cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בג"ץ יעל ארן נגד ממשלת ישראל
הבג"ץ השני
העותרות טענו כי בהליך המינוי החוזר לא ניתן משקל מכריע למסקנות ועדת האיתור כפי שנדרש בפסק הדין הראשון, אך השופטות מקבלות את טיעוני המשיבים שלאחר בחינה מדוקדקת של המועמדים והתרשמות מניסיונם ומיכולותיהם, סבר מנכ"ל המשרד שגלר מתאים לתפקיד הרבה יותר מארן ולכן היה סביר במקרה זה שלא לנהוג לפי המלצת הוועדה, בפרט שהאחריות היא בסופו של דבר של הגורם הממנה, הוא השר לביטחון פנים, ומחובתו להפעיל שיקול דעת עצמאי.
הצדעה
הצדעה היא מחווה גופנית, בדרך כלל ביד, המשמשת להבעת כבוד וכסימן ברכה. ההצדעה מקובלת בדרך כלל בצבא ובארגונים נוספים אך היא גם בשימוש אזרחי. המונח הלועזי (salute) מתייחס גם למטחי כבוד (בתותחים או חוליית רובים-בהלוויות), למטסי כבוד, להצגת נשק ולמחוות גופניות אחרות.
בעברית "הצדעה" נגזרת מהמילה "צדע", אזור הרקה אליו מונפת היד בהצדעה.
ההיסטוריה של ההצדעה
מקורה של ההצדעה אינו ברור, ולכן ישנן סברות שונות בנוגע למקור ההצדעה.
הסברה המקובלת היא שבימי הביניים האבירים היו מרימים את מכסה העיניים בקסדתם כאשר היו נפגשים באביר אחר, על מנת שיוכלו לזהותם כאוהב ולא כאויב. מנהג זה התפתח במרוצת השנים להצדעה.
עוד ייתכן שההצדעה התפתחה מברכת שלום מרחוק, על ידי נפנוף היד או הרמתה, זאת במטרה להתבלט מרחוק.
ההצדעה לאות "שלום" התפתחה כנראה מהנוהג בימי קדם, במפגש בין גברים להניף יד על מנת להראות שמניף היד אינו חמוש. יותר מאוחר התפתחה צורה זאת של סימון לאות כניעה על ידי הרמת שתי הידיים.
באירופה הגברים נהגו ועדיין נוהגים לברך את זולתם, כשהם פוגשים אותם, על ידי הרמת הכובע מעל ראשם. במהלך הזמן הרמת הכובע הוחלפה על ידי תנועת היד לכיוון הכובע ונגיעה בשוליו (בקרבת הצדע). סביר להניח, אך אין הוכחה לכך, שזה מקור תנועת ההצדעה.
סוגי הצדעות
במסורת הצבאית בזמנים ובמקומות שונים ישנן שיטות רבות להצדעה - בתנועת יד, מטח כבוד בעזרת תותחים או רובים, הנפת דגל וכדומה.
הצדעת יד
זהו סוג ההצדעה הנפוץ והבסיסי ביותר. הצדעת היד הנפוצה בצבא נעשית, על ידי הרמת יד ימין בצורה ישרה לעבר הצדע (ליד הרקה והגבה הימנית).
אחת מהצדעות היד הראשונות הן מהצורה הנהוגה בצבא הבריטי, בה כף היד פונה קדימה. צורת הצדעה זאת נפוצה בהרבה מהמדינות החברות בחבר העמים הבריטי. ההצדעה הצרפתית כמעט זהה להצדעה הבריטית. בפולין ההצדעה אף היא דומה להצדעה הבריטית אך נעשית עם שתי אצבעות.
בניגוד לצבא הבריטי, בצי הבריטי נהוג להצדיע כאשר כף היד מופנית כלפי מטה. שינוי זה מקורו בתקופה בה השתמשו בזפת לאיטום גוף העץ של ספינות הצי-היות שקצינים עטו כפפות לבנות כדי להגן על ידיהם, היה זה לא ראוי להציג כפפה מלוכלכת בעת ההצדעה ומסיבה זו שונה אופן ההצדעה. צורה זו מקובלת בצבאות רבים בעולם-בין היתר בצבא ארצות הברית, צבא רוסיה וגם בצה"ל.
צורת הצדעה נוספת המקובלת באלבניה וכמה מדינות בדרום אמריקה ובראשן מקסיקו, נעשית על ידי הצבת היד בדומה להצדעה הנהוגה בצי הבריטי, אך בסמוך ללב.
הצדעת היד מופנית לבכיר בדרגה, בדרך כלל קצין, שגם הוא מחזיר הצדעה. בחלק מהצבאות המשמעות היא הבעת כבוד לאדם שממלא את התפקיד. בצבא הבריטי המשמעות היא הכרה בסמכות שניתנה על ידי המלכה (וכך גם הצדעת הבכיר היא הצדעה בשם המלכה). הצדעה ניתנת גם כאות תודה, לאחר זיכוי במשפט צבאי. בצבאות רבים הצדעה מותרת רק עם כיסוי ראש (כמו כומתה או כובע). בצבאות מסוימים נמנעים מהצדעה בתוך מבנה, פרט לטקסים. בזמן מלחמה בדרך כלל הצדעה אסורה, זאת כדי להקשות על צלפים בזיהוי קצינים כמטרות בעלות ערך.
בצה"ל פקודות המטכ"ל קובעות כי:
הצדעה רומית
ייתכן כי ההצדעה הייתה בשימוש באימפריה הרומית אך אין הוכחות לכך. קיימים מספר ציורים מתקופת האימפריה המציגים סצינות דומות להצדעה. במספר מקרים נראה המנהיג מרים את ידו, כמו כן נראות יחידות צבא המרימות את ידיהן לעבר המנהיג או המפקד. חלק מתמונות אלה אפשר לראות על עמוד טראיאנוס.
נראה שהחיבור בין הצדעה זאת לתרבות האימפריה הרומית, גדל במאה ה־18, בצרפת המהפכנית בתנועות האנטי־מלוכניות. מספר רב של ציורים אודות הרומים משלבים את סימן ההצדעה, כדוגמת הציור משמאל, שצויר על ידי ז'אק-לואי דויד ב־1784. מאוחר יותר צייר ציורים נוספים עם מוטיב ההצדעה, כדוגמת ציורו של נפוליאון וציור האספה הלאומית.
כמייסד של האקדמיה הצרפתית לאמנויות, ז'אק-לואי דויד היה מורם של רבים מאומני צרפת, שהמשיכו לתאר בציוריהם את ההצדעה הרומית.
הצדעה במועל יד
בהצדעה זו האדם מרים את ידו, הימנית או השמאלית, עד לזווית של כ45 מעלות ביחס לראש, כך שתצביע מעט כלפי מעלה, הוא מחזיק את כף ידו כאשר גב היד כלפי מעלה, והאצבעות ישרות והדוקות. הביטוי "במועל יד" שאול מספר נחמיה, מתיאור תגובת הקהל למשמע דברי התורה שהקריא עזרא הסופר: . הצדעה זו, אשר מקורה בהצדעה הרומית, אומצה על ידי איטליה בתקופת המשטר הפשיסטי ולאחר מכן על ידי גרמניה הנאצית (תוך שמתלווה לה הקריאה "הייל היטלר" או "זיג הייל"). עקב שימושה בגרמניה הנאצית, הצדעה זו מזוהה כיום עם המשטר הנאצי ועם משטרים פשיסטיים נוספים כמו בספרד ופורטוגל. מסיבות אלו ההצדעה אסורה ברוב מדינות העולם (אך לא בישראל) ובחלקן ניתן אף לרצות תקופת מאסר בעקבות שימוש בה. צורת הצדעה זו מקובלת גם אצל ארגוני טרור פלסטינים בעלי מיליציות צבאיות גדולות, כדוגמת חזבאללה וחמאס.
מועל יד הפוך
ב-2013 הציג הקומיקאי הצרפתי האנטישמי דיידונה אמבלה אמבלה (Dieudonné M'bala M'bala) תנועה בה יד ימין ואצבעותיה מתוחות לצד הגוף כלפי מטה, ויד שמאל מבצעת תנועת "הצדעה" על הזרוע הנגדית. תנועה זו, המכונה בצרפתית קנל, זכתה לכינוי "מועל יד הפוך" ונועדה על מנת לעקוף את האיסור בחוק להצדיע במועל יד. תוך ימים ספורים התפתחה תופעת רשת בה צילמו עצמם ניאו נאצים מבצעים תנועה זו באתרים יהודיים או קשורים לשואה (כגון שערי אושוויץ או בית אנה פרנק), יחד עם יהודים תמימים, בסמוך לשלטי זיכרון ועם מסכות ומדים נאצים. ב-28 בדצמבר 2013 ביצע את התנועה שחקן וסט ברומיץ' אלביון, ניקולא אנלקה לאחר הבקעת שער במשחק פרמייר ליג.
הצדעה עם נשק קל
נושאי חרב (עד היום בטקסים צבאיים) בצבאות האירופאיים ובממשיכי דרכם התרבותית, משתמשים במחווה של "שני צעדים". החרב מונפת ביד ימין לעבר אזור הצוואר ואז הלהב מונף, קדימה ולמעלה, בזווית של 30 מעלות. הצעד השני בהצדעה מתבצע כאשר הלהב מופנה כלפי האדמה בקרבת רגל ימין. הצדעה זאת מקורה בצלבנים, בין החרב לצלב יש דמיון במראה, והצלבנים בהיעדר צלב יכלו לנשק את מרכז החרב בזמן התפילה לפני הקרב כאילו ומדובר בצלב.
