cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלפרד יאנזה
קצין בצבא האוסטרו-הונגרי
במהלך מלחמת העולם הראשונה עבד כקצין מטה כמעט בכל חזיתות המלחמה, ואף היה במטות של צבא הקיסרות הגרמנית. מספטמבר 1915 עד פברואר 1916 הוצב בצוות גנרל-פלדמרשל אוגוסט פון מקנזן בבלקן. שם הוא גם פגש את ראש המטה שלו, גנרל הנס פון זקט, שהיה אמור להוביל את הקמת הרייכסווהר הגרמני לאחר 1918. מאוחר יותר, שירת גם במטהו של הגנרל הגרמני אוטו פון בלו במקדוניה. הוא העביר חלק ניכר משנת 1917 בחזית הרוסית. ב-1918 הוצב לבסוף במפקדת הארמייה ה-14 של צבא גרמניה של הגנרל קונרד קראפט פון דלמנזינגן בחזית האיטלקית כקצין קישור.
בין המלחמות
לאחר המלחמה שירת בצבא הרפובליקה הראשונה ועלה לדרגת אוברסט ומונה להיות ראש המטה של הבריגדה השלישית בסנקט פלטן. ב-28 יוני 1930 הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור וקיבל את הפיקוד על הבריגדה, עליה פיקד עד 1932. בתחילת 1933 הוא נשלח כנציג אוסטריה לוועידת פירוק הנשק של ז'נבה. לאחר מכן מונה לנספח צבאי בגרמניה הנאצית ובשווייץ. הודות לקשריו מימי מלחמת העולם הראשונה, הוא לא רק קיבל ידע מפורט על חימושו מחדש של הוורמאכט שהחל לאחר 1935, אלא גם הצליח ליצור תמונה מדויקת של המשטר הנאצי. בעקבות זאת, יאנזה נעשה מודע לחלוטין לסכנה הנובעת מגרמניה של היטלר. באותה השנה הוא הוחזר מברלין על ידי הדיקטטורה האוסטרית תחת הקנצלר קורט שושניג ומ-1 ביוני הופקד על ניהול סעיף III של משרד ההגנה הפדרלי: זה הפך אותו דה-פקטו לראש המטה הכללי, אולם הוא קיבל את התואר רשמית רק עם כניסת שירות פדרלי חובה ב-1 באפריל 1936.
יאנזה ראה בהתחמשות המהירה של הצבא את תפקידו העיקרי, על מנת להפוך את אוסטריה לבעלת יכולת הגנה עצמית – במיוחד מול הרייך הגרמני. לפי הערכותיו, בשנת 1939 עלולה להיות מתקפה על אוסטריה מצד היטלר. עם זאת, לא היו מספיק תקציבים לתוכניות מרחיקות הלכת שלו. גובשה תוכנית הגנה ("תוכנית יאנזה"), שבה ניסה בעיקר לזכות בתמיכת איטליה. תוכננה גם מערכת ביצורים, אך זו יושמה רק ב-1938. מבחינה מבצעית, יאנזה הסתמך בתוכניתו על שימוש בנהר הטראון כקו הגנה מפני התוקפים הגרמנים, על מנת להימנע מקרב מכריע וכדי להרוויח זמן עד שמדינות אחרות - בדגש על איטליה - תוכלנה להתערב.
ההנהגה הגרמנית הייתה מודעת היטב לסלידתו הברורה של יאנשה מגרמניה הנאצית ולתוכניות ההגנתיות הנמרצות שלו. לכן, בין דרישותיו של היטלר בהסכם ברכטסגאדן עם שושניג ב-12 בפברואר 1938, נדרש בסעיף השמיני שפלדמרשל-לויטננט יאנזה יתפטר מתפקידו, לטובת גנרל-מיור גנרל פרנץ במה. שושניג נענה לדרישה זו כדי לא להתגרות בגרמניה למרות הקו הנוקשה נגדה, ותירץ את הפיטורין בכך שיאנזה הגיע לגיל פרישה גם ככה. עם זאת, הרמטכ"ל לא קיבל הודעה רשמית על החלטה זו ולמד עליה מהתקשורת, והגיש מיד את התפטרותו.
ב-16 בפברואר 1938, ערך יאנזה את ביקור הפרידה שלו אצל הנשיא והמפקד העליון וילהלם מיקלס, שאמר לו בצער ששושניג אינו מתכנן התנגדות צבאית נגד גרמניה. למחרת, הוצג בפניו צו הפרישה שלו. עם פרישתו הכפויה של יאנזה, נאבד אלמנט אנטי-נאצי נוסף באוסטריה והסתמן עוד צעד אל עבר האנשלוס.
תחת השלטון הנאצי
ב-28 בספטמבר 1938, חצי שנה לאחר האנשלוס, יאנזה קיבל מהגסטפו בווינה שני צווים שנשלחו מהיידריך: גירוש "מכל מחוזות אוסטריה", ומגורים בכפייה בארפורט מ-30 בספטמבר 1938. יאנזה נאלץ לשמור את שתי הגזירות בסוד תחת איום להשלח למחנה ריכוז, ועזב את אוסטמארק (אוסטריה תחת שלטון הרייך השלישי). כאשר הפנסיה הצבאית שלו הופחתה בשליש ב-1939 מפני שהתנגד לנאציזם טרם האנשלוס, הוא הגדיל את ההכנסה שלו על ידי עבודה כמוכר ביטוח עבור קבוצת גרלינג כדי שיוכל לממן את לימודי בנותיו שנותרו בווינה. ב-1943 נאסר עליו לנסוע כנציג, והוא החל לעבוד אצל מפיץ חלקי רכב.
לאחר מלחמת העולם השנייה
ב-15 בינואר 1947, יאנזה הוזמן לשיחות עם הקנצלר לאופולד פיגל על הקמת הצבא האוסטרי מחדש. במקביל, שרים ממפלגת העם ניסו לזרז את סיום הכיבוש ולחתום על הסכם המדינה עם ארבע בעלות הברית, ותכננו למנות את יאנזה לראש הצבא החדש, אולם תוכנית זו לא התממשה. עד פרישתו ב-1954, עת היה בן 70, יאנזה עבד בשלוחה הווינאית של חברת החלפים לרכב שעבורה כבר עבד בארפורט.
הצבא הפדרלי של הרפובליקה השנייה, שהוקם רק ב-1955 עם קבלת העצמאות של אוסטריה, הוקם על פי תפיסתו של יאנזה שנוסחה ב-1947. על שם יאנזה נקרא בניין בבסיס שריון בגרוסמיטל שעל יד וינר נוישטאשדט.
אלפריד פייטון
נעורים וקריירת מכללות
פייטון נולד בעיר גרנטה שבלואיזיאנה, בנם של אלפריד ודניאלה פייטון ואח לחמש אחיות. אביו היה שחקן פוטבול מקצועני. בנעוריו שיחק פייטון כדורסל ופוטבול, אך בעקבות הוריקן קתרינה פורקה נבחרת הפוטבול של בית הספר ופייטון נותר להתמקד בכדורסל. הוא סיים את לימודי התיכון כבר בגיל 16.
הוא למד באוניברסיטת לואיזיאנה בלפאייט ושיחק בנבחרת הכדורסל המקומית. בעונתו השלישית רשם ממוצעים של 19.2 נקודות, 5.9 אסיסטים, 6 ריבאונדים ו-2.3 חטיפות למשחק. הוא נבחר בתום העונה לשחקן ההגנה המצטיין ב-NCAA. ב-2013 היה חבר בסגל נבחרת ארצות הברית עד גיל 19 שזכתה באליפות העולם בכדורסל, שהתקיימה בפראג שבצ'כיה. באליפות השיג ממוצעים של 6.1 נקודות, 3.3 ריבאונדים ו-2.2 אסיסטים למשחק. פייטון בחר לוותר על שנתו האחרונה באוניברסיטה והעמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA.
אורלנדו מג'יק
בדראפט ה-NBA 2014 נבחר פייטון במקום העשירי על ידי פילדלפיה 76', ומיד הועבר בטרייד לאורלנדו מג'יק בתמורה לדריו שאריץ', בחירה עתידית בסיבוב הראשון ובחירה עתידית בסיבוב השני. את עונתו הראשונה ב-NBA התחיל כרכז הפותח של אורלנדו מג'יק אך לאחר 10 משחקים איבד את מקומו בחמישייה. הוא חזר להיות הרכז המוביל החל מהמשחק ה-30 של הקבוצה ועד לתום העונה. ב-18 במרץ 2015 השיג את הטריפל דאבל הראשון בקריירה שלו, עם 15 נקודות, 12 אסיסטים ו-10 ריבאונדים במשחק מול דאלאס מאבריקס. במשחקו הבא, יומיים לאחר מכן רשם שוב טריפל דאבל, עם 22 נקודות, 10 אסיסטים ו-10 ריבאונדים בניצחון קבוצתו על פורטלנד טרייל בלייזרס. פייטון היה בכך לרוקי הראשון מאז אנטואן ווקר ב-1997 שהשיג שני טריפל דאבלים רצופים. בסיום עונתו הראשונה ב-NBA נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה.
פיניקס סאנס
בפברואר 2018, לאחר כ-3 עונות וחצי באורלנדו, הועבר בטרייד לפיניקס סאנס בתמורה לבחירת דראפט עתידית.
ניו אורלינס פליקנס
לקראת עונת חתם פייטון על חוזה לעונה אחת בניו אורלינס פליקנס. בין ה-10 ל-18 במרץ 2019 השיג טריפל דאבל בחמישה משחקים רצופים, ובכך היה השחקן החמישי בלבד בתולדות הליגה שרושם הישג זה.
ניו יורק ניקס
ב-9 ביולי 2019 חתם על חוזה בניו יורק ניקס.
החזרה לפיניקס
באוגוסט 2021 חתם פייטון על חוזה בפיניקס סאנס, בה שיחק בעבר בשנת 2018.
