cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קבוצת זנב חמור
היסטוריה
הפרישה של שני יוצרי הקבוצה החדשה הוכרזה במהלך הכנס הציבורי שהוקדש לאמנות מודרנית, שאורגן על ידי דייוויד בורליוק במוסקבה, בפברואר 1912. במהלך הוויכוח האשים מיכאיל לריונוב את דייוויד בורליוק שהוא "תלמיד דקדנטי של מינכן" ושל אנשי סזאן - "המלכים של פריז". הם שמרנים ואקלקטיים מדי. האשמה זו הייתה קשורה כנראה לשיתוף הפעולה ההדוק של בורליוק עם וסילי קנדינסקי ולתפקידו כמקשר בין מוסקבה למינכן, שם התפתחה הקבוצה האקספרסיוניסטית הגרמנית, "הפרש הכחול" (דר בלו רייטר) עם זאת היה זה דייוויד בורליוק שאיפשר לקבוצת "הפרש הכחול" להציג את יצירותיה בתערוכות קבוצת נסיך יהלום בשנת 1911. באשר לקנדינסקי, הוא התעניין בעבודותיהם של לריונוב וגונצ'רובה והזמין אותם להציג בתערוכת הבלו רייטר. באותה תקופה התקיימה גם תערוכה של "הפרש הכחול" במינכן. לא רק שחלק מהמשתתפים נכחו בשתי התערוכות, אלא שרבים מהם גילו עניין זהה באמנות פופולרית ובאמנות נאיבית. חיתוכי עץ רוסיים מהמאה ה-19 אף הם הוצגו במינכן.
מעבר לחילוקי דעות אישיים אלו, קבוצת נסיך יהלום רצתה לאשר את קיומו של בית ספר רוסי עצמאי ולממש הנתקות מרצון מאירופה. התערוכה הראשונה נפתחה במוסקבה ב-11 במרץ 1912. זו הייתה הפעם הראשונה ש"ארבעת הגדולים" התאחדו: מיכאיל לריונוב, נטליה גונצ'רובה, ולדימיר טאטלין וקזימיר מלביץ'. אבל היו גם אמנים אחרים כמו אלכסנדר צ'בטצ'נקו, מיכאיל לה-דנטו, היסטוריון אמנות: איליה זדנביץ' ואחרים. קזימיר מלביץ' הציג 23 עבודות ושלושת הציירים האחרים הציגו 50 כל אחד.
מארק שאגאל הציג רק ציור אחד בתערוכה זו משנת 1912: "מוות" (1908), שם רואים נפטר שוכב באמצע רחוב קטן, סביבו דולקים נרות, סמלי נשמתו. עובדת נוכחותו של שאגאל משמעותית מאוד. אוהדי לריונוב אהבו את הנאו-פרימיטיביות של הבדים שצייר שאגאל המתארים בעלי מלאכה יהודים ושלטיהם. אפשר להשוות את נושא יצירותיו של שאגאל בתקופה זו לאלו של לריונוב כדי להבין את השפעתו של האחרון בזמן זה. ציוריו של לריונוב, על חיי חיילים, יצרו השפעה חזקה על שאגאל הצעיר, עד 1915.
את פתיחת התערוכה "זנב החמור", קיבלו קריאות זעם ולעג מהציבור והעיתונות, מול הסגנון הנאו-פרימיטיביסטי של המציגים. למרות המיאוס של ציבור מהמוצגים, הייתה השפעת של האמנויות הפרימיטיביסטיות על האמנות הרוסית של המאה ה-20 בתקופה זו ברוסיה.
הנאו-פרימיטיביות למעשה פיתחה והתאימה לסביבה העירונית, את המסורות הסלאביות הישנות של הכפר. לריונוב ומלביץ' היו ממוצא אוקראיני וחפצי יומיום מעוטרים (בגדים, כרכרות סוסים, כלי מטבח, כלי נגינה) קישטו את חיי היומיום שלהם מילדותם, דבר שהשפיע על יצירתם.
אינפרה סאונד
הגדרה ואטימולוגיה
מקור המילה אינפרה סאונד היא המילה הלטינית infra (מתחת) וסאונד (sound, קול - מתחת לקול, על קולי).
שימושים
מחקר משנת 2019 הראה שגלי קול מסוג אינפרא-סאונד הם כלי המאפשר ניטור ומיפוי סופות רעמים.
Shum
Shum (בעברית: רעש) הוא שיר באוקראינית של להקת גו איי, ייצג את אוקראינה באירוויזיון לשנת 2021 שברוטרדם, הולנד.
רקע
השיר יצא לאור ב-22 בינואר 2021. השיר מערב בתוכו סגנון טכנו ופולק אוקראיני. נודע כי השיר ייצג את אוקראינה באירוויזיון 2021 לאחר שגבר על שני שירים אחרים בבחירה פנימית, ב-4 בפברואר 2021. השיר עבר עיבוד במהלך חודש מרץ באותה השנה על מנת להתאימו לפורמט האירוויזיוני, שכן, הוא תוכנן לצאת לא כשיר אירוויזיון אלא כסינגל של הלהקה.
באירוויזיון
ב-18 במאי 2021, ביצעה הלהקה את השיר בחצי הגמר של התחרות, ובתום ההצבעות, הגיעה למקום השני עם 267 נקודות. ב-22 במאי, בגמר התחרות, הגיעה הלהקה למקום החמישי עם 364 נקודות.
השגעון הגדול (סרט)
השגעון הגדול הוא סרט קומדיה מטורפת ישראלי משנת 1986 בבימויו של נפתלי אלטר, עם ספי ריבלין ואריק לביא בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי מנחם גולן לפי סיפור של יוסי סויה.
העלילה היא על אדם שפוי שחייו השגרתיים מתהפכים לחלוטין כשיום אחד הוא נחשד בטעות למטורף ונכנס בעל כורחו לבית משוגעים לאשפוז ממושך.
חלק גדול מהסרט, צולם בבית החולים הממשלתי לחולי נפש בנס ציונה (בית הבק). המוזיקה חוברה על ידי נפתלי אלטר והשיר "לילה במוסד הסגור" עם מילים של אהוד מנור, מושר בידי גרי אקשטיין ומזי כהן.
תקציר העלילה
אפרים רובין (ספי ריבלין) הוא מנהל בנק למשכנתאות והלוואות. יחסיו עם אשתו מילכה (אירית אלטר) מעורערים והוא אינו יודע שהיא מנהלת מערכת יחסים עם משה (אושיק לוי), אחד מעובדי הסניף. עובד אחר, דב, (דורון צפריר) מתרשל בתפקידו ואפרים לא יכול לפטרו כי חמיו הוא פקיד גבוה בהנהלה הראשית.
ג'קוזי (יוסף שילוח) הוא עבריין שמבלה את רוב זמנו בג'קוזי ומפעיל את העבריינים שלמה (אריה צ'רנר) ואבי (שמואל וילוז'ני) בתור שליחים אלימים לגביית חובותיו. אחד החייבים הוא מנשה גרגשווילי (יהודה אפרוני) שבנו שבתאי (דב נבון) נמצא באשפוז ממושך במוסד לחולי נפש "מרגוע". שבתאי מבטיח לאביו שידפיס לו דולרים מזויפים בבית הדפוס של המאושפזים.
אפרים יוצא לעבודה מטושטש לאחר שבנו הקטן (אורי אלטר) הכניס שני כדורי שינה לקפה שלו. במקרה עוברת במקום מונית המסיעה את שבתאי בחזרה למוסד. שבתאי יוצא לרגע ממנה ואז נכנס אליה אפרים ונרדם. הנהג (שלמה תרשיש) מביא אותו למוסד ואינו מאמין כשאפרים אומר לו שהוא מנהל בנק.
אפרים נקשר בכתונת משוגעים וכל טענותיו נדחות על ידי האחות הראשית חוה (דינה דורון) ודוקטור אלוני (שמוליק טנא). הוא מתקבל לאשפוז ומתוודע לחבריו החדשים שמשכנעים אותו שבמוסד הכל רגוע וטוב ובחוץ כולם משוגעים.
הוא מתיידד עם יחזקאל הראל (אריק לביא) שנמצא שם כבר עשר שנים ומתאהב באחות נוגה (ענת וקסמן) בגלל עיני השקדים שלה. גרגשווילי מחזיר את החוב שלו לעבריינים והם מגלים שהכסף מזויף ושהודפס במוסד. שלמה חודר למוסד, קושר את חוה אך נתפס על ידי יחזקאל ונכלא בארון. אבי משחרר אותו והם מתחילים במרדף אחרי אפרים, מגיעים לדירתו שם שוכבת מילכה עם משה. הם מבריחים את משה וקושרים את מילכה.
אפרים ויחזקאל ממהרים לשר האוצר (מנחם זילברמן) כדי להזהיר אותו על הדפסת הכסף המזויף אך הוא מבין שאפרים "משוגע" וקורא לביטחון. אפרים ויחזקאל בורחים אל שגרירות ארצות הברית ובעזרת בתיה (יעל אופיר) הם חודרים לבניין. אפרים מתקשר לנשיא ארצות הברית רונלד רייגן ומזהיר אותו, אך הנשיא סבור שמדובר בהצעת תסריט מהוליווד. לבסוף מופעלת אזעקה והם בורחים עם קסדות משטרה צבאית אמריקאית לראשם ומגיעים לדירתה של נוגה.
