cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הולנד באירוויזיון הילדים 2018
הולנד באירוויזיון הילדים 2018 השתתפה עם השיר "Samen" אותו ביצעו הצמד מקס ואנה. השיר סיים במקום ה-14 עם 91 נקודות.
בחירת השיר והנציג
ב-29 בספטמבר 2018 התקיימה תחרות לבחירת השיר והנציג לתחרות.
עבדאללה אבו מערוף
עבדאללה אבו מערוף (בערבית: عبد الله أبو معروف; נולד ב-30 בדצמבר 1956) הוא פוליטיקאי דרוזי-ישראלי, שכיהן כחבר הכנסת העשרים בסיעת הרשימה המשותפת מטעם מפלגת חד"ש. רופא במקצועו.
קורות חיים
אבו מערוף נמנה עם ראשוני סרבני המצפון בעדה הדרוזית. למד רפואה בלנינגרד (כיום סנט פטרסבורג) שבברית המועצות באמצעות מלגה שקיבל מהמפלגה הקומוניסטית הישראלית וקיבל רישיון כללי לעיסוק ברפואה בישראל ב-1988, סיים התמחות באורולוגיה, וקיבל דוקטורט במדעים ופילוסופיה PhD בלנינגרד. נמנה עם מנהיגי ועד היוזמה הדרוזי. הוא פעיל בארגון רופאים לזכויות אדם. עובד בבית חולים כרמל ובשירותי בריאות כללית כרופא משפחה בירכא ואורולוג במרפאה המקצועית בעיר נהריה.
אבו מערוף התמודד במסגרת מפלגת חד"ש בבחירות לכנסות ה-17, ה-18 וה-19, אך לא נבחר בהן לכנסת עקב הצבתו במיקום לא ריאלי. בבחירות לכנסת ה-20, במסגרת התמודדות מטעם חד"ש ברשימה המשותפת, הוצב במקום ה-13 ונבחר לכנסת. מייצג גם את ועד היוזמה הדרוזי.
ב-9 באוגוסט 2017 הגיש את התפטרותו מן הכנסת, במסגרת הסכם רוטציה, במקומו נכנס סעיד אלחרומי מרע"ם.
אלסנדרו בלאזטי
אלסנדרו בלאזטי (באיטלקית: Alessandro Blasetti; 3 ביולי 1900 – 1 בפברואר 1987) היה במאי קולנוע איטלקי שהשפיע על זרם הניאו ריאליזם האיטלקי באמצעות סרטו "הליכה בעננים" (Quattro passi fra le nuvole) משנת 1934. הוא השתתף בסרטו של לוקינו ויסקונטי "בליסימה" בתפקיד עצמו. בלאזטי נחשב לקולנוען נחוש וסמכותי (ומכאן הכינוי "מנהל במגפיים"), ולמומחה באמנות הקולנוע. בין היתר כיהן כנשיא חבר השופטים בפסטיבל קאן בשנת 1967. בלאזטי נולד ברומא, שם גם נפטר.
חייו
בלאזטי בנעוריו, החל את דרכו כמבקר קולנוע של עיתונים ומגזינים. בשנת 1927 הקים ביחד עם קבוצת חברים את אולפני "אוגוסטוס", ושנה לאחר מכן יצר את סרטו הראשון "יום ראשון" שהושפע רבות מהריאליזם הסובייטי ונחשב לאחת מיצירותיו החשובות ביותר של בלאזטי, אך לא נותר זכר מסרטו. מאוחר יותר הוא הופך למנהל האולפן ונחשב ליוצר הפורה והבולט של האולפן. בשנת 1934 בלאזטי יוצר את סרטו 1860, המתאר את קרב קלטפימי שנערך בסיציליה, סרט שנחשב לאחד מיסודות הנאו-ריאליזם איטלקי.
סרטיו של בלאזטי הורישו לנאו-ריאליזם את הסגנון והעיצוב הפשוטים והריאליסטיים. סרטיו צולמו מחוץ לאולפן, באור טבעי, תוך שימוש בשחקנים לא-מקצועיים בכוונה תחילה.
בשנת 1935, יצר את הסרט "המשמר הישן" שהציג את חגיגות ההצלחה של המהפכה הפשיסטית בידי החולצות השחורות.ב-1942, יצר את סרטו "הליכה בעננים" שנחשב ליצירה הטובה ביותר של בלאזטי ובין המשפיעות על זרם הניאו ריאליזם של הקולנוע האיטלקי.
אף על פי שנחשב לפציפיסט נמנע בלאזטי מלבקר את השלטונות הדיקטטוריים במאה ה-20 ובמידה רבה הוא מזוהה עם המשטר הפשיסטי של בניטו מוסוליני. רק בסרטו "כתר הברזל" משנת 1940, הכניס רמזים פוליטיים וביקורת על שר התעמולה של גרמניה הנאצית, יוזף גבלס.
לאחר המלחמה, הוא מפיק סרטים אומנותיים טהורים מלבד אחד שיצר כמחווה לפרטיזנים, "יום בחיי" משנת 1946. לאחר מכן יצר מספר סרטים בעלי אופי אומנותי אחר, "חבל שהיא רעה" משנת 1954 שנחשב לסרט קומדיה עדין.
בשנת 1958 יצר את סרטו "אירופה בלילה", סרט דוקומנטרי הסוקר את חיי הלילה בערי אירופה המערבית. הסרט, בעל סממנים ארוטיים עם מאפיינים של סרטי מתח, נחשב כפורץ דרך בקולנוע והיווה את יריית הפתיחה ליצירת סרטים באסתטיקה קולנועית מזן חדש ושימוש בארוטיקה ומיניות.
ג'ון מאריי
סר ג'ון מאריי (באנגלית: Sir John Murray; 3 במרץ 1841 - 16 במרץ 1914) היה אוקיינוגרף, ביולוג ימי ולימונולוג סקוטי, חלוץ במחקרי. הוא נחשב לאבי האוקיינוגרפיה המודרנית. מאריי היה חבר בחברה המלכותית של לונדון ובחברה המלכותית של אדינבורו ונשא בתואר אביר מסדר המרחץ הבריטי.
ילדות, נעורים ולימודים
מאריי נולד בקובורג שבאונטריו, מערב קנדה, בנם השני של אליזבת מקפארלן ורוברט מאריי, רואה חשבון. הוריו היגרו מסקוטלנד לאונטריו בסביבות 1834. הוא למד בלונדון (אונטריו) ואחר בקובורג. בשנת 1858, בן שבע-עשרה, חזר לסקוטלנד לחיות בבית סבו, ג'ון מקפארלן, ולהמשיך בלימודים בסטירלינג. בשנת 1864 נרשם ללימודי רפואה באוניברסיטת אדינבורו, אך לא השלים את לימודיו שם ולא קיבל תואר.
בשובו לאדינבורו נרשם מחדש לאוניברסיטה להשלים את לימודיו (1872-1868) בגאולוגיה בהנחיית סר ארצ'יבלד גייקי; כמו כן עבד עם הפיזיקאי פיטר גאתרי טייט במחקר ופיתוח של מכשירים ימיים.
בשנת 1872 סייע מאריי בהתקנת מכשיר מדעי למשלחת צ'אלנג'ר בהנחיית המדען הראשי של המשלחת, צ'ארלס ויוויל תומסון. כשהתפנתה משרה במשלחת, הצטרף מאריי לסגל כחוקר טבע. במהלך ארבע שנות המסע, סייע מאריי בחקר האוקיינוסים כולל איסוף דגימות ימיות, עריכת תצפיות ורישומן ושיכלול מכשירים ימיים. אחרי המשלחת מונה מאריי לעוזר ראשי במשרדי צ'אלנג'ר באדינבורו, שם עסק בטיפול וארגון האוסף. אחרי מות תומפסון בשנת 1882 התמנה למנהל המשרד ובשנת 1896 פרסם את ה"דין וחשבון על התוצאות המדעיות של מסע אוניית הוד מלכותה צ'אלנג'ר", עבודה שהקיפה יותר מ-50 כרכים של דו"חות.
מאריי שינה את שם ביתו, בדרך בוזוול בצפון אדינבורו, ל"מעון צ'אלנג'ר" כהוקרה למשלחת. כיום שוכן בבית הוספיס סט. קולומבה.
מעבדה ימית, גרנטון
בשנת 1884הקים מאריי את המעבדה הימית בגרנטון, אדינבורו, הראשונה בסוגה בממלכה המאוחדת. בשנת 1894 הועברה המעבדה למילפורט, באי קומברה בשפך נהר קלייד, והייתה לתחנה האוניברסיטאית לביולוגיה ימית במילפורט, מבשרת החברה הסקוטית למדע ימי בארגייל וביוט.
הנצחה
כף מאריי והאי מארי בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה נקראים על שמו.
סמל העיר קריית מוצקין
סמל העיר קריית מוצקין, סמלה הרשמי של העיר והעירייה, אומץ לאחר שעוצב מחדש במרץ 2012. בנוסף, לעיר סמליל ממותג שעוצב במרץ 2017.
תיאור הסמל
הסמל מורכב ממגן בעל שדה כחול ובו תמונת נוף הכוללת מספר מרכיבים:
הסירה, על פי המסורת, היא סמלו של שבט זבולון, שבנחלתו ממוקמת העיר. הסירה לקוחה מברכת יעקב לזבולון:
בראש הסמל נזר בצורת קני המנורה, המסמלת את האור ואת מדינת ישראל. בתחתיתו קלף ועליו שם העיר.
