cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קייט הדסון
קריירה
בשנת 2012 הצטרפה לעונה הרביעית של הסדרה האמריקאית המצליחה "Glee" של רשת Fox, בתפקיד קסנדרה ג'ולי, המורה לריקוד של רייצ'ל ברי. באותה שנה שיחקה במותחן הפוליטי "פונדמנטליסט בעל כורחו" שביימה מירה נאיר על בסיס ספרו של הסופר הפקיסטני מחסן חאמד.
בשנת 2015 שיחקה בסרט "רוק בקסבה באפגניסטן" בבימויו של בארי לוינסון. הדסון גילמה בסרט את מרסי, זונה בעלת לב זהב שמתיידדת עם שחקן עבר (ביל מארי). למרות תקציב של 15 מיליון דולר, הסרט הרוויח רק 3 מיליון דולר בקופות ברחבי צפון אמריקה.
בשנת 2017 שיחקה הדסון בדרמת המשפטית "מרשל"; הדסון גילמה את אלינור סטרובינג אשר מאשימה את הנהג השחור שלה באונס. הוא זכה לביקורות חיוביות ממבקרים אך מצא קהל מצומצם בבתי הקולנוע. בשנת 2019 לוהקה לסרט "Mona Lisa and the Blood Moon"; סרט הרפתקאות-פנטזיה שכתבה וביימה אנה לילי אמירפור. בכורת הסרט הייתה ב-5 בספטמבר 2021 בפסטיבל הסרטים של ונציה.
בשנת 2021, הדסון כיכבה בתור קאזו "זו" גמבל בסרט הדרמה המוזיקלי "מיוזיק" שכתבה וביימה סיה. היא קיבלה את המועמדות השנייה לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר על עבודתה בסרט. היא גם תככב לצד מייקל שאנון בסרט "Shriver" בבימויו של מייקל מארן.
חיים אישיים
ב-31 בדצמבר 2000 היא נישאה לסולן להקת הבלאק קרואוז, כריס רובינסון בטקס שנערך באספן, קולורדו. בנם של בני הזוג, ריידר ראסל רובינסון, נולד בינואר 2004. ב-14 באוגוסט 2006, היחצן של הדסון הודיע ​​שהדסון ורובינסון נפרדו. ב-18 בנובמבר 2006, הגיש רובינסון מסמכי גירושין, והגירושין הסתיימו ב-22 באוקטובר 2007, כאשר להדסון הוענקה משמורת משותפת.
בתחילת שנת 2010, הדסון החלה לצאת עם מת'יו בלאמי סולן הלהקה האנגלית מיוז. הדסון ובלאמי התארסו באפריל 2011, ובנם, בינגהאם הון בלאמי, נולד ביולי 2011. ב-9 בדצמבר 2014 הודיעו בני הזוג כי הם ביטלו את אירוסיהם. על פי הדיווחים, הדסון ובלאמי נמצאים ביחסים טובים אחד עם השני והורים שותפים לבנם.
בדצמבר 2016 החלה הדסון לצאת עם דני פוג'יקאווה, מוזיקאי, שחקן ובעלים-שותף של חברת תקליטים. היא הכירה אותו לראשונה כשהייתה בת 23, דרך חברותיה הטובות ביותר, שרה פוסטר וארין פוסטר, שהן אחיותיו החורגות. ב-2 באוקטובר 2018, היא הודיעה על הולדת בתם הראשונה של בני הזוג, רני רוז הדסון פוג'יקאווה, באמצעות חשבון האינסטגרם שלה. היא נקראת על שם אביו של דני, רון פוג'יקאווה. ב-13 בספטמבר 2021, הם הודיעו על אירוסיהם.
בתחילת 2006, הדסון תבעה את הגרסה הבריטית של הצהובון נשיונל אינקוויירר, לאחר שדיווחו שיש לה הפרעת אכילה, ותיארו אותה כ"רזה עד כאב". בתגובה לכך אמרה הדסון כי הצהרות הצהובון הן "שקר גס" והיא מודאגת מההשפעה שיכולה להיות לדיווח הכוזב על נשים צעירות שמושפעות ממנה. העיתון התנצל ופיצה אותה.
רומני (סיני)
מלחמת העולם הראשונה
לאחר ההתקפה העות'מאנית על תעלת סואץ שנערכה בסוף ינואר 1916 ונסתיימה בתבוסת הטורקים, הקימו הבריטים במצרים את חיל המשלוח המצרי, בפיקודו של ארצ'יבלד מאריי. כמו כן, החליטה המפקדה הבריטית במצרים לקדם את קו ההגנה הבריטי אל תוככי סיני. האנגלים סללו צינור מים ומסילת ברזל מקנטרה אל רומני ושם הקימו קו הגנה שנפרש מצפון לדרום וחסם את הנתיב הצפוני המחבר בין ארץ ישראל ובין מצרים. עקב מחסור במקורות מים לאורך הנתיב הדרומי בסיני סבר מאריי כי ההתקפה העות'מאנית הבאה חייבת להיות דרך הנתיב הצפוני. על נתיב זה נבחרה רומני כיוון שהייתה מעבר לטווח בו יכלה לירות הארטילריה הטורקית-גרמנית על תעלת סואץ.
קצהו הצפוני של קו ההגנה הבריטי היה במחמדיה הנמצאת בקצה המערבי של ימת ברדוויל. הקו המשיך דרומה דרך רומני ופנה דרום מערבה עד ביר א-נוס המרוחקת כ-6 קילומטרים מרומני. באמצע יולי 1916 הגיעו הטורקים לנוה המדבר הגדול קטיה, הנמצא כ-7 קילומטרים ממזרח לרומני, ויצרו אף הם קו עמדות שהגיע לימת ברדוויל בצפון ולביר וסט בדרום.
קרב רומני
על הכוח העות'מאני, שמנה כ-10,000 חיילים, פיקד פרידריך קרס פון קרסנשטיין. על הכוח הבריטי, שמנה כ-18,000 חיילים, פיקד גנרל לורנס.
מלחמות ישראל - מצרים
ביוני 1967, במלחמת ששת הימים, בדרכו לכיבוש קנטרה, הגיע לרומני הכוח שכונה "כוח גרנית", בפיקוד ישראל גרנית, שכלל גם את חטיבת הצנחנים. מפקד חטיבת הצנחנים, רפאל איתן, נפצע קשה בראשו בעת כיבוש האזור.
ביולי 1967 נערך בים שמצפון לרומני קרב רומני בו הצליח חיל הים הישראלי לטבע שתי ספינות טורפדו של חיל הים המצרי. עוד לפני תחילת מלחמת ההתשה וגם במהלכה נהגו המצרים להחדיר חוליות קומנדו לאזור רומני דרך הים ואלו מיקשו צירים והניחו מארבים לכוחות צה"ל.
ב-6 באוקטובר 1973, עם תחילת מלחמת יום הכיפורים, הופצצו בסיסי צה"ל בבלוזה (השוכנת כשמונה קילומטרים ממערב לרומני) ורומני על ידי חיל האוויר המצרי. למחרת תקפו יחידות קומנדו מצריות סמוך לרומני טור שריון (על מובילי טנקים) של חטיבה 217, שנע על ציר אל עריש-רומני במגמת תגבור כוחות צה"ל בחזית הדרום. בקרב שהתפתח בו לקחו חלק אנשי השריון וכוח של סיירת שקד שליווה את הטור נהרגו 10 חיילי צה"ל ו-70 אנשי קומנדו מצרים.
בנייה בלתי חוקית בישראל
בעוד שהמושג "בנייה בלתי חוקית" מתייחס לכל מבנה, חלק ממבנה או תוספת למבנה שנבנו שלא בהתאם להיתר בנייה, הד תקשורתי וציבורי מקבלת לרוב בנייה לא חוקית בעלת הקשרים פוליטיים. רובו של ערך זה מתייחס להיקפים של בנייה בלתי חוקית, אולם גם סגירת מרפסת שלא בהתאם להיתר בנייה, היא בנייה בלתי חוקית.
על היקף התופעה בישראל אין נתונים מהימנים. הגורם האחרון שפרסם הערכה רשמית הוא מבקר המדינה, בשנת 2008. הערכת זו נוגעת לשטחים הפתוחים בלבד, ולא לתחומי הרשויות המקומיות והאזוריות, ולפיה ב-2008 היו כ-100 אלף מבנים לא חוקיים - כ-64,000 במחוז הדרום, 20,000 במחוז המרכז, 10,000 במחוז חיפה, והשאר ביתר המחוזות. ההערכה של רשות מינהל מקרקעי ישראל ומשרד הפנים היא שבתוך תחומי היישובים יש כ-800 אלף עבירות בנייה מסוגים שונים - אולם לא ברור על מה מבוסס אומדן זה.
ההיקף הרחב של תופעת הבניה הבלתי-חוקית במגזר הערבי והבדואי נובע, בין היתר, מכך שהאוכלוסייה הערבית גדלה בחמישים השנים הראשונות למדינה פי שישה לערך, בעוד השטח המאפשר בניה למגורים נשאר בעיקרו כמעט ללא שינוי, מהיעדרן של תוכניות מתאר ותוכניות אב ליישובים הערביים, וחוסר ייצוג אפקטיבי של נציגים מן המגזרים הללו בוועדות התכנון והבנייה.
בירושלים
לירושלים אין תוכנית מתאר מקומית מעודכנת. תוכנית מתאר מקומית 2000 שנועדה להחליף את תוכנית המתאר המקומית מס' 62 לירושלים, שהוכנה במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20, לא הופקדה, מסיבות שונות, והיא חסרת תוקף חוקי מחייב. פרק הזמן הארוך שעבר מאז הצגת תוכנית 62 והשינויים רחבי ההיקף שעברו על ירושלים הפכו את התוכנית ללא רלוונטית. השינוי המהותי ביותר - סיפוח מזרח ירושלים אל העיר המערבית בשנת 1967, הביא לכך שחלקים גדולים מאוד של העיר שצורפו אליה או נבנו בה אחרי 1967, כלל לא נכללו בתוכנית המתאר מספר 62.
