cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אראגון (ספר)
ביקורות ופרסים
אראגון היה הספר השלישי הנמכר ביותר בקטגוריית ספרי ילדים בכריכה קשה בשנת 2003, והשני הנמכר ביותר בשנת 2005. הוא נכלל ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס למשך 121 שבועות. בשנת 2006 הוענק לספר פרס נֶנֶה על ידי ילדי הוואי. הספר זכה באותה שנה גם ב"פרס בחירת הקורא הצעיר".
עיבוד קולנועי
סרט קולנוע המבוסס על אראגון יצא לאקרנים בארצות הברית בדצמבר 2006. התוכניות הראשונות להפקתו הוכרזו בפברואר 2004, כשאולפני פוקס המאה ה-20 רכשו את הזכויות הקולנועיות על אראגון. הסרט בוים על ידי סטפן פנגמייר, והתסריט נכתב על ידי פיטר בוכמן. השחקן אדוארד ספילרס נבחר לשחק את אראגון. עיקר הצילומים של הסרט התרחשו בהונגריה ובסלובקיה.
הסרט קיבל בעיקר ביקורות שליליות. תיארו אותו כ"סרט טוב מבחינה טכנית, אבל חסר חיים ומעט מטופש". פאוליני עצמו ציין שהוא דווקא אהב את הסרט, ושיבח בפרט את הופעתו של אדוארד ספילרס.
הכנסות הסרט מוערכות בכ-75 מיליון דולר בארצות הברית, ובכ- 174 מיליון דולר בשאר העולם, ובסך הכל - כ-250 מיליון דולר. הסרט אראגון הוא הסרט החמישי בגודל הכנסותיו, מבין הסרטים בהם דרקון ממלא תפקיד ראשי. .
ספרים נוספים בסדרה
בריסינגר
הירושה
פרוטגוניסט
פרוטגוניסט (מיוונית: πρωτος – פרוטוס, ראשון; άγωνιστής – אגוניסטיס, לוחם. כלומר: הוא שמגלם את החלק הראשון, שחקן ראשי) המזוהה לעיתים עם הגיבור, הוא הדמות הראשית בדרמה שפעולותיה מהוות את מרכז העלילה של הסיפור. בספרות הקלאסית הפרוטגוניסט היה מונע מרצון טוב, כאשר דמות שמסייעת לו אינה בהכרח פרוטגוניסט, אך כיום אין זה תמיד נכון. פרוטגוניסט אינו יכול להתקיים בסיפור ללא קיומן של דמות או דמויות נגדיות שמכונות אנטגוניסט. הפרוטגוניסט אינו בהכרח בעל תכונות אופי של גיבור או הדובר של הסיפור.
מאחר ששאיפותיו של הפרוטגוניסט מייצגות בדרך כלל את המטרה הראשית בעלילה הראשית, נשפטים כל מאורעות העלילה על פיהן: כוחות שתומכים במטרותיו של הפרוטגוניסט ייתפסו על ידי הקורא כמקדמים, וכוחות שמתנגדים למטרותיו – כמעכבים.
בספרות, ובמיוחד בטרגדיה, לפרוטגוניסט עלול להיות פגם או היבריס (בטרגדיה היוונית) אשר יוביל אותו לנפילתו, כמו המלט. חלק מן הגיבורים אף נקראים גיבור טרגי כמו אנטיגונה.
רונלד רוס
סר רונלד רוס (באנגלית: Ronald Ross; 13 במאי 1857 – 16 בספטמבר 1932) היה רופא בריטי, פרזיטולוג ואפידמיולוג, אשר גילה את מנגנון ההידבקות במחלת המלריה.
ביוגרפיה
רוס נולד באלמורה שבהודו (כיום במדינת אוטראקהאנד), לגנרל קמפבל קליי גרנט רוס מצבא הודו ולמתילדה שרלוט אלדרטון. בגיל 8 הוא נשלח להתחנך באנגליה. הוא סיים תואר ברפואה בבית החולים סנט ברטולמיו בלונדון ב-1880 והצטרף לשורות השירות הרפואי ההודי. הצבתו הראשונה הייתה בצ'נאי. רוס עבר במקומות שונים בהודו כאשר חקר את מחלת המלריה, ואף לקה בה בעצמו. במחקריו הוא גילה כי טפיל המלריה מועבר על ידי זן ספציפי של יתוש, האנופלס, ואף הצליח להדגים את גלגול החיים המלא של הטפיל כולל הימצאותו בבלוטות הרוק של היתוש. בשנת 1902 זכה רוס בפרס נובל על מחקריו יוצאי הדופן על מחלת המלריה. רוס הוסיף לעשות וחקר את התפשטות המחלה במדינות שונות בעולם, ופרסם מודלים מתמטיים שתיארו את ההתפשטות האפידימולוגית של המחלה. כאשר שב רוס לאנגליה כפרופסור למחלות טרופיות, הצטרף כחבר ל"חברה המלכותית" ואף שימש כסגן הנשיא בה, ובנוסף מונה כחבר ב"מסדר האמבט" היוקרתי על ידי המלך אדוארד השביעי. על שמו נקראים רחובות רבים בהודו, ובית חולים למחלות טרופיות בהיידרבד, ובלונדון נוסד על שמו "מכון רוס" למחלות טרופיות והיגיינה.
מאורו ג'וליאני
מאורו ג'וזפה סרג'ו פנטלאו ג'וליאני (באיטלקית: Mauro Giuseppe Sergio Pantaleo Giuliani; 27 ביולי 1781 בישליה (Bisceglie), מחוז פוליה - 8 במאי 1829, נאפולי) היה גיטריסט, צ'לן ומלחין איטלקי, הנחשב על דעת רבים לאחד מנגני הגיטרה הווירטואוזים הראשונים במעלה במאה ה-19.
חייו
ג'וליאני החל את לימודיו בעיר בארלטה, אליה עבר בשחר ילדותו עם אחיו ניקולא, מוזיקאי בעצמו ששימש כקאפלמייסטר בחצר הקיסרות הרוסית בסנקט פטרבורג. ראשית הכשרתו בנגינה הייתה בצ'לו - כלי שגם בהמשך חייו לא ויתר לגמרי על הנגינה בו - ונראה שלמד גם נגינה בכינור. בשנים הבאות התמסר לנגינה בגיטרה והיה תוך זמן קצר לגיטריסט מיומן. שמות מוריו אינם ידועים, ואין ודאות לגבי מהלכיו באיטליה באותה התקופה.
ג'וליאני נשא לאישה את מריה ג'וזפַּה דל מונקו ובשנת 1801, בבארלטה, נולד בנם מיקלה (Michele). לאחר מכן שהה כנראה לתקופות קצרות בבולוניה ובטריאסטה; בקיץ 1806, לאחר סיום לימודי הקונטרפונקט, הצ'לו והגיטרה באיטליה, עקר ג'וליאני לווינה ללא משפחתו. כאן יצר קשר עם אחת, פרויליין וילמות, שילדה לו בשנת 1807 בת בשם מריה.
בווינה התוודע ג'וליאני אל הסגנון האינסטרומנטלי הקלאסי וב-1807 החל לפרסם יצירות פרי עטו בסגנון זה. מסעות הקונצרטים שלו הקיפו ארצות רבות באירופה. בכל מקום שהגיע אליו זכה לשבחים על הווירטואוזיות שלו ועל טעמו המוזיקלי. הוא נחל הצלחה רבה ונהנה מתהילה כאחד מטובי הנגנים והמלחינים הרבים שהיו פעילים בבירת אוסטריה בראשית המאה ה-19.
ג'וליאני הגדיר תפקיד חדש לגיטרה בהקשר של המוזיקה האירופאית. הוא התרועע עם בכירי החברה האוסטרית ועם מלחינים ידועי-שם כמו רוסיני ובטהובן וניגן עם מיטב המוזיקאים שהופיעו בקונצרטים בווינה. בשנת 1815 הופיע עם הפסנתרן יוהאן נפומוק הומל (שהוחלף בהמשך באיגנץ מושלס, עם הכנר יוזף מייזדר ועם הצ'לן יוזף מרק, בסדרת קונצרטים קאמריים בגנים הבוטניים של ארמון שנברון. מופעים אלה כונו "קונצרט בדוקאט", על שם מחיר הכרטיס - דוקאט אחד. חשיפה זו סייעה לג'וליאני להתבלט בחוגי המוזיקה בעיר. באותה שנה היה גם אמן הקונצרטים הרשמי של חגיגות קונגרס וינה. שנתיים קודם לכן, ב-8 בדצמבר 1813, ניגן (כנראה בצ'לו) בתזמורת שביצעה לראשונה את הסימפוניה השביעית של בטהובן.
ג'וליאני נחל הצלחה לא גדולה כמלחין בווינה. הוא עבד בעיקר עם הוצאת ארטאריה, שהוציאה לאור את רוב יצירותיו לגיטרה, אבל יצר קשרים עם כל ההוצאות המקומיות האחרות, שהפיצו את יצירותיו ברחבי אירופה. עוד עשה לו שם כמורה; בין תלמידיו הרבים היו בוברוביץ' והורצקי.
בשנת 1819 עזב ג'וליאני את וינה, בעיקר מסיבות פיננסיות: רכושו וחשבונות הבנק שלו עוקלו לשלם לנושיו. הוא חזר לאיטליה, עשה זמן מה בטריאסטה ובוונציה ולבסוף השתקע ברומא. עמו הביא את בתו אמיליה, שנולדה ב-1813. היא התחנכה במנזר "הערצת ישו" משנת 1821 עד 1826, יחד עם מריה, בתו שמחוץ לנישואים. ברומא לא זכה להצלחה רבה; הוא הוציא לאור יצירות ספורות והופיע בקונצרט אחד ויחיד.
ביולי 1823 החל בסדרה של נסיעות תכופות לנאפולי כדי לבקר את אביו, שהיה חולה מאוד. בעיר הבורבונית נאפולי התקבלה אמנות הגיטרה של ג'וליאני מאור פנים ניכר ובה התאפשר לו להוציא עוד יצירות לגיטרה אצל מול"ים מקומיים.