היסטוריה
ב-23 בינואר 1946 עלתה לראשונה ההצעה לעצב סמל לקריית מוצקין. חברי המועצה המקומית החליטו כי המוטיבים המרכזיים בו יהיו מגדל המים, שהיה המבנה הראשון שנבנה במועצה, ים וספינה, כסמל לעלייה לארץ ישראל ומנורה כסמל לזיקה ליהדות. התקבלו מספר הצעות, מתוכם נבחרה הצעתו של אברהם ניסטי, מורה לאמנות בבית הספר היסודי "אחדות" שבעיר ואושרה ב-16 ביוני 1946.
הסמל עבר מספר שינויים במרוצת השנים, ועודכן ב-1956, בשנות ה-70 וב-2000. סך הכל עבר הסמל שלושה גלגולים מרכזיים, כאשר כולם שומרים על מבנה הסמל והמוטיבים המרכזיים בו, עם שינויים עיצוביים קלים.
בשנת 2012 שונה עיצוב סמל העיר שוב, פעם רביעית, במטרה לעצב סמל ש״מתאים יותר לשנות האלפיים״. הסמל עוצב באופן גרפי מודרני יותר תוך שמירה על המוטיבים המרכזיים בסמליה הקודמים של העיר. על העיצוב החדש נמתחה ביקורת הן על השינויים הרבים בסמל העיר והן על חוסר הרלוונטיות שלו בכך שמציג ספינה וים כסמל לעליה לארץ שמתקיימת לרוב דרך טיסה, בנוסף לכך שלקריית מוצקין אין גישה לים.
במרץ 2017 אומץ סמליל ממותג חדש לעיר שנועד לשנות בהדרגה את סמלה פעם נוספת.
שוופס
שוופס (Schweppes) הוא מותג משקאות הנמכר ברחבי העולם השייך לקבוצת דוקטור פפר. המותג כולל משקאות מוגזים בכלל, וג'ינג'ר אייל, ביטר למון ומי טוניק בפרט.
היסטוריה
בסוף המאה ה-18 פיתח יוהאן יאקוב שוופה תהליך להפקת מים מינרליים מוגזים המבוסס על תגליותיו של ג'וזף פריסטלי. בשנת 1783 הקים שוופה בז'נבה חברה לממכר משקאות מוגזים, לה קרא "שוופס". בשנת 1792 עבר שוופה ללונדון על מנת לקדם את עסקי החברה.
בשנת 1836 העניקה המלכה ויקטוריה לחברה את התואר "ספק רשמי של בית המלוכה". בשנת 1843 החלה שוופס לשווק את מי מעיינות מאלברן המופקים בגבעות מאלברן. בשנת 1969, התמזגה שוופס עם חברת קדבורי ונקראה קדבורי שוופס. בשנים שלאחר מכן רכשה החברה מותגים רבים, ובשנת 2008 התפצלה החברה, כאשר חטיבת המשקאות בארצות הברית הפכה לקבוצת ד"ר פפר סנאפל והופרדה מעסקיה הגלובליים. ד"ר פפר סנאפל היא הבעלים הנוכחיים של הסימן המסחרי שוופס.
לישראל הגיע המשקה לראשונה בשנת 1967, והיה המותג הבינלאומי הראשון שהצליח להיכנס לשוק הישראלי. בשנת 2006 נמכר המותג בישראל לחברת יפאורה-תבורי, ובהמשך רכשה יפאורה תבורי גם את המותג ברשות הפלסטינית. שוופס של יפאורה תבורי נושא כשרות למהדרין של רבנות רחובות.
המשקה מופץ בזכיינות אזורית על ידי קוקה קולה, Keurig Dr Pepper וחברות נוספות.
ג'ון קרטר (סרט)
ג'ון קרטר (באנגלית: John Carter) הוא סרט פעולה/הרפתקאות אמריקאי משנת 2012, המבוסס על עלילת הספר "הנסיכה של מאדים" מאת הסופר אדגר רייס בורוז. הסרט בוים על ידי אנדרו סטנטון (מוצאים את נמו), שידוע בתור במאי סרטים של חברת פיקסאר.
תקציר העלילה
ג'ון קרטר מווירג'יניה, קצין לשעבר במלחמת האזרחים האמריקנית, מחפש אחר זהב ברחבי ארצות הברית. במהלך חיפושיו הוא פתאום מועבר באופן בלתי מוסבר לכוכב הלכת מאדים, המכונה "בארסום". הוא נאלץ להיות מעורב בקונפליקט ארוך ועמוק בין תושבי הכוכב. תחילה הוא נתקל ב"שבט הענקים הירוקים" החי בכוכב, ובהדרגה מתיידד עם טארס טארקאס, ג'דאק (שליט) השבט. בהמשך הוא מתאהב בדז'ה טוריס, נסיכת העיר הליום. הנסיכה מבקשת את סיועו במלחמתה בשליט זודנגה, המנסה להשתלט על עירה. לאחר שהוא מבין שחייהם של אנשי הכוכב תלויים בו, הוא נעתר לבקשה, מגייס את שבט הענקים הירוקים לעזרתו, ומביס את אנשי זודנגה.
ג'ון קרטר נישא לנסיכה דז'ה, וכבר לא מבקש לחזור לארצו בכדור הארץ, אך מתאי שאנג, מנהיג שבט הת'רנים המעוניין בחיזוק כוחותיו העל-טבעיים, משבש את תוכניתו ומחזיר אותו לשם. הוא עוסק בעשור שלאחר מכן בחיפושים קדחתניים אחר המדליון שבאמצעותו יוכל לשוב למאדים.
את כל קורותיו הוא מספר באמצעות יומן המועבר ל"אחיינו", הסופר אדגר רייס בורוז. זאת לאחר שהתקיימה הלווייתו של קרטר. קרטר מבקש ממנו את עזרתו בשמירה על מבנה הקבר שלו. כשבורוז מגיע לשם ופותח את דלת המבנה - מנהיג הת'רנים מופיע מאחוריו ומנסה להרוג אותו. אך קרטר מופיע פתאום והורג את מנהיג הת'רנים. הוא נוטל ממנו את המדליון האבוד, מודה לבורוז על סיועו, ונועל את עצמו בתוך מבנה הקבר, כדי להפעיל את המדליון ולחזור למאדים.
ביקורות והכנסות
הביקורות לסרט היו מעורבות. בנוסף הסרט נכשל בקופות ובקושי הצליח לכסות את הוצאותיו, עם הכנסות של כ-280 מיליון דולר לעומת תקציב של 250 מיליון דולר לפחות.
נמל התעופה הבין-לאומי של סולט לייק סיטי
נמל התעופה הבינלאומי של סולט לייק סיטי (באנגלית: Salt Lake City International Airport) הוא נמל תעופה אזרחי-צבאי, הממוקם כארבעה קילומטרים מערבית למרכז העיר סולט לייק סיטי שביוטה.
נמל התעופה ממוקם במקום ה-21 בגודלו בארצות הברית, בשנת 2012 עברו בנמל התעופה 20,096,549 נוסעים, ב-328,122 טיסות. נכון לאפריל 2013, נוחתות וממריאות מנמל התעופה מדי יום כ-645 טיסות סדירות, לכ-90 יעדים בארצות הברית, קנדה, מקסיקו, צרפת, הולנד ויפן.
נמל התעופה נמצא בבעלות העירייה המקומית, ומופעל על ידי מחלקת שדות התעופה שלה. השדה משמש לדלתא כבסיסה הרביעי בגודלו.
קישורים חיצוניים
מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה הבינלאומי של סולט לייק סיטי באתר Airliners.net
ממשלת פרדקוב
ממשלת פרדקוב הייתה הממשלה השנייה בתקופת הקדנציה הראשונה של פוטין כנשיא. היא כיהנה במשך שתי קדנציות רצופות, בתקופת זמן רצופה של שלוש שנים.
מיכאיל פרדקוב מונה לראש ממשלת רוסיה ב-5 במרץ 2004, לאחר שהנשיא ולדימיר פוטין פיטר את ממשלתו של מיכאיל קסיאנוב.
פרדקוב מיעט להביע דעות מדיניות, ונתפס כראש ממשלה ניהולי המבצע את מדיניות הנשיא מבלי להוביל מדיניות עצמאית. ב-12 בספטמבר 2007 הוא התפטר מתפקידו זה לקראת מינויו באוקטובר 2007 לראש סוכנות הביון.
תקופת ממשלת פרדקוב התאפיינה ברפורמות משמעותיות, ובראשן הרפורמה הפדרלית במבנה הממשלה, במסגרתהּ שורת מחלקות ממשלתיות הפכו לסוכנויות ושירותים פדרליים, כדוגמת שירות בתי הסוהר הפדרלי, השירות הפדרלי למלחמה בסמים, שירות ההגירה הפדרלי, שירות ההוצאה לפועל הפדרלי, שירות המכס הפדרלי, שירות המיסים הפדרלי, סוכנות החלל הפדרלית, השירות הפדרלי לפיקוח על חינוך ומדע ואחרים. הסוכנות הפדרלית למידע ולתקשורת ממשלתית מפורקת ומוחלפת על ידי השירות לתקשורת מיוחדת ומידע. בנוסף הוחל ביישום פרויקטים לאומיים בתחומי דיור בר השגה, בריאות וחינוך. ב-14 בנובמבר 2005 נשיא רוסיה ולדימיר פוטין מינה את ראש סגל הקרמלין דמיטרי מדבדב לסגן ראשון לראש הממשלה, הממונה על יישום הפרויקטים הלאומיים. בנוסף, שר ההגנה סרגיי איוואנוב מונה לסגן ראשון לראש הממשלה, הממונה על התעשייה הצבאית.
ב-12 בספטמבר 2007 הגישה הממשלה את התפטרותה לנשיא, ופרדקוב כיהן כממלא מקום ראש הממשלה עד מינויו של ויקטור זובקוב.
