cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כתובות על גלוסקמאות
כתובות עבריות וארמיות
כתובת קצרות המביאות את שם הנפטר, וזיקות משפחתיות שלו (בר, ברה, אנתת (=אשת), אב, אבינו, וכדומה). מאחר שהייחוסים המשפחתיים ניתנים בעיקר בארמית (בר לעומת בן, ברת לעומת בת, אתת או אנתת לעומת אשת) ניתן להסיק שהלשון היומיומית המדוברת בירושלים הייתה בעיקר ארמית. מרבית הכתובות לא נחקקו על ידי אומנים, אלא בידי בני משפחה יודעי קרוא וכתוב, ולפיכך צורת הכתב היא לעיתים בלתי מוקפדת, ושונה מאוד מכתב סופרים בן התקופה. מאחר שאת מרבית הכתובות שוב לא ניתן היה לקרוא לאחר שהגלוסקמה עם העצמות שבתוכה נתחבו בחזרה לכוך הצר, ולא נראו יותר, הרי ברור למדי שהכתובות לא נועדו לזיהוי על ידי בני המשפחה בזמן מאוחר יותר.
כתובות של שמות
להלן מבחר מייצג של כתובות על גלוסקמאות בצירוף מספר הגלוסקמה כפי שהיא מופיעה בקורפוס הגלוסקמאות של לוי יצחק רחמני:
9. ישוע בר יהוסף; 12. אבונה שמעון סבא, יהוסף ברה; 13. שלום אשת אלעזר; 15. יועזר (בר י)הוסף; 16. יהוסף, יהוסף בר שמעון; 17. הלעזר בן שת; 18. שמעון בר אלכסא; 20. אלעזר; 22. יהוסף; 23. שלום; 24. שלום אשת יהודה, שלום אתת יהודה; 26. שלמציון ברה שמעון; 27. שלון בת ליעזר; 31. מרים, יחנה; 35. יהודה שפירא; 38. הושע בר שמוען; 41. שמעון בוטון; 42. מתתיה; 44. גרידא; 57. יהודה בר יהוחנן בר יתרא; 61. שמעון בר יני שת; 63. יהושע; 66. שלם; 67. מרתא ברת חנניה; 68.יהונתן; 71. אמא שלמציון, שלמציון אמנה; 72. מתתיה; 73. שלם ומתתיה ברה, אתת מתיה וברה; 74. אנתת אלעזר; 75. בני אלעזר; 76. בן יחנן; 77. דוסתס; 82. מרים, עזריה; 83. יהוסף; 86. אפיחס בת אתנגרש; 87. חניה (א)בר אלכשה; 88. עזרא, ועוד.
מאחר שמספר הגלוסקמאות נושאי השמות שהתגלו עד היום הוא ניכר, הרי שהן תורמות מידע חשוב על השמות הפרטיים שהיו בשימוש באותה תקופה. שמות הגברים השכיחים ביותר הם: שמעון, יהוסף, יהודה, יהוחנן ואלעזר; ואילו שמות הנשים הנפוצים ביותר הם: מרים או מריה, שלום ושלומציון.
כתובות מפורטות
כתובות ובהן מידע רב יותר, על הנפטר, על עיסוקו, ייחוסו, מקצועו, מוצאו או פרט שזיהה אותו בתוך קהילתו, וכדומה. למשל:
קיימות כתובות ובהן לשון אזהרה מפני פתיחת הגלוסקמה או הקבר, מפני הוצאת דבר מה, ואולי בעיקר כנגד הכנסת דבר מה (כגון הוספת עצמות של נפטר נוסף אל זה שעצמותיו כבר קיימות בגלוסקמה). האזהרה מלווה באחת מן המלים שמציינות נדר, כגון 'קרבן'.
- כוכה דנה עביד לגרמי אבהתנה, אריך אמין תרתין ולא למפתח עליהון (=הכוך הזה עשוי לעצמות אבותינו, אורכו שתי אמות, ואין לפתוח עליהם). - כל די אנש מתהנה בחלת (=גלוסקמה) הדה קרבן אלה מן דבגוה (=כל דבר שאדם נהנה מן הגלוסקמה הזו, הוא קרבן לאלוהים מזה שקבור בתוכה)
מו מוולם
מרג'ורי מו מוולם (באנגלית: Marjorie "Mo" Mowlam; 18 בספטמבר 1949 - 19 באוגוסט 2005) הייתה פוליטיקאית ממפלגת הלייבור הבריטית. היא כיהנה כחברת הפרלמנט (MP) מטעם מחוז רדקאר (Redcar) מ-1987 עד 2001 וכיהנה בקבינט כמזכירת המדינה לצפון אירלנד, שרה למשרד הקבינט וקנצלרית דוכסות לנקסטר. בתקופתה של מוולם כמזכירת צפון אירלנד נחתם הסכם השלום ההיסטורי של יום שישי הטוב בשנת 1998. הכריזמה האישית שלה וסגנון הדיבור הברור שלה היה אחד מהגורמים לכך שהיא הייתה אחת הפוליטיקאיות הפופולריות ביותר של "הלייבור החדש" בבריטניה.
חייה המוקדמים
מוולם נולדה לטינה ופרנק, ברחוב קינג 43, ווטפורד, הרטפורדשייר, אנגליה. מוולם גדלה בקובנטרי, שם אביה התקדם להיות עוזר הדואר. מאוחר יותר היא זכתה בפרס חופש העיר ב-1999, והייתה היחידה מבין שלושת ילדי המשפחה שעברה את מבחן 11" פלוס" (מבחן לפני מעבר לחטיבת הביניים). בהמשך לכך, היא התחילה את לימודיה בבית הספר לתיכון בנות צ'יזוויק במערב לונדון, ולאחר מכן עברה לבית הספר קונדון קורט בקובנטרי, שהיה, באותה תקופה, אחד מבתי הספר המקיפים הראשונים במדינה. לאחר מכן למדה בקולג' טרוליאן, אוניברסיטת דורהאם. מוולם הצטרפה למפלגת העבודה ובשנת 1969 הפכה למזכירה של אגודת הדבייט "אגודת דורהאם". לאחר מכן היא מונתה להיות סגנית הנשיא של אגודת הסטודנטים באוניברסיטה. לאחר מכן, היא עבדה בלונדון עבור חבר הפרלמנט מטעם הלייבור טוני בן.
בשנת 1973 היא עברה לארצות הברית יחד עם בן הזוג שלה דאז ולמדה לתואר שלישי במדעי המדינה באוניברסיטת איווה, התזה שלה עסקה בההשפעות של שיטת משאל העם השווייצרית. בשנת 1977 מוולם הייתה מרצה באגף למדעי המדינה באוניברסיטת ויסקונסון שבמילווקי. מאוחר יותר באותה שנה היא עברה להיות מרצה באוניברסיטת פלורידה סטייט שבטלסהי. מוולם החזיקה בתפקיד הנ"ל עד 1979. במהלך השהות שלה בטלסהי הדירה שלה נפרצה על ידי אלמוני. מוולם חשדה שהפורץ היה האנס והרוצח הסדרתי טד בנדי, שהיה אחראי למוות של 35 נשים צעירות.
חיים אישיים
ב-24 ביוני 1995 מוולם התחתנה עם ג'ון נורטון בדורהם, שעבד כבנקאי בבנק סיטי אוף לונדון. נורתון נפטר ב-3 בפברואר 2009. למוולם שני ילדים חורגים מהנישואים הראשונים של נורתון עם ג'רלדין בדל.
חברת פרלמנט
בשנת 1983 ניסתה מוולם להיבחר לפרלמנט מטעם מפלגת הלייבור בבחירות הכלליות אך נכשלה. לאור כך, היא שובצה כמעומדת הלייבור במחוז רדקאר, לאחר שחבר הפרלמנט מטעם המחוז ג'יימס טין התפטר. מושב זה, נחשב כמושב בטוח של המפלגה. ואכן בבחירות הכלכליות של 1987 מוולם, זכתה במושב, והפכה לדוברת הלייבור בצפון אירלנד. יחד עם קנצלר הצללים ג'ון סמית', מוולם הייתה אדריכליות של "מתקפת קוקטייל הסרטנים" מטעם הלייבור. מטרת הקמפיין הייתה להרגיע את המגזר הפיננסי בבריטניה בנוגע למדיניותה הפיננסית של הלייבור.
מוולם הצטרפה לקבינט הצללים כאשר ג'ון סמית' הפך למנהיג מפלגת הלייבור ב-1992. תפקידה בקבינט הצללים היה "מזכירת המדינה למורשת לאומית". במהלך תקופה זו, היא התנגדה למלוכנים וגם לרפובליקנים. כך היא קראה להרוס את ארמון בקינגהאם ולהחליף אותו בארמון "מודרני" שנבנה מכסף ציבורי. נכונותה של מוולם לומר את דעתה, לעיתים קרובות מבלי להתחשב בהשלכות, נתפסהעל ידי תומכיה ככוחה הגדול ביותר.
לאחר מותו של מנהיג הלייבור סמית' ב-1994, הפכה מוולם, לצד פיטר קילפוייל, למארגנת הראשית בקמפיין של טוני בלייר למנהיגות הלייבור. לאחר ניצחונו, בלייר מינה אותה למזכירת המדינה של צפון אירלנד בקבינט הצללים. בתחילה היא סירבה להתמנות לתפקיד, והעדיפה תיק כלכלי, אך לבסוף הסכימה לקבל את התפקיד.
בממשלה
בשנת 1997, מוולאם נבחר שוב לתפקיד חבר הפרלמנט של רדקאר בהפרש גדול של 21,667 קולות. לאחר הבחירות היא מונה לתפקיד למזכירת המדינה של צפון אירלנד. מוולם הייתה האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד.
הסכם יום שישי הטוב
מו מוולם היה הזרז שאפשר לפוליטיקה להתקדם למה שהוביל לחתימת הסכם יום שישי הטוב באפריל 1998. היא חתכה את המוסכמות וקיבלה החלטות קשות שנתנו מומנטום להתקדמות הפוליטית.
כאמור, מוולם פיקחה על המשא ומתן ועל חתימת הסכם יום שישי ב-1998. ההסכם הוביל להקמתה של אספת המחוקקים של צפון אירלאנד (מעין פרלמנט). עם זאת, מערכת יחסים המתוחה שלה עם מפלגות יוניוניסטיות הביאה לכך שתפקידה בצוות המשא ומתן הצטמצם והיא הוחלפה על ידי טוני בלייר וצוותו. ב-1999, מוולאם התייחסה להתקפות ענישה סמי-צבאיות בצפון אירלנד כ"משק בית פנימי" וטענה כי האלימות אינה נחשבת כהפרת הפסקת האש.
שר הקבינט
הידרדרות במערכת היחסים של מוולם עם היוניוניסטים הייתה סיבה מרכזית לכך שהיא הוחלפה על ידי פיטר בתפקיד מזכירה המדינה של צפון אירלנד באוקטובר 1999. מוולם מונתה לתפקיד זוטר יחסית של שר הקבינט. ייתכן ובהחלטה לשנמך אותה היו סיבות אחרות מלבד הקשר הבעייתי שלה עם היוניוניסטים, כדוגמת הפופולריות (הדועכת שלה) ומצבה הבריאותי. מוולם התרעמה על השנמוך לשר הקבינט, תפקיד שהיא בעבר זילזלה בו וכינתה אותו ה"השר לתוכנית היום". כשרת משרד הקבינט, היא נועדה להיות ה"אוכפת" של טוני בלייר.
ב-2002 מוולם נבחרה להוביל את הקמפיין של הממשלה הבריטית נגד סמים, וקראה ללגליזציה בינלאומית. מוולם עוררה סערה כאשר הודתה בשנת 2000 שעישנה קנאביס כסטודנטית: "ניסיתי סמים. לא אהבתי את זה במיוחד. אבל בניגוד לנשיא קלינטון, כן שאפתי".
פרישה לגמלאות
ב-4 בספטמבר 2000, הודיעה מוולאם על כוונתה לפרוש מהפרלמנט ועל כך שהיא מוותרת על מקומה בבחירות הכלליות של 2001. לאחר פרישתה מבית הנבחרים, מוולם החלה לבקר את מדיניות הממשל במספר תחומים, בדגש על הפלישה לעיראק ב-2003. כך, היא השתתפה במחאות נגד מלחמת עיראק לצד ונסה רדגרייב, טוני בן, טאריק עלי, קן ליווינגסטון וביאנקה ג'אגר.
לאחר פרישתה, מוולם הפכה לכותבת טור שאלות ותשובות עבור מגזין הגברים Zoo. במסגרת זאת, היא ציינה שהיא מתגעגעת לעבודתה כחברת פרלמנט. בנוסף, לכך, מוולם הקימה ארגון צדקה, MoMo Helps, כדי לעזור למכורים לסמים שסיימו בהצלחה את שיקומם; ולספק תמיכה להורים או למטפלים של ילדים נכים.
ב-2002 זיכרונותיה הפוליטיים פורסמו תחת הכותרת "בשם מומנטום: המאבק לשלום, פוליטיקה והעם". בינואר 2003 מוולם הייתה הנושא של סדרת הטלוויזיה הבריטית This Is Your Life.
מחלה ומוות
חמישה חודשים לפני הבחירות הכלליות של 1997 (הבחירות בהם זכו הלייבור), אובחן אצל מוולם גידול במוח. מוולם ניסתה להסתיר זאת, ולשמור על פרטיותה. אולם, העיתונאות הצהובה גילתה אודות מצבה הבריאותי הרעוע. למרות טענתה של מוולם שהיא החלימה באופן מלא, היא איבדה את רוב שערה כתוצאה מהחולי. לאור כך, היא החלה לחבוש פאה. לעיתים בפומבי היא את הסירה הפאה וציינה שמדובר ב"טרחה כזו". ב-3 באוגוסט 2005, ה-BBC דיווח שמוולם חולה במחלה קשה בבית החולים קינגס קולג' בלונדון. כך, דווח שהיא סבלה מבעיות שיווי משקל כתוצאה מכימותרפיה. כתוצאה מכך, ב-30 ביולי 2005 היא נפלה וספגה פגיעות ראש ולא שבה להכרה. בהתאם לבקשה שלה בצוואה, לא בוצעה בה החייאה והיא מתה.
ב-12 באוגוסט 2005, היא הועברה להוספיס לצליינים בקנטרברי, קנט, שם נפטרה ב-8:10 בבוקר ב-19 באוגוסט, בגיל 55. היא הותירה אחריה את בעלה ג'ון נורטון ושני ילדים חורגים. מותה התרחש רק 13 ימים לאחר מותו של רובין קוק, שר נוסף בממשלת 1997. בינואר 2010, הרופא של מוולם חשף כי הגידול שהיא סבלה ממנו היה ממאיר והיווה הגורם המרכזי למותה. מוולם, לא חשפה את מצבה הרפואי הבכי רע לטוני בלייר והציבור, זאת למרות שיועץ לה לעשות כן. מוולם הייתה אתאיסטית, וב-1 בספטמבר 2005 גופתה נשרפה בסיטינגבורן בטקס לא דתי בניצוחו של ריצ'רד קולס, מלהקת The Communards משנות השמונים. מחצית מהאפר שלה פוזר בטירת הילסבורו (מעונה הרשמי של מזכירת המדינה של צפון אירלנד) והחצי השני פוזר במחוז הבחירה הפרלמנטרי שלה לשעבר, רדקאר.
אנדרטאות וזיכרונות
ב-20 בנובמבר 2005 נערכה אזכרה למוולאם בתיאטרון רויאל, דרורי ליין. טקס נוסף נערך בטירת הילסבורו ב-1 בדצמבר 2005 ועוד אחד ברדקאר ב-3 בדצמבר 2005.
כדי לכבד את זכרה של מוולם, המנהל המקומי של רדקאר תלה פסיפס באגם השייט החדש ברדקאר. הפסיפס מורכב מ-800 אריחים, שמוצבים במעגל בגובה של שלושה מטרים. הפסיפס נוצר על ידי האמן המקומי ג'ון טוד ונועד להמחיש את חייה של מוולם ואת תחומי העניין שלה. כך, בפסיפס יש את הדיוקן של מוולם, כאשר היא מוקפת בתמונות כולל החוף שבו היא אהבה לטייל; סוסי מרוץ; מסלול התחרות של רד קאר (שם חגגה את חתונתה); מפעלי הפלדה של רדקאר; סירת ההצלה זיטלנד; ידיים שלובות ויונים (כדי לסמל את הצפון. תהליך השלום באירלנד) ובתי הפרלמנט. בהמשך לכך, לזכרה, חדר המועדון ללומדי תואר שני של טרבליאן קולג', דורהאם (העלמה של מוולם) שונה ל"חדר מוולם". החדר מכיל פסל קטן של מוולם.
דוקודרמה
בשנת 2009, ערוץ 4 הזמין סרט דוקודרמטי, בשם "מו", המתאר את חייה של מו מוולם מניצחון הלייבור בבחירות 1997 ועד מותה ב-2005. בסרט כיכבה ג'ולי וולטרס בתור מוולם. הסדרה שודרה ב-31 בינואר 2010 ומשכה למעלה מ-3.5 מיליון צופים, מה שהפך אותה לדרמה בעלת הדירוג הגבוה ביותר של ערוץ 4 מאז 2001. הסרט זכה גם להצלחה קריטית, כאשר חבר הפרלמנט אדם אינגרם טען שהוא הצליח להסביר את "את המהות של מו". הסרט היה מועמד לפרס BAFTA עבור הדרמה הטובה ביותר לסינגל ; וג'ולי וולטרס וגארי לואיס היו מעומדים עבור פרס השחקנית הטובה ביותר ושחקן המשנה הטוב ביותר, בהתאמה. ואכן וולטרס זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר.
תחנה מרכזית מודיעין
מבנה התחנה
התחנה ממקומת מפלס אחד מתחת לכיכר התחבורה. התחנה כוללת 8 רציפים בינעירוניים, רציף הורדה, מתחם "על הקו" וקפיטריה בהפעלת "קופיקס" אשר נגישה גם לקונים אשר נמצאים מחוץ לתחנה.
במפלס הכיכר שמעל לתחנה ממוקם רציף לאוטובוסים עירוניים.
היסטוריה
התחנה הוקמה על ידי החברה הכלכלית של מודיעין, כשבנייתה החלה ב-2014, בתוכנית להשלמה עד מאי 2016, אך בפועל הפתיחה נדחתה עד יולי 2017.
הפעלת התחנה מהווה את השלב האחרון בהקמת "כיכר התחבורה". לפניו נפתחו תחנת הרכבת מודיעין מרכז, קניון עזריאלי מודיעין והכיכר עצמה המהווים חלק אינטגרלי מהמתחם בנוסף לתחנה המרכזית.
הכנה לחיבור בין תחנת הרכבת לתחנה המרכזית בוצעה כבר עוד לפני תכנון בניית התחנה המרכזית בעת בניית תחנת הרכבת מודיעין מרכז. ההכנה כוללת מבואה גדולה אשר הייתה מיועדת לשימושי מסחר, בפועל מבואה זו אינה פעילה.
עם פתיחת התחנה בוצע ארגון מחדש של הקווים הפנימיים במודיעין. הקווים הסיבובים הקודמים בוטלו ובמקום נפתחו קווים דו כיווניים.
במפלס התחנה
בתחנה עצמה ישנם 8 רציפים. כל הקווים היוצאים ממפלס זה הם בינעירוניים פרט לשני קווים פנימיים.
במפלס הכיכר
במפלס הכיכר והקניון ישנו שירות עירוני, אזורי וחמישה קווים בינעירוניים.
אחת מהתחנות המפלס הכיכר משמשת להורדת נוסעים בקווים בינעירוניים לפני כניסתם לתחנה עצמה.
כל קווי האוטובוס במפלס זה מופעלים על ידי חברת קווים למעט קו 357 המופעל על ידי מטרופולין אשר מוצאו גם הוא במודיעין עילית. מקרא סימנים:
אמן (טולקין)
אמן (Aman) היא יבשת דמיונית המופיעה בספריו ובלגנדריום של הסופר הבריטי ג'. ר. ר. טולקין.
אמן או "הממלכה הברוכה" היא ביתם של הולאר, המיאר, עוזריהם ושל עלפי האלדר. מבין כל יבשות "ארדה", אמן היא היבשת המערבית. מעט לאחר ראשית הזמנים ולאחר שמשכנם הקודם נהרס, הולאר והמיאר עזבו לאמן ובארץ ולינור הקימו את משכנותיהם וקידשו את הארץ. פשר המילה אמן, בשפת הקווניה הוא "הברוכה", משם גם מגיע שמה. כינוי נוסף לשמה בקווניה הוא: "הפטורה מכל רע".
היסטוריה
על פי הסילמריליון, בבריאת העולם ולפני מניין הזמנים, היה העולם כולו, הקרוי ארדה בלשון העלפים, שטוח (ולא עגול ככדור) כפי שיצר אותו אילובטר. 14 הולאר, והמיאר - רוחות בדרגה פחותה שהיו משרתיהם - ירדו אל העולם על מנת לעצב אותו כפי שחזו במנגינת האינולינדלה, מנגינת בריאת העולם. אז, בעיצומה של המלאכה, הייתה יבשת גדולה מאוד במרכז העולם, הארץ התיכונה. דרומית-מזרחית לה הייתה יבשת בשם "הארץ האפילה", ומערבית לה הייתה יבשת קטנה יחסית שעד כה הייתה חסרת חשיבות.
הולאר התיישבו על אי באגם גדול שבמרכז הארץ התיכונה, ושם האי היה אלמרן (Almaren), "מקום מבורך" - כי שם הקימו הולאר את משכנותיהם הראשונים. בארץ התיכונה, בדרום ובצפון, הקימו את שני פנסי הולאר האדירים, שבמהרה נהרסו על ידי מלקור.
במלחמות הראשונות של הולאר והמיאר נגד מלקור - הוא השטן, ומשרתיו, נחרבה אלמרן עד היסוד, ונותרה כאי בודד והרוס. לכן, הכריעו הולאר כי עליהם לעקור למקום מרוחק יותר, שבו יוכלו להקים את משכנותיהם והפעם לבצר אותם היטב להגנה מפני מלקור. לכן, הם עקרו לאותה יבשת מערבית, שנקראה לימים אמן, ושם החלו במלאכת יסוד ממשלותיהם ומשכנותיהם החדשים.
לאחר התעוררות העלפים הם נקראו מערבה על ידי הולאר. לא כל העלפים הגיעו מערבה, אלה שהמשיכו ושכנו בצילם של הולאר, זכו לגדול בגוף וברוח יתר על אלה שנשארו מאחור. מכאן נבע כינוייה לעתיד "ארץ המערב", וזו הסיבה שלמושג מערב יש ערך כה רחב בעיני העלפים ובעיני עמים מסוימים של בני-אדם.
הפלורי
בשל הפחד מתקיפה נוספת מצד מלקור וחורבן ביתם שוב, החליטו הולאר לבצר את כל אמן. לכן, אולה, אל היצירה והחומר, הקים סביב כל אמן הרים גבוהים מאוד, הקרויים הרי הפלורי (Pelori), "ההרים החובקים/הסובבים". על ההרים ההם עמדו על משמרם מיאר רבים, וכן, העיטים הגדולים.
ארמן
דרומית להלקרקסה, אבל קרוב לחופיה המזרחיים של אמן, ישנה ארץ רחבה בשם ארמן (Araman), ואפשר כי משמעותה "שערי אמן". זו ארץ מישורית מאוד, בין הרי הפלורי, והיא צחיחה ושוממה מאוד, ונעשית קרה ככל שמצפינים.
ולינור
ולינור (Valinor), "ממלכת הולאר"; היא נמצאת דרומית להלקרקסה ולארמן, ולה חופי-ים ממזרח וממערב. היא המחוז הנודע ביותר של יבשת אמן, ורוב העלילות הגדולות שבטרם העידן הראשון מתרחשות בה. ולינור היא למעשה מרכז הולאר של העולם, ורובם אכן חיים בה באושר גדול. המקומות הבאים שיוזכרו עד לאלדמר, כולל אלדמר, נחשבים למקומות בתוך ולינור:
בצפון-מזרחה, כחלק מהרי הפלורי, ניצב לו הגבוה שבהרי העולם - טניקווטיל (Taniquetil), "פסגה לבנה גבוהה". על פסגתו, נמצא משכנם של בני-הזוג מנווה וורדה - מלכי העולם ואדוני הולאר.
דרומית לטניקווטיל, מאחורי הפלורי, שוכנת ולמר, היא עיר הולאר והמיאר אך משמעותה המילולית היא "בית הולאר". העיר הזו, המכונה עיר הפעמונים, מתוארת כקסומה ביותר: רחובותיה מזהב, וכל כולה עשויה מחומרים יקרים כמו שיש ובדולח; והיא מלאת מזרקות ומדשאות. שם חיים מעטים מן הולאר, ועוד רבים מן המיאר.
מחוץ לעיר ההיא, נמצאת מהנקסר (Mahanaxar), "טבעת הגורל". זהו מבנה עגול שבו מתכנסים לעיתים 14 הולאר למועצותיהם, ומכריעים דברים רבים לטובת העולם. שם, לדוגמה, נשפט מלקור זמן רב בטרם העידן הראשון ונידון למאסר למשך שלושה עידנים באולמות מנדוס.
בנוסף, במרכז ולינור, בקו ישר בין טניקווטיל לולימר, נמצא התל הירוק הקרוי אזלוהר (Ezellohar), ומכונה גם קורולירה (Corolaire). תל זה, הוא מקום משכנה של יבנה, אלת כל הצומח; והוא ניתן לה כמתנה משאר הולאר. על התל, הצמיחה יבנה, בעזרת דמיונה הכביר ושירתה העמוקה, את המאור השני של העולם: שני עצי האור הקדושים - טלפריון הכסוף, שממנו נברא לעתיד הירח; ולאורלין הזהובה, שממנה נבראה לעתיד השמש. אף נאמר כי גורל העולם טמון באור העצים הללו, ואלה היו לתפארת ולינור, והאירו את כל כולה, בעוד שבארץ התיכונה המאור היחיד היה אור הכוכבים. ורדה בעצמה יצרה שני אגמים ענקיים לצידי אזלוהר, שיצברו את טללי שני העצים: אגם אחד שמימיו כסופים, ואגם אחד שמימיו זהובים (בעתיד, לאחר שנים ארוכות, יצרה ורדה קבוצות כוכבים מאותם מימי אגמים. זאת לאחר שמלקור ואונגוליינט הרסו את שני העצים).
אלדמר - בית העלפים
לאחר זמן רב מאוד, מעט לאחר שיצרה ורדה את הכוכבים ואת קבוצות הכוכבים, ניעור גזע העלפים בארץ התיכונה, תחת הכוכבים, סביב האגם הקרוי קויוינן (Cuivinen), "מימי ההתעוררות". עת ארוכה חלפה עד שהולאר והמיאר גילו זאת, אולם לבסוף גילה זאת הולא הקרוי אורומה - אל הטבע והציד. והוא שהביא את הבשורה לשאר אלי המערב, ואלה הכריעו בטבעת הגורל, לפי רוב, כי כדאי שהעלפים יחיו בארצם המבורכת והמוארת באור העצים, ולא בארץ התיכונה והחשוכה אשר מלאה בזדון של מלקור.
ואכן, לאחר מסע מייגע בלווית אורומה ובעזרת אולמו, אל המים, הגיעו עלפים רבים לוולינור, וחזו באור העצים. בעוד שלעלפים שלוש עדות ראשיות: הוניר הקטנה שבעדות, זהובי-השיער, הגיעה בשלמותה; הנולדור, כהי-השיער, הגיעו כולם אף הם; והטלרי הגדולה שבעדות, כסופי השיער, בערך מחצית מהם הגיעו - כי חלקם סירבו לצאת מערבה ואחרים התעכבו או נעצרו בשלבים שונים של הדרך. כל אשר הגיעו עוד בעת הקדומה ההיא כונו מאז בשם קלקונדי (Calaquendi), "עלפי האור", כי הם חזו באור-העצים (בעוד שהעלפים הסרבנים אשר נותרו בארץ התיכונה והחשוכה כונו מוריקוונדי, Moriquendi, העלפים האפלים). אבל הוניר והנולדור הגיעו עוד הרבה לפני הטלרי.
והוניר והנולדור קיבלו אזור גדול, חלק מוולינור אבל דרומי לה, ובו הם יעשו כאוות-נפשם. אז קראו לאזור ההוא אלדמר (Eldamar), "בית העלפים". על כן, שתי העדות הללו החליטו להקים עיר גדולה ומפוארת על גבעה אדירה וירוקה בשם טונה (Tuna). הגבעה ההיא שכנה קרוב לחופיה המזרחיים של אמן, במקום שבו היה נקיק גדול בהרי הפלורי, הקרוי קלקיריה (Calacirya), "נקיק האור". אז יצא משם אור שני העצים, אבל מהצד השני היה רק אור הכוכבים. ועל הגבעה ההיא נוסדה העיר הלבנה טיריון (Tirion), שפשרה "צריח המשמר". עיר זו הייתה היפה שבערי העלפים, ובני האדם תמיד שאפו לבנות דומה לה. היא מתוארת כמלאת צריחים ומבנים משיש, אשר גגותיהם מזהב. ויבנה העניקה לשוכני טיריון כמנחה זרע מהעץ טלפריון הכסוף. והזרע נבט וצמח ונהפך לעץ מרשים וכסוף, אך לא אדיר וזוהר כטלפריון - ושמו גלתיליון (Galathilion). העץ ההוא צמח תחת צריח מלך הוניר שבטיריון.
