cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
משפט הקופים
רקע
מאמצי הפונדמנטליסטים נחלו פרי כאשר ב-13 במרץ 1925, נחקק בטנסי חוק שאסר על הוראת תאוריית האבולוציה של האדם בכל מוסדות הלימוד הציבוריים במדינה, כאשר העובר על החוק היה צפוי לקנס כספי בסכום של בין 100 ל-500 דולר (ראה מסגרת). כאשר נשאל יוזם החוק, חבר בית הנבחרים של טנסי ג'ון ו. באטלר, באשר לנסיבות שהביאו אותו לקדם חוק זה הוא ענה:. הטיעון העיקרי של מחוקקי החוק נשען על העובדה כי הבריאתנות נחשבת לתורה דתית ואי לכך אסורה להוראה במוסדות לימוד ציבוריים. עקב כך הם גרסו כי יש לאסור גם הוראה של תורת האבולוציה על מנת שלא לתת יתרון לא הוגן לאחד הצדדים בסכסוך. עם זאת, האיסור בחוק התמקד בהוראת האבולוציה של האדם בלבד ולא באבולוציית עולם החי והצומח. אוסטין פיי, מושל טנסי, חתם על החוק בעיקר ממניעים פוליטיים ולא האמין שהוא ייאכף בפועל או ישפיע באופן מהותי על מערכת החינוך הציבורית במדינה.
האישום נגד ג'ון סקופס
האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות החליט לצאת למאבק והציע את הגנתו לכל איש שיואשם בהוראת אבולוציית האדם בניגוד לחוק. ג'ורג' רפלייה, איש עסקים מקומי מהעיירה דייטון שבטנסי ששמע על הצעת האיגוד, החליט לארגן פגישה בינו לבין מספר אנשי עיירה מוכרים. בין האנשים שהשתתפו בפגישה נמנו סו היקס וולס האגרד, שני עורכי דין מהפרקליטות המחוזית, ושני נציגים ממערכת החינוך של המחוז. רפלייה שכנע אותם להעמיד את החוק למבחן בבית משפט בעיירה בטענה שהסיקור התקשורתי הנרחב שיביא המשפט יעזור להחזיר את דייטון בעלת האוכלוסייה המדלדלת אל מפת המדינה.
צוות התביעה
בראש צוות התביעה עמד טום סטיוארט מהפרקליטות המחוזית. מלבדו, כלל צוות התביעה את וולס האגרד ואת סו היקס ואחיו, הרברט היקס. וגורדון מקנזי, עורך דין מקומי שצוטט אומר שאין לאפשר ללמד את האבולוציה בבתי הספר הציבוריים שכן היא. בנוסף, הצטרף לצוות גם ויליאם ג'נינגס ברייאן בתפקיד יועץ מיוחד.
הצטרפותו של ברייאן לצוות התביעה השפיעה רבות על המשפט.
צוות ההגנה
בניסיון למשוך פרסום נוסף, רפלייה ניסה לפתות את הסופר הנודע הרברט ג'ורג' ולס להצטרף לצוות ההגנה, אך ולס סירב להצעה בנימוס באומרו כי אין לו את ההכשרה המשפטית המתאימה. בסופו של דבר ההגנה הורכבה מג'ון ניל, ארתור הייס, דדלי מלון וקלרנס דרו.
תחילת המשפט
אלפי עיתונאים, יזמים עסקיים וסקרנים הגיעו לדייטון בעקבות המשפט. האווירה הכללית בעיירה הייתה זו של קרנבל. דוכני לימונדה מאולתרים הוקמו על מנת להקל על העוברים ושבים מהחום הכבד של הקיץ, שימפנזות מקרקס הובאו לעיירה הקטנה והופיעו ברחובות העיר לבידורם של ההמונים וספרים המגנים את תורת האבולוציה הוצעו למכירה לכל הדורש. המשפט עצמו התנהל בבית המשפט המקומי תחת ניהולו של השופט רלסטון.
כמקובל במערכת המשפט האמריקאית, צוות של 12 מושבעים נבחרו להכריע את תוצאות המשפט. המושבעים היו מורכבים ברובם הגדול מאיכרים שמרנים וחסרי השכלה מדעית. כבר בימי המשפט הראשונים הועלו ניצני המחלוקת הראשונים כאשר דרו התנגד לפתיחת הדיונים בתפילה בטענה כי הדת מהווה את אחד הצדדים במחלוקת. רלסטון דחה את בקשתו של דרו בציינו כי זהו מנהגו במשך שנים ארוכות ואין הוא מאמין שתהיה לכך השפעה כלשהי על תוצאות המשפט. ידוע כי רלסטון נהג לפקוד את הכנסייה המקומית באופן קבוע ובאחת הפעמים אף נמצא יושב באחת השורות הראשונות, ביחד עם משפחתו, כאשר ברייאן נשא דרשה שבה תקף את אסטרטגיית ההגנה. עובדות אלה העלו תהיות לגבי מידת האובייקטיביות שהייתה לו כשופט במשפט זה.
טיעוני ההגנה
סקופס עצמו לא נחקר ולא העיד להגנתו, שכן החלק העובדתי במשפטו לא היה שנוי במחלוקת. באיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות תכננו תחילה לבסס את אסטרטגיית ההגנה על ניסיון להוכיח שהחוק המדובר אינו חוקתי כיוון שהוא מפר את חירויות הפרט של המורים, ולכן דינו להתבטל. באחד מנאומיו המפורסמים, תקף דרו את החוק ישירות ואמר כי הוא עלול להביא למדרון חלקלק, ולנסיגת החברה מאות שנים אחורנית לתקופה שבה הרדיפה הדתית הביא למאסרם ושריפתם על המוקד של מדענים ואינטלקטואלים רבים. מסיבה זו ההגנה ביקשה כבר בתחילת המשפט לבטל את כל האישומים נגד סקופס על בסיס הפרת החוקה. השופט רלסטון דחה את הבקשה.
פסילת עדות המומחים
התביעה התנגדה לעדויות המומחים לזואולוגיה שהיו אמורים להעיד על נכונותה של תורת דרווין. השופט לא הסכים להיכנס לדיון בנושא זה, ולבסוף הרשה רק למומחה אחד לזואולוגיה להעיד ופסל את כל שאר המומחים, אך אישר להם להעביר תצהירים כתובים לפרוטוקול. בתגובה להחלטה זו דרו העיר הערה לגלגנית לשופט שעליה הוא נאלץ להתנצל מאוחר יותר לאחר שהשופט איים להאשים אותו בביזיון בית המשפט.
ההגנה זימנה לעדות את מיינרד מטקאלף, דוקטור לזואולוגיה מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס. התביעה התנגדה לעדותו של מטקאלף בטענה כי לעדותו אין קשר לשאלה העומדת בבסיס המשפט, והיא האם סקופס לימד את תורת אבולוציית האדם או לא. רלסטון, לאחר מספר דקות של הרהורים, דחה את התנגדותה של התביעה והחליט לשמוע את דבריו של מטקאלף.
זימונו של ברייאן למתן עדות מטעם ההגנה
לקראת סוף המשפט ננטשה גם אסטרטגיה זו, ובמקומה החלו פרקליטי ההגנה לתקוף את הפירוש המילולי שניתן לתנ"ך, כמו גם את הידע הדל במדע של התובע עצמו, ויליאם ג'נינגס ברייאן. במהלך מבריק העלה דרו את ברייאן לדוכן העדים ועימת אותו עם הכתוב בתנ"ך עצמו. בדרך זו הצליחו תומכי האבולוציה בתוכניתם המקורית להפוך את דיוני המשפט לאחת מזירות ההתגוששות של הפולמוס הדתי-מדעי.
בליעת יונה על ידי דג
הדיון החל כאשר דרו שאל את ברייאן על הפסוק המתאר את בליעת יונה על ידי דג גדול, ופליטתו בחיים לאחר שלושה ימים. דרו רצה לדעת אם גם פסוק זה צריך להיות מפורש פשוטו כמשמעו כפי שטען ברייאן אף על פי שהוא מנוגד לחוקי הטבע ולהגיון האנושי. ברייאן השיב בחיוב, והסביר כי הוא מאמין שאלוהים יכול לגרום לאדם ולדג לעשות כרצונו. דרו שאל אם לדעת ברייאן אלוהים יצר דג מספיק גדול כדי לבלוע את יונה. ברייאן ענה ואמר כי מכיוון שהדבר לא כתוב בתנ"ך הוא אינו מוסמך לענות על השאלה. דיון התפתח והחל לסוב סביב נושא הנסים. ברייאן טען כי לאיש דת כמוהו קל להאמין לנס הזה כמו לכל הנסים הכתובים בתנ"ך. דרו שאל בתגובה אם ברייאן היה מאמין בכך גם אם בתנ"ך היה כתוב כי יונה בלע לוויתן. ברייאן אמר כי הוא היה מאמין בכך אם זה היה כתוב בתנ"ך, אך הוסיף כי בניגוד לתומכי האבולוציה, התנ"ך לא יוצא בהצהרות קיצוניות שכאלה.
