cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי אפגניסטן–צרפת
היסטוריה
בינואר 1943, במהלך מלחמת העולם השנייה, סגרה צרפת את הצירות הדיפלומטית בקאבול. כתוצאה מכך, סגרה אפגניסטן את הצירות הדיפלומטית בפריז בשנת 1944 כאשר צרפת של וישי דחתה את ההסמכה הדיפלומטית של אפגניסטן להסמכה כפולה לצרפת ולשווייץ. זמן קצר לאחר המלחמה, שתי המדינות פתחו מחדש את הצירויות ושדרגו אותן לשגרירויות בשנת 1949.
בשנת 1965 הגיע מלך אפגניסטן, מוחמד זאהיר שאה, לביקור רשמי בצרפת ונפגש עם הנשיא שארל דה גול. בשנת 1968 ערך ראש ממשלת צרפת ז'ורז' פומפידו ביקור רשמי באפגניסטן.
מאז שהובילה נאט"ו את המלחמה באפגניסטן, צרפת השתתפה בסיורים וקרבות צבאיים ברחבי המדינה. בשנת 2002, צרפת כוננה מחדש את היחסים הדיפלומטיים עם ממשלת אפגניסטן תחת הנשיא חמיד קרזאי. תחת כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי, צרפת מילאה תפקיד מוביל במתן ביטחון בחלק הצפון-מזרחי של אפגניסטן, בפרט במחוז קפיסה.
ביקורים רשמיים
ביקורים רשמיים מאפגניסטן לצרפת
ביקורים רשמיים מצרפת לאפגניסטן
היחסים בין שתי המדינות
לאורך כל השנים שתי המדינות חתמו על הסכמים דו צדדיים רבים כמו הסכם שיתוף פעולה בין אוניברסיטת פריז ואוניברסיטת קאבול (1960); הסכם על שיתוף פעולה בריאותי (1963); שיתוף פעולה תרבותי וטכני (1966); הסכם על שיתוף פעולה בחקלאות (1969) וחוזה ידידות וחברה ושיתוף פעולה (2012).
יחסי סחר
בשנת 2015 הסתכם הסחר בין אפגניסטן לצרפת בכ-27.8 מיליון אירו. מוצרי היצוא העיקריים של צרפת לאפגניסטן הם מוצרים חקלאיים, תרופות, מוצרי גומי ופלסטיק.
מאידה אנדרנצ'י
מאידה אנדרנצ'י (בספרדית: Maida Andrenacci, נולדה ב-1 ביוני 1986; בואנוס איירס, ארגנטינה), היא שחקנית וזמרת ארגנטינאית. ידועה בתפקידה בטלנובלה הארגנטינאית של כריס מורנה, "פלוריסיינטה".
ביוגרפיה
בין 2004–2005, אנדרנצ'י גילמה את תפקידה של ולנטינה בטלנובלה הארגנטינאית "פלוריסיינטה", של היוצרת והמפיקה הארגנטינאית כריס מורנה, לצדם של ניקולס מאקיואס, בנחמין רוחאס וסטפנו דה גרגוריו.
ב-2009 אנדרנצ'י נטלה חלק בטלנובלה הארגנטינאית "ניני" בה גילמה את דמותה של ויקטוריה.
ב-2017 אנדרנצ'י נטלה חלק בטלנובלה הארגנטינאית "Quiero vivir a tu lado".
בין 2018–2019, אנדרנצ'י גילמה את תפקידה של סילבינה בטלנובלה הארגנטינאית "Mi hermano es un clon", לצדם של ניקולס קברה, חימנה אקרדי ובנחמין אמדאו.
חיים אישיים
החל משנת 2010, אנדרנצ'י נמצאת במערכת יחסים עם השחקן הקטור דיאס, המבוגר ממנה בעשרים שנה. ב-25 בינואר 2020, נולדה בתם הראשונה של השניים, אלויסה דיאס אנדרנצ'י.
ג'ורג' פורבס
ראשית חייו
ג'ורג' פורבס נולד בעיר הנמל לייטלטון הסמוכה לקרייסטצ'רץ' שבאי הדרומי. הוא התחנך בבית הספר התיכון לנערים שבקרייסטצ'רץ', אבל לא המשיך ללימודים גבוהים. הוא היה ידוע ביכולתו הספורטיבית, במיוחד באתלטיקה, חתירה ורוגבי, ענף ספורט בו הוא שימש כקפטן של נבחרת קנטרברי. לאחר שסיים את לימודיו, הוא עבד לזמן קצר בעסק של אביו בלייטלטון, אך מאוחר יותר הוא הפך להיות חוואי מוצלח ליד צ'ביוט שמצפון לקרייסטצ'רץ'. עד מהרה הוא החל להיות פעיל בפוליטיקה המקומית באזור, במיוחד במועצת המחוז של צ'ביוט ובאגודת המתיישבים של צ'ביוט.
ראשית הקריירה הפוליטית
בבחירות הכלליות של 1902, עשה פורבס את ניסיונו הראשון להיכנס לפוליטיקה הארצית והעמיד עצמו לבחירה מטעם מחוז הבחירה של הורונואי. הוא רץ כמועמד עצמאי עקב אי הצלחתו להיות מועמדה של המפלגה הליברלית. בבחירות אלו הוא כשל. בבחירות של 1908 הוא רץ באותו מחוז בחירה, והפעם מטעם המפלגה הליברלית וזכה בהן. פורבס ייצג את מחוז הבחירה של הורונואי 35 שנים.
לזמן מה הוא היה מיושבי הספסלים האחוריים, אך הוא מונה להיות מצליף המפלגה הליברלית כאשר מנהיג המפלגה, תומאס מקנזי, נבחר להיות ראש הממשלה במרץ 1912. הוא המשיך למלא את תפקיד המצליף לאחר שמפלגתו הלכה לאופוזיציה ביולי אותה שנה. יחד עם זאת, היה לו מעמד גבוה במפלגה ביחס לתפקידיו הרשמיים, למרות שמעטים חשבו שהוא מתאים להיות מנהיג.
בראשית שנות העשרים, עמדה המפלגה הליברלית בפני החלטה על עתידה הפוליטי. הממשלה מטעם המפלגה הרפורמיסטית בראשותו של ויליאם מאסי שלטה בזירה הפוליטית, על בסיס תמיכת המצביעים השמרנים. במקביל, מפלגת הלייבור שכוחה הלך וגדל אז, החלה לכרסם בבסיס התמיכה הפרוגרסיבי של הליברלים. חברים רבים במפלגה הליברלית האמינו שברית עם המפלגה הרפורמיסטית היא כורח המציאות, מתוך מחשבה ששיתוף פעולה כזה חיוני כדי להוות משקל נגד לראדיקליות של הלייבור. כאשר מת מאסי ב-1925, החליט מנהיג המפלגה הליברלית, תומאס ווילפורד, לפנות ליורשו של מאסי בהצעה למיזוג ולהקמת מפלגה חדשה שתיקרא "המפלגה הלאומית". המפלגה הליברלית בחרה בפורבס שייצג אותה בשיחות האיחוד. מנהיגה החדש של המפלגה הרפורמיסטית, גורדון קואטס, דחה את ההצעה, למרות שווילפורד הכריז שהליברלים יאמצו את השם "המפלגה הלאומית" בכל מקרה.
מנהיג המפלגה
זמן קצר לאחר שנדחתה הצעת המיזוג, התפטר ווילפורד מתפקידו כמנהיג המפלגה ופורבס נבחר במקומו באופן בלתי צפוי. בבחירות הכלליות שהתקיימו באותה שנה, היו הישגיה של המפלגה עלובים, כשהם זכו ב-11 מושבים בלבד בהשוואה ל-52 המושבים של המפלגה הרפורמיסטית. כדי לזרות מלח על הפצעים, לא החזיק עוד פורבס בתואר מנהיג האופוזיציה. הלייבור זכתה בבחירות אלה ב-12 מושבים, ובכך התאפשר למנהיגה, הארי הולנד, לטעון לתואר מנהיג האופוזיציה, למרות שני חברי פרלמנט עצמאיים שישבו באופוזיציה, תואר מנהיג האופוזיציה נותר בלתי מאויש עד אשר הלייבור זכו בבחירות ביניים ב-1926.
מזל הביש של המפלגה לא האריך ימים בכל אופן. ב-1927, יצר חבר המפלגה הליברלית, ביל ויטץ', ברית עם אלברט דווי, איש ארגון לשעבר במפלגה הרפורמיסטית שהחל להיות בלתי מרוצה ממה שהוא ראה כגישה הפטרנליסטית של המפלגה הרפורמיסטית. המפלגה הליברלית לשעבר (שהייתה ידועה עדיין כמפלגה הלאומית) דחתה את הצעתו של דווי לכנות את שם המפלגה החדשה, "הארגון הפוליטי של ניו זילנד המאוחדת", ותחת זאת אימצה את השם "המפלגה המאוחדת". הן פורבס והן ויטץ' ראו את עצמם כמועמדים למנהיגות המפלגה החדשה, אך בסופו של דבר נבחר לתפקיד ראש הממשלה לשעבר מטעם המפלגה הליברלית, ג'וזף וורד. פורבס היה לאחד משני סגני מנהיג המפלגה וקיבל על עצמו בעיקר את האחריות על האי הדרומי.
ראש ממשלת ניו זילנד
כראש הממשלה, תואר פורבס כ"אדיש ופטליסט". הוא הגיב לאירועים, אך הראה מעט חזון או כוונה. מתנגדיו מתחו גם ביקורת על היסמכות היתר שלו על עצת ידידיו. יחד עם זאת, שנות השפל הגדול הוכחו כתקופה קשה לממשלות רבות ברחבי העולם ותומכיו טענו שהוא עשה כמיטב יכולתו בנסיבות המשבר הכלכלי. במהלך תקופת כהונתו כראש הממשלה, כיהן פורבס גם כשר החוץ.
