cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הימים שבין יום כיפור לסוכות
הימים שבין יום כיפור לחג הסוכות הם ארבעה ימים (י"א בתשרי - ט"ו בתשרי) הנחשבים ביהדות לימים מיוחדים, בהם עוסקים במצוות. בימים אלה אין אומרים תחנון.
מעלת הימים
על פי המובא במדרש, במוצאי יום הכיפורים מכריזה בת קול:.
ימים אלה נחשבים לימים גבוהים ונעלים, בהם עסוקים במצוות בניית הסוכה ורכישת ארבעת המינים.
השל"ה כתב שבימים שבין יום כיפור לסוכות יש להרבות בשמחה.
היום הראשון של חג הסוכות נקרא בגמרא "ראשון לחשבון עוונות", ועל פי אחד הפירושים העיקריים הכוונה שבימים שבינתיים אין זמן לחטוא.
יום י"א תשרי, למחרת יום כיפור, מכונה בהרבה קהילות, בעיקר בתנועת החסידות (תוך ייחוס השם להבעל שם טוב) ובקהילות מקרב יהדות אוקראינה, "גאטס נאמען". לא ברור מקור המנהג וטעמו, אך קיימים על כך מספר הסברים וטעמים, מהם אטיולוגיים וחסידיים. אחד הטעמים המפורסמים הוא על שמפסיקים לומר בחתימת ברכת קדושת השם שבתפילת שמונה עשרה "המלך הקדוש" וחוזרים לומר "הא-ל הקדוש". בכמה קהילות מעדות המזרח מכונה היום בשם יום שמחת כהן, על שם סעודת כהן הגדול שהיה עורך אחר שיצא בשלום מקודש הקודשים.
על רבי משה סופר, ה"חת"ם סופר", מסופר כי בימים אלו היה שרוי בדביקות ועסק בחיבור שיריו, שירי דביקות בבורא. רבי חיים הלברשטאם ה"דברי חיים" נהג לחבוש בימים אלו שטריימל, כבחג.
הלכות מיוחדות בימים אלו
אין אומרים תחנון בימים אלו, מכיוון שחנוכת בית המקדש שנבנה על ידי שלמה המלך נחוגה בתאריכים אלו.
לפי דעות מסוימות, יש לבנות את הסוכה במוצאי יום הכיפורים, כדי להתחיל במצווה עם סיום הימים הנוראים. וכך מביא הרמ"א להלכה, כי יש לבנות את הסוכה במוצאי יום כיפור בכדי להמשיך ממצווה אל מצווה. רבי אליה שפירא (ה"אליה רבה") למד כן מדברי המדרש, ולדעתו יש לבנות את הסוכה במוצאי יום הכיפורים דווקא ולא לפניו, משום שבניית הסוכה היא השלמה לכפרת יום הכיפורים, ושקולה לגלות. דין זה בא לידי ביטוי בשו"ת אבני נזר בו הוא מחדש כי בשנה שיש שבת בין יו"כ לסוכות יש חובה לבנות את הסוכה לפני השבת דווקא. לדבריו, מכיוון שהחיוב על בניית הסוכה הוא בארבעה ימים אלו, כשיש הפסק שבת יש שני זמני חיוב לבניית הסוכה, ומשום 'אין מעבירין על המצוות' יש לבנות דווקא לפני השבת. עם זאת אחרים חלקו עליו וכתבו שאין מצווה בבניית הסוכה כי אם בישיבה בתוכה.
יחסי פורטוגל–קנדה
יחסי פורטוגל–קנדה הם היחסים הדו-צדדיים בין קנדה לפורטוגל. שתי המדינות הן חברות בנאט"ו והארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי.
היסטוריה
אחד ממגלי הארצות האירופיים הראשונים שביקרו בקנדה של ימינו היה גספר קורטה-ריאל שחקר את האזורים האטלנטיים של קנדה. היחסים הדיפלומטיים בין קנדה לפורטוגל כוננו רשמית בשנת 1946. בנובמבר 1972 גינתה קנדה את מלחמות המושבות הפורטוגזיות באנגולה, מוזמביק ובגינאה הפורטוגזית. בנובמבר 2010 ביקר בפורטוגל ראש ממשלת קנדה, סטיבן הרפר, כדי להשתתף בפסגת ליסבון בשנת 2010.
יחסי סחר
בשנת 2013 הסתכם המסחר הדו-צדדי בין קנדה לפורטוגל (CAD) ב-611.8 מיליון דולר. היצוא של קנדה לפורטוגל הסתכם ב-236.6 מיליון דולר. מוצרי תעופה וחלל, דגנים, מכונות וחלקים, ברזל ופלדה, וירקות; היו בין סחורות הייצוא המובילות מקנדה לפורטוגל. היבוא מפורטוגל בשנת 2013 הסתכם ב-375.2 מיליון דולר. משקאות (יין), דלקים ושמנים מינרליים, הנעלה, מכונות חשמל ואלקטרוני וציוד וריהוט; היו בין סחורות היבוא המובילות מפורטוגל לקנדה.
קהילות פורטוגזיות
בקנדה חיים בסביבות 400,000 אנשים ממוצא פורטוגזי, שהם מהגרים או צאצאים שלהם. קנדה פתחה את שעריה להגירה מפורטוגל בשנת 1953; מרבית הקנדים הפורטוגזים מוצאם מהאיים האזוריים. קיימת קהילה פורטוגזית בטורונטו. אזור זה בו מתגוררים רוב הקנדים הפורטוגזים נקרא פורטוגל הקטנה. קיים גם כזה אזור במונטריאול וכ-20,000 פורטוגזים מתגוררים בוונקובר, וכן 34,000 במחוז קולומביה הבריטית. קהילות פורטוגזיות קטנות יותר קיימות בקלגרי, ויניפג ובערים אחרות. לניופאונדלנד היסטוריה ארוכה של דייגים פורטוגזים, אשר ראשיתם מהמאה ה-16.
פלטה (מגן)
פֶּלְטָה (ביוונית: πέλτη) היה מגן שהיה נפוץ ביוון העתיקה. מדובר במגן לא גדול בקוטר של כ-60 ס"מ. המגנים מתוארים בצורת סהר בציורים יווניים, אך קסנופון מציין שהם היו עגולים. למגן הייתה ידית נשיאה מרכזית אחת או במקרים אחרים שתי בקצות המגן שאליהן הושחלה היד לאחיזה איתנה יותר. לעיתים נוספה רצועה לנשיאת המגן על הכתף.
המגן היה בשימוש נרחב של חיל הרגלים הקל ובמיוחד של הפלטסטים שלהם גם העניק את שמם. המגן של הפזטיירוי גם כן נקרא פלטה בגלל גודלו הקטן.
קישורים חיצוניים
Shield
הארי הריסון
הארי הריסון (באנגלית: Harry Max Harrison, 12 במרץ 1925 – 15 באוגוסט 2012) היה סופר מדע בדיוני וקומיקסאי יהודי - אמריקאי - אירי, שנודע בכתיבתו הסאטירית, אנטי ממסדית ואנטי מלחמתית. ספרו הידוע ביותר, ''!Make Room! Make Room (1966), שימש בסיס לסרט המדע הבדיוני המצליח, Soylent Green (שמש ירוקה'') (1973), בכיכובם של צ'רלטון הסטון ואדוארד ג'י רובינסון ובבימויו של ריצ'רד פליישר. ב-2009 היה הסופר ה-26 שזכה בפרס ה"גרנד מאסטר" (הקרוי החל מ-2002 פרס דיימון נייט), פרס מפעל חיים, המחולק החל מ-1975 לסופר מדע בדיוני אחד, פעם בשנה או שנתיים, לצדו של טקס חלוקת פרס נבולה.
קורות חיים
הריסון נולד ב-1925 בסטמפורד (קונטיקט), בנם היחיד של פועל דפוס ממוצא אירי, הנרי ליאו דמפסי ואם יהודיה - רוסית ילידת ריגה, לטביה, ריה לבית קיריאסוף (Kirjassoff). האם היגרה עם משפחתה לארצות הברית בהיותה בת 15 ועבדה כמורה עד לנישואיה. שמו המקורי של הארי הריסון היה הנרי מקסוול דמפסי, אלא שהאב שינה את שם משפחתו להריסון זמן קצר אחרי לידת הבן והריסון עצמו שינה את שמו באופן רשמי כעבור 30 שנה להארי מקס הריסון. אחדים מסיפוריו של הריסון לאחר מכן נכתבו בשם העט הנק דמפסי.
בגיל שבע הוא גילה לראשונה את המדע הבדיוני ושקע בו לחלוטין, אולי כמפלט מתנאי החיים הקשים של המציאות היומיומית. בגיל 13 היה אחד ממייסדי סניף הקווינס של "ליגת המדע הבדיוני" שייסד הוגו גרנסבק. ב-1940, בהיותו בן 15 התפרסם פרי עטו הראשון, מכתב למערכת המגזין Captain Future. כשנה לאחר מכן התפרסם גם האיור הראשון שלו, איור של רובוט, במגזין חובבי המדע הבדיוני Sun Spots.
הריסון סיים ב-1943 את בית הספר התיכון "פורסט הילס". היות שהיה זה בעיצומה של מלחמת העולם השנייה וציוניו לא היו מהטובים ביותר הוא גויס מיד לחיל האוויר של צבא ארצות הברית, בו שירת בתפקידים שונים, לרבות שוטר צבאי, צלף (לא קרבי), טכנאי של צריחי הגנה מסוגים שונים ועוד. בתקופה זו, בעיקר עקב השעמום מהשרות הצבאי הוא גם למד אספרנטו ולאחר מכן הביא את הידע שלו בשפה זו וחיבתו אליה, לכלל ביטוי באחדים מספריו ואף כיהן כנשיא כבוד של אגודת האספרנטו האירית וחבר כבוד בכמה אגודות אספרנטו אחרות. השתחרר מהצבא בפברואר 1946, בדרגת סרג'נט, בלא שכף רגלו דרכה מחוץ לארצות הברית. ניסיונו הצבאי הביאו לסלידה מהצבא, מהמשמעת הצבאית, מהגזענות בה נתקל ועוד. סלידה זו התבטאה לאחר מכן גם בחלק מכתיבתו.
