטון-וולש המשרתת בחיל העזר האווירי לנשים.
בספטמבר 2022 יצא לאור ספרו "Act of Oblivion" (מעשה השכחה), המתרחש בשנת 1660 ועוקב אחר ריצ'רד ניילר ממועצת היועצים של המלך שמופקד על מעקב אחר רוצחי המלך צ'ארלס הראשון: אדוארד וילי וויליאם גופה.
חייו האישיים
נכון לשנת 2019 מתגורר רוברט האריס בסמוך לניוברי (Newbury) שבברקשייר עם אשתו, הסופרת ג'יל הורנבי. לזוג ארבעה ילדים. ספריו תורגמו ל-37 שפות.
ז'איר אמאדור
ז'איר אמאדור סילוס (בפורטוגזית: Jair Amador Silos; נולד ב-21 באוגוסט 1989) הוא כדורגלן פורטוגלי ממוצא כף ורדי, המשחק בעמדת הבלם בריאל סרגוסה מהליגה הספרדית השנייה.
קריירה
אמאדור התחיל את הקריירה שלו בוינובנסה הספרדית. בקיץ הושאל להרנאן קורטס בה שיחק שנתיים. בשנת הושאל למיחאס בה שיחק עונה וחצי. בינואר חזר לווינובנסה, בה הפך לשחקן הרכב.
בקיץ חתם באתלטיקו לבאנטה. במהלך העונה, שיחק 36 משחקים וספג שמונה כרטיסים צהובים.
ב-1 ביולי 2016 חתם בווסקה מליגת המשנה בספרד. בעונת היה השחקן היחיד ששיחק הדקות של אותה עונה בליגה והיה שותף לעלייה של הקבוצה לליגה הראשונה לראשונה בתולדותיה.
ביוני 2018 חתם במכבי תל אביב על חוזה לשלוש שנים וזכה עם הקבוצה בשתי אליפויות רצופות.
ב-19 באוגוסט 2020 חתם בריאל סרגוסה מהליגה הספרדית השנייה.
חיים אישיים
אמאדור נולד בליסבון שבפורטוגל, לזוג מהגרים מכף ורדה, אך ננטש על ידי הוריו כאשר היה תינוק ומעולם לא ראה אותם. כשהיה בן שש, אומץ על ידי משפחה ספרדית ממחוז בדחוס.
אמאדור הצהיר בראיון, כי פפה משמש כמודל לחיקוי עבורו.
טיבור פלייס
טיבור פלייס (בגרמנית: Tibor Pleiß; נולד ב-2 בנובמבר 1989) הוא כדורסלן גרמני, המשחק בקבוצת אנאדולו אפס אשר משתתפת בליגת העל הטורקית וביורוליג. פלייס, המתנשא לגובה של 2.21 מטרים, משחק בעמדת הסנטר.
תחילת הקריירה בגרמניה
פלייס נולד בעיר ברגיש גלאדבאך הסמוכה לקלן, שבעה ימים לפני נפילת חומת ברלין. בשנת 2006 החל לשחק באופן מקצועי בקבוצת הכדורסל של קלן, אשר השתתפה בליגת העל הגרמנית. בשלוש עונותיו בקבוצה קלע 4.0 נקודות בממוצע למשחק. בעונת 2006/2007 זכה עם קלן בגביע הגרמני, לאחר שגברה על ארטלנד דראגונס במשחק גמר הגביע.
לקראת עונת 2009/2010 עבר לשחק בברוזה במברג, אף היא מליגת העל הגרמנית. בכל שלוש עונותיו בקבוצה זכתה במברג הן באליפות הליגה הגרמנית והן בגביע הגרמני, ולאורך התקופה רשם פלייס ממוצעים של 9.0 נקודות ו-6.2 ריבאונדים למשחק. בעונות 2010/2011 ו-2011/2012 השתתף עם במברג בליגת היורוליג, ממנה הודחה בשתי העונות בשלב הבתים הראשון.
סאסקי בסקוניה
ביוני 2012 חתם פלייס על חוזה בסאסקי בסקוניה הספרדית. בעונת סיימה בסקוניה במקום החמישי בליגת העל הספרדית, והודחה מהיורוליג בשלב רבע הגמר, על ידי צסק"א מוסקבה. בעונה העוקבת הפך פלייס לאחד השחקנים הבולטים בקבוצה, תחת המאמן הנכנס סרג'יו סקריולו, ורשם ממוצעים של 12.4 נקודות ו-6.1 ריבאונדים למשחק בכל המסגרות. בסקוניה סיימה את אותה עונה במקום השישי בליגה הספרדית, והודחה מהיורוליג בשלב שמינית הגמר ("טופ-16").
גלאטסראיי
בקיץ 2016 חזר פלייס לשחק באירופה, כאשר חתם על חוזה בגלאטסראיי הטורקית.
ולנסיה
לקראת עונת עבר לשחק בקבוצת ולנסיה הספרדית. בעונתו היחידה בוולנסיה הציג יכולת טובה עם ממוצעים של 9.9 נקודות ו-5.7 ריבאונדים למשחק, וקבוצתו סיימה במקום החמישי בליגה הספרדית.
אנאדולו אפס
באוגוסט 2018 חתם על חוזה לשנתיים באנאדולו אפס, ובכך חזר לשתף פעולה עם המאמן ארג'ין עתמאן אשר אימן אותו בגלאטסראיי. בעונתו הראשונה בקבוצה גברה אנאדולו על פנרבחצ'ה בסדרת גמר ליגת העל הטורקית (4–3) בדרך לזכייה באליפות הליגה, והפסידה מולה במשחק גמר הגביע הטורקי (70–80). ביורוליג העפילה אנאדולו לשלב הפיינל פור בפעם השלישית בתולדותיה, ואף גברה על פנרבחצ'ה במשחק חצי הגמר, בדרך להשתתפותה הראשונה אי פעם בגמר היורוליג. במשחק הגמר עצמו הפסידה הקבוצה מול צסק"א מוסקבה, בתוצאה 83–91.
נבחרת גרמניה
מאז שנת 2009 משחק פלייס עבור נבחרת גרמניה בכדורסל. לאורך השנים השתתף עם נבחרתו בטורנירי יורובאסקט 2009, אליפות העולם בכדורסל 2010, יורובאסקט 2011, יורובאסקט 2013 ויורובאסקט 2015. באף אחד מהטורנירים בהם השתתף לא הצליחה גרמניה להעפיל לשלב רבע הגמר.
חורשה
חורשה או חֹרֶשׁ היא קבוצה קטנה של עצים הגדלים בצפיפות, בדרך כלל בלי שיחים רבים או צמחים אחרים תחתיהם.
החורשים הטבעיים הם קטנים, שטחם נמדד בדונמים ספורים. לעומת זאת מטעים מעשה ידי אדם, עשויים להיות קטנים מאוד עד גדולים מאוד, כגון מטעי התפוחים בוושינגטון בארצות הברית או הפרדסים בפלורידה שיכולים להיות עצומים בגודלם. וכולם מהווים סוגי חורשות. חורשות אדירות ממדים הן יערות.
רוב החורשות שנטעו על ידי האדם ניטעו בשורות, וברוב המקרים העצים בהן הם מאותו המין כגון: אקליפטוסים, אלונים, מיני הדרים ועוד.
