cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנפת גוליית
אנפת גוליית היא מין של אנפה. היא מצויה בעיקר באפריקה שמדרום לסהרה, וישנן אוכלוסיות קטנות בדרום אסיה ובדרום-מערב אסיה.
בישראל היא מזדמנת נדירה ביותר עם שש תצפיות עד סוף שנות השבעים, בעמק החולה, מעגן מיכאל, ואילת. מאז ועד היום נרשמה עוד תצפית בודדת בשנת 1993 במעגן מיכאל.
ההוריקן (סרט, 1999)
ביקורות
הולדן הביע גם ביקורת על אמינות הסרט: "הסרט כל כך להוט להלהיב את הצופה שהוא מכופף עובדות חשובות כדי ליצור אפקט דרמטי. אחד מהעיוותים הגדולים ביותר הוא תיאור משחקו של קרטר ב-1964, על התואר במשקל בינוני, מול ג'ואי ג'רדילו. הסרט מציג את הקרב כך שהפסדו של קרטר נגרם רק בגלל גזענות השופטים. עיוות כזה של עובדות אכן מוסיף עוד אפקט דרמטי. אך כאשר נאספים עיוותים רבים והגזמות מסוג זה, כדאי לתהות האם הרגשות שהסרט מעלה בנו הושגו בקלות רבה מדי, ובאיזה מחיר הם הושגו."
אנפת גוליית
זהו המין הגדול ביותר במשפחת האנפתיים. רוב גופה של האנפה צבוע באפור-כחלחל, אך צווארה, ראשה, וחזה חומים. גובהה כ-120 עד 152 ס"מ, משקלה כ-4.3 עד 4.5 ק"ג, ומוטת כנפיה כ-185 עד 230 ס"מ; הנקבות קטנות מעט מהזכרים.
תוחלת החיים של אנפות הגוליית בבר עומדת על כ-15 שנים.
ההוריקן (סרט, 1999)
התביעה
אלוף ההתאבקות במשקל בינוני לשעבר, ג'ואי גירדלו, תבע את מפיקי הסרט בשל הכפשת שמו בתיאור הקרב בינו לבין קרטר כ"דילמה גזענית." "זו בדיחה" הוא אמר לניו יורק דיילי ניוז "הוא מעולם לא הכה אותי פעמים רבות כל כך בחמישה עשר סיבובים. כל מומחה התאבקות בעבר ועכשיו יגיד לך שניצחתי בקרב הזה." השופט רוברט פוילס שניקד את המשחק 66–72 לטובתו של גירדלו העיד: בסרט הציגו את ג'ואי גירדלו כמתאבק חסר יכולת. לדעתי זה היה מגוחך". אפילו קרטר עצמו הסכים שגירדלו היה מתאבק ראוי.
אנפת גוליית
התנהגות ותזונה
האנפה ניזונה בעיקר מדגים גדולים, ומתעלמת בדרך כלל מהקטנים יותר; היא ניזונה בדרך כלל מכ-2 עד 3 דגים ליום. האנפה לעיתים אוכלת גם פגרים, צפרדעים, סרטנים, יונקים קטנים, לטאות, נחשים וחרקים. זהו מין יחידאי, ורק לעיתים נדירות נצפו קבוצות או זוגות מחוץ לעונת הרבייה. האנפות טריטוריאליות, ויגנו על אזורי האכילה שלהן מפלישה של אנפות אחרות ממין זה. אנפות הגוליית אינן נודדות בדרך כלל, אך הן יכולות לעבור לאזור אכילה אחר אם התנאים בבית הגידול המקורי קשים.
ההוריקן (סרט, 1999)
התביעה
בסופו של דבר שני הצדדים הגיעו לפשרה, המפיקים שילמו פיצויים לג'ואי גירדלו וג'ואיסון הסכים להצהיר בגרסת ה-DVD של הסרט ש"גירדלו ללא ספק היה מתאבק ראוי."
אנפת גוליית
התנהגות ותזונה
האנפות פעילות בעיקר בשעות הלילה. במשך רוב שעות הערות שלהן, הן עומדות בתוך המים, ומחכות שהטרף יתקרב אליהן.
רבייה
עונת הרבייה מתרחשת בדרך כלל בעונה הרטובה - בין נובמבר למרץ. באזורים מסוימים אין עונת רבייה מוגדרת, אלא הפרטים מתרבים לכל אורך השנה במידה שווה. הרבייה לא מתרחשת בהכרח כל שנה. הפרטים במין זה מונוגמיים - הזכר והנקבה משתתפים בבניית הקן ובגידול הגוזלים. לא נצפתה התנהגות חיזור אצל אנפות גוליית, אך ידוע שצבע הגוף נעשה בהיר יותר לקראת עונת הרבייה, ושהזכר והנקבה משמעים מעין "דואט" בתקופה זו.
הביצים כחולות בהירות, ושוקלות כ-108 גרם. גודל התטולה הוא בין 2 ל-5 ביצים בדרך כלל, והדגירה נמשכת 24-30 ימים. רק כ-25% מהביצים בוקעות לבסוף, בגלל תנאי הסביבה או טריפה.
ינינה אלטמן
ינינה אלטמן לבית השלס (באנגלית: Janina Altman (Hescheles); 2 בינואר 1931 – 24 ביולי 2022) הייתה סופרת וכימאית ישראלית, ניצולת שואה.
ביוגרפיה
אלטמן נולדה בלבוב שבאוקראינה בשם ינינה השלס. אביה, הנריק השלס, היה עיתונאי בלבוב ומוציא לאור של כתב העת הציוני בשפה הפולנית חווילה. אמה, עמליה, הייתה מזכירה בבית חולים ברחוב יוזף-דוורניצקי, ולאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה שימשה גם כאחות.
המשפחה התגוררה עם סבה וסבתה ברובע היהודי בלבוב, עיר שרבע מאוכלוסייתה באותה עת הייתה יהודית. כאשר פלשו הנאצים לפולין בספטמבר 1939, הצליח דודה של השלס, מריאן המר, אחיו של אביה, לברוח מוורשה לבריטניה. בשנת 1939, לפי תנאי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, סופחה לבוב לברית המועצות והפכה לחלק מאוקראינה הסובייטית.
יום לאחר פלישת הנאצים לברית המועצות ביוני 1941, נכבשה העיר, ואביה של השלס נרצח בפוגרום שביצעו התושבים האוקראינים. אולם דוד אחר, סטניסלב לם, ניצל. ינינה השלס ואמה שרדו את הפוגרום. לאחר מכן, סבה וסבתה, השלס וקרובי משפחה אחרים נכלאו על ידי הנאצים והועסקו במפעלי החימוש הגרמניים. אולם בעזרת הסופר מיכאל בורביץ' וארגון ההתנגדות הפולני ז'גוטה הצליחה להימלט ממחנה הריכוז ינובסקה באוקטובר 1943.
ינינה הוסתרה על ידי משפחות שונות בקרקוב ובבית יתומים בפורונין שבדרום פולין. שלושה שבועות לאחר בריחתה, בעידוד בורביץ', החלה ינינה השלס לכתוב זיכרונות המתארים את רדיפת היהודים בלבוב. בשנת 1946, זמן קצר לאחר סיום המלחמה, הם פורסמו בפולנית בשם Oczyma dwunastoletniej dziewczyny ("דרך עיניה של ילדה בת 12") על ידי ארגון יהודי פולין בקרקוב. בהמשך התפרסם תרגום לגרמנית, "Mit den Augen eines zwölfjährigen Mädchens", במזרח גרמניה (1958) ובמערב גרמניה (1963). מאז 2011 הוא פורסם בעשר שפות שונות.
בשנת 1950 עלתה השלס לישראל, והתגוררה תחילה בקיבוץ כפר בלום. היא שירתה בנח"ל ובחיל הים ובשנת 1953 החלה ללמוד כימיה בטכניון. היא קיבלה דוקטורט בכימיה מהטכניון. היא התחתנה עם הפיזיקאי קלמן אלטמן, ונולדו להם שני בנים. השלס המשיכה לעבוד בטכניון, במכון ויצמן למדע, ובאוניברסיטה הטכנית של מינכן, גרמניה. בשנת 1970 קבלה תעודת הוראה מהטכניון. מחקרה פורסם בכמה כתבי עת מדעיים באנגלית ובגרמניה.
נפטרה ב-24 ביולי 2022.
פעילות ציבורית
אלטמן הייתה פעילה במחאה נגד שלטונות מערב גרמניה על שלא העמידו לדין פושעים נאצים, ונגד קיום קשרים בין ישראל ומערב גרמניה. בשנת 1960 פנתה אלטמן אל שלטונות מערב גרמניה בדרישה להעמיד לדין את תיאודור אוברלנדר בו היא ראתה את האחראי לפוגרום ביהודי לבוב. היא מחתה נגד שלטונות מערב גרמניה ששחררו את פריץ גבאור, שעל פי עדותה רצח אלפי יהודים בלבוב ונגד ממשלת ישראל שמכרה מדים למערב גרמניה. במרץ 1960 היא נעצרה והועמדה לדין על השתתפות בהפגנה נגד פגישת דוד בן-גוריון עם קונראד אדנאואר. בשנת 1979 היא מחתה נגד מינויו של קרל קרסטנס בעל העבר הנאצי, לנשיא גרמניה המערבית.
בשנת 1962 הייתה אלטמן חברה בנשיאות כנס נשים לשלום שהייתה מזוהה עם תמיכה בברית המועצות. באמצע שנות ה-60 הייתה בין הקוראים להפסקת מלחמת וייטנאם.
מאז האינתיפאדה הראשונה (1987–1991) היא תמכה בארגון נשים בשחור.