מאייר, קומיקסאי, עורך וסופר
לאחר שחרורו מהצבא למד אמנות במכללת האנטר ובסיום לימודיו פתח סטודיו קטן ובמשך מספר שנים התפרנס מציורי קומיקס שנלוו לסיפורי מדע בדיוני ומאיור סיפורי קומיקס שהתפרסמו במגזיני התקופה. לאחר מכן החל גם לערוך לא פחות משלושה מגזיני קומיקס: Girls' Love Stories (רומנטי), Beware (אימה), ו-Nuts (הומור), כאשר לעיתים קרובות גם אייר חלק ניכר מהתוכן. בתקופה זו נישא לאשתו הראשונה אוולין, ממנה התגרש ב-1951 (היא נישאה לסופר המדע הבדיוני לסטר דל ריי), וב-1954 הוא נישא בשנית, לג'ואן לבית מרקלר, לה נשאר נשוי עד פטירתה ב-2002 וממנה נולדו לו שני ילדיו, טוד (1955) ומוירה (1959).
בפברואר 1951 התפרסם סיפורו הראשון, Rock Diver, במגזין Worlds Beyond, אף כי הוא עדיין ראה את עצמו בשלב זה כמאייר ולא כסופר. בערך באמצע שנות החמישים החל הביקוש לקומיקס לרדת, המגזינים מסוג זה הלכו ונעלמו והריסון החל לכתוב יותר ויותר סיפורי מדע בדיוני קצרים, שהתפרסמו במגזינים אף הם, לצורכי פרנסתו. במקביל, הוא החל לחשוב גם בכיוון של כתיבת ספר שלם ולפיכך, גם מטעמי חיסכון כספי וגם לצורך פינוי זמן לכתיבה, נטש את מרבית עבודותיו האחרות וב-1956 עבר לגור במשך כשנה, במקסיקו, אחר כך לזמן קצר בריטניה, ואז כשנה באיטליה.
תקופה זו בחייו של הריסון (1957–1958) הייתה תקופת תהפוכות של ממש: הוא כתב את ספרו הראשון Deathworld, שיתפרסם רק כעבור כשנתיים. הוא יצר לראשונה את דמותו של James Bolivar 'Slippery Jim' diGriz, דמות עליה ירבה לכתוב בעתיד כגיבור The Stainless Steel Rat. ולבסוף, במהלך שהותו בקאפרי, איטליה הוא פגש את דן בארי (Dan Barry, 1923 - 1997), מי שאייר באותה תקופה את סיפורי הקומיקס של פלאש גורדון. השניים חברו מכאן והלאה יחדיו למשך כמעט עשור שנים, כשהריסון כותב את סיפורי פלאש גורדון ובארי מאייר אותם. פלאש גורדון סיפק אם כן להריסון את הפרנסה, גם אם דחוקה משהו והוא יכול היה להתפנות לכתיבת ספרים.
לקראת סוף 1958 עזבה משפחת הריסון את איטליה ושבה לניו יורק, הן כדי לאפשר לבתו מוירה להיוולד על אדמה אמריקאית והן כדי לפטר את הסוכן הספרותי של הריסון, אשר לטענת הריסון, רימה אותו. בינואר 1960 התפרסם חלקו הראשון של ספר המדע הבדיוני הראשון של הריסון, Deathworld, שנכתב כשנתיים קודם לכן. הספר יצא לאור תחילה כסיפור בהמשכים במגזין Astounding Science Fiction. שכר הסופרים הגבוה יחסית שקיבל הריסון עבור ספרו הראשון, יחד עם התמורה בגין כתיבת סיפורי פלאש גורדון סילקו סוף סוף את דאגות הפרנסה ואיפשרו לו לצאת עם משפחתו (ג'ואן ושני הילדים) למקום מגורים חדש, הפעם דנמרק, בה הם שהו שבע שנים. החל מתקופה זו כתב הריסון בממוצע ספר או שניים מדי שנה. במקביל, החל מ-1964 הוא הוציא לאור וערך במשך כמה שנים, יחד עם סופר המדע הבדיוני הבריטי בריאן אולדיס את מגזין ביקורת ספרות המדע הבדיוני הראשון אי פעם - SF Horizons. אולדיס גם הפך באותה תקופה לשותפו של הריסון לעריכת תשע אנתולוגיות שנתיות של סיפורי מדע בדיוני, שכונו Best SF.
דנמרק לא הייתה התחנה הסופית במסע הנדודים של משפחת הריסון. הם עברו ממנה לבריטניה למשך שנה, ואחר כך חזרו לארצות הברית, קליפורניה לכמה שנים. בתקופת שהותו של הריסון בקליפורניה הוא נתן בבית ספר תיכון ובאוניברסיטת סן דייגו (San Diego State University) קורסים בכתיבת מדע בדיוני ואף כתב עם שותפים שני ספרי הוראה בתחום -A Science Fiction Reader, אשר יצא לאור ב-1973, ו-Science Fiction Novellas.
תחנת הנדודים שלפני האחרונה הייתה כשמשפחת הריסון השתקעה למשך כמעט עשרים שנה באירלנד, שם הריסון קיבל אזרחות וגם תנאים כלכליים טובים להמשך כתיבתו, בשל מוצאו של אביו ממדינה זו. לאחר פטירת אשתו ג'ואן ב-2002 הוא עבר לבריטניה, שם נפטר ב-2012. שלוש שנים לפני פטירתו, ב-2009 זכה בפרס דיימון נייט - Grand Master Award.
ג'ורג' חורש
ג'ורג' חורש (נולד ב-מאי 1944 באיראן) הוא איש עסקים ישראלי בריטי ממוצא איראני, בעל השליטה ב"קבוצת יוניון". את עיקר הונו עשה באיראן, טורקיה, קנדה וישראל כיבואן מכוניות מתוצרת טויוטה היפנית. נכון לשנת 2019 נחשב חורש לאחד מעשירי ישראל, והונו האישי מוערך בכ-1.7 מיליארד דולר, על פי רשימת עשירי ישראל של המגזין TheMarker.
ביוגרפיה
חורש נולד באיראן להורים שהיגרו אליה מעיראק בשנת 1918, והוא הצעיר מארבעה אחים. בסיום לימודיו התיכוניים התגייס לשורות הצבא האיראני וכשסיים את שירות החובה, הצטרף לעסקי הטקסטיל והפלדה שבבעלות אביו.
חיים אישיים
החל משנת 2009 חורש מתגורר בדירה בפארק צמרת בתל אביב. בנוסף לכך הוא מחזיק בית ברחוב גלי תכלת שבהרצליה פיתוח. לחורש שני ילדים השותפים לעסק המשפחתי. האחד, אנדרו שמכהן כמנכ"ל טויוטה בישראל. והשנייה, רוקסן, שמנהלת את פעילות הטכנולוגיה המרוכזת ביוניון טק ונצ'רס. שני ילדיו נולדו באנגליה, מספר שנים לאחר המהפכה באיראן.
הגרעין הקשה
הגרעין הקשה הוא סרטו של הבמאי ענר פרמינגר מ-1999.
תיאור העלילה
העלילה מתחילה בליל ה-13 בספטמבר 1993 (הלילה בו מתרחשת לחיצת היד בין רבין לערפאת במסגרת הסכם וושינגטון). על הר חזון שבגליל התחתון מפוזרים שרידיה של היאחזות נח"ל בה ישב גרעין בעל שאיפות חברתיות בתחילת שנות ה-80. נועם וקס (וקסי - מיכה סלקטר), מנהיג הגרעין הכריזמטי, מזעיק את חבריו מאז, בחזרה אל ההר, בדרכים מפתיעות ומניפולטיביות המגרות את סקרנותם. הוא עושה זאת כדי להשלים סרט דוקומנטרי על הגרעין שהתפרק, ובאמצעותו להתגבר על הטראומות והצלקות שהשאירו בו הימים ההם. זהו הקשר הראשון שנועם יוצר עם חבריו לאחר עשר שנות שתיקה, בהן לא ידעו היכן הוא ומה עלה בגורלו. ששת החברים שמגיעים בבהילות אל המקום נאלצים להתמודד עם תחושת הבגידה האישית והרעיונית שנועם נושא עמו מאז נפרדו. במקביל מתמודד כל אחד מהם עם משבר חייו בהווה ובזיקה הקיימת בינו לבין בעיות לא פתורות מתקופת הגרעין. ליל המפגש הופך לחשבון נפש נוקב, שמבטא גם את הטלטלה שעברה החברה הישראלית בעשור שבין מלחמת לבנון הראשונה והסכמי אוסלו, והוא מסתיים באופן מפתיע וטראגי.
הסרט עוסק בהחמצה הן במישור האישי והן בלאומי. פירוקו של הגרעין בעל החזון החברתי שהפך למרכז חייהם של חבריו, מהווה עבורם נטישה של חלומות גדולים ביחס לעצמם, לחבריהם וליכולתם לשנות ולהשפיע.
פסטיבלים
בשנים 2002-1999 השתתף הסרט "הגרעין הקשה" בפסטיבלים הבינלאומיים הבאים
קרם עור וגידים
השימוש בפועל "קרם" על עור, גידים, בשר ועצמות
כבר בדברי רש"י במסכת סנהדרין: מופיע שימוש בפועל קרם לא רק על עור, כפי שמופיע בתנ"ך, אלא על בשר, גידים ועצמות: "שנקרם כולו בבשר וגידין ועצמות".
במאה ה-19, הפועל "קרם" נסוב בעיקר על עור, אך גם על בשר, גידים ועצמות, למשל במשפטים: "ויקרומו עור וגידים והיו לנפש חיה", "קרמה עליהן בשר, עור וגידים", "כמו קרם עליהן, על עצמות נפשות מתות, עור בשר וגידים ויפח בהן רוח" ובמשפט "הרגיזו את עצמותינו המפוזרות ויקבצון לגוף שלם והסוכה תקרום עליהם בשר וגידים ונהיה לעם אחד".
הביטוי "קרם עור" שימש למשמעויות שונות. הוא ציין ריפוי של פצעים ובהשאלה, התאוששות מכישלון או הפסד או שכחת בעיות ישנות. כן הוא ציין את חיות הכתיבה הנאה המנפישה דברים באופן הדומה למציאות, את החיות של עם ואת ההוצאה של רעיון אל הפועל, כפי הביטוי "קרם עור וגידים" בימינו.
תולדות השימוש בביטוי
במאה ה-19 נעשה שימוש בביטויים ארוכים, דוגמת "להתלבש בבשר וגידים ועצמות", "ולקרום עליה עור ולהעלות עליה בשר וגידים למען תצא מן האין אל היש", "העלה בשר וקרם עור", "יתלבש הרעיון הזה יתר ויתר בשר וגידים" או "נתעוררה ונתרקמה וקבלה עליה עור בשר וגידים" לבטא הוצאה לפועל של רעיון. בשנת 1894 מופיע בהצפירה הביטוי: "יקרמו עליהם עור בשר וגידים", בו משמש הפועל "קרם" גם על הבשר והגידים.
בתחילת המאה ה-20 נעשה שימוש בביטוי "קרם עור ולבש בשר". עם הזמן התקצר הביטוי למגוון של צירופים של שלוש מילים. היו שהשתמשו בביטוי "קרם עור ובשר", "קרם בשר ועור", "קרם בשר ועצמות", "קרם עור ועצמות", "קרם בשר וגידים", "קרם גידים ובשר" ו"קרם גידים ועור". כן הופיעו ביטויים עם פעלים אחרים, כמו "לבש עור וגידים" וכן צירוף קצר יותר של "קרם עור" וארוך יותר: "תקרום עור, בשר וגידים".
בשנות ה-30 של המאה ה-20 החל להופיע בעיתונות העברית גם הביטוי "קרם עור וגידים". בפקודת יום בעת השבעת צה"ל נעשה שימוש בביטוי זה ובשנות ה-50 הוא גבר על שאר הביטויים.
הסבר
במילון השפה העברית מוסבר "קרם עור וגידים" כ"לעטוף את העצמות בעור וגידים". הביטוי אינו מוזכר במילון אבן שושן.
עוד מסוף המאה ה-19 מופיע לעיתים הפועל "רקם" במקום "קרם" המקראי, כך שאומרים "רקם עור וגידים". האקדמיה ללשון העברית מסבירה שחילוף זה שגוי.
קרל גוט
קרל גוט (14 ביולי 1939 – 1 באוקטובר 2019) היה זמר וצייר חובב צ'כי. במרוצת השנים נמנה גוט בין האישים המוכרים ביותר במוזיקה הצ'כוסלובקית. בשנת 2017 נבחר לזמר הטוב ביותר בפסטיבל המוזיקה הלאומי "Český slavík" ("הזמיר הצ'כי"). הוא הוציא לאור למעלה ממאה אלבומי אולפן וכמאה אלסומי אוסף, שנמכרו בכ-50–100 מיליון עותקים ברחבי העולם.
ביוגרפיה
גוט נולד בפלזן בפרוורי הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה. בגיל שש, עם תום מלחמת העולם השנייה, עבר יחד עם משפחתו לבירה פראג. תחילה אבה ללמוד אמנות במכללה המקומית. אולם הוא נכשל בבחינות המקדימות למוסד, ונאלץ לעבור הכשרה חשמלאית, שתשמש לו למקור פרנסה. בד בבד התעניין במוזיקה הצ'כית המקומית, ובסוגת הג'אז בפרט. הוא למד נגינה על בס וגיטרה, אך החליט לבסוף להתמקד בשירה. במהלך שנות החמישים הופיע לעיתים כזמר חובב במועדונים מקומיים.
ראשית הקריירה המוזיקלית
בשנת 1958 הופיע בקביעות בבית קפה מקומי, ששירת את תושבי העיר. בשנת 1960 החליט גוט ללמוד מוזיקה במוסדות אקדמיים. הוא למד אופרה בקונסרבטוריון של פראג בכיתתו של קונסטנטין קרנין, ממצבת תלמידיו של פיודור שאליאפין. קרנין, שראה את הפוטנציאל החבוי בגוט, לימד אותו גם יצירות פופ. בד בבד טס לפולין יחד עם תזמורת הג'אז של הרדיו הצ'כוסלבקי, בניצוחו של קארל קראוטגרטנר.
בשנת 1962 הוציא גוט לאור את סינגל הבכורה שלו יחד עם זמרת הג'אז ולאסטה פרוצ'ובה, בשם "Až nám bude dvakrát tolik". באותה שנה הגיע למקום 49 בפסטיבל זלאטי סלאוויק. בשנת 1963 עזב את הקונסרבטוריון, והחל ללמוד שירה באופן פרטי. באותה שנה קיבל הצעת עבודה מטעם תיאטרון "סמפור". הוא השתתף בהצגת הבכורה של מחזמר פופ צ'כסלובקי, וזכה לאהדה מפיהם של מבקרי מדורי התרבות במקומונים. לאחר מכן הוציא לאור את סינגל הסולו הראשון שלו, "Oči sněhem zaváté", שהפך לסינגל הנמכר ביותר במדינה. בעונת הפסטיבל זלאטי סלאוויק של 1964, זכה בפרס הראשון שלו עבור שיר השנה.
בשנת 1965 הקים את תיאטרון "אפולו", בשותפות עם שני חבריו, ג'ירי ולסדסלב שטיידל. בשלב זה היה גוט מוכר לציבור הצ'כוסלבקי בפרט והאירופי ככלל. הוא הופיע בתוכניות עלייה לרגל לתפילה, תוך ניגון הרפרטואר הראשון משלו. באותה שנה הוציא לאור את אלבום הבכורה שלו, בשם Karel Gott Sings with Supraphon. על אף שכותרו בשפה האנגלית, בוצע האלבום בשפה הגרמנית והצ'כית. במרוצת השנים יצאה גם גרסה אנגלית תחת הכותרת The Golden Voice of Prague (Artia-Supraphon). בשנת 1967 הופיע גוט בפסטיבל "מידם", המתרחש מדי שנה בעיר קאן שבדרום צרפת. מחיאות כפיים סוערות נשמעו באולם לאחר שניגן כמה מיצירותיו המוכרות. לאחר הצלחת האירוע, הוא חתם על חוזה הקלטות עם חברת דויטשה גרמופון/פולידור רקורדס.
שנות השבעים
בשנות השבעים השיג גוט הצלחה מידתית, והופיע בקביעות בטלוויזיה, כולל בסדרה דוקומנטרית בת עשרה פרקים, בשם "Karel Gott in Slany". בשנת 1970 הוציא לאור את השיר "Einmal um die ganze Welt", שהפך ללהיט הן בגרמניה המזרחית והן בגרמניה המערבית. בעקבות הצלחתו במרכז אירופה, עורר גוט עניין בעיתונאות המקומית, שסקרו אודותיו. בנוסף, הופיע בקביעות במגוון תוכניות טלוויזיה ידועות-שם דוגמת "ZDF-Hitparade".
באותה תקופה הקליט כמה פסקולים לסרטי טלוויזיה כמו הדבורה מאיה. תחילה ביצע את שירי הפסקול בגרמנית, אולם בעדן הקליט כמה גרסאות בסלובקית ובצ'כית. בשנת 1978 העניק לו מטעם איגוד תעשיית המוזיקה המקומי את כובע הזהב של קלן – פרס הניתן לדמות תרבותית או חברתית בולטת. עם פרסום אמנת 77, המבקרת את ממשלת הרפובליקה הסוציאליסטית הצ'כוסלובקית, הצטרף גוט לתנועה האנטי-צ'רטרית, שתומכת בממשלה.
גוט הקליט גרסת כיסוי ללהיט "All by Myself" בשם "Kam tenkrát šel můj bratr Jan" ("לאן אחי יאן הלך הפעם?"). גרסה זו הוקדשה ליאן פאלאך, סטודנט צ'כי אשר הצית עצמו והתאבד במחאה על הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה ב-1968 בסופה של תקופת האביב של פראג, תקופת שלטונו של אלכסנדר דובצ'ק. היא הוקלטה בשנת 1977, כשהכוחות הסובייטים טרם נסוגו מהמדינה.
בעת המודרנית
החל משנות השמונים התפרסם גוט ברמה הבינלאומית; הוא הצטלם למחזמר "In the Track of Bel Canto" באיטליה בשנת 1981, והוציא לאור דואט עם הזמרת האוקראינית סופיה רוטרו. בשנת 1983 קיבל את מדליית הזהב של הרמן לונס במינכן, על תרומתו למוזיקה הגרמנית, ובשנת 1985 הוענק לו תואר "האמן הלאומי של גרמניה". בשנץ 1990 הכריז על סיום קריירת המוזיקה שלו, וארגן סיבוב הופעות ענף למחווה. עם זאת, הצלחתו המסחרית הביאה אותו לחזור בו מהחלטתו. בשנת 1993 הוא ועמיתו, פרנטיצ'ק ג'אנק, סוכנות אומנותית בשם "GOJA", המפיקה את יצירותיו המאוחרות.
בשנת 1996, גוט זכה פעם נוספת בתואר הזמיר הצ'כי, וזכה לשבחים מפי מבקרי המוזיקה העכשווית. ב-29 בספטמבר 2000 ניגן קונצרט בקרנגי הול בניו יורק. במאי 2019, חודשים ספורים לפני מותו, הוציא גוט את שירו האחרון, "Srdce nehasnou" ("לבבות לא דוהים"), יחד עם בתו שארלוט.
מותו
הוא נפטר ב-1 באוקטובר 2019, בגיל 80, לאחר התמודדות עם מחלת הלוקמיה.
פנקס הקהילה
פנקס הקהילה הוא ספר בו נהגו הקהילות היהודיות לרשום את תולדותיהם.
שימוש
רישום תולדות הקהילה ב"פנקס", היה נהוג בקהילות יהודיות בארץ ישראל ובאירופה מן המאה השש עשרה ועד מלחמת העולם השנייה. הפנקסים תיעדו הן את חיי היחיד החבר בקהילה ברישום אירועים בולטים, כמו לידה, בר-מצווה, נישואין, פטירה, וכיוצא בזה. והן את החיים הציבוריים בקהילה ברישום אירועים ציבוריים, כמו הכנסת ספר תורה לבית כנסת, או חנוכת בית כנסת. כך גם נרשמו בהם אסונות, מגיפות, פוגרומים ופרעות שקרו לקהילה. כמו כן מופיעים בפנקסים רישומים על התנהלותן של הקהילות מול הרשויות - תשלום מיסים, תקנות והסכמות, חובות הלוואות ומשכונות.
רובם של פנקסי הקהילה אבדו בתלאות הקהילות בהיסטוריה. דפים בודדים מפנקסי קהילה קדומה מהמאה ה-13 שרד בכריכה של ספר, פנקס מלא שרד מהמאה ה-15, כמה מאות פנקסים שרדו גם את השואה עד ימינו וכמה עשרות מהם נדפס.
פנקסים אלו מהווים תיעוד מקורי אמין ועשיר על ההיסטוריה בקהילות היהודיות.
אחרי השואה חידשו כמה קהילות יהודיות את רישום האירועים בפנקס הקהילה.
קתרין אן פורטר
קתרין אן פורטר (אנגלית: Katherine Anne Porter; 15 במאי 1890 – 18 בספטמבר 1980) הייתה עיתונאית, סופרת ופעילה פוליטית אמריקאית. היא כתבה מסות, סיפורים קצרים ורומנים. סיפרה "ספינת השוטים", שפורסם ב-1962, היה הספר הנמכר ביותר בארצות הברית באותה שנה, אך סיפוריה הקצרים זכו לשבחי הביקורת במידה רבה יותר.
פנקס הקהילה
שימוש
דוגמאות לפנקסי קהילה שנדפסו:
קתרין אן פורטר
ביוגרפיה
קתרין אן פורטר נולדה בעיירה אינדיאן קריק, טקסס, בשם קאלי ראסל פורטר. הוריה היו הריסון בון פורטר ומארי אליס (ג'ונס) פורטר. שורשי משפחתה מגיעים עד הסייר החלוץ האמריקאי דניאל בון והסופר או. הנרי (ויליאם סידני פורטר), שהיה דודן מדרגה שנייה של אביה.
פנקס הקהילה
שימוש
בנוסף לפנקס הקהילה הכללי, ניהלו מוסדות וארגונים ("חברות") בקהילה פנקסים עצמאיים: פנקס חברת גמילות חסדים, פנקס חברת תהילים, פנקס חברת הכנסת אורחים, פנקס חברת ביקור חולים (רשימת הוצאות על חולים; הסכמים בין החברה ובין התורמים עבור הזכרת נשמות), פנקס חברה קדישא ("גמילות חסד של אמת"), פנקס מוהל, פנקס בית כנסת, פנקס גבאי, פנקס הזכרת נשמות או פנקס יזכור ("פנקס אלמימר", או "ממורבוך"), פנקס בית דין, פנקס ישיבה, פנקס חברת הכנסת כלה, פנקס שטרות שידוכין, - רשימות נדוניא ורישום שידוכים, פנקס כתובות, פנקס רישום נישואין, פנקס חברת משניות,
ספרות הפנקסים כוללת גם פנקסי בעלי מלאכה, סוחרים ואיגודים מקצועיים, כמו פנקס מלווה ברבית, פנקס סוחרי בקר, פנקס חברת החייטים,
קתרין אן פורטר
ביוגרפיה
בשנת 1892, כשהייתה פורטר בת שנתיים, מתה אימה חודשיים לאחר לידת ילדה האחרון. אביה של פורטר לקח את ארבעת הילדים שנותרו בחיים (אח גדול יותר מת כשהיה תינוק) לחיות אצל אימו, קתרין אן פורטר, בעיירה קייל, טקסס. ניתן ללמוד על עומק השפעתה של סבתה על פורטר מכך שמאוחר יותר היא אימצה את שמה. סבתה מתה בזמן שביקרה קרובי משפחה במארפה, טקסס, יחד עם קאלי בת ה-11.
לאחר מות סבתה התגוררה המשפחה בכמה עיירות בטקסס ובלואיזיאנה, אצל קרובי משפחה ובדירות שכורות. פורטר נרשמה לבתי ספר ציבוריים בכל מקום שהמשפחה גרה בו, ובמשך שנה אחת, ב-1904, למדה בבית הספר תומאס, בית ספר פרטי מתודיסטי בסן-אנטוניו, טקסס. זה היה כל החינוך הפורמלי שלה לאחר בית הספר היסודי.
פנקס הקהילה
שימוש
מספר ספרים בשם "פנקס קהילה" או "פנקס עיר" שיצאו לאור הם ספרי זיכרון לקהילות, רבים מהם יצאו לאור אחרי השואה והם כוללים זכרונות, ומאמרים על ערים וקהילות שנעלמו או הושמדו בשואה.
קתרין אן פורטר
ביוגרפיה
בשנת 1906, בגיל 16, עזבה פורטר את הבית ונישאה לג'ון הנרי קונץ בעיירה לאפקין, טקסס. לאחר מכן, היא המירה את דתה לקתולית, דתו של בעלה. קונץ, בן למשפחת חוואים טקסנים עשירים, היה מתעלל בה פיזית; פעם אחת, כשהיה שיכור, הוא הפיל אותה במדרגות וקרסולה נשבר. הם התגרשו רשמית בשנת 1915.
פנקס הקהילה
פנקס חברת גמילות חסדים
ארגונים ומוסדות בקהילות היהודיות רשמו וניהלו גם פנקסים של המוסד. "חברת גמילות חסדים" הייתה ארגון נפוץ בקהילה היהודית, לעיתים החברה הייתה שייכת לחבורת בעלי מלאכה כמו צורפים, חייטים, פחחים ושאר בעלי מלאכות, וראשי הארגון ניהלו פנקס. בפנקס רשמו המנהלים ("פרנסים", "גבאים") את שמותיהם, את תקנות החברה, את החלטות אספות החברה ובעיקר את ההכנסות וההוצאות. לפעמים נרשמו בפנקס גם זכרונות מהקהילה. בחלק מהפנקסים גם נוספו דברים שנכתבו בחרוזים באקרוסטיכון, רישומים במקרוגרפיה וציורים.
קתרין אן פורטר
ביוגרפיה
ב-1914 היא ברחה לשיקגו, שם עבדה זמן קצר כניצבת בסרטי קולנוע. לאחר מכן חזרה לטקסס ועבדה כשחקנית וזמרת בסצנת הבידור של העיירות הקטנות. ב-1915 היא ביקשה לשנות את שמה לקתרין אן פורטר במסגרת הסכם הגירושין שלה.
פנקס הקהילה
פנקס חברת גמילות חסדים
התקנות הראשונות של חברת גמילות חסדים הם כנראה של קהילת פירארה שנתקנו בשנת ה'רע"ה. הפנקס הראשון הנמצא היום הוא פנקס חברת גמילות חסדים ברומא מהשנים ש"ך-שמ"ז (1560–1587). בארכיון הספרייה הלאומית נמצאים עשרות פנקסי חברת גמילות חסדים בכתב יד. חלקים מהם נדפסו במשך השנים.
קתרין אן פורטר
ביוגרפיה
באותה שנה, 1915, אובחנה פורטר כחולת שחפת, ובילתה את השנתיים הבאות בבתי מרפא לחולי שחפת שבהם החליטה לעסוק בכתיבה. במשך אותן שנים התברר שהיא אינה חולה בשחפת, אלא בדלקת הסימפונות. בשנת 1917 היא החלה לכתוב ביקורת מחזות וקטעי רכילות בעיתון "פורט וורת' קריטיק" (Fort Worth Critic). בשנת 1918 כתבה עבור העיתון "רוקי מאונטיין ניוז" (Rocky Mountain News) בדנוור, קולורדו. באותה שנה כמעט מצאה קתרין את מותה בדנוור במגפת השפעת הספרדית. כששוחררה מבית החולים כעבור מספר חודשים, היא הייתה שברירית וקרחת לגמרי. כשסוף-סוף שב לצמוח, היה שערה לבן, וכך נותר עד סוף חייה. חוויותיה מאותה תקופה באו לידי ביטוי בטרילוגיית הרומנים הקצרים "סוס חיוור, פרש חיוור" (Pale Horse, pale rider) (1939), עליה קיבלה ב-1940 את מדליית הזהב השנתית הראשונה לספרות מאגודת הספריות של אוניברסיטת ניו-יורק.
