cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הייואניה
הייואניה (שם מדעי: Heyuannia; מילולית: "מהייואן "', בעבר נקרא Ajancingenia ו-Ingenia) הוא סוג של דינוזאור בן משפחת האובירפטוריים שחי בתור הקרטיקון לפני 70 עד 66 מיליון שנה מזמננו. המאובנים שלו התגלו בתצורת דלנגשאן שבגואנגדונג בסין. הוא נקרא בידי החוקר לו ג'ונצ'נג ב-2002 על שם העיר לידה התגלה. ממצאים נוספים שלו התגלו במונגוליה, כשחלקם נחשבים לממצאי אובירפטור. בעבר נקרא אג'נכינגניה ויינגניה.
נמצאו מספר תטולות של הדינוזאור שחי בקובץ גדול ברחבי מדבר גובי וסין הקדומה. הוא היה כנראה אוכל כל מהיר שנע בקבוצות קטנות. דינוזאור זה נכחד בהכחדת הקרטיקון הגדולה לפני 66 מיליון שנה.
איליין וסט
{{אישיות ביטחונית }} מרגרט איליין וסט (נולדה בספטמבר 1961) היא מרשל אוויר משנה בחיל האוויר המלכותי (RAF). האשה הראשונה שהגיעה לדרגה זו בצורה סדירה.
ביוגרפיה
וסט נולדה בשם איליין ברינדלי בספטמבר 1961 וגדלה באזור האגמים. ב-1978 התגייסה לחיל האוויר המלכותי לנשים (WRAF) כאשת אוויר. היא התקדמה בהדרגה בסולם הדרגות, וב-1 ביולי 2008 הועלתה לדרגת קומודור אוויר ומונתה לראש השיכון המבצעי של חיל האוויר. ב-1 באוגוסט 2013 היא הועלתה לדרגת מרשל אוויר משנה. היא האשה הראשונה בתולדות בריטניה שהגיעה לדרגה זו בצורה סדירה. במקביל היא מונתה למנהלת פרויקטים והגשת תוכניות בארגון התשתיות הביטחוניות (DIO). ב-2016 היא פרשה מהצבא.
קישורים חיצוניים
* The high-flying RAF woman who's made history: Married mother, 51, becomes highest ranked female in British military ever after promotion to air vice-marshal
ראס ח'מיס
ראס ח'מיס היא שכונה ערבית במזרח ירושלים, המהווה שכונת משנה למחנה הפליטים שועפאט וממוקמת בין השכונות היהודיות פסגת זאב והגבעה הצרפתית.
גאוגרפיה ודמוגרפיה
ראס ח'מיס נמצאת בתוך שטחה המוניציפלי של ירושלים, אך מעבר לגדר ההפרדה (במקטע עוטף ירושלים). החל משנת 2005 השכונה משתייכת למינהל הקהילתי "עוטף ירושלים", הכולל את כלל השכונות שמעבר לגדר ההפרדה. נכון לדצמבר 2015, ג'מיל סנדוקה הוא יושב ראש הוועד השכונתי.
בשכונה (ביחד עם ראס שחאדה ודאחיית א-סלאם) מתגוררים כ-10,000 תושבים, כשחלק משמעותי מהם הגיע מחברון בשל הדיור הזול.
בנייה
לשכונה אין תוכנית מתאר והרוב המוחלט של המבנים בשכונה נבנו שלא כחוק. בינואר 2005 הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה דרשה מעיריית ירושלים לפתח תוכניות בנייה לשכונה. בשנים האחרונות ישנה תנופת בנייה פיראטית בשכונה.
תשתיות
החשמל בראס ח'מיס מסופק על ידי חברת החשמל המזרח ירושלמית. המים לשכונה מסופקים על ידי חברת הגיחון. אולם מכיוון שלשכונה אין תוכנית מתאר, אסור על פי חוק לחבר את הבתים לאספקת מים והתושבים מתחברים באופן פיראטי ומקבלים מים בחינם. בהיעדר גבייה מספקת, חברת הגיחון נמנעת מלהגדיל את אספקת המים ובשכונה יש מחסור במים.
בשכונה פועלים בית ספר יסודי אחד ובית ספר על-יסודי נוסף. בנוסף על כך, פועלים בשכונה מספר מסגדים.
תשתיות התחבורה בשכונה לקויות.
ביטחון
במרץ 2016 התגבשה בעיריית ירושלים תוכנית לתקצוב פעילויות נוער בשכונות שבהן רף האלימות נמוך - ובהן ראס ח'מיס. למרות זאת, במהלך גל הטרור הפלסטיני בשנים 2015–2016 תושבי פסגת זאב סבלו לעיתים מירי מכיוון השכונה. במהלך גל טרור זה כוחות פלסטיניים נכנסו באופן חריג לשטח ראס ח'מיס על מנת ללכוד חשודים ברצח שוטרים פלסטיניים בשכם.
1360-1369 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 1369 - 1360 לפני הספירה
האלה ח'ורי-בשאראת
האלה ח'ורי-בשאראת (נולדה ב-31 במרץ 1970) היא משפטנית, חוקרת בינלאומית בתחום משפט בינלאומי פומבי ופלילי, צדק מעברי וזכויות אדם. יו"רית עדאלה לשעבר וחברת הנהלת עדאלה כיום (2020) והמנהלת האקדמית של בית הספר למשפטים ב, קמפוס חיפה, חברת סגל פנים ומרצה ב. בעבר שימשה כסגנית דקאן בית הספר למשפטים במרכז האקדמי כרמל.
ח'ורי-בשאראת הייתה המרצה הערביה הראשונה במשפטים בישראל.
ביוגרפיה
האלה ח'ורי-בשאראת נולדה בעכו למשפחה ערבית, יוונית-אורתודוקסית.
אביה, ד"ר אוסאמה ח'ורי, יליד 1935 (ירושלים), מומחה ברפואה פנימית, מראשוני הבוגרים הערבים של בית הספר לרפואה בהדסה עין כרם . אמה, אולגה ח'ורי, ילידת 1935 (ירושלים), מורה לאנגלית, בוגרת האוניברסיטה העברית באנגלית וערבית, והערביה הראשונה בוגרת תואר שני בספרות כללית והשוואתית מהאוניברסיטה העברית. סבה, ג'מיל ח'ורי, היה שופט, מורה לערבית ומשורר.
ח'ורי-בשאראת קיבלה תעודת בגרות בהצטיינות יתרה מבית הספר התיכון האורתודוקסי הערבי בחיפה.
ח'ורי-בשאראת נשואה לנאיל (רופא), להם שני ילדים והם גרים בחיפה.
לימודים וקריירה מקצועית
ח'ורי-בשאראת קיבלה בשנת 1993 תואר ראשון במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1998 סיימה לימודים לתואר שני במשפטים בהצטיינות מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
קיבלה תואר דוקטור במשפטים מאוניברסיטת אוקספורד (אנגליה), בשנת 2007. עבודת הדוקטורט שלה הייתה בנושא: "Procedural safeguards in human rights fact-finding commissions".
בשנת 1994 קיבלה רישיון עריכת דין, לאחר התמחות בבית המשפט המחוזי בירושלים אצל השופטת יפה הכט, ובמשרד עורכי דין ארגוב אבימור, המתמחה ברשלנות רפואית. עבדה שלוש שנים כעורכת דין במוקד להגנת הפרט.
בשנת 2003 סיימה קורס התמחות במשפט בינלאומי פלילי במרכז הבינלאומי ללימודים מתקדמים במשפט פלילי, סיראקוזה איטליה, השייך לאוניברסיטת פלרמו, איטליה.
כיהנה כמורה מן החוץ למשפט פלילי בינלאומי בפקולטות למשפטים באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת חיפה ובבית הספר למשפטים של המכללה למינהל, ראשון לציון, בשנים 2005–2010.
ב-2009 לימדה כמורה מן החוץ למשפט בינלאומי פלילי בבית הספר למשפטים אונו בקריה האקדמית אונו, וב-2010 כמורה מן החוץ למבוא למשפט ישראלי בפקולטה למשפטים, אוניברסיטת תל אביב. ב-2014 לימדה כמורה מן החוץ למשפט בינלאומי פלילי בבית הספר למשפטים, במכללה האקדמית צפת.
משנת 2009 משמשת כמרצה למשפטים וחברת סגל ב (בשם הקודם: המרכז האקדמי כרמל – חיפה). מלמדת דיני ראיות, סדר דין פלילי, משפט בינלאומי פומבי ופלילי ומבוא לשיטות משפט.
בין השנים 2016–2017 כיהנה כסגנית דיקן בית הספר למשפטים במרכז האקדמי כרמל.
מכהנת כמנהלת האקדמית של בית הספר למשפטים ב, קמפוס חיפה.
משנת 2014 ועד היום (2020) מכהנת כחברת הנהלה במרכז קונקורד לחקר קליטת המשפט הבינלאומי במשפט הישראלי.
עדאלה
עמותת עדאלה היא ארגון זכויות אדם המגדירה את מטרותיה ב"השגת זכויות אישיות וקולקטיביות למיעוט הערבי הפלסטיני בישראל" ובהגנה "על זכויות האדם של הפלסטינים החיים תחת הכיבוש, בהתבסס על המשפט הבינלאומי ההומניטרי והמשפט הבינלאומי לזכויות אדם". ח'ורי-בשאראת חברה בהנהלת עדאלה משנת 2007. בין 2012 ל-2014 כיהנה כיו"ר הנהלת עדאלה (האשה הראשונה שכיהנה כיו"ר עדאלה). מ-2014 ועד 2015 כיהנה כחברת ועדת ביקורת בעדאלה. מ-2016 ועד היום (2020) משמשת כחברת הנהלה בעדאלה.