ממשלת פורבס החלה להראות סימנים של חוסר יציבות כאשר הסירה הלייבור את תמיכתה בה. מפלגת הלייבור הביעה חוסר שביעות רצון מכמה צעדים כלכליים של הממשלה. פורבס ביצע את הצעדים הללו כדי לצמצם את ממדי הגרעון וכדי להמריץ את הכלכלה, אך אנשי הלייבור טענו שצעדים אלו יזיקו באופן בלתי רצוי לאינטרסים של השכבות החלשות. פורבס נאלץ בעל כורחו להמשיך עם סירובה של המפלגה הרפורמיסטית לתמוך בו, וכעת היה חשש מכוחה ההולך וגדל של הלייבור.
בסוף שנת 1931, קרא פורבס להקים קואליציה גדולה בהשתתפות המפלגה המאוחדת, המפלגה הרפורמיסטית והלייבור כדי לפתור את הבעיות הכלכליות של ניו זילנד. פורבס אמר למשתתפי הכינוס המשותף שהוא לא יוכל ליישם את הצעדים שמבחינתו היו נחוצים מבלי לקבל תמיכה רחבה ככל האפשר, אנשי הלייבור סירבו להצטרף לקואליציה, אך ראש הממשלה לשעבר, גורדון קואטס (על פי בקשתו של הדובר לענייני כלכלה של המפלגה הרפורמיסטית, ויליאם דאוני סטיוארט הבן), הסכים לבסוף.
בבחירות הכלליות של 1931, זכתה הקואליציה של המפלגה המאוחדת והמפלגה הרפורמיסטית בהישג נאה ובסך הכול זכתה ב-51 מושבים בפרלמנט. פורבס המשיך לכהן כראש הממשלה, אך העביר את תפקיד שר האוצר לדאוני סטיוארט. אט אט, החלו רבים להאמין שקואטס הזיק בידיו יותר מדי כוח ושפורבס נעתר יותר מדי לדרישותיו של קואטס. דעה זו התחזקה כאשר קואטס וסטיוארט התווכחו על צעדי המדיניות הכלכלית, למרות שפורבס היה ידוע כמי שמעדיף את מדיניותו של סטיוארט, הוא צידד בפומבי בקואטס וכתוצאה מכך הגיש סטיוארט את התפטרותו.
קואטס החליף את סטיוארט כשר האוצר והפך להיות דמות מרכזית יותר בקואליציה. כשהבחין בכך סטיוארט, הוא הלין על כך ש"ראש הממשלה פסיבי מדי וששר האוצר אקטיבי מדי". הן פורבס והן קואטס, החלו בהדרגה לזקוף את הקשיים לבעיות הכלכליות המתמשכות של ניו זילנד והם לא יכלו להימנע מחוסר שביעות הרצון של הציבור. בבחירות של 1935 הביסה הלייבור את ממשלת הקואליציה וזכתה ב-55 מושבים בפרלמנט בהשוואה ל-19 המושבים של הקואליציה.
פרישה
ב-1935 היה פורבס כבר עייף מהפוליטיקה. הוא כתב שהוא הסכים עם תיאורו של סטיוארט שהעיסוק בפוליטיקה הוא "עבדות שבטעות קרויה עוצמה". יחד עם זאת, הסכים פורבס בחוסר רצון לבחירת עמיתיו בו כמנהיג האופוזיציה והחל ממאי 1936 הוא הנהיג את "המפלגה הלאומית" החדשה (שנוצרה כמיזוג של המפלגה המאוחדת והמפלגה הרפורמיסטית) עד אוקטובר אותה שנה, כאשר אדם המילטון נבחר כמנהיג המפלגה. הן המפלגה והן מנהיגה הסכימו שתקופת כהונתו של פורבס כמנהיג המפלגה היא זמנית, שכן פורבס הביע את רצונו לפנות את מרכז הבמה.
פורבס המשיך לכהן כחבר הפרלמנט עד 1943, אז פרש לאחר 35 שנות קריירה פרלמנטרית. הוא דחה הצעה לקבל תואר אבירות. ארבע שנים לאחר מכן, מת ג'ורג' פורבס בחוותו שליד צ'ביוט. בתחומי קמפוס אוניברסיטת לינקולן שליד קרייסטצ'רץ', שוכנים ספרייה ויד זיכרון לזכרו.
לירן גבע
לירן גבע הוא שחקן טניס שולחן פאראלימפי ישראלי.
בשנת 1997 גבע נפגע קשה בתאונת דרכים ונפגע בעמוד השדרה. פגיעה בעקבותיה נותר משותק בכתף שמאל וברגל שמאל. לאחר השיקום הצטרף לפעילות איל"ן בחיפה ולאימוני טניס שולחן.
בשנת 2004 זכה באליפות ישראל ובשנת 2006 דורג שישי באליפות העולם. בתחרויות איגוד הטניס שולחן העולמי זכה בן השנים 2013-2005 במדליות ב-38 טורנירים ואליפויות פתוחות, מהן 10 מדליות זהב.
השתתף ב (סיים בשמינית הגמר ודורג במקום 9) וב (בתחרויות היחידים לא התקדם משלב הבתים ובתחרות הזוגות התחרה עם שי סיאדה וסיימו ברבע הגמר).
שן ורגל
שֵׁן וָרֶגֶל בדיני נזיקין בהלכה, הן זוג אבות נזיקין השייכים לקטגוריות נזקי ממון ונזקי בהמה. נזקי שן ורגל הם נזקים שנעשו על ידי בעל חיים בעודו מתנהל באופן טבעי ושגרתי, כשאב-הטיפוס לנזקים אלו הוא נזק שנעשה על ידי בהמה שנכנסה לשדה חקלאי ופגעה בגידולים בכך שאכלה מהם (שן) או בכך שרמסה עליהם בדרך הליכתה (רגל).
על פי ההלכה, המתבססת על החוק המקראי בפרשת משפטים, חייב בעל הבהמה לשלם פיצויים על הנזק שעשתה בהמתו – אך זאת רק במקרה שהנזק נעשה בשטח פרטי, כגון בשדהו של הניזק. על נזקי שן ורגל שנעשו ברשות הרבים – ההלכה פוטרת מתשלום. זאת לעומת נזקי קרן, שהם נזקים שבעל חיים עשה בהתנהגות בלתי שגרתית – שבהם יש חיוב פיצויים גם אם נעשו ברשות הרבים.
מקור הדין
המקור המקראי לדין שן ורגל הוא בפרשת משפטים:
הכתוב עוסק באדם שהניח לבהמותיו לרעות בתוך שטח חקלאי פרטי, ודינו הוא לשלם פיצויים עבור הנזקים שנגרמו לגידולים.
חז"ל פירשו את הכתוב באופן מרחיב, ונקטו שכך הוא הדין לגבי כל נזק שעשו בעלי חיים בהתנהגות טבעית. עם זאת, חז"ל נקטו בגישה מצמצמת בעניין המקום שבו נעשה הנזק, ופירשו שהכתוב נקט בדווקא "בשדה אחר", ולפיכך על נזקים כאלו שעשו בעלי חיים ברשות הרבים - הבעלים פטורים מלשלם.
ההבחנה בין שן לרגל
החלוקה לשני אבות שונים: שן ורגל, מופיעה בכמה מקורות תנאיים. אחד מן המקורות הללו מקשר את החלוקה הזו אל הפרטים הכתובים במקרא, ולפיו: "ושילח" – זו הרגל, "וביער" – זו השן. בעקבות זאת, התלמוד מבאר שהיה למקרא צורך לפרט את שני אופני ההיזק הללו, משום שלולי כן היה ניתן לחשוב שחיוב הפיצוי הוא רק כאשר הבהמה נהנתה מהנזק (שן), או רק בסוגי נזק נפוצים יותר (רגל).
באופן עקרוני, אין כל הבדל בדין בין נזקי שן לבין נזקי רגל. אמנם בפועל ישנו הבדל מסוים, הנובע מכך שכאשר בהמה מזיקה בנזקי שן, לא נעשה בכך רק נזק והפסד, אלא יש בכך גם רווח לבעל הבהמה, מכך שבהמתו אכלה ושבעה. לכן, בנזקי שן ברשות הרבים שאין בהם חיוב פיצויים, בכל זאת חייב בעל הבהמה לשלם את שווי הרווח שעלה בידו, מדין נהנה. הרווח הזה עשוי להיות פחות משווי הנזק, שאם אכלה מזון יקר, בכל זאת אינו צריך לשלם אלא שווי של מזון בעלי חיים.
תולדות השן והרגל
אבות הנזיקין נקראים כך משום שיש להם תולדות, כלומר הרחבות של הדין היסודי למקרים דומים נוספים:
תולדות השן הן נזקים שנגרמים באופן שמסב הנאה לבהמה אם באכילה ואם בדרכים אחרות, כגון בהמה שהתחככה בקיר להנאתה והפילה אותו, או שהתגלגלה להנאתה על פירות וגרמה להן נזק.
תולדות נוספות המוזכרות בתלמוד הן: עופות שהזיקו בכנפיהם, תרנגולים שקיפצו על עיסת בצק וטינפו אותה או ניקרו בה, תרנגול שניקר בחבל של דלי וגרם שיפול וישבר, כלב שקפץ מגובה ונפל על כלי שנשבר, ובהמה שהזיקה בכשכוש זנבה. גם הכשת נחש היא תולדה של רגל.
מרשות הרבים לתוך שטח פרטי
אף על פי שפטור שן ורגל ברשות הרבים נלמד מן המקרא, הרי"ף נתן הסבר וטעם לדין, שהוא משום שכן דרכם של בהמות ללכת ברשות הרבים. הרא"ש כתב שלפי הטעם הזה, יהיה פטור גם במקרה שבהמה שברה חפצים שהיו בשטח פרטי על ידי דריכה על מוט ארוך שיצא משם לרשות הרבים. על פי זה כתבו חלק מהאחרונים, שכך תהיה דעת הרי"ף גם בנזק שגרמה בהמה על ידי התזת חצץ מרשות הרבים לתוך שטח פרטי, בניגוד לפסיקת התלמוד לעומת זאת, התלמוד דן בנושא של התזה מרשות הרבים לשטח פרטי, ושם המסקנה היא שחייב. על פי זה כתבו כמה ראשונים שכך יהיה הדין גם במקרה של המוט הארוך היוצא משטח פרטי לרשות הרבים, וכן נפסק בשולחן ערוך. אמנם כמה אחרונים כתבו שניתן לחלק בין המקרה של התזת חצץ לבין המקרה של המוט הארוך.
בשטח משותף
בעניין נזק נעשה בשטח ששייך למזיק ולניזק בשותפות, התלמוד מביא מקורות תנאיים ואמוראיים שעסקו בעניין, ומסקנת התלמוד שבאופן עקרוני זה נחשב כרשות הרבים ופטור שם על שן ורגל. הוא הדין בשטח ששייך לגורם שלישי ששניהם פלשו אליו בלי רשות. עם זאת, כאשר מדובר בשטח משותף שלא מקובל להכניס אליו בהמות אלא רק לאחסן דברים אחרים, יש אמוראים שדעתם לחייב שם על נזקי שן ורגל אם אחד השותפים הכניס את בהמתו לשם בניגוד למקובל והיא פגעה באותם הדברים שכן היה מקובל לאחסן שם, וכך נפסק בשולחן ערוך. כמו כן, יש ראשונים הסוברים שבשטח משותף שמיועד לשימוש של אחסון רק לאחד מהשותפים, אף על פי שלשני יש רשות להכניס לשם את בהמותיו, בכל זאת אם הם גרמו נזק לדברים המאוחסנים – חייב, וכן נפסק בשולחן ערוך.
תשלומי חצי נזק
בשני מקרים חריגים, חיוב התשלום בנזקי שן ורגל אינו תשלום של פיצוי מלא אלא תשלום של חצי משווי הנזק בלבד:
נזק משונה - קרן
במקרה שהנזק נגרם על ידי התנהגות לא שגרתית של הבהמה, אז גם אם הנזק נעשה בשיניים או ברגליים – אין זה נחשב לתולדה של שן ורגל אלא לתולדה של קרן, ומשלם חצי נזק בלבד. דוגמאות לכך הן בהמה שאכלה בגדים או כלים, כלב שאכל כבשים גדולים או חתול שאכל תרנגולים גדולים, ובהמה שבעטה ברגליה בבהמה אחרת.
צרורות
כאשר הנזק לא נגרם באופן ישיר מכח הבהמה, אלא באופן עקיף יותר על ידי דברים שעפו מכוחה ופגעו והזיקו – חייב בחצי נזק בלבד, כגון בהמה שגרמה נזק על ידי חצץ שעף מתחת רגליה, ופגע בכלים ושבר אותם. דין צרורות באופן הקלסי הוא תולדה של רגל, אך יש גם צרורות שהם תולדה של שן, כגון חזיר שנבר באשפה והתיז והזיק.
יש להבחין בין שני האופנים האלו שבהם משלמים חצי נזק בלבד, שהם אינם דומים בדיניהם. באופן הראשון מדובר בנזקי קרן, שבהם הדין הוא שמשלם חצי נזק 'מגופו', כלומר אינו משלם יותר משווי הבהמה שהזיקה. לעומת זאת, בצרורות משלם חצי נזק 'מן העלייה', כלומר משלם כמה שצריך כדי לכסות את חצי גובה הנזק. כמו כן, באופן הראשון שהוא חיוב של נזקי קרן, התשלום נחשב לקנס ואינו פיצוי ממוני רגיל.
1777 בארצות הברית
1777 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית שנה מיום היווסדה.
אאודי S1
אאודי S1 (בגרמנית: Audi S1) היא מכונית סופרמיני קומפקטית המוגדרת כ"גרסת ביצועים" (גרסת ספורט) של דגם אאודי A1 מתוצרת יצרנית הרכב הגרמנית אאודי ספורט אשר יוצרה בין השנים 2015–2018 בבלגיה.
טודי (עוף)
טודי (שם מדעי: Todus) הוא סוג של עוף ממשפחת הטודיים (Todidae) שבסדרת הכחלאים. בני סוג זה אנדמיים לאיים הקריביים ביערות הגשם והם מהקטנים שבבני סדרתם.
הטודים הם עופות ירוקים קטנים בעלי מקור צר ושק אדום בוהק תחתיו. הם חיים בין ענפי היער באיי הקריביים. כל מין חי באי שונה ומתמחה בחיים בו. הם מחפשים חרקים קטנים ועכבישים בין העלים והצמחייה וניזונים גם מזוחלים קטנים, דוחיים ופירות.
מריה מוזיצ'וק
מריה אולגיבנה מוזיצ'וק (באוקראינית: Марія Олегівна Музичук; נולדה ב-21 בספטמבר 1992) היא שחמטאית אוקראינית בדרגת רב-אמן, לשעבר אלופת העולם בשחמט לנשים.
אחותה, אנה מוזיצ'וק, הייתה אלופת העולם בשחמט מהיר ובשחמט בזק לנשים לשנת 2016.
נכון למאי 2019, מדורגת במקום ה-31 בדירוג הכללי באוקראינה לפי מד כושר.
קריירה
בשנת 2005 דורגה כאמן בינלאומי (נשים), בשנת 2007 דורגה כרב-אמן (נשים) ובשנת 2008 דורגה כאמן בינלאומי.
בשנת 2010 דורגה כשחקנית השחמט החמישית ברמתה בעולם (בקרב השחמטאיות). באליפות שנערכה בשנת 2015 בסוצ'י שברוסיה הוכתרה לאלופת העולם בשחמט לנשים, לאחר שניצחה בגמר את נטליה פוגונינה מרוסיה, קיבלה דרגת רב-אמן.
מריה מוזיצ'וק באולימפיאדת השחמט
בין השנים 2010 ל-2022 השתתפה מריה מוזיצ'וק ב-6 אולימפיאדות שחמט:
אלווין והצ'יפמאנקס 3
אלווין והצ'יפמאנקס 3 (באנגלית: Alvin and the Chipmunks: Chipwrecked) הוא סרט קומדיה משנת 2011 של פוקס המאה ה-20 המשלב אנימציה ממוחשבת עם לייב אקשן. הסרט בוים על ידי מייק מיטשל. הסרט מבוסס על המותג הצ'יפמאנקס. זהו סרט המשך לאלווין והצ'יפמאנקס ואלווין והצ'יפמאנקס 2.
תקציר העלילה
דייב סוויל, הצ'יפמאנקס והצ'יפטס מפליגים בתוך ספינת תענוגות אל תחרות "פרס המוזיקה הבינלאומי", בעקבות מספר התרחשויות שנעשה על ידיהם הם נתקלים בגלשן רוח שמעיף אותם אל עבר יער טרופי שומם, ביער הם פגשו את שוכנת היער זואי אשר הביאה את הצ'יפמאנקס והצ'יפטס לבית העץ שלה. בינתיים דייב סוויל איחד כוחות עם איאן אשר עבד בספינה בתחפושת שקנאי וחיפש את הצ'יפמאנקס והצ'יפטס ברחבי הג'ונגל.
בסוף דייב מצא את ששת הסנאים והם הפליגו אל תחרות "פרס המוזיקה הבינלאומי" יחד עם זואי ואיאן.
התזמורת הסימפונית של אורגון
התזמורת הסימפונית של אורגון (באנגלית: Oregon Symphony) היא תזמורת אמריקאית השוכנת בפורטלנד, אורגון. התזמורת נוסדה בשם "האגודה הסימפונית של פורטלנד" בשנת 1896 והיא השישית בין התזמורות הוותיקות ביותר בארצות הברית והוותיקה ביותר במערב ארצות הברית. מקום משכנה הקבוע הוא אולם הקונצרטים ע"ש ארלין שניצר שבמרכז פורטלנד, באזור המוקדש למוסדות תרבות.
היסטוריה
הקונצרט הראשון של תזמורת אורגון התקיים בתיאטרון מרקואם בן 1,700 המושבים ב-30 באוקטובר 1896 והמנצח ו. ה. קינרוס ניצח על 33 נגנים. תוכנית הערב הראשון כללה בין השאר את "סימפוניית ההפתעה" של יוזף היידן.
בשנת 1899 קיימה התזמורת סדרת קונצרטים שנתית (עם פסקי-זמן מדי פעם) וב-1902 יצאה למסע קונצרטים ראשון באורגון. נגני התזמורת התחלקו בהכנסות ממכירת כרטיסים כקואופרטיב ובשנים הראשונות בחרו בהצבעה את מנצחיהם.
בוגר האקדמיה המלכותית למוזיקה קרל דנטון היווה כוח מניע ראשון במעלה בהבאת האגודה הסימפונית של פורטלנד אל עידן חדש. מועצת מנהלים נבחרה ונשכר מנהל. בחירת המנצחים על ידי חברי התזמורת נמשכה בעונת 1911-12. סדר הרוטציה בתפקידי המנצח והנגן הראשי נקבע בהגרלה. הנגנים באו מתזמורות הריקודים והתיאטרון של פורטלנד. לאחר ארבע-עשרה חזרות, התקיים הקונצרט הראשון בעידן החדש של תזמורת פורטלנד בשעה 2:30 אחרי הצהריים ב-12 בנובמבר 1911, בתיאטרון הייליג שאך זה נפתח. מוס כריסטנסן ניצח על 54 נגנים בביצוע הסימפוניה התשיעית (מן העולם החדש) של דבוז'אק ויצירות אחרות. קרל דנטון ניצח על הקונצרט השני ב-17 בדצמבר 1911 ואחריהם באו ג'ון ביילי ב-21 בינואר 1912 והרולד ק. ביילי (בנו של ג'ון ביילי) ב-3 במרץ 1912. מוס כריסטנסן סגר עונה זו בקונצרט החמישי ב-14 באפריל 1912. הרולד ביילי, קרל דנטון ומוס כריסטנסן כיהנו גם ככנרים ראשיים כשלא פעלו כמנצחים. התקציב הסתמך בשלמותו על ההכנסות מכרטיסי כניסה, שהתחלקו שווה בשווה פרט למנצח, שקיבל שני חלקים. חלקו של כל נגן בקונצרט הראשון היה $1.45.
תאודור שפירינג (Theodore Spiering), שניצח על התזמורת כאורח, היה המנצח הממונה הבא. שפירינג לא הספיק לפתוח את עונת הניצוח הראשונה שלו עקב מותו החטוף במינכן (שם חיפש פרטיטורות חדשות לתזמורת). לפי הצעת המנהל האמנותי ארתור ג'דסון (Arthur Judson), מינתה המועצה את המנצח ההולנדי וילם ואן הוגסטראטן (Willem van Hoogstraten). הקונצרט הראשון של הוגסטראטן, ב-9 בנובמבר 1925, כלל את הסימפוניה הרביעית של צ'ייקובסקי, בהשתתפות 69 נגנים. כמה מן הקונצרטים של המנצח ההולנדי שודרו ברדיו הארצי. התזמורת הוכרה עתה כאחת מחמש-עשרה התזמורות הגדולות של אמריקה.
מאלנה ארנמן
ראשית חייה
שרה מגדלנה ארנמן נולדה ב-4 בנובמבר 1970 באופסלה, שוודיה. בגיל מוקדם עברה ארנמן לעיירה סאנדוויקן, המרוחקת שעה נסיעה מעיר הולדתה. סאנדוויקן היא עיירה קטנה שנודעה בשוודיה כעיירה מוזיקלית, שהצמיחה אמנים רבים, בעיקר בתחום הג'אז. לאחר שבילתה את ילדותה בעיירה היא עברה לסטוקהולם כדי ללמוד באקדמיית המוזיקה השוודית המלכותית. לאחר שהשלימה את לימודיה עברה לאורלינס, צרפת ולמדה אופרה ושאנסונים בקונסרבטוריון של העיר. לאחר לימודיה ובסמוך לכניסתה לקריירה נישאה ארנמן לשחקן סוונטה טונברי. לזוג נולדו שתי בנות, גרטה ובאטה.
התזמורת הסימפונית של אורגון
היסטוריה
בשנים 1938 עד 1947 לא התקיימה עונת קונצרטים סדירה, אך היו כמה קונצרטים עם מנצחים אורחים. למשך שנת 1940 ניצח לזלי הודג' (Leslie Hodge), על תזמורת שכינתה את עצמה בפילהרמונית של פורטלנד, עם ארבעים נגנים מטעם מיזם המוזיקה הפדרלי. הודג' הודיע על פרישתו בספטמבר 1940 והוחלף בצ'ארלס לאוטרופ. ב-30 בדצמבר 1940 הודיעו חברי מועצת המנהלים על השעיית פעילותה של תזמורת זו.
מאלנה ארנמן
ראשית חייה
בתה, גרטה טונברי, התפרסמה כפעילה למען איכות הסביבה.
התזמורת הסימפונית של אורגון
ארגון מחדש
התזמורת התארגנה מחדש ב-1947 כקבוצה מקצועית קבועה. מנצח אמריקאי ידוע-שם, ורנר יאנסן, הוזמן לשתי עונות (1947-49), ואחריו בא ג'יימס סאמפל (1949-53). מנצחים אורחים נשכרו לעונות 1953-55 (בהיעדר מנצח קבוע), בהם קרלוס צ'אבס, אנריקה חורדה, דימיטרי מיטרופולוס, תומאס שיפרס, בוריס סירפו, ראסל סטאנג'ר ואיגור סטרווינסקי. תאודור בלופילד, אחד המנצחים האורחים הללו, התמנה למנצח הקבוע הבא (1955-59). המנצח האיטלקי פיירו בלוג'י (1959-61) היה למנצח הלא-אמריקאי השני מאז הוגסטראטן. כל אחד מן המנצחים הללו בתקופה שלאחר ארגונה מחדש של התזמורת עזב לאחר שנים ספורות, משום שהתזמורת סבלה מהעדר גיבוי פיננסי. בלוג'י גם סירב לחזור כמנצח אורח לקונצרטים שתוכננו לו באביב 1962 בטענה, שהתוכניות אינן מציגות אופק רחב דיו לכשרונותיו.
מאלנה ארנמן
אופרות וקונצרטים
ארנמן הייתה חברה באופרה של ברלין ולקחה בה חלק גדול כאשר קיבלה תפקידים מרכזיים במספר אופרות נחשבות, שני התפקידים המרכזיים ביותר שלה הם - כרובינו ב"נישואי פיגארו" וצרלינה ב"דון ג'ובאני", האופרות הללו נוצחו גם ידי המנצח הישראלי, דניאל בארנבוים, שהוא גם מי שליהק את ארנמן לתפקידים. בשיתוף פעולה שנערך בין האופרה הפינית הלאומית, האופרה השוודית המלכותית והאופרה של ברלין קיבלה ארנמן את תפקיד רוזין באופרה "הספר מסביליה, או זהירות חסרת תועלת". היא שרה את שיר הפתיחה באופרה "כרמן", שהעלתה האופרה המלכותית השוודית.
ארנמן עבדה עם המנצח הצרפתי רנה ג'ייקובס באופן עצמאי וקיבלה תפקידים באופרות משניות, כמו "לה קסאליטו" של פרנצ'סקו קאוואלי.
התזמורת הסימפונית של אורגון
ארגון מחדש
עוד שלושה מנצחים אמריקאים באו בהמשך: ז'אק זינגר (1962-72), לורנס לייטון סמית' (1973-1780), המנצח הראשון יליד פורטלנד שהתייצב בראש התזמורת, וג'יימס דהפריסט (1980-2003). דהפריסט נושא עכשיו בתואר מנהל מוזיקלי מעוטר של תזמורת אורגון. מאז 2003 מכהן המנצח יליד אורוגוואי, קרלוס קלמר כמנהל המוזיקלי של התזמורת. באפריל 2008 הודיעה התזמורת על הארכת החוזה של קלמר כמנהל מוזיקלי לעונת 2012-13. כיום המנהל המוזיקלי הנוכחי של התזמורת הוא המנצח האוסטרי דוד דנזמאייר.
מאלנה ארנמן
אופרות וקונצרטים
בשנת 2006 הופיעה ארנמן לראשונה בפסטיבל זלצבורג כאניו באופרה "חסדו של טיטוס" בניצוחו של ניקולאוס הרנונקור. בשנת 2007 הופיעה מחדש ככרובינו ב"נישואי פיגארו" אך הפעם תחת ניצוחו של המנצח הבריטי הצעיר ממנה בחמש שנים, דניאל הארדינג. בשנת 2008 היא שרה יחד עם להקת האופרה-קומיק.
ארנמן הופיעה גם במספר קונצרטים נחשבים, הידוע ביותר במיניאפוליס, ארצות הברית, בו ארנמן שרה את "רקוויאם" מאת מוצרט, כסולנית ראשית.
התזמורת הסימפונית של אורגון
ארגון מחדש
במהלך 1965-67 הופיעה התזמורת בבית קולנוע שכור משנת 1927 בהמתנה להשלמת האולם העירוני, שנבנה מחדש. ביולי 1966 הוכרז על מענק בגובה מיליון ומאתיים חמישים אלף דולר מקרן פורד. באוגוסט 1967 שונה שמה לתזמורת הסימפונית של אורגון כדי לשקף את טווח הפעולה הרחב יותר של התזמורת. ב-1970 התמנה נורמן ליידן למנצח התזמורת הקלה של אורגון וב-1974 הוענק לו תואר מנצח חבר מעוטר לכל חייו. בסתיו 1970 נחתם חוזה לשנתיים בין מועצת המנהלים שם התזמורת לאיגוד הנגנים. הנגנים הצטרפו ב-1971 לוועידה הבינלאומית של נגני תזמורת סימפונית ותזמורת אופרה (ICSOM).
מאלנה ארנמן
מלודיפסטיבלן ואירוויזיון 2009
ב-28 בנובמבר 2008 הוכרז כי ארנמן תתמודד במלודיפסטיבלן לשנת 2009 במטרה להתחרות בתחרות האירוויזיון באותה השנה. ארנמן התמודדה בתחרות עם השיר "La Voix" שנכתב על ידי פרדריק קמפה ובעזרת ארנמן עצמה. ב-28 בפברואר 2009 התמודדה ארנמן בחצי גמר התחרות והוכרז כי עלתה לגמר התחרות. ארנמן זכתה במקום הראשון בגמר המלודיפסטיבלן שהתרחש ב-14 במרץ 2009 באריקסון גלוב, סטוקהולם. זכייה במקום הראשון פירושה ייצוג שוודיה באירוויזיון. ואכן, ייצגה ארנמן את שוודיה באירוויזיון 2009 במוסקבה, רוסיה.
התזמורת הסימפונית של אורגון
ארגון מחדש
בשנת 1984 עברה התזמורת מעבודה חלקית לעבודה במשרה מלאה. באותה שנה גם עברה מן האולם העירוני (אולם קלר) אל אולם הקונצרטים ע"ש ארלין שניצר, מעבר שאפשר לה לקיים חזרות באולם שבו הופיעה.
בספטמבר 1996 הכריזו 86 נגני התזמורת פה אחד על שביתה ראשונה בתולדותיה. חמש חזרות ושישה קונצרטים התבטלו עד שנחתם חוזה חדש לארבע שנים לפני תום החודש.
מאלנה ארנמן
מלודיפסטיבלן ואירוויזיון 2009
את שלב חצי הגמר, בו שירה הושמע רביעי בסדר, עברה ארנמן ביתר קלות כאשר עלתה לגמר ארבעה ימים לאחר מכן מהמקום הרביעי. בגמר ביצועה של ארנמן היה פחות טוב מבחצי הגמר והיא הגיעה בגמר למקום ה-21 עם 33 נקודות בלבד, אף על פי שהייתה אהודה בקהל. שירה La Voix היה השיר השוודי הראשון להכיל כמות ניכרת של מילים בשפה הצרפתית. החלקים בצרפתית נכתבו על ידי ארנמן בלבד ללא עזרה מקמפה מכיוון שארנמן היא דוברת צרפתית שוטפת.
התזמורת הסימפונית של אורגון
ארגון מחדש
בשנת 2003 היה נגן כלי ההקשה הראשי של תזמורת אורגון, ניל דה פונטה מועמד לפרס גראמי על ביצוע אינסטרומנטלי מצטיין עם תזמורת של הקונצ'רטו למרימבה ותזמורת מאת תומאס סבובודה, שהוקלט בחברת אולבני בינואר 2000.
מנצחים אורחים
בין אלה שניצחו כאורחים על התזמורת היו אהרן קופלנד, אוטו קלמפרר, אריך ליינסדורף, דימיטרי מיטרופולוס, מוריס ראוול, מיקלוש רוז'ה ואיגור סטרווינסקי.
מאלנה ארנמן
מלודיפסטיבלן ואירוויזיון 2009
ארנמן חשפה כי השמלה שלבשה בתחרות האירוויזיון עלתה 400,000 קרונות שוודיות (37,471 אירו, 156,381 שקלים חדשים). הזמרת דיה נורברג הצטרפה לארנמן באירוויזיון כאחת מזמרות המשנה, כמו שעשתה שנה קודם לכן שהצטרפה לביצוע של שרלוט פרלי. ארנמן השתתפה בסיבוב ההזדמנות השנייה במלודיפסטיבלן 2015 כזמרת אורחת בביצוע ההצעה של הזמר האיראני-שוודי בהארנג מיריס. ההצעה של מיריס הגיעה לחצי הגמר בזכות ארנמן, אך לא העפיל לגמר כשאת מקומו תפס הביצוע של מונס סלמרלוב, שבסופו של דבר זכה באירוויזיון 2015.
ברבטי טוקן
ברבטי טוקן (שם מדעי: Semnornithidae) הם משפחת עופות מסדרת הנקראים ובה סוג אחד - ברבט טוקני (Semnornis).
הברבטים חיים רק ביערות אמריקה הדרומית ובעלי מקור אפור מגודל המכוסה בנוצות דמויות שערות שפם בקצה, ראש כחול או צהוב ומוצק וגוף קטן וצבעוני. אורכם הממוצע 20 ס"מ והם מזכירים טוקנים ננסיים וגם קרובי משפחה שלהם. הם נפוצים בעיקר ביערות סבוכים וניזונים מפירות ומחרקים שהם תופסים.
הברבטים חיים בקבוצות ובעונת הקינון יכולים להיות 19 ציפורים בתוך קן גדול אחד. כך הם גם ישנים בלילה והם משכימי קום בבוקר.
מיון
בסוג ברבט טוקני (Semnornis) חיים רק 2 מינים:
Live at Wembley Stadium
Live at Wembley Stadium הוא אלבום הווידאו השלישי של להקת הבנות הבריטית ספייס גירלז. האלבום יצא ב-24 בנובמבר 1998 על ידי וירג'ין רקורדס. האלבום מתעד את הופעתן של הלהקה באצטדיון ומבלי ב-20 בספטמבר 1998 במהלך סיבוב ההופעות "Spiceworld Tour".
ההופעה שודרה לראשונה בפורמט בספיישל PPV עבור "Sky Box Office" ולאחר מכן גם בטלוויזיה.
רקע
למרות שכל הביצועים במופע היו בשידור חי חלק מהביצועים בגרסת הווידאו היו בגרסת האולפן שלהם. באוקטובר 2008 אלבום הווידאו הופץ בפורמט DVD בבריטניה. בין היתר, הופץ במקומות נוספים בעולם בגרסאות שונות שיצאו בהתאם לכל פורמט.
ההופעה הוקלטה אחרי שאחת מחברות הלהקה ג'רי האליוול עזבה את הלהקה. האליוול סיפרה בתוכנית הדוקו "Giving You Everything", שהיא צפתה בהופעה בטלוויזיה 4 חודשים אחרי שעזבה את הלהקה ושזה היה "אחד הדברים הקשים ביותר שעשתה בחייה" ושזה לווה "בהמון כאב" אך מלאני בראון, אחת מחברות הלהקה אמרה בלעג: "זו הייתה אשמתה בלבד".
תועלתנות (ספר)
תועלתנות (באנגלית: Utilitarianism; תורגם לעברית: התועלתיות) היא מסה פילוסופית של הפילוסוף האנגלי ג'ון סטיוארט מיל, בו הוא מציג את עמדת התועלתנות ומגן עליה. החיבור הופיע לראשונה כסדרה של שלושה מאמרים שפורסמו ב-Fraser's Magazine ב-1861. המאמרים נאספו והודפסו מחדש כספר בשנת 1863.
מטרתו של מיל בחיבור היא להסביר מהי תועלתנות, להראות מדוע היא התיאוריה המוסרית הטובה ביותר, ולהגן עליה מפני מגוון רחב של ביקורות וגישות נוגדות. אף שזכה לביקורות רבות, הספר הוביל לעליית הפופולריות של התועלתנות, ונחשב לאחד החיבורים הפילוסופים המשפיעים ביותר של מוסר הומניסטי וליברלי במאה ה-19.
סקירה
מיל לקח מרכיבים רבים מהגרסתו לתועלתנות ממבשריה האנגלים ג'רמי בנת'ם וויליאם פיילי. בדומה לבנת'ם, מיל האמין שאושר (שעבור בנת'ם הוא סינונימי להנאה) הוא התכלית העליונה, הדבר היחיד שבני אדם עושים וצריכים לחשוק כשלעצמו. מכיוון שאושר הוא הטוב המהותי היחיד, ומכיוון שבתחשיב תועלות עדיף יותר אושר על פני פחות אושר, המטרה של החיים האתיים היא מקסום האושר. זה מה שבנת'ם כינה "עקרון האושר הגדול ביותר" (the greatest-happiness principle) ובעקבותיו מיל מכנה "עקרון התועלת" (the principle of utility).
יש לציין כי תועלתנים עכשוויים לעיתים קרובות דוחים את הסברה כי אושר הוא הטוב המהותי היחיד, וטוענים שיש לקחת בחשבון מגוון ערכים והשלכות בקבלת החלטות אתית.
למרות שמיל הסכים עם בנת'ם לגבי רבים מעקרונות היסוד של האתיקה, היו לו גם כמה חילוקי דעות עיקריים. בפרט, מיל ניסה לפתח צורה מעודנת יותר של תועלתנות שתשתלב טוב יותר עם המוסר היומיומי ותדגיש את החשיבות בחיים האתיים של הנאות אינטלקטואליות, התפתחות עצמית, אידיאלים גבוהים של אופי וכללי מוסר קונבנציונליים.
פרק 1: הערות כלליות
בפרק 1, שכותרתו "הערות כלליות", מיל מציין כי חלה התקדמות מועטה באתיקה. מאז תחילת הפילוסופיה, נדונו אותן סוגיות שוב ושוב, והפילוסופים ממשיכים לחלוק על נקודות המוצא הבסיסיות של האתיקה. מיל טוען שהמחלוקות הפילוסופיות הללו לא פגעו קשות במוסר העממי, בעיקר משום שהמוסר הקונבנציונלי הוא תועלתני במהותו. הוא מסיים את הפרק בכך שהוא לא ינסה לתת "הוכחה" קפדנית לעקרון האושר הגדול ביותר. כמו בנת'ם, מיל האמין שלא ניתן להדגים מטרות אולטימטיביות ועקרונות ראשונים, שכן הם נמצאים בבסיס כל דבר אחר שאנו מכירים ומאמינים. אף על פי כן, "אפשר להביא נימוקים העלולים להכריע את השכל לקבל איזו דעה או שלא לקבלה, ודבר זה שוה להוכחה".
הפרק כולל ביקורת מפורסמת של מיל על עמנואל קאנט, כדוגמה לקושי להעניק תוקף לעקרונות מוסריים מתוך נוקודות מוצא מופשטות (כמו הצו הקטגורי שלו) וליישמן בחיים הקונקרטיים.
פרק 2: התועלתיות מהי?
בפרק השני, מיל מנסח עיקרון אתי יחיד, "עקרון התועלת" (או "עקרון האושר הגדול ביותר"), שממנו נגזרים כל העקרונות האתיים התועלתניים.
לאחר מכן מיל מבלה את עיקר פרק 2 בתגובה למספר ביקורות נפוצות על תועלתנות אותן הוא מפריך בזו אחר זו. בין האשמות עימן מיל מתמודד:
בתגובה להאשמה שתועלתנות היא דוקטרינה המתאימה רק לחזירים, מיל מבחין בין אושר לבין סיפוק האושר, וכן נוטש את השקפתו הצרה של בנת'ם לפיה ההנאות נבדלות רק בכמות, לא באיכות. הוא מציין שרוב האנשים שחוו תענוגות פיזיים ואינטלקטואליים נוטים להעדיף את האינטלקטואליים. לטענת מיל, מעטים הם האנשים שיבחרו להחליף מקומות עם חיה, עם שוטה או עם בור עבור כל כמות של הנאה פיזית שהם עשויים לרכוש בדרך זו. זאת מכיוון שהראיה היחידה שאפשר להפיק כדי לקבוע שמשהו רצוי, היא שאנשים באמת רוצים בו. לראיה ניתן לראות שבחברה ההנאות האינטלקטואליות (למשל, ההנאות של חברות, אמנות, קריאה ושיחה) נחשבות ל"גבוהות יותר" מהנאות "נמוכות" של תענוגות הגוף. ובנוסף נטען כי שאיפה רציונלית לאושר ארוך טווח, מחייבת פיתוח של היכולות הגבוהות של האדם.
בתשובה לטענה כי בדרך כלל אין מספיק זמן לחשב כיצד מעשה נתון עשוי להשפיע על האושר הכללי לטווח הארוך, מיל משרטט מעין גישה "דו-שכבתית" לאתיקה המעניקה מקום חשוב לכללי המוסר באתיקה. קבלת החלטות. מיל טוען שכללי מוסר מסורתיים כמו "תקיים הבטחותיך" ו"תגיד את האמת" הוכחו מניסיון רב כדי לקדם את רווחת החברה. בדרך כלל עלינו לפעול לפי "עקרונות משניים" כאלה מבלי להרהר הרבה בתוצאות מעשינו. ככלל, רק כאשר עקרונות מדרג שני כאלה מתנגשים, נבון או שעולה צורך לפנות ישירות לעקרון התועלת הראשוני.
פרק 3: על האישור היסודי של עקרון התועלת
בפרק השלישי, מיל שואל אילו "סנקציות" (במשמעותן רחבה של מוטיבציות, ולא במשמעות הצרה של ענישה) עומדות בבסיס החובה לקדם את האושר הכללי. הוא בוחן מגוון דרכים שבהן סנקציות חיצוניות (התמריצים שמספקים אחרים) וסנקציות פנימיות (תחושות של סימפתיה ומצפון) מעודדות אנשים לחשוב כיצד מעשיהם משפיעים על האושר של אחרים. הסנקציה הסופית, טוען מיל, היא פנימית. בני אדם הם בעלי חיים חברתיים החושקים באופן טבעי להיות באחדות עם היצורים האחרים השותפים לנו. להעדיף מטרות אנוכיות על פני טובת הציבור מנוגד לדחף הטבעי העמוק הזה.
פרק 4: על מין ההוכחה שאפשר לתת לעקרון התועלת
טיעון זה זכה לביקורת, אף בקרב תועלתנים. למשל, ג'פרי סקר טען שהטיעון מסתמך על הנחה מפוקפקת לגבי האופן שבו אושר אינדיבידואלי קשור לאושר הכללי. כמו כן, עשויים להיות מקרים שבהם ניתן לקדם את האושר הכללי רק על ידי הקרבת האושר של אנשים מסוימים, וניתן לתהות האם האושר הכללי נותר "טוב" לאותם אנשים. הנרי סידג'וויק תהה האם הגיוני לדבר על הצברים (aggregates) כבעלי רצונות. וג. א. מור תקף את ההנחה כי העובדה שמשהו רצוי מוכיחה שהוא רצוי.
פרק 5: על הקשר שבין הצדק והתועלת
הפרק החמישי והארוך מסתיים בדיון במה שמיל מחשיב כ"קושי האמיתי היחיד" של האתיקה התועלתנית והיא השאלה האם התועלתנות עשויה להעניק הצדקה למעשי עוול בוטים. מבקרי תועלתנות טוענים לעיתים קרובות כי לשפוט פעולות אך ורק במונחים של השפעותיהן על האושר הכללי אינו עולה בקנה אחד עם כבוד לזכויות הפרט והחובה להתייחס לאנשים כפי שמגיע להם. מיל מעריך את כוחה של התנגדות זו וטוען.
השפעה
חיבורו של מיל נותר כתב ההגנה המפורסם ביותר על ההשקפה התועלתנית שנכתבה אי פעם. החיבור נחשב לטקסט קאנוני בקורסי אתיקה באוניברסיטאות ברחבי העולם. בעיקר בזכות מיל, התועלתנות הפכה במהירות לתיאוריה האתית השלטת בפילוסופיה האנגלו-אמריקאית.
CAAC איירליינס
CAAC איירליינס (中国民航) הייתה חטיבת התעופה של מינהל התעופה האזרחית של סין (CAAC) ומונופול התעופה האזרחית ברפובליקה העממית של סין. היא החלה להפעיל טיסות פנים בשנת 1949. בשנת 1988 נפרץ המונופול והחברה פוצלה לשש חברות תעופה אזוריות, שהתאגדו אחר-כך לחברות התעופה הגדולות של סין: אייר צ'יינה, שבבייג'ינג, צ'יינה סאות'רן איירליינס שבגואנגג'ואו וצ'יינה איסטרן איירליינס שבשנגחאי.
בשנת 1962 החלה CAAC להפעיל שירותים בינלאומיים, בתחילה למדינות אחרות בגוש הקומוניסטי כמו ברית המועצות, מונגוליה, צפון קוריאה, לאוס, בורמה, בנגלדש, צפון וייטנאם וקמבודיה. באמצע שנות השמונים של המאה העשרים הפעילה CAAC טיסות לארצות הברית, אירופה, המזרח התיכון ואוסטרליה, בעיקר באמצעות מטוסי בואינג אמריקאיים, תוך שהמשיכה להשתמש בכלי טיס סובייטים בקווים למזרח אירופה.
פיצול
בשנת 1988 התפצלה CAAC איירליינס לשש חברות תעופה נפרדות, שכל אחת מהן נקראת על שם אזורי הפעילות העיקריים שלה:
CAAC השתמשה בקוד IATA CA בטיסות בינלאומיות בלבד; טיסות פנים לא קיבלו קוד.
על מטוסי CAAC צויר הדגל הסיני בצורה אנכית עם פסים כחולים וגרסה סינית של הלוגו של CAAC (בקליגרפיה של ראש הממשלה ג'ואו אנלאי) על גוף המטוס הלבן.
אמיליו אנסואה
אמיליו אנסואה לופס (בספרדית: Emilio Nsue López; נולד ב-30 בספטמבר 1989) הוא כדורגלן משווני-ספרדי המשחק בעמדת החלוץ באינטרסיטי הספרדית.
קריירת מועדונים
בקיץ אנסואה חזר למיורקה. ב-3 באוקטובר 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בתיקו 1-1 נגד ברצלונה. בעונת הוסב לתפקיד המגן הימני.
ב-1 באוגוסט 2014, אנסואה חתם לשלוש שנים במידלסברו מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. 8 ימים לאחר מכן הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-2 נגד ברמינגהאם סיטי. ב-28 בנובמבר 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-2 נגד הארדספילד טאון.
ב-18 בינואר 2017 אנסואה חתם לשלוש וחצי שנים בברמינגהאם סיטי תמורת מיליון פאונד. 10 ימים לאחר מכן, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2-0 לבריסטול סיטי. ב-18 בפברואר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 4-1 לקווינס פארק ריינג'רס.
בינואר, אנסואה חתם באפואל ניקוסיה מליגת העל הקפריסאית. ב-14 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-8 נגד דוקסה קאטוקופיה, בה גם הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה.
ב-9 בפברואר 2022 הצטרף לטוזלה סיטי עד לסיום העונה.
בקיץ חזר לספרד וחתם באינטרסיטי מהליגה הספרדית השלישית בכדורגל.
קריירה בינלאומית
אנסואה זומן לסגל נבחרת גינאה המשוונית לראשונה לקראת גביע אפריקה לאומות 2012, אך דחה את ההצעה כיוון ששאף להשתתף עם ספרד באולימפיאדת לונדון. במרץ הכריז כי הוא מעוניין להציטרף לנבחרת גינאה המשוונית. ב-24 במרץ 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 3-0 ל. ב-17 בינואר 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד. החל משנת משמש כקפטן הנבחרת.
אי-ספיקת המסתם התלת-פסיגי
אי ספיקת המסתם התלת-פסיגי מתרחשת עקב התרחבות הטבעת השלדית התלת-פסיגית ונקשרה לשינויים גאומטריים של הטבעת. צורת מסתמי הלב רגילה, אך נמנעת עבודה תקינה שלהם עקב עיוות היחס המרחבי. הגורמים לאי ספיקת המסתם התלת-פסיגי עשויים להיות מסווגים כמולדים או נרכשים, כאשר הפרעות מולדות הן הרבה פחות שכיחות מהפרעות נרכשות. הגורם הנרכש העיקרי לאי ספיקת המסתם התלת-הוא התרחבות החדר הימני. התרחבות זו נובעת לרוב מאי ספיקת לב שמאלית או מיתר לחץ דם ריאתי. סיבות נוספות להתרחבות החדר הימני אוטם תחתון, אוטם ימני, ולב ריאתי (cor pulmonale).
הפרוגנוזה של אי ספיקת המסתם התלת-פסיגי פחות טובה אצל גברים מאשר אצל נשים. שיעורי ההישרדות הם פרופורציונליים לחומרת אי הספיקה. אך אפילו אי ספיקת המסתם התלת-פסיגי בדרגה קלה, מפחיתה את ההישרדות בהשוואה לאנשים ללא אי ספיקה. אם אי ספיקת המסתם התלת-פסיגי נובעת מאי ספיקת לב שמאלית או מיתר לחץ דם ריאתי, הפרוגנוזה בדרך כלל מוכתבת על ידי מצבים אלו. ככלל, מומלץ טיפול תרופתי ולא כירורגי באי ספיקת המסתם התלת-פסיגי אם הסיבה היא הרחבת חדר ימין או אי ספיקת לב שמאלית.
איליין פייג'
איליין פייג' (באנגלית: Elaine Paige; נולדה ב-5 במרץ 1948) היא זמרת ושחקנית אנגלייה המוכרת בזכות עבודתה במחזות זמר.
ביוגרפיה
היא גדלה בבארנט, צפון לונדון, ולמדה בבית ספר איידה פוסטר לאומנויות הבמה. הופעתה המקצועית הראשונה על במת התיאטרון התרחשה בשנת 1964, כשהייתה בת 16. הופעתה ב-1968 במחזמר "שיער" היא שסימנה את תחילת הקריירה שלה בווסט אנד. ב-1978, לאחר שהשתתפה במספר הפקות נוספות, נבחרה פייג' לגלם את דמותה של אווה פרון בהפקה הראשונה של המחזמר "אוויטה". הופעתה בתפקיד זה חשפה אותה לקהל הרחב, והביאה לזכייתה בפרס אוליבייה להופעת השנה במחזמר. לאחר מכן, היא הייתה הראשונה לגלם את דמותה של גריזבלה במחזמר "קאטס", מתוכו זכה השיר "Memory", בביצועה, להיכנס לעשיריה הראשונה במצעד הפזמונים הבריטי.