אפרים ונוגה מגיעים לבנק, משה מודיע זאת לעבריינים ולמשטרה והם נמלטים. מתפתח מרדף מטורף של המשטרה אחרי אבי ושלמה. המרדף מסתיים כשהרכב של העבריינים שוקע בים. בסוף הסרט נראים אפרים, יחזקאל ושבתאי במפעל הפרטי שלהם להדפסת כסף מזויף. הם "מצילים" את אוצר המדינה בכך שקונים מלוב, איראן וכווית, נפט בדולרים מזויפים ומוכרים אותו ליפנים בינים. אבל כדי לא לגרום למשבר עולמי הם סידרו שהצבע של הדולרים המזויפים דוהה בחום של 35 מעלות, הקיים לרוב במדינות האלה.
לקריאה נוספת
Ido Rosen. "Billion dollar madness: examining the paradox of financial satire through the 1980s economic crisis in Israeli comedy films". (2022) Journal of Israeli History
דניל גלבוב
קריירת מועדונים
לאחר שעבר במחלקות הנוער של טום טומסק ולוקומוטיב מוסקבה, הוא חתם במועדון הכדורגל אנז'י מחצ'קלה. ב-19 בנובמבר 2017, הוא רשם את הופעת הבכורה שלו בליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה במדי קבוצת המילואים של המועדון במשחק מול ארמאוויר. ב-20 במאי 2018, הוא רשם את הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון מול יניסיי, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-70 במסגרת משחק הגומלין של פלייאוף הירידה מליגת העל הרוסית.
ב-13 בינואר 2019, הוא חתם על חוזה ברוסטוב.
אמיל אאודרו
אמיל אאודרו מוליאדי (באינדונזית: Emilio Audero Mulyadi; נולד ב-18 בינואר 1997) הוא כדורגלן אינדונזי-איטלקי המשחק בעמדת השוער באינטר מילאנו.
קריירת מועדונים
אאודרו נולד באינדונזיה ובגיל 11 הצטרף למחלקת הנוער של יובנטוס האיטלקית. עם קבוצת הפרימוורה (עד גיל 19), הוא הגיע עד לשלב הגמר של אליפות הפרימוורה, שבו הפסיד לרומא בפנדלים 6–7 לאחר שוויון אחת בתום הזמן החוקי.
הוא זומן לראשונה לקבוצה הבוגרת של יובנטוס על ידי המאמן באותה התקופה, מסימיליאנו אלגרי, ב-30 בנובמבר 2014, אך נותר על הספסל במסגרת ניצחון הבית 1–2 על טורינו בדרבי של טורינו. הוא זומן לסגל הקבוצה הבוגרת חמש פעמים נוספות במהלך אותה עונת 15–2014. עונה לאחר מכן, הוא נקרא לסגל הקבוצה 18 פעמים, אך גם הפעם לא ערך שום הופעה במדי יובנטוס.
לאחר עזיבתו של השוער רוביניו בשנת 2016, אאודרו הפך לבחירה השלישית בעמדת השוער, כשמי שהקדימו אותו היו ג'אנלואיג'י בופון ונטו. לבסוף, הוא רשם את הופעת הבכורה שלו בשער של יובנטוס ב-27 במאי 2017 במסגרת מחזור הסיום של עונת 17–2016 בניצחון החוץ 1–2 על בולוניה. לעומת זאת, הופעה זו הייתה ההופעה היחידה שלו בקבוצה.
ב-10 באוגוסט 2023 הושאל אאודרו לאינטר מילאנו לעונה אחת.
קריירה בינלאומית
מאחר שהוא נולד באינדונזיה, הוא רשאי לייצג את הנבחרות הבוגרות של איטליה ואינדונזיה.
מדריך הג'נטלמן לאהבה ורצח
מדריך הג'נטלמן לאהבה ורצח (באנגלית: A Gentleman's Guide to Love and Murder) הוא קומדיה מוזיקלית שכתב רוברט ל' פרידמן עם שירים שכתב והלחין סטיבן לוטבק. המחזמר מבוסס על רומן משנת 1907 בשם Israel Rank: The Autobiography of a Criminal מאת רוי הורנימן. המחזמר הועלה להראשונה בברודוויי ב-17 בנובמבר 2013 ורץ עד ל-17 בינואר 2016. ביוני 2014 ההפקה זכתה בארבעה פרסי טוני, לרבות בפרס טוני למחזמר הטוב ביותר.
הפקות
המחזמר מדריך הג'נטלמן לאהבה ורצח הוצג לראשונה בהרטפורד, קונטיקט, בחודשים אוקטובר-נובמבר 2012 בבימויו של דרקו טרסנג'ק. צוות השחקנים כלל את ג'פרסון מייס, קן ברנט וליסה אוהייר. ההצגה הייתה הפקה משותפת של תיאטרון הרטפורד ותיאטרון אולד גלוב מסן דייגו.
לאחר מכן, המחזמר עבר להופיע בתיאטרון אולד גלוב שבסן דייגו, קליפורניה, במרץ 2013. הבימוי היה של טרסנג'ק, בהשתתפותם (שוב) של מייס, ברנט ואוהייר.
סיבוב הופעות ראשון ברחבי ארצות הברית החל ב-19 בספטמבר 2015 בסקנקטדי, ניו יורק. סיבוב הופעות שני צפוי היה להיפתח ב-27 בספטמבר 2017 באלמיירה, ניו יורק.
ההפקה הבינלאומית הראשונה של המחזמר צפויה לעלות במלבורן, אוסטרליה באוקטובר 2018, בכיכובם של מיטשל בוטל וכריס רייאן, בבימויו של רוג'ר הודגמן.
תקציר העלילה
בשלהי העשור הראשון של המאה ה-20, מונטגיו "מונטי" דייסקווית' נבארו (ברייס פינקהם), צעיר בריטי עני, מגלה כי הוא נצר למשפחת אצולה אריסטוקרטית ומועמד לרשת תואר של רוזן והון רב. למורת רוחו, הוא מגלה גם כי ישנם שמונה יורשים אחרים שנמצאים לפניו בשושלת הירושה. הפתרון שלו לבעיה: לרצוח את כל המתמודדים האחרים על הירושה (את כולם מגלם ג'פרסון מייס).
תגובות וביקורות
צ'ארלס אישרווד (ניו יורק טיימס) שיבח את ההפקה שעלתה בהרטפורד וקבע כי היא "מתוחכמת" ו"בין מחזות הזמר החדשים מעוררי ההשראה". אישרווד כתב ביקורת גם על ההפקה של ברודוויי, בה ציין שהמופע "מענג", שיבח את ג'פרסון מייס והוסיף כי מחזמר זה משלב בצורה טובה "מנגינה בלתי נשכחת עם טקסט שנון".
על פי Stagegrade, רוב המבקרים שיבחו את המחזמר וקבעו כי הוא מהנה ומבדר, אם כי כמה מהם מתחו ביקורת על הלחן ("פסטיש שנשכח במהרה").
מרצל נאג'
מרצל נאג' (בהונגרית: Nagy Marcell ;נולד ב-21 באפריל 1991 בבודפשט שבהונגריה) הוא צלם, ושחקן הונגרי.
ביוגרפיה
נאג' נולד בבודפשט, בשנת 1991. בשנים 2003–2009 היה תלמיד הגימנסיה הקלוויניסטית בָּר-מוֹדוֹשּ. הוא למד בסטודיו של הבמאית ההונגרייה מרגיט פולדשי במשך מספר שנים. בגיל 12 גילם את דמותו של הנער היהודי ההונגרי גיורגי קֶבֵש בסרט "ללא גורל", בבימויו של לאיוש קולטאי.
בין 2009 ל-2011, למד צילום באוניברסיטת מוהוי-נאג' לאמנויות, אך לא השלים את הכשרתו. בין 2010 ל-2017 למד באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע, שם סיים את הכשרתו תחילה כצלם ולאחר מכן התמחה כצלם קולנוע.
רכס סליבן (אנטארקטיקה)
רכס סליבן או מצוק סליבן (באנגלית: Sullivan Ridge) הוא רכס גדול, בהרי בוש שבהרי המלכה מוד, באזור חוף דופק של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הרכס 28 קילומטרים. מורדותיו המזרחיים של הרכס תלולים, ומתנשאים מעל קרחון רמזי (לגדתו המערבית של קרחון רמזי).
מדרונותיו המערביים של הרכס אינם תלולים, מכוסים קרח, ומתנשאים מעל קרחון מאק.
הרכס משתרע לכיוון צפון, החל מרמת האסקי, ועד מקום ההתמזגות של קרחון מאק עם קרחון רמזי.
גובהו של הרכס 1,802 מטרים מעל פני הים; והוא האתר ה-2,157 בגובהו באנטארקטיקה.
גילוי ומיפוי הרכס
הרכס התגלה וצולם מהאוויר על ידי צי ארצות הברית, בטיסה שנערכה ב-16 בפברואר 1947, במהלך מבצע קפיצה לגובה, שנערך בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1946–1947.
מקור השם
שמו של הרכס ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הרכס נקרא על שמו של וולטר ס. סליבן (Walter S. Sullivan), כתב הניו יורק טיימס, שסיקר את חקר אנטארקטיקה.
אלף ימים של אהבה (קשר)
"אלף ימים של אהבה (קשר)" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל. את השיר הוציאה לאור בספטמבר 2001 חברת התקליטים NMC, כסינגל הרביעי מתוך אלבום האולפן השישי שלה יותר ויותר (2001). השיר דורג במקום הרביעי במצעד הסינגלים השבועי של רדיו אמצע הדרך.
השיר הופץ כסינגל כפול ביחד עם "יותר ויותר".
רקע
"אלף ימים של אהבה (קשר)" נפתח בהקראת בית מתוך השיר "תחזקנה" של חיים נחמן ביאליק. קטע נוסף, הלקוח מסצנה בסרט "חור בלבנה" (1964) בה מועמדת במבחן בד מקריאה את המילים והבוחן (אותו מגלם אורי זוהר) מתקן אותה ואומר: "לא מתרוממים, מתרוננים", שולב בשיר, כנראה, כמעין מחווה לקהילה הגאה.
