cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הטרוסקסיזם
דחיקה לשוליים
האפקט הבולט ביותר של הטרוסקסיזם הוא דחיקתם של הומואים, לסביות, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים לשולי החברה והתודעה החברתית והאזרחית. ההטרוסקסיזם מוביל בכך ליצירת סטיגמות המובילות לרדיפה ואפליה לא רק של אנשים בעלי נטייה מינית שונה, אלא גם בעלי חוסר הלימה מגדרי: טרנסקסואלים וטרנסג'נדרים. יחד עם הומופוביה, לסבופוביה והומופוביה מופנמת, הטרוסקסיזם ניכר במציאות החברתית באופן משמעותי, וזו מאלצת רבים להסתיר או להסוות את נטייתם המינית, או לסרב לצאת מהארון במטרה לשנות את נטייתם להטרוסקסואליות.
דחיקה לשוליים באה לידי ביטוי גם בתחומים אזרחיים, לדוגמה במוסד הנישואים אם הוא מוגדר כהטרוסקסואלי. בכך נמנעות זכויות רבות ולעיתים בסיסיות מזוגות גברים וזוגות נשים, המופלים לרעה בנושאים כגון ירושה, דיני קניין, אימוץ, ביטוח בריאות ממלכתי, מיסים, משמורת ילדים, דיני רווחה וזכויות שונות המגיעות לזוגות חד-מיניים. הדין בנושא משתנה ממדינה למדינה.
אלימות כלפי להט"ב
יולנדה דרייר (Yolanda Dreyer), פרופסור לתאולוגיה פרקטית באוניברסיטת פרטוריה שבדרום אפריקה, טוענת כי "הטרוסקסיזם מוביל לדעות קדומות, אפליה, הטרדה ואלימות. הוא מובל על ידי פחד ושנאה". הפסיכולוגית המשפטית קארן פרנקלין (Karen Franklin) מסבירה כי אלימות אשר מקורה בהטרוסקסיזם מופנית גם לנשים וגם לגברים - לא רק כלפי אלה שבפועל אינם הטרוסקסואלים - אלא גם על רקע תפיסות בנושא תפקידי מגדר:
פנינה כספי
פנינה כספי מנדלסון (1916, ורשה, פולין – 1993, תל אביב, ישראל) הייתה סופרת ישראלית, ילידת פולין, שכתבה סיפורים קצרים ומחזות בכתבי עת שונים. הוציאה לאור בימי חייה ספר אחד, ועוד שני ספרים מכתביה יצאו לאור לאחר מותה.
ביוגרפיה
בילדותה חיה בכפר בצריף של הוריה ולמדה בבית ספר פרטי לנערות יחד עם בת דודתה. בשנת 1931, בגיל 15, החלה ללמוד הוראה בסמינר המזרחי בירושלים, אך לא סיימה את הלימודים. היא עברה להתגורר בתל אביב, ועבדה שם בעבודות מזדמנות.
החל משנות השלושים היא פרסמה סיפורים בכתבי עת שונים, כאשר אברהם שלונסקי עודד אותה לכתוב ולפרסם. סיפורה הראשון "ספק" פורסם ב-1933, בגיל 17, בביטאון "המעלה". סיפורים קצרים נוספים פורסמו ב"גזית", ב"דבר", ב"משמר", ב"מאזניים", ב"עתון 77" וב"עכשיו". פרסמה ספורים קצרים עד 1938 ואז הפסיקה לפרסם עד 1968.
בשנת 1948 נפל אחיה יעקב, בשיירת הל"ה בגוש עציון. ביומניה השוותה בין האהבה העצומה של גיבור הרומן "האיש בלא תכונות" של רוברט מוסיל לאחותו ובין אהבתה שלה לאחיה. כמו כן תיארה ביומניה את הקושי לספר על אחיה המת ביצירתה. בספורה "שונה" מ-1968 היא מתארת לינץ' שנעשה בגיבור וזהו הרמז היחיד למות אחיה בין יצירותיה.
בשנות השישים התיידדה עם יונה וולך, והשתיים הפכו לחברות קרובות. על ידידותה עם וולך נכתב בביוגרפיה של וולך מאת יגאל סרנה והיא אף נתנה לה את ספרה דברים עם הקדשה בכתב ידה: "לפנינה, לא פיצוי, אבל נחמה. יונה". בנוסף הייתה חברה קרובה של המשוררת זלדה, וכן התחברה עם הסופרת שושנה שרירא.
בשנת 1995, שנתיים לאחר מותה, ראו אור בהוצאת יחדיו עוד שני כרכים של יצירתה: "נשים" ו"הגשר", גם הם בעריכתם של גרשון שקד ועזה צבי. כרכים אלה מכילים סיפורים ומחזות כגון "הנסיך בעל שש האצבעות" (פורסם לראשונה ב"עכשיו", 1977), "לאור ירח" (פורסם ב"יחדיו", 1980), "הרקדנית" (לא ראה אור קודם) ו"הגשר" – מחזה אוטוביוגרפי שכספי כתבה במשך עשור, ועזה צבי ליקטה את פרקיו ממחברות שונות.
חיים אישיים
בשנת 1946 נישאה ליקיר מנדלסון. לשניים נולד בן בשנת 1950 יאיר מנדלסון.
פנינה כספי חיה בתל אביב, נפטרה בי״ד בניסן תשנ״ג, 5 באפריל 1993.
אלקסזאורוס
אלקסזאורוס (שם מדעי: Alxasaurus; מילולית: "לטאת מדבר אלקסה ") הוא סוג של דינוזאור מקבוצת התריזינוזאורים, אשר חי במשך תור הקרטיקון לפני 112 עד 100 מיליון שנה מזמננו. המאובנים של הדינוזאור התגלו בתצורת באיין גובי שבמחוז מונגוליה הפנימית, צפון סין. הוא תוארו ביד הפלאונטולוג הקנדי דייל ראסל ועמיתו הסיני דונג זימינג  ב-1993 ונקרא בשם ב-1994, על שם מדבר אלקסה שבו נמצאו הממצאים. הסוג הכיל מין אחד - Alxasaurus elesitaiensis, על שם אלסיטאי (Elesitai) - הכפר הקרוב לאזור הממצאים. בנוסף, הוא נחשב לסוג היחיד במשפחת האלקסזאוריים (Alxasauridae).
האלקסזאורוס היה קרובם של התריזינוזאוריים הגדולים, והוא נחשב לאחד מהנציגים המוקדמים בעל-משפחתו. הוא הגיע לאורך של 4 מטרים ולמשקל 350 עד 400 קילוגרם בקירוב, על פי החוקר גרגורי ס. פאול, וככל הנראה היה דו-רגלי אוכל צמחים, בהתבסס על מבנה הלסת והשיניים. הממצאים שלו כללו מעט עצמות מהגולגולת והלסת, כמה שיניים, אגן ירכיים וחלקי חוליות צוואר וגב, שברי גפיים וצלעות.
דינוזאור זה היה בעל מבנה דומה לזה של הפלקריוס והבייפיאוזאורוס, ונראה שהיה מכוסה נוצות לאורך גופו.
תיכון דרך אבות
תיכון דרך אבות (מכונה: ההמשך) הוא תיכון תורני קהילתי שש שנתי, הממוקם באפרת. התיכון משתייך לרשת מוסדות אור תורה סטון, ובו כ-500 תלמידים בכתות ז'-י"ב. תלמידי התיכון מגיעים מיישובים רבים, ובפרט מאזור גוש עציון. במבנה בו יושב בית הספר שכן בעבר בית הספר היסודי "עשה חיל" שכיום ממוקם בשכונת הגפן באפרת. ב-2017 התווסף עוד מבנה לבית הספר שכיום שוכנות בו כיתות חטיבת הביניים ובתי מדרש לחטיבת הביניים ולחטיבה העליונה.
מנהל בית הספר הוא הרב יוני הולנדר.
חטיבת הביניים
חטיבת הביניים של בית הספר דרך אבות היא החטיבה התחתונה של בית הספר בהן לומדות כיתות ז - ט. החטיבה נוסדה ב-1994. לרוב מצטרפים לחטיבת הביניים של בית הספר התלמידים שסיימו כיתה ו בבית הספר עשה חיל באפרת או בבית ספר האלה בנחושה. בכל אחת משכבות ז - ח קיימות שתי כיתות רגילות ובנוסף כיתה קטנה. בשכבת ט קיימים חמישה מסלולי למידה כמו בחטיבה העליונה.
מנהל חטיבת הביניים הוא ישראל אביטל.
התיכון
תיכון דרך אבות נוסד ב-2004 עשור לאחר הקמת חטיבת הביניים. תחילה שכן התיכון בשכונת הזית באפרת וב-2009 עבר לשכון בשכונת התאנה באפרת בו הוא שוכן עד היום.
בית הספר מציע 10 מגמות בחירה בתוך כותלי בית הספר כמו טכנולוגיה, פיזיקה, ביולוגיה, אומנות, ארץ ישראל, ערבית, היסטוריה ועוד.
בבית הספר "דרך אבות" למדו בשנת תשע"ח 450 תלמידים ב-28 כיתות.
בנוסף קיימת בבית ספר כיתת אזרחים וותיקים.
מסלולי הלמידה
בבית הספר קיימים חמישה מסלולי למידה בשכבות ט - י"ב: מסלול שחר, מסלול בית מדרש, מסלול אופק, מסלול לביא (חינוך מיוחד) ומסלול אשכול (לתלמידים על הרצף האוטיסטי).
קלאס תונברג
ביוגרפיה
תונברג נולד בהלסינקי. הוא החל להחליק על הקרח בגיל מאוחר יחסית, 18, ובתחילת דרכו שילב חיים בעיתיים כמעשן סדרתי ושיכור לפני שהחל להתרכז באופן בלעדי בספורט. למרות זאת, החל מגיל 28, בו היה לאלוף אירופה בהחלקה מהירה בקטגוריה הכוללת, ובמשך 10 השנים הבאות, היה לגדול המחלקים המהירים בעולם, כשבסוף הקריירה שלו מתחרה לתואר איבאר בלאנגרוד.