עצירת השמש על ידי יהושע
דרו שאל את ברייאן אם הוא מאמין כי השמש נעצרה בפקודת יהושע על מנת להאריך את היום כפי שנכתב בתנ"ך. ברייאן ענה בחיוב. דרו ניסה לחדד ושאל האם ברייאן מאמין כי השמש סובבת סביב הארץ בניגוד לעמדה המדעית הקובעת את ההפך. ברייאן השיב כי אין לו מחלוקת עם המדע בעניין זה והוא מאמין כי כדור הארץ סובב סביב השמש. עובדה זו גרמה לכך שברייאן נאלץ להסכים כי היה צורך לעצור את כדור הארץ מלכת ולא את השמש על מנת להאריך את היום. לאחר מכן דרו המשיך ועימת את ברייאן עם מה שהיה מתרחש אם כדור הארץ היה נעצר מלכת - על פי חוקי הפיזיקה, כדור הארץ היה הופך למסת חומר רותחת. ברייאן הודה כי הוא אף פעם לא חשב על הנושא לעומק, אך טען כי בכוחו של אלוהים לטפל בכל בעיה כזו.
סיום המשפט
לאחר שמונה ימי משפט, ב-21 ביולי, הורשע סקופס בעבירה על החוק וחויב בקנס נמוך בסך 100 דולרים בלבד. בהמלצת הפרקליט דרו, הוא סירב לשלם גם את הקנס הזעום והגיש ערעור בפני ערכאה גבוהה יותר, שם זוכה סקופס בשל סיבה טכנית מהתשלום ונפטר מן הקנס. אמנם סקופס הורשע בדין, אולם המטרה העיקרית של ההגנה - הצגת תאוריית האבולוציה וביזוי החוק נגד הוראת האבולוציה - הושגה.
התובע הדתי ג'נינגס ברייאן נפטר בדייטון חמישה ימים לאחר תום המשפט. העיירה הפכה למוקד משיכה במשך המשפט ולאחריו. לאחר המשפט פרש סקופס מהוראה, וקלרנס דרו המשיך ושגשג עקב הפרסום שזכה לו עקב המשפט.
תקשורת
המשפט סוקר בהרחבה על ידי עיתונאים ידועים מארצות הברית ומרחבי העולם. בין עיתונאים אלה נמנה גם הנרי לואיס מנקן שטבע את הכינוי "משפט הקופים". המשפט היווה ציון דרך בארצות הברית שכן היה הראשון שהועבר בשידור חי ברדיו לכל רחבי המדינה.
ערעור לבית המשפט העליון
רק במאי 1967 בוטל החוק האוסר את הוראת האבולוציה, לאחר שבית המשפט העליון של ארצות הברית קבע שהוא מנוגד לחוקת ארצות הברית בהיותו נובע ממניעים דתיים.
השפעה תרבותית
ההשפעה המיידית החשובה ביותר של המשפט הייתה בחזית הפילוג המתעצם בין מודרניסטים לפונדמנטליסטים בתוך התנועה האוונגליסטית, שהתגלע מאז 1922 (לאחר עשורים של מתיחות). הצד הראשון ביקש ליצור פשרה אמונית עם המדע המודרני והערכים הליברליים, בעוד שהאחרונים שאפו להגן על עיקרי הדת במלואם ובכל מחיר. ג'נינגס ברייאן היה אחד ממנהיגי הפונדמנטליסטים, והתדמית החשוכה והקנאית שהקנה סיקור המשפט למחנהו פגע בהם קשות. עד 1929 נאלצו ראשיהם והוגיהם לפרוש ברובם מהכנסייה הפרסביטריאנית הצפונית, מהכנסייה הבפטיסטית הצפונית ומזרמים אוונגליסטיים אחרים, ולייסד מסגרות עצמאיות שנותרו בשולי חיי הדת עד שנות ה-70.
הסופר אדוארד לרסון כתב על הפרשה את הספר "קיץ לאלים", שזכה בפרס פוליצר. המחזה ״ינחל רוח״ (1955) שנכתב על ידי ג'רום לאורנס ורוברט לי, מבוסס על המשפט. במחזה הדמות של דרו נקרא הנרי דרומונד והדמות של ברייאן נקרא מתיו הריסון בריידי. המחזה הוסרט בשנת 1960 בידי הבמאי סטנלי קריימר, בכיכובם של ספנסר טרייסי ופרדריק מארץ'.
כמו כן נעשו גם שלוש גרסאות לטלוויזיה: ב-1965 עם מלווין דוגלס ואד באגלי, ב-1988 עם ג'ייסון רוברדס וקירק דאגלס, וב-1999 עם ג'ק למון וג'ורג' ס. סקוט.
קווי השלום של בלפסט
קווי השלום של בלפסט הם סדרה של מחסומי הפרדה שאורכם נע בין כמה מאות מטרים עד כחמישה קילומטרים, המפרידים בין שכונות פרוטסטנטיות וקתוליות בבלפסט. מטרת המחסומים היא להקטין ככל האפשר את האלימות בין הקתולים והפרוטסטנטים.
המחסומים בנוים מקירות ברזל, לבנים ופלדה. הם מגיעים עד לגובה של כשמונה מטרים, ובראשם רשתות מתכת. בחומות משולבים שערים המאוישים על ידי המשטרה ומאפשרים מעבר בשעות היום, אך סגורים בשעות הלילה.
המחסומים הראשונים היו גדרות תיל שהוצבו בספטמבר 1969 כצעד זמני שנועד להפריד בין הקתולים והפרוטסטנטים לאחר פריצת "הצרות". המפקד הצבאי הבריטי טען שמדובר בצעד זמני ביותר ושאין כל כוונה שיהיה בבלפסט משהו דומה לחומת ברלין. בהמשך הוחלפו גדרות התיל בקירות לבנים. בשנת 1988, הצעה לפרק חלק מקו השלום כדי להקים פארק לרווחת התושבים נתקלה בהתנגדות משני הצדדים, שחששו מתקיפות מהצד השני.
מאז הפסקת האש של ה-IRA בשנת 1994 מתקיימים סיורים לתיירים בבלפסט הכוללים ביקור בקווי השלום.
בשנת 2013 קידמה הרשות המבצעת של צפון אירלנד יוזמה לפיה כל החומות והמחסומים יוסרו עד לשנת 2023; ברם, נכון לשנת 2021 הוסרו חומות בודדות בלבד, ומספרן עמד על כ-60.
ההתאחדות הישראלית לצלילה
ההתאחדות הישראלית לצלילה היא עמותה רשומה, המוגדרת כמלכ"ר ומאגדת אלפי צוללים החברים בה. ההתאחדות עוסקת בתחומים שונים ומגוונים – פיתוח מערכי הדרכה לכל רמות הצלילה, הסמכת צוללים ומדריכי צלילה, פעילות לניקיון ושימור הסביבה הימית, פעילות קהילתית, הקמה ותחזוקה של אתרי צלילה ועוד.
היסטוריה
ההתאחדות לפעילות תת-ימית (שמה הקודם של ההתאחדות הישראלית לצלילה) נוסדה בשנת 1966 על ידי מדריכי צלילה, יוצאי חיל הים ואנשי האגודה לארכאולוגיה תת-מימית. בשנות ה-70 דאגה ההתאחדות למיסוד הצלילה בארץ והחלה לקיים קורסי מדריכים מסודרים. מס' הצוללים בארץ היה אז קטן וכולם הכירו את כולם. התקופה התאפיינה בגישה קלילה וחופשית, שתרמה לריבוי תאונות הצלילה, בעיקר בחופי סיני. בראשית שנות ה-70 יצא צו הצלילה במרש"ל (מרחב שלמה), שהיה אז שטח צבאי בשליטה ישראלית. לקראת סוף העשור הושלם חוק הצלילה הספורטיבית, וההתאחדות מונתה לרשות המוסמכת לאכיפתו, תפקיד בו שימשה - לסירוגין - עד סוף 1997.
שנות ה-80 התאפיינו במיסוד קורסי הצלילה, הדרגות השונות וכללי הבטיחות. מניין חברי ההתאחדות גדל ממאות לאלפים, ויצא לאור לראשונה אוגדן צלילה, שהגדיר את הסטנדרטים ומערכי הקורסים השונים. שנות ה-90 היו שנות השיא של הצלילה בארץ. בכל שנה הוסמכו למעלה מעשרת אלפים צוללים, ישראלים וזרים, לדרגות השונות. מועדוני צלילה רבים נפתחו והצלילה הפכה להיות עסק מסחרי משגשג. לקראת סוף העשור החלו ארגוני צלילה זרים לפתוח נציגויות בארץ וההתאחדות איבדה את הבלעדיות על הסמכת צוללים, אם כי צוללים רבים המשיכו להעדיף את הקורס הישראלי, שהוא בעל סטנדרטים גבוהים ובטיחות ללא פשרות. בשנות ה-2000 נאלצה ההתאחדות להסתגל לפעילות בשוק מרובה ארגונים, שחלקם פעלו בארץ שנים בודדות בלבד. ההתאחדות החליטה להבליט את ייחודה כארגון ישראלי והשקיעה רבות בהכנת ספרות ועזרי הדרכה מתקדמים בעברית. באמצע העשור השיקה ההתאחדות מערך הדרכה לכל דרגות הצלילה הטכנית, שנכתב על ידי טובי אנשי המקצוע בתחום. במקביל דאגה ההתאחדות לקיים אירועים וכנסים עיוניים לצוללים ולמדריכי צלילה.
