cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פריולי-ונציה ג'וליה
פריולי ונציה ג'וליה (באיטלקית: Friuli-Venezia Giulia, בסלובנית: Furlanija-Julijska Krajina) הוא מחוז אוטונומי בצפון-מזרח איטליה. המחוז גובל במחוז ונטו ובמדינות אוסטריה וסלובניה ושוכן לחופי הים האדריאטי. פריולי ונציה ג'וליה שוכנת בין הים האדריאטי לבין הרי האלפים. מישור קרסו המרשים נוצר על ידי סלעים סחופים ברוח, ושחיקת אדמה יצרה סדרה של מערות. אוכלוסיית המחוז מונה כ-1.8 מיליון תושבים, רובם "פריולים" שאבותיהם סלובנים, ולכן מוגדר המחוז כאוטונומיה עצמאית מיוחדת באיטליה. שפתם של הפריולים היא פורלן השייכת לענף השפות הראטיות וקרובה לרומאנש וללדינית.
מחוזות האזור הם: טריאסטה (בירה אזורית), גוריזיה, פורדנונה, אודינה.
נוסחת DuPont
נוסחת DuPont המוכרת גם כמודל הרווח האסטרטגי, היא דרך מקובלת לפרק את התשואה על ההון לשלושה מרכיבים חשובים.
הנוסחה קרויה על שם חברת הענק ליצור כימיקלים דו פונט, אשר החלה ליישם אותה בשנות העשרים, כחלק מן הניתוח הפיננסי שערכה על הדוחות הכספיים שלה במטרה לשפר ולייעל את פעילותה העסקית.
הנוסחה
רווח שולי × מחזור הנכסים ×  מנוף פיננסי
כאשר:
רווח שולי = רווח נקי ÷ מכירות
מחזור הנכסים = מכירות ÷ נכסים
הסבר
כאשר מחלקים את התשואה על ההון לשלושה חלקים, קל יותר להבין את מהות השינויים שחלים בתשואה על ההון לאורך זמן.
לדוגמה: אם הרווח השולי גדל, כל מכירה תניב יותר כסף ובכך התשואה על ההון תהיה גבוהה יותר. באופן דומה, אם מחזור המכירות יהיה מהיר יותר, החברה תייצר יותר מכירות עבור כל יחידת הון של נכסיה, ומכאן שהתשואה על ההון תהיה גבוהה יותר. לבסוף, הגדלת המנוף הפיננסי פירושה שהחברה תשתמש ביותר כסף שהגיע מאשראי שקיבלה ממלווים ביחס להון בעלי המניות. הוצאות המימון מוכרות מבחינת המס, אך דיבידנדים לבעלי המניות אינם מוכרים. מכאן, פרופורציה גבוה של חוב במבנה ההוני של החברה מביאה לתשואה על ההון גבוהה. היתרונות של מנוף פיננסי קטנים ככל שסכנת פשיטת הרגל גדלה, עקב קושי לעמוד בתשלומי הקרן והריבית על ההלוואות, במיוחד לאור ציפיותיהם של המלווים לקבל ריבית יותר גבוהה על הלוואות נוספות עקב פרמיית הסיכון הגדלה, ולכן התשואה על ההון תרד. חוב גדול יתרום תרומה חיובית לתשואה על ההון של החברה רק אם ההחזר על הנכסים (ROA) גבוה יותר משיעור הריבית על ההלוואה.
סשימונו
סשימונו הם דגלים קטנים שנלבשו על ידי לוחמים יפניים במהלך קרבות על מנת שיזהו אילו חיילים שייכים לכוחות הלוחמים, וזאת על מנת שייפגעו אויביו של אותו חייל ולא כוחותיו. את הדגלים לבשו הן החיילים הפשוטים - האשיגארו, הן חיילי העילית - הסמוראים, ולעיתים אף הפרשים.
הדגלים היו נפוצים בתקופת מלחמת האזרחים של יפן שהחלה באמצע תקופת אשיקאגה ונמשכה עד לתקופת אזוצ'י-מומויאמה (החל מאמצע המאה ה-15 ועד ראשית המאה ה-17).
הדגלים נתלו ממסגרת בצורת "ר" אשר חוברה לשריון של הלוחם, ונעשו ממשי או עור.
העיטורים על הסשימונו היו בדרך כלל ציורים של צורות גאומטריות פשוטות, ולעיתים אותיות המהוות סימן לשמו של השבט הלוחם או למנהיגו של השבט.
לונטה
באדריכלות, לונטה (מצרפתית: עצם בצורת ירח) היא צורה של חצי עיגול או סהר, מלא או ריק, הממוקמת בין קשת לבין דלת או פתח. כאשר הלונטה ממוקמת מעל דלת כניסה ראשית של כנסייה, נקראת הלונטה "טימפנון" (tympanum) והיא מעוטרת לרוב בתבליטים.
The Main Event - Live
The Main Event – Live הוא אלבום מאת הזמר האמריקני פרנק סינטרה. זהו אלבום ההופעה החיה השני של סינטרה. והוא ראה אור בשנת 1974.
פסטיבל יהודי בינלאומי לתרבות עכשווית
הפסטיבל היהודי הבינלאומי לתרבות עכשווית נוסד בשנת 2016 ביוזמת אסנת גיספאן מנכ"לית קבוצת התיאטרון הירושלמי.
The Main Event - Live
בעקבות אלבומו האחרון, Some Nice Things I've Missed, יצא סינטרה לסיבוב הופעות של שישה קונצרטים, בשנת 1974. יחד עם וודי הרמן ולהקתו והפסנתרן בילי מילר, איתו שיתף סינטרה פעולה בכמה אלבומים. שיאו של סיבוב ההופעות היה קונצרט שצולם לטלוויזיה במדיסון סקוור גארדן. האלבום אינו תעוד של הופעה אחת, אלא אוסף שנלקח מכל סיבוב ההופעות.
פסטיבל יהודי בינלאומי לתרבות עכשווית
מטרת הפסטיבל היא לכנס תחת מסגרת אחת, אחת לשנה, את הזרמים, העדות והגוונים של התרבות היהודית העכשווית. דרך תיאטרון, מוזיקה, מחול, קולנוע, וידאו-ארט ומפגשים מיוחדים.
2016
בכורה ישראלית, הצגה "כוונות טובות" - קבוצת התיאטרון הירושלמי
בכורה, מפגש ספרותי תיאטרלי "נשים כותבות תנ"ך" - נאווה סמל, חוה עציוני הלוי, שרה פרידלנד בן ארזה, רות רביצקי
ההצגה "ותהר ותלד" (זוכת פרס קיפוד הזהב ופרס שר החינוך לתרבות יהודית) - רחל קשת, חנה ואזנה גרינהולד
מופע המחול "גלוקאל באך" - אנסמבל המחול קייזר אנטונינו (גרמניה - ישראל)
בכורה, מופע מוזיקה "בין קודש לחול" - נדב לב לקראת אלבומו החדש
2017
בכורה, הצגה "שלוש מלכות ופילגש" - קבוצת התיאטרון הירושלמי
"דוד ובת שבע" - להקת הפלמנקו הישראלית COMPAS
הצגה "אצל עליזה בחצר" - תיאטרון נוצר
"אנא אלך, שרים נאג'רה" - ערן צור, אייל שכטר, אלעד גבאי, חלי טביבי ברקת
ההצגה "עדות מהזמן שאחרי" (זוכת פסטיבל תיאטרונטו 2016) - סנאית בן געש
שירי ערש נשכחים "בוא אלי ילד אנוש - אל המים והפרא" - רות וידר מגן
2018
בכורה, הצגה "נמר חברבורות" (יעקב שבתאי) - קבוצת התיאטרון הירושלמי
בכורה ישראלית, הצגה "the chess player" - ריצ'רד מקלווין (ארצות הברית)
מופע מוזיקה "פס הקול של ישראל" - אייל שכטר, מיכאל גוטליב, הדרה לווין, מיכאל בן שמעון, טל לוי, אושי-אושרת מאסלה.
בכורה ישראלית, מחזמר "jew you love me" - אנסמבל הקברט היהודי (לונדון).
בכורה, הצגה "שלום. בית" - תיאטרון רחל קשת.
מופע תיאטרון-מחול "שמימיים" (זוכת פרס פסטיבל עכו) - אופיר נהרי.
בכורה, "גב אל גב" - הדר גלרון ומיכה ביטון במופע מוזיקלי-קומי.
2019
בכורה ישראלית להצגה "מאדאם רובינשטיין".
בכורה ישראלית לפרפורמנס 'אחרי הפיצוץ'- בשיתוף קהל.
מופע מוזיקלי של המוזיקאית והזמרת מגי היקרי – במוזיקה מזרחית מערבית.
בכורה ירושלמית להצגה "שריקה" מאת הדר גלרון.
2020
בכורה "חלונות 2020" - 4 הצגות ו2 הפוגות מוזיקליות.
מופע מוזיקלי "תפילה שבורה" - בעקבות שירי התפילה של ליאונרד כהן.
בכורה להצגת הילדים "דו רה מווו" - מחזמר לכל המשפחה.
בכורה "האדמו"ר האחרון" - אודיסאה חסידית. מבוססת על סיפור חייו של האדמו"ר מיאבלונה, מייסד כפר חסידים.
2021
בכורה "הקשבה נעימה" על נאמנות והקשבה בימים של חמדנות וערוצי מידע אינסופי.
קבורקה - מופע קרקס לכל המשפחה זוכה המקום הראשון בפסטיבל חיפה להצגות ילדים.
בכורה בעברית של ההצגה "גימפל תם", המבוססת על סיפור מאת יצחק בשביס זינגר.