הצלחותיו הגדולות של תונברג היו במרחקים הקצרים יותר, מ-500 מ' עד 5,000 מ'. הוא מעולם לא זכה באירוע בינלאומי ב-10,000 מ', אבל הובס ב-3 שניות בלבד על ידי בן ארצו יוליוס סקוטנב בתחרות ה-10,000 מ' באולימפיאדת שאמוני (1924), וזכה במדליית הכסף, 4.4 שניות לפני רואלד לארסן (נורווגיה). במהלך האולימפיאדה הזו זכה בשלוש מדליות זהב, כשזירת ההחלקה המהירה הייתה ברוב האירועים (למעט ה-500 מ') לקרב בין המחליקים המהירים הנורווגים והפינים. ב-1,500 מ' זכה במדליית הזהב, כשהוא מביס את לארסן ב-1.2 שניות. ב-5,000 מ' תונברג וסקוטנב הביסו 3 מחליקים נורווגים, כשהוא מביס את סקוטנב בפער של 9 שניות. מלבד הישגים אלה הביאו לו גם את הזכייה בקטגוריה הכוללת, שם סיים 4 נק' לפני לארסן ו-5.5 נק' לפני סקוטנב. למרות העובדה שהקטגוריה הכוללת נחשבת לאירוע היוקרתי ביותר בהחלקה מהירה, היא הוצאה מהמשחקים האולימפיים החל מ-אולימפיאדת סנט מוריץ (1928), ולכן תונברג היה לזוכה היחיד במדליית זהב אולימפית בקטגוריה הכוללת. מלבד זאת, זכה במדליית ארד במרחק המועדף עליו, 500 מ', כשהוא מסיים 0.8 שניות אחרי המנצח האמריקאי צ'ארלס ג'וטרוו. בכך הוא זכה במדליית בכל אחת מחמש התחרויות בהחלקה מהירה במשחקים אלה.
תונברג זכה חמש פעמים בין 1923 ל-1931 באליפות העולם בקטגוריה הכוללת, וזכה 4 פעמים באליפות אירופה המקבילה. באליפות העולם שבר את שיאיו של אוסקר מאתייסן בזכות מדליית ארד עודפת, והיה לאתלט המצליח ביותר עד שסוון קראמר זכה בתואר השישי שלו ב-2013. הוא זכה בשתי מדליות זהב נוספות באולימפיאדת סנט מוריץ (1928), שהביאו את סך מדליות הזהב שלו ל-5. ב-500 מ' זכה במשותף במדליית הזהב עם ברנט אבנסן, כשהם קובעים זמן זהה של 43.4 ש'. ב-1,500 מ' סיים 0.8 ש' לפני אבנסן. זכיות אלה הפכו אותו לאלוף האולימפי המבוגר ביותר בחלקה מהירה, בגיל 34. כמו כן, הוא המחליק המהיר הגבר המצליח ביותר בתולדות המשחקים האוליפיים. למרות הצלחותיו הרבות, תונברג היה פגיע לעיתים במרחקים הארוכים. כשלא הצליח ב-500 מ' וב-1,500 מ', היה ניתן להביסו, למשל ב-1927 כשברנט אבנסן בן ה-22 ניצח אותו באליפות אירופה ובאליפות העולם. למרות זאת, אבנסן לא הצליח לשמור על כושר טוב מספיק בשביל לזכות בניצחונות רבים לאורך שנים, כמו שהצליח תונברג.
תונברג החרים את אולימפיאדת לייק פלאסיד (1932) ואיבד בכך את ההזדמנות לזכות במדליות נוספות, כי המארגנים האמריקאים ארגנו את התחרויות בשיטת הזינוק ההמוני ולא בשיטת הזוגות, לצד מחליקים מהירים אירופאים רבים אחרים. את זאת עשה למרות הכושר הטוב שהפגין בעונה זו, לאחר שניצח באליפות אירופה בהחלקה מהירה בדאבוס. על כך העיר לעיתון הפיני Uusi Suomi ב-1 בינואר, שכדי להשתתף באולימפיאדה הוא היה צריך ללמוד ספורט חדש לגמרי, וכי זו אינה החלקה מהירה אלה ריצה על הקרח.
למרות הישגיו, תונברג מעולם לא הגיע לראש דירוג האדלסקלנדר - המצאה סטטיסטית שמדרגת מחליקים מהירים לפי שיאיהם האישיים וממירה אותם להופעה יחידה באליפות העולם בקטגוריה הכוללת. הוא לא שבר את שיאיו של אוסקר מאתייסן ב-1,500 מ', 5,000 מ', ו-10,000 מ', וגם עליונותו ב-500 מ' לא עזרה לו בכך. מאתייסן, שנולד חמש שנים לפני תונברג, הפך למקצוען במהלך מלחמת העולם הראשונה, ולכן הפסיק להתחרות בתחרויות הבינלאומית, והשניים מעולם לא נפגשו בתחרות.
תונברג פרש מהחלקה תחרותית לאחר אליפות העולם באוסלו ב-1935, והוא בן 42, לאחר שתי עונות מאכזבות יחסית.
על הישגיו הרבים נקרא תונברג בארצו "נורמי של הקרח", בהקשר לאתלט המצליח בן ארצו ובן זמנו, פאבו נורמי (האתלט המצליח ביותר בתולדות המשחקים האולימפיים).
תונברג מת בביתו בהלסינקי, ב-28 באפריל 1973.
אנדרטת חללי סיירת גולני במלחמת ההתשה
אנדרטת חללי סיירת גולני במלחמת ההתשה ניצבת בתל ישמעאל על שביל עמק המעיינות. מהגבעה תצפית רחבה לכל הכיוונים כולל מבט להרי הגלעד הגלבוע כוכב הירדן והגולן. האנדרטה מנציחה את זכרם של חללי סיירת גולני שנפלו במלחמת ההתשה בעמק בית שאן ובעמק הירדן.
רקע
במלחמת ההתשה, 1967-1970, שימשה הסיירת של חטיבת גולני בעיקר כיחידה למבצעים מעבר לגבול בגזרת ירדן, רמת הגולן ולבנון.
סאמרסלאם (1991)
סאמרסלאם (1991) היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-World Wrestling Federation (ה-WWF, כיום ה-WWE). האירוע נערך ב-26 באוגוסט 1991, במדיסון סקוור גארדן שבניו יורק, ניו יורק. האירוע היה האירוע הרביעי בסדרת אירועי סאמרסלאם.
אנדרטת חללי סיירת גולני במלחמת ההתשה
רקע
היחידה נאבקה בארגוני המחבלים ששהו אז בעיקר בממלכת ירדן, עד "ספטמבר השחור" בשנת 1970 כאשר בעקבות הלחץ הצבאי של צה"ל החליט המלך חוסיין לגרש את כל ארגוני המחבלים משטח הממלכה.
סאמרסלאם (1991)
סאמרסלאם 1991 זכור בעיקר בגלל חתונתם של רנדי סאבאג' ומיס אליזבת', במה שהוכר כ-"A Match Made in Heaven" (שפירושו "זיווג משמיים"). השניים נישאו באירוע זה, אך במציאות הם היו נשואים מאז דצמבר 1984. הביטוי "זיווג משמיים" קיבל את הביטוי המנוגד "A Match Made in Hell" (שפירושו "שידוך מהגיהנום"), שהיה למעשה הקרב המרכזי של האירוע, קרב האנדיקאפ 3 נגד 2 בין אלוף העולם במשקל כבד של ה-WWF, האלק הוגאן והאולטימייט ווריור לקולונל מוסטפא, גנרל עדנאן והסמל סלוטר. זאת הייתה ההופעה האחרונה של סלוטר בדמותו העיראקית, שנבעה בשל מלחמת המפרץ.
אנדרטת חללי סיירת גולני במלחמת ההתשה
רקע
הסיירת בצעה בשנים אלו עשרות פשיטות על בסיסי מחבלים, מיקושים וחבלה, מארבים נגד אדם וכלי רכב ואף נגד הצבא הירדני, שלפעמים סייע למחבלים. מפקדי הסיירת בתקופת מלחמת ההתשה היו ראובן אליעז (רובקה), אסף אמיר (ממלא מקום מ"פ הסיירת), משה ספקטור, אורי שגיא ודוד (דוביד) כץ.
סאמרסלאם (1991)
עוד ברשימת הקרבות, הליג'ן אוף דום (אנימל והוק) ניצחו את הנאסטי בויז (בריאן נובס וג'רי סאגס) בקרב רחוב וזכו באליפות הזוגות של ה-WWF. כתוצאה מכך, הצמד הפך לראשון בהיסטוריה שהחזיק באליפות הזוגות של ה-WWF, אליפות הזוגות העולמית של ה-NWA ואליפות הזוגות העולמית של AWA. עוד רגע זכור אירע כאשר ברט הארט ניצח את מר פרפקט וזכה באליפות הבין יבשתית של ה-WWF, חגורת אליפות היחידים הראשונה שלו.
אנדרטת חללי סיירת גולני במלחמת ההתשה
רקע
בין המבצעים הבולטים: הפשיטה על מוצב החרוט ב-25 באוקטובר 1968, פשיטה לכפר יאבס ב-8 במאי 1969 ופיצוץ תעלת הע'ור ב-22 ביוני 1969.
סאמרסלאם (1991)
רקע
סאמרסלאם הוא אירוע שלם וצפה שנתי, המופק על ידי ה-World Wrestling Federation (ה-WWF, כיום ה-WWE) במתכונת של חודש אוגוסט מאז שנת 1988. אירוע הסאמרסלאם מתואר כ"חגיגה הגדולה ביותר של הקיץ", ובנוסף הוא אחד מארבעת אירועי השלם וצפה המקוריים של הארגון, לצד רסלמניה, רויאל ראמבל וסדרת ההישרדות; אירועים המכונים "ארבעת הגדולים".
