cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רתרפורד הייז
חבר קונגרס
כשהקונגרס התכנס בדצמבר 1865, הושבע הייז כחלק מרוב רפובליקני גדול. הוא היה מזוהה עם המתונים במפלגה, אולם היה מוכן לתמוך ברדיקלים למען האחדות המפלגתית. הנושא המרכזי היה העברת התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית, בו הייז תמך, ושעבר בשני בתי הקונגרס ביוני 1866. הייז תמך בעמדות הרפובליקניות לגבי תקופת השיקום: שיש להחזיר את הדרום לאיחוד, אולם רק לצד הגנה על העבדים המשוחררים והשחורים בדרום. הנשיא אנדרו ג'ונסון, שמונה לתפקידו לאחר הירצחו של לינקולן, רצה לצרף את המדינות הפורשות במהירות, ללא כל ערובה שיעבירו חוקים להגנת זכויות האזרח של העבדים המשוחררים. הוא רצה גם להעניק חנינה לסגל המוביל של הקונפדרציה. הייז, והרפובליקנים בקונגרס, סירבו. הם העבירו חוק זכויות אזרח ב-1866.
הייז נבחר מחדש ב-1866, ותמך בחוק הקביעות במשרה, שהבטיח שג'ונסון לא יוכל לפטר עובדי ממשלה ללא אישור הסנאט. הוא ניסה להעביר רפורמה בשירות הציבורי, אולם לא הצליח להשיג תמיכה רחבה בנושא. הייז המשיך לתמוך ברפובליקנים בקונגרס בחוקי השיקום, אולם התפטר ביולי 1867 כדי לנסות להיבחר לתפקיד מושל אוהיו.
מושל אוהיו
כחבר קונגרס אהוד וקצין בצבא, נחשב הייז למועמד רפובליקני מצוין בבחירות של 1867. הוא היה מתון יותר מהרפובליקנים, אף על פי שהסכים לתיקון לחוקת אוהיו שיאפשר לגברים השחורים באזור להצביע. יריבו התנגד לתיקון לחלוטין. השניים נאמו בכל רחבי המדינה בנושא, אולם התיקון לא עבר והדמוקרטים השיגו רוב במועצה המחוקקת. נראה היה שהייז הפסיד, אולם הוא זכה ברוב של 2,983 קולות מתוך 484,603.
כמושל רפובליקני עם מועצה מחוקקת דמוקרטית, הייז לא היה מושל חזק, בעיקר מפני שלמושל אוהיו לא הייתה זכות וטו. למרות זאת, הוא הקים בית ספר לחירשים ובית ספר לבנות. הוא תמך במשפט ההדחה של אנדרו ג'ונסון ותמך בהרשעתו, שנפלה בסנאט על חודו של קול. הייז התמודד על כהונה שנייה ב-1869, ושוב תמך בשוויון זכויות לשחורים באוהיו. את יריבו, ג'ורג' פנדלטון, הציג כגזען שתמך בקונפדרציה. הייז נבחר מחדש ברוב גדול, והרפובליקנים השתלטו על המועצה המחוקקת, ואפשרו לאוהיו לאשרר את התיקון ה-15 לחוקת ארצות הברית, שהבטיח זכות הצבעה לגברים שחורים. עם המועצה הרפובליקנית, הרחיב הייז את זכויות ההצבעה של השחורים והקים את הקולג' לחקלאות ומכונות, שהפך בעתיד לאוניברסיטת המדינה של אוהיו. הוא הציע הורדת מיסים ורפורמה במערכת בתי הכלא. הייז החליט לפרוש מהפוליטיקה ב-1872 ולא ניסה להתמודד שוב.
חיים פרטיים וחזרה לפוליטיקה
כשהייז התכונן לעזוב את תפקידו, פנו אליו כמה תומכי רפורמה בבקשה שינסה להיבחר אל הסנאט של ארצות הברית מול ג'ון שרמן. הייז סירב להתמודד מול רפובליקני אחר ובחר לפרוש. הוא רצה לבלות עם ילדיו. הוא תמך בהרחבת מסילות הרכבת אל עיר מגוריו, וגם ניהל נדל"ן. הייז קיווה למינוי לקבינט, אולם לצערו קיבל רק מינוי כסגן אוצר בסינסינטי, מינוי לו סירב. הוא הסכים לנסות להיבחר שוב לבית הנבחרים אולם הפסיד למועמד הדמוקרטי ב-1872. ב-1873, נולד לו וללוסי בן נוסף, מנינג פורס הייז. באותה שנה, פגע המשבר הפיננסי של 1873 בעסקים ברחבי המדינה, כולל בזה של הייז.
הייז קיווה לשלם את חובותיו ולא לחזור לפוליטיקה, אולם כשהסניף המקומי של המפלגה בחר בו כמועמד לתפקיד המושל ב-1875, הוא הסכים. מסע הבחירות התמקד בחששם של הפרוטסטנטים מאפשרות של מתן כספים מהמדינה לבתי ספר קתוליים. הייז התנגד לכך, ואף על פי שלא היה אנטי-קתולי ידוע, הוא אפשר למתנגדים לקתוליות לקחת חלק במסע הבחירות שלו. הייז נבחר ברוב של 5,544 קולות, והיה האדם הראשון שנבחר לכהונה שלישית כמושל אוהיו. הוא הקטין את החוב הלאומי, הקים מחדש את המועצה לענייני צדקה, וביטל חוק שאפשר מינוי של כמרים קתוליים למשרות בבתי ספר ובתי כלא.
מועמדותו והבחירות הכלליות
עם פרישתו של הנשיא יוליסס ס. גרנט לאחר שתי כהונות, חפשו הרפובליקנים מועמד חדש לבחירות של 1876. הצלחתו של הייז באוהיו חיזקה את מעמדו במפלגה הרפובליקנית, והוא נחשב למועמד מוביל יחד עם ג'יימס בליין ממיין, הסנאטור אוליבר מורטון מאינדיאנה והסנאטור רוסקו קונקלינג מניו יורק. למרות כוחם של המועמדים האחרים, תמכה המשלחת מאוהיו בהייז, והסנאטור ג'ון שרמן פעל למענו. ביוני 1876, הוועידה התכנסה ובליין היה המועמד המועדף. הייז לא ציפה להיבחר, אולם ניסה להיות מועמד פשרה. הוא הגיע למקום החמישי בסיבוב הראשון, מאחורי בליין, מורטון, מזכיר האוצר בנג'מין בריסטו וקונקלינג. בליין הוביל במספר הצירים אולם לא השיג רוב. הצירים חיפשו מועמד אחר ובחרו בהייז בסיבוב השביעי. הוועידה בחרה בויליאם א. וילר מניו יורק כסגנו, אף על פי שהייז טען שלא הכיר אותו. הייז הסכים עם מצע המפלגה, שתמך בשוויון זכויות לכל (כולל הנשים), המשך תקופת השיקום, איסור מימון ציבורי לבתי ספר דתיים, ותמיכה בכסף יציב. הייז קיבל את תמיכת העיתונות, וגם הדמוקרטים הודו שהיה אדם כן. במכתב פומבי עם קבלת המועמדות הבטיח לתמוך ברפורמה בשירות הציבורי ולכהן רק כהונה אחת.
הדמוקרטים בחרו בסמואל טילדן, מושל ניו יורק. טילדן נחשב ליריב ראוי שהיה ידוע ביושרו, כמו הייז. בנוסף, כמו הייז, תמך טילדן בכסף יציב וברפורמה בשירות הציבורי. כנהוג באותה התקופה, שני המועמדים לא ניהלו את מסע הבחירות שלהם אלא יועציהם. המצב הכלכלי הרעוע והשחיתות החלישו את הרפובליקנים וגרמו להייז לחשוש שיפסיד. שני המועמדים התמקדו בניו יורק ובאינדיאנה שנחשבו למדינות חצויות, וגם בשלוש מדינות דרומיות- לואיזיאנה, קרוליינה הדרומית ופלורידה- בהן עדיין שלטו ממשלות מתקופת השיקום, והייתה אלימות פוליטית רבה. הרפובליקנים הדגישו את הסכנה במתן ניצחון לדמוקרטים זמן קצר כל כך לאחר מלחמת האזרחים, ואת הסכנה שממשל דמוקרטי יהווה לזכויות האזרח של השחורים בדרום. הדמוקרטים הדגישו את יושרתו של טילדן לעומת השחיתויות בממשלו של יוליסס ס. גרנט.
כשהתוצאות החלו לזרום מהבחירות, היה ברור שהמירוץ צמוד: הדמוקרטים ניצחו ברוב הדרום, וגם בניו יורק, אינדיאנה, קונטיקט וניו ג'רזי. בצפון מזרח המדינה, קהילת המהגרים הגדולה תמכה בדמוקרטים. טילדן זכה לרוב הקולות באופן רשמי (כמה מצביעים רפובליקנים לא הצליחו להצביע בגלל אלימות), אולם הרפובליקנים הבינו שאם ישתמשו במדינות הדרום שעוד שלטו בהן יחד עם מדינות המערב, הם יכולים לנצח בחבר האלקטורים.