בקדנציה הראשונה שלה כיהנה הממשלה במשך 4 חודשים, מ-5 במרץ עד 7 במאי 2004, עת נבחר פוטין לקדנציה שנייה כנשיא רוסיה – והוא מינה מחדש את פרדקוב לכהן כראש ממשלה לקדנציה שנייה רצופה, שנמשכה עד ספטמבר 2007.
משרדי ממשל חדשים
במהלך ממשלת פרדקוב נערכו שינויים מבניים רבים בגופי הממשל: במהלך הקדנציה השנייה של הממשלה נערכו שינויים נוספים, לרבות:
מוסגז (סדרת טלוויזיה)
מוסגז (ברוסית: Мосгаз) היא סדרת דרמה המשכית עלילתית רוסית בלשית בבימויו של אנדריי מליוקוב. הצילומים נערכו בשנת 2012. התסריט מבוסס באופן רופף על חמישה פשעים שבוצעו במוסקבה על ידי אחד הרוצחים הסדרתיים הראשונים בברית המועצות, ולדימיר איאונסיאן, מדצמבר 1963 ועד ינואר 1964.
הצילומים התרחשו באביב 2012 בטוטאייב, ירוסלבל ובמוסקבה. פרק הבכורה שודר בערוץ הטלוויזיה האוקראיני אינטר ב-8 באוקטובר 2012, ברוסיה פרק הבכורה שודר בערוץ הראשון ב-29 באוקטובר 2012.
בשנת 2014 זכתה הסדרה בפרס נשר הזהב במועמדות "סרט הטלוויזיה הטוב ביותר או מיני-סדרה (עד 10 פרקים)."
סדרת הטלוויזיה היא הראשונה בסדרת סדרות בלשיות אודות רב-סרן צ'רקסוב ויש לה מספר סדרות המשך: התליינית (2014), העכביש (2015), התן (2016) , מבצע שטן (2018), נוסחת הנקמה (2019) וקוצן נקוד (2020) ומוסגז: מלכודת (2021).
עלילה
ב-1 בדצמבר 1962, ניקיטה חרושצ'וב משתתף בתערוכה של אמני אוונגרד במאנז' ומעלה גל של ביקורת חריפה על האמן הצעיר והשאפתני סטס שלסט. לאחר זמן מה מישהו הורג את הילד סריוז'ה צ'בוטר. רב-סרן איוואן צ'רקסוב וסגניתו סוניה טימופייבה, שבעזרת עד יחיד - חברו של סריוז'ה סלוויק קרפוחין, מעורבים בתיק ומצליחים לצייר דיוקן משוער של הרוצח: גבר עם משקפיים, כיסוי אוזניים, זקן ושפם שחור. הוא תמיד נכנס לדירה באומרו "מוסגז. פתחו!". הוא מתחזה לעובד חברת הגז העירונית ובכך חודר לדירות קורבנותיו.
בסופו של דבר, עדויות וחשדות מביאים את צ'רקסוב וסוניה אל סטאס שלסט (שהוא גם חבר של סוניה), וחבריו השחקנים, שאחד מהם, ולאד ויקרוב, מתאהב בסוניה, אך שמונה אנשים נוספים ימותו לפני שהרוצח האמיתי סוף סוף יחשוף את עצמו.
ביקורת
אף על פי שהפרסומות של הסדרה התייחסו בעיקר לאיאונסיאן, הסדרה עצמה מציגה באופן רופף אירועים אמיתיים ומשאילה מעט מאוד פרטים אמיתיים מהמקרה של איאונסיאן. התסריטאית זויה קודריה הסבירה את ההבדלים באופן הבא:
יש להניח כי כל עובדי מחלק החקירות הפליליות שהיו מעורבים בפרשת איאונסיאן לא היו בחיים בעת שידור הסדרה (מדענית הזיהוי הפלילי סופיה פיינשטיין, שיצרה את דיוקנו של הרוצח מתה שישה חודשים לפני שידור הבכורה ב-25 במאי 2012 ). דובר המחלקה לחקירות פליליות במשטרת מוסקבה, אלכסיי בקרומייב הצהיר כי העלילה "שאובה לחלוטין מהאצבע" וציין כי הוא הצליח לצפות בפרק אחד וחצי בלבד, וכי כותבי הסדרה לא התייעצו רשמית עם בלשי המחלק.
שידור
באופן רשמי, יש בסדרה 8 פרקים. 6 פרקים באורך של 40 עד 50 דקות ו-2 פרקים (1 ו-8) שנמשכים למעלה מ־80 דקות. בערוץ הטלוויזיה האוקראיני אינטר, הסדרה נמשכה ארבעה ימים, בין 8 ל-11 באוקטובר באוקטובר 2012. שהסדרה שודרה בערוץ הראשון היא שודרה החל מ-29 באוקטובר עד 2 בנובמבר 2012, כאשר שבעת הפרקים הראשונים באורך 40 הדקות הועלו כארבעה פרקים באורך 120 דקות בערך.
ועדת רנדל
ועדת רנדל (באנגלית: Rendel Commission), או בשמה המלא הוועדה להתפתחות החוקתית של סינגפור (באנגלית: The Commission on the Constitutional Development of Singapore) היא ועדה בראשותו של הדיפלומט הבריטי בדימוס סר ג'ורג' ויליאם רנדל, אשר נוצרה בשנת 1953 על מנת לשים קץ למשטר החירום ששרר בסינגפור במשך 12 שנה ולהציע רפורמה פוליטית-מינהלית במושבה הבריטית.
מוסגז (סדרת טלוויזיה)
עובדות
באחד הראיונות הצהירה התסריטאית זויה קודריה כי היא פיתחה את דמותו של צ'רקסוב באנלוגיה עם גלב ז'גלוב מהסרט "מקום המפגש לא ניתן לשינוי" כאשר אלכסנדר בלוייב נבחן באודישן גם הוא לתפקיד זה.
ועדת רנדל
חברי הוועדה היו בני הקבוצות המרכיבות את אוכלוסיית סינגפור: סינים, מלזים, הודים, ואירופאים, כמו כן הפרקליט הכללי וראש מועצת העיר סינגפור.
הדו"ח שהוצג על ידי הוועדה המליץ על הקמתן של ממשלה מרכזית של המושבה, נפרדת ממועצת העיר סינגפור, ושל אספה מחוקקת חד-ביתית שתכלול 25 חברים נבחרים, 3 חברים מתוקף התפקיד ו-34 חברים ממונים. כמן כן המליצה הוועדה על הרחבת זכות ההצבעה.
פריאנקה צ'ופרה
פריאנקה צ'ופרה ג'ונאס (באנגלית: Priyanka Chopra Jonas; נולדה ב-18 ביולי 1982) היא שחקנית, דוגמנית וזמרת הודית, אשר זכתה בתחרות מיס עולם בשנת 2000.
ביוגרפיה
צ'ופרה נולדה בביהר שבהודו להורים אשר שניהם משמשים כרופאים בצבא ההודי. יש לה אח הצעיר ממנה בשבע שנים. עקב עיסוקם של הוריה נאלצה משפחתם לשנות את עיר מגוריהם לעיתים קרובות והתגוררו במקומות כגון דלהי, פונה, לאקנאו ולדאק.
בגיל 13 עברה להתגורר אצל דודיה בארצות הברית. במהלך לימודיה השתתפה במספר הפקות תיאטרון ולמדה מוזיקה. במהלך לימודיה באוניברסיטה החליטה צ'ופרה לחזור להודו ושם החלה להתעניין בלהופיע והשתתפה בתחרויות יופי וביניהן מיס הודו לשנת 2000 שם הגיעה למקום השני. באותה שנה נבחרה לייצג את הודו בתחרות מיס עולם בה זכתה במקום הראשון.
2005–2015: ההצלחה הגדולה
בשנת 2005 לבד השתתפה צ'ופרה בשישה סרטים. באחד מהם שיחקה לצדו של אמיטאב באצ'אן. באותה שנה היא החלה לקבל ביקורות חיוביות מרוב מבקרי הסרטים אשר שיבחו את משחקה. צ'ופרה החלה את שנת 2006 עם שלושה סרטים ושיחקה בסרט "Krrish" אשר הפך לשובר קופות לצידה של השחקנית רקהה. סרט מצליח נוסף בו שיחקה באותה שנה היה "Don" לצדם של שאהרוח' ח'אן וארג'ואן רמפל.
ב-2008 שיחקה בסרט "God Tussi Great Ho" שדומה מבחינה עלילתית לסרט האמריקאי ברוס הגדול מכולם.
מ-2015 ועד 2018 שיחקה בתפקיד הראשי בסדרה "קוונטיקו" ברשת ABC.
ב-2017 השתתפה בסרט "משמר המפרץ" בתפקיד ויקטוריה לידס, בעלת מועדון נופש מושחתת.
בשנת 2019 שיחקה בתפקיד מרכזי בסרט הקומדיה הרומנטית "כמה רומנטי".
ב-9 בפברואר 2021, פרסמה צ'ופרה את הספר הזיכרונות שלה "Unfinished" על ידי רנדום האוס וספרי פינגווין. מבקרת הספרים, מולי ספריג'ן מסוכנות הידיעות Associated Press כינתה את הספר "פתוח וכנה" וכתבה "הכתיבה של צ'ופרה עמוקה, מרתקת ומלאת אנרגיה. הספר, הגיע לרשימת רבי המכר של הניו יורק טיימ ס בארצות הברית.
קריירת מוזיקה
צ'ופרה עסקה לא מעט במוזיקה במהלך כמה מסרטיה אך החליטה להתרכז בקריירת המשחק שלה. מאוחר יותר היא ביצעה את השיר "Tinka Tinka" בזמן שהתארחה כשופטת בתחרות הכישרונות ההודית "Sa Re Ga Ma Pa".
באוגוסט 2011 חתמה צ'ופרה על חוזה הקלטות עם חברת יוניברסל מיוזיק גרופ על כך שאלבומה הראשון יופף בצפון אמריקה על ידי חברת אינטרסקופ רקורדס ועל ידי חברת איילנד רקורדס בכל מקום אחר.
