cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לשבור את הקרח
הכנסות
נכון לשנת 2017 הסרט הוא השישי ברווחיותו בהיסטוריה של העולם, סרט ההנפשה המרוויח ביותר בהיסטוריה, הסרט המרוויח ביותר של שנת 2013, הסרט המרוויח ביותר של Walt Disney Pictures והסרט השני ברווחיותו המופץ על ידי חברת וולט דיסני.
מחוץ לצפון אמריקה
גם מחוץ לצפון אמריקה היה הסרט להצלחה קופתית גדולה. הסרט הוא החמישי ברווחיותו, הסרט המונפש המרוויח ביותר והסרט המרוויח ביותר של שנת 2013. זהו הסרט המונפש הרווחי ביותר בקוריאה הדרומית, דנמרק ו-וונצואלה. זהו הסרט הרווחי ביותר של אולפני ההנפשה של וולט דיסני בלמעלה מ-45 מדינות הכוללות את אמריקה הלטינית (במיוחד במקסיקו וברזיל), בריטניה, אירלנד, מלטה, רוסיה, אוקראינה, נורווגיה, מלזיה, סינגפור, אוסטרליה וסין.
ביקורת
הסרט זכה לשבחים רבים. מספר מבקרי קולנוע השוו את הסרט לסרטים "היפה והחיה", "בת הים הקטנה", "אלאדין" ו"מלך האריות" מתקופת "הרנסאנס של דיסני", וכמה מבקרי קולנוע אף אמרו כי הסרט מסמל התחלה של רנסאנס שני בדיסני. הסרט זכה לשבחים רבים במיוחד על האפקטים החזותיים, התסריט, השירים והדיבוב שבו (במיוחד של ג'וש גד, אידינה מנזל וקריסטן בל). השיר "Let It Go" מתוך הסרט זכה לשבחים רבים וחלק ממבקרי הקולנוע אמרו כי הסצנה שבה בוצע השיר היא אחת מסצנות הקולנוע הטובות ביותר של 2013.
גם בישראל זכה הסרט לביקורות משבחות רבות. דורון פישלר מאתר "וואלה!" שיבח את הסרט וכתב כי הוא "מקסים. סרט-נסיכות שגם שומר על התבנית וגם שובר אותה, נראה מצוין ומלא בשירים נהדרים." ארז דבורה, מאתר "ynet", נתן לסרט ארבעה כוכבים וכתב ש"אולפני דיסני מתעלים על עצמם ב"לשבור את הקרח" - עיבוד חופשי מרהיב לאגדה "מלכת השלג". מלבד האנימציה המושקעת, הטיפול בדמות הנסיכה מקבל טוויסט מקורי ומעמיק".
פסקול
השירים לסרט נכתבו והולחנו על ידי הזוג רוברט לופז וקריסטן אנדרסון-לופז שעבדו עם דיסני לפני כן על המוזיקה בסרט פו הדב מ-2011 ועל עיבוד הסרט מוצאים את נמו מ-2003 למחזמר מ-2007. מכיוון שבני הזוג לופז מתגוררים בניו יורק ואילו אולפני ההפקה ממוקמים בברבנק התבצעו ועידות וידאו של כשעתיים במשך 14 החודשים של הפקת המוזיקה. כל שיר שכתבו הזוג לופז הוקלט באולפן הביתי שלהם כאשר שניהם שרים אותו ורוברט מלווה את הביצוע בפסנתר ולאחר מכן הוא נשלח בדוא"ל בברבנק לדיון ועידת הווידאו. בני הזוג לופז כתבו עשרים וחמישה שירים לסרט כאשר שמונה מביניהם נבחרו.
בפברואר 2013 נבחר קריסטוף בק לכתוב ולהרכיב את פסקול הסרט,
נעימת הפתיחה של הסרט Vuelie נוצרה על ידי האמן הסאמי ואמן היוייק פרוד פילהיים (Frode Fjellheim) והיא למעשה עיבוד ליצירתו המוקדמת יותר Eatnaman Vuelie.
נכון ל-7 במאי 2014 נמכרו מעל 2.6 מיליון עותקים של הפסקול והיה בראש רשימת האלבומים הנמכרים ביותר של בילבורד 200 במשך שלושה שבועות לא רצופים, נכון ל-22 במאי 2014 הפסקול נמצא בראש רשימת האלבומים הנמכרים ביותר של בילבורד 200 במשך עשרים וחמישה שבועות רצופים. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי אישר כי הפסקול הפך לאלבום פלטינה והפך לאלבום הפסקול הרביעי של סרט אנימציה שהגיע למעמד זה. האלבום הוא הפסקול הנמכר ביותר בגרסה דיגיטלית.
סרטי המשך
ב-19 במרץ 2015 החלה הקרנתו ברחבי העולם הסרט "סינדרלה" מבית אולפני וולט דיסני. ל"סינדרלה" קדם סרט קצר, בן 9 דקות, בשם "קדחת הקרח" המבוסס על "לשבור את הקרח". סרטון זה "מתעד" את מסיבת יום ההולדת של אנה, בעוד אלזה מצוננת ויוצרת אנשי שלג קטנים בעיטושה.
ב-12 במרץ 2015 נחשף כי סרט המשך לסרט "לשבור את הקרח" נמצא בשלבי עבודה, וכי כריס באק וג'ניפר לי ימשיכו לביים בצוותא את הסרט שעלילתו תתבסס על רעיון משותף שהעלו השניים.
ב-13 ביוני 2017 פורסם בערוץ היוטיוב של דיסני טריילר ראשון לסרט קצר בשם "ההרפתקה של אולף", שיוקרן לפני הסרט "קוקו" של חברת פיקסאר, שייצא לאקרנים ב-22 בנובמבר 2017.
ב-2020 עלה לשירות דיסני+ הסרט הקצר "היה היה איש שלג", אשר מראה את נקודת המבט של אולף במהלך המתרחש בסרט זה.
בפברואר 2023, הכריז בוב איגר על סרט המשך נוסף בתהליך עבודה.
מוצרים
בארצות הברית וגם בישראל ניתן למצוא מוצרים המנציחים את הדמויות הראשיות מהסרט עצמו כולל פאזלים, בובות, ועוד, בישראל המוצרים זכו לפרסום בחנויות הצעצועים.
מחזמר
ב-22 בפברואר 2018 החלו הצגות הרצה של המחזמר Frozen בברודוויי. הצגת הבכורה הרשמית התקיימה ב-22 במרץ 2018. המחזמר היה מועמד לפרס טוני למחזמר הטוב ביותר לשנת 2018 (הפסיד לביקור התזמורת).
אוולוקומב
אוולוקומב (evolocumab) הוא נוגדן חד שבטי והחומר הפעיל בתרופה רפאטה (repatha), המיועדת לטיפול בהיפרליפידמיה.
אוולוקומב הוא נוגדן חד-שבטי אנושי מלא אשר מעכב את PCSK9 (proprotein convertase subtilisin/kexin type 9), חלבון המביא לפירוק הקולטנים של LDL ובכך מקטין את יכולתו של הכבד לסלק LDL-C, או כולסטרול "רע" מהדם.
היפרליפידמיה
היפרליפידמיה קשורה עם חוסר איזון של רמות כולסטרול בדם, כולל LDL- כולסטרול (LDL-C - כולסטרול "הרע") ו-HDL-כולסטרול (HDL-C - הכולסטרול "הטוב"). LDL-C ו-HDL-C משמשים בבקרה של כמות הכולסטרול בגוף וחוסר איזון עלול להגדיל את הסיכון לאירועים קרדיווסקולריים, כולל אוטם שריר הלב ושבץ. צורות אחרות של היפרליפידמיה כוללות היפרטריגליצרידמיה (רמות גבוהות של טריגליצרידים בדם), כמו גם היפרליפידמיה מעורבת, שבה קיימות רמות גבוהות של כולסטרול וטריגליצרידים. רמות גבוהות של LDL-C עלולות להוביל להיווצרות רבדים בעורקים וקשורות עם עלייה בסיכון למחלה קרדיווסקולרית טרשתית, כולל מחלת לב כלילית או שבץ.
מנגנון פעולה
אוולוקומב מתוכנן להיקשר ל-PCSK9 ולעכב קשירה של PCSK9 לקולטנים של LDL, על פני הכבד. בהיעדר PCSK9, קיימים יותר קולטנים של LDL על פני תאי הכבד, כדי לסלק LDL-C מהדם.
היסטוריה ואישורים
חברת אמג'ן הגישה בקשה לאישור חומר ביולוגי (BLA) עבור אוולוקומב למנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA), באוגוסט 2014. ה-FDA אישר את זריקת האוולוקומב ב-27 באוגוסט 2015, עבור חולים שאינם מסוגלים להשיג שליטה ברמות ה-LDL כולסטרול שלהם, באמצעות אפשרויות הטיפול הקיימות. הנציבות האירופית אישרה את התרופה ביולי 2015. אוולוקומב קיבל אישור ממשרד הבריאות הקנדי ב -10 בספטמבר 2015. חברת אמג'ן דיווחה על אישור משרד הבריאות הקנדי, בהודעה לעיתונות ב -15 בספטמבר 2015.
החברות רגנרון ואמג'ן הגישו, כל אחת, תביעות להגנת פטנט לגבי הנוגדנים החד-שבטיים שלהם כנגד PCSK9, מה שהביא בסופו של דבר להתדיינות משפטית לגבי הפטנטים בארצות הברית. בחודש מרץ 2016, בית המשפט המחוזי מצא כי התרופה של רגנרון, אלירוקומב - alirocumab הפרה פטנטים של חברת אמג'ן; לאחר מכן, ביקשה חברת אמג'ן צו מניעה, כדי למנוע מהחברות רגנרון וסאנופי לשווק את תרופת האלירוקומב. הצו הוענק לחברת אמג'ן בינואר 2017. השופט נתן לחברות רגנרון וסאנופי, 30 ימים לערער לפני שצו המניעה נכנס לתוקפו.
