cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
האופטשטורמפיהרר
סימני הדרגה
טלאי הצווארון של האופטשטורמפיהרר כלל שלושה כוכבים ושני פסי כסף, מרוכזים בצווארון השמאלי של מדי האס אס. בנוסף, כללו המדים דרגות כתף של האופטמן. האופטשטורמפיהרר הייתה זוטרה משטורמבאנפיהרר ובכירה מאובר-שטורמפיהרר.
מוסר כפול
מוסר כפול (או סטנדרט כפול) הוא יישום של גישות מוסריות שונות בשני מקרים דומים.
במקרים של מוסר כפול מקובל (בקרב החברה, בקרב גוף מסוים או על ידי יחיד) שמילים, ביטויים, נורמות החברתיות, או הכללות מיושמים על ידי (או כלפי) קבוצה אחת של אנשים, אך לא מקובלים ואף נחשבים לטאבו כאשר הם מיושמים על ידי (או כלפי) קבוצה אחרת. השוני בין הקבוצות יכול להיות בגיל, באתניות, בגזע, בדת, במגדר וכו'.
ישנם מקרים שבהם יישום של גישות מוסריות שונות במקרים שנראים דומים אינו מצביע בהכרח על מוסר כפול. לעיתים המקרים לגביהם מיושמת גישה מוסרית שונה רק נראים דומים, אך למעשה הם שונים ובחינה מדוקדקת של הנסיבות עשויה לגלות שהמצבים נבדלים זה מזה (למשל במציאות הפיזית או בחובה המוסרית).
מוסר כפול נתפס כדבר שלילי, כיוון שהוא מצביע בדרך כלל על קיומה של צביעות, הטיה או התנהגות לא צודקת.
יישום מדיניות מוסר כפול נחשב להפרת הזכות לשוויון.
מוסר כפול בויקיפדיה
כבר הבאנו בעבר את ההטיה השמאלנית הכוזבת של ויקיפדיה, לדוגמא מחיקת הערך על נפילת הלוחם בראל חדריה, ועתה צינזור הערך על פרויקט 315 להפרכת תיקי נתניהו. וכאן המקום לתמוה, איך יכולה להיות הטיה שיקרית שכזו במוסד שהינו נחלת הכלל, ולכאורה אין עליו פיקוח? הטיה כה ברורה, עד שהתלונן עליה מייסד ויקיפדיה וממציא שמה לארי סנגר. מה עוד שההטיה הזו מהאמת הפושרת נוטעת אי אמון בכל הכתוב בויקיפדיה.
התשובה לכך נעוצה בהבדל בין הימניים לשמאלניים. הימניים הם אנשי מוסר, והם לא ישתמשו בנכסי האחר לטובת עצמם. בוודאי לא יעשו כן בצורה שפוגעת בנכס או במטרתו. לשמאלניים מאידך אין מוסר או עכבות. כי הם תופסים את עצמם כאמת והצדק, והאמת שלהם, כידוע, מוקפת בהרבה שקרים. זו גם הדרך שבה השתלט השקר השמאלני על כל מוסדות השלטון. שופטים ישפטו עוול, שוטרים יכו נקיים, ואפילו שדרנים יפוטרו על מילים. ואם הם יכולים לעשות בנכסי האחר כבשלהם, ויבוא פרוייקט 315 ויחשוף זאת. הם ימחקו גם אותו. עד שלא נכיר בעובדה הזו לא נצליח לפתח חרצובות רשע, ולהתיר אגודות מוטה.
מוסר כפול במיניות
מוסר כפול במיניות מתייחס לשיפוט שונה ביחס להתנהגות מינית של גברים ונשים. באופן מסורתי, הגישה היא שגברים אמורים ליזום יחסי מין ונשים תפקידן הוא רק להסכים או לסרב. דוגמאות למוסר כפול במיניות:
מוסר כפול בחוק
מצב שבו לקבוצות שונות בעלות זכויות משפטיות שוות ניתנות דרגות שונות של הגנה או ייצוג משפטיים מהווה סטנדרט כפול. סטנדרטים כפולים כאלה נתפסים כלא מוצדקים, משום שהם מפרים עיקרון משותף של פסיקה משפטית מודרנית - שכל הצדדים שווים בפני החוק. על פי עיקרון זה, שופטים אמורים להיות חסרי פניות, ועליהם ליישם את אותן אמות מידה על כל האנשים, ללא קשר להטיות הסובייקטיביות או ההעדפות שלהם לגבי מעמד חברתי, דרגה, מוצא אתני, מגדר, נטייה מינית, דת, גיל או הבחנות אחרות.
עונת 2020/2021 בליגה הלאומית
עונת 2020/2021 בליגה הלאומית הייתה העונה ה-22 של הליגה הלאומית כליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל בישראל. העונה החלה באוגוסט 2020, והסתיימה במאי 2021.
לקראת עונה זו הצטרפו לליגה הלאומית הפועל רעננה וסקציה נס ציונה, אשר ירדו מליגת העל, והפועל אכסאל והפועל כפר שלם שעלו מליגה א'.
בסיום העונה העפילו הפועל נוף הגליל והפועל ירושלים לליגת העל ואילו הפועל כפר שלם הפועל אכסאל נשרו לליגה א', בתחילה הייתה הפועל פתח תקווה צריכה לנשור לליגה א', אך בעקבות אי יכולתה של הפועל איכסל לעמוד בתנאי הבקרה התקציבית, הורדה האחרונה לליגה א' ופתח תקווה נשארה בליגה.
קבוצות
להלן הקבוצות שהשתתפו בליגה הלאומית בעונת 2020/2021:
הפלייאוף העליון
נכון ל-10 באוגוסט 2021
הפלייאוף התחתון
נכון ל-10 באוגוסט 2021
משחק המבחן ללאומית
בסיום העונה נערך משחק מבחן לליגה הלאומית בין הפועל אום אל-פחם לבין מכבי יפו שסיימה במקום השני בליגה א' במחוז דרום וניצחה את מ.ס. טירה ממחוז צפון במשחק הגמר של פלייאוף העלייה בליגה א'.
פרשת עינוי מורשעים בבית חולים בכלא ליד סרטוב
פרשת עינויים של מורשעים בבית חולים בכלא ליד סרטוב הוא סדרה של תיקים פליליים שפתחה ועדת החקירות הפדרלית של רוסיה על רקע דיווחים על שימוש באלימות נגד מורשעים בבית החולים המחוזי לשחפת מספר 1 של שירות בתי הסוהר הפדרלי של רוסיה במחוז סרטוב. הפרשה זכתה לתהודה ציבורית הן ברוסיה ומחוצה לה.
מהלך האירועים
לפני שהמקרה זכה לפרסום נרחב, הוזכרו מספר אירועים בודדים בעיתונות המקומית. קרובי משפחתם של אסירים ופעילים בקהילה דיברו על המצב בבית החולים בכלא סרטוב כבר מאמצע שנות האלפיים.
ב-11 במרץ 2021 העיתון קומרסנט דיווח על פתיחת תיק פלילי במסגרת כתבה על מעשי אלימות בעלי אופי מיני שבוצעו על ידי קבוצת אנשים באכזריות במתחם בית החולים. בתחילת ספטמבר כבר היו חמישה מקרים כאלה (שניים דווחו בכתבה על סחיטה ושלושה - במסגרת כתבה על מעשי אלימות בעלי אופי מיני). עם זאת, עד סוף אוגוסט, אף נאשם לא הופיע בתיקים שנפתחו בוועדת החקירות הפדרלית הרוסית.
ביוני 2021, ולדימיר אושקין פנה לתובע הכללי איגור קראסנוב, וסיפר על אונס של המורשע פאבל שרמט. ב-2 בספטמבר 2021 הופיע סרטון עם סצנות של אלימות מינית בערוץ היוטיוב של Gulagu.net. לפי מייסד הארגון ולדימיר אוסצ'קין, התמונות צולמו בבית החולים המחוזי לשחפת מספר 1 של מנהל מחוז סרטוב של שירות בתי הסוהר הפדרלי. ב-5 באוקטובר 2021, ולדימיר אושקין הודיע כי קיבל "ארכיון וידאו סודי" של השירותים המיוחדים, המורכב מ-40 ג'יגה-בייט של סרטונים, תצלומים ומסמכים הקשורים לעינויים ואונס במתקני מאסר. הארכיון התקבל לכאורה מאסיר, שבמשך חמש שנים הייתה לו גישה למחשבי המוסד, שם היה כל הזמן הזה, מחובר לרשת המחלקתית של שירות בתי הסוהר הפדרלי. לאחר מכן נודע כי מדובר בסרגיי סאבלייב, שהורשע ברכישת סמים לצורך מכירה ועבד בבית החולים כמומחה טכנולוגיות מידע והיה מעורב באופן לא רשמי בעבודה התנדבותית במחלקת האבטחה של המוסד. אוסצ'קין התייחס לארכיון זה וקבע כי המקרים "אורגנו על ידי רשויות מדינה, פקידי שירות בתי הסוהר הפדרלי ושירות הביטחון הפדרלי, שאישרו תוכניות עינויים, שצילמו הכל, תיעדו וארכבו" והקורבנות "נסחטו, גויסו, נאלצו לשתף פעולה עם המחלקה המבצעית של שירות בתי הסוהר הפדרלי ושירות הביטחון הפדרלי, תחת איומים.
החקירה
לאחר פרסום הסרטון, החל שירות בתי הסוהר הפדרלי בבדיקה רשמית. כדי לבדוק את מהימנות המידע, נשלחה קבוצת עובדים של המנגנון המרכזי של המחלקה למחוז סרטוב, בהוראת מנהל השירות אלכסנדר קלשניקוב.
ב-5 באוקטובר 2021, משרד התובע הכללי של הפדרציה הרוסית החל בחקירה משלו.
