cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כוכב לכת תשיעי (משוער)
כוכב לכת תשיעי הוא שם זמני שהוענק לכוכב לכת היפותטי במערכת השמש, החג במסלול מרוחק יותר ממסלולו של פלוטו. האפשרות שכוכב הלכת הזה קיים הוצעה ב-2016 על ידי קבוצת מדענים מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה, כמסקנה מהשפעות הכבידה שלו, על עצמים אחרים. אין לבלבל בינו לבין כוכב הלכת טיכה, שקיומו הופרך.
התאוריה
ב-20 בינואר 2016 פרסמו האסטרונומים קונסטנטין בטיגין ומייקל בראון מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה מאמר ובו טענו כי מצאו עדות לכוכב לכת תשיעי במערכת השמש. באמצעות מודלים מתמטיים ממוחשבים של מסלולי גופים טרנס-נפטוניים מרוחקים, בעלי מאפיינים מיוחדים, הם הסיקו שישנה סבירות גבוהה מאוד לכך שגוף כלשהו השפיע על המסלולים הללו. לפי המודל שבנו, זמן ההקפה של כוכב הלכת על פי חישוביהם הוא כ-10–20 אלף שנים, והפריהליון שלו, הנקודה הקרובה ביותר לשמש במסלולו סביבה, היא כ-200 יחידות אסטרונומיות. המסלול אקסצנטרי מאוד והוא נמצא רוב הזמן רחוק הרבה יותר מהשמש, במרחק של בין 600–1200 יחידות אסטרונומיות. מסתו לפי המודל היא 5 עד 10 מסות ארץ והוא דומה בגודלו לענק הגזים נפטון.
באוקטובר 2016, פורסם כי חוקרים סבורים שכוכב הלכת התשיעי הזה השפיע גם על ציר הנטייה של השמש.
במאי 2018 פורסם מחקר לפיו התגלה כי מסלולו של האסטרואיד BP519 2015 עשוי להיות מושפע מכוכב לכת, מה שמהווה ראייה נסיבתית נוספת לקיומו של כוכב לכת זה.
קרל פון מאר
ביוגרפיה
הוא היה תלמידו של הנרי ויאנדן במילווקי, של קארל גוסוב בברלין, ואחר כך של אוטו שטיץ באקדמיה לאמנויות יפות במינכן.
עבודתו הראשונה, "אחשוורוש, היהודי הנודד", קיבלה מדליה במינכן. אחת התמונות שלו, "פרשת שנת 1813", הייתה בגלריית האנובר המלכותית. "גרמניה" משנת 1906 קיבלה מדליית זהב במינכן, והייתה באקדמיה המלכותית הפרוסית בקניגסברג. בד גדול, "הדגלים", שצויר בשנת 1889, נמצא כעת באוסף המוזיאון לאמנות של ויסקונסין, בווסט בנד, וירג'יניה, בהשאלה קבועה מהעיר מילווקי.
בד אחר, "קיץ - אחר הצהריים", במקור מאוסף פיבי הרסט. משנת 1911 באוסף הקבוע של אוניברסיטת קליפורניה, ברקלי, קיבל מדליית זהב בברלין בשנת 1892.
מאר הפך לפרופסור באקדמיה לאמנויות יפות במינכן בשנת 1893, וב־1895 חבר באקדמיה לאמנויות בברלין. בשנת 1916 התחתן מאר עם אלזי פלרר מסרשמיט (1872–1919), אלמנתו של הצייר פיוס פרדיננד מסרשמיט (1858–1915). נולדו להם שתי בנות יחד.
בשנת 1917 מונה מאר כיועץ פרטי לממשלת בוואריה. הוא ברח לשווייץ במהלך הרפובליקה הסובייטית הבווארית (1918-19), שחיפשה לעצור אותו בגלל הקשר הפוליטי הזה.
בשנת 1919, מאר הפך למנהל האקדמיה המלכותית במינכן, שם המשיך לעבוד עד פרישתו בשנת 1923.
הוא אובחן כחולה סרטן בשנת 1934. מאר נפטר ב־10 ביולי 1936 ונקבר בבית העלמין סולן במינכן.
הפרולוג הכללי
הפרולוג הכללי הוא שמה המשוער של סדרת הדיוקנאות הפותחת את סיפורי קנטרברי. היצירה נכתבה בידי הסופר והחצרן בן המאה ה-14, ג'פרי צ'וסר.
עלילה
היוהרה המגולמת בשיר, כפי שהיא מתפרשת על פני 858 שורות של אנגלית ביניימית המהוות את הפרולוג הכללי, היא כזו המאפיינת צליינות. צ'וסר יושב בפונדק הטברד ברובע סאות'וורק במרכז העתיק של לונדון, ושם הוא פוגש חבורה מגוונת וצבעונית של בני המעמד הבינוני מכל קצוות אנגליה. ביד המקרה, מסתבר שכולם נמצאים בדרכם לקנטרברי, מקום קבורתו של תומאס בקט הקדוש, הארכיבישוף מקנטרברי. בפרולוג, צ'וסר מנסה לתאר את "מצבם", "מערכם" ו"מעמדם" של בני החבורה:
הפרולוג הכללי נראה כלא מאורגן במכוון, זאת כרמיזה לבלבול השורר בקרב הערברב חסר הסדר שיצא לקנטרברי מוקדם יותר באותו היום. בעוד שהסוגה אליה משתייכים "סיפורי קנטרברי" כמכלול היא "סיפור מסגרת", הרי שהפרולוג הכללי מהווה דוגמה ל"סאטירה מעמדית", סוגה המציגה באור נלעג את השחיתות המתקיימת בקרב שלושת המעמדות החברתיים שהיו בימי הביניים (הכמורה, האצולה והאיכרות).
עם הצליינים נמנים אביר, פרש, משרת האביר, אם-מנזר, נזירה שנייה, כומר הנזירה, נזיר, נזיר-קבצן, סוחר, פרח כהונה, פרקליט, בעל-אדמות, מוכר סדקית, נגר, אורג, צבע, טווה שטיחי-קיר, טבח, ספן, רופא, האישה מבאת', כהן, חורש, טוחן, קניין, אפסנאי, שליח בית דין, מחלן, המארח ודמותו של צ'וסר עצמו. סדר הצגת הצליינים ממקמם לפי הסולם החברתי - האצולה בראש, לאחריה בעלי-המלאכה ולבסוף, האיכרים. מאוחר יותר, מצטרפים כומר ומשרתו למסע העלייה לרגל ומגוללים את אחד הסיפורים.
מקץ הקדמה פיוטית ועתירת אהבה, המתארת את האנרגיה הפורה והמתחדשת של האביב בתום חורף ארוך, צ'וסר מתפנה להצגת הצליין הראשון, "האביר העדין והמושלם". צלבן זה נסע לכל אורכה ורוחבה של אירופה, עד לגבולות אסיה הקטנה, בהגנו על דתו. הוא בעל המעמד הגבוה ביותר בין הנוסעים ולתיאורו עוקבים דיוקנאותיהם של בני לווייתו. בנו, הפרש, "הנאהב בחום רב", על התלתלים שבשערו. הוא מהווה האנשה למרץ האביב והאנרגיה המינית שצ'וסר מאמץ בהקדמתו, אותה הוא שואף להדגיש אף בקרב הצליינים המקסימים פחות.
לאחר מכן מופיעים תיאורים קצרים של מרבית הצליינים האחרים, לרבות פרטים על אופן לבושם, בהמות רכיבתם ועקיצות שנונות כלפי אישיותם. חלק מהאנשים בפרולוג הם בעלי-תיאורים אך נטולי-סיפורים - משרתו של האביר, מוכר הסדקית, הנגר, האורג, הצבע, טווה שטיחי-הקיר, החורש והמארח - בעוד שדמויות כנזירה השנייה לא מתוארות כלל. מיד לאחר אזכור הנזירה השנייה, צ'וסר אומר "and preestes thre", אך דבר זה מנוגד לשורה 24 בה נאמר שעשרים ותשעה צליינים יצאו ויש רק כומר אחד. יש המניחים שצ'וסר התכוון לכלול דיוקן קצר של הנזירה השנייה והכומר בתוספת מאוחרת.
אוסף דיוקנאות הדמויות הוא אחד החלקים הראויים ביותר לציון בסיפורי קנטרברי, משום שיש בהם הרבה יותר חיות ועומק מאשר בשאר הדמויות בספרות התקופה. צ'וסר אינו מסתפק רק בתיאור מלבושיהם, אלא מוסיף פרטים על תווי-פניהם, קיצור-דרך מוכר בעבור אנשי ימי-הביניים לאמידה על אופייה של דמות. המראה נקשר לאיזון "ארבעת מצבי-הרוח" שבאדם, כך שמצב-הרוח מהיר החימה של האפסנאי משתקף במבנה גופו הגבוה והרזה ומצביע על הסבירות להיותו חמום-מוח.
הערותיו הסאטיריות של צ'וסר כלפי אנשים אלה מעומעמות יותר מן המקובל בסיפורים מאותם הימים. דמויות דומות באותו הזמן היו מותקפות בפראות על ידי המספר, באופן שהיה מציגן כאפסים. כשצ'וסר כן בוחר לתקוף את דמויותיו, הוא עושה זאת בדרך כלל בידי אחת הדמויות האחרות, בינות לסיפורים, ולרוב בלי קלישאות המובנות מאליהן. רק יוברט הנזיר-הקבצן ואגלנטיין הנזירה זוכים לכינויים בשמות במהלך הפרולוג, הגם שהדבר נשנה כלפי אחרים מאוחר יותר.
דימתילטריפטאמין
דימתילטריפטאמין (באנגלית: Dimethyltryptamine - DMT) הוא טריפטמין שנוצר באופן טבעי, וסם פסיכדלי חזק. ה-DMT נוצר בצמחים רבים, ואף נוצר בכמויות קטנות בגוף האדם בזמן המטאבוליזם, על ידי האנזים tryptamine-N-methyltransferase. בתרבויות שונות, עתיקות ומודרניות, משתמשים ב-DMT כאנתאוגן בטקסים דתיים. ריק שטרסמן, חוקר פסיכדליים ופסיכיאטר מאוניברסיטת ניו־מקסיקו, קרא ל-DMT "מולקולת הרוח".
