cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הסחוס הקיתוני
חלקי הסחוס הקיתוני
הקודקוד העליון של הסחוס הקיתוני בצורת הפירמידה הוא החוד (Apex cartilaginis arytenoideae), הקצה הקדמי הוא זיז הקול (Processus vocalis cartilaginis arytendideae) והקצה הצידי הוא הזיז השרירי (Processus muscularis artilaginis arytenoideae). לפירמידה יש 3 פאות: פאה תיכונה, פאה אחורית, ופאה קדמית-צידית.
מפרקי הסחוס הקיתוני, תנועתו ומיקומו בגרון
הסחוסים הקיתוניים ממוקמים על הסחוס הטבעתי, אליו הם מחוברים במפרק סינוביאלי דמוי אוכף אשר נקרא מפרק הסחוס הטבעתי קיתוני (Articulatio cricoarytenoidea). מפרק זה מאפשר את תנועת הסחוסים הקיתוניים על פני השוליים העליונים של הסחוס הטבעתי בשלושה מישורים: החלקה זה לעבר זה וזה מזה (תנועה תיכונית ותנועה צידית), החלקה פנימה והחוצה (תנועה אחורית ותנועה קדמית) וסיבוב פנימי וחצוני. תנועתם מזיזה את מיתרי הקול המחוברים אל זיז הקול של הסחוסים האלו באמצעות רצועות הקול.
שרירים המחוברים לסחוסים הקיתוניים
השריר הקיתוני (musculus arytaenoideus) אשר מחולק לשלושה חלקים: שני שרירי הקיתון המלוכסנים (Musculus arytenoideus obliquus) ושריר הקיתון הרוחבי (Musculus arytenoideus transversus). כאשר שריר זה מתכווץ, הוא מושך את שני הסחוסים הקיתוניים זה אחד אל השני (החלקה תיכונה), דבר אשר גורם לסגירת המתירים הארי-אפיגלוטים, המקשרים בין הסחוסים הקיתוניים לבין מכסה הגרון, ובכך גורמים לסגירת פתח הגרון.
פאן-בבילוניזם
פאן-בבילוניזם (Panbabylonism) היא אסכולה במדע הדתות, אנתרופולוגיה ולימודי תרבות הטוענת שהתרבויות והדתות של המזרח התיכון והציוויליזציה שלהן בכללותה נגזרות במקור ממיתוסים בבליים שבתורם היו מבוססים על אסטרונומיה בבלית.
סקירה כללית
חברי האסכולה טוענים שלמעשה תרבויות המזרח הקדום לא היו תרבויות נבדלות, אלא הן היוו מערכת תרבותית אחת משותפת (בגרמנית: Weltanschauung); התרבויות אמנם הושפעו מממלכת בבל, אך הן נעשו חלק ממנה. אפילו התנ"ך, לטענתם, היה לא רק מושפע מהתרבות הבבלית, אלא ממש מוטמע מבחינת רעיונית בתרבות הכל-בבלית.
אסכולה קשורה היא "אסכולת התנ"ך-בבל", שטוענת שהתנ"ך והיהדות נגזרות ישירות מהמיתולוגיה הבבלית; שניהם צורות של היפרדיפוזיה בארכאולוגיה.
שתי התיאוריות היו פופולריות בגרמניה, והפאנבביליזם נשאר פופולרי החל מסוף המאה ה-19 ועד למלחמת העולם הראשונה. בין התומכים הבולטים של האסכולה היו: פרידריך דליטש, פטר ינסן, אלפרד ירמיאס והוגו וינקלר.
ב-1964 פרסמו במשותף האנתרופולוג וההיסטוריון הישראלי רפאל פטאי והסופר וחוקר המיתולוגיה הבריטי רוברט גרייבס את הספר "מיתוסיים עבריים: ספר בראשית". בספר נערכת השוואה בין סיפורי ספר בראשית לבין מיתוסים אחרים במיתולוגיה של המזרח הקדום, בהם סיפורי גן עדן ומיתוסים של מבול שהיו משותפים לכל תרבויות האזור. לטענתם סיפורי הבריאה דומים בקוויהם הכלליים לסיפורים דומים של בבל וכנען. ב-1989 פרסם פטאי מהדורה חדשה ומורחבת של הספר בשם "מיתוסים עבריים" (Hebrew myths).
מקורות והשפעות
בספר בראשית עצמו, בפרשת לך לך ב, מופיע סיפור מסע אברהם לארץ כנען בליווית בני משפחתו. בסיפור יצא עם אביו מארצו אור כשדים, עיר בשומר שבדרום מסופוטמיה לכיוון חרן בחלקה הצפון מערבי ומשם דרום מערבה לכנען. סיפור שמתעד את המסלול שהמנהגים, התרבות והפולחן יכלה לעבור עם אנשים. התרבות השומרית היא התרבות הראשונה הידועה בתולדות האנושות. לפי ההנחה המקובלת, ראשיתה של תרבות זו בסביבות שנת 3500 לפנה"ס. שומר הייתה מחולקת בין מספר ערי-מדינה. לתרבות זו מיוחסות כל ההתחלות של ציוויליזציה מתקדמת שעתידות היו לשמש כבסיס לתרבות האירו-אסיאתית: המצאת הגלגל, כתב היתדות, מדע, מתמטיקה, בתי משפט ועוד. תרבות זאת זוהתה לראשונה בשנת 1869 על ידי הצרפתי ז'יל אופרט שחקר לוחות בכתב יתדות. הוא קרא לתרבות שומר.
האסטרונומיה הבבלית שגשגה בזמן המאה ה-16 לפנה"ס והיא הייתה בסיס חשוב גם לאסטרונומיה המודרנית. היא החלה כאסטרולוגיה במטרה לחזות את העתיד על-ידי תופעות וסימנים וסביבה התפתחה מיתולוגיה של אלים שונים, שעבורם נבנו מקדשים, ונכתבו יצירות ספרותיות.
פטאי וגרייבס טענו ששבעת קני המנורה, סימלו שבע אלוהויות שאולות מן המיתוסים של בבל, שכל אחת מהם הייתה קשורה לכוכב המזוהה עמה, זאת בהתבסס גם על חזון זכריה הנביא (ד' 10), ויוסף בן מתתיהו (מלחמות היהודים 5,5), שעושים את הזיהוי של המנורה עם שבעת הכוכבים, שאלוהים תבע לעצמו את כל כוחותם.
.
ה"כרוב", יצור מיתי בעל פני אדם, גוף בעל חיים (אולי שוורים) וכנפיים שמקור שמו במילה הבבלית "כָּרַבּוּ", משמע להיות מבורך. המילה "כִּירֻבּוּ" מופיע במיתולוגיה המסופוטמית כדמות אדם בעל גוף של שור מכונף. ה"כרוב" נזכר מספר פעמים בתנ"ך ובמשכן ובבית המקדש הראשון אף ניצבו פסלי זוג הכרובים בקודש הקודשים. דמויות כרובים מפורטות מתוארת בספר יחזקאל בפרק י', שם הכרובים הם בעלי ידי אדם: ובעלי ארבע כנפיים:.
דוגמאות נוספות של פולחן השאול מן התרבות הבבלית הן: פולחן העגלים, כפי שהיה לדוגמה במקדש ירבעם. עגל בן שלוש שנים היה מזוהה אצל הבבלים באופן נרחב עם פולחן הירח, מכיוון שקרניו דומות לירח חדש וכי לירח יש שלושה שלבים. באסטרולוגיה הבבלית, הירח החזיק בכוחם הפלנטרי של המים; ולפי התורה, ניקיון פולחני מושלם יכול להיות מושג רק על ידי "מי חטאת", מים שמעורבבים בהם באפר של פרה אדומה. סיפור חציית ים סוף בו דמיון לסיפור האל מורדוך אשר חצה לפי המיתולוגיה הבבלית את הים בעת הבריאה במרכבת הסערה. מוטיב המרכבה או מרכבת האש, שמקורו במיתולוגיה מסופוטמית (ואחר כך עבר גם ליוון העתיקה כאל השמש הליוס), מופיע במקרא ובתלמוד במקומות רבים, חזון המרכבה של הנביא יחזקאל (שחי בבבל), סיפור עליית אליהו לשמיים במרכבת אש וספרות "מעשה מרכבה".
נחלת שבט בנימין
נחלת שבט בנימין נקבעה בגורל, לאחר סיום הכיבוש של ארץ כנען יחד עם קביעת שאר נחלות השבטים. תיאור התיישבותו של שבט בנימין בנחלתו מופיע ב. בתחילה מופיע תיאור גבולות הנחלה, ולאחר מכן מופיעה רשימת הערים בתחומי הנחלה.
גבולות השבט
נחלת שבט בנימין נמצאת בין נחלת שבט יהודה לנחלת שבט אפרים. בדרום גובל שבט בנימין עם נחלת שבט יהודה וגבולו הצפוני נושק לשבטי אפרים ומנשה. מערבה לנחלת השבט נמצא שבט דן. גבולו המזרחי גובל עם נחלת שבט גד.
לאחר כיבוש ירושלים והמלכתו של דוד על ממלכת ישראל המאוחדת, נקבע גבולה של הממלכה מדרום לבירה תוך כדי חלוקה מחדש של השטח בין שבט יהודה לשבט בנימין. בתקופת שלמה הנחלה הייתה לחלק מנציבות בנימין ובעת פילוג הממלכה המאוחדת סופחה הנחלה לממלכת יהודה.
נחלת שבט בנימין ממוקמת במרכז ארץ ישראל. על-פי ספר יהושע, כיבוש הארץ בידי יהושע החל באזור שהפך בהמשך לתחום התיישבות שבט בנימין. גלגל הנמצאת באזור זה היא העיר ממנה יצא יהושע למלחמותיו ואליה חזר עם צבאו.