ביולי 2012 הייתה צ'ופרה הראשונה מבין כוכבי בוליווד לחתום על חוזה עם חברת CAA. היא החלה לעבוד עם אמנים כמו סאם ווטרס, ג'יי שון והמפיק המוזיקלי רד וואן. הסינגל הראשון שלה אשר היה "In My City" זכה לביקורות מעורבות אך נחל הצלחה גורפת בהודו כאשר נמכר בלמעלה מ-130 אלף עותקים בשבוע הראשון ליציאתו וזכה למעמד של פלטינה משולשת. לאחר מכן התארחה צ'ופרה בשיר "Erase" של ההרכב הצ'יינסמוקרס. ב-9 ביולי 2013 יצא הסינגל "Exotic" שהיה שיתוף פעולה יחד עם פיטבול, הסינגל הגיע למקום ה-16 במצעד הבילבורד.
חיים אישיים
באוגוסט 2018 התארסה למוזיקאי ניק ג'ונאס. השניים נישאו בטקס הודי מסורתי בדצמבר 2018. בינואר 2022 הביאו לעולם בת בהליך פונדקאות.
צ'ופרה הייתה קרובה מאוד למשפחתה ובמיוחד לאביה אשר נפטר ביוני 2013. לפני מותו, בשנת 2012, עשתה צ'ופרה קעקוע עם המילים "Daddy's lil girl" לזכרו.
פנראיים
מאפיינים
מינים אלה חיים במי האוקיינוס האטלנטי שלחופי מערב אפריקה בין מרוקו לאנגולה בימים טרופיים וידועים ממחקרים שבוצעו על המין Z. schoenleinii.
אורכם מגיע עד 60 סנטימטרים והם בעלי גוף שטוח ומעוגל בצבע חום כהה עד שחור ומעט מנומר. כמו מרבית הבטאים הם משריצים צאצאים חיים ונמצאים בצמוד לקרקעית, שם הם מחפשים על החולות חסרי חוליות ודגים למאכל.
מערב פלורידה הבריטית
מערב פלורידה הבריטית הייתה מושבה של ממלכת בריטניה הגדולה משנת 1763 עד 1783, כאשר היא נמסרה לספרד כחלק משלום פריז.
מערב פלורידה הבריטית כללה חלקים מהמדינות המודרניות של ארצות הברית לואיזיאנה, מיסיסיפי, אלבמה ופלורידה. השליטה הבריטית האפקטיבית הסתיימה ב-1781 כאשר ספרד כבשה את פנסקולה. הטריטוריה הפכה לאחר מכן למושבה של ספרד, שחלקים ממנה סופחו בהדרגה על ידי ארצות הברית החל משנת 1810.
הקמה
בשנת 1762, במהלך מלחמת שבע השנים, משלחת בריטית תקפה וכבשה את הוואנה, בירת קובה. כדי להבטיח את החזרתה של עיר יקרת ערך זו, ספרד הסכימה לוותר על שטחה של לה פלורידה לבריטניה הגדולה המנצחת במסגרת הסכם פריז מ-1763. צרפת ויתרה על חלק גדול מצרפת החדשה לבריטניה הגדולה, כולל שטחה ממזרח לנהר המיסיסיפי למעט העיר ניו אורלינס.
על ידי הסכם נפרד, צרפת ויתרה על אדמותיה ממערב למיסיסיפי לספרד, שהקימה את לואיזיאנה הספרדית עם הבירה ניו אורלינס.
התקופה הבריטית
ב-1763 הגיעו כוחות בריטיים והשתלטו על פנסקולה. ג'ורג' ג'ונסטון מונה למושל הבריטי הראשון, וב-1764 הוקמה אספה קולוניאלית. מבנה המושבה עוצב על פי המושבות הבריטיות הקיימות באמריקה, בניגוד לקוויבק שהתבססה על מבנה אחר. בניגוד למזרח פלורידה, בה היה מעט פיתוח וגידול אוכלוסין, מערב פלורידה החלה לפרוח בשנים שלאחר ההשתלטות הבריטית, ואלפי מהגרים חדשים הגיעו לנצל את התנאים הנוחים בה. שרים שמונו לפלורידה עתרו לרשויות בלונדון לבנות כנסיות, בתי כמרים, אספקת ספרי תנ"ך וסידורי תפילה, ולעזור לשלם את מעברם למושבות.
מערב פלורידה הוזמנה לשלוח נציגים לקונגרס הקונטיננטלי הראשון שכונס כדי להציג בפני ג'ורג' השלישי תלונות קולוניאליות נגד הפרלמנט הבריטי, אך יחד עם מספר מושבות אחרות, כולל מזרח פלורידה, הם דחו את ההזמנה. לאחר שפרצה מלחמת העצמאות האמריקנית, המתיישבים נותרו נאמנים באופן גורף לכתר. בשנת 1778, משלחת וילינג המשיכה עם כוח קטן במורד המיסיסיפי, בזזו אחוזות ומטעים, עד שבסופו של דבר הובסו על ידי מיליציה מקומית. בעקבות זאת קיבל האזור מספר קטן של תגבורת בריטית.
ממשלה
ההכרזה המלכותית שהקימה את מערב פלורידה שירתה מטרה דומה לחוקה, שתיארה כיצד המושבה אמורה לתפקד. הממשל היה דומה למושבות בריטיות אחרות בצפון אמריקה, שכן המושבה הייתה אמורה להיות מנוהלת מקומית על ידי מושל, אשר מונה. המושל אמור היה להסתייע בסגן מושל ובמועצה מייעצת שתים עשרה חברים, שמונו אף הם.
המועצה המייעצת שימשה כבית העליון של בית המחוקקים שלה (האספה הכללית), ואילו בית הנבחרים היה הבית התחתון, עם ארבעה עשר חברים נבחרים. השפעתה בפועל של האספה הכללית הייתה מוגבלת למדי מכיוון שחסרה לה אוטונומיה רבה. האספה הכללית יכלה להתכנס רק כאשר היא זומנה על ידי המושל. כל הצעת חוק שנחקקה הייתה צריכה להיחתם על ידי המושל כדי להפוך לחוק, ולא ניתן היה להעביר חוקים באזורים שבהם למלך הבריטי הייתה הסמכות הבלעדית. השופט העליון של מערב פלורידה, מזכיר המחוז והתובע הכללי של מערב פלורידה מונו על ידי הפרלמנט.
אוכלוסייה ודמוגרפיה
עם פרסום ההכרזה המלכותית של 1763, שקבעה גבול להתפשטות המערב, קיוו הבריטים שיצירת פלורידה וקוויבק תסיר את הלחץ מקו ההתיישבות. במהלך פינוי פלורידה עזבו רוב הספרדים את פנסקולה וסביבתה, בעוד שרוב הצרפתים שגרו ליד מוביל החליטו להישאר.
נעשו מאמצים על ידי ממשלת בריטניה והמחוז לעודד מהגרים שאינם בריטים לחיות במערב פלורידה. אחד המקרים הגדולים ביותר היה כאשר עיירה בשם קמפבלטאון נוסדה על ידי הוגנוטים צרפתים שהובאו למושבה על ידי לוטננט מושל מונפורט בראון ומועצת הסחר של המושבה. קמפבלטאון נזקקה לסיוע מהמועצה והמושל מספר פעמים לפני שננטשה בסופו של דבר. האקדים עודדו להתיישב במושבה וקבוצת גרמנים התיישבה באזור החוף מערבית למוביל ואפילו בשלב מסוים ניסתה הממשלה האימפריאלית הבריטית לעודד את הפלאטינים הגרמנים להגר למושבה.
המושל ג'ורג' ג'ונסטון, בתפקידו 1763–1767, העריך את אוכלוסיית מערב פלורידה הבריטית ב-1800 או 2000 אנשים לבנים, רובם מתגוררים בפנסקולה ובמוביל, או מתיישבים חדשים שהתיישבו לאורך חוף המפרץ ובארצות הפוריות יותר סביב נאצ'ז. לפי היסטוריון אחד, "ניתוח גס של הרשומה מניב תוצאות מעניינות. מתוך כחמש מאות שמות מוזרים ברשומה, נראה כי כארבע מאות הם ממוצא אנגלי, סקוטי או אירי. מתוכם קצת פחות ממאה תופסים בבירור תפקידים רשמיים. זה כנראה מסביר את נוכחותם במושבה. כשבעים צרפתים מוזרים נרשמו כמקבלי מענקים. נראה כי שבעה מקבלי מענקים הם ללא ספק יהודים, שלושה נראים גרמנים מפנסילבניה, שני גרמנים מקוט ד'אלמנד [כלומר, החוף ממערב למוביל], ושלושה מקבלי מענק אחרים עשויים להיות איטלקים או ספרדים."
כלכלה ועבדות
למרות שעבדות וסחר עבדים היו קיימים במערב פלורידה הבריטית, היא מעולם לא הייתה מאוד נפוצה והעבדות נותרה כנראה מצומצמת. במקום זאת, הממשלה הפרובינציאלית והאימפריאלית ניסתה לפתח מעמד המורכב מחקלאים קטנים ובעלי מלאכה במקום כזה שהתבסס על מטעים.
רוב אלה שגרו בפלורידה התפרנסו מהאדמה. נעשו ניסיונות לנסות ולפתח יבול זמין אמין אך זה לא הצליח. ייצור האינדיגו גדל באופן דרמטי בין שנות ה-60 לשנות ה-70 עם נשלח ממוביל ופנסקולה בשנת 1772, מה שהפך אותו לאחד ממאמצי החקלאות הנפוצים והמצליחים ביותר שנעשו במושבה.
