cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
היפה והחיה (סרט, 1991)
גרסאות מוקדמות
לאחר ההצלחה של "שלגיה ושבעת הגמדים", חיפש וולט דיסני סיפורים נוספים שניתן יהיה להפוך לסרטים, ו"היפה והחיה" נמנה עם הסיפורים שהוא שקל. ניסיונות לפתח את הסיפור של "היפה והחיה" לסרט נעשו בשנות ה-30 וה-50, אך אנשי אולפני דיסני ויתרו בסופו של דבר, בשל האתגר המשמעותי. פיטר מ' ניקולס טען כי דיסני ויתרו גם לאחר שז'אן קוקטו יצר גרסה משלו לסרט, ב-1946. עשרות שנים מאוחר יותר, אחרי ההצלחה של "מי הפליל את רוג'ר ראביט" בשנת 1988, הוחלט באולפני דיסני על ניסיון נוסף להסריט את "היפה והחיה". ריצ'רד ויליאמס, שעבד על "רוג'ר ראביט", נבחר לביים, אך סירב לטובת המשך העבודה על הפרויקט שלו "The Thief and the Cobbler". במקומו, המליץ ויליאמס על עמיתו, במאי האנימציה האנגלי ריצ'רד פורדום, והוא החל לעבוד עם המפיק דון האן על הגרסה הלא-מוזיקלית של "היפה והחיה", המתרחשת בתקופה הוויקטוריאנית בצרפת. לבקשתו של מנכ"ל דיסני מייקל אייזנר, "היפה והחיה" הפך לסרט האנימציה הראשון של דיסני המשתמש בתסריטאי, מצב חריג בזמנו עבור סרט אנימציה, אשר פותח באופן מסורתי על בסיס תסריט מאויר ולא בצורת תסריט. לינדה וולברטון כתבה את הטיוטה המקורית של הסיפור לפני שהוחל באיור התסריט המאויר, ועבדה עם צוות הסיפור כדי לפתח את הסרט.
שכתוב התסריט והפיכת הסרט למחזמר
בשנת 1989, לאחר שג'פרי קצנברג ראה את הסטוריבורד, הוא ביקש להתחיל מחדש את הפקתו של הסרט. מספר חודשים לאחר שהפקת הסרט החלה מחדש, אולפני דיסני הציעו לרון קלמנטס ולג'ון מוסקר לביים את הסרט, אך השניים סירבו לבקשתם, בטענה כי הם "עייפים" מביום הלהיט האחרון של דיסני - "בת הים הקטנה". האולפנים לאחר מכן העסיקו את קירק וייס וגארי טרוסדייל. וייס וטרוסדייל ביימו בעבר את קטעי ההנפשה באטרקציית Cranium Command בפארק אפקוט של דיסני. למעשה, קצנברג ביקש מהווארד אשמן ואלן מנקן, אשר כתבו את השירים של הסרט "בת הים הקטנה", להפוך את "היפה והחיה" לסרט-מחזמר בסגנון ברודוויי, בדיוק כפי שעשו עם "בת הים". אשמן, שבאותו הזמן גסס עקב סיבוכים במחלת האיידס, עבד בין היתר על פרויקט נוסף של דיסני בשם "אלאדין", ולקח חלק בעל כורחו בהפקת הסרט. כדי להתאים את הפקת הסרט למצב בריאותו של אשמן, שלב טרום ההפקה של הסרט הועבר מלונדון למלון מריוט בניו יורק, אשר היה קרוב לביתו של אשמן, שם, אשמן ומנקן חברו לוייס, טרוסדייל, האן וולברטון בשכתוב התסריט של הסרט.
מאחר שבסיפור המקורי היו רק שתי דמויות ראשיות, יוצרי הסרט ליטשו את הדמויות, הוסיפו דמויות נוספות לסרט בצורת כלי בית אשר הוסיפו "הומור וחמימות לסיפור עגמומי" וש"הדריכו" את קהל הצופים לאורך הסרט, ויצרו "רשע אמיתי" בצורת גסטון. אותם רעיונות היו זהים מבחינה מסוימת לאלמנטים מהסרט הצרפתי "היפה והחיה" משנת 1946. עם זאת, לחפצים המונפשים הייתה אישיות מובהקת בגרסה של דיסני. בתחילת שנות התשעים, קצנברג אישר את התסריט המשוכתב והחל מחדש שלב הסטוריבורד. במהלך שלבי ההפקה, אמני הסיפור הוטסו הלוך ושוב בין קליפורניה וניו יורק לצורך אישור הסטוריבורד על ידי אשמן. לכל אורך שלבי ההפקה, לא ניתנה לצוות סיבה מדוע עליהם לטוס הלוך ושוב, והם לא ידעו כי אשמן למעשה נמצא על ערש דווי.
ליהוק והקלטות
דיסני תחילה שקלו ללהק את ג'ודי בנסון שדיבבה את אריאל בסרט "בת הים הקטנה" לתפקיד בל.
הם לבסוף העדיפו לקחת את השחקנית והזמרת מברודוויי פייג' אוהרה, כיוון שחיפשו גיבורה בעלת קול נשי מאשר של נערה. במאי הסרט, קירק וויס טען כי התפקיד ניתן לאו'הרה שהייתה לה "איכות יוצאת דופן, בעלת טון מיוחד", וטען אף לדמיון לקולה של השחקנית והזמרת ג'ודי גרלנד. או'הרה ניגשה לאודישנים לתפקיד לאחר שראתה מודעה על הסרט בניו יורק טיימס. היא נגשה לאודישנים מול 500 מועמדות אחרות, בתקווה שהתמלילן הווארד אשמן העריך די את כישוריה בהקלטות של המחזמר "ספינת השעשועים".
הנפשה
היפה והחיה היה הסרט השני אחרי "ברנרד וביאנקה במבצע אוסטרליה" שהופק באמצעות תוכנת ה-CAPS (תוכנה להפקת הנפשה במחשב - Computer Animation Production System), אשר מסוגלת לסרוק ולצבוע דיגיטלית, אשר פותחה עבור חברת דיסני על ידי פיקסאר. התוכנה אפשרה מגוון רב של צבעים, כגון הצללה וקווי מתאר שונים עבור דמויות שונות בסרט, טכניקה שנעלמה כשאולפני דיסני נטשו את טכניקת הצביעה הידנית לטובת מערכת Xerox לאחר הסרט "היפהפייה הנרדמת" (1959).
תוכנת ה-CAPS אפשרה בין היתר לצוות ההפקה ליצור אפקטים רב-מישוריים: הצבת דמויות או רקעים בשכבות נפרדות והזזתם מסביב / הרחק מהמצלמה שנמצאת על ציר ה-Z, ובכך ליצור תחושה של עומק, ובין היתר שינוי הפוקוס בכל שכבה.
למעשה, התוכנה אפשרה שילוב קל יותר של הנפשה ידנית עם הנפשה ממוחשבת, אשר בעבר היה צריך להדפיסה על דף המיועד להנפשה, ולאחר מכן להעביר את התוצר בתוכנת ה-Xerox, ולצבועו בצביעה ידנית מסורתית.
מוזיקה
הווארד אשמן ואלן מנקן כתבו את השיר של "היפה" במהלך שלבי טרום ההפקה של הסרט בפישקיל, שיר הפתיחה בסגנון האופרטה "בל", אשר היה השיר הראשון שיצרו עבור הסרט. שירים אחרים וביניהם "התכבדי", אשר הושר במקור עבור מוריס על ידי החפצים, כאשר הראשון הופך למבקר הראשון בטירה אשר אוכל בה מזה עשור, "גסטון", שיר סולו לרשע השרירן, "שוב בני-אדם", שיר המתאר את נקודת מבטם של החפצים על בל והחיה שמפתחים קשרי אהבה, בלאדת האהבה "היפה והחיה" ו"שיר ההמון" בסצנת השיא של הסרט. כאשר פיתוח הסיפור והשירים היה קרוב לסיומו, החלה הפקה מלאה בברבנק, בזמן שההקלטות החלו בעיר ניו יורק. שיריה של "היפה" הוקלטו לרוב עם תזמורת יחד עם הקאסט ששר במקביל לנגינה, בניגוד לשיטה הנפוצה בה כל אחד מקליט בנפרד לאחר שהשיר הוקלט עם תזמורת, וזאת על מנת ליצור רושם של אנרגיה אשר לו היוצרים השתוקקו.
שיר הנושא של הסרט עבר מספר רב של שינויים בשלבי ההפקה. במקור, השיר תוכנן להיות שיר רוק, ולאחר מכן שונה לבלדה רומנטית איטית. הווארד אשמן ואלן מנקן בקשו מאנג'לה לאנסברי לבצע את השיר, אך זו טענה שקולה לא יתאים למנגינה לדעתה. מנקן ואשמן בקשו ממנה לפחות לעשות הקלטה אחת, ואמרו לה לבצע את השיר כפי שהיא רואה אותו בעיניה. לאנסברי רגשה את כל הנוכחים באולפן עד לכדי דמעות, ואותו הביצוע שהוקלט הוא הביצוע אשר נכנס לגרסה הסופית של הסרט וזיכה את הסרט בפרס האוסקר עבור "השיר המקורי הטוב ביותר". "שוב בני-אדם" הוצא מן הסרט לפני שהחל הליך ההנפשה, כיוון שהמלל בו יצר בעיות באשר לציר הזמן של הסיפור. המהלך הזה דחק באשמן ומנקן לכתוב שיר אחר במקומו. השיר "משהו שם", ובו בל והחיה שרים (ברקע) על רגשותיהם של האחד כלפי השנייה, הולחן מאוחר יותר בשלבי ההפקה והוכנס לתסריט במקומו של "שוב בני-אדם".
מאוחר יותר, מנקן שחזר את השיר "שוב בני-אדם" עבור המחזמר "היפה והחיה", ובשנת 2002 נוסף לסרט בגרסתו המורחבת השיר עם קטע הנפשה חדש עבור ההפצה המחודשת בבתי הקולנוע ובפורמט ה-DVD.
גרסת פופ של שיר הנושא של הסרט, בביצוע סלין דיון ופיבו ברייסון שהושמעה במהלך כתוביות הסיום של הסרט, הופצה כסינגל לקידום הסרט, בליווי קליפ וידאו. גרסת דיון/ברייסון לשיר "היפה והחיה" הפכה ללהיט פופ עולמי, והופיעה בראש טבלאות השירים בעולם. השיר הפך לסינגל השני של דיון שמופיע ברשימת עשרת הטובים ביותר בבילבורד "המאה הלוהטים ביותר", כאשר הגיע למקום התשיעי. השיר הגיע למקום השלישי בבילבורד "Hot Adult Contemporary Tracks". בקנדה, "היפה והחיה" הגיע למקום השני. מחוץ לצפון אמריקה, השיר נכלל בעשרת הגדולים בניו זילנד ובבריטניה, בעוד הוא נכלל בעשרים הגדולים באוסטרליה, הולנד, אירלנד וישראל. השיר מכר מעל למיליון עותקים ברחבי העולם. גרסה זו של השיר הייתה מועמדת להקלטת השנה ולשיר השנה בגראמי, וזכתה בגראמי עבור דואט הפופ/הופעה ווקאלית הטובה ביותר של דיון וברייסון.
הפצה
לראשונה בתולדות חברת וולט דיסני, גרסה לא גמורה של הסרט "היפה והחיה" הוצגה בפסטיבל הסרטים של ניו יורק ב-29 בספטמבר 1991. הסרט הוצג כסרט "בשלבי עבודה", כיוון שרק 70% מההנפשה בו הייתה מוכנה, ואילו 30% ממנו היו סטוריבורד וקטעי הנפשה שעוד לא נצבעו. בסוף ההקרנה, "היפה והחיה" זכה ל-10 דקות של תשואות מקהל הפסטיבל. הסרט המלא הוצג לאחר מכן בפסטיבל הסרטים של קאן בשנת 1992. הסרט הוקרן לבסוף בבכורה בתיאטרון אל קפיטן בהוליווד ב-13 בנובמבר 1991 והופץ בכל העולם. הסרט הוקרן לראשונה בישראל ב-19 ביוני 1992 בגרסה אנגלית וביום למחרת בדיבוב עברי.
גרסה מורחבת
הסרט שוחזר עבור ההפצה המחודשת שלו בשנת 2002 בקולנועי IMAX תחת "מהדורה מיוחדת" אשר כללה קטע מוזיקלי חדש. עבור הגרסה הזו, קטעי ההנפשה נוקו מחדש, נוסף קטע חדש של השיר הגנוז "שוב בני אדם" במערכה השנייה של הסרט, והסרט הוצא ישירות מהקבצים הממוחשבים המקוריים בהפרדה גבוהה.
הסרט הופץ מחדש בארצות הברית במהדורת שירה בציבור בהנחיית ג'ורדין ספארקס ב-29 בספטמבר 2010. לצד הסרט הוצגה הצצה אל מאחורי הקלעים של הקליפ של שיר הנושא "היפה והחיה" בהפרדה גבוהה. בין היתר נכללה בהצצה פרשנות מהמפיק דון האן, ראיונות עם הצוות ומבט אל עשיית הסרט.
גרסה תלת־ממדית
גרסה תלת־ממדית של הסרט, אשר תוכננה במקור להיות מופצת ב-12 בפברואר 2010 נדחתה , אך ב-10 באוגוסט 2011 דיסני הכריזו כי הסרט ייצא ב-13 בינואר 2012, עקב ההצלחה של הגרסה התלת־ממדית של "מלך האריות". לפני הקרנת הגרסה התלת־ממדית הוקרן הסרט הקצר "פלונטר עד עצם היום הזה". למרות ההצלחה של הגרסה התלת־ממדית, הרווחים לא התקרבו לרווחים של גרסת התלת־ממד של מלך האריות. מאוחר יותר הופצה הגרסה התלת־ממדית תחת "מהדורת היהלום" בבלו ריי. הגרסה הופצה בישראל בדיבוב עברי בלבד בבתי הקולנוע ב-1 במרץ 2012.
ביקורת
הסרט מדורג באתר Rotten Tomatoes תחת הציון 93% ביקורות חיוביות, עם ממוצע של 8.4, על סמך 103 ביקורות.
לפי אתר CinemaScore, הסרט קיבל ציון "מצוין", אשר נחשב לציון נדיר מאוד באתר. המבקר רוג'ר איברט מהשיקגו סאן-טיימס העניק לסרט דירוג מצוין של ארבעה כוכבים ואף השווה לטובה בין "היפה והחיה" לבין "שלגיה ושבעת הגמדים ו"פינוקיו", וכתב כי "'היפה והחיה' שב למסורת הוותיקה והטובה של הוליווד בה הכותבים, המוזיקאים והיוצרים המוכשרים ביותר מתקבצים לפרויקט שיעודו להראות שגם הקהל המשפחתי ראוי לבידור משובח". גם ב-2001 עם ההפצה המחודשת של הסרט במהדורה מורחבת, העניק איברט לסרט ציון של ארבעה כוכבים. ג'יימס ברארדינלי מ-ReelViews נתן ציון זהה לסרט והצהיר כי "זהו הסרט ההנפשה הטוב ביותר שנעשה", בעודו כותב כי "'היפה והחיה' כולל בתוכו שילוב כמעט-מושלם של רומנטיקה, מוזיקה, המצאות והנפשה". השימוש בהנפשת מחשב, במיוחד בסצנת אולם הנשפים צוינה במספר ביקורות כנקודת השיא של הסרט. הל הינסון מ-The Washington Post נתן לסרט ביקורת חיובית, וקרא לו "מעשיה מודרנית מרהיבה ומספקת, יצירת מופת על-זמנית". ג'נט מסלין מ-The New York Times כתבה ביקורת חיובית ואמרה כי "זה מפתיע, שבעת בה יש סרטי המשך וחידושים לסרטים ישנים, שהסרט חדש ורענן במיוחד, ועם זאת מנצח בזכות עצמו". דייב קהר מ-Chicago Tribune נתן לסרט שלושה כוכבים מתוך ארבעה ואמר כי "'היפה והחיה' מספק בידור מודרני לחג לילדים ולהוריהם... אך הסרט מציג דמויות ברורות ורגשות שמזכירות את סרטי דיסני הישנים".
ג'יי בויאר מ-Orlando Sentinel נתן לסרט ארבעה כוכבים מתוך חמישה בטענה כי "הסרט אינו מפחיד במיוחד, אך מתחילתו כבר ניתן להבחין כי 'היפה והחיה' בעל אופי חייתי (beauty of a bite)". ג'ון הארטי מ-The Seattle Times נתן לסרט שלושה וחצי כוכבים מתוך ארבעה ואמר כי "קשה מאוד לגרום לקהל הצופים להביע אכפתיות כלפי דמויות מונפשות, אלא אם כן מדובר בבנות ים, חיות מואנשות או חרקים, ועם זאת, אמני ההנפשה של דיסני, בעזרתם הרבה של הקאסט, עשו את הבלתי אפשרי". גם ג'ין סיסקל מ-Chicago Tribune נתן לסרט ציון של ארבעה כוכבים מתוך ארבעה, ואמר כי "'היפה והחיה' הוא אחד מהסרטים המבדרים ביותר של השנה לקהל הילדים והמבוגרים כאחד". מייקל סראגו מ-The New Yorker נתן לסרט ביקורת חיובית, ואמר כי "לסרט יש סיפור טוב, הנפשה מבריקה ומוזיקה 'משגעת'". אריק סמודין כתב בספרו "תרבות ההנפשה" (Animating Culture) כי האולפנים ניסו לשנות את הגישה של שימוש בסטריאוטיפים מיניים בסרט. סמודין הוסיף גם כי הסרט משלב בין מעשיות מסורתיות, פמיניזם, הנפשת מחשב והנפשה מסורתית, וכי "גדולתו של הסרט נוכחת בעצם היותו פריצת דרך טכנולוגית ותקינות פוליטית".
היסטוריון ההנפשה מייקל ברייר כתב כי בל "הופכת לפחות אינטלקטואלית בעצם היותה קוראת ספרים, ונדמה כי למעשה היא נושאת אותם עמה לכל מקום", אך הוא טוען כי הסרט מתקרב יותר מכל סרטי דיסני לקבלת אתגרים שעמם התמודדו סרטיו הגדולים של וולט דיסני". דייוויד וויתלי כתב ב"רעיון הטבע בהנפשה של דיסני" (The Idea of Nature in Disney Animation) כי בל שונה מגיבורות אחרות בסרטי דיסני בכך שהיא לרוב חופשייה מעבודות בית, אף על פי שתפקידה משום-מה לא עולה בקנה מידה עם "התרבות הזמנית העכשווית שדורשת מנערות מתבגרות לעזור בעבודות הקשות לפני שהן עוזבות את ביתן ומעלימות את פחדיהן, לקראת אחריות כפולה בהיותן אימהות אשר עובדות". וויתלי ציין בנוסף גם נושאים אחרים ועל ההשפעה המודרנית, כגון התנהגותו השוביניסטית של גסטון, היחס לטבע, המשרתים דמויי הסייבורג והעובדה כי אביה של בל הוא ממציא ולא סוחר. אתר IGN הכתיר את 'היפה והחיה' כסרט ההנפשה הטוב ביותר בכל הזמנים, כאשר מאחוריו נמצאים הסרטים "וול-E", "משפחת סופר על", "צעצוע של סיפור 2" ו"ענק הברזל".
בישראל זכה הסרט לשבחים מצד המבקרים הן על הסרט עצמו והן על עבודת הדיבוב העברי שנחשבה באותה התקופה ליוצאת דופן. כבר עם צאתו, פרסמה מבקרת הקולנוע מיקי מלץ של עיתון לאשה: "ברכה על ראשו של מי שהחליט להקרין את "היפה והחיה" בישראל, בשתי גרסאות. (...) אני הלכתי קודם לגרסה המקורית, וחוויתי הנאה כבירה." מלץ מוסיפה ואמרה על הגרסה העברית; "למחרת הלכתי לראות את "היפה והחיה" בהצגה יומית, בדיבוב עברי. (...) במקרה נכנסתי בדיוק לפני שיר ארוחת הערב, שאותו מבצעים כלי המטבח המכושפים בחדר האוכל של הטירה. (...) ובכן, עוד הספקתי לחוות הלם קל מהעובדה שהסרט נשמע טוב גם כשהוא דובר עברית". המבקר יהודה סתיו מעיתון "ידיעות אחרונות" נתן לסרט חמישה כוכבים מתוך חמישה וכתב כי "אולפני דיסני חוזרים אל המקורות. 'היפה והחיה' כתוב, מולחן, מצויר ותפור בדיוק לפי הנוסחה שעיצב וולט דיסני לפני 40 ו-50 שנה. התוצאה: סרט-הנפשה מרנין וסוחף, שייסב הנאה רבה לכל המשפחה." יהודה סתיו הוסיף גם כי "הסרט מוקרן בשעות היום בדיבוב עברי מוצלח. בשעות הערב הוא מוקרן בשפה המקורית, באנגלית. מה שמעיד כי סרט מצויר איננו בהכרח סרט לילדים בלבד. עובדה, שמבוגרים רבים ממלאים בערב את האולם ויש גם החוזרים לצפות בסרט פעם שנייה ושלישית".
הכנסות
במהלך הפצתו המקורית בשנת 1991, הסרט זכה להצלחה יוצאת דופן, עם רווחים של $145,863,363 בצפון אמריקה ו-$351,863,363 בכל שאר העולם. הסרט דורג כסרט השלישי הרווחי ביותר בצפון אמריקה לשנת 1991, כשלפניו נמצאים "שליחות קטלנית 2: יום הדין" ו"רובין הוד: נסיך הגנבים".בזמנו, 'היפה והחיה' היה סרט ההנפשה הרווחי ביותר של סרטי דיסני, וסרט ההנפשה הראשון שהרוויח 100 מיליון דולר בצפון אמריקה. בהפצה המחודשת של הסרט בגרסתו המורחבת, הסרט הרוויח $25,487,190 בצפון אמריקה, $5,546,156 בכל השאר העולם, ולמעשה הרוויח באותה הרצה $31,033,346. עם הפצת הגרסה התלת־ממדית, הרוויח הסרט $9,818,365 מסביב לעולם. במהלך סוף השבוע הראשון שלו בצפון אמריקה, הסרט בגרסתו התלת־ממדית הרוויח 17.8 מיליון דולר בשנת 2012, ובכך היה הסרט השני הרווחי ביותר לאותו סוף שבוע, אחרי הסרט "המבריח", והפך גם לסרט ההנפשה שהכניס הכי הרבה בסוף השבוע הראשון שלו בחודש ינואר. לסרט היה צפי הכנסות בסך 17.5 מיליון דולר במהלך אותו סוף שבוע, עם זאת, הסרט הכניס יותר. הגרסה התלת־ממדית ירדה מהמסכים ב-3 במאי 2012 והכניסה $47,617,067, ובסך הכול הכניס הסרט $218,967,620 בצפון אמריקה. בשאר העולם הסרט הכניס כ-$206,000,000, ובסך הכול הכניס בכל העולם $424,967,620.
פרסים והוקרה
שירם של אלן מנקן והווארד אשמן, "היפה והחיה" זכה בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר, בעוד הפסקול שמנקן הלחין זכה בפרס אוסקר לפסקול הטוב ביותר. את הפרס לשיר המקורי קיבל ביל לוך, בשמו של בן הזוג, אשמן, שנפטר ממחלת האיידס ב-14 במרץ 1991 ולא הספיק לשמוע את שיריו בסרטים "היפה ובחיה" ו"אלאדין". שני שירים נוספים של מנקן ואשמן, "בל" ו"התכבדי", גם כן היו מועמדים לפרס האוסקר עבור השיר המקורי הטוב ביותר. "היפה והחיה" היה הסרט הראשון לקבל שלוש מועמדויות עבור השיר המקורי הטוב ביותר בטקס פרסי האוסקר, מקרה שיחזור עליו עם הסרטים "מלך האריות" (1994), "נערות החלומות" (2006) ו"מכושפת" (2007). מאז, חוקי פרסי האקדמיה השתנו, על מנת להגביל את מספר המועמדויות של כל סרט לשתי מועמדויות בקטגוריה הזו. כמו כן, הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לעריכת הקול הטובה ביותר ולפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.<היה זה סרט ההנפשה הראשון אשר היה מועמד לפרס הסרט הטוב ביותר, תואר אשר החזיק בו עד לשנת 2010. עם זאת, הסרט הפסיד לסרט "שתיקת הכבשים". היה זה הסרט המוזיקלי הראשון מזה 12 שנים אשר היה מועמד לפרס הסרט הטוב ביותר, כאשר לפניו היה מועמד הסרט "כל הג'אז הזה" (1979), והיה האחרון עד לסרט "מולין רוז'" (2001), לאחר עשר שנים. עם שש מועמדויות, הסרט חולק את התואר של סרט ההנפשה עם הכי הרבה מועמדויות לאוסקר יחד עם הסרט "וול-E" (2008), אף על פי שיש בו שלוש מועמדויות בפרס השיר המקורי הטוב ביותר, הסרט נפרש על ארבע קטגוריות פרסים, בעוד "וול-E" היה מועמד ל-6 קטגוריות שונות. בעוד הסרט "בת הים הקטנה" היה סרט ההנפשה הראשון שהיה מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי, "היפה והחיה" היה למעשה הראשון שזכה בו. מקרה שחזר על עצמו עם הסרט "מלך האריות" ו"צעצוע של סיפור 2"
בשנת 2002, "היפה והחיה" נבחר לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס על היותו "משמעותי מבחינה תרבותית, היסטורית או אסתטית". ביוני 2008, מכון הסרטים האמריקאי דירג את הסרט במקום ה7 ברשימת סרטי ההנפשה של רשימת "עשרת הסרטים הטובים ביותר". ברשימות קודמות של המכון, הסרט דורג במקום ה-22 ברשימת "הסרטים המוזיקליים הטובים ביותר" ובמקום ה-34 ברשימת "סרטי האהבה האמריקאים הטובים ביותר". ברשימת "השירים הטובים ביותר מסרטים אמריקאים", השיר "היפה והחיה" דורג במקום ה-62.
רשימת דירוג ומועמדויות של מכון הסרטים האמריקאי:
מחזמר
על פי מאמר ב-Houston Chronicle, "הזרז של דיסני לכבוש את הבמה היה המאמר של מבקר התיאטרון של הניו יורק טיימס פרנק ריץ', ששיבח את "היפה והחיה" כסרט המוזיקלי הטוב ביותר של שנת 1991... מנכ"ל תיאטרון 'Under The Stars' פרנק יאנג ניסה לעניין את דיסני להעלות גרסה בימתית של 'היפה והחיה' בערך באותו הזמן בו מייקל אייזנר וג'פרי קצנברג קראו את הטור של ריץ' ושקלו זאת בעצמם. אבל יאנג לא הצליח ליצור קשר עם האדם הנכון באימפריית דיסני. שום דבר לא קרה עם הפרויקט, עד אשר המנהלים הבכירים של דיסני החלו לקדם את הפרויקט מהצד שלהם... כאשר הם שאלו את ג'ורג' אייבס, ראש איגוד שחקנים בחוף המערבי, איזה אולם תיאטרון בלוס אנג'לס יהיה המקום הטוב ביותר להעלות מחזמר חדש, אייבס הציע את TUTS למטרה זו. זמן קצר לאחר מכן, פנו אל יאנג מטעם חברת דיסני דון פרנץ ובטינה בקאלי, והשותפות יצאה לדרך". עיבוד בימתי של הסרט כבר הוצג בדיסנילנד, בבימויו של רוברט ג'ס רוט עם כוריאוגרפיה של מאט ווסט. השניים נשכרו גם על מנת לפתח את ההפקה שלימים תעלה בברודוויי.הופעת הבכורה של "היפה והחיה", בהפקה משותפת של "Theatre Under The Stars" ושל "Disney Theatricals", הועלתה ב-"Music Hall" אשר ביוסטון, טקסס, ב-28 בנובמבר 1993, שם המשיכה להציג עד ל-26 בדצמבר 1993.
המחזמר עלה לראשונה על בימת ברודוויי ב-18 באפריל 1994, ב-Palace Theatre. העלאת ההפקה נמשכה שם עד ל-5 בספטמבר 1999, כשבמקור, הייתה זו בכיכובה של סוזן איגן.המופע הועבר לאחר מכן לתיאטרון Lunt–Fontanne ב-11 בנובמבר 1999, שם ההצגה זכתה להצלחה כלכלית (אך לא ביקורתית), דבר שהוביל למספר הפקות בווסט אנד, טורונטו וברחבי העולם כולו. ההפקה של ברודוויי זכתה בפרס טוני, והפכה להפקה התיאטרלית הראשונה מיני רבות של חברת דיסני.צוות ההפקה המקורית של ברודוויי כולל את הבמאי רוברט ג'ס רוט, הכוריאוגרף מאט ווסט בעזרתו של דן מוג'יקה, וצוות השחקנים סוזן איגן בתפקיד בל, טרנס מאן בתפקיד החיה, בורק מוזס בתפקיד גסטון, גארי ביץ' בתפקיד לומייר ובת' פאולר בתפקיד גברת תֵּיוֹן מספר רב של שחקנים וזמרים כיכבו גם כן לאורך 13 השנים בהן הועלה המחזמר בברודוויי, ביניהם ניתן למנות את קארי באטלר, דבי גיבסון, טוני ברקסטון, אנדראה מקארדל, ג'יימי-לין סיגלר, כריסטי קארלסון רומאנו, אשלי בראון ואנאלואיז ואן דאר פול בתפקיד בל; צ'אק ואגנר, ג'יימס סטייסי בארבור וג'ף מקארתי בתפקיד החיה; פטריק פייג', בריאן באט, ג'ייקוב יאנג וג'ון טארטאגילה בתפקיד לומייר ומארק קודיש, כריסטופר סיבר ודוני אוסמונד בתפקיד גסטון.ההפקה ירדה ב-29 ביולי 2007. לאחר 46 הצגות הרצה ו-5,461 הופעות - ובכך זכה המחזמר למקום ה-9 ברשימת ההצגות שהועלו מספר הרב ביותר של פעמים בהיסטוריה של ברודוויי.
רימייק
ביוני 2014, דווח כי דיסני החלה לפתח גרסת לייב אקשן חדשה של הסרט, יחד עם הבמאי זוכה האוסקר ביל קונדון ("שיקגו", "נערות החלומות", "אלים ומפלצות") יביים את הסרט בעוד איוון ספיליוטפולוס יכתוב את התסריט קונדון תכנן במקור שהגרסה המחודשת תתבסס לא רק על הסרט המקורי, אלא גם על המחזמר.בספטמבר 2014 הוכרז כי סטיבן צ'אבוסקי ("כמה טוב להיות פרח קיר", יכתוב מחדש את התסריט. ב-26 בינואר 2015, אמה ווטסון הודיעה כי היא תגלם את בל, התפקיד הנשי הראשי של הסרט. ב-4 במרץ 2015, התגלה כי לוק אוונס, דן סטיבנס, אמה תומפסון, ג'וש גד, אודרה מקדונלד וקווין קליין ייקחו גם כן חלק בסרט בתפקידם של גסטון, החיה, גברת תֵּיוֹן, לה-פו, שידה ומוריס בהתאמה. בחודש שלאחר מכן נודע כי איאן מקלן, יואן מקגרגור, סטנלי טוצ'י וג'וג'ו מבאטה-ראו לוהקו לתפקיד מר שעוני, לומייר, סאדנזה ופיפי - מברשת הנוצות בהתאמה המלחין אלן מנקן יחזור להלחין את הפסקול של הסרט, עם שירים מהסרט המקורי והשירים החדשים שנכתבו על ידיו בשיתוף עם טים רייס ביוני 2015, מנקן אמר הסרט לא יכלול שירים שנכתבו למחזמר. הצילומים העיקריים של הסרט החלו באולפני שפרטון בלונדון ב-18 במאי 2015. השחקנים הראשיים סיימו את הצילומים ב-21 באוגוסט 2015. שישה ימים לאחר מכן, מפיק השותף ג'ק מוריסי אישר כי הסרט נמצא בשלב הפוסט פרודקשן באופן רשמי. הסרט יצא ב-17 במרץ 2017
מוצרים
לסרט "היפה והחיה" יש מספר רב של מוצרים, ביניהם ספרים המספרים את סיפור הסרט, צעצועים, תחפושות ופריטים נוספים למעשה, בל לוקחת חלק בסדרת מוצרי "נסיכות דיסני", ומופיעה גם במוצרי הסדרה הזו. בשנת 1995 יצאה סדרת ילדים לא מצוירת בשם "שירו לי סיפור עם בל" ששודרה עד 1999.שני סרטי המשך נוצרו לסרט עבור המדיה הביתית (סרטים אשר לוקחים חלק בציר הזמן של הסרט המקורי): "היפה והחיה 2: חורף קסום" שיצא ב-1997, ו"היפה והחיה 3: עולמה הקסום של בל" שיצא ב-1998. בניגוד לסרט המקורי, שני סרטי ההמשך קיבלו ביקורות שליליות ביותר. מופע "דיסני על הקרח" הפיק גרסה של הסרט במופע החלקה על הקרח שהחלה בשנת 1992 בלייקלנד, פלורידה. המופע זכה להצלחה רבה, הן ביקורתית וכלכלית, ויצא למסע הופעות בעולם (לא כולל ישראל), עד לכדי כך שנעשה פרק מיוחד בטלוויזיה כאשר המופע הגיע לספר בשנת 1994. המופע הפסיק לרוץ בשנת 2006, לאחר 14 שנות הרצה.
משחקי וידאו
ישנם מספר משחקי וידאו המבוססים באופן רופף על עלילת הסרט:
המשחק הראשון המבוסס על הסרט הראשון שיצא נקרא: "Beauty and the Beast: Belle's Quest". משחק פעולה אשר פותח עבור קונסולת הסגה מגה דרייב. המשחק פותח בידי חברת Software Creations, ויצא בצפון אמריקה בשנת 1993. זהו משחק ראשון מתוך שניים המבוססים על הסרט אשר חברת "סאנסופט" הפיצה לקונסולה. המשחק השני היה "Beauty and the Beast: Roar of the Beast". דמויות מן הסרט, כדוגמת גסטון עזרו לשחקן להיחלץ ממצבים בעייתיים. כשהשחקן שיחק בתפקיד בל, היה עליו להגיע אל טירת החיה כדי לשבור את הכישוף ולהציל את החיה ממוות ולחיות באושר ועושר. כדי להצליח, על היפה לחקור את הכפר, היער, הטירה ויערות החורף, לפתור פאזלים ומיני-משחקים בעודה מקפצת מעל אויבים. חייה של בל מוצגים באמצעות ספר כחול אשר נפגם כאשר היא נוגעת בעטלפים, עכברושים ומכשולים שונים במשחק. חיים נוספים, מפתחות ודברים אחרים מוחבאים לאורך המשחק. בעוד אין אפשרות לשמור את הנקודה בה עצרת במשחק, המשתמשים יכולים להיעזר בקוד כדי להתחיל בכל אחד משבעת שלבי המשחק.
משחק שני המבוסס על הסרט היה "Beauty and the Beast: Roar of the Beast" אשר הה משחר דו-ממדי שיועד לקונסולת המגה דרייב. בתור החיה, השחקן חייב להשלים מספר שלבים, המבוססים על קטעים מן הסרט, במטרה להגן על הטירה מן הכפריים הפולשים אליה ומחיות היער, ולהציל את בל מגסטון.
המשחק השלישי והרביעי שהתבססו על הסרט היו משחקי פעולה שפותחו בידי חברת Probe Software והופצו בידי חברת Hudson Soft.
הראשון, שמו "Beauty and the Beast" הופץ באירופה בשנת 1994 עבור קונסולת ה-NES של חברת נינטנדו, בעוד השני, Disney's Beauty and the Beast, הופץ ביולי 1994 בצפון אמריקה וב-23 בפברואר 1995 באירופה עבור קונוסלת ה-SNES. שני המשחקים משוחקים מנקודת מבטו של החיה. בתור החיה, השחקן חייב לגרום לבל להתאהב בו כדי שהקללה אשר קיימת מעל ראשו ומעל יושבי הטירה תופג. הבוס הגדול בסוף המשחק הוא גסטון. החיה מסוגל ללכת, לקפוץ, לחבוט, להכות, לתת מכת על ולשאוג, כשאר הפעולה האחרונה מסבה הרס למכשולים וחושפת פריטים מוסתרים.
משחק חמישי המבוסס על הסרט נקרא Disney's Beauty and the Beast: A Boardgame Adventure והוא משחק אשר פותח לקונסולת ה-Game Boy Color. המשחק הופץ ב-25 באוקטובר 1999.
סדרת משחקי הווידאו Kingdom Hearts כוללת עולם המבוסס על הסרט בשם "Beast's Castle", יחד עם דמויות מתוך הסרט. במשחק הראשון, העולם נהרס ובל נחטפת בידי מליפיסנט, אך החיה מגיע אל טירתה דל מליפיסנט וחבר לסורא, למען יביסו את מליפיסנט ויחלצו את בל ויתר הנסיכות הכלואות. במשחק Kingdom Hearts II, העולם שוחזר מאז אותו אירוע בו אנזם הובס, אך החיה ובל מתקשים להסתדר כיוון שהזאלדין החידתי של Organization XIII גורם לצידו האפל של החיה לפרוץ ולהופכו ליצר חסר רחם, אך החיה לבסוף חוזר למוטב וחובר לסורא בשנית כדי להביס את זאלדין אחת ולתמיד. בסוך המשחק, החיה שב להיות ניסך אנושי. במשחק Kingdom Hearts: 358/2 Days, העולם מהווה שלב שניתן לשחק בו, אך איננו כלול בעלילה הראשית. במשחק Kingdom Hearts χ, העולם שוב נכלל, הפעם בעלילה הנצמדת יותר לעלילת הסרט. הדמויות הנכללות הם החיה, בל, לומייר, גסטון, מר שעוני, גברת תֵּיוֹן, צ’יפ, מוריס והשידה. לאחר שגסטון מובס, החיה שב להיות נסיך. גסטון לא מופיע במשחק Kingdom Hearts II, בו הנבל הראשי של אותו העולם הוא זאלדין, דמות מקורית שנוצרה עבוד סדרת המשחקים, אך אשר כוללת מספר מאפיינים הדומים לאלו של פורטה, הנבל הארי בסרט "היפה והחיה 2: חורף קסום".
אביבה בלס
אביבה בלס (נולדה ב-1946), היא אתלטית ישראלית בעבר. אלופת ישראל ושיאנית ישראל בריצות ל-400 מטר ול-800 מטר. סגנית אלופת אסיה (בנגקוק 1970) בריצת 400 מטר, אלופת המכביה התשיעית (1973) בריצת 400 מטר ובריצת 800 מטר.
1967
בתחרות שנערכה באוסטריה ביולי 1967 זכתה בלס במדליית זהב בריצת 200 מטר לאחר שהשוותה את השיא הישראלי של דבורה מרכוס בתוצאה של 25.2 שניות.
1968
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1968 זכתה בלס במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 25.7 שניות.
1970
באליפות ישראל שנערכה ביולי 1970 זכתה בלס בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר בתוצאה של 57.0 שניות ובריצת 800 מטר בתוצאה של 2:11.6 דקות.
סגנית אלופת אסיה
במשחקי אסיה שנערכו בתחילת דצמבר אותה שנה היא זכתה במדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 57.3 שניות, אחרי קמלייט סנדהו מהודו (57.3 שניות) ולפני נובוקו קאוואנו מיפן (57.4 שניות). בריצת 800 מטר שבה החזיקה בלס בתוצאה השנה באסיה (2:09.1 דקות דקות) והייתה מועמדת למדליה, היא נעצרה לאחר שתי שניות לאחר שחשבה שהזינוק פסול. במדליית הזהב זכתה חנה שזיפי שקבעה שיא ישראלי חדש של 2:06.5 דקות.
1971
בכינוס הפועל ה-9 שנערך באצטדיון רמת גן ב-2 במאי 1971, זכתה בלס במדליית כסף בשיא ישראלי חדש של 56.1 שניות, שיפור לשיא של חנה שזיפי (56.3 שניות). חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה באתונה שביוון ב-12 ביוני היא זכתה במדליית זהב בריצת 400 מטר בשיא ישראלי חדש של 54.9 שניות ובכך הייתה לאתלטית הישראלית הראשונה שרצה ריצה זו מתחת ל-55 שניות. שלושה חודשים לאחר מכן, בתחרות שנערכה במינכן, שבגרמניה ב-3 בספטמבר היא סיימה במקום חמישי בריצת 400 מטר בשיא ישראלי חדש (אלקטרוני) של 55.27 שניות.
1972
בתחרות שנערכה בליבק שבגרמניה ב-28 במאי 1972 זכתה בלס במדליית כסף בריצת 800 מטר בשיא ישראלי חדש של 2:05.8 דקות, שיפור לשיא בן השנתיים של חנה שזיפי (2:06.5 דקות). שיא זה החזיק מעמד 21 שנים ונשבר על ידי עדנה לנקרי-שומיק (2:05.19 דקות).
1973
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביוני 1973 זכתה בלס בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר בתוצאה של 56.8 שניות, לפני עדנה גורני (58.4 שניות) ומרית ולטמן (58.8 שניות) שתיהן ממכבי תל אביב ובריצת 800 מטר בתוצאה של 2:11.4 דקות, לפני רחל הלה (2:15.7 דקות) ועדנה גורני (2:17.1 דקות) כחודש לאחר מכן, בתחרויות האתלטיקה של המכביה התשיעית היא זכתה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר בשיא מכביה חדש של 56.14 שניות, לפני לינדה ויימן מאוסטרליה (58.28 שניות) ועדנה גורני (58.58 שניות) ובריצת 800 מטר בתוצאה של 2:11.9 דקות, לפני רחל הלה (2:17.0 דקות) ועדנה גורני (2:20.0 דקות).
חייה האישיים
בלס, מתגוררת בציריך לאחר שנישאה לחותר שווייצרי, ניקולה לינדיקר ולזוג נולדו שלושה ילדים והיא פעילה בולטת בקהילה היהודית בציריך.
רודה (אל)
רודה היא אלוהות בעלת חשיבות עליונה בפנתיאון האלים הערבי שנסגדו על ידי שבטים ערבים צפוניים בתקופה הטרום האיסלמית.
האטימולוגיה מפרשת את משמעות השם "ברוח טובה" אינדיקציה לתפקודה כאלוהות מגנה. האזכור הקדום ביותר לרודה נמצא בארכיוני אסרחדון ששלט באימפריה האשורית בשנים 669–681 לפנה"ס. שמו בתעתיק לאנגלית מאכדית כ: Ru-ul-da-a-a, והוא מוזכר בין האלים של הערבים.
בתדמור האל היה ידוע בשם ארסו (Arsu), בכתובת ארמית מאוחרת ארסו\רודה מזוהה עם האל רשף הסורי, אלוהות מגנה למאמיניה מהאלף השלישי לפנה"ס.
דירק לאנג כותב כי רודה הייתה חלק משילוש של אלים להם סגדו שבטי יומואיל (Yumu'il) שהיו קונפדרציה של שבטים ערביים צפוניים בראשות הישמעאלים והקדרים. לדברי לאנג, רודה הייתה אלוהות הירח, נוהא (Nuha) אלוהות השמש, ואטארסאמין (Atarsamain), האלוהות העיקרית, הייתה קשורה עם ונוס.
כתובות בדיאלקט ערבי צפון שנמצאו באזור נג'ד מתייחסות לרודה ואלים אחרים של הפנתיאון הערבי, ומספקים עדות ליחוס כל הדברים טובים והרעים היו מיוחסים לאלים.
שילוש של אלים המייצגים את השמש, ירח ונוגה נמצא גם בקרב בני ממלכות הדרום הערבי של Awsan, Ma'in, Qataban וחצרמוות בין המאות 4 - 9 לפנה"ס. האלוהות קשורה עם ונוס הייתה עשתרת, אלוהות השמש הייתה ים, ואלוהות ירח בדרכים שונות קראה Wadd, Amm וסין.
קיאן איגן
קיאן ג'ון פרנסיס איגן (באנגלית: Kian John Francis Egan; נולד ב-29 באפריל 1980) הוא זמר, רב-נגן ופזמונאי אירי, הידוע בעיקר כאחד מחברי להקת הבנים, וסטלייף. עם וסטלייף הוציא איגן 13 אלבומים, יצאו לשנים עשר סיבובי הופעות ברחבי העולם, זכו בפרסים והפכו לאחת מלהקות הבנים המצליחות ביותר בכל הזמנים.
ביוגרפיה
איגן נולד לפטרישיה וקווין (נפטר בשנת 2009). הוא החמישי מבין שבעה אחים. הוא למד במכללת שסמרהיל ובתיכון בסלייגו, שם פגש את חלק מחבריו לוסטלייף, פהילי ופיילן. לפני שהחל קריירה מקצועית עם וסטלייף, עבד בחנות ג'ינסים.
קריירה
בינואר 2014 פורסם כי איגן הוחתם כזזמר סולו בחברת התקליטים "וורנר מיוזיק גרופ", וכי אלבום הבכורה שלו, וסינגל הבכורה שלו, Home, יצא לאור ב-14 במרץ באירלנד וב -17 במרץ בבריטניה. האלבום הגיע למקום השני במצעד הסינגלים האיריים ומספר 9 במצעד האלבומים הבריטי. במאי 2014 הוציא איגן את "אהיה", סינגל שני מתוך האלבום.
ב-3 באוקטובר 2018 הודיעה וסטלייף על איחודה כלהקה בת ארבעה חברים (ללא בריאן מקפדן). בשנת 2019 הוציאה הלהקה לאור ארבעה סינגלים, שנכתבו על ידי אד שירן. הלהקה יצאה לסבב הופעות מוצלח להפליא בשם "The 20 Tour", לכבוד יום השנה ה-20 ליציאתו של הסינגל הראשון של הלהקה ב-1999. ב-15 בנובמבר יצא לאור האלבום ה-13 שלהם, Spectrum.
חיים אישיים
איגן נישא לשחקנית ג'ודי אלברט ב-8 במאי 2009. אלברט הייתה בלהקת הבנות "ארץ הפלאות", אותה ניהל איגן יחד עם לואיס וולש בתחילת דרכה. לזוג שלושה בנים (20 בדצמבר 2011, 21 במאי 2015, 29 בספטמבר 2017). המשפחה מתגוררת בסטנדרהיל, מחוז סלייגו.
איגן דורג במקום החמישי כגבר הסקסי ביותר באירלנד בשנת 2014.
נכון לשנת 2017, הונו של איגן מוערך בכ-18 מיליון אירו.
האי ראקינו
האי רקינו (באנגלית: Rakino Island) הוא אחד האיים הרבים במפרץ האוראקי, זרוע של האוקיינוס השקט מצפון-מזרח לאוקלנד, ניו זילנד.
היסטוריה
סר ג'ורג' גריי, מושל ניו זילנד, רכש את ראקינו בשנת 1862. הוא הזמין עצים והחל לבנות בית במפרץ הביתי, אך הוא איבד עניין כאשר האי קוואוו הפך לזמין. במהלך שנות ה־60 של המאה ה-20 הובאו אסירים מפלישת קמפיין הוואיקאטו של מלחמות ניו זילנד לאוקלנד, חלקם שוכנו בנמל וחבורה קטנה התיישבה בראקינו, שם סופקו להם בתים וציוד גינון. הניסוי היה כושל ועד מהרה ננטש. יש ערך בנספחים לכתב העת של בית הנבחרים שאומר "איהאקה לא שגשג הרבה באי ומת שם, הוא התגעגע לביתו ונראה שהיה בעל לב שבור."
בשנת 1874 אלברט סנפורד השכיר את האי מסר ג'ורג' גריי לפני שקנה אותו בעצמו. הוא ומשפחתו גרו שם כמעט 80 שנה. הוא היה ממייסדי צי הדיג המסחרי של אוקלנד. חברתו החלה באי ראקינו בשנת 1881 והוא מכר דגים על הרציפים בתחתית רחוב המלכה. "Sanford Limited" התאגדה לחברה בשנת 1904. בית המשפחה שבנה עדיין עומד בהום ביי. הוא נבנה מעץ בלאי קאורי שנסגר ממפרץ מרקורי בחצי האי קורומנדל.
בשנת 1963, האי נקנה על ידי ד"ר מקסוול ריקארד, נשיא ארגון UPO (United Peoples' Organisation (Worldwide) Incorporated), במטרה להקים קהילה פילנתרופית. ריקארד היה פסיכולוג קליני והיפנוטרפיסט והיה גם בעל מועדון לילה באוקלנד וסייר כהיפנוטרפיסט מקצועי בשם "ריקרדו הגדול". התוכניות לאי כללו מרפאה לחולים מוטרדים ועצבניים, בית יתומים בינלאומי, מקלט לאמהות לא נשואות ובתי קשישים. עם זאת, תוכניות אלה לא התרחשו והאי חולק בשנת 1965 ל־25 בלוקים של 40 אלף מ"ר במחירים שבין 3,500 ל־6,000 פאונד.
התקשורת באי היוותה בעיה, ולכן הותקן הטלפון הראשון שמופעל באמצעות השמש. אמנם שימוש נרחב בטלפונים ניידים צמצם את התלות בטלפון הקווי, אך הטלפון עדיין בשימוש והשיחות המקומיות לאוקלנד הן בחינם.
בתקופת מגפת הקורונה שהה כאן בנדיקט קמברבאץ' שהצטלם כאן לפרסומת ולא הצליח לצאת את האי במשך מספר חודשים.
מוזיאון יאסר ערפאת
"מוזיאון יאסר ערפאת" הוא מוזיאון המנציח את יאסר ערפאת וממוקם ברמאללה שבשטחי הרשות הפלסטינית.
אשמן כלבי
תיאור
לאשמן הכלבי גוף גוצי שעיר, ראש כלבי חרוטי ומצח מוגבה שמכוסה לעיתים בפוני ארוך. החרטום הנפוח דמוי-חדק ומזדקף בחדות כלפי מעלה. האוזניים ארוכות, רחבות ועגולות עם רכסים רוחביים וצפירים קטנים דמויי גרזן; אצל מין אחד האוזניים מחוברות בבסיס בקרום עור ואצל השאר הן מופרדות זו מזו. העיניים גדולות ובולטות, השפתיים עבות והנחיריים צינוריים. הלוע רחב ושטוח, הניבים גדולים וארוכים ושאר השיניים קצרות וחדות.
בסמוך לחלק העליון של הכנפיים יש שקיקים עם בלוטות ריח שנפתחות כלפי חוץ. אורך הראש והגוף של מיני האשמן הכלבי 30–45 מ״מ, אורך הזרוע 38–54 מ״מ, אורך הזנב 12–18 מ״מ ומשקלם עד 11 גרם. הנקבה כבדה וארוכה יותר מן הזכר. ניתן להבדיל בין האשמן הכלבי לאשמן כנף-שקיק, בכך שהראשון חסר פסים בהירים על הגב ובעל חרטום נפוח וארוך יותר. הזנב מכוסה בקרום התעופה האחורי וקצהו החשוף מזדקף כזיז.
הפרווה של האשמן הכלבי צפופה, ארוכה וגסה. צבעה הכללי נע בין חום ערמוני לחום אדמדם, קפה עמוק, אוכרה, חום אפרורי או חום שחרחר, כשהגחון בהיר יותר מהגב והראש. סביב הכתף והצוואר יש לעיתים כתם שחרחר. הפנים והאוזניים חשופים וצבועים בשחור או בבורדו. הכנפיים בצבע שחור דהוי או פיח והזרועות והרגליים ורודים.
תפוצה וביולוגיה
האשמן הכלבי נפוץ באמריקה הדרומית והמרכזית; טווח התפוצה של הסוג כולל את דרום מקסיקו, בליז, גואטמלה, ניקרגואה, הונדורס, אל-סלבדור, קוסטה ריקה, פנמה, וונצואלה, אקוודור, קולומביה, סורינאם, גיאנה הצרפתית, גיאנה, פרו, צפון ומזרח בוליביה, צפון פרגוואי ומרבית ברזיל. באזור הים הקריבי הוא מצוי בטרינידד וטובגו בארובה ובגרנדה. בית הגידול של הסוג מורכב בעיקר מיער נשיר טרופי ויער מנגרובים, אך הם מופיעים גם ביער עננים מעל 1,000 מטר, בסוואנה טרופית או צחיחה למחצה, בתה דוקרנית ומישורי עשב.
האשמנים הכלביים פעילים בלילה ומבלים את היום במערות, נקיקים, חורבות, מכרות ועצים חלולים. הם חברותיים וחיים בקבוצות של 5–47 פרטים ועשויים לשהות בחברת עטלפים ממשפחות אחרות; הם נחשבים לעטלפים דרוכים ועירניים יחסית, וכאשר יש הפרעה בסמוך למקום הלינה הם נוטשים אותו במהירות. האשמנים נשכבים בעת המנוחה על משטח אנכי במקום להיות תלויים הפוך ושומרים על מרחק מינימלי קטן אחד מהשני. האשמנים יוצאים לתור אחר מזון בערב וחוזרים לפנות בוקר. הם ניזונים מחרקים ובפרט מחיפושיות וזבובים. אשמנים שחיים בסביבה אנושית מחפשים מזון לעיתים קרובות סביב פנסי רחוב. הטורפים העיקריים של האשמן הכלבי הם דורסי לילה וערפדים צמרירים.
הרבייה מתרחשת אחת לשנה ומשתנה מאזור לאזור. הזכר מקים הרמון קטן ומשתמש בבלוטות הריח בכנפיים כדי למשוך נקבות. לפני ההמלטה האשמנית פורשת למקום מבודד. האשמנית ממליטה גור יחיד מפותח יחסית ומניקה אותו עד גיל 40 יום. בגיל 55 יום הגור כבר מסוגל לעוף בכוחות עצמו והוא הופך לעצמאי זמן קצר לאחר מכן. רוב הגורים עוזבים את המושבה שבה נולדו ולא חוזרים אליה.
מינים
בסוג זה 5 מינים:
שוגאליי
שוּגַאלֵיי (ברוסית: Шугалей) הוא שמו של סרט פעולה והרפתקאות רוסי משנת 2020. הסרט מבוסס על אירועים אמיתיים ומספר על סוציולוגים רוסים שנחטפו במאי 2019 בלוב ונעצרו על ידי חמושים אסלאמיים בכלא מיטיגה. בספטמבר 2020 שוחרר סרט המשך בשם "שוגאליי 2".
רקע
עלילת הסרט מבוססת על סיפורו האמיתי של מקסים שוגאליי (נולד ב-24 בפברואר 1966 בלנינגרד) והמתורגמן שלו סאמר חסן עלי סויפאן (אזרח רוסי יליד ירדן) שנחטפו בעת שהותם בלוב. שוגאליי הוא פרופסור לסוציולוגיה שעבד עבור הקרן להגנת נכסים לאומיים ושימש כיועץ. בתחילת 2019 שוגאליי הוזמן על ידי הממשלה הלאומית בלוב לעמוד בראש קבוצת מחקר עבור מחקרים סוציולוגיים בלוב שתוצאותיהן תוכננו להיות מוצגים בפסגת "אפריקה-רוסיה", שהתקיימה באוקטובר 2019 בסוצ'י בהשתתפות 45 ראשי ממשלה ומדינות. אחרי שנכנסו ללוב ב-14 במרץ 2019 שוגאליי יחד עם אלכסנדר פרוקופייב והמתורגמן סויפאן הגיעו לטריפולי. הם ערכו ראיונות עם תושבים מקומיים, אבל תנועות הבדלנים המקומיות חשדו שהם עורכים פעילויות ריגול צבאיות למען הממשלה ובליל 17 במאי 2019 הם נחטפו על ידי חמושים. פרוקופייב עוד הספיק כמה ימים קודם לכן לחזור לרוסיה.
שוגאליי נחטף על ידי חברי תנועת RADA, שאינה כפופה לאף אחד מהצדדים במלחמת האזרחים בלוב. התנועה עוסקת בהברחת נפט, נשק ובחטיפות וסחר בעבדים. מבין חבריה חברים בה אנשי אל-קאעדה וארגון המדינה האסלאמית. התנועה מנהלת את כלא "מיטיגה" בה הם מחזיקים את בני הערובה שלהם וסוחרת בהם. במאי 2020 דווח שהוא הוחזק בבידוד לאחר ניסיון בריחה כושל ורעייתו של מקסים, נטליה, אמרה כי בעלה נוטל תרופות קבועות ולפני נסיעתו ללוב עבר צנתור לב והעבירה לו תרופות, אך לא ידוע אם הוא קיבל אותם.
עלילה
הסוציולוגים הרוסים, מקסים שוגאליי, בן לווייתו והמתרגם סאמר סויפאן, נשלחים לארץ שנקרעה לרסיסים על ידי קבוצות מיליטנטיות, בהזמנה רשמית. משימתם היא לערוך מחקר שיביא לסיום פעולות האיבה. עם זאת, במהלך העבודה מידע שיכול לעלות הרבה לממשלת "הבובות" ולא אמור לדלוף מהמדינה נמצא בידיהם והם מוצאים עצמם במנוסה. כתוצאה מהחטיפה, המומחים הרוסים נקלעים לכלא פרטי ובמשך למעלה משנה, שורדים עינויים והשפלה, מחכים לפחות לאישום רשמי ולבית משפט שבו יוכלו לטעון לשחרורם. ניסיונות דיפלומטיים לפתור את הסוגיה בשלווה נמצאים במבוי סתום והצד הרוסי מתחיל להכין מבצע חילוץ צבאי.
פיפין
{{פירושונים|
תיאטרון האינקובטור
תיאטרון האינקובטור הוקם בשנת 2005, על ידי אריק עשת, בתמיכת "קרן ברכה", כפרויקט שמטרתו העיקרית ליצור תשתית ליצירה ירושלמית מקורית ולאפשר התבססותם של היוצרים בעיר זו. התיאטרון מורכב מקבוצת שחקנים בוגרי הסטודיו למשחק ניסן נתיב בירושלים. הפרויקט נוסד על מנת "לשמש חממה לעשייה ויצירה בתחום התיאטרון והבידור בעיר ירושלים". הקבוצה מונה כ-20 שחקנים, ומעלה ברחבי הארץ הצגות ואירועים שונים, רובם בעלי אופי סאטירי.
פיפין
ראו גם
}}
תיאטרון האינקובטור
הצגות התיאטרון
הצגות שהועלו בתיאטרון: "הישראלי היפה", "הטרגדיה של מקבת", "מה שחשוב באמת". מופעים ומחזות זמר כגון "חלפון 6 (עאלק מחזמר"), "תיכון מגשימים", "פואטרי סלאם", "פדרו גראס", "ביטמילה", "אלחנדרו", פרויקט "יוצרים בלילה" ו"הירושלמי".
קלבת שבת
בשנים 2007–2011 העלו חלק מחברי התיאטרון מופע שבועי בשם קלבת שבת בבית אבי חי בירושלים. המופע נכתב על פי קטעים מפרשת השבוע (המתחלפת), ושולבו בו מערכונים, שירים וקטעי לימוד. את המופע הנחה ג'קי לוי והשתתפו בו השחקנים יאיר להמן, ערן קראוס, גלית צברי, רוזי ריצ'מן, מאיר פוריס, גדי ויסברט, בליווי מוזקלי של נדב ויקינסקי שגם הלחין וכתב את השירים למופע. בעקבות הצלחת המופע העלו חברי התיאטרון גם מופע בשם "קלבת בדרכים" שאיחד בתוכו קטעים נבחרים מהופעות ה"קלבת שבת" השבועיות. בסוף שנת 2011 לאחרי תום שבע עונות של מופעי יום שישי בבית אבי חי, העלו חברי הקלבת אופרת רוק בשם "רוק בבית הכנסת" אותו העלו לראשונה בפסטיבל גוש עציון בחג הסוכות. בחודש נובמבר של אותה שנה, העלו גם מופע חודשי בשם "קלבת החודש" שהתקיים בבית גשר בירושלים ובתיאטרון אנסמבל הרצליה.
העיר הזאת
מחזמר ראפ בלשי, שהוצג בשנים 2012–2022, בהשתתפות עמית אולמן (במאי וכותב ראשי של ההצגה), עומר הברון, עומר מור (חברי להקת "המופע של ויקטור ג'קסון"), רוני רוקט ודורית ליליין. מחווה בראפ לסרטי פילם נואר ולסגנון הבלשי בכלל. כל הטקסט בהצגה מדובר, מושר או מבוצע כראפ בחרוזים. במהלך השנים התחלף הקאסט והצטרפו השחקנים גיא רון ויובל בילגוראי. המופע עלה בגרסתו המקורית יותר ממאה פעמים, זכה לסיקורים נרחבים בעיתונות המודפסת, באינטרנט ובטלוויזיה ואף הוצג בפסטיבלי תיאטרון באירופה. בחודש אוגוסט 2014 יצא המופע בגרסתו האנגלית לפסטיבל הפרינג' הבינלאומי באדינבורו, בירתה של סקוטלנד. ההצגה לא הועלתה בפסטיבל בסופו של דבר, בעקבות מחאות אנטי-ישראליות באדינבורו.
המחזה מספר את קורותיו של הבלש ג'ו, בלש ציני ומריר בעיר מושחתת ומנוונת, אשר נשבה בקסמיה של אשה בשם שרה בנט, המגיעה למשרדו ומשכנעת אותו לחקור את היעלמותה המסתורית של אחותה. העלילה מסתבכת כאשר מתגלה שהאחות נרצחה וששרה לא סיפרה את כל האמת. מכאן ואילך מתוארת הידרדרותו של הבלש ג'ו, דרך מות השותף שלו ג'ק, הסתבכותו עם גורמי פשע בעיר ועד מעצרו על ידי המשטרה הגוזרת עליו גזר דין מוות בתליה. שם מצליח הבלש לפענח את התעלומה.
בשנת 2023 יצא עיבוד קולנועי למחזמר באותו השם.
פפפפפפפ
זוכת פסטיבל עכו 2013. פארסה שחורה המגוללת את סיפורה של צוללת דולפין, אי-שם במימי המפרץ הפרסי אשר מפקדה מחליט על דעת עצמו לקחת את העניינים לידיים ולעשות אחת ולתמיד סדר במזרח התיכון. במקביל מתכנסת הצמרת המדינית-ביטחונית של מדינת ישראל בניסיון נואש לעצור את השואה הגרעינית הממשמשת ובאה, אך כשזו אינה מראה סימני חרטה, לא נותר אלא להתכונן לנורא מכל, ואף להתאהב בו.
המופע נכתב בהשראת הסרטים דוקטור סטריינג'לאב של סטנלי קובריק ו-'Fail Safe' של סידני לומט.
בית מטבחיים 5
אופרת רוק פסיכדלית, המבוססת על ספרו המופתי של הסופר קורט וונגוט. בילי פילגרים, אנטי-גיבור גמלוני, "נותק מן הזמן" לראשונה בתקופת היותו חייל במלחמת העולם השנייה. מאז בילי משייט בין תקופות בחייו בשיוט אינסופי ואבסורדי. היצירה בוחנת מחדש את ז'אנר המחזמר, בעבודת אנסמבל פיזית וקולית, המתקיימת במוחו הכאוטי של בילי.
אשמן חדקוני
אשמן חדקוני (שם מדעי: Rhynchonycteris naso) הידוע גם כאשמן הנהרות, הוא מין של עטלף זעיר במשפחת האשמניים שחי באזורים לחים בדרום ומרכז אמריקה ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1820 על ידי הנסיך וחוקר הטבע הגרמני מקסמיליאן וייד-נאוויד ומשמעות שמו המדעי ״עטלף ארוך חוטם״. האשמן החדקוני הוא העטלף הקטן ביותר במשפחת האשמניים.
תיאור ואנטומיה
האשמן החדקוני הוא הקטן שבאשמנים: אורך ראשו וגופו 35–43 מ״מ, אורך הזרוע 35–41 מ״מ ואורך זנבו 11–15 מ״מ; משקלו 3.9 גרם בלבד ומוטת כנפיו 12–16 ס״מ. אין דו-צורתיות זוויגית בין הזכר לנקבה, אך במהלך ההיריון משקלה של הנקבה כפול מן הזכר.
הפרווה של האשמן החדקוני צפופה, רכה וזיפית והיא משתרעת על הזרועות, הברכיים וחלק מהכנפיים. צבעה הכללי חום אפרורי מנומר או ירוק זית שנובע משילוב של שיער זהוב, שחור, לבן, אפור, חום וכסוף, בעוד שהגחון בצבע צהבהב או בז׳. לאורך הגב יש שני פסים מסולסלים בצבע לבן או צהוב שיוצרים יחדיו על הגב תבנית של שעון חול. הכנפיים שחורות או חומות כהות, ולאורך הזרועות הכהות יש כתמי שיער בולטים בצבע צהוב ושחור שמסתירים את הצבע הכהה של הכנפיים כאשר הן מקופלות. האוזניים, הפנים והחרטום בצבע בורדו, אדמוני, חום כהה או שחור. הגורים נוטים להיות כהים יותר מהבוגרים.
פעילות
האשמן החדקוני עירני למדי בשעות היום ועשוי לצאת לגיחות קצרות. בדרך כלל הוא נוהג להיתלות במהופך על גזעים וענפים אנכיים, אך נצמד גם לגשרים, שורשים, סלעים, פתחי מערות מימיות, תחת כפות בננה, קוקוס ודקל או אפילו תחת מטריות של מסעדות. בניגוד לרוב העטלפים הליליים, האשמן החדקוני אינו נרתע משהייה באזור מואר וחשוף. שיא הפעילות מתרחשת בשעות הדמדומים בערב ולפנות בוקר, כאשר האשמנים יוצאים לגיחה ארוכה יחסית שנמשכת שעה עד שעה וחצי.
ארגון חברתי וטריטוריאליות
האשמן החדקוני הוא עטלף חברותי; הוא חי בקבוצות ומושבות של 3–100 פרטים, כאשר הגודל הממוצע נע בין 5 ל-11 פרטים; האשמנים שומרים בדרך כלל על מרחק של 20–100 מ״מ זה מזה כדי לבלוט בנוף.
בקבוצות קטנות האשמנים נוטים להתמקם זה מעל זה בצורה ליניארית, ובמושבות גדולות הם מתפזרים בצורת אליפסה או מתבדלים לתת-קבוצות קטנות. לכל מושבה יש 3–6 אתרי לינה שונים במרחק 25–180 מטר זה מזה, וחבריה נעים מאתר אחד לשני בתגובה להפרעות בסביבתם; ללא הפרעות, אתר לינה עשוי להיות בשימוש 4–6 שבועות בטרם יוחלף. בניגוד לאשמנים רבים שחיים בנפרד מחוץ לעונת הרבייה, אצל האשמן החדקוני המושבות מכילות זכרים ונקבות בכל השנה.
מושבות האשמנים תופסות טריטוריית ציד המשמשת אותם באופן בלעדי במהלך השנה. בתוך המושבה עצמה יש היררכיה הקובעת את שטחי הציד המותרים לכל חבר במושבה: זכרים דומיננטיים, נקבות הרות, נקבות מניקות וצאצאיהן צדים במרכז הטריטוריה שבה יש שפע במזון, בעוד שזכרים כפופים, זכרים צעירים ונקבות שאינן מניקות או הרות צדים בשוליים. שטח הציד במרכז הטריטוריה נתפס בדרך כלל על ידי 6 אשמנים לכל היותר וקוטרו 4–5 מטר רבוע בלבד; בשוליים לעומת זאת, שטח הציד גדול בהרבה, נמצא בשימוש על ידי מספר רב של אשמנים וקוטרו 30 מטר רבוע. הזכר הדומיננטי ביותר במושבה נושא בעיקר ההגנה על השטח, ודואג להרחיק זכרים כפופים לשוליים.
תזונה, איכון-הד וטריפה
כיתר קרובי משפחתו, האשמן החדקוני ניזון באופן בלעדי מחרקים. יתושים וזבובים שנפוצים יותר בסביבה מימית מהווים 90-87% מתזונתו, והיתר מורכב מחיפושיות ושעירי כנף. האשמן החדקוני מאתר את טרפו באמצעות איכון-הד ומשלב קריאות מאופננות תדר (FM) וקריאות בתדירות קבועה (CF) שלכל אחד מהן יתרונות באיתור או קביעת מיקום המטרה. הוא מפיק פולסים הן בתדר גבוה של 100 קילוהרץ והן בתדר נמוך של 47 קילוהרץ; בקריאות בתדר גבוה האשמן משתמש כדי לזהות טרף קטן מטווח קצר בסביבה עמוסה בעצמים, בעוד שקריאות בתדר נמוך משמשות אותו לזיהוי טרף גדול מטווח רחוק בשטח פתוח. מרבית קריאות ההד של האשמן קצרות יחסית כדי להספיק לקבל באוזניים את ההד החוזר ולנתח אותו. למין זה אין תקשורת מורכבת עם בני מינו, אך עדיין הוא רעשני למדי במהלך אינטראקציות חברתיות עם חברי מושבה אחרת או עם אשמנים זרים מזדמנים.
רבייה ומחזור חיים
האשמן החדקוני הוא יונק פוליגמי, אך הנקבות נוטות להתרבות בעיקר עם זכרים דומיננטיים. בתוך המושבה יש היררכיה ברורה בין הזכרים שקובעת את הגישה לנקבות וניסיונות לאתגר אותה נתקלים בהתקפות אוויריות וקולות אגרסיביים מצד הזכרים הדומיננטיים. הרבייה מתרחשת לאורך השנה, אך עשויה להיות הפסקה במהלך העונה היבשה שנמשכת מנובמבר עד מרץ באמריקה המרכזית ובין אפריל לספטמבר בדרום-מזרח ברזיל.
האשמנית ממליטה גור יחיד בכל פעם, אך עשויה להרות פעמיים בשנה. גורי האשמן נולדים מפותחים מן הרגיל, והם יכולים אף להגיע לגודל הממוצע של בוגר תוך שבועיים בלבד. כבר בתום השבוע הראשון לחייהם, הגורים מתחילים להתרחק מהאם ולתרגל תעופה. ברגע שהם מסוגלים לעוף, הם מצטרפים לאם בחיפוש אחר מזון במרכז הטריטוריה. הגורים נגמלים בגיל 2–4 חודשים ולאחר מכן הם הופכים לעצמאים ונודדים למושבות סמוכות. הם מגיעים לבגרות בסביבות שנה. תוחלת החיים של האשמן החדקוני אינה ידועה, אך כנראה עומדת על 6 שנים בדומה לסוגים אמריקנים אחרים.
מצב
האשמן החדקוני מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור תפוצתו הרחבה, נוכחות גדולה באזורים עם בית גידול מתאים, וחוסר אינדיקציות לירידה משמעותית. אין איומים משמעותיים על המין, להוציא פגיעה במקורות מים. האשמן החדקוני נוכח באזורים מוגנים רבים ברחבי אמריקה הדרומית והמרכזית.
קהילת יהודי דרבנט
קהילת יהודי דרבנט, היא הקהילה העתיקה ביותר בצפון הקווקז ומתוארכת למאה ה-7. הקהילה חיה בעיר דרבנט שברפובליקה הרוסית של דגסטן. זרם גדול של מהגרים יהודים הגיע לעיר במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה (1923-1917). רוב יהודי דרבנט היגרו מכפרי ההרים והערבות שבצפון הקווקז. בני הקהילה נמנים עם יהודי ההרים המתגוררים בקווקז כולו. על פי המסורת של יהודי מזרח הקווקז (המכונים ג'והורו על ידי המוסלמים) הגיעו למזרח הקווקז לפני כ-2600 שנים, כחלק מגולי בבל. אזרבייג'ן ודאגסטן של היום (שהיו אז חלק מהאימפריה האחמנית).
רקע - יהודי ההרים
היהודים ההרריים מכנים עצמם בשם "ג'והור", שפירושו יהודים ושפתם היא ג'והורי (ניב פרסי-יהודי). הכינוי "היהודים ההרריים" ניתן ליהודים במזרח הקווקז, על ידי הערבים והמקומיים המוסלמים מכיוון שברחו צפונה אל ההרים כתוצאה מכיבוש דאגסטן על ידי החליף סלמאן מבית אומיה במאה ה-8. בישראל ידועים בני העדה שעלו ארצה בכינוי קווקזים.
העת העתיקה וימי הביניים
האוכלוסייה היהודית של דרבנט ובסביבתה היא אוכלוסייה שנוצרה מצאצאי חיילים שחיו במושבה הצבאית שהוקמה באזור על ידי הקיסר הפרסי חוסרוב הראשון במאה ה-6.
ההתכתבות היהודית-כוזרית, ובמיוחד מכתב שכטר, מזכירים גם את דרבנט ויהודים מקומיים בתהליך קבלת היהדות על ידי הכוזרים.
לסוחרים היהודים מימי הביניים היה תפקיד משמעותי בפעילות בדרך המשי.
העיר דרבנט הייתה אחד ממרכזי המסחר המוקדמים של ימי הביניים בתקופת ממלכת הכוזרים ואחריה.
מטיילים כגון בנימין מטודלה במאה ה-12 ווילם מרוברוק במאה ה-13, מתארים את הקהילה היהודית של דרבנט.
בין השנים 1715-1686 הייתה תקופה של חופש פולחן ליהודי קהילת דרבנט תחת שלטונם של השאה סוליימן ואחריו השאה סולטן חוסיין הפרסים. המצבות היהודיות, הכתובות בעברית, שנמצאו ביישוב ג'והוד בולג ( "המעיין היהודי") הסמוך לדרבנט, הן העדויות העבריות הקדומות ביותר על אדמת האימפריה הפרסית שבמזרח קווקז, בסמוך לדרבנט. המצבות הן מצבות אבן מלבניות הניצבות במאונך (קיימת שונות בצורה המצבות העבריות ביחס למצבות אחרות שבפרס). ככל הנראה מגפת הדבר שהתפשטה באזור היא הסיבה להופעת הקברים היהודים שבאזור ג'והוד בולג.
תקופת האימפריה הרוסית
במהלך המאה ה-18, בין השנים בין השנים 1716–1735 נחלשה האחיזה הפרסית במזרח הקווקז, כתוצאה ממרידות של האוכלוסייה המוסלמית והנציב הדרבנדי (נציג השאה) נמלט לאספהאן בירת האימפריה הפרסית. בעקבות התחזקות המוסלמים במזרח הקווקז הם אלצו את היהודים והארמנים (נוצרים) לשאת על בגדיהם סמל בד צהוב, על מנת להבדילם מהמוסלמים. במהלך מלחמות רוסיה-פרס נרדפו היהודים ובתקופת שלטונו של השליט הפרסי נאדר שאה הוא אילץ יהודים רבים להתאסלם.
ב־1799, פתחו שבטים הררים במלחמה כנגד השייח' עלי חאן הדרבנדי. במהלך המלחמה הותקף גם היישוב היהודי "ג'והוד בולג". כ-300 בני הקהילה היהודית שנותרו בחיים ברחו כדי להתגורר בין חומות דרבנט, בחסותו של שיח' עלי חאן דרבנדי. המעבר של בני הקהילה היהודית לעיר השיעית בימים ההם הייתה תקדים בדרבנט, יוצאי "ג'והוד בולג", התיישבו בפינת החומות הרוחבית והדרומית סמוך לרובע הארמני. על פי עדות המדען הראשי של מוזיאון דרבנט אלכסנדר ראובנוב, בשנת 1985, על משקופי הדלתות של קבוצת מבנים בסמוך לכנסייה הארמנית, נמצאו מזוזות. לפחות שני קלפים מהמזוזות האלה, הועברו לרשות המוזיאון.
לאחר שרוסיה כבשה את דאגסטן, התרכזו יהודים רבים בדרבנט והעיר הפכה למרכז הדתי של יהודי ההרים. רבני דרבנט היו, אליהו בן מישאל מזרחי (1848-1781) ויצחק בן יעקב מזרחי (1877-1795) שנודעו בלמדנותם. רבי יעקב יצחקי (1917-1848). מאמצע המאה ה-19, הרב מדרבנט יעקב יצחקי הוכר על ידי השלטונות הרוסיים כרב ראשי של יהודי ההרים בדרום דאגסטן ואזרבייג'ן. בשנות ה-70 של המאה ה-19 הוא קשר קשרים עם הרבנים היהודים של סנט פטרבורג. בשנת 1907 הרב מדרבנט יעקב יצחקי שהנהיג קבוצה של יהודים הרריים מהקווקז, עלה אתם לארץ ישראל והקים את היישוב החקלאי בבאר יעקב. (היישוב נקרא על שם הרב מדרבנט יעקב יצחקי).
יהודי דרבנט עסקו בגידול אינטנסיבי של גפנים וייצור יין, שדעך עד סוף המאה ה-19. בנוסף, מתחילת המאה ה-20 יהודי דרבנט עסקו גם בדיג. חברת הדיג הגדולה בדגסטן הייתה בבעלות משפחת דדשב.
משנת 1860, התיישבו בדרבנט רוב היהודים האשכנזים שחיו באימפריה הרוסית אף על פי שנשללה מהם הזכות לחיות מחוץ לתחום המושב. רק לחלק מהם הייתה הרשות לעשות זאת. יהודי דרבנט ניהלו מסחר סיטונאי נרחב, בעיקר במוצרים חקלאיים ובבעלותם היו כ-30 מפעלי ייצור, חנויות ועוד 160 משקים חקלאים.