באותו יום, מנהלת מחוז סרטוב של ועדת החקירות הפדרלית של רוסיה פתחה בחקירת תיק פלילי במסגרת סעיף 132 לחוק הפלילי של הפדרציה הרוסית "מעשים אלימים בעלי אופי מיני שבוצעו על ידי קבוצת אנשים תחת תכנון מוקדם" וראש שירות בתי הסוהר הפדרלי של מחוז סרטוב, קולונל אלכסיי פדוטוב הגיש בתגובה מכתב התפטרות.
באותו יום, מנהל שירות בתי הסוהר הפדרלי, אלכסנדר קלשניקוב, עם היוודע הפרשה של עינויי אסירים, החליט לפטר את ראש שירות בתי הסוהר הפדרלי של מחוז סראטוב, אלכסיי פדוטוב. כמו כן הודח ראש בית החולים המחוזי של שירות בתי הסוהר הפדרלי קולונל פאבל גאצנקו, סגן ראש הביטחון והמבצעים, קולונל שירות הפנים סרגיי סאלוב, ראש מחלקת המבצעים, רב-סרן שירות הפנים, אנטון בוצ'קוב וראש מחלקת הביטחון, סגן אלוף בשירות הפנים, סרגיי מלצב.
ב-7 באוקטובר 2021, יו"ר ועדת החקירה של הפדרציה הרוסית, אלכסנדר בסטריקין, הורה על העברת התיקים הפליליים שנפתחו לידי חוקרי המשרד המרכזי במוסקבה.
תגובת הרשויות
ב-5 באוקטובר 2021, מזכיר העיתונות של נשיא רוסיה דמיטרי פסקוב אמר כי "אם האותנטיות של החומרים הללו תאושר, אז זו סיבה להליכים רציניים" שיש לנקוט.
ב-6 באוקטובר 2021, נציבת זכויות האדם בפדרציה הרוסית, טטיאנה מוסקלקובה, הודיעה כי שלחה לשירות בתי הסוהר הפדרלי (FSIN) עצומה לבדיקת בית החולים המחוזי מספר 1 של מנהלת שירות בתי הסוהר הפדרלי במחוז סרטוב.
ב-7 באוקטובר 2021, אמר יו"ר הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית ויאצ'סלב וולודין כי הוא לקח את הנושא לבדיקה אישית.
ב-8 באוקטובר 2021, טטיאנה מוסקלקובה הודיעה כי תדווח לנשיא ולדימיר פוטין על העינויים בבית החולים בכלא ואישרה כי בכוונתה לבצע בדיקות באופן קבוע במוסד.
ב-14 באוקטובר 2021, הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית דחתה את הצעת המפלגה הקומוניסטית ליזום חקירה פרלמנטרית בנוגע לשימוש באלימות נגד מורשעים בבית החולים המחוזי של סרטוב מספר 1. אנטולי ויבורני, מרוסיה המאוחדת וסגן ראש הוועדה הרלוונטית, הניע החלטה זו בעובדה שחקירה פרלמנטרית תשפיע על פעילות החקירה ובית המשפט בתנאים שבהם כבר נפתחו תיקים פליליים.
ב-19 באוקטובר 2021, דו"ח מצב חקירת העינויים של אסירים דווח לנשיא רוסיה ולדימיר פוטין.
ב-23 באוקטובר 2021, משרד הפנים של הפדרציה הרוסית הכניס לרשימת המבוקשים הפדרלית את האסיר לשעבר סרגיי סאבלייב, שמסר את ארכיון הווידאו על עינויים בבית החולים בכלא סרטוב לפרויקט זכויות האדם Gulagu.net, על פי הדיווחים זאת בשל חקירת "גישה בלתי חוקית למידע מחשב".
ב-2 בנובמבר 2021, נודע כי שירות בתי הסוהר הפדרלי שלח חבילת מסמכים לממשלה עם בקשה לאשר את חברת United Instrument-Making Corporation כספק היחיד בשלב הראשון של הפרויקט לדיגיטליזציה של בתי הכלא הרוסיים. על פי מקורות בתקשורת הרוסית, בבתי כלא ובמושבות הכליאה תיפרס רשת נוירונים, שתאפשר זיהוי פניהם של מורשעים וסוהרים כאחד. המערכת, לדבריו, תאפשר לזהות התנהגות לא טיפוסית של אסירים או עובדי מוסדות כליאה: קטטות, מכות ועוד. לפי עיתון קומרסנט, הפרויקט יעלה לתקציב המדינה 22.5 מיליארד רובל.
ב-10 בנובמבר 2021, התובע של מחוז סרטוב, סרגיי פיליפנקו, ביטל את ההחלטה לפתוח בתיק פלילי נגד סרגיי סאבלייב.
באותו יום נודע כי 18 עובדי מחלקת מחוז סרטוב של שירות בית הסוהר הפדרלי של רוסיה פוטרו. עוד 11 אנשים, "הובאו לאחריות משמעתית מחמירה ביותר", כך לדברי מנהל המחלקה המחוזית של השירות אנטון יפראקין.
יוזמות חקיקה
ב-13 באוקטובר 2021, משרד המשפטים של הפדרציה הרוסית הגיש הצעת חוק ממשלתית להוציא עובדים לשעבר של מוסדות תיקון מהרכב ועדת הפיקוח הציבורית.
ב-14 באוקטובר 2021, נודע כי מועצת הפדרציה של האספה הפדרלית של הפדרציה הרוסית והמשרד של נציבת זכויות האדם בפדרציה הרוסית מכינים הצעת חוק שתקבע ענישה נפרדת על עינויים במושבות ובמתקני המאסר במסגרת מושב הדומה השמינית.
תגובת הציבור
ב-22 באוקטובר 2021 בערוץ היוטיוב של קסניה סובצ'ק, בסיוע Gulagu.net, פורסם הסרטון "פצצה של 100 ג'יגה-בייט. הראיון הראשון עם סרגיי סאבלייב, שגנב את "ארכיון העינויים" של שירות בתי הסוהר הפדרלי".
ב-23 באוקטובר 2021, הכנסייה הרוסית האורתודוקסית הודיעה כי היא אינה שוללת את האפשרות של ביטול פרסי כנסייה מעובדי מנהלת שירות בתי הסוהר הפדרלי של מחוז סרטוב.
ב-27 באוקטובר 2021 פרסם ולדימיר אושקין מכתב גלוי לנשיא רוסיה ולדימיר פוטין והזמין אותו להחמיר את העונשים על פשעים כמו שחיתות ועינויים, כולל במתקני כליאה.
ב-29 באוקטובר 2021 פרסם מרכז לבאדה נתוני סקר, לפיהם 66% מהרוסים מאמינים שעינויים אינם מקובלים בשום פנים ואופן, 20% מאמינים שעינויים מותרים: 11% - רק במקרים חריגים שבהם זה יכול להציל חיים, 9% - רק ביחס למי שביצע פשע אלימות חמור. 45% מהמשיבים סבורים שעינויים נפוצים ביותר במערכת המוסדות של שירות בתי הסוהר הפדרלי, 41% - במשטרה, במהלך חקירה ותשאול, 18% - בוועדת החקירות הפדרלית ובשירות הביטחון הפדרלי.
דפוס רוזנקרנץ
דפוס רוֹזֶנקרַנץ (בתחילה דפוס פין ורוזנקרנץ (לעיתים דפוס פין), אחר-כך רוֹזֶנקרַנץ ושריפטזֶצֶר (בכתיב היידי, שנהג בזמנו: ראָזענקראַנץ–שריפטזעטצער; בתעתיק לטיני: Rosencranz או Rosenkranz & Schriftsetzer) היה בית דפוס והוצאת ספרים עבריים שפעלו בעיר וילנה שבצפון-מערב רוסיה (ליטא) משנת 1863 ועד ראשית המאה ה-20. בבית הדפוס ראו אור ספרי תלמוד, מפרשים, אגדה ומדרש, חיבורים של רבנים ידועים, וכן ספרות השכלה ויצירות הספרות העברית החדשה (כ-350 כותרים בסך הכול), וכן כ-100 רומנים וספרוני מעשיות ביידיש. בעליו-עובדיו של בית הדפוס היו עובדים לשעבר של דפוס ראָם – שלושת האחים רוזנקרנץ, שריפטזצר וציונסון – שנכנסו לשותפות עם המשכיל רש"י פין. לאחר התחלה צנועה, התפתח בית הדפוס והיה אחרי דפוס ראָם מהמפורסמים ביותר בעולם היהודי.
היסטוריה
האחים אברהם צבי (הירש) רוזנקרנץ (ראָזענקראַנץ) (1815–1901), מנחם מנדל (מענדיל) שריפטזצר (שריפטזעטצער) (1819–1905/1906) ושאול ציוֹנסוֹן (ציונסאָן) היו בניו של יוסף פֶדֶר (פעדער), סופר הקהל בעיירה קלֶצק שבפלך מינסק של האימפריה הרוסית (רוסיה הלבנה). כדי להתחמק משירות בצבא הצאר שינו שלושת הבנים את שם משפחתם, וכל אחד נרשם בעיירה אחרת תחת שם אחר (פרקטיקה לא בלתי שכיחה אז בקרב יהודים, שכן בן יחיד היה פטור ברוסיה משירות צבאי, שהיה בגדר חובה). בילדותו הגיע רוזנקרנץ עם אחיו לעיר וילנה, והיות שהיו קרובים (או מיודדים) למשפחת ראָם (רוֹם), התקבלו לעבודה כפועלים בדפוס ראָם, שפעל אז עדיין בעיירה יז'יורי שליד גרודנה (בהמשך עבר לווילנה) – רוזנקרנץ ושריפטזצר כסַדָּרים, וציונסון כמפעיל מכונת דפוס.