תוצאות הניסוי הקליני FOURIER, פורסמו במרץ 2017.
התרופה בישראל
התרופה רפאטה מאושרת לשיווק בישראל, בצורת תמיסה להזרקה במזרק מוכן לשימוש, ומיועדת להפחתת רמות הכולסטרול, כתוספת לדיאטה להורדת הכולסטרול. התרופה נכללת בסל הבריאות.
אלכסיי ניקולאייביץ', הצארביץ' של רוסיה
אלכסיי ניקולאייביץ', הצארביץ' של רוסיה (ברוסית: Алексей Николаевич Романов; 12 באוגוסט 1904 – 17 ביולי 1918), היה הצארביץ' של רוסיה, בנם של ניקולאי השני, אחרון קיסרי רוסיה, ושל אלכסנדרה, נסיכת הסן.
ילדותו
אלכסיי נולד בארמון פטרהוף שבסנקט פטרבורג ב-12 באוגוסט 1904, לניקולאי השני, קיסר רוסיה ולאלכסנדרה, נסיכת הסן, בתם של לודוויג הרביעי, הדוכס הגדול של הסן ואליס, נסיכת הממלכה המאוחדת. ב-3 בספטמבר אותה שנה התקיים טקס ההטבלה בקפלה בארמון, וסנדקיו העיקריים היו סבתו מצד אביו דאגמאר, נסיכת דנמרק ודודו אלכסיי אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה. סנדקיו האחרים כללו את אחותו הבכורה אולגה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה סבו של אביו כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק, אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת, את ג'ורג', נסיך ויילס ווילהלם השני, קיסר גרמניה. מכיוון שרוסיה הייתה במלחמה עם יפן, כל החיילים הפעילים וקציני הצבא הרוסי הקיסרי והצי נקראו סנדקים של כבוד.
אלכסיי סבל מהמופיליה, ובשל כך נאלצו מאוד להזהר שמא יפגע או יחתך, משום שאפילו חבורה קטנה הייתה עלולה להביא למותו. מחלתו הייתה סוד מדינה כמוס, ווילהלם השני, קיסר גרמניה גילה זאת לאחר שראה במהלך ביקור רשמי חבורה גדולה על מצחו של אלכסיי, שלא עברה בכל תקופת ביקורו. הוריו, הקיסרית אלכסנדרה והצאר ניקולאי, היו בקשר הדוק עם הנזיר גריגורי רספוטין שנודע כבעל כוחות מיסטיים, ואשר נבע בעיקרו מהתקווה שרספוטין יצליח לרפא את מחלתו של אלכסיי.
על אלכסיי נאסר לרכוב על אופניים או לשחק בחוץ, אך למרות המגבלות היה אלכסיי פעיל ותוסס. הוא סירב לדבר מלבד רוסית, נהנה ללבוש תלבושת רוסית, וכשהיה ילד קטן, נהג מדי פעם לבצע מעשי קונדס על חשבונם של האורחים. המפורסם שבהם היה כאשר הנסיך הקטן טיפס מתחת לשולחן בארוחת ערב רשמית, הסיר את נעל האורחת והראה אותה לאביו. ניקולאי אמר בחריפות לבנו להחזיר את הנעל, אלכסיי עשה זאת, אבל לא לפני שהניח תות שדה גדול בשולי הנעל. כמה שבועות לאחר מכן, יורש העצר לא הורשה להשתתף בארוחת ערב. בגיל שבע, התנהגותו בארוחת ערב משפחתית הייתה מביכה להוריו; אלכסיי המפונק הקניט אחרים ליד השולחן, סירב לשבת בכיסאו, לא רצה לאכול את האוכל שלו ואף ליקק את צלחתו. אביו הפנה את ראשו וניסה להתעלם מהתנהגותו של אלכסיי, ואילו אמו נזפה באחותו הגדולה אולגה על שלא שלטה בו. המורה שלו, פייר גיליאר, התווכח עם הוריו של אלכסיי כדי לשכנע אותם שאוטונומיה גדולה יותר לילד תסייע לו לפתח שליטה עצמית טובה יותר. ואכן, אלכסיי ניצל את החירות הבלתי-מוכרת והתחיל להתגבר על חולשותיו הקודמות, ובנוסף, מחלתו גם עוררה בו רגישות לכאבם של אחרים.
מלחמת העולם הראשונה
בשנת 1915 במהלך מלחמת העולם הראשונה, תפס אביו את הפיקוד העליון על הצבא הרוסי הקיסרי, התלווה אליו אלכסיי למוגילב, שם היה מטה הפיקוד העליון, והוא חי שם חיים צבאיים. בדצמבר 1916 קיבל קצין הקישור הבריטי בסטאבקה, מייג'ור גנרל סר ג'ון הנברי-ויליאמס, את הידיעה על מותו של בנו, והצאר ניקולאי שלח את אלכסיי בן השתים עשרה לאביו האבל לשבת איתו. "אבא אמר לי לשבת אתך כי הוא חשב שתרגיש לבד הלילה", אמר אלכסיי לגנרל.
המוות
המשפחה שוכנה ב"בית איפטייב", מבנה שהיה שייך לפני כן לקצין הנדסה ונהרס בשנות ה-70 של המאה ה-20. חוץ ממשפחת המלוכה גרו בבית חמישה משרתים, ובהם רופא המשפחה. כמה פעמים הוצע למשרתים לעזוב את המשפחה אך הם העדיפו להישאר למרות הסכנות. המשפחה התגוררה בבית איפטייב 78 ימים. בני המשפחה סבלו מפחד ומחוסר וודאות. הבנות תפרו את תכשיטיהן לתוך בגדיהן בתקווה למנוע את החרמתם. הן ואמן המציאו שמות קוד עבור כל אחד מפריטי הערך שלהם כדי להסתיר אותם (חלקם הוחרמו מיד עם הגיעם ליקטרינבורג).
סיבוכיות מקום
במדעי המחשב, כאשר עוסקים בניתוח המשאבים שדורשים אלגוריתמים משתמשים במושג של סיבוכיות מקום (המכונה גם סיבוכיות זיכרון) על מנת להעריך את כמות זיכרון המחשב הדרוש להם. מדד זה ומדד סיבוכיות הזמן של ריצת אלגוריתמים הם שני המדדים הנפוצים ביותר לסיבוכיות אלגוריתמים, וקיימים קשרים הדוקים בין שניהם.
אלכסיי ניקולאייביץ', הצארביץ' של רוסיה
המוות
בלילה שבין 17-16 ביולי 1918, נלקחו בני המשפחה ומעגל המשרתים המצומצם שלהם למרתף בטענה שהבית נמצא בסכנת התקפה של אנרכיסטים. כשירדו העצורים למרתף הבית והתאספו באחד החדרים, ביקשה הקיסרית שני כיסאות עבורה ועבור אלכסיי. הכיסאות הובאו, ולאחר מכן הודיע להם המפקד הבולשביקי שהם מוצאים להורג. הצאר רק הספיק להגיד "מה?" לפני שפתחו החיילים באש והרגו את כולם. אלכסיי נשאר בתחילה בחיים, מכיוון שעל גופו הייתה חולצה עטופה בתכשיטים ואבני חן יקרות, ובשל כך דקרו אותו החיילים בכידונים, ולאחר מכן ירו בראשו עד שמת.
סיבוכיות מקום
מבוא
כל אלגוריתם, כשהוא ממומש כתוכנת מחשב, זקוק לכמות כלשהי של זיכרון מחשב לצורך ריצתו. חלק מהזיכרון נדרש לאלגוריתם לצורך שמירת נתוני עזר שנדרשים במהלך ביצוע התוכנה. זיכרון נוסף דרוש על מנת לאחסן את הקלט של האלגוריתם ואת הפלט שלו. כמו כן, חלק מהזיכרון דרוש כדי לאחסן את הקוד אשר מממש את האלגוריתם.
אלכסיי ניקולאייביץ', הצארביץ' של רוסיה
המוות
מקום הימצאו של שרידי אלכסיי ואחותו מריה לא היו ידועים במשך עשרות שנים, משום שלא היה ניתן למצוא אותם למרות חיפוש נרחב. בקיץ 2007 הם התגלו על ידי צוות ארכאולוגי, ולאחר בדיקת ה-DNA, אשר פורסמה ב-30 באפריל 2008, התברר מעבר לכל ספק כי מדובר בשרידי אלכסיי ומריה.
סיבוכיות מקום
מבוא
כאשר עוסקים בחקירה תאורטית של ביצועי האלגוריתם, נהוג להתעלם מאספקטים טכניים הקשורים ישירות למימוש של האלגוריתם במחשב מסוים, ועל כן ההתמקדות היא רק בזיכרון הדרוש לצורך קלט, עיבוד ופלט הנתונים. כמו כן, נהוג להשתמש במודל מתמטי מופשט של מחשב לביצוע הניתוח, כאשר המודל המקובל ביותר הוא זה של מכונת טיורינג.
מכיוון שבהינתן בעיה כלשהי, גודל הקלט וגודל הפלט אינם תלויים באלגוריתם הפותר אותה, לא נהוג להחשיב אותם כחלק מהזיכרון אותו דורש האלגוריתם. אם כן, עיקר ההתמקדות בחקר סיבוכיות מקום היא בזיכרון העזר הנדרש לצורך ביצוע האלגוריתם.
מכיוון שקשה להעריך במדויק את כמות הזיכרון שדורש אלגוריתם, נהוג להשתמש בהערכה החוסמת את כמות הזיכרון המקסימלית שאותה ידרוש האלגוריתם. מכיוון שעבור קלטים ארוכים יותר נדרש לרוב זיכרון רב יותר, בעיקר מתעניינים בהתנהגות האסימפטוטית של כמות הזיכרון הנדרשת כפונקציה של גודל הקלט.