בשנת 1919 עברה פורטר לשכונת גריניץ' וילג' בניו-יורק, שם עבדה כסופרת צללים, ככותבת סיפורים לילדים, וכפרסומאית עבור חברת סרטים. השנה שבה חיה בניו-יורק הביאה להקצנה בעמדותיה הפוליטיות; וב-1920 היא החלה לעבוד עבור מוציא לאור של כתבי עת במקסיקו, שם התוודעה לחברים בתנועת השמאל המקסיקנית, ביניהם דייגו ריברה. אך לאחר זמן מה התפכחה פורטר מתנועת המהפכה ומנהיגיה. בשנות ה-20 של המאה ה-20 היא הפכה לביקורתית באופן נחרץ נגד הדת, וכך הייתה עד לעשור האחרון של חייה שבו שבה לזרועות הכנסייה הקתולית.
בין השנים 1920 ו-1930 חיה פורטר לסירוגין במקסיקו ובניו-יורק, והחלה לפרסם סיפורים קצרים ומסות. הסיפור הראשון שפרסמה היה "מריה קונספסיון" (Maria Concepcion), במגזין "סנצ'רי" (The Century Magazine). (בספרו של קאלדר וילינגהאם משנות ה-60, Providence Island, הגיבור הראשי ג'ים מפנטז על מאהבת מושלמת והוא קורא לה מריה קונספסיון דיאז.) בשנת 1930 היא פרסמה את אוסף הסיפורים הקצרים הראשון שלה, "Flowering Judas". אוסף זה יצא שוב לאור במהדורה מורחבת ב-1935 והתקבל בשבחים כה רבים, שלמעשה הוא לבדו הקנה לפורטר מקום של כבוד בספרות האמריקאית.
בשנת 1926 נישאה פורטר לארנסט סטוק, התגוררה זמן קצר בקונטיקט, והתגרשה ממנו ב-1927. כמה כותבי ביוגרפיות טוענים כי פורטר עברה כמה הפלות טבעיות, לפחות לידה שקטה אחת בין השנים 1910 ו-1926, והפסקת הריון יזומה אחת. בנוסף טענו כי לאחר שנדבקה מסטוק במחלת הזיבה, עברה כריתת רחם ב-1927 שבעקבותיה נגוזו תקוותיה להיות אם. לעומת זאת, במכתביה של פורטר למאהביה נרמז על המשך הופעת הווסת גם לאחר כריתת הרחם שעברה לכאורה. היא גילתה פעם לחבר: "איבדתי ילדים בכל דרך אפשרית."
בשנות ה-30, 40 ו-50 של המאה ה-20 נהנתה פורטר ממוניטין רב בתור אחת הבולטות בין סופרי ארצות הברית, אך עקב כתיבתה המועטה ומכירות ספריה המועטות, היא התפרנסה באותה תקופה בעיקר ממלגות ומקדמות.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 בילתה פורטר באירופה מספר שנים שבהן המשיכה לפרסם סיפורים קצרים. ב-1930 נישאה לסופר יוג'ין פרסלי. עם חזרתה מאירופה בשנת 1938 היא התגרשה מפרסלי ונישאה לסטודנט לתואר שני, אלברט ראסל ארסקין ג'וניור. כפי שנמסר, הוא התגרש ממנה ב-1942 לאחר שהתברר לו גילה האמיתי והעובדה שהיא מבוגרת ממנו בעשרים שנה.
ב-1943 נבחרה פורטר לאקדמיה האמריקאית לאומנויות ולספרות, והייתה סופרת הבית בכמה מכללות ואוניברסיטאות, ביניהן אוניברסיטת שיקגו, אוניברסיטת מישיגן, ואוניברסיטת וירג'יניה.
בין השנים 1948 ו-1958 היא לימדה באוניברסיטת סטנפורד, אוניברסיטת מישיגן, אוניברסיטת וושינגטון ולי, ואוניברסיטת טקסס שבה הייתה פופולרית במיוחד בין הסטודנטים בגלל סגנון ההוראה המיוחד שלה.
פורטר פרסמה את הרומן היחיד שלה, "ספינת השוטים" בשנת 1962; הוא התבסס על זיכרונותיה מהפלגה שהשתתפה בה ב-1931 מוראקרוס שבמקסיקו לגרמניה. הצלחת הספר העניקה לה סוף-סוף ביטחון כלכלי (נמסר כי היא מכרה את הזכויות לסרט "ספינת השוטים" ב-500,000 דולר). המפיק דייוויד או. סלזניק ניסה להשיג את הזכויות לסרט; אך חברת ההפצה יונייטד ארטיסטס, שהחזיקה בנכס, דרשה עבורו 400,000 דולר. התסריטאי אבי מאן (Abby Mann) עיבד את הרומן לקולנוע; סטנלי קריימר הפיק וביים את ויוויאן לי בהופעתה הקולנועית האחרונה. הסרט היה מועמד לשמונה פרסי אוסקר, וזכה בשניים: פרס האוסקר לצילום הטוב ביותר ופרס האוסקר לעיצוב האמנותי.
למרות טענתה שאחרי הוצאתו לאור של "ספינת השוטים" היא לא תזכה עוד בפרסים באמריקה, קיבלה פורטר ב-1966 את פרס פוליצר ואת הפרס "U.S. National Book Award". שניהם הוענקו לה על אסופת הסיפורים "The Collected Stories of Katherine Anne Porter". באותה שנה היא אף מונתה לאקדמיה האמריקאית לאומנויות ולספרות.
בשנת 1977 היא פרסמה את "The Never-Ending Wrong" שבו מתוארים המשפט הידוע לשמצה של סאקו וונצטי והוצאתם להורג, אירועים שעליהם מחתה 50 שנה מוקדם יותר.
פורטר מתה בסילבר-ספרינג, מרילנד, ב-18 בספטמבר 1980, בגיל 90, ואפרה נטמן ליד אימה בבית הקברות של אינדיאן קריק בטקסס. ב-1990 הוצב סימון המציין אתר מורשת היסטורי של טקסס (Recorded Texas Historic Landmark), שמספרו 2905, במחוז בראון, טקסס, לציון חייה ופועלה של פורטר.
יעקב ניב
יעקב ניב (הלפרין) (נכתב גם הַלְפֶּרְן; 14 באפריל 1905 – 14 בספטמבר 1976) היה מחנך, סופר ומתרגם ישראלי, המפקח הראשי של זרם העובדים ומנהל המרכז לחינוך של ההסתדרות.
ביוגרפיה
ניב נולד בשנת 1905 בסוויסלוץ' שבמחוז וולקוביסק בפולין, בן לדניאל הלפרין. בילדותו למד ב"חדר" ובבית מדרש וכן למד חשבון אצל מורה פרטי. כשהיה בן 13 הוקם בעיירתו בית ספר עברי, והוא התבקש, בגילו הצעיר, ללמד בו חשבון ועברית.
בשנת 1921 עלה לארץ ישראל. תחילה עבד בכפר גלעדי, אולם משאלתו של אביו כי יהיה מורה לעברית עמדה לנגד עיניו, ועל כן פנה ללמוד בבית המדרש למורים בירושלים. במהלך לימודיו נקשר לחברי ועדת התרבות של ההסתדרות, ועם סיום לימודיו נענה לקריאת ההסתדרות והיה למורה בעמק יזרעאל.
בין השנים 1924–1934 היה מורה ומנהל במספר בתי ספר: במשך שש שנים לימד בבלפוריה, ומשנת 1930 בבית הספר בנשר.
בשנת 1934 התמנה כמפקח בזרם העובדים, מ-1937 כיהן כמפקח הראשי של הזרם, ומשנת 1942 פיקח על הזרם מטעם הוועד הלאומי, ושימש בתפקיד זה עד לפירוק החינוך הפועלי בשנת 1953. כמו כן, משנת 1941 ועד 1950 כיהן כמנהל המרכז לחינוך של ההסתדרות.
בין השנים 1953–1960 היה חבר המזכירות הפדגוגית, וריכז מטעמה את הכיתות הטרום מקצועיות בשנת הלימודים תשי"ז. משנת 1960 כיהן כמפקח החינוך במחוז תל אביב של משרד החינוך והתרבות.
ניב כתב מספר רב של ספרים בתחום החינוך והפדגוגיה, ותרגם מאמרים מרוסית, יידיש ואנגלית. כן היה חבר מערכות "אורים" ו"אורים להורים" ופרסם מאמרים בתחום הספרות והפדגוגיה ב"הד החינוך", "דבר", "הפועל הצעיר", "מאזנים" ובכתבי עת נוספים.
חיים אישיים
בתו איֶלת (בתו מאשתו רבקה) נישאה לאִתיאל עמיחי, מפקד גדוד בפלמ"ח, ממלא מקום ראש מחלקת ההדרכה באגף המטה הכללי, מפקד מחוז ירושלים, ראש הג"א והנספח הצבאי באפריקה, בדרגת אלוף-משנה. ב-16 בפברואר 1963 נהרגה בתו בתאונת דרכים עם בעלה ובתם בת החמש.
ניב נפטר בתל אביב בשנת 1976, בגיל 71. נקבר בבית העלמין קריית שאול. באותה השנה נוסד על שמו בית הספר "יעקב ניב" בחולון.
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
Every Minute
Every Minute (בעברית: כל דקה), הוא שיר של הזמר השוודי אריק סעדה השיר נכתב על ידי סעדה, לינה דב, ג'וי דב וג'ימי "ג'וקר' טורנפלדט. הוא התמודד במלודיפסטיבלן 2021 בחצי גמר הרביעי ועלה לגמר שהתקיים ב-13 במרץ 2021. הוא סיים במקום השני בכלל בגמר, בהפרש של 57 נקודות מטוסי שזכה במקום הראשון ונבחר לייצג את שוודיה באירוויזיון 2021 עם השיר "Voices".
