cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בית הקברות ממילא
מערת האריה
במאמץ להכשיר אתרי תיירות ומקומות קדושים בירושלים המערבית (שהמקומות הקדושים היחידים בה בין 1948 ל-1967 היו קבר דוד וקברי הסנהדרין), יועדה המערה על ידי משרד הדתות להיות אתר תיירותי ומקום התייחדות והנצחה. המערה נפתחה לאחר שזוהתה בספטמבר 1950 בטקס חגיגי במעמד מנכ"ל משרד הדתות שמואל זנוויל כהנא, הרוח החיה בשחזורה ואף נעשה ניסיון למסד מנהג עלייה לרגל למקום בימי חודש אלול. ב-1954 הפכה המערה לאתר תיירותי בתפילה חגיגית של יהודי תימן. במפות ירושלים משנות החמישים והשישים מופיעה המערה בהבלטה כאתר תיירות. ב-1961 הציע שר האוצר, לוי אשכול, לראש עיריית ירושלים מרדכי איש-שלום לשכן במערה אריה חי כמו ב"גן הדובים" שבמרכז בירת שווייץ, ברן. אולם חוסר ההכרה במקום כמקום קדוש על ידי הרבנות הראשית לישראל ומלחמת ששת הימים שפתחה את שלל האתרים הקדושים בעיר לביקורי תיירים גרמו לנטישת המקום והזנחתו.
מעמדו הדתי והמוניציפלי של בית הקברות
במרץ 1921, הכין האדריכל צ'ארלס רוברט אשבי תוכנית בניין עיר בה הוגדרו לראשונה שימושי הקרקע בעיר (באנגלית: Zoning). בתוכנית הוגדר שטח פתוח נרחב הנקי מבניה מסביב לעיר העתיקה, עם מספר שלוחות בצפון ומערב העיר, כולל שטח בית הקברות ממילא, שסומן כבית קברות מוסלמי בשטח משולש הרחובות, רחוב המלך ג'ורג' במערב (שסומן אך עדיין לא נסלל באותה עת), רחוב גרשון אגרון וכיכר צרפת בדרום ורחוב הלל של ימינו בצפון. בשנת 1924 נחנך רחוב המלך ג'ורג' התוחם את בית הקברות ממערב. אדמת בית הקברות הייתה בבעלות הווקף המוסלמי. בשנת 1928 החלה בנייתו של המלון המוסלמי פאלאס על גבולו הדרום-מערבי של בית הקברות. במהלך חפירת היסודות נתגלו עצמות מתים, והתברר כי תחומי בית הקברות גדולים משחשבו. אך קדושתו של בית קברות שלא היה בשימוש במשך 30–40 שנה פגה על פי ההלכה המוסלמית השריעה, ואף מותרת קבורה משנית.
בשנת 1948 עבר שטח בית הקברות לידי האפוטרופוס לנכסי נפקדים וזה העבירו בשנת 1952 לידי עיריית ירושלים. המקום נותר מוזנח והירדנים טענו שההזנחה במקום שקולה לפגיעה שלהם בבית הקברות היהודי בהר הזיתים. בשנת 1957 החלו עבודות פיתוח להכשרת חלקו המערבי של בית הקברות כגן ציבורי - גן העצמאות. הגן נחנך בסוף שנת 1959. בשנת 1960 הוקם בית הספר ארלוזורוב בחלקו הצפוני של הגן (היום בית הספר הניסויי ירושלים). בשנת 2002 הכריזה עיריית ירושלים על פרויקט היכל המשפט שיוקם במקום מבנה בית הספר שיהרס. בשנת 2008 נערכה חפירת בדיקה בחצר בית הספר לצורך הקמת הפרויקט. בחפירה נמצאו שלדים וקברים מהתקופה שהשטח היה חלק מבית הקברות והפרויקט בוטל. בשנת 1962 רכשה העירייה את המגרש הגובל בגן, לצורך בניית בית העירייה, אך התוכנית בוטלה. לאחר ביטול התוכנית מכרה העירייה את השטח ליזמים פרטיים לצורך הקמת מלון לאונרדו פלאזה ירושלים שהושלם בשנת 1975. בפינה הצפון-מערבית של בית הקברות הוקם חניון לבאי גן העצמאות, שפעל עד שנת 2005. בשנה זו החל מרכז שמעון ויזנטל לבנות על שטח החניון את המוזיאון לסובלנות, אך בנייתו הופסקה כשנה לאחר מכן, בשל התנגדות המוסלמים לבנייה על שטח בית הקברות. לאחר שלוש שנים פסק בג"ץ כי ניתן להמשיך את הבנייה של מוזיאון הסובלנות במקום, ובכך אישר את התקדימים לגבי מעמדו המוניציפלי של השטח. בישראל נטען שלאור יחס המוסלמים למקום עד שנת 1948 אין למנוע בנייה ישראלית במקום, דוגמת סלילת שביל מרוצף החוצה את בית הקברות והקמתו של מוזיאון הסובלנות. כדי לקדם את בניית המוזיאון, נערכה במקום חפירה ארכאולוגית מזורזת, שהתבצעה במשך 24 שעות ביממה, ובמהלכה הועברו מאות שלדים, חלקם בני מאות שנים לקבורה משותפת בסמוך לאתר.
עו"ד שמואל ברקוביץ, העוסק בצד המשפטי של הסכסוך הערבי-ישראלי כתב בספרו "מה נורא המקום הזה - קדושה, פוליטיקה ומשפט בירושלים ובמקומות הקדושים בישראל" (הוצאת כרטא, 2006) כי המועצה המוסלמית העליונה בראשות המופתי תכננה לבנות אוניברסיטה ערבית על כל שטח בית הקברות, תוכנית שנגנזה מחוסר תקציב. הסרת קדושת בית הקברות קיבלה משנה תוקף בשנת 1964, עת קבע נשיא בית הדין השרעי לערעורים, לבקשת ראש עיריית ירושלים, כי מותר להפוך חלק משטח בית הקברות לפארק ציבורי.
בשנת 2010 נתגלע סכסוך בין התנועה האיסלאמית לעיריית ירושלים ומינהל מקרקעי ישראל בנוגע לעבודות שנעשו במתחם במסגרת שיקום קברים ומצבות. העירייה טענה שבמסגרת השיפוץ הוקמו מצבות חדשות לקברים מזויפים, ודחפוריה הרסו כמה מאות מהן, בעוד שהתנועה האיסלאמית טענה כי מדובר בשיפוץ של שרידי קברים שהיו במקום.
בשנת 2017, התגלה מבנה קבר מרובע שבו שלדים בעבודות לסלילה מחדש של רחוב בן סירא והנחת תשתיות. רשות העתיקות קבעה כי מדובר במבנה מאוחר באופן יחסי, שאינו חוסה תחת חוק העתיקות (כלומר אינו עתיק יותר מ-300 שנה), ועל כן לא נערכה במקום חפירה ארכאולוגית רשמית. הקבר והשלדים בתוכו נשארו במקומם, והכביש נסלל מעליהם.
טונג צ'ונג
טונג צ'ונג (בסינית מסורתית: 東涌, בסינית פשוטה: 东涌, באנגלית: Tung Chung, קרי "זרם מזרחי") הוא אזור בצפון מערב האי לנטאו שבטריטוריות החדשות של הונג קונג. משמעות השם "הנחל המזרחי".
אזור טונג צ'ונג הוא אחד מאזורי "הערים החדשות" שנבנות בהונג קונג.
היסטוריה
אזור טונג צ'ונג יושב בתקופת שושלת סונג (960 - 1279). באותה עת היה באזור כפר שתושביו התפרנסו מדיג וחקלאות.
בראשית המאה ה-19 נשלט אזור זה של האי לנטאו על ידי שודדי ים עד שצבא שושלת צ'ינג השתלט על האזור והקים, בשנת 1817 שתי מצודות באי - מצודת פאן לאו בדרומו ומצודת טונג צ'ונג בצפונו.
במהלך מלחמת העולם השנייה שימש האזור כבסיס עבור צבא יפן.
עם הקמת נמל התעופה הבינלאומי של הונג קונג החל פיתוח נרחב של האזור אשר כלל ייבוש שטחי ים נרחבים, הקמת תשתיות עבור שדה התעופה והקמת שכונות מגורים עבור עובדי השדה ועובדי שירותי השדה.
פיתוח האזור מבוצע בארבעה שלבים, כאשר בסיום הפיתוח תהפוך העיר לעיר בת 250,000 תושבים. בשנת 1994 החל הפיתוח, ועבודות התשתית הסתיימו בשנת 1997 עם סיום בניית שכונות המגורים הראשונות, בהן מתגוררים 18,000 תושבים העובדים בשדה התעופה הסמוך.
בשלב הפיתוח השני יובשו 350,000 מ"ר מהים בשנת 2000, ובהמשך יובשו 270,000 מ"ר נוספים מים בשנת 2001, ועליהם נבנו שכונות מגורים עבור 69,000 תושבים.
במסגרת שלב הפיתוח השלישי יובשו 260,000 מ"ר נוספים מהים בשנת 2003, עליהם יבנו דירות עבור 22,000 תושבים נוספים.
שלב הפיתוח הרביעי טרם החל.
במסגרת פיתוח האזור הוארך קו טונג צ'ונג של הרכבת התחתית של הונג קונג ונבנו בטונג צ'ונג קניון המותגים סיטיגייט ורכבל נגונג פינג 360 המוביל לאתר התיירות והמנזר בנגונג פינג.
קנבן
קנבן היא שיטת סימון. כפי שמרמז שמה, השיטה עושה שימוש בכרטיסים על מנת לסמן דרישה לפריט. מכשירים אחרים כגון סמן פלסטיק או כדורים יכולים גם הם לשמש כגורמים לתנועה, ייצור או אספקה של יחידה במפעל.