סיבוכיות זיכרון של בעיית הכרעה ידועה בתור סיבוכיות הזיכרון המינימלית של מכונת טיורינג המממשת אותה. הגדרה נאיבית של סיבוכיות הזיכרון של מכונת טיורינג היא כמות תאי הזיכרון של המכונה שבהם נעשה שימוש - בצורה פורמלית, מספרו של התא הימני ביותר שאליו הראש הקורא הגיע (כאשר המודל הוא מכונת טיורינג חד סרטית, שהסרט שלה אינסופי בכיוון ימין בלבד).
הבעייתיות שבהגדרה הנאיבית נעוצה בכך שהן הקלט והן הפלט של המכונה כתובים על הסרט, ולכן נחשבים לחלק מהמדד. למשל, אלגוריתם אשר מקבל מספר ובודק האם ספרתו האחרונה היא 1 לא ידרוש כלל זיכרון עזר (שכן כל שעליו לעשות הוא לבדוק את הביט האחרון בקלט שקיבל), אך סיבוכיות הזיכרון שלו היא ליניארית באורך הקלט (שכן הקלט נחשב לחלק מהזיכרון שבו משתמשת המכונה).
מחלקות סיבוכיות
עבור פונקציה \ f(n) מקובל להשתמש בסימון כדי לסמן את אוסף כל בעיות ההכרעה עבורן קיימת מכונת טיורינג דטרמיניסטית שבהינתן קלט באורך \ n פותרת את הבעיה תוך שימוש בזיכרון של לכל היותר \ f(n). לעיתים משתמשים בסימון אסימפטוטי על מנת לפשט את הכתיבה, ומסתפקים בכך שמכונת הטיורינג תפתור את הבעיה בזיכרון \ O(f(n)). כלומר - עבור קלטים גדולים מספיק, כמות הזיכרון הנדרשת קטנה מקבוע כלשהו כפול \ f(n).
בצורה דומה מסמנים בתור את אוסף בעיות ההכרעה עבורן קיימת מכונת טיורינג לא דטרמיניסטית הפותרת את הבעיה תוך שימוש בזיכרון \ f(n).
בעזרת הסימונים הללו ניתן להגדיר כמה ממחלקות הסיבוכיות המרכזיות בהן עוסקים בחקר סיבוכיות זיכרון: PSPACE, L,NL,EXPSPACE.
קשר בין סיבוכיות מקום וסיבוכיות זמן
ניתן להראות כי מתקיים כלומר, לכל מכונה העובדת בסיבוכיות מקום f(n) קיימת מכונה העובדת לכל היותר בסיבוכיות זמן שהיא אקספוננציאלית בסיבוכיות המקום f(n) ופותרת את אותה הבעיה.
הטכניקה בה משתמשים כדי להראות זאת מבוססת על ספירת כל המצבים האפשריים של החישוב אותו מבצעת המכונה המקורית. כל מצב שכזה נקבע באופן יחיד על ידי תוכן סרט העבודה, מיקום הראש הקורא של המכונה והמצב הפנימי בו נמצאת המכונה. על מנת למנוע בלבול נהוג לכנות כל מצב שכזה בשם קונפיגורציה.
ניתן להראות כי מספר הקונפיגורציות האפשריות של מכונת טיורינג שעובדת בזיכרון של O(f(n)) הוא O(2^{f(n)}). זאת מכיוון שמספר המצבים הפנימיים הוא קבוע, מספר המקומות שבהם הראש הקורא יכול להיות הוא f(n), ומספר האפשרויות השונות לתוכן סרט העבודה הוא 2^{f(n)} (בהנחה שא"ב העבודה הוא בינארי - אם הוא מכיל יותר אותיות ההבדל יהיה רק שינוי בבסיס החזקה).
הבחנה חשובה בהקשר זה היא כי אם חישוב של מכונת טיורינג מגיע פעמיים לאותה קונפיגורציה, החישוב מצוי בלולאה אינסופית (כלומר, יחזור על עצמו שוב ושוב לתמיד). בכל צעד חישוב מכונת הטיורינג עוברת מקונפיגורציה אחת לאחרת, ולכן אם המכונה תבצע יותר צעדי חישוב מאשר מספר הקונפיגורציות האפשריות, היא בהכרח תגיע לאותה קונפיגורציה פעמיים, ולכן היא נמצאת בלולאה אינסופית.
מסקנה נוספת מקשר זה היא שמתקיים תמיד, כלומר כל בעיה שניתנת לפתרון באמצעות מכונת טיורינג בעלת זיכרון חסום, ניתנת גם להכרעה (כלומר, קיימת מכונת טיורינג שפותרת אותה ועוצרת לכל קלט).
משפט סביץ'
משפט סביץ' מצביע על הקשר בין סיבוכיות הזיכרון של מכונות טיורינג דטרמיניסטיות ואי דטרמיניסטיות (קשר שטרם ידוע דומה לו עבור סיבוכיות זמן):
ממשפט זה נובע, למשל, שאין צורך להגדיר מחלקה מיוחדת NPSPACE בתור המקבילה האי דטרמיניסטית של PSPACE, שכן שתי המחלקות שוות.
משפט Immerman-Szelepcsényi
משפט Immerman-Szelepcsényi מראה כי מחלקות סיבוכיות זיכרון אי דטרמיניסטיות סגורות למשלים. בניסוח מדויק:
משפטי היררכיה
משפטי ההיררכיה לזיכרון אומרים, בצורה אינטואיטיבית, שאם מגדילים בצורה אסימפטוטית את כמות הזיכרון האפשרית לפתרון בעיה, מגדילים בכך את אוסף בעיות ההכרעה שניתן לפתור. בניסוח יותר פורמלי:
עבור כמויות נמוכות של זיכרון המצב מורכב יותר. ניתן להראות שאם אז, ובמילים אחרות - אם קיים אלגוריתם שמכריע בעיה באמצעות שימוש בכמות זניחה מאוד של זיכרון יחסית לגודל הקלט - אסימפטוטית פחות מאשר לוגריתם של לוגריתם של גודל הקלט - אז ניתן להסתפק בכמות קבועה של זיכרון. המחלקה שקולה לשפות רגולריות, כלומר אלה הפתירות באמצעות אוטומט סופי דטרמיניסטי. כמו כן ניתן להראות בעיות שאינן ניתנות לפתרון בעזרת כמות קבועה של זיכרון אך קיים אלגוריתם בעל סיבוכיות זיכרון של לפתרונן, כך שהחסם הדוק.
הקשרים בין מחלקות הסיבוכיות השונות
המחלקה PSPACE היא גדולה למדי; למשל, היא מכילה הן את המחלקה NP של הבעיות הניתנות לפתרון אי דטרמיניסטי בזמן פולינומי והן את המחלקה PP של הבעיות הניתנות לפתרון הסתברותי בזמן פולינומי. לא ידוע האם PSPACE=NP או אולי אפילו PSPACE=P, אך ממשפטי ההיררכיה לזיכרון עולה ש-PSPACE שונה מ-L. מכך נובע שלפחות הכלה אחת מתוך השרשרת חייבת להיות הכלה ממש, אך לא ידוע מהי; הסברה הרווחת היא שכל ההכלות הן הכלות ממש. בשל גודלה של PSPACE, השפות שנמצאות בה אינן נחשבות בהכרח לשפות ש"קל" להכריע; לעומתה, המחלקה L מספקת אפיון שכזה.
בדומה למושג השלמות ב-NP קיים גם מושג דומה של שלמות ב-PSPACE - בעיה היא PSPACE שלמה אם כל שפה ששייכת ל-PSPACE ניתנת לרדוקציה פולינומית אליה. דוגמה לשפה PSPACE שלמה היא השפה TQBF.
צבי ליבונטין
צבי ליבונטין הכהן (תקצ"ב, 1832 – י' בטבת תרנ"ח, 1898) היה מאנשי העלייה הראשונה, ממייסדי ראשון לציון.
ביוגרפיה
בשנת תרמ"ב (1882) עלה בן אחיו זלמן דוד ליבונטין לארץ ישראל כציר מטעם משפחות מקרמנצ'וג ומחרקוב. הוא כונן ביפו ועד בשם ועד חלוצי יסוד המעלה, אשר הציב לו מטרה לרכוש קרקע בארץ ישראל ולייסד בה מושבה של עובדי אדמה. לאחר שאיתר אדמות ב"עיון קרא" שבדרום יפו, פנה לדודו העשיר והציע לו לרכוש את האדמות. צבי ליבונטין נענה לבקשתו ורכש בכספו למעלה ממחצית אדמות "עיון קרא", שעליהן קמה ראשון לציון.
זמן קצר לאחר מכן עלה צבי ליבונטין עם אשתו לאה לארץ ישראל. מיד עם בואו הצטרף לקבוצת ועד חלוצי יסוד המעלה, וכעבור מספר חודשים עלו חברי הקבוצה על הקרקע וייסדו את המושבה ראשון לציון. צבי ליבונטין נחשב "זקן המייסדים". את מחצית השטח מכר לחבריו ומחציתו השאיר לעצמו. מחלקו הפריש 360 דונם לשש משפחות חסרות אמצעים. את תמורת הקרקע הקדיש לבניית בית הכנסת הגדול של המושבה.
בשנת תרמ"ג (1883) קיבל צבי ליבונטין מוועד חלוצי יסוד המעלה תואר "חבר נכבד" מטעם הוועד ואף הוגשה לו תעודת הוקרה על פועלו. באותה שנה החל יחד עם שני חברים נוספים בנטיעת גפנים, ובעקבותיהם הלכו שאר המתיישבים.
כיו"ר ועד המתיישבים חתם בשנת תרמ"ג (1883) על המכתב הראשון שנשלח מבני המושבה אל הברון רוטשילד, בו סיפרו על המצב הקשה של המתיישבים. לימים סירב ליבונטין לקבל את מרות פקידות הברון, ובעקבות זאת מכר את רכושו ונשאר להתגורר במושבה, יחד עם אשתו לאה, כאזרחים מן השורה עד יומם האחרון. בהיותם חשוכי ילדים תרמו את עיזבונם למוסדות הציבור במושבה.