אוניברסיטת אדינבורו
אוניברסיטת אדינבורו (באנגלית: University of Edinburgh), אשר נוסדה בשנת 1583, היא אוניברסיטת מחקר ציבורית סקוטית הממוקמת בעיר אדינבורו, בירת סקוטלנד. אתר האוניברסיטה ממוקם עמוק בתוך מרקם העיר העתיקה, ונבחר על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
אוניברסיטת אדינבורו מקבלת כ-50,000 פניות בכל שנה, מה שממקם אותה במקום הרביעי בבריטניה כאוניברסיטה הפופולרית ביותר בהיקף הפונים.
האוניברסיטה חברה ברשת אוניברסיטאס 21, חברה באיגוד של אוניברסיטאות חבר העמים הבריטי, חברה בקבוצת ראסל, חברה בליגה האירופית לאוניברסיטאות מחקר, חברה בקבוצת קוימברה וחברה מייסדת של מכון אלן טיורינג בלונדון.
היסטוריה
הקמת האוניברסיטה מיוחסת לבישוף רוברט ריד מ, שהוריש סכום כסף נכבד בשנת 1558, אשר עזר להקמתה מאוחר יותר. האוניברסיטה הוקמה על בסיס צ'רטר מלכותי שהעניק ג'יימס השישי, מלך סקוטלנד ב-1582.
במאה ה-18 אוניברסיטת אדינבורו הייתה המרכז המוביל של הנאורות האירופית (ההשכלה הסקוטית), ונחשבה לאחת האוניברסיטאות העיקריות של היבשת. היא זכתה אז לכינוי "אתונה של הצפון". בין בוגרי האוניברסיטה ניתן למצוא את הביולוג צ'ארלס דרווין, הפילוסוף דייוויד יום, ממציא הטלפון אלכסנדר גרהאם בל והסופר ארתור קונן דויל.
קולג'ים ובתי ספר
בשנת 2002 האוניברסיטה אורגנה מחדש מתשע פקולטות לשלושה 'קולג'ים'. בתוך הקולג'ים הללו נמצאים 'בתי ספר', המייצגים דיסציפלינה אקדמית אחת כמו אינפורמטיקה, או מרכיבים דיסציפלינות אקדמיות סמוכות כמו בית הספר להיסטוריה, קלאסיקה וארכאולוגיה. נכון לשנת 2021, לאוניברסיטה יש 21 בתי ספר בסך הכל:
טריז קרח
טריז קרח הוא סדק בקרקע הנוצר מחתיכת קרח צרה או דקה שאורכה עד 3–4 מטרים בגובה פני הקרקע והיא בעומק מספר מטרים.
היווצרות
ישנן תיאוריות רבות המנסות להסביר את מקורם של טריזי קרח, אך רק אחת נתמכת על ידי רוב המדענים: תאוריית ההתכווצות התרמית.
תורת התכווצות תרמית
תאוריית ההתכווצות התרמית טוענת שבחודשי החורף נוצרים סדקי התכווצות תרמיים ברוחב של כמה ס"מ ובעומק של כמה מטרים עקב מזג אוויר קר באופן קיצוני. במהלך החודשים הבאים, השלג נמס והמים הנותרים ממלאים את הסדקים והקפאת-עד מתחת לפני השטח מקפיא אותו. הסדקים הזעירים האלה הופכים לקפאת-עד. ברגע שמגיעים חודשי הקיץ, הקפאת-עד מתרחב. דחיסה אופקית מייצרת התהפכות של המשקע הקפוא על ידי דפורמציה. בחורף הבא הקור קופא מחדש ועושה סדק בטריז הקרח שכבר נוצר, ופותח דרך לשלג הנמס של האביב למלא את הסדק הריק. טמפרטורת האוויר השנתית הממוצעת הנחוצה ליצירת טריזי קרח היא פחות מ-6° עד -8 מעלות צלזיוס.
נקודת שבו
נקודת שבו (באנגלית: Chauveau Point) היא לשון יבשה, בצד הצפוני של מעבר זלוגוש. הנקודה מהווה את הקצה הדרום-מערבי של האי לייז', בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
מיפוי הנקודה
הנקודה המערבית ביותר באי לייז' מופתה לראשונה על ידי המשלחת הצרפתית לאנטארקטיקה בפיקודו של ז'אן-בטיסט שארקו בשנת 1904. מאחר שאין נקודה בולטת בחלק המערבי של האי, השם "הועבר" לנקודת הדרומית-מערבית, שאף היא התגלתה על ידי שארקו.
הנקודה צולמה מהאוויר על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד בין השנים 1956–1957.
הבלוז של מא רייני
עלילה
מתחים וסכסוכים עולים במהלך סשן הקלטות אחר הצהריים בשיקגו של שנות ה-20 כשלהקת מוזיקאים ממתינה ל"אם הבלוז" המיתולוגית, מא רייני (ויולה דייוויס). בסוף המפגש, מא חסרת הפחד, הלוהטת, מנהלת קרב צוואות עם המנהל והמפיק הלבן שלה על השליטה במוזיקה שלה. בזמן שהלהקה ממתינה בחדר החזרות הקלאסטרופובי של האולפן, החצוצרן לוי (צ'דוויק בוזמן), שנמשך לחברתה של מא ונחוש בדעתו להביע את טענתו האישית על תעשיית המוזיקה, מדרבן את חבריו המוזיקאים לפרץ של סיפורים, אמיתות ושקרים שישנו לנצח את מהלך חייהם.
הפקה
דנזל וושינגטון היה חתום בתחילה עם רשת הטלוויזיה HBO להפיק תשעה מהמחזות של המחזאי אוגוסט וילסון לסרטים ובתוכם "ישבנה השחור של מא רייני". עד יוני 2019 העסקה הזו הועברה לנטפליקס. ויולה דייוויס, צ'דוויק בוסמן, ג'ולין טורמן, קולמן דומינגו ומייקל פוטס לוהקו לסרט, כשג'ורג' סי וולף נשכר לביים. ביולי 2019, טיילור פייג', ג'וני קווין, ג'רמי שאמוס ודושן בראון הצטרפו לצוות הסרט.
הצילומים החלו ב-8 ביולי 2019 בפיטסבורג, עם אתרים שהוסבו לשיקגו של שנת 1927 והושלמו ב-16 באוגוסט 2019.
חשבונאות ניהולית
חשבונאות ניהולית (Management accounting או Managerial accounting) היא ענף בחשבונאות העוסק בשימוש בנתונים חשבונאיים של העסק על ידי מנהלים בתוך העסק, לצורכי קבלת החלטות, תכנון, בקרה, פיקוח, תמחור ועוד.
מטרות החשבונאות הניהולית
החשבונאות הניהולית עשויה לסייע למנהלים בארגון בין היתר במטרות הבאות:
ישנן מגוון רחב של שיטות המשמשות בחשבונאות הניהולית להשגת מטרות אלו, בהן:
חשבונאות ניהולית וחשבונאות פיננסית
בניגוד לחשבונאות הפיננסית המיועדת למגוון גורמים בציבור הרחב - למשקיעים, לספקי אשראי, לספקים, ללקוחות, לרשויות המס, לגופים רגולטוריים ועוד, החשבונאות הניהולית מיועדת למשתמשים שבתוך הארגון - למנהלים בדרגות הניהול השונות.
מהשוני במטרותיהן נובעים גם ההבדלים הבאים:
ג'ון טסטר
ג'ון טסטר (באנגלית: Jon Tester; נולד ב-21 באוגוסט 1956) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית, המכהן כסנאטור מטעם מדינת מונטנה מאז 2007.
ביוגרפיה
טסטר נולד בהבר שבמונטנה, כבנם של הלן לבית פירסון ודייוויד טסטר, במשפחה בת שלושה ילדים. אביו ממוצא אנגלי ואמו ממוצא שוודי. בגיל 9 הוא איבד את שלוש האצבעות האמצעיות שבידו השמאלית, עקב תאונה במטחנת בשר. ב-1978 סיים את לימודיו לתואר ראשון במוזיקה באוניברסיטת גרייט פולס. לאחר מכן עבד שנתיים כמורה למוזיקה בבית ספר מקומי, עד שחזר לעבוד בחווה המשפחתית.
טסטר נשוי לשרלה ביץ, ונולדו להם שני ילדים. הוא קתולי באמונתו.
ויליאם בייטס
ויליאם הוריישו בייטס (23 בדצמבר 1860 - 10 ביולי 1931) היה רופא עיניים אמריקאי. בשנת 1881 סיים תואר ראשון באוניברסיטת קורנל (Cornell University) והוסמך לרופא בשנת 1885 באוניברסיטת College of Physicians and Surgeons.
ד"ר בייטס החל את עבודתו כרופא עיניים רגיל אך לאחר תצפיות ומחקרים רבים שעשה בילדים ומבוגרים ואפילו בבעלי חיים הגיע למסקנה שתפקוד הראייה מושפע ממצב גופני ונפשי והגיע למסקנות רפואיות בתחום וכך פיתח את שיטת הטיפול שלו בבעיות ראייה המכונה שיטת בייטס.
חיים אישיים
היה נשוי שלוש פעמים, לאחר שהתאלמן פעמיים. בשנת 1928 נישא לאשתו השלישית אמילי סי לירמן, שהייתה העוזרת האישית שלו במשך זמן רב.
אנג'לה ניקול ווקר
אנג'לה ניקול ווקר (באנגלית: Angela Nicole Walker; נולדה ב-19 בינואר 1974) היא פעילה חברתית אמריקאית. ווקר הייתה המועמדת לתפקיד סגנית נשיא ארצות הברית מטעם המפלגה הירוקה האמריקאית במערכת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020 וזאת לצד המועמד לנשיאות של המפלגה, האווי הוקינס.