בראשית היישוב בארץ ישראל ניטעו עצי אקליפטוס רבים, מכיוון שהאמינו כי הם מסייעים בייבוש הביצות שבהן חיים יתושי אנופלס המפיצים את מחלת המלריה ("קדחת הביצות").
מייקל מורל
מייקל ג'וזף מורל (באנגלית: Michael Joseph Morell; נולד ב-4 בספטמבר 1958) הוא בכיר בדימוס ב-CIA. מורל כיהן כמשנה לראש ה-CIA בשנים 2010–2013, וכמנהל בפועל של הסוכנות בשתי תקופות כהונה המסתכמת בכחצי שנה.
ביוגרפיה
מורל נולד בקויהוגה פולס שבאוהיו, סיים תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת אקרון ב-1980 ותואר שני בכלכלה מאוניברסיטת ג'ורג'טאון ב-1984.
את הקריירה שלו ב-CIA החל כאנליסט בתחום הכלכלה לאחר סיום לימודיו ב-1980, כשהוצב בפיליפינים ועסק במעקב אחר מגמות בתחום האנרגיה. בהמשך כיהן כאנליסט ומנהל במחלקת המודיעין למזרח אסיה, ב-1999 מונה למנהל אגף ה-CIA האחראי על אסיה, אזור האוקיינוס השקט ואמריקה הלטינית.
מורל עמד בראש צוות התדרוך השוטף של נשיא ארצות הברית בתקופת כהונתם של ביל קלינטון וג'ורג' ווקר בוש. הוא ליווה את בוש בזמן פיגועי 11 בספטמבר ב-2001. בתקופה שקדמה למלחמת עיראק עמד בראש כוח משימה שבדק את הקשרים בין סדאם חוסיין לאל-קאעידה בשנים 2003 עד 2006 שירת מחוץ לארצות הברית במשימות עלומות.
לאחר פרישתו מונה לפרשן בכיר לענייני ביטחון ברשת CBS וליועץ בחברת הייעוץ האסטרטגי Beacon.
בראיון עמו בנובמבר 2015 ציין מורל כי אדוארד סנודן, שהדליף מידע על תוכניות המעקב של המודיעין האמריקאי תרם לעלייתו של ארגון הטרור השיעי דאעש ובכך פגע ביכולת העולמית להתגונן מפני טרור ואף טען כי הדבר פתח את הדלת לפיגועי נובמבר 2015 בפריז, בנוסף לכך הוא ציין כי הוא מעריך שדאעש מתכוון לפגוע גם במטרות אמריקאיות.
בספטמבר 2017 התפטר ממשרת עמית בכיר בבית הספר לממשל על שם ג'ון פ. קנדי באוניברסיטת הרווארד במחאה על מינויה של צ'לסי מאנינג לחברה עמיתה במוסד. המחאה הובילה לנסיגת הרווארד מכוונתה זו.
ב-2017 מונה לחבר בוועדה המייעצת לאסטרטגיית ביטחון לאומי במחלקת ההגנה של ארצות הברית.
טקאו קוריטה
טָקֶאוֹ קוּריטָה (יפנית: 栗田 健男; 28 באפריל 1889 - 19 בדצמבר 1977) היה תת-אדמירל בצי הקיסרי היפני במהלך מלחמת העולם השנייה.
נעוריו וקריירה צבאית
קוריטה נולד בעיר מיטו שבמחוז איבראקי, יפן, בשנת 1889. משמעות שמו, טקאו, היא "לוחם". בשנת 1905, הוא נשלח לאקדמיה הימית הקיסרית, ובשנת 1910 סיים את לימודיו במקום ה-28 מתוך 149 צוערים. את התלמדותו העביר קוריטה על סיפון הסיירות קסאגי וניאיטאקה. בתור קצין זוטר, הוא שירת על הסיירת טטסוטה.
לאחר עלייה בדרגה בשנת 1913, שירת קוריטה על אוניית המערכה סָטסוּמה, על המשחתת סָקַאי ועל הסיירת איוואטֶה. קוריטה הפך ללוטננט (מקביל לסרן) ב-1 בדצמבר 1916, ושירת על מספר אוניות: הסיירת טוֹנֶה ועל המשחתות קאבּה ומינקאזה. בשנת 1920, קיבל קוריטה את התפקיד הפיקודי הראשון שלו על המשחתת שיגורֶה, ובשנת 1921, על המשחתת אוֹיטֶה.
בשנת 1922 קודם קוריטה לדרגת לוטננט קומנדר (מקביל לרב-סרן), וקיבל פיקוד על המשחתות ואטאקה, האגי והאמאקאזה. כקומנדר (סא"ל), משנת 1927, הוא פיקד על המשחתת אורָקאזה, ועל קבוצות המשחתות ה-25 והעשירית. בשנת 1932 קודם לדרגת קפטן (אל"ם - רב חובל) ופיקד על קבוצת המשחתות ה-12, על הסיירת אבוקומה, ומשנת 1937, על אוניית המערכה קונגו.
קוריטה קודם לדרגת אדמירל משנה ב-15 בנובמבר 1938, ופיקד על שייטת הסיירות 7 בזמן ההתקפה על פרל הארבור.
מערכות מוקדמות
שייטת הסיירות 7 של קוריטה השתתפה בפלישה לג'אווה שבאיי הודו המזרחית בדצמבר 1941, ובפשיטה באוקיינוס ההודי. במהלך קרב מידוויי, הוא איבד את הסיירת מיקוּמה. ב-1 במאי 1942, קודם קוריטה לדרגת תת-אדמירל, ונטל פיקוד על שייטת אוניות המערכה ב-3 ביולי.
בליל ה-13 באוקטובר, במהלך קרב גוודלקנל, הוביל קוריטה את אוניות המערכה שלו בהפגזה מסיבית על שדה התעופה הנדרסון. אוניותיו ירו 918 פגזים על השדה. היה זה הניסיון המוצלח ביותר של כוחות ימיים יפניים להוציא את שדה התעופה מכלל שימוש. זמן מה לאחר מכן, פיקד קוריטה על כוחות ימיים במהלך במערכה באיי שלמה ובמהלך קרב ים הפיליפינים. בשנת 1943, החליף קוריטה את האדמירל נובוטאקה קונדו כמפקד הצי היפני השני.
קרב מפרץ לייטה
קוריטה היה קצין מסור, ובהתאם למסורת הבושידו, היה מוכן להקריב את חייו. אולם, בניגוד למסורת, הוא ראה במנהג הקצינים "לטבוע עם הספינה" כבזבוז ניסיון וכושר הנהגה יקרים. כאשר התבקש להוביל את ציו דרך מיצר סן ברנרדינו שבמרכז הפיליפינים, ולתקוף את הכוחות האמריקאים הנוחתים בלייטה, חשב קוריטה כי זהו בזבוז של אוניות וחיי אדם, במיוחד לאור העובדה שעד שיגיע לשם, כל הכוחות יוחפו, ואוניותיו יוותרו לירות על אוניות תובלה ריקות.
למעשה, שישה ימים לפני הקרב הייתה אוניית הדגל של קוריטה הסיירת הכבדה אטאגו, אשר הוטבעה בדרכה ללייטה על ידי צוללות אמריקאיות, וכתוצאה מכך, נאלץ קוריטה להעביר את דגלו לימאטו. הוא התמרמר על מפקדיו אשר, ביושבם בבונקרים מוגנים בטוקיו, ציוו עליו להילחם עד המוות כנגד כל הסיכויים וללא חיפוי אווירי.
