cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סשה גריי
מרינה אן האנציס (באנגלית: Marina Ann Hantzis; ב-14 במרץ 1988), המוכרת בשם הבמה סשה גריי (Sasha Grey) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה, מדבבת, דוגמנית, סופרת ומוזיקאית אמריקאית. שחקנית פורנוגרפיה לשעבר מהידועות בעולם. במהלך קריירת סרטי המבוגרים שלה זכתה בשלל פרסים, כולל פרס "שחקנית השנה" בטקס פרסי ה-AVN לשנת 2008.
ביוגרפיה
נולדה בנורת' היילנדס, קליפורניה שבארצות הברית, למשפחה קתולית ממוצא יווני, בריטי, ופולני. אמה הייתה עובדת מדינה ואביה היה מכונאי. הוריה התגרשו כשהייתה בת 5, והיא גודלה בידי אמה, שנישאה בשנית בשנת 2000.
גריי עברה בין ארבעה תיכונים לפני שסיימה את לימודיה מאחר שלא הייתה מרוצה מאף אחד מהם. היא סיימה את לימודיה בגיל 17, שנה מוקדם מהרגיל. בשנת 2005 התחילה ללמוד במכללה ולמדה קולנוע, מחול ומשחק. החלה לעבוד וחסכה כסף כדי לעבור ללוס אנג'לס.
כשחקנית פורנוגרפיה
במאי 2006 עברה גריי ללוס אנג'לס והחלה להופיע בסרטים פורנוגרפיים כשמלאו לה 18. בתחילה היא הופיעה תחת שם הבמה "אנה קארינה", על שם שחקנית הגל הצרפתי החדש, עד שאימצה את שם הבמה הנוכחי שלה. היא לקחה את השם "סשה" מסשה קוניצקו, חבר להקת KMFDM, ואת השם "גריי" מספרו של אוסקר ויילד, "תמונתו של דוריאן גריי". בשנת 2008 זכתה בפרס "שחקנית השנה" ו"סצנת המין האוראלי הטובה ביותר" בטקס פרסי ה-AVN, והפכה לשחקנית הצעירה ביותר שזכתה בפרס זה. ב-2009, היא נבחרה למקום הראשון ברשימת "100 כוכבי הפורנו השווים ביותר" של מגזין גניסיס. בדצמבר אותה שנה ובאוקטובר 2010, הופיעה על שער מגזין פלייבוי. בינואר 2010, גריי הצטלמה בעירום לקמפיין של ארגון "אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים" למען סירוס בעלי חיים. בשנת 2011, היא הופיעה ברשימת "12 שחקני הפורנו הפופולרים ביותר" של רשת הטלוויזיה "CNBC". באפריל אותה שנה, הודיעה בפייסבוק על פרישתה מתחום סרטי הפורנוגרפיה, והצטלמה לסרטה האחרון כאשר היא בת 23. גריי השתתפה בלמעלה מ-250 סרטי פורנוגרפיה בין השנים 2006 ל-2010. סצינות ישנות שצילמה המשיכו להופיע במסגרת סרטי אוספים גם לאחר פרישתה.
לאחר פרישתה מהפורנוגרפיה
בשנת 2009, החלה לפלס את דרכה בעולם המשחק, כשהיא מופיעה בתפקיד הראשי בסרטו של סטיבן סודרברג, "חברה בתשלום". בנוסף ב-2009, כיכבה בסרט האימה הקנדי "Smash Cut". גריי הופיעה גם במספר הפקות עצמאיות, כמו "אני נמס איתך" בכיכובו של ג'רמי פיבן. ב-2014 כיכבה בסרט "חלונות פתוחים", לצד אלייז'ה ווד. ב-2014 שיחקה במותחן "הכתבנית" לצד קייטי קסידי.
ב-2010, גילמה את עצמה ב-6 פרקים בעונה השביעית של הסדרה "הפמליה" מבית HBO.
גריי חברה בלהקה האינדסטריאלית "aTelecine". בשנת 2011, הופיעה בקליפ של אמינם לשיר "Space Bound".
גריי דגמנה עבור מעצב האופנה הצרפתי-יהודי מקס עזריה, ועבור חברת האופנה האמריקאית אמריקן אפרל.
בולגריה
בּוּלְגַרְיָה, או בשמה הרשמי: הָרֶפּוּבְּלִיקָה הַבּוּלְגָרִית (בבולגרית: Република България) היא מדינה בחצי האי הבלקני, במזרח אירופה. היא גובלת ברומניה בצפון, בים השחור במזרח, ביוון ובטורקיה מדרום, ובמקדוניה הצפונית ובסרביה במערב. מבחינה מנהלית, מחולקת בולגריה ל-28 מחוזות, סופיה היא בירת בולגריה וב-2011 נמנו בה 1.2 מיליון תושבים, מתוך כ-7.1 מיליון בבולגריה כולה. לאורך גבולה הצפוני של המדינה עובר תוואי הדנובה ובמזרחה היא גובלת בים השחור. בבולגריה שני רכסי הרים מרכזיים: הרי הבלקן והרודופי.
שבטים תראקים התיישבו באזור בולגריה עוד במהלך המאה ה-12 לפנה"ס, אך ההיסטוריה הלאומית הבולגרית החלה בשלהי המאה ה-7, תקופת האימפריה הבולגרית הראשונה אשר בראשית המאה ה-9 הפכה למעצמה אזורית וליריבתה של האימפריה הביזנטית. במקביל אימצו הבולגרים את הנצרות האורתודכסית. ב-1018 עלה בידי הביזנטים להכריע את הבולגרים והם איבדו את עצמאותם המדינית למשך 167 שנים. ב-1185 הוקמה האימפריה הבולגרית השנייה אשר הייתה לפרקים עצמאית ולפרקים וסלית של אורדת הזהב והאימפריה הביזנטית. בשלהי המאה ה-14 פלש צבא האימפריה העות'מאנית לאזור בולגריה והכריע את הבולגרים. העות'מאנים שלטו בבולגריה עד לתבוסתם על ידי צבא האימפריה הרוסית במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). לאחר המלחמה, הוקמה נסיכות בולגריה מתוקף סיכומי קונגרס ברלין.
לאחר קריסת השלטון הקומוניסטי עברה בולגריה מכלכלה מתוכננת לכלכלה חופשית. המעבר המהיר לווה במשבר כלכלי חריף שהוביל גם למשברים פוליטיים. בשנת 2004 הצטרפה בולגריה לברית נאט"ו, ב-2007 הפכה לחברה באיחוד האירופי, הצטרפות שהובילה לתנופת פיתוח ובכלל זה פיתוח תשתיות כגון חיבורה של המדינה לנתיבי התעבורה הפאן-אירופיים.
בשלהי העשור הראשון של המאה ה-21 הושפעה כלכלת בולגריה מהמשבר הכלכלי העולמי, אחוזי האבטלה האמירו ונרשמה הגירה משמעותית מהמדינה, בעיקר הגירת עבודה, שצמצמה את אוכלוסייתה לכ-7 מיליון לעומת כ-9 מיליון שהתגוררו במדינה באמצע שנות ה-80.
רדיו קוריאה הצפונית החופשית
רדיו קוריאה הצפונית החופשית (בקוריאנית: 자유북한방송) היא תחנת רדיו עצמאית הפועלת ומשדרת מסיאול, בירת קוריאה הדרומית.
בולגריה
האימפריה הבולגרית הראשונה
הגם שאזור בולגריה יושב עוד במהלך המאה ה-12 לפנה"ס בידי שבטים תראקים, הרי שההיסטוריה הלאומית הבולגרית מתחילה עם כינונה של האימפריה הבולגרית הראשונה על ידי הנסיך אספרוך ב-680. בראשית המאה ה-9 הפך אותה החאן טרבל למעצמה אזורית ובהמשך ב-866 הוטבל בוריס הראשון לנצרות האורתודוקסית, תוך שהבולגרים מאמצים את האלפבית הגלגוליטי. החל מאמצע המאה ה-10 החלה דעיכה הדרגתית בכוחה של הממלכה הבולגרית, תוך שהביזנטים נוגסים בשטחיה. ב-1018 נכנע הצאר הבולגרי פרסיאן השני לצבאו של בסיליוס השני קיסר האימפריה הביזנטית ואזור בולגריה הפך לישות וסלית ביזנטית למשך 167 שנים.
רדיו קוריאה הצפונית החופשית
התחנה, אשר מנוהלת בעיקר על ידי פליטים צפון-קוריאנים לשעבר, מעבירה שידורי רדיו בגלים קצרים המיועדים לתושבי קוריאה הצפונית, אודות מדיניותה ופועלה של ממשלת קוריאה הצפונית.
בולגריה
האימפריה הבולגרית השנייה
ב-1185 מרדו האחים איוון ופטר אסן בשלטון הביזנטי וייסדו ישות עצמאית שנודעה בהמשך כאימפריה הבולגרית השנייה. בראשית המאה ה-13 חלשה האימפריה על שטחי בולגריה של ימינו וכן תראקיה ומקדוניה הווארדארית. ב-1242 הפכה האימפריה לוסלית של אורדת הזהב ובהמשך נחלש כוחה מאוד בשל מלחמת אזרחים. ב-1362 פלש צבא האימפריה העות'מאנית בראשות הסולטאן מוראט הראשון וב-1396 נכבשה העיר הבולגרית האחרונה וידין.
רדיו קוריאה הצפונית החופשית
התחנה הוקמה בשנת 2004 על ידי קים סונג-מין, עריק צפון-קוריאני שבעברו החזיק בתפקיד בכיר בצבא קוריאה הצפונית, כאחראי לפיקוח על שידורי רדיו זרים המיועדים לתושבי המדינה המסוגרת, וערק מהמדינה בשנת 1996.