יצירותיו
כמלחין לגיטרה נטה ג'וליאני חיבה רבה לנושא ווריאציות - צורה פופולרית במיוחד בווינה. הוא הצטיין ביכולתו לשזור נעימה לקטע תוך השגת רושם מוזיקלי בלי לוותר על נאמנות לניב האופייני לכלי. דוגמה לכך אפשר למצוא ביצירתו "וריאציות על נושא של הנדל", אופוס 107. הנושא הפופולרי הזה, הידוע בשם "הנַפָּח ההרמוני" (The Harmonious Blacksmith), מופיע באריה מתוך הסוויטה החמישית במי מז'ור לצ'מבלו של הנדל.
בין יצירותיו הבולטות של ג'וליאני שלושת הקונצ'רטי לגיטרה (אופוס 30, 36 ו-70); סדרה של שש פנטזיות לגיטרה סולו, אופוס 119–124, המבוססות על אריות מתוך אופרות של רוסיני ומוכתרות בשם "רוסיניאנה"; כמה סונאטות לכינור וגיטרה ולחליל וגיטרה; חמישייה, אופוס 65, לכלי קשת וגיטרה; כמה קבצים לקול וגיטרה וגראנד אוברטורה הכתובה בסגנון איטלקי. כמו כן עיבד הרבה יצירות סימפוניות, הן לגיטרה סולו והן לדואו גיטרות, אחת מהן עיבוד של הפתיחה לספר מסביליה של רוסיני לשתי גיטרות. עוד יש מספר רב של יצירות דידקטיות, ביניהן שיטה להוראת הגיטרה, שמורים ממשיכים להשתמש בה עד היום.
כיום מבצעים גיטריסטים מקצועיים את הקונצ'רטי ויצירות הסולו של ג'וליאני, והן עדיין מציגות בד בבד את יכולתו של הגיטריסט לנגן את היצירה ואת כישרונו הטבעי של ג'וליאני כמלחין לגיטרה הקלאסית.
הנרי דיוסי צ'דס
אדמירל הנרי דְּיוּסִי צֶ'דְס (באנגלית: Henry Ducie Chads; 1788 - 1868) היה קצין בצי המלכותי הבריטי, שתקופת שירותו השתרעה מהמלחמות הנפוליאוניות עד מלחמת קרים.
קורות שירותו בצי
צ'דס הצטרף לאקדמיה של הצי המלכותי בהיותו בן 12. ב-1803 הוצב באוניית הקו "אקסלנט" (74 תותחים), והשתתף בהגנה על גָּאֶטָה ובכיבוש קאפרי. ביולי 1808, במהלך המערכה על מאוריציוס, שירת בפריגטה "אִיפִיגֶ'נָאיָה" (36 תותחים) והצטיין בכיבוש איל דה לה פאס. בעקבות תבוסת השייטת הבריטית בקרב גרנד פורט נפל צ'דס בשבי הצרפתים, אך חולץ משביו עם כיבושה של מאוריציוס בידי הצבא הבריטי ושב לתפקידו הקודם כלפטננט הראשון של "איפיג'נאיה".
כשפרצה מלחמת 1812 שירת צ'דס כלפטננט ראשון בפריגטה "ג'אווה". בדצמבר 1812 נתקלה אונייתו בפריגטה האמריקנית "קונסטיטושן". בקרב אונייה-מול-אונייה שנתלקח ביניהן נפצע אנושות מפקד ה"ג'אווה", קפטן הנרי למברט. צ'דס, שנפצע גם הוא, נטל את הפיקוד והמשיך בקרב, אך נאלץ לבסוף, לאחר ארבע שעות לחימה עזה, להיכנע. אחרי הקרב קודם בדרגה וקיבל את הפיקוד על הסלופ "קולומביה". ב-1815 שירת עם אונייתו בגוואדלופ. ב-1824 השתתף עם אונייתו בחיל המשלוח הבריטי המושט לרנגון שבבורמה. ב-25 ביולי 1825 קודם לדרגת קפטן מלא (פוסט קפטן), נתכבד בתואר חבר מסדר האמבט, וזכה לשבחים ממושל הודו והפרלמנט הבריטי. מ-1834 עד 1837 פיקד על אה"מ "אֶנְדְרוֹמֶקִי" (Andromache); בספטמבר 1834 השתתף עם אונייתו בפריצה בכוח אל מצר בּוֹקָה טִיגְרִיס, במסגרת נסיונותיו של לורד ויליאם נֶפייר לכפות על המשנה לקיסר סין בקנטון את הרחבת המסחר עם בריטניה.
בין השנים 5–1841 פיקד על אה"מ "קמבריין" בתחנת הצי בסין, ואחר כך עבר לפקד על בית הספר לתותחנות של הצי המלכותי אה"מ "אקסלנט". במהלך כהונתו יזם שיפורים ושינויים נרחבים בתחום התותחנות הימית, כמו למשל במשקל הקלעים ובמהירות הירי. ב-12 בינואר 1854 הועלה לדרגת סגן אדמירל. באותה שנה, במהלך מלחמת קרים, השתתף יחד עם שאר הצי בפיקודו של אדמירל צ'ארלס נפייר בהרעשה ובכיבוש המצודה הרוסית בבומרסונד שבאיי אולנד, כשהוא מניף את דגל סגן האדמירל על תורנה של אה"מ "אדינבורו". הוא שב לאנגליה ב-1855, וכגמול על שירותו הוענק לו תואר אביר מפקד של מסדר האמבט. מ-1856 עד סוף 1858 שימש המפקד הראשי של הצי באירלנד. ב-24 בנובמבר 1858 הועלה לדרגת תת-אדמירל וב-3 בדצמבר 1863 לדרגת אדמירל מלא. ב-1865 קיבל את התואר אביר הצלב הגדול של מסדר האמבט ואת גימלת השירות הטוב (good service pension) של אדמירל.
פא"ר
פא"ר ("פתיחת אוצרות רוח") הוא מיזם של האוניברסיטה הפתוחה שאיפשר גישה חופשית לספרי לימוד אקדמיים בפורמט אלקטרוני, חלקם גם בגרסה קולית, ולמגוון חומרי לימוד מקוונים. המיזם פעל ממאי 2008 עד ספטמבר 2020.
היסטוריה של המיזם
היזמה החלה במרכז שה"ם (המרכז לשילוב טכנולוגיות להוראה מרחוק) של האוניברסיטה הפתוחה במסגרת שני מיזמים נפרדים. האחד הוא מיזם שכונה בשעתו "חשיפה לצפון", שנולד במהלך מלחמת לבנון השנייה. במסגרתו הוצע לפתוח את חומרי הלימוד של האוניברסיטה הפתוחה לטובת סטודנטים במוסדות להשכלה גבוהה מאזור הצפון. באותה תקופה נאלצו תושבי הצפון להישאר בבתיהם או לרדת למקלטים וסטודנטים נעדרו מכיתות הלימוד. מטרת המיזם הייתה להנגיש להם, ישירות למחשב הביתי, חומרי עזר שפותחו באוניברסיטה הפתוחה. היזמה השנייה, שכונתה בראשית הדרך "ספרים פתוחים", נוסדה בתחילת 2007 וייעודה היה להעלות חלק מספרי האוניברסיטה לרשת האינטרנט לרשות כלל הציבור.
מיזם פא"ר הוכר על ידי האיגוד הבינלאומי שעוסק בפתיחת חומרי לימוד לקהל הרחב OCW Consortium . איגוד זה הוקם על ידי אוניברסיטת MIT. מיזם פא"ר חבר באיגוד זה משלהי 2008. כמו כן מיזם פא"ר חבר בקהילת ה-OER של אונסק"ו.
מיזם פא"ר נסגר ב-1 בספטמבר 2020.
ספרי לימוד בפורמט אלקטרוני
באתר פא"ר מתאפשרת גישה חופשית לעשרות ספרים מ-50 קורסים אקדמיים. הספרים מוצגים בפורמט אלקטרוני (ספר אלקטרוני) המאפשר לקוראים לדפדף בספר, לקבוע את תצוגת הקריאה הנוחה להם, לחפש טקסטים בתוך הספר ועוד. הספרים האלקטרוניים הם העתק מדויק של הספרים המודפסים הקיימים של האוניברסיטה הפתוחה. הגישה לספרים הצריכה רישום של המשתמש אך לא נדרש תשלום.
חלק קטן מהתמונות והטקסטים בספרים האלקטרוניים הוסתרו, וזאת עקב מגבלה של זכויות יוצרים.
ספרים קוליים
חלק מהספרים שהועלו בגרסה האלקטרונית כוללים גם גרסה קולית מלאה של הספר (בפורמט MP3/stream). כך ניתן להאזין לספרים דרך האינטרנט או להורידם למחשב האישי ולהאזין להם באמצעות נגנים ניידים. הספרים הוקראו על ידי קריינים מקצועיים, והוקלטו באולפני הקול של האוניברסיטה.
חומרי לימוד מקוונים
ברשות האוניברסיטה מאגר נרחב של פריטי למידה מקוונים שפותחו במיוחד עבור הסטודנטים של האוניברסיטה הפתוחה ועד היום הייתה גישה אליהם רק דרך אתרי הקורסים. פריטי הלמידה כוללים, למשל, מילוני מונחים, רשימות אתרים מומלצות, תרגילי רב-ברירה ("שאלות אמריקאיות"), מצגות המלוות את מפגשי ההנחיה, שיעורים מוקלטים בווידאו, לומדות וכדומה.
אלקו אסקנדריאן
אלקו אסקנדריאן (באנגלית: Alecko Eskandarian; נולד ב-9 ביולי 1982) הוא כדורגלן עבר אמריקאי.
