cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
איש העש
דיווחים ועדויות
גברת רות' פוסטר מצ'ארלסטון שבמערב וירג'יניה דיווחה שב-26 בנובמבר ראתה את איש העש עומד בגינה שלה, אבל הוא נעלם כשגיסה יצא מהבית לבחון אותו. בבוקר ה-27 בנובמבר טענה אישה צעירה שהיצור רדף אחריה ליד מייסון שבמערב וירג'יניה, ושני ילדים דיווחו שראו אותו שוב באותו הלילה ברחוב אלבאנס.
במהלך 1967 היו דיווחים נוספים על מפגשים עם "איש העש", אבל אלו פסקו לאחר זמן קצר, ולא התחדשו מאז.
הסברים שנתנו לתופעה
בגיליון מרץ / אפריל 2002 של המגזין Skeptical Inquirer נטען שההסבר הסביר ביותר להיתקלויות הם עדי ראייה נרגשים שהתבלבלו בין תנשמת למפלצת מכונפת. אחרים טענו שהמועמד הסביר ביותר הוא לילית אפורה, הינשוף הגדול ביותר שנמצא במערב וירג'יניה. הלילית האפורה, מבקרת חורפית נדירה ב-48 המדינות הדרומיות של ארצות הברית, היא הינשוף הגדול ביותר בצפון אמריקה, וייתכן שהוא הדמות המסתתרת מאחורי המפגשים עם איש העש. אפשרות אחרת היא טעות בזיהוי של עגור מקומי. לעגורים יש כתמים אדומים מסביב לעיניהם. מפגש עם עגור מקומי או לילת אפורה במערב וירג'יניה הוא דבר נדיר, אבל אפשרי.
מארק א. הול, בספרו "ציפורי הרעם" (Thunderbirds), מצטרף לתאוריית הינשוף, ומציג זן ענק של ינשופים שלטענתו נראה באזור למעלה ממאה שנים.
התייחסויות נוספות
על תופעת איש העש נכתבו ספרים אחדים, והיא זכתה לכמה וכמה הסברים הקושרים אותה לתופעות על טבעיות. כמה מההסברים שניתנו לתופעת ספרינג הילד ג'ק (מין שד שהיה נוכח בפולקלור האנגלי במהלך התקופה הוויקטוריאנית) יכולים להתאים גם לאיש העש.
בספר The Mothman Prophecies, בשנת 1975, פורש ג'ון קיל את סדר הופעותיו של איש העש, וקושר ביניהן ובין אירועים שקרו באזור לטענתו, כמו פעילות חוצנים, פעילות של רוחות רפאים, מפגשים עם "אנשים בשחור", וכן קריסת גשר הכסף ב-15 בדצמבר 1967 – אירוע שבו נספו 46 אנשים, ולפי החקירה נבע מפגם בייצורו של בריח יחיד בשרשרת הכבלים. הספר היווה בסיס לסרט שיצא בשנת 2002 בכיכובו של ריצ'רד גיר ובבימוי של מארק פלינגטון.
לורן קולמן, בספרו משנת 2002 Mothman and Other Curious Encouters (המתמקד בפרטים של חקירה בתחום הקריפטוזואולוגיה) תומך בדעתו של קיל שלפיה איש העש הוא, כביכול, סוג של שד. קולמן כתב לראשונה על "מוזרי הכנף" (winged weirdies) בכתבות שונות ובספרו משנת 1978 Creatures of the Outer Edge.
גריי ברקר, מחבר הספר They Knew Too Much About Flying Saucers, שעסק גם בתופעת איש העש, קישר בין תופעת איש העש ובין קבוצה של אנשים המכונים "אנשים בשחור", שבאו לבתי האנשים באזור ושאלו אותם שאלות על דברים שהם ראו.
פאני צ'ריטו
פרנצ'סקה פאני צ'ריטו (באיטלקית: Francesca "Fanny" Cerrito; 11 במאי 1817 - 6 במאי 1909) הייתה בלרינה וכוריאוגרפית איטלקייה. כבלרינה נודעה בברק, בעוצמה ובחיוניות של ריקודה, וכן הייתה אחת הנשים המעטות במאה ה-19 שזכתה להכרה בכשרונה ככוריאוגרפית.
חייה
צ'ריטו נולדה בנאפולי. היא למדה אצל קארלו בלאזיס ואצל הכוריאוגרפים הצרפתים ז'יל פרו וארתור סן-לאון, שגם היה בעלה בשנים 1845–1851. היא קיבלה את הכשרתה בבית הספר לבלט של בית האופרה סן קרלו, ובהמשך השתלמה אצל סלבטורה טליוני. הופעתה הראשונה על במה הייתה בשנת 1832, וזיכתה אותה בהכרה מיידית כמעט.
בשנים 1936–1937 החלה להתפרסם אף מעבר לגבולות איטליה והיא הופיעה בוווינה, להציג כמה מן הכוריאוגרפיות שלה עצמה. מ-1838 עד 1840 המשיכה לרקוד עם בלט לה סקאלה במילאנו, שם זכתה להכרה רבה עוד יותר. ב-1843 רקדו צ'ריטו ומארי טליוני באותה תוכנית במילאנו; אירוע זה חולל התרגשות כה גדולה, שהעיר נחלקה ביריבות שבין שתי הבלרינות הגדולות. בתקופת שהותה במילאנו, החלה פאני לעבוד יחד עם ז'יל פרו, ויחד יצרו את "אונדין" Ondine, ou La naïade (1843), את "אלמה" (1842) ואת "Lalla Rookh"  (1846).
ב-1845 זכתה להכרה בכשרונה ככוריאוגרפית לאחר שהציגה בלט משלה, "רוזידה". במשך תשע עונות, מ-1840 עד 1848, נהנתה צ'ריטו מהוקרה רבה כרקדנית בתיאטרון הוד מלכותה בלונדון, שם יצר השף המהולל אלקסיס סויר קינוח מעוצב לכבודה, שבראשו דמות מיניאטורית של הרקדנית עצמה, בשיווי משקל אוורירי על ספירלת זיג-זג של חוטי סוכר.
יש ונדמה
יש ונדמה הוא אלבום אוסף כפול שהוציאה הזמרת ירדנה ארזי ב-1998. האוסף מכיל 40 שירים מתקופות שונות בקריירה של ארזי, כ"אתה לי ארץ", "שהשמש תעבור עלי", "בן אדם", ו"הביתה". באוסף ישנם שירים שהוקלטו טרם הוצאת האוסף, בהם "שיר של יום חולין" עם אבי פרץ והשיר "ושמה לא תבוא" אותו הקדישה ארזי ליצחק רבין ושמעון פרס על מאמציהם להגיע להסכם שלום.
מערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב - קו המטרו M1
קו המטרו M1
קו M1 הוא קו עתידי המשתלב בדנקל. הקו עתיד להיות רכבת עירונית תת-קרקעית, דבר שיאפשר נסיעה במהירות גבוהה בהרבה מקו רכבת קלה והפעלה כרכבת אוטונומית, ללא נהגים.
מבין כל קווי המטרו המתוכננים, זהו הקו שאמור להסיע את המספר הרב ביותר של נוסעים והוא הארוך והיקר במערכת. עלותו 82 מיליארד שקל מתוך עלות כוללת של 150 מיליארד ש"ח עבור כל הקווים. התחנות אמורות לעלות 20 מיליארד, והמנהרות 13 מיליארד. בקו צפויים לפעול 464 קרונות בעלות של 2.5 מיליארד ש"ח.
הקו מחבר את ערי השרון מצפון וערי דרום המטרופולין עם מסדרון האיילון בו פועלת רכבת ישראל. הוא עובר במתחמי דיור ותעסוקה קיימים ועתידיים (רעננה מערב, מתחם תע"ש, מתחם גלילות, ואזור מחנה צריפין). עקב אורכו, נדרשים שני מתחמי דיור ותחזוקה (דיפו) לתפעול הקו, אחד בקצה השלוחה הצפון-מערבית, מצפון לכפר סבא, והשני מדרום לראשון לציון.
קו המטרו M1 מתוכנן במסגרת תת"ל 101/א (מקטע דרומי של הקו) ותת"ל 101/ב (מקטע צפוני של הקו).
היסטוריה
תכנון מערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב החל בשנות התשעים של המאה הקודמת עם הקמת חברת נת"ע, התוכניות כללו 8 קווי רכבת קלה עיליים עם מקטעים תת-קרקעיים מסוימים, עם זאת במהלך העשור הראשון של המאה הנוכחית לאחר שחלק מקווי הרכבת הקלה כבר עברו את שלב התכנונים התברר כי המערכת לא תוכל לעמוד ביעדים שנדרשו לה והוחל התכנון מערכת שתשתלב במערכת הרכבת הקלה ותיתן מענה טוב יותר. בחודש ספטמבר 2016 פרסמה חברת נת"ע מכרז לתכנון שלושה קווי רכבת תחתיים. בחודש פברואר 2017 אושרה עקרונית התוכנית הכוללת שלושה קווים עיקריים.
ביוני 2019 הממשלה החליטה כי לא יינתנו היתרים לתוכניות פינוי בינוי או תמ"א 38 באזורים בהם יעבור הקו.
במאי 2022, בשל הלחץ וההתנגדויות הרבות לתוכנית הצפונית של הקו, אושרה בות"ל התכנית לפיצול הקו למקטע דרומי (עד צומת גלילות) ולמקטע צפוני, כך ששתי התוכניות יקודמו בנפרד. ב-22 במאי אישרה ממשלת ישראל את המקטע הדרומי של קו המטרו M1.
ביולי 2022 פורסם כי התכנון הוא להשלים עד שנת 2032 את בניית קו M1 בין תחנת ראשונים שבדרום ראשון לציון לגלילות, כאשר השלוחה הדרום–מזרחית (לבאר יעקב, לוד ורמלה) והשלוחה הדרומית (לנס ציונה ולרחובות) יושלמו במועד מאוחר יותר.