כעבור כמעט ארבעים שנה, ב-20 באפריל 1862 (תרכ"ב), ביטל הצאר אלכסנדר השני את המונופול על הדפסת עברית ברוסיה (בפרט לפולין הרוסית) שהיה בעקבות גזרת הצאר ניקולאי מ-1836 לשני בתי דפוס – דפוס ראָם בווילנה ודפוס האחים שפירא בז'יטומיר, ששילמו עבור זכות זו 5,000 רובל לשנה – והתיר לכל אדם להדפיס עברית בכל מקום ולשלם מס בסך של 20 רובל לשנה בעד מכונת דפוס ידנית ו-120 רובל בעד מכונת דפוס מהירה  (המכונה הפופולרית שהמציא פרידריך קניג כמה עשורים קודם לכן). האחים אברהם צבי רוזנקרנץ, מנדל שריפטזצר ושאול ציונסון הזדרזו לפרוש מעבודתם בדפוס ראָם ולפתוח בית דפוס משל עצמם.
כדי לפתוח בית דפוס עברי ברוסיה צריך היה רישיון מיוחד מהממשלה, שקשה היה להשיגו. שלושת האחים חברו אפוא לסופר המשכיל הווילנאי שמואל יוסף פין, בעל הניסיון והממון. פין שימש בתפקיד "יהודי מלומד" (ученый еврей, עוזר לענייני יהודים) של מושל פלך וילנה ומופקד על הלימודים היהודיים מטעם שר ההשכלה בפלך (אחראי לפיקוח על הלימודים היהודיים ולתכנון ועריכת ספרים ללימודי יהדות), ופרט לזאת פרסם ספר ללימוד רוסית ליהודים ומאז 1860 ערך והוציא ברישיון את כתב העת העברי "הכרמל". אחרי השתדלויות מרובות ובגלל זכויותיו קיבל פין רישיון לפתוח בית דפוס עברי עם רוזנקרנץ ואחיו, ובסתיו 1863 (תרכ"ג) פתח עמם בשותפות את דפוס "פין–רוזנקרנץ". (על פי גרסה אחרת, פין פתח את בית הדפוס שלו, שבו עבד בשתי מכונות דפוס ידניות, חודשים אחדים לאחר שהאחים ייסדו את הדפוס שלהם, שפעל עם מכונת דפוס מהירה קטנה; וכעבור זמן קצר נכנסו שני הצדדים בשותפות.) החוזה שערכו ביניהם קבע שפין יקבל 25 אחוזים מהרווחים, רוזנקרנץ ושריפטזצר 33 אחוזים כל אחד, וציונסון 9 אחוזים. בית הדפוס פעל באמצעות מכונת דפוס מהירה ומכונת יד, והעסיק שני מגיהים: יהושע פּוֹילישֶר (פוילישער) ויחיאל מיכל גוּרלַנד (גורלאנד).
פין יעץ לאחים שלא ידפיסו ספרים שנדפסו בדפוס ראָם – ספרי קודש: סידורים, מחזורים, חומשים וכדומה – אלא רק ספרי השכלה, כדי להימנע מתחרות עם ראָם. בעצתו החלו להדפיס את הספר "מאור עיניים" לעזריה מן האדומים (המאה ה-16) עם הערות ליפמן צונץ, שהדפסתו נגמרה בשנת תרכ"ג–1863. אולם משראו שלא קפצו עליו הקונים, נהגו בניגוד לעצתו של פין להגביל את הדפסותיהם לספרי השכלה וספרים אחרים שאינם נוגעים לדפוס ראָם. הדבר העלה את חמתם של בני משפחת ראָם, שהחליטו לעקור את הדפוס בטרם יכה שורש. השותפים הדפיסו ספר שפגע בספרי דפוס ראָם – אז בני ראָם הורידו את מחירו עד למחיר עלות; השותפים הדפיסו סידור קרבן מנחה עם תרגום ליידיש (עבור נשים) שנדפס בדפוס ראָם ומחירו היה תמיד שניים וחצי רובל – ובני ראָם הורידו את מחירו לרובל וחצי. וכך עשו לכל ספר שפגעו בו השותפים. בנוסף, הם גמלו להם כפועלם ובשנים תרכ"ד–תרכ"ו) הדפיסו כמוהם את "מאור עיניים", עם הערות ותיקונים של דוד קאסל. לדברי פייגנזון, בכך קנו לעצמם בני ראָם הפסדים למען הנקמה. ואולם, השותפים לא נסוגו והוסיפו להדפיס את ספרי דפוס ראָם – ויכלו לו, כי עמד להם כוח החיסכון וההסתפקות; הם הסתפקו גם עתה למחייתם בשכר דומה לזה שקיבלו בדפוס ראָם, ואת יתר הרווחים שהביא דפוסם הותירו בקופת הדפוס.
בהוצאה ובית הדפוס יצאו אור שורת ספרי רומ"ל (רבנים ומלומדים), בהם חלק ניכר של "עברי–טייטש" (תרגומי המקרא ליידיש לילדי ה"חדר") וספרות תורנית קלאסית – ש"ס, משניות, "עין יעקב", כתבי הרמב"ם, טורים וכיוצא בזה; ספרות השכלה ומדעים (בין היתר כתבי רש"י פין, אד"ם ומיכ"ל, שלמה מַנדלקֶרן, קלמן שולמן, א"ב גוֹטלוֹבֶּר, ספר הפיזיקה "המנוחה והתנועה" לצבי הירש רבינוביץ) וספרי לימוד עברית; "מקרא מפורש" עם ביאור ליידיש מאת י"א טריווש, דוד נוטיק וניסן לוין. בסך הכול נדפסו בה כ-350 כותרים של ספרים אלה. בנוסף, ראו אור בהוצאה כ-100 רומנים ספרוני מעשיות (מעשה-ביכלעך) ביידיש, שהוסיפו להידפס מדי שנה באלפי עותקים במשך עשרות שנים. כמו כן, בבית הדפוס נדפס כתב העת "כרמל" של רש"י פין החל בגיליון 14 של שנה ג' (י"ח בחשוון תרכ"ג).
עם מותו של רש"י פין ב-1891 קנו האחים מידי בנו בנימין פין את החלק שירש בחברה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, בשנת תר"ף (על פי גרסה אחרת, ב-1918), רכשו המו"לים הוורשאיים הגדולים בן-אביגדור (א"ל שלקוביץ') ויעקב לידסקי ושותפיהם ח' ברמן וא' קגן את הוצאת הספרים ובית הדפוס של רוזנקרנץ ושריפטזצר מידי יורשיהם של האחים, בתקווה להגדיל את הוצאות הספרים שלהם; אולם שניהם נפטרו כעבור זמן קצר, ב-1921. דפוס רוזנקרנץ ושריפטזצר בווילנה הוסיף לפעול עד סוף שנות ה-20 לפחות.
יוראי קאקאש
יוראי קאקאש (בסלובקית: Juraj Kakaš; נולד ב-17 ביוני 1971) הוא כדורגלן עבר סלובקי, ששיחק בעמדת השוער.
קריירה
קאקאש התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל סלובן ברטיסלאבה. במהלך עונת, הושאל לספרטק טרנבה. בסיום העונה, קאקאש חזר לסלובן.
בשנת, חתם בפטרז'לקה בה רשם 7 הופעות.
בקיץ, קאקאש חתם ברימבסקה סובוטה.
בקיץ, קאקאש חתם במ.ס. אשדוד מליגת העל, קבוצתו הראשונה מחוץ לסלובקיה. ב-12 באוגוסט 1999, קאקאש ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–6 נגד מכבי נתניה.
בשנת, פרש מכדורגל.
פוליטיקה של האיטי
הפוליטיקה של האיטי מתבססת על מערכת משטר של רפובליקה חצי נשיאותית, שבה הנשיא הוא ראש המדינה וראש הממשלה הוא ראש הרשות המבצעת. הפוליטיקה של האיטי נחשבת לבלתי יציבה מבחינה היסטורית עקב הפיכות שונות, שינויי משטר, שלטונות צבאיים וסכסוכים פנימיים. לאחר שהודח ז'אן-ברטראן אריסטיד, בשנת 2004, הפוליטיקה האיטית הפכה ליציבה יחסית. יחידת המודיעין של האקונומיסט סיווגה את האיטי כ"משטר כלאיים", בשנת 2019.
התנועה הסוציאליסטית הפאן-הלנית
על פי הכרזת המייסד של המפלגה, מטרת פעולתה היא להביא למדינה: עצמאות לאומית, ריבונות העם, שחרור חברתי ותהליך דמוקרטי.
פוליטיקה של האיטי
שחיתות פוליטית היא בעיה נפוצה בהאיטי. המדינה מדורגת בעקביות כאחת המדינות המושחתות ביותר על פי מדד השחיתות. בשנת 2006 דורגה האיטי כמדינה המושחתת ביותר מבין 163 המדינות שנבדקו. בשנת 2020, האיטי הייתה במקום ה־170 מתוך 180 המדינות שנבדקו, ומצבה תואר כ־18 מתוך 100. הצלב האדום הבינלאומי דיווח כי האיטי נמצאת במקום ה־4 מתוך 159 מדינות בסקר דומה של מדינות מושחתות. בשנת 2013 מדורגת האיטי במקום ה־8 במדד המדינות הכושלות.
היעדר שיעור ההצבעה הוא נושא מרכזי בבחירות בהאיטי, שכן רק כ־15% מבעלי זכות הבחירה מצביעים בבחירות. הוועדה של הבחירות אינה מפרסמת נתונים על אחוזי ההצבעה בבחירות, אולם על פי סקרי אוכלוסייה לא רשמיים, נתוני מפקד רשמי ונתוני בחירות, רק 15.94% מהאוכלוסייה בהאיטי הצביעו בבחירות בשנת 2016.