עקב כך במזרח ירושלים קיימת בנייה בלתי חוקית רבה. משרד מבקר המדינה מצא כי במזרח העיר אושרו כ-20% מסך יחידות הדיור שאושרו בכלל העיר בשנים 2010–2014. לאור העובדה שהשכונות הערביות מאכלסות קרוב ל-40% מאוכלוסיית העיר, מספרים אלה מצביעים על פערים גדולים בין השכונות הערביות לשכונות היהודיות. בנוסף נמצאו חריגות בנייה במיזמי יוקרה.
הגליל
רק בגליל ישנן כ-2,500 התחלות בנייה ערביות בשנה. כאשר כ-2,000-1,800 בתים מוקמים ללא רישיונות בנייה, ומהם כ-750 יחידות על קרקעות מדינה של קק"ל או בעלים אחרים מהמגזר היהודי. בעתירה שהגישה התנועה לבית המשפט בחיפה נטען כי הוועדה המקומית של משגב לא מונעת בנייה של טירת ענק על קרקע השייכת למדינה. "היא הוקמה תוך צפצוף על החוק, צריך להרוס את המבנה"
בניה בלתי חוקית במגזר הדרוזי
במגזר הדרוזי יש אלפי יחידות שנבנו ללא היתר. כך למשל בעיר הכרמל כ־4,100 מבנים בלתי חוקיים. (כ־70% מסך הבתים במקום), בחורפיש מאות מבנים בלתי חוקיים, במראר כמה מאות בתים כאלה ובישובים נוספים עוד כמה עשרות בתים כאלה.
יהודה ושומרון
בשטח C, האזורים הנמצאים בשליטה אזרחית ישראלית וכוללים כ-230,000 פלסטינים וכ-450,000 יהודים, נכון ל-2022 הבנייה הבלתי חוקית הפלסטינית בשטחי C מעבר לתחומי היישובים הפלסטיניים מתפרסת על שטח של 95,200 דונמים. בשטח זה נבנו 72,274 אלף מבנים בלתי חוקיים. הבניה ברובה אינה צפופה וכך כל מבנה נמצא על כ־1.3 דונם בממוצע. כל זאת בהיעדר תוכניות מתאר מסודרות, באופן לא חוקי, מבלי פיקוח של רשויות תכנוניות ובלי בדיקה של עמידה בתקני בנייה. ישנם ארגוני שמאל וזכויות אדם כגון הוועד הישראלי נגד הריסת בתים, המתנגדים להריסת בתי פלסטינים, בטענה שהעיקרון המנחה את המדינה הוא אתנוצנטרי לאומני ובמקביל ישנם ארגוני ימין שמתנגדים להריסת בתי מתנחלים (יהודים) בטענה כי מדובר ביישוב של יהודים בשטחים עוינים או שטחים שלא מאוכלסים על ידי יהודים ומדובר "בהפרחת השממה".
נכון לשנת 2022 קיימים ביהודה ושומרון 135 מאחזים לא מורשים, שבנייתם נעשתה ללא שהתקבלה החלטת ממשלה ספציפית בעניין הקמתם או בניגוד להחלטות עקרוניות של הממשלה שלא להקים מאחזים חדשים. במקרים אחדים, כגון עמונה, הרסה ממשלת ישראל, בהוראת בית המשפט, בתי ישראלים שנבנו על קרקע פרטית פלסטינית. באדמות מדינה במקרים רבים הבניה נעשתה בתמיכה עקיפה של ממשלת ישראל, על פי השופט אדמונד לוי תמיכה זו היא הכרה בפועל בחוקיות העקרונית של הבנייה.
פיצול דירות
על מנת למקסם רווחים מפצלים בעלי דירות את דירתם למספר יחידות דירות קטנות. פעולה זו אינה חוקית ללא רישוי מתאים ונחשבת אף היא כבנייה לא חוקית. תופעה זו קיימת במיוחד בערים מרכזיות (דוגמת תל אביב) בהן הביקוש גובר על ההיצע ומחירי השכירות גבוהים.
הגופים האחראים לטיפול בבעיית הבנייה בלתי חוקית
הגורמים העיקריים האחראים לטיפול בבעיית הבנייה הבלתי חוקית בישראל הם הוועדות המקומיות והמחוזיות לתכנון ובנייה שבאחריות הרשויות המקומיות, היחידה הארצית לפיקוח על הבנייה במשרד הפנים, אגף הפיקוח במינהל מקרקעי ישראל ומשרד הביטחון בתחומי יהודה ושומרון ומנהלת תיאום ופיקוח אכיפה (מתפ"א) אשר במשטרת ישראל.
היחידה הארצית לפיקוח על הבנייה במשרד הפנים
היחידה הארצית לפיקוח על הבניה פועלת בכל אחד מהמחוזות של משרד הפנים לאכיפת חוקי התכנון והבניה.
תפקידיה העיקריים של היחידה הארצית לפיקוח על הבנייה הם: הועברה למשרד האוצר ב-2015 כשמשה כחלון נכנס לתפקידו.
אישור למפרע של בנייה בלתי חוקית
על אישור בדיעבד של בנייה בלתי חוקית כתב השופט עוזי פוגלמן: "אישורה בדיעבד מכרסם בכושר ההרתעה של רשויות האכיפה ובאמון הציבור במוסדות השלטון. הוא עלול לעודד עבריינות בנייה ועלול להשתמע ממנו מסר של "יצא החוטא נשכר". קשה להפריז במשקלו של אינטרס השמירה על שלטון החוק בנסיבות מעין אלו. להשקפתי, במצב דברים זה, החלטה לדחות את התוכנית מטעם זה בלבד, אם הייתה מתקבלת, הייתה מצויה בגדרי מתחם הסבירות". עם זאת, עמדת בית המשפט היא שיש מקום לשקול שיקולים נוספים בנוסף להגנה על שלטון החוק.
השופטת מרים נאור הציעה: "לטעמי, כדאי במקרים רבים כשנשקלת השאלה האם 'להכשיר' בניה בלתי חוקית שחברי מוסד התכנון יציגו לעצמם תחילה את השאלה – בהנחה שאין בניה בלתי חוקית שהכשרתה מתבקשת, האם, מבחינה תכנונית היה מקום לאשר את התוכנית אם לאו. בחינה זו רואה כביכול את השטח 'כאילו' לא קיימת בו כל בניה בלתי חוקית. על בחינה זו אמונים חברי מוסדות התכנון. אם התשובה היא בשלילה, דהיינו שאין התוכנית ראויה, תהא הנטייה שלא להכשיר את הבניה הבלתי חוקית ולא לאשר את התוכנית".
לאיוש בורשודי
לאיוש בורשודי (במקור עד 1909 קליין, בהונגרית: Borsodi Lajos; וליקי בצ'קרק, 8 במאי 1883 – יאבוקה, 1941) היה משורר, עורך, סופר יהודי-הונגרי, יליד וויבודינה, עורך דין בהכשרתו.
ביוגרפיה
לאיוש בורשודי נולד במשפחה יהודית בחבל באנאט - וויבודינה בדרום ממלכת הונגריה (כיום חלק מצפון סרביה) שבמסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית. הוא סיים את לימודיו בתיכון בעיר הולדתו, קיבל תואר במשפטים, תעודת עורך דין בבודפשט ודוקטורט במשפטים באוניברסיטת קלוז'. בורשודי היה אחד מנציגיה הבולטים של הספרות ההונגרית ביוגוסלביה, בנוסף למחקרים על הספרות ההונגרית והסרבו-קרואטית, הוא פרסם מחזה וסיפוריו הקצרים. קובץ שירי-הפרוזה שלו, "חלון ראווה" (וליקי בצ'קרק, 1921), ביטא את אווירת הקיפאון הכפרי. הוא התגורר בטימישוארה בשנות ה-30 של המאה ה-20, היה היועץ המשפטי של הסניף בבאנאט של "המפלגה ההונגרית הלאומית" (OMP) וערך את כתב העת ההיתולי "אישטוק המשוגע". שם פורסם קובץ שירה נוסף שלו, "פרחי בר". בהמשך הוא חזר ליוגוסלביה, שם פרסם בכתב העת "קלנדיה" (כתב עת ספרותי וביקורתי של המיעוט ההונגרי ביוגוסלביה) ובשנים 1937–1938 את הרומן שלו "בני צ'אבה" (Csabayék) יצירה המתארת את החיים בעיירה.
יעקב פינס
יעקב פּינְס (Pins; 17 בינואר 1917 – 4 בדצמבר 2005) היה צייר ואמן חיתוך עץ ישראלי יליד גרמניה. נוסף לאמנותו היה פינס אספן נלהב של אמנות יפנית. על יצירתו זכה בפרס ירושלים לאמנות בשנת 1962.
ביוגרפיה
ב-1936, לאחר עליית הנאצים לשלטון, עלה לארץ ישראל בגפו. הוריו, שלא הצליחו לקבל אישורי הגירה, נשלחו לגטו ריגה ונספו שם. בארץ ישראל הצטרף פינס ל"שיבולת", קבוצת חלוצים יוצאי גרמניה שפעלה בין השנים 1941-1938. בשנת 1939 חלה בפוליו. לאחר פירוק הקבוצה התגורר פינס בשדה ורבורג.
