cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קונטרה-טנור
קונטרה-טנור הוא קול שירה גברי המקביל במנעדו לקול האלט והמצו-סופרן. לעיתים נדירות הוא אף מקביל לקול הסופרן על ידי שימוש בפלסט.
הקול היה בשימוש במקהלות באירופה החל מאמצע המאה ה-16, הוא שימש בפוליפוניה ובמיוחד במנעד האלט. המונח עצמו נטבע באמצע המאה ה-17 באנגליה. במהלך התקופה הרומנטית הפופולריות של הקול עלתה ומספר מלחינים כתבו במיוחד לקול זה. במחצית השנייה של המאה ה-20 חזר הקול להיות פופולרי וגם הרפרטואר לו גדל.
היסטוריה
ביצירות הפוליפוניות של המאה ה-14 ותחילת המאה ה-15 היה הקונטרה-טנור קול שהתווס ל"סופריוס" (הקול העליון) ולטנור. בעקבות כתיבת יצירות בעלות ארבעה קולות, כמו של יוהנס אוקכם ויאקוב אוברכט, התפצל הקול ל"קונטרה-טנור אלט" ול"קונטרה-טנור בס" אשר היו בהתאמה מעל ומתחת לטנור. באיטליה הפך "קונטרה-טנור אלט " לאלט, בצרפת ל-Haute-contre ובאנגליה לקונטרה-טנור.
בכנסייה הקתולית בתקופת הרנסאנס נאסרה שירת נשים בכנסיות. בשל כך, הקונטרה טנור שימש כתחליף לקולות הנשיים במוזיקה הליטורגית. כאשר החלה אופנת הקסטרטו בתחילת המאה ה-17 התפתחה חשיבות ייחודית לקול ונכתבו לו תפקידים באופרות המוקדמות.
המערכה בבוגנוויל
המערכה בבוגנוויל הייתה מערכה שהתרחשה בין 1 בנובמבר 1943 ל-21 באוגוסט 1945, על האי בוגנוויל שבדרום האוקיינוס השקט ובסביבותיו, בין כוחות האימפריה היפנית לבין כוחות בעלות הברית. באותה עת היה האי בוגנוויל חלק מטריטוריית גינאה החדשה שבשליטת אוסטרליה, למרות שמבחינה גאוגרפית שייך האי לאיי שלמה. המערכה בבוגנוויל, אם כן, הייתה חלק מהמערכה בגינאה החדשה ומהמערכה באיי שלמה. ב-1942 כבשו היפנים את בוגנוויל והקימו בו בסיסי אוויר בצפונו ובדרומו, ובסיס ימי באיי שורטלנד הסמוכים. בסיסים אלה סיפקו הגנה לבסיס היפני הראשי ברבאול וסיוע לכוחותיהם שפעלו באזורים אחרים באיי שלמה.
רקע
במרץ-אפריל 1942 נחתו כוחות יפניים בבוגנוויל והחלו בהקמת מספר שדות תעופה לאורך האי. בסיסים אלה איפשרו ליפנים לערוך מבצעים באיי שלמה הדרומיים ולתקוף את קווי התקשורת של בעלות הברית בין ארצות הברית, אוסטרליה ודרום מערב האוקיינוס השקט.
כחלק ממבצע גלגלון, התכוונו בעלות הברית להקים בסיסי אוויר בבוגנוויל, על מנת לסייע לבידוד ולניטרול הבסיס היפני ברבאול. הערכות בעלות הברית לגבי מספר החיילים היפנים המוצבים באי בפתיחת המערכה נעו בין 45,000 ל-65,000 חיילים, מלחים ופועלים, שהשתייכו לארמייה ה-17.
נובמבר 1943 - נובמבר 1944
פעולות בעלות הברית לכיבוש בוגנוויל מידי הארמייה ה-17 היפנית החלו עם נחיתת דיוויזיית הנחתים השלישית בכף טורוקינה שבמערב האי ב-1 בנובמבר 1943. בעלות הברית הקימו ראש חוף בסביבות טורוקינה לשם הקמת שדות תעופה בטווח טיסה מרבאול, ולא התכוונו בראשונה לכבוש את כל האי. ניסיון של הצי הקיסרי היפני לתקוף את הכוחות הנוחתים נהדף על ידי כוחות הצי האמריקאי בקרב מפרץ הקיסרית אוגוסטה, ב-2-1 בנובמבר. ניסיון נוסף של היפנים לתקוף את ראש החוף נהדף גם כן.
בין 6 ל-19 בנובמבר נחתו באי הרגימנט האחרון של הדיוויזיה השלישית ודיוויזיית הרגלים ה-37 של צבא ארצות הברית על מנת להרחיב את ראש החוף. הלוחמה התנהלה בתוואי ג'ונגל, וחיילים רבים, משני הצדדים, נפלו קורבן למחלת המלריה ומחלות טרופיות אחרות.
בנובמבר ובדצמבר הציבו היפנים יחידות ארטילריה ברמות מסביב לראש החוף מצידו המזרחי, והחלו להפגיז את החוף תוך שהם מתמקדים בשדות התעופה ובמצבורי האספקה. בעקבות זאת הרחיבו הנחתים את שטח פעילותם לשטח שכלל את הרמות במסגרת סדרת קרבות שהתנהלו ב-27-9 בדצמבר. אחת הגבעות הייתה מבצר טבעי באורך 91 מטרים, בעלת מדרונות תלולים ורכס צר שהשקיף על רוב ראש החוף, והיפנים הקימו עמדות ארטילריות מוסוות היטב על המדרונות המנוגדים של הגבעה. רגימנט הנחתים ה-21 תקף את הגבעה ב-18 בדצמבר אך נהדף, ומספר התקפות מהאוויר החטיאו לחלוטין את הרכס הצר. בסופו של דבר, מתקפה משולבת של כוחות קרקע, ארטילריה ומטוסים הביאו לכיבוש הגבעה על ידי בעלות הברית ב-25 בדצמבר.
ב-15 בדצמבר החליף הגיס ה-14 של צבא ארצות הברית את הנחתים מהגיס האמפיבי הראשון של הנחתים, וב-28 בדצמבר החליפה דיוויזיית הרגלים ה-23 את דיוויזיית הנחתים השלישית. בין 9 ל-17 במרץ 1944 פתחו היפנים במתקפת-נגד רחבת ממדים כנגד ראש החוף. הגיס ה-14 והדיוויזיה ה-23 הגנו עליו תוך הסבת אבדות רבות ליפנים, שנסוגו לאחר הקרב לצפון ולדרום האי.
ב-5 באפריל 1944 כבש הרגימנט ה-132 של הדיוויזיה ה-23 את הכפר מבאביה (Mavavia) מידי היפנים, במהלך פעולות טיהור לאורך חופי מפרץ הקיסרית אוגוסטה. יומיים לאחר מכן טיהר הרגימנט עמדות יפניות מבוצרות בעזרת בונגלור טורפדו ובזוקה. מאוחר יותר כבשו חיילי הרגימנט את הגבעות מערבית לנהר סאווה לאחר קרב קשה שבסופו נמלטו המגינים היפנים או נהרגו עד האחרון שבהם.
היפנים, בהיותם מבודדים ומנותקים מסיוע חיצוני, התרכזו ראשית בהישרדות, כולל באמצעות הקמת חוות ברחבי האי. הכוחות האמריקאים באי קיבלו סיוע בדמות דיוויזיית הרגלים ה-93, יחידת הרגלים האפרו-אמריקאית הראשונה שפעלה במלחמת העולם השנייה. בשלב זה התרכזו בעלות הברית בהקמת שדות תעופה בתחום ראש החוף, מהם המריאו מטוסי קרב ומפציצים בדרכם לתקיפת רבאול, קאווינג ובסיסים יפנים אחרים באזור.
קציני מודיעין אוסטרלים העריכו שבמהלך תקופת הנוכחות האמריקאית באי נהרגו כ-8,200 חיילים יפנים, וכ-16,600 נוספים מתו כתוצאה ממחלות ומתת-תזונה.
נובמבר 1944 - אוגוסט 1945
בין אוקטובר לנובמבר 1944 עברה השליטה על ראש החוף לידי הגיס השני האוסטרלי, שהכיל את הדיוויזיה השלישית ואת החטיבה ה-11 של הדיוויזיה השנייה, והחטיבה ה-23 נשלחה לאיים הסמוכים. לפי הערכות האוסטרלים, מספר היפנים באי בעת הגעתם עמד על 40,000 חיילים, 20% מתוכם נמצאו בעמדות קדמיות, ואף על פי שהיו בנחיתות מספרית, היו מאורגנים היטב ומוכנים לקרב. בתגובה נקטו האוסטרלים בעמדה תוקפנית, בעזרתה קיוו להמם את המגינים היפנים.
השלב האחרון של המערכה התחלק לשלושה חלקים: בצפון תכננו בעלות הברית לדחוק את היפנים לחצי האי בוניס ולנטרלם שם; במרכז האי, כיבוש רכס הפנינה (Pearl Ridge) יחצה את האי לשניים לרוחבו, יגן מפני מתקפות-נגד ויאפשר פתיחת מתקפות בצד המזרחי של האי; המערכה המרכזית בדרום האי, בו התרכזו מרבית הכוחות היפנים.
לאחר כיבוש רכס הפנינה בגזרה המרכזית בדצמבר 1944, עבר כובד המשקל של הכוחות האוסטרלים לצפון ולדרום בוגנוויל. בצפון התקדמו האוסטרלים לאורך החוף לעבר נהר גנגה תוך כדי שליחת פטרולים לפנים האי לטיהור היפנים מהגבעות. לאחר כיבוש גשר טסימבה בפברואר 1945 המשיכו האוסטרלים בהתקדמותם לעבר רטסואה ודחקו את היפנים לחצי האי בוניס, כמתוכנן. כשנתקלו האוסטרלים בקו הגנה מבוצר, נעשה ניסיון לאגף את היפנים על ידי נחיתה אמפיבית בחוות פורטון (Porton Plantation), אך הנחיתה נהדפה ובמקומה הוחלט לשמור על העמדות מול היפנים בחזית רטסואה, בעוד המשאבים מופנים דרומה.
בגזרה הדרומית, לאחר מתקפת-נגד יפנית רחבת היקף בגבעת סלייטר בראשית אפריל, שעלתה בחיים של יותר מ-600 חיילים ומעל 1,000 פצועים יפנים, החלו האוסטרלים להתקדם דרומה. אך לאחר שחצו את נהר מיבו (Mivo) נעצרה ההתקדמות בשל גשמים והצפות ששטפו גשרים ודרכים בהן היו תלויים קווי התקשורת האוסטרלים. עיכוב זה נמשך כחודש, ורק בסוף יולי יכלו האוסטרלים להמשיך ולהתקדם.
ג'ויס רייס
ג'ויס רייס (באנגלית: Joyce Wrice; נולדה ב-15 באוגוסט 1992) היא זמרת-יוצרת אמריקאית.
ביוגרפיה
רייס נולדה בלוס אנג'לס וגדלה בצ'ולה ויסטה שבסן דייגו לאמא ממוצא יפני ואבא ממוצא אפרו-אמריקאי. היא החלה את הקריירה המוזיקלית שלה בשנת 2015, כשהוציאה את הסינגל "Ain't No Need", הסינגל המוביל מתוך מיני-אלבום הבכורה שלה, אותו הוציאה בשנת 2016, הנקרא Stay Around.
המערכה בבוגנוויל
נובמבר 1944 - אוגוסט 1945
הקרבות בבוגנוויל הסתיימו עם כניעת הכוחות היפנים בבוגנוויל ב-21 באוגוסט 1945. בשלב האחרון של המערכה נהרגו 516 אוסטרלים ו-1,572 נפצעו, בעוד שהצד היפני ספג 8,500 אבדות בקרב ו-9,800 אבדות למחלות ולתת תזונה. בעת הכניעה נותרו באי 23,500 חיילים ופועלים.
ג'ויס רייס
ביוגרפיה
באפריל 2020, יצא אלבומו של הראפר וסטסייד גאן, Pray for Paris, בו השתתפה בשיר "French Toast", לצד הראפר ואלה. בדצמבר 2020 הוציאה את הסינגל המוביל מתוך אלבום הבכורה שלה, "So So Sick", שזכה למאות אלפי השמעות בפלטפורמות הדיגיטליות. ב-21 בפברואר 2021, הכריזה על אלבום הבכורה שלה, הנקרא Overgrown. חמישה ימים לאחר מכן, הוציאה את הסינגל השני מתוך האלבום, "On One", בהשתתפות הראפר פרדי גיבס, יחד עם הזמנה מוקדמת של האלבום בחנות האייטונס. לשיר יצא וידאו קליפ רשמי ב-4 במרץ 2021.
ב-19 במרץ 2021 יצא אלבום הבכורה שלה, בחברת התקליטים דה אורצ'רד. האלבום כולל הופעות אורח של אמנים שונים, בהם פרדי גיבס, וסטסייד גאן וקייטרנדה. האלבום הופק על ידי המפיק האמריקאי זוכה פרס גראמי ופרס אוסקר דימייל. האלבום זכה לשבחים מהמבקרים ודורג ברשימות אמצע-שנה של מגזינים שונים, בהם רולינג סטון ו-Spin.
When We All Fall Asleep Tour
When We All Fall Asleep Tour הוא סיבוב ההופעות השלישי של הזמרת-יוצרת האמריקאית בילי אייליש. הסיבוב התקיים באוקיאניה, אירופה וצפון אמריקה. הופעת הפתיחה התבצעה ב-13 באפריל 2019.
סבב הופעות זה נועד לקדם את אלבום הבכורה של אייליש,. סיבוב ההופעות הכניס 8.7 מיליון דולר מ-16 מופעים ומכר 180,434 כרטיסים מ-18 מופעים.
רקע
סיבוב ההופעות הוכרז לראשונה ב-4 בפברואר 2019, באמצעות חשבון האינסטגרם הרשמי של אייליש. באותה ההודעה, הודיעה אייליש שמופעי החימום שלה יבוצעו על ידי דנזל קארי. בנוסף לכך, הודיעה כי אחיה פיניאס או'קונל יצטרף אליה בהופעות בקנדה.
בתוך כמה ימים אחידים לאחר ההכרזה, הודיעה אייליש על תאריכים באוסטרליה, וב-7 בפברואר, בעקבות ביקוש עצום, נוספו עוד יעדים וגם הופעות קטנות יותר הוחלפו בהופעות גדולות, וזאת לאור הביקוש הרב. ארבעה ימים לאחר מכן, אייליש הכריזה על תאריכים בינלאומיים נוספים בחשבון הטוויטר הרשמי שלה.
רשימת שירים
להלן רשימת השירים אותה שרה בילי אייליש במהלך סיבוב ההופעות:
אהרן קריספין
הרב אהרן קריספין היה רב ופוסק באזמיר במאה ה-19. מחבר ספר בית אהרן.
תולדותיו
נולד למרת מזל טוב ולרב יאושע אברהם קריספין, מחבר ספר אברהם במחזה ורבה של הקהילה באיזמיר, ממנו גם למד תורה. אחיו היו הרב יום טוב קריספין מחבר שו"ת בגדי יום טוב, הרב יצחק והרב שמואל קריספין, מחבר ספר משק ביתי. בנוסף למד תורה מפי הרב חיים פאלאג'י והרב בכור יצחק נאבארו. היה מסייע לאביו בענייני הנהגת העיר. אסר חבישת פאה נוכרית לנשים נשואות בשוק והתיר בחצר שאין רבים בוקעים בו.
נפטר בעודו צעיר בימים בשנת תרי"ד (1854) בחיי הוריו.
משפחתו
נשא לאשה את אחייניתו אסתר, בת אחותו קאדין מרים ובנימין רודיטי.
לזוג היו שלושה בנים: דניאל, יעקב וחיים.
ספרו
בית אהרן חלק א' (אזמיר תרכ"ג) - חידושי הלכות לפי מערכות וחידושי דינים לאורח חיים, יורה דעה ואבן העזר עם מזכרת גיטין. את הספר הגיהו אחיו, הרב יצחק והרב יום טוב קריספין. לספר הסכמה מהרב חיים פאלאג'י. כתב גם חלק ב' על חשן משפט.
נמל התעופה הבין-לאומי דושנבה
נמל התעופה הבינלאומי דושנבה הוא נמל התעופה הפעיל ביותר בטג'יקיסטן. הוא ממוקם בעיר הבירה של המדינה, דושנבה. בשנת 2017 עברו בו 1,305,000 נוסעים.
תולדות הנמל
ב-7 בספטמבר 1992, במהלך מלחמת האזרחים במדינה, נעצר הנשיא רחמון נאבייב (Rahmon Nabiyev) בנמל על ידי כוחות חמושים של האופוזיציה למשטרו ואולץ להתפטר מתפקידו.
מתקנים ופעילות
בנמל מצוי טרמינל נוסעים אחד ובו שני גשרי עלייה למטוס וכן מסלול טיסה אחד, שכיוונו מזרח-מערב.
הנמל משרת כ-14 חברות תעופה. הן מפעילות קווי תעופה ליעדים בטג'יקיסטן ובמדינות הבאות:
אירמה זיידלר
אירמה זיידלר (בהונגרית: Seidler Irma; אוז'הורוד, 12 באפריל 1882 – בודפשט, 18 במאי 1911) הייתה ציירת, גרפיקאית יהודייה-הונגרייה אהבת נעוריו של ג'רג'י לוקאץ', אחותו של ארנה זיידלר.
ביוגרפיה
אירמה זיידלר נולדה במשפחה יהודית כבתם של ליפוט זיידלר ושל וילמה פולאצ'ק היא הייתה סטודנטית במכללה לאמנות שימושית בווינה, אחר כך בבירת הונגריה, כמו גם במינכן ובפירנצה. בשנת 1902 ובשנה שלאחר מכן למדה במושבת האמנים של באיה מארה, בבאיה מארה המורה שלה היה, בעלה מאוחר יותר, קארוי רטי. בשנת 1908 לקחה חלק בעבודת הציירים שפעלו כבר מחוץ למושבת האמנים. בנוסף לדיוקנאות ציירה גם נופים ותמונות מהחיים. בגיל 29 שמה קץ לחייה.
הדיווח על מותה
"דיווחנו אתמול, כי בלילה אישה צעירה לא ידועה השליכה את עצמה מגשר מרגיט לגלי הדנובה ולא ניתן היה לחלץ אותה: היא צללה ושקעה. המשטרה מצאה על הגשר במקום קפיצתה כמה מחפציה של הצעירה האובדנית, מעיל, מטרייה ותיק יד המכילים מכתב ושאר זוטות."
"כל אלה נלקחו למטה הראשי של משטרת הבירה. הם חקרו כל הלילה מי האישה האובדנית, רק הבוקר יכלו לקבוע שהיא אשתו של הצייר קארוי רטי, נולדה כאירמה זיידלר, שהייתה ציירת גם היא בעלת כישרון רציני מאוד. (...) היא הייתה אישה יפה ומעניינת למראה, כמו גם אישה שנונה וטמפרמנטית מאוד והייתה אהובה מאוד בכל מקום. בתקופה האחרונה התקדמה במיוחד באמנותה, והתכוונה להציג כמה מציוריה, שהיו כבר יצירות מתקדמות, בתערוכת השמונה." ...
