cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תה פרחי אפונת-הפרפר
מקור
Clitoria ternatea, המכונה גם אפונת-הפרפר, אפונה כחולה, אפרג'יטה, אפונת קורדופאן או כנפי יונה אסייתית, הוא צמח ממשפחת הקטניות ונמצא בדרך כלל ברחבי דרום-מזרח אסיה. עלי הכותרת הכחולים הבהירים הנלקחים מצמח אפונת הפרפר שימשו כמרכיב במשקאות תה צמחים ברחבי האזור במשך מאות שנים וכן שימשו לבישול. הפרח הכחול מעניק את צבעו הכחול כשהוא מושרה במים חמים, לכן משתמשים בו כצבע, וגם כצבע למאכלים שונים.
בתאילנד ובווייטנאם נהוג להוסיף לתה פרחי אפונת הפרפר דבש ולימון למשקה המוגש בדרך כלל לאחר ארוחת הערב, או ככיבוד במלונות ובספא, בהכנה הנקראת בתאילנדית "nam dok anchan". משקה זה תואר כמשקה מקומי טיפוסי בדומה לתה קמומיל אשר נמצא באזורים אחרים בעולם. התה מוגש בווריאציות חמות וקרות, כאשר הגרסה הקרה משלבת לעיתים קרובות דבש, נענע, קינמון, פסיפלורה וג'ינג'ר.
במשך מאות שנים תה פרחי אפונת-הפרפר היה ידוע רק בדרום מזרח אסיה, אך בשנים האחרונות הפך למוכר יותר מחוץ לאזור מוצאו, דרך תוכניות טיולים ובלוגים על אוכל. הוא אינו זמין ברוב הסופרמרקטים, והוא מוצע בעיקר על ידי קמעונאים מומחים מקוונים.
טעמו של התה תואר כ"ארצי ועצי – דומה יותר לתה ירוק משובח מאשר לקוראסאו או לג'ולי ראנצ'רס." במאמר מינואר 2016 באתר Bon Appétit.
פופולריות ומאפייני צבע
אחד המאפיינים הבולטים ביותר של תה פרחי אפונת-הפרפר ומשקאות אחרים המשתמשים בתמצית פרחי אפונת-הפרפר, הוא שהוא ישנה את צבעו כאשר איזון ה-pH ישתנה. תה כחול עמוק יהפוך לסגול בתוספת מיץ לימון, ויהפוך לגוונים סגולים עמוקים יותר ככל שמוסיפים עוד מיץ לימון. כאשר התה יעורבב עם עלי היביסקוס התה יהפוך לצבע אדום בוהק.
שימוש פופולרי בתה הוא בקוקטיילים. מופעי הכנת קוקטיילים רבים משלבים את שינוי הצבע המיידי מול הלקוח אשר הזמין את המשקה. שימושים אחרים כוללים קוקטיילים או קערות פונץ' שבהן התה הוקפא לקוביות קרח, מה שגורם למשקה לשנות את צבעו כאשר קוביות הקרח מתמוססות, לגרימת מה שנקרא "קוקטייל טבעת מצב רוח".
נכון ל 2023, הצמח אינו מאושר למאכל או לשימוש במוצרי מזון בישראל או באירופה.
סשה פרקינסון
ביוגרפיה
סשה לואיז פרקינסון נולדה ב-11 במרץ 1992 בסלפורד, מנצ'סטר רבתי. היא למדה בבית הספר התיכון "ווקדן".
ב-22 בפברואר 2018, פרקינסון ספרה שיש לה אנדומטריוזיס. המצב הוביל לניתוח באפריל 2017 להסרת ציסטות רירית הרחם מהשחלות שלה יחד עם רקמות אנדומטריוזיס אחרות מהאזורים הסובבים אותו.
קריירה
ב-15 בדצמבר 2008, פורסם כי פרקינסון לוהקה לתפקיד חוזר באופרת הסבון הבריטית "קורוניישן סטריט", שם היא מגלמת את שאן פאוורס. פרקינסון הופיע לראשונה על המסך ב-26 בינואר 2009, כידידה של הדמות סופי וובסטר, בגילומה של השחקנית ברוק וינסנט. שאן וסופי הפכו מאוחר יותר לזוג הלסבי הראשון של אופרות הסבון באביב 2010. בשל הפופולריות של קו העלילה, ההפקה האריכה את החוזה של פרקינסון עד 2011. פרקינסון החליטה לעזוב את הסדרה, וצילמה את הסצינות האחרונות שלה ב-18 בנובמבר 2011. סצנות אלו הוקרנו בפרק ב-30 בדצמבר 2011.
בין השנים 2013–2014 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "The Mill". בשנת 2015 החלה לשחק בסדרת הטלוויזיה מר סלפרידג'. היא המשיכה להופיע בעונתה הרביעית של הסדרה בשנת 2016.
בשנת 2018 שיחקה בסרט הקולנוע "Apostasy".
בשנת 2022 שיחקה בסרט "אמילי".
יחסי טורקיה–קמרון
יחסי טורקיה–קמרון הם יחסי החוץ בין קמרון לטורקיה.
יחסים דיפלומטיים
היחסים היו מתוחים בתחילה בין טורקיה לקמרון תחת שלטונו של הנשיא אחמדו אהידג'ו, שהשתמש במשטרה ובמנגנון הביטחון כדי לחסל אנשים שנתפסו כאויביו. היחסים של קמרון עם טורקיה השתפרו במידה ניכרת בתקופת שלטונו של פול בייה, שניסה לפתח שלטון חופשי ודמוקרטי יותר עם חופש ביטוי ועיתונות. במהלך תקופה זו, טורקיה סייעה לקמרון בבניית בתי ספר, מה שתרם לכך שביחס למדינות רבות באפריקה, בקמרון לומדים שיעור גבוה בהרבה מהילדים בבית הספר. עם זאת, היחסים החמירו לאחר ההתמודדות עם חילוקי הדעות בעקבות ניסיון ההפיכה ב-1984.
בעקבות ירידת המחירים והביקוש לנפט, כלכלת קמרון שתלויה מאוד בייצוא נפט, התדרדרה במהירות. בשנת 1987 הפכה קמרון ל-HIPC, שאיפשרה גישה לכספים נוספים. טורקיה הצטרפה לקרן המטבע הבינלאומית, לבנק העולמי ולמדינות אחרות המעניקות סיוע כלכלי לקמרון.
פסרוניוס
פסרוניוס (שם מדעי: Psaronius) הוא סוג פרהיסטורי של שרך מהסדרה הקיימת מארטים, שהתקיים בין הקרבון לפרם. צמח זה דמה במראהו לעץ והגיע לגובה 10 מטרים אך היה שייך לשרכים שהיו בעלי גבעול דמוי-גזע. הסוג הקרוב ביותר אליו הוא השרך פקופטריס (Pecopteris), אשר התקיים בין הדבון לפרם ובעבר סוג זה השתייך אליו.
תיאור
משמעות שמו של הצמח הוא מהמילה היוונית "ψαρονιος" - אבן יקרה (במקור מילה זו הייתה נרדפת ל-"ψαρον" - "ציפור זרזיר"). השם ניתן לצמח עקב הדוגמאות של העלים שדמו לאבנים יקרות אותם עטו לנוי באירופה.
לשרך זה היו גבעולים רחבים בקוטר של 1 מטר שדמו לגזעים ועשויים מקטעי שורשים שיצאו מהגבעול הראשי והתפרסו עד האדמה, שם היו קטנים יותר. צמחים אלה התאימו היו בעלי גומחה אקולוגית של עצים מודרניים והם אף הכילו שרידים של צמחים מטפסים בעלי קנוקנות ואף אפיפיטים קדומים שטיפסו עליהם.
צמחים אלה התאימו לביצות עשירות החמצן של הקרבון והפרם אך נכחדו עם הכחדת הביצות והיעלמות החמצן בהם, עקב יובש וירידת טמפרטורות. כיום אף שיש מספר שרכי עצים ושבטבטים בעלי מבנה דומה וחלקם אף גדולים כמותם אך אינם דומים בצורתם ובמילוי הגומחה לעצים.
גרייט וול סיילור
גרייט וול סיילור הוא טנדר מתוצרת יצרנית הרכב הסינית גרייט וול מוטורס אשר יוצר בין השנים 2001–2008.
דגם ה-גרייט וול סיילור התבסס על הדור השלישי של האיסוזו פאסטר.
הטנדר יוצר בתצורת 2 דלתות ובתצורת קבינה כפולה עם 4 דלתות, כאשר מאחור קיימת אפשרות לארגז פתוח או סגור. כמו כן יוצר בהדגם עם מנוע בעל הנעה אחורית ומנוע בעל הנעה כפולה (4X4).
גשר הרכבת המחבר (הצפוני)
גשר הרכבת המחבר (הצפוני) בשמה הרשמי גשר הרכבת אויפשט (בהונגרית: Újpesti vasúti híd; ובשם הנפוץ: Északi összekötő vasúti híd) הוא אחד מגשרי הרכבת בבודפשט על נהר הדנובה, שחוצה גם את האי נפסיגט. בנוסף לתנועה של קו הרכבת בודפשט–אסטרגום הוא משרת גם תנועת הולכי רגל ואופניים.
בצד של בודה, קטע הרכבת המתחבר לגשר עובר דרך רובע 3 באזור אקווינקום, ובצד של פשט, עובר ברבעים 4 ו-13 ומגיע לתחנת המטרו קו M3. מצפון לגשר נמצא גשר מגיירי, מדרום גשר ארפאד. גשר הרכבת שופץ בשנת 2008, במהלכו הוחלף כל מבנה הפלדה מעל השלוחה הראשית של הדנובה, וחוזקו העמודים. מאז הבנייה מחדש (שיפוץ), המהירות המותרת לרכבות על גשר: 80 קמ"ש.
