cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כיכר אתרים
תולדות המקום
לקראת סוף שנות ה-70 השתנתה המגמה: גורמים פליליים השתלטו על חנויות, ובמקום הוקמה אף נקודת משטרה, והחנויות שבמפלסים התחתונים נסגרו או הפכו למועדוני הימורים. הסניף של כלבו שלום נסגר, והמבנה המעוגל עמד נטוש מספר שנים. תושבי העיר ותיירים הדירו רגלם מהמקום, ואותות הזנחה ניכרו במקום. בשנת 1977 נפתח במפלס התחתון בית קולנוע בשם "קולנוע שחף" על ידי קבוצת "גולן-גלובוס" ונסגר בשנות ה-90. בשנות ה-2000 נעשה ניסיון להחיות את האולם בדמות "מוזיאון האימה". ב-1982 זכה המפלס העליון למעט עדנה, כשנפתח במבנה העגול "מועדון הקולוסיאום", שפעל עד סוף שנות ה-90. עם זאת, הצלחתו של הקולוסיאום, שהיה המועדון הגדול בארץ, לא הצליחה לגרום להתאוששות הכלכלית של הכיכר. בשנת 1988 עקב חילוקי דעות בין עיריית תל אביב-יפו שבבעלותה מרבית השטחים הציבוריים בכיכר לבין בעלי הנכסים הפרטיים בכיכר, החליט ראש העיר תל אביב דאז, שלמה להט, לפרק את חברת שרותר שהייתה אחראית על ניהול ותחזוקת הכיכר ומאותה עת אין למעשה תחזוקה שוטפת של הכיכר. בשנות התשעים נסגר גם קולנוע שחף. בימי מלחמת המפרץ הראשונה ב-1991 אף התבטא ראש העירייה, שלמה להט, כי הוא היה מעדיף שטיל סקאד יגרום להרס הכיכר.
וילהלם פרידריך שדו
קורות חיים
הקונסול הפרוסי ברומא הזמין משדו וקולגות שלו פרסקאות עבור ביתו ברומא סביב דמותו של יוסף.
כיכר אתרים
תולדות המקום
בשנת 2010 שכרה עיריית תל אביב-יפו את שירותיה של האדריכלית פרופ' יעל מוריה וזו הכינה תוכנית לשיקום ושיפוץ הכיכר שעיקרה הארכת הרמפה המובילה לכיכר על מנת ליצור זווית המאפשרת נגישות לבעלי מוגבלויות, החלפת הריצוף, הריסת מבנה האפיתיאטרון המסתיר את הים ומעליות שיאפשרו נגישות בגישה לטיילת ולבריכת גורדון. תוכניתה של פרופ' מוריה אושרה בוועדה המקומית וגם על ידי ועדת הערר אולם לא הוצאה אל הפועל.
וילהלם פרידריך שדו
קורות חיים
בשנת 1819 מונה לפרופסור באקדמיה לאמנות של ברלין.
כיכר אתרים
תולדות המקום
בשנת 2013 החלה בפעילותה שותפות יזמית בשם ג'יי.טי.אל.וי נכסי עדית שמטרתה ייזום פרויקט הכולל הריסת הכיכר ובניית שורת מגדלים במקומה. מאחורי השותפות היזמית עומדים אנשי עסקים רבים לרבות: דן גרטלר, שולם פישר, מתיו ברונפמן, יענקי פשקוס, עמיר בירם, אריאל רוטר, ג'ורג' חורש, צבי בירן ועוד. לשם קידום התוכנית שכרה השותפות את שירותיו של האדריכל הבריטי הנודע נורמן פוסטר ובשיתוף פעולה עם אדריכל אבנר ישר נוצרה תוכנית בה ייבנו במקום הכיכר שלושה מגדלים בגבהים שבין 25 ל-40 קומות המיועדים למגורים, מלונאות ומסחר ומגדל נוסף יבנה במקומו של מלון קרלטון צפונית למתחם. כחלק מהתוכנית יבוטל המפלס המוגבה משדרות בן-גוריון ומפלס הכביש יעלה לגובה השדרה. חשיפתה של התוכנית לציבור הציתה מחאה ציבורית רחבה, הוקמה קבוצת פייסבוק בשם "לא למגדלים בכיכר אתרים" שתוך שבועות ספורים הגיעה למעל 5000 חברים. במסגרת המחאה הוגשו מספר רב של עתירות וביניהן עתירה שהוגשה על ידי עמותת "לא למגדלים בכיכר אתרים" בגין אי אישור התוכנית המוצעת על ידי הוועדה לשמירה על הסביבה החופית (הוולחוף). בעקבות העתירה הוגשה התוכנית לאישור הוולחוף וזו פסלה אותה תוך שהיא מצביעה על פגמים בהליך אישורה. על החלטת הוולחוף הוגש על ידי השותפות היזמית ועיריית תל אביב-יפו ערר שהתקבל בחלקו, אושרו 25 קומות ושימוש מגורים שלא יעלה על 70%.
וילהלם פרידריך שדו
קורות חיים
בשנת 1826 הפך למנהל האקדמיה לאמנות בדיסלדורף אותה יסד.
כיכר אתרים
הכיכר כיום
שמה של כיכר אתרים הוסב בשנות ה-70 לכיכר נמיר, על שמו של ראש עיריית תל אביב יפו מרדכי נמיר. עם המשך כישלונה של הכיכר, ביקשה אלמנתו, אורה נמיר, להחזיר את השם הקודם לכיכר ולקרוא על שם בעלה אתר אחר בעיר. ואכן, לאור בקשתה, שמה של דרך חיפה הוסב לדרך נמיר.
וילהלם פרידריך שדו
קורות חיים
בין תלמידיו: איסטמן ג'ונסון, וורטינגטון ויטרדג', ויליאם סטנלי האסלטין, ג'יימס מקדוגל הרט, ויליאם מוריס האנט, ועמנואל לויצה, אמלי בנזינגר,
כיכר אתרים
הכיכר כיום
באפריל 2017 הוסרו, במבצע הנדסי שסוקר תקשורתית, הפטריות שעוצבו על ידי רכטר בטענה שהייתה בהם סכנה לציבור.
בניגוד לפרויקט דיזנגוף סנטר שהוקם במקביל, כיכר אתרים נחשבת לאחד הפרויקטים הכושלים ביותר בתל אביב, יחד עם פרויקט התחנה המרכזית החדשה הדומה לו מבחינות רבות. היא מהווה סמל לכשלונה של תפיסת הבינוי המסיבי של חוף הים, הבאה על חשבון שמירת החוף הטבעי, ולניתוק העיר מהים. הכיכר בנויה בסמיכות לחוף, באופן שלא היה מתאפשר לאחר חקיקת חוק שמירת הסביבה החופית. ביקורת על כך נשמעה כבר כשתוכננה הכיכר, בייחוד על ניתוקה של שדרות בן-גוריון מהים. התכנון המקורי של רכטר שאף דווקא לחבר את השדרה עם הכיכר כך שהים יראה ממנה, אך בשל אילוצים שנבעו מכך שהכביש התחתי לא יכול היה להיות נמוך מגובה פני הים, הוגבהה הכיכר מעט, והנוף לים נחסם.
פינגר סטייל
פינגר סטייל (או Fingerstyle, Fingerpicking) הוא שם כללי לטכניקת נגינה על גיטרה או כלי מיתר אחר (אך נפוצה יותר בקרב נגני גיטרה אקוסטית), שבה הנגן משתמש בקצות או ציפורני האגודל והאצבעות בו זמנית על מנת לפרוט על המיתרים, ולא במפרט שמוחזק על ידי האגודל ואחת האצבעות. המאפיין הבולט של הסגנון הוא שנגן בודד מנגן את ליווי הבס, הקצב והמלודיה עצמה בו-זמנית. הדבר אפשרי כיוון שהאגודל והאצבעות פועלות בו-זמנית ובאופן עצמאי, כך שהאגודל פורט תבנית ליווי מסוימת של בס על חלק מהמיתרים, בזמן שהאצבעות האחרות פורטות את המלודיה על המיתרים האחרים. הסגנון מזוהה, בדרך כלל, עם מוזיקת ג'אז, בלוז אקוסטי, קאנטרי, פולק ומוזיקה קלה.
היסטוריה
נגני גיטרה קלאסית וגיטרת פלמנקו השתמשו באצבעותיהם לפריטה לפחות מאז המאה ה-17. ואולם חלק מטכניקות הפריטה שלהם קשות יותר לביצוע בגיטרה אקוסטית, המצוידת במיתרי מתכת בעלי מתיחות גדולה פי שניים לערך. סגנון הפינגר סטייל המודרני החל להתפתח בארצות הברית, בשלהי המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, במקביל לפיתוח הגיטרה האקוסטית שם. נגני בלוז אפרו-אמריקאים, כמו מיסיסיפי ג'ון הארט, בליינד למון ג'פרסון, סקיפ ג'יימס ורוברט ג'ונסון, חיקו באמצעות הגיטרה את טכניקת הנגינה של רגטיים על פסנתר. האגודל של הגיטריסט מילא את תפקיד יד שמאל של הפסנתרן בפריטת קו הבס, בעוד ששאר האצבעות של הגיטריסט מילאו את תפקיד יד ימין של הפסנתרן בפריטת המלודיה ו/או האקורדים. נגני בלוז כמו מיסיסיפי פרד מקדואל שילבו את הפריטה באצבעות עם טכניקות של גיטרת סלייד וכיוונים חלופיים שונים. וילי מקטל העיוור ולדבלי ניגנו בגיטרות 12 מיתרים, אשר קשות אף יותר לפריטה באצבעות, אך מפיקות צליל עשיר יותר. מרבית המוזיקאים האלו היו כמעט אלמוניים בימי-חייהם, אך המוזיקאי וחוקר הפולקלור אלן לומקס תיעד ופרסם את הטכניקות שלהם בסיוריו בארצות הברית ובבריטניה. אליזבת קוטן החלה להקליט את פריטת הפינגר סטייל הייחודית שלה רק בהיותה בת 60 לערך, כשהתגלתה על-ידי פיט סיגר.
החל משנות ה-40, גם נגני קאנטרי מסוימים בארצות-הברית אימצו את הטכניקה, המפורסמים שבהם מרל טראוויס, צ'ט אטקינס ודוק ווטסון. גיטריסטים רבים עדיין מכנים תבניות פריטה בסיסיות בפינגר סטייל "תבניות טראוויס" או "פריטת טראוויס". אך למעשה, טראוויס פרט באגודל ובאצבע המורה בלבד, בעוד אטקינס, שהושפע מטראוויס, פיתח את הטכניקה בצורה משמעותית על-ידי פריטה באגודל באצבע המורה, באצבע האמה, ובקמיצה, ושילב מגוון נרחב של סגנונות מוזיקה מערביים על מנת ליצור סגנון חדש של מוזיקת קאנטרי. מרק נופלר, גיטריסט וסולן להקת הרוק הבריטית דייר סטרייטס מנגן אף הוא בסגנון זה בגיטרה חשמלית (בסגנון רוק רך מעורב בקאנטרי), ומשתמש בשתי אצבעות ואגודל. התוצאה הייתה סגנון ייחודי בעל מורכבות ובהירות רבה, אשר קיבל את השם "פינגר פיקינג" (Finger Picking).
החל משנות ה-50, כמה גיטריסטים וירטואוזים בסגנונות הקאנטרי, הבלוז, הבלוגראס והפולק בארצות הברית ביססו במודע את נגינתם על טכניקות עממיות פשוטות, בעיקר של פינגר פיקינג. סגנון זה נקרא לפעמים "פרימיטיביזם" (אולי על משקל סגנון הציור) או "גיטרה אמריקנית פרימיטיבית", ומזוהה עם גיטריסטים כג'ון פאהי ולאו קוטקה. נגנים כאלו לעיתים גם מחקים על הגיטרה טכניקות פריטה באצבעות שפותחו בכלי פריטה עממיים אחרים, כגון הבנג'ו והיוקולילי. למשל, פריטת הקלוהאמר היא טכניקת פריטה עממית האופיינית לבנג'ו, אך הותאמה מאוחר יותר גם לנגינת גיטרה.
בשנות ה-60, מוזיקאים בסצנת הפולק רוק הבריטית הושפעו ממוזיקת בלוז ומקאנטרי אמריקאים, כמו גם מביצועים של גיטריסטים קלאסיים כג'וליאן ברים וג'ון וויליאמס ליצירות שנכתבו במקורן ללאוטה על-ידי ג'ון דאולנד, יוהאן סבסטיאן באך ומלחינים נוספים ממוזיקת הבארוק. בין הגיטריסטים הבריטיים שפרטו באצבעות היו מרטין קארת'י, דייווי גרהאם, ג'ון רנבורן, ברט יאנש ודונובן. הם השפיעו בחזרה על סצנת הפולק רוק האמריקאית, למשל על פול סיימון שלמד מקארת'י פריטה באצבעות של הבלדה האנגלית העתיקה יריד סקרבורו. זמרים יוצרים אחרים בתחום הרוק והפולק הפורטים לעיתים קרובות באצבעות כדי ללוות את שירתם הם ג'וני מיטשל, ג'ואן באאז, פיטר, פול ומרי, ג'יימס טיילור, ג'ף באקלי, ניק דרייק וג'ון מאייר. בוב דילן, בדומה לזמרים יוצרים רבים אחרים, ליווה את עצמו על גיטרה בעיקר באמצעות מפרט, אך אף הוא נעזר מדי פעם בפריטה באצבעות, למשל בהקלטה הראשונה של שירו Don't Think Twice, It's All Right. הביטלס למדו פריטה באצבעות מדונובן, ועשו בה שימוש מפורסם בשיר Blackbird. שיר מפורסם נוסף הוא Dust in the Wind של להקת קנזס, שאף חובר במקורו מתוך תרגול פריטה באצבעות.
טכניקות נגינה
טכניקה ידועה בפינגר פיקינג ופינגר סטייל נקראת "הבס המתחלף" (Alternating Bass). היא מתאפיינת בקצב ברור שמושג על ידי פריטה באגודל בתבנית מתחלפת על שלושת מיתרי הבס, לרוב מיתר אחד בכל פעימה, תוך כדי נגינת המלודיה באצבעות על שלושת המיתרים הגבוהים. הפריטה נקראת מתחלפת מכיוון שהיא נעה בין מיתרי הבס וחוזרת חלילה, ויוצרת רצף של צליל נמוך ואחריו צליל גבוה יותר. טכניקה זו מכונה לעיתים "בום-צ'יק" (Boom-Chick), כאשר תבנית נפוצה היא: מיתר 6 - בום, מיתר 4 - צ'יק, מיתר 5 - בום, מיתר 4 - צ'יק. טכניקה דומה שפותחה באנגליה בשנות ה-60 על ידי דייווי גראהם היא "הבס היורד" (Descending Bass). כאן הבס איננו מתחלף בין מיתרי הבס, אלא מתחיל ממיתר בס כלשהו, יורד ויורד עד לתו נמוך יותר, וחוזר חלילה. טכניקה זו נפוצה בקרב נגני פולק בריטיים ובקרב נגני ג'אז.
טכניקת נגינה נוספת הנפוצה אצל נגני פינגר סטייל, והופצה בעיקר על ידי צ'ט אטקינס, היא לחיצה בעקב יד ימין על המיתרים בעת הפריטה, בכדי להפיק צליל סטקטו מעומעם. בטכניקה זו משתמשים בעיקר על המיתרים הנמוכים בעת שהאגודל פורט עליהם, לקבלת צליל הדומה לצליל של קונטרבס או גיטרה בס, ושונה מצליל המיתרים הגבוהים שאינם מעומעמים. באופן זה יכול נגן גיטרה יחיד לדמות נגינת להקת קצב הכוללת נגן בס, נגן גיטרת קצב המנגן את האקורדים, ואף נגן גיטרה מובילה. בעשרות השנים האחרונות נוספו גם טכניקות שונות של הקשה באצבעות יד ימין על המיתרים בכדי לדמות צליל של תוף סנר, והקשה בעקב יד ימין על גוף הגיטרה עצמה בכדי לדמות צליל של תוף בס. טכניקות הקשה דומות היו בשימוש במשך מאות שנים בנגינת פלמנקו ובלוז, וכיום הן נפוצות בנגינתם של וירטואוזים בתחום הפינגרסטייל כמו מייקל הדג'ס, טומי עמנואל, אנדי מקי וסונגה ג'ונג. כוונונים חלופיים (היינו: שונים מן הכוונון התקני של מיתרי הגיטרה EADGBe) ניתנים לשימוש בצירוף עם כל הסגנונות וטכניקות הפריטה בגיטרה. אך הם יעילים במיוחד בצירוף לטכניקות פינגר סטייל, שכן הם עשויים להקל על נגינה בו-זמנית של קו הבס, אקורדים ומלודיה. ניתן למשל לכוון מראש את שלושת המיתרים הנמוכים לצלילי הבס העיקריים הדרושים ביצירה המנוגנת, באופן טיפוסי הטוניקה והדומיננטה של הסולם. באופן זה יד שמאל חופשית לאיצבוע המלודיה על סריגי שלושת המיתרים הגבוהים, במעלה ובמורד צוואר הגיטרה, תוך כדי נגינת הבס, תכופות "בס מתחלף", על המיתרים הנמוכים ה"פתוחים" (כלומר, ללא שימוש באצבעות יד שמאל). לדוגמה, כוונון DADGAd (מבוטא: "דאד-גאד") פופולרי בעיקר במוזיקה קלטית לנגינה בסולם D מז'ור, כאשר ניתן לאצבע את המלודיה על המיתרים הגבוהים בו-זמנית עם פריטת ליווי הטוניקה D והדומיננטה A על המיתרים הנמוכים. מכיוון שהמיתרים הנמוכים מנוגנים בעיקר כשהם פתוחים, הם חופשיים להדהד זמן רב, ויוצרים נקודות עוגב המעניקות לכיוון זה את הצליל הטיפוסי שלו. זמרת-יוצרת שכתבה כמעט כל שיר שלה בכוונון חלופי כלשהו היא ג'וני מיטשל. נגני פינגר סטייל המנגנים באופן כמעט בלעדי בכוונון DADGAd הם הגיטריסט הסקוטי-קנדי טוני מקמאנוס, והגיטריסט הצרפתי-אלג'יראי-יהודי פייר בנסוסאן.
תצורה של גיטרה שתכופות מנגנים בה בסגנון פינגר סטייל ובכיוונונים חלופיים היא הגיטרה-נבל. זו למעשה גיטרה (בדרך-כלל אקוסטית, אך יכולה להיות גם קלאסית או חשמלית) שהוסיפו לה מספר משתנה של מיתרים נמוכים נוספים מעל המיתרים הרגילים, בתצורה הדומה לשל נבל. גיטרות-נבל נבנו בארצות הברית לפחות מאז ראשית המאה ה-20 ככלים "אקזוטיים" בהזמנה מיוחדת. בגרסאות המודרניות של גיטרה-נבל, למיתרים הנוספים אין בדרך-כלל שחיף אצבעות משלהם, ונועדו לנגינה כשהם "פתוחים", כמו מיתרי נבל. בטכניקת הפינגר סטייל משתמשים בהם כמיתרי בס נוספים, שאותם ניתן לכוון מראש לכל צליל בס רצוי, ולהשתמש בהם בכל רגע בלי תלות במיקומה של יד שמאל. יש גיטרות נבל המוסיפות לכך מספר משתנה של מיתרים גבוהים מצידם השני של ששת המיתרים הרגילים, מתוחים על לוח התהודה בתצורה הדומה לציתר, וכן יש תצורות שמוסיפות מיתרים נוספים העוברים מתחת למיתרים הרגילים. המיתרים בגיטרה נבל מהדהדים ומעשירים את צליל הגיטרה אפילו בעת שלא פורטים עליהם. כמה מנגני הפינגר סטייל הווירטואוזים המודרניים, כמו מייקל הדג'ס ואנדי מקי, מנגנים ומופיעים גם עם גיטרה-נבל, ופט מתיני הופיע עם גיטרה נבל בת 42 מיתרים שנבנתה במיוחד בשבילו.
מרכז הקואופרציה
מרכז הקואופרציה למלאכה, חרושת ושירותים ציבוריים, או בשמו המקוצר מרכז הקואופרציה, הוא מוסד שהוקם על ידי ההסתדרות כדי לפתח ולקדם את הקואופרציה בארץ ישראל.
מרכז הקואופרציה הוקם בשנת 1928 על יסוד החלטת הוועידה השלישית של ההסתדרות משנת 1927. בשנת 1934 נרשם המרכז כאגודה שיתופית שבראשה עמד ישראל ריטוב ובשנת 1935 נרשם כ"ברית פיקוח" שתפקידה לפקח על ניהול חשבונות הקואופרטיבים ועל שמירת עקרונות הקואופרציה.
במרכז הקואופרציה היו שלוש חטיבות: חטיבת תובלה ותחבורה (בה נכללו הקואופרטיבים לתחבורה ציבורית אגד ודן), החטיבה לחרושת ומלאכה והחטיבה לשירותים.
משנת 1954 ניהל את מחלקת הנוער ניסים בנימין והקים את הגרעינים הקואופרטיבים כחלק מהחטיבה לחרושת ומלאכה כאשר נוכח שאין דור המשך לקואופרציה היצרנית. ניסים בנימין ז"ל ראה בבנין מפעל הקואופרציה הצעירה את ייעודו העיקרי בחיים. נסים  השקיע את כל מעייניו בבנית תנועת נוער קואופרטיבית. וסוחף מאות בני נוער מכל הארץ אשר חבריה שרתו ביחידות נח"ל קואופרטיבי או השתלבו בהקמת מפעלים משותפים באזורי פיתוח וספר. בשנת 1965 נרצח נסים בנימין בפעילות בטחינות חשאית באירופה, בהיותו חלק מהשרות החשאי שאנשיו ביצעו מבצעים ביטחוניים בניכר.
ניסים, כאחראי מחלקת הנוער בקואופרציה פעל לסייע לחיילים משוחררים ונוער בוגר צבא ולחיילים המשרתים בנח"ל, (הגרעינים נקראו נח"ל תעשייתי) להשתלב בתעשייה, הוא איגד כוחות כדי להקים מפעלי חינוך ברוח הקואופרציה, תוך דאגה לעתידם הכלכלי של הצעירים ומתוך הבנה שזהו דור העתיד ועליו תיסמך המדינה בשנים שיבואו.
בפועלו ליצור תשתית לימוד ועבודה למקצועות מלאכה יוצרת ומועילה, ניסים תורם להקמת מנגנון תומך שיסייע בהכשרת דור העתיד. במסגרת מרכז הקואופרציה נכללו:
הקואופרטיבים הגדולים ביותר שנכללו במרכז היו "אגד", "דן" ו"הארגז".
בשנת 2008 הוחלט בוועידת מרכז הקואופרציה על שינוי שם המוסד למרכז הקואופרציה ליזמות שיתופית בישראל.
יו"ר המרכז וההנהלה - איציק יואל.
גדרון הקקטוס
גדרון הקקטוס (שם מדעי: Campylorhynchus brunneicapillus) הוא מין של עוף ממשפחת הגדרוניים שבסדרת ציפורי השיר, אשר חי במדבריות דרום ארצות הברית ומקסיקו. מין זה הוא קרובו לסוג של גדרון אדמוני-גב.
גדרון זה הוא אחד מהגדולים שבבני משפחתו, אך קטן מעט מהמינים Campylorhynchus chiapensis ו-Campylorhynchus griseus, אשר שייכים לאותו הסוג. אורכו של הגדרון 18–19 ס"מ ומשקלו 33.4-46.9 גרם. הגדרון בעל נוצות חומות מנומרות בלבן, בעל ראש וחזה לבנים שלאורכם פסים חומים ושחורים והחזה שחור. החלק התחתון של הבטן צהבהב והזנב הארוך מפוספס בשחור-לבן.
הגדרון שוכן באזורים צחיחים בדרום-מערב אמריקה הצפונית בעיקר במדבר סונורה ומדבר מוהאבי, שם הוא חי בקרבת קקטוסים ענקיים כמו הסגווארו ו-Cylindropuntia, ומכאן שמו. הוא פעיל ביום וניזון בעיקר מחרקים כמו נמלים, חגבים, צרעות, טרמיטים וחיפושיות. הוא ניזון גם מפירות וזרעים ואף מזוחלים קטנים שהוא תופס. הגדרון חי בזוגיות קבועה ושני בני הזוג יגנו על קינם ועל הקקטוס שלהם מגדרונים אחרים.
הקן של הגדרונים מצוי על קקטוסים ושיחים דומים ומורכב מזרדים וענפים שנמצאים באזור. בתוך הקן הנקבה מטילה 3–4 ביצים הבוקעות תוך 16 יום. זוג ההורים יאכיל את הגוזלים בחרקים. הגדרון יכול לחיות 1.5-2 שנים בטבע אך בשביה יכול להגיע לגיל 7 שנים.
תת-מינים
לגדרון הקקטוס ישנם 8 תת-מינים:
שאטרסטאר
שאטרסטאר (באנגלית: Shatterstar) הוא דמות בדיונית של גיבור-על מוטאנט המופיעה בחוברות הקומיקס אקס פורס ואקס פקטור חקירות ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת New Mutants #99 ממרץ 1991, ונוצרה על ידי הכותב פביאן ניצ'זה והמאייר רוב ליפילד.
כוחות ויכולות
שאטרסטאר הוא יציר הנדסה גנטית וכתוצאה מכך יש לו יכולת ריפוי מוגברת, הוא חזק מאוד, זריז מאוד ובעל יכולות אקרובטיות מיוחדות שנובעות בין היתר מכך שיש לו עצמות חלולות. יש לו יכולת ללמוד מהר מאוד ויכולת מחשבה אסטרטגית גבוהה. הוא יכול גם לשחרר גלי הדף דרך הלהבים של החרבות שלו, אך פעולה זאת מותירה אותו עייף ולכן הוא מעדיף לא להשתמש בה. לאחרונה התגלה שיש ביכולתו, בעזרת החרבות שלו, גם ליצור פורטלים שמאפשרים טלפורטציה.
אישיות
דבר שהשתנה מאוד הוא היכולת שלו להביע רגשות. שאטרסטאר הפגין בתחילה מחסור ברגשות והיה אסקסואל מפני שכך הוא גודל ב"עולם מוג'ו". תחת כתיבתו של ג'ף לואב, שאטרסטאר נעשה רגשי יותר והתחילו להופיע רמזים לקשר גדל בינו ובין ריקטור. פיטר דייוויד המשיך עם ההתפתחות הזאת של הדמות בכתיבתו את הדמות באקס פקטור. שאטרסטאר התחיל בקשר רגשי חזק עם ריקטור אך במקביל רצה להמשיך להתנסות מינית עם אנשים נוספים, גברים ונשים.
לק ציפורניים
לק ציפורניים הוא ציפוי קוסמטי הנמרח על ציפורני אצבעות כפות הידיים והרגליים, בדרך כלל לנוי. צביעת לק ציפורניים היא לעיתים חלק מטיפולי מניקור ופדיקור.
היסטוריה
צביעת ציפורניים החלה כנראה כבר לפני כ-5,000 שנה בתרבות המצרית והסינית. הסינים נהגו להכין לכה מתערובת של גומי ערבי, חלבון ביצה, ג'לטין ודונג. עוד עשו שימוש בתערובות של עלי כותרת ורדים, סחלבים ואלום (גופרת אשלגן האלומיניום). הותרת תערובת זו על הציפורניים במשך הלילה מותירה אותן צבועות בגוון הנע בין ורוד לאדום. המצרים השתמשו בחומרי צבע כדי לצבוע את ציפורניהם וכן את קצות אצבעותיהם. חומר הצבע בו השתמשו היה בגוון אדמדם-חום והופק מצמח החינה. היום, יש שעדיין עושים שימוש בצמח זה כדי לצבוע ציורים דמויי כתובת קעקע על העור.
לא ידוע הרבה על התפתחות צביעת הציפורניים מאז אותה תקופה קדומה ועד לתחילת המאה ה-19. בתחילת המאה ה-19 נפוץ המנהג של צביעת הציפורניים בצבע שמן אדום שהוברק אחר כך בעזרת פיסת עור. הרצון להשיג מראה מבריק של הציפורן הצבועה המשיך למאה ה-20. בשנות ה-20 של המאה ה-20, פיתוח צבע לק מבריק למכוניות עורר השראה בפיתוח צבע לק לציפורניים.
צבען ומצבן של ציפורני האישה היווה שנים ארוכות סימן למעמדה החברתי. כיוון שבנות המעמד הנמוך עסקו בדרך כלל בעבודות גופניות בידיהן, טיפוח ידיים וציפורניים היו בגדר מותרות לנשים אלה. ציפורניים מטופחות היו סימן היכר לנשים מן המעמד הגבוה.
רכיבים
רוב מוצרי הלק לציפורניים מורכבים מניטרוצלולוזה, שתפקידה ליצור את שכבת הברק, המומסת בממס, חומרים המגבירים את גמישות הלק (Plasticizers), שרף פולימר, וחומרים שמייצבים את התכשיר ומאפשרים הומוגניות ומריחה אחידה. בלק שאינו שקוף נוסף לתמיסה גם פיגמנט צבעוני. בעבר, מוצרי הלק לציפורניים הכילו פורמלין, שהוא חומר רעיל ביותר הידוע כחומר מסרטן העלול לגרום לנזקים עצביים בגוף. כיום הוא מופיע בעיקר כשאריות זניחות ביותר כחלק מתהליך הייצור של שרף הפולימר.
הסרת הלק מתבצעת באמצעות אצטון, שידוע כמסיר מצוין ושעלול לגרום לתגובות יובש או גירוי בלבד. ישנם תחליפים אשר ידועים כמסירי לק נטולי אצטון או שמכילים אצטון בכמות נמוכה. מסירי לק אלה נחשבים יעילים ונעימים לשימוש בגלל ריחם, אך יעילותם לרוב פחותה מאשר האצטון, ולעיתים אף ייתכנו מצבים של תגובה אלרגית לחלק מהמרכיבים שבהם.
לק ציפורניים באופנה
לק ציפורניים מושם בדרך כלל על ידי נשים, על ציפורני אצבעות הידיים והרגליים. צבעי הלק המסורתיים הם אדום, ורוד וגווני עור בהיר (nude), אף-על-פי שלק נמכר היום במגוון רחב ביותר של צבעים. יש הטוענים כי הסרט "ספרות זולה" החל באמצע שנות ה-90 גל אופנה של צבע לק אדום כהה. זאת לאחר שאומה תורמן צבעה ציפורניה בסרט בצבע "אדום שחור" (Rouge Noir) של שאנל. לק ציפורניים שחור או בצבע כהה אחר, אופנתי מאוד בתרבויות הנוער הגותית והפאנק מאז שנות ה-70.
יש אף גברים הנוהגים לצבוע בלק את ציפורניהם, בהם סטיבן טיילר סולן להקת אירוסמית' וקירק האמט גיטריסט להקת מטאליקה.
קיימים סוגי לק לציפורניים שיצרניהם טוענים כי הם יכולים לעודד את צמיחת הציפורן, או להפסיק כסיסת ציפורניים וכן סוגי לק היפואלרגניים, וזאת בגין תגובות אלרגיות, שעלולות להופיע לשימוש בלק, אשר הנפוצה בהן היא נסיגת עור הציפורן.
בשנים האחרונות גובר השימוש בלק מחומר ג'ל. בניגוד ללק הרגיל, הג'ל עמיד יותר ומחזיק מעמד על הציפורן כשלושה שבועות.
מו ברוקס
ביוגרפיה
ב-1954 נולד ברוקס בצ'ארלסטון שבקרוליינה הדרומית, ובשנת 1963 עבר להאנטסוויל שבאלבמה. אמו, בטי ג'. (לבית נולנד) ברוקס, לימדה כלכלה וממשל במשך למעלה מעשרים שנה בתיכון לי, בעוד ברוקס עצמו למד בבית הספר התיכון גריסום. אביו, מוריס ג'קסון "ג'ק" ברוקס, גדל בצ'טנוגה שבטנסי ועבד כמהנדס חשמל. בשנת 1972 סיים ברוקס את לימודיו התיכוניים. הוא למד מדע המדינה וכלכלה באוניברסיטת דיוק, ולאחר מכן השלים לימודי תואר שני באוניברסיטת אלבמה ב-1978. ברוקס התחיל את הקריירה המשפטית שלו בפרקליטות מחוז טסקלוסה. ב-1980 עזב את פרקליטות המחוז כדי להתמחות כעוזר משפטי עבור השופט ג'ון דייוויד סנודגראס.
בשנת 1982 נבחר ברוקס לבית הנבחרים של אלבמה ואחר כך נבחר מחדש בשנים 1983, 1986 ו-1990. במהלך כהונתו בבית המחוקקים המדינתי היה יו"ר הסיעה הרפובליקנית שלוש פעמים. ב-1991 מונה ברוקס לתובע במחוז מדיסון, וכעבור שנה התמודד לתפקיד התובע המחוזי, אך הפסיד לדמוקרט טים מורגן. אף רפובליקני לא נבחר לתפקיד זה מאז תקופת השיקום. בשנים 1995–1996 מונה ברוקס לעוזרו של התובע הכללי באלבמה ג'ף סשנס. בין השנים 1996–2002 היה עוזר מיוחד לתובע הכללי ביל פריור. ב-1996, ברוקס התמודד על למועצת מחוז מדיסון והדיח עמית רפובליקני שכיהן במועצה זה 8 שנים. הוא נבחר שוב לנציבות בשנים 2000, 2004 ו-2008. ב-2006 התמודד ללא הצלחה למועמדות הרפובליקנית לסגן מושל אלבמה, אך הפסיד לג'ורג' וולאס ג'וניור, בנו היחיד של ג'ורג' וולאס.
ביוני 2010 זכה ברוקס במועמדות המפלגה הרפובליקנית לייצוג מחוז הקונגרס החמישי של אלבמה עם 51% מהקולות, אחרי שהביס את נציג המחוז הרפובליקני המכהן פארקר גריפית' ואת הפעיל השמרני לס פיליפ. בבחירות הכלליות גבר על המועמד הדמוקרטי סטיב ראבי ונבחר לראשונה אל הקונגרס של ארצות הברית. ב-2012 דורג ברוקס בידי כתב העת "National Journal" כחבר בית הנבחרים ה-75 השמרני ביותר". לראיה, הוא מתנגד להפלות ולניסויים בתאי גזע עובריים, תומך בביטול חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה וקטיעת המימון הפדרלי ל-NPR. לתפיסתו, אל לארצות הברית לשמש כ"משטרה עולמית", ובמאי 2011 הביע אכזבה מהעובדה שהכוחות המזוינים האמריקאים לא עזבו מידית את אפגניסטן לאחר מבצע חנית נפטון. מבחינת מדיניות חוץ, ברוקס נוטה לתמוך בהתבדלות. הוא הביע את מורת רוחו מהתקיפה הצבאית הבינלאומית של נאט"ו בלוב בה הייתה מעורבת ארצות הברית.
בשנת 2017 הכריז ברוקס על התמודדותו לסנאט של ארצות הברית בבחירות המיוחדות שהתקיימו עקב התפטרותו של ג'ף סשנס. מועמדותו נתמכה בידי מספר אישים בהם מארק מדוז, שון האניטי ואן קולטר. הוא התמודד מול לותר סטריינג', שמונה לסנאט בידי רוברט בנטלי. בסופו של דבר בבחירות המקדימות ניצח נשיא בית המשפט העליון של אלבמה לשעבר רוי מור, שבבחירות הכלליות הפסיד למועמד הדמוקרטי דאג ג'ונס.
בחודש מאי 2018, במהלך הבחירות המקדימות הרפובליקניות במחוז הקונגרס של ברוקס, הצהיר ברוקס על היותו תומך נלהב של הנשיא דונלד טראמפ בתגובה לביקורת מצד יריבו שטען כי מתח ביקורת על הנשיא. כאשר התמודד ברוקס בבחירות האמצע של 2018, הביע טראמפ תמיכה רשמית במועמדותו של ברוקס. ב-25 במרץ 2019 הקריא ברוקס קטע מהספר "מיין קאמפף" מאת אדולף היטלר במליאת בית הנבחרים, תוך השוואת המפלגה הדמוקרטית והעיתונות למפלגה הנאצית.
ב-22 במרץ 2021, לאחר פרישתו של הסנאטור הוותיק ריצ'רד שלבי מהחיים הפוליטיים, הכריז ברוקס על כוונתו להתמודד אל הסנאט של ארצות הברית. יריבתו העיקרית בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית הייתה לזמן מה לינדה בלנצ'ארד, לשעבר שגרירת ארצות הברית בסלובניה. כבר בראשית אפריל 2021 הכריז הנשיא לשעבר דונלד טראמפ על תמיכתו הרשמית במועמדותו של ברוקס. עם זאת, במרץ 2022 ביטל טראמפ את תמיכתו בברוקס. ברוקס ייחס את הסרת התמיכה בכך שמיאן לפעול למען ביטול תוצאות הבחירות ב-2020. חרף הסרת התמיכה ברוקס העפיל לסיבוב שני בפריימריז. ב-21 ביוני 2022 הפסיד ברוקס את מועמדות המפלגה הרפובליקנית לקייטי בריט.
ברוקס הכיר את רעייתו מרתה ג'נקינס בטולידו שבאוהיו, עת למדו באוניברסיטת דיוק. ב-1976 נישא לג'נקינס, שהשלימה לימודי חשבונאות באוניברסיטה. ב-1978 הצטרף ברוקס אל כנסיית ישו המשיח של קדושי אחרית הימים, ועל אף שהוא עודנו משתתף בטקסים דתיים של הזרם המורמוני, הוא מגדיר עצמו כנוצרי פרוטסטנטי מהזרם המשני.
אולוג בג
אולוג בג (בפרסית: الغ‌بیگ; 1394–1449) מתמטיקאי ואסטרונום אשר ייסד את המצפה הכוכבים בסמרקנד ואת המרכז המדעי בנושא אסטרונומיה, היה הבן הבכור של שאה-רוח' ונכדו של הכובש טימור לנג, אשר ביסס את השושלת הטימורית ושלט על אימפריה רחבה מאוד. לאחר מות טימור, אביו של אולוג (שאה-רוח') השיג שליטה על רוב שטח האימפריה כולל איראן וטורקיסטן.
אולוג ייסד מרכז מדע חשוב בסמרקנד שבאוזבקיסטן ביחד עם גדולי המדענים באותה התקופה. עבודתו בתחום הטריגונומטריה בנושא האסטרונומיה התפרסמה בחשיבותה.
מצפה הכוכבים של אולוג בג
אולוג בג בנה מצפה כוכבים בעיר סרמקנד, בנייתו התחילה בשנת 1428. המצפה, שצורתו הייתה עגולה, היה בעל שלוש קומות. קוטרו היה 50 מטר וגובהו 35 מטרים. מנהל המצפה היה עלי קושג'י, אסטרונום מוסלמי. ג'משיד אל-כאשי ומתמטיקאים ואסטרונומים אחרים שפעלו במרכז המדעי של אולוג עבדו גם במצפה. קטלוג הכוכבים (Zig-i sultani) שהם חיברו פורסם ב-1437, והוא היה טוב לשימוש עד המאה ה-17. הקטלוג הצביע על מיקומם של 992 כוכבים וכלל גם טבלאות תצפיות. עבודה זו כוללת בתוכה לוח שנה וחישובים טריגונומטריים.
תוצאות מטבלאות התצפיות
התוצאות הטריגונומטריות שהוצגו על ידי אולוג בג כוללות טבלאות של סינוס וטנגנס בהפרשים של מעלה אחת. הטבלאות הללו מציגות רמת דיוק גבוהה, עם דיוק נכון של עד 8 ספרות אחרי הנקודה העשרונית. החישוב מורכב מביטוי מדויק של סינוס של מעלה אחת שאולוג בג פתר באמצעות המשוואה הריבועית. הוא מצא
sin 1° = 0.017452406437283571
הביטוי המדויק הוא:
sin 1° = 0.017452406437283512820
שמראה את הדיוק המדהים שאולוג בג השיג.
תצפיות שנעשו במצפה הוציאו לאור כמה טעויות חישוביות שנעשו על ידי תלמי (האסטרונום היווני המשפיע ביותר בתקופתו) שלא הועלו על הדעת בזמנו.
חישוב השנה הקלנדרית
נתוניו של אולוג עזרו לו לחשב את אורכה של השנה הקלנדרית, 365 ימים, 5 שעות, 49 דקות ו-15 שניות, תוצאה מדויקת מאוד. הוא הפיק את הנתונים שלו מהשמש, מהירח ומכוכבי הלכת. נתוניו על תזוזת הכוכבים בשנה הם מאוד מדויקים, כך שהוא מפספס רק בין 2 ל-5 שניות.
מותו
אולוג בג נרצח על ידי בנו עבד א-לטיף בגלל סכסוך שפרץ ביניהם על רקע רצון לשלוט באימפריה. הקבר שלו נמצא ב-1941 בבניין קברות מלכותי בסרמקנד, הוא נקבר עם בגדיו, דבר המעיד על כך שהוא נחשב ל-מרטיר (קדוש מעונה), מכיוון שנחשב בין המדענים המשפיעים ביותר באותה תקופה. פצעיו מהרצח היו גלויים אחרי שהסירו ממנו את הבגדים.
משחק פלטפורמה
משחק פלטפורמה הוא סוג של משחק וידאו אשר המרכיב המאפיין אותו הוא שהדמות הנשלטת בידי השחקן צריכה לעבור את שלבי המשחק תוך כדי קפיצה בין פלטפורמות (משטחים) מקובעות ומעל למכשולים שונים. על אף שמשחקים אלו כוללים אויבים ולחימה בהם, הצלחת השחקן תלויה יותר בתזמון וזריזות ופחות ברפלקסים ושליטה במערכת הקרב, כאשר השחקן חייב להימנע מלגרום לדמות בה הוא משחק ליפול מהפלטפורמה או לפספס קפיצה שהייתה הכרחית כדי להתקדם.
משחקי הפלטפורמה יצאו לראשונה לשווקים בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20. מאפיין בולט בקרב אותם משחקי הפלטפורמה הראשונים היה שכולם שוחקו מפרספקטיבת משחק גוף שלישי בהם השחקן משקיף לעולם המשחק ממבט צד. במהלך אמצע שנות ה-90 התפתח הז'אנר כאשר משחקי הפלטפורמה התלת־ממדיים שווקו לראשונה והפכו לפופולריים במיוחד. בנוסף לכך, לאורך השנים הז'אנר התפתח רבות כאשר משחקים רבים שנחשבים למשחקי פלטפורמה החלו לשלב אלמנטים ז'אנרים אחרים, כגון אלמנטים מז'אנר משחקי היריות בסדרת משחקי הפלטפורמה-יריות קונטרה ואלמנטים מז'אנר משחקי ההרפתקאות במשחק פלאשבק, או אלמנטים מז'אנר משחקי ה-RPG במשחק Castlevania: Symphony of the Night.
בעוד שהז'אנר לרוב מזוהה עם קונסולת משחקים לאורך השנים משחקי פלטפורמה בולטים רבים שווקו רק כמשחקי ארקייד, או רק לקונסולות משחקים ניידות ולמחשבים הביתיים.
בשלב מסוים במהלך סוף המאה ה-20 משחקי הפלטפורמה היו ז'אנר משחקי הווידאו הפופולרי ביותר בעולם, כאשר בשיא הפופולריות של הז'אנר בין רבע לשליש מכל המשחקים שיצאו לקונסולת המשחקים היו משחקים מז'אנר זה. לא היה שום ז'אנר אחר לפי כן או אחרי כן שהצליח לזכות באותה מידת ההצלחה. מאמצע העשור הראשון של המאה ה-21 הז'אנר הפך להרבה פחות דומיננטי, זאת על אף שמאז ועד היום עדיין מיוצרים עדיין בכל שנה מספר רב של משחקי פלטפורמה חדשים. בתחילת העשור השני של המאה ה-21 משחקי הפלטפורמה זכו להתעניינות מחודשת כאשר משחקי פלטפורמה שונים שיצאו למכשירי הסמארטפון ואשר בהם דמות השחקן צריכה לרוץ דרך עולם אינסופי מבלי להיהרג הפכו פופולריים במיוחד.
תנועה במסך אחד (Single screen movement)
משחקי הפלטפורמה יצאו לראשונה לשווקים בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20. בשל המגבלות הטכניות של אותה התקופה משחקי הפלטפורמה הראשונים שיצאו לשווקים הוגבלו לשטח משחק קבוע, בו השחקן צופה בדרך כלל מן הצד.
משחק הארקייד Space Panic אשר פותח על ידי חברת Universal Entertainment Corporation ויצא לראשונה לשווקים בשנת 1980 נחשב על ידי רבים בתור משחק הפלטפורמה הראשון, אם כי הבחנה זו שנויה במחלוקת — בעוד שלשחקן הייתה האפשרות לפול, לא הייתה לשחקן את היכולת לקפוץ, להתנדנד או לנתר, ובשל כך, הוא אינו עונה להגדרה העכשווית של הסוגה. עם זאת, אין מחלוקת כי למשחק זה הייתה השפעה רבה על הז'אנר - המשחק היה מרוכז בטיפוס על סולמות בין קומות שונות, אלמנט שהפך נפוץ במשחקי פלטפורמה מוקדמים רבים שבאו אחריו. משחק בולט נוסף בסוגת משחקי הפלטפורמה שיצא לשווקים באותה השנה היה המשחק Crazy Climber של חברת Nihon Bussan אשר בו השחקן היה צריך לטפס במעלה ובמורד מבנים שונים.
דונקי קונג, משחק ארקייד אשר יוצר על ידי נינטנדו ביולי של שנת 1981, היה המשחק הראשון שאפשר לשחקן לקפוץ מעבר למכשולים ולפערים בשלבים השונים.
הנרי דה לה בש
הנרי דה לה בש (באנגלית: Henry De la Beche; 1796–1855) היה גאולוג ופליאונטולוג אנגלי, המנהל הראשון של הסקר הגאולוגי של בריטניה, שסייע למסד את שיטות המחקר הגאולוגי. הוא היה הנשיא הראשון של החברה הפליאונטולוגית.
ביוגרפיה
דה לה בש נולד בלונדון. אביו, קצין בצבא הבריטי, היה בעל אחוזה עם עבדים בג'מייקה, אך נפטר בעוד בנו עדיין צעיר. דה לה בש עבר את ילדותו עם אמו בעיירה ליים רג'יס, בדורצ'סטר. שם רכש את אהבתו לגאולוגיה באמצעות חברותו עם מרי אננינג. בגיל ארבע-עשרה הוא נכנס למכללה הצבאית המלכותית.
בגיל עשרים ואחת דה לה בש הצטרף לחברה הגאולוגית של לונדון. הוא הפך לאספן ומאייר מאובנים מושבע, ושיתף פעולה עם ויליאם קוניבר על מאמר חשוב על איכתיוזאור ואנטומיה של פלסיוזאור שהוצג בפני החברה בשנת 1821. הוא המשיך לאורך חייו להיות אחד מחבריה הפעילים והמכובדים ביותר. הוא כיהן כנשיא האגודה משנת 1848 עד 1849. הוא ביקר במקומות רבים בעלי חשיבות גאולוגית, לא רק בבריטניה, אלא גם בצרפת, ג'מייקה ושווייץ. בג'מייקה הוא נשאר באחוזתו, הלס הול, קלרינדון פאריש, בשנים 1823–1824 ופרסם את הסקר הגאולוגי שלו על ג'מייקה בשנת 1827. כשחזר לדרום-מערב אנגליה החל את החקירה המפורטת של סלעי קורנוול ודבון. הקשר עם קהילת הכרייה באותו חלק של בריטניה העניק לו את הרעיון שצריך להכין מפה גאולוגית של הממלכה המאוחדת, ולאסוף ולשמר דגימות להמחשה ועזרה בפיתוח תעשיות המינרלים שלה.
עבודה מדעית
הממשלה מינתה את דה לה בש לערוך את הסקר הגאולוגי של בריטניה, שהוכרז רשמית בשנת 1835 הוא היה גם המנהל הראשון של המוזיאון לגאולוגיה מעשית ברחוב ג'רמין, בשנת 1843 ותרם מספריו להקמת הספרייה. הבניין של המוזיאון לגאולוגיה מעשית, מול וייטהול, הפך לקטן מדי. דה לה בש פנה לרשויות להקים מבנה גדול יותר ולהרחיב את כל היקף הממסד המדעי שעמד בראשו. הפרלמנט אישר את הקמתו של מוזיאון ברחוב ג'רמין, לונדון, ומינוי צוות של פרופסורים עם מעבדות ומכשירים אחרים. בממסד הזה שולבו משרדי הסקר הגאולוגי, המוזיאון לגאולוגיה מעשית, בית הספר המלכותי למכרות ומשרד רשומות הכרייה. המזיאון נפתח בשנת 1851.
בשנת 1830 פרסם דה לה בש רישומים הממחישים תופעות גאולוגיות. כמו כן פרסם רשימות על הגאולוגיה האנגלית בכתב העת החברה הגאולוגית של לונדון, וכן רשימות מהסקר הגאולוגי, ובמיוחד הדו"ח על הגאולוגיה של קורנוול, דבון ומערב סומרסט (1839). כמו כן הוא כתב מדריך גאולוגי (1831; מהדורה שלישית, 1833); ומחקרים בגאולוגיה תאורטית (1834), בהם נגע בגישה פילוסופית בשאלות גאולוגיות הרבה לפני זמנם. כמו כן פרסם ספר על ביצוע תצפיות גאולוגיות בכמה מהדורות, בשנים 1853 ,1851, 1835.
דה לה בש היה בר פלוגתא הראשי של רודריק מורצ'יסון ואדם סדגוויק במה שכונה "המחלוקת הדבונית הגדולה". הוא השתמש לעיתים קרובות ברישומים כדרך טקטית לבטא את תסכוליו בנושאים אלה ונושאים אחרים.
הוא נבחר לעמית של החברה המלכותית בשנת 1819. הוא קיבל תואר אבירות ב־13 באפריל 1842, ובסמוך לסוף חייו הוענקה לו מדליית וולסטון. בשנת 1852 הוא נבחר כחבר זר באקדמיה המלכותית השוודית למדעים.
לאחר מותו, סטודנטים במכללה המלכותית למכרות ובמוסדות אחרים התמודדו על מלגת מדליית דה לה בש. המדליה הייתה למעשה העתק של המדליה שאותה קיבל במקור דה לה בש בשנת 1825. הגרסה השנייה של המדליה, הייתה מכסף וברונזה, נחקקה על ידי ויליאם וויון - עם דיוקנו של דה לה בש בצד אחד, ופטישי כרייה מוצלבים בצידה השני.
הוא קבור בבית הקברות של קנסל, לונדון.
קריקטורות
. הוא היה תומך גדול ביצירתה ובחשיבותה של הפלאוטנטולוגית מרי אננינג, מליים רג'יס. הנרי דה לה בש צייר תרשים דמיוני בשנת 1830, תחת הכותרת "דוריה אנטיקוויור " Duria Antiquior. הציור שיחזר את ממצאי המאובנים השונים שהגדירה מרי אננינג שאפיין את דמות עולם החי הקדום באזור בתקופת היורה. היה זה הניסיון הראשון להפוך את ממצאי המאובנים לתמונת מערכת אקולוגית שלמה. דה לה בש סייע לאנינג, שהיו לה קשיים כלכליים, בכך שיצר מהציור הדפס ליתוגרפי מצבעי המים ותרם לה את התמורה ממכירת ההדפסים. הרישום זכה לתפוצה עצומה.
הוא היה מדען גדול ואובייקטיבי ושיחק תפקיד חשוב בדיונים בתיאוריות היותר נפוצות של התקופה, כמו זו שהציע צ'ארלס לייל. לייל הציע שההיסטוריה הגאולוגית והביולוגית הייתה מחזורית וכי צורות חיים קדומות שוב יופיעו על פני האדמה.
כתשובה לתאוריה הזאת, הוא צייר קריקטורה, שקיבלה את הכינוי "שינויים נוראיים" ותיארה פרופסור איכתיוזאורוס שמרצה על גולגולת אנושית מאובנת ואומר: "תגלו מיד שהגולגולת שלפנינו שייכת לבעל חיים נמוך בהתפתחותו, כי שיניו מאוד לא מפותחות, כוח הלסתות קטן, ובסך הכל נראה נס איך יצור הזה היה יכול להשיג אוכל."
נחל גוש חלב
נַחַל גּוּשׁ חָלָב הוא נחל אכזב קצר בגליל העליון, שראשיתו ברום של כ-830 מטרים מעל פני הים, בסמוך לאגם דלתון, וסופו בחיבור לנחל דישון.
אפיקו של הנחל הוא בכיוון צפון מערב, והוא עובר בעמק צר למרגלות הכפר ג'ש. באפיק הנחל מצויים שרידיו של בית כנסת קדום, שרידי טחנות קמח ומספר מעיינות.
בסמוך למעיין "עין חלב", בין הר שפרה והר פועה, חובר הנחל לאפיקו הצר של נחל דישון. הנחל קרוי על שם העיר מתקופת בית שני ומתקופת התלמוד, גוש חלב, אשר שכנה במקום.
טחנות הקמח
בחלקו התחתון של הנחל ניצבים שרידים של חמש טחנות קמח, ששמן נגזר משמות בעליהן: טחנת דאר חביב העליונה, טחנת נג'יב (מכונה גם טחנת דאר חביב התחתונה), טחנת דאר ט'אהיר העליונה, טחנת דאר ט'אהיר התחתונה וטחנת השבעה העליונה. שתי הטחנות העליונות נבנו לקראת סוף העשור השביעי של המאה ה-19 והיו בבעלות בעלי ממון בני משפחת חביב מהכפר ג'יש. טחנות דאר ט'אהיר העליונה והתחתונה היו גם הן בבעלות צמד שותפים בני הכפר ג'יש ואילו טחנת השבעה העליונה הייתה בבעלות שבעה שותפים מהכפר ברעם שהחזיקו גם בשתי טחנות סמוכות בנחל דישון.
GTFS
GTFS (ראשי תיבות General Transit Feed Specification, בתרגום: מאפיין הזנה תחבורתי כללי) הוא פורמט נפוץ עבור העברת מידע ממוחשב הנוגע לתחבורה ציבורית וכל המידע הגאוגרפי המתלווה - לוחות זמנים, מסלול וכו'. פורמט זה, המתבסס על אסופת קובצי טקסט המרכזים את כל המידע, נהגה על ידי ביביאנה מקהיו, מנהלת טכנולוגיות מידע ברשות תחבורה בפורטלנד, פותח במשותף על ידי רשות זו וחברת גוגל. תחילה נקרא Google Transit Feed Sepecification, אך בשל מחאה ועם שחרור טכנולוגיה זו שונה שמו.
נמל שאנגחאי
נמל שאנגחאי (בסינית: 上海港; בפין-יין: Shànghǎi Gǎng; בוו: Zånhae Kån) הוא נמל הממוקם בשאנגחאי, הרפובליקה העממית של סין. מאז 2003, על הנמל אחראית קבוצת הנמל הבין-לאומית של שנחאי. בעבר, החברות ו- היו אחראיות על הנמל.
נמל זה נחשב לנמל המכולות העמוס ביותר בעולם, אחרי שעקף את נמל סינגפור ב-2010. באותה שנה, נמל שאנגחאי טיפל בכ-29.05 מיליון מכולות, כאשר נמל סינגפור טיפל בחצי מיליון מכולות פחות. נכון ל-2019, נמל שאנגחאי טיפל בכ-43.3 מיליון מכולות.
אוקטנט (קבוצת כוכבים)
אוקטנט היא קבוצת כוכבים חיוורת שצוינה לראשונה על ידי ניקולא לואי דה לאקאי ומייצגת אוקטנט – כלי ניווט שקדם לסקסטנט והיה בנוי על קשת באורך של שמינית מעגל ומכאן שמו. הקבוצה ראויה לציון בזכות העובדה שהקוטב הדרומי השמיימי נמצא בגבולותיה, כך שניתן לראותה מחצי הכדור הדרומי בכל חודשי השנה (העלייה הישרה והחודש המועדף לצפייה (המצוינים משמאל) מתייחסים לשלושת הכוכבים הבהירים ביותר בקבוצה). כוכב ה-σ באוקטנט הוא הכוכב קרוב ביותר לקוטב הדרומי השמימי שנראה לעין הבלתי-מזוינת, אבל הוא עמום מכדי לשמש לצורכי ניווט ובדרך כלל משתמשים בקבוצת הצלב הדרומי כדי למצוא את הדרום.
משום שהקבוצה הוגדרה לראשונה רק במאה ה-18 והיא נמצאת סביב הקוטב השמיימי הדרומי, היא לא הייתה ידועה לתרבויות האירואסיאתיות ולתרבויות אגן הים התיכון, ולכן אין אגדות הנוגעות לה בתרבויות אלו.
כוכב הדרום
σ באוקטנט שנמצא כמעלת קשת מהקוטב הדרומי השמיימי הוא ענק צהוב במרחק של כ-270 שנות אור ובהירות נראיתו היא מדרגה 5.4, כלומר ניתן לראותו בעין רק בתנאי צפייה מיטביים. במאה ה-19 היה הכוכב קרוב יותר ברבע מעלה לקוטב הדרומי וכיום בשל תנועת הנקיפה שלכדור הארץ הקוטב הדרומי השמיימי מתרחק ממנו לאזור ללא כוכבים הניתנים לצפייה בעין.
רומח הדרקון
רומח הדרקון (מאנגלית: Dragonlance) היא סדרת ספרי פנטזיה אפית נרחבת הכוללת מעל ל-190 נובלות ספרותיות כמו גם תוסף של עולם מערכה בסגנון מבוכים ודרקונים. הספר הראשון בסדרה נכתב בשנת 1984 על ידי מרגרט וייס וטרייסי היקמן, במסגרת עבודתם של המחברים בחברת TSR. רומח הדרקון נכתב כעולם של משחק התפקידים "מבוכים ודרקונים".
העולם
עולם המערכה וספרי רומח הדרקון מתרחשים בעולם הקרוי בשם קרין. מרבית עלילות הספרים מתרחשות בחלקי היבשת אנסלון. חלק מעלילות הספרים מתרחשות גם ביבשת טאלאדאס, הממוקמת מצפון-מזרח לאנסלון. ידועה גם יבשת אדלאטום, אם כי נעשה בה שימוש במשחק התפקידים בלבד.
האלים המרכזיים בעולם קרין הם האל העליון, כאוס - להם אין מאמינים וכן שלושת ילדיו של האל העליון: האל הטוב פלאדין, אל הנייטרליות גיליאן ואלת הזדון טאקיזיס. בחלק מן התקופות קיימים בעולם דרקונים טובים מתכתיים וכרומטיים, אשר מנהלים מאז ומעולם קרבות נגד הדרקונים הרעים, בעיקר אלה הכחולים. בני האדם הם הגזע השכיח בעולם, כאשר נוסף להם קיימים גם אלפים, גמדים, גנומים (ננסים), מינוטאורים וקנדרים. החל ממלחמת הרומח, הופיעו גם הדרגונים כחיילים בצבאות כוחות האופל. דרגונים נוצרים כתוצאה מהשחתתן של ביצי דרקונים טובים.
כהנים (או נזירים, במקרה של מאז'ר) שואבים את כוחם מהאלים, ורבי מגים שואבים את כוחם משלושת אלי הירח: סולינארי, לוניטארי ונויטארי.
הספרים המרכזיים
הערה: הספרים הבאים נכתבו על ידי מרגרט וייס וטרייסי היקמן, אלא אם צוין אחרת.
ספרים נוספים
מלבד לסדרות הספרים המרכזיות, העולם הבדיוני קרין על שלל דמויותיו מתואר בסדרות ספרים וטרילוגיות נוספות. בין הספרים נמנים בין היתר סדרות ההקדמה (Preludes, שתי טרילוגיות), סדרת "מעשיות" (Tales), סדרת שישיית המפגשים (Meeting Sextet), "אומות האלפים" (Elven Nation) ו"אומות הגמדים" (Dwarven Nation), "מגיני הקסם" (Defenders of Magic), ספרי הדרקונים (אתנולוגיות), "ההיסטוריות האבודות" (Lost Histories), סדרת מלחמת הכאוס (Chaos War), סדרת "גשרי הזמן" (Bridges of Time, המגשרת בין מלחמת הכאוס ומלחמת הנשמות), "נְבָלים" (Villains), "רשומות רייסטלין" (Raistlin chronicles, תורגם לעברית), טרילוגיית "חומת הקרח" (Icewall), עלילות דיימון (Dhamon Saga), סיפורי עידן בני-התמותה (Age of Mortals), טרילוגיית המלך הכוהן (Kingpriest - שתורגמה במלואה לעברית), "מלחמת המינוטאורים" (Minotaur Wars), "עליית סולאמניה" (Rise of Solamnia), "טאלאדאס" (Taladas), "ארגות" (Ergoth), קלאסיקות (Classics, שספר אחד שלה, דאלאמר האפל, תורגם לעברית), "אומת העוגים" (Ogra Titans), "סדן הזמן" (Anvil of Time), "הברברים" (Barbarians), "צומתי הדרכים" (Crossroads), "הגיבורים" (Heroes, שתי טרילוגיות), "הלוחמים" (Warriors), "האלופים" (Champions), "גלות האלפים" (Elven Exile), "מולדת הגמדים" (Dwarf Home), "לינשה" (Linsha), "האגדות האבודות" (Lost Legends).
משחק התפקידים
חברת TSR יצרה את "רומח הדרקון" כעולם מערכה למשחק התפקידים מבוכים ודרקונים בשנת 1982. את ספר החוקים הראשון, "הרפתקאות רומח הדרקון" (Dragonlance Adventures), הם פרסמו בשנת 1987. כאשר מערכת המשחק שודרגה למהדורה השנייה, עולם המערכה "רומח הדרקון" השתנה בהתאם. בשנות ה-90, השימוש בקלפים שינה את הדרך בה פעולות נקבעו על ידי השחקנים. בשנת 1996 יצא משחק המערכה "רומח הדרקון: העידן החמישי" (Dragonlance: Fifth Age), שביצוע הפעולות נקבע לפי קלפים והושם דגש יותר על עלילה. באוגוסט 2003, יצא ספר חוקים מחודש לעולם "רומח הדרקון" המתאים לכללי המהדורה השלישית (ו-3.5) של משחק "מבוכים ודרקונים".
ביקורת על הסדרה
קוראים נאמנים רבים של הסדרה ברחבי העולם שמו לב לחוסר אחידות ברצף העלילתי והתנגשויות בין ההתרחשויות המובאות בספרים השונים (יצאו קרוב ל-200 ספרים המתארים התרחשויות בקרין, חלקם הקטן מבצע תמורות תהומיות במבנה הפוליטי והדתי). האשמה העיקרית, לדברי הקוראים, היא החזרה לעבר וקו הזמן החלופי אשר ערער את היסודות אשר הציבה סדרת "רשומות רומח הדרקון".
עם זאת, השתתפו בסדרה למעלה מ-20 סופרים שונים, ויש ספרים שיוצאים במקביל ולכן צפויות סתירות בשל חוסר תיאום.
כשיצאה טרילוגיית ה"רשומות" בעברית, התרעמו חובבים רבים של "מבוכים ודרקונים" על החלטת המתרגם לתעתק את שם היצורים מאנגלית - Elf (או ברבים Elves), ל"עלף", במקום לתרגום המקובל יותר, "אלף". הדבר אף הועלה לעיתונות הכתובה בעיתון "WIZ" שאף הציע לפטר את המתרגם. לאחר כחודשיים העיתון יצא בהתנצלות כלפי חברת מיצוב, ואף ציטטו מספר מקורות אחרים שתורגמו באופן דומה, ובכך נרגעו הרוחות. החלטת המתרגם עמנואל לוטם נבעה עקב תרגומיו לספריו של ג'.ר.ר. טולקין (בתחילת הטרילוגיה כתב זאת בהערת שוליים).
רומח הדרקון במדיות אחרות
סרט אנימציה אמריקאי יצא לווידאו ב-15 בינואר 2008. הסרט מבוסס על עלילת הספר הראשון בטרילוגיית רשומות: "דרקונים של דמדומי הסתיו". המשך טרילוגיית הסרטים תלוי בהצלחת הסרט הראשון. אנימציית הסרט משלבת בין גרפיקה דו-ממדית סטנדרטית לבין גרפיקת תלת-מימד. בין מדובבי הסרט הראשון הוא השחקן קיפר סאת'רלנד המגלם את דמותו של רייסטלין מאז'ר.
נוסף על כך, מספר משחקי מחשב מתבססים על עולם "רומח הדרקון", והם יצאו בין השנים 1989–1992: "Heroes of the Lance", "Dragons of Flame", "War of the Lance", "Dragonstrike", "Shadow Sorcerer", "Champions of Krynn", "Death Knights of Krynn" ו-"The Dark Queen of Krynn".
מחשב קוונטי
מחשב קוונטי הוא מכונה המעבדת נתונים תוך שימוש ישיר בתכונות של מכניקת הקוונטים כגון סופרפוזיציה קוונטית ושזירה קוונטית. מחשב קוונטי שונה ממחשב רגיל, בכך שהוא משתמש בקיוביט (ביט קוונטי) במקום ביט כיחידת המידע הבסיסית, והפעולות הבסיסיות שניתן לבצע על קיוביטים שונות מהשערים הלוגיים העומדים בבסיסו של מחשב קלאסי. ישנן בעיות שמחשב קוונטי מסוגל לפתור ביעילות גבוהה יותר מאשר האלגוריתם המיטבי האפשרי עבור מחשב קלאסי רגיל, אולם מבחינה חישובית הכרעתית הם שקולים, וכל בעיה שניתן לפתור (כלומר, להכריע או להכריע חלקית) באמצעות מחשב קוונטי ניתן לפתור גם באמצעות מחשב קלאסי, גם אם יידרש לשם כך זמן ארוך בהרבה.
המחקר התאורטי בתחום המחשוב הקוונטי החל בשנות השבעים של המאה ה-20 ומהווה מוקד עניין הן באקדמיה והן בגופי ממשל וצבא ברחבי העולם, בזכות ההבטחות לשיפור משמעותי בביצועים של חישובים שונים. נבנו מספר דגמים שמימשו מחשבים קוונטיים בני קיוביטים בודדים לפרקי זמן קצרים, ובשנת 2011 נעשה שימוש במחשב קוונטי על מנת לפרק לגורמים את המספר 143 בעזרת אלגוריתם שור; המספר הגדול ביותר שפורק אי-פעם לגורמים באמצעות מחשב קוונטי הוא 56153. עם זאת, הטכנולוגיה הקיימת היום עדיין אינה מאפשרת בניית מחשב קוונטי בקנה מידה סביר.
אחת השאיפות המרכזיות בפיתוח מחשב קוונטי היא להגיע ל, היינו נקודת הזמן בהיסטוריה בה מחשב קוונטי יבצע משימה חישובית, ששום מחשב קלאסי לא יכול לבצע בזמן סביר. ב-23 באוקטובר 2019, גוגל הכריזה כי הצליחה להשיג עליונות קוונטית. IBM חולקת על טענה זו.
ב-22 לפברואר 2023 הכריזה גוגל על פריצת דרך שניה (אם כי, כאמור, IBM חולקת על הטענה של פריצת הדרך הראשונה) והודיעה כי חוקרים של החברה הצליחו לראשונה להוכיח בניסוי כי ניתן להקטין את שיעור השגיאות במחשבים קוונטים באמצעות שימוש בקוד לתיקון שגיאות והגדלת מספר הקיוביטים (יחידות החישוב הבסיסיות במחשוב קוונטי) בקידוד.
רקע
המחקר בנוגע לעיבוד אינפורמציה ולמחשבים קוונטיים החל בשנות השבעים של המאה העשרים. בשנת 1973 פרסם אלכסנדר חולבו את המאמר הראשון בתחום, ובו ההבחנה שעל אף ההבדלים ביניהם, n קיוביטים אינם יכולים לייצג יותר מ-n ביטים קלאסיים. אחד החלוצים בתחום היה הפיזיקאי ריצ'רד פיינמן, שבשנת 1981 ניסח את ההבחנה הבאה - כאשר מנסים לחשב את חיזויי מכניקת הקוונטים עבור מערכות פיזיקליות גדולות, נראה שמחשב רגיל לא יכול לעשות זאת ביעילות בגלל המשאבים המעריכיים הנדרשים לייצוג פונקציית הגל. ואולם, הטבע עצמו הרי מבצע חישובים אלו, במובלע, כאשר המערכת הפיזיקאלית מתקיימת במציאות. מכאן, נראה שלטבע, הפועל על פי מכניקת הקוונטים, יש יתרון ביכולת החישוב שלו מול מחשב "קלאסי". אם כך, נוכל אולי לבנות סוג חדש של מחשב, המנצל אפקטים קוונטיים לביצוע חישוב באופן יעיל יותר. מחשב כזה יוכל לחשב את חיזויי מכניקת הקוונטים ביעילות - ואולי אף לבצע חישובים אחרים באופן יעיל יותר מכל מחשב "קלאסי".
בשנת 1985 ניסח דייוויד דויטש מודל תאורטי אוניברסלי למחשב קוונטי, מכונת טיורינג קוונטית. בדומה למכונת טיורינג קלאסית מדובר במודל תאורטי פשוט המגלם בתוכו את כל העצמה החישובית של מחשב קוונטי, בלי תלות באופן המימוש שלו. דויטש הראה שעל אף ההבדלים בין המודלים השונים, מבחינה חישובית מכונת טיורינג קוונטית שקולה למכונת טיורינג קלאסית ולמעשה מחשב קוונטי לא מפר את תזת צ'רץ'-טיורינג.
קיוביט
יחידת המידע הבסיסית במחשב קלאסי נקראת סיבית או "ביט", כל ביט יכול להיות באחד משני מצבים: 0 או 1. לעומת זאת, יחידת המידע הבסיסית במחשב קוונטי נקראת קיוביט (ביט קוונטי), כל קיוביט יכול להיות במצב 0 או 1, אך גם בכל סופרפוזיציה קוונטית שלהם. באופן דומה, רגיסטר קלאסי בן n ביטים יכול לייצג כל אחד מ-2^n מצבים שונים, רגיסטר קוונטי יכול לייצג כל סופרפוזיציה של 2^n מצבים שונים.
שערים קוונטיים
במחשב קלאסי, הפעולות הבסיסיות שניתן לבצע על ביטים מיוצגות באמצעות שערים לוגיים, ואלו יכולים לממש כל פונקציה בוליאנית שהקלט שלה הוא מספר כלשהו של ביטים, והפלט שלה יכול להיות כל מספר אחר של ביטים. המנגנון המקביל במחשב קוונטי נקרא שער קוונטי, שער כזה יכול לממש כל אופרטור יוניטרי על מספר קיוביטים, והתוצאה שלו תהיה בת מספר זהה של קיוביטים. נהוג לייצג שערים קוונטיים כמטריצות יוניטריות, כאשר שער קוונטי הפועל על n קיוביטים ייוצג על ידי מטריצה מגודל (כאמור, מצב אוגר קוונטי המכיל n קיוביטים מיוצג על ידי וקטור במרחב ממימד 2^n).
חיפוש
נניח שנרצה למצוא מספר העומד בקריטריון מסוים. לדוגמה, נאמר שקלטנו תשדורת המוצפנת בשיטת ההצפנה DES, ואנו מחפשים את מפתח ההצפנה, שהוא מספר אקראי שאורכו 56 ביטים. קל לבדוק אם מספר נתון הוא המפתח הנכון, אבל כדי למצוא את המפתח הנכון (באופן ישיר) נאלץ לבדוק 2^{56} אפשריות, וזהו תהליך ארוך מאוד. אם ברשותנו מחשב קוונטי, נוכל לתכנת אותו לפתור את בעיית החיפוש באופן יעיל יותר. ניקח 56 קיוביטים, ונפעיל עליהם פעולה אשר תביא אותם למצב של סופרפוזיציה אחידה של כל 2^{56} האפשרויות. כעת נורה למחשב לבדוק את נכונות המפתח, ועפ"י עקרון הסופרפוזיציה הוא יעשה זאת במקביל עבור כל המפתחות האפשריים, באותו זמן שמחשב קלאסי היה דורש לביצוע בדיקה עבור מפתח בודד.
במבט ראשון נראה שהשגנו שיפור אדיר במהירות (מעריכי באורך המפתח שמחפשים). ואולם, נשאר אתגר נוסף - כיצד נחלץ את המפתח הנכון, כלומר זה שעבורו הבדיקה הצליחה, מתוך הסופרפוזיציה? בשנת 1996 פיתח לוב גרובר אלגוריתם חיפוש קוונטי המאפשר לעשות זאת בעזרת כ-2^{28} פעולות קוונטיות (ובאופן כללי 2^{k/2} פעולות, כאשר k הוא אורך המפתח). מסתבר שבאופן כללי, לא ניתן לבצע את החיפוש מהר יותר, כלומר, למחשב הקוונטי יש יתרון (ריבועי) על פני מחשב קלאסי בפתרון בעיות חיפוש כלליות, אך לא יותר מכך.
מציאת גורמים ראשוניים
אחת הבעיות החשובות שניתנות לפתרון באמצעות מחשב קוונטי היא מציאת הגורמים הראשוניים של מספר גדול. הדבר חשוב בין השאר כי משמעו שמי שברשותו מחשב קוונטי יוכל לפצח את שיטת ההצפנה RSA: בהצפנת RSA המפתח הסודי הוא שני מספרים ראשוניים גדולים מאוד p ו-q, ורק מכפלתם מתפרסמת. השערה מקובלת היא שהחישוב ההפוך, כלומר מציאת הגורמים הסודיים p ו-q בהינתן מכפלתם N, מהווה בעיה שאינה ניתנת לפתרון יעיל במחשב קלאסי. בטיחות שיטת ההצפנה מסתמכת על קושי זה. ב-1994 פיתח מדען המחשב פיטר שור אלגוריתם קוונטי למציאת גורמים ראשוניים של מספר נתון. הוא עשה זאת על ידי המרה של בעיית הפירוק לגורמים לבעיה של מציאת מחזור עבור פונקציה מסוימת, והראה שמחשב קוונטי יכול למצוא את המחזור ביעילות רבה (בעזרת גרסה קוונטית של התמרת פורייה). הרעיון הוא שמחשב קוונטי "רואה" בו זמנית את כל נקודות הפונקציה ולכן יכול לבצע התאבכות על מנת לקבל את המחזור של הפונקציה.
מגבלות עקרוניות
אף על פי שידועות בעיות שמחשב קוונטי יכול לפתור ביעילות גדולה יותר ממחשב קלאסי, יכולתו של מחשב קוונטי אינה בלתי מוגבלת והוא אינו "פתרון קסם" לכל בעיה חישובית. בראש ובראשונה, ידוע כי ההבדל העקרוני בין מחשבים קוונטיים וקלאסיים הוא ביעילות (דהיינו, סיבוכיות) בלבד; כלומר, כל בעיה הניתנת לפתרון על מחשב קוונטי ניתנת לפתרון גם על כל מחשב קלאסי, אם כי ייתכן שהדבר ידרוש משאבים גדולים יותר. גם הפרש היעילות אינו שרירותי - הוא לכל היותר מעריכי, וישנן בעיות אותן מחשב קוונטי אינו יכול לפתור באופן שהוא יעיל מהותית מהפתרון שלהן באמצעות מחשב קלאסי. לא ידוע אם מחשב קוונטי מסוגל לפתור בעיות NP-שלמות בזמן ריצה פולינומי, ומדענים רבים משערים שאין כך הדבר.
אלגוריתמים קוונטיים
במשך השנים הציעו החוקרים רשימה ארוכה של אלגוריתמים קוונטיים, שבהם הוכח תיאורטית שמחשב קוונטי יהיה יעיל יותר באופן מהותי ממחשבים קלאסיים. ניתן למצוא רשימה מלאה של האלגוריתמים המוכרים כיום באתר https://quantumalgorithmzoo.org/.
מחשבים קוונטיים קיימים
כיום קיימים מחשבים קוונטיים פרימיטיביים ביותר ובעלי ביצועים נמוכים. אך כבר ניתן להריץ עליהם אלגוריתמים קוונטיים ולחוות את השוני המהותי בין המחשבים הקלאסיים למחשבים הקוונטיים. מעת לעת אף מתפרסמים מחקרים שמראים שעם מאמץ והרצות חוזרות ונשנות של אלגוריתמים ניתן להגיע להישגים מרשימים.
ספקי מחשבים
חברות המחזיקות במחשבים קוונטיים, או בסימולטורים קלאסיים של מחשבים קוונטיים, נותנות גישה למשתמשים מכל רחבי העולם למחשבים הקוונטיים שלהם על מנת לחקור, ללמוד ולחוות את השימושים במחשבים מסוג זה. להלן רשימה של מחשבים קוונטיים או סימולטורים שניתן להשתמש בהם:
כלי פיתוח
כמו כן קיימים כלים לפיתוח וכתיבת תוכנות ואלגוריתמים קוונטיים, להלן רשימה כלים לכתיבת אלגוריתמים קוונטיים והרצתם על סימולטורים שונים:
בישראל
באוניברסיטאות בישראל מתקיימת פעילות מחקר ענפה בתחום של מדע וטכנולוגיה קוונטיים, שמחשוב קוונטי הוא חלק ממנו.
בישראל פועלות חברות הזנק אחדות בתחום החומרה והתוכנה למחשב קוונטי, בהן קוונטום מאשינז,, קוונט-אל–אר (הצפנה קוונטית), קדמה מחשוב קוונטי (מערכת הפעלה למחשב קוונטי), קלאסיק טכנולוגיות (פיתוח תוכנה למחשוב קוונטי) ועוד.
בפברואר 2022 פורסם כי רשות החדשנות ומשרד הביטחון יממנו הקמת מחשב קוונטי ראשון למדינת ישראל בכ-200 מיליון שקל.
במרץ 2022 פרסמו חוקרים ממכון ויצמן למדע, בראשות פרופ' רועי עוזרי, מאמר לפיו בנו מחשב קוונטי תוך התגברות על בעיה ידועה ביצירת מחשב כזה.
לוסי הייל
קארן לוסיל "לוסי" הייל (באנגלית: Karen Lucille "Lucy" Hale; נולדה ב-14 ביוני 1989) היא שחקנית וזמרת אמריקאית. מוכרת בעיקר בשל תפקידה כאריאה מונטגומרי בסדרת הטלוויזיה "שקרניות קטנות" ובזכות תפקידה כקייטי קיין בסדרה "קייטי קין".