cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דולצ'ה וגבאנה
היסטוריה
ב-19 ביוני 2013 הרשיע בית משפט במילאנו את צמד המעצבים בהעלמת הכנסה של 1.3 מיליארד יורו מרשויות המס, והעונש שהוטל על שניהם הוא 20 חודשי מאסר בפועל. ביולי 2013 סגרו את החנויות שלהם במילאנו, למשך שלושה ימים, במחאה על הרשעתם בהעלמת מס. באוקטובר 2014 הפך בית המשפט העליון של איטליה את ההחלטה על פיה וזיכה את השניים מעבירת העלמות מס.
במרץ 2015 חוללו דולצ'ה וגבאנה מהומה תקשורתית, אחרי שבראיון לעיתון האיטלקי "פאנורמה" הם התבטאו נגד נישואים חד מיניים וגידול ילדים על ידי משפחות כאלה. בראיון אמרו, "המשפחה היחידה היא המשפחה המסורתית. בלי עזרים כימיים או רחם להשכרה: לחיים יש זרימה טבעית, ויש דברים שלא צריכים להשתנות". בנוסף אמר דולצ'ה ש"ילדים שנולדו מתרומת ביציות או הזרעה מלאכותית הם ילדים של הכימיה, ילדים סינתטיים", ואילו גבאנה הוסיף, "משפחה אינה גחמה. יש בה תחושה עמוקה של שייכות". אולם אחרי יומים ביקשו להתנצל ואמרו כי מדובר היה בעמדות "מסורתיות" ולא שיפוטיות שלהם ולא שיפוט על אחרים.
בנובמבר 2018, קראו צרכנים הסינים להחרים את המותג, והקמעוניות המקוונות הגדולות בסין הודיעו על השעיית מכירת מוצרי היוקרה של החברה, לאחר שבית האופנה הציג בפרסומת דוגמנית סינית מנסה לאכול פיצה עם מקלות אכילה סיניים.
בפברואר 2022 הודיעה החברה כי תפסיק להשתמש בפרווה במוצריה.
הסכמי חסות
בשנת 2006 חתמו על הסכם חסות עם נבחרת איטליה בכדורגל, ועיצבו את בגד הנבחרת.
בקיץ 2010 חתמו על הסכם חסות עם קבוצת הכדורגל צ'לסי מאנגליה.
בישראל
החנות היחידה של דולצ׳ה וגבאנה בישראל היא בכיכר המדינה בתל אביב. הבשמים של המותג נמכרים גם בחנויות התמרוקים.
בפברואר 2006, חתמה חברת "לוקסאוטיקה" על הסכם לשיווק בישראל של משקפים מתוצרת דולצ'ה וגבאנה.
ביוני 2007, קיבלה חברת "פלאנט" את הזיכיון לשיוק תכשיטי ושעוני דולצ'ה וגבאנה בישראל.
אברהם דב אוירבך (טבריה)
הרב אברהם דב אוירבך (כ"ו בטבת ה'תרצ"ה, 1 בינואר 1935 – א' באלול תשפ"א, 9 באוגוסט 2021) היה אב"ד בעיר טבריה.
תולדותיו
נולד בשכונת שערי חסד בירושלים, לרב שלמה זלמן אוירבך ולחיה רבקה לבית רוחמקין. למד בישיבת עץ חיים והחל משנת תשי"ב בישיבת סלבודקה בבני ברק. בא' באלול תשט"ז (1956) נישא ליפה מרים, בתו של הרב אשר זאב ורנר, אב"ד טבריה וחסיד סלונים. לאחר נישואיו התגורר בירושלים ולמד בכולל של הרב רפאל רייכמן.
בשנת תשי"ח (1958) לאחר פטירת חותנו, נבחר הרב אוירבך לכהן תחתיו. המינוי נעשה על דעת משרד הדתות ואושר בידי הרבנות הראשית. בשנת תשכ"ה (1965) סיים בהצטיינות את מבחני הדיינות של הרבנות הראשית. בשנת ה'תשכ"ו החל לשמש כר"מ בישיבה הספרדית "רבי מאיר בעל הנס" בטבריה. בשנת ה'תשל"ח (1978) נסמך לדיינות בידי הרבנות הראשית.
לרב אוירבך, אשר כונה לעיתים "רבה של טבריה" אולם לא שימש כרבה הרשמי של העיר, אך בפועל הייתה לו השפעה רבה על חיי הדת בעיר, ורבנים מאזור הצפון נהגו לפנות אליו בשאלות הלכתיות סבוכות.
בתי מלון בטבריה שתחת השגחת הרב אוירבך, מקובלים על חלקים מהציבור החרדי על אף שאין להם תעודת כשרות של בד"ץ אלא כשרות מקומית בלבד. גם מערך כשרות בתחום השחיטה מקובל על חוגים מסוימים בציבור החרדי. בשנת השמיטה תשנ"ד שימש כאב בית הדין של אוצר הארץ של חברת תנובה, ועמו הרב יעקב אריאל והרב בנימין אדלר.
הרב אוירבך נפטר ביום א' באלול ה'תשפ"א (9 באוגוסט 2021) לאחר שסבל מדלקת ריאות, ונקבר בבית העלמין הישן בטבריה.
לאחר פטירתו הקימו תלמידיו ומקורביו כולל לזכרו בשם " אברהם דב".
ג'ון אולסן
ג'ון אולסן (באנגלית: Jon C. Olsen; נולד ב-25 באפריל 1969) הוא שחיין אמריקאי בעבר.
הוא אלוף אולימפי (5 מדליות מהן 4 זהב), אלוף עולם (2 מדליות זהב) ושיאן עולם. כל המדליות שלו הושגו במשחי שליחים וכך גם שיאי העולם.
ביוגרפיה
אולסן נולד בניו בריטן, קונטיקט. הוא למד באוניברסיטת אלבמה והתאמן בהדרכתו של ג'ונטי סקינר.
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1989 זכה אולסן ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ומדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:49.47 דקות.
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה באדמונטון, קנדה בשנת 1991 זכה אולסן ב-2 מדליות זהב, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה אולסן ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד, כולן במשחי שליחים. מדליות זהב, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם ג'ו הדפול, מאט ביונדי וטום ג'אגר בתוצאה של 3:16.74 דקות, לפני המשלחת המאוחדת (3:17.56 דקות) וגרמניה (3:17.90 דקות), כשחיין אחרון הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 48.28 שניות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, הרביעייה האמריקאית השוותה את השיא העולמי מסיאול 3:36.93 דקות, יחד עם ג'ף ראוס שקבע שיא עולם חדש כשחיין ראשון במשחה ל-100 מטר גב 53.86 שניות, נלסון דיבל ופאבלו מוראלס, לפני המשלחת המאוחדת (3:38.56 דקות) וקנדה (3:39.66 דקות), כשחיין אחרון הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 48.79 שניות. מדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:16.23 דקות, אחרי המשלחת המאוחדת (7:11.95 דקות) ושוודיה (7:15.51 דקות), כשחיין שלישי הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:49.19 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 49.51 שניות, מאית השנייה איטי ממדליית ארד שבה זכה סטפן קארון מצרפת (49.50 שניות) ושתי מאיות השנייה מהר יותר מהאלוף האולימפי היוצא ושיאן העולם מאט ביונדי.
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בקובה, יפן באוגוסט 1993 זכה אולסן ב-4 מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי (22.68 שניות) משחה ל-100 מטר חופשי (49.73 שניות), במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב. באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בפאלמה דה מיורקה, ספרד בדצמבר אותה שנה הוא זכה ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש של 3:32.57 דקות, מדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי (3:12.68 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי (48.49 שניות). בשלב המוקדמות הוא קבע את התוצאה המהירה בתחרות כולה (48.29 שניות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1994 זכה אולסן במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בשיא אליפות חדש של 3:16.90 דקות, לפני רוסיה (3:18.12 דקות) וברזיל (3:19.35 דקות).
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו מאר דל פלאטה, ארגנטינה במרץ 1995 זכה אולסן ב-4 מדליות, 3 מהן זהב במשחי השליחים ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי (49.39 שניות). באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה באטלנטה, ג'ורג'יה באוגוסט אותה שנה הוא זכה ב-2 מדליות. מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם דייוויד פוקס, ג'ו הדפול וגארי הול ג'וניור בשיא עולם חדש של 3:15.11 דקות ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי (49.56 שניות).
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה אולסן ב-2 מדליות זהב, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם ג'וש דייוויס, ברדלי שומאכר וגארי הול ג'וניור בשיא אולימפי חדש של 3:15.41 דקות, לפני רוסיה (3:17.06 דקות) וגרמניה (3:17.20 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי לאחר שהשתתף בשלב המוקדמות. כשחיין אחרון הוא שחה ב"זינוק שליחים", תוצאה של 1:49.83 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום תשיעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 49.80 שניות.
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בפוקואוקה, יפן בשנת 1997 זכה אולסן במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת', אוסטרליה בשנת 1998 זכה אולסן במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בשיא אליפות חדש של 3:16.69 דקות, לפני אוסטרליה (3:16.97 דקות) ורוסיה (3:18.45 דקות). כשחיין שלישי הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 49.48 שניות.
סביון (סוג)
סביון (שם מדעי: Senecio) הוא סוג קוסמופוליטי במשפחת המורכבים. בעבר הוגדר הסוג ככולל כ-3000 מינים, ובכך היה הגדול במשפחתו, אך כיום, בעקבות מחקרים מולקולריים נוטים לפצל אותו לסוגים נבדלים, דוגמת Kleinia, Packera ו-Dendrosenecio.
בישראל גדלים בר 6 מינים של סביון: הסביונים גדלים בעיקר בחורף ובאביב בחודשים שבין דצמבר למאי.
זכרון מנחם
העמותה הוקמה ב-1990 על ידי חיים ומירי ארנטל, והיא נקראת כך על שם בנם מנחם שנאבק למעלה מ-14 שנה במחלת הסרטן. באותה תקופה חוותה המשפחה מחסור בגוף שיעניק סיוע רגשי וטכני לילד חולה הסרטן ולמשפחתו. הוריו ומכריו של הנער ביקשו לנצל את הניסיון הרב שצברו כדי להיטיב עם ילדים חולי סרטן ומשפחותיהם. במרוצת השנים נרתמו לפעילות זו רופאים, בעלי מקצועות חופשיים, אישי ציבור, רבנים ומתנדבים ובכללם בנות שירות לאומי. מספר המתנדבים עומד על כמה מאות אנשים.
לדברי מקימי העמותה, העמותה מאמינה ששלמותה הרגשית של משפחה חיונית לתהליך ההבראה של הילד, והיא משפיעה באופן ישיר על עוצמת דחף ההישרדות שלו. ושמה לה למטרה לתת מענה למכלול הבעיות, מרגע גילוי המחלה הממארת ולתמוך בהורים ובבני המשפחה הנושאים בעול הקשיים הפיזיים והנפשיים לאורך כל הדרך. השירות ניתן לכל תושבי מדינת ישראל ללא הבדל דת ומין.
תחומי פעילות הארגון
אחת המטרות הראשיות של הפעילויות בהן עוסקת העמותה היא, לדברי מקימי העמותה, "להעצים את חוויית החיים של הילד", במסגרת זו מנהלת העמותה מרכז יום חינוכי חברתי שיקומי, מרכז אירוח למשפחות, תוכניות להשלמת לימודים, חוגים וסדנאות, מחנות נופש שנתיים (בחופשת החורף, האביב והקיץ), חופשות משפחתיות וימי כיף.
מישור נוסף של פעילות העמותה קשור בתמיכה רפואית ותומכת, הקשורה ישירות במחלה ובטיפולים כגון ארגון ומימון סוגי תרפיה שונים, טיפולים אלטרנטיביים, עזרה בבית החולה, מאגר תורמי מח עצם באמצעות דגימת רוק, מאגר תורמי דם וטרומבוציטים, התאמת פאה נוכרית ועוד.
תרומת שיער
הארגון מממן פאות טבעיות לחולות סרטן שאיבדו את שיערן, ומבקש מנשים לתרום שיער למטרה זו. עם זאת, בשנת 2017 פורסם כי העמותה לא משתמשת בכל תרומות השיער כדי להכין פאות לחולות סרטן, אלא רוב השיער נמכר בשוק החופשי, והתמורה משמשת להוצאות העמותה.
אותות ופרסים
העמותה זכתה לפרסים רבים, ביניהם: ופרסים רבים אחרים.
ב-2017 נבחרה מירי ארנטל להדליק משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות.
ב-2019 הוחלט להעניק למייסדי העמותה, חיים ומירי ארנטל, את פרס ישראל למפעל חיים.
ברוך שפיגל
ברוך שפיגל (נולד ב-1948) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל, כיהן כמפקד חטיבת גולני וסגן מתאם פעולות הממשלה בשטחים.
ביוגרפיה
ב-1985 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד חטיבה 408, חטיבת חי"ר במילואים וב-1986 מונה למפקד בית הספר למ"כים. ב-1988 מונה למפקד חטיבת גולני, פיקד על הכוחות בשטח במבצע כחול וחום. בהמשך שירותו פיקד על יחידת הקישור לכוחות זרים בשנים 1992 עד 1995 וכסגן מתאם פעולות הממשלה בשטחים בשנים 1995 עד 1998.
לאחר שחרורו התבקש לחבר דו"ח לרמטכ"ל בנושא החיכוך בין הצבא, התושבים הפלסטינים והגורמים הבינלאומיים. וכן דו"ח בנושא מבצע חומת מגן ואירועי הקרב בג'נין 2002 על רקע הביקורת על ישראל. ב-2004 מונה לעוזר שר הביטחון ועמד בראש ועדה לבדיקת התנהלות צה"ל ומג"ב במחסומים בשטחים, בראש צוות לפתרון בעיות הומניטריות במרחב התפר וכאחראי למעקב אחר ההתנחלויות וקביעת גבולות התיחום והגידול הטבעי שלהם, בהתאם להבנות ממשלת ישראל עם ממשל ממשל ג'ורג' ווקר בוש.
שפיגל שימש יועץ לקרן לשיתוף פעולה כלכלי וכיועץ לנשיא המדינה בנושא פרויקטים אזוריים. במהלך מבצע עופרת יצוקה מונה לעמוד בראש המטה ההומניטרי שמטרתו לענות על צורכי האוכלוסייה הפלסטינית.
ים כחול עמוק
ים כחול עמוק (באנגלית: Deep Blue Sea) הוא סרט אימה אמריקאי משנת 1999 בבימויו של רני הארלין, ובכיכובם של תומאס ג'יין, ספרון בורוז וסמואל ל. ג'קסון.
תקציר העלילה
במרכז מחקר סודי הממוקם באי בודד צוות של מדענים מנסים למצוא תרופה למחלת האלצהיימר בעזרת הגדלת מוחם של כרישי מעבדה. כאשר התהליך לא מצליח כרצוי ד"ר סוזאן מקליסטר (מגולמת על ידי ספרון בורוז) מחליטה להשתמש בהנדסה גנטית כדי להגדיל את מוחו של כריש מסוים על מנת שהוא יתפתח יותר מבלי ליידע את יתר המדענים. כתוצאה ממעשיה של סוזאן מתפתחת אצל הכרישים תופעת לוואי חמורה - הם הופכים לחכמים יותר, מהירים יותר ומסוכנים בהרבה יותר.
בהמשך, שרשרת אירועים מאפשרת לכרישים להציף את מבנה מרכז מחקר ובעקבות כך הם מסוגלים לשחות ברחבי הבניין כאשר הם מנסים לברוח מהבניין, להגיע לים ולצאת לחופשי. צוות מדענים צריך כעת לנסות ולברוח ממרכז המחקר אשר מוצף בהדרגה, להימנע מלהיאכל על ידי הכרישים, ולמנוע מהכרישים להצליח להגיע לים הפתוח.
הקומנדו המייללים
הקומנדו המייללים (באנגלית: Howling Commandos) היא קבוצה בדיונית שהופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הקבוצה הופיעה לראשונה בחוברת Sgt. Fury and his Howling Commandos #1 ממאי 1964, ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי. הקבוצה הורכבה בעיקר מחיילים לשעבר וסוכני S.H.I.E.L.D, פרט לצוות מיוחד של S.H.I.E.L.D שהורכב ברובו מיצורים על-טבעיים.
הקבוצה המקורית כללה את ניק פיורי, דאם דאם דוגאן, גייב ג'ונס וחיילים רבים אחרים. בנוסף לקבוצה המקורית, הוקמו שתי קבוצות נפרדות: קבוצה תחת השגחתה של סוכנות S.H.I.E.L.D, וקבוצה אחרת שהוקמה מסוכני S.H.I.E.L.D שסירבו להצטרף לארגון H.A.M.M.E.R של נורמן אוסבורן ומסוכני H.A.M.M.E.R עריקים. הקבוצה המקורית הוקמה בימי מלחמת העולם השנייה, ונלחמה ארגון הידרה המרושע ובמדינות הציר. הקבוצה המקורית נלחמה לצד קפטן אמריקה ובאקי בארנס. קומנדו אחר הוא צוות חיסול שנשלח לחסל את המעניש, ואחר הוא צוות שני של סוכנות S.H.I.E.L.D.
הקבוצה הופיעה בסרט הלייב אקשן "קפטן אמריקה", שם כללה את סטיב רוג'רס, באקי ברנס, דאם דאם דוגאן, גייב ג'ונס, ג'ים מוריטה, ג'יימס מונטגומרי פלאשוורת' וז'ק דרניר. הקומנדו המייללים של S.H.I.E.L.D הופיע באולטימייט ספיידרמן: סדרת האנימציה, וכלל את בלייד, זאב הלילה, המומיה החי, הדבר האנושי, המפלצת של פרנקנשטיין והאיש הבלתי נראה. הקומנדו המקורי הופיע באקס-מן: סדרת האנימציה ובוולברין והאקס-מן.
היסטוריה פרסומית
סטן לי אמר כי הסדרה היא תוצר התערבות שלו עם מרטין גודמן, שטען כי הוא וג'ק קירבי יוכלו למכור הרצת קומיקס אפילו עם הכותרת הגרועה ביותר שהם יכולים להמציא. לי הרחיב טענה זו בראיון משנת 2007:
מאייר הקומיקס ג'ון סוורין נזכר, כי ג'ק קירבי ביקש ממנו לעזור בהרצת קומיקס "המתקיימת באירופה בימי מלחמת העולם השניה; הגיבור של ההרצה יהיה חייל מוזר המעשן סיגר, סוג של קיד קומנדו מבוגר".
האמנות של איירס במיטבה כללה איורי תקריב עדינים, המעורבבים עם משבצות גדולות, ולעיתים סיפקה מעין סינמסקופ לכותב. ההרצה רצה במקביל לשתי סדרות דומות: "קפטן סאבאג' והפושטים", ו"קומבט קלי". להרצה יצאו שבע חוברות שנתיות, כשבחוברת השנייה הקומנדו נכח בפלישה לנורמנדי, וברביעית היה פלאשבק בו מתואר הקרב על הבליטה.
צוות של S.H.I.E.L.D
בחוברת Nick Fury's Howling Commandos #1 מדצמבר 2005, שנכתבה על ידי קית' גיפן ואוירה על ידי אדוארדו פרנסיסקו, מוקם צוות חדש של הקומנדו המייללים. הקוסם רב העוצמה מרלין מוצא את עצמו נרדף על ידי סוכנות S.H.I.E.L.D, והופך את בריטניה לארץ הלקוחה מסיפורי פנטזיה. יחידת קומנדו מייללים חדשה של S.H.I.E.L.D, המורכבת בעיקר מיצורים על-טבעייים כשטאנה, בלייד וזאב הלילה, עוצרת אותו. כינויה הלא-רשמי של הקבוצה הוא יחידת הבלימה העל-טבעית של S.H.I.E.L.D.
חברה צבאית פרטית
בחוברת Secret Warriors #4 מיולי 2009, שנכתבה על ידי בריאן מייקל בנדיס ואוירה על ידי ג'ונתן היקמן, מוצג צוות נוסף של הקומנדו המייללים. לאחר פירוק סוכנות S.H.I.E.L.D בסוף אירועי פלישה סודית, רוב סוכני S.H.I.E.L.D קיבלו הזדמנות להצטרף לארגון H.A.M.M.E.R המחליף של נורמן אוסבורן, אך לא כולם הצטרפו. סוכני S.H.I.E.L.D שסירבו להצטרף יצרו צוות של הקומנדו המייללים משלהם, כחברה צבאית פרטית, וניסתה להיות סלקטיבית. כאשר ניק פיורי יצר קשר עם גלגול זה של הקומנדו המייללים, הוא הציע להם לתקוף יחד עם צוות הלוחמים הסודיים שלו את ארגון H.A.M.M.E.R, כשהיעד הראשון שלהם הוא נושאת המטוסים המרחפת של הארגון. לאחר הקרב, שכלל תקיפה של ארגון הידרה, רוב סוכני H.A.M.M.E.R ערקו לשורות הקומנדו החדש, שפורק בחוברת Secret Warriors #28 מספטמבר 2011.
צוות חיסול
צוות חיסול להשכרה זה כולל את סיידוינדר, הרובי האדום ומאיירס, אשר קיבלו על עצמם כל משימה שהיא וכתוצאה מכך חבר הצוות באזקיל נהרג. הם הושכרו לחסל את המעניש בלוס אנג'לס, והשתמשו בבעל הברית שלו טאגס כפיתיון ונלחמו בו ברכבת תחתית. המעניש הביס אותם, אך נפצע בגבו מקליע. כאשר החלו להשתמש בשאר קרוביו כפיתיון, הם הצליחו ללכוד אותו אך המעניש שכנע את מנהיגם לשחרר אותו. במהלך אירועי "מלחמות סודיות", הם שכנעו את המעניש למלא משימה בתיכרית, בה נהרג אך נראה בחיים לאחר שחזור ארץ-616.
הקומנדו המייללים החדשים
סוכן S.H.I.E.L.D פיל קולסון הרכיב צוות על-טבעי חדש של הקומנדו המייללים, וזאת לאחר שמגפה מיסטית הפכה את רוב המין האנושי לחסרי הבינה. הקבוצה כוללת את המפלצת של פרנקנשטיין, המומיה החי, יצור-אדם וזומבי. הם התעמתו עם דורמאמו והביסו אותו, אך נלכדו במימד האפל. לאחר אירועי "מלחמות סודיות", מארוול קומיקס מתכננת לפרסם הרצה המתמקדת בקבוצה זו בכתיבת פרנק ברבייר ובאיורו של ברנט סקונובר אך בעלת חברי קבוצה חדשים, והם גוגאם, היט-מאנקי, יצור-אדם, מאנפיביאן, זאב הלילה, דאם דאם דוגאן, אלזה בלודסטון וגרסה צעירה של אבומיניישן.
אולטימייט קומנדו
בחוברת Ultimate X-Men #65 מינואר 2006, כחלק מיקום אולטימייט מארוול, מופיע צוות של הקומנדו המייללים בהנהגתו של ניק פיורי, הנלחם לצד וולברין והאקס-מן נגד אחוות המוטאנטים. קומנדו אחר של ניק פיורי הורכב מהמעניש, פלקון, דאם דאם דוגאן, הרקולס, דני "הרוח" קטץ'/איש המכונה, אביגיל בראנד, אמיל בלונסקי וסטאטור.
מגפת הקורונה בתוניסיה
מגפת הקורונה התפשטה לתוניסיה ב-2 במרץ 2020. מקרה ההידבקות הראשון בתוניסיה פורסם ב-2 במרץ 2020.
ציר זמן
ממשלת תוניסיה אישרה את מקרה ההידבקות הראשון במדינה ב-2 במרץ 2020, כאשר פורסם כי הנדבק הוא גבר תוניסאי בן 40 מגאפסה אשר שב מאיטליה. בנוסף לכך, 74 אנשים שנחשדו בכך שנדבקו בנגיף התבקשו להישאר בביתם וחל עליהם איסור לצאת ממנו.
שניים מתוך 74 האנשים שנחשדו בכך שנדבקו בנגיף הפרו את צו איסור היציאה מהבית ומשרד הבריאות המקומי בתוניסיה החליט לנקוט נגדם בהליכים משפטיים. ב-14 במרץ, פורסם באופן רשמי כי יש במדינה 18 נדבקים, תוך שפורסם כי יש למעלה מ-2,000 אנשים שנחשדו כנושאי הנגיף. בהמשך, פורסם כי יש למעלה מ-5,000 אנשים שנחשדו כנושאי הנגיף.
בשלושת הימים שחלו לאחר מכן, פורסם כי מספר הנדבקים במדינה עלה ל-29, תוך שדווח על מקרה ההבראה הראשון במדינה. ב-25 במרץ, דווחה על 173 חולים, חמישה מתים ושני מחלימים במדינה.
כחלק מההתמודדות עם הנגיף, נסגרו בתי ספר, גנים, חלק ממקומות העבודה ומקומות בילוי, ונאסרו התקהלויות. כמו כן, ראש הממשלה אליאס אל-פח'פאח' הודיע על סגירת הגבולות האוויריים והימיים של המדינה. כמו כן, הוטלו סגר ועוצר.
ב-3 באפריל 2020, דווח באופן רשמי על 495 חולים, 18 מתים ו-5 מבריאים במדינה. במאי 2020, דווח על 42 מקרי מוות, 1,009 מקרי הדבקה (מתוכם 25 במצב קשה) ו-323 מקרי הבראה במדינה.
המדינה התמודדה עם המגפה גם במהלך שנת 2021.
ביולי 2021 היו מחאות על רקע המצב הכלכלי. הנשיא סעיד אמר כי הצבא יקבל את הטיפול במגפת הקורונה, בשעת הסלמה של המאבק בינו לבין ראש הממשלה הישאם משישי הנסוב סביב סמכויותיהם והבריתות הפוליטיות שלהם, ובזמן שהמדינה נאבקה בהתפרצות קשה של הנגיף. הדברים של הנשיא נאמרו אחרי שמשישי הדיח את שר הבריאות פאוזי מהדי, לאחר שהחליפו האשמות על הטיפול במגפה והקצב האיטי של קמפיין החיסונים. בעקבות המחאות פיטר הנשיא את משישי והקפיא את פעילות בית הנבחרים.
מארי לואיז ד'אורליאן
מוצאה וילדותה
מארי לואיז הייתה בתם הבכורה של פיליפ הראשון, דוכס אורליאן, אחיו הצעיר של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, ורעייתו הנרייטה אן, נסיכת אנגליה, אחותם הצעירה של צ'ארלס השני וג'יימס השני, מלכי אנגליה. היא הייתה צאצאית של משפחות המלוכה הגדולות באירופה: סביה מצד אביה היו לואי השלושה עשר, מלך צרפת ואנה, ארכידוכסית אוסטריה, נסיכת ספרד ופורטוגל בעוד שסביה מצד אמה היו צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה והנרייט מארי, נסיכת צרפת, בתו של אנרי הרביעי, מלך צרפת.
מארי לואיז בילתה את ילדותה במעונות המלכותיים של אביה, הפאלה רויאל בפריז וארמון סן קלוד שמחוץ לעיר. היא גם בילתה זמן רב עם סבתה, אנה, שאהבה אותה מאוד והשאירה לה את רוב הונה כשנפטרה בשנת 1666, וכן עם סבתה השנייה, הנרייטה מריה. בגיל 8 נפטרה אמה של מארי לואיז, אולם שנה לאחר מכן אביה נישא לאליזבת שארלוטה, נסיכת הפפאלץ, שהייתה לה ולאחותה הצעירה אן מארי כמו אם.
נישואים
ב-19 בנובמבר 1679, בגיל 17, נישאה מארי לואיז לקרלוס השני, מלך ספרד. המלכה החדשה נודעה ביופייה ובקסמה האישי, וקרלוס היה מאוהב בה מהרגע הראשון. למרות זאת, חצר המלוכה הספרדית ונסיונותיה הכושלים להיכנס להריון גרמו לה לסבול מדיכאון. הזוג המלכותי ניסה במשך שנים רבות להביא ילדים לעולם אך ללא הצלחה. למרות זאת הם נשארו אופטימיים ונהגו להתפלל יחדיו בכנסייה לילדים.
מותה
ב-11 בפברואר 1689, לאחר שיצאה לרכב, המלכה החלה להרגיש כאבים חזקים בבטנה. בבוקר שלמחרת היא נפטרה, ככל הנראה מדלקת התוספתן. באותו הזמן צצו שמועות שטענו כי חמתה של מארי לואיז, מריאנה מאוסטריה, הרעילה את כלתה משום שלא הצליחה להיכנס להריון. שמועות אלו היו חסרות כל בסיס, שכן המלכה האם וכלתה היו קרובות מאוד ומריה אנה לקחה את מותה בצרה קשה מאוד. המלך קרלוס השני היה שבור לב ממותה של רעייתו האהובה, אולם המדינאים הספרדיים מיהרו לחפש לו מלכה חדשה, ושנה לאחר מותה של מארי לואיז הוא נישא למריה אנה מנויבורג.
קופצן טווסי
קופצן טווסי (שם מדעי: Maratus) הוא סוג של עכבישים ממשפחת הקופצניים. עכבישים אלו זכו לכינוי "קופצן טווסי" בשל בטנם הצבעונית והמנוצה, שאותה הם נוהגים להציג עת הם מבצעים ריקוד חיזור. במין אחד לפחות, Maratus vespertilio, מתקיימת פרישת ה"נוצות" גם בעת מאבק טקסי בין זכרים.
כל המינים בסוג אנדמיים לאוסטרליה. בעבר סווגו חלק מהמינים לסוג Saitis, הכולל את המין הים תיכוני Saitis barbipes שמזכיר מבחינה חיצונית את הקופצן טווסי בצבעוניות הזכר וזוג הרגליים השלישי המוגדל.
מינים
נכון להיום תוארו בסוג 43 מינים.
המין היחיד שאינו אוסטרלי, Maratus furvus הסיני, לא סווג עדיין באופן ודאי לסוג כזה או אחר.
קרבה למינים אחרים
אוטו והיל העלו סברה לפיה הסוג קרוב לסוג Saitis, גם הוא ממשפחת הקופצניים. שני הסוגים אנדמיים לאוסטרליה, בשני הסוגים לזכרים זוג רגליים שלישי מוארך ורגליים קדמיות שלא השתנו.
קונספסיון דה לה וגה
היסטוריה
כריסטופר קולומבוס בנה מבצר באזור הקרוב ללה וגה של ימינו ב-1494, במטרה להגן על הנתיב למרבצי הזהב בעמק סיבאו. סביב המבצר התפתחה קונספסיון דה לה וגה, שהתחילה לגדול לאחר שהתגלו כמויות זהב גדולות באזור ב-1508. ב-1510 היא הייתה אחת הערים הגדולות והחשובות של האירופאים בחצי הכדור המערבי. העיר נחרבה ברעידת אדמה ב-2 בדצמבר 1562, והניצולים העבירו את היישוב למקומו הנוכחי. גם עשרות שנים לאחר מכן, היישוב נותר קטן מאוד. בתחילת המאה ה-18 היו במקום כ-3,000 תושבים, מתוכם 450 אנשי צבא.
במהלך כיבוש האיטי במאה ה-19, העיר התפתחה מאוד, אך היא נהרסה ברעידת אדמה ב-1842.
העיר הייתה פעילה מאוד במהלך מלחמת העצמאות של הרפובליקה הדומיניקנית, והייתה העיר הראשונה להניף את דגלה. זרם מהגרים שהגיע לאחר מכן מערים אחרות במדינה גרם לגדילת החקלאות והמסחר באזור.
כלכלה
הכלכלה המקומית מסתמכת על גידול קקאו, קפה, טבק, אורז ובקר.
חינוך
בעיר פועלת האוניברסיטה הקתולית הטכנולוגית של הסיבאו ושלוחה של האוניברסיטה הלאומית פדרו אנריקס אורניה, שבסיסה בסנטו דומינגו.
תחבורה
יש קווי אוטובוס רבים המקשרים את לה וגה לערים אחרות במדינה, כמו סנטו דומינגו, סנטיאגו דה לוס קביירוס, פוארטו פלטה ועוד.
באזור העיר נמצא שדה התעופה אל פונטון, שמשמש לטיסות פנים.
1949 בברית המועצות
1949 בברית המועצות הייתה שנה בה נחגגה השנה ה-32 למהפכת אוקטובר.
סימה וקנין מכשפה
סימה וקנין מכשפה הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של דרור שאול, שיצא לאקרנים בשנת 2003.
הסרט, בכיכובה של תיקי דיין, מגולל את סיפורה של אלמנה מבוגרת בשם סימה וקנין, המעוניינת להרחיב את דירתה בשביל לאפשר למשפחתה לגור אצלה. בעקבות כוונתה זו, מתנגד אחד השכנים להרחבה, וסימה מקללת אותו. סימה מגלה שהיא מכשפה ומשם העסק הולך ומסתבך.
תקציר העלילה
סימה וקנין (תיקי דיין), סבתא ואלמנה כבר שנה, מעוניינת להרחיב את דירתה כדי לאפשר לבני משפחתה לגור איתה. היא מקבלת סירוב מראש ועד הבית, דב וסרמן (ליאור אשכנזי), בעוד שאר השכנים הסכימו לשיפוץ. ברגע של ייאוש פורצת סימה במגוון רחב של קללות לדב וסרמן (פיטורים, שרפת ביתו, דריסה, מחלות) ולמשפחתו (לאביו התקף לב, לאחותו שבירת רגל, לאשתו הפלה). הקללות להפתעת כולם מתחילות להתגשם אחת לאחת ולמרר את חייו של דב. כאשר מתברר שסימה היא מכשפה, מקימים בני משפחתה עסק ודורשים כסף תמורת קללות וברכות. המוני אנשים מגיעים, סימה מתעשרת ומתפרסמת. אך סימה אישה פשוטה והיא סובלת מהמצב ומהאחריות המוטלת עליה ומחפשת מפלט. היא מוצאת אותו כאשר היא מתחילה לצאת עם אביו של דב, ליאון וסרמן, אשר נותן לה מעט מנוחה ממרוץ החיים. כאשר משפחתה מגלה נאלצת סימה להחליט אם לחיות בלעדיו או בלי הקריירה.
משמעויות פוליטיות נסתרות
מתחת לעלילה הבסיסית של הסרט, שזורים מסרים פוליטיים, בעיקר כנגד תנועת הליכוד ומנהיגה בנימין נתניהו. המסרים הנוקבים ביותר מופיעים בסצנות האחרונות של הסרט, בהם נושאת סימה וקנין נאום לאומה בו היא קוראת מן הכתוב שהוכן לה על ידי משפחתה, ומבלי משים היא מכריזה על התמודדותה לראשות ממשלת ישראל. לאחר שנשאלת על ידי עיתונאים הנוכחים בקהל מה המצע שתנהיג אם תיבחר, עונה נכדה הקטן – הקרוי ביבי ענן – ומפרט את המצע המדיני שלו הכולל בין השאר שיעבוד מיעוטים ועובדים זרים ועוד הצעות מסוג זה. אלא שבמקום להביע זעזוע, משתלהב הקהל ומתחיל להריע לילד בקריאות "ביבי! ביבי!" – ככינויו של נתניהו. בכך מנסה הסרט לטעון, לכאורה, כאילו נתניהו או תנועת הליכוד מצדדים בתפיסה הפשיסטית שמציע הילד, והקהל המוסת שקול כנראה למצביעי הליכוד. הדבר מתחבר לפליטת הפה המפורסמת של השחקנית תיקי דיין המשחקת בסרט את סימה, שנאמרה במסגרת הבחירות לכנסת החמש עשרה ולראשות הממשלה, ובה התבטאה כי מצביעי הליכוד הם "אספסוף".
אך בכך לא מתמצים המסרים הפוליטיים של הסרט: תוך כדי ש"ביבי" קורא את מצעו במסיבת העיתונאים, עוזבת סימה וקנין את הבמה – אז מתנפל עליה וסרמן לבוש כחרדי וכיפה על ראשו, ובידו אקדח ומאיים עליה כי אם לא תבטל את הקללה שהטילה בו – יירה בה (הסצנה מסתיימת בכך שאביו, ליאון, מגיח מאחוריו וחובט בראשו עם אלה. וסרמן נופל על הרצפה וסימה ולאון בורחים מהמקום במכונית לעבר פלמה דה מיורקה). בסוף הקטע, שהוצא בעריכה וכלול בגרסת הדי.וי.די של הסרט, נראה השוטר פינטו ניגש אל וסרמן המוטל על הרצפה, קורא לו את זכויותיו, וצועק מעליו: "אתה מואשם ברצח ראש ממשלה" ובכך ממשיל אותו כנראה ליגאל עמיר.
Something to Remember
Something to Remember (בעברית: משהו לזכור) הוא אלבום אוסף של הזמרת מדונה אשר יצא על ידי חברת התקליטים מאבריק רקורדס, ב-3 בנובמבר 1995. אלבום האוסף כולל אוסף של בלדות לאורך הקריירה שלה ובין היתר גרסה מחודשת של השיר "Love Don't Live Here Anymore".
בנוסף, אלבום האוסף כולל 3 שירים חדשים: "You'll See", "One More Chance" וגרסת כיסוי לשירו של מרווין גיי "I Want You". אלבום האוסף כולל גם סינגלים של מדונה מהעבר שלא נכללו באף אלבום שלה כמו "I'll Remember" ו-"This Used to Be My Playground", שהראו צדדים יותר רכים של הזמרת בתקופה קריטית בקריירה שלה.
רקע והפקה
להפקת השירים החדשים באלבום עבדה מדונה עם דייוויד פוסטר ונלי הופר אשר ידועים בעבדותם עם אמנים כדוגמת ברברה סטרייסנד ואוליביה ניוטון-ג'ון. מדונה אמרה כי שם האלבום מדגיש את העובדה כי מטרתה, היא שיזכרו את תרומתה למוזיקה ולא את המחלוקות שלה בתקשורת שכן, תקופה זו הייתה תקופה רגישה בקריירה של מדונה.
זאת בעקבות כך שמבקרי מוזיקה רבים טענו כי הקריירה שלה ירדה. מבקרי המוזיקה נתנו ביקורות חיוביות לאלבום האוסף, תוך שהתרשמו מהשירה של מדונה ומהאחידות שלו.
הצלחה
אלבום האוסף זכה להצלחה בין-לאומית כאשר נמכר בכ-10 מיליון בכל העולם. הוא הצליח להגיע למעמד פלטינה משולשת בארצות הברית וממלכה המאוחדת, למעמד פלטינה מרובעת באוסטרליה, למעמד פלטינה כפולה בפינלנד, קנדה ויפן ולמעמד פלטינה בארגנטינה, אוסטריה, ברזיל, גרמניה, מקסיקו, ניו זילנד, שוודיה, שווייץ והולנד.
סינגלים
ארבעה סינגלים וסינגל שיווקי אחד יצאו מתוך האלבום. במקור, "I Want You" היה אמור להיות הסינגל הראשון מתוך אלבום האוסף, אך לבסוף הוא הופץ כסינגל שיווקי עם קליפ בבימויו של ארל סבסטיאן. "You'll See" יצא לאור כסינגל הראשון מהאלבום ב-23 באוקטובר 1995. לשיר גם יצא קליפ נלווה, בבימויו של מיכאל האוסמן. השיר זכה להצלחה רבה בעולם כאשר הגיע למקום השישי בארצות הברית ולחמשת העליונים באוסטריה, קנדה, פינלנד, איטליה ובריטניה.
בנוסף, גם השיר "Oh Father" יצא שוב בהוצאה מחודשת כסינגל השני מהאלבום. אחריו יצא השיר "One More Chance" כסינגל השלישי מהאלבום, אך הצלחתו הייתה מזערית בשל היעדר קליפ ולבסוף "Love Don't Live Here Anymore", יצא בהוצאה מחודשת כסינגל הרביעי והאחרון מהאלבום, תוך שצולם לו קליפ חדש.
אלפרדו די סטפנו
אלפרדו די סטפנו (בספרדית: Alfredo Stéfano Di Stéfano Laulhé; 4 ביולי 1926 – 7 ביולי 2014) היה כדורגלן ומאמן כדורגל ספרדי יליד ארגנטינה, חלוץ ריאל מדריד הגדולה של שנות החמישים של המאה העשרים. מדורג שלישי בטבלת מלכי השערים של ריאל בליגת העל הספרדית בכל הזמנים (216 שערים ב-282 הופעות), רביעי בטבלת מלך השערים של ריאל בכל המסגרות (308), אחרי ראול, כריסטיאנו רונאלדו וקארים בנזמה, והכוכב הגדול שהוביל אותה לחמש זכיות רצופות בגביע אירופה לאלופות, כמו גם לתארים רבים אחרים. נודע בכינויו ה״חץ הבלונדיני״.
די סטפנו היה חלוץ בעל כושר גופני טוב, ראיית משחק וחוש טקטי. על אף שהוא זכור בעיקר כחלוץ פורה, הוא שיחק במגוון עמדות על המגרש. נחשב לאחד משחקני הכדורגל הטובים ביותר בכל הזמנים: הוא אחד משמונה שחקנים שזכו בתואר "כדור הזהב" יותר מפעם אחת (1957, 1959), ובנוסף התאחדות הכדורגל הספרדית בחרה בו כשחקן הספרדי הטוב ביותר של חצי המאה (1954-2003), במסגרת פרסי היובל של אופ"א. במשאל שערך המגזין "פראנס פוטבול" בקרב השחקנים שזכו בעבר בתואר שחקן השנה באירופה, אותו הוא מעניק, לבחירת "שחקן המאה", הגיע למקום הרביעי. משאלים אחרים מדרגים אותו בעקביות בעשירייה הראשונה או בהרכב הראשון של מצטייני המשחק. ב-2007 הוענק לו פרס נשיא אופ"א.
די סטפנו הוא אחד מהשחקנים המעוטרים ביותר בתולדות הכדורגל האירופי והעולמי, בתחום המועדונים. במהלך הקריירה שלו כשחקן זכה ב-24 תארים קבוצתיים חשובים ובמספר רב של תארים אישיים ובכללם שמונה פרסי מלך השערים של ליגה בכירה; כמאמן הוסיף על שלל תאריו עוד ארבעה.
ילדות
אלפרדו די סטפנו נולד ברובע באראקאס של בואנוס איירס, בירת ארגנטינה, להורים שהיגרו לשם מאיטליה. השתייכותו האתנית הייתה מעורבת, שכן ארבעת סביו וסבתותיו נולדו בארבע ארצות שונות: איטליה, ארגנטינה, צרפת ואנגליה. אביו היה שחקן כדורגל בקבוצת ריבר פלייט, לפני שפרש ופנה לחקלאות. למשפחה הייתה חווה בפרבר של עיר הבירה, וכבכור בשלושת בניה, היה על די סטפנו הצעיר לקחת חלק בעבודה החקלאית. עבודתו בחווה תרמה לפיתוחה של סבולת לב ריאה גבוהה, שהייתה לאחד מיתרונותיו הבולטים כשחקן.
הוא החל לשחק כדורגל בגיל צעיר מאוד, וכבן 13 הצטרף לקבוצת הילדים של ריבר פלייט.
כשחקן בארגנטינה
בגיל 13 החליט די סטפנו להצטרף לקבוצת הנערים של ריבר פלייט, ובגיל 15 כבר היה בסגל המשנה. כבר בגיל 16 הוא צורף לסגל הבוגר, ובגיל 17 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי ריבר, אך במשך שנתיים לא שיחק מספר משחקים רב בשל החוד ההתקפי המוכשר של הקבוצה שכונתה "לה-מאקינה", "המכונה" בעברית. "המכונה" כללה חמישה חלוצים, ובזכות מספר השערים האדיר שכבשו החמישה, ריבר פלייט זכתה בארבע אליפויות. חמשת החלוצים אז היו חוסה מנואל מורנו וחואן קרלוס מוניוס, ששיחקו בימין, אדולפו פדרנרה, ששיחק במרכז, אנחל לברונה, ופליקס לוסטו ששיחקו בשמאל. באותה תקופה כולם היו טובים ממנו ובכירים ממנו.
בגיל 19, בשנת 1946, הוא הושאל להורקאן, בה שיחק עונה אחת. הוא שותף ב-25 משחקים, בהם כבש עשרה שערים, לרבות אחד נגד קבוצת האם שלו, שאף היה שער הניצחון. בסוף אותה עונה התפנה מקום אחד ב"מכונה" עקב עזיבתו של אדולפו פדרנרה, ודי סטפנו חזר לריבר.
בשנת 1947 הגיעה הפריצה הגדולה והמיוחלת של די סטפנו. הוא הוביל את ריבר לזכייה באליפות ארגנטינה בעזרת יכולת מרשימה, שכללה מלכות שערים עם 27 כיבושים. בקיץ אותה שנה הוא זומן לנבחרת ארגנטינה וזכה עמה בקופה אמריקה. בשש הופעות בנבחרת הוא כבש שישה שערים. תואר זה היה הראשון והאחרון שלו בתחום הנבחרות.
התקופה בליגה הקולומביאנית
ב-1949 עזב די סטפנו למיונאריוס הקולומביאנית. הוא שיחק בקבוצה בפרק הזמן שבין 49' ל-54'. בתקופה זו הליגה התנתקה מפיפ"א והשתלטו עליה נדבנים ועסקנים עשירים, מה שהביא למעבר של מספר רב של כדורגלנים דרום-אמריקנים לליגה הקולומביאנית, שם הוענקו משכורות עתק עקב חוסר הפיקוח של פיפ"א. את הנהירה התחיל אדולפו פדרנרה, שעבר מריבר למיונאריוס. ריבוי השחקנים המוכשרים בקבוצות הקולומביאניות גרם לכך שהליגה הקולומביאנית הייתה למעשה מעין ליגת אלופות דרום אמריקנית. ביחד עם די סטפנו בא למיונאריוס גם הקטור ריאל, שעתיד לשתף איתו פעולה בריאל מדריד הגדולה של המחצית השנייה של שנות ה-50.
ב-1950 איבדה מיונאריוס את האליפות לקבוצת אונסה קלדס, אך ב-1951 זכתה שוב באליפות, כשגם את עונה זו סיים די סטפנו כמלך השערים. ב-1952 נמשכה השליטה של מיונאריוס עם עוד זכייה באליפות, ותואר מלך השערים נוסף של די סטפנו. ב-1953 זכתה מיונאריוס באליפות האחרונה עם די סטפנו. בעונה ההיא היה די סטפנו מלך השערים של הקבוצה, אך לא של הליגה.
המעבר לספרד
לאחר שזכה באליפות נוספת עם מיונאריוס ב-1953, נחשב די סטפנו כאחד השחקנים הטובים בעולם. ברצלונה חשקה מאוד בשחקן שכבר קנה לו שם עולמי, ולכן פנתה לדי סטפנו. בכך החלה מסכת של מאמצים רבים שהשקיעה ברצלונה במטרה להביאו לקבוצה. המאמצים היו גדולים מאוד יחסית לתקופה ההיא, אך למרות זאת נסתיימו בסופו של דבר במעברו של די סטפנו ליריבתה של ברצלונה, ריאל מדריד, בהעברה שנויה במחלוקת.
ברצלונה הפקידה תחילה את משימת החתמתו של די סטפנו בידי רמון פרגאס, עורך דין שהתמחה בפלילים, שגם היה בנו של אחד מבעלי המניות במיונאריוס. מרטי קארטו, מנהלה של ברצלונה, אמר לפרגאס שישלם כל סכום שנדרש לדעתו. פרגאס כבר השיג סיכום להעברת די סטפנו בתמורה ל-20 אלף דולר, אך קארטו התחרט ואמר שלא ישלם יותר מעשרת אלפים, מכיוון שהוא כבר שילם סכום נכבד לריבר פלייט תמורת די סטפנו. קארטו החליט לערב בעניין את פפ סמיטייר שעקב אחרי די סטפנו עוד ב-1952, ושימש כסקאוט של ברצלונה.
די סטפנו היה שייך על פי חוקי פיפ"א לריבר פלייט, שהשתכנעה להעבירו לברצלונה תמורת סכומים נכבדים אותם שילם קארטו. העיכוב בעסקה גרם לקארטו להציב אולטימטום למיונאריוס. הוא הציע למיונאריוס עשרת אלפים דולר, סכום נמוך מאוד לשחקן ברמתו של די סטפנו. ריבר פלייט הסכימה למכור את די סטפנו בתנאי שמיונאריוס יסכימו, אך הם לא הסכימו. נחתם חוזה בין די סטפנו לברצלונה באישורה של פיפ"א, אך כעת נוצרה בעיה נוספת: התאחדות הכדורגל הספרדית סירבה להכיר בעסקה. אנדרס ראמירס, מזכיר ההתאחדות, טען כי די סטפנו לא יכול לחתום בקבוצה ללא אישוריהן של ריבר ושל מיונאריוס, וכאמור מיונאריוס לא אישרו. משא ומתן זה בין ברצלונה, ריבר פלייט ומיונאריוס היה חשאי לחלוטין.
בשלב זה התערב סנטיאגו ברנבאו, נשיאה של ריאל מדריד. מיונאריוס הגיעה במרץ 1953 למשחקי ראווה בספרד, לרבות אחד נגד ריאל מדריד, לרגל חגיגות יובל להקמתה. עוד לפני שהשחקנים הגיעו לחדרי ההלבשה ניגש סנטיאגו ברנבאו לדי סטפנו והציע לו להצטרף לקבוצה. לתדהמתו (שהרי המשא ומתן היה חשאי) גילה שברצלונה כבר פנתה אל השחקן. ברנבאו פנה אל מיונאריוס בבקשה שימכרו את כרטיס השחקן של די סטפנו לריאל מדריד. בזמן ששני המועדונים, ברצלונה וריאל מדריד, ניסו לשכנע את מיונאריוס למכור את כרטיס השחקן של די סטפנו, טרפדה ההתאחדות הספרדית את המהלך, כאשר קבעה חוק המונע הגעת שחקנים זרים לליגה ללא אישורה.
לאחר מספר דיונים הגיעה ההתאחדות הספרדית להחלטה על פיה יוכל די סטפנו לשחק בספרד למשך ארבע שנים, בהן ישחק שנתיים בכל אחד מהמועדונים. על ההחלטה חתמו שני נשיאי המועדונים, קארטו וברנבאו. שאר חברי הנהלת ברצלונה וכן אוהדיה מחו בתוקף על הסכמתו של קארטו לעסקה והשמיעו קריאות להתפטרותו. בשל כך, התפטר קארטו מתפקידו. ההנהלה הזמנית שהתמנתה החליטה לוותר על די סטפנו. עוד באותו יום חתם די סטפנו בריאל. בכך הסתיימה העברת השחקן, שהייתה אחת המפרכות והשנויות במחלוקת בהיסטוריה של הכדורגל הספרדי. למחרת הבינו ראשי ברצלונה את חומרת טעותם. די סטפנו ערך את הופעת הבכורה שלו במדי ריאל, במשחק כנגד ברצלונה. במשחק די סטפנו כבש רביעייה, וריאל מדריד ניצחה 0–5.
בריאל מדריד
ההשפעה של די סטפנו על ריאל הייתה מיידית. יחד עם כוכב אחר שהגיע לקבוצה באותה עונה, פאקו חנטו ששיחק בכנף שמאל, הוביל די סטפנו את ריאל לאליפות ב-1953/1954, לאחר עשרים שנה שלא זכתה בתואר. בעונה הבאה הגנה ריאל בהצלחה על תואר האליפות.
ריאל של די סטפנו זכתה בתארים נוספים בספרד, אולם זכורה יותר מכל כקבוצה שזכתה בגביע אירופה לאלופות בחמש השנים הראשונות לקיומו (1956-1960). לדומיננטיות הקבוצתית של ריאל ביבשת נלוותה דומיננטיות אישית של די סטפנו, שנבחר פעמיים לשחקן השנה באירופה. המשחק שנחשב לשיאה של תקופה זו היה גמר גביע אירופה לאלופות 1960, שבו ניצחה ריאל את איינטרכט פרנקפורט 7-3 בהאמפדן פארק שבגלאזגו. די סטפנו הבקיע שלושער ושותפו לחוד פושקש הבקיע את הארבעה הנותרים.
די סטפנו שיחק בריאל במשך כעשור שנים וזכה עמה בשמונה אליפויות ובחמישה גביעי אירופה. על אלה הוסיף צמד זכיות בגביע הלטיני, זכייה אחת בגביע המלך הספרדי ואחת בגביע העולם לקבוצות (אז הגביע הביניבשתי). ברמה האישית, זכה חמש פעמים בתואר מלך השערים של הליגה הספרדית, והעמיד את שיאי ההבקעה האישיים של ריאל בכל המסגרות. 49 השערים שהבקיע ב-58 משחקיו בגביע האלופות, נקבעו כשיא שהחזיק מעמד למעלה מארבעים שנה, ונשבר על ידי ראול רק ב-2005, בעידן שבו היה הגביע לליגת האלופות, פורמט שבמסגרתו נערכים משחקים רבים יותר.
קריירה בינלאומית
ב-1950 החרימה מולדתו ארגנטינה את הטורניר, לאחר שהצעתה של ברזיל לארח אותו הועדפה על זו שלה. ב-1954 לא הורשה עדיין לשחק במדי נבחרת ספרד. לאחר מכן קיבל את האישור הדרוש מפיפ"א לשחק כספרדי, אך ב-1958 לא הצליחה הנבחרת לעבור את שלב המוקדמות ולהעפיל לטורניר הגמר. הוא השתתף בקמפיין המוקדמות המוצלח של ספרד, להעפלה למונדיאל 1962, ונכלל בסגל שנסע לצ'ילה, אף שהיה כבר בן 36; אולם פציעה מנעה ממנו מלשחק בהזדמנות אחרונה זו.
הקריירה הבינלאומית של די סטפנו אמנם לא כללה הופעה במונדיאל, אך בכל זאת משובצים בה הישגים נאים, ובראשם הזכייה בקופה אמריקה ב-1947 עם ארגנטינה, ושיא השערים הלאומי שקבע בנבחרת ספרד (23 שערים ב-31 הופעות), שיא שהחזיק מעמד במשך כשלושה עשורים, עד ששבר אותו אמיליו בוטרגניו. די סטפנו רשם גם ארבע הופעות בינלאומיות במדי נבחרת קולומביה.
סגנון משחק
די סטפנו הביא לידי ביטוי על מגרש הכדורגל מגוון של תכונות ויכולות, שהפכו אותו לאחד מהשחקנים המגוונים ביותר בתולדות המשחק. מיגל מוניוס, ששיחק לצדו ואחר כך אימן אותו בריאל מדריד, קבע ש"הגדולה של די סטפנו הייתה שכששיחק בקבוצתך, היו לך שני שחקנים בכל עמדה." הניידות בין העמדות השונות, והתנועה בלא כדור, שאליהן מתייחס מוניוז, הפכו את די סטפנו לכדורגלן טוטאלי, שנים רבות בטרם נטבע המונח.
תפקודו על המגרש התפתח עם התקדמות הקריירה שלו. בתחילה היה חלוץ מרכזי קלאסי, ומשם נמשך לאחור אל עבר הקישור, נסיגה שלמרבה הפלא לא הביאה לירידה בכמות השערים שהבקיע, אלא להפך. כה שלם היה המעבר של די סטפנו אחורה, עד שסקרים המרכיבים מעת לעת את "קבוצת כל הזמנים", מרבים להכליל אותו בקישור, לצדם של שחקנים כמרדונה וקרויף, ולא בחוד ההתקפה.
די סטפנו הצטיין במשחק ראש, הודות ליכולתו לקרוא את מהלך המשחק ולהתמקם בהתאם; רבים משעריו הובקעו בראש. בכלל, רב-גוניותו של די סטפנו אינה מאפשרת לאפיין את שעריו: הוא הבקיע בראש ובשתי הרגליים, מטווחים קצרים וארוכים, לעיתים על ידי פריצות מהירות ופעמים אחרות תוך שימוש בטכניקה ובמסירות כפולות.
חשיבותו על המגרש עבור קבוצתו הייתה רבה, כמנהיג טבעי וכשחקן אנרגטי בעל כושר גופני גבוה, שאפשר לו להתרוצץ בין העמדות השונות גם בשלהי הקריירה שלו, וגם בדקות המאוחרות של כל משחק.
קריירה כמאמן
לאחר פרישתו ממשחק פעיל פנה די סטפנו לקריירה כמאמן. בעונתו הראשונה כמאמן 1967/1968 הוא אימן את קבוצת אלצ'ה. הוא הוביל לאליפויות בארגנטינה את קבוצת נעוריו ריבר פלייט (ב-1981), כמו גם את יריבתה בוקה ג'וניורס (1970). בספרד זכה להצלחה בשלוש קדנציות כמאמנה של ולנסיה, שזכתה תחת הדרכתו באליפות ובגביע אירופה למחזיקות גביע. כמו כן אימן בספורטינג ליסבון, בראיו ואיקאנו, ופעמיים לזמן קצר את ריאל מדריד.
לאחר הפרישה
לאחר פרישתו קבע די סטפנו את ביתו בחווה שקנה בפאתי מדריד. ספרד, שהעניקה לו ב-1960 את תואר הכבוד של חבר ב"מסדר איזבלה הקתולית", הייתה לארצו המאומצת. ב-5 בנובמבר 2000 מונה לנשיא כבוד של ריאל מדריד.
ב-24 בדצמבר 2005 לקה בהתקף לב, ממנו התאושש. ב-2006 חנכה ריאל מדריד אצטדיון כדורגל על שמו, אצטדיון בן 6,000 מושבים, הממוקם במתחם האימונים של הקבוצה ומשמש כמגרשה הביתי של קבוצת המשנה של המועדון.
ב-7 ביולי 2014 נפטר די סטפנו בגיל 88 ונקבר בבית הקברות דה לה אלמודנה.
אישיים
סופר כדור זהב{1}1989
באונדרי פארק
באונדרי פארק (באנגלית: Boundary Park) הוא מגרש הכדורגל הגדול בעיר אולדהאם, אנגליה ומגרשה הביתי של אולדהאם אתלטיק אשר משחקת בליגה השלישית באנגליה. המגרש נחשב לקר ביותר בין מגרשי כדורגל ברחבי אנגליה והשני בגובהו אחרי 'האוטורנס', מגרשה הביתי של וסט ברומיץ' אלביון. באצטדיון יש 13,635 מושבים. כמות הצופים הגבוהה ביותר שנרשמה באצטדיון הייתה 47,671 במשחק גביע מול שפילד ונסדיי עוד כשהיו באצטדיון יציעי עמידה. מאז 1994 נבנו כיסאות בכל היציעים.
בשנת 2006 הציגה הנהלת אולדהאם אתלטיק את התוכניות העתידיות שלהם לגבי המגרש. התכנון הוא לבנות יציע נוסף ולאחר השלמת בניתו יהיו 16,000 מושבים. בנוסף מתכננת ההנהלה לבנות מלון 4 כוכבים בתחומי האצטדיון, בריכת שחיה ומועדון כושר.
נסטור ראטש
חייו הפרטיים
ראטש נשוי ליואנה לבית נוימן מן העיר לוגוז' שעבדה ברומניה כמורה להיסטוריה וספרנית בספרייה המרכזית הממלכתית בבוקרשט ואחר כך במשרד האוצר של ארצות הברית. אמו הביולוגית, בלינה ואמו החורגת, שרה ריטנשטיין, עלו לישראל והתיישבו בה ב-1951 ובהתאמה ב-1970.
קישורים חיצוניים
לפי Mihai Pelin, Operaţiunile "Meliţa" şi "Eterul" – Istoria "Europei Libere" prin documentele de Securitate, Bucureşti, Editura Albatros, 1999 (מיכאי פלין - מבצעי "מליצה" ו"האתר" - תולדות "אירופה החופשית" דרך מסמכי הסקוריטאטה) 1999
איים אבודים (סרט)
איים אבודים הוא סרט קולנוע ישראלי של התסריטאי והבמאי רשף לוי, שיצא לאקרנים בשנת 2008. הסרט נקרא על שם סדרת הטלוויזיה האוסטרלית "האיים האבודים", ששודרה בישראל בשנים שבהן מתרחשת עלילת הסרט. הסרט היה מועמד ל-14 פרסי אופיר, מתוכם זכה לבסוף בארבעה.
עלילת הסרט מתרחשת בתחילת שנות השמונים בכפר סבא, ומספרת את סיפורה של משפחת לוי, ובעיקר של שני בניה התאומים הלא-זהים המתאהבים באותה נערה.
לדברי לוי, הסרט מבוסס בחופשיות על חוויות אישיות שלו ושל משפחתו מרובת הילדים.
המכללה הטכנולוגית של חיל החימוש
המכללה הטכנולוגית של חיל החימוש היה שמם של בית ספר תיכון ומכללה, אשר תפקידם היה להכשיר טכנאים, הנדסאים ועתודה אקדמאית לחיל החימוש.
התלמידים בבית ספר זה היו מוגדרים כשוחרים ואת לימודיהם הם היו מתחילים בכיתות ט' או י' ומסיימים את לימודיהם בכיתה יב' או יד', חלק היה ממשיך להשלמות לתואר מהנדס מכונות כעתודה.
בית הספר הוקם בשנת 1958 בצריפין במחנה של בה"ד 20, והתקיימה בו מסגרת של פנימייה, בשנת 1999 הוקם המחזור הראשון של מסלול בגרות מלאה שהיה תוכנית הדגל של המכללה.
החזון בא לידי מימוש בצורה מספקת, ורוב בוגרי המסלול בגרות מלאה לא המשיך בפועל העדיף לפרוש מהחיל.
בשנת 2015 בית הספר נסגר עקב תוכנית פינוי של מחנה צריפין ומעבר בה"ד 20 לעיר הבה"דים. התלמידים פוזרו בין תיכונים שונים.
לקריאה נוספת
עמוד הפייסבוק של המכללה הטכנולוגית של חיל החימוש
מסיבת פולמון
מקור המנהג הוא חוף האד רין שבאי קוֹ פַּה נְגַאן הידוע בכינוי "אי המסיבות".
היסטוריה
מסיבות הפולמון מתקיימות בחוף סנדרייז שבמתחם ההאד רין באי קו פה נגאן. לחוף מבנה ייחודי המורכב משתי רצועות המרוחקות עשרות מטרים בלבד אחת מהשנייה. אזור ההדרין, שבנוי כמעין לשונית קטנה בנקודה הדרומית ביותר של קופנגן, כולל שני חופים חוף סנרייז, שנמצא בחלק הדרום מזרחי של האד דרין וחוף סנסט שנמצא בחלק הדרום מערבי. במסיבות הענק של הפולמון לוקחים חלק מרבית המועדונים על האי, הממוקמים בחוף סנרייז, אשר בחלקו המזרחי של האד רין.
מסיבת הפולמון הראשונה התקיימה בשנת 1985 והייתה מסיבת חוף מאולתרת במלון "פרדייז בונגלוס", כמחוות תודה לכ-30 אורחים. מאז המסיבות צברו פרסום מפה לאוזן ואירועי הפולמון מושכים קהל של בין 5,000 ל-30,000 אנשים מדי ערב. כל מסיבה נמשכת מהערב ועד זריחת השמש למחרת. הברים שבחוף נשארים פתוחים למשך כל הלילה ולאורך החוף מספר במות בהן מנגנים מוזיקת מסיבות כגון טראנס פסיכדלי, רית'ם אנד בלוז, דראם נ' בייס, האוס, דאנס ורגאיי. בכל במה האירוע המודרני הפך חלק מהמסלול של תיירים רבים בדרום מזרח אסיה. בנוסף יש בנמצא יש תחרויות קפיצת חבל, שחייה לילית ורכישת אלכוהול בדליים ייחודיים.
ההצלחה של מסיבת הפולמון הובילה ליצירת המסיבות "חצי ירח", "רבע ירח" וירח שחור. בעקבות ההפיכה בתאילנד בשנת 2014, הממשלה הצבאית השלטת בתאילנד אסרה על כל המסיבות, למעט מסיבות הפולמון. אבל הצו משנת 2014 לא מומש על ידי הרשויות המקומיות, ובהתחשב בכך, כל המסיבות למעט פולמון נאסרו שוב בקו פה נגאן. צעד זה ננקט כדי לעצור את הרעש אשר הפך להיות מטרד תמידי עבור תושבי האי. האיסור ניתן על ידי מפקד משטרת מחוז פה נגאן, קריקראי סונגת'אני, לאחר פגישה עם מנהיגים מקומיים ב-3 באפריל, כדי לדון בתלונות של תושבים רבים על המסיבות השונות המקיימות עד כ-25 פעמים בחודש במטעי הקוקוס שבאי.
ב-2016 הופסקו זמנית מסיבות הפולמון כאות אבל על מותו של ראמה התשיעי, מלך תאילנד (פומיפון אדוניאדט).
כשלי בטיחות ועבירות פליליות
באוקטובר 2012 דווח כי ישראלית נאנסה במסיבת פולמון בתאילנד.
בערב שנת 2017 נהרג אדם אחד וכן נפצעו אחרים בעקבות זליגת שיירי זיקוקים לעבר הקהל. חלקם נפצעו במהלך הימלטות ההמון מן האירוע.
איפור פול מון
פולמון מייצג מסיבות לאור ירח מלא, דרך כלל במסיבות האלה החוגגים מביאים איתם צבעים זוהרים לציורי גוף ופנים, צובעים את הקהל, עושים אותם צבעוניים ושמחים.
הייחודיות באיפור פולמון הם הצבעים הזוהרים בחושך, כלומר לא בדיוק בחושך, על מנת לקבל את אפקט הזוהר של הצבעים צריך תאורה מיוחדת, זאת תאורת אולטרה סגול, מנורת אשר מקרינה אור בצבע סגול כחלחל, שברגע שהאור פוגע בצבע הצבע מחזיר את האור ולא בולע אותו, לכן יש צורך בצבעים מיוחדים שמחזירים אור.
סופרבאד - חרמן על הזמן
סופרבאד - חרמן על הזמן (באנגלית: Superbad) הוא סרט קומדיה משנת 2007. הסרט מאופיין בהומור בתי שימוש ובריבוי התייחסויות מיניות.
את התסריט של הסרט החלו לפתח סת' רוגן ואוון גולדברג כשהיו בני 13, המתבסס באופן רופף על חייהם בתיכון בונקובר בשנות התשעים; ולדמויות הראשיות יש את אותן שמות כמו שני הכותבים. רוגן היה המועמד הראשוני לשחק את דמותו סת', אך בגלל הגיל והגודל הגופני שהשתנה עם השנים, ג'ונה היל לוהק במקומו.
עם יציאתו הסרט זכה לביקורות חיוביות, כאשר המבקרים שיבחו את הדיאלוג והכימיה בין ג'ונה היל ומייקל סרה. הסרט גם זכה להצלחה כלכלית, והרוויח 169 מיליון דולר בתקציב של 20 מיליון דולר.
הסרט זכה עם השנים לשבחים ומוגדר כאחת הקומדיות הטובות של שנות האלפיים וכאחד מסרטי התיכון הטובים בכל הזמנים.
עלילה
אוון וסת' הם שני חברים טובים, תיכוניסטים רגע לפני סיום לימודיהם. אוון (מייקל סרה) הוא תלמיד חרוץ, שקט ובעל חרדות רבות ואילו סת' (ג'ונה היל) הוא נער קולני, חרמן ובעיקר מתעניין בסקס. השניים מחליטים לנצל את הלילה האחרון שלהם יחד, לפני הפרידה הבלתי נמנעת שכרוכה במעבר לקולג', כדי לנסות ולאבד את בתוליהם. סת' מוזמן למסיבה אצל ג'ולס (בה הוא מאוהב בסתר) והוא נענה בחיוב ומתחייב גם לספק את המשקאות האלכוהוליים למסיבה כחלק מהתוכנית לנסות ולהשכיבה. לשם השגת המשקאות האלכוהוליים הוא נאלץ להיעזר בידידם, נער חנון בשם פוגל אשר מצויד בתעודת זהות מזויפת בה נכתב כי יש לו שם יחיד - מק'לאבין.
תוכניתם של הנערים מסתבכת כאשר פוגל נקלע לשוד בעת שהוא מנסה לקנות משקאות אלכוהוליים במכולת. במהלך השוד הוא מותקף בעצמו. למקום מוזעקים שני קציני משטרה, סלייטר ומייקלס, אשר מגיעים ולוקחים את עדותם של המוכרת במכולת ושל פוגל. פוגל המבועת מציג בפניהם את תעודת הזהות המזויפת והשוטרים מאמינים לגרסתו. השוטרים מציעים לפוגל טרמפ למסיבה אך בדרך הם עוצרים במספר מקומות. אוון וסת' רואים את מכונית המשטרה מחוץ למכולת ומניחים שפוגל נעצר משום שניסה לקנות אלכוהול (בארצות הברית חל איסור גורף לקטינים מתחת לגיל 21 לקנות או לצרוך משקאות אלכוהוליים). בעודם מתלבטים מה לעשות, סת' נפגע ממכונית והנהג, כדי לפצות אותם, לוקח אותם למסיבה אחרת שם הוא מבטיח לתת להם אלכוהול. אוון וסת' מוצאים את עצמם מעורבים בקטטה במסיבה והם בורחים מהמסיבה עם משקאות אותם הצליחו לקחת איתם.
בינתיים, ניידת המשטרה שבה פוגל, סלייטר ומייקלס מקבלת קריאה להגיע לפזר את המסיבה והם נתקלים באוון וסת'. פוגל, אוון וסת' בורחים מהקצינים ומגיעים למסיבה של ג'ולס. במסיבה אוון מתחיל עם ידידתו בקה, פוגל מתחיל עם בחורה בשם ניקולה, וסת' מנסה להתחיל עם ג'ולס. סלייטר ומייקלס מגיעים למסיבה כדי לפזרה.
הסרט מסתיים כאשר פוגל הוא היחיד אשר מצליח לאבד את בתוליו עם ניקולה, אוון נהייה חבר של בקה וסת' נהייה חבר של ג'ולס.
חנה למדן
חנה לַמדָן (לֶרנֶר) (5 בינואר 1905 – 10 באפריל 1995) הייתה פעילת ציבור בהסתדרות ובחוגים פוליטיים. וחברת הכנסת מטעם מפ"ם.
קורות חיים
חנה לרנר נולדה בשירוביץ שבבסראביה (באימפריה הרוסית) בשנת 1905, בתם של מרים לבית רפפורט ומיכאל קרקושנסקי, חקלאי וסוחר פרות. בגיל 4 עברה המשפחה לעיירה נובוסליצה שעל גבול אוסטריה. שם למדה בבית ספר עממי עברי, נערה יחידה בין נערים.
בשנת 1925 עלתה לארץ ישראל, והתיישבה בתל אביב. בשנת 1926 נישאה לצבי למדן (לרנר). לזוג נולדה בת: מיכל. בשנים 1926–1949 עבדה כפועלת תעשייתית וכמנהיגת פועלים בהסתדרות העובדים ובאיגוד המקצועי. כאשר התפלגה "סיעה ב" ב-1944 הייתה גם למדן בין הפורשים ממפא"י.
בין השנים 1949–1965 כיהנה, לסירוגין, כחברת הכנסת. למדן נבחרה לכנסת הראשונה והשנייה מטעם מפ"ם, והייתה סגנית יושב ראש הכנסת. במהלך הכנסת השנייה פרשה עם חבר הכנסת דוד ליבשיץ לסיעה עצמאית בשם הסיעה הבלתי תלויה – לאחדות העבודה. בינואר 1954 הצטרפו למדן וליבשיץ למפא"י, שמטעמה כיהנה כחברה בכנסות השלישית, הרביעית והחמישית. עם הקמת רפ"י הצטרפה לשורותיה והייתה ממלאת מקום מזכ"ל המפלגה.
בכנסת פעלה בוועדת העבודה, ועדת הכספים וועדת השירותים הציבוריים. בשנת 1951 עמדה בראש ועדת החקירה הפרלמנטרית בעניין עצורי המחנה בג'למי, שהייתה ועדת החקירה הפרלמנטרית הראשונה במדינת ישראל. למדן הייתה פעילה בעיקר בוועדת העבודה, ויזמה שורת תיקוני חקיקה למען זכויות עובדים וקידום תעסוקה בקרב מוגבלי כושר עבודה.
לאחר פרישתה מהכנסת הייתה פעילה במוסדות מפלגת העבודה וקידמה זכויות עובדים.
נפטרה בחולון בשנת 1995, בגיל 90.
אפקט CNN
"אפקט CNN" היא תאוריה בלימודי תקשורת ומדעי המדינה, המתייחסת ביסודה לרשת החדשות העולמית והפופולרית CNN (Cable News Network). הנחת היסוד היא כי התפתחותה של CNN, המשדרת 24 שעות ביממה, הייתה בעלת השפעה משמעותית על אופן גיבוש מדיניות החוץ בשלהי תקופת המלחמה הקרה והשפעה דומה באה לידי ביטוי על ידיה ועל ידי מתחרותיה בעידן פוסט-המלחמה הקרה. בעוד שתקשורת ההמונים נחשבה מאז ומתמיד למעין "רשות רביעית", וככזו השפיעה על עיצוב מדיניות בדמוקרטיות ייצוגיות, תאוריית "אפקט CNN" דוגלת בתפיסה שהיקפה, עומקה ומהירותה של המדיה הגלובלית החדשה הובילה ליצירת מינים חדשים של השפעות המתבדלות באיכותם מאלו שקדמו להן.
התאוריה בספרות המחקר
מתחילת שנות ה-90 (לאחר מלחמת המפרץ) ניתן למצוא ספרות עשירה סביב סוגיית ה- CNN Effect. מושג זה מתייחס להשפעת הטלוויזיה הגלובלית, על ידי דיווח והצגת דימויים דרמטיים של אירועים, על המדיניות במשברים בינלאומיים, בעיקר הומניטאריים. בניסוחה הקיצוני הכוונה להפקעת הסמכות ממקבלי ההחלטות. רוב החוקרים הסכימו שאפקט ה- CNN מהווה זרז ותנאי הכרחי להתערבות, ואפילו יש שטענו שמהווה תנאי מספיק, אך כיום ניתן למצוא ביקורות והסתייגויות לגבי התופעה. הוויכוח בספרות נסב סביב שתי גישות: גווינג וסטורבל טוענים לתנאי מספיק; וליוינגסטון מגביל את הרעיון, וטוען שהתקשורת דוחפת לפעולה הומניטארית מצומצמת אך לא לסיום הקונפליקט. יותר מאוחר אף נטען כי הממשל הוא זה שמגייס את התקשורת.