מבנים קשורים
בצד של פשט ישנם מספר גשרים כהמשך לגשר:
(אין להתבבלבל להלן ביו רחוב ואצי (Váci utca) שהוא מדרחוב במרכז בודפשט לבין דרך ואצי (Váci út) שהוא כביש, שמתוך העיר מוביל צפונה לעיר ואץ).
היסטוריה
הרעיון לבניית הגשר עלה לראשונה ב-1892, במהלך תכנון קו הרכבת לאסטרגום, כדי ליצור קשר עם הגדה השמאלית של הבירה. הבעלים של קו הרכבת, החברה האיטלקית Fratelli Marsiglia et Co., החליטה לבנות לשם כך את גשר הדנובה החד-מסילתי בין אובודה לבין אויפשט, ובשנת 1894 התחילה בבניה החברה האיטלקית Societa Nazionale delle Ufficine di Savigliane. היזם האיטלקי הזמין את ייצור מבנה הברזל במפעל המכונות של רכבת המדינה ההונגרית (שמה היום רכבות הונגריה (מ.א.ב)). הגשר נמסר לתעבורה ב-3 בנובמבר 1896. התנועה גדלה במהירות, נאלצו מספר פעמים לחזק את המבנה עקב העומס שהלך וגבר, אך לאחר מכן הגשר מילא את ייעודו עד אוגוסט 1944. הגשר נפגע מכמה התקפות אוויר כבדות במהלך מלחמת העולם השנייה. הכוחות הגרמניים הנסוגים בסוף 1944 הנחיתו את מכת המוות על הגשר. הכוחות הגרמניים הנסוגים פוצצו את הגשר ביום חג המולד 1944.
בשנת 1945 בנה הצבא בסובייטי גשר פונטון זמני. במהלך שנות השיקום נסעו רכבות נוסעים מאסטרגום לתחנת הרכבת צ'אסארפירדה (Császárfürdő) (בדרך על שם לאו פרנקל).
משנת 1950 רכבות משא הוסטו לגשר ארפאד כפתרון חירום. חילוץ שברי גשר מתחת למפלס מימי הדנובה וכן ניטרול והוצאת פצצות של חצי טון 500 שלא התפוצצו לקח שנים ולא הושלם עד היום. גם שיקום המזח המפוצץ וראש הגשר, שהחל בסתיו 1953, לווה בקשיים רבים. למרות המצב הכלכלי הגרוע, בניית מבנה הברזל יכלה להתחיל בגלל שיקום ובניית גשר הרכבת המחבר (הדרומי) כיוון שפירקו את חלקי הגשר הזמני שהיה שם, גשר "K", והאלמנטים שלו הותקנו בגשר הצפוני. העבודה הסתבכה עוד יותר ב-1954 בשל שיטפון הדנובה הגדול ששטף את מפעל הרכבת הגשר במקום, ושכבת חלודה ובוץ הופיעה על חומרי הגשר. הגשר שנבנה מחדש הושלם ב-1955.
פרטים על הגשר הישן
החומר שלו היה בחלקו המבנה המפורק של גשר הרכבת המחבר (הדרומי) (הגשר שהיה זמני), ובחלקו אלמנטים שיוצרו לשם כך.
בנייה מחדש
עד אמצע העשור הראשון של המאה ה-21, רכבות נגררו על ידי קטר על גשר ב-10 קמ"ש ורכבות ממונעות נסעו במהירות מותרת של 30 קמ"ש. שיפוץ מבנה הפלדה לא היה כדאי ולכן הוא הוחלף בשלמותו בקיץ 2008, בנוסף לשיפוץ העמודים שביל הולכי הרגל תוכנן להיסגר בין ה-19 באפריל לבין 10 בנובמבר, אך הדבר התעכב משמעותית. המדרכה ושביל האופניים נפתחו לבסוף רק ב-30 במאי 2009. הגשר נסגר לחלוטין לבנייה בין 21 ביוני לבין 21 בספטמבר 2008.
בצד הדרומי של הגשר יש שביל להולכי רגל, ובצד הצפוני יש שביל אופניים. קווי ההולכה החשמליים המחוברים לשני צידי הגשר הישן הוסתרו מתחת למדרכה. הגשר החדש חסר קישוט לחלוטין ונצבע בירוק. מסילת הרכבת על הגשר חושמלה יחד עם קטעים נוספים של קו אסטרגום, התנועה החלה בקו החשמלי בשנת 2018.
פאיק בולקיה
פאיק ג'פרי בולקיה (במלאית: Faiq Bolkiah; נולד ב-9 במאי 1998 בלוס אנג'לס שבארצות הברית) הוא כדורגלן ברוניי-אמריקאי המשחק בעמדות החלוץ וקשר הכנף בצ'ונבורי מליגת העל התאילנדית ובנבחרת ברוניי.
קריירת מועדונים
בשנת 2009 הגיע בולקיה למחלקת הנוער של סאות'המפטון. בשנת 2014 חתם בולקיה על חוזה לשנתיים בצ'לסי מהפרמייר ליג לאחר שהתאמן לפני כן ברדינג והיה בתקופת ניסיון בארסנל. בולקיה עזב את הקבוצה בחודש דצמבר 2015. בחודש מרץ 2016, לאחר תקופת ניסיון בסטוק סיטי, חתם בולקיה על חוזה ל-3 שנים בלסטר סיטי מהפרמייר ליג.
ב-23 בספטמבר 2020, בולקיה חתם במאריטימו מליגת העל הפורטוגזית.
איתמר צ'יזיק
איתמר צ'יז'יק (נולד ב-17 במאי 1947) כיהן כמנכ"ל מועדון הכדורגל הישראלי מכבי חיפה בין השנים 2002–2016. בעבר שירת כקצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה באגף המודיעין.
פאיק בולקיה
קריירה בינלאומית
בולקיה היה זכאי לייצג הן את ברוניי והן את ארצות הברית. לבסוף בחר בולקיה לייצג את ברוניי, וב-15 באוקטובר 2016 ערך בולקיה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ברוניי, כששיחק 90 דקות בניצחון 1–2 על נבחרת מזרח טימור במסגרת מוקדמות אליפות דרום-מזרח אסיה. ב-21 באוקטובר הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, שער בפנדל בדקה ה-67 בהפסד 3–4 לנבחרת לאוס, גם כן במוקדמות אליפות דרום-מזרח אסיה.
איתמר צ'יזיק
ביוגרפיה
צ'יז'יק נולד וגדל בחיפה, בן לאריה צ'יז'יק, יליד הארץ וזהבה לבית גולדברג, ילידת פינסק. מצד אביו הוא נצר למשפחות צ'יז'יק ושעוני, אנשי העלייה השנייה. דודת אביו הייתה שרה צ'יז'יק שנפלה בקרב תל חי, ודוד אביו היה אפרים צ'יז'יק, מגן חולדה שנהרג בהתקפה הערבית על החצר במהלך מאורעות תרפ"ט. דודתו של צ'יז'יק (אחות אביו), בת-עמי צ'יז'יק, נהרגה בהתהפכות רכב במדבר המצרי במסגרת שירותה בחיל העזר לנשים של הצבא הבריטי במהלך מלחמת העולם השנייה ונקברה במצרים.
פאיק בולקיה
חיים אישיים
בולקיה הוא בנו של ג'פרי בולקיה, נסיך ברוניי, ואחיינו של חסן אל-בולקיה, סולטאן ברוניי. הוא נולד בלוס אנג'לס שבארצות הברית ומחזיק הן באזרחות ברוניית והן באזרחות אמריקאית. הוא למד בקולג' בראדפילד שבבריטניה הגדולה.
איתמר צ'יזיק
ביוגרפיה
למד לתואר ראשון באוניברסיטת חיפה. ב-ספטמבר 1970 נפצע במהלך שירותו הצבאי ואיבד רגל בזמן הסתערות לתוך עמדה ממוקשת של מחבלים בג'בל רוס (הר דב). שירת בצה"ל ביחידות קרביות שונות ובאגף המודיעין, במשך 27 שנים; שירת כראש מדור סוריה בפיקוד הצפון, במלחמת יום הכיפורים הצטרף לאוגדה 210 ושימש כעוזר קצין המודיעין האוגדתי, במהלך המלחמה קודם לדרגת רס"ן היות שהיה הראשון לזהות את חיל המשלוח העיראקי יחד עם קצין נוסף בעודם עומדים בעמדת תצפית על תל א-שער; בהיותו הבכיר מביניהם, צ'יז'יק התעקש בפני קצינים בכירים ממנו על זיהוי כח חטיבתי מלא וכן על כך שאין מדובר בכוח סורי היות שבאותו שלב במלחמה כלל החטיבות הסוריות המלאות ניגפו על ידי צה"ל.
כיהן כמפקד בית ספר למודיעין, קמ"ן פיקוד הצפון וראש זירת טרור באמ"ן. בזמן מלחמת לבנון הראשונה, בזמן שירותו כמפקד בית הספר למודיעין, נקרא למלא את תפקיד קמ"ן גיס 446 אחרי קרב סולטאן יעקוב.
כן נשלח כנציג צה"ל ללימודי גנרלים בפורט לוונוורת', קנזס, ארצות הברית, אותם סיים בהצטיינות. בתפקידו האחרון שירת כסגן עוזר ראש אמ"ן למחקר.
לאחר שחרורו מצה"ל ב-1991, בדרגת אלוף-משנה, מונה למנכ"ל "א.ת.ו.ס - אמנות, תרבות וספורט" בחיפה. בתפקיד זה תרם להקמת מיזמי תרבות שונים בעיר, הפקת אירועים, ארגון פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה ועוד.
ב-2002, מונה על ידי יעקב שחר, נשיא מכבי חיפה, למנכ"ל הקבוצה. בעונה הראשונה תחת ניהולו זכתה הקבוצה להצלחה כאשר העפילה לראשונה לליגת האלופות. מאז היה שותף לחמש זכיות של הקבוצה באליפות ליגת העל בכדורגל בישראל. במסגרת תפקידו אחראי צ'יזיק לארגון משחקי הקבוצה, ארגון חגיגות האליפויות, שותף בקשר עם קהל האוהדים, מעורב בתוכניות לקידום שחקני נוער במסגרות שונות שמפעילה הקבוצה, ועוד. משנת 2009 היה צ'יזיק פעיל בפרויקט הקמת אצטדיון סמי עופר במבואות הדרומיים של חיפה, שב-2014 נחנך והפך לאצטדיונה הביתי של הקבוצה במקום אצטדיון קריית אליעזר. בשנים 2008–2010 כיהן במקביל כאחד מ-14 נציגים בדירקטוריון ECA, ארגון הגג של מועדוני הצמרת של הכדורגל באירופה (היה הנציג הישראלי הראשון שנבחר לתפקיד זה). בחודש מאי 2016 פרש צ'יזיק ובמקומו מונה אסף בן דב.
ב-2011 כיהן צ'יזיק כחבר דירקטוריון חדשות ערוץ 10, והוא מכהן כחבר דירקטוריון כפר הנוער גלים.
בשנת 2018 שובץ במקום הרביעי ברשימתו של דוד עציוני למועצת העיר חיפה.
בשנת 2019 מונה ליו"ר אצטדיון סמי עופר בחיפה.
נשוי לריקי לבית נביאסקי, סא"ל במיל',ואב לשלושה בנים. בן דודתו מצד אביו הוא אהוד יערי, וקרוב משפחתו הוא רם בלינקוב.
נשפון פרפרי
נשפון פרפרי (שם מדעי: Glauconycteris) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת הנשפוניים, ובו 11 מינים, שחיים באפריקה שמדרום לסהרה. הסוג הוקם בשנת 1875 על ידי הזואולוג האירי ג׳ורג׳ אדוארד דובסון והמינים שבו סווגו קודם לכן תחת נשפון צמרירי. הנשפון הפרפרי קרוב מבחינה חיצונית וגנטית לסוג נשפון דלדלים מאוקיאניה, ויש הרואים בשניהם תת-סוגים. בטקסונומיות וארגוני שימור רבים, נשפון הפרפר כולל עדיין גם את הנשפון העקוד בעל הצבעים הבולטים; ערך זה מתייחס אל האחרון כטקסון מונוטיפי לעת עתה.
תיאור ואנטומיה
הנשפון הפרפרי מתאפיין בגוף חביתי, כנפיים רחבות וקצרות, צוואר עבה וראש עגול. הגולגולת כיפתית, המצח גבוה ולעומתם החרטום שטוח, קצר ורחב במיוחד. האף רחב עם תלם עמוק בין הנחיריים, הלוע גדול והשיניים קצרות וחדות. השפה התחתונה גדולה ועבה. האוזניים, קעורות, קצרות ורחבות עם צפירים קטנים. בדומה לנשפון הדלדלי, גם לנשפון הפרפרי יש בשולי הפה דלדלי עור שמהווים חלק מתנוכי האוזן. כנף הזנב גדולה ורחבה כמפרש והיא מכסה את הזנב הדקיק מכל צדדיו. אורך הראש והגוף של נשפוני הפרפר 36–68 מ״מ, אורך הזרוע 32–50 מ״מ, אורך הזנב 34–55 מ״מ וארוך האוזן 6–19 מ״מ; משקלם נע בין 4 ל-19 גרם ומוטת כנפיהם 25–33 ס״מ. הנקבות גדולות במעט מן הזכרים.
הפרווה העדינה של הנשפון הפרפרי עבה וצפופה במיוחד עם מרקם משי רך, והיא עשויה לכסות חלק מהאוזניים והפנים. צבעה הכללי משתנה בהתאם למין, ונע בין צהבהב חיוור לבז׳, זהוב, חום בהיר, כהה, ספיה, אומבר, אדמוני, אפור כסוף, ושחור-שוקולד. הגחון והחזה בהירים בדרך כלל, ואצל מינים אחדים בצבע שנהב או לבנבן. העורף והכתפיים מתכהים לעיתים קרובות. לחלק מהמינים בסוג יש פסים לבנים-צהובים בצדדי הגוף, כותפות לבנות או פס גבי כהה. הפנים החשופות בצבע כתמתם, בורדו, ורוד מלוכלך או שחרחר. הכנפיים בצבע שנהב עד שחרחר, והן חלקות או מרושתות בוורידים כהים. האוזניים כהות בדרך כלל, ואצל מינים מסוימים שולי האוזן בהירים. הזרועות והרגליים בצבע בורדו.
תפוצה וביולוגיה
נשפון הפרפר חי בעיקר במרכז ומערב אפריקה. טווח התפוצה של הסוג משתרע מסנגל עד לסומליה ומסודאן וצ'אד עד לנמיביה ודרום אפריקה. למינים רבים בסוג יש נוכחות ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, בקמרון ובאוגנדה. בית הגידול משתנה בין המינים ומורכב מיער גשם טרופי, יער מנגרובים, יער עננים עד רום 1,300 מטר מעל פני הים, יער סובטרופי יבש, סוואנה טרופית, סובטרופית או צחיחה למחצה, חורש מעורב בבתה וסוואנת שיחים דוקרנית.
מינים
בסוג זה 11 מינים:
ראובן הורוביץ
הרב ראובן הורוביץ (תרנ"ט, 1899 - י"ז בניסן תש"ג, 22 באפריל 1943) היה ממנהיגי המזרחי בפולין ומלוחמי מרד גטו ורשה.
לפני השואה
נולד בטרנופול שבגליציה לרב לייבל, מצאצאי השל"ה, ולנכדת הרב ראובן זידר, מגדולי תלמידי החכמים בלבוב. למד אצל הרב דוד מנחם מוניש באב"ד, ראב"ד טרנופול ומחבר שו"ת "חבצלת השרון", ולאחר מכן למד בישיבת לומז'ה וב"מתיבתא" של אגודת ישראל שבה הוסמך לרבנות לאחר לימודים של שנתיים. בתרפ"ד-תרצ"ג היה פעיל בצעירי אגודת ישראל ונודע כנואם מזהיר וכתב מאמרים רבים בעיתוני "אגודת ישראל" ופרסם מחקרים תורניים רבים.
נישא לבתו של הרב קולינד מאוליקה בחבל ווהלין שבמערב אוקראינה, ומונה לרבה של העיירה. לאחר זמן מה עזב את "אגודת ישראל" בגלל שהתנגדה להתיישבות בארץ ישראל, ועבר להיות ממנהיגי תנועת "תורה ועבודה" של המזרחי. עבר להתגורר בוורשה ויצא בהזדמנויות שונות לדרוש לטובת רעיון הציונות הדתית. על נאומיו המרתקים זכה לכינוי "ז'בוטינסקי זעירא". הרב הורוביץ עסק בענייני עלייה לארץ ופעל במחלקה החרדית של קק"ל. באותה תקופה פרסם מאמרים רבים שבהם כתב לחזק את הציבור הדתי-לאומי במטרה להכשיר את הדרך להקמת מדינה יהודית.
בימי השואה
הרב הורוביץ הצטרף למפקדה של המרד כשהוחלט עליו, ואף השתתף בליל הסדר במפקדה הראשית ברחוב זמנהוף 21, שאותו ערך הרב יוסף אלכסנדר זמלמן מפשדץ (פשייץ'), בעצמו פעיל במרד במחתרת אצ"י (המחתרת היהודית שלצידה פעל אי"ל). בהמשך עברה המפקדה לרחוב מילה 18. בי"ז בניסן תש"ג הוצת הבונקר של מפקדת המרד, וממנו יצאו כ-30 בחורי ישיבה עם נשק ואליהם הצטרפו הרבנים זמלמן והורוביץ. כולם נכנסו לרחוב זמנהוף 44 ומשם ניהלו את הקרב האחרון נגד הנאצים, שבו נהרג הרב הורוביץ כמו גם הרב זמלמן ואחרים.
אתי מלבנון
אתי מלבנון, ספרו של אלוף יורם יאיר (יה-יה), בעברו מפקד חטיבת הצנחנים, עוצבת הגליל וראש אכ"א, מתאר את לחימת חטיבת הצנחנים במלחמת שלום הגליל. הספר, שיצא לאור ב-1990, כולל הקדמה משר הביטחון דאז, יצחק רבין. הספר ניתן בצה"ל כשי לבוגרי קורסי פיקוד בחיל הרגלים, ובהם קורס קצינים וקורס מפקדי כיתות, וללוחמי ומפקדי יחידות מובחרות.
בספר
לאחר מכן נפנה יאיר לתאר את מבנה החטיבה ואת ההכנות שביצעה בפיקודו לקראת המלחמה. ב-6 ביוני 1982 הפליגו לוחמי החטיבה על גבי נחתות טנקים של חיל הים ושטו לכיוון לבנון. החטיבה, ויאיר בראשה, ביצעה נחיתת סער אמפיבית בשפך האוואלי והובילה את אוגדות צה"ל עד מבואות ביירות. עם תחילת הלחימה בחר יאיר להוביל את חטיבתו בציר ההררי לאורך הרי השוף. יאיר לחם בראש הצנחנים במסע קרבות קשה ומפרך, שכלל קרבות בעיירה דאמור ובכפרים מתא, שמלאן, קבר שמון וסיל. למרות שלכאורה הבחירה בציר ההררי הייתה אמורה לעכב את כוחות החטיבה, הרי שבמבחן התוצאה החלטתו של יאיר השתלמה והצנחנים היו לכוח הראשון שהגיע לביירות וחבר לכוחות הנוצרים בציר ביירות-דמשק. בתחילה הוביל את החטיבה גדוד 890 בפיקוד מתי הררי, עד הקרב על העיירה דאמור. לאחר מכן נטל את ההובלה גדוד הסיור של חטיבת הצנחנים, עליו פיקד דורון אלמוג, שאיגד תחתיו לראשונה את היחידות החטיבתיות תחת השם "כוח עוגן". כן מתוארים בספר הקרבות שניהל גדוד 202, בפיקוד ישראל רמות, בגזרת ראס זייתון וכפר סיל.