חברות באגודות מקצועיות
ח'ורי-בשאראת חברה במספר רב של ארגונים מקצועיים, וביניהם:
התחדשות יהודית (ישראל)
ניצני התופעות המכונות כך הסתמנו בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20, עם הקמת בתי המדרש הפלורליסטיים הראשונים, ובאמצע שנות ה-90 היא זכתה להד בקרב קהלים רחבים יותר. תופעת ההתחדשות היהודית מזוהה, בין השאר, עם בתי מדרש ובתי תפילה פלורליסטיים ועם פיוטים הנאמרים בהם.
רקע
בין פלגי התנועה הציונית נמנו קבוצות בעלי מודלים שונים של יחס אל המסורת. בהם בלטו בשונותם, שני מודלים מרכזיים. המודל האחד מחויב מצד אחד למסורת היהודית בכללותה, ומצד שני אינו מחויב להלכה. עם מודל זה מזוהים מנהיגים רוחניים כאחד העם, חיים נחמן ביאליק, א. ד. גורדון וברל כצנלסון.
המודל השני מבטא מרידה במסורת היהודית ושלילתה, בד בבד עם שלילת הגלות וזהות יהודית גלותית. הוא בא לידי ביטוי בדרכם של יחידים וקבוצות אשר גזרו על עצמם באופן מודע ניתוק מהמורשת היהודית. חלק נכבד מאנשי העלייה השלישית דיברו על זהות חדשה, על יצירת "אדם חדש" ו"יהודי חדש" כניגוד ושלילה של הזהות היהודית הקודמת. מודל זה (השני) הוא שהיה רווח ביישוב המתחדש בארץ ישראל, והוא שהוביל לנתק של הדורות הבאים מהתרבות היהודית.
הפעילות המחודשת בתחום הזהות היהודית-חילונית החלה עם הקמתו של חוג שדמות בקיבוצים בצפון הארץ בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20; אך רק בראשית שנות ה-70 החלה התופעה, להתמסד עם הקמת חוגים נוספים ברחבי הארץ על ידי יוצאי חוג שדמות, הקמת המכונים הציוניים - המלי"ץ, והגעתם של עולים חדשים מארצות הברית, שהיו מחויבים למורשת ולתרבות היהודית.
ב-1978 נוסדה הסדנה הבינתחומית בסמינר אפעל, במטרה להכשיר מדריכים חילוניים בעלי ידע בתחומי הזהות היהודית עבור המכון לחינוך ציוני של התנועה הקיבוצית, אשר הוקם כשנה קודם לכן. בסדנה תוגברה היהדות כחלק מהמודעות העצמית והחברתית של המשתתפים.
בסוף שנות ה-80, אל מול המתח בין דתיים וחילוניים, הבשיל בקרב אנשי החינוך בקיבוץ הדתי הרעיון לקיים סדרת פגישות עם אנשי מרכזי ההשכלה בתנועות הקיבוציות ללימוד משותף של מקורות ולדיאלוג סביב נושאים של זהות יהודית. המפגשים התקיימו פעם בחודש או חודשיים, כאשר האירוח מתקיים בכל פעם במרכז השכלה אחר. מתוך מפגשים אלה צמח מושג בית המדרש הפלורליסטי, ככלי המאפשר ליבון סוגיות הנוגעות לזהות יהודית וככלי המאפשר דיאלוג בין עמדות שונות בחברה היהודית בישראל. בעקבות התנסות זאת הוחלט בקיבוץ הדתי להקים את מרכז יעקב הרצוג, אשר מחויב ללימוד יהדות מנקודת מבט פלורליסטית וליברלית.
במקביל, בשנת 1989 הוקמו שני בתי המדרש הפלורליסטיים הראשונים במרחב החילוני: המדרשה באורנים של התנועה הקיבוצית הוקמה על ידי שמונה בוגרים של סמינר אפעל והמלי"ץ ובית המדרש אלול, שהוא בית מדרש משותף לדתיים וחילוניים הוקם בירושלים על ידי רות קלדרון ומוטי בר אור.
באותה שנה נודעה גם יוזמה של אנשי אקדמיה מהאוניברסיטה העברית להקים תנועה ליהדות הומניסטית פלורליסטית – יוזמה אשר שמה לעצמה כמטרה לעסוק בחינוך ליהדות כתרבות. עם היוזמים נמנו פרופ' יהודה באואר, ד"ר זאב כץ והשופט חיים כהן. בעקבות פעילות זו הוקמה ב-1992 תנועת תחיל"ה.
ארבעת ארגונים אלה היו הארגונים הממוסדים הראשונים אשר סללו את הדרך לפני הפריצה הגדולה של ההתחדשות היהודית באמצע שנות ה-90; בתקופה זו ההתחדשות היהודית זכתה להד ציבורי ולכינויים שונים כגון "השיבה אל ארון הספרים היהודי" ו"הרנסאנס היהודי".
בין הגורמים לפריחה של ההתחדשות היהודית היו ועדת שנהר, אשר מונתה ב-1991 על ידי שר החינוך זבולון המר במטרה לבדוק את לימודי היהדות במערכת החינוך הממלכתית, והגישה את המלצותיה בשנת 1994, ועליית תופעות הניו אייג'. אולם הקטליזטור העיקרי לפריצתה של ההתחדשות היהודית לקהלים נרחבים בישראל היה רצח יצחק רבין בסוף שנת 1995.
לאחר הרצח הוקמו בתי מדרש פלורליסטיים חדשים אשר פנו לקהל חילוני ולקהל מעורב חילוני-דתי מתוך מטרה מפורשת לאחות את השסע הדתי-לאומי אשר התגלה בחברה הישראלית. סקרים אשר נערכו בראשית העשור הראשון של המאה ה-21 מיפו עשרות ארגונים אשר עוסקים בזהות יהודית מתוך השקפת עולם פלורליסטית.
בתי מדרש פלורליסטיים
הלימוד מתקיים בקבוצה, ומובל על ידי מנחה בית המדרש או מספר מנחים אשר תפקידם לתווך את החומר הלימודי ולהוביל את הדיון הקבוצתי מחד ולבנות את הקבוצה ולהפעיל אותה מאידך. בשל האופי הקבוצתי, הלימוד מתקיים במעגל או בכל צורת ישיבה אחרת המאפשרת יצירת קשר עין בין כל הנוכחים בלימוד.
המפגש נחלק לשלוש: המליאה – בה מוצגים הטקסטים והשאלות שיש להתייחס אליהם במהלך הלימוד; חברותות – התפצלות של הקבוצה לקבוצות קטנות הלומדות את הטקסטים ודנות בשאלות; אסיף – התכנסות מחודשת של הקבוצה הגדולה לשיתוף בתוצרי הלימוד בחברותות והמשך דיון.רבים מבין בתי המדרש הפלורליסטיים חברו יחד ליצירת רשת בתי המדרש.
בתי תפילה
קהילת התפילה החילונית הראשונה, "ניגון הלב", הוקמה בינואר 2001 בנהלל על ידי חברי מדרשת אורנים במטרה לגבש קהילה סביב תפילות השבת וקבלת שבת. עד לינואר 2008 תועדו עוד כשלושים קהילות תפילה נוספות. מרבית הקהילות מתכנסות כדי לציין במשותף את קבלת השבת, בתדירות הנעה בין הקהילות השונות מפעם בחודש לפעם בשבוע. ברוב המכריע של הקהילות מובלת התפילה על ידי 2–4 אנשים הנקראים "מובילי תפילה". רוב מובילי התפילה למדו קורסים שונים של לימודי יהדות והנחיית קבוצות, והם מיוזמי הקמת בית התפילה בקהילה שאליה הם משתייכים.
בין בתי התפילה המובילים במרחב החילוני נמצא בית תפילה ישראלי בתל אביב, אשר נוסד ב-2004 והפך למודל של קהילה עירונית רחבת היקף בזכות קבלות השבת ההמוניות בנמל תל אביב מדי קיץ, בהם משתתפים כ-800–1000 איש מדי ערב שבת. בית תפילה ישראלי הצליח להנכיח את התופעה המתפתחת של התחדשות יהודית במרחב הציבורי.
התפילה בבתי התפילה משלבות קטעים מתוך סידור התפילה המסורתי עם פיוטים ושירה עברית מושרת או מוקראת. רבים מבין בתי התפילה חברו יחד להקמת רשת בתי תפילה. באזור הגליל המרכזי חברי קהילת "ניגון הלב" הקימו רשת "בתי קהילה" עם קהילות הן במגזר הקיבוצי והן במגזר העירוני. ב-2011 בית תפילה ישראלי הוציא לאור סידור ערב שבת הכולל שירה עברית, זמר ישראלי, תפילות מסורתיות ופיוטים. נכון לאוקטובר 2011, הסידור נמצא בשימוש ביותר מ-8 קהילות מרשת הקהילות להתחדשות יהודית והתנועה הרפורמית.
1370-1379 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 1379 - 1370 לפני הספירה
מאק
{{פירושונים| אישים:
דמויות בדיוניות:
אחר:
ראו גם
}}
יחסי אוגנדה–טורקיה
יחסי אוגנדה–טורקיה הם היחסים הדיפלומטיים שבין אוגנדה לטורקיה. לטורקיה יש שגרירות בקמפלה. לאוגנדה יש שגרירות באנקרה.
יחסים דיפלומטיים
לטורקיה לא היו קשרים משמעותיים עם אוגנדה, אם כי מספר חברות טורקיות ניהלו עסקים עם אוגנדה, במיוחד בתקופת אמין.
בשנות ה-60, טורקיה, ישראל ואוגנדה שיתפו פעולה כלכלית ובעניינים צבאיים. אולם בסוף שנות ה-60, הנשיא אובוטה חיזק את הקשרים עם סודאן. שיתוף הפעולה נמשך לאחר התמיכה הישראלית באמין הובילה להפלת ממשלת אובוטה. הנשיא אמין החזיר במהירות. את קשרי הידידות עם ישראל.
לרוב, ממשלת טורקיה שמרה על פרופיל נמוך ונמנעה ממעורבות בנושאים פוליטיים אוגנדיים מקומיים או סיוע כלכלי. לאחר הפריצה של אוגנדה עם בריטניה בשנת 1973, היחסים היו מתוחים בגלל הפרות זכויות האדם של אוגנדה.
יחסים כלכליים
היקף הסחר בין שתי המדינות עמד על 40 מיליון דולר בשנת 2018.
1380-1389 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 1389 - 1380 לפני הספירה
טלמו סארה
טלמו סאראוננדיה מונטויה (בספרדית: Telmo Zarraonandia Montoya; 20 בינואר 1921 - 23 בפברואר 2006), שנודע בשם טלמו סארה, היה כדורגלן ספרדי ששיחק בעמדת החלוץ ונודע במיוחד בשל 15 שנותיו באתלטיק בילבאו והופעותיו בנבחרת ספרד. במשך 59 שנים, החזיק בשיא כמלך השערים בתולדות הליגה הספרדית עם 251 שערים עד שנשבר ב-2014 על ידי לאו מסי. כמו כן מחזיק בשיא כמבקיע המוביל בתולדות אתלטיק בילבאו עם 333 כיבושים בכל המסגרות.
הצטיינותו של סארה זכתה להוקרה רבה על ידי ארגונים וקבוצות בכדורגל הספרדי לאורך השנים, ובין היתר "פרס סארה", המוענק לשחקן הספרדי עם מספר הכיבושים הגבוה בליגה, קרוי על שמו. סארה גם זכה 6 פעמים בתואר הפיצ'יצ'י ובכך הפך לשחקן היחידי שזכה בתואר זה 6 פעמים למשך 66 השנים הבאות עד שליונל מסי שבר את שיאו.
קריירת מועדונים
סארה נולד בעיירה ארנדיו, והחל את הקריירה שלו במועדון הכדורגל המקומי ב-1937, עת חתם על חוזהו המקצועני הראשון. ב-1940 עבר לאתלטיק בילבאו, אשר בנתה את סגלה מחדש סביב שחקנים צעירים לאחר מלחמת האזרחים. פתיחתו בקבוצה הייתה מרשימה, כשהוא הבקיע צמד שערים כבר במשחק הבכורה שלו, נגד ולנסיה.
גרנוזאורוס
זהו אחד מראשוני הדינוזאורים שהיו בעלי אגן דמוי עוף, והוא ידוע רק ממעט שרידים של הגולגולת, כמה צלעות, חוליות ושיניים בודדות, כל אלה התגלו מחפירות מ-1871 בתצורת קלרנס שבדרום אפריקה. עם זאת מחמת מיעוט הממצאים הוא נחשב לטקסון מוטל בספק שאיננו רלוונטי.
טלמו סארה
קריירת מועדונים
במהלך עונתו השנייה, 1941/1942, נעדר סארה מהקבוצה באופן זמני עקב שירותו הצבאי. לאחר חזרתו סייע לקבוצה להעפיל לגמר גביע המלך הספרדי, שם נחל עמה הפסד מאכזב לברצלונה - סארה החמיץ את הבעיטה המכריעה בדו-קרב בעיטות עונשין שהכריע את המשחק לזכות היריבה. בעונת 1942/1943 הוביל סארה את בילבאו לעונה המוצלחת ביותר בתקופתו, שהסתיימה בזכייה ב"דאבל" של אליפות ספרד וגביע המלך. הוא הבקיע 25 שערים בכל המסגרות במשך העונה, ובהם השער היחיד בניצחון על ריאל מדריד בגמר הגביע. בעונה הבאה סבל סארה משבר בעצם הבריח שהשבית אותו ממשחק לתקופה ארוכה, אך הצליח לזכות עם הקבוצה בגביע פעם נוספת.
בעונת 1944/1945 סיים סארה לראשונה כמלך השערים של הליגה, עם 20 שערים. במקביל סייע לבילבאו לזכות בגביע המלך בפעם השלישית ברציפות, על אף שהורחק על ידי השופט במשחק הגמר נגד ולנסיה. בשנים הבאות הפגין דומיננטיות יוצאת דופן מבחינה אישית, אף שבילבאו לא הגיעה להישגים קבוצתיים רבים. זכייתה הבאה של הקבוצה בתואר, גביע המלך, הגיע ב-1950. סארה הצעיד קבוצתו לניצחון על ריאל ואיאדוליד במשחק הגמר, במהלכו הבקיע ארבעה שערים, כולל שלושער בתוך ההארכה. בכך שבר שיא כיבושים למשחק גמר בתולדות הטורניר.
גרנוזאורוס
דינוזאור זה הגיע לגובה 0.9 מטר ולאורך 1.5 מטר. הוא דמה במראהו להטרודונטוזאוריים, ואולי השתייך אליהם. לא ברור ממבנה שיניו אם היה אוכל צמחים כמו מרבית בעלי האגן דמוי העוף או שהיה אוכל כל כמו המינים המוקדמים בקבוצה.
טלמו סארה
קריירת מועדונים
בעונת 1950/1951 שבר סארה את שיא ההבקעות לעונה בתולדות הכדורגל הספרדי, עם 38 שערי ליגה ב-30 משחקים, שיא שהחזיק מעמד במשך שישים שנה (נשבר על ידי כריסטיאנו רונאלדו). בתחילת העונה העוקבת, בנובמבר 1951, נזקק לניתוח ברגלו בעקבותיו נעדר עד לסיום העונה. לאחר שובו למגרשים, בעונת 1952/1953, המשיך להפגין את יכולתו הטובה וזכה בפעם השישית בקריירה בתואר מלך שערי הליגה.
בשנתיים הבאות ירד סארה בכושרו, וכשהוא על סף סיום הקריירה, שותף במשחקים מועטים ופינה את הבמה לשחקנים צעירים כדוגמת אנקו ארייטה. ב-1954 זכה סארה לטקס הוקרה במדריד על הקריירה המוצלחת שלו, וב-1955 סיים את דרכו בבילבאו. לאחר מכן שיחק בשתי קבוצות בליגת המשנה בטרם פרש סופית ממשחק ב-1957.
נבחרת ספרד
במהלך גביע העולם ב-1950 היה סארה אחד מבכירי הנבחרת. הוא הבקיע בכל אחד משני המשחקים הפותחים, נגד נבחרות ו, שבשניהם ניצחה ספרד. בהתמודדות האחרונה בשלב הבתים שיחקה ספרד מול נבחרת אנגליה החזקה. לאחר שנשמר בהצלחה במשך מרבית המשחק על ידי ההגנה האנגלית, הבקיע סארה את שער הניצחון, שבזכותו העפילה הנבחרת לבית הגמר של ארבע האחרונות. בשלב הגמר הפסידה הנבחרת הספרדית את כל משחקיה וסיימה במקום הרביעי, על אף שער שהבקיע סארה במשחק מול. הישג זה היה הגדול ביותר של ספרד בגביע העולם במשך שישים שנה, עד שזכתה בשנת 2010 לראשונה בתולדותיה בגביע.
בפברואר 1951 הגיע סארה להישג מפורסם נוסף, כשהבקיע ארבעה שערים בניצחון 3–6 על נבחרת שווייץ. לאורך הקריירה השתתף סארה בעשרים משחקים בלבד במדי הנבחרת, אך הצליח להבקיע במהלכם 20 שערים. הוא מחזיק בממוצע השערים-למשחק הגבוה בתולדות הנבחרת.
כיווני הרוחות בים-המלח: ערב, צהרים, בוקר
"כיווני הרוחות בים-המלח: ערב, צהרים, בוקר" הוא הדפס מאת הצייר הישראלי פנחס כהן גן משנת 1976.
תיאור
בקיץ 1976 החל פנחס כהן גן לעבוד במרכז ברסטון לגרפיקה בירושלים. עד אותה עת הדפיס האמן את יצירותיו במדיום ההדפס בסדנאות של בתי ספר כגון "בצלאל" או "סנטרל סקול אוף ארט". ההדפס "כיווני הרוחות בים-המלח: ערב, צהרים, בוקר" שהודפס בתקופה זו במרכז, הודפס במהדורה של 20 עותקים וטכניקה של הדפס אבן על בד, עליו הוסיף האמן סרטים 17 סרטים בצבעים שונים.
העבודה מבוססת על רישום שיצר כהן גן במסגרת "פרויקט ים המלח" (1972-1973). עיקרו של הפרויקט היה ניסיון לגידול של דגים בתוך בשרוולים עשויים פלסטיק השקועים בתוך ים המלח, כסמל לניתוק תרבותי ולניסיונות השתלבות עקרים בנוף. בעבודה מתוארים 17 מצולעים הבוחנים בצורה גאומטרית את כיוון הרוחות בים המלח. כהן גן בחר לחלק את הדימויים לשלושה טורים של דימויים (משמאל לימין), בהתאם לזמן ביממה. התיאורים ה"מדעיים" שיצר מומרים כאן לדימוי ציורי על בד קנווס. בכך, ביקש לבחון את היחס שבין המדע לאמנות מנקודת מבטו הסובייקטיבית.
רעשן לתינוקות
רעשן צעצוע או רעשן לתינוק הוא רעשן צעצוע המשמיע קול כשמניעים אותו, שנועד במיוחד עבור תינוקות ופעוטות לצורכי משחק. השימוש ברעשני צעצוע כמקור לשעשוע של פעוטות החל עוד מימי קדם. במשך מאות בשנים הרעשנים היו הצעצוע הראשון שתינוקות שיחקו בו. החומרים מהם עשוי רעשן צעצוע מגוונים מאוד, כך גם הצליל המופק מהם והעיצוב החיצוני שלהם.