קרב ים סיבויאן
בזמן שציו עשה את דרכו לברוניי, הותקפו אוניותיו של קוריטה על ידי שתי צוללות אמריקאיות - USS Darter ו-USS Dace - אשר הטביעו שתי סיירות כבדות מדגם טקאו, כולל אוניית הדגל של קוריטה, אטאגו, וגרמו נזק לשלישית. קוריטה נאלץ לעבור לאוניית המערכה יאמטו. בהתקרבם למיצר סן ברנרדינו, הותקף הצי פעם נוספת, הפעם על ידי מטוסים מנושאות מטוסים אמריקאיות, אשר הסבו נזק למספר אוניות, בכללם הימאטו. התקפות אוויריות חוזרות ונשנות מהצי השלישי של ויליאם הלסי, פגעו עם טורפדו ופצצות בימאטו ובמוסאשי, והוציאו את האחרונה מכלל פעולה.
התקפות אלה אילצו את קוריטה לסובב את ציו לכיוון מערב, הרחק ממפרץ לייטה. הלסי, בהאמינו כי הביס את כוח המהלומה הראשון והצליח להניסו, ובחושבו כי יש בסמכותו לעשות כן, נטש את הכוחות המוחפים במפרץ לייטה ובמיצר סן ברנרדינו, על מנת לרדוף אחר צי נושאות המטוסים של תת-אדמירל ג'יסאבורו אוזאווה, אשר נשלח לאזור על מנת לשמש פתיון, ובכך למשוך את כוחותיו של הלסי הרחק מלייטה. אולם לפני כן, למעשה אף לפני שאותר ציו של אוזאווה, שיגר הלסי לציו תוכנית קרב, אשר קראה להצבת אוניות מערכה בפיתחו של מיצר סן ברנרדינו. אולם, עם ההחלטה לדלוק אחר ציו של אוזאווה, ננטשה תוכנית זו, ואוניות המערכה נשלחו צפונה יחד עם נושאות המטוסים.
ראפיניה (כדורגלן יליד 1985)
מרסיו רפאל פריירה דה סוזה (בפורטוגזית: Márcio Rafael Ferreira de Souza, נולד ב-7 בספטמבר 1985), הידוע בשם ראפיניה (Rafinha), הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בקבוצת סאו פאולו.
טקאו קוריטה
הקרב מול סמאר
תת-אדמירל תומאס קינקייד, מפקד הצי השביעי של ארצות הברית והאחראי על הגנת הכוחות הנוחתים בלייטה, הניח שתוכנית הקרב של הלסי יצאה לפועל, ועל כן מיקם את צי אוניות המערכה שלו מדרום, על מנת להגן מפני כוח יפני דרומי. במהלך ליל ה-24–25 באוקטובר, שינה קוריטה את דעתו, והפנה את אוניותיו מזרחה, לכיוון מפרץ לייטה. בבוקר ה-25 באוקטובר, ציו של קוריטה, מובל על ידי הימאטו, יצא ממיצר סן ברנרדינו, והפליג בכיוון דרום לאורך חוף האי סמאר. 30 דקות לאחר הזריחה, אוניות המערכה של כוח המהלומה הראשון זיהו כוח משימה המורכב משש נושאות מטוסים מלוות, שלוש משחתות וארבע משחתות ליווי קטנות, בפיקודו של אדמירל משנה קליפטון ספרייג. כוח זה נועד לספק סיוע חופי והגנה נגד צוללות, ולא לעימות מול אוניות מערכה.
ראפיניה (כדורגלן יליד 1985)
ראפיניה העביר את מרבית הקריירה שלו בבונדסליגה, תחילה בשאלקה 04 ובהמשך בבאיירן מינכן, עמה זכה בתארים רבים ואף בליגת האלופות בעונת 2012/13. לראפיניה ארבע הופעות במדי נבחרת ברזיל.
ראפיניה משחק בעיקר בתפקיד המגן הימני, וניחן בזריזות, בעיטות חזקות ומסירות מדויקות. משמעות השם ראפיניה היא "רפאל הקטן".
טקאו קוריטה
הקרב מול סמאר
קוריטה חשב כי נתקל בצי נושאות המטוסים של הצי השלישי של הלסי, והורה על אוניות המערכה שלו לפתוח באש, כולל הימאטו, על תותחי ה-460 מ"מ שלה. אולם, ברגע שנצפה כוח משימה זה, עבר כוח המהלומה הראשון ממבנה תנועה לילית למבנה הגנה אווירית אך טרם השלים את התמרון. במקום לסדר את כליו במבנה תקיפה, הורה קוריטה על מתקפה כללית. כתוצאה מכך, תקפו אוניותיו בצורה בלתי מתואמת, וקוריטה איבד את השליטה הטקטית על הקרב.
ראפיניה (כדורגלן יליד 1985)
קריירה מוקדמת
ראפיניה החל לשחק בגיל 7 בקבוצת קטרגל בעיר הולדתו לונדרינה שבמדינת פרנה בברזיל. בגיל 12 עבר לשחק במועדון ספורט לונדרינה, ובגיל 16 עבר לקבוצה המקצוענית קוריטיבה. בקוריטיבה הציג ראפיניה יכולת גבוהה, וזכה לקבל זימון לנבחרות ברזיל הצעירות, וסייע לנבחרת לזכות במדליית ארד באליפות העולם לנבחרות צעירות בשנת 2005.
טקאו קוריטה
הקרב מול סמאר
כוח המהלומה הראשון הכה באוניות האמריקאיות, והטביע נושאת מטוסים קטנה אחת ושתי משחתות, אך מטוסים מכוחות משימה דרומית לשם השיבו מלחמה, ועל אף שלאוניות האמריקאיות היו רק תותחי 130 מ"מ, גם הן השתתפו בקרב, שיגרו טורפדו והעלו מסכי עשן. התקפות נחושות אלה והסיוע האווירי תרמו לבלבול בציו של קוריטה ולפיזור כוחותיו. קוריטה, שספינת הדגל שלו, הימאטו, התרחקה משדה הקרב בניסיון לחמוק מטורפדו, איבד קשר עין עם האויב ועם אוניותיו שלו. באותו זמן, תוקפנותו של כוח המשימה האמריקאי הביא לטביעת שתי סיירות כבדות ופגיעה קשה בשלישית. רבות מאוניותיו האחרות נפגעו גם כן. לאחר כשעתיים וחצי של עימות, הורה קוריטה על ציו להתאסף ולנוע לכיוון צפון, הרחק מלייטה.
בזמן הזה, קיבל קוריטה דיווח לפי הכוח הדרומי, שהיה אמור לתקוף את לייטה מדרום, הושמד כליל על ידי ציו של קינקייד. ציו של קוריטה נותר עם פחות ממחצית מכליו. עם טביעת המוסאשי, נותרו לו ארבע אוניות מערכה, אך שלוש סיירות בלבד, וכל אוניותיו ניזוקו או שנותרו עם מעט דלק. קוריטה יירט דיווח לפיו הטביע הלסי ארבע נושאות מטוסים של הכוח הצפוני, והוא בדרכו חזרה ללייטה עם אוניות המערכה שלו על מנת לפגוש בכוח היפני, ושכלים נוספים מהצי השביעי של קינקייד עושים דרכם למפרץ. לאחר שעתיים של איסוף כל כליו - אשר בשלושה ימים הצטמצם מספרם משלושים ושתיים לחמש עשרה - פנה קוריטה לכיוון מיצר סן ברנרדינו.