פנסקולה טיפלה במסחר בינלאומי פי חמישה מאשר מוביל. חלק ניכר מהמסחר של מערב פלורידה היה סחר בלתי חוקי בין מערב פלורידה ללואיזיאנה הספרדית. קשה להעריך את המספרים המדויקים, אך הרשויות בפלורידה ובלואיזיאנה היו מודעות היטב לנושא זה אולם לא היו מצוידים היטב כדי לפקח על המצב. רמות הסחר הגבוהות הללו הובילו לכך שמטבעות כסף ספרדיים הפכו למעשה למטבע של פלורידה.
כיבוש ספרדי
בעקבות הסכם שנחתם בארנחואס, ספרד נכנסה למלחמת העצמאות האמריקנית לצד צרפת אך לא לצד שלוש עשרה המושבות. כוחות ספרדים בפיקודו של ברנרדו דה גאלווס התקדמו ותפסו את באטון רוז' ומוביל. בשנת 1781 כבשה ספרד את פנסקולה וחיל המצב שלה. כחלק מהשלום של פריז ב-1783, ויתרה בריטניה על השטחים של מערב פלורידה ומזרח פלורידה בחזרה לספרד.
כאשר ספרד רכשה את מערב פלורידה ב-1783, הגבול המזרחי של בריטניה היה נהר האפלאצ'יקולה, אך ב-1785, ספרד העבירה אותו מזרחה לנהר סוואני. המטרה הייתה להעביר את סן מרקוס ואת מחוז אפלאצ'י ממזרח פלורידה למערב פלורידה.
רחל הדס
רחל הדס (1930–2019) הייתה זמרת סופרן ישראלית.
ביוגרפיה
רחל הדס נולדה בסלוניקי שביוון בשנת 1930. בגיל 8 חודשים עלתה לישראל עם משפחתה. בנעוריה למדה מוזיקה במסגרות שונות ובהמשך גם במדרשה למוזיקה בתל אביב (לימים לימדה מוזיקה בבית הספר הריאלי בחיפה).
בסוף שנות ה-40 ובתחילת שנות ה-50 הופיעה במועדונים שונים בחיפה ובשנת 1954 נסעה לראשונה לארצות הברית כדי ללמוד ריקוד מודרני (אצל מרתה גרהם) ולהופיע שם במועדונים מקומיים ("צברה" למשל) בשירים בעברית ובלאדינו כשהיא מקוטלגת כזמרת עם. אגב, לאורך השנים חקרה מוזיקה עממית והתמקצעה בה. היא שרה ב-16 שפות שונות.
בארצות הברית הופיעה בין השאר באולם ה"קרנגי הול" היוקרתי ובאולם ה-"Gate Of The Horn" בשיקגו. תיאודור ביקל סייע לה באותה תקופה.
בשנת 1959 הקימה יחד עם המוזיקאי גיל אלדמע והרקדנים אברהם אלבר וחווה כוכב את להקת "הדר" שהופיעה בהוליווד. הלהקה פעלה עד אמצע שנות ה-60 ובוימה על ידי השחקן והבמאי ההוליוודי ריצ'רד אנגרולה, שנעשה גם בן זוגה של הדס.
לאורך סוף שנות ה-50 וה-60 היא הקליטה מספר תקליטים בעברית ובלדינו שהתפרסמו בארץ ובקרב הקהילות היהודיות באמריקה ובפריז, שם הופיעה ושהתה תקופה מסוימת.
באמצע שנות ה-60 הקימה הדס את מיזם "צליל עם" עם קרן התרבות אמריקה-ישראל על מנת להביא מוזיקה לעיירות פיתוח.
בשנות השמונים הקימה את מחלקת "הנוי והנצח" ב"גשר מפעלים חינוכיים", במסגרתה נפגשו אמנים ורבנים ישראלים. כמו כן, הקימה תחנת רדיו של "קול ישראל" בקריית ארבע ו- 13 מרכזים למוזיקה בדרום הר חברון.
בשנותיה האחרונות חזרה בתשובה והתגוררה בקריית ארבע.
סמל העיר קריית אתא
סמל העיר קריית אתא, סמלה הרשמי של העיר קריית אתא והעירייה, אומץ עם כינונה של קריית אתא כעיר ב-1969. לעיר סמליל ממותג שעוצב ב-2015 ופורסם ב-1 בינואר 2016 לכבוד חגיגות 90 שנה לעיר.
תיאור הסמל
סמל העיר מורכב מקו כחול בצורת זיגזג היוצר ציור של מפעל בעל גג משופע שמארובתו יוצא עשן. המפעל המופיע בסמל הוא מעל אתא שבסמוך העיר. בתחתית הסמל מופיע שמה של העיר.
סמליל העיר הממותג
הסמל מורכב מצורות גאומטריות היוצרות ביחד את המילה "אתא" בכתב מחובר, הנע בצבעיו מירוק לכחול. הסמל עוצב על בסיס העשן היוצא מארובות הסמל הקודם, ונועד ליצור מראה של גבעות, של סמל האינסוף ושל צורת הדי-אן-אי.
היסטוריה
לפני כינונה של קריית אתא, בשטחו היו שני יישובים כפר אתא וקריית בנימין, שלשתיהן סמל משל עצמן. סמלה של קריית בנימין עוצב על ידי עליזה מילשטיין, תושבת כפר אתא, וסמלו של כפר אתא אומץ שנה לאחר מכן, ב-16 באפריל 1960. עם האיחוד בין שני היישובים שונה שם המועצה ל״קריית אתא״, וסמל הכפר הפך לסמל הקריה המאוחדת.
עם ההחלטה על הפיכתה לעיר ב-1969, הכריזה עיירית קריית אתא על תחרות לעיצוב במל העיר החדש. הדרישה לסמל הייתה לייצג שני מרכיבים בהתפתחות בעיר - חקלאות ותעשייה. את סמלה החדש עיצב יעקב לנדאו, תושב תל אביב.
ב-1 בינואר 2016, לכבוד אירועי 90 שנה לקריית אתא פורסם הסמליל הממותג של העיר.
פול קוק (פוליטיקאי)
פול קוק (באנגלית: Paul Cook; נולד ב-3 במרץ 1943) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר מועצת המפקחים של מחוז סן ברנרדינו מאז דצמבר 2020. טרם היבחרו למועצת המפקחים היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השמיני של מדינת קליפורניה בשנים 2013–2020. הוא חבר המפלגה הרפובליקנית.
ביוגרפיה
קוק נולד במרידן שבקונטיקט בשנת 1943. הוא גדל במרידן ולא עבר באופן קבוע לקליפורניה עד סוף הקריירה הצבאית שלו. ב-1966 סיים את לימודיו באוניברסיטת המדינה של דרום קונטיקט, והשלים לימודי תואר ראשון בהוראה. בהמשך השנה הוא הצטרף לחיל הנחתים של ארצות הברית. כקצין חיל רגלים, שירת קוק במלחמת וייטנאם. פעולותיו כלוחם זיכו אותו במספר עיטורים צבאיים, כולל כוכב הארד ופעמיים לב הארגמן. הוא שירת בחיל הנחתים במשך 26 שנה. לאחר שפרש מחיל הנחתים בשנת 1992 בדרגת קולונל, הוא קיבל תואר שני מאוניברסיטת המדינה של קליפורניה בסן ברנרדינו ב-1996, וב-2000 קיבל תואר שני נוסף במדע המדינה מאוניברסיטת קליפורניה בריברסייד.
בין השנים 1993–1994 שימש קוק כמנהל לשכת המסחר של העיר יוקה ואלי, ובשנים 1998–2002 היה פרופסור במכללת נחושת הר. קוק העביר קורסים בנושא אלימות פוליטית וטרור באוניברסיטת קליפורניה בריברסייד מאז 2002. בשנת 2006 התמודד קוק לאספה המדינתית של קליפורניה מטעם מחוז הבחירה ה-56. בבחירות הכלליות ניצח עם שישים אחוז מהקולותף ונבחר מחדש בשנים 2008 ו-2010.
בינואר 2012, ג'רי לואיס המכהן מזה 34 שנה, הודיע ​​כי לא יתמודד מחדש בנובמבר. קוק נכנס לבחירות המקדימות במחוז, שנספר מחדש כמחוז הקונגרס השמיני בעקבות תוצאות מפקד האוכלוסין של ארצות הברית ב-2010. הוא סיים במקום השני בפריימריז ג'ונגל בן 13 מועמדים, וגרף כ-15% מהקולות. עמיתו הרפובליקני גרג אימוס העפיל למקום הראשון עכם 16% מהקולות, אך בזכות תמיכות רבות מארגונים ואישים בולטים בקליפורניה קוק ניהל מסע בחירות מוצלח ובנובמבר גבר על אימוס עם כ-58% מקולות הבוחרים. הוא הושבע לתפקידו עם התכנסות הקונגרס ה-113 של ארצות הברית.
בספטמבר 2019 הכריז קוק כי לא יתמודד מחדש לקונגרס האמריקאי בבחירות 2020, ובמקום זאת יתמודד על מושב במועצת המפקחים של מחוז סן ברנרדינו. בבחירות המקדימות ב-3 במרץ 2020 הביס קוק שלושה מיריביו ברוב מוחלט כדי להימנע מסיבוב שני מכריע בנובמבר, והוא נבחר למועצת המפקחים מטעם המחוז הראשון כמחליפו של רוברט א. לובינג. ב-7 בדצמבר 2020 החל את כהונתו בתפקיד.
אלכסנדרוב (עיירה)
אלכסנדרוב (ברוסית: Александров) היא עיירה שנמצאת בנפת אלכסנדרובסקי  בסובייקט ולדימיר, רוסיה, אשר ממוקמת כ-100 ק"מ ממוסקבה. העיירה משמשת כעיר הבירה של הנפה אלכסנדרובסקי..