עונת 2021/2022 בליגת העל הפורטוגלית
עונת 2021/2022 בליגת העל הפורטוגלית (בפורטוגזית: Primeira Liga, מוצגת גם בשם Liga Portugal Bwin בשל חסות מסחרית) הייתה העונה ה-88 של ליגת העל הפורטוגלית, הליגה המקצוענית הבכירה בפורטוגל. העונה החלה ב-6 באוגוסט 2021 והסתיימה ב-15 במאי 2022. בעונה זו חזר הקהל למגרשים אך בעקבות מגפת הקורונה בחלק מהמשחקים במהלך העונה הוטלה הגבלה על כניסת קהל. בסיום העונה פורטו זכתה באליפות מספר 30 שלה, והמועדונים בלננסש, טונדלה ומוריירנסה נשרו לליגה השנייה.
שחקנה האורוגוואי של בנפיקה ליסבון דרווין נונייס זכה בתואר מלך השערים עם 26 כיבושים.
קבוצות ואצטדיונים
מתוך 18 הקבוצות שהשתתפו בעונה זו, 15 המשיכו מהעונה שעברה. אליהן התווספו שתי המסיימות ראשונות בליגה הפורטוגלית השנייה, אשטוריל וויזלה שהעפילו במקומן של נסיונל מדיירה, וספורטינג פארנסה, שסיימו בשני המקומות האחרונים בעונת 2020/2021. ארוקה שסיימה במקום השלישי בליגת המשנה, העפילה גם היא לאחר שניצחה בפלייאוף את ריו אבה שסיימה במקום ה-16בעונת 2020/2021. אשטוריל העפילה לפרימיירה ליגה לאחר היעדרות של 3 שנים, ויזלה, שבה לאחר היעדרות של 36 שנים וארוקה לאחר היעדרות של 4 שנים.
המכון ללימודי משפט מתקדמים
המכון מקיים מספר תוכניות לימוד לתואר שני ושלישי. בשנת 2012 נוסד כתב העת "סקירת דיני סטודנטים" הנותן הזדמנות לסטודנטים, לפרסם מחקר מקורי ולנהל יומן מדעי. המכון ללימודי משפט מתקדמים הוא משאב לאומי למחקר משפטי ולהנחיות ו מרכזי המחקר מהווים מרכיבי ליבה בעבודת המכון בקידום ותמיכה במחקר משפטי. מרכזי מחקר המכון:
תחומי המחקר במכון הם:
ג'ון מגארו
ג'ון רוברט מגארו (באנגלית: John Robert Magaro; נולד ב-16 בפברואר 1983) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה יהודי-אמריקאי. הוא כיכב בסרט "לא מתפוגג" משנת 2012. הוא הופיע בברודוויי במחזה "כותרת ראשית" בשנת 2016.
בובי לוקווד
בובי לוקווד (באנגלית: Bobby Lockwood; ) הוא שחקן אנגלי הידוע בעיקר בתפקידו כמיק קמפבל בסדרת הנוער "בית אנוביס" וכרידיאן מוריס בסדרת הפנטזיה "זאבים בדם".
לואי-ניקולא רובר
ב-1799 הוציא רובר פטנט על המכונה הראשונה לייצור "נייר רציף". לאחר סדרה של סכסוכים כספיים ומשפטיים עם מעסיקו סן-לז'ה דידו (Saint-Léger Didot), בן למשפחת דידו המפורסמת שעסקה בהדפסה, איבד רובר את הזכויות על הפטנט. בעקבות כך, נשלחה המכונה שיצר מצרפת לאנגליה, להמשך פיתוחה. המצאתו של רובר הייתה לליבת מכונת פוֹרְדְרִינִיר, שמהווה את הבסיס לטכניקת ייצור הנייר המודרנית. לבסוף היה למורה בבית ספר ומת בחוסר כול.
ג'ון מגארו
ביוגרפיה
ג'ון מגארו נולד ב־16 בפברואר 1983 באקרון, אוהיו, בנם של וונדי וג'יימס מגארו, וגדל בפרבר של העיר מונרו פולס באוהיו. אביו ממוצא איטלקי ואמו יהודייה; הוא גדל כיהודי. הוריו היו מורים. בעודו לומד בבית הספר מונרו-פולס, החל ג'ון לשחק בתיאטרון מקומי. הוא הופיע בתיאטרון קליבלנד פליי האוס ובתיאטרון קנט סטייט במרכז המוזיקה בבלוסום, ובפליירה ווטרוואן באקרון, אוהיו.
לואי-ניקולא רובר
ראשית חייו והקריירה הצבאית
לואי-ניקולא רובר נולד להורים מזדקנים ברובע הראשון של פריז. בילדותו סבל מבריאות שברירית ומיתר מודעות עצמית, אך היה למדן ושאפתן. הוא רכש חינוך מעולה, והתמקד במדעים ובמתמטיקה, תחת מסדר המינימים (Order of Minims) הנוצרי של פרנסיס מפאולה. עם זאת, חש שהוא מהווה מעמסה כלכלית על הוריו. בגיל 15 ניסה להתגייס לצבא כדי להצטרף לכוחות צבא צרפת הלוחמים במלחמת העצמאות של ארצות הברית (שסייעו ל-13 המושבות), אך נדחה. ארבע שנים לאחר מכן הצליח להתקבל לצבא צרפת.
ג'ון מגארו
ביוגרפיה
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון "סטו-מונרו פולס" בשנת 2001, המשיך ג'ון ללמוד תיאטרון באוניברסיטת פוינט פארק בפיטסבורג. ג'ון מגארו גר ועובד מחוץ לניו יורק.
קריירה
כנער, ג'ון מגארו הופיע בפרסומות בטלוויזיה, והיה לו תפקיד בפרק בסדרה "Rescue 911".
בין תפקידי המשחק שלו הם "מכונת הכסף" ו"קרול" משנת 2015. עבודתו הקולנועית המוקדמת כללה את "The Brave One", סרט של HBO "לוקח סיכוי" ותפקיד ראשי בסרט האימה "My Soul to Take". ג'ון הופיע גם בסדרה של נטפליקס "כתום זה השחור החדש", בעונות השלישית עד החמישית של הסדרה.
לואי-ניקולא רובר
ראשית חייו והקריירה הצבאית
ב-23 באפריל 1780 הצטרף לגדוד הארטילריה הראשון של גרנובלה (Grenoble), ובעקבות כך הוצב בקאלה שבצפון צרפת. ב-1781 הועבר לרגימנט הארטילריה של מץ (Metz) ונשלח לסן-דומינגו, שם לחם בצבא האנגלי. הוא שירת בצבא 14 שנה, והגיע לדרגת סמל ראשי (Sergeant major; מקביל לרב-סמל מתקדם, רס"ם, בצה"ל). לפי גרסה אחרת, השתחרר מהצבא בגיל 28, לאחר תשע שנות שירות, ב-1790.
מכונה לייצור נייר
ב-1790, לאחר שהשתחרר מהצבא הצרפתי, היה רובר לשוליית פקיד באחד מבתי הדפוס המפורסמים של משפחת דידו (Didot). לאחר מכן עבד כפקיד תחת סן-לז'ה דידו (Saint-Léger Didot), ובהמשך מונה לתפקיד "מפקח על הסגל" במפעל ייצור הנייר של פייר-פרנסואה דידו (Pierre-François Didot) בקומונה קורביל. היה זה מוסד חשוב, שהוקם כבר ב-1355, וסיפק נייר למשרד האוצר הצרפתי לשם ייצור שטרות. רובר ודידו היו קצרי-רוח לגבי הסכסוכים הנשנים בין העובדים השונים בשלבי הייצור, ועל כן דידו דחק ברובר לנסות למצוא פתרון מכני שיחליף את העבודה הידנית בייצור הנייר.
בספרו "ייצור נייר: היסטוריה וטכניקה של האומנות העתיקה" (Papermaking: the History and Technique of an Ancient Craft), כתב דארד האנטר כי:
בובי לוקווד
קריירה
לוקווד דיבב את פאטש' בסרט "על כלבים וגנבים 2: הרפתקאות פאטץ' בלונדון" ב-2003. הוא הופע כטיילור הקטן בשלושה פרקים ב"The Bill" ב-2006.
לואי-ניקולא רובר
מכונה לייצור נייר
אף על פי שתוכניותיו הראשונות של רובר נראו לדידו "חלשות", היה בהן פוטנציאל להמשך המחקר, ודידו מימן יצירת אבטיפוס קטן-ממדים. בנייתו של האבטיפוס הושלמה ב-1797, אך הוא נחשב כישלון. לאחר ניסיונות אלו רפו ידיו של רובר, והוא מונה בידי דידו ל"מפקח על טחינת התבואה" בטחנת קמח קרובה. לאחר כמה חודשי מנוחה ממפעל הנייר, עודד אותו דידו להמשיך ולנסות לתכנן את מכונת הנייר, והפקיד כמה מכונאים לשירותו. המודל הבא הציג שיפורים מסוימים, ועל כן דידו הורה לרובר ליצור מודל בגודל מלא. מכונה זו הייתה להצלחה וייצרה גיליונות נייר כפולים.
בובי לוקווד
קריירה
בין השנים 2011–2012 הוא שיחק בתור מיק קמפבל בסדרת הנעורים הבריטית-אמריקאית "בית אנוביס" בשתי עונותיה הראשונות. לאחר מכן, כיכב בתור כרידיאן מוריס בסדרת הפנטזיה הבריטית-גרמנית של רשת CBBC; "זאבים בדם", הוא חזר לעונה שנייה בשנת 2013 לאחר מכן גם לעונה השלישית שעלתה בשנת 2014.
