cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קונסטרוקטיביזם (למידה)
שילוב הגישות
סימור פאפרט בהגדרתו, מתמקד באומנות הלמידה, הוא מתייחס רבות למושג "ללמוד איך ללמוד" ומפתח את ההסבר על המשמעות של עשייה תוך כדי למידה. הוא מדגיש את החשיבות של הקנייה נכונה ושימוש יעיל בכלים, מיומנויות, מדיה והקשר מותאם בתהליך ההתפתחות והלמידה של האדם.
בעת התייחסות לקווי הדמיון בין פיאז'ה לפאפרט, ניתן לראות כי שניהם מעריכים שהילדים הם אלו שבונים לעצמם את הכלים הקוגניטיביים הנחוצים להם באותה מידה שבה הם רוכשים כלים מהסביבה החיצונית. עבור שניהם, ידע והשקפות עולם נבנים בעקבות ניסיונו האישי של האדם. בנוסף, שניהם טוענים כי חוכמה וידע הן מיומנות נרכשות ונבנות ולא מולדות. כמו כן, הם מייחסים תכונות של מיומנויות נרכשות גם ליכולת הפרט לאזן בין יציבות לשינוי, פתיחות וסגירות, המשכיות והפרדה. נוסף על כך, שניהם מתייחסים לאפשרות של פרט להבין סיטואציות בהן הוא נמצא, לפרש אותן ולייצא ולייצר מהן מודלים עצמיים להתייחסות לסיטואציות שונות, של הפרט עצמו ואף של אחרים, כאשר הפרט משקיף מהצד.
עם זאת, קיימות נקודות שוני מהותיות בגישות של פיאז'ה ופאפרט, בעוד שפיאז'ה מתמקד יותר ביציבות הפנימית של האדם, היכולת שלו לייצר ולפתח למידה והמיומנויות המחשבתיות והיצירתיות הנדרשות לקיום למידה משמעותית. פאפרט מעביר את מרכז המיקוד לדינמיות של השינוי, היכולת של האדם ליצור לעצמו הזדמנויות ללמידה באמצעות עשייה נכונה ומותאמת ושימוש בכלים הנגישים לו. פאפרט מדגיש את חשיבות ההבנה של האדם על יכולתו ללמוד כיצד ללמוד.
מיקומה של הגישה הקונסטרוקטיביסטית ביחס לתאוריות למידה חליפיות
על פי תאוריות קוגניטיביסטיות, חשיבה היא הנושא המרכזי. הדגש הוא על "כלים" קוגניטיביים המסייעים בתהליכי חשיבה.
על פי תאוריות למידה קונסטרוקטיביסטית הלמידה נתפסת כתהליך פעיל מצידו של הלומד. היחס ל"טעויות" של הלומד אינו שלילי, הן נתפסות כהזדמנויות ללמידה. הידע נבנה דרך חוויה של הלומד. הידע נמצא בראשו של הלומד. הוא אינו חיצוני. למידה היא תהליך פעיל של פרשנות אישית של העולם ויצירת משמעות. אמונותיו וערכיו של הלומד משמשים בתהליך פרשנות זה. הלמידה מתרחשת בהקשרים רלוונטיים עבור הלומד.
הלמידה כפעילות הבנייתית (קונסטרוקטיביסטית)
לקונסטרוקטיביזם שורשים רבים בפסיכולוגיה ובפילוסופיה של המאה ה-20. הגישה הקונסטרוקטיביסטית רואה בלמידה יותר מקבלת מידע. הלמידה נתפסת כתהליך פעיל של בנייה עצמית של ידע ומיומנויות. למשל, למידה מתרחשת כל יום בעבודה ובפתרון בעיות, בלא כל העברה של מידע מאדם אחד לאחר. המיומנויות החשובות ביותר הן פתרון בעיות, הנמקה וחשיבה ביקורתית - שימוש פעיל בידע. התנאים המתאימים ללמידה כזו הם סביבות מורכבות, מציאותיות ורלוונטיות, המאפשרות עבודה משותפת, ריבוי נקודות מבט ומודעות עצמית לתהליך בניית הידע.
על פי הגישה הקונסטרוקטיביסטית, תהליך הלמידה כולל שלושה חלקים עיקריים: קוגניטיבי, רגשי ומטה-קוגניטיבי.
הלמידה כפעילות תלוית הקשר
המחשבות והמעשים של בני אדם מתפתחים בהקשר חברתי קונקרטי. מטרת תהליך הלמידה היא יצירת משמעות, הבנת מושגים באמצעות שימוש בהם, בהקשר דומה זה בו ידרשו להשתמש מחוץ לבית הספר. התייחסות ללמידה כפעילות תלוית הקשר היא בעלת השפעה על חלוקת התפקידים בין המורה לתלמידים. בתהליך הלמידה המסורתי, התלמיד מבצע את הוראות המורה. התלמידים תלויים בהוראות המורה ולא מתמודדים בעצמם עם הידע בהקשר מציאותי. הגישה הקונסטרוקטיביסטית שואפת להעביר בהדרגה את האחריות על תהליך הלמידה מהמורה לתלמיד. החלפת שליטה חיצונית בתהליך הלמידה בשליטה פנימית.
ההוראה הקונסטרוקטיביסטית מבוססת על תורת הלמידה הקונסטרוקטיביסטית. ההוראה הקונסטרוקטיביסטית מבוססת על האמונה כי הלמידה מתרחשת כאשר הלומדים מעורבים באופן פעיל בתהליך של משמעות ובניית ידע לעומת קבלת מידע באופן פסיבי. הלומדים הם יצרני המשמעות והידע. ההוראה הקונסטרוקטיביסטית מטפחת חשיבה ביקורתית ויוצרת לומדים מוטיבציה ועצמאית. מסגרת תאורטית זו גורסת כי הלמידה תמיד מתבססת על ידע שתלמיד כבר יודע; ידע מוקדם זה נקרא סכימה. מכיוון שכל הלמידה מסוננת באמצעות סכימות קיימות, קונסטרוקטיביסטים מרמזים על כך שלמידה יעילה יותר כאשר התלמיד מעורב באופן פעיל בתהליך הלמידה במקום לנסות לקבל ידע באופן פסיבי. מגוון רחב של שיטות טוענים כי הם מבוססים על תורת הלמידה הקונסטרוקטיביסטית. רוב השיטות הללו מסתמכות על צורה מסוימת של גילוי מודרך, שבו המורה נמנע מרוב הוראה ישירה ומנסה להוביל את התלמיד באמצעות שאלות ופעילויות כדי לגלות, לדון, להעריך ולהעריך את הידע החדש.
לאופולד גוטליב
לאופולד גוטליב (Leopold Gottlieb; 3 ביוני 1879 – 24 באפריל 1934) היה צייר יהודי.
חייו
גוטליב נולד למשפחה יהודית מסורתית בעיירה דרוהוביץ' שבגליציה, אז חלק מן האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום באוקראינה). הוא נולד כחודש לפני פטירת אחיו, הצייר מאוריצי גוטליב, אך הלה לא פגש אותו מעולם, כיוון שהתגורר אז ונפטר בקרקוב. הוריו עודדו אותו ללמוד אמנות.
גוטליב למד בקרקוב בין השנים 1896–1902, ובשנת 1903 עבר ללמוד במינכן. הוא הושפע מגישת האימפרסיוניזם ועבר לפריז על מנת ללמוד אותה. גוטליב התחבר לקבוצת ציירים יהודיים שחיו באותה תקופה בפריז, "האסכולה של פריז", ובהם מודיליאני. בשנת 1905 הציג גוטליב בסלון הסתיו בפריז פורטרטים המעידים על גישתו האישית לקוביזם. מאז המשיך והציג את ציוריו בתערוכות ארציות בברלין, בווינה במינכן ובפריז.
ב-1906 שהה תקופה קצרה בירושלים, בבצלאל ולאחר מכן חזר ללמוד בפריז. חזר לארץ ישראל ושהה בה בין השנים 1910–1913, שבהן לימד בבצלאל.
בין השנים 1914–1916 השתתף כלוחם בלגיון הפולני של פילסודסקי. בתקופה זו הוא רשם כ-1,000 רישומי מלחמה, המתארים דמויות של חבריו לנשק, וכן סצנות של מלחמה. רישומים אלה פורסמו בשם "תיק הלגיונות", והוצגו במספר תערוכות באירופה.
בשנת 1933, עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, כשנה לפני מותו של גוטליב, נטו חלק מיצירותיו לשאת אופי טראגי. גוטליב נפטר בפריז ב-22 באפריל 1934.
דרכו האמנותית של לאופולד גוטליב משקפת למעשה את השינויים הגדולים שחלו בעולם האמנותי של מזרח אירופה במשך עשרות שנים. זאת בהמשך לכך שהוא למד במהירות את הזרמים של האמנות בדורו. סגנונו מתאפיין בדיוקני נשים מלאי חן ואצילות, רישומים קלאסיים שנמנעים מפרטים מיותרים, גוונים בהירים ועדינים בציורי גואש, חיסכון חמור בצבעים, ותחריטים הנחשבים ליצירות מופת באמנות.
ציוריו ורישומיו של גוטליב מוצגים במוזיאונים רבים בעולם, וחלקם מוצגים גם במוזיאונים בישראל.
נכדו של לאופולד גוטליב הוא, אשר נהרג במלחמת יום כיפור, ולזכרו הסרט "הגוטליב האחרון".
ארון הברית
ארון הברית (קרוי גם ארון האלוהים או ארון העדות), הוא תיבה עשויה עץ ומצופה זהב, בה נשמרו לוחות הברית לפי המסורת היהודית. הארון הוא החפץ היהודי הקדוש ביותר, והוא הושם בקודש הקודשים במשכן ובדביר בית המקדש הראשון.