בעשור הנוכחי חזרה ההתאחדות למקומה הטבעי, כמובילת תחום הצלילה הספורטיבית בישראל. חלק מארגוני הצלילה הזרים שהיו מיוצגים בארץ עזבו, חלקם לא הצליחו לשחזר בישראל את ההצלחה לה הם זוכים במדינות אחרות. למחלקת ההדרכה של ההתאחדות עוסקת בפיתוח אמצעי הדרכה ומערכי הדרכה לרמות הצלילה השונות. קורסי הצלילה של ההתאחדות נחשבים על ידי בעלי מקצוע מובילים בעולם כמוקפדים ואיכותיים במיוחד והתעודות הישראליות מוכרות ומכובדות בכל רחבי העולם.
פיתוח מערכי הדרכה
מחלקת ההדרכה של ההתאחדות עוסקת בפיתוח אמצעי הדרכה ומערכי הדרכה לרמות הצלילה השונות. קורסי הצלילה של ההתאחדות נחשבים על ידי בעלי מקצוע מובילים בעולם כמוקפדים ואיכותיים במיוחד והתעודות הישראליות מוכרות ומכובדות בכל רחבי העולם.
קורסי הצלילה של ההתאחדות מחולקים לקטגוריות הבאות:
צלילה ספורטיבית
הדרכה צלילה
צלילה טכנית
צוללים עם צרכים מיוחדים
תקן ISO
בתחילת שנת 2012 החליטה הנהלת ההתאחדות הישראלית לצלילה כי מן הראוי לבצע מבדק איכות לארגון על ידי סוקרים חיצוניים ובלתי תלויים.
ההתאחדות הזמינה בודקי איכות ממכון התקנים האוסטרי לבצע להתאחדות ביקורת ארגון בהתאם לדרישות של ארגון התקינה הבינלאומי - ISO
(International Organization for Standardization)
ארגון התקינה הבינלאומי ISO קבע בשנים האחרונות סטנדרטים בינלאומיים המגדירים:
צולל שעבר בהצלחה קורס של ההתאחדות הישראלית לצלילה יכול להיות גאה בכך שעמד בסטנדרטים הגבוהים ביותר שנקבעו בעולם.
פיתוח אתרי צלילה
עד היום הטביעה ההתאחדות 10 כלי שיט כדי שישמשו כאתרי צלילה ותרמה להקמת אתרים נוספים, כגון פארקים ארכאולוגיים תת-ימיים, גן הפסלים באילת ועוד.
כלי השיט שהוטבעו על ידי ההתאחדות:
פעילות למען הסביבה הימית
ההתאחדות פעילה במסגרת גופים ירוקים לשימור הסביבה הימית, שימור השונית ואתרי צלילה טבעיים מלאכותיים לחופי הארץ. מדי שנה עורכת ההתאחדות מבצעי ניקיון תת-מימיים באמצעות צוללים מתנדבים חברי ההתאחדות ובשיתוף עם גופים כמו המשרד להגנת הסביבה, רשות הטבע והגנים, החברה להגנת הטבע, מועדוני הצלילה ועוד. בשנת 2015, בשיתוף עם החברה להגנת הטבע, הקימה את "משמר הים", קבוצת צוללים מתנדבים העוברים הכשרה לצלילה נכונה בסביבה הימית, ביצוע פרויקטים של ניטור תת-מימי וסקרים לשימור הסביבה הימית.
פעילות קהילתית
ההתאחדות משקיעה רבות בפעילות צלילה לבני נוער, ובכלל זה לנוער הנמצא בסיכון. מדי שנה נוהגת ההתאחדות לסבסד קורסי צלילה וחומרי לימוד לפנימיות, מוסדות וכפרי נוער, כדי להכיר את העולם התת-מימי גם לאלה שידם אינה משגת.
ההתאחדות הישראלית לצלילה פעלה רבות על-מנת להנגיש את ענף הצלילה לאנשים עם מוגבלויות. בהמשך לפעילות בתחום שהחלה עוד בשנות ה-90 של המאה הקודמת, ולאחר שפעילותה של עמותת "אתגרים" הביאה להתעניינות רבה בתחום, הופק בשנת 2016 אוגדן צלילה חדש לצוללים עם מוגבלויות, נערך קורס מדריכים ייעודי ופעילות הצלילה בקרב אנשים עם מוגבלויות זכתה לדחיפה משמעותית ומוסיפה לגדול.
גביע המצולות מבוסס על תחרויות יכולת צלילה אישיות וקבוצתיות בשלוש קטגוריות:
במסגרת התחרויות הצוללים נדרשים להפגין יכולות איזון מושלם, ניווט מדויק, כישורי צלילה חופשית ועוד.. והפרסים, מטורפים, עשרות פרסים אישיים וקבוצתיים בעשרות אלפי שקלים.
האירוע נמשך 3 ימים (חמישי- שישי- שבת) וכולל ארוחת ערב משותפת ופעילויות מיוחדות כמו הפלגה משותפות בים האדום ברביקיו במדבר ועוד, כל שנה הפתעה אחרת.
בשנת 2017 זכה ידידיה אזולאי מקבוצת זרבובי המצולות במקום הראשון בתחרות, וזאת לאחר ניסיון של 10 חודשי צלילה בלבד, וכך הפך לצולל בעל הניסיון הדל ביותר שזוכה בתואר.
אוצר המצולות היא פעילות משפחתית, קרוב לבית שמחברת לים ולמורשת הימית העתיקה של מדינת ישראל.
כמו גביע המצולות, גם אוצר המצולות היא תחרות נושאת פרסים אך הפעם, בסגנון חפש את המטמון תת-ימי, האירוע מתקיים אחת לשנה בקיסריה ואת התחרות מארח מועדון הצלילה קיסריה ששוכן על חורבות הנמל העתיק של הורדוס.
מטמונים שמוסתרים על קרקעית הים בין חורבות הנמל העתיק מזכים את מוצאם בפרסים יקרי ערך אך...לא רק. גם לבני המשפחה והחברים שלא זוכים לצלול הזדמנות לזכות בפרסים (אפילו בקורסי צלילה) על ידי מציאת מטמונים שהוטמנו מעל פני הים והרמזים למיקומם נמצאים בכתבי חידה.
טמאש בלום
טמאש בלום (בהונגרית: Blum Tamás; בודפשט, 19 ביוני 1927 – ציריך, 8 בינואר 1992) היה מנצח יהודי-הונגרי. גם פעילותו כתרגם ליבריות וכדרמטורג באופרה הן משמעותיות ביותר. בלום היה המנצח של בית האופרה של בודפשט.
ביוגרפיה
בשנים 1945–1951 הוא היה קורפטיטור של בית האופרה של בודפשט. בין השנים 1953–1958 היה המנהל המוזיקלי של תיאטרון צ'וקונאי בעיר דברצן, שבמהלכן הציג חמש עשרה אופרות. משנת 1959 הוא היה שוב הקורפטיטור המנצח של בית האופרה של בודפשט ומ-1966 ועד להגירתו ב-1973 היה המנצח של בית האופרה. הוא השתקע בשווייץ והיה המנצח של בית האופרה של ציריך. משנת 1977 ועד מותו הוביל את אולפן האופרה הבינלאומי באותו מקום. איבאן בכר פרסם את זיכרונותיו תחת השם "לוח זמנים" ב"הולמי" (הולמי (Holmi) היה מגזין ספרותי, תרבותי וביקורתי הונגרי שפורסם מדי חודש בהונגרית בין השנים 1989–2014). בלום היה גם שחקן ברידג' מצוין.
עבודתו כמתרגם ליבריות
הוא אהב לעסוק בתרגום אמנותי, אופרות רבות הוצגו בתרגומו. בלום תרגם ליבריות מאיטלקית, צרפתית וגרמנית. בליבריות האופרה שלו להונגרית הוא שילב בצורה מעולה בין התוכן, המוזיקה וצרכי הזמר, הטקסטים שלו קלים לשירה ומובנים לחלוטין. תרגום טרילוגית טבעת הניבלונג של וגנר הוא מצטיין באופן מחוחד. תרגומו הראשון, הכלה המכורה מאת בדז'יך סמטנה, הוצג על ידי בית האופרה הממלכתית ההונגרית ב-15 בדצמבר 1949. תרגומיו הם נצחיים ומתפרסמים ללא הרף. אפשר לראות את שמו שוב ושוב על במת מחזות הזמר. המצליחים ביותר הן האופרה בגרוש והאביר מלה מנצ'ה.
מספר הצגות הבכורה הרשומות על שמו במאגר התיאטרון: כמנצח: 25, כמתרגם: 275, ככותב תמלילים: 7.
יעבד
יַ֫עְבַּד (בערבית: يعبد) היא עיירה פלסטינית בצפון-מערב השומרון. העיירה ממוקמת מדרום לאום אל-פחם ו-20 ק"מ מערבית מג'נין, 7 ק"מ מכביש שכם–ג'נין. מספר תושביה 16,953 (נכון לשנת 2016).
היסטוריה
לפי ממצאים ארכאולוגיים, על פי סקר הר מנשה, ראשית הישוב במקום בתקופה הפרסית.
במרכז הכפר נמצא מבנה מקאם א-שייח' עווידאת. המבנה כנראה נבנה על שרידי כנסייה ביזנטית. הכפר מוקף במספר אתרים ארכאולוגיים: תל דותן, תל מחפר וח'ירבת אל-חמאם.
סייר מוסלמי בשם עבד אל-ע'אני א-נבולסי חלף במקום בשנת 1105 והזכיר בכתביו "כפר בין ג'נין לבין עראבה".