בשנת 1941 החל ללמוד בבית הספר הפרטי של יעקב שטיינהרט בירושלים בעזרת מלגה שקיבל מן המחלקה הגרמנית של הסוכנות היהודית. בירושלים התקרב פינס אל קבוצה של אמנים יוצאי גרמניה, שהיוו את המרכז האמנותי באותה עת בירושלים.
ב-1945 החל להתעניין באמנות יפנית ובמיוחד בהדפסים יפניים ואף החל לאסוף הדפסים אלו. במהלך שנות החמישים הלכה והתחזקה השפעת אמנות זו על יצירתו. הדבר התבטא בשילוב צבע בהדפסיו, תוך שימוש בלוחות נפרדים לכל צבע וצבע, בתמצות של המוטיב המרכזי, בשימוש בחללים ריקים בקומפוזיציה ולעיתים ביצירת קומפוזיציות נועזות בפורמטים בלתי שגרתיים. במהלך שנות החמישים זכה פינס להצלחה בינלאומית. תערוכה מיצירותיו הוצגה בשנת 1954 בסמית'סוניאן שבארצות הברית והדפסיו נרכשו לאוספי מוזיאונים גדולים כגון המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק והמוזיאון הבריטי. בתחילת שנות החמישים לימד במכון אבני ובשנת 1956 החל ללמד ב"בצלאל החדש" בירושלים, שם לימד  רישום והדפס עד 1977.
מרבית הדפסיו של פינס נוצרו במספר מצומצם יחסית של העתקים, מרביתם על נייר יפני. בראיון משנת 1971 הסביר פינס כי המהדורות הקטנות של הדפסיו נבעו ממחסור בנייר יפני ומהעובדה כי הוא הדפיס את העותקים בהדפסה ידנית (בדרך כלל באמצעות כף עץ) ולא במכבש דפוס. בשנת 1979 הוא עשה הדפס "תרנגול לבן".
בנוסף להדפסיו יצר איורים לספרו של היינריך פון קלייסט - "מיכאל קולהאס" (1953) ולספרו של עמוס עוז "עד מוות" (1971). החל מסוף שנות השבעים הרבה ליצור ציורים בצבעי שמן, המאופיינים בשימוש במשטחי צבע גדולים.
בשנת 1999 היה פינס אחד משני האמנים החיים היחידים שיצירותיהם נכללו בתערוכה הגדולה The Apocalypse and the shape of things to come שנערכה על ידי המוזיאון הבריטי בלונדון לרגל שנת המילניום הממשמשת ובאה; תערוכה אשר סקרה את ייצוג נושא האפוקליפסה באמנות מימי הביניים ועד ימינו. בתערוכה הוצגו חיתוך העץ "מחול המוות" (1945) ושני חיתוכי עץ מסדרת "האפוקליפסה" (1946) שיצר פינס על רקע סיום מלחמת העולם השנייה ושואת יהודי אירופה.
פינס נפטר בשנת 2005 בירושלים ונקבר במעלה החמישה. בעיר הולדתו הקסטר שבגרמניה הוקם מוזיאון לזכרו, אליו הועבר עיזבונו האמנותי. לוחות ההדפס של פינס שמורים בסדנת ההדפס ירושלים. את אוסף האמנות המרשים של מזרח אסיה, בדגש על אמנות יפנית של המאות השבע-עשרה והשמונה-עשרה, כמו גם את ספרייתו העשירה בנושא זה, תרם פינס למוזיאון ישראל. המוזיאון מחלק מדי שנתיים לזכרו את פרס יעקב פינס לאמן הדפס ישראלי לאמן הממשיך את מורשתו.
התפלגות וייבול
בתורת ההסתברות ובסטטיסטיקה, התפלגות וייבול היא התפלגות הסתברות רציפה. היא קרויה על שם המתמטיקאי השוודי וולודי וייבול, שתיאר אותה בפירוט בשנת 1951, על אף שהיא זוהתה לראשונה על ידי פרוג'קט (1927) ויושמה לראשונה על ידי רוזין ורמלר (1933) לתיאור התפלגות גודל חלקיקים.
הגדרה
פונקציית צפיפות ההסתברות של משתנה מקרי וייבול היא: כאשר k > 0 הוא פרמטר הצורה ו-λ > 0 הוא פרמטר הפיזור של ההתפלגות. הפונקציה המצטברת המשלימה של ההתפלגות היא פונקציה מעריכית מתוחה. התפלגות וייבול קשורה למספר התפלגויות הסתברות אחרות; בפרט, זה אינטרפולציה בין ההתפלגות מעריכית (k = 1) והתפלגות ריילי (k = 2 ו-).
הפרמטר x הוא "זמן הכישלון", התפלגות וייבול נותנת התפלגות שפונקציית הסיכון שלה הוא יחסי לכוחו של הזמן. פרמטר הצורה, k, ששוה לכוח ועוד 1, יכול להתפרש ישירות כדלקמן: בתחום הנדסת חומרים, פרמטר הצורה k של התפלגות נקודות החוזק ידוע כמודולוס וייבול.
פונקציית צפיפות
הצורה של פונקציית הצפיפות של התפלגות וייבול משתנה באופן דרסטי עם הערך של k. כש-k גדול מאפס וקטן מאחד פונקציית הצפיפות נוטה ל- ∞. כש-x שואף לאפס מלמעלה ויורד בקפדנות. עבור k="1," 1>, פונקציית הצפיפות שואפת ל-∞ כש-x שואף ל-0 מלמעלה ויורד בקפדנות. כש- k = 1 פונקציית הצפיפות שואף ל-1 / λ כש-x שואף לאפס מלמעלה ויורד בקפדנות. כש- k > 1 פונקציית הצפיפות שואף ל-0 כש-x שואף ל-0 מלמעלה מגביר עד הקצב שלו ויורד אחריו. </k>מעניין לציין שלפונקציית הצפיפות יש שיפוע שלילי אינסופי ב- x = 0 אם k גדול מ-0 וקטן מ-1<k <1, שיפוע חיובי אינסופי ב- x="0" אם 1 k <2 וnull מדרון <ב->. יש לו שיפוע חיובי אינסופי ב-x = 0 אם k > 2. ל-k = 2 השיפוע חיובי וסופי ב-x = 0. כש-K הולך לאינסוף, התפלגות וייבול מתכנסת לפונקציית דלתא של דיראק המרוכזת ב-x = λ. יתר על כן, צידוד ומקדם השינוי תלויים רק בפרמטר הצורה.</k>
פונקציית התפלגות
הפונקציה המצטברת עבור התפלגות וייבול היא: ל-x ≥ 0, ו-F(x; k; λ) = 0 בשביל x < 0.
פונקציית חמישון (התפלגות הפוכה מצטבר) להתפלגות וייבול היא: ל-0 ≤ p < 1.
פונקציית הסיכון, h, ניתנת על ידי:
מומנטים
פונקציית הייצור של המומנטים של הלוגריתם של משתנה המקרי של התפלגות וייבול ניתנת על ידי: שבו Γ הוא פונקציית גמא. כמו כן, הפונקציה האופיינית של log X ניתנת על ידי: בפרט, הרגע הפרטי ה-nי של X ניתן על ידי: התוחלת והשונות של המשתנה המקרי וייבול יכולים לבוא לידי ביטוי כ: וכ- הצידוד ניתן על ידי: שבו הממוצע מסומן על ידי μ וסטיית התקן מסומנת על ידי σ.
הגבנוניות העודפת ניתנת על ידי: שבו . את הגבנוניות העודפת ניתן גם לבטא כ:
פונקציית ייצור מומנט
מגוון רחב של ביטויים זמינים עבור פונקציית מניבות מומנט של X עצמו. כטור חזקות, מאחר שרגעים פרטיים כבר ידועים, ישנו אחד שמקיים: לחלופין, אפשר לנסות להתמודד ישירות עם אינטגרל: אם מניחים שהפרמטר k הוא מספר רציונלי, הביע את k = p/q שבו p ו q הם מספרים שלמים, ולאחר מכן אינטגרל זה ניתן להעריך באופן אנליטי. עם נחליף את t ב- (t-), נמצא ש: כש-G הוא ה-Meijer G-function.
פונקציה אופיינית התקבלה גם על ידי מורלדהרן (2007). הפונקציה האופיינית והפונקציה היוצרת מומנטים של התפלגות וייבול עם 3 פרמטרים גם כן נגזרה כבר על ידי מורלדהרן וסוארס (2014) על ידי גישה ישירה.
פרטי האנטרופיה
פרטי האנטרופיה ניתנים על ידי: כש-\gamma הוא קבוע אוילר-מסקרוני.
סבירות מרבית
הנראות המקסימלית של הפרמטר \lambda בהינתן k הוא: הנראות המקסימלית של הפרמטר k הוא: זאת היא פונקציה סמויה, ולכן יש בדרך כלל לפתור את המשוואה עבור k כמספר שלם.
כש- כש-N הם הדגימות הכי גדולות מבסיס נתונים הגדול מ- N דגימות, הנראות המקסימלית של הפרמטר \lambda בהינתן הפרמטר k הוא: כמו כן, בהינתן אותם תנאים הנראות המקסימלית של הפרמטר k הוא: שוב, זאת היא פונקציה סמויה, ולכן יש לפתור אותה עבור k כמספר שלם.
תרשים וייבול
ההתאמה של הנתונים להתפלגות וייבול ניתן להעריך מבחינה ויזואלית באמצעות תרשים וייבול. תרשים וייבול הוא תרשים של כפונקציית התפלגות מצטברת אמפירית \hat F(x) של נתונים על תרשים מסוג Q-Q. הצירים הם  מול \ln(x). הסיבה לשינוי זה של משתנים היא שפונקציית ההתפלגות המצטברת יכולה להיות ליניארית: אשר ניתן לראות להיות בצורה סטנדרטית של קו ישר. לכן אם הנתונים הגיעו מהתפלגות וייבול אז יופיע קו ישר על תרשים הווייבול.