בשיר אומרת אינטרנשיונל כי היא איננה תרה אחר אהבה או קשר זוגי ארוך, ומסתפקת בלילה אחד של אושר. בתחילת הקריירה שלה סיפרה על מערכת יחסים בת שלוש שנים עם אדם בשם ניסים בכר, שהסתיימה באופן טרגי כשנהרג בתאונת דרכים. מאז היא לא סיפרה על אף מערכת יחסים נוספת.
משמעות
כשהתראיינה בתוכנית "שמועות" עם צחי קומה בינואר 2014 סיפרה:.
ברוכים הבאים לדרי
ברוכים הבאים לדרי (באנגלית: Welcome to Derry) היא סדרת אימה שנוצרה על ידי האחים ו וג'ייסון פוקס, ופותחה על ידי פוקס ובראד קיילב קיין.
הסדרה עתידה לשמש כפריקוול עבור אירועי "זה" (2017) ו"זה: חלק 2" (2019) ולעלות לשירות "HBO Max" בשנת 2024.
ליהוק
באפריל 2023, נמסר על ליהוקם של טיילור פייג', ג'ובן אדפו, כריס צ'אלק, ג'יימס רימר, סטיבן ריידר ומדלין סטו.
צילומים
על פי הדיווחים, צילומי הסדרה עתידים להתחיל ב-1 במאי 2023 בעיירת פורט הופ שבאונטריו, קנדה; ולהסתיים ב-21 בדצמבר 2023.
הפצה
הסדרה עתידה לעלות לשירות "HBO Max" בשנת 2024.
Battlefield 4
Battlefield 4 הוא משחק וידאו מסוגת יריות בגוף ראשון שפותח על ידי Dice והופץ על ידי Electronic Arts, המשחק יצא לפלטפורמות ה-Microsoft Windows, ה-PlayStation 3, ה-Xbox 360 ולקונסולות הדור הבא: ה-PlayStation 4 וה-Xbox One. המשחק הוא ה-11 בסדרה לא כולל ההרחבות ומשחק ההמשך הישיר הרביעי בסדרת Battlefield.
מצבי משחק
קיימים מצבי משחק לשחקן יחיד ומצבים ל־2–4 שחקנים.
במשחק Battlefield 4, הדמות שבה השחקן שולט הוא "רקר" (Recker), חבר בחולית טומבסטון (Tombstone). חבריו לקבוצה כוללים את: מנהיג החוליה סמל "דן" (Dunn), החובש הקרבי "פאק" (Pac) והמקלען אייריש (Irish). המשחק נחשף בטריילר שמראה את המשימה הראשונה "Fishing in Baku", העוקב אחר ניסיונם של חולית טומבסטון לברוח ממיקום אורבני עם מודיעין חיוני וחשוב ליחידתם. ואחרי הם יוצאים למסע ברחבי העולם שבמהלכו הם מחסלים מחתרות של סין ושל רוסיה שמנסות לפגוע באזרחים
פיתוח
מנכ"ל Electronic Arts פרנק גיבו אישר את הכוונה של החברה לפתח המשך למשחק Battlefield 3, הוא אמר. דובר EA ב-IGN אמר:.
המשחק בנוי על בסיס המנוע Frostbite 3, שדומה לקודמו ה-2, אך בעל ייחודיות משלו - מנגנון ה-Levolution; הכולל אינטראקציה עם הסביבה (כגון קריאה למעליות, העלאת מחסומים (בולדרים) נגד כלי רכב, ניתוק התאורה בבניין, הפעלה של אזעקות ועוד) ואירועי הרס משני משחק (הפלת גורדי שחקים, גלישת ספינה לחוף, הצפת עיר על ידי הרס סכר וכיוצא בזאת). כמו כן, במשחק אפשריות רבות להתאמה אישית של כלי נשק, כלי רכב (בשונה מקודמו, Battlefield 3, ניתן עכשיו לשים הסוואות וגימורי צבע גם על כלי רכב) והחייל עצמו. הקרבות במשחק עכשיו מתנהלים גם בים על ידי סירות סיור החמושות בתותחי 25 מ"מ, אופנועי ים ואף ניתן להשתמש בסכין ואקדח ולצלול בזמן המצאות במים. המשחק מחזיר עמו גם את מצב המפקד (Commander Mode) שהיה ב-Battlefield 2142 וב-Battlefield 2. המפקד יכול לקרוא לכוחות סיוע חיצוניים כמו טיל שיוט וסריקת מל"ט. המפקד יכול לשחק גם מחוץ למחשב באמצעות טאבלט או סמארטפון שמותקנת עליו האפליקציה למשחק. למשחק נוסף גם מצב משחק חדש, ה-Obliteration Mode, שבו כל קבוצה חייבת להשמיד עם פצצה שמזומנת במרכז המפה שלוש מטרות בצד של הקבוצה היריבה.
משימות
שמן של כל המשימות במשחק מבוססות על שם המקומות בהן מתרחשות. במשחק יש 7 משימות:
פרימיום (Premium)
למשחק 5 הרחבות במצב מרובה משתתפים שאפשר לקנות גם בנפרד כגון דסקיות זיהוי, כלי נשק, כלי רכב, תותחים, תג, סמלים, אפשרויות חדשות ו-3 מצבי משחק חדשים.
בין ההרחבות ניתן למצוא את:
איזון אבנים
איזון אבנים או עֲרִימַת אבנים הוא סגנון אמנות, תחביב, משחק ולעיתים צורה של ונדליזם, שבו סלעים מאוזנים באופן טבעי זה על גבי זה ללא שימוש בדבקים, חוטים, תומכים, טבעות או כל מתקן אחר שיעזור לשמור על איזון הבנייה. איזון אבנים נחשב לסגנון אמנות אקולוגית.
טכניקה
אומנות איזון אבנים דורשת סבלנות, עדינות יציבות ושווי משקל. הקושי העיקרי באיזון האבנים הוא מציאת נקודות שיווי המשקל, אשר עלולות להיות חמקמקות. לכל סלע כמה חריצים שיכולים לשמש כנקודות מגע, וטכניקת האיזון דורשת לפחות 3 נקודות מגע. ערמת אבנים נבנית מזוויות שונות, כך שלצופה מן הצד, הצבת האבנים אחת על השנייה עלולה להיראות כבלתי אפשרית.
איזון אבנים עשויה להידמות לבנייה בקוביות משחק או למשחק שבע אבנים.
ישנם מספר סוגים עיקריים של פסלים אותם ניתן לבנות באיזון אבנים, בניהם סידור קווי, סידור באמצעות מרכז כובד, קשת קלאסית, קשת מאוזנת, ערימה קלאסית, ערימה מאוזנת וערימה כדורית.
פסיכותרפיה
עם השנים קמו סדנאות טיפול פסיכותרפיות באמצעות שימוש באיזון באבנים. סדנאות אלה משלבות טיפול באמנות עם טבע-תרפיה ורפואה אלטרנטיבית.
ביקורת
"הפרעה או איסוף של מאפייני טבע (צמחים, סלעים וכו') אסורים" בפארקים הלאומיים של ארצות הברית, מכיוון שפעולות אלו עלולות לפגוע בצומח ובחי התלויים בהם.
חלק מהמבקרים באזורי טבע המעוניינים לחוות את הטבע במצבו הבלתי מופרע מתנגדים לנוהג זה, במיוחד כאשר הוא חודר למרחבים ציבוריים כגון פארקים לאומיים, יערות לאומיים ופארקים ממלכתיים. מספר פעילים פוליטיים טוענים כי ערימות סלעים שנוצרו בשטחים טבעיים יכולים להטעות מטיילים בדרכם, לחשוף את הקרקע לסחף ולפגוע אסתטית בנוף הטבעי. כמענה לביקורת זו, מובא כי ניתן לבצע איזון סלעים ללא שינויים בטבע. אמנית הסביבה לילה היגינגס טוענת שהוא תואם לאידיאל "לא משאירים עקבות" אם נעשה שימוש בסלעים מבלי להשפיע על חיות הבר, והם מוחזרים מאוחר יותר למקומות המקוריים שלהם, וכמה סגנונות של איזון אבנים וסלעים הם קצרי מועד.
לעיתים פסלי איזון אבנים נהרסים על ידי הרשויות מתוך חשש לשלום הציבור עקב סכנה אפשרית של קריסתם.
ארץ המרדפים
ארץ המרדפים הוא כינויו של אזור במזרח ארץ ישראל, הכולל את בקעת הירדן, מדבר שומרון וחלקו הצפוני של מדבר יהודה, לאורך המורדות המזרחיים של שדרת ההר המרכזית מצפון לים המלח. הכינוי ניתן לאזור במהלך מלחמת ההתשה בבקעת הירדן, שהתנהלה בשנים שלאחר מלחמת ששת הימים (1970-1968), בשל המרדפים שנערכו בו אחר מחבלים שחדרו מירדן לישראל דרך אזורים אלו.
תקופת המרדפים
התקופה שבין מלחמת ששת הימים (1967) לבין ספטמבר השחור (1970) התאפיינה במאבק מתמשך במחבלים ערביים שחדרו לשטחה של ישראל דרך הגבול עם ירדן. בתקופה זו הוקמה חטיבת הבקעה שתפקידה היה להגן על גבולה המזרחי החדש של מדינת ישראל. מאות מחבלים נהרגו ונשבו בעשרות מרדפים בבקעת הירדן, ומנגד גם לצה"ל היו עשרות נפגעים, רבים מהם מפקדי הכוחות בשטח.