התקופה העות'מאנית
ברשומות המס העות'מאני משנת 1596, מופיע הכפר עם 62 בתים בסנג'ק שכם. תושבי הכפר שילמו מס על גידולי חיטה, שעורה, זיתים, גפנים, עיזים ועל כוורת דבורים לייצור דבש.
בשנת 1870, חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן ראה את המקום מרחוק וכתב: "הכפר ממוקם על גבעה מוקפת מטעי זיתים, תושבי הכפר מעבדים את האדמות שבעמק (דותן)". גרן ציין כי במקום מספר משפחות נוצריות וכן שתי סיעות מוסלמיות: עבד אל-האדי ובני טוקאן, שגרות בשכונות נפרדות. בסקר של הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1882 מתואר הכפר כ"כפר הבנוי על רכס, רוב תושבי הכפר הם משתי חמולות, וגרים גם נוצרים".
בתקופת המנדט הבריטי
במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, הייתה ביעבד אוכלוסייה של 1,733 נפש, כולם מוסלמים. במפקד 1931 גדלה האוכלוסייה ל-2,383 נפש ונמנו 418 בתים.
בתקופת מאורעות 1936–1939 שימשה יעבד אחד המרכזים לארגון המרד הערבי הגדול. כאשר שלטונות המנדט החליטו לשים קץ למרד היה הכפר אחד הראשונים שבו הופעלו האמצעים הקשים נגד המורדים. אחד ממנהיגי המרד עז א-דין אל-קסאם נהרג ליד הכפר. ב-7 בנובמבר 1935 עקב סמל משטרת המנדט הבריטי, משה רוזנפלד, אחר אנשי "כנופיית עז א-דין אל-קסאם" (הידועה גם בשם "היד השחורה") שגנבו פירות ובקר מעין-חרוד ומיישובי הסביבה. הגנבים רצחו את הסמל ליד הר הגלבוע. בעקבות הרצח, פתחו הבריטים במצוד נרחב אחרי אל-קסאם ולוחמיו. אל-קסאם ואנשיו ישבו בהרים, ותושבי הכפרים בסביבה סיפקו להם מזון. ב-19 בנובמבר הם אותרו וכותרו, ככל הנראה בעזרת מלשינים, במקאם א-שייח' זיד הסמוך ליעבד. ביום 20 בנובמבר 1935, כוח בריטי שכלל 150 אנשים החל בקרב נגד הכנופיה. בכוח השתתף גם מטוס סיור. לכוח של קסאם היו רובים ופצצות שזרקו על השוטרים. הקרב נמשך כשעתיים. אל-קסאם נהרג יחד עם ארבעה מחבורתו. במבצע נתפסו 9 רובים, אקדח אוטומטי וכמות גדולה של כדורים. שמונה נוספים נלכדו ונידונו למאסר. בעקבות הצלחת המבצע, שהופעלו בו אמצעים קשים, הצבא הבריטי המשיך בו בשאר הכפרים הערבים עד לחיסול המרד, ערב מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1945 אוכלוסיית הכפר מנתה 3,480 תושבים ושטח אדמותיו כ-37,000 דונם, על פי סקר הכפרים של המנדט הבריטי בארץ ישראל.
אליפות וימבלדון 1954
אליפות וימבלדון 1954 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-21 ביוני והסתיימה ב-2 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים.
יעבד
בתקופת המנדט הבריטי
במהלך הקרב על ג'נין, ב-1 ביוני 1948, הופצץ הכפר מן האוויר על ידי חיל האוויר הישראלי.
אליפות וימבלדון 1954
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
יעבד
בתקופת המנדט הבריטי
לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה הערבית, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות של 1949, עבר משליטה בריטית לירדנית.
אליפות וימבלדון 1954
תחרות הגברים
במשחק הגמר, ירוסלב דרובני (מצרים), נפגש עם קן רוזוול (אוסטרליה) וניצח אותו ב-5 מערכות.
יעבד
לאחר מלחמת ששת הימים
במלחמת ששת הימים, גדוד 25 מחטיבת ברק, בפיקוד סא"ל משה בר כוכבא, כבש את הכפר, בבוקר 6 ביוני, לאחר הפצצה אווירית, והוא עבר משליטה ירדנית לישראלית.
אליפות וימבלדון 1954
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 96 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. 8 טניסאיות זכו לדירוג:
יעבד
לאחר מלחמת ששת הימים
בפברואר 1980 החלה הקמתה של ההתנחלות מבוא דותן מדרום לכפר. כ-120 דונם של אדמה חקלאית ששימשה את הכפר הופקעו לצורך הקמת ההתנחלות, בעיקר לצורך סלילת כבישי גישה לגבעה שעליה הוקמה מבוא דותן. גבעת הטרשים שעליה הוקמה ההתנחלות הוכרזה אדמת מדינה על ידי פליאה אלבק, מנהלת המחלקה האזרחית בפרקליטות המדינה, מאחר שלא הייתה מעובדת.
אליפות וימבלדון 1954
תחרות הנשים
במשחק הגמר מורין קונולי מארצות הברית ניצחה את לואיז ברוף, גם היא מארצות הברית, בשתי מערכות. בשנה זו מורין קונולי ניצחה גם באליפות צרפת הפתוחה.
יעבד
לאחר מלחמת ששת הימים
לאחר הסכם אוסלו, השטח הבנוי של הכפר סווג כשטח B אך כמעט כל השטח החקלאי סווג כשטח C. בפברואר 2001 הוקם מאחז "מעוז צבי" על גבעה החולשת על הכפר מדרום. המאחז נקראה על שמו של צבי שלף, תושב מבוא דותן שנרצח בפיגוע ירי. לאחר האינתיפאדה השנייה הופקעו מאות דונמים מאדמות הכפר לצורך סלילת כביש "עוקף יעבד" ובניית גדר הפרדה.
אליפות וימבלדון 1954
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. 4 זוגות דורגו: במשחק הגמר רקס הארטוויג ומרווין רוז מאוסטרליה שיחקו נגד ויק סיישס וטוני טרברט מארצות הברית וניצחו אותם ב-4 מערכות. באותה שנה הזוג ניצח גם באליפות אוסטרליה הפתוחה.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 48 זוגות. 4 זוגות קיבלו דירוג: 1946–1950, ניצחו בתחרות'''
במשחק הגמר לואיז ברוף ומרגרט אוסבורן דופונט מארצות הברית ניצחו את שירלי פריי אירווין ודוריס הארט, גם הן מארצות הברית, ב-3 מערכות. בכך הן זכו בתחרות זו בפעם החמישית.
יעבד
אירועי אלימות בכפר ובסביבתו
ב-12 ביוני 2003 נרצח בכפר אבנר מימון, תושב נתניה שהגיע לכפר כדי לרכוש פחמים.
אליפות וימבלדון 1954
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 80 זוגות. 4 זוגות קיבלו דירוג:
יעבד
אירועי אלימות בכפר ובסביבתו
ב-16 במרץ 2018, בפיגוע דריסה שבוצע כנגד מחסום צבאי בסמוך לכפר, נרצחו סרן זיו דאוס וסמל נתנאל קהלני ונפצעו שני חיילים נוספים.
אליפות וימבלדון 1954
תחרות זוגות מעורבים
במשחק הגמר ויק סיישס ודוריס הארט (ארצות הברית) ניצחו ב-3 מערכות את קן רוזוול (אוסטרליה) ומרגרט אוסבורן דופונט (ארצות הברית). באותה שנה הזוג ניצח גם באליפות ארצות הברית הפתוחה.
יעבד
אירועי אלימות בכפר ובסביבתו
ב-12 במאי 2020, במהלך פעולה צבאית של צה"ל בכפר, נרצח סמ"ר מאבן שהשליך עליו מחבל תושב הכפר. בעקבות זאת קיים צה"ל פעילות נרחבת במקום על מנת למצוא את המחבל.
כלכלה
סביבת היישוב עשירה בסדנאות לייצור פחם עץ לשימוש ביתי, שנמכר בעיקר בישראל לשימוש במנגלים. תעשייה זו מהווה מקור פרנסה עיקרי לתושבי האזור, אך מהווה גם מפגע סביבתי משמעותי המזהם את האוויר. הגזם מובא בעיקר מישראל, ומוצב בערימות בצורת חרוט. הערימות מכוסות קש, ומוצתות למשך 21 יום, עד שנוצר פחם.
Christ lag in Todes Banden, רי"ב 4
הטקסט הוא מזמור באותו שם שכתב מרטין לותר ובאך השתמש בו ללא שינוי כשהמלודיה מבוססת על הלחן המקורי של המזמור, שיטת הלחנה שנקראת קנטוס פירמוס.
היסטוריה
מקורה של הגרסה הקיימת בידינו היא מביצוע של באך בשנים 1724-1725, בעת שניהל את המוזיקה בלייפציג. הוא שילב את הקנטטה במחזור השני של הקנטטות שביצע שם. המחזור כולו היה מבוסס על מזמורים לותרניים, כך שהקנטטה מתאימה לו, אך על סמך שינויי סגנון שקיימים, מסכימים החוקרים שבאך הלחין את הקנטטה מוקדם יותר - ב-1707. ההנחה היא שהוא הלחין אותה לכבוד חג הפסחא ב-1707, והשמיע אותה על מנת להתקבל לתפקיד במילהאוזן.
