cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צדק (כוכב לכת)
ירחים
קבוצת הירחים הקרובים לצדק (עד 250,000 ק"מ מצדק), מקיפים את צדק במישור המקביל, כמעט, למישור קו המשווה של צדק ומסלוליהם כמעט מעגליים. מונה בין היתר את:
ירחי הקבוצה המרוחקת יותר (עד 10 מיליון ק"מ מצדק), מקיפים את צדק בכיוון השעון - בניגוד לכיוון שבו מקיפים אותו יתר ירחיו, במסלולים אקסנטריים שונים הנטויים בזווית של 153 מעלות בממוצע, יחסית למישור המשווה של צדק. מונה בין היתר את:
הקבוצה המרוחקת ביותר מצדק כוללת ירחים המקיפים את צדק במישור הנטוי בזווית של 28 מעלות, בממוצע, יחסית לקו המשווה של צדק. הקבוצה מונה בין היתר את:
שומייקר־לוי 9
ביולי 1994 פגע בחצי הכדור הדרומי של צדק השביט שומייקר־לוי 9. לאחר שהתגלה כשהוא מפורק ליותר מעשרים שברים, התברר כי מסלולו מוביל אותו היישר לצדק. הפגיעה הייתה בצד שהיה נסתר מכדור הארץ בזמן הפגיעה, אך אזור הפגיעה נצפה כ־20 דקות מאוחר יותר, עקב הסיבוב המהיר של צדק סביב צירו. כל שבר של שביט השאיר את חותמו על צדק בצורת כתם כהה באטמוספירה, ואת הכתמים הרבים ניתן היה לראות גם בטלסקופים חובבניים. תוצאת פגיעות אלו נצפתה גם שנה לאחר הפגיעה על ידי טלסקופ החלל האבל.
ההתנגשות של שומייקר-לוי 9 הדגישה את תפקידו של צדק כ"שואב אבק קוסמי" עבור מערכת השמש הפנימית (מחסום צדק). השפעת הכבידה החזקה של כוכב הלכת מובילה לאירועי התנגשות שביטים קטנים ואסטרואידים רבים בכוכב הלכת. שיעור הפגיעות של שביטים בצדק נחשב גבוה, בין פי 2,000 ל-8,000 מקצב ההתנגשויות בכדור הארץ.
חקר צדק
צדק היה ידוע מאז העת העתיקה ונראה גם לעין בלתי מזוינת בשמי הלילה. ב־1610 גילה גלילאו גליליי את ארבעת הירחים הגדולים ביותר של צדק באמצעות טלסקופ.
מספר גשושיות מחקר חקרו את צדק: הגשושית פיוניר 10 חלפה ליד צדק ושלחה לראשונה תמונות ממנו לכדור הארץ ב־3 בדצמבר 1973. שנה בדיוק לאחריה חלפה ליד צדק גם פיוניר 11. גשושיות אלו סיפקו מידע חדש על המגנטוספירה של צדק וצילמו כמה תמונות ברזולוציה נמוכה של צדק.
וויאג'ר 1 חלפה ליד צדק במרץ 1979 ולאחריה ביולי אותה שנה חלפה וויאג'ר 2. גשושיות אלו שיפרו את ההבנה על הירחים הגליליאנים וגילו את טבעותיו של צדק. גשושיות אלו גם סיפקו לראשונה צילומי תקריב של אטמוספירת צדק.
ססליה קריגר
קיפרה ססיליה קריגר דונאי (באנגלית: ; 9 באפריל 1894, פולין – 17 באוגוסט 1974, קנדה), הייתה מתמטיקאית יהודייה. קריגר הייתה האישה הראשונה שהוענק לה תואר דוקטור למתמטיקה מאוניברסיטה קנדית (אוניברסיטת טורונטו), והאדם השלישי לזכות בתואר זה בכל קנדה. קריגר ידועה בזכות תרגומיה לאנגלית של הספרים "מבוא לטופולוגיה כללית" (1934) ו"טופולוגיה כללית" (1952) של ואצלב שיירפינסקי. משנת 1995 מעניקה האגודה הקנדית למתמטיקה מדי שנה את פרס קריגר-נלסון, על שמן של ססליה קריגר ואוולין נלסון, לאות הערכה למתמטיקאיות המעורבות במחקר חדשני.
צדק (כוכב לכת)
חקר צדק
בפברואר 1992 חלפה הגשושית יוליסס במרחק של 900,000 ק"מ מצדק, בדרכה למסלול קוטבי סביב השמש. הגשושית ביצעה מחקרים על המגנטוספירה של צדק. בפברואר 2004 הגיעה הגשושית לסביבת צדק בשנית, אולם אז המרחק היה גדול יותר, כ־240 מיליון ק"מ.
ססליה קריגר
קורות חיים
קריגר נולדה ביאסלו, גליציה (פולין של היום) למשפחה יהודית מרובת ילדים. שמה העברי הוא ציפורה. הוריה היו מוזס (משה) קריגר (1860-1929) ושרה ג'יימס (1863-1936). שלושת אחיה הגדולים היו סמואל קריגר (1887-1959), צ'ארלס קריגר (1889-1929) ונתן קריגר (1891-1961), ושתי אחיותיה הקטנות היו רג'ינה קריגר (1958-1896) ורייצ'ל קריגר (1901-1978). הוריהם עסקו במסחר. רדיפת היהודים באירופה באותה תקופה הקשתה על חייה של משפחת קריגר. שלושת האחים הגדולים היגרו לקנדה בעשור הראשון והשני של המאה ה-20, וב-1920 היגרה שאר המשפחה לטורונטו שבקנדה, בעזרתו של האח סמואל.
בעקבות פטירתו של אביה בתאונת דרכים ב-16 בדצמבר 1929, הוטלה על קריגר האחריות לפרנס את עצמה ואת שתי אחיותיה, שהתגוררו איתה זמן מה. בשנים מאוחרות יותר, הייתה מקור התמיכה היחיד עבור אמה ואחותה הנכה. במהלך מלחמת העולם השנייה טיפלה במשפחת פליטים יהודים שנמלטה לקנדה מפני הנאצים. בשנת 1953 נישאה לד"ר זיגמונט דונאי – רופא וניצול שואה . קריגר ובן זוגה נקברו ב שבטורונטו.
צדק (כוכב לכת)
חקר צדק
הגשושית הראשונה שהקיפה את צדק הייתה גלילאו, שנכנסה למסלול סביב צדק ב־7 בדצמבר 1995. היא הקיפה את כוכב הלכת במשך למעלה משבע שנים וחלפה לצד הירחים הגליליאניים ואמלת'אה. ביולי 1995 שחררה גלילאו גשושית שנכנסה לאטמוספירה של צדק ב־7 בדצמבר 1995. הגשושית צנחה 150 ק"מ באטמוספירה ואספה מידע במשך 58 דקות, לפני שנהרסה על ידי הלחץ הרב בו הייתה נתונה. הגשושית גלילאו זכתה לגורל דומה כאשר כוונה לתוך כוכב הלכת ב־21 בספטמבר 2003 ובמהירות של למעלה מ־50 ק"מ לשנייה.
ססליה קריגר
חיים אקדמיים ותרומתה לחקר המתמטיקה
קריגר סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון בפולין, וב-1919 נסעה לווינה כדי ללמוד פיזיקה מתמטית באוניברסיטה. ב-1920 קריגר ומשפחתה היגרו לטורונטו ושם החלה את לימודיה בתחום המתמטיקה באוניברסיטת טורונטו. תחילת הלימודים הייתה משימה לא פשוטה עבורה, שכן היא לא שלטה כלל בשפה האנגלית, ועל מנת לממן את לימודיה, נאלצה לעבוד בפונדק. את התואר הראשון במתמטיקה קיבלה בשנת 1924. כעבור שנה, בשנת 1925, הוענק לה התואר השני. לאחר מכן, החלה את מחקרה במסגרת לימודיה לתואר דוקטור, בפיקוחו של וויליאם ג'יי וובר, שנחשב כחלוץ בחקר המתמטיקה והיה אמון על הרחבת תוכנית המתמטיקה לתואר שני באוניברסיטת טורונטו. עבודת הדוקטורט שלה "על הסיכום של סדרות טריגונומטריות עם פרמטרים מקומיים - על קבועי פורייה וגורמי התכנסות של סדרות פורייה כפולות", פורסמה בשני חלקים. החלק הראשון "על סדרות טריגונומטריות עם מאפיינים מקומיים" פורסם ב-1928, והחלק השני "על קבועי פורייה וגורמי התכנסות של סדרות פורייה כפולות", פורסם ב-1930. כאשר הוענק לה תואר דוקטור בשנת 1930 מאוניברסיטת טורונטו, קריגר הפכה לאישה הראשונה בקנדה שקיבלה דוקטורט במתמטיקה, והאדם השלישי בכל קנדה שהוענק לו תואר דוקטור למתמטיקה. ב-1927, במהלך המחקר על עבודת הדוקטורט שלה, נקראה קריגר לתפקיד מדריכה במחלקה למתמטיקה של אוניברסיטת טורונטו, וב-1930 קודמה לדרגת מרצה. לפני שקיבלה את תפקיד המרצה, בילתה שנה באוניברסיטת גטינגן בגרמניה. תרומתה הידועה ביותר של קריגר לחקר המתמטיקה היא התרגום מפולנית לאנגלית של ספריו של המתמטיקאי הפולני ואצלב שרפינסקי "מבוא לטופולוגיה כללית" שפרסמה בשנת 1934, ו"טופולוגיה כללית" שפורסם בשנת 1952. לכרך זה קריגר אף הוסיפה נספח בן 30 עמודים בנושא קרדינלים ואורדינליים אינסופיים. תרגומיה הבטיחו שעבודתו של שרפינסקי תהיה נגישה לכל. קריגר לימדה מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטה במשך 30 שנה. בשנת 1941 קודמה לדרגת מרצה בכירה. היא הקדישה את רוב זמנה להוראה בקורסים בפקולטות למתמטיקה והנדסה, ובשעות הערב קידמה את הפרויקטים שלה. בשנת 1948 הייתה קריגר מרצה אורחת במחלקה למתמטיקה של אוניברסיטת קולומביה הבריטית. בשנת 1952 קודמה להיות פרופסורית חברה באוניברסיטת טורונטו (מינוייה של קריגר נלקחו מרישומי ארכיון אוניברסיטת טורונטו. במקורות מידע אחרים ניתן למצוא תאריכים שונים אודות מינוייה, ויש הטוענים שהיא מעולם לא קודמה מעבר לדרגת מרצה בכירה).