התנועה הסוציאליסטית הפאן-הלנית
בשנת 1981 הקימה המפלגה את הממשלה הסוציאל-דמוקרטית הראשונה בתולדות יוון, ומאז כיהנה פעמים רבות כמפלגת השלטון, או כמפלגת האופוזיציה העיקרית. בשנת 2010 הייתה בעלת רוב בפרלמנט היווני, וראש הממשלה, יורגוס פפנדראו שימש בתפקידו מטעמה. האיחוד האירופי ניסה לאלץ את הממשלה לקבל חבילת קיצוצים, אך פפנדראו ידע שזה לא יעבור והעמיד את החבילה למשאל עם. בעקבות זאת לחץ האיחוד האירופי לביטול המשאל, מה שגרם להתפטרותו של פפנדראו. החל מיוני 2012 המפלגה שוב חלק מהקואליציה בממשלה.
פוליטיקה של האיטי
היסטוריה
על פי החוקה האיטית, נשיא האיטי נבחר בהצבעה עממית לתקופה של חמש שנים. הנשיא אינו יכול לכהן כנשיא יותר משתי קדנציות. ז'אן-ברטראן אריסטיד נבחר ברוב המכריע לנשיא בפעם השלישית בבחירות שנערכו ב־26 בנובמבר 2000, בחירות שהוחרמו על ידי רוב המפלגות הפוליטיות באופוזיציה והושבעו ב־4 בפברואר 2001. בהפיכה שהתרחשה ב־29 בפברואר 2004, הודח אריסטיד, לכאורה בסיוע ממשלות צרפת וארצות הברית. טענה זו מבוססת על כך שחיילים אמריקאים וצרפתים הגיעו באותו הזמן להאיטי, לכאורה כדי להגן על שגרירות ארצות הברית בהאיטי.
הבחירות הראשונות לאחר ההפיכה בפברואר 2004 לנשיא חדש התקיימו ב־8 בפברואר 2006 והסבב השני התרחש ב־21 באפריל. רנה פרבאל הוכרז כמנצח ב־14 במאי 2006.
התנועה הסוציאליסטית הפאן-הלנית
המפלגה היא חברה במפלגת העל "מפלגת הסוציאליסטים האירופאים" המאחדת את המפלגות הסוציאל-דמוקרטיות מהמדינות החברות באיחוד האירופי. כן חברה המפלגה באינטרנציונל הסוציאליסטי, ונשיא המפלגה משרת מאז שנת 2006 כנשיא האינטרנציונל.
בן וייסמן
בן וייסמן הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, אשר שימש בתפקידו האחרון כמפקד מחנה שבטה.
פוליטיקה של האיטי
היסטוריה
הבחירות שלאחר מכן התקיימו ב־28 בנובמבר 2010 וסבבם השני התרחש ב־20 במרץ 2011. מישל מרטלי מונה במקום פרבאל, שתפקידו נגמר ב־14 במאי 2011. זו הייתה הפעם הראשונה בהיסטוריה של האיטי בה הנשיא המכהן העביר את השלטון בשלום לחבר האופוזיציה. נשיאותו של מרטלי דורגה על ידי כמה כחופשית ועל ידי חלק כסמכותנית.
הבחירות לנשיאות 2015 התקיימו ב־25 באוקטובר 2015. לאחריהן נמתחה עליהן ביקורת מצד הציבור והתקשורת ההאיטית כ"לא חופשיות" ו"שקריות". על פי סקר שערך סנטינל האיטי, רק 6% מהמצביעים הצביעו עבור ז'ובנל מואיז, שמונה לנשיא. שלושים מועמדים בבחירות הגיבו כי הבחירות בשנת 2015 נשלטות תוך התעלמות מאמון הציבור. מרטלי התפטר מהנשיאות ב־10 בפברואר 2016, על רקע הטענות כי הבחירות ב־2015 היו הונאה. הוא השאיר את המדינה ללא ממשלה. תוצאת הבחירות בוטלו לאחר מכן.
בן וייסמן
ביוגרפיה
וייסמן התגייס לצה"ל לחיל התותחנים. כיהן כמפקד גדוד 55. בשנים 2013–2015 כיהן כמפקד יחידת רוכב שמיים. באוגוסט 2019 מונה למפקד מחנה שבטה.
פוליטיקה של האיטי
היסטוריה
בבחירות לפרלמנט, שהתרחשו ב־13 וב־14 בפברואר 2016 נבחר את ז'וסלרם פריוור כנשיא זמני לתקופה של 120 יום. ב־14 ביוני 2016, תקופת כהונתו הנשיאותית של פריוור הסתיימה, אך הוא נשאר כנשיא בפועל שכן האספה הלאומית סירבה להיפגש כדי למנות נשיא. מאז 2017, ללא פרלמנט פעיל, שלט מואיז בהאיטי. ב־7 ביולי 2021 נרצח מואיז וקלוד ז'וזף, ראש הממשלה הזמני, קיבל את השליטה כנשיא בפועל. ב־20 ביולי 2021, התפטר ז'וזף מתפקידו כראש ממשלה וכנשיא ובמקומו מונה אריאל אנרי לראש ממשלה ולנשיא בפועל, אך לא לנשיא מבחינה רשמית.
בן וייסמן
ביוגרפיה
ב-2022 לאחר שחרורו מצה"ל, החל לעבוד כמנכ"ל חברת סאן-דק.
פוליטיקה של האיטי
בחירות
בבחירות בהאיטי נבחרים הנשיא והפרלמנט.
הבחירות נערכות תמיד ביום ראשון האחרון של נובמבר בשנה החמישית של הנשיא המכהן.
כל כהונה לנשיאות מתחילה ומסתיימת ב־7 בפברואר הראשון לאחר קיום הבחירות לנשיאות, אך בבחירות בשנים 2010–2011, מישל מרטלי מונה לנשיא ב־11 במאי.
הבחירות הקרובות להאיטי אמורות להתרחש ב-2022, יחד עם משאל העם החוקתי.
נשיא
הכהונה של הנשיא תמיד מתחילה ונגמרת ב־7 בפברואר.
נכון לספטמבר 2021 אין נשיא מבחינה רשמית, והנשיא בפועל הוא אריאל אנרי, שמונה לאחר שקלוד ז'וזף התפטר מהתפקיד לאחר שהפך לנשיא כשז'ובנל מואיז, הנשיא, נרצח ב־7 ביולי 2021.
ראש ממשלה
ראש ממשלת האיטי הוא ראש הרשות המבצעת של האיטי. ראש הממשלה מתמנה על ידי הנשיא, אך צריך שהפרלמנט יאשר זאת.
ראש הממשלה ממנה את שרי הממשלה ואת מזכיר המדינה.
כיום ראש הממשלה הוא אריאל אנרי.
ממשלה
ממשלת האיטי היא הרשות המבצעת של האיטי ובראשה עומד ראש ממשלת האיטי. בממשלה יש 21 משרדים:
פרלמנט
הפרלמנט של האיטי הוא הרשות המחוקקת של האיטי, המורכב מהסנאט (בית עליון) ומלשכת הצירים (בית תחתון). בפרלמנט ישנם 149 חברים.
סנאט
הסנאט של האיטי הוא הבית העליון של הפרלמנט של האיטי. הסנאט מורכב משלושים מושבים, שלושה מושבים על כל מחוז.
הסנאטורים נבחרים בהצבעה עממית לתקופה של שש שנים, ושליש מהם נבחרים לשנתיים. הסנאטורים יכולים להתמודד ולהיבחר ללא הגבלת פעמים.
לשכת הצירים
לשכת הצירים של האיטי מונה 119 חברים הנבחרים בהצבעה עממית לתקופות של ארבע שנים.
חוקה
החוקה של האיטי עוצבה על פי חוקת צרפת וחוקת ארצות הברית. הגרסה האחרונה של החוקה אושרה על ידי הפרלמנט במרץ 2011 ונכנסה לתוקף ב־20 ביוני 2012. החוקה הראשונה, חוקת סן דומינג, נחקקה בשנת 1801. נכון לשנת 2021, היו 23 גרסאות וחוקות להאיטי.
חלוקה מנהלית
האיטי מחולקת לעשרה מחוזות (département):
קריאולית האיטית בפוליטיקה של האיטי
יחסה הנמוך בפוליטיקה של הקריאולית ההאיטית יצר חסמים סוציו-אקונומיים עבור רוב המדינה, שדברה בעיקר רק קריאולית האיטית. כיום, כולם במדינה מדברים קריאולית. המעמד הגבוה והאנשים המשכילים דוברים הן צרפתית והן קריאולית. בהתאם לחוקת 1987 קריאולית וצרפתית הן השפות הרשמיות של האיטי. עם זאת, צרפתית היא עדיין השפה העיקרית הנלמדת בבתי הספר ומשמשת אותה בפוליטיקה. כאשר רק 2-5% דוברים את השפה הצרפתית. אנשים שאינם יודעים צרפתית, אין להם זכויות פוליטיות.
קריאולית האיטית וצרפתית אינן דומות מאוד, ולכן הרוב המכריע של האזרחים אינו יכול לתקשר עם מנהיגים בשפה שבחרו.
סקוט בורל
סקוט דייוויד בורל (באנגלית: Scott David Burrell; נולד ב-12 בינואר 1971) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 1993–2006. בעונת זכה באליפות ליגת ה-NBA כשחקן שיקגו בולס, וממוצעיו הכוללים לאורך 8 עונותיו בליגה הם 6.9 נקודות, 3.5 ריבאונדים ו-1.4 אסיסטים למשחק.
קריירת משחק
בדראפט ה-NBA 1993 נבחר בורל בבחירה ה-20, על ידי שארלוט הורנטס. לאחר עונת רוקי סולידית, בה קלע 4.8 נקודות למשחק, הציג בורל שיפור משמעותי בעונתו השנייה, כאשר רשם ממוצעים של 11.5 נקודות, 5.7 ריבאונדים ו-2.5 אסיסטים למשחק. באותה עונה השתתף בתחרות השלשות של ה-NBA, וסיים במקום השלישי. ב-20 המשחקים הראשונים של עונת קלע שיא קריירה של 13.2 נקודות למשחק, אולם בדצמבר 1995 נפצע ונאלץ להחמיץ את 62 המשחקים האחרונים של העונה.
