cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
התזמורת האנדלוסית הישראלית
התזמורת האנדלוסית הישראלית אשדוד
מייסדי התזמורת החליטו להפעיל את התזמורת במודל אותו הם מכנים "תזת השילוב", שלסרי הסביר אותה כך: "אנחנו הבנו שמה שלא יוגש באופן קלאסי – לא ייתפס כתרבות. רצינו להכניס אלמנטים של תרבות גבוהה למוזיקה המזרחית. המוזיקה המזרחית הפופולרית תופסת מקום ונכנסת ללגיטימיות הישראלית. אבל הם לא נותנים את הערך הנוסף, את הערך הקלאסי שבלעדיו אתה לא חודר לליבה התרבותית ולקנוניות של התרבות הישראלית. חשוב לנו להיכנס לחברה הישראלית – להיות חלק מהתרבות הישראלית. התפיסה שלנו הייתה שהתרבות הישראלית היא משהו חדש, והיה לנו הרושם שנוצרת כאן תרבות שהליבה שלה מערבית והשוליים מזרחים, וראינו שפער מעמדי מושפע מאוד מפער תרבותי. עובדה שהליבה התרבותית היא ליבה אשכנזית. יש קשר בין השניים, בין פער תרבותי לפער מעמדי".
קיומו של דור ביניים משכיל, מודע לפערים החברתיים (מלכא ולסרי, כמו אחרים בסביבתם, מדגישים את החשיבות שהייתה להשתתפותם בתוכנית פעילי ציבור במסגרת לימודיהם באוניברסיטת בר-אילן), שלא עזב את המסגרת המקומית-דתית והמשיך לפקוד את בתי הכנסת כזירה תרבותית ופוליטית – היה המפתח להקמת התזמורת ולייצורה מחדש של תרבות יהודי מרוקו בישראל כתרבות הנהנית מיוקרה.
התזמורת ראתה את עיקר הצלחתה "בבניית קהל מאזינים מנויים גדל והולך, מסור ומתמיד, מקרב בני הדור השני והשלישי לעליות הגדולות מצפון אפריקה ומהמזרח. זאת לצד הצלחה מזהירה גם במרכזי תרבות בינלאומיים. התזמורת האנדלוסית הישראלית נתנה ביטוי מחודש למוזיקה ולפיוטים היהודיים שנשתמרו בפיהם של יהודי ספרד מאות בשנים". (ציטוט מאתר התזמורת)
מרבית נגני התזמורת מנגנים בכלי נגינה מערביים ולצדם נגנים המנגנים ללא תווים, אלא על פי מסורת העוברת מדור לדור. את המוזיקה מלווה שירה קולית של פייטנים וזמרים למיניהם.
בפעולתה התרבותית וחינוכית קירבה התזמורת את הציבור היהודי לשורשיו התרבותיים וגישרה בין מזרח ומערב, בין עולים לוותיקים ובין יהודים למוסלמים.
בשנת 2006 זכתה התזמורת בפרס ישראל למפעל חיים לשנת תשס"ו, כ-12 שנים לאחר הקמתה. בנימוקי חבר השופטים נאמר כי הפרס מוענק: "על התרומה שהרימה לחברה הישראלית בהעמדת הפיוט, השירה והמוזיקה האנדלוסית במרכז ההוויה הישראלית. הצלחתה להפוך את המוזיקה האנדלוסית כחלק מן התרבות הישראלית הנשמעת בישראל ומחוצה לה היא תרומה רבת משמעות. שירת הפיוטים והבקשות שהייתה חבויה בין כותלי בתי הכנסת הולכת ומתפשטת בתוך שכבות רחבות כאחת מצבעי התרבות הישראלית בת זמננו. ראויה לציון הדרך הייחודית שבה משלבת התזמורת עולים חדשים מצפון אפריקה ויוצאי חבר מדינות העמים".
התזמורת הקליטה והוציאה לאור מספר אלבומים, בהם עם הסולנים אמיל זריהן וג'ו עמר.
2009-הווה
כשנה לאחר קבלת פרס ישראל התזמורת נקלעה לגרעון תקציבי עמוק ובעקבותיו המשכורות של חלק מהעובדים שולמו באיחור או שקוצצו. עובדי התזמורת הביעו מרירות על כך שהם מקופחים בשכר בעוד שעובדים מסוימים בתזמורת מקבלים משכורות גבוהות. על מנת להגן על זכויותיהם, העובדים התארגנו תחת ההסתדרות הכללית, הקימו ועד עובדים וחתמו על הסכם קיבוצי, ובשלב מסוים פתחו בשביתה. הנהלת התזמורת פתחה במשא ומתן עם נציגות ועד העובדים אך תהליך זה נכשל וכך בסוף ינואר 2009 הנהלת התזמורת החליטה לפטר את כל עובדי התזמורת ונגניה. פיטורין אלו היו בעת שביתה חוקית ממושכת של עובדי ונגני התזמורת.
זמן מסוים לאחר מכן בית המשפט הוציא צו פירוק לתזמורת האנדלוסית הישראלית.
נגני ועובדי התזמורת הקודמת המשיכו לעבוד החל מחודש מרץ 2009 תחת עמותת "קרן אהבת קדומים". עובדים ונגנים אלו קראו לעצמם "התזמורת האנדלוסית החדשה" (לימים שינו שמם ל"התזמורת האנדלוסית הים-תיכונית"). באותו זמן עובדי התזמורת עדיין לא קיבלו שכר על עבודתם.
בחודש אוגוסט 2009 ראש עיריית אשדוד באותה עת, יחיאל לסרי (שהיה בין מקימיה של תזמורת זו) החליט להקים תזמורת חדשה מטעם עיריית אשדוד בשם "התזמורת האנדלוסית הקלאסית אשדוד", אשר תנגן גם מוזיקה אנדלוסית. לתזמורת זו הצטרפו מספר קטן מנגני התזמורת הקודמת ("התזמורת האנדלוסית הישראלית"). בחודש אוקטובר 2009 עיריית אשדוד רכשה את שם התזמורת הקודמת מהמפרק שמונה על ידי בית המשפט.
כיום המנהל האמנותי של התזמורת הוא נגן הקמנג'ה אלעד לוי ומנכ"ל התזמורת הוא שלום לוטטי.
בשנת 2023 התזמורת האנדלוסית והמפיק המוזיקלי פטריק סבג בשיתוף פעולה עם בניה ברבי, הוציאו גרסת כיסוי לשיר שינויי מזג האוויר של שלמה ארצי.
תזמורת ירושלים מזרח ומערב
התזמורת החלה לפעול מחודש מרץ 2009 תחת עמותת "קרן אהבת קדומים" בעיר אשקלון בהשתתפות כ-28 נגנים ועובדים, שהיוו רוב ב"התזמורת האנדלוסית הישראלית". בתחילה היא נקראה "התזמורת האנדלוסית החדשה אשקלון". התזמורת ביצעה חזרות וקונצרטים ללא שכר, ובאותה העת פנתה למשרד התרבות על מנת שזה יכיר בה כממשיכת דרכה של "התזמורת האנדלוסית הישראלית" שפורקה, וכך תקבל תקציב מסוים מן המדינה. משרד התרבות בדק את שני הגופים שטענו להיות ממשיכיה של התזמורת הקודמת וב-28 בפברואר 2010 פרסם משרד התרבות ש"התזמורת האנדלוסית החדשה אשקלון" בניצוחו של תום כהן ובניהולו של עופר אמסלם קיבלה את הכרת המדינה כממשיכת "התזמורת האנדלוסית הישראלית" שפורקה וכמו כן קיבלה את התקציב לשנת 2009 (רטרואקטיבית). "התזמורת האנדלוסית החדשה אשקלון" שינתה אז את שמה ל"התזמורת האנדלוסית הים תיכונית אשקלון". לאחר מכן, גם התזמורת האנדלוסית הישראלית אשדוד החלה לקבל תקצוב מחודש ממשרד התרבות.
החל משנת 2016 עברה התזמורת לעיר ירושלים עקב סכסוך עם עיריית אשקלון, וכתוצאה מכך התזמורת מאשקלון הפכה ל"התזמורת האנדלוסית ירושלים". בשנת 2017 שונה שם התזמורת שוב והפעם ל"תזמורת ירושלים מזרח ומערב".
משה רחמילביץ'
משה רחמילביץ' (2 בספטמבר 1899, תרנ"ט – 13 באוקטובר 1985, תשמ"ה) היה רופא פנימי, מאבות מקצוע הרפואה בישראל. חתן פרס ישראל לרפואה לשנת 1964.
ביוגרפיה
רחמילביץ' נולד בקיץ ב-2 בספטמבר 1899 במסטיסלב שבאימפריה הרוסית (כיום בתחומי בלארוס), וגדל בבוברויסק. אביו אליעזר רחמילביץ, שהיה סוחר עצים, הקפיד על חינוך יהודי-ציוני. לאחר לימודי הגימנסיה למד רפואה בגרמניה. ב-1926 עלה לארץ ישראל והחל לעבוד בבית החולים ביקור חולים בירושלים. ב-1927 נבחר לצאת להשתלמות בארצות הברית, שם עבד והתמחה בבית החולים מאונט סיני בניו יורק. לאחר שובו לארץ עבד בבית החולים הדסה. ב-1948 פונתה המחלקה הפנימית שניהל מהר הצופים ל"בית הדגל", וב-1961 עברה לעין כרם.
בנוסף היה רחמילביץ' רופאם האישי של מנהיגי מדינת ישראל. הוא היה מראשוני בית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית (שהוקם ב-1949) וכיהן כדקאן הפקולטה בין השנים 1958 ו-1961. עסק במחקר רפואי ובפרט בחקר מחלות הדם. בשנת 1980 עמד בראשות ועדה שבחנה את מצב רפואת השיניים בישראל.
זכה בפרס ישראל לרפואה בשנת 1964, בתואר יקיר ירושלים (1970) ובתוארי דוקטור לשם כבוד מטעם האוניברסיטה העברית (1973), אוניברסיטת בן-גוריון בנגב (1982) ואוניברסיטת תל אביב (1984).
מתלמידיו: הפרופ' פנחס אפרתי.
היה נשוי לחווה לבית פומרנץ עד מותה, אב לשני בנים, שניהם פרופסורים לרפואה: דניאל (מומחה במחלות דרכי העיכול ורפואה פנימית) ואליעזר (המטולוג);.
משה רחמילביץ' נפטר ב-13 באוקטובר 1985 מסרטן המעי הגס, בגיל 86, כ-10 שנים לאחר שהתאלמן. הותיר את בניו ומשפחותיהם.
רחוב ראשי בשכונת פסגת זאב בירושלים קרוי על שמו.
הכנוס המדעי של ההסתדרות הרפואית העברית בארץ ישראל, שנת 1939
בתאריכים 31 במאי – 1 ביוני לשנת ה'תרצ"ט 1939 נערך בבית הבריאות ע"ש שטראוס ברחוב צ'נסלור, בירושלים כנס רפואי-מדעי שארגנה ההסתדרות הרפואית העברית בא"י. בכנס השתתפו מרבית מבכירי הרופאים בארץ ישראל לתקופה.ראו: ד"ר משה רחמילביץ': מחלות רימבטיות של הלב (ישיבה ב', 31 במאי), היפרטוניה ומחלת אבני הכליות (עם ד"ר פריץ דרייפוס, ישיבה ד', 1 ביוני)
פרוטילצינוס
פרוטילצינוס (שם מדעי: Prothylacinus; מילולית: "קרוב לזאב כיס") הוא סוג נכחד של יונק טורף מסדרת הספרסודונטה, אשר חי באמריקה הדרומית במשך תחילת המיוקן לפני 16 עד 15.5 מיליון שנה מזמננו.
יונק קדום זה היה בעל מבנה צנום ומוארך כגחן אך היה גדול יותר והגיע לאורך 1.4 מטר, לגובה 45 ס"מ בכתפיים ולמשקל של 30 עד 40 ק"ג. הגולגולת הייתה מוארכת ובעלת מבנה מחוזק שנתן לה עוצמת נשיכה חזקה של טרפו. היו לו גפיים שריריות ביותר ובעלות מפרקים שיכלו לנוע ביעילות, עם טפרים מעוקלים ומוארכים שהתאימו בעיקר עבור טיפוס על עצים. ייתכן שהזכיר בתנועתו את הבינטורונג המודרני.
מבנה שיניו מרמז שהיה טורף ואולי הוא צד ביערות הקדומים מכרסמים, מרידיונגולטיים קטני ממדים ואולי גם עצלנים.
חימוש מצרר
חימוש מצרר הוא סוג תחמושת וצורת חימוש שבה יחידת חימוש אחת אוגדת בקרבה מספר רב של פצצות קטנות המכונות "פצצונות" ומתעתדת לפזרן במרחב אחד, מתוך כוונה לפגוע בכמה מטרות בו-זמנית. בהגיעו מעל מרחב המטרה, מתבקע חימוש המצרר ומפזר את הפצצונות שבו.
ייזום הפצצונות מתבצע בהתאם למטרה שבה נועדו לפגוע, וכדי לגרום למירב הנזק. לדוגמה: פצצונות שנועדו לפגוע בחיילי חי"ר חשופים תתפוצצנה רגע לפני הפגיעה בקרקע, פצצונות נגד רק"ם תתפוצצנה במגע ופצצונות מיקוש, שנועדו לשלול שטח מהאויב, תתפוצצנה רק כאשר ידרכו עליהן חיילי אויב.
פיתוח
חימושי מצרר פותחו להגברת היעילות של התקפות אוויריות, במיוחד נגד מטרות "רכות" כגון חיילים לא ממוגנים. במקרים כאלה שימוש בפצצה בודדת הוא בעל יעילות נמוכה יותר כיוון שפצצה אחת מכסה שטח קטן יחסית ויעילותה תלויה בדיוק ההפצצה. קובץ של פצצונות קטנות יותר פועל על-פי אותו העיקרון כמו תחמושת רובה שוטגאן המפזרת כדוריות על שטח נרחב יותר מאשר קליע בודד.
חימוש המצרר הראשון שזכה לשימוש מבצעי היה הפצצה הגרמנית SD-2 או Sprengbombe Dickwandig 2 kg (מגרמנית "פצצה רבת עוצמה בעל דופן עבה במשקל 2 ק"ג") שכינויה היה "פצצת פרפר". בתקופת מלחמת העולם השנייה השתמשו בה הגרמנים לתקיפת מטרות אזרחיות וצבאיות. טכנולוגיה דומה של פצצות מצרר פותחה באופן בלתי תלוי על ידי צבאות ארצות הברית, ברית המועצות ואיטליה. בימינו, חימוש מצרר הוא חלק מן החימוש התקני במדינות רבות ומיועד לשימושים מגוונים.
יתרונותיו של חימוש המצרר הביאו לכך שתצורת חימוש זו הורחבה גם מעבר לפצצות המוטלות ממטוסי קרב ומפציצים וכיום ישנם גם ראשי קרב לטילים, פגזי מצרר ארטילריים ורקטות מצרר. הצבא האמריקאי מכנה פצצות אלה בשם "נפצים" (firecracker) או "פופקורן", בגלל הפיצוצים הקטנים הרבים הנגרמים באזור המטרה.
סוגי פצצונות המשמשות בחימוש מצרר
פצצת מצרר בסיסית מורכבת מתרמיל חלול (בדרך כלל בעל קווי מתאר חלקים) המכיל בין 3 ל-2,200 פצצונות. חלק מפצצות המצרר מתוכננות כך שהמעטפת החיצונית תישאר צמודה למטוס לאחר שהפצצונות הקטנות שוחררו. בחלק מפצצות המצרר הפצצונות מחוברות למצנח או זיקוק, המאט את נפילתן ומאפשר למטוס להתרחק מאזור המטרה בגיחות הפצצה נמוכות.
חימוש מצרר-תבערה מתוכנן להצית שריפות. בחימוש זה, הפצצונות מכילות זרחן לבן או נפאלם. כאשר נעשה שימוש בחימוש מצרר בשטח בנוי, בדרך כלל מופצץ תא השטח ראשית בחימוש רגיל הממוטט קירות מבנים ורק אחר כך מופעל כנגד תא השטח חימוש מצרר.
בעת ההפצצות האסטרטגיות בתקופת מלחמת העולם השנייה נעשה שימוש נרחב בפצצות מצרר על ידי שני הצדדים הלוחמים. פצצות מצרר-תבערה הן שהחלו את סופות האש הענקיות שכילו את הערים דרזדן וטוקיו בזמן מלחמת העולם השנייה.
פצצונות מצרר נגד-אדם מכילות רסיסים המתפזרים עם הפיצוץ לכל עבר, פוגעות בלוחמים ובמטרות לא ממוגנות. לצד פצצונות תבערה, פצצונות נגד-אדם היו הראשונות שיוצרו על ידי גרמניה בעת מלחמת העולם השנייה. השימוש הידוע ביותר בפצצונות מסוג זה היה בעת הבליץ על לונדון, שם פוזרו הפצצונות בעיר כדי לעכב מאמצי כיבוי אש באזורים שהופצצו. חלק מן הפצצונות הכילו מנגנוני השהיה או מלכוד והתפוצצו לאחר מגע. בכל האמור בפגיעה בבני-אדם, חימוש מצרר המפזר פצצונות נגד-אדם יעיל הרבה יותר מחימוש רגיל שבו מתבצע פיצוץ מרכזי אחד המפזר רסיסים. הסיבה לכך היא שפגיעה באדם איננה מצריכה פיצוץ חזק וחימוש המצרר מאפשר לפזר פצצונות, שכל אחת מהן חלשה מחימוש רסס רגיל אך מנגד כל אחת מהן עשויה להיות קרובה מאוד לאדם אחר.
פצצונות נגד-שריון מכילות מטען חלול המיועד לחדור שריון טנקים ורכב קרבי משוריין. כדי לייעל את יכולתו של חימוש מצרר להשמיד מטרות רכב קרבי משוריין, שופרו הפצצונות שבו לכדי פצצונות "חכמות", שבהן מנגנון זיהוי מטרות רק"ם. זיהוי המטרה על ידי הפצצונות מאפשר להנחותן לעבר המטרה ולהפעלה נקודתית כנגדה, במקום להסתמך על פיזור אקראי של הפצצונות. דוגמה לחימוש מצרר שכזה היא פצצת ה-CBU-97 שבה נעשה שימוש לראשונה במלחמת עיראק בשנת 2003. פצצונות מצרר "חכמות" יקרות פי כמה מפצצונות מצרר רגילות ולכן השימוש בהן מוגבל למטרות רק"ם, המחייבות פגיעה ישירה של החימוש במטרה.
פצצונות המכילות מטען חלול שימושיות גם עבור תקיפת מערכי ביצורים של האויב, מאחר שהן יכולות לחדור את תקרותיהן של עמדות מבוטנות ושל בונקרים.
פצצונות להשמדת מסלולי תעופה, כמו פצצת SG-357 המוטלת ממארז JP233. הן מתוכננות לחדור בטון בטרם הפיצוץ, כך ניתן לרסק את פני המסלול וליצור בו מכתשים. יצירת המכתשים נעשית על ידי ראש נפץ כפול, הראשון הוא קליע חודר והשני יוצר התפוצצות רגילה. ראש הנפץ החודר יוצר מכתש קטן שבתוכו נוצרת ההתפוצצות השנייה, המרחיבה אותו. פצצונות להשמדת מסלולי תעופה משולבות בדרך כלל עם פצצונות נגד-אדם המצוידות במנגנון השהיה או מנגנון מלכוד, זאת כדי להקשות ולעכב את תיקון המסלול.
קיימים אמצעי חימוש מצרר המפזרים פצצונות מוקשים. קיימות פצצונות מוקשים נגד-אדם ומוקשים נגד שריון. פיזור של פצצונות מוקשים נגד שריון נעשה כמעט תמיד בשילוב עם פצצונות מוקשים נגד אדם, כדי להקשות על טיהור שדה המוקשים. כיוון שמוקשים כאלה בדרך כלל יהיו על פני השטח, בתחמישים מסוימים מחוברות הפצצונות לתיל ממעיד הנורה מן הפצצונת מיד לאחר שהגיעה לקרקע, כך קשה עוד יותר לפנות את הפצצות. כדי ששדות המוקשים שפוזרו בעזרת פצצות מצרר לא יישארו בשטח באופן קבוע, פצצונות מוקשים הנמצאות בשימוש צבא ארצות הברית מכילות מנגנון השהיה המתוכנן להתפוצץ לאחר 4–48 שעות.
בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 ארצות הברית וברית המועצות פתחו חימוש מצרר לצורך לוחמה כימית. פרטי חימוש אלה הכילו מגוון חומרים, החל מגז עצבים, דוגמת סארין, וכלה בחומרים משירי עלווה (לחשיפת אזורים מיוערים) וגז מדמיע. השימוש בפצצונות כימיות עורר ביקורת בינלאומית חריפה, אולם ארצות הברית ורוסיה עדיין מחזיקות פצצות מסוג זה במאגרי הנשק שלהן.
במלחמת קוסובו השתמשה ארצות הברית לראשונה בפצצות מצרר נגד רשת החשמל – CBU-94/B. כל פצצת מצרר מסוג זה מכילה 202 פצצונות. כל פצצונת מכילה מטען נפץ המפזר 147 חוטים מוליכים דקים העשויים מסיב פחמן או מסיב זכוכית מצופה באלומיניום. מטרת הפצצה הוא להרוס את רשת החשמל על ידי יצירת קצר חשמלי בקווי מתח גבוה ובתחנות כוח. בהתקפה הראשונה שבה נעשה שימוש בפצצות מסוג זה הושבתו 70% מרשת החשמל בסרביה. היו דיווחים ולפיהם נדרשו 500 איש אשר עבדו משך 15 שעות כדי להחזיר לפעולה חצר אחת של שנאים, לאחר שכוסתה בחוטים מוליכים.
חימוש מצרר מודרני, המיועד לפגוע בכוחות חשופים, יכיל לעיתים תערובת של פצצונות מסוגים שונים: נגד-שריון, נגד-אדם ועוד.
הפצצונות שבחימוש המצרר מצוידות לרוב במנגנון השמדה עצמית. מטרת מנגנון זה למנוע מצב שבו פצצונות שבניגוד לתכנון לא הופעלו על מטרתן נותרות בשטח כנפל תחמושת ועלולות לסכן אזרחים או כוחות ידידותיים.
סיכון בלתי מעורבים
ללא קשר למטרות שנועדו להשמיד, מתוכננות הפצצונות שבחימוש המצרר להתפוצץ כעבור זמן נתון מרגע פיזורן. מנגנון בטיחות זה, של השמדה עצמית, נועד למנוע מצב שבו כוחות ידידותיים ובלתי מעורבים בלחימה כמו אזרחים יפגעו מפצצונות שנותרו בשטח וטרם ניזומו. בשל ריבוי הפצצונות קיים תמיד אחוז קטן מהן שבו מנגנון היזמה ומנגנון ההשמדה העצמית אינם פועלים כשורה והפצצונות נותרות כנפלים בשטח ומסכנות כל מי שעובר בו. עובדה זו יוצרת סיכון רב לפגיעה באזרחים, במיוחד אחרי תום הקרבות. בעיית הנפלים הנותרים בשטח לאחר הלחימה מביאה לכך שהשימוש בנשק זה סופג ביקורת בינלאומית רחבה ונעשים מאמצים של ארגונים לא-ממשלתיים, כדוגמת "הקואליציה למאבק בפצצות מצרר", לאסור כליל את השימוש בו.
בהתאם לפרסומי ארגון הנכים הבינלאומי Handicap International, כמעט כל (98%) קורבנות פצצות המצרר הם אזרחים. קבוצות וארגונים רבים מתנגדים באופן נחרץ לשימוש בפצצות מצרר, כך למשל הצלב האדום, הקואליציה למאבק בפצצות מצרר והאומות המאוחדות. זאת מעצם העובדה כי אזרחים רבים באזורי לחימה, שאינם נוטלים חלק בקרבות, נפגעים מפצצות אלה.
פצצות מצרר מהוות סיכון מיוחד לאוכלוסייה האזרחית משתי סיבות: הן מתפזרות על שטח נרחב וכמעט תמיד נותרות באזור הלחימה פצצונות שלא התפוצצו.
שטח הפיזור של פצצת מצרר בודדת יכול להיות בגודל שניים עד שלושה מגרשי כדורגל. בגלל שטח הפיזור הנרחב, קיים תיעוד נרחב של מקרים בהם פצצות כאלה פגעו במטרות צבאיות ואזרחיות בעת ובעונה אחת. בעיה זו, של פגיעה באזרחים, מחריפה כאשר נעשה שימוש בפצצות מצרר סמוך ליישובים מאוכלסים.
הבעיה החריפה הנוספת המתעוררת משימוש בפצצות מצרר היא פצצונות "חיות" (שלא התפוצצו) הנותרות מפוזרות בשטח הלחימה אף לאחר תום המלחמה. פצצונות אלה עשויות להיות נפלים או פצצונות ממולכדות שנועדו להתפוצץ בשלב מאוחר יותר. בשני המקרים, כל נגיעה או הזזה של הפצצה עשויה להפעיל את מנגנון הפיצוץ, דבר ההופך אותן לאיום ממשי לאזרחים תמימים השבים לאזור מחייתם. פצצונות אלה פועלות למעשה כמוקשים נגד-אדם.
אפילו בפצצות מצרר המתוכננות להתפוצץ לחלוטין, קיים אחוז מסוים של פצצונות נפל. אחת מסוגי הרקטות המשוגרת ממשגר רקטות M-270 MLRS האמריקאי (הנמצא אף בשימוש צה"ל ומכונה "מנתץ") היא פצצת מצרר מסוג M26 ובה פצצונות מסוג M77. בפצצה זו אחוז פצצונות הנפל תוכנן להיות 5% אולם בפועל אחוז הנפלים מגיע כדי 16%, זאת על פי דיווח של משרד ההגנה האמריקאי לקונגרס. מבדיקות שנערכו בעת מלחמת המפרץ נמצא כי אחוז הנפלים בפצצות מסוג זה מגיע ל-23%.
לאור העובדה כי כל פצצת מצרר מכילה מאות פצצונות וכי פצצות מצרר משוגרות בדרך כלל במטחים המכילים פצצות רבות, אפילו אחוז נפלים קטן יכול להוביל למאות ואלפי פצצונות "חיות" המפוזרות בשטח הלחימה באופן אקראי. לדוגמה, לאחר מלחמת לבנון השנייה העריכו מומחי האו"ם כי בשטח לבנון נותרו כמיליון פצצונות נפל כתוצאה מן השימוש הנרחב בפצצות מצרר. פצצונות מצרר רבות, כמו פצצונת מדגם CBU-87, צבועות בצבעים עזים כדי שתבלוטנה בשטח ותמזערנה סכנה לפגיעה באזרחים. אולם, דווקא בגלל צבען וצורתן התמימה למראה, ילדים נמשכים לעצמים אלה ועלולים לראות בהם צעצועים. בעיה זו התגלתה במלוא חריפותה בעת מלחמת ארצות הברית באפגניסטן כאשר ארצות הברית הצניחה מן האוויר סיוע הומניטרי שהיה צבוע בדיוק באותו צבע צהוב שבו צבועות הפצצונות מסוג BLU-97 אשר היו בשימוש באותו אזור. מאוחר יותר שונה הצבע של אספקת המזון לכחול, כדי למנוע בלבול אפשרי.
צבא ארצות הברית מפתח פצצות מצרר חדשות שבהן אחוז קטן יותר של פצצונות נפל (פחות מאחוז אחד). אולם, על פי ניסיון העבר, פיתוחן של פצצות מצרר משוכללות יותר, לא הוציא ממאגרי הנשק פצצות מצרר ישנות יותר ומסוכנות יותר לאוכלוסייה האזרחית.
מות אזרחים כתוצאה מפצצונות נפל
על פי דיווחים לא רשמיים פנתה מחלקת המדינה של ארצות הברית לממשלת ישראל כדי לברר האם השימוש שנעשה בפצצות מצרר מתוצרת ארצות הברית עולה בקנה אחד עם ההסכמים בין המדינות באשר לאופן השימוש בפצצות מצרר. ממשלת ישראל הביעה נכונות לשתף פעולה בבירור זה. כמו כן נמצא כי גם ארגון החזבאללה השתמש בעת מלחמת לבנון השנייה בפצצות מצרר כנגד מטרות אזרחיות. משמר זכויות האדם (Human Rights Watch) גינה את ארגון החזבאללה על השימוש בפצצות מצרר ב-113 מקרים שונים. רבות מפצצות אלה לא התפוצצו.
חקיקה בינלאומית
פצצות מצרר נחשבות לכלי נשק לא לגיטימי על ידי רוב ממשלות העולם. נכון לפברואר 2022, 123 מדינות מחויבות לאמנה בדבר חימוש מצרר, כאשר 110 מדינות אשררו אותה, ו-13 מדינות חתמו על האמנה אך טרם אשררו אותה.
הקואליציה למאבק בפצצות מצרר שנוסדה ב-2003 הביאה להעלאת המודעות לנזקים שגורמות פצצות המצרר. ממשלת בלגיה הייתה הראשונה לאסור על שימוש בפצצות מצרר כשקבעה זאת בהחלטתה בחודש פברואר 2006. מלחמת לבנון השנייה דחפה לקידום המאמצים להגעה לאמנה בינלאומית בנושא. לאחר ש-13 עובדי סיוע בינלאומי נהרגו במהלך העבודות לפינוי הנפלים. עד סוף שנת 2007 נהרגו כ-30 בני אדם בפיצוץ נפלי פצצות מצרר בדרום לבנון ועשרות בני אדם נוספים נפצעו. בנוסף ישראל השתמשה בפצצות מצרר מתוצרת ארצות הברית בניגוד להסכמים חשאיים בין שתי המדינות, שמגבילים את השימוש בנשק זה.
לפי האגודה לזכויות האזרח בישראל, הטלת חימוש מצרר על דרום לבנון על ידי ישראל, בזמן מלחמת לבנון השנייה, היה הפרה חמורה של עקרונות המשפט ההומניטרי.
בסוף מאי 2008 אישרו למעלה ממאה מדינות, בוועידה שהתקיימה באירלנד את איסור השימוש, הייצור, ההפצה והאגירה של פצצות מצרר. ארצות הברית, ישראל, רוסיה, הודו, פקיסטן, ברזיל וסין היו בין המדינות שהתנגדו לאמנה. החתימה על האמנה התקיימה בדצמבר 2008 ובה נקבע שתכנס לתוקף שישה חודשים לאחר שהמדינה ה-30 תאשרר אותה. בפברואר 2010 הושג יעד זה ונכון ל-2017 למעלה מ-100 מדינות חתמו על האמנה. עקב כך החליט משרד הביטחון לייצר תותחים חדשים בישראל באמצעות חברת אלביט מערכות, במקום בגרמניה על ידי חברת "KMW", על מנת להימנע מהגבלות על פצצות מצרר של הממשל הגרמני, שחתם על האמנה.
באוקטובר 2020, ארגון זכויות האדם "אמנסטי אינטרנשיונל" פרסם תמונות משדות הקרב במלחמת נגורנו קרבאך השנייה, בהן נראית פצצת מצרר מתוצרת ישראל שנורתה ככל הנראה על-ידי אזרבייג'ן.
חימוש מצרר בישראל
בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20, במהלך מלחמת ההתשה, גילתה ישראל עניין ברכישת פצצות מצרר כדי להשמיד באמצעותן סוללות טילי קרקע-אוויר מדגם SA-2 ו-SA-3 מצריות שנפרסו בכמויות גדולות ממערב לתעלת סואץ. ישראל פנתה בבקשת רכישה לממשל האמריקאי אך זו סרבה למכור את הפצצות לישראל. לאחר הסירוב החלה ישראל בפיתוח עצמי של פצצות מצרר. הדגם הראשון שפותח נקרא "טל 1". עוד בטרם הייתה הפצצה מבצעית הוחלט שחלק מהניסויים בה יבוצעו בשדה הקרב על מטרות אמת. באופן לא שגרתי בוצעו ב-8 ביוני 1970 גיחות הפצצה על סוללות טילים שהיו למעשה גם שלבים של פיתוח הפצצות. לשם בדיקת תוצאות ההפצצות הוצאו לאחר מכן גיחות צילום וכן נעשה מאמץ מודיעיני לירוט דיווחים של המצרים על תוצאות ההפצצה.
גם בשנות ה-80 של המאה ה-20, אסר הנשיא האמריקני רונלד רייגן על מכירת הפצצות לישראל במשך שש שנים, עקב מסקנות ועדת חקירה של הקונגרס לפיהן, ישראל השתמשה בפצצות במלחמת לבנון הראשונה.
צה"ל השתמש במהלך מלחמת לבנון השנייה ברקטות מצרר, הנורות ממשגרי המנתץ של חיל התותחנים. מפקד יחידת רקטות המנתץ של צה"ל,העיד כי צה"ל ירה על לבנון כ-1,800 רקטות מצרר, שבהן היו יותר מ-1.2 מיליון פצצות מצרר בזמן המלחמה. הרמטכ"ל דן חלוץ מינה קצין בודק, האלוף גרשון הכהן, כדי שיבדוק האם התבצע ירי פצצות מצרר בניגוד להוראות המטכ"ל. בעקבות מסקנות הוועדה, קבע הפרקליט הצבאי הראשי, תא"ל אביחי מנדלבליט כי השימוש שנעשה בחימוש מצרר תאם את עקרונות דיני הלחימה של המשפט הבינלאומי.
מתוך מודעות לסכנה הטמונה בשימוש בחימוש מצרר ומתוך רצון לצמצמה, ניתן בצה"ל דגש על צימצום אחוז פצצונות הנפל בחימוש המצרר שפותח בישראל. פצצונות המצרר שפותחו בישראל מתאפיינות בשעור נפלים של 2%, בהשוואה לשעור נפל של 16%–23% בחימוש מצרר אמריקאי וותיק יותר. רקטת המצרר הישראלית חדשה ביותר, "רעם איתן", מאופיינת בשיעור נפלים של כ-0.01%.
בספטמבר 2018, הודיע חיל האוויר, על רקע הביקורת, כי הוא בוחן את השמדת מאגר פצצות המצרר שברשותו.
Upsahl
טיילור קמרון אופסל (באנגלית: Taylor Cameron Upsahl; נולדה 28 בנובמבר 1998), הידועה בשם הבמה שלה אופסל (באנגלית: Upsahl), היא זמרת, כותבת שירים אמריקאית.
ביוגרפיה
אופסל נולדה בעיירה פיניקס שבארצות הברית, אביה הוא מייק אופסל, מוזיקאי וחבר של כמה להקות, דוגמת להקת "Stereotyperider". סבתה וסבה היו מורים למוזיקה, והיא החלה לנגן בפסנתר ובגיטרה בגיל חמש. אופסל החלה לכתוב שירים בכיתה ו', ובגיל 14 החלה להלחין ולהוציא לאור מוזיקה מקורית שלה. היא סיימה את לימודיה בבית הספר לאמנויות שבאריזונה בשנת 2017.
קריירה
אופסל הוציאה את הסינגל הראשון שלה, "Can You Hear Me Now", בשנת 2017. ב-8 במרץ 2019, היא הוציאה את המיני-אלבום הראשון שלה Hindsight 20/20, יחד עם הסינגל "Drugs".
בשנת 2020, הוציאה אופסל את הסינגל "12345Sex". באותו השנה כתבה את הסינגל "Boyshit", לזמרת מדיסון ביר. ב-15 בדצמבר, הוציאה את המיני-אלבום השני שלה Young Life Crisis, שכולל את הסינגלים "People I Don't Like", "MoneyOnMyMind".
ב-8 בינואר 2021, הוציאה אופסל את הסינגל "". ב-19 בפברואר, התארחה אופסל בסינגל "Happy Endings", של הראפרים מייק שינודה ואיאן דיור. ב-16 באפריל, התארחה אופסל בסינגל "Let There Be Drums" של המפיק המוזיקלי פדר. ב-14 במאי, הוציאה אופסל את הסינגל "Douchebag".
ציפורניים (משפחה)
ציפורניים (שם מדעי: Caryophyllaceae) היא משפחה של צמחים בעלי פרחים, המונה 88 סוגים של צמחים. קיימים מספר אלפי מיני ציפורניים, וכ-130 מהם צומחים בארץ ישראל.
מיני הציפורניים צומחים בכל רחבי העולם, כולל שני מינים הפורחים באנטארקטיקה. עם זאת, ריכוז הצמיחה של מרבית מיני המשפחה הוא באזור המזרח התיכון.
מאפיינים
מיני הציפורניים מכילים מספר סממנים דומים: הצמחים עשבוניים, חד שנתיים (או בעלי מערכת שורשים רב שנתית, אך מראה חד-שנתי), בעלי גבעולים לא בשרניים, עלים מנוגדים ומפרקי-גבעול בולטים. העלים בצורת להב, שפתם תמימה ולעיתים בעלי עלי-לוואי.
הפרחים חד-מיניים, פעמים רבות זוגיים - כל פריחה מתחלקת לשני פרחים צמודים, הפורחים מאותו מפרק. לרוב הפרחים חמישה עלי כותרת וחמישה אבקנים (אך ידועים מינים עם שמונה או עשרה אבקנים). מינים ספורים כוללים תפרחת בודדת, כגון הציפורן. עלי הכותרת לרוב שסועים או גזורים בקצוותיהם.
השחלה בת תא יחיד, והפרי הוא לרוב יבש (הלקט או אגוז).
פייר אדו
נולד בריימס שבצרפת וקיבל חינוך קתולי בילדותו, אשר השפיע רבות על עיצובו ובהדרגה פנה אל הפילוסופיה. הוא התעניין בהגותו של ז'אק מריטין ובזרם ה"תומיזם" שהושפע מתומאס אקווינס; וכמו כן, הושפע מהספר Grammar of Assent של איש הכנסייה הקתולית ג'ון הנרי ניומן. באמצע שנות הארבעים למד בסורבון ואז החל להתעניין במרקסיזם, אקזיסטנציאליזם ובפילוסופיה של אנרי ברגסון, וכן בכתביהם של מישל דה מונטן ושל ריינר מריה רילקה. בשנות החמישים התמקד בפילוסופים: לודוויג ויטגנשטיין, מרטין היידגר וניקולאי ברדייב וכן בהוגי הדעות של תחילת הנצרות הלטינית, אחר כך חקר את אפלטון ואת הגישות של הנאופלאטוניזם. לקראת שנות השמונים החל לחקור את האסכולה האפיקוראית ואת האסכולה הסטואית.
בשנת 1961 סיים את לימודיו בבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה וכעבור שלוש שנים נבחר לנהל את המוסד. בשנת 1982 נבחר לעמוד בראש הקתדרה ללימודי המחשבה ההלניסטית והרומית בקולז' דה פראנס. בשנת 1991 הוא פרש מתפקיד זה והפך לפרופסור של כבוד בקולז'. בהרצאה האחרונה שלו ב 22 במאי של אותה שנה הוא סיכם: "בסיכומו של דבר, על החשוב ביותר אנו בקושי יכולים לדבר".
אאולוחיו מרטינס
אֵאוּלוֹחְיוֹ רָאמִירוֹ מַרְטִינֶס (בספרדית: Eulogio Ramiro Martínez; 11 ביוני 1935, אסונסיון – 30 בספטמבר 1984, ברצלונה) היה כדורגלן ששיחק בעמדת החלוץ במהלך שנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20. מרטינס נודע בעיקר בשל תקופתו במדי ברצלונה, שבמשך 6 שנים זכה שם פעמיים באליפות ספרד ופעמיים בגביע הספרדי. כמו כן, הוא ייצג הן את נבחרת פרגוואי והן את נבחרת ספרד, עמה השתתף במונדיאל 1962. לעיתים כונה בשם "קוקיטו" (Kokito או Coquito).
קריירת מועדונים
מרטינס החל את הקריירה המקצועית שלו במדי ליברטד, קבוצה מעיר הולדתו, אסונסיון, בירת פרגוואי. ב-1955 זכה עם קבוצתו באליפות פרגוואי. ב-1956 זיהתה ברצלונה הספרדית את כישרונו והחתימה אותו בשורותיה. מרטינס השתלב במהרה בקבוצה. במשחק השני בו פתח במדיה בליגה הספרדית כבש מרטינס את שער הבכורה שלו, בתיקו 3-3 עם ולנסיה ב-4 בנובמבר 1956. בהמשך הבקיע מרטינס 5 שערים ב-5 משחקים רצופים. בסך הכול הבקיע לאותה עונה 9 שערי ליגה ב-23 הופעות, והוא עזר לברצלונה להגיע למקום ה-3. לאחר תום העונה החל הגביע הספרדי. בגומלין שמינית הגמר נגד אתלטיקו מדריד כבש מרטינס שביעייה וברצלונה העפילה לרבע הגמר. במשחק הראשון של רבע הגמר פגשה ברצלונה את ריאל מדריד והמשחק הסתיים בתיקו 2-2. בגומלין הבקיע מרטינס רביעייה, ברצלונה ניצחה 6-1 ועלתה לחצי הגמר. בחצי הגמר הבקיע מרטינס צמד בשני המשחקים נגד ריאל סוסיאדד. בגמר נגד אספניול ניצחה ברצלונה 1-0 וזכתה בתואר, עם מרטינס בהרכב הפותח. ב-24 בספטמבר 1957 הבקיע מרטינס את השער הראשון באצטדיון החדש של ברצלונה, הקאמפ נואו, במשחק החניכה שלו, משחק ידידות נגד קבוצה מוורשה.
בעונתו השנייה בברצלונה,, המשיך מרטינס לאייש את עמדת החלוץ בקבוצה בעקביות. בעונה זו החל לשתף פעולה בחוד עם אבאריסטו. בליגה הגיעה ברצלונה פעם נוספת למקום ה-3, ומרטינס כבש 9 שערים, כולל צמדים לרשתן של חאאן, ריאל ואיאדוליד וגרנדה. בגמר גביע ערי הירידים נגד קבוצה מלונדון הבקיע מרטינס הן במשחק הראשון, שהסתיים בתיקו 2-2, והן במשחק החוזר, שהסתיים בניצחון 6-0 לזכות ברצלונה, שזכתה בגביע. בגביע הספרדי הבקיע מרטינס 4 שערים, אך הוא לא הצליח לעזור לברצלונה לגבור על אתלטיק בילבאו, שהדיחה את ברצלונה בחצי הגמר. בעונת זכה מרטינס עם ברצלונה בדאבל. במשחק מול אתלטיק בילבאו ב-1 בפברואר 1959 הורחק מרטינס בכרטיס אדום, ובשל כך הושעה מ-5 מחזורים נוספים. מרטינס תרם לזכייה באליפות 7 שערים, בין היתר כבש שלושער במחזור האחרון, בניצחון 7-1 על ריאל אוביידו. גם לזכייה בגביע תרם 7 שערים, ביניהם שלושער בשמינית הגמר נגד ספורטינג חיחון ושער אחד במשחק הגמר נגד גרנדה, בו ניצחה ברצלונה 4-1.
ב-3 בספטמבר 1959 הבקיע במשחק הראשון של ברצלונה בליגת האלופות, בתיקו 2-2 עם צסק"א סופיה. מרטינס הגביר את קצב ההבקעה בליגה, והוא סיים את עונת עם 23 שערי ליגה לזכותו. בין היתר הבקיע חמישה שערים נגד לאס פאלמס ב-14 בפברואר 1960 וצמדים במשחקים נגד אוססונה וריאל ואיאדוליד. כמו כן הבקיע מרטינס בקלאסיקו נגד ריאל מדריד ב-20 במרץ ועזר לברצלונה לנצח 3-1. ברצלונה הצליחה לזכות עונה שנייה ברציפות באליפות ספרד. בגביע ערי הירידים זכתה ברצלונה פעם נוספת, עם 4 שערים של מרטינס, כולל אחד במשחק החוזר של משחק הגמר נגד ברמינגהאם סיטי, שבו ניצחה ברצלונה 4-1. בליגת האלופות עזר מרטינס לקבוצה להגיע לחצי הגמר, בכך שהבקיע שער ברבע הגמר נגד וולברהמפטון וונדררס, שבו ניצחה ברצלונה בתוצאה המצטברת 9-2. בחצי הגמר הודחה ברצלונה על ידי ריאל מדריד בעקבות שני הפסדים בתוצאה 3-1. מרטינס הבקיע את השער היחיד לזכות ברצלונה במשחק הראשון מבין השניים. בגביע הספרדי הבקיע מרטינס 5 פעמים, אך ברצלונה הודחה ברבע הגמר על ידי אתלטיק בילבאו.
מנקודה זו דעכו הן יכולתו של מרטינס והן יכולתה של ברצלונה. בליגה, בה סיימה ברצלונה במקום ה-4 בלבד בעונת, הבקיע מרטינס 4 שערים, כולל צמד בתיקו 3-3 עם אלצ'ה ב-18 בפברואר 1961. בליגת האלופות לא שותף מרטינס באף משחק, וברצלונה הגיעה עד לגמר, שם הפסידה לבנפיקה ליסבון בתוצאה 3-2. בגביע ערי הירידים כבש שער אחד, אך ברצלונה הודחה על ידי היברניאן. בגביע כשל להבקיע במשחק היחיד בו שותף, בגומלין שמינית הגמר נגד אספניול, שהדיחה את ברצלונה עם ניצחון כפול עליה. בעונה הבאה התאוששה יכולתו של מרטינס, הוא הבקיע 9 שערי ליגה ב-16 הופעות, בהם צמדים בניצחונות על ריאל סוסיאדד ועל דפורטיבו לה קורוניה, וברצלונה הגיעה למקום ה-2. מרטינס הבקיע את השער היחיד בניצחונה של ברצלונה 1-0 על ריאל מדריד במשחק הראשון של רבע גמר הגביע הספרדי, אך בגומלין ניצחה ריאל מדריד 3-1 והדיחה את ברצלונה.
מרטינס, שהתמודד עם בעיית עודף משקל באותה תקופה, עזב את ברצלונה בקיץ 1962. הוא הצטרף לשורות אלצ'ה ששיחקה גם היא בליגה הראשונה בספרד. בעונתו הראשונה בקבוצה,, הבקיע 4 שערים ב-17 משחקים בהם שותף, בהם שער בהפסד 6-1 לריאל מדריד ב-14 באוקטובר 1962 וצמד בניצחון 8-1 על סביליה ב-31 במרץ 1963, ואלצ'ה הגיעה למקום ה-8. בגביע הספרדי הבקיע שער בודד בסיבוב הראשון נגד קרטחנה, אך בשמינית הגמר הדיחה ברצלונה את אלצ'ה במשחק חוזר. בעונתו השנייה באלצ'ה, עונת, הגיעה קבוצתו למקום ה-5, לכך תרם מרטינס 3 שערים בלבד ב-24 הופעות.
בקיץ 1964 חתם מרטינס בשורות אתלטיקו מדריד, אך הוא לא הצליח להתאקלם בקבוצה. הוא השתתף בשני משחקי ליגה ובמשחק נוסף בגביע ערי הירידים, ובשלושתם לא הבקיע אף שער. אתלטיקו אמנם זכתה בגביע הספרדי, אך מרטינס לא שותף באף דקה בטורניר. הוא עזב את מדריד בתום העונה והצטרף לאורופה, קבוצה קטלאנית ששיחקה בליגה השנייה. שם הוא כבש 3 שערים ב-10 משחקי ליגה בהם שותף, ובתום עונת פרש ממשחק מקצועני.
קריירת נבחרות
כיליד פרגוואי, החל מרטינס לשחק במדי נבחרת פרגוואי בתקופתו בליברטד. הוא ייצג את נבחרתו ב-9 משחקים בהם הבקיע 4 שערים.
לאחר שהתאקלם בספרד קיבל אזרחות ספרדית, ובזכות כך התאפשר לו לייצג את נבחרת ספרד. את הופעת הבכורה במדי נבחרת ספרד ערך מרטינס במשחק ידידות נגד ב-22 בנובמבר 1959. במשחק זה גם הבקיע לראשונה במדי נבחרת ספרד ועזר לנבחרתו לנצח 6-3. מכיוון שספרד הודחה ממוקדמות יורו 1960, המשיך מרטינס להשתתף במשחקי ידידות. הוא כבש גם נגד נבחרות, , וכן צמד נגד  ב-15 במאי 1960.
מרטינס אמנם לא השתתף באף משחק במהלך מוקדמות מונדיאל 1962, אך הוא נכלל בסגל הנבחרת לטורניר הגמר שנערך בצ'ילה. במשחק הראשון של שלב הבתים אף פתח, אך לא הצליח לכבוש ונבחרתו הפסידה 1-0 ל. נבחרתו הודחה כבר בשלב הבתים לאחר שהפסידה גם ל. הייתה זו הופעתו האחרונה במדי נבחרת ספרד, ובסך הכול הבקיע 6 שערים ב-8 משחקים במדיה.
סנטור (כלי נגינה)
סַנְטוּר (בפרסית: سنتور) הוא כלי נגינה עתיק ממשפחת כלי המיתר שהיה נפוץ בממלכת פרס. הסנטור מוזכר בספר דניאל בשם "פסנתרין" ואשר למעשה הוא אבי הפסנתר של ימינו.
מבנה הכלי
הסנטור בנוי מתיבת עץ בצורת טרפז, מעליה פרושים מיתרים רבים - 72 לפחות. על מנת להפיק את הצליל מקישים על המיתרים עם שני פטישי עץ דקים המגולפים, בדרך כלל מעץ תות, בצורה ייחודית ונקראים מזרבים. צליל הסנטור הרמוני, עדין ועשיר ביותר הוא גם משופע בצלילים עיליים, אוברטונים, שמוסיפים לכל תו ותו צבע וגוון מיוחד.
מיתרים
מיתרי הסנטור מקובצים ברביעיות המתוחות מצד שמאל של התיבה, שם הם מעוגנים בפין נעיצה, לצד ימין של התיבה, שם הם מחוברים לפין המהווה מפתח כיוון. הם מחולקים לשתי קבוצות, של מיתרי סגסוגת ברונזה ושל מיתרי פלדה. מיתרי הברונזה מיועדים לצלילים נמוכים והפלדה לצלילים הגבוהים. לסנטור טווח צלילים הנע בין E3-F6, מעל 3 אוקטבות. לכל "מקאם" או "דסתגאה" יש כיוון משלו והמעבר בין שירים שאינם מאותו מקאם, מצריכים לעיתים כיוון מחדש של המכשיר. על פני לוח התהודה העליון יש גשרים קטנים, הנקראים בפרסית "חראק"(חמור), הפרושים בשליש הימני ובשליש השמאלי, ובצד אחד תומכים במיתרי הברונזה ובצד השני במיתרי הפלדה. על כל גשר נתמכת רביעית מיתרים המכוונים לצליל אחיד. החראק מחלק את הרביעייה לשני צלילים שונים משני צידיו כך שכל רביעית מיתרים מפיקה שני צלילים. בדרך כלל החראק מוצב במיקום שיוצר פער מדויק של אוקטבה בין שני צידיו, אבל זה נתון לשינויים לפי המקאם המנוגן, כאמור. מספר המיתרים והחראקים משתנה - לסנטור פרסי קלאסי 9 חראקים (בכל צד, כלומר 18 סה"כ) או 12, אך יש גם סנטור הודי עם 15 חראקים.
חומרים
תיבת התהודה כאמור, עשויה מעץ. העץ המסורתי ממנו נהוג להכין את הכלי הוא אגוז ליבנה. עצים נוספים הם בוקיצה סיבירית ותות. עוצמת לחץ המיתרים בה אמור העץ לעמוד היא כ-900 ק"ג. על כן יש צורך בעצים קשים, עמידים ויבשים, ועם זאת מעט גמישים. אין חובה לשלב סוגים שנוים וניתן לבנות את הכלי מסוג עץ אחד בלבד. העץ צריך לעבור תהליך ייבוש שנעשה באידוי או בחום תנור, אם כי הצלילים הטובים ביותר מופקים מעצים שעברו התייבשות ארוכה של שנים בצל ובאוויר הפתוח. פטישי העץ אשר מפיקים את הצליל, מכונים בפרסית "מיזראב" ועשויים בדרך כלל מעץ תות.
אלי שידי
אלכסנדרה אליזבת "אלי" שידי (באנגלית: Alexandra Elizabeth "Ally" Sheedy; נולדה ב-13 ביוני 1962) היא שחקנית וסופרת יהודייה-אמריקאית. בהמשך לסרט הבכורה שלה ב-1983, Bad Boys, והשתתפותה בסרטים "מועדון ארוחת הבוקר" (1985) ו"חברים" (1985), היא נודעה כחלק מקבוצת השחקנים הצעירים הפופולריים של התקופה, אשר נקראה "The Brat Pack" (חבורת הפרחחים), ואשר כללה את אמיליו אסטבז, דמי מור, רוב לאו, אנדרו מקרתי, ג'אד נלסון, אנתוני מייקל הול ומולי רינגוולד. היא גם הופיעה בסרטים "משחקי מלחמה" (1983) ו"תקלה מופלאה" (1986). על הופעתה בסרטה של ליסה צ'ולודנקו "אמנות גבוהה" (1998), זכתה שידי בפרס אינדיפנדנט ספיריט לשחקנית הטובה ביותר.
הליום
הליום (Helium) הוא יסוד כימי שסמלו הכימי He ומספרו האטומי 2. מצוי בטבע בצורת גז חד-אטומי, בשל היותו גז אציל. זהו גז חסר צבע ונטול ריח. נקודת רתיחתו היא הנמוכה ביותר, והוא מתמצק רק תחת לחץ רב. ההליום הוא היסוד השני הנפוץ ביותר ביקום, אחרי המימן. בשל משקלו הסגולי הנמוך מזה של האוויר, הליום משמש למילוי בלונים וספינות אוויר.
אלי שידי
ביוגרפיה
שידי נולדה בניו יורק לאב נוצרי-קתולי ממוצא אירי, ולאם יהודייה. לה אח ואחות. אמה, שרלוט (לבית באום), היא סופרת וסוכנת ספרותית, ופעילה למען זכויות נשים, זכויות האזרח, וזכויות להט"ב; אביה, ג'ון ג'יי שידי, ג'וניור, הוא מנהל פרסום. הוריה התגרשו בשנת 1971, ואמה עברה לגור עם בת זוגה.
הליום
מידע כללי
הליום הוא מהגזים המעטים בעלי מקדם ג'ול-תומסון שלילי בתנאי לחץ וטמפרטורה סטנדרטיים. פירוש הדבר שכאשר מניחים לו להתפשט מלחץ גבוה ללחץ נמוך, הגז מתחמם. רק מתחת לטמפרטורת האינוורסיה שלו - כ-32 עד 50 קלווין בלחץ אטמוספירי - הוא מתקרר בשעת ההתפשטות. כאשר מקררים את ההליום לטמפרטורה שמתחת ל-K 2.175 הופך ההליום לנוזל-על (superfluid) ומשנה את תכונותיו, הוא נע ללא חיכוך, צמיגותו נעלמת לחלוטין, ומוליכות החום שלו גבוהה, היכולת לזרום במדרון עולה וחדירות דרך פתחים זעירים (מצב זה נקרא גם Helium II).
אלי שידי
קריירה
שידי התחילה לשחק בהפקות במה מקומיות כנערה. לאחר הופעת במספר סרטי טלוויזיה ב-1981, וכן בשלושה פרקים של סדרת טלוויזיה היל סטריט בלוז, היא הופיעה בסרט הקולנוע הראשון שלה, Bad Boys (1983), בכיכובו של שון פן, ובו היא שיחקה את בת זוגו המושפלת של פן. שנות ה-1980 היו התקופה הפעילה ביותר שלה, אז הופיעה במגוון תפקידים בסרטים פופולריים כגון "משחקי מלחמה", "מועדון ארוחת הבוקר", "חברים", ו"תקלה מופלאה".
ב-1998 שידי כיכבה לצד ראדה מיטשל בסרט העצמאי "אמנות גבוהה", על רומן בין שתי נשים, וכוחה של אמנות. על ביצועיה בסרט זה זכתה שידי בפרס אינדפנדנט ספיריט, פרס אגודת מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס, ופרס איגוד המבקרים האמריקאי.
הליום
היסטוריה
הראיות הראשונות לקיומו של ההליום הוא קו צהוב באורך גל של 587.49 ננומטר, אשר זוהה בספקטרום הכרומוספירה של השמש בזמן ליקוי החמה המלא שהתרחש ב-18 באוגוסט 1868 מעל הודו. האסטרונום הצרפתי, פייר ז'נסן, אשר גילה את הקו הזה, שייך אותו, בטעות, לספקטרום הנתרן. ב-20 באוקטובר של אותה שנה גילה האסטרונום האנגלי, נורמן לוקייר (Norman Lockyer), את אותו קו צהוב בספקטרום השמש, וקרא לו קו D3, בשל קרבתו לקווים D1 וקו D2 של היסוד נתרן. לוקייר חשב שקו זה נובע מקיומו של יסוד הקיים בשמש, אך לא בכדור-הארץ, אותו כינו הוא והכימאי האנגלי אדוארד פרנקלנד בשמה היווני של השמש, ἥλιος ('הליוס').
אלי שידי
קריירה
בשנת 1999, קיבלה שידי את התפקיד הראשי בהפקת אוף ברודוויי של המחזמר הדוויג והשארית העצבנית. היא הייתה האישה הראשונה לגלם את התפקיד של הדוויג הג'נדרקוויר, אך הביקורות על ביצועיה היו מעורבות, והתפקיד לא ארך זמן רב. באותה שנה, היא לוהקה כשחקנית הראשית בסרט העצמאי Sugar Town, בו השתתף אנסמבל שחקנים ומוזיקאים.
הליום
היסטוריה
ב-26 במרץ 1895, בודד הכימאי האנגלי ויליאם רמזי הליום על כדור הארץ על ידי ריאקציה בין המינרל הרדיואקטיבי קלוויט עם חומצות. רמזי חיפש אחר היסוד ארגון, אך לאחר שהפריד את החנקן והחמצן מהגז על ידי חומצה גופרתית הוא שם לב לקו צהוב שהתאים לקו ה־D3 שבספקטרום של השמש. בזכות גילוי זה, החלו הכימאים פר תאודור קלאב ואברהם לנגלאט באופסלה, שוודיה לבודד הליום מקלוויט. הם הצליחו לבודד כמות מספיקה כדי לקבוע את מסתו האטומית של ההליום.
אלי שידי
קריירה
היא התאחדה עם חברה לסרט "מועדון ארוחת הבוקר" אנתוני מייקל הול בשנת 2003, כאשר הופיעה ככוכבת אורחת בתוכנית הטלוויזיה שלו "החצי האפל", בפרק "לשחק את אלוהים" בעונה השנייה.
הליום
היסטוריה
ב־1907, גילו ארנסט רתרפורד ותומאס רויידס שחלקיקי אלפא הם גרעיני הליום. ב־1908, הצליח הפיזיקאי הגרמני הייק קאמרלניג אונס להפוך הליום גזי להליום נוזלי על ידי קירורו למעלת קלווין אחת בערך. הוא ניסה גם להעביר אותו למצב צבירה מוצק, אך כשל בנסיונותיו היות שלהליום אין נקודה משולשת - נקודה בה החומר נמצא במצבים מוצק, נוזל וגז בו זמנית. הניסיון הראשון בו הצליחו להפוך הליום למוצק היה בשנת 1926 על ידי הסטודנט ויליאם הנדריק קיסום על ידי הגברת לחץ על הליום ל-25 אטמוספירות.
אלי שידי
קריירה
שידי גם הופיעה בפרק של התוכנית CSI ב-2008, בו שיחקה אישה שרוצחת את אשתו של בן זוגה, בעוד היא מעורבת בכת. במרץ 2003 החלה שידי לגלם את דמותה של שרה בסדרה המשפחתית של ABC קייל XY. ב-2009 גילמה את הדמות מיסטר יאנק בתוכנית בניחוש חוקר, והדמות חזרה גם בעונות הבאות של התוכנית.
הליום
היסטוריה
בשנת 1938, גילה הפיזיקאי הרוסי פיוטר קפיצה של-4He אין כמעט צמיגות בנקודה הקרובה לאפס המוחלט, תופעה הקרויה כיום "נוזל-על". בשנת 1972 אותה התופעה התגלתה גם ב-3He.
אלי שידי
חיים אישיים
ב-1980 שידי יצאה עם ריצ'י סמבורה, הגיטריסט של להקת בון ג'ובי. היא אמרה בריאיון ללוס אנג'לס טיימס כי הקשר הוביל אותה לשימוש בסמים, טענה שסמבורה כפר בה. בשנת 1985, שידי נכנסה למרכז גמילה, ובשנת 1990 גם עברה טיפול להתמכרות לכדורי שינה, חוויה אשר היא השתמשה בו בגילום תפקידה כמכורה לסמים בסרט "אמנות גבוהה".
הליום
צורה בטבע
הליום הוא היסוד השני הנפוץ ביותר ביקום, אחרי מימן, והוא מהווה 23% ממסת כל החומר ביקום (לא כולל חומר אפל ואנרגיה אפלה). הליום מרוכז בעיקר בכוכבים (במיוחד בכוכבים חמים), בהם הוא נוצר בתהליך היתוך גרעיני של אטומי מימן, כחלק ממחזור הפרוטון־פרוטון בתהליכים תרמו־גרעיניים. על פי תיאורית המפץ הגדול, רוב ההליום ביקום נוצר בשלוש הדקות הראשונות של המפץ הגדול.
באטמוספירת כדור הארץ נמצא הליום בריכוז זעום (5.2 חלקיקים למיליון), בעיקר משום שהוא "נמלט" מהאטמוספירה. הליום הוא היסוד ה־71 מבחינת שכיחותו בקרום כדור הארץ.
אלי שידי
חיים אישיים
ב-12 באפריל 1992, שידי נישאה לשחקן דייוויד לנסברי, אחיין של השחקנית אנג'לה לנסברי ובנו של אדגר לנסברי, המפיק המקורי של "גודספל". בנם בקט לנדסברי נולד ב-1994. במאי 2008, הודיעו שידי ולנסברי על גירושיהם.
הליום
צורה בטבע
מקור ההליום בכדור הארץ הוא בדעיכה רדיואקטיבית של יסודות כמו אורניום ותוריום, בה נפלטים מהגרעין חלקיקי אלפא, המורכבים משני פרוטונים ושני נייטרונים (שהם למעשה He 2+ ). חישובים העלו שקרום כדור הארץ מייצר 30 טון הליום כל שנה.
אמצעי זהירות
הליום טבעי בתנאי החדר הוא לא רעיל ואין לו תפקיד ביולוגי בגוף האדם. הוא נמצא בכמויות זעירות בדם.
אלי שידי
קמפיין Me too
בינואר 2018, שידי צייצה בטוויטר את ההאשטאג #MeToo, עם שמותיהם של כריסטיאן סלייטר וג'יימס פרנקו, וציינה שהם התנהגו מולה באופן בלתי הולם מבחינה מינית, ושפרנקו הוא הסיבה שהיא עזבה את תחום המשחק. מאוחר יותר, היא הורידה את הציוצים. כשסת' מאיירס שאל את פרנקו בריאיון לגבי הנושא, הוא ענה לו שאין לו מושג למה שידי כתבה את אשר כתבה. מאז, יצאו עוד לפחות חמש נשים בהאשמות נגד פרנקו על תקיפה והתנהלות מטרידה ובלתי הולמת, וכן האשמות על התנהלות בלתי הולמת כלפי שתי נערות קטינות בנות 17. פרנקו התכחש להאשמות, אבל הצהיר ש"אם עשיתי משהו לא כשורה - אתקן את זה. אני חייב לעשות את זה."
הליום
אמצעי זהירות
כאשר אדם שואף לריאותיו הליום מתוך מיכל, צליל קולו נעשה גבוה, זמנית. זאת מכיוון שמהירות הקול בהליום גבוהה יותר ממהירותו באוויר אטמוספירי, ולכן אורך הגל הנקלט, קצר יותר.
רפלקס הנשימה של האדם אינו מגורה מירידת כמות החמצן בדם אלא מנוכחות כמות מסוימת של פחמן דו-חמצני, לכן בשאיפת הליום, שאינו פעיל כימית ולכן אינו רעיל, במקום חמצן, הגוף אינו מבחין בהיעדר החמצן, בגלל הפינוי המתמיד של פחמן דו-חמצני, לאחר מספר דקות התאים ירעבו ובמהרה ימותו בהיעדר החמצן הדרוש בתהליך הנשימה התאית או היפוקסיה, וכל זאת מבלי שהגוף יבחין במצוקה, כלומר בהיעדר תחושת מחנק.
פאנדורו
פאנדורו (באיטלקית: Pandoro) הוא לחם שמרים איטלקי מתוק, הנחשב למאכל מסורתי של חג המולד בכל רחבי איטליה.
לפאנדורו צורת כוכב בעל שמונה צלעות, מאובק היטב באמצעות סוכר וניל ומדמה את הרי האלפים האיטלקיים במהלך חג המולד.
רכיביו הם קמח, סוכר, חמאה וביצים ומשמעות שמו היא לחם הזהב.
היסטוריה
הפאנדורו הופיע לראשונה בימי רומא העתיקה, והוזכר בכתביו של פליניוס הזקן, לאחר שזה הזמין אופה שהכין לו פרחים של קמח עם חמאה ושמן.
הלחם מוזכר גם בימי הביניים, כאשר לחם לבן היה נצרך על ידי המעמד העליון בלבד ולחם שחור אפיין את אנשי המעמד התחתון, אך לחמים מתוקים היו נצרכים רק על ידי בני האצולה, והוגשו לאורחים שהגיעו אל הארמון. לכן לחמים אלה נודעו גם בשם לחם מלכותי או לחם זהוב.
הלחם היה נדבך חשוב במטבח של האצולה הוונציאנית בתקופת המאה ה-18.
ההיסטוריה המודרנית של הפאנדורו החלה בעיר ורונה, איטליה, בתאריך 30 באוקטובר 1894 לאחר שהקונדיטור האיטלקי דומניקו מגלאטי (Domenico Melegatti) אפה עוגת ספוג בצורת כוכב בעל שמונה צלעות המוגשת בתוספת אבקת סוכר ורשם אותה כפטנט.
טעמו המסורתי של הפאנדורו הוא וניל, אך כיום מוגש במגוון גרסאות עם ציפויים שונים.
אפקט אהרונוב-בוהם
אפקט אהרונוב-בוהם, הקרוי לעיתים תוצא אהרונוב-בוהם או אפקט אהרנברג-סידאי-אהרונוב-בוהם, הוא תופעה במכניקת הקוונטים, לפיה חלקיק טעון מושפע משדות אלקטרומגנטיים באזורים אליהם החלקיק אינו מגיע כלל. יקיר אהרונוב הגדיר זאת כך:
To Be Human (שיר של סיה)
To Be Human (בעברית: להיות אנושי/ת) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת האוסטרלית סיה בשיתוף הזמר הבריטי לאברינת'. השיר יצא לאור ב-25 במאי 2017, כסינגל הראשון מתוך הפסקול (Wonder Woman (Original Motion Picture Soundtrack, עבור הסרט וונדר וומן.
אפקט אהרונוב-בוהם
הצורה המוקדמת ביותר של אפקט זה נובאה על ידי ורנר אהרנברג ור' א' סידאי ב-1949, ותוצאים נוספים התגלו מחדש על ידי יקיר אהרונוב ודייוויד בוהם ב-1959. האפקט הוכתר בידי כתב העת New Scientist בשנת 2010 כאחד משבעת הפלאים של תורת הקוונטים.
To Be Human (שיר של סיה)
השיר הוא היחידי שיצא כסינגל מן הפסקול.
אפקט אהרונוב-בוהם
ניתן לחזות כי תוצאים כאלה יקרו כתוצאה משדות מגנטיים כמו גם משדות חשמליים, אך קל יותר היה לצפות בגרסה המגנטית. באופן כללי, המסקנה הנובעת מניתוח של אפקט אהרונוב-בוהם היא כי ידע על השדה האלקטרומגנטי הקלאסי הפועל באופן מקומי על חלקיק אינו מספיק כדי לנבא את התנהגותו הקוונטית.
To Be Human (שיר של סיה)
רקע וכתיבה
את השיר כתבו פלורנס וולש, וריק רוס, והוא הופק על ידי לאברינת' ואולי קראוס. השיר הוא בלדה שמתארת את יחסיה של גל גדות עם חברה כריס פיין בסרט וונדר וומן.
אפקט אהרונוב-בוהם
לאחר פרסום המאמר משנת 1959, הודה בוהם כי האפקט נחזה על ידי סידאי ואהרנברג עשור קודם לכן. בוהם ואהרונוב ציטטו מאמר מוקדם זה כראוי במאמרם השני (Peat, 1997, p. 192).
To Be Human (שיר של סיה)
רקע וכתיבה
השיר כשמו "להיות אנושי/ת", בא לחזק את עמדתה של גדות [וונדר וומן], ומציג אותה כבת אדם בדיוק כמו החבר שלה.
אפקט אהרונוב-בוהם
המקרה המתואר ביותר, הקרוי לעיתים אפקט הסולנואיד של אהרונוב-בוהם, הוא כאשר פונקציית הגל של חלקיק טעון העובר סביב סולנואיד ארוך חווה היסט מופע כתוצאה מן השדה המגנטי הכלוא, אף על פי שהשדה המגנטי מתאפס באזור בו עובר החלקיק. היסט מופע זה נצפה בניסוי על ידי השפעתו על טבעות התאבכות. יש גם אפקטי אהרונוב-בוהם מגנטיים על אנרגיות חסומות וחתכי פיזור, אך מקרים אלה לא נבדקו ניסויית. נחזה גם אפקט אהרונוב-בוהם חשמלי, שבו חלקיק טעון מושפע מאזורים בעלי פוטנציאל חשמלי שונה, אך שדה חשמלי אפס, ולכך נמצא גם אישור ניסויי. אפקט אהרונוב-בוהם "מולקולרי" הוצע לתנועה גרעינית באזורים multiply-connected, אך נטען כי תוצא זה שונה באופן מהותי, מכיוון שהוא תלוי רק בגדלים מקומיים לאורך הנתיב הגרעיני (Sjöqvist, 2002).
To Be Human (שיר של סיה)
מיקומי שיא
השיר הצליח להיכנס לשני מצעדים בלבד, כאשר במצעד הצרפתי הגיע בשיאו למקום ה-117.
אפקט אהרונוב-בוהם
אפקט אהרונוב-בוהם מגנטי
ניתן לראות את אפקט אהרונוב-בוהם המגנטי כתוצאה של הדרישה שהפיזיקה הקוונטית לא תהיה רגישה לבחירת הכיול של הפוטנציאל הווקטורי A. מכך משתמע שחלקיק בעל מטען q הנע לאורך מסלול P במישור בו יש שדה מגנטי אפס חייב לקבל מופע \phi, הנתון ביחידות SI על ידי:
עם הפרש מופעים \Delta\phi בין כל שני מסלולים בעלי אותן נקודות קצה, אשר מוגדר לפיכך על ידי השטף המגנטי \phi העובר דרך האזור בין המסלולים (לפי משפט סטוקס ו- ), ונתון על ידי:
ניתן להבחין בהפרש המופע כאשר ממקמים סולנואיד בין חריצים של ניסוי חריץ כפול (או שקול לו). סולנואיד אידיאלי כולא את השדה המגנטי B, אך לא יוצר כל שדה מגנטי מחוץ לגליל שלו, וכך החלקיק הטעון (למשל אלקטרון) החולף מחוץ לו אינו חווה כל תוצא קלאסי. עם זאת, יש פוטנציאל וקטורי חסר קרל מחוץ לסולנואיד עם שטף כלוא, וכך המופע היחסי של חלקיקים העוברים דרך חריץ אחד או משנהו משתנה כתלות בהיות זרם הסולנואיד דולק או כבוי. דבר זה שקול להיסט נראה לעין של טבעות ההתאבכות על מישור הצפייה.
אותו תוצא מופע אחראי לדרישת השטף הקוונטי בטבעות בעלות מוליכות-על. הקוונטיזציה נובעת מכך שפונקציית הגל של מוליך-העל חייבת להיות בעלת ערך יחיד: הפרש המופע שלה Δφ סביב לולאה סגורה חייב להיות כפולה שלמה של 2π (כאשר המטען q=2e עבור זוגות קופר של אלקטרונים), וכך השטף Φ חייב להיות כפולה של h/2e. הקוונט של השטף מוליך-העל נחזה בעצם לפני אהרונוב ובוהם, על ידי לונדון (1948) שהשתמש במודל פנומנולוגי.
אפקט אהרונוב-בוהם המגנטי קשור גם לטיעונו של פול דיראק, כי מקיומו של מונופול מגנטי נובע בהכרח שגם מטען חשמלי וגם מטען מגנטי הם מקוונטטים. מקיומו של מונופול מגנטי נובעת סינגולריות מתמטית בפוטנציאל הווקטורי, שניתן לבטא כמחרוזת דיראק אינסופית באורכה ובעלת קוטר אינפיניטסימלי, שמכילה את השקול של כל ה 4πg שטף ממונופול בעל "מטען" g, כך אם מניחים את העדרו של פיזור לטווח אינסופי על ידי בחירה שרירותית זו של סינגולריות, הדרישה לפונקציית גל בעלת ערך יחיד (כפי שצוין לעיל) מחייבת קוונטיזציה של מטען: 2qg/c\hbar חייב להיות שלם (ביחידות cgs) עבור כל מטען חשמלי q ומטען מגנטי g.
ג'ורג' טנט
ג'ורג' ג'ון טנט (באנגלית: George John Tenet נולד ב-5 בינואר 1953) עמד בראש סוכנות הביון המרכזית של ארצות הברית מדצמבר 1996 עד יולי 2004. הוא שני מבחינת משך כהונה בתפקיד, אחרי אלן דאלס. טנט הוא אחד מראשי ה-CIA המעטים שכיהנו תחת שני נשיאים שונים ממפלגות שונות. משמש כפרופסור של כבוד במחלקה לדיפלומטיה באוניברסיטת ג'ורג'טאון.
אפקט אהרונוב-בוהם
אפקט אהרונוב-בוהם מגנטי
אפקט אהרונוב-בוהם המגנטי אושר ניסויית על ידי Osakabe et al. (1986), שפורסם לאחר שעבודה קודמת שלהם סוכמה ב Olariu and Popèscu (1984). יישומיותו ממשיכה להתפתח. Webb et al. (1985) הדגימו תנודות אהרונוב-בוהם בטבעות מתכת רגילות, שאינן מוליכות-על. לדיון בנושא, ראו Schwarzschild (1986) ו- Imry & Webb (1989). Bachtold et al. (1999) גילו את התוצא בננו-שפופרות פחמן. לדיון בכך, ראו Kong et al. (2004).
יחסי איראן–גאנה
יחסי איראן–גאנה הם היחסים הבילטרליים בין איראן לגאנה. לגאנה יש שגרירות בטהראן בירת איראן, ולאיראן יש שגרירות באקרה בירת גאנה.
אפקט אהרונוב-בוהם
אפקט אהרונוב-בוהם חשמלי
בדיוק כשם שמופע פונקציית הגל תלוי בפוטנציאל הווקטורי המגנטי, הוא תלוי גם בפוטנציאל הסקלרי החשמלי. נחזה כי ניתן יהיה להבחין בתופעת התאבכות מטיפוס אהרונוב-בוהם, שתיגרם מהפרש במופעים, על ידי בניית מצב בו הפוטנציאל האלקטרוסטטי שונה עבור שני מסלולים של חלקיק, דרך אזור של שדה חשמלי אפס. גם כאן, העדר השדה החשמלי משמעו כי מבחינה קלאסית, לא אמור להיות כל תוצא.
ממשוואת שרדינגר, מופעה של הפונקציה העצמית בעלת האנרגיה E מתנהג כמו. האנרגיה, עם זאת, תלויה בפוטנציאל האלקטרוסטטי V עבור חלקיק בעל מטען q. בפרט, עבור אזור בעל פוטנציאל קבוע V (שדה אפס), האנרגיה הפוטנציאלית החשמלית qV פשוט מתווספת ל-E, ויוצרת בכך הפרש מופע:
כאשר t הוא הזמן שהחלקיק נמצא תחת הפוטנציאל.
ג'ורג' טנט
ראשית חייו
טנט נולד בקווינס, ניו יורק, להורים אזרחי אלבניה ממוצא יווני, ג'ון ואוואנגליה טנט. אביו עבד במכרה פחם בצרפת בטרם עבר לארצות הברית. טנט גדל ב little neck שבקווינס שם עבד יחד עם אחיו ביל כנער שירות בדיינר המשפחתי. טנט מחזיק בתואר ראשון מבית הספר למדיניות חוץ מאוניברסיטת גורג'טאון ותואר שני מבית הספר למדיניות ציבורית באוניברסיטת קולומביה. טנט נשוי ואב לבן אחד.
קריירה מוקדמת
לאחר קבלת התואר השני טנט קיבל משרת מנהל חוקר במכון ההלני האמריקאי בין השנים 1979 ל-1978. לאחר מכן החל לעבוד בעבור הסנאט. תחילה כעוזר מחוקק ולאחר מכן כמנהל מחוקק עבור הסנטור מפנסילבניה (1982-1985). הוא היה עוזר בוועדת מודיעין של הסנאט (1988-1985) ולאחר מכן עמד בראש צוות העוזרים של הוועדה (1988–1993). בהמשך טנט מונה על ידי הנשיא ביל קלינטון כמנהל בכיר בתחום המודיעין במועצה לביטחון לאומי (1993-1995).