אבל לאחר מספר שנים יצאו הוניר את טיריון, ועברו לחיות למרגלות הר טניקווטיל, לחיות תחת משכנם של מנווה וורדה, כי הוניר היו אהובי מנווה. מאז היה מקום מחייתם של הוניר למרגלות טניקווטיל וסביבו, בעוד שהעיר טיריון נהפכה רשמית לעיר הנולדור.
והטלרי, שהגיעו לבסוף, חיו זמן רב על אי הקרוי טול ארסאה (Tol-Eresea), "האי הבודד". אי גדול ששכן במפרץ אלדמר. שכן, האי הזה אשר נגרר לשם, שכן לחופי אמן מול הנקיק קלקיריה. בצדו המערבי, החשוף אל אור העצים, הוא פרה והחל לפרוח. אבל לאחר עוד מספר שנים החליטו הטלרי הללו לעזוב את האי ולדרוך ממש על אדמת ולינור. ואמנם, בעוד שטיריון נמצאת ממערב לנקיק, הטלרי הקימו ממזרח לנקיק, על החופים, עיר נמל יפהפייה ומפוארת בשם אלקולונדה (Alqualonde) "נמל הברבורים", כי ברבורים שטו להם כחפצם בנמל ההוא. והעיר עצמה הייתה בעלת צריחים ומגדלים, ומלאת פנסים בוהקים. והטלרי בנו ספינות הדורות וחזקות, בצבעים בהירים, לרוב בצורת ברבורים אשר מקורם עשוי זהב.
והנולדור, שהטיבו במלאכות המתכת והאבן (זאת למדו מאולה), חפרו בהרים כדי לבנות יסודות לצריחיהם המפוארים. אבל אז, לראשונה, חשפו הללו חומרים נפלאים ויפים לחן ולנוי, כמו הלשם, היהלום והאחלמה ועוד אבני-חן צבעוניות. אז, העניקו אבני-חן לכל ולינור, כי זו עשירה בחומרים ההם; ואת חופי אלקולונדה עיטרו באבנים הללו מכל טוב, עד כי נצצו החופים והבהיקו, וכונו "החופים הלבנים".
טול ארסאה
לימים, לאחר סוף העידן הראשון, מחלו הולאר לנולדור המורדים ונתנו להם את הרשות לשוב לאמן. אז, רבים מהם שבו, יחד עם עלפי מוריקוונדי רבים (בעיקר ממוצא הטלרי), וכל אלה ביחד התיישבו על האי טול ארסאה שמול חופי אמן, מול חופי אלדמר. והם בנו עיר-נמל יפהפייה ששכנה בצד המזרחי של האי, מול הארץ התיכונה. שמה היה אבלונה (Avalone), וייתכן כי פשר שמה הוא "אי-הנמל אשר מחוץ [לולינור]". נאמר כי המראה הראשון שרואים הספנים המגיעים לאמן, הוא מראה הצריח הראשי של אבלונה, והוא גבוה מאוד. שוכני טיריון, שהיו מיעוט הנולדור שלא מרדו ונשארו תמיד באמן, העניקו מנחה זרע מהעץ גלתיליון לשוכני טול-ארסאה, והזרע נשתל באבלונה ונהפך לעץ לבן ומרשים בשם קלבורן (Celeborn), "העץ הכסוף", כי הוא היה נצר של טלפריון הכסוף והאדיר. אבל האי טול-ארסאה אכן נחשב לחלק בלתי נפרד מאמן, וכל שוכניו חופשיים לבוא בארץ אמן כאשר יחפצו. בני האדם הנומנורים, בתקופה שוולינור וטול ארסאה עוד היו גלויים וארץ נומנור התקיימה, תמיד השקיפו מארצם למערב וראו מרחוק, באופק המטושטש, עיר נמל קסומה ולה צריח לבן וגבוה; היו חכמים שידעו כי זו לא ולינור אלא האי שליד חופיה, והיו שהתכחשו לכך ואהבו את מראה אבלונה, ושאפו להגיע לשם.
כל אלה נכללים לאזורים בתחומה של ממלכת ולינור האגדית, למרות שיש המחשיבים גם את מקום משכנם של הולאר אולה וניינה לשטחי ולינור.
ממש דרומית לאלדמר, נמצאים האולמות התת-קרקעיים של אולה ומכרותיו. שם אולה, אל האדמה וחומריה וכל מלאכות המתכת והאבן, מתגורר ומרבה לעבוד וליצור באהבה רבה ובחריצות, ותמיד שמח ללמד את הנולדור, שהיו האהובים עליו.
מערבית למשכנות אולה, נמצא ביתה של הוליר ניינה (Nienna), אלת הצער והחמלה, התובנה והחוכמה. שם היא חיה לבדה, במערב של המערב, וחלונות ביתה משקיפים אל האין סוף, אל מעבר ליקום; ושם היא מתאבלת ושרה קינות על פצעיו של העולם, אשר פוצע מלקור.
מנדוס, אולמות ההמתנה
מנדוס זהו כינויו של נמו (Namo), השופט, אל המתים; ועם זאת זהו השם של ארצו; ושם מתגוררת גם בת זוגו וירה האורגת, אלת הזמן. זוהי ארץ המתים. היא נמצאת מדרום לביתה של ניינה, אחות נמו, ומשם ממשיכה לאורך חופיה המערביים של אמן עד לדרום אמן, אך משתרכת רק על צד החופים המערביים. נאמר כי, העלפים, אם ימותו, יבואו לאולמות ההם ויחיו שם למשך תקופה של מימוש עצמי, אשר אורכה יחרץ לפי המשפט שיעשה להם נמו, ואז יהיו רשאים לצאת משם, חזרה אל ולינור, כפי שהם היו טרם מותם. אבל במנדוס נחרץ כי העלפים שישתחררו ממנדוס, יאלצו להישאר באמן לצמיתות ולא יהיו רשאים יותר לשוב לארץ התיכונה, אלא במקרים נדירות, כמו שמסופר על גלורפינדל האדיר והקדום, מעלפי ריבנדל. ובני-האדם, כאשר ימותו, אך יבקרו שם וישפטו, ויצאו מגבולות העולם ולא ישובו אליו, כפי שנאמר על ארוון חצי-עלפית אשר בחרה להישפט באותו גורל של בני-אדם כדי לממש את אהבתה עם ארגורן.
לורין
לורין (Lorien) נמצאת ממזרח למנדוס, וממערב ליערות אורומה. קשה לדמיינה, ומכאן פשר השם שלה - "ארץ החלום". אולם, לפי הכתוב, לורין היא בעצם הארץ של הגנים הנאים והיפים ביותר בכל העולם כולו. בלורין שוכנים בני-הזוג ירמו, המכונה לורין, והוא אחי נמו וניינה; ורעייתו, אסטה. ירמו הוא אל החזיונות והחלומות והעולם הקוסמי, שמרכזו נמצא בלורין, ואילו אסטה היא אלת התקווה והרפואה, שגם מרכזה נמצא בלורין, ארץ המזור. לורין מלאה באגמי-מרפא מיוחדים בחסות אסטה, והידוע מכולם הוא אגם לורלין (Lorelin) המוצל בעצים. במרכז אגם לורלין ישנו אי, עליו ישנה אסטה בבקרים; וייתכן כי עליו נמצא משכנם של ירמו ואסטה.
מזרחית ללורין, ועד חופיה המזרחיים של אמן, נמצאים יערותיו האדירים של אורומה, אל הציד, שם הוא מאמן את צבאותיו - לרוב סוסים וכלבי-ציד. את היערות ההם הצמיחה עבורו יבנה.
דרומית ליערות אורומה וללורין, נמצאים השדות, המרעים וכל היבול של יבנה. זוהי ארץ אדירה ורחבה אך ורק של דגן ומרעה, המיועדים לשוכני אמן. עם זאת, אירועים רבים נחגגים באמן - כמו חג האסיף - וארץ האחו הזו של יבנה מעניקה לאותם אירועים גדולים מזון בשפע.
אבתר
לבסוף, הדרומית שבארצות אמן, אך היא קרובה יותר למזרח אמן כאשר ארץ האחו של יבנה קרובה למערב אמן; זוהי אבתר (Avathar), אשר משמעותה "הצללים". מסופר, למעשה, כי הארץ הצרה ההיא משתרעת על כל חופיה המזרחיים של אמן עד לדרום מפרץ אלדמר, ושם נעצרת. אכן, שמה מסגיר אותה: זוהי ארץ נידחת ואפלה, ושוממת לחלוטין. הים שלחופיה קר ואפל מכל ים אחר, והצללים שבארץ ההיא עמוקים ועבותים ביותר, אפשר שעד עיוורון; כל נקיקיה מלאים בקורים שחורים וארסיים. אבל הסבר אחד ויחיד יש לכך, שביבשת כה קדושה תימצא ארץ כה נוראה: בהתחלה, הולאר לא הרחיקו לכת עד לשם ולא השקיפו לשמור שמה. ובשנים הראשונות של אמן, נפלה מן השמים רוח רעה נוספת, שהייתה כנראה אלה שהושחתה מבראשית בידי מלקור. והרוח ההיא לבשה צורת מפלצת-עכביש, והיא ענקית ושחורה, ובכל מקום שבו יש אור, היא תבלע אותו עד שעלטה תשרור במקום. שמה היה אונגוליאנט (Ungoliant), שלימים תשתף פעולה עם מלקור ותהרוג עמו את שני עצי-האור. על-כן, אבתר הייתה ביתה של אונגוליאנט, וזהו המקום הראשוני הנגוע בהיפוכו של האור, בעלטה, בצללים מסנוורים ואיומים. ולשם, מסופר, לא מגיעים יותר הולאר ושאר שוכני אמן, אך הם משקיפים מסביב ושומרים היטב.