מלאכת עשיית הארון הוטלה על בצלאל בן אורי, ומאז עשייתו ליווה את בני ישראל במסעם אל ארץ כנען. לאחר כניסתם ארצה, הוצב הארון במקדשים זמניים עד שהכניסו שלמה המלך אל בית המקדש הראשון בירושלים. על פי המסורת, נגנז הארון בידי המלך יאשיהו. בבית המקדש השני לא היה הארון, ומאז נעלמו עקבותיו ומסורות שונות קושרות את מקומו הנוכחי למיקומים שונים.
בניגוד לשאר כלי המקדש שניתן היה לבנות מחדש ולהשתמש בהם, לא ניתן היה לשחזר את ארון הברית ולעשות בו שימוש בעבודת המקדש, וזאת משום תוכנו שהוא עיקר קדושתו.
מבנה הארון
הציווי לבניית הארון מופיע בספר שמות (פרק כ"ה), שם מוסר האל את מידותיו ומראהו אל משה:
על פי הגמרא במסכת יומא, הארון היה מורכב משלושה ארגזים פתוחים מלמעלה אחד בתוך השני. הארגז הפנימי עשוי זהב, האמצעי עשוי עצי שיטים והחיצוני גם הוא מזהב. השפה העליונה מחופה בזהב וכך מתקיים הציווי "מבית (מבפנים) ומחוץ תצפנו (זהב)".
שפת הארון החיצוני הייתה גבוהה במעט מהפנימיים, התוספת הייתה בצורת זר כך שכאשר הונחה הכפורת על הארון נראתה ככתר. מכסה הארון, ה"כפורת", היה לוח זהב בעובי טפח ועליו היו שני כרובי זהב שפניהם איש אל אחיו. בצידי הארון היו טבעות זהב שבהן היו קבועים בדים - שני מוטות עץ המצופים זהב, וישנו איסור להוציאם מהטבעות.
בפרשת תרומה מתואר כי מעל ארון-הקודש ועל שלחן לחם-הפנים נעשה "זֵר זָהָב סָבִיב" אם ארון הברית היה בנוי בצורת תיבת עץ מלבנית המצופה זהב מבפנים ומחוץ, הרי הפירוש המתבקש של המונח "זֵר זהב סביב" הוא מעין "פס זהב מעובד, יצוק או רקוע, המחובר לקצה העליון של דפנות התיבה". ברוח זו מפרש רש"י את פסוק י"א ומגדיר את זֵר הזהב "כמין כתר מקיף לו סביב למעלה משפתו" של ארון-הברית. בעקבות פירוש זה, בנה האמן את ארון הקודש של בית-כנסת במודנה שבאיטליה בשנת 1472. הוא עיצב אותו כתיבת עץ והקיף את קצהו העליון בכרכוב מגולָּף ומוזהב.
יצירת הארון
על פי המסופר בספר שמות, הארון נבנה על ידי בצלאל בן אורי על פי ציווי ה' את משה רבנו. עד להשלמתו, הלוחות הונחו בארון עץ שמשה נצטווה להכין לפני שקיבל את הלוחות השניים.
נשיאת הארון בכתף
בתקופת נדודי עם ישראל במדבר סיני בדרכו לארץ ישראל, כאשר בית המקדש התקיים באופן ראשוני על ידי משכן נייד הניתן לפירוק והרכבה, היה על הלוויים לפרק ולהרכיב את המשכן, ולשאתו בדרך ממקום למקום.
מהכניסה לכנען עד בניית בית המקדש
לפני ששכן ארון הברית בבית המקדש הוא היה במשכן, מקדש נייד שנשאו בני ישראל במדבר ובכניסתם לכנען. במועד פרשת פילגש בגבעה כתוב שמקומו היה בבית אל ובפרשת פסל מיכה ובספר שמואל כתוב שמקומו היה בעיר שילה. בספר שמואל א' מסופר על נפילת הארון בשבי על ידי הפלשתים. כנהוג במזרח הקדום, ארון הברית (כמו חפצים דתיים אחרים) נלקח אל שדה הקרב בתקווה שהאל יעזור ללוחמים. בשל תבוסת בני ישראל נפל הארון בשבי ונלקח אל אשדוד, אל מקדש האל דגון. על פי המסופר, בבוקר למחרת, פסלו של דגון היה מונח על הרצפה כשידיו כרותות ומונחות על מיפתן הדלת לפני ארון הברית. ארון הברית הועבר לעקרון וגרם שם למגפה. לאחר כ-7 חודשים החליטו סרני הפלשתים (מנהיגי הערים הפלשתיות) להשיב את הארון לבני ישראל. הארון נשלח חזרה לבית שמש וגם שם גרם למגפה בקרב כל מי שראה את הארון, בה נפגעו רבבות אנשים. הארון נלקח לבית אבינדב (קריית יערים) בגבעה ושם נשמר עד שדוד העלה אותו לירושלים.
עת נלקח הארון בשבי, איש בנימין שנס מן המערכה העביר את הבשורה לעלי הכהן. האיש מן המערכה תיאר את נפילת הארון כחלק מתיאור רשימת אסונות, שסודרו מן הקל לכבד. ראשית, תיאר את התבוסה האסטרטגית (העם נסוג מן המערכה), הנופלים בקרב (30 אלף נפש), מותם של חפני ופינחס ולבסוף נפילת ארון הברית בשבי. הכתוב בספר שמואל מתאר כי עם הזכרת האסון האחרון, נפל עלי הכהן ומת. חוקר המקרא יאיר זקוביץ מסביר כי יש רגלים לסברה כי המילה "איש בנימין" הוא חילוף מאוחר, שנעשה בכוונת מכוון על-ידי עורכי הסיפור לדורותיהם. כך, במקור נכתב "איש בנוסו מן המערכה", אך בהמשך, ביקשו להחליף את הביטוי ב"איש בנימין", על-מנת להציג את המלך שאול באור בזוי.
דוד המלך הביא בימיו את הארון לירושלים בחגיגה גדולה, ושם היה עד בניית בית המקדש.
ארון הברית בבתי המקדש
שלמה בן דוד העביר את הארון אל קודש הקודשים, הדביר, של בית המקדש שבנה. הארון הוצב תחת שני כרובים עשויים זהב שסוככו מעליו, וכונו "הדום ה'". לדביר, רק הכהן הגדול הותר להיכנס, ורק פעם אחת בשנה - ביום כיפור. מלבד הארון שכן בדביר גם מטה אהרן הכהן, הכהן הגדול הראשון. גורלו של ארון-הברית לאחר שהעבירוהו למקדש אינו ידוע. ברשימות שלל המשיסה של נבוכדנצר, וזו של הכלים שהשיב כורש מלך פרס לבניין המקדש השני, הארון לא נזכר, וספק אם חפץ זה, הקדוש והיקר ביותר באוצרות המקדש (והיהדות), היה נלקח מבלי שיוזכר בתנ"ך.
הארון נקרא בכמה שמות: "ארון העדות" (בספר שמות) "ארון ברית ה'" (בספר דברים ויהושע), ו"ארון ה'" ו"ארון האלוהים" בנביאים ראשונים.
מיקומו של הארון היה במקום הקדוש ביותר במקדש, בקודש הקודשים:
גניזת הארון
יש שלוש דעות בחז"ל לגבי מקום הימצאו של ארון הברית לאחר חורבן בית ראשון. רבי אליעזר ורבי שמעון סבורים שהארון גלה לבבל. לעומתם רבי יהודה טוען שהארון נגנז במקומו במקדש, ואילו לדעת חכמים בברייתא הארון נגנז תחת לשכת העצים.
טענות אחרות על מיקומו הנוכחי
לפי אחת ההשערות, הארון הוברח בימי מנשה, מלך יהודה ובנו של חזקיהו, מבית המקדש למצרים, למקום הנקרא באר הנשמות. משם אולי הוא נלקח לאי יב (אלפנטינה), אי על נהר הנילוס שבו שכן מקדש יהודי. לפי טענה זו, הארון המשיך במסעו וכיום הוא שוכן בכנסיית גבירתנו מרים מציון בעיר אקסום שבאתיופיה.
על פי האפוס האתיופי הנוצרי הקברה נגסט, הבן המשותף של מלכת שבא ושלמה המלך הנקרא מנליק בא לבקר את אביו שלמה. אביו ניסה לשכנע את מנליק להישאר ולא לחזור לאתיופיה. הוא נתן לו זהב, תכשיטים וכסף רב, אך מנליק לא השתכנע ולכן שלמה ארגן פמליה מבני ישראל שילוו אותו לאתיופיה. בפמליה היו גברים שהשתייכו למשפחות האצולה של ירושלים וכללו בין היתר כוהנים ולווים רבים שעל פי המסורת הנוצרית האצולה האתיופית יצאה מהם. בהמשך, על פי הקברה נגסט, שלמה המלך נתן למנליק גם העתק של ארון הברית אבל בנו של צדוק הכהן שהתלווה למנליק, החליף בין הארון האמיתי להעתק. אחרי ששלמה גילה את התרמית, הוא כבר לא יכול היה לעשות דבר ולכן פנה לאשתו בת פרעה שתנחם אותו והיא ניצלה זאת כדי לשדלו לעבוד את אלילי מצרים. בינתיים, מנליק הגיע לאתיופיה עם הפמליה הגדולה שאתה ארון הברית ומאוחר יותר מנליק יזם מספר מערכות צבאיות יחד עם הארון בקברה נגסט נכתב:
על פי מסורת חז"ל, הארון נגנז אי-שם במחילות מתחת להר הבית, ולפיכך רבים מאמינים כי הוא עודנו שם, אולי אף היישר מתחת לאבן השתייה, המקום שעליו היה מונח לפני כן.
כמה מקורות בחז"ל טוענים שהארון היה בתקופת בית שני מתחת ללשכת העצים. ניתן ליישב טענה זאת עם הקודמת בכך שהארון נמצא במחילה שפתחה במקום שבו הייתה בעבר לשכת העצים.
בספר חשמונאים ב', פרק ב', א'-ו', נכתב כי ירמיהו הנביא החביא את הארון במערה שמצא בהר נבו ביחד עם עוד כמה פריטים קדושים מהמקדש. ירמיהו, שחי בתקופת חורבן בית ראשון, ניסה ככל הנראה לשמור על הארון והפריטים מפני השמדה בעת חורבן בית המקדש הראשון. בנוסף על כך, על פי מסורת אחת של יהדות תימן, הגלות שלהם מארץ ישראל החלה בסמוך לחורבן בית ראשון, בתקופת ירמיהו הנביא.
ממצאי DNA מפתיעים בקרב שבט הלמבה בזימבבווה שהעלה החוקר הבריטי תיודור פרפיט מייחס את מוצא השבט לשמי-יהודי, ולא אפריקאי. מסורת השבט מספרת על כך שהגיעו מישראל דרך תימן לאפריקה, וברשותם חפץ קדוש, ה"נגומה לונגונדו (התוף הרועם).
תכולת הארון
על פי ספר שמות בתיאור המפורט של בניין הארון, ה"עדות" שניתנה למשה הייתה צריכה להיות בארון. "וְנָתַתָּ אֶל הָאָרֹן אֵת הָעֵדֻת אֲשֶׁר אֶתֵּן אֵלֶיךָ." . על פי הפשט נראה כי העדות היא לוחות הברית וכך מפרש הרשב"ם, אמנם לפי רש"י התורה היא העדות והיא הושמה בארון (בנוסף ללוחות). על פי הכתוב בספר דברים הלוחות השניים בלבד הושמו בארון, "וְאֶכְתֹּב עַל הַלֻּחֹת אֶת הַדְּבָרִים אֲשֶׁר הָיוּ עַל הַלֻּחֹת הָרִאשֹׁנִים אֲשֶׁר שִׁבַּרְתָּ וְשַׂמְתָּם בָּאָרוֹן...וָאֵפֶן וָאֵרֵד מִן הָהָר וָאָשִׂם אֶת הַלֻּחֹת בָּאָרוֹן אֲשֶׁר עָשִׂיתִי וַיִּהְיוּ שָׁם כַּאֲשֶׁר צִוַּנִי ה'." . על פי ציווי נוסף בספר דברים, היה צריך לשים את ספר התורה בצידו של הארון על מדף מיוחד או בתוכו לצד הלוחות (ומחלוקת יש בעניין בחז"ל): "לָקֹחַ אֵת סֵפֶר הַתּוֹרָה הַזֶּה וְשַׂמְתֶּם אֹתוֹ מִצַּד אֲרוֹן בְּרִית ה' אֱלֹהֵיכֶם וְהָיָה שָׁם בְּךָ לְעֵד".
על פי פשט ספר מלכים וספר דברי הימים בארון היו רק לוחות הברית ולא כל דבר נוסף, על פי הפסוק:
עם זאת לפרשנות חז"ל בתלמוד ישנה מחלוקת האם אפשר ללמוד מפסוק זה, שגם שברי הלוחות הראשונים הושמו בארון, וקיימת דעה כזו בחז"ל שגם שברי הלוחות הראשונים הושמו בארון.
תכונות על טבעיות שיוחסו לארון
בספר שמואל מסופר עוד על מספר מאורעות על טבעיים הקשורים לארון: נפילתו של פסל דגון באשדוד לפני הארון, ומגפות בגת ועקרון בעת שבייתו אצל הפלשתים, מגפה באנשי בית שמש שלא נהגו מספיק כבוד בארון, והריגתו של עוזה בשל נגיעתו בארון בעת עלייתו של הארון לירושלים.
על פי חז"ל "מקום ארון אינו מן המידה", דהיינו, הוא אינו תופס מקום פיזי בבית קודש הקודשים. דבר זה נלמד על ידם מהתיאור המקראי  של הכרובים שעשה שלמה, שכנף כל אחד מהם הייתה עשר אמות, ואילו רוחב קודש הקודשים כולו ("הדביר") היה עשרים אמות, דהיינו, לא נשאר מקום לארון עצמו. אמנם, הגמרא בבבא בתרא מקשה על ראיה זו, ומביאה אפשרויות רבות לכך שהדברים יסתדרו גם ללא נס אשר כזה (כגון שכנפי הכרובים חופפות מעל, או שהן באלכסון ועוד), אך הטענה עצמה לא נדחתה, ככל הנראה משום שהיה הדבר "מסורת בידינו מאבותינו" (כלשון רבי לוי בגמרא).
מופת נוסף המשויך עם הארון, על פי חז"ל, הוא היותו "נושא את נושאיו". דהיינו, על אף היותו של הארון כבד מאוד, בשל לוחות הברית, הארון לא רק שלא היה צריך לנשיאה, אלא הוא עצמו נשא את נושאיו.
דברים אלו תורמים לראיית הארון על ידי חז"ל כאובייקט כמעט-רוחני, שאינו תופס מקום פיזי אמיתי. דבר זה משתלב עם עוד תופעות ייחודיות הקשורות ל"מעט המכיל את המרובה", שקרו בעיקר במקדש, על פי חז"ל, כגון הנס שהנמצאים בבית המקדש היו "עומדים צפופים ומשתחווים רווחים", ותופעות נוספות מעין אלו.
סמליות הארון
אפשר להשוות את זֵר ארון-הברית לזֵרים אחרים במשכן:
האמורא רבי יוחנן מתייחס לסגולה המיוחדת של זר הארון, המסמל את התורה, המזכה בסגולותיה כל תלמיד חכם. על פי גישה זו הזֵר נהפך מקישוט לתכשיט המסמן את המעמד של העונד אותו, כמו ה"העטרה", ה"נזר" וה"כתר" התנ"כיים.
מעמדו של ארון הברית באתיופיה
הכנסייה האורתודוקסית האתיופית מאמינה כי ארון הברית נמצא באתיופיה בעיר אקסום בכנסיית גבירתנו מרים מציון תחת מעטה של סודיות כבדה. בכנסייה באקסום מופקד כהן זקן שרק הוא רשאי להיכנס לראות את הארון, בעל תפקיד זה מתחלף תכופות עקב מקרי מוות מוזרים, כמו כן כל השומרים טענו שחשו שהארון פוגע בהם, וכולם דיווחו על כך שראייתם החלה להתדרדר מרגע שנבחרו לתפקיד ונחשפו לארון. על פי כתבי הקודש האתיופיים צאצא משותף של מלכת שבא ושלמה המלך בשם מנליק, הביא את הארון האמיתי לאתיופיה מאחר שבנו של צדוק הכהן החליף בינו לבין העתק שנתן לו שלמה המלך. בכל הכנסיות במדינה יש העתק של ארון הברית, שמעניק קדושה לכנסייה. פעם בשנה, בחודש ינואר, נחגג באתיופיה חג מיוחד, בשם "טים-קט", שבו יוצאים בתהלוכות ציבוריות עם תעתיקים של ארון הברית ובסיומן מעלים קרבן.
בביקורת המקרא
על פי השערת התעודות ישנו הבדל בין תפקידי הארון בספר שמות לתפקידיו בספר דברים, המבטאים הבדל בין התפיסה התאולוגית של המקור הדויטרונומיסטי לבין זו של המקור הכהני. על פי פירוש המקור הכהני, האל עצמו יושב בין הכרובים והארון הוא הדום רגליו. על פי פירוש המקור הדברימי, הארון אינו כולל בכלל את הכרובים ואין לראות בו ביטוי לנוכחות ה', אלא הוא רק בית קיבול ללוחות הברית, ומכאן שמו "ארון ברית ה'".
קיים דמיון בין ארון הברית לכס עשתרת, מוטיב פולחני פיניקי הכולל כס עם כרובים משני צדיו, ועליו יושב אל או מלך. במקרא מכונה אלוהים, והארון מכונה.
חמשת הקיסרים הטובים
חמשת הקיסרים הטובים הוא הכינוי שניתן לחמישה מקיסרי רומא ששלטו בה בזה אחר זה החל מסוף המאה ה-1. המונח נטבע על ידי ניקולו מקיאוולי בשנת 1517, והוא מתייחס לקיסרים נרווה, טראיאנוס, אדריאנוס, אנטונינוס פיוס ומרקוס אורליוס, שתקופת שלטונם נמשכה משנת 96 עד שנת 180.
תקופת "חמשת הקיסרים הטובים" נחשבת לעת של שגשוג ברומא העתיקה. בתקופה זו התרחב שטחה של האימפריה, וכלכלתה הייתה יציבה. מקיאוולי טען שאחת הסיבות ליציבות זו נעוצה בעובדה שכל קיסר בחר את יורשו בעצמו ולא מינה את אחד מבניו לתפקיד. הקיסר היה מאמץ את היורש בגיל צעיר ומחנך אותו להמשיך את דרכו. לאמיתו של דבר התמונה קצת שונה. לנרווה, טראיאנוס, אדריאנוס ואנטונינוס פיוס לא היו בנים שיכלו לרשת אותם. אימוץ, שהיה נוהג מקובל ברומא מסיבות פוליטיות וכלכליות, איפשר את יציבות השלטון. פליניוס הצעיר רומז כי אפשר שנרווה אימץ את טראיאנוס מחשש שהצבא התומך באחרון יתמרד כנגד נרווה. אדריאנוס אומץ על ידי טראיאנוס בסוף חייו ועצם מעשה האימוץ מוטל בספק. הראשון שסטה מדרך זו היה מרקוס אורליוס, שמינה את קומודוס בנו לרשת אותו. צעד זה התגלה כמשגה, ותקופת שלטונו של קומודוס נחשבת לתחילת התפוררותה של הקיסרות הרומית, תהליך שנמשך כ-200 שנה.
