cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מוזיקה יהודית מקורית
התפתחות הסוגה
בשנת התשנ"ג (1992) שר הזמר החוזר בתשובה בני אלבז יחד עם בנו בן ה-13 גד אלבז את השיר "לא קשה לחזור בתשובה". השיר היה מרענן ברשימות ההשמעה בערוצים הדתיים ביחס לשירים החסידיים שמילאו אותן באותם ימים. בשנת התשנ"ה (1994) פרץ יוסף קרדונר לתודעה עם שירו שיר למעלות שהפך ללהיט ברדיו ונעשו לו גרסאות כיסוי רבות, הבולטת בהן הוא הקאבר של מוש בן ארי ולהקת שבע.
בראשית דרכה פעלה סוגה זו מחוץ למיינסטרים המוזיקלי, והיא הושמעה ברדיו רק בערוצי הרדיו הפיראטיים כדוגמת ערוץ 7 ורדיו ברסלב. בנוסף הושמעו השירים במסגרת התוכנית המילה האחרונה ששודרה בגלי צה"ל המקיימת דיאלוג בין דתיים לחילונים ובין ימין לשמאל, וכן במסגרת התוכנית "סג"ל עצבני" של אראל סג"ל ששודרה בתחנה רדיו ללא הפסקה. בתחילת הדרך גם הסתפקו האומנים שפעלו בסוגה זו בהפקות פרטיות, עד לשנת 1999 אז הקים המפיק המוזיקלי ניצן זעירא בעל חברת נענע דיסק את חברת התקליטים מי"ם, שהייתה ללייבל המוסדר הראשון של המוזיקה היהודית המקורית בישראל שבו יצאו האלבומים של חלוצי הז'אנר. חברות הפקה והפצה נוספות של הסוגה הזו הם הינדיק הפקות, רנ"י הפקות ודברי שיר.
בשנות ה-2000
בסביבות שנת 2007, בעקבות גל החזרה בתשובה של אמנים רבים מן המיינסטרים של התעשייה, בהם אביתר בנאי, יונתן רזאל ושולי רנד החל הז'אנר לתפוס תאוצה ברמה הלאומית. לפריצת הז'אנר סייע גם העניין הרב שגילו אמנים פופולריים בפיוטים והחידושים והעיבודים שנוצרו להם, כגון: ברי סחרוף, מאיר בנאי, אתי אנקרי, ודוד ד'אור, בהמשך גם ענק הזמר החסידי אברהם פריד התחיל ליצור שירים מקוריים ולא להישען דווקא על ציטוט פסוקים וחזרה עליהם דוגמת: עלה קטן שלי והאלבום כמה טוב שנפגשנו. כתוצאה מכך, לאחר זמן רב שמוזיקה זאת הושמעה רק בתוכניות נישה, נוצר מצב שאפילו אמנים אשר החלו את דרכם בז'אנר, כדוגמת אודי דוידי ולהקת המדרגות, החלו להיות מושמעים בפלייליסט של גלגלצ, ואף פרצו את מגבלת האלבום זהב, ניתן לומר שלדעת רבים הזמר המצליח ביותר בסוגה זו הוא ישי ריבו. במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ לשנת תש"פ, כמעט מחצית משירי העשירייה הראשונה שויכו לסוגת "הפופ האמוני" על ידי השדרנית לבנת בן־חמו, ביניהם שירים של מבצעים דוגמת ריבו, חנן בן ארי, עקיבא ונתן גושן.
מאפייני הסוגה
בניגוד למוזיקה החסידית, המוזיקה היהודית המקורית אינה מלחינה פסוק או שניים וחוזרת עליו פעמים רבות, אלא יוצרת טקסטים מקוריים או מלחינה קטעים מן המקורות בצורה אמנותית ועכשווית, וישנם אמנים אשר מכנים את עצמם זמרים-יוצרים. תופעה נוספת בז'אנר זה היא היותם של רבים מן האמנים המשפיעים בו חוזרים בתשובה, שחלקם היו מוכרים בעולם המוזיקלי הכללי עוד לפני כן, ותהליך התשובה שעברו לא מנע מהם את המשך העיסוק במוזיקה אלא רק שינה את רוח הטקסטים. נציגים בולטים של קבוצה זו הם האמנים עדי רן, יהודה גלאנץ, יוסף קרדונר, גבריאל חסון, אהרן רזאל, דני ממן שהיה חבר להקת גן עדן, ואברהם אבוטבול.
עם השנים התרחש תהליך הפוך שבו המוזיקה היהודית המקורית משפיעה על הז'אנר החסידי ו"להקות החתונות", אשר חלקן הוציאו, בנוסף לתקליטים עם מחרוזות שירים וניגונים מחתונות, גם אלבומים אישיים, כגון להקת לכתחילה של אבישי עמיצור; להקת 'להבה' שמופיעה אף היא בחתונות, והוציאה מספר שירים יהודיים מקוריים, והרב עודד דוד.
בנוסף מתרחש בעקבות התפתחות הז'אנר שינוי הדרגתי בקונספט החסידי ונוצרים אלבומים עם טקסטים מקוריים ובהגיה עברית מדוברת, וכן נוצרות גרסאות כיסוי לשירים ישראליים בעלי מסר קל לעיכול לאוכלוסייה חרדית. כמו כן פונים חלק מהאמנים לקהל המזרחי להלחנה ועיבוד של שירים ופיוטים בסגנון מוזיקה מזרחית. השפעה נוספת של המוזיקה היהודית המקורית על זו החסידית היא שיתוף הפעולה בין אמנים חסידיים לאמנים ישראליים שחלקם חילונים הכולל הופעות משותפות.
DigitalOcean
DigitalOcean היא חברה אמריקנית לשירותי מחשוב ענן. החברה שבסיסה בעיר ניו יורק, נוסדה ב-24 ביוני 2011, ויש לה 13 מרכזי נתונים בכל רחבי העולם. פלטפורמת הענן מספקת למפתחים מוצרים ושירותים כדי לבנות מגוון של יישומים ואתרי אינטרנט מפשוטים ועד למורכבים. נכון לספטמבר 2021, DigitalOcean היא חברת האחסון השלישית בגודלה בעולם לאחסון אתרים.
אודות החברה
בשנת 2003, בן ומשה אורצקי הקימו את ServerStack עסק לאחסון אתרים, הם רצו ליצור מוצר חדש שישלב בין אחסון אתרים לשרתים וירטואליים. לאחר שבדקו את שוק אירוח בענן, הם הבינו שרוב חברות האחסון בענן פונות ללקוחות ענק שרוצים לפתח את המוצר שלהם בענן, בשנת 2011 הקימו השניים את DigitalOcean, חברה המספקת אחסון אתרים ושרת בענן עבור מפתחי תוכנה. בשנת 2012 הם פגשו את המייסד השותף מיטש ווינר, בעקבות תגובה שלו לפרסום משרה בקרייגסליסט. החברה השיקה את מוצר הבטא שלהם בינואר 2012. עד אמצע 2012, צוות ההקמה הורכב מבן אורצקי, משה אורצקי, מיטש וויינר, ג'ף קאר ואלק הרטמן. לאחר שהתקבלה DigitalOcean לתוכנית האצה לסטארטאפים TechStars במחזור 2012 בבולדר, קולורדו, המייסדים עברו לבולדר לעבוד על המוצר. בסוף התכנית באוגוסט 2012, לחברה היו 400 לקוחות והשיקה כ-10,000 אתרים בענן. ב-16 בינואר 2018, החברה הציגה מוצר של מכונה וירטואלית, במאי 2018 הודיעה החברה על השקת מוצר של מכונה וירוטרלית מסוג Kubernetes. ביוני 2018, מארק טמפלטון, לשעבר מנכ"ל Citrix Systems, החליף את המייסד השותף בן אורצקי והפך למנכ"ל החברה. ביולי 2019, יאנסי ספרולי, לשעבר סמנכ"ל הכספים והסמנכ"ל הכספי של חברת הדיוור SendGrid החליף את טמפלטון כמנכ"ל.
ב-15 בינואר 2013 הפכה DigitalOcean לאחת מחברות הענן הראשונות שהציעו מכונות וירטואליות מבוססות SSD. בעקבות סקירת באתר TechCrunch, שהופצה על ידי רשת החדשות Hacker New, הייתה גדילה מהירה בכמות הלקוחות. בדצמבר 2013 פתחה DigitalOcean את מרכז הנתונים האירופי הראשון שלה הממוקם באמסטרדם. בסוף דצמבר 2013, Netcraft, חברת ניתוחי השוק, דיווחה כי DigitalOcean היה שירות אירוח הענן הצומח ביותר בעולם מבחינת כמות האתרים שמשתמשים בשירותים שלו במהלך שנת 2014 המשיכה החברה בהרחבתה ופתחה מרכזי נתונים חדשים בסינגפור ובלונדון. עד מאי 2015, DigitalOcean הפכה לספקית אחסון אתרים בענן השנייה בגודלה בעולם על פי דו"ח של Netcraft. במהלך שנת 2015 התרחבה DigitalOcean עם מרכז נתונים בטורונטו, קנדה. ובפרנקפורט, גרמניה, בשנת 2016 החברה התרחבה לבנגלור, הודו. נכון לספטמבר 2021, לחברה יש 13 מרכזי נתונים באזורים שונים בעולם.