במהלך הקרבות נפצע יאיר באורח קל.
קונסטנטין וירג'יל גאורגיו
קונסטנטין וירג'יל גאורגיו (ברומנית: Constantin Virgil Gheorghiu; 15 בספטמבר 1916 - 22 ביוני 1992) היה משורר, סופר, עיתונאי, דיפלומט וכומר רומני.
חייו
גאורגיו נולד ביישוב רזבויין במחוז נאמץ לאב וסב שהיו כמרים מקומיים, וגם מוצאה של האם היה במשפחת כמרים. קונסטנטין וירג'יל היה הבכור מבין חמישה ילדים. בשנים 1928 - 1936 למד בבית הספר התיכון הצבאי על שם המלך פרדיננד הראשון בקישינאו. בסיום לימודי התיכון הצבאי ויתר על הקריירה הצבאית ופנה ללימודי פילוסופיה וספרות באוניברסיטת בוקרשט.
ב-1935 התחיל לעבוד כמזכירו של העיתונאי והסופר ניקולאה קרוודיה (Nicolae Crevedia). ב-1937 פרסם כרך ראשון של שירה, Viața de toate zilele a poetului ("חיי היומיום של המשורר"), וב-1940 כרך שני, Caligrafie pe zăpadă ("כתיבה תמה על שלג"), חיבור שעבורו זכה בפרס הסופרים הצעירים.
בין הספרים, ב-1939, נשא לאישה את אקטרינה בורבאה, עורכת דין בבית הדין לערעורים בבוקרשט, שהייתה בתה של אלאונורה שנק בורבאה, בעלת מוצא יהודי. היו טענות של רדיפת הזוג על רקע זה בתקופת חוקי הגזע
בינואר 1941, בבוקרשט, היה גאורגיו עד לאירועי מרד הלגיונרים ופרעות בוקרשט, ועל כך כתב מאוחר יותר בספרו "זכרונות" (Memorii, Ed. Gramar 1999, pag. 523-524):
בתקופת המדינה הלאומית-לגיונרית הואשם גאורגיו על ידי עיתון הלגיונרים Buna Vestire ("הבשורה הטובה") בכך שאחד משיריו המפורסמים הוא פלגיאט משיר של משורר רומני אחר, וירג'יל קאריאנופול (Virgil Carianopol). ההאשמה הייתה מופרכת, כי שירו של גאורגיו התפרסם חודשים לפני השיר של קאריאנופול, אך באותה תקופה לא היה סיכוי למאבק נגד הלגיונרים. גאורגיו המשיך לפרסם, והופיע ספרו Ceasul de rugăciune ("שעת התפילה").
בשירות המאמץ המלחמתי
גאורגיו גויס לצבא הרומני, לציידים ההרריים, והגיע במהרה למטה הכללי, להכנת שידורי הרדיו. ביוני 1941 נשלח כעיתונאי מטעם משרד התעמולה לחזית בבסרביה, משם שלח כתבות לעיתון "רומניה", ועם חזרתו פרסם כרך של מאמרים בשם Ard malurile Nistrului ("גדות הדניסטר עולים באש"), עם הקדמה מאת טודור ארגזי. בספר-מטעם זה משבח המחבר את האחווה בין החיילים הגרמנים לחיילים הרומנים, ושם ללעג את החיילים הסובייטים. היהודים המקומיים מתוארים כמסוכנים ואכזרים. על מה שכתב בכרך זה זכה מאוחר יותר, בצרפת, למוניטין אנטי-בולשביקי ואנטישמי. הוא לקח חלק בהסגר ימי על חצי האי קרים על סיפון הצוללת הרומנית "דולפינול". בחזרתו לרומניה פרסם את הכרך Cu submarinul la Sevastopol ("עם הצוללת בסבסטופול"), וב-1942 פורסם כרך המאמרים משדה הקרב Am luptat în Crimeea ("לחמתי בקרים"). שני הכרכים האחרונים זכו מהר מאוד למהדורה נוספת לצורכי תעמולה. לאחר שחלה בחזית, שוחרר מהצבא. ב-1943 פרסם ברומניה את הרומן Ultima ora ("השעה האחרונה"), ספרו האחרון שיצא לאור ברומניה.
מחוץ לרומניה
גאורגיו מונה לנספח עיתונות במשלחת הדיפלומטית של רומניה בקרואטיה. לאחר הפיכת 23 באוגוסט 1944 סירב לשוב לרומניה והעדיף לברוח לאוסטריה, שם הסגיר עצמו לצבא אמריקאי. ב-11 במאי 1945 נעצר יחד עם רעייתו ולאחר מכן הופרדו. גאורגיו שוחרר כעבור 10 חודשים ופנה לגרמניה, שם בחנה ועדה של בעלות הברית את המקרה שלו וקבעה שמדובר בגרמנופיל, לכן נשלח למחנה שבויים גרמני. במשך שנתיים עבר ממחנה למחנה עד ששוחרר. לאחר שחרורו התאחד שוב עם רעייתו והגיע להיידלברג, שם קיבל רישיון ישיבה במקום, לאחר שנרשם ללימודי תאולוגיה באוניברסיטת היידלברג. הזוג גאורגיו ניסה להגר ליבשת אמריקה, אולם קנדה דחתה אותם בשל היותם אינטלקטואלים, ואף ארצות הברית וארגנטינה סירבו להעניק להם ויזה. הם ניסו לעבור לצרפת או לשווייץ בדרכים לא-חוקיות, אך לא הצליחו בכך, עד 8 באוגוסט 1948, כשהצליחו לגנוב את הגבול לצרפת.
גאורגיו כתב את יצירתו המפורסמת ביותר, הרומן "השעה ה-25", שאת תוכנו החל להגות עוד בהיותו במחנה המעצר. הוא פנה למוניקה לובינסקו וביקש את עזרתה בתרגום הרומן לצרפתית, והיא אכן תרגמה אותו, תוך שימוש בשם העט Monique Saint-Côme (מוניק סן-קום). בעקבות קבלת המלצה של הפילוסוף גבריאל מרסל החליטה הוצאה לאור לפרסם את הספר תחת השם La Vingt-cinquième heure. הספר זכה להצלחה גדולה באירופה ובאמריקה, ומאוחר יותר עובד לסרט באותו שם, "השעה ה-25". העלילה עוקבת אחר קורותיו של איכר רומני, שהשוטר המקומי שם עין על רעייתו וכדי להרחיק את בעלה הוא עוצר ומשלח אותו בתור יהודי.
בעקבות הצלחת הספר, בינואר 1951 פנה אליו נשיא ארגנטינה, חואן דומינגו פרון, והזמין אותו לערוך מסע הרצאות ברחבי ארגנטינה. גאורגיו המשיך לפרסם ספרים, שנכתבו על ידיו ברומנית, אך החל מ-1964 נכתבו ספריו בצרפתית. נושאי כתיבתו מושפעים מהסמכתו לכמורה, יותר דמויות דתיות ואפילו ביוגרפיות. יבול ספריו הוא מעבר לארבעים כרכים.
הוא קיבל הזמנות לבוא להרצות מארצות רבות, אך לא מרומניה. שנתיים לאחר מותו העבירה אלמנתו לבעלות האקדמיה הרומנית, לפי רצון בעלה המנוח, את עיזבונו הספרותי.
קריירה כנסייתית
גאורגיו השלים את לימודיו התאולוגיים וב-23 במאי 1963 הוסמך לכמורה במסגרת הכנסייה האורתודוקסית הרומנית. ב-1966 הפטריארך של רומניה העלה אותו לדרגת אקונום-סטברופור ולדרגת פרוטופרסביטר של הפטריארכיה של קונסטנטינופול.
איגוד תעשיית ההקלטות הצ'כי-סלובקי
איגוד תעשיית ההקלטות הצ'כי-סלובקי (ČNS IFPI) הוא הארגון המרכזי המייצג את ענף ההקלטות של צ'כיה וסלובקיה. האיגוד ייצג את ענף ההקלטות של צ'כוסלובקיה עד להתפרקותה. האיגוד חבר בפדרציה הבינלאומית לתעשייה הפונוגרפית. האיגוד אחראי על פרסום מצעדי מוזיקה בצ'כיה וסלובקיה, בין היתר את מצעד 100 הסינגלים הדיגיטליים, מצעד 100 האלבומים ומצעד 100 שירי הרדיו.
אישורי הסמכה להקלטת מוזיקה
האיגוד אחראי על הענקת אישורי הסמכה להקלטת מוזיקה בצ'כיה וסלובקיה על סמך מכירות בלבד:
כלי קיבול
כלי קיבול הוא כל מעטפת בעלת נפח או מארז להחזקת מוצרים למטרות אחסון, אריזה, שינוע או מיגון. מוצרים שונים או חומרי גלם שנשמרים בתוך כלי קיבול מוגנים מכמה צדדים בתוך כלי הקיבול. המונח "כלי קיבול" מתייחס לרוב לכלים העשויים מחומרים עמידים, בעלי קשיחות חלקית או מלאה.
ככלי קיבול יכול להיחשב גם כל כלי בסיסי, העשוי מכל חומר, המהווה חלל סגור חלקית או לחלוטין שניתן להשתמש בו כדי להכיל, לאחסן ולהוביל חפצים או חומרים שונים.