צדק (כוכב לכת)
חקר צדק
בשנת 2000 חלפה לצד צדק הגשושית קאסיני, שהייתה בדרכה לשבתאי, וסיפקה מספר תמונות שלו ברזולוציה גבוהה. בשנת 2007 הגשושית ניו הורייזונס חלפה בקרבת צדק בדרכה אל כוכב הלכת הננסי פלוטו.
ססליה קריגר
חיים אקדמיים ותרומתה לחקר המתמטיקה
קריגר פרשה רשמית מהמחלקה למתמטיקה בתחילת שנות ה-60, אך המשיכה ללמד באוניברסיטה חמש שנים לאחר פרישתה. לאחר מותו של בן זוגה, במחצית השנייה של שנות ה-60, שבה קריגר ללמד באוניברסיטת קנדה העלית בטורונטו, עד מותה ב-1974.
צדק (כוכב לכת)
חקר צדק
ב־4 ביולי 2016 הגשושית ג'ונו נכנסה למסלול סביב צדק במשימה שנועדה לחקור רמזים לאופן בו צדק נוצר, לחקור את ההרכב הפנימי שלו ולברר אם באמת יש לו ליבה מוצקת וסלעית וכן את השדה המגנטי שלו ומקורותיו. ג'ונו צפויה לסיים את משימתה בספטמבר 2025 ולבצע התרסקות מבוקרת אל תוך צדק.
ססליה קריגר
פעילות חברתית
קריגר הייתה מרצה מסורה ונודעה בגישתה התומכת והידידותית כלפי תלמידיה. לעיתים קרובות הייתה עורכת אירועי חברה בביתה. קריגר עבדה בשיתוף פעולה הדוק עם סטודנטים לתארים מתקדמים, ועודדה עניין עמוק בלימודיהם. כשנשאלה ב-1934 על עמדתה בנוגע למקומן של נשים בתחום המתמטיקה, ענתה קריגר: "זהו נושא שקשה מאוד להכליל לגביו. זה מאוד תלוי באדם. מה שבטוח, עד כה העבודה הגדולה ביותר נעשתה על ידי גברים, אך זה לא אומר שנשים לא יותירו את חותמן". באמצעות עבודתה עם ועדת מלגות הנשים של האגודה האוניברסיטאית הקנדית, סייעה קריגר לנשים, לרבות מתמטיקאיות, להגיע למטרותיהן בהשכלה גבוהה. המתמטיקאית הנודעת קתלין מוראווץ, שיבחה את קריגר על תמיכתה בה. כשמוראווץ חשפה את כוונתה לוותר על לימודים לתואר שני עקב קשיים כלכליים, קריגר סייעה להסדרת מימון באמצעות ועדת המלגות, ואפשרה למוראווץ ללמוד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
פרס על שמה
תרומתה של קריגר למתמטיקה הונצחה ב-1995 באמצעות פרס קריגר-נלסון. הפרס מוענק מדי שנה על ידי האגודה הקנדית למתמטיקה, ונקרא על שמן של קריגר ושל המתמטיקאית הקנדית פורצת הדרך אוולין נלסון. הפרס מוענק למתמטיקאיות המעורבות במחקר חדשני ופורץ דרך.
ג'ון רקולטה
ביוגרפיה
רקולטה נולד במישיגן, סביו ממוצא רומני היגרו לארצות הברית מצפון טרנסילבניה, שהייתה אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית.
הוא קיבל תואר בהנדסה אזרחית מאוניברסיטת מרקט בוויסקונסין, לאחר מכן למד תקופה קצרה ניהול בבית הספר לעסקים של אוניברסיטת הרווארד.
ב-1970 החל לעבוד בחברת "Walbridge" אותה ניהל אביו, ב-1993 מונה למנכ"ל החברה, באותה שנה הוא רכש נכס בפאלם ביץ'
ב-2004 היה פעיל בקמפיין של ג'ורג' ווקר בוש במערכת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2004, ב-2008 היה פעיל עבור מיט רומני, בשנה זו גם הגיע לישראל עבור גיוס כספים לקמפיין שלו. הוא היה פעיל גם בקמפיין של רומני בבחירות 2012.
בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 היה היועץ הפיננסי של דונלד טראמפ במישיגן.
ב-2018 הציע נשיא ארצות הברית טראמפ למנות אותו לתפקיד שגריר ארצות הברית באיחוד האמירויות הערביות, ב-17 בספטמבר 2019 אישר הסנאט את מינויו ברוב של 30–63.
הוא נשוי לטרי שטרן, אחותה של טרי, רונה רומני היא מגישת טלוויזיה הנשואה לסקוט רומני, אחיו של מיט רומני.
ממלכת ישראל
ממלכת ישראל הוא שמה המקובל כיום של ממלכה שהתקיימה בחלקים מארץ ישראל בתחילת האלף הראשון לפני הספירה, במשך כמאתיים שנים (מ-928 לפנה"ס ועד 722 לפנה"ס) לפי הכרונולוגיה המקובלת. ממלכת ישראל הייתה הצפונית מבין שתי הממלכות העבריות שהתקיימו בימי בית ראשון. על-פי המקרא, תושבי ממלכת ישראל היו בעיקר מבני עשרת השבטים.
בתנ"ך מוזכרת ממלכת ישראל בשמות שומרון ואפרים. בתעודות חוץ מקראיות מאשור ומארם מכונה הממלכה בית עמרי.
גאוגרפיה
כממלכות עתיקות רבות, גבולותיה של ממלכת ישראל השתנו בתדירות גבוהה, ולכן נכון יותר להגדיר את גבולות הממלכה על פי אזורים שהיו בשליטתה ועל פי ממלכות שכנות.
גבולה המערבי של ממלכת ישראל היה הים התיכון, אשר היה גם מוצאה היחיד לים. מצפון מערב שכנה ממלכת צור בה ישבו הפיניקים. מצפון מזרח שכנה ארם, עמה היה סכסוך מתמשך על השליטה בחבל הגלעד. מדרום לגלעד שכנו ממלכות עמון ומואב, ממלכות קטנות אשר תקופות מסוימות נשלטו על ידי ממלכת ישראל. גם ממלכת אדום שמדרום להן נשלטה ככל הנראה לעיתים על ידי ממלכת ישראל.
מדרום לממלכת ישראל שכנה ממלכת יהודה שהייתה קטנה וענייה ממנה. לישראל וליהודה היה הרבה מן המשותף, והן חלקו שפה ואמונות דומות מאוד. מדרום מערב לממלכת ישראל שכנו פלשתים.
האזורים העיקריים עליהם שלטה ממלכת ישראל היו הגליל, עמק החולה, הגלעד, עמק יזרעאל, השומרון והשרון. בשיא כוחה (בימי ירבעם השני) שלטה כאמור על ממלכות עמון, מואב ואדום. יש חוקרים שאף מעריכים כי בשלב מסוים הייתה יהודה ממלכה וסאלית של ממלכת ישראל. על פי המסופר במקרא הגיעה שליטתה של ממלכת ישראל בצפון התקופה זו עד לבוא חמת.
ממלכת ישראל התקיימה על חלק משני נתיבי סחר חשובים ביותר בעולם העתיק: הנתיב בין מסופוטמיה למצרים העתיקה, ודרך הבשמים שבין חצי האי ערב לים התיכון. מיקומה זה הציב אותה לאורך כל שנות קיומה ב"עין הסערה" של המזרח הקדום, נקודת התנגשות האינטרסים של האימפריות ששכנו במצרים ובמסופוטמיה.
בירת ממלכת ישראל השתנתה מספר פעמים. בירתה הראשונה הייתה שכם, לאחר מכן עברה הבירה לתקופה מסוימת לתרצה ובימי בית עמרי עברה הבירה לשומרון, כאשר יזרעאל שימשה כבירת קיץ. דן ובית אל היו מרכזים פולחניים חשובים. ערים חשובות נוספות היו מגידו אשר שימשה כמרכז צבאי ומנהלי, וחצור.
היסטוריה
חלקים מההיסטוריה של ממלכת ישראל נזכרים בתעודות שנמצאו אצל תרבויות שכנות וכן בספרי מלכים ודברי הימים. על פי השערת התעודות, נכתבו ספרים אלו על ידי אנשי ממלכת יהודה. מסיבה זו, ביקורת המקרא בוחנת את הכתוב בספרים אלו מתוך נקודת הנחה שהכותבים שואפים לפאר את ממלכת יהודה על חשבון ממלכת ישראל, ויוצרים הטיה לעומת האמת ההיסטורית. מסיבה זו מנסים חוקרי התקופה להצליב את המידע הכתוב במקרא עם תעודות חיצוניות או ממצאים ארכאולוגיים, ולעיתים מתגלים פערים בין הכתוב במקרא לבין המקורות האחרים.
במחקר
תאריך יסודה של הממלכה ואופן היווצרותה אינו ידוע, ובין החוקרים קיימות תאוריות רבות בעניין. קיימים ממצאים ארכאולוגיים מהמאה ה-9 לפנה"ס המאזכרים את שמה של הממלכה ואת שמות מלכיה מבית עמרי, במצבת מישע שבמואב ב באשור ובכתובת תל דן.
בתקופת קיומה, התקיימה הממלכה בשכנות לממלכה הדרומית, ממלכת יהודה, כאשר שתי הממלכות ידעו תקופות של יריבויות לצד תקופות של שלום. ממלכת ישראל הייתה הגדולה והעשירה יותר מביניהן.
במקרא
לפי המסופר במקרא, פילוג ממלכת ישראל המאוחדת התרחש לאחר מות שלמה המלך כאשר עלה בנו רחבעם לכיסא המלוכה. בני ישראל ביקשו הקלה מעול המיסים הכבד ששרר בתקופת אביו כתמורה להכרתם במלכותו, אך בניגוד לעצת יועציו הזקנים שדגלו בהפחתת המיסים כרצון העם, דחה רחבעם את בקשתם. הדבר נתן את האות למתנגדי בית דוד ובראשם ירבעם בן נבט, למרוד במלכות רחבעם. בעקבות זאת, בסביבות שנת 928 לפנה"ס התפלגה הממלכה לשתיים - ממלכת ישראל וממלכת יהודה. ממלכת ישראל הורכבה מבני עשרת השבטים - אפרים, זבולון, יששכר, אשר, נפתלי, דן, מנשה, ראובן, גד, וחלק מבני שבט לוי אשר התפזרו בין שאר השבטים.
ב-50 השנים הראשונות לקיומה נלחמה ממלכת ישראל בממלכת יהודה. שלטון בית עמרי הביא לקץ המלחמה בין שתי הממלכות ולשגשוגן המשותף, אך המלחמה ביניהן שבה לאחר נפילתו.
בית עמרי ובית יהוא
תקופת בית עמרי (882 - 842 לפנה"ס) היוותה פרק חדש בתולדות ממלכת ישראל. תקופה זו עמדה בסימן של יחסי שלום עם ממלכת יהודה, שחוזקו בקשרי נישואין בין בתי המלוכה, ואף שיתוף פעולה בין השתיים, שהתבטא בסיוע צבאי של יהודה לישראל במלחמות נגד ארם ומואב, ואף בניסיון כושל להקמת צי משותף. ממלכת ישראל אף נכנסה לברית שלום עם ממלכת הצידונים, ברית שחוזקה על ידי קשרי נישואין בין חצרות המלוכה (אחאב בן עמרי עם איזבל בת אתבעל מלך צידונים). ממלכת ישראל הייתה בדרך כלל עשירה יותר ובעלת חשיבות כלכלית ומדינית גדולה מזו של שכנתה הדרומית. יחסי השלום עם יהודה וממלכת צידון איפשרו לממלכת ישראל להרחיב את אחיזתה בעבר הירדן המזרחי, וכל אלו יחד הביאו לידי שגשוג כלכלי בממלכה. יחד עמה נכנסה לישראל השפעה דתית מפיניקיה, שעוררה התנגדות עזה מצד הנביאים.
המלך עמרי בנה את שומרון כעיר בירתו שש שנים לאחר שעלה לשלטון, והיא נשארה בירת ממלכת ישראל עד חורבנה, כעבור מאה וחמישים שנה.
באותה תקופה התעצמה ממלכת ארם דמשק, ועד מהרה התחדשו הקרבות בין ארם לישראל. בנוסף על כך, החלה גם האימפריה האשורית החדשה להתפשט מערבה ודרומה. בימי אחאב, בנו של עמרי, התרחשה ההתנגשות הצבאית הראשונה בין צבא אשור לבין צבאות קואליציה של ממלכות, וביניהן ישראל, בקרב קרקר ב-853 לפנה"ס. הקרב סימן את ראשיתו של תהליך ההשתלטות על ממלכת ישראל על ידי האימפריה הצפונית, ולהפיכתה של ממלכת יהודה לממלכת חסות של אשור.
בשנת 842 לפנה"ס, בימי שלטונו של יורם בן אחאב, עלה לשלטון המלך יהוא, אשר השתלט בכח על הממלכה וחיסל את כל בית אחאב. על פי המסופר במקרא נשלח יהוא על ידי אלישע הנביא על מנת לסיים את שלטון בית אחאב שהחדיר לממלכה את פולחן הבעל. משנה זו ועד שנת 747 לפנה"ס שלטה בממלכה שושלת בית יהוא. בימי יהואחז בן יהוא הגיעה הממלכה לשפל החמור בתולדותיה בשל כיבושיו של חזאל מלך ארם, אך בימי יואש בנו החלה הממלכה להתאושש עד שהגיעה לשיא עוצמתה בימיו של ירבעם השני בן יואש, והמקרא מתאר שהוא הכניע את ארם והביא לשלטון ישראלי "מלבוא חמת עד ים הערבה". בימי ירבעם חזר גם שיתוף הפעולה בין ממלכת ישראל לאחותה מדרום, בה שלט באותה העת המלך עוזיהו. ב-747 לפנה"ס, שנה לאחר מותו של ירבעם השני, נרצח בנו ויורשו זכריה ובית יהוא נפל.
חורבן ממלכת ישראל
בתקופה זו שבה האימפריה האשורית למעורבותה באזור, לאחר הפוגה ארוכה שאפשרה את התעצמות ישראל ויהודה בימי ירבעם. מתעודות אשוריות עולה שב-738 תגלת פלאסר השלישי, מלך אשור, הביס קואליציית מלכים מארצות סוריה והחוף שבראשה עמד אזריאו מלך יאוד, הוא כנראה עוזיהו מלך יהודה, הנקרא גם עזריהו.
מלך ישראל באותה העת, מנחם בן גדי, נכנע לאשור ושילם לה מס. מאוחר יותר הנהיג פקח בן רמליהו מדיניות אנטי אשורית. פקח כרת ברית עם רצין מלך ארם, והשניים פלשו לממלכת יהודה. לפי המסופר בספר ישעיהו תכננו השניים להפיל את מלכה אחז ולהמליך תחתיו את בן טבאל כדי לצרף את יהודה לבריתם נגד אשור. אחז פנה בבקשת עזרה לתגלת פלאסר ונראה שהחיש את יציאתו למסע נוסף באזור. בשנת 733 לפנה"ס עלה תגלת פלאסר השלישי, מלך אשור, על ארץ ישראל עם צבאו. תחילה החריב את הערים הגדולות - חצור ומגידו, לאחר מכן כבש את הגליל, מישור החוף ועבר הירדן המזרחי, וקרע אותם משלטון ישראל. על פי האנאלים של תגלת פלאסר השלישי, הוא הגלה מן הגליל 13,250 נפש, כאשר נתון זה אינו כולל את מניין הגולים מעבר הירדן המזרחי. על פי המסופר בספר מלכים, הוא הגלה את תושבי הגליל לאשור. מן האנאלים האשוריים עולה כי בשנים 732–733 לפני הספירה כבש את "אֲבְּלֲכֲּ (המזוהה כאבל בית מעכה) שבפאתי ארץ בית עמרי (כינויה של ממלכת ישראל בפי מלכי אשור)". לאחר שאשור כבשה את רוב שטחי ממלכת ישראל, חולקה הארץ על ידה לשלוש פחוות אשוריות: מגידו (הגליל ועמק יזרעאל), דאר (השרון ורצועת החוף) והגלעד, וכתוצאה מכך צומצם שלטונה של ישראל לאזור הר אפרים בלבד. הושע בן אלה, מלך ישראל האחרון, מונה כשליט מטעם האשורים לאחר שבני ישראל הדיחו את פקח בן רמליהו.
המלך הושע לא השלים עם שלטון האשורים, ובשעה של חילופי מלכים באשור והסתמכות על הבטחת סוא מלך מצרים לבוא לעזרתו, ניצל את ההזדמנות והפסיק את תשלום המיסים לאשורים, צעד המהווה מרד מיסים. בתגובה לכך אסר שלמנאסר ה-5, יורשו של תגלת פלאסר השלישי, את הושע בבית הכלא, והצבא האשורי כבש את שארית שטחי הממלכה. המצור על שומרון, בירת ישראל, נמשך כשלוש שנים, שבמהלכן תפס סרגון השני את השלטון, ובשנת 722 לפנה"ס הצליח לכבוש את העיר; רבים מתושבי הממלכה הוגלו למחוזות רחוקים באימפריה האשורית. באנאלים שנמצאו באשור מתפאר מלך אשור בניצחונו על ממלכת ישראל ואף מתפאר כי תפס 50 מרכבות מצבא ישראל וצירפם לצבאו שלו. בכך בא הקץ על ממלכת ישראל ובמקומה הוקמה פחווה אשורית בשם: שֳמֵרְנָ. הגליית תושבי ממלכת ישראל לאשור מתוארת במקרא בספר מלכים:, ושוב בדברי הימים. בכתובת שנמצאה, אשר מפרטת את מסעות סרגון מלך אשור, מצוין כי בעקבות המלחמה נשבו 27,290 תושבים. בהנחה שנתון זה הוא אמין וממצה, המסקנה העולה ממנו היא שבפועל מרבית תושבי ישראל לא הוגלו, ונשארו במקומם. גם במקרא ישנן אסמכתאות רבות לכך שההגליה האחרונה, בדומה לאלו שקדמו לה, הייתה חלקית בלבד, ורבים מתושבי הממלכה או צאצאיהם נספחו לממלכת יהודה, או לגולים ממנה לאחר חורבנה. ייתכן גם שחלק מצאצאי עשרת השבטים נטמעו בשומרונים, אף שלפי התנ"ך הם צאצאי הגויים שיושבו בשומרון במקום הגולים. גם לפי מסורת השומרונים הם מצאצאי שבטי אפרים ומנשה, אם כי לפי מסורתם הפילוג בינם ובין שאר השבטים חל כמה מאות שנים מוקדם יותר בימי עלי הכהן, על רקע המחלוקת לגבי מקום המשכן. ככל הנראה חלה גם הגירה המונית של תושבי ממלכה זו לממלכת יהודה השכנה שכן, לדעתו של פרופסור ישראל פינקלשטיין, מראים ממצאים ארכאולוגיים שבתקופה שלאחר חורבן ממלכת ישראל הצפונית גדלה אוכלוסיית העיר ירושלים פי חמישה, מה שיכול להיות מוסבר בהגירה המונית של שרידי הממלכה לעיר. להערכת פינקלשטיין, הייתה ממלכת ישראל ממלכה בת כ-350,000- 400,000 תושבים בשיאה, כך שבחישוב של סך הגולים שמתארות הכתובות האשוריות עולה כי רוב האוכלוסייה המקומית נשארה במקומה. מקובל גם שלא היה לאשורים אינטרס שיתר האוכלוסייה מממלכה זו תוגלה שכן רובם היו חקלאים שהאשורים היו זקוקים לכך שימשיכו לעבד את אדמתם ולהפיק את תוצריהם כדי שהרווח הכלכלי מהאזור הכבוש הזה יישמר. מכל מקום, הדעה הרווחת כיום היא כי מרבית האוכלוסייה של ממלכת ישראל נשארה במקומה תחת תשלום מס גולגולת כבד לאשורים ואילו רק האליטה החברתית שהיוו איום במרי כנגד השלטון האשורי החדש במקום הוגלתה לאשור.
לפי השערה זו, פירש יהודה קיל שעיקר הגולים היו יושבי העיר שומרון ובנותיה - הן הן "ערי שומרון" עליהן נכתב "לָכַד מֶלֶךְ אַשּׁוּר אֶת שֹׁמְרוֹן וַיֶּגֶל אֶת יִשְׂרָאֵל אַשּׁוּרָה", וב שיושבו בהן גויים תחת בני ישראל,. מאידך, דעת ישראל פינקלשטיין היא שהמקרא, בדגש על ספר מלכים ב', מציג את חורבן ממלכת ישראל ככזה שבו הוגלתה כל האוכלוסייה, ונראה שהסיבה לכך היא עמדה אישית-דתית של המחבר היהודאי שדגל בתפיסה שממלכת ישראל נענשה בגלות בשל חטאיה הדתיים ועזיבת ה' לטובת הפולחן הכנעני. לכן היה חשוב למחבר להבליט את חומרת החטא הדתי בכך שיצור מצג שווא שבו כל אוכלוסיית הממלכה מוגלת לאשור, בעוד ממלכת יהודה שנשארה נאמנה לה', שרדה את התקפת האשורים ונשארה במקומה עד לחורבן בית ראשון.
על בולה שנתגלתה בעיר דוד הופיעה הכתובת "לאחיאב בן מנחם", שמזכירה שמות פרטיים של שניים ממלכי ישראל (אחאב ומנחם). הארכאולוגים אורטל כלף וד"ר ג'ו עוזיאל ראו בכך עדות כי לאחר גלות שבטי ישראל, הגיעו לירושלים פליטים מהממלכה הצפונית ומונו שם לתפקידי מנהל בכירים.
החלפת האוכלוסייה
לאחר החורבן הוגלו רבים מתושבי ממלכת ישראל לאזורים אחרים בממלכה האשורית (ככל הנראה מאזור בבל וצפון הממלכה האשורית) ובמקומם הובאו תושבים מבבל, כות, חמת, ספרוים ועווה כדי שיעבדו את הארץ. חילופי אוכלוסיות היו חלק ממדיניות ענישה של האימפריה האשורית. על-פי המסורת היהודית, תושבים אלה קיבלו עליהם את דת ישראל באופן חלקי מתוך פחד, שכן האמינו בתפיסת האלוהות המקומית (תפיסה לפיה לכל מקום יש אל משלו שכוחו תקף רק בשטחי מקום זה) וחשבו כי "אלוהי ארץ ישראל" מעניש אותם באמצעות האריות, שנהגו לטרוף את המתיישבים החדשים האלה, מכיוון שהם אינם עובדים אותו. הם פנו בבקשה למלך אשור שישלח להם אדם שילמד אותם כיצד לעבוד את אלוהי ישראל, והוא שלח אליהם כהן שהוגלה מממלכת ישראל, אשר לימד אותם את התורה. אך עם זאת המשיכו לעבוד את אליליהם לצד עבודת אלוהי ישראל, ועל כך מספרים הפסוקים שלפיהם המתיישבים המשיכו לעבוד את אלילי ארצות מוצאם. המתיישבים אשר הובאו אל שטחי ממלכת ישראל במקום תושבי הממלכה המקוריים מכונים בשם: "כותים" על שם העיר כות שבדרום עיראק ממנה הובאו. בתקופת שיבת ציון מגלות בבל התגלעו בעיות רבות בין השומרונים לבין שבי ציון.
בספר דברי הימים מסופר על אסא מלך יהודה כמחדש המזבח לאלוהים בימים שבהם לא היה לממלכת ישראל "אלוהים או תורה", וכי אנשים משבט אפרים, משבט מנשה ומשבט שמעון והגרים שהיו איתם התקבצו אליו כאשר ראו כי אלוהים עמו, כלומר האנשים הללו עזבו את ממלכת ישראל והצטרפו לממלכת יהודה. כמו כן משתמע כי בימיו של חזקיהו מלך יהודה נשארו בשטחי ממלכת ישראל מספר תושבים או חלק מהאוכלוסייה שלא הוגלה; תושבים אלו שמעו להצעתו של חזקיהו לעלות לירושלים לחגוג שם ביחד עם תושבי ממלכת יהודה את חג הפסח באיחור של חודש ממועדו המקורי; חזקיהו אף מתואר כאומר להם לשוב לעבוד את אלוהים ביחד עם אחיהם מממלכת יהודה, ולא לנהוג כמו התושבים שהוגלו על ידי אשור לשטחי האימפריה האשורית בעקבות, חטאיהם והרע שעשו בעיני אלוהים. מסופר על שליחיו של חזקיהו העוברים בנחלות שבטי אפרים, מנשה וזבולון, וזוכים ליחס מעליב ומזלזל מצד תושבי ממלכת ישראל שלא הוגלו; עם זאת מתוארים חלק מהאנשים משבט אשר, משבט מנשה, משבט זבולון ומשבט יששכר והגרים ממלכת ישראל כמסכימים לבקשתו של חזקיה ועולים לירושלים לקראת הסעודה. קאסוטו והרטום טענו בפירושיהם למקרא כי חזקיהו סיפח את השטחים שבהם נותרו תושבי ממלכת ישראל לשטחי ממלכתו.
לאחר הקורבן שארגן חזקיהו וסעודת הפסח מסופר על תושבים מממלכת ישראל, הנמצאים בירושלים העוברים ברחבי ארץ יהודה, ובנחלות שבטי בנימין, אפרים ומנשה, שבהן נותצו סממני עבודת האלילים: "המצבות", "האשרים", "הבמות" ו"המזבחות" ששימשו לעבודת אלילים, ולאחר מכן מתוארים בני השבטים כחוזרים לבתיהם ולעריהם שבשטחי ממלכת ישראל.
הגולים ואתרי ההגליה
יש המזהים את המקומות שאליהם הוגלו תושבי ממלכת ישראל עם המקומות האלה: "חלח" מזוהה עם תל-כלח שבנימרוד שנמצאת בשטחי עיראק של היום, וישנם כאלה שמציעים לזהותה עם קיליקיה שבשטחי אסיה הקטנה, ואילו פרשני המקרא משה דוד קאסוטו ואליה שמואל הרטום הציעו כי ייתכן שחלח, שלא זוהתה כשהוציאו לאור את ספרם עם פירוש לדברי הימים א' (פרק ה, פסוק כ"ו) ב-1981, היא כלקיטיס המוזכרת בפי היוונים כמקום בארם נהריים. "חבור" מזוהה עם נהר הח'אבור שבשטחי סוריה שהוא גם אחד מיובלי נהר הפרת. "נהר גוזן" מזוהה עם תל חלאף שבסוריה המודרנית שאכן יושבת על נהר, וידוע שבעבר היה שמה "גוזאנה". בחפירות ארכאולוגיות שנערכו במקום נמצאו לוחות שבהם מתוארים אנשים בעלי שמות ישראליים לכאורה. "ערי מדי" הם כנראה בשטח של ממלכת מדי העתיקה שנכבשה בידי אשור בעבר. בספרו משנת 1980 מציע אליה שמואל הרטום בפירושו למקומות ההגליה כי ייתכן ו"הרא" המוזכרת ב היא למעשה חרן.
עשרת השבטים
בספרות היהודית נוצרו אגדות שלפיהן גולי אשור וצאצאיהם המשיכו לחיות חיי חופש ודרור במקום כלשהו מעבר לנהר הסמבטיון ("נהר השבת"), נהר זה מוזכר בתלמוד ירושלמי ומתואר כנהר אשר גועש ומשליך אבנים מתוכו כל השבוע אך נח ונרגע ביום השבת, ואין בני ממלכת ישראל חוצים אותו מפאת חילול השבת. יוסף בן מתתיהו מזכיר את הסמבטיון וטוען כי טיטוס ראה אותו, גם פליניוס הזקן מתייחס אליו וטוען כי "בני עשרת השבטים מצויים במלכוד שכן כאשר הנהר נח ביום השבת אין הם חוצים אותו מפאת חילול השבת", הרמב"ן בפירושו לתורה מזהה את הסמבטיון עם נהר גוזן המוזכר במקרא; ואילו לדעת אלדד הדני הנהר הזה מצוי בסודאן או בחבש.
עם השנים, נוצרו ונשמרו מסורות שלפיהם חלק מהגולים בגלות אשור שמרו במשך תקופה מסוימת על זהותם הלאומית, עד שנטמעו בחברה הסובבת באזורים שאליהם הוגלו ונעלמו. מסורות אלה כוללות את סיפור "עשרת השבטים האבודים", שהעסיקה חוקרים בני אומות שונות מאז העת העתיקה. קהילות מקבוצות אתניות רבות מייחסות את מוצאן ל"עשרת השבטים" או גולי אשור, ואף עמים אחדים. בשלהי המאה ה-20 הוצע לבדוק או לאשר זאת, באמצעות בדיקות גנטיות במטרה לאשר או לשלול את טענות הקבוצות השונות במוצאם הישראלי לכאורה.
בתיאור שיבת ציון בספר דברי הימים, מסופר על החוזרים לארץ ישראל בני השבטים: יהודה, בנימין, שבט לוי, ובנוסף גם אנשים מהשבטים: מנשה ואפרים, אשר הרכיבו את ממלכת ישראל במקור לאחר פילוג ממלכת ישראל המאוחדת. חוקרי התנ"ך פרופ' משה דוד קאסוטו ופרופ' אליה שמואל הרטום מפרשים זאת כ"שרידי עשרת השבטים שהתיישבו בממלכת יהודה". אולם בתיאור שיבת ציון שבספר עזרא, מוזכרים רק בני שבט יהודה, בנימין ולוי (כולל הכהנים), ללא אפרים ומנשה.
