cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רפאל ואגו
מחקרו
במחקריו, בעיקר במסגרת המכון לחקר האנטישמיות באוניברסיטת תל אביב, הוא הצביע על תהליכי החזרה להיסטוריה במדינות הקומוניסטיות לשעבר, מתוך כוונה לעמוד על דפוסי התחייה הלאומנית והאנטישמיות במזרח אירופה. הוא הצביע על הניסיון לטהר את שמות המנהיגים והאידיאלוגיות הקיצוניות שהם הובילו בין שתי מלחמות העולם ובתקופת המלחמה, ועל השימוש הפוליטי בזיכרון ההיסטורי הסלקטיבי במרחב המזרח-אירופי.
במחקריו הוא חוקר גם את מידת ההשפעה של המודעות לשואה על המערכת הפוליטית ועל העולם האינטלקטואלי שם, והוא אף העביר נושא זה תוך כדי שיחות עם אנשי חינוך ואקדמיה רבים, במוסדות שונים, במדינות מזרח אירופה.
רפאל ואגו ניסה לבדוק במחקריו כיצד הכניסה לאיחוד האירופי השפיעה על הזהות הלאומית במדינות הללו, וכן על הסכסוכים האתניים בין המדינות באזור. במספר כנסים הוא העלה את ההשערה כי בעוד ההצטרפות לאירופה תפחית על פני השטח את הוויכוחים הלאומיים ואת הסכסוכים הטריטוריאליים, הרי שתהליך זה לא יעלים את שאלת הזהות הלאומית הנפרדת, שרבים בציבור במזרח אירופה דוגלים בה בקנאות.
במסגרת המכון לחקר הציונות ואגו כתב את רוב המחקרים על מדינות מזרח אירופה. פרסומים אלה מטעם אוניברסיטת תל אביב, מ-1993 ואילך, יוצרים רצף של מעקב וניתוח אחר האנטישמיות במדינות הפוסט-קומוניסטיות. ואגו מדגיש בכתביו את מאפייני השיח האנטישמי במדינות השונות, וכן את צורות המאבק שם כנגד ביטויי האנטישמיות והגזענות.
ב-2006 ערך רפאל ואגו מאמר בצוותא עם דוקטור רוני שטאובר על בני הרומה (הכינוי הרווח במחקר בימינו למיעוט הצועני באירופה). זאת, בעקבות כנס שנערך באוניברסיטת תל אביב על ההיבטים ההיסטוריים, הפוליטיים והחברתיים של שבטי הצוענים באירופה. המאמר פורסם בספר, גם בעברית, בכתב העת זמנים תחת השם: "יהודים וצוענים זוכרים ומנציחים". המאמר עוסק בזיכרון ההיסטורי בהקשר של השואה אצל הצוענים, ובדק את המגמה של בני הרומה להבליט את הזיכרון ההיסטורי שלהם ואת תולדות קורותיהם במלחמת העולם השנייה, על פי הדגם של זיכרון השואה בעם היהודי. הוא הדגיש את חשיבות רצח העם שעברו הצוענים במלחמת העולם השנייה, כמרכיב בבניית הזהות המודרנית שלהם - לרבות ימי זיכרון, אתרי הנצחה, ואף הכללת הנושא בספרי לימוד במדינות השונות.
דפורטיבו קאלי
אסוסיאסון דפורטיבו קאלי (בספרדית: Asociación Deportivo Cali) היא קבוצת כדורגל קולומביאנית המגיעה מהעיר קאלי שבקולומביה. היא הקומה ב-1912 בשם "קאלי פוטבול קלוב", אך שינתה את דמה לדפורטיבו קאלי ב-1927. היא אחת מהקבוצות המצליחות ביותר במדינה, ולזכותה תשע זכיות באליפות קולומביה בעידן המקצועני וכן הופעה אחת בגמר גביע ליברטדורס ב-1999, אז הפסידה לפלמיירס. דפורטיבו היא גם הסגנית המובילה, לאחר שהגיעה 14 פעמים למשחק הגמר הליגה אך הפסידה בו. היא גם הקבוצה הקולומביאנית היחידה שנמצאת בבעלות חברים - כ-3,500 "סוסיוס" (חברי מועדון) הם למעשה הבעלים של המועדון. בשנת 2014 דורגה במקום ה-15 בקטגוריית הקבוצה השווה ביותר ביבשת אמריקה מבחינה כלכלית על ידי המגזין פורבס. צבעי המועדון הם ירוק ולבן.
היסטוריה
קאלי פוטבול קלוב שינתה את שמה לדפורטיבו קאלי ב-1927 והייתה למועדון שייצג את מחוז ואייה דל קאוקה במשחקים הלאומיים ובטורניר בו זכו בין השנים 1928-1930. ב-1949 נרשמה הקבוצה לליגה המקצוענית שהחלה שנה קודם לכן והחתימה בין השאר את הפרואני ולריאנו לופס ושמות מקומיים נוספים. הקבוצה הציגה יכולת טובה וסיימה במקום השני ב-1949 והשלישי ב-1950.
חמישה תארים בתשע שנים
התקופה הטובה בהיסטוריה של המועדון הייתה עשור שבין אמצע שנות ה-60' לאמצע שנות ה-70', אז זכתה הקבוצה בלא פחות מחמישה תוארי אליפות. התואר הראשון הגיע בשנת 1965, למרות שאת הטורניר הקבוצה לא התחילה טוב והייתה מאוד לא יציבה. היא חזרה לעצמה לקראת מחזורי הסיום דווקא מול הקבוצה שניסתה להגן אז על תוארה, מיונאריוס. הירוקים מקאלי ניצחו 4-2 במשחק שבו הצטיין אירולדו רודרידגס שכבש שלושה שערים. בקלאסיקו מול אמריקה קאלי פיגרה הקבוצה 0-2 עד הדקה ה-83, אבל ביצעה מהפך מדהים וניצחה 2-3 בזכותו של חורחה רמירס גייגו ולבסוף הבטיחה את התואר במשחק בו ניצחה 1-3 את קוקוטה דפורטיבו.
שנתיים מאוחר יותר בנתה דפורטיבו את אחת הקבוצות הטובות שלה בהיסטוריה, שכללה את הפרגוואי בניסיו פרייה וכן את הארגנטינאים קרלוס אנטונייטה, אוסקר דסידריו, חואן אולייניקי ואדולפו סנג'יובאני. היא הייתה דומיננטית לאורך כל הטורניר וקבעה שני שיאים של משחקים ללא הפסד: תחילה בתשעת המחזורים הראשונים של הליגה ואחר כך כאשר לא הפסידה במשך 15 מחזורים רצופים. היא זכתה באליפות שלושה מחזורים לסיום כאשר סיימה בביתה ב-0-0 מול ג'וניור ברנקייה ושוערה, חוסה רוסנדו טולדו, קבע שיא חדש של 510 דקות ללא ספיגת שער.
לאחר שסיימה סגנית ב-1968, החתימה הקבוצה את הפרואני, מיגל לואייסה וכן את הקולומביאנים חורחה דבינו, לואיס לארגצ'ה ואלפונסו טובר. היא סיימה כאלופת טורניר האפרטורה וכסגנית טורניר הקלאוסורה, ועלתה לבית הגמר יחד עם אמריקה קאלי ומיונאריוס. עם שלושה ניצחונות ותיקו אחד היא הפגינה את העליונות שלה כדי לסיים עם שבע נקודות וזכייה שלישית בתואר, תוך שהיא קובעת שיא של כיבושים לעונה - 103 שערים ב-56 משחקים.
את העשור סגרה הקבוצה בתואר האליפות הרביעי שלה. היא המשיכה לשלוט בליגה, למרות שבטורניר האפרטורה הצליחה פחות ואף הודחה מוקדם בגביע ליברטדורס. בטורניר הקלאוסורה העפילה לבית הגמר יחד עם ג'וניור ברנקייה, אינדפנדיינטה סנטה פה וקוקוטה דפורטיבו ולאחר שסיימה בשוויון נקודות כמו ג'וניור וסנטה פה, 7 נקודות לכל אחת, זכתה קאלי בתואר בזכות הפרש שערים עדיף מאשר ליריבותיה.
ב-1974 עשתה דפורטיבו קאלי טורניר נהדר שכלל שוויון נקודות מול אתלטיקו נסיונל בטורניר האפרטורה, שוויון שבסופו של דבר הוכרע לטורת הקבוצה ממדיין. בטורניר הקלאוסורה שוב סיימה דפורטיבו במקום הראשון והעפילה לביתה הגמר, אך שם כבר הייתה עם ידה על העליונה וסיימה עם 13 נקודות כדי לזכות בתואר החמישי בתולדותיה.
זכייה ראשונה אחרי הפסקה של 22 שנים
לאחר הזכייה החמישית נכנסה דפורטיבו קאלי לתקופה שחורה שבה לא הצליחה לשחזר את הזכייה בתואר במשך לא פחות מ-22 שנים. בעונת 1995-96 הגיעה סוף סוף האליפות המיוחלת אבל גם היא נעשתה בדרך הקשה. באותה קבוצה שיחקו שחקנים כמו אדיסון מפלה, מיגל קלרו, ויקטור בונייה והמילטון ריקרד. דפורטיבו התמודדה בבית גמר קשה מאוד שכלל את אתלטיקו נסיונל, מיונאריוס ואמריקה קאלי. הקבוצה גם ידעה שבמקרה של שוויון נקודות, האליפות תגיע אליה מאחר שהייתה הקבוצה הטובה ביותר לאורך הליגה הסדירה, מה שנתן לה יתרון של נקודת בונוס במקרה של שוויון וכך גם היה. מחזור אחד לפנ י הסיום יכולה הייתה דפורטיבו לזכות אם הייתה מנצחת את נסיונל בהפרש של שלושה שערים ומעלה, אך לבסוף הסתפקה בניצחון 1-3. החגיגות נדחו וכעת הספיקה לה נקודה אחת מול יריבתה הגדולה, אמריקה, כדי לסיים את הבצורת הארוכה. מול אצטדיון מלא, סיימו דפורטיבו ואמריקה ב-0-0 ונתנו את האות להתפרצות אוהדים המונית לכר הדשא, שהפריעה למהלך הענקת צלחת האליפות לדפורטיבו קאלי, אבל לא הפריעה לחגיגת האוהדים.