גודל הקנבן נקבע כך שהוא יכיל רק את הכמות שהלקוח זקוק לה (בדרך כלל אחד). כאשר המפעיל מתחיל לעבוד, הוא לוקח חומר גלם מהקנבן של הכניסה, וכך מסמן לספק שיש צורך לספק כמות נוספת של חו"ג.
קנבן מאופיין בדרך כלל בייצור במשיכה ("pull"), מכיוון שכל שלב בתהליך נמשך בתגובה לשלב הקודם לו. בשיטת הקנבן לא נעשה שימוש בתחזיות. זאת בניגוד לפילוסופית הייצור בדחיפה ("push"), אשר על פיה מייצרים לפי תחזיות צרכים עתידיים.
מסיבה זו אין זה מפתיע כי הגורם אשר קובע איזו דרך ייצור (במשיכה או בדחיפה) תיתן את הערך הטוב יותר, הוא איכות התחזיות. אם התחזיות טובות, שיטת הקנבן תבזבז בעצם אינפורמציה שימושית, בעוד שייצור בדחיפה, יפיק את הכמויות המדויקות בזמן הנכון. מצד שני כאשר קשה לחזות ביקושים, הכי טוב שניתן לעשות הוא להגיב במהירות לדרישות. זה בדיוק מה שעושה שיטת הקנבן, סימון לדרישה מועבר מיידית דרך כל שרשרת הייצור. בייצור בדחיפה נתקלים בדרך כלל לקשיים רציניים כאשר תחזיות הדרישה מתגלות כלא נכונות.
מערכת הקנבן יכולה להיות מתוארת על ידי "שיטת שלוש תיבות" – אחת ברצפת הייצור, אחת במחסן ואחת במחסני הספק. לתיבות מוצמד בדרך כלל כרטיס ניתן להסרה המכיל את נתוני המוצר וכל מידע קשור אחר - זהו בעצם הקנבן. כאשר התיבה ברצפת הייצור ריקה, הקנבן מוסר ממנה ומועבר למחסן. המחסן מחליף את התיבה מרצפת הייצור עם תיבה חדשה ומלאה אליה מוצמד כבר כרטיס קנבן הניתן להסרה. המחסן יוצר קשר עם הספק ומעביר את הצורך בחידוש המלאי לפי כרטיס הקנבן. המוצר הסופי גם הוא מועבר למחסן עם כרטיס כדי להשלים את השלב הסופי בתהליך. כך שלא תיחסר התוצרת הגמורה, כל זאת בהנחה שהכרטיסים נאספים מהתיבות הריקות. זו פעולה מושלמת של "משיכה-דחיפה" (או פשוט לולאה) המספקת את הכמות הנדרשת עם יחידת עודף אחת בלבד, כך שלעולם לא יהיה עניין של אספקת יתר. הסוד במערכת קנבן טובה הוא לחשב כמה כרטיסים נדרשים לכל מוצר. רוב המפעלים משתמשים בשיטת הלוח הצבעוני (Heijunka Box). שיטה מורכבת מלוח הנוצר במיוחד על מנת להחזיק את כרטיסי הקנבן.
בשנים האחרונות קנבן אומצה גם בעולם פיתוח התוכנה, כשיטה המשלבת עקרונות מעולם פיתוח התוכנה הזריז (Agile) וה-Lean, כאשר מרכז השיטה הוא אותו רעיון של הגבלת הקנבנים שבמערכת, ועל ידי כך הורדת מלאי הנושאים שמפותחים ונבדקים במקביל ב"קו הפיתוח". השיטה נקראת Kanban System for Software Engineering
גואנג וו-די
גוָאנְג ווּ דִי היה קיסר סין בן שושלת האן המזרחית. טרם המלכתו היה שר-מלחמה, שהדיח בסופו של מאבק בן שנתיים, את הקיסר גוָאנְג שִי, והקים את השושלת המזרחית של האן, הוא שלט משנת 25 עד שנת 57. בשנת 37 איחד את כל סין, לאחר תקופת מלחמת האזרחים הקשה, במותו ירש אותו בנו מִינְג.
רקע משפחתי
גוָאנְג ווּ דִי לְיוֹ שְׂיוֹ היה צאצא מהדור השישי לקיסר שושלת האן המערבית גִ'ינְג, ששלט מ-156 לפנה"ס עד 141 לפנה"ס. אביו היה שופט במחוז נָאן-דוּן, וסבו ואב-סבו היו מושלים של תת-מחוזות.
בניגוד לאחיו שרצה לארגן מרידות נגד קיסר שין וָאנְג מָאנְג, לְיוֹ שְׂיוֹ שאף להיות חוואי, אך בן משפחתו חזה שאדם בשמו (לְיוֹ שְׂיוֹ), אמור להיות קיסר ועודד אותו להיות שאפתן.
הפלת שושלת האן המערבית
בשנים שלפני הספירה פרצו מרידות של איכרים (בני מעמד החיילים-איכרים) שנפגעו מפעולות של הקיסרים של שושלת האן המערבית, בתחום הכלכלי, ובנוסף מאסונות טבע קשים כמו הצפות של הנהר הצהוב. את המצב הזה ניצל וָאנְג מָאנְג שהיה האחיין החורג של הקיסרית וָאנְג גֶ'ן גוּן, תוך נקיטה בצעדים לנטילת השלטון, ובסיוע מינויו לעוצר של הקיסרים צֶ'נְג ופִּינְג. טענתו הייתה ששושלת האן המערבית, לא זוכה לחסדי האלים (מנדט משמים לשליטה בקיסרות) ויש להחליפה. בשנת 9 לספירה הודח הקיסר האחרון ז'וּדְזְה, ותמה שושלת האן המערבית, וָאנְג מָאנְג הכריז על הקמת שושלת חדשה, שושלת שין.
שושלת שין
וָאנְג מָאנְג הצליח לשרוד כקיסר תקופה קצרה בין השנים 9–23. בשנים האחרונות לשלטונו פרצו מרידות ברחבי הקיסרות, בעוד שהקיסר וָאנְג מָאנְג לא ייחס להן חשיבות, ויצר חזית מול עמים שכנים. כאשר וָאנְג מָאנְג התעורר סוף סוף הוא נחל הצלחה בתחילה במיגור המרידות.
פעילות המשפחה נגד קיסרות שין
בני המשפחה בראשות לְיוֹ שְׂיוֹ תכננו לחטוף את המושל של מחוז נָאן-יָאנְג, ולקרוא לבני המחוז למרוד. התוכנית נכשלה, הקושרים נמלטו, אך משפחתם נשחטה על ידי חיילי הקיסרות של שין. אז הקושרים נקטו בצעד אחר, הם איחדו כוחות עם מורדים אחרים, והתחילו לקצור הצלחות צבאיות. בשנת 23 הם הצליחו לבסוף להרוג את דְזְווָאן-פָּאו מושל נָאן-יָאנְג.
הקיסר גוָאנְג שִי
תוך מהלך הפלת שושלת שין, התפצלו הכוחות המנצחים, חלק צידדו בלְיוֹ שְׂיוֹ, אך אחרים בחרו מצביא צבאי לא חזק בשם לְיוֹ שׂוֵ'אן לקיסרות, תחת השם הקיסר גוָאנְג שִי. שאר ראשי המורדים קיבלו את התואר גנרל, לְיוֹ יאן אחיו של לְיוֹ שְׂיוֹ מונה לראש הממשלה. עקב התחזקותו של ראש הממשלה, ונקיטת עמדות שונות מהקיסר גוָאנְג שִי,הוציא הקיסר החדש את ראש הממשלה להורג יחד עם עוד כמה גנרלים. בסופו של דבר צבאו של וָאנְג מָאנְג ניגף מול המורדים. בשנת 23 המורדים צרו על ארמונו של וָאנְג מָאנְג, וחיסלו אותו.
לְיוֹ שְׂיוֹ מפגין נאמנות לקיסר
לְיוֹ שְׂיוֹ נאלץ להבליג על מות אחיו (ראש הממשלה), ולהפגין נאמנות לקיסר גוָאנְג שִי( הוא אפילו נמנע מלהתאבל על אחיו) שהעניק לו תואר המרקיז של וואקסין. באותה תקופה לְיוֹ שְׂיוֹ נשא את אהובתו לאישה. לְיוֹ שְׂיוֹ מונה על ידי הקיסר גוָאנְג שִי לנהל את מעבר בירת הקיסרות מצאנגן לליאויאנג.
חיזוק כוחו של לְיוֹ שיו מצפון לנהר הצהוב
לאחר מכן נשלח לְיוֹ שְׂיוֹ לשטח מצפון לנהר הצהוב, שם נתקבל באהדה על ידי העם. בשנת 24 הוא איחד כוחות מורדים תחת פיקודו, והחל לפעול להפלת הקיסר גוָאנְג שִי שהיה לא מוכשר, בשנת 25 נחנק למוות הקיסר גוָאנְג שִי על ידי אנשיו מבין האיכרים-מורדים (שהשתתפו בהפלת הקיסר וָאנְג מָאנְג), וגופתו הוסתרה. לְיוֹ שְׂיוֹ הכריז על עצמו כקיסר גוָאנְג ווּ דִי בתמיכת אנשיו.
הניצחון על האיכרים-מורדים
לאחר שהתנקשו בחיי הקיסר, ניסו המורדים-איכרים להשליט את נציגם לְיוֹ-פֶּן-דְזְה כקיסר. לְיוֹ-פֶּן-דְזְה היה לא כשיר לשלטון, והודח תוך גירוש האיכרים-מורדים מהבירה. בסופו של דבר נכנעו האיכרים-המורדים, לקיסר גוָאנְג ווּ דִי.