תוואי הקו
הקו עתיד לנוע בין הערים רעננה בצפון, לעבור בין רמת השרון והרצליה לאחר מכן לחלוף במנהרה מתחת לתל אביב בתוואי דומה לדרך נמיר ולדרך מנחם בגין ולהמשיך דרך הערים חולון ובאר יעקב לתחנת הקצה בלוד.
על פי תחזיות נת"ע אמורים לנסוע בשנת 2040 בחלק הצפוני והמרכזי של הקו כ-53,000 נוסעים בשעות העומס של הבוקר (שקול לכ-1,000 אוטובוסים) ו-515,000 נוסעים ביום שיא. השלוחה הצפון מזרחית של כפר סבא והוד השרון צפויה לתרום יותר נוסעים מהשלוחה הצפון מערבית ברעננה והרצליה. תחנות היעד העיקריות הן מרכז תחבורתי גלילות, אוניברסיטת תל אביב, נמיר והשלום.
קווידיץ' בראי הדורות
קווידיץ' בראי הדורות (באנגלית: Quidditch Through the Ages) הוא ספר עיון בדיוני שמתואר בסדרת ספרי "הארי פוטר" של הסופרת הבריטית ג'יי קיי רולינג, וגם ספר אמיתי שנכתב על ידי הסופרת. הספר האמיתי מתיימר להיות שכפול של עותק של הספר הבדיוני שנמצא בספריית הוגוורטס.
ספר הלימוד הבדיוני
בתוך העולם של הארי פוטר, קווידיץ' בראי הדורות הוא ספר שנכתב על ידי קנילוורת'י ויספ, מומחה לקווידיץ'.
הספר מתאר את היסטוריית הקווידיץ', כמו גם משחקים מבוססי-מטאטא אחרים. בין היתר הספר מתאר את הגרסה המוקדמת של המשחק, את ההוספה של הסניץ' המוזהב למשחק (במקום הסניג'דט, ציפור קטנה שכמעט אי אפשר לתפוס אותה בשל מהירותה הרבה ויכולת ההתחמקות שלה), את התפתחות מטאטא המירוץ, וגם את קבוצות הקווידיץ' השונות. זהו אחד הספרים הפופולריים בספרייה, ועל פי מאדאם פינס, הספרנית של הוגוורטס, העותק שנמצא בספרייה "כמעט מדי יום התלמידים מגפפים אותו, מזילים עליו ריר, ובאופן כללי מתעללים בו...", שעל פי אלבוס דמבלדור זהו שבח גדול לכל ספר שהוא. על פי המתואר בסדרה, הארי פוטר, הרמיוני גריינג'ר ונוויל לונגבוטום נהנו מקריאת הספר.
הספר כמוצר מסחרי
הספר האמיתי נכתב על ידי ג'יי קיי רולינג, אך שמו של קנילוורת'י ויספ מופיע על הכריכה. כל רווחי הספר (כ-20% ממחיר המדף) מוקדשים לארגון הצדקה קומיק ריליף, כמו ספר נוסף שחיברה רולינג - חיות הפלא והיכן למצוא אותן. על פי הארגון, נתרמו 15.7 מיליון ליש"ט לצדקה ממכירות שני הספרים.
הספר, כמו שאר ספרי הסדרה, תורגם לעברית על ידי גילי בר-הלל.
בשנת 2013 אמרה רולינג כי הספר יצא במהדורה של סרט ועוד ספרים מהסדרה יהפכו לסרטים.
חוסן נפשי
חוסן נפשי או עמידות נפשית הם מונחים המתארים יכולת פסיכולוגית חיובית להתמודד עם מצבי דחק ומשבר, ולהסתגל לנסיבות החיים שנגרמו בעקבות מצבים אלו. הנושא נחקר בעיקר בתחום הפסיכולוגיה החיובית.
חוסן נפשי מהווה גם מדד אישיותי לניבוי היכולת להתמודד עם מצוקה עתידית, ומקושר לתכונות ויכולות כמו יעילות עצמית, תחושת שליטה בחיי חושת מעורבות ומטרה בחיים, וגמישות בהסתגלות לשינויים בלתי צפויים. בהקשר זה, חוסן נפשי מתווסף למנגנוני הגנה שונים שקיימים לרשותו של האדם, וניצבים כנגד "גורמי סיכון" שקיימים בחייו ובסביבתו.
חוסן נפשי הוא תהליך דינמי בו אנשים מסתגלים ומתמודדים עם מצבי משבר ומצוקה. החוסן מורכב משני ממדים, מידת החשיפה למצוקה ומידת ההסתגלות החיובית. מידת החשיפה למצוקה כוללת את כל גורמי הסיכון הקשורים סטטיסטית לחוסר הסתגלות, כגון עוני, ילדים להורים עם סכיזופרניה או חשיפה לטראומה בעבר. מידת ההסתגלות החיובית כוללת את כל ההישגים החברתיים והעמידה במשימות באותה תקופת חיים של מצב המצוקה.
החוסן הנפשי אינו תכונה מולדת בלבד, אלא גם יכולת שמתפתחת במהלך החיים. גורמים שעשויים לתרום להתפתחות החוסן הם המזג של האדם, האווירה החמה והתומכת במשפחתו, ומערכת תמיכה חברתית שהייתה קיימת עבורו במהלך חייו.
מחקרים
המושג חוסן (resilience באנגלית) הוא מושג רחב, הכולל בתוכו מגוון מרכיבים והיבטים חינוכיים ופסיכולוגיים. יחד עם זאת, חוקרים רבים בחנו את המשאבים האישיים והקבוצתיים המאפשרים לאדם להתמודד עם מצבי לחץ (Braun- Lewensohn, Sagy, & Roth, 2010; Laufer & Solomon, 2010, מתוך אברהים איסמעיל אבו עג'אג', 2016).
האגודה האמריקאית לפסיכולוגיה (APA ,2009) מציינת שחוסן נפשי אינו תכונה מולדת, אלא צירוף של מחשבות, התנהגויות ופעולות שאפשר ללמוד ולפתח בכל אדם. לכן, בפיתוח החוסן הנפשי ישנו דגש על זיהוי המחשבות והאמונות, כאלו שמגבילות וכאלו שתורמות לקידומו האישי של מי שזקוק לו. כמה מהן תכונות אישיות, כגון: תושייה, תפיסת מצבים כאתגר, חוש של שליטה, אמונה עצמית, ורצון עז לחיות, ואחרות תכונות חברתיות, כגון: יחסי גומלין ואינטראקציה בינאישית, אנושיים, סיוע סוציאלי, הענקת חום ואהבה. כאמור, הגורם העיקרי התורם לחוסן נפשי אצל אדם הוא יחס תומך ואכפתי בתוך המשפחה ומחוצה לה. כמו כן, המושג חוסן מתייחס לתהליך דינמי הכולל הסתגלות חיובית בהקשר של מצוקה ניכרת (לפי Luthar et al., 2000, מתוך אברהים איסמעיל אבו עג'אג', 2016).
קישורים חיצוניים
رجوعية Resiliència Udarność Resilience Резилијенција Resiliens
לופו (פירושונים)
שם משפחה נפוץ באיטליה וברומניה שמשמעו זאב. {{פירושונים|
ראו גם
}}
האופרה של ניו יורק
האופרה של ניו יורק (NYCO) שוכנת בתיאטרון הציבורי על שם פיליפ ג'ונסון במרכז לינקולן בניו יורק.
הלהקה נוסדה בשנת 1944 במטרה להקים להקת אופרה, שתהיה זמינה מבחינה כספית לציבור צופים רחב, חדשנית בבחירת הרפרטואר ותהווה בית לזמרים ומלחינים אמריקאים.
היסטוריה
בשנותיה הראשונות שכנה האופרה של ניו יורק במרכז העירוני ברחוב 55 מערב. ב-1945 הייתה הלהקה ללהקת האופרה הראשונה הגדולה, שמנתה בין חבריה אפריקאי-אמריקאי. הדבר היה באופרה ליצנים של ליאונקוואלו, עם טוד דאנקן בתפקיד "טוניו". לורנס וינטרס היה גם הוא חלוץ אופרה אפריקאי-אמריקאי, ששר עם הלהקה בתקופה זו. האישה האפריקאית-אמריקאית הראשונה בלהקה הייתה קאמילה ויליאמס, זמרת סופרן, ששרה בתפקיד מאדאם באטרפליי של פוצ'יני בשנת 1946.... וינטרס וויליאמס שרו בהמשך את התפקידים הראשיים בהקלטה המלאה ביותר שנעשתה עד אז ל"פורגי ובס" של גרשווין, ל"הקלטות מופת" של חברת קולומביה, בשנת 1951.
ב-22 בפברואר 1966 חנכה הלהקה את ביתה החדש במרכז לינקולן, בהפקה של "דון רודריגו" מאת אלברטו חינסטרה, עם פלאסידו דומינגו. ב-1966 השיגה הסופרן בוורלי סילס פריצת דרך חשובה בתפקיד קלאופטרה ב"יוליוס קיסר" של הנדל (מול נורמן טרייגל בתפקיד הראשי). סילס המשיכה לשיר בבתי אופרה ברחבי העולם, אך שמרה על קשר קרוב עם האופרה של ניו יורק. עם פרישתה מן הבימה בשנת 1979, החליפה סילס את המנצח יוליוס רודל, שהנהיג את הלהקה מאז 1957, בתפקיד המנהל הכללי של הלהקה. סילס פרשה מתפקיד הניהול בשנת 1989. החליף אותה המנצח כריסטופר קין. בשנת 1966 החליף את קין המנהל האמנותי של "אופרה גלימרגלס", פול קלוג.
משימות האופרה
הצלחתה של בוורלי סילס באופרה של ניו יורק מסמלת את מסורת הלהקה של תמיכה בזמרים אמריקאים. באופרה של ניו יורק החלו, בין השאר, הקריירות של שריל מילנס, קרול ואנס וסמיואל ראמי. בין הזמרים האמריקאים בעלי שם בינלאומי, שרואים עדיין באופרה של ניו יורק את ביתם, אפשר למנות את קרל טאנר, דייוויד דניאלס, מארק דלאוון, מרי דאנליווי, לורן פלאניגן, אליזבת פוטראל ואיימי ברטון.
האופרה של ניו יורק נותנת את תמיכתה גם למלחינים אמריקאים; כשליש מן הרפרטואר שלה מוקדש בקביעות לאופרה אמריקאית. קשת הרפרטואר האמריקאי משתרעת מיצירות ממוסדות (למשל, "הבאלאדה של בייבי דו" מאת דאגלס מור, "סוזאנה" של קרלייל פלויד ו"קנדיד" של ליאונרד ברנשטיין) ועד ליצירות חדשות (למשל "הנסיך הקטן של רייצ'ל פורטמן, "הרון וים הסיפורים" של צ'ארלס וואורינן ו"נשים קטנות" של מארק אדאמו). מחויבות האופרה של ניו יורק לעתיד האופרה האמריקאית באה לביטוי בסדרה השנתית שלה, VOX: "הצגת מלחינים אמריקאים", המציגה לראווה אופרות בתהליך יצירתן ומאפשרת למלחינים לשמוע את יצירתם מבוצעת על ידי זמרים ותזמורת מקצועיים. האופרה של ניו יורק מפיקה גם רפרטואר לא-מסורתי, כגון יצירותיהם של סטיבן זונדהיים וגילברט וסאליבן, למשל.
בשנת 1983 הייתה האופרה של ניו יורק ללהקה האמריקאית הראשונה שעשתה שימוש בכתוביות-על. בשנים האחרונות ניתן מקום של כבוד ליצירותיהם של גאוני תקופת הבארוק כמו הנדל, גלוק וראמו ברפרטואר האופרה, בהפקות שהציתו עניין מחודש ביצירות אלה, שהוזנחו במשך זמן רב.
האופרה של ניו יורק מקיימת תוכניות חינוך והעשרה רחבות-היקף, המגיעות אל 12,000 תלמידים ביותר משבעים וחמישה בתי-ספר.
גיאת
גִּיאַת (غياث، ע'יאת') הוא שם משפחה יהודי-תימני ובעבר שם צפון אפריקאי משמעות המילה בערבית "תשועה". או על שם שבט ברברי "גיאתה" או אזור במרוקו "ג'בל גיאתה"
סטניסלב יסינסקי ובתו אמיליה סלודקובסקה
סטניסלב יסינסקי (Stanisław Jasiński) ובתו, אמיליה סלודקובסקה (Emilia Słodkowska) לבית יסינסקה, היו חסידי אומות עולם פולנים קתולים, אשר סיכנו את חייהם וחייהן של משפחותיהם בתקופת השואה כדי להציל יהודים מהשמדה על ידי הנאצים והלאומנים האוקראינים עוזריהם.
רקע
הכפר אוסדה מלה סידליצ'ה (פולנית: siedliszcze male, יידיש: קליין סעלישטץ') שכן בקרבת בירת מחוז קוסטופול, אוסטלץ' ויילקי (Ostlec Wielki), או אוסטאלצי (Ostaltsi) והייתה חלק מפלך ווהלין בדרום-מזרח פולין. האזור שייך ב-2020 לאוקראינה, ובירת המחוז נקראת באוקראינית קוסטופול, במחוז רובנו. הכפר עצמו נהרס לגמרי וכל השטח הוכרז כשטח צבאי.
בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב, חוזה הנייטרליות בין ברית המועצות וגרמניה הנאצית, חולקה פולין בין שתי המעצמות. בהתאם לחוזה, נכבש האזור על ידי חיילי הצבא האדום ב-17 בספטמבר 1939. תחת השלטון הסובייטי הוחרם הרכוש הפרטי, ורבים מבעלי הרכוש הוגלו לסיביר. ב-22 ביוני 1941 תקפה גרמניה הנאצית את ברית המועצות במבצע ברברוסה, ואזור ווהלין נכבש על ידם בשבועות הראשונים של המתקפה. מצבם של היהודים הורע עוד יותר, ואל הגרמנים הצטרפו גם האוקראינים, שהחלו ברצף של צעדים נגד היהודים שכללו שוב מקרי שוד וביזה, אליהם התווספו במהירות גם מקרי אונס, עינויים ועבודות כפייה.
באוגוסט ובאוקטובר 1941 רצחו הגרמנים מחוץ לקוסטופיל כ-1,870 יהודים, בשני מועדים נפרדים. לאחר הרציחות רוכזו יתר יהודי העיר בגטו, אליו לא הועברו היהודים בכפרים החקלאיים הסמוכים. באוגוסט 1942 רצחו שוטרים גרמנים ואוקראינים את כל יהודי העיר ביום אחד ליד כפר סמוך. באותו יום ערכו הגרמנים מיפקד במחנה העובדים בקוסטופיל. העובדים, בהנהגת אברהם יעקב ברייר (Breier), התארגנו ובשעת המיפקד ברחו ליערות. רובם נתפסו ונרצחו, אחרים ניצלו בעזרת פולנים או הצטרפו לפרטיזנים.
ב-26 באוגוסט 1942 החל הוואפן אס אס הגרמני, מלווה במשטרת העזר האוקראינית, במבצע לגירוש כל היהודים מהמחוז. בתחילת ספטמבר החלה האקציה בכפרים הסמוכים לקוסטופול, במאלה סידליסצ'ה ובהמשך באנטונובקה. הגרמנים פשטו על בתי היהודים בלילה וריכזו אותם בפאתי העיירה. עד לשעות הבוקר לא נותר איש בחיים. פרט לאנשים בודדים, ביניהם שמואל לידרמן.. הניצולים המעטים התחבאו במסתור שהוכן מראש.
סיפור ההצלה
קבוצת הניצולים חברה לניצולים נוספים באחד היערות בסביבה, שנתפסה לאחר מצוד. הם נדרשו לחפור את קבריהם אולם כמה מהם נמלטו. כמה מהם נפגעו, אך האחים יוסף ושמואל לידרמן הצליחו להימלט והחליטו לנסות ולבקש מסתור אצל האיכר הפולני סטניסלב יסינסקי שהכיר את אביהם.
בשנת 1942 היה סטניסלב יסינסקי בן למעלה משמונים שנה ועיוור. הוא היה אלמן, והתגורר בבית בתו האמצעית אמיליה סלוטקובסקה. כשהגיעו יוסף ושמואל לידרמן לביתו של סטניסלב יסינסקי הוא זיהה אותם רק לפי קולם. במקום להזכיר להם את הצער שנגרם לו על ידי אביהם שהיה מראשי מועצת העיירה, קיבל אותם לביתו, הגיש להם עזרה ראשונה, אוכל ומקלחת חמה. הניצולים הסתתרו בבור שנחפר מתחת לאורווה. לאחר כשלושה שבועות הגיעו שני ניצולים נוספים שגם הם הוסתרו על ידי יסינסקי ובתו.
אחרי המלחמה
זמן לא רב לאחר שחבורת הנמלטים עזבה את ביתו הוגלו בני משפחת יסינסקי לגרמניה לעבודות כפייה בחקלאות. אחרי המלחמה, ולאחר מות אביה, היגרו אמיליה ובעלה יוזף ושלושת ילדיהם לארצות הברית. שמואל לידרמן היה בין המעפילים באונייה י"ד חללי גשר הזיו אשר נשלחו לשהייה ממושכת במחנות המעצר בקפריסין. לבסוף זכה לעלות לישראל ולהקים בה את משפחתו. לאחר שנים התעניין מה עלה בגורל בני משפחת יסינסקי והצליח לאתרם בארצות הברית. לאחר זמן הוא הגיש בקשה למוסד יד ושם להכיר בהם כחסידי אומות העולם.
ב-28 בפברואר 1985 העניק מוסד יד ושם את התואר חסיד אומות העולם לסטניסלב יסינסקי (לאחר מותו), ולבתו אמיליה סלודובסקה, עבור אומץ לבם. במסגרת זו הוענקו להם מדליית חסידי אומות העולם הנושאות את שמותיהם, תעודת הוקרה, נטיעת עץ (תאנה) והוספת שמותיהם על קיר הכבוד בגן של חסידי אומות העולם במוסד יד ושם בירושלים, ב-28 פברואר 1985.
הוצאת ראובן מס
הוצאת ראובן מס היא הוצאת ספרים עברית.
את ההוצאה ייסד ראובן מס בשנת 1927, לאחר שרכש הוצאת ספרים עברית בברלין, בשם "ילקוט".
בשנת 1933, עם עליית הנאצים לשלטון, נמלט ראובן מס לארץ ישראל והקים את ההוצאה בירושלים. עם נפילת בנו, דני מס, מפקד מחלקת הל"ה, בשנת 1948 ייסד לזכרו את סדרת הספרים "ספריית דני למדע פופולרי", בה יצאו 84 ספרים בענפי מדע שונים.
ההוצאה מתמקדת בספרי עיון בהגות יהודית ולימודי ארץ ישראל, לשון עברית, אמנות פלסטית, לוחות שנה ועוד. בנוסף משמשת ההוצאה כמרכז איתור והפצה של ספרים עבריים וכתבי עת לתפוצות.
ההוצאה יושבת ברחוב רמב"ן בשכונת רחביה בירושלים.
נורשלן
מועדון הכדורגל נוֹרְשֵלָן (בדנית: FC Nordsjælland), הידוע גם כ-FCN הוא מועדון כדורגל דני מהעיר פארום שבאזור צפון זילנד. המועדון הוקם בשם "Farum Boldklub" ("מועדון הכדורגל פארום") ב-1991, וב-2003 שינה את שמו לנורשלן. לזכות המועדון אליפות דנמרק אחת בעונת 2011/2012, 2 גביעים בעונות 2009/2010 ו-2010/2011, והשתתפות בשלב הבתים של ליגת האלופות בעונת 2012/2013.
המועדון מארח את משחקיו הביתיים באצטדיון פארום פארק המכיל 10,100 מקומות.
מועדון הכדורגל פארום (1991–2003)
המועדון הוקם ב-1 בינואר 1991 לאחר איחוד בין שני קבוצות "פארום אידרטס קלוב" (שהוקם ב-1910) ו"סטנשולט בולקלוב" (שהוקם ב-1974), שניהם מועדונים שמקורם באזור העיר פארום וייצג את תושבי העיר. צבעי המועדון היו בעצם שילוב של שני הצבעים הבולטים מהמועדונים הקודמים לבן-אדום מסטנשלוט וצהוב-כחול מפארום אידרטס קלוב. המועדון החל את דרכו בקבוצה השנייה של ליגת הדנמרק סרייס שהיית בעצם הליגה הרביעית של דנמרק, שם הוא נשאר במשך שש שנותיו הראשונות. בעונת 1997/1998 המועדון עלה ליגה בפעם הראשונה בתולדותיו והפך למקצועני. בשנים הבאות הצליח המועדון והעפיל לליגה השנייה ב-2000/2001, ובסיום עונת 2001/2002 עלה המועדון בפעם הראשונה בתולדותיו לליגה הבכירה. כבר בעונתו הראשונה (2002/2003) הצליח להתברג בצמרת הליגה כשסיים במקום השלישי והעפיל לראשונה לגביע אופ"א.
על ההישג ההיסטורי של המועדון האפילה הפרשה שבה היה מעורב ראש העיר והיו"ר של המועדון של פארום - פיטר בריקסטופטה, שבמכוון ארגן שהעיירה תשלם יותר מדי עבור שירותי רווחה שנרכשו מחברות פרטיות - שבתמורה יתמכו בקבוצת הכדורגל פארום. ברקסטופטה נאלץ לעזוב את תפקיד היו"ר והמועדון היה על סף פשיטת רגל.
מועדון הכדורגל נוֹרְשֵלָן (החל מ-2003)
במרץ 2003, נקנה המועדון פארום BK על ידי חברת AKP Holding, חברת האחזקות של איש העסקים המקומי אלן ק. פדרסן, ובמאמץ להרחיק את המועדון מהשערורייה של בריקסטופטה, המועדון מותג מחדש כ-"FC Nordsjælland" שמשמעות השם הוא צפון זילנד (בדנית: Nordsjælland), מקורו של המועדון. כדי לחזק את המעמד כקבוצה אזורית, נוצרה רשת של מועדוני כדורגל מקומיים מהאזור שמסביב, המורכבת מכ-66 קבוצות, במטרה להדגיש כישרונות צעירים באזור ולהביא אותם לתשומת לב הלאומית באמצעות המועדון נורשלן. הרשת ידועה בשם Fodbold Samarbejde Nordsjælland (FSN) בתרגום: "שיתוף הפעולה בכדורגל של צפון זילנד".
בעונות הבאות דעך המועדון מעט והפך למועדון בינוני המתחרה על השארות בליגה הראשונה, והישג השיא היה הזכייה בגביע הדני שתי עונות ברציפות בעונות 2009/2010 ו-2010/2011.
בעונתה הראשונה בה השתתפה במפעל ליגת האלופות העפילה אוטומטית לשלב הבתים, והוגרלה לבית עם יריבות קשות יחסית כמו צ'לסי, יובנטוס ושחטאר דונצק, וסיימה במקום הרביעי והאחרון עם נקודה אחת בלבד (תיקו נגד יובנטוס בבית) - הנקודה הראשונה במפעל ליגת האלופות. בעונת 2012/2013 סיימה כסגנית האלופה, כאשר הפעם ידה של יריבתה קופנהגן על העליונה, והעפילה לשלב המוקדמות של ליגת האלופות, שם הפסידה בסיבוב השלישי לזניט סנקט פטרבורג 0-6 בסיכום שני המשחקים, ונפלה לשלב הפלייאוף של הליגה האירופית שם הפסידה לאלפסבורג השוודית 1-2 והודחה מהמפעלים האירופיים. בעונות הבאות לא הצליחה לשחזר את הישגיה וסיימה במרכז הטבלה ומטה. בעונת 2017/2018 הצליחה לסיים במקום השלישי בליגה, והעפילה למוקדמות הליגה האירופית שם ניצחה את קליפטונוויל הצפון אירית ואת א.י.ק סולנה השוודית, אך הודחה בשלב המוקדמות השלישי על ידי פרטיזן בלגרד. בעונות שלאחר מכן סיימה במקומות השישי והחמישי.
שממיתיים
שְׂמָמִיתִיִּים (שם מדעי: Gekkonidae) היא משפחה של לטאות מאינפרא-סדרת השממיות, בגודל קטן עד בינוני, המצויות באזורים חמימים ברחבי העולם.
מאפיינים
השממיתיים ייחודיים בין הלטאות ביכולתם לתקשר זה עם זה באמצעות ציוצים דקים. לרוב השממיות אין עפעפיים כי אם קרום שקוף על עיניהן, אותו הן מנקות בליקוק. השממיתיים דומים מאוד לשממיות ממשפחות אחרות באינפרא-סדרה וקשה להבדיל ביניהם.
כמה מיני שממיות מנתקים את זנבם בעת מצוקה, והוא נותר מפרפר ומסיח את דעת הטורף. מיני שממיות אחרים מסוגלים להתיז נוזל צורב מקצה זנבם. מינים רבים פיתחו כריות אצבעות מיוחדות המאפשרות להם לטפס על משטחים חלקים ואף ללכת על התקרה. שממיות הבתים ניזונות מחרקים קטנים, לכן לרוב מניחים להן לנפשן.
לרוב השממיות צבע שזוף עד אפור כהה, מפוספס קלות, אם כי ישנם גם מינים עם צבעים בוהקים. כמה מיני שממיות יכולים לשנות את צבעם לצורך הסוואה בדומה לזיקיות.
כמה מיני שממיות מסוגלים להעמיד צאצאים ללא הפריה, תכונה הידועה בשם רביית בתולים. תכונה זו משפרת את יכולת השממית להתפשט באיים חדשים.
כריות האצבעות של השממיות עוררו סקרנות מדעית לאור יכולתן להיצמד למשטחים חלקים לחלוטין. נמצא כי כל אחת מרגלי השממית מכוסה בצפיפות בקרוב לחצי מיליון זיפים מסועפים, ולכל אחד מהזיפים 100–1,000 סעיפים. זיפים אלה יוצרים קשרי ואן דר ואלס עם המשטח עמו כרית הרגל באה במגע. תופעה זו אומנם שויכה בעבר לכוחות ואן דר ואלס, אך נבדקת היום מדעית בשנית. כך יוצרת רגל השממית מגע איתן עם המשטח עליו היא הולכת, ללא שימוש בדבק או טפרים. למעשה, נמצא כי אילו כל הזיפים על אחת מרגלי השממית היו באים במגע עם המשטח, היא הייתה מסוגלת לשאת משקל של 130 קילוגרם.
כדי להרים את רגליה ולנוע עושה השממית שימוש בשני המפרקים שעל כל אחת מבהונותיה: השממית מכווצת את בהונותיה כלפי פנים וכך משנה את הזווית היחסית בין הזיפים למשטח ומקטינה את עוצמת קשרי ואן דר ואלס ביניהם. כך מסוגלת השממית לשלוט במספר הזיפים הבאים במגע עם המשטח, בין אם המשטח חלק או מחוספס.
שממיות רבות מוחזקות כחיות מחמד וניזונות מחרקים שונים ולעיתים גם פירות.
SageTV
SageTV היא תוכנת PVR ל-HTPC המשמשת להקלטה של שידורי טלוויזיה והצגה שלהם. התוכנה תומכת בניגון שירים, סרטים ותמונות. תוכנה זו תומכת בהקלטה מתוכננת לפי שם התוכנית או לפי זמן השידור בעזרת לוח שידורים אלקטרוני (באנגלית: EPG) המתעדכן דרך האינטרנט. בנוסף יש לה מספר תוכנות לקוח שמטרתן להציג תוכן במחשב אחר באותה רשת, באינטרנט או ביחידה קטנה המתחברת לרשת הנקראת MVP - קופסה להזרמת מדיה דיגיטלית לסלון.
התוכנה עובדת עם כרטיסי הקלטה כמו PVR-150 ועם IR-BLASTER שתפקידו להחליף ערוצים בעת הפעלה להקלטה מתוכננת.
אורה ורד ג'מילי
אורה ורד ג'מילי (נולדה ב-1934) הייתה מלכת היופי של ישראל לשנת 1952, מלכת היופי השלישית.
ביוגרפיה
ורד ג'מילי נולדה בתימן ועלתה לישראל במסגרת מבצע מרבד הקסמים. בגיל שמונה עשרה זכתה בתואר מלכת היופי של ישראל והשתתפה בתחרות מיס תבל הראשונה (מיס תבל 1952). אחרי התחרות נסעה מחוץ לישראל, מטעם משלחת שחקרה את מצבם של יהודי תימן, חזרה לישראל ושירתה בצה"ל בחיל האוויר. אחרי השחרור עבדה כדיילת ב'אל על', ובמהלך חופשה בארצות הברית הכירה את ארווין גינזבורג, בן למשפחה יהודית עשירה מפלורידה. בשנת 1964 השניים נישאו, עברו להתגורר בפורט לודרדייל שבפלורידה, והביאו לעולם שני ילדים, היא הרבתה להתנדב בארגונים כמו ההסתדרות הציונית העולמית, אורט עולמי, ויצו ובארגונים יהודיים נוספים.
נובה מיש
נובה מיש (עכבר חדש) (בבלארוסית: Новая Мыш, נובאיה מיש; בפולנית: Nowa Mysz) היא עיירה במחוז ברסט שבמערב בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב
היישוב נזכר לראשונה בתחילת המאה ה-15, ובמאה ה-16 הוענקו לו זכויות עיר, ונבנתה בו טירה. באמצע המאה ה-17 נשרף היישוב כתוצאה מקרבות הפולנים עם הרוסים.
בחלוקת פולין בשנת 1795 נכלל היישוב בתחום האימפריה הרוסית, ולאחר הסכם ריגה בשנת 1921 נכלל בתחומי הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי נובה מיש
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-630 יהודים, כשליש מתושביה. בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הצבא האדום.
ב-27 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, הגבלות תנועה, החרמת רכוש וגיוס לעבודות כפייה.
קבוצת המיקוח
בתורת המשחקים, קבוצת המיקוח היא פתרון קבוצתי בעל דרישות חלשות יותר מאשר הליבה, אשר ממליץ על פתרון לכל מבנה קואליציוני.
למושג הפתרון ליבה יש חיסרון. ישנם מקרים שבהם דרישות הליבה חזקות מדי ונוצר מצב שאין וקטור תשלומים המקיים את דרישות הליבה. לכן יש צורך להסתכל במושג פתרון שדרישותיו אמנם חלשות יותר אך הוא מספק פתרון לכל מבנה קואליצוני. מושג פתרון זה נקרא קבוצת המיקוח.
דוגמה
קבלן צריך שני עובדים כדי לבנות קיר והוא פונה לאבנר, ברוך וגידי בהצעה ששניים מהם יעבדו עבורו. מכיוון שאבנר יותר מנוסה מאשר ברוך וגידי הוא יסיים את העבודה מהר יותר מהשניים האחרים. לכן הקבלן ישלם \ 500 ש"ח לזוג הכולל את אבנר וברוך או גידי ו-\ 250 ש"ח לזוג ברוך וגידי.
נניח כי אבנר וברוך מחליטים ליצור קואליציה, לקבל את הצעת העבודה ולא לשתף את גידי ברווח. כיצד הם יחלקו את הרווח?
נניח ואבנר יציע לברוך לחלק את הרווח כך: \ (400,100), כלומר \ 400 ש"ח לאבנר ן-\ 100 ש"ח לברוך. ברוך לא יהיה מרוצה כי באפשרותו להציע לגידי ליצור קואליציה ולחלק את הרווח \ (125,125). גידי לבטח יסכים וברוך ירוויח יותר מאשר בהצעתו של אבנר. זהו ערעור של ברוך נגד הצעתו של אבנר.
גם אבנר יכול לערער ולהציע לגידי חלוקה של \ (410,90), אך ברוך יחסום אותו על ידי אותה הצעה של \ (125,125) לגידי. זהו ערעור לא מוצדק כי לברוך יש ערעור נגדי. מצד שני, ערעורו המקורי של ברוך הוא מוצדק, כי אם אבנר יציע לגידי חלוקה בה גידי מקבל לפחות \ 125 ש"ח, אבנר כבר יקבל פחות מה-\ 400 בהצעתו ואין לאבנר ערעור נגדי.
אם נוצרת קואליציה של אבנר וברוך עם החלוקה \ (375,125), לאף שחקן אין ערעור מוצדק: אם למשל ברוך יציע לגידי ליצור קואליציה עם החלוקה \ (126,124) אז אבנר יציע לגידי את החלוקה \ (375,125) כערעור נגדי. אם אבנר יערער ויציע לגידי חלוקה של \ (376,124), ברוך יחסום אותו עם הערעור הנגדי \ (125,125).
הגדרה פורמלית
יהי \ (N;v) משחק בצורה קואליציונית.
2. y \in \R^C הוא וקטור המקיים, וכן. 1. \ D היא קואליציה,.
3..
4..
שושלת נמאניץ'
שושלת נמאניץ' או בית נמאניץ'(בסרבית:באותיות קיריליות: Nemanjić באותוית לטיניות - Немањићи) הייתה השושלת החשובה ביותר של סרביה בימי הביניים. היא שלטה בנסיכות, אחר כך בממלכה ואחר כך בקיסרות הסרבית וכללה בין השנים 1371-1166 תריסר מונרכים.
אבי השושלת היה סטפן נמאניה, בן לענף הצעיר של שושלת ווקאנוביץ' (1166-1101).אחרי נמאניה כל המונרכים של השושלת השתמשו בשם-תואר "סטפאן" כשם פרטי. תחילה נשאו בני השושלת את התואר נסיך גדול והחל משנת 1217 שנת הכתרתו של סטפן המוכתר הראשון, עלתה מדינתם לדרגת "ממלכה". ב-1219 תחת שלטונם קמה הכנסייה האורתודוקסית הסרבית. ב-1346 סטפן אורוש הרביעי דושאן הכתיר את עצמו כ"קיסר הסרבים והיוונים " והארכיבישופות של סרביה עלתה לדרגת פטריארכיה. שלטון השושלת נמשך עד 1371 כשמת סטפן אורוש החמישי (1371-1365) שהיה חסר ילדים. הקיסרות הסרבית התפרקה עם מותו ומגנאטים אזוריים השתלטו על פרובינציות השונות. הנציגים האחרונים של שושלת נמאניץ' היו איוואן אורוש, שליט תסליה, "קיסר הסרבים והיוונים" שמת בסביבות 1423 או 1422,כמו כן אחיו הצעיר סטפן אורוש, שליט פרסאלוס. השושלת שרדה רק דרך הקו הנשי בתוך כמה שושלות סרביות אחרות.
רקע
לפי המינוח הביזנטי, הסלאבים שבקרבת האימפריה הביזנטית חיו ב"אדמות הסלאביות" הקרויות "סקלאביניה", בהתחלה מחוץ לפיקוח הביזנטי ועצמאיות. עמם נמנו גם הסרבים. במאה ה-8 השושלת ולסטימירוביץ הקימה את הנסיכות סרביה. ב-822 סרביה הרחיבה את שליטתה אל חלק גדול מדלמטיה . הנצרות אומצה כדת רשמית בסביבות 870. באמצע המאה ה-10 הישות המדינית הסרבית התבססה כקונפדרציית שבטים שהתפשטה מחופי הים האדריאטי אל הנהרות נרטווה, סאווה, מוראבה והאגם סקאדר. . אחרי מותו של השליט האחרון משושלת הוולסטימירים, הביזנטים סיפחו את האזור ושלטו בו כמאה שנה, עד שנת 1040 כשמרדו הסרבים באזור דולקיה בהנהגת שושלת וויסאבלייביץ'. (פומוריה). ב-1091 השושלת ווקאנוביץ' הקימה את הדוכסות הגדולה הסרבית שבסיסה בנסיכות הגדולה של רשקה, זגוריה. שתי השויות התמזגו מחדש ב-1142. ב-1166 סטפאן נמאניה עלה על כס הנסיכות, אירוע הנחשב לציון דרך בהקמת ממלכת סרביה מימי הביניים, תחת שלטונם של בני נמאניץ'.
סרביה תחת השושלת נמאניץ'
בימי הביניים סרביה הגיעה לשיאה בימי השושולת נמאניץ'. הממלכה הסרבית הוכרזה ב-1217 והובילה לידי הקמת הכנסייה האורתודוקסית הסרבית. בשנת 1219. באותה שנה פרסם סאבה הקדוש את הנומוקאנון של סאבה הקדוש. ב-1346 הצאר סטפאן דושאן הכריז על הקיסרות הסרבית. בימי שלטונו, סרביה הגיעה לשיאה הטריטוריאלי, הפוליטי והכלכלי. סטפאן דושאן ראה את עצמו כיורש של האימפריה הביזנטית וקיסרותו הייתה המדינה החזקה בבלקן באותן השנים. דושאן הפעיל סוג של חוקה מקיפה, הידועה כקודקס דושאן, סלל דרכים חדשות, וחיזק את כלכלת המדינה. הזהות הפוליטית הסרבית בימי הביניים עוצבה במידה רבה על ידי שלטון השושלת והישגיה, ונתמכה וטופחה על ידי הכנסייה האורתודוקסית השלישית.
סטפן דושאן ניסה לארגן יחד עם האפיפיור מסע צלב נגד הטורקים שהתחילו לאיים על אירופה, אבל הוא מת באופן פתאומי בדצמבר 1355. במקומו עלה לשלטון בנו סטפן אורוש החמישי המכונה "החלש", כינוי שהתאים כבר גם למצב הקיסרות., שהידרדר לאט להתפוררות פאודלית. התחיל עידן תחת סימן האיום החדש: האימפריה העות'מאנית שהתפשטה מאסיה לאירופה, וכבשה את ביזנטיון ומדינות אחרות בבלקן.
המונרכים
שושלת נמאניץ' שלטה באדמות סרביה בין בערך 1166 ל-1371
דרגון בול (סדרת טלוויזיה)
דרגון בול (ביפנית: ドラゴンボール, באנגלית: Dragon Ball) היא סדרת אנימה ומאנגה יפנית פופולרית שנוצרה על ידי אקירה טוריאמה בהשראת הרומן הסיני העממי "המסע למערב". הסדרה הטלוויזיונית שודרה ביפן בשנים 1986–1989.
סדרת המאנגה פורסמה במגזין "שונן ג'אמפ" ("Weekly Shōnen Jump - Ramadi Edition") בשנים 1984–1995. 519 פרקי הסדרה אוגדו ב-42 כרכים. הצלחת הסדרה הובילה להפקה של ארבע סדרות אנימציה בזיכיון דרגון בול של אולפני טואי אנימציה, וכן ליצירת תוכניות טלוויזיה מיוחדות, משחקי וידאו, סרטי אנימה (מהם דובבו לעברית רוב הסרטים של "דרגון בול" ו"דרגון בול זי"), ואף סרט לייב-אקשן אמריקאי (2009) בשם "דרגון בול: אבולוציה". הסדרה זכתה להערכה בקרב אמני מאנגה, וכמה מהם ציינו כי היא שימשה להם השראה בפיתוח סדרות מאנגה מצליחות, כמו "נארוטו" של מסאשי קישימוטו ו"וואן פיס" של אייצ'ירו אודה.
בישראל, בניגוד לשאר הסדרות בזיכיון, הסדרה המקורית לא-שודרה בטלוויזיה.
רקע
סדרת האנימה דרגון בול בוימה על ידי מינורו אוקאזאקי ודאיסוקה נישיו, והופקה באולפני טואי אנימציה. הסדרה כיסתה את עלילת 16 הכרכים הראשונים של המאנגה ב-153 פרקים. היא שודרה ביפן בין השנים 1986–1989 בערוץ Fuji TV. סיפור הסדרה מבוסס על הספר "המסע אל המערב".
בספיישל הטלוויזיוני דרגון בול זי: בארדוק - אביו של גוקו, מסופר על רקע חייו של גוקו ואביו בארדוק, חייל זוטר בצבא קיסר החלל פריזה. פריזה אשר משעבד את שבט הסאיינים, שולח את דודוריה להרוג את חבורתו של בארדוק. בארדוק מחליט לנקום בו ולאחר הקרב הסופי, פריזה משמיד את כוכב מקיטה, כוכב הסאיינים. עם השמדת הכוכב שבט הסאיין מוכחד כמעט לגמרי, כולל בארדוק, ורק פרטים בודדים שורדים, בניהם סון גוקו. בנו של בארדוק נשלח בחללית לכדור הארץ רגע לפני השמדת הכוכב, ובעת נחיתתו הוא מאותר על ידי סון גוהאן, בן אנוש זקן וידידותי, אשר מחליט לאמץ אותו וקורא לו בשם "גוקו" (שמו המקורי הוא קאקארוט).
סאגת הקיסר פילאף
הסדרה מתחילה כאשר גוקו פוגש את בולמה, נערה בת 16 שמטרתה למצוא את שבעת כדורי הדרגון בול, כדורים בעלי כוח קסם המאפשרים הגשמת משאלות. בולמה מחפשת אחריהם כדי לבקש שיהיה לה את החבר המושלם. באותה העת, לבולמה כבר היו 2 כדורי דרגון בול, ולגוקו כדור נוסף. הם יוצאים יחדיו לחיפוש שאר הכדורים באמצעות מכ"ם מיוחד שבנתה בולמה, המאתר את מיקום הכדורים. בהמשך הם פוגשים חברים שמצטרפים אליהם למסע כמו קאמה סנין, מאסטר זקן ומומחה באומניות לחימה; אולונג, חזיר קטן שיודע לדבר ולשנות צורה, יאמצ'ה, בנדיט אכזרי שבהתחלה רצה לגנוב מהם את הדרגון בול אבל בהמשך מצטרף אליהם, ופואר, חתול כחול שיכול לשנות צורה כמו אולונג. אחרי הרפתקאות רבות כל הכדורים שלהם (למעט אחד) נגנבים על ידי הקיסר פילאף. שכולא אותם כדי להשיג את הכדור האחרון. ולבקש משאלה. אולונג מביע ברגע האחרון משאלה ומבקש תחתוני נשים, לפני שפילאף מספיק להביע את שלו. לאחר מכן הם מצליחים לברוח בזכות גוקו שהפך לקוף ענק (סאיינים משתנים לקוף ענק כאשר הם מסתכלים על הירח כשהוא מלא). אחרי שזנבו של גוקו נחתך על ידי פואר ויאמצ'ה, גוקו הולך לבית של קאמה סנין ("מאסטר הצב" ביפנית) כדי להתאמן אצלו בזמן ששאר החבורה הולכים לגור בבירת המערב.
סאגת טורניר הטנקאיצ'י בודוקאי ה-21
גוקו מתאמן אצל מאסטר רושי במשך שמונה חודשים עם ילד נוסף בשם קרילין שהגיע ממנזר רחוק. במהלך הסאגה הם פוגשים את לאנץ', אישה מוזרה שבכל פעם שהיא מתעטשת, אישיותה משתנה בין טובה לרעה ולהפך. בתום הסאגה גוקו וקרילין נרשמים לטנקאיצ'י בודוקאי, טורניר אמנויות הלחימה ה-21. הפרס למנצח עומד על 500 אלף זני (המטבע בסדרה). לפני התחרות הם פוגשים את יאמצ'ה, מתחרה נוסף ושלושתם עוברים את המוקדמות בקלות ומגיעים לתחרות הפומבית, המתמודדים הם: גוקו, קרילין, ג'קי צ'אן (מאסטר רושי מחופש), יאמצ'ה, גיראן, נאם, ראן-פאן ובקטריאן. כשלגוקו גדל הזנב שוב במהלך התחרות. הטורניר נגמר כאשר גוקו וג'קי צ'אן מגיעים לגמר שבמהלכו גוקו הופך לקוף ענק לאחר שמביט בטעות בירח, ומנסה להרוג את כל האנשים שבזירה. ג'קי צ'אן מפוצץ את הירח וגוקו חוזר לדמותו המקורית. הקרב נמשך ובסוף הקרב הקשה ג'קי מנצח.
סאגת צבא הסרט האדום
זמן קצר לאחר סיום טורניר הטנקאצ'י בודוקאי גוקו יוצא למצוא את כדור 4 הכוכבים ופוגש את חברי צבא הסרט האדום, ארגון פשע המחפש את כדורי הדרגון בול. בהמשך גוקו מביס את הגנרלים של הצבא זה אחר זה. כשבדרך הוא פוגש את קרילין, בולמה, מאסטר רושי, אנדרואיד 8, ילדה רובוטית (אראלה נורימאקי) ואינדיאנים (בּוֹרה ואוּפּהׂׂ) עד שהוא מפסיד וכמעט מובס על ידי רוצח שכיר בשם טאו פאי פאי, שנשכר על ידי צבא הסרט האדום. גוקו מטפס על מגדל בכפר. לוקח לו יום שלם לטפס עליו והוא פוגש חתול בשם קורין. קורין מתחיל לאמן אותו. אחרי 3 ימים הוא יורד מהמגדל ומביס את טאו פאי פאי. עקב מותו של בּוֹרה (אינדיאני שנרצח על ידי טאו פאי פאי), גוקו מחליט לאסוף את כל כדורי הדרגון בול כדי להחיות אותו, ולשם כך הולך למפקדה של צבא הסרט האדום. הוא מביס את כולם ולאחר שלקח את כל הכדורים במפקדה - נשאר לו רק עוד כדור אחד להשגת מטרתו.
סאגת מגדת העתידות באבא
גוקו לא יכול למצוא את הכדור האחרון באמצעות הראדר, אז הוא מגיע לטירה שבה יש מגדת עתידות בשם אורנאי באבא המציעה את שירותיה לכל דורש אך רק אם ישלם מיליון זני, או שינצח את כל 5 הלוחמים שלה ויקבל ניבוי עתידות אחד חינם. גוקו אוסף את חבריו כדי לנצח את 5 הלוחמים. הקרב הראשון הוא של קרילין נגד הלוחם פאנג הערפד (דרקולה מן), קרילין מפסיד.אוּפּה ופואר נלחמים יחד נגד פאנג, מנצחים, ופורשים לטובת יאמצ'ה. השני הוא יאמצ'ה נגד הלוחם הבלתי נראה, ויאמצ'ה מנצח בקרב בזכות קרילין שחשב על דרך בעזרתה יראו את הלוחם וכך יוכלו להביסו. השלישי הוא בין יאמצ'ה למומיה, יאמצ'ה מפסיד. גוקו מביס את המומיה. הרביעי הוא בין גוקו לאיש השד ("Spike The Devil Man" באנגלית), שגם מובס. החמישי הוא גוהאן - סבו של גוקו שבאבא החזירה לחיים ליום אחד, שלבש מסכת חתול עם הילה מעליו עד סוף הקרב. במהלך הקרב גוקו איבד את זנבו בפעם השנייה. בסוף גוהאן נכנע ובאבא מראה לגוקו איפה כדור הדרגון בול האחרון. גוקו מגלה שהוא אצל פילאף, ולאחר קרב קצר איתו גוקו מקבל את הכדור האחרון. גוקו לוקח את כל שבעת הכדורים, מוציא את הדרקון שנרון משם, ומבקש שאבא של אופה יחזור לחיים.
טורניר אמנויות הלחימה ה-22 (סאגת טיין שינהאן)
הלוחמים מתחילים להתאמן לקראת הטורניר הבא בעוד 3 שנים. אחרי 3 שנים מסתבר שהזנב של גוקו גדל בפעם השלישית. הלוחמים מגיעים לטורניר ופוגשים את האויב של מאסטר רושי, צורו סנין, ואת התלמידים שלו טיין שינהאן וצ'יאוטסו. הלוחמים שעוברים את המוקדמות הם: גוקו, קרילין, יאמצ'ה, ג'אקי צ'ון, טיין שינהאן, טיין שינהאן, פאמפוט וזאב-איש. הקרב האחרון בגמר הוא בין טיין שינהאן לגוקו. גוקו כמעט ומנצח אך כשהשניים עומדים ליפול מהזירה, גוקו נתקע ברכב ונופל ראשון וטיין שינהאן מנצח בקרב.
סאגת המלך פיקולו
מיד בסוף הטורניר, קרילין נרצח על ידי שד הנקרא טמבורין גוקו מתעצבן ויוצא להילחם בטמבורין וכמעט נהרג. בעוד הוא שוב מחפש אותו הוא נתקל ביאג'ירובה נער שמן וחזק. אחרי המפגש מפלצת בשם סימבל (שנולדה כדי לאסוף את הדרגון בול) תוקפת את שניהם ונרצחת על ידי יאג'ירובה. כתוצאה מכך טמבורין מגיע לשם, וגוקו הורג אותו. באותו המקום גוקו פוגש את האבא של טמבורין וסימבל - מלך השדים פיקולו. פיקולו מביס בקלות את גוקו, וכמעט הורג אותו. במקביל טיין שינהאן, שיאצו ומאסטר רושי אוספים את כדורי הדרגון בול בשביל להחזיר את קרילין לחיים, והם פוגשים את פיקולו. מאסטר רושי מנסה לבצע טכניקה שנקראת "מאפובה" ("גל בלימת הרוע" בעברית) כדי לכלוא אותו, נכשל ומת. פיקולו משיג את כל שבעת כדורי הדרגון בול מהם ומבקש להיות צעיר יותר, והורג את שנרון לאחר שהגשים את משאלתו. צ'יאוטסו מנסה לעצור אותו אבל גם נרצח על ידו. גוקו מגיע למגדל קורין בשביל לבקש עזרה, וקורין נותן לו מים שמי ששותה אותם ושורד, הופך לחזק יותר. גוקו שותה אותם ומצליח לשרוד, ויוצא להילחם בפיקולו. במקביל טיין שינהאן שהתאמן על טכניקת המאפובה נוסע לפיקולו, אבל לא יכול להשתמש בה, ונלחם בדרום (שד שפיקולו הוליד באותו הרגע). הוא כמעט הובס, אבל גוקו הציל אותו ומצליח לרצוח גם את פיקולו. לפני שפיקולו מת הוא פלט ביצה מהפה שלו. בהמשך יבקע מהביצה הבן שלו,
סאגת הטורניר ה-23 (סאגת פיקולו ג’וניור)
גוקו מגלה ששנרון מת, וקורין אומר לו ללכת למצפה של קאמי (אל ביפנית), כי הוא זה שיצר את כדורי הדרגון בול. קאמי מסכים להחזיר את שנרון בתנאי שגוקו יתאמן איתו. גוקו מסכים ובמהרה קרילין, צ'יאוטסו ורושי חוזרים לחיים, וקאמי מבשר כי הבן של המלך פיקולו יהיה בטורניר הבא. בטורניר שמתקיים לאחר 3 שנים. מתגלה שזנבו של גוקו נחתך בפעם האחרונה באימונים עם קאמי. מתברר גם שטאו פאי פאי שרד את הקרב עם גוקו והפך את עצמו לסייבורג. צ'יצ'י מגיעה גם כן לטורניר, ומזכירה לגוקו שהוא הבטיח להתחתן איתה כשנפגשו לראשונה. העולים לתחרות הפומבית של הטורניר הם: גוקו, טיין שינהאן, קרילין, יאמצ'ה, צ'יצ'י, סייבורג טאו, הירו/שן (קאמי במסווה) ובנו של המלך פיקולו. לגמר הגיעו גוקו ופיקולו ג'וניור/מאג'יניו, ובסופו גוקו מנצח את פיקולו/מאג'יניו, אך חס על חייו ומאפשר לו להימלט בכדי "שתמיד יהיה לו יריב שיאלץ אותו להמשיך ולהתאמן".
לבסוף, גוקו וצ'יצ'י מתחתנים - אך לפני כן הם עוזרים לאביה של צ'יצ'י לכבות שריפה עצומה אשר מתרחשת בהר בו הוא מתגורר (העלילה הנ"ל אינה חלק מהקאנון).
תמיסטוקלס
תמיסטוקלס (ביוונית: Θεμιστοκλής; 525 לפנה"ס לערך - 459 לפנה"ס) היה ממנהיגיה הבולטים של אתונה במהלך מלחמות פרס-יוון ואחד המדינאים החשובים ביותר בתולדותיה. הוא תמך בהגדלת הצי המלחמתי כמענה לאיום הפלישה הפרסית לארץ יוון, ושכנע את בני עירו להשתמש בהכנסות ממכרות הכסף של המדינה לבניית אוניות חדשות. ואומנם, בהשפעתו גדל הצי המלחמתי האתונאי מ-70 ל-200 טריארות, והוא שהכריע יחד עם שאר אוניות הברית ההלנית את צי הפרסים בקרב סלמיס.
חייו ופועלו
תמיסטוקלס היה בנו של נֶאוֹקְלֶס, סוחר אתונאי פשוט ומעוט-אמצעים. אימו הייתה מקאריה או מתראקיה. תוקידידס מספר כי ניחן בחריפות-שכל וביכולת ניתוח בלתי-רגילה גם מבלי ללמוד קודם את העניין המונח לפניו, "והיה מיטיב לחזות מכל אדם אחר את העתיד להתרחש בימים רחוקים". פלוטרכוס מציין בנימה של זלזול, שתמיסטוקלס היה תאב-כבוד ולא בחל באף אמצעי כדי להאדיר את שמו ואת יוקרת עירו. בכך נבדל מיריבו הפוליטי אריסטידס, "איש המזג המתון והמידות הטובות". מעטות הן הידיעות על ילדותו ונעוריו, אך סופרים רבים נדרשים לאגדה בדבר התנהגותו הרעה כילד ולסיפור כי אביו הדיר אותו מנכסיו. אפשר שהשתתף כסטרטגוס בקרב מראתון (490 לפנה"ס), שכן מסופר כי בשל קנאתו לפרסום ולכבוד שנפלו בחלקו של מילטיאדס הצעיר, המנצח בקרב, נדדה השינה מעיניו. וכששאלו אותו לפשר הדבר ענה: "השלל שנפל ביד מילטיאדס אינו מניח לי לישון".
מדיניות הגדלת עוצמתו של הצי
מותו של מילטיאדס הותיר את הבימה לאריסטידס ותמיסטוקלס. שורש היריבות ביניהם, שנסתיימה ב-483/482 לפנה"ס עם הגלייתו הפוליטית של אריסטידס מן העיר באוסטרקיזם, הייתה תמיכתו של תמיסטוקלס במדיניות הגדלת עוצמת הצי הימי. בעוד רבים הן בהנהגה והן בקרב העם היו בטוחים שאין הפרסים הולכים לשוב לסיבוב נוסף, שכן יוון כה קטנה וחסרת משמעות לעומת פרס. תמיסטוקלס, היה משוכנע שהפרסים לא יוותרו ליוונים ויחזרו להכרעת המערכה תוך נקמה על שריפת המקדש הפרסי, זאת לאור התרשמותו מקרב מרתון.
לאור זאת תמיסטוקלס ראה הכרח להגדיל את הכוחות הימיים לצורך שילובם בקרב העתידי עם הפרסים. תמיסטוקלס חזה כי הפרסים יחזרו עם כוחות ימיים מתוגברים משולבים בכוחות יבשה גדולים, דבר שיהרוס את האתונה נוכח היתרון הגדול של הפרסים בכוח האדם.
תמיסטוקלס התקשה בשכנוע העם היווני בגודל האיום הפרסי ובצורך הממשי שבהקצאת משאבי המדינה לתגבור הצי הימי על-מנת שיהיה מוכן לקרב הממשש לבוא. לכן הגה תחבולה באומרו לעם היווני אודות קיומו של איום מוחשי יותר, קרוב יותר לבית בדמות אנשי אייגינה שמהווים איום לספינות הסחר של אתונה. לכן, יש כביכול, צורך בצי מלחמה גדול כדי להתכונן למלחמה נגד אייגינה. תמיסטוקלס שכנע את בני עירו לבנות 100 תלת חתריות מהכנסות המרבצים העשירים שנתגלו זה כבר במכרות הכסף בלאוריון ולהמשיך ולבצר את נמלי פיראוס, מלאכה בה החל הוא עצמו, כדי שיחליפו את המעגן הפתוח בפאלרון. עד פלישת הפרסים נבנו מאה אוניות מתוך המאתיים המתוכננות.
אפשר שתמיסטוקלס היה ארכון בשנת 483-82 לפנה"ס, אז הוחל בתוכנית ההתחמשות הימית שיזם. ההיסטוריון היווני דיוניסיוס מהליקרנסוס כתב, כי תמיסטוקלס כיהן בתפקיד זה בשנת 493-92 לפנה"ס, ואפשרות זו סבירה יותר. ב-487 לפנה"ס איבדה משרה זו מחשיבותה בשל החלפת שיטת הבחירה מהצבעה גלויה להטלת גורל, והסיכוי שהפור נפל על תמיסטוקלס דווקא במשבר שנת 483 לפנה"ס הוא קלוש ביותר. מכל מקום, בשנה שקדמה לפלישת חשיארש הראשון היה תמיסטוקלס המדינאי בעל ההשפעה הרבה ביותר באתונה, אם לא ביוון כולה.
קרב סלמיס ומשבר הפלישה הפרסית
אמנם הפיקוד על הצי היווני היה מסור מבחינה רשמית לאוריביאדס איש ספרטה, אך תמיסטוקלס הוא שהצליח לשדל את היוונים להילחם בקרב הימי בארטמיסיון, קרב שנסתיים ללא הכרעה. יתרה מכך, הוא ששכנע את היוונים להילחם בקרב ימי נוסף ליד סלמיס, באיימו על חברות הברית ההלנית, כי אם לא יקבלו את תביעתו, יעזבו האתונאים את יוון ויקימו את עירם מחדש במערב; כדי לפתות את הצי הפרסי לשוט ולהיכנס אל המצר המפריד בין סלמיס והיבשת, שיגר לקסרקסס הודעה כוזבת, כי נפל פחד על היוונים ובדעתם להימלט מן המקום. תבוסת הצי הפרסי בקרב סלמיס הייתה שלמה..
לאחר הניצחון על הפרסים נפנו האתונאים לבנות מחדש את חומות עירם ההרוסה. הספרטנים התנגדו לכך בנימוק, כי נשקפת סכנה ליוון כולה אם עיר בצורה צפונית לאיסתמוס הקורינתי תיפול לידי פולש; אך תמיסטוקלס, בדחיות ובתחבולות דיפלומטיות, הצליח להשלים את בניית החומות כמעט לגמרי. הוא הגשים גם את תוכניתו המקורית להפוך את נמל פיראוס, בו עגן הצי המלחמתי, למבצרה האמיתי של אתונה. כך הפכה אתונה לעיר מסחר ימי החשובה ביותר ביוון, שמשכה סוחרים זרים רבים להתיישב בתחומה.
תמיסטוקלס התקבל במאור פנים על ידי הפרסים, והותר לו להתיישב במגנסיה שעל הנהר מייאנדרוס. הכנסות משלוש ערים שימשו לכלכלתו: מגנסיה ללחם, מיאוס לאופסון (לרוב מתורגם כ"בשר", אם כי זה אינו תרגום מדויק) ולמפסאקוס ליין. כפי הנראה מת במגנסיה בגיל שישים וחמש עקב מחלה, אם כי תוקידידס מספר שהתאבד בנטילת רעל כי לא יכול היה לעמוד בהבטחותיו לקסרקסס. מסופר כי עצמותיו הועברו בחשאי אל אטיקה. יושבי העיר מגנסיה סגדו לו כאל, כפי שניתן ללמוד ממטבע הנושאת את דמותו כשפאטרה (patera) בידו ושור שחוט לרגליו, ומכאן כפי הנראה האגדה כי מת לאחר ששתה את דמו של שור.
בית עמרה
בית עמרה (خربة بيت عمرة) הוא כפר פלסטיני, הנמצא 12 ק"מ דרומית מערבית לחברון. הכפר נמצא בנפת חברון שבדרום יהודה ושומרון. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2016 מנתה האוכלוסייה 2,859 תושבים.
העת העתיקה
בית עמרה מזוהה עם בית עמר, כפר המוזכר בתעודה שהתגלתה בשנת 2009 במהלך בפעילות למניעת שוד עתיקות של רשות העתיקות. בתעודה מצוין כי היא נחתמה ב"שנת ארבע לחרבן בית ישראל". לדעת החוקרים, סגנון הכתב תואם למאה השנייה לספירה, ולכן יש לתארך את התעודה לשנה הרביעית לאחר דיכוי מרד בר כוכבא, בשנת 140 לספירה בקירוב. מתעודה זו עולה שהישוב היהודי בדרום הר חברון שרד את המרד. בתעודה, שנחתמה בבית עמר, מכריזה אלמנה יהודייה שקיבלה את המגיע לה מנכסיו של בעלה המנוח. התעודה מזכירה שני כפרים נוספים בדרום הר חברון: אריסטובוליה וענב העליונה.
באוגוסט 2010, נערך בכפר סקר ארכאולוגי, במהלכו נתגלתה מערכת תת-קרקעית מסועפת. במקום נמצאו חרסים וכלים התואמים את התקופה שבין המרד הגדול לבין מרד בר-כוכבא וסגנון אדריכלי התואם את שלהי ימי בית שני. בעקבות התעודה והממצא הארכאולוגי החוקרים העלו את הסברה שמדובר באחת ממערכות המסתור מימי מרד בר כוכבא.
התקופה העות'מאנית
החוקר הצרפתי ויקטור גרן ביקר במקום בשנת 1863, ותיאר אותו כמקום חרב. הוא ציין שהחורבות התשתרעו על גבעה גדולה. בצדי הגבעה נחצבו בורות מים רבים, כמה מהם מכוסים באבנים שנועדו לעצור את הכניסה אליהם. מכל עבר אפשר היה לראות מחסנים תת-קרקעיים ישנים, שהיו שייכים לבתים שנהרסו. החורבות כוסו בשיחים. בנוסף במקום היו שרידים של שתי כנסיות הרוסות כמעט לחלוטין, שעדיין היו גלויים.
ב-1883, בסקר ארץ ישראל המערבית תואר המקום כ"אתר הרוס על גבעה, הדומה למאפיינים של חי'רבת עזיז. במקום נצפו בורות, קירות הרוסים, פירים של עמודים, ואבני משקוף".
שירלי בוגנים
שירלי בוגנים (נולדה ב-13 בספטמבר 1973) היא שחקנית ודוגמנית ישראלית.
ביוגרפיה
בוגנים גדלה באלפי מנשה. בוגנים לא שירתה בצבא בשל עודף בנות. בגיל 17 השתתפה לראשונה בפרסומת לשוקולד של "ורד הגליל" והציגה קולקציה של ברכה בר און. היא כיכבה שם יחד עם מי שכעבור שלוש שנות היכרות עתיד להיות בעלה במשך עשר שנים, בעל סוכנות הדוגמנות "יולי", אריק בן זינו. שנה לאחר מכן השתתפה בתחרות "הפנים של התשעים" וזכתה במקום השני.
ב-2006 השתתפה בתוכנית "רוקדים עם כוכבים" לצד הרקדן קיריל סיבולפוב.
שיחקה במשפחה שולטת בתפקיד אורח בעונה השלישית. כיום משחקת בסדרות, בעיקר מעצבת פנים פעילה.
חיים אישיים
החל מ־2020 משחקת בסדרת הטלוויזיה "התחנה". אחיה הקטן הוא השחקן יונתן פז בוגנים. מנהלת אורח חיים צמחוני.
בשנת 2021 התפרסמה כתבה בחדשות 12 על קשיי הפוריות מהם סובלת בוגנים, ועל מחלת האנדומטריוזיס שאובחנה לה במהלך טיפולי הפוריות.
עודד פיינגרש
עודד פיינגֶרש (נולד ב-1938) הוא צייר, מעצב גרפי, משורר וסופר ישראלי.
ביוגרפיה
פיינגרש נולד בשנת 1938 בירושלים וגדל בשכונת גאולה. אמו הייתה חיה לבית רוזין ואביו היה פסח פיינגרש. סבו היה הצייר מאיר רוזין מראשוני אמני ארץ-ישראל שפעלו בירושלים כבר במאה ה-19.
פיינגרש גדל בשכונת גאולה בירושלים ובצעירותו התלבט בין לימודי אמנות והוראת לשון עברית ולבסוף בחר ללמוד ב'בצלאל' שם למד בין השנים 1960–1963 והשתלם אצל מיטב האמנים, כדוגמת: אייזנשר, אשהיים, יעקב פינס ועוד. בשנת 1965 נסע לצרפת, שם עבד כסבל. לאחר תקופה עבר לבריסל, שם הצטרף לקבוצת אמנים בלגים אנרכיסטים, בשם "מאס מובינג". לאחר מלחמת ששת הימים שב לפריז, שם קיבל בשנת 1967 את פרס 'LEFRANC' לאמנים צעירים, והיה הישראלי הראשון שזכה בפרס זה.
בשנת 1968 חזר לישראל. בשנת 1975 פתח תערוכות יחיד במוזיאון תל אביב ובמוזיאון הרצליה. בשנת 1976 זכה בפרס דיזנגוף לאמנות, עיקר יצירתו האמנותית הוא ריאליסטי, והושפע מזרם הפופ ארט. פיינגרש הוא בוגר מכון אבשלום לידיעת הארץ. הוא פרסם שלושה עשר ספרי שירה, ידיעת הארץ ועוד. בשנת 2005 הציג את התערוכה "רטרוספקטיבה" בתיאטרון גבעתיים, שהיוותה סיכום של ארבעים שנות ציור.
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
טריכלורואתילן
טריכלורואתילן (Trichloroethylene) הוא נוזל שקוף ולא דליק שתרכובתו הכימית היא C2HCl3 או בכתיב פתוח ClCH=CCl2 ושמו בקיצור באנגלית הוא TCE והוא בעל ריח מתוק.
שמו של הטריכלורואתילן על-פי ארגון הIUPAC הוא "טריכלורואתֵן", ובשוק, הוא נמכר בשמות רבים. למשל, ברפואה, הטריכלורואתילן מוזכר בשם "טרילן" וגם "טרימר" בזמן שימושו כמרדים כללי.
בעבר
לפני שנות ה-70, רוב הטירוכלורואתילן היה מיוצר על ידי שני שלבים מאצטילן.
בשלב הראשון, שמים את האצטילן בסביבת Cl2 ובעזרת הזרז ברזל III כלורי FeCl3 בטמפרטורה של 90 מעלות צלזיוס כדי להפיק טטראכלורואתאן C2H2Cl4 לפי המשוואה הכימית הבאה:
לאחר מכן, הטטראכלורואתאן עובר תהליך דיהידרוכלורוזציה לקבלת טריכולואתילן. דבר זה יכול להתרחש על ידי תגובה עם סידן הידרוקסיד לפי המשוואה הבא:
או על ידי חימום לטמפרטורה של 300–500 צלזיוס על גבי משטח של בריום כלורי (BaCl2) או סידן כלורי (CaCl2) כזרזים:
כיום
בשלב הראשון, האתילן עובר תהליך כלוריזציה שבו הוא נהפך לדוכלורואתאן על מצע של ברזל (III) כלורי (FeCl3) לפי הנוסחה הבאה:
בשלב השני, מחממים את האתאן די כלוריד לחום של 400 מעלות צלזיוס עם תוספת גז Cl2 ליצירת הטריכלורואתילן: