cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ביגוד
בגדים משמשים לכיסוי חלקי הגוף, להגנה מפני קור וחום וכן לנוי ולהתחפשות.
ביגוד כאמצעי זיהוי
במהלך ההיסטוריה הייתה לביגוד השפעה הולכת וגוברת על תדמית הלובש. במשך השנים שימש סמן של המעמד החברתי, לפיו ניתן היה לקבוע את מצבו הכלכלי והחברתי של האדם על פי בגדיו. בעבר היו משתמשים בבדים מיוחדים, או בצבעים קשים להשגה על מנת לסמן עושר, במאה ה-21 נפוץ השימוש במותגים כסמל סטטוס. לבגדים יש קשר חזק לתרבות, לכל תרבות יש ביגודים מסורתיים, ובעבר אפשר היה לזהות את מוצאו ומעמדו של כל אדם על פי לבושו. לאחר היווצרות הכפר הגלובלי קשה יותר לדעת את מקורו ואת תרבותו של אדם על פי בגדיו, עם זאת ישנם מקומות (לדוגמה אזורים רחבים באפריקה) בהם עדיין לובשים את הביגוד המסורתי.
לבוש מבדיל גם בין דתות שונות. כך למשל נשים מוסלמיות לבושות בצורה שונה מאוד מנוצריות וגם ליהודים דתיים יש לבוש הייחודי להם. בנוסף להשפעת פריט הלבוש כמאפיין המבדיל בין הדתות השונות, תפקידו גם להגדיר מעמד ומוצא בתוך הקהילה הדתית עצמה. ביהדות, למשל, אפשר לזהות הבדלים אלה בהשוואת המגזר החרדי לחילוני על ידי צפייה בנתוניהם החיצוניים בלבד.
גם בתוך קבוצה חברתית אחת ישנם הבדלי לבוש למשל בין גברים ונשים, חלוקה שהפרה שלה יכולה להיחשב קרוס-דרסינג. כמו כן קיימת קטגוריה נפרדת לבגדי ילדים.
היסטוריה
יצירת בגדים, או כיסוי גוף בפרוות או מיני אריגים, מופיעים כבר בתקופות קדמוניות, בחברות ה'לקטים'. באתרים מהתקופה הפלאוליתית העליונה נמצאו מחטים ומחרוזות של צדפים, שמראים ידע מסוים בתפירה. כמו כן נמצא בצרפת פסלון פאליאוליתי של 'ונוס' שלובשת חצאית עשויה מחבלים קלועים. במערת לאסקו בצרפת נמצא חבל שזור מאובן שתוארך ל-15.000 שנים לפני הספירה.
ב-539 לפני הספירה כשהפרסים כבשו את מסופוטמיה, על פי ציורים שנותרו הם כבר לבשו מכנסיים ומעילים תפורים ולא כרוכים על הגוף, כנראה מעורות.
התפתחות הביגוד מחוברת גם לרוחבי הנולים. עמים נודדים ארגו בדים על נולים צרים, או נולי מותניים, שיכלו לפתוח בכל מקום, לגול, לארוז ולהמשיך באריגה. אצל עמים יושבי קבע, נעשה שימוש בנולים שרוחבם נקבע על פי המרחק שבו אורג יכול לזרוק את הבוכייר מיד אחת לשנייה, ולכן גם הבדים רחבים יותר. רוחב הבדים השפיע על צורת הבגדים. את הבדים הצרים היה צריך לתפור אחד לשני כדי שאפשר יהיה ללבשם. צורות החיבור התפתחה לבגדים עשויים ממלבנים, ועם הזמן למדו להוסיף משולש או ריבוע להרחבת בתי השחי והמפשעה, שבהם מורגשות רוב התנועות של לובשי הבגדים.
כל סוג בגד התפתח בצורה אחרת,
ביגוד תרמי
ביגוד תרמי נועד לווסת את טמפרטורת הגוף. מטרתו להשאיר את הספורטאי יבש, לא לתת לקור לחדור אך לאפשר לחום להתנדף.
תלבושת אחידה
מדים הם מערכת של פריטי לבוש הנלבשים על ידי חברי ארגון בזמן השתתפות בפעילות של הארגון.
בספורט
נהוג מאוד להבדיל בין קבוצות שונות בספורט תחרותי על ידי תלבושות שונות. החל ממספרים המודבקים על גבי הבגדים, ועד תלבושות בצבע וצורה שונים לחלוטין.
בכוחות הביטחון
מדי צבא מבדילים בין חייל ואזרח, על פי אמנות ז'נבה כל אדם הלובש מדים הוא חייל (אם כי לא בהכרח לוחם) וצריך להתייחס אליו ככזה, לעומת זאת כל אדם שאינו לובש מדים אינו חייל אלא אזרח. לכן אם ייתפס אדם בגבולות מדינה עוינת, זכויותיו שונות מאוד בתלות בבגדיו.
בבתי-ספר
בבתי ספר רבים ישנה תלבושת אחידה שאותה צריכים ללבוש כל התלמידים. תלבושות אלו מזהות את התלמיד עם בית ספרו. בארגונים נותני שירות נהוגה לעיתים תלבושת אחידה, כדי לאפשר זיהוי קל של העובדים, וליצור אצלם תחושת גאווה והזדהות.
לבוש מסורתי
הלבוש החרדי היא צורת לבוש של יהודים חרדים המשויכים לזרם האורתודוקסי ביהדות. הלבוש החרדי הוא כמעיין סמן הבדל מכל מיני קבוצות הנמנות עם היהדות החרדית. נהוג להבדיל ולשייך אדם חרדי/חסידי כבר מראייה חיצונית של לבושו. ישנם אף חסידויות ביהדות החרדית שניתן לזהות אדם אם הוא נשוי או רווק על פי גריבת גרביונים שחורים או לבנים ובקבוצות אחרות ניתן לזהות זאת לפי חבישת השטריימל.
הלבוש החסידי ירושלמי הוא צורת לבוש יוצאת דופן מן צורת הלבוש החרדית הכללית. צורה זו מתאפיינת באפיון ייחודי הנשמר אך ורק לה, כמו כן חסידויות וקבוצות חרדיות מעטות משתמשות בצורת לבוש זו כדרך הביגוד שלהם. כמו לגברים כך ניתן לזהות נשים וילדים לקבוצות חרדיות ע"פ לבושם ומראם החיצוני.
ביגוד כמזהם סביבתי
תעשיית הביגוד היא אחת המזהמות הגדולות של הסביבה. פעם אנשים תיקנו את בגדיהם והתאימו אותם לשינויי הגוף והאופנה. הגלובליזציה של ייצור ומכירת הבגדים האופנה המהירה [fast fashion] הביאו לכך שאנשים מתייחסים לבגדים כאל מוצר חד פעמי, ובהתאם לכך הם לובשים אותו מעט פעמים וזורקים. מתחילת המאה ה-21, התחילו מדענים הסביבה להתייחס לבעיה זו ויש עידוד לשימור בגדים, תיקוני בגדים, לבישת בגדים מיד שנייה, ומיחזור משביח לבגדים כאשר לוקחים בגד שאין בו חפץ ומשנים אותו בתפירה או צביעה, בגריעה או בהוספת חלקים. לעיתים תופרים יחד שני בגדים ליצירת בגד שונה לחלוטין.
הדייט שתקע אותי
הדייט שתקע אותי (באנגלית: Knocked Up) הוא סרט קולנוע מסוגת הקומדיה רומנטית שיצא בשנת 2007, בכיכובם של סת' רוגן וקתרין הייגל. את הסרט הפיק, כתב וביים ג'אד אפאטו. לו סרט המשך בשם "הכל יחסים" שיצא ב-2012, עם ספין-אוף על הדמויות של פול ראד ולזלי מאן בהגיעם לגיל 40.
עלילת הסרט
שמונה שבועות לאחר מכן, אליסון חווה סדרה של בחילות במהלך ריאיון עם השחקן ג'יימס פרנקו, ומגלה בהמשך כי היא בהיריון. היא מבינה כי בן הוא האב, ובשל כך היא מתקשרת אליו ומספרת לו כי היא בהיריון. מתברר שעקב אי הבנה, בן לא השתמש בקונדום. בן אומר לה שיתמוך בה.
אמה של אליסון (מגולמת על ידי ג'ואנה קרנס) מנסה לשכנע את בתה לעשות הפלה אך אליסון מחליטה להמשיך עם ההיריון. מאוחר יותר, אליסון ובן מחליטים לתת סיכוי ליחסים ביניהם. בהמשך בן מציע לאליסון נישואים ללא טבעת מפני שאין לו כסף. הוא מבטיח לה שיום יבוא ותקבל את הטבעת. אליסון אומרת לבן שהיא חושבת שזה מוקדם מדי לחשוב על נישואין, כי האהבה ביניהם היא מרגשת וטובה כעת, אך היא לא יודעת כיצד היא תהיה בעוד זמן מה או לאחר לידת התינוק וכי היא עוסקת יותר בלהסתיר את ההריון מהבוס שלה, ולכן מבקשת מבן שלעת עתה הם יישארו בני זוג.
לאחר התחלה מבטיחה למדי, מתחילה לצוץ מתיחות מעל פני השטח במערכת היחסים בין אליסון לבן. אליסון נעשית מודאגת בגלל חוסר האחריות והמחויבות של בן, ויש לה ספקות לגבי כמה זמן תחזיק עוד מערכת היחסים ביניהם. מחשבות אלה נובעות בעיקר מהנישואין האומללים של אחותה דבי. בעלה של דבי, פיט, עובד בתור צייד כישרונות של להקות רוק, אך משום שהוא נוהג ללכת לאודישנים מרובים של להקות רוק בשעות הלילה, דבי החלה לחשוד כי פיט בוגד בה. בהמשך דבי מגלה שהוא בעצם לוקח חלק בקבוצת בייסבול דמיונית. פיט הסביר לדבי שהוא הלך למפגשים הללו רק על מנת להשתחרר מעט מהאופן שבו היא שלטה בו - גילוי שהוביל לבסוף לפרידתם משום שדבי הבינה שהוא העדיף ללכת למפגשים הללו במקום להיות עם משפחתו בביתו. כאשר בן מביע אהדה ושעשוע ממעשיו של פיט, הוא גורם לוויכוח סוער עם אליסון בעת שהם היו בדרכם אל הרופא שלה. בעקבות כך השניים נפרדים לאחר שאליסון מגרשת אותו בכעס ממכוניתה.