ההצגה "דון קישוט או לא להיות" מאת תיאטרון "הכפכף הנודד".
"רבע לשבע" - הצצה נדירה לעולם היהודי-חרדי.
מופע מוזיקלי - להקת גוטה גוטה במופע נעילת הפסטיבל.
מסדר הבירית
מסדר הבירית (באנגלית: Order of the Garter) הוא מסדר אבירים אנגלי. המסדר, אשר נוסד בשנת 1348, נמצא במקום השלישי, לאחר תוארי האצולה ולאחר צלב ויקטוריה וצלב ג'ורג' במערכת המסדרים, העיטורים והמדליות של הממלכה המאוחדת. החברות במסדר מוגבלת מאוד ומורכבת מן הריבון האנגלי, נסיך ויילס ולא יותר מעשרים וארבעה חברים מלאים נוספים, או "עמיתים". במסדר יכולים להיות חברים נוספים שלא מן המניין (חברי משפחת המלוכה הבריטית וכן מלכים ומלכות זרים). הריבון הבריטי לבדו הוא בעל הסמכות להעניק חברות במסדר ולהבדיל מחברות במסדרים אנגליים אחרים, אין עצתו של ראש הממשלה באשר לחברות במסדר מחייבת אותו. לכן, דינה של הענקת חברות במסדר הוא מתנה אישית של הריבון. להוציא חברים שלא מן המניין, הענקת חברות במסדר נעשית על יסוד שירות יוצא דופן לממלכה המאוחדת.
כפי שניתן ללמוד משמו, סמלו העיקרי של המסדר הוא הבירית שעליה סיסמת המסדר באותיות זהב: Honi soit qui mal y pense (בצרפתית עתיקה: "הבוז למי שיהגה בו רעה"). הבירית היא אביזר לבוש עתיק שלובשים חברי המסדר בעת אירועים טקסיים. הבירית אף מופיעה על מספר סמלים בריטיים, כולל מטבעות בריטיים.
רוב מסדרי האבירים הבריטיים מתייחסים לכל הממלכה, אבל שלושת המסדרים הנעלים חולשים על חלקי האי הבריטי בלבד. אבירי מסדר הבירית, הבכיר משלושתם בגילו ובמעמדו, באים מאנגליה ומוויילס בלבד. חברי אבירי מסדר הדרדר הם מסקוטלנד. אבירי מסדר פטריק הקדוש באים מאירלנד, אולם מאז קבלת עצמאותה של אירלנד לא נוספו עוד אבירים למסדר, והאחרון בהם הלך לעולמו בשנת 1974.
היסטוריה
מספר אגדות נקשרו למקור שמו וסמלו של המסדר. האגדה הנפוצה ביותר מספרת על הרוזנת מסולסברי, אשר בעודה רוקדת עם המלך אדוארד, או בקרבתו, בארמון אלת'ם, החליקה הבירית שלה במורד רגלה אל הרצפה. כאשר אנשי החצר שצפו במחזה גיחכו, הרים המלך את הבירית, קשרה לרגלו שלו ואמר: "הבוז לאלה החושבים רעה". אמרה זו הפכה לסיסמת המסדר.
על פי אגדה אחרת, המלך ריצ'רד הראשון, בעודו לוחם במסעי הצלב, במאה השתים עשרה, קיבל השראה מסיפורו של ג'ורג' הקדוש וקשר ביריות לרגלי אביריו אשר זכו בקרב. המלך אדוארד השלישי נזכר במאורע זה במאה הארבע עשרה וחיקה אותו כאשר ייסד את המסדר.
זמן קצר לאחר ייסוד המסדר, מונו נשים רבות כ"גבירות הבירית", אך לא במעמד של אבירים עמיתים. המלך הנרי השביעי הפסיק מנהג זה בשנת 1488 ולא מונתה "גבירת בירית" נוספת לאחר אמו של המלך, מרגרט בופורט. מאז ועד לשנת 1901 היה המסדר על טהרת הגברים, להוציא תקופות שבהן החזיקה מלכה בכתר השלטון הבריטי. מנהג זה הופסק כאשר המלך אדוארד השביעי מינה את אשתו, המלכה אלכסנדרה, כגבירת הבירית. באופן דומה מינה המלך ג'ורג' החמישי את המלכה מרי לגבירת הבירית, וכך מינה גם המלך ג'ורג' השישי את המלכה אליזבת לגבירת הבירית. במשך המאה העשרים המשיכו נשים להתמנות למסדר במעמד דומה, אולם להוציא מלכות זרות, אף אחת מהן לא התמנתה כעמיתה במסדר. בשנת 1987 שינתה המלכה אליזבת השנייה את חוקת המסדר ואיפשרה מינוי "גבירות עמיתות הבירית".
חברים
מספר החברים במסדר הבירית מוגבל מאוד וכולל את ריבון הממלכה המאוחדת, הנסיך מוויילס ולא יותר מעשרים וארבעה חברים עמיתים וחברים שלא מן המניין. המולך על הממלכה המאוחדת ידוע בשם "שליט הבירית" והנסיך מוויילס ידוע כ"אביר עמית הבירית". הריבון לבדו יכול להעניק חברות במסדר.
חברים גברים במסדר ידועים כ"אבירים עמיתים" בעוד שנשים ידועות כ"גבירות עמיתות". בעבר, המינוי לחברות במסדר נעשה על פי הצגת מועמדות של החברים. כל חבר היה מציע תשעה מועמדים (שלושה מתוכם בעלי תואר רוזן, או גבוה יותר, שלושה בעלי תואר ברון או גבוה יותר ושלושה בעלי תואר אביר או גבוה יותר). הריבון היה בוחר מתוך המועמדים, אף שלא היה מחויב לבחור באלה שקיבלו את מרב המועמדויות. המלכה ויקטוריה הפסיקה נוהג זה בשנת 1862. מאז המלך לבדו הוא שבוחר את האבירים למסדר, ללא הצגת מועמדויות.
מאז המאה השמונה עשרה בחר המלך את האבירים על יסוד עצת הממשלה. עם זאת, בשנת 1946 חשב המלך ג'ורג' השישי כי אבירי מסדר הבירית ואבירי מסדר הדרדר הפכו קשורים מדי למניעים פוליטיים. בהסכמת ראש הממשלה וראש האופוזיציה הפך המינוי לשני מסדרים אלה להיות מתנה אישית של השליט, הריבון. מכאן שהמלך באופן אישי בוחר באבירים ובגבירות לעמיתים במסדר הבירית ואינו צריך לפעול על פי המלצות הממשלה.
בנוסף לעמיתים מכיל מסדר הבירית חברים שלא מן המניין, שאינם נמנים במכסת עשרים וארבעה העמיתים. חלק מן החברים שלא מן המניין נמנים עם חברי משפחת המלוכה, אלה ידועים בשם "האבירים והגבירות המלכותיים של הבירית". תואר זה נולד בשנת 1786 על ידי המלך ג'ורג' השלישי אשר רצה כי בניו הרבים לא יימנו במכסת עשרים וארבעה העמיתים. בשנת 1805 חוקק ג'ורג' השלישי כי כל צאצאיו של המלך ג'ורג' השני יוכלו להתקבל למסדר כחברים שלא מן המניין. חוק זה הורחב בשנת 1831 לכל צאצאיו של המלך ג'ורג' הראשון.
למלך יש סמכות להוריד בדרגה חבר במסדר שביצע עבירה חמורה, כגון בגידה. בזמן מלחמת העולם הראשונה הוצאו מן המסדר מספר אבירים זרים שהיו מלכי מדינות אויב לבריטניה. כך למשל, בשנת 1915 בוטל מינוים של הקיסר וילהלם השני מגרמניה והקיסר פרנץ יוזף הראשון מאוסטריה. הקיסר הירוהיטו מיפן הוצא מן המסדר לאחר שיפן הצטרפה למלחמת העולם השנייה. שנים לאחר המלחמה הוא צורף שוב למסדר על ידי המלכה אליזבת השנייה. הירוהיטו הוא היחיד שהתקבל להיות אביר במסדר הבירית פעמיים, על ידי מלכים שונים.
בעלי תפקיד
במסדר יש שישה בעלי תפקידים: ההגמון (Prelate), הנגיד (Chancellor), הרשם, האחראי על הסמלים של הבירית (Garter Principal King of Arms), שומר הסף והמזכיר. תפקידי ההגמון, המזכיר ושומר הסף נוצרו כבר בעת שנוסד המסדר. תפקיד ה-Garter Principal King of Arms והנגיד נוצרו במאה החמש עשרה ואילו תפקיד המזכיר נוצר במאה העשרים.
תפקיד ההגמון מוחזק על ידי הבישוף של וינצ'סטר, שהוא באופן מסורתי אחד הבישופים הבכירים בכנסייה האנגליקנית. תפקיד הנגיד ניתן לאחד העמיתים במסדר. בעבר החזיק בתפקיד הבישוף של המחוז בו שוכנת טירת וינדזור. בשלב מסוים היה זה הבישוף של סולסברי, אך לאחר ששונו גבולות המחוז, היה זה הבישוף של אוקספורד. מאוחר יותר הורחב היצע המועמדים לתפקיד. מאז שהפסיק הבישוף של אוקספורד לכהן בתפקיד, כיהנו בו החברים הבאים: את משרת הרשם ממלא הדיקן של טירת וינדזור. את משרת האחראי על הסמלים של הבירית ממלא בעל התפקיד הבכיר במסדר הסמלים הבריטי. תפקידי האחראי על הסמלים של הבירית אחראי על סמלי המסדר ואותותיו המוצגים בכנסייה. המזכיר נבחר מבין שאר בעלי התפקידים של מסדר הסמלים ותפקיד שומר הסף מוחזק בידי המוט השחור אשר הוא אף בעל תפקיד בבית הלורדים של הממלכה המאוחדת.