באופן טקסי נושא רובה מצדיע לבכיר בדרך כלל כשהנשק במצב "הכתף" בצד ימין וכף יד שמאל מונחת ואף מכה קלות על מתפס הנשק. במסדר חילים ושוטרים מצדיעים על ידי דיגול הנשק (פקודת: "דגל'שק", בישראל): הרובה מוחזק במצב מאונך עם שתי הידיים, רחוק מהגוף. קיימים סוגים נוספים של הצדעות, בדרך כלל במקרים פחות חשובים, כהצדעה בפני מפקד בדרגה נמוכה. הצדעה זאת מתבצעת על ידי השענת בסיס קת הרובה על פני הקרקע והרחקת הקנה מהגוף ("מצב הצג") - בכלי נשק קצרים (כגון תת מקלע עוזי) מצב הצג מבוצע כאשר הנשק תלוי על הכתף ומכוון ב-45° כלפי מטה, ויד שמאל מונחת על גבי הנשק.
קשר גליקוזידי
קשר גליקוזידי (Glycosidic bond) הוא קשר כימי קוולנטי בין קבוצת המיאצטל של מולקולת סוכר, כגון גלוקוז, לבין קבוצה כהלית. כתוצאה מהיווצרות הקשר נוצר אצטל.
קשר גליקוזידי קיים בין חד-סוכרים בדו-סוכרים, אוליגו-סוכרים ורב-סוכרים. דוגמה לקשר כזה הוא הקשר של גלוקוז לפרוקטוז במולקולת הסוכרוז. הקשר נוצר באמצעות תגובת קונדנסציה שבה חוברות קבוצות הידרוקסיל (OH) משני חד-סוכרים. בתגובה זו נוצרת מולקולת מים ושני הסוכרים מחוברים דרך אטום חמצן. הקשר הגליקוזידי מתפרק כאשר מופרש אנזים מתא אל מחוצה לו, ובהשקעתה של מולקולת מים הדו סוכרים מתנתקים.
קשר N-גליקוזידי הוא קשר בין המיאצטל (למשל ריבוז) לבין קבוצת NH על טבעת ארומטית. קשר כזה מצוי בין ריבוז או דיאוקסיריבוז בנוקלאוטידים, אבני הבניין של ה-RNA וה-DNA.
גורמי מחלות מסוימים גורמים לניתוק קשרים גליקוזידיים באתרים מסוימים בתא. החיידק הגורם לדיזנטריה, למשל, מנתק קשרים גליקוזידיים ב-rRNA, המרכיב את הריבוזומים, שם מיוצרים חלבוני התא. יצור החלבונים נפסק והתא מת במהרה.
פולקסווגן אפ!
פולקסווגן אפ! (באנגלית: Volkswagen Up!) היא מכונית מסוג מיני המיוצרת על ידי פולקסווגן מאז 2011, בסלובקיה, ברזיל ו-הודו. האפ! ממותגת גם כסיאט מיי וסקודה סיטיגו. הדור העדכני הוא הדור הראשון של הדגם, ומשמש חלופה לפולקסווגן לופו, שלא שווקה בישראל. האפ! מוצעת עם מנוע 1.0 ל' בנזין אטמוספירי (60\75 כ"ס) או 1.0 ל' (TSI) טורבו-בנזין (90 כ"ס בגרסה הרגילה או 115 כ"ס בגרסת ה-GTI).
יצחק לוין (רב וחוקר)
הרב פרופ' יצחק לוין (Isaac Lewin; 14 בינואר 1906 – 1995) היה רב וחוקר יהודי-אמריקאי ממוצא פולני.
קורות חיים
יצחק לוין נולד בשנת 1906 בווייליצ'קה לרב אהרן לוין, מראשי "אגודת ישראל" וממנהיגי היהודים בפולין, ולדורה לבית פרידמן.
בשנת 1932 סיים לימודי פילוסופיה באוניברסיטת וינה, ובשנת 1933 נסמך לרבנות.
בשנת 1935 נישא לפֶּפִּי לבית שטרנהיים, והיה אב לשניים. היה נשוי לה במשך 45 שנה, עד מותה בשנת 1980.
לוין התיישב בעיר לודז', ובה היה חבר מועצת העירייה ולוחם באנטישמיות. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלט מפולין ומצא מקלט בארצות הברית בשנת 1941. שם היה מראשי "אגודת ישראל" ושליחהּ למוסדות האו"ם.
משנת 1944 ועד פרישתו באמצע שנות השמונים כיהן כפרופסור לתולדות עם ישראל בישיבה יוניברסיטי. כן היה מנהל בית ספר דתי לבנות.
לוין נפטר בניו יורק בשנת תשנ"ה (1995) והובא למנוחות בהר הזיתים בירושלים.
בנו נתן (נט) לוין הוא עורך דין אמריקאי נודע.
סופיה ורגרה
סופיה מרגריטה ורגרה ורגרה (בספרדית: Sofía Margarita Vergara Vergara; נולדה ב-10 ביולי 1972) היא שחקנית, דוגמנית, מנחת טלוויזיה ויזמית קולומביאנית-אמריקאית. נודעת בזכות כיכובה כגלוריה פריצ'ט בסדרה הקומית של רשת ABC; "משפחה מודרנית", עבורו הייתה מועמדת לארבעה פרסי אמי ולארבעה פרסי גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר.
ביוגרפיה
ב-1998, אחיה של ורגרה, רפאל, נרצח בבוגוטה במהלך ניסיון חטיפה, ובעקבות התקרית החליטה כל המשפחה לעקור למיאמי. אחותה, בנה ואמה גם עברו איתה. אחותה הגדולה, סנדרה אף היא שחקנית, שמשחקת בעיקר תפקידי אורח בקולנוע ובטלוויזיה בארצות הברית.
ראשית דרכה
ורגרה התגלתה על ידי צלם בחוף הים, ועד מהרה החלה לקבל הצעות בתחום הדוגמנות והטלוויזיה. על פי מאמר בגיליון מינואר 2002 במגזין מקסים ורגרה חששה להופיע בטלוויזיה לפני שתבקש רשות לעשות זאת מהמורים הקתוליים שלה. הופעתה הראשונה בטלוויזיה הייתה בגיל 17 בפרסומת לפפסי ששודרה בכול רחבי אמריקה הלטינית. גובהה של ורגרה הוא 1.70 וצבע שערה הטבעי בלונדיני, אך לרוב מתבקשת לצבוע אותו לחום כדי שיהיה לה מראה יותר לטיני לתפקידיה הטלוויזיוניים.
בגיל 20 עברה ורגרה לבוגוטה בירת קולומביה, שם עבדה בטלוויזיה וכדוגמנית מסלול. בשנים 1998, 2000, ו-2002 ורגרה דגמנה בצילומים ללוחות שנה ופוסטרים.
בין 1995 ל-1998 היא הנחתה לצד מנחה הטלוויזיה הארגנטינאי פרננדו פיורה את תוכנית הטיולים "Fuera de serie", בה סיקרה מקומות אקזוטיים ברחבי העולם. התוכנית הפכה אותה לכוכבת באמריקה הלטינית וחשפה אותה גם לקהל בארצות הברית. בשנת 1999, לאחר שכבר הגיעה לארצות הברית, הנחתה את השעשועון "A que no te atreves" בשפה הספרדית.
בשנת 2000 הנחתה את תוכנית הריקודים השבועית "Club La Bomba" שעלתה בבכורה ב-28 ביולי בערוץ MSG Metro Channels (בבעלות AMC) שכבר הספיק לפשוט רגל ולהיסגר.
הופיעה בתפקיד אורח בפתיחת העונה הרביעית בסדרה "הפמליה" של HBO. בשנת 2004 שיחקה בסרט הקומי "הכל כלול", הסרט נקטל על ידי המבקרים ונכשל בקופות. ב-2005 הופיעה ורגרה בקומדיית המצבים של רשת ABC "נכסים חמים", ובהמשך אותה שנה שיחקה בדרמה שמספרת על תרבות הסקייטבורד, "שליטי דוגטאון" בבימויה של קתרין הארדוויק.
בשנת 2007 השתתפה בסיטקום "אבירי השפע", גם היא של ABC, והיא בוטלה לאחר עונה אחת. בשנת 2008 שיחקה בתפקיד שריל בקומדיה "לפגוש את הבראונים" לצד טיילר פרי שגם ביים.
פריצתה בהוליווד
בשנת 2009 החלה לככב בקומדיית מצבים נוספת של רשת ABC, "משפחה מודרנית". על תפקידה הייתה מועמדת ב-2010, 2011, 2012 ו-2013 לפרס אמי בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת קומדיה, לארבעה פרסי גלובוס הזהב ולשלושה פרסי גילדת שחקני המסך.
ב-2009 השתתפה במחזמר "שיקגו" בברודוויי, בו גילמה את דמותה של מאמא במשך חמישה שבועות.
ב-18 ביולי 2012 דירג אותה מגזין "פורבס" כאישה המרוויחה ביותר בטלוויזיה עם שכר של 19 מיליון דולר בשנת 2011–2012.
במקביל לקריירה בהוליווד, המשיכה ורגרה להופיע על המסכים גם בקולומביה. ב-2007 גילמה את דמותה של אליסיה אוביידו בסדרת הטלוויזיה "Amas de Casa Desesperadas", הגרסה הקולומביאנית ל"עקרות בית נואשות", כשדמותה היא הגרסה הקולומביאנית של מארי אליס יאנג. כמו כן, הייתה לה הופעת אורח בטלנובלה המקסיקנית "Fuego en la sangre".
בנוסף, הופיעה בסדרת הדרמה של ABC "צרות של עשירים", בתפקיד המאהבת של ג'רמי דרלינג.
ב-2020 הצטרפה לצוות השופטים בעונתה ה-15 של התוכנית "America's Got Talent". באותה שנה השתתפה בקליפ לשיר "YO VISTO ASÍ" של הראפר באד באני.
חיים אישיים
בשנת 1990, נישאה בגיל 18 לבן זוגה מימי התיכון ג'ו גונזלס, ומנישואים אלו נולד להם בן אחד משותף, מנולו שנולד ב-1991, אך ורגרה וגונזלס התגרשו ב-1993.