ראפיניה (כדורגלן יליד 1985)
שאלקה 04
בעונת 2006/07 סיימו שאלקה וראפיניה במקום השני בבונדסליגה, מרחק שתי נקודות בלבד מהאלופה שטוטגרט, כשהקבוצה סופגת 32 שערים בלבד. בגביע אופ"א לעומת זאת, כשלו ראפיניה ושאלקה כשהודחו עוד בפלייאוף העלייה לשלב הבתים מול נאנסי הצרפתית, וגם בגביע הגרמני הודחה שאלקה שוב בסיבוב השני, הפעם לאחר הפסד 2–4 לפ.צ. קלן בהארכה. בעונת 2007/08 שאלקה וראפיניה שוב ספגו 32 שערי ליגה בלבד, וסיימו במקום השלישי בבונדסליגה. שאלקה וראפיניה הגיעו הפעם לרבע גמר ליגת האלופות, בו הודחו לאחר צמד הפסדים לברצלונה בתוצאה 0–1. בגביע הגרמני הודחו שאלקה וראפיניה בשמינית הגמר על ידי וולפסבורג בפנדלים.
בעונת 2008/09 שוב מיעטו שאלקה וראפיניה לספוג, עם 35 שערי חובה בלבד בבונדסליגה, אך סיימו רק במקום התשיעי. שאלקה וראפיניה הודחו במוקדמות ליגת האלופות על ידי אתלטיקו מדריד, ונשרו לגביע אופ"א, וכשלו גם במפעל זה כשסיימו אחרונים בשלב הבתים. בגביע הגרמני הודחו שאלקה וראפיניה ברבע הגמר על ידי מיינץ 05. עונת 2009/10 הייתה האחרונה של ראפיניה בשאלקה. בעונה זו חזרו שאלקה וראפיניה להצטיין, וסיימו במקום השני בבונדסליגה במרחק של חמש נקודות מהאלופה באיירן מינכן, כשההגנה שוב סופגת 31 שערים בלבד. ראפיניה שיתף פעולה בהגנה בעונה זו עם הייקו וסטרמן ובנדיקט הובדס, יחד עם מרסלו בורדון הוותיק. שאלקה וראפיניה, שלא שיחקו באירופה באותה עונה, הגיעו עד לחצי גמר הגביע הגרמני, בו הודחו על ידי באיירן מינכן לאחר הארכה. עונה זו הייתה החמישית והאחרונה של ראפיניה בשאלקה, ובסיומה עזב את הקבוצה לאחר שרשם 153 הופעות ליגה ושבעה שערים, וחתם בגנואה האיטלקית.
טקאו קוריטה
הקרב מול סמאר
במהלך כל אותו היום, הותקף ציו המצומצם של קוריטה על ידי מטוסים, ובלילה ניצל ממפגש עם אוניות המערכה של הלסי. נסיגתו הצילה את הימאטו ואת שאריות הצי היפני השני מהשמדה מוחלטת, אך הוא נכשל במילוי משימתו - תקיפת כוחות ההחפה במפרץ לייטה. הדרך להצלחה נמסרה לו על גבי הקרבתם של הכוח הצפוני והכוח הדרומי, אך נבלמה על ידי נחישותו של כוח המשימה האמריקאי מול חופו של האי סמאר.
ראפיניה (כדורגלן יליד 1985)
גנואה
באוגוסט 2010 חתם ראפיניה על חוזה בקבוצת גנואה האיטלקית, ונרכש משאלקה תמורת 8 מיליון אירו, אותם כשלה גנואה לשלם בזמן, ונתבעה על ידי שאלקה. ראפיניה ערך 34 הופעות בגנואה באותה עונה, והבקיע בהן שני שערים, כשהוא מסיים עם הקבוצה במקום העשירי בסרייה א'.
טקאו קוריטה
לאחר לייטה
קוריטה ספג ביקורת ממספר גורמים בצי היפני על כך שלא נלחם עד המוות, ובדצמבר, הועבר מתפקידו. על מנת להגן עליו מפני התנקשות, הוא מונה למפקד האקדמיה הימית הקיסרית של יפן.
ראפיניה (כדורגלן יליד 1985)
באיירן מינכן
ביוני 2011, לאחר עונה אחת בלבד בגנואה, חתם ראפיניה בבאיירן מינכן תמורת 5.75 מיליון אירו, אליה הגיע ביחד עם מנואל נוייר ששיחק עמו בשאלקה 04. ראפיניה הגיע בעיקר כגיבוי לפיליפ לאם בעמדת המגן הימני, ולא תוכנן להיות שחקן הרכב. ראפיניה וכבש את שערו הראשון בקבוצה במשחק ליגת האלופות מול ויאריאל בעונת 2011/2012, ואת שערו הראשון בבונדסליגה במדי באיירן מינכן הבקיע מול פורטונה דיסלדורף בנובמבר 2011 בניצחון 0–5. עד לסיום עונת 2011/12 ערך ראפיניה 24 הופעות ליגה, וסיים עם הקבוצה במקום השני בליגה לאחר בורוסיה דורטמונד. ראפיניה ובאיירן מינכן הפסידו בנוסף בשני גמרים באותה עונה. בגמר הגביע הגרמני בתוצאה 2–5 לבורוסיה דורטמונד, ובגמר ליגת האלופות 2012 לצ'לסי. ראפיניה לא שיחק בשני גמרים אלו. בעונת 2012/13 פחתה משמעותית כמות ההופעות של ראפיניה, שערך 13 הופעות ליגה בלבד. עם זאת, ראפיניה זכה עם באיירן מינכן באותה עונה בטרבל, שכלל אליפות בבונדסליגה וזכיות בליגת האלופות ובגביע הגרמני.
טקאו קוריטה
לאחר לייטה
לאחר כניעת יפן, עבד קוריטה כלבלר וכמעסה, וחי עם בתו ומשפחתה. הוא נמנע מלדון על פוליטיקה ועל המלחמה עם כולם, מלבד ראיון קצר שהעניק לעיתונאי איטו מָסַנוֹרי בשנת 1954, בו הוא הצהיר כי שגה בקרב לייטה כאשר הסיג את כוחותיו במקום להמשיך בקרב, אך חזר בו לאחר מכן. בתקופת פרישתו הוא הקפיד לעלות פעמיים בשנה למקדש יסוקוני, על מנת להתפלל לנשמות עמיתיו שנפלו. בשנת 1966, הוא נכח על ערש דוויו של עמיתו, ג'יסאבורו אוזאווה.