סמסונג גלקסי S I
Samsung Galaxy S הוא טלפון סלולרי מבית סמסונג, מסדרת סמסונג גלקסי, והראשון מסדרת סמסונג גלקסי S, מבוסס גוגל אנדרואיד שהוכרז במרץ 2010. ה-Galaxy S כולל מעבד בעל מהירות שעון 1GHz, מסך מגע בגודל 4 אינץ', מצלמת 5 מגה-פיקסל וזיכרון הבזק פנימי בנפח 8GB או 16GB.
ה-Galaxy S החל להימכר ב-25 ביוני 2010, ובישראל שווק תחילה ברשת אורנג' ב-4 בנובמבר 2010, ומאוחר יותר ברשתות פלאפון וסלקום. עד לינואר 2011 נמכרו כ-10 מיליון יחידות ברחבי העולם. נכון ליוני 2012 נמכרו כ-24 מיליון יחידות ברחבי העולם.
חומרה
המכשיר מבוסס על ערכת שבבים "Hummingbird" של סמסונג, וכולל מעבד של Galaxy S הוא S5PC110, מבוסס ARM Cortex 8, המשלב טכנולוגיית 45nm ותדר 1GHz, ומעבד גרפי מסוג PowerVR SGX 540.
למכשיר זיכרון RAM נדיף בגודל 512MB, זיכרון פלאש פנימי בגודל 8GB או 16GB, ואפשרות להרחבת זיכרון האחסון באמצעות כרטיס microSD (עד 32 ג'יגה-בייט). ל-Galaxy S מסך מגע קיבולי מסוג Super AMOLED בגודל 4 אינץ' ברזולוציה 800x480 פיקסלים (WVGA). בנוסף, המסך תומך בשיטת הזנה Multi-Touch ומצופה Gorilla Glass.
Galaxy S פועל בטכנולוגיית GSM, ותומך בתדרים 850 / 900 / 1800 / 1900, וגם ב-HSDPA 900 / 1900 / 2100. למכשיר קישורית Wi-Fi כולל תמיכה בתקן 802.11n, חיבור USB 2 באמצעות פלאג microUSB, וגם Bluetooth בגרסה 3.0. גם אנטנת GPS כלולה במכשיר עם תמיכה ב-A-GPS.
ל-Galaxy S מצלמה עיקרית ברזולוציה 5 מגה-פיקסל, כולל פוקוס אוטומטי, זיהוי חיוך, פוקוס על ידי נגיעה ותיוג במפה על ידי קואורדינטות גאוגרפיות. אך מצלמה זו חסרת נורת פלאש לצילום בתאורה נמוכה. מצלמה זו מסוגלת להקליט וידאו באיכות של עד HD 720p. בגרסאות מסוימות קיימת גם מצלמת VGA קדמית לשיחות וידאו.
תוכנה
במכשיר הותקנה מערכת ההפעלה Android 2.1 Eclair, אך מאוחר יותר הוא סופק עם Android 2.2 FroYo, התומכת באדובי פלאש, או Android 2.3 Gingerbread. למכשיר נוסף גם ממשק ה-TouchWiz 3.0 של סמסונג.
על המכשיר הותקן נגן מדיה שהציג אודיו ווידאו בפורמטים: MP3, WAV, AAC, MP4, WMV, DIVX וסרטי וידאו בהפרדה גבוהה (HD). תוכנות נוספות היו מקלדת וירטואלית, עורך קובצי Office, ארגונית, עורך תמונות/וידאו, תוכנות של חברת גוגל (Gmail, חיפוש בגוגל, מפות, יוטיוב, פיקאסה, ועוד), תזכורות קוליות ורדיו FM.
קוצ'וק מהמט סעיד פאשה
קוצ'וק מהמט סעיד פאשה (בטורקית: Küçük Mehmed Said Pașa או Küçük Mehmet Sait Pașa או "סעיד פאשה הקטן" או Şapur Çelebi (שאפור צ'לבי) או בצעירותו - Mabeyn Başkatibi Said Bey, 1838–1914) היה פוליטיקאי ועיתונאי טורקי עות'מאני, שכיהן כווזיר גדול של האימפריה העות'מאנית בימי הסולטאן עבדול חמיד השני (שבע פעמים: בשנים 1879–1880, 1882-1880, 1882, 1885-1882, 1895, 1903-1901 וב-1908) ובימי הסולטאן מהמט החמישי.(בשנים 1911–1912) .הוא כיהן גם כסנאטור, ועורך העיתון "Cerîde-i Havâdis". סעיד קוצ'וק תמך במפלגת מועצת האיחוד והקידמה שעלתה לשלטון אחרי ההפיכה בשנת 1913. במהלך הקריירה הפוליטית כיהן סעיד פאשה קוצ'וק גם כשר האוצר, שר החוץ, שר המשפטים ושר החינוך. בגלל קומתו הנמוכה מאוד כונה מהמט בעיד פאשה " קוצ'וק", כלומר "הקטן" על מנת להבדילו ממנהיג אחר בשם סעיד פאשה אג'ינלי. במאה ה-18 בשנת 1755, בימי הסולטאן עות'מאן השלישי כיהן באימפריה העות'מאנית עוד וזיר גדול באותו השם:מהמט סעיד פאשה אירמיסקיזאדה.
ילדות וצעירות
מחמד סעיד (מהמט סאיט) נולד בשנת 1838 בארזורום כבנו של סבעזאדה עלי נאמיק אפנדי, פקיד במנהל העות'מאני שמוצאו במשפחה טורקית באנקרה, לימים מיופה כוח עות'מאני בטהראן. אחרי בית הספר היסודי למד במדרסת המסגד אברהים פאשה בארזורום. בשנת 1853 מות אביו אילץ אותו להפסיק את לימודיו ולעבוד כפקיד במנהל בארזורום. ב־1856 עבד בעבודה פקידותית במסגרת הצבא בארזורום ובהמשך נשלח למלא תפקיד פיקוח במשרד האוצר באסטנבול. בדצמבר 1858 התמנה לפקיד המועצה העליונה למשפט (Meclis-i Vâlâ) בבירה, אסטנבול. אחר כך הביא לאסטנבול גם את משפחתו. באותה עת, עשה מאמצים להשלים את לימודיו. למשך 7–8 השנים הבאות לסירוגין למד במדרסת המסגד איה סופיה קנה בתקופה זו שליטה בשפות צרפתית, ערבית ופרסית.
מזכיר אישי של סולטאן 1878-1876
זמן קצר אחרי עלייתו לכס המלכות של הסולטאן עבדול חמיד השני, ב- ספטמבר 1876 התמנה סעיד בג למזכיר ראשון של השליט (Mabeyn Başkatibi) וכחבר ב"וועד הרפורמה" החוקתית של האימפריה. היו שמועות שהוא מילא תפקיד כלשהו באירועים שהביאו להדחת הסולטאן מוראט החמישי בנימוק של חולי נפשי ולעלייתו לשלטון של עבדול חמיד. הווזיר הגדול הרפורמטור מידהט פאשה ואנשיו רצו לראות בתפקיד זה את נמיק כמאל, את זיא פאשה או את סדוללה פאשה. כיד ימינו של עבדול חמיד קמו לסעיד יריבים רבים ונמתחה עליו בקורת. מעריכים שהוא תרם תרומה חשובה לניסוח החוקה הראשונה ב-1876 ובריכוז הכוח הפוליטי בידי הסולטאן. אף על פי שהסולטאן קיבל את רעיונותיו של מידהט פאשה שהביאו לאימוץ החוקה והקמת אספה כללית פרלמנטרית, מדיניות זו לא נמשכה יותר משנתיים. המונרך שמיקד את פעילותו בארמון יילדיז הכין די מהר את הדרך לחזרה למונרכיה אבסולטית. הוא גמל לסעיד בג ובשנת 1877 מינה אותו לווזיר בעל תואר פאשה ולחבר בסנאט (Heyet-i Ayan).
שרותו בבלקן. המלחמה עם רוסיה
בינואר-אפריל 1877 נשלח סעיד פאשה לכהן כמותסריף (מושל) סנג'ק טולצ'ה בדוברוג'ה. העו'תאמנים היו אז על סף המלחמה עם רוסיה ועם הנסיכות הרומנית. סעיד פאשה התרשם שבירתו טולצ'ה היא "קן של מורדים". יום אחד במרץ 1877 כינס את כל נכבדי העיר וקרא להם צו קיסרי שבו נדרשים לפנות את היישוב תוך 48 שעות על מנת לאפשר לצי העות'מנאי להרוס אותה על ידי הפגזות מן הים. בסופו של דבר אחרי התערבות המעצמות השונות והפטריארך קונטסנטינופול בוטל הצו וסעיד פאשה הודח מתפקידו. מחליפו, פחרי פאשה, שלט בטולצ'ה יום אחד בלבד והסתלק משם בגלל פריצת המלחמה והתקרבות הצבא הרוסי. סעיד פאשה השתתף במלחמה ואף על פי שלא היה לו ניסיון כאיש צבא הועמד בראש קורפוס צבאי ותפקד לא פחות טוב מגנרלים עות'מאנים אחרים, אף גרם לרוסים נזקים.
שר בממשלה
ב-8 בנובמבר 1876 התמנה לשר האוצר וב-11 בינואר 1878 לשר הפנים בממשלה הקקיונית של חמדי פאשה. בלחץ הווזיר הגדול החדש אהמט ופיק פאשה ב-14 בפברואר 1878 הועבר סעיד פאשה בחזרה למשרד האוצר. בהמשך ב-18 באפריל 1878 עבר לתפקיד יושב ראש הסנאט. אחרי ניסיון ההפיכה הכושל של עלי סואבי (20 במאי 1878) נעשה הסולטאן יותר חשדן כלפי מקורביו וב־5 ביוני 1878, לשביעות רצון הווזיר הגדול אהמט ופיק פאשה, החליט עבדול חמיד לשלוח את מהמט סעיד פאשה כמושל באנקרה. בסופו של דבר הצליח סעיד פאשה להשיג מקום יותר קרוב כמושל (ואלי) של הווילאיט הידאוונדיגר בורסה. כעבור חצי שנה, אחרי שעל בסיס ניסיונו בבורסה, הגיש לסולטאן הצעות לרפורמות בתחום המנהל, הורשה לשוב לאסטנבול. כיהן שוב כשר האוצר החל מ-28 בנובמבר 1878 ואחר כך החל מ 4 בדצמבר 1878 כשר המשפטים בממשלתו של תונוסלו ח'יר א-דין פאשה. התבקש לערוך שינויים במערכת המשפטית ברוח הדרישות בקונגרס ברלין. ב-24 בדצמבר 1878 הציג את החלטותיו בנוגע להסדרת מערכת המשפט, שכללו ארגון מחדש של בתי משפט מרכזיים ואזוריים והקמת פרקליטות לראשונה בתולדות האימפריה.