ישנן גישות שונות להשגת פונקציית ההתפלגות האמפירית מהנתונים: שיטה אחת היא להשיג תיאום אנכי לכל נקודה באמצעות כאשר i היא בדרגה של נקודת נתונים ו-n הוא המספר של נקודת הנתונים.
גם רגרסיה ליניארית יכולה לשמש כדי להעריך את טיב ההתאמה ולהעריך את הפרמטרים של התפלגות וייבול. השיפוע משפיע ישירות על פרמטר הצורה k וניתן להסיק גם את קנה המידה של הפרמטר \lambda.
התפלגות וייבול משמשת ב:
התפלגויות קשורות
ל-  ו- f(x; k, λ, θ) = 0 ל- x < θ, כאשר k >0 הוא פרמטר הצורה, \lambda >0 הוא פרמטר הפיזור ו- \theta הוא פרמטר המיקום. כאשר θ=0, דבר זה מפחית את ההתפלגות לשני פרמטרים. הוא ההתפלגות מעריכית סטנדרטית בעוצמה 1. כאשר:
פטישן כד-חרטום
פַּטִּישָׁן כַּד-חַרְטֹם (שם מדעי: Sphyrna lewini) המוכר גם בשם העממי כריש פטיש הוא כריש מרשים המופיע בגופי מים מלוחים באזורים טרופיים בכדור הארץ. זהו המין הנפוץ והמוכר ביותר בסוג פטישן, הכולל שמונה או תשעה מינים.
תפוצה ובית גידול
בית הגידול האופייני של מין זה הוא מים פלאגיים. ("פלאגי" פירושו "מים פתוחים", גוף המים עצמו בניגוד לקרקעית הים או לשונית) בקרבת חופים. הוא מופיע במדף היבשת לאורך חופי היבשות ואיים מבודדים כאחד. קיום אזור קרוב של מים עמוקים הוא תנאי להימצאו.
כריש זה יכול לשחר בעומקים של עד 500 מטרים, אך רוב התצפיות שלו הן בעומק של כ-25 מטרים. לרוב, במהלך היום נמצאים הפרטים סמוך לחופים, ובמהלך הלילה הם מתרחקים ממנו. הפרטים הבוגרים מופיעים כיחידים, זאת לעומת פרטים צעירים שמעדיפים לשחר בלהקות גדולות.
כריש זה מצוי באוקיינוסים וימים בעלי מים חמים באופן יחסי, באזורים טרופיים. תפוצתו העולמית היא בין קווי הרוחב 46° בצפון ו-36° בדרום. מין זה מצוי למדי במפרץ אילת ומופיע באופן נדיר ביותר בחופי הים התיכון.
מאפיינים והתנהגות
אורכו של בוגר ממין זה מגיע עד, אם כי בחופי ישראל נתפסו עד כה פרטים קטנים יותר שאורכם עד 2.5 מטרים. צבעם הכללי אפור. לראש צורת פטיש, ובקצותיו נמצאות עיניים. משקלם המקסימלי 150 קילוגרם.
על אף שנרשמו בעבר התקפות של כרישים כאלה על בני אדם, אין הוא נחשב מהכרישים המסוכנים לאדם. התנהגות, תוקפנית נצפית בעיקר כלפי שחיינים בעוד הוא נמנע ממגע עם צוללים.
אטימולוגיה
מקור שם הסוג הוא בהטייה של שם כלי העבודה פטיש, על שום צורת ראשו של הכריש, המזכירה את צורת כלי העבודה. כך גם שם הסוג הלטיני, Sphyrna, שפירושו פטיש. שם המין- 'כד חרטום' מעיד על העגלגלות היחסית של הראש, בהשוואה למינים אחרים בסוג. השם העברי העממי, 'כריש פטיש' מהווה לשון נופל על לשון. שם זה משמש גם בהשאלה כמחמאה לדבר או אדם מסוים, לאחר התפעלות ממנו, לרוב בהקשר חיובי לאחר התנהגות כוחנית.
שמותיו העממיים באנגלית הם רבים, לדוגמה "Kidney-headed" - שפירושו "בעל הראש דמוי כליה"; ו-"Southern hammerhead" שפירושו "בעל ראש הפטיש הדרומי". שמות עממיים רבים מצביעים על רלוונטיות רבה של המין עבור האדם, וייצוגו בתרבות.
ייצוגים בתרבות
צלליתו הייחודית של כריש זה, האסוציאציה החזקה בין כל כריש לבין טריפה ו'רוע' כביכול, ושמו המתחרז הביאו את דמותו של מין זה לאזכורים בתרבות. לדוגמה, מחזה של פיליפ רדלי קרוי "כריש פטיש". בסדרת האנימציה "בת הים הקטנה", קיימת דמות של כריש פטיש בשם דדלוק.
טקסונומיה
מין מרשים זה מוכר למדע החל מראשית המאה ה-18, ונרשם בעבר תחת שמות מדעיים שונים, כדוגמת Zygaena lewini, Cestracion leeuwenii, Zygaena erythraea Sphyrna diplana. ריבוי השמות מוסבר על ידי המראה המיוחד של המין ותפוצתו הרחבה, שגרמו למדענים במקומות שונים בעולם לרשום אותם כמין חדש.
על פי מחקרים גנטיים עדכניים, מין זה ראוי לפיצול לשני מינים, שאין ביניהם הבדל מורפולוגי חיצוני אלא גנטי בלבד. כמו כן נטען ששני מינים נוספים בסוג פטישן הקרובים למין זה התגלו בחופי דרום קרוליינה שבארצות הברית ביוני 2006. תצפיות אלו נמצאות תחת בדיקה.
Nox Aurea
Nox Aurea (מבוטא "נוקס אוריאה", בלטינית: "לילה מוזהב" או "זהב לילי") הייתה להקת דום-דת' מטאל מלודי/גותי משוודיה.
מוזיקה
הלהקה דומה במקצת במוזיקה שלה ל-Draconian (גם היא להקת מטאל גותי שוודית) אך איטית יותר, ללא קטעים מהירים ומשלבת יותר ליווי של קלידים וחליל ברקע. את השירה מוביל סולן השר בגרואלינג כשלצידו זמרת נשית השרה שירה מלודית.
נושאי השירים עוסקים בגנוסטיקה, לוציפר, כאוס, מוות וצער.
הפילוסופיה של הלהקה שעומדת מאחורי שיריה היא:
היסטוריה
הלהקה הוקמה על ידי פטר לאושטסן וגרים וינדקאל ב-2005, אך רק ב-2007 נוספו לה רוב המוזיקאים החברים בהרכב עד היום בהם פטריק קולברג, אליס פרסל ויואקים אנטונסון. ב-2009 הוציאה את אלבומה המלא הראשון, Via Gnosis, העוסק בגנוסטיקה ומתאר את הסבל של אדם וכיצד הוא מתאבד ונשמתו נגאלת על ידי לוציפר. האלבום הארוך (כ-71 דקות) זכה להצלחה בקרב המעריצים ולביקורות טובות. בעקבותיו חתמה הלהקה על חוזה עם נאפלם רקורדס, חברת תקליטים אירופאית גדולה המתמחה במטאל. ב-2010 הוציאה את אלבומה השני Ascending in Triumph. ב-2011 הקפיאה את פעילותה.
טימפני
טימפני (אנגלית: Timpani; בעברית: תונפן או תוף דוּד), הוא תוף גדול בקוטר של כמטר הניתן לכוונון מיידי באמצעות רגלית או ידית, כך שניתן להפיק ממנו מספר צלילים ומנעדו מגיע לכדי אוקטבה עד אוקטבה וחצי. ההקשה על הטימפני נעשית באמצעות מקלות קשיחים אשר קצם דמוי כדור. התוף משמיע צליל יחסית עמום ולכן משמש רקע טוב לתזמורות כלי נשיפה. הטימפני משמש גם ככלי הקשה בתזמורות סימפוניות. הטימפניסט, נגן הטימפני, נותן את ה"טון" של כל ההרכב המוזיקלי.
בתזמורת של המאה השבע־עשרה עד המאה התשע־עשרה, הטימפני היה כלי ההקשה העיקרי בתזמורת ובמקרים מסוימים אף היחיד. במוזיקה המודרנית פחת שימושו של הטימפני בתזמורת כלי נשיפה.
בתזמורת סימפונית מקובל שיש 2–5 טימפני.
עמוד המלך זיגמונט
עמוד המלך זיגמונט (בפולנית: Kolumna Zygmunta) הוא עמוד הממוקם בכיכר הטירה בעיר העתיקה של ורשה שבפולין והוא אחד מציוני הדרך המפורסמים ביותר של ורשה. העמוד, שהוקם במקור בשנת 1644, מנציח את המלך זיגמונט השלישי ואזה שהעביר בשנת 1596 את עיר הבירה של פולין מקרקוב לוורשה.
על העמוד הקורינתי (שהיה אמור להיות עשוי משיש אדום), שגובהו הוא 8.5 מטר, נמצא פסל בגובה 2.75 מטרים של זיגמונט. גובהו של העמוד של זיגמונט כולל הבסיס הוא 22 מטרים, והוא מעוטר בארבעה נשרים. המלך לבוש בשריון ונושא צלב ביד אחת ומחזיק חרב בשנייה.
העמודים
העמוד הראשון נבנה בשנת 1644 והוחלף בשנת 1887. העמוד השני הופל ונהרס במלחמת העולם השנייה ב-1944. העמוד השלישי, שהוצב ב-1949, ניצב כיום מספר מטרים מהמקום בו ניצב העמוד השני (בעוד העמודים המקוריים מוצגים בטירה המלכותית).