ביוגרפיה
אנג'לה ווקר נולדה וגדלה במילווקי שבויסקונסין, היא למדה היסטוריה באוניברסיטת פלורידה הצפונית, אך נשרה בשנה הלימודים האחרונה וטענה כי היא "יכולה להרוויח יותר כסף כנהגת אוטובוס מאשר כמורה".
ווקר עבדה במשך שנתיים כנהגת באוטובוסים של חברת קווי גרייהאונד באזור פלורידה, אך עם חלוף הימים החליטה ווקר לעבור לקרוליינה הצפונית, שם התחתנה ועברה במהרה חזרה לפלורידה, אך גם שם לא התגוררה זמן רב והיא חזרה למילווקי בשנת 2009, שם התקבלה לעבודה כנהגת אוטובוסים.
היא הייתה בעבר המועמדת לסגן הנשיא של המפלגה הסוציאליסטית האמריקאית בבחירות לנשיאות ב-2016 וזאת לצידה של המועמד לנשיאות מימי סולטיסיק אך לאחר הבחירות עברה ווקר למפלגה הירוקה.
במאי 2020 הכריז מועמד המפלגה הירוקה האווי הוקינס כי בחר בווקר להיות שותפתו למירוץ, ווקר היא האפרו-אמריקאית השנייה שמועמדת לתפקיד סגנית הנשיא מטעם המפלגה הירוקה והראשונה ממדינת קרוליינה הדרומית.
Martha My Dear
השיר הוא בסוגת פופ רוק בשילוב סגנון מיוזיק הול ומלווה בפסנתר לאורך כל השיר. השיר מאופיין באקורד סולם מז'ורי שנותן את הסגנון הג'אזי. מבין חברי הלהקה משתתף בשיר רק מקרטני, שביצע את השיר עם תזמורת. את העיבוד ביצע מפיק הלהקה, ג'ורג' מרטין.
אנג'לה ניקול ווקר
חיים אישיים
ווקר מגדירה את עצמה כביסקסואלית וצמחונית.
Martha My Dear
השיר נכתב על חיית המחמד הראשונה של מקרטני, כלבת הצאן האנגלי עתיק מרתה. מקרטני סיפר שג'ון לנון, שנדהם מהיחס האוהב שלו לבעל חיים, נהג לקנטר אותו בבדיחוּת: "מעולם לא ראיתי אותך ככה לפני כן" – אף שמקרטני הדגיש שיחסיו עם מרתה היו אפלטוניים.
נכון לאפריל 2020, מונה ההשמעות של השיר ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי עומד על כ-16 מיליון.
דנה בן-שמעון
דנה בן שמעון (בערבית: دانا بن شمعون) היא עיתונאית ישראלית. כיום היא כתבת ופרשנית לענייני פלסטינים והעולם הערבי בישראל היום. בעבר הייתה כתבת לענייני פלסטינים בתאגיד השידור הישראלי "כאן 11" ורשת ב', וכתבת שטחים בערוץ הראשון.
פעילותה
ב-2013 חשפה את הנחיות הממשלה להקפיא את תוכניות הבנייה בהתנחלויות ובשכונות שמעבר לקו הירוק בירושלים, ערב ביקורו של הנשיא האמריקני לשעבר ברק אובמה בישראל. היא הייתה הכתבת הראשונה שנכנסה לישיבת עוד יוסף חי ביצהר לאחר סגירתה ב-2014 בעקבות צו תפיסה שהוציא אלוף פיקוד המרכז בשל עימותים בין יושבי המקום לחיילי צה"ל. וכן סיקרה את גל ההתקוממות שפרץ בשטחי יו"ש בסוף 2015.
בין השנים 2017 ל-2019 שימשה כתבת לענייני פלסטינים בתאגיד השידור הישראלי, כאן 11 ורשת ב'.
לאחר מכן הייתה כתבת חדשות ומגזין בעיתון ידיעות ירושלים וסיקרה את ענייני מזרח ירושלים. היא פרסמה תחקיר על החלטת הרשות הפלסטינית להפסיק להפנות חולים לטיפול לבתי החולים בישראל בתגובה להחלטה הישראלית לקזז את כספי המיסים שמועברים לפלסטינים.
היא משמשת עמיתת מחקר בפורום לחשיבה אזורית.
בשנת 2020 הקימה את מיזם "Mishwar Zoom" ללימודי עברית לקהל הערבי. . לאחר מכן, שימשה כתבת ופרשנית בעניין הסכסוך הישראלי-פלסטיני והנעשה בישראל ובמזרח התיכון בכלי תקשורת שונים, בהם רדיו סאווא, i24NEWS וזמן ישראל.
בשנת 2021 החלה לשמש כתבת ופרשנית לענייני העולם הערבי של עיתון "ישראל היום".
אליפות צרפת בטניס 1931
אליפות צרפת 1931 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי חימר באצטדיון רולאן גארוס בפריז. התחרויות התחילו ב-22 במאי והסתיימו ב-31 במאי. זו הייתה האליפות ה-36 מאז ייסודה.
בטי נות'ל הבריטית זכתה בתחרות זוגות נשים וזוגות מעורבים.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 59 טניסאיות שחולקו ל-4 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג:
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו מספר זוגות. ממנצחי תחרות 1930 אנרי קושה וז'אק בריניון רק ז'אק בריניון השתתף גם השנה. במשחק הגמר ג'ורג' לוט וג'ון ואן רין נפגשו עם ורנון קירבי ונורמן פרקרסון ( דרום אפריקה) וניצחו ב-3 מערכות. באותה שנה הם ניצחו גם באליפות וימבלדון.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 28 זוגות. מזוג מנצחות תחרות 1930 רק אליזבת ריין השתתפה גם השנה. במשחק הגמר איילין בנט ובטי נות'ל שיחקו נגד סילי אאוסם  ואליזבת ריין  וניצחו אותן בשתי מערכות. באותה שנה הן זכו גם באליפות ארצות הברית הפתוחה.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו מספר זוגות. מזוג מנצחי תחרות 1930 רק סילי אאוסם השתתפה גם השנה. במשחק הגמר בטי נות'ל ופטריק ספנס ( דרום אפריקה) נפגשו עם דורותי ברון ובאני אוסטין  וניצחו ב-3 מערכות.
הליה בראבו הוליס
ד"ר הליה בראבו הוליס (בספרדית: Dra. Helia Bravo Hollis; 30 בספטמבר 1901 – 26 בספטמבר 2001) הייתה בוטנאית וביולוגית מקסיקנית שהתמחתה בסוקולנטים ובעיקר בקקטוסים.
בשנת 1980 זכתה בפרס קקטוס הזהב (Cactus d'Or) מטעם הארגון הבינלאומי לחקר צמחים סוקולנטים. הפרס הוענק לה על מחקרה במקסיקו אשר תרם להרחבת הידע אודות צמחים סוקולנטים.
קורות חיים
ד"ר הליה בראבו הוליס נולדה ב-30 בספטמבר 1901, בשכונה בדרום מקסיקו סיטי. בראבו הוליס נהגה לטייל בסופי שבוע עם הוריה, קרלוטה הוליס ומנואל בראבו ומכך נבעה אהבתה לטבע. כשהייתה בת פחות מ-12, אביה נורה בעקבות תמיכתו בנשיא מקסיקו פרנסיסקו מדרו.
ב-1931 היא סיימה תואר שני (MS) מהאוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו עם תזה בנושא התרומה לידע על הקקטוסים בטוואקאן, פואבלה ("Contribution to the Knowledge of the Cactus of Tehuacán, Puebla").
בראבו הוליס הצטרפה לצוות האקדמי בבית הספר התיכון הלאומי שבמקסיקו סיטי כעוזרת הוראה ומאוחר יותר, כפרופסור. ב-1956 היא מונתה לפרופסור לבוטניקה באוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו. ב-1965 החלה לנהל את הגן הבוטני באוניברסיטה זו והמשיכה בעבודה זו עד ליצאתה לגמלאות.
היא נישאה לחוסה קלמנטה רובלס, שהיה חבר לכיתה ובהמשך נעשה לרופא ולאחד מהנוירוכירורגים הראשונים במקסיקו. אך לאחר 13 שנות נישואין השניים התגרשו ללא ילדים.
האגודה המקסיקנית לחקר הקקטוסים
הליה בראבו הוליס הייתה אחת ממקימי האגודה המקסיקנית לחקר הקקטוסים (Sociedad Mexicana de Cactología) ב-1951. היא עשתה זאת יחד עם מקטלגים נוספים שחקרו במקסיקו, יחד ובנפרד- קרלוס צ'אבס, דדלי בלקברן גולד, חורחה מיירן, איזי מטודה והרננדו סאנצ'ז-מיוראדה. בראבו הוליס הייתה נשיאת האגודה בין השנים 1951 עד 1972.
פרסומים
בראבו הוליס כתבה מספר ספרים. הראשון שכתבה והבולט ביותר הוא "Las Cactaceas de Mexico" (הקקטוסים של מקסיקו), אשר נכתב בספרדית ב-1937 ומונה יותר מ-700 עמודים. בין השנים 1978 עד 1991, בראבו הוליס וסאנצ'ז-מיוראדה עדכנו יחד את הספר. הספר המעודכן כלל שלושה כרכים המונים בסך-הכל יותר מ-1800 עמודים.
בראבו הוליס פרסמה יותר מ-150 מאמרים. רוב המאמרים פורסמו במגזין "קקטוסים וסוקולנטים מקסיקנים" ("Cactaceasy Suculentas Mexicanas"), של האגודה המקסיקנית לחקר הקקטוסים, בה הייתה חברה זמן רב.