ראפיניה (כדורגלן יליד 1985)
באיירן מינכן
בעונת 2017/18, לאחר פרישתו של פיליפ לאם ממשחק פעיל, ראפיניה קיבל הזדמנויות רבות יותר, כשהוא בעיקר משמש מחליף ליושוע קימיך בעמדת המגן הימני. לעיתים קרובות ראפיניה וקימיך אף שיחקו ביחד, ובמקרים אחרים ראפיניה שימש גיבוי לדויד אלאבה בעמדת המגן השמאלי. כך ראפיניה פתח בכל שלבי ההכרעה בליגת האלופות, והציג יכולת טובה מאוד בצמד משחקי רבע הגמר מול סביליה, אך ביצע טעות קשה בהפסד 1–2 לריאל מדריד בחצי גמר ליגת האלופות, והקבוצה הודחה על אף שראפיניה הציג יכולת טובה. ראפיניה הגיע באותה עונה לגמר הגביע הגרמני ביחד עם באיירן, אך הקבוצה הפסידה בגמר 1–3 לאיינטרכט פרנקפורט. ראפיניה ישב על הספסל ולא שותף במשחק זה. במאי 2018 הודיעה באיירן מינכן על הארכת חוזהו של ראפיניה בעונה נוספת, עד תום עונת 2018/19. בעונתו האחרונה בקבוצה, 2018/19, ראפיניה זכה עם באיירן מינכן בדאבל נוסף, אך חווה מפח נפש כשהודח עמה כבר בשמינית גמר ליגת האלופות מול ליברפול. בסיום עונת 2018/19, שהייתה השמינית שלו במדי באיירן מינכן, עזב ראפיניה את הקבוצה, בצוותא עם שני שחקנים ותיקים אחרים, פרנק ריברי ואריין רובן.
טקאו קוריטה
לאחר לייטה
רק בשנות ה-80 הודה קוריטה בסיבות למעשיו בלייטה. הוא סיפר באופן פרטי לתלמידו לשעבר, אואוקה ג'ירו, שהסיג את כוחותיו מהקרב מכיוון שלא רצה להקריב את חיי אנשיו עבור מטרת שווא, בהאמינו כי יפן כבר הפסידה במלחמה.
ראפיניה (כדורגלן יליד 1985)
פלמנגו
ב-10 ביוני 2019 חתם ראפיניה בפלמנגו מליגת העל הברזילאית, ולמעשה חזר למולדתו ברזיל לאחר 14 עונות באירופה. ראפיניה חתם על החוזה בפלמנגו החל מ-1 ביולי 2019 ועד 31 בדצמבר 2021. ב-23 בנובמבר 2019 ראפיניה זכה עם פלמנגו בגביע ליברטדורס לאחר ניצחון 1–2 בגמר על ריבר פלייט, במשחק בו ביצעה פלמנגו מהפך בתוספת הזמן לאחר שפיגרה 0–1 עד לדקה ה-89. ראפיניה שיחק 90 דקות מלאות בגמר זה. במדי הקבוצה זכה באליפות ובגביע הברזילאי.
אולימפיאקוס
ב-23 באוגוסט 2020 חתם ראפיניה באולימפיאקוס היוונית לשנתיים.
קריירה בינלאומית
לראפיניה ארבע הופעות בנבחרת ברזיל הבוגרת. כולן במשחקי ידידות. הופעת הבכורה שלו התקיימה במרץ 2008, במשחק ידידות מול נבחרת שוודיה. הופעתו הבאה של ראפיניה במדי נבחרת ברזיל התקיימה שש שנים מאוחר יותר, במרץ 2014, במשחק ידידות מול נבחרת דרום אפריקה. במאי 2014 נכלל ברשימה המורחבת של הסגל הברזילאי למונדיאל 2014, אך לא נכלל בסגל הסופי. בספטמבר 2015 נקרא ראפיניה לשני משחקים רשמיים של נבחרת ברזיל במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018 על ידי המאמן דונגה. ראפיניה, שהיה בכושר מצוין באותו זמן, דחה את ההזמנה ולא הכחיש כי בכוונתו לשחק בנבחרת גרמניה והוא בונה על זימון זה, דבר שלא היה יכול לעשות אם היה משחק במשחק רשמי של נבחרת ברזיל. עם זאת, ראפיניה שיחק ביוני 2017 בשני משחקי ידידות נוספים של ברזיל, מול נבחרות ארגנטינה ואוסטרליה. ראפיניה לא זומן לסגל הברזילאי ולא לסגל הגרמני למונדיאל 2018.
עיצורים סדקיים
עיצורים סדקיים (Glottal) הם עיצורים הנהגים ב"סדק הקול" (glottis), המוכר יותר בשם מיתרי הקול (vocal cords). אופן חיתוכם של הסדקיים מתייחס למרחק בין מיתרי הקול ולאופן בו זרם האוויר נחסם ביניהם. במהלך הפקת הסדקיים הסותמים מיתרי הקול נסגרים במהירות וגורמים לחסימה מלאה במעבר זרם האוויר דרכם, ובהפקת הסדקים החוככים המרחק בין מיתרי הקול מצטמצם לזמן קצר וגורם לחסימה חלקית במעבר זרם האוויר.
הסדקיים הסותמים והחוככים משתייכים גם למצב מיתרי הקול יחד עם מנושפות העיצורים ובנוסף לקוליות העיצורים. מצב מיתרי הקול אליו משתייכים גם הסדקיים הסותמים והחוככים מעורב באופן הגיית רוב העיצורים הקיימים בשפה, אולם בניגוד למצבי מיתרי הקול הנוספים, שלושת העיצורים הסדקיים (בעברית - האותיות א', ה' ,ח'), נחשבים ככאלה שבסיס חיתוכם נמצא במיתרי הקול. מצב נוסף של מיתרי הקול המשולב גם עם הסדקיים הוא קוליות העיצורים, המתייחס למרחק בין מיתרי הקול ולתנועתם כאשר האוויר עובר ביניהם בטרם מגיע לבסיס החיתוך. במהלך הפקת העיצורים הקוליים תנועת מיתרי הקול היא רטט ובמהלך הפקת האטומים (בלתי־קוליים) תנועת מיתרי הקול אינה רטט. מתוך שלושת הסדקיים, עיצור אחד סותם אטום ושניים חוככים, מתוכם עיצור אחד קולי ומשנהו אטום.
העיצורים הסדקיים נוטים להיעלם ולהפוך לתנועות תוך כדי דיבור, בייחוד כשהם מופיעים באמצע מילה וכשהדיבור מהיר. כך קורה גם בעברית המודרנית, אשר חלק גדול מדובריה אינם מבחינים שלמילה "קופאים" נוסף עיצור סדקי שאינו נמצא במילה "קופים", כמו כן המילה "מהר" שהגייתה אמורה להיות "maher" נהגית "maer". גם בערבית, אופן כתיבת הסימן המזה (ء) המייצג עיצור סדקי, מעיד על כך שכבר בתקופות קדומות נעלם עיצור זה והוחלף בתנועות במהלך ההגייה, בחלק מהניבים.
מסוף ניסנבאום
מסוף ניסנבאום הוא מסוף אוטובוסים בדרום העיר בת ים, המסוף ממוקם ליד מרכז הספורט בעיר, קיים מסוף אוטובוסים נוסף סמוך לבית העלמין בת ים, מהמסופים יוצאים קווי אוטובוס לרחבי העיר בת ים ותל אביב.
עלומים (קיבוץ)
עֲלוּמִים הוא קיבוץ דתי ושיתופי בנגב הצפון־מערבי, מדרום מערב לצומת סעד, המשתייך לתנועת הקיבוץ הדתי.
היסטוריה
הקיבוץ הוקם בשנת 1966 על ידי שני גרעיני נח"ל, בוגרי תנועת בני עקיבא משבטים עלומים ואורים, ומכאן שמו. שטחו של הקיבוץ הוא כ־7,000 דונם, ועוד כ־4,000 דונם הם שטחי פלחה בסביבת הקיבוץ.