לאחר מכן החלה לצאת עם איש חיי הלילה כריס פאצ'לו, אך השניים נפרדו ב-1998.
ב-2010 החלה זוגיות עם איש העסקים האמריקאי ניק לייב, כשב-2012 הם אף התארסו, אך לבסוף נפרדו במאי 2014.
בדצמבר 2014 התארסה לשחקן האמריקאי ג'ו מנגנלו. ב-21 בנובמבר 2015 הם התחתנו בפאלם ביץ' בפלורידה. הם הודיע כי הם מתגרשים ביולי 2023.
בשנת 2000 אובחן אצל ורגרה סרטן בלוטת התריס והיא נאלצה לעבור ניתוח להסרת הגידול ב-2003.
בדצמבר 2014, סיפרה בתוכנית האירוח של "ג'ימי קימל לייב" על כך שקיבלה גם אזרחות אמריקאית לאחר שצלחה את מבחני ההתאזרחות.
תיקיית שורש
תיקיית שורש (אנגלית Root directory) היא התיקייה הראשונה, או הגבוהה ביותר בהיררכית מערכת קבצים, שבתוכה מאוחסנים כל הקבצים. שמה מגיע מהדימוי לשורש עץ, שהוא נקודת ההתחלה לכל הענפים.
root/
במערכות הפעלה דמויות יוניקס קיימת תיקייה בשם root/, אך אין לבלבלה עם תיקיית השורש במערכות אלו, שהיא /. היא משמשת כתיקיית בית למשתמש העל של המערכת (הידוע בשם root בשל כך). לפעמים נקראת תיקייה זו בשם "slash root" שפירושו "לוכסן root", כדי להבדילה מתיקיית השורש.
VMS
במערכת ההפעלה VMS, תיקיית השורש מתייחסת לתיקייה בה מאוחסנים כל קובצי המשתמשים. תיקייה זו נקראת במערכות דמויות יוניקס תיקיית הבית.
ורטה (פולין)
תולדות היישוב
האזכור הראשון של ורטה הוא משנת 1255, ובהמשך קיבלה זכויות עיר. דליקות רבות שפרצו בעיירה מהמאה ה-16 ועד המאה ה-19 האטו את התפתחותה, וכן פלישת האימפריה השוודית באמצע המאה ה-17.
יהודי ורטה
יהודים ראשונים ישבו בוורטה במחצית הראשונה של המאה ה-16, ובית כנסת ראשון נבנה בה בשנת 1534. במשך השנים סבלו יהודי העיירה מנטל מיסים גבוה שהוטל עליהם ומהגבלות מגורים ותעסוקה ביישוב. בתחילת מלחמת העולם הראשונה פרעו הקוזקים ביהודי העיירה, תוך ביצוע מעשי אונס, שוד ורצח.
בין מלחמות העולם התגברה בעיירה הפעילות הציונית, תוך קיום תנועות נוער ציוניות וקיבוץ הכשרה, לצד פעילות של אגודת ישראל. בתקופה זו נמנו בעיירה כ-2,000 יהודים, כמחצית מתושביה.
בשואה
בימים הראשונים לכיבוש העיירה בידי הגרמנים בספטמבר 1939, ריכזו אלו את יהודיה בכיכר השוק בעיירה, והתעללו בהם בפומבי. בהמשך, הוקם בעיירה יודנרט, אשר נצטווה לספק לגרמנים עובדים יהודים לעבודות כפייה, וכן תשלומי כופר.
בפברואר 1940 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, ובינואר 1941 החלו להישלח יהודים מהגטו למחנות עבודה באזור פוזנן. כעונש על שליחת חבילות מזון בכמות גדולה משהותרה לעובדים במחנות, נתלו בפומבי ב-5 במאי 1942 עשרה מנכבדי הקהילה בעיירה, ובהם ראש היודנרט. ב-27 ביולי 1942 נתלו בפומבי 13 יהודים נוספים מהגטו.
ב-24 באוגוסט 1942 רוכזו כ-2,400 יהודי גטו ורטה, והובלו לכנסייה ולמנזר, בהם הוחזקו מספר ימים. בזמן זה נרצחו מספר יהודים במקום. לאחר מכן, נערכה ביהודי העיירה סלקציה - כ-400 מהם שולחו לעבודות כפייה בגטו לודז', והיתר שולחו למחנה ההשמדה חלמנו.
שוסון או פום
שוסון או פום (מצרפתית: Chausson aux pommes, בתרגום מילולי: "נעלי בית עם תפוחים" תיאור הנובע מהדמיון במראה המאפה לנעל בית מרושלת) הוא מאפה בוקר אישי מהמטבח הצרפתי עשוי מבצק עלים בצורת "חצי עיגול" הממולא במלית תפוחים טחונה או לא, הדומה בהרכבה למלית טארט תפוחים צרפתי.
השוסון או פום נפוץ מאוד בקונדיטוריה הצרפתית (ה"פטיסרי") ביחד עם מאפי בוקר מוכרים, כגון הקרואסון, הבריוש, ה"פאן או שוקולה" (קרואסון שוקולד), הקוגלהוף ועוד. בדרך כלל, לפני אפייה מברישים את השוסון בחלמונים פעמיים לקבלת צבע עמוק וכהה באפייה ואף חורצים את פני הבצק בעזרת כלי חד חריצים דקורטיביים. לאחר אפייה מזגגים בסירופ סוכר פשוט (מורכב מכמויות שוות של סוכר ומים 1:1) למראה מבריק ומושך.
פרדי מאק
פרדי מאק נוסדה בשנת 1970 על מנת להרחיב את השוק המשני בתחום המשכנתאות בארצות הברית. הכינוי "פרדי מאק" הוא ראשי-תיבות יצירתיים לשם החברה הנובעים מאופן הגייתו. הכינוי אומץ ברבים זמן קצר לאחר היווסדה ולבסוף, ב-1994, גם באופן רשמי על ידי מועצת המנהלים של החברה, בדומה לכינויים כגון פאני מאי, ג'יני מאי ופארמר מאק. החברה מעסיקה קרוב ל-5000 עובדים, וההפסד הנקי שלה בשנת 2007 היה 3.094 מיליארד דולר.
לצד מספר סוכנויות משכנתאות דומות במעמדה, ובראשן פאני מאי, פרדי מאק רוכשת מחוץ לבורסה תיקי משכנתאות מבנקים למשכנתאות, מאגדת את הלוואות המשכנתה לאיגרות חוב מגובות משכנתאות ומוכרת אותן למשקיעים פיננסיים בשוק החופשי. שוק משכנתאות משני זה מגדיל את היצע הכסף העומד לרשות הבנקים למשכנתאות, המגלגלים את המשכנתאות שהם נותנים אל סוכנויות המשכנתאות ואל ציבור המשקיעים. כשאדם בא לבנק לבקש הלוואה, הבנק למשכנתאות מעניק לו אותה בריבית מסוימת, תמורת משכון הנכס הנרכש. פרדי מאק רוכשת את ההלוואה מהבנק למשכנתאות בהסדר בו הוא מעביר את החזרי המשכנתה לפרדי בניכוי עמלה. פרדי מאק, בתורה, מממנת את קניית ההלוואה באמצעות איגרות חוב שהיא מנפיקה לציבור. אם הלווה אינו מצליח לעמוד בתשלומי המשכנתא, הוא או הבנק מוכרים את הנכס המשועבד, כדי לפרוע את ההלוואה. כאשר מספר הלווים שאינם מצליחים לפרוע את הלוואותיהם גדל — ומקרים כאלו מתרחשים בתכיפות גבוהה יותר עם הלוואות ללווים מפוקפקים (סאבפריים) — מצטמצמת הכנסת פרדי מאק, והיא נדרשת למכור יותר בתים בשוק, ולכן יש לה תלות מוגברת בהמשך עליית מחירי הבתים. כאשר מחירי הנדל"ן נמצאים בירידה, מחריפה מאוד בעיית כיסוי החובות של פרדי מאק, והיא עלולה להתקשות בפרעונם או בגיוס כספים נוספים, באמצעות איגרות חוב.
פרוץ המשבר
לאחר הפסדי עתק בשנת 2007, ברבעון הראשון לשנת 2008 החברה הודיעה על הפסד נוסף בסך 151 מיליון דולר, כך שסך חובותיה באותה עת עלה על שווי נכסיה בסכום של למעלה מחמישה מיליארד דולר. דבר ההופך אותה דה פקטו ל-חדלת פירעון.
חברת דירוג האשראי מודי'ס העניקה לאיגרות החוב של פרדי מאק דירוג אשראי של A1 עד ל-22 באוגוסט 2008, עת איל-ההון וורן באפט הודיע כי החברה ניסתה לשכנעו להלוות לה כספים. עוד באותו היום הורידה מודי'ס את הדירוג ל-Baa3 - "אג"ח זבל בעלות תשואה גבוהה". עם השקת תהליך האפוטרופסות, משרד האוצר האמריקאי התחייב לרכוש מניות בכורה של החברה בשווי מיליארד דולר שתישאנה ריבית בשיעור של 10% בשנה, וההשקעה הממשלתית הכוללת עשויה להסתכם ב-100 מיליארד דולר. בעלי החוב ובעלי המניות של החברה לא ייפגעו כתוצאה מהמהלך. שווי המניה של פרדי מאק עמד על כדולר אחד בתום יום המסחר של 8 בספטמבר 2008, וכתוצאה מהמהלך הממשלתי עלתה גם הריבית על איגרות החוב שמוכר משרד האוצר האמריקאי, בשל הגידול הצפוי בחובות הממשל.
ב-7 בספטמבר 2008 הודיע הממשל האמריקאי כי הוא עומד להלאים את החברה ואת פאני מאי, כך שבעלי איגרות החוב שלה יקבלו הגנה. שר האוצר האמריקאי, הנרי פולסון, הודיע כי אמר למנהל הסוכנות הפדרלית למימון השיכון כי ההלאמה היא הצורה היחידה בה יאות להוציא כספי מיסים על פרדי ופאני.
לאחר ההלאמה וכתוצאה ממשבר מחירי הדיור בארה״ב בסוף שנות ה-2000 ותחילת העשור שלאחריו פאני ופרדי העיבו הפסדי עתק לממשלת ארה״ב, כאשר את הפגיעה האנושה ביותר ספגו המשקיעים. מניית החברה ירדה בשיעור של 99.7% - משיא כל הזמנים 71.71 דולר ל-מניה ב-7 בינואר 2005 ל-0.23 דולר למניה ב-7 באוגוסט 2012, בכך נמחקו 49 מיליארד דולר מכספי המשקיעים.
כתוצאה מהתאוששות שוק הנדל״ן בארה״ב והתפקיד המרכזי ששתי חברות אלו משחקות בו (והקטנת נתח הפעילות של חברות פרטיות בתחום כתוצאה מהמשבר בשוק הדיור), נכון לשנת 2018 החברות החזירו לאוצר הפדרלי את כל הפסדיהן, בנוסף לרווחים של כמאה מיליארד דולר. באופן עקרוני הממשל האמריקאי מצדד בהפרטה מחדש של שתי החברות אך באופק לא נראית הסכמה בקשת הפוליטית למנגנון שיאפשר זאת.
היסטוריה
בין השנים 1938 ו-1968, שוק המשכנתאות המשני בארצות הברית היה נתון בידי המונופול פאני מאי, שבאותה עת היה סוכנות ממשלתית. בשנת 1968, מתוך כוונה לסייע באיזון התקציב הפדרלי, הופרט חלק מפעילות פאני מאי בתחום המשכנתאות. על מנת ליצור תחרות בשוק המשכנתאות המשני ולשים סוף למונופול של פאני מאי, העביר הקונגרס האמריקאי בשנת 1970 חוק שיצר את פרדי מאק כחברה פרטית.
בשנת 1989 הועבר חוק ה-"FIRREA" שתיקן והסדיר את מנגנוני הפיקוח והבקרה על פרדי מאק. קודם לכן, פרדי מאק היית בבעלותה של מערכת הבנקאות הפדרלית למשכנתאות והבנקים החברים בה, ונוהלה על ידי מועצת הבנקים למשכנתאות שלימים עברה רה-ארגון והייתה למשרד הפיקוח על הבנקים למשכנתאות. חוק ה-"FIRREA" גדע את קשרי פרדי מאק למערכת הבנקאות הפדרלית למשכנתאות ויצר במקום זאת מועצת-מנהלים בת שמונה-עשר חברים הכפופה לפיקוח של משרד השיכון והפיתוח העירוני האמריקאי.
ב-7 בספטמבר 2008 עברה פרדי מאק למשטר של הלאמה שהושת עליה על ידי הממשל האמריקאי.
פעילות החברה
האמצעי העיקרי של פרדי מאק להפקת רווחים הוא גביית דמי בטוחה על תיקי משכנתאות שרכשה והמירה לאיגרות חוב מגובות משכנתאות. המשקיעים, רוכשי איגרות החוב של פרדי מאק, מוכנים לשלם לפרדי עמלה זו בתמורה לנטילתה על עצמה את סיכון האשראי, כלומר פרדי מאק נותנת ערבות לכך שהקרן והריבית ישולמו על-ידה אף אם נוטלי המשכנתאות לא יצליחו לעמוד בהחזרים.
שוק המשכנתאות האמריקאי, בשונה ממדינות רבות בעולם, מאופיין בריבוי משכנתאות ארוכות טווח (בדכ״ל ל-30 שנה) בריבית קבועה למשך כל תקופת ההחזר. חוסר הוודאות שיוצרת מתן הלוואה בתנאים שאינם משתנים לזמן ארוך כל כך, בעוד שתנאי השוק (אינפלציה וריבית) יכולים להשתנות מהותית במשך תקופה זו מעצימה את חשיבות קיומן של פרדי ופאני מכיוון שהן מספקות מנגנון ביטחונות שמגשר על חוסר הוודאות של הגופים המלווים וכך מאפשר הנפקת משכנתאות בריבית נמוכה יחסית.
ראשי הבנק הפדרלי, אלן גרינספאן ויורשו בן ברננקי, הצהירו על תמיכתם בהגברת הפיקוח הממשלתי על פרדי מאק והחברות שבמעמדה, בשל היקף נכסיהן והאמונה הרווחת כי הן זוכות לגיבויו של הממשל הפדרלי. פרדי מאק מפוקחת כיום על ידי משרד השיכון והפיתוח העירוני הפדרלי. בית הנבחרים האמריקאי העביר בשנת 2007 חקיקה לפיה הפיקוח על פרדי מאק ויתר החברות במעמדה יועבר לפיקוחו של גוף בודד.
הלוואות תואמות
משרד השיכון האמריקאי אינו מאפשר לחברה לרכוש מבנקי המשכנתאות כל הלוואת משכנתה, אלא רק כזו העומדת בקריטריונים שקובע המשרד. בין היתר כוללים הקריטריונים גם הגבלה על סכום הלוואת המשכנתה המרבי, הגבלה התלויה בין היתר באזור בו שוכן המבנה הממושכן, ובמספר יחידות הדיור שהוא מכיל. ההגבלה נובעת מהעובדה שמטרתה החוקית של החברה היא לתמוך במשכנתאות למשפחות מהמעמדות הבינוני והנמוך בלבד. כך למשל, באזורים יקרים כמו אלסקה, הוואי, גואם ואיי הבתולה האמריקאיים, סכום ההלוואה המרבי גבוה ב-50% מהממוצע. כמו כן, סכום ההלוואה המרבי גבוה יותר עבור מבנים הכוללים 2-4 יחידות דיור לעומת מבנים הכוללים יחידת דיור אחת. מדי שנה, מעדכן המשרד את סכום ההלוואה המרבי על פי נתונים סטטיסטיים שהוא אוסף על שינויים במחירי הנדל"ן בארצות הברית במהלך השנה החולפת. בשנת 1983 היה הסכום המרבי כ-100,000 דולר, ב-1993 - 200,000 דולר, ב-2002 - 300,000 דולר וב-2007 - 400,000 דולר.
כתוצאה מהגבלה זו, פרדי ואחיותיה אינן רשאיות לסחור בהלוואות משכנתה שאינן עומדות בקריטריונים דלעיל. ייתכן שמשום כך, נוטלי המשכנתאות שאינן עומדות בקריטריונים, המכונות משכנתאות סאב-פריים, נדרשים לשלם על הלוואות המשכנתה ריבית הגבוהה ברבע עד חצי אחוז מהריבית הנלקחת על הלוואות שכן עומדות בקריטריונים. הלוואת משכנתה העוברת את סכום ההלוואה המרבי מכונה "הלוואת ג'מבו". עם זאת, ב-13 בפברואר 2008 שינויי חקיקה בקונגרס התירו לפרדי להיכנס באופן חלקי לשוק "הלוואות הג'מבו", על מנת לסייע בייצוב שוק זה במדינות בהן הדיור יקר במיוחד, דוגמת קליפורניה.
בשלהי שנות ה-90 החלו פרדי ואחותה לרכוש גם משכנתאות סאב-פריים, כפי שמתירה להן החקיקה, ועד לשנת 2002 נתח השוק שלהן בתחום הגיע לכ-11%. באותה השנה החליטה החברה להגביר באופן משמעותי את פעילותה בתחום זה, על-מנת לאתר לווי סאב-פריים שלמעשה זכאים להלוואה בתנאים רגילים, וכן להוריד את עלויות המשכנתה ללווים הקרובים לעמידה בתנאים של דירוג אשראי A, כלומר בעלי דירוג אשראי A מינוס. במסגרת זו, באפריל 2007 החברה רכשה משכנתאות סאב-פריים בשווי 20 מיליארד דולר, ובחודשים מאי עד דצמבר באותה השנה רכשה משכנתאות רגילות בשווי 43 מיליארד דולר, של לווים שאלמלא התערבותה בשוק היו נאלצים ליטול הלוואות סאב-פריים.
ביטחונות, סובסידיות והלאמה
באופן רשמי, מאז שנת 1989 ועד ספטמבר 2008, לפרדי מאק לא היה כל גיבוי רשמי מטעם ממשלת ארצות הברית. מצדה, פרדי מאק הצהירה כי "איגרות חוב הנושאות ריבית מכל סוג שהוא.., אינן מהוות חובות או התחייבויות מצד ארצות הברית או מצד כל סוכנות או גוף השייך לארצות הברית, מלבד פרדי מאק." איגרות החוב של פרדי מאק לא מומנו או הובטחו על ידי הממשל האמריקאי. איגרות החוב הללו לא נהנו מכל סוג של ערבות ממשלתית לכך שתפרענה במועד. דבר זה נכתב במפורש בדברי-החקיקה שיצרו את פרדי מאק, על איגרות החוב עצמן ובהודעות רבות שנמסרו מטעם החברה.
עם זאת, רווחה אמונה בקרב כלכלנים ולפיה איגרות החוב של פרדי מאק נהנו ממידה מסוימת של ערבות ממשלתית מרומזת, ורבים מהמשקיעים האמינו כי הממשל ימנע קריסה הרת אסון של פרדי מאק ופאני מאי, משום שהן "גדולות מכדי ליפול". ורנון סמית', חתן פרס נובל לכלכלה לשנת 2002, כינה את פרדי ופאני "סוכנויות המגובות במשתמע על ידי משלם המיסים". האקונומיסט התייחס אל ה"ערבות המשתמעת של הממשלה" לפרדי ופאני. מנהל משרד התקציב בקונגרס (האמון על הערכות תקציב הרשות המבצעת) בשנת 2001, דן ל. קריפן, העיד בפני הקונגרס כי "להתחייבויות ולאיגרות החוב של חברות במעמדה של פרדי ערך רב בעיני המשקיעים ביחס לאיגרות חוב פרטיות דומות, בשל התפישה שהן נהנות מערבות ממשלתית.." בנוסף, נהנתה פרדי מאק לאורך השנים מסובסידיות שונות שהעניק לה הממשל האמריקאי, ששוויין מוערך ב-6.5 מיליארד דולר לשנה, בדומה לתאגידים פיננסיים הזוכים באופן רשמי לגיבוי פדרלי.
נכון לשנת 2008, פרדי מאק בצוותא עם אחותה פאני מאי היא הבעלים או הערבה למשכנתאות בשווי 5.4 טריליון דולר מתוך 12 טריליון דולר (טריליון בשיטת הספירה האמריקאית = 1,000,000,000,000) המהווים את שוק המשכנתאות בארצות הברית. עובדה זו הפכה את פרדי לרגישה במיוחד למשבר משכנתאות הסאב-פריים. משרד האוצר והבנק המרכזי פעלו בראשית 2008 במספר דרכים על מנת לחזק את ביטחון המשקיעים בחברות, לרבות הגדלת מסגרות האשראי, מתן אפשרות לחברות לקבל הלוואות בריבית נמוכה מהבנק המרכזי, בדומה לבנקים, ומתן האפשרות למשרד האוצר לרכוש מניות של החברות.
באמצע חודש יולי 2008 התעוררה חרושת שמועות ולפיה הממשל הפדרלי יספק לפרדי מאק ביטחונות נוספים באמצעות הזרמת הון לחברה, בשל חוסר היציבות בשווקים והפיננסיים והתחושה הציבורית לפיה החברה הולכת וקרבה לחדלות פרעון. ב-13 ביולי, כל ההשערות התממשו, והממשל הפדרלי החליט לנקוט בפעולות על מנת למנוע את התמוטטותן של החברות. שר האוצר האמריקאי הודיע כי הממשל האמריקאי יבקש היתר משפטי על מנת להשקיע בפרדי מאק. הדבר התאפשר כעבור זמן קצר באמצעות חוק שיכון שעבר בקונגרס. נוסף על כך, הבנק המרכזי של ארצות הברית הודיע על נכונותו להלוות כספים לפרדי מאק.
חקירות
בשנת 2003, הודיעה החברה במפתיע כי העריכה בעבר את רווחיה בהערכת-חסר של קרוב ל-5 מיליארד דולר, אחת משגיאות הדו"חות הגדולות ביותר בתולדות שוק ההון האמריקאי. כתוצאה מכך, היא נקנסה ב-125 מיליון דולר. דין-וחשבון בן 200 עמודים שהוציא לאור משרד הפיקוח הפדרלי על מיזמי השיכון, הצביע על העובדה שדו"חות החברה עברו מניפולציה על-מנת לעמוד בציפיות הבורסה לרווחים. החברה חתמה על כתב-הסכמה המבטיח לשפר את מגנוני הבקרה הפנימיים ואת ניהולה התאגידי בעתיד.
ב-18 באפריל 2006, נקנסה פרדי מאק ב-3.8 מיליון דולר על ידי ועדת הבחירות הפדרלית, בגין תרומות בלתי-חוקיות למסעות-בחירות. חלק ניכר מהפוליטיקאים שנהנו מתרומות החברה היו חברים בוועדת השירותים הפיננסיים של בית הנבחרים האמריקאי, פורום שהחלטותיו בעלות השפעה רבה על פרדי מאק. במסגרת זו, פרדי מאק ארגנה למעלה מ-40 אירועי-התרמה בעבור יושב-ראש הוועדה מייקל אוקסלי.
הלאמה
ב-7 בספטמבר 2008, מנהל הסוכנות הפדרלית למימון שיכון (FHFA), ג'יימס ב. לוקהארט ה-III, הודיע כי בהתאם לניתוחי הדו"חות, ההערכות הכלכליות וההסמכה החוקית שניתנה לסוכנות, ובהתייעצות עם שר האוצר ונגיד הבנק המרכזי, הוא החליט להלאים את פרדי מאק ופאני מאי. הסוכנות הצהירה כי אין לה כל כוונה לפרק את החברה. ההודעה התפרסמה בעקבות דיווחים יומיים קודם לכן על כך שהממשל הפדרלי מתכנן להשתלט על פרדי ופאני ואף התקיימו בעניין פגישות עם מנכ"ליהן בהתראה קצרה. על-פי התוכנית שהתפרסמה, הממשל הפדרלי, באמצעות הסוכנות, עמד להלאים את החברות, לפטר את מנכ"ליהן ואת מועצות המנהלים שלהן ולהנפיק מניות שיעניקו לממשל אחזקות של 79.9% בחברה. ערכן של מניות שהונפקו בטרם ההלאמה יופחת במידה ניכרת, במאמץ לתמוך בשווי של חוב החברה ושל האג"ח מגובות המשכנתאות שלה. היכולת של משרד האוצר האמריקאי להעביר מזומנים על-מנת לייצב את פרדי ופאני מוגבלת אך ורק על ידי גובה החוב הלאומי שהחוק מאפשר לכל הממשל הפדרלי להתחייב אליו. החוק שעבר ב-30 ביולי 2008 ואיפשר את קיומה של ההשתלטות הממשלתית על החברה, התיר גם להגדיל את תקרת החוב הלאומי המותרת בעוד 800 מיליארד דולר, לסך כולל של 10.7 טריליון דולר. זאת מתוך הנחה שמשרד האוצר יזדקק לגמישות תקציבית זו על מנת לתמוך בבנקי המשכנתאות הפדרליים החדשים. המנכ"ל החדש שמינה הממשל לפרדי מאק הוא דייוויד מ. מופט, לשעבר סגן יו"ר חברת בנקורפ בארצות הברית.
שמעון נוה
שמעון נוה (הקר) (נולד ב-1948) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף. הקים ועמד בראשו של המלת"ם (המכון לחקר תורת המערכה) בצה"ל, נחשב להוגה פורץ דרך ומעורר מחלוקת בתחום האמנות המערכתית. כיום עומד בראש הסדנא למצביאות מערכתית.
פעילותו האקדמית וההכשרתית
ב-1994 קיבל נוה תואר דוקטור בהיסטוריה, וספרו הראשון "אמנות המערכה: התהוותה של מצוינות צבאית", שראה אור ב-2001, מבוסס על עבודת הדוקטורט. בספר הוא מתבסס על רעיונות אמנות המערכה (operational art) הסובייטית ועל גישת תורת המערכות המורכבות אשר מאפשרות יחד לבחון את פעולות המערכת באמצעות יחסי הגומלין הנוצרים בין הפרטים המרכיבים אותה והשפעתם על המכלול. בספרו הוא מבחין בארבע אבני דרך בהתפתחות תורת המערכה: האחת היא המחשבה הצבאית של המאה ה-19, השנייה היא הבליצקריג, השלישית היא התגבשותה של תורת המערכה הסובייטית במחצית הראשונה של המאה העשרים, הרביעית היא תאורית המערכה המשולבת האמריקאית שיושמה במלחמת המפרץ. הספר זכה בשנת 2002 לפרס יצחק שדה לספרות צבאית.
ב-1995 הקים ביחד עם תא"ל במיל' דב תמרי את המלת"ם (המרכז לחקר תורת המערכה) ולימד באוניברסיטת תל אביב. המלת"ם פורק ב-2005 עקב דוח ביקורתי של מבקר המדינה מיכה לינדנשטראוס, שמתח ביקורת על כך שתורת המערכה לא הועלתה על הכתב ועל אי-סדרים בניהול המכון. בעקבות כך פרש נוה מפעילותו בצה"ל. לפעילותו בצה"ל בשנים אלו נודעת השפעה נרחבת על תפיסת ההפעלה של הצבא ועל קצינים מובילים רבים בצה"ל, ביניהם הרמטכ"ל לשעבר משה יעלון, הרמטכ"ל לשעבר אביב כוכבי, האלוף גרשון הכהן, תא"ל גל הירש ואחרים. ההשפעה הרבה לה זכה באותן שנים הובילה ליצירת מחלוקת בין מחנה תומכי גישתו ואלו המתנגדים לחידושים שביקש להנחיל. החל משנת 2014 חזר נווה להדריך בצה"ל במסגרת "הסדנא למצביאות מערכתית" לתתי-אלופים ומקבילים להם במגזר הציבורי, המתקיים תחת המכללה לביטחון לאומי
נוה נשוי לחוקרת ספרות עברית ומגדר פרופ' חנה נוה ולזוג ארבעה ילדים. אחיו הצעיר הוא פרופסור ראובן הקר.
דוידי גילה
דוידי גילה (נולד ב-1957) הוא איש עסקים ויזם ישראלי.
ביוגרפיה
גילה גדל בשכונת צהלה בתל אביב, בן בכור במשפחת פייגנבלט (אחיו הצעירים הם יחיאל וזיו). כבר בילדותו יזם פעילויות עסקיות (כגון הקרנת סרטים בבית הספר) ופעילויות ציבוריות (כמו ראשות עיר הנוער). אביו אליהו שהיה פקיד במשרד השיכון נפטר בהיותו בן תשע עשרה, בצבא שירת גילה בגולני, שם הגיע להיות מ"פ והשתחרר במאי 1980. בתחילת שנות השמונים כשהיה בשנות העשרים לחייו טס לאלסקה, שם היה קבלן עבודות צבע. גילה קיים גיחות תרמילאות לאמריקה הדרומית וכתב ספר בשם: "אמנות הטיול החסכוני: הספר שיחסוך לך זמן וכסף".
גילה רכש את קולטוק בסכום של שמונה מאות אלף דולרים וניתב את פעילותה לפיתוח שבבים שמקליטים ומשמיעים קול ודיבור, הוא גילה כי ניתן להתקין את השבבים הללו במשיבונים אוטומטיים במקום הקלטות הישנות והעתיק את מקום מגוריו לטוקיו למשך שלוש שנים, שם היו רוב יצרני המשיבונים. קולטוק שינתה את שמה ל-די.אס.פי. גרופ ושלטה בחמישים אחוזים מהשוק העולמי עבור שבבים למשיבונים ופנתה לייצור שבבים לטלפונים סלולריים, שוק שהיה בתחילת דרכו.
גילה פיצל את די.אס.פי. גרופ לשתי חברות שהונפקו בשנים 1991 ו-1993: DSPG - שפיתחה שבבים למשיבונים ו-DSPC שפיתחה שבבים לטלפונים סלולריים.
לפני ההנפקה פרשו מהחברה שני מנהלי המחקר והפיתוח שלה שבתאי אדלסברג וליאון ביאליק והקימו את חברת אודיוקודס. מנהלי די.אס.פי. גרופ חשו כי הם בוגדים בחברה והתכוונו לתבוע אותם. אולם גילה החליט להשקיע בהם שני מיליון דולרים. בנובמבר 1997 פרש גילה מהחברות שהקים ועבר לארצות הברית, ניסה להשתלט על סאיטקס ונכשל. מניית חברת DSPC ירדה ושיקפה שווי שוק של מאתיים מיליוני דולרים. גילה ניסה למכור את DSPC תמורת יותר ממיליארד דולרים, אולם המחיר נראה אסטרונומי עבור חברה המונה מאתיים וחמישים מהנדסים. במשך זמן קצר שכר מאה מהנדסים חדשים, על מנת להראות אמון בחברה ומגמת התפתחות עתידית ביוני 1999 גילה שב לחברה כמנכ"ל וכעבור ארבעה חודשים בלבד, ב-16 באוקטובר 1999, הודיע במסיבת עיתונאים על עסקת הענק עם אינטל.
ב-1999 הונפקה אודיוקודס ו-די.אס.פי. גרופ מימשה מניות בשווי של מאתיים מיליוני דולרים, פי מאה מהשקעת גילה בה.
גילה השקיע בשנת 1999 בחברת גנדן השקעות, שהקימו נוחי דנקנר ואבי פישר. גנדן תהפך להיות בעלת השליטה באיי די בי חברה לאחזקות, אז הקונצרן הגדול בישראל, ששלט גם בסאיטקס. בשנת 2005 מכר את מניותיו בחברה.
גילה ייסד את קרן ההון סיכון גילה ונצ'רס וכן חברות רבות ביניהן חברת וואיו, חברת סנטור, חברת נוגהטק שנמכרה לצורן, חברת ארקאדיאן נטוורקס.
ביולי 2000 הנפיק גילה בבורסה של לונדון את חברת זן-ריסרצ' לפי שווי של 380 מיליון דולר. ב-2001 שקע שווי השוק של החברה בעשרות אחוזים. ב-2002 המניה כמעט התרסקה, גילה רכש מניות רבות והדבר התפרש כעשיית הון על חשבון המשקיעים.
ב-2005 עשתה גילה ונצ'רס אקזיט ראשון כשמכרה את חברת ההדמיה סנטור לפיליפס תמורת מאתיים שמונים מיליון דולר.
בסוף 2007 גילה עניין ב-Aria, חברה איטלקית פרטית קטנה מאומבריה שנוסדה שנתיים קודם לכן ושאפה להקים רשת אינטרנט בכל איטליה. הוא גייס עם שותפים סכום של 100 מיליון דולר להשקעה בחברה. החברה זכתה במכרז במספר הרב ביותר של רישיונות באיטליה, תמורתם הייתה צריכה לשלם 47.5 מיליון אירו. גילה, ביחד עם גולדמן זאקס וקרן השקעות רוסית רכשו 60% מ-Aria תמורת 55 מיליון אירו. Aria הכריזה על שיתוף פעולה עם חברת אלווריון הישראלית. כעבור זמן קצר החברה נקלעה לקשיים ולא הצליחה לעמוד בפרויקטים ששמה לעצמה. בפברואר 2010 הודח ממנה גילה ובמרץ 2010 החברה נהפכה לפושטת רגל. ריקרדו רוג'ירו, מנהל החברה, חשוד בפרשיית שחיתות הקשורה למאפיה.
ביולי 2010 תבע בנק דיסקונט בבית המשפט המחוזי בתל אביב את גילה וחברה בשם "סייקל גרופ", שגילה היה ערב לחובותיה. סייקל הוקמה בראשית שנות התשעים על ידי אחיו, יחיאל גילה ועל ידי אשר גולן.
בשנת 2001 הקים גילה את "מרכז גילה לחינוך אזרחי ולדמוקרטיה" באוניברסיטה העברית והוא אחד מהתורמים לרשת החינוך הדו-לשוני "יד ביד". ברחבי ארצות הברית משקיע גילה בתוכניות המקדמות חינוך יהודי והכרת ישראל ושיתוף פעולה בין ארגונים יהודים בישראל ובארצות הברית.
כיום (2011) גילה הוא יו"ר "J Street", שדולה אמריקאית שמטרותיה קידום פתרון בדרכי שלום לסכסוך הישראלי-ערבי ולישראלי-פלסטיני.
ביולי 2006 זכה בתואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
חיים אישיים
גילה התגורר באחוזה בעמק הסיליקון ליד סן פרנסיסקו וכיום מתגורר באיטליה.
שמשון עמיצור
שמשון אברהם עמיצור (26 באוגוסט 1921 - 5 בספטמבר 1994) היה מתמטיקאי ישראלי, פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים. חתן פרס ישראל למדעים מדויקים לשנת 1953. תרם תרומה חשובה לכל ענפי תורת החוגים, והעמיד תלמידים רבים.
קורות חיים
שמשון עמיצור נפטר בירושלים ונטמן בהר המנוחות.
פועלו
עם התוצאות החשובות שהוכיח עמיצור בתורת החוגים נמנות:
עמיצור ידוע גם במספר 'טריקים' שהמציא, המצויים בלבה של תורת המבנה של חוגים לא קומוטטיביים ובראשם טענה המבטיחה שאם הדרגה של אבר r באלגברה גדולה מ-t אז לכל שונים זה מזה, אם r-\alpha_i כולם הפיכים אז ההופכיים שלהם בת"ל. בנייה זו מביאה למספר תוצאות באלגברות מעל שדות 'גדולים':
עמיצור פעל רבות גם בתחום החינוך המתמטי לגילאי בית-הספר, והשתתף בכתיבת ספרי לימוד לגיל זה. היחידה לחקר החינוך המתמטי באוניברסיטה העברית קרויה על שמו, וכן רחוב בבאר שבע. בישראל מתקיים לזכרו כנס שנתי באלגברה.
בין המתמטיקאים שכתבו את עבודת הדוקטורט שלהם בהנחייתו: אבינועם מן, אמיתי רגב, אליהו ריפס, וענר שלו.
טלז
טֶלְז (בליטאית: Telšiai; בז'מאיצ'ו: Telšē; בפולנית: Telsze; ברוסית: Тельшяй; ביידיש: טעלז) היא עיר בצפון מערב ליטא, ובירת מחוז טלז והחבל ההיסטורי ז'מיטייה (Žemaitėjė, הידוע גם בשם סמוגיטיה). העיר שוכנת על שבע גבעות לחופיו של אגם מסטיס. עוד ידועה העיר כמרכז דתי קתולי.
היסטוריה
טלז היא אחת הערים העתיקות בליטא, והיא נזכרה לראשונה בכתובים בשנת 1450. היא נקראת על שם אחד היובלים הנשפכים אל אגם מסטיס (טלשה Telšė), ולפי אגדה היא נוסדה על ידי האביר ג'יוגאס (Džiugas), שנודע גם בשם טלשיס (Telšys). העיר צמחה במהירות בתקופת עצמאותה של ליטא בין שתי מלחמות העולם, ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה עברה יחד עם כל ליטא לשליטה סובייטית. ב-24 ביוני 1941 וביום המחרת, התרחש טבח ראיניאי בסמוך לעיר, ובמהלכו רצחו חיילי הצבא האדום 76 אסירים פוליטיים ליטאים.
יהודי העיר
יהודים החלו להתיישב בעיר במאה ה-16 והיו תחת קהילת העיר קידן, הקהילה ידעה עליות ומורדות מבחינת מספר חבריה ואף היו פעמים בהן היהודים היו רוב דחוק. המשורר יהודה לייב גורדון ששימש כמורה בעיר, תיאר כי אנשי הקהילה היו שמרניים. בסוף המאה ה-19 פעלה בעיר ישיבת טלז שהייתה אחת הישיבות החשובות ביותר באירופה. בשנת 1897 מנו היהודים 3,080 תושבים, קרוב למחצית האוכלוסייה.
על אף ההגמוניה החרדית בקהילה, פעלו בה לאחר מלחמת העולם הראשונה גם תנועות ציוניות רבות, בהן בית"ר, צעירי ציון, גורדוניה ונצ"ח. עד 1920 היה בה גם סניף של תנועת הבונד הסוציאליסטית הלא-ציונית. היו בה קיבוצי הכשרה של תנועות החלוץ והציונים הכלליים, ובשנת 1933 הוקם גם קיבוץ הכשרה של החלוץ הדתי.
עונת 1976/1977 בגביע אירופה למחזיקות גביע בכדורסל
עונת 1976/1977 בגביע אירופה למחזיקות גביע בכדורסל הייתה העונה ה-11 של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והיא אורגנה על ידי פיב"א אירופה.
המשחק הראשון התקיים ב-20 באוקטובר 1976 והתחרות הסתיימה ב-29 במרץ 1977. בתחרות השתתפו 25 קבוצות.
בתחילת התחרות התקיימו שני סיבובים של שלב הקדם בשיטת משחק בית/משחק חוץ בהם נקבעו 6 עולות לשלב הבתים. לקבוצות אלו התווספו צ'ינזנו מילאנו (מחזיקת הגביע) וספרטק לנינגרד. המשחקים בבתים נערכו בשיטת משחק בית/משחק חוץ. בהמשך התקיימו משחקי חצי הגמר בשיטת משחק בית/משחק חוץ והגמר במגרש שנקבע בתחילת התחרות.
התחרות הסתיימה בניצחון של פורסט קאנטו מאיטליה, בפעם הראשונה בתולדות המועדון.
שלב הבתים
בית א'
בית ב'
מחוזות ערב הסעודית
מחוזות ערב הסעודית הם המחוזות האדמיניסטרטיביים המרכיבים את ערב הסעודית. ערב הסעודית מחולקת ל-13 אזורים מנהליים (מִנְטָקָה אִדַארִיָּה, منطقة إدارية), אשר מחולקים ל-118 מחוזות משנה (מֻחַאפָזָה, מדויק: מחאפט'ה, محافظة) המחולקים למרכזים (מַרְכַּז, مركز). כל אזור מנהלי הוא למעשה נסיכות (אִמַארָה, إمارة) שבראשה עומד אחד מבני המלוכה הסעודית.
על חלוקה הנוכחית הוחלט בשנת 1992 בהתאם לצו המלך. בראש כל מחוז עומד מושל שמקבל מינוי מהמלך.
מחנה הריכוז גונדה וודה
מחנה הריכוז גונדה וודה (בבולגרית: лагер гонда вода) היה מחנה ריכוז בממלכת בולגריה, אשר הוקם בתקופת מלחמת העולם השנייה על ידי הוועדה לביטחון המדינה סמוך לעיירה אסנובגראד. המחנה פעל מראשית 1941 ועד שלהי 1943, ויועד לאסירים פוליטיים, מתנגדי משטר וסייענים לפרטיזנים.
מחוזות ערב הסעודית
מחוזות
להלן רשימה של מחוזות ערב הסעודית עם פרטי המחוזות:
מחנה הריכוז גונדה וודה
רקע ופעילות המחנה
מחנה המעצר לגברים גונדה וודה הוקם בינואר 1941 על ידי משטרת ביטחון הפנים של בולגריה (DS), באישור מועצת השרים של ממשלת בולגריה, ופעל עד שלהי 1943. באתר שכן קודם לכן מתקן נופש לילדים שפעל בעונות הקיץ, והוא שופץ והוכשר כמתקן כליאה בפיקוח אדריכל העיר אסנובגראד ומפקד משטרת מחוז פלובדיב. המחנה הוקם כ-6 קילומטרים דרומית לעיר אסנובגראד, השוכנת במחוז פלובדיב, בדרום מרכז בולגריה, וסמוכה לעיר פלובדיב. בהתאם לתקנות המשטרתיות שהיו נהוגות בבולגריה המלוכנית, ניתן היה לבצע מעצר מנהלי ולכלוא במחנות מעצר אוכלוסייה שהוגדרה כמסוכנת לסדר הציבורי מבין מפלגות שנחשבו כאופוזיציה לשלטון, כגון המפלגה הקומוניסטית, מפלגת האיכרים וחברי איגודים מקצועיים. מבין המעשים שהצדיקו מעצר מנהלי היו: פעולות טרור, ריגול למדינה זרה, התארגנות מהפכנית נושאת נשק להפלת השלטון ומאוחר יותר גם חברים בתנועה הפרטיזנית והמסייעים להם.
ב-23 בפברואר 1941 הגיעו ראשוני העצירים, ועד הקיץ מנו עצירי המחנה 162 נפשות. העצורים הוכרחו לבצע עבודות כפייה. בדצמבר 1941 נסגר המחנה, ונפתח מחדש באביב 1942 עת נכלאו בו 50 עצירים. ביוני 1941 נפתח בסמוך למחנה גונדה וודה, מחנה המעצר "סווטי ניקולה" שיועד לנשים, ונכלאו בו בהדרגה 45 עצירות. במחצית השנייה של אוגוסט 1941 בוצע ניסיון כושל של פרטיזנים בולגריים לשחרר את עצירי המחנה. בסתיו 1943 נסגר המחנה ועציריו שוחררו. מבין הכלואים נמנו בכירי המפלגה הקומוניסטית והוגי הדעות שלה בבולגריה אשר לימים הפכו חלק מהאליטה הפוליטית והאינטלקטואלית של חזית המולדת של בולגריה ובהמשך הרפובליקה העממית של בולגריה, כגון ניקולה פטקוב ואנטון יוגוב. בהיסטוריוגרפיה של יהדות בולגריה מוכר מחנה גונדה-וודה בשל כליאתו של ברוך קונפינו במחנה לאחר טביעת ספינת המעפילים סלבדור. מתנגדיו טענו כי נכלא ב"מעצר הגנתי" בכדי להגן עליו מזעם המשפחות, ומצדדיו טענו כי נכלא בשל קשריו עם "גורמים חתרניים" במסגרת מפעל ההעפלה שלו.
Chiquitita
Chiquitita (בספרדית: שם חיבה שמשמעותו "ילדה קטנה") הוא שיר שהוקלט על ידי להקת הפופ השוודית ABBA. השיר פורסם לקהל הרחב בחודש ינואר 1979 כסינגל ראשון מתוך האלבום Voulez-Vous של הלהקה. הזמרת המובילה בשיר הייתה אנייטה פלטסקוג.
היסטוריה
השיר נכתב על ידי הקלידן בני אנדרסון והגיטריסט ביורן אולבאוס. טרם בחירת השם "Chiquitita", השיר נקרא בשמות שונים כמו: "Kålsupare", "three Wise Guys", "Chiquitita Angelina", "In The Arms of Rosalita".
ב-9 בינואר 1979 להקת ABBA השתתפה במופע התרמה של יוניצ"ף בניו יורק. באירוע זה הלהקה הציגה לראשונה את השיר Chiquitita ותרמה את ההכנסות מהסינגל לארגון זה. במקור תוכנן שהשיר "If It Wasn't for the Nights" יהיה השיר אשר יוצג במופע ההתרמה של יוניצ"ף, אך אחרי שהסתיים תהליך הכנת השיר "Chiquitita", שונו התוכניות.
"Chiquitita" נחשב לאחד הלהיטים הגדולים של הלהקה. ימים ספורים לאחר שיצא לאוויר, השיר עלה למקום ראשון במצעד הפזמונים בכמה ארצות כגון: שווייץ, בלגיה, פינלנד, ספרד, אירלנד, מקסיקו, ניו זילנד, דרום אפריקה וזימבבואה. בעקבות ההצלחה הרבה שהייתה לגרסה באנגלית במדינות ההיספנו-אמריקאיות, הלהקה החליטה לשחרר את השיר גם בגרסה הספרדית אשר זכתה גם היא להצלחה רבה.
וידאו קליפ
הקליפ לשיר "Chiquitita" הוקלט עבור תוכנית של ה-BBC בזמן שלהקת ABBA שהתה בשווייץ. הלהקה צולמה כשברקע הרי האלפים ואיש שלג מאחוריהם.
גרסתה של שר
Chiquitita הוקלט מחדש בשנת 2020 על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית שר, כחלק מתוך אלבום האולפן ה-26 שלה, Dancing Queen. השיר יצא לאור ב-8 במאי 2020, שנתיים לאחר צאתו של האלבום, כסינגל הרביעי והאחרון מתוכו, על ידי חברת התקליטים וורנר רקורדס.
השיר הגיע למקום השני במצעד שירי הפופ הלטיניים הדיגיטליים.
רקע וכתיבה
השיר במקור הוקלט על ידי הלהקה אבבא, תוך שבשנת 2018 הוחלט כי הזמרת-יוצרת האמריקאית שר תקליט אלבום שלם המורכב משיריה של הלהקה. האלבום היה חלק מתוך הסרט "מאמה מיה! Here We Go Again", שיצא באותה העת. בין השירים שהקליטה שר, נמנה גם "Chiquitita".
רק בשנת 2020, הוחלט כי הזה יתפקד כסינגל הרביעי והאחרון מתוך האלבום.
הצלחה מסחרית
כבר בצאתו, זכתה גרסתה של שר להצלחה רבה בעיקר במצעדי הבילבורד הלטיניים. תחילה, הצליח השיר להתברג במקום השני במצעד שירי הפופ הלטיניים הדיגיטליים. בהמשך, הצליח השיר להגיע למקום השישי במצעד השירים הלטיניים הדיגיטליים שם שהה במשך זמן מה.
תיקיית בית
תיקיית בית היא תיקייה במערכות הפעלה מרובות משתמשים, המכילות קבצים של משתמש נתון במערכת.
ההגדרה המסוימת של תיקיית הבית כדוגמת שם התיקייה ומיקומה, תלויה במערכת ההפעלה שבה קיימת התיקייה. לדוגמה במערכות ההפעלה חלונות בין 2000 ל-2003, אוחסנו תיקיות המשתמשים בתיקייה הנקראת Documents and Settings.
השימוש בתקייה אינו קיים יותר במערכות הפעלה מודרניות של מיקרוסופט
תיאור
תיקיית בית של משתמש מיועדת להכיל קבצים של משתמש מסוגים שונים.
סוג אחד של קבצים הם קבצים אישיים, כדוגמת קובצי טקסט, וידאו, מוזיקה, תמונות, וכדומה. סוג אחר של קבצים הם קובצי הגדרות של תוכנות מערכת, או תוכנות רגילות של משתמשים, כפי שהגדיר המשתמש המסוים בהתאם להעדפותיו. דוגמאות להגדרות שכאלו הם סימניות של דפדפן, תמונות רקע של שולחן העבודה, ערכות נושא, וססמאות להתקנים חיצוניים, אשר ניגשות אליהם תוכנות מסוימות. המשתמש יכול להתקין קובצי הרצה בתיקייה זו, אך הם יהיו זמינים רק לו, או למי שיש לו הרשאות להיכנס לתיקיה. ניתן לסדר את תוכן התיקייה בתתי תיקיות.
תוכן התיקייה מוגן באמצעות הרשאות מערכת קבצים, וכברירת מחדל יכול לגשת לתיקייה רק המשתמש לו שייכת התיקייה ומנהלי המערכת.
רוז'
{{פירושונים|
ראו גם
}}
נחל קטלב
בסמוך למושב בר גיורא ישנו מעיין בשם "עין גיורא" ממנו יורד הנחל בירידה תלולה כשני קילומטר לנחל שורק, שם עוברת מסילת הרכבת לירושלים. בנחל עוד שני מעיינות. עין קטלב הנמצא במורד הנחל, ועין דיר א-שיח' הנובע במערה בצלעו המערבית של הנחל. במפגש עם נחל שורק נמצא בניין תחנת הרכבת בר גיורא. זו תחנה תפעולית בעלת מסילה כפולה למפגש בין רכבות. בעבר היה במקום מתקן לאספקת מים לקטרי קיטור. המים הגיעו מעין גיורא. עד למלחמת העצמאות היה שמה של התחנה "תחנת דיר א-שיח'" על שם הכפר דיר א-שיח' ששכן סמוך לתחנה, ומערבית לה.
מוקדי פריחה
צמחיית הנחל כוללת בנוסף עצי אורן, אלון מצוי, שיחי פטל, מרווה משולשת ואזוב מצוי.
יוליה לרמונטובה
יוליה לרמונטובה (ברוסית: Юлия Всеволодовна Лермонтова; 21 בדצמבר 1846 - 16 בדצמבר 1919), הייתה כימאית רוסייה. האישה הראשונה בעלת תואר דוקטור לכימיה ברוסיה, וייתכן שגם בעולם. קיבלה את הדוקטורט על ידי אוניברסיטת גטינגן בשנת 1874. הצטרפה לחברה הרוסית לכימיה בשנת 1875. התפרסמה בזכות מחקרה בנושא פחמימנים אליפטיים, רוויים ובלתי רוויים.
ביוגרפיה
יוליה וסבולודובנה לרמונטובה נולדה ב-21 בדצמבר 1846 בסנט פטרסבורג, רוסיה, לייליזווטה אנדרייבנה קוסיקובסקי ולגנרל וסבולוד לרמונטוב (בן דודו השני של המשורר הרוסי מיכאיל לרמונטוב), בן המשפחה האריסטוקרטית לרמונטוב. במשך רוב חייה הצעירים התגוררה במוסקבה, מכיוון שאביה היה אחראי על חיל הצוערים במוסקבה. כתוצאה מכך שהוריה היו חברים בעלי מעמד והשכלה גבוהים, הוריה יכלו להעניק לה חינוך איכותי, ולרמונטובה רכשה את השכלתה היסודית ממורים פרטיים. מאז ילדותה חיבבה כימיה ורפואה. בעוד שמשפחתה לא הבינה לגמרי את עניינה במדע, המשיכה לעסוק בו, והיא הייתה נוהגת לקרוא ספרות מקצועית ולנהל ניסויים פשוטים בבית.
בשנת 1868 לרמונטובה ניסתה להתקבל ללימודי כימיה באקדמיה לחקלאות על שם פטרובסק שבמוסקבה (כיום אקדמיית טיריישה), אבל מועמדותה, כמו של רבות אחרות באותה העת, נפסלה.
חברתה הטובה סופיה קובלבסקיה, לימים המתמטיקאית המפורסמת, עזרה ללרמונטובה לשכנע את הוריה לאפשר לה לצאת ללמוד בחו"ל, ובסתיו 1869 התחילה ללמוד באוניברסיטת היידלברג שבגרמניה ביחד עם קובלבסקיה. בהתחלה הן נתקלו באותה בעיה בה נתקלו ברוסיה, ולאחר מאבק עיקש קיבלו אישור להיכנס להרצאות של מרצים בכירים כמו רוברט בונזן וגוסטב קירכהוף.
פעילות מחקרית
ללרמונטובה הוענקה גישה למעבדה של רוברט בונזן בעזרתו של דימיטרי מנדלייב, איתו הייתה בקשר במשך כל שהותה בגרמניה. במעבדתו של בונזן למדה את שיטותיו לניתוח עפרות מתכת ועסקה בפיתוח שיטות להפרדת המתכות בסגסוגות פלטינום, רעיון שהוצע לה על ידי מנדלייב. לאחר מכן עברה למעבדתו של אוגוסט פון הופמן באוניברסיטת ברלין. היא חקרה ובדקה מאפיינים של קבוצות פחמימנים (תרכובת אורגנית המכילה פחמן ומימן בלבד) אליפטיים. בשנת 1872 פרסמה את מאמרה הראשון, שעסק במחקרה על תרכובות ארומטיות. באותה התקופה הן אוניברסיטת היידלברג והן אוניברסיטת ברלין סירבו להעניק תואר לאישה. בסופו של דבר אוניברסיטת גטינגן קיבלה את לרמונטובה כמועמדת לדוקטורט, ולאחר שעברה מבחן בעל פה קיבלה את התואר דוקטור לכימיה בדרגת הצטיינות magna cum laude (בכבוד רב).
בשנת 1875 הצטרפה לרמונטובה לחברה הרוסית לכימיה. ב-1878 החליטה להסכים להצעתו של באטלרוב, ועברה לסנט פטרסבורג. באטלרוב ולרמונטובה ביצעו יחדיו עבודה ניסויית מקיפה על אלקנים ואלקאנים. רוב עבודתה פורסמה תחת שמו של באטלרוב (עם תודות).
בינואר 1878 בכנס של החברה הרוסית לכימיה, הפרופסור של אוניברסיטת חרקוב, אנטולי איוונוביץ' אלטקוב, דיווחו על תוצאות ראשוניות של שיטה חדשה לסינתוז (יצירה באופן כימי) של אלקנים.
פרופסור באטלרוב השתתף בפגישה זו והבחין כי מספר ניסויים בתחום זה בוצעו על ידי יוליה לרמונטובה שנה קודם לכן. מאוחר יותר כתבה ד"ר לרמונטובה במאמר שפרסמה כי לא מיהרה לפרסם את תוצאותיה משום שלא חשבה שישנם מדענים רבים שחוקרים את התחום באותה העת, והיא רצתה להגיע לתנאים ולתוצאות הטובות ביותר שאפשר לפני פרסום התוצאות. משום כך, היא זנחה את כל הניסויים שהתחילה באותו הזמן על מנת לסיים ולתעד את הניסויים האחרים שנערכו וכבר פורסמו, ובכך להגיע למסקנות. תהליך הסינתזה הזה נקרא מאוחר יותר ריאקציית באטלרוב-אלטקוב-לרמונטובה. על בסיס הסינתזה שפיתחו שלושת המדענים הללו, פותחו סוגים שונים של דלקים לכלי תחבורה.
השקיה בטפטוף
השקיה בטפטוף היא שיטת השקיה שפותחה בישראל, המשחררת מים בטפטוף איטי לשורשי הצמחים, בין אם מעל פני הקרקע או ישירות לאזור השורשים מתחת לפני הקרקע (השקיה תת-קרקעית). המטרה היא לספק את המים ישירות לאזור השורשים ולמזער את ההתאיידות. כבר בזמנים קדומים נעשה שימוש בהשקיה בטפטוף באמצעות כדי חרס שמולאו במים, הוטמנו בקרקע ושחררו את המים באיטיות לקרקע דרך נקבוביות כלי החרס. שימוש בשיטות דומות נעשה בחממות באירופה באמצע המאה ה-20.
היסטוריה
הטפטפת ושיטת ההשקיה המבוססת עליה הומצאו, יוצרו והופצו על ידי המהנדס הישראלי שמחה בלאס ובנו ישעיהו בסוף שנות ה-50 ובמחצית הראשונה של שנות ה-60, כאשר מערכת ההשקיה הניסיונית הראשונה הותקנה על ידם בשנת 1959. בסוף שנת 1964 ייסדו, יחד עם קיבוץ חצרים, את חברת נטפים, אליה העבירו את כל הפעילות העסקית שלהם בתחום הטפטוף, לרבות אפשרות השימוש בפטנטים שלהם. חלק מהותי בפיתוח וקידום התחום והפצתו בכל רחבי העולם מיוחס לפרופ' דן גולדברג מהפקולטה לחקלאות ברחובות.
ישנם הטוענים כי האגרונום יעקב מוטס הוא בעצם הממציא של הטכנולוגיה, ושמחה בלאס הוא זה שמסחר אותה.
כיום מיוצרות מערכות ההשקיה בטפטוף על ידי חברות רבות בעולם, כאשר ישראל נוטלת חלק מרכזי בפיתוח ובייצור. ההמצאה גרמה למהפכה עולמית בשיטות ההשקיה והדישון בחקלאות, והובילה לחיסכון במים ולהגדלת היבולים.
שיטת פעולה
ההתקדמות הגדולה בשיטת ההשקיה בטפטוף התרחשה לאחר התפתחות השימוש בחומרים פלסטיים. שיטת הטפטוף המודרנית מתבססת על העברת המים דרך טפטפות המשחררות אותם לקרקע. הזרם החלש מושג על ידי חיכוך של המים העוברים במסלול ארוך בטפטפת. הפחתת מהירות הזרימה של המים על ידי החיכוך במסלול ארוך אפשרה שיטה יעילה יותר משחרור המים דרך נקבים זעירים, הנסתמים בקלות.