כנגד החוליות שהצליחו לחצות את הירדן ולחדור לשטחים שבשליטת ישראל הופעלה במלחמת ההתשה צורת קרב חדשה - המרדף. בשיטת קרב זו הופעלו כוחות ניידים של חי"ר (צנחנים וסיירות) שהשתמשו במסוקים ובזחל"מים. לאיתור המחבלים החודרים נעשה שימוש בקשתות - מכ"ם קרקעי נייד לאיתור תנועת בני אדם. המרדפים התנהלו בתנאי שטח קשים ביותר ולעיתים בתנאי מזג אוויר קשים. לאחר שאותרה חדירת מחבלים, נעו גששים עם הכוחות כדי להמשיך ולעקוב אחרי המחבלים. כשאותרו המחבלים היו כוחות צה"ל מכתרים אותם וקוראים להם להיכנע. אם סירבו היו כוחות צה"ל נכנסים איתם לקרב.
תקופת המרדפים הסתיימה במהלך שנת 1970. באמצע יולי 1970 החל צבא ירדן לפעול ביד חזקה כנגד המחבלים. ב-17 בחודש נלכדו 16 מחבלים בצפון הבקעה. 40 מחבלים הסגירו עצמם לצה"ל, מאימת הצבא הירדני. מאז ועד ספטמבר 1972 לא הייתה בבקעת הירדן אף תקרית משמעותית. חקלאים החלו מעבדים את חלקותיהם בעברו השני של הנהר ללא חשש, ודייגים ישראלים יצאו לדוג בירדן במקומות שקודם לכן לא העזו להתקרב אליהם.
בתרבות
ארץ המרדפים היוותה השראה לשירו של ירון לונדון "מרדף", ולשיריו של חיים חפר, "האיש מן הבקעה" ו"יש לי אהוב בסיירת חרוב".
משטח קרבונטי
משטח קרבונטי או מדף קרבונטי הוא מבנה משקעי בעל תבליט טופוגרפי המורכב ממשקעים קרבונטיים אוטוכתוניים. רצף של משטחים קרבונטיים המצויים במים רדודים יוצרים משטח יבשתי.
"קרבונטי" (פחמתי) מתייחס למינרלים קרבונטיים, שהנפוץ בהם הוא קלציט – המרכיב העיקרי בסלעי אבן גיר ובקירטון, וקיים בכמויות משתנות גם בסלעי חוואר. מינרל נפוץ נוסף במשטחים קרבונטיים הוא ארגוניט – פולימורף נוסף של סידן פחמתי.
היווצרות
משטחים קרבונטיים נוצרים בסביבה ימית דוגמת מדף יבשתי או לגונה. הם עשויים להתפתח במרבית המיקומים הטקטוניים, אך נפוצים בעיקר בשולי יבשת סבילים. רבים משדות הנפט בעולם נובעים משכבות סלעי המשקע המצויות לאורכם של משטחים קרבונטיים כאלה. דוגמה למשטח קרבונטי כזה היא מפרץ הדסון בקנדה.
התפתחותו וצמיחתו של משטח קרבונטי נובעת מהתפרקות שלדים או ממשקעים קרבונטיים שמקורם בחילוף חומרים של אורגניזמים והצטברותם. מסיבה זו מוגבלת היווצרותם והתפתחותם של משטחים קרבונטיים לסביבות המאפשרות את קיומם של אורגניזמים אלה, בהם יוצרי שוניות דוגמת אלמוגים וצדפות, ומיקרואורגניזמים דוגמת חוריריות וקוקוליטים.
קיומם של משטחים קרבונטיים תלוי בגורמים נוספים, בהם טמפרטורת המים ושקיפותם וכן רמת החומציות והמליחות שלהם. מסיבות אלה מצומצמת התפתחותם לסביבה טרופית ולשוליה. בסביבה כזו נוצרו בעבר משטחים קרבונטיים שנדחקו צפונה בעקבות תנועה טקטונית ומצויים כיום במפרץ הדסון ובהרי האלפים והיורה. באזור הטרופי נוצרים ומתפתחים כיום משטחים קרבונטיים דוגמת שונית המחסום הגדולה, האטולים באיים המלדיביים ומשטחים לגונריים בבליז.
תהליכים מאוחרים
משקעים שהצטברו במשטחים קרבונטיים והסתלעו במהלך הזמן הופכים לסלעי משקע דוגמת אבן גיר ודולומיט. שיעורם של הסלעים שנוצרו בסביבה זו השתנה באופן משמעותי במהלך הזמן הגאולוגי, והיווצרותם הייתה נפוצה יותר כאשר פני הים בעולם היו גבוהים יותר ושטחים יבשתיים רבים הוצפו על ידי ימים רדודים. מצבים כאלה התרחשו כמה פעמים בהיסטוריה של כדור הארץ בתקופות ארוכות בהן לא כיסו כיפות קרח גדולות את הקטבים, כפי שהן עושות כיום. מים חמים אלה יצרו משטחים נרחבים בעבר, והיוו סביבה אידיאלית להיווצרות משקעים קרבונטיים מהם.
מיון של משטחים קרבונטיים
ניתן למיין משטחים קרבונטיים על פי הביוטה המעורבת ביצירת המשקעים הבונים אותם:
מפעלים קרבונטיים
סוגי המשקעים הללו יוצרים סביבות השקעה אופייניות הנקראות "מפעלים קרבונטיים", שהם שילוב של סביבת ההשקעה, סוג האורגניזם המעורב ביצירת המשקע ואופן היווצרות המשטח. לכל מפעל קרבונטי פאצייס משלו, הנע על טווח רחב של צירופים.
שלושת המפעלים הקרבונטיים העיקריים הם:
מבנה של משטחים קרבונטיים
קיימת שונות במבנה ובגאומורפולוגיה של משטחים קרבונטיים ובקשר בינם לבין מבנים בסביבתם: למשטחים קרבונטיים מחוברים ומנותקים עשויים להיות מאפיינים גאומורפולוגיים שונים, המשפיעים באופן מהותי על הצטברות המשקעים עליהם. מחקרים שנערכו בסביבות קרבונטיות עכשוויות מעלים הבחנה משמעותית בין משטחים טבעתיים לבין כבשים קרבונטיים הנובעת מתלילותם של הראשונים ומשיפועם המתון מאוד של האחרונים, ומצביעים על מתאם בין הסביבה בה הם נוצרים לבין מרקמם.
גאומטריה של משטחים קרבונטיים
הגאומטריה של משטחים קרבונטיים מושפעת מכמה גורמים, בהם הטופוגרפיה המקומית, מאפיינים טקטוניים ומשקעיים וחשיפה לרוחות הסחר ולזרמי ים, אך בעיקר מסוג המפעל הקרבונטי הפעיל בהם. לכן, במפעל מים קרים נוטים להיווצר כבשים קרבונטיים, במפעל טרופי – משטחים טבעתיים בעלי תבליט גבוה, ובמפעל תלי-בוץ – מבנים גבוהים חסרי תיחום גאומטרי מוגדר.
סביבת ההשקעה הנפוצה ביותר כיום למשטחים קרבונטיים היא זו של מפעל טרופי. את המשטחים הנוצרים בה ניתן לחלק לשלושה סוגים עיקריים, שלכל אחד מהם פאצייס אופייני:
שונית
שונית היא בית גידול של בעלי חיים ואורגניזמים שוכני קרקעית הבונים שלד גירי. שלדים אלה והחומרים הבונים אותם מצטברים ויוצרים מבנה קרבונטי קשיח הכולל לגונה פנימית בצדו האחד ומדרון הפונה לים או לאוקיינוס בצדו השני.
שוניות עשויות להיווצר בשני מבנים: כמשטח מחובר בחלקו הקרוב לחוף של מדף יבשתי או כמשטח מנותק דוגמת משטח טבעתי בראש אטול המתרומם מקרקעית הים.
לגונה פנימית
לגונה פנימית היא חלקו הפנימי של מבנה שוניתי, "גב-שונית" המתאפיין במים רדודים ושקטים. המשקעים המצויים בה נובעים משברי השונית ומחלקיהם הקשים של אורגניזמים המתקיימים במימיה. למשקעי לגונה פנימית של משטח מחובר עשויים לחדור חומרים ממקור יבשתי.
בכמה מקומות, דוגמת הלגונות בפלורידה קיז, נוצרות כמויות גדולות של בוץ קרבונטי באמצעות ירוקיות. כאשר הבוץ מתקשה נוצרים ממנו סלעי אבן בוץ.
מדרון
מדרון הוא חלקו החיצוני של מבנה שוניתי, "קדמת-שונית" המשתרעת על המדף היבשתי לעבר הים הפתוח. משקעי המדרון מורכבים מגרגרים גדולים יותר מאלה של המשקעים הבוציים בלגונה הפנימית, והם שוקעים ונצברים על המדרון בשכבתיות מקורית נטויה.
משטחים קרבונטיים בתיעוד הגאולוגי
המשטחים הקרבונטיים הקדומים ביותר נוצרו בפרקמבריון לפני 3.45 מיליארד שנים, והם הורכבו מרצפים של סטרומטוליטים ותרומבוליטים. סטרומטוליטים הם מבנים סלעיים כדוריים הנוצרים משכבות קונצנטריות של כחוליות הלוכדות בוץ קרבונטי על קרקעית ים רדוד. המבנה השכבתי ניכר היטב בסטרומטוליטים, אך אינו נראה בתרומבוליטים שנוצרו באותו תהליך.