היסטוריה
בני אדם משתמשים בכלי קיבול לפחות 100,000 שנים, ואולי במשך מיליוני שנים. כלי הקיבול הראשונים שמשו ככל הנראה לאחסון מזון. הם אפשרו לבני האדם הקדמונים לשמור יותר ממזונם למשך יותר זמן, לשאת אותו בקלות, וגם להגן עליו מפני בעלי חיים. הפיתוח של כלי קיבול לאחסון מזון היה בעל חשיבות עצומה לאוכלוסיות האנושיות המתפתחות. פיתוח כלי הקיבול היה חדשני לחלוטין, ולא נראה אצל פרימטים אחרים. כלי הקיבול המוקדמים ביותר היו ככל הנראה חפצים שנמצאו בטבע כמו דלעות חלולות, מהם נמצאו דוגמאות פרימיטיביות בתרבויות כמו אלו של הת'ארו, והילידים מהוואי. כלי קיבול מאוחרים יותר היו סלים קלועים, עץ מגולף וכלי חרס.
יחד עם ההתקדמות הטכנולוגית, המשיכו כלי הקיבול להתפתח במקביל לפיתוח חומרים חדשים ואמצעי ייצור חדשים. בקבוקי הזכוכית המוקדמים יוצרו על ידי הפיניקים; דגימות של בקבוקי זכוכית פיניקים שקופים נמצאו בקפריסין וברודוס, בדרך כלל באורך של 7 - 15 ס"מ. הדוגמאות הפיניקיות הללו מהאלף הראשון לפני הספירה ששימשו להחזקת בשמים. הרומאים למדו מהפיניקים את ייצור כלי הזכוכית ויצרו דוגמאות רבות של בקבוקי זכוכית משובחים, רובם קטנים יחסית. בתחילת המאה השמונה עשרה, הגדלים של בקבוקי הזכוכית הקמעונאיים הפכו לסטנדרטיים עבור השווקים.
שינוע סחורות בקנה מידה גדול יותר, ייצור כלי קיבול גדולים או מכולות גדולות נותרו בעיה, שכן פקידי המכס שבדקו מוצרי יבוא נאלצו להתמודד עם חוסר סטנדרטיזציה בתחום. מכיוון שעד המאה העשרים נעשה שימוש במכולות מעץ שהיו מועדות לדלוף או להישבר. מכולות השינוע הסטנדרטיות העשויות מפלדה פותחו רק בשנות ה-50 של המאה העשרים והן הפכו במהירות לכלי הקיבול הסטנדרטי לשינוע של סחורות בקנה מידה גדול.
לקראת סוף המאה העשרים, עם כניסתה של טכנולוגיה לעיצוב ממוחשב נתאפשר לעצב מכולות וסידורי מכולות מיוחדים וגם לייצר תוויות מותאמות למכלים בעלי צורות יוצאות דופן.
מגוון כלי קיבול
כלים גליליים קרמיים הכוללים: כלים גליליים הכוללים: כלים בתבנית ריבועית ישרה הכוללים: מיכלים גמישים הכוללים: מכולות משלוח, כולל:
האקתון
האקתון (מאנגלית: Hackathon, הלחם של האקינג ומרתון) הוא אירוע יזמות אינטנסיבי, העושה שימוש בחוכמת ההמונים, בו המשתתפים מתחלקים לקבוצות חשיבה, היוצרות ומפתחות יחדיו רעיונות והמצאות פורצי דרך, במטרה לענות על אתגר אשר הוגדר על ידי מארגני ההאקתון או על ידי המשתתפים.
ההקאתון הוא אירוע תחום בזמן, הנמשך בין מספר שעות למספר ימים רצופים. מתודולוגיית ההאקתון התפתחה בעיקר בעולמות הטכנולוגיים, אך מיושמת גם אל מול שאלות חברתיות וציבוריות שונות.
ז'אנג יונינג
ז'אנג יונינג (במנדרינית תקנית: 张玉宁, בפין-יין: Zhāng Yùníng; נולד ב-5 בינואר 1997 בצנגנאן שבסין) הוא כדורגלן סיני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת בייג'ינג גואואן. יונינג משחק בנבחרת סין.
האקתון
האקתונים עשויים להתמקד בהשגת מגוון מטרות:
ז'אנג יונינג
קריירת מועדונים
יונינג גדל במחלקת הנוער של ג'ג'יאנג גרינטאון, אליה הצטרף בשנת 2008. בעונת 2015 הועלה יונינג לקבוצה הראשונה של המועדון, ששיחק בליגת העל הסינית. ב-13 במאי 2015 הוא ערך את הופעתו הראשונה והיחידה במועדון, בתיקו 1-1 נגד ווהן הונגשינג במסגרת הגביע הסיני. באותו משחק הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון.
האקתון
להבדיל מכנס, ליבת ההאקתון איננה מבוססת על הרצאות ושיחות, והמשתתפים מתרכזים בעבודה בצוותים קטנים, שכל אחד מהם עובד על פתרון לבעיה שקשורה לנושא הכללי של ההאקתון. הנושא יכול להיות טכנולוגי או בעל עניין ציבורי או חברתי, כאשר התוצר הסופי יהיה לדוגמה, טכנולוגיות לחסכון במים, מצגת המציגה פתרון לשילוב אזרחים ותיקים בשוק העבודה, או סרטון הנוצר במטרה לקדם את תדמית ישראל בעולם.
הנושא יכול להיות גם פונקציונלי, למשל – תיקון באגים באבטחה של תכנה מסוימת, הקמת אתר אינטרנט לתועלת הציבור או פיתוח תשתית טכנית לאירוע חברתי. הצוותים יכולים להיות של משתתפים שהגיעו יחד להאקתון או של אנשים שחוברים לעבודה משותפת לצורך נקודתי.
ז'אנג יונינג
קריירת מועדונים
ב-1 ביולי 2015 חתם יונינג על חוזה לשנתיים בוויטסה ארנהם מליגת העל ההולנדית. ב-13 בפברואר 2016 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-86 בניצחון 3–0 על הירנביין במסגרת המחזור ה-23 בליגה. ב-6 במרץ הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער מכריע בתוספת הזמן של המחצית השנייה בניצחון 2–1 על רודה במסגרת המחזור ה-26 בליגה. בעונתו הראשונה במועדון הוא ערך שמונה הופעות ליגה, בהן הבקיע שני שערים.
בקיץ 2017 חתם יונינג בווסט ברומיץ' אלביון על חוזה לשלוש שנים, והושאל מיד לתקופה של שנתיים לורדר ברמן.
האקתון
האקתון יכול להיות סגור יותר ולאפשר השתתפות רק למתכנתים מוכרים ומומחים; כך, למשל נעשה בקהילת OpenBSD. יש גם קהילות פתוחות יותר; למשל האקתונים של ויקימדיה בדרך כלל פתוחים למשתתפים חדשים, ובנוסף לתיקון בעיות קשות על ידי מומחים מנוסים נערכות בהם גם סדנאות של העברת ידע למתכנתים חדשים. חברות מסחריות עורכות האקתונים כדי להכיר טכנולוגיות חדשות שלהן למתכנתים, או לשם פיתוח תכונות יצירתיות וחדשניות למוצרים שלהן. למשל רבות מהתכונות של פייסבוק התחילו בתור רעיון שעלה במהלך האקתון של החברה.
ז'אנג יונינג
קריירה בינלאומית
ב-3 ביוני 2016 ערך יונינג את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סין, כששיחק 90 דקות, הבקיע שני שערים ובישל שער נוסף בניצחון 4–2 על נבחרת טרינידד וטובגו במשחק ידידות.
חיים אישיים
יונינג מגיע ממשפחה נוצרית אדוקה, והוא הצהיר כי קאקה הוא המודל לחיקוי שלו.
האקתון
אירועים נלווים
לפעמים מתקיימים אירועים נוספים לפני או אחרי ההאקתון.
מקור השם
המילה האקתון היא הלחם בסיסים של האק – תכנות יצירתי או שיבוש תרבות ומרתון, כלומר – "מרוץ" של תכנות יצירתי.
האירועים הראשונים שכונו "האקתון" נערכו בשנת 1999. אחד מהם נערך על ידי מפתחי מערכת ההפעלה OpenBSD, שהתכנסו בקלגרי, קנדה כדי לשפר את התמיכה של המערכת בהצפנה. אירוע אחר ערכה חברת סאן מיקרוסיסטמס, שהזמינה מתכנתים ליצור יישומי תקשורת אלחוטית בשפת Java עבור מכשירי פאלם. בין שני האירועים לא היה קשר והמארגנים של שניהם כנראה הגו את השם באופן בלתי תלוי. מפגשים אלה התפרסמו בכלי התקשורת של קהילת התוכנה החופשית, כגון סלאשדוט, ובשנים שלאחר מכן התופעה תפסה תאוצה וחברות תוכנה רבות וכן מיזמים רבים של תוכנה חופשית החלו לערוך האקתונים במגוון נושאים.
יום בן-גוריון
יום בן-גוריון הוא יום ציון ממלכתי, החל מדי שנה בו' בכסלו, יום פטירתו של דוד בן-גוריון. יום זה נקבע על ידי הכנסת בחוק דוד בן-גוריון, ה'תשל"ז - 1976. מטרת החוק מצוינת בסעיף 1 שלו: "לזכרו ולפעלו של דוד בן-גוריון ולהנהלת מורשתו לדורות".
על פי החוק:
מצעד הפזמונים הבין-לאומי השנתי (2010–2019)
מצעד הפזמונים הבין-לאומי השנתי הוא מצעד הפזמונים הלועזיים המרכזי של ישראל. המצעד נערך ומשודר ברדיו הישראלי מדי שנה לקראת סוף השנה האזרחית. השירים והמבצעים נקבעים על פי בחירת המאזינים, ולעיתים ניתן גם משקל לדרוג השירים במצעדים השבועיים אשר נערכו במהלך השנה.
על אף שלאורך השנים התקיימו בישראל מספר מצעדי פזמונים לועזיים, המצעד הבולט שבהם אשר מוצג בערך זה הוא מצעד הפזמונים הבין-לאומי השנתי של גלגלצ.
רשימת המצעדים השנתיים בשנים 2010 - 2019
להלן רשימות השירים שהשתתפו במצעדי הפזמונים הבין-לאומי השנתי שנערכו משנת 2010 ואילך ושודרו ברדיו בישראל לקראת סוף השנה האזרחית.
2010
שיר השנה הוא השיר "Love the Way You Lie" של זמר השנה אמינם, יחד עם ריהאנה, זמרת השנה היא ליידי גאגא (שגברה על ריהאנה וקייטי פרי), להקת השנה היא ואן ריפאבליק (שגברה על לינקין פארק שהגיעו למקום השני ועל מארון 5 שהגיעו לשלישי) ופריצת השנה הוא ברונו מארס (שגבר על קשה וג'סטין ביבר). לשיר הגרוע של השנה נבחר השיר "Baby" של הזמר ג'סטין ביבר.
2011
שיר השנה הוא השיר "Someone like You" של זמרת השנה אדל, שזכתה להצלחה אדירה עם אלבומה המצליח 21, והייתה גם הזמרת הראשונה שכבשה את שני המקומות הראשונים באותה שנה. זמר השנה הוא ברונו מארס ולהקת השנה היא קולדפליי. לשיר הגרוע של השנה נבחר השיר של מילק אנד שוגר. באותה השנה לא נבחר פריצת השנה.
2012
שיר השנה הוא השיר "Diamonds" של ריהאנה שזוכה בתואר שיר השנה בפעם השלישית. למרות זאת, זמרת השנה היא אדל, בשנה שנייה ברציפות, איש השנה (זמר השנה) במוזיקה הוא המפיק הצרפתי דייוויד גטה, להקת השנה היא מארון 5 שזוכה בתואר בתחנה בפעם השלישית ופריצת השנה היא הלהקה האמריקאית פאן. לשיר הגרוע של השנה נבחר השיר "Gangnam Style" של הזמר הדרום-קוריאני סיי, שדורג גם במקום הרביעי במצעד.
2013
שיר השנה הוא השיר "Let Her Go" של הזמר הבריטי פסנג'ר. אנשי השנה במוזיקה הם אביצ'י, ארקטיק מאנקיז וג'סטין טימברלייק. לשיר הגרוע של השנה נבחר השיר "" של הזמרת מאמפי.
2014
שיר השנה הוא "Chandelier" של הזמרת האוסטרלית סיה. אנשי השנה במוזיקה הם ביונסה, מארון 5 וסיה. לשיר הגרוע של השנה נבחר השיר "Wiggle" של ג'ייסון דירולו בשיתוף עם סנופ דוג. בנוסף זה היה המצעד הראשון מאז המצעד של שנת 2006 שלא היה בו אף לא שיר אחד של ריהאנה.
2015
שיר השנה הוא "Hello" של הזמרת אדל, שזוכה בתואר זה בפעם השנייה בעשור. נשות השנה במוזיקה הן אדל, סיה וטיילור סוויפט. לשיר הגרוע של השנה נבחר השיר "Policeman" של הזמרת ההולנדית אווה סימונס. לראשונה בתולדות המצעדים, שיר צועד בשני מצעדים שנתיים ברציפות וזה "Uptown Funk" של מארק רונסון וברונו מארס (2014: מקום 38, 2015: מקום 2).
2016
שיר השנה הוא "Cheap Thrills" של הזמרת האוסטרלית סיה יחד עם הזמר הג'מייקני שון פול. אנשי השנה במוזיקה הם ברונו מארס, סיה וג'סטין ביבר. לשיר הגרוע של השנה נבחר השיר "Pen Pineapple Apple Pen" של פיקוטרו.
2017
בשנה זו חלה מגמה ברחבי העולם של התחזקות המוזיקה הלטינית שהצליחה מאוד במצעדים, בדומה לעולם ניתן לראות התחזקות זו גם במצעד השנתי בו האמנים והשירים הלטיניים תפסו חלק גדול יחסית לעומת השנים הקודמות.
2018
בשנה זו נמשכה השתלטות המוזיקה הלטינית על המצעדים וניתן לראות זאת בצורה ניכרת גם כאן. כמו כן זו הפעם השנייה בעשור זה שלא צעד אף שיר של ריהאנה.
2019
שיר השנה הוא "Bad Guy" של בילי אייליש. בשנה זו, בשל קיומו של מצעד העשור, לא נבחרו אנשי שנה אך בלטו הזמרות בילי אייליש ואריאנה גרנדה. השתיים הצליחו להכניס את מספר השירים הגדול ביותר עם חמישה שירים כל אחת, זאת בנוסף לשיבוצן של השתיים בשני המקומות הראשונים כאשר אייליש במקום הראשון וגרנדה במקום השני עם השיר "". אמנים נוספים שבלטו הם הזמרת ליזו, הראפר ליל נאז X והזמר לואיס קפלדי שפרצו בשנה זו, ולהקת האחים ג'ונאס שעשו קאמבק לאחר מספר שנים. הזמר ברונו מארס לא נכנס למצעד לאחר 9 מצעדים רצופים לאחר שהשיר "Please Me" עם קארדי בי הגיע רק למקום 41. בנוסף לכך, הזמרת סיה לא נכנסה למצעד לראשונה אחרי 5 מצעדים רצופים.
מצעד העשור 2010–2019
ב-31 בדצמבר 2019 נערך "מצעד העשור" של גלגלצ, לסיכום המוזיקה בעשור החולף. במצעד דורגו 100 שירים, מתוך כ-550 שהועמדו לבחירה, והוא נערך 10 שעות מ-9:00 בבוקר ועד 19:00 בערב, בהנחיית ערן אביגל, אביה מלכה, עידו פורת, אחינעם בר ודלית רצ'סטר.
שיר העשור הנבחר הוא "Shape of You" של הזמר אד שירן, שנבחר לשיר השנה בשנת 2017. זמר העשור הוא אד שירן, זמרת העשור היא אדל, הרכב העשור הוא מארון 5, מפיק העשור הוא אביצ'י והשיר הגרוע של העשור הוא "Gangnam Style" של הזמר הקוריאני סיי.
הרכב העשור
להלן האמנים שהכניסו את מספר השירים הרב ביותר במצעד העשור:
נתונים סטטיסטיים
להלן האמנים בעלי המספר הרב ביותר של שירים במצעד הפזמונים הבין-לאומי השנתי של גלגלצ:
.amazon
.amazon היא סיומת האינטרנט של המותג המופעל על ידי Amazon.com. מדינות באזור אמזוניה בדרום אמריקה התנגדו לבקשת Amazon.com לדומיין והציעו כי שליטה מסוימת בתחום תחולק בין המדינות לחברה, אך לא הצליחו להגיע להסכמה עם Amazon.com.
היסטוריה
Amazon.com הגישה בקשה לתוסף שמות הדומיין בשנת 2012. בקשה זו בוטלה לאחר שפרו וברזיל התנגדו לה, ההתנגדות נתמכה על ידי הוועדה המייעצת הממשלתית (קבוצה המייצגת ממשלות בתוך ICANN) שהמליצה בשנת 2013 נגד בקשת Amazon.com.
בוליביה, ברזיל, קולומביה, אקוודור, גיאנה, פרו, סורינאם וונצואלה (החברות הארגון אמנת שיתוף הפעולה של אמזון) היו נגד ההצעה מכיוון שהיא עלולה לפגוע באינטרסים של מדינותיהן, והציעה כי המדינות והחברה יחלקו ביניהן.
ICANN הורה לצדדים השנויים במחלוקת לנהל משא ומתן על החלטה. המדינות רצו לקבל תחומים ספציפיים תחת התחום העליון, ואילו אמזון הציעה שכל מדינה תקבל תחום מדרגה שנייה על בסיס קוד המדינה שלהן.
בשנת 2017, תהליך ביקורת עצמאי נמצא לטובת Amazon.com. מאז לא התקדמה במשא ומתן, ובדצמבר 2019 חתמה ICANN על הסכם עם Amazon.com.
אוגולין
אוגולין (בקרואטית: Ogulin) היא עיירה ורשות מקומית בקרואטיה השוכנת במחוז קרלובץ, 84 קילומטרים מהבירה זאגרב.
היסטוריה
במהלך המאה ה-15 הוקמה במקום מצודה כחלק מקו הגנה של הפרנקופנים מול כוחות האימפריה העות'מאנית, והיישוב התפתח סביבה. בהמשך, נשלטה המצודה על ידי ממלכת הבסבורג שהייתה מהאימפריה הרומית הקדושה, ובמקום התפתחה תעשיית עיבוד עצים וכן הוקמו טחנות רוח. בהמשך נכלל היישוב שטחי האימפריה האוסטרית ומאוחר יותר האימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה ותבוסת האוסטרים עבר האזור לחזקת ממלכת יוגוסלביה. ב-1941, במהלך מלחמת העולם השנייה פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך ימים אחדים. אוגולין נכללה בשטחי מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה. שלטונות האוסטאשה בסיוע תושבים מקומיים ממוצא קרואטי רדפו את בני האוכלוסיות הסרבית והיהודית. לאחר מלחמת העולם נכללה אוגולין בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ובראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר התפרקות יוגוסלביה עברה לחזקת קרואטיה.