בולגריה
תחת השלטון העות'מאני
ב-1422 הוצא להורג בבלגרד קונסטנטין השני, קיסר בולגריה שליט הישות החצי עצמאית צארות וידין ובולגריה נכבשה כולה בידי העות'מאנים, אשר פעלו למיגור משפחות האצולה הבולגריות, ביצעו טרנספר אוכלוסיות ותהליך אסלום מואץ של האזור. לאחר תקופתו של מהמט הרביעי החל תהליך נסיגתה של האימפריה העות'מאנית ובולגריה הפכה לאזור קרבות מול האימפריה הרומית הקדושה מחד והאימפריה הרוסית מאידך.
רדיו קוריאה הצפונית החופשית
מאז תחילת השידורים, עובדי התחנה נאלצו להתמודד עם הטרדות והתנכלויות חוזרות ונשנות מצד פעילי קבוצות רדיקליות בקוריאה הדרומית, התומכות במשטר הצפון-קוריאני או מתנגדות לפן האידאולוגי המשתקף בשידורי התחנה. כתוצאה מכך, פעילות התחנה הועתקה לפרברי סיאול במהלך שנת 2005
בולגריה
תחת השלטון העות'מאני
במהלך המאה ה-19 איבד השלטון העות'מאני המרכזי את אחיזתו ובולגריה הייתה נתונה בידי ואלים שנחשבו מושחתים ונקטו במדיניות עצמאית, תוך התמרמרות גוברת של האוכלוסייה הנוצרית. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נכבשה בולגריה בידי צבא האימפריה הרוסית ובולגריה הוכרה כנסיכות עצמאית מתוקף סיכומי חוזה סן סטפנו. בהמשך, צומצמו גבולותיה מתוקף סיכומי קונגרס ברלין עניין שהיווה אחד מהגורמים למלחמות האזוריות ב-66 השנים שבאו לאחריו.
ממלכת בולגריה
ב-1879 נבחר הנסיך הגרמני אלכסנדר בטנברג לנסיך בולגריה והוא החל במלאכת שיקום הנסיכות החדשה ופיתוחה לאחר כ-500 שנות שלטון עות'מאני. רשמית, כפופה הייתה הנסיכות לסולטאן העות'מאני, אך ב-1885 סיפח בטנברג את פלך רומליה המזרחית, דרום בולגריה של היום אשר היה חלק מהאימפריה העות'מאנית, בעקבות ועידת ברלין מ-1878. הדבר הוביל למלחמת בולגריה–סרביה (1885) שהסתיימה בניצחון בולגריה, אך בטנברג נאלץ להתפטר לאחר הפיכה והפיכת נגד בשל חוסר גיבוי מהמעצמות. במקומו נבחר כנסיך בולגריה (המאוחדת) פרדיננד הראשון. הוא פעל להקמת תשתיות מודרניות במדינה והחל בפעולות פיתוח נרחבות בעיקר בבירה סופיה. מיד אחרי מהפכת "הטורקים הצעירים" ב-1908 הכריז על עצמאות בולגריה והפיכתה לממלכה. פרדיננד נטל לעצמו התואר של מלך (צאר). הוא נקט במדיניות חוץ הרפתקנית תוך שהוא מסתייע בקצונה צבאית לאומנית במטרה להחזיר את ממלכתו לגבולות שנקבעו בחוזה סן סטפנו. לאחר הצלחות במלחמת הבלקן הראשונה תקפה בולגריה את בנות בריתה והובסה במלחמת הבלקן השנייה. פחות משנתיים מאוחר יותר חזר פרדיננד על טעותו והצטרף למעצמות המרכז במלחמת העולם הראשונה, בשל הבטחות עותמאניות לתוספת שטח לבולגרים. פרדיננד היה שותף לתבוסתן. בהתאם לחוזה ניי שכפו מדינות ההסכמה, הפסידה בולגריה לא רק את מעט השטחים בהם זכתה בסוף מלחמות הבלקן אלא גם שטחים נוספים שחויבה למסור לסרביה, ליוון ולרומניה. פרדיננד נאלץ לוותר על הכתר ובנו בוריס השלישי הומלך תחתיו.
לאחר מלחמת העולם השנייה
בין 1944 ל-1947 התחולל מאבק אלים על אופייה הפוליטי של בולגריה בין מרכיבי חזית המולדת והוא הסתיים בניצחון המפלגה הקומוניסטית, בולגריה הפכה לרפובליקה עממית ובהדרגה לגרורה סובייטית. עם מותו של גאורגי דימיטרוב לגרורה מלאה. בהמשך, נטל טודור ז'יבקוב בהדרגה את השליטה על מוסדות המפלגה ומנגנוני השלטון והפך לשליט אבסולוטי במדינה.
ב-1971 הונהגה בבולגריה חוקה חדשה ויחסית ליברלית יותר, תוך שבמקביל ממנה ז'יבקוב את עצמו לתפקיד יושב ראש מועצת המדינה. סתיו העמים לא פסח על בולגריה ובנובמבר 1989 החלו בסופיה הפגנות המונים בדרישה לשינוי המשטר. ז'יבקוב הודח ובמקומו מונה פטר מלאדנוב ליושב ראש מועצת המדינה. בבחירות שנערכו ב-1990 זכתה המפלגה הסוציאליסטית הבולגרית שהונהגה בידי הקומוניסטים לשעבר ואנדריי לוקאנוב נבחר לראש הממשלה. בעקבות מהומות על רקע כלכלי התפטר ראש הממשלה לוקאנוב, נערכו שוב בחירות שבהן ניצחה קואליציה אנטי קומוניסטית, אך המצב הפוליטי המשיך להיות בלתי יציב והשלטון התחלף תכופות.
הציבור הבולגרי מאס בשני הכוחות הפוליטיים המרכזיים וב-2001 הקים סמיון סקסקובורגותסקי, בנו של המלך בוריס השלישי, תנועה פוליטית חדשה. סקסקובורגותסקי רץ בראשה לבחירות ונבחר לראשות הממשלה. גם מהלך זה לא ייצב את הכלכלה הבולגרית וב-2005 נבחר סרגיי סטאנישב אשר הצליח להעלות את רמת החיים בבולגריה, אך הואשם במעשי שחיתות. על סטאנישב נמתחה ביקורת קשה גם מצד האיחוד האירופי וב-2009 נבחר בויקו בוריסוב לראש ממשלת בולגריה. ב-2013 התפטר בוריסוב על רקע גל מחאות בבולגריה בשל יוקר המחיה. המערכת הפוליטית הבולגרית נכנסה לתקופת אי יציבות וב-2014 התפטר גם מחליפו של בוריסוב פלמן אורשרסקי.
ב-5 באוקטובר 2014 נערכו בחירות כלליות לפרלמנט ובהן זכתה מפלגתו של בויקו בוריסוב ל-32.66% מקולות הבוחרים וחזית "הקואליציה למען בולגריה" בהנהגת המפלגה הסוציאליסטית ל-15.4% מהקולות. התנועה לזכויות וחירות בהנהגת ליוטבי מסטאן הפועלת לזכויות המיעוטים בבולגריה (טורקים ובני רומה), שמרה על כוחה והשיגה כ-15% מקולות המצביעים. המפלגה הלאומנית והאנטישמית "אטאקה" זכתה ל-4.52% מקולות הבוחרים לעומת 9.36% בבחירות 2009.
בנובמבר 2016 נערכו הבחירות לנשיאות בבולגריה ובהן זכה רומן ראדב אשר נתמך על ידי המפלגה הסוציאליסטית והידוע כפרו רוסי מובהק. ראדב גבר על מועמדת מפלגת השלטון צֶצֶקָה צָצֶ'בָה. בעקבות תוצאות הבחירות התפטר בוריסוב. בבחירות שנערכו במרץ 2017 הגדילה מפלגתו של בוריסוב את כוחה. ב-4 במאי החל בכהונתו השלישית כראש ממשלה.
בקיץ 2020 פרץ גל מחאה במדינה שנמשך חודשיים רבים, וכלל הפגנות ועימותים בערים המרכזיות בין שוטרים למפגינים שדרשו את התפטרות ראש הממשלה בוריסוב, על רקע אישומים בשחיתות, התערבות במערכת המשפט והתרפסות בפני אילי הון. לאחר הבחירות באפריל 2021 המערכת הפוליטית הבולגרית נכנסה לתקופת אי יציבות שכללה 4 מערכות בחירות בפחות משנתיים.
ימי הממלכה והשלטון הקומוניסטי
בראשית ימיה, הייתה המדינה הבולגרית המודרנית מונרכיה חוקתית. ב-28 באפריל 1879 אומצה חוקת טרנובו והנהיגה איזונים ובלמים למניעת השגת כוח אבסולוטי על ידי המלך הבולגרי. המערכת הפוליטית הבולגרית הייתה רב מפלגתית והתחולל מאבק בין מצדדי הפרלמנטריזם ובין תומכי המלוכה. ב-1893 נכשל ראש הממשלה סטפן סטאמבולוב שכיהן גם כיושב ראש מפלגת העם של בולגריה, בניסיונו לשנות את החוקה ולהגביל עוד את סמכויותיו של השליט. ב-1908 עם ההכרזה הרשמית על עצמאות בולגריה וכינון הממלכה, שונתה החוקה ומוסד המלוכה התחזק בהדרגה.
במאי 1934 התחוללה הפיכה צבאית בממלכה על ידי הליגה הצבאית והפרלמנט פוזר. בינואר פירק המלך בוריס השלישי את הליגה הצבאית והשיב את הפרלמנט לפעילות, אך בפועל הנהיג משטר אוטוקרטי. ב-4 בדצמבר 1947 בוטלה חוקת טרנובו על ידי גאורגי דימיטרוב והונהגה חוקה חדשה שכונתה חוקת דימיטרוב והייתה במתכונת החוקה הסובייטית מ-1936. הונהג משטר חד-מפלגתי ועל אף שבאופן רשמי מפלגת חזית המולדת המשיכה להתקיים, המדינה נשלטה בידי המפלגה הקומוניסטית. ב-1971 הונהגה חוקת ז'יבקוב שהייתה מעט יותר ליבראלית מקודמתה בנושא זכויות האזרח, אך בעיקר התוותה שינויים במנגנוני השלטון ואת יצירתו של תפקיד יושב ראש מועצת המדינה עבור טודור ז'יבקוב. ב-1991 בוטלה חוקת ז'יבקוב.
