cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הלוח המהפכני הסובייטי
החגים
ימי החג שלא היו שייכים לאף חודש, פוזרו במשך השנה באופן הבא: שילוב חג התעשייה בחודש נובמבר הביא לכך שבין 1 בנובמבר ל-30 בנובמבר היו למעשה 32 ימים.
שינוי החלוקה לשבועות
גם החלוקה לשבועות הוחלפה, תחילה ב"שבוע" בן חמישה ימים, כשלכל עובד היה יום פגרה אחר. כל יום בשבוע נקרא בשם של צבע - צהוב, ורוד, אדום, סגול וירוק - והעובדים חולקו לקבוצות של "צבעים", למשל "עובד צהוב" הוא עובד שנח ביום ה"צהוב" ועבד בארבעת ימי השבוע האחרים. זאת במטרה ליצור משק פעיל ללא יום פגרה שבועי, כשהעובדים יוצאים ליום מנוחה שבועי בתורנות. יישום הרעיון היה בעייתי מאוד - קשה היה לתאם את יום המנוחה השבועי בין בני משפחה אחת, וקשה היה לארגן פעילות קהילתית ביום המנוחה. כמו כן, הנתונים הראו שהשיטה החדשה אינה מייעלת את העבודה ואינה מגבירה את פריון העבודה. בנוסף, לא תמיד הצליחו לאכוף את השינוי, בייחוד באזורים הכפריים, אבל אפילו במוסדות הרשמיים. פראבדה, העיתון הרשמי של השלטון הקומוניסטי, מציין את התאריך 1 במרץ ביום שאחרי 28 בפברואר, וזאת בשנים 1930 ו-1931 שבהן נהג הלוח המהפכני באופן רשמי.
ב-1 בדצמבר 1931 הוחלט לחזור ולהנהיג את הלוח הגרגוריאני, וגם לבטל את שיטת התורנות ביום המנוחה השבועי. אורך ה"שבוע" נקבע לשישה ימים, כשיום המנוחה הוא כללי. ימי המנוחה היו ה-6, ה-12, ה-18, ה-24 וה-30 בכל חודש. בחודשים שבהם 31 יום היה ה-31 בחודש יום עבודה רגיל. כיוון שבחודש פברואר יש 28–29 ימים בלבד, נקבע ה-1 במרץ כיום מנוחה. גם השיטה הזאת החזיקה מעמד שנים ספורות בלבד, והיא בוטלה ב-1940 כשהתחוור לשלטונות שהם אינם מצליחים לאכוף את השינויים. גם הצורך בתיאום זמנים טוב יותר עם יתר מדינות אירופה הביא למסקנה כי יש לחזור לשיטה המסורתית.
אבי חימי
אבי חימי (נולד ב-6 באפריל 1959) הוא עורך דין פלילי שכיהן כראש לשכת עורכי הדין בישראל מפברואר 2019 ועד להתפטרותו מן התפקיד בפברואר 2023.
רקע אישי
חימי נולד וגדל בקריית שמונה, במשפחה בת שמונה אחים ואחיות. הוריו וחמישה מאחיו עלו ממרוקו והתיישבו בקריית שמונה בשנת 1956. את לימודיו התיכוניים עשה בפנימייה הצבאית שליד בית הספר הריאלי בחיפה.
הוא שירת בצה"ל במשך שש שנים, תחילה בגולני ואחר כך כקצין בבסיס הדרכה לטירונים בחיל המשטרה הצבאית, והשתחרר בדרגת סרן.
עבודה משפטית
חימי בוגר הפקולטה למשפטים (LLB) של אוניברסיטת תל אביב (1990). במהלך לימודיו באוניברסיטה עבד כטרום מתמחה במשרדו של עו"ד צבי לידסקי, והמשיך בהתמחות באותו משרד. לאחר מכן המשיך בהתמחות בבית משפט השלום בנתניה ובפרקליטות מחוז מרכז.
מיד לאחר הסמכתו פתח משרד עצמאי המתמקד בתחום המשפט הפלילי. בין השאר ייצג את שלום דומרני, את השר שלמה בניזרי, את הכדורגלן עומרי קנדה, ואת ראש עיריית קריית מלאכי, מוטי מלכה.
מאז שנת 2011 הוא משמש יו"ר (משותף) של הפורום הפלילי הארצי של לשכת עורכי הדין, ומכהן כיו"ר הוועדה המייעצת לשר הפנים לענייני פליטים. כמו כן, הוא מרצה לסדר דין פלילי במכללה האקדמית נתניה.
בשנים 2012–2013 הגיש כעשר תוכניות רדיו בתוכנית "הפרקליטים" ברדיו "קול ברמה" החרדי, שדנה בסוגיות משפטיות אקטואליות.
חימי מונה על ידי ראש לשכת עורכי הדין, אפי נוה, לממונה על מחוז המרכז בלשכה. תפקיד זה מקביל ליושב ראש ועד מחוז, שכן מחוז המרכז טרם הופרד סופית ממחוז תל אביב.
ראש לשכת עורכי הדין
בפברואר 2019, בעקבות פרשת מינויי שופטים תמורת שוחד ופרישתו של אפי נוה מראשות לשכת עורכי הדין, נבחר חימי, המועמד מטעם אפי נוה שאף הגיע להצביע עבורו, לראש הלשכה הזמני עד הבחירות הכלליות בלשכה שהתקיימו ב־18 ביוני 2019.
בתחילת אפריל 2019 החל חימי לפעול למינוי שופט בית המשפט העליון בדימוס, עו"ד יורם דנציגר, כנציג לשכת עורכי הדין בוועדה למינוי שופטים, אך בהמשך זנח הבטחה זו והוביל לבחירתו של עו"ד מוחמד נעמאנה לתפקיד זה. ב-18 ביוני 2019 גבר בבחירות לראשות לשכת עורכי הדין על עו"ד ציון אמיר, ונבחר לתפקיד.
בדצמבר 2022 הזהיר חימי מפני יוזמות לשינוי מערכת המשפט, כגון ביטול שיטת הסניוריטי וחקיקת פסקת התגברות, וכינה אותם "שינוי שיטת המשטר בישראל". עו"ד יצחק נטוביץ', ראש סיעת "אמונה במשפט" והמשנה ליו"ר הלשכה, מתח ביקורת על דבריו וטען כי התנהלותו פוליטית וכי הוא "תופס צד". בתגובה לביקורת זו טען חימי כי נטוביץ' "מנסה להכניס פוליטיקה נלוזה ללשכה", ופיטר אותו.
בינואר 2023 תקף את תוכנית הרפורמות של שר המשפטים יריב לוין וטען כי הוא וניבא כי.
טענות לביצוע מעשה מגונה
בסוף ינואר 2023 פרסמה איילה חסון עדות לפיה בתוך השנה שקדמה לפרסום ביצע חימי מעשה מגונה במהלך שיחת וידאו עם עורכת דין, שלה כתב לפי בקשתה מכתב המלצה לשפיטה.
תחילה טען שאינו צריך להתייחס למעשים בהסכמה, בין אם נעשו ובין לאו, וטען שהפרסום עוקב לדעות שהביע בנושא רפורמת לוין. בהמשך, ובעקבות התחקיר, טען חימי שהיחסים התנהלו בהסכמה במשך מספר שנים, בניגוד לטענת עורכת הדין שהדברים לא נעשו בהסכמה. בעקבות התחקיר הודיע חימי כי יתפטר מתפקידו כראש לשכת עורכי הדין. המשטרה הודיעה שפתחה בבדיקת הטענות כלפיו.
פעילות ציבורית
חימי משמש יו"ר עמותת "עתיד לצעירים", המנהלת מאבק נגד שימוש בסמים, אלכוהול ואלימות בקרב בני נוער במגזרים היהודי, הערבי והבדואי.
הוא התמודד על ראשות עיריית ראש העין, וכיהן כחבר מועצה בעיר בשנים 1998–2003.
חיים אישיים
אבי חימי נשוי לחנה חימי, ד"ר לקרימינולוגיה, מרצה ועובדת סוציאלית. הם מתגוררים בראש העין, ולהם שתי בנות.
בתרבות הפופולרית
ב-2019 שודרה הסדרה "הנערים" של רשת HBO, בה הופיעה דמותו של חימי והוא גולם על ידי שמיל בן ארי.
אותו מקום אותה הרוח
אותו מקום, אותה הרוח הוא אלבום האולפן השני של הזמר הישראלי עמיר בניון. האלבום יצא בשנת 1999, והניב את אחד מהלהיטים הגדולים ביותר של עמיר בניון, שמחות קטנות, שאותו ביצע ביחד עם מיכה שטרית. השיר מבוסס על טקסט "עיגולי השמחה" של דסי רבינוביץ'. האלבום לא זכה להצלחה דומה להצלחת קודמו רק את, וגם לא לרוב האלבומים של בניון שהגיעו אחריו. את האלבום עיבדו מיכה שטרית, ברי סחרוף וז'אן פול זימבריס.
הרצועה המסיימת את האלבום היא עיבודו של בניון ליצירה "טריו בלה מינור אופוס 50" מאת פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי. קטע זה שימש כמוזיקת הרקע של סרט הטלוויזיה "אח שלי הגדול".
CNBC
CNBC (קיצור של "Consumer News and Business Channel") היא רשת טלוויזיה אמריקאית המשדרת חדשות כלכליות ברחבי העולם. בעלי הרשת הוא תאגיד NBC Universal.