זאק רנדולף
זאכרי מקנלי "זאק" רנדולף (אנגלית: Zachary McKenley "Zach" Randolph; נולד ב-16 ביולי 1981 באינדיאנה) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 2001–2018. רנדולף שיחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר, ומשחקו התבסס בעיקר על טכניקה טובה באזור הצבע וקליעה טובה מחצי מרחק.
ביום 11.12.21 ממפיס גריזליס הפרישה את גופייתו של רנדולף עם המספר "50".
קריירת תיכונים ומכללות
רנדולף גדל במריון, אינדיאנה, ולמד בבית הספר התיכון המקומי, שם התאמן אצל מו סמדלי. רנדולף הודרך על ידי קרייג מור, מורה במריון, מגיל 12, והשניים הם חברים עד היום. כסופמור, הוא סייע לקבוצתו, מריון ג'איינטס, להעפיל למשחק האליפות של ליגה 4A. במהלך השנה הראשונה שלו הוא הושעה מהחלק האחרון של העונה לאחר שמכר רובה גנוב.
בשנתו האחרונה בתיכון הוא הוביל את קבוצתו פעם נוספת למשחק האליפות של המדינה, שבו ניצחה הקבוצה וזכתה באליפות השביעית בתולדותיה. רנדולף סיים במקום השני בהצבעה על תואר הכדורסלן הפופולרי באינדיאנה, לאחר שקיבל מספר קולות קטן במקצת מג'ארד ג'פריס, ששיחק נגד רנדולף במשחק הגמר של אותה שנה.
לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים רנדולף הצטרף לאוניברסיטת המדינה של מישיגן, והחל לשחק תחת הדרכתו של טום איצו. שחקנים מפורסמים נוספים בקבוצה היו ג'ייסון ריצ'רדסון וצ'ארלי בל. לאחר עונתו הראשונה במכללה הוא החליט שהוא מוכן לשחק בליגת ה-NBA ונרשם לדראפט.
פורטלנד טרייל בלייזרס
רנדולף נבחר על ידי פורטלנד טרייל בלייזרס במקום ה-19 בסיבוב הראשון ב-2001, והחל לשחק בעמדת הפאוור פורוורד. ב-2004 הוא זכה בפרס השחקן המשתפר של העונה ב-NBA, ולאחר מכן חתם עם פורטלנד על חוזה לשש שנים שבמהלכן הוא ישתכר 84 מיליון דולרים. בעונת רנדולף השיג ממוצעים של 23.7 נקודות ו-10.1 ריבאונדים למשחק עד שנפצע בידו במהלך חודש מרץ. במשחקו האחרון במדי פורטלנד הוא קלע 43 נקודות וקלט 17 ריבאונדים.
התקופה שבה שיחק בפורטלנד הייתה שנויה במחלוקת, בעיקר בגלל ההיסטוריה של הקבוצה עם שחקנים שהסתבכו בפלילים. בקיץ שאחרי שנתו הראשונה ב-NBA הוא נתפס במריון שותה משקה חריף, אף על פי שהיה מתחת לגיל שנקבע בחוק, ונאלץ לשלם קנס. הוא הרביץ לרובן פטרסון, חברו לקבוצה, במהלך אימון ב-2003, והושעה לשני משחקים.
ב-8 ביוני 2006 רנדולף הסתבך עם החוק פעם נוספת כאשר שני כלי רכב, הרשומים על שמו, הוחרמו על ידי משטרת פורטלנד לאחר שהשתמשו בהם במירוץ לא חוקי באזור שמהירות הנהיגה המותרת בו הייתה 35 קמ"ש. באוגוסט 2006 הוגשה נגדו תלונה על הטרדה מינית על ידי חשפנית; לאחר חקירה שנמשכה חודש הכריז התובע המחוזי של מחוז מולטנומה כי אין בכוונתו להגיש כתב אישום נגד רנדולף בגלל חוסר ראיות. נגד רנדולף הוגשה תביעה אזרחית באותו נושא.
ניו יורק ניקס
ב-28 ביוני 2007 העבירה פורטלנד את רנדולף, דן דיקאו, פרד ג'ונס וזכויות הדראפט על דמטריס ניקולס לניקס בתמורה לסטיב פרנסיס, צ'אנינג פריי ובחירה בסיבוב השני של דראפט 2008. ב-2 ביולי 2007 הוצג רנדולף במסיבת עיתונאים שנערכה בניו יורק, בה סיפר כי מספר החולצה שלו יהיה 50.
לוס אנג'לס קליפרס
ב-21 בנובמבר 2008 הועבר רנדולף ללוס אנג'לס קליפרס ביחד עם מרדי קולינס, תמורת קטינו מובלי וטים תומאס. במהלך המשחק מול פיניקס סאנס, שנערך ב-17 בפברואר 2009, הורחק רנדולף לאחר שנתן אגרוף בלסת ללואיס אמונדסון, ובעקבות כך הושעה משני המשחקים הבאים.
ממפיס גריזליס
ב-17 ביולי 2009 הוא הועבר לממפיס גריזליס תמורת קוונטין ריצ'רדסון. בעונת נבחר למשחק האולסטאר בפעם הראשונה, והחזיר את קבוצתו למשחקי הפלייאוף מהמקום השמיני לראשונה מזה חמש עונות. בפלייאוף הוביל רנדולף להישג משמעותי כאשר הקבוצה הפתיעה את הראשונה בקונפרס המערבי, סן אנטוניו ספרס, וניצחה בסדרה 2–4, כאשר היא הרביעית בהיסטוריית הליגה לנצח סדרת פלייאוף מהמקום שמיני, והשנייה בלבד בסדרה של הטוב מ-7. במשחק האחרון בסדרה קבע רנדולף שיא פלייאוף אישי של 31 נקודות מתוכם 17 ברבע האחרון. בסיבוב השני התמודדה ממפיס מול אוקלהומה סיטי ת'אנדר וכוכבה קווין דוראנט אך הפסידה בסדרה אחרי שבעה משחקים מותחים. במשחק השני שיפר רנדולף את שיאו ל-34 נקודות.
באפריל 2011 חתם רנדולף על הארכת חוזה בממפיס ל-4 שנים תמורת 71 מיליון דולר.
סקרמנטו קינגס
ביולי 2017, לאחר 8 עונות בממפיס, חתם רנדולף על חוזה לשנתיים בסקרמנטו קינגס. בעונתו השנייה בסקרמנטו לא השתתף באף משחק, ובפברואר 2019 נשלח בטרייד לדאלאס מאבריקס. יומיים לאחר הטרייד שוחרר רנדולף מהקבוצה, בטרם שיחק עבורה. בדצמבר 2019, לאחר כשנה וחצי מאז משחקו האחרון, הודיע על פרישה ממשחק.
ג'ון מרפי (שחיין)
ג'ון ג'וזף מרפי (באנגלית: John Joseph Murphy; נולד ב-19 ביולי 1953) הוא שחיין אמריקאי בעבר. אלוף אולימפי, אלוף עולם בעל 4 מדליות, מהן 3 זהב ושיאן עולם.
ביוגרפיה
מרפי נולד בשיקגו, אילינוי. הוא למד באוניברסיטת אינדיאנה ושחה בהדרכתו של המאמן הנודע "דוק" קונסילמן, לצידו של מארק ספיץ.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בסנטיאגו דה קאלי, קולומביה בשנת 1971 זכה מרפי ב-2 מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב.
מדליית זהב אולימפית
באולימפיאדת מינכן (1972) זכה מרפי בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם דייוויד אדגר, ג'רי היידנרייך וכוכב המשחקים מארק ספיץ בשיא עולם חדש של 3:26.42 דקות, לפני ברית המועצות (3:29.72 דקות) ומזרח גרמניה (3:32.42 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 58.35 שניות, אחרי רולנד מאתס ממזרח גרמניה שקבע שיא אולימפי חדש של 56.58 שניות ובן ארצו מייק סטאם (57.70 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.08 שניות.
מדליית זהב באליפות עולם
באליפות העולם הראשונה בשחייה שנערכה בבלגרד, אותה העת יוגוסלביה בשנת 1973 זכה מרפי במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם מל נאש, ג'ו בוטם וג'ים מונטגומרי בתוצאה של 3:27.18 דקות, לפני ברית המועצות (3:31.36 דקות) ומזרח גרמניה (3:32.03 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה בסנטיאגו דה קאלי בשנת 1975 זכה מרפי ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב במשחי שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם ברוס פורניס, ג'ים מונטגומרי ואנדי קואן בשיא עולם חדש של 3:24.85 דקות, לפני מערב גרמניה (3:29.55 דקות) ואיטליה (3:31.85 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא אליפות חדש נוסף של 3:49.00 דקות, לפני מערב גרמניה (3:51.85 דקות) ובריטניה (3:52.80 דקות). מדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 58.34 שניות, אחרי רולנד מאתס שקבע שיא אליפות חדש של 58.15 שניות ולפני מל נאש (58.38 שניות).
סארוו ייאסוס, קיסר אתיופיה
סארוו ייאסוס (געז: "ሣርወ ኢየሱስ", עברית: "צבא ישו") היה קיסר האימפריה האתיופית בשיא תקופת תור הזהב. ייאסוס היה בנו בכורו של הקיסר תקלה מריאם, יירש את אביו במאי 1433 תחת שם ההכתרה "מיחרקה נן".
אגם ז'נבה
אגם ז'נבה או אגם למאן (בצרפתית: Lac de Genève או Lac Léman) הוא אגם המים המתוקים השני בגודלו במרכז אירופה, אחרי אגם בלטון בהונגריה. 60% משטחו נמצאים בשווייץ (בעיקר בשטח קנטון ווֹ אך גם בשטח הקנטונים ואלה וז'נבה) ו-40% נמצאים בתחומי צרפת.
צורת האגם היא סהר באורך 73 קילומטרים. רוחבו המרבי הוא 14 קילומטרים ועומקו המרבי 310 מטר. הוא מכסה שטח של כ-582 קילומטר רבוע. מקורו העיקרי ומוצאו הוא נהר הרון המנקז אליו את משקעי הרי האלפים ומתנקז ממנו לצרפת.
מלבד נהר זה מתנקזים אל האגם גם מים מהרי היורה ומהרמה השווייצרית בעיקר בשלושה נהרות נוספים. חופי אגם ז'נבה מיושבים באוכלוסייה דוברת צרפתית ורצופים באתרי תיירות ובערים ועיירות שחלקן בעלות חשיבות בינלאומית בתחומים שונים כמו ז'נבה, לוזאן ומונטרה. ניתן לעבור בין הערים באונייה בבעלות "החברה הכללית לשיט באגם ז'נבה" שנוסדה בשנת 1873.
אילנה עדן
אילנה עדן (נולדה ב-1 במאי 1940) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ישראלית.
ביוגרפיה
אילנה עדן נולדה וגדלה בבת ים כאילנה לני קופר. כשהייתה בת 15 החליטה, בעקבות צפייה בסרט "פיגמליון", כי היא מעוניינת להפוך לשחקנית. עדן זכתה במלגה ללימודי משחק בבית הספר הדרמטי של הבימה, ואף זכתה בפרס ע"ש השחקן צבי בן-חיים לתלמידה המצטיינת של התיאטרון.
בשנת 1958 הופיעה במחזה "ליזיסטרטה" וכן במחזה "הסוחר מוונציה".
עדן עברה ללונדון, שם ניסתה להתקבל לצילומי הסרט "יומנה של אנה פרנק" אך לבסוף גברה עליה השחקנית מילי פרקינס. מאוחר יותר, התסריטאי והמפיק סמואל אנגל בחר ללהק את עדן לתפקיד רות בסרטו "סיפורה של רות" של אולפני המאה ה-20. אנגל יעץ לה לעברת את שמה המקורי, קופר, לשם בעל צליל עברי.
לאחר צילומי הסרט, המשיכה עדן בהופעות בסרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה בישראל ובארצות הברית.
בשנת 1966 שיחקה בסרט "מבצע קהיר" בבימוי והפקת מנחם גולן.
נות'רוניכוס
נות'רוניכוס (שם מדעי: Nothronychus; מילולית: "טופר עצלן") הוא סוג של דינוזאור גדול ממשפחת התריזינוזאוריים, מקבוצת התרופודה, שחי באמריקה הצפונית בתור הקרטיקון מלפני 91–92 מיליון שנה.
מאפיינים
יצור זה היה גדול מאוד והגיע לגובה 3-3.6 מ', הגיע לאורך 4.5-6 מ' ושקל עד 1 טון. המין Nothronychus mckinleyi היה קטן מעט מקרובו Nothronychus graffami, אך רק במעט. הוא היה דומה מעט לעצלן קרקע ענקי וייתכן שגם כוסה נוצות, מה שהגדיל את הדמיון. דינוזאור זה היה יצור צמחוני בעל ראש קטן וחסר שיניים, צוואר ארוך והיה בעל זרועות ארוכות שהסתיימו בטפרים גדולים, איתם תלש מזון מהעצים. היו לו עצמות ירך גדולות וחזקות וזנב קצר. מבנה גופו הזכיר את בני משפחת האורניתומימיים אך הוא אינו קרוב שלהם.
יצור זה חי כמו עצלן קרקע גדול שליחך עלים מהעצים. הוא היה איטי מכדי לברוח מטורפים, אך היה יכול לחבוט בהם בעזרת טפריו הגדולות ולפצוע גם טורפים גדולים.
אפוריה
אַפּוׂרִיָה (מיוונית: ἀπορία) הוא מצב של בלבול ומבוכה הנובע מסתירות בטיעונים לוגיים. המונח מאפיין את סיומם של הדיאלוגים המוקדמים של אפלטון.
משמעות המילה ביוונית היא בלבול, חוסר מוצא. בפילוסופיה יוונית משתמשים במושג כדי לתאר את המבוכה שחשו בני שיחו של סוקרטס כאשר הביא אותם לסתירה. הוגים כמו דרידה, הגל והיידגר השתמשו במונח כדי לתאר מצב שבו אין פתרון לבעיה או שאלה פילוסופית.
המילה נשאבת משתי דמויות במיתולוגיה היוונית, פורוס, ופניה. פניה שהיא הייצוג של העוני והחוסר, מחליטה לעבר את עצמה עם פורוס שהוא העושר והשפע. השילוב של השניים יוצר פריון, וכך המילה אפוריה אינה באה כדי להביא לייאוש, אלא כדי לאתגר ולמצוא פתרונות אחרים.
פילוסופיה
השימוש באפוריה מוכר מהדיאלוגים של אפלטון, בעיקר מהמוקדמים שבהם. בדיאלוגים, אנשי השיחה (מצביאים, סופיסטים, רטוריקנים וכדומה) פותחים את הדיון בהגדרה שלהם. סוקרטס מתחיל לשאול שאלות ולתת דוגמאות נגדיות. הוא לא טוען ישירות נגד ההגדרה, אלא מנסה להבינה עד הסוף. בתהליך הזה הוא חושף את הפגמים מאחורי ההגדרות, ובכך מערער את ביטחונם של אנשי שיחו. לתהליך הזה קוראים השיטה הסוקרטית, על שמו. סוקרטס טוען כי הוא עצמו חש באפוריה והוא גורם לבני שיחו לחוש בה גם כן. רק אחרי שמגיעים לאפוריה יכולים להתחיל לבנות שיטה פילוסופית אמיתית. אפוריה משמשת ככלי רטורי, ולא רק פילוסופי.
אריסטו טוען שבמקום להתחיל את הידע שלנו מהעולם ומתפיסתו השכלית, עלינו להתחיל לנסות לענות על השאלות שלא הצלחנו לענות עליהן. עלינו להתחיל באפוריה. חלק בטא של ספרו מטפיזיקה הוא סדרה של שאלות הנובעות מאפוריה, ומשם מתחיל השיח הפילוסופי.
דרידה הגדיר את האפוריה כמצב של חוסר מוצא, סתירה פנימית בטקסט. אבל הוא טוען שלמרות זאת, מצב זה עדיף על כל פישוט שגוי של המציאות.
גרניקה (עיר)
גרניקה (בבסקית: Gernika, בספרדית: Guernica) היא עיירה בקהילה האוטונומית של חבל הבסקים, המאוחדת מבחינה מוניציפלית מאז המאה ה-18 עם העיירה לומו (Lumo) השכנה תחת השם המשותף "גרניקה-לומו." בשנת 2022 מנתה אוכלוסיית העיר 16,855 איש. העיר היא מקום מושבו הנוכחי של הפרלמנט של מחוז ביסקאיה (Bizkaia), אשר הרשות המבצעת שלה ממוקמת בבילבאו הקרובה.
תחילת ההתיישבות האנושית באזור
הסימנים המוקדמים ביותר להימצאותם של בני אדם באזור הם ציורי קיר במערת סנטימאמינייה (Santimamiñe), המתוארכים לאלף ה-15 לפנה"ס. מציורים אלו ניתן ללמוד כי האזור היה מכוסה ביערות ואוכלס בידי איילים וחזירי בר וכן חיות אחרות. אחרי עידן הקרח, בערך באלף ה-9 לפנה"ס, עלתה "תרבות אוכלי הצדפות", המצטיינת בכמות גדולה של שרידי קונכיות באתרי היישוב. משערים כי הרכיכות הרכיבו את עיקר התפריט של יושבי האזור.
בסביבות המאה ה-2 לפנה"ס החלו להופיע באזור מספר יישובים בנקודות אסטרטגיות החולשות על דרכי התנועה העיקריות והנהרות. עדויות ליישובים אלו ניתן לראות גם כיום במספר אתרים בסביבה. שפך נהר הגרניקה מכיל יותר שרידים רומאיים מאשר כל אזור אחר במחוז ביסקאיה. משערים כי אחת הסיבות לכך היא דרכי המסחר לאורך החוף והמשאבים הטבעיים המקומיים של שיש וברזל.
ייסוד העיר והתפתחותה
העיר עצמה נוסדה ב-28 באפריל 1366 בידי הרוזן טלו (Tello) בצומת דרכים אסטרטגית, שחלשה גם על שפך נהר הגרניקה ונמל סוסו (Suso). עם הזמן קיבלה העיר את המאפיינים האופייניים לערים בסקיות רבות, המאופיינות במספר רחובות מקבילים, הנחתכים ברחוב שכנסיות לו בשני קצותיו.
במרוצת מאות בשנים היוותה העיר את מקום המפגש של אספת ביסקאיה, אשר נתכנסה תחת עץ אלון הקרוי "העץ של גרניקה" (Gernikako Arbola), ואשר סימל את החירויות המסורתיות של העם הבסקי. עד לשנת 1876 נחקקו במקום חוקי הפרובינציה בידי פרלמנט ובו שני נציגים מכל עיר וכפר בפרובינציה. העצים הוחלפו בצאצאיהם שוב ושוב. אחד העצים ששרד עד לעשור הראשון של המאה ה-19, הממוקם בסמוך לבית הפרלמנט, נראה בתמונה כשהוא מפוחם. עץ שנשתל בשנת 1860 מת ב-2004 והוחלף גם הוא. אולם, השתיל שנבחר להיות "העץ של גרניקה" הרשמי חולה גם הוא, ועל כן לא יוחלף בטרם תוחלף גם האדמה שסביבו. משכן צנוע הוקם בסמוך לעץ כדי להוות את מקום ההתכנסות, והוחלף בשנת 1826 בבניין הנוכחי.
בעבר היו באים אדוני ביסקאיה לגרניקה, בעת שקיבלו את תארם, על מנת להישבע שישמרו על חירויות בני ביסקאיה. מאוחר יותר הוצמד התואר "אדון ביסקאיה" למלכי קסטיליה, שהמשיכו במסורת זו ובאו למקום להישבע את השבועה.
במהלך המאה ה-18 נמצאה גרניקה בסכסוך קרקעות עם העיר לונו השכנה. הסכסוך נפתר רק בשנת 1882, כששתי הערים אוחדו מבחינה מוניציפלית. רק בתחילת המאה ה-20 החלה העיר להפוך למתועשת, דבר שהביא לגידול אוכלוסייה מכ-4,500 תושבים בשנת 1920 לכ-6,000 בשנת 1936.
בתקופה המודרנית
בשל מעמדה המיוחד של העיירה אושר בה חוק האוטונומיה של ארץ הבסקים ב-29 בדצמבר 1978, בתמיכת הממשלה הגולה של ארץ הבסקים. נשיאי הבסקים (Lehendakari) נשבעים גם הם את שבועתם בגרניקה.
גרניקה הוכרזה על ידי אונסק"ו כשמורה ביוספרית (Biosphere Reserve), עם אזור ביצות וחופים חוליים עשיר, המאכלסת מינים רבים של ציפורים.
ריצ'רד טוד
קורות חיים
טוד נולד בדבלין ובגיל צעיר עבר עם משפחתו לדבון והחל ללמוד באקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט לקראת קריירה צבאית, אך עזב אותה והחל ללמוד משחק. הוא החל להופיע במספר הצגות ובתפקידים קטנים במספר סרטי קולנוע.
מלחמת העולם השנייה
ב-1941 התגייס לצבא הבריטי, קיבל דרגת קצונה, ושירת כצנחן בדיוויזיה המוטסת השישית.
ב-6 ביוני 1944 הוא השתתף כקפטן בפלישה לנורמנדי (מבצע אוברלורד). הגדוד בו שירת צנח בלילה בנורמנדי ונע לעבר גשר פגסוס. שם חבר לכוח בריטי בפיקוד מייג'ור ג'ון הווארד, וביחד הם הדפו מספר התקפות של הצבא הגרמני. בסרט היום הארוך ביותר הוא שיחק את תפקידו של מייגור ג'ון הווארד.
הוא השתחרר מהצבא ב-1946. ב-1993 הוענק לו עיטור מסדר האימפריה הבריטית (OBE).
קריירת משחק
ב-1949 הופיע בסרט המלחמה "הלב הנמהר", לצידם של רונלד ריגן ופטרישה ניל והיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר. הקריירה שלו פרחה ועד סוף שנות ה-60 הוא היה אחד השחקנים המצליחים בבריטניה.
ב-1950 הופיע בסרטו של אלפרד היצ'קוק "פחד במה", לצידן של מרלן דיטריך וג'יין ויימן.
הוא הוזמן להוליווד ושיחק בסרט "הברק מכה פעמיים". ב-1952 שיחק בסרט "רובין הוד ואנשיו" של אולפני דיסני. ב-1953 שיחק בסרט רוב רוי הפרחח בתפקיד רוב רוי. ב-1955 שיחק בסרט "אדם בשם פיטר" בבימויו של הנרי קוסטר.
סרטו המוצלח ביותר הוא פורצי הסכרים משנת 1955, בו שיחק את התפקיד הראשי של מפקד מבצע נזיפה להפצצת סכרי הרוהר, גאי גיבסון.
ב-1955 השתתף בסרט המלחמה "השישה ביוני" לצידם של רוברט טיילור ודנה ווינטר, לפי ספרו של ליונל שפירו. בשנת 1958 שיחק בסרט "כוונה להרוג".
ב-1961 השתתף בתפקיד ראשי בסרט המלחמה "הארוך השמן והגוץ" לצידם של ריצ'רד האריס ולורנס הארווי.
ב-1962 השתתף בסרט היום הארוך ביותר בו שיחק את תפקידו של מייגור ג'ון הווארד בקרב בו השתתף עצמו במלחמת העולם השנייה בפלישה לנורמנדיה. וב-1965 בסרט "מבצע חץ מקשת".
לקראת סוף שנות ה-60 דעכה הקריירה שלו, והוא הופיע בעיקר בסדרות טלוויזיה ובתיאטרון.
טוד היה נשוי ארבע פעמים והיו לו חמישה ילדים. שניים מהם התאבדו והוא נקבר ביניהם.
בואי הרוח
בואי הרוח הוא ספר פרוזה שכתב הרב חיים סבתו, ראש ישיבת ההסדר ברכת משה במעלה אדומים. המתאר בעיקר את חייו של עולה חדש מהונגריה בשם משה פרקש, ואת חיי העולים החדשים בשכונת קריית יובל בירושלים (שיכון-עולים בית מזמיל). הסיפור מבוסס על חוויותיו האישיות של הסופר כנער משיכון בית מזמיל, וכולל פרטים אוטוביוגרפיים רבים.
עיקרי העלילה
הסיפור מתחיל כשהמספר הוא נער דל אמצעים שלומד בתלמוד תורה. המבוא מציג את הווי החיים בירושלים בשנותיה הראשונות של המדינה, ובתחילת הסיפור הנער נחשף לראשונה לשואה ולניצולים החיים בארץ.
העולים ממצרים, בהם המספר, פגשו בעולים מהונגריה כבר באוניה ששמה "ארצה" שהובילה אותם מאיטליה לישראל. כבר אז הם מבחינים כי היהודים מהונגריה שותקים ודואגים הרבה, והמצרים אינם מבינים למה. הם שמחים שנחלצו מארצם ובבואם לארץ הקודש, ואילו היהודים ההונגרים מסתגרים בחדרם. רק בתפילה ובחדר האוכל הם נפגשים. בשכונה הירושלמית הילד ממשיך להבחין בין שתי קבוצות העולים. אצל המצרים הבתים פתוחים, שכנים נכנסים ויוצאים בלי לבקש רשות, החלונות קרועים לרווחה, וצהלת הילדים נשמעת ברחוב. ואצל ההונגרים הבית סגור ביום ובלילה, ותמיד "הם מבקשים שקט". המספר מתבונן כמבוגר בתקופת ילדותו במצרים, ומעלה בזיכרונו את המעט שידעו שם על גורל היהודים באירופה. היו שמועות רחוקות וקטועות, בבתי הכנסת אמרו תהילים ונודע להם כי המקובלים בירושלים הכריזו על תענית והתפללו על קברי צדיקים. גם במצרים עלו לקברו של הצדיק הרב אבוחצירה.
גיבור הסיפור, לצד המספר, הוא משה פרקש, בעל המכולת השכונתית, וממנהיגי הציבור במעברה. הכרותו של הנער עם פרקש התחילה כשצפה בו מוכיח חבורת ילדים שנטפלה לאישה ערירית שגרה בשכונה. בהזדמנות אחרת, שתי זקנות קיבלו מהמועצה הדתית שובר למכולת לקניות לפסח במסגרת מנהג קמחא דפסחא. הזקנות פנו לנער וביקשו ממנו כי יביא להם את המוצרים, בשל הבושה לקנות עם שוברים אלו. במכולת של פרקש פנה הנער לקופאית והיא מביטה בו במבט שהיו בו חמלה ובוז, ושוחחה עם ממתינה בתור. הסופר כותב: "ידעתי שהיא אומרת, זה בוודאי לא בשבילם, כולם אומרים שהם לא לוקחים בשביל עצמם, למה העולים החדשים לא יכולים לעבוד כמונו?". בעל המכולת פרקש מופיע מאי שם, אוסף בעצמו את המוצרים, תוחב לחבילה שתי חפיסות שוקולד ושטר כסף, ומורה לנער לצאת שלא דרך הקופה והקופאית. כך הכיר המספר את פרקש, בעל המכולת ואיש החסד.
שנים חלפו ופרקש נפל למשכב. על מיטת חוליו פרקש תיאר למספר את קורותיו בהונגריה, עד השואה ובמהלכה. ביום כיפורים תשל"ד פרצה מלחמת יום הכיפורים. המספר וחבריו יוצאים למלחמה, ואחד מהם, אבי בלום, בן של ידידו של פרקש, אף הוא ניצול שואה, נהרג ביום הלחימה האחרון.
פרקש מרגיש כי זמנו קצר והוא קורא למספר ומבקש להפקיד בידיו שלושה פקדונות יקרים. הפקדון הראשון הוא בנו של פרקש, יוסי. פרקש מבקש כי בנו יהיה תלמיד חכם, כמו אבותיו, ושילמד בישיבה גם מידות טובות, עדינות ואהבת ישראל. לאחר שפרקש נפטר, בנו יוסי אכן מגיע לישיבה. המספר חש שקיבל להשגחתו את ה'פקדון', בעוד הנער לא יודע על כך דבר. יוסי סיים את לימודיו בישיבה וקיבל תעודת הסמכה לרבנות. המספר מסכם: "את הפקדון הראשון החזרתי".
הפקדון השני היה חבילה ובה סידור וגמרא קטנה. את הסידור יחזיר לבנו, יוסי פרקש. הסידור מלא כתמי רטיבות, פרקש החזיק אותו כשקפץ לים מאוניית המעפילים, בזמן שאניות מלחמה בריטיות הקיפו אותה. פרקש קפץ מהאוניה ורק הסידור בידיו. הגמרא הייתה השריד היחידי מארון הספרים בבית. על כריכתו כתב אביו של פרקש מה עבר עליו באותו יום מר - סיפור שיימסר כפקדון השלישי. הגמרא הוחזרה לפרקש על ידי גבאי בית הכנסת של העיירה, בו הוא היה גר, ואשר פגש, במקרה, ברחובות תל אביב. הגמרא הייתה בידיו באושוויץ ושמרה עליו. שנים רבות אחרי שהספרים נמסרו למספר הוא פוגש את יוסי פרקש בנו של משה פרקש, שמשמש כעת כמנהל בית ספר, ומחזיר לו את הפקדון השני.
הפקדון השלישי הוא סיפור שאביו של משה פרקש סיפר לו לפני מותו. והוא אומר לו "יום יבוא ותספר אותו לכולם, למען ידעו בני, ובני בני, וכל יושבי הארץ הזאת את קללת הגלות". הסיפור הוא סיפור הישרדותו של אביו של פרקש במלחמת העולם הראשונה, במהלכה הרג חייל אויב שהתגלה כיהודי. לאחר שאביו של פרקש סיפר את סיפורו לבנו, הוא החזיר את נשמתו לבורא עולם. ופרקש אומר למספר: זה הפקדון השלישי, יבוא יום ותספר אותו.
מקורו של הסיפור, מציאות ובדיון
עפרה לקס שוחחה עם הסופר וכך היא כותבת:
שם הספר
בראיון שנתן סירב סבתו להסביר את שם הספר, ומבקרים ניסו כוחם בסברות שונות (ראו למשל מאמרה של דינה לוין להלן). השם מאזכר ביטוי מחזון העצמות היבשות של יחזקאל: "ויאמר אליי, הינבא אל-הרוח; הינבא בן-אדם ואמרת אל-הרוח: כה אמר ה' אלוהים, מארבע רוחות בואי הרוח, ופחי בהרוגים האלה, ויחיו.".
האבובית המקורבת
האבובית המקורבת (tubulus contortus proximalis) היא מבנה צינורי מפותל המהווה חלק מכל נפרון. באבובית המקורבת נעשית מרבית הספיגה החוזרת של חומרים מהתסנין שנכנס לנפרון. כשני שלישים מהמים, מהנתרן ומהכלור שסוננו לנפרון נספגים בחזרה בעזרת מנגנונים אקטיביים ופסיבים בדפנות האבובית, בדרך כלל במהלך מעבר אקטיבי של נתרן או כתוצאה ממעברו. גלוקוז וחומצות אמינו נספגים בחזרה כמעט לחלוטין. מהאבובית המקורבת נספגים בחזרה גם אשלגן וביקרבונט.
תאי האבובית המקורבת גם מפרישים חומרים לתוך התסנין. ביניהם יונים של מימן (פרוטונים) וכן חומצות ובסיסים אורגנים, שרובם הם תוצרי פסולת סופיים של תהליכים מטבוליים.
מבנה ופעילות
האבובית המקורבת מחולקת לשלושה מקטעים:
תרופות הפועלות באבובית המקורבת
הרעיון המרכזי בתרופות משתנות הוא הגברת השתן במנגנון של עיכוב ספיגת הנתרן באתרים שונים במערכת האבובית- כתוצאה מכך שפוגעים בספיגת הנתרן בחזרה לגוף, יש "סחיבת מים" לאורך האבובית שגורמת להשתנה מוגברת. הנפרון פועל כך שחלקים מסוימים מפצים על חוסר פעילות של חלקים אחרים- כך שעצירת הספיגה במקטע מסוים תעלה משמעותית את הספיגה באתרים אחרים.
באופן כללי, הטיפול בתרופות משתנות שפועלות באבובית המקורבת אינו יעיל מספיק- מאחר שישנם מגנוני פיצוי כאמור בחלקים אחרים של הנפרון. התרופה המשתנת שפועלת באבובית המקורבת היא תרופה המעכבת את האנזים קרבוניק אנהידראז או – carbonic anhydrase inhibitors: (אצטזולמידים): הרעיון המרכזי הוא מניעת חזרתו של ביקרבונט לדם, ועל ידי כך עיכוב האנטיפורטר נתרן-מימן- פחות נתרן ייספג חזרה בדם אלא יופרש בשתן- הגברת ההשתנה. מאחר שספיגת הנתרן תלויה בספיגת ביקרבונט באופן עקיף, התרופה מעכבת את ספיגת הביקרבונט בחזרה לדם. תופעות הלוואי הן חמצת מטבולית (ראו מאזן חומצה ובסיס. לרוב משתמשים בתרופות אלו כטיפול לגלאוקומה- מאחר שגם ייצור והפרשת נוזלי העין מתווכת על ידי אנזים זה ועיכובו יביא להורדת הלחץ התוך עיני. גם במצבים של אלקליזציה והיווצרות שתן חומצי מטפלים בתרופה זו, או כטיפול לפני עליה להרים- מביא לעיכוב ייצור נוזל מוחי שדרתי. כאמור, תופעת הלוואי העיקרית היא חמצת מטבולית, יכולה להיווצר היפוקלמיה כתוצאה מהגעת כמות גדולה מדי של נתרן לצינור המאסף בתמורה להפרשת יתר של אשלגן, מאחר שהתרופה רעילה לכליות יכול להתפתח נפריטיס אינטרסטיציאלי, ויכולות להיווצר אבנים בכליות. לא משתמשים בתרופה זו במקרים של שחמת הכבד.
מחלות
תסמונת פנקוני היא בעיה נרכשת או תורשתית, שבה התא לא סופג בחזרה חומצות אמינו, גלוקוז, או פרוטאינים בעלי משקל נמוך.
Dalmatian hypouricemia- חומצת שתן נספגת באבובית המקורבת, מופרשת, ונספגת שוב בחזרה. אם ההפרשה עצמה לא תקינה, תהיה הצטברות של חומצת שתן- שגדון- אולם לעיתים יש היפואוריצמיה כתוצאה מעודף הפרשה של חומצת שתן לשתן- יכול להיות כתוצאה ממוטציה בנשא URAT1 אשר מכניס חומצת שתן ומוציא חומצה לקטית או בנשא GLU9 שמכניס חומצת שתן לדם. התוצאה היא היפואוריצמיה, הרבה חומצת שתן בשתן, ולכן הרבה אבנים בשתן.
ונגיונים
הונגיונים (vangiones או wangiones) היו שבט ממוצא גרמאני שמוצאו בעמק הריין העילי. מאוחר יותר התיישב השבט באזור גאליה בלגיקה. שמם מתועד בשם הרומי של ורמיזה (וורמס) בתקופה הרומית: augusta vangionum. הרומים, ככל הנראה, גירשו את הוונגיונים ממקום מושבם לפני שנת 14 לפנה"ס בה יוסדה ורמיזה על ידי דרוסוס. קיומם של הוונגיונים מתועד גם בכיתוב המציין את הקוהורטה הונגיונית הראשונה. ישנן מספר תעודות נוספות וכן כתובות קברים המציינות את הוונגיונים כיחידה שבטית מובחנת, לפחות מבחינת השיוך הצבאי הרומי, עד אמצע המאה השנייה לספירה.
קריאה
קריאה היא תהליך קוגניטיבי מורכב של פענוח סמלים לשם הפקת משמעות (הבנת הנקרא) או יצירת משמעות. מיומנות הקריאה מצויה אצל האדם בלבד.
לשפות רבות יש מערכת סמלי קריאה ייחודית להן. אולם, קריאה אינה מתבססת בהכרח על מערכות כתיבה שיסודן בדיבור. המשותף לקריאת אותיות, תווי מוזיקה או ציורים הוא, שבכל המקרים מדובר בפירוש סמלים לשם הפקת משמעות מסימנים חזותיים.
הקריאה היא תהליך קוגניטיבי הנרכש על בסיס התפתחותם התקינה של כישורי השפה הדבורה. בתהליך הקריאה, מידע כתוב נקלט ברשתית, מעובד במרכז הראייה הראשוני בקליפת המוח ומפורש באזור ורניקה. קוראים משתמשים במגוון אסטרטגיות קריאה לסייע להם בפענוח (תרגום סמלים לקולות או ייצוגים חזותיים של דיבור) ובהבנה. קוראים עשויים להשתמש בצורנים, סמנטיקה, תחביר ורמזי הקשר לזיהוי משמעותן של מילים לא מוכרות. הקוראים מטמיעים את המילים הנקראות אל תוך אוצר הידע או התוכנית (סכמה) שלהם (תאוריית הסכמות).
חשיבות
יכולת הקריאה נחשבת למיומנות למידה בסיסית. קריאה היא אמצעי לרכישת שפה, לתקשורת ולשיתוף במידע וברעיונות, החיוני להשתלבות בחברה בת ימינו. אדם שמתקשה בקריאה, בין אם משום שלא ניתנו לו הזדמנויות נאותות ללמוד מלאכה זו ובין אם בשל לקות, עשוי להיות מוגבל מאוד בפעילויות חיים מרכזיות, כגון פרנסה.
היסטוריה
תולדות האנושות מתחלקים לשניים: פרה היסטוריה - התקופה בה באזור מסוים איש לא קרא ולא כתב וההיסטוריה - התקופה בה לפחות מקצת האנשים כתבו ותיעדו את המתרחש. במרבית הזמן בו קיים המין האנושי, בפרה היסטוריה, איש לא כתב ולא קרא ובמרבית הזמן הנותר, מרבית ההיסטוריה, הייתה הקריאה נחלתם של בודדים בלבד.