מבנה כימי
במבנהו הוא דומה לנוירוטרנסמיטר סרוטונין וטריפטמינים פסיכדליים אחרים כמו 5MEO-DMT, בופוטנין, ופסילוסין. DMT הוא נגזרת מטריפטמין עם שתי קבוצות מתיל נוספות באטום ניטרוגן האמינו. DMT הופק לראשונה משורשים של מימוסה הוסטיליס (Mimosa hostilis) ב-1946 על ידי האתנובוטניסט והכימאי הברזילאי גונסלבס דה לימה (Gonçalves de Lima) שקרא לו ניגריין. ה-DMT סונתז לראשונה על ידי הכימאי הקנדי ריצ'רד מנסקי. השימוש ב-DMT הוא בדרך כלל בצורתו הבסיסית, אך הוא יציב יותר כאבקה. בניגוד לצורתו הבסיסית של ה-DMT, צורתו האבקתית מסיסה במים. DMT בתמיסה מתפרק במהירות יחסית, לכן יש לאחסנו במקום מוגן מאוויר, אור, וחום, בהקפאה. כאשר מאדים גבישי DMT טהורים במיוחד על ידי ממס על זכוכית, יתקבלו בדרך כלל מחטים גבישיים לבנים, קטנים אך מוגדרים היטב, שינצנצו תחת אור חזק. הגבישים יופיעו ללא צבע תחת הגדלה גבוהה.
פרמקולוגיה
DMT הוא אגוניסט של הרצפטור 5HT2a והראה השפעה גם על הרצפטור 5HT2c. מחקר שפורסם ב-2009 בעיתון "סיינס" (Science) הראה שDMT הוא אגוניסט ברצפטור sigma-1. שיערו שDMT עשוי להוות ליגנד אנדגוני לרצפטור הזה. בכל אופן, ריכוז של כ10 מ"ג/ל' הנדרש לפעילות של sigma-1 הוא גבוה בהרבה מהריכוז שמסופק בצורה פיזיולוגית, וגבוה גם מהריכוז הנדרש להפעלת רצפטור ה 5HT2a. למרות שהגורם הזה רלוונטי אם DMT אנדוגני פועל כהורמון. DMT הראה גם השפעה על הרצפטור TAAR1 שמוכר גם כרצפטור הטבעי של DMT אנדוגני.
מאפיינים פסיכדליים
DMT טהור בטמפרטורת החדר הוא בצבע לבן עד אדום-צהבהב-קריסטלי מוצק. סינטוז של החומר במעבדה דווח לראשונה ב-1931, ולאחר מכן הוא נמצא מצוי באופן טבעי בזנים רבים של צמחים ולעיתים מחובר לכימיכלים הקרובים אליו 5MEO-DMT ובופוטנין. הצמחים המכילים DMT נמצאים בשימוש בדרך כלל בתרגילים שאמאניים דרום אמריקאים. לרוב זה המרכיב הפעיל העיקרי במשקה איוואסקה, אך לפעמים האיוואסקה לא מכילה צמחים המכילים את החומר. DMT הוא האלקלואיד הפעיל העיקרי במספר צמחים כמו המימוסה הוסטיליס, דיפלופטריס קברנה, ופסיכוטריה וירידיס. DMT מצוי כאלקלואיד משני בטבק שעשוי משרף של וירולה שבו 5MEO-DMT הוא האלקלואיד הפעיל העיקרי. הוא מצוי כאלקלואיד משני גם בפולי אנדנת'רה פרגרינה ואנדנת'רה קולוברינה, שבהם בופוטנין הוא האלקלואיד הפעיל העיקרי. פסילוסיבין, החומר העיקרי בפטריות פסילוסיבין, יכול גם להכלל ככימיקל קרוב ל DMT מאחר שמולקולת פסילוסיבין מכילה מולקולת DMT בסופה, יחד עם עוד כימיקלים קרובים.
האפקט הפסיכותרפי של DMT נחקר לראשונה על ידי הכימאי והפסיכולוג ההונגרי ד"ר סטפן סזרה, שערך מחקר עם מתנדבים באמצע שנות ה-50. סזרה, שמאוחר יותר עבד בשביל מוסד הבריאות הלאומי האמריקאי, העביר את תשומת לבו ל-DMT לאחר שנדחתה על הסף בקשתו להזמין LSD על ידי מעבדות סנדוז השווייצריות בטענה שזהו חומר פסיכותרפי חזק שעשוי להיות מסוכן בידיים של מדינה קומוניסטית.
DMT לא פעיל בדרך כלל כשנלקח בצורה אוראלית אלא אם משלבים אותו עם מעכב מונואמין אוקסידאז (MAOI). ללא MAOI, הגוף מפרק במהירות את ה DMT, עקב כך אין השפעה הלוצינוגנית אלא אם המנה מקבלת יכולת מטבולית של מונואמין אוקסידאז (נדיר מאוד). דרכים נוספות לשימוש ב-DMT כמו עישון או הזרקת הסם יכולים לייצר הזיות רבות עוצמה ופעילות אנתאוגנית לזמן קצר (בדרך כלל פחות מחצי שעה), כאשר הDMT לא מספיק לעבור פירוק על ידי המונואמין אוקסידאז הטבעי בגוף לפני שהוא מגיע למוח. לקיחת MAOI לפני עישון או הזרקה של החומר, יאריך באופן משמעותי את משך ההשפעה וימצה את השפעות ה DMT. כאשר DMT נלקח יחד עם MAOI הוא עשוי לספק חוויה אנתאוגנית חזקה שכוללת הזיות ויזואליות, אופוריה.
בשאיפה: כאשר DMT נצרך בעישון, ההשפעה נמשכת לזמן קצר בלבד, בדרך כלל בין 5 ל-30 דקות (תלוי בגודל המנה). ההשפעה מתחילה מהר כאשר החומר נצרך בשאיפה (פחות מ-45 שניות) ומגיעה לשיא כעבור כדקה. בשנות ה-60, התייחסו ל DMT כ"טריפ של אנשי עסקים" עקב המהירות הגבוהה יחסית של הצריכה שלו. למרות שתהליך העישון מתואר על ידי אנשים שניסו אותו כקשה, ניתן לשלבו עם קנאביס, או כל תערובת עישון אחרת, ולהשתמש במקטרת, באנג או מאדה. שימוש זה, עוזר בריכוך העישון ומביא לקליטה קלה יותר של החומר.
בהזרקה: הזרקת DMT מביאה לחוויה הדומה לזאת המושגת בשאיפה -באורך, באינטנסיביות ובשאר המאפיינים שלה.
באכילה: DMT מתפרק על ידי האנזים מונואמין אוקסידאז כך שהוא לא פעיל כאשר נלקח באכילה, אלא אם הוא משולב עם MAOI. האיוואסקה הדרום אמריקאית המסורתית היא בעצם תערובת המכילה DMT יחד עם MAOI. כאשר DMT נלקח באכילה יחד עם MAOI מתאים, מתקבלת השפעה ארוכה (יותר מ-3 שעות), איטית, חוויה מטאפיזית עמוקה הדומה לזו של פטריות פסילוסיבין, אך יותר אינטנסיבית ונמשכת פחות זמן.
השפעת חוויות DMT יכולה להתאפיין באיבוד תחושת הזמן, הזיות ויזואליות ושמיעתיות, והשפעות נוספות, שעל פי רוב המשתמשים, לא ניתן לתאר בתיאורים מילוליים או חזותיים. יש משתמשים שדיווחו על דמיון אירוטי אינטנסיבי ותחושתי והשתמשו בחומר בקיום יחסי מין.
חוויות נפוצות נוספות הן יציאה מן הגוף, מפגש עם ישויות כלשהן, תובנות לגבי מבנה היקום.
אפקטים סומטיים
כאשר צורכים DMT באידוי, האדים שנוצרים מורגשים לעיתים קרובות מאוד קשים לריאות. DMT מעלה במקצת את לחץ הדם, הדופק, מרחיב את האישונים, ומעלה מעט את חום הגוף. רמת הורמון הגדילה בדם עלתה במידה שווה בכל מנות ה-DMT, ורמת המלטונין לא הושפעה.
עונת 1978/1979 בליגת העל ההולנדית
עונת 1978/1979 הייתה העונה ה-23 של ליגת העל ההולנדית בכדורגל, שהיא הליגה ההולנדית הבכירה. בסיום אותה עונה זכתה אייאקס באליפות הליגה. וולנדם ופנלו 03 ירדו לליגת המשנה.
מבנה
על ניצחון הוענקו 2 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 18 קבוצות, (16 ששיחקו בעונה שעברה, אליהן הצטרפו זוולה ומ.ו.ו מאסטריכט שעלו מליגת המשנה) ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 17 משחקים כל אחד - 34 מחזורים בסה"כ. בסיומם הראשונה זכתה באליפות והקבוצות שסיימו במקומות 17 ו-18 ירדו לליגת המשנה.
טסטוסטרון אנדקנואט
טסטוסטרון אנדקנואט (testosterone undecanoate) היא זריקה לטיפול ארוך טווח להעלאת רמות הטסטוסטרון, הרשומה לטיפול בחסר בטסטוסטרון - היפוגונדיזם - מצב שבו גברים סובלים מרמות נמוכות של טסטוסטרון. לתכשיר טווח פעילות ארוך ביחס לאפשרויות הטיפול האחרות, ובדרך כלל יש לקבלו אחת לשלושה חודשים. התכשיר מאושר ומשווק באירופה, ישראל ובמדינות נוספות בעולם.