הניצחונות על שרי המלחמה
במהלך המאבק של הקיסר גוָאנְג ווּ דִי לאחד את הקיסרות הסינית של האן, נאלץ הקיסר להתמודד עם מספר שרי-מלחמה באזורים השונים שטענו לזכות לרשת את כתר הקיסרות.
השליטה על הקיסרות המאוחדת
בשנת 37 כיבוש סין, מידי שרי המלחמה (מנהיגים מקומיים חזקים), כמעט הושלם. הקיסר גוָאנְג ווּ דִי חילק למפקדיו הנאמנים מישרות מרקיזים, חילק להם רכוש רב, כיבד אותם ושמע בעצתם, אך לא העניק להם כל כוח פוליטי בממשל המרכזי והסמכותי שלו. בשנת 41 שלח הקיסר גוָאנְג ווּ דִי את המפקד מֲה יוּאַן לכבוש את הממלכה הווייטנאמית שנשלטה על ידי שתי אחיות, המבצע הצליח ושתי המלכות הוצאו להורג בשנת 43. הקיסרות בראשותו המשיכה לסבול מפשיטות עמים נוודים בצפון, וההגירה של בני האן לדרום נמשכה.
שתי קיסריות, ושני נסיכי הכתר
בנוסף לנישואיו הראשונים, הקיסר גוָאנְג ווּ דִי נישא נישואין פוליטיים עם גְווֹ אחייניתו של השליט הצבאי לְיוֹ יאנג. גְווֹ הפכה לקיסרית, ובנה הנסיך לְיוֹ גיאנג הפך ליורש הכס. גם לאחר שסר חינה של הקיסרית גְווֹ (גורשה מפניו בשנת 41), ואהובתו הראשונה יֵן הפכה לקיסרית, בנה של גְווֹ נשאר יורש הכס.
רק בשנת 43 הפך לְיוֹ יאנג (הקיסר מינג), בנה הבכור של הקיסרית יֵן, ליורש הכס במקום ליו גיאנג.
אבליזאורוס
אבליזאורוס (שם מדעי: Abelisaurus) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת האבליזאוריים שחי באמריקה הדרומית בקרטיקון לפני 80 מיליון שנה. דינוזאור זה התגלה לראשונה ב-1985 בארגנטינה ומהשרידים נמצאה רק גולגולת אחת ללא לסת תחתונה. ונקרא על שם הזואולוג הארגנטינאי רוברטו אבל (Roberto Abel), מנהל המוזיאון בו מצויה הגולגולת.
הסוג אוקזאורוס נחשב בעבר כמין של אבליזאורוס אך הוא הופרד.
דינוזאור זה היה קרוב משפחתו של הקרנוטאורוס והיה בעל גולגולת רחבה באורך 85 סנטימטר ובעלת מבנה לסת של אוכל בשר. היצור השלם הגיע לאורך משוער של 7.4 מטרים. הוא היה טורף בעל רגליים קצרות מאוד ולסתות חזקות שנועדו למחוץ עצמות בדומה לצבוע. יכול להיות שהדינוזאור ניזון מיצורים קטנים או מנבלות, אך יכול להיות שגם צד דינוזאורים איטיים כמו זאורופודים שהיו נפוצים בארגנטינה הקדומה.
מארי דה מדיצ'י
מארי דה מדיצ'י (בצרפתית: Marie de Médicis, באיטלקית: Maria de' Medici; 26 באפריל 1575 – 3 ביולי 1642) הייתה מלכה, בתור אשתו של מלך צרפת אנרי הרביעי; היא הייתה אמו של לואי השלושה עשר.
ביוגרפיה
מארי נולדה בעיר פירנצה שבאיטליה לפרנצ'סקו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה (1541- 1587) וליוהנה מאוסטריה, הדוכסית הגדולה של טוסקנה (1548-1578), בתו של פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בדצמבר 1600 נישאה מארי לאנרי הרביעי מלך צרפת, לאחר שבוטלו נישואיו לאשתו הראשונה מרגרט, בתו של אנרי השני מלך צרפת, שלא ילדה לו ילדים. מארי דה מדיצ'י ילדה לאנרי הרביעי שישה ילדים, ובהם לואי, שירש אותו אחרי רציחתו ב-1610. למלך אנרי הרביעי היו גם מאהבות רבות, ובהן גבריאל ד'אסטרה, שילדה לו שלושה ילדים ומתה ב-1599. היה לו גם ילד נוסף ממאהבתו הנרייט, שהתגוררה בטירה קרובה לארמון המלכות של מארי דה מדיצ'י. המלך אנרי הרביעי גידל את כל ילדיו יחדיו, דבר שגרם למריבות בין מארי דה מדיצ'י לבין הנרייט. ב-14 במאי 1610 נרצח המלך אנרי הרביעי בפריז ושעות אחדות אחרי כן הכריז הפרלמנט של פריז על מארי דה מדיצ'י כעוצרת בשמו של בנה, לואי השלושה עשר, שהיה בן תשע שנים בלבד.
מכוח תפקידה כעוצרת, מינתה מארי דה מדיצ'י את קונצ'ינו קונצ'יני, בעלה של בת-לווייתה ליאונורה גליגאי שהיה יועצה, לשר הצבא של צרפת, ובהשפעתו פיטרה מתפקידו את הדוכס מסולי, שהיה יד ימינו של המלך אנרי הרביעי. בעזרתה של מארי דה מדיצ'י, קיוו חוגי הכנסייה הקתולית לדכא את ההוגנוטים (פרוטסטנטים צרפתיים). היא נקטה במדיניות של התקרבות לספרד, והשיאה את בנה לואי לאן מאוסטריה, בתו של פליפה השלישי מלך ספרד, ואת בתה אליזבט לבנו בכורו של פליפה השלישי. האצולה הצרפתית האשימה את מארי דה מדיצ'י בבזבוז כספי המדינה, ודרשה את כינוסה של אספת המעמדות הצרפתית (1614-1615).
ב-1617 בנה לואי, שבינתיים הגיע לפרקו כמלך לואי השלושה עשר, הורה בסתר לרצוח את קונצ'יני. כן העמידו למשפט את גליגאי באשמת כשפים והמרת דתה ליהדות, והוציאוה להורג. כאשר מחתה מארי על הרצח, גירש אותה המלך הצעיר לארמון בלואה שעל גדות נהר הלואר. ב-1619 היא נמלטה משם, ועודדה את בנה גאסטון דוכס אנז'ו, שהיה בן אחת עשרה שנה בלבד, למרוד במלך - מרידה שכוחותיו של המלך דיכאו עד מהרה. בתיווכו של החשמן רישלייה הושגה פשרה בין המלך לואי השלושה עשר לבין אמו, והיא הורשתה לתפוס את מקומה במועצה המלכותית ב-1621. ב-1624, בהמלצת אמו, מינה המלך את רישלייה לראש ממשלתו. אך מאוחר יותר מארי דה מדיצ'י, שהאמינה כי הקרדינל גזל את כל השפעתה הפוליטית, חתרה תחת מעמדו של רישלייה וקשרה קשר לרוצחו. ב-12 בנובמבר 1630 נראה היה ליום אחד שמאמציה הוכתרו בהצלחה, כאשר המלך שנתן את הסכמתו לפטוריו של רישלייה, עזב את פריז ונסע לורסאי. אולם, רישלייה הצליח לשכנע את המלך לחזור בו. המלך קרא לרישלייה לעצור את יועציה של מארי דה מדיצ'י, הגלה אותה ל וציווה עליה לפרוש מן הפוליטיקה. ב-1631 היא ברחה לפלנדריה, הקימה בבריסל חצר מלכות משלה, ולא ראתה עוד את בנה.
מארי דה מדיצ'י נפטרה בעיר קלן שבגרמניה ב-1642 ונקברה בבסיליקה של סן דני בפריז.
תכליל (מינרלוגיה)
תכליל הוא אי-סדירות נראית - חומר או מבנה המצוי בתוך חומר טבעי, בגביש של מינרל או בסלע ואינו מרכיב יסודי שלו. תכליל יכול להיות: גביש של מינרל אחר, גז ונוזל, או פגם כגון סדק, שבר או חוסר רציפות בצמיחה.
"טביעות האצבע" של הטבע
תכלילים בגבישים מספקים מידע חשוב לכמה מענפי הגאולוגיה: מינרלוגיה, גמולוגיה ופלאונטולוגיה. נתונים חשובים על טמפרטורה ולחץ ומידע כימי משמשים כעין "כמוסת זמן" ומאפשרים הצצה לסביבת ההיווצרות של הגביש.
מכלול החומרים והפגמים בתוך הגביש מהווה מעין טביעת אצבע ייחודית לו, ומספק מידע על תהליכים שונים שחלו בעת התגבשותו ואחריה, על מקורו הגאולוגי ועל האזור הגאוגרפי בו נכרה. במקרים רבים ניתן אף לזהות את המכרה המסוים בו נמצא.
כאשר מדובר באבן חן, חשוב לזהות את התכלילים לא רק כדי לאמת את מקורה הטבעי אלא גם כדי שלא לפגום בה בשלבי החיתוך והליטוש, להימנע מהסרת כמות גדולה של חומר יקר ולהעניק לה את המראה הטוב ביותר באמצעות הדגשת תכונותיה הייחודיות.
חקר התכלילים
רוברט בויל (Robert Boyle) כתב ב"מקורות ומעלות של אבני חן" (Origin and Virutes of Gems) על: "פיסת גביש במרכז טיפה של מים..."
הגאולוג הבריטי הבולט הנרי קליפטון סורבי (Henry Clifton Sorby) פרסם בשנת 1858 מסכת מקיפה על תכלילי נוזל וגז במינרלים וסלעים בשם "על מבנה מיקרוסקופי של גבישים" (On the Microscopical Structure of Crystals). מחקרו תיעד את המורפולוגיה של סוגי תכלילים שונים והציע נוסחה לחישוב הלחץ והטמפרטורה בהם נוצרו.
מדליית נגיב מחפוז לספרות
מדליית נגיב מחפוז לספרות (בערבית: جائزة نجيب محفوظ) היא פרס ספרותי המוענק ליוצרים בשפה הערבית משנת 1996. המדליה מוענקת בעבור ספר פרוזה אשר נכתב בשפה הערבית ושטרם תורגם לאנגלית. הספר הזוכה מתורגם לאנגלית ויוצא לאור בהוצאת האוניברסיטה האמריקאית בקהיר. הפרס מוענק מידי בשנה ב-11 בדצמבר, תאריך יום הולדתו של נגיב מחפוז.
תכליל (מינרלוגיה)
חקר התכלילים
חוקר הטבע אייזק לי (Issac Lea) היה הראשון להשתמש במונח "תכלילים" (Inclusions). שנותיו הארוכות היו מוקדשות למחקר מיקרוסקופי של תכלילים באבני חן ובמינרלים. לי צבר אוסף ניכר של מינרלים וצדפות אשר נתרמו לסמית'סוניאן. האוסף שהותיר כולל אלפי דוגמאות של אבני אודם, ספיר, כריזובריל, טורמלין, גארנט, קוורץ ואבנים אחרות, והוא ממוין ומלווה באיורים המראים את התכלילים המעניינים.
מדליית נגיב מחפוז לספרות
זוכי הפרס
(שם הספר ניתן כפי שתורגם לאנגלית)
תכליל (מינרלוגיה)
חקר התכלילים
לי פרסם שלושה מסמכים על תצפיותיו, ואלה היוו יסוד להתפתחות חקר התכלילים באבני חן ובמינרלים:
לי נטה לגישה שונה במקצת מקודמיו. במקום הכללה מורפולוגית, כימית ופיזיקלית של תוכן הגבישים, הוא התעניין יותר במיון הסוגים השונים ואסף בלהיטות חומר על אופיים של סוגי התכלילים בקורונדום, בקבוצת הגארנט, בטופז, בספינל ובקוורץ. עבודתו של לי התמקדה בעיקר באבני חן, בעיקר עקב משיכתו לקסמן הרב, כמו גם בשל העובדה שפניהן המלוטשים סיפקו חלון מושלם להתבונן דרכו ולבחון את התכלילים. עד היום מסווגים תכלילים במינרלים ובאבני חן לפי גישתו של לי:
זיהוי תכלילים
תכלילים רבים נראים לעין, למשל מחטי רוטיל בקוורץ או אִיזוּר בטורמלין. תכלילים אחרים הם קטנים הרבה יותר, ולשם זיהויים נדרשים עזרים נוספים.
תכלילים פרוטוגנטיים
סוג זה של תכלילים נוצר לפני התגבשות האבן, חלקם נוצרו בסביבת ההתגבשות ואחרים הגיעו לשם בדרכים שונות (סחף, רוח) או אף נוצרו מאותה תמיסה ממנה התגבשה האבן.
תכלילים סינגנטיים
סוג זה של תכלילים נוצרו ביחד עם האבן, בשלבים שונים של התגבשותה ובדרך כלל יש להם קשר מינרלוגי אמיץ לאבן. תכלילים אלה מסודרים בסדר סימטרי מסוים המקביל לסדר התגבשות האבן.
תכלילים אפיגנטיים
סוג זה של תכלילים נוצרו באבן לאחר השלמת ההתגבשות או שהם מכילים חומרים שנלכדו באבן בשלבים קודמים ועברו תהליכים מסוימים לאחר גמר ההתגבשות.
דרושים IL
דרושים IL (שעד 2020 נקרא "פורטל דרושים") הוא אתר אינטרנט ישראלי בנושא חיפוש עבודה, המהווה לוח דרושים מקוון, שמפגיש בין מחפשי העבודה לבין מעסיקים שמחפשים עובדים. דרושים IL נמצא בבעלות יד 2 ומהווה חלק מקבוצת אקסל שפרינגר אשר מובילה את לוחות הדרושים באירופה. מטרת האתר לעזור למועמדים מכל הארץ ומכל תחומי העיסוק למצוא עבודה וכן לעזור למעסיקים למצוא את העובדים המתאימים ביותר.
האתר כולל מודעות דרושים, סוכן חכם, מערכת אוטומטית לכתיבת קורות חיים וקטגוריה קבועה של סקרי שכר עדכניים. בנוסף הפורטל עורך מחקרים וסקרים בנושאים שקשורים לעולם חיפוש העבודה והתעסוקה.
תכנים מהאתר ניתן למצוא גם באפליקציה לגוגל כרום וברשתות החברתיות: פייסבוק ויוטיוב
אודות האתר
האתר הוקם בשנת 2006 תחת השם "פורטל דרושים" על ידי שני היזמים דרור אפשטיין ויאיר כהן והמטה שלו נמצא בעיר נתניה.
בשנת 2011 נבחר האתר כאחד מחמשת האתרים הטובים ביותר לחיפוש עבודה של פורטל נקסטר מבית מאקו.
בשנת 2015 עבר האתר מיתוג נוסף והתאמה כוללת של האתר לשימוש בסמארטפון שבמסגרתו נוצרו גם שני סרטונים פרסומיים חדשים בטכניקה המשלבת איור, אנימציה וצילום.
בשנת 2018 מונתה ליאת הדר שרביט כמנכ"לית פורטל דרושים.
בשנת 2020 הושק האתר החדש והמשופר אשר מושתת על טכנולוגיות חיפוש ייחודיות ומתקדמות בעולם, כגון בינה מלאכותית.
בחודש נובמבר 2020 שונה שם האתר לדרושים IL אתר הדרושים של ישראל והופץ המסר "מחזירים את ישראל לעבודה" כמוטו בימי הקורונה.
בחודש ספטמבר 2021 מונה אריאל קסל כמנכ"ל דרושים IL.
בחודש מרץ 2023 מונה סיימון בלאוסוב כמנכ"ל דרושים IL.
כנסים ושיתופי פעולה
בשנת 2009 החל האתר בשיתוף פעולה עם האתר האמריקאי CareerBuilder.
בשנת 2011 האתר נתן חסות לכנס העסקה מגוונת בשיתוף עם אתר HRD ועם עמותת קו משווה.
בשנת 2013 החל האתר בשיתוף פעולה עם אגודת הסטודנטים של האוניברסיטה העברית לניהול לוח הדרושים של האגודה.
בשנת 2014 האתר נתן חסות לכנס מקורות הגיוס בשיתוף עם אתר HRD.
פרויקטים התנדבותיים
במרץ 2008 אפשר האתר למעסיקים בקריית גת לגייס חינם עובדים ממפוטרי מפעל פולגת.
בפברואר 2012 שיתף האתר פעולה עם ארגון נכי צה"ל מחוז תל אביב יפו והמרכז, בפרויקט תעסוקה.
צו אנטון פילר
צו אנטון פּילר הוא הכינוי שניתן לצו של בית משפט בהליך אזרחי המאפשר לתובע לשים יד על מוצגים וראיות שנמצאים אצל הנתבע, אם קיים חשש שהוא יעלימם במהלך המשפט. הצו זהה ביסודו ל"צו חיפוש" המקביל לו בהליך הפלילי, הוא מעוגן בחוק ובפסיקה, ומאחר ומדובר בצו פולשני הפוגע בזכות הפרט, נעשה בו שימוש רק בנסיבות חריגות. מקורו של הצו בפסיקה של בית המשפט העליון לערעורים בבריטניה בתיק של חברה בשם אנטון פילר.
תפיסת מוצגים וראיות
בהליך אזרחי נוצר מצב בו ידוע בוודאות לאחד הצדדים כי הצד השני מחזיק ברשותו ראיות ומוצגים אשר יכולים להועיל לבירור המשפט, והוא חושש כי הם יושמדו או יוסתרו, ועל ידי כך תיפגע זכותו לבירור האמת באופן שישפיע גם על תוצאות המשפט. כדי למנוע מצב כזה, הוא מבקש להוציא צו לתפיסת המוצגים והראיות. על פי רוב, הפניה לשופט נעשית במעמד צד אחד, בלי שהצד השני יודע על עצם הדיון בבקשה.
הדרך להוצאת הצו יכולה להיות בשני מסלולים נפרדים, והראשון מהשניים מזוהה יותר עם צו אנטון פילר.
מתי ניתן הצו?
השימוש בצו התפיסה נחשב חריג, ומכונה "נשק יום הדין של המשפט". הוא הליך חודרני הפוגע בזכויות הפרט - זה אשר אצלו מתקיים החיפוש, וכן מדובר בצו אשר ניתן במעמד צד אחד מבלי שהצד הנפגע יכול לומר את דברו ולהתגונן מפניו. על כן מי שמבקש להוציאו, חייב לשכנע את בית המשפט בשני מישורים:
בנוסף לכך נלקחים בחשבון שיקולים נוספים, כמו למשל האפשרות שאחד הצדדים מנסה "לדוג ראיות" באמצעות הצו, ולמצוא מסמכים באקראי. כמו כן נשקלת מידת הנזק שעלול הצו לגרום. כך למשל, כאשר מנהלים את הדיון האזרחי שני גופים המתחרים זה בזה, ותפיסת מוצגים עלולה לחשוף סודות מסחריים. כאשר עלול להיגרם נזק, יכול בית המשפט לקבוע כי תופס הנכסים יפקיד ערבויות מתאימות לשיפוי נזקים במקרה ויתברר כי לא היה מקום להוציא את הצו.
הצו ניתן רק בנסיבות קיצוניות, ולאחר שמוצו כל האפשרויות האחרות להשגת הראיות, כמו למשל: בקשה לגילוי ולעיון במסמכים.