מילים
נוסח הקריאה ליום זה הוא מהאיגרת הראשונה אל הקורינתים בו מוזכר ישו כקורבן פסח, וסיפור תחיית ישו מתוך הבשורה על-פי מרקוס. המזמור Christ lag in Todes Banden נכלל גם הוא בתפילה בכנסייה הלותרנית והוא עוסק בתחיית ישו ובחג הפסחא. באך השתמש במזמור ובקטעים ממנו ביצירות נוספות.
מבנה והרכב מבצע
הקנטטה נכתבה עבור ארבעה קולות, סופרן, אלט, טנור ובס ומקהלה. הכלים המשתתפים הם קורנטו, שלושה טרומבונים, שני כינורות, שתי ויולות ובאסו קונטינואו. לקנטטה שמונה חלקים, סינפוניה ושבעת חלקי המזמור:
הקלטות
זוהי קנטטה פופולרית והיא בוצעה והוקלטה פעמים רבות. האתר קנטטות באך מונה למעלה מ-80 הקלטות במאה השנים האחרונות, בהן של המנצחים ג'ון אליוט גרדינר, טון קופמן, אנדרו פארוט ותומאס הנגלברוק.
הסעודה האחרונה (טינטורטו)
היצירה נוצרה בין השנים 1592–1594.
תיאור היצירה
היצירה המתארת את הסעודה האחרונה של ישו, שונה מהתאורים המקובלים של האירוע. בניגוד לתיאורים המקובלים המתארים את ישו במרכז התמונה ואת שליחיו משני צדדיו (ראו לדוגמה את הסעודה האחרונה של לאונרדו דה וינצ'י), ביצירה זו ישו ושאר השליחים נמצאים בשולי היצירה, ואילו במרכזה ההתרחשות המתוארת ביצירה ניתן לראות דמויות משניות - אישה הנושאת מנה לשולחן האוכל, ומשרתים המפנים כלים מהשולחן. הדמויות המתוארות ביצירה לבושות בלבוש תקופתי, ולמעשה ניתן לראות ביצירה סעודה באכסניה ונציאנית מאותה תקופה.
מהר"ם מינץ
רבי משה מינץ בן רבי יצחק הלוי מינץ (בסביבות שנת קע"ה, 1415 – בסביבות שנת ה'ר"ם, 1480), מכונה המהר"ם מינץ (=מורנו הרב רבי משה מינץ).
רבי משה ממינץ היה תלמידם של גדולי אשכנז - ר' זלמן כ"ץ - המהרז"ך, ר' יעקב וייל - המהרי"ו, ר' ישראל איסרליין - המהרא"י, ר' זלמן יענט ועוד. נישא למינלין. הוא שימש ברבנות בכמה קהילות בגרמניה ונחשב בין גדולי הדור. דודנו הוא רבי יהודה ממינץ (המהר"י מינץ). בסוף ימיו עבר לפוזנא שבפולין ואף התכוון לעלות לארץ אלא שנפטר לפני שעלה בידו לעשות זאת.
ספרו שו"ת מהר"ם מינץ נדפס לראשונה בקראקא בשנת שע"ז (1617), ולכן לא הובאו פסקיו בדברי רבי יוסף קארו והרמ"א.
שו"ת המהר"ם מינץ יצא לאור במהדורה מתוקנת על ידי הרב י"ש דומב בהוצאת מכון ירושלים (תשנ"א - 1991), ונכלל במאגר פרויקט השו"ת של אוניברסיטת בר-אילן.
רון פולונסקי
רון פולונסקי (נולד ב-28 במרץ 2001) הוא שחיין ישראלי, אלוף ישראל, שיאן ישראל, מקום תשיעי באליפות העולם (בודפשט 2022) סגן אלוף אירופה לנוער (קאזאן 2019) ומקום רביעי באליפות העולם לנוער (בודפשט 2019) במשחה ל-200 מטר מעורב אישי. נוסף לכך, אלוף ישראל במשחה ל-200 מטר חזה. ייצג את ישראל באולימפיאדת טוקיו (2020).
ביוגרפיה
פולונסקי נולד וגדל בחיפה. אחותו הצעירה לאה פולונסקי, אף היא שחיינית מצטיינת ואלופת ישראל בשחייה. בצעירותו השתתף בחוגים של ג'ודו, ריקודים סלוניים, וכדורגל. הוא מתאמן בקבוצת מכבי חיפה בהדרכתם של חנן שטרלינג ופקה נוקד ומחזיק במספר רב של שיאי ישראל לילדים ונוער.
2016
באליפות ישראל בשחייה שנערכה ביולי 2016 סיים פולונסקי במקום חמישי במשחה ל-200 מטר חזה בשיא ישראלי חדש לגילאי 15 של 2:21.17 דקות.
2017
באליפות ישראל שנערכה בשנת 2017 זכה פולונסקי ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חזה בשיא גילאי 16 ו-17 חדש של 2:18.16 דקות, אחרי איליה גלדישב (2:16.29 דקות) ולפני גל נבו מהפועל עירוני הוד השרון (2:20.11 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא איש חדש של 4:27.16 דקות, אחרי איתי גורביץ' מהפועל ירושלים (4:24.43 דקות) ולפני גל הדר ממכבי קריית אונו (4:30.20 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:05.76 דקות, אחרי יעקב טומרקין ממכבי אשדוד (2:01.40 דקות) ואלון שמי מהפועל עירוני הוד השרון (2:05.62 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום תשיעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:05.34 דקות.
בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער שנערך בגיור שבהונגריה בשנת 2017 זכה פולונסקי במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם דוד גרצ'יק, גל כהן גרומי ומיכאל סמירנוב בתוצאה של 3:46.60 דקות. נוסף לכך, הוא סיים פעמיים במקום רביעי, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:03.91 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:28.07 דקות ובמקום חמישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:04.51 דקות.
2018
באליפות ישראל שנערכה ביולי 2018 זכה פולונסקי בשתי מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:03.70 דקות, אחרי אלכסנדר מקסוואל לבד (2:02.67 דקות) ולפני גל הדר (2:06.64 דקות), שניהם מהפועל דולפין נתניה ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי 4:27.25 דקות, אחרי אלכסנדר מקסוול לבד (4:23.62 דקות) ולפני גל הדר (4:31.44 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:18.41 דקות, 10 מאיות השנייה ממדליית ארד, במקום שישי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:04.71 דקות.
באליפות ישראל (בריכת 25 מטר) שנערכה בדצמבר אותה שנה הוא סיים במקום שישי במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 1:47.98 דקות ובמקום 14 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 50.28 שניות, בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אישי חדש של 50.24 שניות.
סגן אלוף אירופה לנוער
באליפות אירופה לנוער שנערכה בקאזאן שברוסיה זכה פולונסקי במדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש לנוער של 1:59.98 דקות, אחרי אפוסטולוס פאפאסטמוס מיוון (1.59.93 דקות) ולפני גל כהן גרומי מישראל שקבע שיא ישראלי חדש לגילאי 17 של 2:00.48 דקות. כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא נוער חדש של 2:01.32 דקות, שיפור לשיא הטרי בן השבוע של כהן גרומי (2:01.47 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום 12 במשחה ל-200 מטר חזה בשיא נוער חדש של 2:16.41 דקות, שיפור לשיא בן ה-4 שנים של איליה גלדישב (2:16.78 דקות). כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אישי חדש של 2:17.70 דקות, במקום חמישי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם מיכאל סמירנוב, עילי כהן וגל כהן גרומי בתוצאה של 7:25.08 דקות ובמקום שמיני במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם גל כהן גרומי, עילי כהן ומיכאל סמירנוב בתוצאה של 3:22.44 דקות.
אלוף ישראל
באליפות ישראל שנערכה בתחילת אוגוסט זכה פולונסקי ב-3 מדליות 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא נוער חדש של 2:16.15 דקות, לפני יבגני ממין (2:17.67 דקות) ואמרי גניאל (2:17.72 דקות), שניהם מהפועל דולפין נתניה ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:00.16 דקות, לפני איתי גורביץ' מהפועל ירושלים (2:01.91 דקות) וגל כהן גרומי (2:02.07 דקות). מדליית כסף, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:24.60 דקות, אחרי איתי גורביץ' (4:22.66 דקות) ולפני יובל ספרא מהפועל עמק יזרעאל (4:24.95 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אישי חדש של 1:02.81 דקות.
מקום רביעי באליפות העולם לנוער
שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות העולם לנוער שנערכה בבודפשט, הונגריה בסוף אוגוסט הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא נוער חדש של 1:59.84 דקות ובהישג הטוב ביותר של שחיין ישראלי באירוע זה ו-17 מאיות השנייה איטי מהקרטיריון האולימפי.
בתחרות שנערכה באמסטרדם בדצמבר קבע פולונסקי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי שיא נוער חדש של 1:59.45 דקות ובכך קבע את הקריטריון האולימפי ובמשחה ל-200 מטר חזה שיא נוער חדש של 2:14.22 דקות.
2021
באליפות אירופה שנערכה במאי הוא סיים ביחד עם דניס לוקטב, אנדראה מורז ואנסטסיה גורבנקו במקום רביעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 7:32.96 דקות.
באולימפיאדת טוקיו, התחרה פולונסקי בשלושה משחים. במשחה ל-200 מטר חזה הוא סיים במקום ה-27 בתוצאה של 2:12.71 דקות. במשחה ל-200 מטר מעורב אישי הוא סיים במקום ה-26 בתוצאה של 1:58.95 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי הוא סיים במקום ה-27 בתוצאה של 4:21.50 דקות.
פרידריך וילהלם פון ארדמנסדורף
הברון פרידריך וילהלם פרייהר פון ארדמנסדורף (בגרמנית: Friedrich Wilhelm Freiherr von Erdmannsdorff; 18 במאי 1736 - 9 במרץ 1800) היה אדריכל ותאורטיקן גרמני בתחום האדריכלות, ואחד מהמייצגים הבולטים של האדריכלות הנאו-קלאסית בגרמניה.
חייו
ארדמנסדורף נולד בדרזדן לברון ארנסט פרדיננד ולאשתו הנרייטה מרגריט פון הסלר. לאחר שהשלים את לימודיו באקדמיית קווליאר בדרזדן (1750–1754) הוא החל ללמוד באוניברסיטת האלה-ויטנברג, שם פגש את הנסיך פרנץ פון אנהלט-דסאו, והחל לעבוד עבורו החל מ-1758. בהתאם לאידיאלים של עידן האורות רצה הנסיך להפוך את אדמותיו ל"ממלכת גן" (גרטנרייך) אחידה. בנוסף להגברת היופי של הנוף היו אמורים להיבנות מבנים רבים, כגון מקדשים וגשרים, שיהיו נגישים עבור כולם. הוא העסיק את ארדמנסדורף על מנת לבצע את התכנון של השטח.
בין 1761 ל-1775 הוא ערך סיורים רבים באיטליה, הולנד, אנגליה, צרפת ושווייץ, ובמהלכם ספג השראה לתכנון ממלכת הגנים של דסאו-ורליץ. הוא התלווה לנסיך, והכיר את סגנונם של האדריכלים הסקוטיים רוברט וג'יימס אדם, וצפה גם בסגנון הבנייה של האדריכל ויליאם צ'יימברס. בעת ששהה ברומא הוא התוודע להיסטוריון של תולדות האמנות.
למרות שארדמנסדורף העדיף את הסגנון האדריכלי הזה, הוא הקים מבנים גם בסגנון התחייה הגותית שהיה חביב על הנסיך פרנץ. בין היתר הוא המיר את ההשפעות שספג במהלך טיולו באנגליה לכדי מעשה במהלך בניית הבית הגותי באדמות ורליץ.
ב-1781, בעת שהותו באנהלט-דסאו, הוא נישא לווילהלמינה פון אהלימב. לזוג נולדו שתי בנות.
ב-1786 זומן ארדמנסודף על ידי המלך פרידריך וילהלם השני מפרוסיה, על מנת שיעצב מחדש את הקישוטים בחדרי השינה והעבודה שלו בארמון סנסוסי שבפוטסדאם, כמו גם בברלינר שטאדשלוס. הוא נשאר בברלין ובפוטסדאם עד 1789, והתמנה לחבר כבוד באקדמיה המלכותית לאמנויות ומדעים מכניים בברלין. מעבר לעבודתו זו הוא היה פעיל בברנדנבורג כיועץ בתחומי האמנות, תרבות וחינוך.
בין 1789 ל-1790 הוא התגורר באיטליה פעם נוספת, שם התוודע למספר ציירים ופסלים. לאחר טיול בוויימאר ב-1791 ביחד עם הנסיך פרנץ, הוא ביקר בחצרות המלוכה של גותה, קאסל וקרלסרוהה. ב-1796 הוא החל לעבוד בחברה בדסאו שמטרתה להפוך יצירות אמנות לפופולריות באמצעות תצריבים. בתקופה זו הוא גם הרצה בבית הספר לאדריכלות של ברלין, בו לימד בין השאר את פרידריך גילי, לימים מורו של קארל פרידריך שינקל.
ארדמנסודף מת בדסאו בגיל 63, ונקבר בבית הקברות החדש של העיר.
אלברט אנסטסיה
שנים מוקדמות
אלברט אנסטסיה נולד בטרופיאה, שבמחוז קלבריה באיטליה בשם אומברטו אנסטסיו (באיטלקית: Umberto Anastasio), לרפאלו אנסטסיו ולואיסה נומינה דה פיליפי. ב-1921 הוא שינה שמו לאנסטסיה.
אנסטסיה היה נשוי לאלסה בארנזי, לזוג היה בן יחיד - אנטוני אנסטסיה ג'וניור. ב-1919, הגיעו אנסטסיה ושלושת אחיו לניו יורק בעת שעבדו על אוניית משא. האחים נטשו את הספינה, נכנסו בצורה לא חוקית לארצות הברית ומצאו עבודה כסוורים בחוף של ברוקלין.
ב-21 במרץ 1921 הורשע אנסטסיה ברצח סוור אחר, ג'ורג' טורינו, אחרי מריבה בין השניים. אנסטסיה נידון למוות ונשלח לכלא סינג סינג בניו יורק, שם חיכה לביצוע גזר הדין. בעקבות בעיות משפטיות טכניות, אנסטסיה זכה למשפט חוזר ב-1922, בסופו - עם היעלמותם של ארבעת עדי המפתח - אנסטסיה שוחרר ממעצר באותה שנה. ב-6 ביוני 1923 הורשע אנסטסיה שוב, הפעם באחזקה לא חוקית של נשק ונשפט לשנתיים מאסר בכלא העירוני.
בשלהי שנות העשרים, אנסטסיה הפך למנהיג "התאגדות הסוורים העולמית" (ILA), כשתחתיו היו שש התאגדויות מקומיות בברוקלין, הכפופות לו. בשל מעמדו החשוב, הפך אנסטסיה לבעל בריתו של ג'וזפה "ג'ו הבוס" מאסריה, שהיה ראש כנופיית מורלו-טרנובה. תוך זמן קצר, אנסטסיה הפך למקורבם של בכירים בעולם הפשע - ג'ו אדוניס, צ'ארלי "לאקי" לוצ'יאנו, ויטו ג'נובסה ופרנק קוסטלו.
ב-1928, הואשם אנסטסיה ברצח בברוקלין, אך לא נמצאו עדים.
מלחמת הקסטלמארזים
ב-1930, פרצה מלחמה בין כנופיית ג'ו מסריה - הכנופיה הוותיקה בניו יורק, שנוסדה על ידי ג'וזפה מורלו ב-1905 - לכנופיה של סלבטורה מרנזנו - כנופיה חדשה שהתבססה על מהגרים מקסטלמארה שבסיציליה - אחד מבכירי מחנה מסריה היה לאקי לוצ'יאנו מידידיו של אנסטסיה; לוצ'יאנו ניצל את המלחמה כדי להשתלט על הפשע המאורגן, והוא נעזר במאיר לנסקי, בבאגסי סיגל ובאנסטסיה.
ב-15 באפריל 1931, לקח אנסטסיה חלק ברצח מסריה, לוצ'יאנו קבע עם מסריה לאכול במסעדה בקוני איילנד שבברוקלין. בזמן שלוצ'יאנו הלך לשירותים, אנסטסיה, ויטו ג'נובסה, ג'ו אדוניס ובאגסי סיגל נכנסו לתוך החדר וירו במסריה למוות.
בארגון מחדש של המאפיה בניו יורק תחת מרנזנו, אנסטסיה מונה לסגן של וינסנט מנאגנו, הבוס של משפחת הפשע (שקרויה על שמו), מנאגנו אז - גאמבינו של היום. ב-1931, חשש לוצ'יאנו שמרנזנו מתכנן לרצוח אותו ואת חבריו והוא שלח את לנסקי לרצוח את מרנזנו, והשתלט על המאפיה, כדי למנוע ויכוחים ומלחמות עתידיות בתוך משפחות הפשע השונות, לוצ'יאנו ולנסקי מייסדים מועצת מנהלים עליונה שעל פיה יתקבלו החלטות מרכזיות שיהיו תקפות בכל המשפחות החברות במאפיה, אנסטסיה התמנה לחבר במועצה. ב-1932, הואשם אנסטסיה ברצח, אך בשל חוסר ראיות, התיק הוסר ב-1933.
רצח בע"מ
לאחר השתלטות לאקי לוצ'יאנו ומאיר לנסקי על המאפיה, ויסוד מועצת המנהלים של המאפיה, הם נזקקו לגורם חיצוני שיבצע את ההוצאות להורג. אנסטסיה ביחד עם חברו לואיס "לפקה" בוכהלטר גיבשו קבוצה של פושעים צעירים שביצעו חוזי רצח בשביל המאפיה, על חברי הקבוצה נמנו אייב רלס, באגסי גולדשטיין, והארי שטראוס. בפי עיתונאי אותה תקופה כונתה כנופיה זו "רצח בע"מ". בעשור של קיום, מוערך שכנופיה זו אחראית על 75 ועד 200 רציחות, שהרבה מהן מעולם לא פוענחו. אנסטסיה כונה "הכובען המטורף" (The Mad Hatter) או "הלורד המוציא לפועל" (The Lord High Executioner). בניגוד ל"לפקה", אנסטסיה מעולם לא הועמד לדין בגין הרציחות הללו. בתקופה הזאת, על כרטיס ביקורו של אנסטסיה היה כתוב שהוא "נציג מכירות" מטעם חברת מזרנים בברוקלין.
ב-1941 נעצר אחד מראשי הכנופיה - אייב רלס. במעצרו החליט רלס לשתף פעולה עם הרשויות ומסר מידע על שבעה מאפיונרים שהועמדו לדין זמן קצר אחר כך. אנסטסיה ידע שלרלס מספיק מידע שיכול להפליל אותו ולהכניס אותו לכלא אז הוא הציע $100,000 בתמורה לראשו. רלס אובטח על ידי שוטרים בבנין בקומה שישית בזמן המשפט המתמשך, ועם כל זה ב-12 בנובמבר 1942, נמצאה גופתו של רלס זרוקה על רצפת רחוב תחת הבניין בו שהה בברוקלין. בחקירות שנעשו ב-1951, קבע חבר מושבעים כי רלס מת כתוצאה מתאונת נפילה כאשר ניסה לרדת למטה בעזרת קשירת הסדינים בחדרו. לעומת זאת, יש שטוענים שהוא נזרק למטה ואנסטסיה הוא זה שגרם לכך בעקיפין.
בוס
ב-1951, זימן הסנאט האמריקאי את אנסטסיה לענות על שאלות במסגרת שימועים הנערכים לראשי פשע מאורגן של "ועדת קיפאובר". אנסטסיה הגיע לשימוע, אך סירב לענות על שאלות. אף על פי שאנסטסיה היה כבר דמות חזקה במאפיה ושימש כסגן במשפחת הפשע של וינסנט מנאגנו, הוא הסתכסך עם מנאגנו, עקב קשריו החזקים עם לוצ'יאנו וקוסטלו, וחששו של מנאגנו שאנסטסיה יעדיף את האינטרסים שלהם על פניו. העניינים התחממו עד כדי כך שכמעט היה עימות פיזי בין השניים. ב-1951, הוכרז וינסנט מנאגנו כנעדר וגופתו לא נמצאת לעולם. ב-19 באפריל באותה שנה, התגלתה גופתו של פיליפ מנאגנו, אחיו של וינסנט, בברוקלין. לא נמצאו אשמים ברציחות של האחים מנאגנו, אך הציבור ייחס רציחות אלו לאנסטסיה.
לאחר מותם של האחים מנאגנו, אנסטסיה פנה ל"מועצה" וביקש אישור להשתלט על המשפחה של מנאגנו ולהיות הבוס העומד בראשה. פרנק קוסטלו אישר את המהלך, בעיקר כדי שאנסטסיה יהיה בצד שלו כשהעימות הקרוב בינו לבין ויטו ג'נובסה (שבינתיים חזר לארצות הברית), יגיע. ב-9 בדצמבר ביקשה הממשלה הפדרלית לשלול לאנסטסיה את האזרחות כי הוא שיקר במסמכים שלו.
ב-23 במאי 1955, הורשע אנסטסיה בהעלמת מס במשך כל שנות הארבעים. ב-3 ביוני, קיבל אנסטסיה שנת מאסר ונקנס ב-20,000$. לאחר הרשעתו, שוב היה ניסיון לבטל את אזרחותו על מנת לגרשו, אך בית המשפט דחה את הבקשה.
ב-1957, רצה ג'נובסה להשתלט על כנופייתו של קוסטלו (כנופיית מורלו-מסריה-לוצ'יאנו, בעבר, כנופיית ג'ינוביז כיום) ושלח מתנקש לרוצחו. ב-2 במאי 1957, הפתיע וינסנט ג'יגאנטה את קוסטלו בלובי של בניין מגוריו ירה בו ופצע אותו. אף על פי שקוסטלו נפצע באורח קל מאוד, הוא הבין את הרמז נכנע והכריז על פרישתו. ג'נובסה בלי לבזבז זמן השתלט מיד על המשפחה הנושאת את שמו עד היום. ג'וזף בוננו, הבוס של משפחת בונאנו, ייקח קרדיט כעבור שנים על כך שהוא זה ששכנע את אנסטסיה לא לפעול כנגד ג'נובסה על ניסיון ההתנקשות בקוסטלו.
מותו
קרלו גאמבינו, היה עתיד לרשת את משפחת הפשע של אנסטסיה וזה היה אמור להיות מוכרז בהתכנסות של כל המאפיונרים בארצות הברית ב"פסגת אפלאקין" ביוזמתו של ויטו ג'נובסה. הפגישה המתוכננת הפכה למפלה מוחלטת כשהשוטרים פשטו על הפגישה ועצרו מאפיונרים רבים. ההשתלטות של גאמבינו הייתה צריכה להידחות קצת. תחת שלטון גאמבינו, אחיו של אנסטסיה, אנטוני, שהיה חסר שביעות רצון מכל מהלך ההשתלטות, החל לשתף פעולה עם ה-F.B.I עד מותו ב-1963. תקופתו של ג'נובסה כבוס המשפחה לא נמשך הרבה זמן לאור כישלון "פסגת האפלאקין" ולוצ'יאנו (אולי כנקמה על אנסטסיה), לנסקי, קוסטלו וגאמבינו קשרו קשר נגד ג'נובסה בכך ששיחדו סוחר סמים להעיד שהוא וג'נובסה שיתפו פעולה בסחר בסמים וב-1959 הוא קיבל 15 שנות מאסר.
הלווייתו של אנסטסיה נערכה בברוקלין והשתתפו בה מעט חברים ובני משפחה.
טייארינה
טייארינה (שם מדעי: Teilhardina) הוא סוג של קופיף נכחד שחי לפני 47–56 מיליון שנה בתקופת האאוקן. הפלאונטולוג ג'ורג' גיילורד סימפסון קרא לו על שם הפילוסוף והפלאונטולוג הצרפתי פייר טייאר דה שארדן.
מאפיינים
הטייארינה משויך למשפחת האומומידיים הנכחדת שהייתה קרובה של הטרסיוסיים המודרניים. ייתכן שסוג זה היה קרוב מעט למיני הקופים הפרימיטיביים בעלי האף היבש. המינים הקטנים היו בגודל של למור עכברי והגדולים דמו מעט למרמוסטים. הוא דמה במראה מעט לטרסיוס עם עיניים מגודלות, כפות חזקות ובעיקר שרירי רגליים ארוכים מאוד, איתם הוא קיפץ בין העצים. הוא היה אוכל חרקים לילי.
מאובנים של הטייארינה נמצאו באסיה, אירופה ואמריקה הצפונית. משערים שתפוצתו המקורית הייתה אסייתית והוא הופץ מערבה לאירופה ודרך גרינלנד הגיע לאמריקה הצפונית.
Water Under the Bridge
Water Under The Bridge (בעברית: מים מתחת לגשר) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הבריטית אדל. הסינגל יצא לאור ב-4 בנובמבר 2016, כסינגל הרביעי והאחרון מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, 25. הסינגל יצא תחת חסותה של חברת התקליטים אקס-אל רקורדינגס.
אף על פי שאדל לא הוציאה לו ווידאו קליפ ומיעטה להופיע איתו, זכה הסינגל להצלחה רבה במצעדים, והצליח בשיאו להגיע למקומות הראשונים במצעד הישראלי והאינדי בריטי, ובארצות הברית הצליח בשיאו להגיע למקום ה-26, ובכך הפך לעשירי המצליח ביותר של אדל במצעד זה.
רקע וכתיבה
את הסינגל כתבו אדל וגרג קורסטין, והוא הופק על ידי קורסטין שהפיק ועזר בכתיבה של כל שירי האלבום. השיר הוא בסגנון דיסקו-פופ. כשסקר ג'ון דולן מרולינג סטון את האלבום, הוא אמר כי השיר משפיע לטובה עליו.
מיקומי שיא
השיר זכה להצלחה רבה בעולם כאשר נכנס למצעדים רבים. בישראל ובבריטניה הצליח השיר להגיע למקום הראשון.
גראנד סלאם תל אביב
גראנד סלאם תל אביב (באנגלית: IJF World Tour Tel Aviv) היא תחרות ג'ודו שנתית, הנערכת בהיכל קבוצת שלמה שבתל אביב כחלק מסדרת תחרויות הגראנד סלאם בסבב העולמי.
סקירה
תחרות הגראנד סלאם בתל אביב היא חלק מסדרת תחרויות הגראנד סלאם של איגוד הג'ודו העולמי; בשנתיים הראשונות נערכה התחרות כגראנד פרי ובשנה השלישית שודרגה לתחרות מסבב הגראנד סלאם. ב-7 בנובמבר 2018, אישר איגוד הג'ודו העולמי את קיומן של לפחות שתי תחרויות גראנד פרי בתל אביב.
גראנד פרי תל אביב 2019 התחרות הראשונה נערכה בהיכל קבוצת שלמה שבתל אביב. עלות אירוח התחרות של 2019 מוערכת בכ-8 מיליון ש"ח כאשר המדינה מימנה לפי ההערכות כ-6 מיליון שקלים. יתר התקציב הגיע מעיריית תל אביב-יפו, שסייעה בהוצאות על הכנת היכל קבוצת שלמה לתחרויות, הכנסה מחסויות וממכירת כרטיסים. סך הפרסים הכספיים שחולקו לזוכים הוא 100 אלף יורו.
בתחרות זו אשר נערכה ב-24 עד 26 בינואר, התחרו 373 ג'ודוקא מ-53 מדינות. במשלחת הישראלית התחרו 42 ספורטאים ב-14 מתוך 14 קטגוריות המשקל השונות. המשלחת הישראלית זכתה בשבע מדליות כאשר שגיא מוקי, אורי ששון, שירה ראשוני ותמנע נלסון-לוי זכו במדליית זהב, גילי כהן וענבל שמש זכו במדליית כסף וטוהר בוטבול זכה במדליית ארד. בטבלת המדליות הכוללת ישראל סיימה במקום הראשון עם 7 מדליות (4 זהב, 2 כסף ו-1 ארד), איטליה סיימה במקום השני עם 6 מדליות (2 זהב, 3 כסף ו-1 ארד) וצרפת סיימה במקום השלישי (2 זהב ו-1 ארד).
'''גראנד פרי תל אביב 2020 בתחרות של שנת 2020 אשר נערכה ב-23 עד 25 בינואר בהיכל קבוצת שלמה, התחרו 545 ג'ודוקא מ-83 מדינות במה שהיה לאחד מתחרויות הג'ודו הגדולות עד אז בסבב העולמי. עלות אירוח התחרות של 2020 מוערכת בכ-8 מיליון ש"ח כאשר משרד התרבות והספורט מימן לפי ההערכות 5.4 מיליון שקלים, 2 מיליון שקלים הגיעו מחברת קומטק בעזרת סילבן אדמס ויתר התקציב הגיע מעיריית תל אביב-יפו, הכנסה מחסויות וממכירת כרטיסים. סך הפרסים הכספיים שחולקו לזוכים הוא 100 אלף יורו. בין המתחרים נמנו שני אלופים אולימפיים וחמישה אלופי עולם. במשלחת הישראלית התחרו 39 ספורטאים ב-14 מתוך 14 קטגוריות המשקל השונות. המשלחת הישראלית זכתה בשלוש מדליות כאשר אורי ששון ופיטר פלצ'יק זכו במדליות זהב וטל פליקר זכה במדליית ארד. בטבלת המדליות הכוללת קוריאה הדרומית סיימה במקום הראשון עם 8 מדליות (3 זהב, 3 כסף ו-2 ארד), יפן סיימה במקום השני עם 4 מדליות (2 זהב ו-2 ארד) וישראל סיימה במקום השלישי עם 3 מדליות (2 זהב ו-1 ארד).
ב-1 בדצמבר 2020, הודיע איגוד הג'ודו הבינלאומי כי תחרות הגראנד פרי בתל אביב תהפוך לאחת מתחרויות הגראנד סלאם; תחרות יוקרתית יותר אשר מעניקה ניקוד גבוה יותר וסכומי זכייה גבוהים יותר.
גראנד סלאם תל אביב 2021 התחרות של 2021 נערכה ב-18 עד ה-20 בפברואר והיא נערכה בהיכל קבוצת שלמה. בתחרות זו התחרו 418 ג'ודוקא מ-60 מדינות. עלות אירוח התחרות מוערכת בכ-7 מיליון ש"ח והיא מומנה על ידי משרדי הספורט, הבריאות והתחבורה, עיריית תל אביב-יפו, איגוד הג'ודו העולמי ואיגוד הג'ודו הישראלי, הפילנתרופ סילבן אדמס, חברת MyHeritage, חברת קומטק וגורמים נוספים. סך הפרסים הכספיים שחולקו לזוכים הוא 154 אלף דולר. במשלחת הישראלית התחרו 37 ספורטאים ב-14 מתוך 14 קטגוריות המשקל השונות. לאור מגפת הקורונה התחרות נערכה ללא קהל ועם פחות מתחרים. המשלחת הישראלית זכתה בארבע מדליות כאשר תמנע נלסון-לוי זכתה במדליית זהב, פיטר פלצ'יק וגילי כהן זכו במדליות כסף וטוהר בוטבול זכה במדליית ארד. בטבלת המדליות הכוללת צרפת סיימה במקום הראשון עם 6 מדליות (3 זהב, 2 כסף ו-1 ארד), גאורגיה סיימה במקום השני עם 8 מדליות (2 זהב, 1 כסף ו-5 ארד) וישראל סיימה במקום השלישי עם 4 מדליות (1 זהב, 2 כסף ו-1 ארד).
גראנד סלאם תל אביב 2022 התחרות של 2022 נערכה בין 17 עד 19 בפברואר בהיכל קבוצת שלמה. בתחרות זו התחרו 298 מתחרים מ-34 מדינות. סך הפרסים הכספיים שחולקו לזוכים הוא 154 אלף דולר. במשלחת הישראלית התחרו 44 ג'ודוקא ב-14 מתוך 14 קטגוריות המשקל השונות. בטבלת המדליות הכוללת צרפת סיימה במקום הראשון עם 8 מדליות (4 זהב ו-4 ארד), אזרבייג'ן סיימה במקום השני עם 4 מדליות (2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד), וגאורגיה ויפן סיימו במקום השלישי במשותף עם 3 מדליות (2 זהב ו-1 כסף). המשלחת הישראלית סיימה במקום החמישי עם 5 מדליות (1 זהב ו-4 ארד) כאשר ברוך שמאילוב זכה במדליית הזהב, וטוהר בוטבול, פיטר פלצ'יק, תמנע נלסון-לוי, ורז הרשקו זכו במדליית ארד.
גראנד סלאם תל אביב 2023 התחרות של 2023 נערכה בין 16 עד 18 בפברואר. בתחרות זו התחרו 398 ג'ודוקא מ-52 מדינות. סך הפרסים הכספיים שחולקו לזוכים הוא 154 אלף דולר. במשלחת הישראלית התחרו 41 ג'ודוקא ב-14 מתוך 14 קטגוריות המשקל השונות. המשלחת הישראלית זכתה בארבע מדליות כאשר שגיא מוקי ורז הרשקו זכו במדליית זהב, תמר מלכה זכתה במדליית כסף ותמנע נלסון-לוי זכתה במדליית ארד. בטבלת המדליות הכוללת סיימה צרפת במקום הראשון עם 5 מדליות (3 זהב, 1 כסף ו-1 ארד), קנדה סיימה במקום השני עם 5 מדליות (2 זהב, 1 כסף ו-2 ארד) וישראל סיימה במקום השלישי עם 4 מדליות (2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד).
מצעד הפזמונים הבין-לאומי השנתי (1970–1979)
מצעד הפזמונים הבין-לאומי השנתי הוא מצעד הפזמונים הלועזיים המרכזי של ישראל. המצעד נערך ומשודר ברדיו ישראל מדי שנה לקראת סוף השנה האזרחית. השירים והמבצעים נקבעים על פי בחירת המאזינים, ולעיתים ניתן גם משקל לדרוג השירים במצעדים השבועיים אשר נערכו במהלך השנה.
1970
המצעד הלועזי השנתי של רשת ב':
בשנה זו אלביס פרסלי היה זמר השנה, מרי הופקין הייתה זמרת השנה והביטלס היו להקת השנה.
1971
המצעד הלועזי השנתי של רשת ב':
1972
המצעד הלועזי השנתי של רשת ב':
1973
המצעד הלועזי השנתי של רשת ב':
בשנה זו רוברטה פלאק הייתה זמרת השנה, אלטון ג'ון היה זמר השנה, הקרפנטרז היו צמד השנה, ולהקת ה-Wings היו להקת השנה.
1974
המצעד הלועזי השנתי של רשת ב':
1975
המצעד הלועזי השנתי של רשת ב':
בשנה זו אלטון ג'ון היה זמר השנה, גלוריה גיינור הייתה זמרת השנה ולהקת ה-Wings היו להקת השנה.
1976
המצעד הלועזי השנתי של רשת ג':
בשנה זו אלטון ג'ון היה זמר השנה, דיאנה רוס הייתה זמרת השנה ואבבא היו להקת השנה.
1977
המצעד הלועזי השנתי של רשת ג':
בשנה זו רוד סטיוארט היה זמר השנה, דונה סאמר הייתה זמרת השנה ובוני אם היו להקת השנה.
1978
המצעד הלועזי השנתי של רשת ג':
בשנה זו אנדי גיב היה זמר השנה, דונה סאמר הייתה זמרת השנה ובי ג'יז היו להקת השנה.
1979
המצעד הלועזי השנתי של רשת ג':
בשנה זו בילי ג'ואל היה זמר השנה, דונה סאמר הייתה זמרת השנה וסופרטרמפ היו להקת השנה.
מצעד העשור המקורי
בשנות ה-70 לא נערך מצעד עשור במתכונת המוכרת מן העשורים שלאחריו. המצעד השנתי של גלי צה"ל לשנת 1979, שערך יזהר אשדות והגיש קובי מידן, כלל פינה של מצעד העשור:
בנוסף, בסוף העשור דירגו מאזיני תוכנית המוזיקה האלטרנטיבית "רוק פלוס" בגלי צה"ל את שירי העשור. שיר העשור שנבחר היה "Stairway to Heaven" של להקת לד זפלין.
מצעד העשור המחודש
בשנת 2019, גלגלצ פתחו מחדש להצבעה את מצעד העשור. המצעד שודר ב-9 באוגוסט במשך 10 שעות, והגישו אותו נעמי רביע, דורי בן זאב, עומר גפן, אורלי יניב, יואב קוטנר וערן אליקים. המצעד כלל 100 שירים מתוך 500 שהועמדו לבחירה:
ב-6 בספטמבר 2019 שודרו 30 השירים שהגיעו למקומות 101-130 בדירוג המחודש של גלגלצ שלא נכנסו למצעד, אותם הגישה לבנת בן-חמו: