cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סוהא ערפאת
דעות פוליטיות
במהלך אירוע חגיגי בגדה המערבית, הביכה ערפאת את הגברת הראשונה של ארצות הברית הילרי קלינטון, כאשר אמרה שפעולות ישראליות בגדה מעלות את הסיכויים למחלת הסרטן בקרב האוכלוסייה הפלסטינית. עוד טענה כי בישראל מרעילים את מי השתייה של השטחים. בעקבות זאת נאלצו בכירים בשלטון הפלסטיני לשלוח התנצלות לממשל האמריקאי. קלינטון הוכרחה להישאר על הבמה במהלך הערותיה של ערפאת, ורק לאחר שסיימה את דבריה גינתה קלינטון את האשמות השווא שנאמרו דקות ספורות קודם לכן.
בשנים האחרונות בא שינוי בגישתה של סוהא ערפאת, והיא קראה בעד הסכם הנורמליזציה של ישראל עם איחוד אמירויות, ואף קראה לרשות הפלסטינית וישראל לחזור לעשות הסכמי שלום.
ענייני הון
ערפאת, בתה ואמה העבירו את זמנן בין שתי דירות יוקרתיות בפריז, כאשר עברו לשם באופן רשמי בשנת 2001, ועזבו את השטחים, כאשר ערפאת עדיין נשאר במוקעטה במהלך תקופת האינתיפאדה השנייה שפרצה. אחת מהן הייתה קומה שלמה במלון יוקרתי - מלון בריסטול. עלותה של הקומה, שהייתה מורכבת מסוויטה אחת ו-19 חדרים, הייתה כ-16,000 דולר ללילה.
כתבת הערוץ האמריקאי CBS, לסלי סטאל, בדקה את המצב הכספי של ערפאת, ובין השאר גילתה כי גם אמה של סוהא, ריימונדה טוויל, חיה בשפע - כנראה מתוך תרומה בינלאומית לרשות ומתוך כספם של משלמי המיסים הפלסטינים.
יו"ר הרשות יאסר ערפאת החזיק ברשותו חשבונות של הפת"ח ושל אש"ף בהם סכום עתק של בין 300 מיליון דולר לבין 11 מיליארד דולר. הוא נמנע מלהשתמש בכסף לצרכיו הישירים ועל כן שמר על סגנון חיים ספרטני. הכסף שימש לעיתים כדי לקנות תמיכה ממנהיגים פלסטינים.
חוקרים צרפתיים הצהירו ב-2005 כי החלו בחקירה של העברת כ-7 מיליון דולר לחשבון הבנק של סוהא ערפאת. כאשר נשאלה ערפאת על סכומי הכסף הגדולים השיבה בכעס: "מה רע בכך שבעלי שולח לי קצת כסף? אני עובדת כאן (בפריז) לרווחתם של אנשיי".
זמן קצר לפני מותו של יאסר ערפאת, בעודו חולה, סירבה אשתו להכניס מנהיגים פלסטינים לחדר שבו שכב מחוסר הכרה. לאחר משא ומתן אפשרה לאחמד קריע (אבו עלא), מלווה בראש השומרים של ערפאת, להיכנס לחדר. היועץ שלה בזמן זה היה פייר ריזק, מראשי מלחמת האזרחים של לבנון. ריזק היה לפרקליטה של סוהא ערפאת בענייני כספים כאשר ניהלו משא ומתן עם הפלסטינים. התקשורת דיווחה כי ריזק היה קרוב מאוד אליה, ועזר לה לקבל תשלום חודשי שהצטבר לכדי כ-1.8 מיליון דולר, בנוסף לתשלום ראשוני של כעשרים מיליון דולר בתמורה לעזרתה למציאת הכספים הפלסטינים.
מחלתו ומותו של יאסר ערפאת
לאחר שמחלתו של יאסר ערפאת החמירה, טענה אשתו כי חברי ההנהלה של בעלה רוצים "לקבור אותו בעודו חי". מנהיגים בכירים ברשות, ביניהם נביל שעת', אחמד קריע ומחמוד עבאס, דחו את הנסיעה לפריז בעקבות האשמות אלו. ערפאת טענה מאוחר יותר כי היא השלימה עימם ובירכה את קריע על ביקורו את ערפאת.
דיווח תקשורתי ישראלי טען כי יאסר ערפאת הפקיד בידי אשתו צוואה פוליטית, שבה הזכיר את פארוק קדומי (שהיה אחד מחבריו הקיצוניים במעגל הפנימי של ערפאת) כיורשו.
ערפאת הייתה מעורבת מאוד בתכנון טקסי ההלוויה של בעלה. היא ובתה היו נוכחות באזכרה לכבוד יאסר ערפאת בקהיר. עם זאת, הן לא הגיעו להלוויה ההמונית ברמאללה מטעמים ביטחוניים. הדאגות הביטחוניות אכן התממשו כאשר מתאבלים ירו באוויר, דבר שהוביל לתשעה נפגעים, אחד מהם במצב קשה.
לאחר מות ערפאת
לאחר מות ערפאת ניצלה ערפאת את מעמדה כאלמנתו של יו"ר הרשות וחתמה על הסכם עם הרשות הפלסטינית שתעביר לה 22 מיליון דולר בשנה. סכום הכסף שהועבר בפועל אינו ברור.
התגוררה תקופה מסוימת בתוניסיה, ובשנת 2006 קיבלה אזרחות תוניסאית מן הנשיא זין אל-עאבדין בן עלי, אולם עקב התדרדרות יחסיה עם רעיית הנשיא נשללה אזרחותה והיא גורשה מהמדינה באוגוסט 2007.
משנת 2011 היא מתגוררת עם אמהּ ובתה במלטה.
אוטו רש
אמיל אוטו רש (בגרמנית: Emil Otto Rasch; 7 בדצמבר 1891 – 1 בנובמבר 1948) היה בריגדפיהרר (תת-אלוף) באס אס ופושע מלחמה נאצי. הוא פיקד על איינזצגרופה C, שפעלה בשטחי הכיבוש הגרמניים באוקראינה שבברית המועצות ורצחה כ-221 אלף אזרחים, רובם ככולם יהודים, והיה ממפקדי הטבח בבאבי יאר.
ביוגרפיה
רש נולד בפרידריכסרו שבצפון גרמניה, ובמלחמת העולם הראשונה שירת כקצין זוטר בחיל הים. לאחר המלחמה למד פילוסופיה, משפטים ומדע המדינה וקיבל תואר דוקטור במשפטים ותואר דוקטור נוסף בכלכלה פוליטית. בשנת 1931 החל לעבוד כעורך דין במגזר הפרטי בדרזדן והצטרף למפלגה הנאצית. בשנת 1933 הצטרף לאס אה ולאס אס ומונה לראש עיריית רדברג, בשנת 1935 מונה לראש עיריית ויטנברג.
משנת 1936 שירת במשרה מלאה באס דה, סוכנות המודיעין של המפלגה הנאצית. ב-1 באוקטובר 1937 מונה למפקד משטרת המדינה בפרנקפורט, ובמרץ 1938 מונה למפקד שירות הביטחון באוסטריה עילית. ביוני 1938 קיבל סמכויות שונות במשרד הראשי לביטחון הרייך, ומונה למפקד משטרת הביטחון והאס דה בפראג.
בנובמבר 1939 הועבר לקניגסברג שבמזרח גרמניה, שם יזם ופיקח על רצח המוני של אסירים פוליטיים פולנים שנתפסו בידי האיינזצגרופן. הרציחות בוצעו ביערות, ובגלל שמשכו תשומת לב רש יזם את הקמתו של מחנה הריכוז סולדאו בצפון-מזרח פולין, שהיה מחנה מעבר לפני גירושים לגנרלגוברנמן ובו נרצחו יותר מ-10,000 אסירים פולנים ויהודים.
לקראת הפלישה לברית המועצות ביוני 1941, רש מונה למפקד איינזצגרופה C בדרגת בריגדפיהרר (תת-אלוף). היחידה פעלה באוקראינה בעקבות קבוצת ארמיות דרום ורצחה כ-220 אלף אזרחים, רובם ככולם יהודים. הפשע הבולט ביותר שביצעה היה הטבח בבאבי יאר, בו נרצחו 33,771 יהודים ביומיים, 29 ו-30 בספטמבר 1941. רש פיקד על הטבח לצד מושל קייב גנרל קורט אברהרד ושטנדרטנפיהרר (אלוף-משנה) פאול בלובל. רש נחשב למפקד אכזרי ודרש שכל אנשי היחידה, לרבות המפקדים, ישתתפו אישית ברצח היהודים.
באוקטובר 1941 עזב רש את התפקיד, ובתחילת 1942 מונה למנהל חברת קונטיננטל אויל בברלין.
סינואורניתוידיז
סינואורניתוידיז (שם מדעי: Sinornithoides; מילולית: "צורת-עוף סיני") הוא סוג דינוזאור טורף ממשפחת הטרודוניים אשר בו נכלל מין יחיד - Sinornithoides youngi. דינוזאור זה חי לפני 113 שנה, בתחילת הקרטיקון במונגוליה הפנימית שבסין. הוא היה קרוב לזאורורניתוידיז מאותה משפחה. המאובנים שלו התגלו ב-1988 וכללו עצמות חוליות וחלקי גולגולת. מאובניו היו רבים אך חסרי ממצאים מיוחדים, כך שהוא קיבל שם רק ב-1993.