האבירים הצבאיים של וינדזור
בעת ייסוד מסדר הבירית מונו גם עשרים ושישה "אבירים עניים", שסופחו למסדר הבירית ולכנסייתו. לא תמיד שמר המסדר על מספר קבוע של "אבירים עניים" ובמאה השבע-עשרה היו רק שלושה-עשר אבירים עניים. המלך צ'ארלס השני הגדיל את מספרם לשמונה עשר, מיד לאחר שהומלך בשנת 1660. לאחר שהאבירים התנגדו להגדרתם כ"עניים", קרא להם המלך ויליאם הרביעי בשם "האבירים הצבאיים של וינדזור".
האבירים העניים או האבירים הצבאיים היו במקור חיילים משוחררים חסרי-אמצעים. הם נדרשו להתפלל מדי יום לשלום האבירים העמיתים. בתמורה, הם קיבלו שכר ומחסה בטירת וינדזור. היום האבירים אינם בהכרח עניים, אבל עדיין הם באים משורות החיילים המשוחררים. הם משתתפים בטקסי המסדר ובתפילותיו ומלווים את חבריו. עם זאת, הם אינם נחשבים לאבירים או לחברי המסדר מן השורה.
חברים
במועדים טקסיים של המסדר, כגון ביום הבירית השנתי, לובשים החברים מדים מהודרים ועליהם אביזרים שרבים מהם עוצבו בשנת 1821 לכבוד הכתרתו של המלך ג'ורג' הרביעי.
מקור הגלימה שלובשים האבירים הוא במאה החמש עשרה. בעבר הייתה עשויה צמר ומאז המאה השש עשרה - קטיפה. במקורה הייתה הגלימה סגולה, אבל צבעה שונה במאות השבע עשרה והשמונה עשרה לכחול-שמיים, תכלת, כחול מלכותי, כחול כהה, סגול ותכלת-ים. כיום הגלימות הן בצבע כחול כהה ושוליהן משי דק (טפטה) לבן. גלימותיהם של המלך, הנסיך מוויילס, אבירים וגבירות מלכותיים, מסתיימים בשובל. המגן של צלב ג'ורג' הקדוש המוקף בבירית תפור אל הכתף השמאלית של הגלימה. על גלימת השליט (מלך או מלכה) תפור כוכב המסדר. על הכתף הימנית של הגלימה תפור ברדס קטיפה אדום כהה וגלימה עליונה. אלה חסרי כל שימוש ומוסיפים רק צבע ללבוש.
מדי בעלי תפקידים
לאירועים טקסיים של המסדר לובשים בעלי התפקידים את המדים הבאים: הנגיד נושא ארנק שעליו רקום סמל המלוכה וצלב ג'ורג' הקדוש. בתוך הארנק נישא חותם המסדר. לאחראי על סמלי הבירית מטה המסמל את תפקידו. שומר הסף נושא את מטה תפקידו, הוא מוט הכרוז.
סדר קדימות וזכויות יתר
אבירים וגבירות עמיתים מציינים בכתב את התואר KG (או LG לנשים) לאחר שמם. כאשר לאדם יש מספר תוארי כבוד, יצוין תואר אביר מסדר הבירית ראשון מבין התארים. חברים רשאים לעטר את סמל משפחתם בבירית ואף עם ה"צווארון". לאבירי המסדר חלק בטקס הכתרת מלכי בריטניה.
תפילות המסדר
מסדר הבירית קיים בעבר תפילות רבות בכנסיית סנט ג'ורג' בטירת וינדזור, אבל החל מן המאה השמונה עשרה נעשו תפילות אלה נדירות יותר והופסקו לאחר שנת 1805. בשנת 1948 חידש המלך ג'ורג' השישי את מסורת התפילות השנתיות. מדי שנה, במועד קבוע בחודש יוני, מתכנסים אבירי מסדר הבירית (כשהם לבושים במדיהם החגיגיים) באגף המלכותי בטירת וינדזור. משם הם צועדים ברגל, דרך הטירה, לתפילה בכנסיית סנט ג'ורג', כאשר לפניהם צועדים האבירים הצבאיים. אם מתקבלים אבירים חדשים למסדר, הרי שטקס קבלתם יתקיים בעת התפילה השנתית. לאחר התפילה חוזרים אבירי המסדר לטירה בכרכרות סוסים.
הסוד האיטלקי שלי: הגיבורים הנשכחים
הסוד האיטלקי שלי: הגיבורים הנשכחים (באנגלית: My Italian Secret: The Forgotten Heroes) הוא סרט תיעודי משנת 2014, שכתב וביים אורן יעקובי, המספר את סיפור ההצלה של אלפי יהודי איטליה במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי איטלקים רגילים ומפורסמים, ביניהם רוכב האופניים האלוף ג'ינו ברטלי. הסרט הוצג בבכורה בארצות הברית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של המפטון באוקטובר 2014, והוצג לראשונה בבתי הקולנוע בלוס אנג'לס ובניו יורק במרץ 2015.
תקציר הסרט
הסרט מספר את סיפורם של ניצולים יהודים שחוזרים לאיטליה לאחר שניצלו מהתופת כדי לחוות מחדש חוויות מהמלחמה: מוסתרים באימה, בורחים בייאוש, נפרדים מיקיריהם, נפרדים מהקרובים להם מבלי לדעת שהם הולכים למות." קריינית הסרט איזבלה רוסליני. הוא כולל שחזורים דרמטיים בנוסף לראיונות עם ניצולים וקרובי משפחה של המצילים. הוא מתאר כיצד איטלקים רבים, כולל כמרים קתולים, סיכנו את חייהם כדי להסתיר יהודים מהחיילים הנאצים לאחר הכיבוש הגרמני של איטליה ב-1943. ביניהם היה ג'ינו ברטלי, שאת דבריו קורא השחקן רוברט לוג'יה.
ברטלי מוצג בצילומי ארכיון ובשחזורים, ובנו אנדריאה מתראיין. הדיקטטור האיטלקי בניטו מוסוליני ראה ברוכב האופניים האלוף חלק מהערכים הפשיסטים האיטלקים, שהוכיח שהאיטלקים היו חלק מ"מרוץ המאסטר (הגזע העליון) ". אבל ברטלי דחה את הפשיזם והתנגד למדיניותו האנטישמית. במהלך המלחמה נסע ברחבי איטליה על אופניו תוך שהוא מעמיד פנים שהוא מתאמן לתחרויות, ומסר מסמכים ליהודים שהסתתרו. הוא עשה זאת בהוראת אליה דלה קוסטה, הארכיבישוף של פירנצה שבה התגורר. ברטלי מעולם לא דיבר על מעלליו במלחמה לאחר המלחמה, אפילו לא בפני משפחתו, ורק עשה זאת בשלב מאוחר בחייו. ברטלי סיכן את חייו ואת חיי משפחתו בפעילותו. בשנת 2013 הוכר ברטלי כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם על מאמציו להציל ולסייע ליהודים במלחמת העולם השנייה.
בין הניצולים המופיעים בסרט, אישה בשם שרלוט האופטמן, כיום בשנות השמונים לחייה, אשר בילדותה ניצלה מהנאצים יחד עם הוריה בקלבריה, ונציה, ולאחר מכן במארקה, שם כפר שלם קשר קשר לאכסן אותם. למרות הסכנה הנשקפת מהחיילים הגרמנים.
כ-80 אחוז מהיהודים באיטליה שרדו במהלך מלחמת העולם השנייה בגלל המצילים האיטלקים. ברטלי לבדו הציל מאות אם לא אלפי יהודים ופרטיזנים אנטי-פשיסטים.
תגובה ביקורתית
מבקר הקולנוע של ההוליווד ריפורטר כינה את הסרט "מרומם ומרגש" ו"תוספת חשובה לקאנון ההולך וגדל של סרטים דוקומנטריים בנושאי שואה". בביקורת שהופיעה בלוס אנג'לס טיימס נכתב שהוא "משכנע עם שם לא מתאים" וכי "הסרט המעוצב בקפידה משלב במיומנות קטעי ארכיון עם שחזורים דרמטיים וראיונות עם בני משפחה ששרדו המאירים את הסרט". עוד כתב המבקר כי הביצוע של לוג'יה למילותיו של ברטלי "נמסר בצורה מסיחת דעת" וכי "היה יעיל יותר פשוט לתת למעשי הגבורה שלו לדבר בעד עצמם".
גרמנט (מחוז)
מחוז גרמנט (באנגלית: Garment District), המכונה גם גרמנט סנטר, פאשן דיסטריקט או פאשן סנטר, היא שכונה הממוקמת ברובע מנהטן בעיר ניו יורק. מקורם של שני השמות האחרונים של המחוז, מגיעים מהריכוז הגבוה של תעשיית האופנה במחוז. השכונה נחשבת לביתם של רבים מאולמות התצוגה של ניו יורק ושל חברות אופנה מרכזיות רבות, והיא נותנת מענה לכל ההיבטים של תהליך האופנה מעיצוב וייצור ועד למכירה סיטונאית.
האזור ידוע מאז תחילת המאה ה-20 כמרכז לייצור בגדים ועיצוב אופנה בארצות הברית, ובעולם.