ביוגרפיה
אסקנדריאן נולד בניו ג'רזי. הוא בנו של הכדורגלן האיראני, אנדרניק אסקנדריאן, ששיחק בקבוצת ניו-יורק קוסמוס מליגת ה-NASL.
לפני שהחל לשחק כדורגל מקצועני, שיחק אסקנדריאן שלוש שנים בקבוצת הכדורגל של אוניברסיטת וירג'יניה. בשנת 2000, זכה בתואר רוקי השנה של ה-ACC ובשנת 2002, זכה בפרס הרמן אחרי שכבש 25 שערים ובישל ארבעה בישולים לטובת קבוצתו.
בשנת 2003 נבחר אסקנדריאן על ידי די.סי. יונייטד במקום הראשון בסופר-דראפט. בעונתו הראשונה בליגה כבש אסקנדריאן שלושה שערים ובישל שני בישולים ב-23 משחקי ליגה. בעונה שלאחר מכן, לאחר שמאמן הקבוצה ריי האדסון הוחלף בפיטר נוואק, אסקנדריאן החל לשחק יותר והצדיק את היותו בחירה ראשונה בדראפט.
אסקנדריאן שיחק את משחקו הראשון בגביע ה-MLS ב-14 בנובמבר 2004. הוא סייע לדי.סי. יונייטד לנצח את קנזס סיטי וויזרס, בכך שכבש שני שערים בארבע דקות, וזכה בתואר ה-MVP של המשחק. את עונת 2005 סיים אסקנדריאן מוקדם עקב זעזוע מוח.
אליהו אהרן מילייקובסקי
תולדותיו
נולד בווינדוי שבלטביה, בנו של רב העיר, הרב מרדכי אוריה סמונוב. אחיו הוא הרב גרשון מנדל סמונוב, אביו של הרב אפרים סמונוב (חתנו של הרב חיים ברלין), שמילא את מקום סבו ברבנות וינדוי.
בקטנותו התייתם מאביו. בשנת תרל"ז (1877) החל ללמוד בישיבת וולוז'ין והיה לתלמידו המובהק של הנצי"ב. בתקופת לימודיו בישיבה נהג לדרוש בשבתות בפני תושביה היהודים של העיר. נישא לבת משפחת בונימוביץ מוולוז'ין. עם הקמת כולל ברודסקי, בשנת תרמ"ז (1887), נמנה עם קבוצת האברכים הראשונה שלו.
בשנת תרנ"ב (1892) התמנה לרבה של גרייבה. בשנת תרס"ט (1909) הוציא את ספר השו"ת "אהלי אהרן". בשנת תרע"ב (1912) התמנה לרבה של חרקוב. בשנות מלחמת העולם הראשונה ולאחריה פעל רבות לסיוע לפליטים היהודים באזור. בשנת תרפ"ח (1928), בהיותו בן 68, עלה לארץ ישראל והתיישב בתל אביב. זמן קצר לפני כן נפטר רבה של פתח תקווה, הרב ישראל אבא ציטרון, ורבה של תל אביב, הרב שלמה הכהן אהרונסון, המליץ בפני "ועדת הרבנות" בפתח תקווה על הרב מילייקובסקי לתפקיד. תמך בזיכוים של סטבסקי ואחימאיר מאשמת רצח ארלוזוב.
היה מרבניה הבולטים של תל אביב-יפו. במשך 19 שנה כיהן כראב"ד וכן כרב בית הכנסת הגדול בצפון הישן של העיר (רחוב בן יהודה 126). מלבד היותו דיין ופוסק בלט כדרשן והרבה להזכיר דברי תורה של רבו הנצי"ב. הוציא לאור את דרשותיו בספר "דבר אליהו". נמנה בין הרבנים שנתנו הסכמה לספרו של הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל שו"ת "משפטי עוזיאל". בשנת תש"ג יצא לפנסיה מתפקידו כאב בית הדין בשל חולשתו, ובמקומו מונה הרב חיים מרדכי ברונרוט.
נפטר בביתו בט"ז בסיוון ה'תש"ז, 4 ביוני 1947, ונקבר בהר הזיתים בירושלים.
גאוגרפיה של אוקראינה
אוקראינה היא המדינה השנייה בגודלה באירופה. המדינה מחזיקה בעמדה אסטרטגית במזרח אירופה, תוך שהיא גובלת בים השחור בדרום; בפולין, בסלובקיה ובהונגריה במערב; בבלארוס בצפון; במולדובה וברומניה בדרום-מערב וברוסיה במזרח. חלקם הצפוני של הרי הקרפטים משתרע אל תוך שטחה של אוקראינה, בחלקה המערבי של המדינה (הפסגה הגבוהה ביותר בשטחה היא הוברלה, בגובה 2,061 מטרים מעל פני הים). יחד עם זאת, מרבית שטחה של אוקראינה הוא ערבה המשתרעת מצפון לים השחור, ונחצית על ידי נהר הדנייפר, אשר חוצה את אוקראינה מצפון לדרום ונשפך לים השחור מערבית לחצי האי קרים, ליד שפך נהר הבוג הדרומי ונהר הדניסטר. חלקו של הגבול עם רוסיה עובר דרך ים אזוב.
אליהו אהרן מילייקובסקי
שותפותו בתנועה הציונית
בדרשות הטיף להתחזקות בשמירת תורה ומצוות, וביקר את תופעת החילוניות השוררת בארץ. כמו כן, ביסס והסביר את עדיפותה של "הציונות החרדית":
גאוגרפיה של אוקראינה
חלוקה היסטורית של אוקראינה
מבחינה היסטורית, אוקראינה מחולקת למספר אזורים שעדיין משתמשים בשמות שלהם ויש להם משמעות גם מבחינה גאוגרפית וגם מבחינה פוליטית. חלק מאזורים חופפים זה את זה.
אליהו אהרן מילייקובסקי
שותפותו בתנועה הציונית
לאחר שנודעו ממדי האסון של השואה, קרא באחת מדרשותיו:
גאוגרפיה של אוקראינה
אקלים
לאוקראינה אקלים ממוזג יבשתי, ואקלים ים-תיכוני בחופו הדרומי של חצי האי קרים. חלוקת המשקעים במדינה אינה שוויונית: משקעים רבים יורדים במערב ובצפון ומעטים יורדים באזורים המזרחיים והדרום-מזרחיים. החורפים קרים לאורך הים השחור, ואף קרים יותר בפנים הארץ; הקייצים חמים ברובה של המדינה, וחמים מאוד בדרומה.
אליהו אהרן מילייקובסקי
ספריו
כמו כן תרגם מגרמנית את ספריו של הרש"ר הירש "חמש חנוכות" ו"עונג שבת".
גאוגרפיה של אוקראינה
משאבים טבעיים
משאבי הטבע העיקריים של אוקראינה כוללים מחצבי ברזל, פחם, מנגן, גז טבעי, נפט, מלח, גופרית, גרפיט, טיטניום, מגנזיום, קאוליניט, ניקל, כספית ועץ.
בעיות סביבתיות
בעיותיה הסביבתיות של אוקראינה הן אספקה לקויה של מים ראויים לשתייה, זיהום אוויר ומים, ובירוא יערות. בנוסף, קיים זיהום רדיואקטיבי באזור מסוים בצפון המדינה החל משנת 1986, כתוצאה מאסון צ'רנוביל.
אוניברסיטת דרבי
אוניברסיטת דרבי (לשעבר דרבי קולג' לאמנות וטכנולוגיה או פשוט דרבי קולג') היא אוניברסיטה ציבורית בעיר דרבי, אנגליה, הממלכה המאוחדת. ההיסטוריה שלה החלה כמוסד להכשרת מורות בשנת 1851 בשם - Derby Diocesan Institution for the Training of Schoolmistresses. היא קיבלה מעמד אוניברסיטאי בשנת 1992.
היסטוריה
כ-24 מוסדות שונים קדמו להקמת האוניברסיטה, והם מוזגו במהלך השנים. הראשון שבהם הוקם בשנת 1856 כמוסד "דיביוסן דרבי" להכשרת מורות. מוסד שפעל במשך כ-120 שנה לפני שהתמזג עם מוסד אחר ליצירת מה שהיה ידוע אז כמכללת דרבי לונסדייל להשכלה גבוהה, ב-1977.
קבוצה אחרת של מוסדות החלה לפעול בשנת 1853 עם הקמתו של בית הספר לאמנות בדרבי, שהפך בשנת 1870 לבית הספר המרכזי לאמנות בדרבי ובית הספר המרכזי למדע בדרבי. בשנת 1885 מוזגו שני בתי הספר לבית הספר לדרבי לאמנות והמוסד הטכני. אולם פחות מעשור אחר כך, 1892, התרחשו שלושה מיזוגים נוספים והמוסד הפך למכללה הטכנית העירונית דרבי.
בשנת 1928 התפצלה המכללה הטכנית לבית הספר לאמנות בדרבי ולמכללה הטכנית בדרבי. בשנת 1955 הפכו השניים למכללת דרבי והמחוז לאמנות (נפתחה ב-22 בספטמבר 1966 על ידי פול ריילי, מנהל המועצה לעיצוב תעשייתי), והמכללה הטכנולוגית דרבי והמחוז (שנפתח על ידי הדוכס מאדינבורו ב-15 מאי 1964). שתי המכללות שוב אוחדו בשנת 1972 למכללת דרבי לאמנות וטכנולוגיה.
בשנת 1977 אוחדה מכללת דרבי לאמנות וטכנולוגיה עם מוסד "דיביוסן דרבי" ליצירת מכללת דרבי לונסדייל להשכלה גבוהה. במרץ 1981 ערכה המכללה את טקס הסיום הראשון שלה בו העניקה תארים אקדמיים באופן עצמאי.
בשנת 1983, הצטרפה למיזוג מכללת מטלוק לחינוך, מכללה להכשרת מורים שהוקמה בשנת 1946, כדי ליצור את מכללת דרבישייר להשכלה גבוהה. בשנת 1991 התאחד בית הספר הדרומי בדרבישייר לריפוי בעיסוק עם המכללה. בית הספר הדרומי של דרבישייר לרדיוגרפיה עשה זאת גם בשנת 1992.
בשנת 1992, בעקבות חקיקת "חוק ההשכלה הגבוהה", שאיפשר למכללות באנגליה להפוך לאוניברסיטאות, מכללת דרבישייר הפכה לאוניברסיטת דרבי.
קמפוסים ומתקנים
לאוניברסיטה מגוון משאבים ומתקנים העומדים לרשות כל הסטודנטים והצוותים. כולל: אולמות הרצאות; מתקני אגודת הסטודנטים; שירות אוטובוסים הפועל בקמפוסים וביניהם; חדרי מדיטציה ותפילה; מתקני ספורט פנימיים וחיצוניים; בתי קפה ומסעדות; מרכזי רווחה ותמיכה; שירותי ומרכזי קריירה ותעסוקה; ושירות ספרייה אוניברסיטאית עם חמש ספריות.
לאוניברסיטה ארבעה קמפוסים, שהמרכזי בהם בעיר דרבי, קמפוס נוסף בעיירה ההיסטורית בוקסטון, בעיר צ'סטרפילד, ובעיירה ליק.
שלוחת אוניברסיטת דרבי בישראל
שלוחת אוניברסיטת דרבי בישראל הוקמה בשנת 1997 על ידי היזם אבי ביתן וחברת "ש.א.א. רשת מכללות", בשיתוף אוניברסיטת דרבי. לאחר שקיבלה אישור מוועדת השלוחות הזרות של המועצה להשכלה גבוהה. תוך שנים ספורות הפכה השלוחה לאחת האוניברסיטאות הזרות הגדולות שפעלו בישראל. עד שנת 1999 כבר למדו בשלוחה כ-6,000 סטודנטים שברובם המוחלט היו עובדי ציבור, קציני צה"ל, קציני משטרה ומורים, שהתואר שהם קיבלו זיכה אותם בתוספת שכר. בשיאה הפעילה השלוחה 7 מרכזי לימוד ברחבי הארץ, אולם בהדרגה היא צמצמה את מספרם ובסוף דרכה הפעילה שני מרכזים עיקריים בחיפה ובאור יהודה.
השלוחה גבתה שכר לימוד של כ-25 אלף שקל. בקיץ 1999 החליטה המועצה להשכלה גבוהה לא לחדש לשלוחה את הרישיון. בין הסיבות שבעטיין הוחלט שלא לחדש את רישיונה היו: השלוחה קיבלה ללימודי תואר ראשון סטודנטים ללא תעודות בגרות, היקף הלימודים היה קטן משמעותית מזה הנהוג במוסדות האקדמיים בישראל ולא כל המרצים של דרבי בישראל קיבלו את מינויים האקדמי מאוניברסיטת האם. לאחר עתירה חודש הרישיון של השלוחה.
בנובמבר 2002 הגישה השלוחה תביעת דיבה בסך 3 מיליון שקל נגד עיתון "הארץ", העורך חנוך מרמרי והעיתונאי נחמיה שטרסלר. לאחר ששטרסלר טען כי הרמה של שלוחת דרבי נמוכה, אוניברסיטת דרבי עצמה מדורגת במקום נמוך מאוד באנגליה, ושאין לה דרישות קבלה.
ביוני 2004, השלוחה הקימה חברה ייעודית בשם "דרבי הנפקות 1", לצורך גיוס 30 מיליון שקל באיגרות חוב מבנק לאומי, בהתבסס על תזרימי המזומנים של שכר הלימוד של הסטודנטים. בפברואר 2006, עבר מרכז הלימוד שפעל ברמת אפעל לאזור התעשייה אור יהודה, למבנה שבו שכנה בעבר חברת מרקורי.
ביוני 2010 נסגרה השלוחה, לאחר שחברת "ש.א.א. רשת מכללות" החליטה להפוך את המיזם למוסד ישראלי בפיקוח המועצה להשכלה גבוהה. בטקס הסגירה העניקה אוניברסיטת דרבי תואר דוקטור כבוד ליזם אבי ביתן. השלוחה נאלצה להפוך למוסד ישראלי, לאחר שתוארי שלוחות זרות בישראל לא הוכרו יותר למטרות דירוג שכר לעובדים במגזר הציבורי. החברה פיצלה את שני מרכזי הלימוד שלה לשתי מכללות בלתי-מתוקצבות. כאשר המרכז בחיפה הפך להיות המרכז האקדמי כרמל עד שנסגר בשנת 2018, ואילו מרכז הלימוד באור יהודה הפך להיות המרכז ללימודים אקדמיים עד שנסגר ב-2019 ופעילותו נרכשה בחלקים על ידי 4 מכללות.
מועצה אזורית סולם צור
מועצה אזורית סולם צור הייתה מועצה אזורית שהתקיימה בגליל המערבי, מהקמתה בשנת 1950 עד שנת 1982, עם הקמת מועצה אזורית מטה אשר, אשר איחדה בתוכה את מועצה אזורית סולם צור, מועצה אזורית געתון ומועצה אזורית נעמן. המועצה נקראה על שם סולמה של צור.
היסטוריה
עם הקמתה, כללה המועצה את הקיבוצים הוותיקים חניתה, מצובה ואילון, את היישובים החדשים: ראש הנקרה וגשר הזיו, ואת המושבים לימן (שנקרא אז "צה"ל"), בצת ושומרה. לראש המועצה הראשון נבחר יהודה בן משה מקיבוץ מצובה. עם השנים נוספו למועצה מושבי עולים שהוקמו בגליל המערבי: גורן (1950), יערה (1950), עבדון (1952), עין יעקב (1951) ואבן מנחם (1960). כן הוכללה שלומי במועצה משנת 1952, אך הוצאה ממנה בספטמבר 1960, עת הפכה שלומי למועצה מקומית. בשנת 1958 הוקמה אדמית שנכללה במועצה.
לקראת סוף 1962, עם הוצאתה של מעלות-תרשיחא מתחומי מועצה אזורית מעלה הגליל, התקיימו דיונים בשאלה האם לצרף את שאר יישובי מעלה הגליל למועצה אזורית סולם צור או להעביר למועצת מעלה הגליל את יישובי העולים של מועצה אזורית סולם צור. באותה תקופה כללה המועצה כ-4500 נפש בשלושה עשר יישובים ושטח השיפוט שלה הגיע ל-120,000 דונם, מתוכם כ-40,000 דונם היו בשימוש חקלאי. בסופו של דבר הועברו יישובי העולים של מועצה אזורית סולם צור, גורן, יערה, עבדון, עין יעקב ושומרה, ביחד עם אבן מנחם למועצה אזורית מעלה יוסף.
בתחילת 1963 צורפה ערב אל עראמשה למועצה.
רשות הספנות והנמלים
רשות הספנות והנמלים (רספ"ן) הוקמה בשנת 1961, במקור בשם "רשות הנמלים". תפקידיה העיקריים היו לדאוג ליעילותם של הנמלים בישראל ולהבטיח את פיתוחם התמידי, בהתאמה להיקף תנועת המטענים.
היסטוריה
רשות הנמלים הוקמה בשנת 1961, בעקבות דרישתו של הבנק העולמי שנתבקש לאשר הלוואה להקמתו של נמל אשדוד. הבנק התנה את העברת הכספים לרשות ציבורית ממלכתית המנוהלת על בסיס עסקי. ייעודה העיקרי של הרשות היה לבנות ולנהל את הקמת נמל אשדוד, ונמל אילת החדש (שהחליף את המזח הראשון של הנמל). עד הקמת הרשות הופעלו נמל תל אביב, ונמל יפו על ידי חברת אוצר מפעלי ים, ועם פתיחתו של נמל אשדוד בשנת 1965 הם נסגרו, ונמל אילת הופעל על ידי חברת "שירותי ים אילת" (שותפות של "שנ"מ - שירותי נמל מאוחדים", חברת בת של סולל בונה, ומשרד התחבורה).
נמל חיפה לא נכלל בתחום אחריותה של הרשות, והופעל על ידי חברת "שנ"מ - שירותי נמל מאוחדים". נמל הקישון הסמוך, הופעל על ידי חברת "שירותי נמל הקישון" בה החזיקה בשותפות חברת "גב-ים" ו"שירותי נמל מאוחדים". בתחילת 1967 סירב חיים לסקוב לממן העלאות שכר שהבטיחה חברת "שירותי נמל מאוחדים" לעובדיה, עד שנכנע בלחץ שרי הממשלה. לבסוף בשנת 1968, החליטה הממשלה לחייב את חברת "שירותי נמל מאוחדים" למכור את החזקותיה לרשות הנמלים (כולל נמל הקישון שחדל לפעול כנמל עצמאי). כך שכל נמלי הים של ישראל היו בניהול הרשות באותה עת.
על רקע יחסי העבודה המעורערים ברשות הנמלים המליץ דו"ח גבתי, שהוכן על ידי חמישה שרים, על הגדלת סמכויות שר התחבורה ברשות הנמלים. בעקבות הסכמת מועצת הרשות לשינויים המוצעים הודיע לסקוב בספטמבר 1970 על התפטרותו מתפקיד מנהל הרשות.
במרץ 1971, בעת שבנמלי חיפה ואשדוד נוצרה צפיפות רבה של אניות, שבעקבותיה קבעו תאגידי הספנות הבינלאומיים היטלי צפיפות על מטענים המיועדים לישראל. הועלתה הצעה להתגבר על הצפיפות ולהפנות אניות, בעיקר אניות עם מטעני מלט וסוכר בשקים מנמלי חיפה ואשדוד לנמל עזה (שהיה אז תחת שליטה ישראלית). עד מהרה התברר, כי אין קשיים בפריקת המטענים בנמל עזה, והתפוקה בפריקת מלט אף גבוהה מאשדוד והוחל בהפניית מספר גדול יותר של אניות אל הנמל, בעיקר עם מטעני מלט. בסוף 1971 הושלמה הקמתו של מזח חדש באורך 146 מטר ומנופים שהחליפו חלק מהצורך בעבודת סבלים ידנית בנמל. עם זאת מנהל הרשות נפתלי וידרא התנגד לפיתוח הנמל בטענה שאין צורך בנמל שלישי בישראל לחופי הים התיכון, אך אחר כך, בדצמבר 1974, עבר הנמל לאחריות רשות הנמלים.
ב־1988 הפכה רשות הנמלים לרשות הנמלים והרכבות, כאשר נוסף נושא הטיפול ברכבת ישראל לאחריותה, אולם בדצמבר 1996 החליטה הממשלה על הפרדת הרכבת מרשות הנמלים והרכבות, והקמת חברת רכבת ממשלתית. מהלך זה נועד לאפשר את הגשמת מדיניות הממשלה להרחבת ההשקעות בתחום התחבורה המסילתית באמצעות חברת רכבת המתנהלת באופן עצמאי, כדי לאפשר פיתוח מואץ של התשתית המסילתית. בחודש אוגוסט 1997 החליטה הממשלה על תיקון חקיקה שיסדיר את הפרדת הרכבת מרשות הנמלים והרכבות. ב־30 ביולי 2002 החליטה הממשלה להטיל על שר התחבורה ועל שר האוצר להגיש תיקון חקיקה שיסדיר את העברת פעילות הרכבת מרשות הנמלים והרכבות לחברה ממשלתית, ובמסגרת זו, בין היתר, תבוטלנה כל סמכויות רשות הנמלים והרכבות בענייני ההקמה וההפעלה של מסילות הברזל והרכבות. ב־16 בדצמבר 2002 נתקבל בכנסת חוק רשות הנמלים והרכבת, שיצר מסגרת חקיקתית למהלך האמור.
בתאריך 17 בפברואר 2005 נכנס לתוקפו חוק רשות הספנות והנמלים התשס"ד 2004, לקראת תהליך ההפרטה העתידי של נמלי הים. במקום הרשות ההיסטורית הוקמו חמישה גופים נפרדים: שלוש חברות נמל והן חברת נמל חיפה, חברת נמל אשדוד, חברת נמל אילת וחברת פיתוח ונכסים היא חברת נמלי ישראל המופקדת על המקרקעין ונכסי הנמלים. ורשות הספנות והנמלים (רספ"ן) אשר החל ממועד זה אחראית לפיקוח על הספנות והנמלים, על פיתוחם ועל קידומם וכן להסדרת פעילותם וממלאת את כלל התפקידים המוטלים עליה לפי דיני הספנות והנמלים.
מנהל רשות הספנות והנמלים משנת 2009 ועד שנת 2022 היה רב־חובל יגאל מאור.
בנובמבר 2022, רב־חובל צדוק רדקר נבחר להיות מנהל רספ"ן, והחליף את רב חובל יגאל מאור אשר כיהן בתפקיד 13 שנה.
רשימת מנהלי רספ"ן לדורותיה
בתור רשות הנמלים (1961–1988):
בתור רשות הנמלים והרכבות (1988–2004):
בתור רשות הספנות והנמלים (רספ"ן) (2004–הווה):
פוקילידס
פוקילידס ממילטוס (ביוונית: Φωκυλίδης ὁ Μιλήσιος; נולד בערך בשנת 560 לפנה"ס) היה משורר של אמרות חוכמה קצרות, עקרונות מוסר, והמלצות לחיים (שירה גנומית). כמה מאות שנים אחריו פורסם ספר אמרות המתיימר להיות של פוקילידס אך מוכר כיום כיצירה פסאודואפיגרפית של סופר יהודי אנונימי (פסאדו-פוקילידס) מאלכסנדריה מהמאה הראשונה לפנה"ס או הראשונה שאחריה.
מכתש פגיעה בקצה הדרום מערבי של הירח נקרא על שמו של פוקילידס.
פוקילידס
מעט מאמרותיו של פוקילידס (האמיתי) שרדו כציטוטים במסגרת כתבים של סופרים אחרים, ובעיקר באנתולוגיה (הפלורילגיום) של יואנס סטובאוס, שם עוסקות אמרותיו בבוז להבלי המעמד והעושר ומציגות בשפה פשוטה ומתומצתת את עקרונותיו בנוגע לכבוד, צדק וחוכמה. דוגמה למכתם שצוטט על ידי דיו כריסוסטום:
צ'ארלי סאטרתווייט
צ'ארלס אוליבר "צ'ארלי" סאטרתווייט (אנגלית: Charles Oliver "Charlie" Satterthwaite; 1877 - מאי 1948) היה כדורגלן אנגלי.
קריירה
סאטרתווייט נולד בעיירה קוקרמות' שבקאמברלנד, וכנער צעיר שיחק עבור בלק דיאמונד ווורקינגטון לפני שהצטרף לברי מהפוטבול ליג ב-1896. שנה אחת לאחר מכן הוא עבר למועדון ברטון סוויפטס. סאטרתווייט היה חלוץ בעל בעיטות חזקות, וקנה לעצמו שם כשחקן טוב עוד לפני הצטרפותו לליברפול ב-1899.
הופעת הבכורה שלו הייתה במשחק החוץ מול נוטינגהאם פורסט ב-16 בדצמבר, והוא הבקיע במשחקו הראשון באנפילד, שנערך ב-23 בדצמבר מול גלוסופ נורת' אנד. הוא המשיך לשחק בליברפול באותה עונה, והבקיע חמישה שערים ב-18 משחקים. בעונה שלאחר מכן (1900/1901) הוא הבקיע חמישה שערים ב-22 משחקים, וסייע לליברפול לזכות באליפות. אולם, לאחר שאיבד את מקומו בהרכב בתחילת עונת 1901/1902 הוא עבר לניו ברומפטון, ובסוף העונה של 1903 לתמזה איירונוורקס מהליגה הדרומית.
פוקילידס
פסאודו-פוקילידס
שיר חינוכי ביוונית עם אמרות הכתובות ב-230 שורות הקסמטריות בשם "Ποίημα νουθετικόν" או "γνῶμαι" (כלומר - שירת חוקים, או ידע) פורסמה על שמו של פוקילידס. כיום מכירים בה החוקרים כיצירה של יהודי אנונימי מאלכסנדריה שכתב לפי ההערכות בין 170 לפנה"ס ל-50 לספירה.
צ'ארלי סאטרתווייט
קריירה
הוא שיחק באיירונוורקס במשך עונה אחת, ובסך הכל השתתף ב-36 משחקים והבקיע 18 שערים. בקיץ 1904 הוא הצטרף למועדון וולוויץ' ארסנל שזה עתה העפיל לליגה הראשונה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בארסנל במשחק החוץ (הראשון של ארסנל בליגה) מול ניוקאסל יונייטד ב-3 בספטמבר; המשחק הסתיים בניצחון של ניוקאסל בתוצאה 3 - 0. ב-24 בספטמבר הבקיע סאטרתווייט את השער הראשון בניצחון 2 - 0 על וולבס, שהיה גם השער הראשון של ארסנל בליגה.
סאטרתווייט היה שחקן הרכב קבוע בארסנל במשך שלוש עונות נוספות; למרות שהמועדון לא הצליח להוות יריב ממשי על האליפות, הוא הפגין יכולת גבוהה בגביע ה-FA, כולל העפלה לחצי הגמר בעונת 1905/1906 ובעונת 1906/1907. סאטרתווייט היה מלך השערים של ארסנל בעונת 1904/1905 ועונת 1906/1907 עם 11 ו-19 שערים בהתאמה. עד לפרישתו בקיץ 1910 הוא הספיק להשתתף ב-141 משחקים בכל המסגרות במדי ארסנל, והבקיע בהם 48 שערים.
ג'ו סאטרתווייט, אחיו, שיחק עבור וולוויץ' ארסנל גם כן (ובכך הפך את שניהם לזוג האחים הראשון שעושה זאת). אולם, ג'ו היה בעיקר שחקן בקבוצת המילואים של ארסנל, והספיק להשתתף רק בחמישה משחקים במדי הסגל הבכיר.
פוקילידס
פסאודו-פוקילידס
וגם:
אימרות נוספות עוסקות בצדק, עזרה ומניעה מעושק של עניים חלשים וגרים, מוסר עבודה, מניעה מחמדנות ושמירה על טוהר הגוף ויחסי האישות והמשפחה. חלק מהאימרות במפורש קוראות לאמונה באל אחד - בורא רוח האדם בדמותו, ושופט צדק. ישנם הטוענים שחלק מהאימרות מראות השפעות נוצריות אך דעה זאת לא מקובלת על רוב החוקרים. נראה שהיצירה נכתבה כדי להציג את חוקי המוסר היהודי כחוקים אוניברסליים, ולכן אולי ההימנעות מחוקים שאינם נוגעים ישירות למוסר כללי (השבת למשל אינה נזכרת), ומסירת הדברים בשם פוקילידס שהיה ידוע באימרותיו המוסריות.
ההערכה על מיקומו של פסאודו-פוקילידס באלכסנדריה העתיקה נובעת, מלבד היות אלכסנדריה באותם ימים מרכז תרבותי ספרותי עולמי וגם מרכז ישוב יהודי גדול, באימרה 102 המתנגדת לקיום ניתוחים שלאחר המוות, מנהג שהיה מקובל אז רק באלכסנדריה, ככל הידוע.
כוננות רותם
הדבר אירע אחרי פעולת התגמול שביצע צה"ל בתאופיק. בישראל הצטבר מידע לפיו מפקד צבא מצרים, פילדמרשל עאמר, לוחץ על נשיא קע"ם, גמאל עבד אל נאצר, לבצע פעולה כלשהי במטרה לרופף את הלחץ הצבאי שמפעילה ישראל על סוריה, בעלת-בריתה של מצרים ושותפתה לרפובליקה הערבית המאוחדת.