דינוזאור זה היה קליל ודמה מעט לעוף. הוא הגיע לאורך 1.1 מטר ולמשקל 2.5 קילוגרם והיה בעל לסת דקה בעלת שיניים חדות, הוא היה בעל טפרים גדלים בקצה אצבעותיו אך בעל גפיים בינוניות באורכם שאולי כוסו נוצות והיה בעל זנב ארוך. כמו רוב הטרודוניים הוא היה כנראה מכוסה בנוצות לאורך הגוף. הוא היה צייד של טרף קטן יותר כמו זוחלים וחסרי חוליות שהזדמנו בדרכו.
מראה הדינוזאור הזכיר עוף מודרני אך הוא היה בעל שיניים חדות ולא יכל לעוף. הוא חי אולי בלהקות ברחבי מונגוליה הקדומה לצד צמחונים גדולים כמו הווארוזאורוס שנמצאו בתחומי האזור. כמה מאובנים שלו נמצאו בצורה מכופפת בדומה לקרובו, מיי לונג. ייתכן שכך הוא נח בדומה למספר עופות קרקע ומצא את מותו תוך שינה.
אנדרה פרדש
אנדרה פרדש (בטלוגו: ఆంధ్ర ప్రదేశ్) היא מדינה בדרום הודו. היא המדינה השמינית בשטחה והעשירית בגודל אוכלוסייתה. היא גובלת בצפון במדינות טלנגנה, צ'האטיסגאר ואודישה, במערב במדינת קרנאטקה, בדרום בטאמיל נאדו ובצדה המזרחי במפרץ בנגל. בירתה (שכלל לא נמצאת בשטחה), המשמשת בירה משותפת גם לטלנגנה היא היידראבד.
זוהי מדינה בעלת רוב הינדואי משמעותי אבל בירתה בעלת כ-27% ונוכחות מוסלמית רבה.
היסטוריה
החל משנת 1000 לפנה"ס חיו בדרום הודו בני האנדרה, מתוכם התפתחה שושלת- שאטאבאהאנה ששלטה באזור עד המאה הראשונה לספירה. במאה השלישית לפנה"ס, בעקבות כיבושי האימפריה המאורית ואשוקה הבודהיסט, אימצו בני המקום את הדת הבודהיסטית. בין המאה השביעית למאה העשירית לספירה ביססו הצ'אלוקים את סגנון הבנייה הדראווידיאני שלהם, בעיקר לאורך החוף. במאה ה-11 לספירה התמזגו שושלות צ'אלוקיה וצ'ולה והודחו על ידי הקאקאטים. הקאקאטים הם שהפיצו באדריכלות המקדשים הדתיים בדרום הודו את מבנה המקדש עם העמודים.
לאחר שלטונם של הקאקאטים קמה ממלכת ויג'איאנאגאר שהייתה אחת האימפריות הגדולות בהודו כולה. במאה ה-16 נוסדה בהיידראבד שושלת קוטאבּ שאהי. שושלת זו החזיקה ברמת הדקאן עד לכיבושים של אאורנגזב המוגולי.
מכיוון שהמוגולים מוצאם מאוזבקיסטן, מצביאים רבים בצבאם היו ממוצא אוזבקי. המצביא שכבש את רמת הדקאן עבור אאורנגזב קיבל לאחריותו שטח זה, והפך ל"ניזאם" (שליט) של היידראבד כשבפועל ייסד שושלת אוזבקית תורשתית ששמרה על עצמאות יחסית מתוך הסכמים עם הממלכות הסמוכות והכוחות הקולוניאליים שפעלו באזורם. במהלך השלטון הקולוניאליסטי הבריטי והצרפתי ששלטו בהודו הצליחו שליטי היידארבאד לשמור על שלטונם במאה ה-17 וה-18.
האזור נכבש על ידי הודו במבצע פולו בספטמבר 1948 במחיר דמים של עשרות אלפי הרוגים ופצועים, ולאחר כניעתו הפך לחלק מהודו, במסגרת מדינת מדראס. בשנת 1953 נפרד החלק דובר שפת הטלוגו לישות עצמאית שבשנת 1956 הפכה למדינת אנדרה פרדש.
טלנגנה
טלנגנה (Telangana) הייתה חבל ארץ באנדרה פרדש, ובעבר חלק ממדינת היידראבד (מדינה שבירתה הייתה אוראנגאבאד ואחר כך היידראבד, אשר התקיימה עד השנים הראשונות לעצמאות הודו).
ב-10 בדצמבר 2009, לאחר מאבק של כ-50 שנה להשגת העצמאות, החליט הפרלמנט ההודי כי טלנגנה תחל תהליך שבסופו תהפוך למדינה נפרדת בהודו. עקב ההתנגדות המידית והחריפה לכך מצד שניים מחבלי אנדרה פרדש: "אנדרה החופית" (Coastal Andhra) ו"ראיאלאסימה" (Rayalaseema), ולאחר תסיסה ציבורית בת שבועיים בחבלים אלה, הוחלט ב-23 לחודש להשהות ביצוע החלטה זו.
הפיצול בוצע לבסוף ב-2 ביוני 2014 כשהיידאראבד משמשת כבירת שתי המדינות.
טופוגרפיה, גאוגרפיה ואקלים
המדינה שוכנת בחלקה ברמת דקאן ומרביתה ברצועת החוף המזרחית של הודו. זורמים בה הנהרות קרישנה וגודאווארי.
תקופת הקיץ נמשכת בין החודשים מרץ ליוני. תקופת המונסונים נמשכת מיולי ועד אוקטובר, בעיקר באזור החוף, כשבאוקטובר ונובמבר מגיעות סופות הציקלון. מנובמבר עד פברואר נמשך החורף, שהוא העונה הנוחה ביותר במדינה.
כלכלה ותחבורה
נכון ל-2011, כ-30% מהאוכלוסייה שמעל גיל שבע הם אנאלפביתים אולם יש בה תעשיית היי-טק מפותחת. עיר הבירה גדולה משאר ערי המדינה, אך העיר ויג'יאוואדה היא המרכז המסחרי של אנדרה פרדש.
דמוגרפיה
נכון למפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2011, מתגוררים במדינה כ-49,386,799 תושבים, והצפיפות היא 308 נפש לקמ"ר. 70.4% מהאוכלוסייה היא כפרית, לעומת 29.6% עירוניים. שיעור האוריינות במדינה עומד על 67.41%. אנדרה פרדש היא המדינה העשירית בהודו במדד הפיתוח האנושי שלה, עם ציון של 0.416. כ-88% מאוכלוסיית האנדרה פרדש דוברי טלוגו.
דת
נכון לשנת 2011
תרבות
בבירת המדינה, היידראבד, קיימים מבנים רבים המדגימים את יופי הארכיטקטורה האיסלאמית. היא גם מהווה מרכז טכנולוגי חשוב בהודו. המדינה גם ידועה בתוצרתה האמנותית.
פוליטיקה וממשל
המדינה שולחת 25 נציגים הנבחרים על ידי הציבור ללוק סבהה (הבית התחתון של הפרלמנט הארצי) ו-11 נציגים הנבחרים על ידי הפרלמנט המקומי לרג'יה סבהה (הבית העליון של הפרלמנט הארצי). הפרלמנט המקומי מורכב מ-175 נציגים שמכהנים בשני בתים נפרדים.
מחוזות
המדינה מחולקת ל-13 מחוזות.
מארין 1
מארין 1 (באנגלית: Marine 1) הוא אות הקריאה של כלי טיס בשירות חיל הנחתים האמריקני, בשעה שנשיא ארצות הברית נמצא בו. כאשר כלי טיס של חיל הנחתים מטיס את סגן נשיא ארצות הברית, הוא מכונה "מארין 2".
עד לשנת 1967 חלק חיל הנחתים את האחריות להובלתו של הנשיא במסוקים עם צבא ארצות הברית. כאשר הוטס הנשיא במסוקי הצבא נקרא המסוק "Army 1".
תפעולו של צי מסוקי מארין 1 נעשה בידי למעלה מ-800 נחתים, המרוכזים ברובם בבסיס חיל הנחתים קוונטיקו בווירג'יניה. בכל מקום שבו נוחת "מארין 1", ממתין לנשיא על הקרקע לפחות נחת אחד במדים ייצוגיים מלאים.
היערות הבתוליים בקומי
היערות הבתוליים בקומי (ברוסית: Девственные леса Коми) נמצאים בצפון הטייגה הרי אורל ברפובליקת קומי, רוסיה. המיקום הגאוגרפי של היערות הוא בין 61.41667°N, 57.45°W לבין 65.75°N, 61.33333°W. שטחם של היערות הוא 32,800 קמ"ר והם היערות הבתוליים הגדולים ביותר באירופה.
האתר חופף לשמורת הטבע פצ'ורה איליץ' (Печоро-Илычский заповедник) והפארק הלאומי יוגד וה (Национальный парк Югыд Ва). בשנת 1995 הוענק לאתר מעמד של אתר מורשת עולמית, והוא הפך לאתר הטבע הראשון מסוג זה ברפובליקה. הכרה זו מצד אונסק"ו סייעה להנהלת הפארק להשיג מימון נוסף מחו"ל ולהציל את עצי הפארק מכריתה על ידי חברה צרפתית. אולם, בעיות השימור עדיין קיימות, כאשר העיקריות הן כריתת עצים בלתי חוקית וכריית זהב. כרייתם של מרבצי הזהב בחלק הצפוני של הפארק הלאומי יוגייד וה הייתה אמורה להסתיים לפני 1995.
למרות היותו אתר מורשת עולמית, ניסיונות הכרייה באתר זוכים לעידוד של ראש ממשלת רפובליקת קומי ושר הטבע שלה. הממשלה המקומית מנסה להסיט את גבולות האתר כך שהחלקים שבהם נמצא הזהב לא יהיו במעמד מוגן, אך צעד זה נפסל על ידי בית המשפט העליון של הרפובליקה.