הקהילה היהודית
באוגולין התקיימה קהילה יהודית קטנה ככל הנראה משלהי המאה ה-19. במקום נמצאים שרידו של בית עלמין יהודי. ב-1921 התגוררו באוגולין 60 יהודים. ב-1941, לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית, וכינון מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה הוחל ברדיפות יהודים. האוכלוסייה המקומית ממוצא קרואטי שיתפה פעולה עם השלטונות ברדיפת האוכלוסייה היהודית. מרבית בני הקהילה גורשו אל מחנות ההשמדה. לאחר השואה לא חודשה הפעילות הקהילתית. מקצת מבני הקהילה הצליחו להימלט לשטח הכיבוש האיטלקי ובהמשך הועברו למחנה הריכוז ראב. יחידים ניצלו. ב-1968 התגוררו באוגולין 25 יהודים.
נשפון הכפור
נשפון הכפור (שם מדעי: Aeorestes) המכונה גם נשפון קפוא, הוא סוג או תת-סוג של עטלף גדול וססגוני במשפחת הנשפוניים ובו 2–4 מינים שחיים ביבשת אמריקה. הסוג הוקם בשנת 1870 על ידי הזואולוג האוסטרי לאופולד פיטזינגר, ובהמשך הוגדר כתת-סוג של נשפון שעיר-זנב, לצד תת-הסוגים: נשפון אדום ונשפון צהוב. מאז אמצע המאה ה-19 יש מחלוקת טקסונומית לגבי ההגדרה של השלושה כתת-סוגים של נשפון שעיר-זנב או כסוגים עצמאים. בעשור השני של המאה ה-21, מחקרים גנטים ומורפולוגים הצביעו על שונות גנטית בין השלושה ברמה המצדיקה הגדרה כסוג עצמאי. עם זאת, בשל החשש מבלבול טקסונומי, עדיין מקובל יותר להתייחס אליהם כתת-סוגים. ערך זה מתייחס לנשפון הכפור כסוג עצמאי.
אנטומיה ומאפיינים פיזיים
נשפון הכפור מתאפיין בגוף גוצי שעיר, ראש נפוח, גולגולת גדולה ורחבה וכנפיים צרות וארוכות. החרטום קצר ושטוח והלוע המחודד רחב בקצה בשל נוכחות בלוטות גדולות בצדדיו. האוזניים קצרות, רחבות ומעוגלות עם צפירים עבים. האף רחב ומעוגל, העיניים קטנות וחרוזיות והשיניים גדולות וחזקות. כנף הזנב גדולה במיוחד ורחבה כמפרש, והיא עוטפת לחלוטין את הזנב הארוך והדקיק. נשפון הכפור הוא עטלף גדול למדי: אורך ראשו וגופו 71–145 מ״מ, אורך הזרוע 46–62 מ״מ ואורך הזנב 46–62 מ״מ; משקלם נע בין 14 ל-30 גרם ומוטת כנפיהם 27–43 ס״מ. הדו-צורתיות הזוויגית באה לידי ביטוי בעיקר במסת הגוף, כשהנקבות כבדות בצורה משמעותית מן הזכרים. נשפון הכפור קרוב יותר לנשפון האדום מאשר לנשפון הצהוב.
כסות
הפרווה של נשפון הכפור ארוכה, צפופה וססגונית במיוחד ומשתרעת גם על מרבית הכנפיים וכנף הזנב; היא עבה ורכה כמשי ומותאמת למחיה באזורים קרים. הפרווה מגוונת מאוד בצבעיה, וצבע הבסיס משתנה בין המינים ונע בין אפור כהה לאוכרה, בז׳, זהוב מבריק, מהגוני כהה או אדמדם ערמוני. הסוג נודע בכך ששולי השיער שלו בצבע שחור, לבן וכסף או צהבהב חיוור-שמנת, והם גורמים לפרווה להראות כאילו היא מכוסה בשכבת כפור דקה שהעניקה לסוג את שמו.
הצד התחתון של הגוף אפרורי או אדמדמם עם מרקם כפור דהוי יותר. הפנים שחורות, בניגוד מובהק לחרטום, המצח וצווארון הפרווה העבה סביב הראש שצבועים בצהוב עז, זהוב או בז׳. האוזניים השעירות בצבע צהוב או בז׳ והשוליים שלהן שחורים. צבע הכנפיים מתחלק בין צהוב-בז׳ או אפרפר בחלק העליון השעיר, לבין שחור עמוק בחלק התחתון והמרכזי החשופים. הרגליים והזרועות בצבע בורדו, ואגודלי היד וכף הרגל שחורים.
תפוצה וסביבת מחיה
נשפוני הכפור מצויים באמריקה הצפונית ובאמריקה הדרומית. טווח התפוצה של הסוג כולל צ'ילה, ארגנטינה, ברזיל, אורוגוואי, פרגוואי, בוליביה, פרו, אקוודור, וונצואלה, קולומביה, מדינות גויאנה, מדינות אמריקה המרכזית, מקסיקו, ארצות הברית וקנדה. במדינה האחרונה הוא מצוי ברוב האזור הדרומי והמרכז עד לנונאווט, וכן בנובה סקוטיה, סאות'המפטון ובניופאונדלנד. מחוץ ליבשת, נשפון הכפור מצוי גם באיי הוואי, איי גלאפגוס, היספניולה וברמודה, ומופיע לעיתים באיסלנד ואיי אורקני ליד סקוטלנד.
בית הגידול של הסוג מגוון במיוחד, וכולל טונדרה אלפינית, טייגה, יער מחטניים, יער גשם ממוזג ויער עננים על מורדות הרי האנדים, יער גשם טרופי, יער מנגרובים, חורש, ביצות ואזורים מוצפים, סוואנה טרופית, צחיחה או דוקרנית, ערבות עשב של הפרריה והפמפס, מישורי סלע צחיחים וקרירים בפטגוניה ומדבריות.
אקולוגיה
כיתר קרוביהם, נשפוני הכפור פעילי לילה; שיא הפעילות הלילית שלהם מתרחשת בשעה מאוחרת יחסית עבור העטלפים (6-5 שעות לאחר השקיעה), אך הם עשויים לצאת לגיחות קצרות עוד קודם לכן ואפילו במהלך היום. שעות הפעילות המאוחרות שאינן אופייניות לעטלפים החיים באזור הנארקטי, מתאפשרות בזכות הפרווה העבה והמבודדת שמגינה מפני צינת הלילה.
נשפון הכפור חי בדרך כלל בבדידות, ואתרי הלינה שלו ממוקמים באזור מיוער בגובה 3–5 מטר מהאדמה וכוללים: עלווה צפופה, גזעים, חללי עצים, מערות וחורים של סנאי אפור ונקר. במהלך השינה, הוא נוהג לכרוך סביב גופו לא רק את כנפיו אלא גם את כנף הזנב השעירה לצורך בידוד ושימור חום גופו. לנשפון הכפור טיסה מהירה ישרה שמגיעה למהירות של 20 קמ״ש, אך יכולת התמרון האווירית נמוכה; בשל כך, הוא מחפש את טרפו בשטחי מרעה פתוחים, קרחות יער, מעל חופת היער או מעל אגמים שבהם אין נוכחות של מכשולים. במהלך הציד, עשויות להיווצר קבוצות קטנות של נשפונים סביב אזורים עתירי טרף. נשפון הכפור ניזון בעיקר מחרקים, ומגוון לעיתים את תזונתו בעלים, עשבים, נשל נחשים ועטלפוני טריקולור קטנים. מבין החרקים, עשים תופסים חלק משמעותי בתזונה, והיתר מורכב מזבובים, יתושים, דבוראים, חגבאים, טרמיטים, חיפושיות ושפיריות. הנשפון מאתר את טרפו באמצעות איכון-הד, ומשמיע צליל צווחני כאשר מפריעים לו במהלך הטיסה או קולות ציוץ במהלך תקשורת עם עטלפים אחרים. הטורפים העיקריים שלו כוללים בזים, נצים, ינשופיים וכרכנים שחורים. גורמי תמותה משמעותיים הם היתקלות בטורבינות רוח וגדירות תיל במהלך הטיסה.
על אף שלנשפון הכפור פרווה עבה ומחממת שמאפשרת לו להיות פעיל עד טמפרטורה של 0 מעלות, הוא אינו מסוגל להתמודד לאורך זמן עם הטמפרטורות הקפואות במהלך החורף הנארקטי. עקב כך, עם בוא הסתיו נשפוני הכפר פותחים בגלי נדידה מסוף אוקטובר עד סוף נובמבר לעבר הדרום החמים, ומפברואר עד תחילת המאי נודדים חזרה לצפון. גם במהלך החורף, נשפונים רבים בוחרים להישאר בסביבת המחיה המוכרת להם. כדי לשרוד את החורף, הם נכנסים למצב של תרדמת מלאה, עם הפסקות קצרות של התעוררות וציד ברצף ימים חמימים. גם נשפונים שחיים באמריקה הדרומית ובאיי הוואי, מציגים נדידה בקנה מידה קטן מפסגות ההרים לשפלות וחוזר חלילה.
הנשפון מתרבה אחת לשנה בסתיו, והרביה מתרחשת לפני הנדידה, במהלכה או לאחריה; כדי לחסוך בהוצאות האנרגטיות של ההיריון במהלך החורף הדליל במשאבים, הנקבה מאחסת את הזרע באיברי הרבייה שלה עד בוא האביב. ההיריון נמשך ככל הנראה 40 יום בלבד ומרבית ההמלטות מתרחשות בין אמצע מאי לתחילת יולי. הנשפונית ממליטה שגר של 1–4 גורים, שיונקים מ-4 הפטמות שעל גופה. הגור נולד עם עור כהה בצד העליון ובהיר בצד התחתון, ואוזניו ועיניו נפתחות לאחר 3 ו-12 יום בהתאמה. בשבועות הראשונים הגורים צמודים לגוף האם, ולאחר מכן נצמדים אליה כשהיא ישנה ביום, ונתלים על זרדים כשהיא יוצאת לצוד בלילה. הם נגמלים בגיל חודש. תוחלת החיים הממוצעת בטבע נמוכה למדי ועומדת על כשנתיים.