לאחר העידן השני
לקראת סוף העידן השני, נלקחה ארץ אמן מעולם בני התמותה בגלל מעשי הנומנורים. ארדה הפכה לכדור עגול ובני האדם שהפליגו הרחק מערבה, לבסוף שבו ממזרח לאחר שהקיפו אותה. עם זאת, מאחר שאמן נקבעה בעולם בתכלית בריאתו, היא עדיין קיימת בו ורק העלפים יודעים את הדרך אליה ורשאיים להיכנס אליה. כינויים רבים העניקו לה, כאשר הנודעים ביותר הם "המערב", "הממלכה הברוכה" ו-"ארצות האלמוות". כי אמנם, האלמוות שורר באמן ודבר לא מת ולא כמש שם יותר, ורק שני הגזעים המתים והרקובים של שני עצי-האור שוכבים שם עד היום, על אזלוהר, לזכר הרעה שהייתה.
לפי כל הכתוב בסיפורים של טולקין, ישנם אחדים שאינם בני גזע העלפים, שאכן חיים בוולינור ברשות הולאר.
השפעות
כיום ניתן לעשות השוואות בין עולמו של טולקין לבין מיתולוגיות רבות. את ההשראה לכתיבת יבשת אמן, קיבל טולקין ממושגי גן-העדן והגיהנום שבנצרות. כשם שגן-עדן הוא המקום בו חיות הבריות הטובות והראויות, כך אמן היא מקום שבו חיים היצירים הנשגבים, עדות העלפים, ושאר דמויות אלוהיות ומלאכיות.
עיר לוויין
עיר לוויין היא עיר שצמודה לעיר־אם של מטרופולין. לעיר לוויין יש שלטון מוניציפלי משלה ומרכזי תעסוקה עצמאיים בניגוד לפרוור או עיר שינה. ראשון לציון, לדוגמה, היא אחת מערי הלוויין של תל אביב-יפו, עיר־האם של המטרופולין גוש דן.
ג'נגו קונקטיביטי
ג'נגו קונקטיביטי בע"מ (באנגלית: Jungo Connectivity) היא חברת תוכנה ישראלית, המתמחה בפיתוח מערכות ניטור נהג לתעשיית הרכב. ג'נגו היא חברה ציבורית שמניותיה נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב החל מאוגוסט 2021.
היסטוריה
ג'נגו התאגדה בספטמבר 2011 כחברה פרטית והחלה את פעילותה העסקית במרץ 2013. לאחר שרכשה מחברת סיסקו את פעילות חטיבת Business Software Connectivity במסגרת הרכישה עברו לחברה עשרות עובדים, בעיקר אנשי פיתוח אשר החלו לפתח גרסאות חדשות למוצרי החטיבה שנרכשה.
ג'נגו הוקמה במקור בשם KRFTech, בידי היזמים עופר וילנסקי ודרי שרייבמן בשנת 1998, ופיתחה סביבת פיתוח לפתרונות תקשורת. היא נמכרה בשנת 2006 לחברת NDS הישראלית ב–107 מיליון דולר, ובשנת 2012, NDS עצמה נמכרה לחברת סיסקו ב–5 מיליארד דולר. אולם סיסקו החליטה שהיא לא מעוניינת להחזיק בחברה ומכרה אותה לאופיר הרבסט, שניהל את החטיבה, עם זאת המשיכה להחזיק כ-9% מהבעלות.
וילנסקי ושרייבמן, היזמים המקוריים של החברה, היו בין העובדים הראשונים של חברת צ'ק פוינט ועזבו ב-1998 להקים חברה משלהם. המוצר הראשון שפיתחו היה כלי לפיתוח מנהל התקן ("דרייבר") לקישור בין תוכנה לחומרה חדשה בשם WinDriver. הם מכרו את המוצר בהצלחה לכ-2,500 לקוחות תמורת תשלום חד פעמי, אך הפוטנציאל המסחרי שלו היה מוגבל. לכן בתחילת שנת 2000 החלה החברה לפתח מוצר חדש, שער גישה לאינטרנט בפס רחב לשוק הביתי (Residential Gateway) ולמערכות משובצות מחשב. בשלב זה החלה החברה לגייס לראשונה הון מגופים חיצוניים, ובכמה סבבים גייסה כ-25 מיליון דולר. המוצר שהחברה פיתחה היה תוכנה בשם, OpenRG, שהשתלבה בהתקני תקשורת אלחוטיים לבתים ומשרדים, נתבים לתקשורת בכבלים וטלפוניה. לקוחות החברה היו ספקיות ציוד תקשורת, דוגמת סיסקו, טושיבה, US Robotics ואחרים. בשנת 2005 השיקה נתב לאינטרנט, וידאו וטלפוניה, המבוסס על תוכנת OpenRG בשיתוף חומרה של אינטל וSTMicroelectronics.
NDS רכשה את החברה ב-2006, במטרה לשלב את התוכנה שלה בממירים הדיגיטליים לטלוויזיה שפיתחה (set-up boxes), במטרה לאפשר בין השאר שירותי טלפוניה, (בתקן VoIP), וידאו על פי דרישה (VoD), טלוויזיית אינטרנט (בתקן IPTV), אינטרנט אלחוטי, יכולות שליטה ובקרה מרחוק ואבטחה של הרשת הביתית. לאחר הרכישה בידי NDS המשיכה ג'נגו לפעול כחטיבה עצמאית בתוך החברה, לפתח ולשווק את המוצרים שלה בנפרד. בין השאר החלה למכור ישירות גם לספקי תקשורת דוגמת בריטיש טלקום ב ופרטנר תקשורת בישראל.
לאחר שהפכה שוב לחברה עצמאית ב-2013, נכנסה ג'נגו לתעשיית הרכב ופיתחה תוכנה למערכות מולטימדיה ובידור לכלי רכב (Infotainment). מוצר שהוטמע לאורך השנים בעשרות מיליוני כלי רכב שנמכרו בעולם. אחר כך החלה להתמקד בפיתוח מערכת ניטור נהג (Driver monitoring system - DMS). מערכת שמזהה ומתריעה במקרים שבהם הנהג עייף, מוסח־דעת או משתמש בטלפון נייד, וגם אם נשכח באוטו ילד. בדצמבר 2019 קבע הפרלמנט האירופי כי החל מ־2022 יידרשו כלי רכב חדשים ביבשת לשלב מערכות כאלה; וחקיקה דומה נכנסה לתוקף גם בסין, עקב כך החליטה החברה להפוך אותו למוצר העיקרי שלה.
בורדה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
סטפן גיבארש
גיבארש הפגין יכולת כיבוש מרשימה בליגות המשניות בצרפת, שהובילו אותו לככב גם בליגת העל הצרפתית. הוא זכה בדאבל המקומי עם אוסר, וזכה בתואר מלך השערים של הליגה במשך שתי עונות רצופות (במדי סטאד רן ואוסר). בהמשך הוא שיחק גם בפרמייר ליג במדי ניוקאסל יונייטד לתקופה קצרה, וזכה בטרבל עם גלאזגו ריינג'רס. גיבארש ייצג לתקופה קצרה את, בין היתר במונדיאל 1998 הביתי בו זכה עמה בתואר אלופת העולם.
קריירת משחק
גיבארש החל את קריירת המשחק בקבוצת הנוער של ברסט. בעונת החל את דרכו בקבוצה הבוגרת של המועדון בליגת העל הצרפתית, אך התקשה להשתלב בסגל הקבוצה. בסיום עונת הורדה הקבוצה לליגת המשנה בעקבות בעיות כלכליות קשות, וגיבארש נותר לשחק בקבוצה חצי עונה נוספת בליגת המשנה. בסך הכול בשתי עונות וחצי במדי הקבוצה הבוגרת ערך גיבארש 16 הופעות ליגה במצטבר בלבד, בהן כבש פעמיים.
בדצמבר 1991 עבר גיבארש לגנגאן מליגת המשנה, שם הפגין את יכולת כיבוש השערים הגבוהה שלו. לאחר חצי עונה בה כבש שלושה שערים ב-12 הופעות, היה גיבארש לשחקן הרכב קבוע ולכובש המוביל של הקבוצה. הוא כבש 14 שערי ליגה בעונת, שבסיומה ירדה קבוצתו לליגה השלישית. במהלך שתי העונות הבאות עלתה גנגאן שתי ליגות והגיעה עד לליגה הבכירה. גיבארש, שכבש 28 שערים בליגה השלישית ועוד 23 שערים בעונת העלייה, סיים את דרכו בקבוצה לאחר שלוש וחצי עונות עם מאזן שערים מרשים של 68 כיבושים ב-110 משחקים בלבד, ממוצע של שער כל פחות משני משחקים.
יכולת הכיבוש המרשימה של גיבארש צדה את עינו של מאמן אוסר, גי רו, שהחתימו בקבוצה לקראת עונת. גיבארש החל היטב את דרכו באוסר, אך נפצע ואיבד את מקומו בהרכב. עד לתום העונה שותף גיבארש ב-23 משחקים, בהם כבש שלושה שערים בלבד, והיה לחלק מהקבוצה שזכתה בדאבל המקומי. גיבארש לא שותף בגמר הגביע הצרפתי, בו גברה אוסר 2-1 על נים בדרך לזכייה.