אשוחית לבנה
אשוחית לבנה (שם מדעי: Picea glauca, באנגלית: White spruce) הוא עץ מחטני ירוק-עד ממשפחת האורניים. תחום התפוצה של העץ משתרע על צפון אזורי האקלים הממוזג ויערות הטייגה של אמריקה הצפונית עד קו העצים של הטונדרה. תחום התפוצה המקורי השתרע ממרכז אלסקה ועד מזרחה, דרומה לרוחב רוב שטחה של קנדה, והוא מצוי בכל עשר הפרובינציות ושלוש הטריטוריות של המדינה. העץ התאזרח במדינות הגובלות בקנדה גם בחלקים הצפוניים של ארצות הברית: מונטנה, מינסוטה, ויסקונסין, מישיגן, ורמונט, ניו המפשייר ומיין; יש גם אוכלוסייה מבודדת בגבעות השחורות של דקוטה הדרומית וויומינג. העץ הוא אחד מקרוב ל-40 מינים של הסוג אשוחית, ואחד העמידים ביותר לתנאי האקלים הקשים של האזור הארקטי.
אשוחית לבנה היא העץ הרשמי של הפרובינציה מניטובה של קנדה, ושל מדינת דקוטה הדרומית בארצות הברית.
נוף
אשוחית לבנה היא עץ ירוק-עד בגובה בינוני עד קטן או אפילו שיח. ברוב תחום התפוצה שלו העץ מגיע לגובה שבין 25 ל-30 מטרים, וקוטר בגובה חזה של 60 עד 90 סנטימטרים, ובמקרים יוצאי דופן עד 55 מטרים, וקוטר הגזע של מטר. בפנים אלסקה גובה העצים בין 12 ל-21 מטרים, אף שהעץ גדל לעיתים קרובות בצורת קרומהולץ או כשיח בגובה 1–2 מטרים בשל הטמפרטורות הנמוכות בגובה או בקווי רוחב צפוניים. משך חייו של העץ בין 100 ל-250 שנים, כשהעצים המבוגרים יותר גדלים במקומות מוגנים משריפות כדוגמת איים. בקו העצים יש גם עצים בני יותר מ-350 שנים כשהעץ המבוגר ביותר המתועד גדל מעבר לחוג הארקטי והוא בן קרוב ל-1,000 שנים. בשנים הראשונות העץ גדל באיטיות. אחרי 20 שנים הוא יכול להגיע לגובה של 1.5 מטרים. נוף העץ הוא חרוט רחב עד צר כשהצמרת ישרה.
שורשים
לאשוחית לבנה יש מערכת שורשים אנכית, אופקית ומערכת שורשים גרים. מערכת השורשים נוטה להיות רדודה במיוחד בקרקעות שבהן מי התהום גבוהים או מעל קפאת-עד. מרבית השורשים גדלים בתוך 15–30 הסנטימטרים הראשונים ומרביתם אופקיים, אם כי השורש השיפודי יכול להגיע עד לעומק של 3 מטרים. מערכות שורשים מרובי שכבות, משניות וגרות נוצרות במישורי הצפה בתגובה למשקעי סחף. כתוצאה מהתפתחות שורשים גרים במשקעי סחף גדלה האשוחית הלבנה עם שורשים אופקיים ואנכיים חזקים.
גזע וענפים
הגזע ישר וקליפתו דקה עד עובי 8 מילימטר, גונה תחילה אדמדם ההופך לאפור-חום. הקליפה מכילה שרף, היא חלקה, ומתקלפת בלוחיות קטנות מעוגלות ברוחב 5 עד 10 סנטימטרים כשגון המשטח הנחשף כסוף. הענפים קצרים נוטים מעט כלפי מטה.
אצטרובלים וזרעים
אשוחית לבנה הוא צמח חד-ביתי, כלומר בעל פרחים משני המינים על אותו עץ. האצטרובל הזכרי הוא אליפטי מאורך באורך של סנטימטר, בהתחלה סגול וזקוף והופך חום-צהבהב כשהוא תלוי על גבעול קצר וכמש לאחר שחרור האבקה. האצטרובל הנקבי הוא דמוי פרי מתנדנד גלילי צר התלוי על הענפים העליונים של העץ. אורכו בין 3 ל-7 סנטימטרים ורוחבו 1.5 סנטימטרים כשהוא סגור, והוא נפתח עד לרוחב של 2.5 סנטימטרים. האצטרובל בנוי מקשקשים דקים גמישים באורך 15 מילימטרים ששוליהם מעוגלים וחלקים. בתחילה גונם ירוק או אדמדם אבל הופך לחום בהיר 4 עד 8 חודשים אחרי ההאבקה. הזרעים קטנים שחורים באורך 2 עד 3 מילימטרים שאליהם צמודה כנף ארוכה דקה באורך 5 עד 8 מילימטרים. אלף זרעים שוקלים בין 1.1 ל-3.2 גרם.
תפוצה
תחום התפוצה של העץ משתרע על רוב שטחה של קנדה והוא מצוי בכל עשר הפרובינציות ושלוש הטריטוריות של המדינה. העץ התאזרח במדינות ארצות הברית הגובלות בקנדה בחלקים הצפוניים של ארצות הברית: מונטנה, מינסוטה, ויסקונסין, מישיגן, ורמונט, ניו המפשייר ומיין; יש גם אוכלוסייה מבודדת בגבעות השחורות של דקוטה הדרומית וויומינג. הקצה המזרחי של תחום התפוצה הוא בחוף המזרחי של חצי האי לברדור והקצה המערבי הוא בחוף המערבי של אלסקה. אשוחית לבנה היא מין העץ הצפוני ביותר באמריקה הצפונית, ומגיע עד צפונית לקו הרוחב 69° בדלתה של הנהר מקנזי. הוא גדל בין גובה פני הים ועד לגובה של 1,520 מטרים. קצה התפוצה הצפונית לו מקבילה לקו העצים, שבו הטמפרטורה הממוצעת ביולי היא 10°C, הגורמים המשפיעים הם סך כל הימים שבהם יש טמפרטורות קיציות, קרינת שמש ממוצעת ועוצמות האור. אשוחית לבנה נמצאת באזורים שבהם עונת הגדילה גדולה מ-60 ימים בשנה.
הקצה הדרומי של אזור התפוצה של אשוחית לבנה מהווה כ-60% או יותר מסך כל העצים מקביל פחות או יותר לאזור שבו הטמפרטורה היומית הממוצעת ביולי היא 18°C, סביב הימות הגדולות. במפנה הקיץ אורך היום נע בין 17 שעות בקצה הדרומי ל-24 שעות מעל לחוג הארקטי.
האשוחית הלבנה היא אחד המחטניים העמידים ביותר לקור. בחלק מאזור התפוצה שלו הטמפרטורות היומיות הממוצעות בינואר הם 6.7°C- וטמפרטורות מינימום קיצוניות יכולות להגיע ל-56.5C-. טמפרטורות מינימום של 50°C- קיימות במרבית אזור התפוצה למעט החלקים הדרומיים והדרום-מזרחיים ביותר. בעצמו, או יחד עם אשוחית שחורה וארזית מזרחית (Larix laricina) הוא יוצר את הקצה הצפוני שבו גדלים עצים.
המין יוצר יערות מעורבים, שבו בדרך כלל הוא המין הדומיננטי. העצים הגדלים בחברת אשוחית לבנה כוללים אשוחית שחורה, שדר הנייר (Betula papyrifera), צפצפה רעדנית, אשוחית אדומה (Picea rubens) ואשוח ריחני (Abies balsamea). לעיתים כלולים בחברת העצים המעורבים ליבנה צהוב (Betula alleghaniensis) ואדר הסוכר (Acer saccharum).
רביית כלאיים טבעית מתרחשת תדיר עם אשוחית אנגלמן ואשוחית סיטקה, ולעיתים נדירות עם אשוחית שחורה.
שימושים
העץ של אשוחית לבנה הוא קל ורך ומשמש לבנייה והוא אחד המקורות החשובים ביותר בקנדה לתעשיית הנייר. התהודה של העצה והיכולת להעביר תנודות מאפשרת לבנות ממנו כלים מוזיקליים דוגמת גיטרות וכינורות. העץ משמש לעיתים רחוקות כעץ חג המולד וכשובר רוח.
תת-המין של הגבעות השחורות (Picea glauca var. densata) משמש ליצירת בונסאי
אצטרובלים צעירים וזרעים ניתנים לאכילה. את הקליפה הפנימית אפשר לייבש לטחון ולהשתמש על מנת להסמיך מרקים או להוסיף לדגנים בהכנת לחם. מקצות הנבטים אפשר להכין תה עשיר בוויטמין C. מהעלים אפשר להפיק שמן שבעזרתו מוסיפים טעם לגומי ללעיסה, גלידה, משקאות קלים וממתקים.
הילידים נהגו להשתמש בחלקים מהעץ לאכילה, ולמטרות רפואיות, בייחוד לתלונות על כאבים בחזה. את הקליפה הפנימית נהגו ללעוס ובתמיסה שיצרו השתמשו כנגד שחפת, שפעת והצטננויות. הילידים נהגו ליצור חבלים משורשי העץ על מנת לתפור את הקליפה של הקאנו שבנו ולקליעת סלים. הזפת שבגזע שימשה כחומר אטימה לקאנו.
מזיקים
אף שלעיתים העץ מתואר כחסין יחסית בפני מחלות וחרקים, הוא רחוק מאוד מחסינות בפני פגיעת חרקים. החרקים המזיקים ביותר לאשוחית לבנה כוללים את מין העשים Choristoneura fumiferana (באנגלית Eastern spruce budworm) ו-Zeiraphera canadensis (באנגלית Spruce bud moth), ומיני הצרעות מקבוצת הדבוראים האל-שנציים (Symphyta) Pikonema alaskensis (באנגלית yellow-headed spruce sawfly) ו-Gilpinia hercyniae (באנגלית European spruce sawfly) ומין חיפושית הקליפה Dendroctonus rufipennis (באנגלית Spruce beetle) שהתפרצויות שלה השמידו מעל ל-9,300 קילומטרים רבועים של יערות באלסקה. מלבדם יש סוגים רבים אחרים של חרקים הגורמים לדרגות שונות של נזקים לאשוחית לבנה.