מינים
בסוג זה 2 מינים מוכרים ועוד 2 במחלוקת:
ארט היימן
ארתור ברוס "ארט" היימן (באנגלית: Arthur Bruce "Art" Heyman; 24 ביוני 1941 – 27 באוגוסט 2012) היה כדורסלן יהודי אמריקאי, אשר שיחק בליגות ה-NBA וה-ABA בין השנים 1963–1970. נבחר בבחירה הראשונה של דראפט ה-NBA 1963, אולם שיחק בליגה במשך כשנתיים וחצי בלבד בטרם עבר לשחק ב-ABA. ממוצעיו הכוללים לאורך 6 עונותיו בשתי הליגות הם 13.0 נקודות, 4.7 ריבאונדים ו-2.8 אסיסטים למשחק.
קריירת מכללות
היימן נולד בעיר ניו יורק, ובין השנים 1959–1963 למד ושיחק באוניברסיטת דיוק. במהלך משחק מול אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בפברואר 1961, התקוטט עם שחקני היריבה לארי בראון ודוני ולש, ולאחר המשחק שלושת השחקנים הושעו על ידי ליגת המכללות עד לסיום עונת 1960/1961. על אף השעייתו, נבחר היימן לחמישיית העונה של מחוז ACC, הודות לממוצעיו המרשימים שעמדו על 25.2 נקודות ו-10.9 ריבאונדים למשחק.
בעונת 1962/1963 הוביל את הקבוצה, יחד עם ג'ק מולינאס, להעפלתה הראשונה אי פעם לשלב פיינל פור טורניר אליפות המכללות, עם ממוצעים של 24.9 נקודות ו-10.8 ריבאונדים למשחק. במשחק חצי הגמר מול אוניברסיטת לויולה קלע 29 נקודות, אך ה"בלו דבילס" הפסידו מול האלופה שבדרך בתוצאה 75–94. בסיום העונה זכה היימן בפרס אוסקר רוברטסון ובפרסי "השחקן המצטיין של ליגת המכללות" מטעם ה-Associated Press וה-Sporting News, אשר היו הפרסים היוקרתיים ביותר עד להצגת פרס נייסמית' ופרס ג'ון אר. וודן. לאורך קריירת המכללות קלע היימן 1,984 נקודות בסך הכול, אשר הציבו אותו באותה העת במקום הראשון בתולדות הבלו דבילס.
קריירת משחק מקצועית
בדראפט ה-NBA 1963 נבחר היימן בבחירה הראשונה, על ידי ניו יורק ניקס. בעונתו הראשונה ב-NBA הציג יכולת טובה עם ממוצע של 15.4 נקודות למשחק, ואף נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה, אך קבוצתו סיימה עם מאזן הניצחונות הגרוע ביותר בליגה; 22–58. בעונה העוקבת שימש כשחקן ספסל, ותרם 5.7 נקודות למשחק בלבד.
בעונת שותף ב-17 משחקים בסך הכול, במדי סינסינטי רויאלס ופילדלפיה 76', בטרם עזב את ה-NBA.
בעונת 1966/1967 שיחק בקבוצות "וילמינגטון בלו בומרס" מ"ליגת ה-ABL" ו"הרטפורד קפיטולס" מליגת ה-EPBL.
בקיץ 1967 החל לשחק עבור ניו ג'רזי אמריקנס מליגת ה-ABA, ובהמשך אותה עונה עבר לפיטסבורג פייפרס. בפלייאוף 1968 קלע 19.7 נקודות בממוצע למשחק, והוביל את הפייפרס, לצדם של קוני הוקינס וצ'ארלס ויליאמס, לזכייה באליפות עונת הבכורה של ה-ABA. בסיום עונת 1969/1970 פרש היימן ממשחק, בגיל 28.
ב-27 באוגוסט 2012 נפטר היימן בעיר קלרמונט שבפלורידה, בגיל 71.
MachineGames
MachineGames היא חברת פיתוח משחקי וידאו מאופסלה שבשוודיה. החברה, שהוקמה על ידי עובדים לשעבר בחברת המשחקים Starbreeze Studios, התפרסמה לאחר שקיבלה את הזכויות על זיכיון משחקי הווידאו Wolfenstein ("הטירה הנאצית") מידי חברת id Software, ובמסגרת זו פיתחה את הכותרים The New Order (2014), The Old Blood (2015), The New Colossus (2017), Youngblood ו- Cyberpilot (2019), וכן מספר הרחבות למשחק Quake הוותיק.
היסטוריה
מייסדי החברה - של עמנואלסון, ירק גוסטבסון, מגנוס האגדול, אים שלין, פרדריק יונגדול, ינס מאטיס ומיקאל ווינה - עבדו לפני כן באולפן פיתוח המשחקים השוודי Starbreeze, אשר בעצמו נוסד על ידי האגדול. בין המשחקים שיצאו תחת אולפן זה נכללו The Chronicles of Riddick: Escape from Butcher Bay, Enclave והרימייק למשחק Syndicate שיצא לאור ב-2012. ב-2009, בזמן עבודת הפיתוח על Syndicate, מספר העובדים באולפן גדל ל-100 עובדים, ובעקבות כך החליטו השבעה לפרוש ולהקים חברה חדשה בשם MachineGames בעיר אופסלה.
בתחילת דרכה החברה נתקלה בקשיים עקב ריבוי רעיונות מצד עובדי החברה ודחיית מרבית הרעיונות על ידי חברות ההוצאה לאור הגדולות, לרבות חברת Bethesda Softworks האמריקנית. עקב ההפסדים הכספיים שהיו כרוכים בתהליך זה, שקלו עובדי החברה למכור את בתיהם על מנת להמשיך ולממן את פעילותה, או לסגור אותה.
באותו הזמן, רכש תאגיד ZeniMax (חברת האם של בת'סדה) את חברת פיתוח המשחקים הטקסנית id Software יחד עם הזיכיונות שהיו בידיה, לרבות זיכיון Wolfenstein. בעקבות הרכישה, פנתה בת'סדה ל-MachineGames והציעה להם לעבוד על פיתוח כותרים נוספים לאחד מהזכיונות של איד. כאשר ינס מאטיס, במאי הקריאייטיב של החברה, הבין כי אף אחד באיד לא עובד על פיתוח כותר המשך בסדרת Wolfenstein, דרש מאטיס מבת'סדה כי יורשה להם לעבוד על פיתוח כותר נוסף בסדרה. לאחר שעובדי החברה נפגשו עם בכירי איד במשרדם שבטקסס, הסכימו בכירי איד להצעה, אך ביקשו כי הכותר החדש יפותח תוך שימוש במנוע המשחק פרי פיתוחם id Tech 5. זמן קצר לאחר מכן, נרכשה החברה על ידי ZeniMax והפכה לחברת בת, ומיד לאחר מכן החלה לגייס עובדים חדשים והחלה את העבודה על מה שלימים יהפוך ל-Wolfenstein: The New Order. מספר עובדי החברה גדל ביוני 2013, שנה לפני צאת המשחק לאור, ל-50 איש, כאשר לטענת גוסטבסון 70% מהם היו עובדי Starbreeze לשעבר.
סוחרי הספק
סוחרי הספק (באנגלית: Merchants of Doubt) הוא ספר שיצא לאור בשנת 2010 ונכתב על ידי נעמי אורסקס ואריק קונווי, שני היסטוריונים של המדע אמריקנים. הספר מבצע הקבלה בין הוויכוח על ההתחממות העולמית לבין מחלוקות קודמות על עישון, גשם חומצי והחור באוזון. אורסקס וקונווי כותבים כי בכל אחד ממקרים אלו הייתה האסטרטגיה הבסיסית של אלו שהתנגדו לפעולה "לדאוג שהמחלוקת לא תרד מסדר היום" באמצעות זריעת ספק ומבוכה לאחר שכבר הושג בנושא המחלוקת קונצנזוס מדעי. במיוחד מציינים השניים כי הפיזיקאים פרד סייטס (Frederick Seitz; 2008-1911) ופרד סינגר (Siegfried Fred Singer; נולד 1924), ומספר מדענים לעומתיים נוספים שילבו כוחות עם צוותי חשיבה שמרניים וחברות פרטיות על מנת לקרוא תיגר על הקונצנזוס המדעי בסוגיות מודרניות רבות.
MachineGames
היסטוריה
הצלחת המשחק, שיצא לאור במהלך 2014, גררה עימה פיתוח של משחק פריקוול בשם Wolfenstein: The Old Blood שיצא לאור ב-2015, וכן משחק המשך בשם Wolfenstein 2: The New Colossus שיצא במהלך 2017, אף הוא זכה להצלחה. MachineGames המשיכו לפתח את שני הכותרים הבאים בסדרת Wolfenstein: משחק ספין-אוף בשם Youngblood וכותר מציאות מדומה בשם Cyberpilot, אשר יצאו שניהם לאור ב-2019.
עד שתקרא לי שוב (שיר של שיר חיימוב)
עד שתקרא לי שוב הוא סינגל שהוקלט על-ידי הזמרת הישראלית שיר חיימוב. השיר יצא לאור ב-1 בדצמבר 2019.
MachineGames
היסטוריה
החברה הוציאה לאור ב-2016 חבילת הרחבה חינמית למשחק Quake, שנקראה בשם Dimension of the Past, כחלק מחגיגות 20 שנה ליציאתו לאור. ב-2021, עם יציאת הגרסה המחודשת למשחק, הוציאה החברה חבילת הרחבה נוספת בשם Quake: Dimension of the Machine.
עד שתקרא לי שוב (שיר של שיר חיימוב)
רקע וכתיבה
השיר נכתב על-ידי עמרי קסטן, הולחן על-ידי מורן דוד והופק מוזיקלית על-ידי המפיק הישראלי-קנדי עידו בריאן ריבלין.