לזכותה של בראבו הוליס ניתן לזקוף תיאור של שני מינים- Backebergia, שתיארה בשנת 1953 ו- Pseudomitrocereus, שתיארה ביחד עם פרנץ בוקסבאום ב-1961. אך שני המינים הללו התגלו כזהים לצמח Pachycereus.
מורשתה
הצמח Heliabravoa שגילה קורט בקברג ב-1956 נקרא על שמה של בראבו הוליס. בהמשך מין זה התגלה כזהה לצמח Polaskia שתיאר בקברג ב-1949.
זוג קקטוסים נוספים נקראו על שמה של בראבו הוליס - Ariocarpus Bravoanus ו-Opuntia Bravoana.
הגן הבוטני באוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו נקרא על שמה (הגן הבוטני ע"ש הליה בראבו הוליס - Jardín Botánico Helia Bravo Hollis). מכיוון שבראבו הוליס התעניינה בשימור, הגן מכיל מספר מינים של קקטוסים הנמצאים בסכנת הכחדה.
פרסים
הליה בראבו הוליס זכתה במספר פרסים:
כדורסל באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984)
אולימפיאדת 1984 נערכה בלוס אנג'לס, ארצות הברית. תחרויות הכדורסל נערכו בין ה-29 ביולי ל-10 באוגוסט. זו הייתה תחרות כדורסל ה-11 במשחקים האולימפיים. בתחרות הגברים השתתפו 12 נבחרות ובתחרות הנשים השתתפו 6 נבחרות. המשחקים נערכו בפורום שבאינגלווד.
נבחרת ארצות הברית זכתה במדליית זהב בתחרות הנשים ונבחרת ארצות הברית  זכתה בתחרות הגברים.
מלחמת רוסיה–פולין (1632–1634)
מלחמת רוסיה–פולין (בפולנית: Wojna polsko-rosyjska), הידועה גם כמלחמת סמולנסק (ברוסית: Смоленская война) הייתה מלחמה בין רוסיה הצארית והאיחוד הפולני-ליטאי להשבת השטחים שמסביב לעיר סמולנסק אשר נלקחו מרוסיה במסגרת מלחמת רוסיה–פולין של 1605–1618.
רקע
מלחמת סמולנסק הוצתה עקב הדרישה הרוסית להשבת העיר סמולנסק לעבר שטחה. בזמן תקופת הצרות סמולנסק נכבשה בידי האיחוד הפולני-ליטאי אשר פעל לספח את כל רוסיה הצארית. האיחוד הפולני-ליטאי נחלש בנקודה זאת עקב איבוד שטחים בצפון בחופי הים הבלטי לידי האימפריה השוודית.
מלחמה
בסוף ספטמבר 1632 רוסיה, תחת מיכאל הראשון, צאר רוסיה, לבית רומנוב, הכריזה מלחמה על האיחוד הפולני-ליטאי ופלשה אל עבר הגבול המזרחי. בתחילת נובמבר הטילו הרוסים מצור על העיר סמולנסק.
הרוסים דאז הוציאו לפועל פעולה נרחבת נגד כלל החלק הצפוני של האיחוד הפולני-ליטאי. בסיום חורף 1633, הפולנים-ליטאים יצאו במתקפת נגד בדרום החזית לתוך שטח רוסיה. העיר סמולנסק לא נכנעה כל זמן זה לכוחות הרוסית. באוקטובר 1633 הפולנים-ליטאים ביצעו איגוף שהכריחה את הרוסים לסגת מן העיר. בנקודה זאת החלה התקדמות פולנית ואף פלישה מינורית לתוך רוסיה עצמה.
מורשת
החלפת שטחים בוצעה לאחר הסדר במאי 1634. לפי גבול חדש זה האיחוד הפולני-ליטאי סיפח שטחים בצפון החזית ורוסיה סיפחה שטחים בדרום החזית. אי המוכנות של הצבא הרוסי למאבק, והעובדה שהמאבק הוצת רק מהדחף להשיב את העיר סמולנסק, הביא לבסוף להשארתה בידיים פולניות.
בשובם למוסקבה הואשמו שיין ואיזמאילוב (המפקדים הרוסים במלחמה) בבגידה והוצאו להורג. על פי תנאי אמנת פוליאנובקה של (מאי 1634) קיבלו הפולנים פיצוי של עשרים אלף רובל. ההזדמנות הבאה של רוסיה להשיב את סמולנסק תגיע רק עשרים שנה מאוחר יותר, כאשר זאת תנצל סכסוך פנימי בין הפולנים-ליטאים והקוזאקים ויביאו למלחמת רוסיה–פולין (1654–1667).
דוב גובי
דוב גובי (שם מדעי: Ursus arctos gobiensis, הידוע במונגולית mazaalai / Мазаалай) נקרא גם הדוב החום של גובי הוא תת-מין של הדוב החום שנמצא במדבר גובי של מונגוליה. הוא מופיע בסכנת הכחדה חמורה על ידי הספר האדום המונגולי של מינים בסכנת הכחדה ועל ידי האגודה הזואולוגית של לונדון באמצעות תקני IUCN. בשנת 2009 האוכלוסייה כללה רק 20 פריטים בוגרים והופרדו על ידי מרחק גדול מאוכלוסיות דוב חום אחרות כדי להשיג בידוד רבייה.
"לפרק את המחנה בערך ב־9:30 בבוקר וללכת לכיוון הרי אטיס, אנחנו חוצים מישור פתוח גדול ואז נכנסים לעמק תלול, קודר ומפוצל, ממש לפני שנכנסנו לעמק גילינו את טביעות רגליו של הדוב הגובי הנדיר."
תפוצה
בעבר הרחוק היה קיים בהרי אלטאי, מישור סיביר הדרומית, צפון מערב סין וקזחטן כך שתפוצתו גבלה עם הדוב סיבירי מזרחי מצפון דוב יקוצ׳קי ממזרח ודוב חום אירואסייתי מהמערב. במאה ה-6 לספירה עקב שינוי אקלים צומצמה תפוצתו למדבר גובי ומישור סיביר הדרומי. עקב ציד צומצמה תפוצתו במאה ה-19 אך ורק למדבר גובי, ובמאה ה-20 לרכסי אלטאי בלבד.
תיאור
דובי גובי אוכלים בעיקר שורשים, גרגירים, צמחים אחרים ולפעמים מכרסמים. בנוסף לא היו ראיות כי הדובים הגובים אכלו יונקים גדולים. הדוב הגובי קטן בהשוואה לתת-מינים אחרים של הדוב החום, זכרים בוגרים שוקלים כ 96–138 ק"ג, והנקבות כ 51–78 ק"ג.
הדוב הגובי מסווג לפעמים כאותו תת-מין כמו הדוב הכחול הטיבטי, זה מבוסס על הדמיון המורפולוגי, והאמונה כי דוב גובי מייצג אוכלוסיית שרידים של הדוב הכחול הטיבטי. עם זאת, דוב גובי מסווג לעיתים כתת-מין משל עצמו, ודומה מאוד לדובים חומים אסיאתיים אחרים.
מוזיאון בית חנקין
מוזיאון בית חנקין הוא מוזיאון רב תחומי השוכן במרכז מושב כפר יהושע וממוקם בתוך מתחם בית הספר היסודי 'מרחבים' שבמושב. המקום נפתח ב-1950 ומוצגים בו כיום  עשרות פוחלצים ושלדים של עופות ויונקים הנפוצים בעמק יזרעאל בפרט ובארץ בכלל, וכן מגוון עשיר של צמחים מיובשים, פינת העבודה של יהושע חנקין, מוצגים ארכאולוגיים, גאולוגיים ותכנים אקולוגיים. במקום נמצאת גם גלריה לאמנות עכשווית ובה מוצגות תערוכות מתחלפות.
המוזיאון הוכר כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ועל ידי תוכנית ציוני דרך.
הקמת המוזיאון
בית חנקין הוקם במושב כפר יהושע שבעמק יזרעאל. המושב נוסד בשנת 1927 על ידי אנשי העלייה השלישית מכוחה של אידאולוגיה חזקה ונקרא על שמו של יהושע חנקין. מייסדי הכפר פעלו למען הקמת חברה חדשה ומתוקנת, המשלבת את פועלם של האינדיבידואל והקולקטיב גם יחד.
בשלהי שנות הארבעים של המאה העשרים, בהתאם לצוואתו של יהושע חנקין, יזם המורה ואיש הטבע מנחם זהרוני 1979-1912) את הקמתו של "מכון אזורי לטבע ולידיעת המולדת - "בית חנקין", בבית הספר בכפר יהושע. את הכסף לבניית המקום הותיר יהושע חנקין – 2,500 ל"י, וכפר יהושע נטל על עצמו לכסות את רוב ההשקעה הכספית, בתקווה כי מוסדות ואישים המוקירים את זכרו של חנקין ישתתפו גם הם בהקמת הבניין.
אבן הפינה לבית הונחה ב-1949. מנחם זהרוני תיאר את הקמת המכון:
להנחת אבן הפינה נשלח מברק ברכה מקרן קיימת לישראל:
ב-1950, כשנה לאחר שהונחה אבן הפינה, השתרע בית חנקין, שהוקם בשטח בית הספר של המושב על 220 מ"מ. המבנה כלל אולם תצוגה רב תחומי- בית חנקין, מעבדת כימיה וביולוגיה, מחסן, מצפה כוכבים קטן ע"ש הטייס מאיר חפשי, פינת חי וגן בוטאני. שלוש שנים לאחר ההקמה נבנה האגף לחקלאות- 'יד מיכאל', לזכרו של מיכאל כפרי, חבר הכפר ובו אולם להרצאות ותערוכות.
פעילות המקום בשנים הראשונות
בשנת 1953 סיכמה הנהלת המוסד את הפעילות בשנותיה הראשונות ודיווחה כי אל המקום הגיעו בשנה זו 4,000 מבקרים מכל הארץ. אך לא בביקורים ראתה הנהלת המוסד את עיקר פעילותה: 'בית יהושע חנקין נועד לצורכי לימוד, להרבצת תורה לעם...הדרך למטרה הזו עוברת את בית הספר והמטרה תושג בעיקר על ידי עובדי החינוך.' רוב פעילותו של המוסד התקיימה בקרב מורים שהשתלמו בקורס טבע ובקורס לידיעת הארץ. מלבד הקורסים נערכו טיולים בהדרכתם של עובדי הבית וכן מספר כנסים וימי עיון. בשנים 1954–1956 ניטעה מסביב לבית חנקין גינה בוטאנית ובה פינת צמחי מים. שתי ספריות הועמדו לרשות המבקרים והמשתלמים, באחת נאספו ספרי מדע בעברית ובלועזית, במקצועות מדעי הטבע וידיעת-הארץ, ובשנייה, נאספו ספרי עזר לתלמיד ולמורה בעברית בלבד.
ניהול המקום והאוסף
מנחם זהרוני היה למנהלו של המקום מיום היווסדו ובמשך שנים פיתח אותו למרות קשיים רבים שניכרו בדרכו. זהרוני החל לעבוד בבית הספר בכפר יהושע בשנת 1936 כשהוא משלב את ההוראה בלימודים במכון הביולוגי של יהושע מרגולין בתל אביב ובלימוד עצמי. במהלך עבודתו הקים בית טבע, ובעזרת הילדים מילא אותו באוספים, פלקטים ומכשירי עזר. זהרוני עסק בטבוע ציפורים, הקים פינת חי והרבה לשוטט ברחבי הארץ. בקיץ 1947, יצא זהרוני לשליחות כחבר ב'הגנה', להקמת בתי ספר במחנות הפזורים ברחבי אוסטריה ולגיוס אנשים וכספים. בקיץ 1948 חזר ארצה. שנתיים אחר כך החל בהקמת 'בית חנקין'. זהרוני "המשוגע לדבר" הקדיש את זמנו, את נשמתו ואף את ממונו לפיתוח המקום. הגרעין לאוסף המוזיאון היה האוסף הפרטי שלו אליו נוספו ברבות השנים מוצגים שנאספו על ידי הקהילה וממשיכי דרכו של זהרוני. זהרוני אסף במו ידיו את המוצגים מהסביבה, מן החי והצומח, מוצגים גאולוגיים וארכאולוגיים. במקום רוכזו אוספים עשירים במדעי הטבע, חקלאות, ארכאולוגיה של האזור, וכן הוקמו בו מעבדה לביולוגיה, אולם תצוגה לבעלי חיים, עופות, צמחים ומוצגי גאולוגיה. עוד היו במקום גם אוסף מטבעות עתיקים וספריה.
תפישה חינוכית ואידאולוגיה
איסוף הממצאים הארכאולוגיים, הזואולוגיים, הבוטניים והגאולוגיים על ידי זהרוני ובני המקום, הכנסתם והצגתם ב'קודש הקודשים' החילוני – המוזיאון ובית הספר, היו צעדים נוספים ביצירת המטא-נרטיב הציוני. לשם כך גויסו מאמצים מוזיאליים, שבאו לידי ביטוי בבניית מקום בעל תחושת ייחוד, קדושה ומסתורין, בבחירת התכנים, באיסוף המוצגים, באופן התצוגה המפואר, בשיתוף הקהילה ובחשיפת המקום לקהל רחב. זהרוני הצהיר על החשיבות האסתטית, שראה בעיצוב הבניין והתצוגה. כעשור לאחר מכן, ב-1963 היה המקום ל'מרכז ארצי לחינוך שדה', מנהלו מנחם זהרוני, פרש מתפקידו בשל חילוקי דעות אידאולוגיים וכספיים, ונגה הראובני מונה למחליפו. הראובני ביקש שתוכנו המחקרי והלימודי של המוסד יהיה טבע הארץ ונופה בראייה של קדמוני ישראל ומתוך זיקה לחיי יום יום בהווה. המרכז עסק בשלושה תחומים עיקריים: א. מחקר- חקירת הטבע והנוף במקורות הספרותיים וביטויים בשטח ב. הוראה- תלמידי 'המדרשה למורי כפר', בנהלל למדו במקום באופן קבוע, וכן נערכו חוגים למורים וגננות בתחום חינוך השדה. ג. תצוגה- הכנת תערוכות קבועות ונודדות, כמו תערוכת 'נופי מקרא' שהוצגה ב-11 מרכזים עירוניים וכפריים ברחבי הארץ.
בית חנקין כיום
משנת 2014 צמחה פעילות התנדבותית של אנשי הקהילה לשיקום ולפיתוח המקום מחדש, ולגיבוש תוכנית עתידית. במסגרת התוכנית, לצד פיתוחו והתאמתו לרוח הזמן, יישמר ייחודו ההיסטורי והערכי של המקום, על ידי שימור המבנה ותערוכת הקבע. במקביל מוצגות תערוכות אמנות מתחלפות באולם 'יד מיכאל', אשר מתפקד כגלריה לאמנות עכשווית. התערוכות המוצגות במקום מתייחסות באופן ביקורתי ועדכני לאוספים, למוצגים ולתכנים הקיימים במרחב הבית.
When I'm Gone (שיר של אלסו וקייטי פרי)
When I'm Gone (בעברית: כשאני נעלמת) הוא שיר של הדי ג'יי השוודי אלסו, שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית קייטי פרי. השיר יצא לאור ב-29 בדצמבר 2021, על ידי חברת התקליטים, בסמוך להופעה הראשונה של פרי שהתקיימה במסגרת רצף ההופעות הראשון שלה, "Play". הווידאו קליפ הנלווה של "When I'm Gone" הוקרן בבכורה עולמית ב-10 בינואר 2022, במהלך מחצית אליפות הפלייאוף הלאומית של קולג' הפוטבול לשנת 2022 ב-ESPN.
רקע וכתיבה
ב-15 בדצמבר 2021, אלסו ופרי הכריזו על השיר ופרסמו קטע קצר מתוכו דרך חשבונות המדיה החברתית שלהם. השיר יצא לאור ב-29 בדצמבר 2021, באותו היום שבו התחילה פרי את רצף ההופעות הראשון שלה, "Play". הקליפ הרשמי שלו הוקרן בבכורה עולמית ב-10 בינואר 2022, ב-ESPN במחצית אליפות הפלייאוף הלאומית של קולג' הפוטבול.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-8 מיליון השמעות.
הרכב
"When I'm Gone" הוא שיר דאנס-פופ, האוס, ואלקטרופופ, שאורכו 2 דקות ו-41 שניות.
הצלחה מסחרית
על סמך ספירת 24 השעות הראשונות לצאתו, הצליח השיר להתברג במקום ה-34 במצעד השירים הדיגיטליים וה-34 במצעד הסינגלים המסחריים של חברת המצעדים הרשמית.
הפיגוע במלון אשל השומרון
הפיגוע במלון אשל השומרון היה פיגוע התאבדות שביצע מחבל פלסטיני פעיל פת"ח ב-7 במרץ 2002 במהלך האינתיפאדה השנייה בלובי של מלון אשל השומרון באריאל. המחבל פוצץ חגורת נפץ שנשא על גופו. בפיגוע נפצעו 14 אנשים.
זה היה פיגוע הטרור הראשון שבוצע בתחומי העיר אריאל.
הרקע לפיגוע
הפיגוע התרחש במהלך חודש מרץ 2002. במהלך חודש זה אירעו פיגועים רבים בכל רחבי הארץ ונרצחו בסך הכל 135 ישראלים. חודש זה כונה בפי רבים "מרץ השחור". ריבוי האירועים הביטחוניים בו, שבמרכזם עמד הפיגוע במלון פארק, הוביל ליציאה למבצע חומת מגן למיגור קיני הטרור בשטחי יהודה ושומרון.
הפיגוע
סמוך לשעה 16:00 אחר הצהריים ניסה המחבל הפלסטיני להיכנס אל סניף "היפר-נטו" הסמוך למלון אשל השומרון שבאריאל, אך התחרט מכיוון שבכניסה לסניף עמד שומר חמוש. לאחר מכן, נכנס המחבל אל לובי מלון אשל השומרון, אשר בכניסה אליו לא הוצבה שמירה. כאשר הגיעו שני חיילים ללובי המלון בשל דיווח של אזרח על הימצאותו של אדם חשוד, פוצץ המחבל חגורת נפץ שנשא על גופו.
בפיגוע נפצעו 14 אנשים, מתוכם אחד באורח קשה, אחד באורח בינוני, ו-12 באורח קל. אחת מהפצועות הייתה טובה גלבוע, יזמית המלון ובעליו. הפצועים פונו למרכז הרפואי רבין שבפתח תקווה.
לאחר הפיגוע
לאחר הפיגוע כביש חוצה שומרון נסגר לתנועה על-ידי משטרת ישראל, ונערכו סריקות נרחבות באזור בשל חשש מהימצאותם של מטעני חבלה נוספים. סגרה המשטרה את כביש חוצה שומרון לתנועה ובאזור נערכו סריקות נרחבות בשל החשש כי הונחו באזור מטענים נוספים. גם גופתו של המחבל נסרקה מחשש להימצאות מטעני חבלה נוספים.
המחבל זוהה כשאדי מוחמד סדקי נאסר, פלסטיני בן 24 מהכפר מאדאמה שבאזור שכם. הזרוע הצבאית של פת"ח נטלה אחריות לפיגוע.
קו K בנגב
קו K בנגב הוא שמו של אתר קדום מתקופת הברונזה בשמורת הטבע "הר הנגב".