סטרומטוליטים היו היחידים שתרמו לבניית משטחים קרבונטיים במשך כמעט 3 מיליארד שנים, עד המפץ הקמבריוני המציין את המעבר מהפרקמבריון לפנרוזואיקון ואת התפתחותם של בעלי חיים מורכבים. מהפלאוזואיקון החלו אורגניזמים נוספים לתרום להיווצרות משטחים קרבונטיים, בהם ברכיופודים (brachiopod) וצדפות, ובעיקר אלמוגים שהפכו לבוני-שוניות חשובים. דוגמאות למשטחים קרבונטיים קדומים מאותה עת הם הרי הדולומיטים שהיווצרותם החלה בטריאס, והמשטחים של הרי האטלס בדרום מרוקו שהחלו להיווצר בכמה מחזורים החל מהליאס.
משטחים קרבונטיים בישראל
בישראל ניכרות הצפות ימיות ובנייה של משטחים קרבונטיים לכל אורכה, מן הגליל והכרמל בצפון, דרך השומרון והרי יהודה במרכז ועד הנגב. בכרמל נחשף מערך שוניתי בנחל מערות, ובמכתשים בנגב מתאפשרת הצצה למשטחים קרבונטיים ושוניות שנחשפו בעקבות סחיפה נרחבת.
חשיבות
למשטחים קרבונטיים חשיבות פלאונטולוגית הנובעת משימור ותיעוד המאובנים בסלעיהם. תיעוד זה מכיל מאובנים מנחים המאפשר לתארך שינויים בסביבת ההשקעה ואירועים בלוח הזמנים הגאולוגי.
חשיבות נוספת של משטחים קרבונטיים היא אקולוגית. הם מהווים חלק ממחזור הפחמן באמצעות אחסון של פחמן דו-חמצני בגאוספירה כמרכיב בסלעי המשקע. שחרור של פחמן דו-חמצני בתהליכי בליה והשפעתו על שינויים אקלימיים הוא נושא למחקר נרחב.
למשטחים קרבונטיים גם חשיבות כלכלית באשר הם מאחסנים מאגרי נפט, גז טבעי ומצבורי מתכות כבדות, בנוסף לשימוש שנעשה בהם בבנייה וברוקחות.
מפרץ סינגיטיקוס
מפרץ סינגיטיקוס (ביוונית: Σιγγιτικός Κόλπος) הוא מפרץ בים האגאי.
המלך הפרסי חשיארש הראשון בנה תעלה ב-480 לפנה"ס בנקודה הצרה ביותר של מצר חצי האי אתוס. הוא השתמש בתעלה במהלך התקדמותו במלחמות יוון–פרס על מנת לעבור במפרץ המוגן.
אורכו של המפרץ הוא 48 ק"מ, רוחבו 24 ק"מ, ועומקו המקסימלי הוא 521 מטר.
מקס היידגר
מקסימיליאן "מקס" היידגר (באנגלית: Maximilian "Max" Heidegger; 5 ביוני 1997) הוא כדורסלן יהודי-אמריקאי, בגובה 1.91, המשחק בעמדת הרכז.
ביוגרפיה
נולד בלוס אנג'לס להורים שהיגרו מגרמניה. אמו, איימי, היא יהודייה ואביו קלאוס הוא גולש סקי אלפיני בעברו, שייצג את אוסטריה.
היידגר שיחק ארבע שנים בנבחרת הכדורסל של אוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה, המשחקת בליגת המכללות הבכירה. היידגר נבחר פעמיים לחמישיית העונה של ליגת ה"ביג וסט". את עונתו האחרונה סיים עם ממוצעים של 16.0 נקודות, 3.2 אסיסטים ו-2.4 ריבאונדים למשחק. בשנים ששיחק במכללה, סבל היידגר מבעיות גב שגרמו לו לפרוש מכדורסל למשך קרוב לשנה.
ב-22 בספטמבר 2020 חתם היידגר במכבי תל אביב לשלוש עונות. ב-5 בדצמבר הושאל לבני הרצליה.
ב-9 בדצמבר 2020 הוצע למקס להתאזרח ולשחק בנבחרת אוסטריה, אך הוא סירב.
בשנת 2021 בליגת הקיץ של ה-NBA שיחק היידגר עבור האטלנטה הוקס.
ב-21 ביולי 2022, לאחר עונת השאלה לאולדנבורג מליגת העל הגרמנית, שוחרר היידגר ממכבי תל אביב.
מאיור (פירושונים)
מאיור ולעיתים גם מג'ור הוא שם משפחה אנגלי ואירופאי. {{פירושונים|* מייג'ור - דרגת קצונה הקיימת במרבית צבאות העולם
ראו גם
}}
תהילים ע"ו
תהילים ע"ו הוא המזמור ה-76 בספר תהילים ואחד משנים עשר המזמורים המיוחסים לאסף בן ברכיהו.
א'-ד'
המזמור נפתח בשבח המשורר את אלוהים וגדולתו, במקום משכנו - אזור יהודה בכלל ובירושלים בפרט: "נוֹדָע בִּיהוּדָה אֱלֹהִים בְּיִשְׂרָאֵל גָּדוֹל שְׁמוֹ" (ב'), "וַיְהִי בְשָׁלֵם סוּכּוֹ וּמְעוֹנָתוֹ בְצִיּוֹן" (ג').
בזכות חוזקו הגדול של אלוהים שכינתו מצילה את ירושלים מכל האויבים הנלחמים עליה וכלי הנשק שלהם ישברו: "שָׁמָּה שִׁבַּר רִשְׁפֵי קָשֶׁת מָגֵן וְחֶרֶב וּמִלְחָמָה" (ד').
ה'-י'
בחלקו השני של המזמור מתאר המשורר את כוחו האדיר של אלוהים: "נָאוֹר אַתָּה אַדִּיר מֵהַרְרֵי טָרֶף" (ה'), ובזכות זאת אויבי המשורר מפחדים ממלחמה: "אֶשְׁתּוֹלְלוּ אַבִּירֵי לֵב נָמוּ שְׁנָתָם וְלֹא מָצְאוּ כָל אַנְשֵׁי חַיִל יְדֵיהֶם" (ו').
המשורר מודה לאלוהים על עזרתו הצודקת במלחמות שעושה דין וצדק: "מִשָּׁמַיִם הִשְׁמַעְתָּ דִּין אֶרֶץ יָרְאָה וְשָׁקָטָה" (ט').
י"א-י"ג
המשורר מורה לשומעיו לנדור ולשלם לאלוהים על הצלתו: "נִדְרוּ וְשַׁלְּמוּ לַה' אֱלֹהֵיכֶם כׇּל סְבִיבָיו יֹבִילוּ שַׁי לַמּוֹרָא" (י"ב). המזמור נחתם באמירת המשורר כי בזכות אותם מעשי אלוהים תושפל גאות מלכי הארץ: "יִבְצֹר רוּחַ נְגִידִים נוֹרָא לְמַלְכֵי אָרֶץ" (י"ג).
בתפילה היהודית
לדעת הגר"א ולמנהג הפרושים, מזמור זה הוא שיר של יום ביום טוב ראשון של סוכות.
אליפות גרמניה בכדורגל 1907
אליפות גרמניה בכדורגל 1907 הייתה העונה החמישית של התחרות.
מנצחי תחרויות אזוריות היו זכאים להשתתף בתחרות.
פרייבורגר זכתה באליפות באותה העונה. הייתה זו הזכייה הראשונה בתואר בתולדות המועדון.
ארגון האליפות
אלוף של העונה הקודמת קיבל זכות להשתתף בתחרות. בנוסף לכך, לתחרות העפילו מנצחי תחרויות אזוריות:
כדורגלנים מצטיינים
פיליף בורקרט (פרייבורגר) והלמוט רופנק (ויקטוריה 89 ברלין) כבשו 4 שערים וזכו בתואר מלך השערים של התחרות.
ויליאם בויל, הרוזן ה-12 מקורק
ויליאם הנרי דאדלי בויל, הרוזן ה-12 מקורק והרוזן ה-12 מאוררי (30 בנובמבר 1873 – 19 באפריל 1967) היה אדמירל בריטי אשר מילא תפקידים בולטים במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
בויל נולד ב-30 בנובמבר 1873, בעיר פרנהאם שבסארי. הוא היה השני מבין ארבעת בניו של אדמונד בויל, הרוזן העשירי מקורק, קולונל בצבא הבריטי. אמו הייתה תרזה פפיס, בתו של צ'ארלס פפיס, הרוזן הראשון מקוטנהם. ב-1886 הוא התגייס לצי הבריטי, והוצב בספינת האימונים אה"מ בריטניה כצוער. ב-1888 הוצב כקצין מן המניין בספינת המערכה אה"מ מונרכיה. ב-1890 הועבר לספינת המערכה אה"מ קולוסוס אשר הוצבה בים התיכון.
ב-1 ביולי 1894 הוא הועלה לדרגת לוטננט משנה והוצב בספינת התותחים אה"מ ליזארד. ב-1 באוקטובר 1895 הוא הועלה לדרגת לוטננט והוצב בסיירת אה"מ פוריוס. בנובמבר 1898 הוא הועבר לסלופ אה"מ דפנה שהוצבה בחופי סין. בתפקידו זה, הוא השתתף בדיכוי מרד הבוקסרים. ב-28 באוגוסט 1902 מונה למפקד ספינת הקרב אה"מ היברניה, ובינואר 1912 הוא הועבר לפקד על אה"מ סקרימסייר. ב-30 ביוני 1913 הוא הועלה לדרגת קפטן. ביולי 1913 הוא מונה לנספח הצי הבריטי ברומא, ובמסגרת תפקידו זה נשלח להשקיף מקרוב על מלחמת הבלקן השנייה.
בתחילת מערכת גליפולי, שימש בויל כקצין במטהו של הברון ומיס. בספטמבר 1915 הוא מונה למפקד הסיירת הקלה אה"מ פוקס אשר הוצבה בים האדום. בינואר 1916 הוא הועבר לפקד על סיירת הים האדום. בתפקידו זה, הוא נצטווה לסייע למרד הערבי כנגד האימפריה העות'מאנית. ביוני של אותה שנה, הוא הפציץ במשך שישה ימים את העיר ג'דה. בנובמבר 1917 הוא מונה למפקד אה"מ ריפולס. ב-1 בינואר 1918 הוא הפך לאביר במסדר האמבט.
באפריל 1919 הוא מונה למפקד הסיירת אה"מ טייגר. ביולי 1921 הוא הועבר לפקד על בסיס הצי בדבנפורט. ב-8 בנובמבר 1922 הוא מונה לשלישו הימי של המלך ג'ורג' החמישי. ב-1 בנובמבר 1923 הוא הועלה לדרגת אדמירל משנה. בספטמבר 1926 הוא מונה למפקד שייטת הסיירות ה-1, וב-12 ביוני 1928 הועלה לדרגת סגן אדמירל. בדצמבר של אותה שנה הוא מונה למפקד צי המילואים. ב-1 בנובמבר 1932 הוא הועלה לדרגת אדמירל. במרץ 1933 הוא מונה למפקד צי הבית. ב-16 ביולי 1935 הוא הפך לאביר הצלב הגדול של מסדר האמבט.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, נבחר קורק להוביל את מבצע קתרין - תוכנית של הצי הבריטי להשתלט עם הים הבלטי ולנתק את זרם עפרות הברזל שקיבלה גרמניה הנאצית משוודיה. המבצע בוטל באופן רשמי בינואר 1940. לאחר מכן, מונה בויל למפקד משלחת צבאית בריטית-צרפתית אשר תכננה לסייע לפינלנד במלחמת החורף כנגד ברית המועצות. גם תוכנית זו בוטלה, מכיוון שפינלנד החליטה להיכנע לסובייטים בחודש מרץ.
באפריל 1940, מונה בויל למפקד משלחת צבאית שנועדה להשתלט על עיר החוף האסטרטגית נרוויק בנורווגיה, אשר נכבשה בידי הגרמנים. כוחות הצי של בויל הפציצו את העיר מהים, ולאחר מכן הנחיתו כוחות יבשתיים בריטיים, צרפתיים ופולניים ליד העיר. בסיוע הדיוויזיה הנורווגית ה-6, הצליחו הכוחות היבשתיים לכבוש את נרוויק. עם זאת, לנוכח התקדמות הגרמנים במערכה על צרפת, נאלצו בעלות הברית להתפנות מנורווגיה בתחילת יוני.
בתפקידו האחרון שימש בויל כראש ועדת חקירה מיוחדת שמינה וינסטון צ'רצ'יל. הוועדה חקרה את התנהגותו של האדמירל ג'יימס סומרוויל במהלך קרב קייפ ספרטיבנטו. הוועדה לא מצאה כל פסול בהתנהגותו של סומרוויל. לאחר מכן פרש בויל מהצי.
ב-24 ביולי 1902, נישא בויל לפלורנס קפל (1871-1963), בתו של ויליאם קפל, הרוזן השביעי מאלבמארל. הוא נפטר בביתו בלונדון ב-19 באפריל 1967.
פריץ שטוקנברג
פריץ שטוקנברג (בגרמנית: Fritz Stuckenberg; 16 באוגוסט 1881 – 18 במאי 1944) היה צייר אקספרסיוניסטי גרמני.
ביוגרפיה
הוא נולד כפרידריך ברנהרד שטוקנברג במינכן, אך עבר עם משפחתו בשנת 1893 לעיר התעשייה בצפון דלמהנורסט (ליד ברמן), שם נכנס אביו כמנהל מפעל. לאחר לימודים לא גמורים של אדריכלות ולימודי אמנות בויימאר ובמינכן, הוא בילה חמש שנים מכוננות (1907–1913) בפריז. משם ערך נסיעות לפונט-אוון וכן לפרובאנס שם הוא "ניקה את לוח הצבעים שלו". הוא השתייך לחוג האמנים ב"קפה דו דום "והציג בכמה מהסלונים והגלריות הטובים ביותר בפריז.
מחלות קשות ובעיות כלכליות אילצו את שטוקנברג בכל זאת לחזור להוריו ב"דלמנהורסט הקודרת" בתנאים קשים יותר, פוליטיים ואישיים, הוא פיתח עבודה מאוחרת קונסטרוקטיביסטית וספיריטואליסטית. כל תמונותיו הוסרו ממוזיאונים גרמנים במהלך הטיהורים הנאציים.
בתערוכה הידועה לשמצה "אמנות מנוונת" בשנת 1937 הוצג הציור שלו "רחוב עם בתים" (1921) כדוגמה ל"אמנות מנוונת". במהלך מלחמת העולם השנייה עבר לדרום גרמניה ומת שם, כמעט נשכח לגמרי.
חלק גדול מיצירתו ששרדה ניתן לראות כעת בסטאדיש גלרי דלמהנורסט.
יעקב מנצ'ל
יעקב מֶנצֶ'ל (Menczel; נולד ב-23 באפריל 1923) הוא רופא פנימי,  פרופסור לרפואה ויו"ר המועצה הלאומית לגריאטריה, מומחה בעל שם עולמי למחלת האוסטאופורוזיס. לשעבר מנכ"ל משרד הבריאות.
ביוגרפיה
מנצ'ל נולד בצ'רנוביץ שברומניה, למד רפואה באוניברסיטת יאשי ובשנת 1949 עלה למדינת ישראל. הוא סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטה העברית ובשנת 1953 התגייס לצה"ל ושירת כרופא ומנהל המחלקה הפנימית בבית החולים הצבאי בצריפין. לאחר סיום שירותו הצבאי עבד בבית חולים הדסה והחל להרצות באוניברסיטה בתחום רפואה פנימית.
בשנת 1961 מונה לרופא ראשי בהדסה עין כרם. בשנת 1963 הקים את המכון הירושלמי לאוסטאופורוזיס ובשנת 1969 הקים בבית החולים שערי צדק את המחלקה הגריארטית ועמד בראשה. באוניברסיטה העברית קודם לדרגת פרופסור חבר.
בשנים 1974–1977 היה מנכ"ל משרד הבריאות.
בסיום תפקידו במשרד הבריאות היה למנהל המחלקה הפנימית ומעבדות המחקר בבית החולים הדסה בהר הצופים. בבית החולים עזרת נשים הקים את האגף הגריאטרי והתקדם בהנהלת בית החולים עד למנכ"ל המוסד. בשנת 2001 ייסד בבית חולים הרצוג את המכון לאוסטאופורוזיס והחל לעמוד בראשו.
מנצ'ל פעיל בארגונים רפואיים שונים ובין תפקידיו עמד בראש מחלקת הפרויקטים של מכבי שירותי בריאות.
בשנת 2008 הוענק לו אות יקיר ירושלים.
היה נשוי ללילי עד למותה ב-2021. היא הייתה מדריכת ירי בהגנה, וגם לה הוענק אות יקירת ירושלים. בין היתר היא הקימה את עמותת "דלת פתוחה".
ציון ואחיו
ציון ואחיו הוא סרט דרמה ישראלי משנת 2009 שנכתב ובוים על ידי ערן מירב, עם עופר חיון, ראובן בדלוב, רונית אלקבץ וצחי גראד בתפקידים הראשיים.
הסרט מתאר משפחה לא מתפקדת בשכונה בדרגה סוציו אקונומית נמוכה בקריית ים, אם גרושה שגרה עם שני בניה הבעייתיים ביחד עם בן זוג שעוזר לה כלכלית אך לא מסתדר עם הילדים.
הסרט היה מועמד לפרס הסרט הזר הטוב ביותר בפסטיבל סאנדנס 2009 וזכה בפרס התסריט ומועמד לפרס הגדול בפסטיבל גנט 2009.
זכה בפרס הסרט הישראלי הטוב ביותר בפסטיבל קולנוע דרום והוקרן בפסטיבל הסרטים חיפה ובפסטיבלים רבים נוספים.
תקציר העלילה
אילנה (רונית אלקבץ) היא אם גרושה המגדלת את בניה, מאיר בן ה-17 (עופר חיון) וציון בן ה-14 (ראובן בדלוב). איתם גר בדירה גם בן זוגה אלי (צחי גראד), בעל מכון לשטיפת מכוניות התומך בה כלכלית. אב המשפחה לא עוזר והקשר אתו הוא באמצעות שיחות עם מאיר בטלפון ציבורי.
מאיר הוא נער אלים המבלה את רוב זמנו עם חבריו האלימים ומתייחס בזלזול ובאלימות לחברתו מישל (ליה ליין) שגרה בשכונה עם סבתה. הוא גם מתעב את אלי למרות שזה מנסה לעזור לו ומעסיק אותו בשטיפת מכוניות במכון שלו.
ציון ומאיר נמצאים ביחד ורבים כמעט כל הזמן. נעלי הספורט של ציון נגנבו כשהתרחץ בים וכעבור זמן הוא מגלה אותם על נער אתיופי בשם סולומון (מאיר סמו). סולומון מסרב להשיב את הנעליים וציון מגייס את מאיר לשם כך. מאיר תוקף קשות את הנער האתיופי שלבסוף בורח ונדרס על ידי רכבת דוהרת.
מישל עוזבת את מאיר וכאשר הוא מגלה אותה עם ציון הוא מאיים עליה ברצח.