מוצרים
DigitalOcean מציעה שרתים וירטואליים פרטיים בענן (VPC) או בטרמינולוגיה של החברה droplets, וניתן ליצור אותם בגדלים שונים (מחולקים לשתי מחלקות: סטנדרטי ומותאם), ב-13 אזורי מרכז נתונים שונים (נכון לספטמבר 2021), כולל אפשרות להתקנת 6 הפצות לינוקס שונות, ועשרות יישומים בלחיצה אחת. בתחילת 2017 DigitalOcean הרחיבה את מערך התכונות שלהם על ידי הוספת מאזני עומס לשירותים שלהם. ניתן לנהל את השרתים ב-DigitalOcean באמצעות ממשק אינטרנטי או באמצעות שורת פקודה. DigitalOcean מציעה גם שירות אחסון בענן בנפח גבוה, ומאז מאי 2018 גם שירות שרתים וירטואליים פרטיים מסוג Kubernetes. אחת השותפות המרכזיות של DigitalOcean היא חברת Cloudways שמאפשרת ממשק ניהול יעיל ונוח על גבי התשתית של DigitalOcean, ישנם מעל 250,000 אתרים תחת השיתוף פעולה.
קהילת DigitalOcean
DigitalOcean מציעה כיום קהילה שלמה מסביב למוצרים שלה, כולל פורומים של מפתחים והדרכות בנושאי קוד פתוח. באתרי הקהילה יש מעל 2 מיליון מבקרים בחודש ויש יותר מ-1,000 מדריכים. החברה נמצאת בשותפות עם חברת התשלומים Stripe, לתמיכה ופיתוח הכלי Libscore כדי לספק באופן חופשי לקהילת המפתחים שלה גישה בקוד פתוח לגלי אנליזה לאתרים. DigitalOcean Marketplace היא לשיתוף פעולה עם חברות אחרות, להתקנת תוכנות על גבי השרתים בקלות.
גיוסים
עד ספטמבר 2021, DigitalOcean גייסה 1.2 מיליארד דולר. גיוס הסיד היה בהובלת קרן הגיוס IA Ventures וגייס 3.2 מיליון דולר ביולי 2013. בסבב גיוס נוסף במרץ 2014, בהובלת חברת הון הסיכון אנדריסן הורוביץ, החברה גייסה 37.2 מיליון דולר. בדצמבר 2014 החברה גייסה 50 מיליון בצורת מימון חוב מקבוצת ההשקעות פורטרס בצורת הלוואה לתקופה של חמש שנים. ביולי 2015 גייסה החברה 83 מיליון דולר בסבב גיוס נוסף בהובלת Access Industries בהשתתפות אנדריסן הורוביץ. באפריל 2016 גייסה החברה מימון אשראי של 130 מיליון דולר לבניית שירותי ענן חדשים. במאי 2020, החברה גייסה 50 מיליון דולר נוספים מ-Access Industries ואנדריסן הורוביץ. במרץ 2021 החברה הנפיקה במרץ 2021 וגייסה 775 מיליון דולר לפי שווי של 5 מיליארד דולר. כיום החברה שווה 8.8 מיליארד דולר.
פסטיבל המוזיקה הבין-לאומי של באת'
פסטיבל המוזיקה הבין-לאומי של באת' (באנגלית: Bath International Music Festival) הוא פסטיבל מוזיקה הנערך פעם בשנה בעיר באת' שבדרום-מערב אנגליה. הפסטיבל מורכב מאירועים במגוון סגנונות מוזיקליים כגון תזמורות, ג'אז ופולק.
DigitalOcean
הנהלה
DigitalOcean מנוהלת על ידי המנכ"ל ינסי ספריל. מנהלים נוספים הם: קרלי ברנץ, מנהלת שיווק ראשית בארי קוקס, מנהל הטכנולוגיה הראשי ליסה דחלין, קצינת אנשים ראשית ג'ף ג'אנטי, מנהל הלקוחות הראשי אלן שפירו, היועץ הכללי ביל סורנסון, מנהל כספים ראשי
פסטיבל המוזיקה הבין-לאומי של באת'
היסטוריה
במהדורתו הנוכחית נערך הפסטיבל במשך 17 ימים, בין ה-22 במאי ל-6 ביוני. במהלך התקופה הזו נערכים ברחבי העיר אירועי מוזיקה קלאסית, ג'אז בינלאומי, מוזיקת עולם, פולק, מוזיקה מודרנית ואירועים ציבוריים בחינם. המנהלת האמנותי ג'ואנה מקגרגור החלה במגמה של עיצוב מחדש של הפסטיבל והבאת קהלים חדשים, והיא עצמה מופיעה בפסטיבל בהופעת סולו או ביחד עם מוזיקאים אחרים. במסגרת השינויים שהחלו ב-2006 נכללה בתוכנית מוזיקה אלקטרונית בפעם הראשונה בתולדותיו, והחל שיתוף פעולה בין אמנים מסגנונות שונים, בין השאר בהופעה של בריאן אינו עם תזמורת באת' קמראטה במנזר באת' וההופעה של יהודי מנוחין עם ראווי שנקר. אמנים ידועים נוספים שהופיעו בפסטיבל בשנים האחרונות הם התזמורת הסימפונית של לונדון, קולין דייוויס, מקסים ונגרוב, ומק'קוי טיינר.
אור מן ההפקר
אור מן ההפקר הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1973, בבימויו של נסים דיין שגם כתב את התסריט.
הפקה
דיין גדל בשכונת העוני ג'מוסין בתל אביב וביקש לתת בסרט זה ביטוי למה שקורה בשכונות אלה - עוני, אבטלה פשע וחוסר תקווה לעתיד טוב יותר. במקום ג'מוסין הוא צילם את הסרט בשכונת שבזי.
את הסרט הפיק ומימן באופן חלקי יעקב אלקוב, איש עסקים, מפיק הוליוודי ונדבן שניהל את הקמת בית ציוני אמריקה בתל אביב. אלקוב גייס מספר משקיעים ולקח הלוואות כדי לממן את הפקת הסרט.
צילומי הסרט נערכו בשנת 1972, אך הוא יצא לאקרנים כשנה אחר כך לקראת מלחמת יום הכיפורים, שהדירה את הצופים מבתי הקולנוע והוא לא הצליח מסחרית.
תקציר עלילה
שאול שטרית (נסים לוי) הוא נער בן 17 שהפסיק את לימודיו בפנימייה וחזר לביתו בשכונת עוני בדרום תל אביב. אביו אברהם (שלמה בסן) הוא פועל קשה יום שמתפרנס בקושי מעבודה בחפירה ארכאולוגית ביפו. אחיו הגדול ברוך (אלי זלצברג) מתחבר לעבריינים ומסתבך מדי פעם עם המשטרה.
נסים עובד במוסך לתיקון קטנועים של אלי (רולף ברין) אך לא מחזיק שם מעמד. אביו המיואש שולח אותו לנוער העובד והלומד והוא מקבל שם עבודה כפקיד בחברת ביטוח אבל גם משם הוא בורח, מסתובב ברחוב דיזנגוף ומתבונן בעולם שזר לו. ברוך העבריין רוצה למשוך אותו לפשע ולוקח אותו לבלות במועדון לילה "של אשכנזים" בו מופיע אלכסנדר יהלומי בקטע ביידיש.
נסים הוא בחור טוב ומופנם עוזר לדודתו נעמי החולה במחלה קשה ולבסוף נפטרת. בעלה שלמה (שי דנון) מסדר לו עבודה אך גם שם הוא אינו מחזיק מעמד וחוזר להתבטל בשכונה עם כל הצעירים המובטלים הנסחפים לפשע. כאשר מגיע אחד מהם שמשרת בצבא בבגדי צבא, הם לועגים לו ומתעללים בו.
בשכונה יש בנייה בלתי חוקית ובעת ההריסה התושבים מתפרעים ומציתים רכב של המשטרה. אישה אחת מובלת בכוח לרכב המשטרתי.
נסים מסתובב מובטל ומיואש ומקבל הצעה להשתתף בגניבה אבל גם הפעולה הזאת נכשלת. לבסוף הוא מסתובב מיואש עם אביו שמבקש ממנו לחזור לדירה. נסים המיואש עומד ברחוב ואינו יודע מה לעשות.
קישורים חיצוניים
ביקורות
Need You Now
Need You Now (בעברית: צריך אותך עכשיו) הוא אלבומם השני של הרכב הקאנטרי האמריקאי ליידי אנטבלום. האלבום יצא ב-26 בינואר 2010 על ידי חברת התקליטים
האלבום, זוכה פרס הגראמי, הגיע למקום הראשון במצעדי האלבומים של הבילבורד ובמצעדי אלבומים ברחבי העולם, ביניהם קנדה, ניו זילנד ודרום אפריקה. בסך הכל מכר האלבום בארצות הברית למעלה מ-3,000,000 עותקים, והוא היה לאלבום השני הנמכר ביותר בעולם בשנת 2010.
האלבום נכלל במספר רשימות שפרסמו גופי תקשורת שונים לסיכום האלבומים הטובים ביותר לשנת 2010, וסיכום האלבומים של העשור השני. כתב העת בילבורד דירג את האלבום במקום ה-99 ברשימתם "100 האלבומים הטובים ביותר של העשור השני". בסקר השנתי של Pazz & Jop שנערך על ידי מגזין הוילג' ווייס, האלבום התברג במקום ה-403 ברשימת 1000 האלבומים הטובים ביותר לשנת 2010.
סינגלים
מתוך האלבום יצאו ארבעה סינגלים Need You Now, American Honey, Our Kind of Love ו-Hello World.
"Need You Now" - שיר הנושא של האלבום, Need You Now, יצא כסינגל ב-24 באוגוסט 2009. השיר הגיע למקום הראשון במצעד הקאנטרי של הבילבורד ולמקום השני במצעד ההוט 100. בישראל השיר היה לשיר המושמע ביותר בשנת 2010.
"American Honey" - הסינגל American Honey יצא ב-11 בינואר 2010, כשבועיים לפני יציאת האלבום. השיר הגיע למקום הראשון במצעד הקאנטרי של הבילבורד ולמקום ה-25 במצעד ההוט 100.
"Our Kind of Love" - ב-31 במאי יצא הסינגל Our Kind of Love, כמו שני קודמיו גם Our Kind of Love הגיע למקום הראשון במצעד הקאנטרי של הבילבורד. במצעד ההוט 100 הגיע השיר למקום ה-51.
"Hello World - "Hello World הוא הסינגל האחרון שהוציאה הלהקה עד כה. הסינגל יצא ב-4 באוקטובר 2010, והגיע בשיאו למקום ה-14 במצעד הקאנטרי. במצעד ההוט 100 הגיע השיר למקום ה-70.
רשימת שירים
לאלבום יצאו שתי גרסאות, הגרסה הרגילה וגרסה נוספת להפצה בינלאומית. להלן הגרסה המקורית:
ליסה בלאנט רוצ'סטר
לינה בלאנט רוצ'טסר (באנגלית: Lisa Blunt Rochester; נולדה ב-10 בפברואר 1962) היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס היחיד של מדינת דלאוור מאז 2017, יום כינון הקונגרס ה-115 של ארצות הברית.
ביוגרפיה
ליסה בלאנט נולדה בפילדלפיה שבפנסילבניה ב-10 בפברואר 1962, וב-1969 עברה משפחתה לווילמינגטון שבדלאוור. אביה, טד בלאנט, כיהן במועצת עיריית וילמינגטון, בין היתר כנשיא המועצה. אמה, אליס לה טרל, עבדה בעסקי קמעונאות. בלאנט רוצ'סטר למדה באקדמיית פדואה והחלה את לימודיה הגבוהים בקולג' אוניברסיטת וילנובה. היא לא יכלה לממן בכוחות עצמה את שכר הלימוד לאוניברסיטה, ובעקבות זאת עזבה לאוניברסיטת דלאוור בשנתה השנייה כסטודנטית. בהמשך עזבה את ארצות הברית והיגרה לאירופה, ובהמשך קיבלה תואר ראשון ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת פיירלי דיקינסון שבניו ג'רזי ותואר שני במדיניות ציבורית מאוניברסיטת דלאוור.
ב-1989 החלה בלאנט רוצ'סטר להתמחות אצל טום קרפר, שכיהן אז כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס היחיד של מדינת דלאוור. לאחר ההתמחות המשיכה לעבוד בסגל של קרפר, ועבדה בצוות המעבר שלו כאשר זה נבחר לתפקיד מושל דלאוור. קארפר מינה אותה ב-1993 לסגנית מזכיר המחלקה לשירותי בריאות ורווחה של דלאוור וב-1998 מונתה למזכירת המחלקה. המושלת רות אן מינר מינתה את בלאנט רוצ'סטר למנהלת כוח האדם של מדינה ב-2001.
ב-2004 עזבה בלאנט רוצ'סטר את השירות הציבורי בדלאוור והתמנתה לתפקיד יושבת ראש הליגה העירונית המטרופוליטית וילמינגטון. ב-2006 נישאה לצ'ארלס רוצ'טסר, שהלך לעולמו ב-2014.
במהלך בחירות 2016 בארצות הברית הודיעה על התמודדותה לבית הנבחרים מטעם מחוז הקונגרס הבודד של דלאוור. ב-13 בספטמבר 2016 זכתה במועמדות המפלגה הדמוקרטית לתפקיד ובבחירות הכלליות ניצחה ב-8 בנובמבר, יום הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016. כאשר הושבעה לתפקידה ב-3 בינואר 2017, הייתה לאישה הראשונה והאישה האפרו-אמריקאית הראשונה לייצג את דלאוור בקונגרס של ארצות הברית.
ב-21 ביוני 2023 הכריזה בלאנט רוצ'סטר כי תתמודד בבחירות 2024 אל הסנאט של ארצות הברית, בעקבות פרישתו של הסנאטור טום קרפר. קרפר הביע את תמיכתו בבלאנט רוצ'סטר כיורשתו כבר במהלך מסיבת העיתונאים בה הודיע על פרישתו מהסנאט, מה שהציב את בלאנט רוצ'סטר כמועמדת המובילה של המפלגה הדמוקרטית לסנאט עוד לפני הבחירות המקדימות. אם תיבחר, היא תהיה האישה האפרו-אמריקאית השלישית בלבד בסנאט, לאחר קרול מוזלי בראון וקמלה האריס.
Call It Love
Call It Love הוא סינגל של התקליטן הגרמני, פליקס ין, והמוזיקאי האמריקאי, ריי דלטון. השיר יצא ב-16 בספטמבר 2022 בהוצאת חברת התקליטים וירג'ין רקורדס. השיר נכתב על ידי ריי דלטון, פליקס ין, Junkx, דניאל דימן, דאג לונדברג ו-Decco והופק על ידי פליקס ין, Junkx, דאג לונדברג ו-Decco.
נכון ליולי 2023, השיר הושמע למעלה מ-149 מיליון פעמים בספוטיפיי, ולמעלה מ-17 מיליון פעמים ביוטיוב.
בואו נפתח את זה
בואו נפתח את זה היא סדרת דוקו פסיכולוגית ישראלית בת 6 פרקים, שיצרה טלי גורן בשיתוף עם ד"ר איריס רייצס, הופקה על ידי קודה תקשורת שבבעלות רם לנדס, ושודרה במסגרת שידורי קשת בערוץ 2 בשנת 2008.
סקירת הסדרה
הסדרה מתעדת שמונה אנשים – ארבע נשים וארבעה גברים בגילאי 30−55 – שנחשפים מול המצלמה בטיפול קבוצתי, בהנחייתם של הפסיכולוגית הקלינית ד"ר איריס רייצס וחנן שניר, פסיכודרמטיסט ובמאי הבית של התיאטרון הלאומי "הבימה" לשעבר.
המסגרת בה מתועדים המשתתפים היא סדנה טיפולית שנמשכת שלושה ימים (72 שעות) ומשלבת טיפול קבוצתי דינאמי ופסיכודרמה, וכן פעילויות חברתיות שונות ללא המנחים, מחוץ למרחב הקבוצתי הטיפולי. המשתתפים נפגשים במטרה לגעת במקומות כואבים ובשאלות פתוחות העוסקות באופן ישיר או עקיף בקשרים בחייהם. מהות התהליך בסדנה: לנסות לקלף את המעטה החיצוני של כל אחד מהמשתתפים ולהתנקות מה"מסכות" – עד לנקודת השבירה בה נבחנים החיים מחדש.
הסדרה שודרה בימים ראשון עד שלישי, במשך שבועיים רצופים, במטרה להעביר את תחושת האינטנסיביות של הטיפול וליצור רצף נכון ואותנטי בתהליך עבור הצופים בבית. המשתתפים תועדו במסך "מלוכלך" עם מצלמות בפריים, ללא איפור וללא סטיילינג.
"בואו נפתח את זה" הייתה לאחת מתוכניות הטלוויזיה הישראליות הראשונות ששמו במוקד את הטיפול הפסיכולוגי בז'אנר שאינו דרמה והפכו את המצלמה לכלי תרפויטי. אחריה הגיעו סדרות דוקו ודוקו-ריאליטי נוספות, בהן "לאהוב את אנה" ו"חתונה ממבט ראשון".
יורם זק, ששימש בתקופת השידור כמנהל התחום הדוקומנטרי בקשת, אמר על הסדרה כי היא "מביאה למסך אנשים הנמצאים בצמתים אישיים בחייהם. החשיפה עבורם הייתה חלק מהעניין אך המהות: רצון כנה לשנות דברים בחייהם. יוצרת הסדרה, טלי גורן, הצליחה להביא למסך מסמך אותנטי שמצליח לגעת, לרגש ולאפשר לצופים למצוא נקודות ממשק לאירועים בחייהם שלהם. ההחלטה על שיבוץ עוקב של הסדרה יום אחר יום נבעה מהרצון לשמר ככל האפשר את החוויה האינטנסיבית שעברו הגיבורים".
טלי גורן, יוצרת הסדרה, היא מנהלת בעולם התקשורת הישראלי.
ד"ר איריס רייצס התראיינה על החלטתה להנחות את הסדנה והסדרה: "המסר הוא שהיום פסיכולוגיה נעשית כתהליך אחראי, ושלכולנו יש מקום שהוא קצת פצע שאפשר להתבונן בו ושאפשר לפתוח אותו וזה לא הופך אותנו לאנשים מוזרים וביזאריים". עוד הוסיפה כי "לאנשים יש צורך להיחשף. כמו סוג של כאב שדווקא כשכל העולם יראה אותו, הוא מקבל איזושהי לגיטימציה. ואז, דווקא הנראות יוצרת תהליך של ריפוי".
סופר יודה
סופר יודה היא רשת מרכולים ישראלית הפועלת בתל אביב.
היסטוריה
הרשת הוקמה בשנת 2013 על ידי יהודה גואטה. בשנת 1995 החל גואטה בהפעלת סופר מרקט ברחוב ריינס בתל אביב. בשנת 2000 נכנס לשותפות בסופרמרקט בצפון תל אביב שנקרא "סופר באבא". בשנת 2007 בעקבות הפרדות עסקית של השניים, המשיך שותפו בהפעלת הסופרמרקט במיקומו המקורי, וגואטה הקים רשת חדשה הנושאת אותו שם של הסופרמרקט. בעקבות תביעה משפטית חויב גואטה לשנות את שם הרשת, ושמה שונה ל"סופר יודה".
סניפי הרשת הוקמו כולם ברחבי תל אביב, והם פועלים במתכונת של 24/7.
בשנת 2021 רכשה חברת פז את הרשת תמורת 170 מיליון ש"ח, ובכך הצטרפה הרשת לפעילות הקמעונאית של החברה, בנוסף לרשת Yellow שלה. בעת המכירה לפז מנתה הרשת 16 סניפים.
קומיק-קון רוסיה
קומיק-קון רוסיה היא תערוכה שנתית לבידור בדיוני ספקולטיבית המהווה כנס מעריצים של משחקי מחשב ווידאו, סדרות טלוויזיה וסרטי קומיקס ברוסיה, המאורגן על ידי ועידת מפתחי משחקי הווידאו של רוסיה וחברת באבל קומיקס. הכנס ראשון התקיים לצד איגרומיר (IgroMir) בשנת 2014.
הכנס מציג תרבות פופולרית מז'אנרים רבים, ביניהם קומיקס, ובקומיקס, מדע בדיוני, פנטזיה, אנימציה, אנימה, מאנגה, ספרות אימה, משחקי וידאו, משחקי קלפים לאספנים ורומנים גרפיים. כנס זה מארח אמנים רבים מתעשיית הבידור, לרבות קולנוע וטלוויזיה לצורכי קידום מכירות. במקום מתקיימות סדנאות וסמינרים עם אנשי מקצוע מתחום הקומיקס, הקרנות בכורה של קדימונים לסרטים עתידיים, תחרויות תחפושות קוספליי ופסטיבל סרטים עצמאיים ומהווה לפסטיבל וכנס המעריצים החשוב מסוגו ברוסיה.
היסטוריה
הכנס הראשון נערך בתאריכים 5-2 באוקטובר 2014, בתערוכת איגרומיר בקרוקוס אקספו שבמוסקבה, לצד תערוכת משחקי הווידאו IgroMir התשיעית ומאז הוא נערך מדי חודש ספטמבר, צמוד לכנסי איגרומיר (IgroMir). בשנת 2019 נערך לראשונה פסטיבל קומיק-קון, סנקט פטרבורג. כבר בשנת 2015 נעשה ניסיון לערוך פסטיבל קומיק-קון בסנקט פטרבורג, אך מארגני קומיק-קון רוסיה היו בהתחלה נגד הרעיון.
בשנת 2020 הכנס נערך לראשונה באמצעות רשת האינטרנט, ללא כנס פיזי, בדומה לאופן שבו נערך DC FanDome.
ב-2021, לראשונה בתולדות הכנס הוחלט לבטלו ולא לקיימו במתכונת אינטרנטית כמו שנה קודם, בעקבות התפרצות וריאנט דלתא בעת המאבק במגפת הקורונה ברוסיה.
יוהנס האוקור יוהאנסון
יוהנס האוקור יוהאנסון (באיסלנדית: Jóhannes Haukur Jóhannesson; נולד ב-26 בפברואר 1980) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה איסלנדי.
ביוגרפיה
יוהנס נולד וגדל בהפנרפיירדיר, איסלנד, ולסירוגין באיי פארו. הוא דובר איסלנדית, פארואית, דנית ואנגלית. הוא בוגר תואר ראשון באמנויות מהאקדמיה לאמנויות של איסלנד, מחזור 2005.הוא נשוי לכלכלנית רוזה ביורק סוונסדוטיר משנת 2011 ולהם שלושה ילדים. יש לו תעודת שף.
קריירה
יוהאנסון הוא שחקן לשעבר בתיאטרון הלאומי של איסלנד. עד 2014 שיחק בהפקות טלוויזיה וקולנוע באיסלנד. תפקידו הקולנועי הבינלאומי הראשון היה בסרט המבול של הבמאי דארן ארונופסקי. בסרט שיחק בתפקיד קין.
בשנת 2016 שיחק בשני פרקי הסדרה משחקי הכס. בשנת 2017 שיחק בסרט פצצה אטומית בתפקיד יורי בחטין, סוכן הק.ג.ב. באותה שנה שיחק בסרט הקולנוע "I Remmeber You" ובסדרה הממלכה האחרונה.
בשנת 2018 לוהק לתפקיד הנבל בסרט הקולנוע בלאדשוט, שיצא לאקרנים בשנת 2020. בשנת 2018 שיחק בסרטים אלפא ובמערבון "האחים סיסטרז". באותה שנה שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "התמימים" וסדרה "Origin".
בשנת 2019 שיחק בסרטי הקולנוע השקרן הטוב ובסרט איפה את, ברנדט המבוסס על הרומן איפה את, ברנדט.
בשנת 2020 שיחק בסרט הקולנוע תחרות הזמר של האירוויזיון: סיפורה של Fire Saga בתפקיד שוטר איסלנדי. באותה שנה שיחק בסדרה מכשפת בתפקיד 'קאמבר', מלך הקרח, בתפקיד אורח בסדרה "The Letter for the King" ובסרט הקולנוע "Zone 414".
יוהאנסון לוהק לתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה ויקינגים: ולהאלה. בסדרה הוא מגלם את אולף השני, מלך נורווגיה.
תחנת פירנצה סנטה מריה נובלה
תחנת פירנצה סנטה מריה נובלה (באיטלקית: Stazione di Firenze Santa Maria Novella או Firenze SMN) היא תחנת הרכבת המרכזית של פירנצה ואחת החשובות באיטליה, היא משרתת כ-59 מיליון נוסעים בשנה בקווים לאומיים, בינלאומיים ופרבריים ומהווה מוקד לתחבורה הציבורית העירונית של פירנצה. התחנה ממוקמת במרכז העיר העתיקה, סמוך לכנסיית סנטה מריה נובלה ומכאן שמה. מבנה התחנה, שנחנך על ידי מוסוליני ב-1934 הוא אחד המבנים החשובים באדריכלות האיטלקית המודרניסטית. התחנה משרתת את קווי הרכבת הארצית המהירה פירנצה-רומא, פירנצה-בולוניה ופירנצה-ונציה, קווי הרכבת הרגילה פירנצה-לוקה ופירנצה-פיזה-ליבורנו ועוד.
היסטוריה
ב-1932 הוכרז על תחרות לתכנון תחנת רכבת בפירנצה שתהיה סמוכה למרכז העתיק ותחליף את תחנת לאופולדה המיושנת (תחנה זו, מהראשונות באיטליה, הוקמה ב-1844 ותוכננה על ידי רוברט סטיבנסון, בנו של ג'ורג' סטיבנסון, ממציא הרכבת). בתחרות זכתה קבוצת האדריכלות הטוסקנית ("Gruppo Toscano"). תבנית המבנה המוצע, ממבט על, היא כשל פסקס, סמל התנועה הפשיסטית האיטלקית. אולם המבנה עצמו אינו מעוצב בדומה למבני האדריכלות הפשיסטית, אלא מודרניסטי ופונקציונלי, בקווים נקיים ופשוטים בהשראתם של אדריכלים מהאסכולה הוינאית כיוזף הופמן (Josef Hoffmann) או ולטר גרופיוס ואדריכלים מודרניסטים כלה קורבוזיה ואף פרנק לויד רייט.
למרות הבנייה בבטון מזוין, פלדה וזכוכית חזית המבנה הפונה אל הרחוב מצופה באבן פלורנטינית (pietra forte), כמחווה לבנייני העיר. תקרת אזור הנוסעים בנויה מקורות פלדה, עם חלונות גדולים המאירים אותה בשפע של אור טבעי. באזור הנוסעים אין עמודים או תמיכה, דבר המקנה תחושת מרחב.
ליד רציף מספר 16 מוצב לוח זיכרון לזכר הרכבות שיצאו מתחנה זו והובילו את יהדות פירנצה אל מחנות הריכוז בתקופת השואה.
תרגיל לשוטרים מתחילים
"תרגיל לשוטרים מתחילים" (Police Academy) הוא סרט קומדיה משנת 1984 בבימויו של יו וילסון, ובכיכובם של סטיב גוטנברג, קים קטרל וג'. וו. ביילי. הסרט הכניס 146 מיליון דולר בקופות ברחבי העולם, וניפק שישה סרטי המשך בסדרת "תרגיל לשוטרים מתחילים".
תקציר העלילה
בשל מחסור בשוטרים, ראש העיר החדשה הכריזה על מדיניות שמחייבת את המשטרה לקבל כל מי שמעוניין להתגייס למשטרה, ובכך לבטל את דרישות הכושר הגופני, המצב הבריאותי ורמת ההשכלה. לא כולם במשטרה מרוצים מהשינויים החדשים.
קארי מאהוני (סטיב גוטנברג) הוא בחור קל דעת, שמסתבך עם החוק שוב ושוב, כל פעם שהוא נתקל בהתנהגות שחצנית כלפיו. מאהוני מחויב להצטרף למשטרה, כדי להימנע ממאסר - הצעה של קפטן ריד שדואג למאהוני בשל היכרותו עם אביו, שגם הוא היה שוטר. מאהוני מסכים להצעה בחוסר רצון, ומחליט שהוא יגרום לכך שיזרקו אותו מבית הספר לשוטרים, כפתרון. מנגד, מפקד המשטרה, הנרי הרסט (ג'ורג' ר. רוברטסון), שכעס על מדיניות ראש העיר, מחליט "לעודד" את צוערי המשטרה לפרוש במקום להדיח אותם.
סגן תדאוש האריס ( ג'. וו. ביילי) אשר מכשיר את הצוערים, מסכים עם התוכנית של מפקד המשטרה, ומאמלל את חייהם של הצוערים עד כדי פרישה מההכשרה. מנגד המפקח לאסארד ( ג'ורג' גיינס) הוא היחיד שלא מסכים עם המזימה של האריס והרסט. הוא רוצה לתת לצוערים החדשים הזדמנות. נרמז על האריס שהוא רוצה את התפקיד של לאסארד כמפקד בית הספר לשוטרים. האריס מבקש את עזרתם של שני צוערים אשר מתאימים לתוכניותיו, קופלנד (סקוט תומסון) ובלנקס, שילשינו לו על הצוערים האחרים. האריס ממנה אותם למפקדי המחלקה, כדי לגרום לפרישת הצוערים האחרים.
מאהוני מנסה תחבולות רבות, כדי שיזרקו אותו, אבל לבסוף הוא מחליט להישאר, לאחר שהתאהב בצוערת אחרת, קארן תומפסון (קים קטרל). בזמן שהייתו בבית הספר לשוטרים, הוא מתחבר עם צוערים אחרים, כאשר לכל אחד מהם מאפיין בולט וייחודי:
לבקשתו של סגן האריס, בלנקס וקופלנד מנסים לגלות איפה המסיבה שמאהוני מארגן בחופשת סוף השבוע, אמורה להתקיים, כדי לאתר ההתנהגות לא ראויה של הצוערים במסיבה. מאהוני חושש שהם ילחצו על הצוער ברברה לגלות איפה המסיבה, ולכן הוא מטעה אותם שהמסיבה תתקיים במועדון הגייז "בלו אוייסטר" (הצדפה הכחולה), שם הם מאולצים לרקוד עם גברים לאורך כל הלילה.
בלילה, הצוער מרטין מנסה להתגנב למגורי הבנות בשביל קצת כיף, כהרגלו, אך נתפס על ידי הסמלת קאלהאן. היא זורקת אותו על ספסל, מזנקת עליו, והם מתעלסים. בלילה הבא, אחרי תרגיל בשימוש בקול סמכותי, מרטין מתוודה בפני מאהוני שהתאהב בסמלת קאלהאן, ושלראשונה עשה סקס רק עם אישה אחת בו זמנית. בנוסף הוא מגלה שהוא כבר דור רביעי באמריקה, ואת המבטא הלטיני הוא מזייף רק כדי להשיג בחורות.
מאהוני עוזר לצוער הייטאואר להתכונן למבחן נהיגה מכריע. הם הולכים לתרגל נהיגה בלילה שלפני המבחן, עם המכונית של קופלנד אותה הם גונבים. לאחר שהם מתנגשים ברכב, ונוסעים במהירות מופרזת, המשטרה מתחילה לרדוף אחריהם. הייטאואר מצליח להתחמק, ותוך כדי משפר מאוד את מיומנויות הנהיגה שלו. אחרי שהוא עובר את מבחן הנהיגה, הייטאואר אסיר תודה למאהוני. לרוע המזל, מיד אחר כך, כאשר קופלנד מעליב את הצוערת לאוורן הוקס (מריון רמזי) באמירה גזענית, אחרי שדרסה את כפות רגליו תוך מבחן הנהיגה שלה, הייטאואר מרגיש פגוע מהאמירה, ומרים והופך את ניידת המשטרה שבה יושב קופלנד, אף על פי שהאריס והוקס מפצירים בו להפסיק. כתוצאה מכך האריס מעיף את הייטאואר מבית הספר לשוטרים, לתדהמתם הרבה של מאהוני וצוערים רבים נוספים.
זמן קצר אחר כך, מאהוני וברברה אוכלים צהריים בקפיטריה, ומדברים על סילוקו של הייטאואר. למאהוני כבר נמאס מבית הספר לשוטרים, אבל הוא מסרב לפרוש. בלאנקס וקופלנד מנסים לגרום למאהוני להיכנס איתם לעימות פיזי, כדי לתת להאריס סיבה לסלק אותו, אבל מאהוני מתנגד. לברברה נמאס מהיחס כלפי מאהוני, והוא בא לעזרתו. הוא מפתיע את כולם, כשהוא נותן את המכה הראשונה בתגרה לקופלנד, באמצעות מגש אוכל. אחרי שהוא רואה את קופלנד מתעלף, בלאנקס ספוג העלבון, מכה את ברברה בחזרה על שסיכל את תוכניתם, ובכך מערב את מאהוני בתגרה. אחרי התגרה, סגן האריס שואל מי התחיל את התגרה, ומאהוני לוקח את האשמה, כדי להגן על ברברה. בכך מקבל האריס אור ירוק לסלק את הצוער השנוא עליו ביותר.
לפני שמאהוני עוזב את שטח בית הספר לשוטרים, נודע על מהומות שפורצות במרכז העיר הסמוכה, שמתחילות בלי כוונת זדון, על ידי הצוער פאקלר, שכל מי שבסביבה שלו נקלע לתאונות. מאהוני מחליט להצטרף לצוערים האחרים שנשלחים לדכא את המהומות. מצב החירום המשטרתי, מכניס את הצוערים לראשונה לפעילות מבצעית, הם נשלחים בטעות ללב המהומות. זאת בניגוד לתוכנית להגיע לאזור המקיף את מקום המהומות (עקב טעותו של לאסארד בקריאת הוראות הנסיעה). במהלך המהומות, אחד מהפורעים מצליח לגנוב שני אקדחים משטרתיים השייכים לצוערים בלאנקס וקופלנד. השניים בורחים ומתחבאים מפני הפורעים, אך לאימתם מגיעים שוב ל"'בלו אויסטר". ברברה מצליח להתחמק מהפורעים, אבל מוצא את עצמו מול אותם בריונים שהציקו לו, כשעבד בדוכן לפיתוח תמונות. ברברה חושד שהם גונבים רהיטים. הוא מכה אותם בעזרת שיטות ההגנה העצמית, שלמד בבית הספר לשוטרים. הוא מורה להם להחזיר את הרהיטים ולעזוב, רק כדי לגלות שבעצם הם העבירו את הרהיטים שלהם.
המתפרע שכבר גנב את האקדחים המשטרתיים, חוטף כעת את האריס בחסות המהומה, ומחזיק אותו כבן ערובה על גג בניין סמוך. מאהוני מנסה לבוא לעזרה, אבל נלקח גם הוא כבן ערובה. ממש לפני שהשובה שלהם הורג אותם, הייטאואר מופיע לפתע על הגג. הוא גורם לחוטף לחשוב שגם הוא עבריין, ודורש שיהרוג את האריס. לפני שהחוטף יורה, הייטאואר מכה אותו עד אובדן הכרה, והוא נופל על המדרגות. כשהוא מתעורר ומתכוון להרוג את הייטאואר, הצוערת הוקס עוצרת אותו במהירות, בעודה נכנסת מהדלת האחורית של הבניין.
בזכות תושייתם ומעשה הגבורה שלהם נגד הפורע החמוש מהוני והייטאואר מתקבלים בחזרה לקורס ומסיימים אותו עם מדליית הצטיינות על תפקודם במהומות.
Ү (כתב קירילי)
Ү, ү (הגייה: אוּ ישרה, ⟨y⟩ , או ⟨ʏ⟩ ) היא אות הנכללת באלפבית הקירילי המורחב. למרות צירוף המקרים של צורת הבירה עם האות הלטינית Y, אין לערבב בין שתי אותיות אלו. אות זאת מקבילה לאות הלטינית ü,Ü והיא משמשת בשפות כגון קזחית ומונגולית.
קו ליי
קווי ליי (באנגלית: Ley lines) הם היערכויות לכאורה של תוואי נוף בולטים, אתרים דתיים ומבנים מעשה ידי אדם בקווים ישרים. האמונה הפסאודו-מדעית שקווים אלו אינם מקריים גרמה להעלות השערות כי הם דרכים ישרות עבירות או כי יש להם משמעות רוחנית.
הביטוי נטבע ב-1921 על ידי הארכאולוג החובב אלפרד וטקינס (Alfred Watkins; 1855–1935), שזיהה היערכות בקו אחד של מקומות גאוגרפיים ובעלי משמעות היסטורית, כדוגמת מונומנטים עתיקים, קווי רכס ומעברות. בספריו "שבילים בריטיים מוקדמים" ו"השביל הישר העתיק" הוא שאף לזהות שבילים פרהיסטוריים בנוף הבריטי. וטקינס פיתח אחר-כך תאוריות שההיערכות בקווים אלו נוצרו להקל על מסעות ביבשה באמצעות ניווט על פי קו הראיה בתקופה הנאוליתית, ומסלולים עתיקים אלו שרדו בנוף במשך אלפי שנים. הסופר ג'ון מיטשל החיה את המונח "קווי ליי", כשהוא קושר אותו לתאוריות רוחניות ומיסטיות על ההיערכות בשורה של תוואי נוף כשהוא מתבסס על המושג הסיני של פנג שווי. הוא האמין שרשת מיסטית של קווי ליי משתרעת ברחבי בריטניה, דעה שקידם באופן פעיל כתב העת "צייד הליי" (The Ley Hunter), שנערך באותו זמן על ידי הביוגרף של מיטשל, פול סקריטון (Paul Screeton).
אלפרד וטקינס ו"השביל הישר העתיק"
הרעיון של "קווי ליי" הבשיל במוחו של אלפרד וטקינס ותואר בספריו "שבילים בריטיים מוקדמים" (Early British Trackways) ו"השביל הישר העתיק" (The Old Straight Track), אם כי וטקינס שאב מרעיונות מוקדמים יותר על היערכות בשורה של אתרים. הוא ציין במיוחד את הספר של האסטרונום האנגלי נורמן לוקייר, שטען שהיערכויות בשורה קדומות עשויות להיות מכוונות כלפי זריחת השמש ושקיעת השמש בנקודת ההיפוך.
ב-30 ביוני 1921 ביקר אלפרד וטקינס בכפר בלקוורדין (Blackwardine) בהרפורדשייר, ונסע לאורך כביש סמוך לכפר (שכיום כמעט נעלם). וטקינס התעניין באתר הארכאולוגי הסמוך של מחנה רומי. הוא עצר את מכוניתו כדי להשוות את הנוף משני צדי הכביש עם תוואי הנוף המסומנים על המפה שלו שבה הרבה להשתמש. בעודו מתבונן בנוף שסביבו ומתייעץ במפה, ראה, כדברי בנו, "משהו דמוי שרשרת של אורות של פיות", סדרה של היערכויות בשורות ישרות של תוואי נוף עתיקים שונים, כגון אבנים עומדות, צלבים של צדי דרכים, סוללות, מצודות גבעה (hill forts), וכנסיות עתיקות על תלוליות. הוא הגיע מיד למסקנה שאת התגלית הפוטנציאלית יש לבדוק ממקום גבוה יותר, שבו הוא הבחין שנראה כאילו שבילי הליכה רבים מחברים את פסגת הגבעה לפסגה אחרת בקו ישר.