"לאחר ארוחת ארבע, היא ביקרה את חברתה היקרה בשדרת ורושליגט, אשתו של מזכיר שר. שתי הנשים הלכו יחד לתערוכת השמונה, בסלון הלאומי, שם הקשיבו גם לקונצרט (שנתנו בלה ברטוק וחבריו). באולם התכנסה יחד חבורה נהדרת. סופרים, ציירים, מוזיקאים, כולם חסידי הקו המודרני. אחרי הקונצרט, גברת רטי נפרדה מהחבורה והתחילה לחזור הביתה מלווה בכמה ממכריה. הסופר בלה באלאז' והצייר דז'ה אורבן ליוו אותה זמן מה, אך גם הם נפרדו ממנה על גדות הדנובה."
חנן וינטרניץ
חנן וינטרניץ (11 במרץ 1914 - 3 בנובמבר 1995) היה מוזיקאי, מעבד מנצח ומלחין ישראלי.
קורות חיים
וינטרניץ נולד במזרח בוהמיה (כיום - צ'כיה). עוד מילדות ספג חינוך מוזיקלי. אמו נגנה בכינור ואביו בפסנתר. בהשפעת אביו שהיה עורך דין פנה ללימודי משפט בפראג וב-1938 קיבל תואר דוקטור למשפטים.
ביחד עם סיום לימודי המשפטים סיים את לימודי המוזיקה בקונסרבטוריון בפראג.
ב-1939 נישא לפאולה (לבית פלדמן) והזוג הצליח להשיג אשרת עלייה לארץ ישראל. עם עלייתו התקבל לעבודה כמעבד ומלווה בפסנתר בתזמורת של קול ירושלים. עם הקמת המדינה ניצח על תזמורת קול ישראל שהפכה לאחר מכן לתזמורת הסימפונית ירושלים רשות השידור. בשנת 1960, נמנה עם מקימי תזמורת הבידור של קול ישראל ושימש בה כמלחין ומעבד הבית.
וינטרניץ עבד בחברות התקליטים המובילות, הד ארצי, מקולית, סי בי אס ישראל ועוד. הוא כתב מאות עיבודים לשירים, שבוצעו על ידי יהורם גאון, יפה ירקוני, שושנה דמארי, חוה אלברשטיין, בני ברמן, אופירה גלוסקא, שמעון בר, חדווה עמרני, ליאור ייני, בני אמדורסקי, הדסה סיגלוב, נחמה הנדל, גדעון זינגר, רמה סמסונוב, אברהם פררה, מייק בורשטיין, אורי שבח, מיכל טל, עדנה לב, צמד העמרנים, שרה בדישי, דודו פישר, להקת הנח"ל, להקת בצל ירוק, להקת איילון ועוד.
ייחודו כמוזיקאי הוא בכתיבת עיבודים להרכבים תזמורתיים מגוונים ובליווי כפסנתרן. עיבודיו מתאפיינים בתזמור רגיש וקפדני ובתכנים ורצפים הרמוניים לא שיגרתיים (לעיתים קרובות אף לא צפויים), בהתייחס ללחן שבבסיס העיבוד. במקביל, עשה וינטרניץ שימוש מגוון במבנים קונטרפונקטיים שעל אף פשטותם התחבירית, נשמעים מורכבים ומעניינים ונטמעים כחלק חי בלחן העיקרי. כך גם לגבי הקדמה וקטעי ביניים בין בתים שונים של שיר שעובד על ידו. לרב, לא חזר וינטרניץ על אותו עיבוד בבתים חוזרים של שיר, אלא כתב לכל בית עיבוד בהתאם לרוח התמליל. כך גם לגבי זמר או זמרת שונים שביצעו שיר זהה.
רבגוניותו של וינטרניץ התבטאה בכתיבת עיבודים ובליווי פסנתרני עשיר ללחניהם של יוצרים מכל הסוגות במשך כ 50 שנה. בכלל זה, ללחניהם של רב המוזיקאים הישראליים שיצרו בשנות פעילותו, ליצירות מהספרות הקלאסית והקלה לדורותיהם, לפסטיבלי הזמר הישראליים (הכללי, המזרחי והחסידי), לשירי ילדים, לשירי קודש ויצירות חזנות בביצוע אמנים כנפתלי הרשטיק, משה שטרן, דוד קוסביצקי משה קוסביצקי ועוד. כן ליווה בפסנתר אמנים בינלאומיים שהגיעו לישראל, ביניהם אמה סומאק ולארי אדלר, שברפרטואר שלהם נכללו חמרים ממחזות זמר, שירי עם ויצירות מהספרות הקלה והקלאסית. בד בד, זכורים עיבודיו בסיגנונות רוק, לטינו אמריקאי, ג'אז (כגון לשירים "מלאך אדוני" ללחן של ליאור ייני ובביצועו, "מקהלה עליזה" ללחן של נורית הירש בביצוע חוה אלברשטיין, "שיתפוצץ" ללחן של פרנק פלג, בביצוע רחל אטאס).
עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון על ביתו ברחוב ויזל 17 בתל אביב.
נורה הייסן
נורה הייסן (באנגלית: Nora Heysen; 11 בינואר 1911 – 30 בדצמבר 2003) הייתה אמנית אוסטרלית, האישה הראשונה שזכתה בפרס ארצ'יבלד היוקרתי בשנת 1938 על דיוקנאות והאישה האוסטרלית הראשונה שמונתה כאמנית מלחמה רשמית.
ראשית חייה
הייסן נולד בהנדורף שבדרום אוסטרליה כילדה הרביעית של צייר הנוף (לימים סר) הנס הייסן ואשתו סלמה הייסן (לבית ברטלס), וגדלה ב"סידרס" בהנדורף בהרי אדלייד. היא למדה אמנות בשנים 1926 עד 1930 בבית הספר לאמנויות יפות באדלייד בניהולו של מילווארד גריי ומכרה ציורים לגלריית האמנות של ניו סאות' ויילס ולגלריה לאמנות של דרום אוסטרליה בשנת 1930. בין השנים 1930 ל -1933 המשיכה ללמוד יומיים בשבוע בבית הספר, ועבדה בסטודיו שלה בשאר הזמן. בשנת 1931 ביקרה בסידני עם הוריה ובילתה שבועיים בלימודים בבית הספר לאמנות של ג'וליאן אשטון.
קריירה
תערוכת היחיד הראשונה של הייסן התקיימה בסידני בשנת 1933. בשנת 1934 נסעה ללונדון עם משפחתה, ונשארה באירופה, לאחר שחזרו הביתה, למדה ציור עד שנת 1937. כשחזרה לאוסטרליה היא חזרה לזמן קצר לאדלייד ואז עברה לסידני.
בשנת 1938 היא הציגה שני דיוקנאות בתחרות פרס ארצ'יבלד. דיוקנה של מאדאם אלינק שורמן זכה בפרס והיא הפכה לאישה הראשונה שזכתה בפרס.
אמנית מלחמה
ב־12 באוקטובר 1943 היא הפכה לאישה הראשונה שמונתה כאמנית מלחמה אוסטרלית בדרגת קפטן. "הוזמנתי לתאר את מאמץ מלחמת הנשים. זאת הייתה המגבלה היחידה על מה שעשיתי. הושאלתי לכל השירותים, חיל האוויר, חיל הים והצבא, כדי לתאר את הנשים שעובדות בכל מה שעשו במהלך המלחמה ". במהלך שירותה סיימה הייסן למעלה מ -170 יצירות אמנות ושוחררה משירות בשנת 1946 בגינאה החדשה.
חיי משפחה
בהיותה בגינאה החדשה פגשה הייסן את ד"ר רוברט בלק, לו נישאה בשנת 1953. לאחר שחרורה משירות המלחמה נסעה ללונדון ומאוחר יותר חזרה לסידני בשנת 1948 והמשיכה לצייר. נישואיה הסתיימו ב -1972.
עבודותיה של הייסן מוחזקות באוספי הגלריה הלאומית של אוסטרליה, אנדרטת המלחמה האוסטרלית, הספרייה הלאומית של אוסטרליה, הגלריה הלאומית לפורטרטים וכמה גלריות מדינה.
שלהבת עציוני
שלהבת עציוני הוא פסל בגן בלומפילד בירושלים, סמוך לטחנת הרוח במשכנות שאננים. הפסל משמש כאנדרטה לכ- 570 חללי חטיבת עציוני שנפלו במלחמת העצמאות, שעה שנלחמו והגנו על ירושלים והיישובים סביבה.
הפסל עשוי מברונזה ופלדת אל-חלד והוא בגובה ארבעה מטרים. צורת הפסל מזכירה שלהבת אש וכפות ידיים נישאות למעלה.
האנדרטה הוקמה בשנת 2011 על ידי עמותת ותיקי גדוד מוריה, בשם שלושת גדודי החטיבה : גדוד מוריה, גדוד מכמש וגדוד בית חורון, ובסיוע הקרן לירושלים. היא כוללת את הפסל וכן סלע עם דברי הסבר, עמדת הסברה קולית והנצחת התורמים לבנייתו.
אמיל צוקרקנדל (אנטומיסט)
אמיל צוקרקנדל (בגרמנית: Emil Zuckerkandl; 1 בספטמבר 1849 – 28 במאי 1910) היה רופא ואנטומיסט יהודי-אוסטרי, פרופסור לאנטומיה באוניברסיטת וינה, בעלה של בעלת הסלון התרבותי ברטה צוקרקנדל וסבו של הביולוג המולקולרי אמיל צוקרקנדל.
תולדות חייו
צוקרקנדל נולד למשפחה יהודית-הונגרית בעיר גיור שבהונגריה ולמד רפואה באוניברסיטת וינה. את תואר הדוקטור קיבל ב-1874. גם אחיו, אוטו, למד רפואה והיה אורולוג.