הרפובליקה הבולגרית
ב-12 ביולי 1991 אושרה חוקה חדשה במדינה שהגדירה מחדש את בולגריה כרפובליקה בה מונהגת דמוקרטיה פרלמנטרית. נשיא בולגריה נבחר בצורה ישירה לכהונה בת חמש שנים, והוא משמש כראש המדינה והמפקד העליון של הכוחות המזוינים. הנשיא עומד בראש "המועצה המייעצת לביטחון לאומי", וכאשר אינו יכול ליזום חקיקה הוא יכול להחזיר את הנושא לדיון נוסף, אולם הפרלמנט יכול לעקוף את רצון הנשיא בעזרת רוב פשוט.
הפרלמנט הבולגרי הוא בית יחיד המכונה האספה הלאומית (בבולגרית: Народно събрание). הוא מורכב מ-240 נציגים שנבחרים לתקופה של ארבע שנים ואילו נבחרים באמצעות מפלגותיהם או על ידי קואליציות של כל אחד מ-26 האזורים המנהליים. המפלגה או הקואליציה חייבת לעבור את אחוז החסימה שעומד על 4 אחוזים כדי להשיג מושב בפרלמנט. הפרלמנט אחראי על חקיקת חוקים, אישור התקציב, תכנון הבחירות הנשיאותיות, בחירת ראש הממשלה ושרים אחרים ופיטוריהם, הכרזת מלחמה, פרישת חיילים מחוץ לבולגריה ואישור חתימה על חוזים בינלאומיים.
יחסי בולגריה וישראל
בסוף ספטמבר 1944 פורסמה בעיתונות וברדיו הבולגרים הצהרה מטעם דימו קזאסוב שר האינפורמציה בממשלת חזית המולדת ובה הובעה אהדתו של השלטון הבולגרי להקמת מדינה יהודית בארץ ישראל. ב-1 בדצמבר 1944 ביקר בבולגריה דוד בן-גוריון, נפגש עם ראשי המשטר ודן עימם בחידוש הפעילות הציונית במדינה, השבת הרכוש לבני הקהילה וחידוש ההיתר לעלייה לישראל. עם תום מלחמת העולם השנייה ולקראת כינוס ועידת האו"ם בסן פרנסיסקו (1945), פנה ראש הממשלה הבולגרי קימון גאורגייב ליושב ראש ארגון בני ברית בבולגריה זכריה אלקלעי בבקשה שהארגון יפעיל את השפעתו בארצות הברית, כדי שבולגריה לא תקופח במסגרת חוזה השלום.
ב-29 בנובמבר 1948 הכירה ממשלת בולגריה בראשותו של גאורגי דימיטרוב במדינת ישראל, וב-4 בדצמבר כוננו יחסים דיפלומטיים בין המדינות. ב-1952 נפתחה צירות בולגרית בתל אביב ובראשה עמד מיופה כח. כגרורה נאמנה של ברית המועצות פיתחה בולגריה את יחסיה עם ארצות ערב וצמצמה עד למינימום את קשריה עם ישראל. ביוני 1955 הפילו מטוסי קרב בולגרים מטוס נוסעים של אל על שסטה מנתיבו אל תוך שטח בולגריה. כל הנוסעים ואנשי הצוות נספו בהתקפה. האירוע החריף את המתיחות ביחסי שתי המדינות. ב-10 ביוני 1967, לאחר מלחמת ששת הימים ובעת כהונתו של טודור ז'יבקוב כראש הממשלה, ניתקה בולגריה את יחסיה עם מדינת ישראל כשאר חברות ברית ורשה. לאחר ניתוק היחסים טיפלה שגרירות אוסטריה בישראל בקשרים הרלוונטיים בין המדינות. עם עלית גורבצ'וב לשלטון בברית המועצות החלה בולגריה להפשיר באיטיות את קשריה עם ישראל וקוימו מגעים בלתי רשמיים בין נציגויות שתי המדינות במרכז האו"ם בניו יורק, שהובילו בין 1985 ל-1986 לפגישות לא רשמיות של שרי החוץ שלהן יצחק שמיר ופטר מלאדנוב.
ב-1989, לאחר נפילת השלטון הקומוניסטי החליטה ממשלתו של אנדריי לוקאנוב לחדש את יחסיה הדיפלומטיים של בולגריה עם ישראל, ובטקס שנערך בסופיה ב-3 במאי 1990 חתמו שר החוץ הישראלי משה ארנס ועמיתו הבולגרי בויקו דימיטרוב על חידוש היחסים בדרג של שגרירויות. מערכת היחסים בין המדינות מוגדרת כאסטרטגית ובאה לידי ביטוי בתחומי הביטחון, הכלכלה והפוליטיקה האזורית, תוך תמיכה הדדית בפורומים בינלאומיים. בדצמבר 2010, במהלך השרפה בכרמל, שלחה בולגריה שני מטוסי כיבוי ו-120 כבאים כדי לסייע בכיבוי האש.
רקע ונתונים
כלכלת בולגריה עברה טלטלה עם התפרקות הגוש הקומוניסטי בשנות ה-90 של המאה ה-20. התוצאה המיידית של העצמאות הכלכלית הייתה אינפלציה גבוהה וזליגת נכסים ומוצרים לטובת מדינות אירופה המערבית ולטובת יזמים ומקורבי שלטון. במחצית שנות ה-90 נוצר מחסור לאומי בשמן בישול, כאשר יזמים זריזים רכשו את כל תפוקת שמן החמניות לשם שילוחה לגרמניה. בשנים 1999–2000 הוחלט על תוכנית כלכלית חדשה, שהביאה לייצוב המשק ולאחר מכן לצמיחה בתמ"ג ובתוצר לנפש.
בולגריה הצטרפה לאיחוד האירופי ב-1 בינואר 2007, יחד עם רומניה. חיבורה של המדינה לרשת נתיבי התעבורה הפאן-אירופיים סייע לפיתוח הכלכלי והקשר עם מדינות אירופה.
כעיקרון, מתבססת בולגריה על כלכלת שוק, אך עם גרעין של חברות ממשלתיות. למרות פיתוח כלכלי ושיפור בנתוני התמ"ג, השכר הממוצע במשק הבולגרי והתמ"ג לנפש הם מן הנמוכים באיחוד האירופי. ב-2009 עמד התמ"ג לנפש בבולגריה על שיעור הקטן ב-55 אחוזים מהממוצע באיחוד האירופי. שער הלב עומד על כ-2 לב לאירו בממוצע. ב-2016 עמד התמ"ג בבולגריה על כ-143 מיליארד דולר אמריקני, כ-20,000 דולר לנפש. השכר הממוצע החודשי עמד ב-2016 על 491 יורו.
כ-63% מהתמ"ג מגיעים ממגזר השירותים, כ-30% ממגזר התעשייה ו-7% ממגזר החקלאות.
ב-2009, כתוצאה מהמשבר הכלכלי העולמי עלה שיעור האבטלה בבולגריה ל-9.1 אחוזים, התמ"ג נפגע למשך מספר שנים וחזר לרמתו הקודמת רק ב-2014.
מסילת הברזל הראשונה במדינה הוקמה בשנת 1864 והיא קישרה את סופיה עם רוסה. בהמשך הוקם רכבת לקונסטנטינופול. מערכת הרכבות הקיימת מנוהלת על ידי חברת הרכבות הממלכתית הבולגרית.
מגזרי התמ"ג ומוצריהם
אוצרות הטבע העיקריים של בולגריה הם נפט, גז טבעי, עופרת, מנגן, עפרת ברזל, ליגניט, פחם קשה ועץ. בתחום התעשייתי המעסיק קרוב ל-30% מסך המועסקים, מייצרת בולגריה ברזל גולמי, סגסוגת ברזל, פלדה, דשן, חומצה גופרתית, מלט, נייר, בדי כותנה ואריגי צמר.
במגזר החקלאות חלה ירידה הדרגתית בתמ"ג לאורך שלהי המאה העשרים וירידה משמעותית בעשור הראשון של המאה ה-21. בתחום החקלאי מגדלת בולגריה בעיקר חיטה, תירס, שעורה, סלק, סוכר, זרעוני חמניה, כותנה, טבק, עגבניות, תפוחי אדמה, ענבים וורדים. מבחינת משק החי מייצרת בולגריה בשר, צמר, דבש, ביצים וחלב.
ענף כלכלי משמעותי נוסף הוא התיירות, אזור הים השחור עובר פיתוח מואץ כתוצאה מתיירות נכנסת הולכת וגוברת. ב-2015 ביקרו במדינה כ-10 מיליון תיירים, בהשוואה ל-5.2 תיירים ב-2009. מרבית התיירים מגיעים מהמדינות הסמוכות, רומניה, רוסיה, יוון וגרמניה. מישראל נכנסו לבולגריה כ-155,000 תיירים בשנה זו.
בולגריה מייבאת פלפל, נייר עיתון, כותנה, צמר, צנורות ברזל ופלדה, אוטובוסים, מכוניות, משאיות, סוכר, אנתרציט, פחם, נפט גולמי, בנזין וגז טבעי מרוסיה, איטליה, גרמניה ויוון. היא מייצאת בשר חזיר, עופות, עגבניות, גבינה, יין, טבק, פחממות, נתרן גולמי, קרבאמיד, אמוניום חנקתי, פוליאתילן, נעליים, מוצרי ברזל ופלדה, אבץ ומנועים חשמליים, לרוסיה, לגרמניה, ליוון ולאיטליה.
היבטי מיסוי
קיים מס חברות אחיד, לחברות מקומיות בגובה 10% בגין כל הכנסה ללא קשר למקום הפקתה או צמיחתה, חברות זרות חייבות במס זהה על הכנסתן בבולגריה. תושב בולגריה חייב במס פרוגרסיבי על כל הכנסותיו ללא קשר למקום הפקתן. לעומתו, תושב זר חייב במס בבולגריה רק בגין הכנסות שנצברו בבולגריה. ב-18 בינואר 2000 נחתמה אמנת המס בין ישראל לבולגריה, שנכנסה לתוקף ב-1 בינואר 2003.
משק האנרגיה
החל משנת 1951 מופק נפט משדה הנפט טיולנובו.
איכות חיים
במדדים שונים שנעשו במהלך העשור הראשון והשני של המאה ה-21 המודדים את רמות האושר או הסבל של אנשים על פי מדינות דורגה בולגריה במיקומים מדאיגים. במדד האושר העולמי משנת 2012 דורגה בולגריה במקום השני מהסוף אחרי גאורגיה. בדו"ח דומה מאותה שנה שהגיש ארגון האומות המאוחדות דורגה בולגריה במקום ה-146 מתוך 155, מה שהופך אותה לאחת מעשר המדינות הכי פחות מאושרות בעולם ולמדינה האירופית האחרונה ברשימה, כאשר מעליה נמצאת שוב גאורגיה.
סקר שערך ארגון ESS בין מדינות אירופה מצא כי הרווחה האישית בבולגריה היא בין הנמוכות ביבשת לצד פולין עם ציון של -0.7 בערך (הציון הגבוה ביותר היה 0.68, אותו קיבלה דנמרק), כשמתחתיה נמצאות צ'כיה וקפריסין עם ציון של -0.15. בשנת 2015 נערך פעם נוספת מדד האושר העולמי, ובו בולגריה הגיעה למקום ה-134, כלומר היא המדינה האירופית הנמוכה ביותר ברשימה. עם זאת מדובר במגמת שיפור מבחינתה, כאשר עקפה מספר מדינות, כגון מדגסקר, גאורגיה וסוריה.
בשנים 2010–2012 סבלה בולגריה מדירוג במקום הראשון בעולם במדד הסבל העולמי. במסגרת סקר שערך ארגון גלאופ האמריקאי נמצא כי 39% מתושבי בולגריה אינם מרוצים מאורח חייהם ומוגדרים כמי שחיים "חיי סבל". היו שטענו כי בעקבות הנתונים הגבוהים הללו פרצו בשנת 2013 מחאות הענק בבירה סופיה שהובילו להחלפת הממשלה, והיו להפגנות הגדולות ביותר במדינה מאז נפילת הקומוניזם.
נכון להיום (ינואר 2021) בולגריה מדורגת במקום 109 במדד האושר העולמי. היא נמצאת במקום האחרון בדירוג סיפוק החיים של מדד האושר האירופי, כך גם בדירוג הרווחה האישית. בנוסף, היא נמצאת במקום 26 מתוך 30 במדד האושר הכללי האירופי.
גאוגרפיה
שטחה של בולגריה 110,910 קמ"ר, מתוך שטח זה 360 קמ"ר הם מים ו-110,550 יבשה.
בולגריה היא מדינה קטנה, המאופיינת על ידי מגוון של נופים ואזורי אקלים, החל בפסגות אלפיניות מושלגות בהרי הבלקן, הרי רילה, הרי פירין והרי רודופי, ועד לחופים שטופי השמש של הים השחור.
שני רכסי הרים עיקריים, חוצים את בולגריה לרוחבה, ממזרח למערב:
מישור רחב ידיים, הנקרא המישור התראקי או השפלה התראקית (בבולגרית: גורנוטראקיסקה ניזינה), משתרע בין שני רכסי ההרים הללו. הוא מתחיל באזור סופיה במערב ומתרחב ככל שהוא נפרש מזרחה, עד שהוא מגיע אל חופי הים השחור.
נהר הדנובה, הקרוי בבולגרית דוּנַי, מסמן את רובו של הגבול בין בולגריה לרומניה בצפון. נהר מריצה, הנהר הארוך ביותר בבלקן (480 קילומטרים), תחילתו בהרי רילה בבולגריה והוא זורם דרך המישור התראקי וגבול טורקיה-יוון עד הים האגאי. נהר איסקר, הנהר הארוך ביותר (368 קילומטרים) הזורם רק בתחומי בולגריה, מתחיל בהרי רילה, זורם צפונה ונשפך לנהר הדנובה. נהר סטרומה מתחיל בהר ויטושה, מדרום לסופיה, וזורם דרומה, דרך יוון לים האגאי.
חלוקה מחוזית
מ-1987 ועד 1999 הייתה בולגריה מחולקת ל-9 מחוזות ומ-1999 הורחבה החלוקה ל-28 מחוזות (אובלסט) שונים. כל המחוזות קרויים על שם הבירה המחוזית כאשר העיר עצמה מהווה תת-מחוז במחוז שבו היא נמצאת. מטרופולין סופיה היא מחוז עצמאי בשל חשיבותה וכמות האוכלוסין הגדולה שבה. מחוז בורגס הוא הגדול בשטחו ומשתרע על פני 7,748.1 קמ"ר והעיר סופיה היא המחוז הקטן בשטחו 1,349 קמ"ר, אך הגדול ביותר מבחינת כמות האוכלוסין. המחוז הקטן ביותר מבחינת כמות האוכלוסין הוא מחוז וידין אשר נכון ל-2009 מנה 108,067 נפשות.
דמוגרפיה
נכון לשנת 2022, האוכלוסייה בבולגריה מונה 6.8 מיליון תושבים, ירידה של 22% לעומת שיא כמות האוכלוסין שנרשם בשנת 1985. תוחלת החיים היא 71.4 שנים ושיעור הפריון הוא 1.6 ילדים לאישה. נכון לשנת 2021, בולגריה מדורגת במקום 153 בעולם בשיעורי התמותה בלידה עם ממוצע של 8.1 מיתות ל-1,000 לידות.
ההתפלגות האתנית בבולגריה היא: 83.9% בולגרים, 9.4% טורקים, 4.7% בני רומה ו-2% הם מקבוצות אתניות אחרות או שלא שייכו עצמם לאחת הקבוצות. 96.3% דוברים בולגרית כשפת אם. ההתפלגות הדתית בבולגריה היא: 59.5% אורתודוקסים, 9.3% חסרי דת, 7.9% מוסלמים, 0.9% פרוטסטנטים, 0.7% קתולים
עיור
נכון לשנת 2022, רוב הבולגרים (72.5%) מתגוררים באזורים עירוניים. כשישית מהם חיים בסופיה, שאוכלוסייתה עולה על 1,200,000 איש.
היסטוריה דמוגרפית
לאחר קבלת עצמאותה מהעות'מאנים מנתה אוכלוסיית בולגריה כ-3 מיליון נפשות. לאחר מלחמת הבלקן השנייה ובעיקר לאחר מלחמת העולם הראשונה איבדו הבולגרים שטחים בתראקיה, מקדוניה הווארדארית ואת חבל דרום דוברוג'ה. התהליך לווה בטרנספר אוכלוסיות והגירת אלפי תושבים ממוצא בולגרי אל תוך שטחי בולגריה. המשבר הכלכלי והחברתי שפקד את ממלכת בולגריה לאחר מלחמת העולם הראשונה, הוביל גם להגירה פנימית לערים הגדולות ובעיקר לבירה סופיה. ב-1940 הוחזר לבולגריה חבל דרום דוברוג'ה הכולל את מרכזי האוכלוסין בסיליסטרה ודובריץ' והחבל נותר בחזקת הבולגרים גם לאחר מלחמת העולם השנייה.
מראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 רדף משטרו של טודור ז'יבקוב את בני המיעוט הטורקי במדינה ומעריכים שעד סוף העשור, כ-300,000 תושבים נאלצו להגר מבולגריה בעיקר לטורקיה. לאחר קריסת השלטון הקומוניסטי במדינה התחולל משבר כלכלי חריף שלווה בהיפר-אינפלציה, עלייה חדה בשיעור האבטלה ותסיסה חברתית. המשבר הכלכלי הוביל להגירת עבודה משמעותית מבולגריה למערב אירופה וחבר המדינות. בראשית העשור השני של המאה ה-21 מצויה בולגריה במשבר דמוגרפי חריף, תוך ירידה מתמשכת בכמות האוכלוסין, המשתווה לכמות האוכלוסין שהייתה במדינה בשלהי שנות ה-40 של המאה ה-20. ב-31 בדצמבר 2013 התגוררו בבולגריה 7,245,677 תושבים ו-73% מהם התגוררו באזורים אורבניים. ב-2015 התגוררו בבולגריה 7,168,009 תושבים, וב-2021 ירד המספר לכדי 6,520,314 תושבים.
צבא בולגריה
נשיא בולגריה הוא מפקדו העליון של צבא בולגריה ומשרד ההגנה הבולגרי אחראי פוליטית על התנהלותו. לצבא שלוש זרועות מרכזיות, האוויר, הים והיבשה. בולגריה הצטרפה לנאט"ו ב-29 במרץ 2004.
רקע
התרבות הבולגרית מבוססת בעיקרה על המורשת התראקית, הסלאבית והבולגארית תוך השפעות של התרבויות הרומית, הביזנטית והעות'מאנית. חפצי אמנות ותכשיטים תראקים בני אלפי שנים נתגלו באתרים שונים בבולגריה ושרידי יישובים שנתגלו תוארכו לתקופה הרומית. נדידת השבטים הסלאבים והבולגארים אשר הקימו את האימפריה הבולגרית הראשונה הביאה למיזוג תרבותי שיצר תרבות חדשה ומשולבת ובכלל זה סגנונות אדריכליים, אשר הושפעו לא מעט מאדריכלות ביזנטית.
400 שנות השלטון העות'מאני ביססו בבולגריה אדריכלות עות'מאנית, אך גם סגנונות מוזיקה וציור. תנועת התחייה הבולגרית של אמצע המאה ה-19 החזירה לבולגריה את התרבות הסלאבית ובנוסף הושפעה מסגנונות שונים מרחבי אירופה ובכללם מרוסיה וגרמניה.
אתרי מורשת עולמית
אזור בולגריה בעל ההיסטוריה העשירה בת אלפי השנים רווי באתרים ארכאולוגיים. בולגריה היא המדינה השלישית באירופה לאחר איטליה ויוון בכמות האתרים הארכאולוגיים שנחפרו. ארגון אונסק"ו הכריז על 9 אתרים בבולגריה כאתרי מורשת עולמית והם: כנסיית בויאנה, הרוכב ממדרה, העיר העתיקה של נסבר, הפארק הלאומי פירין, מנזר רילה, כנסיות איבאנובו, שמורת סרברנה, הקבר התראקי בקאזאנלק, הקבר התראקי בסוושטארי.
מוזיקה, ספרות ושירה
שורשי המוזיקה העממית הבולגרית נטועים בימי הביניים ולאורך השנים הם ספגו השפעות עות'מאניות, יווניות, סלאביות ושל בני רומה. המוזיקה עשירה בנגינת כלי נשיפה כגון חמת חלילים, הקשה ומיתר כגון הגוּדוּלְקָה הדומה במבנה שלה ללאוטה. ב-1987 זכתה מקהלת הנשים של הטלוויזיה הממלכתית הבולגרית בפרסום עולמי נרחב עם הפקת אריך הנגן הראשון שלה שנקרא "מסתרי קולות בולגריה" וב-1990 זכתה בפרס גראמי בקטגוריית אלבום המוזיקה העממית הטוב ביותר. המקהלה ליוותה את הזמרת קייט בוש בעת הקלטת אלבומיה עולם חושני (1989) ונעליים אדומות (1993).
מבין המלחינים הקלאסיים הבולגרים בולטים: פאנצ'ו ולדיגרוב ומארין גולמינוב ומבין זמרי האופרה בלט בוריס כריסטוף. היצירות הספרותיות הראשונות נכתבו במהלך המאה ה-9 תקופת האימפריה הראשונה והן עסקו בעיקר בסוגיות תאולוגיות. בתקופת התחייה הבולגרית של אמצע עד שלהי המאה ה-19 חלה התעוררות תרבותית שלוותה בפריחה ספרותית ומהעת הזו נודעו הסופרים איוואן ואזוב ופנצ'ו סלאבייקוב. ב-1981 זכה הסופר אליאס קנטי, שנולד בעיר רוסה, בפרס נובל לספרות. מבין המשוררות הבולטות בבולגרית במאה ה-20 ניתן למנות את אליסבטה בגריאנה ודורה גאבה.
המטבח הבולגרי
המטבח הבולגרי הוא בעיקרו מטבח בלקני ובעל השפעות מהמטבח העות'מאני, היווני, הרומני והרוסי. ישנם מוצרים ומאכלים הייחודיים למטבח הבולגרי כגון:
הבישול מבוסס על אידוי, אפיה, על האש והכנת נזידים. צריכת הבשר המרכזית היא של בשר חזיר ואחריו בשר עוף ובשר כבש. בנוסף, מאכלים פופולריים הם, מתאבנים: נקניק דם, מרקים: צ'ורבה, מרק קיבה, מנות עיקריות: מוסקה, גיובץ', סרמאלה, פילאף המלווים בבשרים שונים אם בבישול או על האש כגון קבב או קציצות המכונות כּיוּפְתֶה, קציצות כרישה ופשטידות שונות כגון פָּטַטְנִיק המבוססת על תפוחי אדמה או קָצַ'אמָאק המבוססת על קמח תירס. לקינוח מגישים בקלווה, קוּזוּנָאק שהוא סוג של לחם מתוק, חלבה, לפתני פירות כגון חבושים ורחת לוקום. מבחינת משקאות חריפים, נפוצים סוגים שונים של ערק (רקיאה) המבוססים גם על מגוון פירות, יין העשוי ממסטיקא, יין ענבים וליקרים.
רקע וענפי ספורט בולטים
נסיכות בולגריה השתתפה עוד באולימפיאדת אתונה (1896), להוציא שלוש אולימפיאדות השתתפה בכולן וספורטאיה זכו ב-212 מדליות, 51 מהן מזהב.
בבולגריה נפוצים ענפי ספורט הנחשבים מזרח אירופים מסורתיים כגון היאבקות, סמבו, הרמת משקולות ושחמט וגם ענפי ספורט שנטמעו במדינה ברבות השנים כגון כדורגל, כדורסל, כדור עף, התעמלות, אתלטיקה וסומו כאשר קאלויאן מָכְלִיָאנוֹב הידוע בשמו הספורטיבי קוֹטוֹשוּ קָאטְצוּנוֹרִי הגיע לדרגת אוֹסְזֶקִי בליגה הבכירה ביפן ובמאי 2008, היה לאירופי הראשון שזכה בגביע הקיסר היפני. מרים המשקולות הנודע יליד בולגריה נעים סולימנוגלו, שנחשב לאחד ממרימי המשקולות הטובים בכל הזמנים החל את הקריירה במדינה, אך נאלץ להגר לטורקיה בשל רדיפות המשטר ושם זכה בעיקר תהילתו.
כדורגל
ענף הכדורגל הוא הפופולרי ביותר בבולגריה. במונדיאל 1994 הגיעה נבחרת בולגריה בכדורגל להישגה הטוב ביותר, כאשר העפילה לחצי הגמר לאחר ניצחון על גרמניה ושם נוצחה על ידי איטליה. מבין הכדורגלנים הבולגרים בולטים ניתן לציין את גאורגי אספרוחוב, חריסטו סטויצ'קוב ודימיטר ברבאטוב. כדורגלנים בולגרים שיחקו גם בישראל ומביניהם בלטו אמיל ולב ודימיטאר מקרייב. שתי הקבוצות הבולטות במדינה הן צסק"א סופיה ולבסקי סופיה.
יסוד הקהילה ותחת האימפריה הבולגרית
ראשוני היהודים באזור בולגריה היו הרומניוטים ומקורות ראשוניים מהכפר גיגן ומהעיר פלובדיב מתארכים את תחילת התיישבות היהודים באזור בין אמצע המאה ה-2 לראשית המאה ה-4. מתקופה זו ועד לתקופת האימפריה הבולגרית השנייה העדויות הן רק שניוניות ומתבססות על השפעות נוכחותם של יהודים באזור, כגון היותם מתווכים בין האימפריה הבולגרית לממלכת הכוזרים והשפעת הכתב העברי על יסוד האלפבית הגלגוליטי.
תחת שלטון העות'מאנים
לאחר כיבוש בולגריה בידי האימפריה העות'מאנית החלו גלי הגירת יהודים לאזור. בשלהי המאה ה-14 הגיעו יהודים שגורשו מהונגריה על ידי המלך לאיוש הראשון, באמצע המאה ה-15 הגיעו יהודים שגורשו בצו שארל השביעי, מלך צרפת וב-1474 מגורשי בוואריה שגורשו על ידי לודוויג התשיעי, דוכס בוואריה. בשלהי המאה ה-14 החלו להגיע מגורשי ספרד אשר הוזמנו לשטחי האימפריה העות'מאנית על ידי הסולטאן באיזיט השני. בכמותם הרבה החלו יהודי ספרד לשנות את אופי הקהילות בבולגריה אשר קיבלו בהדרגה צביון ספרדי. היהודים עסקו במסחר ונהנו מחופש פולחן. תהליך נסיגתה של האימפריה העות'מאנית שהפך את בולגריה לאזור קרבות, לווה בפגיעות רבות בקהילות היהודיות השונות והוביל גם למשבר כלכלי חריף.
לאחר עצמאות בולגריה
לאחר קבלת העצמאות מהעות'מאנים חוקקה בבולגריה חוקת טרנובו שהייתה ליבראלית ומתקדמת לזמנה וכללה זכויות רבות למיעוטים ובכלל זה לבני הקהילה היהודית. בני הקהילה זכו לחופש פולחן, עיסוקים והתאגדות קהילתית. בראשית המאה ה-20 התגוררו בנסיכות הבולגרית כ-33,000 יהודים ב-47 יישובים שונים, אשר ב-34 מהם הייתה קהילה מאורגנת, ממוסדת ובעלת פעילות ציונית ענפה. בני הקהילה נטלו חלק במלחמות הבלקן ובמלחמת העולם הראשונה ובמהלכן נפלו כ-1,000 חיילים יהודים.
החל מאמצע שנות ה-30 החלה בולגריה מתקרבת לגרמניה הנאצית ובמקביל התיר השלטון להקים ארגונים אנטישמים ואף נקט באנטישמיות ממוסדת. בספטמבר 1939 גורשו כ-4,000 יהודים מבולגריה במסגרת "המסע לגירוש נתינים זרים" ובינואר 1941 חוקק החוק להגנת האומה. היהודים הוכרחו לענוד כוכב צהוב ו-9,000 גברים בגילאי 20–40 נשלחו לעבודות כפייה. בראשית מרץ 1943 גירשו הבולגרים את 11,343 יהודי תראקיה, מקדוניה הווארדארית ופירוט אל מותם במחנה טרבלינקה. במקביל נכשל ניסיון גירושם של 48,000 יהודי "בולגריה הישנה" בשל מאבק עיקש של הנהגת הקהילה היהודית וראשי הקהילות בערים השונות שנעזרו בפוליטיקאים והנהגת הכנסייה הבולגרית. במאי 1943 גורשו כ-20,000 ביהודי סופיה לערי השדה, אך לא אל מחוץ לבולגריה.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה, הייתה ציפייה בקרב יהודי בולגריה להשבת זכויות הפרט והרכוש שהופקע, אך ציפיות אילו לא התממשו. העובדה שמדובר היה בקהילה בעלת אופי ציוני מובהק, בשילוב אי השבת הרכוש שהופקע כגון מפעלים וקרקעות והפגיעה בחופש הפרט על ידי השלטון הקומוניסטי, הובילה לעלייה ההמונית למדינת ישראל, במסגרתה עלו 45,000 מתוך 51,000 בני הקהילה. השלטון הקומוניסטי הגביל את חופש הפולחן של יהודי בולגריה שנותרו במדינה. ב-1961 הוחרם מבנה בית הכנסת בסופיה. הרב הראשי לבולגריה הרב ד"ר אשר חננאל המשיך לקיים במקום תפילות בניגוד לדרישת השלטונות, נעצר, נכלא ובהמשך נשפט ונדון לשלוש וחצי שנות מאסר. ב-1962 הידרדר מצב בריאותו ולאחר לחץ בינלאומי כבד נערך לו "משפט חוזר" והוא שוחרר מכלאו. ב-1989 לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי היה גל עלייה נוסף של יהודים מבולגריה. ב-2011 התגוררו בבולגריה 4,000 יהודים, מחציתם בסופיה ועוד כ-500 בפלובדיב.
יד השמונה
יד השמונה הוא מושב שיתופי, שהוקם בשנת 1971 בפרוזדור ירושלים (בין אולפני "נווה אילן" ליישוב נווה אילן). היישוב משתייך לתנועת האיחוד החקלאי, ומאוכלס על ידי נוצרים ויהודים משיחיים. המייסדים היו קבוצת מתנדבים פינים, שבאו לחיות בקרב השבים לציון ולעזור בבניית הארץ, ב-1971. לאחר שלוש שנים בהן חיו בנווה אילן, קיבלו אישור מהממשלה להקים את היישוב על גבעה סמוכה, וב-1974 הוקם המושב. בשנת 1978 הצטרפו אליהם יהודים משיחיים ישראלים.
שמו של המושב מהווה זכר לשמונה יהודים, שהוסגרו מפינלנד לידי הנאצים בזמן מלחמת העולם השנייה.
במושב נמצא "גן תנ"כי", המשחזר את החיים החקלאיים בכפר בתקופת התנ"ך. לאורך הגן שזורים ממצאים ארכאולוגיים ממקומות שונים ברחבי הארץ, וכמו כן שחזורים של מבנים עתיקים, כשהדגש המרכזי הוא על החקלאות בהר. הגן נבנה בשיתוף פעולה עם רשות העתיקות ועם החוקר ישו דריי.
ביישוב פועלים בית הארחה, אולם כנסים ונגריה. בית ההארחה הפסיק לארח חתונות בעקבות הפסד בתביעה, בה בית הארחה עבר על חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים, בכך שבית ההארחה סירב לארח מסיבת חתונה לזוג לסביות באולם האירועים שלו בגלל התנגדות לנישואין חד מיניים.
קרב חוליאפולה
מהלך הקרב
במהלך המתקפה על דרום אוקראינה, סבלו תושבי חוליאפולה ממחסור בחשמל ומים מ-2 במרץ 2022. למחרת, כוחות רוסים כבשו את העיר פולוהי הסמוכה. ב-5 במרץ, כוחות רוסיים נכנסו לזמן קצר לחוליאיפולה (אשר, לפי הכוחות האוקראיניים, הותקפו במהלך הלילה בעודם מתמודדים עם הפגזה והתקפות אוויריות ), אך הם נהדפו.
ב-15 במרץ, הכוחות המזוינים הרוסים ניהלו פעולות לחימה סביב חוליאפולה. ב-26 במרץ, טען הממשל הצבאי האזורי של זפוריז'יה האוקראיני שהכוחות האוקראינים כבשו מחדש את הכפרים פולטבקה ומליניבקה ממזרח לחוליאפולה לאחר קרבות קשים.
עד 30 במרץ חוותה חוליאפולה כמעט חודש של הפגזות ליליות, בעוד שאוכלוסייתה ירדה לכ-2,000, עם כתריסר הרוגים אזרחיים. לפני הקרב, אוכלוסיית העיר כללה כ-16,000 תושבים ותושבות. ב-21 באפריל, שלושה מסוקים רוסיים הופלו מעל חוליאפולה על ידי מערכת הגנה אווירית אוקראינית ניידת, מה שאילץ טור טנק רוסי סמוך לסגת, בעוד ארטילריה אוקראינית לטווח ארוך השמידה גם 24 טנקים רוסיים ו-10 נגמ"שים.
ב-25 באפריל החלו הכוחות הרוסיים לרכז את מאמציהם בלכידת חוליאפולה, חיזוק עמדותיהם וירי על עמדות אוקראיניות. למחרת, שלושה בני אדם נפצעו ומספר בתים נהרסו במהלך הפצצת ארטילריה רוסית, שנמשכה מספר ימים.
ב-6 במאי החלו הכוחות הרוסיים להפגיז את העיר בארטילריה ובתקיפות אוויריות. בתגובה להפגזות, הורה ראש העיר סריי ירמק על פינוי תושבי העיר. ב-14 במאי דווח באוקראינה כי מבני מגורים רבים ניזוקו או נהרסו במהלך ההפצצה המתמשכת. כוחות רוסים הרסו גם את הכביש בין חולייאפולה שבשליטת אוקראינה לעיר פולוהי שבשליטה רוסית, תוך שימוש במוקשים.
ב-7 יוני, אולכסנדר סטארוך, מושל מחוז זפוריז'יה, דיווח כי קו ההגנה האוקראיני קיבל חיזוק בחוליאיפולה, שם העימותים עדיין נמשכו.
ב-9 ביוני, טענה מנהלת המודיעין הראשית של משרד ההגנה האוקראיני שהם ניסו לשבור את המצור על מריופול בתחילת אפריל, אך המחלקה שנשלחה מחוליאפולה לפרוץ לעיר נהדפה על ידי קו ההגנה הרוסי.
ב-13 ביוני, חיל האוויר הרוסי פתח בסדרה של תקיפות אוויריות נגד עמדות אוקראינים בחוליאיפולה. באוקראינה האשימו שהכוחות המזוינים הרוסים המשיכו להתמקד בתשתיות אזרחיות, במקום לעסוק ישירות בכוחות אוקראינים. על פי המטה הכללי של הכוחות המזוינים של אוקראינה, הפצצה מתמשכת זו בוצעה במטרה לאלץ את הכוחות האוקראינים להישאר בחוליאפולה, כחלק מניסיון של הכוחות הרוסיים לכבוש את העיר סוורודונצק. הישגים קטנים הושגו על ידי הכוחות האוקראינים באזור סביב חוליאפולה, אם כי הדבר עלה בעלות גבוהה, כאשר אוקראינים רבים נפגעו מהירי הארטילרי. ב-18 ביוני נמשכה ההפגזה על חוליאפולה, כשאוקראינים פרסמו שזוהתה פגיעה בכמה מבני מגורים ומסחר ופצעה מספר אזרחים. ב-28 ביוני, על מנת למנוע העברת כוחות אוקראינים לעיר ליסיצ'נסק כחלק מקרב ליסיצ'נסק, הפציצו כוחות רוסים עמדות אוקראיניות בחוליאפולה. ב-5 ביולי, המינהל הצבאי האזורי של זפוריז'יה האוקראיני דיווח על המשך התקפות טילים רוסיות נגד תשתית אזרחית בחוליאפולה. ב-10 ביולי דיווח גם המטה הכללי של הכוחות המזוינים של אוקראינה על התקפות ארטילריה רוסיות מתמשכות על חוליאפולה. לפי האוקראינים, הכוחות המזוינים הרוסים לא ביצעו פעולות התקפיות נוספות בזפוריז'יה למרות ההפגזות שיזמו.
ב-19 ביולי אוקראינה טענה כי צבא רוסיה החל לארגן מחדש את חייליו בזפוריז'יה והחלו לרכז את מאמצו בכיבוש האזור. באותו תאריך הפגיזו כוחות רוסים את חוליאפולה באמצעות מערכת משגרי רקטות מרובה BM-21 Grad וארטילריה. ב-21 ביולי דיווח סריי ירמאק כי למעלה מ-1,000 בתים וכמעט כל התשתית של העיר ניזוקו במהלך חודשי ההפגזות הכבדות. לפי האוקראינים הכוחות הרוסים המשיכו להפגיז תשתיות אזרחיות וצבאיות בחוליאפולה עד אוגוסט, אך לא נקטו בפעולות צבאיות נוספות באזור.
ב-12 באוגוסט דיווח המטה הכללי של הכוחות המזוינים של אוקראינה כי כוחות רוסים פתחו באש נגד עמדות אוקראינים בחוליאיפולה, אך הם נהדפו. הפגזה נוספת על חוליאפולה בוצעה על פי הדיווחים על ידי טנקים וארטילריה רוסיים, שלאחר מכן בוצעו תקיפות אוויריות. הן נמשכו גם בסוף אוגוסט.
ב-1 בספטמבר הפגיזו כוחות רוסים את חוליאפולה באמצעות טנקים וארטילריה. ב-5 בספטמבר דיווח המינהל הצבאי של מחוז זפוריז'יה כי כוחות רוסים ירו על התשתית האזרחית של הוליאיפול, תוך כדי ריכוז מאמציהם העיקריים בשמירה על עמדותיהם. למרות שלא נקטו פעולות התקפיות בחזית זפוריז'יה, ההפגזה הרוסית על התשתית על חוליאפולה נמשכה, עם דיווחים המצביעים על כך שאזרחים נפצעו ואחד נהרג בהפצצה. ב-24 בספטמבר השמידו יחידות ארטילריה אוקראיניות בהוליאיפול 10 חלקים של מערכות נשק רוסיות, אך ההפגזה הרוסית על העיר נמשכה.
כוחות רוסים לא ביצעו פעולות התקפיות אקטיביות נגד העיר בתחילת אוקטובר, אלא המשיכו להפגיז אותה, תוך גרימת נזקים, באמצעות ארטילריה, מרגמות וטנקים. על פי אולכסנדר סטארוך, ההפגזה הרוסית הרגה את סגן ראש העיר חוליאפולה אולכסנדר סביצקי ואת מנהל השירות המקומי אולכסנדר קוסרנקו, שלפי הדיווחים מתו במקומות עבודתם. בעקבות ההפגזה, ב-4 באוקטובר, הגיב חיל האוויר האוקראיני בהתקפות בעמדות רוסיות ליד חוליאפול, תוך השמדת ציוד צבאי. התקפות ארטילריה ורקטות רוסיות נמשכו בימים הבאים.
בעקבות מתקפת נגד מוצלחת שהביאה ללכידת חרסון על ידי כוחות אוקראיניים, תשומת הלב החלה לעבור למתקפה אפשרית בזפוריז'יה. מאז לכידת חרסון, פעילות המסוקים הרוסיים סביב חוליאפולה הפכה תכופה יותר והפגזות ארטילריות על עמדות אוקראיניות בחוליאיפול התגברו, כאשר הציוד הצבאי הרוסי הועבר לכיוון העיר.
אליפות אירופה בכדורסל עד גיל 16
אליפות אירופה בכדורסל עד גיל 16 היא תחרות כדורסל לנוער שהחלה בשנת 1971 ומאורגנת על ידי פיב"א אירופה. עד שנת 2003 האליפות נערכה כל שנה שנייה, אך משנת 2004 והיא מתקיימת מדי שנה. האליפות מהווה מוקדמות לגביע העולם בכדורסל עד גיל 17. האלופה הנוכחית (2022) היא ליטא.
אמפולקס קומפרסה
אמפולקס קומפרסה (שם מדעי: Ampulex compressa) היא צרעה פרזיטואידית ממשפחת Ampulicidae. מין זה נודע בהתנהגות הרבייה שלו, העושה שימוש בתיקנים חיים - באופן ספציפי בתיקנים אמריקנים - כפונדקאים לזחליה.
תפוצה
תפוצתה העיקרית של צרעה זו באזורים הטרופים של דרום אסיה ואפריקה, ובאיים באוקיינוס השקט. צרעה זו תמצא במספרים גדולים יותר בעונות החמות של השנה. אמפולקס קומפרסה הובאה להוואי על ידי F. X. Williams ב-1941 כאמצעי להדברה ביולוגית. ניסיון זה לא הצליח בשל נטיותיה הטריטוריאליות של הצרעה והשיעור הקטן שהן צדות.
התנהגות רבייה ומחזור חיים
צרעת אמפולקס קומפרסה נודעת בהתנהגות הרבייה שלה, העושה שימוש בתיקנים חיים - באופן ספציפי בתיקנים אמריקנים - כפונדקאים לזחליה. מספר בעלי חיים ארסיים אחרים המשתמשים באוכל חי לזחליהם משתקים את קורבנם. בניגוד אליהם, צרעת האמפולקס קומפרסה מותירה בתחילה את התיקן נייד, אך משנה את התנהגותו באופן ייחודי. כבר בשנות ה-40 של המאה ה-20 התפרסם שצרעות ממין זה עוקצות את התיקנים פעמיים, ומשנות את התנהגות קורבנן. מחקר שנערך ב-2003 שהשתמש בסימון רדיואקטיבי הוכיח שהצרעה עוקצת בדיוק בגנגליון מסוים. צרעת האמפולקס קומפרסה מעבירה עקיצה תחילית לגנגליון בית החזה של תיקן כדי לשתק באופן עדין את רגליו הקדמיות של החרק. עקיצה זו מקלה את העקיצה השנייה בנקודה שנבחרת בקפידה בגנגליון הראש של התיקן (מוח) בקטע ששולט על רפלקס הבריחה. עקיצה זו מזריקה סוג נוסף של רעל לקטע זה והתיקן לא ינסה לברוח עוד. לפני שהתיקן הופך להיות זומבי הוא פוצח בשלושים דקות של ניקוי עצמי, בהשפעת המוליך העצבי דופמין שנמצא בארס הצרעה. להשערת החוקר פרופ' פרדריק ליברסאט מנגנון הניקוי יבטיח לזחל של הצרעה, מזון נקי ככל האפשר מפטריות ומטפילים אחרים.
הצרעה, שקטנה מכדי לשאת את התיקן (התיקן גדול פי שלושה), מובילה את קורבנה למחילה, באמצעות משיכת אחד ממחושיו של התיקן. כאשר הם מגיעים למחילה הצרעה מטילה ביצה על בטן התיקן וממשיכה במילוי כניסת המחילה עם אבנים קטנות יותר, כדי לשמור את התיקן בתוך המחילה, הרחק מהישג ידם של טורפים אחרים מחוץ למחילה.
התיקן, שרפלקס הבריחה שלו מנוטרל לצמיתות יישאר במחילה כשביצת הצרעה תבקע. הזחל הבוקע לועס את דרכו לבטן התיקן וממשיך לחיות כאנדופרזיטואיד. במשך תקופה בת שמונה ימים זחל הצרעה יאכל את איבריו הפנימיים של התיקן בצורה שתבטיח שהתיקן יישאר חי לפחות עד שהזחל יגיע לשלב ההתגלמות ויצור קליפת גולם בתוך גופו של התיקן. לאחר כ-4 שבועות, הצרעה הבוגרת באופן מלא תופיע מגופו של התיקן כדי להתחיל את חייה הבוגרים.
קבוצת המחקר של פרופ' פרדריק ליברסאט, מאוניברסיטת בן-גוריון שחוקרת את פעילותה של צרעה זו, מצאה כי תיקנים שנעקצו בידי הצרעה שורדים טוב יותר ללא מזון ומים מתיקנים שלא נעקצו או שהוזרק להם רעלן משתק אחר. מכאן הם לומדים, שעקיצת הצרעה משפיעה על תהליך חילוף החומרים ועל צריכת החמצן של התיקן, כדי לשמרו במצב טוב לצאצאים.
משום שהתיקנים חשים תקיפות מן האוויר באמצעות תנועת האוויר של עצם מתקרב, הם אינם מותאמים להגן על עצמם מהתקפה כזו, ומתחילים להיאבק כשהצרעה כבר הצליחה להגן על עצמה באמצעות לסתותיה.
ניקנור זאבאלטה
ניקנור זאבאלטה (בספרדית: Nicanor Zabaleta; 7 בינואר 1907 – 31 במרץ 1993) היה נבלאי ספרדי, מהנבלאים הידועים במאה ה-20.
ילדות ומשפחה
ניקנור זאבאלטה נולד וגדל בסן סבסטיאן באזור הבסקי של ספרד, בצפונה, סמוך לגבול עם צרפת. כשהיה בן שבע וחצי לקח אותו אביו לחנות עתיקות ושם מצא נבל ישן, בעל דוושה יחידה. כיון שגילה עניין בכלי, קנה לו אביו את הנבל והוא התחיל ללמוד אצל הנבלאית ויסנטה טורמו דה קלבו, פרופסור לנבל מאוניברסיטת מדריד, שהגיעה לסן סבסטיאן עם תזמורת סימפונית, שהוזמנה לנגן בקזינו המקומי בעונת הקיץ. בהמשך למד אצל לואיסה מנארגס. ניקנור גדל במשפחה מוזיקלית - אביו היה מוזיקאי חובב, חלילן וזמר בריטון. אחיו הבכור ניגן בכינור להנאתו.
לימודים
ניקנור זאבאלטה למד בבית ספר למסחר, אך המשיך לנגן בנבל בשעות הפנאי. עם סיום לימודיו בחר להניח למסחר ולהתמסר ללימודי מוזיקה ואת החלטתו זו מימש בעזרת מלגת לימודים ממשלתית, שאיפשרה לו לנסוע לפריז וללמוד שם אצל מרסל טורניה וז'קלין בורו, בין השאר. הופעת הבכורה שלו הייתה בפריז בשנת 1926.
קריירה
אחרי תקופת שירות קצרה בצבא, יצא לארצות הברית, שם הופיע לראשונה בשנת 1934. הוא נשאר באמריקה במשך עשרים השנים הבאות. בשנת 1936 החל במסעות קונצרטים בקובה ובמקסיקו, וקצר הצלחה רבה. בקונצרט בפוארטו ריקו, בשנת 1950, פגש את אשתו לעתיד, גרסיאלה, וכעבור שנתיים נישאו השניים. הם קבעו את מושבם בספרד ומשם יצא זאבאלטה למסעות קונצרטים בערים הראשיות של אירופה, פריז, אמסטרדם, לונדון, מינכן, קופנהגן וציריך. חואקין רודריגו עיבד למענו בשנת 1952 את ה"קונסיירטו דה אראנחואס" שלו וכמו כן כתב למענו קונצ'רטו שנקרא "קונסיירטו סרנאטה". אלברטו חינסטרה כתב לו קונצ'רטו לנבל בשנת 1956 וזאבאלטה ניגן אותו בביצוע בכורה עם יוג'ין אורמנדי ותזמורת פילדלפיה בשנת 1965. זאבאלטה כלל ברפרטואר שלו יצירות משל באך, הנדל, מוצרט, דביסי וראוול, אך קרוב ל-30 מלחינים בני-זמננו כתבו יצירות בשבילו. בשנת 1971 כתב עבורו יוסף טל "קונצ'רטו לנבל ומוזיקה אלקטרונית", אשר בוצע על-ידו לראשונה במינכן באותה שנה.
משנות ה-60' ואילך הרבה זאבאלטה בהקלטות, לצד הקונצרטים והרסיטלים הרבים שהופיע בהם בכל רחבי העולם.
בקונצרט האחרון שלו, ב-16 ביוני 1992, במדריד, כבר היה מצבו הבריאותי גרוע מאוד. הוא נפטר ב-31 במרץ 1993 בסן חואן, פוארטו ריקו.
יונת ענק
יונת ענק (שם מדעי: Columba palumbus; באנגלית היא מכונה "יונת עצים" אך שם זה מוכר למין Columba oenas) היא מין ממשפחת היוניים, החיה באירופה ובמערב אסיה ובצפון אפריקה. היא מזכירה במראה את יונת הסלע. זוהי היונה הגדולה ביותר החיה בישראל.
יונה זו קיבלה את שמה עקב זוג הכתמים דמויי הענק שסביב צווארה.
מאפיינים
אורכה של יונה זו 38–44 ס"מ, מוטת כנפיה 68-80 ס"מ ומשקלה 300–615 גרם בממוצע. היא בעלת נוצות אפורות-ורודות עם ראש כחול, מקור ורוד עם בליטה לבנה מעליו ושני כתמים לבנים גדולים על הצוואר. על העורף פסים שחורים-ירוקים אנכיים והעין לבנה. הרגליים ורודות. אצל יונה זו אין הבדלים בין הזכרים לנקבות.
היונה חיה ביערות, גנים ופארקים שונים במרכז ועד לדרום אירופה וכן באסיה לרבות בישראל, ובצפון אפריקה. היא נמצאת גם בקרבה למגורי האדם. היונה חיה בלהקות אך בעונת הרבייה שומרת אמונים לבן זוג קבוע יחיד. היונים מקננות על העצים ומטילות שתי ביצים.
היונה ניזונה בעיקר מזרעים ומפרחים וכן מעלים צעירים. להקות יונים יכולות להוות מטרד לחקלאים הנלחמים בהם. היונים ניצודות על ידי הנץ המצוי, הנץ הגדול ועל ידי חתול הבית.
פרנצ'סקו גרציאני
פרנצ'סקו גרציאניי (באיטלקית: Francesco Graziani; נולד ב-16 בדצמבר 1952) הוא כדורגלן ומאמן עבר איטלקי ששיחק בעמדת החלוץ.
גרציאני, שהיה ידוע בכינויו צ'יצ'ו (באיטלקית: Ciccio), כבש 122 שערים בשמונה עונות במדי קבוצת טורינו, עימה זכה באליפות איטליה בעונת. הוא ממוקם תשיעי בטבלת מלך השערים של נבחרת איטליה בכל הזמנים, עם 23 שערים במדי הנבחרת, עימה זכה בגביע העולם במונדיאל 1982.
קריירת משחק
גרציאני, יליד סוביאקו שבנפת רומא, החל את דרכו בקבוצת הנוער בטיני קוודרארו. בעונת החל את הקריירה הבוגרת בקבוצת ארצו מהסרייה ב'.
לקראת עונת עבר גרציאני לטורינו, קבוצתו הראשונה בסרייה א'. הופעת הבכורה שלו במדיה בליגה הבכירה נערכה ב-18 בנובמבר 1973, במשחק מול סמפדוריה שהסתיים בשוויון 1-1. כחודש אחר כך, ב-16 בדצמבר 1973, כבש גרציאני את שער הבכורה שלו בסרייה א', במשחק מול בולוניה 1909 שחק בדיוק ביום הולדתו ה-19. בעונת הבכורה שלו כבש גרציאני שישה שערי ליגה ב-22 הופעות.
בעונת, תחת המאמן לואיג'י ראדיצ'ה, זכתה טורינו עם גרציאני באליפות איטליה. גרציאני שיתף פעולה בהתקפה עם פאולו פוליצ'י, והשניים הפגינו שיתוף פעולה התקפי פורה, שהיה חלק משמעותי מזכיית הקבוצה בתואר. גרציאני כבש באותה עונה 15 שערי ליגה. עונה אחר כך כבש גרציאני 21 שערי ליגה בדרך לזכייה בתואר מלך השערים של הסרייה א', לאחר שתי זכיות רצופות של פוליצ'י. באותה עונה החמיצה טורינו את האליפות, כשסיימה במקום השני עם נקודה בלבד פחות מיריבתה העירונית יובנטוס. גרציאני המשיך לשחק במדי טורינו עד לסיום עונת, השמינית שלו במועדון. בעונות אלו כבש גרציאני 122 שערים במדי טורינו, מתוכם 97 שערי ליגה, והוא ממוקם שביעי בטבלת מלך שערי המועדון בכל הזמנים.
בעונת הצטרף גרציאני לפיורנטינה של המאמן ג'אנקרלו דה סיסטי. גרציאני תרם תשעה שערי ליגה בעונת הבכורה שלו, בה הובילה פיורנטינה את הטבלה לאורך רוב שלבי העונה, אך הפסידה את הבכורה ואת הזכייה בתואר במחזור הנעילה, כשהיא מסיימת את העונה עם נקודה פחות מיובנטוס. לקראת עונת, לאחר עונה נוספת במדי פיורנטינה, עבר גרציאני לרומא של המאמן נילס לידהולם. בעונת הבכורה שלו במועדון זכה גרציאני עם קבוצתו בקופה איטליה, לאחר שרומא גברה במפגש גמר כפול על הלאס ורונה. גרציאני היה בהרכב קבוצתו בשני המשחקים. באותה עונה הגיעה רומא עד לגמר גביע אירופה לאלופות, שם נכנעה לליברפול בדו-קרב בעיטות עונשין, לאחר שוויון 1-1 בסיום ההארכה. גרציאני החמיץ את הפנדל הרביעי והאחרון של קבוצתו. בעונת, תחת המאמן סוון-יוראן אריקסון, זכה גרציאני בפעם השנייה עם רומא בגביע האיטלקי, לאחר ניצחון בגמר הכפול על סמפדוריה. גרציאני פתח בהרכב רומא לשני המפגשים. בסיום העונה, שהייתה השלישית שלו במועדון, סיים גרציאני את דרכו בקבוצה.
לקראת עונת חזר גרציאני לשתף פעולה עם דה סיסטי, מאמנו בפיורנטינה, כשחתם באודינזה. הקבוצה החלה את העונה עם מאזן שלילי לאחר שתשע נקודות הורדו ממאזנה, וירדה בסיום העונה מהמקום האחרון לסרייה ב'. גרציאני נותר בקבוצה, אם כי כשחקן מחליף בלבד, ולאחר עונה אחת בליגת המשנה, סיים את דרכו בקבוצה. בחודשים יולי-אוגוסט 1988 שיחק במדי אפיא לייכהארט האוסטרלית, במדיה רשם שתי הופעות ליגה בלבד. לאחר מכן, פרש ממשחק פעיל בגיל 36.
נבחרת איטליה
גרציאני החל את דרכו בנבחרת איטליה ב-19 באפריל 1975, במשחק מול במסגרת מוקדמות יורו 1976. קצת יותר משנה לאחר מכן, בהופעתו החמישית בנבחרת שנערכה ב-4 ביולי 1976, כבש גרציאני את שער הבכורה שלו בניצחונה של איטליה 3-1 על במשחק ידידות.
גרציאני תפס מקום מרכזי בהתקפת הנבחרת בתקופתו של אנצו ביארזוט, וזומן על ידי המאמן לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 1978 בארגנטינה. בשלב הבתים הראשון, זכה גרציאני לדקות ספורות בלבד, במשחק השני בו ניצחה איטליה את, אך לא שותף בניצחונות על ו שהבטיחו לאיטליה את המקום הראשון בבית. בשלב הבתים השני לא שותף גרציאני במשחקה הראשון של איטליה, 0-0 מול, אך עלה לכ-20 דקות בשני מפגשיה הבאים של איטליה, מול ו. גרציאני לא שותף גם בהפסד ל במשחק על המקום השלישי.
לאחר שסייע לנבחרתו להעפיל ליורו 1980, הוא זומן פעם נוספת לסגל על ידי ביארזוט, אך הפעם לא החמיץ אף דקת משחק בארבעת משחקיה של איטליה בטורניר. לאחר שסיימה במקום השני בשלב הבתים, פגשה איטליה במשחק על המקום השלישי את. בדקה ה-73 כבש גרציאני בנגיחה קשתית מדויקת את שער השוויון לזכות איטליה, שקבע את התוצאה על שוויון 1-1, תוצאה שנותרה עד לסיום ההארכה. גרציאני גם כבש את הפנדל השישי לזכות נבחרתו בדו-קרב הפנדלים, אך איטליה סיימה פעם נוספת במקום הרביעי, לאחר שנוצחה 9-8 בדו-קרב.
גרציאני זומן על ידי ביארזוט לסגל איטליה לקראת מונדיאל 1982 בספרד. בשלב הבתים לא החמיץ גרציאני אף דקת משחק, אך איטליה לא הרשימה עם תוצאות תיקו מול ומול. במשחק השלישי מול כבש גרציאני את שער היתרון של נבחרתו, שאיבדה את היתרון דקה מאוחר יותר. המשחק הסתיים בשוויון 1-1, ואיטליה הצליחה לסיים במקום השלישי ולהעפיל לשלב הבא. גרציאני פתח בשלושה המשחקים של איטליה בשלב הבתים השני, בו הצטיין פאולו רוסי, שותפו של גרציאני להתקפה. איטליה הצליחה להעפיל למשחק הגמר מול, בו פתח גרציאני בהרכב אך נאלץ לצאת כבר לאחר שבע דקות בגלל פציעה. מחליפו, אלסנדרו אלטובלי, כבש את השער השלישי לזכות איטליה בגמר, שהסתיים בניצחון 3-1 ובזכייה בתואר אלופת העולם.
במהלך השנה שלאחר הטורניר הספיק גרציאני לערוך עוד חמש הופעות בנבחרת, עד שסיים את דרכו הבינלאומית ב-1983. לגרציאני 64 הופעות במדי נבחרת איטליה, בהן כבש 23 שערים, שמיקמו אותו במקום התשיעי בטבלת מלך שערי הנבחרת בכל הזמנים.
קריירת אימון
משרתו הראשונה של גרציאני כמאמן הייתה בקבוצה בה שיחק בעבר, פיורנטינה. הוא התמנה לתפקיד המאמן ב-26 באפריל 1990, כשבוע לפני גמר גביע אופ"א אליו הגיעה הקבוצה בהדרכת מאמנה הקודם. גרציאני הוביל את הקבוצה להפסד 3-1 בסיכום צמד משחקי הגמר מול בת ארצה יובנטוס, שזכתה בתואר. לאחר מכן, רשם גרציאני קדנציות קצרות ברג'ינה ובאבלינו.
בעונת, לאחר ששימש כמנהל מקצועי בקבוצה, התמנה גרציאני לתפקיד המאמן הראשי של קטניה, לצידו של מאוריסיו פלגרינו. באותה עונה העפילה קטניה לסרייה ב'. הוא התפטר כעבור תשעה מחזורים מפתיחת עונת, ועונה אחר כך החל לאמן במונטווארצ'י אקילה מהליגה הרביעית, אך הקבוצה הפגינה יכולת ירודה וגרציאני פוטר עוד בטרם סיום העונה.