הקבוצה מונה כיום כ-100 משפחות, רובן בוגרות גרעיני נח"ל, אשר במשך השנים הצטרפו לקבוצה. כרבע מהאוכלוסייה עלתה לארץ במסגרת גרעיני בני עקיבא מאנגליה, ונתח גדול שייך גם לבנים חוזרים שקבעו את ביתם במקום.
בקיבוץ קיים בית כנסת ובסמיכות לו בית מדרש עם ספריה. בנוסף קיימים בקיבוץ מכינה קדם צבאית לבנים ובנות "מכינת יונתן", וכן אירוח כפרי למשפחות ולזוגות. בחדר האוכל בקיבוץ יש ארבעה תבליטי קרמיקה גדולים של האמן משה סעידי מקיבוץ כפר מנחם.
רב הקיבוץ הוא הרב עמית קולא.
תעסוקה
פרנסת הקיבוץ מתבססת בעיקר מחקלאות, כשהמרכיב העיקרי הוא גידולי שדה, בהם: גזר, תפו"א לשוק המקומי וליצוא, בטטות ועוד. כמו כן מטע אבוקדו, פרדסי הדרים, ומטע חוחובה (לתעשיית הקרמים). חלק מהגידולים הם גידולים אורגניים, שהתפתחו בשנים האחרונות.
בעלומים קיימים שלושה מערכי אריזה לתוצרת חקלאית: לגזר, תפוחי אדמה ופלפלים. בנוסף קיימים חדרי קירור לאחסנת תוצרת חקלאית.
הקיבוץ מתפרנס גם מקבוצה גדולה של חברים אשר עובדים מחוץ למשק, בעבודות שונות ומגוונות.
הרפת בעלומים היא מן הרפתות המקצועיות בארץ. החלב משווק לתנובה ומקצתו עובר ליצור פרטי של מוצרי חלב לחברי הקיבוץ.
מוזיאון בארות בנגב
בשנת 2014 נחנך בעלומים, בשיתוף עם המועצה לשימור אתרים, מוזיאון "בארות בנגב". מוזיאון למורשת ההתיישבות בנגב, התיישבות הקיבוצים הדתיים, ובארות יצחק ועלומים בפרט. בסמוך לקיבוץ, נמצא אתר מגדל המים של בארות יצחק הישנה, ממנו אפשר להשקיף על העיר עזה וללמוד על ההתיישבות באזור בתקופת מלחמת העצמאות, וההתיישבות במרחב עוטף עזה היום.
חוסה אורטגה אי גאסט
חוסה אורטגה אי גאסֶט (בספרדית: José Ortega y Gasset; 9 במאי 1883 – 18 באוקטובר 1955) היה מחשובי הפילוסופים הספרדיים של המאה ה-20.
חייו
אורטגה נולד במדריד ורכש את השכלתו לראשונה מידי האבות הישועים של סן אסטניסלאו במירפלור דל פאלו, מאלגה בשנים 1891 עד 1897. הוא למד באוניברסיטת דאוסוטו בבילבאו בשנים 1897 עד 1898 ובפקולטה לפילוסופיה ולספרות באוניברסיטת קומפלוטנסה של מדריד בשנים 1898 עד 1904, שם הוא קיבל תואר דוקטור בפילוסופיה. בין 1905 ל-1907 המשיך ללמוד בגרמניה - בלייפציג, נירנברג, קלן, ברלין ובעיקר במרבורג. במרבורג הושפע מהנאו-קנטיאנים, בהם הרמן כהן ופול נאטורפ.
בעת חזרתו לספרד ב-1909 הוענקו לו מספר פרופסורות בפסיכולוגיה, לוגיקה ואתיקה באסקואלה סופיריור דל מגיסטריו דה מדריד; באוקטובר 1910 הוא הופקד על הקתדרה במטפיזיקה באוניברסיטת קומפולטנס, שנותרה ריקה מאז מותו של ניקולס סאלמרון.
ב-1917 החל אורטגה לכתוב בעיתון דל סול, שם הוא פרסם כסדרת מסות, את שתי עבודותיו העיקריות: Espana invertebrada "ספרד חסרת חוט השדרה" ו La rebelion de las masas "מרד ההמונים"; האחרון הפך אותו למפורסם בקנה מידה בינלאומי. בשנת 1923 הוא יסד את בית ההוצאה לאור Revista de Occidente, וכיהן כמנהלו עד ל-1936. בית ההוצאה לאור פעל לתרגום וחקר הפילוסופים הבולטים בעת ההיא, בכללם אוסוולד ספנגלר, יוהאן הויזינגה, אדמונד הוסרל, גאורג זימל, יעקב וון יוקסול, היינץ היימסוט, פרנץ ברנטנו, הנס דריש, ארנסט מילר, אלכסנדר פפנדר וברטרנד ראסל.
בשנת 1939 היגר אורטגה לארגנטינה בשל התנגדותו למשטרו של הגנרל פרנקו. הוא נתקל ביחס צונן, לא קיבל משרה אקדמית ואף התקשה להתפרנס. הוא שב לספרד ב-1942.
מערכת הנסיבות Circumstancia
עבור אורטגה אי גאסט, מוטלת על הפילוסופיה החובה לערער על האמונות הקיימות כדי לבסס רעיונות חדשים ולפרש את המציאות. כדי לממש משימות אלו שומה על הפילוסוף, כפי שהציע הוסרל, להותיר מאחוריו את הדעות הקדומות ואת האמונות בהן החזיק קודם לכן ולתהות על קנקנה של המציאות היסודית של היקום.
כמו אצל הוסרל, עבור אורטגה אין די במשפט הקרטזיאני Cogito ergo sum על מנת להסביר את המציאות. לכן הציע שיטה אשר לפיה החיים הם הסיכום של האגו ושל הנסיבות. מערכת הנסיבות הזו היא מדכאת; על כן, ישנה התהוות דיאלקטית מתמדת של כוחות בין האדם לבין הנסיבות שלו או שלה. כתוצאה מכך, החיים נדמים כדרמה המתקיימת בתווך בין ההכרחי לחופשי. במובן זה כתב אורטגה שהחיים הם גורל וחופש בעת ובעונה אחת, ושחופש "מתקיים בחופשיות בתוככי הגורל הניתן לנו. הגורל מעניק לנו מלאי של אפשרויות שנקבעו מראש, הנותן לנו גורלות שונים. אנו מקבלים את הגורל ובתוכו אנו בוחרים את היעוד שלנו." בגורל הנתון לנו עלינו להיות פעילים, להחליט וליצור "פרויקט של חיים" - לכן אל לנו להיות כמו אלו שחיים חיים קונבנציונליים של הרגלים ומבנים ניתנים ושמעדיפים חיים אדישים וקרי רוח מכיוון שהם מפחדים מחובתם לבחור את יעודם בחיים.