צוקרקנדל התמחה באנטומיה באוניברסיטת אוטרכט וב-1879 התקבל כפרופסור באוניברסיטת וינה. ב-1888 היה למופקד הקתדרה לאנטומיה תיאורית באוניברסיטה זו ומנהלהּ הראשון של המחלקה לאנטומיה. מחקריו תרמו בתחומי המורפולוגיה של חלל האף-אוזן-גרון, הגולגולת הקדמית, האוזן הפנימית, כלי הדם, תאי הכרומפין והמוח. ב-1889 היה לחבר האקדמיה האוסטרית למדעים.
בשנת 1886 נשא צוקרקנדל לאשה את ברטה לבית שפס, והשניים פתחו בביתם שבפרבר דבלינג (Döbling) את הסלון התרבותי החשוב ביותר בבירה האוסטרית. בין באי ביתם היו גוסטב קלימט, ארתור שניצלר, יוהאן שטראוס, אלמה וגוסטב מאהלר, הוגו פון הופמנסתאל ואחרים.
המחלקה בניהולו נודעה בליברליזם שלה ועבדו בה סטודנטים יהודים, ליברלים, סוציאליסטים וזרים. צוקרקנדל ביקש להכליל בתוכנית לימודי הרפואה גם סטודנטיות-נשים, אך נדחה על ידי הנהלת האוניברסיטה. עם זאת הוא הצליח לשכנע את פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה שיש צורך ברופאות על מנת לטפל באוכלוסייה המוסלמית של בוסניה, אותה כבשה האימפריה האוסטרו-הונגרית באותה עת. הקיסר השתכנע וצוקרמנדל הכניס לשיעוריו סטודנטית בשם גרטרוד בין. היא נאלצה ללבוש בגדי גברים, לשבת בשורה האחרונה ולא לשאול שאלות. כאשר גילו כמה סטודנטים שהיא אשה, עזבו בזעף את אולם ההרצאות. בין סיימה את לימודיה והייתה לרופאת ילדים בווינה ומבאי ביתם של בני הזוג צוקרקנדל.
זריחה בקמפובלו
זריחה בקמפובלו (באנגלית: Sunrise at Campobello) הוא סרט ביוגרפי אמריקאי משנת 1960 בבימויו של וינסנט דונהיו, עם ראלף בלאמי, גריר גרסון ויום קרונין בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי דור שארי והוא מבוסס על המחזה שלו "זריחה בקמפובלו" שהועלה בברודוויי ב-1958 וזכה בשלושה פרסי טוני. ראלף בלאמי השתתף במחזה בתפקיד הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט וזכה בפרס טוני לשחקן הטוב ביותר.
המחזה והסרט מתארים תקופה בחייו של רוזוולט מאוגוסט 1921 כאשר לקה בשיתוק ילדים בעת בילוי עם משפחתו באחוזת המשפחה באי קמפובלו בניו ברנזוויק, קנדה עד לנאום שלו בועידת המפלגה הדמוקרטית ב-1924 שסימנה את התחלת שובו לזירה הפוליטית.
הצילומים נערכו בבית הקיץ בקמפובלו המשמש היום כמוזיאון לאומי, ובבית המשפחה ב"הייד פארק מדינת ניו יורק" המשמש גם הוא כמוזיאון לאומי. במקום זה לוותה אלינור רוזוולט את צוות ההסרטה.
תקציר העלילה
21 באוגוסט 1921, משפחת רוזוולט מבנה בבית הקיץ של המשפחה באי קמפובלו. האב פרנקלין דלאנו רוזוולט (ראלף בלאמי), האם אלינור רוזוולט (גריר גרסון) וחמשת ילדיהם, ג'יימס (טים קונסידין), אנה (זינה בת'יון) אליוט, פרנקלין וג'וני.
פרנקלין משחק ומשתובב עם ילדיו ושט אתם בסירה ושוחה בים. בערב הוא נתקף בחום גבוה וכאבי שרירים ולא מסוגל להניע את גפיו. הרופא שמוזעק קובע שמדובר בשיתוק ילדים. למקום מגיעים אמו, שרה רוזוולט (אן שומייקר), ועוזרו הפוליטי, לואי האו (יום קרונין) שנשאר במקום ולא עוזב אותו.
לאחר שחלה הטבה במצב והשיתוק בידיים חלף, המשפחה חוזרת לניו יורק ברכבת כשרוזוולט נישא על מיטה ומלוויו משתדלים להרחיקו מהעיתונאים. רוזוולט מועבר לבית חולים ולאחר מספר חדשים מועבר לבית המשפחה בניו יורק. כעבור זמן משכנעת אותו האם לעבור לבית המשפחה באחוזת "הייד פארק" במדינת ניו יורק.
היחסים בין שרה לאלינור מתוחים. שרה מתערבת בכל העניינים. היא מרגיזה את פרנקלין בדעתה שעליו לנוח ולזנוח את הפוליטיקה, על נושאים אלה היא רבה ומתווכחת גם עם אלינור והאו.
פרנקלין מתמודד כל הזמן עם השיתוק. הוא מתנייד על כסא גלגלים ומדי פעם מנסה לעמוד על רגליו לאחר שנקשרו עליהם ברזלים ולצעוד בעזרת קביים ללא הצלחה. הוא מתעסק בנושאים שונים כמו תנועת הצופים או תמיכה במדיניותו של וודרו וילסון בקשר לחבר הלאומים. ברגעי ייאוש מעודדים אותו לואי האי ומזכירתו "מיסי" (ג'ין הייגן).
פרנקלין רוצה לחזור לפוליטיקה אבל חרד בגלל מגבלותיו הפיזיות. ב-1924 מבקש ממנו מושל מדינת ניו יורק, אל סמית', לנאום בוועידת המפלגה הדמוקרטית במדיסון סקוויר גארדן כדי שיתמוך בו ויציע אותו כמועמד המפלגה לנשיאות ארצות הברית. רוזוולט נענה להצעה בעיקר בגלל שהוא רוצה להוכיח שהוא יכול לצעוד ולעמוד בכוחות עצמו.
כל בני המשפחה מלווים אותו. בנו הבכור ג'יימס (טים קונסידין) מוביל אותו בכיסא גלגלים. הכרוז מכריז עליו ואז רוזוולט קם ובעזרת קביים וברזלים מחוברים לרגליו וגבו הוא מצליח לצעוד לעבר המיקרופון וזוכה לתשואות ממושכות מהקהל עוד בטרם התחיל לנאום. כעת דרכו פתוחה בחזרה לפוליטיקה.
יואב לבנון
יואב לבנון (נולד ב-2004) הוא פסנתרן קונצרטים ישראלי.
ביוגרפיה
יואב החל את לימודי הפסנתר בגיל 3, מופיע בפני קהל מגיל 4, בגיל 5 הוא נמנה לראשונה בין זוכי תחרות "פסנתר לתמיד", בגיל 6 זכה במדליית הזהב הראשונה בתחרות פסנתר בינלאומית בארצות הברית והוזמן להופיע בקרנגי הול בניו יורק. באותה השנה גם השתתף בתחרות "פנינה זלצמן" בקטגוריית הצעירים, וזכה במקום הרביעי.
בהיותו בן 7, יואב ביצע לראשונה קונצ'רטו כסולן בליווי התזמורת הקאמרית הישראלית. זמן קצר לאחר מכן הצטרף לסבב הופעות עם סולני מוסקבה בניצוח ולדימיר ספיבקוב בביצוע קונצ'רטו מאת היידן. בגיל 8 הופיע עם התזמורת הקאמרית פראנץ ליסט בבודפשט. בגיל 9 הופיע יואב כסולן בליווי "סימפונט רעננה" בנגינת הקונצ'רטו הראשון של בטהובן. בגיל 10 זכה במלגת קרן התרבות אמריקה-ישראל ובמקום ראשון בתחרויות “פנינה זלצמן” ו”פסנתר לתמיד”.
בהיותו בן 11, יואב ביצע את הקונצ'רטו לפסנתר ותזמורת מס.1 מאת שופן בתיאטרון סן קרלו באיטליה, תחת שרביטו של המנצח הישראלי דניאל אורן.
ב-2018, כשהיה בן 13, הופיע יואב עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בנגינת הקונצ'רטו השני של רחמנינוב תחת ניצוחו של אריה ורדי שהזמין את יואב והציגו כאחד הפסנתרנים הצעירים המבטיחים בעולם.
בשנת 2019 הוענק ליואב “Young Talent Award” באודיטוריום הלאומי במדריד בנוכחות המלכה סופיה, ומעל אותה במה גם ניגן את הקונצ'רטו מס. 1 מאת צ'ייקובסקי. בפסטיבל בציננדלי, גאורגיה, יואב ניגן יחד עם הפסנתרן סרגיי באבאיאן קונצ'רטי לשני פסנתרים ותזמורת של מוצרט ושל באך.
בתחילת 2020, השתתף יואב באירוע "פסגת הפסנתר" בגרמניה, שהפגיש שלושה דורות של פסנתרנים והופיעה בו הפסנתרנית מרתה ארגריץ'. בהמשך השנה הוא הופיע בפסטיבל piano Jacobins בטולוז, צרפת, וזכה לביקורות מהללות בעיתון לה מונד:
וב-'Diapason' אף תואר כמי שנצפה שיהיה מהפסנתרנים המשפיעים ביותר במאה ה-21:
בתחילת 2021 חבר יואב לפרויקט מצולם עם דניאל ברנבוים, ובהמשך השנה הוזמן לנגן בצרפת, בשווייץ, בליטא ובגרמניה. בין ההופעות ניתן למנות הופעת רסיטל באודיטוריום לואי וויטון ובאודיטוריום של רדיו 'פרנס מוזיק' בפריז, ונגינה עם תזמורת שווייץ המערבית באולם ויקטוריה בז'נבה, שווייץ.
יואב משתתף בכיתות אומן, כולל בתוכנית ייחודית לפסנתרנים מצטיינים במרכז טארג למוזיקה בירושלים, בהדרכתו של הפסנתרן האמריקאי מאריי פרחיה.
קרחון נובילה
קרחון נובילה (באנגלית: Nobile Glacier) הוא קרחון בחוף המערבי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
הקרחון נשפך אל חלקו הדרומי של מפרצון ריסס, היוצא ממפרץ שארלוט.
הקרחון ממוקם בנקודה הקרובה ביותר של אנטארקטיקה לאמריקה הדרומית.
מיפוי הקרחון
הקרחון מופה על ידי המשלחת האנטארקטית הבלגית (שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1897–1899) בפיקודו של אדריאן דה ז'רלאש.
מקור השם
הקרחון נקרא על שמו של גנרל אומברטו נובילה מחיל האוויר האיטלקי, שהיה מהנדס תעופה וחוקר החוג הארקטי.
נובילה פיתח ספינות אוויר קשיחות למחצה בתקופה שבין מלחמת העולם הראשונה לשנייה. הוא זכור בעיקר בתכנון והטסת ספינת האוויר "נורגה", שהיא אולי כלי הטיס הראשון שהגיע אל הקוטב הצפוני, ושהייתה ללא ספק כלי הטיס הראשון שטס מעל כיפת הקרח הקוטבית מאירופה לאמריקה.
שם זה ניתן, בדומה לשמות אחרים סמוכים אחרים, אשר נקראו על שמם של חלוצים בתחום התעופה.
צ'לסי אן גרין
צ'לסי אן גרין (באנגלית: Chelsea Anne Green; נולדה ב-4 באפריל 1991 בוויקטוריה) הידועה יותר בשם הבמה שלה, צ'לסי גרין היא מתאבקת קנדית, המופיעה בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית הדגל Raw, שבה היא אלופת זוגות הנשים של ה-WWE. היא מוכרת גם בשל תקופתה בארגון ההיאבקות WWE. כמו כן, צ'לסי היא גם פעלולנית ועוסקת בפיתוח גוף.
ארגונים עצמאיים (2014–2018)
בארגונים ההיאבקות העצמאיים גרין התאבקה תחת השם ג'אידה, היא התאבקה בארגון הקנדי ECCW, שבו הקרב הראשון שלה נערך ב-31 במאי 2014, קרב זה היה קרב שלוש על שלוש שבו קבוצתה הפסידה.
גרין הייתה חלק מטורניר אליפות הנשים של הארגון ASW ביולי 2015, כאשר היא יוצאת עם ידה על העליונה ומצליחה לזכות בתואר.
בשנת 2016 גרין סיירה ביפן פעמיים בעבור ארגון נשים בשם Stardom Wonder Ring. הסיור הראשון שלה נמשך כשלושה חודשים, סיור זה נקטע הודות לפציעה בעצם הבריח בזמן שהייתה בהודו. הסיור השני היה בסוף שנת 2016. גרין הצטרפה לקבוצת נשים בפברואר 2016 וטיילה להודו כדי להיות חלק מהארגון ובית הספר להיאבקות של המתאבק ההודי של ה-WWE לשעבר, קאלי הגדול. העובדים ערכו שני מופעים באזור הודו שגרפו יותר מ-50 אלף צופים. בקרב הראשון של גרין בהודו היא ספגה שבר בעצם הבריח באמצע מהלך שביצעה באוויר. גרין המשיכה בקרב והובאה לבית החולים לניתוח ביום למחרת.
ב-1 בספטמבר 2018, במסגרת האירוע All In, צ'לסי גרין התחרתה נגד בריט בייקר, מדיסון ריין וטסה בלנצ'רד בקרב הישרדות ארבע פינות, בקרב זה בלנצ'רד ניצחה לאחר שהצמידה את גרין.
Impact Wrestling (2016–2018)
ב-7 בינואר 2016 גרין ערכה את קרב הבכורה שלה בהפסד לג'ייד. בחודש יוני גרין חתמה על חוזה עם TNA. את הופעת הבכורה שלה כדמות הרעה ביצעה ב-29 בספטמבר תחת שם הבמה החדש שלה - לורל ואן נס, כשהיא מנצחת את מדיסון ריין.
ב-20 באוקטובר לורל תקפה את המתאבקת אלי, תקיפה שהובילה לקרב בין השתיים כאשר לורל מנצחת בקרב זה. שבוע לאחר מכן לורל תקפה את אותה אלי שוב, מה שהוביל לקרב בין השתיים ב-8 בדצמבר כשהפעם לורל מפסידה.
לורל הייתה במערכת יחסים עם המתאבק ברקסטון סאטר, שבעצם היה מאוהב באלי ונסחט לבלות איתה את זמנו, מה שהוביל עד לכדי חתונה ביניהם בפרק ששודר ב-23 בפברואר 2017. ברקסטון סירב לקבל את ידה של לורל כאשתו והצהיר שהוא עדיין מאוהב באלי. מאז החתונה שלא התקיימה, לורל משתמשת בדמות עם הפרעה נפשית שעדיין לובשת את אותה שמלת חתונה, איפור מרוח ובקבוק יין בידה כדי לנסות לשנות את ההחלטה של ברקסטון. ב-27 ביולי המתאבק גראדו ניסה להציע לה נישואין, אך נקטע על ידי קונגו קונג.
ב-15 בינואר 2018 גרין שוחררה מהחוזה שלה בארגון.
Lucha Underground (2018)
גרין ערכה את הופעת הבכורה שלה בארגון בקרב מרובע כחלק מהקלטות התוכנית לעונה הרביעית שלה.
הופעות מוקדמות ו-Tough Enough (2014–2015)
במהלך הפיוד של ברי בלה וסטפני מקמהן, היא הופיעה על המרקע בפרק של Raw ב-11 באוגוסט כפיזיותרפיסטית של דניאל בריאן, תחת השם מייגן מילר.
NXT והחיבור עם רוברט סטון (2018–2020)
ב-18 באוקטובר 2018, נודע שצ'לסי היא אחת מהמגויסות החדשות שנשלחו למתחם ה-WWE Performance Center.
ב-26 באוקטובר, צ'לסי ערכה את קרב הבכורה שלה נגד דיאונה פוראזו במסגרת מופע ישיר של NXT, שבו הפסידה. בקרב זה צ'לסי השתמשה בגימיק של לורל ואן נס שתחתיו הופיעה בארגון Impact Wrestling. ב-13 במרץ 2019, היא ניצחה את ג'סי אלבן, אך נפצעה בפרק כף היד. למרות הפציעה, היא השלימה את הקרב. גרין עברה ניתוח ביום למחרת. ב-23 בדצמבר, גרין ערכה את קרב הבכורה שלה בתוכנית Raw, כשהיא נחלה הפסד נגד שארלוט פלייר. ב-8 בינואר 2020, גרין ערכה את הופעת הבכורה שלה ב-NXT בשידור ישיר, כשתקפה את קיידן קרטר ומיה יים לאחר הקרב ביניהן; לאחר מכן, נודע שהיא אחת המיוצגות של הסוכן, רוברט סטון, שאף הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במותג. באירוע הרויאל ראמבל, שנערך ב-26 בינואר, גרין התחרתה בקרב הרויאל ראמבל המסורתי, כשנכנסה לקרב כמספר ה-16, הספיקה להדיח את דקוטה קאי, אך הודחה על ידי אלכסה בליס. בקרב הטלוויזיוני הראשון שלה ב-NXT, שהתקיים ב-29 בינואר, גרין נחלה הפסד מפתיע לקיידן קרטר. שלושה שבועות לאחר מכן, גרין הצליחה לנצח את אותה קרטר. ב-4 במרץ, גרין ניצחה את שוטצי בלאקהארט בקרב אשר קבע את המעפילה הראשונה לקרב הסולם לאירוע NXT TakeOver: Tampa Bay, שיקבע את הטוענת לכתר לאליפות הנשים של NXT. עקב התפרצות מגפת הקורונה, ארגון ה-WWE נאלץ לבטל את האירוע NXT TakeOver: Tampa Bay, וכתוצאה מכך הקרב נערך לבסוף ב-8 באפריל בתוכנית השבועית של NXT, ובו איאו שיראי ניצחה. ב-6 במאי, גרין גברה על זאיה לי. שלושה שבועות לאחר מכן, גרין חברה לשורות שארלוט פלייר וביחד הן ניצחו את איאו שיראי וריאה ריפלי. לאחר הקרב, היא פיטרה את רוברט סטון.
סמאקדאון (2020–2021)
גרין ערכה את קרב הבכורה שלה ברוסטר הראשי ב-13 בנובמבר בפרק של התוכנית סמאקדאון, כשהיא השתתפה בקרב מרובע נגד ליב מורגן, נטליה וטמינה אשר קבע את זהות המעפילה לקבוצת סמאקדאון לקראת קרב הדחות הנשים המסורתי של אירוע סדרת ההישרדות, שבסופו מורגן ניצחה. לאחר הקרב, נודע שגרין שברה את מפרק כף היד שלה במהלך הקרב והיא זאת שהייתה אמורה לנצח בקרב, לכן, תוצאת הקרב שונתה בהתאם.
חיים אישיים
גרין ציינה שהיא צפתה בארגון ה-WWE מאז שהייתה בבית ספר יסודי, ואמרה שהמתאבקים האהובים עליה היו ברט הארט, סטיב אוסטין וטריש סטרטוס. כמו כן, גרין ציינה שלאנס סטורם ובילי גאן היו שני מתאבקים שהשפיעו על הקריירה שלה. בינואר 2017, נחשף שהיא נמצאת במערכת יחסים עם המתאבק מאט קרדונה. ב-4 באפריל 2019, השניים התארסו.
תסמונת האף הלבן
תסמונת האף הלבן (באנגלית: white nose syndrome; בראשי תיבות: WNS) היא מחלה ממקור פטרייתי, הפוגעת במיני עטלפים רבים ואף מעמידה חלק מהם בסכנת הכחדה. זו אחת המחלות המדבקות ההרסניות ביותר בקרב אוכלוסיית העטלפים בעולם. תסמונת האף הלבן פוגעת רבות באוכלוסיות העטלפים בצפון אמריקה, שם גבתה את חייהם של מעל 5 מיליון עטלפים. מקור השם נובע מהנגעים הלבנים על האף וממברנות הכנפיים של עטלפים הנפגעים מהפטרייה בזמן היברנציה, בה רמות המטבוליזם יורדות וטמפרטורת הגוף יורדת משמעותית כדי לשרוד את החורף.
הגורם למחלה הוא הפטרייה Pseudogymnoascus destructans שלפי עדויות מולקולריות מקורה באוכלוסיות של עטלפים מאסיה ואירופה בהן הפטרייה חיה במקביל לאוכלוסיות העטלפים במשך אלפי שנים. המחלה זוהתה לראשונה ב-2007 בניו יורק על ידי ביולוגים שערכו ניטור שגרתי על עטלפים.
הגורם למחלה
הפטרייה Pseudogymnoascus destructans היא פטרייה אוהבת קור ממערכת פטריות השק (אסקומיצטה). היא יכולה לגדול בטמפרטורות נמוכות מ-10 מעלות צלזיוס כאשר תנאי הגידול האופטימליים שלה נמצאים בטווח הטמפרטורות של 12.5 ל-15.8 מעלות צלזיוס, אך היא אינה יכולה לגדול בטמפרטורות הגבוהות מ-19.8 מעלות צלזיוס. הפטרייה יכולה לשרוד עד כחמישה ימים על פרוות עטלף שהתעורר מהיברנציה ושחום גופו 37 מעלות צלזיוס.
Pseudogymnoascus destructans היא בעלת יכולת רביה מינית וא-מינית. בעוד באירופה ואסיה נמצאו עדויות לשתי דרכי הרבייה, באמריקה נצפתה רבייה א-מינית בלבד. עובדה זו, לצד עדויות על מגוון גנטי מצומצם של הפטרייה באמריקה יחסית למגוון הגנטי של הפטרייה באירופה ואסיה מצביעות על מקורה של הפטרייה באירופה ואסיה והעברתה לאמריקה. ממחקר גנטי של הפטרייה עולה כי ישנה קרבה גנטית גדולה יותר בין הזן האמריקאי לזן האירופאי מאשר לזן האסייתי. ממצאים אלו מעידים כי ההעברה המקורית של הפטרייה נעשתה ממקרה בודד מאירופה לארצות הברית.
הפטרייה היא פתוגן ספציפי שהתמחה בגדילה והתרבות על רקמות אפידרמיס של עטלפים חיים. מדענים סבורים כי שנים רבות של קו-אבולוציה לצד העטלפים באירופה ואסיה גרמו לה להתמחות זו. היא זוהתה לראשונה ב-2007 בניו יורק על ידי ביולוגים שגילו עדויות למחלה. בשל העובדה שהפטרייה לא נקשרה למקרי למוות המוני של עטלפים באירופה ואסיה היא לא התגלתה עד להופעתה באמריקה. מקור ההדבקה והעברה של הפטרייה לאמריקה אינו ידוע אך כנראה נגרם על ידי בני אדם שהעבירו אותה שלא ביודעין וגרמו להדבקה הראשונית של העטלפים ולהמשך התפשטותה.
ניתן למצוא את הפטרייה בכ-23 מדינות באירופה ביניהן בלגיה, אוסטריה, איטליה, בולגריה ופורטוגל, במדינות באסיה לדוגמה יפן ומונגוליה וכן בצפון אמריקה. הפטרייה קיימת בישראל, אך כמו במדינות אירופה ואסיה לא נצפתה עדות למוות מסיבי עקב תסמונת האף הלבן. נכון ל-2021 אין עדויות לנוכחות הפטרייה בחצי הדרומי של כדור הארץ, אך קיים החשש כי הפטרייה תגיע לאוסטרליה עקב העברה שלא במודע על ידי בני האדם. למרות החשש ישנן השערות כי העטלפים באוסטרליה ייפגעו בקנה מידה קטן יותר מהעטלפים בצפון אמריקה עקב זמן ההיברנציה הקצר יותר.
פילאר, נסיכת בוואריה
פילאר, נסיכת בוואריה (בגרמנית: Pilar von Bayern; 13 במרץ 1891 - 29 בינואר 1987) הייתה נסיכה גרמניה-ספרדייה, וחברה בבית ויטלסבאך.
תסמונת האף הלבן
הדבקה
הדבקה מתרחשת באמצעות מגע ישיר של עטלף עם הפטרייה. העברה של הפטרייה דרך האוויר טרם הוכחה. מחזוריות ההדבקה היא שנתית ועיקרה מתחיל בחזרת העטלפים בסתיו לאזורי ההיברנציה ולמערות הנגועות. העטלפים שנדבקו מעבירים את הפתוגן לעטלפים אחרים במגע ישיר לדוגמה בעת הזדווגות או בהדבקה עקיפה באמצעות העברת הזיהום למקומות היברנציה נוספים שלא נחשפו לפטרייה לפניכן. העטלפים ששרדו מחלימים מהמחלה באביב, ומחזור הדבקה נוסף מתחיל בסתיו של השנה העוקבת.
טמפרטורה ולחות הם שני גורמים מרכזיים בעלי השפעה על קצב גידול הפטרייה ומכאן על קצב התקדמות המחלה. אוכלוסיות עטלפים שונות נוהגות להעביר את זמן ההיברנציה שלהן במקומות שהטמפרטורה בהם נעה בין מעלה אחת ל-16 מעלות צלזיוס. אוכלוסיות הבוחרות במקומות בהם הטמפרטורה נמצאת בחלק העליון של טווח זה, 12.5 עד 15.8 מעלות צלזיוס, המהווה תנאי אופטימלי לגידול הפטרייה חשופות למחלה קשה יותר המקטינה את הסיכוי של הפרטים לשרוד.
פילאר, נסיכת בוואריה
ביוגרפיה
פילאר נולדה ב-13 במרץ 1891 במינכן, ללודוויג פרדיננד, נסיך בוואריה ומריה דה לה פאס, נסיכת ספרד, בתם הצעירה ביותר של פרנסיסקו, דוכס קדיס ואיזבלה השנייה, מלכת ספרד. היא נקראה על שם מריה דל פילאר, נסיכת ספרד (1861–1879), אחותה האהובה של אמה, שמתה כמה שנים לפני כן.
תסמונת האף הלבן
הדבקה
הישרדותה של אוכלוסיית העטלפים תלויה גם ברמת הפטרייה וגם בזמן ההדבקה, שני גורמים הקשורים זה בזה. רמות נמוכות יובילו להדבקה מאוחרת יותר של העטלפים שתוביל לאינפקציה קלה יותר והשפעה פחותה יותר על האוכלוסייה. מחקרים מצאו כי רמת הזיהום באמריקה יותר גבוהה מרמת הזיהום באירופה, וכי באירופה בניגוד לאמריקה יש ירידה ברמת הזיהום בקיץ ועליה מחודשת בחורף. בשל הבדל זה עטלפים באמריקה מודבקים בצורה מסיבית כבר בתחילת החורף. ההדבקה המוקדמת פוגעת בסיכויי העטלפים להבריא. לעומתם העטלפים האירופאים בעלי סיכויים גבוהים יותר בשל ההדבקה המאוחרת המאפשרת להם לשרוד את חורף, להתעורר באביב ולהבריא כתוצאה מעליית טמפרטורת הגוף.
פילאר, נסיכת בוואריה
ביוגרפיה
הנסיכה פילאר הייתה שותפה לכתיבת ביוגרפיה מ-1932, Every Inch a King, על בן דודה אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד. היא הייתה גם אמנית ועמדה בראש השלוחה הבווארית של הצלב האדום הגרמני במשך 40 שנה.
תסמונת האף הלבן
המחלה וסימנים למחלה
ממחקר שנערך ב-2014 עולה כי תסמונת האף הלבן היא מחלה בעלת שלבי התקדמות רבים. שלביה הראשונים מתאפיינים בגדילה של הפטרייה בקרומי הכנפיים ובאף. הופעה של נגעים לבנים באזורי התפשטות הפטרייה היא אינדיקציה ויזואלית לנוכחותה. אולם המחלה יכולה להיות גם נסתרת וללא נוכחות הנגעים הלבנים המזוהים עימה. היעדר הנגעים מושפע מחומרת המחלה. כמו כן נמצא כי אצל מינים מסוימים יש סיכוי גדול יותר לפתח מחלה נסתרת. במהלך התפשטות המחלה הפטרייה חודרת לרקמה אפידרמלית, לזקיקי שיערות ובלוטות הנמצאות על העור. היא גורמת לפגיעה בתאים האפידרמליים של העטלפים באף ובקרומי הכנפיים. פגיעה זו משפיעה על תרמורגולציה, חילוף גזים, מאזן מים ותפקוד חיסוני. בשל הפגיעה ביכולת חילוף הגזים כבר בשלביה הראשונים של המחלה ישנה עליה ברמות פחמן דו-חמצני בדם והופעה של חמצת נשימתית, מצב בו רמות הpH בדם נמוכות הרבה יותר מהמצב הבריא. כתוצאה מהחמצת נצפות עליות משמעותית ברמות הביקרבונט והאשלגן בגוף העטלף החולה. בשלביה המאוחרים והקשים יותר של המחלה מתחילה היפרוונטילציה המובילה ליציאות רבות מהיברנציה על מנת להחזיר את הפחמן הדו-חמצני לרמתו התקינה בדם ולייצב את הpH בדם חזרה ברמתו התקינה. מצבי הערות הרבים מובילים לעליה במטבוליזם ולאיבוד שומן רב הנחוץ להישרדות בחורף ובסופו של דבר לרעב. בנוסף, בשל הערות ישנה עליה בטמפרטורת הגוף של העטלף החולה ובשילוב של היפרוונטילציה לשחרור הפחמן הדו-חמצני מתרחש איבוד מים המוביל להתייבשות. התייבשות זו מעודדת ערות ממושכת כדי לשתות. שילוב של תסמינים אלה יוצר משוב חיובי המגביר אותם וגורם להחמרת המחלה ואפיון של מחלה אקוטית הגורמת לשינויים פיזיולוגיים. הופעה של היפוקפניה, רמות נמוכות של פחמן דו-חמצני, היפוגלקמיה, היפותרמיה ורזון מצביעים על שלב מתקדם של המחלה המוביל במקרים רבים למוות. מקרי מוות מופיעים בעיקר בחלק מתקדם של ההיברנציה לקראת סוף החורף, לכן עטלף בעל אנרגיה מספיקת כדי לשרוד את שארית החורף יכול להחלים גם מהמצבים הקשים ביותר של המחלה.
פילאר, נסיכת בוואריה
ביוגרפיה
היא מעולם לא נישאה ומתה במינכן ב-29 בינואר 1987 ללא ילדים.
תסמונת האף הלבן
המחלה וסימנים למחלה
המחלה אינה מתאפיינת בדלקות באזור המודבק כתוצאה מדיכוי המערכת החיסונית של העטלפים במהלך היברנציה.
השפעה
תסמונת האף הלבן גורמת לתמותה נרחבת של עטלפים בארצות הברית וקנדה ולירידה משמעותית באוכלוסיות העטלפים. באתרים מסוימים אף נצפו ירידות דרסטיות של כ־90% מאוכלוסיות העטלפים. מינים רבים באמריקה מושפעים מתסמונת האף הלבן וחלקם נמצאים בסכנת הכחדה מאז הופעת הפטרייה בארצות הברית. באירופה ואסיה המחלה קיימת שנים רבות ואינה גורמת לתמותה משמעותית.
כ-41 מינים שונים של עטלפים נמצאו חיוביים לנוכחות הפטרייה באירופה ואסיה, ומעל 75 אחוזים מהם הראו סימנים להתפתחות המחלה. נכון ל-2021 תסמונת האף הלבן נמצאת ב-37 מדינות בארצות הברית ובשבע מחוזות בקנדה. מאז הופעת המחלה בצפון אמריקה 18 מינים שונים נמצאו חיוביים לפטרייה כאשר 12 מהם הראו סימנים ברורים להתפתחות המחלה. אוכלוסיות העטלפים נפגעו קשות מהמחלה, וחלקן נמצאות בסכנת הכחדה. מעקב אחריהן מצביע כי רובן עדיין נמצאות בגידול שלילי ובסכנה מתמדת אך עדויות אופטימיות מראות כי אוכלוסיות של הנשפון החום, מין של עטלף בארצות הברית, שסבל קשות מהפטרייה, הצליחו להתייצב.
אסיה ואירופה
אוזנן חום (Plecotus auritus) – עטלף חרקים ממשפחת הנשפוניים. מין זה נפוץ ברחבי באירופה. אמנם נצפו עדויות לתסמונת האף הלבן אך המין מוגדר כמין ללא חשש.
נשפון דאובנטון (Myotis daubentonii) – עטלף חרקים ממשפחת הנשפוניים. תחום תפוצתו מתפרס מיפן עד בריטניה. מין זה חיובי לתסמונת האף הלבן אך אינו מושפע קשות מהמחלה ומוגדר כמין ללא חשש.
נשפון גדול (Myotis myotis) – עטלף חרקים ממשפחת הנשפוניים. נפוץ באגן הים התיכון, מרכז אירופה, ומערב אסיה כולל ישראל. מין זה נמצא חיובי לתסמונת האף הלבן אך אינו נפגע קשות מהמחלה. הוא מוגדר כמין ללא חשש. בישראל הנשפון הגדול נמצא בסכנת הכחדה כתוצאה מהדברה רבה בשנות השישים.
פרסף גמדי (Rhinolophus hipposideros) – עטלף חרקים ממשפחת הפרספיים. הוא נפוץ באירופה, במזרח התיכון וצפון אפריקה, כולל ישראל. ישנן עדויות לעטלפים חולים בתסמונת האף הלבן אך הוא אינו מושפע קשות מהמחלה ומוגדר כמין ללא חשש.
מעבר להשפעה הישירה של תסמונת האף הלבן על אוכלוסיית העטלפים בעולם, לתמותה הנרחבת של העטלפים ישנן השלכות אקולוגיות. תמותה נרחבת של עטלפי חרקים משמעותה פגיעה במאזן האקולוגי והתרבות חרקים רבים בשל היעדר טורפים. העלייה בכמות החרקים תגרום לעול על החקלאים שיסבלו מנזק רב ליבול. בארצות הברית פגיעה זו מוערכת בנזק של 3 מיליארד דולר בשנה.
דרכי התמודדות
מאז גילוי המחלה נעשים מאמצים רבים לרסן את התפשטותה. ב-2012 פורסם לראשונה בארצות הברית פרוטוקול נהלים שנועד לצמצם סיכויי העברה של נבגי הפטרייה ולזהם מערות שטרם נחשפו אליה. הפרוטוקול כולל המלצה לחיטוי הציוד לאחר שהייה במערות במים חמים בטמפרטורה העולה על 55 מעלות צלזיוס במשך חמש דקות לפחות. ציוד שלא ניתן לחטא במים יש לחטא באתנול בריכוז 60% למשך דקה אחת לפחות. כמו כן, מומלצים פרטי לבוש חד פעמיים ופריטים הניתנים לחיטוי לדוגמה, מגפי גומי ונעליים מעור סינתטי. במקרים מסוימים אף נאסרת הכניסה למערות לא נגועות. העמותה הבריטית Bat conservation trust פרסמה פרוטוקול דומה על מנת לצמצם את הפגיעה ברחבי בריטניה.
טיפול
בעשור האחרון נעשים מאמצים רבים כדי למצוא טיפול למחלה ולמנוע הכחדה של המינים המושפעים מהמגפה. ניסיונות אלו כוללים חיסונים, כימיקלים אנטי פטרייתיים והם נמצאים בשלבי מחקר שונים. מחקר מ-2019 מציע טיפול בתסמונת האף הלבן על ידי החיידק הפרוביוטי Pseudomonas fluorescens המשמש לטיפול בכיטרידיומיקוסיס. במחקר נמצא כי שרידותם במהלך החורף של העטלפים שטופלו בחיידק הייתה גדולה פי 5 יותר מעטלפים שלא טופלו בחיידק.
בעקבות תוצאות אלו, החוקרים מעלים כי דרוש מחקר נוסף המשלב את הטיפול הפרוביוטי עם טיפולים אחרים וכי שילוב זה עשוי להוביל לירידה משמעותית בתמותה מהתסמונת ואף לעצירת התדרדרות האוכלוסיות המובילה מינים רבים לסכנת הכחדה.
השפעה על בני אדם
בשל היותה פטרייה אוהבת קור ופתוגן מתמחה של עטלפים לא נמצאו עדויות להדבקה של בני אדם בפטרייה והופעה של המחלה. טמפרטורת הגוף של בני האדם גבוהה יותר מטמפרטורת הסף בה הפטרייה יכולה לגדול ולכן היא אינה יכולה לשרוד או להתרבות על גוף האדם.
צבי ארליך
צבי ארליך (הדוקטור) (7 בנובמבר 1909 – 13 ביוני 1983) היה כדורגלן ומאמן יהודי יליד אוסטריה, ששיחק בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי.
קריירה
ארליך נולד באוסטריה ושיחק במשך 10 שנים במדי קבוצת הכח וינה בתפקיד קשר. בשנת 1938 הופסקה פעילות קבוצת "הכוח" בעקבות האנשלוס של אוסטריה לגרמניה הנאצית. ב-1939 עלה לארץ ישראל יחד עם חברו לקבוצה הרברט מייטנר ושיחק בקבוצת הפועל תל אביב, ובאותה השנה הצטרף למכבי תל אביב במסע המשחקים באוסטרליה. הוא היה חבר בסגל נבחרת ארץ ישראל והופיע במשחק אחד, ב-27 באפריל 1940 במשחק ידידות נגד נבחרת לבנון.
ב-1947 פרש ארליך ממשחק והחל בקריירת אימון. בשנות ה-50 אימן במחלקת הנוער של הפועל תל אביב, ואף היה מאמן הקבוצה הבוגרת והשתתף במסע הקבוצה לאנגליה ב-1951. בהמשך הקריירה אימן את הפועל כפר סבא, מכבי נתניה, הפועל רמת גן ומכבי יפו. ארליך אימן במשך 20 שנה במחלקת הנוער של מכבי תל אביב, וב-1967 מונה כמאמן זמני של הקבוצה הבוגרת ל-4 משחקים.
ארליך כיהן כנשיא כבוד באיגוד המאמנים וחבר הנהלת ההתאחדות לכדורגל בישראל עד ליום מותו ב-13 ביוני 1983. הותיר אחריו אישה ושתי בנות.
תארים
כשחקן הפועל תל אביב כמאמן מכבי תל אביב
ראמי (סדרת טלוויזיה)
ראמי (באנגלית: Ramy) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מוזרמת מסוגת הדרמה קומית שעלתה לשידור בהולו ב-19 באפריל 2019. היא נוצרה על ידי ארי קאצ׳ר, ריאן וולץ' וראמי יוסף שמגלם את הדמות הראשית, תפקיד שבגינו זכה בינואר 2020 בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה קומית. הסדרה מתמקדת בחוויותיו של ראמי חסן, מוסלמי-אמריקאי, משפחתו וחבריו.
ביולי 2020 הסדרה חודשה לעונה שלישית.
הפקה
באוקטובר 2017 הולו הזמינה פרק פיילוט של הסדרה, ובאפריל 2018 הזמינה את עונתה הראשונה.
יחסי בנין–קניה
יחסי בנין–קניה הם היחסים הדיפלומטיים והדו-צדדיים הרשמיים שבין רפובליקת בנין ורפובליקת קניה. שתי המדינות חברות באיחוד האפריקאי ובאומות המאוחדות.
היחסים הדיפלומטיים
ב-2017, נשיא בנין פטריס טאלון היה הנשיא הראשון שביקר בניירובי, בירת קניה. הוא דיבר עם הנשיא אוהורו קניאטה ושתי המדינות החליטו לפתוח את שיתוף הפעולה ביניהן.
סחר
שתי המדינות נהנות מיחסים חברותיים. הסחר בין שתי המדינות מוערך כמיליון עד מיליון וחצי דולרים בשנה.
רוב הייצוא מקניה לבנין הוא תרופות, יוטה ומוצרי טקסטיל אחרים.
אקירה טוזאווה
אקירה טוזאווה (ביפנית: 戸澤 陽, Tozawa Akira; באנגלית: Akira Tozawa; נולד ב-22 ביולי 1985) הוא מתאבק יפני, המופיע בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית הדגל Raw. טוזאווה הוא פעם אחת אלוף ה-WWE במשקל קל ושש פעמים אלוף 24/7. לפני שהחל לעבוד עבור ה-WWE, הוא הופיע במשך שתים עשרה שנים בארגון ההיאבקות Dragon Gate שבו זכה באליפות פתחו את השער האמיץ, פתחו את השער התאום, פתחו את השער המשולש ופתחו את שער אואראי ואף היה המנצח של ליגת זוגות הרפתקת הקיץ לשנת 2011 ו-2012. כמו כן, טוזאווה הופיע במספר ארגוני היאבקות עצמאיים בארצות הברית כמו Chikara, Dragon Gate USA ו-Pro Wrestling Guerrilla (PWG).
קמבודיה במשחקים הפאראלימפיים
קמבודיה השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים סידני (2000), כששלחה משלחת של 11 ספורטאים למשחקים, ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע. במשחקי החורף לא נטלה קמבודיה חלק מעולם.
היסטוריה
המשלחת הראשונה אותה שלחה קמבודיה למשחקים בסידני בשנת 2000 כללה רק את נבחרת הכדורעף נכים הלאומית. הנבחרת הפסידה בכל חמשת משחקיה הראשונים, וניצחה באחרון בלבד את נבחרתה של אוסטרליה במשחק על המקומות 7-8. אל הטורנירים הבאים שלחה קמבודיה משלחות קטנות יותר, שלא עלו על שני משתתפים כל אחת. הספורטאים הנכים אותם שלחה קמבודיה מעולם לא זכו במדליה פאראלימפית, ולא הגיעו להישגים ספורטיביים משמעותיים.
שפה תקנית
שפה תִּקְנִית או סְטָנְדַרְטִית היא הגרסה של שפה מסוימת המקובלת כנכונה וכראויה ביותר לשימוש, הן על ידי הממסד האחראי והן על ידי הציבור, כולל אלו שאינם דוברים או כותבים אותה. השפה התקנית נחשבת יוקרתית יותר, משתמשים בה לצרכים רשמיים כמו חיבור ספרות או טופסי מנהלה והשכבות המשכילות באוכלוסייה אמורות לשלוט בה. היא מאופיינת בקיומם של כללי דקדוק, איות והגייה אחידים ובהיותה קודם כל שפת כתיבה, בניגוד לגרסאות מדוברות של כל לשון המתפתחות מאליהן בקרב העם ושקיימים בתוכן מגוון נרחב ואי-סדר בהיבטים אלו. שפות תקניות הן תמיד תוצר של תהליך תכנון שפה, והן מפוקחות לרוב על ידי גופים רשמיים האמונים על כך, דוגמת האקדמיה הצרפתית; אוצר המילים והדקדוק שלהן מתפרסם במילונים יוקרתיים כמו מילון דודן הגרמני והן מוקנות לתלמידים במערכת החינוך ועל ידי גופי התקשורת הממסדיים. כמו כן, כפי שהבחינו חוקרים רבים, עצם המושג "שפה סטנדרטית" תמיד ביטא אידאולוגיה יותר מאשר היה ממשות נתונה, משום שתמיד קיים מתח בין הצורות המדוברות והיום-יומיות הנקוטות בפועל לבין הגרסה הפורמלית. רק שפה מתה יכולה להיות תקנית לגמרי.
יצירה של שפות תקניות מבין מגוון הדיאלקטים הלא-אחידים והמתמזגים זה בזה הייתה תהליך ממושך וסבוך, שעירב שיקולים פוליטיים ואידאולוגיים. עוד ב-1302 הבחין דנטה בחיבורו De vulgari eloquentia בין הלשון הטבעית והמדוברת שאדם רוכש מסביבתו לבין "הלשון הדקדוקית" (בימיו, לטינית) המשמשת לצרכים פורמליים. בניגוד לכל בני זמנו, ראה דווקא בראשונה שפת יצירה עדיפה אך הסכים שהניבים האיטלקיים המרובים אינם יאים לכתיבה ספרותית. הוא וממשיכיו התווכחו איזו גרסה של האיטלקית צריכה להיבחר להיות התקנית. הרפורמציה, שתרגום הביבליה ללשונות המקומיות היה אחד ממפעליה הגדולים, העניקה תנופה רבתי להאחדת השפות הספרותיות. במאה ה-19 התקשר הדוקות תקנוּן השפה מתוך הדיאלקטים העממיים לצמיחת הלאומיות; קביעת תקן אחיד לשפה סטנדרטית וזיקוק הניבים העממיים כדי לייצר אותה היה מרכיב חשוב בהעלאת תביעה להכרה בקבוצות אתניות רופפות כלאום פוליטי.
דמיטרי קלפינין
דמיטרי אנדרייביץ' קלפינין (ברוסית: Дмитрий Андреевич Клепинин); (1904 – 1944) היה כומר רוסי אורתודוקסי שהציל יהודים בצרפת הכבושה בימי מלחמת העולם השנייה. הוכר על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם.
קורות חיים
נולד ב-14 באפריל 1904 בעיר פיאטיגורסק שבדרום-מערב רוסיה. אביו היה ארכיטקט.
למד בגימנסיה. בשנת 1920, במהלך מלחמת האזרחים, היגרה המשפחה לטורקיה וכעבור שנתיים עברה לסרביה. דמיטרי קלפינין השלים את השכלתו התיכונית בבלגרד ונסע לפריז, שם למד בסמינריון של הכנסייה האורתודוקסית. בשנת 1929 נסע לארצות הברית, שם השלים את הכשרתו בסמינריון נוצרי בניו יורק. בשנת 1931 שב לצרפת. שירת כעוזר כומר בכנסייה אורתודוקסית של פריז.
בשנת 1935 יסד ביחד עם הנזירה יליזבטה סקובצובה בית תמחוי לגולים רוסים. בשנת 1937 התחתן. בשנים 1938–1939 שירת ככומר של כנסייה אורתודוקסית באחד מפרברי פריז. בשנת 1939, נפתחה כנסייה אורתודוקסית בצמוד לבית תמחוי לגולים רוסים וקלפינין קיבל את משרת הכומר בה.
בתחילת 1942 עמדו האם מריה והאב דימיטרי בפני זרם של יהודים שהתדפקו על דלתם וביקשו תעודות המרה לנצרות. השניים סיפקו תעודות טבילה, מזון, מקלט והברחה אל מחוץ לצרפת או לדרום צרפת, שבתחילת 1942 היה עדיין תחת שלטון משטר וישי ולא תחת שלטון נאצי.
ביולי 1942 הוציא הגסטפו הוראה האוסרת על יהודים להימצא כמעט בכל המקומות הציבוריים. במטה הגסטפו בפריז התקיימו דיונים כיצד לנהל את מצוד היהודים בעיר. המשטרה הצרפתית לקחה אחריות על המבצע, המכונה מצוד ולודרום ד'איבר (Vélodrome d'hiver), והחליטה לגרש גם ילדים, אף על פי שלא התבקשה לעשות זאת על ידי השלטון הנאצי. אלפי יהודים פריזאים נעצרו על ידי הנאצים ביחד עם המשטרה הצרפתית ונכלאו באצטדיון ישן למרוצי אופניים.
כששמעו על המעצר, האם מריה, האב דמיטרי ויורי (בנה של האם מריה) נרתמו מיד לעזרת העצורים. במשך שלושה ימים הם סעדו אותם -הבריחו למקום מים ומזון עד כמה שהיה ניתן. בעזרת עובדים לפינוי אשפה שגייסה לעזרתה הצליחה להבריח כמה עשרות ילדים יהודים בתוך פחי זבל גדולים. הילדים הוצאו מן האצטדיון והובאו לבתי מסתור.
ב-8 בפברואר 1943 נעצרה האם מריה, יחד עם בנה והכומר קלפינין, על ידי הגסטפו. במהלך חקירתו בגסטפו הציע לו אחד החוקרים שחרור מהכלא תמורת מידע על מקומות המסתור של היהודים ותמורת ההבטחה שלא יעזור ליהודים בעתיד. בתגובה הראה לו האב קלפינין את הצלב שענד על צווארו ושאל, בהצביעו על דמותו של ישו שעל הצלב :"האם אתה מכיר את היהודי הזה ?". לאחר החקירה הועבר דמיטרי קלפינין למחנה ריכוז דורה-מיטלבאו. במחנה ריכוז סירב האב לענוד סמל של עובד כפייה מצרפת וביקש לעבוד עם האסירים שהובאו משטחי ברית המועצות (היחס לאסירים מצרפת במחנה היה טוב יותר לעומת האסירים מברית המועצות). הוא טען שמעדיף להיות עם בני עמו. העבודה הקשה, הרעב והמחלות דרדרו את מצבו הבריאותי והוא נפטר ב-9 בפברואר 1944.