אביו של סולומון (מאיר דסה) שואל את התלמידים אם ראו את בנו וציון לא עונה. מאיר מאיים עליו שלא יגלה דבר. הריב בין מאיר לאלי גובר, מאיר מחבל במכוניתו של אלי והם מכים אחד את השני. אלי עוזב את הבית אבל חוזר לבקשתו של ציון. אילנה ואלי מחליטים לשלוח את ציון לפנימייה עד שאלי יסיים את בניית הדירה שלו על הכרמל. ציון אורז את חפציו אבל אז מגיע מאיר והם מתחילים לריב. מאיר רודף אחרי ציון, משיג אותו ליד פסי הרכבת ומתחיל לחנוק אותו עד שהוא שומע את הרכבת מגיעה והוא מרפה ממנה לאחר שנזכר במה שקרה לסולומון.
יהושע שרבני
הרב יהושע שהרבני (לא ידוע – 16 בדצמבר 1972) היה מקובל ורב שכונת בקעה שבירושלים.
ביוגרפיה
נולד בבגדאד שבעיראק ליצחק ולעזיזה שהרבני. למד במדרש תלמוד תורה ובמדרש בית זלכה, ובהמשך אצל הרב שמעון אגסי והרב יוסף חיים, על הבן איש חי היה מקורב מאד, בישיבה היה מכונה "עיילא בלא בר" מפני שהיה יכול להיכנס לחדרו של רבי יוסף חיים בלי ליטול רשות.
רבו הבן איש חי לקחו למלמד לנכדו רבי דוד חיים.
בבגדאד נישא למסעודה, לאחר פטירתה נישא לצ'חלה ואחריה לכתון, מכל אחת מהן נולדו לו מספר ילדים.
לאחר מאורעות תרפ"ט עבר להנהיג את הקהילה הספרדי בחברון לכחמש שנים.
בשנת ה'תש"ב התחיל ללמד בישיבת שושנים לדוד שיעורים יומיים בגמרא לכעשרים תלמידים. בשנת ה'תשט"ו עם הקמת ישיבת פורת יוסף הוקמה בה ישיבת מקובלים בשם עוז והדר והוא שימש כנשיאה.
במשך תקופה עסק לפרנסתו בהגהת ספרי תורה וקיבל על כך הסכמות מרבי יוסף חיים זוננפלד רבי דוד פאפו ועוד.
את גדולתו הרוחנית יחס לכך שרבו הבן איש חי שלחו להודו להתחקות אחר קהילת בני ישראל והזדמן לו ניסיון עם אישה שם שהגדירו "ממש כיוסף הצדיק" והוא הצליח לעמוד בו.
הלך לעולמו ב-16 בדצמבר 1972 (י"א בטבת ה'תשל"ג) ונקבר בהר הזיתים. על פי מקורות היה לפחות בן מאה.
שמו הונצח בקריאת רחוב על שמו בשכונת רמת שלמה שבירושלים.
חיבר שיטה על מסכת ביצה וכן חיבור על פסקי הרא"ש - חיבורים אלו אבדו.
בין נכדיו: הרב יהודה מועלם, אודי שרבני, הרב ראובן שרבני, הדסה מסעודה, שנישאה לרב בן-ציון אבא-שאול וקלרה שנישאה לרב שבתי אטון, רבקה ורדי היא נינתו.
סולטנה סורוז'ון
קורות חייה
נולדה בנובי-פאזאר לשבתאי שהיה סוחר אמיד ולאסתר פעילה ציונית חברת ויצו. ב-1919 עברה המשפחה לסופיה בירת בולגריה. בין השנים 1925–1929 למדה באקדמיה הבולגרית לאמנויות. סורוז'ון התבלטה בציורי פורטרטים ועבודותיה הוצגו במספר תערוכות בבירה הבולגרית. ב-1938 עברה לפריז והצטרפה לגילדת האמנים העצמאיים. יצירותיה הוצגו בשלוש תערוכות במוזיאון הגרנד פלה. ב-1939 שבה לבולגריה. לאחר החלת החוק להגנת האומה בבולגריה שמשה סורוז'ון מורה לציור. ב-1953 עלתה לישראל והתגוררה בחולון. היא הביאה עמה מבולגריה מעט מציוריה. בישראל, נקלעה למשבר כלכלי וחיה בדלות. היא סיירה ביישובים שונים בארץ וציירה ציורי נוף והווי. ב-1955 הוזמנה לתערוכה בברצלונה שבספרד ובהמשך השתתפה במספר תערוכות בישראל מטעם אגודת אמנים עברית.
סגנונו האינטימי הפרטני של ציוריה נגד את רוח הזהות הקולקטיבית שרווחה באמנות באותה התקופה, וציוריה זכו להערכת הממסד בישראל בעיקר שנים לאחר מותה. סולטנה סורוז'ון נהרגה בתאונת דרכים בבת-ים והובאה למנוחות בבית הקברות בקריית שאול. עבודותיה אצורות בגלריה הלאומית הבולגרית. ב-1965 נערכה תערוכה לזכרה בבית האמנים תל אביב.
Nada sale mal
Nada Sale Mal (באנגלית: nothing goes wrong; בעברית: שום דבר לא משתבש) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הספרדייה איתנה. השיר יצא לאור ב-17 במאי 2019, על ידי חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק גרופ, כסינגל מתוך האלבום, Spoiler.
השיר הגיע למקום הרביעי במצעד השירים שבספרד.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי איתנה, אנדי קליי, לואיס סלאזר ומיי אוסוריו והופק על ידי המפיק המוזיקלי סלאזר. איגוד תעשיית ההקלטות הספרדי העניק לשיר את תואר הזהב הלטיני, על מכירות של למעלה מ-20,000 עותקים במדינה. השיר הוא מסוגת הפופ וסוגת הטראפ.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-27 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של איתנה ב-17 במאי 2019, בשידור חי. הקליפ צבר למעלה מ-30 מיליון צפיות.
סוזן הייל
סוזן הייל (באנגלית: Susan Hale; 5 בדצמבר 1833 - 17 בספטמבר 1910) הייתה סופרת, מטיילת ואמנית אמריקאית. היא התמסרה לאמנות הציור בצבעי מים אותה למדה אצל ציירים אנגלים, צרפתים וגרמנים. הייל נסעה רבות, שרטטה וביקרה בגלריות ברחבי עולם.
ראשית חייה
הייל נולדה בבוסטון, מסצ'וסטס לנתן הייל ולשרה פרסטון אוורט, ולה עשרה אחים. אביה של הייל היה עורך דין וכן עורךובעלים של ה"בוסטון דיילי פרסוויסט" ואילו אימה הייתה סופרת. אחותה הייתה הציירת אלן דיי הייל. אחיה היה אדוארד אוורט הייל, כומר ופוליטיקאי, והיא שיתפה עימו פעולה בכתיבת ספרי מסעות. בבגרותה הייתה בעיקר בת לוויה של אחותה הגדולה העיתונאית והסופרת לוקרטיה פיבודי הייל.
היא חונכה באופן פרטי על ידי מורים עד לגיל 16, ואז עברה ללמוד בבית הספר של ג'ורג' בארל אמרסון. היא למדה לצייר בעצמה בשנים אלו.
קריירה
במשך שנים רבות הייתה מורה מצליחה בבוסטון. היא התחילה בהוראה כשאביה חלה והיה צורך להשלים את הכנסות המשפחה. בשנת 1860 היא עברה לברוקלין עם משפחתה. אביה נפטר שם בשנת 1862 ואימה בשנת 1865. כשמשפחה התפרקה בשנת 1867, הייל ואחותה לוקריטיה נסעו מעבר לים להתארח אצל אחיהם צ'ארלס שהיה הקונסול הכללי של ארצות הברית במצרים. כשחזרה מהנסיעה, שכרה הייל חדרים ברחוב בוילסטון 91 בבוסטון והמשיכה בהוראה.
בגיל מבוגר יחסית, בשנת 1872, החליטה שהיא רוצה לקבל את ההכשרה הטובה ביותר בציור בצבעי מים, ויצאה לאירופה ללמוד אמנות בפריז, בירת צרפת, ובוויימאר שבגרמניה, במשך כמעט שנה. כשחזרה בשנת 1873, החלה להעביר שיעורים בציור בצבעי מים.
היא גרה ברחוב בוילסטון 64 והחזיקה סטודיו במועדון האמנות.
בשנת 1885 היא החלה לגור בבית הקיץ של אחיה, אדוארד, במאטונוק שברוד איילנד, אותו כינתה "הבית" עד מותה בשנת 1910. אחיה ואשתו נסעו לאירופה כדי לטפל בביתם החולה. הייל העבירה בסופו של דבר את רוב מטלטליה למטונוק, והחלה לשהות שם באופן קבוע במהלך הקיץ, ואת החורפים העבירה בנסיעות. בשנים לפני כן, סדר הזמנים שלה הפוך - היא בילתה חורפים בעבודה בבוסטון ונסעה בקיץ.
לעיתים ליוותה בנסיעות ידידים ידועי שם, כמו הסופר תומאס גולד אפלטון והצייר פרדריק אדווין צ'רץ'. היא המשיכה לבקר בבוסטון בין מסעותיה לאירופה ובין שהותה במטרונוק. עבודות צבעי המים שלה תיארו בעיקר נופים שראתה במהלך מסעותיה. היא גם תיארה את מסעותיה בפרטי פרטים במכתבים לאחותה, לוקרטיה. כמו כן איירה באיורים רבים את ספרי המסעות שכתבה, כולל ספרים על מקסיקו, מצרים ואתרים באירופה.
הייל נפטרה בביתה במטונוק בשנת 1910.
מרכז החלל סאטיש דאוון
מרכז החלל סאטיש דאוון (בהינדי: सतीश धवन अंतरिक्ष केंद्, Satish Dhawan Space Centre), הוא נמל החלל שממוקם בהודו במדינת אנדרה פרדש. בשנת 2002 שונה שמו של המתקן לשם הנוכחי לכבוד סאטיש דאוון, ראש תוכנית החלל ההודית בעבר.
היסטוריה
האי סריחאריקוטה נבחר להקמת מרכז שיגורים לחלל בשנת 1969. בשנת 1971 לראשונה שוגר טיל לטיסה תת-מסלולית. בשנת 1979 לראשונה בוצע שיגור חללית לחלל, אך עקב בעיה בשלב השני של משגר החללית לא הגיע למסלול המתוכנן. השיגור המוצלח הראשון בוצע ב-18 ביולי 1980. כן שיגור SLV3 היה פעיל עד לשנת 1994. בסך הכול בוצעו ממנו 8 שיגורים מהם 3 נכשלו.
בשנת 2003 החל לפעול כן שיגור Second Launch Pad. מכן שיגור זה בשנת 2008 שוגרה גשושית הודית ראשונה לירח צ'אנדריאן 1. נכון לשנת 2022 שוגרו מכן זה 31 שיגורים מהם 5 נכשלו.
בשנת 2012 החלו עבודות תכנון להקמת כן Third Launch Pad. הוא מיועד לשיגור חללית מאוישת הודית ראשונה בשנת 2024.
שטח האתר הוא כ-175 קמ"ר. הוא ממוקם באי וקשור עם היבשת בכביש שאורכו 16 ק"מ. בנוסף לכני שיגור באתר ממוקמים מתקני הרכבה, מתקני אחסון דלק ומרכז בקרה. במרץ 2019 הסתיימה בניית גלריה לצופים שמאפשרת לכ-5,000 אנשים לצפות בשיגור.
דב אלדובי
דב אלדובי (2 בפברואר 1920 – 26 בספטמבר 2009) היה ממייסדי תחום הפיזיותרפיה בישראל והקים בתי ספר ומגמות בתחום זה באוניברסיטת בן-גוריון ובמכון וינגייט. שימש ראש ענף כושר קרבי בצה"ל. לימד במשך שנים רבות אנטומיה וקינסיולוגיה במכללה האקדמית בוינגייט. הכשיר רופאים בתחום האנטומיה באוניברסיטת תל אביב. היה המנהל המדעי של מכון וינגייט ב-1973 - 1975 . הקים את המגמה לטיפוח יציבה במכללה האקדמית בווינגייט. יקיר העיר תל אביב 2005 . היה חבר הוועדה שהמליצה על הענקת פרס ישראל לספורט ולחינוך גופני למכון וינגייט ב-1988
תחילת הדרך
אלדובי נולד בצ'רנוביץ' שבפולין בשנת 1920 ובהיותו בן שנתיים עלה עם הוריו ארצה. למד בבית הספר התיכון למסחר בתל אביב ושיחק בנבחרות בית הספר בכדורסל ובכדורעף. לאחר סיום לימודיו ב-1939, החל ללמוד חינוך גופני בדנמרק, שהייתה באותם ימים מרכז חשוב ללימודי החינוך הגופני ובו למדו רבים ממקימי מקצוע זה בארץ. עם פלישת הנאצים לדנמרק בשנת 1940 נמלט בסירה לשוודיה, ואחרי שישה חודשי נדודים שב לארץ. בבואו גויס לקורס הראשון של החג"מ (חינוך גופני מורחב), שהיה הכנה ל'ההגנה" במסווה של פעילות גופנית. בשנות הארבעים לימד חינוך גופני בבית הספר הריאלי בחיפה, בתיכון למסחר ובגמנסיה שלוה בתל אביב. הורה בקורס הראשון של הכשרת מורים לחינוך גופני (1944–1945 ) שנערך בתל אביב. היה מהבולטים שבמורים לחינוך גופני בתקופתו ועם תום מלחמת העולם השנייה חזר לדנמרק להשלמת לימודיו. לאחר מכן השלים את התואר הראשון באוניברסיטת ניו יורק והחל ללמוד בה לתואר שני בפיזיולוגיה של המאמץ.
השתתפותו במלחמת השחרור
כאשר פרצה מלחמת השחרור, חזר לארץ עם קבוצת מתנדבים קנדים שארגן, ומונה למפקד פלוגה בגדוד 52 של גבעתי. השתתף בכיבוש בשית (כיום עשרת), נפצע, אך חזר לפקד על הפלוגה. בליל 30 במאי יצאה פלוגה ב' בפיקודו, להתקפה על משלטי דיר איוב. השטח הקשה ועדיפות האש של הלגיון מנעו התקדמות כמתוכנן. לפלוגה היו נפגעים רבים. בעלות השחר היה הכוח בשטח בסכנה והמג"ד הורה על נסיגה לשער הגיא. הגדוד החזיק במשלטים באזור והשתתף בניסיון כיבוש הרדאר.
ב־7.6.1948 הוביל אלדובי את הכוח שפרץ לאיסדוד (אשדוד), תקף את העיר והניס חלק מתושביה הערבים. חודש לאחר כך תקף עם חייליו את בית עפה, כפר ליד נגבה, אך נסוג מול הצבא המצרי העדיף. הפלוגה בפיקודו נלחמה שוב בקרב עיבדיס, אחד החשובים שבמלחמה בדרום. אלדובי נפצע קשה וסגנו שלמה להט (צ'יץ') החליפו. צ'יץ' סיפר שעד שאלדובי נפצע, הוא לא הפסיק לעודד את הלוחמים והגדירו כמפקד משכמו ומעלה. ב-1949 הושאל משרות קבע בצה"ל לרשות הספורט ופיקח על הוראת החינוך הגופני בבתי הספר.
הכשרת פיזיותרפיסטים והקמת בית הספר לפיזיותרפיה במכון וינגייט
אלדובי השתחרר מצה"ל באמצע שנות החמישים והיה ליועץ ארצי ולאחר מכן למפקח על הפיזיותרפיה בקופת חולים כללית. בשנת 1955 נפתח במסגרת 'קופת חולים' קורס הכשרה לפיזיותרפיסטים שנמשך שנה וחצי ונוהל על ידי אלדובי, שהוכשר כפיזיותרפיסט ומומחה לאנטומיה ופיזיולוגיה. הוא בנה את תוכנית הלימודים של הקורס בדומה לחלק המעשי של תוכנית הלימודים בארצות הברית. התכנית כללה לימודים כלליים במשך שנה וחצי, ולאחר מכן לימודים מעשיים במשך שנה וחצי נוספות. הקורס שלימד פסח על שלב הלימודים הכלליים, והתבסס על החלק המעשי של תוכנית הלימודים האמריקאית. הוא היה מעמיק ומקצועי ובסיומו נבחנו התלמידים על ידי פרופ' אמיל אדלר מבית החולים"הדסה" שנתן את הגושפנקא הרשמית. שיתוף הפעולה בין אלדובי הפיזיותרפיסט ואדלר הרופא בהוראת הקורס, שידרג את הפיזיותרפיה והמחיש את יחסי הגומלין בין שתי הדיסציפלינות. הפיזיותרפיסטים נזקקו לרופאים שיאבחנו את המטופלים ויפרשו את אחריותם על הטיפול והרופאים נזקקו לפיזיותרפיסטים להוצאת הוראותיהם מן הכוח אל הפועל, על ידי טיפול ותרגול מעשי עם המטופלים.
בשנת 1963 הקים אלדובי, בסיוע ברוך בג, מנהלו הראשון של מכון וינגייט, את בית ספר לפיזיותרפיה במכון וניהל אותו עד שנת 1985. בית הספר הכשיר כ-980 פיזיתרפיסטים ונסגר בשנת 1990.
פעילותו במכללה האקדמית בווינגייט בתחום היציבה
אלדובי לימד אנטומיה וקינסיולוגיה במכללה האקדמית במכון וינגייט (המדרשה לחינוך גופני בתחילת דרכה) במשך שנים רבות. בשנת 1979 יזם יחד עם דוד אלדר, מנהל המכללה, את הקמת המגמה לטיפוח היציבה. אלדובי עמד בראש המגמה מתחילת דרכה ועד פרישתו לגמלאות בשנת 1993. ד"ר ורדיתה גור, שהייתה יד ימינו מיומה הראשון של המגמה, ירשה את מקומו כראש המגמה, והיא המשיכה לעמוד בראשה עד לפרישתה.
מגמת היציבה הייתה אחת משורה של מגמות התמחות, שבבסיס הקמתן עמד הצורך בהוספת תחומי הלימוד וההתמקצעות של תלמידי המכללה. משובים מהשטח הראו שהפונים ללימודים במכללה אינם מסתפקים עוד בתעודת הוראה לחינוך גופני ובתואר אקדמי ראשון, אלא מעוניינים בהתמחות נוספת, מעבר למקצועות הספורט והתנועה.
אלדובי היה בין הראשונים שנענו לקריאה זו. הוא ראה בהקמת המגמה סוג של המשכיות ופיתוח החוג לטיפוח היציבה, שהקדים את המגמה בכמה שנים. החוג לטיפוח היציבה, שאף אותו ייסד אלדובי, פעל במסגרת בית-הספר להשתלמויות של המכללה, ולימים סלל את הדרך למגמת ההתמחות. שני הגופים הללו, החוג והמגמה, היוו לאלדובי הגשמה מקצועית. צוות ההוראה במגמת היציבה התבסס על מורי המכללה, שרובם גם בוגריה ובוגרי מגמת היציבה שלה
חיים אישיים
אלדובי נפטר בשנת 2009.
מאיר אורן
מאיר אורן (נולד ב-14 באוגוסט 1948) הוא רופא ישראלי, לשעבר מנכ"ל משרד הבריאות ומנהל בית חולים הלל יפה.