הוא טבע מאוחר יותר את המונח "ליי" (ley), בחלקו משום שהקווים עברו דרך מקומות רבים ששמם הסתיים בהברה "ליי", וטען כי הפילולוגים הגדירו את המילה (שאויתה באנגלית גם כ-lay, lea, lee או leigh) בצורה שונה ("שדה מעובד שננטש והפך שדה מרעה"), אבל טעו בהבנתה. הוא האמין כי זה היה השם הקדום למילה דרכים, שהשתמר בשם המודרני. המודדים הקדמונים שלכאורה יצרו את הקווים קיבלו את הכינוי "דודמן" (Dodman). וטקינס האמין שבזמנים קדומים כאשר בריטניה הייתה מיוערת הרבה יותר, הייתה בה רשת של נתיבי הליכה ישרים, כשתוואי נוף בולטים שימשו כנקודות ניווט. הוא הציג הבחנה זו בספטמבר 1921 בפגישה של מועדון מקומי "מועדון השדה וולהופ של חוקרי הטבע" (Woolhope Naturalists' Field Club) בהרפורד, שווטקינס עמד בראשו.
הרצאתו התייחסה למאמר שכתב ג'. ה. פיפר (G. H. Piper) שהוצג למועדון וולהופ ב-1882, שציין ש: "קו המשורטט מהר סקיריד (באנגלית Skirrid, בוולשית Ysgyryd Fawr) צפונה אל ארתור'ס סטון (Arthur's Stone) יעבור דרך המחנה והנקודה הדרומית ביותר של גבעת הטראול (Hatterall Hill), הכפר אולדקאסל (Oldcastle), ושרידי הטירות לונגטאון (Longtown Castle), אורישיי (Urishay Castle) וסנודהיל (Snodhill Castle). יש גם השערה שהספקולציה של וטקינס (הוא קרא לה "סברה") נבעה מקריאת הדיווח של ויליאם הנרי בלייק (William Henry Black) לאגודה הארכאולוגית הבריטית בהרפורד שכותרתו "גבולות ותוואי נוף בולטים", שבו העלה השערה ש"מונומנטים קיימים מסמנים קווים גאומטריים בקנה מידה גדול המכסים את כל מערב אירופה". שנה אחר-כך פרסם וטקינס את הספר "שבילים בריטיים מוקדמים", כשהוא מציין" "לא ידעתי דבר ב-30 ביוני שנה שעברה על מה שאני מתקשר כעת, ולא היו לי תאוריות".
דוגמאות לקווי ליי בבריטניה
אלפרד וטקינס שיער שהאתר "באר סנט אן" (St. Ann's Well) בווסטרשייר הוא התחלה של קו ליי החוצה את קו הרכס של גבעות מלוורן (Malvern Hills) ועובר דרך סדרה של מעיינות, כולל "הבאר הקדושה" (Holy Well), באר וולמס (Walms Well) ובאר סנט פיוטרס (St. Pewtress Well).
ג'ון מיטשל העלה השערה שהכפריר וייטליוונד אוק (Whiteleaved Oak) בווסטרשייר הוא מרכז של מה שהוא כינה "מעגל המקהלות התמידיות" (Circle of Perpetual Choirs) ונמצא במרחק שווה מהעיירה גלסטונברי, אתר סטונהנג', העיירה גורינג על התמזה (Goring-on-Thames) באוקספורדשייר והעיירה שנטוויט מייג'ור (Llantwit Major) בדרום ויילס. האליפסה הגאוגרפית שתיאר מיטשל שימשה כחומר רקע לרומן "שרידים של מזבח" (The Remains of an Altar) שכתב סופר ספרי המתח והעל-טבעי פיל ריקמן (Phil Rickman) ב-2006.
הסופר והחוקר פול דוורו (Paul Devereux), בן תקופתו של מיטשל, שערך את כתב העת "צייד הליי" במשך עשרים שנים, כינה קו בן 15 קילומטרים אותו שרטט כ"מלוורן ליי" (Malvern Ley). הקו עבר דרך באר סנט אן והסתיים בפאונטליי (Pauntley).
קיומם של תעלות מקבילות ארוכות המכונות קרסוס שנחפרו בין 3400 לפנה"ס ל-3000 לפנה"ס שימש כמקור להשערה כי הם עדות מסייעת לקיומם של קווי ליי. אורכם של התעלות נע בין 50 מטרים לכמה קילומטרים, והמטרה המדויקת שלהן אינה ידועה, אם כי ההשערה המקובלת ששימשו לתהלוכות טקסיות. רבות מהן מקיפות קברים ומונומנטים נאוליתיים, דוגמת הקרסוס של סטונהנג', חלק מאתר המורשת העולמית סטונהנג', אייווברי ואתרים נלווים. עם זאת, אף שקרסוסים רבים הם פחות או יותר ישרים, יש באחרים עקומות ופניות חדות, ובכך מהווים דווקא טיעון סותר לטענה המקורית, שלפחות באותן מאות, לא הייתה לקבוצה של הבריטונים הקדמונים שהתפשטה על פני שטח גדול ובנתה מבנים אלו העדפה בולטת לקווים ישרים.
ביקורת
המחקר של וטקינס נתקל בספקנות מצד הארכאולוגים, שאחד מהם, אוסברט קרואופורד (O. G. S. Crawford), סירב לקבל פרסומות לספרו של וטקינס "השביל הישר העתיק" (1925) לכתב העת Antiquity (עתיקות). מאז 1989, ההפרכות של הרעיונות של וטקינס מתבססות באופן כללי על שיטות מתמטיות כדוגמת סטטיסטיקה.
אחת הביקורות של תאוריית קווי ליי של וטקינס מציינת שנוכח הריכוז הגבוה של אתרים היסטוריים ופרהיסטוריים בבריטניה ובחלקים אחרים באירופה, מציאת קווים ישרים "המחברים" אתרים היא טריוויאלית ומיוחסת לצירוף מקרים. ניתוח סטטיסטי של הקווים הגיע למסקנה: "הריכוז של אתרים ארכאולוגיים בנוף הבריטי הוא עד כדי כך גדול שקו שישורטט דרך כל מקום בפועל "יקטוף" כמה אתרים".
מחקר של דייוויד ג'ורג' קנדל (David George Kendall) השתמש בטכניקות של אנליזה צורנית לבחון את המשולשים שנוצרו על ידי אבנים עומדות על מנת להסיק אם אלו סודרו לעיתים קרובות בקווים ישרים. צורת המשולש יכולה להיות מיוצגת על ידי נקודה על גבי הכדור. הפיזור בפועל של האבנים העומדות הושווה לפיזור התאורטי על מנת להראות שהופעת קווים ישרים אינה שונה מהממוצע.
הארכאולוג ריצ'רד אטקינסון (Richard Atkinson) הדגים זאת פעם באמצעות שימוש במיקומם של תאי טלפון ציבורי והצביע על קיומם של "ליי של תאי טלפון". עובדה זו, כך טען, הראתה כי עצם קיומם של קווים כאלה במערך של נקודות אינו מוכיח כי הקווים מייצגים תכנון מכוון, בייחוד משום שידוע כי תיבות הטלפון לא הוצבו בצורה כזו או עם כל כוונה כזו.
אימוץ הרעיון על ידי העידן החדש
ב-1969 פרסם הסופר ג'ון מיטשל, שקודם לכן כתב על נושא עצמים מעופפים בלתי מזוהים, את הספר "מבט על אטלנטיס" (The View Over Atlantis), שבו החיה את תאוריית קווי הליי של וטקינס וקישר אותם למושג הסיני של פנג שווי. הספר שיצא במקור על ידי הוצאת סגו (Sago Press), היה פופולרי והודפס מחדש בבריטניה על ידי דפוס גרנסטון (Garnstone Press) ב-1972 ואבקוס (Abacus) ב-1973, ובהוצאת ספרי בלנטיין בארצות הברית ב-1972. גרי לכמן (Gary Lachman) קבע ש"מבט על אטלנטיס" הציב את גלסטונברי על מפת תרבות הנגד. רונלד האטון (Ronald Hutton) תיאר את הספר כ"כמעט המסמך המייסד של תנועת תעלומות כדור הארץ (earth mysteries)".
התערובת שמיטשל רקח מהארכאולוגיה החובבנית של וטקינס יחד עם המושגים הרוחניים הסיניים של צורות נוף הובילו לתאוריות חדשות רבות על ההיערכות בשורה של מונומנטים ותוואי נוף טבעיים. סופרים השתמשו בטרמינולוגיה של וטקינס בשירות רעיונות הקשורים לדאוזינג ולאמונות של העידן החדש, כולל הרעיונות שלקווי ליי יש כוח רוחני או שהם מהדהדים מדיום מיוחד או אנרגיה מיסטית. ייחוס מאפיינים כאלו לקווי ליי הובילו לסיווג המונח כפסאודו-מדע. המאמינים בתורת הנסתר טוענים שקווי ליי הם מקורות של כוח או אנרגיה. ועדת האמנות של סיאטל שילמה 5,000 דולרים לקבוצה פגנית שתכין מפה של קווי ליי של אזור סיאטל. התוצאה נראית כמו תמונת לוויין שעברה השחתה. מילון הספקנים, האתר המוביל של ספקנות מדעית, מסכם שאין כל ראיה לאמונה זו, למעט הוודאות הסובייקטיבית הרגילה על סמך תצפיות בלתי מבוקרות שנעשו על ידי חסידים חסרי השכלה מדעית. עם זאת, טוענים התומכים כי האנרגיה לכאורה עשויה להיות קשורה לשדות מגנטיים. כל זה לא אומת מדעית.
ב-2004 כתב ג'ון ברונו הייר (John Bruno Hare):
קווי המלאך מיכאל
בין קווי הליי שתומכי העידן החדש מבליטים קיימים שני קווים: האחד בדרום אנגליה, והשני חוצה את מערב ודרום אירופה, שהמשותף ביניהם הוא מספר רב של אתרים הקשורים למלאך מיכאל.
הקו שחוצה את מערב ודרום אירופה התחיל כציר מיכאל-אפולו (St. Michael-Apollo Axis), משום ששניים מהאתרים על הקו מוקדשים לאל אפולו. נוצרים אדוקים מעדיפים להתעלם מחלק הפגני בקו וקוראים לו "הקו המקודש של מיכאל המלאך הקדוש" (The Sacred Line of Saint Michael the Archangel). כיוון הקו מצפון-מערב לדרום-מזרח והוא מתחיל בדרום אירלנד ומסתיים בצפון ישראל. הוא כולל את האתרים הבאים:
מירזו תורסונזודה
מירזו תורסונזודה (בטג'יקית: Мирзо Турсунзода) (2 במאי 1911 - 24 בספטמבר 1977) היה משורר טג'יקיסטני וסובייטי חשוב ודמות פוליטית בולטת, חבר האקדמיה הטג'יקית למדעים, חבר בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של טג'יקיסטן, חבר באיגוד הסופרים הסובייטים. תורסונזודה נחשב לגיבור טג'יקיסטן ולמשורר הלאומי.
קסיוס מאילולה
קסיוס מאילולה (באנגלית: Cassius Mailula; נולד ב-12 ביוני 2001 בגה-מולפו שבדרום אפריקה) הוא כדורגלן דרום אפריקאי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת ממלודי סאנדאונס מליגת העל הדרום-אפריקאית ובנבחרת דרום אפריקה.
מירזו תורסונזודה
הוא נולד בכפר קאראתוג באזור שהרינאב למשפחה של בעלי מלאכה וזכה לחינוך בבתי ספר סובייטים ובקומסומול. משנת 1946 ועד מותו ב-1977 עמד בראש אגודת הסופרים של טג'יקיסטן. הוא נחשב למוביל מבני הדור השני של המשוררים הטג'יקיים-סובייטים, ויצירתו מתאפיינת בליריקה, בפשטות ובמוטיבים עממיים. תורסונזודה העריך את סיפורי העם והפולקלור הטג'יקי; הוא אסף מעשיות וסיפורי עם ואף פרסם אנתולוגיה של שירי עם טג'יקיים ב-1940. אחרי מלחמת העולם השנייה, תורסונזודה היה פעיל גם בתחומים חברתיים וציבוריים. הוא כתב בעיתונות למען קידום שלום ונגד תפיסות קולוניאליסטיות.
קסיוס מאילולה
קריירת מועדונים
מאילולה גדל במחלקת הנוער של ממלודי סאנדאונס. בעונת החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הדרום-אפריקאית.
קריירה בינלאומית
ב-24 במרץ 2023 ערך מאילולה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת דרום אפריקה, בתיקו 2-2 נגד נבחרת ליבריה במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2023.
מירזו תורסונזודה
הוקרה והנצחה
בשנת 2021 נערך באוניברסיטת טאג'יק כנס בין-לאומי לכבוד תורסונזודה, שכותרתו The role of Mirzo Tursunzoda in the development of national literature and culture. בכנס השתתפו חוקרים וסטודנטים, כמו גם נציגי ממשל מטג'יקיסטן ומהעולם.
אנטוניטה ברנדייס
ראשית חייה
היא נולדה ב־13 בינואר 1848 בבוהמיה, אוסטריה-הונגריה. לאחר מות אביה של ברנדייס, אמה נישאה לג'ובאני נובילה סקרמלה הוונציאני. זמן קצר לאחר מכן המשפחה עברה לוונציה.
בשנת 1867 ברנדייס מופיעה כרשומה באקדמיה הוונציאנית לאמנויות יפות. בשלב זה, היא הייתה בת תשע עשרה, ואחת הנשים הראשונות שקיבלו הדרכה אקדמית באמנויות היפות באיטליה. למעשה, רק ב-1875 העניקו לנשים את הזכות החוקית ללמוד אמנויות יפות ואז סיימה ברנדייס את לימודיה באקדמיה.
ונציה
בוונציה, ברנדייס שכללה את כישוריה כציירת נוף קפדנית וציירת נוף עירוני, עם פרטים מורכבים במסורת של המאה השמונה עשרה. בשנת 1870, עוד כסטודנטית באקדמיה, השתתפה בתערוכה הראשונה שלה. היא תועדה כמי שהציגה שמונה ציורים בשנים 1872 עד 1876, הן נופים והן סצינות ז'אנריות. בתערוכה של שנת 1875 נמכר ציור שלה תמורת סכום גבוה, אינדיקציה ראשונה להצלחה שברנדייס תשיג עם אספנים זרים של עבודותיה - במיוחד המבקרים האנגלים והגרמנים באיטליה.
ב־1876 וב־1877 הציגה שלושה נופים של ונציה שנמכרו לאספנים זרים. בנובמבר 1877 הציגה ברנדייס את הציור הגדול Palazzo Cavalli a Venezia בתערוכה של החברה לאמנות בהונגריה בבודפשט. גם בפירנצה וגם בבודפשט הציגה ברנדייס את עבודתה בשם "אנטוניו ברנדייס". הביוגרף דה גוברנטיס מציע את ההסבר הבא לשינוי שמה: “תמונותיה הראשונות זכו לשבחים וביקורת. אך כאשר זכתה לשבחים כאישה, הדבר הרגיז אותה, ולכן הציגה בשם אנטוניו ברנדייס."
בשנים 1878 עד 1893 ברנדייס ציירה והציגה עבודות רבות, בעיקר סצינות של ונציה, אף שהתגוררה בעיקר שם היא טיילה וציירה גם בורונה, בולוניה, פירנצה ורומא. כמו גם בוונציה ובפירנצה, הציגה בטורינו, מילאנו ורומא. בשנת 1880 נכחה בתערוכה הבינלאומית במלבורן עם שלושה ציורים.
ברנדייס הייתה ציירת פורה, ולעיתים קרובות העתיקה את הנושאים הפופולריים ביותר שלה עם שינויים קלים בלבד.
בעלה אנטוניו זמבוני נפטר ב-11 במרץ 1909 ומכאן ואילך התגוררה ברנדייס בעיקר בביתה בפירנצה והמשיכה לצייר בסטודיו שלה עד מותה ב-20 במרץ 1926.
מורשת
על פי צוואתה האחרונה, מיום 1 בינואר 1922, והשתמרה בארכיון של בית החולים אינוסנטי פונדלינג בפירנצה, ברנדייס השאירה את עיקר יצירתה לבית היתומים, כולל ספרי השרטוטים שלה ויצירות האמנות שלה שהיו עדיין ברשותה. למעט ארבעה ציורים, שאותם נתנה לגלריה לאמנות מודרנית של ארמון פיטי.
אבו אל-עבאס א-נבאתי
אַבּוּ אלְ-עַבַּאס אַחְמַד בְּן מֻחַמַּד בְּן מֻפַרַּג' בְּן א-רּוּמִיַּה אַלְ-אִשְׁבִּילִיּ א-נַּבַּאתִיּ (בערבית: أبو العباس أحمد بن محمد بن مفرج بن الرومية الإشبيلي النباتي; 1165–1239) היה רופא ועשבונאי אנדלוסי.
חייו
נולד בסביליה בדרום מערב ספרד. במולדתו הוכר כאיש הלכה המתמחה בחדית', אולם יותר מכול התפרסם בידיעותיו המפליגות על צמחי המרפא ותועלתם, ומכאן גם כינויו "א-נבאתי" (העשבונאי).
תחום התמחותו של אבו אל-עבאס היה בהגדרה מדויקת של מיני צמחים, מוצאם ובית גידולם. ידיעותיו לא היו מוגבלות רק לתחומי ספרד, אלא להכרה נרחבת של צמחים מכל אזורי השליטה האסלאמית, שאותה רכש מהספרות, ובעיקר מתוך היכרות אישית במהלך מסעותיו בעולם.
למרות ההכרה שלה זכה אבו אל-עבאס בימיו כבר סמכא בענייני הלכה ורפואה בספרד, נהג תמיד בפרישות ואת זמנו הקדיש ללימודים. למחייתו מכר עשבים והעתיק ספרים בחנותו שבסביליה.
מסעותיו
אבו אל-עבאס ערך כנראה במהלך שנות חייו מספר מסעות למזרח, שלהם היו שתי מטרות: העמקת לימודיו במדע החדית' לפי האסכולות הנהוגות במזרח והרחבת היקף ידיעותיו הרפואיות. את רשמי מסעותיו תיעד בספרו, "המסע המזרחי".
מסע אחד ערך עוד בצעירותו, בשנת 1185, אז קיים לראשונה את מצוות החג' למכה. אולם את המסע המקיף ביותר למזרח ערך בשנת 1215. משם כנראה המשיך לעיראק ולערי סוריה הגדולה. בשובו לספרד ממסעו, בשנת 1228, חנה בדרכו גם בסיציליה.
אבו אל-עבאס תיאר בספרו צמחים שהכיר או ראה במסעותיו, בהם צמחים הגדלים במספר אזורים, המאפשרים לנו להתחקות אחר חלק ממסעו בארץ ישראל: יהודה, דרום הר חברון, בקעת הירדן ויריחו, אזור החוף ודרך אשקלון. ביצירתו מושקע מידע רב חשיבות למחקר תולדות הצומח בארץ ישראל בימי הביניים ושימושיו. בין הצמחים שהוא מתאר את שימושם: סירה קוצנית, סולנום החדק, עירית גדולה, רכפה לבנה ומיני חרחבינה.
שמעון עמיר
שמעון עמיר הוא פסיכולוג יהודי קנדי - ישראלי, פרופסור לפסיכולוגיה באוניברסיטת קונקורדיה שבמונטריאול. משמש כראש המכון ללימודי נוירוביולוגיה התנהגותית באוניברסיטה.
קורות חיים
עמיר נולד ברחובות. הוא סיים תואר ראשון בפסיכולוגיה וסוציולוגיה ותואר שני בפסיכוביולוגיה ופסיכולוגיה קלינית באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1973 עבר למונטריאול ללימודי דוקטורט באוניברסיטת מקגיל בהנחיית פרופסור זלמן עמית והמשיך ללימודי פוסט דוקטורט במרכז לחקר התמכרות לסמים באוניברסיטת קונקורדיה.
בשנת 1979 חזר ארצה ושימש כחוקר במשך שבע שנים במכון ויצמן. בשנת 1985 הוסמך כפסיכולוג קליני. ב-1986 הצטרף לסגל המחלקה לנוירוביולוגיה במכון ויצמן כפרופסור חבר. בשנת 1987 חזר לקנדה והצטרף למכון ללימודי נוירוביולוגיה התנהגותית. בשנת 1991 מונה לפרופסור מן המניין. מחקריו עוסקים בחקר מערכת השעון הצירקדיאני במוח.
בשנת 2007 היה פרופסור אורח במכון ויצמן. הוא עמית ב"אגודה האמריקנית לקידום המדע" (American Association for the Advancement of Science) והאקדמיה הלאומית הקנדית למדעים (Canada, Academy of Sciences).
WBSC
התאחדות הבייסבול והסופטבול הבינלאומית (באנגלית: World Baseball Softball Confederation (WBSC); בצרפתית: Confédération internationale de baseball et softball) היא פדרציית הספורט הבינלאומית המנהלת את ענף הבייסבול ואת ענף הסופטבול. מקום מושבה לוזאן, שווייץ. נוסדה בשנת 2013 מאיחוד הפדרציה הבינלאומית לבייסבול (IBAF) והפדרציה הבינלאומית לסופטבול (ISF).
בירול טופאלולו
ילדות וצעירות
טופאלולו נולד בשנת 1965 במשפחה לאזית ביישוב אפסו בכפר סוצ'אטי שבנפת פאזאר (בלאזית - אטינה) במחוז ריזה, בחלק המזרחי של החוף האנטולי של הים השחור, קרוב לגבול עם גאורגיה. אביו היה מנהל עבודה ואימו איכרה. מילדותו שר בשתי השפות - לאזית (לאזורי) וטורקית. את השפה הטורקית, השפה הרשמית של המדינה, למד רק בבית הספר היסודי. אמו הייתה זמרת עממית ששרה בכל חגיגות הכפר ושהרפרטאור שלה כלל את השירים האפיים הלאזיים המסורתיים, שירי ערש ובלדות על הטבע, הים, האהבה ועל הגעגועים בגלות אל המולדת. תחילה ליקט טופאלולו את השירים ששרה אמו. הוא למד הנדסת חשמל בעיר גזיאנטפ ועבד במקצוע זה בטורקיה ובחו"ל. באותה תקופה ניגן בסאז ושר מוזיקת פולק טורקית (türkü). אחיו שנול טופאלולו פעל בפאזאר כנגן קמנצ'ה וכזמר בלדות אך לא פרסם מוזיקה תחת שמו. בשלב מסוים החליט בירול טופאלולו להקדיש את זמנו למוזיקה בלבד.
המשך פעילותו האמנותית
ב-1993 ניגן טופאלולו בלהקת מוזיקה עממית בשם Kardeş Türküler. באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 הכיר טופאלולו את המלחין ונגן הגיטרה והקופוז ארקן אואור ששילב את המוזיקה הקלאסית המסורתית הטורקית עם יסודות של מוזיקה עממית. בהשפעת אואוז, בשנת 1997 ליקט ואחר כך הקליט טופאלולו מוזיקת הלאזים מהרי ארצו. אחר כך למד כאוטודידקט כלי נגינה עממיים נוספים. הוא נסע לגאורגיה שבינתיים הפכה לעצמאית, ולמד בה שירים פוליפוניים של הלאזים הנוצרים ושל המגרליים (או מינגרליים). בטורקיה ברוח האסלאם הפכו שירי הלאזים למונודיים בלבד. טופאלולו התכוון להחיות את המסורת הפוליפונית ולבצע יחד עם אמנים אחרים גרסאות פוליפוניות של השירים הלאזים הידועים בטורקיה. בנוסף לקמנצ'ה, כלי ממשפחת הכינור האהוב ביותר על תושבי חוף הים השחור, השתמש טופאלולו לראשונה בקרב הלאזים בטורקיה, בכלי נגינה ייחודיים - צ'ונגורי , (באזרית - צ'וגור) כלי מיתר גאורגי ממשפחת העוד בעל צוואר ארוך וארבעה מיתרים, ו"פילילי", כלי נשיפה נדיר הידוע באג'אריה, בעל קנה אחד עם 5–7 חורי אצבע כמו כן הוא פיתח כלי הקשה מקורי המכונה "גוני". חלק מהכלים שהוא מנגן בהם בנה בעצמו. בעיבודיו המודרניים נעזר טופאלולו גם בכלים מערביים כמו גיטרה בס, גיטרה אקוסטית, אקורדיון, כינור (בטורקית:keman), כלי הקשה מערביים. כמו כן השתמש גם בכלי המיתר הגאורגי צ'ונירי ממשפחת הקמנצ'ה בעל שלושה מיתרים וגוף עגול, בחליל מעץ סלמורי ממזרח גאורגיה, בלאוטה הגאורגית בעלת צוואר ארוך פנדורי, בחליל הרועים קאוואל ובאבוב הקצר הארמני דודוק או הכלי המקורב לו מטורקיה - "מיי".
טביעת עין
בהלכה, טביעת עין או טביעוּת עין היא אמצעי ראייתי המבוסס על זיכרון חזותי.
בירול טופאלולו
לקריאה נוספת
(כתבה בעיתון "לה מונד")
טביעת עין
דין ההלכה
נחלקו הראשונים האם צריך שיכירן בידיעה ברורה או שמספיק בטביעת עין שאינה בבירור גמור.
סיאטס
סיאטס (שם מדעי: Siats) הוא סוג של דינוזאור תרופוד גדול טורף ממשפחת הנאוונאטוריים. הוא נמצא באתר הרי סיידר שביוטה, ארצות הברית ונחשב לאחד מהתרופודים הגדולים ביותר. הוא תואר ב-2013 בידי החוקרים לינדזי זאנו ופטר מקוויקי. הוא קרוי ע"ש "סיאסט" - מפלצת אוכל אדם ממיתולוגיית הילידים של יוטה - אנשי יוט. הסוג כלל מין יחיד - Siats meekerorum.
טביעת עין
מקרים שבהם ההלכה נוהגת
הלכה זו נוהגת במספר מקרים:
סיאטס
דינוזאור זה שנמצא משלד חלקי הכולל בעיקר חוליות גב ועצמות גפיים, הגיע לאורך אפשרי של 11.9 מטר ולמשקל של מעל 4 טון, דומה בגודלו לזאורופגנקס או לאקרוקנתוזאורוס. הוא היה בעל מאפיינים של מגרפטוריים שלהם סווג לראשונה אך מבנה הגב שלו היה שונה. כמה מהחוקרים ראו בו מין הקרוב לטירנוזאורים, אך בהמשך החליטו לשייכו לקבוצת הקרנוזאורים, בהם האלוזאורוס והנאוונאטור.
More Mess
More Mess (בעברית: יותר בלגן) הוא שיר של הדי ג'יי והמפיק הצרפתי ומפיק התקליטים קונגס, בהשתתפות הזמר האנגלי אולי מורס והזמרת הבלגית קולי. השיר יצא לאור ב-4 באוגוסט 2017 כהורדה דיגיטלית בצרפת. השיר נכתב על ידי ג'ון ניומן, נילס ואן מלדרן, פיליפ קורטה, קולי מבואנו, יאן גאודוי, קונגס, מקסים אל, בו בראל ויאן "ג'יי ג'יי" וייטפילד, שהיה חבר בלהקה Poets of Rhythm, שהוציאה בשנת 1994 שיר תחת שם דומה, "More Mess on my Thing". השיר הגיע בשיאו למקום ה-20 במצעד הסינגלים הצרפתי.
טביעת עין
ההבדל בין טביעת עין לסימנים
ההבדל בין טביעת עין לסימנים הוא שטביעת עין היא הכרה חושית ואילו סימנים הם הכרה שכלית שהאדם דן בשכלו שמי שיש בו אותם סימנים מובהקים הוא האדם או החפץ שהכירו
More Mess
קליפ
הקליפ לשיר, שצולם בברצלונה, פורסם ב-20 בספטמבר 2017 בערוץ ה-Vevo של קונגס ביוטיוב.
בקליפ מופיע קונגס, שנפגש עם הראפר מורס, לפני שקבוצת אנשים מתחילה לרדוף אחריו. לאחר מכן הם נתקלים בקולי, שנתפסת במרדף. בסופו של דבר, השלישייה מוותרת על הריצה ובמקום זאת רוקדת עם הקבוצה. הסרטון מסתיים כשהשלישייה נפרדת, כל אחד לדרכו.