cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן
ההתקפה הסורית האחרונה בעמק הבכא
התקפת השריון הסורית החלה בחיפוי הפגזה ארטילרית כבדה. טנקים של צה"ל במוצבים שעל הקו הסגול הצליחו לפגוע בחלק מן הטנקים, אבל כוח גדול הצליח לנוע לתוך העמק. בלחץ האבדות שנגרמו להם וההפגזה הסורית הכבדה על עמדותיהם, נסוגו שארית הטנקים הישראלים מן השטחים השולטים על העמק, תוך שהסורים ממשיכים להתקדם וללחוץ על כוחות החטיבה המותשים. מפקד החטיבה הורה למשולם רטס, מג"ד 71, לנוע עם כוחו הנותר לתגבר את כוחות החטיבה באגף הצפוני של העמק, אך לאחר זמן קצר נפגע רטס ונהרג.
בשלב זה הגיעו כוחות החטיבה הנותרים למצב משבר ותחמושתם עמדה לאזול. מפקד החטיבה ריכז מול גזרת ההתקפה הסורית את כל הטנקים שהצליח לאסוף והעמיד אותם תחת פיקוד מפקד גדוד 77, סגן-אלוף אביגדור קהלני. קהלני הצליח להוביל את הטנקים שבפיקודו לשוב ולתפוס את השטחים השולטים על עמק הבכא, תוך ניהול קרב שב"ש בטווחים קצרים נגד טנקים סוריים. בשלב זה הגיע לגזרה כוח תגבורת שכלל 11 טנקים משרידי חטיבה 188, בפיקוד יוסי בן-חנן, והתייצב באגף הימני של החטיבה. הכוח מילא תפקיד חשוב בהדיפת המתקפה הסורית. בסיוע כוח התגבורת הצליחו כוחות החטיבה לשבור את המתקפה הסורית, תוך השמדת עשרות טנקי אויב, ולגרום לנסיגת שרידי הכוחות התוקפים אל מעבר לקו הסגול.
במקביל לקרב החטיבתי הוזעקה פלוגת הסיור של החטיבה לקרבת הכפר בוקעאתא, ללחום בכוח הקומנדו הסורי שחדר לשטח הישראלי מצפון לעמק הבכא. פלוגת הסיור של חטיבה 7 נקלעה למארב אש נ"ט של הכוח הסורי וספגה אבדות כבדות. כוח הקומנדו הסורי חוסל בהמשך על ידי כוח מגדוד 12 של חטיבת גולני בסיוע פלוגת טנקים שנשלחה לעזרה מחטיבה 679.
התקפה דו-אוגדתית על כיס חושניה
בבוקר 9 באוקטובר פתחו אוגדה 210 ואוגדה 146 בהתקפה על הכיס הסורי בחושניה. כיס זה הפך למעשה למגנן נ"ט גדול שאויש על ידי דיוויזיית הרגלים ה-5 והדיוויזיה המשוריינת ה-1. גבול גזרות הפעולה בין שתי האוגדות הישראליות היה קו שהתמשך ממערב לחושניה, באופן ששטח הכיס הסורי שנוצר נחלק בין אזורי הפעולה של שתיהן. אוגדה 210 תקפה ממערב ומצפון, ואוגדה 146 תקפה מדרום מערב.
באגף הצפוני של הכיס ניצבה חטיבה 679 אשר עסקה במהלך מרבית אותו יום בבלימת ההתקפה הסורית האחרונה לכיוון מחנה נפח. במתקפה השתתפו עשרות טנקים סורים שהסתייעו גם בירי של טילי נ"ט. אחר הצהרים הועברה החטיבה תחת פיקודה של אוגדה 210, קיבלה תגבורת טנקים ויצאה להתקפה בכיוון דרום-מזרח, ולאחר קרב קשה כבשה את אזור הכפר רמת'ניה תוך השמדת עשרות טנקים סורים. התקפה זו צמצמה את שטח כיס חושניה מצפונו. החטיבה השנייה של אוגדה 210, חטיבה 179, הוסיפה להתקדם תוך כדי קרב שריון בשריון ממערב לחושניה, ובצהרי היום החלה לנוע לצפון מזרח, לעבר חלקו הצפוני של הכיס הסורי.
באגף הדרומי של הכיס הסורי חידשה אוגדה 146 בבוקר את התקפתה. חטיבה 205, באגף הימני של האוגדה, תקפה צפונה מעמדותיה שליד תל ג'וחדר. התברר שבמשך הלילה נסוגו הכוחות הסורים שמצפון לו והחטיבה התקדמה נוכח התנגדות חלשה והגיעה לקרבת תל פרס, אך לפני הצהרים נפתחה כנגדה התקפת נגד של עשרות טנקים סורים ממזרח ומצפון. החטיבה הדפה את ההתקפה בסיועו של חיל האוויר, ובהמשך כבשה תחת הפגזה סורית חזקה את השטח שעד הקו הסגול ליד צומת רפיד ואת תל פרס הסמוך לו. משמאלה השתלטה חטיבה 4 על שטחים בדרום הכיס הסורי, ממערב לתל פרס.
צפונה משם, באגף השמאלי של אוגדה 146, הסתערה חטיבה 9 לפני הצהרים על ליבו של הכיס הסורי. ההתקפה הראשונה נתקלה באש נ"ט סורית צפופה ונבלמה. החטיבה התארגנה מחדש ופתחה אחר הצהרים בהתקפה נוספת, בסיוע אש שירתה חטיבה 4 שמימינה, אש תותחים וסיוע של מטוסי חיל האוויר. טנקי חטיבה 9 פרצו לעומק המתחם הסורי, חדרו דרך העיירה חושניה והשמידו טנקים סורים רבים. לאחר רדת החשיכה התארגנה החטיבה לשהייה בחניון לילה בעומק הכיס הסורי.
בלילה תקפה ממזרח חטיבה ממוכנת סורית מדיוויזיית השריון ה-3 (אותה דיוויזיה שחלק ממנה תקף בבוקר את חטיבה 7) את האגף הימני של אוגדה 146. היה זה ניסיון לפרוץ ממזרח לעזרת הכוחות הסורים שבכיס חושניה. התקפה זו נבלמה על ידי חטיבה 205 באזור תל פרס.
חיסול כיס חושניה
בבוקר 10 באוקטובר חידשה חטיבה 9 מאוגדה 146 את התקפתה, כבשה את אתר המפקדה של הדיוויזיה הסורית ה-1 שמצפון מזרח לחושניה והשמידה כוחות סורים במרחב שסביבו.
שתי חטיבות אוגדה 210 תקפו את הכיס הסורי הנותר מצפונו. חטיבה 179 תקפה את חושניה מצפון ודחקה את הסורים לעברה של חטיבה 9. חטיבה 679 תקפה משמאלה של חטיבה 179, בינה לבין הקו הסגול, ולמרות קרב קשה השתלטה על יעדיה. בשלב זה החליט המפקד הסורי בכיס חושניה על נסיגה, והכוחות הסורים הנותרים בו נסוגו מזרחה אל מעבר לקו הסגול.
בקרבות על כיס חושניה הושמדו שתי חטיבות שריון סוריות. בשטחו הותירו הסורים אחריהם מאות טנקים, מאות נגמ"שים, משאיות ותותחים ואספקה רבה.
במהלך היום גם השתלטו מחדש כוחות מחטיבת הצנחנים 317 על העיירה קוניטרה וטיהרו אותה מחיילים סורים.
אוגדה 146 תוקפת אל מעבר לקו הסגול
במקביל להשמדת הכיס הסורי בחושניה יצאה אוגדה 146 להתקפה אל מעבר לקו הסגול בחלקו הדרומי, בניסיון לנצל את ההצלחה. מטרת ההתקפה הייתה להשתלט על שורת מוצבים סורים שממזרח לקו זה ובראשם תל כודנה שממזרח לחושניה.
ההתקפה נערכה לפני הצהרים על ידי ארבע החטיבות של האוגדה, שבשלב זה כבר היו מוקטנות עקב האבדות שספגו (למעט חטיבה 670). באגף השמאלי של האוגדה, מצפון לתל פרס, תקפו חטיבה 4 וחטיבה 9 מזרחה מול תל כודנה. דרומה מהן תקף מזרחה גדוד אחד מחטיבה 205. באגף הימני של האוגדה, ליד תל ג'וחדר, נועד להיערך מאמץ משני: גדוד שני של חטיבה 205 תקף לדרום מזרח לעבר מוצב סורי באום א-לוקס. מדרומו תקפה חטיבה 670 - מתוגברת במספר טנקים - את המוצב הסורי באל-חנות. בין שני אגפי האוגדה, ליד תל פרס, התפרס להגנה גדוד הסיור של האוגדה.
החטיבות התוקפות כבשו חלק מיעדיהן והשמידו עשרות טנקי אויב, אבל נתקלו באש טנקים ונ"ט חזקה ובהפגזות קשות ונבלמו בשדות מוקשים סורים. מפקד האוגדה הציע לפיכך לפיקוד הצפון לרכז את כל חטיבות האוגדה להתקפה על תל כודנה, אבל אלוף הפיקוד יצחק חופי, שחשש לגורל האוגדה לאור אבדותיה, פקד עליו להפסיק את ההתקפה ולהתייצב על הקו הסגול.
על התקפה אחרונה זו של אוגדה 146 נמתחה ביקורת, בטענה שהיא נערכה על ידי כוחות שחוקים ומעטים (בוודאי ביחס להיקף הכוחות שנדרש למשימה זו על פי תוכנית שמלפני המלחמה), ללא סיוע אווירי וארטילרי מספיק, וכנגד כוחות סורים שהיו אמנם מוכים אך נסוגו אל תוך מוצבי גבול מבוצרים שלא נפגעו.
