cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
K-431
אסון תדלוק הכור
הפסולת שנאספה בפעולות הניקיון אוחסנה באתרי הטמנה זמניים. בגלל הקצב המהיר של פירוק החומרים ופעולות הניקיון, חלק ממתקני הנמל חזרו לפעילות ארבעה ימים לאחר הפיצוץ. חודשיים לאחר התאונה ירדו רמות הקרינה במים, ו-5–7 חודשים לאחר התאונה רמות הקרינה נחשבו לתקינות בכל אזור הרציף. הצוללת הפגועה נגררה ל-Pavlovsk Bay ונקשרה שם.
כונדרודיט
כונדרודיט  הוא מינרל נזוסיליקטי (סיליקט במבנה דמוי איים) של ברזל ומגנזיום, המכיל גם פלואור והידרוקסיל, והשייך לקבוצת המינרלים "קבוצת ההומיט".
תכונות
נוסחת המבנה הכימי של כונדרודיט היא Mg,Fe2+)5(SiO4)2(F,OH)2). הכונדרודיט הוא המינרל הנפוץ ביותר מבין המינרלים של קבוצת ההומיט, קבוצה של מינרלים המאופיינים במבנה המשלב שכבות של סיליקטים ותחמוצות. לשכבות הסיליקטים יש מבנה כשל המינרל אוליבין ולשכבות התחמוצת יש מבנה דמוי המינרל ברוסיט (Mg(OH)2). במקרה של הכונדרודיט יש שתי שכבות של אוליבין בין שכבות הברוסיט (להומיט שנתן את שמו לקבוצה יש שלושה). הכונדרודיט יוצר תמיסה מוצקה עם המינרל אלגנייט.
הכונדרודיט מתגבש במערכת המונוקלינית, חבורת סימטריות נקודתית מונוקלינית רגילה 2/m\ וחבורת סימטריות מרחבית P21/b. הפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=7.84, b=4.73Å, c=10.25Å, וגודל זווית β הוא 109°.
הכונדרודיט מופיע בטבע בדרך כלל בדרך כלל משובץ כגרגירים. הגבישים, הנדירים בדרך כלל, קטנים, פריזמתיים, שטוחים, מרובי פאות, חסרי סימטריה ברורה ומעוגלים באורך של עד עשרה סנטימטרים. גבישים תאומים נפוצים. הכונדרודיט נשבר באופן בלתי שווה. הקשיות של המינרל בינונית, 6 -6.5 בסולם מוס, והמשקל הסגולי הוא בממוצע 3.15.
אופטית המינרל הוא דו-צירי חיובי. מקדם השבירה של הכונדרודיט נע בין 1.592 ל-1.67. גבישי הכונדרודיט שקופים עד שקופים למחצה וצבעם הוא בדרך כלל צהוב בהיר עד צהוב, אך גם חום, חום אדמדם או אדום. המינרל ניחן בפליאוכרואיזם חלש. מכיוון אחד נראה המינרל חסר צבע, בגוון צהוב חיוור מאוד עד צהוב, מכיוון שני חסר צבע עד צהוב-ירוק. מכיוון שלישי חסר צבע עד ירוק חיוור. רוב דגימות המינרל פלואורסצנטיות בגוון כתום בקרינת על-סגול, כאשר הקרינה חזקה מעט יותר בתגובה להקרנה באורכי גל קצרים. שינוי זה נובע כנראה מנוכחות יוני הברזל המחליפים את המגנזיום.
המינרל נתגלה לראשונה ב-1817 בסומה (Monte Somma) במחוז קמפניה, שבאיטליה. מקור שם המינרל מיוונית ופירושו "גרגיר", רמז לתצורה הנפוצה של כגרגירים בודדים בתוך מסת אם.
שימושים
השימוש העיקרי בכונדרודיט הוא במכירה בחנויות לאספנים, אם כי קיימים גם אבני חן מחיתוך גבישים של כונדרודיט, אבל השימוש בהם נדיר.
מקור ותפוצה
מקומות בהם ניתן למצוא הכונדרודיט כוללים את הר מונטה סומה (Monte Somma) שסמוך להר הגעש וזוב שבמחוז קמפניה, שבאיטליה (המקום בו נתגלה המינרל לראשונה); פארגאס (Pargas) בפינלנד; לה שיפל (Le Chipal) במחוז ווז' שבצרפת; אתר המינרלים של פרנקלין במחוז ססקס (Sussex) בניו ג'רזי, ומכרה לייקשור (Lakeshore) במחוז פינאל (Pinal), באריזונה שבארצות הברית; ובהנדארה (Bhandara) במדינת מהאראשטרה שבהודו.
אוסטין 18
אוסטין 18 (באנגלית: Austin 18) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית Austin Motor Company (שם רשמי: The Austin Motor Company Limited) אשר יוצרה בין השנים 1937–1939 בבריטניה.
On BS
On BS הוא שיר של הראפרים דרייק ו-21 סבאג' מתוך אלבום האולפן המשותף שלהם, Her Loss, שיצא לאור ב-4 בנובמבר 2022. הוא הופק על ידי אוז בשיתוף עם אליאס. השיר הגיע בשיאו למקום הרביעי במצעד הבילבורד הוט 100.
קבלה ביקורתית
השיר קיבל ביקורות מעורבות עד חיוביות ממבקרי המוזיקה. רובין מאריי מ-Clash תיאר את השיר "רולר אכזרי ולא מרפה" וכ"היילייט תחילתי" באלבום. בביקורת לאלבום, ורנון אייקו מ-Exclaim! כתב, "עם זאת, למרות היותו חד צצדי לטובת דרייק, הנוכחות וההשפעה של 21 היא עצומה, כשההומור, השנינות ודמות הגנגסטר האמינה באמת מושכים את תשומת הלב מדרייק בכל פעם שהצמד מחליט ללכת שורה אחר שורה, כמו ב-'On BS'". פרד גאראט-סטנלי מ-NME שיבח את השיר, וכתב, "הם מקפצים זה את זה בצורה מסודרת, ומצהירים על איכות הכוכבים שלהם עם שורות אחת-אחר-השנייה". לסטיב "פלאש" ג'ון מ-RapReviews הייתה תגובה מעורבת, והוא העיר, "השירים בהם הם חולקים מעמד שווה יותר כמו 'On BS' הם מהנים, אם כי השיר הזה כולל אאוטרו מוזר וארוך במיוחד". ג'וש סבץ מ-Paste כתב, "דרייק ו-21 שוקעים זה בזה בוורסים שלהם, מציגים דיוק ותזמון בזמן שהם מחליפים אחד את השני בגמישות". כמו כן, סם הוקלי-סמית' מ-NPR כתב ביקורת חיובית על שיתוף הפעולה: "הכימיה שלהם ניכרת ב-'On BS', כאשר הצמד מקפיץ שורות אחד מהשני: 21 סבאג' בעל תשובה, רגוע וגם מאיים, כשדרייק כועס, מסטול מכדורים ופראנואיד".
פרודיית ה-SNL
ב-6 בנובמבר 2022, דרייק ו-21 סבאג' פרסמו קליפ שלהם מבצעים את השיר בהופעה מזויפת בסאטרדיי נייט לייב.
עבודי קריאייטיב
עבודי קריאייטיב היה בית ספר לפרסום ושיווק, שפעל בבית ציוני אמריקה בתל אביב.
בית הספר נוסד בשנת 1989 על ידי אהרון עבודי והיה חלק מחברת 'עבודי' העוסקת בתחומי הפרסום בישראל. ב-2003 הועבר בית הספר לתפעולו של נאור הרמן.
בית הספר הציע מגוון קורסים, סדנאות, לימודי תעודה, הכשרות ולימודי העשרה בתחומי פרסום, קופירייטינג וקריאייטיב במספר מגמות לימוד. במסגרת הלימודים השתלבו הסטודנטים בלימודים רב תחומיים המשלבים בין לימודי תאוריה והתנסות מעשית. הלימודים הועברו על ידי סגל הכולל אנשי קריאייטיב ופרסום. בית הספר נהג לשלב בנושאי הלימוד מודעות חברתית וסביבתית.
ב-24 ביוני 2013, הודיעה הנהלת בית הספר על סיום פעילותה ושיגרה לכלל תלמידי עבודי דואר אלקטרוני המצר על סגירת שעריו.
יחסי אנדורה–סן מרינו
יחסי אנדורה–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין נסיכות אנדורה לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו.
סקירה כללית
שתי המדינות הן מדינות קטנות (מיקרו-מדינות), עשירות ומפותחות באירופה ושתיהן חברות בציר לא רשמי המונה את: ליכטנשטיין, מונקו, אנדורה וסן מרינו. המדינות מרבות לשתף פעולה בענייני קבלה לאיחוד האירופי והמשך היותן חלק מהגוש האירופאי. במסגרת אותו הציר נערכה פגישה משולשת בין אנדורה, מונקו וסן מרינו ב-18 במרץ בשנת 2017 ברובע מונטה קרלו שבמונקו כדי לשוחח על ענייני האיחוד האירופי.
שלוש המדינות סיכמו על הכנות להצטרפות משותפת לאיחוד האירופי ועל תמיכה אחת בשנייה לכל אורך התהליך.
טריגאן
הסדרה מעולם לא שודרה בישראל.
