cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בצלאל סמוטריץ'
פעילות פוליטית
לקראת אותן בחירות הגיעה מפלגת האיחוד הלאומי – תקומה להסכם על ריצה משותפת עם הבית היהודי ועם עוצמה יהודית במסגרת איחוד מפלגות הימין. על פי ההסכם הוצב סמוטריץ' במקום השני ברשימה לכנסת, אחרי יו"ר הבית היהודי הרב רפי פרץ. עוד הוסכם כי תינתן לו הזכות לבחור ראשון מבין התפקידים שיתקבלו במסגרת ההסכם הקואליציוני, ושאם תקבל הסיעה רק תפקיד שר אחד, יכהנו בו שניהם ברוטציה. הסכם זה נשמר גם לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים, אז רצו הבית היהודי והאיחוד הלאומי עם הימין החדש במסגרת רשימת ימינה.
בכ' סיון התשע"ט (23 ביוני 2019) מונה לשר התחבורה ולחבר הקבינט המדיני ביטחוני, במסגרת ממשלת המעבר. במהלך כהונתו כשר התחבורה החל את מיזם נתיב פלוס שבמסגרתו הוקצו בכביש החוף ובנתיבי איילון נתיבי נסיעה לתחבורה ציבורית ולכלי רכב פרטיים עם לפחות נוסע אחד או שניים מלבד הנהג. כמו כן האיץ סמוטריץ' את חשמול הרכבת בקו המהיר בין ירושלים לתל אביב, וכן החל בבניית מסילת ראשון לציון – מודיעין. ביולי 2022, כשנשאל על יחסו לערבים, העיד על עצמו כי "אני כשר תחבורה יהודי, דתי, מתנחל, ימני – כנראה לא ימין רך כל כך – ידעתי לדאוג לצרכים שלהם. ותשאל אותם, הם מודים בזה".
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע התפצל מרשימת "ימינה". לדבריו, על רקע נכונותו של בנט להיכנס לממשלה בשיתוף מפלגות שמאל. סמוטריץ' התמודד בראש רשימת "הציונות הדתית", בבלוק טכני של המפלגות "האיחוד הלאומי – תקומה", "עוצמה יהודית" ו"נעם".הרשימה קיבלה בבחירות 6 מנדטים, מתוכם 4 למפלגתו של סמוטריץ'.
בכנסת העשרים וחמש
לקראת הבחירות לכנסת ה-25 חתם סמוטריץ' פעם נוספת על הסכם ריצה משותפת בבלוק טכני עם עוצמה יהודית ומפלגת נעם. הרשימה זכתה ב-14 מנדטים, מהם 7 לאיחוד הלאומי – תקומה.
לאחר הבחירות נכנס לממשלת ישראל השלושים ושבע והתמנה לשר האוצר ולשר במשרד הביטחון הממונה על המתפ"ש והמנהל האזרחי.
ב-7 בפברואר 2023 התפטר מהכנסת במסגרת החוק הנורווגי.
שר האוצר
ב-2 במרץ 2023, חתם סמוטריץ' עם יו"ר ההסתדרות החדשה ארנון בר-דוד על הסכם שכר חדש במגזר הציבורי, שמתפרס על גבי 4 שנים. ההסכם כולל תוספות שכר לעובדים, קיצור שבוע העבודה ומענקים חד פעמיים בשווי 6,000 ש"ח לכל עובד.
ב-24 במאי 2023, אישרה הכנסת את הצעת תקציב המדינה לשנים 2023 ו-2024 ואת חוקי ההסדרים הנלווים אליה. במסגרת חוק ההסדרים קידם סמוטריץ' את הקמת "קרן הארנונה", שייעודה הוא העברת כספים מרשויות מקומיות שבונות שטחים לעסקים לרשויות מקומיות שיאשרו בנייה של יחידות דיור. הקמת הקרן לוותה בהתנגדות של מרכז השלטון המקומי בישראל שלוו בשביתות של רשויות מקומיות.
באוגוסט 2023 מנע כשר האוצר העברה של כ-300 מיליון שקלים שהובטחו לרשויות מקומיות ערביות במסגרת הכספים הקואליציוניים בזמן ממשלת ישראל ה-36, בטענה שמדובר בכסף פוליטי שאין לו הצדקה מקצועית וכן שחלק מהתקציבים מגיע לארגוני פשיעה. כמו כן סירב לאשר תקציב של 200 מיליון שקלים למכינות לשילוב סטודנטים ערבים באקדמיה, והתנה את אישור התקציב ב"יצירת מנגנונים שיטפלו בהקצנה הלאומנית באוניברסיטאות וימנעו אותה".
מיסוי
זמן קצר לאחר כניסתו לתפקיד שר האוצר, ביטל סמוטריץ' את המס על הכלים החד פעמיים ואת מס הקנייה על משקאות ממותקים.
חקיקה
במהלך הכנסת העשרים העביר סמוטריץ' כיוזם ראשון שתים עשרה הצעות חוק. הצעות החוק הבולטות ביותר היו:
הסכסוך הישראלי–פלסטיני
עמדתו המדינית היא שהתנועה הלאומית הפלסטינית הוקמה מלכתחילה כמתנגדת לציונות והיא שוללת את קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית. שתי השאיפות הלאומיות אינן יכולות לחיות זו לצד זו בשלום, ולכן, לדבריו, דחו הפלסטינים את הצעות השלום הישראליות.
סמוטריץ' סבור כי מדיניות ההרתעה של ישראל צריכה להשען על "מאזן אימה" בעזרת סנקציות והפעלת כוח, כמו הריסות בתים וגירוש משפחות מחבלים, וכן גילוי "אפס סובלנות מול אירועים שוחקי הרתעה", כגון הכאת קצין צה"ל בידי עהד תמימי. לכן הוא הביע צער על שתמימי לא נורתה בברך בעת האירוע. בדצמבר 2018, בעקבות פיגוע הירי בצומת עפרה ופיגוע הירי בגבעת אסף, הצטרף סמוטריץ' לקריאה למתנחלים לחסום באותו ערב את הכביש לתנועת פלסטינים.
לאחר שמפכ"ל המשטרה קובי שבתאי אמר, בהתייחסו למהומות בלוד, שהן אירעו כחלק מהמהומות בישראל, ושאין חלוקה מצידו בין יהודים וערבים, אלה טרוריסטים משני הצדדים שצריך לטפל בהם, ביקר אותו סמוטריץ: "הבעיה היא שהמפכ"ל יורק בפרצופם של אזרחי ישראל ומדבר כמו מהאו"ם על סימטריה בין שני הצדדים, יש התקוממות לאומנית של ערבי ישראל שמשתפים פעולה כגיס חמישי עם האויבים שלנו בחמאס, אתה צריך לדחוף לוועדת חקירה - למה המפכ"ל מדבר כך? למה לקח כל כך הרבה זמן לגייס כוחות? ערביי ישראל הם אזרחים אבל מה לעשות יש להם הזדהות עם האויב".
ביחס לבעיית הנשק הבלתי-חוקי בציבור הערבי, המשמש רבות לאלימות, סבור סמוטריץ ש"אי אפשר להצליח לטפל בתופעה של נשק בלתי חוקי בכלים הרגילים, וחייבים לייצר הגדרה אחרת של המציאות. יש כאן כפירה בריבונות של המדינה וצריך לומר שמדובר במכת מדינה. צריכים כאן מנהיגות ולא לשים פלסטרים ולייצר סט כלים אחר לממשלה".
בפברואר 2023, לאחר פיגוע הירי בחווארה, סימן סמוטריץ' לייק לציוץ שקרא "למחוק את חווארה". באותו לילה פרצו המהומות בחווארה, שלאחריהם הבהיר כי אין "לקחת את החוק לידיים", והסביר שהתכוון שעל מדינת ישראל למחוק את חווארה. לאחר ההבהרה, מחלקת המדינה של ארצות הברית גינתה את דבריו וקראה לראש הממשלה בנימין נתניהו להתנער מהם בפומבי. גינוי דומה פרסמו ערב הסעודית, ממלכת ירדן, הנציב העליון של האו"ם לזכויות אדם ומדינות נוספות. בהמשך אמר סמוטריץ' שהתכוון לפינוי ללא פגיעה בנפש.
תוכנית ההכרעה
בספטמבר 2017 פרסם סמוטריץ' את "תוכנית ההכרעה" – תוכנית לפתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני, שאותה הגדיר "התוכנית היחידה שמבוססת על הכרעת הסכסוך ולא על שימורו בעצימות משתנה". ועידת מפלגת האיחוד הלאומי – תקומה אישרה את התוכנית באותו חודש.
התוכנית מבוססת על מספר הנחות יסוד:
לפי התוכנית, שלום בר-קיימא יושג באמצעות פירוק הרשות הפלסטינית, החלת הריבונות הישראלית בכל יהודה ושומרון, הקמת יישובים יהודיים רבים ביהודה ושומרון ועידוד מאות אלפי תושבים לעבור לשם.
לפי התוכנית יוצע לפלסטינים תושבי יהודה ושומרון לחיות תחת השלטון הישראלי במעמד של תושבים, ולנהל חיים ברמה המוניציפלית במנהלות אזוריות נטולות מאפיינים לאומיים, שייבחרו בבחירות דמוקרטיות. האזורים הם: חברון, בית לחם, רמאללה, יריחו, שכם וג'נין. לפי התוכנית ממשלים אלו מתאימים למבנה התרבותי והחמולתי של החברה הערבית, ועל כן יבטיחו שלום פנימי ושגשוג כלכלי. התוכנית אינה מעניקה לפלסטינים זכות הצבעה לכנסת, ובכך יישמר הרוב היהודי בקבלת ההחלטות במדינת ישראל. לפי סמוטריץ', היעדר זכות הצבעה לפרלמנט ריבוני מלא הוא לכל היותר גירעון במובהקות הדמוקרטית, ויישום התוכנית לא יהפוך את ישראל למדינת אפרטהייד, משום שהיא מעניקה לפלסטינים זכויות דמוקרטיות רבות יותר מאשר הם מקבלים מהרשות הפלסטינית, או צפויים לקבל בכל הסדר אחר. התוכנית מציעה שלושה מודלים אפשריים לשיפור הרכיב הדמוקרטי בטווח הארוך: הענקת זכות הצבעה לפרלמנט הירדני; שיתוף בהחלטות אזרחיות ולא לאומיות; ואף אזרחות מלאה, בהתאם לכמות התושבים הערבים שיבקשו זאת ולגילויי נאמנות כגון שירות צבאי או לאומי. תושב שלא יהיה מעוניין בכך יקבל סיוע להגר למדינה ערבית שבמסגרתה יוכל לממש את שאיפותיו הלאומיות, או לכל מדינה אחרת. אלו שינקטו בפעולות טרור יטופלו בידי כוחות הביטחון, כך שייווצרו ייאוש מחזון המדינה הפלסטינית ודעיכה של המוטיבציה לטרור, כפי שלאחר מלחמת העצמאות קיבלו ערביי ישראל את השלטון הישראלי כעובדה מוגמרת.
דת ומדינה
סמוטריץ' הוא בין חברי הכנסת הפעילים ביותר בהגשת הצעות חוק בנושא דת ומדינה.
פעילותו בתחום דיני האישות כוללת את הצהרתו שמפלגת הבית היהודי היא מפלגה דתית ש"לעולם לא תכיר בנישואים חד מיניים". הוא הגיש בשנת 2017 יחד עם חברי הכנסת יואב בן צור ומיכאל מלכיאלי מש״ס, הצעת חוק לפיה בעל של אישה שאינה מקיימת פסק דין המחייב אותה לקבל גט לא יצטרך להמתין שלוש שנים לפני שיוכל לבקש אישור לשאת אישה שנייה. בשנת 2018 הגיש הצעת חוק לפיה המדינה תממן הקפאת ביציות עבור נשים עגונות ומסורבות גט. מטרתה של הצעת חוק זו הייתה לבטל את אחד ממנופי הלחץ העיקריים של סרבני גט על נשותיהם, אולם "הקואליציה הבינלאומית למען זכויות העגונה" טענה נגדה שמדובר בהליך שהצלחתו מוטלת בספק, ועלול לעכב באופן משמעותי את מתן הגט.
בשנת 2018 קרא לממשלה להימנע מהרחבת הקריטריונים לזכאות לעלייה מאתיופיה כך שיכללו הורים ואחים של בני קהילת הפלאשמורה, שלכל הדעות אינם יהודים וגם אינם זכאי עלייה לפי חוק השבות. הוא פנה לפרקליט המדינה לפתוח בחקירה פלילית נגד ארגון "השגחה פרטית", שלטענתו מעודד אנשים להפר את החוק בכך שהקים מערך נישואים אלטרנטיבי לרבנות הראשית. הוא פעל להשבת הסטטוס קוו בענייני תחבורה ציבורית בשבת על ידי שינוי לוחות הזמנים והמסלולים של קווי אוטובוס שפעלו לאחר כניסת השבת.
בראיון ביוני 2019 השיב לאסף ליברמן, ששאל אותו האם רצונו שישראל תהיה מדינת הלכה, כי "חוקי התורה עדיפים בהרבה על מדינת ההלכה שיצר כאן אהרון ברק". כשנשאל האם שאיפתו שיונהגו בישראל כל משפטי התורה, השיב שבעזרת השם, כשעם ישראל ירצה, תתנהל לפי משפט התורה, "כפי שהיה בימי דוד המלך ושלמה המלך, על פי משפט התורה, כמובן, בהתאמה לימים האלה ולאתגרים האלה ולכלכלה הזאת ולאיך שחיה חברה בשנת 2019". כשנשאל האם יסקלו מחללי שבת, השיב ש"לא סוקלים מחללי שבת כל כך מהר", ואמר שלפי חז"ל, סנהדרין שהייתה מוציאה להורג פעם בשבעים שנה הייתה נחשבת "קטלנית". סמוטריץ' השווה זאת למדינת ישראל, שהוציאה להורג אדם אחד בשבעים שנותיה, ואמר כי דומה לכך גם עונש המוות במשפט התורה "איננו כה מפחיד".
כלכלה
סמוטריץ' מאמין בכלכלה חופשית, שתפקידה של הממשלה הוא להתערב כמה שפחות בשוק ולתת לכוחותיו לעשות את שלהם. הוא תומך בשיטת השוברים בחינוך, בהורדת מסים ובאיסור שביתה בשירותים חיוניים. בנוסף, סמוטריץ' תומך במעבר לתמיכה ישירה בחקלאים על פני חסמים, מכסים ובירוקרטיה המונעים יבוא תוצרת מחו"ל.
בדצמבר 2015 נשאל על דו"ח העוני השנתי שפורסם, והשיב: "אין ספק שממצאי דו"ח העוני אמורים להילמד בצורה מעמיקה ולהיות חלק מתוכניות עבודה שלנו ככנסת וכממשלה כדי לצמצם את העוני בישראל. עם זאת, לא צריך לאבד פרופורציות. אין ספק שעני היום הוא הרבה פחות עני מלפני 20 שנה. הצמיחה במדינת ישראל מתקדמת. אז נכון שעשירים היום יותר עשירים מפעם אבל גם העניים יותר עשירים מבעבר במונחים מוחלטים. הפער נשמר והוא כמובן כואב וצריך לטפל בו, אבל לא צריך להלקות את עצמנו על מה שלא מגיע לנו. אין כאן אף אחד שמת מרעב או מקור ברחובות".
לקראת מינוי לתפקיד שר האוצר התראיין בעיתון משפחה ואמר שהוא מאמין שככל שישראל תקדם את ערכי היהדות, הקדוש ברוך הוא ישפיע עליה שפע גדול.
מערכת המשפט
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש, הציגו סמוטריץ' וחבר הכנסת שמחה רוטמן את מצע מפלגת הציונות הדתית בנוגע למערכת המשפט הידוע גם בתור תכנית "חוק וצדק", התכנית כוללת את:
סמוטריץ' תומך ברפורמת לוין במערכת המשפט..
ערבים ישראלים
באפריל 2016, בעקבות דיווחים על הפרדה הנהוגה בבתי חולים רבים בישראל בין יולדות יהודיות לערביות, ולאחר שאשתו התראיינה וסיפרה שלא נעים לה לשהות באותו חדר עם יולדות ערביות או לקבל טיפול ממיילדת ערביה, צייץ סמוטריץ' מספר ציוצים בהם כתב בין השאר: "יש פערים מנטליים ולשני הצדדים יותר נוח להיות עם עצמם", "אשתי ממש לא גזענית, אבל אחרי לידה היא רוצה לנוח ולא את החפלות ההמוניות המקובלות אצל משפחות היולדות הערביות", וכן "יש מלחמה כבר מאה שנה בארץ הזו בין יהודים לערבים ולכן טבעי שאשתי לא תרצה לשכב ליד מישהי שהרגע ילדה תינוק שאולי ירצה לרצוח את התינוק שלה עוד עשרים שנה".
באוקטובר 2021 עורר סערה כשבמהלך נאומו בכנסת הגיב לקריאות ביניים מצד חברי הכנסת מהרשימה המשותפת ומרע"ם במילים "אתם פה בטעות – כי בן-גוריון לא גמר את העבודה ולא זרק אתכם ב-48'. זאת האמת. איתכם אין לי שיג ושיח".
תחומים נוספים
סמוטריץ' מתח ביקורת על אמצעים חריפים, בהם עינויים, שנקט השב"כ כלפי עצורים בחשד של מעורבות בהצתת בית משפחת דוואבשה בדומא וכלפי בני קהילתם, ושלל את הגדרת המעשה כפעולת טרור. הוא כתב: "טרור הוא רק אלימות שמפעיל אויב במסגרת מלחמה נגדנו ורק הוא מצדיק נקיטת צעדים חריפים שמקומם לא יכירם במציאות רגילה. כל השאר זה פשע חמור, פשע נאלח, פשע לאומני, אבל לא טרור. בכל השאר מטפלים במגוון הכלים הרחב שמעמיד ההליך הפלילי. הרצח בדומא, עם כל חומרתו, הוא לא אירוע טרור."
סמוטריץ' התנגד ל'חוק ההדחה', המעניק יכולת לחברי הכנסת להדיח ח"כ מכהן ללא צורך באישור בג"ץ, שמטרתו הייתה להדיח את חברת הכנסת חנין זועבי. באוקטובר 2016, לאחר דרישת נציגי ארגון בצלם מחברי האו"ם לנקוט בסנקציות נגד ישראל, קרא יו"ר הקואליציה, דוד ביטן, לשלול את אזרחותו של מנכ"ל הארגון, חגי אלעד. סמוטריץ' התנגד לצעד זה בנימוק שהוא אנטי דמוקרטי.
בתרבות
סמוטריץ זכה לחיקויים רבים בתכנית הסאטירה ארץ נהדרת, בתחילה על ידי יובל סמו והחל מ-2019 על ידי השחקנית גיה באר גורביץ', שספגה ביקורת על גילום דמותו.
ב22 במאי 2023 הוציאו צמד הראפרים "מלכים א' & מלכים ב'" את השיר הסאטירי "בצלאל", אשר עשה שימוש בדגימות ובציטוטים של סמוטריץ. הקרדיט לאמן המבצע נכתב כ"ליל סמוטריץ'" והקרדיט למפיק ניתן לאיתמר בן גביר. בתוך פחות משלושה חודשים השיר זכה ל-277 אלפי צפיות ביוטיוב.
קישורים חיצוניים
מכתביו מנאומיו
18 במרץ
18 במרץ הוא היום ה-77 בשנה (78 בשנה מעוברת), בשבוע ה-12 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 288 ימים.
ניל ברנן
ניל ברנן (באנגלית: Neal Brennan; נולד ב-19 באוקטובר 1973) הוא קומיקאי, תסריטאי ובמאי אמריקאי.
הוא ידוע כמי שיצר וכתב יחד עם דייב שאפל את הסדרה "המופע של שאפל" עבור הערוץ קומדי סנטרל. בסוף העונה השנייה היא דורגה כתוכנית הפופולרית ביותר בערוץ. עלתה לראשונה בינואר 2003 ונמשכה עד 2006.
ביוגרפיה
ברנן התגורר עד גיל שש בווילנובה, פנסילבניה והתגורר בשנים 1978 עד 1986 בווילמט, אילינוי. הוא נולד למשפחה אירית קתולית והוא הצעיר מבין 10 ילדים. לדברי ברנן, הצד של אביו של המשפחה היה מצחיק, כמו גם חמשת אחיו הגדולים. ברנן אמר שהוא הבין שהוא מצחיק ואוהב קומדיה כבר בגיל 8, וכבר מאז הוא ביצע חומר מתוכנן עבור חבריו לכיתה בסגנון שחיקק את הקומיקס ריצ'רד לואיס, ג'רי סיינפלד ודוד ברנר. הוא גם צפה בכמות גדולה של קומדיה בטלוויזיה במהלך שנות לימודיו בתיכון, ולעיתים קרובות נשאר עד מאוחר כדי לצפות בתוכניות 'לייט נייט' עם דייוויד לטרמן וארסיניו הול.
אחיו הגדול של ברנן קווין הפך לקומיקאי וסופר שהתחיל לעשות קומדיה סטנד-אפ בזמן שניל עדיין היה בתיכון. ניל השתתף בהופעותיו של קווין באימפרוב שבניו יורק בסופי שבוע, שם היה פוגש קומיקאים כמו ריי רומנו, דייב אטל, מייק רויס ודייוויד ג'וסקוב. ברנן אמר בריאיון לערוץ הקולנוע העצמאי (IFC) כי לאחר שצפה באחיו עושה סטנד-אפ, הוא הבין שאפשר להתפרנס בקומדיה.
ברנן עבר לניו יורק ללמוד בבית ספר לקולנוע בניו יורק, אך הוא נשר לאחר שנה. הוא החל כשוער במועדון הקומדיה של בוסטון בגריניץ' וילג', שם פגש את דייב שאפל, שהופיע בקביעות. השניים התיידדו, וברנן לעיתים קרובות הציע בדיחות לצ'אפל. ברנן היה שותף בדירה עם הקומיקאי ג'יי מוהר כשהוא מתגורר בניו יורק.
בפנים: נווה מדבר
בפנים: נווה מדבר (בספרדית: Vis a vis: El oasis) היא סדרת דרמה מותחן ופשע ספרדית של היוצר איוואן אסקובר. הסדרה עלתה לשידור החל מ-20 באפריל 2020, בספרד בערוץ הספרדי פוקס ספרד. הסדרה היא סדרה בת של הסדרה המצליחה בפנים. ב-31 ביולי, הועלתה הסדרה לשירות של נטפליקס. בנטפליקס התייחסו לסדרה כאל העונה החמישית של "בפנים" שנקראת "אואזיס".
עלילה
אחרי כמה שנים שהקדישו את עצמם לשדוד תכשיטים, בנקים ובתי קזינו, הגיע הזמן שמקארנה (מגי סיוונטוס) וסולמה (נג'ווה נימרי) ייפרדו. לשם כך הן תכננו שוד אחרון שמטרתו לגנוב נזר יהלום מבתו של לורד סמים מקסיקני חשוב במהלך חתונת בתו הצעירה. לשוד עצמו הצטרפו מהכלא גויה (איציאר קסטרו), מוניקה (ליסי לינדר), טריאנה (קלאודיה ריירה) ו"לה פלקה" (איזבל נווירה) לביצוע עבודה זו. שעות לאחר השוד הצוות אמור להיפגש במלון אואזיס להפצת השלל. עם זאת, התוכנית אינה מושלמת כפי שתכננו והמצב מסובך בכל רגע נתון.
סקירת סדרה
בתחילה עלתה הסדרה לשידור ב-20 באפריל 2020, בספרד בערוץ פוקס ספרד.
זכויות להט"ב בנאורו
לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בנאורו מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית אינם חווים. פעילות הומוסקסואלית מוגדרת כחוקית במדינה מאז מאי 2016. עם זאת, מערכות יחסים בין זוגות חד-מיניים אינן מחזיקות באותן הכרות משפטיות שזמינות לזוגות הטרוסקסואלים מהמין השני שכן נישואים חד-מיניים או כל הכרה מוגבלת יותר בזוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, ידועים בציבור) אינם מוכרים בחוק. כמו כן, לא קיימת הכרה משפטית בשינוי מגדר עבור טרנסג'נדרים בעלי דיספוריה מגדרית.
בדירוג שלה לשנת 2017, "The Human Truth Foundation" דירגה את נאורו עבור מעמד זכויות להט"ב בשטחה במיקום ה-87. מיקומה היה דומה למדינות אחרות באוקיינוס השקט, בהן: פלאו (86), איי מרשל (88) ומיקרונזיה (90).
בשנת 2011, נאורו הצביעה בעד "ההצהרה המשותפת על הפסקת מעשי אלימות והפרות זכויות אדם נלוות בהתבסס על נטייה מינית וזהות מגדרית" שגינתה לראשונה אלימות ואפליה נגד להט"ב בעצרת הכללית של האו"ם.
מעמד בחוק
פעילות הומוסקסואלית הופללה בנאורו בשנת 1899 בתקופה שבה האי היה תחת שלטון הקיסרות הגרמנית. בשנת 1921 האי אימץ את הקוד הפלילי של קווינסלנד (חוק הקוד הפלילי 1899) שהיה קוד פלילי בריטי שהפליל הומוסקסואליות בכל שטחי הקולוניות של האימפריה הבריטית שעבר בירושה לחוק הפשעים של נאורו לאחר קבלת העצמאות של האי ב-1968.
בינואר 2011 מתיאו בטסיואה, שר הבריאות, המשפטים והספורט של נאורו הצהיר שהעברת חקיקה להכשרה של פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה נמצאת תחת "שיקול פעיל". באוקטובר 2011 ממשלת נאורו התחייבה לבטל את ההפללה הקיימת דה יורה של פעילות הומוסקסואלית. לדברי מחלקת המדינה של ארצות הברית בשנת 2012, לא היו דיווחים על העמדות לדין שהופנו נגד אזרחי להט"ב בנאורו על רקע החוק דה פקטו.
במאי 2016 הפרלמנט של נאורו העביר את חוק הפשעים 2016 שביטל את הקוד הפלילי משנת 1899 והכשיר את קיומה של פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה בנאורו.
הכרה במערכות יחסים חד-מיניות
נאורו אינה מכירה בנישואים חד-מיניים, וגם לא בכל צורה מוגבלת יותר של זוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור). סעיף 49 בחוק רישום לידות, מוות ונישואים 2017 של נאורו מכיר בנישואים הטרוסקסואלים בלבד בין זוגות מהמין השני, ומצהיר באופן מפורש כי נישואים חד-מיניים בין זוגות מהמין השני לא יהיו בעלי הכרה משפטית במדינה באומרו כי "נישואים ברפובליקה יהיו איחוד מרצון של גבר אחד ואישה אחת". סעיף 70 בחוק קובע כי "נישואים שנערכו במדינה זרה לא יוכרו כנישואים ברפובליקה אם הנישואים הם (א) בין זכר לזכר אחר (ב) בין נקבה לנקבה אחרת".
הגנה מפני אפליה
לא קיימים חוקים שמעניקים הגנה משפטית מפני אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית בנאורו. עם זאת, חוק קוד המנהיגות 2016, שהתקבל ביוני 2016, קובע כי חל איסור על "מנהיג" (נשיא, יו"ר וסגן יו"ר הפרלמנט, שר בקבינט, חבר פרלמנט, פקידים משפטיים, שגרירים, נציבי בחירות, נציב המשטרה, שופט ראשי וכו'):"'להפלות בין אנשים המשתתפים בממשלה או שמבקשים להשתתף בה בשל גיל, גזע, מוצא אתני, מגדר, מוגבלות, נטייה מינית, אמונות דתיות, מקום מוצא, אמונות או דעות פוליטיות'."תיקון לחוק ההפרעות הנפשיות משנת 2016 קובע כי "אין לראות באדם בעל הפרעה נפשית רק מסיבות שאדם זה מביע או מציג או מסרב או לא מצליח להביע או הביע או שסירב או לא הביע העדפה מינית מסוימת או נטייה מינית".
אסחט ז'יטקייב
אסחט ז'יטקייב (בקזחית: Асқат Жіткеев; נולד ב-13 באפריל 1981) הוא ג'ודוקא קזחי המתחרה בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג, זוכה מדליית הכסף מבייג'ינג 2008, ומדליסט ארד מאליפות העולם מ-2001. פעמיים אלוף אסיה מ-2004 ו-2008.
קריירה
ב-21 בספטמבר 2000, כאשר היה בן 19, השתתף ז'יטקייב באולימפיאדה הראשונה שלו, בסידני 2000 והודח בקרב הראשון מול ההונגרי אנטל קובץ'. ב-26 ביולי 2001, הוא התחרה באליפות העולם בג'ודו שנערכה במינכן וזכה במדליית הארד לאחר שניצח בקרב על המדליה את איברי ג'יקוראולי הגיאורגי. ב-3 באוקטובר 2002, ז'יטקייב השתתף במשחקי אסיה וזכה במדליית ארד. כשנה לאחר מכן, בנובמבר 2003 זכה במדליית זהב באליפות אסיה. ב-19 בדצמבר 2003, הוא זכה לראשונה באליפות קזחסטן.
באליפות אסיה שנערכה באלמטי במאי 2004 הוא זכה שוב במדליית זהב. ב-19 באוגוסט 2004, התחרה ז'יטקייב באולימפיאדת אתונה וסיים במקום השביעי. בקרב הראשון הפסיד לאיגר מקראו הבלארוסי שלבסוף זכה במדליית הזהב, אז עבר לבית הניחומים שם ניצח את טימו פלטולה הפיני. בקרב הבא ניצח את איברי ג'יקוראולי והעפיל לקרב בו המנצח מגיע לקרב על מדליית הארד אך שם הפסיד למובלוד מיראלייב האזרי.
באליפות אסיה 2008, הוא זכה במדליית זהב לאחר שניצח בגמר את ג'אנג סונג-הו הקוריאני. ב-14 באוגוסט 2008, ז'יטקייב השתתף באולימפיאדת בייג'ינג וזכה במדליית כסף. בסיבוב הראשון ניצח את טלאל אל אנזי מכווית, בסיבוב השני ניצח את אמל מקיץ' הבוסני. ברבע הגמר הוא ניצח את דניאל הדפי ההונגרי, בחצי הגמר ניצח את הנק חרול ההולנדי ובגמר הפסיד למונגולי ניידנגין טבשינבייר.
הפשיטה על סנטוריני
הפשיטה על סנטוריני התרחשה ב-24 באפריל 1944, כחלק מהמערכה על הים התיכון במלחמת העולם השנייה. הפשיטה נערכה על ידי שירות הסירות המיוחד (SBS) הבריטי, נגד חיל המצב המשולב של כוחות גרמניים ואיטלקיים ששהה באי סנטוריני (תירה) בים האגאי. הפשיטה בוצעה במקביל לפעולות דומות באיוס, מיקונוס ואמורגוס, שמטרתן הייתה להרוס עמדות תצפית ימיות ותחנות רדיו של כוחות מדינות הציר באיים הקיקלאדיים.
רקע כללי
במהלך חורף 1943 הבטיחו הגרמנים את שליטתם על האיים האגאיים, ובאביב 1944 עדיין החזיקו הגרמנים חילות מצב באיים. הבריטים רצו לשמור על חזית משנית ב ולכן, לאחר נפילת האיים קוס ולרוס, הטיל פיקוד המזרח התיכון על שירות הסירות המיוחד לתקוף את הכוחות הגרמניים ששהו באיי יוון הכבושים, כגון סנטוריני.
הפשיטה
ב-19 באפריל יצא כח של 19 חיילי הקומנדו הבריטי, בפיקודו של מייג'ור אנדרס לאסן (קצין דני שהצטרף ליחידת הקומנדו הבריטי), ממחבוא במפרץ באליסו, טורקיה, על סיפונן של שתי ספינות מסוג סקונר. לאחר מסע בן שלושה ימים, שכלל עצירות ביניים באיים סירנה ואנידרוס, נחתה הקבוצה בחוף המזרחי של סנטוריני, ליד קייפ קולומבו, בלילה שבן 22 באפריל ל־23 באפריל. הקבוצה צעדה לכיוון הכפר וורבולוס ולאחר שיצרה קשר עם המקומיים הסתתרה במערה סמוכה. שתי ספינות הסקונר חיפשו מחסה באיי כריסטיאניה הסמוכים, דרומית מערבית לסנטוריני. אחד מחברי קבוצת הקומנדו היה הלוטננט היווני סטפנוס קאסוליס (ביוונית: Στέφανος Καζούλλης). ב-23 באפריל הובל קאסוליס על ידי מקומיים לבירתה של סנטוריני, פירה, כדי לאסוף מידע מודיעיני.
לאחר שקיבל מידע מקאסוליס, החליט לאסן לחלק את כוחו לשלושה כוחות משנה: כוח אחד נועד לתקוף את מגורי החיילים הגרמניים בפירה; כוח שני יפשוט על מעונו של מפקד חיל המצב הגרמני בפירה, לוטננט הסה, וילכוד אותו; וכוח שלישי ינטרל את תחנת הרדיו באימרוביגלי, כ-2 קילומטרים מצפון לפירה. לתחנה זו היה טווח ארוך, והיא שימשה כתחנת ממסר לקשר בין אתונה לכרתים.
שעת הפעולה נקבעה לשעה 00:45 ב-24 באפריל, ושלושת כוחות המשנה הובלו למטרותיהם על ידי מדריכים מקומיים. מגורי החיילים היו ממוקמים במרכז פירה, בקומה השנייה של בניין שבו פעל בנק. הכוחות התוקפים הגיעו משני כיוונים שונים ולמרות נביחות של כלבי השמירה, הצליחו להפתיע את חיל המצב שמנה 40 חיילים ולהרוג את רובם. במהלך התקיפה נפגע קאסוליס מכדור בחזה ומת מיד. גם סמל פרנק קינגסטון נורה בבטנו ומת מפצעיו כמה שעות לאחר מכן. הניסיון ללכוד את המפקד הגרמני נכשל מכיוון שהוא וכמה אחרים הצליחו להימלט ללא פגע. הבניין שבו נמצא מתקן הרדיו פוצץ בפצצות זמן. חיילי הקומנדו נמלטו באמצעות שתי ספינות הסקונר שלהם, ולקחו עמם כמה מהתושבים המקומיים שעזרו להם.
פעולת תגמול
ב-29 באפריל הקיפה תגבורת גרמנית מהאי מילוס את וורולוס. הם אספו את כל הגברים המקומיים בני 14 ומעלה ואיימו עליהם בפעולת תגמול אם לא יחשפו את התושבים שסייעו לחיילי הקומנדו הבריטי. כמה מתושבי הכפר הודו שסייעו לחיילי הקומנדו הבריטי במשימתם והוצאו להורג על ידי כיתת יורים. בסך הכל הוצאו להורג חמישה גברים, ביניהם ראש עיריית הכפר. לא ברור מדוע ניצלו שאר תושבי הכפר מענישה ומדוע הגרמנים לא הסבו נזק לכפר עצמו. נטען כי זו הייתה תוצאה של מכתב שכתב מייג'ור לאסן למפקד חיל המצב הגרמני, הסה, שבו הזהיר אותו ששמו ידוע לבעלות הברית שישפטו אותו כאחראי על כל פעולת תגמול שיורה לבצע. בוורוולוס הוקמה אנדרטה לזכר הקורבנות.
תוצאות הפשיטה
שני חיילי קומנדו בריטים נהרגו במבצע וחמישה אזרחים נורו כנקמה לאחר מכן. עוד 13 אזרחים מאימרוביגלי, שקיוו לאסוף דברים מהאספקה גרמנית בבניין הרדיו, מתו כאשר פצצות הזמן שהותקנו בו התפוצצו. מספר ההרוגים הגרמנים היה בסביבות 40 ו-19 נלקחו בשבי. בשל האלימות שבה לווה, נודע המבצע בשם "מרחץ הדמים של לאסן". הפשיטה, ופעולות דומות לה, אילצו את הגנרל הגרמני אולריך קלימן להורות לחייליו כי "(הם) חיים במדינת אויב" ולתגבר את כוחות המצב בים האגאי ב-4,000 איש. כוחות אלו נותרו במקומם עד סוף המלחמה, ולא סייעו בחזיתות אחרות. באוגוסט 1944, לאחר מותו, זכה קאסוליס בעיטור צלב הגבורה היווני.
ערכת ארוחה
ערכת ארוחה (אנגלית: Meal kit) הוא מודל עסקי במסגרתו החברה שמספקת את השירות שולחת ללקוחות המנויים קופסה הכוללת שקיות עם מרכיבי מזון בשילוב עם מתכונים שונים, אותם הלקוח בחר מבעוד מועד באינטרנט, המאפשרים ללקוח להכין לבד ארוחות ביתיות. לרוב שירותי ערכת הארוחה שולחים ללקוחותיהם באמצעות הדואר את הקופסה עם ערכות הארוחה על בסיס שבועי או דו שבועי. ערכות הארוחה מאפשרות ללקוחות לבצע התאמה אישית של ההזמנה - לדוגמה, לעיתים רבות ישנם אפשרויות לאנשים המעדיפים דפוסי תזונה שונים ולאנשים המעוניינים ארוחות ממטבחים שונים, וכמו גם ישנם לרוב אפשרויות לבצע בקלות התאמה לפי גודל המשפחה שמזמינה את השירות.
אין לבלבל בין המודל העסקי של ערכת ארוחה לבין המודל העסקי של משלוח ארוחות מוכנות אשר בושלו והוכנו מבעוד מועד על ידי הספק.
היסטוריה
המודל העסקי התפתח במקור בשוודיה במהלך העשור הראשון של המאה ה-21. ישנם חילוקי דעות לגבי החברה הראשונה שהגתה את המודל העסקי - חברת "Kicki Theander" שהשיקה את השירות Middagsfrid ב-2007, או האח והאחות ניקלאס ארונסון ולינה גבאק שהשיקו את השירות Linas Matkasse בשנת 2008. בעקבות ההצלחה של המודל בשוודיה בשנים הבאות המודל התפשט באופן מואץ בקרב מגוון חברות חדשות ברחבי העולם. במהלך שנת 2012 שלוש חברות בולטות מתחרות שמספקות את השירות החלו לפעול פחות או יותר במקביל בשוק האמריקאי - Blue Apron, HelloFresh (שכבר פעלה באירופה) ו-Plated.
השפעה על הסביבה
החברות שמספקות שירותי "ערכת ארוחות" ספגו לאורך השנים ביקורת על הקושי למחזר את אריזות הג'ל הקפוא שמצורפות לקופסאות עם ערכות הארוחה במטרה לוודא שמוצרי הבשר והחלב שבקופסה יישארו בקירור עד אשר הם יגיעו ללקוח. החומר הפעיל באריזות ג'ל רבות הוא סודיום פוליאקרילט, אבקה לא רעילה שמסוגלת להישאר קרה כאשר היא רוויה במים והוקפאה.
אדולף פדר
אדולף (אייזיק) פדר (בצרפתית: Aizik Feder; 16 ביולי 1886 – 13 בדצמבר 1943) היה צייר ומאייר יהודי-אוקראיני. הוא עבר לצרפת ב-1908, שם התגורר, עד שגורש ונרצח בתקופת שואת יהודי צרפת בידי משטר וישי. פדר ידוע כיום בזכות יצירות האמנות שצייר, בהן תיאר כלואים במחנה הריכוז דראנסי.
ראשית חייו
אדולף נולד להורים יהודים-אוקראינים שעסקו במסחר. בשנת 1905 הצטרף פדר לארגון הבונד. מעורבותו בארגון אילצה אותו לברוח לברלין בגיל 19.
לאחר שהות בברלין עבר פדר לז'נבה, ולאחר מכן הגיע לפריז בשנת 1908, ללמוד באקדמיה ז'וליאן. באקדמיה למד ציור ועבד בסדנתו של הצייר הצרפתי, אנרי מאטיס.
ביקור בארץ ישראל
בשנת 1926 ערך פדר מסע לארץ ישראל. בטיולו נתקל באלמנטים יהודיים רבים אותם צייר. הטיול השפיע עליו מאוד ומסע זה הניב ציורים רבים שהבולט ביניהם הוא "Juif à barbe tenant un plateau" ("יהודי מזוקן מחזיק מגש"). כשחזר פדר לפריז, הוא החזיר איתו רבים מציורים אלה, מה שהביא לו הכרה בקהילה האמנותית הפריסאית.
כליאה ומוות
כשכוחות נאצים צעדו ברחבי צרפת בשנת 1942, פדר, בן 52, ניסה ליצור קשר עם תנועת ההתנגדות הצרפתית אך נתפס על ידי המיליציה הצרפתית. הוא ואשתו נעצרו ב-10 ביוני 1942 ונכלאו בכלא שֶרשֶה מִידִי ליד פריז. הוא הועבר למחנה הריכוז דראנסי בספטמבר 1942.
בדראנסי המשיך פדר לצייר ויצר דיוקנאות של הסובבים אותו, כמו האסירים ושומרים במחנה. הוא הפסיק לצייר עם גירושו לאושוויץ ב-13 בדצמבר 1943 שם נרצח. אשתו של פדר, סימה פדר, תרמה את יצירותיו של פדר שצייר בדראנסי למוזיאון בית לוחמי הגטאות עם מותה בשנת 1967.
קריירה
הצלחתו של פדר הגיעה בשנת 1912, כאשר עבודות הנוף שלו הוצגו בתערוכת סלון הסתיו. הוא המשיך לצייר בעקבות זאת, בין היתר סדרה של 45 איורים שנוצרו לספר שירה של המשורר הצרפתי ארתור רמבו. הספר יצא בהוצאה מוגבלת של 350 עותקים בשנת 1924, אך זכה לשבחים על איוריו בצבעי מים.
מונוגרפיה על פדר נכתבה בשנת 1929 על ידי גוסטב קהן.
Oral Fixation, Vol. 1 & 2
Oral Fixation, Vol. 1 & 2 (בעברית: קיבעון אוראלי, חלק 1 & 2) הוא מארז התקליטורים הראשון של הזמרת-יוצרת הקולומביאנית שאקירה. האלבום יצא לאור ב-5 בדצמבר 2006, וזכה במהרה להצלחה ולאהדה רבה. האלבום מכיל את שני אלבומי האולפן (השישי והשביעי) של הזמרת הנקראים Oral Fixation, Vol. 2 ו-Fijación Oral, Vol. 1. בנוסף שני אלבומים אלו מרכיבים את סיבוב ההופעות הגדול ביותר של הזמרת הנקרא "Oral Fixation Tour".
בנוסף לשני אלבומי האולפן אשר המארז מכיל, הוא גם מכיל תקליטור DVD, עם מספר הופעות של הזמרת (8 במספר), חלקן התקיימו בטקס פרסי ה-5 כוכבים של MTV, וחלקן התקיימו בסיבוב ההופעות "Oral Fixation Tour".
במצעדים המארז זכה להצלחה נאה כאשר הצליח להיכנס למצעדים רבים, ובנוסף הצליח למכור כמויות רבות של עותקים.
רקע
באמצע סיבוב ההופעות של הזמרת הנקרא "Oral Fixation Tour", הוציאה הזמרת את מארז התקליטורים הזה הנקרא; Oral Fixation, Vol. 1 & 2. הזמרת הודיעה על כך באמצעי התקשורת העיתונים ואמצעי פרסום אחרים.
שני האלבומים הללו ביססו את מעמדה של הזמרת בכך שהיו לתשתית סיבוב ההופעות הגדול ביותר של הזמרת ובנוסף, היו לתשתית מארז התקליטורים הזה, והיו לאלבומי האולפן המצליחים ביותר של הזמרת ביחד עם אלבומה החמישי, Laundry Service.
לאחר יציאת מארז התקליטורים, יצא אלבום ההופעה השלישי של הזמרת הנקרא, Oral Fixation Tour. הזמרת הוציאה אלבומים רבים, גרסאות רבות, ומוצרים רבים עבור כל התקופה הזאת הנקראת, Oral Fixation.
משרד החינוך של אזרבייג'ן
משרד החינוך של הרפובליקה של אזרבייג'ן הוא סוכנות ממשלתית בתוך הקבינט של אזרבייג'ן הממונה על הסדרת מערכת החינוך באזרבייג'ן.
היסטוריה
משרד החינוך היה אחד מהסוכנויות הממשלתיות שהוקמו ב-18 במאי 1918, כאשר הרפובליקה הדמוקרטית של אזרבייג'ן הכריזה על עצמאות. הסוכנות הראשונה בשם המשרד להארת הציבור כללה שלוש מחלקות: השכלה תיכונית כללית, חינוך מיוחד ובתי ספר מקצועיים. מועצת השרים של אזרבייג'ן אישרה את ההצעה ב-30 ביוני 1920. לאחר הקמת השלטון הסובייטי באזרבייג'ן ב-28 באפריל 1920, הפך המשרד לקומיסריאט להארת הציבור על ידי צו מס' 1 של מועצת השרים של הרפובליקה הסובייטית של אזרבייג'ן. צו זה הביא את כל מוסדות החינוך ברפובליקה תחת פיקוחו הישיר. בשנת 1940 אישרה מועצת השרים הקמת סוכנות ממשלתית נפרדת, מחלקת עתודות עבודה שתפקח על פעילות המוסדות המקצועיים. בשנת 1959 הפכו הרשויות את הסוכנות לוועדה ממלכתית לחינוך מקצועי, שפעלה עד 1988. בשנת 1959 אישרה מועצת השרים גם את הקמת הוועדה לחינוך מיוחד גבוה ותיכוני, המעבירה את כל המוסדות להשכלה תיכונית וגבוהה שבשליטתה, אשר מ-1964 עד 1988 פעלה כסוכנות ממשלתית עצמאית. בשנת 1988 בוטלו כל סוכנויות החינוך בצו מועצת השרים ובמקומם נוסד משרד החינוך הלאומי. המשרד אורגן מחדש למשרד החינוך בצו הנשיאותי ב-3 בספטמבר 1993. תקנות המשרד אושרו בצו הנשיאותי מיום 1 במרץ 2005. בשנת 2013 מונה מיכאיל קברוב לשר החינוך.
חובות המשרד
המשימות העיקריות של משרד החינוך הן:
מנשם ידני
מנשם ידני (באנגלית: Bag valve mask ובקיצור BVM, מוכר גם בשם אַמְבּוּ או מפוח הנשמה) הוא מכשיר ידני המבצע הנשמה מלאכותית כחלק מטיפול רפואי. מכשיר זה מכניס ומוציא אוויר לריאות מטופל, אשר אינו מסוגל לנשום בכוחות עצמו (דום נשימה), או שמידת יכולתו לנשום לא מספקת די חמצן על מנת להזין את הגוף, מצב הקרוי אי-ספיקה נשימתית.
משרד החינוך של אזרבייג'ן
תקשורת בינלאומית
כתוצאה מפעילות יעילה של משרד החינוך, המהווה מרכז התיאום העיקרי של היחסים הבינלאומיים בתחום החינוך, הצטרפה אזרבייג'ן למספר ועידות בינלאומיות בתחום החינוך והבטיחה שיתוף פעולה יעיל עם ארגונים בינלאומיים.
מנשם ידני
מנשם ידני הוא חלק מערכת החייאה בסיסית לצוותי רפואת חירום (כמו לצוות אמבולנס) או כחלק מעגלת החייאה המוצבת במקומות שונים (למשל בחדר מיון לאספקת חמצן במקרה של אי-ספיקה נשימתית עד לחיבור החולה למכונת הנשמה ביחידה לטיפול נמרץ).
משרד החינוך של אזרבייג'ן
תקשורת בינלאומית
מוסדות חינוך של אזרבייג'ן, אונסק"ו, יוניצ"ף, UNEVOC, ISESCO, קרן ההדרכה האירופית, מועצת אירופה והאיחוד האירופי, הלךן לקחת חלק פעיל בעבודת המוסדות העוסקים בנושאים חינוך. אחת התוצאות של שיתוף פעולה יעיל עם ארגונים בינלאומיים היא מעורבות פעילה של אוניברסיטאות אזרבייג'ן בתוכנית TEMPUS / TACIS במימון האיחוד האירופי. בסיוע הכספי והטכני של תוכנית זו, שופצו והורחבו מוסדות חינוך באזרבייג'ן. כגון: אוניברסיטת באקו, האוניברסיטה הכלכלית למדינה אזרבייג'ן, האקדמיה למינהל ציבורי בפיקודו של נשיא אזרבייג'ן, האקדמיה לנפט של אזרבייג'ן, אוניברסיטת אזרבייג'ן לשפות, אוניברסיטת אזרבייג'ן לאדריכלות ובנייה וכן אוניברסיטת ווסטרן ואוניברסיטת כזאר מספר עבודות תכליתיות נעשו באוניברסיטאות פרטיות.
מנשם ידני
היסטוריה
את מפוח ההנשמה בצורתו המודרנית המורכבת משק וממסכה, המציא ב-1953 המהנדס הגרמני הולגר הס ושותפו המרדים הדני הנינג רובן כחלק מעבודתם על משאבת יניקה. חברתו של הס, שינתה את שמה לאחר מכן לאמבו (Artificial Manual Breathing Unit), שמייצרת את המכשיר עד היום החל מסוף שנות ה-50 של המאה ה-20. המכשיר שמייצרת החברה הוא רב פעמי ומכיל מסנן אוויר, המאפשר שימוש חוזר לאחר ניקוי וחיטוי. קיימים דגמים נוספים של המנשם לשימוש חד פעמי, כגון אלו הנמצאים בערכות החייאה במקומות ציבוריים.
משרד החינוך של אזרבייג'ן
תקשורת בינלאומית
הנהגת משרד החינוך ביקרה בצרפת, טורקיה, בריטניה, רוסיה, איראן, ארצות הברית וגרמניה במסגרת תוכנית שיתוף הפעולה הישיר בתחום החינוך, וחתמה על פרוטוקולים לפיתוח נוסף של שיתוף פעולה הדדי.
כיום, טכנולוגיות "צעד אחר צעד" של קרן הסיוע של מכון החברה הפתוחה ו"פיתוח חשיבה ביקורתית"," פיתוח אנושי בר-קיימא "של האו"ם," הרמוניה לפרויקטים "של ארצות הברית," בתי הספר האסוציאטיביים" של אונסק"ו, פרויקטים של "בתי ספר לאחים" התוכניות של "שירות חילופי האקדמיה הגרמניים", ארגוני "הישג נוער" מיושמות בהצלחה ביותר מ 200- מוסדות חינוך.
מנשם ידני
ציוד
ערכת הנשמה ידנית בסיסית מורכבת ממפוח הנשמה, שסתום T, מסנן ויראלי, שקית העשרה ומסיכה לפנים (ישנם גדלים שונים של מסיכות, להתאמה מלאה לילדים ומבוגרים), וקיימת אפשרות לחיבור המפוח לבלון חמצן להחדרת 100% חמצן.
משרד החינוך של אזרבייג'ן
תקשורת בינלאומית
המסגרת המשפטית הנדרשת נוצרה כדי להסדיר ולהרחיב את יחסי החינוך הבינלאומיים באזרבייג'ן. אזרבייג'ן כבר הצטרפה לאמנות הבינלאומיות הבאות בנושא הכרה במסמכים חינוכיים ותארים מדעיים בתחום ההשכלה הגבוהה:
מנשם ידני
אופן הפעולה
לפני השימוש במפוח הידני, יש להחדיר מנתב אוויר בהתאם לגודל החולה. ניתן להנשים את החולה באמצעות אוויר החדר בלבד, אך ניתן להגדיל משמעותית את רמת החמצן האמצעות חיבור המנשם לבלון חמצן. אחרי החדרת מנתב האוויר המטפל מצמיד ומהדק את המסיכה לפניו של החולה, כך שתעטוף את אזור האף והפה באופן הרמטי, וסוחט את המפוח עד תחילת התרוממות בית החזה של המטופל, בפעולה זו מוחדר אוויר בלחץ חיובי למערכת הנשימה.
משרד החינוך של אזרבייג'ן
תקשורת בינלאומית
משרד החינוך מבצע בימים אלה פרויקטים ותוכניות משותפות עם מספר ארגונים בינלאומיים וימשיך בעתיד:
מנשם ידני
הסבת מפוח הנשמה ידני למערכת הנשמה אוטומטית
במהלך מגפת הקורונה עקב המחסור העולמי במכונות הנשמה, נעשו ניסיונות להמרת מפוחים ידניים, באמצעות מעטפת אוטומטית למכונות הנשמה אוטומטיות.
משרד החינוך של אזרבייג'ן
תקשורת בינלאומית
פרוטוקולים והסכמים שנחתמו עם משרד החינוך:
פיג'ו סוג 1
פיג'ו סוג 1 (בצרפתית: Peugeot Type 1) היא המכונית הראשונה אשר יוצרה על ידי פיג'ו הצרפתית בין השנים 1886–1890.
ל"פיג'ו סוג 1" הורכב מנוע קיטור.
מנוע קיטור
מנוע קיטור הוא מנוע בעירה חיצונית בוכנאי, המופעל על ידי לחץ קיטור.
שני חלקיו היסודיים של מנוע הקיטור הם צילינדר ובוכנה. קיטור בלחץ גבוה, המיוצר בדוד קיטור, מסופק אל הצילינדר על ידי שסתום חלוקה, המונע באמצעות מערכת מוטות על ידי הבוכנה עצמה. הקיטור הנכנס לצילינדר דוחף את הבוכנה מטה. לאחר דחיפת הבוכנה וביצוע העבודה המכנית, יוצא הקיטור מן הצילינדר כשהטמפרטורה והלחץ שלו נמוכים יותר, והוא מעובה למים על ידי קירורו במעבה. המים החמים מוזרמים אל דוד הקיטור לשימוש חוזר. מנגנון ארכובה הופך את התנועה הקווית של הבוכנה לתנועה סיבובית של גל ארכובה, אשר מניע במקרה הנ"ל את רכב הקיטור.
שבויים בלבנון
שבויים בלבנון הוא ספר עיון מאת העיתונאי והפובליציסט עפר שלח, פרשן ערוץ 10 ומעריב אשר בעברו שימש כמפקד פלוגה בצנחנים במילואים ולחם במלחמת לבנון הראשונה, ויואב לימור, הפרשן הצבאי של ערוץ 1, העוסק במלחמת לבנון השנייה. הספר דן במלחמה בעיקר מזווית הראייה של מקבלי ההחלטות הבכירים שבצד הישראלי, ובהם ממשלת ישראל והמטה הכללי של צה"ל. אירועי המלחמה מתוארים בספר בעיקר מזווית זו, זולת מספר מהלכים בולטים, אותם מנתחים הכותבים ברמה יותר פרטנית ובהם קרב בינת ג'בייל, מבצע שינוי כיוון 11, מבצע משקל סגולי ומבצע חד וחלק.
הספר בוחן כיצד התרחשה חטיפת חיילי צה"ל בגבול לבנון בידי מחבלי חזבאללה, והאם ניתן היה למונעה. כמו כן מתאר הספר את מה שהמחברים מתארים ככשירות לקויה של צה"ל, אי מימוש התוכנית המבצעית ללחימה בחזבאללה, והזדמנויות שהוחמצו לסיום מהיר ומוצלח של המלחמה. הרקע שהוביל למלחמה והסיבות שהביאו לכישלון המקצועי שנחלו יחידות רבות של צה"ל נבחנים אף הם. הספר מתבסס על תחקירי צה"ל, פרוטוקולים של דיונים ומאות ראיונות עם שרים בממשלה, קצינים בכירים ומומחים מישראל ומחו"ל. הספר מתאר את הפיקוד העליון של הצבא כמי שהוכה בליקוי מאורות.
לדברי המחברים, הרמטכ"ל, רב-אלוף דני חלוץ, כמעט שלא נועץ בכלל בפורום המטה הכללי ולא טרח לכנסו. לפי הספר, מוצב הפיקוד העליון לא הופעל, ובדיונים לא היה מי שהעז לצייר לנוכחים את המצב נכוחה. ראש אגף המבצעים האלוף גדי איזנקוט, בעברו מפקד חטיבת גולני אשר שירת שנים ארוכות בלבנון, מצטייר מן הספר כאחד האלופים הבודדים במטה הכללי שהעזו לחלוק על הרמטכ"ל חלוץ, ועל המהלכים שהציע. ראייתו המפוכחת גרסה כי אין להגיב בלבנון מתוך כעס וכי יש לתקוף תשתיות לבנוניות ולהפעיל את תוכנית 'שוברת הקרח' שכללה תקיפה נרחבת של יעדי חזבאללה בלבנון. הספר סוקר בין השאר את התחקירים שביצע צה"ל לאחר המלחמה, ובהם התחקיר שביצע האלוף במילואים יורם יאיר לעוצבת הגליל, והדו"ח שהגיש האלוף במילואים עמירם לוין בנוגע לתפיסת ההפעלה של צה"ל במלחמה.
הפרשן הצבאי רון בן ישי מתח ביקורת על הספר וטען כי הוא מכיל מידע סודי שחשיפתו סייעה לחזבאללה.
Diamante
Diamante (בעברית: יהלום) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הרומנייה אוטיליה. השיר יצא לאור ב-6 באפריל 2016, על ידי חברות התקליטים ג'ייהאפס רקורדס ורוטון מיוזיק, כסינגל שלא מתוך אלבום. בנוסף לגרסתו המקורית של השיר, יצאו גם כמה גרסאות רמיקס שלו שפורסמו בספוטיפיי.
הצלחתו של השיר התבטאה בעיקר בכמות הצפיות שהצליח לצבור ביוטיוב; למעלה מ-50 מיליון בסך הכול.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-6 באפריל 2016, בערוץ היוטיוב של רוטון מיוזיק ולא בערוץ היוטיוב של ג'ייהאפס רקורדס. לאורכו של הקליפ, ניתן לראות את אוטיליה כשהיא לובשת בגדי יוקרה ורוקדת לצלילי השיר, תוך שישנן סצנות בהן היא רוקדת עם גבר.
נכון לספטמבר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-55 מיליון צפיות.
יהדות שומקוטה מארה
הקהילה היהודית בשומקוטה מארה, עיר במחוז סאטו מארה שבאזור טראנסילבניה הצפונית ברומניה, מנתה בשנת 1941 כ-897 יהודים, והיוותה כ-28% מהאוכלוסייה המקומית. רוב המשפחות היהודיות הגיעו מאזור גאליציה, ועברו להתגורר במקום בראשית המאה ה-19. בית כנסת ראשון נבנה בעיר בשנת 1962.
קהילת שומקוטה-מארה הייתה מרכז לקהילות היהודיות הקטנות יותר שהיו פזורות בלמעלה משלושים עיירות סביב העיר, ובכל אחת מהן התגוררו כמה עשרות יהודים.
בשנת 1944 רוכזו בני הקהילה והקהילות הקטנות שסבבו אותה בגטו באיה-מארה, ממנו נשלחו למחנה ההשמדה אושוויץ, ורוב בני הקהילה נרצחו שם.
תיאור העיירה
בעיירה היה בית ספר יסודי, בית קולנוע גן ציבורי שבימי הקיץ היו מנגנים בו בכלי נגינה וזוגות זוגות היו רוקדים. הבתים של היהודים נחשבו ליפים ביותר. לכל בית הייתה חצר פרטית ומסביבה עצי פרי ושטח גידול על מנת לגדל תירס. בחצר היה באר מים שבתוכה היו מחזיקים את הבשר או הדגים שישמרו טריים עד לשימוש. חלק מהתושבים גידלו תרנגולים או אווזים ובמשך הזמן שחטו חלק מהם לאכילה. מהנוצות היו מכינים פוך לכריות ושמיכות. על מנת לבשל השתמשו התושבים בכיריים מברזל שהדליקו אותם בעצים חתוכים. הארובה הוציאה את העשן מחוץ לבית. את האווזים היו מעשנים באמצעות הכיריים והארובה.
חיי הדת בקהילה
בניית בית הכנסת ארכה כשלוש שנים והייתה כרוכה במחלוקת חריפה, שכן לאחר הבנייה נשארו כמה מקומות שהבעלות עליהם לא הובררה. כמה מגדולי הרבנים נזקקו לפסוק בריב זה, כגון מהר"ם שיק, ר' מנחם מנדל פאנט (Paneth) ור' משה וייס מטארגו-לאפושולוי (Targu Lapusului).לקהילת שומקוטה-מארה היו מסונפים כל היהודים שב-34 כפרים בסביבה, ובהם כפרים שהיו להם מוסדות קהילתיים משלהם - בתי כנסת, מקוואות טהרה, בתי עלמין ואף שוחטים. בכפרים הבאים התקיימו מניינים קבועים: ברכז (Berchez), בוצ'יום (Buciumi), הידיאגה (Hideagaa), מירשול-מארה (Miresul Mare), רמטיה-ציוארולוי (Remetea Chiuarului), סאקאלאשן (Sacalaseni); בכל הכפרים הללו ישבו בין 30 ל-70 נפשות וקהילותיהם היו מסונפות לשומקוטה-מארה.
רב הקהילה הוא אשר פיקח על השוחטים, על המקוואות ועל חיי הדת. לפחות פעם בשנה היה עושה שבתו באחד הכפרים, נושא דרשה וממריץ את הכפריים לקיום מצוות הדת. הרב הראשון היה ר' עזריאל אייזיק קלר (1903-1823), אשר החל בכהונתו זמן קצר לאחר ייסוד הקהילה. היה מחשובי הרבנים בטראנסילוואניה ועמד בקשרי שאלות ותשובות עם רבים מגאוני הדור. הרב נפטר בכ"ד תשרי תרס"ד (1903). אחריו כיהן בנו, ר' אהרון צבי קלר (1928-1860), שנפטר בב' אייר תרפ"ח. מתואר גם סוחר האתרוגים, ר' אביגדור ויינברגר, אשר ישב בתחילת המאה ה-20 בשומקוטה מארה, וכתב ספר מוסר "סמיכת נופלים" (מהדורה א', סיגט תרס"ב). ספרו זה נפוץ תוך חמש שנים בשבע מהדורות ונמכר בכ-25,000 עותקים. גם שלוש המהדורות ביידיש (תרס"ב, תרס"ה, תרע"א) זכו לתפוצה רבה. בשנות מלחמת העולם הראשונה, גויסו כ-100 מיהודי שומקוטה מארה והסביבה, מהם נפלו במלחמה 12 חללים.
בין שתי מלחמות העולם
בחיי הכלכלה חלה, כאמור, נסיגה לאחר המלחמה. מספר בעלי אחוזות שבבעלותם שטחי קרקע נרחבים, נפגעו כתוצאה מרפורמה אגררית. סוחרי תבואה ופירות איבדו את שוקיהם בהונגריה ובאוסטריה, כן נפגעה פרנסתם של יהודים רבים. לפי רישום מ-1924 היה הרכב מפרנסי שומקוטה מארה והסביבה הקרובה כדלקמן: 3 סיטונאים, 15 בעלי אחוזה, 40 סוחרים, 50 בעלי מלאכה, 20 פועלים בלתי מקצועיים, 7 עורכי דין, 3 רופאים, 20 פקידים ועובדי שירותים. הקהילה התפתחה ומוסדותיה התרבו. ליד בית הכנסת היו עוד שני בתי מדרש, אחד בבניין ה"תלמוד תורה" ואחד נבנה במיוחד לצורכי החסידים, שהלכו ונתרבו. בשנות ה-30 למדו כמעט כל ילדי העיירה ב"תלמוד תורה", בו הרביצו תורה חמישה מלמדים. לקהילה לא היה בית ספר יסודי משלה, והילדים למדו בבית הספר הכללי של העיירה. בשנות ה-20 התקינו עירוב בקהילה, אך זה נתבטל לפי צו השלטונות באמצע שנות ה-30. בין המוסדות הקהילתיים ניתן לציין את ארגון הנשים, שעיקר תפקידו היה לספק ביגוד חם לילדי ה"תלמוד תורה" העניים ומתן עזרה וסעד לכלל נצרכי הקהילה. ב-1936 שוקם בית הכנסת הישן, שעמד להתמוטט.
במשך שנים רבות עמד בראש הקהילה ר' שמואל צבי וייס, סוחר אמיד ותלמיד חכם גדול, שבא במשא ומתן של הלכה עם כמה מרבני הסביבה ועם האדמו"ר מספינקא, יצחק אייזיק וייס. שעל חסידיו נמנה. חלק מן התשובות דנו בחיי קהילת שומקוטה-מארה. ר' שמואל צבי וייס אף ערך עיתון ביידיש בשם "טראנסילוואנישע צייטונג" (1935-1930), אשר נדפס בשומקוטה-מארה. בשנות ה-30 עמדו בראש הקהילה הרופא דוקטור שאנדור גאל ודוקטור ארמין גולדשטיין. רבה האחרון של שומקוטה מארה היה ר' יוסף צבי האלפרט, חתנו של הרב הקודם. הוא נספה בשואה. מבחינה חברתית לא השתלבו יהודי שומקוטה מארה בחברה המקומית, פרט למספר בעלי מקצועות חופשיים. במפקד של 1930 הצהירו 753 יהודים (מתוך 799) על יידיש כעל שפת אמם.
גורל יהודי הקהילה בשואה
בסוף מאי 1944 הועברו כל יהודי שומקוטה מארה והכפרים המסונפים לה לגטו באיה מארה.
יהודי שומוקוטה ככל היהודים הכפריים שבנפות נאגי באנה, שומוקוט ומונושטור, הוכנסו לגטו בור פאטק, משם גורשו לאושוויץ בי"א סיוון תש"ד ושם רוב בני הקהילה נרצחו.
לאחר המלחמה
אחרי המלחמה נתקבצו בשומקוטה מארה כ-200 משרידי השואה, בחלקם מכפרי הסביבה וממקומות אחרים ברומניה, ובכללם מיהודי בוקובינה הצפונית. נעשה ניסיון לשקם חיים קהילתיים כלשהם; הוקם מטבח ציבורי ואף הוכתר רב, ר' יחזקאל רוטנר, חתן הרב האחרון ששימש כסגן הרב לפני המלחמה. היהודים ניסו לחזור לחיי השיגרה וחגגו את חגי ישראל, פורים, שמחת תורה ואף קיימו בבית הכנסת בריתות וסעודות כיד המלך. עם עלית הקומוניסטים. היה שוב מצב ביהודים בכי רע. הם פוטרו ממשרות ממשלתיות והעסקים שלהם הוחרמו הרבה יהודים הוכנסו לבית הסוהר ומתו שם. בעקבות כך תוך זמן קצר עזבו רוב היהודים את המקום ורובם עלו לישראל, יחד עם הרב רוטנר, המכהן ב-2017 בשכונת אחוזה בחיפה. בשלהי העשור השני של המאה ה-21 נשארו בשומקוטה מארה יהודים בודדים.
קרל מול
קרל מול (בגרמנית: Carl Moll; 23 באפריל 1861 – 13 באפריל 1945) היה צייר אוסטרי של אר נובו, השתייך לתנועת "הזצסיון הווינאי".
משפחתו
קרל מול היה בנו של הסיטונאי, היצרן וחבר מועצת העיר וינה יוליוס יוהאן פרנץ מול (1829–1877) ומריה מגדלנה רוזינה שמיד (1835–1919). דודו מצד אימו קרל שמיד (1837–1871), היה צייר נוף בווינה, שהשפיע עליו כבר בגיל צעיר ועורר את התעניינותו בציור.
ב-3 בנובמבר 1895 התחתן קרל מול עם השחקנית והזמרת ילידת המבורג אנה סופי ברגן (1857–1938). היא הייתה אלמנתו של צייר הנוף אמיל ג'יקוב שינדלר, שמת בשנת 1892 וקרל מול היה תלמידו ועוזרו. אשתו הביאה שתי בנות לנישואין, אחת מהן הייתה הסופרת עלמה מאהלר-ורפל. קרל מול לא אימץ את שתי הבנות.
חייו
מול למד באקדמיה לאמנויות יפות בווינה ב-1880/1881 אצל כריסטיאן גריפנקרל. מאוחר יותר הוא הפך לתלמידו של אמיל יעקב שינדלר.
בשנת 1896 קיבל מדליית זהב קטנה בתערוכת האמנות הבינלאומית בברלין. בשנת 1897 הוא היה ממייסדי "הזצסיון הווינאי". התנועה הזאת הביאה לווינה תערוכות של אמנות מודרנית. בשנת 1901 בנה האדריכל יוזף הופמן בית דו משפחתי גדול עבור מול וקולומן מוזר ברובע ה-19 של וינה, הבית הראשון של שכונת וילות מתוכננת לאנשים עשירים. מול התגורר שם עד 1908. באותה שנה עבר לוולרגאסה 10, שם התגורר עד מותו.
בשנת 1905 עזב קרל מול את תנועת הזצסיון יחד עם הקבוצה של גוסטב קלימט. הוא הפך למנהל גלריית Miethke בין השנים 1904–1912, והופיע גם כפטרון של קלימט. הוא ארגן תערוכות של אמנים בינלאומיים והביא לראשונה עבודות של וינסנט ואן גוך לווינה.
מול נודע בזכות ליטוגרפיות הצבעים הגדולות שלו וחיתוכי העץ. הסגנון של ציורי הנוף המאוחרים שלו השתנה מציור דו-ממדי של הזצסיון לציור מרחבי יותר. בשנים מאוחרות הוא עבר לאקספרסיוניזם.
לאומנות
בשנות השלושים של המאה העשרים הפך קרל מול לנאציונל-סוציאליסט נאמן. עם זאת, במרץ 1938 לאחר סיפוחה של אוסטריה לגרמניה של היטלר, נאלצו בתו החורגת עלמה מאהלר ובעלה, המשורר פרנץ ורפל, לברוח בגלל מוצאו היהודי. כמה ימים לאחר מכן, מול לקח חמש תמונות מגלריית בלוודר בשם בתו מריה אברשטלר. מאוחר יותר מול מכר את התמונות היקרות ביותר "ליל הקיץ "של אדוורד מונק' ו"על החוף", לגלריה.
מותו
כאשר הצבא האדום ניצח בקרב על וינה בתחילת אפריל 1945, מול כתב מכתב פרידה ב-10 באפריל עם המשפט "אני נרדם חסר תשובה, היה לי כל מה שיפה שהחיים מציעים".
שלושה ימים לאחר מכן התאבדו מול, בתו מריה וחתנו באמצעות הרעלה.
הוא נקבר בבית העלמין גרינצינג בווינה.
קוס קוב
קוס קוב (באנגלית: Cos Cob ) היא מושבת אומנים באזור גריניץ קוניטקט. רבים מהאומנים מזוהים עם האימפרסיוניזם האמריקאי, שהתאספו בה בעיקר בחודשי הקיץ בערך בשנים 1890 לערך 1920.
היסטוריה
אמנים הגיעו לגריניץ לצייר מאז שנות ה-70 של המאה ה-19, אך מושבת האמנות החלה להיווצר כאשר ג'ון הנרי טוואצ׳מן התיישב בגריניץ' בשנת 1889. העיר נמצאת במרחק נסיעה קצרה ברכבת מעיר ניו יורק, ולמרות זאת שמרה על אופי הכפרי שמשך אליו אמנים. רבים מחבריו של טוואצ׳טמן הגיעו לבקרו בביתו. ביניהם היו צ׳יילד האסאם, גוליאן אלדן וייר, תיאודור רובינסון, הנרי פיץ טיילור ורוברט ריד. כשנמצאו לשהות ארוכה יותר, הם עלו לבית הולי, מחסן מלח ישן, המשקיף על הנמל הקטן של קוס קוב.
במהלך החורף לימדו הנרי טוואצ׳מן וג׳וליאן וייר בליגת הסטודנטים לאמנות בניו יורק. ככל הנראה החל משנת 1890, קיים טוואצ׳מן שיעורי אמנות בקיץ בקוס קוב. ג׳וליאן וייר לימד אתו בשנת 1892 וב־1893. רבים מתלמידי הקיץ נרשמו לליגת הסטודנטים לאמנות.
בין האמנים שביקרו לראשונה בקוס קוב כסטודנטים בקיץ היו ארנסט לוסון, אלן טאוקר, צ'ארלס אברט, מרי רוברטס אברט, אליס ג'ודסון ואחרים.
אמנים אחרים הקשורים למושבת האומנות קוס קוב כוללים את לאונרד אוכטמן, מינה פונדה אוכטמן, דורותי אוכטמן, אדוארד קלארק פוטר, אמיל קרלסן, ג'ורג' וורטון אדוארדס, וקאר איבי. מושבת האמנות כללה גם סופרים ועורכים רבים, ביניהם לינקולן שטפנס וילה קאתר.
חברי מושבת האמנות קוס קוב היו מעורבים מאוד בארגון תערוכת הארמורי, התערוכה שבשנת 1913 הציגה אמנות אירופית מודרנית בפני קהל אמריקני גדול.
מושבת האמנות הקימה ארגון אומנות משלה בשנת 1911. אגודת האומנים גריניץ' קיימה את התערוכה הראשונה שלה בשנת 1912 במוזיאון ברוס, שנפתח לקהל בפעם הראשונה באותה הזדמנות.
אנג'לה ת'ורן
אנג'לה ת'ורן (באנגלית: Angela Thorne; ) הייתה שחקנית אנגלייה. הייתה ידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד מרג'ורי פרובישר, חברתה הטובה של אודרי פורבס-המילטון (פנלופה קית') בסדרה הקומית "האצילות מחייבת", ומהופעתה בתפקיד מרגרט תאצ'ר בסרט "Anyone for Denis".
ביוגרפיה
אנג'לה ת'ורן נולדה בשנת 1939 בעיר קראצ'י שבהודו הבריטית (כיום פקיסטן). אביה, ויליאם הרברט אלפרד ת'ורן, היה רופא בצבא ההודי ואמה, סילביה (לזלי), הייתה מורה. בחמש השנים הראשונות לחייה התגוררה בהודו. ת'ורן למדה משחק בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה.
בתוכנית של ה-BBC המתחקה אחרי שורשים משפחתיים ששודרה באוגוסט 2010 התארח בנה של ת'ורן השחקן רופרט פנרי-ג'ונס. התברר שאביה של ת'ורן, ויליאם, שירת בחיל הרפואה ההודי והשתתף בקרב על מונטה קאסינו. כמו כן נודע כי לאבות אבותיו היה קשר ממושך עם צבא הודו.
קריירה
העבודה המקצועית הראשונה של ת'ורן הייתה בתיאטרון הילדים של קאריל ג'נר. אחרי שהופיעה במשך עונה בתיאטרון רפרטוארי ביורק ובשפילד, שיחקה במחזה "Night Must Fall" בתיאטרון רויאל וינדזור ובתיאטרון היימרקט. בין הפקות הטלוויזיה בהן הופיעה היו "אליזבת ר" בתפקיד לטיס נוליס, בסרט "The Liars", ובעיבוד לסיפור "הרוח מטירת קאנטרוויל" בתפקיד הראשי לצדו של ברוס פורסיית' בתפקיד הרוח. היא זכתה לשבחי המבקרים על תפקידה כמרגרט תאצ'ר בעיבוד הטלוויזיוני משנת 1982 לפארסה הסטירית. ב-1984 שיחקה בתפקיד סוזן "הדוכסית" בהפקה מחודשת בווסט אנד של המחזה "Happy Family" מאת ג'יילס קופר לצדם של איאן אוגילבי וסטפני ביצ'אם. ב-1996 כיכבה במחזה "Communicating Doors" בתיאטרון סבוי שבלונדון.
ב-1976 שיחקה ת'ורן בשני פרקים של הסיטקום "Get Some In!" בתפקיד גברת פיירפקס. ב-1977 הופיעה בתפקיד ליידי טראסקוט בפרק בסדרה "The Good Life". בין השנים 1979 ו-1981 שיחקה בתפקיד קבוע בסדרה הקומית "האצילות מחייבת". בעלה הופיע אף הוא בשני פרקים בסדרה. היא שיחקה באותו תפקיד גם בסדרת תסכיתי רדיו ב-1997, ובתוכנית טלוויזיה ספיישל חג המולד בשנת 2007. היא כיכבה בסדרה קומית נוספת "Three Up, Two Down". אחרי סיום הסדרה "האצילות מחייבת" שיחקה בתפקיד הארייט פארינגטון בסיטקום "Farrington of the F.O" מאת דיק שארפל ששודרה ב-ITV.
ת'ורן השתתפה בתפקיד אורח בפרק בסדרה "רציחות במידסומר" ובפרק בסדרה "המלחמה של פויל". ב-1989 דיבבה את תפקיד אליזבת השנייה בסרט "העי"ג" המבוסס על ספרו של רואלד דאל.
חיים אישיים
ב-22 בספטמבר 1967 נישאה ת'ורן לשחקן הטלוויזיה פיטר פנרי-ג'ונס לו הייתה נשואה עד למותו ב-2009. לבני הזוג נולדו שני בנים לורנס ורופרט.
שביט מס
שביט מס (נולד ב-16 בנובמבר 1966) הוא איש ציבור שכיהן כראש המועצה המקומית קדימה-צורן בשנים 2013–2018,
בשנת 2001 הקים מס בהולנד חברה בשם Lion Games & Gifts Europe. החברה מעצבת, מייצרת ומשווקת מוצרים לברידג', לשח-מט, מוצרי פוקר ושולחנות משחק, ומייצאת אותם לכל העולם. בשנת 2001 המציא שביט מס שולחן מיוחד לברידג', עליו נרשם פטנט בישראל. שולחן הברידג' מיוצר ומשווק על ידי החברה תחת שם המותג Bridge Table System.
חייו הפוליטיים
בשנת 2008 נבחר לראשונה כחבר מליאת המועצה המקומית קדימה-צורן, ובשנת 2013 נבחר לתפקיד ראש המועצה בקדימה-צורן, בו כיהן עד לדצמבר 2018.