NCP
NCP - Network Control Program הייתה מערכת פרוטוקול תוכנה, מימי ה-ARPANet אשר הובאה לידי שימוש בשנת 1970 והחליפה גרסה ישנה יותר של פרוטוקול המתואר במסמך- 1822-BBN Report - פרוטוקול 1822 שיוצר על ידי ענקית התקשורת BBN.
לבסוף בשנת 1983, הוחלפה התוכנה ב-TCP/IP שכיום נמצא בשימוש נרחב.
אליפות ישראל באופני כביש
ברוב שנות קיום האליפות נערך מרוץ הכביש רק לגברים. החל מ, נערכים באליפות מקצה של מרוץ כביש לנשים ולגברים ואליפות נפרדת במרוץ אישי נגד השעון לנשים ולגברים, אשר נערכת שבוע או שבועיים לפני האליפות במרוץ הכביש.
בחלק מהשנים נערכו מספר מרוצים לקביעת האלוף, בעיקר משנות ה-60 ועד שנות ה-80 של המאה ה-20. לעיתים בצורה של מרוץ קטעים שבו מתחרים יום אחרי יום, ועיתים בצורת סבב מרוצים שבו המרוצים מתקיימים בהפרש של לפחות שבוע זה מזה. בשנים האחרונות מרוץ האליפות הוא מרוץ אופניים חד-יומי. החל מהשנים הראשונות ב מתקיימות חלק גדול מהאליפויות במרוץ הכביש במסלול המכונה "בית גוברין", המורכב ממספר סיבובים של 25.2 ק"מ (שריגים-בית גוברין-בית ניר-עגור-שריגים). מסלול זה נחשב כ"קלאסי" בישראל והוא בעל אופי גבעי. מדי פעם נערכת האליפות במיקום שונה כדי לאפשר גיוון במסלול.
ואדי דליה
ואדי דליה (או נחל דליה) הוא נחל אכזב, הזורם מאזור כוכב השחר, יורד ממערב לנתיב הגדוד וזורם אל ואדי טלעת זערה.
בנחל זה נמצאת המערה הארוכה ביותר בשומרון, המכונה בערבית ערק א-נעסנא.
משלחת אמריקאית שחפרה בשנות ה-70 מצאה במקום התיישבות נרחבת של מסתתרים מימי מרד בר כוכבא, וכן חרסים שלמים של תקופת הברונזה התיכונה.
שנה אחר כך נערכה חפירה מקצועית בידי אנשי המרכז, המערה מופתה, ונמצאו ממצאים נוספים.
במערה אחרת בנחל נמצאו בשנות ה-60 של המאה ה-20 בידי בדואים החונים במקום כתובות על גבי פפירוסים. אלו התבררו כמסמכים רשמיים שומרוניים כתובים ארמית, ובהם השם סנבלט כשמו של מנהיג השומרונים שהתנגד לבניית המקדש מאות שנים קודם לכן, כמתואר בספר עזרא, ויחד עם תעודות המקדש ביב מורים על פולחן קדום לאלוהי ישראל מחוץ לירושלים, גם בימי הבית השני.
יוהאן גאורג הראשון, נסיך אנהלט-דסאו
יוהאן גאורג הראשון, אנהלט-דסאו (בגרמנית: Johann Georg I. von Anhalt-Dessau; 9 במאי 1567 – 24 במאי 1618) היה נסיך גרמני מבית אסקניה. בין השנים 1586–1603 הוא שלט בנסיכות אנהלט במשותף עם האחים שלו. לאחר חלוקת הנסיכות ב-1603, הוא שלט בנסיכות אנהלט-דסאו בין השנים 1603–1618.
ראשית חייו
יוהאן גאורג נולד בהארצגרודה ב-9 במאי 1567, והיה הבן הבכור של יואכים ארנסט, נסיך אנהלט-צרבסט ואשתו הראשונה אגנס מבארבי-מיהלינגן, בתו של וולפגנג הראשון, רוזן בארבי-מיהלינגן.
בשנת 1570 מת דודו האחרון ששרד, ברנהרד השביעי, נסיך אנהלט-צרבסט, ואביו הפך לשליט הבלעדי של כל מדינות אנהלט, אשר אוחדו לראשונה מאז פוצלו בשנת 1252.
שלטונו
בשנת 1586 מת אביו, ויוהאן גאורג ירש את נסיכות אנהלט המאוחדת, בשיתוף עם אחיו הצעיר כריסטיאן וחמישה אחים למחצה, ומכיוון שהם היו עדיין קטינים, שימש יוהאן גאורג כעוצר.
בשנת 1603 חולקה הנחלה בין האחים; יוהאן גאורג קיבל את אנהלט-דסאו, כריסטיאן את אנהלט-ברנבורג, אוגוסט את אנהלט-פלצקאו, רודולף את אנהלט-צרבסט ולודוויג. את אנהלט-קתן. כשליט, שמר יוהאן גאורג על מדיניות הרפורמציה במדינה שלו, ופעל במרץ לביטול המנהגים והליטורגיה המסורתית של הכנסייה הקתולית. יוהאן גאורג זכה להערכה רבה על ידי נתיניו, משום שנחשב למלומד, במיוחד במקצועות האסטרולוגיה והאלכימיה, בוסף, הייתה לו ספרייה עם מעל ל-3000 כרכים.
ב-24 באוגוסט 1617, במהלך הלוויית אחותם דורותיאה מריה, דוכסית סקסוניה-ויימאר, יוהאן גאורג ואחיו הצעיר של לואיס אנהלט-קתן ייסדו את האגודה מניבת הפירות, ולודוויג התמנה למנהיג הראשון.
מותו
ב-24 במאי 1618 מת יוהאן גאורג בדסאו, ובנו יוהאן קזימיר, נסיך אנהלט-דסאו עלה לשלטון במקומו.
משפחתו
ב-22 בפברואר 1588 התחתן יוהאן גאורג עם דורותיאה ממנספלד-ארנשטיין, בתו של יוהאן אלברכט השישי, רוזן מנספלד-ארנשטיין, ממנה נולדו לו חמישה ילדים:
ב-21 בפברואר 1595 התחתן יוהאן גאורג עם דורותיאה, רוזנת פפאלץ-זימרן, בתו של יוהאן קזימיר, רוזן פפאלץ-זימרן, ממנה היו לו אחד עשר ילדים:
יעקב כהן (שחקן)
יעקב כהן (נולד ב-27 בספטמבר 1958) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון, קומיקאי, סטנדאפיסט, מדבב ומנחה טלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה
כהן נולד במקנס שבמרוקו למשפחה בת אחת עשרה נפשות ועלה ארצה בגיל 6 עם משפחתו בשנת 1964. גדל והתחנך במגדל העמק. בשנת 1977 סיים את לימודיו בבית הספר אורט רוגוזין במגדל העמק.
יצחק וולקני-אלעזרי
יצחק-אביגדור אלעזרי-וולקני (וילקַנְסקי) (28 בינואר 1880, ט"ו בשבט תר"מ – 24 במאי 1955, ג' בסיוון תשט"ו), שנודע גם בשמות העט א. ציוני ו-בן אבויה, היה סופר, אגרונום ובוטנאי, איש העלייה השנייה, חלוץ המחקר החקלאי בארץ ישראל ומהוגי רעיון מושב העובדים. על שמו מכון וולקני, המוסד הגדול ביותר בישראל העוסק במחקר חקלאי.
יעקב כהן (שחקן)
ביוגרפיה
בשנת 1984 סיים את לימודיו במחזור כ"ב של בית הספר למשחק בית צבי לצד אודיה קורן, עידית טפרסון, ענת וקסמן ואחרים.
יצחק וולקני-אלעזרי
שנותיו הראשונות
יצחק-אביגדור וילקנסקי נולד בעיירה איישישוק שבליטא (אז בפלך וילנה, בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית). היה בכור מבין שלוש בנים ושלוש בנות, אחד מאחיו הוא מאיר וילקנסקי. אביו ר' לייזר (אליעזר) יהושע וילקנסקי היה דיין, ואמו בתיה לבית אלטשולר הייתה ממשפחת רבנים מפורסמים בליטא. בעיירת הולדתו, שהייתה בעלת רוב יהודי, התקיימה תודעה משכילית נרחבת ונעשה שימוש נרחב יחסית בשפה העברית. אחותו, שרה, לימים גננת בנהלל ובראשון לציון, ייסדה בה את אגודת "רק עברית", שחרתה על דגלה דיבור בעברית בלבד. וילקנסקי הצעיר יסד, יחד עם אחיו מאיר, את הסניף הציוני הראשון בעירו.
יעקב כהן (שחקן)
בתיאטרון
בשנת 1986 שיחק בהצגה "גבר בודד במלכודת" מאת רובר תומא שביים איתמר בילו.
יצחק וולקני-אלעזרי
שנותיו הראשונות
עד גיל 16 למד בישיבת טלז, ובנוסף למד באופן פרטי לימודי חול ועבר בחינת בגרות בבית ספר ריאלי. לאחר מכן נסע ללמוד במערב: לברלין, שם למד כלכלה באוניברסיטת ברלין, ולברן, שם למד פילוסופיה באוניברסיטת ברן. את התואר באגרונומיה קיבל מאוניברסיטת קניגסברג. במקביל כתב סיפורים ומחזה בעברית (בשם העט "בן אבויה", על שם אלישע בן אבויה).
יעקב כהן (שחקן)
בתיאטרון
בשנת 1987 שיחק בהצגה "תרנגול כפרות" מאת אלי עמיר שביים רזי אמיתי.