בפברואר 1997, לאחר כ-3 עונות וחצי בשארלוט, הועבר בורל בטרייד לגולדן סטייט ווריורס בתמורה לדונלד רויאל. ב-29 משחקיו בקבוצה קלע 4.9 נקודות בממוצע למשחק.
לקראת עונת הועבר בטרייד לשיקגו בולס, אלופת שתי העונות הקודמות, בתמורה לדיקי סימפקינס. לאורך עונתו היחידה בקבוצה קלע 5.2 נקודות בממוצע למשחק כמחליפו מהספסל של סקוטי פיפן, וסייע לקבוצה לזכות באליפות שלישית ברציפות. משחקו הזכור ביותר עם הבולס היה המשחק השלישי של סדרת הסיבוב הראשון בפלייאוף מול ניו ג'רזי נטס; בורל קלע 9 מתוך 11 הזריקות שלקח במשחק, כולל 3 שלשות, וסיים עם 23 נקודות אשר הובילו את הבולס לניצחון במשחק (116–101) ובסדרה (3–0).
בין השנים 1998–2001 שיחק בורל עבור ניו ג'רזי נטס ושארלוט הורנטס, ולאורך התקופה תרם 6.2 נקודות בממוצע למשחק כשחקן ספסל.
בשנת 2001 עזב את ליגת ה-NBA, וב-5 השנים הבאות שיחק בקבוצות שונות בליגת הפיתוח של ה-NBA ובליגת ה-CBA, וכן בסין, ביפן, בספרד ובפיליפינים.
דוד אברהם (כדורגלן)
דוד אנחל אברהם (בספרדית: David Ángel Abraham, נולד ב-16 ביולי 1986 בצ'באס שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בהורקאן דה צ'באס בעמדת הבלם.
דונלד סאמפטר
דונלד סאמפטר (באנגלית: Donald Sumpter; נולד ב-13 בפברואר 1943) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה בריטי.
ביוגרפיה
סאמפטר החל להופיע באמצע שנות השישים של המאה הקודמת. אחת מהופעותיו הראשונות על המרקע הייתה בסדרה דוקטור הו בשנת 1968, כשהוא הופיע פעם נוספת בסדרה ב-1972 ואף הופיע בסדרת הבת הרפתקאות שרה ג'יין. בקולנוע החל להופיע בסוף העשור, בסרט הפנתר השחור משנת 1977 כפושע הבריטי דונלד נילסון.
דוד אברהם (כדורגלן)
קריירת מועדונים
בקיץ 2015 חתם אברהם באיינטרכט פרנקפורט, והיה חלק מחוליית ההגנה שכללה גם את מרקו רוס, קרלוס סמבראנו וטימותי צ'נדלר. פרנקפורט התמודדה באותה עונה במאבקי התחתית, וניצלה מירידה לאחר ניצחון במפגש כפול במבחני הירידה מול נירנברג, כאשר אברהם הצטיין במשחקים אלה.
דונלד סאמפטר
ביוגרפיה
סאמפטר הופיע בעיבודים רבים של צ'ארלס דיקנס כגון "תקוות גדולות" (1999) ו"ניקולס ניקלבי" (2001). הוא הופיע בפרק של הסדרה פוארו וכן בסדרות הולבי סיטי, רציחות במידסומר ו-The Bill. הוא הופיע גם בדרמת האימה כמעט אנושיים. בשנים 2011-2012 הופיע כמלומד לואין בסדרה משחקי הכס של רשת HBO.
דוד אברהם (כדורגלן)
קריירת מועדונים
ב-18 בינואר 2021 חזר לארגנטינה וחתם בהוקראן דה צ'באס מעיר הולדתו מליגה חובבנית.
דונלד סאמפטר
ביוגרפיה
סאמפטר הופיע בסרטי קולנוע שונים, כדוגמת אניגמה (2001), קיי-19 (2002), ואולטרה-נחתים: הסרט (2010).
דוד אברהם (כדורגלן)
קריירה בינלאומית
בשנת 2005 השתתף אברהם בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 ביחד עם נבחרת ארגנטינה עד גיל 20, שכללה גם את ליונל מסי, פרננדו גאגו וסרחיו אגוארו, וזכה עם הנבחרת בטורניר זה. אברהם טרם זומן לנבחרת ארגנטינה הבוגרת.
משחק ילדים (סרט, 1988)
משחק ילדים (באנגלית: Child's Play) הוא סרט סלאשר אמריקאי משנת 1988. הסרט בוים על ידי טום הולנד ונכתב על ידי דון מנסיני. בסרט מככבים כריס סרנדון ובראד דוריף, שהיו שניהם מועמדים בשנת 1975 לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר (ולא זכו). הסרט יצא לאקרנים ב-9 בנובמבר 1988 וזכה להצלחה מתונה.
עלילה
בעודו נרדף על ידי מייק נוריס, צ'ארלס לי ריי, רוצח סדרתי הידוע בכינויו "החונק מחוף האגם", נורה ונפצע אנושות. לפני מותו, צ'ארלס תופס מחסה בתוך חנות צעצועים, מוצא קופסאות של בובות "בחורים טובים" ומשתמש בטקס וודו כדי להעביר את נשמתו לאחת הבובות. לאחר מכן מכה ברק את החנות והיא נשרפת עד היסוד.
מאוחר יותר באותו בוקר, אנדי בארקלי בן השש מספר לאמו האלמנה קארן בארקלי, כי הוא רוצה בובת בחורים טובים ליום הולדתו לאחר שצפה בפרסומת טלוויזיה. מאחר שהיא לא יכולה להרשות לעצמה לשלם את המחיר המלא, קארן קונה בובה גנובה מרוכל ברחוב, זו הבובה אליה העביר צ'ארלס לי ריי את נשמתו.
באותו לילה, כשאנדי משחק עם הבובה (אשר הציג את עצמו כ"צ'אקי" באמצעות תכונה מדברת של הבובה), החברה של קארן, מגי פיטרסון, אשר שומרת על אנדי, נוזפת בו מכיוון שהדליק את חדשות הערב והניח את צ'אקי מול הטלוויזיה. כאשר אנדי מנסה לספר למגי כי הוא לא הניח את צ'אקי מול הטלוויזיה, היא לא מאמינה לו. מגי לאחר מכן מוכה בצורה אכזרית עם פטיש צעצוע ונופלת מחלון הדירה אל מותה. זהותו של הרוצח נשארת מעורפלת. אנדי, כאשר נחקר, טוען כי צ'אקי הרג את מגי, אבל בכל זאת הוא מגן על החלטתו של צ'אקי באומרו כי צ'אקי אמר לו כי "מגי הייתה כלבה אמיתית" וכי היא "קיבלה את מה שמגיע לה".
למחרת, אנדי, ככל הנראה על פי בקשה של צ'אקי, מבקר את ביתו של אדי קאפוטו, השותף של צ'ארלס לי ריי, אשר בגד בו והוביל אותו למותו. צ'אקי מתגלה כחי. הוא מתגנב לביתו של אדי ומפעיל את הגז של התנור. אדי, בפאניקת הגנה עצמית, יורה באקדח שלו והבית מתפוצץ, ואדי מת.
הרשויות שמות את אנדי בבית חולים פסיכיאטרי לאחר שהוא נמצא סמוך לזירת הפשע. קארן מאמינה שהבובה היא האשמה לאחר שהיא מבינה כי הסוללות שלו מעולם לא הוכנסו והיא מאיימת לזרוק אותו לתוך האח, אלא אם כן הוא יחשוף את עצמו בפניה. צ'אקי מתעורר לחיים בידיה, נושך אותה ורץ אל מחוץ לדירה. היא יוצרת קשר עם הבלש נוריס, שעכשיו חוקר את מותה של מגי. אף על פי שהוא בהתחלה מפקפק בסיפור שלה, האיש שמכר לקארן את הבובה מאשר שהוא מצא אותה בחנות הצעצועים השרופה בה צ'ארלס לי ריי נהרג. נוריס מאמין לסיפורה של קארן לאחר שהוא מותקף על ידי צ'אקי במכוניתו ושורד על ידי כך שהוא יורה בבובה.
צ'אקי נפגש עם ג'ון סימונסן (המכונה ד"ר מוות), מדריך הוודו שלו מן השנים האחרונות, ושואל מדוע פצע הירי שלו מדמם. ג'ון, תחת עינויים באמצעות בובת וודו, מודיע לו שהגוף שלו הופך אט אט לאנושי ושהוא בקרוב יהיה לכוד בגוף אם הוא לא יעביר את נשמתו אל תוך גופו של האדם הראשון שהוא חשף את עצמו בפניו, כלומר אנדי. לאחר דבריו, צ'אקי דוקר את בובת הוודו בחזה ועוזב את ג'ון למות. קארן והבלש נוריס, בעקבות הפניות מקובץ תיק המקרה של צ'ארלס לי ריי, מוצאים את ג'ון בעודו שוכב גוסס ומקבלים הנחיות איך להרוג את צ'אקי; אף על פי שצ'אקי הוא בובה, לבו אנושי במלואו ופגיע לפגיעה קטלנית.
אנדי בורח מבית החולים הפסיכיאטרי וצ'אקי הורג באכזריות את הרופא הראשי, ד"ר ארדמור, בתהליך. השלטונות מאמינים כי אנדי הרג את הרופא כשברח. מייק וקארן ממהרים בחזרה לדירה בתקווה שאנדי שם. צ'אקי מגיע לדירה שבה אנדי ומכה אותו עם מחבט בייסבול כדי לגנוב את נשמתו. לאחר מאבק ממושך, צ'אקי נזרק לתוך האח על ידי קארן ומועלה באש על ידי אנדי לאחר שהוא זורק את הגפרור לתוך האח.
אנדי וקארן, חושבים שצ'אקי מת, הולכים לעזור למייק נוריס הפצוע. אחרי שאנדי לוקח את ערכת העזרה הראשונה מתחת לכיור, הוא מגלה שצ'אקי נעלם. מאוד שרוף אבל בחיים, צ'אקי רודף אחרי אנדי וקארן, אשר מבצרים את עצמם בחדר השינה; קארן יורה בו כמה פעמים, מפספסת את ליבו, אבל מפזרת את ראשו, זרועו ורגלו במסדרון. אחרי שהשותף של נוריס, ג'ק סנטוס, מגיע, חלקי הבובות המפוזרים מנסים לתקוף תחת הוראותיו של ראשו הכרות והצורח של צ'אקי. קארן, זוכרת את המילים האחרונות של ג'ון, אומרת למייק לירות בלב של צ'אקי. נוריס עושה זאת ופוגע ישירות בלב של צ'אקי.
אמבולנס מגיע לקחת את מייק לבית החולים. קארן וג'ק עוזרים למייק לצאת מהדלת, אבל אנדי נשאר ומסתכל על השרידים של צ'אקי. קארן חוזרת ומובילה את אנדי מהחדר ומכבה את האורות. אנדי פונה להביט בצ'אקי בפעם האחרונה לפני שהוא עוזב.
פסקול
הפסקול של משחק ילדים שוחרר בארצות הברית בפעם הראשונה ב-28 באוקטובר 2009.
פסקול הסרט יצא לאור רק בצרפת בשנת 1989 עם לקטים שונים.
קומיקס
'משחק ילדים' הותאם לשני קומיקסים:
סרטי המשך
סרטי המשך שיצאו לסרט הם "משחק ילדים 2" (1990), "משחק ילדים 3" (1991), "כלתו של צ'אקי" (1998), "היורש של צ'אקי" (2004).
בראיון ספטמבר 2008, דון מנסיני ודייוויד קירשנר דיברו על אתחול מחדש של הסדרה שתכתב ותבוים על ידי מנסיני, אף על פי ששום דבר לא רשמי עדיין. הם תיארו את בחירתם לחידוש מאשר לסרט המשך כתגובת הרצון של המעריצים, אשר "רוצים לראות סרט מפחיד של צ'אקי שוב" ו"רוצים לחזור בחזרה לאימה מאשר לקומדיה שחורה". הם ציינו שאם החידוש היה נעשה, הם היו רוצים שבראד דוריף ישחזר את תפקידו כצ'אקי, כי "אף אחד לא יכול להתאים לתפקיד כמו שהוא יכול". זמן לא רב לאחר מכן, בראד דוריף אישר כי הוא ישחזר את תפקידו בחידוש. ב-17 בינואר 2010, Horrorbid.com דיווח כי יוניברסל נתן אור ירוק לחידוש וכי הפקה כבר החלה. הסרט יצא בפועל ב-2012 יש לווידאו כסרט המשך שנקרא "קללתו של צ'אקי".
בשנת 2017 יצא סרט חדש מהסדרה "משחק ילדים 7".
ב 21 ביוני 2019 יצא סרט חדש המבוסס על אותו סרט.
עקיבא איגר (הראשון)
רבי עקיבא איגר מהלברשטאדט (ה'תפ"א, 1721 – ט"ו באלול ה'תקי"ח, 18 בספטמבר 1758) היה רב וראש ישיבה אשכנזי, רבן של צילץ (Zülz) ופרשבורג. סבו של רבי עקיבא איגר שנקרא על שמו.
ביוגרפיה
נולד בהלברשטאדט לפרנס הקהילה היהודית המקומית. מגיל שש למד אצל רבי צבי הירש חריף מחבר "כוס ישועות" ו"עטרת צבי" שהגיע אז לכהן כרב העיר. בצעירותו נסע לפרנקפורט ולמד בישיבתו של רבי יעקב כ"ץ פופרש מחבר "שב יעקב". הוא נישא לייטל בתו של הרב זאבל לייטרסדורף מווינה.
לאחר נישואיו הקים בהסכמת רבו, הרב המקומי, ישיבה בהלברשטאט. הישיבה משכה אליה צעירים רבים ושמו התפרסם. בשנת ה'תק"ח, 1748, והוא בן 27 בלבד התמנה לכהן כרבה של צילץ ומדינת שלזיה. בשנת ה'תקט"ו, 1755, עבר לפרשבורג לכהן כממלא מקומו של הרב משה חריף, רב ואב"ד פרשבורג, שבשל זקנותו נבצר ממנו למלא את כל תפקידיו. הוא שימש כראש בית הדין המקומי וכראש הישיבה בעיר. לאחר פטירת הרב חריף, התמנה כרבה של פרשבורג, אך חלה מיד ונפטר לאחר 11 ימים בלבד בט"ו באלול ה'תקי"ח, 18 בספטמבר 1758 בגיל 37.
לאחר פטירתו הודפסו חלק מכתביו בספר "משנת דרבי עקיבא".
קוקשי
קוקשי (ביפנית こけし) היא בובה יפנית מסורתית מעץ עם ראש גדול יחסית וגוף ללא צורת גפיים. מקורה בצפון יפן. הבובה מאפיינת את אמנות יפן המסורתית והיא עברה מספר וריאציות בתקופה המודרנית, עם עיצובים חדשים ומודרניים. קיימות בובות בדמויות זכר ונקבה.
עקיבא איגר (הראשון)
משפחתו
אלמנתו, ייטל לבית לייטרסדורף, נישאה לאחר פטירתו לרב מאיר פישלס.
קוקשי
היסטוריה
המקור לבובות איננו ידוע עד היום, אך מעריכים כי הבובה נוצרה בתקופת אדו (1600–1868) של יפן, והיא נמכרה למבקרים באזור המעיינות החמים הנמצאים בצפון מזרח יפן.
ייצור
הבובות המסורתיות מיוצרות ידנית בהליך מורכב בידי אמני בובות קוקשי.
סוגי בובות
הבובות המסורתיות מסוג קוקשי, הן בובות עץ המסווגות ל-11 סוגים עיקריים. לכל אזור ביפן, הייתה בובה טיפוסית עם עיטורים המאפיינים את האזור. הבובות המסורתיות נעדרות שימוש נועז בצבעים, וניתן להרגיש דרכן את העץ. בהתאם לתקופה, היה גם שימוש מוגבל לצבעים מסוימים, בעיקר שחור, אדום, צהוב, ירוק ולבן.
הבובות המודרניות צבעוניות ומעוטרות בציורי נוף, מקדשים, פרחים ומילים ביפנית. נעשה שימוש בצבעי אקריל ושמן ובצבעים שאינם קיימים בבובות קוקשי מסורתיות.
כמו-כן מיוצרות גם בובות קטנות של קוקשי, תחת המותג קימידול (Kimmidoll). קיימות מעל 20 בובות קימידול בעיצובים שונים, וכל בובה נושאת עמה שם מיוחד וסיפור מאחוריה.
רוני פלומן
רוני פלומן (נולדה ב-1970) היא יועצת וסופרת ישראלית.
ביוגרפיה
רוני פלומן נולדה בירושלים לנאוה נווה ויזהר פלומן, רופאים. בשנים 1976–1978 גרה בבוסטון עם הוריה, שנסעו לשם לצורכי מחקר ברפואה, ושם גם התגרשו. לאחר החזרה ארצה גדלה בהרצליה ותל אביב, והיא בוגרת תיכון עירוני ד'. לאחר הצבא החלה ללמוד משפטים באוניברסיטת תל אביב וסיימה את התואר בהצטיינות יתרה. עבדה במשך כשנתיים כעורכת דין עד שנסעה לצרפת לעשות תואר שני במנהל עסקים ב-INSEAD, בעיירה פונטנבלו. ב-1998, מייד אחרי התואר, המשיכה לארצות הברית, שם עבדה בתעשיית הטכנולוגיה, לרבות בחברה שהונפקה בנאסד"ק ב-1999 וכן בסטראטאפ נוסף. שם גם נולדו לה ולבעלה, בני פרידמן, שלושה בנים.
ב-2004 עזבה את עבודתה כדי לכתוב ספר ראשון, "ארעיים וקבועים", שמבוסס על ראיונות שערכה בארצות הברית, בקהילה הישראלית של עמק הסיליקון, שבו עבדה והתגוררה. ב-2006 חזרה ארצה, ומאז היא מייעצת לחברות סטרטאפ. בשנים האחרונות היא עובדת כסמנכ"ל שווק בחברות טכנולוגיה ישראליות. עולם הטכנולוגיה, העסקים, והשיבה ארצה מארצות הברית הם נושאים שמתוארים בספריה.
ב-2012 נבחרה לכהן במועצת המועצה האזורית לב השרון, וב-2018 נבחרה לקדנציה נוספת. הייתה פעילה גם בצופן - מרכזי טכנולוגיה עילית, כמתנדבת, וכן משמשת היום בוועד המנהל של "דרך הרוח".
ספרי עיון
אתנוגרפיה המביאה את סיפורם של עשרים ישראלים שהיגרו לעמק הסיליקון, קליפורניה, קהילה שרובה ככולה בעלת מעמד סוציו-אקונומי גבוה. הוא מחולק ל"ארעיים", "מהגרים" ו"שבים", מושגים המתייחסים לנקודת המבט שבה המהגרים תופשים את מצבם, כמי שעומדים לשוב לישראל או כמי שמתכוונים להתאזרח בארצות הברית. בהקדמה ובנספחים מובא ניתוח של הקהילה, של ההגירה מישראל ושל הגירה בכלל. הספר מהווה אחת האתנוגרפיות היחידות של הקהילה הישראלית בארה״ב. הספר מביא את סיפורם האישי והמקצועי של יזמי ההייטק הערבים-ישראלים, ומתאר את הארגונים הפועלים לשילוב הערבים בהיי-טק. במסגרת הרחבה יותר מנתח הספר את המשמעות של להיות ערבי-ישראלי במדינת ישראל, המכשולים העומדים בדרכם של הערבים-ישראלים להשתלב ולהתקדם במדינה וכיצד ניתן להתגבר עליהם.
ספרי פרוזה
שלוש נובלות העוסקות בשוק העבודה ובמערכות היחסים שבין עובד למעביד. הנובלה הראשונה, "אוזניים", מספרת על יוסי שהיגר מישראל לקליפורניה, החברה שלו בעמק הסיליקון עומדת בפני פירוק והתמודדותו עם הכישלון המקצועי ועם ספר מצליח שכתבה בתו. הנובלה השנייה "כפרייה" מספר על קשישה במושב, שהפיליפינית המנקה את ביתה היא זוגתו של קרוב משפחתה ובכך נבחן יחס הישראלים למהגרי העבודה במדינה, בהם כאלה החיים בזוגיות עם מהגרות עבודה הנתונות לגירוש. הנובלה השלישית, "חשפן", מספרת על שירי, עורכת דין צעירה ורווקה השואפת להצליח במשרד עורכי דין בו שותפים גברים, שאיפה המתנגשת לפרקים עם הרצון לממש את עצמה כאישה. יעל, התגוררה בנוחות בעמק הסיליקון, שם בעלה עבד בהייטק, וכעבור שמונה שנים מתגרשת ושבה לישראל עם בנה יהלי בן השבע. במהלך שנותיה באמריקה לא עבדה, אלא הייתה עקרת בית. היא שבה לישראל חסרת כל אחרי שנפקדה שנים משוק העבודה וגרה בקראוון; אמה מסדרת לה עבודה שאינה תואמת את כישוריה והיא מנסה למצוא את מקומה מחדש בארץ.
ספר ילדים
יוסף בן העשר חווה הצקות בבית ספרו, אולם הוא מוקף במשפחה אוהבת, הבולט בהם הוא סבו שמריהו הסקרן וחובב הלצון. כל פעם שיוסף מגיע לבית סבו וסבתו הוא קורא ביחד עם סבו ב"מחברת החלל", בה אסף שמריהו במהלך השנים ידיעות הנוגעות לחלל, ובאמצעותה שואל הסב את נכדו שאלות בדבר החיים ומשמעותם.
קישורים חיצוניים
על "ארעיים וקבועים" על "כוונות טובות" על "חשפן" על "שיניים" על "מחברת החלל"
פיאט 514
פיאט 514 (באיטלקית: Fiat 514) היא מכונית משפחתית, בתצורת טורפדו, שהורכבה במגוון תצורות נוספות מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית פיאט אשר יוצרה בין השנים 1929–1932 באיטליה.
יוצרו 38,428 יחידות.
בנוסף, יוצרו 300 מכוניות מדגמי "פיאט 514" בספרד על ידי Hispano-Suiza בשיתוף פעולה של "Fiat Hispania".
טראון (נהר)
הטראון (בבווארית: Traun; תעתיק IPA: ) הוא נהר במדינת אוסטריה עילית שבאוסטריה. מקורו ברכס הרי טוטס גבירגה שבמדינת שטיריה. הוא זורם באזור זאלצקמרגוט ואגמי: אגם האלשטאט וטראונזה. הטראון הוא היובל הימני של נהר הדנובה, אותו הוא פוגש ליד העיר לינץ. עיירות נוספות לאורך הנהר הן באד אוזה, באד אישל, גמונדן, ולס וטראון.
היסטורית המקום
עד סוף המאה ה-19 ניתן היה להגיע לכפר האלשטאט שעל גדות האגם בסירה או דרך שבילים צרים ומפותלים. עם זאת, נוף מבודד ובלתי מסביר פנים זה בכל זאת נחשב לאחד המקומות הראשונים של ההתיישבות האנושית בשל מקורות המלח הטבעיים העשירים, שנכרו במשך אלפי שנים, במקור בצורת לבבות. כמה מהממצאים הארכאולוגיים הוותיקים ביותר של האלשטאט, כגון מקבץ יחיד במינו של שיני גרזן דקות וארוכות אשר שימשו לכריתת עצים ולעיבוד עץ-המתוארכות לסביבות 5000 לפני הספירה. נחפר שם אחד מאתרי הנפחות הראשונים. סחר פעיל ובכך העושר אשר אפשר פיתוח חברה מתוחכמת ביותר, ומכאן המונח תרבות האלשטאט. בשנת 1846, בית קברות פרהיסטורי גדול התגלה בסמוך למיקום הנוכחי של האלשטאט. עקב התצורה הגאוגרפית של האוזר, אין מספיק מקום לבתי קברות ולכן כל עשר שנים היו מוציאים עצמות ומוציאים אותן לתוך גלוסקמה כדי לפנות מקום לקבורה חדשה. אוסף של גולגולות מעוטרות להפליא עם שמות הבעלים, מקצועותיהם, תאריכי מוות רשומים עליהם מוצגת במוזאון המקומי.
ז'אן רישאפור
ז'אן רישאפור (בצרפתית: Jean Richafort; סביבות 1480 - סביבות 1547) היה מלחין מן האסכולה הפרנקו-פלמית של תקופת הרנסאנס.
חייו
קרוב לוודאי שרישאפור נולד במחוז אֵנוֹ (Hainaut), ושפת אמו הייתה ככל הנראה צרפתית. ייתכן שלמד אצל ז'וסקן דה פרה, אם כי הראיות לכך נסיבתיות. רישאפור כיהן כמנצח מקהלה בקתדרלת סינְט רוֹמְבּאוּט במכלן בשנים 1507 עד 1509, ובכנסיית סן ז'יל בברוז' בשנים 1542 עד 1547 - מידע המשאיר פער זמנים עצום ברשומות פעילותו. בזמן מן הזמנים במהלך תקופה זו עמד בקשר עם הקאפלה המלכותית הצרפתית, כיוון שיש לו יצירות שנכתבו לאירועים רשמיים הקשורים ללואי השנים-עשר, ויש ראיה מסוימת לשהותו בבריסל בשנת 1531 בשירות מריה מהונגריה, מושלת ארצות השפלה, שהייתה אז יורשת העצר.
מבחינה מוזיקלית, רישאפור ייצג את הדור הראשון שאחרי ז'וסקן, שלסגנונו היה נאמן מבחינות רבות. בחלק מן המוזיקה עשה שימוש בקטעים מיצירותיו של ז'וסקן כמחוות הוקרה. הטכניקות ששימשו את רישאפור טיפוסיות לתקופתו, כגון פוליפוניה חלקה ואימיטציה מקול לקול, אך הוא נתן דעתו למעלה מן המקובל לבהירות הטקסט במוזיקה שכתב, כדי שמילותיו תהיינה מובנות.
רישאפור כתב ב-1532 רקוויאם לשישה קולות, שהקדיש לזכר ז'וסקן דה פרה, מיסות, מוטטים, כמה מגניפיקטים, שני מוטטים חילוניים ושאנסונים.
נדבך (אדריכלות)
נדבך הוא שכבה של יחידה חזרתית העוברת בכיוון אופקי בקיר. ניתן להגדיר אותו גם כשורה רציפה של כל יחידת בנייה כגון לבנים, בלוקי בטון (CMU), אבן, רעפים, אריחים וכו'.
בנייה בלבנים מסותתות בשיטת הנדבכים יוצרת סדרת יחידות בנדבכים מסודרים לעין. מנגד, בנייה משברי אבנים לא מסותתות יוצרת יחידות אקראיות לא חתוכות, ממולאות בטיט או באבנים קטנות יותר.
אם נדבך הוא הסידור האופקי, אז ה-wythe הוא קטע אנכי מתמשך של בנייה בעובי של יחידה אחת. WYTHE עשוי להיות בלתי תלוי, או שלוב עם, WYTHE הסמוכים לו. מבנה בעובי יחידה אחת של לבנים שאינו מבני באופיו מכונה חיפוי בנייה.
בלוק בטון סטנדרטי בעובי 20 סנטימטרים שווה בדיוק לשלושה נדבכים של לבנים. דפוס קשר (או חיבור) הוא סידור של מספר נדבכים של לבנים.
תחילה בונים פינות קיר בנייה, ולאחר מכן ממלאים את הרווחים ביניהן בנדבכים הנותרים.
נפתלי גרנות
נפתלי גרנות (נולד ב-1951) הוא איש מערכת הביטחון לשעבר, כיהן כראש אגף "צומת" וכסגן ראש המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים.
ביוגרפיה
לאחר פרישתו הצטרף לקבוצת ברונפמן-פישר ושימש עד 2013 מנהל חברה שעסקה ברישיונות כרייה באפריקה. הוא ייצג בישראל חברות תשתית סיניות. בשנים 2017–2019 שימש דירקטור בחברת הסייבר "אביליטי".
חיים אישיים
בתו היא השחקנית עומר גולדמן.
הטרור ברצועת עזה בתחילת שנות ה-70
הטרור ברצועת עזה בשנות ה-70 של המאה ה-20 הוא שם למאורעות שכללו מספר רב של התארגנויות ופעולות טרור בשטח רצועת עזה ובסביבותיה בתקופה זו.