המקורות לצו אנטון פילר
מקורו של צו אנטון פילר הוא בדין האנגלי ב-1976. חברה גרמנית בשם אנטון פילר גילתה כי נציגה שלה בבריטניה הפרה את ההסכם ביניהם, משתמשת בסודות מסחריים שהעבירה לה, ומוכרת אותם לחברות מתחרות. אנטון פילר ביקשה מבית משפט במעמד צד אחד שיינתן צו שיאפשר לה, עם בא-כוחה, לבדוק את חצרי הנתבע ולתפוס חומר רלוונטי להפרה הנטענת. שופט בית המשפט העליון לערעורים, לורד דנינג, נעתר לבקשה. הוא נמנע מלהתיר למבקש או לבא כוחו להיכנס בכוח לחצרים, אך עם זאת קבע שסירוב על ידי הנתבע ישמש בסיס לבקשה לביזיון בית משפט. לורד דנינג קבע כי צו כזה יוענק בנסיבות חריגות ביותר. והוציא צו המתיר לה להיכנס לחצר הנתבעת, אליו הגיעה.
הלכה זו של השופט דנינג – שהוא קרא לה ההמצאה הגדולה ביותר של המאה ה-20 – עוררה ביקורת בהיותה פוגעת בזכויות הפרט, אך היא אומצה במהירות על ידי מערכת המשפט האנגלית, ובשנים הראשונות לקיומו הוצאו בבריטניה 500 צווים כאלה בשנה. לאחר שהובא העניין לבית הדין האירופאי לזכויות אדם אשר סייג את מתן הצו, הצטמצם השימוש בהליך ובתחילת שנות ה-90 כבר ניתנו רק 50 צווים כאלה. מדינות אחרות אימצו את "צו אנטון פילר", ונוצר מצב בו הצו הורחב באופן יצירתי. כך למשל בקנדה הוצאו "צווים מתגלגלים" בהם מקבל הצו הוא פלוני אלמוני ללא שם, וזאת כדי לאפשר לתפוס מפרי זכויות שאינם ידועים בשמם ומשתמשים בזיוף בדוכנים בשוק או במקומות פתוחים. בניו זילנד ניתנו מעין "צווים ייצוגיים" בהם נתבעה קבוצה מצומצמת אשר חבריה אינם מזוהים.
בישראל התקבל הצו בהסתייגויות וביקורת, עד שהעניין הוסדר על ידי המחוקק בחוק ראשי ובחקיקת משנה, כאמור.
גביע המדינה בכדורגל נשים 2014/2015
בתחרות השתתפו 8 קבוצות ליגת נשים ראשונה (לפי התקנון האקדמיה לכדורגל בנות לא לוקחת חלק בגביע המדינה) ו-5 קבוצות מליגת נשים שנייה. לפי תקנון התחרות, בעונה זו התקיימו 4 סיבובים. כל הקבוצות (ליגות נשים ראשונה ושנייה) החלו להשתתף בסיבוב הראשון פרט לקבוצה אחת שהוגרלה להתחיל בסיבוב השני. כיוון שלסיבוב זה שהיה גם רבע הגמר העפילו 7 קבוצות, אחת הקבוצות מאלו שהעפילו לשלב זה קיבלה כרטיס חופשי לחצי הגמר.
שמינית הגמר
הסיבוב הראשון בתחרות היה למעשה שמינית הגמר. בסיבוב זה השתתפו 12 קבוצות. קבוצת בנות סכנין קיבלה בהגרלה כרטיס חופשי לסיבוב הבא.
רבע הגמר
אל רבע הגמר העפילו 6 הקבוצות שניצחו בשמינית הגמר ובנות סכנין שקיבלה בהגרלה כרטיס חופשי לשלב זה. כיוון שהעפילו לשלב זה 7 קבוצות, התקיימו רק שלושה משחקי רבע גמר. מכבי באר שבע קיבלה בהגרלה את המקום הנוסף בחצי הגמר.
חצי הגמר
משחקי חצי הגמר התקיימו ב-7 וב-8 באפריל באצטדיון עירוני רמלה.
טרופ
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מבדוק
מבדוק יבש (באנגלית: Dry dock) הוא מתקן אליו מביאים כלי שיט לתחזוקה או צביעה. השלבים האחרונים של בניית ספינות מתבצעים לרוב במבדוק יבש.
מבדוק יבש בדרך כלל נמצא באזור מתחת לפני הים, סמוך לים. המבדוק מכיל אמצעים לתמיכה בספינה כאשר אין בו מים. ספינות גדולות מוכנסות למבדוק היבש בעזרת גוררות.
כל זמן שיש עדיין מים במבדוק, המאפשרים להזיזה, מבצעים צוללים עיגונים למיקום הספינה. צריך שהספינה תיוצב על לבני התמיכה, שכן אם תיפול אחרי הוצאת המים, יגרם לה נזק רב.
לאחר ששארית המים נשאבה מהמבדוק, אנשים יכולים ללכת באזור ולבחון ולתקן את הספינה כנדרש. כאשר מסתיימת העבודה על הספינה, מוצף המבדוק מחדש.
כדי להקים מבדוק יבש בדרך כלל חופרים באדמה על החוף. המבדוק היבש הגדול בעולם נמצא בבלפסט שבצפון אירלנד. המבדוק היבש העתיק בעולם נמצא בבסיס הצבאי הימי בפורטסמות' שבאנגליה, ובו נמצאת הספינה אה"מ ויקטורי.
מבדוק צף
מבדוק צף הוא ספינה מיוחדת המשמשת לחילוץ, הנבנית עם תאי ציפה בצורת האות U לאורכה ומסוגלת לתמוך בגוף אונייה הזקוקה לתיקון.
כאשר שסתומים המותקנים במבדוק הצף ממלאים את תאי הציפה במים שוקע המבדוק בתוך המים עד שחלקו העליון נמצא נמוך יותר מתחתית הספינה הזקוקה לתיקון. כעת דוחפים את הספינה הזקוקה לתיקון אל מעל המבדוק הצף, ממלאים בתאי הציפה אוויר במקום המים וספינת המבדוק הצף עולה שוב כשעליה הספינה הזקוקה לתיקון. כעת ניתן לגרור אותה לסדנא מתאימה.
מבדוקים צפים היו בשימוש רב במהלך מלחמת העולם השנייה וספקו שרותי תיקון במקומות נידחים. ניתן היה אף לצרף מספר מבדוקים שכאלו כדי להכיל ספינות ארוכות במיוחד.
אוניית מטען כבד שוקעת
לאוניית מטען כבד בעלות יכולת לשקוע חלקית יש גוף ארוך ונמוך שבתוכו שקע ארוך בין עמדת הפיקוד ואזור המכונות. במבט שטחי היא דומה לספינת משא או למכלית דלק. היא מתוכננת כך שניתן להשקיע עד לנקודה שבה ספינה קטנה יותר יכולה לשוט לתוך החלל האמור, להתיישר עם הספינה הנושאת, שנמצאת באלכסון אליה. אז שואבים החוצה את המים מתוך מכלי הזיבורית, ששימשו להשקעת הספינה הנושאת, והיא יכולה לשוט ועליה הספינה הזקוקה לתיקון. בספינה כזו, ה-MV Blue Marlin נעשה שימוש כדי לשאת את המשחתת (DDG 67) USS Cole מעדן שבתימן לפסקגולה שבמיסיסיפי לאחר שהקול נפגעה מסירת תופת ב-12 באוקטובר 2000.
דולר סינגפורי
שווה ל-100 סנט סינגפוריים ומתחלק למטבעות של 5,10,20,50 סנט סינגפורי. (1 סנט הוצא מהמחזור).
למטבע זה השיא העולמי של שווי שטר כסף. שטר בסך 10,000 דולר סינגפורי SGD הוא השטר הסחיר בעל הערך הרב ביותר כיום (2013) שווי עומד על כ-8,100$. לשם השוואה השטר הבא אחריו בתור 1,000 פרנק שווייצרי שווה כשמינית ממנו
ארבעה-עשר הקדושים המסייעים
ארבעה-עשר הקדושים המסייעים (בלאטינית: Quattuordecim auxiliatores), הם קבוצה של ארבעה-עשר קדושים פטרונים המקובלים בכנסייה הקתולית ככאלה שתפילה אליהם נחשבת ליעילה באופן יוצא דופן, במיוחד כנגד מחלות מסוימות. מקורה של האמונה בעמק הריין המרכזי במאה ה-14, לאחר המגפה שנודעה לימים בשם המוות השחור.
להלן מפורטים ארבעה-עשר הקדושים המסייעים לצד יום חגם ותחום פטרונותם:
בנוסף לימי החג של כל אחד מ-14 המסייעים, נקבע ה-8 באוגוסט כיום חגם המשותף.
פיאט 124 ספורט ספיידר
פיאט 124 ספורט ספיידר (באיטלקית: Fiat 124 Sport Spider) היא מכונית רודסטר, 2 מושבים מתוצרת קונצרן הרכב האיטלקי פיאט אשר יוצרה בין השנים 1966–1982.
בין השנים 1983–1985 דגם ה"פיאט 124 ספורט ספיידר" יוצר על ידי פינינפארינה.
סך הכול יוצרו 172,818 יחידות.
דגמים לפי נפח מנוע
==מכירות==
גיבון לבן-גבות מערבי
גיבון לבן-גבות מערבי (שם מדעי: Hoolock hoolock) הוא מין של פרימט ממשפחת הגיבונים. בעבר סווג כמין יחיד בסוג גיבון הולוק, אך בהמשך סווגו לצידו שני מינים נוספים: גיבון לבן-גבות מזרחי (Hoolock leuconedys) וגיבון סקייווקר (Hoolock tianxing).
תיאור המין
לזכרים פרווה שחורה עם גבות בהירות, לנקבות פרווה בגוון נחושת וחום-כהה באזור הפנים, החזה והחלציים. טבעת של שיער לבן תוחמת את העיניים, הפה והאף של הנקבה. התינוקות נולדים עם פרווה אפורה-לבנה עם גוון צהבהב, היא נעשית שחורה בגיל ההתבגרות, אצל הנקבות היא מתבהרת בתחילת גיל הפוריות.
המין מאופיין בציצית שיער בהירה בסנטר, אף רחב משאר הגיבונים, אורך שיער משתנה בפנים המדמה פרצוף משולש. קולו של גיבון זה הוא כמעין גיהוק המעורב בנהימה.
דיקראוזאורוס
דיקראוזאורוס (שם מדעי: Dicraeosaurus; משמעות השם: "לטאה מפוצלת כפולת ראש") הוא דינוזאור ממשפחת הדיקראוזאוריים שהשתייך לקבוצת הזאורופודים. מאובניו התגלו בטנזניה ב-1914 בידי החוקר הגרמני ורנר יאננש (Werner Janensch).
הוא חי בסופו של היורה לפני 155-150 מיליון שנה לצד הרביוורים שונים כמו הג'ירפטיטאן והקנטרוזאורוס. לדינוזאורים אלה היו גדלים אחרים וכנראה שהם ניזונו מצמחייה ברמות אחרות מבלי להתחרות אחת בשנייה.
Somebody Loves You
Somebody Loves You (בעברית: מישהו אוהב אותך) הוא אלבום האולפן השני של הזמרת-יוצרת האמריקאית קריסטל גייל. האלבום יצא לאור ב-20 באוקטובר 1975, על ידי חברת התקליטים יונייטד ארטיסטס רקורדס. הוא הגיע בשיאו למקום ה-11 במצעד אלבומי הקאנטרי של בילבורד ומתוכו יצאו שני סינגלים שנכנסו לעשירייה הפותחת במצעד שירי הקאנטרי: שיר הנושא, "Somebody Loves You" (מקום 8) ו-"I'll Get Over You" (שהפך ללהיט וכבש את פסגת המצעד).
קרדיטים
כל הקרדיטים שלהלן לקוחים מ-Discogs.
Late Orchestration
Late Orchestration הוא אלבום הופעה של אמן ההיפ הופ האמריקאי קניה וסט. האלבום כולל מספר שירים משני אלבומיו הקודמים של וסט, The College Dropout ו-Late Registration, מתוך הופעה חיה באולפני אבי רוד המפורסמים בלונדון, אנגליה, לפני קהל של כ-300 אורחים ומעריצים שהוזמנו באופן אישי לאירוע ב-21 בספטמבר 2005. באירוע ליוו את וסט 17 נשים בשרשרת תזמורתית, ומספר הופעות אורח של זמרים, ביניהם ג'ון לג'נד ולופ פיאסקו. התקליט המלא שוחרר באפריל 2006 עם שיר בונוס, Gold Digger מתוך הופעה חיה באמריקה און ליין עם ג'יימי פוקס. גרסת ה-DVD של האלבום כוללת את ההופעה המלאה, מספר ראיונות ובונוס של כל הקליפים לארבעת הסינגלים מתוך האלבום Late Registration.
מריאנה טימר
מריה אלטיה "מריאנה" טימר (בהולנדית: Maria Aaltje "Marianne" Timmer ; נולדה ב-3 באוקטובר 1974) היא ספורטאית הולנדית בעבר, מתחרה בהחלקה מהירה על הקרח, אלופה אולימפית, בעלת 3 מדליות זהב שהושגו בשתי אולימפיאדות (נאגנו 1998 וטורינו 2006), אלופת עולם בעלת 8 מדליות מהן 3 זהב ושיאנית עולם (2 שיאי עולם).
טימר זכתה בשנת 1998 בתואר ספורטאית השנה בהולנד.
יבגני וכטנגוב
יבגני בגרטיונוביץ' וכטנגוב (ברוסית: Евге́ний Багратио́нович Вахта́нгов; 13 בפברואר 1883 – 29 במאי 1922) היה שחקן ובמאי תיאטרון רוסי ממוצא ארמני. מתלמידיו של קונסטנטין סטניסלבסקי. נמנה עם מייסדי תיאטרון "הבימה", כאשר ביים את שני המחזות הראשונים של התיאטרון עוד בעת שהוא הציג במוסקבה - "נשף בראשית" ו"הדיבוק".
חייו
וכטנגוב נולד בולדיקווקז שבאוסטיה להורים ארמנים. הוא למד זמן מה באוניברסיטת מוסקבה ולאחר מכן הצטרף לתיאטרון האמנותי המוסקבאי ב-1911 ובלט שם בכשרונותיו, כך שב-1920 הוביל כבר סטודיו למשחק משלו. ארבע שנים לאחר מותו נקרא הסטודיו על שמו "תיאטרון וכטנגוב".
וכטנגוב הושפע מאוד מהסגנון התיאטרלי של וסבולוד מיירהולד, במאי שהדגיש את הסימבוליות, והתנועתיות של שחקניו, והצליח למזג את הסגנון של מיירהולד עם הטכניקה הפסיכולוגית של קונסטנטין סטניסלבסקי וולדימיר נמירוביץ' דנצ'נקו. הפקותיו כללו מוזיקה, שימוש במסיכות ובתלבושות מופשטות, מחול, תפאורות אוונגרדיות, כמו גם ניתוח פסיכולוגי של הטקסט, ושל מניעי הגיבורים. הפקתו הידועה ביותר הייתה של טורנדוט מאת קרלו גוצי, הפקה המועלית על ידי תיאטרון וכטנגוב משנת 1922 מאז מותו.
בשנת 1918 הכיר סטניסלבסקי לוכטנגוב קולקטיב תיאטרון יהודי, שהונהג על ידי נחום צמח. וכטנגוב לקח את הקולקטיב תחת חסותו, וביים את הצגתו הראשונה של התיאטרון, שהיה לימים לתיאטרון "הבימה" - "נשף בראשית". לאחר מכן, והוא בשלבי מחלה סופנית, ביים את "הדיבוק", הצגה הנחשבת לאחד ההישגים האמנותיים הגדולים ביותר הן של וכטנגוב והן של הבימה. בשנת 1922 מת מסרטן.
שמו של וכטנגוב מונצח בקריאת התיאטרון המוסקבאי על שמו, וכן ברחוב ביפו.
קלאודיה שיפר
דוגמנות
שיפר נולדה בנורדריין-וסטפאליה שבגרמניה המערבית. לה שני אחים ואחות. היא דוברת צרפתית, אנגלית וגרמנית שוטפות.
תחילה, רצתה שיפר להיות עורכת דין כמו אביה ולעבוד במשרדו. היא שינתה את דעתה באוקטובר 1987, כאשר היא נצפתה במועדון על ידי מישל לבאטון, מנהל סוכנות הדוגמנות "מטרופולין", אשר מאוחר יותר החתים אותה בסוכנות שלו.
שיפר סיימה את לימודיה ולאחר מכן החלה לעבוד כדוגמנית. היא טסה לפריז לסדרת צילומים, וזמן קצר לאחר מכן היא הופיעה במגזין "Elle" הצרפתי. לאחר הופעות נוספות במגזינים הפכה שיפר לדוגמנית מצליחה ונבחרה על ידי הצלם והמעצב קארל לאגרפלד להיות ה"פנים החדשות" של שאנל. בעקבות כך, הפכה שיפר לדוגמנית מפורסמת בכל רחבי העולם. לאגרפלד אמר עליה "אי אפשר להוציא ממנה תמונה רעה, יש לה רומן עם המצלמה".
בתחילת שנות ה-90, כיכבה שיפר בפוסטרים של חברת הג'ינס "Guess?" באמריקה הצפונית. הופעתה של שיפר תרמה רבות לחברה. מאוחר יותר היא הובילה את הקמפיין של חברת הקוסמטיקה רבלון, שחתמה איתה על סכום של 60 מיליון דולר, ובכך הפכה שיפר לדוגמנית היקרה ביותר בתעשייה.
שיפר היא הדוגמנית שכיכבה על יותר שערים מכל דוגמנית אחרת בהיסטוריה, ונכנסה לספר השיאים של גינס עם למעלה מ-700 מגזיני אופנה. היא הייתה הדוגמנית הראשונה שהופיעה על שער המגזין "רולינג סטון", ושנה מאוחר יותר הופיעה על שער ה"פיפל" בראש רשימת הנשים היפות בעולם.
מאז 1990, שיפר מוציאה כל שנה לוח שנה עם בגדי ים אשר היא מעצבת ומככבת בו. ב-1998, הופיעה שיפר בפרסומת לסיטרואן, וקיבלה 3 מיליון דולר על השתתפותה.
שיפר עדיין חתומה עם חברת הקוסמטיקה "לוריאל" וחברת השעונים "מוואדו". בין היתר, השתתפה בתצוגת האופנה של ויקטוריה'ס סיקרט.
הופעות במדיה
שיפר הופיעה במספר סרטים וקליפים. הופעתה הראשונה בקולנוע הייתה בסרט "ריצ'י ריץ'" ב-1994 (שיחקה את עצמה בתפקיד קטן). לאחר מכן היא כיכבה לצידו של דניס הופר בסרט "סיוט לרצח" ובסרט אובדן הכרה. ב-1999, היא הופיעה בסרטים "חברים ומאהבים", "פזיזה ופראית" ו"Black and White". בנוסף היא הופיעה בסרטים: "החיים בלי דיק", "אהבה זה כל הסיפור" ו"זולנדר".
שיפר ביצעה הופעות אורח בסדרות "משפחה בהפרעה" ו"דארמה וגרג". בנוסף היא הופיעה בקליפ של וסטלייף לשיר "Uptown Girl", ובקליפ של בון ג'ובי לשיר "Say it isn't so".
ב-1995, בעקבות מספר דוגמניות על כמו נעמי קמפבל, הצטרפה שיפר כשותפה לרשת מסעדות האופנה "Fashion Café".
חיים אישיים
בזמנה הפנוי, שיפר רוכבת על סוסים, מציירת, משחקת טניס וגולשת סקי.
בשנים 1994–1999 הייתה בזוגיות עם הקוסם האמריקאי-יהודי, דייוויד קופרפילד.
מאז 25 במאי 2002, נשואה שיפר למפיק הסרטים הבריטי מת'יו ווהן. במקום טבעת נישואים קנה ווהאן לשיפר צבים. הזוג נישא בכפר שימפלינג שבסאפוק, אנגליה. לזוג שלושה ילדים. המשפחה מתגוררת בלונדון.
שיפר סבלה פעמיים מהטרדות: ב-2002, גבר איטלקי בשם אגוסטו פומטה, נעצר לאחר שנתפס 9 פעמים מבקר באחוזה של שיפר בניסיון לראותה. בית המשפט החליט לאשפז אותו. פומטה האמין שהאפיפיור אמר לו להינשא לשיפר. ב-2004, גבר קנדי בשם לואיס בריסטה, נעצר לאחר שגם הוא נהג לבוא לאחוזתה, לקרוא לה ולהשאיר מכתבים ליד ביתה.
אנרג'יקס אנרגיות מתחדשות
החברה נסחרת בבורסת תל אביב החל מחודש מאי 2011. בעלת השליטה בחברה היא חברת אלוני חץ נכסים והשקעות בע"מ, אחת מקבוצות הנדל"ן הגדולות בישראל. יושב-ראש החברה הפעיל הוא נתן חץ ומנכ"ל החברה הוא אסא (אסי) לוינגר.
היסטוריה
החברה נוסדה בשנת 2006 כחברה פרטית (חברה-בת של אמות השקעות בע"מ, זרוע הנדל"ן הישראלית של אלוני חץ נכסים והשקעות בע"מ).
החברה החלה את פעילותה בהקמת מתקנים סולאריים (בטכנולוגיה פוטו-וולטאית) שמוקמו על גגות שטחי הנדל"ן של אמות השקעות בע"מ.
בשנת 2011 הפכה אנרג'יקס לחברה ציבורית והונפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב. עם הנפקתה החברה גייסה סך כולל של כ-145 מיליון ש"ח (לא כולל סך של כ-47 מיליון ש"ח בגין מימוש אופציות בשנת 2013). בשנת 2015 גייסה החברה כ־340 מיליון ש"ח. בשנת 2016 מומשו אופציות סדרה 2 של החברה בגובה של 30 מיליון ש"ח. בשנת 2017 גייסה סך של כ-128 מיליון ש"ח (בהנפקה לציבור ופרטית). בסה"כ גייסה החברה כ-690 מיליון ש"ח.
פעילות בתחום הפוטו-וולטאי (אנרגיה סולארית)
מתקן הדגל של החברה בתחום הפוטו-וולטאי לייצור אנרגיה סולארית הוא, כאמור, מתקן נאות חובב. מתקן זה מדגים את אחד מעקרונות העל של החברה - "Triple Win" (ניצחון משולש), לסביבה, לקהילה וליזם. הקמת המתקן, בהספק של 37.5MWp, הייתה בעלת מורכבות הנדסית חסרת תקדים, נוכח בנייתו על גבי בריכות אידוי כימיות משוקמות של אזור התעשייה נאות חובב, והוא מהווה פרויקט ייחודי בעולם מבחינה סביבתית. בין היתר, כלל הפרויקט הצבתם של כ-400 אלף פאנלים סולאריים על פני שטח של כ-500 דונם והוא מספק חשמל לכ-40 אלף בתי אב. על הקמת פרויקט זה, זכתה החברה בשנת 2015 בפרס "The most Innovative Renewable Energy Company Award" של המגזין "The New Economy". בסך הכל, לחברה 39 מערכות סולאריות מחוברות בישראל, בסך מותקן כולל של 49MWp.
בחודשים מרץ ודצמבר 2017 זכתה אנרג'יקס במכסות ייצור חשמל באמצעות מתקנים פוטו-וולטאיים במתח גבוה, בשני ההליכים התחרותיים שפרסמה רשות החשמל. בשני ההליכים, זכתה אנרג'יקס במכסות הגבוהות ביותר מבין כל היזמים והחברות שהשתתפו בהליך. במכרז הראשון זכתה אנרג'יקס במכסה של 70MW (כ-30% מתוך המכסה שחולקה) ובמכרז השני זכתה אנרג'יקס ב-39.6MW, כ-38% מהמכסה שחולקה). בהתאמה, החלה החברה בהקמתם של פרויקטים, בין היתר, סמוך ליישובים עומר, תאשור, דביר, שדה צבי, ברכיה, גיאה וגלאון.
בחודש דצמבר 2017 הודיעה החברה שחתמה על הסכם להקמת מיזמים משותפים בתחום הפרויקטים הפוטו-וולטאיים (מערכות אנרגיה סולארית) עם חברה יזמית אמריקאית, בעלת צבר פרויקטים פוטו-וולטאיים בשלבי ייזום ופיתוח שונים בארצות הברית בהספק כולל של מעל MWp1,000.
חוות הרוח ברמת הגולן
בישראל מקדמת אנרג'יקס את פרויקט "אנרגיית רוח נקייה" (אר"ן) בצפון רמת הגולן, פרויקט בו יוקמו 26 טורבינות רוח והצפוי להיות בהספק כולל של MW 100, על אדמות הכפרים הדרוזים מסעדה, בוקעתא ומג'דל שמס. התוכנית מקודמות בהליך מזורז בוועדה לתשתיות לאומיות, תחת תוכנית תשתית לאומית 47 (תת"ל 47). התושבים הדרוזים באזור דרשו לעצור את התוכנית בטענה שהנזקים האפשריים לא הובאו לידיעתם, ואליהם הצטרפו גם פעילי סביבה וגם מערכת הביטחון שהתנגדה לתוכנית, מחשש לפגיעה בתפקוד מכ"מים באזור. לדברי המתנגדים, התוכנית מנוגדת לרצון החקלאים באזור ותפגע בנוף הייחודי שלו. בנוסף רוב בעלי הקרקעות שהסכימו להקמת טורבינות בשטחם, חזרו בהם מהסכמתם. עוד טענו המתנגדים כי התוכנית תפגע בפעילות החקלאים, בכך שתקטין את השטח שבו הם יכולים לעבוד. באוגוסט 2019 קיבלה אישור מותנה מרשות החשמל להקמת פרויקט. ב-1 בינואר 2020, משרדי האנרגיה, הביטחון, האוצר ורשות החשמל חתמו על הסכם מסגרת שיאפשר את הקמתו של הפרויקט, לאחר שהוסכם כי המשרדים יממנו במשותף פיתוח טכנולוגי בעלות של כ-250 מיליון שקל, שיאפשר את הפעלת טורבינות הרוח מבלי לשבש את פעילות צה"ל וחיל האוויר באזור.
ב-12 בינואר 2020, אושרה התוכנית בממשלה למרות התנגדות התושבים.
מחאת הדרוזים
ב-21 ליוני 2023 היו עימותים קשים בין אלפי דרוזים בגולן למשטרה שהשתמשה באמצעים לפיזור הפגנות, בהם רימוני הלם, גז מדמיע, מכת"זית וירי של רימוני עשן מרחפן. במהלך העימותים נפצעו חמישה מפגינים באורח קשה, אחד מהם מירי ועשרות נפצעו מירי כדורי ספוג, רימוני עשן וגז מדמיע
יורם וייס
יורם וייס (נולד ב-7 בינואר 1959) הוא רופא ישראלי המנהל את המרכז הרפואי הדסה מאז שנת 2021. פרופ' וייס מומחה בהרדמה וטיפול נמרץ וניהול מערכות בריאות.
ביוגרפיה
וייס נולד בתל אביב לאב נציג משקיעים שעלה מצ'כיה ואם משפטנית שעלתה מגרמניה. הוא בוגר תיכון אליאנס בעיר. את צעדיו הראשונים בעולם הרפואה התחיל בעת שירותו הצבאי, אותו ביצע כמדריך חובשים בחיל הרפואה. את לימודי הרפואה סיים בשנת 1990, בטכניון שבחיפה, שם קיבל תואר דוקטור לרפואה (MD).
בשנת 1995 השלים התמחות בהרדמה ובשנת 1999 השלים התמחות בטיפול נמרץ, אותן ביצע בהדסה ובאוניברסיטת פנסילבניה בארצות הברית.
פרופ' וייס זכה להחזיק בשני מינויים בפקולטות לרפואה - פרופסור חבר בבית הספר לרפואה של הדסה של האוניברסיטה העברית בירושלים, ישראל ועד לשנת 2015 פרופסור חבר משנה באוניברסיטת פנסילבניה בארצות הברית.
בהמשך השלים לימודיו כבוגר תוכנית TRIUM MBA, תוכנית משותפת של Stern NYU New York University (NYU) Stern Business School, London School of Economics וה-Haute Ecole De Commerce (HEC). בשנת 2018 סיים הכשרה בניהול ארגונים רפואיים בהתאם לדרישת המועצה המדעית הישראלית.
דרכו המקצועית
בשנת 1994 החל את דרכו במרכז הרפואי הדסה ומילא שם שורה של תפקידים מנהליים. בין היתר, שימש כרופא ראשי בהרדמה באגף הרדמה וטיפול נמרץ, ריכז את התוכנית להטמעת מערכת מחשוב לרישום רפואי (MetaVision-IMDSoft) והשתתף בצוות ההיגוי לשיתוף פעולה בין 'אינטל' להדסה.
משנת 2006 ועד 2009 כיהן כראש המרכז לטיפול נמרץ כירורגי ובין השנים 2009 ל-2014 ניהל את מחלקת ההרדמה וטיפול נמרץ במרכז הרפואי הדסה עין כרם.
בשנת 2014, בזמן שהוביל את ועד הרופאים בבית החולים, התבקש על ידי מנכ"ל הדסה דאז, ד"ר אביגדור קפלן, לנהל את בית החולים הדסה עין כרם. וייס נענה לבקשתו וקיבל על עצמו את תפקיד ניהול בית החולים. בכך, שינה את מסלול חייו המקצועי ובחר בדרך הניהולית על פני מסלול קליני ומחקרי.
בשנת 2021 וייס מונה לממלא מקום מנכ"ל הדסה ומספר חודשים לאחר מכן, בחודש יוני 2022, נבחר על ידי דירקטוריון הדסה והנהלת ארגון נשות הדסה העולמי (HWZOA) לכהן באופן רשמי כמנכ"ל המרכז הרפואי הדסה.
מלבד פרסומיו הרבים במסגרת מחקרית, פרופ' וייס אף מילא מספר תפקידי עריכה במגוון כתבי עת יוקרתיים כגון: Contemporary Critical Care, F1000, Anesthesiology Clinics of North America ועוד.
חיים אישיים
וייס מתגורר בתל אביב ונשוי לשירלי וייס דגני, מנהלת עסקית בחברת Johnson & Johnson Vision Care (ישראל ויוון) ולהם שני ילדים. וייס דובר ארבע שפות באופן שוטף: עברית, אנגלית, צרפתית וגרמנית.
דמויי דיפלודוקיים
דמויי דיפלודוקיים (שם מדעי: Diplodocoidea) היא על-משפחה של דינוזאורים גדולים שחיו מהיורה התחתון עד הקרטיקון העליון.
בני קבוצה זו היו בעלי כמה מינים כמו האמפיקוליאס, הדיפלודוקוס, האפטוזאורוס והסופרזאורוס שהיו גדולים וארוכים מאוד והם השתמשו בצווארם כדי להגיע לעלי העצים הגבוהים. עם זאת חלקם דווקא היו בעלי צוואר קצר והותאמו לאכילת מזון קרקעי.
לזאורופודים אלה היו שיניים דקות דמויות עפרונות שנועדו רק לתלוש עלים מענפי העצים. הם היו בעלי זנבות ארוכים שנועדו להגנה. לחלקם כמו הדיקראוזאוריים היו דוקרנים לאורך עמוד השדרה והם כנראה יצרו מפרש.
ת'ורולפור ארנאסון
ת'ורולפור ארנאסון (באיסלנדית: Þórólfur Árnason; נולד ב-1957) הוא איש עסקים איסלנדי. בעבר כיהן כראש עיריית רייקיאוויק.
לאחר סיום הלימודים באוניברסיטת רייקיאוויק וקבלת ותואר שני מאוניברסיטה טכנית בקופנהגן, ת'ורולפור ארנאסון כיהן במספר תפקידי ניהול באיסלנד. כאשר חלק של מפלגות הקואליציה בעיריית רייקיאוויק דרשו התפטרות של ראש עיר, סוכם להביא מבחוץ איש שלא מעורב בפוליטיקה העירונית. המטרה הייתה שעיר תנוהל על ידי איש מקצוע שלא יעסוק בפוליטיקה עירונית. הוא נאלץ לפרוש בנובמבר 2004 בעקבות מעורבותו בפרשת חברות דלק איסלנדיות בתקופה שהוא ניהל אחד מהם.
לאחר התפטרות, במאי 2005 הוא מונה למנכ"ל חברת Icelandic Group מחברות הגדולות בתחום הדייג.
החל משנת 2010 הוא מכהן כמנכ"ל של תאגיד תחבורה באיסלנד.
חלמיתאים
החלמיתאים (שם מדעי: .Malvales Juss) היא סדרה של צמחים דו־פסיגיים, המונה 10 משפחות וכוללת לרוב עצים ושיחים. הסדרה מונה כ-6,000 מינים לפי סיווג מודרני. המשפחה הדומיננטית בסדרה היא משפחת חלמיתיים המורחבת המונה מעל 4,000 מינים, ואחריה באה משפחת המתנניים עם 750 מינים. צמחיית הבר בישראל מסדרת החלמתיאים מונה 56 מינים ב־17 סוגים.
תפוצה
תפוצת רוב המשפחות בסדרה היא כלל־עולמית, באזורים טרופיים וסובטרופיים עם פלישה מוגבלת לאזורים ממוזגים או קרים. דגש תפוצה מעניין קיים באי מדגסקר, שכן שלוש משפחות מתוך הסדרה (Sphaerosepalaceae ,Sarcolaenaceae ו־Diegodendraceae) אנדמיות לאי זה.
מאפיינים
המורפולוגיה של החלמיתאים רבגונית, וישנו מספר מועט של תכונות משותפות. כאן ניתן לציין הופעה תדירה של עלים כפניים או גזורים בצורה מאוצבעת, עלי גביע מאוחים לצורת חרוט, ומבנה ותכולה כימית מיוחדת של הזרעים. כמו כן, ניכרת לעצי הסדרה קליפה הבנויה משכבות רבות של שיפה סיבית רכה, בעלת מבנה אופייני.
שימוש נרחב נעשה בעצה בזכות החוזק והקלילות שלה, ובקליפת העצים, במיוחד בסוגים Ochroma, Edgeworthia, Tilia, דפנית (Daphne) ומתנן (Thymelaea). עץ הקקאו (Theobroma cacao) משמש להכנת שוקולד. זרעי עצים מסוג אגוז קולה מתאפיינים בתכולה גבוהה של קפאין, ובעבר שימשו להכנת משקאות קולה למיניהם.
מיון
סדרת החלמיתאים כוללת על־פי המיון המודרני 10 משפחות (ראו טבלה); ארבע מתוכן מיוצגות בישראל:
גפן היין
גפן היין או בקיצור גפן (שם מדעי: Vitis vinifera) היא מין של צמח מטפס ממשפחת הגפניים. פרי הגפן הוא העינב, המשמש כפרי מאכל, כפרי מיובש לצימוקים, ולהכנת יין.
תיאור הגפן
הגפן מלבלבת ופורחת בתחילת האביב, עליה רחבים ומפורצים דמויי כף יד. ענפיה הצעירים נקראים שריגים, ורק לקראת סוף העונה הם מתעצים והופכים לזמורות, השריגים צומחים במהירות רבה (לעיתים עד לאורך של 4.5 מטרים בעונה - כ-3 ס"מ ליום), צבעם ירוק בהיר והם מתעצים בסוף הקיץ. הזמורות מחולקות לקטעים שביניהם ניצנים (המכונים בעגה החקלאית "עיניים/פקעים") מהם יצאו שריגים, ובני שריגים. הגפן מפתחת גם קנוקנת - ענף מנוון (הומלוגי לשיזרת האשכול - הציר המשמש לנשיאת הענבים) הקנוקנת משמשת את הגפן לטיפוס ולאחיזה. ניתן לראות גפני בר מטפסות על גבי עצים אחרים לגבהים של עשרות מטרים. פרחיה זעירים, ערוכים באשכולות. הם מואבקים על ידי הרוח.
הגפן מתחילה להניב פרי בשנה השלישית או הרביעית לנטיעתה. קטיף ענבים נקרא בציר והוא נמשך כמעט כל הקיץ, בהתאם למין, לזן ולאזור. חלקת הגפנים נקראת כרם בדומה לזיתים.
ריבוי הגפן נעשה על ידי ייחורים, וכיום מקובל להרכיב אותה על כנות, בחירת כנה מתאימה מאפשרת עמידות בפני תנאי קרקע וגידול שונים (מליחות, תכולת גיר) וקובעת במידה מסוימת את תכונות הגפן, גובה יבולים ועוצמת צימוח. קיימות כשלושים כנות שונות, והן מותאמות לפי זן הרוכב, האקלים והקרקע ולפי תכונותיהן.
היסטוריה
מולדת הגפן התרבותית במערב אסיה עד הודו, ומשם עברה למזרח התיכון ולאירופה. מינים מבויתים של גפן קיימים עוד משחר ימי האנושות.
כיום רוב מוחלט זני הגפן הגדלים בארץ הם זנים מיובאים מארצות אחרות ובעיקר מצרפת. בשנים האחרונות החלו לחקור זני גפן עתיקים שהיו נפוצים בארץ, לצורך כך נאספו כ-150 זני גפן נדירים שנמצאו בארץ. לאחר סריקה גנטית, התברר כי 70% מהזנים הם זנים אותנטיים שגדלו בארץ מאז ומתמיד. המחקר טרם נסתיים, ומזנים אלו נלקחו עלים והופק DNA לצורך אנליזת מיקרו-סטליטים לזיהוי זהות-קרבה לזנים אחרים. כשתהליך זה עדיין בעיצומו.
ענבים
העינב הוא פרי הגפן. זהו ענבה, פרי לא קלימקטרי בעל זג (קליפה) דק ועשיר בצבענים וציפה מימית, שבתוכה 4-0 חרצנים. צבע הענב משתנה בתלות זן הגפן, והוא יכול להיות סגול, אדום, ורוד או ירוק. צורת הענבים היא אליפטית. הענבים יכולים להצרך כפי שהם, או בצורת יין, צימוקים, ריבה, ג'לי, חומץ, תמצית זרעי ענבים, שמן זרעי ענבים או דבשה.
זנים עיקריים של גפן היין
זני ענבי יין אדומים:
זני ענבי יין לבנים:
זני ענבי מאכל נפוצים הם: סופריור, תומפסון סידלס (סולטאנינה), פרלט, ארלי סוויט, זיני, רד-גלוב, אדומיניק, אוטם בלק.