עלילה
הסדרה מספרת על אקדוחן פורע חוק בשם וואש הרמוס (Vash the stampede) בעולם עתידני/מערבוני בכוכב בשם גאנסמוק (Gunsmoke, "עשן רובה"), שעל ראשו מונח פרס של 60,000,000,000 דולרים כפולים (המטבע בסדרה). במהלך הסדרה נרדף וואש על ידי ציידי ראשים בשל הפרס הגבוה באשמת הרס העיר "יולי" (July), אם כי וואש סובל משיכחון למוקדם ואינו זוכר דבר מהאירוע. במסעותיו משתדל וואש להימנע מפגיעה באנשים ומשתמש בשיטות לא קטלניות כנגד רודפיו. את וואש מלוות שתי ידידותיו, מריל סטרייף ומילי תומפסון, העובדות עבור סוכנות הביטוח "אגודת ברנרדלי" (Bernardelli Insurance Society) ומנסות לצמצם את הנזקים שגורמת הופעתו, שנגרמים בעיקר מצד ציידי הראשים במהלך ניסיונותיהם לחסלו.
אילן מזרחי
אילן מזרחי (נולד ב־1947) הוא איש מערכת הביטחון בישראל, המשנה לראש "המוסד" עד לשנת 2003. ביוני 2006 התמנה לראש המועצה לביטחון לאומי, אך הודיע על פרישתו כשנה ומחצה לאחר מכן.
ביוגרפיה
אילן מזרחי שירת בצה"ל כמ"כ בקורס טיס, ולאחר סיום השירות למד לימודי המזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1972 הצטרף ל"מוסד", ושירת תחילה כקצין איסוף. הוא שימש ראש אגף המחקר, שהפך בתקופתו לאגף מודיעין והכוונת האיסוף. בהמשך שימש ראש אגף "צומת" של "המוסד", האחראי על הפעלת סוכנים, ולאחר מכן מונה למשנה לראש "המוסד", אפרים הלוי. כחודשיים לאחר החלטתו של אריאל שרון למנות את מאיר דגן ליורשו של הלוי, בשנת 2003, פרש מזרחי מ"המוסד". לאחר פרישתו עסק בייעוץ בתחום ההיי-טק והביטחון.
ב-1 ביוני 2006 התמנה מזרחי ליושב ראש המועצה לביטחון לאומי, והחליף בתפקיד זה את גיורא איילנד.
הוא התפטר מתפקידו כיושב ראש המועצה לביטחון לאומי ב-10 בספטמבר 2007.
הג'ירפה הבוערת
הג'ירפה הבוערת הוא ציור של הצייר הסוריאליסטי הספרדי סלבדור דאלי.
בציור, המצויר בתאורה של שעת הערביים, כאשר השמים בצבע כחול עמוק, עומדות שתי דמויות נשיות. מכל דמות יוצאות מגירות רבות, המסמלות אצל דאלי את התכונות השונות הנחבאות אצל כל אדם. מגירות אלה מופיעות בציורים ובפסלים רבים של האמן. חטוטרות פאליות יוצאות מגב כל דמות, ואלה נתמכות על ידי קביים. הפנים של הדמויות מראות רק את שרירי הפנים ולא את תווי הפנים. אחת הדמויות מחזיקה בידה בשר.
ברקע של התמונה ניתן לראות ג'ירפה בוערת. דאלי השתמש לראשונה בדמות זו בסרטו משנת 1930 "עידן הזהב", והיא מופיעה בציור נוסף משנת 1937 - "המצאת המפלצות". דאלי ציין כי דמות זו היא "מפלצת גברית קוסמית המסמלת את קץ העולם".
רכבת העננים
רכבת העננים או רכבת אל העננים (בספרדית: Tren de las Nubes או Tren a las nubes, בהתאמה) היא כינויו של שירות רכבות המחבר בין העיר סלטה שבצפון-מערב ארגנטינה לבין אובל לה פולבוריז'ה, שבהרי האנדים. הרכבת משמשת למטרות תיירות בלבד.
היסטוריה
מקור שמה של הרכבת בסרט שצילמו שני סטודנטים מטוקומאן בראשית שנות ה-60. השניים ביקשו מנהג הקטר שישחרר קיטור עבור אחת הסצינות. בשל הטמפרטורות הנמוכות, הקיטור לא התפזר במשך מספר דקות, ויצר אשליה של עננים. חברת הרכבות הארגנטינאית רכשה את הסרט, שעובד מאוחר יותר לסרט תיעודי בשם "רכבת אל העננים", בעקבות אותה סצנה.
היוזמה לבנות במקום מסילה, שתחבר בין האזורים הצפוניים של צ'ילה וארגנטינה, ותשפר את הובלת הבוראקס שנחצב במרומי האנדים, עלתה ב-1899, וב-1905 הוחל בבדיקת היתכנות של הבנייה. לאחר בחירתו של הנשיא איפוליטו איריגוז'ן ב-1916 התחדש העניין ביוזמה. העבודות החלו ב-1921, בתכנונו של המהנדס האמריקני ריקרדו מורי, ותוכננו להימשך שש שנים. בשל תנאי השטח הקשים, התנהלו העבודות בעצלתיים, וב-1930 הופסקו לשש שנים עקב הדחתו של איריגוז'ן בהפיכה צבאית. הן הושלמו בסופו של דבר ב-17 בינואר 1948, וב-20 בפברואר אותה שנה יצאה הרכבת הראשונה מסוקומפה, בגבול צ'ילה-ארגנטינה, לסלטה.
ב-1972 נחנכו רכבות התיירים, והן פעלו ברציפות עד הפרטת שירותי הרכבות בארגנטינה ב-1990. ב-1991 חודשה פעילות הרכבת בבעלות פרטית, והיא נמשכה עד שב-2005 החליטה ממשלת ארגנטינה לסיים את ההתקשרות עם החברה. ב-6 באוגוסט 2008 הושק שירות הרכבות מחדש, באמצעות חברת אקוטרן.
ביולי 2014 רכבת ובה 400 נוסעים ירדה מהמסילה, והנוסעים נאלצו להתפנות בעזרת הצבא. בעקבות התקרית השירות הולאם מחדש והמסילה שופצה.
ראשיתה של המסילה בתחנת הרכבת חנרל בלגרנו שבעיר סלטה, בגובה של 1,187 מטר מעל פני הים. הנקודה הגבוהה ביותר בה היא נקודת הסיום הנוכחית שלה, בוויאדוקט לה פולבוריז'ה, בגובה של 4,220 מ' מעל פני הים, והיא מסילת הברזל השלישית בגובהה בעולם. פער 3,000 המטרים הצריך פתרונות הנדסיים רבים, ולאורך 217 הקילומטרים של מסילת הברזל הוקמו 29 גשרים, 21 מנהרות, 13 אובלים, שתי ספירלות ושני זיגזגים.
הרכבת כוללת 10 קרונות, והיא יכולה להסיע 640 נוסעים. מהירותה הממוצעת היא 35 קמ"ש, והנסיעה הלוך וחזור נמשכת 15 שעות. לאורך המסלול 20 תחנות רכבת, רובן בעיירות קטנות או במכרות. העיר הגדולה ביותר בה עוברת המסילה פרט לסלטה היא סן אנטוניו דה לוס קוברס.
סמל פנמה
סמל פנמה  הוא סמלה הרשמי של מדינת פנמה.
וורד (פירושונים)
{{פירושונים| אישים ששם משפחתם וורד:
ראו גם
}}
חומת אש
בתקשורת נתונים, חומת אש (באנגלית: Firewall), היא מערכת לניטור וחסימת התקשרויות בלתי רצויות לרשת התקשורת או מחשב יחיד. בבסיסה, חומת אש היא נתב "חכם" המחבר את הרשת המאובטחת לרשתות אשר אין יכולים לערוב לאבטחתן, לדוגמה, רשת האינטרנט. מערכת זו מהווה לרוב נדבך חשוב במערך אבטחת רשתות מחשבים בשילוב מערכות אנטי וירוס. מערכות אלו עשויות להיות מיושמות כתוכנת מחשב או כחומרה ייעודית.
שם המונח
שם המונח תורגם מאנגלית לעברית. המונח שאול מהמושג "חומת אש" בתחום הבניין, שהוא קיר או מחסום פיזי עמיד לאש, שמטרתו לשמור על השריפה מחוץ למתחם המוגן.
סוגים על פי אופי ההגנה
ישנם שלושה סוגים בסיסיים של חומות אש, בהתאם למאפיינים הבאים:
סוגים על פי היקף התקשורת
כתלות בהיקף התקשורת המסוננת קיימים:
מושג חומת האש המסורתי ברשתות נוגע יותר לסוג השני.
סוגים על פי אופן המימוש
כאשר מתייחסים למקום שבו מתבצע הטיפול בתקשורת קיימים שלושה סוגים של חומות אש:
שני הראשונים עלולים לחפוף אף על פי שהשני - האישי יותר, לא אחראי על רשת שלמה ואפשר ליישם את שניהם על מערכת אחת. הסוג השלישי הוא ברמה אחת מתחת לרמת היישום.
מוצרי חומת אש
מוצרי חומת אש מסופקים למגזר הפרטי כמו גם למגזר התאגידי. בתחום חומות האש למגזר התאגידי ניתן למצוא יצרניות כגון: צ'קפוינט, פורטינט, מיקרוסופט וסיסקו.
חברת צ'קפוינט הישראלית היא מהחברות המובילות בעולם במגזר התאגידי. חברה זו הייתה הראשונה שפיתחה חומת אש שעובדת ביותר משכבה אחת של מודל ה-TCP/IP (טכנולוגיית ה-stateful inspection עליה רשמה צ'קפוינט פטנט בשנת 1997). בשנת 2003 נכנסה צ'קפוינט גם לשוק הביתי, עם רכישתה של התוכנה החינמית Zone Alarm של חברת Zone Labs.
חברת פורטינט מספקת למגזר התאגידי חומות אש תחת שם המותג פורטיגייט.
חברת סיסקו מספקת למגזר התאגידי חומות אש מסוג ASA ו-PIX.
חברת מיקרוסופט פעילה גם היא בתחום התאגידי, עם המוצר ISA, המכונה כיום Forefront. כמו כן, בכל מערכת הפעלה מסוג חלונות, מאז גרסת מערכת ההפעלה Windows XP, מותקנת כברירת מחדל חומת אש בסיסית.
תוכנה חינמית מוכרת נוספת היא חומת האש של Comodo.
בנוסף, כמעט כל יצרנית של תוכנות אנטי-וירוס, דוגמת סימנטק ו-ESET, משלבות במוצריהן רכיב חומת אש.
דיסקוגרפיה של אביבה אבידן
הדיסקוגרפיה של הזמרת הישראלית אביבה אבידן מורכבת משמונה אלבומי אולפן ו-25 סינגלים.
מרחב שלמה
מרחב שלמה (מרש"ל) הוא הכינוי שנתנה ישראל לאזור של דרום סיני בעת שהיה בשליטתה, בתקופה שלאחר מלחמת סיני ובעיקר בתקופה שלאחר מלחמת ששת הימים. מרחב שלמה היה אזור בעל מנהל אזרחי משלו ומפקדה צבאית משלו (שבמהלך מלחמת יום הכיפורים הופרדה מפיקוד הדרום לפיקוד מרחבי עצמאי). גבולו הצפוני של מרחב שלמה היה גוש ההרים החוצה את סיני מצפון לאבו זנימה.
בעקבות מלחמת סיני
אזור דרום סיני נכבש על ידי ישראל בסוף 1956, במלחמת סיני, והוחזר למצרים לאחר מספר חודשים.
בעקבות מלחמת ששת הימים
ב-1967, במלחמת ששת הימים, כבשה ישראל שנית את האזור ושלטה בחלקו המערבי עד 1980 ובמזרחי עד 1982. בעת השלטון הישראלי, עד 1982, היה המרחב נתון לממשל צבאי. מפקדת האזור שכנה באופירה, ליד מפקדת כוחות צה"ל - מפקדת מרש"ל (מרחב שלמה). מפקד האזור, המושל הצבאי, חלש על הגזרה באמצעות מספר "נציגויות", ששכנו בשטח. שיטה זו הועתקה מפריסת הצבא האמריקאי בווייטנאם בשנות ה-60 ומטרתה הייתה מעורבות באוכלוסייה, מתן שירותים, התחבבות והתחככות ומניעת חדירת השפעות לא רצויות בעצם הנוכחות בשטח.
הנציגויות שהיו בנואיבה, דהב, א-טור, אבו רודס וסנטה קתרינה, אוישו בקציני ונגדי ממשל צבאי וכוחות ביטחון שוטף. מפקדי הנציגויות היו בפועל מפקדי הכוחות של צה"ל בשטח. היחידה של הממשל הצבאי נקראה מפקדת אד"ס (אזור דרום סיני) ובראשה עמד קצין בדרגת סא"ל. בין מפקדיה של היחידה הזו היו: ליד הממשל הצבאי היה גוף מנהל אזרחי שטיפל בפיתוח משאבים ותשתיות לרווחת התושבים המקומיים. בראש המנהל האזרחי עמד ראובן אלוני. אף למנהל האזרחי היו נציגויות בשטח שדאגו לרווחת האוכלוסייה לצרכיה, לפרויקטים של פיתוח (דרכים, בארות מים, מרפאות, מרכזים מסחריים ועוד) בתיאום עם תיאום הפעולה בשטחים ועם המפקדה הצבאית, יצגו את משרדי הממשלה שונים ועמד בקשר מול ארגוני סעד. הקשר ליחידות צה"ל ומפקדת האזור נעשה באמצעות קצין מנהל אזרחי שהיה מוצב במפקדת האזור. (במהלך השנים שירתו בתפקיד חשוב זה ראובן רוזנטל, דודו קצין ואפריים איש-שלום)בא-טור היה נציג המינהל האזרחי, אבי אופיר. בסנטה קתרינה, היה זה אבי רובנס. במשך כל שהות צה"ל באזור דרום סיני לא נרשמו כל אירועים חריגים ונשמרו השקט, הפיתוח האזורי ואווירת האמון, בין צה"ל לבין כ- 13,000 תושבי דרום סיני הבדווים.
בשנות השלטון הישראלי הוקמו באזור מספר יישובים אזרחיים: אופירה, נביעות, די זהב ושלהבת והוא היווה יעד תיירותי מבוקש לישראלים. אם בתיירות חופים לאורך מפרץ אילת ואם בטיולים לאזור ההר הגבוה שם גם הוקם בית ספר שדה ליד מנזר סנטה קתרינה. בסמוך לשארם א-שייח הוקם בסיס של חיל הים הישראלי ששימש את זירת ים סוף של החיל, ובסיס "אופיר" של חיל האוויר הישראלי. כן הופעלו שדות תעופה בא-טור ובסנטה קתרינה, אשר שימשו את הצבא ואת הטיסות הפנים ארציות, לצורכי תיור.
מלחמת יום הכיפורים
ב-6 באוקטובר 1973, יומה הראשון של מלחמת יום הכיפורים, נערך בשמי מרחב שלמה קרב האוויר הראשון במלחמת יום הכיפורים, שבו השתתפו שני מטוסי F-4 פנטום ("קורנס") של חיל האוויר הישראלי, שהיו בכוננות יירוט, ומולם עשרים ושמונה מטוסי מיג-17 ומיג-21 מצריים (שבע רביעיות) - שתקפו מטרות במרחב שלמה. בסיומו של הקרב, שנמשך כשש דקות, הופלו שבעה מטוסי מיג והשאר נמלטו, ואילו מטוסי הפנטום נחתו בשלום. שעות אחדות לאחר הקרב תקף מפציץ מצרי את יחידת הבקרה 528, הסמוכה לשדה אופיר, השמיד את מתקניה וגרם לחמישה הרוגים.
ב-9 באוקטובר 1973 הופרד אזור מרחב שלמה מפיקוד הדרום והפך לפיקוד עצמאי, פיקוד מרש"ל, בפיקודו של האלוף ישעיהו גביש. הפיקוד עסק בבלימת ניסיונו של הצבא המצרי להתקדם לכיוון ראס סודר, ובמרדף אחר שלושה גדודי קומנדו מצריים שהונחתו בתחומו.
ב-22 בנובמבר 1973 הועבר אלוף פיקוד הדרום, שמואל גונן, לתפקיד מפקד פיקוד מרש"ל.
לאחר מלחמת יום הכיפורים
החל משנת 1975, פיקד על המרחב תא"ל אריה (בירו) דיין. הוא חילק את גזרת הפיקוד המוקטן, שאף זכה לזירה באגף מבצעים במטכ"ל, לשני מרחבים חטיבתיים: חטמ"ר 688 (חטיבת הנגב) בגזרה המערבית; חטמ"ר 655, בפיקודו של אל"ם אפרים חירם ("פיחוטקה"), בגזרה המזרחית (אילת עד אופירה); ומגמ"ס - מפקדת גזרת מרומי סיני - שמפקדתה שכנה בסנטה קתרינה. על המפקדה פיקדו סא"ל מוסא עטיה, סרן אילן ברוך ומפקדה האחרון יוסי (ג'ו) ניסימוב, שהעבירה לידי המצרים בטקס צבאי ממלכתי ב-19 בנובמבר 1979.
בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים החזירה ישראל למצרים, בשנת 1982, את השליטה בסיני, ובכלל זה השליטה במרחב שלמה. כיום זהו מחוז דרום סיני של מצרים.
מלכיאל מני
יצחק מלכיאל מני (כ"ה בכסלו תרכ"א, דצמבר 1860, חברון – ה' בכסלו תרצ"ג, 1932, תל אביב) היה ראשון השופטים היהודים בבית המשפט העליון תחת המנדט הבריטי בארץ ישראל.
קורות חיים
נולד בשנת 1860 בחברון, בנו הרביעי של הרב אליהו מני. משנותיו המוקדמות היה תלמיד של אביו בישיבתו בעיר חברון, והירבה מיוזמתו ללמוד מהמופתי והקאדי המקומיים. עניינו בדת המוסלמית הביאו בגיל צעיר לערוך השוואות הדדיות בין המשפט העברי לבין חוקי הדת המוסלמית.
מטעם אגודת "למען ציון" התמנה בצעירותו לשמש מורה לשפה הערבית ולספרותה.
בתקופתו של ראוף פאשה כמושל ירושלים הועמד לבחירה בין המועמדים לבית המשפט המחוזי בחברון. באותה עת נבחרו השופטים בידי הציבור, אחת לשנתיים, ומני נבחר מספר פעמים לכהונות שופט ושופט חוקר. בתפקידיו כיהן למעלה מעשר שנים רצופות, חלקן כיו"ר בית הדין, והיה לשופט הראשון מבין יהודי ארץ ישראל.
בשנת תרס"א (1901) עבר לירושלים ופתח משרד עצמאי לעריכת דין. תחילה היו לקוחותיו אנשי חברון והכפרים הסמוכים, אך תוך זמן קצר נבחר לייצג רבות מהנציגויות הזרות בארץ ישראל ואת ועד הכוללים של האשכנזים בירושלים.
בשנת תרס"ה היה בוועד של חברת זיכרון משה שקנו את המגרש הראשון של שכונת זיכרון משה.
שמו וידענותו נפוצו ברחבי האימפריה העות'מאנית. הסולטאן עבדול חמיד השני הציע למנותו לשופט, אך מני דחה את הצעתו. לאחר מכן נבחר על ידי הסולטאן לייצגו בכל הנוגע להגנה על אדמותיו ("ג'יפטליק"). מינויו נתמך על ידי הרב הראשי לטורקיה ומושל ירושלים, למורת רוחם של אנשי דת מוסלמיים.
מני נמנה בין חשובי הספרדים בארץ ישראל שהצטרפו לתנועה הציונית. בביקורו של תיאודור הרצל בארץ ישראל (1898) נפגש עמו לצורך מענה על שאלותיו בנושא קרקעות ארץ ישראל. לאחר מכן ייצג את פיק"א ואת מנהלה, אלברט ענתבי. לאחר פטירתו של משה מונטיפיורי בלא יורשים מדרגה ראשונה דחף לנטיעות המוניות בקרקעות העזבון, ביודעו שאדמה נטועה דינה להימסר לקרובי משפחה רחוקים על פני מסירתה לרשויות השלטון. בשנים מאוחרות יותר סייע לתנועות הפועלים בחכירת אדמות.
לאחר כיבוש ארץ ישראל בידי הבריטים, ובתקופת השלטון הצבאי הבריטי, מונה בשנת 1918 לבית הדין העליון של הממשלה המנדטורית. בתחילת 1922 עבר לכהן עד שנת 1929 כשופט בבית המשפט המחוזי תל אביב-יפו. בשנותיו בתל אביב ייעץ לרבנות הראשית.
לאחר פרישתו לגמלאות התכבד בתואר הכבוד OBE מטעם הממשלה הבריטית.
בשנת 1930 רכש מאפ"ק את הבית הדו-קומתי ברחוב יהודה הלוי, 36 בתל אביב. למרות שהתגורר בבית זה כשלוש שנים בלבד, הבית נקרא על שמו: בית מני. בשנת 1978 נמכר הבית על ידי יורשיו לבנק לאומי.
נפטר בתל אביב בשנת 1932, ונקבר בבית הקברות טרומפלדור. רחוב מני במרכז ירושלים נקרא על שמו ועל שם אביו הרב אליהו מני.
משפחתו
נישא לחנה בת ר' שלמה יחזקאל יהודה (ממשפחתם של יצחק יחזקאל יהודה, אברהם שלום יהודה ודוד ילין). לאחר פטירתה, נישא בשנת תרמ"ד לרחל בת אברהם לוי בן טובו מירושלים, אחייניתו של הרב רפאל אלעזר בן טובו. היה אב לארבע בנות ושני בנים.
רבים מאחיו ואחייניו גם כן החזיקו בתפקידים בכירים ביישוב היהודי ובפרט בתחום המשפט. אחיינו (בן אחיו הבכור ר' שלמה יחזקאל מני) ד"ר ישראל מני, היה שופט מחוזי בימי המנדט הבריטי. אהרן מני (בן אחיו הבכור, הרב סלימאן מנחם מני) היה אף הוא שופט בתקופת טרום הקמת המדינה, עורך דין ואיש ציבור.
הפרשה (חשבונאות)
בתחום החשבונאות, הפרשה (provision) היא התחייבות אשר עיתוי פירעונה או סכומה אינו ודאי. הפרשה נרשמת במאזן החברה כנגד רישום הוצאה.
הפרשות נבדלות מהתחייבויות אחרות כגון תשלום לספקים משום שקיים חוסר ודאות לעניין הסכום הנדרש בעתיד לסילוקן אם בכלל.
דוגמאות לסוגי הפרשות העשויות להירשם בספרי החברה הן: הפרשה לתביעות משפטיות, הפרשה להוצאות פיצויים, הפרשה להוצאות אחריות בגין מוצרים שנמכרו.
סכום ההפרשה הנרשם בספרים מבוסס על פי רוב על אומדני החברה.
התקינה החשבונאית הקיימת בנושא קבעה כללים לגבי:
הכרה בהפרשה בספרי החברה
רישום הפרשה כהתחייבות במאזן החברה נדרש בהתאם לתקן זה רק כאשר שלושת הכללים הנ"ל מתקיימים:
ז'אק שארדון
ז'אק שארדון (בצרפתית: Jacques Chardonne; 2 בינואר 1884 - 29 במאי 1968), סופר צרפתי.
הפרשה (חשבונאות)
הכרה בהפרשה בספרי החברה
פירוש המושג 'יותר סביר מאשר לא' בתקן זה הוא אירוע שההסתברות לקיומו גבוהה מההסתברות לאי קיומו.
ז'אק שארדון
ביוגרפיה
ז'אק בוטלו נולד בעיירה בארביזייה במחוז שארנט שבמערב צרפת, לאב שהיה סופר ולאם ממוצא אמריקני שהייתה מיורשי מפעלי החרסינה שבעיר לימוז'. הוא למד בקולג' של בארביזייה, ואחרי שסיים את לימודי המשפטים הפך לעורך ספרותי של בית הוצאה לאור. ב-1921 הוציא לאור את ספרו הראשון "שיר דודים" בשם העט ז'אק שארדון, ספר שגרם לפרסומו המיידי כמחבר רומנים. הרומן "קליר" (1931) זיכה אותו בפרס הגדול של האקדמיה הצרפתית לכתיבת רומנים. ב-1932 פרסם את הרומן "אהבת הזולת" שבו הביע בעדינות רבה רגשות מלנכוליים של אהבה. ז'אק שארדון כתב גם מסות ובהן: "האושר של בארביזייה" (1938). בהיותו דובר גרמנית השתתף יחד עם סופרים צרפתיים אחרים בקונגרס הסופרים האירופיים שהתקיים בעיר ויימאר שבגרמניה באוקטובר 1941, וב-1942 ביקר שוב בגרמניה. הפסל הגרמני ארנו ברקר שהגיע לפריז באותה שנה כדי להציג שם את פסליו אמר על ז'אק שארדון: "הוא פתוח תמיד לרוח התרבות הגרמנית." עם שחרור צרפת ז'אק שארדון נתקף בפחד שיוצא להורג בירייה בגלל ששיתף פעולה עם ממשלת וישי. הוא נעצר ב-12 בספטמבר 1944 ונכלא בבית סוהר בעיר קוניאק שבמערב צרפת. לאחר שבועות מספר שוחרר מבית הסוהר, הוטל עליו מעצר בית, וספריו נאסרו להדפסה ולהפצה.
הפרשה (חשבונאות)
הכרה בהפרשה בספרי החברה
ייתכנו מקרים, לדוגמה בתביעות משפטיות מסוימות, בהם לא יהיה ברור אם לתאגיד מחויבות בהווה. במקרים אלה רואים באירוע מהעבר ככזה שבגינו נוצרת מחויבות בהווה, אם בהתחשב בכל הראיות הזמינות, יותר סביר מאשר לא שקיימת מחויבות בהווה לתאריך המאזן. תאגיד מכיר בהפרשה בגין מחויבות כזו, אם הוא עומד בתבחינים האחרים להכרה כמתואר לעיל. אם יותר סביר שלא קיימת מחויבות בהווה, התאגיד נותן גילוי בדבר התחייבות תלויה, אלא אם כן הסבירות שיהיה צורך להוציא משאבים כלכליים קלושה (Remote).
ז'אק שארדון
ביוגרפיה
אם כי ז'אק שארדון נחשב כמי שהשתייך לימין הפוליטי, פרנסואה מיטראן נשיא צרפת, שהיה סוציאליסט, העיד על עצמו מספר פעמים כי העריץ את כתביו של שארדון. אחדים מספרי שארדון עובדו לסרטי טלוויזיה וקולנוע.
הפרשה (חשבונאות)
מדידת ההפרשה
הסכום המוכר כהפרשה חייב להיות האומדן הטוב ביותר של היציאה (Expenditure) הנדרשת לסילוק המחויבות לתאריך המאזן. לשון אחר, האומדן לתאריך המאזן של הסכום שישולם באופן רציונלי על ידי תאגיד כדי לסלק את המחויבות, או כדי להעבירה לצד שלישי.
ז'אק שארדון
ביוגרפיה
ז'אק שארדון נפטר בפרוור הצפוני של פריז לה-פרט-סור-סן ב-1968.
הפרשה (חשבונאות)
מדידת ההפרשה
ההצעה לתקן מחייבת את התאגיד שבעת מדידת ההפרשה:
השינויים בתקן בינלאומי 37 ביחס לפרקטיקה שהייתה מקובלת בישראל
עד ליישום התקינה הבינלאומית חברות ציבוריות נהגו לדווח על תביעות שהוגשו נגדן בביאור הנקרא "התחייבויות תלויות" המתייחס לכלל ההליכים המשפטיים שהחברה מנהלת. ביאור זה חשף לעיתים סיפורים על סיבת התביעה, אבל לא הייתה לו השפעה של ממש על התוצאות של החברות. הסיבה לכך הייתה העובדה שעל פי התקינה הישראלית חברה נדרשה לרשום הפרשה בגין תביעה משפטית רק בהתקיים שני תנאים מצטברים:
תקן הבינלאומי 37 סגר פרצה זו, שהיטיבה עם מאזני חברות שמועדות לתביעות בסכומים גדולים בשל שיקולי איכות סביבה כמו חברות כימיה, או חברות שמשרתות מיליוני אנשים וחשופות על כן לתביעות ייצוגיות.
התקן קובע שהקריטריון לביצועה או אי ביצועה של הפרשה בגין תביעה, שתלויה ועומדת נגד החברה היא שאלת הסבירות. אם הסיכוי של התביעה להתקבל סביר (More Likely Than Not) כלומר עולה על 50% - יש לבצע הפרשה. התקן אינו מאפשר לחברה להסתתר מאחורי התירוץ הנוח של חוסר היכולת לאמוד את הנזק.
תקן זה מחייב את החברות לכלול במאזנן הפרשה לתביעות לפי אומדן השווי ההוגן של התביעה, דהיינו מהו המחיר אותו הייתה החברה מוכנה לשלם על מנת לסלק את התביעה. פירוש הדבר הוא שהתקן הבינלאומי מאלץ לא רק להכיר בנזקים, שהנהלות של חברות ציבוריות העדיפו עד כה להניח לדורות הבאים להתמודד איתם, אלא גם מגדיל את מספר התביעות שיהיה צורך לבצע הפרשות בגינן. זאת משום שאם בעבר היה צורך לבצע הפרשה רק בגין תביעות שסיכוייהן להתקבל עולים על 75%, הרי שכיום רף ההכרה בצורך לבצע הפרשה הורד ל-50%.
הטיפול החשבונאי בהפרשות לפי התקינה האמריקאית
בהתאם לתקן זה, התחייבות תלויה מוגדרת כמצב קיים אשר בגינו קיימת אי ודאות להפסד או רווח לישות אשר תתברר אם יתקיים או לא יתקיים אירוע עתידי.
בהתאם לתקן זה, יש לרשום התחייבות בספרי החברה בגין התחייבות תלויה שעשויה להסתיים בהפסד רק בהתקיים שני התנאים הבאים:
רמת הסבירות "probable" מוגדרת בתקן האמריקאי כ:"the future event or events are likely to occur".
מידת הוודאות הנדרשת כדי לרשום התחייבות בספרים בגין הפרשה (=התחייבות תלויה בהגדרה של התקן האמריקאי) היא ההבדל העיקרי בין התקינה האמריקאית לתקינה הישראלית (שמבוססת על התקינה הבינלאומית).
המונח "צפוי" מפורש בתקינה האמריקאית, כ-70% לפחות (בהתבסס על סקרים של רואי חשבון אמריקאים). בעוד בתקינה הישראלית והבינלאומית "צפוי" הוא 50% ומעלה. כתוצאה מכך, יכולים להיות מקרים בהם לפי התקינה הישראלית והבינלאומית תוכר הפרשה ולפי התקינה האמריקאית לא תוכר הפרשה.
וולפגנג פאול
וולפגנג פאול (10 באוגוסט 1913 - 7 בדצמבר 1993) היה פיזיקאי גרמני שפיתח את "מלכודת פאול", מלכודת היונים הראשונה שהומצאה. על המצאתו זו זכה בפרס נובל לפיזיקה לשנת 1989, אותו חלק עם נורמן רמזי והנס דמלט.
ביוגרפיה
וולפגנג פאול נולד בגרמניה ב-10 באוגוסט 1913. גדל והתחנך במינכן בה אביו כיהן כפרופסור לכימיה רפואית. את לימודיו האקדמאים החל באוניברסיטה הטכנית של מינכן, אך במהלכם עבר לאוניברסיטה הטכנית של ברלין בשנת 1934 ובה סיים את לימודי התואר הראשון בשנת 1937, תחת הנחייתו של הנס גייגר. את לימודיו לתארים מתקדמים החל באוניברסיטת קיל, ולאחר שגויס לשורות חיל האוויר הגרמני סיים את הדוקטורט שלו בשנת 1940 באוניברסיטה הטכנית של ברלין.
מידע נוסף
בשנת 1957, פאול היה בין החותמים על "מניפסט גטניגן", מניפסט עליו חתמו 18 מדעני גרעין בולטים מגרמניה המערבית כנגד חימושו של צבא גרמניה המערבית בנשק גרעיני.
שני בניו, סטפן פאול ולורנץ פאול הם פרופסורים לפיזיקה אף הם המרצים באוניברסיטאות הגדולות בגרמניה.
מי נגר
מֵי נֶגֶר הם מים שזורמים על פני הקרקע. זרימת המים מתרחשת כאשר האדמה ספוגה עד למקסימום יכולת הספיגה שלה. במצב כזה, המים אינם יכולים לחלחל לתוך הקרקע ונישאים על פניה. מקור המים הוא בגשמים, מעיינות, קרחונים או שלג.
מים אלה הם משני סוגים:
מי הנגר מהווים כארבעה אחוזים מכלל המשקעים. ככל שהגשמים עזים יותר, האדמה חדירה פחות למים (כלומר החלחול מועט והמים אינם מספיקים להיספג באדמה), וככל שפני השטח משופעים יותר – כך מצטברים יותר מי נגר. מי הנגר זורמים ומעמיקים את ערוצי הנחלים והנהרות. נגר עילי הוא מרכיב עיקרי במחזור המים וגורם לשחיקת סלעים ולסחיפת קרקע. תהליך העיור (אורבניזציה) גורם לנגר רב עקב צמצום שטחי הקרקע המאפשרים חלחול מים.
סוגי נגר עילי
נגר עילי יכול להיווצר על ידי גשמים או המסת שלג או קרחונים. המסת שלגים וקרחונים אפשרית רק במקומות שבהם יש מזג אוויר קר מספיק כדי לאפשר את היווצרותם. בדרך כלל המסת שלגים מגיעה לשיאה באביב והמסת קרחונים – בקיץ. הגורמים המשפיעים על קצב המסת השלגים והקרחונים הם טמפרטורת האוויר וגם אורך שעות היום. ברכסי הרים גבוהים לעיתים קרובות זרימת המים בנחלים מתגברת בימי שמש ויורדת בימים מעוננים.
באזורים שאין בהם שלג נוצר נגר עילי על ידי גשמים. לא כל גשם גורם לנגר עילי, מפני שהדבר תלוי גם ביכולת הספיגה של הקרקע. בקרקע מאוד עתיקה כמו באוסטרליה ובדרום אפריקה, קיימים שורשים מקובצים בעלי רשת סבוכה של "שיער שורש". תנאים אלו מגדילים רבות את כושר הספיגה של הקרקע ולכן במקומות כאלו הסיכויים להיווצרות נגר עילי נמוכים מאוד. יכולת ההיווצרות של נגר עילי תלויה בכמויות גדולות מאוד של גשם וכן ביכולת האידוי של האדמה. דבר זה מוביל לזרימה מאוד לא יציבה בנחלי האזורים הללו.
השפעת האדם
התרחבות שטחי העיר מעצימה את תופעת מי הנגר העילי על ידי יצירת שטחים אטומים כמו כבישים ובניינים, שאינם מאפשרים למים לחלחל דרך הקרקע עד לאקוויפר. במקום זה המים זורמים ישירות לתוך נחלים או ביבים. הזרימה המוגברת בנחלים גורמת לסחיפת קרקע, גם באזורים שאין בהם הצפות. מי נגר מוגברים מקטינים את התחדשות מי התהום, וכתוצאה מכך כמות המים האגורים בקרקע יורדת ובצורות נהיות יותר קשות. חקלאים נפגעים מכך רבות מפני שאין אקוויפרים מלאים להשקיה.
כאשר ישנם מזהמים ממקור אנושי על הקרקע, מזהמים המומסים בתוך מי נגר, השפעת בני האדם גדלה ומזהמת מקורות מים. מי הנגר יכולים לשאת את הזיהום לאגני ניקוז כמו נחלים, נהרות, אגמים או אוקיינוסים. דבר זה מביא לשינוי כימיקלי במים ולמערכות האקולוגיות מסביב.
בדוח משנת 2008 של האגודה לחקר לאומי של ארצות הברית נטען כי נגר עילי אורבני הוא הגורם העיקרי לאיכות מים ירודה בארצות הברית.
שחיקה וריבוץ
מי נגר עילי גורמים לשחיקת משטח כדור הארץ. החומר שנשחק נישא במים ושוקע באזורים חדשים. קיימים ארבעה סוגים עיקריים של שחיקה. ירידה בתוצרת חקלאית היא לרוב התוצאה של שחיקה. תופעות אלו נלמדות בתחום שמירת הקרקע. חלקיקי הקרקע הנישאים במי הנגר נעים בגודלם מ-0.001 מ"מ עד ל-1 מ"מ קוטר. חלקיקים גדולים יותר שוקעים במרחק יותר קצר וחלקיקים יותר קטנים נישאים למקומות רחוקים מאוד. שחיקת אדמת סילט המכילה חלקיקים קטנים יותר מייצרת מים עכורים המפריעים להעברת האור לתוך נחלים ומפריעים למערכות הביולוגיות במים. אזורים שלמים של מדינות הפכו ללא פוריים כתוצאה משחיקת קרקע. במישור המרכזי הגבוה של מדגסקר, בערך 10% משטח המדינה כולה, לא גדלה צמחייה וקיימים חרצי שחיקה שיכולים להגיע עד ל-50 מטר עומק וחריץ אחד שרוחבו הוא קילומטר. שחיקה גורמת לאיבוד האדמה הפורייה ומורידה את פוריות הקרקע ואיכות התוצרת החקלאית. חקלאות תעשייתית מודרנית גם היא אחד הגורמים העיקריים לשחיקה. באזורים מסוימים בארצות הברית יותר מ-50% מהקרקע העליונה נסחף במאה השנים האחרונות.
השפעות סביבתיות
העברת זיהומים למי קרקע, אקוויפרים, אגני ניקוז ולקרקע עצמה היא ההשפעה הסביבתית השלילית הגדולה ביותר של הנגר העילי. בסופו של דבר תופעה זאת גורמת לסיכון בבריאות אדם, הפרעה במערכות אקולוגיות והשפעה אסתטית על מקורות המים. חלק מהמזהמים שיוצרים את ההשפעה הגדולה ביותר הם דלק, קוטלי חרקים ודשנים למיניהם. בני האדם מודדים את כמות קוטלי החרקים הנישאים במי הנגר מאז שנות ה-60 של המאה ה-20 ומהר מאוד הבינו שהמגע בין קוטלי חרקים ומים מגביר את הסיכוי להרעלת פיטו. במקרים של מי נגר ההשפעה הופכת לזיהום מים, כיוון שהנחלים והנהרות זוהמו על ידי מי נגר מזוהמים. מים מזוהמים יכולים לשנות את התהליכים המטבוליים של בעלי החיים החיים במים. שינויים אלו יכולים להוביל לתופעות כמו מוות המוני של דגים או לשנות את האיזון בין אוכלוסיות הדגים הקיימות. עוד דברים המושפעים מזיהומים במים הם, הזדווגות החיות, השרצה, יכולת הקיום של ביצים וזחלי דגים, ופוריות של צמחים. ישנם מחקרים המראים כי נוכחות קוטלי חרקים במים, כגון ddt, יכולה לשנות את מינם של דגים מסוימים באופן גנטי. נגר עילי באזורים מיוערים יכול להוביל לאגמים מטענים גדולים של מינרלים כמו חנקן וזרחן. דבר זה מוביל לאיטרופיקציה. מי הנגר באזורים של יערות מחטניים מלאים בחומצות רקבוביות, דבר שיכול להוביל לריקבוב של מאגרי מים.
במקרה של מי תהום, הבעיה העיקרית היא זיהום מי השתייה, אם האקוויפר משמש לכך. בנוגע לזיהום הקרקע, מי נגר יכולים לגרום לשתי בעיות עיקריות. ראשית, מי נגר יכולים להוציא זיהום מהקרקע ולהעבירו בצורת זיהום מים למקווי מים, שהם רגישים יותר. שנית, מי נגר יכולים לשאת חומרים מזהמים אל קרקע נקייה, וליצור בעיות בריאותיות או אקולוגיות.
השפעות חקלאיות – מפני שחקלאים לא מתזמנים את זמני ההדברה לזמנים שבהם לא יורד גשם ההשפעה של קוטלי חרקים גדולה יותר.
הצפות
הצפות קורות כאשר נתיב המים לא מסוגל להכיל ולהעביר את כמות המים הזורמים בו. קיים זמן מחזורי לתופעה הזאת. הצפה היא תהליך טבעי השומר על הרכב ותהליכים במערכות אקולוגיות אבל יכול להשתנות כתוצאה משינויים בשימוש באדמה כמו הנדסת נחלים. הצפות יכולות להיות חיוביות ושליליות כאחד. החקלאים לאורך הנילוס ניצלו את ההצפות העונתיות, שהעשירו את הקרקע במינרלים שמועילים ליבולים. אולם, ככל שמספר היישובים בעולם גדֵל והם הופכים פגיעים יותר, ההצפות הופכות מסוכנות יותר. ההשפעות השליליות של ההצפות כוללות אובדן חיים, נזק לרכוש, זיהום מאגרי המים, איבוד תוצרת חקלאית ואיבוד מקום מגורים קבוע. הצפות הן בין אסונות הטבע הקשים ביותר.
צמצום ותיקון התופעה
ניתן לצמצם את ההשפעות השליליות של מי נגר במספר דרכים: על פעילות הסקירה, תכנון, בקרה, ניהול ופיקוח בתחום, אמונים לרוב הידרולוגים - מהנדסים המומחים בנושאי מים, חקלאות, קרקע ואקולוגיה.
שימוש בקרקע
הרבה גורמים רגולטוריים בעולם מעודדים את חקר השיטות להקטנת תופעת הנגר העילי על ידי הימנעות ממשטחים קשים (שטחים אטומים ובלי חיכוך). הרבה עיריות יצרו קווים מנחים ותקנות למפתחי האדמה המעודדים מדרכות צרות ושימוש באבני סף שקועות באדמה בניגוד לשקועות במלט ועוד שיטות פיתוח המאפשרות מקסימום חלחול מים באזורים עירוניים. דוגמה לתוכנית פעולה ניתן למצוא בסנטה מוניקה בקליפורניה.
צמצום סחיפת האדמה
קיימות שיטות לצמצום סחיפת האדמה מאז ימי הביניים כאשר חקלאים הבינו את חשיבותה של חקלאות מתוכננת כדי שיוכלו לשמור על מאגרי האדמה. בתחילת שנות החמישים של המאה ה-20 שיטות חקלאות אלו נהיו יותר מתוחכמות. בשנות ה-60 של המאה ה-20 ממשלות מקומיות בארצות הברית החלו למקד את מאמציהן בצמצום היווצרות מי נגר עילי על ידי כך שקבלנים הוכרחו ליישם תוכניות לשליטה על הזרימה של מי הנגר. שיטות אלו כללו שימוש בקש לטובת האטה של זרימה במדרונים, הקמת גדרות סילט, ותכנון בנייה בחודשים היבשים. כיום משתמשים גם במתעלים, סכרונים, בורות ניקוז, אגירה וחילחול ואף צמחייה.
פיקוח על השימוש בכימיקלים
לאחר יישום תוכנית שימור המשאבים הטבעיים בארצות הברית ב-1976 ותוכנית איכות המים ב-1977, מדינות וערים בארצות הברית החלו לפקח על אחסון כימיקלים רעילים בקפדנות רבה יותר, במטרה למנוע דליפה והתפשטות של חומרים רעילים. השיטות הנפוצות הן החובה להשתמש במיכלים עמידים במיוחד או בעלי דופן כפולה (מיכל בתוך מיכל) כאשר מאחסנים כימיקלים מתחת לקרקע, רישום שימוש בחומרים מסוכנים, צמצום מספר קוטלי החרקים המאושרים ופיקוח הדוק יותר על דשנים למיניהם. בהרבה אזורי תעשייה נדרש טיפול ראשוני בשפכים כדי לצמצם את דליפת המזהמים לסביבה.
מדידה ומודלים מתמטיים
מי נגר עילי מנותחים על ידי שימוש במודלים מתמטיים בשילוב עם שיטות דגימה של איכות המים. ניתן לבצע את המדידות על ידי מכשירים אוטומטיים רציפים לניתוח איכות המים, שבודקים מזהמים ספציפיים כמו כימיקלים אורגניים או לא אורגניים, pH, עכירות וכו', או סימנים משניים כמו חמצן מומס במים. את המדידות ניתן לעשות גם על ידי מדידה של אצוות מים ולא על ידי זרימה רציפה של מים.
בשנות החמישים של המאה ה-20, מודלים להעברת מים חישבו את כמויות מי הנגר העילי ואת מהירויות הזרימה, בעיקר לצורך חיזוי הצפות. בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 פותחו מודלים חישוביים לניתוח זרימת מי נגר עילי שמכילים מזהמים. מודלים אלו לוקחים בחשבון את קצב ההמסה של כימיקלים שונים וקצב החלחול לתוך האדמה, ומחשבים את כמות המזהמים שתגיע בסופו של דבר אל מקווי המים.
הייאו מיאזאקי
הייאו מיאזאקי (ביפנית: 宮崎 駿; נולד ב-5 בינואר 1941) הוא אנימטור, במאי קולנוע, תסריטאי, מפיק אנימה ואמן מאנגה יפני. מיאזאקי הוא מקים סטודיו ג'יבלי, והוא נחשב לאחד הבמאים הגדולים ביותר ביפן, כמו גם לאחד מבמאי האנימציה הגדולים והמשפיעים בעולם.
סרטיו ידועים כשופעים מסרים חברתיים ואלגוריות. החל מביקורת על האדם הנוהג להשמיד את הטבע ואת קהילתו שלו, ועד לחשיבות העזרה ההדדית, התרומה לטבע, הנדיבות וההגדרה העצמית. דבר נוסף המייחד חלק מהם הוא חוסר מתן תארים כמו "טוב" או "רע" מוחלטים. הסגנונות בהם הוא מביים נעים בין סרטי הרפתקאות מהירים ("הנסיכה מעמק הרוחות"), סרטי חניכה-לבגרות איטיים ("השכן הקסום שלי טוטורו") ועד לשילוב בין השניים ("המסע המופלא"). מיאזאקי זכה בפרס האוסקר על סרטו "המסע המופלא" בשנת 2003.
בין הכינויים להם זכה: "אקירה קורוסאווה של האנימציה" ו"וולט דיסני של יפן". מיאזאקי שונא את זה האחרון, כיוון שהוא אינו רואה את עצמו כאיש העומד בראשה של אימפריית אנימציה, אלא כאנימטור (כך החל את עבודתו) שהתמזל מזלו ליצור סרטים עם נגיעה אישית שלו.
נעוריו ותחילת דרכו
הייאו מיאזאקי נולד בשנת 1941 בטוקיו שביפן. משפחתו הייתה בעלת מפעל לייצור חלקי חילוף למטוסים. בתי הספר בהם התחנך (לאחר מלחמת העולם השנייה) נוסדו בהשראת החינוך האמריקאי.
במהלך ילדותו והתבגרותו הוא נחשף לתעשיית הקומיקס והמאנגה (המצליחה מאוד ביפן), ואף לאנימציה, וגילה באמנויות אלה עניין רב. הוא צפה ב"אגדת הנחש הלבן", שהיה סרט האנימה הצבעוני הראשון באורך מלא, ולפי דבריו היה זה אחד הסרטים בעל ההשפעה הגדולה ביותר על חייו.
עם סיום לימודי התיכון שלו הוא החל ללמוד באוניברסיטת גקושואין (שהתרכזה בלימוד פוליטיקה וכלכלה), שם קיבל תפיסת עולם שמאלנית-קיצונית מבחינה פוליטית, והחל לחקור ספרות ילדים אירופאית (סרטו "הטירה הנעה" מתבסס בחופשיות על ספרה של סופרת מערבית).
משום אהבתו הרבה לאנימציה, לא חיפש מיאזאקי בתום לימודיו עבודה בתחום הכלכלה או הפוליטיקה, ולאחר שלושה חודשי הכשרה (1963) התקבל לעבודה בטואי, חברת צעצועים שהייתה לה גם חטיבת אנימציה - טואי אנימציה.
ואולם, עבודתו הייתה קשה ושכרו זעום - הוא נאלץ לעבוד כמי שמצייר את כל הפריימים שבין הראשון והאחרון. הייתה זו עבודה לא מספקת, ומיאזאקי הרגיש כי הוא אינו יכול למצות בה את יכולתיו.
השינוי הגיע לאחר שנה, כשמיאזאקי נבחר להנהיג את האיגוד המקצועי של עובדי חטיבת האנימציה בשותפות עם איסאו טקהאטה, אנימטור בכיר ממנו. הסרט הראשון שהשניים השתתפו בהכנתו יחדיו היה "הולס נסיך השמש", שבויים על ידי טקהאטה. מיאזאקי שמח מאוד על השתתפותו בסרט, והשפיע עליו רבות. הוא יצא לאחר שלוש שנות עבודה, וזכה להערכה ביקורתית מחד ולכישלון מסחרי מאידך (הוא יצא בהפצה מוגבלת). מיאזאקי פגש בטואי את אשתו לעתיד, אקמי אוטה, שעבדה כאנימטורית וזמן מה לאחר שהתחתנו ב-1965 פרשה מעבודתה כדי לגדל את שני ילדיהם.
לאחר "הולס נסיך השמש", עזבו הן מיאזאקי והן טקהאטה את טואי ועברו בין אולפני אנימציה שונים. ברבים מן האולפנים הללו הופקו סדרות אנימציה, בהן שימש מיאזאקי כאנימטור וטקהאטה כבמאי. סדרות כמו "האסופית" ו-"3,000 מייל בחיפוש אחר אמא" (שתיהן שודרו בישראל, השנייה תחת השם "הלב") שחלקן זכו לאהדה עצומה ברחבי העולם.
פריצת הדרך
אחת הסדרות הבולטות ביותר שמיאזאקי ביים הייתה "לופן השלישי". משום הצלחתה הרבה, פנו האולפנים שהפיקו אותה אל מיאזאקי וביקשו ממנו שיביים סרט אשר יתבסס עליה. כך מיאזאקי ביים את סרט האנימה הראשון שלו, "לופן ה-III: טירתו של קליוסטרו", בשנת 1979. הסרט זכה לאהדה והצלחה רבה, ומיאזאקי התפרסם מאוד בארצו.
ואולם, כישרונותיו הבולטים, אשר הפכו אותו לאחר מכן לאחד מגדולי במאי יפן,- ניכרו בעיקר בסרטו השני "הנסיכה מעמק הרוחות" (במקור- "נאוסיקה מעמק הרוח"), בו השתתף גם טקהאטה. הסרט עסק באקולוגיה ואיכות הסביבה תוך כדי שילובם בתחום מדע בדיוני והפנטזיה. הוא התבסס על סדרת המאנגה שמיאזאקי עבד עליה באותה תקופה והיה בשלבים יחסית מוקדמים שלה. אף על פי שמסרו היה בעד הגנת הטבע, סחט הסרט תגובות נזעמות מפעילי איכות הסביבה; זאת מפני שטען כי האדם אמנם משמיד את הטבע, אך זה מצליח להתחדש, ובכך פוגע האדם רק בעצמו. בסרט זה ניכרו המרכיבים החשובים ביותר באופיו של מיאזאקי כבמאי: אלגוריות למצבים הקיימים במציאות, התמיכה בטבע, הצגת נשים כדמויות חזקות-נפשית ועצמאיות, ועיצוב דמויות מורכבות ואנושיות. מצד שני, הייתה בו נאיביות מסוימת, אמונה כי אפשר "לתקן את העולם" בקלות מעט רבה מדי; ומכיוון שהתבסס רק על חלק מסדרת המאנגה המקורית, נאלץ מיאזאקי ליצור לו "סוף אלטרנטיבי" שאף הוא לא היה מרוצה ממנו. "הנסיכה מעמק הרוחות", אף שהופק במשך כתשעה חודשים בלבד (הפקת סרטים מסוג זה עלולה לקחת לעיתים יותר משנה, ואף מספר שנים), ונעשה כולו בעבודת יד ללא מחשבים, זכה להצלחה עצומה ושכנע את החברה בה הופק (Tokuma) להמשיך ולהעסיק את מיאזאקי וטקהאטה בתור במאים. על מנת להבטיח הפקת סרטים נוספים שלהם מימנה החברה אולפן אנימציה חדש שזכה לשם "Ghibli Studios" ("אולפני ג'יבלי") בידי מיאזאקי. אותה חברה גם החזיקה בבעלותה את המגזין "Animage" שמיאזאקי צייר עבורו את סדרת "הנסיכה מעמק הרוחות". אותה סדרה הושלמה ב-1994, והסתיימה בצורה שונה מאוד מהסרט.
העבודה באולפני ג'יבלי
סרטו הבא של מיאזאקי, "הטירה בשמיים" (במקור: "המצודה בשחקים לפוטה"), היה הסרט הראשון באורך מלא שהופק ב-"אולפני ג'יבלי". מיאזאקי גייס לצורך הכנתו רבים מהאנשים שתרמו בהכנת "הנסיכה מעמק הרוחות", שחלקם אף הפכו לאחר מכן לחברים קבועים בהכנת סרטיו. בין השאר ג'ו היסאישי, אשר היה מלחין הפסקול והתפרסם מאוד ביפן; מיציו יאסודה, שעסקה בצביעת פריימים; וקונדו קצויה, אנימטור ומעצב אשר לאחר מכן הפך לאיש מפתח בולט מאוד באולפני ג'יבלי. גיבורי הסרט היו כורה פחם צעיר וילדה, המנסים למצוא אי מעופף אגדי בשם "לפוטה" (שם השאול מהספר "מסעי גוליבר" של ג'ונתן סוויפט) תוך כדי מאבק באיש-שלטון הרוצה לנצל את האי לטובת עצמו. בניגוד ל"נסיכה מעמק הרוחות", הסרט לא הציג פתרון חד משמעי לבעיות המורכבות אותן העלה, אלא הותיר לצופה לדון בהן בינו לבין עצמו. דבר נוסף שבלט בו היה הפניית אצבע מאשימה כלפי השלטון, שלאורך זמן רב הגדירו מיאזאקי כאחראי לבעיות העם. הוא לא זכה להצלחה מסחרית גדולה כשל "הנסיכה מעמק הרוחות", אך גם לא נחשב ככישלון קופתי כיוון שכיסה את עלויות ההפקה שלו.
לאחר "הטירה בשמיים" ביים מיאזאקי סרט שהיה כישלון קופתי מחד והצלחה ביקורתית מאידך: "השכן הקסום שלי טוטורו" (במקור: "שכני טוטורו"), שהיה שונה ואיטי יותר מסרטיו הקודמים. גם הדמויות הראשיות שינו את אופיין, ומגיבורים אמיצים ובטוחים בעצמם, הפכו לבני אדם הססניים, שעוברים מעין תהליך "חניכה" עד לבגרותם, דבר שהעניק לו פן אנושי ביותר. עלילתו התרכזה בשתי אחיות שמתיידדות עם רוח/שדון-טבע מהיער הסמוך למקום אליו עברו, לאחר שאימן לקתה במחלה קשה ואושפזה בבית החולים באזור. רבים מגדירים סרט זה כאישי ביותר של מיאזאקי, שכן הוא הכניס בו גורמים רבים מהביוגרפיה שלו ולאו דווקא הביע בו את דעותיו הפוליטיות: הסרט מתרחש בשנות החמישים בהן גדל בעצמו, מביע געגועים ליערות שהיוו חלק מנופי ילדותו (רובם כבר הושמדו בתקופה בה בוים הסרט), וגם אימו שלו לקתה במחלה קשה כשהיה צעיר. הסרט יצא זמן רב לאחר שבויים, במקביל ל"קבר הגחליליות", סרט אנימה-מלחמה שביים טקהאטה, על נער בן 14 ואחותו בת ה-4 המנסים לשרוד במלחמת העולם השנייה ביפן. היו לכך שתי סיבות: ראשית, האולפן חשב ש"טוטורו" עלול להוות סיכון קופתי כסרט בודד; ושנית, "קבר הגחליליות" נחשב לסרט כה מדכא עד כי האולפן האמין שיש לשדר במקביל לו סרט אופטימי. שני הסרטים זכו לביקורות מרשימות: "קבר הגחליליות" נחשב עד היום בעיני רבים לאחד מהעוצמתיים שבסרטי המלחמה והאנימה כאחד (כך גם לפי טענתו של מבקר הקולנוע רוג'ר איברט), כמו כן לאחד מהמשפיעים ביותר; "טוטורו" זכה בפרסים רבים ובביקורות טובות, ואף להערכה רבה מצד הבמאי אקירה קורוסאווה ושוב- מבקר הקולנוע רוג'ר איברט. על אף כל זאת, שני הסרטים נכשלו קשות בקופות, וזאת מפני ששניהם היו שונים מאוד זה מזה. "קבר הגחליליות" היה סרט מלחמה אכזרי, מציאותי ובעיני רבים מדכא עד מאוד, ואילו "טוטורו" היה אופטימי ביותר. בכל זאת, זכה האחרון להפיק לאולפני ג'יבלי רווח מחברה אשר רכשה את הזכויות לייצר בובות פרווה של דמויות הסרט. בובות אלה הפכו לפופולריות ומצליחות ביותר. "טוטורו", מכישלון קופתי בתור סרט, הפך ללוגו ולסמל של אולפני ג'יבלי.
"שירות המשלוחים של קיקי" (במקור: "מכשפות משלוחי אקספרס"), שיצא לאחר שנה, עסק במכשפה קטנה המנסה להפעיל שירות משלוחים בעיר גדולה תוך כדי חניכתה לבגרות (ובכך דמה לקודמו - "טוטורו"). הוא הפך לסרט המקומי המצליח ביותר ביפן באותה שנה, ולסרט המצליח ביותר שהופק באולפני ג'יבלי באותו עשור. האולפן החל להתפתח עד מאוד בעקבות אותו סרט, ולבסוף הפך לאולפן האנימציה והקולנוע המצליח ביותר של שנות התשעים ביפן.
זמן קצר לאחר התפרקות ברית המועצות התפכח מיאזאקי מהשיטה המרכסיסטית בה דגל במשך שנים ארוכות. הדבר השפיע מאוד על סרטו הבא- "חזיר באוויר" (במקור: "החזיר האדום"), שיצא בשנת 1993. גיבור הסרט היה, כפי שהשם מרמז,- חזיר, אך לא סתם חזיר: במקורו היה בן אדם, טייס ממלחמת העולם הראשונה אשר הפך לחזיר אנושי (לפי דברי מיאזאקי, במשך זמן רב רצה לביים סרט שגיבורו הוא חזיר). אויבו היה, כמו ב-"הטירה המרחפת", השלטון, אך מיאזאקי לא הציג לו חלופה טובה יותר, ובכך למעשה הפך אותו לריאליסטי ומפוכח אפילו יותר מסרטיו הקודמים. סרט הרפתקאות זה היה באופיו כבד מיצירותיו הקודמות של מיאזאקי, והפך למצליח ביותר ביפן באותה שנה.
מיאזאקי מגיע למערב
סרטיו של מיאזאקי זכו להערכה (ולרוב גם להצלחה) גדולה בתחומי יפן, אך רובם לא הפכו למוכרים במיוחד במערב. סרטו הראשון אשר גרם לפריצת דרך מבחינה זו היה "הנסיכה מונונוקי", שיצא בשנת 1997, והזכיר מאוד את "נאוסיקה" במבנהו, אף על פי שלא עורר את זעמם של פעילי איכות הסביבה כפי שעשה קודמו. בניגוד לסרטיו הקודמים של מיאזאקי, אשר פנו אל טווח גילאים רחב, היה "מונונוקי" מיועד בעיקר למבוגרים. הדבר התבטא, כמו ב-"החזיר האדום", במסרים מורכבים שלא פנו דווקא אל ילדים, אך הפעם- גם באלימות גרפית. הוא נצפה על ידי כ-12 מיליון איש (כעשירית מאוכלוסיית יפן), הכניס כ-18.5 מילארד ין יפניים (154 מיליון דולר) והפך למצליח ביותר בכול הזמנים ביפן (עד צאת "טיטניק" למסכי הקולנוע זמן קצר לאחר מכן) במקום "אי.טי.", שהחזיק בתואר למעלה מעשור. הוא אף שבר את שיא המכירות בקלטות וידאו לטווח קצר וארוך כאחד: שנה לאחר צאתו לקולנוע, 4 מיליון קלטות שלו נמכרו (ביפן, 200 אלף קלטות כבר מהוות סכום גדול מאוד).
באותה שנה נחתם הסכם בין חברת "טוקומה" לבין דיסני, שהיה אמור לדאוג להפצת סרטיו של מיאזאקי במערב. דיסני העבירו את הטיפול בהפצת "מונונוקי" לאולפני "מירמקס", שדאגו להפקיד את ניל גיימן, אומן הקומיקס המפורסם, על כתיבת התסריט המעובד לאנגלית. ואולם, כשהסרט יצא סוף סוף למסכים בארצות הברית, הוא הוקרן במשך 4 חודשים בלבד ובלא יותר מ-150 בתי קולנוע, וגם בארצות אחרות הוא לא זכה לפרסום גדול במיוחד. בצורה זו, הצלחתו מחוץ לארצו הייתה פחותה מזו של רוב הסרטים המצוירים המערביים (אולפני מירמקס התלוננו על כך), והסתכמה בכ-6 מיליון דולר בלבד. הוא זכה בפרס האוסקר היפני לסרט הטוב ביותר, ונחשב בזמנו לסרטו הטוב ביותר של מיאזאקי אי פעם.
לאחר שביים את סרט זה הודיע מיאזאקי כי הוא "אינו מתכוון להכין יותר סרטים בצורה כזו". מרבית האנשים לא ידעו למה כוונתו באומרו "בצורה כזו", ועל כן נפוצה השמועה כי מיאזאקי מתכוון לפרוש. למעשה, כוונתו הייתה לשיטה בה הוא עובד על סרטיו: מיאזאקי נהג לערוך בדיקה אישית ועצמאית על כל פריים-מפתח (הפריים הראשון והאחרון בכול סצנה) בסרט, וציירו מחדש אם לא מצא חן בעיניו (שיטה זו הגיעה לשיאה ב-"הנסיכה מונונוקי": כ-80,000 פריימים-מפתח היו בסרט). השיטה נדירה ביותר בקרב במאי האנימציה כיום, שכן העבודה הנדרשת בה מרובה ביותר ודורשת ראייה טובה וזריזות ידיים (רוב הבמאים מחזיקים באיש אחר הבודק או מצייר מחדש את הפריימים עבורם), ומיאזאקי טען כי שתי התכונות הללו נחלשו אצלו. הוא גם טען כי הקריירה שלו כאנימטור באה אל קיצה, אם כי ייתכן שבעתיד ימשיך לבצע עבודות כגון כתיבת תסריטים והפקות. ב-1998 הוא פרש רשמית מסטודיו ג'יבלי, והעביר את ניהול האולפן לבמאי צעיר ממנו- יושיפומי קונדו, אשר אף ביים סרט שמיאזאקי כתב את התסריט שלו- "לחישת הלב", שזכה להערכה רבה. ואולם, קונדו נפטר לאחר מספר שבועות ממחלה, והדבר שכנע את מיאזאקי להמשיך ולעבוד באולפן. לאחר מספר שנים יצא למסכים סרטו המפורסם ביותר במערב.
"המסע המופלא" (במקור: "הפיכתן של סן וצ'יהירו לרוחות"), שיצא בשנת 2001, היה מיועד, בניגוד ל"מונונוקי" ובדומה לרוב סרטיו האחרים של מיאזאקי, לטווח גילאים רחב. גיבורתו הייתה צ'יהירו, ילדה קטנה המגיעה לעולם הרוחות ולומדת להכיר את החיים ואת עצמה. הסרט העפיל אף על טיטניק בהכנסותיו ביפן והפך לסרט הרווחי ביותר שם אי פעם. כשהכנסותיו הכוללות הסתכמו בכרבע מיליארד דולר, הוא אף הפך לסרט היפני המצליח ביותר בכול הזמנים; ואולם, אף שזכה להכרה מרובה יחסית מחוץ ליפן, הכנסותיו בארצות הברית הסתכמו בכ-10 מיליון דולר בלבד. הסיבה לכך הייתה השיטה בה הופץ בבתי הקולנוע שם: הקרנותיו החלו במספר מצומצם מאוד של בתי קולנוע, ולאט לאט התרחבה הפצתו ברחבי הארץ. מלבד הצלחתו בקופות, הביקורות בהן זכה היו מרשימות, והוא זכה ברשימת פרסים ארוכה, בין השאר בפרס דוב הזהב לסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים בברלין, שנת 2002 (אף סרט אנימציה לא זכה בו לפניו), וכן בפרס אוסקר לסרט האנימציה הטוב ביותר שנה לאחר מכן.
לאחר שביים את המסע המופלא הודיע מיאזאקי כי יפרוש מבימוי סרטים באורך מלא, אך שלוש שנים לאחר מכן ביים את "הטירה הנעה" (במקור: "הטירה הנעה של האול"), אשר התבסס בחופשיות על ספר באותו השם של הסופרת דיאנה ווין ג'ונס. הוא עסק בנערה שהפכה לאישה מזדקנת, ולומדת להתמודד עם המצב בעזרתו של מכשף צעיר ומסתורי, הזקוק לעזרה בעצמו. הסרט זכה, בדומה ל"הנסיכה מונונוקי" ו"המסע המופלא", להצלחה מסחרית אדירה בתחומי יפן (ולהצלחה מועטת יחסית בארצות הברית עקב שיטת הפצתו, כפי שפורט ב"המסע המופלא"), ואף גרף מועמדות לאוסקר עבור הסרט המצויר הטוב ביותר של אותה שנה, גם אם בעיני רבים כבר לא הצליח לשחזר את השיא האמנותי אליו הגיע מיאזאקי בשני סרטיו הקודמים.
שוב חזר מיאזאקי ואמר כי יפרוש מבימוי סרטים, אך לאחר פרק זמן מסוים נתגלה כי שוב חזר בו. הוא תכנן להוציא את סרטו הבא - שאמור היה להתבסס על ספר ילדים סיני - בשנת 2006, אך תוכניותיו השתנו: באותה שנה ביים בנו גורו מיאזאקי את סרט הבכורה שלו, שהיה גם עבודתו הראשונה בתחום האנימציה בכלל. הסרט זכה לשם "תולדות גד" ("Gedo Senki") ביפנית, ובאנגלית- "סיפורים מארץ ים" ("Tales from Earthsea"), עקב התבססותו על ספרי "ארץ ים", פרי עטה של אורסולה ק. לה-גווין. לה-גווין אמנם הייתה מעוניינת שמיאזאקי האב יביים את הסרט, אך באותה העת היה עסוק בעבודה על "הטירה הנעה". עקב כך לקח על עצמו בנו את כתיבת התסריט והבימוי. הסרט יצא לאקרנים בסוף חודש יולי 2006, זכה להצלחה גדולה בקופות ולביקורות מעורבות. מיאזאקי האב עצמו התנגד נחרצות לעבודתו של בנו בתחום האנימציה, ובין השניים פרץ סכסוך. ואולם, בראותו את הסרט לבסוף, אמר מיאזאקי האב כי מדובר ב-"דרך עבודה כנה, וטובה". גורו טען כי בשומעו זאת היה קרוב להזיל דמעות.
ב-2010 כתב את התסריט לסרט "הלקחנים – עולמה הסודי של ארייטי".
ב-2014 הופיע בתפקיד אורח בסדרה "משפחת סימפסון".