כרונולגיה
במלחמת ששת הימים עברה רצועת עזה לשליטת ישראל. בשנים שלאחר מכן שרר באזור אי-שקט ביטחוני. משתפי פעולה עם ישראל נרצחו לאור יום, ופועלים מרצועת עזה חששו לצאת לעבודה בישראל מחשש לנקמת ארגוני הטרור. בשנת 1970 נרצחו בפעולות טרור 128 ערבים ו־15 יהודים, ונפצעו 580 ערבים ו־120 יהודים. ב-2 בינואר 1971 נרצחו בפיגוע שני ילדי משפחת ארויו, שעברו ברצועת עזה עם הוריהם. האירוע עורר הלם בקרב הציבור בישראל וגרם לשינוי המדיניות ברצועה.
על אלוף פיקוד הדרום, אריאל שרון, הוטלה המשימה למגר את הטרור. שרון הזרים לרצועה כוחות צבאיים שכללו יחידות מובחרות. סריקות נרחבות בוצעו לאורך כל הרצועה. שרון בעצמו יצא לשטח והדריך חיילים כיצד לבצע את המשימות. במשך תקופת המבצע פיתח שרון שיטת לחימה שקרא לה "לחימת גרילה נגד הטרור". בשיטה זאת הוצאו הסיורים הקבועים מהשטח והשטח חולק לגזרות בהן הופקדו צוותים מצומצמים שהיו אחראים לשטח. הצוותים למדו את השטח ואת תושביו היטב, ונעו באופן אקראי ובמסלולים שבחרו לעצמם לכסות את השטח. סיירת שקד הופעלה באופן אינטנסיבי ככוח קומנדו לצייד חוליות מחבלים,
הוקמה סיירת רימון בפיקודו של מאיר דגן לטיפול ממוקד בטרור. לוחמי היחידה הוכשרו בירי מהיר באקדחים מסוגים שונים ואומנו להגיב מהר תחת אש. על חיילי היחידה הוטל לפעול בשטח הרצועה, בדגש על המרחבים האורבניים, יחד עם אנשי שב"כ, במטרה לאתר, לעצור ולחסל מחבלים. בשנת 1971 הוביל דגן את לוחמי היחידה במבצע "תעשייה", במהלכו התחזו הלוחמים לניצולי ספינת דיג טרופה שהגיעו מלבנון לרצועת עזה והצליחו להרוג את בכיר המחבלים ברצועת עזה באותה עת.
בנוסף לפעולות המבצעיות וחתירה למגע עם הטרוריסטים, שרון הפעיל את שיטת המקל והגזר על האוכלוסייה: אזורים שקטים עודדו ופותחו, אזורים עם קשר לטרוריסטים לא קיבלו סיוע. בנוסף לכך הוחלפו תעודות הזהות לכל תושבי הרצועה כדי למנוע זיופים. ביולי 1971 נכנסו כוחות גדולים למחנות הפליטים ג'בליה ושאטי, וכ-1,600 משפחות שכללו כ-10,500 איש הועברו לעזה, לאל עריש ומיעוטם לגדה המערבית ונהרסו בתים רבים.
עד תום שנת 1971 שותק הטרור ברצועה. עד אמצע שנת 1972 נמשך המבצע ובסיכומו נהרגו 180 מחבלים ו-2,000 מחבלים נלכדו. רשימת המבוקשים כמעט ירדה לאפס. מבין ההרוגים דווח על נפגע אחד מתושבי רצועת עזה. כתוצאה מהמבצע הנרחב הבטיחו ראשי האוכלוסייה בעזה שיתוף פעולה נגד המחבלים. מספר הפיגועים ירד מ-445 בשנה שקדמה לה, ל-60 בלבד ב-1972 ולפיגועים בודדים בשנים שלאחר מכן. עם תום המבצע שקטה הרצועה למשך 15 שנים.
צלב רותוול
צלב רוּתְוֶול (באנגלית: Ruthwell Cross) הוא הצלב הגבוה הגדול ביותר שנוצר באנגליה במהלך התקופה האנגלו-סקסונית ושרד עד ימינו. הצלב מהווה את אחד המונומנטים המרשימים ביותר שנוצרו על ידי התרבות האנגלו-סקסונית ובנייתו מתוארכת למאה ה-8. הצלב מתהדר לאורך פאותיו השונות בתבליטים פרי גילוף מתוחכם של דמויות ועיטורים רבים. בנוסף, הוא נושא כתובת של קטע שירה (חלקים מהפואמה החלום של הצלב) המהווה את אחד הטקסטים הקדומים ביותר שנכתבו באנגלית עתיקה. עדות לחשיבתו של צלב רותוול אנו מוצאים בדבריו של חבר האקדמיה ומסדר האימפריה הבריטיים ההיסטוריון ניקולאוס פווסנר, אשר טען כי יחד עם צלב בווקאסל שבקאמבריה, מבחינה אמנותית צלב רותוול הוא "ההישג הגדול ביותר של תקופתו בכל אירופה".
היסטוריה
עם הצטרפותה של הכנסייה הסקוטית אל חיק הפרסביטריאניזם, גל של איקונוקלאזם שטף את הארץ. בתוך כך, בשנת 1642 פורק צלב רותוול ככל הנראה עקב זיהויו כבעל מאפיינים אליליים. חלקי הצלב שימשו במהלך רוב מאתיים השנים הבאות כלבנים ברצפת הכנסייה. בשנים 1801 עד 1803 עברה כנסיית רותוול שיפוץ מקיף, ובמסגרת הליך זה הוצאו חלקי הצלב מרצפתה והושלכו אל חצרה. בשנת 1818 כומר מקומי בשם הנרי דאנקן אסף את חלקי הצלב והחל להרכיב אותם מחדש בסמוך לשער הכנסייה. מאחר שחלק מהחלקים לרבות ראש הצלב היו חסרים, בהוראת הכומר הם שוחזרו על ידי בנאי תושב האזור. שנים אחדות לאחר מכן, בשנת 1823, צלב רותוול הוצב במתכונתו החדשה. כחמישים שנה מאוחר יותר, בשנת 1887, הועבר הצלב אל פנים הכנסייה והוצב באפסיס ייעודי לו על מנת להגן עליו מפגעי הטבע. במקום זה הצלב שוכן עד היום.
הבסיס
רוב בסיסו של צלב רותוול, הכולל את 125 הסנטימטרים התחתונים שלו, נראה כיום אבן גסה. עם זאת, אפשר להבחין בו בעדויות לתבליטים קדומים שהיו מגולפים על פני פאותיו הצפונית והדרומית. באופן זה נראה כי בסיס צלב רותוול היווה גם ייצוג גרפי של בסיס הנצרות על שני האירועים המכוננים שלה – הולדתו של ישו וצליבתו.
המפלגה הרפובליקנית הבלטית
המפלגה הרפובליקנית הבלטית היא מפלגה פוליטית בפדרציה הרוסית שהוקמה ב-1 בדצמבר 1993 במחוז קלינינגרד ואיבדה את מעמדה הרשמי כמפלגה פוליטית ב-26 במרץ 2003, בשל החוק הרוסי החדש על מפלגות פוליטיות המחייב שכל מפלגה צריכה להיות בעלת סניפים אזוריים לפחות במחצית מחוזות הבחירה של הפדרציה הרוסית ולפחות 10,000 חברים. המפלגה הפסידה בערעור בפברואר 2005 בפני בית המשפט לחוקה של רוסיה.
המטרה הפוליטית העיקרית של המפלגה הייתה הקמת רפובליקה בלטית אוטונומית במקום קלינינגרד ושאיפה לעצמאות מוחלטת. אנשיה גם רצו לשקם את השם הישן קניגסברג. מנהיגיה היו סרגיי פסקו ורוסטאם ואסילייב.
בפברואר 2005 התקיים בקלינינגרד הקונגרס המכונן של התנועה הציבורית של קלינינגרד - רפובליקה. יש לה מטרות זהות לזו של המפלגה הקודמת, חבריה הם סרגיי פסקו וויטאוטס לופטה, חבר פרלמנט יצמאי בדומה של קלינינגרד ויו"ר מקומי של תנועת האופוזיציה הרוסית: האיחוד לדמוקרטיה עממית.
רפאל כץ
רפאל כץ (4 בדצמבר 1944 – 8 ביוני 1967) היה חובש קרבי שנפל ביום הרביעי למלחמת ששת הימים תוך כדי ניסיון לחבוש פצוע אחר, ועל כך קיבל את עיטור העוז.
קורות חייו
רפאל כץ נולד לאברהם וחביבה בי"ח בכסלו תש"ה (4 בדצמבר 1944) בתל אביב. אחיו הצעיר מנחם נולד ב-1951. הוא למד בראשון לציון בבית הספר היסודי "סיני" ואת לימודיו התיכוניים סיים בבית הספר "בילו" שבתל אביב. היה מדריך נוער, נטה לעיתונאות ולמשחק על הבמה. הקים את להקת פיקוד הדרום והשתתף בתיאטרון העירוני בחיפה. גויס לצה"ל בשנת 1963 ונתן את שירותו בסיירת הנגב ובסוף בלהקת פיקוד דרום. במילואים התנדב ליחידת סיור ושימש בה כחובש קרבי. השתתף במלחמת ששת הימים אשר בה נפל צפונית למשק רוחמה ביום הרביעי לקרבותיה, בכ"ט באייר תשכ"ז (8 ביוני 1967).
חוליה מיחידתו עקבה אחרי יחידת קומנדו מצרית. נפתחה אש על החוליה ואחד החיילים נפצע קשה – ורפאל, בתוקף תפקידו, נחפז אליו להגיש לו עזרה, אך תוך כדי מעשהו זה נפגע בצרור כדורי האויב. כאשר המשיך בחבישת חברו על אף היותו פצוע נפגע שנית וכך מצא את מותו. היה בן 23 בנפלו. הניח אשה, אחרי שישה חודשי נישואים. הובא לקבורה בבית הקברות הצבאי לשעת חירום בבארי ולאחר זמן הועבר למנוחת עולמים בבית הקברות הצבאי בקריית שאול.