cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כריסטיאן תורסטוודט
קריירה
ב-18 בנובמבר 2020 ערך תורסטוודט את הופעת הבכורה שלו בנבחרת נורווגיה בתיקו 1-1 עם אוסטריה. ב-29 במרץ 2022 כבש שער בכורה בניצחון הנבחרת 0–9 על ארמניה.
חיים אישיים
תורסטוודט הוא בנו של שוער העבר אריק תורסטוודט. אחותו, שרלוט תורסטוודט, היא דוגמנית ידועה בנורווגיה ומנחה בערוץ MTV הנורווגי.
תארים
וייקינג
ראסינג גנק
אנדרה ואטס
חייו וראשית הופעותיו
ואטס נולד בנירנברג, גרמניה, בן לאם הונגרייה, מריה אלכסנדרה גושמיטס, פסנתרנית, ואב אפרו-אמריקאי, הרמן ואטס, מש"ק בצבא ארצות הברית. שנות ילדותו הראשונות של ואטס עברו עליו באירופה, בעיקר סמוך לבסיסי צבא שם הוצב אביו. הוא החל לנגן בכינור בגיל ארבע, אך בגיל שש החליט שפסנתר הוא הכלי הנבחר שלו. כשאנדרה היה בן שמונה, נשלח הרמן ואטס עם משפחתו לארצות הברית. המשפחה השתקעה בפילדלפיה, פנסילבניה. אמו הייתה מורתו הראשונה לפסנתר. כדי להתגבר על סלידתו של הילד, כמוהו כרוב הילדים, מן התרגול הממושך בכלי, עודדה אותו אמו בסיפורים על הפסנתרן והמלחין הדגול פרנץ ליסט, שהדגישו את מסירותו של ליסט לתרגול יום-יומי. ואטס הציב לו את ליסט כמודל השראה ואימץ את סגנון נגינתו התיאטרלי. אחרי שהוריו התגרשו בשנת 1962, נשאר ואטס עם אמו. שפרנסה את שניהם בעבודתה כמזכירה ואחר כפקידת קבלה.
ואטס נרשם לאקדמיה למוזיקה של פילדלפיה (כיום חלק מן האוניברסיטה לאמנויות של פילדלפיה), שם למד עם ג'ניה רובינור, דוריס בודן וקלמנט פטרילו. את לימודיו סיים ביוני 1963. בתחרות הראשונה שלו השתתף בגיל תשע, עם עוד ארבעים ילדים, על ההזדמנות לנגן עם תזמורת פילדלפיה ב"קונצרטים לילדים". ואטס זכה בתחרות בנגינת קונצ'רטו של יוזף היידן.
בגיל עשר ביצע ואטס את הקונצ'רטו לפסנתר מס' 1 בסול מינור של פליקס מנדלסון עם תזמורת רובין הוד דל ובגיל ארבע-עשרה את הווריאציות הסימפוניות של סזר פרנק, שוב עם תזמורת פילדלפיה. בגיל שש-עשרה נבחן באולם הרסיטלים של קרנגי הול בתחרות להופעה בסדרת הטלוויזיה "קונצרט לצעירים" של ליאונרד ברנשטיין עם הפילהרמונית של ניו יורק.
קריירה
הופעתו של ואטס בנגינת הקונצ'רטו לפסנתר מס' 1 של ליסט במי במול מז'ור, בקונצרט לצעירים ב-12 בינואר 1963, צולם ושודר בטלוויזיה הארצית ברשת CBS ב-15 בינואר 1963. לפני הקונצרט הציג ברנשטיין את ואטס לפני צופי הטלוויזיה הארצית והודיע, כי "נדלק" כששמע לראשונה את נגינתו של ואטס.
לאחר סיום לימודיו בתיכון, נרשם ואטס למכון פיבודי בבולטימור, מרילנד, שם למד באופן חלקי לתואר ראשון במוזיקה אצל הפסנתרן לאון פליישר. כעבור שנה הופיע באצטדיון לואיסון שבניו יורק עם המנצח סייג'י אוזאווה והפילרמונית של ניו יורק, בנגינת הקונצ'רטו מס' 2 בסול מינור של קאמי סן-סנס. בספטמבר 1963 ניגן שוב את הקונצ'רטו של ליסט בהוליווד בול בלוס אנג'לס. הוא פתח את עונת 1964–1965 של התזמורת הסימפונית הלאומית של ארצות הברית בוושינגטון הבירה, שוב בנגינת הקונצ'רטו של סן-סנס. בינואר 1965 חזר לניו יורק לבצע את הקונצ'רטו מס' 2 בפה מינור של שופן. הופעת הבכורה שלו באירופה הייתה עם התזמורת הסימפונית של לונדון ביוני 1966.
בשנת 1969 כבר הייתה לוואטס תוכנית קונצרטים מלאה, שלוש שנים מראש. הופעתו הראשונה בבוסטון הייתה בשנת 1969 לסדרת הקונצרטים של פיבודי מייסון. הוא סיים את לימודיו במכון פיבודי בשנת 1972.
בשנים 2002 לקה ואטס בדימום סאב-דורלי ועבר ניתוח חירום. ב-2004 עבר ניתוח נוסף לפריצת דיסק, שפגעה ביכולת השימוש בידו השמאלית. לאחר שהחלים משני הניתוחים חזר לנגן כרגיל.
בשנת 2004 הצטרף ואטס לסגל המורים באוניברסיטת אינדיאנה, בקתדרת ג'ק ודורה האמלין למוזיקה.
תסמונת האנטר
תסמונת האנטר או מוקופוליסכרידוזיס סוג II (באנגלית: Hunter syndrome או Mucopolysaccharidosis type II) היא תסמונת גנטית נדירה השייכת לקבוצת מחלות האגירה הליזוזומליות. התסמונת נגרמת עקב פגם באנזים בשם iduronate-2-sulfatase אשר המחסור בו מתבטא בחוסר יכולת פירוק מולקולות גליקוזאמינוגליקן כגון הפאראן גופרתי. כתוצאה מכך, מולקולות מסוג זה נערמות ברקמות הגוף ואינן מפורקות, דבר הגורם לסיבוכים רבים.
תסמינים
ישנו ספקטרום רחב של סימפטומים ולא כל האנשים החולים בתסמונת האנטר מושפעים ממנה באותו האופן. בדרך כלל תסמיני הסינדרום אינם מופיעים בלידה וניתן לשים לב אליהם רק בסביבות גיל שנה. בדרך כלל, הסימפטומים הראשונים יכללו היווצרות בקע, דלקת האוזן החיצונית, והצטננות. ככל שהאגירה של מולקולות הסוכר סביב תאי הגוף מתמשכת, הסימפטומים הופכים ליותר נראים לעין. מאפייני פנים ייחודים לילדים שלוקים בתסמונת כוללים מצח מובלט, גשר אף שטוח ולשון גדולה יחסית. חלק מהחולים יכולים להיות בעלי בטן מוגדלת ומבנה ראש גדול מן הרגיל. במקרים חמורים של התסמונת, האבחנה תתבצע בדרך כלל בין גיל 18 ל-36 חודשים. במקרים קלים יותר, ניתן יהיה לאבחן את התסמונת בין גיל 4 ל-8 שנים.
ההצטברות המתמשכת של מולקולות הרב סוכר עלולה להוביל לפגיעה במספר מערכות איברים. לאחר גיל 18 חודשים, חולים עלולים לסבול מפגיעה התפתחותית ואיבוד כישורים. התעבות מסתמי הלב וקירות הלב עלולים להוביל לירידה משמעותית בפעילות הלבבית. קירות נתיבי האוויר עלולים גם כן להתעבות, דבר היכול לגרור לקושי בנשימה ומחלות הקשורות למערכת הנשימה. הכבד והטחול גדלים עם הזמן, דבר המגדיל את חלל הבטן ועלול להחמיר את גודל הבקעים. המפרקים המשמעותיים בגוף מושפעים מהמחלה הגורמת לנוקשות ולהגבלת הגמישות המפרקית. הפחתת התנועתיות במפרקי אצבעות כף היד ובמפרק האגודל מגבילה את היכולת להרמת חפצים קטנים ועלולה להתפתח לתסמונת מנהרת שורש כף היד. בעיות נוספות הקשורות לשלד עלולות להפריע לגדילה, להגביל את התנועה ולגרום לכאבים. הצטברות המולקולות במוח עלולה לגרום להתפתחות מאוחרת ועלולה להידרדר לפיגור שכלי.
גנטיקה
תסמונת האנטר נמצאת בתאחיזה לכרומוזום X ולכן תופיע בתדירויות גבוהות יותר בגברים. גן הIDS נמצא על כרומוזום X ותפקידו לקודד לאנזים בשם iduronate-2-sulfatase האחראי לפירוק מולקולות סוכריות פולימריות כגון גליקוזאמינוגליקן. מכיוון שגברים בעלי כרומוזום X אחד, המחלה תבוא לידי ביטוי עבור אלל פגום אחד. המחלה מופיעה כמעט בלעדית בזכרים בתדירות של 1:120,000 לידות זכרים. נשים בעלות שני כרומוזומיי X ולכן גם אם אלל בכרומוזום אחד אינו תקין, רוב הסיכויים שהאלל השני תקין ויפצה על התפקוד הפגום של הראשון. במקרה מסוג זה, האישה אינה חולה במחלה אך מסוגלת להעבירה לצאצאיה ועל כן נחשבת נשאית מחלה. על מנת שאישה תהיה חולה במחלה, שני האללים צריכים להיות בעלי פגם גנטי. אולם, במקרים נדירים יותר הנקראים השתקה של כרומוזום X, אישה עלולה ללקות במחלה עם אלל אחד פגום בלבד.