היסטוריה
אלכסנדרוב הוקמה באמצע המאה ה-14, בשם אלכסנדרובסקיה סלובודה.
ב-3 בדצמבר 1564, איוואן הרביעי עם משפחתו עבר לאלכסנדרוב, וב-3 בינואר 1565, הודיע על סיום כהונתו כצאר. לאחר יומיים הגיעה למשכנו משלחת בראשות ראש הכנסייה וביקשה ממנו לחזור בו. בפברואר 1565, הוא חזר למוסקבה והודיע על הסכמתו לחזור לשלטון תוך הנהגת שינויים בשלטון. בכך, תקופת אופריצ'נינה החלה ברוסיה.
ויליאם לאסל
ויליאם לאסל (באנגלית: William Lassell; 18 ביוני 1799 – 5 באוקטובר 1880) היה אסטרונום בריטי שהתפרסם בעיקר בגילוי הירחים של אורנוס ונפטון.
קורות חייו
ויליאם לאסל נולד בבולטון, אז במחוז לנקשייר, כיום במחוז מנצ'סטר רבתי שבצפון-מערב אנגליה ולמד בבית ספר בעיר. בעקבות מות אביו בגיל 15 הוא החל לעבוד בליברפול כשוליית סוחר ולאחר מכן פתח מבשלת בירה והחל לעסוק באסטרונומיה כתחביב. כחלק מתחביבו לאסל בנה בעצמו טלסקופים, הראשונים שבהם נבנו כשהיה בשנות ה-20 של חייו והיו עם מראה בקוטר של 7 אינץ' (17.8 ס"מ) ובעקבותיהם הוא בנה טלסקופים גדולים יותר ויותר עד למראה בקוטר של 24 אינץ' (60 ס"מ). לאסל היה ככל הנראה הראשון להשתמש במעמד משווני על מנת להקל על המעקב אחרי העצמים שבהם צפה בזמן שתנועת כדור הארץ משנה את מיקומם בשמים. בעקבות הישגיו בבניית ציוד תצפית ותצפיותיו הוא התקבל בשנת 1839 לחבר בחברה המלכותית לאסטרונומיה ובשנת 1849 קיבל על הישגיו מדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה. באותה שנה הוא התקבל גם כעמית של החברה המלכותית.
עבודתו המדעית
לאסל הצטיין בליטוש מראות ובבניית טלסקופים. הוא בנה מכונות ליטוש למראות שהשיגו רמת דיוק גבוהה ואפשרו לייצר מראות עם איכות אופטית גבוהה. כמו כן הוא תכנן ובנה מעמדים לטלסקופים שלו שיוכלו לאפשר כיוון קל אל העצמים ומעקב אחריהם. באמצעות הטלסקופים שבנה הוא גילה בשנת 1847 את טריטון, הירח הגדול ביותר של נפטון, 17 ימים בלבד אחרי גילויו של נפטון עצמו. בשנת 1848 הוא גילה את היפריון, ירחו של שבתאי וב-1851 את אומבריאל ואת אריאל, ירחיו של אורנוס. בשנים שבהן צפה בשמים ממלטה הוא גילה וקיטלג כ-600 ערפיליות וכן מיפה ושרטט את ערפילית אוריון. הוא ביצע תצפיות רבות בכוכבי הלכת ובירחיהם ומדד את גודלם הזוויתי.
הנצחה
על שמו של לאסל נקראים האסטרואיד לאסל 2636, מכתשים על הירח ועל מאדים וכן המרכזית והרחבה ביותר מבין טבעות נפטון.
אלד
"אָלֶד - אפנת סריגים עילית" (Aled) היה בית חרושת לסריגים, מחלוצי תעשיית הטקסטיל בישראל. בית החרושת הוקם בשנת 1898 על ידי אלפרד אדלשטיין בבוהמיה שבצ'כוסלובקיה.
בשנת 1938, מיד לאחר ה"אנשלוס" (סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית), עלו ארבע האחיות אלד, בנותיו של אדלשטיין, לארץ ישראל תוך שהן נוטשות את רכוש המשפחה. הן הצליחו להביא לישראל מספר מכונות סריגה ותפירה והקימו מחדש את המפעל בבית שכור בפרדס כץ. המפעל פתח את שעריו ב-1939 והתמקד בייצור סריגים איכותיים (בעיקר אפודות וקרדיגנים) לייצוא, בעבודה משפחתית. המפעל קיבל הזמנות ממצרים, לבנון, סוריה, עיראק וטורקיה כמו גם מהצבא הבריטי ומשטרת המנדט.
לאחר קום מדינת ישראל היה המפעל גם ספק של צה"ל ובמהלך מבצע קדש קיבל הזמנה מיוחדת מן הוועד למען החייל לסרוג כובעי גרב לחיילים בחזית, הזמנה שסופקה תוך יום עבודה אחד. עם התקדמות עולם האפנה התרחבה פעילות החברה גם לשמלות ולחצאיות מסריג.
מנהל אגף הטקסטיל במשרד המסחר והתעשייה לאחר הקמת המדינה, פנחס מורגנשטיין, שבח את המוצרים של מפעל "אלד" ואף את מודעות הפרסומת שלהם
המפעל עבד עם טובי מעצבי האפנה של ישראל הצעירה כגון נאוה ודורין פרנקפורט ושיתוף פעולה גם עם "משכית". למרות שרוב התוצרת הופנתה לייצוא, נמכרו סריגי אלד בחנויות יוקרה ברחוב דיזנגוף כ"איווניר", פנשט ומצקין וכן בירושלים ובחיפה.
הזדקנות בקהילה הגאה
אוכלוסיית הלהט"בים הזקנים מורכבת מלסביות, הומוסקסואלים, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים הנמצאים בשכבת גיל 65 ומעלה. עם העלייה בתוחלת החיים, הולך וגדל מספרם של הלהט"בים הזקנים . לאוכלוסייה זו ישנם צרכים וקשיים ייחודיים. להט"בים זקנים, כמו זקנים בכלל האוכלוסייה, מתמודדים עם קשיים הנובעים מגילם ומהשינוי במצבם הבריאותי, אך עבורם התמונה מורכבת אף יותר. הם סובלים מבדידות רבה, ולכן לרבים מהם יש פחות על מי להישען בזקנתם. בנוסף, הם סובלים מהדרה חברתית כפולה בשל היותם הן זקנים והן להט"בים, מתחושת דחייה בתוך הקהילה הלהט"בית עצמה, ומיחס עוין בשירותים חברתיים ובריאותיים.
שכיחות
בעקבות עלייה בתוחלת החיים, לצד עלייה בקבלה החברתית של להט"בים, עולה גם מספרם של להט"בים זקנים. אומדנים מארצות הברית לגודלה של הקהילה הלהט"בית מעריכים כי 2.4% מבני 50 ומעלה בארצות הברית הם להט"בים. אומדנים אלו מבוססים על הגדרה עצמית כלהט"ב ולא על התנהגות או משיכה מינית . אוכלוסיית הלהט"ב המזדקנת בישראל מהווה פלח ייחודי בתוך האוכלוסייה הישראלית המזדקנת, אך גודלה אינה ידועה, בעוד שקיימים אומדנים ללהט"בים ישראלים בני 18-45 . בהנחה ששיעור הלהט"בים בישראל דומה בקרב קבוצות גיל שונות, ניתן לאמוד את היקף הלהט"בים היהודים בני 65 ומעלה, בסוף שנת 2017, כ-54,000 (לפי אומדן של הגדרה עצמית).
המחקר בתחום
עד שנות השמונים של המאה העשרים הייתה התייחסות מועטה בלבד להזדקנות של להט"בים הן בתחום המדעי והן בשיח הציבורי . רק בראשית שנות התשעים של המאה העשרים חוקרים מתחום הגרונטולוגיה החלו לגלות עניין במשמעות ההזדקנות עבור לסביות, הומואים, ביסקסואלים או טרנסג'נדרים . על אף שנעשים בעולם מאמצים לחקור אוכלוסייה זו ואף נוצרים שיתופי פעולה מחקריים להבנת הסוגיה, היקף הספרות המחקרית בנושא עדיין מועט . הסיבה לכך נובעת מהקושי לאתר מדגם מייצג של אוכלוסייה זו, אשר מאופיינת כ"בלתי נראית" כיוון שמעטים מקרב בני הקהילה הלהט"בית, בגיל המבוגר, מוכנים להיחשף. אלה שהמסכימים להיחשף הם בדרך כלל האנשים חזקים יותר מבחינה כלכלית-חברתית, בריאים וחיים באופן עצמאי, אך אינם מייצגים את כלל האוכלוסייה הלהט"בית הזקנה . בנוסף, רוב המחקרים נעשו על גברים הומואים (בעיקר) ונשים לסביות, לבנים, בעלי השכלה פורמלית השייכים למעמד הבינוני, ותת-קבוצות משכבות עוני או מקבוצות מיעוט אתניות או דתיות, כמו גם ביסקסואלים וטרנסג'נדרים זקנים, כמעט שלא זכו להתייחסות במחקרים.
אתגרי ההזדקנות של להט"בים
האתגרים העיקריים בהזדקנות הם: בדידות, גילנות ומצב בריאותי. נמצא כי ההצלחה בהתמודדות עם אתגרי ההזדקנות עבור הומו, לסבית, ביסקסואל או אדם טרנסג'נדר תלויים ביכולת להשיג תמיכה כדי להתמודדות עם בדידות, ביכולת התמודדות עם גילנות, ביכולת לשפר את מצבם הבריאותי, וביכולת לתכנן את השנים המאוחרות יותר. מן המחקרים המועטים שנעשו עולה כי האוכלוסייה הלהט"בית המזדקנת היא אוכלוסייה בסיכון הסובלת מבידוד חברתי, מתחושת דחייה בקהילה, מעוני, מתחלואה ומחשש מלפנות לקבלת שירותים.