ב-1985, יצא לאור השיר "I Know Him So Well", שיתוף פעולה של פייג' עם ברברה דיקסון מתוך המחזמר "Chess", שמחזיק עד היום בתואר השיר הנמכר ביותר בביצוע זוג נשים. היא השתתפה במחזמר זה בהפקתו המקורית, ובתפקיד ראשי בגרסה למחזמר "Anything Goes", אותה היא הפיקה יחד עם הפזמונאי טים רייס. ב-1996 הופיעה פייג' לראשונה בתיאטרון ברודוויי, בתפקיד נורמה דזמונד, הדמות הראשית במחזמר "שדרות סאנסט". היא זכתה בשבחי הביקורות, והמשיכה לתפקיד ב"המלך ואני" ב-2000. כעבור שש שנים חזרה פייג' לבמות הווסט אנד בהפקה "The Drowsy Chaperone". כמו כן, היא גילמה מספר תפקידים בטלוויזיה.
בנוסף לחמש מועמדויות בפרסי אוליבייה, זכתה פייג' בפרסים רבים על תפקידיה בתיאטרון וכונתה "ֿהגברת הראשונה של המחזמר בבריטניה" הודות לכישוריה ולאריכות הימים של הקריירה שלה. היא הוציאה לאור 22 אלבומי סולו, מתוכם שמונה הגיעו למעמד אלבום זהב וארבעה אחרים למעמד מולטי-פלטינה. פייג' מופיעה גם בשבעה אלבומי הפקה, ושרה בהופעות ברחבי העולם. החל מ-2004 היא מארחת תוכנית רדיו עצמאית ב-BBC Radio 2.
לאון החמישי, קיסר האימפריה הביזנטית
לאון החמישי (ביוונית ביזנטית: Λέων ὁ ἐξ Ἀρμενίας, לאון הארמני; 775 – 24 בדצמבר 820) היה קיסר האימפריה הביזנטית בין השנים 813–820. לאון החל דרכו בצבא הביזנטי והדיח את הקיסר הקודם, מיכאל הראשון רנגבס, לפני שהוכתר לקיסר האימפריה הביזנטית ושלט ביחד עם בנו קונסטנטינוס. בשנת 820 נרצח לאון החמישי בידי תומכיו של מיכאל השני, שהיה קודם לכן מבין המפקדים הצבאיים הקרובים ביותר ללאון.
ביוגרפיה
לאון היה בן למוצא ארמני ובצעירותו התגייס לשורות צבא אשר מרד בממשל האימפריה הביזנטית. לאון בגד בהנהגת המרד ועבר במהלכו לשורות הצבא הביזנטי אשר בו הוא עלה בדרגות הצבא עם הזמן. הקיסר מיכאל הראשון רנגבס אשר עלה לשלטון בשנת 811 היה פטרון של תרבות ופיתח את חיי החברה באימפריה אך כשל בניהול המלחמה נגד האימפריה הבולגרית הראשונה שהונהגה בידי קרום (שליט בולגריה). על לאון ניתנה האחריות לפקד על המערכה בבולגריה. לנוכח ההיחלשות של מעמדו של הקיסר מיכאל הראשון עקב מרידה פנימית, לאון אפשר לכוחות הבולגרים לנוע דרך תראקיה ולפלוש לעבר הבירה קונסטנטינופול.
מלחמה בבולגריה
זמן קצר לפני הגעת הבולגרים לפרברי הבירה התפטר הקיסר מיכאל הראשון מתפקידו ולאון החליף אותו בתואר הקיסרי של "לאון החמישי הארמני, קיסר האימפריה הביזנטית". על הקיסר החדש היה להגן במהרה על הבירה מפני התקדמותם של הכוחות הבולגרים. קרום הציע נסיגה של הכוחות הבולגרים בתמורה לפיצויים כספיים. לאון הציע לפגוש את קרום בארבע עיניים אך בפועל ניסה להכין לשליט הבולגרי מארב. קרום הצליח לברוח מהמארב הביזנטי אך נפגע. הבולגרים החלו למחרת בהתקדמות לעבר קונסטנטינופול אך לא הצליחו לעבור את חומות העיר ולכן נסוגו והשתמשו בטקטיקה של אדמה חרוכה במהלך נסיגתם.
בתגובה לכך יצא לאון במתקפת פתע על הכוחות הבולגרים בעת חנו במסמבריה, על חופי הים השחור. לאחר הניצחון על הבולגרים החל הצבא הביזנטי תחת הנהגתו האישית של לאון להתקדם לעבר בולגריה עצמה. קרום על כן הכין מתקפה נוספת על קונסטנטינופול והכין את כל כוחותיו לנוכח ההגנות של העיר. אף על פי זאת, קרום נפטר במפתיע בשנת 814 ובנו ויורשו, אומורטאג היה צריך לפעול במטרה לאחד מחדש את הצבא ובו בזמן להגן על הגבול הצפון-מערבי של בולגריה מפני פשיטות של האימפריה הפרנקית. הצבא הבולגרי נסוג ובהמשך נחתם הסכם שלום שהשיב את הגבולות הביזנטים-בולגרים לכפי שהיו בשנת 780, קודם המלחמה.
פעילות דתית
במסגרת פילוג הכנסייה הנוצרית, הכנסייה היוונית-אורתודוקסית ראתה תמונות, פסלים וסמלים כפעילות להשבחת אלילים וכגורם המערער את הסמכות הדתית של הקיסרות הביזנטית. לאון החמישי חשש מפגיעה בסמכותו שהייתה מעורערת על כל מקרה מכיוון שלא היה בן לשושלת רבת שנים באימפריה. על כן החל הקיסר בהוצאתו לפועל של הרס הסמלים והפסלים הדתיים ברחבי האימפריה במטרה לחזק את סמכותו. לאון החמישי הצדיק את פעילותו כהמשך למאבק של קונסטנטינוס החמישי, קיסר האימפריה הביזנטית, בסמלים והפסלים הדתיים אשר נגדו את האמונה האורתודוקסית.
ניצחונותיו הצבאיים של לאון החמישי שימשו להצדקה כי הפעילות נגד הסלמים והפסלים נעשית כרצון שמיים. ייתכן כי לאון עצמו לא החזיק בהרשעות כאלה, אבל מספיק אנשי צבא ואיכרים האמינו בכך כדי לחזק את מעמדו של הקיסר. עיקר ההתנגדות למדיניותו הדתית של לאון החמישי נבעה מהבישוף ניקפורוס הראשון, אשר סירב לחתום רשמית על הסמכתו הדתית להוצאה לפועל של הרס הסמלים והפסלים. אף על פי שהייתה התנגדות למדיניות זאת מצד דמויות בפוליטיקה, הצבא והדת במדינה, המדיניות נגד הסמלים והפסלים אשר לאון הוציא לפועל המשיכה לפעול גם לאחר שלטונו ונעצרה רק בשנת 843.
התנקשות וירושה
לאון תמיד גמל לתומכיו בצבא על כך שעזרו לעלייתו לשלטון והעלה אותם לתפקידי מפתח וייעוץ בנושאי המדינה. עם זאת, מדיניות זו התבררה כטעות רק מאוחר מדי כאשר הגנרל מיכאל, בעל בריתו הוותיק ומהמקורבים ביותר ללאון עצמו, הורה לתומכיו להתנקש בקיסר לאון בארמון הגדול של קונסטנטינופול ביום חג המולד בשנת 820. למעשה, מיכאל נדחק דווקא לפעולה שלו כיוון שזה נידון למוות על ידי לאון יום קודם לכן עקב חשד כי פעל נגד סמכותו של הקיסר. מיכאל, שהואשם בתכנון מרד, ניצל מהוצאתו להורג המתוכננת על ידי תומכיו שהתחזו למקהלת נזירים וטבחו בקיסר. לאחר ההתנקשות הוכתר מיכאל בתור הקיסר החדש: מיכאל השני, קיסר האימפריה הביזנטית.
המרכז להנצחת השואה באבי יאר
המרכז להנצחת השואה באבי יאר (באוקראינית: Меморіальний центр Голокосту) הוא מוסד חינוכי המתעד, מסביר ומנציח את הרצח ההמוני שבוצע ביהודי אוקראינה בבאבי יאר. ב-29 בספטמבר 2016, נשיא אוקראינה פטרו פורושנקו, יחד עם אישי ציבור ופילנתרופים, יזמו את הקמת המרכז הראשון להנצחת השואה באבי יאר. מרכז הזיכרון מתוכנן להיפתח בקייב שבאוקראינה, בשנת 2025.
רקע
ב-29–30 בספטמבר 1941, בבאבי יאר, גיא בקייב, טבחו הנאצים יחד עם עוזרים אוקראינים ב-33,771 יהודים. בסך הכל, מ-29 בספטמבר 1941 ועד אוקטובר 1943, הרגו שלטונות הכיבוש הנאצי קרוב ל-100,000 בני אדם באזור באבי יאר.
המרכז
ב-6 באוקטובר 2021, יום השנה ה-80 לטבח, פרסם מרכז הזיכרון את 161 השמות של חיילים נאצים שביצעו את הפשעים בבאבי יאר. הוא תיאר את פרסום השמות כחלק הראשון של מחקר מתמשך על מי שביצעו רצח של 33,771 יהודים אוקראינים ב-29 וב-30 בספטמבר 1941. מרכז הזיכרון מתוכנן לקום בקייב שבאוקראינה עד 2023.
ב-1 במרץ 2022, נטען שהאתר בבאבי יאר נפגע על ידי טילים ופגזים רוסיים במהלך קרב קייב וכחלק מהפלישה הרוסית לאוקראינה שהרגו לפחות חמישה בני אדם. נשיא אוקראינה ולודימיר זלנסקי ואנדריי ירמק (יו"ר לשכת הנשיאות של אוקראינה), גינו את מתקפת הטילים. זלנסקי טען בטוויטר כי "לעולם לא עוד" פירושו לא לשתוק על התוקפנות של רוסיה, שמא ההיסטוריה תחזור על עצמה. מנהיגי ישראל ובהם שר החוץ יאיר לפיד ושר התפוצות נחמן שי גינו את האירוע. ב-1 עם זאת, בסיור שרון בן ישי ביצע באזור, נטען כי דבר לא נפגע בפיצוץ. על אף דבריו של בן ישי, כן נפגעו הקברים באזור אך לא אתר ההנצחה עצמו.
יואל ראטה
תולדותיו ופעילותו
הוא נכדו של גאב"ד קארלסבורג, הרב יחזקאל ראטה.
זמן קצר לאחר נישואיו התוודע לספר "אשר בנחל" של הרב אליעזר שלמה שיק ומאז התקרב לחסידות ברסלב.
עוסק בטיפול בנוער חסידי שנשר ממסגרות, ובצירופם לקהילתו. בשנת תשס"ט (2009) פתח את ישיבת "תפארת התורה" שבה לומדים בחורים שגדלו בחצרות חסידיות בארצות הברית, כמו חסידות סאטמר סקווירא וחסידות פאפא. הוא מעודד את הבחורים להישאר בלבוש החסידי, אך לצד זאת הוא מנהל את ישיבתו בסגנון פתוח, המעודד בחורים להיות עצמאים, שלא כמו בישיבות רגילות. הוא עורך ערבי שירה עם תלמידיו, כשהם מנגנים בגיטרות. הוא מחבר שירי דבקות המבוססים על רעיונות ותורת ברסלב. הרבה משיריו הם תרגום מיצירותיו של ישראל דגן. רבני התאחדות הרבנים, ארגון המזוהה עם סאטמר והקרובים אליה, התנגדו לישיבתו בעת פתיחתה, אך עם השנים עברו להתעלמות.
מוסדותיו כוללים ישיבה, בית מדרש, תלמוד תורה לבנים, בית ספר לבנות, ארגון לנשות הקהילה ובית דפוס להדפסת ספרי ברסלב.
הרב ראטה מחנך את תלמידיו להסתפקות במועט, במיוחד ביחס להוצאות חתונתם, בניגוד למקובל בציבור החרדי בארצות הברית בין היתר הוא מעודד את תלמידיו לערוך את חתונתם בישיבה בעלות נמוכה. בסיוון תשע"ט ערך חתונה לבנו בעלות של פחות מאלף דולר. כמו כן הוא מעודד את תלמידיו לשדך את בניהם בגיל צעיר.
בשנת תשע"ט הקים את קריית ברסלב בליברטי. הקהילה מונה כיום כ-100 משפחות.
במרץ 2021 פתחה משטרת ניו יורק בחקירה נגד הרב ראטה בחשד שחיתן קטינים בגיל 15 ולעיתים בניגוד להסכמת הוריהם.
דרשותיו
הרב ראטה ידוע כנואם כריזמטי וסוחף, הוא משלב בדרשותיו ניגונים. בשנת 2016 החלו להתפרסם קליפים מדרשותיו שקיבלו את הכינוי "חיזוק יומי". בהמשך פורסם גם תרגום לעברית. מוסדותיו מפעילים מערכת טלפונית לשמיעת שיעוריו. כמו כן ניתן לשמוע את שיעוריו בתרגום באתר ברסלב סיטי.
הרב ראטה נהג למסור את דרשותיו בעיקר ביידיש אך בהמשך החל למסור מדי פעם שיעורים גם בעברית ובאנגלית.
דווימה
דווימה (בערבית: الدوايمة, תעתיק מדויק: אלדואימה) היה יישוב ערבי מוסלמי ששכן מערבית לחברון (כיום בחבל לכיש) וחרב במלחמת העצמאות. על חורבותיו הוקם בשנת 1955 מושב אמציה.
היסטוריה
בשנת 1753 עבר במקום הרב המקובל החיד"א (רבי חיים יוסף דוד אזולאי), ואף תיאר את הרפת בה לן.
במפקד האוכלוסין המנדטורי מ-1922 נמנו בכפר 2,441 תושבים, כולם מוסלמים. במפקד האוכלוסין המנדטורי מ-1931 נמנו בכפר 2,688 תושבים ב-559 בתים. בסקר הכפרים שנערך בשנת 1945, ההערכה הייתה שמספר התושבים היה 3,710 נפש. שטח הכפר היה 60,585 דונם, כמחציתם מעובדים, מתוכם 21,191 דונם שימשו לגידול תבואה ו-1,206 דונם שימשו למטעים.
הכפר נכבש על ידי גדוד 89 בפיקודו של דב צסיס במסגרת מבצע יואב, ב-29 באוקטובר 1948. גדוד זה היה כפוף לחטיבה 8 בפיקודו של יצחק שדה. במהלך הכיבוש נהרגו כ-80–100 מתושבי הכפר. פלוגה מוקטנת של גדוד 89, שנעה בשבעה זחל"מים הסתערה ביריות על הכפר. הערבים טענו כי תושבי הכפר נמלטו מזרחה וכוח התקיפה רדף אחריהם וירה עליהם. לטענתם, חיילי צה"ל עצרו מאות מהכפריים ורצחו עשרות, אך חקירת האו"ם בנושא לא העלתה ראיות לטבח כלשהו מלבד להרוגי הקרבות. יומיים לאחר כיבוש הכפר פנה יגאל אלון, מפקד חזית הדרום, ששמועות על שאירע הגיעו אליו, אל שדה בתביעה להגיב בחריפות על כך אם תתאמת השמועה על הטבח. לאחר ששדה לא הגיב, הטיל אלון על התובע הצבאי של חזית הדרום לבדוק את השמועות ולהעמיד לדין את האשמים. אלון קיבל מהתובע הצבאי דו"ח מלווה בעדויות, והעבירו לאיסר בארי, שאותו מינה הרמטכ"ל לחקור את האירוע. בארי קבע שכ-80 תושבים נהרגו במהלך הקרב, ועוד 22 נהרגו אחריו. החקירה לא הושלמה ואיש לא הועמד לדין. להערכת צבי ענבר החקירה גוועה עקב החנינה הכללית שניתנה בפברואר 1949. בראשית 1949 הוקם בשטח הכפר משלט של צה"ל, שאויש לסירוגין על ידי כוחות חטיבת אלכסנדרוני וחטיבת הנגב.
לדברי מנחם פינקלשטיין, יצחק שדה סיפר לנתן אלתרמן על אירועי כיבוש דווימה, ובעקבות זאת כתב אלתרמן את שירו "על זאת".
בתחילת 2012 החלו עבודות בשטח הכפר להקמת היישוב כרמי קטיף לכ-70 משפחות ממפוני גוש קטיף. במהלך עבודות העפר להקמת היישוב נחשפו בשטח מרכז הכפר הערבי בית בד, קולומבריום, מערה, וילה יהודית מתקופת הבית שני ומקוה.
דזם
דזם (בהולנדית: Desem, "מחמצת") הוא סוג בצק מקדים המיוצר מקמח חיטה מלא, מקמח כוסמין או מדגני מורשת לסוגיהם (כגון קמוט, דורום או אמר) ומים. הלחם המופק מדזם הוא למעשה לחם מחמצת המורכב מ-100% דגנים מלאים ובעל ארומה אגוזית ומתקתקה יותר מלחם המחמצת הקלאסי והחמצמץ. זוהי טכניקת התססה הנפוצה בצרפת שיובאה על ידי מהגרים בלגים.
מקור השם הוא בהולנדית ופלמית ומשמעותו הוא פשוט "מחמצת" או "תסס". הטכניקה המובחנת המשמשת להכנתו הפכה את הדזם לבצק מקדים המובחן משיטות אחרות. הדזם שימש לאורך ההיסטוריה על מנת להכין לחמים בריאים יותר ועשירים בחומרים מזינים. התוצר הסופי - לחם המחמצת המופק מדזם, מכונה אף הוא "דזם". הוא לחם אוורירי בהרבה מלחמים הדומים לו ובעל קרום פריך וטעמים אגוזיים. הוא נשמר לאורך זמן וקל במיוחד לעיכול.
הכנת הבצק המקדים
ההכנה הייחודית טמונה בתהליך ההתססה האיטי והאחסון המוקפד. להבדיל ממחמצות קשות ובצקים מקדימים אחרים, התססת הדזם אינה מושפעת מאוויר ובקטריות בסביבתו, אלא אך ורק מהבקטריות המצויות בדגנים העשירים המשמשים להכנתו. כדי לממש זאת, בצק הדזם נקבר בכלי קמח ומתפתח כשהוא מכוסה בקמח לאורך כל תהליך ההכנה. גם טמפרטורת ההכנה הנמוכה יחסית למחמצות - 10–17 מעלות, מאפשרת צמיחה איטית ובמינימום חשיפה. במקרים רבים, הדזם מספק כוח התפחה עוצמתי בהרבה מזה של מחמצות נוזליות או קשות אחרות.
בשל התהליך המוקפד והמדויק, מומלץ להשתמש בקמחים אורגניים וטריים, שנטחנו באבן זמן קצר לפני ההכנה, כדי למצות את המיטב מיתרונותיו הקולינריים והבריאותיים.
הכנת הדזם מתחילה בהכנת בצק מקדים ב-80% הידרציה. כלומר, עיסה אשר היחס בין הקמח למים הוא 4:1. את כדור הבצק הנוקשה, קוברים לאחר לישה אינטנסיבית בכלי קמח בטמפרטורה נמוכה.