מניעה וטיפול
משום שקיימת שונות במחלה בין אדם לאדם, אופן הטיפול במחלה מכוון ספציפית לחולה בה. בעבר, רוב ההתערבויות לא טיפלו במחלה עצמה או מנעו את הירידה בתפקוד אלא הפחיתו את הסימפטומים והסיבוכים האפשריים של המחלה. אך עם התקדמות הטכנולוגיה, פותחו מספר טיפולים רפואיים שיכולים לשנות את מהלך המחלה ולמתן את התקדמותה.
אבחנה
הבדיקה הראשונית להימצאות המחלה היא בדיקת שתן שבודקת את ריכוז הגליקוזאמינוגליקן בדם. ערכים חריגים של מולקולות סוכר ספציפיות בשתן עלולות להצביע על אותה המחלה. תוצאות בדיקת השתן עלולות להיות בטווח הנורמה על אף שייתכן שהמטופל לוקה במחלה. אבחנה סופית של המחלה נעשית על ידי מדידת הפעילות האנזים בנסיוב, תאי דם לבנים ותאי סיב הנלקחים מביופסיה של העור. עבור מספר חולים עם תסמונת האנטר, אנליזת הגן הפגום יכולה לאמוד את החומרה הקלינית של המחלה. אם ידוע שהנשאות לגן נמצאת במשפחה, ניתן לבצע בדיקת מי שפיר בה ניתן לבדוק את פעילות האנזים. בנוסף, בדיקות DNA יכולות להצביע האם אדם נשא של המחלה.
פולשים מהחלל
פולשים מהחלל (באנגלית: Space Invaders) הוא משחק ארקייד שציין את תחילת עידן משחקי הווידאו ואת תחילת תור הזהב של משחקי הארקייד.
עם צאתו לשוק בשנת 1978 הפך ללהיט בזכות עליונותו על משחקי מחשב קודמים, שהיו דלי גרפיקה ועם אפשרויות תוכן מועטים יותר. המשחק ריתק צעירים כזקנים אליו. נערכו תחרויות עולם לקביעת אלופי המשחק, ותוצאות השיא נכנסו לספר השיאים של גינס.
תיאור המשחק
ספינות חוצנים מגיחות ממעלה המסך ומטרת השחקן לעצור אותן באמצעות תותח, אותו ניתן להזיז ימינה ושמאלה. בו זמנית יורקים הפולשים פצצות שמאיימות להשמיד את התותח. הפולשים מתקדמים באיטיות לתחתית המסך והופכים מאיימים ומהירים יותר עם הזמן.
לשחקן יש אפשרות להפגע פעמיים אך בפעם השלישית הוא נפסל והמשחק מסתיים. המשחק יסתיים בניצחון אם השחקן מצליח להשמיד את כל הפולשים, והמשחק אף יברך אותו על ש"הציל את האנושות".
מדי פעם עוברת חללית מהירה בראש המסך, ופגיעה מוצלחת בה מעניקה נקודות רבות לשחקן.
השפעות המשחק
בעקבות הפופולריות הרבה של המשחק יצאו גרסאות שונות שלו לפלטפורמות משחק שונות. עם השנים היה ניתן לשחק את המשחק או וריאציה שלו במחשבים האישיים, מכשירים חכמים וקונסולות משחקים. המשחק זכה להמשכים רבים (לא כולם בהפקת Taito המקורית) ואף לגרסאות אשר התבססו על עקרונותיו אך יצרו משחקים מעט שונים. לדוגמה, חברת קוקה-קולה שכרה את יצרנית משחקי המחשב אטארי כדי ליצור משחק בשם Pepsi Invaders ("פולשי הפפסי", על שם מתחרתה של קוקה-קולה) למען עובדיה, אשר שיחקו במשחק וירו בשם המתחרה במקום בצלמיות חייזרים.
וראציות של המשחק ממשיכות לצאת גם בעשור הראשון של המאה ה-21, כגון פלישת התרנגולות (Chicken Invaders), אשר החליף את החייזרים בתרנגולות. האזכורים למשחק המקורי בולטים במיוחד במשחק הרביעי בסדרה, במהלכו נשאב גיבור המשחק לתוך חור שחור ונאלץ להילחם ב-10 גלים של חייזרים בצורת קוביות המייצגים פרודיה על המשחק המקורי.
תמר זילבר
ביוגרפיה
זילבר היא בתם של אליעזר ומיכל. מצד אביה צאצאית למייסדי בנימינה, ומצד אימה ממייסדי סביון, וסביה הוא יעקב גרי, לשעבר שר המסחר והתעשייה. גדלה בבנימינה, ולה חמישה אחים ואחיות.
זילבר קיבלה תואר דוקטור בפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בשנת 1998, בהנחיית פרופסור עמיה ליבליך, שעסק בקשר בין אידאולוגיה לפרקטיקה במרכז סיוע לנפגעות תקיפה מינית כארגון פמיניסטי. לאחר שנה של פוסט דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ושנה נוספת במחלקה לאנתרופולוגיה באוניברסיטה העברית, התקבלה כחברת סגל בבית הספר למנהל עסקים. התארחה במחלקה לסוציולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, בבית הספר למנהל עסקים במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) ובבוסטון קולג', במחלקה לאנתרופולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בסן-דייגו, ובמכון המחקר הארגוני באוניברסיטת גוטנברג בשוודיה. בשנים 2013–2017 כיהנה כראש מרכז לייפר ללימודי מגדר באוניברסיטה העברית. בשנים 2016–2018 כיהנה כסגנית הדיקן לענייני הוראה בבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטה העברית.
זילבר מתגוררת בירושלים, נשואה ואם לשניים.
מחקר
מחקר אחד של זילבר עסק במרכז סיוע לנפגעות תקיפה מינית – הנתון במתח שבין אידאולוגיה פמיניסטית-פוליטית לבין אידאולוגיה טיפולית-פסיכולוגית. זילבר הראתה כיצד הארגון מייצר עמימות כדי לאפשר לאנשים עם תפיסות שונות להיות חלק ממנו. דוגמה נוספת היא בתעשיית ההיי טק הישראלית, בשאלה כיצד חברי הקהילה הסבירו לעצמם את המשבר של שנות ה-2000 ואת מיקומם בין הגלובלי ללוקלי.
זילבר משתמשת בשיטות מחקר איכותניות, וכתבה על מחקר באמצעות סיפורי חיים, מחקר נרטיבי בארגונים, ועל אתנוגרפיה בשדות מוסדיים.
במסגרת ההוראה שלה באוניברסיטה, זילבר מפתחת קורס מבוא למגדר וחשיבה פמיניסטית, שיועבר באמצעות האינטרנט לכלל הסטודנטים הלומדים במוסדות להשכלה גבוהה בישראל.
ידידי שקר
בבלשנות, ידיד שקרי (ידוע גם כחברי שקר או חברים שקריים) הם זוג מילים בשפות שונות, אשר נהגות או נכתבות באופן זהה בשתי השפות, אך בעלות משמעויות שונות, כמו המילים "מי" בעברית ו-"me" באנגלית, או "היא" בעברית ו-"he" באנגלית, שהמשמעויות שלהן שונות, אבל הן נשמעות אותו הדבר, או באופן דומה.
המונח נטבע ב-1928 על ידי מקסים קוזלר (Maxime Kœssler) וז'ול דרוקיני (Jules Derocquigny) בספר שכתבו בשם Les Faux Amis ou les trahisons du vocabulaire Anglais (ידידי שקר, או בגידתו של אוצר המילים האנגלי), אשר תיאר את ידידי השקר אשר קיימים בין צרפתית ואנגלית.
ייתכן כי זוג מילים שהן ידידות שקר מהוות קוגנטים אשר התפתחו מאותה מילה מקורית, אך בעקבות שינויים תרבותיים, משמעויות המילים השתנו. כך לדוגמה משמעות המילים 手紙 הן נייר טואלט בסינית, אך ביפנית משמעותן מסר רשום. באופן דומה, המילה магазин ברוסית נהגית magazine ומשמעה חנות, ולא מגזין כמו באנגלית. לפעמים בעקבות שאילת מילים משפות שונות, המשמעות משתנה ונוצרים ידידי שקר. למשל המילה angst בגרמנית משמעה פחד, אך כאשר המילה נשאלה לאנגלית, היא הפכה לשמש כמושג בפסיכולוגיה.
שיקגו (מחזמר)
שיקגו הוא מחזמר שעלילתו מתרחשת בשיקגו של תקופת היובש. המחזמר מבוסס על מחזה באותו השם מאת הכתבת מורין דלאס ווטקינס, המספר אודות פשעים אמיתיים שעליהם דיווחה. עלילת המחזמר היא סאטירה על שחיתות שלטונית בניהול משפטים פליליים ועל הרעיון של "פושע מפורסם".
ההפקה הראשונה של המחזמר עלתה בברודוויי בשנת 1975 והוצגה 936 פעמים עד שנת 1977. בוב פוסי היה הכוריאוגרף של ההפקה וסגנונו המיוחד מאפיין אותה עד היום. בשנת 1979 עלתה הגרסה הלונדונית של המחזמר בווסט אנד ל-600 הצגות. לאחר מכן חודשה ההפקה בברודוויי בשנת 1996 ושנה מאוחר מכן חודשה בווסט אנד.
המחזמר נמצא במקום השלישי ברשימת מחזות הזמר שהוצגו מספר הפעמים הרב ביותר בברודוויי עם למעלה מ-6,700 הצגות לאורך השנים. ההפקה הלונדונית רצה במשך קרוב ל-15 שנה והפכה למחזמר האמריקאי שהוצג מספר הפעמים הרב ביותר בלונדון. לאור ההצלחה, בשנת 2002 יצאה לאור גרסת הסרט של המחזמר בבימויו של הבמאי רוב מרשל, ובהשתתפות רנה זלווגר, קתרין זיטה ג'ונס, ריצ'רד גיר וקווין לאטיפה. הסרט זכה לפרסים רבים.