לואי-ניקולא רובר
בקשה לפטנט ומהות ההמצאה
בעקבות יצירת המודל המוצלח, שנבנה ב-1798, סן-לז'ה דידו התעקש שרובר יוציא פטנט על המכונה. לפני 1798, הנייר יוצר גיליון-גיליון, על ידי טבילה של מסגרת מלבנית בתוך חבית עיסת נייר. לאחר שהמסגרת הוצאה מהחבית, המים נלחצו החוצה מתוך העיסה. העיסה שנותרה הונחה לייבוש, ולא ניתן היה להשתמש במסגרת שוב עד שגיליון הנייר הקודם הוסר ממנה. במכונה של רובר הייתה רצועת הזזה שאליה הגיע זרם רציף של עיסה, ושהעבירה גיליונות לא-שבורים של נייר לח לצמד של גלילי לחיצה. כשהרצועה הרציפה של הנייר יצאה מהמכונה, היא נתלתה לייבוש באופן ידני על מערך של כבלים או מוטות.
בובי לוקווד
קריירה
בשנת 2020 גילם את קווין תומסון לצד אורלנדו בלום וסקוט איסטווד בסרט המלחמה "לכודים תחת אש", אשר מבוסס על ספרו של ג'ייק טאפר שיצא לאור ב-2012 ועוסק בקרב קמדש במלחמת אפגניסטן. באותה שנה שיחק בתפקיד קטן של תייר אמריקאי בסרט הקומי-מוזיקלי "תחרות הזמר של האירוויזיון: סיפורה של Fire Saga" בהפקתו של ויל פרל שגם כתב את התסריט.
בשנת 2021 שיחק בסרט הפעולה המקורי של שירות הזרמת המדיה נטפליקס "שטח קרב" בתור רג'י, לצד אנתוני מאקי. באותה שנה החל לגלם בתפקיד חוזר את לאון קוק בסדרת הדרמה הרפואית "חדר מיון" ברשת BBC One.
לואי-ניקולא רובר
בקשה לפטנט ומהות ההמצאה
ביוזמתו של דידו, נפגשו רובר ודידו עם שר הפנים הצרפתי פרנסואה דה נושטו (François de Neufchâteau), והגישו בקשה לפטנט. ב-1799, הפטנט (brevet d'invention) ניתן בידי ממשלת צרפת, ורובר שילם עליו 8,000 פרנק. המפרט ונוסח הבקשה של הפטנט על המכונה לייצור נייר רציף, מצויים בכרך השני של פרסומי הפטנטים Brevets d'Inventions Expirés.
ב-9 בספטמבר 1798 כתב רובר מכתב בקשה לפטנט:
דה נושטו מינה את לשכת האמנויות והמקצועות (Bureau des Arts et Métiers) לשלוח שרטט, מר בוולו (Beauvelot), ליָסָן כדי לתעד את המכונה ולבנות מודל משופר. השר אף מינה חבר של "האקדמיה הלאומית לאמנויות ולמקצועות" (Conservatoire National des Arts et Métiers) להתלוות אליו. לשכת האמנויות והמקצועות כתבה אז:
האקדמיה הלאומית לאמנויות ולמקצועות שילמה לרובר 3,000 פרנק כדי לבנות מודל להצגה קבועה במוזיאון לאמנויות ולמקצועות שבפריז.
המשך הפיתוח באנגליה
בין רובר ודידו פרץ סכסוך לגבי הבעלות על ההמצאה. רובר לבסוף מכר הן את הפטנט והן את אבטיפוס המכונה לדידו בעבור 25,000 פרנק. אולם, דידו התחמק מהתשלום לרובר, ונאלץ לחדש את הבעלות על הפטנט ב-23 ביוני 1801. דידו רצה להמשיך לפתח את המכונה באנגליה, ולהוציא שם פטנט, הרחק מהסחות הדעת של המהפכה הצרפתית, ועל כן הוא שלח את המכונה לגיסו בלונדון, ג'ון גאמבל (John Gamble).
במרץ 1801, לאחר ששלח אליו דידו דוגמאות של רצועות נייר רציף מיָסָן, הסכים ג'ון גאמבל להתחלק בבקשת הפטנט בלונדון יחד עם האחים סילי והנרי פוֹרְדְרִינִיר (Sealy and Henry Fourdrinier), שניהלו מפעל מוביל למכשירי כתיבה. גאמבל קיבל את הזכויות על הפטנט הבריטי 2487 ב-20 באוקטובר 1801, על גרסה משופרת של המכונה המקורית של רובר. לאחר מכן, פיתוח נוסף מומן בידי האחים פורדריניר. גאמבל ודידו שלחו את המכונה ללונדון, ולאחר 6 שנים והוצאות של 60,000 ליט"ש עלויות פיתוח, האחים פורדריניר קיבלו את הזכויות על מספר פטנטים נוספים. דוגמה מוקדמת של מכונת פורדריניר הותקנה במפעל בפרוגמור (Frogmore), הרטפורדשייר (Hertfordshire).
מוות והנצחה
ב-1812, כשבריאותו רופפת, לאחר שמכר את המצאתו ואת הפטנט עליה ואיבד שליטה על המשך הפיתוח שנערך באנגליה, פרש רובר מתחום ייצור הנייר ועזב את קורביל. הוא עבר לקומונה וֵרְנוּיֶה (Vernouillet), במחוז אוּר-אָ-לוּאָר (Eure-et-Loir) ופתח בית ספר קטן, פבור סן טיבו (Faubourg St Thibault). הכלכלה הצרפתית הייתה בשפל לאחר תבסותיו של נפוליאון, ורובר קיבל משכורת נמוכה מאוד. הוא המשיך ללמד עד מותו ב-8 באוגוסט 1828, בגיל 66. פסלו ניצב למול כנסייה בוורנויה ו"קולג' דה לואי-ניקולא רובר" בוורנויה קרוי על שם.
אליפות ברזיל בכדורגל 2012
אליפות ברזיל בכדורגל 2012  הייתה הפעם ה-56 בו נערכה תחרות ארצית בכדורגל בברזיל. היא אורגנה על ידי קונפדרציית הכדורגל הברזילאית. המשחקים החלו ב-19 במאי 2012 והסתיימו ב-2 בדצמבר 2012.
בתחרות השתתפו 20 קבוצות. במקום הקבוצות שירדו לליגה הבכירה עלו פורטוגזה, פונטה פרטה, נאוטיקו ורסיפה.
המשחקים התקיימו בשיטת ליגה תוך מפגש כפול בין הקבוצות. עבור הניצחון הוענקו שלוש נקודות ונקודה עבור תיקו.
בסוף העונה ארבע קבוצות ירדו לליגת משנה.
פלומיננסה זכתה באליפות. זו הייתה הזכייה הרביעית בתולדות המועדון.
בסיום העונה לליגת משנה ירדו רסיפה, פלמיירס, אתלטיקו גויאניינסה ופיגיירנסה. במקום הקבוצות שירדו לליגה הבכירה עלו גויאס, קריסיומה, אתלטיקו פרנאאנסה וויטוריה.
שחקנים מצטיינים
פרד, שחקנה של פלומיננסה כבש 20 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
רונאלדיניו, שחקנה של אתלטיקו מיניירו זכה בפרס "כדור הזהב" לכדורגלן העונה.
פרד, שחקנה של פלומיננסה זכה בפרס כדורגלן העונה של קונפדרציית הכדורגל הברזילאית.
מארק אמודיי
מארק יוג'ין אמודיי (באנגלית: Mark Eugene Amodei; נולד ב-12 ביוני 1958) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של מדינת נבדה, מאז 2011. בקונגרס ה-118 אמודיי הוא הרפובליקני היחיד במשלחת נבדה אל הקונגרס של ארצות הברית. בשנים 1997–2011 היה חבר בית המחוקקים של נבדה, תחילה באספה המדינתית (1997–1999) ואחר כך בסנאט (1999–2011). כמו כן, הוא הוותיק ביותר מבין נציגי נבדה בקונגרס כולו.
ביוגרפיה
אמודיי נולד בקרסון סיטי, בירת נבדה, בנם של ג'וי לה רה (לבית לונגרו) ודונלד מארק אמודיי. אביו היה ממוצא איטלקי ואירי. אמודיי סיים את לימודיו בבית הספר התיכון קרסון בשנת 1976, שם היה נשיא מועצת התלמידים. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת נבדה ברינו בשנת 1980, והשלים ב-1983 לימודי תואר שני במשפטים בבית הספר מקג'ורג' למשפטים בקמפוס אוניברסיטת הפסיפיק השוכן בסקרמנטו, בירת קליפורניה. טרם קבלתו ללשכת עורכי הדין של נבדה התגייס אמודיי אל צבא ארצות הברית והוצב ביחידה ארטילרית. לאחר מכן הועבר לפרקליטות צבא ארצות הברית והיה לתובע פלילי. לאחר שחרורו מהצבא בדרגת קפטן, החל לעבוד במשך שנים במשרדי עורכי דין שונים.
בשנת 1996 נבחר אמודיי לאספה המדינתית של נבדה, מטעם מחוז הבחירה ה-40 בו שכנה עיר הבירה קרסון סיטי. ב-1998 התמודד לסנאט המדינתי במחוז הבחירה ה-17, המבוסס גם הוא בקרסון סיטי. בבחירות אמצע אלה גבר על הסנאטור הדמוקרטי המכהן ארני אדלר ביחס של 52% –48%. בשנת 2002 נבחר לתקופת כהונה שנייה עם 84% מקולות הבוחרים, וב-2006 נבחר אמודיי לתקופת כהונה שלישית כשגרף כ-78% מהקולות. במהלך כהונתו אף נבחר לנשיא הזמני של הסנאט. לקראת הבחירות לסנאט של ארצות הברית ב-2010, התמודד אמודיי אל מועמדת המפלגה הרפובליקנית לייצוג נבדה בסנאט האמריקאי מול הסנאטור המכהן הארי ריד, מנהיג הסיעה הדמוקרטית. הוא פרש טרם יום הבחירות הכלליות, כאשר חברת האספה המדינתית שרון אנגל זכתה בפריימריז הרפובליקנים אך הפסידה לריד בבחירות הכלליות.
ב-13 בספטמבר 2011, תושבי מחוז הקונגרס השני של נבדה בחרו באמודיי למלא את מקומו של נציג המחוז דין הלר. הלר מונה בעצמו בידי מושל נבדה בריאן סנדובל למלא את מקומו של ג'ון אנסיין בסנאט האמריקאי, שהתפטר מהסנאט. במאי 2011 הכריז אמודיי כי יתמודד לתקופת כהונה מלאה בבחירות מיוחדות לבית הנבחרים. כחודש אחר כך הוא זכה במועמדות המפלגה הרפובליקנים לאחר שגרף 221 מתוך 323 פתקי הצבעה. בבחירות הכלליות גבר על קייט מרשל, מועמדת המפלגה הדמוקרטית. אמודיי הושבע לתפקידו ב-15 בספטמבר 2011.
אמודיי הצביע נגד הצעת החוק לסיום השבתת הממשל בארצות הברית במהלך 2013. ב-2014 קיבל דירוג בן 0% מטעם הארגון "הורות מתוכננת" על שתמך בתנועות נגד הפלות ובאיסור פדרלי על הפלות ועל גישה להפלה מלאכותית במחוז קולומביה באמצעות חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה. ב-27 בספטמבר 2019 הודיע אמודיי על תמיכתו בפתיחת הליך הדחה נגד נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ. העיתונות האמריקאית החלה להתייחס לאמודיי כרפובליקני הראשון שתומך בהדחתו של טראמפ. עם זאת, הבהיר אמודיי כי אין הוא תומך בהדחה עצמה אלא רק בחקירת פרשת טראמפ–אוקראינה. לבסוף הצביע נגד הדחתו.
אוניברסיטת טוליין
אוניברסיטת טוליין (באנגלית: Tulane University) היא אוניברסיטה פרטית, השוכנת בניו אורלינס, לואיזיאנה שבארצות הברית, שהוקמה בשנת 1834.
האוניברסיטה חברה באיגוד אוניברסיטאות המחקר ובאיגוד האוניברסיטאות האמריקניות (המוסד הפרטי הוותיק ביותר באיגוד זה).
היסטוריה
אוניברסיטת טוליין נוסדה כמכללה ציבורית לרפואה בשנת 1834 מתוך צורך דחוף להכשיר רופאים שיטפלו במחלות של אותה התקופה - אבעבועות שחורות, קדחת צהובה והכולרה. מכללה זו הייתה בית הספר השני לרפואה בדרום ארצות הברית וה-15 בארצות הברית. המכללה הפכה לאוניברסיטה מקיפה בשנת 1847. בשנים שלאחר מכן הוקם בית הספר למשפטים. בזמן מלחמת האזרחים האמריקנית שהתרחשה בשנים 1861–1865 אוניברסיטת טוליין נסגרה. המוסד הפך לפרטי בשנת 1884. בשנת 1894 הוקמה המכללה הטכנולוגית, שלימים תהפוך לבית הספר להנדסה. בשנת 1901 הונחה אבן הפינה לספרייה החדשה של האוניברסיטה. בשנת 1907 החלו לימודי האדריכלות. בשנת 1914 קם בית הספר למסחר, שהיה למעשה הראשון מסוגו בדרום ארצות הברית. בשנת 1927 אוניברסיטת טוליין הקימה גם את בית הספר הראשון בדרום ארצות הברית שעסק בעבודה סוציאלית.
במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה אוניברסיטת טוליין אחת מ-131 מכללות ואוניברסיטאות שהשתתפו בתוכנית ההכשרה של צי ארצות הברית. בשנת 1963 החלו ללמוד במוסד סטודנטים אפרו-אמריקאים. ב-23 באפריל 1975 נשיא ארצות הברית ג'רלד פורד נאם באוניברסיטה והכריז ש"מלחמת וייטנאם נגמרה מבחינתה של ארצות הברית". ואכן בשבוע שלאחר מכן הו צ'י מין סיטי נכבשה בידי צפון וייטנאם.
האוניברסיטה נסגרה בפעם השנייה בתולדותיה במהלך הוריקן קתרינה שבמהלכו נגרם נזק למבני האוניברסיטה בשווי 650 מיליון דולר.
בוגרים ידועים
מבין בוגריה הידועים של האוניברסיטה ניתן למנות את:
אנג'לה קורן
אנג'לה קורן (באנגלית: Angela Curran; נולדה במרץ 1959) היא שחקנית אנגלייה הידועה מהופעותיה בסרטים "למות מלוויה" (2007), "ג'יין אייר" (2011) ו"הנערה הדנית" (2015).
ביוגרפיה
ב-2003 הופיעה קורן בתוכנית רדיו משלה בשם "Happy Talk" ששודרה ברדיו 3.
קורן גילמה את אשת האבטחה ג'נט ב-18 פרקים של הסיטקום "החבר'ה מהלשכה" של ITV שעלה לשידור ב-2013.
בטלוויזיה שיחקה קורן בתפקיד קייטלין מורגן בסדרה "דוק מרטין". בקולנוע הופיעה בסרטים "ניקולס ניקלבי" (2002), "נערות לוח השנה" (2003) בתפקיד מיי, "אשת הברזל" (2011), ובסרטיו של מייק לי "עירום" (1993), "סודות ושקרים" (1996), "וירה דרייק" (2004) ו"מר טרנר" (2014).
ב-2016 הופיעה קורן במחזה "The Restoration of Nell Gwyn" בתיאטרון פארק שבלונדון.
ז'ואן רמון
קריירה
רמון, ששיחק כחלוץ, הצטרף לברצלונה ב-1926, והוא שיחק שם במשך 10 שנים, עד 1935. במהלך תקופה זו שותף ב-209 משחקים, בהם כבש 148 שערים. שיתוף הפעולה שלו עם ז'וזפ סמיטייר, ממובילי הקבוצה באותה עת, היה פורה.
בתחילת דרכו מיעט רמון לשחק והוא לקח חלק במשחקי ידידות בלבד. ברצלונה זכתה בגביע הספרדי לאחר הצטרפותו, מבלי שישתתף באף שלב בטורניר. ב-1927 החל לשחק בתדירות גבוהה יותר. הוא כבש 14 שערים, יותר מכל שחקן אחר בקבוצתו, במהלך זכיית קבוצתו באליפות קלטוניה לעונת 1927/1928. ברצלונה זכתה פעם נוספת בגביע הספרדי, ורמון כבש שער אחד ב-5 משחקים בדרך לגמר, בו לא שותף. ב-1929 נערכה המהדורה הראשונה של הליגה הספרדית. ברצלונה זכתה באליפות הראשונה של ספרד, ורמון פתח ב-5 משחקים במהלך העונה, מבלי להבקיע שער. בעונה הבאה דעך מעמדו והוא השתתף במספר בודד של משחקים, הן בליגה הספרדית והן באליפות קטלוניה.
לוסיו מרניאו
לוסילמו פלאניו סוארס (בפורטוגזית: Lucielmo Palhano Soares; נולד ב-28 בספטמבר 1988) המוכר בכינויו לוסיו מרניאו (Lúcio Maranhão) הוא כדורגלן ברזילאי אשר משחק בעמדת החלוץ
ביוגרפיה
נולד בסאו לואיס, מרניאו שבברזיל וגדל בקבוצה המקומית מרניאו. ב-2010 עבר למחלקות הנוער של הוריזונטה במדיה ערך את הופעת הבכורה שלו כשחקן בקבוצה בוגרת.
במהלך שנת 2012 חתם לוסיו לשלוש שנים באראפיראקה אס"א וערך במדיה 65 משחקים בהם כבש 31 שערים. במהלך התקופה בה היה תחת חוזה באראפיראקה אס"א הושאל מרניאו לקבוצות ויטוריה ופיגיירנסה.
במהלך שנת 2014 נרכש לוסיו על ידי קבוצת בורירם יונייטד התאילנדית במדיה ערך שבע הופעות בהן כבש שני שערים. בתחילת שנת 2015 חזר לברזיל וחתם לעונה בפורטלזה במדיה ערך 37 הופעות וכבש שבעה שערים. בעונה שלאחר מכן חתם ברגאטס וערך במדיה 35 הופעות בהן כבש 13 שערים.
ב-17 ביולי 2016 חתם לוסיו בהפועל באר שבע לשלוש שנים. ב-30 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו בהפועל באר שבע, כאשר פתח בהרכב וכבש בניצחון 5–0 על הפועל אשקלון במסגרת גביע הטוטו.
ב-14 ביוני 2018 חתם לוסיו בהפועל חדרה, וביולי 2020 שוחרר מהקבוצה.
ב-9 ביולי 2020 חתם בשורותיה של עירוני קריית שמונה.
ב-23 ביולי 2021 חתם לוסיו בהפועל תל אביב לעונה אחת, עם אופציה לעונה נוספת,וב-17 בינואר 2022 חתם בבני יהודה, עד לסיום העונה.אך ב-4 באפריל שוחרר מהמועדון.
הירי בצפון הוליווד
הירי בצפון הוליווד היה שוד בנק מזוין שהתפתח לקרב יריות קשה בין שני שודדי בנק (לארי פיליפס ואמיל מהטארנו) שהיו חמושים ומשוריינים, לבין משטרת לוס אנג'לס, ב-28 בפברואר 1997.
שני השודדים חמושים במספר רובי סער, (כגון AR-15 m16 ו-AK-47 שעברו הסבה לנשק אוטומטי עם מחסנית בטא המכילה מאה כדורים) וכמה אקדחים, נכנסו לבנק בלוס אנג'לס ושדדו אותו. הם תכננו לצאת בתוך שמונה דקות, זמן התגובה של המשטרה לדעתם, והחזיקו מקלט רדיו כדי לעקוב אחרי תשדורות המשטרה.