cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sparks Fly
(בעברית: נִיצוֹצוֹת עָפִים (גרסתה של טיילור)) היא הקלטה חוזרת של "Sparks Fly". היא יצאה לאור על ידי סוויפט ב-7 ביולי 2023, באמצעות חברת התקליטים ריפבליק רקורדס, ביחד עם שאר שירי , ההוצאה החוזרת של אלבומה משנת 2010.
Twenty88
Twenty88 (מעוצב: TWENTY88; בעברית: טוונטי88) הוא אלבום הבכורה של הצמד טוונטי88, המורכב מהזמרת-יוצרת האמריקאית ג'נה אייקו והראפר האמריקאי ביג שון. האלבום יצא לאור ב-1 באפריל 2016 על ידי חברות התקליטים דאף ג'אם וגוד מיוזיק.
האלבום הגיע אל המקום החמישי במצעד הבילבורד 200.
קימסקוויט (נהר)
נהר קימסקוויט (באנגלית: Kimsquit River) הוא נהר ברכסי קיטימט בהרי החוף של פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
הנהר זורם לתעלת דין (לשון ים באזור החוף המרכזי של קולומביה הבריטית).
חלקו העליון של הנהר מוגן בשמורת הטבע נהר קיסמקוויט.
מקור השם
הנהר נקרא על שם הכפר קימסקוויט של שבט האומה הראשונה נוקסאלק, אשר היה במוצא של הנהר דין.
לקריאה נוספת
• HAMILTON M. LAING, BIRDS OF THE COAST OF CENTRAL BRITISH COLUMBIA, July, 1942, PP 177, 179 • Brian Ratty, Dutch Clarke - The Early Years
ג'וזף פרקהרסון
ג'וזף פרקהרסון (באנגלית: Joseph Farquharson; 4 במאי 1846 – 15 באפריל 1935) היה צייר סקוטי, בעיקר של נופים לרבות בעלי חיים.
Ransom
Ransom (מעוצב: Ran$om) הוא סינגל, שהוקלט על ידי הראפר האמריקאי ליל טקה, שיצא לאור ב-22 במאי כסינגל השני מתוך מיקסטייפ הבכורה שלו, We Love You Tecca.
ג'וזף פרקהרסון
קריירה אמנותית
פרקהרסון התאמן באקדמיה לאמנות באדינבורו במהלך שנות ה-1860. הוא למד תחילה אצל פיטר גרהם ולאחר מכן בבית הספר באקדמיה הסקוטית המלכותית.
Ransom
רקע
השיר נכתב על ידי ליל טקה, דני סנודגראס וניקולאס מירה, והופק על ידי מירה וטז טיילור. השיר הוא בסגנון טראפ אשר מאפיין שירים אחרים מהאלבום "We Love You Tecca". בנוסף לכך, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי וצבר מעל ל-300 מיליון השמעות. כמו כן, השיר שומש מיליוני פעמים בפלטפורמת שיתוף הווידאו טיקטוק.
ג'וזף פרקהרסון
קריירה אמנותית
התערוכה הראשונה שלו באקדמיה המלכותית, הייתה ב-1873. בדומה לאמני אברדין מובילים כמו ויליאם דייס, הוא עקף את אדינבורו וגלאזגו לטובת תצוגות בלונדון כדי לזכות בקהל רב יותר ובפטרונים. דיוקנו הגדול הראשון, מיס אליס פארקהאר, הוצג ב-1884.
משנת 1880 הוא בילה בפריז מספר חורפים, תקופה ששינתה את יצירתו. בפריז למד אצל קרולוס-דוראן, מעריץ של הצייר ולסקס. קרולוס-דוראן לימד את תלמידיו לחשוב במונחים של צורה וצבע. כתוצאה מכך, עבודתו של פרקהרסון התאפיינה בטיפול עשיר בצבע. רבים מציוריו הושלמו בצפון מזרח סקוטלנד. ב-1885 נסע לצפון אפריקה. בין היצירות שנוצרו במהלך שמונה השנים שלאחר מכן היו "המצרי" ו"על גדות הנילוס".
הוא נבחר כ"עמית" באקדמיה המלכותית ב-1900, והפך ל"אקדמי" מלא ב-1922. בנוסף להצגת למעלה מ-200 יצירות באקדמיה המלכותית, הוא הציג 73 באקדמיה המלכותית לאמנויות ו-181 באקדמיה לאמנות יפה. הוא גם הציג בקולג' המלכותי לאמנות ובגלריית טייט.
ניתן לייחס את הריאליזם הבולט של עבודתו של פרקהרסון לרצונו לעבוד באוויר הפתוח באקלים הסקוטי הקשה. פרקהרסון בנה צריף לציור על גלגלים, עם תנור וחלון זכוכית גדול לתצפית על הנוף. כמו כן, כדי להשיג תוצאה מציאותית ככל האפשר בעת ציור הכבשים הוא השתמש בעדר כבשים שהיה לו, כדי לשלב אותן כנדרש בנוף שבחר לצייר.
תיאונה
תיאונה, הנושא גם את השם "Jupiter XXIX", הוא ירחו של כוכב הלכת צדק.
תיאונה התגלה בשנת 2001 על ידי קבוצת אסטרונומים מאוניברסיטת הוואי שהודרכה על ידי סקוט שפרד.
קוטרו של תיאונה הוא 4 קילומטרים ומהירות הקפתו סביב צדק היא 2.43 ק"מ לשנייה.
רדיוס מסלולו של תיאונה סביב צדק הוא 21,406,000 קילומטרים ומשך זמן הקפתו סביב צדק הוא 639.803 ימים.
תיאונה בעל אלבדו של 0.04 ואקסצנטריות של 0.2526.
עם גילויו, קוטלג הירח בשם "S/2001 J 2". את שמו "תיאונה" קיבל הירח בשנת 2003, על שם תיאונה (הידועה יותר בשם "סמלה"), שהייתה אמו של דיוניסוס על פי המיתולגיה היוונית.
ארנסט רוברט גרוויץ
ארנסט רוברט גרוויץ (Ernst Robert Grawitz; 8 ביוני 1899 – 24 באפריל 1945) היה פושע מלחמה נאצי שהיה אחראי על ביצוע ניסויים אכזריים בבני אדם כששימש ראש הצלב האדום הגרמני במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
גרוויץ נולד בשרלוטנבורג שבמערב ברלין ונתמנה כרופא הראשי באס אס, ב-1936 נתמנה לראש שירותי הבריאות של האס אס והועלה לדרגת אוברגרופנפיהרר; באותה העת נתמנה גם לראש הצלב האדום הגרמני.
אשתו, אילזה, הייתה בתו של אוברגרופנפיהרר וגנרל הוואפן אס אס זיגפריד טאוברט.
לאה אברהם
לאה אברהם (נולדה ב-1945) היא רקדנית וכוריאוגרפית ישראלית, העוסקת גם בשירה ובתיפוף. אברהם רקדה ב"להקת ענבל" וב"להקת בת שבע", וייסדה להקה בת חסותה של "ענבל" בשם "טעם אישי".
ביוגרפיה
אברהם נולדה בדרום תימן, ועלתה לישראל עם הוריה ומשפחתה כשהייתה בת שש, ב-1949. מאז היא מתגוררת בקדימה. בגיל 14 צפתה לראשונה במופע של להקת ענבל והחליטה לנסות להצטרף אליה.
ארנסט רוברט גרוויץ
ביוגרפיה
ב-1941 לאחר שהתקבלה ההחלטה על הפתרון הסופי, גרוויץ הוא שיעץ להיינריך הימלר על השימוש בתאי הגזים, בעקבות הניסיון שנצבר בתוכנית T4 - אותנסיה.
לאה אברהם
ביוגרפיה
בזמן שירותה הצבאי למדה מחול אצל האחיות שושנה ויהודית אורנשטיין, בתקופה בה סגנון הריקוד שלהם התבסס על מחול ההבעה. בתום שירותה הצבאי התקבלה אברהם ללהקת ענבל והייתה רקדנית סולנית בלהקה. היא גם יצאה עם הלהקה למספר סיבובי הופעות מוצלחים מחוץ לישראל. אחרי 13 שנים בלהקה, בשנת 1973, עברה ללהקת בת שבע, וגם שם פעלה כרקדנית ויוצרת. (בין השאר בלהקתו הנודעת של אלוין איילי)
ארנסט רוברט גרוויץ
ביוגרפיה
בתוקף תפקידו כרופא ראשי של ה SS, אישר גרוויץ באופן פרטני את כל הניסויים שנערכו באסירים במחנות הריכוז, והיה בעל התפקיד והרופא הבכיר ביותר שאחראי על ביצועם.
לאה אברהם
ביוגרפיה
ב-1980 חזרה ללהקת ענבל, בתור סגנית מנהלת וכוריאוגרפית של הלהקה. בין הריקודים בהן רקדה כסולנית: "שבת שלום", "מגילת רות", "ורד בר", "מזמור לדוד" ו"שירת דבורה". ב-1982 קיבלה מלגה מממשלת ארצות הברית ללמד באוניברסיטאות מחוץ לישראל; שם המשיכה, במקביל ללימודים, להופיע כעצמאית.
ארנסט רוברט גרוויץ
ביוגרפיה
גרוויץ היה מעורב כמעט בכל הניסויים, בהם: עיקור נשים, ניסויי מילוט (בדיקת יכולת ההישרדות אצל אנשים בתנאי סביבה קשים, ניסויים שכללו הקפאת שבויי מלחמה ואסירי מחנות ריכוז במי קרח), ניסויי ריפוי (שכללו פגיעה מכוונת באנשים בגורמי מחלות, זיהומים, פצעי לוחמה כימית ועוד), בניגוד גמור ומוחלט לכללי האתיקה הרפואית.
לאה אברהם
ביוגרפיה
בשנת 1983 חזרה לישראל, וביחד עם שלום חרמון, שהיה אחראי על המחול במשרד החינוך, פתחה את המגמה הראשונה למחול בבית ספר בארץ, בתיכון אלון ברמת השרון.
ארנסט רוברט גרוויץ
ביוגרפיה
במקביל גרוויץ היה גם ראש ארגון הצלב האדום הגרמני ובמסגרת זו אפשר שימוש בציוד השייך לצלב האדום להשמדת בני אדם ובכלל זה הבאת גז הציקלון B למחנות ההשמדה באמבולנסי הצלב האדום.
לאה אברהם
ביוגרפיה
באותה תקופה עסקה גם בתיאטרון וחיברה כוריאוגרפיות להצגות שונות בתיאטרון הקאמרי, תיאטרון באר שבע והבימה.
ארנסט רוברט גרוויץ
ביוגרפיה
לקראת סוף מלחמת העולם השנייה באירופה, גרוויץ עבד כרופא בפיהררבונקר, משכנו של אדולף היטלר. כאשר שמע גרוויץ שנאצים בכירים עוזבים את ברלין כדי לברוח מהצבא האדום ההולך וקרב, גרוויץ ביקש מהיטלר אישור לעזוב את הפיהררבונקר, והיטלר סירב לבקשה.
לאה אברהם
ביוגרפיה
ב-1985, בעודה מנהלת את המגמה למחול בתיכון אלון, הקימה להקה בת חסותה של להקת ענבל, בשם "טעם אישי". כעבור שנה הסירה ענבל את חסותה מהלהקה, והלהקה המשיכה לפעול עצמאית. הלהקה העלתה את המופע "את היא אני", שבו כל אחת מרקדניות הלהקה הביאה למופע את הרקע האישי והעומק שלה.
ארנסט רוברט גרוויץ
ביוגרפיה
ב-1945 עם התקרבות הסובייטים, התפוצץ רימון בביתו של גרוויץ בבבלסברג והרג אותו, את אשתו ואת ילדיו. נראה שמדובר היה במעשה התאבדות. אירוע זה הוצג בשנת 2004 בסרט ההיסטורי "הנפילה".
לאה אברהם
ביוגרפיה
בשנת 1995 הוציאה אברהם אלבום מוזיקה בשם "נווה מדבר", המשלב שירה תימנית מקורית ושירי יוצרים ישראלים כמו שרה לוי תנאי, עובדיה טוביה, ינון נאמן וידידיה אדמון.
כבר מתחילת דרכה של אברהם בתחום המחול, עסקה בשילוב מוטיבים של הריקוד התימני יחד עם מחול מודרני; היא ביטאה שילוב זה בלהקות ענבל ובת שבע וגם כשהופיעה כרקדנית עצמאית. ביצירתה "שתי וערב" שילבה ריקודים תימניים עם להקת ג'אז; במופע תופפה על דרבוקה ורקדה יחד עם אחותה חפציבה, כשלהקת הג'אז ניגנה ברקע. יצירות הריקוד והשירה של אברהם נוגעות בנושאים להם קיבלה השראה מתרבות העדה התימנית, כגון נושאים תנ"כיים, נושאים ארצישראליים, וחיי היום יום.
ב-2012 פרשה אברהם לגמלאות מניהול מגמת המחול בתיכון "אלון". לאורך השנים לימדה מוזיקה במכללת לוינסקי לחינוך, והיא ממשיכה בכך גם כיום. בנוסף ממשיכה אברהם לעסוק במוזיקה, בשירה ובמחול.
אברהם גרושה (בעלה היה הרקדן יהודה נחום) ולה בן אחד- אנוש. בנה ממשיך את דרכה וגם הוא עוסק כיום בריקוד ובזמר.
לובומל
לובומל (ברוסית ובאוקראינית: Лю́бомль - ליובומל, בגרמנית ובפולנית - Luboml, ביידיש: לובאמל או ליבעוונע, בספרות התורנית לובמלא או לומבלא, וכן במקורות נוספים לובמלה, ליבוונה) היא עיירה במערב אוקראינה, בסמוך לגבול פולין. אוכלוסייתה (נכון ל-2011) 10,129 תושבים. לובומל מהווה את בירת נפת לובומל במחוז ווהלין (חלק מחבל ווהלין ההיסטורי).
היסטוריה
עדות כתובה ראשונה לקיומה של לובומל היא משנת 1287 כחלק מנסיכות גאליץ'-וולין, והיא נודעה כעיר החביבה על נסיך ווהלין ולדימיר וסילקוביץ'. בתקופת שלטונו התפרסמה העיר כמרכז אומנויות, והנסיך החליט לבנות בה את כנסיית גאורג הקדוש, העומדת עד היום. הוא נפטר בעיר לובומל ב-1288. ב-1340 התפרקה נסיכות גאליץ'-וולין, ולובומל עברה לשלטון ליטא. ב-1392 ביקר בעיר המלך ולדיסלב השני יגיילו וב-1412 הקים בה את כנסיית השילוש הקדוש, הניצבת עד היום.
ב-1541 קיבלה לובומל אוטונומיה חלקית ומוגבלת במסגרת זכויות מגדבורג. ב-1569, בעקבות הסכם איחוד לובלין הפכה לובומל, יחד עם יתר ווהלין, לחלק מהאיחוד הפולני-ליטאי. בתקופה זו גברה התיישבות של פולנים קתולים ויהודים. בעקבות חלוקת פולין השלישית ב-1795 עברה לובומל לשלטון האימפריה הרוסית, והעיר הפכה לעיר המרכזית בנפת ולדימיר-וולין. כיתר אזורי הספר המערביים של האימפריה הרוסית, נכללה לובומל בתחום המושב והחיים היהודיים פרחו בה כבערים ובעיירות רבות בסביבתה. בעת מלחמת רוסיה–צרפת (1812) הייתה לובומל בקו הפריסה הצפוני של הכוחות הרוסיים בפיקודו של הגנרל טומאסוב, ובעיר התמקמה מפקדתו.
לקראת סוף המאה ה-19 החלו תהליך תיעוש והתפתחות. מסילת רכבת נסללה ב-1874 וחיברה את לובומל עם קובל. לובומל הפכה מרכז מסחרי לכפרי הסביבה, בניצוחם של סוחרים יהודים שהלכו והתרבו. אוכלוסיית העיר גדלה והתפתחה, מ-2,784 ב-1860 לכדי 6,969 נפשות ב-1896.
מלחמת העולם הראשונה והמלחמה הפולנית-סובייטית בעקבותיה הביאו שוב לשינויים שלטוניים תכופים, ובין 1915 ל-1920 עברה העיר בין ידי הגרמנים, האוסטרו-הונגרים והפולנים. הסכם ריגה ב-1921 קבע את לובומל בשטחה של פולין העצמאית, מצב שנמשך עד להסכם ריבנטרוב-מולוטוב ערב מלחמת העולם השנייה ב-1939, בו חולקה מחדש פולין בין גרמניה הנאצית לברית המועצות, ולובומל עברה לשלטון סובייטי. ב-1941 הפרה גרמניה את ההסכם ופלשה לבית המועצות במבצע ברברוסה, ולובומל הוכפפה לשלטון נאצי שבמסגרתו הושמדו, באוקטובר 1942, כל יהודיה - הרוב המכריע של אוכלוסיית העיר.
ב-1944 כבש הצבא האדום את לובומל, כחלק ממסע התקדמותו מערבה לעבר ברלין. עם שרטוט הגבולות מחדש בין בעלות הברית המנצחות בתום המלחמה, נותרה לובומל בשטח ברית המועצות, בשוליה המערביים ביותר - 17 ק"מ מגבולה עם פולין. מאז התפרקות ברית המועצות ב-1991, לובומל היא חלק מרפובליקת אוקראינה העצמאית.
יהדות לובומל
בעבר נודעה לובומל כעיירה יהודית ("שטעטל"), ועד מלחמת העולם השנייה מרבית תושביה (כ-95%) היו יהודים. זו הייתה עיירת שוק אזורית ששימשה מרכז מסחר לכפרי הסביבה, ובכיכר השוק התנהל מדי יום שני מסחר תוסס בין איכרי הסביבה, סוחרים מקומיים ותושבים. השפה העיקרית המדוברת בלובומל הייתה יידיש, והתקיימו בה חיי תרבות יהודיים עשירים.
אחד מרבני לובומל, רבי משה בן יצחק בּוּנִמשׂ (בּוּנִים'ס), המכונה רבי משה מלומבלא (או לובמלא), הוא עורך ומפרסם פירושי המהרש"א (חותנו) לש"ס בתוספת פירושיו שלו, בשם "חידושי הלכות מהדורי בתרא למהרש"א", וכונה "מהדורא בתרא" ובתבנית ייחודית. משהועתק בדפוס וילנא, לפי אותה תבנית, ובהשמטת ההפרדה בין חידושי המהרש"א וחידושי הרב מלובומל, הפך הספר לאחד הפירושים המרכזיים לתלמוד. מכיוון שרבי משה מלומבלא היה מיוחס לשושלות רבנים חשובות ובהן הרמ"א והש"ך, שמו הפך להיות "עוגן" למשפחות מיוחסות ושושלות רבניות מאוחרות כ ומייזלס, אידלס,, ועוד, בחקר תולדותיהן.
רבני 'לובמלא' (או 'לומבלא' - ייתכן שיבוש מכוון) שימשו אחרי כן בתפקידים מרכזיים בערים המרכזיות לובלין וקרקוב, ביניהם הרב יואל סירקיס, רבי שמעון וולף אוירבך, רבי אלעזר מרגליות, רבי אברהם פולק, וכאמור רבי משה בונים.
בשואה
בתקופת השואה נרצחו כמעט כל תושביה היהודים של העיירה בידי הנאצים ועוזריהם האוקראינים. עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים ב-25 ביוני 1941 הוטלו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב וחובת תשלום סכומי כופר, ולאחר זמן קצר נרצחו כ-800 יהודים מהעיירה, ובהם נשים רבות. בנובמבר 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה.
מ-1 באוקטובר 1942 הובלו אלפי יהודי גטו לובומל בידי יחידות איינזצגרופן בסיוע לאומנים אוקראיניים אל בורות ירי שהוכנו מראש בפאתי העיירה, נורו ונקברו. במהלך האקציה התבצרו כ-50 יהודים באחד מבתי הגטו, וירו על הגרמנים. ידוע על 51 איש שניצלו מבין כ-4,500 תושביה היהודים של לובומל.
הנצחה
העיירה לובומל התפרסמה כסמל לעולם השטעטל שחרב כאשר תערוכה על יהדות לובומל לפני השואה ובשואה הוצגה במוזיאון השואה בוושינגטון, ואחר-כך ב-1998 ביד ושם בירושלים, וכאשר בשנת 2003 הופק הסרט "לובומל - לבי זוכר", אשר הופץ ברחבי העולם. בארץ, סרט זה מוקרן בדרך כלל סביב אירועי יום השואה. התערוכה והסרט היו יוזמתו של אהרון זיגלמן, איש עסקים אמריקאי יליד לובומל, שהיגר לארצות הברית כנער עם משפחתו טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה, ושם למד על אובדן כל חבריו שנותרו מאחור ועל חורבן קהילתו.
תיאטראות ישראל
תיאטראות ישראל בע"מ היא חברה ישראלית העוסקת בהפעלת רשת בתי קולנוע, תחת המותג "רב חן", וכן מגה בתי קולנוע תחת המותג "פלאנט", ובהפצה בישראל של סרטי קולנוע באמצעות חברת פורום פילם. החברה נמצאת בשליטת משפחת גרידינגר מיום הקמתה.
היסטוריה
חברת תיאטראות ישראל החלה את דרכה בשנת 1930, כאשר משה גרידינגר (סבו של המנהל הנוכחי) הקים את קולנוע עין דור בחיפה. בשנת 1935 יזם את בנייתו של בית קולנוע נוסף, גם הוא בחיפה, קולנוע ארמון שברחוב הנביאים. הקולנוע נחשב מפואר וכלל אולם עם 1,800 מושבים, יציע ותאי כבוד. היה לו גג נפתח לחודשי הקיץ. הוא תוכנן על ידי האדריכל שמואל רוזוב ששילב את הסגנון הבינלאומי ואר דקו. התזמורת הפילהרמונית הישראלית נהגה להופיע שם עד בניית האודיטוריום. הקולנוע נסגר ב-1987.
התרחבות לאירופה
בשנת 1997 החברה התרחבה למרכז אירופה עם פתיחת רב קולנוע בבודפשט בירת הונגריה, תחת השם סינמה סיטי אינטרנשיונל, בהמשך נפתחו בתי קולנוע נוספים בצ'כיה, בפולין, ברומניה, בבולגריה ובסלובקיה, ורשת סינמה סיטי הפכה למפעילת הקולנוע הגדולה במרכז ובמזרח אירופה. בשנת 2002 פתח המתחרה של משפחת גרידינגר, משה אדרי, מתחם קולנוע בצומת גלילות ונתן לו את השם סינמה סיטי, כשם החברה הבת של תיאטראות ישראל בחו"ל, צעד שמנע מהחברה להשתמש בשם הרשת שהקימו גם בישראל.
בשנת 2006 הנפיקה תיאטראות ישראל את חברת הבת סינמה סיטי אינטרנשיונל בבורסת ורשה שבפולין. החברה הנפיקה מניות בהיקף של 106 מיליון דולר (מתוכם 65 מיליון דולר זרמו לקופה), לפי שווי חברה של 343 מיליון דולר. ההנפקה איפשרה לבעלי המניות, ובראשם משפחת גרידינגר, לממש אחזקות. חברת תיאטראות ישראל מכרה מניות תמורת 33 מיליון דולר, במסגרת ההנפקה, ונותרה עם אחזקה של 65%.
המיזוג עם רשת סינוורלד
בשנת 2014 מיזגה קבוצת תיאטראות ישראל את עסקי הקולנוע שלה בישראל ובאירופה עם רשת בתי הקולנוע המובילה בבריטניה ואירלנד Cineworld Group plc. הרשת הממוזגת היא הרשת השנייה בגודלה באירופה עם 1,858 מסכים ב-202 בתי קולנוע בשמונה מדינות. לאחר המיזוג משפחת גרידינגר, בעלת השליטה בתיאטראות ישראל, מחזיקה 29% ממניות חברת סינוורלד. מניות החברה נסחרות בבורסת לונדון ומוקי (משה) גרדינגר משמש כמנכ"ל החברה.
בפברואר 2018 רכשה סינוורלד את רשת האמריקאית, תמורת 2.7 מיליארד ליש"ט. בכך הפכה סינוורלד לרשת בתי הקולנוע השנייה בגודלה בעולם, עם כ–9,500 מסכים.
בדצמבר 2021 חויבה סינוורלד לפצות את רשת בתי הקולנוע הקנדית Cineplex ב-1.24 מיליארד דולר קנדי, על ביטול עסקת המיזוג בין החברות.
מוקי גרידינגר, בעל השליטה בפורום פילם, הורשע ביוני 2022 במסגרת הסדר טיעון בעבירות על חוק התחרות הכלכלית (אחריות נושא משרה ואי קיום תנאי מיזוג), לאחר שהודה בסירוב לספק שמונה סרטי ילדים לבית קולנוע לב דיזנגוף תל אביב, המתחרה של רשת הקולנוע רב חן שבבעלות גרידינגר.
מגפת הקורונה פגעה קשה ברשת "סינוורלד", הובילה לירידה תלולה בשער המניות של החברה, ובאוגוסט 2022 פורסם שהחברה נערכת לבקשה של פשיטת רגל בבריטניה ובארצות הברית.
מזל (שיר)
"מזל" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרים הישראליים איל גולן ועומר אדם. את השיר הוציאה לאור ב-26 במרץ 2017 חברת התקליטים NMC, והוא נכלל כרצועה ה-11 באלבום האולפן ה-20 של גולן, לא פשוט להיות פשוט.
על השיר
"מזל" נכתב והופק על ידי יעקב למאי, דולב רם ופן חזות. ב-29 במרץ 2017 נכנס לשבוע אחד למצעד המדיה פורסט במקום השביעי. כמו כן, במצעד השנתי של כאן גימל דורג במקום ה-16. זהו שיתוף הפעולה הראשון בין גולן לאדם, דואטים רבים שהוציאו השניים עם זמרים אחרים, דוגמת ליאור נרקיס ("מהפכה של שמחה"), משה פרץ ("כשאת הלכת") ושלישיית מה קשור ("דבש בשפתיים"). לשיר הופק קליפ-מילים, המלווה לשתי תמונות של אדם ושל גולן שרים אל תוך מיקרופון באחת מהופעותיהם.
הנסיכה עאליה בינת חוסיין
הנסיכה עאליה בינת חוסיין (בערבית: الأميرة عالية بنت الحسين; נולדה ב-13 בפברואר 1956) היא בתו הבכורה של חוסיין, מלך ירדן. אמה היא אשתו הראשונה, המלכה דינא.
חינוך
הנסיכה עאליה קיבלה את השכלתה היסודית בעמאן, למדה בבית הספר "היליה" לבנות ובמכללת רוזרי בעמאן. לאחר מכן, למדה בבית הספר סיבטון פארק, לאחר שהות של שנה אחת בכל Benenden הספר בקנט (1969-1970), וקבלת אותה בבחינות הבגרות בערבית, אנגלית, וצרפתית מן הספר Millfield בסאמרסט, אנגליה, בשנת 1972. הנסיכה עליה סיימה את לימודיה בהצטיינות באוניברסיטת ירדן בשנת 1977, וקיבלה תואר ראשון בספרות אנגלית.
נישואים
הנסיכה עאליה התחתנה עם סגן-אלוף נאצר ווספי מירזה (נולד ב-1945) ב-12 באפריל 1977 בארמון ראגאדן, ויש לה בן אחד מהנישואים:
עליה ונאצר התגרשו ב-1988. היא התחתנה עם סייד מוחמד אל-סאלח (בנו הבכור של סייד פריד אל-סאלח) בעמאן ב-30 ביולי 1988. יש להם שני ילדים:
הנסיכה עליה ואחותה זיין הן גם גיסות.
חיים ופעילויות
הנסיכה עאליה עבדה כרשמת ואמנית בבית הספר הבריטי לארכאולוגיה בהנהלת קריסטל בנט, וחברה בקבוצת האמנות של פקרלניסה זייד מאז שנות השמונים. בתפקידה כמנהלת האורוות המלכותיות בירדן לשימור הסוסים הערביים, הנסיכה עליה יזמה את פסטיבל "הסוס הערבי בבית" בשנת 1988 (כיום אירוע שנתי) וארגנה את אליפות המזרח התיכון לסוסים גזעיים, "ירדן". היא הקימה גם את קרן הנסיכה עליה, ארגון ללא כוונת רווח, שאינו ממשלתי, הנמצא תחת המשרד לפיתוח חברתי בממלכה ההאשמית ירדן. המוטו המוצהר שלה הוא "כבוד וחמלה כלפי הבריאה". בתפקיד זה, בשנת 2011, היא נשאה את הנאום המרכזי בכנס ארגון הסוסים הערבי העולמי (WAHO) שכותרתו "הקשר בין סוסים לבני אדם בעולם של ימינו", והציגה הקבלות ברורות בין רווחת בעלי חיים לזכויות אדם.
הנסיכה עאליה מחזיקה בחגורה שחורה דאן 2 בטאקוונדו מאז 1987, והיא נהנית מרכיבה על סוסים, שיפוט של סוסים ערביים, איסוף בולים, קריאה וספורט בכלל. רכיבה על סוסים היא תשוקה משפחתית; אחותה הולדף, הנסיכה חיה בינת חוסין, היא הנשיאה לשעבר של הפדרציה הבינלאומית לספורט רכיבה על סוסים (FEI) וחברה בוועד האולימפי הבינלאומי.
== יצירות בולטות ==
מכילתא (כתב עת)
מכילתא הוא 'כתב עת לתורה ולחכמה', היוצא לאור כפעם בשנה. כתב העת נוסד בשנת תש"ף, ועד תמוז תשפ"ג יצאו לאור ארבעה גליונות. עורכי כתב העת הם עדיאל ברויאר, מנחם טייטלבאום, הרב יעקב ישראל סטל ומשה דוד צ'צ'יק. מזכיר המערכת הוא אליעזר בראדט.
מאפייני כתב העת
כתב העת מתייחד בכך שהוא אמנם מוקדש למחקרים במדעי היהדות, במבנה ובעריכה דומים לאלו של כתבי עת אקדמיים בתחום; ועם זאת הוא אינו כולל מערכת של אנשי אקדמיה או חסות של מוסד אקדמי, כמקובל בכתבי עת אקדמיים, וחלק ניכר מהכותבים בו ומקהל היעד שלו הם חוקרים עצמאיים, תלמידי ישיבות וכוללים, בעיקר חרדים, ואינם בהכרח בעלי תואר אקדמי מתקדם, או תואר אקדמי בכלל. כך תוארה מטרת כתב העת בפתח הגיליון הראשון:
כך תיאר הרב יואל קטן את עניינו של כתב העת, בסקירתו לגיליון השני:
בין הכותבים: פרופ' שמחה עמנואל, פרופ' יעקב שמואל שפיגל, ד"ר עזרא שבט, הרב יעקב ישראל סטל, יוסף אביב"י, הרב יהודה זייבלד, משה שוחט, הרב משה הלל, עדיאל ברויאר, הרב אריאל אפרים אהרונוב.
במאמר ארוך שפורסם בכתב העת, פרסם יוסף אביב"י את טענתו כי יש לפקפק במהימנות הספר קול התור כמייצג במדויק מסורת שנמסרה מהגאון מווילנה ועד למחבר הספר, ר' הלל ריבלין משקלוב.
גליונות כתב העת המלאים אינם זמינים לקריאה במאגרים התורניים, אך חלקים ממנו פורסמו באתרי אינטרנט שונים, כדלהלן.
פרארי 488 פיסטה
היא מבוססת על הפרארי 488 ומהווה כגרסה המכוונת למסלול שלה.
עיצוב
העיצוב החיצוני מעוצב בתכנון אווירודינמי בכדי לשפר את אווירודינמיות. עיצוב הפנים כולל מושבי מרוץ קלים ובמקום עור ישנו בד מיוחד המכסה כמעט כל דבר בתא הנוסעים, לפיסטה אין שטיחים אלא אלומיניום וההגה, הדלתות, ידית ההילוכים ולוח המחוונים מכוסים בסיבי פחמן הכל בכדי לחסוך במשקל.
מפרט טכני
הפיסטה כוללת את המנוע של מכונית המרוץ פרארי 488 צ'לנג' אשר זכה בתואר מנוע השנה לשנת 2018. המנוע הוא מנוע בנזין V8 צילינדרים בנפח 3.9 ליטר טווין טורבו המספק 720 כ"ס ב-8,000 סל"ד ומומנט מרבי של 78.5 קג"מ ב-3,000 סל"ד. תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שבעה הילוכים. היא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 2.85 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 340 קמ"ש.
פרארי 488 פיסטה ספיידר
היא גרסת הגג הנפתח לגרסה הבסיסית, היא נחשפה באוגוסט 2018. היא כוללת את אותו מנוע כמו של הגרסה הבסיסית. פרטים נוספים נחשפו עם הצגת המכונית בתערוכת הרכב של פריז באוקטובר 2018.
טיסה 235 של טרנס-אסיה איירווייז
המטוס והתאונה
המטוס היה חדש למדי: הוא ביצע את טיסת הבכורה שלו ב-28 במרץ 2014, וב-15 באפריל 2014 נמסר לידיה של טרנס-אסיה איירווייז. הוא המריא מנמל התעופה של טאיפיי בשעה 10:53. כשתי דקות לאחר ההמראה, כשהמטוס הגיע לגובה של 1,050 רגל (כ-340 מטר), דיווחו הטייסים על מנוע מטוס שעולה באש, והקשר עם המטוס אבד. התאונה צולמה על ידי לפחות שלוש מצלמות וידאו שפעלו בכלי רכב שנסעו לאורך הכביש המהיר, ותיעדו אותה ממרחקים שונים. המטוס החל לאבד גובה ונטה באופן חריף שמאלה, כנפו השמאלית פגעה במונית שנסעה על כביש מהיר מוגבה, הנמתח לאורך נהר ג'ילונג, ולאחר מכן פגעו הכנף וזנב המטוס בכביש המהיר עצמו. המטוס התרסק לתוך הנהר ושקע בו באופן חלקי. כוחות החילוץ, שנעזרו בסירות גומי, סיימו את מלאכתם לקראת שעות הערב, והצליחו לאתר 15 ניצולים בדרגות פציעה שונות. לאחר שעה 20:00 נמשו חלקי גוף המטוס מן המים.
על סמך נתוני הקופסה השחורה קבעו החוקרים כי המנוע הימני כשל, והמנוע השמאלי כובה ביוזמת הטייס מסיבה בלתי ברורה, כשהצוות ניסה לשווא לחדש את פעילותו. לאחר חילוץ גוף המטוס, נמצאו גופות הטייס וטייס המשנה בתא הטייס, כשידו של הטייס אוחזת במוט הניווט של המטוס, עדות לניסיונות התמרון האחרונים עם גילוי התקלה.
חבייר ביסרה
חבייר ביסרה (באנגלית: Xavier Becerra; נולד ב-26 בינואר 1958) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כמזכיר ה-25 של מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית. בשנים 2017–2021 כיהן כתובע הכללי ה-33 של מדינת קליפורניה. טרם היבחרו לתפקיד התובע הכללי היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוזות קונגרס אחדים של קליפורניה, וייצג בין היתר את מרכז העסקים הראשי של לוס אנג'לס, בין השנים 1993–2017. עם התכנסות הקונגרס ה-113 של ארצות הברית ועד עזיבתו ב-2017, היה ביסרה יושב ראש הסיעה הדמוקרטית בבית הנבחרים האמריקאי. ב-6 בדצמבר 2020 הכריז ג'ו ביידן, הנשיא הנבחר של ארצות הברית, כי בכוונתו למנות את ביסרה למזכיר הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית, בכפוף לאישור הסנאט האמריקאי.
ביסרה נולד בסקרמנטו להורים מקסיקנים. הוא בוגר אוניברסיטת סטנפורד, ושם קיבל תואר שני במשפטים. הוא עבד כעורך דין בתאגיד לסיוע משפטי במרכז קהיליית מסצ'וסטס, לפני ששב לקליפורניה בשנת 1986 כדי לעבוד כעוזר מנהלי עבור ארט טורס, חבר הסנאט המדינתי. בשנים 1987–1990 היה סגן התובע הכללי במחלקת המשפטים של קליפורניה, ולאחר מכן נבחר לאספה הכללית בקליפורניה — הבית התחתון בבית המחוקקים המדינתי — לתקופת כהונה בודדת מ-1990 עד 1992.
ביסרה נבחר לראשונה לבית הנבחרים האמריקאי בשנת 1992. הוא ייצג את מחוז הקונגרס ה-30 בקליפורניה בין השנים 1993 ל-2003, אחר כך את מחוז הקונגרס ה-31 בשנים 2003–2013 ולבסוף את מחוז הקונגרס ה-34 מאז ועד ראשית 2017. הוא כיהן כיו"ר השדולה ההיספנית בקונגרס בין השנים 1997–1999, סגן יו"ר הסיעה הדמוקרטית בבית הנבחרים מ-2009 ועד 2013, וכחבר הוועדה המיוחדת המשותפת של הקונגרס להפחתת הגירעון הלאומי של ארצות הברית. ב-18 במרץ 2021 אישר הסנאט של ארצות הברית את מינויו למזכיר הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית.
תחילת דרכו
ב-1984 קיבל תואר שני במשפטים מבית הספר למשפט באוניברסיטת סטנפורד, וכעבור שנה התקבל ללשכת עורכי הדין של מדינת קליפורניה. ביסרה החל את דרכו בעולם המשפט כעורך דין, ועבד על תיקים הקשורים לאנשים הסובלים מהפרעות נפשיות עבור תאגיד הסיוע המשפטי שבמרכז מסצ'וסטס. ביסרה עבד כעוזר מנהלי עבור ארט טורס (Art Torres), חבר הסנאט השל קליפורניה, במהלך 1986. בשנים 1987–1990 היה סגן התובע הכללי במחלקת המשפטים של קליפורניה תחת התובע הכללי ג'ון ואן דה קאמפ.
לאחר שצ'ארלס קלדרון, חבר האספה המדינתית של קליפורניה, החליט כדי להתמודד אל הסנאט המדינתי, ביסרה פתח במסע בחירות לבית המחוקקים ובבחירות המקדימות שהתקיימו במפלגה הדמוקרטית גבר על מרתה מאסטאס, עוזרתו האישית של קלדרון. בבחירות הכלליות ניצח את מועמד המפלגה הליברטריאנית סטיבן פנקול ואת מועמד המפלגה הרפובליקנית לי ליברג עם כ-60% מהקולות. ביסרה היה חבר באספה הכללית במשך תקופת כהונה בודדת, כשהוא מייצג את מחוז הבחירה ה-59 במשך שנתיים, בין השנים 1990–1992. כחבר האספה הכללית, פעל ביסרה להעברת חוק שירחיב את עונשם של חברי כנופיות.
בבית הנבחרים האמריקאי
בשנת 1992 הודיע אדוארד רויבל, נציג מחוז הקונגרס ה-25 של קליפורניה בקונגרס, על פרישתו מהחיים הפוליטיים לאחר 30 שנה בקונגרס האמריקאי. בעקבות זאת ביסרה הכריז על התמודדותו לבית הנבחרים של ארצות הברית למושבו של רויבל, שבהמשך מוספר מחדש כמחוז הקונגרס השלושים בעקבות חלוקה מחדש של מחוזות בחירה. בבחירות המקדימות הדמוקרטיות נבחר למועמד מפלגתו עם 32% מהקולות, ובבחירות הכלליות גבר על המועמד הרפובליקני מור וקסברג ברוב בן 58%. ב-1994 נבחר מחדש לתקופת כהונה שנייה עם כ-66% מקולות הבוחרים. לאחר פרסום מפקד האוכלוסין של ארצות הברית ב-2000 נהפך מחוז הקונגרס השלושים למחוז הקונגרס ה-31. כעבור עשור נערך מפקד אוכלוסין נוסף, וב-2012 שוב מוספר מחדש המחוז כמחוז הקונגרס ה-34.
ב-2001 התמודד למועמדות הדמוקרטית לתפקיד ראש עיריית לוס אנג'לס, אך סיים במקום החמישי עם 6% בלבד מהקולות אחרי איש העסקים סטיבן סובורוף, חבר המועצה ג'ואל וצ'ס, יו"ר האספה הכללית של קליפורניה אנטוניו ויאראיגוסה וג'יימס האן.
ביסרה היה חבר בולט בשדולת ההיספנים בקונגרס, ואף ישב בראשה במהלך הקונגרס ה-105 של ארצות הברית. ב-17 באוגוסט 2006 הופיע בפינה "כדאי להכיר מחוז" (Better Know a District) בתוכנית הקולבר ריפור. הוא הצביע נגד חוק החירום לייצוב כלכלת ארצות הברית לשנת 2008. בקונגרס ה-110 שהתכנס בינואר 2007 נבחרה לעוזר מנהיגת הדמוקרטים בבית הנבחרים ננסי פלוסי. בקונגרס הבא נבחר להחליף את ג'ון לארסון כסגן יו"ר הסיעה הדמוקרטית בבית הנבחרים, אחרי שגבר על חברת הקונגרס הוותיקה מרסי קפטר מאוהיו כשלו 175 קולות. ב-2011, עם התכנסות הקונגרס ה-112, נבחר מחדש לתפקיד זה.
בשנת 2008, נשקל מינויו של ביסרה לנציב הסחר של ארצות הברית בממשלו של הנשיא הנבחר ברק אובמה. עם זאת, ב-15 בדצמבר אותה שנה הודיע כי אין בכוונתו לקבל את המינוי.
במהלך הקונגרס ה-111 ובזה שאחריו כיהן ביסרה במספר ועדות בולטות. הוא מונה לכהן בוועדה הלאומית לאחריות פיננסית ורפורמה ב-24 במרץ 2010. ב-11 באוגוסט 2011 ישב בוועדה המיוחדת המשותפת להפחתת הגירעון הלאומי, וב-23 בדצמבר אותה שנה היה לחבר בוועדה דו-ביתית שמטרתה הייתה למצוא פתרונות דו-מפלגתיים בנושא קיצוצי מיסים לבני מעמד הביניים, ביטוחי אבטלה ונושאים אחרים. ביסרה היה חבר בוועדת הדרכים והאמצעים של בית הנבחרים ובכך ללטיני הראשון בוועדה. הוא הביע בעקביות התנגדות לקיצוצים בביטוח הלאומי ובתוכנית המדיקר, כמו גם למיסוי שהטיב עם גורמי חוץ.
התובע הכללי של קליפורניה
ב-1 בדצמבר 2016, כחודש ימים לאחר שנבחר מחדש לבית הנבחרים, קיבל ביסרה את הצעתו של מושל קליפורניה ג'רי בראון לכהן כתובע הכללי של מדינת קליפורניה. בית המחוקקים בקליפורניה אישר את מינויו של ביסרה ב-23 בינואר 2017. הוא ירש את קמלה האריס, שנבחרנ לסנאט של ארצות הברית. ביסרה הושבע לתפקידו ב-24 בינואר, ובכך נהיה ללטיני הראשון שממלא את תפקיד התובע הכללי. ביסרה נבחרה לתקופת כהונה מלאה בת ארבע שנים כתובע הכללי בבחירות 2018 לאחר שהביסה את המועמד הרפובליקני סטיבן ביילי וגרף 61% מקולות הבוחרים.
ב-28 במרץ 2017 הגיש ביסרה 14 כתבי אישום נגד פעילי "מרכז לקדמה רפואית" בגין הסרטת ארבעה עשר סרטונים בחשאי והתחזות לנציגי חברת ביוטכנולוגיה כדי לקבל גישה למוסדות המבצעים הפלות מלאכותיות, ואישום פלילי אחד נוסף בגין קשירת קשר לפלישה לפרטיות (להרחבה ניתן לקרוא באנגלית ). האישומים נדחו על ידי שופט בית המשפט העליון בקליפורניה בחודש יוני, בנימוק שלא צוינו שמות האנשים שהוסרטו ללא ידיעתם, כמו גם התאריכים הספציפיים של ההסרטות. האישומים הוגשו מחדש עם השמות והתאריכים ביולי 2017.
בשנת 2018 הורה ביסרה לייסד מחלקה לצדק משפטי במחלקת המשפטים של קליפורניה. בין יתר המיזמים נגדם יצאה חוצץ המחלקה לצדק סביבתי זו, היא התנגדה אל המאמצים להרחיב את נמל התעופה הבינלאומי סן ברנרדינו עקב החשש לזיהום אוויר.
בשנת 2019 נשא בספרדית את נאום התגובה הדמוקרטית לנאום מצב האומה של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ. באותה שנה איים ביסרה לנקוט צעדים משפטיים כנגד כתבים שקיבלו לידיהם תיעוד לגבי שוטרים במדינת קליפורניה שהורשעו בפשעים בעשור האחרון. בפברואר 2019 הגישו ביסרה, המושל גווין ניוסם ו-15 מדינות נוספות תובענה ייצוגית נגד ממשל הנשיא טראמפ בגין הכרזת הנשיא על מצב חירום לאומי למימון חומה בגבול ארצות הברית-מקסיקו. החל מ-26 בספטמבר 2019 תבע ביסרה את ממשל טראמפ 62 פעמים בסך הכול. חרף התביעות המרובות נגד ממשל טראמפ שהוגשו בצוותא עם תובעים כלליים במדינות אחרות, ביסרה לא הצטרפה למאמצי ההגבלים העסקיים נגד תאגידי טכנולוגיה גדולים.
בדצמבר 2019 הלאים ממשל טראמפ מיליוני דונם לשם קידוחים וסדיקה הידראולית. על פי מדיניות חדשה, לשכת ניהול הקרקעות של ארצות הברית הציעה מחירי החכרה חדשים להפקת נפט לאורך העמק המרכזי והחוף המרכזי של קליפורניה, בשמונה ממחוזות המדינה על פני 400 אלף דונם של קרקעות ציבוריות. פקידים וסוכנויות ממשל בקליפורניה, כולל ביסרה, הגישו תביעה נגד לשכת ניהול הקרקעות בינואר 2020.
מזכיר הבריאות בממשל ביידן
בראשית דצמבר 2020 ביסרה הוכרז בידי ג'ו ביידן, הנשיא הנבחר של ארצות הברית, כמועמדו לתפקיד מזכיר הבריאות ושירותי האנוש. מינויו עורר תשומת לב רבה בעיתונות בשל מגפת הקורונה שמכה גלים ברחבי ארצות הברית, ובשל חשיבות משרד הבריאות האמריקאי בעת המגפה שמפקח על מנהל המזון והתרופות האמריקאי. מועמדותו להוביל את מחלקת הבריאות ושירותי האנוש ספגה ביקורת מצד מנהיגי תנועות נגד הפלות לצד אישים וארגונים שמרניים, באמתלת "היעדר ניסיון בתחום הבריאות וזלזול באמונה דתית ". ב-18 במרץ 2021 אישר הסנאט של ארצות הברית את המינוי עם 50 תומכים ו-49 מתנגדים, כאשר כל הדמוקרטים ורפובליקנית אחת (סוזן קולינס) הצביעו בעד. הייתה זו ההצבעה הצמודה ביותר לאישור מועמד של הנשיא ביידן אל הקבינט.
נמל התעופה האם תרזה
נמל התעופה האם תרזה (באלבנית: Aeroporti Nënë Tereza) הוא נמל התעופה של טירנה ונמל התעופה הבינלאומי המרכזי באלבניה. בשנת 2001 שונה שמו של נמל התעופה, והוא נקרא על שם האם תרזה, נזירה אלבנית שפעלה למען נזקקים בהודו וזכתה בפרס נובל לשלום לשנת 1979.
נמל התעופה הוקם בין השנים 1957-1955 17 ק"מ צפונית-מערבית לטירנה, בסמוך לכפר רינאס, ובתחילה נקרא נמל התעופה רינאס. בשנות פעילותו הראשונות פעלו בו חמש חברות תעופה בלבד, כולן מהגוש המזרחי (אארופלוט, JAT איירווייז, מאלב, טארום ואינטרפלוג), ומדי יום נחתו או המריאו ממנו לא יותר משתי טיסות. ככל שהעמיק בידודה הבינלאומי של אלבניה, הצטמצם מספר הטיסות אף יותר.
לאחר נפילת השלטון הקומוניסטי במדינה ופתיחת שעריה בראשית שנות התשעים, גבר השימוש בו והתעורר הצורך בשדרוגו. לשם כך הוקמה חברה בבעלותן של חברת הבנייה הגרמנית הוכטיף (47%), חברת ההשקעות הגרמנית DEG (31.7%) וקרן ההשקעות האמריקנית Albanian-American Enterprise Fund (21.3%). החברה, Tirana International Airport Shpk (TIA), מפעילה את נמל התעופה בשיטת BOT מאז 2005, לתקופה של עשרים שנה. מאז הושקעו למעלה מ 70 מיליון אירו בפיתוח והרחבת שדה התעופה. באפריל 2016 חתמו ממשלת אלבניה ו - TIA על תיקון להסכם הזיכיון והאריכו את תוקפו עד לשנת 2027.
תנועת הנוסעים בנמל התעופה גדלה בהתמדה. בשנת 2005 עברו בו כ-785 אלף נוסעים, ובשנת 2009 כמיליון ו-400 אלף. נכון לשנת 2015, פועלות בנמל התעופה 17 חברות תעופה המפעילות טיסות סדירות ליעדים שונים באירופה, כשהיעדים המרכזיים ביניהם הם מילאנו, לונדון, איסטנבול ורומא.
קי הוי קואן
קי הוי קואן (בסינית: 關繼威; נולד ב-20 באוגוסט 1971), אשר ידוע גם בשם ג'ונתן קי קואן, הוא שחקן וכוריאוגרף פעלולים וייטנאמי-אמריקאי, זוכה פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ופרס גילדת שחקני המסך. קואן נודע בעיקר בזכות הופעותיו הקולנועיות בשנות ה-80 כאשר גילם את הילד דאטה בסרט "הגוניס" והילד שורט ראונד ששימש כעוזרו של אינדיאנה ג'ונס בסרט "אינדיאנה ג'ונס והמקדש הארור".
קואן זכה לפרסום מחודש עם השתתפותו בסרט זוכה האוסקר "הכל בכל מקום בבת אחת". על תפקידו בסרט זכה בפרס איגוד מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס, לשחקן משנה הטוב ביותר, בפרס גילדת שחקני המסך לשחקן המשנה הטוב ביותר ובפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר בטקס פרסי האוסקר ה-95.
שנותיו הראשונות
בצעירותו למד קואן בתיכון "מאונט גליסון ג'וניור" אשר בטוג'ונגה, קליפורניה, ובתיכון אלהמברה אשר באלהמברה, קליפורניה. לאחר התיכון למד בבית הספר לאמנויות הקולנוע של אוניברסיטת דרום קליפורניה ובהמשך למד באוניברסיטת מנצ'סטר שבבריטניה.
קריירה
קואן החל את קריירת המשחק בשנת 1984, בהיותו בן 12, כאשר הוא כיכב לצד האריסון פורד כשורט ראונד, אשר היה עוזרו של אינדיאנה ג'ונס בסרט "אינדיאנה ג'ונס והמקדש הארור". קואן נבחר לתפקיד לאחר שהאחראי על הליהוק עבור הסרט ערך אודישנים לילדים בבית הספר היסודי בו למד קואן, כאשר גם אחיו של קואן השתתף באותם האודישנים.
בשנת 1985 קואן כיכב בסרט "הגוניס" כחבר בקבוצת הילדים "הגוניס" בתפקיד דמותו של הילד ריצ'רד "דאטה" וואנג.
לאחר שלמד טאקוונדו עם פיליפ טאן על הסט של "אינדיאנה ג'ונס והמקדש הארור" קואן בחר בהמשך חייו להמשיך ללמוד טאקוונדו יחד עם טאו-ליאנג טאן. באמצעות הידע שצבר הוא עבד בהמשך חייו ככוריאוגרף פעלולים בסרט "אקס-מן" משנת 2000 ובסרט "The One" משנת 2001 כאשר שימש כעוזרו של כוריאוגרף הקרבות הנודע מהונג קונג קורי יואן.
בספטמבר 2019 קואן הצטרף לצוות השחקנים של הסרט "Finding ʻOhana" בהפקת נטפליקס. הסרט סימן את חזרתו של קואן לקריירת המשחק לאחר ההפסקה הארוכה שלקח משנת 2002.
בשנת 2022 כיכב בסרט המדע הבדיוני "הכל בכל מקום בבת אחת". על תפקידו בסרט זכה בפרס איגוד מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס לשחקן המשנה הטוב ביותר בשיתוף עם השחקנית דולי דה לאון. בנוסף זכה על תפקידו בסרט בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ובפרס גילדת שחקני המסך לשחקן המשנה הטוב ביותר.
בפברואר 2022 הוכרז לראשונה שקואן ישתתף בצוות השחקנים הראשי של סדרת הטלוויזיה "American Born Chinese" שתופק עבור שירות הסטרימינג דיסני+.
חיים אישיים
קואן דובר קנטונזית, מנדרינית ואנגלית. קואן הוא סיני-אמריקאי ממוצא האן ויש לו שמונה אחים.
קואן נשוי לאקו קואן ומתגורר בוודלנד הילס, לוס אנג'לס.
אוברסט-לויטננט
אוברסט-לויטננט (בגרמנית: Oberstleutnant) היא דרגה צבאית בצבא הגרמני ובחיל האוויר הגרמני. הדרגה שוות ערך ללוטננט קולונל (סגן אלוף בצה"ל), בכירה מדרגת מיור (רב-סרן בצה"ל), וזוטרה לדרגת אוברסט (אלוף-משנה בצה"ל).
היסטוריה
השימוש המודרני בדרגה התחיל בסוף המאה ה-16, שעה שיחידות צבא התחילו להתארגן כרגימנטים ועם המעבר מצבאות שכירי חרב לצבאות לאומיים. קולונל הייתה הדרגה שניתנה לאציל שרכש את הפיקוד על רגימנט מהמפקד הקודם והוא בתורו ימכור את המינוי לסגנו לאציל אחר שיחזיק את הדרגה סגן-אוברסט, מה שהוביל להיווצרות הדרגה אוברסט-לויטננט. הדירוג של אוברסט-לויטננט הוא שווה ערך לזה של הלוטננט-קולונל בצבאות דוברי אנגלית. אוברסט-לויטננט היה בשימוש צבאות גרמניה ואוסטריה במהלך שתי מלחמות העולם. דרגת אס אס אובר-שטורמבאנפיהרר הייתה שוות ערך לאוברסט-לויטננט.
סימני הדרגה
על דרגות הכתף (צבא היבשה, חיל האוויר) יש שני כוכבי כסף בין שני עלי אלון.
ג'אז (מתאבקת)
קרלין דניז מור-בגנו (באנגלית: Carlene Denise Moore-Begnaud; נולדה ב-27 באוגוסט 1972) הידועה יותר בשם הבמה שלה, ג'אז היא מתאבקת אמריקאית, המופיעה בארגון ההיאבקות Impact Wrestling. היא מוכרת בעיקר בשל תקופותיה בארגוני ההיאבקות Extreme Championship Wrestling (ECW) ו-World Wrestling Entertainment (WWE), שבו הייתה פעמיים אלופת הנשים של ה-WWE. כמו כן, היא הופיעה בארגון ההיאבקות National Wrestling Alliance (NWA), שבו החזיקה באליפות הנשים של NWA במשך למעלה מ-900 ימים.
ביוגרפיה
קרלין דניז מור-בגנו נולדה ב-27 באוגוסט 1972 בניו אורלינס, לואיזיאנה. בתקופתה בתיכון, קרלין שיחקה כדורסל. הייתה לה מלגת כדורסל בזמן שהייתה במכללה, לעומת זאת, פציעה בברך קטעה את המשך הקריירה שלה כשחקנית כדורסל ולאחר מכן היא נשרה מלימודי המכללה.
חיים אישיים
קרלין נשואה למתאבק רודני בגנו, הידוע יותר בשם הבמה שלו, רודני מאק. לשניים יש זוג תאומות בשם סאמר וסקיי אשר נולדו בנובמבר 2008.
יחסי יפן–קזחסטן
יחסי יפן–קזחסטן הם היחסים הדיפלומטיים בין יפן לבין רפובליקת קזחסטן.
היסטוריה
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-26 בינואר 1992, כחודש לאחר מתן העצמאות לקזחסטן.
ב-20 בינואר 1993 פתחה יפן שגרירות באלמטי; ב-22 בפברואר 1996 נפתחה שגרירות קזחסטן בטוקיו בירת יפן. ב-1 בינואר 2005 הועברה השגרירות לאסטנה, בירת קזחסטן, שמונה שנים לאחר שהועברה בירה לעיר.
סחר
נכון לשנת 2018, קזחסטן מייצאת ליפן סחורות בשווי כולל של 172.4 מיליארד ין ועיקרן נפט, מתכות, כימיקלים אנאורגניים ועוד, ומייבאת סחורות בשווי 42.8 מיליארד ובהן כלי רכב, מוצרי ברזל ופלדה, ציוד בנייה וכרייה, צמיגים, צינורות גומי ועוד.
מרגוט לאנדר
מרגוט אלה פלורנץ לאנדר (בדנית: Margot Ella Florentz Lander; 23 באוגוסט 1910 – 18 ביולי 1961) הייתה פרימה בלרינה בלהקת הבלט המלכותי הדני, הבלרינה הדנית החשובה ביותר במחצית הראשונה של המאה ה-20.
ביוגרפיה
לאנדר נולדה באוסלו לאלה פלורנץ, זמרת אופרה, ומרקס גרהארד, עיתונאי. היא החלה את לימודיה בבית הספר של הבלט המלכותי הדני בשנת 1917 והצטרפה ללהקה בשנת 1928. כעבור שנתיים נישאה להאראלד לאנדר, רקדן וכוריאוגרף, שהיה למנהל הבלט בבלט המלכותי הדני.
מרגוט לאנדר הייתה לרקדנית ראשית ב-1933 ולפרימה בלרינה הראשונה של דנמרק ב-1942. היא רקדה תפקידים ראשיים בבלטים של האראלד לאנדר, ברפרטואר של אוגוסט בורנונביל וכן בקופליה ובאגם הברבורים, לפני שפרשה ב-1950.
נועם (כתב עת)
נועם היה שנתון תורני, ששימש 'במה לבירור בעיות בהלכה'. כתב העת יצא לאור על ידי מכון תורה שלמה בירושלים, בראשות הרב מנחם מנדל כשר, ונערך על ידי בנו, הרב משה שלמה כשר. בין השנים תשי"ח-תשמ"ד, יצאו לאור עשרים וחמישה כרכים של כתב העת. בתריסר הכרכים הראשונים לא צוין שם העורך, ורק צוין שמנהל מכון תורה שלמה הוא הרב משה שלמה כשר, ומכרך י"ג הוא הוצג כעורך. האב והבן נפטרו בהפרש של חודשים בודדים במהלך שנת תשמ"ד. זמן קצר לאחר מכן, יצא לאור כרך כ"ה, שנערך על ידי הבן בחייו, ואחריו חדל כתב העת מלצאת לאור.
מחזור בני רומא כתב יד רוטשילד
תיאור
לכתב היד שני כרכים מעשה ידי האומנים לאון יהודה בן יהושע די רוסי ויואל בן שמעון.
נועם (כתב עת)
כתב העת נוסד ביוזמת הרב ד"ר אליהו יונג, וכל כרך נפתח בהקדמה קצרה שלו, המסתיימת בתיאורו כ'ראש הוועד למען ה"נועם" בארצות הברית'.
מחזור בני רומא כתב יד רוטשילד
תיאור
כרך א נמצא בבעלות הספרייה הלאומית וכרך ב מצוי בספריית הסמינר התאולוגי היהודי של אמריקה, בניו יורק. כרך ב' הוצג לציבור בשנת 2023 ע"י מוזיאון המטרופוליטן בניו יורק, לאחר שלא הוצג  משנת 1990.
נועם (כתב עת)
אופי כתב העת
בפתח הכרך הראשון, תואר ייעודו של כתב העת:
מחזור בני רומא כתב יד רוטשילד
תיאור
כתב היד נחשב ייחודי ביופיו בשל ציוריו.
נועם (כתב עת)
אופי כתב העת
בפתח הכרך הרביעי, כבר צוין כעובדה קיימת, ש'נועם' מאחד בתוכו בעלי הלכה ממגזרים שונים ביהדות הדתית. בכתב העת פורסמו בעיקר מאמרים הלכתיים, מאת פוסקי הלכה בולטים בני התקופה, ובהם: הרב צבי פסח פרנק, הרב יחיאל יעקב וינברג, הרב יוסף אליהו הנקין, הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, הרב יצחק אייזיק ליבס, הרב יצחק נסים, הרב עובדיה הדאיה, הרב בצלאל ז'ולטי, הרב משה פיינשטיין, הרב שלמה זלמן אויערבך, הרב אליעזר יהודה ולדנברג, הרב אברהם אלקנה שפירא, הרב שמואל ואזנר, הרב עובדיה יוסף, הרב אפרים גרינבלט, ועוד רבים. גם הרב מנחם מנדל כשר עצמו הרבה לפרסם ממאמריו בכתב העת. בכרכים האחרונים השתתפו גם רבנים בני דורנו, ובהם: הרב רצון ערוסי, הרב לוי ביסטריצקי, הרב ישראל רוזן והרב יהודה שביב. פורסמו גם מאמרים תורניים-מקצועיים מאת אנשי מדע ומחקר, ובהם פרופ' זאב לב וד"ר יעקב לוי.
במהלך השנים, הדפיסו רוב הרבנים הללו את מאמריהם שפורסמו לראשונה ב'נועם', בתוך ספרי השו"ת השונים שהוציאו לאור, ופעמים רבות הוסיפו עדכונים. בעקבות מגמה זו, פחת השימוש בכרכי 'נועם'.
מחזור בני רומא כתב יד רוטשילד
תיאור
כתב היד הוענק לספריה הלאומית על ידי דורותי דה רוטשילד, מאוסף בעלה, ג'יימס דה רוטשילד, בשנת 1968, באמצעות מר אליהו אילת.
נועם (כתב עת)
אופי כתב העת
כתב העת התאפיין בכך שרבים ממאמריו עסקו בשאלות הלכתיות חדשות, שלא נידונו בעבר, והתעוררו בעקבות התפתחויות טכנולוגיות, רפואיות, פוליטיות ואחרות. בין הנושאים שנידונו בכתב העת: קו התאריך, עלייה להר הבית, חשמל וטכנולוגיה בשבת, חקלאות בשבת, ניתוחי מתים, ניסויים בבני אדם ובבעלי חיים, מדיניות הגיור הראויה בזמננו, קביעת זמן פורים במקומות שונים בארץ ישראל (כפרזים או כמוקפים), קיום מצוות בחלל, גילוח בחול המועד, קביעת רגע המוות, ועוד.
לצד מאמרים אלה, פורסמו גם מאמרים בנושאים הלכתיים אחרים, וגם מאמרים עיוניים שאינם עוסקים בבירור הלכתי מובהק. בחלק מהכרכים, פורסמו הערות ותגובות למאמרים שפורסמו בכרכים הקודמים.
כתבי הרב פערלא ורבנים נוספים מהעבר
בכתב העת פורסמו לראשונה מאמרים והערות מאת רבנים בני דורות קודמים שנפטרו, ובפרט הערות והגהות של הרב ירוחם פישל פערלא, שנכתבו בשולי ספרים רבים שהחזיק בספרייתו האישית, תחילה בוורשה ובאחרית ימיו בירושלים. לאחר פטירתו, נמכרה הספרייה לרב מנחם מנדל כשר על ידי בנו, חיים פערלא. בין הספרים: הלכות קצובות, יראים, סמ"ק, טורי אבן, יד מלאכי. פורסמו לראשונה גם כתבים של הרב יוסף רוזין, הרב אלחנן וסרמן, ועוד.
קופסת הדיבוק
קופסת הדיבוק, או: ארונית היין היהודית הרדופה, היא ארונית לאחסון יין, עליה סוּפַּר ששוכן בתוכה דיבוק, כמשמעותו בפולקלור היהודי. הרהיט התפרסם בשנת 2003, כאשר הוצג למכירה פומבית באתר "eBay" על ידי בעליו, קווין מאניס, שבתיאור הפריט סיפר שהוא היה בעבר בבעלותה של ניצולת שואה מפולין, ויוחסו לו כוחות דמוניים זדוניים. בשנת 2021 הודה מאניס בריאיון לכתב העת המקוון "Input", שהסיפור היה פרי דמיונו.
מקור החפץ מפורטלנד, אורגון, ונכון ליולי 2020, מוצגת "קופסת הדיבוק" ב"מוזיאון הרדוף" שבלאס וגאס, נבאדה, בבעלותו של זאק בייגנס, חוקר תחום העל-טבעי, צייד רוחות רפאים ומגיש תוכנית המציאות "הרפתקאות רפאים" בערוץ הטלוויזיה בכבלים "Travel Channel".
סיפור קופסת הדיבוק שימש השראה ליצירת סרט הקולנוע "הדיבוק" משנת 2012, שהפיקו סם ריימי ורוברט טאפרט, וביים אולה בורנדאל.
היסטוריה
קווין מאניס סוחר עתיקות יהודי, בעל עסק לחידוש ריהוט מפורטלנד שבמדינת אורגון, רכש את הארונית מעורך דין מקומי בשנת 2003, ובדה סיפור שאותו צירף לתצוגת הפריט ב-eBay, כתיאור עובדתי אשר לכאורה היה מגובה במסמכים. מאניס פרסם את הסיפור בשנית בשנת 2009. לפי סיפורו, מאניס רכש את הפריט בספטמבר 2001, במכירת חצר של עיזבונה של יהודייה ניצולת שואה מפולין בשם חוה'לה, שנפטרה בגיל 103. נכדת המנוחה "סיפרה" למאניס, שסבתה ברחה ממחנה ריכוז נאצי בפולין הכבושה. כל משפחתה נספתה בשואה, כולל שני בניה ובתה. היא הגיעה לספרד, שם חייתה עד תום מלחמת העולם השנייה, ושם רכשה את ארונית היין, שאותה הביאה בהגירתה לארצות הברית. מאניס המשיך וסיפר שאחרי שהביא את הארונית לחנותו, התרחש אירוע שבו התרסקו מעצמם חפצים, נורות החשמל התפוצצו, ובמחסן פשט ריח של שתן חתולים. הוא נתן את הארונית במתנה לאימו ליום הולדתה, והיא לקתה בשבץ בעודה יושבת ליד הארונית. מאניס האריך בתיאור אירועים על-טבעיים שפקדו כביכול אותו ואת בני משפחתו, כולל סיוטי לילה חוזרים ונשנים, ובעקבותיהם ביקש למכור את הארונית לקונים שייתכן שיתעניינו בחפצים כאלה, והעמידה למכירה פומבית ב-eBay.
ביוני 2003 נקנתה הארונית על ידי יוסיף ניצקה, סטודנט מקירקסוויל, מיזורי, תמורת 140 דולר. ניצקה נהג להציג את הארונית במסיבות שערך לחבריו, תוך שהוא מלגלג על ה"קללה" שמיוחסת לה, ובחודשים הבאים הוא תיאר בבלוג שלו, כיצד הוא וחבריו לקו בבריאותם באופן ספונטני ללא הסברים, וסבלו מתשישות. עוד סיפר ניצקה, שב-4 בספטמבר 2003 נפתחו דלתות הארונית מעצמן, בבוקר שלמחרת נמלא האוויר שמסביב לבית בחרקים קטנים לשעות ספורות, ובמהלך אותו חודש הם סבלו מ"מזל רע" וריחות רעים שפשטו בבית. בחודש ינואר 2004 החל ניצקה, לטענתו, לסבול מנשירת שיער, ותוך שלושה ימים איבד מחצית משיער ראשו. בתחילת פברואר הוא העמיד את הארונית למכירה ב-eBay במחיר התחלתי של דולר אחד. המחיר האמיר במהירות, וב-9 בפברואר 2004 נקנתה הארונית תמורת 280 דולר על ידי ג'ייסון הקסטון, מנהל המוזיאון לרפואה אוסטאופתית באוניברסיטת איי' טי' סטיל לרפואה שבקירקסוויל, מיזורי, אספן של חפצי דת. זאת, אחרי שעובד המוזיאון, אחד מחבריו של ניצקה, סיפר להקסטון על הארונית המקוללת. הקסטון קנה את הארונית למרות ספקותיו באשר לדיבוק השוכן בה, כדי להציגה באוסף שלו.
הקסטון הקים את אתר האינטרנט "dibbukbox.com" (ראו קישורים חיצוניים), ובשנת 2011 הוא פרסם את הספר "The Dibbuk Box" בהוצאת אוניברסיטת המדינה טרומן. הקסטון סיפר שגולשים שנכנסו לאתר וצפו בתמונות, סבלו ממחלות ומיחושים. בספר הוא מתאר את חוויותיו מהחודשים שבהם הייתה הארונית ברשותו. לדבריו, בנוסף להתרחשויות לא מוסברות במוזיאון שלו, הוא, משפחתו ועובדי המוזיאון שבאו במגע עם הארונית, החלו לסבול מבעיות בריאות וסיוטי לילה, והבעיות נעלמו אחרי שהקסטון שמע לעצתו של רב, ארז את הארונית בתוך תיבת מתכת וקבר אותה באדמה. כבר בשנת 2004, אחרי שהאתר זכה למאות אלפי כניסות, פרסם הלוס אנג'לס טיימס מאמר על הקסטון וקופסת הדיבוק. בעקבות זאת, מכר הקסטון את הזכויות על סיפורו למפיק סם ריימי, ובשנת 2012 יצא סרט האימה "הדיבוק", בהפקת ריימי ורוברט טאפרט, כאשר הקסטון וקווין מאניס שמשו יועצים להפקה. לבסוף, הוציא הקסטון את הארונית ממחבואה, ומסרה לידיו של זאק בייגנס, בעלי "המוזיאון הרדוף" בלאס וגאס ומגיש תוכנית המציאות "הרפתקאות רפאים" בערוץ הטלוויזיה "Travel "Channel. במשך מספר שנים סירב בייגנס לפתוח את הארונית, המוצגת במוזיאון שלו בתוך ארון זכוכית אקרילית, ועל מנת לצפות בה מקרוב, על המבקר במוזיאון להיות מעל גיל 18, ולחתום על כתב ויתור.
ביוני 2018 ביקר הראפר פוסט מאלון, בעצמו חובב ציד רוחות, ב"מוזיאון הרדוף", ונכנס ביחד עם בייגנס לחדר שבו מוצגת הארונית. בחודשים הבאים פקדו אותו מספר אירועים, אשר יוחסו לכאורה לחפץ: מטוסו הפרטי נחת נחיתת חירום אחרי ששניים מצמיגיו התפוצצו, שודדים חמושים פרצו לבית מגוריו הקודם בעמק סן פרננדו, והוא היה מעורב בתאונת דרכים. מאלון וזאק בייגנס הביעו סברה שבמאלון דבקה קללת קופסת הדיבוק.
ב-5 ביוני 2020 סיפר בייגנס שהוא פתח את קופסת הדיבוק. הוא ושלושת עמיתיו ניצלו את הסגר שהוטל על לאס וגאס בשל מגפת הקורונה במהלך מרץ-אפריל, והסתגרו במוזיאון במשך כשבועיים, במטרה לבדוק את השפעת המגפה על פעילות עולם הרוחות. לדבריו, עם פתיחת הדלתות, יצא מהקופסה ערפל שבו התגלמו עיניים, והוא ראה את ישות הדיבוק משתוחחת לעבר הקיר שמאחורי הקופסה. לטענתו, הדיבוק לא תקף אותו, אלא רק חום פשט בגופו. בייגנס תעד את השבועיים האלה במיני-סדרה בשם "Ghost Adventures: Quarantine" (בעברית: "הרפתקאות רפאים: סגר") שששודרה בארבעה פרקים שבועיים ב-"Travel Channel", מ-11 ביוני עד 3 ביולי 2020.
אנדרטת הכוחות הפולנים במלחמת העולם השנייה
אנדרטת הכוחות הפולנים במלחמת העולם השנייה, הניצבת במשתלת הזיכרון הלאומית בסטפורדשייר שבבריטניה, מנציחה את תרומתם ואת קורבנם של אנשי הכוחות המזוינים הפולנים במלחמה זו, בפולין ובחזיתות המלחמה האחרות. היא האנדרטה השנייה בגודלה במשתלה (אחרי אנדרטת הכוחות המזוינים).
קופסת הדיבוק
ביקורות וספקנות
במאמר מיולי 2004 בלוס אנג'לס טיימס, הביאה העיתונאית לזלי גורנסטין דעות המטילות ספק בסיפור קופסת הדיבוק: הסופר אלן ס' מוט, מחבר הספר "Urban Legends: Strange Stories Behind Modern Myths (Ghost stories)" (בעברית: "אגדות אורבניות: סיפורים מוזרים מאחורי מיתוסים מודרניים (סיפורי רוחות רפאים"), אמר: "אנחנו מצדדים בסיפורים כאלה משום שהם מתקשרים לפחדים ולדעות הקדומות שלנו". לדעת מוט, "הסיפור מתחבר לאמונה שאי-שם בעולם יש רוע על-טבעי שיתקוף כל אחד, ללא עניין אם הוא טוב או רע. [סיפורים] אלה מאפשרים לבני אדם למצוא היגיון בעולם כאוטי". חוקר הפולקלור ג'אן הרולד ברונוונד  העיר שהסיפור הוא גרסה של אגדות אורבניות טיפוסיות, באשר הוא מציג זווית על-טבעית ונרטיב בגוף ראשון. פרופסור אליוט אורינג, אנתרופולוג וחוקר פולקלור באוניברסיטת המדינה של קליפורניה , מתח ביקורת על התכונות המיוחסות לארונית, ואמר שלאורך הסיפור יש שטחים הדורשים כנראה להשעות מרכיבים מסוימים. הכומר והסופר ג'ים ויליס מאריזונה, טען שהסיפור הוא לכל היותר "מתיחה מתוכננת היטב", אך הוסיף שטענתו זו "הורסת את כל ההנאה מאגדה אורבנית פופולרית".
אנדרטת הכוחות הפולנים במלחמת העולם השנייה
האנדרטה, המצופה שיש אפור, ניצבת על גבי משטח עגול בקוטר של 18 מטרים בליבה של רחבת דשא ועצים. בהיקפו של המשטח העגול ניצבים ארבעה כותלי שיש קשתיים, שפתחים נקבעו ביניהם, ולמרגלותיהם ספסלי ישיבה.
במרכז המשטח ניצב כן מרובע ועליו ארבע דמויות הפונות לארבע פאות הכן: טייס, חייל, מלח ואשת מחתרת פולנים. מעל ארבע הדמויות מתנשא עיט הפורש את כנפיו - סמלה של פולין.
בנוסף להיותה אתר זיכרון משמשת האנדרטה כמכשיר חינוכי אודות תרומת פולין במלחמה: על גבי הכתלים בהיקפו של משטח האנדרטה חרותים 16 טקסטים המספרים על עוצבות וארגונים פולנים שהשתתפו במלחמה ועל אירועים פולנים מרכזיים בה:
קופסת הדיבוק
בטלוויזיה
ב-2 באוקטובר 2021 הפיץ ערוץ הזרמת המדיה דיסקברי+ לצפייה את העונה הראשונה של סדרת האימה "המוזיאון הרדוף" שיצרו והפיקו איליי רות' וזאק בייגנס. כל אחד מעשרת פרקי העונה מבוסס על חפץ המוצג במוזיאון של בייגנס. קופסת הדיבוק היא מושא הפרק העשירי והאחרון של העונה, שעלה לשידור ב-20 בנובמבר 2021, בשם "קללת קופסת הדיבוק". בפרק זה, מרצה באוניברסיטה נאלץ לבחון מחדש את אמונותיו ולהתמודד עם פחדיו האישיים, בניסיון לפתור את תעלומת קופסת הדיבוק.
אנדרטת הכוחות הפולנים במלחמת העולם השנייה
האנדרטה נבנתה על פי עיצוב מאת הפסל הפולני רוברט סובוצ'ינסקי (Robert Sobociński). היא נחנכה ב-19 בספטמבר 2009, זמן קצר לאחר יום השנה ה-70 לפרוץ מלחמת העולם השנייה.
טוזלה (אי)
טוזלה (ברוסית, באוקראינית ובטטרית של קרים: Тузла) הוא אי חולי, הממוקם באמצע מצר קרץ' בין חצי האי קרץ' במערב לבין חצי האי טאמאן במזרח. מצר קרץ' מחבר את ים אזוב לים השחור. מבחינה מנהלית, האי טוזלה הוא חלק מעיריית קרץ' במזרח חצי האי קרים.
האי טוזלה נוצר באופן טבעי ב-1925. מספר היסטוריונים טוענים כי האי טוזלה הוא האי אלופקה, המוזכר בין המחברים העתיקים, הממוקם במימי הבוספורוס הקימרי.
תשתית
באופן רשמי, לאי אין יישוב קבע. עם זאת, הייתה תחנת גבול של משמר הגבול האוקראיני, יישוב דייגים קטן, מספר מגרשים פרטיים ושני אתרי נופש. החשמל של האי סופק על ידי שתי תחנות כוח דיזל. על האי, היה גם מזח ומנחת מסוקים. מזח שני, שנמצא בסמוך ליישוב הדייגים הקטן, במצב קשה ואינו בשימוש. שני כבישים מבטון עברו לאורך האי.
האי נמצא באמצע גשר קרים, שנפתח במאי 2018, ומחבר את חצי האי קרים ליבשת רוסיה.
קניה במשחקים הפאראלימפיים
קניה השתתפה לראשונה במשחקי הקיץ הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים היידלברג (1972), ומאז לוקחת חלק במשחקים דרך קבע, למעט אולימפיאדת הנכים טורונטו (1976) ממנה נעדרה. במשחקי החורף לא נטלה קניה חלק מעולם.