אנדרטת חללי סיירת גולני במלחמת ההתשה
האנדרטה
אנדרטת ההנצחה הוקמה בשנת 2021 ביוזמת הלוחמים הוותיקים של הסיירת אשר התגייסו ליחידה בין השנים 1968-1965 ובראשם האלוף אורי שגיא אשר פיקד על היחידה בשנים 1968–1969. האנדרטה נחנכה בחודש נובמבר 2021 במעמד המשפחות השכולות וחבריהם ומפקדיהם של הנופלים.
על האנדרטה חקוקים שמותיהם של הלוחמים אשר נפלו במאבק על הגנת העמק, ועל גבולה המזרחי של מדינת ישראל במלחמת ההתשה:
סאמרסלאם (1991)
תוצאה לאורך זמן
רגעים בולטים מקבלת החתונה של רנדי סאבאג' ומיס אליזבת' שודרו בתוכניות הכבלים של ה-WWF, וכללו את אנדרטייקר וג'ייק "הנחש" רוברטס שהרסו את החגיגה. רוברטס שם לעצמו למטרה להעליב את סאבאג', שנאסר עליו להתאבק, עקב הפסדו ב"קרב פרישה" לאולטימייט ווריור. היריבות בין השניים גברה במהלך עונת הסתיו של אותה השנה. לבסוף, סאבאג' ידע מספיק ובזמן שהוא פרשן עבור התוכנית WWF Superstars, הוא החליט להגיע לזירה ולעשות מעשה כשרוברטס היה במהלכו של קטע נגד סאבאג'. לעומת זאת, רוברטס תקף אותו, קשר אותו לחבלי הזירה ואיפשר לנחש הקוברה המלכותית שלו לנשוך את זרועו של סאבאג'. מקרה זה הוביל להחזרתו של סאבאג' כמתאבק פעיל, והשניים התמודדו ביניהם באירוע This Tuesday in Texas, שנערך בדצמבר, ובו סאבאג' יצא עם ידו על העליונה.
לאחר הפסדם להוגאן ואולטימייט ווריור, סלוטר העריך מחדש את תמיכתו כלפי עיראק, כשאמר שהוא ביצע בחירה רעה והפך לדמות הטובה פעם נוספת, כשהופיע במספר קטעי וידאו לצד מקומות אמריקאים ידועים ואמר את המשפט "אני רוצה את מדינתי בחזרה". במהלך פרק של התוכנית Superstars, ג'ים דאגן היה תחת מתקפה של הנאסטי בויז, וסלוטר הוא שהגיע כדי להיחלץ לעזרתו. דאגן וסלוטר חברו האחד לשני וניצחו את הנאסטי בויז, כך שהם המשיכו לשמש כצמד במשך החודשים הבאים. בנוסף לכך, סלוטר ניצח את קולונל מוסטפא וג'נרל עדנאן בסדרה של קרבות יחידים. למרות מעברו של סלוטר לדמות הטובה, הוא עדיין נבחר ל"מתאבק השנוא של השנה" על ידי מגזין ההיאבקות Pro Wrestling Illustrated (PWI), עקב הגימיק שבו תמך בעיראק.
האירוע ציין את הופעתו האחרונה של אנדרה הענק על אדמת ארצות הברית. באותה התקופה, אנדרה השתמש בקביים עקב בעיותיו הרפואית עם הגידלון. הוא ערך מספר הופעות בארגון כחלק ממסע ההופעות שלו לאנגליה בחודשים ספטמבר ואוקטובר. אלו היו ההופעות האחרונות שלו ב-WWF, כאשר הוא נפטר ב-27 בינואר 1993. מי שעוד התמודד עם פציעות היה מר פרפקט, שנעדר במשך שלושה חודשים כדי להחלים. הוא חזר לארגון כפרשן התוכנית Superstars, שבה גילם את הדמות הרעה. הוא לא חזר לפעילות בזירה עד אירוע סדרת ההישרדות של שנת 1992.
שערוריית האולטימייט ווריור
מחוץ למרקע התנהל מקרה שבו היו מעורבים האולטימייט ווריור ווינס מקמהן. חודש לפני האירוע, ווריור כתב מכתב למקמהן שבו איים לא להופיע בקרב הזוגות, אלא אם כן ישולם לו סכום של כחצי מיליון דולר, שהוא טען שמקמהן חייב לו.
מקמהן, שלא רצה לערב את הוגאן וסלוטר במקרה כדי שלא יגלוש לעימות פיזי עם ווריור, שילם לו את הכסף שדרש, ופיטר אותו מיד לאחר הקרב באירוע. ווריור הגיב באתר האינטרנט שלו להאשמות אלו, בכך שציין שמקמהן היה חייב לו כסף עוד מהופעתו ברסלמניה 7, ואף אמר שהוא הושעה על ידו מיד לאחר סאמרסלאם, אך הוא בחר לעזוב את ה-WWF כאות מחאה. מקמהן הגיב בהמשך לכך שהוא לא היה יכול לבצע שינוי ברגע האחרון ברשימת הקרבות, מכיוון שהקהל ציפה לקיום קרב זה, והוא "לא היה יכול לחכות לרגע שבו יפטר אותו" מיד לאחר האירוע. ווריור לא היה נוכח בחגיגות הניצחון בזירה ביחד עם הוגאן וסיד ג'סטיס. מה שציפה לווריור לאחר האירוע היה ניהול פיוד עם ג'ייק "הנחש" רוברטס, שהיה מעורב בכלל בעלילה אחרת ששודרה כמה שבועות קודם לכן, ובה הוא ביצע את מעברו לדמות הרעה לאחר שגרם לווריור להאמין שהוא ייחלץ לעזרתו בפיוד שלו עם אנדרטייקר. עלילה זו בוטלה, ובמקום רוברטס ניהל פיוד עם סאבאג'.
הנסיך שארל מלוקסמבורג
הנסיך שארל מלוקסמבורג (שם מלא: שארל ז'אן פיליפ ז'וזה מארי גיום; בלוקסמבורגית: Charles Jean Philippe Joseph Marie Guillaume; נולד ב-10 במאי 2020) הוא בנם של גיום, נסיך הכתר של לוקסמבורג ושל סטפני, נסיכת הכתר של לוקסמבורג. שארל הוא נסיך לבית המלוכה של לוקסמבורג (בית בורבון-פארמה) ונסיך לבית נסאו-ויילבורג.
שארל הוא נכדם החמישי של אנרי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג (שליט לוקסמבורג) ושל הדוכסית מריה תרזה.
מרגע לידתו שארל הוא השני בסדר הירושה של לוקסמבורג, וצפוי לשמש כדוכס הגדול, לאחר אביו.
שארל נולד בעיר לוקסמבורג.
תומר ישעיהו
תומר ישעיהו (נולד ב-18 ביוני 1989) הוא זמר-יוצר, גיטריסט ונגן בוזוקי ישראלי.
ביוגרפיה
ישעיהו גדל ברעננה, ובגיל 12 החל לנגן בגיטרה. סבו הכיר לו את המוזיקה היוונית ואת אריס סאן, ובהשפעתו החל בגיל 16 לנגן על בוזוקי ואחר כך התגייס לצה"ל ושירת בלהקת הנח"ל.
בגיל 20 השתתף בעונה השביעית של התוכנית "כוכב נולד". אחרי הצבא הקים את להקת "הבשורה" (אשר נקראה תחילה "תומר והבשורה"), איתה הוציא שני אלבומים. ב-2012 ליווה כנגן את מיקה קרני. בהמשך דרכו ליווה בין השאר את יעל דקלבאום ונרקיס.
בשנת 2013 הקים את להקת "Isaiah", בה הלחין, שר וניגן בגיטרה, בוזוקי וג'ומבוש, לצידה של בת זוגו דאז מיקה אבני שכתבה את המילים (באנגלית) וניגנה בהרמוניום. שאר ההרכב השתנה בין תקליט לתקליט, אך רוב הזמן כלל את יוגב גלוסמן במגוון כלים, ולעיתים את אמיר זאבי בגיטרה ואת שחר חזיזה בתופים. סגנון הלהקה שילב פולק רוק, מוזיקה ים-תיכונית ומוזיקה הודית. הלהקה הוציאה שני אלבומי אולפן ואלבום הופעה, ובסוף דרכה הוציא ישעיהו מיני-אלבום שהקליט לבדו תחת שם הלהקה.
בגיל 24, בשנת 2014 הפיק מוזיקלית את אלבום הבכורה המצליח של להקת "ג'יין בורדו", ובאותה שנה החל לעבוד על שירים לאלבום הסולו הראשון שלו יחד עם עמיר לב שסייע לו בעריכת הטקסטים. ב-2015 ניגן בוזוקי בהקלטת גרסה חדשה לשירו של לב, "איזה חיים".
בפברואר 2016, בגיל 25, יצא לאור אלבום הסולו הראשון של תומר ישעיהו, "אופניים חשמליים". עמיר לב הפיק מוזיקלית ובהקלטות השתתפו חברי להקת TREE. באותה שנה, בדצמבר 2016, הוציא גם את אלבומו השני, "בוידעם" (לו קדמו הסינגלים "ברזלים אבק", "את באת" ו"יום כיפור"). את האלבום הפיק ישעיהו ביחד עם רועי חרמון שגם ניגן בקלידים ובחצוצרה. בנוסף ניגנו באלבום הבסיסט אמיר שדות והמתופף שחר חזיזה, ושלושתם ממשיכים ללוות את ישעיהו בהקלטות ובהופעות. באוקטובר 2016 הוציא ישעיהו בוטלג בשם "שבשבת", המכיל גרסאות ראשוניות לשבעה שירים מתוך "אופניים חשמליים" והופיע לראשונה בפסטיבל האינדינגב.
בדצמבר 2017 הוציא את אלבומו השלישי "טריפולי", גם הוא בהפקתו של רועי חרמון. הסינגלים מהאלבום אשר יצאו לרדיו היו "כביש הערבה", "זמן פריז" ו"יום אחד", שאף נבחר לשיר השנה של כאן 88 לשנת תשע"ח.
בשנת 2018 השתתף ישעיהו בפרויקט "מכונת הזמן" של תחנת הרדיו כאן 88 וביצוע גרסת כיסוי ל"שיר העמק".
במאי 2019 הוציא בחברת התקליטים אנובה את האלבום "מונומנט", אותו גם הפיק יחד עם שחר חזיזה. לאלבום קדמו הסינגלים "שיר של קיץ", "עיר בלי ים" ו"משחקי קופסא".
בינואר 2020 הוציא את האלבום "מנואלה", בו מתארחים, בין השאר, דניאלה ספקטור (לה הפיק באותה שנה את אלבומה בהתחלה), יעל שושנה כהן, מגי היקרי, טולה בן ארי וצוק דבוסק התורמים את המילים והשירה. צוק דבוסק גם מנגן על גיטרה בס ברוב שירי האלבום, יחד עם שחר חזיזה בתופים ובן אבגיא בקלידים.
במרץ 2021 הוציא את האלבום "אגם הלימון" בלייבל אנובה. לקראת צאת האלבום הופק בכאן 11 סרט דוקו-מוזיקלי על היצירה.
באוגוסט 2022 הוציא ביחד עם דויד ברוזה את השיר "סוסים יפים" שזכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו.
בינואר של אותה שנה הוציא את המיני-אלבום "בורמה". ביולי של אותה שנה הוציא עם אלון עדר אלבום משותף בשם "סוכר טלוויזיה".
ישעיהו נשוי לצלמת ענבל איל ולהם ילד אחד.
מילאן קימליקה
מילאן קימליקה (באנגלית: Milan Kymlicka; בצ'כית: Milan Kymlička, מילאן קימליצ'קה; 15 במאי 1936 - 9 באוקטובר 2008) היה מעבד מוזיקלי, מלחין ומנצח קנדי ממוצא צ'כוסלובקי
ביוגרפיה
קמילקה נולד בעיר לואוני, במחוז אוסטי נד לבם, צ'כוסלובקיה.
בהמשך עשה תואר באקדמיה לאמנויות הבמה של פראג ובקונסרבטוריון של פראג והיה תלמידו של המלחין והפרופסור למוזיקה הצ'כוסלובקי אמיל הלוביל (Emil Hlobil).
לאחר האביב של פראג קימליקה היגר ב-1968 לקנדה והתיישב באונטריו, טורונטו.
הוא נפטר בשנת 2008.
קריירה
קמילקה החל את עבודתו כמלחין בארץ המוצא שלו ובשנת 1967 הפיק כ-20 סרטי קולנוע, מופעי בלט, קונצרטים, מופעי סולו לפסנתר ולרביעיית מיתרים.
בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 החל לעבוד בקנדה כמעבד מוזיקלי ב-CBC (תאגיד השידור הקנדי). באותה שנה עיבד מוזיקלית וניצח את הפילהרמונית של המילטון בליווי זמר הפופ הקנדי איאן תומאס ועיבד מוזיקלית מספר משיריו של תומאס.
בהמשך עיבד מוזיקלית והלחין עבור סרטים, סדרות טלוויזיה ומעל 200 תסכיות ברדיו. הוא הלחין מנגינות עבור סדרות טלוויזיה ביניהן סדרות טלוויזיה מצוירות לילדים כמו המלך בבר והדוב רופרט.
עבודתו האחרונה הייתה "Závoj tkaný touhami" - חידוש לשיר "Twist in My Sobriety" מתוך אלבומה של הזמרת טניטה טיקרם, עם מילים אחרות מהמקור. השיר נכנס לאלבום "Ohrožený druh", ואותו אלבום זכה להצלחה רבה בצ'כיה והיה לנמכר ביותר בצ'כיה לשנת 2008.
פרסים
בשנת 1990 זכה בפרס ג'יני על מוזיקת הרקע בסרט המלך בבר.
בשנת 1994 היה מועמד בפרס ג'יני על שתי עבודות: "Matusalem" ו-"La vie d'un héros".
בשנת 1996 זכה בפעם השנייה בפרס ג'יני על עבודתו בסרט המוזיאון של מרגרט (Margaret's Museum).
ז'אן וידנוב
ז'אן וסילב וידנוב (בבולגרית: Жан Василев Виденов; נולד ב-22 במרץ 1959, פלובדיב, הרפובליקה העממית הבולגרית) הוא פוליטיקאי בולגרי אשר כיהן כיושב ראש המפלגה הסוציאליסטית הבולגרית וכראש ממשלת בולגריה מראשית 1995 ועד ראשית 1997. בתקופת כהונתו החריף מאוד המשבר הכלכלי שפקד את בולגריה, אשר החל עם סיום השלטון הקומוניסטי.
ביוגרפיה
וידנוב נולד בפלובדיב ואת השכלתו האקדמית בכלכלה רכש במוסקבה. הוא היה חבר במפלגה הקומוניסטית הבולגרית, אשר בראשית שנות ה-90 שינתה את שמה למפלגה הסוציאליסטית ובהמשך הפך ליושב ראשה. ב-1994 זכתה המפלגה הסוציאליסטית בבחירות ועל וידנוב הוטלה מלאכת הרכבת הממשלה. בתקופת כהונתו חלה הרעה משמעותית במצבה הכלכלי של בולגריה, האבטלה והחוב הלאומי האמירו, הורד דירוג האשראי של המדינה והמשבר הוביל לאי שקט חברתי גובר והולך. בשלהי 1996 גברו הקריאות במערכת הפוליטית להתפטרותו של וידנוב וב-21 בדצמבר הוא הודיע על התפטרותו. וידנוב סיים גם את כהונתו כיושב ראש המפלגה הסוציאליסטית ובמקומו נבחר גאורגי פרבאנוב. הוא נותר עוד מספר שבועות בתפקידו עד למינוי ממשלת מעבר בראשות ראש עיריית סופיה, סטפן סופיאנסקי. לאחר סיום תפקידו הועלו בבולגריה טענות לאי סדרים כלכליים בתקופת כהונתו. וידנוב פרש מהחיים הפוליטיים ומועסק כמרצה לכלכלה.
אלכסנדר לחניש
אלכסנדר לחניש (נולד ב-17 באפריל 1989) הידוע גם בכינויו זונדר (Zoonder) הוא שף, אומן ותופעת רשת ידועה בקרב חובבי המזון והלייף סטייל.
ביוגרפיה
אלכסנדר לחניש נולד במונטריאול, קנדה, בן למרלה ילידת קנדה ולמאיר יליד ישראל ממוצא טריפוליטאי.
לחניש למד לימודי טבחות בבית הספר "בישולים" ועבד במסעדות "מסה", "כתית", "עלמה", ומסעדה "הפאט דק" (The Fat Duck) של השף הסטון בלומנטל בלונדון אשר מחזיקה בשלושה כוכבי מישלן.
כאשר חזר לישראל, פתח לחניש את מעבדת הניסויים שלו ״Lab 3.0" שם שקד ולימד עצמו פיזיקה וכימיה.
לחניש פיתח מגוון רחב מנות המשלבות טכניקות מודרניות ולא שגרתיות אשר למד דרך ספרי בישול של מסעדות המובילות בעולם ועל ידי ניסוי וטעייה.
מנות אלו הוא היה מגיש ב-"Lab 3.0" שם בנה חדר אירוח אשר יכול להאכיל בארוחה 10 סועדים בלבד.
ארוחות הטעימות המוגשות ב "Lab 3.0" כוללות מנות ייחודיות, למשל פרפה כבד אווז בצורת קוביות לגו בשונה מהפרפה הקלאסי המוגש ברוב המסעדות בפרוסות טרין, מרק גספצ׳יו שקוף ולא אדום כמקובל את צלילותו של המרק משיג לחניש על ידי שימוש בצנטריפוגה.
ספרד במלחמת העצמאות האמריקאית
ספרד, באמצעות בריתה עם צרפת וכחלק מהסכסוך שלה עם בריטניה, מילאה תפקיד בעצמאותה של ארצות הברית. ספרד הכריזה מלחמה על בריטניה כבעלת ברית של צרפת, שהייתה בעצמה בעלת ברית של המושבות האמריקאיות. במיוחד, כוחות ספרדים תקפו עמדות בריטיות בדרום וכבשו את מערב פלורידה מבריטניה במצור על פנסקולה. זה הבטיח את הנתיב הדרומי לאספקה וסגר את האפשרות של כל מתקפה בריטית דרך הגבול המערבי של ארצות הברית דרך נהר המיסיסיפי. ספרד גם סיפקה כסף, אספקה ותחמושת לכוחות האמריקאים.
החל משנת 1776, היא מימנה במשותף את Rodrigue Hortalez and Company, חברת סחר שסיפקה אספקה צבאית קריטית. ספרד סיפקה מימון למצור הסופי על יורקטאון ב-1781 עם אוסף של זהב וכסף בהוואנה, אז קובה הספרדית. ספרד הייתה בעלת ברית עם צרפת באמצעות הסכם משפחת בורבון והמהפכה הייתה הזדמנות להתעמת עם האויב המשותף שלהם, בריטניה הגדולה. כפי שמונה לאחרונה לשר הראשי של קרלוס השלישי, מלך ספרד, הרוזן מפלורידהבלנקה, כתב במרץ 1777, "גורל המושבות מעניין אותנו מאוד, ואנו נעשה עבורם כל מה שהנסיבות יאפשרו".
סיוע לארצות הברית: 1776–1778
הסיוע הספרדי סופק לאומה החדשה דרך ארבעה מסלולים עיקריים: מנמלים צרפתיים במימון רודריג הורטלז והחברה שלו, דרך נמל ניו אורלינס ומעלה נהר המיסיסיפי, מהמחסנים בהוואנה ומבילבאו, דרך גארדוקי חברת סחר משפחתית. ספרד העניקה הלוואות לארצות הברית כדי לשמש לאספקת ציוד מלחמה דרך בית גרדוקי, ש"סיפק לפטריוטים 215 תותחי ברונזה – 30,000 מוסקטים – 30,000 כידונים – 512,314 כדורי מוסקט – 300,000 פאונד, 8000 פאונד, 300,000 פאונד, 300,000 פאונד. – ו-4,000 אוהלי שדה במהלך המלחמה".
ההברחה מניו אורלינס החלה בשנת 1776 כאשר הגנרל צ'ארלס לי שלח שני קציני הצבא הקונטיננטלי (צבא ארצות הברית) לבקש אספקה ממושל ניו אורלינס, לואיס דה אונזאגה. גונזגה, שהיה מודאג מעימות גלוי עם הבריטים לפני שהספרדים היו מוכנים למלחמה, הסכים לסייע למורדים באופן סמוי. גונזגה אישר משלוח של אבק שריפה שהיה נחוץ נואשות בעסקה בתיווך של אוליבר פולוק, פטריוט (מהפכן) ואיש כספים. כאשר ברנרדו דה גלבז אי מדריד, רוזן גאלבז מונה למושל ניו אורלינס בינואר 1777, הוא המשיך והרחיב את פעולות האספקה.
הכרזת המלחמה
מלחמת ספרד–פורטוגל (1776–1777) התגלתה כמוצלחת. בהסכם הראשון של סן אילדפונסו, שנחתם ב-1 באוקטובר 1777, לאחר שמריה הראשונה, מלכת פורטוגל פיטרה את פומבל, זכתה ספרד ב-Banda Oriental (אורוגוואי), עם Colonia del Sacramento, שנוסדה על ידי פורטוגל ב-1680. ספרד זכתה גם ב-Misiones Orientales. בתמורה, ספרד הכירה בכך שהטריטוריות הפורטוגזיות בברזיל משתרעות הרחק מערבית לקו שנקבע בחוזה טורדסילה. בהסכם אל פארדו, שנחתם ב-11 במרץ 1778, זכתה ספרד בגינאה הספרדית (גינאה המשוונית), שנוהלה מבואנוס איירס בשנים 1778–1810. עם הסכמים אלו, פורטוגל עזבה את המלחמה, ובשנת 1781 פורטוגל אף הצטרפה לליגה הראשונה של נייטרליות מזוינת כדי להתנגד לתפיסות הבריטים של מטענים מאוניות נייטרליות.
הדיפלומט הספרדי לשעבר והשגריר דאז בבית המלוכה הצרפתי, ז'רונימו גרימלדי, הדוכס הראשון מגרימלדי, סיכם את העמדה הספרדית במכתב לארתור לי, דיפלומט אמריקאי במדריד שניסה לשכנע את הספרדים להכריז על ברית גלויה עם ארצות הברית הטרייה. ג'נואי מלידה ופוליטיקאי מחושב ממולח מטבעו, התנפל גרימלדי, והשיב, "שקלת את המצב שלך, ולא את שלנו. הרגע עדיין לא הגיע עבורנו. המלחמה עם פורטוגל - צרפת אינה מוכנה, ואוניות המטען שלנו מדרום אמריקה לא הגיעו - הופכת אותנו ללא ראויים להכריז מיד." בינתיים, גרימלדי הרגיע את לי, מטענים של בגדים ואבקת שרפה הופקדו בניו אורלינס והוואנה עבור האמריקנים, ומשלוחים נוספים של שמיכות נאספו בבילבאו.
ביוני 1779 סיימו הספרדים את ההכנות למלחמה. נראה שהאינטרס הבריטי נמצא בשפל במיוחד. הספרדים הצטרפו לצרפת במלחמה, ויישמו את הסכם ארנחואס שנחתם באפריל 1779.
הימים סביב אירופה
המטרות העיקריות של ספרד היו החזרתן של גיברלטר ומנורקה מהבריטים, שהיו בבעלותן מאז 1704, ולפגוע בסחר הבריטי באמצעות פעולות פיראטיות. המצור על גיברלטר, 16 ביוני 1779, עד 7 בפברואר 1783, היה הפעולה הספרדית הארוכה ביותר במלחמה. למרות גודלו הגדול יותר של הצבא הצרפתי-ספרדי במהלך המצור, שמנה בשלב מסוים 33,000 חיילים, הצליחו הבריטים בפיקודו של ג'ורג' אוגוסטוס אליוט להחזיק מעמד במבצר וסופקה להם אספקה מחדש דרך הים שלוש פעמים. לואיס דה קורדובה אי קורדובה לא הצליח למנוע מהצי של האו לחזור הביתה לאחר שסיפק מחדש את גיברלטר באוקטובר 1782. הפלישה הצרפתית-ספרדית המשולבת למנורקה ב-1781 זכתה להצלחה רבה יותר; מנורקה נכנעה בשנה שלאחר מכן, והוחזרה לספרד לאחר המלחמה, כמעט שמונים שנה לאחר שנכבשה לראשונה על ידי הבריטים. בשנים 1780 ו-1781, הצי של לואיס דה קורדובה לכד שיירות בריטיות בכיוון אמריקה, והסב נזק רב לאספקה ולמסחר הצבאי הבריטי.
איי הודו המערבית וחוף המפרץ
באיים הקריביים, עיקר המאמץ הופנה למנוע נחיתות בריטיות אפשריות בקובה, לזכר המשלחת הבריטית נגד קובה שכבשה את הוואנה במלחמת שבע השנים. מטרות אחרות כללו כיבוש מחדש של פלורידה (שהבריטים חילקו למערב פלורידה ולמזרח פלורידה ב-1763), ופתרון סכסוכי כריתת עצים שכללו את הבריטים בבליז.
ביבשת, מושל לואיזיאנה הספרדית, הרוזן ברנרדו דה גאלווס, הוביל סדרה של התקפות מוצלחות נגד המבצרים הבריטיים בעמק המיסיסיפי, תחילה את ההתקפה והלכידה של פורט בוט במנצ'אק ולאחר מכן אילץ את הכניעה של באטון רוז', נאצ'ז ומובייל ב-1779 וב-1780. בעוד סופת הוריקן עצרה משלחת ללכידת פנסקולה, בירת מערב פלורידה הבריטית, בשנת 1780, כוחותיו של גאלווס השיגו ניצחון מכריע נגד הבריטים בשנת 1781 בקרב פנסקולה שהעניק לספרדים את השליטה בכל מערב פלורידה. זה הבטיח את הנתיב הדרומי לאספקה וסגר את האפשרות של כל מתקפה בריטית לתוך הגבול המערבי של ארצות הברית דרך נהר המיסיסיפי.
עמק המיסיסיפי
בתום מלחמת שבע השנים, צרפת מסרה את עמק המיסיסיפי לבת בריתה ספרד, על מנת למנוע ממנו ליפול תחת שליטה בריטית בחוזה פריז (1763). הספרדים סייעו לארצות הברית במסעי המלחמה שלהם במערב התיכון האמריקאי. בינואר 1778, מושל וירג'יניה, פטריק הנרי, אישר משלחת של ג'ורג' רוג'רס קלארק, שכבש את המבצר בוינסנס והבטיח את האזור הצפוני של אוהיו עבור המורדים. קלארק הסתמך על גאלווס ואוליבר פולוק לתמיכה כדי לספק לאנשיו נשק ותחמושת, ולספק אשראי לאספקה. קווי האשראי שהקים פולוק לרכישת אספקה עבור קלארק היו אמורות להיות מגובים על ידי מדינת וירג'יניה. עם זאת, פולוק בתורו נאלץ להסתמך על האשראי האישי שלו ועל גאלווס, שאיפשר לכספי ממשלת ספרד לעמוד לרשותו של פולוק כהלוואות. הכספים הללו נמסרו בדרך כלל בחסות הלילה על ידי המזכיר הפרטי של גאלווס.
כוחות המצב הספרדיים באזור לואיזיאנה הדפו התקפות של יחידות בריטיות ובעלי בריתם האינדיאנים בקרב סנט לואיס ב-1780. שנה לאחר מכן, יחידה נעה באילינוי של ימינו וכבשה את פורט סנט ג'וזף, במדינת מישיגן המודרנית. משלחת זו העניקה לספרד תביעה מסוימת על הטריטוריה הצפון-מערבית, אשר סוכלה באופן דיפלומטי על ידי בריטניה הגדולה וארצות הברית הצעירה בשלום הנפרד שלהן בהסכם פריז (1783).
המצור על יורקטאון
הספרדים גם סייעו במצור על יורקטאון ב-1781, הקרב הגדול הקריטי והאחרון בזירת צפון אמריקה. הגנרל הצרפתי ז'אן-בטיסט דונאטין דה וימור, הרוזן דה רושאמבו, שפיקד על כוחות ארצו בצפון אמריקה, שלח פנייה נואשת לפרנסואה ז'וזף פול דה גראס, האדמירל הצרפתי שנועד לסייע למתיישבים, וביקש ממנו לגייס כסף באיים הקריביים כדי לממן את המערכה ביורקטאון. בסיועו של הסוכן הספרדי פרנסיסקו סאודרה דה סנגרוניס, הכסף הדרוש, למעלה מ-500,000 פזות כסף, נאסף בהוואנה, קובה תוך 24 שעות. הכסף הזה שימש לרכישת אספקה קריטית למצור, ולמימון השכר עבור הצבא הקונטיננטלי.
מלחמת האנטילים
לאחר כניסת ספרד למלחמה, הציע מייג'ור גנרל ג'ון דאלינג, המושל הבריטי והמפקד העליון של ג'מייקה, בשנת 1780 משלחת למחוז הספרדי של ניקרגואה. המטרה הייתה להפליג במעלה נהר סן חואן לאגם ניקרגואה ולכבוש את העיירה גרנדה, שלמעשה תחצה את אמריקה הספרדית לשניים וכן תספק גישה פוטנציאלית לאוקיינוס השקט. בגלל מחלות ובעיות לוגיסטיות, המשלחת התבררה כמחדל יקר.
המשלחת הפליגה מג'מייקה ב-3 בפברואר 1780, בליווי קפטן הורציו נלסון בן העשרים ואחת ב-HMS Hinchinbrook (1778). נלסון היה הקצין הבכיר ביותר שנכח, אך סמכותו הוגבלה לפעולות ימיות. המפקד הכללי היה קפטן (דרגה מקומית של מייג'ור) ג'ון פולסון מהרגימנט ה-60, שזיהה את יכולותיו של נלסון הצעיר ועבד איתו בצמוד. לפולסון היו כשלוש עד ארבע מאות אנשי קבע מהרגימנטים ה-60 וה-79, כ-300 אנשי הקורפוס האירי הנאמן שטיפח דאלינג, וכן כמה מאות מתגייסים מקומיים, כולל שחורים ואינדיאנים בני המיסקיטו.
לאחר עיכובים רבים, המשלחת החלה לנוע במעלה נהר סן חואן ב-17 במרץ 1780. ב-9 באפריל, נלסון - בקרב פנים אל פנים ראשון בקריירה שלו - הוביל מתקפה שכבשה סוללה ספרדית באי ברטולה שעל נהר סן חואן. המצור על מבצר סן חואן, הממוקם חמישה קילומטרים (8 ק"מ) במעלה הזרם ומאויש בכ-150 מגינים חמושים ו-86 אחרים, החל ב-13 באפריל. בגלל תכנון לקוי ואובדן אספקה, החל להיגמר לבריטים עד מהרה התחמושת לתותחים, כמו גם מנות הקרב לחיילים. לאחר שהגשמים הטרופיים החלו ב-20 באפריל, גברים החלו לחלות ולמות, כנראה ממלריה ודיזנטריה, ואולי ממחלת הטיפוס.
נלסון היה מהראשונים שחלו, והוא נשלח במורד הנהר ב-28 באפריל, יום לפני כניעת המבצר הספרדי. כ-450 לוחמים בריטים הגיעו ב-15 במאי כתגבורת, אך השחורים והאינדיאנים נטשו את המשלחת בגלל מחלות ואי שביעות רצון. למרות שדאלינג התמיד בניסיון לאסוף תגבורת, מחלות המשיכו לגבות מחיר כבד, והמשלחת ננטשה ב-8 בנובמבר 1780. הספרדים כבשו מחדש את שרידי המבצר לאחר שהבריטים פוצצו אותו עם עזיבתם. בסך הכל, יותר מ-2,500 איש מתו, מה ש"הפך את משלחת סן חואן לאסון הבריטי היקר ביותר במלחמה כולה".
בעקבות הצלחות אלו, כוח ספרדי לא מורשה כבש את איי בהאמה ב-1782, ללא קרב. בשנת 1783 גאלווס התכונן לפלוש לג'מייקה מקובה, אך תוכניות אלו בוטלו כאשר בריטניה תבעה שלום.
שלום פריז
הרפורמות שביצעו השלטונות הספרדיים בעקבות ביצועיה הגרועים של ספרד במלחמת שבע השנים התבררו כמוצלחים בדרך כלל. כתוצאה מכך, ספרד שמרה על מנורקה ומערב פלורידה בחוזה פריז וגם החזירה לעצמה את מזרח פלורידה. האדמות ממזרח למיסיסיפי, לעומת זאת, הוכרו כחלק מארצות הברית העצמאית החדשה של אמריקה.
תרומה לניצחון
מעורבותה של צרפת הייתה מכרעת בתבוסה הבריטית. גם התרומה של ספרד הייתה חשובה. על ידי קשר עם מונרכיות זרות, ארצות הברית ניצלה את מאבקי הכוח בתוך האימפריאליזם האירופי ויצרה בעצם חזית מאוחדת נגד בריטניה. האומה החדשה הייתה להוטה להפיץ את הרפובליקניות, שעלולה לאיים על המושבות של ספרד עצמה, ומאוחר יותר אף עשתה זאת במלחמות העצמאות של אמריקה הלטינית. עם זאת, ספרד שמרה על רמת תמיכה לאורך המלחמה במרדף אחר האינטרסים הגאופוליטיים שלה. ההיסטוריון תומאס א. ביילי אמר על ספרד:
לאחר מכן
המלחמה העניקה דחיפה ליוקרתה של הממלכה, שסבלה מההפסדים לבריטניה במלחמת שבע השנים. למרות שהיעד הנחשק ביותר של ספרד, גיברלטר, נותר מחוץ להישג ידה, ספרד יותר מפיצתה על זה על ידי החזרת מנורקה ועל ידי צמצום האיום הבריטי על המושבות שלה באיים הקריביים וסביבתם, שכולם נתפסו כחיוניים לאינטרסים הספרדים.
נראה כי ספרד קיבלה תוצאות מוחשיות מהמלחמה, במיוחד בניגוד לבת בריתה צרפת. המלך הצרפתי השקיע כמויות אדירות של כוח אדם, כספים ומשאבים חומריים עבור רווח צבאי או כלכלי מועט. צרפת נותרה עם חובות משתקים אשר נאבקה לפרוע, ואשר הפכו לאחד הגורמים העיקריים למהפכה הצרפתית שפרצה ב-1789. ספרד, לעומת זאת, נפטרה מהחובות שלה ביתר קלות, בין היתר בשל הגידול המדהים בייצור הכסף מהמכרות במקסיקו ובבוליביה.
אחת התוצאות המיוחדות של המלחמה הייתה האופן שבו היא שיפרה את מעמדו של ראש הממשלה פלורידהבלנקה, וממשלתו המשיכה לשלוט בפוליטיקה הספרדית עד 1792.
דון דייגו דה גארדוקי, מחברת הסחר גארדוקי שסייעה רבות למורדים במהלך המלחמה, מונה לשגריר הראשון של ספרד בארצות הברית של אמריקה ב-1784. גרדוקי הכיר היטב את ג'ורג' וושינגטון, וצעד במצעד ההשבעה החדש של הנשיא וושינגטון. קרלוס השלישי, מלך ספרד המשיך בקשרים עם וושינגטון, ושלח לו משק חי מספרד שאותו ביקש וושינגטון עבור החווה שלו במאונט ורנון.
אליפות העולם באופני כביש 2020
אליפות העולם ה-93 באופני כביש, נערכה באימולה שבאיטליה בין ה-24 ל-27 בספטמבר 2020. תחילה תוכננה האליפות להתקיים במרטיני ואגל שבשווייץ, אך בשל התפרצות נגיף הקורונה האירוע נידחה מה-12 באוגוסט ושובץ מחדש באיטליה ובתאריך החדש.
בשל המצב החדש שנוצר ולוח הזמנים הצפוף שמקביל גם למרוצים אחרים, לא התקיימו מקצי עד גיל 19 ועד גיל 23.
מסלול
האליפות התקיימה בעיר אימולה, מקצי האליפות התקיימו במתכונת של הקפות שהסתיימו בתוך מסלול הפורמולה 1 באימולה, שכבר אירח בעבר את הג'ירו ד'איטליה, כשהקטע ה-12 של המרוץ במהדורה של 2018 הסתיים שם. מקצי נגד השעון כללו הקפה אחת בתוך המסלול במרחק זהה לגברים ולנשים. מקצה הכביש לגברים כלל 9 הקפות במרחק מצטבר של 258.2 קילומטרים, מקצה הנשים כלל 4 הקפות פחות ב-143 קילומטרים.
גיצ'ין פונאקושי
גיצ'ין פונאקושי (ביפנית: 船越 義珍 ; 10 בנובמבר 1868 – 26 באפריל 1957) היה יוצרו של סגנון השוטוקאן של הקראטה וידוע כ"אבי הקראטה".
אחרי שלמד אצל שני מאסטרים אנקו איטוזו, אנקו אזאטו, הוא היה אחד מהמאסטרים של הקראטה באוקינאווה שהציג את הקראטה ליפן בשנת 1922.
שנותיו הראשונות
גיצין פונאקושי נולד בשורי, אוקינאווה בשנת הרסטורציה של מייג'י בסביבות 1868 להורים ממוצא אוקינאווי, שם משפחתו המקורי היה טומינאקושי.
אחרי שהחל ללמוד בבית ספר יסודי הוא נהיה חברו הקרוב של בנו של אנקו אזאטו, מאסטר בקראטה וקנדו שבמהרה יהיה מורהו הראשון לקראטה.
הוא למד פילוסופיה סינית ויפנית ועבד כמורה באוקינאווה. במהלך הזמן, הוא התקרב למשפחת אזאטו והוא יצא למסעות ליליים למעונה של משפחת אזאטו על מנת לקחת שיעורי קראטה מאנקו אזאטו.
פונאקושי התאמן בסגנונות הפופולריים שרווחו באותה עת של קרטה אוקינאווה: שוריי-ריו ושורין-ריו. הוא פיתח את סגנונו האישי בהשפעת המרחק והתיזמון של קנדו.
השם "שוטוקאן" נלקח משם העט של פונאקושי, "שוטו", שפירושו "גלי אורנים" או "הרוח הנושבת באורנים". בנוסף להיותו מאסטר בקראטה, פונאקושי היה משורר ופילוסוף שהיה יוצא לטיולים ארוכים ביער שם עשה מדיטציה וכתב שירה.
"קאן" פירושו אולם אימונים, או בית, מכאן שוטוקאן משמעו "ביתו של השוטו". את השם טבעו תלמידיו של פונקאקושי כשהם הציבו שלט בכניסה לאולם שבו הורה פונאקושי ועליו כתוב "שוטו קאן".
יצירתו: קראטה שוטוקאן
ב-1939 הקים פונאקושי את דוג'ו השוטוקאן הראשון שלו בטוקיו. הוא שינה את שם המילה "קראטה" ל"יד ריקה", בעוד שבמקור הייתה משמעות השם "יד סינית" (כפי שכינו אותו באוקינאווה), שתי המילים נשמעות אותו הדבר ביפנית, אך נכתבות בצורה שונה. הוא האמין שהשימוש במילה "סינית" תוליך שולל את האנשים למחשבה שהקראטה התפתח מהאיגרוף הסיני שיוצריו המקוריים אמרו שאכן הושפעו ממנו, לצד אמנויות לחימה אחרות. בנוסף לכך, פונאקושי טען באוטוביוגרפיה שלו שבהערכה פילוסופית של השימוש ב"ריקה" יתאים לכוונתו שבקראטה לא נקשרים לשום אובייקט פיזי.
פונאקושי השתמש ב"קאטה" (סדרת תנועות שאדם מבצע לבדו המדמות קרב) דבר שעורר לו התנגדות באוקינאווה וכתוצאה מכך פונאקושי נשאר בטוקיו לתמיד. הוא יצר לבסוף את התאחדות הקראטה היפנית Japan Karate Association (JKA) בשנת 1955 כשפונאקושי היה המדריך הראשי. פונאקושי לא תמך בכל השינויים שארגונו ערך לבסוף בסגנון הקראטה שלו. הוא נותר בטוקיו עד למותו ב-1957.
מורשתו
פונאקושי כתב מספר ספרים על קראטה בכללם האוטוביוגרפיה שלו "קרטה : דרך חיים" (כתר, 1988). מורשתו המתועדת מכילה את הפילוסופיה שלו לגבי הקראטה ונקראת ניג'ו קון, או "עשרים עקרונות". כללים אלה מהווים את הנחות היסוד של האימון לכל קראטקה (מתאמן בקראטה) שוטוקאן ופורסמו בעבודה ששמה "עשרים העקרונות המנחים של הקראטה".
בספר זה, מניח פונאקושי עשרים כללים שלהם צריכים תלמידיו לציית במאמץ "להפוך לבני אדם טובים יותר."
הקראטה-דו קיוהאן של פונאקושי (טקסט המאסטר) נותר פרסומו המפורט ביותר, מכיל חלקים על היסטוריה, כללים, קאטה וקומיטה. ציור טיגריס השוטוקאן מאת Hoan
מעטר את עטיפת הספר במהדורתו בכריכה קשה.
אנדרטה לזכרו
מצבת זיכרון להנצחתו של גיצין פונאקושי נוצרה בידי שוטוקאי באנגאקו-ג'י, מקדש בקמקורה, ב-1 בדצמבר 1968, בעיצובו של קנג'י אוגאטה. האנדרטה מציגה קליגרפיה של פונאקושי וסוגן אסהינה (1979-1891), כומר ראשי במקדש שקורא "קראטה ני סנטה נאשי" (אסור להתקיף ראשון בקראטה), השני מבין עשרים כלליו של פונאקושי. לימינו של הכלל שטבע פונאקושי נמצא העתק של שיר שהוא כתב בהיותו בדרכו ליפן בשנת 1922.
האבן השנייה מציגה כתב יד מאת נובוהידה אוהאמה ועליו כתוב:
"פונאקושי גיצין סנסיי (סנסיי משמעו מורה), מהקראטה-דו, נולד ב-10 ביוני 1870, בשורי אוקינאווה, החל מהיותו בן אחת עשרה הוא התאמן בטה-ג'וטסו תחת אזאטו אנקו ואיזוטו אנקו. הוא תירגל בחריצות וב-1912 נהיה נשיא אוקינאווה שובוקאי. במאי 1922, הוא עבר לטוקיו ונעשה מורה מקצועי של קראטה-דו. הוא הקדיש את כל חייו לפיתוחו של הקראטה-דו. הוא האריך ימים עד לגיל שמונים ושמונה ועזב את עולמנו ב-26 באפריל 1957. הסנסיי פירש מחדש את טה-ג'וטסו והפיץ את הקראטה-דו (קראטה-דו זוהי דרך הקראטה) בעוד שהוא לא הזניח את הפילוסופיה המקורית שלו. כמו בוגיי (אמנות לחימה קלאסית), כך גם פסגת הקראטה היא ה"מו" (הארה): כדי להיטהר ולהתרוקן דרך התהליך של ה"ג'וטסו" אל ה"דו". במילותיו הידועות "קראטה ני סנטה נאשי" (אסור להתקיף ראשון בקראטה) ו"קראטה ווה קונשי נו בוגיי" (קראטה היא אמנות לחימה של אנשים אינטליגנטיים), סייע לנו סנסיי להבין טוב יותר את המונח "ג'וטסו" (jutsu). במאמץ להנציח את מעלותיו ותרומותיו הגדולות לקראטה-דו המודרני כחלוץ, אנחנו, תלמידיו הנאמנים, הקמנו את השוטוקאי והצבנו את האנדרטה הזו באנקאקוג'י. "קנזן איצ'י" ("האגרוף וה זן אחד הם").
ניב חורש
ניב חורש (נולד בשנת 1971) הוא חוקר ישראלי המתמחה בחקר כלכלת סין, בדגש על שוקי הון בעבר ובהווה, ממשל תאגידי והשקעות זרות. לאחר מסלול אקדמי בסידני שנמשך חמש שנים (מרצה, מרצה בכיר, ופרופ' חבר), מונה חורש באוגוסט 2014 למשרת פרופסור מן המניין בבית-הספר ללימודי סין המודרנית באוניברסיטת נוטינגהאם בבריטניה. במקביל, כיהן חורש כראש המכון לחקר מדיניות סינית עכשווית בנוטינגהאם, ומתוקף תפקידו ייעץ לגופי ממשל בריטיים שונים בנושאי יחב"ל וכלכלה. החל מספטמבר 2016, משמש חורש כפרופסור אורח בבית הספר לממשל ויחסי-חוץ באוניברסיטת דרהאם בבריטניה.
ביוגרפיה
ניב חורש הוא אב ל-2 ילדים.
אתרי אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
המשחקים האולימפיים שנערכו בריו דה ז'ניירו שבברזיל בין ה-5 באוגוסט - 21 באוגוסט 2016 נערכו במספר רב של מתקנים, מרביתם בעיר עצמה, וחלקם מחוצה לה. 11 מתקנים קיימים שופצו לכבוד התחרויות, 12 מתקנים חדשים נבנו במיוחד עבור התחרויות, והוקמו גם שמונה מתקנים זמניים.
קתרין גארמני
קתרין "קאתי" גארמני (באנגלית: Catharine "Katy" D. Garmany; נולדה ב-6 במרץ 1946) היא אסטרונומית אמריקאית, שנולדה וגדלה בעיר ניו יורק. גארמני מתמחה בחקר הכוכבים המוצקים והחמים ביותר, כוכבים מסוג O ו-B, ותחום המחקר שלה הוא OB Associations. קתרין גארמני היא זוכת הפרס אנני ג'אמפ קאנון לאסטרונומיה, שהוענק על ידי.
חיים מוקדמים
קתרין גארמני (שם נעורים קתרין דורמוס) נולדה ב-6 במרץ 1946 בעיר ניו יורק. קתרין, שכינתה את עצמה קייטי, היא הבת הבכורה מבין שלושה ילדים. כבר בבית הספר היסודי התעניינה מאוד באסטרונומיה והושפעה מספרי האסטרונומיה של פרנקלין מ. ברנלי. אביה של גארמני עבד בתור עורך והביא הביתה מגוון רחב של ספרים עבור קתרין ואחיה, כולל את ספריו של ברנלי. המגורים באזור עירוני נתנו לגארמני גישה לפלנטריום היידן, שבו היא הרבתה לבקר עם אמה.
בשנת 1970 נישאה לג'ורג' גארמני ג'וניור והחליפה את שם משפחתה. כיום, גארמני גרושה ואם לשני בנים, ריק, יליד 1974 וג'ף, יליד 1980.
לימודים
בכוונה להמשיך את לימודי האסטרונומיה נרשמה גארמני ל, תיכון שהתמחה בלימוד תחומי המדע והמתמטיקה. לאחר שסיימה את התיכון, החלה ללמוד אסטרופיזיקה באוניברסיטת אינדיאנה. גארמני השלימה את לימודי התואר הראשון בשנת 1966, והמשיכה ישירות לתואר שני, גם הוא באסטרופיזיקה, אותו השלימה בשנת 1968. חמש שנים לאחר מכן, קיבלה את תואר הדוקטורט, שהשלימה בתחום האסטרונומיה.
קריירה
בין השנים 1971 ועד 1973, לאחר קבלת הדוקטורט, עבדה גארמני כעמיתת מחקר במחלקה לאסטרונומיה באוניברסיטת וירג'יניה.
בשנת 1976, בעקבות זכייתה בפרס נחשב קיבלה גארמני משרה כפוסט-דוקטורנטית ועמיתת מחקר ב- שבקולורדו. במקביל היא התחילה להעביר קורסים בנושא אסטרונומיה כללית לתלמידי תואר ראשון.
בשנת 1981, הצטרפה גארמני למחלקת המדעים האסטרופיזיקליים, פלנטריים ואטמוספיריים באוניברסיטת קולורדו בתור פרופסורית. בשנת 1985 נבחרה כעמיתה במרכז לאסטרופיזיקה ואסטרונומיה בחלל (CASA) באוניברסיטת קולורדו. בשנת 1990 קודמה לדרגת חברת סגל JILA באוניברסיטת קולורדו תוך שמירה על שותפותה עם CASA. כמו כן, ניהלה את  ואת ) . כמנהלת המצפה והפלנטריום היה על גארמני לפקח על סטודנטים לתארים מתקדמים, לתמוך בהוראה ולספק חינוך ציבורי באמצעות מופעים ותצוגות ולהגיע לבתי ספר ציבוריים. גארמני עבדה ותרמה לשיפור המתקנים של הפלנטריום והמצפה.
בשנת 1997, מעבדת מחשבים לחקר אסטרונומיה הוקמה במצפה הכוכבים. גארמני המשיכה במחקרה על כוכבים כבדים וחמים, בזמן שהרצתה ולימדה את הסטודנטים ואת הציבור הרחב על אסטרונומיה. בין 2000–2003 גארמני לימדה כפרופסור באוניברסיטת קולומביה וכמנהלת תוכנית האסטרונומיה עם Biosphere 2, מתקן מחקר מדעי הממוקם באורקל, אריזונה. כיום היא ממשיכה את מחקרה כחלק מתוכנית שמשלבת מורי תיכון עם אסטרונומים על מנת ליצור פרויקט מחקר ייחודי. מאז 2004, עבדה בתור מומחית לחינוך מדעי במשרד לחינוך והסברה ציבורית עבור מצפה הכוכבים הלאומי לאסטרונומיה אופטית.
גרמני שימשה כחברת מועצת המנהלים של האגודה האסטרונומית של האוקיינוס ​​השקט מ-1998 עד 2001, ולאחר מכן סגנית הנשיא מ-2001 עד 2003.
פעילות מחקרית
עבודת הגמר של גארמני לדוקטורט, אותה הגישה בשנת 1971, עסקה בקבוצות של אלפי כוכבים מסוג OB (נקרא גם OB Associations). היא התמקדה בקבוצת כוכבים אחת הידועה בשם, ותיארה שלוש שנים של תצפיות שנערכו ב באריזונה בעזרת טלסקופים לווייניים, גארמני צפתה בכוכבים, בקרינה הנפלטת מהם ובתכונות בסיסיות אחרות, כגון טמפרטורה ומסה, במטרה להבין טוב יותר את ההתפתחות וההיווצרות של כוכבים מוצקים.
פרסים
בשנת 1976, זכתה בפרס אנני ג'אמפ קאנון לאסטרונומיה.
בשנת 2020, נבחרה כעמית מורשת של האגודה האמריקאית לאסטרונומיה.
בשנת 2022, נבחרה כעמיתה של האגודה האמריקאית לקידום המדע (AAAS). הבחירה כעמית AAAS היא כבוד המוענק לחברי AAAS על ידי עמיתיהם.
Disney Television Animation
Disney Television Animation (DTVA ; בעבר: וולט דיסני אנימציה (Walt Disney Television Animation); עד 1987: Walt Disney Pictures Television Animation Group) הוא אולפן הנפשה אמריקאי היוצר, מפתח ומפיק סדרות טלוויזיה מונפשות, סרטים, ספיישלים ופרויקטים אחרים. זוהי חטיבה של ערוצי דיסני ברחבי העולם בטלוויזיה של וולט דיסני, בסופו של דבר בבעלות חברת וולט דיסני.
הוקמה בשנת 1984 במהלך הארגון מחדש והתאגדותה המחודשת של חברת וולט דיסני בעקבות הגעתו של מנכ"ל דיסני מייקל אייזנר.
סבטוזר גליגוריץ'
סבטוזר גליגוריץ' (Светозар Глигорић; 2 בפברואר 1923 – 14 באוגוסט 2012) היה שחמטאי בדרגת רב-אמן, אלוף יוגוסלביה בשחמט ומהמועמדים לאליפות העולם, חבר הנבחרת האולימפית של יוגוסלביה והשחמטאי החזק ביותר ביוגוסלביה.
גליגוריץ' נולד בבלגרד למשפחה ענייה. חשיפתו הראשונה לשחמט הייתה כילד קטן הצופה בשחקנים בבר. החל לשחק בגיל 11, כאשר אחד מדיירי ביתו (אביו נפטר באותה עת, ואמו שיכנה בביתם דיירים) לימד אותו את יסודות המשחק. בהיעדר לוח וכלים, גילף לעצמו כלים מפקקים של בקבוקי יין, בדומה לפאול קרס בן דורו.
גליגוריץ' היה תלמיד טוב, הן בתחומים האקדמיים והן בתחום האתלטי. הצלחות אלו הביאו את בית ספרו לבחור בו כנציג למסיבת יום ההולדת של הנסיך פטר (לימים פטר השני, מלך יוגוסלביה). בזכרונותיו הוא מתאר את עוגמת הנפש באירוע זה עקב הבגדים המרופטים שלבש כתוצאה מהמצב הכלכלי של משפחתו. הצלחתו הראשונה בתחרות שחמט הייתה כאשר זכה באליפות מועדון השחמט של בלגרד, אך מלחמת העולם השנייה עצרה את התפתחותו השחמטאית לזמן מה. במהלך המלחמה גליגוריץ' היה חבר ביחידת פרטיזנים. מפגש אקראי עם קצין פרטיזנים ששיחק שחמט גררה את הרחקתו מהקרבות.
לאחר מלחמת העולם השנייה, גליגוריץ' עבד מספר שנים כעיתונאי ומארגן תחרויות שחמט. הוא המשיך להתקדם ברמתו וזכה לתואר אמן בינלאומי בשנת 1950, ולתואר רב אמן בשנת 1951, ובהדרגה הפך לשחמטאי מקצועני במשרה מלאה. גליגוריץ' המשיך במשחק תחרותי עד לשנות ה-60 לחייו.
קריירה שחמטאית
גליגוריץ' היה אחד מהשחמטאים המצליחים ביותר באמצע המאה ה-20', עם מספר רב של ניצחונות בתחרויות, אך הצליח פחות בהתמודדות על אליפות העולם. הוא זכה באליפות יוגוסלביה בשנים 1947 (מקום ראשון משותף), 1948 (מקום ראשון משותף), 1949, 1950, 1956, 1957, 1958 (מקום ראשון משותף), 1959, 1960, 1962, 1965 ו-1971.
הוא ייצג את מדינתו בהצלחה רבה ב-15 אולימפיאדות שחמט משנת 1950 ועד 1982 (13 פעמים בלוח הראשון של נבחרת יוגוסלביה), שיחק 223 משחקים (+88 =109 -26). (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו). באולימפיאדה הראשונה אחרי מלחמת העולם השנייה, שהתקיימה בדוברובניק בשנת 1950, הוביל גליגוריץ' ששיחק בלוח הראשון את מדינתו להישג היסטורי - מדליית זהב קבוצתית. בתקופה זו זכתה נבחרת יוגוסלביה בדרך כלל במקום השני או השלישי.
רשימת התחרויות הבינלאומיות בהן זכה במקום הראשון מהארוכות שיש, וכוללת אירועים כגון תחרות מר דל פלטה בשנת 1950, סטוקהולם 1954, בלגרד 1964, מנילה 1968, לון פיין 1972 ו-1979 ועוד רבות. הוא השתתף בקביעות בתחרויות השנתיות בהייסטינגס שם ניצח או חלק מקום ראשון בשנים 2–1951, 1956-7, 1959-60, 1960-61, 1962-3.
התוצאות שלו באירועי אליפות העולם היו מעורבות. הוא השתתף באופן קבוע בתחרויות האזוריות והבינאזוריות, כאשר בתחרויות האזוריות ניצח בשנים 1963, 1966 ו-1969 (מקום ראשון משותף) ובתחרויות הבינאזוריות בשנים 1952, 1958 ו-1967 בתוצאות מספיק טובות כדי להעפיל לשלב הגמר של תחרות המועמדים לאליפות העולם. שם היו לו תוצאות בינוניות בשנים 1953 ו-1959 והפסד למיכאל טל בדו-קרב בשנת 1968.
קדחת השוחות
קדחת השוחות היא מחלת חום הנגרמת על ידי החיידק Bartonella quintana ומועברת על ידי כיני גוף. המחלה הייתה נפוצה בצבאות הלוחמים במלחמת העולם הראשונה אשר לחמו מתוך שוחות במסגרת מלחמת חפירות שאפיינה את המלחמה, ומכאן שמה. היא תקפה חיילים כמעט בכל חזיתות הלחימה במלחמת העולם הראשונה, כאשר בין השנים 1915–1918 דווח כי בין חמישית לשליש מהחיילים הבריטים חלו בקדחת השוחות, לעומת חמישית מקרב החיילים הגרמנים והאוסטרים. המחלה גם נמצאת בשכיחות גבוהה יותר בקרב מחוסרי בית, וכן בקרב אנשים הצורכים סמים בזריקות.
סבטוזר גליגוריץ'
מורשתו
הגם שלגליגוריץ' תוצאות מעולות בתחרויות רבות, הוא ייזכר ככל הנראה כתאורטיקן פתיחות, כפרשן וכמנתח משחקים. גליגוריץ' תרם תרומה משמעותית ביותר לתיאורית הפתיחות בעיקר להגנה ההודית של המלך, לפתיחה הספרדית ולהגנה הנימצו-הודית. בפתיחות אלו יישם את החידושים התאורטיים שגילה למספר ניצחונות מבריקים בשני הצבעים. ישנם מספר וריאנטים בפתיחות אלו הקרויים על שמו. במשחקים עם בובי פישר, בהודית של המלך, בהגנה סיציליאנית ובפרט בווריאנט ניידורף, בו התמחה פישר, לרוב יצא וידו על העליונה בשלב הפתיחה.