צפון הולנד
צפון הולנד (בהולנדית: ) הוא מחוז בהולנד הממוקם בצידה הצפון-מערבי. המחוז גובל במערב עם הים הצפוני ומדרום עם מחוז דרום הולנד, מחוז אוטרכט ומחוז פלבולנד. בירת המחוז היא הארלם והעיר הגדולה ביותר היא אמסטרדם שהיא גם בירת הולנד.
במחוז 2,606,584 תושבים והוא המחוז השני במספר התושבים בהולנד. שטח המחוז עומד על 2,670 קמ"ר, והוא המחוז השישי בגודלו בהולנד. צפיפות האוכלוסין במחוז עומדת על 976 איש לק"מ, הצפיפות השנייה בגודלה בהולנד.
קורונה צ'כית
קורונה צ'כית (בצ'כית: Koruna česká; בעברית גם: כתר צ'כי) הוא שמו של המטבע בצ'כיה מאז ה-8 בפברואר 1993.
הסימן המקובל של הקורונה בצ'כיה הוא  Kč, וסימונה לפי תקן ISO 4217 הוא CZK. הקורונה מחולקת ל-100 האלר. נכון ליוני 2020 דולר אמריקאי אחד שווה 23.4 קורונות צ'כיות.
מטבע בשם קרונה בגרמנית וקורונה בצ'כית הוצג באוסטריה-הונגריה ב-11 בספטמבר 1892, כמטבע המודרני הראשון המבוסס על זהב באזור.
המטבע החליף ב-1993 את הקורונה הצ'כוסלובקית, אשר הייתה הילך חוקי בצ'כוסלובקיה, לאור חלוקתה לשתי ישויות נפרדות: צ'כיה וסלובקיה. תושבי צ'כיה המירו את המטבע הישן לחדש ביחס 1:1.
תוכניתה של צ'כיה הייתה לאמץ את האירו עד 2012, אך בניגוד לשכנתה סלובקיה, בה מהווה האירו הילך חוקי כבר מתחילת 2009, בינתיים נמנעת צ'כיה מלעשות כן ומוסיפה, לפיכך, להשתמש בקורונה, בלבד. לפי סקר שנערך באפריל 2014, רק 16% מהאוכלוסייה הצ'כית הייתה בעד החלפת הקורונה באירו.
שטרות הונפקו בעריכים של 20, 50, 100, 200, 500, 1,000, 2,000, ו-5,000 קורונות. השטר בן 20 הפסיק להיות הילך חוקי באוגוסט 2008. כיום (תחילת 2019), קיימים מטבעות בערכי 1, 2, 5, 10, 20 ו-50 קורונות ושטרות בערכי 100, 200, 500, 1,000, 2,000, ו-5,000 קורונות.
בנובמבר 2013, הבנק הלאומי הצ'כי (ČNBaken) התערב בשער החליפין של הקורונה באמצעות תמריץ כספי כדי למנוע מהמטבע התחזקות מוגזמת. זה נועד לתמוך בכלכלה הצ'כית, שהתמקדה בעיקר בייצוא, אולם הצ'כים לא היו מרוצים מצעד זה מכיוון ובוצע ערב חג המולד, דבר שהוביל להעלאת מחירי הסחורות המיובאות. בסוף 2016, הבנק הלאומי הצ'כי הצהיר כי החזרה למדיניות המוניטרית הקונבנציונלית מתוכננת לאמצע 2017.לאחר אינפלציה גבוהה מהצפוי ונתונים אחרים, הבנק הלאומי הסיר את המכסה בפגישה מוניטרית מיוחדת ב-6 באפריל 2017.
הקורונה הצ'כסלובקית
לאחר הקמת צ'כוסלובקיה עצמאית ב-1918, נוצר צורך דחוף בהקמת מערכת מטבעות חדשה שתבדל את עצמה מהמטבעות של שאר המדינות שזה עתה נולדו הסובלות מאינפלציה. בשנה שלאחר מכן, ב-10 באפריל 1919, התקיימה רפורמה במטבע, שהגדירה את הקורונה החדשה כשווה בערכה לכתר האוסטרו-הונגרי. השטרות הראשונים הגיעו למחזור באותה שנה, והמטבעות שלוש שנים מאוחר יותר, בשנת 1922. הקורונה הראשונה הזו הופצה עד 1939, אז הונהגו מטבעות נפרדים לבוהמיה ומורביה וסלובקיה, בשווה לקורונה הצ'כוסלובקית. אלה היו הקורונה הבוהמית והמורבית והקורונה הסלובקית.
הקורונה עברה מספר רפורמות נוספות. עניין דרסטי במיוחד נערך בשנת 1953. באותה תקופה נאלצה המפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה להתמודד עם קיומו של שוק כפול במדינה: שוק קבוע המבטיח זמינות מזון בסיסית (שריד לשיטת המכסות שלאחר המלחמה); ושוק חופשי, שבו הסחורות היו יקרות פי שמונה אך איכותיות יותר. הם החליטו להכריז על רפורמת מטבע החל מ-1 ביוני 1953 ולהפיץ שטרות חדשים שהודפסו בברית המועצות. הרפורמה הוכנה מהר מאוד והייתה חסויה עד הרגע האחרון, אבל בכל זאת דלף מידע מסוים וגרם לבהלה רבה. בלילה שלפני המועד האחרון נשא נשיא צ'כוסלובקיה, אנטונין זפוטוצקי, נאום רדיו, שבו שיקר לאומה שאין אפשרות לרפורמה והשקיט את התושבים. למחרת, אנשים (אלו שברי המזל לא נכנסו לקטגוריה של "אלמנטים קפיטליסטיים", קטגוריה מזעזעת שבה השתמשה סוכנות הביון לרשימה שחורה של אנשים מסוימים) הורשו להחליף עד 1,500 קורונות ישנות לקורונות חדשות בשיעור של 5 ישנה לקורונה חדשה אחת והשאר בשיעור של 50 ל-1. כל מלאי הביטוח, חובות המדינה ושאר המסמכים המסחריים בוטלו. מצבם הכלכלי של אנשים רבים הורע, ופרצו עצומות והפגנות רבות, הגדולה שבהן התקיימה בפלזן, שם נעצרו 472 בני אדם. ב-1993, עם התפרקות צ'כוסלובקיה, התפצלה הקורונה הצ'כוסלובקית לשני מטבעות עצמאיים: הקורונה הסלובקית והקורונה הצ'כית.
שטרי כסף
שטרות הכסף הצ'כיים הראשונים הונפקו ב-8 בפברואר 1993 והורכבו משטרות צ'כוסלובקים עם חותמות מודבקות עליהם. רק השטרות של 100, 500 ו-1,000 Kčs הוחתמו בחותמות יתר, הערכים הנמוכים הופצו ללא שינוי במהלך תקופת מעבר זו. כל חותמת נושאת ספרה רומית וערבית המזהה את ערך השטר עליו הוא מודבק (C ו-100, D ו-500, M ו-1,000). הנפקות עוקבות של השטר של 1,000 Kč החליפו את חותמת הדבק בתמונה מודפסת של החותמת.
רוז'ה דה ראביטן, רוזן ביסי
רוז'ה דה ראביטן (בצרפתית: Roger de Bussy-Rabutin; 13 באפריל 1618 - 9 באפריל 1693) היה סופר צרפתי.
קורונה צ'כית
שטרי כסף
סדרה מעוצבת חדשה של שטרות בערכים של 20,50, 100, 200, 500, 1000ו-5,000 Kč הוצגו מאוחר יותר ב-1993 והם עדיין בשימוש כיום – למעט 20 Kč ו-50 Kč. והגרסאות הראשונות של שטרות 1,000 Kč ו-5,000 Kč, מאחר שתכונות האבטחה של שטרות אלו לא היו מספיקות, והם שודרגו בגיליונות הבאים. השטר של 2,000 Kč, שהוצג בשנת 1996, עדיין תקף בכל הגרסאות, עם וללא תכונות האבטחה החדשות.
רוז'ה דה ראביטן, רוזן ביסי
ביוגרפיה
דה ראביטן היה בנו של סגן מושל מחוז ניברנה (כיום מחוז נייבר בחבל בורגון) בצרפת. בהיותו בן 16 הלך בעקבות אביו והתגייס לצבא. הוא העיד על עצמו כי בחייו היו שתי מטרות: להצטיין בקריירה צבאית ולהיות אדם ישר. על אף שאיפתו זו, היה עצור בבסטיליה ב-1641 למשך מספר חודשים בפקודת הקרדינל רישלייה, באשמת התרשלות באימונים ובמילוי תפקידיו הצבאיים. ב-1643 נשא לאישה את בת דודו, ופרש מן הצבא לזמן מה. ב-1645 ירש את משרת אביו בניברנה. אשתו נפטרה ב-1646 והוא ניסה לחטוף אלמנה עשירה, מאורע שבעטיו נאלץ לשלם פיצויים ניכרים. ב-1647 לחם תחת פיקוד לואי השני דה בורבון, נסיך דה קונדה, בקטלוניה שבספרד.
קורונה צ'כית
שטרי כסף
שטרות אלה, שעוצבו על ידי Oldřich Kulhánek, כוללים אנשים צ'כיים ידועים על פני השטר וקומפוזציות מופשטות בצד האחורי. ניתן למצוא אלמנטי מגן מודרנם על כל השטרות. בשנת 2007, הבנק הלאומי הצ'כי החל להנפיק שטרות משודרגים חדשים עם מאפייני אבטחה משודרגים. אלה כוללים חוט אבטחה חדש לשינוי צבע, סימני מים נוספים וקבוצות כוכבים של ה-EURion. הערך הראשון שהונפק עם התכונות החדשות היה 2,000 קורונה צ'כית, ואחריו 1,000קורונה צ'כית ב-2008, 500 ו-5,000 קורונה צ'כית בשנת 2009 ולבסוף הסתיים בהנפקת ה-100 ו-200 קורונה צ'כית בשנת 2018.