ערוצי הרשת
הרשת משדרת בשלושה ערוצים עיקריים: ערוץ CNBC האמריקאי המקורי, ערוץ CNBC אירופה וערוץ CNBC אסיה. בנוסף להם קיימים כ-11 ערוצי משנה המשדרים בשפות שונות מלבד אנגלית (למשל: הינדית, טורקית ויפנית) או בגרסאות מקומיות המותאמות לאזורים מסוימים (אפריקה, יפן, אוסטרליה), ועוד 4 "מיני-ערוצים" המייצרים תוכן טלוויזיוני מצומצם.
כשהושק ב-1989 נקרא הערוץ בשם Consumer News and Business Channel, אך מאז נזנח השם המלא ונותרו רק ראשי התיבות, שמסמלים בעיקר את הקשר לחברת האם NBC.
ערוץ CNBC נחשב לערוץ החדשות הכלכליות המוביל בעולם ושוויו מוערך בארבעה מיליארד דולר. מתחריו הם ערוץ Fox Business של רשת פוקס וערוץ בלומברג.
תוכניות ומגישים
הערוץ משדר 24 שעות ביממה ומלווה את המסחר בבורסות השונות בעולם. הערוץ האמריקאי שם דגש על הבורסות בארצות הברית ומשדרי הדגל שלו משודרים הישר מרצפת המסחר של בורסת ניו יורק ה-NYSE. כמו כן משדר הערוץ מדי יום משדרים טרנס-אטלנטיים אותם מנחים במשותף קריינים משלושה מוקדים: מטה CNBC בניו ג'רזי, לונדון והונג קונג.
המגישה הידועה מכל מגישי CNBC, שמאז 2013 עברה לעבוד בערוץ המתחרה Fox Business, היא מריה ברטירומו, חלוצת השידור מרצפת המסחר. מגישים בולטים נוספים הם: מארק היינס, ג'ו קרנן, בקי קוויק ואחרים. כוכב נוסף של הרשת הוא ג'ים קריימר, המנחה את התוכנית Mad money ומופיע לעיתים בתוכניות הערוץ השונות כדי לספק פרשנות לאירועים שונים. מניות המוזכרות על ידי קריימר בשידור, לחיוב או לשלילה, בדרך כלל נסחרות מיד לאחר מכן בעליות או ירידות חדות, בהתאמה.
נגישות המרחב הציבורי לאנשים עם הפרעות ראייה
מרחב ציבורי נגיש לאנשים עם מוגבלויות ראייה הוא מרחב בתוך מבנה או מחוצה לו, הפתוח למעבר הציבור שבו עיוורים, כבדי ראיה ועיוורי צבעים יכולים למצוא בקלות את דרכם בלא להיתקל במכשולים. מרחב כזה כולל מבני ציבור נגישים לאנשים עם מוגבלויות ראייה, מדרכות ומעברי הולכי רגל הנגישים להם נגישות תחבורה ציבורית עבורם ושילוט הנגיש עבורם, כולל תמרורים הנגישים לנהגים עיוורי צבעים.
החוק
במרץ 2003 נחקק בכנסת תיקון לחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, התשנ"ח- 1998 ("חוק השוויון"), המחייב הנגשת מבנים, תשתיות ושירותים באופן שבו אנשים עם מוגבלות יוכלו להיכנס, לנוע וליהנות באופן מלא מכל מקום ציבורי ומהשירות הניתן בו. חובת ההנגשה נעשית באמצעות ביצוע התאמות נגישות של המקום או השירות לסוגי המגבלות השונים. חובת הנגישות חלה על בנייני ציבור, שטחי מסחר, מוסדות ציבור, בתי ספר, מרפאות, מוסדות להשכלה גבוהה, מרכזי תעסוקה, אתרי בילוי וטבע, צמתים ומדרכות, גשרים להולכי רגל, גנים ציבוריים, רכוש משותף בבנייני מגורים, שירותי שעת חירום ואחרים.
התמצאות במרחב
כשעיוור או כבד ראייה נע ברשות הכלל הוא יכול להיות מונחה באמצעים שהוא מביא עמו או באמצעים המצויים בנתיב התנועה. העיוור יכול להביא עמו אדם המלווה אותו, כלב נחייה, מקל לחישת קרקע וסימנים מישושיים, GPS עם פלט קולי, מידע שיש לו מראש על נתיב התנועה או הכרות עם נתיב התנועה. ברשות הרבים ישנם אמצעים שמכוונים אותו – חלקם הושמו שם למטרה זו כגון כתובות ברייל, הודעות קוליות, צלילים וסימנים על הקרקע שעוצבו כדי לכוון עיוורים וכבדי ראייה ממכשולים המונעים מהם להיתקל בעצמים שאינם רואים או מתקשים לזהותם במרחב הציבורי.
הנחיה על ידי מלווה אנושי היא ההנחיה הנוחה ביותר לתנועה ברשות הרבים אבל היא יקרה והיא מפרה את פרטיותו של העיוור ואת תחושת העצמאות שלו. כלב נחייה נותן יותר תחושת עצמאות ממלווה אנושי, מפריע פחות לפרטיות וזול יותר. אולם, הוא מבין פחות את צורכי הנגישות של העיוור ויש גם להשקיע בו זמן ולטפל בו. כלבים מוגבלים יותר ממלווה אנושי, למשל, בגילוי מכשולים בגובה ראש של אדם, כמו חלק עליון של גרם מדרגות הבולט אל שטח אולם בתוך בניין. כלבים גם אינם יודעים לקרוא שלטים ותמרורים. אולם, לאחרונה החלו ללמד כלבי נחייה להבחין בסימנים מישושיים (מסמרות מישושיות, פסים מובילים) המותקנים במקומות בהן יש סיכון בטיחותי.
מקל חשת קרקע מוגבל עוד יותר בגילוי מכשולים שונים והכרות עם נתיב התנועה מוגבלת לחלוטין בגילוי מכשולים חדשים. ההליכה בהנחיית מלווה אנושי, כלב או היכרות מוקדמת עם נתיב התנועה מהירה יותר משימוש במקל. עיוורים רבים בוחרים במקל מתוך ברירת מחדל.
בסביבה בלתי נגישה לעיוורים, באפשרות העיוור להיעזר בהתמצאות בלא סיוע אנושי גם בסימנים שונים המצויים בסביבה. הוא יכול, למשל, לדעת שהגיע הזמן לרדת מהאוטובוס בעזרת ספירת הסיבובים שהאוטובוס עושה בין התחנה בה הוא עולה לבין זו שהוא צריך לרדת בה. הוא יכול לדעת שהגיע הזמן לחצות את הכביש כשהוא שומע שאנשים חוצים את הכביש. אולם סימנים כאלה לא תמיד מצויים בסביבה וכשהם מצויים, הם לא תמיד נוחים לשימוש והם מאלצים את העיוור לשמור על ריכוז גבוהה בזמן שהוא נע ממקום למקום.
סימוני אזהרה והכוונה
בהיעדר יכולת ראייה תקינה, אנשים עם מוגבלויות ראייה נעזרים בחוש המישוש לצורך התנהלותם היומיומית. השפה המישושית הסביבתית, היא "כתב הברייל של המרחב הציבורי" ומטרתה למפות את סביבת הרחוב באופן שמאפשר תנועה, הכוונה והתנהלות בטוחה של כבדי ראייה ועיוורים באמצעות מישוש ברגל ו/או במקל נחייה. השפה המישושית כוללת שני אלמנטים מרכזיים: פסים להכוונה - "סימן מוביל", ומסמרות מישושיות (בליטות)- "סימן אזהרה" היוצרות משטחי התרעה.
משטחים אלו עשויים נירוסטה או מתכות אחרות כמו פליז ואלומיניום אשר יוצרות ניגודיות של גוון וטקסטורה לריצוף סביבת הרחוב, וכך מסמנות את המסלול אל היעד הנגיש באופן ברור וקל לזיהוי. מטרתן של המסמרות המישושיות היא לתת חיווי ברור ומיידי בכף הרגל של כבד הראייה או העיוור. המסמרות המישושיות יוצרות משטח התרעה, המהווה מעין "תמרור עצור", שמזהיר מפני מכשולים לאורך המסלול מתריע על שינויים בנתיב ההליכה. משטחי התרעה מישושיים מוצבים לפני אזורים אשר עלולים להוות סכנה להולכי הרגל, כמו מדרגות, מעליות, מעברי חצייה, כניסות למבנים, שיפועים ועוד.
פסי ההכוונה המובילים מתווים את הדרך הבטוחה מנקודת המוצא אל היעד הרצוי. הם חיוניים כאשר מסלול ההליכה אינו מוגדר או כשיש צורך לסמן שינוי בתוואי ההליכה במקומות כמו מעברי חצייה, רחבות פתוחות, תחנות הסעה המונית ועוד. מקובל לצבוע סימונים אלה בצבעים המנוגדים לסביבתם כדי שהם ישמשו גם אנשים כבדי ראייה.
כיום נמצאים בשימוש מגוון רחב של מוצרים לשיפור נגישות מבנים קיימים וכן להנגשת מבנים חדשים. מסמרות מישושיות ופסים מובילים עשויים מתכות כגון נירוסטה או פליז מוצרים בהתאמה לתקני נגישות (ת"י 1918 ות"י 2279) ולדרישות ארכיטקטוניות ומשתלבים באופן אסתטי והרמוני במרחב הציבורי בתוך ומחוץ למבנה. יתרונם המרכזי הוא בכך שהם עמידים לאורך זמן, בשחיקה ובתנאי מזג אוויר, אינם מצריכים החלפת ריצוף וניגודיים לכל סוג וגוון המשטח עליהם הם מותקנים.
שילוט ברייל, הודעות קוליות ושילוט מישושי
אם חשוב שעיוור ידע מה כתוב בשלט התלוי מעל ראשו, אפשר לשקול הצבה של רמקול המשמיע שוב ושוב הקלטה של תוכן השלט. החיסרון של הודעות קוליות כאלה הוא מחירן והרעש שהן עושות. ישיבה במקום בו נשמעת הודעה קולית חוזרת עשויה להיות מאוד לא נעימה (גם עבור העיוור). אם ההודעה שיש להנגיש היא הודעה צפויה מראש, כגון אור ירוק ברמזור להולכי רגל, עדיף שישמע תקתוק או זמזום מסוג שאינו מעיק על מי שנאלץ לשמוע אותו שוב ושוב, מאשר הודעה מוקלטת האומרת שוב ושוב "אור ירוק במעבר החצייה הצפוני".
הודעות קוליות שמכריזות על התחנה הבאה בה האוטובוס עוצר או על הקומה הבאה בה המעלית עוצרת אינן חוזרות על עצמן ואינן מעיקות. הודעה קולית שמכריזה איזה אוטובוס מתקרב לתחנה ומושמעת על ידי הרמקול של האוטובוס עצמו, כן חוזרת על עצמה אך לא מיד. עבור מי שיושב באוטובוס, היא חוזרת על עצמה פעם אחת בכל תחנה וזה נסבל, במיוחד עם הרמקול המשמיע אותה נמצא בצדו החיצוני של האוטובוס.
מרצפת רחוב מחוספסת יכולה להעיד על הגעה אל קצה המדרכה ולהכין את העיוור לחציית כביש. פס בולט לאורך המדרכה יכול לאפשר לעיוור להצמיד אילו את מקל החשה וללכת מהר יותר. מרצפת מחוספסת במסדרון ארוך יכולה לסמן לעיוור את דלת משרדו ולחסוך ממנו קריאה של שלטי ברייל על מספר דלתות. כיום ניתן לשדרג מבנה קיים ללא כל צורך בהחלפת ריצוף או בהפסקת פעילותו של המוסד הארגוני, תוך שימוש באלמנטים בדידים עשויי נירוסטה או פליז המותקנים ישירות על כל משטח שהוא.
הסרת מכשולים
סוגי מכשולים:
נבחרת יפן בכדורגל נשים
נבחרת כדורגל הנשים של יפן היא נבחרת כדורגל הנשים הלאומית של יפן. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל היפנית.
קונגרס המדינה (סן מרינו)
קונגרס המדינה (באיטלקית: Congresso di Stato) הוא ממשלת סן מרינו. הקונגרס מבוקר ומפוקח על ידי המועצה הגדולה והכללית.
נבחרת יפן בכדורגל נשים
, זכתה בגביע העולם בכדורגל נשים בשנת 2011, לאחר ניצחון על בפנדלים 2 - 2 בתום המשחק (1-3), בשנת 2014 זכתה נבחרת יפן באליפות אסיה בכדורגל לנשים לאחר ניצחון על  0-1 ובשנת 2015 הגיעה הנבחרת לשלב הגמר בגביע העולם בכדורגל נשים והפסידה ל 5 - 2, ולא הצליחה להגן על תוארה.
קונגרס המדינה (סן מרינו)
הקונגרס הנוכחי מכהן מאז דצמבר 2016 בעקבות הבחירות הכלליות באותה שנה שהניבו ניצחון לגוש המרכז-שמאל.
חוף השנהב הצרפתית
מושבת חוף השנהב הייתה מושבה צרפתית שהתקיימה בין השנים 1893–1960, ואשר משנת 1904 הייתה חלק מאפריקה המערבית הצרפתית.
ראשית ההשתלטות הצרפתית
במאה ה-18 פלשו לחוף השנהב שתי קבוצות שהשתייכו לאקאן - האגני, אשר התיישבו בדרום מזרח, והבאולה אשר התיישבו במרכז. בשנים 1842–1843 חתם האדמירל לואי אדואר בואט-וילומז על הסכם עם מלכי אזור גראן-בסאם ואסיני, אשר הכניס את תחומי שליטתם תחת פרוטקטורט צרפתי. חוקרים, מיסיונרים, חברות מסחריות וחיילים הרחיבו בהדרגה את השטח בשליטת צרפת מאזור הלגונות שבחוף אל פנים הארץ. ההסכמים שחתמה צרפת עם המנהיגים המקומיים אפשר להשליט את ריבונותה באזורים בהם הקימה מאחזים וזכתה בזכויות מסחריות בתמורה לעמלה אשר שולמה על השימוש בשטח. הסדר זה לא היה לרוחה של צרפת משום שהמסחר היה מוגבל בהיקפו ולעיתים קרובות צצו אי הבנות לגבי סעיפי ההסכמים. אף על פי כן שמרה הממשלה הצרפתית על ההסכמים בתקווה שהיקף המסחר יורחב. בנוסף הייתה צרפת מעוניינת להמשיך ולקיים נוכחות רבת היקף ככל האפשר כדי למנוע את ההשפעה הבריטית הגוברת באזור מפרץ גינאה.
תבוסת צרפת במלחמת צרפת–פרוסיה, וכתוצאה מכך איבוד מחוז אלזס-לורן לגרמניה, גרמה לממשלת צרפת לנטוש את שאיפותיה הקולוניאליות ולהחזיר את חילות המצב שלה ממאחזיה ומתחנות המסחר במערב אפריקה, והותירה אותם בניהולם של סוחרים צרפתים שעזבו את צרפת והתגוררו באזור בקביעות. ב-1884 נערכה ועידת ברלין, שמטרתה העיקרית הייתה להצדיק את המירוץ לאפריקה בין מדינות אירופה. אוטו פון ביסמרק היה מעוניין בהגדלת חלקה של גרמניה באפריקה והעריך שהדבר יתאפשר באמצעות עידוד תחרות בין בריטניה לצרפת. במסגרת סיכומי הוועידה ב-1885 הוחלט כי רק החזקה בפועל של החוף האפריקני תוכר על ידי המדינות המתחרות כשטח השייך למדינה הטוענת לבעלות עליו. הסכם נוסף מ-1890 הרחיב את ההגדרה גם לפנים היבשת והגביר את התחרות על שטח בין המדינות, בעיקר מצד בלגיה, פורטוגל, בריטניה וצרפת.
כתוצאה מוועידת ברלין, שבה צרפת לשלוט בתחנות המסחר שלה ב-1886 והחלה בתוכנית מואצת לחקר פנים היבשת. ב-1887 החל לוטננט לואי גוסטב באנז'ר במסע בן שנתיים, במהלכן סקר חלקים בפנים הארץ. עד סוף מסעו, הצליח לחתום על ארבעה הסכמים שביססו את הפרוטקטורט של צרפת בחוף השנהב. בנוסף, ניהל באותה שנה מרסל טרש-לאפלן משא ומתן על הסכמים נוספים, אשר הרחיבו את ההשפעה הצרפתית מאגן נהר ניז'ר ועד לחוף.
עד סוף שנות ה-80 של המאה ה-19 גיבשה צרפת את שליטתה האפקטיבית (מבחינת הסכמי ועידת ברלין) על אזורי החוף ובריטניה הכירה בריבונותה ב-1889. באותה שנה מונה טרש-לאפלן כמושל בתואר בלבד, ולאחר שהפכה חוף השנהב רשמית למושבה צרפתית קיבל קפטן באנז'ר את תפקיד המושל. הסכמים עם ליבריה ב-1892 ועם בריטניה ב-1893 גיבשו את גבולותיה המערביים והמזרחיים של המושבה, אך הגבול הצפוני נותר ללא סימון, היות שצרפת הייתה מעוניינת לחבר חלקים מוולטה עילית ומסודאן הצרפתית לחוף השנהב מטעמים כלכליים ואדמיניסטרטיביים.
לאורך תקופת החדירה הצרפתית לאזור לא היו המקומיים מוטרדים ביותר מנוכחותם של צרפתים בודדים בשטחם. מנהיגי קהילות קטנות ומבודדות לא השכילו להבין, או הוטעו במתכוון על ידי הצרפתים בקשר למשמעות ההסכמים עליהם חתמו והשפעתם על ריבונותם של הראשונים. מנהיגים מקומיים אחרים האמינו כי כריתת ברית עם השלטון צרפתי יאפשר פיתוח של הכלכלה ויפתור סכסוכים מקומיים בין קבוצות שכנות. בסופו של דבר, איבדו אותם מנהיגים את ריבונותם על קהילותיהם בשל חוסר היכולת להתמודד מול כוחם הצבאי ויכולת הולכת השולל של הצרפתים, ולא בכתוצאה מתמיכת יריביהם בפלישה הצרפתית.
כינון המושבה
חוף השנהב הפכה רשמית למושבה צרפתית ב-10 במרץ 1893, ובאנז'ר, שסקר את השטחים הסמוכים לגבול עם חוף הזהב, מונה כמושלה הראשון. באנז'ר ניהל את המשא ומתן עם ליבריה ועם בריטניה (ששלטה בחוף הזהב) לגבי גבולות המושבה במערב ובמזרח וניהל את המערכה כנגד סאמורי טורה, אשר נלחם כנגד הצרפתים עד שנלכד ב-1898.
במהלך השנים הראשונות לקיום המושבה, יצאו משלחות צבאיות להקים מוצבים בחלקיה הפנימיים של הארץ, פעולות שהביאו להתנגדות עזה מצד המקומיים, גם באזורים שעם שליטיהם נחתמו בריתות והסכמי חסות. מבין אלה שהתנגדו בצורה החריפה ביותר היה סאמורי טורה, אשר הקים בעשורים של 1880 ו-1890 אימפריה רחבת ידיים אשר כללה חלקים גדולים מגינאה, מאלי, בורקינה פאסו וחוף השנהב של ימינו. צבאו הגדול והמצויד היטב של טורה, שהיה גם בעל יכולת ייצור עצמי ותחזוקה של כלי נשקו, נהנה מתמיכה נרחבת בקרב תושבי אותם אזורים. הצרפתים הגיבו להתפשטות האימפריה של טורה באמצעות לחץ צבאי מתמשך ומערכות צבאיות, אשר נתקלו בהתנגדות עזה, התנהלו בעוצמה הולכת וגדלה החל מאמצע העשור של 1890 והסתיימו בלכידתו של טורה ובפירוק האימפריה שלו ב-1898.
חלק מאפריקה המערבית הצרפתית
בין השנים 1904 ל-1958 הייתה חוף השנהב חלק מפדרציית מערב אפריקה הצרפתית ונחשבה כמושבה וכטריטוריה צרפתית מעבר לים תחת הרפובליקה הצרפתית השלישית. עד לתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה נוהלו ענייניה הממשלתיים של הפדרציה מפריז. מדיניות צרפת במערב אפריקה השתקפה בעיקר מהפילוסופיה שלה לגבי "התאחדות", שפרושה שהתושבים המקומיים היו רשמית נתינים ללא זכות בחירה באפריקה או בצרפת. ב-1905 ביטלה צרפת רשמית את העבדות במרבית שטחיה במערב אפריקה.
ב-1908 התמנה גבּריאל אנגולבאן למושל חוף השנהב. גבּריאל אנגולבאן, שהיה בעל ניסיון מועט באפריקה, האמין שהמשך פיתוחה של המושבה אפשרי רק באמצעות כיבוש-בכוח, או "פיוס" לכאורה, של האוכלוסייה המקומית. כתוצאה מכך נשלחו משלחות צבאיות לפנים הארץ לדיכוי התנגדות ושליטים מקומיים נאלצו לציית לחוקים כנגד העבדות, לספק סבלים ומזון לכוחות הצבא ולהבטיח את שלומם של הסוחרים ואנשי השלטונות הצרפתיים. הצרפתים, מצידם, הסכימו לא לפגוע במנהגים ובמסורות ובעיקר לא להתערב בבחירת שליטים מקומיים. אף על פי כן, התעלמו הצרפתים לעיתים קרובות מהצד שלהם בהסכם והדיחו או הגלו שליטים שנחשדו בהסתה למרד. בנוסף, ארגנו הצרפתים מחדש כפרים והקימו מנגנון אדמיניסטרטיבי במדים ברוב שטחה של המושבה. לבסוף, החליפו הצרפתים את מערכת המנהג במענקים המבוססים על ביצוע.
המדיניות הצרפתית במושבותיה שילבה מושגים כמו התאחדות והטמעה. ההטמעה הניחה מראש את עליונותה של התרבות הצרפתית על פני תרבויות אחרות, כך שבפועל הייתה מדיניות ההטמעה במושבות מכוונת להרחיב את השפעות השפה, המוסדות, החוקים והמנהגים הצרפתיים. מושג ההתאחדות ביטא בפועל את עליונות הצרפתים במושבות, ומוסדות ומערכות נפרדות נועדו למתיישבים ולמקומיים. תחת מדיניות זו, היו תושבי חוף השנהב זכאים לשמר את מנהגיהם, כל עוד התאימו לאינטרסים הצרפתיים. נוצרה שכבת עילית של מקומיים, אשר עברו הכשרה באדמיניסטרציה הצרפתית ושימשו כמתווכים בין הצרפתים ליתר התושבים. רמת ההטמעה הגיעה לכך שלאחר 1930 קיבלה קבוצה קטנה משכבת העילית את הזכות להגיש בקשה לקבלת אזרחות צרפתית. בכל אופן, מרבית תושבי חוף השנהב סווגו כנתינים צרפתים ונשלטו תחת עקרונות ההתאחדות, ללא זכויות פוליטיות, ונאלצו לעבוד במכרות, במטעים, בסבלות ובעבודות ציבוריות אחרות כחלק מהמס שהושת עליהם. בנוסף, ציפו מהם לשרת בצבא והם היו נתונים למערכת חוקים נפרדת, ה- indigénat.
במלחמת העולם השנייה נשלטה מערב אפריקה הצרפתית על ידי משטר וישי, אשר הכביד ידו על האוכלוסייה באמצעות גיוס בכפייה לעבודות ציבוריות ולשירות צבאי. כניעתה המהירה של צרפת בשלביה המוקדמים של המלחמה, גרמו לשינוי חשיבתי באזור כאשר תנועות פוליטיות הוקמו במערב אפריקה הצרפתית, ובחוף השנהב בכלל זה, תוך שימת דגש על לאומיות מקומית במקום השאיפה להפוך לחלק מצרפת. אינטלקטואלים אפריקניים רבים שהחלו את דרכם בתקופה זו הפכו לכוח משמעותי בתקופה שלאחר המלחמה.
ב-1943 השתלטו נציגי ממשלתו הגולה של שרל דה גול מערב אפריקה הצרפתית כולה. ועידה שנערכה ב-1944 בברזוויל, אספת הבוחרים הראשונה של הרפובליקה הצרפתית הרביעית והכרת הטובה של צרפת לנאמנות המושבות במהלך המלחמה הובילה לרפורמות ממשלתיות מרחיקות לכת במערב אפריקה ב-1946, במסגרתן ניתנה אזרחות צרפתית לכל הנתינים הצרפתים, הזכות להתארגנות פוליטית ומגוון צורות של עבודות כפייה בוטלו. נקודות מפנה ביחסים עם צרפת הייתה ב-1956 עם פרסום "חוק הרפורמה שמעבר לים", אשר העביר מספר סמכויות מפריז לממשלות טריטוריאליות במערב אפריקה הצרפתית ובנוסף הוסרו הגבלות שונות על הצבעה בבחירות שגרמו לחוסר שוויון.
עד 1958 נשלטה חוף השנהב על ידי מושלים שמונו על ידי הממשלה בפריז, אשר השתמשו במערכת אדמיניסטרטיבית ישירה וריכוזית, שנתנה רק מעט ביטוי לתושבי חוף השנהב מבחינת קביעת מדיניות. בנוסף, אימץ השלטון הקולוניאלי מדיניות של הפרד ומשול ויישם את רעיונות ההטמעה רק בקרב העילית המשכילה המקומית שעבדה עבור מנגנון המערכת השלטונית. השלטונות דאגו גם לשמר את הסטטוס קוו מבחינת שביעות רצונה של העילית המקומית, על מנת למנוע רגשות אנטי-צרפתיים. למעשה, על אף שהתנגדו לעקרונות ההתאחדות, האמינו חלק משכבת המשכילים המקומית שדרך ההטמעה יוכלו להשיג שוויון מלא עם הצרפתים ולא באמצעות קבלת עצמאות מלאה, שינוי אשר יוכל להפסיק את היתרונות הכלכליים העצומים בהיותם בריבונות צרפתית. לאחר שדוקטרינת ההטמעה יושמה במלואה, לפחות עקרונית, באמצעות הרפורמות שלאחר המלחמה, הגיעו מנהיגי חוף השנהב להסכמה שהעליונות הצרפתית נותרה בעינה והאפליה ואי השוויון יסתיימו רק בעצמאות.
עצמאות
בדצמבר 1958 הפכה חוף השנהב לרפובליקה אוטונומית במסגרת הקהילייה הצרפתית כתוצאה ממשאל עם שהפך את כל מושבות הפדרציה של מערב אפריקה הצרפתית לחברות בקהילה (למעט גינאה, שהצביעה נגד המהלך). ב-11 ביולי 1960 הסכימה צרפת להעניק עצמאות מלאה לחוף השנהב, אשר הפכה למדינה ב-7 באוגוסט אותה שנה, תוך שהיא מאפשרת לתקופת חברותה בקהילייה לפקוע. העיר אביג'אן, אשר שמשה כמרכז המסחר הגדול, הוכרזה כבירת חוף השנהב.
פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה
פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לבית שטאופן (הוהנשטאופן) (1122 - 10 ביוני 1190) היה קיסר גרמניה והקיסרות הרומית הקדושה. הוא נודע יותר בשם פרידריך ברברוסה כלומר פרידריך אדום הזקן.
בצעירותו
לאחר מות אביו, שימש פרידריך כדוכס שוואביה בין השנים 1147–1152. ב-4 במרץ 1152 נבחר למלך גרמניה, וב-9 במרץ הוכתר. ב-18 ביוני 1155 הוכתר לקיסר הקיסרות הרומית הקדושה. האפיפיור ראה ביחוסו המשפחתי הכפול דרך לאחד את הכוחות היריבים בממלכה. במקביל הוא שימש גם כמלך איטליה בין השנים 1154–1186.
מינויו לקיסר
בשנת 1147 מונה לדוכס שוואביה, בשם פרידריך השלישי, במקום אביו פרידריך השני, דוכס שוואביה שמת. זמן קצר לאחר מכן כבר יצא עם דודו קונראד השלישי, מלך גרמניה, למסע הצלב השני למזרח.
במהלך מסע זה נקשרו השניים עד כדי כך, שעל מיטת חוליו המליץ קונראד לנסיכים הבוחרים למסור את כתר המלוכה הגרמני לפרידריך ברברוסה, ולא לבנו, פרידריך פון שטאופן, שנתמנה לדוכס שוואביה החדש.
יחסי החוץ של פרידריך
ברברוסה רצה להשיב ולשמר את עצמתה ותהילתה של האימפריה כפי שהיא הייתה בימיו של קרל הגדול ואוטו הראשון הגדול. הוא העריך שהדרך לכך היא שמירה על סדר קפדני בגרמניה עצמה, ועמידה על הזכויות האימפריאליות באיטליה. זכויות אלו כללו בין היתר השפעה רחבה של המלך על מינויים למשרות כנסייתיות, זכויות שקופחו במיוחד במאורע ההליכה לקנוסה של המלך היינריך הרביעי. כמו כן נסוב העימות בין המלך לאפיפיור באשר לזכויותיהן של ערי הצפון, שצברו לעצמן זכויות ולמעשה הפכו לעצמאיות. גם כוחה של האימפריה בדרום איטליה ובסיציליה נחלש מאוד.
בגרמניה ובאיטליה קמו מחנות תומכים למלך מזה ובאפיפיור מזה. אנשי בית שטאופן ותומכיהם, שנקראו באיטליה גיבלינים, תמכו בזכויות המלך וטענו שאינו צריך אישור של האפיפיור לסמכותו הריבונית. ומנגד בית ולף (welf) שנקראו באיטלקית גואלפים, טענו שהמלך שולט בחסות האפיפיור ותחת סמכותו הדתית. פרידריך ברברוסה היה נדיב במתן חופש פעולה לאצילים כדי לשמור על שקט פוליטי, ובכך גם לרכוש את אהדתם ותמיכתם בתוכניותיו.
בסופו של דבר יצא פרידריך בראש צבא גדול מצויד היטב כדי לכפות את סמכותו על ערי איטליה הצפונית ובראשן מילאנו שהתאגדו בברית שנקראה "הברית הלומברדית", ולהוכיח את עדיפות כוחו על זה של האפיפיור אלכסנדר השלישי. זה האחרון לא ישב בחיבוק ידיים, תמך בכל דרך אפשרית בערי הצפון, בנשק ובאנשים, הטיל חרם על פרידריך והפעיל את גורמי האופוזיציה העוינת את פרידריך מתוך גרמניה. במפגש המכריע, קרב לניאנו בשנת 1176 נחל פרידריך תבוסה וצבאו ניגף לפני צבא איכרים לא מתוחכם. עם שליטי ממלכת סיציליה הנורמנית בדרום איטליה שהיו נאמני האפיפיור, הגיע להסכם.
פרידריך התערב במלחמת האזרחים הדנית, בין הנסיך ואלדמר מדנמרק לבין סוואנד השלישי. הוא התקרב לחצר המלכות הרומית-מזרחית באימפריה הביזנטית בראשותו של מנואל הראשון קומננוס, ועל מנת לחזק את קשריו איתו, התגרש מאשתו אדלה מווהבורג, וניסה ללא הצלחה להשיג כלה-נסיכה מחצר המלכות בקונסטנטינופול.
מסע הצלב השלישי ומותו
לאחר ההסכם עם האפיפיור ועל פי קריאתו התארגן מסע הצלב השלישי. למסע יצאו פרידריך ברברוסה, מלך צרפת פיליפ אוגוסט, ומלך אנגליה ריצ'רד לב הארי.
פרידריך לא זכה להגיע אל ארץ הקודש משום שטבע בנחל סאלף שבאסיה הקטנה. מותו גרם מהומה וחוסר אונים בצבאו, שהותקף מכל עבר על ידי הטורקים. רבים מהגרמנים ערקו חזרה הביתה, נהרגו, ואפילו התאבדו. רק כ-5,000 מהלוחמים הצליחו להגיע לעכו.
בנו פרידריך השישי, דוכס שוואביה, וחלק קטן מאנשיו הצטרפו אל שני המחנות האחרים, במטרה להביאו לקבורה בירושלים, אך המאמצים לשמר את גופתו בחומץ נכשלו. אי לכך, גופו נטמן בכנסיית פטרוס הקדוש באנטיוכיה, עצמותיו בקתדרלה של צור וליבו ואבריו הפנימיים בעיר טרסוס. אובדן הצבא הגרמני היה אחד הגורמים העיקריים לחוסר היכולת של משתתפי מסע הצלב השלישי לכבוש את ירושלים.
האגדה
שמו של פרידריך נקשר באגדות רבות, ובתוכן זו של הגיבור הנרדם, בדומה לאגדות בריטיות קלטיות קדומות על המלך ארתור, ופורטוגליות על המלך סבשטיאו הראשון. האגדה מספרת שהוא לא מת, אלא ישן עם אביריו במערה בהר קיפהאוזר (Kyffhäuser) שבתורינגיה, או בהר אונטרסברג (Untersberg) בבוואריה, וכשיפסיקו העורבים לעוף מעל ההר הוא יקום משנתו ויחזיר את גרמניה לגדולתה מימי קדם. לפי האגדה, זקנו האדום צומח מבעד לשולחן שלידו הוא יושב, עיניו עצומות למחצה, אך מפעם לפעם הוא מרים את ראשו ושולח את אחד הילדים החוצה לבדוק האם העורבים כבר חדלו לעוף.
פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות בעת מלחמת העולם השנייה, בשנת 1941, נקראה מבצע ברברוסה.
צאצאיו
מנישואיו הראשונים של פרידריך, לאדלהייד מווהבורג, לא נולדו ילדים ובעקבות כך הם בוטלו.
מנישואיו השניים, לביאטריס הראשונה, רוזנת בורגונדי נולדו לו 11 ילדים:
קרלוס מורה
קרלוס אנדריי מורה מונטויה (בספרדית: 	Carlos Andrei Mora Montoya; נולד ב-18 במרץ 2001 בסן חוסה שבקוסטה ריקה) הוא כדורגלן קוסטה ריקאי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת אלחואלנסה מליגת העל של קוסטה ריקה ובנבחרת קוסטה ריקה.
קריירת מועדונים
סוארס גדל במחלקת הנוער של אלחואלנסה. בשנת 2019 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל של קוסטה ריקה.
קריירה בינלאומית
ב-30 במרץ 2022 ערך מורה אתת הופעת הבכורה שלו בנבחרת קוסטה ריקה, בניצחון 0–2 על נבחרת ארצות הברית במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
המחנה הציוני
המחנה הציוני הייתה רשימה וסיעה משותפת למפלגת העבודה בראשות יצחק הרצוג, ומאוחר יותר אבי גבאי ומפלגת התנועה בראשות ציפי לבני. הרשימה הוקמה בדצמבר 2014, על ידי יו"ר מפלגת העבודה יצחק הרצוג ויו"ר מפלגת התנועה ציפי לבני לשם ריצה משותפת בבחירות לכנסת ה-20 במרץ 2015, ואליהם הצטרפה מפלגת התנועה הירוקה.
ב־1 בינואר 2019 לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת, הודיע יושב ראש מפלגת העבודה אבי גבאי, על פירוק המחנה הציוני, ובהמשך אותו יום אושרה ההתפלגות על ידי ועדת הכנסת.
היסטוריה
במסגרת הבחירות לכנסת ה-20, הרשימה המשותפת כללה את לבני ומועמדים מטעמה במקומות השני, השמיני, ה-16, ה-21, ה-24 וה-25 (מקום שהוקצה על ידי לבני ליו"ר מפלגת התנועה הירוקה). שאר המקומות הוקצו למועמדים מטעם מפלגת העבודה. במסגרת מסע הבחירות הציגה הרשימה הצעת ממשלה חלופית מטעמה, הכוללת את הרצוג ולבני ברוטציה כראשי הממשלה, פרופ' מנואל טרכטנברג כשר האוצר ואת האלוף (במיל') עמוס ידלין (מבלי שיכלל ברשימה) כשר הביטחון.
לאחר הבחירות
ב-9 בפברואר 2016 הודיע חבר הכנסת עמיר פרץ על מעברו מן התנועה חזרה למפלגת העבודה; למרות מעברו לעבודה המשיך המימון השוטף בגינו להתקבל על ידי התנועה.
ב-4 ביולי 2017 התקיים הסבב הראשון בבחירות לראשות מפלגת העבודה. אבי גבאי ועמיר פרץ העפילו לסבב השני, ואילו היו"ר המכהן יצחק הרצוג הודח מראשות המפלגה וגם מראשות המחנה הציוני. ב-11 ביולי 2017 התקיים הסבב השני בבחירות לראשות מפלגת העבודה. בבחירות ניצח אבי גבאי והתמנה ליו"ר מפלגת העבודה.
בעקבות מינויו של יצחק הרצוג ליו"ר הסוכנות היהודית באמצע 2018, החליט גבאי על מינויה של ציפי לבני לראש האופוזיציה בכנסת.
ב-1 בינואר 2019 הודיע יו"ר מפלגת העבודה אבי גבאי על פירוק השותפות עם מפלגת התנועה. בהמשך אותו יום אישרה ועדת הכנסת את הפילוג, תוך כדי ציון שסיעת העבודה מונה 18 מנדטים וסיעת התנועה 6 מנדטים; הפיצול בוצע בהתאם להסכם המקורי בין המפלגות, והמנדט של עמיר פרץ נשאר בסיעת התנועה.
איזיאסלאב הראשון, נסיך קייב
איזיאסלאב ( 1024- 3 באוקטובר 1078) ( ברוסית Изяслав ) בנו של יארוסלאב הראשון היה נסיך קייב בשנים 1054–1068, ב-1069–1073 ומשנת 1077.
הוא נולד בשנת 1024 בנובגורוד בזמן שיארוסלאב היה נסיך בעיר זו. לאחר שאחיו הבכור נפטר בשנת 1052 הוא ירש אותו כנסיך נובגורוד. עם פטירת אביו ב-20 בפברואר 1054 ירש אותו כנסיך קייב והעביר את התפקיד של נסיך נובגורוד לבנו מסטיסלאב.
רוב תקופת שלטונו הוא שיתף את שני אחיו (סוויאטוסלאב, נסיך צ'רניגוב ווסבולוד, נסיך פריאסלאבל) בשלטון, לכן מקובל לקרוא תקופה זו כטריאומווירט בני יארוסלאב. ביחד הם עשו רוויזיה של חוקי המדינה וקיבלו החלטות על מינוי תפקידים חשובים בשלטון ובכנסייה. בשנת 1055 הכוחות המשולבים ניצחו במלחמה נגד הטורקים. בשנת 1058 הרוסים השתתפו במערכה של האימפריה הביזנטית בארמניה.
בשנת 1068, לאחר התקוממות עממית בקייב הוא ברח לפולין - לבן דודו בולסלבר השני, מלך פולין. בעזרת הכוחות הפולנים הוא חזר לקייב בשנת 1069.
בשנת 1073 ברית האחים הופסקה והחלה מלחמה פנימית. כבר באותה שנה סוויאטוסלאב, נסיך צ'רניגוב כבש את קייב ואיזיאסלאב נמלט לפולין. הפעם מלך פולין היה בין תומכי האחים שלו ולכן הוא עבר לגרמניה. גם שם הוא לא קיבל את התמיכה הצבאית שציפה לקבל. ב-27 בדצמבר 1076 אחיו סוויאטוסלאב נפטר באופן פתאומי. האח השלישי - וסבולוד חזר לצ'רניגוב ואיזיאסלאב חזר לקייב.
עוד באותה שנה, מלחמה פנימית חודשה, הפעם נגד בנו של סוויאטוסלאב. בקרב שהתרחש ב-3 באוקטובר 1078 הכוחות של איזיאסלאב ווסבולוד ניצחו, אך בשלבים הסופיים של הקרב איזיאסלאב נפצע ונפטר.
ויטוריה אליאוטי
ויטוריה אליאוטי (באיטלקית: Vittoria Aleotti; סביבות 1575 - אחרי 1620), שיש גורסים כי היא רפאלה אליאוטי (1570 בקירוב - אחרי 1646), הייתה נזירה אוגוסטינית, מלחינה ונגנית עוגב איטלקייה.
חייה
אליאוטי נולדה בפרארה לאדריכל ידוע השם ג'ובאני באטיסטה אליאוטי ונזכרה בצוואתו, שנכתבה בשנת 1631. בשחר ילדותה הקשיבה לשיעורים של אחות בכירה והדהימה את משפחתה בהישגיה בנגינת צ'מבלו בגיל שש.
בהמשך למדה אליאוטי אצל אלסנדרו מילווילה במשך שנתיים ובגיל 14 נשלחה למנזר האוגוסטיני סנט ויטו בפרארה, שנודע בהכשרה המוזיקלית שנתן לחניכותיו. בין השנים 1636 ל-1639 כיהנה כאם המנזר.
אליאוטי נזכרה במדריך לפרארה של מ. א. גואריני משנת 1621 כבעלת ידע רב בתחום המוזיקה, וכן הוזכרו בו מוטטים ומדריגלים שלה שיצאו לאור. היא כתבה מוזיקה למספר מדריגלים פרי עטו של ג'ובאני באטיסטה גואריני טאביה שלח אותם אל הרוזן דל זאפו, ששלח אותם לוונציה, שם ראו אור בדפוס אצל ג'אקומו וינצ'נטי בשנת 1593. קובץ אחר של מוטטים יצא בדפוס אצל אמאדינו ב-1593, הקובץ הראשון של מוזיקת קודש בהלחנת אישה שיצא לאור בדפוס.
נוסף להלחנה, ניגנה אליאוטי בעוגב של המנזר וניצחה על הרכב גדול של נגנים וזמרים, שהגיש קונצרטים. לפי כתבים של ארקול בוטריגארי (סופר בן התקופה), היה זה אחד ההרכבים המעולים ביותר באיטליה.
סביר להניח, כי ויטוריה הוא השם שניתן לה בלידתה ורפאלה השם שאימצה לה, כשקיבלה עליה את נדרי הנזירות.
פראטי (רובע)
לוגו הרובע מתאר את טירת סנטאנג'לו אף שזו אינה נמצאת ברובע, ונמצאת למעשה ברובע בורגו הגובל ברובע פראטי מדרום.
בדומה לרובע טרסטוורה ולרובע בורגו רובע פראטי אינו שייך למוניצ'יפיו I אלא למוניצ'יפיו 17 מבחינה אדמיניסטרטיבית.
בין האתרים שברובע נמצאים כיכר קאבור ובתי המשפט של רומא.
בנקו וייחו דל כרמן
בנקו וייחו דל כרמן (בספרדית: Benque Viejo del Carmen, או בקיצור בנקו) היא עיר במחוז קאיו שבבליז.
בנקו נוסדה במאה ה-19, בעיקר על ידי מהגרים מגואטמלה. בשנים הראשונות של המאה ה-21 התחולל בעיר גידול מהיר באוכלוסייתה. זוהי העיר הגדולה המערבית ביותר בבליז. היא ממוקמת ליד הגבול עם גואטמלה, במרחק של 130 ק"מ ממערב לבליז סיטי ובמרחק של 13 ק"מ ממזרח לבירת המחוז, סן איגנסיו. שוליה הצפוניים של העיר שוכנים על גדות נהר מופן המהווה את הגבול עם גואטמלה. רוב תושבי העיר הם מסטיסים או מצאצאי המאיה.
אירטיש פבלודר
המועדון הוקם בשנת 1965 וממוקם בעיר פבלודר. בשל מיקומה הגאוגרפי של קזחסטן באסיה המועדון השתתף מספר פעמים בליגת האלופות של ה-AFC (המקבילה האסייאתית לליגת האלופות האירופית) כאשר ההישג הגדול ביותר של המועדון במפעל זה היה בהעפלה לחצי גמר הטורניר בעונת 2001.
היסטוריה
קבוצת הכדורגל של המועדון הוקמה בשנת 1965 אך מעולם לא העפילה לליגת העל הסובייטית בכדורגל, אם כי העפילה לשמינית גמר הגביע הסובייטי בכדורגל.
לאחר פירוק ברית המועצות, התמודדה באליפות קזחסטן בשם "אנסאט פבלודר" וזכתה באליפויות המדינה בשנים 1993, 1997, 1999, 2002 וב-2003.
הקבוצה שיחקה לראשונה בליגת האלופות האסיאתית בעונת, אז הוגרלה בשלב הבתים המוקדם של המפעל מול קבוצות נפטצ'י פרגונה האוזבקית, קופטדאג אשגאבט הטורקמנית, סיטורה דושנבה הטג'יקית ואלגה בישקק הקירגיזית. בסופו של דבר, סיימה הקבוצה את הבית הזה במקום השלישי עם מאזן של ניצחון אחד ושלושה הפסדים ולא העפילה לסיבוב הבא. הקבוצה חזרה למעפל בעונת, אז הפסידה כבר בסיבוב הראשון לקבוצת קופטדאג אשגאבט הטורקמנית.
אירטיש בפעם הראשונה במפעל אירופי כלשהו כשהשתתפה במוקדמות ליגת האלופות בעונת, אז פגשה בשלב המוקדם הראשון את קבוצת אומוניה ניקוסיה מקפריסין והפסידה לה בסיכום שני המשחקים. בעונת 2009/2010 הקבוצה השתתפה בליגה האירופית. בסיבוב המוקדמות הראשון הקבוצה הפסידה לקבוצת הלדש סומבטהי מהונגריה והודחה מהטורניר. בעונת 2011/2012 הקבוצה השתתפה בפעם השנייה בליגה האירופית. בסיבוב המוקדמות הראשון הקבוצה ניצחה את קבוצת יאגילונה ביאליסטוק מפולין. בסיבוב המוקדמות השני הקבוצה הפסידה לקבוצת אולימפי רוסתווי מגאורגיה והודחה מהטורניר.
אירטיש סיימה כסגנית אלופת קזחסטן בעונות 1994, 1996, 2004, 2012 ושש פעמים סיימה במקום השלישי, בעונות 1992, 1998, 2000, 2008, 2010, 2016.
היא זכתה בגביע פעם אחת בלבד, 1997/98, אך העפילה לגמר בעונות 2000/01, 2002, 2012.
על רקע התפרצות נגיף הקורונה בקזחסטן הקבוצה נקלעה לקשיים כלכליים ובמאי 2020 הודיעה על הפסקת השתתפותה בליגת העל הקזחית בכדורגל.
Maximum Transmission Unit
בתקשורת מחשבים, המונח Maximum Transmission Unit (בקיצור MTU) מציין את גודל המנה המקסימלי (בבתים) ששכבה נתונה בפרוטוקול מסוים יכולה להעביר. ערכי ה-MTU יכולים להיקבע מראש (לדוגמה, ברשת Ethernet) או ברגע ההתקשרות (כמו בחיבור PPP). ככל שה-MTU יותר גבוה, כך רוחב הפס מנוצל בצורה יעילה יותר. כשה-MTU גבוה מדי, הזמן הדרוש להעברת מנה אחת גורם לעיכוב בהעברה של המנות הבאות אחריה (ראו: לאג). לדוגמה, מנה של 1,500 בתים - המנה הגבוהה ביותר המותרת בשכבת הקו של פרוטוקול Ethernet ומכאן המנה הגבוהה ביותר ברוב אזורי האינטרנט - תחסום מודם של 14.4k למשך כשנייה אחת.
פרוטוקול IP
חבילת פרוטוקולי TCP/IP תוכננה כך שתוכל לקשר בין רשתות רבות מסוגים שונים. בדרך כלל, כל צומת ברשת מכיר רק את ה-MTU שלו ושל הצמתים הסמוכים לו, לכן ייתכן שמנה שנשלחת מצומת אחת לצומת אחרת תעבור דרך צמתים שה-MTU שלהם נמוך מגודל המנה.
כדי לפתור בעיה זו, פרוטוקול IP מחלק את המנה לתתי-מנות בגודל המקסימלי שמאפשר אותו צומת (המנה האחרונה תהיה בגודל השארית של אותה חלוקה). לשיטה זו מספר חסרונות:
אודות שמידט
תקציר העלילה
וורן שמידט הוא אקטואר (אדם העוסק בחישוב שיעורי הסיכונים התשלומים והפרמיות של ביטוח) בחברת ביטוח באומהה, נברסקה, ובתחילת הסרט פורש לגמלאות. הוא זוכה למסיבת פרידה בחברת הביטוח בה עבד, ומוחלף בידי עובד חדש וצעיר. הוא מתקשה להסתגל לאורח חייו החדש, ומרגיש חסר תועלת. הוא מבין שלמרות כל השנים שבהן עבד והניסיון אותו צבר, הוא בר החלפה. יום אחד שמידט רואה בטלוויזיה פרסומת על תוכנית לאימוץ ילדים אפריקנים על ידי תמיכה כספית. הוא נכנס לתוכנית ה"אימוץ", ולאחר כמה זמן מקבל חבילה בדואר ובה פרטים על הילד הטנזני ה"מאומץ" שלו, אנדוגו (NDugu).
שמידט מספר במהלך הסרט על מערכת היחסים עם אשתו, אשר הייתה מנוכרת כלפיו. היא מתה לפתע מקריש דם במוח. חבריו ובתו ג'יני מנסים לנחמו. הוא נקלע לוויכוחים עם ג'יני, המתעתדת להתחתן עם ראנדל הרצל (מגולם על ידי דרמוט מלרוני), מהלך ששמידט מתנגד לו. שמידט סבור, שהוא לא מתאים לבתו. ג'יני ורנדל עוזבים לאחר זמן קצר חזרה לדנוור, קולורדו. שמידט מוצא את עצמו לבדו.
קן ליווינגסטון
קנת' רוברט ליווינגסטון (באנגלית: Kenneth Robert Livingstone; נולד ב-17 ביוני 1945) הוא פוליטיקאי בריטי.
אודות שמידט
תקציר העלילה
שמידט מזניח את עצמו, הוא מפסיק לתפקד. הוא נרדם ומתעורר מול הטלוויזיה, יוצא לטיולים בחצר בפיג'מה שלו, ולבסוף אף גומר את כל האוכל במטבח שלו. לבסוף הוא מחליט לערוך מסע במעונוע שלו כדי לראות את ג'יני ולשכנע אותה לא להתחתן עם ראנדל. הוא מתקשר לג'יני כדי להודיע לה על כך שהוא מגיע, והיא דורשת ממנו לא להגיע אלא זמן קצר לפני החתונה. הוא מחליט לערוך טיול למחוזות ילדותו. הוא מגיע לדנוור זמן קצר לפני החתונה, ופוגש את המשפחה של ראנדל. הוא ממשיך לנסות להניא את בתו מלהינשא. אף על פי שמתעורר ויכוח גדול ומכוער, בחתונה נושא שמידט נאום ונמנע מלהזכיר את ביקורתו, וחוזר חזרה לביתו.
קן ליווינגסטון
ליווינגסטון כיהן כראש העיר של לונדון במשך שתי קדנציות, בין 2000 ל-2008. הוא היה הראשון שמילא את התפקיד לאחר שנוצר מחדש ב-2000. ידוע בדעותיו השמאלניות ואף מכונה "קן האדום" בשל דעות אלה. כמו כן, דעותיו ואמירותיו תוארו כאנטי-ישראליות, והוא אף הואשם מספר פעמים באנטישמיות.
אודות שמידט
תקציר העלילה
שמידט מתחיל לתאר את סיפור חייו לאנדוגו במכתבים אותם הוא שולח לו. הוא תוהה במכתביו אילו הישגים השיג במהלך חייו, ונדמה שהכתיבה היא סוג של תרפיה והתבוננות עצמית, ששמידט מתחיל לעבור לאחר מות אשתו והפרישה. לקראת סוף הסרט מקבל שמידט חבילה מטנזניה, ובה מכתב מנזירה המטפלת באנדוגו. היא אומרת שהוא לא יודע לקרוא או לכתוב, אולם מאוד שמח לשמוע את תוכנם. שמידט מתרגש מאוד למשמע הדברים, ועיניו מתחילות לדמוע.
קן ליווינגסטון
קורות חיים
ליווינגסטון נולד בלמבת' שבלונדון ולמד בבית הספר טאלס היל. בגיל 11 אימץ גישה אתאיסטית. לאחר לימודיו עבד במשך שמונה שנים כטכנאי מחקר במעבדות לחקר סרטן, כמו כן הוסמך להוראה בשנת 1973.
ביג בנד (אסוואטיני)
ביג בנד (באנגלית: Big Bend) הוא יישוב השוכן במחוז לובומבו באסוואטיני.
גאוגרפיה
ביג בנד ממוקם כ-92 ק"מ ממבבנה וכ-83 ק"מ מלובמבה. בנוסף, היישוב ממוקם על גדות הנהר מפוטו. בנוסף, היישוב ממוקם כ-18 ק"מ מהגבול של אסוואטיני עם מוזמביק וכ-6 ק"מ מהגבול של אסוואטיני עם דרום אפריקה.
קן ליווינגסטון
קורות חיים
בשנת 1971 נבחר למועצת רובע למבת' ושימש כיו"ר (יחד עם יו"ר נוסף) של ועדת השיכון של הרובע (הוא החליף את ג'ון מייג'ור שקדם לו בתפקיד זה). ליווינגסטון כיהן בתפקיד זה עד שנת 1973 עת נבחר למועצת לונדון רבתי שם שימש בתפקיד יו"ר (יחד עם יו"ר נוסף) של ועדת השיכון של המועצה בין השנים 1974–1975. בין השנים 1978–1980 כיהן במועצת רובע קמדן וב-1979 היה מועמד מטעם רובע המפסטד לפרלמנט הבריטי אולם לא נבחר.
ביג בנד (אסוואטיני)
אקלים
האקלים בביג בנד הוא אקלים צחיח למחצה (BSh לפי שיטת קפן). טמפרטורת המקסימום הממוצעת היא 29 מעלות צלזיוס וטמפרטורת המינימום הממוצעת היא 15.8 מעלות צלזיוס. ממוצע המשקעים הוא 561 מילימטרים.
קן ליווינגסטון
מנהיג מועצת העיר לונדון רבתי
בבחירות למועצת העיר לונדון שנערכו ב-7 במאי 1981 זכתה מפלגת הלייבור ברוב זעום, ולמחרת נבחר ליווינגסטון לראש המועצה ברוב של 30 למול 20 מצביעים במועצה.
מיד לאחר בחירתו החל לפעול להפחתת תעריפי הנסיעה באוטובוסים של לונדון וברכבת התחתית. הפחתה זו הביאה להגברת השימוש בתחבורה הציבורית והייתה פופולרית בציבור הרחב, אולם רובע ברומלי הנשלט על ידי המפלגה השמרנית התנגד למהלך מהיותו מפלה (ברובע אין תחנות רכבת תחתית), ובית הלורדים ביטל בדצמבר 1981 את ההפחתה.
ביג בנד (אסוואטיני)
תנועה ותחבורה
ביג בנד ממוקם ליד הכביש המהיר MR8. ליד היישוב, ישנם שני שדות תעופה (ICAO: FDBS ו-ICAO: FDUB).
קן ליווינגסטון
מנהיג מועצת העיר לונדון רבתי
ליווינגסטון המשיך להיאבק בקונסרבטיבים ובעיקר במרגרט תאצ'ר – בין היתר על ידי פרסום שיעורי האבטלה בלוחות המודעות של העירייה ועל גג בניין העירייה – הנמצאת על גדת נהר התמזה מצידו השני של הנהר למול ארמון וסטמינסטר - בניין הפרלמנט, ותרומת כספים של העירייה לארגונים סוציאלסטים כגון "תינוקות נגד הפצצה" – ארגון המתנגד להתחמשות הגרעינית של אנגליה.
דן ריזינגר
דן רַיְזינגר (Dan Reisinger ; 3 באוגוסט 1934 – 26 בנובמבר 2019) היה אמן ומעצב גרפי ישראלי יליד יוגוסלביה, חתן פרס ישראל לעיצוב לשנת תשנ"ח (1998).
קן ליווינגסטון
מנהיג מועצת העיר לונדון רבתי
אחת הפעולות השנויות במחלוקת ביותר של ליווינגסטון הייתה הזמנת נציגי השין פיין גארי אדמס ודני מוריסון לביקור רשמי (הם לא הגיעו מחשש שייאסרו כטרוריסטים) - והם נפגשו עם ליווינגסטון באירלנד. בפגישה אמר ליווינגסטון שהיחס של אנגליה לאירים ב-800 שנות השלטון האנגלי באי היה גרוע יותר מיחסו של היטלר ליהודים.
ביג בנד (אסוואטיני)
תיירות, תעשייה, כלכלה ומסחר
התעשייה העיקרית של היישוב מבוססת על מטעי סוכר. בנוסף בביג בנד, יש אתר מחנאות, 2 סופרמרקטים, 3 בתי מלון, חנות לספורט אתגרי ומרכז קניות.
דן ריזינגר
ביוגרפיה
ריזינגר נולד בקאניז'ה (Kanjiža) שבוויבודינה בסרביה, אז חלק מיוגוסלביה למשפחת אומנים, שעסקו בצביעה של מבני ציבור ובתים. בשנת 1941, בימי מלחמת העולם השנייה, פלש צבא הונגריה הפשיסטית לסרביה, וב־15 ביוני 1942 גויס אביו, ארמין (Armin Reisinger), לפלוגות העבודה בכפייה של הצבא ההונגרי, שמהן לא חזר. בעקבות השתלטות גרמניה הנאצית על הונגריה בשנת 1944 וחיסול יהדות הונגריה, הוסתר דן יחד עם אמו על ידי משפחות סרביות, ובדרך זו השניים ניצלו. בשנת 1949, בהיותו בן 15, עלה לישראל עם אמו ואביו החורג.
קן ליווינגסטון
מנהיג מועצת העיר לונדון רבתי
בעקבות פעילותו מנע השלטון המרכזי הבריטי תקציבים מהמועצה החל משנת 1983, ולאחר ניצחונם בבחירות החליטו השמרנים לבטל את מועצת העיר לונדון (ולהשאיר את השלטון המקומי בידי הרבעים השונים עצמם). המועצה פתחה בקמפיין יקר "להציל את הדמוקרטיה בלונדון", וב-2 באוגוסט 1984 ליווינגסטון ושלושה חברי מועצה התפטרו ובכך גרמו להקדמת הבחירות למועצה (בחירות שהיוו למעשה משאל עם המתנגד ליוזמת הממשלה). הקונסרבטיבים לא התנגדו ולא השתתפו בבחירות המקומיות ומספר המצביעים היה מועט ביותר. ב-15 בדצמבר 1984 החליט הפרלמנט הבריטי לבטל את המועצה החל מחצות הלילה שב-31 במרץ 1986.
חבר פרלמנט
בבחירות של שנת 1987 נבחר ליווינגסטון לפרלמנט הבריטי מטעם מחוז ברנט המזרחית, אולם בהיותו חבר פרלמנט זוטר הייתה לו פחות במה ציבורית לשאת את דבריו מאשר בהיותו ראש מועצת לונדון, מה גם שמפלגתו החלה נעה לכיוון המרכז הפוליטי והתרחקה מדעותיו השמאלניות. ב-1992 נבחר בשנית לפרלמנט.
דן ריזינגר
ביוגרפיה
לאחר שובו לישראל עבד ריזינגר במשרד הפרסום "טל-אריאלי" עד שהקים סטודיו עצמאי בתל אביב בשנת 1966, שבו ביסס את עבודתו.
קן ליווינגסטון
ראש העיר הראשון של לונדון
בבחירות 1997 נבחר ליווינגסטון בפעם השלישית לבית הנבחרים, במסגרת ניצחונה של מפלגתו תחת הנהגתו של טוני בלייר. במסגרת מצע המפלגה נכללה גם ההצעה להקים מחדש את רשות לונדון רבתי, הדומה בסמכויותיה למועצת העיר לונדון רבתי שבוטלה. בראש הרשות היה אמור לעמוד ראש עיר (לראשונה בהיסטוריה של לונדון - ראש עיר אחד של כל רובעי העיר לונדון).
דן ריזינגר
ביוגרפיה
ריזינגר היה חתן פרס ישראל לעיצוב לשנת תשנ"ח (1998).
חומצה הידרופלואורית
חומצה הידרופלואורית היא תמיסה חומצית, משתכת ורעילה מאוד של מימן פלואורי המומס במים. מימן פלואורי הנמצא במצב גז לרוב נקרא "חומצה הידרופלואורית לא ממוימת", מכיוון שאין נוכחות של מים במצב זה. בניגוד לחומצות המימן-הלוגנים האחרים (כדוגמת חומצת מלח HCl) החומצה ההידרופלואורית היא חומצה חלשה כלומר הפירוק (דיסוציאציה) ליוני הפלואור -F והמימן +H אינו מוחלט במים.
החומצה ההידרופלואורית ידועה ביכולת להמיס זכוכית וקוורץ (צורן-חמצני SiO2) לפי התגובה הבאה:
כתוצאה מכך, החומצה ההידרופלואורית חייבת להיות מאוכסנת בצנצנות פוליאתילן או טפלון (פוליטטראפלואורואתילן), כיוון שהחומצה תמיס את הצנצנת העשויה מזכוכית.
החומצה הפלואורית ידועה גם ביכולת להמיס כמעט את כל תחמוצות המתכת הידועות בכימיה האנאורגנית.
הפקה
בתעשיית הכימיה, החומצה הפלואורית מופקת מתוך תגובה של סידן פלואורי (CaF2) וחומצה גופרתית מרוכזת. כאשר שני החומרים מעורבבים בטמפרטורה של 250 מעלות צלזיוס, התגובה הכימית שמתרחשת יוצרת מימן פלואורי שממנו מייצרים חומצה הידרופלואורית (בעזרת דילול עם מים ליצירת תמיסה) לפי המשוואה הבאה:
האדים אשר יוצרים מכלי התגובה הם תערובת של המימן הפלואורי, חומצה גופרתית ומעט תוצרי לוואי. אוגרים את אדי המימן הפלואורי על ידי זיקוק. החומצה ההידרופלואורית ידועה גם כסכנה לתפקוד המנוע, כיוון שהיא יכולה להיווצר עקב חשיפה של אטמים וצינורות לחום העולה על 400° מעלות צלזיוס, ובכך להפחית את תפקוד המנוע. התערובת של חומצה חנקתית עם חומצה הידרופלואורית גורמת לראקציה כימית עם חומר הטיטניום כשהתערובת הזאת בריכוז מסוים אוכלת את הטיטניום וממיסה אותו בריכוזים גבוהים של התערובת.
דן ריזינגר
ביוגרפיה
נפטר ב-26 בנובמבר 2019 בשנתו בביתו בגבעתיים. ריזינגר הותיר אחריו את רעייתו, אנאבל, ושלושה בנים.
ארכיונו שמור בספרייה הלאומית. עבודות ארכיון נוספות כלולות באוסף ע"ש דן ריזינגר במוזיאון ישראל ירושלים . עבודות Supergraphics כלולות כיום בארכיון האדריכלות במרכז פומפידו, פריז.
יצירתו
גישתו לעיצוב הייתה פורצת דרך בנוף העיצוב המקומי של ישראל של אותן שנים. הוא אימץ את גישת העיצוב הכולל (Total Design), ועסק במגוון הולך ומתרחב של תחומי העיצוב הגרפי, החל מעיצוב סמלים ובניית זהות תאגידית, דרך עיצוב של לוחות שנה קינטיים ותלת־ממדיים ועד לעבודות אדריכליות, וסביבה. ריזינגר פעל במסגרת טכניקות וסגנונות שונים, ביניהם קולאז', סגנון קליגרפי חופשי ואופ-ארט. סגנון העיצוב של ריזינגר הוא מודרניסטי ומאופיין בתמציתיות, בהפשטה צורנית ובצבעוניות עזה.
בין יצירותיו הבולטות לאורך השנים: עיצובם של עיטור הגבורה, עיטור העוז, ועיטור המופת של צה"ל, סמל וכרזות תיאטרון הבימה כמו גם סמלה של חברת התעופה "אל על" שתקציב הפרסום שלה נוהל באותה תקופה על ידי חברת הפרסום שחם לבינסון אילון, עיצוב סמלי תחרויות המכביה (החל מן המכביה התשיעית בשנת 1973 ועד המכביה השש-עשרה ב-2001), וכן פסלים ויצירות המוצבים במכון ויצמן למדע וב"יד ושם". בסוף שנות ה-60, זכו הכרזות שעיצב דן ריזינגר, דוגמת סדרת כרזות אייקוניות ליעדים שונים של חברת התעופה אל על, וכרזת "שלח את עמי", לתהודה בינלאומית. עיצב אחדים מבולי ישראל, ובהם בולי אולימפיאדת טוקיו ובול המכביה התשיעית.
לימד שנים רבות באקדמיה לאמנות ולעיצוב "בצלאל" והיה חבר המועצה להשכלה גבוהה. יצירותיו הוצגו במהלך השנים בישראל, בארצות הברית, במזרח הרחוק וברחבי אירופה וספרים על עבודותיו הודפסו בסין וברוסיה. בשנת 1979 נבחר לחבר כבוד באגודת המעצבים הבינלאומית A.G.I (Alliance Graphique Internationale) וכחבר מועדון הארט-דירקטורים של ניו יורק A.D.C.. בנוסף, דן ריזינגר הוא חבר האקדמיה לעיצוב במוסקבה ופרופ' לשם כבוד באוניברסיטת מוהולי נאג' בבודפשט. בשנת 1987 הוזמן על ידי המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק (MoMA) לעצב לוח שנה. לוח שנה זה משמש את המוזיאון גם כיום. פעילותו הציבורית כללה חברות במועצה לישראל יפה.
עם התחדשות רכבת ישראל בשנות התשעים של המאה העשרים הופקד ריזינגר על עיצובה מחדש של השפה הגרפית של הרכבת ומיתוגה מחדש בעיני הציבור. ב-1992 הוא עיצוב את צורתם החיצונית של קרונות ה-IC3. בשנת 1992 עיצב את מערכי הכרמלית שחודשו עד להחלפתם עקב שרפה בשנת 2019.
מבחר סמלילים בעיצובו
בין עבודותיו בולטים סמלי חברת אל על, משרד התיירות, אות הנשיא למתנדב, המוסד לביטוח לאומי, הדסה ועמותת חיים.