חיוניות ההיגיון Raciovitalismo
שיטתו של אורטגה אי גאסט מעמידה במרכזה את החיים ולפיה הצהיר "אני חי ולכן אני חושב". הדבר עמד בבסיס השקפת עולם בהשראתו של ניטשה, שפותחה על ידי הוספת מאפיינים בלתי יחסיים, כך שאמת מוחלטת קיימת והיא מיוצגת על ידי סיכום השקפות העולם של סך כל היצורים החיים. מאחר שעבור כל בן אנוש החיים לובשים צורה ממשית והחיים בעצמם הם מציאות שורשית אמיתית, אשר ממנה נובעת כל מערכת פילוסופית. במובן זה, טבע אורטגה את המונח "razón vital" (סיבה חיונית או סיבה שהחיים עומדים בבסיסה) על מנת להתייחס לזן חדש של סיבה אשר מגן על החיים דרך קבע מפני הסערות האופפות אותם. ו-raciovitalismo, תאוריה הנוטעת את הידע שלה על גבי קרקע המציאות של החיים, אשר אחד ממרכיביה החיוניים הוא הסיבה עצמה. מערכת החשיבה הזו, אותה הציג אורטגה ב-History as Sysyem, איננה חזרה לתפישת החיים הניטשיאנית, הגורסת כי החיים מגיבים לאימפולסים. עבור אורטגה, סיבה היא מהותית לחיים, על מנת ליצור להצמיח את פרויקט החיים שהוזכר לעיל.
סיבת ההיסטוריה Razon Historica
עבור אורטגה אי גאסט, סיבת החיים היא גם סיבה היסטורית, זאת מכיוון שהאינדיבידואלים והחברות אינם יכולים להיות נפרדים מעברם. על מנת להבין את המציאות שומה עלינו להבין, כפי שציין וילהלם דילתיי, את ההיסטוריה שלה. כפי שניסח זאת אורטגה: "לבני האדם אין טבע, כי אם היסטוריה", והסיבה לא צריכה להתמקד על מה שקיים (סטטי) אלא על מה שמתהווה (דינמי).
השפעה
השפעתו של אורטגה אי גאסט הייתה רבת חשיבות, לא רק מכיוון שרבים הזדהו עם כתיבתו הפילוסופית, אלא אף מפני שכתביו לא הצריכו מן הקורא בקיאות רבה בטכניקה פילוסופית. בין אלו שהיו מושפעים ממנו עמוקות ניתן למנות את מנואל גארסיה מורנטה, יואכים חיראו, קסוויר זובירי, חוזה גאוס, לואיס רקסנס שיסז, מנואל גראנל, פרנציסקו איאלה, מאריה זמבראנו, פדרו לין אנטראלגו, חוזה לואיס לופז-ארנגורן, ג'וליאן מריאס, ופאולינו גראגורי.
אורטגה אי גאסט השפיע רבות על האקזיסטנציאליזם ועל עבודתו של מרטין היידגר.
עבודתו
רבות מעבודותיו של אורטגה אי גאסט מקורן בסדרת הרצאות שפורסמו שנים לאחר הינתנן ולעיתים אף לאחר מותו. רשימה זו מנסה לציין את עבודותיו על פי הסדר הכרונולוגי בהן הן ניתנו, יותר מאשר לפי סדר הזמנים בהן הן פורסמו.
פורמולה 1 עונת 1999
במסגרת פורמולה 1 של שנת 1999 נערכו 16 מרוצים. באליפות העולם זכה מיקה הקינן שנהג עבור קבוצת מקלארן-מרצדס. באליפות היצרנים זכתה קבוצת פרארי.
במהלך העונה, שבר מיכאל שומאכר את רגלו במרוץ סילברסטון שבבריטניה והיה מושבת עקב כך למשך שישה מרוצים. בעקבות זאת, לא יכול היה להתמודד על אליפות העולם. במהלך מרוצים אלו, החליף אותו מיקה סאלו.
כבכל עונה, חלו מספר שינויים בתקנון. העיקריים שבהם היו:
הים הקלטי
הים הקלטי (באירית: An Mhuir Cheilteach, בוולשית: Y Môr Celtaidd, בקורנית: An Mor Keltek, בברטונית: Ar Mor Keltiek, בצרפתית: La Mer Celtique) הוא האזור של האוקיינוס האטלנטי הנמצא בסמוך לחוף הדרומי של האי אירלנד. הים גובל במזרח בתעלת סנט ג'ורג', תעלת בריסטול ותעלת למאנש, ובחלקים הסמוכים של ויילס, קורנוול, דבון וברטאן. הים קיבל את שמו מהמורשת הקלטית של האזורים המקיפים אותו. החלק הצפוני של הים נחשב בעבר לחלק מתעלת סנט ג'ורג', והחלקים הדרומיים לחלק מ"המסדרונות הדרום-מערביים" לבריטניה הגדולה. הצורך בשם מקובל נוצר בעקבות המאפיינים הגאולוגיים וההידרולוגיים המקומיים. השם מצוי בשימוש באופן נרחב בקרב עובדי תעשיות חקר הפחמימנים ותעשיית הדיג.
גבולותיו הדרומיים והמערביים של הים אינם מוגדרים במידה ברורה, והם שנויים במחלוקת. ארנסט הולט, שהיה הראשון להציע את שמו של הים, הציע כי הגבולות יהיו 366 מטרים של קווי מתאר קונטוריים והאי אושאנט שבתעלת למאנש. לעומת זאת, ארגון ההידרוגרפיה הבינלאומי הציע להשתמש בלוקסודרום ולהזיז את גבול הים דרומה.
ג'ורג' צ'קיריס
חייו
צ'קיריס נולד בעיר נורווד שבאוהיו לסטיב וזואי צ'קיריס, זוג מהגרים יוונים. למד בצעירותו ריקוד מקצועני בבית ספר לריקוד וערך את הופעתו הראשונה כנער מקהלה בסרטו של קלרנס בראון "שיר האהבה". את תחילת דרכו כשחקן עשה בעיקר כרקדן ניצב בסרטים המוזיקליים "גברים מעדיפים בלונדיניות", "אין כעסקי השעשועים", "חג מולד לבן" ו"5,000 האצבעות של ד"ר טי".
צ'קיריס פרץ לקדמת הבמה בהוליווד בשנת 1961 בדרמת הפולחן המוזיקלית זוכת 10 פרסי האוסקר "סיפור הפרברים". בסרט הופיע צ'קיריס בתפקידו הגדול הראשון בתור ברנרדו נונייז מנהיג "כנופיית הכרישים" הלטינית וזכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר.
לאחר זכייתו באוסקר שיחק צ'קיריס בסרט המלחמה הבריטי "טייסת 633" בתפקיד לוטננט אריק ברגמן, בסרט ההרפתקאות "מלכי השמש" בתפקיד בלאם מנהיג שבט המעיין, בסרט המלחמה הצרפתי בהפקת פרנסיס פורד קופולה "האם פריז בוערת?" ובסרט המוזיקלי הצרפתי "הבנות הצעירות של רוקפור". התפרסם בפעם האחרונה בתפקיד אורח באופרת הסבון הפופולרית "דאלאס" בתור ניקולס העוזר של אנג'ליקה נרו.
במקביל לקריירת המשחק שלו פיתח לעצמו גם קריירת מוזיקלית בתור זמר פופ ושיחרר את הסינגל "Maria" שזכה להצלחה. צ'קיריס מעולם לא נישא ושמר בקנאות על סוגיית מיניותו. בשנים האחרונות נודע גם כמעצב תכשיטים.
נויהאוס
נויהאוס הוא שם משפחה ממקור גרמני (Neuhaus).