לפי דעה אחרת, ב-15 בפברואר 1960 העבירה ברית המועצות מידע כוזב לקע"ם, לפיו ישראל מרכזת כוחות גדולים בגליל כדי לפתוח בפעולה מקיפה נגד סוריה ב-22 בפברואר. נשיא מצרים החליט על מהלך צבאי בעל משמעות מדינית, שיחזק את מעמדה של מצרים כמדינה החזקה בעולם הערבי, וידגיש את חיוניותו של האיחוד הסורי-מצרי. בצבא קע"ם הוכרזה כוננות עליונה, וב-18 בפברואר החלו כוחות מצריים גדולים לחצות את תעלת סואץ ולהתרכז בסיני.
למרות קיומן של ידיעות אלה, הופתעה ישראל מהמהלך המצרי. דיוויזיית השריון הרביעית של צבא מצרים יצאה מאזור הקסטאפ (ממזרח לקהיר) וחצתה את תעלת סואץ מבלי שהמודיעין הישראלי הבחין בכך. המצרים העבירו לסיני גם שלוש חטיבות חי"ר - השנייה, החמישית והשביעית (ששייכות לדיוויזיית החי"ר השנייה).
תחילת תזוזתם של הכוחות המצריים הייתה ב-18 בפברואר. רק כעבור ארבעה ימים למדה על כך ישראל משירותי מודיעין זרים. באותה עת כבר הגיע הכוח הקדמי של אוגדת השריון המצרית לאזור ג'בל ליבני. בצה"ל הוכרזה כוננות גבוהה. ראש אג"ם, יצחק רבין, פנה למפקד חיל האוויר, עזר ויצמן: "נתפסנו עם המכנסיים למטה. ל-24 השעות הקרובות, הכל תלוי בחיל האוויר". ב-24 בפברואר נערך גיוס מילואים חלקי. חטיבות השריון 7 ו-37 הועברו מהצפון דרומה, וכך גם חטיבת גולני הרגלית. ראש הממשלה ושר הביטחון, דוד בן-גוריון, הורה במפורש לצה"ל שלא להגביר את המתיחות. נשיא מצרים נמנע אף הוא מיצירת עימות גלוי. במשך כשבועיים שהו הכוחות המצריים המתוגברים בסיני, וב-1 במרץ יצאו רובם מסיני ועברו את התעלה מערבה.
התקרית עוררה ויכוחים פנימיים וביקורת פנימית חריפה ביחס ליעילותה ולתפקודה של ההתרעה המודיעינית. היה ברור כי היה על המודיעין לדעת על המהלך המצרי זמן רב בטרם נרשמה תזוזת כוחות בצד המצרי. הרמטכ"ל, חיים לסקוב, דרש להדיח את ראש אמ"ן, חיים הרצוג. באמ"ן טענו כי האחריות להשגת מידע זה הייתה מוטלת על "המוסד". הנושא הסתיים ברפורמה משמעותית בנוהלי ההתרעה שהיו נהוגים במודיעין (בין היתר, החלו להפעיל את סיירת מטכ"ל לצורך זה) ובהגברת התיאום בין הגופים השונים בקהילת המודיעין הישראלית.
ארמילוס
ארמילוס הוא דמות של מלך רשע בתורת אחרית הימים היהודית המוכרת מספרות המדרשים של תקופת הגאונים ואילך.
התייחסויות מוקדמת נוספת לארמילוס, היא בתרגום יונתן (ישעיהו יא ד) על תכונותיו של משיח בן דויד, "וברוח שפתיו ימית רשע" - "בממליל ספותיה יהי ממית ארמילוס רשיעא" (בעברית: בדיבור שפתיו יהא ממית את ארמילוס הרשע). התרגום מפרש פסוק זה מספר ישעיהו כמוסב ספציפית על דמותו של ארמילוס. חוקרים רבים סבורים שהתייחסות זו היא עריכה מאוחרת של תרגום יונתן.
האגדות המאוחרות יודעות לספר שמלחמת ארמילוס ביהודים תימשך שלושה חודשים. הן גם מתארות אותו בצורה מאוד לא מחמיאה, כקירח בעל עיניים בגדלים שונים. גם ידיו באורכים שונים ועל מצחו צרעת. מסופר גם שאוזנו הימנית סתומה ומשמשת אותו כאשר באים אנשים להגיד דברים טובים על אחרים ולעומת זאת, כשבאים אנשים לדבר רעות, אז הוא מפנה אליהם את אוזנו השמאלית, האוזן השומעת.
יש תיאורים נוספים של ארמילוס, הסותרים את התיאור, שהובא לעיל, אך כל התיאורים מציגים אדם מעוות, מפלצתי. הוא מתואר גם כבן השטן והאבן, ולעיתים גם מצוין שהוא גר באבן. לפי אגדה שנמצאה במאמר "אותות המשיח", מקורו באבן דמוית נערה יפת תואר שברא אלוהים ונמצאת ברומא, ורשעי אומות העולם בועלים אותה, ומזרעם אלוהים יוצר בה ולד, והיא מתבקעת ויוצא ממנה ארמילוס: "ויבוא אצל אדום הרשעה ויאמר להם משיח אני, אני אלהיכם! מיד מאמינים בו וממליכים אותו עליהם." אגדה זו השתלשלה מאגדה נוכרית לפיה המשורר הרומי ורגיליוס יצר דמות אבן של נערה, דמות מופלאה כל כך, שרומיים מסוימים קיימו איתה יחסי מין.
יש מהאחרונים שהנחו לכוון בתפילה על כך שמשיח בן יוסף לא יהרג בידי ארמילוס.
התייחסויות נוספות לארמילוס נמצאות בספר האמונות והדעות (מאמר ח'), בן איש חי (פרשת מקץ) וספר מעייני הישועה (מעיין ח תמר ו).
KissAnime
KissAnime היה אתר אינטרנט ששימש להזרמה ולהורדה של תוכני אנימה באופן פיראטי. KissAnime היה אתר אחות לאתר KissManga, ששימש להפצת מאנגות באופן פיראטי גם כן. האתר תואר בתור. האתר TorrentFreak דיווח כי ל-KissAnime היו מיליוני כניסות בחודש, וכי הוא היה.
היסטוריה
ב-2017, חברת ההפצה האמריקאית Funimation נכנסה להליכים משפטיים מול האתר ותיארה אותו ככזה.
ב-2018 נחסם האתר באוסטרליה בהוראת בית המשפט הפדרלי האוסטרלי, יחד עם עוד 79 אתרי אינטרנט נוספים.
האתר, יחד עם אתר האחות KissManga, נסגרו ב-14 באוגוסט 2020 לאחר שמונה שנות פעילות (הדומיין נרשם ב-2012, ואילו הדומיין השני,, נרשם ב-2016). יש הטוענים כי הסגירה נבעה מתביעות משפטיות על הפרות מרובות של זכויות יוצרים וכן עקב איום מצד החוק היפני החדש נגד פיראטיות באינטרנט שהיה נוקשה יותר מהחוק הקודם.
ביקורת
האתר ספג ביקורות שליליות עקב הפרות רבות של זכויות יוצרים ובשל כך שהכיל פרסומות המכילות נוזקה. עם זאת, הוא זכה לשבחים על הפיכתן של אנימה ומאנגה לפופולריות ועל אפשור גישה לתוכן שלא ניתן להשיג באופן חוקי באזורים מסוימים, בעיקר בחלקים מאירופה, מדרום-מזרח אסיה ומהודו.
האתר הראשי, KissAnime.ru, נסגר ב-14 באוגוסט 2020. הפרשנית אלכסנדרה אולזר מהאתר GameReactor ציינה כי שכן  את סוג המדיה שאוחסנה באתר. פרשן אחר ציין כי סגירת האתר הייתה בבחינת וכתב כי האתר אחסן כותרי מדיה נדירים כגון קלטת ה-OVA משנת 1993, "מלאך קרב". כותרים רבים שהיו זמינים באתר נחשבים לאבודים, שכן ישנם כותרים רבים שאינם מופצים במדינות מסוימות ואף מופצים בעותקים פיזיים בלבד, דבר המגביל את הזרמת הכותרים הללו באופן חוקי ברחבי העולם. אף על פי שהאתר הראשי נסגר, עדיין קיימים אתרי מראה רבים.
משפט הקיום והיחידות (משוואות דיפרנציאליות)
במתמטיקה, בחקר משוואות דיפרנציאליות, משפט הקיום והיחידות, הוא משפט חשוב על הקיום והיחידות של פתרונות לסוג מסוים של בעיות התחלה.
משפט הקיום והיחידות
יהי D מלבן סגור המכיל את הנקודה (t_0,y_0). תהי f פונקציה בשני משתנים, שהיא חסומה ורציפה ב-D, המקיימת שם את תנאי ליפשיץ ביחס למשתנה השני. אז קיימת פונקציה אחת ויחידה y המוגדרת בקטע פתוח סביב t_0 וגזירה שם, הפותרת את המשוואה הדיפרנציאלית לכל t בקטע, ובנוסף מקיימת את תנאי ההתחלה.
סקירת ההוכחה
הוכחה פשוטה לקיום הפתרון היא על ידי קירוב ההולך ומשתפר (השיטה נקראת גם איטרציות פיקארד):
נגדיר
וגם
אז ניתן להראות, באמצעות משפט נקודת השבת של בנך, שהסדרה של \varphi_i (הנקראת איטרציות פיקארד) מתכנסת וגבולה הוא הפתרון לבעיה.
שימוש בלמה של גרינוול (Grönwall) על, כאשר \varphi ו- הם שני פתרונות, יראה ש-, ולכן הפתרון הוא יחיד.
עמית סגל
עמית יצחק סגל (נולד בי"ז בניסן ה'תשמ"ב, 10 באפריל 1982) הוא עיתונאי, איש רדיו וטלוויזיה ישראלי. משמש כפרשן הפוליטי של חברת החדשות ובעל טור פוליטי בעיתון "ידיעות אחרונות". מהעיתונאים המשפיעים בישראל.
ביוגרפיה
סגל נולד בחיפה וגדל בעפרה. בנו של העיתונאי חגי סגל, ולו ארבעה אחים שאחד מהם הוא העיתונאי ארנון סגל. למד בישיבת נתיב מאיר ובתיכון הימלפרב שבירושלים.
סגל בוגר הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, ובעל תואר שני מהקולג' האוניברסיטאי של לונדון (UCL) במדיניות ציבורית. הוא דוקטורנט למדע המדינה באוניברסיטה העברית.
קריירה מקצועית
סגל החל את דרכו העיתונאית בגיל 17 ככתב חינוך במקומון "כל העיר". בשנת 2000 התקבל לגלי צה"ל. בתחילת דרכו בתחנה הצבאית שימש ככתב תקשורת ובהמשך ככתב בכנסת.
ב-2006 עבר לתפקיד המקביל ב"חברת החדשות של ערוץ 2", והגיש את התוכנית "זוג או פרט" ב"ערוץ הכנסת", בתחילה יחד עם נדב פרי ובהמשך יחד עם ברק רביד ומגישים אחרים, עד שנת 2016.
במאי 2013 מונה לפרשן הפוליטי של "חברת החדשות" במקום רינה מצליח.
בין השנים 2011–2018, כתב סגל טור שבועי בנושאי פוליטיקה בעיתון "מקור ראשון". החל מ-2018 הוא בעל טור ב"מוסף לשבת" של "ידיעות אחרונות".
בשנים 2015–2019 הגיש את התוכנית "דקלסגל" יחד עם העיתונאי ירון דקל. התוכנית שודרה בראשיתה בגלי צה"ל, והחל מחודש פברואר 2019 ב"כאן רשת ב'". בדצמבר, עם פרוץ המשבר הפוליטי בישראל, פרש סגל מהתוכנית.
החל מספטמבר 2022 מגיש סגל יחד עם בן כספית את התוכנית פגוש את העיתונות המשודרת ב"ערוץ 12" בכל מוצאי שבת.
סגל פעיל ברשתות החברתיות, ומחזיק מעל 720,000 עוקבים בטוויטר. ב-2020 חשף כי חסם כ-4,200 מגיבים בטוויטר, בפרט את "מי שבוחר לקלל, להטריל או לערב הורים". סגל מחזיק בערוץ טלגרם המונה מעל 130,000 עוקבים. בנובמבר 2022 פתח גם קבוצות וואטסאפ שאליהן הצטרפו אלפי חברים.
במהלך 2022 הציע יו"ר הליכוד בנימין נתניהו לסגל שריון ברשימת הליכוד לכנסת, סגל דחה את ההצעה.
חשיפות ותחקירים
בין חשיפותיו כעיתונאי: פרשת אגרקסקו; פרשת יחיאל חזן ("פרשת המוח"); פרסום הקלטות מרשת הקשר הצה"לית בהן נשמע החייל אודי גולדווסר דקות לפני חטיפתו ופרשת התלונות נגד מועמד "מפלגת העבודה" אורי שגיא.
ב-2008, בעקבות עתירה שהגיש יחד עם התנועה לחופש המידע נגד הכנסת, הורה בית המשפט המחוזי בירושלים לכנסת לפרסם סרטים ממצלמות האבטחה, בהם נראים ח"כ יחיאל חזן ("ליכוד") והשרה סופה לנדבר ("ישראל ביתנו") מבצעים עבירות פליליות.
ב-2012 פרסם תחקיר על אורח חייו של שר התיירות סטס מיסז'ניקוב, ובו העידו מאבטחים כי השר נוהג להשתכר כמעט מדי לילה, להיעדר מישיבות ממשלה ובהן אישור עסקת שליט, ולפגוע באבטחה עליו. התחקיר הוזכר בתקשורת כסיבה המרכזית שבעטיה לא שובץ מיסז'ניקוב ברשימת "ישראל ביתנו" לכנסת ה-19.
בדצמבר 2014 חשף הקלטות משנת 2008 שבהן נראה מנהיג "ש"ס", הרב עובדיה יוסף, תוקף בחריפות את יו"ר המפלגה אריה דרעי. בעקבות חשיפת ההקלטות התפטר דרעי מהכנסת ומראשות המפלגה. החשיפה אירעה במהלך מערכת הבחירות בה התמודד יו"ר ש"ס לשעבר אלי ישי, שנחשבה להתמודדות אישית בינו לבין דרעי. לאחר הבעת אימון מחודשת מצד מועצת חכמי התורה, חזר לעמוד בראש הרשימה שבועיים לאחר מכן.
בנובמבר 2017 פרסם תחקיר שעסק בשגריר ישראל באו"ם דני דנון, ובו עדויות שמהן עולה חשד בדבר מינויים של עשרות פעילי "ליכוד" לתפקידים במועצה הציונית בתמורה לתמיכה פוליטית בדנון בפריימריז ב"ליכוד".
במרץ 2019 פרסם סגל שאיראן פרצה לטלפון הסלולרי של יו"ר "כחול לבן" בני גנץ ושאבה את תכולתו, וכי השב"כ עדכן בעניין את גנץ בפגישה חשאית במהלך מערכת הבחירות.
דני האריס
דני לי האריס (באנגלית: Danny Lee Harris; ) הוא אצן אמריקאי בעבר, זוכה מדליות כסף באולימפיאדה (לוס אנג'לס 1984) ובאליפות העולם (רומא 1987) בריצת 400 מטר משוכות.
עמית סגל
חשיפות ותחקירים
ב-30 במאי 2019 ערב פיזורה של הכנסת ה-21, חשף סגל כי אבי גבאי וטל רוסו מתכוונים להצטרף לממשלה בראשות בנימין נתניהו. החשיפה של סגל מנעה את התקדמות המהלך, ואת סיומו של המשבר הפוליטי.
דני האריס
ביוגרפיה
האריס נולד בטוראנס, קליפורניה. הוא בוגר תיכון פריס בפריס, קליפורניה.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכה האריס במדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 48.13 שניות אחרי אדווין מוזס האגדי שקבע 47.75 שניות.
עמית סגל
חשיפות ותחקירים
בנובמבר 2019 פרסם סגל תמלילים מחקירת ניר חפץ במסגרת תיק 4000. לפי הפרסום, הפעילו החוקרים לחץ על חפץ כדי שישמש עד מדינה נגד בנימין נתניהו. הלחץ כלל סירוב לספק טיפול רפואי לעקיצות הפשפשים שמהן סבל במשך כשבועיים, איום שיפגעו במשפחתו והזמנה לעדות של אדם קרוב לחפץ שאין לו קשר לתיק. לאחר שעדות חפץ הייתה רצופה סתירות והציגה טענות שהופרכו אחרי איכון טלפונים, יצאו חפץ והחוקרים מחדר החקירה. כשחזרו ידע חפץ לספק תאריך מדויק לפגישת נתניהו-אלוביץ'.
דני האריס
ביוגרפיה
הרגע הגדול בחייו הספורטיביים של האריס היה ב-4 ביוני 1987 במדריד שם הוא ניצח את מוזס "הבלתי מנוצח" לאחר 122 תחרויות ללא הפסד מאז 1977.
עמית סגל
חשיפות ותחקירים
בדצמבר 2019 שודרה סדרה שכתב, "ימי בנימין", העוסקת בבנימין נתניהו.
4 ימים לפני הבחירות לכנסת ה-23, פרסם סגל יחד עם דפנה ליאל הקלטת סתר של יועצו הבכיר של גנץ ישראל בכר, בה אמר לגנץ אין אומץ לתקוף באיראן וכי הוא סכנה לישראל.
דני האריס
ביוגרפיה
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1987 האריס כמעט וניצח את מוזס בשנית אך הפסיד לו בשתי מאיות השנייה בלבד (מוזס קבע תוצאה של 47.46 שניות). הרלד שמיד ממערב גרמניה קבע תוצאה זהה 47.48 שניות.
עמית סגל
חשיפות ותחקירים
בספטמבר 2020 חשף סגל מסמכים שמהם עולה כי מערכת המשפט גררה רגליים בטיפול בניגוד עניינים בקרב חוקר משטרה רפ"ק אבי רוטנברג, וכן התכתבות פנימית בין פרקליט המדינה שי ניצן לראש מח"ש אורי כרמל בעניין פרשת אום אל-חיראן, שעוסקת בהכרזת מפכ"ל המשטרה רוני אלשיך שיעקוב אל קיעאן היה מחבל שביצע פיגוע דריסה ובהתקפותיו על מח"ש בהקשר זה. ניצן כתב שהתנהלות זו שערורייתית, אבל מנע מאנשי מח"ש להגיב על התקפות אלשיך, בנימוק שבעיתוי זה הדבר יפגע במערכת אכיפת החוק. בעקבות החשיפה התנצל נתניהו בשידור טלוויזיה בפני משפחת אל קיעאן על דבריו סמוך לאחר האירוע, שיעקוב אל קיעאן היה מחבל, שאותם אמר בעקבות מידע שקיבל בשעתו ממשטרת ישראל.
דני האריס
ביוגרפיה
במבחנים האמריקאים שנערכו באינדיאנפוליס לאולימפיאדת סיאול (1988) סיים האריס רק במקום חמישי ולא זכה להשתתף במשחקים האולימפיים (רק שלושה אצנים מכל מדינה יכולים להשתתף).
עמית סגל
אורן חזן
ביוני 2015 פרסם סגל תחקיר שבו טען כי ח"כ אורן חזן ניהל קזינו בבורגס שבבולגריה, וכן הוצגו עדויות על כך שעישן את הסם מתאמפטמין והציע שירותי זנות ללקוחותיו בקזינו. בעקבות התחקיר נמנע יושב ראש הכנסת יולי אדלשטיין, מלשבץ את סגנו חזן לניהול ישיבות מליאת הכנסת.