היסטוריה
קביעת הזמן בו הפכו הרעשנים מכלי פולחני לצעצוע המיועד לתינוקות אינה חד משמעית. הדבר נובע מהעדר תיעוד כתוב הנוגע לשימושים של הממצאים הארכאולוגיים, שכן לרוב לא נשאר מידע כתוב על חפצים אלו מהתקופות שלפני הספירה ומראשית הספירה. ניתן לשער את מהותו של הרעשן שהתגלה על-פי האזור הגאוגרפי ועל-פי המיקום באתר. למשל, במידה והוא נמצא במתחם הדתי משמע שהוא יועד לפולחן ובמידה והוא נמצא במתחם פרטי רוב הסיכויים שהוא יועד לשעשוע. דבר נוסף שיכול להעיד על ייעודו הוא העיצוב החיצוני שלו - במידה ויש עליו העתק של אחד האלים, משמע הוא מיועד לפולחן לאל זה.
העיצוב ומטרת הייצור של הרעשן תלויה גם בהתפתחות של מושג "הילד" ובשלב בו החלה הפרדה בין מבוגרים לילדים וכן לתקופה בה התגברה המודעות לצרכיהם המיוחדים של ילדים ותינוקות.
לפני הספירה
לפי ממצאים ארכאולוגיים במדינות שונות, הן במזרח התיכון כמו ישראל (ממלכת ישראל וממלכת יהודה בתקופת בית ראשון, מאה עשירית לפני הספירה), יוון (התקופה הגאומטרית המאוחרת, 750 לפני הספירה) ומצרים (המאה ה-7 עד ה-5 לפני הספירה) וכן במרכז אמריקה (תרבות המאיה) עולה כי הרעשן היה כלי מוזיקלי חשוב בפולחן הדתי כאשר התהלוכות במהלך הטקסים הדתיים היו מלוות בתופים, בחלילים וברעשנים.
במצרים העתיקה היה גם שימוש בכלי הנקרא "סיסטרום" בעת הפולחן הדתי, אף הוא לאלה חתחור.
ראשית הספירה
בחפירות ארכאולוגיות בארץ נתגלו רעשנים עשויים מחרס המכילים אבנים קטנות או חומרים אחרים להרעשה. לרעשנים מגוון צורות, חלקם מעוטרים בצבע או בחריתות אך לכולם רעש אופייני של רעשן. שכיחותם של הרעשנים בחפירות בכל הארץ מוסבר בהיותם חפצים קטנים, קלים יחסית לייצור ששימשו את כלל האוכלוסייה.
דוגמה לכך היא ממצא מן הטיפוס הנפוץ בבית שאן, המתוארך למאות הד'–הה' לסה"נ. ממצא מיוחד, ראש ציפור או תרנגול, הוא צעצוע חלול ששימש גם רעשן. צעצוע דומה נמצא במערת קבורה בשרון המתוארכת למאות הא'–ה' לסה"נ.
ממצאים אלו והגדרתם על ידי הארכאולוגים כצעצועים ולא כאביזרי פולחן מעידים על האפשרות שהייתה מודעות לצרכיהם של תינוקות וילדים בתקופה מוקדמת זו.
ימי הביניים (מאה 7 עד 14)
באירופה של ימי הביניים אחוז התמותה של הילדים היה גבוה במיוחד (50% מהילדים מתו עד גיל חמש), דבר אשר הוביל, לטענתו של ההיסטוריון פיליפ אריאס, לתפיסה כי הילד הוא "מבוגר קטן" ועקב כך אין לו צרכים מיוחדים בכל הנוגע להתפתחותו הפיזית והקוגניטיבית. תפיסה זו באה לידי ביטוי בהיעדרם של משחקים שיועדו לילדים וכן בצעצועים שיועדו לתינוקות.
בניגוד לטענותיו של אריאס, מציגה ההיסטוריונית הישראלית שולמית שחר בספרה "ילדות בימי הביניים" את התפיסה שילדים זכו לאהבה ולאמפתיה מהוריהם גם בימי הביניים ושההכרה בייחודה של תקופת הילדות בחיי האדם, וכן חלוקתה לשלבי ביניים, הייתה ידועה גם באותם ימים.
דוגמה לכך ניתן להביא באמצעות ממצא ארכאולוגי מראשית המאה ה-12 של רעשנים מאדמת טרקוטה בצורה כדורית, כאשר בתוכם שמו גרגירים רבים, כנראה אף הם מטרקוטה, שמטרתם הייתה להפיק רעש באמצעות רעשן הצעצוע.
תקופת הרנסאנס (מאה 15 עד 17)
באנגליה קיימים שרידים ארכאולוגיים מן המאה ה-16. לפי ממצאים אלו הרעשנים נעשו מנתך של עופרת ובדיל והחזיקו בהם באמצעות ידית באורך של כ-90 מ"מ. בקצה הידית היה כדור חלול שהכיל חרוז שהשמיע רעש. האזכור הספרותי הראשון של המילה 'רעשן' מופיע בשנת 1519, כשמורה מתקופת שושלת טיודור (1603-1485) בשם ויליאם הורמן (Horman), מזכיר אותו בסיפרו Vulgaria - "אקנה רעשן להשקיט את בכיו של תינוקי".
העת החדשה - המאה ה-18
בסוף המאה ה-18 החל יצור כלי כסף, במקביל ללונדון גם בשפילד ובברמינגהאם. וכאן המקום לציין שוב את שיטת ציפוי הכסף אשר התפתחה בשפילד. שיטה זו התפשטה במהירות ואומצה על ידי יצרנים רבים.
אין כמעט חפץ לשימוש ביתי אשר לא ניתן למצוא בין כלי הכסף. בצד חפצי נוי היו מרבית כלי הכסף מיועדים לשימוש: בין אם מדובר בכפתורים או ווים לפתיחת שרוכי הנעליים (BUTTON HOOKS), רעשנים לתינוקות, סלסלות לפירות, פמוטים וקנדלברות מכל הסוגים, מיכלים לאחסון עלי תה, קופסות לכרטיסי ביקור (החל מהמאה ה-19),ספלים לקקאו, מסרקות ומברשות, קסתות לדיו, קומקומים, קופסות למלח-הרחה, וכמובן כל כלי האוכל וכלי ההגשה ועוד הרשימה ארוכה.
שימוש ותוצאה
רעשנים טובים לתינוקות מפני שהם מאפשרים גירויים שונים ומגוונים. ככל שהילד גדל כך אפשרויות הלימוד באמצעות הרעשן גדלות. ניתן לחלק את מטרות השימוש לשלושה תחומים עיקריים: שעשוע לתינוק, פיתוח מוטוריקה ופיתוח קואורדינציה. בנוסף לכך, כפועל יוצא מהשימוש ברעשן המבוגר אף מחזק את הקשר שלו עם התינוק ויוצר מערכת של אמון וביטחון המאפשרים לתינוק להרגיש בטוח בעולם אליו הוא מתוודע לראשונה, כלומר, הרעשן מספק לילד ביטחון ביכולותיו ובמקביל מגדיל את הביטחון בהוריו, כך שהוא סומך עליהם יותר.
שעשוע
מעבר לגירוי החושי הרעשן משמש כמקור לשעשוע ובמקביל מלמד את הילד שלמידה יכולה להיות מהנה. בנוסף לכך, הרעש המופק מן הרעשן מרגיע את התינוק בשל היותו רעש מונוטוני מצד אחד ומפתיע בשל היותו חבוי מצד שני.
פיתוח קואורדינציה
עוזר לפעוט לשפר את קואורדינציה של יד-עין באמצעות גירוי חושי. תינוקות אוהבים את הרעש שהם שומעים ולכן, בעזרת עיניהם, הם מנסים לעקוב אחר מסלול הרעשן כאשר הוא נע מצד לצד, אם באמצעות מבוגר או בשלב מאוחר יותר, באמצעות העברתו מיד ליד וכך הרעשן עוזר להם לפתח כישורים בסיסיים כמו מיקוד של העיניים, תיאום יד-עין וזיהוי שוני בין חפצים כמעט זהים.
פיתוח מוטוריקה
לאחר שהתינוק שולט במעקב אחר הרעשן עם עיניו, הרעשן מעודד את התינוק לחקור עוד באמצעות ניסיון לתפוס ולאחוז בו, אם באמצעות הרעש המופק ממנו ואם באמצעות העיצוב החיצוני שלו. בשלב הבא, לאחר שהתינוק הצליח לאחוז ברעשן, הוא לומד להעבירו מיד ליד.
חומרי גלם
חומרי הגלם מהם ניתן לבנות את הרעשן מגוונים מאוד ומשתנים בהתאם לתקופה בה נוצר ולמטרה שלשמה נוצר. כמו כן, הרעשן מורכב משני חלקים העשויים לרוב מחומרים שונים - המעטפת והאביזרים הפנימיים באמצעותם הצליל מופק. חלק מהרעשנים בנויים עם חלקים זזים ומתנדנדים או עם ציורים של פרצופים מחייכים וחלקם רכים ונעימים. רעשנים יכולים להיות עשויים מעץ, פלסטיק, אבן, מתכת, חרס, עצם או בד ובדרך כלל מפיקים רעש כאשר מניעים אותם מצד לצד. הצלילים האלו יכולים לנוע מרעש עמום המאפיין רעשני עץ עד לרעש חזק יותר המאפיין רעשני מתכת.
מעטפת
זהו החלק החיצוני של הרעשן. לרוב הוא עשוי מקשה אחת ומחומר אחיד. לעיתים הוא מורכב משני חלקים, הידית והחלק בו נמצאים האביזרים להפקת הצליל - דבר זה מושפע מההתפתחות הטכנולוגית בתקופה בה נוצר הרעשן ומהחומרים הזמינים באזור בו יוצר.
אביזרים להפקת צליל
אלו האביזרים שהוכנסו לתוך המעטפת ובאמצעותם מופק הצליל בעת טלטול הרעשן. הם יכולים להיות עשויים מאותו החומר כמו המעטפת או מחומר אחר, זאת בהתאם לצליל אותו מעוניינים להפיק ולחומרים הזמינים בתקופה בה נוצר.
עיצוב חיצוני
כיום לרוב הרעשנים יש צבעים בוהקים, מצוירים עליהם פרחים או חיות. בעבר היו שלושה עיצובים עיקריים - האחד היה עיצוב פשוט, כאשר הרעשן היה בעל צבע טבעי ממנו היה עשוי או צבוע בגוון אחד; השני היה עיצוב בצורה של בעל חיים, אם כחיה בשלמותה ואם רק חלק ממנה; השלישי היה עיצוב בצורה של דמות, לרוב דמות של אלה.
סטירן
סטירן (Styrene) היא תרכובת אורגנית המשמשת כמונומר ביצור פוליסטירן, ABS וגומי סינתטי, נוסחתה C8H8, המולקולה מכילה טבעת בנזן הקשורה לאתילן C6H5CH=CH2. בטמפרטורת החדר החומר הוא נוזל שמנוני נדיף שריחו מתקתק. מקור השם סטירן במילה STYRAX -שרף המופק מהעץ ליקווידמבר מזרחי (Liquidambar orientalis; במשמעו "ענבר נוזלי") עץ הגדל בדרום-מערב טורקיה וצפון סוריה, ממנו בודד החומר לראשונה. סטירן נמצא באופן טבעי בכמה צמחים כולל כאלה המשמשים למאכל כדוגמת קינמון.
ייצור
מייצרים סטירן באמצעות דה-הידרוגנציה של אתיל בנזן המופק מתגובת אתן עם בנזן.אתיל בנזן מעורב עם קיטור בטמפרטורה גבוהה בנפח הגדול מזה של חומר הגלם פי 10–15 והתערובת מוזרמת על קטליזטור מוצק המבוסס על תחמוצת ברזל המעורב בכמה אחוזים של תחמוצת אשלגן או אשלגן פחמתי. הקיטור הוא מקור החום הנדרש לתהליך האנדותרמי והוא גם מסיר את הפחם שעשוי להיווצר על הזרז המוצק. הקיטור גם מדלל את המגיבים והתוצרים ומסיט את שיווי המשקל לטובת התוצר. במפעל סטירן טיפוסי 2 או 3 ריאקטורים בטור הפועלים בתנאי ואקום כדי לשפר יעילות וסלקטיביות. הניצולת היא כ 65% בתהליך של 2 ריאקטורים ו 70-75% בתהליך של 3 ריאקטורים. הסלקטיביות לסטירן 93-97% ותוצרי הלוואי העיקריים הוא טולואן ובנזן. כיוון שטמפרטורת הרתיחה של סטירן ושל חומר הגלם אתיל בנזן דומות (145°C ו-136°C בהתאמה) ההפרדה ביניהם נעשית במגדלי זיקוק גבוהים. בתהליך הזיקוק הסטירן עלול לעבור פולימריזציה ויש צורך בהוספת מעכבים.
יחידת שליטה במצלמת אולפן
יחידת שליטה במצלמת אולפן, הנקראת גם יחידת בקרת המצלמה (באנגלית: Camera Control Unit, ר"ת CCU) - היא מערכת כיוון ושליטה במצלמות וידאו, משמשת בעיקר בשידור חי באולפן טלוויזיה, כחלק ממערך האולפן. יחידה זו אחראית על תפעול מצלמת ווידאו מקצועית באולפן באמצעות שליטה באותות הווידאו היוצאים מהמצלמה לחדר הבקרה ושליטה בתפקודי המצלמה (הצמצם, מהירות התריס, ההגבר האלקטרוני, איזון לשחור וללבן, ביצוע כיוונים מדויקים: Black Contrast ,Knee ,Detail). יחידת השליטה יכולה לשלוט בכמה מצלמות אולפן בו זמנית, להשוות בין רמות האור והצבע בכל המצלמות, לאזן את הצבעים וליצור אחידות בין התוצרים של המצלמות.
יחידת השליטה משמשת למעשה כשלט רחוק המאפשר למפעיל היחידה לתפעל את הצד הטכני של המצלמות מחדר הבקרה ומשחרר את צלם האולפן להתמקד בכיוון הפריים ללא צורך בכיוון הפרמטרים האחרים.
כמו כן, מעבדת יחידת השליטה את אותות הווידאו המגיעים מהמצלמה (RGB - אדום, ירוק וכחול) לאותות קומפוננט (YUV) או SDI או קומפוזיט על מנת להשוותם למקורות הווידאו הנוספים בתוכנית האולפן ועל ידי כך ליצור אחידות באיכות השידור ובפורמט ההקלטה.
בדרך כלל נמצאת יחידת השליטה בחדר הבקרה סמוך למשגוח גל (WaveForm Monitor) ויחידת מדידית הצבעוניות (Vectorscope) על מנת לשלוט מרחוק ולתאם בין מספר מצלמות בו זמנית.
ליחידת השליטה יש בדרך כלל מספר פרמטרים נפוצים לשליטה במצלמה. מתפעל היחידה קרוי בקר תמונה.
אפאמה השנייה
אפאמה או אפאמי (ביוונית: Ἀπάμα; נולדה אחרי 292 לפנה"ס) הייתה נסיכה סלאוקית אשר נישאה למגאס, שליט קירנה. ככל הנראה הייתה אמה של ברניקי הראשונה מלכת מצרים.
ביוגרפיה
אפאמה הייתה בתו של אנטיוכוס הראשון ("המושיע") מלך הממלכה הסלאוקית וסטרטוניקה מסוריה. מצד אביה, סבה וסבתה היו סלאוקוס הראשון ("המנצח") ואפאמה הראשונה (שעל שמה ככל הנראה נקראה). מצד אמה, סבה וסבתה היו דמטריוס פוליורקטס מלך מוקדון ופילה בת אנטיפטרוס. סביר להניח שהיא נולדה אחרי שנת 292 לפנה"ס.
בשנת 275 או 274 לפנה"ס, השיא אותה אביה למגאס שליט קירנאיקה, באזור לוב של ימינו. הנישואים נועדו לחזק את היחסים בין אנטיוכוס למגאס, שהכריזו שניהם מלחמה על תלמי השני מלך מצרים, שהיה אחיו החורג של מגאס. יוסטינוס טוען שמגאס היה נשוי לאשה בשם "ארסינואי", אולם כיום מקובל להניח שהוא התבלבל בשמות וכי ארסינואי היא למעשה אפאמה. היא ילדה למגאס בת אחת, ברניקי השנייה.
בשנת 250 לפנה"ס מת מגאס, ועל ערש דווי ציווה להשיא את ברניקי לתלמי השלישי ("גומל החסד"), יורש העצר של מצרים, וזאת כדי לסיים את הסכסוך הקירני-מצרי. עם זאת, אפאמה, שאביה היה אויב מושבע של מצרים, לא יכלה להסכים לנישואים כאלו, שלמעשה יגבירו את כוחה של מצרים. לפיכך, היא הזמינה את הנסיך המוקדוני דמטריוס הנאה, בנו של דמטריוס פוליורקטס, לבוא לקירנה ולהינשא לברניקי. יוסטינוס מוסיף לסיפור נופך רומנטי כאשר הוא טוען שלמעשה אפאמה הייתה מאוהבת בדמטריוס והזמינה אותו לקירנה רק כדי שתוכל לקיים אתו רומן. כך או כך, ברניקי עצמה לא יכלה לסבול את המצב המשפיל, וגם סביר להניח שהיא תמיד רצתה להיות מלכת מצרים. היא הנהיגה קשר, במהלכו רצחה במו ידיה את דמטריוס בחדר המיטות של אפאמה. עם זאת, היא חסה על אמה והותירה אותה בחיים.
גורלה של אפאמה לאחר מכן לא ידוע. ברניקי נישאה לתלמי השלישי, וכך אוחדו מצרים וקירנה סופית.
1390-1399 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 1399 - 1390 לפני הספירה
נולדו
1398 לפנה"ס- מרים הנביאה
1395 לפנה"ס - אהרון הכהן הגדול
1392 לפנה"ס - משה רבינו מנהיג עם ישראל במדבר.
הצבא הסורי במלחמת יום הכיפורים
ב-6 באוקטובר 1973, במסגרת מלחמת יום הכיפורים, תקף הצבא הסורי את השטח שהוחזק על ידי ישראל ברמת הגולן, במקביל למתקפה של הצבא המצרי לאורך קו תעלת סואץ בחצי האי סיני. המתקפה הסורית הייתה תקיפת פתע, שבוצעה לאחר מבצע הונאה מוצלח (מבצע ניצוץ). הדרג הראשון של הכוחות התוקפים כלל שלוש דיוויזיות חי"ר מתוגברות, שנועדו לתקוף בשלוש גזרות לאורך קו הגבול ברמת הגולן, להבקיע את קו ההגנה של צה"ל ולהתקדם לעומק השטח הישראלי. הדרג השני כלל שתי דיוויזיות שריון, שנועדו לנצל את ההצלחה לצורך השלמת כיבוש רמת הגולן, ולהיערך על קו המצוקים להדיפת מתקפת הנגד הצפויה של כוחות המילואים הישראלים. בנוסף לכוחות שנועדו להשתתף במתקפה, נשמרו מספר יחידות בעתודה במרחב דמשק (כולל פלוגות ההגנה) כעתודה מטכ"לית, וככוח להגנת משטר הבעת הסורי.
במקביל למתקפה של כוחות השריון וחיל הרגלים הממוכן, שנערכה בסיוע ארטילריה וגיחות אוויריות, הונחתו צוותים של כוחות קומנדו במספר נקודות מפתח לאורך קו הגבול (בהם תל פארס והחרמון) במטרה לכבוש אותן ולשבש את ניסיונות צה"ל לבלום את המתקפה הסורית.
המתקפה הסורית נערכה בחזית ברוחב כ-56 ק"מ, והכוחות התוקפים כללו כ-60,000 לוחמים, 1,400 טנקים וכ-800 תותחים.
בשלב הראשון של המלחמה (6-7 באוקטובר) הצליחו הכוחות הסורים להבקיע את קו ההגנה הישראלי בגזרה הדרומית והמרכזית של רמת הגולן, וחדרו לשטח הישראלי תוך ספיגת אבדות כבדות מיחידות צה"ל הסדירות שבלמו אותם. כוחות המילואים הישראליים, שהחלו להגיע לרמת הגולן ב-7 באוקטובר, השלימו את בלימת הצבא הסורי ועברו למתקפת נגד מוצלחת החל מה-8 בחודש. עד 10 באוקטובר נאלצו שרידי הכוחות הסוריים לסגת מכל השטחים שכבשו ברמת הגולן.
ב-11 באוקטובר פתחו הכוחות הישראלים בצפון הרמה במתקפה אל תוך שטח סוריה, חדרו לעומק כמה עשרות ק"מ ויצרו איום על בירת סוריה, דמשק. בשלב זה הצטרפו למערכה חיילות משלוח ממספר מדינות ערביות (עיראק, ירדן ומרוקו), שבאו לעזרת סוריה, והחלו בהתקפות נגד על המובלעת, שכבשו כוחות צה"ל בשטח סוריה. הגעת חיילות המשלוח הערביים, שכללו כ-3 דיוויזיות, איפשרה לצבא סוריה להתאושש ולייצב את חזיתו. קו החזית התייצב, ונותר כמעט ללא שינוי עד לתום המלחמה. הצבא הסורי ספג אמנם אבדות כבדות במהלך המלחמה, אך לא הובס או התפורר.
לקראת המלחמה
לאחר מלחמת ששת הימים החל הצבא הסורי, שספג במלחמה מכה קשה, בשיקום ובארגון מחדש. הצבא, שהיה מאורגן במסגרת איגודים על-חטיבתיים (מג'מועות) זמניים, אורגן במסגרות דיוויזיוניות קבועות. החל משנת 1968 הוקמו בצבא הסורי שתי דיוויזיות שריון (הדיוויזיה הראשונה והשלישית) ושלוש דיוויזיות חי"ר (הדיוויזיה החמישית, השביעית והתשיעית). עלייתו בנובמבר 1970 של חאפז אל-אסד לשלטון בסוריה לאחר מהפכת התיקונים, הביאה לתקופה של יציבות יחסית במדינה, מה שאפשר למדינה להשקיע 70% מתקציבה בבניית כוחה הצבאי, ולהתכונן למהלך להשבת רמת הגולן אותה איבדה שלוש שנים קודם לכן לישראל. שלטונו של אל-אסד בשנים שקדמו לפרוץ המלחמה, התאפיין בפתיחות כלפי פנים וחוץ, יציבות וחיזוק רעיון האחדות הפאן ערבית. מצב זה הביא לחיזוק הקשר בין דמשק לקהיר מה שהביא החל משנת 1971 לברית צבאית בין השתיים, ברית שהייתה הכרחית לשיפור מאזן הכוחות לקראת המתקפה על ישראל. המטרות המדיניות של סוריה כפי שהתגבשו בתקופה זו, קראו למאבק לייצוב פנימי של סוריה, ביסוס עמדה איתנה בעולם הפאן ערבי ומעל הכל החזרת הכבוד הסורי שאבד עם כיבוש רמת הגולן על ידי ישראל במלחמת ששת הימים. השלטון הסורי רצה להחזיר לחייליו את תחושת הכבוד והיכולת ולהראות לעולם שסוריה מסוגלת לשמר את כוחה וריבונותה; עד שכבוד זה לא יוחזר לסוריה ומאזן הכוחות יתוקן, לא יהיה גם סיכוי אמיתי למשא ומתן עם ישראל.
מבצע התקיפה המתואם של סוריה ומצרים נקרא "באדר", לו קדם מבצע הונאה נרחב (מבצע ניצוץ). התאריך אשר נקבע היה ה-6 באוקטובר 1973, כאשר שעת ה-"ש" נקבעה ל-14:30, זאת משום ששני הצדדים רצו לתקוף עם השמש בגבם אך הכיוונים היו הפוכים ולכן הוסכם על שעת ביניים. בפועל, שעת ה-"ש" קבעה את השעה בה הצבאות יחצו את המכשול ויכנסו לקרבות הבקעה כנגד קו ההגנה של צה"ל, עם זאת פתיחת האש שתקדים תקיפה זו נקבעה להתחיל ב-"ש" מינוס 35 דקות, כלומר 13:55.
מבנה הצבא
בבסיסו נשען הצבא הסורי על חמש דיוויזיות שהיוו את עמוד השדרה של יכולות הצבא, בהם שלוש דיוויזיות ממוכנות ושתי דיוויזיות משוריינות.
ציוד לחימה עיקרי
טנקי T-54/55: עיקר הכוח המשוריין של סוריה במהלך המלחמה נשען על טנקי ה-T-55/54 המיושנים. טנקים אלו פותחו בברית המועצות לאחר מלחמת העולם השנייה וייצורם החל במהלך שנות ה-50. ברית המועצות החלה לספק לצבא הסורי טנקים אלו לאחר הפיכת הבעת' בסוריה של שנת 1963, כאשר הקשר בין המדינות החל להתחזק וסוריה הפכה למעשה למדינת חסות שלה. טנקים אלו כללו תותח 100 מ"מ, מיגון 20-130 מ"מ פלדה וצוות של ארבעה.טנקי T-62: החל משנת 1970, עם ביסוס משטרו של חאפז אל-אסד בסוריה וכחלק מההתחמשות המחודשת של סוריה לאחר מלחמת ששת הימים, החלה ברית המועצות לספק לה את הגרסה המתקדמת יותר של ה-T-55. טנקי ה-T-62 הוכנסו ליחידות הצבא באופן מצומצם בלבד, בעיקר בחטיבות המשוריינות של הדיוויזיה הראשונה והדיוויזיה השלישית. הם השתתפו בלחימה כחלק ממאמץ הדיוויזיה הראשונה בדרום הרמה ובהמשך בקרב על נפח, בנוסף טנקים אלו נלחמו בגזרה הצפונית כחלק מחטיבות שסופחו מהדיוויזיה השלישית לזו השביעית, וכך נלחמו בקרבות הבלימה בעמק הבכא.
נגמ"שים: היחידות הממוכנות עשו שימוש במספר סוגי נגמ"שים שסיפקה ברית המועצות לסוריה בשנים שקדמו למלחמה. שלושת הדגמים העיקריים היו ה-BTR-152, ה-BTR-50 וה-BTR-60. ה-BTR-152 שהיה נפוץ יותר היה מסוגל לשאת 18 לוחמים בנוסף לשני אנשי צוות וכלל מיגון קל (4-14 מ"מ פלדה), גג פתוח ועמדת מקלע בקדמת הכלי. לעומתו, ה-BTR-50 היה נגמ"ש זחלי בעל עבירות גבוהה אך פחות מהיר. הוא היה מסוגל לשאת 20 לוחמים בנוסף לשני אנשי הצוות. ה-BTR-60 היה נגמ"ש בעל 8 גלגלים, עם מיגון פחות עבה מקודמו (5-9 מ"מ פלדה) אך בעל גג סגור עם צריחון למקלע ומקום לשאת 6 לוחמים בנוסף לשני אנשי צוות.נגמ"שי לחימה BMP-1: בנוסף לנגמ"שים הרגילים לנשיאת לוחמים לשדה הקרב, ברית המועצות סיפקה לסוריה גם מספר נגמ"שי לחימה מסוג BMP-1. כלים אלו היו שייכים לתפיסה חדשה של ניוד לוחמים לשדה הקרב ומתן סיוע אש מהכלי עצמו, משום כך חומש ה-BMP-1 בתותח 73 מ"מ שהורכב בתוך צריח על גג הכלי, בנוסף למשגר טיל נ"ט (בדרך כלל מסוג סאגר). ה-BMP היה פחות מהיר מהנגמ"שים האחרים, אך כלל מיגון רב יותר (6-33 מ"מ פלדה), כוח אש רב יותר והוא התבסס על זחלים במקום גלגלים כך שעבירותו בשטח הייתה טובה יותר. מלבד שלושה אנשי צוות, ה-BMP היה מסוגל לשאת עוד 8 לוחמים.
תוכנית ההתקפה
תוכנית המתקפה הסורית, שקיבלה בשלבי התכנון שלה את שם הקוד מבצע "אל-אעודה" (עד הסוף/כל הדרך), שאפה ליצור מצב שבו הכוחות הישראלים בקו החזית, (חטיבה 188 וחטיבה 7), יותקפו במקביל מחזיתם ומעורפם (על ידי כוחות קומנדו סוריים), ויאלצו להילחם תחת הפגזה ארטילרית מאסיבית ותקיפות אוויריות. הדגש על פגיעה במפקדות ובציוד הקשר של צה"ל נועד לגרום לבידוד הכוחות המגינים בקו החזית, ולתרום ליצירת בלבול בקרבם.
ההבקעה הראשונית הייתה מתוכננת להתרחש בשעות הערב של יום המלחמה הראשון, כאשר בלילה הראשון הכוחות הסורים יתארגנו מחדש ויקבלו אספקה. למחרת, הכוחות היו מתוכננים להשלים את טיהור רמת הגולן מכוחות צה"ל, לחימה כנגד כוחות מילואים העולים לתגבר את הסדירים ולחימה כנגד כיסי התנגדות אחרונים. בכל מקרה, כיבוש הרמה כולה תוכנן להימשך עד 30 שעות מפתיחת הלחימה, כלומר עד ערב היום השני ללחימה, זאת בעיקר משום ההבנה כי בתוך 24 שעות מערך המילואים הישראלי יכנס ללחימה ויקשה על הישגי הכוחות הסורים.
בגיבוש תוכנית ההבקעה של הקו הישראלי בגולן, העריך הפיקוד הסורי כי קו ההגנה הוא מסוג "מערך סדור", כלומר מערך הגנה קבוע אך ללא עומק ומספר רצועות הגנה. סיווג זה נעשה על בסיס הדוקטרינה הסובייטית המסווגת את אופי ההגנה של האויב לשלושה סיווגים (מערך חפוז, מערך סדור ומערך מבוצר) כדי להעריך כיצד יש להבקיע אותו. תפיסה זו של הפיקוד הסורי מלמדת שהוערך כי מערך ההגנה הצה"לי לא הושלם במלואו, המשמעות הדוקטרינית של הערכה הובילה את מתכנני ההתקפה לבחור בהתקפה מתוך מגע ישיר, מה שאיפשר לכוחות הסורים לאחר שלב ההבקעה הראשוני לעצור בשטחי כינוס מעבר לקו הישראלי ולהעריך מחדש את מערך ההגנה כמו גם לבחון את המשך ההתקפה והמהלכים האופרטיבים.
בנוסף לכך וגם בהתאם לדוקטרינה של קרב העומק, שלב ההבקעה של הכוחות הסורים תוכנן להתרחש בחזית רחבה, כלומר במספר נקודות לאורך רוב קו הגבול (כ-56 ק"מ). באופן זה יהיה קשה לאתר מאמצי פריצה והצלחות הבקעה ולבלום אותם. יתרון נוסף הוא הגמישות היחסית לעשיית שימוש בנקודות הבקעה מוצלחות ולהזרמה משם של כוחות אל מאחורי כוחות צה"ל.
המרכיב המשלים של הבקעת דיוויזיות הקו היה כאמור הנחתה של צוותי קומנדו לשתי משימות עיקריות; כיבוש ושליטה בנכסים אסטרטגיים וטקטים ברחבי רמת הגולן, ושליטה על צירים עיקריים כדי לשבש את הגעתם של כוחות המילואים לסיוע בקרבות. ערב המלחמה, פיקוד הכוחות המיוחדים בפיקודו של עלי חיידר כללו 7 גדודי קומנדו, זאת בנוסף למספר יחידות קומנדו ששירתו ביחידות המשמר כמו פלוגות ההגנה שלא היו מיועדות להשתתף באופן ישיר בקרבות. התוכנית המקורית קראה להנחתה של יחידות אלו במוצבי שליטה עיקריים של צה"ל, בהם מוצב החרמון, תל פארס והר בנטל, כיבושם של אלו על כל ציוד התצפית והמודיעין בהם, הייתה מעניקה לסוריה יתרון ותורם לערפל הקרב בצד הכוחות הישראלים. המשימה השנייה של יחידות הקומנדו הייתה נחיתה במספר מוקדים לאורך צירי תנועה חשובים ובעיקר תפיסה ושליטה בגשרי הירדן העיקריים. מארבים של צוותי קומנדו בנקודות רגישות אלו יהיו מסוגלים לשבש ואף למנוע את הגעתם של כוחות המילואים של צה"ל (שלפי המודיעין הסורי היו אמורים להיכנס לקרבות בערך תוך 24 שעות).
פריסת הכוחות הסורים
הכוחות הסוריים באזור רמת הגולן ובמרחב דמשק היו ערוכים בארבעה דרגים. שלוש דיוויזיות החי"ר שהוצבו בקו הראשון, תוגברו כל אחת בחטיבת שריון נוספת (בנוסף לחטיבת השריון האורגנית שלהן). הן חילקו את החטיבות שלהם לשני דרגים, כאשר הדרג הראשון נועד לבצע את ההבקעה של קו ההגנה הישראלי, ואילו חטיבות הדרג השני (חטיבות השריון) נועדו לנצל את ההצלחה לצורך תנועה לעומק שטח רמת הגולן. דיוויזיית השריון ה-1 וכוח רפעת אל-אסד (כוח בסדר גודל של חטיבת שריון) היוו את הדרג השלישי, והוחזקו בעתודה במחנות במרחב דמשק, כדי לתגבר במידת הצורך את מאמצי ההבקעה של יחידות הקו הראשון, וככוח עתודה להדיפת התקפות נגד ישראליות לאחר כיבוש רמת הגולן. מאחרי כוחות אלו הוצבו יחידות הדרג הרביעי, שנועדו להגן על מבואות דמשק. דיוויזיית השריון ה-3, שנמצאה עדיין בתהליך הקמה, שלחה את אחת משתי חטיבות השריון שלה (חטיבה 81) לתגבר את ההבקעה הסורית בגזרה הצפונית של רמת הגולן, ויחידותיה הנותרות נשמרו כחלק מהעתודה המטכ"לית של הצבא הסורי.
המתקפה הסורית ברמת הגולן (6-7 באוקטובר)
בסביבות השעה 13:55, ה-6 באוקטובר 1973, במקביל למתקפה המצרית בגזרת תעלת סואץ, יצאו הכוחות הסורים למתקפה לאורך קו הגבול עם ישראל ברמת הגולן. כ-800 קני ארטילריה מסוגים שונים פתחו באש אל עבר מוצבי צה"ל, בסיסים, מתקני קשר ופיקוד, צירי תנועה, שטחי כינוס ואף ירו אש מדויקת לעבר עמדות לחימה של טנקי צה"ל ("רמפות"). האש הסורית המדויקת נבעה מעבודת איסוף מודיעין ותצפית ארוכה, שאיפשרה טיווח של כל המטרות בעלות החשיבות ברמת הגולן, כך שברגע האמת לכל סוללה ארטילרית סורית הוקצו מספר מטרות לפי הטווחים והמיקומים המדויקים שלהן. בהפגזה הראשונית, שארכה כחמש דקות, ירתה הארטילריה הסורית קרוב ל-30,000 פגזים כריכוך והכנה למתקפה הקרקעית.
מייד לאחר מכן החלו חטיבות הדרג הראשון (חטיבות חי"ר ממוכן) לנוע לעבר קו ההגנה של צה"ל ומכשולי הנ"ט שנחפרו לאורך קו הגבול ברמת הגולן. כל דיוויזיה סורית בקו הראשון ביצעה שני מאמצי הבקעה, האחד עיקרי והשני משני, ובכל אחד משניהם נערכו הכוחות התוקפים בשני דרגים. חטיבות הדרג הראשון נעו בהתאם לדוקטרינה הסובייטית בטור, כל חטיבה לעבר גזרת ההבקעה שנקבעה לה. הכוחות הראשונים שיגיעו למכשול הנ"ט היו מיועדים לפנות נתיבים דרך שדות המוקשים, להקים גשרים מעל תעלת הנ"ט ולאבטח אותם. בשלב הבא, טורי השריון והנגמ"שים היו מתוכננים לחצות את המעברים המאובטחים ולהתפרס להסתערות על הכוחות הישראלים המגינים.
הנחתת יחידות קומנדו בעורף המערך הישראלי וכיבוש מוצב החרמון
לפי התוכנית הסורית המקורית תוכננה הנחתת כוחות קומנדו בצירים היורדים מרמת הגולן לעמק החולה ולעמק הירדן, במגמה לכבוש ולאבטח את הגשרים על נהר הירדן, ולהכין מארבי נ"ט לכוחות המילואים הישראלים, בדרכם לתגבר את הכוחות הסדירים ברמת הגולן. בהתאם לתוכנית זו, כוחות החלוץ הסוריים היו אמורים לחבור לכוחות הקומנדו כבר בתום ליל הלחימה הראשון. אולם תוכנית זו בוטלה ברגע האחרון, מה שאפשר הפניית כוחות הקומנדו למשימות אחרות וגם גמישות רבה יותר לכוחות שנדרשו להבקיע את מערך ההגנה הישראלי ברמת הגולן. הסיבה העיקרית לביטול התוכנית המקורית הייתה שינוי שעת תחילת המתקפה הסורית ברמת הגולן משעות הבוקר המוקדמות לשעות הצהריים. הנחתה של כוחות קומנדו במסוקים בעומק רב מאחרי קו החזית דרשה ביצוע בשעות החשכה או עם שחר, וביצוע המשימה בשעות היום היה מקטין מאוד את סיכויי הצלחתה.
ביקורת על תפקוד הצבא הסורי במלחמה
הצבא הסורי התחיל את המלחמה עם נתוני פתיחה מרשימים הן מבחינת יחסי כוחות אל מול צה"ל והן מבחינת ציוד. בנוסף כאמור, ההתקפה החלה בהפתעה מוחלטת כאשר מצרים גם היא תקפה מה שתרם לפיצול כוחו של צה"ל. למרות זאת, לא הצליח הצבא הסורי בביצוע משימתו של כיבוש רמת הגולן.
מקורות
ישנה בעיתיות רבה בכל הקשור למקורות עליהם מבוסס המחקר אודות הצבא הסורי בכלל והתנהלותו במהלך המלחמה בפרט. שני המקורות העיקריים הם המידע, הארכיונים והמחקר בישראל אל מול אלו בסוריה, כאשר המידע בסוריה הוא ללא ספק המדויק והנרחב יותר. מעבר לשני מקורות אלו, ישנה חשיבות רבה גם לארכיונים, הערכות ומחקר שהתקיימו במעצמות ארצות הברית וברית המועצות.
תל חייא
היסטוריה
בראשית 2021 החלו חפירות ארכאולוגיות בתל, המתבצעות בהובלתם של ד"ר דביר רביב ואברהם טנדלר מהמכון לארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן בשיתוף פעולה עם "המשמר זאב ח' אדלר". בחפירות משתתפים סטודנטים מהמחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן, ומהחוג ללימודי ארץ ישראל במכללת הרצוג. בתל נמצאו פריטים מהתקופה ההלניסטית ומהתקופה החשמונאית ביניהם מטבעות, סירי בישול, בית בד, מקווה ומבנים נוספים. בנוסף, נחשפו במהלך החפירה שרידים המתוארכים לתקופה הרומית הקדומה. הארכאולוג העומד בראש צוות החפירות דביר רביב אמר: "עשינו צעד חשוב נוסף בהבנת תולדות האתר ובשימור שרידיו".
באוקטובר 2021 במסגרת שבוע חפירות ארכאולוגיות באתר שארגנו תנועת 'אמונים' ומועצה אזורית שומרון, מצאו בני נוער מטבעות המתוארכים לתקופת החשמונאים, וממצאים נוספים
אין הכרעה בין החוקרים אם מדובר בהתיישבות יהודית או שומרונית, שכן מקוואות הטהרה שנחשפו במקום מאפיינים אוכלוסייה יהודית ושומרונית כאחד.
אוברלנד פארק
אוברלנד פארק (באנגלית: Overland Park) היא העיר השנייה בגודלה בקנזס שבארצות הברית המהווה למעשה פרבר של קנזס סיטי. נכון לשנת 2019, אוכלוסיית העיר משוערת כ-195,000 תושבים.
לאוניברסיטת קנזס יש קמפוס הפועל בעיר.
היסטוריה
ההתיישבות באזור החלה עוד בשנת 1905. ההתיישבות הוכרזה כעיר בשנת 1960 כאשר בשנה זו התגוררו בעיירה כ-28,000 תושבים. מספר התושבים צמח באופן משמעותי בעשורים שלאחר מכן, ובשנת 1990 התגוררו באוברלנד פארק כבר כ-111,000 תושבים.
ב-13 באפריל 2014 התרחש אירוע ירי במרכז הקהילה היהודית בעיר שבמהלכו נרצחו כשלושה אנשים.
זה לא בדיוק געגוע
זה לא בדיוק געגוע הוא שיר שכתב אריק איינשטיין והלחין יהודה פוליקר, משנת 2004 לעיבוד של יהודה פוליקר ויעקב גלעד. השיר יצא כחלק מהאלבום שתי גיטרות בס תופים בהפקתם של ברי סחרוף ופיטר רוט. השיר הוא אחד משיריו הידועים של איינשטיין משנותיו האחרונות ומתאר במילות השיר את חוויות ילדותו בתל אביב של שנות החמישים.
מילות השיר
מילות השיר עוסקות במקומות ואנשים אשר זכורים לאריק איינשטיין.
בין המקומות המוזכרים בשיר.
אישיים המוזכרים בשיר:
בפזמון איינשטיין שהוא לא בדיוק אדם נוסטלגי כמו שמציירים אותו:
פיאט 505
פיאט 505 (באיטלקית: Fiat 505) היא מכונית סלון, בסגנון טורפדו, אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב האיטלקית פיאט בין השנים 1919–1925. בנוסף יוצר הדגם בתצורות קבריולה, ומשאית.
סך הכול יוצרו 30,428 יחידות.
סולם יעקב (סנט הלנה)
סולם יעקב (באנגלית: Jacob's Ladder) הוא גרם מדרגות המוביל מג'יימסטאון, סנט הלנה, אל מבצר גבעת הסולם (Ladder Hill Fort) שבפרבר Half Tree Hollow בסנט הלנה. שמו נובע מהסיפור המקראי על סולם יעקב אשר מגיע לגן עדן. גרם המדרגות מוכר כבניין רשום בדרגה 1 בממלכה המאוחדת, והוא מונה כ-699 מדרגות.
היסטוריה
סולם יעקב הוא שריד של מסילת שנבנתה בג'יימסטאון בשנת 1829 על ידי חברת הרכבות של סנט הלנה, שתוכננה על ידי המהנדס המקומי ג'. ו. הור. המסילה נבנתה עבור שתי תחנות לצורכי העברת מסעות בין ג'יימסטאון לבין המבצר הישן שבמחוז הסמוך, Half Tree Hollow.
בשנת 1871 הוחלט על ידי חיל ההנדסה המלכותי לסגור את המסילה ולפרקה בעקבות נזקי טרמיטים. מהמסילה נותר רק גרם המדרגות התלול, אשר נודע בשם "סולם יעקב" והפך לאטרקציה תיירותית. עבודות דרכים בשנים שלאחר מכן גרמו לכיסוי אחת המדרגות כך שנותרו 699 מדרגות. בשנת 2000 הותקנה תאורה בצידי המדרגות, וב-2006 עברו שיפוץ כולל. המבנה הוכרז כבניין רשום בדרגה 1 בממלכה המאוחדת. מדי שנה במהלך חגיגות "פסטיבל הריצה" בסנט הלנה, שמושך תיירים רבים מרחבי העולם, מנסים לשבור את שיא הריצה המהירה ביותר במעלה המדרגות. נכון לשנת 2016 השיא עומד על 5 דקות ו-16.78 שניות.
דגדג-אותי אלמו
הבובה פותחה על ידי שני מפתחי צעצועים ותיקים - רון דוברן (Ron Dubren) וגרג היימן (Greg Hyman), והוצגה תחילה לחברת טיקו כקוף צוחק. זמן קצר לאחר מכן זכתה החברה בזיכיון לייצור צעצועים על פי סדרת רחוב סומסום, ואז ניתנה לבובה דמותו של אלמו.
הבובה יצאה לשוק בארצות הברית ב-1996 והפכה במהירות לשיגעון קנייה, עד כדי כך שאירע שהורים נאבקו בהורים אחרים בחנויות על מנת להשיג בובה לילדיהם לחג המולד. עובד בחנות בקנדה אף נפצע כאשר נדרס על ידי המון קונים שראה בידיו קופסה של הבובות ושעט לעברו. מאחר שהביקוש לבובה עלה על ההיצע העלו כמה חנויות את מחירה באופן חד, עד למאות דולרים ואף יותר מזה.
בראשית 1997 הוציאה חברת טיקו לשוק מספר צעצועי המשך לדגדג-אותי אלמו – כמו דגדג-אותי ארני ודגדג-אותי עוגיפלצת, שניהם מרחוב סומסום - אך הם לא זכו אף להצלחה מסחרית קרובה לשלו.
בסתיו 2001 הוצאה לשוק מהדורת הפתעה של דגדג-אותי אלמו במסגרת תחרות פרסים. ב-9 בינואר 2002 הפסיקו חמש מן הבובות מסדרה זו לצחוק והודיעו למי שלחץ עליהן כי הוא זכה בפרס; הפרס הגדול ביותר עמד על 200 אלף דולר.
שני צעצועי המשך יוצרו לבובה זו, גם הם בדמותם של ארני ועוגיפלצת מרחוב סומסום.
באיקל (מטוס)
באיקל הוא כינויו של פרויקט מטוס רב-תכליתי מבטיח (רשמית: TVS-2DTS), פרויקט לבניית מטוסי רוסי שנועד להחליף את מטוס האנטונוב An-2, במסגרת התוכנית הממלכתית לפיתוח תעופה קטנה. המטוס מכונה "באיקל".
טיסות ניסוי החלו בשנת 2014 ואמנם בשנת 2019 הוחלט על גניזת התוכנית, אך היא חודשה בשנת 2021.
מטוס רב תכליתי קל "באיקל"
הבכורה של מטוס רב תכליתי קל "Baikal" התקיים בתא האוויר והחלל "מקס-2021".
אליפות העולם בכדורסל נשים 1967
המשחקים נערכו במספר ערים. משחקי בית הגמר נערכו בפראג. ברית המועצות זכתה באליפות בפעם השלישית ברציפות. היא ניצחה בכל המשחקים עם יתרון דו-ספרתי וזו הייתה האליפות השנייה ברציפות בה היא לא הפסידה באף משחק (סך הכל 23 ניצחונות רצופות).
רחל רביד
רחל רביד (נולדה בשנת 1937) היא שחקנית תיאטרון וקולנוע ישראלית.
ביוגרפיה
רחל רביד נולדה בפולין, ולה אחות אחת. כשהייתה בת שלוש ברחה משפחתה לרוסיה ואביה גויס לצבא האדום.
בגיל שבע עלתה עם משפחתה ארצה. הוריה התגוררו במעברה ליד רעננה, והיא עברה להתגורר אצל דודיה בקיבוץ יד מרדכי. מאוחר יותר עברה המשפחה להתגורר יחד ביפו, ורביד החלה ללמוד ב"תיכון חדש", שם השתתפה בחוג הדרמטי. שנה לאחר תחילת לימודיה עברה לקיבוץ ניר דוד. בגיל עשרים נישאה לחבר קיבוץ יפעת ונולדה לזוג בת, טל. רביד החלה ללמוד בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב והחלה לשחק ב"בימת הקיבוץ". כשהייתה בתה בת חמש, התגרש הזוג.
רביד החלה להופיע בתיאטרון "הבימה". היא נישאה למשורר והסופר חנן בן-חורין והשניים עברו להתגורר בירושלים. לאחר 4 שנים התגרשו השניים.