לסובלים מהיפוגונדיזם הטיפול המקובל הוא מתן טסטוסטרון בתרופה להשלמת ההורמון החסר. עם זאת, אין דרך למתן פשוט כגון תרופה לבליעה. תכשירי הטסטוסטרון מחייבים מרשם רופא לרכישה בבתי המרקחת. הטיפול משפיע בדרך כלל תוך מספר שבועות, אם אכן מקור הבעיה הוא החסר בטסטוסטרון. לאחר תחילת הטיפול חשוב לבחון את השינוי בהרגשה הכללית ואת השיפור בתסמיני חסר הטסטוסטרון מהם סובל המטופל. יש לעקוב אחר רמת הטסטוסטרון באופן תקופתי ולוודא כי הרמה אינה גבוהה או נמוכה מדי ולהתאים את מינון התרופה לפי תוצאות בדיקות הדם.
ככלל, הטיפול בטסטוסטרון אנדקנואט נחשב לנוח מבין אפשרויות הטיפול, בעיקר בשל הטווח הארוך (כשלושה חודשים) בין זריקה לזריקה. עם זאת התכשיר יקר גם לאחר השתתפות קופות החולים, ואצל חלק קטן מהמטופלים השיפור אינו מספיק.
חוסר בטסטוסטרון
היפוגונדיזם הוא המונח הרפואי ל"תסמונת חוסר בטסטוסטרון". הפרשת הטסטוסטרון מגיעה לשיאה בגיל הבגרות, אולם עם השנים רמת הטסטוסטרון פוחתת והחל מגיל 50–60 עשויה לחול ירידה משמעותית בייצורו. אצל חלק מהגברים חלה ירידה קיצונית החורגת מתחום הנורמה, המוגדרת כתסמונת חוסר בטסטוסטרון - היפוגונדיזם. כ-10% מבני ה-50–60 לוקים בתסמונת, ומעל גיל 60 מדובר ב-20% מהגברים. בסיכון יתר נמצאים גברים שכבר סובלים מהשמנה בטנית מוגברת, סוכרת, רמת שומנים (כולסטרול#ברפואה) גבוהה ויתר לחץ דם.
תסמינים של חוסר טסטוסטרון
ירידה בכמות, איכות ומשך הזקפה, חשק מיני נמוך, עלייה באחוז השומן בגוף, עלייה ב-BMI, ירידה ביכולת הגופנית, ירידה בצפיפות העצמות עד כדי שברים שהופיעו ללא כל חבלה או לאחר חבלה קלה יחסית, אובדן גובה, גלי חום, הזעה, ירידה באנרגיה ובמוטיבציה שעשויה להתבטא בירידה כללית בתפקוד כולל ביצועים בעבודה, ירידה ביוזמה ובביטחון העצמי, תחושת עצבות, מצב רוח דיכאוני, בעיות בזיכרון, בעיות בריכוז, הפרעות בשינה - קושי בשינה או ישנוניות יתר.
אבחון
אבחון-עצמי ראשוני: ניתן לבצע אבחון עצמי ראשוני באמצעות שאלון Androgen Deficiency in the Aging Male questionnaire (המוכר כ"שאלון ADAM"), הזמין באתר החברה הישראלית להפרעות בתפקוד המיני (היל"ם), השאלון נוסח על ידי חוקרים באוניברסיטת סנט לואיס בשנת 2000, והתקבל על ידי הקהילה הרפואית כאמצעי ראשוני לאבחנת היפוגונדיזם. אם השאלון מצביע על אפשרות של היפוגנדיזם ההמלצה המקובל היא למדוד באמצעות בדיקת דם את רמת הטסטוסטרון, שרמתו התקינה היא 12 ננומול לליטר ומעלה.. כמו כן מומלץ לבדוק את רמת הטסטוסטרון בקרב חולים הסובלים ממחלות סיסטמיות, בהן השכיחות של חסר טסטוסטרון גבוהה, כגון התסמונת המטבולית.
חשק מיני נמוך וטסטוסטרון
אחד התסמינים העיקריים של היפוגונדיזם הוא ירידה בחשק המיני, לצד ירידה בכמות הזקפות העצמוניות, ירידה בפעילות המינית וליבידו נמוך. ההערכה המקובלת בקרב רופאים מומחים במיניות היא שעל כל 15 גברים שמתלוננים על בעיות זקפה, יש גבר אחד שמתלונן על בעיות בחשק המיני. בדיקות רמות טסטוסטרון מעידות כי כ-20% מכלל הגברים שגילם עולה על 55, סובלים מרמות נמוכות של טסטוסטרון. בדיקה של רמת ההורמון השמיש ביולוגית, מעידה כי מחצית מכלל הגברים מעל 55 שנים סובלים מהתופעה.
חשק מיני נמוך עשוי להופיע כתוצאה מגורמים פיזיולוגיים אחרים: שימוש באלכוהול וסמים, השמנת יתר קיצונית, תרופות (כגון תרופות לטיפול בבעיות בערמונית ותרופות פסיכיאטריות שונות), מחלות סיסטמיות קשות (כמו סוכרת), היפרפרולקטינמיה - עלייה בהורמון הפרולקטין, הוא ההורמון האחראי על הנקה אצל נשים, וכשהוא ברמה גבוהה אצל גברים הוא עלול לגרום לירידה בחשק המיני, וגם לפגיעה ניכרת בתפקוד המיני.ישנן גם סיבות פסיכולוגיות שעשויות לגרום לירידה בחשק המיני: דיכאון. מתח וחרדה בעיות הקשורות בילדות, בעיות בזוגיות וירידת חשק כאפקט נלווה של בעיות מיניות אחרות (כמו ירידה בזקפה).
אין-אונות וטסטוסטרון
אין-אונות - קושי להגיע לזקפה, זקפה קצרה מדי או חלקית - עשויה להיגרם מרמה נמוכה מדי של טסטוסטרון בגוף, ועל כן טיפול תרופתי להעלאת רמת הטסטוסטרון לרמה תקינה עשוי במקרים רבים לסייע לשיפור הזקפה. לעיתים ניתן טיפול משולב של תרופה להעלאת הטסטוסטרון עם התרופות לזקפה (ויאגרה, סיאליס ולויטרה בטבלייה מסיסה - ורדנפיל) אם התרופות לבדן לא מועילות.
תסמונת מטבולית וטסטוסטרון
התסמונת המטבולית היא אוסף תסמינים שמעלים את הסיכוי לתחלואה בסוכרת מסוג 2 או במחלות לב וכלי דם. התסמינים הם השמנה בטנית, יתר לחץ דם, כמות גבוהה של טריגליצרידים בדם, היפרגליקמיה בצום, HDL נמוך. חסר בטסטוסטרון קשור להופעת התסמונת המטבולית והוא משפיע עליה לרעה. מחקרים הראו שטיפול בטסטוסטרון מסייע בשיפור התסמינים. מחקר שפורסם ב-2012 במגזין Obesity, מראה כי טיפול בטסטוסטרון במשך חמש שנים הוביל להפחתת משקל משמעותית וירידה ניכרת בהיקף המותניים בגברים שסבלו מחוסר בטסטוסטרון. החולים שהשתתפו במחקר היו 255 גברים שפנו לאורולוג כדי לטפל בבעיות בתפקוד המיני והופנו לקבלת טיפול בנבידו. לצד השיפור בסימפטומים של בעיית חוסר בטסטוסטרון, נמצא גם כי החולים ירדו במשקל - תופעה שלא הייתה צפויה או מכוונת כחלק משאלת המחקר המרכזית.
שימוש קליני בנבידו
נבידו משווק בישראל ובאירופה על ידי חברת התרופות הגרמנית באייר (Bayer). התכשיר מספק טיפול יעיל שמחזיר את רמות הטסטוסטרון לתחום הפיזיולוגי התקין, משפר את ערכי מדד ה- Aging Males Symptoms (ASM) וכן מדדים מטבוליים. בקרב גברים עם היפוגונדיזם שמתחיל בגיל מאוחר, טיפול בטסטוסטרון משפר את איכות חיי המין ואת הרכב הגוף (גידול במסת שריר, הפחתת מסת השומן).
תופעות לוואי
תופעות הלוואי השכיחות ביותר בטיפול עם נבידו הם אקנה וכאב באזור ההזרקה. תופעות לוואי שכיחות נוספות הן פוליציטמיה (עלייה בספירת כדוריות הדם האדומות), עלייה במשקל, גלי חום, עלייה ברמת האנטיגן הספציפי של הערמונית (PSA) והגדלה שפירה של בלוטת הערמונית.
סבילות ושביעות רצון המטופלים בנבידו
במחקר קליני נשארו רמות האנטיגן הספציפי של הערמונית (PSA) בתחום התחתון של רמות הנורמה בהתאמה לגיל. באותו המחקר, לא נמצא קשר בין הטיפול בגברים לבין שינויים קליניים רלוונטיים בספירת כדוריות הדם האדומות והטיפול בגברים. הטיפול בנבידו להיפוגונדיזם הוא טיפול יעיל בעל סבילות טובה אצל הרוב המכריע של המטופלים. במחקר אחד, 92.5% מהמטופלים הביעו שביעות רצון גבוהה מהטיפול, ורק 3.3% מהמטופלים לא היו מרוצים מהטיפול במסגרת המחקר.
התוויות נגד של נבידו
אין להשתמש בנבידו באחד מהמקרים הבאים:
מינונים ודרך מתן
אמפולה אחת של נבידו מכילה 1000 מ"ג טסטוסטרון אנדקנואט (testosterone undecanoate - TU) ב-4 מ"ל של שמן קיק להזרקה לתוך השריר. TU הוא אסטר העובר פירוק באמצעות האנזים אסטראז המצוי בדם והופך לטסטוסטרון טבעי. הטיפול בנבידו מחזיר את רמות הטסטוסטרון לרמות הפזיולוגיות. נבידו מוזרק אחת 10–14 שבועות כטיפול לטווח ארוך, ומונע עליות וירידות (תנודות קיצוניות) לא-פיזיולוגיות של רמות טסטוסטרון בדם. לאחר ההזרקה נבידו משתחרר בגוף בהדרגה במשך שלושה חודשים. העלייה בריכוז הטסטוסטרון מתחילה יום אחד לאחר ההזרקה.
דרבי (טיל)
דרבי (Derby, Alto) הוא טיל אוויר-אוויר בעל ביות מכ"ם אקטיבי לטווחים קצרים-בינוניים ("מעבר לאופק") מתוצרת חברת רפאל - מערכות לחימה מתקדמות. את הטיל ניתן לשגר גם ממשגר קרקעי כחלק ממערכת הגנה אווירית של טילי קרקע-אוויר המכונה SPYDER.
לטיל זה הרבה במשותף עם הפיתון 4 למרות תכנון חיצוני שונה, שנראה כשילוב בין הפיתון 4 לבין ה-AIM-120 אמראם.
הטיל בשירות מבצעי בחילות אוויר אחדים (הודו, ברזיל, צ'ילה, קולומביה ועוד) משנת 1991. חיל האוויר הישראלי לא הכניסו לשירות, עקב שיקולי תקציב.
I-Derby ER
בסלון האווירי בפריז ב-2015 נחשף טיל ה-I-Derby ER. זוהי גרסה מעודכנת של טיל הדרבי בעלת יכולות משופרות וטווח ארוך יותר של עד 100 ק"מ. מעטפת הטיל נשארה אותו דבר ככה שלא נדרש שינוי מיוחד במטוסים שהוכשרו לשאת אותו. השיפורים העיקריים שנעשו:
הערות שוליים
Python (missile)
מצר נארוטו
המצר מתאפיין במערבולות נארוטו בהן ניתן לצפות מספינה, מגשר נארוטו או מחופו של האי אוואג'י.
דוראפור
דּוּרַאפּוֹר (באנגלית: Durapore) הוא חומר חבישה רפואי בצורת גליל דביק של בד בסגנון משי חזק וקשיח. באנגלית הוא מוכר בעיקר בשם הגנרי שלו הוא silk tape.
שימושים
הדוראפור, בשונה מהמיקרופור, הוא דביק, חזק וקשיח יותר ואינו ניתן לחיתוך בקלות יחסית למיקרופור. הדוראפור מתאים יותר למקרים בהן צריך הידוק חזק ועמידות בפני לחץ (לעומת המיקרופור שאינו עמיד בפני לחץ). ללא לטקס, והיפואלרגני. קיימים גדלים שונים לדוראפור: החל מ-0.5 ועד 3 אינץ'. כמו מוצרי חבישה רבים המצויים בבתי חולים הוא נקי אך לא סטרילי, והחברה מציעה להפוך אותו לסטרילי בעזרת אתילן אוקסיד, חומר אורגני המשמש בין היתר לחיטוי של ציוד רפואי. לדורפור חיי מדף של 5 שנים בתנאים נאותים.
אטימולוגיה
משמעות השם דוראפור (Durapore), הוא הלחמה של המילים הלטיניות דורה (קשיח) פור (נקב). מכיוון שהוא סרט הדבקה קשיח ונושם כמו שאר אחיו במשפחת סרטי ההדבקה בטכניקת הנקבובים הזעירים (ראו מיקרופור למשל) המאפשרים לעור לנשום וכן מאפשרים להתאיידות של רטיבות ולחות.
אמיר ברקוביץ'
אמיר ברקוביץ' (נולד ב-3 ביוני 2000) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקיצוני בבית"ר ירושלים.
קריירה
ברקוביץ' החל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של הפועל פרדסיה, ממנה עבר לזו של הפועל רעננה ובהמשך שיחק גם בזו של מכבי הרצליה. בגיל 16 הצטרף לקבוצת הנערים של בארנסלי במדיה שיחק שלוש שנים.
ב-25 במאי 2021 חתם במכבי נתניה מליגת העל. ב-11 בספטמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בהפסד 1–3 להפועל נוף הגליל. ב-10 במאי 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 0–3 נגד בני סכנין.
ב-25 במאי 2023 חתם במכבי פתח תקווה, אך ב-2 באוגוסט עזב וחתם לשלוש שנים בבית"ר ירושלים.
יוסף חי לוי נחום
יוסף חי לוי נחום (נולד ב-1937) הוא טכנולוג מזון ישראלי, זוכה פרס קפלן לשנת 1961.
מתוך אלבום פרס קפלן: "מהמדור לטכנולוגיה של מזון וביו-טכנולוגיה בטכניון העברי בחיפה. הצלחתו בהמצאת דרכי ייצור של שימורי מזון, עשויה לפתור בעיות של עודפי תוצרת חקלאית ודרכי שימושם היעיל בתנאי שעת חירום. הוא פיתח מכשיר חדש לקביעה אנליטית של כמות השומן במוצרי מזון, במטרה לפשט את תהליכי הבדיקה הקיימים ולשפר את איכות המוצרים, כן המציא דבק לשימוש בליטוש יהלומים, המונע איבוד יהלומים ומקל על ליטושם. יוסף חי לוי נחום הוא צעיר שקדן המקדיש את עצמו ללא לאות לפיתוח המצאות שימושיות ואף רואה הצלחה במעשיו."
הפרס ניתן בטקס חלוקת הפרסים שנערך בכ"א בתמוז תשכ"א בירושלים במלאת תשע שנים למותו של שר האוצר הראשון למדינת ישראל שהיה מראשוני המעוררים להגברת פריון העבודה והייצור.
בית המכס (תל אביב)
בית המכס הוא מבנה מנדטורי, השוכן בין שני מסלוליו של רחוב הרכבת בתל אביב, בין רחוב החשמל ממזרח ורחוב לבונטין ממערב. המבנה שימש כבית המכס של תחנת הרכבת "תל אביב", שפעלה לצד מסילת הרכבת יפו–ירושלים בין השנים 1920–1970. המבנה מוכרז כמבנה לשימור, והחל מנובמבר 2016 משמש כמחסן עבור משטרת ישראל.
רקע - מסילת הרכבת לירושלים
בשנת 1920 החלה הרכבת המנדטורית בהפעלת שירותי רכבות נוסעים בארץ ישראל. כחלק מהשירות שוקמה מסילת הרכבת לירושלים שנהרסה במהלך מלחמת העולם הראשונה והורחבה לרוחב התקני, וכן הוקמה תחנת הנוסעים "תל אביב" במרחק של כ-2.5 קילומטר מתחנת הרכבת יפו.
בשנים 1936-1937 שודרגה התחנה ממבנה עץ ארעי למבנה קבע מאורך ומעט מקומר, בהתאם לתוואי המסילה שהשיקה לו. בצמוד לתחנה הוקם גם בית המכס, באגפה הדרומי. הקמת בית המכס נועדה לפתור את בעיית הניתוק מבית המכס הוותיק ביפו, שהיה בשליטה ערבית בעת מאורעות המרד הערבי הגדול והקשה על סוחרים ועולים בשחרור מטענם.
המבנה
בית המכס נבנה על הרציף לצד מסילת הרכבת שחלפה מצפון לו. המבנה באורך של כ-50 מטרים נבנה לצד עיקול מתון במסילה, והוא הותאם לו. הבניין בן הקומה הבודדת נושא גג רעפים המסתיים בקרניז, ובצידו הצפוני צמוד לו סוכך הנשען על מוטות ברזל מקומרים. חלונות ודלתות המבנה רבועים, ובחזיתו הדרומית מתנוסס הכיתוב "בית המכס" בעברית, אנגלית ובערבית. נכון לתחילת המאה ה-21, המבנה נטוש, נעול ומוזנח, ועל קירותיו מתנוססות כתובות גרפיטי.
התקפת האצ"ל
לקראת סוף ימי המנדט הבריטי בארץ ישראל, התכנסו הבריטים באזורי ביטחון במרכזי הערים, ותחנת הרכבת כמו גם בית המכס נכללו באזור הביטחון של בית הדר הסמוך, אשר שימש כבנין המפקדה הצבאית של מחוז לוד וכבית דין צבאי. בעת התקפת האצ"ל על משטרת רמת גן ב-23 באפריל 1946, הותקפו בית המכס ותחנת הרכבת במסגרת פעולת הסחה שנועדה לרתק כוחות בריטים ולמנוע החשת תגבורת מאזור הביטחון אל משטרת רמת גן המותקפת.
צ'ד טיילור
צ'ד טיילור (באנגלית: Chad Taylor; נולד ב-24 בנובמבר 1970) הוא הגיטריסט הראשי של הלהקה לייב. הוא גם כותב ומפיק בלהקה. לייב מכרה יותר מ25 מיליון תקליטים.
טיילור, יליד בולטימור, מרילנד, מעורב בתעשיית איכות הסביבה רוב חייו. בגיל 13 הוא פגש את חבריו ללהקה לעתיד בחטיבת ביניים ביורק, פנסילבניה.
חופמי שלווי
חופמי שלווי (שם מדעי: Ortyxelos meiffrenii) הוא מין של עוף ממשפחת הטורניקיים שבסדרת החופמאים. מין זה הוא היחיד במשפחתו שאינו שייך לסוג טורניק אלא לסוג יחידי.
מאפיינים
אורכו של חופמי שלווי 10-13 ס"מ ומשקלו 15-19 גרם. הוא מזכיר מאוד את רץ המדבר, אך קטן ממנו. הנוצות בהירות עם פסים חומים על הראש וכן בין העיניים. החזה חום עם נקודות לבנות, הבטן בהירה והכנפיים חומות עם פסים דקים לבנים עליהן. הרגליים דקות ואפורות. המקור קצר ועוזר לחופמי ללקט יצורים קטנים כמו חרקים וכן זרעים מהקרקע. הוא מותאם לתנאים מדבריים ויכול להסתדר ללא שתייה.
החופמי חי במדינות מזרח ומרכז אפריקה בבנין, בורקינה פאסו, קמרון, צ'אד, חוף השנהב, אתיופיה, גאנה, קניה, מאלי, ניז'ר, ניגריה, סנגל, סודאן, טנזניה, טוגו ואוגנדה. הוא מצוי הן בסוואנות הטרופיות והן באזורים מדבריים.
צבי ארד (משורר)
צבי יהודה ארד (רודניק) (17 בדצמבר 1909 – 10 בינואר 1994) היה משורר, סופר, עורך ומתרגם עברי פורה. ממייסדי קיבוץ עין שמר.
חופמי שלווי
מאפיינים
הוא נפוץ מאוד באזורי חיותו ומצב השימור שלו מוגדר ללא חשש.
צבי ארד (משורר)
תולדות חייו
אביו למד בישיבה, אך צבי הצעיר החליט להתכונן לעלייה, והלך ללמוד ראיית חשבון. הוא עבד כמנהל חשבונות בבית חרושת לעיבוד עורות. כאשר עברה משפחתו לגור בבית החרושת, נתגלו גם כשרונותיו המכניים, כישרונות אותם ניצל לאחר שנים, בשנות ישיבתו בארץ בקיבוץ עין שמר, בהן עבד במסגריית הקיבוץ תוך שימוש בכישורים מכניים מובהקים.
הצטרף כנער לתנועת "השומר הצעיר", ונמשך לרעיונותיה המהפכניים, בראשם הגשמת הסוציאליזם בקיבוץ בארץ ישראל. הוא יצא לתקופת הכשרה ממושכת יחסית, בבית הספר המקצועי "אורט", וכן למד נהיגה, דבר שהיה אז יקר המציאות בין המכשירים עצמם לעלייה. לאחר תקופת הכשרה של 3 שנים נפרד צבי ממשפחתו ועלה לארץ, דרך נמל טריאסטה, במסגרת העלייה החמישית, בשנת 1931. בבואו לארץ הצטרף לקיבוץ עין שמר, והיה חבר בו כמעט שלושים שנה.
ארד ניסה לשכנע את הוריו לעלות ארצה, כיוון שענני המלחמה כבר איימו על אירופה, אך הם סירבו. בתום מלחמת העולם השנייה נודע לו כי הנאצים הוציאו את כל בני משפחתו להורג בפונאר, גיא ההריגה הגדול שבסמוך לווילנה.
הוא כתב גם כמה רומנים. לשונו השירית קשה במיוחד, יש בה נאולוגיזמים, חידושי מילים, והיא נסמכת כמקור על לשון המשנה והתלמוד. עם עזיבתו את הקיבוץ, בשנת 1958, החל בעבודת תרגום רחבת היקף, ועד פטירתו תרגם למעלה מ־200 ספרים. צבי ארד היה מתרגם מוכשר ורב-לשוני, שתרגם מכמה לשונות ובהן רוסית, צרפתית, פולנית, גרמנית, יידיש, אנגלית ועוד. בעיקר מוכרים תרגומיו לספרים של יצחק בשביס-זינגר. תרגומו האחרון שלא נשלם היה "גיבור זמננו" של הסופר מיכאיל לרמונטוב (ראו רשימת תרגומיו החשובים בהמשך). ב-1981 זכה בפרס טשרניחוסקי לתרגום מופת. במשך שנים רבות שימש כעורך "הד החינוך" וכתב העת "החינוך" בהוצאת הסתדרות המורים.
צבי ואשתו מיניה גידלו שלושה ילדים. בנם יואש נפטר ממחלה בגיל צעיר, בעודו סטודנט לפסיכולוגיה, וצבי נשא את אבלו שנים רבות. זמן קצר אחר כך צבי התאלמן. בנם איתי שהיה טייס קרב, חלה במחלת ניוון עצבים סופנית; רצונו לסיים את חייו בכבוד הוביל למהלך בו הותרה לראשונה מיתת חסד בישראל. בתם תלמה אלעזר נישאה לרמטכ"ל דוד אלעזר (דדו).
חי (סרט)
ולדינסקי זכה עם איגור פורובלב בפרס ניקה בקטגוריית התסריט הטוב ביותר ובפרס השחקן הטוב ביותר לאנדריי צ'אדוב במסגרת טקס פרסי הקולנוע של MTV Russia.
עלילה
קיר כחייל צעיר, חוזר לחיים נורמליים לאחר שנפצע בצ'צ'ניה, הוא זוכה לביקור של רוחות הרפאים של שני חבריו שנהרגו ומנחמים אותו על הטראומה הרגשית והגופנית שלו.
לאחר קרב במלחמת צ'צ'ניה, שרידי הגדוד המובס נסוגים אל תוך היער. כמה חיילים נושאים את חברם, שנפצע ברגלו. שני קציני המודיעין הצבאי מחליטים להישאר ולהקריב את עצמם כדי לעצור את המורדים המתקדמים לעברם. הדמות הראשית, קיר, מוצאת את עצמה בבית חולים ורגלו נקטעת. הוא הלך לשרת בצ'צ'ניה על פי חוזה כדי להרוויח כסף כדי להתחתן. אבל כשחזר מהמלחמה, הוא מבין שהוא לא יכול ליהנות מחיים נורמליים בעתות שלום. חלק מהלב שלו נשאר בהרי הקווקז, יחד עם חבריו המתים והוא לא מבין למה הוא שרד.
לאחר שעזב את בית החולים, קיר מנסה לקבל את פיצויי נכות, אבל פקיד צבאי חסר מצפון דורש אחוזים מהפיצויים שלו. קיר מסכים, מקבל את הכסף וקונה חרב. הוא פוגש את הפקיד, שמסכים לעשות הכל לקיר ולשלוח אותו לבית שיקום רפואי, אבל רק בתמורה לשוחד. בתגובה, קיר תופס את חרבו והורג את הפקיד. הוא חוזר הביתה ורוחות הרפאים של שני הקצינים המתים מופיעים בפניו. הם מנסים לעזור לו להתמודד עם המצב ולענות על שאלות שאין להן תשובות. קיר רק מרגיש טוב איתם, אבל הם מגנים את התנהגותו והופכים למצפון שלו.
קיר לא מצליח למצוא שלום בביתו, שבו אמו מוצאת נחמה אצל זר, או עם החברה שלו, שהשתנתה ולא יכולה לקבל את מה שהוא הפך להיות, ולא עם חברו לקרב, שמנסה להיפטר מקיר, לאחר שהם אינם מסוגלים לתקשר זה עם זה יותר. אבוד ומתוסכל קיר רוצה למצוא את קברי חבריו. בדרך לבית הקברות הוא פוגש כומר צעיר שמביא אותו לבית הקברות. קיר מוצא את קבריהם של שני החברים, כאשר הכומר מציע לקרוא תפילה למען חברים המנוחים, קיר מנסה באלימות למנוע ממנו מלעשות זאת. הכומר נחוש וקורא את התפילות, למרות גשם שוטף. כשהוא חוזר מבית הקברות, קיר נהרג בתאונת דרכים ומתאחד סוף סוף עם שני חבריו המתים.
יוסף בן גוריון
יוסף בן גוריון היה מראשי "ממשלת החירות" המתונה, שהנהיגה את היהודים בארץ ישראל בחלקו הראשון של המרד הגדול ברומאים.
לאחר פרוץ המרד הגדול ולאחר מפלתו הצבאית של קסטיוס גאלוס, אשר ניסה לדכא את המרד, הוקמה בשנת 66 "ממשלת חירות" בירושלים. בין בעלי התפקידים בממשלה היה יוסף בן גוריון, אשר יחד עם חנן בן חנן מונה למפקדה הצבאי של ירושלים, ופעל לחיזוק חומותיה. הממשלה כללה את נציגי המעמדות העשירים, הצדוקים, הכוהנים, האצילים והעשירים, ונראה שיוסף בן גוריון בא מתוכם, מאחר שיוסף בן מתתיהו מזכיר לפני כן את גוריון בן יוסף כאחד מ"האנשים נשואי הפנים בקרב העם".
לא נתברר הקשר בין "גוריון בן יוסף" ל"יוסף בן גוריון", ואם מדובר באותו אדם, או אולי באב ובן (במידה שהנכד נקרא על שם סבו).
במאה העשירית הופיע באיטליה ספר היסטוריה יהודית בשם "ספר יוסיפון", המבוסס על חיבוריו של יוסף בן מתתיהו, המכונה בספר "יוסף בן גוריון". ככל הנראה מדובר בשיבוש שמו של יוסף בן מתתיהו בעקבות חלק מהתרגומים הלטיניים.
במאה העשרים החליט המנהיג הצעיר דאז דוד גרין לעברת את שמו, ובחר בשם "דוד בן-גוריון" על שם מנהיג זה.
עלי יסיף
עלי יסיף (נולד ב-1946, בוקרשט, רומניה) הוא חוקר פולקלור יהודי והסיפור העברי של ימי הביניים. פרופסור אמריטוס בחוג לספרות באוניברסיטת תל אביב ומייסד תוכנית "אופקים" לסטודנטים מצטיינים במדעי היהדות באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
עלה לישראל בשנת 1950, והתגורר עד שנת 1964 בנהריה, ובה התחנך. לאחר שירות בצה"ל, שאותו סיים בדרגת רב-סרן בחיל השריון, למד ספרות עברית ופילוסופיה כללית לתואר ראשון באוניברסיטה העברית וספרות עברית ופולקלור יהודי לתואר שני, והיה תלמידו המובהק של מייסד חקר הפולקלור בישראל, פרופ' דב נוי. בשנת 1977 סיים יסיף את עבודת הדוקטור שלו באוניברסיטה העברית בנושא: "אלפא ביתא דבן סירא: הטקסט, אופיו הספרותי ומעמדו בתולדות הסיפור העברי בימי הביניים", בהדרכת פרופ' יוסף דן, והמשיך את מפעלו של פרופ' דן בחקר הסיפור העברי בימי הביניים. בשנת 1979 השלים את ההתמחות ולימד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
יסיף החל ללמד כמרצה במחלקה לספרות עברית באוניברסיטת בן-גוריון בשנת 1977, התמנה למרצה בכיר בשנת 1982, לפרופסור חבר בשנת 1986 ולפרופסור מן המניין בשנת 1993. הוא שימש כראש המחלקה לספרות ולשון עברית באוניברסיטה וכמשנה לדקאן הפקולטה למדעי הרוח והחברה לענייני הוראה. לאורך שנים אלה לימד גם כפרופסור אורח באוניברסיטת אוקספורד, באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, באוניברסיטת שיקגו, באוניברסיטת מישיגן, באוניברסיטת ייל ובאוניברסיטת סטנפורד. בשנת 1994 התמנה לפרופסור מן המניין באוניברסיטת תל אביב, ושימש שם בין השנים 2000 ועד 2004 כראש החוג לספרות עברית. יסיף ייסד בשנת 2004 את תוכנית "אופקים" לסטודנטים מצטיינים במדעי היהדות ושימש כיועץ אקדמי ל"קרן פוזן" ללימודי היהדות כתרבות משנת 2008 עד שנת 2011. משנת 2006, יסיף הוא ראש הקתדרה לחקר התרבות העממית היהודית ע"ש צבי ושרה ברגר באוניברסיטת תל אביב.
יסיף שימש כעורך של כתב העת "קתדרה" לחקר ארץ ישראל ותרבותה (של יד יצחק בן-צבי), וחבר במועצות מדעיות של אגודות מקצועיות בארץ ובעולם. כן הוא משמש כחבר הדירקטוריון של הוצאת הספרים של אוניברסיטת תל אביב, ויועץ מדעי של הוצאת הספרים של Wayne, State Univerity, דטרויט.
עלי יסיף נשוי ואב לשלושה.
מחקר
עלי יסיף חוקר פולקלור וספרות עברית מן העת העתיקה ועד העת החדשה, ומתמקד בעיקר בסיפורת העברית בימי הביניים. הוא עסק במחקריו בניתוח וההדרת כתבי יד כ"סיפורי בן סירא בימי הביניים" ו"ספר הזכרונות הוא דברי הימים לירחמאל" ופרסם כעשרה ספרי מחקר, ולמעלה ממאה מאמרים העוסקים בדרכי התקבלותו ועיצובו האמנותי של סיפור העם היהודי לדורותיו, בתפקידיו החברתיים והשפעותיו התרבותיות. בין השאר, עסק יסיף בזיקות הגומלין שבין פולקלור להיסטוריה, פולקלור לספרות ופולקלור ותרבות פופולרית. בתחומי התאוריה עסק במגמותיו של חקר הפולקלור בישראל, הגדרותיו ושיטות מחקרו, וכן בתרומתם של חוקרים מרכזיים בתחום כדב נוי, משה גסטר, חיים שוורצבוים ומשה שטיינשניידר. הוא זכה בפרס מיוחד בתחום זה עבור הביבליוגרפיה המוערת של מחקרי הפולקלור היהודי שהוציא לאור בשנת 1986.
יסיף עמד במרכזם של שני פולמוסים תאורטיים חשובים. האחד נוגע לספרות חז"ל, והתנהל בעיקר מול האסכולה ההרמנויטית של אגדת חז"ל (שהחוקר המרכזי בה הוא יונה פרנקל מהאוניברסיטה העברית). יסיף טוען כי ניתן לראות באגדת חז"ל יצירת ספרות עממית לכל דבר ועניין וכך יש לחקור אותה, שכן הסיפורת העממית איננה מוגבלת לסיפורת שבעל פה או לשכבות הנמוכות בלבד. פרנקל רואה באגדת חז"ל יצירת ספרות אמנותית, חד פעמית שאין לראות בה חלק מן הקורפוס העממי.
פולמוס שני ניהל בכתב העת ציון בסוף שנות התשעים, כאשר יצא במאמרו נגד מספר היסטוריונים של עם ישראל בימי הביניים, בהם איבן מרקוס, ישראל יובל, ראובן בונפיל ואלחנן ריינר. במרכז מאמרו העמיד את שאלת האופן שבו יש לעשות שימוש באגדות העם כדי ללמוד מהן על המציאות החברתית. יסיף קרא להיסטוריונים לאמץ את הכלים של חקר הפולקלור, ולחדול מלראות באגדות סוג (בעייתי) של תעודות היסטוריות הצופנות בחובן גרעין של אמת שתפקיד החוקרים לגלות. את האגדות יש לקרוא כביטוי לתשוקות ולפחדים של הקבוצה המספרת ולא כביטוי פשוט של המציאות. כמו כן ביקר את ההיסטוריונים על כך שהם כופים סטטיוּת על האגדות, שמעצם הגדרתן כסיפורת עממית הן ז'אנר דינאמי המשתנה מתקופה לתקופה ומקבוצה לקבוצה. בעקבות המאמר, יצא נגדו משה רוסמן, שקרא לו לחזור בו מחלק מהתבטאויותיו במאמר.
ספרים
הספר זכה בפרס בהט לספר העיון המקורי הטוב לשנת תשס"ט-תש"ע. ספר זה מבוסס על כתב יד עברי בן תשעים ותשעה סיפורים שנוצרו סביב שנת 1300, אך כונסו לקובץ נפרד רק במאה השש-עשרה. יש לראות בו את אחד מגילוייה הראשונים של הסיפורת העברית שנועדה לקהל קוראים חדש ולמטרות של הנאה ועניין ולא רק של הדרכה מוסרית. הוא מבוסס הן על מקורות שבכתב הן על מקורות שבעל פה, על מסורות יהודיות מובהקות ועל מסורות המושאלות מן הסביבות המוסלמית והאירופית. קובץ זה, המשקף בדרכים שונות את עולמה של יהדות אשכנז בשיאם של ימי הביניים, הוא מקיף ועשיר באופן ייחודי לזמנו, ועל כן עשוי לשמש מקור למחקריהם של חוקרי תרבות, היסטוריה, חברה ופולקלור יהודיים.
חנוך סמית
חנוך סמית (1922 – 27 בספטמבר 2007) היה סטטיסטיקאי ישראלי, נודע בעיקר במדגמי הבחירות שערך.
קורות חייו
סמית נולד בפיטסבורג, ארצות הברית, לאסתר (ילידת שצ'דרין בבלארוס) וניסן (יליד בוברויסק בבלארוס). בהיותו בן 16 החל ללמוד הנדסה באוניברסיטת פיטסבורג, ובהמשך עבר ללמוד סטטיסטיקה, וסיים תואר ראשון בגיל 19. במלחמת העולם השנייה התגייס לחיל האוויר האמריקאי ושירת כנווט. כמו כן, היה חבר בצוות שחיבר מבחני מיון לטייסים, כדי לקבוע איזה טייסים מתאימים למסלול לחימה בחזית, ואיזה מתאימים לתפקידים הגנתיים. לאחר המלחמה החל את הלימודים לתואר שלישי בסטטיסטיקה באוניברסיטת קולומביה, אך לא סיים את כתיבת עבודת הדוקטור, וקיבל תואר שני בלבד. במקביל ללימודיו, החל סמית בפעילות ציונית וארגן, יחד עם אחיו ואחותו, קבוצה בת כ-100 אקדמאים חילונים, שהתכוונו לעלות לישראל (ושם גם הכיר את אשתו לעתיד). ב-1950 עלה לישראל במסגרת תנועת הבונים, הצטרף לקבוצת גשר הזיו, ועבד כרפתן במשך שלוש שנים.
ב-1953 עבר עם משפחתו לירושלים, הצטרף ללשכה המרכזית לסטטיסטיקה (ביוזמתו של טדי קולק, שהיה מנכ"ל משרד ראש הממשלה), ולאחר שנתיים קודם לסגן ראש הלשכה; תפקיד אותו מילא עד 1962. במסגרת תפקידו, השקיע סמית מאמצים בשני תחומים בולטים: היערכות למפקד האוכלוסין השני של שנת 1961, ושיפור מדד המחירים לצרכן בישראל, כך שיעמוד בסטנדרטים של מדדי מחירים הנהוגים במדינות המערב.
לאחר מכן הקים את הרשות לתכנון כוח אדם במשרד העבודה. לאורך השנים סיפק תחזיות באשר לתוצאות הבחירות לכנסת ישראל. בשנת 1969 יצא לאור ספרו "הכל על הבחירות בישראל". ב-1972 פרש מהשירות הציבורי, הקים את "מכון סמית" ובאמצעותו, המשיך במתן שירותי סטטיסטיקה באופן עצמאי, ובפרט סקרי דעת קהל.
בשנת 1977, לקראת מערכת הבחירות, הגיע סמית לקול ישראל, והציע להקים ביום הבחירות עבור הרשת, מערך של 24 קלפיות-דמה (קלפיות מדגמיות לצד קלפיות האמת, שבהן המצביעים שלשלו פתק הזהה לזה ששלשלו זמן קצר קודם לכן לקלפי האמיתית) לניבוי תוצאות הבחירות, על סמך מודל שפיתח, ובדומה לצורה המקובלת אז בארצות הברית. קול ישראל קיבל את הצעתו, וכך הוביל את מדגם הבחירות הראשון של קול ישראל והטלוויזיה הישראלית. מדגם זה איפשר לראשונה בתולדות מדינת ישראל לשדר תחזית של תוצאות הבחירות מיד עם סגירת הקלפיות. באותה מערכת בחירות, חזה סמית את "המהפך", אירוע פוליטי אשר היה לגמרי לא צפוי, ויצר חששות בקרב קברניטי רשות השידור טרם פרסום התוצאות בנוגע לשידורן בכלל. לבסוף, הכריז חיים יבין, קריין הטלוויזיה הישראלית, בשידור ישיר, "גבירותי ורבותי - מהפך!". בימים שלאחר מכן, אכן התגלו הנתונים שסיפק סמית כמדויקים.
משפחתו
סמית היה נשוי לאמה לבית נויבורגר (נולדה בבוואריה, גרמניה, היגרה עם משפחתה לארצות הברית, ומשם עלתה ב-1950 לארץ). מורה לאנגלית בעיסוקה.
אב לשלושה: ד"ר יואב סמית (מהנדס אלקטרוניקה וחוקר בתחום הביו-רפואה), רפי סמית (ממשיך דרכו בניהולו של "מכון סמית"), ואסתר (בעלת תואר ראשון בסטטיסטיקה, ועוסקת בתחום הפטנטים).
התגורר בשכונת בית הכרם בירושלים.
גלעד עדין
גלעד עדין (נולד ב-22 במאי 1966) הוא עיתונאי ישראלי ועורך חדשות. שימש בשנים 2005–2008 מנכ"ל ועורך ראשי של "חדשות 10". כיום הוא משמש כמרצה לתקשורת במרכז הבינתחומי הרצליה, ובעלים של חברה להפקות ומיזמי טלוויזיה ואינטרנט.
ביוגרפיה
בנם של פרופ' אבנר עדין, מומחה מים ומהנדס מהפקולטה לחקלאות ברחובות, ושל שרה עדין.
את שירותו בצה"ל עשה ביחידה 8200. הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ותארים ראשון ושני במנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית בירושלים. כמו כן, הוא בוגר קורס כתבי טלוויזיה של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, ירושלים.
בתחילת דרכו, עבד בערוץ 1, שם שימש כתב שטח בתחומי חינוך, כלכלה, בינוי ושיכון, תחבורה, תעופה ותקשורת. בנוסף לכך, שימש כעורך ומגיש חדשות, במאי כתבות דוקומנטריות ב"יומן" וב"מבט שני" ולעיתים הנחה את תוכנית הנוער "זאפ לראשון". החל מ-1997 ערך והגיש את מהדורת "מבט" ואת המהדורה הפוליטית "שבע וחצי" בערוץ 1. ב-2003 היה העורך הראשי של משדר הבחירות, ועל כך זכה בפרס האקדמיה לטלוויזיה.
בעקבות מחלוקת עם מנכ"ל רשות השידור, יוסף בראל, פרש עדין מהערוץ, ובינואר 2004 הצטרף ל"חדשות 10", שם עבד כמגיש ועורך בכיר, ותפקידו המרכזי היה פיתוח מהדורת ליל השישי של הערוץ - "האולפן המרכזי". "האולפן המרכזי" עקפה באחוזי הצפייה את מהדורת "יומן". ערך ריאיון בדממה עם השרה יהודית נאות, לאחר שאיבדה את קולה, זמן קצר לפני מותה. כן ראיין את ולדימיר פוטין ואת ויקטור יושצ'נקו.
בתחילת דצמבר 2005 פרש מנכ"ל חברת "חדשות 10" אבי ברזילי, ועדין מונה על ידי דירקטוריון "חדשות 10" לתפקיד העורך הראשי והמנכ"ל של החברה.
בבחירות 2006, הקים את פרויקט "כיכר הבחירות", אשר בו שידר ערוץ 10 את משדר הבחירות שלו מאולפן שקוף בכיכר רבין בתל אביב. היה זה משדר הבחירות הראשון שבו עבר ערוץ 10 את ערוץ 1 הממלכתי וצמצם את הפער עם ערוץ 2.
לאחר שפרש מערוץ 10 הקים חברה להפקות, שבין היתר מפיקה ברישיון ועידות TEDx בישראל.
החל מיוני 2017 משודרת בנמל התעופה בן-גוריון הודעות ביטחון בקולו.
חיים אישיים
עדין נשוי לחני ואב לארבעה. מתגורר בהרצליה.
ואדי סאליב
ואדי סאליב (בערבית: وادي الصليب, תעתיק: ואדי אלצליב) היא שכונה בעיר התחתית של חיפה. גבולותיה הם השכונות הדר ונחלה בדרום, הדר ממערב, ארד אל-יהוד מדרום-מזרח, מסילת הרכבת וקריית הממשלה מצפון, ורחוב חטיבת גולני ושדרות פלי"ם מצפון-מזרח. השכונה, בחלקה הגדול, אינה מאוכלסת, אולם בתיה וההיסטוריה שביניהם מעסיקים לאורך השנים חוקרים, אמנים ואדריכלים.
התקופה העות'מאנית
ראשיתה של השכונה בסוף המאה ה-19. בתיה נבנו על ערוץ אכזב המטפס משפלת העיר התחתית אל המדף שהיום הוא שכונת הדר, והיא נקראה בשם "ואדי א-צליב" - צליב הוא צלב בערבית - על שם צלב גדול שהיה חקוק על סלע באחת המערות במעלה הוואדי; מאוחר יותר נבנה בניין על סלע זה והצלב נעלם. השכונה אוכלסה על ידי ערבים מוסלמים. במקביל ובאותה העת, התיישבו יהודים שיצאו מחומות העיר העתיקה והקימו שכונה באזור הרחובות יהודה הלוי ואבן גבירול, דרומית לרחוב עיראק (קיבוץ גלויות של ימינו). שכונתם נקראה ארד אל-יהוד ("אדמת היהודים"), ובפי הערבים אף "שכונת הפחונים".
בתקופת המנדט
במשך השנים ננטשה אט אט ארד אל-יהוד על ידי האוכלוסייה היהודית, ואוכלסה גם היא על ידי ערבים, וּואדי סאליב הוסיפה לצמוח. מבחינת תשתיותיה היא נחשבה כאחת מהגרועות שבשכונות העיר. הלורד מלצ'ט רכש כִברת-קרקע ברחוב נצרת (חטיבת גולני/בר-יהודה של היום), ופרנסי היישוב בחיפה העלו בשנות ה-30 את ההצעה כי שטח זה יצורף לאזור היהודי המצומצם בעיר העתיקה שמערבה משם, כחלק ממאמץ אחרון להבטיח רצף יהודי ואת שלומה של הקהילה הרעועה של העיר התחתית.
לאחר הקמת המדינה
במלחמת העצמאות השתלטו הכוחות העבריים על חיפה התחתית, בקרבות שמהם הידועים ניטשו ברחוב סטנטון (שיבת ציון של היום), והתושבים הערבים עזבו את ואדי סאליב. לאחר המלחמה יוּעדו הבתים הנטושים לשכן חיילים משוחררים, ובשנים הבאות הם אוכלסו בעיקר על ידי עולים מבאי העלייה ההמונית, ובמידה פחותה גם מרומניה, בתנאים של מצוקה. בשנת 1959 התפרץ המתח העדתי בסדרת מהומות אלימות של הדיירים יוצאי צפון-אפריקה נגד הממסד, שלימים נודעה כאירועי ואדי סאליב. ב-1962 החל פינוי של התושבים לדיור חלופי משופר ברבעים אחרים בעיר, ומאז שנות ה-70 המקום החל בתהליך התפוררות. בתי האבן, רבים מהם עם קשתות, עיטורים ומרפסות גדולות, נאטמו בלבני בניין כדי למנוע פלישות, ונכון לראשית המאה ה-21 השכונה, שחלק גדול מהרכוש בה נותר בידי מינהל המקרקעים וחברת עמידר, הרוסה ברובה ומיועדת לשיקום.
בתחילת שנות ה-60 גם נחנך השוק הסיטונאי של חיפה. החל משנות ה-90 רואים בו גורמים רבים מטרד בלב העיר התחתית, ותוכניות לפינויו באות והולכות. מבנים לא מעטים לאורך רחוב חטיבת גולני הם נכסים שעדיין נמצאים בבעלות הכנסייה הקתולית, והם מושכרים לבעלי מלאכה שונים ולמחסנים. תופעה זו, לצד היעדר השקעות ציבוריות בשכונה במרוצת העשורים מאז התרוקנה בשנית מתושבים, הייתה בין הסיבות לכך שגם בראשית שנות ה-2000 לא נראו סימנים להתחדשות אוכלוסייה, עסקים ותשתיות ברחובות האזור, וואדי סאליב נותרה סמל לבליה עירונית.
שיקום, שימור ופיתוח
מאז סוף שנות ה-80 של המאה ה-20 מקדמים מינהל מקרקעי ישראל ועיריית חיפה, תוכנית לשיקום ולהחייאת ואדי סאליב, בין השאר הקמת "רובע אמנים" בשכונה. בשנת 1998, פרסם המנהל מכרז להחכרת 20 מתחמים לבנייה למגורים, למשרדים, למסחר ולשימור מבנים. אולם רק למחצית מהמגרשים הוגשו הצעות. בין השאר רכש איש העסקים החיפאי גד זאבי מספר מגרשים, וביקש להקים במקום קריית מוזיאונים כתרומה לעיר. ב-1999 הודיע ראש העירייה עמרם מצנע כי מתנהל משא ומתן עם זאבי לגבי השתתפות במימון הפרויקט. אך הפרויקט לא יצא לפועל וזאבי ביקש אחר כך להקים במקום פרויקט מגורים, ולבסוף מכר את הקרקע.
פעולות השיקום והחייאת ואדי סאליב התקדמו באיטיות, תוכנית "רובע אמנים" לא קודמה, נמכרו כמחצית מהמבנים בוואדי סאליב ליזמים, ומחצית נותרה בידי הגופים הציבוריים, אך הבנייה במקום התקדמה בעצלתיים. ובסוף שנת 2010 פרסמה חברת הדיור הממשלתית "עמידר" מכרז למכירת תשעה בתים המיועדים לשימור ושני מגרשים, עם פוטנציאל לבניית 90 דירות או מתחם מסחרי, בו ניתן להקים גלריות, בתי קפה וחנויות. בקיץ 2011 הוצא מכרז פומבי מוגבל על קבוצת בתים בשטח כולל של 9,000 מ"ר עם חובת שימור, והחלה להתהוות קבוצת רכישה. במקביל קרו תהליכי שיפוץ פרטיים מעת-לעת לאורך השנה החולפת, לצורך מגורים או השקעה.
ביוני 2016 נפתח ברחוב הרב מרכוס מתחם "הפירמידה", מרכז סדנאות אמנים וגלריות. המבנה משלב שימור של מבנה ציבורי משנות ה-60 עם בניית תוספת חדשה. "הפירמידה" שוכנת במבנה בית ספר אחיעזר, שנסגר בשנות ה-60, עמד נטוש במשך שנים ומשך אליו פעילות עבריינית. בשנת 1992 הגיעה למקום קבוצת אמנים חיפאיים וביניהם אברהם אילת, יהודה יציב ויעקב דורצ'ין, שהתאגדו בעמותה וכינו את עצמם "הפירמידה". חברי הקבוצה קיבלו את ברכתו של ראש העיר אריה גוראל והתחילו בשיפוץ המקום ובהכשרתו לסדנאות אמנים. בשלב מסוים דרשה עיריית חיפה מהאמנים תשלום על השימוש במקום, ואז, יחד עם מחלקת התרבות של העירייה, עלה הרעיון של שיקום המבנה ויצירת מרכז תרבות עירוני במקום, הכולל סדנאות לאמנים, חללי תצוגה, ספרייה ובית קפה. אולם מימוש הפרויקט נמשך שנים רבות עקב מחסור בתקציב לשיקום המבנה. בית הספר ששכן במקור היה מורכב משני מבנים, בני שלוש קומות, שהונחו על צלע ההר, בניצב לטופוגרפיה, ביניים הוקם מבנה החדש בו מוקמה גלריה מרכזית בשטח של 375 מ"ר, עם חלל כפול, ומעליה מרפסת גדולה, שהפך את שני המבנים הבודדים לקומפלקס מדורג בצורת האות ח', שמשקיף מצד אחד אל הר הכרמל, ומצד שני על עץ אקליפטוס ותיק ונוף מפרץ חיפה. ב-2017 נחנך בסמוך פארק מדורג על מורדות ההר, עם מגרש משחקים ורחבת מופעים, תוך שימור מספר מבנים סביבו.
אתרים
בתחומי השכונה, לא הרחק מהשוק הסיטונאי, נמצאת הרבנות הראשית של חיפה, ומולה (אם כי לא בתחום ואדי סאליב) תחנת הרכבת ההיסטורית חיפה מזרח. בפאתי השכונה נבנו מבני בית המשפט החדשים. עוד בשכונה:
ממצאים ארכאולוגיים
בעת חפירת תעלה בשנת 1999 התגלו ברחוב ואדי סאליב שתי מערות קבורה. במקום נערכה חפירת הצלה מטעם רשות העתיקות. באתר התגלו שתי מערות שנחצבו בסלע גיר. במערה הראשונה נמצאו שלוש מדרגות שירדו אל פיר שהוביל לאולם קבורה. בחדר נמצאו שלושה מקמרים בגודל 1X2 מטר כל אחד. במערה התגלו עצמות של לפחות שלושה עשר מבוגרים, מתוכם שתי נשים, ועצמות של ילד. חלק מהקבורות הופרעו והעצמות היו מפוזרות במערה. במערה השנייה נמצאו שני מקמרים בגודל 0.9X0.6 מטר. נמצאו עצמות של לפחות עשרים ושלושה פרטים, מתוכם עצמות אישה אחת. רוב הנקברים היו גברים שגילם אינו עולה על חמישים. הממצא הקטן במערה זו כלל שברי כלי חרס מהתקופה הביזנטית, מימי הביניים ומזמננו, וכמו כן נמצאו מטבע, כפתורים וטבעת. ממצא דומה נמצא גם בפתחה של המערה הראשונה.
חזקת הדין
בהלכה, חזקת הדין היא אחת ממיני החזקות, שבה משתמשים בהלכה (אך אינה שימושית במשפט העברי). חזקה זו היא חלק מחזקה דמעיקרא
ההלכה
חזקה זו קיימת כאשר מעשה מסוים, שמחיל דין מסוים מוטל בספק, ואין בידינו לברר מה היא המציאות האמיתית, למשל כאשר יש מצב של תרי ותרי, שישנם שני עדים המכחישים שני עדים אחרים, ואיננו יודעים אילו עדים הם האמיתיים.
דוגמה
מקרה כזה נידון במשנה באשה שהתעורר ספק לגבי הקידושין או הגירושין מבעלה, כיוון שבעלה זרק לעברה את כסף הקידושין או לחלופין את הגט, וההלכה קובעת שהגט או כסף הקידושין נחשבים כאילו הגיעו לרשותה המשפטית אם הגיעו לארבע אמותיה, ואם שניהם (הגבר והאשה) נמצאים במרחק הקטן יותר מארבע אמות, יש לבדוק - אם החפץ נמצא קרוב יותר אליו אז יש להחשיבו כמונח ברשותו של הזורק, ואם הוא נמצא קרוב יותר לרשותה של האשה, שאז נחשב הכסף או הגט כמונח ברשותה.
במקרה כזה, יש להעמיד את האשה על חזקת הדין בו היא נידונה לפני המעשה שעורר את הספק, ולכן אם הייתה פנויה והתעורר ספק לגבי קידושיה, ההלכה קובעת שהיא נשארת בחזקתה כפנויה ומותרת לכל העולם. וכן במקרה הפוך, אם הייתה אשת איש והספק הוא אם התגרשה, יש להעמידה על חזקתה הראשונה כנשואה והיא אסורה לכל העולם עד שתקבל שוב גט מבעלה.
חזקת הדין שלא בשעתה
דין מורכב יותר, הוא חזקת הדין כאשר בשעה שהחלה החזקה, היא לא הייתה תקפה, אלא לשעה מאוחרת יותר ולמצב אחר, ולמשל:
דוגמה
המקרה: המבוכה מתעוררת, כשאינו ברור אם הבעל המת שהיה נשוי לאשה המותרת גם למייבם, קידש אשה נוספת שהיא קרובת היבם, ובכך לא תיזקק האישה לייבום, במצב כזה קובעת ההלכה שהאשה הראשונה, זו שאינה קרובת היבם, במצב של "חזקת היתר" לייבם בעוד בעלה קיים.
בדין זה קיים חידוש, שהרי בעוד שבעלה חי, אין היא זקוקה לייבום, נמצא שחזקת ההיתר לייבם מתייחסת רק לתקופה מאוחרת יותר שעדיין אין היא קיימת. במצב זה ניתן היה לומר שאין לחזקה כזו תוקף, כי ההשלכות של החזקה אינן באות במקביל לקביעת ההסתברות. למרות זאת, קובעת ההלכה כי חזקה זו, שלא היה לה תוקף בזמנה, נחשבת לחזקה.
חזקת הגוף מול חזקת הדין
נחלקו החכמים איזו חזקה גוברת כאשר חזקת הגוף עומדת בסתירה לחזקת הדין. דוגמה
הבהרה: נגעי הגוף המטמאים, סדר הופעתם הוא ראשית בהרת, ולאחר מכן צומח עליה שיער לבן. אם ראשית צמח שיער לבן בעור, ורק לאחר מכן הופיעה הבהרת, אין זה נגע שמטמא והאדם טהור. אם הבהרת והשיער הלבן מופיעים ביחד, ולא ברור מה היה קודם הבהרת או השיער, אנו הולכים אחר חזקת הגוף, ומכריעים את הספק שהאדם טהור. המקרה: אדם שנטמא באחד הנגעים הכתובים בתורה, כגון שחין או מכווה שהם פגימות בעור הנגרמות מדלקת או מאש, ולאחר מכן צומח בהן שיער לבן. אך לפני שנטהר מנגעים אלו, התעורר ספק חדש, שכן הופיעה בעורו בהרת חדשה ובה שיער לבן ולא ברור מה הופיע קודם השיער או הבהרת. הסבר בין חכמים לבין רבי יהושע קיימת מחלוקת עקרונית לגבי מקרה שבו קיימות שתי חזקות הסותרות זו את זו, חזקת הגוף וחזקת הדין, האם חזקת הגוף גוברת, או האם חזקת הדין גוברת.
אדי הפגוד
אדריס אלברט "אדי" הפגוד (אנגלית: Edris Albert "Eddie" Hapgood; 24 בספטמבר 1908 - 20 באפריל 1973) היה כדורגלן אנגלי ששימש קפטן עבור ארסנל ונבחרת אנגליה בשנות ה-30.
קריירה
הפגוד נולד בבריסטול והחל את קריירת הכדורגל שלו באמצע שנות ה-20 כשחקן חובב במקביל לעבודתו כחלבן, לפני שפרץ לתודעה בקטרינג טאון מהפוטבול ליג הדרומית. ב-1927 הפגוד הועבר לארסנל של הרברט צ'פמן תמורת 950£. הפגוד היה שחקן צנום בתחילת דרכו בארסנל, אך עוזר המאמן טום ויטאקר כפה עליו להעלות במשקל בצורה מבוקרת, ולהפסיק להיות צמחוני. לימים הפגוד התפרסם בזכות כוחו הרב וממדי גופו.
הופעת הבכורה של הפגוד בארסנל הייתה במשחק נגד ברמינגהאם סיטי ב-19 בנובמבר 1927, ולאחר מכן הוא היה מחליפו של הבלם השמאלי הוראס קופ; רק בתחילת 1929 הוא הפך לשחקן הרכב קבוע עד תחילת מלחמת העולם השנייה ב-1939. הוא שיחק ב-35 משחקים או יותר בכל עונה בתקופה זו, וזכה למוניטין של שחקן הגנה הגון ורגוע. הפגוד החליף את טום פארקר בתפקיד הקפטן של ארסנל, והוביל את ההרכב של ארסנל שהיה דומיננטי מאוד בשנות ה-30 וזכה בחמש אליפויות ליגה ופעמיים בגביע ה-FA.
הפגוד שיחק 30 פעמים עבור נבחרת אנגליה, וערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 1 - 1 עם נבחרת איטליה, במשחק שנערך ברומא ב-13 במאי 1930. הפגוד שימש קפטן הנבחרת ב-21 משחקים, כשהפעם הראשונה הייתה במשחק המכונה "קרב הייבורי" שבו ניצחה אנגליה את אלופת העולם איטליה. אנגליה לא השתתפה במונדיאלים בתקופה זו, והמשחק נחשב לגמר גביע העולם "האמיתי". משחק זה התפרסם בגלל סגנונו הקשוח שגרם לפציעת שחקנים רבים, כולל הפגוד עצמו שסבל משבר באפו.