וזיר גדול- ראש ממשלה
ב-18 באוקטובר 1879 מינה אותו הסולטאן בתפקיד וזיר גדול, שנקרא הפעם "באש וקיל" - "ראש ממשלה" (baș vekil) ולא "סזדרם" בפרסית שפי שהיה נהוג עד אז. שינוי התואר ציין את השינוי באופי השלטון עם העברת נקודת הכובד אל ארמון השליט. קוצ'וק סעיד כיהן בתפקיד זה, כולל הפסקות קצרות (יוני-ספטמבר 1880, מאי-יולי 1882, נובמבר- דצמבר 1882), למשך שש שנים. יחד עם וזירים ותיקים כמו אחמד ופיק פאשה, אברהים אדהם פאשה, אהמט ג'וודת פאשה ואחרים, תמך בגישתו של עבדול חמיד נגד המורשת של מידהט פאשה ובעד ביטול המשטר החוקתי הראשון וחיזוק השלטון האבסולטי מתוך חשש מפני התפוררות המדינה העות'מאנית. האימפריה העות'מאנית נועדה בעיני הסולטאן להפוך שוב למדינה שבה, על אף השיווין של התושבים מול החוק, בסיס השלטון היו הנתינים המוסלמים הנאמנים לסולטאן הח'ליפה. הסולטאן שאף לקדם גם את רעיון אחדות כל המוסלמים (פאן-איסלמיזם) ואחדות כל העמים בעלי שורשים טורקיים (פאנטוראניזם).
רפורמות
במדיניות הפנים שאף קוצ'וק סעיד לשפר את מערכות השלטון - הצבאית, המשפטית, החינוכית, המנהלית והכלכלית. בשנים 1879–1885 הגיש לסולטאן תזכירים שכללו הצעות שאפתניות בתחום זה שנועדו מתוך עמדה שמרנית לקדם מודרניזציה של מערכות השלטון. הנהיג מבחנים לקבלה לעבודה במערכת הציבורית. לא שלל השתתפותם של בני דתות אחרות במשרדי הממשלה כולל משרד החוץ, אך קרא להגברת מספר הפקידים הממשלתיים המוסלמים. קידם עצמאותם של בתי המשפט החילוניים כלפי השלטון בשנת 1880 הציע קוצ'וק סעיד רפורמה של הצבא שדמתה בהיבטים רבים להצעות הקולונל קאכלר שאומצו על ידי הסולטאן בשנת 1882. אולם חלק מהרפורמות הללו נשארו על הנייר. קוצ'וק סעיד פאשה עודד הקניית השכלה ראויה לאנשי הצבא והמשטרה ותמך בהצעות של הקצין הגרמני קולמר פון דר גולץ לרענון שיטות המיון והשיבוץ בצבא.
בתחום הכלכלי אימץ גישה פרוטקציוניסטית להגנת ענפי החקלאות והמסחר המקומי. בתחום הפיננסי הגיע בשנת 1881 להסדר חובותיה של האימפריה עם הנושים הזרים והקים את מנהל החוב הציבורי (Administration de la Dette Publique) בשליטת הסולטאן ובפיקוח המעצמות האירופיות. המנהל לחוב הציבורי נועד גם לפעול כמתווך מול חברות זרות המוכנות להשקיע באימפריה. באמצעות צו הסולטאן בחודש מוחרם של השנה המוסלמית 1299 (20 בדצמבר 1881) אחוז גדול מהכנסות האימפריה הועברו למנהל החוב הציבורי לצורך תשלומי החובות לנושים הזרים, בנסיבות פשיטת הרגל בפועל של האימפריה העות'מאנית כתוצאה מהמלחמה עם רוסיה בשנים 1877–1878. הוקם מונופול הטבק. חובות האימפריה הורדו מ-191 ל-106 מיליון פאונד. הוביל להקמת קמרת המסחר באסטנבול בשנת 1882.התנגד לשחיתות וקידם קביעת אמות מידה ראויות לבחירת הפקידים הציבוריים.
בתחום החינוך הציבורי החילוני העריץ את הדגם הגרמני ושאף להעתקתו למדינתו, אם כי הדבר לא יצא לפועל. דאג לפתיחת בתי ספר יסודיים - רישדייה - וחטיבות ביניים - אידאדייה בעיקר עבור תושבי אנטוליה, מאגר המוסלמים שעליו התבסס שלטון הסולטאן. קידם את לימודי התעשייה, החקלאות והצרפתית. .פיתח את בית הספר "מכתב אי-מילקייה" שהפך במהלך השנים לבית הספר למדעי המדינה באיסטנבול (לימים הועבר והפך לאוניברסיטת אנקרה) ובשנת 1883 פתח במסגרתו פנימייה שתארח תלמידים מרחבי האימפריה. סעיד פאשה נמנה עם יוזמי הקמתה של האוניברסיטה באסטנבול שנחנכה בסופו של דבר בשנת 1900. עודד הקמת בתי ספר מקצועיים, הקמתם באסטנבול של בתי ספר למסחר, למשפטים, לאמנויות, לשפות, וכו'.
חשובה במיוחד הייתה הרפורמה במערכת המשפט שערך. סעיד פאשה יזם הקמת בתי דין לערעורים, סנגוריה ציבורית, הקמת משרדי פרקליטות ומפקדות משטרה בכל בירת וילייט.
בעיות לאומיות ומדיניות חוץ
בתאום עם הסולטאן התנגד סעיד קוצ'וק פאשה להתערבויות זרות בענייני המדינה העות'מאנית, אולם נאלץ להתמודד עם נסיגות מרובות בגבולות האימפריה. אחרי שהמונטנגרינים כבשו את הנמל אולצין בשנת 1878 בימי המלחמה בין רוסיה לטורקיה, בשלהי שנת 1880 בוצעה העברת הנמל באופן סופי למונטנגרו אחרי דיכוי התנגדות האלבנים באזור ובלחץ הצי הבריטי. בשנת 1881 צרפת שלחה כוחות לתוניסיה, חתמה ב-12 במאי 1881 על הסכם בארדו עם הביי של תוניסיה והפכה את הארץ הזאת למושבה צרפתית. ב-2 במאי 1882 פוטר סעיד פאשה קוצ'וק על ידי הסולטאן אחרי שהתנגד למהלכים של המונרך בנוגע למרד עוראבי פאשה במצרים. אבל הוחזר לראשות הממשלה ב-12 ביולי 1882. בנובמבר 1882 הוחלף שוב, על ידי אהמט טופיק פאשה אבל ב־1 בדצמבר הוחזר לתפקיד וכיהן בו שנתיים נוספות. לא הצליח לעצור את הכיבוש הבריטי במצרים שהתחיל בימי המרד עוראבי. ב-1884 ניסה להתפטר ואחרי אי הבנות עם הסולטאן בנוגע למשבר במזרח רומליה פוטר ב-25 בספטמבר 1885.
אחר כך, למשך עשר שנים ניהל סעיד פאשה חיים שלווים ומדי פעם ייעץ לסולטן בסוגיות מדיניות חוץ וחינוך. נקרא שוב לראשות הממשלה ב 9 ביוני 1895 אחרי התעוררות השאלה הארמנית. מדינות המערב לחצו ליישומן של רפורמות חדשות באימפריה, לרבות צמצום סמכויות המיליציות "חמידייה" שעשו שמות בעת דיכוי הארמנים. 3 ימים אחרי שב-1 באוקטובר 1895 פרצו הפגנות ארמנים באסטנבול לא הצליחה המשטרה לעצור את צעידתם של המפגינים אל "השער העות'מאני" ובסופו של דבר הייתה שפיכות דמים. סעיד פאשה ביקש את פיטורי שר הפנים נזים פאשה, אך הסולטאן לא הסכים לכך ופיטר דווקא אותו ב-3 באוקטובר. הוצעה לו בהמשך משרת יועץ שמושבו בתוך אחד מבתי הפרוטוקול של הסולטאן. ההצעה נראתה לו חשודה, ונוגדת את המקובל ולכן חשש סעיד פאשה לחייו. ב-4 בדצמבר 1895 יחד עם בנו הקטן ביקש מקלט בשגרירות הבריטית. אחרי שקיבל מהסולטאן הבטחה בכתב לחירותו ולביטחונו האישיים עזב את בניין השגרירות וחזר לביתו. בפועל חי אחר כך תקופה של שש שנים וחצי תחת "שמירה" משטרתית כמו במעצר בית.
אחרי מותו של חליל ריפאת פאשה, ב-18 בנובמבר 1901 הסולטאן קרא שוב לסעיד לעמוד בראש הממשלה. המצב הכלכלי לא היה זוהר, ברומליה התעוררו מהומות. המעצמות האירופיות לחצו על הסולטאן שיבצע רפורמות באנטוליה, באלבניה ובמקדוניה קוצ'וק סעיד ראה את סמכויותיו מקוצצות. התלונן שתפקידו צומצם לרמה של "דחליל". היו לו כמה הצלחות בתחום הכלכלי, מה שעורר קנאתם של יריביו, בייחוד הסרסקר ריזה פאשה. סעיד פאשה איים בהתפטרות ובסופו של דבר הסולטאן הדיח אותו ב-14 בינואר 1903. שוב פעם הושם במשטר של פיקוח צמוד.
ימי המונרכיה החוקתית
בסופו של דבר הצטרף קוצ'וק סעיד פאשה בשנת 1908 לתומכים בהחזרת החוקה לפי דרישות הטורקים הצעירים. עלה שוב לגדולה בימי מהפכת 1908. ב-22 ביולי 1908 ירש את תפקידו של מחמוד פריד פאשה כווזיר גדול, והיה לוזיר הגדול הראשון במשטר המונרכיה החוקתית המחודש. אולם ב-6 באוגוסט אותה השנה הוחלף מיוזמת הטורקים הצעירים על ידי יריבו הקפריסאי היותר ליברלי, קמיל פאשה ב-17 בדצמבר 1908 נפתח מחדש גם הבית העליון של הפרלמנט וקוצ'וק סעיד הועמד בראשו. ב־13 באפריל 1909, לפי לוח השנה הרומי 31 במרץ, פרץ מרד שביקש להחזיר את השלטון האבסולוטי של הסולטן ולחזק מחדש את כוחה של דת האסלאם והשריעה ("תקרית 31 במרץ"). הטורקים החדשים הצליחו לדכא את המרד וב-23 באפריל הדיחו את עבדול חמיד השני והחליפו אותו באחיו רשאט, שהועלה על כס המלכות כמהמט החמישי. קוצ'וק סעיד פאשה עמד בראש ישיבת הפרלמנט שהכריזה על הדחת עבדול חמיד השני וש שראו בכך מעשה חוסר נאמנות. בימי המונרכיה החוקתית עמדה טורקיה העות'מאנית מול אתגרים חדשים. ב-1911 הציגה איטליה אולטימטום לשער העליון והודיעה שתכבוש את טריפולי ואת קירנאיקה. הווזיר הגדול אברהים חאקי פאשה הרגיש אובד עצות והתפטר ועל סעיד פאשה קוצ'וק הוטל ב-30 בספטמבר 1911 להרכיב ממשלה חדשה. אבל גם הוא לא הצליח להגיע לשום הישג מול פלישת האיטלקים ללוב. האופוזיציה האשימה את שלטון הטורקים החדשם ("המועצה לאחדות ולקדמה") באוזלת יד. הוא התפטר סופית ב-16 ביולי 1912. ב-31 בינואר 1913 נבחר ליושב ראש מועצת המדינה וב-12 ביוני 1913 לראש הסנאט הוא נפטר בפברואר 1914 ונקבר בצלו של עץ דולב על יד פתח היציאה של המסגד של קבר איוב באיסטנבול.
שונות
בשנת 1908 רכש מהמט סעיד פאשה את הארקדה המפורסמת הידועה כיום כ"צ'יצ'ק פסאז'" ("פסאז' הפרחים") ברובע ביולו באיסטנבול. הפסאז' ידוע בשם זה משנות ה-1940. עד אז נקראה Sait Paşa Pasajı (הפסאז' סעיד פאשה), מכיוון שהיה בבעלותו של הפאשה בעשור הראשון של המאה ה-20.
מורשתו
ברנרד לואיס ראה בקוצ'וק מהמט סעיד פאשה "דמות מפתח ברפורמות " בתקופה החמידית. ההיסטוריון אנוור זיא קאראל ציין את היותו אדם "חרוץ, מלומד וישר", אם כי העריך שלא נמנה עם גדולי המנהיגים, בגלל דבקותו בשיטה ה"דספוטית של עבדול חמיד השני. הנרי לם תיאר את קוצ'וק סעיד בשנת 1906 כ"פטריוט כן, אדם בעל אינטליגנציה גבוהה, וידע רחב, ועצמאות אופי, שלא תמצא כמוהו בין המנהיגים הטורקים של ימינו". מעריכים כי קוצ'וק סעיד תרם תרומה חשובה לבנייתם של מוסדות המדינה הטורקית המודרנית. הוא התנגד למדיניות ה"עות'מאניזם" שאפיינה את התנזימאט ואת מחברי החוקה משנת 1876 ובראשם מידהט פאשה. העדיף את גישת הסולטאן עבדול חמיד השני ששם דגש מעל הכל על היסוד האסלאמי ועל נאמנותם של כלל המוסלמים באימפירה לסולטאן הח'ליפה, ובתוכם התמקד בכל זאת במרכזיות המוסלמים הטוקרים מאנטוליה. שלל את הרעיון של הסולטאן לאמץ את השפה הערבית כשפה רשמית של האימפריה, וטען שזו עלולה לסמן את "קץ הטורקיות"
לקריאה נוספת
Azmi Özcan, Said Paşa (Küçük) Hüseyin Paşa (Ağa) Yaşamları ve Yapıtlarıyla Osmanlılar Ansiklopedisi, İstanbul:Yapı Kredi Kültür Sanat Yayıncılık A.Ş. C.2 p.491-492 1999ISBN:975-08-0072-9 , Sinan Kuneralp Son Dönem Osmanlı Erkan ve Ricali (1839 - 1922) Prosopografik Rehber, İstanbul:ISIS Press,1999, ISBN 9784281181. p.205
קישורים חיצוניים
Türkiye Divanet Vakfi, 2008 Ercümend Kuran Küçük Said Paşa (1840-1914) as a Turkish Modernist International Journal of Middle East Studies,Vol.1 no.2,, April 1970 pp.124-132
ארון יוז
ארון ויליאם יוז (באנגלית: Aaron William Hughes; נולד ב-8 בנובמבר 1979) הוא כדורגלן עבר מצפון אירלנד ששיחק בעמדת הבלם ולעיתים כמגן.
קריירה
יוז התחיל את הקריירה שלו בניוקאסל יונייטד. ב-26 בנובמבר 1997 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 1-0 נגד ברצלונה במסגרת ליגת האלופות. ב-10 בינואר 1998 ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג נגד שפילד ונסדיי. בעונת ביסס את מעמדו בהרכב הקבוצה. ב-19 בספטמבר 1999 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 0-8 נגד אותה שפילד ונסדיי נגדה גם ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה. ב-25 ביולי 2001 הבקיע את שער הניצחון נגד מינכן 1860 שהביא לקבוצתו העפלה לגמר גביע האינטרטוטו.
ב-20 במאי 2005 יוז נמכר לאסטון וילה תמורת מיליון פאונד והוא חתם על חוזה ל-3 שנים. ב-13 באוגוסט 2005 ערך את הופעת הבכורה שלו בווילה במשחק נגד בולטון ונדררס. ב-27 ביוני 2007 חתם בפולהאם. לאחר עזיבתו של בריאן מקברייד ופציעתו של דני מרפי, מונה לקפטן הקבוצה. ב-4 בדצמבר 2009 יוז חתם על חוזה חדש עד קיץ. בסיום אותה העונה הגיע עם פולהאם לגמר הליגה האירופית, שם נוצחה 2-1 בהארכה על ידי אתלטיקו מדריד.
ב-26 בדצמבר 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו בפולהאם בהפסד 3-1 לוסטהאם יונייטד. ב-14 בספטמבר 2012 האריך את חוזהו במועדון עד ינואר.
ב-14 ביולי 2014 חתם בברייטון אנד הוב אלביון. ב-9 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון במשחק הליגה נגד שפילד ונסדיי. באותה עונה יוז סבל ממכת פציעות שלא אפשרה לו ליצור רצף של דקות משחק.
ב-28 ביולי 2016 חתם בקרלה בלסטרס מהסופר ליג ההודית.
ב-9 בינואר 2017 יוז חתם בהארטס מליגת העל הסקוטית.
ביוני פרש מכדורגל.
קריירה בינלאומית
ב-5 במרץ 1998 יוז ערך את הופעת הבכורה שלו עבור נבחרת צפון אירלנד נגד. ב-17 באפריל 2002 ענד לראשונה את סרט הקפטן של הנבחרת במשחק נגד. יוז הפך לקפטן הקבוע של הנבחרת משנת עד לפרישתו מהנבחרת בשנת  והיה שותף לניצחונות הגדולים של הנבחרת נגד,  ו. ב-10 באוגוסט 2011 הבקיע את שערו היחיד בנבחרת עד כה במשחק נגד במסגרת מוקדמות יורו 2012. בספטמבר הודיע על פרישה מהנבחרת עקב פציעות. ב-19 בפברואר 2012 יוז החליט לשוב לזירה בינלאומית וכעבור 10 ימים ערך את הופעת הבכורה המחודשת שלו בנבחרת בהפסד 3-0 ל.
ארקה (ירח)
ארקה (נקרא גם Jupiter XLIII) הוא אחד הירחים של כוכב הלכת צדק.
ארקה התגלה בשנת 2002 על ידי קבוצת אסטרונומים מאוניברסיטת הוואי שבראשה עמד סקוט שפרד. לאחר הגילוי קוטלג הירח בשם S/2002 J 1.
קוטרו של ארקה הוא 3 קילומטרים, והמהירות אשר בה הוא מקיף את צדק היא 2.30 ק"מ לשנייה.
רדיוס מסלולו של ארקה סביב צדק הוא 23,717,000 קילומטרים ומשך זמן הקפתו את צדק הוא 746.485 ימים.
ארקה בעל אלבדו של 0.04 ואקסצנטריות של 0.2588.
ארקה בעל בהירות נראית של 22.8 ומסה של 4.5x1013.
את שמו, קיבל ארקה על שם ארקה שהייתה אחת המוזות.
ארקה משתייך לקבוצת הירחים קארמה אשר קרויה על שם הירח קארמה. קבוצה זו היא קבוצה של ירחים שהמשותף להם הוא היותם ירחים לא-רגילים שמסלולם סביב צדק הוא בין 23 ל-24 מיליון קילומטר ובנטייה של כ-165°.
אנה מרי האויט
אנה מרי האויט (באנגלית: Anna Mary Howitt; 15 בינואר 1824 – 23 ביולי 1884) הייתה ציירת, סופרת, ספיריטואליסטית ופמיניסטית בריטית פרה-רפאליטית.
אמנית ופמיניסטית
אנה מרי האויט נולדה בנוטינגהאם כילדה הבכורה שנותרה בחיים של הסופרים והמוציאים לאור הקווייקרים ויליאם האויט (1792–1879) ומרי בותם (1799–1888), אך בילתה חלק ניכר מילדותה בעיירה בסארי. המשפחה עברה להיידלברג כשהאויט היה נערה, מכיוון שלדעתם גרמניה הציעה אפשרויות חינוכיות טובות יותר. האויט הפגינה כישרון ציור מוקדם ונכנסה לאקדמיה לאמנות בלונדון ב-1846, שם בני דורה כללו את ויליאם הולמן האנט, דנטה גבריאל רוזטי ותומאס וולנר. בשנת 1847 היא איירה את ספרה של אמה "שנת הילדים". ב-1850 ליוותה האויט את עמיתתה האמנית ג'יין בנהאם למינכן, שם למדה אצל וילהלם פון קולבאך. היא החלה לפרסם "חוויות סטודנטית לאמנות במינכן", שהופיעו כסיפורים עם איורים משלה ב"אילוסטרייטד מגזין אוף ארט" (1853–1854).
על הספר שהופיע בעקבות הסדרה, כתב ה"ניו יורק טיימס" (11 במאי 1854) "הספר מתאר ברצינות יפה ובפשטות נאיבית את החיים הגרמניים, ויש להם השפעה על הקורא. זו אחת מאותן יצירות שטופות שמש המותירות אחריהן שובל אור בזיכרון של הקורא".
הקבוצה הקרובה יותר שלה כללה את הפמיניסטיות של לנגהם פלייס, ובמיוחד את חברתה הקרובה האמנית ברברה בודישון. האויט עשתה את הופעת הבכורה שלה בתערוכה במכון הלאומי לאמנויות יפות ב-1854 עם ציור בהשראת "פאוסט" של גתה. הציור שלה "הנטושה" (1855) היה יוצא דופן בהציגו אישה ששקעה לזנות.
סופרת וספיריטואליסט
בשנת 1859 התחתנה האויט עם חבר ילדות ועמית אלאריק אלפרד ווטס. מאוחר יותר עברו בני הזוג לצ'לסי, לביתו של דנטה גבריאל רוזטי. האויט המשיכה לפרסם באופן קבוע, לרוב בעיתונות הספיריטואליסטית. יחד עם בעלה היא כתבה כמה ספרים, אחד מהם "חלוצי הרפורמציה הרוחנית" (1883) שכלל פרטים ביוגרפיים של המשורר הגרמני יוסטינוס קרנר ושל אביה ויליאם האויט. היא נשארה קרובה לאחיה, אלפרד ויליאם האויט שהיגר לאוסטרליה, שם הפך לחוקר ואנתרופולוג. בהיותה סוכנת שלו באנגליה, היא קנתה לו ציוד, בדקה טקסטים שכתב ושמרה על קשרים אקדמיים בשמו.
אנה מרי האויט מתה מדיפתריה ב-1884.
הנריק אלאפי
הנריק אלאפּי, (במקור הלפּרה עד 1868, בהונגרית: Alapy Henrik; נירבוגדאן, 23 בספטמבר 1859 – בודפשט, 31 במרץ 1945) היה דוקטור לרפואה, כירורג, פרופסור באוניברסיטה.
ביוגרפיה
הנריק הלפרה נולד במשפחה יהודית כבנם של לאו הלפרה (אלאפי), רופא ושל קרולינה גִיזֶלט (1831–1918). הוא השלים את לימודיו התיכוניים בערים נירג'האזה ואונגוואר, ולאחר מכן המשיך את לימודיו באוניברסיטת בודפשט (שמה כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד) שם השיג את התואר דוקטורט לרפואה ב-1883.
בין השנים 1883–1897 עבד כרופא בבית החולים היהודי ברחוב סבולצ'י (כיום שמו: המרכז הרפואי הלאומי) של הקהילה היהודית של פשט, כמרצה באוניברסיטה ובמרפאת הכירורגיה מספר 1 בבודפשט. בין השנים 1897–1911 הוא היה המנתח הראשי של בית החולים היהודי לילדים על שם אדל ברודי. בנובמבר 1898 קודם לפרופסור חבר (אך לא כחלק מהסגל) באוניברסיטת בודפשט לנושא "ניתוחי דרכי השתן". משנת 1911 עבד שוב בבית החולים היהודי ברחוב סבולץ', תחילה כרופא ראשי ולאחר מכן מ-1926 כרופא ראשי וכמנהל בית החולים. בשנת 1914 הפך לפרופסור מן המניין לכירורגיה אורולוגית. שנתיים לאחר מכן נבחר לסגן נשיא "ההסתדרות הרפואית הלאומית". הוא שירת בצבא במלחמת העולם הראשונה ובתום המלחמה שוחרר בתואר "רופא צבאי ראשי". ב-1927 קיבל את התואר "יועץ רפואי ראשי". הוא פרש לגמלאות ב-1936. אלאפי היה חבר במועצת המנהלים של IMIT - האגודה הספרותית היהודית-הונגרית ובדירקטוריון הקזינו של ליפוטווארוש. במשך עשרות שנים היה חבר ב"החברה הגרמנית לכירורגיה" (Deutsche Gesellschaft für Chirurgie) ונתן מספר הרצאות בקונגרסים כירורגיים בברלין.
אשתו הייתה פריד מטילד (1863–1937), בתם של ארמין פריד וקרולינה פולק. הם נישאו ב-27 במרץ 1892 בבית הכנסת הגדול (Stadttempel) בווינה. אלאפי הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה (21-4-2).
פרסומיו (מבחר)
מאמרי הניתוחים שלו פורסמו בעיקר ב:
רמת האסקי
רמת האסקי (באנגלית: Husky Heights) היא רמה הררית שטוחה באופן יחסית, המכוסה בקרח, בהרי המלכה מוד, באזור חוף דופק, בשטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
הרמה ממוקמת 7 קילומטרים דרומית לשולחן היינז.
הרמה מתנשאת מעל מוצאו של קרחון ברנדאו.
מקור השם
שמה של הרמה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הרמה נקראת על שם כיפת האסקי - הנקודה הגבוהה בה, וזו, בתורה, נקראת על שם כלבי ההאסקי באמצעותם הגיעו החוקרים מטעם משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד אל הרמה.
כלאי זרעים
איסור כלאי זרעים הוא אחד מאיסורי הכלאים בהם התורה אסרה לערב שני מינים שכל אחד מהם בפני עצמו מותר בשימוש. משמעות המצווה היא איסור זריעת שני מיני זרעי מאכל בסמיכות זה לצד זה. באיסור זה נכללים כלאי אילן. בשונה מאיסור כלאי הכרם, בו נאסרים המינים המעורבים באכילה ובהנאה, באיסור כלאי זרעים אין המינים המעורבים נאסרים כלל, אף לא באכילה.
המקור בתורה לאיסור זה הוא הפסוק בספר ויקרא :.
הגדרת האיסור
כמו כן, אין איסור לזרוע או לנטוע עצים ממינים שונים זה לצד זה, או זרעי תבואה או ירקות בצד עצים, מלבד בצד עץ הגפן, שזהו איסור כלאי הכרם.
כאשר הזריעה היא באופן שההבדל בין המינים ניכר - אין איסור אף אם הם זרועים צמודים זה לזה. לפיכך ניתן לזרוע בהצמדת זווית שדה שעורים ריבועית (90 מעלות) למרכז צלע שדה חיטים, צורה המכונה במשנה 'ראש תור'.
חובת ההרחקה בין המינים משתנה לפי גודלו של שטח הגידול. ככלל, ככל ששטח הגידול גדול יותר נדרשת הרחקה גדולה יותר. כמו כן, מין שהדרך לזרוע אותו על פני שדות גדולים, דורש הרחקה גדולה יותר ממין שהדרך לזרוע אותו בערוגות קטנות.
איסור קיום כלאים
בכלל איסור כלאי זרעים אסרה התורה גם לקיים שני מיני זרעים הצומחים זה לצד זה, למשל על ידי השקייתם, זיבולם, חפייתם בעפר וכל פעולה המסייעת לגידולם. בנוסף לכך לדעת רבי עקיבא גם קיום פסיבי אסור מהתורה, ואף לוקים על כך. לפיכך הרואה בשדה החיטה שלו שצמחו בו שעורים - חייב לעקור אותן מיד, ואם השתהה מכך - עבר באיסור תורה ואם התרו בו על כך - לוקה 39 מלקות כדין העובר על מצוות לא תעשה. לדעת רוב הפוסקים גם חכמים מודים לרבי עקיבא שיש בזה איסור תורה, אלא שסוברים שאין לוקים על לאו שאין בו מעשה. ויש אומרים שלדעת חכמים האיסור לקיים באופן פסיבי הוא מדברי חכמים בלבד, ולכן אין לוקים על כך.
שיעורי ההרחקה
מן התורה חובת ההרחקה בין זרע תבואה שרגילים לזרוע על פני שדות גדולים, לזרע מין אחר, הוא שישה טפחים. ואילו חובת ההרחקה בין מיני ירקות שונים, שדרך זריעתם היא בחלקות קטנות או ערוגות, הוא טפח אחד בלבד.
אולם כדי להרחיק את האדם מן העבירה, חכמים הרחיבו את ההרחקות בין המינים. בין שני שדות תבואה הצריכו ריבוע של 10.2*10.2 אמות. בין שדות ירק הצריכו ריבוע של אמה על אמה. ובערוגת ירק נחלקו הדעות מהו שיעור ההרחקה בה: דעת רוב הפוסקים היא שהשיעור הוא טפח וחצי. יש אומרים שהשיעור הוא 3 טפחים, יש אומרים 6 טפחים, ומנגד יש אומרים שהשיעור הוא טפח אחד בלבד, כפי דין התורה.
אופנים שמותר להסמיך
איסור כלאי זרעים מבוסס על עיקרון 'מראית העין', כלומר, האיסור הוא ששני המינים ייראו כזרועים בערבוביה. לפיכך, זריעה באופן המבדיל בין המינים מותרת אף ללא הרחקה ביניהם. דוגמה המובאת לכך במשנה היא זריעה בצורת 'ראש תור', דהיינו שזווית אחת השדות או הערוגות נושקת למרכז אחת הצלעות של השדה או הערוגה בה זרוע המין השני. דוגמה נוספת לכך היא 'זריעה בגומא' היינו זריעת מספר מינים בתוך גומת זריעה אחת, ללא הרחקה ביניהם, תוך הטיית עלי כל צמח לכיוון אחר, כך שניכרת ההבחנה ביניהם.
מקום האיסור
כמו שאר המצוות התלויות בארץ, מן התורה גם איסורי כלאיים נוהגים בארץ ישראל בלבד, הן כלאי זרעים והן כלאי הכרם. אולם מפאת חומרתו של איסור כלאי הכרם, שלגביו הדין הוא שאם התבואה או הירק גדלו סמוך לכרם - הגפנים והתבואה נאסרו באכילה ובהנאה, לפיכך חכמים החמירו בדינו ואסרו לזרוע אותו לכתחילה גם בחוץ לארץ. אך לגבי כלאי זרעים, שאינם נאסרים בהנאה ואף לא באכילה, העמידו חכמים את הדבר על דין תורה, שמותר לזרוע בחו"ל כלאי זרעים ללא הגבלה.(כלאי אילן אסורים גם מחוץ לארץ ישראל)
כלאי זרעים בעציץ
ביחס לכלל המצוות התלויות בארץ, הגדירו חכמים ש'עציץ נקוב' (עציץ שנעשה בו נקב המאפשר לשורשים היוצאים מהצמח הגדל בו לצאת משטח העציץ), המונח על האדמה, נחשב כמחובר לקרקע, וחובת הזהירות בהרחקת הזרעים הנזרעים בו היא מן התורה. ואילו עציץ שאינו נקוב נחשב כמנותק מן הקרקע, וחובת הזהירות בגדל בו מאיסור כלאי זרעים היא מדברי חכמים.
אמנם אין איסור להצמיד זה לזה שני עציצים שנשתלו בהם זרעים האסורים בזריעה זה בצד זה, הואיל והעציצים מהווים היכר היוצר הפרדה בין המינים.
תערובת של שני מיני זרעים
מאחר שאיסור כלאי זרעים מוגדר על פי מראית העין, קבעו חכמים שאם התערבו זרעים ממין מסוים בזרעים של מין אחר, כל זמן שאין במין המועט 1\24 (4.16%) מהמין שמעוניין לזרוע, אין חובה לברור את המין המועט מתוכו, שברור שבעל הזרעים אינו מעוניין בתערובת המין המועט. אך אם יש יותר מ1\24 מהמין המועט שמעורב במין המרובה, גם אם בעל הזרעים אינו מעוניין במין המועט שהתערב בזרעים, חייבוהו חכמים למעט את המין המועט או להרבות את זרעי המין המרובה, כך שכשיזרע את זרעיו לא יהיו זרעי המין המועט ניכרים.
אל-פותווה
ארגון אל-פותווה (בערבית فتوة - "גבריות צעירה", "העלומים" או "אבירות") היה ארגון נוער לאומי-צבאי ערבי במתכונת הנוער ההיטלראי, שפעל בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי (מפברואר 1936 עד לפחות אחרי מלחמת השחרור) ובעיראק.
הארגון הפלסטיני
המנהיג הראשי של הארגון היה המופתי אמין אל-חוסייני. מותו של עז א-דין אל-קסאם ב-1935 עורר התקוממות ערבית כללית יותר בארץ ישראל. אמין אל-חוסייני תפס כעת שהזמן בשל להשתתפות פעילה יותר. הוא הקים קבוצת נוער צבאית, "אל-פותווה" שהפכה למחתרת הפלסטינית או לקבוצת הטרור העיקרית הן במהלך המהומות ב-1936 והן בשנת 1948.
באותו הזמן התקיימה רדיקליזציה כללית של ארגוני הנוער הערביים בארץ ישראל. בשנות ה-30, סטודנטים פלסטינים שהתחנכו בגרמניה חזרו לארץ ישראל נחושים בדעתם להקים את המפלגה הנאצית הערבית. החוסיינים השתמשו במפלגה הערבית הפלסטינית להקמת חיל הנוער אל-פותווה שנקרא על שם אגודה של צופים נאצים ערבים. המפלגה הערבית הפלסטינית נתנה חסות להתפתחות פלוגות הסער בדוגמת המודל הגרמני. חיילי הסערה האלה, כולם ילדים ובני נוער, היו אמורים להתלבש במכנסיים שחורים ובחולצות אדומות. המתגייסים הצעירים נדרו בשבועה הבאה: "החיים - זכותי; עצמאות - שאיפתי; ערביות - המדינה שלי, ואין בה מקום למעט ערבים. בזה אני מאמין ואללה הוא העד שלי."
"אל-פותווה" היה ארגון מתחרה של הנג'אדה.
"המרד הערבי הגדול" בארץ ישראל (1936–1939) חיסל את הנהגת הקהילה הערבית הפלסטינית. זה קרה בעיקר משום שאל-פותווה חיסל את מרבית האופוזיציה הפלסטינית, במיוחד מקרב משפחות נשאשיבי ונוסייבה.
הארגון בעיראק
קבוצות הנוער של אל-פותווה קישרו את הנוער הפלסטיני לתנועות נוער פשיסטיות במקומות אחרים במזרח התיכון. בסוף 1935 ותחילת 1936 הקימו פאדל אל-ג'מאלי וסאמי שווכת תנועת נוער במדים בשם "אל-פותווה", שחיקתה באופן כמעט מלא את תנועת "נוער היטלר" הנאצית, על סמליה, סיסמאותיה, מצעדיה והערצתה את הכוח והאלימות. ב-1938 יצאה משלחת של "אל-פותווה" לגרמניה כאורחת "נוער היטלר", והשתתפה כמשקיפה במפגן העוצמה הנאצית באותה שנה בנירנברג.
בשנת 1939, כאשר שימש שווכת כמנכ"ל משרד החינוך העיראקי, מיסד את ארגון אל-פותווה כגוף השייך רשמית למשרד החינוך. על פי הנחויותיו, כל תלמידי התיכון ומוריהם חויבו להצטרף לארגון, ללבוש מדים ולענוד דרגות וסמלים על פי סולם היררכי, שבראשו עמד שווכת עצמו, שנטל לעצמו את הכינוי "מגן האבירות" (חאמי אל־פתווה). התלמידים היו חברים ב"גדודים" ("פוג") של אל-פותווה.
לאחר ההפיכה פרו-נאצית של רשיד עאלי ב-1941, התחולל במהלך חג השבועות הפוגרום ביהודי עיראק הידוע בשם "הפרהוד". את האות לתחילת הפרעות, נתן מנגנון מאורגן שהוקם מקרב בני הנוער והסטודנטים של "אל-פותווה" ושל "מועדון אל-מות'נא", שמאז שנות ה-30 היו חשופים לתעמולה גרמנית נאצית, ובמהלך החודשיים של ממשלת רשיד עאלי, אורגנו במסגרת "פלוגות הנוער" (כתאאב א־שבאב) על פי מתכונת פלוגות הסער של ה"היטלריוגנד". האחראי על ארגון "פלוגות הנוער" היה שר הפנים והכלכלה (הממונה גם על המשטרה) בממשלת אל-כילאני, יונס א-סבעאוי, שהיה מעריצם של מוסוליני והיטלר. הוא החזיק בהשקפות נאציות ואנטישמיות, והפיץ את התורה הזו בשיטתיות בקרב "פלוגות הנוער", וצייד אותן בנשק. הכנופיות החמושות הללו קיבלו סמכויות שיטור שנוצלו לרדיפת היהודים.
כיזוואתנה
כִיזּוּוַאתְנַה הייתה ממלכה עתיקה שהתקיימה באנטוליה באלף השני לפנה"ס. הממלכה שכנה באזור הררי בדרום-מזרח אנטוליה, ליד מפרץ איסכנדרון בטורקיה של היום. שטח הממלכה הקיף את הרי הטאורוס ואת נהר ג'ייהאן. מרכז הממלכה היה בעיר הקדושה כוּמַּנִּי (Kummanni), ששכנה באזור ההררי. בתקופה מאוחרת יותר אזור זה היה ידוע בשם קיליקיה.
אטימולוגיה
השם כיזוואתנה הוא כנראה התאמה בשפה הלווית של השם החתי כז-אודנה (kez-udne), שמשמעותו: הארץ בצד הזה (של ההרים). ייתכן שקיר היא טעות העתקה של השם "קיד" המקורב לשם במצרי Qode, ולשם המאוחר יותר של האזור, בעקבות הדמיון בין האותיות העבריות העתיקות ד|ד' ור|ר'.
גאוגרפיה
בשטחה של כיזוואתנה נמצאו משאבי טבע יקרי ערך, כמו מכרות כסף בהרי הטאורוס. מורדות ההרים היו מכוסים ביערות. גשמי החורף השנתיים אפשרו חקלאות בתקופה מוקדמת יותר מאשר אזורים אחרים באזור. מישור צ'וקורובה באזור התחתון של נהר ג'ייהאן סיפק אדמה פורייה שאפשרה חקלאות אינטנסיבית.
האוכלוסייה
בשטח הממלכה שכנו מספר קבוצות אתניות. החורים חיו באזור לפחות מתחילת האלף השני לפנה"ס. התרחבות החתים בתקופת הממלכה החתית הקדומה במאה ה-17 לפנה"ס, בימיהם של המלכים חתושיליש הראשון ומורשיליש הראשון, הביאה כנראה לאזור אוכלוסייה חתית ולווית. האוכלוסיות ממוצא חתי ולווי תרמו כנראה להקמתה של הממלכה העצמאית לאחר היחלשות הממלכה החתית הקדומה.
לאחר כניסתה של הממלכה לתחום השפעתה של מיתני, הפכה התרבות החורית לבולטת יותר בממלכה. הכתב ההירוגליפי הלווי נולד כנראה בכיזוואתנה. בתחילה שימש רק בחותמות, ובהמשך שימש בעיקר לחקיקה של כתובות מונומנטליות על גבי אבנים.
מקורה של המלכה פודוחפה, אשתו של המלך החתי חתושיליש השלישי שמלך במאה ה-13 לפנה"ס, היה מכיזוואתנה. היא שימשה שם בתפקיד כוהנת לאלה עשתר. במסגרת פעילותה, עסקה גם בארגון וייעול הדת החתית. פודוחפה פעלה נמרצות להפצת פולחן עשתר ופולחנים נוספים מדרום אנטוליה ברחבי הממלכה החתית. בתקופתה התקיים תהליך של סינקרטיזם, כשהיא מזהה את האלים הראשיים של מולדתה, שהיו אלים חוריים, עם ראשי האלים בפנתאון האלים החתי. האלה החורית חבת הפכה להיות אלה חשובה בדת החתית.
היסטוריה
המלך האכדי סרגון מאכד, שמלך במאה ה-23 לפנה"ס, טען שהוא הגיע עד להרי הטאורוס. הוא קרא להם הרי הכסף. הסחר הבינלאומי מאשור לעיר כנש באנטוליה, שהתקיים בתחילת האלף השני לפנה"ס, עבר דרך שטחה של כיזוואתנה, בתקופת הממלכה החתית הקדומה.
מלכי כיזוואתנה מהאלף השני לפנה"ס היו בקשר תדיר עם המלכים החתיים מצפונם. הטקסט החתי הקדום ביותר המתייחס לכיזוואתנה וארזווה במערב קורא להם ביחד לוויה.
האזור של כיזוואתנה היה חלק מהממלכה החתית והיה ידוע כמחוז של אדניה. השטח של אדניה/כיזוואתנה, היה כנראה תחת שליטה חתית בעת שחתושיליש הראשון (1650–1620 לפנה"ס) יצא למסע כיבושיו לכיוון סוריה וכבש את אללח'. כיזוואתנה גבלה ממזרחה עם ממלכת ימחד.
בתקופתו של המלך החתי אמונש (1550–1530 לפנה"ס), מרדה כנגדו אדניה, והתפתחה לממלכה העצמאית כיזוואתנה. מוביל המרד היה כנראה פארייואטרי (Pariyawatri), שהיה אביו של אישפותחשו (Isputahsu) שמלך במאה ה-14 לפנה"ס, והיה בן זמנו של המלך החתי תלפינוש. שמו של אישפותחשו מופיע על גבי חותם שנמצא בטרסוס, שבו הוא מכנה את עצמו "המלך הגדול".
המאבק בין החתים והממלכה החורית מיתני, הפך את ממלכת כיזוואתנה לשותף אסטרטגי עבור שני הצדדים. מיקומה של הממלכה היה על הדרך בין שתי הממלכות. אישפותחשו, המלך של כיזוואתנה, כרת ברית עם המלך החתי תלפינוש. חתימת הברית מהווה הכרה של החתים בעצמאותה של כיזוואתנה. לאחר מכן שינתה הממלכה את בעלי בריתה, אולי בעקבות עלייתה של שושלת חדשה לשלטון. לאחר עלייתו לשלטון בסוף המאה ה-16 לפנה"ס של המלך אידרימי  מאללח', שהיה מלך וסל של מיתני, הוא הרחיב את הממלכה. כתוצאה מכך נאלץ המלך פיליאה (Pilliya) מכיזוואתנה לכרות איתו ברית, וכיזוואתנה הפכה לבת ברית של מיתני. ברית זאת נמשכה עד עלייתו לשלטון של המלך החתי תודחליאש הראשון, שמלך בסוף המאה ה-15 לפנה"ס. אחד המהלכים הראשונים שיזם לאחר עלייתו לשלטון, היה לכרות ברית עם כיזוואתנה. הוא עשה זאת בדרך של מגעים דיפלומטיים על ידי כך שהתחתן עם הנסיכה נִיכַּלמַתִי מכיזוואתנה. ברית זאת שיפרה את יכולת התמרון של הממלכה החתית בחזית הדרומית-מזרחית. בהמשך התמנה כַּנתוּצִילִי, בנם של בני הזוג, למושל בעיר הקודש כומני. הוא חיבר יצירות רבות בחורית ולווית. הברית הזאת בין הממלכות הביאה להשפעה רבה של התרבות החורית על התרבות החתית, בעיקר בנושא פולחן ודת.
כיזוואתנה מרדה בתקופת מלוכתו של שופילוליומש הראשון ( 1358-1323 לפנה"ס), אבל גם לאחר המרד, היא נשארה בתחום שליטתה של האימפריה החתית. שופילוליומש הראשון מינה את בנו השני תלפינוש לכהן של כיזוואתנה. בן זה גם הוביל את צבאה של כיזוואתנה במסגרת מסע המלחמה של שופילוליומש הראשון בסוריה. אין אזכור לשמו של אף מלך בטקסטים העוסקים בכך, והמדינה הייתה כנראה בתקופה זאת מדינה וסלית של האימפריה החתית ששולבה בה, כשתוארו של הבן "כהן של כיזוואתנה" היה כנראה תואר מקביל לתואר "מלך" במדינות הוסאליות האחרות. ייתכן והיא שולבה בתוך האימפריה החתית כבר בתקופתו של ארנוואנדש הראשון, שמלך בתחילת המאה ה-14. בקרב קדש, שהתרחש בשנת 1274 לפנה"ס, השתתפו כוחות של כיזוואתנה במסגרת כוח הצבא החתי.
מייצ'יסלב פוג
מייצ'יסלב פוג (בפולנית: Mieczysław Fogg, 1901, ורשה - 1990, ורשה) היה זמר פולני פופולרי וחסיד אומות העולם מפולין.
ביוגרפיה
מייצ'יסלב פוג (נולד בשם מייצ'יסלב פוגייל, Fogiel) היה בין הזמרים הפופולריים בפולין במהלך המאה ה-20, בעל קול בריטון. הפופולריות שלו החלה לפני מלחמת העולם השנייה ונמשכה גם בשנות השמונים. הוא נודע בסגנונו הרציני, הנוטה לרגשנות, על הבמה.
פוג היה בוגר גימנסיה בוורשה בשנת 1922. הוא עבד כפועל רכבת והצטרף למקהלה בכנסיית אנה הקדושה בוורשה. בעצת חברו הצטרף לשיעורי מוזיקה בהנחיית מוזיקאים פולנים מובילים. בשנת 1928 פגש, בעודו זמר חובב, את הפסנתרן והזמר ולדיסלב דנילובסקי, שבחר בו כזמר הסולו במקהלתו החדשה. המקהלה הפכה לפופולרית ואחד משיריה הפך ללהיט בינלאומי. שירי הטנגו והשירים הרומנטיים האחרים של מקהלה זו בוצעו בתיאטרון פופולרי והפכו את פוג לאחד הזמרים הפופולריים בפולין. בתקופה זו אימץ את שם הבמה "פוג" ויצא עם המקהלה לסיבוב הופעות שהתקיים בין היתר בגרמניה, אוסטריה, איטליה, לטביה, ברית המועצות ומדינות סקנדינביה. בארצות הברית הופיעה המקהלה ב-31 מדינות. הצלחתו של פוג נבעה בין היתר מיכולתו לשיר בשפותיהן של המדינות בהן הופיעה המקהלה. הוא אף הופיע בדואטים עם זמרים מפורסמים אחרים בני תקופתו וכן הופיע ב-11 סרטים.
בשנת 1938 התפרקה המקהלה ופוג החל בקריירת סולו. לאחר מכן יצר שלישיית זמרים. הוא נהג לבצע יצירות של מספר כותבים.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נשאר פוג בוורשה, והצטרף למחתרת הארמייה קראיובה. הוא המשיך לבצע הופעות במספר בתי קפה שבהם התאפשר לפולנים לשהות גם בתקופת הכיבוש הנאצי. במהלך מרד ורשה של 1944 הופיע בביצורים, בבתי חולים ובמקלטים. על פועלו בתקופת המלחמה להעלאת מורל הלוחמים הפולנים, קיבל פוג מספר אותות הצטיינות פולניים. בתקופת המלחמה הסתיר פוג בביתו חבר יהודי, זמר אף הוא, וכן את בני משפחתו של החבר, וזאת עשה עד תום המלחמה, למרות עונש המוות שעליו הכריזו הגרמנים לכל פולני שהסתיר יהודי.
בשנת 1945, לאחר תום המלחמה, פתח פוג בית קפה על הריסות ורשה. במקום זה נוגנה מוזיקה והיה זה אחד ממוסדות התרבות הראשונים שנפתחו בוורשה לאחר השחרור. בית הקפה הולאם על ידי נציגי המשטר הקומוניסטי ונסגר זמן קצר לאחר הלאמתו. פוג המשיך להופיע, והופיע מאות פעמים בכל רחבי פולין. הוא הקים חברה פרטית להקלטות מוזיקליות, אך בשנת 1951 נסגרה גם זו על ידי רשויות המשטר הקומוניסטי. עם זאת, הפופולריות שלו כזמר בפולין לא דעכה. בין המדינות בהן הופיע עד מותו בשנת 1990 היו ישראל, ברזיל, ציילון, אוסטרליה, ניו זילנד, קנדה וארצות הברית.
בשנת 1989 הוכר פוג על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם.
יאשוהיטו, הנסיך צ'יצ'יבו
יאשוּהיטוֹ, הנסיך צ'יצ'יבּוּ (ביפנית: 秩父宮雍仁親王; 25 ביוני 1902 – 4 בינואר 1953) היה בנו השני של יושיהיטו, קיסר יפן וטיימיי, קיסרית יפן, אחיו הצעיר של הירוהיטו, קיסר יפן. קודם מלחמת העולם השנייה פעל ללא הצלחה בניסיון לחזק את יחסי האימפריה היפנית – האימפריה הבריטית. מעורבותו בתוך קבלת ההחלטות של הצבא היפני הקיסרי במלחמת סין–יפן השנייה נתונה בספק ולאחר המלחמה הוא זוכה מכל אשמה בבית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק בהחלטתו של דאגלס מקארתור.
ביוגרפיה
יאשוהיטו, הנסיך צ'יצ'יבו, נולד בשנת 1902, אביו יושיהיטו היה יורש העצר היפני ובנו של מוצוהיטו, קיסר יפן המכהן באותה העת. זמן קצר לאחר הולדתו הועבר לגדול בביתו של הרוזן קאוומורה סומיושי ביחד עם אחיו הבכור, הירוהיטו, הגדול ממנו בשנה. כאשר נפטר קאוומורה שנה מאוחר יותר שבו שני האחים לגדול בבית הוריהם בטוקיו הבירה. בגיל 7 החל ללמוד בגאקושין, בית ספר פרטי לבני האצולה היפנית. הנסיך צ'יצ'יבו חונך לקראת קריירה בצבא היפני הקיסרי.
בשנת 1937 היה הנסיך במסע דיפלומטי ברחבי אירופה במסגרתו התארח אצל ג'ורג' השישי, מלך הממלכה המאוחדת, גוסטב החמישי, מלך שוודיה, וילהלמינה, מלכת הולנד ואדולף היטלר, עמו ניסה לחזק את יחסי גרמניה–יפן. במהלך מלחמת העולם השנייה הסתירו פלגים בצבא מידע מהשטח מפני הקיסר הירוהיטו, ועל כן הקיסר פנה לצ'יצ'יבו ובני משפחה אחרים במטרה להשיג מידע מהשטח במערכה בסין. עקב מחסור בעדויות על מעורבותו בקבלת ההחלטות, בית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק זיכה את צ'יצ'יבו מכל אשמה בלחץ מצדו של דאגלס מקארתור, שהיה המושל הכללי של יפן תחת הכיבוש האמריקאי לאחר המלחמה.
הנסיך צ'יצ'יבו היה ידוע באהבתו לספורט, שזיקתה אותו בכינוי "נסיך הספורט". הנסיך היה מסור במיוחד לקידום הרוגבי ושימש כנשיא התאגדות הרוגבי ביפן. כאשר נסיך צ'יצ'יבו נפטר בשנת 1953, שונה שם אצטדיון הרוגבי של טוקיו באצטדיון הרוגבי של צ'יצ'יבו.
ענת ברקו
ענת בֶּרקו (נולדה ב-14 בינואר 1960, י"ד בטבת ה'תש"ך) היא חברת הכנסת לשעבר מטעם מפלגת הליכוד. ברקו היא דוקטור לקרימינולוגיה עם התמחות בחקר הטרור, סגן-אלוף בדימוס בצה"ל, סופרת, בעברה חוקרת ומרצה במרכז הבינתחומי הרצליה המתמחה בחקר הטרור.
ביוגרפיה
שירתה בצבא כקצינה ובמקביל החלה לימודים אקדמיים בתחום הסוציולוגיה וקרימינולוגיה. כקרימינולוגית, חקרה את תופעת פיגועי ההתאבדות. לצורך מחקרה נפגשה במשך כ-15 שנה עם טרוריסטים פלסטינים, כולל בכירי החמאס, ובהם השייח' אחמד יאסין.
שימשה כמרצה-אורחת באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, כעמיתה חוקרת במכון הבינלאומי נגד טרור (ICT) וכמרצה בבית ספר לאודר לממשל במרכז הבינתחומי הרצליה.
שירותה הצבאי
את דרכה הצבאית בצה"ל החלה ברקו כמפקדת כיתה דרך מפקדת מחלקה, קצינת ח"ן באוגדת שריון (במלחמת לבנון הראשונה קיבלה דרגת סרן בקיצור פז"מ כקצינה מצטיינת במלחמה), מפקדת קורס קצינות, מפקדת כלא 400 לבנות, קצינת ח"ן פיקוד הדרום וקצינת ח"ן זרוע היבשה.
ב-2003 פרשה מצה"ל, לאחר שירות של 25 שנה, בדרגת סגן-אלוף.
במהלך שירותה הצבאי פעלה לשיפור הטיפול בחיילות ותפקודן בצה"ל. עיקר עיסוקה היה בקידום נשים בצבא ומיצוי פוטנציאל כוח האדם הנשי, כולל עבודה על פרויקטים ייחודיים, כגון: פתיחת מקצועות טכנולוגיים, תפקידי לחימה לחיילות ועוד. בנוסף, פעלה בתחום הטיפול באוכלוסיות מיוחדות (עולים, אוכלוסיות חלשות ואוכלוסיות איכות). היא קיימה שותפות בצוותי עבודה בצה"ל לפעילות בתחום הטרור, כולל, תפישת הכליאה בצבא, עריקת חיילים, קידום נשים ועוד. בזמן שירותה פרסמה מאמרים, כגון "המפקד הנאור".
באקדמיה
בזמן שירותה הצבאי, סיימה ברקו תואר ראשון בפסיכולוגיה, סוציולוגיה וקרימינולוגיה, תואר שני בקרימינולוגיה ותואר שלישי בקרימינולוגיה באוניברסיטת בר-אילן. נושא עבודת המוסמך שלה הוא "הקשר בין מסקולניזציה לבין תהליך התמודדות והסתגלות בקרב אסירות" שהתבסס על אסירות בבית סוהר נווה תרצה שנכלאו לראשונה. נושא עבודת הדוקטורט שלה הוא "התשתית המוסרית של טרוריסטים שהתמחו בשיגור מפגעים מתאבדים: היבט קוגניטיבי ופונקציונליסטי" והוא התבסס על מחקר שדה, פנים מול פנים, על טרוריסטים בבתי הכלא השמורים ביותר בישראל.
בנוסף, סיימה קורס גישור ומשא ומתן אינטגרטיבי מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים וקורס דירקטורים מטעם המכון הישראלי לניהול.
ברקו שימשה כפרופסורית אורחת באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון בארצות הברית בין השנים 2008–2009. בנוסף, היא שימשה כעמיתה חוקרת במכון למדיניות נגד טרור (ICT) וכמרצה ב"בית ספר לאודר לממשל ודיפלומטיה" במרכז הבינתחומי הרצליה עד היבחרותה לכנסת.
מחקרה של ברקו בנושא מחבלות מתאבדות מתאר הבדל בין הסיבות המניעות נשים לביצוע פיגועי התאבדות לבין אלה המניעות גברים. במחקרה היא מצאה כי בעוד שהגברים מונעים יותר מסיבות אידאולוגיות, הנשים, על פי רוב, נדחקות אל ביצוע הפיגוע מתוך אילוצים וקשיים בחברה. הרקע לקשיים כאלה יכול לכלול מצב משפחתי מורכב כגון גירושין, אונס או השתייכות למשפחה בה האב נעדר. לעיתים נתפס הפיגוע ככלי לתיקון החרפה של אותה האישה או כמהלך אשר יאפשר לה לחזור להיות צעירה או בתולה. גן עדן העולה מתיאור המרואיינות במחקר שונה מזה המתואר בדרך כלל בפי מחבלים: בגן עדן על פי הנשים אין מחזור חודשי, לא צריך להתפלל וניתן לבחור את הבעל. מהמחקר עולה כי השתתפותן של הנשים בפיגועים לא מצביעה על עליית מעמדן בחברה הפלסטינית. פתווה שפרסם השייח אחמד יאסין, שהתירה את השתתפותן של נשים בפיגועים, פורסמה רק אחרי שכבר בוצע פיגוע על ידי אישה במחסום ארז - אירוע שדחק אותו לפינה. לתופעת ההתאבדות בקרב נשים קיימת גם הסתייגות דתית בקרב מוסלמים רבים. הסתייגות זו סובבת בין השאר על העיקרון לפיו האישה צריכה לשמור על גופה וצניעותה וברבים מהמקרים, פעולת הפיגוע נתפסת כהפרת הצניעות, בין אם בשל הלבוש בדרך לפיגוע ובין אם בשל חשיפת הגוף בעקבות הפיצוץ עצמו.
ברקו פרסמה שני ספרים. הראשון, "בדרך לגן עדן", תורגם לאנגלית ולפולנית.
פעילות ציבורית
ברקו חברה בצוותים שעוסקים בתחום בצה"ל ובמועצה לביטחון לאומי והרצתה בכנסים ובפורמים בינלאומיים אקדמיים וביטחוניים, בארץ ובעולם. היא ניהלה במשך 15 שנה מחקרים בקרב טרוריסטים ואסירים ביטחוניים (נשים, גברים ונוער) הכלואים בבתי הכלא השמורים ביותר בישראל. בין השנים 2003–2015 כיהנה כנציגת שר הביטחון בוועדה לעיון בעונש של הפרקליטות הצבאית.
ברקו היא יוזמת ושותפה בפרויקט "נחשונים להוראה" לשילוב מפקדים ומפקדות לוחמים ובוגרי מסלול הדרכה ביחידות השדה, ללימודים אקדמיים ועבודה בתחומי ההוראה במשרד החינוך. הפרויקט כולל בניית מסלול אקדמי ייחודי מתוך הכרה במורה כמנהיג. עבודתה נעשתה כולה בהתנדבות, מול מחלקת תכנון באגף כוח אדם של צה"ל, משרד החינוך ואוניברסיטת בר-אילן. עד כה, נפתחו שני מחזורים במימון משרד החינוך, הכוללים לוחמים ותומכי לחימה, כמחציתם קצינים, שיהוו מכפיל כוח במערכת החינוך. לאחר ארבע שנות לימוד אקדמיות דחוסות יקבלו הבוגרים תואר שני ותעודת הוראה. התוכנית אומצה על ידי משרד החינוך למגזר הבדואי ויש בכוונתו להרחיבה לאוניברסיטאות נוספות.