ערעורים על התוצאות
ב-11 בנובמבר, שלושה ימים לאחר הבחירות, היה ברור שטילדן זכה ל-184 אלקטורים, והיה חסר לו אחד כדי להשיג רוב. הייז זכה ב-166 אלקטורים, כש-19 הקולות של פלורידה, לואיזיאנה וקרוליינה הדרומית היו שנויים במחלוקת. הרפובליקנים והדמוקרטים טענו לניצחונות במדינות הללו, אולם היה ברור שהיו זיופים רבים. העניין רק הסתבך לאחר שאלקטור אחד מתוך שלושה באורגון נפסל, וכך הייז זכה רק ב-165 קולות, כשעשרים קולות היו שנויים במחלוקת. עשרים הקולות היו חיוניים לכל מועמד, והיו אמורים להכריע מי יהיה הנשיא.
היה ויכוח בנוגע לספירת הקולות. הסנאט היה רפובליקני ואילו בית הנבחרים היה דמוקרטי, וכל אחד מהם דרש לספור את הקולות. בינואר 1877, הסכימו הקונגרס והנשיא גרנט להעניק את סמכות ההחלטה בנושא לוועדה דו מפלגתית, שתכריע בעניין הקולות השנויים במחלוקת. הוועדה הורכבה מחמישה חברים מבית הנבחרים, חמישה סנאטורים וחמישה שופטים מבית המשפט העליון של ארצות הברית. כדי להבטיח איזון, הוועדה הורכבה משבעה דמוקרטים, שבעה רפובליקנים, והשופט דייוויד דייוויס, שהיה עצמאי ומקובל על שתי המפלגות. הדמוקרטים באילינוי בחרו בדייוויס לסנאט, וקיוו שדבר זה ישפיע על תמיכתו. אולם דייוויס החליט לפרוש מהוועדה ולשרת כסנאטור. השופטים שנותרו היו רפובליקנים, ולכן נבחר השופט ג'וזף ברדלי, שנחשב לעצמאי ביותר מביניהם. הוועדה נפגשה בפברואר ושמונת הרפובליקנים תמכו בהענקת עשרים האלקטורים להייז. הדמוקרטים זעמו על כך ואיימו בפיליבסטר שימנע מהקונגרס את קבלת התוצאות.
כשהתקרב 4 במרץ, יום כניסתו של הייז לתפקיד, נפגשו הרפובליקנים והדמוקרטים במלון בוושינגטון וניסו לנסח פשרה. הרפובליקנים הבטיחו הבטחות בתמורה לתמיכה דמוקרטית במינויו של הייז. ההבטחה המרכזית של הייז הייתה הוצאת הצבא מהדרום וקבלת הממשלות הדמוקרטיות במדינות הללו. הדמוקרטים הסכימו, וב-2 במרץ, הסתיים הפיליבסטר. הייז נבחר, אולם תקופת השיקום הסתיימה. ב-3 באפריל, ציווה הייז על מזכיר המלחמה שלו, ג'ורג' מקרארי, להוציא את החיילים מקרוליינה הדרומית. ב-20 באפריל, הצבא יצא גם מניו אורלינס וכך הסתיימה תקופת השיקום.
נשיאותו (1877–1881)
תקופת נשיאותו של הייז החלה ב-4 במרץ 1877, והסתיימה ב-4 במרץ 1881. בתפקידו ניסה הייז ליישב את ההדורים ממלחמת האזרחים ותקופת השיקום לצד הגנה על זכויות האזרח של השחורים, ניסיון שכשל ברובו. הייז תמך ברפורמה בשירות הציבורי, וביצע מינויים שלא על דעת מפלגתו. הוא לא הצליח לבצע רפורמה ארוכת טווח, אולם ביצע כמה שינויים בדרך לרפורמה מקיפה יותר. הוא שבר את שביתת הרכבות הגדולה של 1877 בעזרת הצבא, התעקש לשמור על תקן הזהב, וניסה לפשר בין תומכי התקן ותומכי האינפלציה. מדיניותו כלפי האינדיאנים דרשה הטמעתם בחברה, ובמדיניות החוץ הבטיח את השפעת ארצות הברית באמריקה הלטינית והמשכה של דוקטרינת מונרו. הוא נחשב לנשיא ממוצע יחסית.
כניסתו לתפקיד
מפני ש-4 במרץ היה יום ראשון, הושבע הייז באופן פרטי ביום שבת, 3 במרץ, בחדר האדום בבית הלבן, והיה הנשיא הראשון שעשה זאת. הוא הושבע באופן פומבי ב-5 במרץ. בנאום כניסתו לתפקיד, טען הייז שישרת את כל המדינה, למרות המחלוקת שבבחירתו, יתמוך בממשלה הוגנת ושקולה בדרום, וגם ברפורמות בשירות הציבורי ובתקן הזהב. למרות זאת, בחירתו השאירה את הדמוקרטים בהרגשה מרירה, והייז זכה לכינוי ראת'רפרוד (משחק מילים על שמו והמילה הונאה).
ממשל וקבינט
הייז ביקש מכל חברי הקבינט של הנשיא יוליסס ס. גרנט להתפטר, ולא מינה אישים שחפצו לרשת אותו בתפקיד הנשיא לקבינט. הוא היה נחוש להראות את עצמאותו מול המנהיגים הרפובליקנים, ובחר כמה אישים שלא היו מהזרם הרפובליקני המרכזי. לתפקיד מזכיר המדינה מינה את ויליאם אברטס, שהגן על הנשיא אנדרו ג'ונסון במהלך משפט ההדחה של האחרון. לתפקיד מזכיר המלחמה מונה ג'ורג' מקרארי שעזר להקים את הוועדה לטיפול בנושא הבחירות ב-1877, ולתפקיד מזכיר הפנים מונה קרל שורץ, שתמך במפלגה הרפובליקנית-ליברלית ב-1872. בניסיון לפייס את המתונים בדרום, בחר בדייוויד קיי, חייל לשעבר מהקונפדרציה, לתפקיד שר הדואר. ג'ון שרמן, שהיה בעל ברית קרוב להייז ומומחה לנושאי מטבע, מונה למזכיר האוצר, ואילו ריצ'רד טומפסון מונה למזכיר הצי כדי לפייס את אוליבר מורטון שתמך בהייז. מינויים של שורץ ואברטס הוביל לביקורת מצד סיעת "האיתנים" במפלגה, וגם מצד סיעת "בני התערובת". למרות זאת, כמה סנאטורים דרומיים הצליחו לסייע להייז לאשר את מינויי הקבינט שלו בסנאט.
מינויים לבית המשפט
הייז מינה שני שופטים לבית המשפט העליון של ארצות הברית. באוקטובר 1877, הוא מינה את ג'ון מרשל הרלן במקום דייוויד דייוויס שהתפטר מבית המשפט כדי להפוך לסנאטור במהלך המחלוקת במערכת הבחירות של 1876. ב-1880, בעקבות התפטרות השופט ויליאם סטרונג, מינה הייז את ויליאם וודס, שופט בבית המשפט לערעורים מטעם הרפובליקנים שעבר לאלבמה מהצפון לאחר מלחמת האזרחים. וודס פירש את החוקה כמו הדמוקרטים הדרומיים, לצערו של הייז.
הייז ניסה, ונכשל, למנות שופט שלישי ב-1881. השופט נוח סוויין התפטר בציפייה שעורך הדין סטנלי מתיוס, חבר משותף שלו ושל הייז, יחליף אותו. אולם הסנאטורים התנגדו לכך, בטענה שמתיוס היה קרוב מדי לאיגודי הרכבות, ולכן הסנאט התפזר מבלי להצביע בנושא. כעבור שנה, עם היכנסו של ג'יימס גרפילד לבית הלבן, הוא הגיש שוב את מועמדותו של מתיוס לסנאט, שהפעם אישר את המינוי על חודו של קול.
מדיניות האלכוהול בבית הלבן
הייז ואשתו לוסי היו ידועים בכך שלא הכניסו אלכוהול לבית הלבן. לוסי אף כונתה "לוסי לימונדה" בגלל התנזרותה מאלכוהול. בקבלת הפנים הראשונה של הייז בבית הלבן, היה יין, אולם הייז הזדעזע מהתנהגות של שיכורים בקבלות פנים של שגרירים בוושינגטון, והחליט לתמוך בעמדת אשתו, ולא להגיש עוד אלכוהול בבית הלבן. המבקרים טענו שהייז קמצן, אולם הוא הוציא יותר כסף מכספו האישי לאחר מכן, וביקש שכל החסכונות מביטול הגשת האלכוהול יוקדשו להבאת בידור איכותי. הכמרים הפרוטסטנטים תמכו במדיניות זאת. אף על פי שמזכיר המדינה אברטס טען ששתו יין בארוחות ערב בבית הלבן, המדיניות שכנעה את תומכי חוק היובש לתמוך ברפובליקנים.
סיום תקופת השיקום
הייז תמך במדיניות השיקום הרפובליקנית בתחילת הקריירה הפוליטית שלו, אולם עם כניסתו לתפקיד ביטל את מדיניות השיקום והחזיר את השלטון העצמי לדרום. כשהייז נכנס לתפקידו, רק קרוליינה הדרומית ולואיזיאנה נותרו בשליטת ממשלות רפובליקניות. לאחר שהצליח לגרום למושל קרוליינה הדרומית להבטיח לכבד את זכויות האזרח של השחורים, הוציא הייז את הצבא מקרוליינה הדרומית ב-10 באפריל 1877. בלואיזיאנה, מינה הייז ועדה שתתווך בין שתי הממשלות המתחרות. הוועדה תמכה בממשלה הדמוקרטית המקומית, והייז סיים את תקופת השיקום בלואיזיאנה, המדינה האחרונה שנותרה, ב-20 באפריל 1877. הנשיא קיווה שבזכות ההבטחות שקיבל, הדרום יכבד את התיקונים לחוקה ואת זכויות השחורים. חזונו לא התגשם במשך עשורים לאחר מכן.
אפילו ללא תנאי הבחירות של 1876, היה להייז קשה להמשיך את מדיניות קודמיו. בית הנבחרים נשלט בידי הדמוקרטים שסירבו להקצות משאבים לצבא לצורך אכיפת החוקים בדרום. רפובליקנים מסוימים, כבליין, ביקרו את סיום תקופת השיקום. למרות זאת, גם בקרב הרפובליקנים הייתה התנגדות להמשך השיקום בגלל האלימות בדרום.
הייז כן הצליח למנוע מהקונגרס לבטל את כוחה של הממשלה להשגיח במערכות בחירות. הדמוקרטים העבירו חוק תקציב שנועד לבטל את החוקים שדיכאו את הקו קלוקס קלאן. החוקים עברו במהלך תקופת השיקום ומנעו ממדינות למנוע מאדם להצביע בשל גזעו. הייז היה נחוש לשמר את החוק, והטיל וטו על החוק החדש. הדמוקרטים לא הצליחו לבטל את הוטו ולכן העבירו חוק חדש, שגם עליו הטיל הייז וטו. התהליך חזר על עצמו עוד שלוש פעמים. לבסוף, חתם הייז על חוק תקציב ללא הסעיף שביטל את החוקים, אולם הקונגרס סירב להעביר חוק למימון האכיפה של החוקים. חוקי הבחירות אמנם נותרו על כנם, אולם לא יכלו לאכוף אותם. הייז זכה לתמיכה בצפון בגלל התנגדותו לניסיונות הדמוקרטים לבטל את החוקים, אולם זכה להתנגדות של רפובליקנים רבים שהתנגדו לניסיונותיו להעביר רפורמה בשירות הציבורי.
הייז ניסה לפצות את הדרום בעקבות חקיקת חוקים למען זכויות האזרח, בכך שמינה דמוקרטים דרומיים לתפקידים שונים. אולם הייז לא הצליח לשכנע את הדרום לקבל את הרעיון של שוויון גזעי ולא הצליח לשכנע את הקונגרס להקצות משאבים למען זכויות האזרח. הדמוקרטים השתלטו על הדרום ושמרו על שליטתם בבית הנבחרים. בנוסף, ב-1878 זכו לרוב בסנאט.
רפורמה בשירות הציבורי
לאחר סיום תקופת השיקום, היה הייז נחוש להוביל רפורמה בשירות הציבורי, שהתבסס על מינויים פוליטיים מאז תקופת אנדרו ג'קסון. במקום לתת משרות לתומכים פוליטיים שלו או של חברי קונגרס, הנהיג הייז בחינות לתפקידים ומינה אישים לפי כישוריהם. הרפובליקנים התנגדו להייז על כך, בעיקר סיעת ה"איתנים". הסנאטורים התרגלו לכך שהתייעצו בהם בנוגע למינויים פוליטיים ופנו נגדו. המתנגד הגדול להייז היה הסנאטור רוסקו קונקלינג, שהתנגד לכל ניסיונות הרפורמה שלו.
למרות התנגדות הקונגרס, הצליח הייז להוציא תקנה שמנעה מנושאי תפקידים להיות מעורבים פוליטית. צ'סטר ארתור, שהיה גובה המכס בניו יורק ותמך בקונקלינג, סירב להישמע להוראות הנשיא. בספטמבר 1877, דרש הייז את התפטרותו של ארתור. ארתור סירב לכך והייז לא הצליח למנות לו מחליף.
רק ביולי 1878, במהלך פגרת הקונגרס, פיטר הייז את ארתור והחליף אותו באחר. קונקלינג התנגד לכך אולם כשהסנאט התכנס מחדש בפברואר 1879, אושר המינוי. במשך שארית כהונתו, תמך הייז ברפורמה בשירות הציבורי, ובהודעתו השנתית לקונגרס ב-1880 קרא לרפורמה. החקיקה לא עברה במהלך כהונתו, אולם באופן אירוני, רוב החקיקה לרפורמה בשירות הציבורי עברה בתקופת נשיאותו של ארתור.
הייז התמודד עם שערוריות בשירות הדואר. ב-1880, ביקש שורץ מהייז לחסל את מערכת "נתיבי הכוכב"- מערכת חוזים מושחתת שהייתה קיימת בשירות הדואר. הייז הפסיק להעניק חוזים לחלוקת דואר, אולם שמר על החוזים הקיימים. הדמוקרטים טענו שהייז לא ניסה לעסוק בנושא כדי לא לפגוע במפלגתו לקראת הבחירות לנשיאות, אולם לא לחצו על הנושא כי גם דמוקרטים היו מעורבים בשחיתות.
במהלך נשיאותו חתם הייז ב-15 בפברואר 1879 על הצעת חוק שהתירה לעורכות דין נשים להופיע בפני בית המשפט העליון של ארצות הברית.
שביתת הרכבות של 1877
הייז התמודד במהלך שנתו הראשונה בתפקיד עם שביתת הרכבות הגדולה, שהייתה סכסוך העבודה הקשה ביותר עד אז בארצות הברית. לאחר המשבר הפיננסי של 1873, כדי לפצות על ההפסדים שלהם, קיצצו איגודי הרכבת בשכר עובדיהם כמה פעמים. העובדים מחו על כך והתחילו שביתה ביולי 1877. מספר השובתים נאמד באלפים. הייז שלח את הצבא כדי להגן על רכוש פדרלי מפני מהומות של השובתים בפנסילבניה, ובעוד מדינות. הכוחות הפדרליים של הייז לא נפגעו ולא הרגו שובתים, אולם שובתים וחיילים של המדינות כן נהרגו בהתנגשויות ביניהם. חברות הרכבת ניצחו בטווח הקצר, בעקבות חזרת העובדים לעבודתם במשכורת נמוכה. אולם הציבור האשים את חברות הרכבות באלימות, ולכן חברות הרכבות השתדלו לשפר את תנאי ההעסקה של העובדים ולא לקצץ עוד במשכורות. בעלי העסקים שיבחו את הייז, אולם הייז עצמו כתב ביומנו שהיה מעדיף פתרון של פשרה על פני שימוש בכח.
הצמדת הכסף
הייז היה צריך להתעסק בשני נושאים מרכזיים בכלכלה. הראשון היה שימוש במטבעות מגובים בכסף, והצמדתם לזהב. ב-1873, הדולר התנתק מהכסף והפך באופן רשמי למטבע מגובה בזהב. כמות הכסף במחזור הצטמצמה והמיתון הלך והחמיר. בעלי החובות לא יכלו לשלם את חובותיהם. החקלאים והפועלים דרשו הצמדת הדולר לכסף והעלאת כמות הכסף שבמחזור. הדמוקרטים הגישו חוק שנועד להחזיר את הדולר להיות מטבע דו מתכתי, וכמה רפובליקנים אף הם תמכו בחזרה לתקן הכסף. החוק עבר בשני בתי הקונגרס ב-1878, אולם הייז חשש מהשפעת החוק על העסקים והטיל וטו על החוק. הקונגרס, בפעם היחידה בתקופת כהונתו של הייז, ביטל את הוטו.
הנושא הכלכלי השני בו התעסק הייז היה עניין השטרות, שהיו כסף פיאט ונוצרו במהלך מלחמת האזרחים. הממשלה קיבלה תשלום בשטרות אלו, אולם לא היה ניתן להמיר אותם בזהב. חוק מיוחד דרש תשלום על השטרות בזהב, כדי להוציא אותם מהמחזור. שרמן הסכים עם הייז בתמיכה בחוק, והם אגרו זהב בתמורה להמרת השטרות. אולם מעט מאוד מהציבור המיר את השטרות בזהב. כשהכלכלה החלה להתאושש, הוקטנה כמות השטרות במחזור.
מדיניות כלפי האינדיאנים
מזכיר הפנים קרל שורץ ניסה למנוע ממחלקת המלחמה לקחת אחריות על הלשכה לענייני אינדיאנים. הייז ושורץ פיתחו מדיניות שדרשה את הטמעת האינדיאנים בתרבות הלבנה, אימון חינוכי, וחלוקת האדמות האינדיאנים למשקי בית יחידים. הייז האמין שמדיניותו תוביל לשלום בין האינדיאנים והלבנים. אולם החוקים שהנהיג הובילו לאובדן אדמות האינדיאנים, שנמכרו במחיר נמוך לספקולנטים. הייז ושורץ ניסו להקטין את השחיתות בלשכה לענייני אינדיאנים.
הייז התמודד עם עימותים רבים מול השבטים האינדיאנים. הוא גם פיצה אינדיאנים על האדמות שנלקחו מהם במהלך המלחמות.
מדיניות חוץ
רוב מדיניות החוץ של הייז הייתה קשורה לאמריקה הלטינית. בשנת 1878, לאחר מלחמת פרגוואי, מונה הייז לבורר בסכסוך בין ארגנטינה ופרגוואי על גורלו של חבל הצ'אקו שהיה נתון לתביעות סותרות מצד שתי המדינות. הייז הכריע בסכסוך לטובת פרגוואי הקטנה, שאיבדה במלחמה את רוב שטחה, חלק ניכר מאוכלוסייתה ואת עצמאותה,אך השיבה לעצמה את עצמאותה שנתיים לאחר מכן. על מעשה זה נחשב הייז לגיבור לאומי בפרגוואי, ואחד ממחוזותיה של פרגוואי נקרא "פרזידנטה הייז" על שמו. נראה כי בשנות האלפיים, זכרו של הייז נערץ יותר בפרגוואי מאשר במולדתו. הייז הוטרד מתוכניותיו של פרדיננד דה לספס, בונה תעלת סואץ, לבניית תעלה במצר פנמה, אז בבעלות קולומביה. הייז התנגד למעורבות צרפתית במקסיקו, וטען שהתעלה צריכה להיות בשליטה אמריקנית, ללא התערבות אירופאית.
הממשל ביקש לכונן יחסים ידידותיים עם המעצמות האירופאיות. הייז תמך בהסכם וושינגטון מ-1871, שסיים את המתיחות עם הממלכה המאוחדת עקב בניית ספינות לקונפדרציה במהלך מלחמת האזרחים. הוא סירב לבקשת הסיפוח של סמואה והעדיף להקים שם שטח חסות יחד עם הממלכה המאוחדת וגרמניה.
גם הגבול המקסיקני היה בעייתי. במהלך העשור, נערכו פשיטות של שודדים על טקסס. בתוך שלושה חודשים לאחר כניסתו לתפקיד, העניק הייז לצבא כוח לתפוס שודדים, אפילו אם יידרש מהם לפלוש אל מקסיקו. הנשיא המקסיקני שלח צבא אל הגבול שלו. לבסוף, הצליח הייז להגיע לפשרה שאפשרה לשתי המדינות לרדוף אחרי השודדים ואסרה על מהפכנים מקסיקנים מלגייס צבא בתוך ארצות הברית. האלימות בגבול פחתה, אולם ב-1880 התיר הייז לצבא לפלוש אל מקסיקו כדי לתפוס שודדים.
מחוץ ליבשת אמריקה, מדיניות החוץ של הייז עסקה גם בסין. ב-1868, הגיע הקונגרס להסכם עם סין שאישר הגירה בלתי מוגבלת למדינה. לאחר המשבר הכלכלי, הואשמו הסינים בהורדת השכר. במהלך שביתת הרכבות פרצו מהומות כנגד הסינים בסן פרנסיסקו, והועלו תביעות לעצירת ההגירה הסינית. הקונגרס העביר חוק שהגביל את ההגירה, אולם הייז ביטל אותו בטענה שאל לארצות הברית לבטל הסכמים ללא משא ומתן. הליברלים מהמזרח תמכו בהייז על כך, אולם המערב זעם וניסה להדיח את הייז. הרפובליקנים סירבו לתמוך בכך, ומנעו קיום קוורום במהלך הדיונים. לאחר מכן הגיע הייז להסכם עם סין להפחתת ההגירה.
טיול במערב, 1880
ב-1880, נסע הייז לשבעים ואחד ימים אל המערב, והפך לנשיא המכהן הראשון שטייל מערבה מהרי הרוקי. הייז נסע לשם עם אשתו ועם הגנרל ויליאם שרמן שעזר בארגון הטיול. הטיול החל בספטמבר 1880 בשיקגו. הייז נסע ביבשת ולאחר עצירות בוויומינג, יוטה ונבאדה, הגיע אל קליפורניה. לאחר מכן נסע צפונה לאורגון, ומשם לוושינגטון. הוא שט בספינת קיטור אל סיאטל וחזר אל סן פרנסיסקו. לאחר מכן ביקר במדינות דרום מערביות ואז חזר לאוהיו בנובמבר, כדי להצביע במהלך הבחירות הנשיאותיות.
הוועידה הרפובליקנית הלאומית של 1880
אף על פי שהיו רפובליקנים שהיו מוכנים לתמוך בהיבחרו של הייז לתקופת כהונה שנייה, הוא רצה לפרוש, וקיים את הבטחתו לשרת כהונה אחת בלבד. כשהרפובליקנים התכנסו ביוני 1880, בשיקגו, המועמדים המובילים היו הנשיא לשעבר גרנט וג'יימס בליין. חבר הקונגרס ג'יימס גרפילד, ראש המשלחת מאוהיו, תמך בג'ון שרמן. אליהוא וושבורן גם הוא היה מועמד. במהלך שלושים ושלושה סיבובים, הוועידה הייתה חלוקה, כשגרנט מוביל, ואחריו בליין ושרמן. בסיבוב השלושים ושישה, השיג גרפילד 399 קולות לעומת 306 לגרנט ונבחר למועמד הרפובליקני.
בנוסף, נבחר צ'סטר ארתור כסגנו של גרפילד. הייז תמך בבחירה, וטען שהמועמדים איזנו בין סיעות בני התערובת וה"איתנים". בנוסף, פרסמה הוועדה הודעת תמיכה בנשיאותו של הייז. הייז תמך בגרפילד, שניצח ניצחון דחוק מבחינת הקולות אולם השיג רוב מוצק בחבר האלקטורים. לאחר מכן, עבד הייז עם גרפילד כדי לבצע חילופי שלטון חלקים.
סוף חייו ומותו
לאחר סירובו של הייז לשרת כהונה שנייה וניצחונו של גרפילד, התייעץ גרפילד עם הייז לגבי המינויים לקבינט שלו. לאחר השבעת גרפילד, חזר הייז לאוהיו. ב-1881 נבחר למסדר הצבאי של הלגיון הנאמן של ארצות הברית. הוא היה נשיא המסדר בין 1888 למותו ב-1893. אף על פי שהיה רפובליקני, לא התאכזב מהיבחרו של גרובר קליבלנד ב-1884, ותמך בניסיונות הדמוקרט לבצע רפורמה בשירות הציבורי. בנוסף תמך בעלייתו הפוליטית של שותפו מהצבא וחניכו הפוליטי, ויליאם מקינלי.
הייז תמך בתרומות לחינוך, ותמך במימון לחינוך ציבורי כולל. הוא טען שהחינוך יפתור את חוליי החברה האמריקנית ויאפשר ליחידים לשפר את מצבם. הוא מונה לחבר הנאמנים של אוניברסיטת המדינה של אוהיו, אותה עזר להקים במהלך תקופתו כמושל, ב-1887. הוא הדגיש את הצורך שבחינוך מקצועי לעבודה. הוא ניסה ללחוץ על הקונגרס להעביר חוק למימון חינוך ציבורי, לשווא. ב-1889 נאם בפני תלמידים שחורים ועודד אותם להגיש מועמדויות למלגה. בין התלמידים הללו היה גם ויליאם אדוארד בורגהרד דו בויז, שקיבל את המלגה ב-1892. בנוסף תמך הייז בשיפור התנאים לאסירים.
הייז הוטרד מהפערים בין עשירים לעניים, וב-1886 נאם וטען שממשלה חופשית לא תוכל לשרוד כשהעושר מרוכז בידי מעטים.
הייז נעצב ממותה של אשתו ב-1889, וטען שהנשמה עזבה את ביתם לאחר שמתה. לאחר מותה של לוסי, הפכה בתו פני לשותפתו למסעות. ב-1890, נאם באספה של תומכי רפורמה בנושא חינוך לשחורים. הייז מת מסיבוך של התקף לב בביתו ב-17 בינואר 1893. מילותיו האחרונות היו "אני יודע שאני הולך למקום בו לוסי נמצאת". הנשיא הנבחר גרובר קליבלנד ומושל אוהיו ויליאם מקינלי ניהלו את הלוויה שלו עד לקבורתו.
אחרי שביתו ניתן במתנה למדינת אוהיו כדי לשמש חלק מהפארק הלאומי בחורשת ספיגל, הוא נקבר שם מחדש ב-1915.
המרכז הנשיאותי על שם רתרפורד הייז משמש אתר לזכרו.
בריתריום
בריתריום (שם מדעי: Barytherium; משמעות השם: "בהמה כבדה") הוא סוג של פילאי נכחד, בן למשפחת הבריתריים, שחי במשך סוף האאוקן עד תחילת האוליגוקן בצפון אפריקה. הוא הוגדר לראשונה ב-1901 בידי החוקר צ'ארלס ויליאם אנדרוס. הסוג כלל מין אחד - Barytherium grave. המאובנים התגלו ליד העיר פיום במצרים ובלוב.
הבריתריום הגיע לגובה 1.8–2 מטר ולמשקל של 2 טונות, והיה קטן בהרבה מרוב הפילאים. הוא היה בעל חדק קצר שהזכיר חדק של סאיגה או של פיל ים ולא חדק מוארך שרירי. בנוסף הוא היה בעל דו-צורתיות זוויגית שהתגלתה אצל כמה פרטים. הגולגולת הגיע לאורך 60 סנטימטרים, ובמבנה שלה דמתה לזו של שפניים, אך הייתה גדולה בהרבה. מבנה גופו דמה לפיל אסייתי, אך היה בנוי בצורה קלה וקטנה יותר, והוא הזכיר מעט גם היפופוטם. השיניים שלו בלטו קדימה בדומה לשיני היפופוטם או לפירותריום מאמריקה הדרומית. מבנה שיניים זה עזר לחיתוך צמחים. נראה שהיונק הקדום חי ליד מקווי מים בהם רעה בקבוצות קטנות וניזון מצמחי מים.
בשנת 2011 התגלו ממצאים שלו בעומאן, אשר נחקרו בידי אוניברסיטת סטוני ברוק, מניו יורק. החוקרים רואים בממצאים אלה מין חדש של בריתריום בשם Barytherium omansi, אם כי חלק מהחוקרים סוברים שמדובר באותו המין.
איקירו
איקירו (יפנית: 生きる, "לחיות") הוא סרט דרמה יפני של הבמאי אקירה קורוסאווה, בכיכוב טקאשי שימורה, משנת 1952. הסרט מגולל סיפור אודות פקיד חולה סרטן מטוקיו בחיפושו האחרון למשמעות. התסריט שאב השראה מהנובלה מותו של איוואן איליץ' של לב טולסטוי.
נושאים מרכזיים בסרט הם החיים וללמוד לחיות אותם, חוסר היעילות של הבירוקרטיה וגסיסת חיי המשפחה בחברה היפנית. הסרט זכה בשבחי המבקרים, במערב וביפן. לסרט נעשה רימייק טלוויזיוני ב-2007.
ב- 2022 נעשה רימייק בשם "לחיות" והעלילה הועברה מיפן ללונדון.
נסים ירחי
הרב נסים ירחי (לעיתים: ריאחי; ה'תר"ח או ה'תר"י, 1850 בערך - י"ז באדר ה'תרפ"ח, 9 במרץ 1928) היה רב ודיין תוניסאי, שכיהן כאב בית הדין בתוניס וכרב הראשי ליהדות תוניסיה למשך כחודשיים בשנת 1928.
תולדות חייו
למד אצל הרב חי לוי ואצל הרב הראשי לתוניסיה אליהו חי בורג'ל. כבר בגיל 33 נמצא חתום בין חכמי תוניס על הסכמות לספרים. בשנת ה'תרע"א נשלח מטעם רבני תוניס לקהילת מוסתאגנם שבאלג'יריה לענייני כשרות. (בשנת ה'תרע"ב התמנה לדיין בבית הדין הרבני בתוניס ובשנת ה'תרפ"א התמנה לראש ועד בית הדין הגדול במקומו של הרב משה שתרוג שנתמנה לרב הראשי. לאחר פטירתו של הרב שתרוג בי"ג בכסלו ה'תרפ"ח, התמנה הרב ירחי לכהן כרב הראשי. בתפקידו זה נשא כחודשיים, עד לפטירתו מאורמיה בהיותו בלה גולט הסמוכה לתוניס. הוא נקבר בבית הקברות בורג'ל בתוניס.
תשובה הלכתית ממנו נדפסה בשו"ת "משפט כתוב" של הרב ישראל זיתון, ותשובה נוספת שנשלחה לרבנים יוסף בוכריץ וחיים חורי בג'רבה הודפסה בספר "מצא חיים" של הרב חורי. גם הרב יוסף סוסו הכהן פנה אליו בשאלה על פסק דין שכתב.
בנו רבי דוד ירחי כיהן כדיין בבית הדין הגדול בתוניס. נינו הוא הפייטן דוד ריאחי.
שון גולדברג
שון גולדברג (נולד ב-13 ביוני 1995) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדות הבלם והמגן השמאלי במכבי חיפה מליגת העל ובנבחרת ישראל.
מכבי תל אביב
גולדברג נולד בתל אביב. החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב.
בגיל 19 חתם על חוזה מקצועי לארבע שנים בקבוצה הבוגרת של מכבי תל אביב. ב-12 באוגוסט 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של מכבי תל אביב, בתיקו 0–0 נגד מכבי נתניה במסגרת גביע הטוטו. ב-26 באוקטובר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 4–1 נגד הפועל עכו. בעונת 2014/2015 זכה גולדברג בגביע הטוטו עם מכבי תל אביב.
ב-3 בפברואר 2015 הושאל ביחד עם בן רייכרט להפועל תל אביב עד לסיום העונה, במסגרת עסקת העברתו של גילי ורמוט שעשה את הדרך ההפוכה. ב-14 בפברואר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בהפסד 0–1 להפועל באר שבע. עד תום עונת 2014/2015 בליגת העל ערך 9 הופעות במדי המועדון.
בני יהודה תל אביב
ביולי הושאל גולדברג לליגת העל, בני יהודה תל אביב, במדיה שיחק שנתיים, כשבמאי 2017 אף זכה עמה בגביע המדינה 2016/2017, לאחר ניצחון על מכבי תל אביב בגמר.
ב-4 בספטמבר 2017 הושאל לבית"ר ירושלים, לעונה אחת עם אופציה לעונה נוספת. שבוע לאחר מכן רשם את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשעלה מהספסל במחצית בניצחון החוץ 2–1 נגד מכבי פתח תקווה. בתום העונה הגיע עם הקבוצה לגמר גביע המדינה, ושיחק 120 דקות בהפסד 1–3 להפועל חיפה.
בתחילת עונת 2018/2019 ערך הופעה אחת במדי מכבי תל אביב בגביע הטוטו.
הפועל חיפה
ב-14 באוגוסט 2018 שוחרר ממכבי תל אביב, וחתם לעונה אחת בהפועל חיפה, בה ערך 26 הופעות בליגת העל.
הפועל באר שבע
ב-11 ביוני 2019 חתם גולדברג לשלוש שנים בהפועל באר שבע. ב-11 ביולי 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב בתיקו 1–1 מול לאצ'י האלבנית, במסגרת מוקדמות הליגה האירופית, ובישל את השער לזכות קבוצתו.
מכבי חיפה
ב-10 ביוני 2021 חתם לשנתיים במכבי חיפה מליגת העל. את הופעת הבכורה ערך ב-14 ביולי בהפסד 0–2 במסגרת מוקדמות ליגת האלופות לקאיראט אלמטי הקזחית. ב-29 באוגוסט ערך הופעת בכורה בליגת העל במדי הקבוצה, בתיקו 0–0 עם הפועל חדרה, בסוף העונה זכה עם קבוצתו באליפות ליגת העל והפך לבורג מרכזי בחוליית ההגנה.
גולדברג היה שחקן משמעותי בקמפיין מוקדמות ליגת האלופות של אופ"א בעונת 2022/2023 שבסופו, קבוצתו מכבי חיפה העפילה לטורניר. ב-30 באוגוסט 2022 כבש את שער הבכורה שלו בקריירה ובמדי מכבי חיפה, בניצחון 1–0 על בני סכנין.
נבחרות ישראל
שיחק בכל הגילים של נבחרות הנערים של ישראל מגיל 16, בנבחרות הנוער, ובנבחרת הצעירה עד גיל 21.
ב-17 במרץ 2022 זומן לראשונה לסגל נבחרת ישראל הבוגרת, לקראת משחקי הידידות מול גרמניה ורומניה. ב-26 במרץ 2022 ערך את הופעת בכורה שלו בנבחרת כשפתח בהרכב, בהפסד במשחק הידידות בחוץ 0–2 לגרמניה.
חיים אישיים
גולדברג הוא בוגר מאי 2022 לתואר ראשון במנהל עסקים מאוניברסיטת רייכמן. הוא בעל דרכון איטלקי.
תארים
מכבי חיפה סה״כ תארים קבוצתיים: (12)
שחקן ההגנה של עונה 2021 של איגוד השחקנים ואתר One
מפלגת הירוקים (שוודיה)
מפלגת הירוקים (בשוודית: Miljöpartiet de gröna) היא מפלגה ירוקה בשוודיה אשר נוסדה ב-1981.
המפלגה נבחרה לראשונה לריקסדאג ב-1988, וקיבלה 5.5% מהקולות. בכך הייתה למפלגה החדשה בפרלמנט, לראשונה מזה שבעים שנה. כעבור שלוש שנים ירדה המפלגה מתחת לאחוז החסימה ולא נבחרה לפרלמנט. ב-1994 נבחרה המפלגה שוב לפרלמנט ומאז מיוצגת בקביעות.
בשנים 2014–2021 הייתה מפלגת הירוקים חלק מהממשלה בהובלת מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית. זו הייתה הפעם הראשונה שהמפלגה נכנסה לממשלה השוודית. הירוקים עזבו את הממשלה לאחר שהאופוזיציה השמרנית הצליחה לחוקק את תקציב שנת 2022.
בבחירות הכלליות של 2018 קיבלו הירוקים 4.4% מהקולות ו-16 מושבים (מתוך 349 מושבים), מה שהפך אותה למפלגה הקטנה ביותר בריקסדאג.
אידאולוגיה
המפלגה תומכת בקיימות, דמוקרטיה השתתפותית, צדק חברתי, כלכלה מעגלית, אי-אלימות, שוויון ופמיניזם, זכויות בעלי חיים וזכויות האזרח. בנוסף על כך, המפלגה מתנגדת לנשק גרעיני ולשימוש בכורים גרעיניים. מאז 2010 המפלגה מתמקדת במאבק במשבר האקלים.
בתחילה, המפלגה התנגדה לחברות באיחוד האירופי, ופעלה למען משאל עם בנושא. הירוקים כללו את נושא זה במצע המפלגה כבר ב-2006. מדיניות זו בוטלה במשאל עם פנימי של המפלגה בספטמבר 2008.
מנהיגות וארגון
המפלגה מנוהלת על ידי שני דוברים – גבר אחד ואישה אחת. נכון ל-2022, מנהיגי המפלגה הם פר בולונד ומרטה סטנבי. הדוברים נבחרים מדי שנה על ידי קונגרס המפלגה, ויכולים להחזיק בתפקיד למשך תשע קדנציות רצופות בנות שנה, לכל היותר.