שנתיים מאוחר יותר ב-1998, רשמה דפורטיבו קאלי את זכייתה באליפות השביעית בתולדותיה. הקבוצה כלל שחקנים כמו ויקטור בונייה, מריו יפס, הרמן גביריה והשוער הוונצואלי, רפאל דודמל. היא הגיעה למשחקי הפלייאוף והוגרלה לבית קשה שכלל את אתלטיקו נסיונל, אמריקה קאלי ומיונאריוס, אבל צלחה אותו בצורה מרשימה וסיימה עם 13 נקודות כדי להעפיל מהבית שלה אל הגמר הגדול ששוחק מול אונסה קלדס. לפי שיטת המשחקים באותה עונה, הגמר הוכרע לפי מספר הנקודות שכל קבוצה תצבור במשך שלושה משחקים. משחק בית, משחק חוץ ומשחק במגרש נייטרלי. דפורטיבו קאלי הביסה בבית במשחק הראשון את יריבתה 0-4 כאשר החלוץ ויקטור בונייה כובש שלושה שערים ומגיע ל-36 סך הכל, כדי לסיים גם כמלך השערים בליגה. במשחק השני במניסלס סיימו שתי הקבוצות בתיקו 0-0. קלדס הייתה חייבת לנצח את המשחק השלישי במגרש נייטרלי אך גם הוא הסתיים בתיקו 0-0 שנתן את התואר לירוקים. באותה שנה שיחקה קאלי בטורניר גביע מרקונורטה הראשון והיחיד שלה. היא סיימה ראשונה בבית שכלל את אל נסיונל מאקוודור, קראקס מוונצואלה ואוניברסיטריו מפרו. בחצי הגמר פגשה שוב את אל נסיונל ולאחר 3-3 בסיכום המפגשים, ניצחה בדו-קרב הפנדלים 4-5 כדי להעפיל למשחק הגמר מול אתלטיקו נסיונל. לצערה את הגמר היא הפסידה פעמיים - 1-3 במדיין ו-0-1 בקאלי.
דפורטיבו נאלצה לחכות שבע שנים עד שהניפה שוב את גביע האליפות. זה קרה בטורניר הקלאוסורה של 2005, כאשר הקבוצה החתימה את מי שהיה אז הכישרון הגדול ביותר במדינה, הוגו רודאייגה, שסיים ככובש המצטיין של נבחרת קולומביה עד גיל 20 בטורניר דרום אמריקה שבו שיחק גם ליונל מסי. קאלי הייתה קבוצה חזקה באותו טורניר וסיימה ראשונה בטורניר הסדיר. גם בפלייאוף היא סיימה ראשונה לפני קבוצות כמו ג'וניור ברנקייה, אמריקה קאלי ואונסה קלדס. בגמר היא פגשה את ריאל קרטחנה ולאחר ניצחון חוץ של 0-2, השלימה זכייה שביעית בתולדותיה עם ניצחון ביתי של 0-1 באצטדיון פסקואל גררו.
את האליפות התשיעית שלה השיגה דפורטיבו קאלי רק כעבור עשור שבו בעיקר איכזבה את הקהל שלה, עד אשר בטורניר האפרטורה של 2015 הצליחה סוף סוף להשיג את האליפות המיוחלת. הקבוצה שיחקה תחת הדרכתו של המאמן הוותיק, פרננדו קסטרו ועם סגל צעיר שכלל כישרונות כמו הרולד פרסיאדו, רפאל סנטוס בורה, פרנק פברה ויירסון קנדלו, שזכו לכינוי "הילדים של קסטרו". היא סיימה במקום השלישי את הליגה הסדירה ועם 36 שערים לזכותה, כאשר נקבע שברבע הגמר תפגוש את אתלטיקו נסיונל. במשחק הראשון באצטדיון אטנאסיו חירארדוט הצליחה קאלי להוציא תיקו 3-3 למרות שהיא זו שהוליכה לאורך המשחק. לאור התוצאה הטובה, בדפורטיבו קאלי לא ויתרו וניצחו את הגומלין בבית 0-1 מפנדל של מיגל אנחל מורייו. בחצי הגמר פגשו הירוקים את מיונאריוס שעברה את אנביגאדו. המשחק הראשון באצטדיון אל קמפין היה קשה עבור האורחת, שגם נאלצה לשחק החל מהדקה ה-26 ב-10 שחקנים לאור הרחקתו של כריסטיאן נסוטי. מיונאריוס ניצלה זאת בשביל לנצח 2-3 ולהגיע לכגומלין עם יתרון. אבל שוב במשחק השני בבית לא ויתרה קאלי וניצחה 0-1 כדי להשוות את התוצאה הכוללת ולשלוח את ההכרעה לדו-קרב פנדלים שבו ניצחה 3-4 והעפילה למשחק הגמר. היריבה בגמר הייתה הקבוצה השנייה של העיר מדיין - אינדפנדיינטה. במשחק הראשון בקאלי ניצחה דפורטיבו 0-1 משער של הרולד פרסיאדו. בגומלין הוליכה דפורטיבו 0-1 במחצית והייתה בדרך הבטוחה לזכייה. מדיין לא ויתרה ותקפה לאורך כל המחצית השנייה. תחילה זכתה בפנדל שאותו החמיץ ולדימיר מרין ואחר כך השוותה משער של צ'ארלס מונסלבו, אבל זה היה מאוחר מדי. דפורטיבו ניצחה בסיכום 1-2 וזכתה בתואר.
אוהדי הקבוצה נאלצו לחכות שש שנים עד לאליפות העשירית. הקבוצה החזירה לשורותיה את הרולד פרסיאדו ועם שחקנים כמו ג'ון ואסקס, אנדרס קולורדו ואנג'לו רודריגס התחילה את העונה בצורה לא משכנעת תחת המאמן האורוגוואי, אלפרדו אריאס. לאחר הפסד לדפורטיבו פאסטו במחזור השמיני, החליטו במועדון להיפרד מאריאס ולמנות את המאמן הונצואלי בן ה-48, רפאל דודאמל, שהיה גם שחקן עבר במועדון. בנוסף, הוחלט לצרף את הקשר הוותיק, טאופילו גוטיירס. במשימה הראשונה שלו כשל דודאמל, כאשר קבוצתו הודחה בחצי גמר הקופה קולומביה מול אתלטיקו נסיונל עם הפסד 3-2 בסיכום המשחקים. אבל ככל שהתקדמה העונה, הקבוצה נראתה טוב יותר, הרבה בזכותו של טאופילו גוטיירס שהפך לשחקן החשוב בקבוצה. בסופו של דבר הקבוצה הצליחה להשתחל לפלייאוף מהמקום השביעי והוגרלה לבית A עם אתלטיקו נסיונל, ג'וניור ברנקייה ודפורטיבו פריירה. בפלייאוף הגיעה קאלי לשיא שלה והבטיחה את עלייתה לגמר, שני מחזורים לסיום הבתים. היא סיימה עם 13 נקודות מתוך 18 והעפילה לגמר מול דפורטס טולימה. במשחק הראשון בגמר באצטדיון דפורטיבו קאלי סיימה הקבוצה בתיקו 1-1 כאשר הרולד פרסיאדו כובש לזכורת הקבוצה. בגומלין באצטדיון מנואל מוריו טורו, עלתה טולימה ליתרון במחצית הראשונה, אבל בחצי השני הצליחה קאלי לכבוש פעמיים מרגלי ג'ון ואסקס ופרסיאדו כדי להפוך את התוצאה, לנצח 3-2 בסיכום המשחקים ולזכות באליפות העשירית שלה.
מחזיקת הגביע והסופרליגה
מאז החל טורניר הגביע הקולומביאני להיות משוחק באופן קבוע החל מ-2008, רשמה דפורטיבו עד כה זכייה אחת בלבד ב-2010. לאחר שסיימה את הבית המוקדם במקום הראשון, פגשה בשלב שמינית הגמר את ג'וניור ברנקייה. הפסד בחוץ 0-1 וניצחון בבית 2-3, שלחו את ההכרעה לדו-קרב פנדלים, שבו ניצחה קאלי. ברבע הגמר פגשו הירוקים את אינדפנדיינטה סנטה פה וניצחו במשחק הראשון 0-1 בבוגוטה משער של הרולד ריינה. בגומלין לא התקשתה קאלי וניצחה 1-3 כדי להעפיל לחצי הגמר מול לה אקידד. גם כאן השיגה הקבוצה ניצחון כפול, 0-2 בבית ו-3-5 בגומלין בחוץ. בגמר פגשה דפורטיבו קאלי, שהודרכה על ידי המאמן חיימה דה לה פאבה, את אגילס דוראדס שאז עוד נקראה איטגווי דיטיירס ושיחקה בליגת המשנה. באותה שנה עלתה איטגווי לליגה הבכירה וכאמור הגיעה לגמר, אך הפסידה במשחק הראשון 0-1 משער של אנדרס רמירו אסקובר ושוב הפסידה בקאלי 0-2 משערים של ססאר אמייה ואנדרס רמירו אסקובר. דפורטיבו קאלי לראשונה בתולדותיה זכתה בגביע.
ב-29 בינואר 2014, קצת לפני פתיחת הטורניר של אותה שנה, זכתה דפורטיבו קאלי בתואר הסופרליגה לאחר התמודדות מול אתלטיקו נסיונל. במשחק הראשון ששוחק באצטדיון פסקואל גררו, ניצחה קאלי 1-2 מצמד של החלוץ (כדורגל) הפרגוואי, רובין רמירס. בגומלין הפסידה קאלי 0-1 ולאחר שוויון של 2-2 במסיכום, נגשו הקבוצות להכרעה בדו-קרב פנדלים שאותו ניצחה קאלי 3-4, זכתה בתואר והבטיחה השתתפות בגביע סודאמריקנה 2014.
פעמיים פיינליסטית קופה ליברטדורס
דפורטיבו קאלי היא הקבוצה הראשונה מקולומביה שהגיעה לגמר גביע ליברטדורס ב-1978. היא סיימה ראשונה בבית שכלל קולומביאנית נוספת,ג'וניור ברנקייה, ואת פניארול ודאנוביו מאורוגוואי. השלב הבא היה שלב בתים נוסף שגם אותו צלחה במקום הראשון לפני סרו פורטניו מפרגוואי ואליאנסה לימה מפרו. הם העפילו למשחק הגמר מול בוקה ג'וניורס ואחרי 0-0 בקאלי, הביסה בוקה בגומלין בבונבוניירה 0-4 וזכתה בתואר.
כעבור 21 שנים חזר המועדון לאותו המעמד, אבל בטורניר שכלל יותר קבוצות. דפורטיבו סיימה שנייה בבית שלה שכלל גם את ריבר פלייט, ולס סארספילד ואונסה קלדס. בשמינית הגמר פגשה את קולו קולו מצ'ילה והעפילה לרבע הגמר לאחר ניצחון בסיכום שני המשחקים 1-2. בז'ה ויסטה מאורוגוואי הייתה היריבה וגם אותה עברה דפורטיבו עם 1-2 במשחק הראשון ותיקו 1-1 בחוץ. בחצי הגמר, בדיוק כמו ב-1978, שוב פגשה קאלי את סרו פורטניו וכבר בבית ניצחה אותה 0-4. למרות הפסד בחוץ 2-3, העפילה דפורטיבו לגמר הגדול מול פלמיירס מברזיל. ניצחון ביתי 0-1 והפסד בחוץ 1-2 שלחו את הקבוצות לדו-קרב פנדלים שבהם ניצחו הברזילאים 3-4 ושוב השאירו את דפורטיבו קאלי ללא התואר החשוב ביבשת.
סמל המועדון
הסמל של דפורטיבו קאלי השתנה מעט פעמים לאורך השנים. זה תחיל עם מעוין שכלל את ראשי התיבות של שם הקבוצה הראשון "קאלי פוטבול קלוב" (CFC) והמשיך עם מעוין שכלל בתוכו את המילה CALI. החל מ-1948, כאשר הקבוצה החלה את העידן המקצועי, היא שינתה את צורת המעוין כאשר הכיתוב קאלי נותר והסמל נצבע בחציו ירוק וחציו לבן. הסמל עבר שינוי מזערי בעיצוב ב-2012 ועד היום.
יריבויות
היריבות העיקרית של דפורטיבו קאלי היא כמובן עם היריבה העירונית אמריקה קאלי בקלאסיקו שנקרא הקלאסיקו של ואייה דל קאוקה (בספרדית Clasico Valle del Cauca), המחוז שבו נמצאת העיר קאלי. היריבות עם אינדפנדיינטה מדיין נקראת הקלאסיקו דה דקנוס (בספרדית Clasico de Decanos) שכן מדובר בשתי הקבוצות הוותיקות ביותר בקולומביה. קאלי נוסדה ב-1912 ומדיין ב-1913. היריבות של קאלי עם מיונאריוס קרויה קלאסיקו אנייחו (בספרדית Clasico Añejo), המשחקים ביניהן היו הסופר קלאסיקו של קולומביה בשנות ה-60 וה-70. מדובר ביריבות עתיקה בין שתי הקבוצות הטובות ביותר במדינה באותן תקופות.
ואלי
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
A4
A4 הוא גודל נייר בריסטול תקני אשר מוגדר בתקן ISO 216 על ידי ארגון התקינה הבינלאומי.
גודל הדף הוא 210×297 מילימטר (כ־8.27×11.69 אינץ'). זהו הגודל הסטנדרטי של דף נייר הן לשימוש ביתי והן לשימוש עסקי בכל העולם, פרט לארצות הברית, מקסיקו, קנדה, בוליביה, ונצואלה, הפיליפינים וצ'ילה.
דפי A4 הם דפים בצורת מלבני כסף, שתכונתם היא פרופורציה בין האורך לרוחב, המבטיחה כי אם יחצה הדף מלבני לשניים, כל אחד מהחצאים ישמור על יחס שווה בין צלעותיו ויהיה אף הוא מלבן כסף. לפיכך, היחס בין האורך לרוחב של כל גודלי הניירות התקניים מוגדר כשורש הריבועי של 2 בקירוב, כך ש: כאשר דף תקני נחצה לשניים, הדפים המתקבלים יהיו בגודל התקני הבא בגודלו (A4 למשל, בחצייתו, יהפוך לשני דפי A5). שטחו של גיליון A4 הוא 1/16 מ"ר. משקלו של דף A4 יהיה לרוב כ־5 גרם (מאחר שנייר הדפסה סטנדרטי לבן שוקל 80 גרם למ"ר).
היסטוריה
היתרונות של שימוש בנייר שיחסי האורך והרוחב שלו הם שורש 2 (ערכים עדיפים) תוארו על ידי המדען הגרמני Georg Christoph Lichtenberg ב־1786, אך אומצו על ידי גרמניה ואוסטריה רק ב־1922 (תקן DIN 476), ולאחר מכן במדינות רבות נוספות בעולם.
בול ביטוח חיים
הקמת המחלקה הממשלתית לביטוח החיים
בחודש מאי 1861 התגלה זהב באי הדרומי של ניו זילנד. הידיעה על כך התפשטה כאש בשדה קוצים, ומחפשי זהב רבים התקבצו אל האזור הפראי שלא היה מפותח בתקווה להתעשר במהירות. לצד הרפתקנים צעירים הגיעו לאתר גם אנשים בוגרים, בעלי משפחות, שביקשו להבטיח את עתיד משפחתם ולבטח את חייהם למקרה של אסון. אחד מאותם אנשים, ג'ון פ. גרט (John F. Garrett) שהגיע מן המושבה ויקטוריה שבאוסטרליה, שמע כי בבריטניה ניתן לרכוש בבתי הדואר תוכנית חיסכון לפנסיה ולביטוח חיים. הוא פנה במכתב אל מנהל שירות הדואר של ניו זילנד בבקשה לברר אם קיימת אפשרות לרכוש תוכנית דומה בבתי הדואר המקומיים.
פנייתו של ג'ון גרט הניעה את מנהל הדואר לבחון ברצינות את הבקשה. באותה עת הצטברו במשרדי הממשלה תלונות רבות שהתקבלו מן הציבור כנגד יושרן ואמינותן של חברות הביטוח הפרטיות, והרעיון שהעלה גרט אפשר לממשלת ניו זילנד לפתור את הבעיה מן היסוד. לאחר מספר שנות הכנה הוקמה בשנת 1869 המחלקה הממשלתית לביטוח חיים.
משלוח דברי דואר על ידי המחלקה לביטוח החיים
הניהול השוטף של פעילות הביטוח דרש מן המחלקה הממשלתית לשלוח לציבור המבוטחים מיליוני מכתבים בשנה, ובהם דוחות תקופתיים, דרישות לתשלום, קבלות ועוד. בחודשים הראשונים להפעלת התוכנית, לא היה בכך כל קושי, כיוון שבדומה לכל מחלקה אחרת בממשלת ניו זילנד הייתה גם המחלקה הממשלתית לביטוח חיים זכאית לשלוח דברי דואר רשמיים בחינם. מעטפות עם הכיתוב הרשמי של שם המחלקה טופלו על ידי פקידי הדואר ללא כל צורך בבולים, ובתנאי שאחד המנהלים במחלקה הממשלתית אישר בחתימת ידו על המעטפה שאכן מדובר במכתב רשמי ולא במכתב פרטי שנשלח במרמה על ידי אחד העובדים.
על מנת לקבוע את הסכום שנדרשה מחלקת ביטוח החיים לשלם נקבע נוהל ולפיו ספרו פקידי הדואר מעת לעת את המכתבים שנשלחו ביום מסוים, ותוצאות הספירה שימשו בסיס להערכת מספר המכתבים השנתי ששלחה המחלקה. על בסיס הערכה זו קבע הדואר את הסכום המגיע לו מן המחלקה הממשלתית לביטוח חיים. נוהל זה החל להתבצע בשנת 1870, ופעל לשביעות רצון שני הצדדים במשך כעשרים שנה.
בשנת 1887 התעוררה מחלוקת בין שני הארגונים הממשלתיים, ומנהל המחלקה לביטוח חיים סירב לשלם את הסכום שקבע מנהל הדואר. הסיבה המדויקת לחילוקי הדעות שהתגלעו ביניהם אינה ברורה, כיוון שהמסמכים העוסקים בנושא אבדו, אולם בעקבות המחלוקת תבעה מחלקת הביטוח לשנות את שיטת התשלום. היא הודיעה כי בכוונתה להתחיל ולשלם עבור דברי הדואר על ידי הדבקת בולי דואר על המכתבים.
מנהלי המחלקה דרשו שהבולים שיודפסו עבורם יכילו סימון ברור שהם מיועדים לשימוש ממשלתי בלבד, וזאת על מנת למנוע מצב שבו עובדי המחלקה ינצלו לרעה את הבולים של המשרד וישתמשו בהם למשלוח דואר פרטי, או ימכרו אותם תמורת בצע כסף.
עיצוב הבולים
ביום 2 בינואר 1891 הונפקו הבולים הראשונים שנועדו להדבקה על המכתבים של המחלקה הממשלתית לביטוח חיים. הם עוצבו על ידי וו. ב. הדסון (W.B. Hudson), אחד מעובדי המחלקה לביטוח חיים, ועל ידי ג'. פ. רוג'רס (J.F. Rogers), מעובדי משרד המדפיס הממשלתי של ניו זילנד, אשר שילבו בבולים מספר מאפיינים מיוחדים: עיצוב זה, בשינויים קלים, שימש להכנת כל הבולים של המחלקה לביטוח חיים משנת 1891 ועד שנת 1947.
הדפסת הבולים
חריטת הגלופות ששימשו להדפסת הבולים נעשתה על ידי הגלף אלפרד ארנֶסט קאזנס (A.E. Cousins), אשר הכין גלופות נפרדות למרכז הבול ולמסגרות הבולים. גלופות אלו שימשו את משרד המדפיס הממשלתי של ניו זילנד להכנת לוחות ההדפסה. כל לוח הכיל גיליון של 240 בולים, שקובצו לארבעה תת-גיליונות בני שישים בולים כל אחד (עשר שורות בנות שישה בולים כל אחת). הדפסת הבולים החלה ביום 16 בדצמבר 1890.
ההנפקה הראשונה כללה שישה בולים בערכים נקובים של חצי פני (סגול), פני אחד (כחול), שני פני (אדום), שלושה פני (חום), שישה פני (ירוק) ושילינג אחד (ורוד). העבודה בוצעה באיכות נמוכה מאוד. עובדי הדפוס לא הצליחו לשמור על גוון אחיד של הבולים במהלך ההדפסה, מרבית הבולים אינם ממורכזים, וה רשלני.
שלושה מן הבולים (3 פני, 6 פני ושילינג אחד) הודפסו בכמות שסיפקה את צורכי מחלקת הביטוח עד שנת 1907, ולא היה צורך להדפיס מהם כמות נוספת. את שלושת הבולים בערכים הנקובים הנמוכים, שהשימוש בהם היה גדול בהרבה, היה צורך לחזור ולהדפיס במהלך השנים שוב ושוב. כך נוצרו בולים ובהם הבדלים רבים בסוג הנייר, בצפיפות הנקבוב, ובגוון של הדיו.
תקופת השימוש הארוכה בבולים שעוצבו בשנת 1891, וההבדלים הרבים שנוצרו בהם במהלך ההדפסות השונות, מהווים כר פורה למחקרים בולאים, ומניבים מעת לעת גילוי של תשנית שלא ידועה קודם לכן.
הצורך בעיצוב חדש
ביום 20 בינואר 1901 הלכה לעולמה ויקטוריה, מלכת בריטניה. הבולים משנת 1891 שכללו בתוכם את ראשי התיבות של שמה (VR) לא התאימו עוד, ומנהלי המחלקה לביטוח חיים ביקשו להחליף אותם. הם הכריזו על תחרות לעיצוב בולים חדשים עבור המחלקה, והציעו פרס של חמש לירות שטרלינג להצעה הזוכה. עשרים וארבע הצעות הוגשו על ידי שלושה עשר אמנים שונים, אולם מנהלי המחלקה לביטוח דחו את כל עיצובי הבולים שהוצגו להם.
הכנת לוחות הדפסה חדשים
כל אחד מלוחות ההדפסה החדשים שהוכנו הכיל גיליון של 120 בולים, שקובצו לשני תת-גיליונות בני שישים בולים כל אחד (עשר שורות בנות שישה בולים כל אחת). הלוחות האלו שימשו בשלב הראשון להדפסת בולי דוגמה שהוגדלו והוצגו בתערוכה הבינלאומית שהתקיימה בשנת 1906 בעיר קרייסטצ'רץ'.
הדפסת בולים מהלוחות החדשים
במחסני המחלקה לביטוח נותר מלאי גדול של הבולים הישנים, ולפיכך הוחלט להדפיס בולים בעיצוב חדש רק כאשר ייגמר המלאי של בול בערך נקוב מסוים. רק שניים מן הלוחות שימשו בפועל להדפסת בולים. הבול שערכו הנקוב שני פני היה הראשון שאזל מן המלאי, והוא הודפס על ידי המדפיס הממשלתי ביום 30 בנובמבר 1905 וביום 7 באוגוסט 1906. הבול שערכו הנקוב פני אחד הודפס באופן רשמי ביום 7 באוגוסט 1906, אבל ככל הנראה הודפס בפועל כבר במהלך חודש יולי 1906, כיוון שקיימים בולים ועליהם חותמת מחודש יולי.
שני הבולים שהונפקו בשנים 1905–1906, בערכים נקובים של 2 פני (חום) ופני אחד (כחול), שימשו לצורך משלוח דואר במשך חודשים ספורים בלבד. הם נחשבים לנדירים ומחירם בשוק הבולאי מגיע לאלפי דולרים.
החלפת הבולים הייחודיים בבולים רשמיים
בשנת 1892 הונפקו בניו זילנד הבולים הרשמיים הראשונים. הם הוכנסו לשימוש בחלק ממשרדי הממשלה, אולם רק בשנת 1907 חייב ריצ'רד ג'ון סדון, ראש ממשלת ניו זילנד, את כל משרדי הממשלה לשלם מראש עבור דברי הדואר שהם שולחים וזאת באמצעות שימוש בבולים הרשמיים. ביום 1 בינואר 1907 נאלצה גם המחלקה הממשלתית לביטוח חיים להפסיק את השימוש בבולים המיוחדים לה ולאמץ את השימוש בבולים הרשמיים.
חידוש השימוש בבולי ביטוח חיים
בשנת 1917 התווסף לסדרה בול בערך נקוב של פני וחצי, אשר הודפס בצבע שחור. הוא הוחלף שנתיים מאוחר יותר, בשנת 1919, בבול זהה בצבע חום-אדום.
בשנת 1920 הונפק בול בערך נקוב של שני פני (צהוב) אשר החליף את הבול הסגול שהודפס בשנת 1913.
בשנת 1931 הונפק בול בערך נקוב של שלושה פני (שוקולד) אשר החליף את הבול הצהוב-חום משנת 1913.
בשנים 1943, 1946 ו-1947 בוצעו הדפסות חוזרות של חלק מן הבולים על נייר מסוג שונה, המהוות אתגר לאספני הבולים הנדרשים לבחון היטב את הפריטים על מנת לזהותם בהצלחה.
החלפת העיצוב של בולי ביטוח חיים
בשנת 1947 הוחלט להחליף את העיצוב הוותיק של הבולים ששימשו את המחלקה לביטוח חיים מאז 1891. המוטיב המרכזי של המגדלור המשיך לעמוד במרכז הבולים, אולם במקום דמות המגדלור המעוצב שולבו בבולים איורים של מגדלורים מזוהים המותקנים לאורך חופי ניו זילנד.
ביצוע תשלום ללא שימוש בבולים
במהלך שנות החמישים גדל מאוד היקף הפעילות של המשרד הממשלתי לביטוח חיים, ובזמני עומס, כאשר נדרשו פקידי המשרד לשלוח כמויות גדולות במיוחד של מכתבים, הם לא הצליחו לעמוד בעומס ולהדביק בולים על כל המעטפות. ידועים מקרים רבים בהם העדיפו הפקידים לגשת לסניף הדואר הסמוך, ולשלם את דמי המשלוח עבור כל המעטפות במזומן. במקרים אלו הטביעו פקידי הדואר על המעטפות חותמת "שולם" המעידה על ביצוע התשלום. פתרון נוסף אותו יישמו אנשי הביטוח בזמני עומס היה להדפיס מעטפות ועליהן אישור "שולם" הכולל מספר אישור תשלום אותו קיבלו מן הדואר.
שינוי שיטת המטבע בניו זילנד
ביום 10 ביולי 1967 אימצה ניו זילנד את שיטת המטבע העשרונית, ולפיה דולר ניו זילנדי אחד התחלק ל-100 סנט. מתכונת זו החליפה את שיטת המטבע הבריטית שהייתה מבוססת על לירה, שילינג ופני. מנהלי המשרד הממשלתי לביטוח חיים, שנאלצו להתאים את הבולים שברשותם למטבע החדש, לא רצו להשמיד את מלאי הבולים הגדול שהיה ברשותם. הם העדיפו להוסיף על שישה מבולי הסדרה משנת 1947 הדפס רכב עם הערכים הנקובים הדרושים. הבולים המעודכנים הוכנו מראש והונפקו ביום 10 ביולי 1967.
הבולים ועליהם הדפס הרכב נועדו לגשר על תקופה של שנתיים, עד אשר תונפק סדרת הבולים החדשה שתוכננה לקראת שנת 1969.
הוספת הדפס הרכב בוצעה בצורה רשלנית, ובמהלך ההדפסה נוצרו שגיאות מסוגים שונים. רבים מן הבולים נותרו ללא הדפס רכב, או עם הדפסה חלקית, ידועים מקרים בהם גיליון הבולים הוכנס למכונת הדפוס כשהוא הפוך, או שהדפס הרכב הוטבע במיקום לא נכון.
ציון מלאת מאה שנים להפעלת שירות ביטוח החיים הממשלתי
ביום 27 במרץ 1969 הונפקו חמישה בולים חדשים עבור המשרד לביטוח חיים. הם הונפקו בערכים נקובים של חצי סנט, שני סנט וחצי, 3 סנט, 4 סנט, ו-15 סנט. ההחלטה על הנפקת הבולים החדשים נועדה לציין מלאת יובל מאה שנים להקמתו של שירות ביטוח החיים הממשלתי בשנת 1869. בדומה לבולים שהונפקו החל משנת 1947 התבסס גם עיצוב הבולים על איורים של מגדלורים שניצבו בפועל לאורך חופי ניו זילנד.
ביום שבעה עשר בנובמבר 1976 הונפקו שני בולים נוספים בסדרה, בערכים נקובים של 8 סנט ו-10 סנט.
ביום 8 במרץ 1978 הונפק בול בערך של 25 סנט, וזאת באמצעות הוספת הדפס רכב על הבול בערך נקוב של שני סנט וחצי משנת 1969. התעריף החדש היה נחוץ עבור מעטפות גדולות וכבדות שהכילו חוזים. הדפס הרכב כלל את הערך הנקוב החדש לצד ארבעה פסים אלכסוניים דקים שנועדו לכסות את הערך הנקוב הישן.
הסדרה האחרונה של בולי ביטוח חיים
ביום 3 ביוני 1981 הונפקה סדרה חדשה בת שישה בולי ביטוח חיים. הבולים האלו עוצבו בסגנון מודרני, המבוסס על מגדלור מעוצב, שהיה זהה לכל ששת בולי הסדרה. הבולים הודפסו בשלל צבעים, השונים מבול לבול.
סדרה זו הייתה האחרונה בשורה ארוכה של בולי ביטוח חיים.
הפסקת השימוש בבולי ביטוח חיים
בשנת 1987 הפך "המשרד הממשלתי לביטוח חיים", לחברה ממשלתית שנקראה בשם טאואר קורפוריישן (Tower Corporation), ובשנת 1990 החברה הופרטה באופן מלא והועברה לידי בעלי המניות של החברה. החברה המופרטת שמרה על הלוגו של המגדלור, שהמשיך לסמל את נושא ביטוח החיים בניו זילנד.
בהיותה חברה פרטית לא הייתה עוד טאואר קורפוריישן זכאית להנפקה מיוחדת של בולים, והשימוש בהם הופסק בסוף שנת 1989, ערב הפרטת החברה.
אף על פי שהחברה החדשה לא הייתה קשורה עוד מבחינה רשמית אל הבולים המיוחדים שהונפקו לאורך השנים, היא המשיכה להחזיק בבעלותה אוסף עשיר של בולי ביטוח חיים. ב-9 ביולי 1992 ערכה החברה באחד המלונות בקרייסטצ'רץ' אירוע מפואר ללקוחותיה, במסגרתו הציגה תערוכה גדולה של בולים מן האוסף.
הוגו מסנט ויקטור
הוגו מסנט ויקטור (1096–1141) היה חבר בקומונה של כמרים (Canons Regular) בגרמניה של המאה ה-12, ותאולוג חשוב. כתביו החשובים עוסקים במיסטיקה. בשלב מאוחר בחייו יצא את הקומונה והתמקם במנזר סנט ויקטור בפריז, ולימים הפך שם לראש המנזר.
חרף נטייתו אל המיסטיקה, החשיב הוגו את המדעים ואת הפילוסופיה הרציונלית, וראה בהם נתיב אפשרי חשוב בדרך אל הפעילות הדתית.
בתרבות
בקומדיה האלוהית מאת דנטה אליגיירי מזכיר אותו הדובר בקנטו 12 של "העדן", בונוונטורה הקדוש, כשרוי בגן העדן של התאולוגים והפילוסופים יחד עם מלומדי דורו פדרו הספרדי, פטרוס קומסטור, אנסלם מקנטרברי, יוחנן כריסוסטומוס, יואכים מפיורה ותומאס אקווינס.
יחסי עיראק–ערב הסעודית
היחסים הדיפלומטיים בין עיראק לערב הסעודית הם היחסים בין שתי מדינות ערביות במזרח התיכון. אורך הגבול בין שתי המדינות הוא 811 ק"מ.
היסטוריה
באוגוסט 1990, שנתיים בלבד לאחר סיום הלחימה עם איראן, הכוחות הצבאיים העיראקיים כבשו באופן בלתי צפוי את כווית. אירוע זה גרם לחששות קשים בריאד כי עיראק תלך בעקבות כווית ותתקוף את ערב הסעודית. ערב הסעודית פנתה לארצות הברית בבקשה לעזרה ולקחה חלק ישיר במבצע שיצא נגד עיראק מצד כוחות הקואליציה הבינלאומיים. למרות שארצות הברית הייתה הכוח הצבאי העיקרי בקואליציה, סעודיה סיפקה בסיסים צבאיים למטוסי הקואליציה כדי לפגוע ביעדים עיראקיים, וכוחות צבא סעודים לקחו חלק במבצע הקרקעי נגד עיראק. לאחר תום המלחמה, היחסים עם עיראק נהרסו כמעט לחלוטין, וערב הסעודית החלה במימון כוחות האופוזיציה העיראקיים להפלת סדאם חוסיין.
בקיץ 2017 ביקרו פעמיים בריאד ראש ממשלת עיראק חיידר אל-עבאדי ומספר שרים. המשלחת העיראקית סיכמה עם שלטונות ערב הסעודית לפתוח את שגרירות סעודיה בבגדאד, ואת הקונסוליות בבצרה ובנג'ף.
אזור נייטרלי
בין השנים 1922–1991 היה אזור נייטרלי בין ערב הסעודית לעיראק. אמנת 5 במאי 1922 נועדה למנוע סכסוך בין בריטניה ששלטה אז בעיראק לבין סולטנות נג'ד, שהפכה לימים לסעודיה, וכבשה את ממלכת חג'אז. בשנת 1975 הושג הסכם על חלוקת האזור, והסכם גבול נחתם בשנת 1981 ואושרר ב-1983. מסיבה לא ידועה, האמנה לא נשמרה באו"ם ואף אחד מחוץ לסעודיה ולעיראק לא קיבל הודעה היכן נמצא הגבול החדש. בשנת 1991 במלחמת המפרץ עיראק ביטלה את כל ההסכמים הבינלאומיים עם סעודיה מאז 1968. ביוני 1991 רשמה סעודיה, בתורה, באו"ם אמנת גבולות עם עיראק משנת 1981. רק אז האזור הנייטרלי חדל להתקיים באופן רשמי.
Sixpence None the Richer (אלבום)
Sixpence None the Richer הוא אלבומה השלישי של הלהקה האמריקאית Sixpence None the Richer, אשר יצא ב-22 בנובמבר 1997.
האלבום כולל את השיר Kiss Me, אשר הופיע גם בפסקול של סרט הקולנוע "יש לה את זה" וכן באחד מפרקי סדרת הנעורים המצליחה דוסון קריק, זכה להצלחה רבה והביא ללהקה חשיפה רבה ברחבי העולם. באלבום להיט נוסף - גרסת כיסוי לשירה של להקת The La's - There She Goes.
אל-איאם
אל-איאם (בערבית: الأيام, מילולית: היָמים) הוא עיתון פלסטיני היוצא לאור ברמאללה מאז שנת 1995. זהו העיתון השני בתפוצתו בשטחי הרשות הפלסטינית. העיתון בבעלותו של איש העסקים הפלסטיני בשאר אל-מסרי.
העיתון נחשב לתומך בתנועת הפת"ח.
אמת המים שבמקדש
אמת המים שהייתה בבית המקדש הייתה הפתרון הטכני לניקוז הנוזלים הרבים שנקוו על רצפת בית המקדש מתחת למזבח, כתוצאה מדמי הקרבנות הרבים שנשחטו בבית המקדש. באמה נצטברו שיירי הדם שנשפכו ליסוד המזבח, ולאמה שפכו גם את הפסולת שהייתה במקדש, כגחלים שנשתיירו במחתה, דמי קרבנות שנפסלו, גיד הנשה של קרבנות השלמים, ולדעת רבי יהודה אף גופות חטאת העוף הבאה על הספק.
האמה הובילה מעין עיטם, והייתה מחוברת ככל הנראה לאמת המים שבנה הורדוס להובלת מים מבריכות שלמה לארמונו ולמקדש. מי האמה נשפכו לנחל קדרון, והדמים שהיו בו נמכרו לגנני ירושלים לצורכי זיבול.
באמה השתמשו גם כדי לנקות את רצפת בית המקדש, הניקוי התבצע באופן הבא: פקקו את פתח יציאת המים בסוף האמה, המים שהמשיכו לזרום לאמה עלו על גדות האמה ומילאו את רצפת העזרה, לבסוף הסירו את הפקק, והמים שחזרו לאמה שטפו איתם את כל הלכלוך שברצפת העזרה.
בשבת היה אסור לנקות את המקדש באופן זה, אבל אם חל ערב פסח בשבת, שאז שחטו אלפי כבשים בשביל קרבנות הפסח, והרצפה הייתה מלוכלכת יותר מדי נהגו לפקוק את האמה אף בשבת. ונחלקו תנאים למטרת הפקיקה. לדעת רבי יהודה עשו כן מחוסר ברירה כדי לשטוף את העזרה, ולכן התירו איסור שבות. ולדעת חכמים לא פקקו את פתח היציאה של האמה אלא סתמו את כל האמה, כדי שדמי הקרבנות לא יתנקזו לאמה, כדי להגדיל את הטקס בעיני המתבוננים, שכן.
האלבומים הלטיניים הנמכרים ביותר בכל הזמנים בארצות הברית
מאז יולי 1993, פרסם המגזין הבילבורד את האלבומים הלטיניים הנמכרים ביותר בכל הזמנים בארצות הברית. בילבורד מגדיר אלבום או שיר כאלבום או שיר לטיני אך ורק אם 51 אחוזים מתוכו הוקלטו בשפה הספרדית. ב-17 באוקטובר 2017, פרסם מגזין הבילבורד רשימה של 25 האלבומים הלטיניים הנמכרים ביותר במדינה מאז ספטמבר 1992. כמו כן, פורסם כי האלבום הלטיני הנמכר ביותר בכל הזמנים במדינה הוא Dreaming of You של הזמרת-יוצרת סלינה. מדובר באלבום האולפן החמישי והאחרון שלה, שיצא בשנת 1995. הוא נמכר בלמעלה מ-4,080,000 עותקים מאז יציאתו. Dreaming of You היה לאלבום הלטיני הראשון והיחיד בהיסטוריה אשר כבש את פסגת מצעד הבילבורד 200 ונחשב לאלבום הלטיני הנמכר ביותר בין השנים 1995 ו-1996. אלבום האולפן הרביעי של סלינה, Amor Prohibido, נמכר בלמעלה מ-2,160,000 עותקים והוא האלבום הלטיני השני הנמכר ביותר בכל הזמנים בארצות הברית.
נתוני המכירות מתפרסמים על ידי נילסן סאונד-סקאן. כמו כן, נילסן סאונד-סקאן עקבו אחר מכירות האלבומים במדינה מאז מרץ 1991. נילסן סאונד-סקאן אינם מפרסמים נתוני מכירות שמגיעים מקמעונאים קטנים ללא קופות רושמות אלקטרוניות או מקומות כמו שוקי פשפשים ובתי מרקחת. לפני שנילסן סאונד-סקאן החלו עם פרסומי נתוני המכירות הרשמיים, חולקו מכירות האלבום הלטיניים לפי שלוש סוגות: פופ לטיני, טרופי/סלסה ומקסיקני עממי מקומי.
בנוסף לנילסן סאונד-סקאן מתפרסים נתוני המכירות על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי, שהחל לפרסם נתוני מכירות כבר בשנת 1958. בהתחלה, חולקו לאלבומים תארים כמו זהב על 500,000 עותקים, פלטינה על 1,000,000 עותקים, פלטינה כפולה על 2,000,000 עותקים וכן הלאה. עם זאת, החל משנות האלפיים השיק איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי את תוארי הזהב הלטיני והפלטינה הלטינית, כדי להתחשב במכירות של אלבומים ושירים לטיניים, היות שהם נמכרים בצורה מצומצמת יותר במדינה מאשר אלבומים ושירים אחרים. נכון לשנת 2020, תואר הזהב הלטיני מוענק על מכירות של למעלה מ-30,000 עותקים, בעוד תואר הפלטינה הלטינית ניתן על מכירות של למעלה מ-60,000 עותקים. בעבר, תואר הזהב הלטיני ניתן על מכירות של למעלה מ-50,000 עותקים, בעוד תואר הפלטינה הלטינית ניתן על מכירות של למעלה מ-100,000 עותקים.
מסדר סנטיאגו
מסדר סנטיאגו (בספרדית: Orden de Santiago) הוא מסדר צבאי נוצרי שנוסד ב. מטרתו הראשונית הייתה להגן על עולי הרגל דרך סנטיאגו שהלכו בדרכו של ג'יימס הקדוש, ולהרחיק את המוסלמים מחצי האי האיברי. סמל המסדר מוכר במיוחד באמנות המערבית.
לאחר מותו של אלונסו דה קרדנס בשנת 1493, המלכים הקתולים שילבו את המסדר במלכות ספרד.
סמל המסדר
סמל המסדר מקורו בקרב קלביג'ו הוא צלב אדום הדומה לחרב, עם צורת פלר דה ליס על הידית והזרועות. האבירים ענדו את הצלב המוטבע על התקן המלכותי ושכמייה לבנה.
החרב מייצגת את אופיו האבירי של ג'יימס הקדוש ואת דרכי השהידים שלו, שכן הוא נערף בחרב.
צורתו של סמל המסדר מקורה במסעי הצלב, כאשר האבירים לקחו איתם צלבים קטנים עם תחתית מחודדת כדי לתקוע אותם באדמה ולבצע את מסירותיהם היומיומיות.
ימי הביניים
בהיסטוריה הצבאית של המסדר הם סייעו בפינוי המוסלמים וערכו איתם קרב, לפעמים בנפרד ולפעמים עם צבאות המלוכה. היה להם גם חלק במחלוקות שהטרידו את הנוצרים הגרם ליותר מפילוג אחד במסדר. הם השתתפו בקרבות ימיות נגד המוסלמים, והוטל עליהם החובה לשרת שישה חודשים בספינת משוטים, שעדיין הייתה קיימת במאה השמונה עשרה. המאסטר הגדול הראשון של סנטיאגו, פדרו פרננדס דה קסטרו, מת בשנת 1184, היו לו 39 יורשים, ביניהם כמה תינוקות ספרדים. תחת הקיסר קרל החמישי, האפיפיור אדריאנוס השישי הוכתר למלכות ספרד ושלט בשלושת המסדרים הצבאיים הגדולים (אלקנטרה, קלטרווה וסנטיאגו) ב-1522. מכאן ואילך היו שלושת המסדרים מאוחדים תחת ממשלה אחת, אם כי תארים ורכושם נותרו נפרדים. כדי למלא את פרטי הממשל הזה, הקים קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, מועצת מסדרים, המורכב מנשיא ומלך, שישה אבירים ושני צירים מכל מסדר.
בתקופה המודרנית
מסדר סנטיאגו עדיין קיים בחסות מלכות ספרד. נכון לשנת 2014, היו במסדר 35 אבירים ו-30 טירונים, וב-19 ביוני 2014 הוכתר פליפה השישי, מלך ספרד למלכות. עד 1653, האצולה נבדקה על ידי הסתכלות רק על ההיסטוריה המשפחתית של הסבים והסבתות מצד האב.
תנאים מוקדמים לכניסה למסדר
בתחילתו, הכניסה למסדר לא הייתה קשה, אך לאחר אמצע המאה ה-13 היא הפכה למסובכת יותר.
לאחר שהכיבוש המחודש הושלם, מועמד שרצה להצטרף למסדר סנטיאגו חויב היה להוכיח שארבעת בני המשפחה הראשונים שלו הוריו, סבו והוא היו ממוצא נוצרי.
מעמדות רבים של אנשים נפסלו לצמיתות מהמסדר בשל מוצאם או נסיבותיהם. הם כללו את הקטגוריות הבאות: יהודים, מוסלמים, כופרים, מתנצרים ועוד.
חלוקה טריטוריאלית
המסדר חולק למספר מחוזות, כשהחשובים שבהם היו קסטיליה ולאון. בראש כל מחוז עמד מפקד אביר צבאי עם מפקדה.
שיטת העבודה הכלכלית החשובה ביותר של המסדרים הצבאיים נקראה "אנקומיינדה", שחויבו לפיה "לגמול" לספרדים באמצעות עבודה ומיסים. האנקומיינדה יכלה להציב את המפקדה או מעונו של מפקד האביר בטירה או מבצר או בעיירה קטנה והיה המרכז הכלכלי שבו שולמו והתקבלו דמי השכירות של האחוזה והנכסים הרלוונטיים.
כל "אנקומנדרו" היה צריך לתמוך במפקד ובשאר המפקדים החיים שם, שהיו צריכים להיות מצוידים כראוי ולקחת חלק בפעולות צבאיות שאליהן נקראו על ידי מפקדם.
יחסי עיראק–תימן
יחסי עיראק–תימן הם יחסי החוץ בין עיראק לתימן.
היסטוריה
בשנת 2016 ניהל שר החוץ העיראקי אברהים אל-ג'עפרי שיחות עם נציגי החות'ים, שהם אחד הצדדים בסכסוך המזוין בתימן. במהלך הפגישה אישר הנציג החות'י את נכונותו לחדש את המשא ומתן עם הצד השני של הסכסוך במטרה לעצור את שפיכות הדם במדינה.
שתיקה מביכה
שתיקה מביכה היא מצב המעורר אי נוחות במהלך שיחה או הרצאה. מצב מסוג זה הוא מעורר אי נעימות למשתתפים בו מאחר שבמהלך השקט שנגרם במהלכו, עולות תחושות כמו חרדה ומתח בשל העובדה שמופעל לחץ לדבר במצב בו לא ברור מה לומר. בשיחה, השהיות המקובלות בין מילים ומשפטים נקבעות בהתאם לשפה, התרבות וההקשר. בארצות הברית, לדוגמה, שתיקה של ארבע שניות יוצרת מבוכה בקרב המשתתפים בה.
הסיבות לשתיקה מביכה
בהיעדר יכולות פיזיולוגיות מיוחדות, משחר האדם הוא הסתמך על הכישורים הקוגניטיביים שלו ויכולתו להתקיים בחברה של אנשים נוספים. כחלק מהמנגנון ההישרדותי שקיים בגוף האדם, בעת שתיקה מביכה או קצר בתקשורת, מופרש בבלוטת יותרת הכליה הורמון קורטיזול שמעלה את קצב פעימות הלב ומסייע לגוף להסתגל לאספקה לא רציפה של מזון במטרה להתמודד עם האירוע בו נמצא אותו אדם. זאת לאחר שבעבר דחייה ממושכת מחברת אנשים בישרה רעות לאדם שנדחה על ידם.
במחקר הולנדי שנערך גילו המשתתפים כי הם חשו חרדה, ירידה בביטחון העצמי ודחייה לאחר שתיקה קצרה במהלך שיחה.
הסבר אחר שהוצע לכך הוא שבמהלך שיחה, אחד הצדדים חש בטוח יותר מהצד השני, וכך הוא מנווט את השיחה. במקרים בהם האדם בעל הביטחון הגבוה יותר לא מוביל את השיחה, הצד השני מפגין חוסר ביטחון. על ידי כך, שני הצדדים נקלעים לרגע מתוח.
פתרון
שתיקות מביכות עשויות לנבוע משיחה בה המשתתפים אמרו את שיש להם להגיד. כדי להימנע מרגעים כאלו, הומלץ לאלו שנמצאים בהן לחזור על דברי יתר האנשים ולסכם אותם.
במקרים אחרים, כשצפויה למשל שיחה ממושכת, אנשים עשויים להיות נינוחים יותר. במסגרות חברתיות אחרות בהן אנשים נפגשים לראשונה, המארגן עשוי לנסות ל"שבור את הקרח" על ידי סיבוב היכרות.
ויקטור פוקס
ויקטור פוּקס (Victor Fuchs; נולד ב-31 בינואר 1924) הוא פרופסור באוניברסיטת סטנפורד, הנחשב לאחד מגדולי כלכלני הבריאות בעולם.
נולד בניו יורק למשפחה יהודית אמריקאית. אביו אלפרד היה סוחר פרוות ואמו עקרת בית.
הוא קיבל תואר ראשון במנהל עסקים מאוניברסיטת ניו יורק, ותואר שני ושלישי מאוניברסיטת קולומביה. בשנת 1995 שימש כנשיא האגודה האמריקאית לכלכלה.
ספרו הידוע והמשפיע ביותר, "מי יחיה: בריאות, כלכלה ובחירה חברתית" (Who shall live?: health, economics, and social choice; 1974), והוא עוסק בהיבטים השונים של כלכלת הבריאות. (הספר יצא בשנת 2011 בהוצאה שלישית ומעודכנת.)
אלכס דן
ד"ר אלכס דן (נולד ב-1962) הוא מנהל ישראלי. שימש כמנכ"ל משרד המודיעין. לפני כן שימש כמשנה למנכ"ל רכבת ישראל. שירת כמפקד וטייס מסוקים בחיל האוויר, והוא קצין (במילואים) בדרגת תת-אלוף.
ביוגרפיה
דן גדל במושב יד נתן שבחבל לכיש.
שירות צבאי
התגייס לצה"ל ב-1980 וב-1982 סיים קורס טיס 97 במגמת נווטי מסוקים. שירת כנווט מוביל בטייסת 123 ובטייסת 118. ב-1986 עבר הסבה וסיים קורס טיס 111 במגמת טייסי מסוקים. שירת כטייס, מדריך ומוביל בטייסת 118 (מסוקי יסעור), וכיהן בה כמפקד גף מבצעים וסמ"ט ב' (מפקד גף הדרכה). כיהן כסמ"ט א' (מפקד גף טיסה) בטייסת 123. פיקד על טייסת 123 (מסוקי אנפה) ועל טייסת 124 (מסוקי ינשוף). השתתף במאות פעילויות מבצעיות, בין השאר במבצע שלום הגליל ובמערכה ברצועת הביטחון . הוביל את השתלטות האווירית במבצע תיבת נוח. שימש ראש מחלקת מודיעין למבצעים בלהק המודיעין. במילואים שירת כמוביל וטייס מסוקים, כמדריך בבית הספר לטיסה. סיים טיסותיו בנובמבר 2021, קיבל את אות המופת בטיסה , משרת כמפקד (במילואים)  בלהק מבצעי אוויר בחיל-האוויר.
קריירה אזרחית
לאחר שחרורו מצה"ל עבד באלביט מערכות בה שימש מנהל תוכניות ופיתוח עסקי בתחום ה-IT בחטיבת היבשה מ-2006 עד 2007, הקים ועמד בראש מנהלת ISTAR (מודיעין טקטי) בחטיבת המל"טים מ-2007 עד 2010. ב-2011 שימש כמנכ"ל הראשון של ערי חינוך. ב-2015 החל לעבוד ברכבת ישראל, הקים וכיהן כמנהל אגף תאום ואסטרטגיה, אחראי על האינטגרציה של פרויקטי הרכבת, על יחידת התכנון התפעולי הרב שנתי ואחראי על הקמת יחידת הסייבר  ויחידת החדשנות . שימש כמנהל הסיכונים הראשי של החברה ומנובמבר 2019 הקים את חטיבת משנה למנכ"ל ועמד בראשה. ביולי 2021 מונה על ידי שר המודיעין, אלעזר שטרן, למנכ"ל משרד המודיעין ושימש בתפקיד זה עד פברואר 2023  . בתקופת כהונתו קידם בין השאר את המודיעין לתחזית ארוכת טווח לאומית וקידום המודיעין הלאומי האזרחי, הקמת מרכז מודיעין לעליונות טכנולוגית , זיהוי טכנולוגיות מפציעות והקמת חממה טכנולוגית בשיתוף שב"כ.
דן היה חבר הנהלת העמותה לניהול פרויקטים (Project Management Institute) סניף ישראל, סגן נשיא העמותה בין השנים 2008-2013 ונשיא העמותה בין השנים 2014–2016. הוא מומחה לניהול פרויקטים [https://www.pmi.org/certifications/project-management-pmp#:~:text=Project%20Management%20Professional%20(PMP)%C2%AE%20certification%20represents%20an%20elite%20group,pass%20a%20180%2Dquestion%20exam. (PMP)]. היה חבר הוועד המנהל של בוגרי המכללה לביטחון לאומי בין השנים 2012 ל-2015 וריכז הקשר עם מבל"ל (מכללת ביטחון לאומי לנוער).
השכלה וחיים אישיים
נשוי ואב לבן.
יואל (חברה)
''' י.ו.א.ל. ירושלים אויל אקספלוריישין בע"מ (שם החברה נגזר מראשי התבות של החברה באנגלית - JOEL Jerusalem Oil Exploration Ltd''' היא חברת החזקות ישראלית.
יואל התאגדה ביוני 1982 כחברה ציבורית בחודש אוקטובר 1982 נרשמו לראשונה ניירות הערך של החברה למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בעלת השליטה בחברה היא אקויטל בע"מ שבבעלות אנשי העסקים קובי מימון וחיים צוף.
היסטוריה
בשנת 1985 הקימה ישראמקו את "נגב 1 שותפות מוגבלת" בשותפות עם יואל, פספורט בע"מ (חברה נוספת בשליטת ג'ו אלמליח שהחזיקה ביואל), נפטא חברה ישראלית לנפט בע"מ, "דלק" חברת הדלק הישראלית בע"מ, דלק חיפושי נפט בע"מ (כיום דלק אנרגיה) ושותפים נוספים. עד שנת 1988 ביצעה חיפושי וקידוחי נפט בהשקעה של 19 מיליון דולר ללא הצלחה ופורקה.
בינואר 1993 רכשה חברת יואל מחצית מהזכויות בקריית שדה התעופה (שבהמשך שונה שמה ל"איירפורט סיטי"), פרויקט משרדים והיי-טק בן 385 אלף מ"ר שנבנה על הקרקעות החקלאיות של מושב ברקת, ליד נמל התעופה בן-גוריון. ב-2006 הנפקו ניירות הערך של חברת איירפורט סיטי בבורסה לניירות ערך בתל אביב והיא הפכה לזרוע הנדל"ן של החברה.
עד שנת 1993, אהוד אולמרט היה חבר דירקטוריון החברה (פרש לאחר שנבחר לראש עיריית ירושלים).
תחומי פעילות
החברה פועלת כיום כחברת החזקות ומחזיקה בחברות העוסקות בארבעה תחומי פעילות:
נעמי פולני
ביוגרפיה
פולני נולדה ליחיאל פולני ועדה לבית חיסין בתל אביב. היא נכדתו של ד"ר חיים חיסין, ממייסדי העיר תל אביב, שעלה ארצה מבלארוס (אז חלק מהאימפריה הרוסית). היא למדה משחק בתיאטרון "האוהל" ומחול אצל גרטרוד קראוס. לאחר שסיימה את לימודיה בגימנסיה הרצליה הצטרפה לפלמ"ח, הייתה חברת ההכשרה המגויסת בקיבוץ חצרים והשתתפה בליווי השיירות לירושלים. עם פרוץ מלחמת העצמאות הייתה ממקימי להקת הבידור של הפלמ"ח, הצ'יזבטרון, ואחת הכוכבות הבולטות של הלהקה. פולני הגיעה ללהקה בהמלצתו של שייקה אופיר, שהתוודע לכישרונה בתיאטרון "האוהל". במיוחד זכורה שירת הסולו שלה בשיר "היו זמנים" והדואט שלה עם שייקה אופיר בשיר "היי הג'יפ". לתקופה קצרה בעת המלחמה השתתפה גם בהופעותיה של הלהקה הצבאית הארצית, ובה בלטה בקטעי חיקוי.
עם פירוק הצ'יזבטרון לאחר המלחמה, החלה לשחק בתיאטרון הקאמרי (בהצגה "מלכת שבא" 1951). לאחר מכן, למדה מוזיקה אצל הרברט ברין וריקוד אצל הכוריאוגרפית נועה אשכול, והשתתפה ב-1955 ברביעיית המחול של אשכול במופע "ריקוד קאמרי". בשנות החמישים הפכה לבמאית הלהקות הצבאיות, שהיו אז בראשית דרכן. בשנים 1958–1961 עבדה עם להקת פיקוד הצפון, עם להקת גייסות השריון ועם להקת הנח"ל. פולני הייתה אחראית לבימוי, להעמדה ולעיבודים המוזיקליים, והתבססה על מתכונת תוכניותיה של להקת הצ'יזבטרון, שהורכבו משירים וממערכונים. כמו כן הלחינה ללהקת גייסות השריון את השיר "על גדות הירקון" על פי מילים של חיים חפר. בעבודתה עם הלהקות הצבאיות ביימה פולני את הזמרים כך שתנועות גופם יבטאו את משמעות מילות השירים בעזרת משחק ופנטומימה. סגנון העמדה זה התקבע בלהקות הצבאיות במשך שנים רבות. פולני תרמה גם לקידום העיבודים המוזיקליים של הלהקות שאיתן עבדה, ובין היתר טיפחה עיבודים קוליים בשישה קולות או יותר ויזמה את החידוש של ביצועי השירים בפי גברים בלבד או בפי נשים בלבד.
לאחר פירוק "התרנגולים", הקימה פולני ב-1966 את להקת "החמציצים" שהייתה מורכבת מארבעה מחברי "התרנגולים", אך הלהקה לא זכתה להצלחה רבה והתפרקה לאחר תקופה קצרה. ב־1968 הוזמנה פולני לחזור לעבוד עם להקת הנח"ל ולהכין תוכנית בסגנון "התרנגולים" ו"החמציצים". למרות השקעתה הרבה לא זכתה תוכנית זו להצלחה, והיא הורדה לאחר שתי הופעות בלבד.
לאחר מכן שימשה פולני כמעבדת מוזיקלית במספר תוכניות רדיו בקול ישראל (ביניהם התוכנית "משירי תנועות הנוער", שהפכה לאלבום שיצא ב-1974), ועסקה בלימוד מוזיקה ובבימוי אירועים שונים באזור מגוריה בעמק הירדן. בשנת 1998 העלתה במסגרת פסטיבל ישראל את המופע "התרנגולים חוזרים", שהיה חידוש לשירי להקת התרנגולים בביצוע זמרים צעירים, בהם בנה יותם ייני וירון אלדמע.
בשנת 2006 שיחקה בסרטו של עודד דוידוף, "מישהו לרוץ איתו", שפתח את פסטיבל הקולנוע ירושלים. בשנת 2009 שיחקה בהצגה "איולף הקטן" מאת הנריק איבסן בתיאטרון הבימה. ב-2015 הופיעה בסרטו של אלעד קידן, "היורד למעלה".
בשנת 2017 הוציאה את הסינגל "קח את ליבי" אותו הלחינה ושרה למילים של חיים חפר. באותה שנה השתתפה בתפקיד אורח בסדרה רון ששודרה ב-yes.
בשנת 2020 כיכבה בסרט הקצר "לשחק חולשה" של הבמאי מעיין שוורץ שזכה במקום הראשון בפסטיבל קולנוע דרום, מנימוקי השופטים: "פורטרט יוצא דופן, שלם ומרגש מאד, המשלב בין כלים עלילתיים ודוקומנטריים, שמצליח לספר הרבה בזכות משחקה המפעים והחד-פעמי של הגיבורה נעמי פולני. סיפור על זקנה ופגיעות ולצידן תאווה בלתי מתפשרת לחיים".
הוקרה
נעמי פולני זכתה בפרס משה הלוי לאמנות הבמה מטעם עיריית תל אביב בשנת 2001.
ב-13 בנובמבר 2007 קיבלה את פרס אקו"ם על מפעל חיים. כמו כן, קיבלה אות הוקרה מאוניברסיטת בר-אילן על תרומתה לזמר העברי.
בשנת 2017 נערך ערב הוקרה לכבודה לרגל יום הולדתה ה-90 בפסטיבל עין גב.
באפריל 2018 קיבלה אות הוקרה מיוחד מנשיא המדינה ראובן ריבלין, בטקס יום העצמאות ה-70 בבית הנשיא.
בשנת 2019 בישר שר החינוך נפתלי בנט לנעמי פולני על זכייתה בפרס ישראל לשנת ה'תשע"ט בתחום התיאטרון והמחול: "פועלה התרבותי העשיר העניק לנו עשרות יצירות מחול, תיאטרון ומוזיקה. נעמי, שבמלחמת העצמאות הייתה מכוכבות להקת הפלמ"ח, היא לוחמת תרבות אמיתית".
חיים פרטיים
נעמי פולני הייתה נשואה לזמר ולשחקן ליאור ייני, אך הם התגרשו בשנות השבעים של המאה העשרים. לזוג נולדו שני ילדים: השחקן והזמר יותם ייני (1964), שהופיע בהרכב האיחוד של התרנגולים והיה שחקן בתיאטרון חיפה, ואיה (1968) - אחות במקצועה. שניהם חזרו בתשובה בהתבגרותם.
פולני מתגוררת במושבה כנרת.
ערן קמין
ערן קמין הוא קצין בדימוס בדרגת תת-ניצב במשטרת ישראל, שכיהן כנספח וקצין מקשר של משטרת ישראל והמשרד לביטחון פנים בארצות הברית וקנדה וכן כממלא מקום ראש היחידה הארצית לחקירות הונאה.
ביוגרפיה
קמין גדל בתל אביב-יפו, למד בגימנסיה הרצליה ושירת בצה"ל בפלס"ר שריון. עבד כעוזר פרלמנטרי בכנסת בטרם גיוסו למשטרה. שימש חוקר, ראש מפלג חקירות, סגן ראש היחידה ומפקד בפועל ביחידה הארצית לחקירות הונאה (יאח"ה). בעת שירותו ביאח"ה הוא השתתף בין השאר בחקירתו של הנשיא עזר ויצמן, בחקירת פרשת יחיעם אוחנה, בחקירתו של ראש הממשלה אריאל שרון בפרשת האי היווני, עמד בראש צוות החקירה של ראש הממשלה אהוד אולמרט בפרשת בנק לאומי ובפרשת הולילנד, לאחר חשיפת קלטות שולה זקן, קמין הוביל את חקירתו של חבר הכנסת אביגדור ליברמן, את חקירת סגנית השר נעמי בלומנטל, את חקירת הרב הראשי יונה מצגר, את חקירתו של יועץ מבקר המדינה, יעקב בורובסקי, את חקירתו של ראאד סלאח והתנועה האסלאמית, ובעוד שורה של חקירות שחיתות וטוהר מידות.
קמין עמד בראש צוות החקירה המיוחד בפרשת המעשה המגונה שביצע שר המשפטים חיים רמון. החקירה הסתיימה בהגשת כתב אישום נגד רמון והרשעתו, אך קמין יחד עם מפקדת יאח"ה מירי גולן, פרקליטת מחוז תל אביב הפרקליטה רות דוד והתובעת אריאלה אנטלר סגל, קיבלו מכתבים אישיים ממבקר המדינה בשל התרשלותם בהאזנות סתר במהלך החקירה, וקידומו עוכב עד החלטת היועץ המשפטי לממשלה.
קמין שימש גם כקצין אגף החקירות והמודיעין במרחב איילון. קודם ב-2010 לדרגת ניצב משנה ומונה לראש מחלקת נוער בחטיבת החקירות. בינואר 2013 מונה לסגן מפקד יאח"ה. לאחר התאבדותו של מפקד היחידה אפרים ברכה, מונה קמין לממלא מקומו ושימש בתפקיד כשנה. בתקופה זו הוביל את החקירות במסגרת פרשת "ישראל ביתנו - 242 כנגד פאינה קירשנבאום, את פרשת מעונות ראש הממשלה, את החשדות להטרדות מיניות של שר הפנים סילבן שלום, חה"כ ינון מגל, העיתונאי עמנואל רוזן, השחקן משה איבגי, תיקי חקירה כנגד עובדי משרד ראש הממשלה - הרי ארו, אבריאל בר יוסף תיקי חקירה כנגד ראש עיריית אשקלון וראש מועצת מטה יהודה ותיקים נוספים כנגד נבחרי ומשרתי ציבור.
ב-2016 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה לראש חטיבת החקירות והוביל שינוי ארגוני בחטיבה לצד קידום מענים מקוונים ומאבק כנגד "חוק ההמלצות". ב-2018 דוד באואני החליף אותו בתפקיד וקמין מונה למדריך במכללה לביטחון לאומי. ב-2020 מונה לראש מנהלת אכיפה ארצית-קורונה. ב־2021 מונה לתפקיד נציג משטרת ישראל והמשרד לביטחון פנים לארצות הברית וקנדה. ביוני 2022 הודיע על פרישתו מהמשטרה.
בדצמבר 2022 התראיין במסגרת התוכנית עובדה בה טען כי מאז חקירות תיקי האלפים מערכת אכיפת החוק, ויאח"ה בפרט, מפוחדת וכי לא מתקיימות חקירות שחיתות ציבורית מאז שנת 2018.
השכלה
קמין בעל תואר ראשון ושני במדעי המדינה, בעל תואר ראשון במשפטים, בוגר המכללה הלאומית של ה FBI ובוגר קורס מנהיגות בכירה באוניברסיטת הרווארד, מטעם קרן וקסנר.
נילי חנה מרפיש
נילי, חנה מרפיש (2012-1924) לבית שטרן הייתה לוחמת, חברה במחתרת לח"י, שוברת מסגרות, פעילה אמיצה ועצמאית. לימים נישאה לנתן מרפיש, אף הוא לוחם לח"י וקריין תחנת השידור קול המחתרת העברית.
ביוגרפיה
חנה נולדה בשנת 1924 בלובלין, פולין למשה וצ’רנה שטרן. לחנה היו 5 אחים - יצחק הבכור, אברהם (איתן) ושלושה אחים צעירים ממנה יוסף, צבי ומאיר. מאיר, בן הזקונים נהרג במלחמת השחרור, ערב הכרזת המדינה בהגנה על גוש עציון.
בלובלין הייתה משפחת שטרן משפחה ענפה שחיה בשכנות. האב היה סוחר תבואה ולאם הייתה חנות מכולת. המשפחה הייתה דתית אורתודוקסית וציונית. חנה חוותה אנטישמיות כילדה בבית הספר וברחוב. עד סוף ימיה לא הסכימה לחזור לפולין לביקור ולא דיברה פולנית בעיקרון.
בשנת 1936 עלו משה וצ'רנה שטרן עם ילדיהם לישראל מטעמים ציוניים (יצחק הבכור נשאר בפולין עד 1939 והצטרף למשפחה עם פרוץ מלחמת העולם השנייה). כל שאר המשפחה הגדולה נשארה בפולין והושמדה בשואה.
המשפחה התיישבה בירושלים. האב משה עבד בעבודות שונות, כפועל, סולל כבישים ובמפעלי ים המלח. במלחמת השחרור הוא נפל בשבי הירדנים עם נפילת המפעלים לידם. האם צ'רנה עבדה בעבודות ניקיון וחנה כילדה עזרה לה אחרי הלימודים.