מערכה I
אמצע שנות ה-20 בשיקגו, ולמה קלי היא נערת וודוויל שרצחה את בעלה ואחותה כשתפסה אותם יחד במיטה. היא מברכת לשלום את הקהל של ההופעה הערב ("כל הג'אז הזה"). באותו הזמן, אנו שומעים על נערת מקהלה, רוקסי הארט, שרצחה את המאהב שלה, פרד קייסלי.
רוקסי משכנעת את בעלה איימוס שהנרצח היה פורץ, ואיימוס ברצון לוקח על עצמו את האשמה. רוקסי מבטאת את הערכתה לטיפשות של בעלה ("פוצי מוצי"). כשהשוטר מכריז על שמו של הנרצח, איימוס מחבר אחד ועוד אחד ומבין את התרמית. רוקסי נעצרת ונשלחת לאגף הנשים בכלא של מחוז קוק, המאוכלס בסוהרת הראשית, מאמא מורטון, ושאר האסירות ("טנגו אגף הנשים"). על האגף שולטת ביד רמה מאמא מורטון, שנוהגת בשיטה של עזרה הדדית המתאימה ללקוחותיה ("מי שטוב למאמא"). מאמא עזרה לוולמה להפוך לרוצחת מספר 1 של השבוע בתקשורת ומתנהגת כסוכנת של ולמה לקראת חזרתה לבמות.
ולמה לא מרוצה לראות את רוקסי, שגונבת לה את אור הזרקורים, יחד עם עורך הדין שלה - בילי פלין. רוקסי משכנעת את בעלה איימוס להשיג לה את הכסף הדרוש בשביל עורך הדין ("ריקוד סטפס"). בילי שר את ההמנון שלו, מלווה בחבורת רקדניות-מעריצות ("תנו לי אהבה עכשיו"). בילי לוקח על עצמו את הייצוג של רוקסי ומארגן מחדש את העובדות בסיפורה, בעזרתה של כתבת טור רכילות אוהדת - מרי סאנשיין ("טיפ טיפה של טוב"). מסיבת העיתונאים של רוקסי הופכת למופע פיתום כשבילי מספר את הגרסה החדשה של האמת ורוקסי מניעה את שפתיה ("יד שלחנו לאקדח").
הארמייה החמישית (האימפריה הגרמנית)
הארמייה החמישית הייתה ארמייה גרמנית שפעלה במלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית.
שיקגו (מחזמר)
מערכה I
רוקסי הופכת לכוכבת החדשה של שיקגו והיא מכריזה על כך בזמן תכנון הקריירה העתידית שלה בוודוויל ("רוקסי"). ככל שהתהילה של רוקסי גוברת, כוכבה של ולמה דועך. ב"אקט של נואשות", היא מנסה לשכנע את רוקסי לחדש איתה את הקטע שלה ושל אחותה ("קשה לי לבד") אבל רוקסי מסרבת ומגלה שהכותרות הראשיות מספרות עכשיו על רוצחת אחרת ולא עליה. ולמה ורוקסי מבינות שאין אף אחד שהן יכולות לסמוך עליו אלא על עצמן ("יש לי רק אותי"). אחרי מחשבה מאומצת, רוקסי מחליטה שהיריון בכלא יחזיר אותה לכותרות.
הארמייה החמישית (האימפריה הגרמנית)
היסטוריה
ב-21 בפברואר 1916 תקפה הארמייה בחזית ורדן, בתחילה הצליחו הגרמנים להשיג התקדמות נאה, ולכבוש חלק מהמצודות הצרפתיות, כולל מבצר דואומון, אך תוך זמן קצר נבלמה התקדמותם והקרב הפך למערכת התשה עקובה מדם, שגררה לתוכה חלק ניכר מכוחות הצבא הצרפתי והגרמני, ונמשכה כ-10 חודשים. המטרה העיקרית של הפיקוד הגרמני הייתה לגרור את הצבא הצרפתי למערכת התשה בתנאים נוחים לצד הגרמני, ולגרום לו "לדמם למוות". הצבא הצרפתי ספג אמנם מאות אלפי נפגעים במהלך הקרבות בורדן, אך גם הצבא הגרמני ספג אבדות כבדות מאוד, שלא נפלו בהרבה מאבדות הצד הצרפתי.
Pretty. Odd.
אלבום זה הוא האלבום היחידי של הלהקה בו השתתף הבאסיסט ג'ון ווקר, והאחרון בו השתתף הזמר והגיטריסט ריאן רוס. השניים עזבו את הלהקה בשנת 2009, כשנה לאחר הוצאת האלבום.
שיקגו (מחזמר)
המחזמר בברודוויי
המחזה "שיקגו" עלה לראשונה בברודוויי בשנת 1926 ורץ בהצלחה 172 פעמים.
גרסת המחזמר עלתה בברודוויי ב-3 ביוני 1975 בתיאטרון רחוב 46 בכיכובם של גוון ורדון בתפקיד רוקסי הארט, צ'יטה ריברה בתפקיד ולמה קלי, ג'רי אורבך בתפקיד העו"ד בילי פליין ובארני מרטין בתפקיד איימוס הארט. המחזמר היה מועמד ב-10 קטגוריות לפרס טוני אך לא זכה בשום פרס (רוב הפרסים באותה השנה נקטפו על ידי "שורת המקהלה"). ההפקה רצה עד ה-22 באוגוסט 1977 ובמהלך הריצה השתתפו גם לייזה מינלי ואן ריינקינג בתפקיד רוקסי.
החידוש למחזמר עלה ב-14 בנובמבר 1996 בתיאטרון ריצ'רד רוג'רס בבימויו של וולטר בובי בכיכובם של אן ריינקינג בתפקיד רוקסי הארט, ביבי ניווירת' בתפקיד ולמה קלי, ג'יימס ניוטון בתפקיד בילי פליין וג'ואל גריי בתפקיד איימוס הארט. המחזמר זכה בשישה פרס טוני (שיא זכיות למחזמר שעלה בהפקה מחודשת). בשנים 1997–2003 המחזמר הופיע בתיאטרון שוברט ומשנת 2003 ועד היום המחזמר מופיע בתיאטרון אמבדסור. מפורסמים רבים הופיעו במחזמר במהלך השנים כאוטה למפר (ולמה). רותי הנשל, מרילו הנר, שרלוט ד'אמבוזי, סנדי דאנקן, איימי ספנגר, מלאני גריפית, ברוק שילדס, שירי מימון (רוקסי הארט). סופיה ורגרה (מאמא מורטון). פטריק סווייזי, מייקל האל, גרגורי האריסון, נרום לואיס, טום וופאט, אשר, בילי סיירוס, כריסטופר סיבר (בילי פליין).
המחזמר בווסט-אנד לונדון
המחזמר עלה בלונדון לראשונה ב-10 באפריל 1979 בתיאטרון קיימברידג' בכיכובם של ג'ני לוגן בתפקיד רוקסי הארט ואנטוניה אליס בתפקיד ולמה קלי ורץ כ-600 פעמים.
Pretty. Odd.
רקע
לאחר סיבוב ההופעות של הלהקה לקידום אלבום הבכורה שלה, A Fever You Can't Sweat Out, לקחה הלהקה הפסקה והחלה לעבוד על אלבומה השני בחורף 2006. במרץ 2007 הלהקה החלה בכתיבת השירים לאלבום בבקתה בהרים הכפריים של הר צ'ארלסטון שבנבדה. עד אפריל סיימו חברי הלהקה ארבעה שירים, ותכננו לעבור ללוס אנג'לס להמשך עבודתם על האלבום. בלוס אנג'לס עבדו חברי הלהקה על שירים נוספים לאלבום וסיימו, לדברי גיטריסט הלהקה ריאן רוס, שני שלישים ממנו. מאוחר יותר חברי הלהקה איבדו עניין בשירים עליהם עבדו עד כה, והחליטו לגנוז את האלבום ולהתחיל את העבודה מחדש.
הארמייה החמישית (האימפריה הגרמנית)
היסטוריה
ב-30 בנובמבר 1916 מונה וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה למפקד קבוצת הארמיות יורש העצר הגרמני (שכללה את הארמיות ה-3 וה-5, ובהמשך כללה אף את הארמיות ה-1, ה-2 ה-7, וה-18), ובמקומו מונה למפקד הארמייה גנרל אוואלד פון לוכוב. ב-17 בדצמבר 1916 פרש פון לוכוב מהפיקוד על הארמייה, ובמקומו מונה למפקד הארמייה גנרל מקס פון גלוויץ.
שיקגו (מחזמר)
המחזמר בווסט-אנד לונדון
החידוש למחזמר עלה ב-18 בנובמבר 1997 בתיאטרון אדלפי בכיכובם של רותי הנשל בתפקיד רוקסי הארט, אוטה למפר בתפקיד ולמה קלי והנרי גודמן בתפקיד בילי פליין. המחזמר רץ כ-15 שנה ונסגר בתאריך ה-1 בספטמבר 2012. המחזמר הופיע בתיאטרון אדלפי בשנים 1997–2006, בתיאטרון קיימברידג' בשנים 2006–2011 ובתיאטרון גאריק בשנים 2011–2012
במהלך הריצה השתתפו גם צ'יטה ריברה (ולמה קלי מההפקה המקורית בברודוויי), ברוק שילדס, פרנסס ראלף (אפונין מההפקה המקורית של "עלובי החיים"), בוני לנגפורד ואמריקה פררה בתפקיד רוקסי הארט.
הארמייה החמישית (האימפריה הגרמנית)
היסטוריה
במהלך שנת 1918 פעלה הארמייה במסגרת קבוצת הארמיות של מקס פון גלוויץ. ב-12 בספטמבר 1918 הותקפה הארמייה על ידי חיל המשלוח האמריקאי בבליטת סן מייל במסגרת מתקפת מאה הימים, ונאלצה לסגת מעמדותיה, אולם לבסוף הצליחה לבלום את הכוחות האמריקאיים, שלא הצליחו לכבוש את העיר מץ. ב-26 בספטמבר 1918 הותקפה הארמייה על ידי חיל המשלוח האמריקאי בגזרת מז-ארגון במסגרת מתקפת מאה הימים, ונאלצה לסגת מעמדותיה. נסיגת הארמייה נמשכה עד סיום המלחמה. ב-27 בספטמבר 1916 מונה פון גלוויץ למפקד קבוצת ארמיות פון גלוויץ, ובמקומו מונה למפקד הארמייה גנרל גאורג פון דר מרוויץ.