קונגרס המפלגה מורכב מנציגים נבחרים של כל המרכיבים הפנימיים של המפלגה, ונחשב לגורם הגבוה ביותר לקבלת החלטות במפלגת הירוקים. הקונגרס גם בוחר את המועצה ואת מזכיר המפלגה. מזכירת המפלגה הנוכחית היא קטרין ויסינג, והיא נבחרה לתפקיד בשנת 2021.
ביקורת
על מפלגת הירוקים נשמעה ביקורת רבה באפריל 2016, כשקפלן (אז שר השיכון מטעם המפלגה) נפגש עם מנהיגי הימין הקיצוני מתנועת הזאבים האפורים. בנוסף על כך, קפלן השווה ב-2009 בין ישראל לגרמניה הנאצית. בסופו של דבר, קפלן התפטר מהממשלה, עם גיבוי מהנהגת המפלגה.
מונרכיה פדרלית
מונרכיה פדרלית היא פדרציה של מדינות עם מלוכה המנהלת את הפדרציה, אך שומרת על מלכים שונים, או מערכת שלטון לא-מונרכית, במדינות השונות שמהוות חלק מהפדרציה.
כמונח במדע המדינה
המונח הוכנס לשיח הפוליטי וההיסטורי האנגלי על ידי אדוארד אוגוסטוס פרימן, בספרו "תולדות הממשל הפדרלי" (1863). פרימן עצמו חשב שמלוכה פדרלית אפשרית רק כמונח מופשט ותאורטי.
מבחינה היסטורית
מבחינה היסטורית, הדוגמה הבולטת ביותר למונרכיה פדרלית בעולם המערבי הייתה האימפריה הגרמנית (1871–1918), ובמידה פחותה, קודמותיה (הקונפדרציה הצפון-גרמנית והקונפדרציה הגרמנית). ראש מדינת הפדרציה היה המונרך, הקיסר הגרמני, שהיה גם ראש מדינת החלק המרכיב הגדול ביותר בפדרציה כמלך פרוסיה; מונרכיות מכוננות אחרות, כמו ממלכות בוואריה, סקסוניה וירטמברג ושלטונות דוכסות שונות, דוכסויות ונסיכויות, שמרו על הממלכות והצבאות שלהם. מלבד 23 המונרכיות (22 מונרכיות מכוננות והקיסר הגרמני) היו גם שלוש ערי מדינה רפובליקניות - ברמן, המבורג וליבק - ואלזס-לוריין, רפובליקה חצי אוטונומית מאז 1912.
הרעיון מילא תפקיד בוויכוחים פוליטיים באיטליה ובאוסטרו-הונגריה במאה התשע-עשרה וביוגוסלביה במאה העשרים, אך היא לא יצאה לפועל באף אחד מהמקרים. לדוגמה, איטליה המודרנית לא התאחדה עד לריסורגימנטו בסוף המאה ה-19, כאשר אדמתה עדיין הייתה מחולקת למספר ממלכות קטנות יותר, דוכסויות, רפובליקות ועוד, שכל אחת מהן עומדת בראש שושלת או מעמד שליט.
כיום
כיום, ניתן להשתמש במונח במלואו בהתייחס לאיחוד האמירויות ומלזיה. בשתיהן ראש מדינת הפדרציה כולה נבחר מבין ראשי המדינות (אמיר, סולטאן, יאמטואן בסאר או רג'ה, בהתאמה) השולטים במדינות המרכיבות את הפדרציה.
אף על פי שלא הוכרזה רשמית ככזו, ספרד כונתה כמונרכיה פדרלית, בשל קיומן של קהילות אוטונומיות רבות שאותן כל הנשיאים מדווחים לכתר הספרדי.
יוהאן השני, רוזן פפאלץ-זימרן
יוהאן השני, רוזן פפאלץ-זימרן (גרמנית: Johann II. von Pfalz-Simmern; 20 במרץ 1492 - 18 במאי 1557) היה רוזן פפאלץ-זימרן בין השנים 1509–1557.
ביוגרפיה
יוהאן השני נולד בזימרן שברוזנות פפאלץ-זימרן ב-20 במרץ 1492, ליוהאן הראשון, רוזן פפאלץ-זימרן ויוהנה מנסאו-זארבריקן, בתם של יוהאן השני, רוזן נסאו-זארבריקן ויוהנה מלון.
בשנת 1509 מת אביו יוהאן הראשון, רוזן פפאלץ-זימרן, ויוהאן עלה במקומו לשלטון. עם פרוץ הרפורמציה הפרוטסטנטית, העביר יוהאן את הרוזנות לדת הלותרנית. בעקבות כך פרץ סכסוך בינו לבין שכניו ארכיבישופויות טריר ומיינץ.
ב-18 במאי 1557 מת יוהאן, ובנו פרידריך השני, רוזן פפאלץ-זימרן עלה לשלטון במקומו.
משפחתו
בשנת 1508 התחתן יוהאן עם ביאטריקס מבאדן, בתם של כריסטופר הראשון, מרקיז באדן-באדן ואוטיליה מקצנלנבוגן, ממנה נולדו לו 11 ילדים:
אינפיניט
אינפיניט (בקוריאנית: 인피니트, באנגלית: Infinite) היא להקת בנים מקוריאה הדרומית. הקבוצה נוסדה על ידי וולים אנטרטיינמנט בשנת 2010. הלהקה מורכבת משישה חברים: סונג-קיו, ג'אנג דונג-וו, וו-יון, סונג-יאול, אל, וסונג-ג'ונג, (במקור שבעה חברים עם הו-יא שעזב את הלהקה באוגוסט 2017). המיני-אלבום שלהם "New Challenge" מכר מעל 160,000 עותקים בקוריאה בלבד והיה אחד האלבומים הנמכרים ביותר של 2013. האלבום השני שלהם, "Season 2", יצא לאור במאי 2014. הם חזרו עם המיני-אלבום החמישי שלהם "Reality" ביולי 2015.
2010-2011: הופעת בכורה, האלבומים Over the Top, Evoulution והופעת הבכורה ביפן
לפני הופעת הבכורה שלהם, להקת אינפיניט הופיעו לראשונה בתוכנית ריאליטי של ערוץ Mnet בתוכנית הנקראת You Are My Oppa. התוכנית תיעדה את חברי הלהקה שחיו במשך חודשיים עם נערה בשם יו-ג'י-הא שבאותו זמן הייתה בת 18. התוכנית נוצרה בעקבות הגילוי כי לאף אחד מחברי הלהקה אין אחות קטנה במשפחה. התוכנית נועדה ללמד אותם כיצד לנהוג עם אחיות קטנות, שכן רוב המעריצות של להקות הבנים הן תלמידות בית ספר. בתוכנית ניתן לראות את חברי הלהקה Epik High, האחד הוא Tablo והשני Mithra Jin שבאותה עת היו חתומים תחת וולים אנטרטיינמנט, וכיצד הם מדריכים את חברי הלהקה. לאחר סיום התוכנית יו ג'י-הא תיכנס לתוכנית ההכשרה של וולים אנטרטיינמנט ותעשה את הופעת הבכורה שלה כזמרת ב-12 בנובמבר 2014 עם חברות הלהקה שלה לאבליז.
ב-7 בינואר 2011 הלהקה חזרה עם הסינגל "Before the Dawn (BTD)" מתוך האלבום Evoulution. ב-20 בינואר וולים אנטרטיינמנט הודיעה על השם הרשמי של המעריצים של הלהקה. השם שהמעריצים קיבלו הוא "Inspirit". השם התקבל לאחר סקר שכלל שמות שונים, אך השם הזה גרף 70% מכלל ההצבעות ולכן הוחלט שזה יהיה השם. אינפיניט חדרו לשוק היפני באופן לא רשמי עם הסינגל היפני הראשון שלהם "Come Back Again" ב-26 בינואר 2011. מיד לאחר השקתו, האלבום שלהם Evoulution הופיע במקום ה-3 בדוחות המכירה בזמן אמת בקוריאה. השיר "Come Back Again" היה הרינגטון הנבחר ביותר להורדה במצעדים היומיים של חלק הקייפופ, באתר סלולרי יפני מאוד פופולרי. אינפיניט השיקו סינגלים רבים ביפן לפני הופעת הבכורה הרשמית שלהם. בין הסינגלים ניתן לראות את "She's Back", "Nothing's Over", "Before the Dawn (BTD)".
ב-17 במרץ 2011 הם הוציאו לאור את האלבום Inspirit על שם המעריצים שלהם שכלל שלושה סינגלים. אחד מהם "Can U Smile" היה חידוש של הסינגל שהופיע באלבום Evoulution.
ב-21 ביולי 2011, הלהקה הוציאה לאור את האלבום Over the Top עם הסינגל "Be Mine" יחד עם קליפ וידאו לשיר זה בערוץ היוטיוב שלהם. עד כה אינפיניט לא זכו במקום הראשון בתוכניות המוזיקה השונות בטלוויזיה. ב-1 בספטמבר 2011 הם קיבלו את הפרס הראשון שלהם אי פעם בתוכנית הטלוויזיה M!Countdown. בסרטונים שונים בערוצי היוטיוב ניתן לראות את ההתרגשות העצומה שהייתה להם בעת הזכייה. חברי הלהקה סיפרו בתוכניות טלוויזיה שונות על הסיבה לכך. בנוסף לזכייתם במקום הראשון חברי הלהקה התרגשו מאוד בעקבות ההבטחה של המנכ"ל של וולים אנטרטיינמנט כי אם הלהקה תזכה במקום הראשון, הוא יקנה להם בית מגורים חדש. בתוכניות הריאליטי השונות ניתן לראות את מצב המגורים של חברי הלהקה שחיים בבית קטן וצפוף. חבר הלהקה וו-יון סיפר על כך בתוכנית הטלוויזיה Strong Heart בפרק מספר 96. הוא סיפר כי הבית מגורים שלהם הוא בעצם ביתו של המנכ"ל וכי בימי האימונים שלהם מספר הדיירים בבית הגיע אף ל־13 אנשים. בעקבות הזכייה ועל מנת לקיים את ההבטחה, המנכ"ל מכר את ביתו וקנה להם בית מגורים חדש ומרווח שאותו ניתן לראות לראשונה בתוכנית הריאליטי שבה השתתפו Birth Of A Family. ב-8 בספטמבר הם זכו בפרס "Double Crown" על כך שזכו במקום הראשון בתוכנית שבועיים ברציפות.
לאחר ההצלחה של "Be Mine" הלהקה הוציאה לאור את האלבום Paradise ב-26 בספטמבר 2011. ב-9 באוקטובר אינפיניט זכו במקום הראשון עם השיר "Paradis".
אינפיניט ביצעו את הופעת הבכורה הרשמית שלהם ביפן עם ביצוע של הסינגל "Before the Dawn (BTD)" ב-19 בנובמבר 2011.
ב-5 בדצמבר 2011 הם הוציאו לאור באופן רשמי סינגל לכבוד חג המולד ושמו "White Confeesion" והעלו לערוץ היוטיוב הרשמי שלהם וידאו קליפ.
2012: סיבוב הופעות, פעילויות סולו של חברי הלהקה בתחומים שונים והאלבום Infinitize
ב-11 וב-12 בפברואר 2012, אינפיניט ערכו את המופע היחידני הראשון בקוריאה בפני בערך 8,000 מעריצים בפארק האולימפי בסיאול. שם המופע היה "Second Invasion", שם המשך לאלבום הבכורה של הלהקה שהיה First Invasion. הכרטיסים למופע נמכרו תוך 10 דקות לאחר תחילת המכירה ב-14 בדצמבר 2012.
הלהקה התמקדה בפעילויות סולו של חברי הלהקה. דונג-וו השתתף בביצוע סינגל יחד עם בייבי סול ו- יו ג'י-יה. שתי הבנות היו באותו זמן מתאמנות של Woollim Entertainment. המתאמנת יו ג'י-יה איננה אותה ילדה שהופיעה בתוכנית יחד עם אינפיניט. לאחר מספר שנים של אימונים היא תעזוב את תעשיית המוזיקה. בייבי סול לאחר מספר שנים תעשה הופעת בכורה עם הלהקה שלה לאבליז יחד עם יו ג'י-הא הילדה מהתוכנית. הסינגל של השלושה נקרא "She's a Flirt" והוא יצא לאור ב-18 בינואר 2012.
אל לוהק לשחק בדרמה של ערוץ tvN TV ששמה היה Shut Up Flower Boy Band שהחלה את שידוריה ב-30 בינואר 2012.
הו-יא לוהק לשחק בדרמה Reply 1997 אשר שודרה מ-24 ביולי 2012.
וו-יון לוהק לשחק בדרמה The Thousandth Man שהחלה את שידוריה ב-17 באוגוסט 2012.
אל לוהק לשחק בדרמה What is Mom שהחלה את שידוריה ב-8 באוקטובר 2012. אינפיניט כלהקה שרו את השיר "Fantasy" שהיה חלק מהפסקול של הסדרה.
ב-19 בנובמבר 2012 יצא לאור אלבום הסולו הראשון של מנהיג הלהקה סונג-קיו תחת השם Another Me. האלבום כולל בתוכו 6 שירים, ושיר הנושא הוא "60 Secondes". השירים מציעים מוזיקה בסגנון הנוטה יותר לכיוון רוק. סגנון מוזיקה ההולם מאוד לקולו של סונג-קיו שעוד לפני הופעת הבכורה שלו היה חבר בלהקת רוק בתיכון. יום לפני השקת האלבום פורסם הווידאו קליפ לשיר הנושא של האלבום, ובו ניתן לראות בתפקיד הראשי את חבר הלהקה אל. קליפ נוסף פורסם לשיר "I Need You" מהאלבום ב-17 בדצמבר 2012 בערוץ היוטיוב הרשמי של הלהקה.
ב-18 באפריל 2012 אינפיניט הוציאו לאור את הסינגל היפני השני שלהם הגרסה היפנית של השיר "Be Mine" וכן גרסה יפנית של השיר "Julia". השיר הופיע במקום ה-2 בשני מצעדים, האחד Oricon Daily והשני Weekly Charts. כמות הסינגלים הדיגיטליים שנמכרו הגיעו בערך ל-54,218.
2013: תת-להקה, האלבום היפני Koi ni Ochiru Toki,וסיבוב הופעות עולמי
דונג-וו ו-הו-יא ביצעו את הופעת הבכורה שלהם כתת-להקה כ-Infinite H ב-10 בינואר 2013 עם המיני אלבום שלהם Fly High.
במרץ 21 2013, איפיניט הוציאה לאור את המיני אלבום הרביעי שלהם שנקראSeason 2 עם הסינגל הראשי שנקרא "Man in Love". השיר זכה בפרס הראשון ב־7 תוכניות מוזיקה שונות בעת תקופת הקידום של האלבום.
הלהקה הוציאה לאור את האלבום בכורה היפני שלהם Koi ni Ochiru Toki ב-6 ביוני 2013. האלבום לקח את המקום הראשון במצעד Oricon בתואר האלבום הנמכר ביותר לשבוע שבין ה-3 ל-9 ביוני עם מכירות של 69,647 עותקים.
ב-16 ביולי 2013 הלהקה הוציאה לאור את האלבום הקוריאני Destiny הכולל 4 שירים. הקבוצה ביצעה לראשונה את שיר הנושא של האלבום, שנקרא גם הוא "Destiny", ב-18 ביולי בתוכנית Mnet 20's Choice Awards והחלה את תקופת הקידום של השיר ב-20 ביולי בתוכנית המוזיקה Show! Music Core ולאחר מכן בתוכניות מוזיקה שונות. את הווידאו קליפ לשיר הנושא של האלבום הלהקה צילמה ב-לוס אנג'לס. הם צילמו שתי גרסאות, אך פרסמו רק גרסה אחת מכיוון שבגרסה השנייה הצילומים נערכו לצד שברי מטוסים. בתקופה שבה היה אמור הקליפ להתפרסם התרחשה התרסקות המטוס של חברת אסייאנס שהתרסק בים עם כל נוסעיו. מתוך כבוד למתים, הלהקה בחרה שלא לפרסם את הגרסה השנייה.
אינפיניט החלו בסיבוב מסע הופעות עולמי תחת השם One Great Step ב-9 באוגוסט 2013 בסאול. בעת מופע הדרן של ההופעה בסאול, חברי הלהקה פנו לקהל המעריצים שלהם והתייחסו לנושא של המיזוג בין חברת התקליטים וולים אנטרטיינמנט וחברת הבת של S.M Entertainment. חברי הלהקה הרגישו צורך להתייחס לנושא שכן מעריצים רבים הביעו את החשש שלהם שבעקבות המיזוג, אופייה של הלהקה ישתנה וכך גם הסגנון המוזיקלי שלה. סונג-קיו פנה למעריצים ואמר כי הסיבה לכך שאינפיניט יכלו להגיע למעמד שבו הם נמצאים היום מהתחתית כאשר הם עשו את הופעת הבכורה שלהם לפני שלוש שנים הייתה בזכות המעריצים שלהם. הוא אמר שהוא מרגיש כל כך חסר יכולת שהוא מצטער כלפי שאר חברי הלהקה, גם כן. הוא המשיך ואמר "הרבה אנשים לא מבינים. קבוצת אינפיניט לא תשתנה. אנחנו נציג לכם מוזיקה טובה וניתן לכם לשמוע מוזיקה נהדרת. אני פגוע בגלל שהרבה אנשים לא מבינים. אינפיניט לא תשתנה". שאר חברי הקבוצה גם הוסיפו בדבריהם כי הם סומכים על המהלך שהמנכ"ל של החברה שלהם עשה וכי הם מבקשים את התמיכה של המעריצים שלהם כדי להמשיך ולהעניק להם מוזיקה טובה בהמשך. תוך כדי אמירת הדברים חברי הלהקה נראו מזילים דמעות שכן ההחלטה הזו השפיעה רבות גם עליהם.
הסיבוב הופעות כלל 31 מופעים באסיה, צפון אמריקה, דרום אמריקה, אירופה ודובאי. הלהקה חתמה את סיבוב ההופעות עם מופע הדרן תחת השם One Great Step Returns בסיאול בפברואר 2014.
ב-22 בנובמבר 2013 אינפיניט זכו בתואר להקת הבנים הטובה ביותר ב־MAMA(Mnet Asian Music Awards) 2013 וכן זכו בפרס "Sony MDR Worldwide Performer" על סיבוב ההופעות העולמי הראשון שלהם.
2014: תוכנית ריאליטי, תת-להקות חדשות, והאלבומים Season 2, Be Back
ב-16 בינואר 2014, ערוץ הטלוויזיה Mnet פרסם קטע הקדמה לתוכנית הריאליטי החדשה של הלהקה הנקראת This is INFINITE. ב-6 בפברואר הפרק הראשון בתוכנית עלה לשידור. זוהי הייתה התוכנית ריאליטי הראשונה של כל הקבוצה ביחד מאז התוכנית Ranking King ב-2012.
לאחר סיבוב ההופעות העולמי שלהם ב-15 מדינות שונות, הלהקה הופיעה במופע הדרן תחת השם One Great Step Returns כמופע החותם את הסיבוב הופעות. מופע ההדרן התקיים במהלך שני ימים, האחד ב-28 בפברואר והשני ב-1 במרץ. במהלך המופע, הודיעו על השקת תת-להקה חדשה של הקבוצה תחת השם Infinite F. תת-הלהקה כוללת את החברים סונג-יאול, אל ו- סונג-ג'ונג. במהלך המופע הם אף ביצעו שירים חדשים של הקבוצה כמו "Alone" שאותו ביצעו Infinite F וכן השיר "When I Close My Eyes" שאותו הלחין חבר הלהקה וו-יון ואף בוצע על ידו.
תת להקה חדשה הוכרזה ב-10 במרץ 2014 העונה לשם Toheart, זהו בעצם פרויקט משותף של שתי חברות התקליטים Woollim Entertainment ו-S.M Entertainment. חברי הלהקה מורכבים מ- וו-יון חבר הלהקה אינפיניט ומ-קי חבר הלהקה Shinee. ב -20 בפברואר פורסם סרטון הקדמה בערוץ היוטיוב הרשמי של S.M Entertainment ובו רואים את שני הבנים. בראיונות שונים הם ציינו כי זה היה הרעיון שלהם ליצור את הפרויקט הזה, שכן שניהם חברים מאוד טובים והיה להם רצון לעבוד אחד עם השני. שיתוף הפעולה שהם ציפו לו היה של פרויקט צילום או כל פרויקט אחר, אך הם לא חשבו על האפשרות ליצור מוזיקה ביחד.
ב-10 במרץ 2014 יצא לאור המיני אלבום שלהם ששמו Delicious וזה גם שמו של שיר הנושא שלו. בנוסף לכך פורסם קליפ וידאו לשיר הנושא בערוץ היוטיוב הרשמי. באותו היום הם ערכו מופע, שאותו הנחו חברי הלהקה של כל אחד מהם, מין-הו מ-Shinee ו-סונג-קיו מאניפיניט.
ב-10 באפריל 2014 הוציאה לאור הלהקה את האלבום האינסטרומנטלי שלהם בשם The Origin. האלבום כלל את השירים הכי מפורסמים של הלהקה, וזהו היה הישג שלהם מכיוון שאלבום זה היה הראשון מסוגו שנעשה על ידי אומן קוריאני. לפני השקתו של האלבום, הלהקה פרסמה וידאו קליפ בערוץ היוטיוב הרשמי שלהם של השיר "Before the Dawn (BTD)" בגרסה האינסטרומנטלית שבו הוצגו קטעי וידאו מהקליפ המקורי של השיר שלא הוצגו לפני כן.
ב-12 במאי 2014, וולים אנטרטיינמנט אישרו בראיון את הוצאתו לאור של אלבום חדש של הלהקה תחת השם Season 2 שיושק ב-21 במאי. לפני הוצאתו לאור של האלבום, הלהקה ערכה מופעים בקוריאה הדרומית, יפן וטאיוואן תחת השם 1.2.3. הלהקה הופיעה תחילה ביפן ב-19 במאי ובטאיוואן ב-20 במאי, לפני ההופעה בקוריאה הדרומית ב-21 במאי. ב-21 במאי הווידאו קליפ לשיר הנושא של האלבום בשם "Last Romeo" הועלה בערוץ היוטיוב הרשמי של הלהקה. לאחר פרסום הקליפ, התגלה כי הקליפ המקורי לא פורסם וכי נערכו צילומים חדשים. הסיבה לכך שהקליפ המקורי לא פורסם היה שהאלמנט המרכזי בו היה מים, ובאותו זמן התרחש אסון טביעת המעבורת סיול שבה טבעו למוות 304 אנשי צוות, תלמידי בית ספר ומוריהם שנסעו לטיול והיו על המעבורת. מתוך כבוד למתים הוחלט לצלם מחדש את הקליפ.
ב-22 ביולי 2014 הלהקה חזרה עם האלבום Be Back עם שיר הנושא "Back". הם ביצעו את ההופעה הראשונה של השיר ב-18 ביולי בתוכנית המוזיקה Music Bank.
ב-11 בספטמבר 2014 השיגו אינפיניט את המקום הראשון בפעם הראשונה כלהקה במצעד המוזיקה בילבורד עם השיר "Last Romeo". זאת כשהם נמצאים במקום הראשון במצעד האומנים העולים בטוויטר, והופכים להיות האומנים הקוריאנים הראשונים שעושים זאת. בנוסף לכך הם זכו במקום ה-33 במצעד הבילבורד של הסינגלים הטובים ביותר בטוויטר.
ב-30 בנובמבר 2014 תת-הלהקה אינפיניט F ביצעו את הופעת הבכורה שלהם עם האלבום הראשון שלהם והשיר הראשי, ששניהם נקראים Heartbeat. שיר זה היה השיר המרכזי בפסקול של הדרמה Hi! School- Love On. בדרמה שיחקו שלשה מחברי הלהקה והם וו-יון סונג-יאול והו-יא.
ב-18 בדצמבר 2014 פרסמה הלהקה בערוץ היוטיוב שלה את הווידאו קליפ לסינגל היפני החדש שלהם ששמו "Dilemma", אשר הולחן על ידי מוזיקאי וגיטריסט יפני ידוע בשם Tomoyasu Hotei. השיר יצא לאור ב-24 בדצמבר, והוא שימש כנושא לסיבוב ההופעות שלהם ביפן בתחילת 2015 תחת השם Dilemma Tour.
2015: אלבום הסולו 27, סיבוב הופעות ביפן, האלבום Reality וסיבוב הופעות עולמי
ב-24 בינואר 2015, הלהקה העלתה קטע וידאו של הקדמה למסע ההופעות שלהם ביפן תחת השם Dilemma Tour. המסע החל ב-1 בפברואר בפוקויה, עם מופעים מתוכננים בערים כמו טוקיו, אוסקה ואאיצ'י.
ב-26 בינואר 2015, תת-הלהקה אינפיניט H חזרה לאחר שנתיים עם הוצאתו לאור של האלבום החדש שלהם Fly Again עם שיר הנושא שלהם בשם "Pretty". הם ערכו ישיבת עיתונאים ומופע באותו יום. תקופת הקידום של האלבום החלה ב-31 בינואר בתוכניות המוזיקה M!Countdown ו- Music Bank.
ב-11 במאי 2015 מנהיג הלהקה סונג-קיו הוציא לאור את אלבום הסולו השני שלו תחת השם 27. האלבום כולו הופק על ידי האומן Kim Jong Wan שהוא הסולן הראשי של הלהקה Nell. במספר ראיונות לקידום האלבום שלו ציין סונג-קיו כי עוד לפני הופעת הבכורה שלו כזמר הוא היה מעריץ גדול של הלהקה Nell שגם הם נמצאים תחת חברת התקליטים וולים אנטרטיינמנט. הוא הביע את ההתרגשות שלו על כך שזכה לעבוד על האלבום סולו שלו יחד עם האומן שהוא הכי מעריץ. תקופת הקידום של האלבום החלה ב-11 במאי כאשר לאלבום יש שני שירי נושא, האחד הוא "The Answer" והשני הוא "Kontrol". בעת הקידום של האלבום זכה סונג-קיו במקום הראשון בתוכניות מוזיקה בפעם הראשונה כאומן סולו ולא בקבוצה. הזכייה שלו עם השיר "The Answer" ב-19 במאי בתוכנית The Show וזכייה נוספת ב-23 במאי בתוכנית Show! Music Core.
ב-30 ביוני 2015, הלהקה פרסמה תמונות מקדימות לקראת הוצאתו לאור של האלבום החדש שלהם Reality. ב-2 ביולי הם הכריזו כי שיר הנושא של האלבום הוא "Bad". הקטע וידאו המקדים הראשון פורסם ב-6 ביולי, והווידאו קליפ לשיר כולו פורסם ב-12 ביולי. השקת האלבום נעשתה ב-13 ביולי. בעת צילומי הווידאו קליפ לשיר "Bad" הלהקה עשתה שימוש בטכנולוגית צילום חדשה של 360 מעלות, והם האומנים הקוריאנים הראשונים לעשות זאת. בעת הקרנה של הקליפ במכשיר הפלאפון או במחשב ניתן להזיז את הווידאו עצמו ולראות זוויות חדשות של חברי הלהקה בעת שהם שרים ורוקדים.
ב-21 ביולי 2015, הלהקה פרסמה את הסרטון המקדים לסיבוב ההופעות העולמי השני שלהם תחת השם Infinite Effect World Tour. בסרטון ניתן לראות את המנהיג סונג-קיו אוחז בדגל ועליו הסמל לאינסופי (כמו השם של הלהקה), כשהוא מוביל את חברי הלהקה שלו דרך שתי דלתות. הדבר מסמל את הפלישה שלהם למדינות אחרות באמצעות הסרטון. בשימוש של אש כרקע, קלפי טארוט, ארונות קבורה ואיפור של זומבים, נראה כי הלהקה עושה שימוש בתדמית אפלה. תדמית זו של הקבוצה היווה את החוזק שלהם בעת ההופעות והקידומים שלהם.