היסטוריה
לפני הגעת המתיישבים הרוסים הראשונים לאזור במהלך המאה ה-17, תושבי המקום היו הקבוצות האתניות פצ'רה וזייריאן המשתייכות לקומי, קבוצת האוסטייאקי המשתייכת לבני החנטי וקבוצת הווגולי המשתייכת לבני המנסי שגורשה מהרי אורל. לפי התיעודים ההיסטוריים מהמאה ה-10 והמאה ה-11 המתיישבים העיקריים הם בני הצ'יוד, מרייה, וס ופצ'רה. על הגבעות באזור התגלו שרידים פלאוליתיים של יישובים. כמו כן, התגלו באזור מספר שרידים של מקלט עתיק שהיה בשימושם של בני המנסי.
התושבים הנוכחיים באזור הם הקומי ואדוקי האמונה הישנה, שהם כת דתית שהוקעה על ידי הרשויות הרוסיות במהלך המאה ה-17. היישובים העיקריים הם קוז'ים במחוז אינטינסקי שבו יש אוכלוסייה של כ-733 אנשים ופודצ'רי שבמחוז ווקטילסקי שבו יש 2,329 תושבים. במחוז טרויטסקו-פצ'ורסקי ישנם ארבעה יישובים: ג'אקשה (1832), אוסט-אונייה (156), סבטלי רודניק (11) ואוסטר-ברדיש (13).
מחקר מדעי
כתוצאה מחוסר נגישות לא בוצעו באזור מחקרים מדעיים עד לשלהי המאה ה-19. פול (1907) ניהל מספר מחקרי שדה שנערכו על גדות הנהרות איליץ' ופאליו ב-1915, ויערן שעבד באזור פרסם מאמר שקרא להפיכת האזור לשמורת טבע. ב-1928 נשלחה לאזור ועדת סקירה מיוחדת שתבדוק את מאפייני השטח לפני הקמת השמורה. ב-1949 נוסדה במקום חווה חקלאית נסיונית ונחקרו בה הגידול והרבייה של אייל קנדי מבוית. באזור הוקמו גם כמה תחנות מחקר המבצעות מחקרים ארוכי טווח.
הקמת שמורת הטבע והיערות
שמורת הטבע פצ'ורו איליץ' הוקמה לפי חוק ב-4 במאי 1930 וב-1984 הוכרזה כביוספרה לפי התוכנית "אדם וביוספרה" של אונסק"ו. לפי החוק הרוסי מספר 377 מה-23 באפריל 1994 נוסד הפארק הלאומי יוגייד וה הנתון לאחריותו של שירות היערות הפדרלי הרוסי ברפובליקת קומי.
היערות כוללים בתוכם 17 שמורות טבע שונות. השמורות סאלביה וואנגריוסקי הוקמו לפי החלטה של מועצת השרים של קומי ב-29 במרץ 1984. השמורות קהארוטה-ג'אקינייסקי, מלדינסקי, שונגורסקי, ניארט סיויו, ודה שור, קוזהים, פודצ'רמסקי, סיינינסקי ובולשסינסקי הוקמו על ידי ממשלת הרפובליקה ב-26 בספטמבר 1989. ביערות נמצאים 33 אנדרטאות טבע ושלוש חוות יער ממשלתיות המנוהלות על ידי מחלקת היערות ועשויות לשמש עבור ייצור עץ.
גאולוגיה
בחלק הצפוני של היער נמצאים הרי אורל המאופיינים בקרחונים, כאשר הקרחונים הדרומיים ביותר נמצאים ברכס הרי טלפוסקי. התפוררות אבני הסיד גורמת ליצירת אדמה קרסטית שבה יש מערות תת-קרקעיות, מכתשים ונהרות אכזב המוצפים לפי העונה המתאימה.
מזג האוויר באיליץ', פודצ'רמה, שחוגורה ובולשאיה סיין גרם ליצירת מבנים בצורה חלקי הרים ועמודים, ומבנים אלו זכו למעמד של אנדרטה לאומית. מאפיינים רבים באתר הם שריד לשוניות, כאשר המבנה העתיק ביותר מתוארך לעידן האורדוביק.
השטח הגלי במערב היערות מורכב מביצות, אזורי שפלה ומספר גבעות שמתמזגות אל ההרים. החלק המזרחי ואזור השפלה של היערות מחוברים ביניהם באמצעות החלקים העליונים של אגני ניקוז של הנהר איליץ'. החלק הדרום מרכזי של שמורת הטבע פצ'ורו איליצ'סקי נמצא בשפלת פריפצ'ובה שהיא מישור חול ומורנה של טיט. המישור נמצא למרגלות צפון הרי אורל והוא נחצה על ידי הנהרות פצ'ורה ואיליץ'.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת בשמורת פצ'ורו אילצ'סקי באמצע ינואר היא 17°C- וטווח הטמפרטורות בחודש יולי הוא בין 12°C ל-20.5°C. ממוצע המשקעים הוא 525 מ"מ לשנה. במשך כשבעה חודשים בכל שנה הקרקע מכוסה בשלג בעובי של מטר.
פלורה ופאונה
הצמחים העיקריים הגדלים ביערות הבתוליים בקומי הם אשוחית סיבירית, אשוח סיבירי, העץ Larix sibirica ממשפחת האורניים, טחבים, אוכמניות, פירות יער, ערבות, ורדיים, דומדמניתיים, פרונוס ואורניים.
היערות הבתוליים בקומי הם המקום היחיד באירופה שבו גדל העץ אורן סיבירי. הטייגה מוחלפת בהדרגה ביער תת-אלפיני נמוך, שטחי מרעה, טונדרות ואזורים סלעיים חשופים. בין צמחי המרעה התת-אלפיניים ניתן למצוא את הצמח Pleurospermum uralensis ובין צמחי הטונדרה ניתן למצוא את הצמח Saxifraga tenuis.
קפלר-186f
קפלר-186f הוא כוכב לכת דמוי ארץ המקיף את הננס האדום, קפלר-186, המרוחק 492 שנות אור מכדור הארץ. זהו כוכב הלכת החוץ שמשי הראשון עם רדיוס דומה לזה של כדור הארץ שהתגלה באזור ישיב של כוכב אחר.
ה'תקס"ה
נולדו
רבי מנחם נחום טברסקי, אדמו"ר ממקארוב
אווסו קוואבנה
אווסו קוואבנה (באנגלית: Owusu Kwabena; נולד ב-18 ביוני 1997 באקרה שבגאנה) הוא כדורגלן גנאי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת פרנצווארוש ובנבחרת גאנה.
קריירת מועדונים
קוואבנה גדל במחלקת הנוער של SC אקרה בגאנה, והחל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון. בהמשך הושאל לטולדו מהליגה הספרדית השלישית, במדיה ערך 34 הופעות ליגה והבקיע שמונה שערים.
ב-23 באוגוסט 2017 חתם קוואבנה על חוזה לחמש שנים בלגנס מלה ליגה. שמונה ימים לאחר מכן הושאל לריאל אוביידו מהליגה הספרדית השנייה, במדיה ערך שמונה הופעות ליגה. בהמשך הושאל לקרטחנה, לסלמנקה ולקורדובה מהליגה הספרדית השלישית.
ב-23 בינואר 2020 חתם קוואבנה על חוזה לשלוש שנים וחצי בקרבאך מליגת העל האזרית. ב-16 ביולי 2021 הושאל למשך עונה אחת לאנקרגוג'ו מליגת המשנה הטורקית, במדיה ערך 21 הופעות ליגה והבקיע שבעה שערים. לקראת עונת חזר קוואבנה לקרבאך.
קריירה בינלאומית
ב-9 ביוני 2019 ערך קוואבנה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאנה, בהפסד 1-0 לנבחרת נמיביה במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל נבחרת גאנה לטורניר גביע אפריקה לאומות 2019, וערך שלוש הופעות בטורניר.
ג'ון סטריינג' ספנסר-צ'רצ'יל
ג'ון סטריינג' ספנסר-צ'רצ'יל (באנגלית: John Strange Spencer-Churchill; 4 בפברואר 1880 - 23 בפברואר 1947), איש צבא בריטי; אחיו של וינסטון צ'רצ'יל.
ילדותו ונעוריו
ג'ון סטריינג' ספנסר צ'רצ'יל (שנודע גם בשם ג'ק צ'רצ'יל) נולד בעיר דבלין שבאירלנד בשנת 1880. אביו הלורד רנדולף צ'רצ'יל היה איש אצולה, בנו של הדוכס השביעי ממרלבורו, ואמו ג'ני לבית ג'רום הייתה בתו של מיליונר אמריקאי.
כל ימי חייו התהלכו שמועות שלא אומתו כי ג'ון צ'רצ'יל אינו בנו הביולוגי של הלורד רנדולף צ'רצ'יל, אלא נולד לאמו מחוץ לנישואים כבנו של אחד ממאהביה.
ג'ון צ'רצ'יל היה צעיר ב-6 שנים מאחיו המפורסם וינסטון צ'רצ'יל. מלבד שניהם לא נולדו להוריהם ילדים נוספים. ג'ון היה קרוב מאוד לאחיו הגדול וינסטון שהשגיח עליו כאב. כאחיו לפניו, גם ג'ון צ'רצ'יל התחנך בבית הספר הארו (Harrow), בית ספר של בני המעמד הגבוה.
איש צבא
בהלחמו במלחמת העולם הראשונה, בין היתר בקרב גליפולי ובחזית צרפת, זכה ג'ון צ'רצ'יל שוב לציונים לשבח. הוא שירת כקצין מטה במפקדותיהם של קצינים בכירים, גנרל ושני מרשלים. על חלקו במערכה בצרפת זכה מידי הצרפתים בשני אותות הצטיינות, "צלב המלחמה" ו"אות לגיון הכבוד". כן זכה לאות ההצטיינות הבריטי "אות השירות המצוין" (DSO).