נקבר בבית הקברות הישן בראשון לציון, ולצדו אשתו לאה.
אטנה
עקב היסטוריית ההתפרצויות שלו וקרבתו לאוכלוסייה מיושבת, הר אטנה הוכרז על ידי האגודה הבין-לאומית לוולקנולוגיה ולכימיה של פנים כדור הארץ כאחד מהרי הגעש של העשור. בשנת 2013 הוכרז ההר כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
היסטוריה גאולוגית
הר אטנה נמצא באזור הפחתה של לוחות טקטוניים, בו שוקע הלוח האפריקאי הנע צפונה מתחת ללוח האירואסייתי. ההפחתה אחראית לפעילות געשית באזור סיציליה ויוצרת את הקשת הגעשית באיים הליפאריים, מצפון לאטנה. המקור לגעשיות בהר אטנה לא הובן באופן מלא, אולם בשנים האחרונות הועלו השערות כי מערכת העתקים גדולה המקבילה לחוף המזרחי של סיציליה מאפשרת למאגמה לעלות באזור זה.
הפעילות הגעשית באזור החלה לפני כ-500,000 שנים בהתפרצויות תת-מימיות במפרץ שקדם להר אטנה, במה שהיה אז קו החוף של סיציליה. במשך כ-300,000 שנים המשיכה הפעילות הגעשית באזור, לרוב בצורת קילוחי לבה תת-מימיים, שיצרו ככל הנראה חרוט מגן תת-ימי.
לפני כ-150,000 שנים השתנה אופי הפעילות הגעשית. המגמה הפכה חומצית יותר, וכללה בנוסף לקילוחי לבה גם התפרצויות חזקות, שיצרו את הסלעים הפירוקלסטיים הראשונים באזור. בתקופה זו נוצרו מספר הרי געש אשר שכנו ממזרח לפסגת הר אטנה, באזור Valle del Bove. הגדול מביניהם נקרא קלנה (Calanna). תקופת קלנה נמשכה ב-10,000 שנים ולאחריהם פסקה הפעילות הגעשית.
לפני כ-80,000 שנים החלה תקופה נוספת של פעילות געשית. ההתפרצויות בתקופה זו היו אלימות יותר, ובמהלכן נוצר הר הגעש טריפוליאטו (Trifoglietto), מספר קילומטרים ממערב לקלנה, עדיין באזור Valle del Bove. הר הגעש טריפוליאטו התאפיין במדרונות תלולים יותר, והתנשא לגובה רב יותר מהר אטנה של ימינו. המגמה שהפכה חומצית יותר הביאה לפליטת חומר פירוקלסטי בכמות גדולה, אשר כיסה תוך כ-20,000 שנים את הר הגעש הקודם קלנה. תא המגמה שהזין את טריפוליאטו התרוקן לבסוף, והביא לקריסת ההר.
לאחר כ-30,000 שנות שקט החלה התקופה הפעילה הרביעית באזור, וזו פעילה עד ימינו. תקופה זו החלה לפני כ-35,000 שנים, אז החל ההר להתפרץ מחדש ממערב להרי הגעש הקודמים ונוצר הר הגעש מונגיבלו (Mongibello). בתוך כמה אלפי שנים בלבד כיסו תוצרי ההתפרצויות את שרידי הרי הגעש הקודמים וחיברו את הר הגעש לקו החוף של סיציליה. ההר הגיע בשיאו לגובה של כ-3,800 מטרים, כ-500 מטרים גבוה יותר מאשר גובהו כיום.
בתקופה שבין 35,000 עד 15,000 שנים לפני זמננו אירעה התפוצצות גדולה בהר אשר יצרה באזור סלעי איגנימבריט ואפר געשי מההתפרצות הגיע למרחק של כ-800 קילומטר מההר.
נכון לתחילת המאה ה-21, יש ארבעה לועות בפסגת ההר: הלוע הצפון-מזרחי אשר נוצר בשנת 1911, לוע ווראג'ינה (Voragine, סדק או בולען) אשר נוצר ב-1945, בוקה נואובה (Bocca Nuova, הלוע החדש) אשר נוצר ב-1968, והלוע הדרום-מזרחי אשר נוצר בהתפרצות בשנת 1971.
בצידו המזרחי של ההר ישנו עמק אשר נוצר לפני כמה אלפי שנים בעקבות קריסת הצד המזרחי של ההר, אשר יצרה שקע הנקרא וָאלֶה דֶל בּוֹוֶה (באיטלקית: Valle del Bove, מילולית: "עמק השוורים"). במחקר משנת 2006 נטען כי קריסת ההר אירעה לפני 8,000 שנים, וכי בעקבותיה נוצר גל צונאמי אשר שטף את חופי מזרח הים התיכון, וייתכן שגרם לנטישת ההתיישבות בעתלית-ים. בקירות העמק נחשפות שכבות הסלעים הגעשיים והם מהווים מקור מידע חשוב לחקר התפרצויות העבר של ההר. מאז 1991 מכוסה ואלה דל בווה בשכבת לבה עבה אשר זרמה בעמק כתוצאה מהתפרצות שהחלה אז והסתיימה בשנת 1993.
היסטוריה של פעילות געשית
אטנה הוא אחד מהרי הגעש הפעילים ביותר בעולם, והתפרצות שלו אינה אירוע נדיר. ההיסטוריה הוולקנית שלו מתועדת למן המאה ה-16 לפני הספירה.
נכון לתחילת המאה ה-21 מוכרות כתשעים התפרצויות קשות. ההתפרצות בשנת 1169 גרמה להרס העיר קטניה ולמותם של כ-15,000 נפש. התפרצות ידועה נוספת התרחשה ב-1669. לבה זרמה במורד הדרומי של ההר, ומספר כפרים נהרסו. העיר קטניה הייתה מוקפת חומה אשר הסיטה את זרם הלבה אל הנמל מדרום לעיר, ומנעה ממנה לזרום לתוך העיר. מספר ההרוגים בהתפרצות אינו ברור. מקורות רבים מציינים כי נהרגו כ-20,000 איש, אולם מקורות אחרים אינם מציינים כלל מקרי מוות.
ההתפרצות בשנת 1983 ארכה 131 ימים והלבה קלחה במורד הדרומי של ההר מסדקים בגובה של כ-2,500 מטרים. זרם הלבה פגע במרכז התיירות רִיפוּג'וֹ סַאפִּייֵנְצָה (Rifugio Sapienza) תוך שהוא גורם נזק לרכבל, ומספר מסעדות ובתי מלון נקברו תחת הלבה. זרם הלבה אף איים להגיע ליישובים בגובה 900 מטרים כדוגמת ניקולוסי בטרם נעצר.
בדצמבר 1991 החלה ההתפרצות הארוכה ביותר של ההר במאה ה-20, והיא נמשכה 473 ימים, עד מרץ 1993. הלבה קלחה מזרחה מסדקים קרוב לפסגת ההר וכיסתה את Valle del Bove.
ההתפרצות ביוני 2000, שנמשכה 23 דקות, הפיקה לבה שנפלטה למרחק של קילומטר ואבני בזלת שנורו למרחק של שני קילומטר. בשנת 2001 התפרץ ההר פעם נוספת. לבה התפרצה לגובה של יותר מ-100 מטר וזרמה בצד הדרומי של ההר. חום הלבה הגיע למאות מעלות צלזיוס והעשן והאפר שנפלטו מן ההר כיסו את כפרי האזור. בנובמבר 2007 התפרץ הר הגעש פעם נוספת.
מאז תחילת המאה ה-21 מתרחשות התפרצויות קטנות כמעט מדי שנה. בשנת 2011 נמנו 16 התפרצויות. התפרצויות נוספות נרשמו באוקטובר 2013, ביולי 2014, בדצמבר 2015 ובפברואר 2017. ב-25 בדצמבר 2018 התפרץ ההר שוב. יומיים מאוחר יותר נרשמה באזור רעידת אדמה בעוצמה של 4.8 בסולם מגניטודה לפי מומנט.
ההר התפרץ שוב בפברואר-מרץ 2021, ושוב באוגוסט 2023.
במיתולוגיה היוונית
על פי המיתולוגיה היוונית, תחת ההר נמצא המפלץ טיפון שהיה אבי המפלצות יחד עם אכידנה ומאויבי האלים היוונים הגדולים ביותר עד שהובס ונאסר תחת ההר. טיפון הנאבק להשתחרר ולזרוע הרס בעולם היו ההסבר של היוונים הקדמונים להתפרצויותיו האלימות. בנוסף לכך, סדנתו של הפייסטוס, אל הנפחים, החרשות והאש היווני, נמצאת בתוך ההר ובו הוא יוצר את נשקי האלים.
תיירות
הר אטנה הוא אחד מהרי הגעש הפעילים הנגישים ביותר בעולם, ובכל שנה מבקרים בו אלפי אנשים. ההר הוא גם אחד האטרקציות העיקריות בסיציליה. הדרך העיקרית המובילה להר היא מדרום. כביש סלול מוביל לאתר סקי (Rifugio Sapienza) בגובה 1,900 מטרים, מצפון לעיר ניקולוסי (Nicolosi) ומשם ישנו רכבל העולה עד לגובה של 2,500 מטרים. מנקודה זו ניתן לנסוע במשאיות עד לגובה של 2,900 מטרים ומשם ועד לפסגת ההר ישנו שביל הליכה. דרך דומה מובילה להר מכיוון צפון-מזרח. בהר ישנם שני אתרי סקי.
פואמות אודות אטנה
"אטנה" הוא שמן של פואמות העוסקות בוולקנולוגיה המיוחסות בין היתר לוורגיליוס, לאובידיוס, לקורנליוס סוורוס, למרקוס מאניליוס וללוקיליוס הצעיר. במכתב מוסר מספר 79 שנכתב בשנת 64, עודד סנקה את לוקיליוס הצעיר לטפס על אטנה ולכתוב פואמה על אודות הר געש זה:
סרגיי רחמנינוב
סרגיי וסילייביץ' רחמנינוב (ברוסית: Сергей Васильевич Рахманинов; 1 באפריל 1873 – 28 במרץ 1943) היה מלחין, מנצח ופסנתרן רוסי. התיישב בשווייץ ובארצות הברית.
קורות חייו
רחמנינוב נולד באחוזת אונייג ליד נובגורוד ברוסיה. בילדותו נשלח מבית אביו, אציל שירד מנכסיו, לחיות בבית מורו לפסנתר. בראשית הקריירה שלו במוסקבה נעזר בקרוב משפחתו, המנצח אלכסנדר זילוטי, ששלח אותו ללמוד אצל המוזיקאי זברב במוסקבה, ובהמשך בקונסרבטוריון של מוסקבה.
בשנת 1899 הופיע לראשונה בקונצרט באנגליה. בין 1906 ל-1917 יצא מרוסיה וחזר אליה לסירוגין - בשנת 1906 יצא עם משפחתו לדרזדן, ובשנת 1909 יצא לסיור קונצרטים ראשון בארצות הברית. בשנת 1910 חזר לרוסיה ושב ויצא ממנה בשנת 1913 לרומא ולברלין. בתקופת מלחמת העולם הראשונה שהה שוב ברוסיה, אך המהפכה הבולשביקית אילצה אותו לצאת לגלות לבלי שוב בדצמבר 1917. בשנותיו בגלות היסס אם לקבוע את מושבו באירופה או באמריקה, ואחרי שבנה לו וילה בלוצרן שבשווייץ, עזב אותה לקראת מלחמת העולם השנייה והיגר לארצות הברית.
הניתוק מן המולדת השפיע על רחמנינוב כמו על איגור סטרווינסקי בעיקור כוח היצירה שלו, אך במקרה שלו נמשכה ההשפעה שנים רבות יותר. כמו סטרווינסקי, פנה גם רחמנינוב אל הנאו-קלאסיציזם. בין 1917 ל-1931 הוציא רק יצירה חשובה אחת מתחת ידיו - הקונצ'רטו הרביעי לפסנתר בסול מינור, שטיוטות שלו כתב עוד ברוסיה. הקונצ'רטו בוצע לראשונה בפילדלפיה ב-18 במרץ 1927, אך הקהל האמריקאי לא קיבל אותו בעין יפה ורחמנינוב גנז אותו לצורך שינויים בעתיד.
הווריאציות לפסנתר על נושא מן הסונאטה מס' 12 של קורלי שברו את מחסום הכתיבה שלו, וביצוע הבכורה שלהן היה במונטריאול ב-12 באוקטובר 1931. קבלת הפנים ליצירה הייתה צוננת, אך ברוסיה שיבחו אותה, ורחמנינוב המשיך בתנופת היצירה, וכתב את "רפסודיה על נושא של פאגאניני", יצירה המשלבת את הקפריצ'ו בלה מינור של הכנר הווירטואוז עם נושא הדיאס אירה הרוסי בבבואת ראי מפתיעה ויוצרת דיאלוג מעניין בין תרבויות שונות ורחוקות. ביצוע הבכורה של היצירה היה בבולטימור ב-7 בנובמבר 1934. יצירתו האחרונה לתזמורת, "המחולות הסימפוניים", קודרת באופייה. יש בה רמזים ברורים לנושא הראשי בסימפוניה הראשונה שלו, שלא עלתה יפה, ולדיאס אירה.
בשנת 1942 עבר בעצת רופאיו להתגורר בקליפורניה בשל מזג האוויר הנאה השורר במדינה זו. נפטר לאחר כשנה מדלקת ריאות. השאיר אחריו אשה, נטליה אלכסנדרובה (שהייתה גם בת דודו), ושתי בנות, טטיאנה ואירינה.
סגנון
סגנונו של רחמנינוב הושפע מצ'ייקובסקי בתחילת דרכו. באמצע שנות התשעים של סוף המאה ה-19, החלו יצירותיו לקבל נופך יותר אישי ומקורי. הן מאופיינות במחוות אגרסיביות, ובסגנון מוזיקלי בעל עוצמה רבה, סגנון חסר תקדים בקרב מלחינים רוסיים. לאחר שהסימפוניה שלו לא התקבלה באהדה, המשיך סגנונו להתפתח לכיוון הרומנטי והלירי. רחמנינוב היה מלנכולי וקודרני מטבעו, אופי שהשתקף ביצירתו, אך עם זאת קשר יחסי ידידות עם פריץ קרייזלר, ולדימיר הורוביץ וארתור רובינשטיין. מפלט ומרגוע מן הנגינה הווירטואוזית מצא במוזיקה קאמרית עם חברים. בשנת 1893 חיבר טריו אלגי לצ'לו כינור ופסנתר, וב-1901 כתב סונאטה לירית לאותו הרכב.
המוזיקה שלו לפסנתר סולו נושאת אופי טרקליני בעיקר, ואת יצירותיו הקשות ביותר לביצוע עיצב על פי הדגם של שופן. כתב 24 פרלודים על כל אחד מ-24 הסולמות המז'וריים והמינוריים. שיא יצירתו לפסנתר היה בסונאטה השנייה בסי במול מינור, שאת תביעותיה מן המבצע פישט למען פסנתרנים, הנופלים ממנו בברק וזריזות אצבעות, אך הורוביץ השיב אותה לקדמותה בנגינתו הווירטואוזית. מבין היצירות לפסנתר ולתזמורת הקונצ'רטו לפסנתר מס' 3 נחשב לאחד מהקונצ'רטים הקשים לביצוע ברמה הטכנית וברמה המוזיקלית שלו. את הקונצ'רטו לפסנתר מס 2 כתב בהשראת ציוריו של הצייר היהודי יצחק לויתן כמו את הסימפוניה מס' 1 שלו.
רחמנינוב ניצח על התיאטרון האימפריאלי ועל תיאטרון בולשוי במוסקבה במשך עונות אחדות. הוא ניסה את כוחו בכתיבת אופרה, אך רק שלוש משמונה האופרות שכתב נחלו הצלחה. כתיבתו הווקאלית נאמנה למסורת הרוסית, והיא ניכרת ביותר ב"קנטטת הפעמונים", שבוצעה לראשונה בסנקט פטרבורג ב-13 בנובמבר 1913.
במהותו היה רחמנינוב אדם חושב ומופנם, אינטלקטואל שנמשך לרעיונות חדשים, דבק בהשקפה הומניסטית וליברלית, והאמין שהמוזיקה תברא עולם טוב יותר. יחד עם סקריאבין, פרוקופייב וסטרווינסקי השתייך לרנסאנס אמנותי יוצא דופן, שמלחמת העולם הראשונה והמהפכה שבאה בעקבותיה קטעו, עיוותו ופיזרו לכל עבר. יצירותיהם שימשו מקור למלחיני רוסיה שלאחר נפילת הקומוניזם, ביקשו להגדיר מחדש את זהותם העצמית.
רחמנינוב בתרבות הפופולרית
בשנת 1975 חיבר אריק כרמן את השיר "All by myself", שנחל הצלחה רבה במצעדים. אריק כרמן התבסס על הקונצ'רטו לפסנתר מס' 2 (חלק שני - אדג'ו סוסטנוטו) של רחמנינוב מתוך מחשבה שהיצירה כבר איננה מוגנת בזכויות יוצרים. רק לאחר הפצתו של השיר התברר כי זכויות היוצרים עומדות בעינן ושייכות ליורשיו של רחמנינוב. כרמן הגיע להסכם חלוקת התמלוגים עם היורשים, והקרדיט שונה ל"אריק כרמן וסרגיי רחמנינוב". כרמן התבסס על סימפוניה מס' 2 של רחמנינוב גם בשירו "Never gonna fall in love again".
בסרט "ניצוצות", המבוסס על חייו של הפסנתרן דייוויד הלפגוט, חלומו של הלפגוט הצעיר הוא לנגן את הקונצ'רטו מספר 3 של רחמנינוב.
א-בה-גא-ד!
א-בה-גא-ד! היא סדרת טלוויזיה חינוכית לילדים המשודרת בערוץ הופ!.
עלילה
הסדרה עוקבת אחר להקה ובה ארבעה חברים: אריאל, בר, גמבי ודן-דן. בכל פרק הם שרים, רוקדים, משחקים וגם לומדים על אורח חיים בריא.
נשיא אסטוניה
נשיא אסטוניה (באסטונית: Eesti Vabariigi President) הוא ראש המדינה של רפובליקת אסטוניה.
אסטוניה היא דמוקרטיה פרלמנטרית, לכן תפקיד הנשיא הוא בעיקר תפקיד סמלי ואין לו סמכויות ביצועיות. במהלך כהונתו במשרה הרמה חייב הנשיא להשעות את חברותו בכל מפלגה. בנוסף, הוא חייב לעזוב את התפקיד בו הוא מכהן בעת בחירתו. כל אלו אמורים באופן תאורטי להבטיח שהנשיא יהיה עצמאי ובלתי תלוי במפלגה במהלך כהונתו.
על אבטחת הנשיא ובני משפחתו אחראית משטרת הביטחון של אסטוניה.
נשיאי אסטוניה
בשנים 1940–1992 לא כיהן באסטוניה נשיא בשל היותה חלק מברית המועצות. מזכיר המפלגה הקומוניסטית באסטוניה הסובייטית שימש בפועל כנשיא.
אלפבית פיניקי
האלפבית הפיניקי הוא האלפבית העברי-כנעני העתיק, התפתח מהאלפבית הפרוטו-כנעני, ועדויות ראשונות לו הן מסביבות שנת 1050 לפנה"ס. שימש את הפיניקים לכתיבת שפתם, הפיניקית, שפה שמית צפונית אשר קיבלו את היוקרה, אך הכתב העברי זה שימש גם בממלכת יהודה וישראל ובשאר העמים העבריים.
רוב האלפביתים המודרניים נשענים עליו, כולל האלפבית היווני, הלטיני, הערבי, הקירילי, העברי ועוד. כמו האלפבית הפרוטו-כנעני, גם האלפבית הפיניקי הוא אבג'ד ובעל 22 סימנים המסמנים עיצורים בלבד, וצורת ההגייה מובנת מההקשר (האלפבית היווני היה הראשון שכלל תנועות באופן מלא). ככל הנראה, שמות האותיות שבידינו דומים ואף זהים לשמות האותיות הפיניקיות. בהיותן שפות אחיות שימרה העברית את השמות, לעיתים בהגיה המסתברת המקורית שבפי הפיניקים. כך, ב' היא "בת" (בית), י' היא "יוד" (יד) ור' היא "ריש" (ראש).
לאחר זמן קצר, ככל הנראה אומץ בארץ האלפבית בגרסתו הפיניקית, זאת על פי הממצא הארכאולוגי. במשך המאות הבאות, התפתח האלפבית בארץ, ונוצר סגנון כתיבה מקומי המבוסס על הפיניקי אך שונה ממנו במקצת, הידוע בשם כתב דעץ.
היסטוריה
האלפבית הראשון שהומצא היה ככל הנראה האלפבית הפרוטו-סִינַאִי שהתפתח מההירוגליפים המצריים, הוא היה בשימוש באזור בחצי האי סיני ובלבנט, כשממצאים שהתגלו מתוארכים החל מהמאה ה-18 לפנה"ס, במרוצת הזמן לקראת המאה ה-15 לפנה"ס, התפתח ממנו בכנען האלפבית הפרוטו-כנעני.
באלפבית הפרוטו-כנעני היו בין 27 ל-30 אותיות, כשישנה למשל הבחנה בין אַ, אִ, ו-אֻ. בנוסף לכך כיוון הכתיבה לא היה חד-גוני, ניתן היה לכתוב במאונך או במאוזן, והיה שימוש בסגנון הבוסטרופידון (כתיבה שורה אחת מימין לשמאל והשורה שמתחתיה משמאל לימין). בהדרגה הלכו והצטמצמו מספר האותיות, ולקראת המאה ה-13 לפנה"ס עמד מספר האותיות על 22. כמו כן עם הזמן קיבלו האותיות צורה זוויתית יותר, והחל מהמאה ה-11 לפנה"ס נקבע כיוון הכתב בצורה אופקית מימין לשמאל. את צורת הכתב הזאת לאחר שהתגבשה בצורתה האמורה (החל מהמאה ה-11 לפנה"ס) מכנים בשם הכתב הפיניקי. חלק משמות האותיות השתנו, ככל הנראה, בהתפתחות זו: "גְמַל" כלומר "מקל זריקה" ל"גימל" - "גמל"; "דִיג" כלומר "דג" ל"דָלֵת" - "דלת"; "הְל" כלומר "שמחה" ל"הא" - "חלון"; "זִיק" כלומר "אזיק" ל"זין" - "כלי נשק"; "נַחְש" כלומר "נחש" ל"נון" - "דג"; "פִיט" כלומר "פינה" ל"פה" - "פה"; "שִימְש" כלומר "שמש" ל"שין" - "שן". משמעות שמותם של האותיות היא בפיניקית. שמות האותיות שוחזרו על ידי תאודור נלדקה (Theodor Nöldeke). לעומתו, יגאל ידין בספרו תולדות המלחמה בארצות המקרא, הקדיש פרק שלם להוכיח שאכן היו כלי נשק (כלי זין) בצורת האות הפיניקית. ובהתחשב בכך שדג בפיניקית היה נוּן, שדלת יוצגה באהלי מלחמה על ידי משולש, שנמצאו סולמות צבאיים בארכאולוגיה שאכן נבנו עם קו מרכזי אחד, והקשר ההמשכי בין אותיות שונות, כמו יד וכף, מים ודג (נון), עין ופה, ראש (ריש) ושן (שין), ועוד, הגיע למסקנה שהשמות הם מקוריים. למסקנה דומה הגיע פרופסור אהרן דמסקי מאוניברסיטת בר-אילן, בהניחו שרצף האותיות מחולק לקטעים בעלי משמעות ועניין דומים.
ישנה גם השערה שמשמעות האותיות היא למעשה שתי רשימות: הראשונה, קשורה כולה לעבודות הקרקע ולבעלי חיים יבשתיים, והשנייה, החל מהאות 'מ', עוסקת במים וים (מם=מים, נון=דג, סמך=אידרת הדג, עין=מעיין, פה=פי באר, צדי=דיג, קוף=חור הקרס, ריש=חוד הקרס ושין=שיני הקרס, תיו=סימון הדג שנדוג. קרס הדיג המשוננת, היא פרה-היסטורית, כפי שמעידים ציורי מערות בשוודיה ובצרפת).
במקור, האותיות נחקקו על לוחות אבן, לכן רוב האותיות מורכבות מקווים ישרים, אף על פי שגרסאות מעוקלות מופיעות בתעודות מתקופות מאוחרות יותר. שיא ה"עיקול" של האותיות מופיע באלפבית הנאו-פוני, שהופיע בעידן הרומי בצפון אפריקה. האלפבית הפיניקי נכתב בדרך כלל מימין לשמאל כאמור, אולם ישנם מספר טקסטים שנכתבו בו בבוסטרופידון.
הסתגלות הפיניקים לאלפבית הייתה מוצלחת ביותר, גרסאות שונות של הכתב התקבלו לאורך הים התיכון החל מהמאה ה-9 לפנה"ס ותרמו ליוונית, לאיטלקית העתיקה, לאנטולית ולאיברית.
האלפבית
לאותיות אחדות באלפבית היו מספר גרסאות שונות, לדוגמה: "תו" הייתה יכולה להיכתב גם כמעין '+' ול"חת" היו יכולים להיות גם שני "שלבים".
אלפביתים שהתפתחו ממנו
האלפבית העברי העתיק כמעט זהה לזה הפיניקי. האלפבית השומרוני, המשמש עד היום את השומרונים, הוא גרסה מאוחרת של אלפבית זה.
גם האלפבית הארמי הוא צאצא של האלפבית הפיניקי, שימושה של הארמית כלינגואה פרנקה במזרח התיכון גרמה לאימוצו באזורים רבים. מאוחר יותר התפצל אלפבית זה ליצירת אלפבית רבים, ביניהם האלפבית העברי המודרני, האלפבית הסורי והאלפבית הנבטי, שהיה המקור לאלפבית הערבי.
האלפבית הקירילי התפתח מהאלפבית היווני; חלק מהאותיות הקיריליות התפתחו מאותיות גלגוליטיות, כשהאחרונות התבססו בכמה מן האותיות על צורת אותיות עברית.
גם האלפבית האיטלקי העתיק התפתח מהאלפבית היווני, וממנו התפתח האלפבית הלטיני. נראה שגם האלפבית הרוני הגרמאני התפתח מגרסה מוקדמת של האלפבית האיטלקי העתיק.
יש הסוברים כי גם האלפבית הבַרהְמי, וצאצאיו האלפביתים ההינדים, התפתחו מהאלפבית הפיניקי, ובכך האלפבית הפיניקי מהווה אבי רוב שיטות הכתיבה האלפביתיות הנהוגות כיום. יוצא דופן הוא כתב ההנגול הקוריאני, שפותח באופן יזום ואינו בעל קשר ישיר לאלפבית הפיניקי. עם זאת, יש להניח שעקרונות הכתיבה האלפביתית עמדו לנגד עיניהם של מפתחי שיטת כתב מודרנית יחסית זו.
מלחמה בטרור
מלחמה בטרור הוא מונח כללי המתייחס לאמצעים, דרכי פעולה, טקטיקות ואסטרטגיות שגופים ממשלתיים, צבאיים, משטרתיים, מסחריים ובינלאומיים, מאמצים כדי להילחם בטרור ובארגוני טרור באמצעות פעולות התקפיות ישירות או עקיפות.
בדרך כלל כל מדינה מרכזת את כל המאבק במלחמה בטרור שמופעל נגדה, אך המאבק לא מוגבל לישות או זרוע אחת של הממשל, אלא מקיף ישויות ביטחוניות, מדיניות ואזרחיות מכל רחבי ורמות החברה והמדינה. לדוגמה, תאגידים וגופים כלכליים פרטיים מחזיקים תוכניות ביטחון נגד טרור על מנת לשמור על נכסיהם, ומעת לעת משתפים פעולה עם הממשלה וחולקים איתה מידע. כוחות ה"תגובה הראשונית" במדינה מסוימת, משטרה מקומית, צוות משא ומתן משטרתי ויחידת השתלטות (באירוע מתגלגל), מכבי אש, וכוחות חירום רפואיים (כגון מד"א ואיחוד הצלה בישראל וארגון זק"א), פועלים במשותף, לפי ארגון תוכנית ותרחישים הקבועים מראש, על מנת להגיב במהירות וביעילות לכל אירוע חבלני והשפעותיו המידיות. צבאות יוזמים מבצעים צבאיים נגד טרוריסטים, בדרך כלל באמצעות כוחות מיוחדים, אך בנוסף גם באמצעות כוחות חיל רגלים וחיל הנדסה (מעצרי מבוקשים, ניטרול מטעני חבלה ומעבדות נפץ, פיצוץ מבנים, מנהרות ותשתיות טרור). סוכנויות ביון אוספות מידע על ארגוני טרור ועל כוונותיהם. ארגונים כלכליים ומוניטריים מבצעים פיקוח על זרימות כספים חשודות שיכולות לשמש כמקור כספי לארגוני טרור.
היסטוריה של המלחמה בטרור
בין המאבקים הבולטים בטרור במאה ה-20 והמאה ה-21 ניתן למנות את:
המאה ה-21
האינתיפאדה השנייה, שפרצה בסוף ספטמבר 2000, הייתה גל טרור כמעט חסר תקדים בעוצמתו, קטלניותו ומשכו. מדובר היה בגל טרור פלסטיני שנמשך לפחות כ-5 שנים ובמהלכו נרצחו למעלה מאלף ישראלים, כ-70% מהם אזרחים, ונפצעו אלפים. רוב ההרוגים והפצועים נגרמו בפיגועי התאבדות בישראל שאותם ביצעו מחבלים מתאבדים פלסטינים. כתגובה לגל הטרור פיתחה ישראל מגוון טקטיקות – בהן סיכול ממוקד, הריסת בתי מחבלים, נוהל סיר לחץ, טקטיקות לחימה בשטח בנוי, שיטות להשגת מודיעין ואבטחה אזרחית מוגברת. בתקופה זו כל זרועות וגופי הביטחון של ישראל (לרבות צה"ל, השב"כ ומשטרת ישראל) התרכזו בבלימת הטרור הפלסטיני ומיגורו. ב-2002 יצאה ישראל למבצע חומת מגן שהיווה נקודת מפנה במערכה והוביל לדיכוי גל הטרור ולסיום האינתיפאדה השנייה ב-2005.
פיגועי 11 בספטמבר 2001 היו קפיצת מדרגה בפעילות הטרור ובהכרזת מלחמה עליו. בעקבות מגה-פיגועים אלו שמהלכם נרצחו קרוב ל-3,000 אזרחים בתוך שעות ספורות, הכריז נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש הבן על מלחמה כלל עולמית בטרור, וארצות הברית פלשה לאפגניסטן והפילה את שלטון הטליבאן, שנתן חסות וסיוע לאוסאמה בן לאדן וארגונו אל-קאעידה. למרות הצלחות ראשוניות בגיוס תמיכה בינלאומית (למשל, נאט"ו הכריזה על הפיגועים כמתקפה נגד כלל הברית) הלכה ופחתה התמיכה במלחמה מחוץ לארצות הברית. במהלך השנים שחלפו הכריזה ארצות הברית על שתי מלחמות שלפחות לכאורה היו חלק ממלחמה זו (מלחמת אפגניסטן ומלחמת עיראק), וכן על שיתופי פעולה עם מרבית מדינות העולם.
בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 קיימים עימותים קשים בין כוחות הקואליציה שגיבשה ארצות הברית לבין כוחות גרילה וטרור הפועלים באפגניסטן, פקיסטן, עיראק, במספר מדינות אפריקאיות ובתימן. בתחילת העשור השני של המאה ה-21 התרחש "האביב הערבי" שהביא לערעור המשטר בחלק ממדינות ערב ולעלייתה של המדינה האסלאמית (דאעש) - ארגון טרור אסלאמיסטי קיצוני שבשיאו שלט על שטחים נרחבים בעיראק ובסוריה, ואף הקים מאחזים בחצי האי סיני ובניגריה. דאעש ביצע שורת פיגועים קטלניים ורבי-נפגעים ברחבי העולם, בעיקר במזרח התיכון ובאירופה, ועדיין מהווה איום טרוריסטי מרכזי. פיגועים רבים של דאעש סוכלו בידי המוסד הישראלי.
חזית טרור עיקרית נוספת היא הציר האיראני-פלסטיני נגד ישראל, הפועל באמצעות משמרות המהפכה האסלאמית, חזבאללה, חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני. תאים של ארגונים אלו פועלים בין השאר לביצוע פיגועי טרור נגד יעדים יהודיים וישראליים ברחבי העולם.
מודיעין
שירותי הביטחון וסוכניויות ריגול של ארצות רבות פעילים בניסיון לאתר ואף לחדור לארגוני טרור, כדי לחשוף אותם מבפנים. לעיתים נתפסים אנשי מפתח שמוסרים מידע על פעילות הארגון ועוזרים למפותו. סוכנויות מודיעין של ארצות רבות משתפות פעולה בענייני טרור.
המודיעין נגד טרור משלב מודיעין צבאי ומודיעין משטרתי. השגת המודיעין נעשית בין השאר באמצעות הפעלת סוכנים (יומינט), חקירות, ציתות לתקשורת (סיגינט), ריגול ממוחשב ולוחמת סייבר, וניטור האינטרנט.
מגננה
מכיוון שהטרור מכוון במיוחד לפגיעה באזרחים ובתוך סביבה אזרחית, מיגון האזרחים ובתיהם, והקמת ביצורים, הוא דבר מרכזי שמדינות נותנות עליו את הדעת. מיגון ומגננה נועדו להקטין את יכולתו של הטרור לגרום לנזקים כבדים ונפגעים רבים ולהשבית את השגרה האזרחית.
בישראל, שהיא אחת המדינות המותקפות ביותר בעולם באמצעות טרור, במקומות ציבוריים קיימים נוהלי אבטחה מחמירים, ונהוג להשתמש באבטחה, ולהקיף בגדרות מבני ציבור כדוגמת גני ילדים, בתי ספר ובתי כנסת. במקומות ציבוריים כדוגמת מקומות בילוי ומסחר ותחנות מרכזיות של חברות הסעות כאוטובוסים ורכבת, הוצבו מאבטחים, הוקמו שערים אלקטרוניים וגלאי מתכות לגילוי נשק, והושמו מכונות שיקוף שבהן מטענים מועברים. על פי החוק הישראלי יש לבנות מקלטים וממ"דים כנגד רקטות וטילים שיורים המחבלים. מאז חטיפות מטוסים ישראליים, מדינת ישראל מימנה הצבת מאבטחים חמושים במטוסי אל על. לאחר פיגועי התאבדות הרבים שנעשו ברחבי ישראל במהלך האינתיפאדה השנייה, נבנתה מאז 2002 גדר ההפרדה בסמוך לקו הירוק ביהודה ושומרון, במטרה למנוע חדירת מחבלים פלסטינים, ובכללם מחבלים מתאבדים. ב-2021 הסתיימה בניית המכשול התת-קרקעי סביב רצועת עזה על מנת למנוע חדירת מחבלים באמצעות מנהרות טרור תת-קרקעיות שנחפרות מרצועת עזה לשטח ישראל.
כדי להתמודד עם ירי הרקטות על אזרחי ישראל מצד חזבאללה בצפון ישראל, ומצד ארגוני הטרור הפלסטיניים בדרום ישראל, פיתחה התעשיות הביטחוניות של ישראל מערכות הגנה נגד רקטות וטילים. בהתחלה פותחה "צבע אדום", מערכת התרעה אזרחית המחוברת למכ"ם, שמאתרת שיגורי רקטות ומפעילה אזעקת מלחמה במקום בו צפויה לפגוע הרקטה. במקביל פיתחה ישראל מערכות הגנה אקטיבית על מנת ליירט רקטות וטילים. ב-2011 הפכה כיפת ברזל למבצעית: זוהי מערכת הגנה נגד רקטות וטילים, שמשמידה את האיום באמצעות טיל מיירט. מאז הפעלתה ב-2011 יירטה כיפת ברזל אלפי רקטות באחוזי הצלחה גבוהים ביותר ומנעה פגיעות רבות בגוף ובנפש. כשכבת הגנה נוספת מעל כיפת ברזל, נעשה שימוש במערכת ה-MIM-104 פטריוט האמריקנית להפלת כלי טיס בלתי מאוישים של ארגוני טרור ובמקרה הצורך גם רקטות ארוכות טווח. ב-2016 נכנסה לשירות מערכת קלע דוד שביכולתה ליירט רקטות וטילים ארוכי טווח, ומהווה שכבת הגנה מעל כיפת ברזל ומתחת לחץ 2. מערכות נוספות נגד רקטות ופצמ"רים נמצאות בשלבי פיתוח מתקדמים.
חקיקה נגד טרור ולוחמה משפטית
בזכות חוקים אלו ניתן להעמיד טרוריסטים לדין ולהענישם, לרוב במאסר ממושך אך לעיתים אף בעונש מוות. חוקים אלו משמשים גם בסיס לתביעות נזיקין אזרחיות נגד ארגוני טרור, מדינות תומכות-טרור וגופים המממנים טרור. מטרת תביעות כאלה היא מחד להשיג פיצוי לקורבנות ומאידך לרושש כלכלית את ארגוני הטרור, תומכיהם והגופים המממנים אותם.
עמותת "שורת הדין" היא ארגון זכויות אדם יהודי הפועל נגד ארגוני טרור בכלים משפטיים, ובין השאר מטרתה היא למנוע את מימונם. בתביעות שהגישה שורת הדין נגד ארגוני טרור ויישויות תומכות טרור (כגון הרשות הפלסטינית, חמאס, סוריה ואיראן) נפסקו פיצויים של מאות מיליוני דולרים לזכות קורבנות הטרור.
פגיעה במימון
בניגוד למיתוס מקובל ארגוני טרור נזקקים למימון רב לצורך פעולותיהם, לרכישת כלי נשק, חומרי חבלה, כלי רכב, מימון פעילים, שינוע אנשים ממקום למקום ועוד. מדינות הלוחמות בטרור מנסות לאתר את מקורות המימון של ארגוני טרור, ולחסום אותם. מקורות המימון של ארגוני טרור אסלאמיים רבים מובילות דווקא למדינות מערביות, שם יש להם מקור של תורמים מבוססים. ארגוני צדקה רבים מהווים צינורות הזרמה לארגוני טרור. לעיתים קיימות חברות קש, ואף פעילות עבריינית כגון הברחת סמים, שנועדו להעשיר את קופות ארגוני הטרור. ארצות הברית למשל פועלת רבות לחסימת מקורות מימון לארגוני טרור כגון אל-קאעידה, חזבאללה וחמאס. המדינות פועלות לעיתים באמצעות הקפאת והחרמת נכסים ולעיתים פעילות משפטית נגד ארגונים שנותנים חסות ואף בנקים לגיטימיים שמעבירים כספים.
פעילות להחלשת התמיכה בארגוני טרור
לעיתים רבות ארגוני טרור נתמכים בידי מדינות מבחינה כלכלית, ארגונית, לוגיסטית, פוליטית ואף צבאית. מדינות חזקות ובמיוחד מעצמות יכולות לאתר את הזיקות שבין מדינות תומכות-טרור לארגונים ולפורר או לחסום אותם באמצעות לחץ מדיני וסנקציות כגון עיצומים כלכליים. לעיתים לחץ מדיני מאסיבי על מדינה תומכת טרור בצד הענקת הטבות מספיקים כדי שתחדל מתמיכתה בארגוני טרור כמו במקרה של הקשר שבין פקיסטן לטליבאן ואל-קאעידה והקשר שבין לוב למחתרת האירית, ולעיתים הלחץ המדיני אף של מדינות רבות אינו מועיל כמו במקרה של תמיכת איראן בחזבאללה וחמאס. ברחבי העולם נעשים מאמצים רבים לאתר וליירט משלוחי נשק ממדינות תומכות טרור לארגוני טרור. ישראל למשל הצליחה לתפוס כמה אוניות מטען שהובילו נשק רב מאיראן לארגוני טרור פלסטינים כדוגמת החמאס. דוגמה נוספת לכך הן הם העיצומים נגד איראן, שפגעו קשות בכלכלת איראן ואילצו אותה לקצץ באופן דרסטי במימון ארגון הטרור חזבאללה, דבר שמאלץ אותו להצטמצם בהיקף פעילותו וסדר הכוחות שלו.
ארגוני טרור רבים מסתתרים ופועלים בקרב אוכלוסייה אזרחית, ואף מסתייעים בה כמקור למימון, גיוס פעילים, סיוע לוגיסטי ושימוש בה כמגן אנושי. כחלק מלחימה בטרור מדינות מנסות לתקוע טריז בין ארגון הטרור לאוכלוסייה שבקרבה הוא פועל, לרוב באמצעות לוחמה פסיכולוגית, תעמולה ושיטת המקל והגזר.
מעצרים
פעילות מעצרים של פעילי טרור בדרגים השונים, החל ממפקדים ומנהיגים, עבור באנשי לוגיסטיקה ופעילי שטח וכלה במחבלים העומדים לבצע פיגוע, היא הכרחית למניעת טרור. השמה במעצר של מנהיגים מרכזיים, לעיתים נוטלת את עוקצו של ארגון הטרור, שעשוי למצוא את עצמו מתקשה למצוא תחליפים ראויים. במקרים רבים מבצעי מעצרים באים בעקבות מודיעין מוצלח, אך לעיתים מבוצעים גם מעצרי מנע כנגד חשודים בטרור ללא התרעה קונקרטית. לעיתים יש אף שימוש במעצר מנהלי כנגד חשודים בטרור. את העצורים חוקרים על מנת להפיק מודיעין לומד ומסכל. את המעצרים מבצעים בדרך כלל יחידות מיוחדות של המשטרה (כאשר המחבלים מסתתרים בשטח השיפוט של המדינה היוזמת את המבצע) או כוחות מיוחדים של הצבא (כאשר המחבלים מסתתרים מחוץ לשטח השיפוט שלה, למשל: בארץ אחרת).
ישראל משתמשת בשיטה זו כדי למגר את הטרור הפלסטיני ומבצעת באופן שוטף מעצרים של מחבלים, בעיקר ביהודה ושומרון. ישראל עצרה אלפי מחבלים, כולל מספר רב של פעילי חמאס בכל הדרגים (כולל מנהיגים, מפקדים בכירים, מפקדי שדה ופעילי שטח), במטרה למנוע את נפילת יהודה ושומרון בידי חמאס. את המעצרים מבצעות יחידות של צה"ל ומג"ב בעזרת מודיעין של השב"כ. ארצות הברית מבצעת אף היא מעצרים של חשודים בטרור. בהקשר למעצרים התפרסם מתקן המעצר בגואנטנמו בו מוחזקים מספר רב של עצורים בבסיס הצי האמריקאי במפרץ גואנטנמו שבקובה. ממשלת סרי לנקה השתמשה בשיטה זו במלחמתה כנגד הנמרים הטמילים, דבר שלא אפשר לארגון להתאושש, לאחר המתקפה הגדולה נגדו. אף ממשלת טורקיה השתמשה בכך, כאשר עצרה את עבדוללה אג'לאן מנהיג ה-PKK, דבר שמיתן מאוד את האידאולוגיה המוצהרת של אג'לאן, ואת פעילות הארגון כנגד טורקיה, עד לקריאתו של אג'לאן ללוחמיו "להשתיק" את הרובים, ולהתכונן לנסיגה לבסיסם בעיראק.
פעולות צבאיות ישירות
דרך ידועה ומקובלת להילחם בטרור היא באמצעות פעולות צבאיות ישירות: מתפיסת אנשי הטרור ועד לפגיעה פיזית בהם, ואף הריגתם, החל ממבצעים נקודתיים לתפיסת או חיסול איש טרור מסוים, עבור במבצעים רחבי היקף, ועד למערכות גדולות ומלחמות של ממש. בשל אופי פעילותם של ארגוני הטרור, מלחמות גדולות ומבצעים גדולים לרוב אינם יעילים לבדם בניסיון להדברת הטרור, אם כי ישראל וארצות הברית פיתחו מספר טקטיקות יעילות לפגיעה בארגוני טרור. כדי להשיג הצלחה בהדברתם הצבאית יש להתמיד בפעילות צבאית ממושכת ואינטנסיבית של פעולות מעצרים, מנע וסיכול טרור.
מלחמת אפגניסטן היא ככל הנראה המלחמה הגדולה ביותר שהוקדשה להכחדת ארגון טרור, מבחינת היקף הכוחות, גודל השטח והתמשכותה. מלחמת צ'צ'ניה השנייה היא דוגמה בולטת למלחמה אגרסיבית למיגור של הטרור הצ'צ'ני ברוסיה. בישראל מלחמת לבנון הראשונה הייתה המלחמה הגדולה והממושכת ביותר בארגוני טרור. דוגמה למערכה צבאית ששילבה מבצעים גדולים עם פעילות מתמשכת היא הלוחמה בטרור בזמן האינתיפאדה השנייה: ישראל הצליחה למגר כמעט לחלוטין את הטרור ביהודה ושומרון אחרי מספר מבצעים גדולים (מבצע חומת מגן ומבצע דרך נחושה ב-2002) שבעקבותם באה השתלטות על השטח ופעילות מעצרים ומנע יומיומית.
בדרך כלל את הפעילות הצבאית כנגד הטרור מובילים יחידות מיוחדות (קומנדו ומסתערבים למשל) ובהמשך כוחות חיל רגלים רגילים (בישראל הוקמה במהלך האינתיפאדה השנייה חטיבת כפיר שהיא חטיבת חי"ר שיועדה להילחם בטרור באיו"ש) הנתמכים בידי כוחות הנדסה קרבית (שלצד לחימה נגד הטרור הם חיוניים נגד מטענים ומלכודות), כוחות שריון וכלי טיס קרביים (בעיקר מסוקי קרב וכטב"מים המשמשים לתצפיות ומודיעין קרבי, אך גם לביצוע תקיפות אוויריות מדויקות).
במהלך השהות ברצועת הביטחון בשנות ה-80 ושנות ה-90 של המאה ה-20 פיתח צה"ל טקטיקה של פגיעה במחבלים באמצעות ירי חימוש מונחה מדויק מכלי טיס: מטוסי קרב, מסוקי קרב וכטב"מים חמושים.
כך למשל חוסל ב-1992 מנהיג חזבאללה עבאס מוסאווי מירי טילים ממסוק קרב מדגם AH-64 אפאצ'י. בשנות ה-2000, בעקבות התפרצות העימותים האלימים עם הפלסטינים וגל הטרור (שכלל גם הרבה פיגועי התאבדות) הבשילה טקטיקה זו למדיניות הסיכולים הממוקדים, באמצעותה חוסלו מאות פעילי טרור, בהם בכירים (כגון אחמד יאסין, מייסד החמאס), באמצעות ירי חימוש מונחה מדויק מכלי טיס אחרי מעקב מודיעיני על היעד. בעקבות הצלחת הטקטיקה, מדינות אחרות - בהן ארצות הברית - החלו להשתמש בה בעימותים שלהן עם ארגוני טרור וגרילה. ארצות הברית במלחמתה באל-קאעידה שכללה שיטה זו ועשתה בה שימוש מסיבי מאוד, בגזרות רחבות ברחבי העולם, ובמיוחד באסיה ואפריקה.
הרציונל העומד מאחרי שיטה זו הוא שבכל ארגון טרור יש מעט אנשי מפתח בעלי ידע וכישורים ייחודים, שנזקקים לשנים ארוכות לפיתוח וליטוש מיומנותם, כך שפגיעה בהם עשויה לשתק או לפחות להפוך יכולות מסוימות של ארגון ללא אפקטיביות. לעיתים מתברר שיש תחליף למי שחוסל (והוא אף עולה על קודמו למשל בחיסול של עבאס מוסאווי כאשר חסן נסראללה עלה במקומו, ובחיסול של אבו מוסעב א-זרקאווי כאשר עלה במקומו אבו בכר אל-בגדאדי), ולפעמים לארגון קשה מאוד להתאושש ולחזור ליכולותיו הקודמות (למשל לאחר חיסולו של מקצוען כמו עימאד מורנייה, או כאשר מדובר במנהיג מייסד כדוגמת אחמד יאסין).