מבנה האתר ומאפייניו
בשנים 1985–1989 ערך ד"ר מוטי היימן סקר מקיף באזור הר רמון שבו נמצא כי הקו נמשך לאורך של כארבעה ק"מ וחצי, רוחבו כ־1.8 מטרים וגובהו הממוצע הוא כ־0.7 מטר. ישנם מקטעים רציפים באורך מצטבר של כ-1.5 ק"מ. באזור הר רומם שרד קטע באורך 115 מטרים שהיה רציף במקורו ובעל מתאר של שני קירות עם מילוי אדמה ביניהם המזכירים מבנה של סולם.
לא כל הקו בנוי בצורת סוללה. במקרים רבים מדובר בשרשרת של מבנים עגולים בקוטר ממוצע של מטר אחד ומבנים מרובעים בעלי צלעות של כמטר אחד, שבניהם יש מרווח של כמה מטרים.
ניתן למצוא קוים דומים נוספים ברחבי המזרח התיכון, כאשר הקו הארוך ביותר (שבעה ק"מ וחצי) נמצא בדרום ערב הסעודית. בישראל ישנו מספר רב של קווים בנגב (למשל בסמוך למעלה עקרבים) ובמדבר יהודה (בסמוך למצפה שלם והר מונטר).
השערות לגבי תכליתו של האתר
הראשון לחקור את הקו היה יוחנן אהרוני, שהעריך בשנת 1957 שמדובר במבנה מתקופת הברונזה הביניימית, וכי יעודו הוא לשמש כקו גבול או חומה.
אחרי אהרוני חקר את האתר בסוף שנות ה-50 הארכאולוג נלסון גליק אשר לא קיבל את התארוך שקבע אהרוני, ואף קבע כי תאוריית החומה אינה מתיישבת עם העובדה שלא נמצאו ישובי קבע שעליהם היה צורך להגן, וכי הסוללה אינה גבוהה דיה. גם ד"ר יעקב ורדי הסכים עם הביקורת.
מקובל לראות באתר מונומנט פולחני, אם כי אופי הפולחן אינו ברור.
השערת פולחן חיים ומוות
ד"ר עוזי אבנר, ממרכז מדעים ים המלח והערבה, שחקר את אתרי הקבורה הקדומים באזור הנגב, טוען כי "מעגל האבן נחשב כרחם. הקו משמש כפאלוס ואמור להפרות את הרחם, כדי שהנפטר יוכל להיוולד ממנו. החל מהאלף השישי לפני הספירה אתרים אלו מסמלים את המעבר מהאמונה הקדומה במוות כמצב סופי – לאמונה המעגלית המודרנית של לידה מחדש, מוות כמצב זמני ותחיית המתים". עם זאת, העובדה שישנם שני רוגמים, אחד בכל קצה של הקו (כלומר רחם-פאלוס-רחם), מערערת על תקיפותה של ההשערה.
מידע לגבי טיולים באזור
קו K נמצא בשמורת הטבע המוכרזת "הר הנגב", אך אין לטייל לאורכו משום שהוא אינו עובר בשביל מסומן. ניתן להשקיף עליו מהר רמון והר רומם.
Scorpion (אלבום של איב)
Scorpion  הוא אלבום האולפן השני של הראפרית האמריקאית איב. האלבום יצא לאור ב-6 במרץ 2001 על ידי חברות התקליטים אינטרסקופ ורוף ריידרס. מתוך האלבום יצאו שני סינגלים.
מרים נבו
מרים רוז'ה נבו (25 בנובמבר 1917 – 23 באוקטובר 2020) הייתה שחקנית תיאטרון, במאית ומורה למשחק ישראלית. כלת פרס נורדאו לאמנות על מפעל חיים וכלת פרס קיפוד הזהב.
ביוגרפיה
נבו נולדה וגדלה בבודפשט, הונגריה בת למשפחה של אומנים. היא בוגרת האקדמיה לאמנות המשחק בבודפשט. היא שיחקה ב ובבורגתיאטר בווינה. היא שרדה את השואה עם בתה, איתה עלתה לישראל בשנת 1950.
בישראל שיחקה נבו בתיאטראות זווית, הסימטה, הבימה, הקאמרי פרסה ועוד. היא ייסדה את סדנת התיאטרון לנוער בלוד וביימה מספר הצגות בבית הסוהר לנשים נווה תרצה.
תלמידיה סיפרו על יחסה האוהד והתומך אליהם, כולל הזמרת אתי אנקרי שנבו שיכנה אותה בביתה במהלך שנה.
בשנת 2000 הייתה מועמדת לפרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסרט "אחות זרה" של דן וולמן. בתה של נבו וילדיה מתגוררים בארצות הברית.
מרים נבו נפטרה ב-23 באוקטובר 2020 בגיל 102. עקב מגפת הקורונה נבצר ממשפחתה להגיע לישראל מיד לאחר פטירתה. שבוע לאחר שנפטרה, ערכו תלמידיה של השחקנית את הלווייתה, שבה נכחו נכדיה, לאחר שקיבלו היתר מיוחד להיכנס לישראל.
פרשת בני גד ובני ראובן
פרשת בני גד ובני ראובן היא כינוי לסיפור מקראי מחומש במדבר בסוף פרשת מטות, בה מתוארת בקשתם של שבט גד ושבט ראובן לקבל נחלה בעבר הירדן בערי סיחון ועוג מלך הבשן, שכבר הורישו בני ישראל, במקום להמתין לשלב חלוקת הארץ לכל השבטים יחד.
רקע
בני ראובן וגד - שהתברכו במקנה רב - ראו בעבר הירדן ערים המתאימות לגידול מקנה, ביקשו ממשה את הערים כנחלה במקום להמתין עד לשלב חלוקת הנחלות לכל השבטים, כפי המתואר בפסוקי התורה:
משה רבנו בשומעו את דבריהם, רגז עליהם בטענה שעל ידי מעשיהם הם מרפים את לב העם מלהיכנס לארץ ולכובשה, בדומה למעשה המרגלים, שבעבורם נגזר על עם ישראל לנדוד במדבר במשך ארבעים שנה:
בתגובה לטענת משה ענו בני גד ובני ראובן, כי בדעתם להצטרף לבני ישראל ללחימה בכיבוש הארץ, ורק לאחר שכל שבט יקבל את נחלתו הם ישבו לנחלתם שבעבר הירדן. משה שמע את דבריהם, ומתרצה לכך, אך מתנה שרק אם אכן יעברו את הירדן וילחמו יחד עם כל ישראל, עד סיום המלחמה, יוכלו לנחול את הערים בעבר הירדן, אך אם לא, אזי הם יקבלו חלק בארץ ישראל כפי הדין המקורי:
מקום הנחלה
כאמור, בני גד ובני ראובן, וחצי משבט מנשה, קיבלו את נחלתם בעבר הירדן, אך כל שבט התנחל במקום אחר:
תנאי של בני גד ובני ראובן
בחז"ל למדו את דיני והלכות תנאים מתנאי שהתנה משה עם בני גד ובני ראובן. ולמדו מכך שמקומות שאינם דומים לתנאי זה אינם חלים, ומיעטו כמה סוגי תנאים:
אלקה קטנה
אלקה קטנה (שם מדעי: Alle alle) היא מין יחיד בסוגו במשפחת האלקיים. היא אחת מהקטנות שבמשפחתה (אם כי האלקית הננסית היא הקטנה ביותר), והיא נפוצה ליד חופים באיים שונים באזור הארקטי.
לאלקה הקטנה 2 תת-מינים:
אורכה של האלקה הקטנה 19–21 סנטימטרים ומוטת כנפיה 34–38 סנטימטרים. הן שחורות ולבנות בבטן, מקורן קצר וחזק וזנבן מעוגל.
מזונה דגים ודיונונים קטנים, שטרגליים וקריל אותם היא תופסת על ידי צלילה בעזרת כנפיה מתחת למים. עם זאת היא מעופפת גרועה והיא נתפסת על ידי טורפים כמו שחפים (בייחוד שחף לבן-כנף), חמסנים ועורבים בצאתה מהים לעבר מושבות הקינון שלהם. על היבשה היא נטרפת על ידי שועלים ודובים המחכים לאפרוחים שיפלו במעופם לאוקיינוס. למטרות התגוננות האלקות עפות בהמונים בחזרתן מהדיג באוקיינוס.
חטיבה 7 במלחמת לבנון השנייה
ערך זה מתאר את לחימתה של חטיבה 7, חטיבת שריון סדירה של צה"ל, במלחמת לבנון השנייה, שהתרחשה ביולי-אוגוסט 2006.
ערב המלחמה
ערב המלחמה, הייתה חטיבה 7 בפיקודו של אל"ם אמנון אשל - אסולין פרוסה מדן ועד אילת: מפקדת החטיבה הייתה ברמת הגולן, גדוד 82 בפעילות מבצעית בקו כחול (בפריסה גדודית מהים ועד החרמון), גדוד 77 בפעילות מבצעית ברצועת עזה (הגדוד הוקפץ לשם בעקבות חטיפת גלעד שליט), גדוד 75 בפעילות מבצעית בגזרת הר שגיא (עוצבת אדום), גדוד 603 בפעילות מבצעית בחרמון ופלוגת הסיור בפעילות מבצעית בדרום הר חברון.
פתיחת המלחמה
ביום פתיחת מלחמת לבנון השנייה היה זה גדוד 82 ("געש") שנתן את התגובה הראשונית לאירוע חטיפת החיילים בגבול הלבנון. במהלך האירוע נכנס כוח משולב לתוך לבנון, אשר כלל טנק מפלוגה א'. הטנק עלה על מטען גחון וכל הצוות נהרג. הגדוד בפיקודו של סא"ל עודד בסיוק פגע בתגובה בכלל מוצבי חזבאללה הפרוסים לאורך הגדר.