בחיים האזרחיים
לאחר תום מלחמת העולם הראשונה לא המשיך ג'ון צ'רצ'יל בחיי הצבא ופנה לחיים האזרחיים כברוקר בבורסה. בשנת 1929 נלווה ג'ון צ'רצ'יל לאחיו וינסטון צרצ'יל במסע הרצאות שנתן האח בארצות הברית. בשנים שלאחר מכן המשיך ג'ון צ'רצ'יל בחייו הפרטיים, ללא כל פעילות ציבורית או צבאית. וינסטון צ'רצ'יל שמר על קשר קרוב עם אחיו הצעיר עד לפטירת האח 16 שנים לפני פטירתו של וינסטון צ'רצ'יל.
משפחתו
ב-8 באוגוסט 1908 נשא ג'ון צ'רצ'יל לאשה את גוונדולין תרזה מרי ברטי, בתו של איש אצולה בריטי. נולדו להם שלושה בנים ובת. אשתו נפטרה בשנת 1941, שש שנים לפני פטירתו.
שנים אחדות לאחר פטירתו של ג'ון צ'רצ'יל, בשנת 1952, נישאה בתו אן קלריסה צ'רצ'יל (ילידת 1920) לאנתוני אידן, שכיהן באותה עת כשר החוץ בממשלתו השנייה של וינסטון צ'רצ'יל. בכך הפך אנתוני אידן שהיה נאמנו של וינסטון צ'רצ'יל, כיהן כשר החוץ שלו בקבינט המלחמה בימי מלחמת העולם השנייה והחליפו בתפקיד ראש הממשלה כאשר פרש בשנת 1955, גם לקרוב משפחתו.
ג'ון פורטר
ביוגרפיה
פורטר נולד בפילדלפיה שבפנסילבניה. תאריך לידתו המדויק אינו ידוע.
לאחר שנפטר חבר הקונגרס מייקל לייב, נבחר פורטר לקונגרס התשיעי של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, ולאחר מכן גם נבחר לקונגרס העשירי והאחד עשר. פורטר כיהן כחבר הקונגרס של ארצות הברית בין 8 בדצמבר 1806 ל-3 במרץ 1811. לאחר התפטרותו מהקונגרס, לא ידוע במה עסק.
תאריך פטירתו המדויק של פורטר אינו ידוע.
קרלוס תומפסון
קרלוס תומפסון (בספרדית: Juan Carlos Mundin-Schaffter; ידוע בשם הבמה Carlos Thompson; 7 ביוני 1923 – 10 באוקטובר 1990) היה שחקן קולנוע ארגנטינאי, ופעיל שלום, שהגדיר עצמו כהומניסט פעיל.
שחקן ומפיק
תומפסון, בן להורים גרמנים-שווייצריים, מילא תפקידים חשובים בתיאטרון ובקולנוע בארגנטינה. בשנות החמישים נסע להוליווד והשתתף בסרטים אמריקאים, ובדרך כלל גילם דמויות של חובבי נשים אירופאיים. בשנת 1957 עבר לאירופה, ושיחק בעיקר בסרטים בגרמניה. שם התפרסם בעיקר בתפקיד קרלוס ולרה, בסדרת הבידור הסוכן הרגשני. בסוף שנות השישים פרש ממשחק, והחל בקריירה של סופר, עיתונאי ומפיק טלוויזיה.
תומפסון בישראל
תומפסון כתב במגזין הגרמני Die Glocke ("הפעמון") ובכתבי עת אחרים. בכתיבתו כיסה בין היתר את הסכסוך הציוני-פלסטיני. הוא ביקר בישראל פעמים רבות, והרבה לסייר לאורך הגבולות. הוא אף כתב ספר על ישראל, בשם מכתב לחייל ישראלי, שעבודת התרגום שלו לעברית בידי אריה חשביה לא נשלמה. בספר טען המחבר, שישראל היא מדינה מופלאה וברוכת כישרונות עם פוטנציאל לשגשוג ולצמיחה, שלא ממומש בגלל ניהול חלמאי ושחיתות. הוא האמין שיש בידו תוכנית להביא לסיום הסכסוך עם הערבים, שתצליח להביא שלום לאזור. כדי לקדם את תוכניתו, סייר בישראל, נפגש עם קציני צבא, הירצה בפני תלמידים ומבוגרים, ואף נהג לאסוף חיילים במכוניתו ולהסיע אותם במיוחד למחוז חפצם, רק כדי לשוחח עמם בדרך.
חייו האישיים
ביומניו של השחקן, המחזאי, המלחין והמרגל הבריטי ההומוסקסואל נואל קאוורד יש רמיזות, שתומפסון היה ביסקסואל.
עם זאת, תומפסון נשא לאישה את שחקנית הקולנוע ממוצא יהודי לילי פלמר, זמן קצר לאחר גירושיה מהשחקן רקס הריסון. נישואים אלה נמשכו 29 שנים, עד למותה של פאלמר מסרטן בגיל 71.
מותו
ב-10 באוקטובר 1990, ארבע שנים אחרי מותה של אשתו, נהג שנשלח להביאו לתיאטרון כדי להופיע בהצגה מכתבי אהבה, מצא את גופתו ירויה בראש. ככל הנראה, התאבד בירייה מרובהו. הוא מת ונקבר בבואנוס איירס, עיר הולדתו.
עומאר אפס
עומאר חשים אֵפְּס (באנגלית: Omar Hashim Epps; נולד ב-20 ביולי 1973) הוא ראפר ושחקן טלוויזיה וקולנוע אמריקאי, שנודע בעיקר של תפקידו כד"ר אריק פורמן בסדרת הדרמה הרפואית "האוס".
ביוגרפיה
אפס נולד בברוקלין, ניו יורק שבארצות הברית. הוריו התגרשו כשהיה צעיר והוא גדל לצד אימו, בוני מריה אפס, אשר עבדה כמנהלת בית ספר יסודי. אפס גדל במספר שכונות בברוקלין, בין היתר בדפורד-סטייבסנט ומזרח ניו יורק. לפני שהתחיל ללמוד משחק, אפס היה חבר בלהקת ראפ של אחיו שנוסדה ב-1991. הוא החל לכתוב שירה, סיפורים קצרים ושירים בגיל עשר ולמד בבית ספר תיכון למוזיקה ואמנות ואומנויות הבמה על שם פיורלו לה גוארדיה.
קולנוע
בתחילת דרכו כשחקן שיחק אפס בעיקר בתפקידים של אתלטים ו/או נערים בעייתיים. הוא גילם דמויות של ספורטאים בסרטים "ליגה לאומית 2" (1994) לצד צ'ארלי שין, "אישה בזירה" (2004) לצד מג ראיין, "מכדררים סיפור אהבה" (2000), ו"ללמוד מהחיים".
בשנת 1992 הופיע בתפקיד הראשי בסרט "רחובות אלימים" (Juice) יחד עם טופאק שאקור.
בשנת 2016 הופיע בתפקיד הראשי בסרט הקומי "כמעט חג המולד". בשנת 2018 שיחק במותחן "טראפיק" לצדם של פולה פטון ולאז אלונזו. בשנת 2019 שיחק בתפקיד הראשי בסרט המדע הבדיוני "3022" לצדם של קייט וולש ומירנדה קוסגרוב.
בשנת 2020 גילם את דייוויד האמונד במותחן הפסיכולוגי "רומן גורלי" של שירות הזרמת המדיה נטפליקס.
טלוויזיה
בשנת 1996 שיחק בעונה השלישית של סדרת הדרמה הרפואית "ER" בתפקיד של ד"ר דניס גאנט, המתמחה בתחום הכירורגיה שלבסוף מתאבד כאשר זורק את עצמו לפסי הרכבת.
בשנים 2004-2012 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה הרפואית "האוס" למשך 8 עונות בתור ד"ר אריק פורמן. על תפקידו זה זכה במספר פרסים בין היתר לפרס NAACP Image לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת דרמה.
בשנת 2014 גילם את התפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "תחיית המתים" ברשת ABC, תפקיד של סוכן ברשות ההגירה ג'יי מרטין בלאמי. ב-2015 חזר עם תפקידו לעונה השנייה של הסדרה.
בשנת 2016 החל לגלם את איזק ג'ונסון בסדרת האקשן של רשת הטלוויזיה USA "על הכוונת" אשר נוצרה כעיבוד טלוויזיוני לספרו של סטיבן הנטר "Point of Impact". ביולי 2017 הסדרה שבה לעונה שנייה, וביוני 2018 שבה לעונה שלישית ואחרונה.
בשנת 2019 הצטרף לצוות השחקנים הראשי בעונה הרביעית של סדרת הדרמה זוכת הפרסים "החיים עצמם" ברשת NBC בתור דארנל.
בשנת 2021 החל לגלם את מלקולם הווארד בסדרת הדרמה "Power Book III: Raising Kanan" של רשת Starz.
דיסקוגרפיה
2004: Omar Epps Presents...The Get Back.
חיים אישיים
לאפס יש ילדה אחת מנישואיו הראשונים. הוא נישא בשנית ב-2005 לקישה ספיווי, ולהם שני ילדים, בן ובת. כיום הם מתגוררים בקליפורניה.
עמי אסף
עמי אסף (וילקומיץ) (22 ביולי 1903 – 17 במאי 1963) היה איש ציבור ישראלי, שכיהן כמזכ"ל תנועת המושבים, חבר הכנסת וסגן שר החינוך והתרבות.
ביוגרפיה
אסף נולד בראש פינה בשם עמיאסף וילקומיץ, בנם של אנשי חינוך: ליבה וילקומיץ-סגל ושמחה וילקומיץ, מראשוני המורים העבריים במושבות הגליל ומנהל בית הספר המקומי. בסיום לימודיו בגימנסיה "הרצליה" היה בין מארגני הגרעין שהקים את כפר יהושע, שבו התגורר עד לפטירתו, והיה ממנהיגיו ומעורכי עלון היישוב בדרך לכפר. עם הקמת מפא"י היה אסף פעיל מרכזי במוסדות המפלגה, ובשנת 1936 נבחר לשמש מזכ"ל תנועת המושבים.
בהיותו מזכיר תנועת המושבים פעל אסף לגיבוש טיב היחסים הרצוי בין חבר המושב למסגרת המושבית ובין המושב עצמו לתנועת המושבים. במובן זה היה אסף ממשיך דרכו של ברל כצנלסון, לעומת אליעזר יפה, בוויכוח שהתנהל בין השניים בנוגע לתפקיד מעמד הפועלים בניהול משק. אסף דגל בצמצום האוטונומיה של החבר הבודד והגדלת כוחו של המושב מול החבר, ומנגד הגדלת כוחה של תנועת המושבים מול כוחו של המושב הבודד, כאשר בפיסגת הפרמידה עומדת אגודת "ניר שיתופית" ומעליה "חברת העובדים" של כלל חברי הסתדרות העובדים הכללית. אסף דגל באפשרות סילוקו של חבר בודד ונישולו מנחלתו אם יסטה לדעת מוסדות המושב והתנועה מעקרונות המושב או מאורח חייו. בדומה לכצנלסון, דגל אסף גם בהחכרת הקרקע על ידי קרן קיימת לישראל לאגודת "ניר שיתופית" או לתנועת המושבים, ואלו יקיימו החכרת משנה למתיישב ובכך יאפשרו את הכרעת הרוב ויאפשרו נישול היחיד מהקרקע. החלטה ברוח זו התקבלה בוועידת תנועת המושבים שנערכה בשנת 1944 בכפר ויתקין: הפסקת החכרת הקרקע על ידי הקרן הקיימת לישראל משנה זו ואילך והפיכתם ל"ברי רשות בקרקע".
לאחר קום המדינה נבחר עמי אסף לכנסת הראשונה והמשיך לכהן בתפקיד עד לפטירתו במהלך הכנסת החמישית. במשך 15 שנות חברותו בכנסת היה חבר ועדת החוץ והביטחון, ועדת חוקה, חוק ומשפט, ועדת הפנים וועדת החינוך והתרבות. בשנת 1959 מונה לסגן שר החינוך והתרבות.
כחבר הכנסת יזם אסף בשנת 1958 את הצעת חוק מושבי עובדים בישראל, על פיה התאפשר נישול חברי מושבים ותיקים מקניינם על פי החלטת האספה הכללית של תנועת המושבים. עם המתנגדים להצעת החוק נמנו ראובן יפה (בנו של אליעזר יפה), דבורה שיינרמן (אמו של אריאל שרון) ואברהם נגב (מושל הנגב הראשון, מכפר ורבורג). מורדי המושבים הקימו אגודה עות'מאנית שפעלה למניעת החקיקה בסיוע התאחדות האיכרים וראש האופוזיציה בכנסת מנחם בגין. כעבור שנים הוכנסו סעיפים מהצעת החוק אל סעיפי פקודת האגודות השיתופיות, אך הצעת החוק של אסף לא קודמה והיוותה קרע ארגוני ראשון בתנועת המושבים.
בנו, שמחה אסף, כיהן כראש המרכז החקלאי.
בריאן ארמסטרונג
בריאן ארמסטרונג (באנגלית: Brian Armstrong; נולד ב-25 בינואר 1983) הוא איש עסקים ומשקיע אמריקאי, שמכהן כמנכ"ל פלטפורמת המטבעות המבוזרים קוינבייס.
ביוגרפיה
ארמסטרונג נולד ב-25 בינואר 1983, ליד סן חוזה. שני הוריו היו מהנדסים. הוא למד באוניברסיטת רייס בטקסס, וקיבל תואר ראשון בכלכלה ומדעי המחשב בשנת 2005, ואחריו תואר שני במדעי המחשב ב-2006. בזמן למודיו באוניברסיטה, הוא הקים עסק בהתאמת מורים לתלמידים, ולאחר שסיים את לימודיו, בילה שנה בבואנוס איירס בזמן שעבד בחברת חינוך. בזמן שהותו בבואנוס איירס, הוא חווה את ההשפעות של היפר-אינפלציה שהשפיעו על ארגנטינה באותה תקופה.
קריירה
הקריירה המוקדמת של ארמסטרונג כללה עבודה כמפתח ב-IBM ויועץ בדלויט. בשנת 2010, הוא נתקל במאמ על ביטקוין שפורסם תחת הכינוי סאטושי נאקאמוטו. ב-2011 הוא הצטרף ל-Airbnb כמהנדס תוכנה, ונחשף למערכות תשלום ב-190 המדינות בהן פעלה Airbnb באותה תקופה. בעודו ב-Airbnb, הוא ראה את הקשיים בשליחת כסף לדרום אמריקה. הוא התחיל לעבוד בסופי שבוע ולילות כדי לכתוב קוד בRuby ו-JavaScript כדי לקנות ולאחסן מטבעות מבוזרים. ב-2012, הוא נכנס לאקסלרטור "Y Combinator" וקיבל השקעה של 150,000 דולר, שבה השתמש כדי לממן את קוינבייס.
קוינבייס
בשנת 2012, ארמסטרונג ופרד ארסאם הקימו יחד את קוינבייס, כדרך לחובבי מטבעות מבוזרים לסחור בביטקוין ומטבעות דיגיטליים אחרים. ארמסטרונג היה המנכ"ל הראשון של החברה. סבב גיוס ב-2018 העריך את החברה ב-8.1 מיליארד דולר, ובדצמבר 2020, החברה הגישה ל-SEC בקשה להנפקה.  לאחר ההנפקה באפריל 2021, שווי השוק של קוינבייס עלה ל-85 מיליארד דולר, ולפי פורבס, נכון לספטמבר 2022, לארמסטרונג יש 2.6 מיליארד דולר.
ארמסטרונג הופיע בסרט התיעודי האמריקאי משנת 2014, "The Rise and Rise of Bitcoin".
הוא גם הוצג כגיבור הראשי בספר העיון משנת 2020, "Kings of Crypto: One Startup's Quest to Take Cryptocurrency Out of Silicon Valley and Onto Wall Street".
דעות פוליטיות
ארמסטרונג כתב פוסט בבלוג בספטמבר 2020 בו כינה את קוינבייס "חברה ממוקדת משימה", שאינה מעודדת אקטיביזם בקרב עובדיה ודיון בנושאים פוליטיים וחברתיים בעבודה. הוא הציע פיצויי פיטורים נדיבים לעובדי החברה שאינם מסכימים עם המדיניות הזו. כתוצאה מכך, 60 עובדים (בהיקף של 5% מהחברה) עזבו את קוינבייס. לפני כן, ארמסטרונג הביע תמיכה בתנועת Black Lives Matter.
הוקרה
בשנת 2017, בגיל 34, ארמסטרונג דורג במקום ה-10 ברשימת "" של פורצ'ן.
בשנת 2019, נכלל ארמסטרונג ברשימת 100 נקסט של מגזין טיים.
בשנת 2021, עיתון פורבס דירג את ארמסטרונג במקום הראשון ברשימת עשירי המטבעות המבוזרים, עם שווי מוערך של 6.5 מיליארד דולר נכון לפברואר 2021. הוא גם היה במקום ה-60 ברשימת 400 האנשים העשירים ביותר באמריקה.
נדבנות
בשנת 2018, ארמסטרונג היה המנהל הראשון בתחום המטבעות המבוזרים שחתם על התחייבות הנתינה, כשהתחייב למסור את רוב כספו למטרות צדקה. הוא גם הקים אתר צדקה בשם GiveCrypto.org, כדי לאפשר לאנשים לתרום תרומות פומביות או אנונימיות כדי לעזור לאחרים החיים בעוני.
נקוובזאורוס
נקוובזאורוס (שם מדעי: Nqwebasaurus) הוא סוג של דינוזאור תרופוד שחי בקרטיקון התחתון. משמעות שמו היא מהשפה Xhosa, של שבט הקוסה הדרום אפריקאי ופירושו "לטאת נקוובה". השם "נקוובה" (Nqweba) הוא השם הישן של תצורות קירקווד (Kirkwood Formation) בדרום אפריקה, בהם נמצא הדינוזאור.
דינוזאור זה נמצא ב-1996 ונמצא ממנו שלד יחיד אשר מצוי כיום במוזיאון אלבני שבדרום אפריקה. ככל הנראה המאובן שנמצא השתייך לפרט צעיר, אך אין מאובנים נוספים שלו כדי לבדוק זאת.
דינוזאור זה השתייך לקבוצה דמויי-אורניתומימיים שהיו דומים במראם ליען והותאמו לריצה מהירה ברחבי מרחבים פתוחים. הוא הגיע לאורך 90 ס"מ ולגובה 30 ס"מ, די קטן ביחס לקרוביו. עם זאת ייתכן שפרט בוגר היה גדול יותר. גם חוליות הזנב לא נמצאו כך שאולי הדינוזאור הבוגר היה גדול יותר. הוא היה בעל לסתות דקות ובתוכם שיניים קטנות שהיו חסרים אצל מינים מפותחים יותר כמו האורניתומימוס. היו לו 3 טפרים בידיו שנבדלו בגודלם ורגליים ארוכות שיועדו לריצה.
באופן ייחודי לדינוזאורים תרופודים נמצאו בבטנו אבני גסטרולית שאולי סייעו לו לעכל מזון קשה. דבר זה אולי מרמז שהיה אוכל-כול ולא טורף. כמו כן ייתכן שהיה מכוסה בנוצות.
יחידה 9900
מבנה ארגוני
היחידה כפופה פיקודית לראש אגף המודיעין ומונחית על ידי חטיבת ההפעלה המבצעית בנושאי הפעלת הכוח, ומפקדת קצין המודיעין הראשי בנושאי בניין הכוח.
היסטוריה
לאחר מלחמת יום הכיפורים הוקמה יחידת תצפיות מטכ"ליות (יחידה 869) שבשנות האלפיים עברה למז"י. מערך הסיור האווירי "שלף" הוקם ב-1976 כמו גם יחידת נחשון שהפעילה מזל"טים. ב-1982 הוקמה יחידה 9700 כצירוף של יחידת התצפית והמזל"טים להקמת המערך החזותי, ב-1997 הפך המערך ליחידה 9900 ויחידת המזל"טים עברה בשנת 2000 לחיל האוויר.
בדצמבר 2012 זכתה היחידה בפרס ראש אמ"ן.
חייל מיחידה 9900 אשר אובחן בספקטרום האוטיסטי, רב"ט דן קורקובסקי, הדליק משואה ביום העצמאות ה-67 למדינת ישראל.
באוקטובר 2018 פורסם דו"ח מבקר המדינה על פעילות היחידה כאשר ועדת המשנה החסויה של הוועדה לביקורת המדינה הטילה חיסיון על עניינים מבצעיים שונים בפעולות היחידה, שמות, מיקומים והיקפי כוח אדם. במסגרת הביקורת נמצאו "ליקויים רבים בכתיבת תפיסות, תורות ופקודות ביחידה 9900", כמו גם אי התאמות פנימיות בתהליך מעבר משגרה לחירום ביחידה.
מפקדי היחידה
בראש היחידה עמד עד לשנת 2021 מפקד בדרגת אלוף-משנה. באוגוסט 2021 הועלה מפקד היחידה לראשונה לדרגת תת-אלוף.
בין מפקדי היחידה:
קולר נגד נביחות
קולר נגד נביחות הוא קולר הבנוי מיחידה אלקטרונית ורצועה ומשמש כמכשיר התניה קלאסי לכלב ומטרתו להפחית באופן משמעותי את נביחות הכלב. היחידה אלקטרונית מופעלת אוטומטית על ידי נביחות הכלב, באמצעות מערכת זיהוי קולי. היחידה האלקטרונית מתחברת לצוואר לכלב באמצעות הרצועה וניתן להניחה בסמוך לקולר הרגיל של הכלב. ישנם שלושה סוגים עיקריים של קולרים נגד נביחות: קולר אולטרה סאונד, קולר חשמלי וקולר ספריי.
קולר חשמלי
קולרים חשמליים הם הקולרים הפופולריים והיעילים ביותר. הקולר החשמלי פולט זרם הדומה מאוד לחשמל סטטי ונוצרת התניה מהירה מאוד הגורמת לרוב להפחתה משמעותית של נביחות הכלב. ברוב הקולרים החשמליים קיימים חיוויים מקדימים של צפצופים ובחלק מהקולרים המשוכללים יותר אף חיוויים מקדימים של רטט לפני הופעת הזרם, ולאחר מספר מחזורים של צפצוף/רטט/זרם נוצרת אצל הכלב התניה מאוד ברורה, המפחיתה משמעותית את כמות הנביחות ובהמשך אף את עוצמתן. כמו כן, הכלב לומד מהר מאוד את סדר הופעת החיוויים ולרוב יעצור את הנביחות כבר בשלבי הצפצופים והרטט וילמד לחסוך מעצמו את חיווי הזרם החשמלי. בחלק מהדגמים המשוכללים יותר, עוצמת הזרם משתנה אוטומטית- תחילה עוצמת הזרם חלשה והיא מתגברת ככל שהכלב ממשיך לנבוח. פונקציה זו מאפשרת שימוש בקולר למגוון רחב של גזעים- החל מגזעים קטנים, דרך גזעים בינוניים ועד לגזעים גדולים מאוד. יתרון נוסף בשיטת החיוויים המקדימים מאחר שהקולר החשמלי חוזר חלילה להתחלת החיוויים. ישנם אף דגמים המתאימים לכלבים החיים עם כלבים נוספים, כאשר חיישן מיוחד בקולר יפעיל אותו רק כשתורגש ויברציה ממיתרי הקול של הכלב שעליו מונח הקולר, זאת על מנת למנוע את הפעלתו של הקולר לשווא על ידי כלב אחר הנובח בקרבת הקולר.
קולר ספריי
קולר ספריי נגד נביחות הוא קולר העובד בעיקרון דומה לקולר החשמלי, אלא שכאן ה"ענישה" מופיעה בחיווי של התזת תרסיס המופק מצמח הציטרונלה ואינו מזיק לכלב או לאדם. ריח התרסיס לא נעים לכלב ועל ידי התניה גורם לו להפחית את נביחותיו. הקולר פועל באמצעות סוללה ומערכת מכנית המשחררת כמות מדודה של תרסיס ממכל לחץ פנימי בתוך הקולר, הניתן למילוי בדומה למילוי גז מציתים. לפני התזת התרסיס ישנם חיוויים קוליים (בדומה לקולר חשמלי נגד נביחות) וזאת על מנת שהכלב ילמד את ההתניה ויחסוך לעצמו את פליטת התרסיס, לאחר מספר קצר של מחזורי נביחה. ישנם מאלפים שאינם דוגלים בשיטה זו, מהסיבה שריח התרסיס נשאר על שיער הכלב זמן רב לאחר ה"ענישה" ובכך מפספס לעיתים את המטרה ואת דיוק ההתניה.
מבצע צוק סלע
מבצע צוק סלע הוא מבצע צבאי שיצא לפועל בליל 27–28 במאי 1965, והיה לפעם הראשונה בה פשטו כוחות של צה"ל מעבר לקווי האויב מאז מבצע סנונית ב-1962. המבצע יצא לפועל לאחר שבחודשים שקדמו לו ביצע ארגון הפת"ח כתשע פעולות טרור כולל חבלה בנפש וברכוש, שכולן יצאו מגזרת ירדן.
המבצע כלל פיצוץ שתי תחנות דלק ומבנה באזור קלקיליה, טחנת קמח ובית-חרושת לקרח בג'נין על ידי צנחנים מחטיבה 35 ופיצוץ חוות אום-חירוע על-יד הכפר א-שונה על ידי כוחות מחטיבת גולני.
רקע
בשנות ה־60 תקפו מצרים הנאצריסטית וסוריה הבעת'יסטית בחריפות את חוסיין, וטענו שהוא משתף פעולה עם ישראל ובוגד בעניין הערבי. הן עודדו את הפלסטינים ביהודה ושומרון ובגדה המזרחית למרוד במלך, להפיל את משטרו ולכונן רפובליקה פלסטינית. במקביל, אִפשרו שליטי סוריה לארגון הפת"ח ולארגוני טרור פלסטינים אחרים להתאמן בארצם, אך את הפיגועים בישראל הם נשלחו לבצע דרך ירדן.
על פי דבר הרמטכ"ל יצחק רבין, בתחילת 1965 גברו מעשי הטרור שיצאו משטחה של ירדן ובמשך ששת החודשים של השנה התבצעו תשע פעולות חבלה אשר יצאו משטח ירדן.
בליל 28 בפברואר 1965 הניחו שלושה מסתננים מירדן מטעני חבלה בכפר-הס ופוצצו בית מגורים וכן את הממגורה של הכפר.
בליל 25 במאי 1965, אנשי ארגון הפת"ח פוצצו שני בתים בקיבוץ רמת הכובש. ארבעה אנשים נפצעו.
המחבלים בשתי הפעולות, בכפר הס וברמת הכובש, הגיעו מקלקיליה.
בליל 27 במאי 1965 הניחו אנשי הפת"ח מטען חבלה ליד בית מגורים בן שלוש קומות בעפולה. שתי נשים וילד נפצעו . המחבלים בפעולה זו הגיעו אף הם מחוות אום–חירוע שעל יד הכפר שונה בשטח ירדן. הבעלים של החווה היה קצין מודיעין לשעבר של הלגיון הירדני, אל-קאסם צידקי, ששיתף פעולה עם ארגון אל-פתח.
בעקבות הצטברות הפעולות החבלניות, החליטו בצה"ל, אז בפיקודו של הרמטכ"ל רא"ל יצחק רבין, על פעולת תגמול כנגד ירדן. ירדן היא שאיפשרה למחבלי הפת"ח לפעול משטחה. הוחלט לפגוע ביעדים שאינם צבאיים דווקא, אלא ביעדים אזרחיים כדי להבליט את העובדה שמדובר באזהרה יותר מאשר בתגמול וכדי לחסוך באבדות. פעולת התגמול כונתה "צוק סלע", ונקבעה לליל 27 במאי. המשימה הוטלה על כוחות צנחנים וחטיבת גולני.
תכנון וביצוע
מבצע "צוק סלע " כוון נגד שלושה יעדים אזרחיים בירדן, אך הכוחות הונחו להימנע מפגיעה באזרחים. המבצע נועד להזהיר את ממשלת ירדן ולהבטיח שתשמור על הגבול ותמנע את פעולות הפת"ח. התוכנית כללה שלושה יעדים עיקריים: קלקיליה ג'נין וחירבת שונה. הביצוע הוטל על צוותי קרב חטיבתיים מחטיבות גולני והצנחנים. ההנחיות לכל הכוחות היו להימנע ככל האפשר מפגיעה בנפש.
הפעולה בג'נין
הפעולה בג'נין הוטלה על גדוד 202 בפיקודו של אפרים חירם (פיחוטקה). על החפ"ק פיקד סמח"ט הצנחנים אריק רגב. המשימה המקורית בג'נין כללה ארבעה יעדים לפיצוץ: בית העירייה, תחנת האוטובוסים המרכזית, טחנת הקמח ובית החרושת לקרח. על פי החלטת הרמטכ"ל צומצמה התוכנית וכללה לבסוף שני יעדים בלבד: טחנת הקמח ובית החרושת לקרח, כמו כן הוחלט כי למשימה ייצאו 94 לוחמים. בין מפקדי הפלוגות היו מתן וילנאי ואמנון ליפקין שחק.
הפקודה לפעולה ניתנה לסמח"ט רגב, במפקדת פיקוד צפון, בשעות הבוקר המאוחרות (10:15). שעת ה-"ש" ל-23:00 לאחר תיאום עם היחידות המסייעות. גדוד 202 היה באותה עת מפוזר באימונים ברחבי הארץ. בשעות הצהריים נפגש פיחוטקה המג"ד עם הסמח"ט רגב והם יצאו לתצפית על העיר: בדרך הבחינו בקצין רכוב על ג'יפ אזרחי והחליפו איתו רכב על מנת להתקרב בבטחה אל הגבול מבלי לחשוף את המבצע. ב-16:00 יצאו המג"ד ושלושת המפ"ים לסיור חטוף ותצפית על ג'נין. הגדוד התכנס במחנה עמוס וב-18:30 נערכו המסדרים האחרונים לכוחות. מפאת לוח הזמנים הצפוף לא הועבר תדריך מסודר ובאופן חלקי הוא ניתן בזמן הנסיעה לנקודת היציאה במושב רם און. המג"ד פיחוטקה העיד כי למפקדים, כולל אותו, לא היה די זמן ללימוד הצירים.
הכוח של גדוד 202 הורכב מכמה כוחות משנה:
בשעה 19:30 חצו הלוחמים את הגבול ליד מושב רם און יצאו לכיוון ג'נין. לאחר 4 ק"מ הציב דגן חסימה על כביש מגידו ג'נין, כ-2.5 ק"מ צפונית-מערבית לג'נין, וכחצי ק"מ משם התמקם חפ"ק הסמח"ט. לאחר כמה מאות מטרים נוספים נשלח הכח של ליפקין לכיוון תחנת המשטרה. ליפקין טעה בניווט וכאשר הגיע ליעד, זיהה אותו כבית הדו קומתי היחיד באזור, הוא סבר שזו המשטרה ומיקם שם את כוח הרתק. בדיעבד הסתבר כי נראה שכוח הרתק פגע בטעות במנזר או כנסייה.
הכוח העיקרי בפיקודו של פיחוטקה המשיך בתנועה אל לב העיר ג'נין. ההתקדמות הייתה מאוד איטית, הן בגלל חוסר ההכנה הלקויה בלימוד הציר והן עקב תוואי השטח הקשים שכללו מטעים עם גדרות רבות ולאחר מכן תנועה ברחובות בין הבתים. עם ההגעה ליעד התקשה פיחוטקה בזיהוי וודאי והסתמך על עגלות שחנו ליד הבניין ולפי הבנתו שימשו להובלת הקמח. דרך חלון אחורי הוכנסו המטענים על ידי קצין החבלה. מטעני החבלה הופעלו והכח התפנה במהירות ובשעה 02:15 הגיע למושב רם און. הפיצוץ גרם להתלקחות שרפה גדולה עקב פיצוץ חביות דלק שהיו בתוך הבניין. טחנת הקמח לא הושמדה (הרס חלקי).
הכוח של וילנאי נתקל אף הוא בבעיית ניווט והתקשה באיתור המיקום של בית החרושת לקרח. לאחר איתור היעד, השתלט הכוח על אזור המבנה. תוך כדי פריצת המבנה וטיפול במטענים הגיע לאזור כוח סיור של ארבעה חיילים ירדניים. אחד החיילים הירדנים פתח באש ולאחר קרב יריות קצר נסוגו חיילי הסיור הירדני. אנשי הכוח הפעיל ואת המטענים אשר גרמו להשמדתו של בית החרושת. קרב היריות גרם גם לכוח החסימה של ליפקין לפתוח לעבר מה שהם זיהו כתחנת המשטרה.
הפעולה בקלקיליה
הפעולה בקלקיליה הוטלה על גדוד 890. מח"ט הצנחנים רפאל איתן (רפול) הצטרף לפעולה והיה בחפ"ק החטיבתי. היעד היו שתי תחנות הדלק אשר נמצאו על הכביש המגיע מאזור קיבוץ אייל ושעליו עומדים עדיין שרידי המשטרה ההרוסה אשר פוצצה במבצע שומרון באוקטובר 1956. משני צדדיו של הכביש היו שש משאבות דלק. בדרכו עבר הכוח שטחים בנויים ומאוכלסים. עם ההגעה ליעד זיהו החיילים כי במקום נערכה באותה עת מסיבה. החיילים המתינו עד שאחרוני החוגגים יעזבו את המקום ואז פתחו בפעולה תוך שהם מתפצלים לשתי חוליות, האחת לתחנה הצפונית והשנייה לתחנה הדרומית. שישה אזרחים ירדנים, אשר ישבו בבית קפה סמוך, הופתעו והורחקו מהמקום יחד עם עוד שומר של תחנות הדלק על מנת שלא ייפגעו. הכח פוצץ את התחנות וחזר לשטח ישראל ללא נפגעים וללא פתיחה באש.
הפעולה בשונה
הכוח של גולני הורכב מכוחות משנה שיועדו למשימות השונות :
היום בספורט (רדיו)
היום בספורט הייתה תוכנית יומית בנושא ספורט שנוסדה בשנת 1970 ושודרה במשך שנים רבות ברשת ב' של קול ישראל. התוכנית, שנמשכה קרוב לרבע שעה, שודרה בימי חול בשעה 18:45, ובה שודרו חדשות וכתבות לסיכום אירועי היום בספורט בישראל ובעולם. בין עורכי ומגישי התוכנית נמנו גדעון הוד, דני דבורין ובני פייסיק.
הילדה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
כשל קטלני
באסטרטגיה צבאית גרעינית
השימוש במושג כֶשֶׁל קטלני בדרך כלל נעשה בהתייחס לאסטרטגיה צבאית גרעינית שמטרתה ליצור הרתעה שתגרום לאויב לפחד להפעיל התקפה גרעינית. באסטרטגיה זו מדינה בונה מנגנון אוטומטי שיבטיח הפעלת 'מתקפת נגד' (תגובה) קטלנית כלפי האויב, בתרחיש שבו המדינה כבר הותקפה בכלי נשק גרעיניים של האויב, וכבר נִכְשְׁלָה מלמנוע את המתקפה הגרעינית הזו של האויב כנגדה. המנגנון מבטיח ש'מתקפת הנגד' (התגובה) הקטלנית תצא לפועל אוטומטית, גם בתרחיש, שבמהלך כִּישָּׁלוֹן של המדינה, האויב כבר חיסל את כל האנשים שהיו יכולים להוציא לפועל 'מתקפת נגד' לא אוטומטית.
כלומר, כשל קטלני הוא דוגמה לאסטרטגיית מכה שנייה. במקרה זה, עקרון הכשל הקטלני מרתיע את האויב מפני שיגור מכה ראשונה. אלמנט חיוני באסטרטגיית המכה השנייה, אשר מושג בכשל קטלני, הוא שמדיניות ונהלים השולטים במתקפת התגמול מאפשרים שיגור כלי נשק גרעיניים, גם אם מבנה הפיקוד והשליטה הקיים כבר נוטרל על ידי מכה ראשונה. היעילות ההרתעתית של מערכת כזו תלוי בכך שמדינות אחרות החמושות בנשק גרעיני יידעו אותה מראש.
נבחרת שווייץ בכדורגל חופים
הנבחרת הלאומית של שווייץ בכדורגל חופים מייצגת את שווייץ בתחרויות כדורגל חופים בינלאומיות ונמצאת בפיקוחה של התאחדות הכדורגל השווייצרית.
הסגל הנוכחי
סגל נכון לאליפות העולם בכדורגל חופים 2019
מאמן: אנג'לו שירינזי
הישגים
גביע העולם בכדורגל חופים
אליפות אירופה בכדורגל חופים
גביע אירופה בכדורגל חופים
הסימפוניה השנייה של מאהלר
הסימפוניה השנייה בדו מינור של גוסטב מאהלר, המכונה "התחייה", נכתבה בין 1888 ל־1894 ובוצעה לראשונה ב־1895. מלבד הסימפוניה השמינית, הייתה זו היצירה הפופולרית והמצליחה ביותר של מאהלר בתקופת חייו. אורך היצירה בין 80 ל־90 דקות.
הסימפוניה השנייה כתובה בסגנונו האופייני, הקל לזיהוי, של מאהלר, הן במבנה והן בתזמור. יש בה פאתוס והומור, לגלוג וייאוש, נעימת מחול קלילה וכמיהה לירית, השלמה ותקווה לחיי נצח. הרכב התזמורת גדול מן הרגיל וכולל כלי נשיפה וכלי הקשה מעבר למקובל, נוסף לנבלים ועוגב, ומאהלר אף מרחיב את תחום התזמורת ומשגר קבוצות נגנים אל מאחורי הקלעים. כמה גורמים מייחדים את סימפוניית התחייה מסימפוניות אחרות של התקופה הרומנטית: מספר פרקיה, חמישה, בשונה מארבעה המקובלים, הרכב התזמורת, הגדול מן הרגיל, ושילוב תפקידים ווקאליים (לקול אנושי) לאלט סולו בפרק הרביעי ולסופרן ואלט סולו עם מקהלה בפרק החמישי, על פי דוגמת הסימפוניה הכוראלית של בטהובן. זוהי הסימפוניה הראשונה של מאהלר שכוללת בתוכה גם קולות שירה, והיא פותחת סדרה של עוד שתי סימפוניות (הסימפוניה השלישית והסימפוניה הרביעית) שכתובות גם הן לקולות שירה בנוסף לתזמורת. ב־2016, על פי משאל שערך BBC Music Magazine בקרב 151 מנצחים דורגה הסימפוניה במקום החמישי ברשימת עשר הסימפוניות הגדולות בכל הזמנים.
מקור היצירה
הסימפוניה החלה את חייה כ־Todtenfeier (טקס הלוויה), פואמה סימפונית בפרק אחד, שמאהלר סיים בשנת 1888. את השם לקח מן הפואמה האפית של הסופר הפולני אדם מיצקביץ', בתרגום לגרמנית של חבר נעורים, זיגפריד ליפינר. כאשר ניגן את הפרק היחיד בפסנתר לפני המנצח הנס פון בילוב, שנודע בתמיכתו במלחיני מוזיקה חדשנית, כמו ריכרד שטראוס, הייתה תגובתו של פון בילוב שלילית במופגן.
מאהלר לא נרתע. הוא חזר בהמשך אל הפרק האחד והוסיף לו עוד שלושה, כך שבסוף 1893 היו ארבעת פרקי הסימפוניה, כפי שהם מוכרים כיום, כתובים וגמורים. אז הניח מאהלר את הסימפוניה מידו בתחושה שהיא זקוקה לדבר מה נוסף כדי להשלימה, אך לא הייתה לו השראה שתאמר לו מהו הדבר שחסר.
במחשבה על סיום מרשים כדוגמת הפרק הכוראלי של הסימפוניה התשיעית של בטהובן, החל מאהלר לחפש טקסט מתאים בספרות העולם, מן התנ"ך ואילך. בפברואר 1894 נפטר הנס פון בילוב ומאהלר הלך להלווייתו. הוא שמע שם את Die Auferstehung (התחייה) של פרידריך גוטליב קלופשטוק (Friedrich Gottlieb Klopstock), בלוויית מוזיקה, והדבר נתן לו השראה להשלמת הסימפוניה שלו בפרק מקהלה מאסיבי, שהטקסט שלו יתבסס על הפואמה של קלופשטוק. התרשמותו הייתה מיידית ומוחלטת, כפי שהסביר שלוש שנים לאחר השלמת הסימפוניה למבקר ארתור זיידל (Arthur Seidl). את הסקיצות הראשונות רשם מיד בשובו מן ההלוויה, ועבודת היצירה בפועל נעשתה בקיץ הבא, תוך שלושה שבועות. מאהלר העצים את רעיונותיו של קלופשטוק ואף שינה את המסר שלהם בדברים שהוסיף. פסקת המפתח היא כדלקמן:
מאהלר הכין תוכנית לסיפור המעשה של היצירה והרצה אותה לפני כמה ידידים. בתוכנית זו, הפרק הראשון מייצג הלוויה ונשאלות בו שאלות כגון "האם יש חיים לאחר המוות?"; הפרק השני מעלה זיכרונות מימים של אושר בחיי המנוח; הפרק השלישי מייצג דרך מחשבה הרואה את החיים כפעלתנות חסרת משמעות; הפרק הרביעי הוא משאלה לשחרור מחיים נטולי משמעות; והפרק החמישי, אחרי חזרה של הספקות מן הפרק השלישי והקושיות שבראשון, מסתיים בתקווה נלהבת להתחדשות נצחית, נשגבת, נושא שיופיע לבסוף בשינוי צורה במוזיקה של השיר על הארץ.
הוצאה לאור
היצירה פורסמה לראשונה ב־1897 בהוצאת פרידריך הופמייסטר, לייפציג. הזכויות הועברו כעבור זמן קצר ליוזף ויינברגר וב־1898 לאברל ושות'. בשנת 1910 עברו הזכויות להוצאת יוניברסל, שהוציאה מהדורה שנייה באותה שנה. בשנת 1939 עברו הזכויות אל הוצאת בוזי והוקס וממנה, ב־1942, להוקס ובנו. מהדורה שלישית ב־1952 ומהדורה רביעית, ביקורתית, בשנת 1970 יצאו שתיהן בהוצאת יוניברסל.
הוצאות חוזרות של מהדורות קודמות יצאו בהוצאת דובר וב"בוזי והוקס". קרן קפלן הוציאה מהדורת פקסימיליה עם תוספות ב־1986. בשנת 2005 יצאה מהדורה ביקורתית חדשה בשיתוף פעולה בין הוצאת יוניברסל לקרן קפלן. הביצוע הראשון לפי מהדורה זו היה ב־18 בנובמבר 2005, בניצוח גילברט קפלן.
ביקורת
על אף הכותרת "התחייה", אין לסימפוניה היבט דתי. היא מהווה המשך לסיפור האישי שהוצג בסימפוניה הראשונה. ההיבט האישי אינו גורע מן האוניברסלי, האופייני לראייתו של מאהלר את השאיפה והאידיאליזם האנושי, כפי שהיא באה לביטוי ברבות מיצירותיו, בעיקר אלה שנכתבו בתקופת קרן הפלאים של הנער. שירי העם שהופיעו ב"קרן הפלאים" משמשים שוב בסימפוניות השנייה והרביעית.
בשנת 1891 התוודע מאהלר אל הפסנתרן והמנצח הנס פון בילוב וניגן לפניו בפסנתר את הפרק הראשון של הסימפוניה. פון בילוב ישב בשעת הנגינה בידיו על אוזניו, אך לא אמר דבר. עם תום הנגינה פסק, "אם מה ששמעתי הרגע עודנו מוזיקה, הרי שאינני מבין עוד דבר במוזיקה!" מאהלר היה המום ומדוכא, ובמכתב אל ריכרד שטראוס, ידיד ועמית, כתב, כי הוא שוקל לוותר על ההלחנה.
הוא לא עשה זאת, וביולי 1892 השלים את פרק האנדנטה שהחל לחבר בבודפשט ארבע שנים קודם לכן, וצירף לו סקרצו. אלה, יחד עם הפרק הראשון בדמותו החדשה, היוו את שלושת פרקיה הראשונים של הסימפוניה. הסקרצו מבוסס על שיר מתוך "קרן הפלאים", "דרשת אנטוניוס הקדוש לדגים". על קיר חדרו תלה מאהלר הדפס על הקדוש הנושא דרשה בפני עדת בעלי הסנפיר שלו. הוא תיאר הן את השיר והן את הסקרצו כ"מכילים הומור מסוים, חמוץ־מתוק".
באותו חודש חיבר מאהלר את "אור קדומים" (Urlicht) ל"קרן הפלאים", ולאחר זמן כלל אותו כפרק הרביעי בסימפוניה השנייה.
הטקסט למקהלה בפרק החמישי, המסיים, שעליו החליט מאהלר על אף החשש שיראו בו חיקוי לבטהובן, נלקח משירו של פרידריך גוטליב קלופשטוק, שמאהלר שמע דווקא בהלווייתו של הנס פון בילוב, מי שביקורתו הקטלנית כמעט והביאה את הקץ על הסימפוניה כולה. תוך שלושה חודשים השלים מאהלר את הפינאלה. הוא לקח משירו של קלופשטוק מה שהתאים לו וכתב בעצמו את היתר. לדברי חברו, המלחין הבוהמי יוזף בוהוסלב פורסטר, החליט רק בשלב זה להוסיף את "אור קדומים" כפרק מעבר בין שלושת הפרקים הראשונים, האינסטרומנטליים, לפרק המקהלה החותם את הסימפוניה.
הניגוד הבולט בין גודלו ועוצמתו של הפרק הראשון לבין הקלילות של האנדנטה, הביא את מאהלר לרעיון להחליף בין האנדנטה לבין הסקרצו. אחר שקל לשנות את המבנה הפנימי של האנדנטה, ולבסוף יישב את הבעיה בהכנסת הפסקה "בת חמש דקות לפחות" בין הפרק הראשון לשני. עם זאת, הוראה זו לא הייתה מקובלת עליו לגמרי, וכאשר המנצח יוליוס בוטס בחר לשים את ההפסקה בין הפרק הרביעי, "אור קדומים", לבין החמישי, בניגוד לאמור בפרטיטורה, שיבח אותו מאהלר על החלטתו. עם זאת, הוא הרגיש שבכל זאת יש מקום להפסקה בין הפרק הראשון לשני, אחרת יהיה האנדנטה כאינטרמצו, חריג באופיו בין שאר הפרקים הקשורים ביניהם בנושא ובאווירה.
בנובמבר 2016 נמכרה הפרטיטורה של הסימפוניה השנייה בכתב ידו של מאהלר, אשר הייתה עד אז בבעלות גילברט קפלן במכירה פומבית בסכום עתק.
אינסטרומנטציה
הסימפוניה כתובה לתזמורת, מקהלה מעורבת, שני סולנים, עוגב והרכב מאחורי הקלעים, הכולל כלי נשיפה ממתכת וכלי הקשה.
צורה
ליצירה בצורתה הסופית חמישה פרקים:
פרק ראשון
הפרק הראשון, בסולם דו מינור, מזכיר במידה רבה מארש אבל, אם כי הוא עובר כמה הלכי רוח שונים. הוא נושא אופי אלים וזועם.