ההיסטוריון אדוארד גיבון התייחס בחיבורו "שקיעתה ונפילתה של הקיסרות הרומאית" לתקופת שלטונם של חמשת הקיסרים הטובים. מניתוחו עולה שתקופה זו התאפיינה בשלטון אבסולוטי שהאוחזים בו נהגו בחוכמה, בטוהר מידות ובמתינות. זאת בניגוד לחלק מממשיכי דרכם, שהשתמשו בכוח הרב שהקנה תפקיד הקיסר ברומא לצרכיהם האישיים והפכו לעריצים.
שניים מ"חמשת הקיסרים הטובים" ידועים לשמצה בהיסטוריה של עם ישראל: טראיאנוס, שבתקופתו פרץ מרד התפוצות, ויורשו אדריאנוס, שדיכא באכזריות את מרד בר כוכבא ולאחריו הטיל את גזירות אדריאנוס.
נרווה
מַרְקוּס קוֹקֶיוּס נֶרְוָוה (Marcus Cocceius Nerva; 30–98) היה קיסר רומא משנת 96 ועד 98 לספירה. בתחילת דרכו היה סנאטור, וכאשר דומיטיאנוס נרצח, הוא נבחר מקרב חברי הסנאט לכהן כקיסר. פעל בעיקר בתחומי המדינה, וגם תיקונים מתקופת דומיטיאנוס. הוא שחרר גולים ממשפטים שנערכו בתקופת דומיטיאנוס, ביטל את משפטי ביזיון המלכות, החזיר את הרכוש שנלקח על ידי דומיטיאנוס לתושבים, והקל את המיסים לרומאים ולאיטלקים. מפעלו העיקרי של נרווה היה הקמת מוסד ה"אלימנטה" אשר תמך באיכרים ובילדים. המפעל פעל כך שאיכרים יקבלו הלוואות בריבית נמוכה. הריבית עברה לשלטונות המוניקיפיות אשר שילמו את כל הריבית, עם תוספת מכספם, להורי ילדים כדי שבידיהם יהיה מספיק כסף לטפל בילדיהם. נרווה מת ככל הנראה מסיבות טבעיות, וטראיאנוס ירש אותו כקיסר.
טראיאנוס
מַרְקוּס אוּלְפִּיוּס נֶרְוָוה טְרַאיָאנוּס (18 בספטמבר 53 - 9 באוגוסט 117). קיסר האימפריה הרומית משנת 98 ועד מותו. תחת שלטונו הגיעה האימפריה לשיא התרחבותה הטריטוריאלית. במסורת היהודית זכור טראיאנוס כמדכאו ביד רמה של מרד התפוצות אשר פרץ בשנת 115 בקרב היהודים בגולה. הקיסר החדש נהנה מאהדת העם, והצדיק אותה בתקופת שלטון ארוכה ללא שפיכות הדמים שאפיינה את קודמיו. הוא שחרר רבים שנכלאו על ידי דומיטיאנוס שלא לצורך, והחזיר רכוש שהוחרם לבעליו, תהליך בו החל נרווה, אך לא הספיק להשלימו. הפופולריות שלו הביאה לכך שהסנאט העניק לו את הכינוי "אופטימוס" שפירושו "הטוב ביותר". עם מותו ירש אותו אדריאנוס.
אדריאנוס
פּוּבְּלִיוּס אָילִיוּס טְרַאיָאנוּס הַדְרִיָאנוּס (בלטינית Publius Aelius Traianus Hadrianus) הנקרא בקיצור אדריאנוס או הדריאנוס, (24 בינואר 76 - 10 ביולי 138) קיסר רומא משנת 117 ועד מותו. תקופת שלטונו נחשבת כאחת המשגשגות שבין תקופות שלטון הקיסרים, מנגד, במסורת היהודית הוא מוכר כדמות שלילית ביותר, בשל גזירות השמד שגזר שזכו לכינוי גזירות אדריאנוס, ובשל דיכוי מרד בר כוכבא, שהביא למותם של מאות אלפים, ובהם עשרת הרוגי מלכות.
אנטונינוס פיוס
טִִיטוּס אָוּרֶלְיוּס פוּלְבוּס בּוֹיוֹנְיוּס אַרְיוּס אַנְטוֹנִינוּס (19 בספטמבר 86 לספירה - 7 במרץ 161), הידוע בשם אנטונינוס פיוס, היה קיסר רומא משנת 138 עד 161 לספירה. הכינוי "פיוס" ניתן לו אחרי עלייתו לשלטון, כנראה מאחר ששכנע את הסנאט להאליל את אדריאנוס.
מרקוס אורליוס
מַרְקוּס אוֹרֶלְיוּס (26 באפריל 121 - 17 במרץ 180 לספירה), פילוסוף סטואי וקיסר רומא משנת 161 ועד למותו. רוב ימי שלטונו הקדיש אורליוס להרחבת גבולותיה המזרחיים והצפוניים של האימפריה. מרקוס אורליוס נולד ברומא, בירת האימפריה. עם השנים התקרב לקיסר אדריאנוס באמצעות קשרי נישואין. אדריאנוס אהב אותו מאוד ולפני מותו, אימץ את אנטונינוס פיוס ליורש, וציווה עליו שבשנות שלטונו יאמץ את מרקוס אורליוס ולוקיוס ורוס, בן של קרובו של אדריאנוס, כדי שיהיו יורשיו.
ראשון ראשון חביב
"ראשון ראשון חביב" הייתה תוכנית רדיו ששודרה ברשת ב' של קול ישראל בין השנים 1957 ל-1974 ובה הושמע מצעד פזמונים.
בשנת 1957 עורכי התוכנית היו יורם רונן ודרורה בן אב"י. בשנת 1959 ערכה את התוכנית רות נבו והיא הוגשה בידי חיים יבין. בשנת 1968 ערך את התוכנית גיל שמר.
בתחילה, התוכנית שודרה בימי שני בערב, כמצעד פזמונים חודשי. בשנת 1961 הועברה התוכנית מרשת א' לרשת ב'.
בשנת 1970 התוכנית עברה ליום ראשון והייתה למצעד פזמונים לועזיים.
בשנת תשי"ז (ספטמבר 56-ספטמבר 57) זכה במצעד השנתי השיר מול הר סיני.
לבלו
לבלו (Labello) הוא מותג שפתוני לחות של חברת ביירסדורף (Beiersdorf) הגרמנית, הקיים למעלה ממאה שנים.
השם "לבלו" אינו שם המשפחה של ממציא המותג כפי שחושבים רבים, אלא מגיע מאיחוד המילים הלטיניות "labium" (שפה) ו"bellus" (יפה).
בשנת 1902 המציא ד"ר אוסקר טרופולביץ בהמבורג את קרם הלחות לשפתיים “Beiersdorf Lippenpomade“ ששווק בקופסת פח כחולה-לבנה. המוצר החדש לא הכה גלים. רק ב-1907, אז שונתה האריזה, וקרם הלחות לשפתיים החל להימכר כליפסטיק (באתר הרשמי של לבלו נטען כי הרעיון הומצא על ידם) המכירות עלו. שנתיים מאוחר יותר, זכה המוצר לשם החדש "לבלו".
בנוסף ללבלו הקלאסי נמכרים שפתוני לבלו בשלל טעמים ותכונות: לבלו רוז (הנותן גוון ורדרד עדין לשפתיים), לבלו קאמיל, לבלו חלב ודבש, לבלו לתנאי קור קיצוניים, לבלו בטעמי פירות שונים ועוד. לאחרונה החלו להימכר גם מוצרי ליפ גלוס של לבלו, המגיעים באריזת שפופרת.
מוצרי "לבלו" נמכרים היטב באירופה, ואינם משווקים בארצות הברית, שם שולטים המתחרים "בליסטקס" ו"צ'פסטיק". במדינות שונות (אנגליה, למשל) משווקים אותם ליפסטיקים תחת המותג "ניוואה" השייך גם הוא לחברת ביירסדורף.
יוזואה קימיך
יוזואה ואלטר קימיך (בגרמנית: Joshua Walter Kimmich; נולד ב-8 בפברואר 1995 ברוטווייל שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדות המגן הימני, הבלם והקשר בקבוצת באיירן מינכן ובנבחרת גרמניה.
קריירה מוקדמת
קימיך שיחק בקבוצות הנוער של שטוטגרט לפני שהצטרף לקבוצת ר.ב. לייפציג ביולי 2013, עם אופציה לרכישה מחדש על ידי שטוטגרט. הוא ערך בכורה במשחק של רד בול לייפציג בליגה השלישית מול אונטרהאכינג ב-28 בספטמבר 2013, ואת שערו הראשון הבקיע כחודשיים אחר כך בניצחון על זארבריקן.
באיירן מינכן
ב-2 בינואר 2015 אישר קימיך את הצטרפותו לבאיירן מינכן בקיץ תמורת שבעה מיליון אירו, וחתם על חוזה לחמש שנים. קימיך השתלב עד מהרה בקבוצה של פפ גווארדיולה, ושיחק בעיקר בתפקיד הקשר האחורי. על אף גילו הצעיר וחוסר הניסיון, קימיך זכה לקרדיט רב מגווארדיולה כבר בעונתו הראשונה בקבוצה, ופתח אף במשחקים מכריעים בליגת האלופות ובגביע הגרמני. בתום עונת 2015/16 זכה קימיך עם באיירן מינכן בדאבל. בספטמבר 2016 הבקיע קימיך את שערי הבכורה שלו הן בבונדסליגה, בניצחון 0–2 על שאלקה 04, והן בליגת האלופות, כאשר הבקיע צמד נגד רוסטוב בניצחון 0–5. בעונת 2016/17 עבר קימיך לתפקיד מעט יותר התקפי תחת המאמן קרלו אנצ'לוטי, והדבר התבטא בהבקעה ובישול של מספר שערים. בתום עונה זו, זכה קימיך עם באיירן מינכן באליפות הבונדסליגה, אך הודח עם הקבוצה מול ריאל מדריד ברבע גמר ליגת האלופות, ומול בורוסיה דורטמונד בחצי גמר הגביע הגרמני.
בעונת 2017/18 קימיך המשיך להיות בורג חשוב בהגנה של באיירן מינכן, ושיתף פעולה עם שחקנים כג'רום בואטנג, ניקלאס זולה, מאטס הומלס ודוד אלאבה. קימיך זכה עם באיירן מינכן באליפות באותה עונה, והגיע עם הקבוצה לחצי גמר ליגת האלופות מול ריאל מדריד. קימיך הבקיע לבאיירן מינכן שער יתרון במשחק הראשון באליאנץ ארנה, אותו באיירן הפסידה בתוצאה 1–2. קימיך הבקיע במשחק הגומלין בסנטיאגו ברנבאו שער מהיר, במשחק שהסתיים בתוצאה 2-2, תוצאה שהביאה להדחתה של באיירן מינכן מהמפעל. קימיך פתח בהרכב בגמר הגביע הגרמני, בו הפסידה באיירן 1–3 לאיינטרכט פרנקפורט. את עונת 2018/19 קימיך פתח עם זכייה בסופר קאפ הגרמני לאחר ניצחון 0–5 בגמר על איינטרכט פרנקפורט. בעונה זו, לא החמיץ קימיך אפילו דקת משחק אחת במשחקי הבונדסליגה, וזכה עם באיירן באליפות וגם בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 0–3 בגמר על ר.ב. לייפציג. עם זאת, באיירן וקימיך הודחו כבר בשמינית גמר ליגת האלופות על ידי ליברפול. המשחק הראשון בין שתי הקבוצות הסתיים בתיקו 0–0 באצטדיון אנפילד, אך קימיך ספג כרטיס צהוב במשחק זה, שמנע ממנו להשתתף במשחק הגומלין, בו ניצחה ליברפול 1–3 באליאנץ ארנה. בעונת 2019/20 קימיך המשיך להיות בורג משמעותי בקבוצה, אך עבר לשחק בעיקר בעמדת הקשר האחורי, כאשר בנז'מן פבאר הפך למגן הימני הקבוע של הקבוצה. קימיך זכה בעונה זו בדאבל שני ברציפות, ובישל שער לסרז' גנאברי בגמר הגביע הגרמני, בו ניצחה באיירן 2–4 את באייר לברקוזן. קימיך המשיך להיות שחקן מפתח גם בחודש אוגוסט 2020 בשלבי ההכרעה של ליגת האלופות שנדחו בגלל התפרצות מגפת הקורונה, שיחק 90 דקות ובישל את שער הניצחון לקינגסל קומאן שהעלה את קבוצתו ל-0–1 על פריז סן ז'רמן בגמר ליגת האלופות 2020, שהשלים לבאיירן מינכן זכייה בטרבל.
קריירה בינלאומית
קימיך שיחק בכל נבחרות הנוער של גרמניה, ואף זכה עם הנבחרת הגרמנית באליפות אירופה עד גיל 19 שהתקיימה בשנת 2014 בהונגריה. בהמשך שיחק קימיך גם בנבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21. בזכות יכולתו בבאיירן מינכן, קימיך זומן במאי 2016 לסגל נבחרת גרמניה ליורו 2016 על אף שעד אז לא ערך הופעות קודמות בנבחרת הבוגרת. החל מהמשחק השני של נבחרת גרמניה בשלב הבתים, קימיך הפך למגן הימני הקבוע של נבחרת גרמניה ביורו 2016, והפגין יכולת גבוהה מאוד בטורניר, כאשר גרמניה ספגה רק שער אחד במהלך הטורניר עד לחצי הגמר. ברבע הגמר מול נבחרת איטליה, הבקיע קימיך את הפנדל שלו בדו-קרב הפנדלים, וסייע לגרמניה להעפיל לחצי הגמר מול נבחרת צרפת. בחצי הגמר, איבד קימיך כדור שהוביל לשער השני של נבחרת צרפת, שניצחה 0–2 והעפילה לגמר. למרות זאת, קימיך נכלל בתום הטורניר בנבחרת מצטייני יורו 2016 של אופ"א.
בספטמבר 2016 הבקיע קימיך את שער הבכורה במדי נבחרת גרמניה בניצחון 0–3 על נבחרת נורווגיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. ביוני 2017 הבקיע קימיך במשחק ידידות מול נבחרת דנמרק שער שוויון בדקה ה-88 בבעיטת מספרת. המשחק הסתיים בתיקו 1–1. קימיך זומן לסגל הגרמני לגביע הקונפדרציות 2017, ולקח חלק בניצחון על נבחרת צ'ילה בגמר.
במאי 2018 זומן קימיך לסגל הגרמני למונדיאל 2018. קימיך פתח בהרכב בכל שלושת המשחקים של נבחרת גרמניה במונדיאל, בהם הפסידה 0–1 לנבחרת מקסיקו, ניצחה 1–2 את נבחרת שוודיה, והפסידה 0–2 לנבחרת דרום קוריאה. קימיך וגרמניה הודחו מהמונדיאל כבר בתום שלב הבתים.
נכלל בסגל נבחרת גרמניה לטורניר מונדיאל 2022.
NGC 4473
NGC 4473 היא גלקסיה אליפטית בקבוצת הכוכבים שערות ברניקי, הנמצאת במרחק של כ-54 מיליון שנות אור ממערכת השמש ושייכת לצביר הבתולה.
היסטוריה
לגלקסיה בהירות נראית מדרגה 10.2 והיא התגלתה ב-8 באפריל 1784 על ידי האסטרונום ויליאם הרשל, שכלל אותה ברשימת הערפיליות שפרסם בשנת 1786 תחת הציון II.114. הוא תיאר אותה כעמומה וציין שניתן להבחין בכוכבים בתוכה. בנו, ג'ון הרשל, צפה בה גם כן והכניס אותה לקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים שפרסם בשנת 1864 תחת הציון GC 3030, כשהיא מתוארת כעמומה מאוד ושניתן להבחין בכוכבים שבה. בשנת 1888 ג'ון דרייר הכניס אותה לקטלוג הכללי החדש, תחת הציון NGC 4473, כאשר היא מתוארת כדי בהירה.
תצפית
הגלקסיה נמצאת מעט מצפון למרכזו של צביר הבתולה בחלק שגולש לקבוצת הכוכבים שערות ברניקי, על הגבול עם קבוצת הכוכבים בתולה, כ-8.3 מעלות ממערב-צפון-מערב לכוכב וינדמיאטריקס, כ-9.9 מעלות ממזרח לכוכב הבולט דנבולה וכ-10.5 מעלות מדרום-דרום-מערב לכוכב α בשערות ברניקי. כ-13 דקות קשת מעלות מצפון-צפון-מזרח לה נמצאת NGC 4477, כ-35 דקות קשת או 0.6 מעלה מצפון-צפון-מערב לה נמצאת NGC 4459 ובמרחק דומה מדרום מערב לה נמצאות "העיניים" - NGC 4435 ו-NGC 4438. במרחק זוויתי של מעלה ומעלה ורבע ממערב-דרום-מערב ל-NGC 4473 נמצאות בהתאמה M86 ו-M84, כשליש מעלה מדרום-דרום-מערב לה נמצאת NGC 4461, כמעלה מדרום-דרום-מזרח לה נמצאת M87, כ-1.7 מעלות מדרום-מזרח לה נמצאת M89, כ-1.8 מעלות ממזרח-דרום-מזרח לה נמצאת M90, כ-1.75 מעלות מצפון-מזרח לה נמצאת M91 וכ-1.1 מעלות מצפון-צפון-מזרח לה נמצאת M88, כולן גלקסיות השייכות גם כן לצביר הבתולה.
תכונות
אורכה הזוויתי של NGC 4473 הוא כ-4.5 דקות קשת, שממרחקה שקול לקוטר של כ-70,000 שנות אור, מעט יותר משני שלישים מהקוטר של שביל החלב, מסתה מוערכת בכ- מסות שמש, כ-60% ממסת שביל החלב, כאשר למעלה מ-70% ממסתה או כ- מסות שמש, היא מסת הכוכבים שבגלקסיה. בדומה לגלקסיות אחרות מסוגה, בגלקסיה יש מעט גז ואבק, ולכן יצירה של כוכבים חדשים מתרחשת בקצב נמוך יחסית שמוערך בכ-7.5 מאיות של מסת שמש בשנה, או מסת שמש בכ-13 שנים. בהתאם לכך, אוכלוסיית הכוכבים בגלקסיה היא די זקנה וגילה הממוצע מוערך בכ-13 מיליארד שנים והמתכתיות של הכוכבים היא רק כ-72% מזו של השמש. במרכז הגלקסיה נמצא חור שחור על-מסיבי שמסתו מוערכת בכ- מסות שמש והגלקסיה מוקפת במערכת גדולה של צבירים כדוריים שמספרם מוערך בין 270 ל-370. חלק משמעותי מהצבירים הכדוריים מקיפים את הגלקסיה בכיוון הפוך לכיוון התנועה של כוכבי הגלקסיה ושל רוב הצבירים הכדוריים, מה שמצביע על היסטוריה לא שגרתית של התפתחות הגלקסיה. NGC 4473 מתרחקת ממערכת השמש במהירות של 2,244 קילומטר בשנייה, מהירות כפולה ממהירות ההתנועה הממוצעת של צביר הבתולה ביחס למערכת השמש, שהיא רק כ-1,100 קילומטר בשנייה, כך שהגלקסיה נעה במהירות של כ-1,100 קילומטר בשנייה ביחס לצביר שאליו היא שייכת.
מקצוע חופשי
מקצוע חופשי (מקור המונח הוא מצרפתית: Profession libérale) הוא מקצוע המתנהל על בסיס הכשרה ייעודית, על בסיס אישי, באחריותו האישית של בעל המקצוע, באופן עצמאי ומקצועי, המחויב לפעול לרוב לפי האינטרס הציבורי. בעיקר שירותים מקצועיים (משפטיים, פיננסים וכדומה), טכניים או טיפוליים במסגרת מוסדרת או בלתי מוסדרת.
בעלי מקצועות חופשיים פועלים לעיתים קרובות כעצמאיים, פרילנסרים, כחלק משותפות או נרשמים כחברה בע"מאך רבים מהם מועסקים כשכירים. הם גובים שכר טרחה או עמלה עבור שירותיהם. הם חופשיים לקבוע את שעות העבודה ומשך יום או שבוע העבודה, בניגוד לעובד שכיר המחויב לשעות עבודה קבועות שהמעסיק קובע. הם חייבים לקיים הנהלת חשבונות של הכנסותיהם, וזכאים להטבות מס במקרים מסוימים.
מקור הביטוי "מקצוע חופשי" מהמונח "אמן חופשי" (artisan libérale), שהתייחס לאנשים שהיו "חופשיים", כלומר, לרוב לבני המעמד הגבוה (או בני חסות שלהם), שיכולים היו להקדיש את זמנם ללימודים גבוהים ולא לאלה שנאלצו לדאוג לפרנסתם בעבודת כפיים מפרכת.
מקצוע חופשי מוסדר
מקצוע חופשי מוסדר הוא מקצוע בו עוסקים אנשים שקיבלו דיפלומה (בדרך כלל בעלי השכלה גבוהה) המוכרת במקצועם, המחויבים לקוד אתי, ונתונים לשליטת גופים מקצועיים.
בין המקצועות החופשיים המוסדרים נמנים:
חלק ממקצועות אלו נכנסים למסגרת של מקצועות חופשיים מוסדרים אך עשויים להיכנס גם למסגרת של מקצועות שאינם מוסדרים. הכל תלוי בפרמטרים שבהם בעל המקצוע מתכנן לבצע את פעילותו (עבור מי, עם מי, באילו מקומות ובאילו תנאים).
יצוין כי ניתן לעסוק בכל המקצועות הללו גם במסגרת העסקה בשכר. במקרה זה, איש המקצוע השכיר אינו עוסק ב"מקצוע חופשי" (לדוגמה: רופא המועסק במשרה מלאה, מהנדס או עורך דין שכיר של משרד גדול, רוקח העובד כשכיר, אחות בית חולים וכו').
"הוראות מס הכנסה, תשל״ג–1973" כוללת הגדרה כללית של ”בעל מקצוע חופשי“ לצורך ניהול פנקסי חשבונות:.
מקצוע חופשי שאינו מוסדר
המקצועות החופשיים הבלתי מוסדרים הם כאלו שאינם נתונים לשליטה או פיקוח של ארגון מקצועי ספציפי. עם זאת, מקצועות חופשיים רבים שאינם מוסדרים מכבדים אתיקה מקצועית של המגזר הספציפי שלהם, מתוך כבוד למקצוע, לציבור או הלקוחות (לדוגמה עיתונאי פרילנסר או עיתונאי עצמאי). אין רשימה רשמית של מה שמכונה מקצועות חופשיים "בלתי מוסדרים", בניגוד למקצועות חופשיים מוסדרים. מספר המקצועות החופשיים ממשיך לגדול, במיוחד עם התפתחות ה-gig economy ("כלכלת החלטורה" או "כלכלת השיתוף") ב. בין המקצועות החופשיים שאינם מוסדרים, נמנים לדוגמה: מעצבי אתרים, גרפיקאים, שיווק דיגיטלי, עורכי וידאו, מתרגמים ועוד.
משה פיזנטי
משה פיזנטי (נולד ב-1 במאי 1956 במצרים) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ישראלי ששיחק בעמדת המגן הימני בבית"ר תל אביב והפועל תל אביב.
ביוגרפיה
בשנת 1982 עבר פיזנטי לקבוצת הפועל תל אביב. פיזנטי שיחק בקבוצה במשך כמעט שנתיים תחת המאמן צביקה רוזן, ואף זכה עם הפועל בגביע המדינה לאחר ניצחון 2–3 בדרבי על מכבי תל אביב במשחק הגמר. בהפועל תל אביב שיחק לצידם של כדורגלנים כמו ג'ימי טורק, משה סיני, אלי כהן (קוקוס), מוריס ז'אנו, שבתאי לוי ואריה בז'רנו.
לאחר כמעט שנתיים בהפועל תל אביב, נכנע פיזנטי ללחצים מצד הנהלת בית"ר תל אביב, וחזר לקדנציה נוספת בקבוצת נעוריו. לקראת סוף שנות ה-80 עבר לקבוצת לזרוס חולון ששיחקה בליגה א', בה שיחק במשך שנתיים עד לפרישה. פיזנטי זומן פעמים רבות לסגל נבחרת ישראל, אך לא זכה לשחק במדיה.
בתחילות שנות ה-90 פנה משה פיזנטי לתחום האימון. פיזנטי אימן קבוצות בעיקר באזור גוש דן, הן קבוצות בוגרים והן קבוצות המשתייכות למחלקות נוער. בין הישגיו כמאמן ניתן למנות את ההגעה למקום החמישי בליגה הארצית (אז הליגה השנייה) עם הפועל בת ים בעונת 1996/1997, והעלייה עם מכבי עירוני בת ים לראשונה בתולדותיה לליגה הלאומית בשנת 2009. בסוף העשור הראשון של המאה ה-21, אימן את קבוצת הפועל צפרירים חולון, בעת ששיחקה בליגה א'.
מבנה ראשוני
ממוזער|250px|מבנה ראשוני של [[חלבון הוא שרשרת של חומצות אמינו.]] בביוכימיה, מבנה ראשוני של מולקולה ביולוגית (כדוגמת חלבון או DNA) הוא תיאור של ההרכב האטומי והקשרים הכימיים המחברים את האטומים.
המבנה הראשוני של חלבון הוא מבנה קווי פשוט, הבנוי אך ורק מהקשר הפפטידי בין חומצות האמינו המרכיבות אותו.
המבנה הראשוני קובע במידה רבה את כל שאר המבנים של החלבון, שכן הקשרים האפשריים בין חומצות האמינו והזוויות שיכולות להיות בין חומצות אמינו שכנות קובעים את צורת החלבון במבנים השניוני והשלישוני.
ניתן "לקרוא" מבנה ראשוני של חלבון מניתוח ה-RNA שקודד אליו.
את המבנה הראשוני של חלבון מקובל לתאר החל מהקצה האמיני (N' טרמינל) עד הקצה הקרבוקסילי (C' טרמינל).
תותחי נברון (סרט)
תותחי נברון (באנגלית: The Guns of Navarone) הוא סרט קולנוע מלחמתי אמריקאי משנת 1961, על פי הספר "תותחי נברון" של אליסטר מקלין. הסרט זכה בשני פרסי גלובוס הזהב, לסרט הדרמטי הטוב ביותר ולפסקול המקורי הטוב ביותר, וכן בפרס אוסקר עבור האפקטים המיוחדים.
הרקע
בשנות השישים של המאה העשרים, בחלוף שני עשורים למלחמת העולם השנייה, פקד את עולם הקולנוע גל של סרטי מלחמה אמריקאיים רומנטיים. הם תיארו בצורה נוסטלגית עלילות גבורה, והיו סרטי ראווה יקרים בהשתתפות כוכבי קולנוע ידועי שם שרבים מהם הפכו ללהיטים. בין הסרטים שנוצרו באותה עת בסגנון זה נכללים היום הארוך ביותר, הבריחה הגדולה, הנשרים פשטו עם שחר, 12 הנועזים וגם תותחי נברון. סרטי קולנוע אמריקאים ביקורתיים יותר ופחות הרואיים, המתארים את אכזריות המלחמה, הגרוטסקיות שבה וצדדיה הנלעגים - הופקו בשנות השבעים בעקבות מלחמת וייטנאם, ביניהם מ.א.ש, מילכוד 22 ואפוקליפסה עכשיו.
הסופר אליסטר מקלין, שחיבר ספרי הרפתקאות, פעולה ומלחמה, פרסם את ספרו הנודע "תותחי נברון" ב-1957. הספר הופק כסרט קולנוע ב-1961 בבימויו של ג'יי לי תומפסון, במאי קולנוע אמריקאי שביים כחמישים סרטים במשך ארבעה עשורים בין 1950 ל-1989. את התפקידים הראשיים בסרט גילמו כוכבי הקולנוע גרגורי פק, דייוויד ניבן ואנתוני קווין. לצידם הופיעו בתפקידי משנה מספר שחקני קולנוע אחרים. הסרט צולם באי רודוס בשיטת הסינמסקופ. המוזיקה לסרט הולחנה על ידי דימיטרי טיומקין. הסרט זכה לפרס האוסקר ב-1961 על האפקטים המיוחדים הטובים ביותר.
עלילה
על רקע נוף הים האגאי הסרט נפתח בקריינות מפיו של השחקן הבריטי ג'יימס רוברטסון ג'סטיס, איש כבד מידות ומזוקן בעל קול עמוק שיופיע בהמשך הסרט, המספר כי השנה היא 1943 ובאי קרוס (Keros) שבים האגאי הסמוך לחוף הטורקי נצורים כ-2,000 חיילים בריטים שיש לחלצם, אך הדבר נבצר מיכולתו של הצי המלכותי הבריטי מאחר שעל האי הסמוך נברון (שם בדוי), מוצבים שני תותחי חוף ענקיים המאפשרים לצבא הגרמני שליטה על הים. התותחים מותקנים בתוך מערה חצובה בסלע, על גבי צוק שגובהו 120 מטר. פעולת החילוץ חיונית משום שנודע לבריטים כי הגרמנים עומדים לפתוח תוך ימים בהתקפה מסיבית על הכוח הנצור.
הסרט עובר לשדה תעופה צבאי של בעלות הברית "אי שם" במזרח התיכון. בפני קבוצת טייסים של חיל האוויר האוסטרלי, שחזרו זה עתה מניסיון תקיפה כושל על תותחי נברון, כשהם זועמים על אובדן 18 מאנשיהם, מופיע אל"ם ג'נסן (ג'יימס רוברטסון ג'סטיס), איש מנהלת המבצעים המיוחדים, ולצידו הסרן קית מלורי (גרגורי פק) ורס"ן רוי פרנקלין (אנתוני קווייל) מקבוצת המדבר ארוכת הטווח. הטייסים מוחים בפניהם על חוסר התוחלת שבניסיון תקיפת התותחים מן האוויר כיוון שהללו מוצבים בתוך מערה מוגנת היטב, שאין בידי חיל האוויר המלכותי פצצה גדולה מספיק שתוכל להרוס אותם. מפקד הלהק (ריצ'רד האריס) מצהיר כי הדרך היחידה לפוצץ את התותחים היא להעמיס חומר נפץ על מטוס שיטוס בטיסת התאבדות אל תוך המערה, כשהוא מוטס על ידי "מי שיזם את הפעולה". ג'נסן מכנס את מלורי ופרנקלין בלשכתו, אומר להם כי הוא האיש אליו התכוון מפקד הלהק, ומטיל על שניהם להוביל קבוצה של שישה אנשי קומנדו שתגיע למערה מצד הים, על ידי טיפוס על הצוק. למלורי היא אומר כי הוא מטיל עליו את המשימה מאחר שהוא אחד ממטפסי ההרים הטובים בעולם.
עלילת הסרט בדיונית, אך יש סברה כי היא מבוססת על הקרבות שהתחוללו באי קרוס בשנת 1943. סברה אחרת היא כי עלילת הסרט מתבססת על הפינוי הימי של כוחות הצבא הבריטי שניגפו בקרב על האי לרוס בים האגאי. שנערך בנובמבר 1943. הספר המקורי נכתב בהשראת מערכת הדודקאנס במלחמת העולם השנייה.
מלורי מרכיב צוות של שישה אנשים, הוא עצמו בראש ותחתיו חמישה לוחמים, רב-סרן פרנקלין (בגילומו של אנתוני קוויל), רב"ט מילר (בגילומו של דייוויד ניבן), פרופסור לכימיה ומומחה לחבלה ולחומרי נפץ שסירב לקבל דרגת קצונה, ספיירוס פפדימוס (בגילומו של ג'יימס דארן), בעבר חבר בכנופיית רחוב אמריקאית, ממוצא יווני, וטוראי בראון המכונה "הקצב" (בגילומו של סטנלי בייקר), מהנדס במקצועו ומומחה בלוחמת סכינים; והאיש הססגוני ביותר, אנדראה סטברוס (בגילומו של אנתוני קווין), אל"ם בצבא יוון שנלחם נגד הכובשים הנאצים כאיש מחתרת.
מתגלה בעיה כשמסתבר שאנדראה סטברוס נשבע בעבר להרוג את קית מלורי לכשתסתיים המלחמה, כי הוא זוקף לחובתו אחריות לרצח אשתו וילדיו על ידי הנאצים; הדבר קרה כאשר בהיותו בשורות המחתרת היוונית התיר מלורי, בהגינותו התמימה, לרכב פטרול גרמני נושא פצועים לעבור באחד המחסומים שהציבה המחתרת כדי להגיע לבית חולים. בפועל אלה היו חיילים שבאו לחסל את סטברוס. הגרמנים חיסלו את פצועיהם, הגיעו לביתו של סטברוס ופוצצו אותו על אשתו ושלושת ילדיו. מלורי נפגש עם סטברוס במלון בו הוא שוהה וסטברוס מבטיח לו שבגלל חשיבות המשימה הוא ישתף עמו פעולה, אך מזהיר אותו כי לא חזר בו מכוונתו והוא יבצע אותה בתום המלחמה.
ערב היציאה למבצע מתרחש אירוע שיש בו כדי לעורר חשש בקבוצה כי סודות המבצע דלפו: ביושבם בתדריך המבצעי במפקדה, חש לפתע סטברוס כי מישהו מצותת להם מעבר לדלת. הוא רומז לחבריו להמשיך בשיחה כרגיל, מתגנב בלאט לעבר הדלת, פותח אותה בבת אחת ואל תוך החדר נופל טיפוס מזוקן ומרושל הממלמל מילים לא ברורות. כשמפקד הבסיס מוזעק הוא פוטר את העניין בלא כלום, בזהותו את האיש ככורדי העובד בבסיס ככובס. לדרישת מלורי האיש אמור להיעצר בבסיס עד תום המבצע.
השישה יוצאים בדרכם לאי נברון בספינת דיג רעועה כשהם מחופשים לדיגים יוונים וכלי נשקם מוחבאים. ספינתם נעצרת על ידי ספינת משמר גרמנית ואנשיה בפיקוד קצין עולים חמושים אל סיפון ספינת הדיג. אנשי הקבוצה חשים שזהותם עומדת להיחשף ושולפים את כלי נשקם, מחסלים את הגרמנים ומפוצצים את ספינתם בהטלת רימון לתוך התותח שלה. נותרת רק תמיהה אחת לאנשי הקבוצה - מדוע פנה אליהם הקצין הגרמני בשפה האנגלית? זה היה אות מבשר רעה.
לקראת סוף השייט לנברון, בחשכת ליל, פורצת סופה חזקה המטלטלת את הספינה הרעועה ומנפצת אותה אל סלעי חוף האי. אנשי החבורה נחלצים ומגיעם לחוף, אך מאבדים חלק מציודם, בעיקר מזון וציוד רפואי.
בטיפוס מאומץ ומסוכן על גבי הצוק התלול והגבוה מצליחים אנשי הקבוצה להגיע לראש הצוק, אך פרנקלין נפצע קשה. מילר מציע להשאיר את הפצוע במקום כך שיתגלה על ידי הגרמנים ויזכה כשבוי לטיפול רפואי, כמצופה. מלורי דוחה את ההצעה ופוקד להמשיך בדרך כשהם נושאים את הפצוע איתם על אלונקה.
הקבוצה נתקלת באנשי משמר גרמני, אך בקרב יריות עמם היא נחלצת ומצליחה להגיע למקום המפגש עם שתי נשות המחתרת, מריה (בגילומה של אירנה פאפס), אחותו של ספירוס, ואנה (בגילומה של גיא סקאלה), מורה במקצועה שנעצרה בעבר על ידי הנאצים כחשודה בהשתייכות למחתרת, עונתה על ידם קשה ובעקבות כך הפכה לאילמת.
אנשי הקבוצה נכנסים לכפר קטן כדי למצוא רופא שיטפל בפרנקלין הפצוע. בהתערבם בין תושבי האי החוגגים חתונה מקומית מופיעים לפתע הגרמנים, שככל הנראה פעלו על פי מידע, ואוסרים את אנשי החבורה. בלב אנשי הקבוצה השבויים מתעורר חשש כי יש בקרבם בוגד.
במעצר מצליחים אנשי הקבוצה להשתלט על שוביהם, לובשים מדים גרמניים ויוצאים אל מחוץ לעיירה ברכב. ביציאתם הם משאירים מאחור את פרנקלין הפצוע בתקווה שיזכה לקבל טיפול רפואי מהגרמנים. הללו תחת זאת מזריקים לפרנקלין סקופולמין, הנחשב כ"סם אמת" ומצליחים לחלץ ממנו את המידע (המוטעה) שמסר לו מלורי כי המבצע המתוכנן הוא מתקפה ימית שתבוא מצדו האחר של האי, ההפוך מהצד שבו מוצבים התותחים. הגרמנים ממהרים להעביר כוחות רגליים ושריון לפי מידע זה לחוף האחר של האי שבו צפויה התקיפה הימית כביכול.
בעת ההכנות הסופיות לחבלה בתותחים מגלה מילר שחלק מחומרי החבלה הושחתו. מילר המפוכח חושד כי צירוף המקרים של התקלות נובע מבגידה, משחזר ומסיק שהבוגדת היא אנה. הוא מתעמת איתה והיא מודה שנשברה בחקירתה בידי הנאצים והחלה לשתף פעולה איתם. בעוד אנשי הקבוצה מתלבטים מה לעשות באנה, מריה אינה מהססת ויורה באנה למוות. במקביל מתחילה להירקם אהבה בין מריה לבין סטברוס.
אנשי הקבוצה מתפצלים; מלורי ומילר יוצאים לפוצץ את התותחים, סטברוס ופפדימוס יוצאים לפעולת הסחה ומריה ובראון יוצאים לגנוב סירה שתשמש לחילוץ ומילוט הקבוצה בתום המשימה. בהתקלות עם הגרמנים בראון ופפדימוס נהרגים וסטברוס נפצע.
מלורי ומילר מצליחים לחדור למערת התותחים ונועלים מבפנים את שערי הברזל הכבדים של המערה. הם ממלכדים את התותחים בחמרי נפץ ובנוסף מצמידים אמצעי חבלה בתחתית פיר המעלית שמשמשת להעלאת הפגזים מהבונקר אל התותחים, כך שהורדת המעלית עד למטה תגרום לסגירת מעגל חשמלי ותבטיח את פיצוץ המתחם.
הגרמנים פורצים את שערי המערה ומלורי ומילר קופצים מן המערה אל הים ומצליחים לשחות אל סירת החילוץ. מלורי ומילר מחלצים מן המים גם את סטברוס הפצוע ומעלים אותו אל הספינה.
ברגע השיא מגיעות למקום המשחתות הבריטיות שנועדו לחלץ את החיילים מהאי קרוס. הגרמנים מגלים את לבנות החבלה שהוצמדו לתותחים ומסלקים אותן. התותחים יורים ופגזיהם מגיעים עד סמוך למשחתות. לצורך ירי של מטח נוסף מורידים הגרמנים את המעלית אל מצבור הפגזים כדי להביא פגזים נוספים. בהגיע המעלית לקרקעית היא מפעילה את המילכוד המשני ואז מופעלים חומרי הנפץ שהוטמנו בתחתית הפיר, נגרם פיצוץ אדיר והמערה והתותחים מושמדים. פרנקלין הפצוע שומע את רעם הפיצוץ בשוכבו על מיטתו בבית חולים וחיוך רחב עולה על פניו.
מלורי ומילר מועלים על סיפון אחת המשחתות, בעוד שסטברוס, שקשר של אהבה נקשר בינו לבין מריה, מחליט לחזור איתה לנברון ולהמשיך בפעולות המחתרת. הוא נפרד ממלורי בתקיעת כף במחלו על כוונתו להורגו.
המושג
השם "תותחי נברון" הפך למושג של יעד אימתני שהשמדתו או כיבושו כרוכים במאמץ, בדבקות במטרה ובסיכון רב. לא מעט תרמו לכך בחירת השחקנים המתאימים לסיפור של אתוס גבורה זה, האפקטים המיוחדים והמוזיקה ההרואית של דמיטרי טיומקין לנעימת הרקע של הסרט.
בהקשר ישראלי, קיבל מוצב הצבא הישראלי בעין עקוב שמעל הכנרת את הכינוי "מוצב תותחי נברון". גם שתי סוללות תותחי 155 מ"מ בעמדות מבוטנות שהוצבו בקו בר-לב, האחת בתעוז "מבדד" שבצפון מפרץ סואץ, סמוך למוצב המזח; והשנייה במעוז בודפשט על שפת הים התיכון, שלא נכבש על ידי המצרים במלחמת יום הכיפורים, כונו על ידי צה"ל בשם "נברונים". במוצבים אחרים עוד בתקופת מלחמת ההתשה כונו טנקי סטלין שהוצבו בעמדות קבועות בשם "נברונים".
סרטן (סמל)
הסמל ♋ הוא סמל סרטן.
מכון הקשרים
מכון הקשרים לחקר הספרות והתרבות היהודית והישראלית פועל במסגרת המחלקה לספרות עברית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. המכון הוקם בשנת 2001, במגמה לאצור ארכיוני סופרים, לקדם את המחקר הספרותי, ולהקים מסגרות לקידום הקשרים בין תרבות, חברה וקהילה בחברה היהודית והישראלית. הוגה ויוזם המכון הוא פרופסור יגאל שוורץ, שגם עומד בראש המכון מאז הקמתו. מטרה נוספת של מכון הקשרים היא לטפח דור חדש חוקרי ספרות צעירים, שעבודתם תשלב מצוינות אקדמית לצד רגישות תרבותית ומחויבות חברתית.
המיזמים המתבצעים במכון עצמו וביזמתו הם מיזמים רב-תחומיים, רב-שנתיים ורבי משתתפים. בין המיזמים נמנה לקסיקון הקשרים לסופרים ישראלים. זהו הלקסיקון הנרחב והכולל ביותר של הספרות העברית החדשה ושל כותביה, המשוררים והפרוזאיקונים הישראלים.
מיזמים המתקיימים במכון הקשרים הם לקסיקון לספרות הילדים העברית החדשה; מחקר על המו"לות העברית החדשה, 1890 עד 2000; ומיזם אזורי על "סיפורו של הדרום". החל משנת 2012 החלה להתקיים במכון סדרה של אירועי שירה, "שיר בהקשר", הפתוחים לקהל בעריכת והנחיית המשורר והעורך ערן צלגוב ומנהל הארכיונים אילן בר-דוד. עם המשוררים שהתארחו בסדרה נמנים חיים גורי, בנימין שבילי, תום הדני, דניאל באומגרטן, בעז יניב, ענת זכריה, מיטל ניסים, כרמית רוזן, רוני סומק, ליאת קפלן ורון דהן. בין כותלי המכון נערכים גם אירועים ספרותיים מסוגים שונים, הרצאות, השקות ספרים כנסים וימי עיון.
המכון נהנה מתמיכה של קרן קיסריה ע"ש בנימין אדמונד דה-רוטשילד.
שמורת הטבע רונדווליי
רונדווליי (באנגלית: Rondevlei) היא שמורת טבע בתחום השיפוט של העיר קייפטאון בדרום אפריקה, דרומית-מזרחית למרכז העיר. השמורה משתרעת על פני 29 דונם, מאופיינת בסביבה ביצתית וכוללת גם לגונה של מים מליחים.
השמורה הוכרזה ב-1952 באזור ששימש עד אז לרעיית סוסים ובקר ולכריתת עצים. בתחילה כללה השמורה רק את הלגונה ושטח של כקילומטר רבוע אחד מסביבה. היא הורחבה בהדרגה ב-1963 וב-1987. כדי לשמור על מפלס המים, הוקם סכר בצדה הדרום-מזרחי.
בשמורה מצויים 230 מיני עופות בהם שקנאים מצויים, אגמיות מצויצות ומגלנים קדושים אפריקניים. היונקים המצויים בשמורה כוללים קרקלים, דרבנים, שועלי כף, סטינבוקים ונמיות מצויות. בשנת 1981 הובאה לשמורה קבוצה של היפופוטמים.
Caribbean Blue
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי אניה ורומא ראיין והופק על ידי ניקי ראיין, בדומה לסינגלים "", "Storms in Africa" ו-"Orinoco Flow". הוא זכה להצלחה כאשר דורג במקום ה-12 במצעד רצועות הרוק המודרניות השנתי שפורסם לקראת סוף שנת 1992. הקליפ שלו מציג תמונות חזותיות המבוססות על ציוריו של מקספילד פאריש.
כמה עשורים לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-83 מיליון השמעות.
ביקורת
נד ראגט מ-AllMusic ציין כי ב-"Caribbean Blue" נמנעת אניה מלחזור על אותה צורת השירה שביצעה בלהיטה "Orinoco Flow". הוא הוסיף כי השינוי שנעשה בין השניים "עדין". לארי פליק מבילבורד תיאר אותו כ"חולמני, מעורר ואפילו מסובך" והוסיף ש"השירה המאופקת של אניה זורמת עם המנגינה והלחן של השיר". דייוויד בראון מאנטרטיינמנט ויקלי כינה אותו כ"שיר ואלס עוצר נשימה ואופטימי שמייצג באופן מובהק את אניה". ב-Music & Media נכתב כי השיר "חולמני מאוד בדומה ל-"Orinoco Flow" משנת 1989".
שברולט Task Force
==תצורות==
מילימטר כספית
מילימטר כספית היא יחידת מידה של לחץ. היחידה, שסימונה הוא mmHg, מוגדרת כבדיוק 133.322387415 פסקל. למרות שאינה יחידה סטנדרטית, היא עדיין נמצאת בשימוש ברפואה, מטרולוגיה, תעופה, ותחומים מדעיים אחרים.
אין לבלבל יחידה זו עם "טור": טוֹר (Torr) היא יחידת מידה של לחץ המוגדרת כבדיוק פסקל. היסטורית, היא הייתה אמורה להיות שווה למילימטר כספית, אך מספר הגדרות־מחדש של שתי היחידות הובילו לכך שהן שונות במקצת (בפחות מ-0.000015%). עם זאת, לרוב היישומים ההנדסיים, ההבדל עשוי להיות זניח. יחידת המידה טור קרויה על שם אוונג'ליסטה טוריצ'לי, ממציא הברומטר.
הגדרה
P=\rho g H
P – לחץ בפסקל.
H – גובה עמודת הנוזל.
g – תאוצת הכובד –.
מכיוון שתאוצת הכובד וצפיפות הכספית ידועות, ידיעת גובה העמודה תספיק כדי לחשב את הפרש הלחצים. היחידה מילימטר כספית משמשת בעיקר במנומטרים פשוטים שבהם הנוזל הבודק את הפרש הלחץ הוא כספית. הכספית נבחרה בשל היותה נוזל בעל צפיפות גבוהה במיוחד, דבר המאפשר בניית מדי לחץ בגדלים נוחים למדידת שינויים בלחץ האטמוספירי. שימוש בנוזלים אחרים, למשל מים, היה דורש בניית צינורות ארוכים מאוד, ולא מעשיים.
פורד אנגליה
פורד אנגליה (באנגלית: Ford Anglia) היא מכונית מתוצרת בריטניה של חברת פורד. קיימת קרבה בינה לבין הפורד פרפקט והפורד פופולר. במותג "פורד אנגליה" נעשה שימוש לארבעה דגמים של מכוניות בין השנים 1940 ו־1967.
פורד אנגליה E04A
זהו המודל הראשון של האנגליה; הושק ב־1940, ויוצר עד 1948. מדובר ברכב פשוט בעיקרו, מעיין מתיחת פנים של דגם אחר של פורד, ה־"פורד 7Y", שיוצר בשנים 1938–1939.
רובן היו שחורות, והן עוצבו בסגנון האופייני לתקופת שנות השלושים המאוחרות. האנגליה בעלת שתי הדלתות דמתה לדגם E93A, בעל 4 הדלתות, של הפורד פרפקט. הייצור, שנתעכב בעקבות סגירת מפעל פורד בימי מלחמת העולם השנייה, פסק ב־1948 אחרי שיוצרו 55,807 מכוניות.
פורד אנגליה E494A
יוצרה בין 1949 ל־1953. מודל 1949 היה למעשה עיצוב מחדש של הדגם הקודם ברוח שנות הארבעים. שוב, גם כאן מדובר ברכב די ספרטני. אף על פי שהייצור של הדגם כפורד אנגליה פסק ב־1953, הוא נמשך כחלק מהפורד פופולר, עד 1959. על פי החישוב הכולל יוצרו 108,878 מכוניות.