מפקדת חטיבה 7 למעשה הייתה הראשונה שהוקצתה לגזרת אוגדה 91 על מנת לסייע באירועים הרבים בימי הלחימה הראשונים. החטיבה, בעזרת יחידות שסופחו אליה (גדוד 601, גדוד 299, וגדוד 52) קיבלה אחריות בתחילה על מרחב החוף, ובתוך כך ביצעה משימות של השמדת מוצבי חזבאללה במרחב, וכן חישוף שטחים מיוערים להכנת השטח ללחימה. בימיה הראשונים של המלחמה, התמקמה מפקדת החטיבה ביישוב חניתה ומשם ניהלה את מרחב החוף.
מהלך המלחמה
בסיום שלב זה החטיבה הייתה בסד"כ: מפקדת החטיבה, גדוד 82 (שמרביתו רוכז), גדוד 299, פלס"ר 7 (הופעל מגזרת הבט"ש לצפון), פלוגת הנדסה מגדוד 603. גדוד 75 החל להיצבר בגזרת הלחימה וגדוד 77, לפי המלצת המח"ט, נותר בלחימה ברצועת עזה. הגדוד בפיקודו של סא"ל יאיר וולנסקי היה מומחה לחימה למרחב עזה, משום שצבר שם ניסיון של למעלה משנתיים לחימה. בהמשך הלחימה הוחלף יאיר על ידי סא"ל מאיר בר מאיר).
לקראת הכניסה השנייה לבינת ג'בייל סד"כ החטיבה השתנה באופן משמעותי וכלל: מפקדת החטיבה, שלושה גדודי שריון - גדוד 82, גדוד 75, גדוד מחטיבה 673, 3 גדודי חי"ר - גדוד 299, גדוד מחטיבה 2, גדוד 435 מגבעתי (הצטרף בהמשך הלחימה), גדוד הנדסה קרבית גדוד 603, פלס"ר 7 ובסיוע ישיר גדוד חיל התותחנים. עם הכניסה השנייה עמדו לרשות החטיבה כוחות רבים מאוד.
החטיבה ביצעה את תוכניתה ואגפה את העיירה בינת ג'בייל במהלך מפתיע לאויב ובהגעה מהירה ממזרח לכוון בית יהון ורכס הסילבסטר. במהלך זה, בודדה החטיבה את העיירה בינת ג'בייל.
גדוד 82 המשיך בלחימה בגזרת מארון א-ראס ורכס שקד כל זאת כשהוא ממשיך לפקד על גזרת אביבים ולהיות פרוס עם הפלוגות השונות מהחרמון דרך רכס הר דב (פלוגה ג'). בקרבות אלו היו לגדוד 4 פצועים בשתי תקריות גבול שונות נוספות נפצעו שני לוחמים נוספים כאשר הגדוד עסק בחילוץ יחידת מגלן משמורת הטבע שקד ומפאתי מרון א רס בהמשך הלחימה לחם הגדוד בגזרות מרון א-ראס, ג'בל כחיל ורכס הקָרְחבוּן והיה גדוד השריון שהתקדם משמעותית בגזרתו בלילה אחד בהובלת מ"פ ב' וחבר אל גדוד חרב שנותר לבדו בשטח. שני מפקדי פלוגות זכו לעיטורים בקרבות אלו, הראשון מ"פ ב' סרן עידן מורג שזכה לעיטור המופת (גם אביו של עידן, תא"ל במיל' עמי מורג קיבל עיטור זה) ומ"פ א סרן אלעד צורי זכה אף הוא בצל"ש מפקד פצ"ן על לחימתו.
גדוד 82 לחם מהיום הראשון עד הפסקת האש ואפילו אחריה. ב-21 ביולי, לאחר החלטת הממשלה על הרחבת הלחימה בגבול הצפון, הוקפץ גדוד 75 מהגזרה המבצעית אותה החזיק בגבול ישראל-מצרים והצטרף ללחימה, עיקר פעילותו של גדוד 75 הייתה בגזרות המערביות, והוא לקח חלק בלחימה מול העיירות בינת ג'בייל, מיס א-ג'בל, עייתא א-שעב ואף בפאתי העיר צור בעומק לבנון. גדוד 75, דאז בפיקודו של סא"ל דן נוימן הצטרף ללחימה ב-21 ביולי לאחר החלטת הממשלה על הרחבת הלחימה. הגדוד סיים את תקופת הלחימה ואף החזיק את חלקו המערבי של הגבול עוד חודש לאחר הפסקת האש, בגדוד 75 קיבל סרן אחסאן דקסה (דאז מפקד פלוגת "כפיר") אף הוא את צל״ש אלוף פצ״ן על חלקו בקרב בעיירה עייתא א-שעב עת סייע בחילוץ כוח צנחנים שנפגע קשות בהתקלות וספג הרוגים ופצועים במרחב העיירה, סרן אחסאן סיים את החילוץ תוך חתירה למגע מול האויב וללא נפגעים נוספים.
תום המלחמה
חטיבה 7 נלחמה לאורך כל המלחמה תחת אוגדה 91, והייתה החטיבה האחרונה שיצאה מלבנון. אחרוני החיילים ביציאה היו לוחמי גדוד 299 (גדוד חרב), שהיה מרבית המלחמה תחת החטיבה.
בתחילת המלחמה נהרגו ארבעה שריונאים של החטיבה. לאחר מכן לא נהרג אף לוחם תחת פיקוד החטיבה, כאשר שירתו תחת החטיבה אלפי לוחמים בעומק לבנון (בשיא הלחימה כ-4500 לוחמים), ומאות כלי רק"מ נסעו במרחב הלחימה.
גדוד 299 וגדוד 82 שאת מרבית לחימתם במלחמה ביצעו תחת חטיבה 7, היו בין הגדודים הבודדים שלא יצאו ממרחב הלחימה מיום פתיחת האירועים ועד הכרזת הפסקת האש. גדוד 299 זכה לציון לשבח בהמלצת החטיבה לאור הישגיו הראויים לאורך המלחמה. גדוד 82 זכה אף הוא להערכה על לחימתו המקצועית לאורך המלחמה.
כ-20 מלוחמי החטיבה זכו לעיטורים במלחמה על הפגנת אומץ לב, גבורה, מקצועיות ומצוינות לאורך המלחמה. בסיום הלחימה ולאור הצלחותיו של הגדוד, נבחר גדוד 75 על ידי המח"ט, להחליף את גדוד 77 כגדוד מבצעים ברצועת עזה, בה החזיק עוד כ 3 חודשים והשתתף במבצעים רבים, המוכר שבהם, מבצע ענני סתיו.
גדוד 77 שהועבר לגזרת עזה עם חטיפת גלעד שליט נשאר בגזרת עזה ולחם בה במהלך כל מלחמת לבנון השנייה.
פרשת הכתבה בערוץ 10
בזמן המלחמה התלוותה למטה החטיבה הבמאית נורית קידר, במטרה לתעד את האירועים. מפקד החטיבה אמנון אשל מציין כי הובהר לו כי נושא הסרט הוא "קבלת החלטות במלחמה בחדר המלחמה האותנטי", וכי החומרים שיצולמו ישמשו לצרכים צבאיים בלבד. לאחר הפסקת האש פרסם ערוץ 10 תיעוד של שיחה שנערכה בהכנות לקרב בינת ג'בייל בין אשל לבין מפקד גדוד 82 עודד בסיוק ובו נשמע אשל מותח ביקורת חריפה על מפקד אוגדה 91 גל הירש, בין השאר אמר עליו "הוא באאוט, הוא לא מבין מה קורה בקרב, הוא לא יודע מהי תמונת המצב". בעקבות הפרסום ננזף אשל, נרשמה לו הערה פיקודית חמורה וקידומו הוקפא לשנתיים.
צבי קנור
חייו
קנור גדל ולמד בנתניה. התגייס לצה"ל ב-1965, סיים קורס טיס ושירת כטיס קרב בחיל האוויר. לחם במלחמת ששת הימים ובמלחמת ההתשה שירת כטייס בטייסת 116, בשובו מגיחת הפצצה במצרים ביוני 1970 נאלץ לנטוש את מטוס המיסטר שהטיס ונפגע. במלחמת יום הכיפורים שירת כמוביל בטייסת העטלף, טייסת מטוסי F-4 פנטום. כמו כן השתתף במלחמת לבנון הראשונה. הוא שירת כראש מחלקת מבצעים במטה חיל האוויר, כמפקד בסיס חצור וכמפקד בסיס תל נוף בשנים 1987 עד 1990.
בשנים 1991 עד 1993 כיהן כנספח אווירי בוושינגטון שבארצות הברית.
לאחר שחרורו מונה ב-1994 למנכ"ל חברת בי.וי.אר טכנולוגיות. ב-1996 מונה למנכ"ל אופיר טורס. בשנים 1999 עד 2001 כיהן כנשיא חברת בי.וי.אר מערכות. לאחר מכן שימש מנכ"ל אמריקן אקספרס טרוול במשך שמונה שנים. באוגוסט 2009 מונה למנכ"ל החברה לאיתור ולהשבת נכסים של נספי השואה, תפקיד בו כיהן במשך כשנה. כיהן כיו"ר חברת קמיליון מערכות בניה ומכהן כדירקטור בחברות הציבוריות מטי מחשבים וכים ניר שירותי תעופה. ב-2010 מונה למנכ"ל קרן תל אביב לפיתוח. שימש דירקטור בחברת כים ניר.
הוא חבר המועצה לשלום ולביטחון ויוזמת ז'נבה.
מושל ניו יורק
מושל מדינת ניו יורק (באנגלית: Governor of the State of New York) הוא מושל מדינת ניו יורק. המושל הוא ראש הרשות המבצעת של ממשלת מדינת ניו יורק והמפקד העליון של הכוחות הצבאיים והימיים של המדינה.
המושלת הנוכחית היא קת'י הוקול מהמפלגה הדמוקרטית. הוקול התמנתה לתפקיד לאחר התפטרותו של קודמה אנדרו קואמו, שהתפטר לאחר שערוריית מין שהכתה גלים בארצות הברית ובניו יורק.
התפקיד וסמכויותיו
על המושל מוטלת החובה לאכוף את חוקי המדינה, וכן ברשותו הסמכות לאשר או להטיל וטו על הצעות חוק של בית המחוקקים של מדינת ניו יורק, לכנס את הרשות המחוקקת ולהעניק חנינה, למעט במקרים של בגידה והדחה. בניגוד למחלקות ממשלתיות אחרות המרכיבות את הרשות המבצעת של הממשלה, המושל עומד בראש מחלקת הביצוע (Executive Department). נושא המשרה מקבל את סגנון הנימוס "הוד רוממותו" בתקופת כהונתו.
מושל ניו יורק נחשב לעיתים מועמד פוטנציאלי לנשיאות ארצות הברית. עשרה מושלים היו מועמדי מפלגתם לנשיאות, וארבעה מהם - מרטין ואן ביורן, גרובר קליבלנד, תאודור רוזוולט ופרנקלין דלאנו רוזוולט - זכו בבחירות לנשיאות. שישה מושלים הוסיפו לכהן כסגן הנשיא. בנוסף, שניים ממושלי ניו יורק, ג'ון ג'יי וצ'ארלס אוונס יוז, שימשו כנשיאי בית המשפט העליון של ארצות הברית.
דרישות לתפקיד
על פי חוקת מדינת ניו יורק, אדם המעוניין להיות מושל ניו יורק חייב להיות בן 30 לפחות, בעל אזרחות אמריקאית, ותושב מדינת ניו יורק לפחות חמש שנים לפני שנבחר למושל.
סדר הירושה
כבר בחוקה שהתקבלה ב-1777 נקבע שייבחר סגן מושל, שיכהן גם כנשיא הסנאט המדינתי. סגן המושל נבחר לאותה תקופת כהונה כמו זו של המושל, ועל כלל זה הייתה הקפדה בכל התיקונים לחוקה שהתקבלו במשך השנים. מלכתחילה הוגדר שבמקרה של התפנות משרת המושל בשל מוות, התפטרות או הדחה, או במקרה של היעדרות המושל מתחומי המדינה, מקבל סגן המושל על עצמו את תפקידיו וסמכויותיו של המושל. בחוקת 1938 נקבע במפורש שבמקרים של התפנות משרת המושל, מושבע סגנו כמושל לכל דבר ועניין.
במקרה שלא מכהן סגן מושל, ממלא את מקומו הנשיא הזמני של הסנאט של ניו יורק עד אשר המושל שב למלא את תפקידו או עד אשר נערכות בחירות חדשות. באופן דומה, במקרה בו הן משרת המושל והן משרת סגן המושל מתפנות, מכהן נשיא הסנאט כמושל, ומשרת סגן המושל נשארת בלתי מאוישת. אף על פי שלא קיים סעיף בנוגע לכך בחוקה, על פי תקדים שנקבע ב-2009, יכול המושל למנות סגן מושל במקרה שמשרתו של זה האחרון מתפנה. אחרי סגן המושל והנשיא הזמני של הסנאט ניצבים בסדר הירושה למושל ניו יורק יושב ראש האספה המדינתית, התובע הכללי, מבקר המדינה, נציב התחבורה, נציב הבריאות, נציב הסחר, נציב התעשייה, יושב ראש הנציבות לשירות ציבורי ומזכיר המדינה.
היסטוריה
משרת המושל נוצרה על ידי החוקה הראשונה של מדינת ניו יורק בשנת 1777. עם קבלת החוקה תקופת כהונתו של המושל עמדה על שלוש שנים וכהונת המושל הופחתה לשנתיים, ולא הוגדר מועד תחילת הכהונה. חוק מ-1787 הגדיר את מועד תחילת הכהונה ל-1 ביולי. ב-1821 תוקנה החוקה ומועד הבחירות הוגדר לחודש נובמבר ומועד השבעת המושל נקבע ל-1 בינואר. תיקון לחוקה מ-1874 האריך את תקופת כהונתו של המושל שוב לשלוש שנים, אך חוקת 1894 הפחיתה את תקופת הכהונה לשנתיים שוב. החוקה האחרונה של 1938 האריכה את תקופת הכהונה לארבע שנים. לא קיימת הגבלת כהונה על מספר תקופות הכהונה, רצופות או בלתי רצופות, שהמושל יכול לכהן.
המושל שמשך כהונתו הייתה הארוכה ביותר היה המושל הראשון ג'ורג' קלינטון, שכיהן בסך הכל בשתי תקופות כהונתו כמעט 21 שנים. אחת משתי תקופות כהונה בלתי רצופות אלו נמשכה 18 שנים והייתה תקופת הכהונה הרצופה הארוכה ביותר. צ'ארלס פולטי כיהן בתקופת הכהונה הקצרה ביותר, 29 הימים לאחר התפטרותו של המושל הקודם הרברט ליהמן. דייוויד פטרסון היה המושל האפרו-אמריקאי הראשון של ניו יורק והרביעי בכל מדינות ארצות הברית. הוא גם המושל הראשון בכל מדינות ארצות הברית שסובל מלקות ראייה.
לאופהיים
לאופהיים (בגרמנית: Laupheim) היא עיר בדרום גרמניה, במדינת באדן-וירטמברג.
פרנסת העיר בעת המודרנית מתבססת על בתי חרושת שהוקמו בסביבתה, וכיום פועל בסמוך אליה בסיס תעופה של צבא גרמניה.
ארון מרטון
ארון מרטון (בהונגרית: Márton Áron; 28 באוגוסט 1896 – 29 בספטמבר 1980), היה בישוף של הכנסייה הקתולית בטרנסילבניה במהלך מלחמת העולם השנייה ובתקופת המשטר הקומוניסטי ברומניה, וחסיד אומות העולם.
לאופהיים
היסטוריה
לאופהיים נזכרת לראשונה במסמך משנת 778.
בשנת 926 הרסו ההונגרים את המקום כשפלשו לאזור. בשנת 1100 הוקמה במקום טירה.
ארון מרטון
ביוגרפיה
מרטון היה בן למשפחת איכרים מקבוצת הסקלרים ההונגרים מטרנסילבניה, אז בממלכת הונגריה (היום ברומניה). הוא סיים את לימודיו בבית ספר תיכון בשנת 1915, וגויס לצבא האוסטרו הונגרי. הוא היה מעורב בקרבות מלחמת העולם הראשונה בזירות שונות ונפצע מספר פעמים. לאחר המלחמה עבד בתור חקלאי ועובד מתכת במפעל בבראשוב.
לאופהיים
היסטוריה
בשנת 1331 נמכרה האחוזה לבית הבסבורג האוסטרי.
בשנת 1407 היו קיימים במקום טירה, כנסייה וכפר קטן סביבה.
ארון מרטון
ביוגרפיה
ב-1920 החל מרטון בלימודי תאולוגיה באלבה יוליה. לאחר מכן הפך לכומר ולאחר מכן - מורה לתאולוגיה ביישובים שונים בטרנסילבניה. משנות השלושים היה בתפקידים שונים בבישופות אלבה יוליה והכומר של אוניברסיטת קלוז'. בשנת 1938 מונה הגמון של אלבה יוליה על ידי האפיפיור פיוס האחד-עשר.
לאופהיים
היסטוריה
לאופהיים זכתה למעמד של עיר בשנת 1869.
יהדות לאופהיים
במחצית השנייה של המאה ה-19 שכנה בה הקהילה היהודית הגדולה ביותר במדינת באדן-וירטמברג. המשפחות היהודיות הראשונות הורשו להתיישב בעיירה בשנות ה-20 של המאה ה-18, ואלה התיישבו ברובע שכונה "הר היהודים" (Judenberg).
עקב הגירה שלילית, הצטמצמה הקהילה היהודית בעיר, ושיעורה באוכלוסייה הכללית ירד מ-22.6% בשנת 1856 לכדי 2.7% בלבד בשנת 1933.
ארון מרטון
דבריו למען היהודים
לאחר מספר ימים כתב מכתבים לממשלה ההונגרית, למשטרה ולרשויות אחרות, בבקשה לאסור על הגירוש. כתגובה, גורש מן העיר. על פעילותו במהלך תקופה זו, הוענק לו ב-1999, לאחר מותו, התואר "חסיד אומות העולם" על ידי יד ושם.
לאופהיים
יהדות לאופהיים
123 יהודי העיר אשר לא הצליחו להימלט ממנה בתקופת השלטון הנאצי הועברו במהלך השואה ללטביה ולפולין, ורובם המכריע נרצחו.
ארון מרטון
תחת הדיקטטורה הקומוניסטית
בשנת 1945, לאחר מותו של החשמן יוסטיניאן סרדי, האפיפיור פיוס השנים עשר ביקש להפוך את מרטון לקרדינל הבא של הונגריה, אבל המפלגה הקומוניסטית ההונגרית התנגדה לו ויוזף מידסנטי נבחר לתפקיד.
לאופהיים
יהדות לאופהיים
בין היהודים שנולדו בעיר: החזן והמלחין מוריץ הנלה, הבנקאי קיליאן פון שטיינר, מייסד חברת סרטי יוניברסל קרל למל, הספורטאית גרטל ברגמן, הסופר זיגפריד איינשטיין והמעצב פרידריך אדלר, שנספה באושוויץ.