יצחק וולקני-אלעזרי
שנותיו הראשונות
ב-1907 נשא לאשה את שרה קריגר (בת הרב חיים זאב קריגר, רב העיירה שפיזישוק שבפלך קובנה, ואחותו של ד"ר משה קריגר, מנהל בית החולים "הדסה" בצפת וסגן ראש ההסתדרות הרפואית, איש ציבור וחתנו של יחיאל צ'לנוב), וב-1908 עלה לארץ ישראל, והצטרף למפלגת הפועל הצעיר. עם עלייתו, התמנה למנהל החווה החקלאית של ההנהלה הציונית בבן שמן וליועץ החקלאי של המשרד הארצישראלי ומנהל המחלקה החקלאית שלו, תפקיד שבו נשא עד 1918. במסגרת זו ייעץ בהקמתם של יישובים חקלאיים, הגדיר את סוגי הגידולים שיש לגדל וכיצד, השביח זנים והתאים אותם לאקלים בארץ ישראל ופיתח חווה חקלאית לניסויים בוטניים בחולדה. כמו כן היה שותף לפשרה בין נציגי הפועלים בחוות כנרת (ובראשם ברל כצנלסון) למנהל המשרד הארצישראלי, ארתור רופין, שהביאה להקמתם של הארגונים הקולקטיבים של הפועלים החקלאים ובראשם הסתדרות הפועלים החקלאיים בגליל.
יעקב כהן (שחקן)
בתיאטרון
בתיאטרון המסחרי: ב-2003 גילם את ג'ים הכושי במחזמר "תום סוייר והאקלברי פין" שכתבה סמדר שיר וביים משה קפטן. ב-2005 גילם את המלך במחזמר "נסיך האגדות" שכתבה סמדר שיר וביים צדי צרפתי. ב-2009 גילם את מר וגה במחזמר "זורו" שכתב סטיבן קלארק וביים משה קפטן. ב-2010 גילם את חמור במחזמר "שרק" מאת דייוויד לינדזי אבייר שביים עוז מורג. ב-2011 גילם גנב במחזמר "שכחו אותי בבית" (המבוסס בחופשיות על ארבעת סרטי "שכחו אותי בבית") שכתב אסף אשתר וביים אודי גוטשלק. ב-2015 גילם את יוסל'ה במחזמר "יוסל'ה קמצן קדוש" שכתב שי להב, ביים אורי אומנותי והפיקה איילת ריפס. בשנת 2017 עשה את ההצגה "סולם יעקב" בתור אדם שמספר את האוטוביוגרפיה שלו (יעקב מספר את האוטוביוגרפיה שלו).
ב-2023 משחק בהצגה "המחיר" מאת ארתור מילר, ובמופע הסטנדאפ שלו, "הסטנדאפיסט" בתיאטרון חיפה.
יצחק וולקני-אלעזרי
מחקר חקלאי בשירות היישוב הציוני
מחקרו העיקרי היה במגמה לגוון את ענפי המשק החקלאי העברי בארץ ישראל, שידע כישלונות ומפלות רבות, על ידי התאמת גידולים רבים ככל האפשר לקרקע, לאקלים ולצרכים של היישוב. הוא זיהה צורך לאקלם באופן יזום, מבוקר ומדעי זנים מחוץ לארץ ישראל כך שיתאימו לתנאים הארץ ישראליים ויתרה מזו - ליצור זנים ארץ-ישראליים מקוריים על ידי תהליכי הכלאה בין זנים מחוץ לארץ ומארץ ישראל, תוך ניצול יתרונות השרידות של הזנים הארץ ישראליים ויתרונות הפריון והטיב של הזנים מחוץ לארץ.
וילקנסקי-וולקני העמיד בראש שיטתו את הצורך במשק רב-ענפי המקיים את עצמו, בחקלאות אינטנסיבית, בהיקפים גדולים ותוך גיוון גידולים על אותו תא שטח באופן מחזורי וביסוס משק חלב. עם זאת, הדגיש כי החקלאי אינו צריך לבזבז את כוחו בחקירה עצמאית וניסוי וטעייה יקרים, אלא הוא אמור ליהנות מפירות מחקר מדעי שיטתי שימומן על ידי ההנהלה הציונית שיספק לחקלאי זרעים, כלים, ידע וחומרים. השקפתו, שלפיה הנחיית המתיישבים היא עניין לאומי והמתיישבים אמורים להקים את יישוביהם על קרקע לאומית, באה בניגוד לעקרונותיהם של איכרי המושבות הוותיקות, שניהלו משקים פרטיים על קרקע פרטית. וולקני התנגד לקיום של חוות גדולות מסיבות אידאולוגיות, אך גם טען שהן פחות יעילות ממשקים קטנים. כן הוא טען כנגד שימוש במיכון חקלאי שלדבריו מצריך חוות גדולות, יצמצם את כוח האדם הנדרש לחקלאות וימנע התיישבות יהודית חקלאית בארץ ישראל.
יעקב כהן (שחקן)
בתיאטרון הבימה
ב-1998 החל לגלם את מושון קסטל בהצגה "בוסתן ספרדי" מאת יצחק נבון שביים צדי צרפתי בתיאטרון הבימה. ב-2000 גילם את נאסר א-דין בהצגה "נאסר א-דין" מאת דן אלמגור שביים צדי צרפתי. ב-2001 גילם את צ'רלי מלכה, סטטיסט בסרט "ארץ זבת חלב ודבש" בהצגה "אבנים בכיסים" מאת מארי ג'ונס שעיבד וביים דן רונן. ב-2003 גילם את מיכאל (מישל) אנרי-סומו בהצגה "קופסה שחורה" שעיבד וביים חנן שניר ע"פ ספרו של עמוס עוז בעל אותו השם. ב-2004 ביים ושיחק בהצגת היחיד "אני והוא" מאת מור פרנק ומיכל ורד - הצגה ליחיד על שייקה אופיר (ההצגה הועלתה לראשונה בפסטיבל תיאטרונטו להצגות ליחיד בשנת 2000). ב-2005 גילם את נמרוד שחר בהצגה "מבקר המדינה 2005" מאת אילן חצור שביים אילן רונן. ב-2007 גילם את הוק קולבורן בהצגה "הנהג של מיס דייזי" מאת אלפרד יורי שביים איציק ויינגרטן. ב-2008 גילם את פליקס אונגר בהצגה "הזוג המוזר" מאת ניל סיימון שביים משה נאור. ב-2010 גילם את פרנסואה פיניון בהצגה "ארוחה עם אידיוט" מאת פרנסיס וובר שביים משה קפטן. ב-2012 גילם את שיילוק בהצגה "הסוחר מוונציה" מאת שייקספיר שביים אילן רונן. ב-2014 גילם את הרפגון בהצגה "הקמצן" מאת מולייר שביים אילן רונן, ואת אבא גוריו בהצגה "אבא גוריו" מאת אונורה דה בלזאק שעיבדה שחר פנקס וביימה שיר גולדברג. ב-2017 שיחק בהצגה "הצמה של אבא" לצד רובי פורת-שובל. בשנים 2018–2019 שיחק את קדוש, אביה של מיקה, במחזמר "מיקה שלי", המבוסס על מחזה של גדי ענבר ושיריו של יאיר רוזנבלום. ב-2019 שיחק בהצגות "יש רופא באולם" ו"החולה המדומה".
יצחק וולקני-אלעזרי
מחקר חקלאי בשירות היישוב הציוני
את רעיונותיו סיכם בספרו "בדרך", שאותו פרסם ב-1918. לדבריו:
יעקב כהן (שחקן)
בטלוויזיה
בשנת 1986 גילם פורץ בסדרת הטלוויזיה "קרובים קרובים". ב-1989 גילם את אליקא בן ריבי בסרט הטלוויזיה "כתר בראש" שכתב אפרים סידון ע"פ מחזה מאת יעקב שבתאי וביים רם לוי; ושיחק בסרט "רותי נעים" שכתב איתן גרין וביים אמנון רובינשטיין. ב-1990 השתתף בתוכנית הטלוויזיה "קריאת כיוון" בהנחיית רוני פינקוביץ', שכתב חיים אידיסיס וביימו יצחק חלוצי ושלמה אלברט. ב-1991 השתתף בתוכנית "מבראבא עד החידקל" שכתב שלמה בראבא וביים שחר סגל. ב-1992 השתתף בדוקו-מדיה "י. שוורץ ומלחמתו בחיים" שכתבו שלמה בראבא ושחר סגל שגם ביים. ב-1997 גילם את ראובן בסרט הטלוויזיה "אישה מרציפן" שכתבה מירב בן-גוריון וביים איתן גרין. בין השנים 2007–2008 החליף את אורי גוטליב בהגשת תוכנית הבידור "עד כאן" בערוץ 15 ישראלי של חברת הטלוויזיה בלוויין yes. החל מ-2009 מתארח לעיתים בתוכנית הטלוויזיה "צחוק מעבודה". בשנת 2010 הנחה את התוכנית הקומית "קומדי בר" בערוץ 2 (רשת). בין השנים 2010–2014 גילם את עמוס פארוקי בסדרת הטלוויזיה "הבורר" שכתב רשף לוי וביים שי כנות. ב-2012 גילם את ציון בסרט הטלוויזיה "טור אחד לחלום" שכתב וביים אלון שרביט. ב-2013 גילם את הרב כהן בסדרת הטלוויזיה "שנות ה-80" שכתבו מני אסייג, שלום אסייג וליאור פריד וביים קובי חביה. במרץ 2013 החל להגיש את תוכנית הבידור והאירוח "מחר שבת" לצד שמואל וילוז'ני בערוץ הראשון. ב-2014 שיחק בסדרה "נויורק" בתפקיד עזרן, חוזה עתידות. ב-2019 שיחק בסדרה "הנערים" של רשת HBO. ב-2021 שיחק בסדרות "היורשת" ו"העיר הטובה".
יצחק וולקני-אלעזרי
מחקר חקלאי בשירות היישוב הציוני
ב-1921 ייסד וילקנסקי את "המכון למדע הטבע, תחנת הניסיון החקלאית" בתל אביב, שממנו צמח לימים מכון וולקני. בהקמת המכון סייע המשרד הארצישראלי בראשותו של רופין. המכון, שתוכנן על ידי האדריכל אלכסנדר לוי, הוקם סמוך לגימנסיה הרצליה, ובשנת 1932 עבר לרחובות, במטרה להקימו על קרקע חקלאית ולא בסביבה עירונית. המכון היה פרי לימודיו של וילקנסקי מן השיטות שהפעילו הטמפלרים בחוות וילהלמה (ליד לוד). כמו כן הסתייע וילקנסקי באגרונום הבכיר אוטו ורבורג, שעלה לארץ ישראל מגרמניה והיה בעל ניסיון עשיר במחקר חקלאי. במכון היו שלוש מחלקות: מחקר, הדרכה והוראה. ניסויים נערכו במעבדה אך גם בשדה, ברשת תחנות ניסוי חקלאיות שהיו פרושות באתרי ההתיישבות כאום ג'וני, גבת, נהלל ועוד. אחד המדריכים הבכירים במכון היה ברוך צ'יזיק, שגם שתל בחצר המכון ארבורטום (מאגר צמחים מוזיאוני). אחיו של צ'יזיק, אפרים צ'יזיק, היה ממגיני חוות הניסויים החקלאיים של המכון בחולדה, ונהרג על הגנת המקום.
עיסוק משלים נוסף שבו עסק וילקנסקי-וולקני היה שיפור התזונה והעמדתהּ על נדבכים מדעיים. חיבורו מ-1917 "תזונת בית האיכר" היה אחד החיבורים הראשונים שנכתבו בתחום זה בארץ ישראל (קדמו לו כתביו של הרופא התל אביבי יהודה לייב פוחובסקי). וילקנסקי עמד על חשיבות משק החלב (בניגוד לגידולי ההדרים והיקבים) כמשק המסוגל לתמוך בכלכלת "בית האיכר" – כלומר בחקלאי עצמו – בעת משבר. התמיכה ברפת צריכה לבוא על ידי גידול מספוא.
יעקב כהן (שחקן)
בקולנוע
בשנת 1987 גילם את בבר בסרט הקולנוע בכיכובו של יהודה ברקן ובבימויו של ינקול גולדווסר "אבא גנוב". ב-1989 גילם שוב את אותה דמות בסרט ההמשך "אבא גנוב 2" בבימויו של אבי כהן. ב-1990 השתתף במותחן "רצח תרתי משמע" שכתב וביים יוסי גודארד. ב-1991 השתתף בסרט "מחץ הדלתא 3" ובסרט "זמן אמת". ב-1992 שיחק בסרט "כבלים" שביים צבי שיסל. ב-1994 גילם את שלמה בסרטו של שמואל הספרי "שחור". ב-1998 גילם את מוריס בסרט הסטודנטים שכתב וביים שרון עמרני "ל"ג בעומר". ב-2011 גילם את הרב גושן בסרט "מבול" שכתב וביים גיא נתיב. ב-2015 שיחק בסרט "הקפות". ב-2017 שיחק בסרטו של מתן יאיר "פיגומים". ב-2018 שיחק בסרטו של אלירן מלכה "הבלתי רשמיים". ב-2022 שיחק בסרטו של ארז תדמור "ילדים של אף אחד".
יצחק וולקני-אלעזרי
מחקר חקלאי בשירות היישוב הציוני
ב-1930 עמד וילקנסקי בראש ועדה לבחינת אפשרויות התיישבות בשרון. בחודש מרץ אותה שנה הוגשה לוועד הפועל הציוני ולמועצת הסוכנות היהודית בלונדון הצעתה של "ועדת וילקנסקי", אשר המליצה על התיישבות של 1,500 משפחות באזור ההדרים, על אדמות קרן קיימת לישראל, במשך שלוש השנים הבאות. הנציגות הציונית בסוכנות, שיוצגה על ידי הארי סאקר, דרשה לצמצם את התוכנית ולהעמידה על אלף משפחות בלבד. זוהי ראשיתו של המפעל שנודע (כבר אז) כ"התיישבות האלף". עד 1951 עמד וולקני בראש המכון.
יעקב כהן (שחקן)
בקולנוע
מעבר לכל עיסוקיו בקולנוע, בטלוויזיה ועל הבמה, הוא מדבב את דמותו של "תקע" בתשדירי "שקע ותקע" של חברת החשמל.
יצחק וולקני-אלעזרי
מחקר חקלאי בשירות היישוב הציוני
ב-1942 הקים את "המכון ללימודי החקלאות", שממנו צמחה לימים הפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית ברחובות. הוא כיהן כפרופסור לכלכלה חקלאית בפקולטה ועמד בראשה מיום הקמתה ועד מותו.
מתוך הכרה בפועלו לקידום החקלאות בארץ ישראל קיבל מממשלת המנדט תואר חבר מסדר האימפריה הבריטית (MBE).
יעקב כהן (שחקן)
חיים אישיים
ביולי 2023 שיתף עם הציבור את העובדה כי מזה שמונה שנים הוא מתמודד עם מחלת פרקינסון.
יצחק וולקני-אלעזרי
מחקר חקלאי בשירות היישוב הציוני
יצחק וולקני נפטר מהתקף לב ברחובות ונטמן בבית העלמין במושב נהלל. לוולקני ולרעייתו שרה נולדו שלושה ילדים: צפרירה (גאולוגית וד"ר לביוכימיה), בנימין (ביוכימאי וד"ר לבקטריולוגיה, חוקר החי בים המלח), רות.
מושב העובדים
בהתאם לאמונתו הסוציאליסטית, תבע וילקנסקי-וולקני כי העבודה בחוות וביישובים החקלאיים תהיה עצמית וללא פועלים. אמונה זו השתלבה בכתביו עם הפעילות החקלאית המקצועית, המודרנית והמדעית המאפיינת את הפועל החקלאי העברי החלוצי. אולם, וילקנסקי היה סוציאליסט מתון ופרגמטי, וניסה לשלב בין עבודה שיתופית להנאת היחיד מפירות עמלו. שילוב זה, שהתבסס על רעיונותיהם של פרנץ אופנהיימר, הקואופרציה במרחביה, הקולקטיב החקלאי בחוות סג'רה, אליעזר יפה ווולקני עצמו הביא ליצירת מושב העובדים. התאוריה הפרגמטית של מושב העובדים פורסמה על ידו לראשונה ב-1921 בסדרת מאמרים בעיתון "הפועל הצעיר", שבו פרסם את רוב חיבוריו הפרוגרמטיים והספרותיים.
מתינות מדינית
אחד הקווים המרכזיים בהשקפתו, היה המתינות המדינית בסוגיית הסכסוך הישראלי-ערבי. הוא התנגד בחריפות לשימוש בכוח הזרוע וסלד מן ההילה שנקשרה לחלוצים ה"אקטיביסטים", העוסקים בהגנה ובשמירה, על חשבון פעילות התיישבותית וחקלאית יוצרת. לדבריו, הארץ איננה נקנית בכוח אלא במחרשה. גבול הארץ הוא גבול העיבוד החקלאי, לא "זכויות על גבי נייר" ולא "גדודים התלויים על בלימה".
נכונותו לפשרה עם הערבים באה לידי ביטוי גם בקבלת משלחות מן העולם הערבי במכוני המחקר ונכונות לפתוח להם את שערי המכון ולשתף אותם בממצאים שיביאו ברכה גם להם. בפרט נזכר ביקור במכונו של וולקני בזיכרונותיו של סייד מרעי, לימים יועצם של נשיאי מצרים גמאל עבד אל נאצר ואנואר סאדאת.
הנצחה
על שמו מכון וולקני ומושב בית אלעזרי. הארכיון האישי של יצחק וולקני-אלעזרי נמסר לארכיון הציוני המרכזי בירושלים.
כתביו
אמנות:
כל כתביו:
באנגלית:
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
ניבלר
לורד ניבלר (באנגלית: Lord Nibbler) הוא דמות בדיונית בסדרת הטלוויזיה פיוצ'רמה.
ניבלר מדובב על ידי פרנק ולקר, גם כשהוא לא מדבר באנגלית. ברוב הסדרה ניבלר מוצג כחיית מחמד חמודה וחסרת אינטליגנציה. באירועים נדירים מאוד הוא חושף את דמותו החשאית והוא מתגלה כנבון במיוחד, מצויד בטכנולוגיה מיוחדת ויכולות טבעיות מוזרות, שהוא משתמש כחלק ממשימתו החשאית לשמור על המשך קיומו של כל היקום, עקב חשאיותו הוא לרוב מוחק את זיכרונם של המעורבים באירוע.
שם
שמו האמיתי של ניבלר לא אמור להיחשף, מכיוון ש"בזמן שייקח לבטא אות אחת משמו האמיתי, טריליון יקומים ישרפו לתוך המציאות ויטבעו לאין סוף". לילה לקחה אותו בתור חיית מחמד כשהיא מצאה אותו בפלנטה שהלכה להישמד ורגן 6 בפרק "Love's Labours Lost in Space" וקראה לו "ניבלר", רגע לפני שהם ראו שהוא אוכל במהירות רבה חיות גדולות ממנו בהרבה. כשהוא עם ניבלונים אחרים, מתייחסים אליו כ"לורד ניבלר", ושוב, משתמשים בשם הזה רק לטובת בני האדם הנוכחים.
יכולות
ניבלר אינטליגנטי במיוחד ויכול לדבר, אבל משתמש בטלפתיה כדי להפוך את דיבורו הבלתי מובן למובן לבני אדם. ברוב הסדרה הוא מציג את עצמו כחיית מחמד ללא אינטליגנציה כדי למנוע חשד כשהוא הולך למשימותיו להגן על כדור הארץ בכלל ועל פריי בפרט מהמוחות-שרץ הרשעים. הוא חושף את משימתו לאחרים רק כשהוא מתכוון למחוק את זיכרונם לאחר מכן, מה שנעשה בינתיים רק פעמיים. הוא מוחק את זיכרונם של בני אדם על ידי הבזק אור חזק שמגיע מעינו השלישית (דומה לנרולייזר מגברים בשחור). תופעת הלוואי המידית היא, כמו שפריי אמר "לשנייה הכל היה בטעם ארגמן". בסרט "Bender's Big Score" הוא גם היה יכול לירות קרן חום מעינו השלישית. הוא גם יכול לגהק כלור כשהוא שותה הרבה מי ברכה עם כלור כמו שנראה בפרק "Crimes of the Hot".
חומר אפל
הפסולת של ניבלר מורכבת מחומר אפל, שיכול לשמש כדלק לספינות חלל. הגללים של ניבלר כבדים מאוד, לפי פרופסור פארנסוורת' "כל פאונד שוקל כמו אלף פאונד". היחידים שנראו מרימים את החומר הם בנדר ורובוט 1X. בפרק "The Why Of Fry", כשפריי לוקח את ניבלר להליכה, פריי נאבק קשה מאוד להרים את צואתו של ניבלר ומצהיר ש"זה שוקל כמו אלף שמשות", וכשפריי נכשל להרים את הצואה מהרחוב הוא קיבל דו"ח. מסיבה מסוימת, בסרט Bender's game, נראים שני יוצאים מהכלל: פריי, מרים בקושי כדור מארגז החול של ניבלר לדלק, לאחר קריאת "יש! בחיים לא שמחתי לראות כך צואה...טוב אולי פעם", והפעם השנייה בפלאש באק של פרופסור פארנסוורת', שבה הוא הצליח בצורה לא ברורה לדחוף ערימה שלמה לתוך מכל של פיזיקת קוואנטים, וכך נוצר החומר האפל כדלק. למרות זאת אחרי האירועים בסרט Bender's Game, כשה"החומר האפל" נעשה חסר תועלת, היכולת הזאת הפכה לשגרתית ביותר.
יכולות אכילה
ניבלר, כמו שאר בני מינו, יכול לטרוף בעלי חיים גדולים ממנו בהרבה, הוא נצפה אוכל את כל היצורים שמצאו מקלט בספינת החלל של פלאנט אקספרס. הוא כנראה יכול להכיל כל כך הרבה אוכל מכיוון שהוא מרכז ומפריש את זה כחומר אפל. ניבלר, לדברי לילה, "מכונת הרג בלתי עצירה". גם נחשף, שמאוכל אנושי רגיל הוא במיוחד אוהב ירך חזיר. בסרט "Bender's Big Score" מוצע שאולי קיבתו מחוברת לממד אחר. כשבנדר גורם לקרע בחוט המציאות, ניבלר צעק "כולם לצאת מהיקום! מהר!" וזלל את עצמו, ונעלם בהבזק אור כתום. למעשה לא ידוע לאן הוא נעלם (או ליקום אחר או לממד אחר); הוא חזר בסרט "Bender's Game" ולא נחשף איך הוא חזר. התאוריה "קיבה בממד אחר" נתמכת על ידי זה שמשקל גופו הוא נמוך בהרבה מכמות האוכל וממשקל צואתו. אבל, בסרט "Bender's Game", כשהחומר אפל זוהר כתגובה לקריסטל, כדור של חומר אפל נראה זוהר בקיבתו.
מין/גזע
הגזע של ניבלר, מהפלנטה אתרניום (שממוקם "בדיוק באמצע היקום"), נקראים ניבלונים, על שם השם שלילה נתנה לו. כמו עם השם "ניבלר", השם משמש רק בנוכחותם של זרים. אבל, גם המוח-שרץ, השתמשו בשם הזה בפרק "The Why of Fry". משתמע מזה שהשם שלילה נתנה לניבלר דומה לשם של הגזע שלו, מאחר שלילה נתנה לו את השם אחרי שהיא ראתה אותו מנסה לנגוס במשהו, תכונה המשותפת לכל הניבלונים.
התיאבון הגדול של ניבלר, משותף גם לשאר בני מינו, שמנציחים אירועים דרך משתים, כמו "The Feast of a Thousand Hams" או "The Feast of a Thousand Beasts".
לדברי הניבלונים, הגזע שלהם הוא קדמון וחזק, ושכשהיקום נוצר במפץ הגדול, הגזע שלהם היה כבר בן 17 שנים, מה שעושה אותם לגזע הידוע העתיק ביותר. ניבלוני יחיד "חי הרבה", לפי ניבלר, הוא בעצמו בן לפחות 1000 שנים, ככה שהוטרינר האנושי שאמר שאולי גילו של ניבלר הוא 5 שנים כמספר הטבעות בשיניו, טעה ("I Second That Emotion"). חלק מהניבלונים מראים גם התנהגות דומה לשל חתולים, מגרגרים כשמגרדים את ראשם או משחקים עם משחקים פשוטים. זה מטריד את הניבלונים, כמו שזה גורם לזרים (גם בין עצמם) לא להתייחס אליהם ברצינות. "לפעמים אני מפחד שאנחנו חמודים", קונן ניבלר בפרק "The Day the Earth Stood Stupid" (שפיונה מגיבה לזה "Aww, niggle-snoosh", ככה שבאותו הזמן היא משחררת ומאשרת את הטענה).
מטרה
ניבלר הוצג כמי שבכוונה תחילה דחף את פריי למקפיא הקריוגני מה שגרם לו להגיע לשנת 3000. אבל, בפרק "The Why of Fry", זה היה פריי בעצמו, בעידודו של ניבלר, שעשה את המעשה בעצמו. אחר המעשה ניבלר בילה את המשך 1000 השנים על הפלנטה ורגן 6 עד שלילה לקחה אותו לפני שהפלנטה קרסה.
מכולת קירור
מכולת קירור (ידועה בכינוי reefer) היא מכולה בעלת אמצעי קירור להובלת מטען הדורש טמפרטורה מבוקרת. בעוד שלמכולת קירור יש יחידת קירור מובנית, עיקר הכוח החשמלי להפעלתה בא ממקור חשמל חיצוני, בין ביבשה או על אונייה בים. כאשר המכולה משונעת בדרכים על נגרר או משאית ניתן להפעיל את יחידת הקירור בעזרת דיזל-גנרטור הנמצא במכולה.
חלק ממכולות הקירור מצוידות במערכות לקירור בעזרת מים שבהן ניתן להשתמש כאשר מכולה מאוחסנת בבטן האונייה, או בסיפון שבו אין אוורור מספיק כדי לנקז את החום הנפלט מיחידת הקירור. מערכות קירור במים יקרות יותר ולכן אוניות מכולות מודרניות מצוידות במתקני אוורור המאפשרים את ניקוז האוויר החם מבטן האונייה והשימוש במערכות קירור במים הולך ופוחת.
השפעת מכולות הקירור על החברה המודרנית היא נרחבת ביותר. מכולות אלה מאפשרות לספק לצרכנים ברחבי תבל תוצרת חקלאית טרייה בכל ימות השנה ולהיחשף למוצרי חקלאות טריים ממקומות מרוחקים.
קירור קריוגני
מערכת קירור נוספת הנמצאת לעיתים בשימוש במכולות קירור הנשלחות למרחקים קצרים היא בעזרת קרח יבש או חנקן נוזלי. הגז שהוקפא, או הונזל, מתנדף באיטיות ובאותה עת מקרר את חלל המכולה ונפלט ממנה. המכולה מתקררת כל עוד קיים גז מוקפא בתוכה. שיטה זו הייתה בשימוש בעת שינוע מכולות קירור בקרונות רכבת ומאפשרת קירור למשך 17 יום. אף שאין משנעים בתכיפות מכולות קירור בדרך האוויר, שיטה זו ננקטת גם בעת משלוח מכולת קירור בהטסה. במכולות אלה קיים תא שאותו ממלאים בקרח יבש ובקרת הטמפרטורה במכולה נעשית בעזרת מפוח חשמלי המופעל באמצעות תרמוסטט. מכולות קירור בהטסה נועדו לשמור על טמפרטורה יציבה בשיטה זו עד 100 שעות.
מכולות קירור קריוגני בגודל מלא יכולות לשמר טמפרטורה עד לשלושים יום ומתאימות למשלוח בדרך הים. כיוון שאין צורך לחבר מכולות אלה למקור כוח חיצוני, ניתן לאחסנן בכל מקום באוניית מכולות שבו מאוחסנות מכולות מטען רגילות.
מכולות קירור עם גיבוי
מכולת קירור בעלת מערכת גיבוי העומדת בתקן ISO מורכבת ממכולת קירור רגילה בתקן ISO שבה מערכת קירור מובנית ומערכת קירור לגיבוי וכן שתי מערכות דיזל גנרטורים, האחת מהן לגיבוי. מערכת הקירור העיקרית ומערכת הגיבוי מותקנות בקצה אחד של המכולה. בין שתי המערכות קיים חיבור חשמלי להפעלה וכיבוי אוטומטיים של המערכת, כך שרק מערכת קירור אחת תפעל בכל רגע נתון. במידה ומתרחשת תקלה במערכת הקירור העיקרית, נכנסת מערכת הגיבוי לפעולה באופן אוטומטי.
איסטגרדנס
איסטגרדנס (באנגלית: Eastgardens) הוא פרוור בסידני, הממוקם 9 ק"מ דרום-מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני. הפרוור מנוהל על ידי עיריית בוטאני ביי (City of Botany Bay).
גאוגרפיה
איסטגרדנס הוא פרוור קטן, גודלו 0.2 קמ"ר. הוא גובל מצפון בפייג'ווד ודייסיוויל, ממערב בבנקסמדו, מדרום בהילסדייל, וממזרח במרוברה. הוא תחום ממזרח על ידי דרך בונרונג, מצפון על ידי דרך הפרון, ממזרח על ידי שדרות בנקס ומעגל קוריש, ומדרום על ידי רצף של רחובות קטנים.
היסטוריה
איסטגרדנס הוא מהפרוורים החדשים ביותר בסידני, שנחנך בשנת 1999. מרבית שטחו מוקצה לטובת קניון וסטפילד איסטגרדנס שהוקם ב-1987, שעל שמו הוא נקרא. בעבר היה שטח הפרוור חלק מהפרווק הסמוך פייג'ווד. השטח עליו הוקם הקניון ואזור המגורים של הפרוור היה בעבר קרקע ממשלתית, שהוקצתה לתעשייה כגון מפעלי רכב.
תרבות
פרט לקניון, אין באיסטגרדנס אזורי תרבות, מסחר ובידור.
אנייטה חדין
אנייטה חדין (בשוודית: Agneta Sjödin; נולדה ב-20 ביולי 1967) היא מנחת טלוויזיה שוודית.