רוז'ה דה ראביטן, רוזן ביסי
ביוגרפיה
ב-1652, במרד הפרונד השני, לחם תחילה לצד המורדים ואחר כך לצד הצבא המלכותי. ב-1655 קנה לעצמו דרגת מיטר דה קאמפ (קניית דרגות צבאיות הייתה אז מקובלת) ולחם תחת פיקוד המרשל טורן במערכה נגד ספרד בפלנדריה. הוא הצטיין בקרב דנקירק (14 ביוני 1658) שבו הביסו צבאות צרפת ואנגליה את צבא ספרד.
קורונה צ'כית
שטרי כסף
שטרות 100, 200, 500, 1000 ו-2000 קורונה צ'כית שהונפקו בשנים 1995–1999 אינם תקפים החל מ-1 ביולי 2022. השטרות הלא חוקיים מזוהים בצורה הקלה ביותר על ידי רוחב החוט הכסוף שחוצה אותם-. החוט על השטרות הפסולים הוא צר ואינו משנה את צבעו בהטיה, בעוד שלגרסאות התקפות יש חוט רחב יותר אשר משנה את צבעו מאדום עמוק (puce) לירוק בהטיה. הגרסאות שונות גם מבחינת השנה המופיעה בצדו הקדמי של השטר וכמה מאפייני אבטחה אחרים. מוסדות אשראי המספקים שירותי מזומן והבנק הלאומי הצ'כי חייבים להחליף שטרות צ'כיים לא חוקיים ללא תשלום, בתנאי שהם ממוינים לפי ערך. רק גרסה תקפה אחת של כל ערך נשארת במחזור לאחר 1 ביולי 2022 (למעט שטר של 5000 קורונה צ'כית),. שתי הגרסאות של שטר 5000 קורונה צ'כית נשארות במחזור, כלומר הגרסה עם חוט כסוף צר (גרסת 1999) והגרסה עם חוט כסוף רחב יותר (גרסת 2009).
רוז'ה דה ראביטן, רוזן ביסי
ביוגרפיה
ב-1659 סר חינו בעיני המלך לואי הארבעה עשר בגלל השתתפותו באורגיה בפריז בשבוע הקדוש, והוא הצטווה לפרוש לאחוזותיו בחבל בורגון. כדי לשעשע את מאהבתו, חיבר שם את יצירתו "סיפורי אהבה", שבה תיאר את תככי נשות חצר המלכות. חיבור זה מצא את דרכו אל אנשי החברה הגבוהה של פריז, שכינו את המחבר "פטרוניוס הצרפתי". ב-17 באפריל 1665 נשלח למעצר בבסטיליה והשתחרר כעבור שנה, בתנאי שלא יישוב עוד לפריז. הוא התגורר באחוזותיו במשך שש עשרה שנים לפני שהורשה לבקר שוב בחצר המלוכה, ב-1682. באותה שנה נבחר לאקדמיה הצרפתית, אך העדיף לשוב ולהתגורר באחוזותיו, עקב יחסם העוין של אנשי בית המלוכה.
נמל התעופה הבין-לאומי טן סון נהאט
נמל התעופה הבינלאומי טן סון נהאט (בוייטנאמית: Sân bay quốc tế Tân Sơn Nhất) הוא נמל תעופה השוכן בצפונה של העיר הו צ'י מין סיטי בדרום וייטנאם, והוא נמל התעופה הבינלאומי הגדול במדינה. לנמל קיבולת של 15 עד 17 מיליון נוסעים בשנה, ובשנת 2008 עברו דרכו כ-13 מיליון איש (לעומת 11 מיליון בשנת 2007). בנוסף עוברת דרך הנמל רוב תנועת הנוסעים הבינלאומית אל המדינה וממנה. נמל התעופה הוא אחד משני בסיסי הפעולה המרכזיים של חברת התעופה וייטנאם איירליינס, ובסיס הפעולה המרכזי של חברת התעופה הזולה ג'טסטאר פסיפיק איירליינס (Jetstar Pacific Airlines). ראשיתו של נמל התעופה בתחילת שנות ה-30, כאשר הממשלה הקולוניאלית הצרפתית הקימה במקום שדה תעופה קטן עם מסלול טיסה בלתי סלול, אשר נקרא על שמו של הכפר הסמוך - טן סון נהאט. בסיוע אמריקאי סללה ממשלת דרום וייטנאם מסלול באורך של 7,200 רגל (2,190 מטר) בשנת 1956, והמקום הפך לשדה התעופה העיקרי במדינה. בעת מלחמת וייטנאם פעל במקום בסיס חיל האוויר טן סון נהאט (Tan Son Nhut Air Base) ששימש את חיל האוויר האמריקאי ואת חיל האוויר המקומי. עם השנים התרחבה העיר הו צ'י מין סיטי, והנמל נמצא כיום בליבו של אזור בנוי.
בנמל התעופה שני מסלולי טיסה מקבילים (07/25) עשויים מבטון ושני טרמינלים. הטרמינל הבינלאומי החדש נבנה על ידי ארבע חברות יפניות ונחנך בשנת 2007, והטרמינל הקודם משרת כיום את טיסות הפנים. לנמל נוספה תוכנית הרחבה אשר אמורה להביאו לקיבולת של 23.5 מיליון נוסעים בשנה בשנת 2015.
בסמוך לעיר מוקם נמל התעופה הבינלאומי לונג טאן המיועד להתחיל לפעול בשנת 2020 וכל התנועה הבינלאומית תועבר אליו. לאחר השלמתו יטפל נמל התעופה טן סון נהאט רק בתנועת הפנים.
המוזיאון הלאומי לאמנות יפה (ולטה)
המוזיאון הלאומי לאמנות יפה (מלטזית: Mużew Nazzjonali tal-Arti) הוא מוזיאון השוכן בוולטה, בירת מלטה, שבו אוסף יצירות אמנות מקומיות ואירופיות, החל מימי הביניים המאוחרים ועד זמננו. המוזיאון נסגר בשנת 2016.
האוסף
האוסף מבוסס בחלקו הגדול על יצירות אמנות שהשתייכו למסדר ההוספיטלרים, ואשר שכנו בארמון הגראנד מאסטר, באכסניות ובכנסיות המסדר, ובמבנים אחרים שהיו בניהולו. לגרעין זה נוספו רכישות ותרומות מאוחרות יותר. ריכוזן של היצירות החל בשנותיה הראשונות של המאה ה-20 והאוסף נוסד בשנת 1922. האוסף כולל ציורים, פסלים משיש, ארד ומעץ, ריהוט עתיק, כלי כסף ויצירות מיוליקה.
תיאטרון תמונע
תיאטרון תמונע הוא מרכז פרינג', מופעים, הצגות, מחול ואמנות חזותית ופלסטית, השוכן ברחוב שונצינו 8, בשכונת מונטיפיורי, בתל אביב, ובו ארבעה חללים להופעות ולאירועים.
היסטוריה
מרכז "תמונע" הוקם ב-1987 על ידי נאוה צוקרמן בשיתוף מיקי צוקרמן ואילן רוזנטל. תחילה, שימש המקום להפקת הצגות תיאטרון שוליים בלבד אשר הועלו על ידי אנסמבל השחקנים שייסדה צוקרמן ב-1981. בשנות קיומו העלה אנסמבל "תמו-נע" כשלושים הצגות תיאטרון והשתתף בפסטיבלים שונים בארץ ובעולם, כמו פסטיבל עכו, פסטיבל ישראל, תיאטרונטו, אדינבורו פרינג' פסטיבל ועוד. האנסמבל מעלה כ-140 הופעות בשנה.
החל משנת 1999 שינה המקום את פניו, והפך למרכז תרבות רב-תחומי המארח על במותיו, לבד מהפקות האנסמבל, הופעות מחול, מוזיקה ואמנות. במרכז מתקיימים יותר מ-550 הצגות תיאטרון בשנה, כ-80 ערבי מחול, כ-50 ערבי ספרות ושירה ולמעלה מ-350 מופעים ואירועי מוזיקה שונים.
בשנת 2017, הוכרז שהתיאטרון יעתיק את מיקומו לפרויקט מגדלי אלון ברחוב יגאל אלון. את עלות בניית התיאטרון מממנים יזמי המגדלים במסגרת מטלות ציבוריות שהשיתה העירייה כתנאי לאישור התוכנית. התיאטרון ישוכן במבנה בשטח 2,400 מ"ר בבעלות עיריית תל אביב-יפו.
במאי הבית
בתיאטרון זה יש מספר במאי בית והם:
פבריסיו אוברטו
קריירת מועדונים
לאחר עונה זו התחיל אוברטו את הקריירה האירופית שלו, כשעבר לקבוצה היוונית אולימפיאקוס. כעבור שנה הוא עבר לקבוצת טאו ויטוריה הספרדית, ושיחק בקבוצה במשך שתי עונות. בעונתו האחרונה בקבוצה,, הוא זכה עם הקבוצה בדאבל של אליפות ספרד וגביע המלך הספרדי. לאחר מכן הוא עבר לקבוצה ספרדית אחרת, פאמסה ולנסיה, וזכה עמה בגביע יול"ב, תואר המועדונים השני בחשיבותו באירופה, ב-2003. הוא שיחק בוולנסיה במשך שלוש עונות.
בשנת 2005, לאחר שסיים את חוזהו בוולנסיה, הוחתם אוברטו על ידי קבוצת סן אנטוניו ספרס מליגת ה-NBA, שם הצטרף לארגנטינאי אחר ששיחק בקבוצה, מאנו ג'ינובילי. לאוברטו נשמרה בסן אנטוניו חולצה מספר 7, אותו מספר שאיתו שיחק במדי נבחרת ארגנטינה. אוברטו היה הרוקי המבוגר ביותר בהיסטוריה של סן אנטוניו, בגיל 31.
בעונה הראשונה שלו ב-NBA, אוברטו לא הצליח להיות שחקן מפתח בסן אנטוניו כפי שהיה בקבוצותיו באירופה, ומיעט לקבל דקות משחק, עם ממוצע של פחות מ-9 דקות למשחק. עם זאת, הוא מילא בהצלחה את תפקידו בסן אנטוניו, שהייתה מועמדת חזקה לזכייה באליפות.
בעונתו השנייה,, אוברטו הפך לשחקן חשוב יותר בסן אנטוניו של גרג פופוביץ'. הוא שותף ביותר משחקים ובחלקם פתח בחמישיית הקבוצה, ואף השיג במהלך אותה עונה את ה"" הראשון שלו, כאשר קלע 22 נקודות והוריד 10 ריבאונדים במשחק אחד. הוא היה חשוב במיוחד בסדרת גמר המערב מול יוטה ג'אז, עם ממוצע של 14 נקודות בשני המשחקים הראשונים בסדרה, וזכה עם סן אנטוניו באליפות ה-NBA בעונה זו, לאחר ניצחון בסדרת הגמר על קליבלנד קאבלירס.
בעונת הפך אוברטו לשחקן חשוב אף יותר, כשפתח ב-64 ממשחקי הקבוצה והגיע לממוצע שיא בקריירה של 4.8 נקודות למשחק, אך מעמדו ירד בעונה שלאחר מכן. בשתי עונות אלו כשלה סן אנטוניו לזכות שוב באליפות. ביוני 2009 הוא הועבר ב לקבוצת דטרויט פיסטונס, ושוחרר מדטרויט מספר ימים לאחר מכן. מאוחר יותר הוא עבר לוושינגטון ויזארדס ועונה אחר כך לפורטלנד טרייל בלייזרס. בנובמבר 2010 הודיע על פרישה ממשחק לאחר בעיות שנתגלו בליבו.
נבחרת לאומית
אוברטו החל לשחק בנבחרת הלאומית של ארגנטינה בשנת 1995, ומאז ערך כשבעים הופעות במדיה. הטורניר הראשון בו שיחק במדי הנבחרת היה אליפות אמריקה בכדורסל ב-1995 שנערכה בארגנטינה, שבה הוא זכה עם נבחרתו במדליית הכסף. ב-2001 הוא סייע לנבחרת ארגנטינה לזכות לראשונה בתולדותיה באליפות אמריקה, לאחר ניצחון בגמר על נבחרת ברזיל החזקה, ומאזן של תשעה ניצחונות ללא הפסדים בטורניר.
בזכות זכייה זו העפילה ארגנטינה לאליפות העולם בכדורסל של 2002. אוברטו נכלל בסגל הנבחרת בטורניר זה, וזכה עמה במדליית הכסף, לאחר הפסד במשחק הגמר לנבחרת יוגוסלביה ומאזן של שמונה ניצחונות והפסד בודד (בגמר) במהלך האליפות. באליפות אמריקה ב-2003 הוא זכה עם הנבחרת פעם נוספת במדליית כסף, וכתוצאה מכך העפיל עמה לאולימפיאדת אתונה 2004. באולימפיאדת אתונה הגיע אוברטו להישגו הגדול ביותר במדי הנבחרת - זכייה במדליית הזהב האולימפית, תוך ניצחון מפתיע על ארצות הברית החזקה בשלב חצי הגמר, וניצחון על איטליה בגמר.
Cream tea
Cream tea (תעתיק מאנגלית: "קרים טי"; תרגום מילולי: "תה שמנת") וכן "תה דבונשייר" ו"תה שמנת מקורנוול" הוא סוג של ארוחת תה בריטית הכוללת תה, סקונס, שמנת עשירה וריבה.
ארוחות תה כאלו מוצעות בבתי תה באנגליה (בפרט בדרום-מערב אנגליה), ברחבי חבר העמים הבריטי, ובהזדמנויות בהן מעוניינים להשרות אווירה אנגלית. בארצות הברית ארוחה זו מוצגת כארוחת ביניים אנגלית אופיינית לשעות אחר-הצהריים.
מקורה של הארוחה בדרום-מערב אנגליה והיא נחשבת למומחיות מקומית במחוזות דבון וקורנוול. קיימות עדויות ממנזר בדבון מהמאה ה-11 אודות המנהג לאכול לחם עם שמנת עשירה וריבה.
השם "תה דבונשייר" מתייחס לשמו העתיק, "דבונשייר", של מחוז דבון. שם זה משמש לתיאור הארוחה במדינות חבר העמים הבריטי ולא במחוז דבון עצמו.
ישנן גרסאות שונות באשר לאופן ההגשה הרצוי של Cream tea. בדבון נוהגים לחצות סקונס לשניים, למרוח כל מחצית בשמנת עשירה ולהוסיף ריבת תות שדה מעל. מקובל להגיש את הסקונס חמים, רצוי מיד לאחר שנאפו. הריבה המועדפת היא ריבת תות ולעיתים רחוקות היא מוחלפת בריבת פטל. אין מגישים חמאה והתה מוגש עם חלב .
בקורנוול ההגשה המסורתית של Cream tea כוללת סוג של לחמנייה לבנה מתוקה המכונה "Cornish split". הלחמנייה החמה נמרחת בחמאה, מעליה ריבת תות ומעל - שמנת עשירה.
גרסה נוספת של הארוחה, המכונה "רעם וברק", כוללת פרוסת לחם מרוחה בשמנת עשירה שמעליה דבש או סירופ סוכר זהוב או חום.
תיאטרון מנואל
תיאטרון מנואל (מלטזית Teatru Manoel; אנגלית Manoel Theatre) הוא תיאטרון השוכן ברח' התיאטרון הישן (Triq it-Teatru l-Antik) בוולטה, בירת מלטה. המבנה משמש את התיאטרון הלאומי של מלטה ואת התזמורת הפילהרמונית הלאומית (Malta Philharmonic Orchestra; Orkestra Filarmonika Nazzjonali). הוא מופעל על ידי ועדה ייעודית (Committee of Teatru Manoel), ומועלים בו מופעים מכל סוגי אמנות הבמה.
היסטוריה
במאות ה-17 וה-18, עת שלטונם של ההוספיטלרים במלטה היה מבוסס, תרבות הפנאי שהייתה שמורה בדרך כלל לאבירים בלבד, הלכה והתפתחה, והחלה מושכת גם את פשוטי העם. מופעי אמנות שונים נערכו עד אז באכסניות המסדר. ב-1731 הורה הגראנד מאסטר אנטוניו מנואל דה ויליינה (António Manoel de Vilhena) על הקמת מבנה התיאטרון הקרוי כיום על שמו, ואף הקצה את המשאבים הדרושים מהונו האישי. המבנה הוקם בתוך עשרה חודשים בעלות של 2,184 סקודי. על חזית המבנה קבע דה ויליינה את הכיתוב "ad honestam populi oblectationem" ("למען בידור אמיתי להמונים"), וזה קבוע במקום עד היום. התיאטרון נחנך ב-19 בינואר 1732 עת הועלתה בו הטרגדיה האיטלקית מרופה, והאבירים עצמם שמשו כשחקנים. בשנים שלאחר מכן הוצגו באולם מופעי אופרה, דרמה ואופרה בופה, וכן נערכו בו נשפים ונשפי מסכות.
עם כיבוש מלטה בידי נפוליאון ב-1798, מונה המלחין המקומי ניקולו איסואר (Nicolò Isouard, 1775-1818) למנהל התיאטרון. הוא נשא בתפקיד משך שנתיים בלבד, ועזב את האי עם הצרפתים, כאשר מלטה נכבשה בידי הבריטים. תקופתו הייתה תקופת שפל בתולדות התיאטרון, שכן העם היה טרוד במאבקו נגד הצרפתים, וזה הגיע עד סיפה של מלחמת אזרחים. הבריטים שינו של שמו של המוסד ל"תיאטרון המלכותי" (Royal Theatre), הגדילו את המבנה וערכו בו מספר שינויים. בתקופה זו הועלו בתיאטרון בעיקר מופעי אופרה ואופרטה, רובם מאת מלחינים איטלקים. ב-1861 נמכר בניין התיאטרון, ובשנת 1866, כאשר נחנך בעיר בית האופרה המלכותי החדש והגדול יותר, עבר מוקד העשייה אליו. מבנה התיאטרון התדרדר והיה לבית תמחוי. עם זאת, בית האופרה עלה באש בשנת 1873 והתיאטרון שב לתפקד כאולם מופעים למשך ארבע שנים, עד שבית האופרה שופץ ונחנך מחדש. במאה ה-20 שב התיאטרון להציג מופעי אופרה, הצגות ומחזמר, אך הלך והתמקד בסרטי קולנוע בסוף שנות ה-20 בשל דרישת הקהל.
במהלך מלחמת העולם השנייה שימש המבנה כבית מחסה לעקורי ההפצצות האוויריות של מדינות הציר. למרות שהמבנה עצמו לא נפגע במלחמה באופן משמעותי, נדרש לו שיפוץ שערך עשור שנים, שבמהלכו שוחזרה גם התקרה המצופה בזהב. ב-1957 נמסר המבנה לשלטונות ונחנך מחדש ב-1960.
משגיח
בעולם הישיבות, משגיח או מנהל רוחני הוא איש האחראי על תלמידי הישיבה בתחומים שמחוץ לתוכן הלימוד, בעיקר בנוגע להתקדמותם הרוחנית. בישיבות רבות המשגיח הוא דמות כריזמטית והוא בעל השפעה רבה על עולמם הרוחני של התלמידים ועל דמותה של הישיבה.
תיאור
בישיבות של תנועת המוסר בליטא ובעקבותיהן גם בשאר הישיבות התרחב תפקידו של המשגיח, והוא זה שעסק בחינוך התלמידים ובעיצוב עולמם הרוחני. המשגיח נשא דרשות ושיחות אשר עסקו בעיצוב הנפש ובעבודת המוסר ותיקון המידות, ואשר הייתה להן השפעה רבה על התלמידים. במקרים הקיצוניים היה מעמד שיחותיו החינוכיות של המשגיח קרוב לזה של שיעורי ראש הישיבה בתלמוד, והתלמידים היו חוזרים עליהן ומפרסמים אותן בכתב.
גם כיום פועלים משגיחים רוחניים בישיבות החרדיות ובמקצת הישיבות הציוניות. רמת הדומיננטיות שלהם משתנה מישיבה לישיבה: בחלק מן הישיבות מצטמצם תפקידם למסירת שיחות מוסר בישיבה וייעוץ רוחני לבחורים, ובישיבות אחרות לעומת זאת הם תופסים מקום דומיננטי בהנהגת ובקביעת מדיניות הישיבה בנושאים שונים. ישנם גם משגיחים אשר פעילותם מצומצמת להשגחה על מילוי תקנות הישיבה; הללו מכונים בקרב הבחורים 'משגיחים קטנים' (או בכינוי ההיתולי: מק"ק) ובדרך כלל בפרסומי הישיבה הם מכונים "משגיחים" לעומת המשגיח הראשי שמכונה "מנהל רוחני".
בישיבות חסידיות נקראים המשגיחים העוסקים בשיחות חיזוק בשם "משפיעים" והמשגיחים העוסקים באכיפת הכללים והסדרים מכונים "משגיחים".
משגיחים ידועים
בין המשגיחים המפורסמים: ר' נתן צבי פינקל ("הסבא מסלובודקה"), ר' ירוחם ליבוביץ מישיבת מיר, ר' יחזקאל לוינשטיין מישיבות מיר ופוניבז', ר' אליהו דסלר מישיבת פוניבז', ר' אליהו לאפיאן מישיבת כנסת חזקיהו בכפר חסידים, ר' מאיר חדש מישיבות חברון, אור אלחנן ועטרת ישראל, ר' שלמה וולבה מישיבות באר יעקב וגבעת שאול, ר' נתן מאיר וואכטפויגל מישיבת לייקווד בארצות הברית ר' גדליה אייזמן מישיבת קול תורה, ור' דב יפה מישיבת כנסת חזקיהו בכפר חסידים.
בין המשגיחים המפורסמים כיום: ר' דן סגל (הידוע בכינויו "אחד המשגיחים"), ר' מתתיהו סלומון מישיבת לייקווד בארצות הברית, הרב חיים וואלקין מישיבת עטרת ישראל, הרב טוביה נוביק מישיבת כנסת יצחק (חדרה), הרב חזקיהו מישקובסקי מישיבת אורחות תורה, ר' יצחק פנחס גולדווסר מישיבת אור ישראל, הרב שלמה ברויאר מישיבת בית מתתיהו, הרב נח אורלוויק מישיבת תורה אור, הרב אורי וייסבלום מישיבת נחלת הלויים, הרב דורון דוד גולד מישיבת דרך חכמה והרב נפתלי קפלן מישיבת נתיב הדעת.
הערות שוליים
נ
גרשון שפט
גרשון שפט (6 בדצמבר 1927 – 16 באוגוסט 2020) היה איש ציבור ישראלי, מראשי גוש אמונים וממייסדי קיבוץ עין צורים. כיהן כחבר הכנסת מטעם מפלגת "התחיה".
ביוגרפיה
נולד בווינה שבאוסטריה בשם גרשון ולטר שטאוב ועלה לארץ ישראל בשנת 1934. למד בתיכון "מוריה" בתל אביב, ובמקביל החל לפעול בתנועת הנוער בני עקיבא. בשנת 1946 הוא נמנה עם מייסדי קיבוץ עין צורים. במלחמת העצמאות לאחר נפילת גוש עציון בידי צבא ירדן נלקח בשבי, וישב שם במשך עשרה חודשים. נמנה בין מקימי קיבוץ עין צורים במקום מושבו החדש. עם ייסוד המפד"ל הצטרף לשורותיה והיה פעיל בה עד שנת 1979.
במסגרת תנועת הקיבוץ הדתי, בשנים 1956–1958 היה שפט מרכז הוועדה המדינית של התנועה ורכז ארגון הקניות. בקיבוץ הוא שימש מנהל מפעל, תדמור, (1961–1977) ובמהלך שנות השבעים התגברה פעילותו הפוליטית במסגרת גוש אמונים. בשנת 1974 נבחר לחבר מזכירות גוש אמונים ובין השנים 1976–1979 היה המזכיר המדיני של התנועה. לאחר מכן היה שפט בין מקימי מפלגת התחייה, כיהן כמזכ"ל המפלגה (1979–1985) ונבחר מטעמה לכנסת ה-11. לכנסת ה-12 נכנס גם כן, לאחר התפטרותו של יובל נאמן. בשש שנות כהונתו כחבר הכנסת כיהן כחבר ועדת הכספים.
לקראת הבחירות לכנסת ה-21 הודיע על תמיכה במפלגת הימין החדש.
נפטר ב-16 באוגוסט 2020 בגיל 93.
הערות שוליים
]
סוס רמכי
סוס רַמָּכִי (שם מדעי: Equus ferus או גם Equus caballus) הוא מין בסוג סוס, הכולל הן את תת-המין המבוית סוס הבית והן את תת-המינים טרפן וסוס פרז'וואלסקי הבלתי מבויתים. הטרפן נכחד במאה ה-19, וסוס פרז'וואלסקי היה על סף הכחדה וניצל הודות למאמצי שימור, ואף הוחזר בהצלחה לטבע. האב הקדמון של סוס הבית היה כנראה הטרפן שרעה בערבות אסיה ואירופה בתקופה בה בוית הסוס.
פירוש השם המדעי Equus ferus הוא סוס בר, ואכן במרבית השפות האירופאיות מכונה המין סוס בר. יש הנוהגים לכנות בשם זה גם את העדרים של סוסי הפרא כדוגמת המוסטנג בארצות הברית, הברומבי באוסטרליה ורבים אחרים. סוסי הפרא הללו שייכים לתת-המין של סוס הבית (Equus ferus caballus) שנמלטו לטבע והתפראו, ואין לטעות בינם לבין שני תת-המינים האמיתיים של סוס הבר.
תת-מינים
לסוס רמכי היו כמה תת-מינים, שלושה שרדו עד התקופה המודרנית: שני האחרונים היו תת-מינים שמעולם לא בויתו וששרדו עד התקופה המודרנית. עם זאת, ייתכן כי היו קיימים תת-מינים נוספים של סוס רמכי שסוס הבית הוא צאצא של אחד מהם.
אבולוציה וטקסונומיה
משפחת הסוסיים והסוג סוס התפתחו באמריקה הצפונית, לפני שהמינים נדדו לחצי הכדור המזרחי. מחקרים תוך שימוש ב-DNA קדום כמו גם DNA של פרטים מתקופתנו, הראו על קיומם של שני מיני סוסים באמריקה הצפונית הקשורים בקשר הדוק, הסוס הרמכי וה-"Stilt-legged Horse" (לאחרון יש כמה שמות טקסונומיים). לפני כמיליון וחצי שנים חצה המין סוס רמכי את מצר ברינג לאסיה והתפשט עד לאירופה. במהלך הפליסטוקן התיכון והעליון התפתחו צורות רבות של הסוג סוס, ולא ברור כיום האם היו תת-מינים של הסוס הרמכי או שהיוו מינים נפרדים. ניתן כיום להפריד בין הצורות השונות על פי גודל הגוף. לכן יש הקובעים כי הגוף הגדול מאוד של סוס מתקופת הפליסטוקן העליון (Equus ferus germanicus) מעיד על היותו מין נפרד. הסוסים התפשטו ברחבי אמריקה הצפונית בפליסטוקן העליון, אבל לפני כ-10,000 שנים נכחד המין לחלוטין מיבשת אמריקה.
סוס פרא
סוסים החיים בטבע, אך שאבותיהם היו מבויתים אינם סוסי בר, אלא סוסי פרא. לדוגמה, כשהאירופאים החזירו את הסוס ליבשת אמריקה בשלהי המאה ה-15, נמלטו חלק מהסוסים והתקבצו בעדרים. הדוגמה הידועה ביותר הוא המוסטנג בארצות הברית. המקביל האוסטרלי למוסטנג הוא סוס ברומבי, צאצא מסוסים שברחו או שוחררו לטבע על ידי מתיישבים אנגלים באוסטרליה. יש כיום אוכלוסיות מבודדות של סוסי פרא במספר מקומות, כולל פורטוגל, סקוטלנד, ובכמה מאיי המחסום (barrier island), החל באי סייבל שמול נובה סקוטיה שבקנדה וכלה בשקלפורד בנקס (Shackleford Banks) שמול צפון קרוליינה.
סוס רמכי במקרא
במקרא מופיע הסוס הרמכי בשמו פעם אחת ויחידה. במגילת אסתר מתואר שמרדכי היהודי כתב וחתם בטבעת המלך אחשורוש אגרות המאפשרות ליהודים לעמוד על נפשם נגד הצוררים אותם שקיבלו אישור לטבוח בהם. כדי שהאגרות תגענה ליעדיהן במהירות ודחיפות, דהרו הרצים על 'האחשתרנים בני הָרַמָּכִים':
קיימות דעות אחרות בזיהוי המוזכר בפסוק זה.
המצפה
המצפה היה שבועון עברי שיצא לאור בקרקוב שבפולין בין השנים 1904–1914, 1917–1921 בעריכת שמעון מנחם לאזר. "המצפה" היה מעין המשך של "המגיד" שנסגר ב-1903.
"המצפה" היה בעל אופי ציוני-דתי, מקורב לתנועת "המזרחי" שקמה ב-1902.
היסטוריה
הגיליון הראשון של העיתון התפרסם בפולין ב-15 באפריל 1904. השער הראשון של העיתון הוקדש להצהרה על מדיניות העיתון ומטרותיו על ידי עורך העיתון שמעון מנחם לאזר. בהמשך הדגיש לאזר את הצורך בעיתון זה כתוצאה ממצבה הרע של העיתונות העברית ברוסיה באותה העת ומצבם הרע של היהודים בה וחששם מהמשטר. לאזר הצהיר כי העיתון מיועד לכלל קוראי העברית ברוסיה הצארית, אך הבהיר כי העיתון ימלא קודם כל את תפקידו החשוב ככלל העיתונים ולא יעסוק רק בעניינים יהודיים וציוניים בלבד, ולא יפורסם רק לשם בידור ושעשוע.
מבנה העיתון כלל שמונה עמודים והכיל מגוון מדורים וביניהם מדור אקטואליה שעסק בנעשה ברוסיה בפרט ובעולם בכלל תוך פירושם מזווית יהודית וציונית. מדור אחר עסק בחדשות בקרב העולם היהודי ומוסדותיו תוך דגש על העולם הציוני ועל הנעשה בארץ ישראל. מדור שלם הוקדש לשאלות הלכתיות שונות ושאלות היסטוריות.
העיתון הכיל מגוון רחב של כותבים, וביניהם נכלל נפתלי הרץ אימבר שפרסם את שירו "התקווה" בגיליון השני של העיתון. העיתון פורסם בקביעות מדי שבוע בין השנים 1904–1914 ואף המשיך להתפרסם בזמן מלחמת העולם הראשונה, אך במהלך השנים העיתון הפסיק מדי פעם להתפרסם כתוצאה מקשיים כלכליים. במרץ 1921 העיתון הפסיק סופית את פעילותו.
"המצפה" זכה להיות הראשון שפרסם יצירה של ש"י עגנון בעברית, השיר "גיבור קטן" (שנת 1904). גם אביגדור המאירי פרסם את שירו הראשון ב"המצפה": "בן עתיד" (שנת 1907).
אליפות צרפת הפתוחה 2007
אליפות צרפת הפתוחה 2007 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי חימר באצטדיון רולאן גארוס בפריז. התחרויות התחילו ב-27 במאי והסתיימו ב-10 ביוני. זו הייתה האליפות ה-106 מאז ייסודה.
בתחרות הגברים רפאל נדל זכה בפעם השלישית ברציפות (לראשונה מאז ביורן בורג בשנים 1978-1981). בתחרות הנשים ז'וסטין הנין זכתה בפעם השלישית ברציפות (לראשונה מאז מוניקה סלש בשנים 1990-1992).
הפרסים
סך הפרסים היה 8,979 אלף $.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו. להלן ה-16 הראשונים של הדירוג:
מנצח תחרות 2006 רפאל נדאל נפגש במשחק הגמר עם רוג'ר פדרר  וניצח ב-4 מערכות.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 128 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג:
מנצחת תחרות 2006 ז'וסטין הנין נפגשה במשחק הגמר עם אנה איבנוביץ'  וניצחה אותה בשתי מערכות. באותה שנה היא ניצחה גם באליפות ארצות הברית הפתוחה.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות שקיבלו דירוג:
מנצחי תחרות 2006 יונס ביורקמן ומקס מירני  הודחו ברבע הגמר. במשחק הגמר מארק נוולס ודניאל נסטור  נפגשו עם לוקאש דלוחי ופבל ויזנר  וניצחו ב-3 מערכות.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות החזקות שזכו בדירוג:
מנצחות תחרות 2006 ליזה ריימונד וסמנתה סטוסור  הודחו בחצי הגמר. במשחק הגמר אליסיה מוליק ומרה סנטאנג'לו  נפגשו עם קטרינה סרבוטניק  ואי סוגיאמה  וניצחו בשתי מערכות.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 32 זוגות. להלן הזוגות שזכו בדירוג:
מנצחי תחרות 2006 קטרינה סרבוטניק וננד זימוניץ'  נפגשו במשחק הגמר עם נטלי דשי  ואנדי רם  והפסידו בשתי מערכות.
ישראל ברולאן גארוס
שחר פאר השתתפה בתחרות הנשים וזכתה במקום 15 בדירוג. בסיבוב הראשון והשני היא ניצחה בשתי מערכות. בסיבוב השלישי היא שיחקה נגד קטרינה סרבוטניק מסלובניה וניצחה ב-3 מערכות. בסיבוב הרביעי היא הפסידה לסבטלנה קוזנצובה מרוסיה ב-3 מערכות.
ציפי אובזילר השתתפה בתחרות הנשים ניצחה בסיבוב הראשון והודחה בסיבוב הראשון לאחר הפסד בשתי מערכות.
אנה סמשנובה השתתפה בתחרות הנשים והפסידה בסיבוב הראשון.
אנדי רם ויוני ארליך דורגו במקום ה-7 בתחרות זוגות גברים. הם ניצחו בסיבוב הראשון והשני, אך הודחו בסיבוב השלישי.
שחר פאר השתתפה גם בתחרות זוגות נשים לצד דינארה סאפינה מרוסיה והן דורגו במקום ה-11. הן ניצחו בסיבוב הראשון והשני בשתי מערכות. בסיבוב השלישי הן נפגשו עם הזוג שהיה מדורג במקום מס' 7 בתחרות והפסידו בשתי מערכות.
ציפי אובזילר השתתפה בתחרות זוגות נשים לצד יקטרינה ביצ'קובה מרוסיה. הזוג הודח בסיבוב הראשון לאחר הפסד בשתי מערכות.
אנדי רם שיחק בתחרות זוגות מעורבים לצד נטלי דשי מצרפת והם זכו למקום מס' 8 בדירוג. הם ניצחו בסיבובים הראשונים. ברבע הגמר הם נפגשו עם הזוג שהיה מדורג במקום השני בתחרות וניצחו אותו בשתי מערכות. גם בחצי הגמר הם ניצחו בשתי מערכות. במשחק הגמר הם נפגשו עם מנצחי תחרות 2006 וניצחו אותם בשתי מערכות. בכך אנדי רם היה הטניסאי הישראלי הראשון שזה בתחרות רולאן גארוס.
מדחום גלילאו
מדחום גליליאו או תרמוסקופ, הוא כלי שנועד להמחיש שינוי טמפרטורה מבלי למדוד את ערכה. באמצעות יישומו של עיקרון השפעת שינוי הטמפרטורה על צפיפות חומר.
את הרעיון לכלי הגה וניסח בתחילת המאה ה-17 גליליאו גליליי. בשאלה אם גלילאו עצמו בנה דגם של התרמוסקופ והשתמש בו בניסוייו או שמא היו אלו תלמידיו וממשיכי דרכו הדעות חלוקות.
מבנה
התרמוסקופ המקורי בנוי תווך זכוכית ובראשו כדור דמוי ביצה בגודלו וצורתו, שלתחתיתו משתלב צינור דק וארוך דמוי מבחנה, שחלקו התחתון עובר דרך פקק שעם עד לבסיסו של כלי קיבול דמוי כד שלו פתח משני צר יותר דרכו ממלאים את הטרמוסקופ בנוזל, אף הוא פקוק שעם.
עקרון הפעולה
הכלי עובד על עקרון כח הציפה (buoyancy). כאשר תשתנה הטמפרטורה מחוץ למכשיר כך תשתנה הטמפרטורה בתווך המכשיר ובעקבותיו צפיפות הנוזל בתווך. שינוי הצפיפות מביא לשינוי נפח הנוזל - התפשטותו או התכווצותו, המוצא ביטויו בעלייה או ירידה של מפלס הנוזל. ארכימדס כבר עמד על כך שמשקלו של גוף צף שווה לכח הציפה - נפח המים שהגוף דוחה, ושינויי טמפרטורה משנים את נפחו אך לא מסתו.
מדחום גלילאו (חפיץ)
חפיץ בן זמננו הממחיש את העיקרון עליו הגה וביסס גלילאו את המכשיר הנקרא על שמו בתוספת כדורים ולהם מחוברות דיסקיות - יחידות מידה לטמפרטורה מסוג מעלות צלזיוס או מעלות פרנהייט, המאוחרות לתקופתו של גלילאו שהופכות את התרמוסקופ של גלילאו (ממחיש שינוי טמפרטורה) למדחום (מודד שינוי טמפרטורה).
החפיץ עשוי גליל זכוכית ובתווך שלו נוזל שקוף וכדורי זכוכית אטומים הממולאים נוזלים בצבעים שונים.