טריי פארקר
שנותיו הראשונות
פארקר נולד ב-1969 ביישוב קוניפר, הסמוך לעיר פיירפליי שבמדינת קולורדו, ארצות הברית. אחרי סיום לימודיו, החל פארקר את לימודיו הגבוהים במכללת ברקלי למוזיקה אשר בבוסטון אך מקץ שנה עבר לאוניברסיטת קולורדו בבולדר שם פגש את שותפו העתידי לעבודה, מאט סטון. פארקר למד מוזיקה וקולנוע (המחלקה לקולנוע בבולדר הייתה צעירה ולמדו בה כ-25 סטודנטים במחזור של פארקר) והתעתד להיות מלחין פסקולים בשל אהבתו כילד למחזות זמר, אך בשל דרישת הוריו שילמד משהו רווחי כדי שימשיכו לעזור לו במימון לימודיו החליף את החוג הזה במהלך התואר ליפנית. במהלך לימודיו, פארקר וסטון יצרו מספר סרטוני אנימציה קצרים; "הרוח של חג המולד" ו"ישו נגד פרוסטי". סרטים אלו, אשר הציגו עלילות משעשעות באנימציה ירודה והיוו את הבסיס העתידי לסדרת האנימציה סאות' פארק.
ב-1993, בשל דחף להצליח ולעבור הלאה שנבע מפרידתו הטרגית מארוסתו הבוגדנית של פארקר, התחילו השניים את הפקת סרטם הראשון, "קניבל! המחזמר" המספר את סיפורו האמיתי של אלפרד פארקר, האיש הראשון אשר הורשע בארצות הברית באשמת קניבליזם, לצורך הפקת הסרט השניים גייסו 125,000 דולרים במימון המונים (בעיקר תרומות מגורמים מבוססים כלכלית) לאחר שהטריילר שיצרו גרם לרעש תקשורתי. בסרט סטודנטים זה השתתפו בני משפחתם וחבריהם של סטון ופארקר. השעות הרבות שפארקר השקיע בסרט באו על חשבון לימודיו ובשנתו האחרונה הוא הורחק מלימודיו עקב היעדרויות רבות. ב-1996 הסרט אף הופץ להקרנות מסחריות בקולורדו אך לא זכה להצלחה, הוא נמכר ברחבי האינטרנט בעלות של דולר בודד במטרה להחזיר את ההשקעה הפיננסית שהושקעה בו.
לאחר שנים שבהן עסק בעבודות מזדמנות וחי "על הספות אצל חברים בלוס אנג'לס", הוריו דחקו בו לוותר על חלומו להיות בתעשיית הבידור בהוליווד, ואמרו לו כי כשיגיע לגיל 28 יפסיקו לתמוך בו כלכלית, לדבריו הוא החל לשקול בגיל 27 לנצל את העובדה כי למד יפנית כדי להגר ליפן ולהפוך למורה לאנגלית שם.
הזינוק בקריירה
ב-1995 סרטי ההנפשה של סטון ופארקר נפלו לידו של בריאן גארדן, מנהל ברשת הטלוויזיה האמריקאית FOX. גארדן ביקש מהשניים להכין סרטון עבורו ככרטיס ברכה אלקטרוני לכבוד חג המולד. התוצאה: "הרוח של חג המולד: ישו נגד סנטה" - סרטון קצר בן חמש דקות אשר הציג את דמויות סאות' פארק הראשיות: סטן, קייל, קרטמן וקני - 4 ילדים מעיירה קטנה ומושלגת הצופים בקרב אימתנים בין ישו לסנטה קלאוס, כאשר הפרס הוא בעלות על חג המולד. הסרטון הפך לאי-מייל פופולרי בקרב תעשיית הבידור.
ב-1997 שכר ערוץ הטלוויזיה קומדי סנטרל את שירותי השניים על מנת ליצור סדרה המבוססת על הסרטון. השניים קיבלו תקציב של 300,000 דולר עבור יצירת פרק פיילוט, שיצירתו ביחד עם חבר מהתואר לקולנוע (אריק "באטרס" סטו), שלימים נהפך לבמאי האנימציה של הסדרה) ועוד 7 אנימטורים לקחה להם שלושה חודשים. כך יצרו את סאות' פארק - סדרת הנפשה סאטירית ובוטה על חייהם של ארבעת הילדים בעיירה מושלגת ומוכת גורל בהרי הקולורדו. במהרה הפכה סאות' פארק לתוכנית הדגל של הערוץ ולמוקד המשיכה העיקרי שלו כאשר היא מנפצת את שיאי המידרוג והפופולריות של שאר תוכניות הערוץ. כיום, עם 26 עונות, סאות' פארק היא אחת הסדרות הוותיקות ביותר בטלוויזיה האמריקאית.
פארקר וסטון לא הסתפקו ביצירת סאות' פארק ופנו ליצירת סרטים. בין סרטיהם ניתן למנות את אורגזמו - קומדיה על תעשיית הפורנו, הכדור מת מצחוק - על ספורט מוזר שהשניים המציאו, סאות' פארק: גדול יותר, ארוך יותר ולא מצונזר - סרט עלילתי באורך מלא על דמויות סאות' פארק ואת Team America: World Police - סרט סאטירה פוליטית המבוסס על בובות בהשראת סדרת הטלוויזיה הוותיקה כנפי הרעם.
בפברואר 2023 פרסם מגזין פורבס כי פארקר, יחד עם מאט סטון מדורגים במקום הרביעי ברשימת "אנשי הבידור המרוויחים ביותר" לשנת 2022.
חייו הפרטיים
פארקר היה מאורס במשך שנה לאישה בשם ליאן אדאמו שהייתה חברתו מאז ימי התיכון, לאחר שגילה כי החלה לבגוד בו עם בחור מלהקת הא-קפלה של האוניברסיטה הוא ביטל את האירוסין ונפרד ממנה בגיל 22, את דמותה הזנותית של ליאן קרטמן המציא על בסיס ארוסתו לשעבר. פארקר היה נשוי בין 2006 ל-2008 לאמה סוגיאמה. בין השנים 2014 ל-2019 היה נשוי לבוגי טילמון, מהם נולד לפארקר ילד אחד.
יהודית יחזקאלי
יהודית יחזקאלי היא עיתונאית ישראלית, כתבת "קול ישראל" ו"ידיעות אחרונות".
ביוגרפיה
יחזקאלי נולדה בחיפה. היא בעלת תואר ראשון בהוראה, מדע המדינה וחינוך. משמשת ככתבת "ידיעות אחרונות" משנת 1982, וכיום היא יו"ר ועד העיתונאים בעיתון. בנוסף, משנת 1989 היא משמשת ככתבת שטח ברשת ב' ובכאן ב, כיום בתפקיד כתבת באזור השפלה.
ב-2002 כתבה סדרת כתבות ובה עדויות חדשות על פרשת ילדי תימן, וזכתה על כך בפרס רוטרי לעיתונאות כתובה.
יחזקאלי שימשה בתפקיד יו"ר זמנית של אגודת העיתונאים תל אביב למשך כ-3 חודשים (מפברואר 2012 עד מחצית מאי 2012), עד בחירתו של יו"ר קבוע לאגודה, רותם אברוצקי.
חיים אישיים
נשואה ואם לשלושה בנים. מתגוררת כיום בגדרה.
בעבר שימשה כדוברת המועצה המקומית ביישוב.