לאחר כניעת גרמניה בנובמבר 1918, הוחלט על פירוק הצבא הגרמני. בעקבות כך פורקה הארמייה החמישית ב-30 בינואר 1919.
שיקגו (מחזמר)
המחזמר בישראל
המחזמר עלה לראשונה בישראל בהפקת תלמידי בית הספר למשחק "בית צבי" בשנת 1992, בתרגומה של רבקה משולח, בבימוי לארי סמית ובכיכובן של התלמידות שרית וינו אלעד ושרון שחל. בשנת 2004 עלה המחזמר בהפקה משותפת של תיאטרון בית ליסין והאופרה הישראלית בתרגומו של אהוד מנור, בבימוי וכוריאוגרפיה של קן אולדפילד ובניהולו המוזיקלי של אלדד שרים. בשנת 2012, 20 שנה לאחר שעלה לראשונה בארץ, חודש המחזמר ב"בית צבי", בהשתתפות תלמידי השנה השלישית, בבימויו של דניאל אפרת, כוריאוגרפיה של עוז מורג ובניהולו המוזיקלי של ליאור רונן. בשנת 2014 הועלה המחזמר בבימת הנוער ברחובות (באולם הקאמרי) בהשתתפות 22 חניכים בכיתות י-יב, כאשר הכוריאוגרפיה, הבימוי והניהול המוזיקלי נעשו כולם על ידי מיכאל פלד.
הארמייה החמישית (האימפריה הגרמנית)
21 באוגוסט 1914
בקרב הארדנים ב-21 באוגוסט 1914, כללה הארמייה את היחידות הבאות:
30 באוקטובר 1918
בסוף המלחמה, כללה הארמייה את היחידות הבאות:
שיקגו (מחזמר)
המחזמר בישראל
ההפקה המקורית של ברודוויי הגיעה להיכל התרבות בתל אביב למספר הופעות, בתאריכים ה7–16 במרץ 2019, בכיכובה של שירי מימון.
שחקנים
בשנת 2023 עלה המחזמר במרכז ענב לתרבות
הקונגרגציה של דוקטרינת האמונה
הקונגרגציה של דוקטרינת האמונה (בלטינית: Congregatio pro Doctrina Fidei) הוא הגוף העתיק והחשוב ביותר מבין תשע הקוריות הרומאיות, האחראי על פיקוח על האורתודוקסיה וטהרת הדוקטרינה והמוסר שהובאו בכנסייה הרומית הקתולית. החוקה האפוסטולית של יוחנן פאולוס השני "Pastor Bonus" מ-28 ביוני 1988 קובעת: החובה, המתאימה לקונגרגציה של דוקטרינת האמונה, היא לקדם ולשמור על תורת האמונה והמוסר ברחבי העולם הקתולי: מסיבה זו, כל דבר הקשור בכל דרך שהיא לשאלות של אמונה, הן בתחום שיפוטו.
היסטוריה
מקורותיה של הקונגרגציה של דוקטרינת האמונה מגיעים אחורה עד לנציבות החשמנים שהקים פאולוס השלישי ב-21 ביולי 1542 (בולה Licet ab initio) כדי לפקח על טוהר האמונה לפני הפצת רעיונות הרפורמציה והפרוטסטנטיות.
האפיפיור פיוס העשירי בחוקה האפוסטולית של Sapienti Consilio מ-29 ביוני 1908 הפך את הגוף לקונגרגציה הקדושה העליונה של הלשכה הקדושה (בלטינית: Suprema Sacra Congregatio pro Sancti Officii ) והפקיד בידיה את משימות הפיקוח על האורתודוקסיה של הדוגמה הכנסייתית, ומאז 1917 - גם להרכיב את רשימת הספרים האסורים (עד 1917 הייתה מעורבת בזה קונגרגציה מיוחדת של הרשימה).
את הרפורמה הבאה ביצע האפיפיור פאולוס השישי (בבולה motu proprio מ-7 בדצמבר 1965 Integrae servandae). לאור החלטות מועצת הוותיקן השנייה, נשלל ממנה מעמד מיוחס ובראשה עמד קרדינל-פרפרקט (ולא חשמן, כפי שהיה בעבר) ואז קיבלה את שמה המודרני "הקונגרגציה של דוקטרינת האמונה".
משנת 1981 עד 2005 עמד בראשה החשמן יוזף רצינגר, לימים האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר.
סאטירה
סאטירה היא טכניקה ספרותית ואמנותית שיוצרת הזרה קומית של תופעה כלשהי (רעיון, התנהגות, מפלגה וכו') כדי להעמידה לביקורת. שימוש בסאטירה לרוב מעורר צחוק, אך מטרתה המרכזית היא יצירת פרספקטיבה ביקורתית באמצעים קומיים.
היסטוריה
מקור המילה "סאטירה" הוא במילה הלטינית "סאטורה" (satura), שמשמעותה "מלא בדברים שונים" והיא ציינה סוגה ספרותית שכללה סאטירה פוליטית וחברתית, אבל דנה גם בנושאים אחרים, כמו ערכי מוסר וחוויות אישיות של הכותב.
סאטירות חוברו עוד ביוון הקלאסית וברומא. ידועות במיוחד הן הסאטירות של פטרוניוס, גאיוס לוקיליוס ויובנאליס. המאה ה-18 הביאה לפריחה מחודשת של סוגה זו.
יצירות יכולות להכיל קטעים סאטיריים מבלי להיות סאטירות באופן מוחלט. למשל "טום ג'ונס", ספרו של הנרי פילדינג, מכיל קטעים סאטיריים רבים, אולם הוא אינו ספר סאטירי בעיקרו. סאטירות אינן מוגבלות בהכרח לאומנויות מילוליות (ספרות, תיאטרון, קולנוע וכו'), ויכולות להימצא גם בציור ובקריקטורה. כך למשל ציוריו של ג'ורג' גרוס, אקספרסיוניסט גרמני, הן סאטירה חברתית בוטה על גרמניה של רפובליקת ויימאר וגרמניה הנאצית.
מאפייני הסאטירה
הסאטירה לרוב משלבת שימוש באירוניה וסרקזם עם צורות מבע קומי קלאסיות כמו:
הקטנה, הגזמה וסמיכות הן טכניקות שהופכות אלמנטים מוכרים במציאות ל"זרים" על ידי עיוותם באופן כלשהו, ובכך מאפשרות לקורא או הצופה לראות ביתר קלות את הפגמים שבהם. יש הטוענים כי אף פרודיה היא טכניקה של הזרה, שנעשית באופן מלעיג.
סאטירה באמנות הבמה
בסאטירה של אמנות הבמה (כיום בעיקר בטלוויזיה, אך גם בתיאטרון ובקולנוע) נעשה שימוש רב בפארודיה ובעיקר בחיקוי אנשי ציבור. החיקוי מקצין את אישיותו ומאפייניו הבולטים של מושא החיקוי משני טעמים: הצורך לוודא שהקהל יזהה אותו בקלות והרצון להדגיש מאפיינים הנחשבים בעייתיים וראויים לביקורת. דוגמה למאפיין שנוטה להיות מוקצן בחיקוי הוא שימוש במטבעות לשון וביטויים שמזוהים עם מושא החיקוי באופן מוגזם.
ספרות
סאטירה עלילתית היא נדירה בספרות העברית, במיוחד בז'אנר הרומן. בין הרומנים הסאטיריים המובהקים בעברית אפשר למנות, בסדר כרונולוגי, את היצירות הבאות:
אייזיאה קאנן
אייזיאה קאנן (באנגלית: Isaiah Canaan, מבוטא קאנון; נולד ב-21 במאי 1991) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הרכז והקלע באולימפיאקוס מליגת העל היוונית והיורוליג.
קריירת מכללות
קאנן התחייב לאוניברסיטת המדינה של מארי לאחר שהוביל את תיכון בילוקסי לאליפות מדינת מיסיסיפי בדרג 5A כ.
ב-17 בפברואר 2018, מארי סטייט הוציאה לגמלאות את מספר 3 של קאנן.
יוסטון רוקטס (2013–2015)
קאנן נבחר במקום ה-34 בדראפט 2013 ב-NBA על ידי יוסטון רוקטס. ב-15 ביולי 2013, הוא חתם על חוזה הרוקי שלו עם הרוקטס. במהלך עונת הרוקי שלו, הוא נשלח פעמים רבות לקבוצת ליגת הפיתוח של הרוקטס, ריו גראנדה ואלי וייפרס.
ב-26 בנובמבר 2014, קאנן קלע שיא קריירה של 24 נקודות כולל 9 מ-16 מהשדה בניצחון 102–89 על סקרמנטו קינגס. יומיים לאחר מכן, קאנן נקע את קרסולו הימני במשחק מול לוס אנג'לס קליפרס. לאחר שהושבת במשך כמה שבועות, הוא נשלח מחדש לוואלי וייפרס בזמן שהוא ממשיך להתאושש. ב-26 בינואר 2015, הוא הוחזר לרוקטס לאחר שהעמיד ממוצעים של 21.0 נקודות, 8.5 אסיסטים ו-3.1 ריבאונדים למשחק בליגת הפיתוח.
פילדלפיה 76' (2015–2016)
ב-19 בפברואר 2015, הועבר קאנן בטרייד, יחד עם בחירת דראפט בסיבוב השני ב-2015, לפילדלפיה 76' בתמורה לקיי. ג'יי. מקדינאלס. שלושה ימים לאחר מכן, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בסיקסרס כרכז הפותח של הקבוצה. ב-29 דקות הוא רשם 14 נקודות, 4 ריבאונדים ו-3 אסיסטים בהפסד 103–98 לאורלנדו מג'יק. ב-4 במרץ 2015, הוא רשם שיא קריירה של 31 נקודות ושמונה שלשות בהפסד 123–118 בהארכה לאוקלהומה סיטי ת'אנדר.
ב-21 במרץ 2016, קאנן את השלשה ה-158 שלו בעונת 2015/16 ועקף את אלן אייברסון במקום ה-5 בטבלת השלשות לעונה בודדת של המועדון. ב-8 באפריל 2016 הוא גמר את העונה בעקבות קרע בכתף השמאלית.
יוסטון רוקטס (2017)
ב-24 בספטמבר 2017, קאנן חתם באוקלהומה סיטי ת'אנדר. הת'אנדר ויתרו עליו ב-14 באוקטובר לאחר שהופיע בשלושה משחקי קדם עונה. ב-24 באוקטובר 2017, חתם קאנן ביוסטון רוקטס. הרוקטס ויתרו עליו ארבעה ימים לאחר מכן לאחר שהופיע במשחק אחד בלבד.
פיניקס סאנס (2017–2018)
ב-12 בדצמבר 2017, קאנן נרכש על ידי נורת'רן אריזונה סאנס, קבוצת ליגת הפיתוח של פיניקס סאנס. למחרת, הוא זומן על ידי פיניקס. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה ב-NBA ב-16 בדצמבר, כשקלע 15 נקודות כולל שלוש קליעות עונשין מנצחות ב-108–106 על מינסוטה טימברוולבס. יומיים לאחר מכן, הוא קלע 17 נקודות בניצחון 97–91 על דאלאס מאבריקס. עם שבעה אסיסטים נגד מינסוטה ושישה נגד דאלאס, כנען הפך לשחקן הראשון בתולדות הסאנס שעלה מהספסל ומשיג לפחות 15 נקודות וחמישה אסיסטים בשני המשחקים הראשונים שלו בקבוצה. ב-23 בדצמבר 2017, הסאנס האריכו את חוזהו לשארית העונה. ב-31 בינואר 2018, קאנן שבר את קרסולו השמאלי במשחק. הסאנס ויתרו עליו ב-8 בפברואר.
ב-3 באוגוסט 2018, קאנן חתם מחדש בפיניקס סאנס. במשחק הראשון של הסאנס ב-17 באוקטובר 2018, קאנן פתח בחמישייה וקלע שמונה נקודות, שישה ריבאונדים ושבעה אסיסטים בניצחון 121–100 על דאלאס מאבריקס. ב-14 בנובמבר, הוא קלע 19 נקודות כולל חמש מחמש מהשלוש בניצחון 116–96 על סן אנטוניו ספרס. קאנן החל את העונה כרכז הפותח של הקבוצה לפני שהמאמן איגור קוקושקוב העביר את דווין בוקר לעמדה זו והכניס את הרוקי מיקל ברידג'ס להרכב הפותח. ב-28 בנובמבר הסאנס ניפו את קאנן מהסגל.
מינסוטה טימברוולבס (2019)
ב-30 בינואר 2019, קאנן חתם על חוזה ל-10 ימים במינסוטה טימברוולבס. ב-11 בפברואר הוא חתם על חוזה נוסף ל-10 ימים במינסוטה. בתום חוזהו השני, הטימברוולבס החליטו לא להחתים את קאנן להמשך העונה.
מילווקי באקס (2019)
ב-25 בפברואר 2019, קאנן חתם על חוזה ל-10 ימים במילווקי באקס, אך שוחרר ב-3 במרץ.
סטוקטון קינגס (2019–2020)
ב-22 באוגוסט 2019, כנען חתם בשאנדונג גולדן סטארס מליגת ה-CBA הסינית.
אוניקס קאזאן (2020–2022)
ב-19 ביולי 2020, חתם קאנן באוניקס קאזאן מהליגה המאוחדת של VTB והיורוקאפ. הוא העמיד ממוצעים של 14.2 נקודות ו-2.7 אסיסטים למשחק. קאנן האריך את חוזהו בקבוצה ב-7 ביולי 2021. הוא עזב את אוניקס בתחילת 2022 עקב הפלישה הרוסית לאוקראינה.
אולימפיאקוס (2022-הווה)
ב-8 ביולי 2022, חתם קאנן על חוזה לשנתיים באולימפיאקוס מליגת העל היוונית והיורוליג.
רוני בן ארי
רוני בן ארי (הלפרן) (נולדה ב-25 ביולי 1947) היא צלמת, אוצרת ואמנית רב תחומית ישראלית.
אודות
בן ארי נולדה ברמת גן, וגרה במושב נטעים. בתם של מרים ואברהם הלפרן, שהיה תעשיין טקסטיל ("הלפרן תעשיית טקסטיל") ואחותה של נורית נוישטט-נוי, אלמנתו של יצחק נוי. נשואה לדני בן ארי (בנה של מירה בן ארי) ולהם שלושה ילדים.
עבודתה האמנותית
רוני בן ארי מתעדת בצילומיה פרויקטים חברתיים כמו: זיקנה, מחוסרי בית, זנות, מיעוטים ואקולוגיה. היא מצלמת בעיקר אנשים, אך גם את סביבתם, בן ארי מתקרבת אליהם, חייה יחד אתם ורק אז מצלמת. את הפרויקט "מסע בעקבות הציגנקה" למשל, היא צילמה לאחר שחיה במחיצתם של הצוענים כשנה, פרויקט שהחל לאחר מות אימה בעצמה ילידת קלוז'-נאפוקה שברומניה. בפרויקט "עד כלות קולם"רוני בן ארי עברה לגור במוסד סיעודי שהיה אמור לשמש בית אבות לאביה, היא צילמה את הזקנים התשושים שחיים במקום, ואף הקליטה את הקולות במיצג וידאו שהוקרן בתערוכה בגלריה לצילום גאוגרפי במכללה לצילום.
תערוכות
1988 2001 2002 2006 2008 2009 2010 2011 2012 2013 2014 2015 2016 2017
ערוץ ההומור
ערוץ ההומור הוא ערוץ טלוויזיה ישראלי בתשלום בבעלות שידורי קשת שעלה לשידור ב-2019, המשדר בעיקר שידורים חוזרים של תוכניות בידור וסדרות קומיות, כשרובן הן תוכני עבר שהופקו על ידי "קשת" (ושודרו במקור בערוץ 2 או בקשת 12), על ידי רשת 13, ועל ידי ערוץ 10 וכן קטעי סטנדאפ של סטנדאפיסטים ישראלים.
מדי סוף שבוע בוחר הערוץ קומיקאי אחד, שתשתתף באופן קבוע בתוכנית המשודרת בערוץ, וכל סוף השבוע מתרכז בתוכניות בהשתתפותו.
נכון ל-10 בפברואר 2019, הערוץ ניתן לרכישה כערוץ פרימיום ב-HOT, NEXT TV וב-yes. ב-2020 החל לשדר גם ב-STINGTV.
רשת הסוואה
רשת הסוואה היא יריעת בד-רשת המשמשת להסתרת ציוד צבאי (חיילים, כלי רכב, מבנים, אמצעי לחימה ופרטי ציוד וחימוש) בשדה הקרב או בשגרה ומאפשרת הסוואה על ידי הבלעתם ברקע הסביבה וטשטוש קווי המתאר שלהם ("שבירת צורה"). רשת ההסוואה היא האמצעי היעיל והשכיח ביותר להסוואה צבאית. קיימים סוגים רבים ושונים של רשתות הסוואה, בהן רשת בעלת שני צדדים, האחד צבוע בכתמי צבע ירוקים וחומים ומשמש להסוואה בשטח עשיר בצמחייה והשני צבוע בכתמים בצבעי חול ומשמש להסוואה בשטח מדברי. חלק מהרשתות כוללות רכיבים תלת־ממדיים כגון רצועות המתנפנפות ברוח או גבשושיות. רשתות הסוואה יכולות לשמש גם להונאה צבאית שכן טנק דמה עשוי קרטון או פלסטיק ומכוסה ברשת הסוואה דומה לטנק אמיתי ועמדת שמירה נטושה המכוסה ברישול ברשת הסוואה דומה לעמדה פעילה. המושג משמש בהשאלה לתיאור מעשים שמטרתם לכסות ולהסתיר כוונות אמיתיות.
היסטוריה והתפתחות
רשת ההסוואה פותחה בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה על ידי הצייר היהודי-בריטי סולומון ג'וזף סולומון והצייר הצרפתי לוסיאן-ויקטור גירונד דה סבולה (Lucien-Victor Guirand de Scévola), ששימשו כמומחי הסוואה. הצורך ברשתות שיסתירו כוחות ממבט על נוצר עקב פיתוח מטוסי הסיור. סולומון השתמש לצורך כך ברשת דיג בה נשזרו עלי עשב. במהלך מלחמת העולם השנייה נרתמו מתנדבות על מנת לארוג רשתות הסוואה כדי לענות על הביקוש העצום.
רשתות הסוואה מגנות מפני צפייה ויזואלית בתחום הספקטרום הנראה. במהלך הזמן פותחו כלי חישה מרחוק המבוססים על פליטת חום, קרינת רדיו וכיוצ"ב (נקראים גם "חתימה"), שהפכו את הרשת ל"שקופה". במקביל פותחו יריעות הסוואה מחומרים הבולעים חום וקרינה אלקטרומגנטית על מנת להבליע גופים מוסווים גם מאמצעי חישה אלה.
שמואל שולמאן
שמואל שולמאן (1843 - 20 בספטמבר 1899; ט"ז בתשרי ה'תר"ס) היה רב, פעיל ציוני, סופר סת"ם ואמן ארץ-ישראלי, יליד האימפריה הרוסית.
קורות חיחם
שמואל שולמאן נולד בשנת 1843 בכפר טימקוביץ', בפלך מינסק שבאימפריה הרוסית (כיום בלארוס). אביו, אריה ליב מאניס שולמאן, היה רב הקהילה. בשנת ה'תר"י (1850-1849) עלתה המשפחה לארץ ישראל והשתקעה בצפת. בין אחיו שמחה שולמן. שולמאן זכה לחינוך יהודי מסורתי בתלמוד תורה ובישיבה בעיר. אשתו הראשונה הייתה גיטל בת הרב ירחמיאל בן יצחק הלוי (משולם פייבוש הלוי הורביץ) מזבוריש. לאחר נישואיו עבר להתגורר בטבריה. בשנת 1861 נולד בנו פנחס. בעקבות סכסוך עם חותנו התגרש.
כנראה באזור מחצית שנות ה-60 של המאה ה-19 נישא לתמר, בת הרב יעקב מקונייר. בנו חיים אייזיק שולמן נולד בשנת 1865. לאחר מותה של תמר, נישא לרייזל (דרייזל) בת מנחם קורן מדרוהוביץ'. בשנת 1879 נולדה ביתו מרים, אשת חיים אהרן גולדנבוים, ובשנת 1887 נולדה ביתו שרה יהודית, אשת הרב אשר אנשיל וקסמן.
בשנת 1881 עבר שולמאן להתגורר בירושלים, שם הדפיס את החוברת "חברת ישוב הארץ" (ה'תרמ"ב), בבית הדפוס של יצחק גאשצינני, ובה פורטה תוכניתו להקמת מעין קואופרטיב ליישוב 500 משפחות יהודיות בארץ-ישראל. באותה עת הוא היה קשור ל"ישיבת שנות אליהו", שפעלה בקרבת חצר רייסין. בשנת 1882 הצטרף שולמאן ל-"ועד חלוצי יסוד המעלה", שהוקמה על ידי זלמן דוד ליבונטין ויחיאל מיכל פינס, ואף שימש כמזכיר הוועד. בסוף אותו קיץ הגיע לאיסטנבול, שם נפגש בעניין זה עם ראשי הקהילה היהודית, ובעזרתם אף עם הסולטאן העות'מאני עבדול חמיד השני לשם קידום תוכנית ההתיישבות שלו.
ב-1884 נסע לביירות, שם הדפיס מיקרוגרפיה בטכניקה של הדפס אבן בבית הדפוס "פאטהא-ליטוגרפיה". בשנת ה'תרמ"ו (1886-1885), לאחר מאמצים רבים, התקבל לבסוף הפירמאן מאת הסולטאן העות'מאני ליישוב של 500 משפחות בג'יפתליק שבעבר הירדן על אדמות המדינה. אולם, יוזמה זו לא יצאה אל הפועל.
בשנת 1886 היה שולמאן מעורב, יחד עם משה פעליקסון ואחרים בתוכנית לרכישת קרקעות במסגרת "חברת בני יהודה". החברה תכננה לרכוש קרקעות ברמת'ניה ("כורסא גולן") באזור הגולן בשטח של כ-220 פדן (660 דונם בקירוב) החברה הצליחה לרכוש 15 אלף דונם מאדמות הכפר, וכ-35 משפחות יהודיות עלו לכפר והשתכנו בכמה מבתיו. כמו כן החלו בעיבוד מספר מצומצם של אדמות חקלאיות. כעבור זמן מה הסתבר שעסקת רכישת הקרקעות אינה חוקית, היא בוטלה בטרם הושלמה, והמתיישבים עזבו את המקום ב-1887. כמה מהם היו בין מקימי המושבה בני יהודה בביר א-שכום שבדרום הגולן.
ב-1886, כנראה בראשית הקיץ, ביקר שולמאן שוב בבירות, שם הוציא לאור את ההדפס "אהבת ציון", עליו עבד כשנתיים.
בקיץ 1899 שהה שולמאן תקופה נוספת בירושלים. הוא עסק בקידום אגודת "בני ציון" להתיישבות, שנוסדה שנתיים קודם לכן בצפת.
שולמאן נפטר באוקטובר 1899, בימי חול המועד סוכות בצפת.
יצירתו של שמחה שולמאן
רק מעט מיצירתו של שמואל שולמאן שרד והגיע למחקר תולדות האמנות. ידוע כי נהג ליצור קליגרפיה מעוטרת, לוחות "מזרח" ויצירות נוספות, בהן שילב את מומחיותו במיקרוגרפיה. בין יצירותיו פורסמו בעיקר שני הדפסים, שנעשו בטכניקה של הדפס אבן צבעוני בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-19. אלו הודפסו על ידו בבית הדפוס "פאטהא-ליטוגרפיה" שבביירות.
המוקדם בהם הוא "הכותל המערבי והמקומות הקדושים", שהודפס בשנת 1884, ומבוסס על עבודה מוקדמת שלו. אחד מעותקי ההדפס נמצא באוסף מוזיאון ישראל. הוא מציג תיאור סמלי של הר הבית וחתומה בטקסט "מאת הצייר הצעיר שמואל שולמאן איש ירושלים בעה"ק צפת תוב"ב". התיאור הכללי מתבסס על מסורת האומנות היהודית, כפי שהתבטאה ביצירתו של יהוסף שווארץ. הצורות השונות בהדפס נוצרות בעזרת מיקרוגרפיה צפופה, העשויה בכתב מרובע. הטקסט בשולי התיאור מתאים בין הפסוקים מן התנ"ך לבין הדימוי:
הדפס האבן השני הוא "אהבת ציון", שהודפס בבירות בשנת 1896. במרכז העבודה דימוי סמלי של ירושלים, כעיר חומה שבראשה דגל. משני עברי העיר מתוארים עצי ערבה של ענפייהן כלי נגינה כתוף, כינור, ועוד. זהו תיאור סמלי ששולמאן מבארו בשולי העבודה כ"שתי ערבים עם הכינורות וכלי זמר אשר תלו עליהם גולי ישראל בשבתם על נהרות בבל בזכרם את ציון" (על פי תהילים קל"ז). גם כאן שולמאן בחר פסוקים תואמים ממגילת איכה, מספר עזרא וספר נחמיה וממקורות נוספים.
בראש העותק שהיה באוסף יצחק אינהורן מופיע טקסט הקדשה "לכבוד חובבי ציון היקרים ובראשם השר המרומם מו"ה אברהם בנימין בן יעקב לבית רוטשילד הי"ו". טקסט זה מודבק, ומצביע על השימוש בעבודה זו, ובאחרות כמוה, כאמצעי רווח לגיוס תרומות בקרב הישוב הישן.
לאחר מותו של שולמאן, הדפיס יוסף בריליאנט מהדורה נוספת של הדפס זה, שחתומה על ידו כיוצר.
קשריו של שולמאן עם אומנים אחרים איננו ברור. מבין האמנים הצפתים שהכירו את עבודתו ניתן לציין בייחוד את יוסף צבי גייגר הצעיר, שהיה פעיל בהקמת אגודת "בני ציון" בצפת.
אוטו פרוינדליך
אוטו פרוינדליך (בגרמנית: Otto Freundlich; 10 ביולי 1878 – 9 במרץ 1943) היה צייר ופסל גרמני ממוצא יהודי, מאמני הדור הראשון של האמנות המופשטת.
קורות חיים
נולד בשטולפ (Stolp) בפומרניה שבפרוסיה (כיום סלופסק, Słupsk, שבפרובינציית פומרניה הפולנית). למד רפואת שיניים לפני שבחר להפוך אמן. עבר לפריז ב-1908, והתגורר בקומונה במונמארטר, שנקראה לה באטו-לאוואר - "סירת המכבסה" (Le Bateau-Lavoir), שבה גרו גם פבלו פיקאסו, אמדאו מודיליאני וז'ורז' בראק. ב-1914 חזר לגרמניה. אחרי מלחמת העולם הראשונה הפך פעיל פוליטית, כחבר קבוצת נובמבר. ב-1919 ארגן את תערוכת הדאדא הראשונה בקלן, יחד עם מקס ארנסט ויוהאנס תיאודור בארגלד.
בצרפת הצטרף ל"איחוד האמנים הגרמנים החופשים" (Union des Artistes Allemands Libres), אגודת אמנים גרמנים שחיו בפריז לאחר עליית הנאצים לשלטון, לצד מקס ארנסט, הנס הארטונג וגרט וולהיים.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נעצר פרוינדליך על ידי השלטונות הצרפתיים, אך שוחרר לאחר זמן קצר, בעקבות לחצים שהפעיל פבלו פיקאסו. ב-1943 נעצר ונשלח למיידנק, ונרצח ביום הגיעו לשם.
בשנת תשל"ח 1978, במלאת מאה שנה להולדתו, הוצגה במוזיאון ישראל תערוכה לזכרו, שאצר יונה פישר. גם ב-2017 הציג מוזיאון ישראל תערוכה עם יצירותיו.
למרות שמאז החרמתו על ידי הנאצים התעלם עולם האמנות מפרוינדליך, סרט תיעודי בשם "Das Geht Nur Langsam" ("זה הולך רק לאט", דָאס גֵט נוּר לַאנְגְזָם) יצא ב-2012. הסרט עוקב אחר חזונו לפסלים נעים ברחובות אירופה, המסמלים רעיונות אוטופיים שלו על העולם והחברה.
מחלת נעורים
מחלת נעורים (בגרמנית: Krankheit der Jugen) הוא מחזה בשלוש מערכות פרי עטו של פרדיננד ברוקנר משנת 1926.
תקציר העלילה
המחזה מספר את קורותיה של קבוצת סטודנטים לרפואה, המתגוררת בפנסיון בווינה בשנת 1923. הם מצויים לקראת סיום התואר ועומדים לצאת לחיים האמיתיים. המחזה כולו מתרחש בחדרה של מארי בפנסיון. הוא מציג מצבים של בגידה, מערכת יחסים לסבית, ניכור בין מעמדות, אלימות והתאבדות ודרכם הוא בוחן שאלות של מוסר, מין, אהבה ומות, שהנפשות השונות מתחבטות בהן.
המחזה בתיאטרון המקצועי הישראלי
קופרודוקציה בין הבימה ובאר שבע, הצגת בכורה: 2 באפריל 1994
מוזיקת טראנס
טראנס הוא ז'אנר מוזיקלי אלקטרוני שהתפתח במהלך שנות ה-90. הטראנס מתאפיין בשכבות צליל מרובות (ערוצים), החוזרות על עצמן במעין לופ ויוצרות מקצב בעל השפעה היפנוטית. כמו כן מאפיינים את הטראנס טמפו גבוה, שימוש מרובה במכונות תופים ובסינתיסייזרים היוצרים צליל פסיכדלי. לרוב נעדרת ממנו שירה אנושית, על אף שככל שהז'אנר התפתח, גם זו נוספה. מקום התפתחותו הוא בעיקר במערב אירופה (אנגליה בייחוד), אך היום הטראנס פופולרי בכל העולם המערבי, לרבות יפן וישראל.
מסיבות טראנס
מוזיקת הטראנס מושמעת בין היתר במסיבות או פסטיבלים הנערכים תחת כיפת השמיים, אשר אינם במקומות מיושבים. אירועים אלו מכונים "מסיבות טראנס", "מסיבות טבע", "מסיבות יער", ובעבר - "מסיבות אסיד", שם אשר נטען עליו שניתן על ידי גורמי אכיפת החוק בישראל מטעמים של אזהרה והרתעה, ואשר מתן השם הוא זה שיצר קשר ברור בין המסיבות לסמים, ולעבירות פליליות. במהלך מסיבות אלו מושמעת המוזיקה בעוצמה רבה ועם צלילי באס מודגשים במשך שעות רצופות, והמשתתפים, לרוב צעירים בשנות ה-20, רוקדים לצליליה במשך פרקי זמן ארוכים. חלק מהמשתתפים נוהגים להשתמש בסמים, כמו קנאביס, אל.אס.די, ואקסטזי להעצמת החוויה. בדרך כלל מסיבת טראנס נמשכת מאמצע הלילה ועד לשעות הבוקר, וישנן כאלו הממשיכות ימים ארוכים ללא הפסקה. זריחת השמש היא אחד השיאים באירוע: המוזיקה המנוגנת מלודית וקצבית יותר ומשתתפים מספרים כי הם חווים תחושת התעוררות אופורית (המכונה בסלנג הישראלי "קרחנה"). מסיבות הטראנס הופיעו לראשונה בקהילת התרמילאים המערביים בגואה שבהודו. משם הן נפוצו לארצות המערב. יש המגנים את השימוש בסמים במסיבות אלה בטענה שתרבות הטראנס חותרת לחוויה רוחנית הנובעת מהריקוד המתמשך והחוויה המוזיקלית, ולא משימוש בסמים.
סגנונות הטראנס
להלן רשימה של הסגנונות המוזיקליים הנכללים בהגדרה "טראנס". לכל אחד מהם מאפיינים אומנותיים משלו, אך כולם ינקו את השראתם מהאלקטרוניקה המסורתית - טכנו - אם כי חלקם התרחקו מהזרם המרכזי.
תרבות הטראנס בישראל
תרבות הטראנס בישראל היא מהמפותחות ומהמובילות בעולם. בישראל, מוזיקת הטראנס פופולרית, הן מבחינת היקף הקהל והן מבחינת מספר המוזיקאים העוסקים בתחום. מוזיקאי טראנס ישראלים רבים זוכים להכרה בינלאומית, כאשר הבולטים מביניהם הם: אינפקטד מאשרום, אסטריקס, ויני ויצי, יהל שרמן וסקאזי, שהגיעו ל-100 הגדולים של המגזין DJMag. בישראל מתקיימים לאורך השנה פסטיבלים ומסיבות טראנס מגוונות, ביניהם פסטיבל דוף, מוקשה וגרובאטק.
בישראל מתקיימות מסיבות טראנס רבות ופסטיבלים בין-לאומיים. חלק מהמסיבות בישראל אינן חוקיות, משום שהן מתקיימות ללא אישור המשטרה.
לאחר ביטול פסטיבל דוף 2019, כשלושה ימים לפני קיומו המתוכנן, נערכה בתאריך 18 ביולי 2019 הפגנה בכיכר רבין, תלת הכותרת "תנו לרקוד בשקט". המפגינים מחו נגד מניעת קיום מסיבות טבע ופסטיבלים על ידי המשטרה, גם, מקרים שבהם, לטענת המארגנים, האירועים עמדו בכל התנאים הנדרשים. כ-20 אלף איש (לטענת המארגנים, כ-50 אלף איש) הגיעו להפגנה.
מי מחפש אותי
מי מחפש אותי הוא סינגל שהוקלט על ידי האחיות כרקוקלי ביחד עם הזמר הישראלי מאור אדרי, השיר יצא לאור ב-21 במאי 2019, בתור השיר הרשמי של מצעד הגאווה בתל אביב שנערך באותה שנה.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והולחן על ידי סתיו בגר והאחיות כרקוקלי והופק על ידי בגר, בשיר אף היו שותפים גוגל ישראל, יוטיוב ישראל, עיריית תל אביב-יפו ותחנת הרדיו הישראלית כאן גימל.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר, בוים על ידי רומן בוצ'אצקי, והועלה לערוץ היוטיוב של מאור אדרי ב-21 במאי 2019, בקליפ ניתן לראות את כרקוקלי ואת אדרי רוקדים על משאית ענק בזמן נסיעה ביחד עם רקדניות ליווי לצלילי השיר.
ברווז פינץ'
ברווז פינץ'  (שם מדעי: Chenonetta finschi) הוא מין נכחד של ברווז יבשתי גדול שהיה אנדמי לאיי ניו זילנד והוכחד מן העולם. על בסיס המאובנים שהתגלו באיים עולה שבעבר הוא היה אחד העופות הנפוצים ביותר. מעמדו המדעי של מין זה נקבע סופית רק בשנת 1930 על ידי האורניתולוג האוסטרלי וולטר אוליבר (Walter Reginald Brook Oliver; 1957–1883), ובשל תאריך הכחדתו המוקדם למדי מעולם לא נצפה פרט חי ממין זה על ידי האירופאים. בדומה לברווזים רבים, ישנה מחלוקת האם מין זה משויך לתת-משפחת ברווזים מצויים או לברווזי צדפות. בעוד שבעבר הוא נחשב כסוג ומין יחיד תחת השם המדעי Euryanas finschi, כיום מוסכם שהוא משויך לסוג צ'נונטה (Chenonetta), בשל הקשר ההדוק שלו למין ברווז עצים אוסטרלי (או ברווז הרעמה). מקור שמו של ברווז זה הוא על שם הצפר וחוקר הטבע הגרמני הקולוניאלי - פרידריק הרמן אוטו פינץ' (Friedrich Hermann Otto Finsch; 1917–1839).
אנטומיה ואקולוגיה
ברווז פינץ' היה גדול יותר מאשר ברווז הרעמה, וככל הנראה משקלו היה כפליים ממנו (בסביבות 1–2 קילו) וגם היו לו רגליים גדולות יותר. בממדי גופו הוא היה דומה כנראה לברווז שחור פסיפי ובמקצת לאווזים. כנפיו לעומת זאת היו קטנות בהרבה ולא מפותחות, ומשערים כי יכולת התעופה שלו אבדה במהירות יחסית לאחר שהוא הגיע לניו זילנד (בדומה לעופות רבים כמו הקאקאפו המואה והקיווי).
מעט מאוד ידוע על הביולוגיה של המינים, אולם מכיוון ששרידיו נמצאו באופן נרחב בניו זילנד, נראה שבניגוד לברווזים אחרים הוא לא היה קשור כל כך למקורות מים. בשל כך, הוא גם היה אוכל עשב וצמחייה קרקעית אחרת לצד פירות ומספר חסרי חוליות שהשתרבבו למזונו. הוא אכלס כרי דשא, שיחים או יערות דלילים שכללו לעיתים גם ביצות ואגמים. ככל הנראה אזורי הרבייה והקינון המועדפים עליו אזורים חלולים כדוגמת גזעי עצים שנפלו בדומה לברווז הרעמה וכן שקעים באדמה ובכניסה למערות.
הכחדה
ברווז פינץ' נכחד ככל הנראה כתוצאה מציד על ידי המאורים שהגיעו לאיים כחלק מההתיישבות הפולינזית, אם כי יש הסוברים שההכחדה הושלמה דווקא על ידי האירופאים. חוקרים מסוימים מעריכים שכבר מ-750 לספירה החלה ירידה הדרגתית באוכלוסיית הברווז וב-1350 מצבו היה על סף הכחדה; עובדה זאת נתמכת בכך שהברווז מעולם לא תואר בחיים על ידי האירופאים. בין הגורמים העיקריים להכחדה ניתן למנות את אכילת ביצי ואפרוחי הברווז על ידי בעלי חיים שהובאו לאיים כדוגמת חולדה פולינזית, בעוד שחלקו של שינוי האקלים בהכחדה בשל הצטמצמות בית הגידול אינו ברור. בדומה לציפורי ניו זילנד גדולות אחרות, רבים משרידיו נמצאו בערימות פסולת של המאורים.
תיארוך רדיואקטיבי של העצמות מראה שהברווז היה עדיין קיים עד המאה ה-15 או המאה ה-17. תיאור של ציד "אווז גאלאפגוס" גדול באי הצפוני של ניו זילנד מרמז שהמין אולי שרד עד 1870. מכיוון שחלפו מאות שנים ללא צפייה בפרט חי המין מסווג על ידי IUCN כמין נכחד (EX).
אלי ביר
אלי ביר (13 בספטמבר 1973) הוא מייסד "איחוד הצלה" ונשיא הארגון.
ביוגרפיה
בהיותו כבן 5 נחשף לפיגוע הטרור באוטובוס בקו 12 בשכונת "בית וגן", בו נספו חייהם של שישה בני אדם. האירוע הקשה גיבש את רצונו להיות רופא ולהציל חיי אדם. כך בהיותו בחור ישיבה בן 15 החל להתנדב במד"א ונחשף למספר מקרי מוות אשר קרו טרם הגעת אנשי מד"א או בעקבות התדרדרות חמורה ואי היכולת לייצוב המצב. המקרה קשה ביותר שחווה, אשר לדבריו היה "הקש ששבר את גב הגמל", היה ילד כבן 7 שנחנק מאכילת נקניק ונפטר לפני שהאמבולנס הגיע.
ביר החליט לפעול לצמצום משך הגעת הצוות הרפואי ולאפשר סיוע רפואי מיידי בתוך שכונתו. לאחר שבמד"א דחו את יוזמתו, ביר אסף מספר אנשי רפואה, מתנדבים, חרדים ורכש מכשירי קשר אשר באפשרותם להאזין לקריאות מד"א. כך למעשה בשנת 1992 הוקם ארגון "איחוד הצלה". הארגון הורחב משכונתו לשכונות נוספות באזור, ובהמשך התבקש להרחיב את הארגון למזרח ירושלים, והרצליה ובהמשך בכל חלקי הארץ. כאשר אוחדו כל ארגוני ההצלה הפרוסים ברחבי הארץ שינה הארגון את שמו ל"הצלה ישראל". בשנת 2006, לאחר מלחמת לבנון השנייה, פרש ביר מ"הצלה ישראל" והקים את "איחוד הצלה". משך תקופות מסוימות פעל הארגון בשיתוף עם מד"א. הארגון פועל לאור רבנים ומונה כ-6.500 מתנדבים. בתוך הארגון פועל אף אגף מיוחד המיועד לנשים ומנוהל על ידי אשתו. משפחתו של ביר נוטלת חלק נרחב בפעילות איחוד הצלה.
באפריל 2013 נאם בוועידת TED MED וסיפר על פעילות איחוד הצלה בישראל. ביר פעל להקמת ארגוני הצלה במדינות שונות ביניהן: ארצות הברית, פנמה, ברזיל, הודו, בנגלדש, אוקראינה ועוד.
ב-18 במרץ 2020, במהלך שהותו בארצות הברית, נדבק ביר בקורונה. לאחר מספר ימים התדרדר מצבו והוא הורדם והונשם. מצבו השתפר וב-20 באפריל הוא הבריא ושוחרר.
הכרה ופרסים אישיים
בעקבות הקמת ארגון איחוד הצלה, זכה ביר בפרסים רבים ובהכרה בין לאומית. בשנת 2010, קיבל את פרס The Social Entrepreneurs of the year 2010 של "גלובס" וקרן "שוואב" של הפורום הכלכלי העולמי, שהוענק לו בוועידת ישראל לעסקים. הפרס, מוענק ליזמים חברתיים במגוון תחומים, בהם חינוך, בריאות, סביבה ועוד.
בשנת 2012 הוענק לביר אות "מנהיגים גלובליים צעירים" על ידי הפורום הכלכלי העולמי בדאבוס, שווייץ.
בשנת 2013 קיבל ביר את פרס 'ויקטור גולדברג לשלום במזרח התיכון', על ידי השגרירות האמריקאית והמכון לחינוך בין לאומי (IIE). את הפרס קיבל יחד עם עליאן מוראד, ראש סניף מזרח ירושלים באיחוד הצלה, על פעילותם להצלת חיים ושבירת מחסומי השנאה בצל הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
ההפשרה של חרושצ'וב
ההפשרה של חרושצ'וב (ברוסית: Хрущёвская оттепель) הוא הכינוי הלא רשמי של תקופה בהיסטוריה של ברית המועצות מפטירת יוסיף סטלין בשנת 1953 ועד לעליית ליאוניד ברז'נייב לשלטון. במשך רוב התקופה המדינה הונהגה על ידי ניקיטה חרושצ'וב. במהלך התקופה בוצע גינוי פולחן אישיות של יוסיף סטלין, שוחררו אסירים רבים, הורגשה נטיית השלטון להימנע מפעולות דיכוי וניתן חופש מסוים לאנשי התרבות.
השם "הפשרה" נלקח מיצירה של איליה ארנבורג.
התחלה
לתקפות ההפשרה מייחסים גם תקופה בה בראש המדינה עמד גאורגי מלנקוב. בתקופה זו נסגרו פרשת לנינגרד ומשפט הרופאים ונאשמים שהיו עוד בחיים שוחררו. החל שחרור אסירי גולאג, תחילה בעיקר אסירים לתקופות קצרות שלא היו קשורות לאישום פוליטי. במערכת גולג החלו התקוממויות של אסירים.
דה-סטליניזציה
אחד מהסממנים העיקריים של מדיניות ההפשרה היה גינוי פולחן האישיות של יוסיף סטלין. בשנים 1953–1955 סטלין היה נחשב למנהיג עליון. אומנם לאחר הנאום הסודי של חרושצ'וב הדבר השתנה.
אנה גלקתיה
תמונות מהוצאה להורג (אנה גלקתיה) (באנגלית: Scenes from an Execution) הוא מחזה פרי עטו של הווארד בארקר.
ההפשרה של חרושצ'וב
דה-סטליניזציה
בשנת 1953 הוקמו וועדות למתן חנינה לאסירים, למולדתם שוחררו עשרות אלפי שבויים גרמנים ויפנים. בשנת 1955 ניקיטה חרושצ'וב נפגש עם ראשי ארצות הברית ומדינות נוספות. בניגוד למדיניות של סטלין, החל חימום יחסים עם יוגוסלביה.
אנה גלקתיה
אודות המחזה
נכתב במקור כמחזה לרדיו הBBC ב-1984, כשגלנדה ג'קסון הייתה בתפקיד הראשי של אנה גלקתיה. הצגת הבכורה הבימתית הועלתה בתיאטרון אלמיידה (Almeida), לונדון עם גלנדה ג'קסון שחזרה על תפקידה. הפקת הפרינג' הציגה בתיאטרון האקני אמפייר (Hackney Empire) ב-2007. המחזה חודש באולם לייטלטון שבתיאטרון המלכותי הלאומי ב-2011. פיונה שו וטים מק'יינרי כיכבו בהפקה. מבקר הגארדיאן מייקל בילינגטון כתב: "הוא מפגין את כישרונו הפואטי של בארקר בצורה המושלמת ביותר ומשרה הרגשה של קלאסיקה מודרנית".
ההפשרה של חרושצ'וב
דה-סטליניזציה
בשנת 1957 סוכם על הפסקת הנוהג לפיו לערים ולמפעלים היו נותנים שמות של מנהיגי המדינה עוד בחייהם. שמות ערים רבות הוחלפו וגופת סטלין הוצאה מהמאוזוליאום של לנין שבכיכר האדומה. למדיניות זו התנגדו בתוקף ראשי סין הקומוניסטית והיחסים בינם לבין ברית המועצות התקררו.
מגבלות ההפשרה
כבר בשנת 1956, לאחר דיכוי המרד ההונגרי היה ברור שלמדיניות ההפשרה קיימות גבולות. ראשי ברית המועצות פחדו שמתן חופש לאזרחים סובייטיים יביא להתקוממות עממית נגד המפלגה הקומוניסטית כמו שהיה בהונגריה. בהתאם לכך הוחלט על פעילות נמרצת נגד כול סממני פעילות נגד השלטון. כתוצאה מכך, כבר בשנת 1957 הואשמו בפעילות נגד השלטון כ-2,946 אזרחים (פי-4 מאשר בשנת 1956).
אנה גלקתיה
תקציר העלילה
ארג'נטינו מספר לה שהקרדינל אוסטנסיבל, שיושב במועצה לתרבות ואמנות רצה שקרפטה יקבל את העבודה, אבל הוא התעקש שגלקתיה תקבל אותה, מכיוון שהוא מעריך את כישרונה והוא לקח סיכון בכך: גלקתיה אומרת: אבל הוא מוסיף ואומר לה שאמנות גדולה תמיד מהללת ועליה להלל את ונציה ארצה. הוא מבקש שתביא לו סקיצה אחרת.
ההפשרה של חרושצ'וב
מגבלות ההפשרה
בשנת 1957 קבוצת חברי פוליטביורו הידועה כקבוצה אנטי מפלגתית שלא היו מרוצים ממדיניות של חרושצ'וב ניסו להדיח אותו. בתמיכת ראשי הצבא ובעיקר גאורגי ז'וקוב חרושצ'וב הצליח להישאר בשלטון ולהדיח מתפקידי מפתח את הקושרים נגדו. בניגוד לעבר, אף אחד מהם לא הואשם בבית משפט בפעילות אנטי-סובייטית. הם הועברו לתפקידי ניהול זוטרים או לגמלאות.
אנה גלקתיה
תקציר העלילה
היא מציירת במגורי החיילים, כדי להיות בקרבת מי שהיא מציירת, להתבונן בפנים שלהם ובאופן בו הם מתנועעים. גלקתיה מציירת את סופיצ'י, אדמירל הצי ואחיו של ארג'נטינו, הדוג'ה של ונציה. ארג'נטינו מתלונן שאחיו אינו מספיק בולט בציור. ארג'נטינו מצטרף אליהם ביחדה עם מבקרת האמנות ג'ינה ריוורה. סופיצ'י סבור שהיא מציירת אותו בצורה אכזרית.
ההפשרה של חרושצ'וב
מגבלות ההפשרה
בשנת 1958 החלה מערכה רחבה נגד בוריס פסטרנק שקיבל פרס נובל לספרות עבור רומן שהתפרסם במערב ללא ידיעת ראשי ברית המועצות. בשנת 1961, בניגוד לחוקים הקיימים הוצאו להורג מספר נאשמים בפעילות כלכלית אסורה.