דני האריס
ביוגרפיה
לאחר שפרש האריס מתחרויות, הוא החל לאמן בתיכון בו למד. בשנת 2001 הוא הוביל את קבוצת הנערים באתלטיקה לזכייה ראשונה באליפות הליגה לאחר 20 שנה מאז רץ עבור בית ספרו.
עמית סגל
אורן חזן
באוקטובר 2016 דחה בית משפט השלום בתל אביב את מרבית תביעתו של חזן. השופט אמר כי התרשם שסגל ערך תחקיר מאוזן ושהדברים לא הוצגו בכתבה באופן מגמתי. עוד קבע השופט כי חזן אכן השתמש בסמים קשים, שימש כמנהל הקזינו, וכי הפרסום בדבר ארגון נערות ליווי למבקרי הקזינו חוסה תחת הגנת 'תום לב' ו'עיתונות אחראית', אף שלא הוכח כנכון; לכן ייחוס סרסרות לזנות לחזן הוא בגדר הבעת דעה החוסה תחת ההגנה של "הבעת הדעה" לפי סעיף 15(4) לחוק. סגל חויב בפיצויים בסך 40,000 ש"ח בשל פרסום מוטעה באתר "מאקו" שנכתב בשמו ולפיו חזן סחר בסמים, וכן בשל דבריו בריאיון עם עודד בן-עמי שמהם עלולים היו הצופים להבין כי חזן הוא "דילר" של סמים, אף על פי שהשופט השתכנע שסגל לא התכוון לכך.
בל"ד
בפברואר 2019, במהלך מערכת הבחירות לכנסת ה-21 כתב סגל: "על בל"ד, ארגון תומך טרור עם מימון מפלגות, לא הוחלה הנורמה שנדרשת כעת מול כהנא". לאחר יומיים, בתוכנית פגוש את העיתונות, אמר: "הרצוג... ניהל מגעים ללא הרף כדי ש"הרשימה המשותפת", הכוללת את ארגון הטרור עם מימון המפלגות "בל"ד", תקבל עוד מנדט בזכות הסכם העודפים עם "מרצ"." המפלגה הגישה תביעת דיבה נגד סגל ודרשה פיצוי בסך 280,000 ש"ח. בהתאם לפשרה בין הצדדים פרסם סגל הודעה שלפיה המפלגה "איננה ארגון טרור או תומך טרור מבחינה משפטית וחוקית וכך קבע בית המשפט העליון".
תביעות דיבה נגד משתמשים ברשתות החברתיות
בפברואר 2019 פרסם יצחק לאור פוסט ב"פייסבוק" ובו הכיתוב "א. היטלר" מתחת לתמונתו של סגל. הפוסט הוסר על ידו לאחר כמה שעות. סגל הגיש תביעת דיבה נגד לאור ובה דרש פיצוי בסך 140,000 ש"ח. המשפט הסתיים בפשרה שקיבלה תוקף של פסק דין ועל פיה לאור יתנצל בדף ה"פייסבוק" שלו וישלם לסגל סכום שלא יפורסם.
באוגוסט 2020 הגיש סגל תביעת דיבה נגד איש העסקים ערן צ'רפק, על שכתב נגדו ב"טוויטר" שהוא מצדיק רוצחים מימין, וכינה אותו "מכונת הסתה". תביעה זו הסתיימה בפשרה שפרטיה לא פורסמו. בספטמבר 2020 הגיש סגל תביעת דיבה נגד פרופ' עמירם גולדבלום, שכתב ב"פייסבוק" שסגל "הצדיק את רצח רבין". תביעה זו הסתיימה בפשרה, שבה חויב גולדבלום לפרסם התנצלות, לשלם לסגל 5,000 ש"ח ולתרום 7,500 ש"ח לעמותת "מקימי". תביעה נוספת הגיש סגל נגד מוטי אקסמיט, בעל משרד יחסי ציבור, על שכתב נגדו ב"פייסבוק" שהוא "שופר התעמולה של גבלס". גם תביעה זו הסתיימה בפשרה. באוקטובר 2020 הגיש סגל תביעת דיבה נגד עומר נחמני, דוברו של ח"כ יאיר גולן, על שישה פוסטים שפרסם נגדו ובהם טען בין היתר שסגל גזען.
ספרו: סיפורה של הפוליטיקה הישראלית
ביולי 2021 החל סגל במכירה מוקדמת של ספרו הראשון, "סיפורה של הפוליטיקה הישראלית", שיצא לאור בהוצאה עצמית. להערכת גורמים בענף נמכרו בארבעים ושמונה השעות הראשונות כעשרת אלפים ספרים. את ספרו אייר הקריקטוריסט הראשי של עיתון הארץ, עמוס בידרמן.
חיים אישיים
סגל נשוי לרעות ואב לשני בנים ובת אחת. הוא מתגורר בשכונת גבעת האורנים בירושלים. אביו הוא העיתונאי חגי סגל ואחיו הוא העיתונאי ארנון סגל.
בנימין בן אסא
בנימין בן אסא (1917 – 21 במרץ 1976) היה רופא משפחה שעלה מהולנד ופעל רבות לקידום הרפואה בקרב שבטי הבדואים בנגב ולהקמת מרפאות עבורם.
קורות חיים
בנימין בן אסא נולד בהולנד בבית מסורתי-ציוני. אביו היה רופא משפחה. עם סיום לימודיו התיכוניים יצא להכשרה חקלאית מתוך מטרה להיות חלוץ בארץ ישראל. בתום ההכשרה החקלאית למד רפואה באוניברסיטת אמסטרדם. בזמן לימודיו היה פעיל בארגון הסטודנטים הציוני ושם פגש את אשתו לעתיד, סטודנטית לרפואה בשם מרטה פולק.
לאחר פלישת הגרמנים להולנד במלחמת העולם השנייה החליטו בנימין ומרטה בן אסא לברוח מהולנד לבריטניה ולהצטרף לצבא הולנד החופשית. הם נמלטו דרך אירופה הכבושה עד לדרום צרפת בעזרת תעודות מזויפות, ומשם חצו ברגל את הרי הפירנאים המושלגים בנתיב שנקרא לימים "דרך החופש". כשהגיעו לספרד נתפסו והושלכו לכלא, אך בהמשך הצליחו להשתחרר ובסופו של דבר הגיעו לבריטניה, שם הצטרף ד"ר בן אסא כרופא לצי ההולנדי. עם תום המלחמה התנדב לשמש כרופא מטעם הצי ההולנדי באינדונזיה, שם חיו בני הזוג בן אסא כארבע שנים. ב-1950 עלו לארץ, וד"ר בן אסא החל לעבוד בבי"ח רמב"ם.
הוא הרגיש שהעבודה והמגורים בחיפה אינם "חלוציים" מספיק, וכשראה מודעה של משרד הבריאות שבה מכרז למשרת רופא עבור הבדואים באזור באר שבע החליט להיענות לאתגר ולעבור לנגב.
בשנת 1954 עברה המשפחה לבאר שבע, וד"ר בן אסא מונה לרופא הממשלתי לבדואים בנגב. הוא נסע מדי יום למרפאות שהקים במדבר, בדק עשרות חולים ואחר כך המשיך לביקורי בית במאהלים. הוא למד להכיר את הבדואים, שכינו אותו "אבו אסא", את מנהגיהם, את שפתם ואת אורחות חייהם.
במלחמת סיני שרת בחיל הים ונפצע בעת המרדף אחר ספינת חיל הים המצרי "איברהים אל אוול".
בשנת 1965, כשקשתה עליו העבודה במדבר, עזב את משרד הבריאות ופתח מרפאה בבאר שבע. הבדואים המשיכו לבוא למרפאתו הפרטית, אך בשלב זה התחילו להגיע אליו גם חולים יהודים רבים.
ד"ר בן אסא כתב מאמרים על בריאות הבדואים בתנאי המדבר. בשנת 1966 זכה מטעם ארגון בהולנד בפרס ע"ש אלברט שווייצר על עבודתו ותרומתו לקידום הרפואה בקרב הבדואים. הוא תרם את כספי הזכייה להקמת מרפאה במחנה פליטים, בדרום הר חברון, שהיה, בזמנו, בתחום ממלכת ירדן.
ד"ר בנימין בן אסא נפטר ב-11 במרץ 1976 בגיל 58 ונקבר בבאר שבע. הוא הותיר אחריו אשה, ד"ר מרטה בן אסא רופאת ילדים, וארבעה ילדים.
על שמו רחוב בבאר שבע.
חוק הסעד (טיפול באנשים עם מוגבלות שכלית-התפתחותית)
חוק הסעד (טיפול באנשים עם מוגבלות שכלית-התפתחותית), תשכ"ט-1969 הוא חוק במדינת ישראל, המגדיר מהי מוגבלות שכלית התפתחותית, את דרכי האבחון, סמכויות ועדת האבחון לצורך קביעת מוגבלות שכלית התפתחותית ואת דרכי הערעור על החלטת הוועדה. לאורך השנים בוצעו בחוק זה שבעה עדכונים. אחרון התיקונים, התשע"ז-2017, עסק בשינוי מהותי של מונחים דוגמת המילה 'מפגר' ובהתאמה, שמו של החוק שונה (בגרסתו הקודמת נקרא חוק הסעד טיפול במפגרים)
החוק עוסק גם בזכויות של אדם עם מוגבלות שכלית התפתחותית לשירותים חוץ ביתיים ויומיים, וכן, במטפליו ובמשפחתו. החוק קובע מה ההליך לטיפול באדם אשר נאשם בפלילים ואף דן בטיפול בכפייה. הכרה של אדם כבעל מוגבלות שכלית התפתחותית מאפשרת לו ולבני משפחתו לקבל הכרה ועזרה מהמוסדות השונים, מענה וטיפול לצרכיו, הגנה באם הוא נאשם בפלילים, זכויות חברתיות וכן, קבלת שירותים לשיקום במסגרת הקהילה, פעילות פנאי, תוכניות קידום אישי, ייעוץ מיני ופתרונות דיור.