התפקיד שמילא חיל האוויר בלחימה ברמת הגולן
יכולת הפעולה של חיל האוויר הישראלי במרחב רמת הגולן הוגבלה מראשית המלחמה על ידי המערך נגד מטוסים, שבנתה סוריה בשנים שקדמו לפרוץ מלחמת יום כיפור. מערך זה כלל 25 סוללות של טילי קרקע-אוויר ובצידן מספר רב של תותחים נ"מ בקטרים שונים, אשר יחד כיסו את גובהי הטיסה השונים בשמי הרמה. למרות זאת תקפו מטוסי חיל האוויר מטרות בחזית הצפון החל מפרוץ המתקפה הסורית, בניסיון להעניק סיוע אווירי קרוב לכוחות הקרקע, ולבלום את התקדמות כוחות השריון הסוריים.
האלוף מרדכי הוד, מפקד חיל האוויר לשעבר, הצטרף ב-6 באוקטובר לחבורת הפיקוד הקדמית של חיל האוויר במפקדת פיקוד הצפון, שימש כמפקד קדמי של החיל שם למשך חמשת הימים הבאים וניהל את הפעילות האווירית בחזית.
ביום הלחימה השני ניסה חיל האוויר לבצע את תוכנית המגירה שלו לתקיפת מערך הנ"מ הסורי (מבצע דוגמן 5), במטרה ליצור לעצמו חופש פעולה בשמי הרמה. התקיפה, שבוצעה בנוהל קרב חפוז, ללא הכנות מתאימות, נכשלה בהשגת יעדיה, וחיל האוויר ספג במהלכה אבדות כבדות (6 מטוסים הופלו ו-10 נוספים ניזוקו). כתוצאה מכך נאלצו מטוסי חיל האוויר להמשיך לפעול באזור רמת הגולן תחת איום נ"מ למשך יתרת המלחמה.
ב-8 באוקטובר ביצע חיל האוויר שורת תקיפות נגד כוחות קרקע סוריים בדרום הרמה, כהכנה וכסיוע למתקפת הנגד הישראלית באזור זה, והתקיפות נמשכו גם למחרת. ב-9 באוקטובר תקף החיל כוחות סוריים ממזרח לקו הסגול, אשר התקדמו כדי לתקוף את חטיבה 7 בעמק הבכא. באותו יום תקף חיל האוויר את המטכ"ל הסורי בדמשק. 16 מטוסי פנטום, שיצאו לתקיפות בעומק סוריה, לא הצליחו להגיע ליעדיהם עקב תנאי מזג האוויר. מחציתם הופנו לתקיפת ריכוזי טנקים סורים שניצבו מול כוחות אוגדה 146 באזור תל פארס וצומת רפיד והשיגו תוצאות טובות. תקיפות חיל האוויר נמשכו גם ב-10 בחודש.
בסך הכל ביצע חיל האוויר בחמשת הימים הראשונים של המלחמה 439 גיחות תקיפה ברמת הגולן (מתוכן 310 גיחות מ-8 באוקטובר ואילך). בפעולות אלו אבדו 18 מטוסים ישראלים
הסיוע הארטילרי ללחימה ברמת הגולן
מערך חיל התותחנים ברמת הגולן עם פרוץ המלחמה כלל ארבעה גדודי ארטילריה ובהם 11 סוללות (44 קנים). סוללות הארטילריה פתחו באש מיד עם פתיחת המתקפה הסורית, אך חלקן נאלצו לסגת מערבה לנוכח ההתקדמות הסורית. בשני מקרים הותקפו כוחות ארטילריה מתנייעת, שהיו פרוסות בדרום הרמה (סוללה ב' מגדוד 405 וסוללה מגדוד בה"ד 9) על ידי כוחות שריון סורים שחדרו לרמה, והושמדו כמעט לגמרי, תוך ששרידיהן נסוגים מערבה. בימים הבאים, החליפו גדודי הארטילריה של אוגדה 146 את הכוחות הסדירים בדרום הרמה.
החל מ-7 באוקטובר החלו להצטרף למערכה בגולן האגדים הארטילריים של אוגדות המילואים וגדודי ארטילריה של פיקוד הצפון. בבוקר 8 באוקטובר כבר נפרסו ברמת הגולן ולמרגלותיה 21 גדודי ארטילריה, שכללו 208 תותחים ומרגמות כבדות, והפגיזו מטרות סוריות, לרבות סוללות טילים נ"מ. בשיאה של המתקפה הסורית האחרונה בעמק הבכא ב-9 באוקטובר, ריכז מפקד הסיוע הארטילרי של חטיבה 7, את אישן של 21 סוללות ארטילריה, במאמץ לסייע לקרב הבלימה שניהלה החטיבה. להפגזה הישראלית הכבדה הייתה השפעה של ממש על כישלון המתקפה הסורית, וחלק מצוותי הטנקים הסורים אף נטשו בגללה את כלי רכבם. באותו יום גם הוענק סיוע ארטילרי להסתערות חטיבה 9 על המתחם הסורי בחושניה.
מבצעים מיוחדים בחזית הצפון
במהלך המלחמה ביצעו מספר יחידות מובחרות פעולות כנגד הכוחות הסורים, הן כחלק ממאמץ הבלימה והן חלק מן המאמץ התקפת הנגד. סיירת מטכ"ל עלתה לרמה כבר ביומה השני של המלחמה, ולקחה חלק בלחימה כפלוגת סיור מובחרת באוגדה 36 בפיקודו של רפול. ב-9 באוקטובר הוקפץ כוח של היחידה, בפיקוד יוני נתניהו, למחנה נפח בעקבות הודעה על חדירת מסוקים המנחיתים לוחמי קומנדו סורים בקרבת הבסיס. למקום הגיעה קודם לכן פלוגה של חטיבת גולני בפיקודו של סרן, ובאגף אחר הצטרפה לקרב סיירת מטכ"ל. בקרב נהרגו כארבעים לוחמים סורים ואחרים נשבו. נהרגו גם ארבעה מלוחמי גולני ושניים מלוחמי סיירת מטכ"ל.
תוצאות ואבדות
בסיומם של קרבות הבלימה והתקפת הנגד סולקו הכוחות הסורים משטח רמת הגולן. למרות ההפתעה ותנאי הפתיחה הקשים של המלחמה, שבו כוחות צה"ל והשתלטו כמעט על כל שטח הרמה, למעט מוצב החרמון. הכוחות הסורים הנסוגים השאירו אחריהם 867 טנקים, שהושמדו, נפגעו, או ננטשו ללא פגע, ואלפי כלי רכב אחרים, מתוכם כ-200 טנקים באזור עמק הבכא. ב-11 באוקטובר יצאו כוחות צה"ל למתקפה בצפון רמת הגולן והצליחו להשתלט על מובלעת בשטח סוריה, שכונתה המובלעת הסורית.
אין נתונים נפרדים לגבי אבדות צה"ל ברמת הגולן בחמשת הימים הראשונים למלחמה, אך ככל הנראה, חלק גדול מהאבדות הישראליות במערכה בחזית הסורית, נגרמו במהלך אותם ימים. מאות טנקים ישראליים נפגעו במהלך הלחימה, אך רק חלק קטן מהם הושמדו לחלוטין. בשתי החטיבות של אוגדה 210 נותרו עם סיום מתקפת הנגד פחות ממאה טנקים מבצעיים. לאוגדה 36 בצפון הרמה (חטיבה 7 ושרידי חטיבה 188), נותרו לאחר הדיפת המתקפה הסורית האחרונה ב-9 באוקטובר, 32 טנקים מבצעיים מתוך 177 טנקים עימם פתחה את המלחמה. בין הנופלים בקרבות היו שבעה קצינים בתפקיד מפקד גדוד ומעלה.
זכרני נא
זכרני נא הוא שיר בסגנון רוק חסידי שהולחן ובוצע על ידי דב שורין ב-1996 למילים מתוך ספר שופטים. השיר הוקלט באלבום "אוהב ה'" של שורין ולהקת כיכר ציון ב-1999, וב-2002 באלבום "נקמה" של שורין. הוא התפרסם וזכה לפופולריות כשיצא כרימייק באלבום "הנשמה לך 4" של תזמורת שלהבת.
פרסום השיר
השיר הולחן על ידי דב שורין בעקבות רציחתם של ירון ואפי אונגר על ידי מחבלים פלסטינים ב-1996, לא הרחק מקבר שמשון. הוא הלחין פסוק מדבריו של שמשון, שהתפלל לאל, לאחר שהפלשתים עקרו את עיניו, שייתן לו כוח לנקום באויביו הפלשתים בפעם האחרונה, ואז הפיל את הבניין על עצמו ועל שוביו.
מילות השיר מבוססות על הפסוק שבספר שופטים (למעט 7 המילים הראשונות בפסוק). בביצוע המקורי באלבום אוהב ה' (1999) שמר שורין על מילות הפסוק, אך בביצועים אחרים שלו ושל אחרים הוחלפה המילה "מפלשתים", במילה "מפלסטין".
בריאיון אמר שורין שהוא לא אהב את השיר, כי הוא אינו בסגנון שלו, המשלב ביטלס וקרליבך, והוא חשב כי הוא מתאים יותר לסגנונו של מרדכי בן-דוד. השיר הוקלט לראשונה על ידי שורין ולהקת כיכר ציון ב-1999 באלבומו "אוהב ה'" (Madly In Love With The One Above), אך זכה לפרסום רב יותר לאחר שתזמורת שלהבת עשתה לו קאבר. בביצוע זה, תזמורת שלהבת שמרה בשירה על נוסח הפסוק המקורי. עמנואל שילה סיפר כי השמיע את השיר בתוכניתו בערוץ 7 לאחר פיגועים במהלך האינתיפאדה השנייה כמעין תגובה לשיר "דרכנו" של דני בסן ששודר אז ברשתות אחרות לאחר פיגועים. עם זאת, כתב שילה שהמסר של שמשון אינו מתאים לתקופתנו, שבה הממשלה צריכה לנקום, וגם אינו מתאים לחתונות.
גרסאות כיסוי נוספות של השיר כוללות ביצוע של דדי גראוכר ויונתן פורת באלבומם המשותף "דדי ויונתן" (2004), ביצוע עצמאי של גראוכר באלבום האוסף "HASC XX" (2010) וביצוע של אריאל זילבר בדיסק "ימים כתומים: שירי תקווה ואמונה" שיצא ב-2005 בעקבות ביצוע תוכנית ההתנתקות. מילות השיר היוו את המקור לשם הסרט התיעודי נקם אחת משתי עיני של אבי מוגרבי מאותה שנה ושכלל, בין השאר, ביצוע של שורין לשיר באירוע של מפלגת כהנא חי בו החליף את המילה פלשתים בפלסטין.
הפולמוס אודות השיר
השיר, בגרסתו הכוללת את המילה "בפלסטין" במקום "בפלשתים", נשמע פעמים רבות בעיקר במצעדי דגלים, בהפגנות ובאירועים בעלי אופי ימני, כאשר בדרך כלל יתווסף "יימח שמם" מיד לאחר המילה "בפלסטין".
השיר גם זכה לתשומת לב מיוחדת בדצמבר 2015, אז פורסם תיעוד מ"חתונת השנאה", בה נראו אנשי ימין קיצוני הרוקדים לקול השיר, כשבידי מקצת הרוקדים כלי נשק, ואחד הנוכחים דוקר תמונה של הפעוט עלי דוואבשה שנרצח בעיירה דומא. ב-2023 פרסם העיתונאי שפרסם את האירוע, רועי שרון, ספר על הטרור היהודי בשם "וְאִנָּקְמָ֧ה", רמז למילות שיר זה.
חתונה זו עודדה רבים להתנגד לשיר, בטענה ששיר זה מעודד פגיעה בחפים מפשע. בין המתנגדים נמנו המוזיקאי נעם יעקובסון, שכתב כי "את האנרגיה הכוחנית שהשיר הזה מעורר היינו צריכים כולנו להרגיש", והרב אמנון בזק מישיבת הר עציון שביקר את השימוש בשיר ופירט:
לעומתם, סולן להקת שלהבת, גלעד פוטולסקי, שהשיר יצא כחלק מאלבום הלהקה, "הנשמה לך 4", כתב כי השיר הוא מוזיקה חסידית לגיטימית, והבעייתיות היא כאשר משתמשים בשיר זה למעשים חסרי אחריות.
יש המצטרפים לדעתו וטוענים כי השיר אינו קורא לפגיעה בחפים מפשע אלא רק במחבלים ואויבי ישראל.
העיתונאי עמנואל שילה, שלקח חלק בפרסום השיר, כתב כי צפה שלא הרבה הרכבים ימשיכו לנגן אותו בשמחות עקב השם הרע שיצא לו בחתונת השנאה, והוסיף כי "איננו מייחלים לנקמת ההתאבדות של שמשון, ובטח שאיננו מייחלים לנקמה בזויה ושפלה של רצח פעוטות בשנתם".
ג'ובאני אלפונסו בורלי
ג'ובאני אלפונסו בורלי או ג'אנלפונסו בורלי (באיטלקית: Giovanni Alfonso Borelli; 28 בינואר 1608 - 31 בדצמבר 1679) היה רופא (פיזיולוג וכירורג), מתמטיקאי, פיזיקאי ואסטרונום איטלקי, בעל שורשים ספרדיים. נחשב למייסד הביומכניקה ושל ה"יאטרופיזיקה" - תחומים של הביופיזיקה. הוציא לאור כמה ספרים קלאסיים של המתמטיקאים היוונים.
בורלי כיהן כפרופסור לפילוסופיה ומתמטיקה באוניברסיטת מסינה, ואחר כך כפרופסור למתמטיקה באוניברסיטת פיזה. הוא נחשב לאחד האישים הבולטים ביותר במדע האיטלקי בדור שאחרי גלילאי.
רקע משפחתי ושנותיו המוקדמות
ג'ובאני פרנצ'סקו אנטוניו אלונסו נולד במבצר קסטל נואובו בנאפולי, בממלכת נאפולי, שנמצאה אז בשליטת ספרד. הוא היה הבן הבכור מבין ששת ילדיו של איש צבא ספרדי בשם מיגל אלונסו "דה וארושו", שהוצב לשרת באותו מקום. אמו, לאורה פּורלו, הייתה נערה מקומית. הזוג היה דל אמצעים. בורלי עצמו לא ציין במפורש את מקום ותאריך לידתו ויש המשערים כי עשה זאת עקב קשיים פוליטיים הנוגעים לקשרים האפשריים של משפחתו עם הוגה-הדעות המואשם בכפירה תומאזו קמפנלה שהיה באותן השנים כלוא כאסיר פוליטי במבצרים קסטל נואובו וקסטל ד'אלמו בנאפולי. נשאר רישום טבילתו של בורלי בנאפולי, ובו ניתן לגלות כי שמו בלידה היה ג'ובאני פרנצ'סקו אנטוניו אלונסו. מאוחר יותר ג'ובאני וגם אחד האחים שינו את שם משפחתם לבורלי, ככל הנראה גרסה של שם משפחתה של האם, פורלו.
הקשרים עם תומאזו קמפנלה
בשנת 1614 אחרי שתומאזו קמפנלה הועבר להמשך מאסר לקסטל ד'אלמו, אביו של בורלי, מיגל אלונסו, נדרש לשרת באותו מקום. כעבור זמן נעצר יחד עם קבוצת אנשים שנחשדו במעשים נגד השלטון. ייתכן כי הואשמו בקשירת קשר לשחרר את קמפנלה מן הכלא. בקיץ 1615 אלונסו נמצא אשם ונידון לחתירה בספינות משוטים. אחרי שהוכיח שאינו יכול לעמוד בעונש הומתק עונשו להגליה. הוא הורשה לנסוע לרומא. כנראה בהזדמנות זו הגיע לשם גם בנו ג'ובאני ולקח אולי שיעורים ראשונים אצל המתמטיקאי והנזיר הבנדיקטיני בנדטו קסטלי, שהיה תלמידו של גלילאו גלילאי. בסופו של דבר אלונסו זוכה מאשמתו ובשנת 1617 קיבל רשות לחזור לשרותו הקודם בקסטל ד'אלמו, בו נשאר עד יום מותו ב-1624. לאורה פּורלו נשארה גם היא כנראה בקשר כלשהו עם קסטל ד'אלמו, מפני שבמותה בשנת 1640 נקברה, כמו בעלה, בכנסייה שליד המבצר.
משערים כי לפני גיל 18 לבורלי הייתה הזדמנות להכיר את קמפנלה ואולי אף ללמוד ממנו. בשנת 1616 קיבל קמפנלה רשות לעבור למאסר בתנאים מוקלים בקסטל נואובו, אך הוחזר כעבור זמן לצינוק בקסטל ד'אלמו בתקופה שבה מיגל אלונסו חזר מגלותו. במאי 1618 שוב הובא קמפנלה לקסטל נואובו, גם הפעם בתנאים מוקלים: התאפשר לו שוב לכתוב, לפגוש ידידים ואפילו ללמד תלמידים.
מניחים שבורלי עשה לימודי רפואה באוניברסיטת נאפולי, אך לא נמצאו עדויות לרישומו או ללימודיו שם ואף לא תעודה.
לימודים ברומא
לא ידוע בדיוק מתי נסע בורלי לרומא. יודעים שאחרי שנת 1628,באותו זמן עם אוונג'ליסטה טוריצ'לי הוא למד אצל בנדטו קסטלי ברומא. ייתכן שההיכרות עם קסטלי תווכה על ידי קמפנלה. חושבים שבורלי שהה ברומא בתקופה שבה פורסם ה"דיאלוגו" של גלילאו ושבה התקיים משפטו המפורסם. ייתכן כי אז קנה בורלי עותק של חישוביו או לוחותיו של גלילאו בנוגע לירחים של צדק, שגלילאו קרא להם "כוכבי הלכת מדיצ'י". חישובים אלה לא עברו אחרי מות גלילאו בירושה לוויוויאני ולכן ויוויאני ביקש מבורלי העתק מהם בשנת 1643.
הקריירה בהוראה
אחרי עזיבתו של קמפנלה את רומא, המשיך בורלי ללמוד זמן מה אצל קסטלי. בסביבות שנת 1635 מצויד בהמלצות מקסטלי, נסע בורלי ללמד שיעורים פומביים למתמטיקה במסינה בסיציליה. קסטלי המשיך לדאוג לרווחתו של בורלי גם מאוחר יותר ובשנת 1640, כשהתפנתה הקתדרה למתמטיקה באוניברסיטת פיזה, שלח לגלילאו המלצות חמות למנות את בורלי במשרה זו. הוא שיבח אותו כ"אדם שרבים בו הפיקחות והידע". אמנם לבסוף גלילאו העדיף את וינצ'נצו רניירי שהחזיק באותו תפקיד עד מותו בשנת 1647.
מסינה 1635-1656
החל משנת 1635 לימד בורלי מתמטיקה במסינה. בינתיים השתלם באנטומיה ופיזיולוגיה.
בערך בשנת 1640 התוודע בפירנצה לגלילאו גלילאי עצמו ממנו למד רבות על יישום שיטות של מחקר מדעי. בשנת 1649 בורלי התמנה רשמית לפרופסור למתמטיקה ולפיזיקה במסינה. העיר לא הייתה משופעת במורים דגולים מאז מותו של פרנצ'סקו מאורוליקו בשנת 1575. קבוצת אצילים וסוחרים בני מסינה החליטו ב-1639 להקים בעירן את "אקדמיה דלה פוצ'ינה", פורום אינטלקטואלי ופוליטי שהועמד בשנת 1642 תחת חסות הסנאט של העיר. פורום זה נועד לקדם את מעמדה של מסינה מבחינת החינוך, התרבות והמדע. לא ידוע אם בורלי הצטרף לאותה אקדמיה, אולם כישוריו זיכו אותו בהערכתם של נכבדי העיר. בשנת 1642 הוא זכה במימון נדיב ואף נשלח לאוניברסיטאות המובילות במרחב האיטלקי במטרה לגייס מורים טובים לרפואה ולמשפטים בשביל האוניברסיטה שלו. הוא ביקר בהזדמנות זו בנאפולי, רומא, פירנצה, בולוניה,ג'נובה, פדובה, ונציה ופגש בכל מקום בני שיח מעניינים מקרב העמיתים המדענים.
בשובו למסינה לימד שם עד שנת 1656. התעניין גם באנטומיה ופיזיולוגיה וחקר את המחלות הנפוצות באזור. הוא ניסה למצוא את הסיבות הטבעיות של המחלות על ידי נתיחת הגופות ושלל מכל וכל חיפוש סיבותיהן בכוכבים.
פיזה
כעבור 7 שנים, ב-1656 עבר ללמד מתמטיקה באוניברסיטת פיזה. שם הכיר את האנטומיסט מרצ'לו מלפיגי ויחד איתו הצטרף כחבר ל"אקדמיה דל צ'ימנטו" (או "אקדמיה דל אספרימנטו"), חברה מדעית שנועדה, בתמיכת הנסיך לאופולדו, לקדם את השיטה הניסויית המדעית. עם חבריה המייסדים נמנו אוונג'ליסטה טוריצ'לי ווויצ'נצו ויוויאני. בהשפעת מחקריו של מלפיגי, חקר בורלי במסגרת ה"אקדמיה" את תנועות בעלי החיים. מחקריו היוו התחלת מדע הביומכניקה, שהעסיקה אותו כל שאר ימי חייו. הוא פעל גם ב"אקדמיה דיי אינבסטיגטורי" בנאפולי, שקמה בשנת 1663 מיוזמת חסידי ה"יתרומכניקה".
ב-1668 שב למסינה, אולם אחרי כ-4 שנים, ב-1672 נאלץ לעזוב את העיר אחרי שהיה מעורב בקשר אנטי-ספרדי. הוא נמלט לקלבריה ולאחר מכן לרומא. הוא פגש שם את המלכה לשעבר של שוודיה, כריסטיה (1626-1689) שיצאה לגלות אחרי שהמירה את דתה לנצרות הרומית-קתולית. מאוחר יותר זכה בורלי לחסותה של המלכה מול רדיפות פוליטיות של הרשויות המקומיות, מן הסוג שהופעלו גם נגד גלילאי. כשנשאר ללא אמצעי קיום התארח בורלי אצל הנזירים הפיאריסטים תמורת מתן שיעורים לחניכים במנזר סן פאנטאלאו.
בורלי מת ב-31 בדצמבר 1679 ברומא בגיל 71.
בתחום המתמטיקה
בשנת 1661 תוך כדי עיון בספריית הדוכס של טוסקנה בפירנצה, גילה בורלי כתב יד שתהיחס לכרכים 5 ו-6 של ספר "חתכי החרוט" ("קוניקה") של הגאומטריקאי היווני הקדום אפולוניוס מפרגה. זאת הייתה תגלית סנסציונית, מפני שעד אז היו ידועים רק ארבעת הכרכים הראשונים של הספר.
בנוסף בורלי ניסה לפתח ברוח מודרנית את תורת המספרים הממשיים של אוקלידס.
בתחום האסטרונומיה
בשנת 1666 בעזרת טלסקופ קמפני, חקר בורלי במצפה בסן מיניאטו אל מונטה את תנועות כוכבי הלכת ושל הירחים של צדק והשפעת כוח המשיכה, תוך כדי שימוש בשיטה סינתטית, שונה מזו האנליטית בה השתמש אייזק ניוטון. בורלי וקאסיני ערכו טבלאות מוקפדות על תנועות ירחיו של צדק שאיפשרו ניבוי הזמנים שבהם הם עוברים מאחורי צדק או מלפניו. באיגרת שפורסמה ב-1665 (Del movimento della cometa apparsa il mese di decembre 1664- על תנועת כוכב השביט שהופיע בחודש דצמבר 1664), תחת השם פייר מריה מוטולי, בורלי היה הראשון שסבר כי מסלול כוכבי השביט אינו קו ישר אלא עקומה בצורה פרבולית. המחקר התבסס על תצפיות לאורך הסתיו החורף 1664-1665 בערך באותה תקופה עסק בורלי בניסויים נועדו למצוא אם האור נע בו ברגע, באופן מידי. תוך כדי כך תיאר בורלי, בכתב יד שלא פורסם, את עקרונות ההליוסטט, כ- 8 עשורים לפני וילם יאקוב ס'חראבזנד.
בתחום הפיזיקה והטכניקה
בורלי חקר, בין היתר, את הנימיות. בשנת 1670 הוכיח באמצעות ניסוי כי קיים יחס הפוך בין גובהו של נפח הנוזל העולה בתוך צינורית נימית ובין הקוטר שלה (h~1/r).
בשנת 1679 העלה רעיונות חדשים לגבי פיתוחו של פעמון הצלילה. הוא תיאר חליפה מיוחדת מצוידת באספקת אוויר באמצעות מיכל עשוי עור שהוצמד על הגב של הצולל ובוכנה המשמשת לוויסות המשקל הסגולי. רעיון מיכל האוויר הגבי של בורלי ושל חליפת הצלילה של קייזר ולתבריג' נתנו השראה להמצאה, שעדיין לא הייתה ממש שימושית של ק.ה. קלינגרט בשנת 1797.
בורלי נמנה גם עם חוזי המסוק. והמציא ככל הנראה, בעקבות לאונרדו דה וינצ'י, דגם של מכונה מעופפת, בעלת פרופלור אופקי במקום מאונך, אך עדיין ללא מנוע, ולכן בלתי ישים.
בתחום הוולקנולוגיה
בורלי כתב את הספר Historia, et Meteorologia incendii Aetnaei anni בעקבות התפרצות הר הגעש אטנה בשנת 1669.לפי בקשת החברה המלכותית של לונדון הוא חקר את הטופוגרפיה של ההר, את מיקום הזרמים הפירוקלסטים ואת טבעם של החומרים הפירוקלסטים. כמו כן הוא דן בסיבת ההתפרצות הגעשיות. בורלי דחה את התאוריה של אתנזיוס קירכר ("Mundus subterraneus"), לפיה האדמה מכילה מאגרים חלולים של לבה. באותו ספר על ההתפרצות של אטנה הגיב בורלי לבקורת על ספרו De vi percussionis בתוך הנספח "Responsio ad censuras Honorati Fabri" שצורף לספר.
בתחום הרפואה והביולוגיה
בורלי חיפש ליישם את השיטות המתמטיות והפיזיקליות במחקר הרפואי. בספרו "על תנועת בעלי חיים" (De Motu Animalium) (שפורסם אחרי מותו,ב-1680-1681), הוא היה הראשון שהסביר את תנועות השרירים ותפקודים גופניים אחרים על ידי חוקי הסטטיקה, הדינמיקה וההידראוליקה. למשל, הוא ניסה להוכיח כי תנועות הגוף - של הגפיים ושל חלקי גוף אחרים - למשל בעת הליכה, ריצה, הרמת משקולות, או שחיה - מתבססות על מערכות מנופים, שבהם עשויים השרירים לבצע, תוך זמן קצר מאמצים גדולים והולכים. בעקבות גלילאי שהתעניין לפניו בחקר תנועות הגוף, שיער בורלי כי, למשל, במעוף הציפורים הכרחי שיתקיים יחס מסוים בין משקל הגוף, מוטת הכנפיים וכוח השרירים, כדי שהעוף יוכל להתרומם ולהיפרד מהאדמה. "אפילו עם כנפיים, טען בורלי,"אינו יכול האדם לעוף, מפני שאין לו שרירים חזקים דיים בחזו"
בורלי תאר, בין היתר, את אנטומיית עמוד השדרה וחישב את הכוחות המופעלים בשרירים שלה ובדיסקים שבין החוליות. הוא חקר גם את כיווץ השרירים, את תפוקת הלב, את תפקוד הראות, את זרימת הדם וכו'. בו זמנית עם נילס סטילסן היה הראשון שפירש את תנועות הלב ככיווצים שריריים. .
בספרו הניח בורלי, בין השאר, כי להעברת הדחף העצבי קיים מנגנון הכימי. בספרו "De motu animalium " מדווח בורלי על ניסוי שעשה כדי לשלול את התאוריה הקדומה של גלנוס ששלטה עדיין בתקופתו, לפיה בעצבים עוברים ""רוחות חיות" דמויי גזים המפעילים את שרירים. הוא ביצע מתחת למים חתכים בשרירים מכווצים של בעל חיים והוכיח שלא יוצאים מהם שום גזים. לדעת בורלי בעת כיווץ השרירים בהשפעת הזרם העצבי נוצרת בהם מעין "תסיסה מפוצצת" (ebullitio et displosio). השקפתו ה ביומכנית של בורלי השפיעה על אנשי מדע אחרים כמו רוברט בויל, רנה דקארט ונילס סטנסן.
בורלי נודע בזמנו גם ככירורג.
ספריו
ָ* Elementa conica Apollonii Pergaei et Archimedis Opera nova et breviori methodo demonstrata. ׁׁׂ( 1678)
מקורות אחרים
English edition
החנות מעבר לפינה
החנות מעבר לפינה (באנגלית: The Shop Around the Corner) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה רומנטית משנת 1940, בהפקתו ובבימויו של ארנסט לוביטש, עם ג'יימס סטיוארט, מרגרט סאליבן פרנק מורגן וג'וזף שילדקראוט בתפקידים הראשיים. הסרט מבוסס על המחזה "Parfumerie" מאת מיקלוש לסלו.
העלילה היא על שני עובדים בחנות למוצרי עור בבודפשט שמקניטים אחד את השנייה מבלי לדעת שהם מחליפים ביניהם מכתבי אהבה ככותבים אנונימיים. הסוף הטוב של העלילה קורה בערב חג המולד ולכן הוא מוקרן לעיתים קרובות בחג המולד.
הסרט נבחר במקום ה-28 בסדרת 100 שנים... של מכון הסרטים האמריקאי - סרטי תשוקה.
ב-1998 הופק מעין רימייק לסרט בשם "יש לך הודעה" עם טום הנקס ומג ראיין.
ב-1999 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס על היותו בעל חשיבות תרבותית, היסטורית ואסתטית.
תקציר העלילה
למר הוגו מטוצ'ק (פרנק מורגן) יש חנות למוצרי עור בבודפשט. בכל בוקר מגיעים לחנות העובדים. הזבן הראשי אלפרד קראליק (ג'יימס סטיוארט), הזבן פירוביץ (פליקס ברסרט), הזבנית אילונה (אינז קורטני) הקופאית פלורה (שרה האדן) השליח פפי (ויליאם טרייסי) והזבן פרנץ ודאש (ג'וזף שילדקראוט). ודאש הוא טיפוס צבוע, מתחנף לבוס, לבוש בהידור, מגיע לעבודה במונית וכולם תמהים מאין הוא מוצא מימון לכך.
מטוצ'ק עצבני כל הזמן וקלאריק לא מבין מדוע. לקראת חג המולד מורה מטוצ'ק לעובדים להישאר לעבודה נוספת בלילה וקלאריק וקלרה מתנגדים בגלל "המפגש" ביניהם. לבסוף הם משוחררים. קלאריק ממהר לבית הקפה ורואה את קלרה עם הספר ואז הוא מבין שזו הבחורה אתה הוא מתכתב. הוא נכנס לבית הקפה מדבר אתה ולא מגלה לה.
מטוצ'ק גוער כל הזמן בקלאריק ולבסוף מפטר אותו עם מכתב המלצה. קראליק לא מבין מדוע הוא מפוטר לאחר שנים רבות של עבודה נאמנה. הסיבה מתבהרת לאחר הפיטורים - מטוצ'ק חשד שאשתו בוגדת בו וחשד זה הוטל על קראליק שהוא בחור צעיר ונאה.
הוא שוכר בלש פרטי שמגלה שאשתו בוגדת בו עם ודאש. הוא נכנס לחדרו, נוטל אקדח ומתכוון לירות בעצמו. השליח פפי מגיע באותו רגע, מציל אותו ושולח אותו לאשפוז בבית חולים בגלל התמוטטות עצבים.
לבסוף הוא ממנה את קראליק למנהל החנות ואת פפי לפקיד. ודאש מגורש מהחנות בחרפה. לקראת חג המולד מקשטים העובדים את החנות ומצליחים למכור את רוב תכולתה לשמחת מטוצ'ק שמגיע לחנות. הוא מכיר את השליח החדש רודי (צ'ארלס סמית') ומציע לקחת אותו לארוחת חג המולד יקרה במסעדה ידועה.
קלאריק וקלרה נשארים במקום ואז הוא מגלה לה שהכותב האלמוני זה הוא ושניהם מתחבקים.
מודי (סרט)
מודי (באנגלית: Maudie) הוא סרט ביוגרפי משנת 2016 אודות הציירת מוד לואיס, ציירת קנדית בסגנון האמנות הנאיבית, שחיה כל חייה בנובה סקוטיה, פרובינציה קנדית לחוף האוקיינוס האטלנטי. מוד לואיס חיה בין השנים 1903–1970. בגיל צעיר היא לקתה בדלקת מפרקים שיגרונית שהחריפה עם השנים. בילדותה לימדה אותה אמה לצייר גלויות לחג המולד.
הסרט מתאר את חייה עם בעלה אוורט לואיס, סוחר דגים מתבודד וזעוף. בתחילת חייהם המשותפים מוד התקבלה לעבודה כמנקה בביתו. בהמשך היא התגלתה כציירת מוכשרת. היא ציירה בבקתה שבה גרו על הקירות, החלונות והרהיטים ומכרה גלויות מצוירות לפרנסתם. במשך הזמן הציורים הפכו להיות מקור פרנסתם העיקרי ואנשים הגיעו לבקתה המבודדת של הזוג כדי לרכוש את ציוריה.
קישורים חיצוניים
ביקורות
מוריס אוקספורד פלאטנוס
"מוריס אוקספורד פלאטנוס (באנגלית: Morris Oxford flatnose) היא מכונית סלון שיוצרה במספר תצורות מתוצרת יצרנית הרכב Morris Motors אשר יוצרה בין השנים 1930–1926.
הסיוט של מיקי
הסיוט של מיקי (באנגלית: Mickey's Nightmare) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1932 בכיכובם של מיקי מאוס ופלוטו. זה היה הסרט ה-44 בסדרת "מיקי מאוס" שיצא לאקרנים והשמיני באותה השנה. בנוסף זהו הסרט הראשון שהופץ על ידי יונייטד ארטיסטס, והוא הציג פתיח כותרת חדש בתחילת הסרט הכולל את פניו של מיקי מאוס.
עלילה
לילה, מיקי עורך את התפילה שלו לפני השינה כשלצידו פלוטו. כשמיקי נכנס למיטה, פלוטו מצטרף אליו, אך מיקי משלח אותו לסל שלו. ברגע שמיקי נרדם, פלוטו מתגנב בחזרה למיטתו של מיקי ומלקק את פניו. מיקי חולם להציע נישואין למיני ולהתחתן עימה.
לאחר החתונה, מיקי ופלוטו נמצאים בגן ומשקים את הפרחים. חסידה מגיעה ומפילה חבילה עם גור עכברים לתוך ארובת ביתם של מיקי ומיני. אבל אז, עוד חסידות מגיעות יחד עם גורי עכברים נוספים, כשהאחרונה שופכת דלי מלא בעכברונים במורד הארובה. מיקי ממהר פנימה ומוצא את מיני במיטה לצד הרבה עכברונים. כולם מתחילים לרדוף ולשחק בצורה גסה עם אביהם וכלב המחמד שלהם. עד מהרה, גורי העכברים מתחילים להשתמש במברשות בכדי לצבוע את הקיר והתקרה בצבע שחור, לא לפני שהטיחו כריות על פניו של מיקי, כשבאחרונה היה כד שהכה את מיקי כל כך חזק שהכד נשבר לחלוטין.
לאחר מכן הילדים צובעים את הבית בדיו, כאשר אחד מהם משתמש בחתול ואחר בתוכי כמברשות. פניו של מיקי, הקשור וסבוך על ידי הזאטוטים, נצבעים גם כן בדיו על ידי עכברון אחד בעוד הטלפון מצלצל ושעון הקוקייה מצפצף. אבל בחדר השינה של מיקי, הוא מוצא את עצמו עטוף בסדינים כשפלוטו מלקק את פניו והתרנגול מקרקר על אדן החלון בזמן שהשעון המעורר שלו מצלצל. מיקי מתעורר ומבין שזה היה רק חלום והוא נחוש בכך שלעולם לא להתחתן עם מיני. הסרט מסתיים כשפלוטו שוב מלקק את פניו של מיקי.
הפקה
סרט קצר זה הוא בעצם גרסה מחודשת לסרט הקצר של אוסוולד הארנב, "Poor Papa", והוא גם די דומה לסרט המצויר של לוני טונס משנת 1937, "Porky's Romance".
סך התינוקות שהחסידות מביאות למיקי ומיני הוא 21 עכברונים.
לסרט, שיצא במקור בשחור-לבן ומאוחר בגרסה עם צבע, יש שני סצנות שהוסרו מאוחר יותר; הראשון בו אחד העכברונים משפריץ דיו על פסל וגורם לו להיראות כמושחר פנים וסצנה שנייה בה עכברון נוסף משליך על מיקי סכינים ומצמיד אותו לקיר.
נאדיד עדין
נאדיד עדין (שם מדעי: Utricularia exoleta, Utricularia gibba) הוא צמח טורף הנפוץ בכל היבשות למעט אנטארקטיקה. הוא נצפה בישראל בעבר באזור עמק החולה, השרון והשפלה, אך כיום כנראה אינו גדל שם עוד. בספר האדום של צמחי ישראל נחשב כמין אפיזודי בישראל.
לנאדיד ענפים רבים ועליהם שלפוחיות קטנות ועגולות המשמשות כמלכודת ציד. בכל שלפוחית כזו, ישנה מעין דלת הסוגרת על הפתח והיא נפתחת אך ורק לכיוון פנים הצמח. השלפוחית מלאה במיץ עיכול אשר ממיס ומפרק את גופו של החרק הנטרף. במקומות שונים בעולם משתמשים בצמח זה על מנת ללכוד יתושים וחרקים שונים.
רובע החלונות האדומים
רובע החלונות האדומים הוא כינוי לאזור עירוני, המשתרע על רחוב או מספר רחובות, שבו מתמקד עיסוק בזנות והיבטים אחרים של תעשיית המין.
מקור השם
המחבר פול וולמן מציע כי מונח זה קשור למערב האמריקאי הישן ומקורו בדודג' סיטי, קנזס, ביתו של מחוז זנות ידוע במהלך המאה ה-19, שכלל את סלון בית האור האדום (Red Light House saloon). קשר זה לא הוכח, אך עובדה זו הייתה אחראית ככל הנראה להפצת המונח.
האטימולוגיה העממית טוענת כי עובדי הרכבת הראשונים לקחו איתם פנסים אדומים כאשר ביקרו בבתי בושת כדי שהצוות שלהם יוכל למצוא אותם במקרה חירום. עם זאת, הפולקלוריסטית ברברה מיקלסון רואה בטענה זו מופרכת.
בביטוי "רובע החלונות האדומים" נעשה לראשונה שימוש בארצות הברית בסביבות 1890 לערך, והוא משקף את המנהג של הנחת אור אדום או עששית נייר אדומה בחלון, על מנת לסמן ללקוחות את אופיו של העסק.
רובעי החלונות האדומים בולטים
המפורסם באזורים מסוג זה הוא רובע החלונות האדומים באמסטרדם, בה הזנות חוקית, והרובע משרת, בנוסף לצרכני המין, גם את ענף התיירות. הרחוב מופיע בספרי תיירות של אמסטרדם מעל מאה שנה. על אף היותה של זנות בלתי חוקית בתאילנד, רובע החלונות האדומים קיים גם בבנגקוק והופך את העיר ליעד פופולרי לתיירות מין. אחד הרבעים הגדולים בעיר הוא רובע "ננה פלזה" (על שם הפוליטיקאי לק ננה שבבעלותו נמצא השטח).
בתל אביב, רובע החלונות האדומים הראשי בעבר היה במתחם נווה שאנן רחוב פין.
קמפוט
קמפוט (בחמרית: ក្រុងកំពត) היא עיר בקמבודיה שמשמשת כבירת המחוז קמפוט.
גאוגרפיה
העיר נמצאת בדרום המדינה וממוקמת כ-135 ק"מ מבירת קמבודיה, פנום פן.
דמוגרפיה
ע"פ שנת 2012, בקמפוט ישנם 49,597 נפשות. עם קרבת קמבודיה לווייטנאם ולסין, בקמפוט ישנם גם וייטנאמים וסינים.
הפיגוע בציר כיסופים (2002)
הפיגוע בציר כיסופים (2002) היה פיגוע ירי ורצח שבוצע בידי מחבל פלסטיני בציר כיסופים ב-18 בפברואר 2002 (ז' באדר ה'תשס"ב). בפיגוע נרצחה עו"ד אהובה אמרגי, תושבת היישוב גני טל בגוש קטיף, נהרגו שני חיילי צה"ל, סרן, תושב קריית אתא וסמ"ר , תושב קריית ארבע, ונפצעו שלושה נוספים.
מקום הפיגוע
הפיגוע בוצע בציר כיסופים, כביש הגישה היחיד אל יישובי גוש קטיף, כשני קילומטרים מערבה למעבר כיסופים.
כחודשיים קודם לפיגוע, באוקטובר 2001, מעט מערבה למקום הפיגוע וסמוך לצומת גוש קטיף, נרצחה בפיגוע ירי נוסף אתי פחימה, תושבת היישוב נצר חזני בגוש קטיף, ואזרחים נוספים נפצעו. מפקד חטיבת גבעתי אלוף-משנה עימאד פארס חיסל את המחבל, אשר זחל מאות מטרים בשטח פתוח אל הכביש. בהמשך אותה שנה, באוקטובר 2002, נרצח במקום הרב יצחק עראמה, רבו של היישוב נצר חזני. במאי 2004 בוצע סמוך למקום פיגוע קטלני נוסף – רצח טלי חטואל ובנותיה.
הפיגוע
בערב יום שני ה-18 בפברואר 2002 (ז' באדר ה'תשס"ב), סמוך לשעה 18:45 בערב, הגיע המחבל מוחמד אל-קסיר, תושב רפיח (בן 19), מדיר אל-בלח אל ציר כיסופים, תוך שהוא נעזר בחסות הבתים הסמוכים לציר. הוא רץ, הגיע סמוך מאוד לכביש, כשני קילומטרים ממערב למעבר כיסופים, ונשכב לידו. תצפית צה"ל הבחינה במפגע, אולם קודם שהספיקו כוחות צה"ל להגיע אל המקום, עברה בו מכונית אזרחית בה שבה לביתה עו"ד אהובה אמרגי (בת 31), נשואה ואם לשניים, תושבת היישוב גני טל בגוש קטיף.
המחבל נעמד, ופתח באש מטווח קרוב לעבר המכונית. אהובה אמרגי נפצעה אנושות ומותה נקבע במקום זמן קצר לאחר מכן. אחריה עבר במקום משה ספירשטין, תושב נוה דקלים ונכה צה"ל (איבד את ידו ועינו במלחמת יום הכיפורים). המחבל פתח לעברו באש, ופצע את ספירשטין בידו הנותרת. ספירשטיין ניסה לדרוס את המחבל, ללא הצלחה.
למקום הוקפצו כוחות צה"ל, בראשם חפ"ק הפלוגה המסייעת של גדוד רותם. מפקד הפלוגה, סרן מור יהודה אלרז (בן 25), וחייליו יצאו מתוך הג'יפ הצבאי והסתערו על המחבל בחשכה. המחבל פתח עליהם בירי ויידה לעברם רימוני יד. אלרז פצע את המפגע, אולם הוא והקשר שלו, סמ"ר אמיר מנצורי (בן 21), נפצעו אנושות במהלך הקרב. הם פונו לבית החולים סורוקה בבאר שבע ושם נקבע מותם.
חפ"ק הפלוגה הרובאית של הגדוד, אשר הגיע למקום סמוך לאחר מכן, ניהל קרב יריות נוסף עם המחבל. סגן מפקד הפלוגה עידו לברן נפצע ברסיסים בעינו. האירוע הסתיים עם התפוצצות מטען חבלה שנשא על גופו המחבל.
לאחר הפיגוע
ביום שלאחר הפיגוע הובאו הרוגיו למנוחות. אהובה אמרגי נטמנה בבית העלמין של גוש קטיף בהלווייה בנוכחות אלפים. לאחר ביצוע תוכנית ההתנתקות, הועבר קברה אל הר הזיתים בירושלים. סרן מור אלרז נטמן בבית העלמין הצבאי בקריית אתא. הלווייתו של סמ"ר אמיר מנצורי נפתחה בעיירתו קריית ארבע, ונחתמה בבית העלמין הצבאי בהר הרצל.
לאחר הפיגוע הוצב במקום שלט הנצחה לאהובה אמרגי, שכותרתו: "זעקי ארץ אהובה". השלט הוסר מן המקום במהלך ביצוע תוכנית ההתנתקות.
לאחר הפיגוע, במסגרת הריסת בתי מחבלים, הרס צה"ל את ביתו של המחבל בעיר רפיח. ביוני 2002 לכד צה"ל ברפיח את ניזאר חדר מוחמד דהליז, ששימש תחילה כמפקד בביטחון המסכל ולאחר מכן כמפקד בגדודי חללי אל-אקצה באזור רפיח, ממתכנני הפיגוע ומי שאימן את הרוצח לקראת הפעולה. הוא נידון למאסר עולם. לאחר תשע שנים בכלא הוא שוחרר בעסקת שליט, וזכה לפרסום גדול כגיבור לאומי. נעים ג'יהאד נעים מוצראן, מחבל נוסף בגדודי חללי אל-אקצה אשר סייע לרוצח, נלכד אף הוא ונידון למאסר עולם.
הריסת המבנים בחסותם בוצע הפיגוע
לאחר הפיגוע הרס צה"ל שני מבנים בפאתי חאן יוניס לאורך ציר כיסופים שלא שימשו למגורים, בחסותם קרב המחבל אל הציר, והודיע לדיירי כ-20 מבני מגורים באזור שבתיהם מיועדים להריסה. תושבי הבתים הגישו יחד עם חבר הכנסת מוחמד ברכה שתי עתירות לבג"ץ נגד ההריסה, יחד עם בקשה לצו ביניים עד בירור העתירה. שופטת בית המשפט העליון דורית ביניש הוציאה צו ביניים המורה שלא להרוס את המבנים, עד לדיון בעתירה. לפי "גורם בפיקוד הדרום", הריסת הבתים לא בוצעה בשל עיכוב זה.
לאחר יומיים הצהירה המדינה שחזרה בה מכוונתה להרוס מיידית את הבתים, והודיעה כי אם תתכנן בעתיד להרוס מבנה, דייריו יקבלו הודעה מראש, אלא אם הודעה כזאת אינה אפשרית בשל צורך מבצעי מיידי, סיכון חיי חיילים או סיכול פעולה מבצעית. בעקבות זאת משכו העותרים את העתירות.
במאי 2002, כשלושה חודשים לאחר הפיגוע, נערך דיון בלשכת היועץ המשפטי לממשלה אליקים רובינשטיין, על הריסת הבתים. בסיכומו נכתב: "הריסת שני הבתים המצויים בקרבת גשר מור מתוארת על ידי אלוף הפיקוד כעניין של פיקוח נפש... לפחות בית אחד מאוכלס באזרחים אשר אין מידע הקושר אותם לפיגועים או למתן אפשרות לביצוע פיגוע... ההריסה צריכה להיות כפופה למתן פיצויים". אולם בסופו של דבר לא הרס צה"ל מבנים בציר כיסופים עד לאחר רצח טלי חטואל ובנותיה, כשנתיים לאחר מכן.
אחריות הרשות הפלסטינית לפיגוע
לאחר הפיגוע נטלו גדודי חללי אל-אקצא, הזרוע הצבאית של ארגון הטרור פת"ח, אחריות על הרצח. לדברי ד"ר רוני שקד, לשעבר איש שב"כ ובהמשך ראש יחידת מזרח תיכון במכון טרומן, הפיגוע נחשב גולת הכותרת של פעילות גדודי חללי אל-אקצא ברפיח.
בשנת 2007 הכריע בית משפט פדרלי במיאמי כי הרשות הפלסטינית ואש"ף, מכוחן פועלים פת"ח וגדודי חללי אל-אקצה, אחראים לפיגוע, וקבע כי ישלמו 16 מיליון דולר למשה ספירשטין, אזרח אמריקאי אשר נפצע בפיגוע. טענת הרשות כי היא חסינה מפני תביעות, לא התקבלה. ביולי 2019 קבע שופט בית המשפט המחוזי בירושלים משה דרורי כי הרשות הפלסטינית אחראית לפיגוע, אשר בוצע בידי מפקדים בביטחון המסכל של הרשות, מפקד במשטרה הפלסטינית וחברי גדודי חללי אל-אקצא.
ב-2013 נערכה לרוצח אזכרה רשמית מטעם הרשות הפלסטינית, בה הופיעה תמונתו לצד תמונת ערפאת, אבו מאזן ועוד. עצרת דומה נערכה גם בשנת 2014. העצרות סוקרו באהדה מיוחדת באל-חיאת אל-ג'דידה, העיתון הרשמי של הרשות הפלסטינית.
כינויי גנאי בשיח הפוליטי בישראל
בשיח הפוליטי והציבורי בישראל התפתחו במהלך שנות קיום המדינה כינויי גנאי וביטויי שנאה. בשיח הפוליטי בישראל נוצרו כינויי גנאי ייחודיים, הבולטים בין השאר על רקע הוויכוח המדיני סביב השליטה הישראלית בשטחים שמעבר לקו הירוק, השסע העדתי והשיח סביב יחסי דת ומדינה בישראל.
כינויי גנאי אישיים
כינויי גנאי אישיים משמשים כאמצעי לניגוח או כהבעת זלזול כלפי אדם או קבוצה. לעיתים הכינוי מעוות את שמו של האדם כדי לבזותו (למשל "ביביהו"), ולעיתים הכינוי מעביר מסר פוליטי אודות האדם (למשל "שמאלמרט"). יצירתם של כינויים כאלה מלווה את השיח הפוליטי בישראל מראשיתו ועד היום.
וילה וליה
וילה וליה (בפורטוגזית: Vila Velha) היא עיר חוף באספיריטו סאנטו, ברזיל. היא שוכנת לרוחב עיר הבירה ויטוריה, אוכלוסייתה מונה 501,325 ושטחה 210.23 קמ"ר (2020).
וילה וליה היא חלק מאזור המטרופולין של ויטוריה הגדולה. מצפונה שוכנת ויטוריה, ממערב קריאסיקה וויאנה, מדרום גוארפארי, וממזרח האוקיינוס האטלנטי.
כמו כן, העיר כוללת גם את תאגיד גארוטו, אחד מיצרני השוקולד הגדולים בברזיל.
קון קסטילס
קריירת מועדונים
קסטילס שיחק כנער בגנק, ובשנת 2009 החל לשחק בקבוצה הבוגרת כשוער מחליף לטיבו קורטואה. לאחר שנתיים בהן לא ערך הופעות כלל, עבר קסטילס להופנהיים. תחילה שיחק קסטילס בעיקר בקבוצת המילואים, ובהמשך קיבל הזדמנויות רבות יותר בקבוצה הבכירה, כשהוא מתחרה על אפודת ההרכב עם שוערים כטים ויזה וינס גרהל. בעונת 2014/15 קסטילס לא קיבל הזדמנויות לאחר שהגיע לקבוצה השוער אוליבר באומן, ובקיץ 2015 עזב את הופנהיים וחתם בוולפסבורג.
ההזדמנות הראשונה של קסטילס במדי וולפסבורג הייתה במשחק הסופר קאפ הגרמני באוגוסט 2015 מול באיירן מינכן. קסטילס הצטיין במשחק שהסתיים בתוצאה 1-1 בתום 120 דקות. בבעיטות ההכרעה הדף קסטילס פנדל של צ'אבי אלונסו, והעניק לוולפסבורג זכייה בתואר. בהמשך העונה שימש קסטילס שוער מחליף לדייגו בנאליו, וקיבל הזדמנויות מעטות. במחצית העונה הושאל קסטילס לורדר ברמן, בשורותיה ערך שש הופעות ליגה בששת המחזורים האחרונים של העונה. בתום ההשאלה חזר לוולפסבורג. בעונת 2016/17 קסטילס קיבל הזדמנויות רבות יותר בהרכב וולפסבורג, והפך לשוער הראשון במקומו של בנאליו. הייתה זו עונה חלשה עבור וולפסבורג שסיימה במקום ה-16 ונאלצה להתמודד בצמד משחקי מבחן מול איינטרכט בראונשווייג. קסטילס שמר על רשת נקייה בשני המשחקים, שהסתיימו בתוצאה 0–1 לוולפסבורג, שנשארה בבונדסליגה.
קריירה בינלאומית
לקסטילס תשע הופעות במדי נבחרת בלגיה בכדורגל עד גיל 21. קסטילס זומן לראשונה לסגל נבחרת בלגיה הבכירה בשנת 2013, אך לא שיחק. קסטילס היה אמור להיות מוזמן לסגל הבלגי למונדיאל 2014 כשוער השלישי בהייררכייה אחרי טיבו קורטואה וסימון מיניולה, אך לא הצליח להחלים מפציעה ממנה סבל, ולבסוף השוער השלישי שנסע למונדיאל היה סמי בוסו.
נכלל בסגל נבחרת בלגיה לטורניר מונדיאל 2022.
קרסו מוטורס
קרסו מוטורס בע"מ המוכרת בשם המקוצר קרסו היא חברה ציבורית ישראלית, שמניותיה נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב, ועוסקת בייבוא ומכירת מכוניות תוצרת "רנו", "ניסאן", "דאצ'יה", "אינפיניטי" ו"צ'רי". נכון לסוף שנת 2020 החזיקה קרסו מוטורס נתח שוק של כ-8% משוק המכוניות החדשות בישראל ודורגה במקום החמישי מבין יבואני הרכב.
בשנת 2023 החברה יצאה במיתוג-מחדש של שירותי "קרסו", תחת המותג "פריסבי"
היסטוריה
בשנת 1933 משה (מואיז) קרסו, עולה חדש מיוון, רכש מיצחק ארדיטי את הזיכיון לייבוא ושיווק מכוניות מתוצרת גנרל מוטורס האמריקאית, וכך נוסדה חברת "מואיז קרסו, מחלקת מכוניות". בשנת 1947 החברה החלה לייבא מכוניות תוצרת "הילמן" הבריטית ו"נאש" האמריקאית. בשנת 1948 הזכיין הערבי-פלסטיני של חברת רנו הצרפתית בארץ ישראל ברח עקב מלחמת העצמאות. רנו שנשארה ללא משווק מקומי במדינת ישראל פנתה אל משה קרסו במטרה שייבא ארצה את רכבי החברה, והוא בתגובה קפץ על המציאה.
בספטמבר 1967 התאגדה הקבוצה כחברה פרטית בשם בני משה קרסו בע"מ שפעלה בשני תחומים: רכב ונדל"ן. בשנת 2007 פוצלה פעילות הרכב של הקבוצה לחברת קרסו מוטורס, וחברת בני משה קרסו, שבה נותרה פעילות הנדל"ן של הקבוצה, שינתה את שמה לקרסו נדל"ן בע"מ.
ב-1992 קיבלה חברת קרסו מוטורס את הזיכיון לייבוא רכבי ניסאן היפנית, ובשנת 2009 החלה לייבא גם את מוצג "אינפיניטי" של ניסאן. בשנת 2011 נכנסה החברה לפעילות ייבוא כלי רכב דו-גלגליים, באמצעות מטרו מוטור, המייבאת מדגמי סאניאנג, קוואסקי וימאהה מוטור וכן כלי רכב תפעוליים.
בשנת 2011 החברה הונפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב והפכה לחברה ציבורית. בשנת 2015 קיבלה החברה את הזיכיון לייבוא רכבי נוסעים מתוצרת דאצ'יה הרומנית.
בדצמבר 2019 הגיעה החברה להסכם על קניית קבוצת קל אוטו ללא תמורה במזומן ובכפוף לתנאים אחדים. העסקה הושלמה במאי 2020.
תחומי פעילות
קרן אלומה, יחד עם קרסו מוטורס וקבוצת מגדל התמודדו בשנת 2021 על רכישת נתח ממניות חברת התחבורה אגד, אך לא זכו.
אבו עפכ
אַבּוּ עַפַכּ (בערבית: أبو عفك; נרצח בשנת 624) היה משורר יהודי בחבל חג'אז. בהיסטוריוגרפיה האסלאמית מסופר שחיבר סאטירה בגנותו של הנביא מוחמד, ועל כן נרצח בשנתו על ידי מקורבו של הנביא.
על חייו
אבו עפכ התגורר באל-מדינה והיה שייך לשבט עמר בן עוף. על פי המסופר הוא היה זקן ושׂבע ימים והגיע לגיל מאה ועשרים. הוא חי בתקופת בואו של מוחמד לאל-מדינה, סירב להתאסלם וכפר בחוקיותו של מוחמד כנביא. התנגדותו למוחמד גדלה כאשר נודע לו שאדם בשם אל-חארת' בן סויד בן א-צאמת נהרג בפקודתו של מוחמד. מעשה זה גרם לאבו עפכ כעס רב, והוא כתב כמה שירים סאטיריים בגנותו של מוחמד. בשירים אלו נכללה קריאה לאנשי שבטו שלו להתנגד למוחמד. אירוע זה מתואר בספרו של אבן אסחאק, "חיי שליח האלוהים" (سيرة رسول الله - "סירת רסול אללה"), שנחשב לביוגרפיה הראשונה של מוחמד.
בשירתו משבח אבו עפכ את גבורתם ונאמנותם של אנשי שבטו:
השיר ביחד עם שירים נוספים, מופיע בתרגום אנגלי.
לאחר הניצחון בקרב בדר עלה כוחו של מוחמד באל-מדינה באופן ניכר, והוא יכול היה להרשות לעצמו לפעול נגד מתנגדיו. שניים מהם היו המשוררים שכתבו כנגדו חרוזים לגלגניים – המשוררת עסמאא בינת מרואן (عصماء بنت مروان) והמשורר אבו עפכ, שניהם ממוצא יהודי. שניהם נהרגו על ידי אנשים שהיו שייכים או מקורבים לשבטיהם, אולם מותם לא זכה לתשומת לב רבה וכן לא נעשתה כל פעולה של נקמת דם מצד קרובי ההרוגים.
על התקרית שבין מוחמד לאבו עפכ דיווח אבן אסחאק בספרו, כשהוא מונה שלשלת של מוסרים. כך גם אצל אבן הישאם (ابن هشام), שערך מאוחר יותר את ספרו של אבן אסחאק (4/376-377), וכן אצל אבן חג'ר אל-עסקלאני בספר הביוגרפיות שכתב בשם "אלאיסאבה פי תמייז אלצחאבה (الإصابة في تمييز الصحابة; 4/238), אצל אל-ואקדי (1/174-175) ואצל אבן סעד אל-בגדאדי (ابن سعد البغدادي), אולם זה האחרון ללא שלשלת מוסרים (2/28).
אורח חייו של מוחמד נחשב באסלאם כדגם לאורח החיים הראוי למוסלמי מאמין, וחכמי ההלכה המוסלמים עשו מאמץ רב לקבץ מסורות על אורח חייו של מוחמד ולבדוק את אמינותן. תיאור אירוע זה, שאינו מעמיד את מוחמד באור חיובי, מעורר באופן טבעי התנגדות בקרב המוסלמים. לטענתם החדית' הוא חלש ושלשלת המוסרים (אִסְנַאד, إسناد) אינה מדויקת. כך למשל, אל-ואקדי מוסר רק שני מקורות (עמ' 86 שם), בעוד שהמקור השלישי אינו מדויק ולכן אמינות הסיפור מוטלת בספק לדעת מקורות אלה.
יונה רוזנקיאר
יונה רוזנקיאר (נולד ב-10 באפריל 1981) הוא שחקן, במאי ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה
נולד וגדל בקיבוץ יחיעם אשר בגליל המערבי בשנת 1981. אחיהם של השחקן יואל רוזנקיאר ושל האדריכל עודד רוזנקיאר. התחנך בקיבוצו ואחר כך בקיבוץ עברון ב״בית חינוך אופק״
אחרי שירות בחטיבת הצנחנים וטיולים בעולם, נרשם לאוניברסיטת תל אביב ולמד בחוג לקולנוע וטלוויזיה.
מאז ביים מספר סרטים קצרים והשתתף בסרטים באורך מלא כשחקן. ב-2014 השתתף בסרט "יונה".
כתב והופיע בקטעי סטנד-אפ לצד אחיו, יואל רוזנקיאר.
ב-1 באוגוסט 2018 הוקרן לראשונה סרט הביכורים שלו, "הצלילה", בפסטיבל הקולנוע ירושלים. הסרט יצא לאקרנים בבתי הקולנוע בישראל בקיץ 2019.
ב-2020 החל שידורה של סדרת הטלוויזיה "קיבוצניקים", אותה יצר.
ב-2023 הוקרן סרטו "הדרך לאילת", העוסק ביחסים בין אב לבנו.
אגוניסטים לקולטנים ל-1-GLP
אגוניסטים לקולטנים ל-1־GLP (באנגלית: Glucagon-like peptide-1 receptor agonist, בקיצור GLP-1 receptor agonists) הם קבוצת תרופות לטיפול תרופתי בסוכרת בסוכרת מסוג 2. GLP-1 הוא הורמון פפטידי השייך למשפחת האינקרטינים, ביחד עם GIP, המופרשים מרירית המעי וגורמים להפרשת אינסולין, עיכוב בהפרשת גלוקגון והאטה בהתרוקנות הקיבה. השפעות אלו תורמות להורדת רמות הסוכר בגוף וירידה בתחושת הרעב ובכך מתאימות לטיפול בסכרת. כיוון ש-GLP-1 עצמו בעל זמן מחצית חיים קצר יחסית ומפורק בדם על ידי DPP-4, ניתנות תרופות אחרות אגוניסטיות לקולטן ל-GLP-1.
לאחרונה אושר לשימוש בישראל סמיגלוטייד דרך הפה (בשם המסחרי "ריבלסוס"). במחקרים התברר שיעילותו כמו סמיגלוטייד בזריקה.
קרב דיו
קרב דיו (באנגלית: Battle of Diu) היה קרב ימי שהתנהל ב־3 בפברואר 1509 בים הערבי, בנמל דיו בהודו, בין האימפריה הפורטוגזית לצי משותף של הסולטאן מגוג'ראט, סולטנת מאמיק בורג'י של מצרים, והזמורין של קליקוט בתמיכת הרפובליקה של ונציה.
הניצחון הפורטוגזי היה קריטי: הברית המוסלמית הגדולה הובסה, והקלה על האסטרטגיה הפורטוגזית של שליטה על האוקיינוס ההודי לנתיב הסחר סביב כף התקווה הטובה. נתיב שהיה אלטרנטיבה לדרך התבלינים המסורתית שהייתה בשליטת הערבים והוונציאנים דרך ים סוף והמפרץ הפרסי. לאחר הקרב, כבשה פורטוגל במהירות נמלי מפתח באוקיינוס ההודי כמו גואה, ציילון, מלאקה והורמוז, והכתה את הסולטנות הממלוכית וסולטנות הגוג'אראט, וסייעו מאוד לצמיחת האימפריה הפורטוגזית. הדומיננטיות המסחרית של הפורטוגזים נמשכה כמעט מאה שנים, עד שאבדה בקרב על סוואלי במלחמת הולנד-פורטוגל מאה שנה מאוחר יותר.
קרב דיו היה קרב השמדה כמו קרב טרפלגר, ואחד החשובים בהיסטוריה הימית העולמית, שכן הוא מסמן את תחילת הדומיננטיות האירופית על הים האסייתי שיימשך עד מלחמת העולם השנייה.
רקע כללי
שנתיים בלבד לאחר שהגיע וסקו דה גאמה להודו דרך הים, הפורטוגזים הבינו שהסיכוי לפתח סחר כמו זה שהם נהגו במערב אפריקה עלול להיות בלתי אפשרי, בגלל התנגדותם של אליטות הסוחרים המוסלמים בחוף המערבי של הודו, שהסיתו ודרבנו התקפות נגד הפורטוגזים - הספינות והסוכנים. הם חיבלו במאמצים הדיפלומטיים הפורטוגזים והובילו את הטבח בפורטוגזים בקאליקוט בשנת 1500.
לפיכך, הפורטוגזים חתמו על ברית עם הווסל המורד של קליקוט במקום, הראג'ה של קוצ'ין, שהזמין אותם להקים נציגות. בתגובה הזמורין מקליקוט פלש לקוצ'ין, אך הפורטוגזים הצליחו להרוס את צבאו ולכבוש את הסחר של קליקוט, ששימש באותה עת כיצואן התבלינים העיקרי לאירופה, דרך הים האדום. בדצמבר 1504, הרסו הפורטוגזים את הצי של זמורין, שהוביל למצרים מטען שנתי של תבלינים.
כאשר המלך מנואל הראשון, מפורטוגל, קיבל חדשות על ההתפתחויות הללו, הוא החליט למנות את דום פרנסיסקו דה אלמיידה למשנה למלך בהודו עם הוראות מפורשות לא רק לשמירה על זכויות הפורטוגזיות, אלא גם לבלום את הספנות המוסלמית העוינת. דום פרנסיסקו עזב את ליסבון במארס 1505 עם עשרים אוניות ובנו בן ה-20, דום לורנצו, שהיה בעצמו מועמד לקפיטאו-מור דו מאר דה אינדיה או רב-חובל של ים הודו.
ההתערבות פורטוגזית יבשה קשה את הסחר המוסלמי באוקיינוס ההודי, ואיימה גם על האינטרסים הוונציאנים, כאשר הפורטוגלים הצליחו לנתק את הוונציאנים מסחר התבלינים באירופה.