היכולת הגבוהה בליגה הצרפתית והופעותיו בטורניר מונדיאל 1998, זיכו את גיבארש במעבר לפרמייר ליג, שם חתם במדי ניוקאסל יונייטד של המאמן קני דלגליש לקראת עונת. הקדנציה של גיבארש בקבוצה הוגדרה ככישלון חרוץ. העסקה היקרה לא הניבה פירות, לאחר שגיבארש כבש רק פעם אחת בארבע הופעות, החמיץ משחקים רבים עקב פציעה חוזרת בקרסול, ולא תרם כמעט כלל על המגרש. נוסף על כך, המאמן שהביאו לקבוצה פוטר מתפקידו חודשים ספורים מפתיחת העונה והוחלף ברוד חוליט. ב-6 בנובמבר 1998, לאחר חודשים ספורים בלבד בקבוצה, נמכר גיבארש על ידי חוליט לגלאזגו ריינג'רס של המאמן דיק אדבוקאט, תמורת סכום של כ-3.5 מיליון ליש"ט.
גיבארש החל את דרכו החדשה בריינג'רס בהצלחה, כשהתקבל בתשואות על ידי הקהל וגמל בצמד שערים כבר בהופעתו הראשונה בניצחון 7-0 על סנט ג'ונסטון. עם זאת, במהלך העונה המשיך לסבול מהפציעה בקרסולו, כשחזר ממנה מוקדם מדי ולא הספיק להתאושש ממנה כראוי. הוא היה לחלק מהקבוצה שזכתה בטרבל המקומי, ואף כבש את שערה הראשון בניצחון 2-1 בגמר גביע הליגה הסקוטית על סנט ג'ונסטון, אך בליגה תרם רק חמישה שערים ב-14 הופעות.
לאחר החוויה הלא מוצלחת באי הבריטי, חזר גיבארש לקדנציה שלישית באוסר. המאמן גי רו האמין בניסיונו של גיבארש וביכולתו לשמש דוגמה לשחקניה הצעירים של הקבוצה, ואף העניק לו את סרט הקפטן. בעונת החזרה שלו כבש 14 שערי ליגה ב-32 הופעות. במהלך עונתו השנייה בקבוצה כבש גיבארש 11 שערים ב-28 הופעות, אך במהלך העונה איבד את מקומו בהרכב לג'יבריל סיסה.
לקראת עונת, בתום שתי עונות באוסר, חזר גיבארש לקדנציה שנייה בגנגאן. עקב פציעות חוזרות בברכו ובקרסולו הושבת גיבארש לאורך רוב העונה, וערך 11 הופעות ליגה בלבד בהן כבש שער אחד. בסיום העונה פרש גיבארש ממשחק פעיל בגיל 32.
נבחרת צרפת
הופעת הבכורה של גיבארש בנבחרת צרפת נערכה במשחק ידידות מול ב-11 באוקטובר 1997. המאמן איימה ז'אקה העניק את הופעת הבכורה בנבחרת לארבעה שחקנים במהלך המשחק, בהם גיבארש, תיירי הנרי ואלן בוגוסיאן. גיבארש כבש באותו המשחק את שערו הראשון והיחיד במדי צרפת, שער השוויון הזמני בדרך לניצחונה של צרפת 2-1.
בשתי העונות שקדמו לטורניר מונדיאל 1998, סיים גיבארש כמלך שערי הליגה הצרפתית. בכך, קנה לעצמו את המקום בסגל של ז'אקה לטורניר אותו אירחה צרפת. במשחק הפתיחה של הטורניר מול דרום אפריקה עלה גיבארש כחלוץ בודד, אך נפצע בדקה ה-26 והוחלף על ידי כריסטוף דוגארי. דוגארי כבש את השער הראשון במשחק, בדרך לניצחון צרפת 3-0. בעקבות הפציעה החמיץ גיבארש את הניצחון הצרפתי 4-0 על במשחק השני, ועלה מהספסל לחמש דקות בלבד בניצחון 2-1 על  בסיום שלב הבתים. בשמינית הגמר עלה גיבארש מהספסל בדקה ה-76, כשצרפת גברה 1-0 על בזכות שער הזהב של לורן בלאן בדקה ה-114. בשלב רבע הגמר חזר להרכב הנבחרת לראשונה מאז משחק הפתיחה, והוחלף בדקה ה-65 של המשחק בו ניצחה צרפת את בדו-קרב בעיטות עונשין לאחר שוויון 0-0 בהארכה. הוא שמר על מקומו בהרכב גם בחצי הגמר, בו ניצחה צרפת 2-1 את, והוחלף בדקה ה-68. באחד מרגעי השיא בקריירה שלו, עלה גיבארש בהרכב נבחרתו במשחק הגמר מול. גיבארש הוחלף בדקה ה-66 במשחק בו ניצחה צרפת 3-0 וזכתה בתואר אלופת העולם בכדורגל. בסך הכול שותף גיבארש בשישה מתוך שבעת משחקיה של צרפת בטורניר, ארבעה מתוכם בהרכב הפותח.
לאחר הטורניר החל לאמן את הנבחרת רוז'ה למר, שלא העניק הזדמנויות רבות לגיבארש. הופעתו היחידה של גיבארש בנבחרת לאחר המונדיאל הייתה כששיחק מחצית אחת בניצחון 3-0 על קרואטיה במשחק ידידות ב-13 בנובמבר 1990. בסך הכול ערך גיבארש 14 הופעות במדי צרפת, וכבש שער אחד.
MQ-28 גוסט באט
בואינג MQ-28 גוסט באט (באנגלית: MQ-28 Ghost Bat), הידוע כפרויקט וינגמן הנאמן, הוא כטמ"ם חמקני רב-תכליתי המפותח על ידי בואינג אוסטרליה עבור חיל האוויר המלכותי האוסטרלי. הוא מתוכנן כמטוס מכפיל כוח המסוגל לטוס לצד כלי טיס מאוישים לתמיכה ולביצוע משימות אוטונומיות באופן עצמאי תוך שימוש בבינה מלאכותית.
פיתוח
המטוס יהיה מטוס הקרב הראשון שתוכנן ופותח באוסטרליה מזה למעלה מיובל. ב-21 בספטמבר 2021, חשפה בואינג אוסטרליה את השקת מתקן ייצור חדש עבור המטוס הבלתי מאויש שלה בנמל התעופה בקווינסלנד.
החיל האוויר האוסטרלי תכננה בתחילה לקנות שלוש מערכות כחלק מתוכנית הפיתוח המתקדם של וינגמן. שלושת המל"טים נבנו בפס ייצור אוטומטי בבריסביין, קווינסלנד. קו הייצור הוא הוכחה לקונספט לייצור בקנה מידה מלא. ההזמנה הוגדלה לשש עם חוזה של 115 מיליון דולר אוסטרלי לאחר הטיסה הראשונה.
תפקיד
הMQ-28 הוא כלי טיס בלתי מאויש המשלב בינה מלאכותית ומשתמש חרטום מודולרי בה ניתן להסיר כל אף המוטס ולהחליף במהירות באף אחר עם סט אחר של ציוד או חימוש למשימות שונות: לחימה, סיור ולוחמה אלקטרונית. תפקידו יהיה לתמוך במטוסים מאוישים של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי כגון F-35, F/A-18F ו- E-7 למטרת הגנה ומעקב. המל"ט יתוכנן לפעול כמל"ט שנשלט על ידי מטוס אב כדי לבצע משימות כמו חיפוש או תקיפת אויבים אם יותקף וכן לפעול באופן עצמאי.
התרגום השומרוני
התרגום השומרוני הוא תרגום ארמי-שומרוני לתורה. כיוון שהשומרונים אינם מכירים בקדושתם של ספרים נוספים, הרי שהוא מקיף את כלל כתבי הקודש השומרוניים. שפת התרגום היא ארמית שומרונית.
יצירה
לפי מסורות שומרוניות, התרגום נתחבר בידי הכהן נתנאל שמת בסביבות שנת 20 לפני ספירה.
לפי אברהם טל, מסתבר כי התרגום השומרוני נוצר בסביבות המאה השלישית, בתקופה בה התחזקה באופן גדול השפעת הארמית על התרבויות בארץ ישראל, ובסמוך להופעת התרגומים הירושלמים, בעלי מבנה לשוני הדומה לתרגום השומרוני.
התרגום הוא תרגום מילולי (בדומה לתרגום אונקלוס ובשונה מתרגומי ארץ-ישראל היהודיים).
פרשנות מיוחדת אפשר לראות במשמע ״כרוז״ הניתן בתרגום למילה היחידאית ״אברך״ ב, בניגוד למובנים אחרים המופיעים בתרגומים היהודיים ודומה לפרשנות בתרגום השבעים. מתברר אפוא כי השומרונים הסתמכו מדי פעם על תרגום יווני לתורה כשתרגמו את הטקסט העברי לארמית ונתקלו במילה קשה ונדירה. הדבר מתגלה בפסוקים נוספים ומתבטא אף בתעתיק מילים יווניות בתוך הטקסט הארמי, כגון ״מרצף״ שהינה מילה יוונית באותיות עבריות המתרגמת ״אמתחת״.
לתרגום חדרו מילים יווניות המעידות שהתרגום נערך במאות ה-1–4, בתקופה שבה הייתה השפעה חזקה של היוונית על הארמית.
עותק נוסף של התרגום כלול במעין וולגטה שומרונית מראשית המאה השלושה עשרה בה נכללו הנוסח העברי (השומרוני), תרגום ערבי, והתרגום הארמי. כתב היד נקנה בדמשק ב-1631 וניתן במתנה לקרדינל ברבריני בשנת 1649 (עתה בספריית הוותיקן).
שימוש והשפעה
זאב בן חיים פרסם את "מליץ", מילון שומרוני בן שלוש טורים - עברי, ארמי וערבי. לדעת בן-חיים, ההחלק העברי-ארמי חובר קודם התערערות מעמד הארמית השומרונית במאה ה-11 בהתבסס באופן מוחלט על התרגום השומרוני, בעוד הטור הערבי הוסף לאחר מכן.
יש הטוענים כי נעשה שימוש בתרגום בקמעות שומרוניים.
בפיוטים שומרוניים, בעיקר מימי הביניים המאוחרים, קיים שימוש נרחב בציטוטי התרגום השומרוני, לצד השימוש במקרא עצמו ובפיוטים קדומים.
במחקר
תולדות המחקר של התרגום השומרוני מתחילות בהבאת עותק ראשון לאירופה על ידי בני הקהילה השומרונית בדמשק ב-1616. כתב יד זה שימש כמקור לשתי מהדורות אירופיות-נוצריות, הראשונה בפריז על ידי מורינוס בפוליגלוטה של פריז ב-1645. והשנייה על ידי וולטון בפוליגלוטה של לונדון ב-1657 בכתב אשורי (כתבי היד כתובים בכתב שומרוני). מהדורה יהודית של התרגום יצאה על ידי אלחנן בריל בתרל"ה (1875), מבוססת על מהדורתו של וולטון.
כתב יד זה, שנכתב ב-1514, לאחר שהארמית השומרונית כבר לא הייתה שפת דיבור רשמית, סבל מהשפעות של שתי השפות ששימשו את השומרונים באותה תקופה - עברית שומרונית וערבית, אך עקב אי היות הדבר גלוי לחוקרים גרמו השיבושים השונים לחוקרים לתלות את אשמת השיבושים בכותיות, מקורם של השומרונים. רק ב-1868 עמד שמואל כהן על סיבת השיבושים והכיר במקוריות הארמית השומרונית.
בין השנים 1872 ועד 1891 פרסם יוליוס היינריך פטרמן מהדורה ביקורתית ראשונה לתרגום השומרוני, בהתבסס על ארבעה כתבי יד שומרונים שהעתיק בהיותו בשכם. פטרמן מת במהלך העבודה, והמדורה הושלמה על ידי פולרס. למרות שהמדורה שיפרה את הנוסח של התרגום, הרי שהנוסח בה עדיין בעל סימני ערביזציה, ואינו נסמך על כתבי היד המובחרים ביותר. המדורה פורסמה בכתב שומרוני.
ב-1875 פרסם אברהם אליהו הרכבי קטעים של התרגום השומרוני מספריית פטרגורד.
בשנים 1980–1983 הוציא לאור אברהם טל מהדורה ביקורתית של התרגום השומרוני, בכתב אשורי.
קרצינוגנזה
קרצינוגנזה, הנקראת גם אונקוגנזה, היא היווצרות של סרטן, לפיה תאים נורמליים הופכים לתאים סרטניים. התהליך מאופיין בשינויים ברמה התאית, הגנטית והאפיגנטית וחלוקת תאים לא תקינה. חלוקת תאים היא תהליך פיזיולוגי המתרחש כמעט בכל הרקמות ובמגוון נסיבות. בדרך כלל, האיזון בין התפשטות ומוות תאי מתוכנן, בצורה של אפופטוזיס, נשמר כדי להבטיח את שלמות הרקמות והאיברים. על פי התיאוריה המקובלת הרווחת של קרצינוגנזה, תאוריית המוטציות הסומטיות, מוטציות ב-DNA ואפימוטציות שמובילות לסרטן משבשות את התהליכים המסודרים הללו על ידי הפרעה לתכנון המסדיר את התהליכים, ומפרות את האיזון התקין בין התפשטות ומוות תאי. זה מביא לחלוקת תאים בלתי מבוקרת.
גרסאות של גנים תורשתיים עלולים לגרום לאנשים לסרטן. בנוסף, גורמים סביבתיים כמו חומרים מסרטנים וקרינה גורמים למוטציות שעשויות לתרום להתפתחות סרטן. לבסוף טעויות אקראיות בשכפול DNA רגיל עלולות לגרום למוטציות שגורמות לסרטן. בדרך כלל נדרשת סדרה של מספר מוטציות לסוגים מסוימים של גנים לפני שתא תקין יהפוך לתא סרטני. בממוצע, למשל, נמצאות בסרטן המעי הגס 15 מוטציות "נהגים" ו-60 מוטציות "נוסעים". מוטציות בגנים המווסתים את חלוקת התאים, אפופטוזה ותיקון DNA עלולות לגרום לשגשוג תאים בלתי מבוקרת ולסרטן.
קמעות שומרוניים
הטיפוסים הרווחים של קמעות הם בעלי צורת עלה ברונזה משוטח שגודלו סביב 25 על 35 מ"מ, עם טבעת נשיאה בראשו, והוא נושא 6–8 שורות כתב חקוק במתכת בכל אחד מצדדיו. טיפוס נפוץ אחר היא טבעת ברונזה בעלת מתאר מתומן (ולא עגול כמקובל). על צלעות הטבעת שורות כתב, על פי רוב שתי שורות לצלע. כן התגלו קמעות בצורת צמיד מתכת, ויש גם אבן המטיט הנושאת כתובת, שנועדה לשיבוץ בתליון או טבעת.
הכתב על הקמעות הוא הכתב השומרוני, שהתפתח מכתב עברי עתיק. הכתובות נושאות על פי רוב פסוקים מקראיים. רפרטואר הנוסחאות הוא מצומצם למדי. שם אלוהים המלא 'יהוה' (השם המפורש) היא המילה הנפוצה ביותר. היא מופיעה גם בנוסח משובש 'יההה'. קיימות כתובות באותיות שומרוניות אך האותיות אינן מצטרפות לנוסח קוהרנטי.
הנוסחים המקובלים בקמעות שומרוניים
הקמעות מצביעים אפוא על אמונה בייחוד הבורא (ה' אחד, אין כאל ישרון, ה' אחד). לחלק מן הקמעות יש אופי פרופילקטי ממשי: ה' רפאך. קמעות אחדים מצביעים על עוצמתו של הבורא (קומה ה'; ה' נצח; ה' גיבור). שני פסוקים המופיעים יחד (ויעש את הכיור וכו' ואשר נראה עין בעין וכו') עדיין לא זכו במחקר להסבר על הבחירה בהם לקמעות.
מוצאם ותאריכם של הקמעות
הקמעות התגלו במקומות אחדים: דמשק (סוריה), אזור שכם (שלושה פריטים), קורינתוס (יוון), קיסריה (שלושה פריטים), תל אביב (רחוב הגולן; תל ברוך), חורבת כוסיה (מערב השומרון), צור, עין השופט, נהריה (גבעת קצנלסון), אפולוניה, ג'נין, עמק גלילות (שני פריטים). יש לשער שמפת תפוצת הקמעות מצביעה על יישובים שומרוניים. בישראל הקמעות מצביעים על יישובים שומרוניים באזור עמק גלילות, תל אביב ונהריה. הקמעות שהתגלו בחפירות ארכאולוגיות (מתל אביב, גלילות, נהריה, צור וקורינתוס), ולפיכך ניתן לתארכם לתקופות הרומית המאוחרת והביזנטית.
מושונמגיארובאר
מושונמגיארובאר (בהונגרית: Mosonmagyaróvár) היא עיר במחוז גיור-מושון-שופרון בצפון מערב הונגריה. היא שוכנת קרוב לגבולות עם אוסטריה וסלובקיה ויש בה אוכלוסייה של 33,318 תושבים (נכון ל-2018).
תולדות הקהילה היהודית לפני השואה
היישוב היהודי במושונמגיארובאר התחיל בתחילת המאה ה-18, אך תעודות מאותה תקופה מוכיחות שכבר במאה ה-17 ישבו יהודים במחוז. בשנת 1678 הקצבים היהודים חויבו לשלם את המס הרגיל ממכירות הבשר. ב-1712 ניתנה הוראה לרשום את מספר היהודים במחוז כדי לגבות מהם מיסים וב-1713 נאסר על היהודים והצוענים לעסוק ברוכלות. ב-1747 חויבו היהודים לשלם מס-סובלנות. בסוף המאה ה-18 ישבו במחוז רק 2 יהודים אמידים. רוב היהודים נהגו לשבת ברחוב או'סטארמאיאר שנקרא כך עקב היהודים.
מצבם הכלכלי של יהודי מושונמגיארובאר היה טוב ובשנת 1929 נמנו 84 סוחרים, 5 עיתונאים, 30 בעלי מלאכה, 4 עורכי דין, 8 רופאים, מהנדס, מורה ו-14 חקלאים. פנקס הקהילה פותח ב-1851 אך הקהילה עצמה הוקמה קודם לכן. את הפנקס ניהל הכומר הקתולי פרנק היידנוולף (האידאנפאלד) שהיה אחראי על הרישומים של לידות, חתונות ופטירות של אנשים בקהילה היהודית בעיירה ועשה זאת בהתנדבות עד יום מותו ב-1857.
בימי פילוג הקהילות ב-1869 הקהילה הגדירה את עצמה כ"סטטוס-קוו". משנת 1926 והלאה לא היה רב בקהילה ובידי הקהילה היו חברה קדישא, "תלמוד תורה" ואגודת נשים למעשי צדקה. ב-1862 רכשה הקהילה מגרש עליו הוקם לאחר מכן בית הכנסת שנחנך על ידי ר. עזריאל הילדסהיימר, עד רכישת המגרש נערכו התפילות בבית שכור שבו היה גם המיקווה ודירות לאנשי הקהילה. בית הספר היהודי נוסד ב-1860 וב-1864 הועבר לבניין חדש. ב-1878 ההוראה בבית הספר נעשתה לפי התוכנית של שלטונות הונגריה וב-1890 נסגר בית הספר היהודי והילדים הועברו ללמוד בבית הספר העירוני אך הקהילה הורשתה לשלוח מורה אחד שילמד את היהודיים את המקצועות הדתיים.
במלחמת העולם הראשונה נפלו 18 מחברי הקהילה. עד המלחמה היו היחסים בין התושבים היהודים לתושבים הנוצרים תקינים ולאחר המלחמה גברה האנטישמיות. משנת 1938 התחזקה המפלגה הגרמנית "פולקסבונד" וגברה האנטישמיות במידה רבה, אף יותר מבשאר ערי הונגריה ולכן יהודים רבים עזבו את העיר.
השואה
כאשר הנאצים עלו לשלטון החלו הגירושים של היהודים מצפון הונגריה (יחד עם יהודי מושונמגיארובאר ). הגירושים החלו רק לאחר השלמת ריכוז היהודים. ריכוזם של היהודים היה באחריות כוחות ז'נדרמריה, הפיקוד הפנימי על המחנות והפיקוח הטכני על ההכנסה לקרונות היה על אחריות הגרמנים, והביטחון החיצוני ושמירה על המחנות היה של ההונגרים.
ריכוז היהודים בצפון הונגריה התחיל ב-5 ביוני עד 10 ביוני. בתהליך הריכוז הועברו כ-51829 אלף יהודים שגורשו ל-11 מרכזי עליה לרכבות.
במושונמגיארובאר היה אדם ושמו קסטנר. הוא היה חבר ועד העזרה וההצלה בבודפשט בזמן השואה ומארגן פעולות הצלה שונות. קסטנר ועמיתיו המשיכו במאמציהם לנסות ולהציל לפחות חלק מהקהילה היהודית. הם עשו זאת על ידי 600 רישיונות של יציאה מהונגריה (ובתוכה נמצאת מושונמגיארובאר ) לכל מדינה נטרלית או טריטוריה והעברת 600 האנשים בעלי הרישיונות אל המדינות הנטרליות על ידי קו רכבת. ההצעה של הענקת הרישיונות אושרה ב-22 במאי (בתחילה אייכמן אישר את יציאתם של 200 איש בלבד ולאחר שוחד הוא הסכים ל-600). חלק מהפרטים של ההצעה לובנו ב-3 ביוני, כשאייכמן הסכים להרשות את הבאתם של היהודים המיוחסים מערי השדה לבודפשט. אייכמן הבטיח שהוא ירשה את בואה של קבוצה מיוחדת מקולוז'וואר לבודפשט, מה שתרם לנפילתו לאחר המלחמה.
מתוך 18,000 היהודים שהיו בגטו קולוז'וואר 388 איש הועברו ברכבת מיוחדת שהגיע ב-10 ביוני לבודפשט, הם שכנו יחד עם היהודים המיוחסים מערי השדה. היהודים שוכנו במחנה רחוב קולומבוס והוא היה אחד המקומות הבטוחים ביותר ליהודים בהונגריה משום ששמר עליו הס"ס. אלה שלא נמצא להם שם מקום שוכנו בשני מכנות נוספים שהוקמו בבתי הכנסת שברחובות ארנה ובוצ'אקי. המשלוח שהיה אמור בהתחלה להיות מורכב מ-600 מחזיקי רישיונות עלייה לארץ ישראל יצא מבודפשט ב-30 ביוני ו1,684 אנשים היו בו, ביניהם היו אישים ידועים. לאחר שהות של ימים במושונמגיארובאר, הגיע המשלוח לברגן בלזן ב 8 ביולי. האנשים הובאו למחנה המיוחסים, לא הרחק מהמחנה הידוע לשמצה שבו נכלאו הרבה יהודים שגורשו מהונגריה. גורלה של הקבוצה היה תלוי בהמשך המשא ומתן שניהל קסטנר עם בכר.
במחוז זה היו שישה מרכזי עליה לרכבות בהם רוכזו כ-24 אלף יהודים. מרכזי העלייה הם בעצם שישה גטאות, יהודי העיר מושונמגיארובאר רוכזו בגטו גיור. הגטו הוקם ברובע סיגט. הוא היה מורכב מביניינים שהיו בהם בערך 430 חדרים.
היהודים בגטו גיור הגיעו מן היישובים הסמוכים. למרות שהגטו היה יכול להכיל רק 1200 בני אדם, נכנסו בו כ-5600 יהודים.
גורל היהודים לאחר השואה
לאחר המלחמה חזרו כ-30 מבני מושונמגיארובאר, אליהם הצטרפו השרידים ממחנה עבודת הכפייה ואחדים מן הכפרים הסמוכים. החוזרים חידשו את חיי הקהילה, שיפצו את בית הכנסת והתקינו אותו לתפילה. ב-1948 הוקם גלעד לזכר הקדושים. אך אט אט עזבו היהודים את המקום, ואחרי המרד ההונגרי בשנת 1956 נותרו בו רק יהודים בודדים.
האיגוד הבין-לאומי לגאודזיה וגאופיזיקה
האיגוד הבין-לאומי לגאודזיה וגאופיזיקה (בצרפתית: Union géodésique et géophysique internationale, באנגלית: The International Union of Geodesy and Geophysics, בראשי תיבות: IUGG) הוא מוסד ללא כוונת רווח בין-לאומי ששם לו למטרה ללמד, לטפח ולתעד את המחקר של גאודזיה וגאופיזיקה ברחבי העולם.
האיגוד נוסד בשנת 1919 בבריסל, בלגיה ועבר לאחר מכן אל העיר פוטסדם בגרמניה. השפה הרשמית בארגון נשארה צרפתית גם לאחר המעבר אל גרמניה. האיגוד שם לו למטרה לקדם ולתאם עבודות מחקר הקשורות בשינויים הפיזיקליים והכימיים של כדור הארץ בעזרת תצלומי אוויר ולוויין. האיגוד מבצע מחקרים גם בחלל ועל כוכבי הלכת. האיגוד מאגד תחתיו את כל הארגונים המקצועיים והמדעיים העוסקים בתחומי הגאודזיה והגאופיזיקה ובשיתוף עם מוסדות אקדמיים. האיגוד חבר במועצת המדע הבין-לאומית.
ארגון
האיגוד הבין-לאומי לגאודזיה וגאופיזיקה מורכב משמונה איגודים, שכל אחד מהם מייצג תחום של גאודזיה או גאופיזיקה. להלן האיגודים:
בשל האופי האינטראקטיבי של תחומי הנושא המנוהלים על ידי האיגודים הבין-לאומיים, הוקמו שש ועדות וקבוצת העבודה להיסטוריה של האיגוד (WGH) המשרתות את האיגוד ואת הקהילה הגיאופיזית הבין-לאומית על ידי קידום המחקר של בעיות בינתחומיות מסוימות. להלן שש הוועדות:
חברים
נכון לשנת 2020, באיגוד יש 58 חברים לאומיים מלאים ו-15 חברים לאומיים עמיתים:
אסיפות כלליות, נשיאים ומזכירים
להלן רשימת האספות הכלליות, הנשיאים והמזכירים הכלליים (נכון לשנת 2020):
מרינה רושצ'ה
מרינה רושצ'ה (ברוסית: Марьина роща) הוא ראיון של המחוז הצפון-מזרחי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה. שטח הראיון הוא 4.68 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 67,538 תושבים (2020).
מרינה רושצ'ה הוא הדרומי ביותר מבין כל הראיונים של המחוז האדמיניסטרטיבי הצפון-מזרחי.
לחיות בקטן
לחיות בקטן (באנגלית: Downsizing) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2017 בבימויו של אלכסנדר פיין. את התסריט כתב ג'ים טיילור ובסרט מככבים מאט דיימון, כריסטוף ואלץ, קריסטן ויג והונג צ'או.
עלילה
בכנס בנורווגיה נחשף כי פרויקט מזעור בני אדם אפשרי ואף נוסה בהצלחה, מה שעשוי להביא לפתרון בעיית פיצוץ האוכלוסין בכדור הארץ.
10 שנים מאוחר יותר, חברות פרטיות מעודדות אנשים לעבור הליך של מזעור בהבטחה לעתיד כלכלי וסביבתי טוב יותר. הן מציעות לאנשים שעברו מזעור, להתגורר ביישובים מיוחדים ברמת חיים גבוהה.
פול ואודרי ספרנק, זוג ללא ילדים ממרכז ארצות הברית, פוגשים בכנס מחזור את קרול ודייב ג'ונסון, בני מחזורם שעברו מזעור. הם עורכים סיור באחד המתקנים בהם משתכנים אנשים שמוזערו, יישוב הנקרא "ארץ הפנאי" (Leisureland) בניו מקסיקו. בסיור הם למדים שבעולם הממוזער הונם יהיה שקול למעל 12 מיליון דולר ויוכלו לחיות חיים נוחים. בעקבות הסיור מחליטים פול ואודרי לעבור את תהליך המזעור שהוא בלתי הפיך. לאחר שעבר את התהליך, מגלה פול כי רעייתו התחרטה ברגע האחרון, מבקשת להתגרש ממנו והוא נותר להתמודד לבדו עם המציאות החדשה. בחייו החדשים, נחשף פול לאמיתות על העולם הממוזער, המתגלה כמיקרוקוסמוס של ארצות הברית, על פערי המעמדות והשחיתות שבה.
לאחר מסיבה אצל שכנו דושאן, פוגש פול את נוק לן, דיסידנטית מווייטנאם שמוזערה על ידי ממשלתה בכפייה והוברחה לארצות הברית יחד עם אסירים פוליטיים נוספים, איבדה את רגלה, וכעת משמשת עובדת ניקיון. היא מפגישה את פול לסביבת חייה ומגוריה, שכונת עוני מעבר לחומה של ארץ הפנאי ומצרפת אותו לפעילותה ההומניטרית למען התושבים הנחשלים וקשיי היום.
דושאן ויוריס מזמינים את פול לביקור בקהילת הממוזערים המקורית בנורווגיה, ולנסיעה מצטרפת גם נוק לן. אנשי הקהילה הראשונה מתכוננים לקץ העולם הצפוי להגיע בשל התחממות כדור הארץ ושחרור מתאן מקרחוני אנטארקטיקה, לשם כך הם הכינו "תיבת נח" מודרנית במעמקי האדמה. פול מתכוון להצטרף אליהם אך מתחרט ברגע האחרון ונשאר עם נוק לן בה התאהב. השניים חוזרים לארץ הפנאי וממשיכים בפעילותם ההומניטרית.