בתוך הקהילה הלהט"בית, טרנסג'נדרים מהווים מיעוט בתוך קבוצת מיעוט והם בעלי מאפיינים שונים וייחודים. הם מתמודדים עם אתגרים קשים יותר מאשר לסביות, הומואים וביסקסואלים. הזדקנותם של טרנסג'נדרים מתרחשת על רקע היותם קבוצת שוליים חברתית, כלכלית ובריאותית. הם סובלים מבדידות רבה, מסטיגמה והדרה חברתית ברוב התחומים החברתיים, כולל תעסוקה, דיור והשכלה, וחוששים מאוד מלפנות לקבל שירותים ועזרה.
בדידות
סקרים שנעשו בארצות הברית מצאו כי כ-75% מהלהט"בים הזקנים גרים לבדם, דבר שמעלה את הסיכון לבדידות. הסיכוי של גברים הומואים בני 50 ומעלה לגור לבד גבוה פי שניים מאשר של גברים הטרוסקסואלים, והסיכוי של נשים לסביות לגור לבד גבוה ב-33% מאשר נשים הטרוסקסואליות. ההסתברות שבעת זקנה לא יהיו להם ילדים שיתמכו בהם בעת מחלה או משבר גבוהה יותר מאשר בקרב הטרוסקסואלים.
דור הלהט"בים המזדקנים גדל במציאות שונה מזו של הלהט"בים הצעירים החיים כיום. זהו דור שגדל בתקופה בה ההומוסקסואליות נחשבה לסטייה, למחלת נפש, או להתנהגויות אסורות מבחינה חוקית. לא היה מקובל לחיות בזוגיות חד-מינית ולגדל ילדים במערכת זוגית כזו. נישואים חד-מיניים לא היו אפשריים הן מבחינה משפטית והן מבחינה חברתית. להט"בים חייו בדילמה תמידית: האם לגלות או להסתיר את זהותם המינית. אלה שבחרו להישאר בארון ולהסתיר את נטייתם המינית לא יכלו לחשוף את חייהם לפני סביבתם הקרובה, כגון שכנים. דבר המעצים את בדידותם ומקטין את רשת התמיכה הסביבתית שלהם. אמנם להסתרה יש מחיר אישי כבד של חיים בסתר אך אפשרה שמירה על יחסים עם המשפחה. אלה שבחרו לחשוף את נטייתם המינית הסתכנו בפירוק המשפחה או בהרחקה ממנה, ובדחייה מן הסביבה. אלה שניסו לחיות חיים הטרו-נורמטיביים, לאחר שיצאו מן הארון, באופן חלקי או מלא, סבלו מדחייה או מקשרים לא טובים עם המשפחה ההטרו-נורמטיבית שהקימו ומקושי למצוא בן או בת זוג . לכן, לרבים מלהט"בים זקנים חסרה תמיכה משפחתית בשל העדר צאצאים היכולים לטפל בהם בזקנתם או בשל קשרים דלים או נעדרים עם משפחת המוצא. בנוסף, מגפת האיידס הותירה להט"בים זקנים רבים עם מעט חברים ורשתות תמיכה מועטות. להט"בים זקנים מהווים דור שגדל בחוויה של ניכור משפחתי וחברתי שהוביל לבדידות רבה לאורך חייהם. נמצא כי קשרים בין-אישיים וקשרים משפחתיים, בין אם הם קשרי דם או קשרי זוגיות, מהווים מקור מרכזי בהתמודדות עם קשיי הזקנה. בניגוד לבני גילם ההטרוסקסואלים הנסמכים בעיקר על בני משפחתם לקבלת עזרה, להט"בים זקנים נסמכים יותר על חברים, אשר זוכים לכינוי "משפחה מבחירה".
התמודדותם של טרנסג'נדרים עם בדידות בעת זקנה קשה אף יותר. עד שנת 2013 טרנסג'נדריות נחשבה הפרעה נפשית. בניגוד לגברים הומואים ולנשים לסביות אשר מתמודדים עם יציאה מן הארון, טרנסג'נדרים שואפים בדרך כלל להופיע בזהותם המגדרית החדשה ולא להצהיר על השינוי שעברו. הם חווים קשיים אישיים וחברתיים על רקע זהותם המגדרית. לטרנסג'נדרים יש פחות תמיכה משפחתית, חוסר קבלה רב מצד המשפחות, ולעיתים קורה כי הם נזרקים לרחוב. הם נמצאו כסובלים מתמיכה חברתית נמוכה ביותר ומהפנמת בסטיגמה יותר מאשר גברים הומואים או נשים לסביות, בכל הגילים.
גילנות
גילנות (Ageism) מוגדרת לראשונה על ידי רוברט בטלר (1969) כ"שימוש עקבי בסטראוטיפים ובאפליה כלפי אנשים, בשל גילם המתקדם". גילנות באה לידי ביטוי בהפנמת החוויה של האדם הזקן כי הוא פחות רצוי, פחות מסוגל, פחות חשוב ופחות פופולרי. החברה המודרנית, ובמיוחד קהילת הגברים ההומואים, שמה דגש רב על נעורים וגיל צעיר. להט"בים זקנים חווים גילנות מחוץ לקהילה הלהט"בית על ידי צעירים באוכלוסייה הכללית ובנוסף חווים גילנות ייחודית בתוך הקהילה עצמה על ידי להט"בים צעירים.
דיכוי חברתי
תיאוריות פמיניסטיות וביקורתיות רואות בחברה מבנה היררכי המייצג ומוצג על ידי גורמים בעלי כוח בחברה לעומת שוליים מודרים ולא מיוצגים. קטגוריות זהות שונות (כגון גיל, גזע, לאום, דת, מין, מגדר, נטייה מינית, מוגבלות פיזית, הגירה, דעות פוליטיות ועוד) מעניקות או שוללות זכויות חברתיות לאותה קטגוריה. התיאוריה הפמיניסטית של הצטלבות מיקומי שוליים מניחה כי מנגנוני דיכוי אינם מתקיימים בנפרד אלא מצטלבים, והם יוצרים מצבי דיכוי ושוליות בעלי השפעה ייחודית שהיא יותר מסך מיקומי השוליות כעומדים בפני עצמם. קבוצות מסוימות בחברה סובלות מריבוי של מצבי מצוקה ושוליות. להט"בים מזדקנים הם דוגמה להצטלבות מקומי שוליים: הם סובלים הן מדיכוי בשל שייכותם לקבוצת גיל מבוגר והן מדיכוי בשל נטייתם המינית. כבר בסוף שנות השבעים של המאה העשרים הצביע קימל (1978), על קשייהם הייחודים של קשישים הומואים החווים אפליה משולשת: בשל גילם הם נדחים כקשישים (גילנות), בשל נטייתם המינית הם נדחים כהומואים (הומופוביה), ובתוך קהילתם עצמה הם נדחים בשל היותם קשישים והומואים (הומופוביה מופנמת).
בריאות פיזית ונפשית
מחקרים בעולם ובישראל מצאו פערים בין מצבם הבריאותי והחברתי של להט"בים לזה של הטרוסקסואלים . להט"בים מזדקנים נמצאו כסובלים יותר מתחלואה נפשית ופיזית מאשר הטרוסקסואלים.
נמצא כי לסביות, הומואים וביסקסואלים זקנים בגיל 50 ומעלה היו בסיכון גבוה יותר לבריאות נפשית לקויה, לעישון ושתייה מופרזת בהשוואה להטרוסקסואלים. נשים לסביות וביסקסואליות נמצאו בסיכון גבוה יותר למחלות לב וכלי דם ולהשמנת יתר, וגברים הומואים וביסקסואלים נמצאו בסיכון גבוה יותר לבריאות פיזית ירודה בהשוואה למקביליהם ההטרוסקסואלים. נשים לסביות מצויות בסיכון גבוה יותר לחלות בסרטן השד ובסרטן רירית הרחם בשל מספר ביקורים נמוך יותר אצל רופא נשים לאורך חייהן ובשל מיעוט הבדיקות לגילוי מוקדם לסרטנים אלה מאשר נשים הטרוסקסואליות, וגברים הומואים הם בעלי שכיחות גבוהה יותר לחלות בסרטן פי הטבעת ובסיכון להידבקות בהפטיטיס B, הרפס ואיידס. חלק מהמחלות אלה אינן קשורות בהכרח ובמישרין לנטייה המינית אך הסיכון לחלות בהן נובע מהתנהגויות שנפוצות בקרב להט"בים יותר מאשר בקרב הטרוסקסואלים . בתחום בריאות הנפש, שיעור הגברים ההומואים הסובלים מדיכאון, מחרדה, הפרעות אכילה ואובדנות גבוה משמעותית מהשיעור אצל גברים באוכלוסייה הכללית.
טרנסג'נדרים זקנים נמצאו בסיכון גבוה יותר לבריאות פיזית ירודה ולמחלות נפשיות (כגון: דיכאון ולחץ), בהסתברות גבוהה יותר לשקול התאבדות ולשתיית אלכוהול מרובה מאשר זקנים סיסג'נדרים. הטרנסג'נדרים הבוחרים לעבור ניתוח להתאמה מגדרית, עוברים תהליך ארוך וכרוך בהערכה פסיכיאטרית ובטיפולים הורמונליים, אשר מעלים את הסיכון למחלות לב, לסרטן רירית הרחם, סרטן הערמונית ועוד. בנוסף, תהליכים רפואיים וניתוחיים הקשורים להתאמה מגדרית עלולים לגרום לבעיות בתפקוד המיני. רופאים צריכים להיות רגישים במיוחד למצבם הפסיכוסוציאלי והרפואי של המטופלים הטרנסג'נדרים שלהם.
הקשר עם מערכות הבריאות והרווחה
זקנים להט"בים, כמו שאר הזקנים, מתמודדים בזקנתם עם פגיעה במצבם הבריאות . אתגרי הזקנה מועצמים בקרב חברי הקהילה והם מתקשים לפנות לקבלת עזרה פורמלית. נמצא כי להט"בים זקנים נתקלים במחסומים לקבלת שירותי רווחה ובריאות שהטרוסקסואלים אינם נתקלים בהם.
על אף שנוכחותם של להט"בים שכיחה יותר ויותר בחברה, זקנים החיים בזוגיות עם בני מינם עדיין נוטים לא לחשוף את נטייתם המינית. כתוצאה מכך, הם נמנעים לעיתים קרובות לקבל טיפול ותמיכה ראויה. בנוסף, חוסר מודעות ורגישות של נותני השירותים כלפי להט"בים, תגרום להם להסתיר את נטייתם המינית, או כלל לא לפנות לקבלת שירותים אלה מחשש שיופלו לרעה או שלא יקבלו טיפול ראוי.
עד היום ברירת המחדל של אנשי המקצועות הטיפוליים מניחה שהאדם שמולם הוא הטרוסקסואל, והם מניחים, כמובן מאליו, שאנשים יהיו בעלי משפחות, ושהטיפול באדם זקן ייעשה על ידי בן/בת הזוג ההטרוסקסואל או ילדיו. ייתכן ואחד מבני הזוג ימצא את עצמו כמטפל עיקרי של חברו או חברתו לחיים, בשל מחלה או זקנה. בשל היותם בני זוג שפעמים רבות אין להם מעמד חוקי או חברתי, הם לא נתפסים באופן טבעי כמטפלים עיקריים של האדם החולה, גם כאשר מדובר בקשר זוגי ממושך. התפיסה ההטרו-נורמטיבית עשויה להוביל לדחיקת בן או בת הזוג על ידי הצוותים הרפואיים.
למרבית המחלות, כולל HIV, יש מאפיינים כרוניים, כך שמשימת הטיפול בבן או בת הזוג היא בדרך כלל ממושכת ואינטנסיבית, בדומה לטיפול באדם הזקן. להט"בים המשמשים מטפלים עיקרים בבן או בת זוג זקנים או חולים צריכים להתמודד עם משימות מורכבות הנובעות מהשילוב של זקנה, חולי ויחס עוין ממערכות הבריאות. ישנן השלכות הנובעות מההימנעות מחשיפה: זוגות מאותו מין שלא נחשפים עלולים שלא לזכות במידע, בתמיכה, בהפניה לגורמים המטפלים בצורכיהם, ועלולים לשלול מהם את האפשרות לקבל סיוע רגשי וזוגי על ידי מטפלים הידועים כ"ידידותיים לקהילה" (gay friendly). לאי- החשיפה יש השלכות גם על עצם נוכחותם של בן או בת הזוג בזירה הטיפולית, קרי שאלו לא רשומים בגיליון הרפואי כבני זוג ולכן לא יהיו שותפים באינטראקציה עם הצוות ובקבלת החלטות.
הקשר עם מוסדות מדיניים
מוסדות חברתיים כגון מערכות הדת ומערכת המשפט תומכות פחות בלהט"בים מאשר באנשים הטרוסקסואלים . לדוגמה, רבים מבני הזוג מאותו המין נאלצים לצאת למאבק על זכויותיהם הלגיטימיות כגון: הזכות לקצבת שאירים, ירושה או פנסיה של בן הזוג, הזכות לימי מחלה או לימי אבל . בנוסף, להט"בים זקנים חווים לעיתים קרובות אפליה בשירותים סוציאליים, בדיור ובמסגרות לזקנים. הם חוששים מן הצורך להיכנס למסגרת מוסדית, מכך שיצטרכו לחזור לארון או שלא יוכלו להשתלב במסגרת.
בישראל
גם בישראל קיים ידע דל למדי לגבי אוכלוסיית הלהט"בית המזדקנת . שני המחקרים הראשונים שעסקו במשמעות ההזדקנות עבור אוכלוסייה זו התפרסמו ב-2011. ממצאי מחקרים אלה עולים בקנה אחד עם הספרות המקצועית בתחום, אשר הוצגה לעיל.
במחקר אחד, נמצא כי חוויית ההזדקנות של גברים הומואים ונשים לסביות בישראל מורכבת, ומשמעה לחיות תחת מעטפת של ניגודים, בין שני קצוות: בין דיכוי לבין שחרור. מחד, הם חווים דיכוי משולש (גילנות, הומופוביה והומופוביה מופנמת) כפי שמתואר לעיל. מאידך, חווים שחרור מהמאבקים בכל הנוגע לביטוי הנטייה המינית ושחרור מדפוסי הבדידות והדיכאון המתקיימים אצל אלה שלא צברו את ניסיון החיים ההומוסקסואלי בגיל צעיר יותר. דווקא אלה שנאלצו כל החיים להתמודד עם דיכוי ועם המסע הארוך אל קבלה עצמית, פיתחו כישורי התמודדות טובה והעידו על ההזדקנות כתקופת חיים טובה של השלמה עם הזהות המינית וקבלה עצמית מלאה.
במחקר אחר על גברים הומואים ישראלים בני 72–80, נמצא כי מערכת זוגית חד-מינית מהווה מקור מרכזי להפגת תחושת הבדידות, להקניית תחושת ביטחון ושייכות. בנוסף, נמצא כי מערכת היחסים עם "קבוצת השווים", קרי בעלי שני המאפיינים גם יחד- זקנה והומוסקסואליות, מתוארת כיחסים קרובים המספקים חוויה של אכפתיות ודאגה, רשת תמיכה חברתית ותחושת שייכות, ומהווה תחליף ליחסים משפחתיים.
התרחבות זמן כבידתית
התרחבות זמן כבידתית היא סוג של התרחבות זמן, הפרש הזמן שחלף בין שני אירועים כפי שנמדד על ידי צופים שנמצאים במרחקים שונים ממסת הכבידה. ככל שהאנרגיה הפוטנציאלית נמוכה יותר (ככל שהשעון קרוב יותר למקור הכבידה), כך הזמן חולף לאט יותר, ככל שהאנרגיה הפוטנציאלית עולה (השעון מתרחק ממקור הכבידה) הפרש הזמנים הנמדד יהיה קטן יותר. אלברט איינשטיין חזה במקור את האפקט הזה בתורת היחסות שלו וזה אושר מאז על ידי מבחני תורת היחסות הכללית.
לא הוראה כי שעונים אטומיים בגבהים שונים (וכך אנרגיה פוטנציאלית שונה) מראים בסופו של דבר זמנים שונים. ההשפעות שהתגלו בניסויים הקשורים לכדור הארץ הן קטנות ביותר, כאשר נמדדים הבדלים בננו שניות. יחסית לגיל כדור הארץ במיליארדי שנים, ליבתו של כדור הארץ צעירה למעשה ב -2.5 שנים מעל פני השטח שלה. קבלת השפעות גדולות יותר תדרוש מרחקים גדולים יותר מכדור הארץ או ממקור כבידה גדול יותר.
התרחבות זמן כבידתית תוארה לראשונה על ידי אלברט איינשטיין בשנת 1907 כתוצאה של תורת היחסות הפרטית כאשר מדברים על מערכות ייחוס מואצות. בתורת היחסות הכללית, התרחבות הזמן נחשבת כהפרשים במדידת הזמן העצמי במיקומים שונים כמתואר על ידי טנסור מטרי של המרחב-זמן. קיומו של התרחבות זמן הכבידה אושר לראשונה ישירות על ידי ניסוי פאונד-רבקה בשנת 1959.
הַגדָרָה
לפי תורת היחסות הכללית, המסה האינרציאלית והמסה הכבידתית זהות זו לזו, וכל מערכות הייחוס המואצות (כמו מערכת ייחוס המסתובבת באופן אחיד עם התרחבות הזמן העצמי שלה) שקולות פיזית לשדה הכבידה באותו חוזק.
אם ניקח קבוצת משקיפים לאורך קו "אנכי" ישר, שכל אחד מהם חווה כוח g קבוע שכיוונו לאורך קו זה (למשל חללית ארוכה שמאיצה, גורד שחקים, פיר בכוכב לכת). כאשר g(h) יבטא את התלות של כוח ה-g ב"גובה", וניקח קואורדינטה לאורך הקו המוזכר. המשוואה ביחס לצופה ב-h=0 היא
כאשר T_d(h) הוא התרחבות הזמן הכוללת במצב מרוחק h, g(h) היא התלות של כוח ה-g בגובה h, c היא מהירות האור, ו-\exp היא הפונקציה המעריכית בבסיס e.
לשם הפשטות, בתיאור לפי קואורדינטות של רינדלר במרחב-זמן שטוח, התלות תהיה:
עם הקבוע H, שמניב
מצד שני, כאשר g הוא כמעט קבוע ו-gh הוא הרבה יותר קטן מ c^2, ניתן להשתמש בקירוב הליניארי, המכונה "שדה חלש":.
מחוץ לכדור שאינו מסתובב
משוואה נפוצה המשמשת לקביעת התרחבות זמן כבידתית נגזרת ממטריקת שוורצשילד, המתארת את המרחב-זמן בסביבתו של עצם כדורי סימטרי מסיבי שאינו מסתובב. המשוואה היא:
כאשר
כדי להמחיש זאת, מבלי להסביר את השפעות הסיבוב של הכדור, הקרבה למקור הכבידה של כדור הארץ תגרום לשעון על פני כדור הארץ להראות 0.0219 פחות שניות לאורך תקופה של שנה מאשר שעון של צופה מרוחק. לשם השוואה, שעון על פני השמש יראה כ-66.4 פחות שניות בשנה אחת.