בן ופיט מחליטים בהמשך לנסוע ללאס וגאס. תחת השפעה כבדה של פטריות הזיה, הם מבינים את מה שהם איבדו, והם מחליטים לקחת אחריות על מערכות היחסים שלהם. במקביל, דבי גוררת את אליסון לחגוג במועדון לילה, אך שומר הסף (מגולם על ידי קרייג רובינסון) מסרב להכניסן למועדון משום שלטענתו דבי מבוגרת מדי ומשום שאליסון בהיריון - דבר המוביל לריב צעקני ומעליב בין דבי ובין שומר הסף שבסופו של דבר גורם לכך ששומר הסף מתנצל בפני השתיים ומתוודה בפניהן שמנהל המועדון מתיר לו להכניס רק נשים צעירות ויפות. לאחר שדבי ואליסון עוזבות את המועדון דבי מספרת לאליסון שהיא מתגעגעת לפיט ושהיא מעוניינת לחזור אליו. דבי ופיט מיישרים בהמשך את ההדורים במסיבת יום ההולדת של בתם, ואולם כשבן מנסה ליישר את ההדורים עם אליסון, היא עדיין מסרבת בתוקף לחזור אליו.
הבוס של אליסון מגלה לבסוף על הריונה של אליסון, ורואה בזאת הזדמנות לשפר את המידרוג של התוכנית על ידי כך שאליסון תראיין ידועניות בהיריון. לאחר שבן משוחח עם אביו, בן מחליט לקחת אחריות על חייו ולעשות מאמץ מרבי לשנות את דרכי חייו: הוא עוזב את הדירה ששכר עם חבריו, מקבל עבודה משרדית כמעצב אתרי אינטרנט ושוכר דירה מרווחת עם חדר נוסף עבור התינוק. הוא גם מתחיל לקרוא ספרי היריון. כאשר אליסון מתקרבת לרגע הלידה, היא לא מצליחה ליצור קשר עם הרופא המיילד שלה, ובשל כך היא קוראת לבן. במהלך הלידה, אליסון מתנצלת בפני בן שהטילה ספק במחויבות שלו.
כאשר דבי ופיט מגיעים לבית החולים, בן מסרב בתוקף לאפשר לדבי להיות לצידה של אליסון, ועומד על כך כי זה כעת המקום שלו. דבי זועמת בתחילה אך היא מחליטה לבסוף לשנות את דעתה השלילית על בן משום שהיא מתרשמת כי הוא סוף סוף לקח אחריות על המצב. לבני הזוג נולדת תינוקת בריאה ושלמה, ובן מפתיע את אליסון בכך שהוא מיידע אותה כי הוא שוכר עתה דירה במזרח לוס אנג'לס עבורה ועבור התינוקת.
חיים אבולעפיה (השלישי)
ביוגרפיה
נולד לדוד אבולעפיה בטבריה באמצע המאה ה-18, למד בישיבות טבריה והיה תלמידו של הרב יצחק הכהן רפפורט מחבר הספר "בתי כהונה".
בראשית דרכו הרבנית כיהן כרב ודיין בצפת וכעבור שנים אחדות הוזמן לכהן כרבה של העיר לריסה ביוון.
בשנותיו האחרונות כיהן כרבה של איזמיר עד פטירתו בחודש אדר ב' ה'תקל"ה.
כתביו
מלבד כתביו אלו, ידוע שחיבר "חידושי דינים" על כמה מצוות, כתב היד היה בידי הרב חיד"א שמצטט אותו בכתביו. שתי תשובות הלכתיות שלו נדפסו בסוף שו"ת "בעי חיי" של רבי חיים בנבנישתי על חושן משפט, חלק א (שלוניקי תקמ"א).
Discovery Family
נכון לאוגוסט 2013, היה הערוץ זמין לכ-72,237,000 משקי בית אמריקאים (63.25% ממשקי בית עם טלוויזיה).
Discovery Kids
באוקטובר 1996, השיקה חברת דיסקברי את ערוץ "Discovery Kids", כחלק מחבילה של ארבעה ערוצים, הכוללים בין היתר את "ערוץ המדע" ("Science Channel"). עם השקתו, הציעה חברת דיסקברי בערוץ תוכניות טבע ומדע לילדים בגילאי 6 עד 11. בשלהי 2001, הגיע הערוץ לכ-15 מיליון משקי בית, ובספטמבר של אותה שנה הושקה גרסה קנדית של הערוץ בקנדה. ב-2006, הגיע הערוץ ליותר מ-43 מיליון משקי בית.
Hub
ב-30 באפריל 2009, הודיעה חברת הסברו כי היא מתכננת הקמת מיזם משותף יחד עם דיסקברי, אשר במהלכו יוקם ערוץ טלוויזיה חדש לילדים ונוער. במסגרת המיזם, דיסקברי יהיו אחראים על ההפצה והפרסום בעוד הסברו יהיו אחראים על תוכני הערוץ. בינואר 2010 נודע כי זה הערוץ יהיה "The Hub", וכמה חודשים לאחר מכן כי הוא יושק ב-10 באוקטובר לאותה שנה, וכי הוא יחליף את "Discovery Kids".
ביוני 2011 הצביעה חברת דיסקברי לוועדה לניירות ערך ולבורסות של ארצות הברית על כך שהערוץ עשוי להיות פחות שווה משחשבו בעבר, לאחר שלא זכה הערוץ לפופולריות רבה אלא לנתוני צפייה נמוכים במיוחד.
ב-2013, שונה שם הערוץ ל-"Hub Network". באוקטובר 2014 הוחלט שוב לשנות את השם, הפעם לערוץ "Discovery Family", ולהתחיל לשדר שם יותר תוכניות של חברת דיסקברי.
התוכנית הכי פופולרית של הערוץ בין השנים 2010–2014 הייתה הפוני הקטן שלי: חברות היא קסם הפופולרית, וכמו כן משודרות תוכניות ילדים נוספות כגון רובוטריקים, תותית ופט שופ.
החל משנת 2014 הערוץ עבר שינויים והחל לשדר בנוסף תוכניות על טבע ותוכניות משפחה נוספות מערוצי חברת דיסקברי אליה הוחזרה.
היינריך, נסיך פרוסיה (1781–1846)
היינריך, נסיך פרוסיה (30 בדצמבר 1781 ברלין – 12 ביולי 1846 רומא), היה איש צבא ונסיך גרמני מבית הוהנצולרן.
ביוגרפיה
היינריך נולד ב-30 בדצמבר 1781 בברלין לפרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה ואשתו פרדריקה לואיזה, נסיכת הסן-דרמשטדט. בשנת 1795 התגייס היינריך לצבא הפרוסי, והצטרף לרגימנט המשמר ה-1. בשנת 1806 לחם היינריך שהיה בדרגת אוברסט במלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית הרביעית, ולאחר שנהרג סוסו תחתיו במהלך קרב אאורשטדט, לקח את סוסו של גרהרד פון שרנהורסט. בשנת 1807 מונה היינריך למפקד רגימנט הרגלים "פון שנינג", בשנת 1813 שירת במטהו של פטר ויטגנשטיין, וב-31 במאי 1815 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. בנוסף, בין השנים 1800–1811 היה היינריך לורד העיר באליוויק, יחד עם דודו זקנו אוגוסט פרדיננד, נסיך פרוסיה. בשנת 1813 עוטר היינריך בעיטורי צלב הברזל, מסדר העיט השחור, עיטור אלכסנדר נבסקי, עיטור אנדריי הקדוש, מסדר גאורגי הקדוש, והצלב הגדול של מסדר ולדימיר הקדוש. בשנת 1811 הקים אחיו פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה את מסדר יוהאן הקדוש, ומינה לראש המסדר את אוגוסט פרדיננד, נסיך פרוסיה. לאחר מותו של אוגוסט פרדיננד בשנת 1813, מינה פרידריך וילהלם השלישי את היינריך לראש המסדר.
ב-12 באוגוסט 1817 ביקר היינריך על האונייה USS וושינגטון, שהייתה אוניית הדגל האמריקנית בים התיכון. בשנת 1819 היה היינריך אחד מסנדקיו של ג'ורג', נסיך קמברלנד, נכדו של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת, בטקס ההטבלה שלו בברלין.
בשנת 1819 עבר היינריך להתגורר ברומא, עקב מצב בריאותו הירוד, כשהוא מלווה על ידי פרידריך וילהלם פון לפל שכיהן כשלישו. בשנת 1845 מונה הלמוט פון מולטקה הזקן לשלישו, וב-12 ביולי 1846 מת היינריך בביתו ברומא, ונקבר בקתדרלת ברלין.
הצי הספרדי
הצי הספרדי (בספרדית: Armada Española) הוא הזרוע הימית של הכוחות המזוינים של ספרד, ואחד מציי המלחמה הוותיקים ביותר בעולם. לזכות הצי הספרדי נזקפים הישגים היסטוריים חשובים, שהחשובים בהם היו גילוי אמריקה על ידי כריסטופר קולומבוס והקפת העולם על ידי פרדיננד מגלן וחואן סבסטיאן אלקנו. במהלך מאות שנים שימש הצי הספרדי בתפקיד לוגיסטי מרכזי באימפריה הספרדית והגן על רשת נרחבת של נתיבי סחר לרוחב האוקיינוס האטלנטי בין אמריקה לאתיופיה וברחבי האוקיינוס השקט בין אסיה לאמריקה.
במאות ה-16 ו-17 היה הצי הספרדי הכוח הימי החזק ביותר בעולם, ובחלק מהתקופה גם הגדול ביותר. תחת שלטון המלכים מבית בורבון עבר הצי במאה ה-18 רפורמה ששיפרה את היכולות הלוגיסטיות והצבאיות שלו. במהלך אותה מאה היה הצי הספרדי השלישי בעולם בגודלו. במאה ה-19 הפעיל הצי הספרדי צוללת שנבנתה בספרד, שהייתה אחת מהצוללות הצבאיות הראשונות. בנוסף עשה הצי הספרדי צעדים חשובים ביצירת המשחתת ושוב השיג הישג חשוב בניווט, כאשר הפריגטה מחופת השריון נומנסיה (Numancia) הקיפה את כדור הארץ, בפעם הראשונה לאונייה מסוג זה.
ימי הביניים
שורשי הצי הספרדי נעוצים עוד בתקופה שלפני איחודה של ספרד. שתיים מן הממלכות הנוצריות העיקריות בספרד, קסטיליה ואראגון, היו בעלות ציי מלחמה גדולים. הצי של אראגון היה השלישי בגודלו בין ציי הים התיכון בסוף ימי הביניים, אחרי הציים של ונציה ושל ג'נובה (עד אמצע המאה ה-15, אז עבר הצי של אראגון בגודלו את הצי של ג'נובה). עוצמתה הימית של אראגון איפשרה לה להשתלט על מספר רב של טריטוריות בים התיכון, יותר מכל ישות אירופאית אחרת, ובכללן האיים הבלאריים, סרדיניה, סיציליה, דרום איטליה ולזמן קצר גם דוכסות אתונה (אטיקה ובויאוטיה).
במקביל לפעילות הימית של אראגון, פעלה גם קסטיליה בתחום הימי במסגרת הרקונקיסטה, נגד הממלכות המוּריות, וכחלק מפעילות זו לכדה קסטיליה ב-1232 את קדיס. קסטיליה גם סייעה לממלכת צרפת נגד אנגליה במהלך מלחמת מאה השנים, ובמהלך המלחמה לחם הצי הקסטיליאני בצי האנגלי ופשט על ערי חוף באנגליה. קשרי המסחר הענפים של קסטיליה עם ערי המסחר בארצות השפלה הביאו לכך שתעלת למאנש הייתה למעשה "תעלה ספרדית". ב-1402 השתלטה משלחת קסטיליאנית בראשות מגלה הארצות הצרפתי, ז'אן דה בטנקור על האיים הקנריים עבור שליט קסטיליה, אנריקה השלישי, מלך קסטיליה. ב-1419 הביסו את הקסטיליאנים את הצי של ברית ערי הנזה ומנעו מהן גישה למפרץ ביסקאיה.
במאה ה-15 החל מרוץ גילויים בין קסטיליה לבין פורטוגל, חלוצת המדינות האירופיות בעידן התגליות. ב-1492 חצו את האוקיינוס האטלנטי שתי קרוולות וקאראק, בפיקודו של כריסטופר קולומבוס ובמימון איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה ופרננדו השני, מלך אראגון. עם הגיען ליבשת אמריקה נפתח עידן של סחר בין יבשתי, אותו הובילו ספרד ופורטוגל.
מסעות גילוי באמריקה ובאוקיינוס השקט
לאחר גילוי אמריקה החלו הספרדים בהתיישבות בכמה מן האיים בים הקריבי, כמו קובה. במקביל החלו הקונקיסטאדורים הספרדיים לנחות ביבשת עצמה, לשם הובאו על ידי הצי הספרדי: הרנאן קורטס השתלט על האימפריה האצטקית, בשטחה של מקסיקו היום, ופרנסיסקו פיסארו הביס את אימפריית האינקה, בשטחה של פרו הנוכחית. הצי הספרדי הוביל מגלי ארצות גם לאמריקה הצפונית: חואן פונסה דה ליאון נחת בפלורידה ב-1519 ואלונסו אלוורס דה פינדה הגיע לטקסס ב-1521. בשנת 1519 יצאה מספרד המשלחת הראשונה בהיסטוריה שמטרתה הייתה להקיף את כדור הארץ, בפיקוד פרדיננד מגלן הפורטוגזי. מגלן נהרג בקרב בפיליפינים, והמסע הושלם על ידי חואן סבסטיאן אלקנו ב-1522.
ב-1565 יצאה משלחת מחקר של הצי, בראשות מיגל לופס דה לגאספי מספרד החדשה (מקסיקו) אל הפיליפינים דרך גואם. מטרת המשלחת הייתה להקים בסיס למסחר של ספרד עם המזרח הרחוק. במהלך מאתים וחמישים השנים הבאות פעלו באוקיינוס השקט אוניות סוחר ספרדיות, שכונו הגליאון של מנילה, בנתיבי סחר בין מנילה לאקפולקו. עד תחילת המאה ה-17 היו הספרדים הכוח הדומיננטי באוקיינוס השקט. הצי הספרדי היה זה שהוביל את האירופים לאיי מריאנה, איי קרוליין, איי טובאלו, איי מרקיז, איי שלמה וגינאה החדשה. עוד בעת העתיקה הניחו חוקרים שקיימת יבשת דרומית, אותה כינו טרה אוסטרליס, וגם מגלי הארצות הספרדיים חיפשו אחריה; במהלך חיפושים אלה הגיעו הספרדים לאי פיטקרן ולארכיפלג ונואטו. קבוצת האיים שהייתה חשובה ביותר לספרדים היו הפיליפינים, אליהם הגיעו כאמור ב-1565 ומאז חקרו אותם והתיישבו בהם. הפיליפינים הפכו לבסיס הסחר של הספרדים במזרח הרחוק.
תקופת בית הבסבורג
לאחר איחוד ספרד תחת שלטונו של קרל החמישי, שהיה נצר לשושלת בית הבסבורג, החזיקה ספרד שני ציים. הצי הראשון, שהיה לפני האיחוד הצי של אראגון, כלל בעיקר גליאות מונעות במשוטים ונועד לפעילות בים התיכון; הצי השני, שהיה לפני האיחוד הצי הקסטיליאני, היה מורכב בעיקר מספינות מפרש, ונועד לפעול באוקיינוס האטלנטי. חלוקה זו התקיימה עד המאה ה-17, שבמהלכה דעך השימוש בגליאות. ב-1492 כבשו המלכים הקתוליים, פרננדו ואיזבלה, את ממלכת גרנדה, ובכך הושלמה הרקונקיסטה. לאחר השלמת הכיבוש התעצם כוחה הימי של ספרד בים התיכון, והממלכה השתלטה על רוב ערי החוף החשובות בחופי צפון אפריקה ממערב לקירנאיקה, ובהן מלייה (נכבשה ב-1497), מרס אל כביר (1505), אוראן (1509), אלג'יר (1510) וטריפולי (1510), שהייתה שיא ההתפשטות הספרדית באזור זה. עם זאת, העורף היבשתי של ערי החוף לא נכבש על ידי הספרדים והיה בשליטת יושביהם המוסלמים והברברים. עובדה זו, בצירוף התעצמותה הימית של האימפריה העות'מאנית הביאו למתקפת נגד מוסלמית, שסיבכה את ספרד בעשורים רבים של לחימה אינטנסיבית על השליטה במערב הים התיכון. ב-1571 לחמה ספרד נגד האימפריה העות'מאנית בקרב לפנטו בראש ברית של מדינות שנקראה הליגה הקדושה וכללה את הרפובליקה של ונציה, מדינת האפיפיור ובעלות ברית נוצריות נוספות. ניצחונה של הליגה הקדושה היה מכריע, ובלם את התפשטותה את האימפריה העותמאנית אל מערב הים התיכון.
החל מ-1570 החל אתגר נוסף לעוצמתה הימית של ספרד: המרד ההולנדי שפרץ כנגד שלטונה של ספרד יצר כוח ימי חזק של ההולנדים המורדים, שתקף אוניות ספרדיות ויצר קושי רב לקיים את הקשר הימי של ספרד עם ארצות השפלה. אחד מן הקרבות החשובים במלחמה זו היה קרב גיברלטר ב-1607, במהלכו הצליחה שייטת הולנדית להפתיע צי ספרדי שעגן בגיברלטר, ולהשמיד את רובו. למלחמה היה מימד גלובלי, וחלק מן הקרבות במהלכה התרחש בים הקריבי ובמזרח הרחוק, במיוחד סביב הפיליפינים. תגובתה של ספרד לתקיפות ההולנדיות כללה עידוד פריבטירים שפעלו משטחיה של הולנד הספרדית, ונודעו כדונקירקים, על שם הבסיס ממנו פעלו. פרייבטירים אלה ארבו לאוניות סוחר ולספינות דיג הולנדיות. בשנות ה-80 של המאה ה-16 החלה מעורבות של אנגליה במלחמת 80 השנים, לטובת ההולנדים. מעורבות זו יצרה איום נוסף על הספנות הספרדית, איום שאותו ניסתה ספרד לפתור על ידי ניסיון לפלוש לאנגליה. ב-1588 יצא צי מלחמה גדול, שכונה הארמדה הספרדית, במטרה להשתלט על תעלת למאנש ולאפשר נחיתה באנגליה. מסעה של הארמדה הסתיים באסון ובאובדן כבד בנפש ובציוד. התבוסה הביאה להנהגת רפורמות בפעילות הצי הספרדי. עד אותה תקופה היה הצי מורכב מכמה ציים, ורוב האוניות היו למעשה אוניות סוחר חמושות, בליווי אוניות מלחמה של הכתר; אסון הארמדה הביא לארגון מחדש של הצי. גם בתחום הטקטיקה הימית היו קרבות הארמדה נקודת מפנה בתולדות הלוחמה הימית: בפעם הראשונה היו תותחי האוניות המרכיב העיקרי בקרב, ולא ניגוחה של אוניית האויב או ההשתלטות הפיזית עליה על ידי חיילים. לאור לקח זה, החלו הספרדים לצייד את אוניותיהם בתותחים ימיים שנבנו במיוחד למטרה זו.
גידולו של הצי הספרדי במהלך שנות ה-90 של המאה ה-16 איפשר גידול ניכר בסחר הבין יבשתי והגדלה רבה של יבוא מוצרי מותרות וכסף. אוניות ספרדיות הגבירו את פעילותן בתעלת למאנש, בים הצפוני ובים לכיוון אירלנד. בעשורים הראשונים של המאה ה-17 הצליחו אוניות ספרדיות ללכוד אוניות סוחר ואוניות מלחמה רבות של האויב וסיפקו ציוד ואספקה לצבאות הספרדיים שפעלו בארצות השפלה ולמורדים האיריים באירלנד. ספרד גם ספגה מהלומות במהלך המלחמה: ב-1596 הצליח כוח ימי הולנדי-אנגלי משולב לפשוט על קדיז, אך לא הצליח ללכוד את מטען הכסף שהגיע עם השיירה האחרונה. הספרדים למדו את לקחי הפשיטה ושיפרו את הגנת הנמל; ניסיונות נוספים לתקוף את קדיז בשנים הבאות נכשלו.
למרות האוצרות העצומים שזרמו לספרד, התרוששה הממלכה בשל ההוצאות העצומות של מלחמת שלושים השנים, שהתרחשה במקביל למלחמת שמונים השנה בשטחי האימפריה הרומית הקדושה. ספרד החלה לשקוע לאיטה, ובמהלך עשרות השנים שבין אמצע המאה ה-17 לסיומה התחזקו הולנד, אנגליה וצרפת על חשבונה. הצי הספרדי הלך והוזנח. סולם העדיפויות של אירופה היבשתית הותיר את הלוחמה הימית בתחתיתו, והצי הלך והידרדר. הולנד השתלטה על האנטילים הקטנים בים הקריבי, אנגליה השתלטה על ג'מייקה וצרפת תפסה את חלקו המערבי של האי היספניולה. טריטוריות אלו היו בסיס לפשיטות של שודדי ים ופריבטירים על נמלים וערים של ספרד בעולם החדש, ועל אוניות ספרדיות שהפליגו ביניהן. הספרדים ריכזו את מאמציהם בשמירה על האיים החשובים ביותר עבורם, ובהם קובה, פורטו-ריקו ורובו של האי היספניולה. ציי האוצרות, שהעבירו כסף ומותרות מאסיה ממרכז אמריקה לספרד המשיכו להפליג, אם כי היו קטנים יותר מבעבר. לאורך מאות השנים שבהן פעלו הובסו ציי האוצר רק פעמיים: שיירה אחת נלכדה על ידי שייטת הולנדית ב-1628 ואחת על ידי שייטת אנגלית ב-1656. מתקפה אנגלית נוספת על שיירת אוצר שעגנה בנמל סנטה קרוס דה טנריפה הסתיימה בהשמדת האוניות הספרדיות, אך האוצר נפרק עוד לפני כן ולא נפל בידי האנגלים.
מצבו של הצי הספרדי המשיך להידרדר; במלחמת תשע השנים, בין השנים 1688 ל-1697, החליט המשטר מבית הבסבורג כי עדיף להסתמך על ציי אנגליה והולנד, שלחמו בברית עם בית הבסבורג באותה מלחמה, מאשר להשקיע בצי הספרדי, שלהם.
תקופת בית בורבון
ספרד ניסתה להשיב לעצמה את הטריטוריות שאיבדה במלחמת הברית המרובעת (1717–1720). הצי הספרדי הוביל גייסות שפלשו לסיציליה ולסרדיניה, אך נחל תבוסה בקרב כף פסארו ב-11 באוגוסט 1718, וצבא הפלישה הספרדי הובס באיטליה על ידי האוסטרים. בעקבות המלחמה הוחל ברפורמה מקיפה שנועדה להביא לחידוש הצי ולארגונו מחדש. עוד ב-1714 הקים השלטון הבורבוני משרד ממשלתי לניהול הצבא והצי עוד ב-1714, שריכז את הפיקוד והמינהל של הציים השונים. בעקבות מלחמת הברית המרובעת בוצעה תוכנית להאחדה קפדנית במינהל הצי, בתכנון ובהפעלת האוניות ובמבצעים. כחלק מהארגון מחדש הוקם בסיס ימי בהוואנה, שנועד להוות בסיס לאוניות הצי בהגנה על המושבות הספרדיות ובמניעת הברחות ופעילות שודדי ים.
כחלק מהרפורמה, שונה תכנון האוניות הספרדיות: עד אז הושם הדגש בתכנון האוניות הספרדיות על טווח ארוך ויכולת שהייה ארוכה, במענה לצרכיה של האימפריה רחבת הידיים. הרפורמה חוללה שינוי בתכנון האוניות, והדגש הושם על היכולת הקרבית של אוניות המלחמה הספרדיות. ספרד הפכה למובילה בתחום תכנון ובניית אוניות מלחמה, שהנודעת בהן הייתה פרינססה. אונייה זו הושקה בספרד ב-1731, ונלכדה על ידי הצי המלכותי הבריטי ב-1740 ליד כף פיניסטרה במהלך מלחמת הירושה האוסטרית. יכולתה של האונייה הספרדית להילחם בשלוש אוניות בריטיות מדירוג דומה הרשימה את הבריטים: האונייה הספרדית הייתה גדולה יותר ונשאה תותחים גדולים יותר, בין שאר יתרונותיה. הבריטים למדו את תכנונה של האונייה הספרדית והטמיעו כמה מן הלקחים באוניותיהם, למשל הגדלת ממדיהן.
במהלך מלחמת הירושה הפולנית (1733–1738) עשתה ספרד מאמץ נוסף להשיב לה את הטריטוריות שאיבדה באיטליה. צרפת הייתה בעלת בריתה של ספרד במלחמה זו ואילו בריטניה והולנד נותרו נייטרליות ומצב גאופוליטי זה סייע לספרד להצליח הפעם במאמציה: במערכה ימית הצליחה ספרד לכבוש מחדש את סיציליה ואת דרום איטליה מאוסטריה. במלחמת אוזנו של ג'נקינס (1739–1748), הפגין הצי הספרדי את יכולתו לשמור על הקשר הימי בין ספרד למושבותיה באמריקה ולהעביר אספקה לצבא הספרדי באיטליה, אל מול האיום הימי הבריטי. בקרב קרטחנה דה אינדיאס, 13 במרץ - 20 במאי 1741, הצליחה שייטת ספרדית קטנה, בת שש אוניות ו-4,000 חיילים בלבד, להדוף מתקפות של צי בריטי גדול בהרבה, ובו כ-250 אוניות וכ-30,000 איש. הספרדים, בפיקודו של בלאס דה לזו, הצליחו לעמוד בפני הכוח הבריטי הגדול, עד שזה האחרון נסוג, בין היתר בזכות סופה טרופית שהקשתה על הבריטים ומחלות שונות שפקדו את כוחותיהם, ובהן קדחת צהובה. ניצחון זה האריך את שליטתם של הספרדים במושבותיהם באמריקה עד תחילת המאה ה-19.
תנופת הבינוי והחידוש של הצי הספרדי המשיכה; ב-1750 עבר הצי הספרדי בגודלו את הצי המלכותי ההולנדי והיה לצי השלישי בגודלו בעולם, אחרי הצי הצרפתי והצי המלכותי הבריטי.
במלחמת שבע השנים (1756–1763) הצטרפה ספרד לצרפת לקראת סוף המלחמה, נגד בריטניה. הצי הספרדי לא הצליח למנוע את נפילת הוואנה בידי הבריטים באוגוסט 1763, ועם נפילת העיר נלכדה גם השייטת הספרדית שהייתה במקום. במלחמת העצמאות של ארצות הברית (1775–1783) התערבו המעצמות האירופיות לצידם של המורדים אך בעיקר כדי להילחם בבריטניה, כחלק ממאבקי הכוח באירופה. ספרד הצטרפה למלחמה כבעלת בריתה של צרפת, אך לא כבעלת בריתן של 13 המושבות. הספרדים סייעו רבות למורדים בהלוואות ובאספקת אמצעי לחימה, שהועברו אליהם מנמלים שונים בספרד. הצי הספרדי, יחד עם הצי ההולנדי והצי הצרפתי, לחמו בצי הבריטי ויצרו עדיפות מספרית מולו, דבר שהכריח את הבריטים למתוח יותר ויותר את פרישת הצי שלהם. בנוסף מילא הצי הספרדי, יחד עם ההולנדי והצרפתי, תפקיד חיוני בהעברת אספקה למורדים. הצי הספרדי שימש בתפקיד מרכזי גם במבצעים של הצבא הספרדי כנגד הבריטים בפלורידה, שם הובסו הבריטים. רוב הפעילות הימית נגד הבריטים בוצעה על ידי הצי הצרפתי, אם כי הצי הספרדי הצליח גם הוא לצבור הצלחות, ביניהן לכידת שתי שיירות בריטיות גדולות ובהן אספקה וציוד רב לכוחות הבריטיים ולתומכיהן מבין המתיישבים. הפעילות הימית עם צרפת הביאה לכיבושה מחדש של מינורקה, אך ניסיון להטיל מצור על גיברלטר נכשל.
המלחמה התחדשה ב-1804. הסגר ימי הוטל שוב על קדיז, ופעילות הצי הספרדי צומצמה מאוד. הצי הספרדי פעל בשיתוף פעולה עם הצי הצרפתי, ושני הכוחות הללו ניסו לחבור ביניהם בקיץ 1805 במטרה להשיג עליונות ימית על הצי הבריטי, להשיג שליטה בתעלת למאנש ולאפשר פלישה לבריטניה. הבריטים הצליחו לגרום לצי המאוחד, הצרפתי-ספרדי, לצאת מנמל קדיז ולגרור אותו לקרב. בעימות שהתפתח, קרב טרפלגר, הובסו הצרפתים והספרדים והעליונות הבריטית בים נקבעה לעשרות השנים הבאות. אבדות הצי הספרדי היו כבדות - 11 אוניות קו, כרבע מאוניות הקו של הצי באותה עת. בין האוניות שאבדו בקרב היו כמה מאוניות המלחמה הגדולות בעולם באותה עת, כמו סנטיסימה טרינידד שנשאה 140 תותחים בעת הקרב והייתה אוניית הקו הגדולה בעולם. לאחר השתלטות נפוליאון על ספרד ותחילת המרד הספרדי נגדו ב-1807, עברה ספרד צד וחתמה על ברית עם הממלכה המאוחדת. הצי הספרדי החל לפעול יחד עם הצי הבריטי כנגד הצרפתים.
הצי בדעיכה
במהלך שנות ה-20 של המאה ה-19 איבדה ספרד את רוב מושבותיה בעולם החדש. האימפריה הספרדית הצטמצמה באופן דרסטי, וספרד עצמה הייתה נתונה בזעזועים פוליטיים רבים. הצי איבד מחשיבותו והצטמק מאוד בגודלו. עם זאת, בשנות ה-50 ובשנות ה-60 של המאה ה-19 נעשו השקעות משמעותיות בצי, בעיקר בשייטות האוקיינוס השקט. עוד ב-1846 רכש הצי הספרדי את האוניות הראשונות המונעות בקיטור ממקסיקו. היו אלה שתי פריגטות, גואדלופ ומוקטזומה, שנבנו במקור בבריטניה ונמכרו למקסיקו ב-1842. האוניות נמכרו לספרד ביוזמת שליט מקסיקו, גנרל אנטוניו לופס דה סנטה אנה, שביקש לגייס כספים לצורך מלחמתו בארצות הברית, 1846 - 1848. הספרדים קראו לאוניות קסטילה ולאון. שייטת אוניות קיטור ספרדית הפליגה באוקיינוס השקט במשימת סיוע למשלחת מדעית ב-1862, שמטרתה הסמויה הייתה תמיכה באזרחים הספרדים שבפרו מול התבססות העצמאות הפרואנית. ביקורה של המשלחת הוביל בהמשך למלחמת ספרד–אמריקה הדרומית (1864–1871). במהלך המלחמה ריכז הצי הספרדי 15 אוניות מלחמה, שלחמו בציים המשותפים של פרו, צ'ילה ואקוודור.
בשנות ה-90 רכש הצי הספרדי כמה סיירות משוריינות שנועדו למשימת שמירת הקשר בין ספרד לבין מושבותיה הנותרות. ב-1896 היו לצי הספרדי 3 שייטות - בקדיס, פרול וקרטחנה. בכל שייטת היו אוניות מחופות שריון וכן אוניות סיוע שנועדו להגנת חופים. באותה שנה, 1896, כלל הצי הספרדי אוניית מערכה אחת, שמונה סיירות מדרג ראשון, שש סיירות מדרג שני ותשע מדרג שלישי. בנוסף לאלה כלל הצי הספרדי 38 ספינות טורפדו. עשר אוניות נוספות היו בשלבי בנייה שונים. כוח האדם של הצי כלל 1,002 קצינים, 14,000 מלחים, 9,000 נחתים ו-725 מכונאים. מספרי המשרתים בצי נשמרו באמצעות גיוס חובה בקרב אוכלוסיית יורדי הים של ספרד.
מלחמת ארצות הברית–ספרד שהתחוללה בין אפריל לאוגוסט 1898, נפתחה בקרב מפרץ מנילה, אחד הקרבות הימיים החשובים והמכריעים בהיסטוריה הימית. במהלך הקרב הביסה שייטת אמריקאית בפיקוד קומודור ג'ורג' דיואי את שייטת האוקיינוס השקט של הצי הספרדי, בפיקוד אדמירל פטריסיו מונטוחו אי פסרון. הקרב, שהתחולל ב-1 במאי 1898, הסתיים בניצחון מוחץ לצי האמריקאי וסימן את סוף העידן הגלובלי של הצי הספרדי.
כחודשיים לאחר קרב זה, ב-3 ביולי, הובסה שייטת ספרדית נוספת על ידי צי ארצות הברית בקרב סנטיאגו דה קובה. השייטת הספרדית, שכללה ארבע סיירות משוריינות ושתי משחתות, ניסתה לפרוץ את ההסגר שהטילה ארצות הברית על קובה ונתקלה בכוח ימי עדיף בהרבה שכלל שלוש אוניות מערכה חדישות, אוניית מערכה נוספת מדרג שני, וסיירת משוריינת גדולה. בקרב שהתפתח הושמדה השייטת הספרדית: חלק מהאוניות הוטבעו וחלק הוחפו, הועלו על החוף כדי למנוע את טביעתן.
הרפובליקה הספרדית ומלחמת האזרחים
הצי הספרדי התחלק לאחר הפיכת יולי 1936, שהובילה למלחמת האזרחים. שתי אוניות המערכה הקטנות מטיפוס דרדנוט, סיירת כבדה אחת, משחתת גדולה אחת וחצי תריסר צוללות ואוניות עזר אבדו במהלך המלחמה.
מלחמת העולם השנייה ולאחריה
כמו הזרועות האחרות של הכוחות המזוינים של ספרד, שמר הצי הספרדי על נייטרליות במהלך מלחמת העולם השנייה, על פי המדיניות שקבע רודן ספרד, הגנרליסימו פרנסיסקו פרנקו.
מאז אמצע המאה ה-20 החל הצי הספרדי בתהליך של ארגון מחדש, במטרה לשוב למעמדו כאחד מציי המלחמה הגדולים בעולם. לאחר פיתוחן של הפריגטות מסדרת באליארס, שהיו מבוססות על הפריגטות מסדרת נוקס של צי ארצות הברית, אימץ הצי הספרדי את הדוקטרינה הימית האמריקאית. ספרד הפכה לחברה בברית נאט"ו ב-1982 ומאז היה הצי הספרדי שותף במספר רב של מבצעים רב לאומיים ברחבי העולם, בהם כוח הייצוב, (אנגלית: Stabilization Force, SFOR) שהיה כוח רב-לאומי של נאט"ו לשמירה על השלום בבוסניה והרצגובינה לאחר מלחמת בוסניה, וכן השתתפות במשימת הסיוע להאיטי, לאחר רעית האדמה ב-2010. הצי הספרדי, נכון לעשור השני של המאה ה-21, הוא כוח ימי מודרני, הכולל כוח משימה שבמרכזו נושאת מטוסים, אוניית סער אמפיבית מודרנית, פריגטות מודרניות מצוידות במערכת אגיס, שולות מוקשים, צוללות חדישות ומגוון רב של אוניות שונות, בהן אוניות למחקר אוקיינוגרפי.
מבנה
מפקדת הצי הספרדי - אדמירל הצי ומטהו - ממוקמים במדריד. למטה הצי כפופים ארבעה פיקודים: היחידות המבצעיות של הצי מסווגות על פי משימתן, ומוקצות לאחד משלושת הכוחות של הצי: הכוחות הקרביים, כוחות ההגנה וכוחות העזר.
חיל הנחתים של ספרד (Infantería de Marina, חיל הרגלים של הצי) הוקם ב-1537 על ידי קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, והוא חיל הנחתים הוותיק ביותר בין כל צבאות העולם. חיל הנחתים כולל כמה יחידות:
קצינים
דרגת קפיטן חנרל דה ארמדה שמורה למלך ספרד בלבד.
הידאו קוג'ימה
הידאו קוג'ימה (ביפנית: 小島 秀夫; נולד ב-24 באוגוסט 1963) הוא מעצב משחקי וידאו יפני, תסריטאי, מפיק והמנהל של Kojima Productions. במקור הועסק על ידי חברת Konami. בעבר היה סגן נשיא של Konami Digital Entertainment, תפקיד שבו החזיק עד תחילת 2011.
קוג'מה נחשב בידי מעריצים, כמו כן גם בידי מומחים מהתעשייה, לאחד מיוצרי במשחקים המשפיעים והחדשניים בתעשיית משחקיי הווידאו, ונחשב ל"אהוב במיוחד" בקרב מעריציו.
בשנת 2015 החלו דיווחים על כך שקוג'ימה יעזוב את Konami, המפיצה שאיתה עבד במשך שנים ארוכות לאחר צאת המשחק Metal Gear Solid V: The Phantom Pain.
מאוחר יותר Konami ציינה כי הם מחפשים עובדים לצוות חדש לכותרי Metal Gear. שמו של קוג'ימה הוסר מעטיפת המשחק ושם האולפן Kojima Productions שונה ל-Konami Los Angeles.
מיד לאחר שעזב את קונאמי הכריז קוג'ימה כי החברה החדשה שלו, שנקראה גם היא "Kojima Productions", תפתח משחק בלעדי לפלייסטיישן 4. בכנס E3 2016 המשחק הוכרז בתור "Death Stranding". במהלך השנים נודע כי צוות השחקנים במשחק יכלול את נורמן רידוס, מאדס מיקלסן ולאה סדו. המשחק יצא לבסוף ב-2019, וזכה לשבחים על הגרפיקה, המוזיקה והדיבוב, אך לביקורות מעורבות על הגיימפליי והסיפור. למרות זאת, המשחק הצליח מאוד במכירות והיה מועמד (וגם זכה) לפרסים, וגם הוכרזה גרסה של המשחק למחשב.
בשנת 2019 גילם מתנקש בסדרה "זקנים מכדי לגווע ולמות צעירים" שיצרו ניקולס וינדינג רפן ואד ברובייקר לרשת אמזון.
מפציץ אמריקה
מפציץ אמריקה (בגרמנית: Amerikabomber) היה פרויקט שמעולם לא יצא לפועל של משרד התעופה של הרייך לייצור של מפציץ אסטרטגי ארוך טווח עבור הלופטוואפה שיוכל לפגוע בארצות הברית (ובמיוחד בעיר ניו יורק) מגרמניה הנאצית (מרחק הלוך ושוב של כ-11,600 קילומטרים). הרעיון הועלה בקרב ראשי ענף התעופה הנאצי כבר ב-1938, אך תוכניות מתקדמות לתכנון מפציץ אסטרטגי ארוך טווח שכזה החלו לעלות בפני הרייכסמרשל ושר התעופה, הרמן גרינג רק בתחילת 1942. הצעות שונות הועלו, אך תוכניות אלו נזכרו בסופו של דבר מכיוון שהן היו יקרות מדי ובלתי ניתנות לביצוע בעקבות מחסור בחומרי גלם.
רקע
על פי ספרו של אלברט שפיר "Spandau: The Secret Diaries" אדולף היטלר היה מוקסם מתסריט בו העיר ניו יורק תעלה בלהבות. ב-1937 קיווה מהנדס אווירונאוטיקה הגרמני, וילי מסרשמיט לקבל חוזה משתלם על ידי הצגת להיטלר אב טיפוס של מסרשמיט Me 264 שתוכנן להגיע לצפון אמריקה מאירופה.
ב-8 ביולי 1938, רק שנתיים לאחר מותו של ראש מטה הלופטוואפה הראשון של הוורמאכט, וולטר וובר, ושמונה חודשים לאחר שמשרד האוויר של הרייך העניק את החוזה היינקל לתכנון למטוס ההיינקל He 177 (שהיה המפציץ הכבד היחיד בשירות הלופטוואפה במלחמת העולם השנייה). מפקד הלופטוואפה, הרמן גרינג, נשא נאום והצהיר במהלכו כי "חסרים לי לחלוטין המפציצים המסוגלים לטיסות הלוך ושוב לניו יורק עם פצצות במשקל של כ־4.5 טון. הייתי שמח מאוד להחזיק מפציץ כזה, שידחס סוף סוף את פי היוהרה מפני הים".
ההיסטוריון הקנדי הולגר ה. הרוויג טוען כי התוכנית לייצר מפציץ שיתקיף את אמריקה הצפונית התחילה כתוצאה מדיונים של היטלר בנובמבר 1940 ובמאי 1941 כאשר הצהיר על הצורך שלו "לפרוס מפציצים ארוכי טווח נגד ערים אמריקאיות מהאיים האזוריים", אותם הגרמנים תכננו לכבוש כחלק ממבצע איזבלה. בשל מיקומם, חשב היטלר שהאיים הפורטוגזים הם האפשרות היחידה של גרמניה לבצע התקפות אוויריות מבסיס יבשתי גרמני נגד ארצות הברית. בזמנו, ראש ממשלת פורטוגל, אנטוניו דה אוליביירה סלזאר איפשר לצוללות גרמניות מהקריגסמרינה לתדלק באיים האזורים, באוגוסט 1943 חתמו פורטוגל ובריטניה על הסכם שבמסגרתו הם השכירו בסיסים באיים האזוריים לבריטים ואיפשרו לבעלות הברית לספק כיסוי אווירי באמצע האוקיינוס האטלנטי.
תכנון
עבודות התכנון על "מפציץ אמריקה" הושלמו ב-27 באפריל 1942 והוגשה לרייכסמרשל ושר התעופה, הרמן גרינג ב-12 במאי 1942. התוכנית בת 33 העמודים נמצאה בפוטסדאם על ידי אולף גרולר, היסטוריון גרמני. עשרה עותקים של התוכנית נוצרו, כאשר שישה עברו למשרדי הלופטוואפה וארבעה הוחזקו בבסיס של פיקוד המילואים של הצבא הגרמני. התוכנית מזכירה במפורש שימוש באיים האזוריים כתחנת עצירה לתדלוק כדי להגיע לארצות הברית. אם הדבר אכן היה יוצא לפועל, יוכלו להגיע המפציצים ליעדים אמריקאים עם מטענים של חומר בנפץ במשקל של כ-3 טון ,5 טון ו-6.5 טון ולהפיל אותם בערים האמריקאיות. הנאצים ציפו שכתוצאה מהתקיפה, האמריקאים ייאלצו להתקמד בהגנה אווירית של ארצות הברית עצמה ולא על הממלכה המאוחדת, ובכך לאפשר ללופטוואפה לתקוף את הבריטים בקלות יותר, דבר שיקל על התוכנית הגרמנית לכבוש את האיים הבריטים ף.
מטרות פוטנציאליות
התוכנית כללה רשימה של 21 מטרות בעלות חשיבות צבאית בצפון אמריקה. מרבית המטרות לא היו ריאליות עבור מפציצים קונבנציונליים של מלחמת העולם השנייה, הפועלים מבסיסים באירופה. מתוך יעדים אלה כ-19 היו ממוקמים בארצות הברית; אחד בוונקובר שבקנדה ואחד בגרינלנד. כמעט כל המטרות היו מפעלים, משרדים ומוסכים של חברות שייצרו חלקים למטוסים, כך שהמטרה הייתה עשויה לפגוע בייצור המטוסים בארצות הברית.
צבי דב אייזנר
הרב צבי דב אייזנר (ה'תרכ"ד – י"ב בשבט ה'תשט"ו; 1864~ – 4 בפברואר 1955) היה רב הונגרי שהיגר לארצות הברית. כתב תשובות רבות בכתבי עת שונים כמו וילקט יוסף והמאסף.
ביוגרפיה
נולד בהונגריה, בצעירותו למד אצל הרב שאול ארנפלד בסיקסא, נכד החתם סופר ואחי החת"ן סופר, ונסמך לרבנות על ידו.
לאחר נישואיו בשנת ה'תרנ"ב (1892) השתקע בסקרנטון שבפנסילבניה. אף שלא נשא בתפקיד רבני, רבני האזור הרבו לשאת ולתת איתו שאלות בהלכה, וצירפוהו כרב לבתי דין ולפולמוסים רבניים שהתעוררו במקום. במיוחד עמד בקשר טוב עם רב ואב"ד סקרנטן הרב משה ויינברגר. אחר פטירתו הוגדר בעיתון כ"אחד מגדולי תלמידי החכמים והמחברים התורניים במדינה".
נשאר קשור מאוד למולדתו, הונגריה, והרבה להתכתב ולפרסם מאמרים בהלכה בכתב העת ההונגרי וילקט יוסף. פרסם גם מספר מאמרים בהמאסף.
הרב אייזנר נפטר בי"ב בשבט ה'תשט"ו (1955).
משפחתו
נשא לאשה את קיטי פרידמן ממשפחה שאף היא היגרה מהונגריה לארצות הברית. לזוג נולדו ארבעה בנים ושתי בנות, שניים מילדיהם נפטרו בחייהם. רק אחד מילדיו נשא אשה, ואף הוא נפטר ללא ילדים.
ספרו
כשלושים שנה לאחר פטירתו נמצאו כתבי יד שלו שהודפסו על ידי צבי גרטנר תחת השם חידושי רצד"א (ראשי התיבות של שמו). בספר יש גם חלק הנקרא צנא דספרא העוסק בתורת הנסתר.
מישל קיגן
מישל אליזבת קיגן (באנגלית: Michelle Elizabeth Keegan; נולדה ב-3 ביוני 1987) היא שחקנית אנגלייה, הידועה מהופעתה בתפקיד טינה מקינטייר באופרת הסבון "קורוניישן סטריט" של רשת ITV, ובתפקיד ג'ורג'י ליין בסדרת הדרמה "הבחורה שלנו" של ה-BBC. עוד כיכבה קיגן בסדרה "שקרים פשוטים" בתפקיד טרייסי, ובדמות טינה מור בסדרה "טינה ובובי".
ביוגרפיה
קיגן נולדה בסטוקפורט למייקל קיגן וג'קי טרנר. סבתא רבתא שלה הייתה גיברלטרית, שהתחתנה עם חייל בריטי שהיה מוצב בגיברלטר. יש לה גם מוצא איטלקי מכיוון שאחד מאבות אבותיה היגר לגיברלטר מג'נובה. קיגן למדה בבית הספר התיכון סנט פטריק באקלס שליד מנצ'סטר, ואחר כך בבית הספר למשחק של מנצ'סטר. היא עבדה בחנות הכלבו סלפרידג'ס ובצ'ק אין בנמל התעופה מנצ'סטר.
בסוף 2007 הוצע לקיגן לגלם את טינה מקינטייר באופרת הסבון "קורוניישן סטריט", והיא קיבלה את התפקיד. ב-2013, אחרי שש שנים בתוכנית, החליטה לעזוב את הסדרה והדמות של טינה הומתה. הופעתה האחרונה הייתה ב-2 ביוני 2014. במשך הזמן ששיחקה בסדרה הדמות של טינה הופיעה בקווי עלילה חשובים. הגרדיאן כלל אותה בין עשר הדמויות הטובות ביותר של "קורוניישן סטריט" בכל הזמנים. ב-2008 נסעה קיגן לדרום אפריקה להופיע בסרט שיצא ישירות לווידאו "Coronation Street: Out of Africa", ספין אוף של אופרת הסבון שגם בה הופיעה בתפקיד טינה.
ביוני 2009 החלה קיגן להנחות תוכנית רדיו ב-BBC Radio 1 בשם "The Official Chart". בינואר 2011 הופיעה בשער מגזין FHM, ונכללה ברשימת "מאה הנשים הסקסיות" של המגזין לשנת 2010 ו-2011 במקום ה-30 וה-26 בהתאמה. במרץ 2013 הופיעה שוב בשער המגזין, ודורגה במקום הרביעי באותה שנה. ב-2014 ו-2015 דורגה במקום הראשון. (ג'ורג'יה מיי פוט שהצטלמה איתה באותה סידרה הגיע למקום השני בשנים אלו).
ב-2015 לוהקה קיגן לתפקיד טרייסי בסדרת הדרמה של ה-BBC "שקרים פשוטים". ביוני 2015 פורסם שהיא תככב בתפקיד ראשי בדמות רב"ט ג'ורג'י ליין בעונה השנייה של סדרת הדרמה "הבחורה שלנו", שעלתה לשידור בספטמבר 2016. עונה שלישית של הסדרה הכוללת 12 פרקים שודרה החל מאוקטובר 2017. עוד ב-2016 שיחקה קיגן בתפקיד אורח בסדרה הקומית "Plebs". ביוני 2016 החלה בצילומי הסדרה "טינה ובובי", המבוססת על מערכת היחסים של טינה דין ובובי מור. המיני-סדרה שודרה בינואר 2017.
ב-2019 החלה קיגן לגלם את הדמות הראשית ארין בסיטקום הבריטי "Brassic" של ערוץ Sky One.
חיים אישיים
לקיגן הייתה מערכת יחסים עם מקס ג'ורג', סולן להקת הוונטד. השניים התארסו ביוני 2011, אבל ניתקו את הקשר בשנה לאחר מכן. בספטמבר 2013 הכריזה קיגן על אירוסיה למקס רייט, כדורגלן לשעבר ואישיות טלוויזיונית. הם התחתנו ב-24 במאי 2015.
אובמה (יפן)
אובמה (ביפנית: 小浜市; תעתיק לטיני: Obama-shi) היא עיר ביפן הנמצאת באי הונשו, לחוף ים יפן. היא שוכנת בחבל צ'ובו ובמחוז פוקואי. אובמה פונה למפרץ וקאסה צפונית לקיוטו, ונמצאת במרחק של בין ארבע לשבע שעות נסיעה ברכבת מטוקיו.
העיר זכתה לפרסום ותהודה עולמית ב-2008, ובפרט בארצות הברית, עקב שמה המשותף עם ברק אובמה, שהיה אז סנאטור שהתמודד בבחירות לנשיא ארצות הברית.
היסטוריה
אובמה הוכרה כעיר ב-30 במרץ 1951, על אף שהאזור יושב כבר מזה מאות שנים.
הקשר עם הנשיא ברק אובמה
העיר אובמה זכתה לתהודה עולמית ופרסום הואיל והיא חולקת את שמה עם נשיא ארצות הברית ברק אובמה. זה התחיל כשאובמה ב-2006, אז כסנאטור, העניק ריאיון לטלוויזיה היפנית, ובו ציין כי במהלך שהותו בנמל התעופה טוקיו נריטה, הפקיד שבחן את דרכונו אמר כי הוא מגיע מן העיר אובמה. עיריית אובמה שמעה על הראיון, וראש העיר טושיו מורקאמי מתנה ייחודית תקליט DVD על העיר ומכתב המברכו. עם התקדמותו של הקמפיין של הסנאטור אובמה לנשיאות ארצות הברית, החלו להימכר בעיר פוסטרים ומוצרים העוסקים בו ומקדמים את מסע הבחירות שלו.
הנשיא אובמה הודה לעיר על תרומתה וייחסה אליו, באומרו כי הוא מצפה להמשך החברות והשותפות עם העיר ובין ארצות הברית ליפן. ישנם מספר יפנים עם שם המשפחה אובמה. על אף שמוצאו של הנשיא אובמה הוא קנייתי, אין זה בלתי נפוץ כי יפנים ומזרח-אפריקאים נושאים שם זה או דומה לו.
כתוצאה מניצחונו של אובמה בבחירות ב-2008, הצהיר ראש העירייה של אובמה כי בכוונתו להציב פסל של הנשיא האמריקאי בבניין העירייה, כסימן לחגוג את "הרגע ההיסטורי של השם אובמה". ב-20 בינואר 2009, ביום בו הושבע ברק אובמה לנשיאות, חגגה העיר היפנית את המאורע בחגיגות ברחבי העיר. במהלך ביקור בטוקיו בנובמבר 2009, ציין הנשיא אובמה את הקשר בינו ובין העיר היפנית אובמה בנאומו.
ערים תאומות
לעיר אובמה שלוש ערים תאומות:
הרמאי (ספר)
הרמאי (באנגלית: The Deceiver) הוא ספר מאת הסופר הבריטי פרדריק פורסיית'. הספר עוסק בשלהי המלחמה הקרה. שם הספר נגזר מעיסוקו של גיבור הספר, סוכן חשאי של ה-SIS, המפעיל מערכי הונאה וריגול כנגד ברית המועצות. הספר עובד למיני סדרה ב-BBC.
עלילה
עלילת הספר נפתחת בעת שמנהיגי ארצות הברית וברית המועצות מקדמים הסכם לקירוב היחסים בין המעצמות, ולצמצום הנשק הגרעיני שבידיהן. סם מקרידי, אשר שירת כחייל בחיל המודיעין הבריטי וכסוכן חשאי במזרח גרמניה מטעם השירות החשאי הבריטי, מונה בשנת 1983 לנהל אגף בשירות הביון ששמו "הונאה, הולכת-שולל ומבצעים פסיכולוגיים". בשל כך זכה לכינוי "הרמאי". בשנת 1990, לאור סיומה הקרב ובא של המלחמה הקרה, הוחלט בשירות לקצץ בתקנים, לסגור את האגף ולחייב את מקרידי לפרוש לגמלאות. סגנו, דניס גונט, דורש כי יתקיים שימוע בעניינו של מקרידי. בשימוע זה נפרשות מספר פרשיות בהן עסק האגף בראשות מקרידי.
נאג'סנטיאנוש
נאג'סנטיאנוש (בהונגרית: Nagyszentjános) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה. הכפר הוקם בשנת 1985 לאחר שפוצל מהכפר גניי.
חברת דיסקברי
חברת דיסקברי (באנגלית: .Discovery, Inc) הייתה קונצרן תקשורת המונים רב לאומית אמריקאית שבסיסה בעיר ניו יורק. החברה הוקמה בשנת 1985 והפעילה קבוצה של מותגי טלוויזיה עם תכנים תיעודיים ולייף סטייל, כמו ערוץ דיסקברי, TLC, עולם החי ודיסקברי מדע. בשנת 2018, החברה רכשה את Scripps Networks Interactive, מוסיפה אליה רשתות כמו Food Network, HGTV ו-Travel Channel לתיק ההשקעות שלה. מאז הרכישה, דיסקברי תיארה את עצמה כמשרתת קהלים "נלהבים", וגם שמה דגש גדול יותר על שירותי סטרימינג שנבנו סביב הנכסים שלה, כמו דיסקברי פלוס.
במאי 2021, AT&T הודיעה על הצעתה למזג את חברת הבת שלה וורנר מדיה עם דיסקברי. העסקה אושרה על ידי הנציבות האירופית בדצמבר 2021, והושלמה ב-8 באפריל 2022, ויצרה את האחים וורנר דיסקברי.
היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 1985 כרשת חינוך בכבלים. מותג הדגל שלה הנושא את שמה, ערוץ דיסקברי, הושק לראשונה ב-17 ביוני באותה השנה. בשנת 1991, הבעלים של ערוץ דיסקברי רכשו את ערוץ הלמידה (TLC). שלושה שנים לאחר מכן, שם הרשת שונה לדיסקברי תקשורת.
באוקטובר 1996, דיסקברי השיקה מספר רשתות ספין-אוף חדשות, כולל את Animal Planet, ואת ערוצי הכבלים הדיגיטליים Discovery Kids (כיום Discovery Family), Discovery Travel & Living (כיום Destination America), Discovery Civilization (כיום Investigation Discovery) וגם את ערוץ המדע. לאחר מכן, בשנת 1997, החברה רכשה 70% מהמניות ב-Travel Channel, והשיקה בשנת 1998, Discovery en Español (ערוץ לדוברי ספרדית), Discovery Wings (ערוץ בנושא צבא ולוחמה) ו-Discovery Health Channel (ערוץ המתמקד בבריאות). בנוסף באותה שנה, דיסקברי רכשה נתח בערוץ Eye on People channel של רשת CBS שספג הפסדים משמעותיים; בסופו של דבר דיסקברי רכשה את יתרת המניות של CBS, מה שהוביל להשקה מחדש בינואר 1999, בתור Discovery People, אך בשנת 2000 הרשת התקפלה והוחלפה בערוצי דיסקברי אחרים.
ב-1 בספטמבר 2001, דיסקברי תקשורת רכשה את ערוץ הבריאות, והודיעה שהוא ימותג מחדש בתור FitTV. בשנת 2002, דיסקברי השיקה מחדש את Discovery Civilization בתור Discovery Times, כחלק ממיזם משותף עם הניו יורק טיימס. ביוני 2002, במקביל ליום השנה ה-17 של דיסקברי, החברה השיקה ערוץ הפרדה גבוהה הפעיל 24/7, הידוע בשם Discovery HD Theater. בשנת 2003, דיסקברי תקשורת העבירה את המטה שלה מבת'סדה לסילבר ספרינג. בשנים 2003–2004, דיסקברי רכשה חברות סרטים אקדמיות כמו AGC, AIMS Multimedia ו-Clearvue & SVE, בכדי להקים את Discovery Education, המובלת בידי ביל גודווין. בשנת 2019, דיסקברי תקשורת העבירה את המטה שלה לניו יורק, משאירה 300 עובדים במרכז קטן יותר בסילבר ספרינג.
תקופת כהונת דייוויד זאסלב
דייוויד זאסלב, מנכ"ל NBCUniversal לשעבר, מונה לנשיא ומנכ"ל דיסקברי תקשורת ב-16 בנובמבר 2006. בשנים שלאחר מכן, זאסלב התמקד בחיזוק הרשתות העיקריות של דיסקברי, תכנות והרחבת טווח ההגעה של החברה למדיה דיגיטלית. הוא תיאר את המטרות הללו כמשקפות התרחבות להיות "חברת תוכן" ולא רק "חברת כבלים".
במרץ 2007, דיסקברי מכרה את חלקה ב-Travel Channel בחזרה לקוקס תקשורת, בתמורה לחלקה בדיסקברי שבבעלות קוקס. קוקס תמכור מאוחר יותר את מניית השליטה בערוץ ל-Scripps Networks Interactive בשנת 2009. ביוני 2008, Discovery Home הוחלף ב-Planet Green, רשת המוקדשת בעיקר לאיכות הסביבה וחיים בר קיימא.
ב-15 בינואר 2008, דיסקברי הודיעה שהיא נכנסה למיזם משותף עם חברת הארפו הפקות של אופרה וינפרי כדי להשיק מחדש את Discovery Health כשירות החדש OWN: The Oprah Winfrey Network, בשנת 2009. בשנת 2008, Discovery Times הושק מחדש כ-Investigation Discovery, מותג חדש שמוקדש לתוכניות פשע וסרטי תעודה. ב-30 באפריל 2009, דיסקברי הכריזה על מיזם משותף עם הסברו להשיק מחדש את Discovery Kids כערוץ בידור חדש לנוער ולמשפחה. הערוץ, שבסופו של דבר נקרא The Hub, הושק ב-10 באוקטובר 2010. לאחר עיכובים מרובים, OWN הושק באופן רשמי ב-1 בינואר 2011.
ב-4 באוקטובר 2011, עקב הטמעה רחבה יותר של הזנות בהבחנה גבוהה עבור ערוצי כבלים מיינסטרים, HD Theatre הושק מחדש כ-Velocity, רשת חדשה "גברית יוקרתית" המתמקדת בתכנות רכב. ב-28 במאי 2012, רשת Planet Green (שהחלה לנטוש את הרעיון המקורי שלה ב-2010 עקב מספר צופים דל) הושקה מחדש בתור Destination America.
באפריל 2014, דיסקברי ביצעה השקעה ושותפות אסטרטגית עם ערוץ הכלבים, רשת טלוויזיה המיועדת במיוחד לכלבים.
במאי 2014, דיסקברי ובעלת המניות שלה Liberty Media רכשו את אולפן הטלוויזיה הבריטי All3Media תמורת 930 מיליון דולר במיזם משותף של 50/50. הבעלות החדשה קבעה כי All3Media תופעל כחברה עצמאית. באוקטובר 2014, דיסקברי רכשה את מניית השליטה של Hub Network מהסברו ומיתגה אותו מחדש כ-Discovery Family.
באוקטובר 2016, דיסקברי רכשה נתח מיעוט ב-Group Nine Media, חברת החזקות במדיה דיגיטלית המורכבת מהחברות Thrillist Media Group, NowThis, The Dodo והרשת הדיגיטלית של דיסקברי, Seeker; תמורת 100 מיליון דולר. העסקה העניקה לדיסקברי אופציה לרכוש את רוב המניות במועד מאוחר יותר.
רכישת SNI) Scripps Networks Interactive)
ב-31 ביולי 2017, דיסקברי הודיעה שתרכוש את Scripps Networks Interactive, הבעלים של רשתות כמו Food Network ,HGTV ו-DIY Network, תמורת 14.6 מיליארד דולר, עד לאישור הרגולציה. ב-6 במרץ 2018, הרכישה הושלמה, כאשר לאחר מכן שונה שמה של החברה לחברת דיסקברי (.Discovery, Inc). לאחר הרכישה, בעלי המניות של SNI החזיקו ב-20% ממניות דיסקברי. דיסקברי שמרה על מרכז תפעולי בעירהּ של SNI, נוקסוויל, אך תכננה להעביר את המטה התאגידי שלה מסילבר ספרינג, מרילנד, שם היא פעלה מאז 2003, לעיר ניו יורק בשלהי 2019.
המותגים של דיסקברי אורגנו מחדש לשתי קבוצות תחת מנהלי מותגים ראשיים שונים: המתכנתת הראשית של SNI, קתלין פינץ', הפכה למנהלת המותג הראשי של Lifestyle, ומפקחת על TLC, ששת ערוצי SNI לשעבר ועל רשתות הלייף סטייל האחרות של דיסקברי. ריץ' רוס, ששימש בעבר כנשיא הקבוצה של Discovery and Science, התפטר, ובמקומו יוחלף נשיאת TLC, ננסי דניאלס, כמנהלת המותג הראשית של Discovery & Factual.
ב-3 באוגוסט 2017, דיסקברי הודיעה שהיא תתרום את Velocity למיזם משותף עם TEN: The Enthusiast Network, חברת עסקים דיגיטליים, בעלת אירועי מדיה ועסקים ישירות לצרכן של מוציאים לאור בתחום הרכב. דיסקברי תחזיק ברוב המניות במיזם; הוא לא יכלול את מותגי הדפוס של TEN, אבל יהיו הזדמנויות לקידום משולב. באפריל 2018, הוכרז ששמה של TEN שונה ל-Motor Trend Group, וכי Velocity תמותג מחדש, כהרחבה של המגזין הנושא אותו השם, Motor Trend.
בדצמבר 2017, הודיעה דיסקברי כי תרכוש 24.5% נוספים בערוץ OWN שלא הייתה בבעלותה, תמורת 70 מיליון דולר. אופרה וינפרי תישאר כמנכ"לית OWN, והאריכה את הסכם הבלעדיות שלה עם הרשת ועם דיסקברי עד 2025. להארפו הפקות יש "נתח מיעוט משמעותי" במיזם. בפברואר 2018, דיסקברי מכרה את רוב המניות ב-Discovery Education לחברת ההון הפרטי Francisco Partners.
התמקדות בשירותים ישירות לצרכן
במהלך 2018, זאסלב הצהיר כי החברה מתמקדת כעת בשירות "מעריצים נלהבים וקהלים נלהבים", ומתכוננת להגביר את המיקוד שלה בהצעות ישירות לצרכן המכוונות לקהלים כאלו. רכישת SNI, זכויות האולימפיאדה של יורוספורט ורשת המותג שהוזכרה לעיל, Motor Trend, תוארו כדוגמאות לאסטרטגיה זו. גם Food Network אשר הושק ב-2019, עם התמקדות בשיעורי בישול בשידור חי ולפי דרישה.
ביוני 2018, הודיעה על הסכם ל-12 שנים לרכישת זכויות המדיה הבינלאומיות של PGA Tour, המארגנת טורנירים למשחקי גולף מקצועיים, עם תוכניות לפתח שירות סטרימינג בינלאומי שיספק את הזכויות הללו. השירות הוכרז רשמית באוקטובר 2018 בתור GolfTV, כאשר סגן נשיא יורוספורט, אלכס קפלן, מונה לנשיא ומנכ"ל של דיסקברי גולף. מנכ"ל אמזון לשעבר, פיטר פאריסי, שמונה למנכ"ל פעילות הגלובלית ישירות לצרכן של דיסקברי באוגוסט 2018, ראה בשירות הסטרימינג GolfTV, כתואמת לאסטרטגיה האמורה, שכן גולף היה אחד מכמה ענפי ספורט "שבו התשוקות של אנשים והעניין שלהם להשתתף וללמוד יותר הופך לחלק מרכזי בחייהם".
עם הבחירה בהשדרה הרביעית כמטה החדש שלה בניו יורק, דיסקברי מכרה את המטה הקודם שלה שממוקם בעיר סילבר ספרינג, מרילנד, ל-Cerberus Capital Management ו-Foulger-Pratt בספטמבר 2018, ושכרה שטח קטן יותר באזור הסמוך.
בנובמבר 2018, צ'יפ וג'ואנה גיינס, כוכבי תוכנית הריאלטי Fixer Upper של רשת HGTV, הודיעו בתוכנית הלילה של ג'ימי פאלון, שהם נמצאים במגעים מוקדמים להקמת "רשת מדיה המתמקדת בלייף סטייל" יחד עם דיסקברי, על שם החברה האישית שלהם Magnolia. דווח כי דיסקברי שקלה מיתוג מחדש או לרשת הטלוויזיה DIY Network או ל-Great American Country, אשר ישמש כהערוץ החדש. באפריל 2019, דיסקברי אישרה את המיזם המשותף שלה Magnolia, אשר תוכנן להיות מושק בשנת 2020 ולהחליף את DIY Network, עם OTT מצטבר שיושק מאוחר יותר. Magnolia Network הייתה אמורה לעלות במקור ב-4 באוקטובר 2020, אך היא נדחתה לשנת 2021 עקב מגפת הקורונה בארצות הברית. כמו כן, הוכרז כי התוכנית Fixer Upper, התוכנית של צ'יפ וג'ואנה גיינס, תשוב עבור הערוץ החדש.
בינואר 2019, החברה הגדילה את הבעלות שלה על חברת Play Sports Group, מפעילת ערוץ היוטיוב Global Cycling Network, ל-71%. בעבר דיסקברי רכשה נתח של 20% בשנת 2017. הקבוצה מהווה את הבסיס לפיתוח שירות OTT גלובלי לרכיבת אופניים.