ארנבת השלג אוכלת את ענפי העץ עד לגובה של 2 מטרים. כמה יונקים אוכלים את זרעי האשוחית. סנאי אדום נוהג לקטוף את האצטרובלים לפני שהבשילו, ומינים של אוגר יערוני (Peromyscus) אוכלים את הזרעים לאחר שהתפזרו.
טום קרין
תומאס 'טום' קרין (אנגלית: Tom Crean, אירית: Tomás Ó Croidheáin, תַמָס אוֹ'קְריכְהַן, כונה "הענק האירי"; 20 ביולי 1877 - 27 ביולי 1938) היה ימאי וחוקר אנטארקטיקה אירי. הוא היה חבר בשלוש מארבע המשלחות העיקריות לחקר אנטארקטיקה במהלך העידן ההרואי של חקר אנטארקטיקה, בהן משלחת טרה נובה של רוברט פלקון סקוט בשנים 1911–1913, שהפסידה במירוץ אל הקוטב הדרומי לרואלד אמונדסן והתפרקה עם מותם של סקוט ואנשי קבוצת הקוטב שנלוו אליו. קודם לכן יצא קרין לצעדת יחיד למרחק 56 ק"מ על פני מדף הקרח רוס בניסיון להציל את חייו של אדוארד אוונס. על מבצע זה קיבל את מדליית אלברט על הצלת חיים.
קרין נולד סמוך לעיירה אנאסקול שבדרום אירלנד, ובגיל 16 עזב את חוות המשפחה והתגייס לצי המלכותי של בריטניה. ב-1901, כשהיה בשירות על אוניית הצי "רינגארומה" (Ringarooma) בניו זילנד, התגייס למשלחת דיסקברי של סקוט שנמשכה משנת 1901 עד 1904, ובכך החל את קריירת המחקר והתגליות שלו. אחרי שובו עם ה"טרה נובה", יצא קרין למסע הגילויים האנטארקטי השלישי והאחרון שלו, המשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית באונייה אנדיורנס בהנהגת ארנסט שקלטון, שבה שירת כקצין שני. אחרי שהאונייה נלכדה בקרח דחוס ושקעה, לקח קרין חלק בשורת אירועים דרמטיים, שכללו חודשים של היסחפות על הקרח, מסע בסירות הצלה אל אי הפיל, והפלגה של 1,500 ק"מ בסירה פתוחה מאי הפיל אל איי ג'ורג'יה הדרומית. עם הגיעם ליעד, היה קרין אחד מן השלושה שעזבו את המחנה ויצאו לחצות את האי, ללא מפות או ציוד מתאים לטיפוס הרים, כדי להזעיק עזרה.
תרומותיו של קרין למשלחות האלה יצרו לו מוניטין של סייר קטבים קשוח ומהימן, וזיכו אותו בשלוש מדליות קוטב. אחרי משלחת "אנדיורנס" חזר לצי, וכשהסתיימה קריירת הצי שלו ב-1920 חזר למחוז קרי. קרין ואשתו אלן פתחו פונדק בשם "אכסניית הקוטב הדרומי" באנאסקול. שם חי בשקט ובצניעות עד מותו בשנת 1938.
ראשית חייו
תומאס קרין (שנודע על פי רוב כטום קרין) נולד ב-20 ביולי 1877 באזור החקלאי גוֹרְטְאָכְרוֹנְייֵה, סמוך לעיירה אנאסקוֹל במחוז קרי, אחד מ-11 ילדיהם של פטריק וקתרין קרין (לבית קורטני, Courtney). הוא למד בבית ספר קתולי והפסיק את לימודיו בגיל 12 כדי לעזור בחוות המשפחה. בגיל 15 התגייס קרין לצי המלכותי בתחנת הצי שבמפרצון מינארד (Minard) הקרוב, ייתכן שבעקבות ויכוח עם אביו. גיוסו כנער מדרגה שנייה מופיע ברשומות הצי המלכותי ב-10 ביולי 1893, 10 ימים לפני יום הולדתו ה-16; כיון שהוריו לא חתמו על הסכמתם לגיוסו, נראה שהיה עליו לשקר בדבר גילו כדי להתקבל לצי.
בפברואר 1900 הוצב קרין באוניית הטורפדו "רִינְגְארוּמה", שנמנתה עם שייטת הצי המלכותי בניו זילנד, שבסיסה באי הדרומי. ב-18 בדצמבר 1901 הורד בדרגה מקצין זוטר למלח כשיר בגין עברה שטיבה לא פורט.
משלחת הדיסקברי
בדצמבר 1901 הצטוותה הרינגארומה לסייע לאונייה דיסקברי (Discovery) של סקוט, כשזו נכנסה למבדוק בנמל ליטלטון (Lyttelton) בניו זילנד, לפני יציאתה במשלחת הבריטית הלאומית לאנטארקטיקה. כשמלח כשיר בשם בייקר (Baker) מספינתו של סקוט, שנודע כבעייתי במהלך מסע ה"דיסקברי" מאנגליה לניו זילנד ולא היה אהוד על חבריו, ערק לאחר שהכה קצין זוטר, נדרש מחליף; בין המלחים שנשלחו מן ה"רינגארומה" לעזור ל"דיסקברי" היה גם טום קרין. סקוט פנה אל מפקד ה"רינגארומה", וקרין, שכבר התוודע ל"דיסקברי" ולצוותה, התנדב והתקבל.
קרין חזר לשירות סדיר בבסיס הצי בצ'טאם (Chatham), קנט, תחילה בפמברוק (Pembroke) ב-1904 ובהמשך בבית הספר לטורפדו בוורנון (Vernon). קרין משך את תשומת לבו של קפטן סקוט בגישתו ובמוסר העבודה שלו במשלחת דיסקברי, שציין בכתב המלצה, כי, קרין, ככל חברי המשלחת, קיבל גם את "המדליה האנטארקטית" על שירותיו בדרום. כמו כן קיבל את המדליה המיוחדת של החברה הגאוגרפית המלכותית על חלקו במשלחת הדיסקברי.
בשובו לניו זילנד נודע לקרין, שאמו מתה כשהיה מנותק מתקשורת באנטארקטיקה. הצי הציע לו שחרור מיידי, אך קרין, לאחר אחת-עשרה שנים הרחק מהבית ובנסיבות הקיימות, בחר להמשיך ולשרת.
ב-1906 שלח סקוט את ספרו החדש, "מסע הדיסקברי" אל כל חברי המשלחת ולעותק של קרין צירף בקשה להצטרף אליו על האונייה "ויקטוריוס" (Victorious), הזמנה שקרין נענה לה בשמחה. סקוט וקרין לא היו ממש ידידים קרובים, הן בגלל הבדלי רקע ומעמד והן בשל הבדלים מהותיים באופי ובאישיות, אך סקוט העריך מעל לכל את נאמנותו של קרין, מהימנותו ויציבותו, וידע, כי זה האיש שהוא רוצה לצדו במסע הבא לדרום, יחד עם אדוארד אוונס וויליאם לאשלי. במהלך השנים הבאות נע קרין בעקבות סקוט אל האוניות "אלבמרל" (Albemarle), "אסקס" (Essex) ו"בולוורק" (Bulwark) בזו אחר זו. ב-1907 כבר תכנן סקוט את משלחתו השנייה לאנטארקטיקה. בינתיים, המשלחת הבריטית לאנטארקטיקה בראשות ארנסט שקלטון, 1909-1907, אם כי השיגה שיא חדש בהתקדמות דרומה, לקו '88°23 דרום, לא הצליחה להגיע אל הקוטב הדרומי, כשנאלצה לפנות אחור במרחק 155 ק"מ בלבד מן הקוטב. החדשה נודעה לסקוט כשהיה בדרכו ברכבת ללונדון עם קרין. הדברים שסקוט אמר לקרין: "אני חושב שכדאי שאנו ננסה את מזלנו בפעם הבאה", נרשמו ותועדו. כמה שנים לאחר זאת אמר אדוארד ל. אטקינסון, מי שיהיה לאחד החברים החשובים ביותר במשלחת טרה נובה, כי אירוע זה, שולי ולא-משמעותי, הוא שקבע את הרגע להולדת משלחתו האחרונה של סקוט.
משלחת טרה נובה 1910–1913
קרין היה בין הראשונים שסקוט גייס כשתכנן את משלחת טרה נובה,, ואחד האנשים הספורים בקבוצה בעל ניסיון במסע באזורי קטבים. תרומתו הגדולה הראשונה למשלחת הייתה כחבר בקבוצה בת 13 האנשים שציידה את "תחנת טון אחד", במרחק 208 ק"מ מהאט פוינט. שם התחנה ניתן לה על שום הכמות הגדולה של מזון וציוד שאוחסנה בה. במסע חזרה אל בסיס המשלחת בכף אוונס היו קרין, אפסלי צ'רי-גארארד ולייטננט הנרי "בירדי" באוארס קרובים לאסון, כאשר חנו על קרח ימי רופף. במשך הלילה נשבר הקרח והאנשים מצאו עצמם נסחפים על מצוף קרח עם סוסי הפוני ומנותקים מן המזחלות שלהם. להקת לווייתנים קטלנים הקיפה את שברי הקרח וזקפו את ראשיהם מעל שוליהם כדי לאתר כלבי ים. מבין השלושה נבחר קרין לנסות את מזלו ולהגיע אל חומת הקרח כדי להזעיק עזרה. קרוב לוודאי שקרין הציל את חיי האנשים, כשניתר משכבת קרח אחת לאחרת עד שהגיע אל שפת החומה והזעיק עזרה. קרין היה בחבורה הגדולה, שיצאה עם סקוט בנובמבר 1911 בניסיון להגיע אל הקוטב הדרומי. למסע זה היו שלושה שלבים: 640 ק"מ בחציית חומת הקרח, 192 ק"מ במעלה קרחון בירדמור המשופע בנקיקים ובקיעים, עד לגובה של כ-3,000 מ' מעל פני הים, ואז עוד 557 ק"מ אל הקוטב. קרין וויליאם לאשלי, יחד עם לייטננט אדוארד אוונס, היוו את פלוגת הסיוע האחרונה שליוותה את סקוט וצוותו עד 87°32' דרום, 249 ק"מ מן הקוטב. כאן, ב-4 בינואר 1912, קיבלה קבוצתו של קרין הוראה לחזור לבסיס, ואילו סקוט, אדגר אוונס, וילסון, באוארס ולורנס אוטס המשיכו בדרכם אל הקוטב. הביוגרף של קרין, מייקל סמית, גורס, שקרין היה צריך להיבחר לקבוצת הקוטב במקום אדגר אוונס, שנחלש מפציעה בידו שאירעה זמן לא רב קודם (וסקוט לא היה מודע לה). קרין, שנחשב לאחד האנשים הקשוחים והחסונים ביותר במשלחת, הוביל פוני בחציית חומת הקרח ובכך נחסך ממנו חלק ניכר מן העמל המפרך של נשיאת משאות. אחרי חודשיים של מאמץ להגיע לנקודה זו, בכה קרין בגלוי לנוכח הציווי לפנות לאחור בקרבה כזאת למטרה. קרין, לאשלי ואוונס עמדו עכשיו לפני מסע בן 1,110 ק"מ חזרה להאט פוינט. זמן קצר אחרי שיצאו לכיוון צפון, איבדו אנשי הקבוצה את הנתיב אל קרחון בירדמור ונאלצו לעשות עיקוף ארוך סביב מתלול קרח גדול, כעין מפל מים קפוא, שם גלשה הרמה מטה אל פני הקרחון. מלאי המזון המועט, שהיה ברשות הקבוצה, אילץ אותה להגיע אל תחנת האספקה הבאה, ועל כן קיבלו האנשים החלטה לגלוש על המזחלת, ללא בקרה, במורד המתלול. השלושה גלשו 600 מטרים, עקפו נקיקים ברוחב עד 60 מטרים, וסיימו את הירידה בהתהפכות על רכס קרח. לאחר זמן כתב אוונס: "נשגב מבינתי, איך יצאנו מזה ללא פגע".
קבוצת סקוט לא חזרה. בידיעה שקבוצת הקוטב נספתה ללא צל של ספק, כתב פרנק דבנהאם, כי "בחורף שוב היה קרין האחראי לרוח הטובה באגף המגורים המצומק של הצריף." בנובמבר 1912, היה קרין חבר בפלוגת החיפוש בת 11 האנשים, שמצאה את שרידיה של קבוצת הקוטב. ב-12 בנובמבר איתרו תל שלג, שהתגלה ככאוהל, שעליו נערם ברוח סחף שלג רב. בתוך האוהל נמצאו גופותיהם של סקוט, וילסון ובאוארס. קרין כתב לאחר זמן, בהתייחסו אל סקוט בסגנון מאופק, כי הוא "איבד חבר טוב". ה"טרה נובה" הגיעה לאסוף את אנשי הצוות מכף אוונס. לפני שיצאו להפלגה חזרה, יצאו קרין, אטקינסון, רייט, לאשלי, דבנהם, קוהיין, דייוויס וצ'רי-גארארד אל "גבעת התצפית", המתנשאת לגובה 215 מטר מעל האט פוינט, להציב עליה צלב לזכר הנספים. ב-12 בפברואר 1913 הגיעו קרין וצוות ה"טרה נובה" הנותר אל ליטלטון שבניו זילנד, וזמן קצר אחר כך חזרו לאנגליה. ב-16 ביולי 1913, בארמון בקינגהאם, העניקו המלך ג'ורג' החמישי והנסיך לודוויג פון באטנברג, אדמירל הצי, את מדליות הקוטב לחברי המשלחת שנותרו בחיים. קרין ולאשלי קיבלו שניהם מן המלך את מדליית אלברט מדרגה שנייה על הצלת חיים, כאות הוקרה על הצלת חייו של אוונס. קרין קודם לדרגת קצין זוטר ראשי, למפרע מ-9 בספטמבר 1910.
המשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית (משלחת "אנדיורנס"), 1914–1917
ארנסט שקלטון הכיר היטב את קרין ממשלחת דיסקברי וכן ידע על חלקו במשלחת האחרונה של סקוט. שקלטון, כמוהו כסקוט, בטח בקרין, והגדיר אותו כ"גבר לעניין". קרין הצטרף אל המשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית של שקלטון ב-25 במאי 1914, כקצין שני, עם קשת רחבה של משימות באחריותו. בהיעדר המומחה הקנדי לניהוג הכלבים, שנשכר לעבודה אך לא התייצב, קיבל עליו קרין את האחריות על אחד מצוותי הנוהגים בכלבים, ובהמשך היה מעורב בטיפול ובטיפוח הגורים שהמליטה אחת הכלבות שלו, סאלי, סמוך ליציאת המשלחת.
ב-19 בינואר 1915 נתקעה ספינת המשלחת, האנדיורנס, בין תלי קרח ים דחוס בים ודל. במאמצים הראשונים לחלצה, ניצל קרין בעור שיניו מהימחצות עקב תנועה פתאומית בקרח. הספינה נסחפה בתוך הקרח במשך חודשים, ובסופו של דבר שקעה ב-21 בנובמבר. שקלטון הודיע לאנשים שיהיה עליהם לגרור את המזון, הציוד ושלוש סירות הצלה על פני תלי הקרח אל סנואו היל או אי רוברטסון, במרחק 320 ק"מ. לאחר כמה ימים של ניסיונות להתקדם ברגל, תוך גרירה מפרכת, עקב אי-אחידות הקרח, התגבהות רכסים בכוח לחץ גושי הקרח והסכנה שבשבירת הקרח, שהייתה עלולה להפריד בין האנשים, ויתרו עד מהרה על תוכנית זו. הגברים הקימו מחנה על הקרח הדחוס והחליטו להמתין. הם קיוו שסחף הקרח בכיוון השעון יישא אותם למרחק 640 ק"מ אל אי פולט, שם, ידעו, יש צריף עם מצרכי חירום. אבל הקרח הדחוס נשא אותם עמו הרחק מעבר לאי פולט, בלי שיימצאו להם נתיבי מים פתוחים להפליג בהם. בינתיים החל המצוף להיסדק ולהתפורר, וב-9 באפריל, לאחר חמישה חודשי בידוד על הקרח, בתנאים קשים של כמעט-רעב, קור מקפיא, רטיבות מתמדת ושיעמום מכלה, נשבר המצוף בבת אחת והאנשים הספיקו בדוחק להגיע אל הסירות ולהציל ככל שיכלו מן הציוד.
בשלב זה לא נותר להם אלא לחתור בשלוש סירות ההצלה דלות הציוד ולנווט בין תלוליות הקרח הצפות אל יבשה ולעבר ביטחון יחסי. היעד הראשוני היה האי קלרנס או אי הפיל, ובהמשך, עקב הזרמים והרוחות ששינו את נתיבם, השתנה לאי המלך ג'ורג', אך גם זה חמק מהם, ובסופו של דבר, אחרי מסע רצוף סכנות ותלאות בן חמישה ימים, הגיעו לבסוף אל אי הפיל ובדרך מזל הצליחו כל שלוש הסירות, בפיקודם של וורסלי, שקלטון וקרין, למצוא את המעגן הזעיר היחיד בחופו הסלעי והשומם. קרין ויוברט הדסון (Hudson), קצין הניווט של ה"אנדיורנס", ניווטו את סירת ההצלה שלהם בפיקודו היעיל של קרין, כשהדסון הגיע כנראה להתמוטטות עצבים.
אי הפיל והפלגת ההצלה אל גורג'יה הדרומית
הקבוצה, שיצאה לדרך ב-24 באפריל 1916, נסמכה על מיומנויות הניווט של וורסלי, שהיה מצויד במכשור הבסיסי ביותר ותו לא, הגיעה אל ג'ורג'יה הדרומית ב-10 במאי 1916. ממש לפני הגיעם לאי, עברו על האנשים תשע שעות של סופת הוריקן אימתנית, שהטביעה, כפי שנודע להם לאחר זמן, אוניית קיטור בת 500 טון בדרכה מבואנוס איירס לג'ורג'יה הדרומית, על כל אנשי צוותה. על אף כל המכשולים, הצליחו אנשי הסירה לעבור את הסופה בשלום ולהגיע אל האי. שקלטון, בדין וחשבון שכתב לאחר זמן על המסע, נזכר בפיזום הלא-מזוהה של קרין ליד ההגה: "הוא תמיד שר כשעמד ליד ההגה, ואיש לא גילה מעולם מה הוא שר;... אבל כך או אחרת, שירתו הייתה מלאת עליצות." קרין, שיצא לסייר באזור המפרצון, גילה מערה. הבשורה עוררה שמחה עצומה בשייטים היגעים לאחר מאבק של ימים ולילות במשברי ענק וברטיבות בלתי פוסקת, אך המציאות טפחה על פניהם, כשהתברר שהמערה אינה אלא שקע בפני הסלע, שנטיפי קרח ענקיים שומרים על פתחו ומאיימים על כל הנכנס, אך על אף כל אלה, בנסיבות הקיימות, המערה מילאה את ייעודה וסיפקה להם מקלט בטוח למנוחה. מבין ששת אנשי הצוות, שכולם היו במצב גרוע, סבר שקלטון ששניים לא היו שורדים לו נמשכה ההפלגה עוד 24 שעות.
חציית ג'ורג'יה הדרומית
השייטים ירדו אל חופי ג'ורג'יה הדרומית בצדו הדרומי, הבלתי מיושב, של האי, לאחר שהחליטו שהסיכון הטמון בניסיון להגיע אל תחנות ציידי הלווייתנים בצד הצפוני גדול מדי; אם יחמיצו את האי מצפון, ייסחפו הלאה, אל תוך האוקיינוס האטלנטי. התוכנית המקורית הייתה להשיט את הסירה במקביל לחוף, אבל ההגה ניתק ממקומו בעת הנחיתה הראשונית ובלילה הראשון, הסתער משבר ענק על החוף ועקר ממקומו את הסלע שאליו קשר וורסלי את הסירה. קרין, שעמד אז במשמרת, הצליח לאחוז בחבל והזעיק בצעקותיו את שאר חבריו, שחילצו אותו ואת הסירה מן המים ובהמשך, בעמל של יום תמים, העלו את הסירה אל מקום מבטחים, גבוה מעל קו הגאות. כיון שהסירה לא הייתה כשירה עוד להפלגה סביב האי ושלושה מחברי הקבוצה לא היו במצב מתאים להמשיך במסע, נאלצו שלושת האנשים הכשירים יותר - שקלטון, קרין ווורסלי - לחצות ברגל את פני הקרחון של האי, מרחק 48 ק"מ, במסע הרה-סכנות בן 36 שעות, ללא אוהלים, שקי-שינה או מפה - כל ציוד טיפוס-ההרים שלהם היה קרדום נגרים, פקעת של חבל אלפיני וברגים מן הסירה, שאותם תקעו בפטישים אל סוליות מגפיהם במקום מסמרי טיפוס. הם הגיעו אל תחנת ציידי הלווייתנים בסְטְרוֹמֶנְס (Stromness) עייפים ומלוכלכים, שערם ארוך ומדובלל, פניהם מושחרים מחודשים של בישול על תנורי שומן לווייתנים - "האנשים המזוהמים ביותר בעולם", לדברי וורסלי. מצבם היה כזה, שאנשי התחנה לא זיהו אותם והיה עליהם להסביר מי הם ומאין באו. תוך זמן קצר ארגנו סירה לאיסוף השלושה שבעברו השני של האי, שם נתקל וורסלי במצב הפוך - שלושת האנשים שבא לחלץ לא זיהו אותו נקי, מגולח ובלבוש הגון. לאחר זאת נדרשו לשקלטון עוד שלושה חודשים וארבעה ניסיונות הפלגה בספינה כדי לחלץ את האנשים, שנשארו על אי הפיל.
המשך חייו
אחרי שובו לבריטניה בנובמבר 1916, קיבל קרין על עצמו מחדש את חובותיו כקצין בצי. ב-15 בדצמבר 1916 הועלה לדרגת קצין מורשה (כרב מלחים), כהכרה בשירותו על סיפון ה"אנדיורנס" וקיבל את מדליית הקוטב השלישית שלו. ב-5 בספטמבר 1917 נשא לאישה את אלן הרליהי (Herlihy) מאנאסקול, ולזוג נולדו בהמשך שלוש בנות, אחת מהן מתה בגיל שלוש. במשך שארית מלחמת העולם הראשונה שירת תחילה בקסרקטין צ'אטהאם ואחר באוניית המחסן "קולין" בקווינסטאון, אירלנד.
בראשית 1920 החל שקלטון לארגן עוד משלחת אנטארקטית, שלימים נודעה כ"משלחת שקלטון-רווט". הוא הזמין את קרין להצטרף אליו, עם עוד קצינים מן ה"אנדיורנס". אלא שבשלב זה היה קרין נשוי, בתו השנייה אך זה נולדה, והיו לו תוכניות לפתיחת עסק בהמשך לקריירת הצי שלו. הוא דחה את הזמנת שקלטון.
במשימתו האחרונה בצי, על סיפון ה"פוקס" כשהספינה עגנה ברוסיט, נפגע קרין קשות בנפילה, שהשפיעה לאורך זמן על ראייתו. בסוף אותה שנה הצטרף לספינת הטורפדו "הקלה" (Hecla). היה זה המינוי האחרון שלו בצי. תוצאות נפילתו התגלו כקשות מכפי שסברו תחילה, וקרין הוצא לגמלאות מסיבות בריאות ב-24 במרץ 1920 כשהוא כמעט בן 43. נוסף לדברי הסיכום הרגילים, הוסיף מפקד ה"הקלה" (Hecla) את הדברים הבאים, שבח נאות לאיש ים מפורסם:
ב-25 באפריל 1920 נהרג אחיו של קרין, קורנליוס, שוטר במשטרה האירית המלכותית, עם עוד שוטר במארב של הצבא האירי הרפובליקני בבולינגספיטל שבקאונטי קורק, במהלך מלחמת העצמאות האירית.
במשך כל חייו היה טום קרין ונשאר אדם מצניע-לכת. בשובו לקרי, איפסן את כל המדליות שלו ומעולם לא דיבר על חוויותיו באנטראקטיקה. למעשה, אין כל ראיה אמינה לכך שקרין התראיין אי פעם לעיתונות. היו שייחסו את שתיקתו לעובדה שמחוז קרי היה זה מכבר מרכז לרפובליקניות האירית, ולא היה זה יאה לאירי לדבר על הישגיו במשלחות קוטב בריטיות. קרין ומשפחתו נפלו פעם קורבן לפשיטה של כוח בריטי קדם-צבאי (הבלאק אנד טאנס) בזמן מלחמת השחרור האירית. הפושטים הרסו את רכושו ובני המשפחה חששו לחייהם, עד שהפורעים גילו במקרה תצלום ממוסגר של קרין במדי הצי המלכותי מעוטר מדליות, והסתלקו מן הפונדק.
בשנת 1938 נתגלתה דלקת בתוספתן של קרין. הוא נלקח לבית החולים הקרוב ביותר, אך שם לא נמצא מנתח ונאלצו להעבירו לבית חולים בקורק, שם הוצא התוספתן הנגוע. עקב הדחייה בניתוח התפתח זיהום, ולאחר שבוע בבית החולים, ב-27 ביולי 1938, הלך קרין לעולמו, זמן קצר לאחר יום הולדתו ה-61. הוא נקבר בחלקת משפחתו בבית הקברות בבולינקורטי, בקבר שתכנן ובנה בעצמו. בין מנחות הפרחים הרבות שהורעפו על קברו היה זר פרחי חרסינה בתוך תיבת זכוכית שקופה, מאת חברו למסעות באנטארקטיקה, אדוארד אוונס.
שמו של קרין מונצח בשני מקומות לפחות: מאונט קרין, שגובהו 2,550 מ' בארץ ויקטוריה, וקרחון קרין, באורך 6.4 ק"מ בג'ורג'יה הדרומית. בשנת 1997 נעשה ניסיון שאפתני להנציח את חייו של קרין, כאשר חמישה מטפסי הרים וספנים איריים מן השורה הראשונה ניסו ללכת בעקבות קרין, שקלטון ווורסלי בהפלגה של 1,300 ק"מ באוקיינוס הדרומי, מאי הפיל אל ג'ורג'יה הדרומית ושחזור חציית האי המפורסמת. הם קראו לספינתם "טום קרין" על שם בן ארצם, אך סערות הים הדרומי הביסו אותם והם נאלצו לנטוש את הספינה.
Film/
Film/ (בעברית: סרט), נכתב גם Slashfilm, הוא בלוג שמסקר חדשות סרטים, ביקורות, ראיונות וקדימונים. האתר נוסד על ידי פיטר סקירטה באוגוסט 2005.
פודקאסטים
שישה פודקאסטים הופעלו באתר. הפודקאסט, The /Filmcast, בהנחיית דייוויד צ'ן, דווינדרה הארדוואר וג'ף קנאטה משודר מדי שבוע ומתמקד בדיון על סרט שיצא לאחרונה, יחד עם חדשות קולנוע עדכניות ונושאי בידור קשורים אחרים (אדם קוויגלי הנחה את התוכנית יחד עם צ'ן והארדוואר מ-2008 עד 2013). ביולי 2021, התוכנית הפכה לעצמאית מהאתר ומותגה מחדש תחת השם The Filmcast. The Tobolowsky Files, בהנחייתו של צ'ן, מארחת את השחקן סטפן טובולובסקי שמספר על הקריירה שלו, חייו ונושאים אחרים. הפודקאסט JustifiedCast (ליהוק צוות פרטי), בהנחייתו של צ'ן, עקב אחר עונה 3 של סדרת הטלוויזיה צדק פרטי. A Cast of Kings הוא פודקאסט בהנחיית צ'ן וג'ואנה רובינסון מהמגזין המקוון, Vanityfair.com, בו הם דנים ומנתחים כל פרק בסדרה משחקי הכס. The Ones Who Knock הוא הפודקאסט השני של צ'ן ורובינסון, שבו הם מנתחים כל פרק בסדרה שובר שורות. Film Daily/ הוא פודקאסט בהנחיית פיטר סקירטה וצוות שחקנים מתחלף של כותבי Film/, שדן בחדשות סרטים.
אן (אי)
האי אן (באנגלית: Ann Island) הוא אי באיי דבנהאם, שבחוף המערבי של ארץ גרהאם באנטארקטיקה.
האי נמצא דרום מזרחית לאי ברברה.
גילוי האי
האי התגלה על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם (שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1937–1934), תחת ג'ון ריימיל.
מקור השם
ריימל קרא לאי על שמה של אן, בתו של פרנק דבנהאם (על שמו נקראה כל קבוצת האיים), שהיה חבר הוועדה המייעצת של המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם.
סרחיו רנאן
סרחיו רנאן (בספרדית: Sergio Renán; 30 בינואר 1933 – 15 ביוני 2015) היה שחקן, במאי ותסריטאי ארגנטינאי ממוצא יהודי.
ביוגרפיה
בשנת 1970 הוא לראשונה ביים סרט. בהמשך במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 סרחיו רנאן המשיך להשתתף בסרטים ארגנטינאים כשחקן. בשנת 1974 הוא כתב תסריט לסרט ארגנטינאי שהיה מועמד לפרס אוסקר לסרט הבינלאומי הטוב ביותר. הוא כתב תסריטים למספר סרטים נוספים לרבות סרט תעמולה על מונדיאל 1978 שנערך בארגנטינה.
בשנת 1980 סרחין רנאן ביים ושיחק תפקיד ראשי בסרט Sentimental שזכה בפרס בתחום הקולנוע בארגנטינה והיה הסרט הפותח של פסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה בשנת 1981.
לאחר בשנת 1983 סרחיו רנאן פנה לתחום התיאטרון והעלה על הבמה מספר אופרות בתיאטרו קולון, הוא היה חבר צוות השופטים בתחרויות מוזיקה ומונה למנהל המוזיקלי של תיאטרו קולון.
סרחיו רנאן נפטר בבואנוס איירס בשנת 2015. נקבר בבית הקברות לה צ'אקריטה.
שמעון התימני
שמעון התֵּימָנִי (או שמעון התִּימְנִי; פעל במאה ה-2) היה תנא בן הדור השלישי, ככל הנראה ממוצא תימני או מהעיר תמנה, והיה פעיל ביהודה.
מחלוקת על מוצאו
ישנה מחלוקת בנוגע למוצאו בשל אפשרויות הניקוד המילה של כינויו - התימני, האם יש לנקד התֵּימָנִי, כלומר מתימן, או התִּימְנִי שככונתו מתמנה שבחבל ארץ יהודה בארץ ישראל. לפי היעב"ץ נראה שהיה זה חכם מתימן. ד"ר משה גברא כותב כי יש סמך לדברי היעב"ץ, כי אם הוא היה בן העיר תמנה, היה נקרא שמעון איש תמנה כמו שאר החכמים שנתכנו על שם עירם, כגון אנטיגנוס איש סוכו שבא מהעיר סוכו, יוסי בן יועזר איש צרידה שבא מהעיר צרידה, יוסף בן יוחנן איש ירושלים שבא מהעיר ירושלים. לעומתם, כל החכמים שבאו מחבל ארץ ולא מעיר ספציפית כונו כמו שמעון התימני, לדוגמה, נחום המדי בא מארץ מדי, הלל הבבלי בא מארץ בבל, רבי יוסי הגלילי בא מחבל ארץ הגליל, ניתאי הארבלי בא מחבל ארץ הארבל. לעומת זאת, בפירוש רש"י לתלמוד, נכתב ש"מתמנה היה". הסוברים שמתמנה היה, מסתמכים על כך שתימן המודרנית אינה אותו חבל ארץ שנקרא בלשון חכמים "תימן", ומסתמכים על כך שבכתב יד קאופמן של המשנה במסכת תענית הניקוד הוא הַתִּמְנִי, מה שמתאים גם לנוסחים הגורסים "התבני", שכן העיר תבנה היא תמנה המקראית.
יחסי ברבדוס–צ'ילה
היסטוריה
שתי המדינות כוננו רשמית יחסים דיפלומטיים ב-3 באוקטובר 1967. שתי המדינות חתמו על הסכמים לפטור מאשרות דיפלומטיות (2009) והסכם על שירותי אוויר (2010). לגבי ביקורים ממלכתיים בין מנהיגי שתי המדינות, בשנת 2005 ערך נשיא צ'ילה ריקארדו לאגוס ביקור בברבדוס. כמו כן, בשנת 2017 הנשיאה מישל בצ'לט ביקר בברבדוס במסגרת סיור במרכז אמריקה ובקריביים, שם נפגשה עם המושל הכלכלי פיליפ גריבס ואז עם ראש ממשלת ברבדוס פרוינדל סטיוארט.
מסדר צבאי
מסדר צבאי הוא נוהל צבאי, שבו הציוד או החיילים נפרשים באופן מסודר, לעיני המפקד. הנוהל הזה נועד, למשל, לבדיקת קיום או תקינות הציוד, לבדיקת נוכחותם של החיילים או כחלק מטקס. מסדרים עשויים להיערך גם במסגרות דומות למסגרות צבאיות, כגון במשטרה או בשירות בתי הסוהר.
פרס צ'רן
פרס צ'רן (באנגלית: The Chern Prize) הוא פרס שנוסד בשנת 2001 לכבוד פרופסור שינג-שן צ'רן. פרס צ'רן מוענק מדי שלוש שנים בקונגרס הבין־לאומי של מתמטיקאים סינים בגין "תרומות יוצאות דופן למחקר מתמטי או לפעילות שירות ציבורי לתמיכה במתמטיקה". הזוכים נבחרים על ידי ועדה של מתמטיקאים להכיר בהישגיהם של מתמטיקאים ממוצא סיני. בשנת 2010 התקיים בבייג'ינג אירוע הנצחה מיוחד בנוסף למעמד הפרס הרגיל לחגיגת מאה שנה להולדתו של פרופסור צ'רן.
מזוודה
מזוודה היא תיק המשמש אדם נוסע לאחסון זמני של כבודה (חפצים הנלקחים לנסיעה, כגון בגדים וכלי רחצה).
במטוסים ואוטובוסים נהוג לאחסן את המזוודות בתא המטען, ופעמים רבות נדרש לעבור בידוק ביטחוני בטרם מסירת הכבודה.
מבנה המזוודה
המזוודה בנויה לרוב בצורת תיבה בגדלים שונים. אך כיום, המזוודה נמכרת בצורות שונות ועשויה ממגוון חומרים כגון: עור, מתכת, פלסטיק וטקסטיל. לרוב, למזוודה ידית קטנה לצורך החזקתה ביד, ולעיתים מתווספות למזוודה גם כתפיות לנשיאה על הכתף או גלגלים לנוחות המשתמש. לרוב המזוודה נסגרת על ידי רוכסן, שניתן לסגור על ידי מנעול חיצוני.
סטניזלאו קניצרו
סְטַנִיזְלַאוֹ קַנִיצַרוֹ (באיטלקית: Stanislao Cannizzaro; 13 ביולי 1826 – 10 במאי 1910) היה כימאי איטלקי. גילה תגובת דיספרופרציונציה חשובה בכימיה אורגנית, תגובת קניצרו, הקרויה על שמו.
חייו
קניצרו נולד בפלרמו שבסיציליה, לאב שהיה אחראי על המשטרה. בשנת 1841 הוא נרשם ללימודי רפואה באוניברסיטה המקומית בפלרמו, אולם בעקבות הכרתו עם הכימאי רפאל פיריא (Raffaele Piria) הוא פנה ללימודי כימיה. בשנת 1845 הוא היה לעוזרו של פיריא בבית הספר הראשון ללימודי כימיה באיטליה שנפתח בפיזה. בעת חופשת מולדת ביולי 1847 הוא התוודע למהפכה המתוכננת נגד פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות, והחליט להישאר בסיציליה ולהשתתף במהפכת 1848 בסיציליה. במהפכה שפרצה בינואר 1848 הוא שירת כקצין ארטילריה במסינה, ובמרץ 1848 היה לחבר הפרלמנט הסיציליאני. לאחר נפילת מסינה עבר קניצרו לטאורמינה לאסוף כוחות למנוע את התקדמות הכוחות המלוכניים. בעקבות דיכוי המהפכה, ברח קניצרו למרסיי שבצרפת ובשנת 1849 הגיע לפריז, בה פגש את אוגיסט קאור (Auguste André Thomas Cahours) שסידר לו עבודה במעבדה הכימית של מישל שוורוי, עם פרנסואה קלואה (François Stanislas Cloez). באותה תקופה האזין קניצרו להרצאותיו של הנרי רנו (Henri Victor Regnault), שהשפיעו עליו במידה רבה בכל מהלך חייו המקצועיים.
בשנת 1851, קניצרו קיבל מינוי כפרופסור לכימיה פיזיקלית בבית המכללה הארצית של אלסנדריה (צפון איטליה). בסתיו של 1855, החל לכהן כפרופסור לכימיה באוניברסיטת ג'נובה.
בשנת 1858 התפרסם מאמרו "Sunto di un corso di filosofia chimica" ("תקציר של קורס בפילוסופיה כימית") שבו יישב את הסתירה בין חוק אבוגדרו כפי שהוצג על ידי אמדאו אבוגדרו, שלקח את משקל מולקולת המימן כיחידה האטומית, לבין ממצאיהם של כימאים אחרים, בהם אלקסי פטי ופייר דולונג, שמצאו שתרכובות שונות שבדקו אינן כוללות מספר שלם של משקל מולקולת המימן. סתירה זאת הטרידה את הכימאים במשך עשרות שנים. במאמרו, קניצרו הראה שניתן ליישב את הסתירות אם לוקחים כמשקל האטומי של מימן את מחצית המשקל של מולקולת המימן. מאמרו הוצג בכנס של כימאים בקרלסרוהה בשנת 1860 והדהים את הקהילה הכימית. יוליוס מאייר אמר על מאמרו: "הוא הסיר את הערפל מעיני, הספקות דהו ושלווה באה על מקומה". גם דמיטרי מנדלייב השתמש בעבודתו של קניצרו לבניית הטבלה המחזורית שלו.
אחרי שג'וזפה גריבלדי כבש את סיציליה, שב קניצרו למולדתו והתמנה בשנת 1861 להיות פרופסור לכימיה אי-אורגנית ואורגנית באוניברסיטת פלרמו. בחלק מתקופתו בפלרמו הוא כיהן כרקטור האוניברסיטה. במקביל לעבודתו המדעית הוא כיהן במועצת העיר ובעת מגפת הכולירה בשנת 1867 היה לממונה על בריאות הציבור.
בשנת 1871 מונה לשמש כפרופסור לכימיה באוניברסיטת רומא, מהאוניברסיטאות הגדולות, העתיקות והחשובות באוניברסיטאות אירופה באותה תקופה. באותה שנה הוא גם מונה לסנאטור בסנאט האיטלקי. בשנת 1872 הוא נבחר לשאת את ההרצאה לזכר מייקל פאראדיי בלונדון ובשנת 1873 נתמנה לחבר של כבוד בחברה הכימית הגרמנית.
על הישגיו בתחום של הכימיה האורגנית והכימיה התאורטית, הוענקה לפרופ' קניצרו מדליית קופלי על ידי החברה המלכותית לכימיה של אנגליה בשנת 1891.
קניצרו נפטר בשנת 1910, והוא בן 83.
עבודתו המדעית
בשנת 1851, בעקבות מחקרים שעשה בפריס, פרסם קניצרו עם קלואז מאמר על סינטוז ציאנואמידים בתגובה של אמוניה על כלוריד ציאנוגן בתמיסה מחומצנת.
בשנת 1853 גילה קניצרו כי אלדהידים ארומטיים הנמצאים בסביבה בסיסית, מסוגלים להגיב ביניהם לקבלת כוהל וחומצה קרבוקסילית. תגלית זו, קרויה על שמו – תגובת קניצרו.
קניצרו התפרסם גם הודות למחקריו ועבודותיו בחקר הגזים והתכונות המשקליות שלהם. הוא הוכיח את צדקות השערותיו של אבוגדרו והראה כיצד המשקלים האטומיים של תרכובות שונות בעלי הרכב אטומים זהה, אינה משתנה גם כאשר תרכובת אחת נדיפה והשנייה לא. בנוסף הראה כיצד המשקלים האטומיים של יסודות של תרכובות אשר צפיפות האדים שלהן אינה ידועה, ניתנת לקביעה על סמך בדיקת החום הסגולי של התרכובת.
בפלרמו חקר קניצרו במשך עשר שנים תרכובות ארומטיות, והמשיך לעבוד על מחקרים בנושא אמינים.
ITunes Originals – Fiona Apple
iTunes Originals – Fiona Apple הוא מהדורת iTunes Originals של הזמרת והיוצרת האמריקאית פיונה אפל, שיצאה בארצות הברית ב-14 בפברואר 2006 (ראו 2006 במוזיקה) ומאוחר יותר הופצה בבריטניה בדצמבר 2007. האלבום מורכב משירים שבוצעו בלייב, שירים שפורסמו בעבר וראיונות שונים.
האלבום יצא בהורדה דיגיטלית דרך אייטונס. האלבום החזיק בשיא המכירות הגבוהות ביותר בשבוע אחד לאלבום דיגיטלי בלבד, עד שגנרלס בארקלי עם האלבום St. הצליחו לעקוף אותו.
טרון: המורשת
טרון: המורשת (באנגלית: Tron: Legacy) הוא סרט מדע בדיוני של חברת וולט דיסני משנת 2010. הסרט הוא סרט המשך לסרט טרון משנת 1982. הסרט בוים על ידי ג'וסף קוסינסקי והופק על ידי במאי הסרט המקורי, סטיבן ליסברגר. הסרט בכיכובם של ג'ף ברידג'ס בתפקיד קווין פלין (והתוכנה קלו), ברוס בוקסלייטנר בתפקיד אלן בראדלי (והתוכנה טרון) וגארט הדלנד בתפקיד בנו של פלין, סאם. הסרט עתיר אפקטים בגרפיקה ממוחשבת ומתהדר בעיצובים ויזואליים ייחודיים. הפסקול הולחן על ידי צמד ההאוס דאפט פאנק. הסרט הוקרן בטכנולוגיית Disney Digital 3-D.
עלילה
סאם, בנו של קווין פלין (גיבור הסרט הקודם), הוא הבעלים של חברת המחשבים ENCOM, אותה ירש לאחר היעלמותו של אביו.
בעת ביקורו במתחם ארקייד נטוש של ENCOM, נשאב סאם לעולם עתידני חשוך שנקרא "הרשת". שם הוא נתפס בידי המשטר המקומי ונשלח לשחק עם אסירים אחרים בקרב עד המוות, לעיני קהל. קטע זה מציג במלוא הדרו את הקונספט של טכנולוגיית עולם הרשת: אופנועים שבדהירתם משאירים מאחוריהם שובלי אור שהופכים לקיר מוצק, ומטרת המשחק היא להימנע מהפגיעה הקטלנית בשבלים ויצירת שבלים במסלולו של האויב, על מנת שזה יתנגש בהם.
לזירת הקרב פורץ רכב ובו בחורה הקוראת לסאם. סאם מצטרף אליה והם בורחים למקום מחבוא. שם פוגש סאם את אביו, שמספר לו כי עולם זה הוא מעשה ידיו. אך כעת עולם הרשת מונהג בידי קלו העריץ, אשר מעוניין במותם של קווין וסאם.
סאם יוצא למאבק במשטר קלו ולוקח את אביו ואת בת בריתם למסע אל עבר פתח היציאה מעולם הרשת.
תגובות
הסרט קיבל ביקורות בינוניות על מחסור בהתפתחות הדמויות ובעומק עלילתי. לעומת זאת הסרט קצר שבחים על האפקטים, העיצוב האומנותי והפסקול.
פסקול
הפסקול הולחן על ידי צמד ההאוס דאפט פאנק. השירים מסודרים בסדר שלהם בפסקול:
סרט ההמשך
באפריל 2015 אולפני דיסני הודיעו כי סרט ההמשך, טרון 3, ייצא לאקרנים בשנת 2017 וייקרא "Tron: Ascension", ובסוף חודש מאי 2015 נודע על ידי אולפני דיסני שבוטלה הפקת סרט ההמשך.
וויאג'ר (להקה)
וויאג'ר היא להקת פרוגרסיב מטאל אוסטרלית מפרת', שהוקמה בשנת 1999. במרוצת השנים הוציאו לאור שבעה אלבומי אולפן באורך מלא. ייצגה את אוסטרליה באירוויזיון 2023, שהתקיים בליברפול שב, עם השיר "Promise".
1999–2005: הקמה ו-Element V
וויאג'ר הוקמה בשנת 1999 באוניברסיטת אוסטרליה המערבית על ידי דניאל אסטרין, מארק בייקר ואדם לובקיס. לפני הקלטת האלבום Element V ב-2003 ראתה הלהקה מספר שינויים בהרכביה: בייקר ולובקיס פרשו, ובמקומם נכנסו מארק דה וטימו, ג'נה גרייג, ג'וף קלגהאן ועמנואל רודניצקי.
Element V יצא באוסטרליה ב-2003. הוא פורסם גם באירופה כשנה לאחר מכן תחת חברת התקליטים ההולנדית DVS רקורדס. במקביל יצאה לאור מהדורה יפנית של האלבום בהוצאת חברת וודבל/אקספריינס, שנכללה בה רצועת בונוס בשם "Now and Forever". הקהל האירופי חיבב מאוד את Element V, והפופולריות של וויאג'ר עלתה מאוד ביבשת.
לאחר מכן החליפה מליסה פיוקו את גרייג על גיטרת הבס. כחלק מהמופע המשותף עם תחנת הרדיו "סקרימינג סימפוני" הופיעה וויאג'ר במלון קונר שבמלבורן – הקונצרט הראשון שלה מחוץ לאוסטרליה המערבית. בשלהי 2006 עזבו רודניצקי וקלגהאן את הלהקה, ואת מקומם תפסו סימון דוו ומארק בויג'ן.
עומר בן-רובי
עומר בן-רובי (נולד ב-29 במאי 1976) הוא איש תקשורת וניהול, עורך ומגיש רדיו וטלוויזיה. הקים וניהל במשך שלוש שנים את תחנת הרדיו כאן ב' (רשת ב' החדשה). עמד בראש מחלקת השידורים והיה עורך חדשות ראשי בגלי צה"ל ומבכירי המנהלים בגלגלצ. תוכניות רדיו המזוהות עמו הן "ארון השירים היהודי", "הולך בחצות" ו"ציפורי לילה".
וויאג'ר (להקה)
2006–2008: UniVers ופסטיבל פרוגפאוור
בתחילת 2006 נועדה הלהקה באולפני "סוברייגן" כדי להקליט את אלבומה השני, uniVers. היא צילמה קטע וידאו קצר לגרסת הרדיו של "Sober", והפיצה אותו כסינגל במהדורה מוגבלת.
עומר בן-רובי
ביוגרפיה
בן-רובי, תושב יפו, נולד בבת ים וגדל והתחנך ברעננה ובכפר סבא. סבו לאון בן-רובי, יליד סלוניקי, היה שופט הכדורגל הבינלאומי הראשון של ישראל.
וויאג'ר (להקה)
2006–2008: UniVers ופסטיבל פרוגפאוור
וויאג'ר הופיעה בפסטיבל פרופאוור האירופי באותה שנה. הופעתה זכתה לביקורות חיוביות ולשבחים מפי מבקרי מוזיקת המטאל. בשנת 2008 הוזמנה לפסטיבל דומה ב, שלבסוף בוטל. בשלהי 2006 הייתה אמורה להופיע עם נברמור, אך זה בוטל מסיבות לא ידועות.
עומר בן-רובי
ביוגרפיה
את שירותו הצבאי עשה בן-רובי כתב צבאי וכעורך בעיתון "במחנה". עם שחרורו ב-1998, החל לעבוד בגלי צה"ל כעורך חדשות ויומנים.
וויאג'ר (להקה)
2006–2008: UniVers ופסטיבל פרוגפאוור
בתחילת 2007 הודיע חברת DVS רקורדס על פשיטת רגל. לוויאג'ר לא הייתה חברת תקליטים, שתפיץ את האלבום uniVers באופן מסחרי. באוקטובר חתמה תחת החברה הגרמנית דוקיארד 1 רקורדס, שהוציאה את uniVers ברחבי העולם. בינואר 2008 פורסם גם בארצות הברית תחת לוקומוטיב רקורדס.
עומר בן-רובי
ביוגרפיה
בשנת 2000 עבר ל"ידיעות אחרונות" כדי לסקר ככתב את תחום העבודה והרווחה.
וויאג'ר (להקה)
2006–2008: UniVers ופסטיבל פרוגפאוור
וויאג'ר נפרדה מפיוקו זמן קצר לאחר מכן. פרישתה קיבלה סיקור תקשורתי גדול מאתרי המטאל השונים. את מקומה תפס אלכס קניון, שהיה באותה העת בן 18. על מנת לקדם את uniVers יצאה הלהקה למיני-סיבוב הופעות בסידני ובמלבורן.
עומר בן-רובי
ביוגרפיה
ב-2001 שהה כשנה באנגליה, ושימש שם בתפקיד כתב גל"צ בלונדון. בנוסף, כתב טורים לאתר "וואלה!". ב-2002 מונה לתפקיד רכז הכתבים בגלי צה"ל.
וויאג'ר (להקה)
2006–2008: UniVers ופסטיבל פרוגפאוור
לקראת מרץ יצאה לסיבוב הופעות ראשון באוסטרליה, דנמרק, גרמניה, פינלנד, הולנד גרמניה ושווייץ. ביוני עזב דה ואטימו את הלהקה.
2009–2010: I Am the Revolution
לאחר שהקליטה שירים חדשים עם אדם רונד בקינגדום סטודיוס הוציאה וויצאג'ר את אלבומה השלישי, I Am the Revolution. הוא פורסם ב-20 בספטמבר 2009 דרך דורקיארד 1 רקורד בגרמניה וריוט ואמפסטר באוסטרליה. הוא זכה לשבחי המבקרים, על-אף הטענות על השימוש בצלילי פופ מודרניים. "Total Existence Failure" זכה בתואר "שיר השנה" בפרס תעשיית המוזיקה באוסטרליה המערבית. ל-"The Devil in Me" פורסם וידאו קליפ ייחודי באוקטובר.
עומר בן-רובי
ביוגרפיה
בשנת 2005 השתלב בערוץ 10, והיה בצוות העריכה של "דין וחשבון", תוכניתו של רינו צרור. לאחר מכן, שימש במשך שנתיים ככתב תרבות ובמאי כתבות בחדשות 10, והגיש פינת מוזיקה ים תיכונית בערוץ מוזיקה 24.
וויאג'ר (להקה)
2009–2010: I Am the Revolution
בשנת 2010 הועמדה וויאג'ר לשלושה פרסי MusicOz עבור "Lost" והווידאו קליפ שלו ועבור "The Devil in Me". בנוסף, היא הועמדה לפרס "להקת הרוק/מטאל הטובה ביותר" בטקס פרסי WAMI. הנסן עזב את הלהקה באותה שנה, ואת מקומו תפס סקוט קיי.
עומר בן-רובי
ביוגרפיה
בשנת 2006 החל לעבוד בגלגלצ כסגנה של מנהלת התחנה, דלית עופר. ומ-2007 גם כמפיק הראשי של התחנה. בתקופה זו, ובמשך כ-6 שנים, הגיש בן-רובי בגל"צ את התוכנית "הולך בחצות", שהתמקדה במוזיקה ים תיכונית לגווניה השונים.
בין השנים 2012–2013 שימש כמ"מ ראש מחלקת האקטואליה ועורך החדשות הראשי בגל"צ, וכסגנה של מנהלת התוכניות בתחנה, מאיה להט-קרמן. ב-2014 מונה לעמוד בראש מחלקת השידורים של גל"צ, וניהל את המערך המקצועי להכשרת העיתונאים המתגייסים לשירות בתחנה.
וויאג'ר (להקה)
2011–2018: The Meaning of I, V ו-Ghost Mile
לאחר פגישות הקלטה חדשות בין החודשים אפריל–מאי 2011 חתמה וויאג'ר על חוזה עם חברת סנסורי מניו ג'רזי. באוקטובר אותה השנה פורסם האלבום The Meaning of I – הראשון עם סטיב קיי והאחרון עם מארק בויג'ן, שעזב בשל אילוצים משפחתיים. ב-1 בספטמבר 2011 הופיעה יחד עם קרישנס אנד בברוקלין. לאחר מכן יצאה לסיבוב הופעות משותף עם Children of Bodom.
עומר בן-רובי
ביוגרפיה
במקביל לתפקידי הניהול, שמונה שנים ברציפות ולפחות פעם בשבוע, בן-רובי ערך והגיש את פינת "ארון השירים היהודי" בתוכנית "המילה האחרונה" עם עירית לינור וקובי אריאלי. החל מתחילת שנת 2015 נמנה עם צוות המגישים הקבוע של התוכנית "ציפורי לילה מוזיקליות", והשתתף בתוכנית הבוקר של קובי אריאלי בימי שישי בגל"צ.
באפריל 2016 דווח כי לאחר תשע שנים בהנהלת גל"צ וגלגלצ, הוא עוזב לטובת הקמת תאגיד השידור הישראלי.
וויאג'ר (להקה)
2011–2018: The Meaning of I, V ו-Ghost Mile
בשלהי 2013 חשפה וויאג'ר קטעי וידאו קצרים על תהליך הפקת רצועות חדשות. היא פתחה קמפיין מימון המונים להוצאת האלבום V, שיעדו הושג לאחר שלושה ימים. "Breaking Down" היה הסינגל הראשון מהאלבום. אלבומה הבא, Ghost Mile, יצא לאור ב-19 במאי 2019.
עומר בן-רובי
ביוגרפיה
ב-7 ביוני 2016 מונה כמנהל ההקמה והמנהל בפועל של "רשת ב'" החדשה בתאגיד. במאי 2019 הודיע על סיום תפקידו.
כיום הוא עורך ומגיש תוכניות תרבות ומוזיקה בתחנות הרדיו "רשת ב'", "כאן גימל" ו"כאן מורשת". בספטמבר 2020 החל להגיש גם מבזקי חדשות בכאן 11, ומאז תחילת שנת 2021 הוא מגיש בערוץ את תוכנית הטלוויזיה השבועית "ארון השירים היהודי".
וויאג'ר (להקה)
2019–הווה: Colours in the Sun ותחרות הזמר של האירוויזיון
ב-21 בספטמבר 2018, במהלך קונצרט של סוכנות החלל האירופאית שנערך בלונדון, ניגנה הלהקה את "Colours" ואת "Brightstar" מאלבומה העתידי.
תיוניל כלוריד
תיוניל כלוריד (אנגלית: Thionyl chloride) הוא תרכובות אי-אורגנית בעלת הנוסחה הכימית (SOCl2). זהו נוזל נדיף חסר צבע בעל ריח חריף מאוד (לעיתים נראה בגווני צהוב, בשל אי ניקיונות של גופרית או כלור מומסים).
וויאג'ר (להקה)
2019–הווה: Colours in the Sun ותחרות הזמר של האירוויזיון
וויאג'ר הגישה את מועמדותה להתחרות בקדם האוסטרלי לאירוויזיון 2020 עם השיר "Runaway", אך היא לא עברה את שלבי הסינון המקדים. הלהקה שוב ניסתה לייצג את אוסטרליה ב-2022 דרך השתתפות ב-Eurovision – Australia Decides, הקדם הלאומי לאירוויזיון 2022, עם השיר "Dreamer". היא דורגה במקום השני והפסידה לשלדון ריילי עם "Not the Same".
עומר בן-רובי
ביוגרפיה
בן-רובי הוא בוגר תוכנית קרן מנדל ישראל למנהיגות ב"תרבות יהודית" לשנת 2020.
תיוניל כלוריד
תיוניל כלוריד הוא חומר רעיל ביותר ובעל תכונות שיתוך חזקות. במגע עם מים הוא משחרר גזים רעילים כמו חומצת מימן כלורי וגופרית דו-חמצנית.
מייק רוטונדה
לאורנס מייקל רוטונדה (באנגלית: Lawrence Michael Rotunda; נולד ב-30 במרץ 1958) הוא מתאבק עבר אמריקאי. הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגוני ההיאבקות World Wrestling Federation (ה-WWF, כיום ה-WWE) ו-World Championship Wrestling (WCW) בשנות ה-80 ושנות ה-90, שבהן הופיע תחת שמות במה רבים כמו מייק רוטונדה, מייק רוטונדו, מייקל וולסטריט, ארווין אר שייסטר, V.K. וולסטריט ועוד. במהלך הקריירה שלו, רוטונדה היה שלוש פעמים אלוף הטלוויזיה של NWA, פעם אחת אלוף הזוגות של NWA וחמש פעמים אלוף הזוגות של ה-WWF.
וויאג'ר (להקה)
2019–הווה: Colours in the Sun ותחרות הזמר של האירוויזיון
ב-21 בפברואר 2023 הוכרז כי וויאג'ר נבחרה באופן פנימי לייצג את אוסטרליה באירוויזיון 2023 עם השיר "Promise" – הלהקה הראשונה שמייצגת את המדינה. ב-11 במאי 2023 ביצעה הלהקה את "Promise" על בימת חצי הגמר השני של אירוויזיון 2023. עם הקראת התוצאות של שלב זה היא נמנתה בין האמנים שהעפילו לגמר. ב-12 במאי פורסם סדר ההופעות של הגמר, שנקבע פעם נוספת על ידי מפיקי התחרות. אוסטרליה הופיעה כמדינה ה-15, לפני בלגיה ואחרי צ'כיה. במופע הגמר, בתום הקראת הניקוד שהעניקו צוותי השופטים, דורג השיר במקום השישי, עם 130 נקודות. בהצבעת הקהל הוא דורג במקום ה-20, עם 21 נקודות. כך, בתום הקראת הניקוד מהצבעות הקהל בבית, שהתווסף לניקוד מהשופטים, סיים השיר במקום התשיעי, כשבסך הכל זכה ב-151 נקודות.
תיוניל כלוריד
תיוניל כלוריד הוא חומר גלם חשוב בייצור של חומרי לחימה כימיים קטלניים כגון: גזי-עצבים, כדוגמת VX.
מייק רוטונדה
חיים אישיים
רוטונדה נשוי לסטפני רוטונדה (או בשמה לפני הנישואים: ווינדהאם), שהיא הבת של בלאקג'ק מוליגן והאחות של המתאבקים בארי וקנדל ווינדהאם. לשניים יש שני ילדים, ווינדהאם וטיילור, ששניהם מתאבקים מקצועים המופיעים ב-WWE תחת שמות הבמה בריי וויאט ובו דאלאס, בהתאמה. כמו כן, יש להם בת בשם מיקה ושלושה נכדים.
תיוניל כלוריד
ייצור
הייצור של תיוניל כלוריד, מבוסס על הגבה של גופרית תלת-חמצנית (SO3) עם גופרית דו-כלורית (SCl2), תוך פליטה של גז גופרית דו-חמצנית (SO2):
SO3 + SCl2 → SOCl2 + SO2
שימושים
לתיוניל כלוריד שימושים רבים בתחומי הכימיה, בדגש על תעשיית התרופות, שם הוא משמש כמגיב שמסוגל להמיר קבוצות הידרוקסיל (OH) של כהלים וחומצות קרבוקסיליות לאטום הכלור.