cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pirates
רקע
היא התחילה לכתוב את שירי האלבום כבר ב-1979, ואת רובם השלימה במהלך 1980. האלבום נחשב ליותר אמביציוני מקודמו, וכולל אלמנטים של ג'אז, R&B, ביבופ, פופ וברודוויי, עם מעברים תכופים בין קצבים ומוד בתוך השירים. השפעותיה לאלבום כוללות את לורה נירו, ברוס ספרינגסטין, וליאונרד ברנשטיין, בין היתר.
הקלטת האלבום
ההקלטות של האלבום החלו בינואר 1980, אותו החודש שבו ג'ונס לקחה את פרס גראמי לאמן החדש הטוב ביותר.
ג'ונס הגיעה להקלטות אלה עם חמישה שירים מוכנים, אשר הוקלטו ועובדו בפרץ עבודה שארך חודשיים, ואז ג'ונס לקחה חופשת כתיבה ארוכה. ההקלטות חודשו בנובמבר 1980 והסתיימו באפריל 1981, שלושה חודשים לפני צאת האלבום.
ביקורת
Pirates זכה בעיקר בשבחי המבקרים, כולל דירוג של חמישה כוכבים ב"רולינג סטון", אשר הציג את ג'ונס על שער המגזין בפעם השנייה ב-6 באוגוסט 1981. האלבום גם היה ללהיט טופ-5, ונשאר במצעד האלבומים הבריטי למשך שלושה חודשים, ללא תמיכה של להיט-סינגל אחד.
מצעדים
אלבום סינגלים - בילבורד
רקטות ארטילריות קלות של תעש מערכות
חברת תעש מערכות פיתחה ומייצרת משפחה של רקטות ארטילריות קלות המשוגרות ממשגר ה"כותש" - LYNX (משגר רקטות) שמוצע כברירת מחדל על גבי משאית שטח. הרקטות נושאות כ-20 ק"ג חומר נפץ מרסק ובעלות טווח של 30–40 ק"מ. הרקטות במשפחה הן:
המשגר - LYNX
LYNX (בישראל הוא מכנה לעיתים בשם "כותש") הוא משגר רקטות ישראלי תוצרת תעש מערכות, שנועד לשגר את הרקטות הארטילריות שמייצרת החברה, ומורכב (כברירת מחדל) על גבי משאית. המערכת כוללת מרכב משאית, מערכות C4ISTAR ומערכת בקרת אש, מערכת ניווט אינרציאלית ואת המשגר עצמו. המשגר מורכב מצריח הניתן לצידוד, וכולל שני מארזי רקטות ("פודים") הניתנים להחלפה מהירה (טעינה בתוך פחות מ-10 דקות). הרקטות עצמן מאוכסנות בזבילים אטומים על מנת לשמור על הרקטות מפני פגעי הסביבה.
ה-LYNX נועד לשגר את הרקטות הבאות, רובן תוצרת תעש מערכות:
עם זאת, ניתן להתאים את המשגר לשיגור רקטות מדגמים נוספים לפי דרישת הלקוח, כאשר קוטר הרקטות נע מ-122 מ"מ עד ל-370 מ"מ.
LAR
LAR-160 (ראשי תיבות של Light Artillery Rocket) היא רקטות ארטילריות בקוטר 160 מ"מ לטווח בינוני-רחוק פרי פיתוחה של תע"ש הישראלית. במקור, ה-LAR-160 נועדה לירי ממשגר רקטות LYNX על גבי משאית, אך ניתן להתקינו גם על פלטפורמות אחרות לפי דרישות הלקוח.
את משגר ה-LAR-160 ניתן להתקין על תובת טנק, רכב קרבי משוריין אחר או משאית, או לגרור אותו ולהשתמש בו באופן עצמאי. מורכב משני מארזים על גבי צריח. הצריח פותח במקור עבור מערכת הנשק "אשל הירדן" בעלת ארבעה זבילים קבועים לרקטות "חביב" בקוטר 290 מ"מ, אשר הוצע לצה"ל אך לא נרכש. כל מארז מכיל בין 13 ל־18 זבילים בהם מוחזקות הרקטות. עד לירי עצמו, כל זביל אטום ושומר על הרקטה מפני פגעי הסביבה. הרקטה עצמה היא רקטת 160 מ"מ בעל ראש קרב (רש"ק) רגיל או פצצת מצרר. לרקטה הבסיסית (סימן 2) טווח מזערי של 12 ק"מ ומרבי של 35 ק"מ, ולרקטה המתקדמת (סימן 4) טווח של עד 45 ק"מ.
מלבד לישראל, הרקטות משווקות למדינות זרות; בין היתר ארגנטינה, צ'ילה וונצואלה.
המערכת הייתה בשימוש מבצעי רחב במלחמת אוסטיה ב-2008 נגד טורי טנקים רוסיים.
AccuLAR-160
כידון קסום (באנגלית: AccuLAR-160) היא רקטה ארטילרית מונחית מתוצרת התעשייה הצבאית,
הרקטה בעלת פולסרים (מערכת ניהוג ותיקון סטייה), ומונחית באמצעות מערכת GPS. לרקטה יש טווח מקסימלי של כ-40 קילומטר, ודיוק פגיעה גבוה במיוחד (הסטייה מהמטרה היא עד 10 מטר). קוטרה החיצוני של הרקטה עומד על 160 מ"מ (זהו קוטר המנוע, שהוא החלק הגדול ביותר של הרקטה). כידון קסום היא למעשה מונחית, אך למרות זאת היא נחשבת רקטה ולא טיל מפאת היותה והמבנה שלה, לצורכי ארטילריה.
AccuLAR-122
תעש מערכות פתחה עבור צה"ל דגם של רקטת של AccuLAR-122 ומארז שיגור תואם, המאפשר את שיגורה ממשגר רקטות M-270 MLRS "המנתץ" שנמצא בשירות חיל התותחנים. בצה"ל נקראת רקטה זו בשם "רומח".
ניסויים ושימוש מבצעי
בשנים 2010 ו-2011 התקיימו ניסויים מוצלחים של המערכת, ובהם פגעו הרקטות במטרות בדיוק של מטרים ספורים. בשנת 2012 פורסם כי צה"ל מקים גדוד בחיל התותחנים, שיצויד בנשק זה ויתן מענה ארטילרי לכוחות היבשה בטווחים ארוכים כמו גם סיוע בפגיעה במטרות טרור נקודתיות, משימה שנפלה עד כה בעיקר על כתפי חיל האוויר.
במהלך השנים 2014–2016 נקלטה בצה"ל ה"רומח", גרסה של "כידון קסום" המותאמת לירי ממשגר רקטות M-270 MLRS "המנתץ" שנמצא בשירות חיל התותחנים.
נפת באר שבע (המנדט)
נפת באר שבע (באנגלית: Beersheba Subdistrict) הייתה נפה במחוז עזה בימי המנדט הבריטי בארץ ישראל על שם העיר באר שבע. היא הייתה ממוקמת בדרום ישראל של ימינו. העיר באר שבע הייתה הבירה. הרוב המכריע של האוכלוסייה, כ-90%, היה מורכב מבדואים.
לפי תוכנית החלוקה יועדה הנפה להתחלק בין המדינה היהודית למדינה הערבית.
לאחר מלחמת העצמאות והסכמי שביתת הנשק של 1949, הפכה הנפה ברובה לנפת באר שבע של ישראל.
יישובי הנפה
(יישובים נוכחיים בסוגריים)
היסטוריה של ספרד (1810–1873)
רקע
בשנת 1807 הסכים קרלוס הרביעי, מלך ספרד עם נפוליאון לחלק את ממלכת פורטוגל ביניהם, אולם משכבשה צרפת את צפון ספרד, נמלט קרלוס לדרום על מנת לברוח לאמריקה הלטינית. בהגיעו לארנחואס אילצה אותו התקוממות עממית להתפטר ב-19 במרץ 1808 לטובת בנו פרננדו השביעי, מלך ספרד, אולם, נפוליאון הזמין את שניהם לבאיון, ושם הודיעה אשתו מריה לואיסה מפארמה שפרננדו הוא בנו של מנואל דה גודוי שהיה מאהבה. פרננדו נאלץ להתפטר לטובת קרלוס, וקרלוס התפטר שוב לטובת ז'וזף בונפרטה וגלה לרומא.
הדחת הבורבונים והכתרת מלך מטעם צרפת התקבלה בעוינות בציבור הספרדי, על אף מאמצים מסוימים של ז'וזף להתחבב על נתיניו, ושאיפותיו הכנות ככל הנראה למלא תפקיד של מלך חוקתי ונאור. התקוממות עממית נגד הצרפתים פרצה ב-2 במאי 1808, ובמהרה התפתחה מלחמה בין אויבי המלך, הנתמכים בידי חילות משלוח מבריטניה ומפורטוגל, לבין צבא צרפת. מלחמה זו לבשה אופי של לוחמה זעירה ולא-סדירה, ובמהלכה נטבע למלחמות מסוג זה הכינוי גרילה - צורת הקטנה של המילה "מלחמה" בספרדית. צעדי דיכוי קשים שנקט הצבא הצרפתי כנגד מתנגדי השלטון והחשודים בסיוע להם עוד החמירו את המצב, וכך גם מנהגם של הצרפתים לכלכל את הצבא על אספקה שנבזזה מן האיכרים המקומיים. הקרע שחל בשנות שלטונו בין נפוליאון לאפיפיור תרם אף הוא לאי-קבלתו של ז'וזף כשליט לגיטימי בספרד הקתולית.
הקורטס של קדיס
בין ספטמבר 1810 לבין ספטמבר 1813 התכנס בעיר קדיס שבדרום מערב ספרד הקורטס של קדיס, אשר הביא לחקיקת החוקה של חודש מרץ 1812, וכן חוקים רבים אחרים שהפכו את המשטר ממשטר אבסולוטי למשטר של מונרכיה פרלמנטרית. ניסיון זה להפוך את המשטר האבסולוטי לקונסטיטוציוני כשל ופרננדו השביעי, מלך ספרד ביטל במאי 1814 את תיקוני הקורטס. אף על פי כן נחשב הקורטס ותיקוניו כאחד ממקורות ההשראה העיקריים של הליברליזם הספרדי במאה התשע-עשרה.
המערכה בחצי האי האיברי נמשכה בעוצמה משתנה במשך חמש שנים. צרפת נחלה תחילה הצלחות, אך לא הצליחה לעקור את ההתנגדות הספרדית ואת הנוכחות הבריטית. ב-1812 החלה הכף נוטה לרעת הצרפתים, שכוחותיהם הדלדלו עקב מסעו של נפוליאון לרוסיה. בקיץ 1812 נפלה הבירה מדריד לזמן מה לידי המורדים לאחר קרב סלמנקה. בקרב ויטוריה שנערך ב-21 ביוני 1813, נחלו כוחות צרפתים בפיקוד ז'וזף והמרשל ז'ורדן תבוסה מידי כוחות בריטניה ופורטוגל והמורדים הספרדים, בפיקוד ארתור ולסלי (לימים הדוכס מוולינגטון). ז'וזף עצמו כמעט שנפל בשבי, ולאחר התבוסה נטש סופית את כס מלכותו ושב לצרפת, שם התקבל בזעם על ידי הקיסר והצטווה לפרוש לאחוזתו ללא תפקיד רשמי. הוא הודח מכסאו רשמית בדצמבר 1813, במסגרת הסכם שלום שחתם נפוליאון עם ספרד ובו הכיר בפרננדו השביעי כמלך ספרד.
הריאקציה
עם חזרתו של פרננדו השביעי לספרד, ביטל פרננדו במאי 1814 את תיקוני הקורטס, ואף הקים מחדש את האינקוויזיציה. בין השנים 1820–1823 הצליחו הכוחות הליברליים בפיקודו של רפאל דל רייגו לכפות על המלך לפעול לפי החוקה ובשלוש שנים אלה התקיימה מלוכה פרלמנטרית בספרד, אולם, ב-1822 פנה פרננדו לברית הקדושה בדרישה לבוא לעזרתו ולהחזיר את כוחו לקדמותו. בהתחלה, סרבה הברית לדרישה זו אך מאוחר יותר, באוקטובר 1822, התכנסה הברית המרובעת לוועידה בנושא בעיר ורונה שבאיטליה והעניקה לצרפת מנדט לפעול בספרד ולהחזיר את המונרכיה האבסולוטית. ב-28 בינואר 1823 הכריז המלך הצרפתי לואי ה-18 על הקמת צבא של "מאה אלף בנים של לואי הקדוש" שיפלוש לספרד. הצבא הצרפתי אכן פלש וספרד נכבשה תוך מספר חודשים. המונרכיה האבסולוטית הוחזרה ב-1 באוקטובר 1823.
מלחמות העצמאות של אמריקה הספרדית
בהשפעת המהפכה הצרפתית והכרזת העצמאות של ארצות הברית, הכריזו גם מרבית המושבות באמריקה הלטינית על עצמאותן במהלך הרבע הראשון של המאה ה-19. מלחמות העצמאות של אמריקה הספרדית נמשכו בין השנים 1810–1825, ובהם ספרד איבדה למעלה מ-99% מהטריטוריות בהן החזיקה ביבשת אמריקה, ונותרה רק עם קובה ופוארטו ריקו. פרננדו השביעי ניסה לגייס כוחות על מנת להשיב לידיו את השליטה באמריקה הספרדית, אולם עם מותו בשנת 1833 ויתרה ספרד על כל תוכניות הכיבוש מחדש של הנחלות.
המלחמות הקרליסטיות
בשנת 1830 נולדה לפרננדו בתו הבכורה איזבלה, ומכיוון שלא היו לו בנים, ביקש פרננדו להוריש לה את המלוכה. הקורטס המליץ על ויתור על החוק הסאלי והמלכת בתו של המלך, איזבלה למלכה, אולם, הדבר הביא לפיצול בשורות המלוכנים שחלקם סירב לקבל את הוויתור על עקרון הירושה דרך הזכר וביקש להמשיך את שושלת בית בורבון על ידי אחיו של המלך, האינפנטה קרלוס, רוזן מולינה. ב-29 בספטמבר 1833 מת פרננדו השביעי, ובתו איזבלה השנייה, מלכת ספרד עלתה לשלטון במקומו, בעוד שאמה האלמנה מריה כריסטינה, נסיכת שתי הסיציליות מונתה לעוצרת הממלכה.
בימי קטינותה של איזבלה נאבק דודה, האינפנטה קרלוס, רוזן מולינה במשך שבע שנים, על מנת לנשל אותה מכתר המלכות. תומכיו שלו ושל צאצאיו נודעו כ"קרליסטים" ומלחמות הירושה שהם ניהלו במאה ה-19 כונו המלחמות הקרליסטיות, אולם שלטונה של איזבלה השנייה החזיק מעמד הודות לתמיכת הצבא. בשנים הראשונות למלכותה, כשרסני השלטון נמצאו בידי מלכת האם, העוצרת מריה כריסטינה, הממלכה ידעה את המלחמה הקרליסטית הראשונה (1840-1833).
שלטונה של איזבלה
המפלגה הפרוגרסיבית ו"המפלגה המתונה" (או "הליברלים המתונים") החזירו את הממשל החוקתי והפרלמנטרי, פיזרו את המסדרים הדתיים והפקיעו את נכסיהם, לרבות אלו של הישועים וניסו להחזיר את הסדר במדינה ולשקם את אוצרה. בתום המלחמה הקרליסטית הראשונה העוצרת מריה כריסטינה התפטרה לטובת בלדומרו אספרטרו, נסיך ורגארה, הגנרל המצליח והפופולרי ביותר של התקופה האיזבלינית. איש המפלגה הפרוגרסיבית, אשר שימש כעוצר מ-17 באוקטובר 1840 עד 23 ביולי 1843. בשנת 1843 הודח בלדומרו אספורטרו על ידי הפיכה צבאית ופוליטית (pronunciamiento) בהנהגתם של לאופולדו או'דונל ושל רמון מריה נרוואאס. השניים הרכיבו ממשלה בראשות חואקין מריה לופס אי לופס. כדי למנוע מינויו של עוצר שלישי, ממשלה זו לחצה על הקורטס להכיר באיזבלה כבגירה כבר בגיל 13 (במקום 16).
שלוש שנים לאחר מכן התקיימו מיוזמת "המפלגה המתונה" נישואי המלכה בת ה-16 לדודן כפול שלה, פרנסיסקו, דוכס קאדיז לבית בורבון (1902-1822). באותו יום נישאה גם אחותה הצעירה, האינפנטה לואיסה פרננדה לאנטואן, דוכס מונפנסייה מבית אורליאן. נישואים אלו נחשבו לסימן התקרבות לצרפת של לואי פיליפ והתקבלו במורת רוח בבריטניה. חיי הנישואים של המלכה איזבלה השנייה לא היו מאושרים. נפוצו שמועות עקשות על כך שהבעל, הנסיך פרנסיסקו היה הומוסקסואל ושלא היה באמת אביהם הביולוגי של לפחות חלק מילדיה אם בכלל.
שלטונה הישיר של איזבלה השנייה נמשך בין השנים 1843–1868, תקופה של תככי ארמון, השפעות אפלות, מזימות והפיכות צבאיות שנועדו לקדם אינטרסים של המחנות הפוליטיים: ה"מתונים" שמשלו בשנים 1846–1854, ה"פרוגרסיבים" שמשלו ב-1854–1856 והאיחוד הליברלי - בשנים 1856–1863. המתונים והאיחוד הליברלי החליפו אלו את אלו בשלטון והדירו את הפרוגרסיבים, מה שזרע את זרעי המהפכה ב-1868. המלכה איזבלה התערבה תכופות בפוליטיקה באופן קפריזי, נעדר עקרונות, מה שתרם לחוסר הפופולריות שלה. היא נטתה חסד לגנרלים, לפוליטיקאים הריאקציונרים המקרובים אליה ולכנסייה ולמסדרים הדתיים.
בימי שלטונה התחוללה המלחמה הספרדית-מרוקאית בשנת 1859 שהסתיימה בהסכם מועיל לספרד, תוך סיפוח מספר שטחים ממרוקו. ספרד התמודדה גם עם מלחמת איי צ'ינצ'ה הכושלת נגד פרו וצ'ילה, עם יחסים מתוחים עם ארצות הברית, מרידות אנטי-ספרדיות למען העצמאות ביארה שבקובה וה"גריטו דה לארס" בפוארטו ריקו. בימי שלטונה נערכו גם עבודות ציבוריות, במיוחד בניית קווי רכבת, וחלה הטבה מסוימת במסחר ובפיננסים.
בשנים האחרונות של שלטון המלכה איזבלה השנייה, עברה ספרד משבר חמור שהתבטא במישור הפיננסי, האגררי והתעשייתי. בנוסף חלה הידרדרות במערכת הפוליטית.
בזירה הפוליטית, הממשלות בהנהגת ה"מתונים" שהואשמו בשחיתות, ברודנות ובפגמים מוסריים נוספים, לא גילו יכולת לפתור את הבעיות ואף לא הסכימו להתחלף בשלטון עם ה"פרוגרסיסטים". בנוסף משקל רב יוחס לחוסר הפופולריות של המלכה איזבלה השנייה, שהייתה מוקפת בדמויות ציוריות מפוקפקות וניהלה חיים פרטיים שערורייתיים וכן לתבוסה במלחמת ספרד–אמריקה הדרומית.
המהפכה המהוללת
בשנת 1866 הפרוגרסיסטים והדמוקרטים חתמו על "ברית אוסטנדה" נגד המלכה איזבלה השנייה. הצטרפו אליהם הדמוקרטים, ובשנת 1867 גם האוניוניסטים תחת הנהגתו של פרנסיסקו סראנו שירש את מקומו של הגנרל לאופולדו או'דונל. באביב 1868 נפטר מנהיג מפלגת "המתונים", ראש הממשלה הסמכותי, הגנרל נרוואאז, שמשל עד אז ביד רמה.
בנסיבות הנ"ל פרצה בספטמבר מהפכת 1868, הקרויה גם "המהוללת" (La Gloriosa). תחת הנהגתם של האדמירל טופטה, של הגנרלים חואן פרים (פרוגרסיסטי) ושל סראנו (אוניוניסטי) ב-19 בספטמבר התחולל מרד צבאי נגד המלכה. בערים נתפס השלטון המקומי על ידי חונטות מהפכניות מורכבות מ"פרוגרסיסטים" ו"דמוקרטים". המרד התפשט במהירות. הכוחות הצבאיים החלשים של איזבלה נוצחו בקרב בגשר אלקולאה על ידי "הצבא מאנדולסיה" בראשות פריס וסראנו. בעקבות זאת הממשלה התפטרה והמלכה יצאה לגלות ב-29 בספטמבר 1868.
הניצחון המהיר היה מפתיע מאוד. המורדים שהתחלקו לליברלים, מתונים, ורפובליקנים, התפלגו עד מהרה ונאלצו כעת להרכיב ממשלה שתתאים לכולם. סראנו מונה כראש הממשלה באופן זמני, ופרים מונה כשר הצבא. פרים וסראנו מיהרו לפזר את המיליציות והחונטות המהפכניות, והנהיגו חוקה ובחירות. פרים דחה את הרעיון להפוך את ספרד לרפובליקה, והעדיף לחפש עבור ספרד מלך חדש.
בשל מעמדה האסטרטגי של ספרד, הביקוש לכתר היה גדול. בתחילה הוצע להמליך את בנה של איזבלה אלפונסו, אולם חואן פרים דחה את ההצעה בנימוק שייתכן כי אלפונסו ירש את מידותיה של אמו, וייתכן שהוא יהפוך למעשה לשפוט שלה. לאחר מכן הציע פרים את הכתר לפרננדו השני, מלך פורטוגל, אולם פרננדו דחה את ההצעה בנימוס, והצביע על חתנו, הנסיך הגרמני לאופולד פון הוהנצולרן כמועמד פוטנציאלי. עם זאת, פליטת פה מאוחרת יותר של פרים מלמדת על כך שהיוזם האמיתי של הצעת הכתר ללאופולד היה הקנצלר הפרוסי אוטו פון ביסמרק. לאופולד לא נטה לקבל את ההצעה, אולם בלחצו של ביסמרק הסכים. הסכמו של לאופולד עוררה סערה בצרפת, שחששה שאם הן פרוסיה והן ספרד יישלטו בידי שושלות גרמניות היא תמצא את עצמה מוקפת במדינות עוינות. הקיסר הצרפתי נפוליאון השלישי איים על פרים, והוא נאלץ לבקש מלאופולד שיוותר על הכתר. לאופולד וויתר בשמחה, אולם הפרשה התגלגלה לאירוע שזכה לכינוי "מברק אמס" ובעקבותיו פרצה מלחמת צרפת–פרוסיה והוקם הרייך השני.
שלטונו של אמדאו הראשון
באותו זמן שלט באיטליה ויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה. ויטוריו אמנואלה היה בעיני פרים מופת למונרכיה מסוג חדש, מתונה בהרבה, שתתאים לצרכים של ספרד. פרים הציע את הכתר לבנו של ויטוריו אמנואלה, אמדאו, והמלך קידם יוזמה זו בשמחה אף שהנסיך הצעיר לא מצא בה עניין רב. פרים יצא בראש משלחת לאיטליה, וחברי המשלחת התרשמו מאוד מאמדאו, התנהגותו הייתה מכובדת ופשוטה, ידע להקשיב לבן שיחו, הביע עניין במצב בספרד ודיבורו היה מאופק. ב-16 בנובמבר 1870 נערכה הצבעה בקורטס בשאלת המשטר הבא בספרד, ו-191 מתוך 301 הצביעו בעד אמדאו. משלחת פרלמנטרית הפליגה לפירנצה כדי להביא את הבשורה לנסיך, שאישר את הסכמתו למהלך ב-4 בדצמבר. ב-30 בדצמבר 1870 נחת אמדאו בקרטחנה וב-2 בינואר הגיע למדריד.
ב-2 בינואר 1871 הושבע הדוכס אמדאו כמלך במדריד תוך התחייבות לשמור על החוקה. עוד לא הספיק אמדאו להגיע למדריד וכבר ב-27 בדצמבר 1870 התרחש אירוע מבשר רעות: בן בריתו העיקרי, הגנרל חואן פרים נרצח.
בימי מלכותו הקצרים נאלץ אמדאו להתמודד עם התנגדויות רבות ועם מצבים מורכבים. העם והאריסטרוקטיה היו ממורמרים בגלל שליטתו הלא טובה בספרדית. החיים הפוליטיים בספרד באותה תקופה היו בלתי יציבים, שופעים קנוניות רפובליקניות ואחרות, פרצה בזמנו המלחמה הקרליסטית השלישית (1872-1876) הרימה ראש הבדלנות בקובה ובפוארטו ריקו. גם המפלגות היו שסועות במחלוקות פנימיות, ממשלות התפטרו בזו אחר זו, ניסיונות לרציחות פוליטיות לא היו נדירות. וזאת כשבעיני ספרדים רבים המלך לא נחשב לגיטימי - לא בעיני האצילים, לא בעיני הליברלים ולא בעיני הרפובליקנים.
מקור עיקרי לתמיכה הפיק המלך מהמפלגה הפרוגרסיבית שמנהיגיה הרכיבו ממשלות הודות לרוב בפרלמנט לזיופים בבחירות ולקשר שלה לחוגים הצבאיים. התפצלות הפרוגרסיבים לרדיקלים בהנהגתו של מנואל רואיס סורייה ול"קונסטיטוציונליסטים" ובראשם פראחדס מטאו סגסאטה, החמיר את המצב ובשנת 1872 התחילו הסכסוכים בין המחנות השונים במדינה להתדרדר אף להתנגשויות אלימות. המלך סירב לאשר הצעתו של הגנרל פרנסיסקו סראנו, אשר מול העלייה באלימות הפוליטית ברחובות ביקש לבטל את הערבויות החוקתיות ולאמץ סמכויות דיקטטוריות. בסופו של דבר השמרנים בהנהגתו של סראנו הסירו את תמיכתם מחצר המלך.
בקטלוניה ובארץ הבסקים פרצו מרידות קרליסטיות ולאחר מכן בכל הערים במדינה פרצו מהומות של חסידי הרפובליקה והאנרכיסטים. המלך אמדאו ויועציו שאפו להשכנת משטר המבוסס בעיקרו על שתי מפלגות גדולות - ליברלית ושמרנית, אך תהליך התפרקות הגוש הליברלי מהפכני מנע זאת.
לאחר מכן
הרפובליקה הספרדית הראשונה לא החזיקה מעמד זמן רב, וב-29 בדצמבר 1874 אירעה הפיכה צבאית נוספת (pronunciamento) בהנהגת הגנרל ארסניו מרטינס-קמפוס אנטון בסגונטה, אשר הכריזה על אלפונסו השנים עשר מבית בורבון כמלך ספרד.
ונוס עולה מהים
ונוס עולה מהים (ונוס אנדיומדה) הוא אחד מהייצוגים האיקוניים של האלה ונוס (אפרודיטה), שהתפרסמה בציור אהוב מאוד על ידי אפלס שצויר במאה הרביעית לספירה. הציור אבד אך תיאור שלו קיים ב"תולדות הטבע" מאת פליניוס הזקן שם מוזכר שהצייר אפלס העסיק את קמפספה, פילגשו של אלכסנדר הגדול, כמודל שלו. לפי אתנאיוס, הרעיון של ונוס עולה מהים נתן השראה לפרינה, שבתקופת החגים של האלאוסיניה והפוסידוניה, שחתה לעיתים קרובות עירומה בים. קונכיית צדפה, שנמצאת לעיתים קרובות בייצוגים של ונוס עולה מהים, היא סמל של הפות הנשי.
הנושא מעולם לא נעלם לחלוטין באמנות המערבית, והתחדש מאוד בתקופת הרנסאנס האיטלקי, עם חיזוקים נוספים בתקופת הבארוק וברוקוקו, ובציור האקדמי של סוף המאה ה-19. לפחות דמות נשית עירומה אחת דרושה כדי לעסוק בנושא, מה שתרם לפופולריות שלו.
ימי קדם
על פי המיתולוגיה היוונית, אפרודיטה נולדה כאישה בוגרת מהים ליד פאפוס בקפריסין, מה שחידש תמיד את בתוליה. לעיתים קרובות חוזר מוטיב של האלה שסוחטת את שערה. הנושא חזר על עצמו לעיתים קרובות בעת העתיקה, ייצוג פיסולי מהמאה הרביעית מווילה גאלו-רומית באקוויטניה (מוזיאון הלובר) מעיד על המשך קיומו של המוטיב בשלהי העת העתיקה.
ציורו של אפלס נוצר עבור מקדש אסקלפיוס בקוס, ממנו נלקח לרומא על ידי אוגוסטוס כתשלום מס, והוצב במקדש הקיסר. בתקופת נירון, בגלל מצבו הרעוע, הוא הוחלף בעותק של הצייר דורותאוס. פליניוס הזקן, המתאר בפירוט את ציוריו הטובים ביותר של אפלס, ציין: "ונוס המגיחה מהים, שהוקדש על ידי אוגוסטוס המנוח לזיכרון מבורך במקדשו של יוליוס קיסר אביו [המאמץ], אשר נקרא 'האנדיומדה', זכה לשבחים בכתבים יווניים כמו יצירות אחרות, שנכבשו על ידי הזמן אך תהילתם לא התעמעמה."
דמותה של ונוס העולה מן הים היא אחת התמונות הבודדות ששרדו במערב אירופה, ללא שינוי מהותי מהופעתה הקלאסית, מהעת העתיקה ועד לשיא ימי הביניים.
הרנסאנס ואילך
מתוך רצונם של אמני הרנסאנס הקוראים את פליניוס הזקן לחקות את אפלס, ואם אפשר, להתעלות עליו, ונוס העולה מן הים כנושא לציור ופיסול עלתה שוב במאה ה-15: מלבד היצירה המפורסמת של בוטיצ'לי "הולדת ונוס" (גלריית אופיצי, פירנצה), יצירה מוקדמת נוספת היא התבליט של אנטוניו לומברדו מבית וילטון (מוזיאון ויקטוריה ואלברט).
פסלי הרוקוקו על הנושא היו עטופים בצניעות על הירכיים, אבל עירום נועז יותר פנה לפטרונים גברים מהמאה התשע-עשרה. תאודור שאסריאו עסק בנושא ב-1835; הוא חזר על מחוות סחיטת השיער ביצירתו המפורסמת ביותר "הטואלט של אסתר" (1841). הציור "ונוס עולה מהים" של ז'אן-אוגוסט-דומיניק אנגר, שהושלם לאחר שנים רבות בשנת 1848, הוא אחת היצירות המפורסמות ביותר של הצייר (מוזיאון קונדה).
הציור "הולדת ונוס" של אלכסנדר קבנל הוצג בסלון פריז בשנת 1863, ונקנה על ידי נפוליאון השלישי לאוסף האישי שלו.
נושא פופולרי כל כך, עם רמיזות של ארוטיקה המוצדקות בהקשר המיתולוגי שלו, היה בשל לדקונסטרוקציה מודרניסטית; בשנת 1870 ארתור רמבו עורר את דמותה של קלרה ונוס (ונוס מפורסמת) עם פגמים אנושיים מדי (deficits ) בשיר סרדוני שהכניס את הצלוליט לספרות הגבוהה.
הציור "הולדת ונוס", מאת ויליאם אדולף בוגרו (1879), מדמיין מחדש את ההרכב של מסורת רפאל ופוסין, המשקף את הפופולריות המתמשכת של הנושא בקרב הציירים האקדמיים של סוף המאה ה-19. הוא הוצג בסלון פריז של 1879, ונקנה עבור מוזיאון לוקסמבורג. דמותה העירומה של ונוס תופסת את מרכז הקומפוזיציה, כשסביבה נאספים מעריצים רבים.
פבלו פיקאסו שיחזר את דמותה של ונוס העולה מהים כדמות המרכזית של ציורו המכונן "העלמות מאביניון" (1907), דקונסטרוקציה מודרניסטית של האייקון, ואחת מיצירות האמנות הבסיסיות של הקוביזם.
ונוס העולה מהים הציעה נושא טבעי למזרקה: לגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון הבירה יש פסל ברונזה בגודל טבעי בדמותה, כך שמים משיערה של ונוס מטפטפים על הפסל, שעוצב על ידי חסיד קרוב של ג'אמבולוניה, סוף המאה השש עשרה.
המסע של סיבל ונוס מאנגולה לאיי הודו המערבית
בשנת 1793 יצר תומאס סטות'ארד תחריט בהשראת רפאל או הבארוק עבור המהדורה השלישית של בריאן אדוארדס "ההיסטוריה, האזרחית והמסחרית של המושבות הבריטיות באיי הודו המערבית". המסע של סיבל ונוס, מאנגולה לאיי הודו המערבית מתארת אישה אפריקאית בתפקיד ונוס. בהשתתפות שמונה מלאכים המנפנפים עליה בנוצות של יען או של טווס, היא אוחזת במושכות בזוג דולפינים שמושכים הלאה אל אמריקה את חצי הקונכייה עליה היא עומדת. קופידון מוצג בשמאל לתמונה בדומה לתיאור של נפטון המניף את דגל בריטניה. מימין נראה טריטון מביט לאחור אל ונוס סיבל וחובק את אחד הדולפינים. הדמות היא בעלת כוח נשי: שרירית, רזה ומעוטרת בשרשרת תכשיטים.
ליביו אנטל
ליביו יון אנטל (ברומנית: Liviu Ion Antal; נולד ב-2 ביוני 1989 בשימלאו סילבאניי שברומניה) הוא כדורגלן רומני המשחק בעמדות הקשר ההתקפי והחלוץ בקבוצת זלאגרסגי ט.א.
קריירה
אנטל החל את דרכו המקצועית בקונקורדיה קיאז'נה הרומנית בה שיחק במשך עונה אחת, ערך 21 הופעות וכבש שני שערי ליגה. בעונת שיחק בטרגו מורש ובמדיה כבש שישה שערים ב-26 הופעות.
ב-14 ביוני 2012 חתם אנטל לארבע שנים בקבוצת וסלוי. את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה כבש אנטל ב-1 באוגוסט 2012, בתיקו 1-1 מול פנרבחצ'ה בסיבוב המוקדמות השלישי של ליגת האלופות. בעונתו השנייה בקבוצה סיים אנטל כמלך השערים של ליגת העל הרומנית עם 15 כיבושים. ביולי 2014 הכריזה וסלוי על פשיטת רגל ואנטאל שוחרר מהמועדון והפך לשחקן חופשי.
אנטל עזב את רומניה לראשונה בקריירה שלו כשחתם בגנצ'לרבירליגי מהליגה הטורקית. את שערו הראשון בקבוצה כבש ב-25 באוקטובר 2014, במשחק מול פנרבחצ'ה. בסך הכל שיחק חצי עונה בקבוצה, ערך תשע הופעות ליגה בהן כבש שער אחד, וכבש שלושה שערים במסגרת הגביע הטורקי.
ב-1 בפברואר 2015 הגיע אנטל לישראל וחתם בבית"ר ירושלים עד לתום העונה עם אופציה לעונה נוספת. ב-9 בפברואר 2015 ערך אנטל את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 3:4 על הפועל חיפה במסגרת המחזור ה-21 בליגת העל. באותו משחק כבש אנטל בפנדל את שער הבכורה שלו בקבוצה. ב-22 במרץ 2015 כבש אנטל צמד שערים בניצחון 1:2 על עירוני קריית שמונה במסגרת המחזור ה-27 בפלייאוף העליון. בסך הכל ערך בעונה זו 14 הופעות במדי בית"ר ירושלים, בהן כבש שלושה שערים, ובסופה סיים את דרכו במועדון.
ב-1 באוגוסט 2015 חתם אנטל לארבע שנים בהפועל תל אביב. ב-16 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה, במשחק מול מכבי פתח תקווה שנערך באצטדיון בלומפילד במסגרת גביע הטוטו. ב-13 בספטמבר 2015 כבש את שערו הראשון במדי הקבוצה, במשחק מול מכבי נתניה במסגרת המחזור השלישי של ליגת העל. בסך הכל כבש אנטל שני שערים ב-16 הופעות ליגה במדי הפועל תל אביב, ובינואר 2016 חזר לרומניה והושאל לפאנדורי טרגו ז'יו. בתום העונה, הושאל אנטל לפאנדורי לעונה נוספת. ב-10 בפברואר 2017 חתם בקלוז'. ב-20 ביוני 2017 חתם בז'לגיריס וילנה הליטאית. ב-4 בינואר 2021 חזר לרומניה וחתם בUTA אראד. בפברואר 2022 עבר לזלאגרסגי ט.א. ההונגרית.
קריירה בינלאומית
לזכותו של אנטל שתי הופעות במדי הנבחרת הצעירה של רומניה. בשנת 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת רומניה הבוגרת, במשחק ידידות נגד פרגוואי.
טרכיפטריים
טְרָכִיפְּטֵרִיִּים (שם מדעי: Trachipteridae) היא משפחת דגי גרם מסדרת הלמפיריים החיים באוקיינוסים הפתוחים עד לעומק האוקיינוס בכל העולם, אך הם נראים מעט מאוד, בדרך כלל כאשר הם נידוגים או נסחפים לחוף מתים.
דגים אלה יכולים להגיע לאורך 1.5–3.5 מטרים, והם בעלי מבנה גוף נחשי עם ראשים גדולים ועיניים גדולות. פיהם ושיניהם קטנים מאוד. וסנפיריהם אדומים ונראים כמו סרט המתפרש עד לזנב הדק.
דגים אלה איטיים, אך שוחים ללא הרף. הם ניזונים מדגים קטנים ומרכיכות כמו דיונונים ותמנונאים.
Ivi.ru
ivi.ru הוא שירות הזרמת וידאו מקוון רוסי מוביל המציע תוכן וידאו מורשה, כולל יותר מ-65,000 כותרים של סרטים, סדרות טלוויזיה וסרטוני מוזיקה. ivi.ru הוא השירות הפופולרי ביותר וספק שירותי הזרמת מדיה הגדול ביותר בתחום זה ברוסיה, מושך יותר מ-19 מיליון מבקרים ייחודיים בחודש ומניב למעלה מ-150 מיליון צפיות בחודש.
ivi.ru מציעה תוכן מורשה מכל יצרני התוכן הגדולים, כולל מוספילם, לנפילם, פרדייז, CTC Media, אולפני הסרטים גורקי, האחים וורנר/וורנר מוזיקה, סרטי פרמאונט, פוקס המאה העשרים, סרטי סוני/סוני מוזיקה, NBC יוניברסל / יוניברסל מיוזיק, דיסני, BBC, נשיונל ג'יאוגרפיק, STV, סנטרל פרטנרשיפ ואחרים. שירות הסטרימינג של ivi.ru זמין רק למשתמשים ברוסיה בשל מגבלות רישוי.
ivi.ru זמין במגוון המכשירים הרחב ביותר, כולל סמארטפונים וטאבלטים, המריץ את כל מערכות ההפעלה הפופולריות (iOS, Android, Windows Phone, Symbian, Bada), כמו גם הטלוויזיות החכמות של כל היצרנים העיקריים (סמסונג, LG, פיליפס, Panasonic וכו').
ivi.ru מחזיקה בפרסים היוקרתיים ביותר על הישגים שונים בתחום, כולל פרס Runet ופרס אתר הזהב.
היסטוריה
ivi.ru הושק ב-26 בפברואר 2010 ומשך אליו למעלה מ-180,000 משתמשים ביום הראשון, מה שהפך אותו לאחד הסטארטאפים המצליחים ביותר מבין חברות האינטרנט הרוסיות. באותה העת היה ivi.ru בבעלות אולג טומנוב, מייסד ivi.ru, וחברת ru-Net של ליאוניד בוגוסלבסקי. בשנת 2010 הובאה חברת פרופ-מדיה של ולדימיר פוטנין כמשקיעה פיננסית. ivi.ru גייסה יותר כסף בשנת 2011 מקרן ההשקעות הטכנולוגית הבינלאומית Tiger Group. בשנת 2012 גייס שירות הסטרימינג 40 מיליון דולר בסבב מימון נוסף. ההשקעה נמשכה מבארינג ווסטוק, חברה פרטית, יחד עם המשקיעים הקיימים ru-Net, Tiger Group, ProfMedia ו-Frontier Ventures. הכספים משמשים לבניית הטכנולוגיה של החברה, כמו גם לתמיכה בקטלוג התוכן שלה.
תוכן
ivi.ru מציע יותר מ-65,000 פריטי תוכן, כולל סרטים, תוכניות טלוויזיה, סרטים מצוירים וסרטוני מוזיקה, מה שהופך אותו לספרייה המקוונת הגדולה ביותר של תוכן מורשה ברוסיה עם יותר מ-19 מיליון מבקרים ייחודיים מדי חודש.
ivi.ru פועל למנוע את התפשטות תוכן הווידאו והמוזיקה הבלתי חוקיים בקרב משתמשי האינטרנט הרוסים על ידי הצעת אלטרנטיבה באמצעות קידום והצעה של סרטונים מורשים באיכות גבוהה ונגישה בקלות ללא תוכנות זדוניות.
97% מהתכנים באתר ivi.ru הם ללא עלות וניתן לגשת אליהם ללא הרשמה, ואילו 3% הנותרים מייצגים את הסרטים האחרונים ואת מיטב הסרטים מהקטלוגים הגדולים שניתן לצפות בהם באמצעות הרשמה לשירות ivi+ מובחר.
בשנת 2012, ivi.ru הפך לשירות הווידאו המקוון הראשון באירופה שמזרים תוכן מורשה מכל יצרני התוכן ההוליוודיים הגדולים.
התקנים
משתמשים יכולים לגשת לתוכן דרך פלטפורמות סלולריות מרובות, כולל אפליקציות לטלוויזיות Android, iOS, Windows Phone, Bada, Symbian ו-Smart עבור LG, Samsung, Philips, Toshiba, Sony ו- Panasonic. האפליקציה של ivi.ru מותקנת מראש ב-STB כמו גם במכשירים של Fly, Sony, Acer, Rover Computers, iconBIT, Rolsen, Qumo, inch, PocketBook, Supra, Lexand. ivi.ru זמין גם ב-Xbox 360, קונסולת המשחקים הביתית של מיקרוסופט.
בעלים והנהלה
ivi.ru נמצאת בבעלות חברת ru-Net של ליאוניד בוגוסלבסקי, קרן ההשקעות הטכנולוגית הבינלאומית Tiger Group, חברת הון פרטית עצמאית בארינג ווסטוק, חברת החזקות המדיה פרופ-מדיה, אולג טומנוב, מייסד ומנכ"ל, ו-Frontier Ventures, קרן הון סיכון שהוקמה על ידי דמיטרי אלימוב.
Viva Kids Vol. 2
Viva Kids Vol. 2 הוא אלבום הילדים השני של הזמרת-יוצרת המקסיקנית טליה. האלבום יצא לאור ב-29 במאי 2020, על ידי חברת התקליטים סוני מיוזיק לטין. בשנת 2014, הוציאה טליה את אלבום הילדים הראשון שלה Viva Kids Vol. 1, ולאור הצלחתו יצא אלבום הילדים הזה.
האלבום יצא בפורמט של הורדה דיגיטלית ובפורמט של סטרימינג.
Crash Bandicoot 4: It's About Time
Crash Bandicoot 4: It's About Time (בתרגום חופשי לעברית: קראש בנדיקוט 4: עניין של זמן) הוא משחק מסוג פלטפורמה המהווה חלק מזיכיון משחקי הווידאו "קראש בנדיקוט". המשחק מהווה אתחול לזיכיון המשחקים והמשך למשחק השלישי בסדרה ולטרילוגיית המשחקים "N. Sane Trilogy". המשחק פותח על ידי Toys for Bob והופץ על ידי Activision. המשחק יצא ב-2 באוקטובר 2020 לקונסולות פלייסטיישן 4 ו-Xbox One, והוא המשחק המקורי הראשון שיצא בזיכיון זה 12 שנים (לאחר Mind Over Mutant), ב-12 במרץ 2021 המשחק יצא לקונסולות פלייסטיישן 5, נינטנדו סוויץ' ו-Xbox Series X/S, ולמחשב האישי ב-26 במרץ דרך Battle.net.
המשחק הוקדש לזכרו של המדבב המקורי של אקו אקו, מל ווינקלר, שנפטר באותה השנה לפני יציאת המשחק.
משחקיות
המשחק בעל יותר שלבים מכל משחק אחר בסדרה. יוצרי המשחק שאבו השראה בעיקר מהמשחקים המקוריים של Naughty Dog, אך הוסיפו לו גם אלמנטים מקוריים. במשחק זה מופיעות לראשונה מסכות הקוואנטום, שמאפשרות שליטה במציאות ומשחקיות חדשה. בנוסף, נוספו גם תלבושות לדמויות, מצבי משחק חדשים ושלבי רטרו סודיים.
עלילה
העלילה מתרחשת לאחר עלילת המשחק הקודם, בה נבלי המשחק, דוקטור ניאו קורטקס, דוקטור אן-טרופי ואוקה אוקה ברחו מהכלא הבין-ממדי שלהם והחליטו להשתלט על היקום כולו. בעקבות כך, קראש ואחותו קוקו צריכים להילחם נגדם ולהציל את היקום, ביחד עם דמויות חדשות, מסכות הקוואנטום.
קרל החמישי, דוכס לורן
קרל החמישי, דוכס לורן (3 באפריל 1643 - 18 באפריל 1690, היה דוכס לורן בין השנים 1675–1690.
חייו
קרל נולד ב-3 באפריל 1643 לניקולאס השני, דוכס לורן וקלוד פרנסואז ד'לורן, בתם של היינריך השני, דוכס לורן ומרגריטה גונזאגה. אביו מונה לדוכס לורן בעת פלישת הצבא הצרפתי בשנת 1634, אולם לאחר נסיגת הצרפתים בשנת 1661 חזר דודו קרל הרביעי, דוכס לורן ותפס את השלטון. בעקבות כך הצטרף קרל לחצר המלוכה ההבסבורגית, ואף התמודד פעמיים בבחירות למלך פולין, אולם נכשל בהם.
בשנת 1659 מת אחיו פרדיננד פיליפ מלורן, וקרל ירש את דוכסות באר. בשנת 1662 תכנן קרל להתחתן עם מריה ג'ובאנה בטיסטה מסבויה-נמור, בתם של קרלו אמדאו, דוכס נמור ואליזבת דה בורבון, אולם קרל עזב את צרפת באותה שנה וההצעה לא יצאה אל הפועל.
בשנת 1664 הצטרף קרל לצבא הקיסרי תחת פיקודו של ריימונדו מונטקוקולי, ואף לחם בקרב סנט גוטהרד. בהמשך נלחם קרל יחד עם הצבא הקיסרי במלחמת הולנד–צרפת, ובשנת 1674 נפצע בראשו בקרב סנפה. בשנת 1676 השתתף קרל במצור על פיליפסבורג, ובאותה שנה הועלה לדרגת גנרל-פלדמרשל. באותה תקופה שרד קרל את מחלת האבעבועות שחורות, ובשנת 1678 שרד מנפילה מגשר בפיליפסבורג, ולאחר מכן מונה למושל הקיסרי בטירול.
ב-6 בפברואר 1678 התחתן לאופולד עם אלאונורה מריה יוזפה מאוסטריה, בתם של פרדיננד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואלאונורה גונזאגה, וכתוצאה מכך קיבל את השליטה בגונזאגה ובמנטובה.
בשנת 1679 במהלך הסכמי ניימכן הוכרה שליטתו של קרל בדוכסות לורן, אולם קרל לא קיבל את השליטה בדוכסות לידיו.
בשנת 1683 מונה קרל לגנרליסימו של הצבא הקיסרי, וזמן קצר לאחר מכן הביס את צבא האימפריה העות'מאנית בקרב וינה, בסיוע הצבא הפולני, מה שהביא לתחילת שקיעתה של האימפריה העות'מאנית. במהלך השנים לאחר מכן הביס קרל את הטורקים בסדרת קרבות בהונגריה, ולאחר ניצחונו בקרב מוהאץ' (1687) סופחה כל ממלכת הונגריה לשליטת בית הבסבורג.
באותה תקופה החלה מלחמת תשע השנים, וקרל נאלץ לעבור עם צבאו לאזור הריין. אולם לפתע חלה אנושות, וב-18 באפריל 1690 מת קרל בעיר ולס.
בשנת 1697 נחתם הסכם רייסווייק שסיים את מלחמת תשע השנים בין צרפת לאנגליה, ספרד והאימפריה הרומית הקדושה. אחד מתנאיו של הסכם זה היה כי דוכסות לורן ודוכסות באר, שהיו במשך שנים תחת שלטון מלך צרפת, יחזרו להיות עצמאיות תחת שלטונו של בנו של קרל - לאופולד. כדי לחתום את ההסכם בינו לבין דוכס לורן הסכים לואי הארבעה עשר, מלך צרפת לתת את אחייניתו אליזבת שארלוט, נסיכת אורליאן, בתם של פיליפ הראשון, דוכס אורליאן ואליזבת שארלוטה, נסיכת הפפאלץ ככלה ללאופולד בן ה-18.
קונרד שומאן
האנס קונרד שומאן (בגרמנית: Hans Conrad Schumann; 28 במרץ 1942 – 20 ביוני 1998) היה חייל בצבא גרמניה המזרחית, שערק לגרמניה המערבית בזמן בנייתה של חומת ברלין. שומן צולם בעת שחצה את הגבול, וצילומו היה לאחד מסמלי המלחמה הקרה וברלין המחולקת.
ביוגרפיה
שומן נולד בעיירה אוסטראו שבסקסוניה. בגיל 18 התגייס, והוצב במשטרת ההפגנות. לאחר אימון בסיסי בדרזדן וקורס מש"קים בפוטסדם, הוצב בברלין המזרחית.
ב-15 באוגוסט 1961, יומיים לאחר שגרמניה המזרחית החלה בהקמתה של חומת ברלין, הוצב שומן בעמדה בפינת הרחובות ברנאואר ורופינר. באותה העת טרם נבנתה החומה במקום, והגבול בין שני חלקיה של ברלין לא היה אלא גדר תיל נמוכה ("תלתלית"). אזרחים מערב גרמנים קראו לשומן להגיע אליהם. הוא דילג מעל גדר התיל, והובל מהמקום בניידת של משטרת ברלין המערבית.
זמן מה לאחר העריקה, עבר שומן להתגורר בבוואריה, ועבד במפעל של חברת אאודי באינגולשטאדט. לאחר נפילת החומה אמר כי רק מאז נפילתה חש חופשי באמת. גם לאחר נפילת החומה ואיחוד גרמניה לא שב שומן לסקסוניה, ונותר להתגורר בבוואריה. בעוד שבמערב נחשב לגיבור, חבריו במזרח ראו בו בוגד. ב-20 ביוני 1998 שם קץ לחייו, לאחר שסבל מדיכאון.
תצלום הבריחה
הרגע בו דילג שומן מעל הגדר נלכד בעדשת המצלמה של הצלם המערב גרמני פטר לייבינג. התצלום הפך לאייקון המזוהה עם המלחמה הקרה בכלל ועם ברלין המחולקת בפרט.
בשנת 2011 נכלל התצלום בתוכנית זיכרון העולם של אונסק"ו, הכוללת מסמכים ותיעודים בעלי חשיבות להיסטוריה האנושית. בסמוך למקום בו קפץ שומן מעל הגדר הוצב פסל בהשראת התצלום, בשם "קופץ החומה" (Mauerspringer).
לוקאניה
לוקאניה (ביוונית: Λευκανία בלטינית: Lucania) הוא מחוז עתיק בדרום איטליה באזור בזיליקטה של ימינו.
אטימולוגיה
ישנן מספר השערות בנוגע למקור השם "לוקאניה" שעל שמו נקראו תושבי המקום "לוקאנים". זה יכול להתפרש כ-leukos (ביוונית: λευκός) היינו "לבן". על פי השערה אחרת השם נגזר מהמילה הלטינית Lucus כלומר "עץ מקודש". ייתכן גם שהשם הגיע מהמילה היוונית "לוקוס" (λύκος) שמשמעותה זאב.
היסטוריה
במלחמת בעלות הברית בשנים 90 -89 לפנה"ס שוב חברו הלוקאנים לאויבי רומא, ולחמו ברומא לצד שבטים אחרים, כמו הסאמניטים, ועד מהרה הוכרעו. לוקאניה בעקבות המלחמה, נטשו היוונים את מושבותיהם, והמלריה אשר החלה פושטת בדרום איטליה, והביאה את המחוז לשפל כלכלי ותרבותי והפכה חלקים גדולים ממנו ליער. בתקופת האימפריה הרומית, אוחד המחוז מבחינה מנהלית עם ברוטיום.
האסכולה הפוזיטיבית
האסכולה הפוזיטיביסטית היא תאוריה בקרימינולוגיה שעוסקת במציאת סיבה לכל תוצאה, מסבירה את הפשיעה ככוח בלתי נשלט. הכוחות עשויים להיות פגיעה מוחית (חלקים אטביסטים / חלקים רדומים), ואליהם מצטרפים גם כוחות חיצוניים: בעיות כלכליות קשות, אזורי מגורים קשים, בית גרוע ועוד. פרי, תלמידו של לומברוזו מדבר על כוחות חברתיים בלתי נשלטים על ידי היחיד, אשר גורמים לו בסופו של דבר לעבור עבירות. כדי לא לאפשר ליחיד לפגוע בחברה יש להרחיקו ממנה- לדבריו, יש לגלות אחריות חברתית ולהרחיק את העבריין מהחברה, כדי שלא ימשיך לפגוע בה. - אחריות חברתית. יחד עם זאת, כיוון שלא מדובר בבחירה בפשיעה, יש לבדוק את הגורמים לפשיעה אצל היחיד, ולנסות לשקמו כדי להחזירו לחברה ללא גורמי פשיעה חוזרת.
הגישה הביולוגית- הזרם הפוזיטיביסטי
זרם זה חיפש גורם לכל תופעה. לומברוזו ותלמידיו מצאו קשר בין חריגות בתאי המוח ובין התנהגות עבריינית. לומברוזו, רופא יהודי איטלקי מצא כי אזור מסוים במוח העבריין שהיה אמור להיות מפותח- נתגלה כבלתי מפותח, ואזור שלא אמור להיות מפותח, היה מפותח מאוד במוח העבריין. לומברוזו החליט על סמך ממצאים מוחיים אלו, כי העבריין הוא יצור אטביסטי, יש בו נסיגה התפתחותית, אשר גורמת לו להיות עבריין. הרעיון הבסיסי: העבריינות היא תולדה של גורמים פיזיים מולדים. האדם לפשע נולד. במהלך השנים הוא מיין סוגים שונים של עבריינים: אטביסטים, אפילפטיים, חולי נפש, נסיבתיים. העבריינות, בכל מקרה, טבועה באדם כתכונה ביולוגית הקשורה לאפילפסיה ולנסיגה התפתחותית (אטביסטית).
לומברוזו ושני תלמידיו טענו כי פעולותיו של האדם אינן נשלטות על ידיו אלא על ידי כוחות שונים. כוחות אלו יכולים להיות ביולוגיים (חריגות מוחיות מלידה), פסיכולוגיים וחברתיים. נקודת אור בגישתם היא כי ניתן לאתר את הסיבות להתנהגות ולנסות להתאים טיפול משקם לעבריין.
תוצאת התפיסה הפוזיטיביסטית
יש להרחיק את העבריינים מן הקהילה, ברוב המקרים, ולשכן אותם במוסדות סגורים, על מנת להגן על הקהילה. הרעיון הוא שהאדם לא פועל על פי עקרונות נשלטים (בחירה חופשית), ולכן על החברה להרחיקו. על פי תפיסה זו, רק מומחים, רופאים וכדומה יוכלו לקבוע אם אדם כשיר לחזור לקהילה.
בום ז'זוש דו מונטה
בום ז'זוש דו מונטה (פורטוגזית Santuário do Bom Jesus do Monte - "המתחם הקדוש של ישו הטוב של ההר") הוא אתר קתולי קדוש, השוכן על מורדות הר אספיניו (Espinho), סמוך ממזרח לעיר בראגה בצפון פורטוגל. האתר מוקדש לישו הטוב ונחשב לאחד מאתרי העלייה לרגל החשובים במדינה. המכלול הוא מתחם אדריכלי-נופי המשלב בזיליקה כנסייתית, גרם מדרגות מונומנטלי שכולל דרך קדושה, קפלות, גנים, חורשה, אזור מיוער, פוניקולר ובתי מלון. האתר מוכר כמונומנט לאומי מאז 1970 ובשנת 2019 הוכרז כאתר מורשת עולמית. האתר ממחיש את המסורת האירופית של הקמת "הרים קדושים" (Sacri Monti), כפי שקודם בידי הכנסייה הקתולית בוועידת טרנטו במאה ה-16.
היסטוריה
בהר אספיניו הייתה נוכחות נזירית החל במאה ה-14, וכבר ב-1373 שכנה במקום קפלה המוקדשת לצלב הקדוש. ב-1629 הוקמה במקום "אחוות ישו הטוב של ההר" אשר נוסדה בתגובה לרפורמציה הפרוטסטנטית, ואשר הקימה במקום כנסייה, שש קפלות המוקדשות לפסיון של ישו, צריפים עבור עולי רגל, וכן בנתה מחדש את המבדדים הנזיריים. האחווה מנהלת את האתר מאז ועד היום. כנסייה מעוגלת וקפלות נוספות הוקמו ב-1725 ונסלל שביל המחבר בין המבנים אשר שימש כ"דרך קדושה" (Via Sacra). בערך בשנת 1781 החליט הארכיבישוף של ברגנסה להקים את גרם המדרגות וכנסייה חדשה במקום הכנסייה העגולה שנצבה באתר, שהייתה קטנה מידי ושמצבה התדרדר. הכנסייה הנוכחית בסגנון נאו-קלאסי, הוקמה בין השנים 1784–1811. היא הוקדשה בשנת 1834, אך פנים הכנסייה הושלם רק ב-1857. הפוניקולר נוסף ב-1882 והוא מאפשר גישה אל ראש ההר, שלא באמצעות גרם המדרגות. בתקופה זו הלכו צריפי עולי הרגל והפכו לבתי מלון, והדבר מסמן את הפיכת המקום מאתר עלייה לרגל לאתר שגם מאפשר הלנת תיירים. החורש והגנים הושלמו בסוף המאה ה-19, והחל תהליך של חידוש המבנים באתר אשר נמשך אל תוך המאה ה-20. ב-5 ביולי 2015 הועלתה הכנסייה לדרגה של בזיליקה מינורית.
האתר
האתר הוא מכלול אדריכלי-נופי אשר התפתח במשך 600 שנים, הכולל מבנים ומאפיינים אומנותיים דוגמת קירות, גרמי מדרגות, חצרות פטיו, גנים, קפלות, כנסייה, מזרקות ופסלים. באזור החורש יש מערך שבילים ואגמים וכן בניינים בשימוש חילוני. המכלול כולל מבנים בעיקר בסגנון הבארוק, אך גם בסגנון הרוקוקו ובסגנון נאו-קלאסי, והם בנויים בעיקר מגרניט.
גרם המדרגות
במרכז המכלול "דרך צלב" (Via Crucis) ארוכה המובילה דרך גרם מדרגות מסוגנן בסגנון הבארוק במעלה הר אספיניו בצידו המערבי. הגרם מונה 581 מדרגות וגובהו 116 מטרים. הוא כולל קפלות שבהם פסלים המתארים את הפסיון של ישו, מזרקות, פסלים אלגוריים וגן פורמלי. גרם המדרגות מחולק לשלושה מקטעים: מדרגות הפורטיקו בחלק התחתון של גרם המדרגות, ובו 10 קפלות; מדרגות חמשת החושים בתווך שבהן שש מזרקות המוקדשות לחושים; ומדרגות שלוש המעלות בחלקו העליון של גרם המדרגות שבהן שלוש מזרקות המוקדשות למעלות הטובות - אמונה, תקווה וצדקה. גרם המדרגות מסתיים ברחבת משה שלפני הבזיליקה.
הבזיליקה
הבזיליקה תוכננה על ידי האדריכל קרלוש אמראנטה והיא נחשבת לאחד המבנים הראשונים בפורטוגל אשר נבנו בסגנון נאו-קלאסי. החזית מתאפיינת בשני מגדלי פעמונים והיא מחולקת לשלוש קומות. הקומה התחתונה מעוצבת בדמות פורטיקו הניצב על גבי ארבעה עמודים. משני צידי דלת הכניסה ניצבים פסליהם של ישעיהו וירמיהו. בקומה השנייה קבועים חמישה חלונות גדולים והיא מעוצבת כמרפסת שבה ניצבים פסליהם של ארבעת המבשרים. בקומה השלישית שולט הסדר הקורינתי ובה, נוסף על מגדלי הפעמונים, גמלון הנושא צלב. עוד קבוע בחזית סמלו של ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל, אשר פרס את חסותו על הכנסייה ב-1822.
הפוניקולר
הפוניקולר נבנה בידע שווייצרי החל בשנת 1880 ונחנך ב-25 במרץ 1882. הפניקולר הוא הראשון שנבנה בחצי האי האיברי, ובנוסף הוא נחשב לפוניקולר העתיק בעולם המונע בכוח כבידת מים. הפוניקולר זכה להצלחה רבה ובעקבותיו הזמינה העיר ליסבון את הקמת הפוניקולרים הפועלים בה עד היום. הפוניקולר שוכן מצפון לגרם המדרגות ומקביל לו. אורכו 274 מטרים והוא מתאפיין בשיפוע של 42%. הוא עשוי משתי מסילות נפרדות ברוחב של 1,435 מ"מ כל אחת ובמרכזה של כל אחת מהן פס משונן לגלגל השיניים של הקרונות. לכל אחד מהקרונות מיכל מים המתמלא בתחנה העליונה ומתרוקן בתחנה התחתונה, וכך מושגים הבדלי הכבידה המניעים את המערכת.
MicroProse
MicroProse הייתה מפתחת משחקי מחשב, מארצות הברית. החברה פיתחה מספר משחקים אשר זכו להצלחה מסחרית.
בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 פורסמו Railroad Tycoon ו-Civilization. בדצמבר 1993 בוצע איחוד עם חברת Spectrum HoloByte. בתקופה זו פותחו משחקים כמו Transport Tycoon ומספר משחקים מסדרת X-COM.
בשנת 1996 החברות נפרדו וכבר בשנת 1997 MicroProse נרכשה על ידי "אטארי" תמורת 250 מיליון $.
בשנת 1998 המשרד הראשי באוסטין נסגר. בדצמבר 1998 פורסם פאלקון 4.0, אך מכירות לא עומדו בציפיות. בהדרגה החברה ירדה מגדולתה. בשנת 2001 החברה נסגרה.
בשנת 2019 היה ניסיון לחדש את החברה תחת השם המקורי ובמאי 2020 שוחררו שלוש משחקים ראשונים.
עונת 2009/2010 בליגת כדורגל נשים
עונת 2009/2010 בליגת כדורגל נשים הייתה העונה ה-12 של ליגות כדורגל הנשים בישראל תחת אחריות הההתאחדות לכדורגל בישראל. העונה הסדירה נפתחה ב-8 בדצמבר 2009 והסתיימה ב-27 במאי 2010.
הליגה הסדירה כללה 12 קבוצות, ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 11 מחזורים כל אחד - 22 מחזורים בסך הכל.
מאחר שבסיום העונה הסדירה היה שוויון בין שתי הקבוצות הראשונות התקיים משחק פלייאוף כדי לקבוע את זהות האלופה. במשחק שהתקיים ב-31 במאי 2010 ניצחה אס"א תל אביב את מכבי כישרונות חדרה 0-6 ובכך זכתה באליפות בפעם השנייה בתולדותיה.
ל-מ.כ. רמת השרון הורדו 2 נקודות.
בעונה זו הוחלט כי בעונה הבאה תוקם ליגת נשים שנייה ולכן הקבוצות שסיימו במקומות 9–12 ירדו ליגה.
מרטין בולטימור
המרטין 187 בולטימור (באנגלית: Martin 187 Baltimore) היה מפציץ קל דו-מנועי אמריקאי שנבנה על ידי חברת חברת גלן ל. מרטין ושירת במהלך מלחמת העולם השנייה. המטוס הוזמן ב-1940 על ידי צרפת, כהמשך להזמנת המרטין מרילנד שכבר הופעל על ידה, ועל ידי בריטניה, שהייתה מעוניינת בגרסה משופרת של המרילנד. לאחר נפילת צרפת הועברה כל סדרת הייצור לידי הבריטים. על אף קשיים ממנו סבל במהלך פיתוחו השתתף הבולטימור, בסופו של דבר, במגוון של תפקידים ומשימות קרביות. המטוס נבנה במספרים גדולים, אך לא נעשה בו שימוש על ידי ארצות הברית והוא שירת במדינות חבר העמים הבריטי, יוון ואיטליה.
תכנון ופיתוח
ב-50 המטוסים הראשונים (בולטימור סימן I) הותקן מקלע בראונינג יחיד בקוטר 7.7 מ"מ בתא לחימה פתוח על גב המטוס, וב-100 הבאים (בולטימור סימן II) הותקנו זוג מקלעים. מקלעים אלה, חשופים לאוויר הפתוח בגובה רב, קפאו במהלך המשימה הקרבית הראשונה וכתוצאה מכך הוחלפו במקלעים בריטיים על ידי חיל האוויר המלכותי. ב-250 המטוסים האחרונים שהשתייכו להזמנה המקורית ונבנו בתחילת 1942 (בולטימור סימן III), הותקן לבסוף צריח הידראולי תוצרת חברת Boulton Paul בעל ארבעה מקלעים. רק אז התברר שיש צורך בשינויים נוספים, היות שחלק מהצריח חוסם את פתח יציאת החירום העליון שנועד לשני אנשי הצוות בחלקו האחורי של המטוס.
שני סעיפי השאל-החכר חדשים הבטיחו משלוחים של 575 ו-600 מטוסי בולטימור נוספים. משמעות סעיפי השאל-החכר הייתה שמכיוון שמטוסים אלה נחשבו תאורטית כשייכים לממשלת ארצות הברית, הם נשאו ציוד אמריקאי סטנדרטי ובעיקר צריחי מקלעים מופעלים-חשמלית עם זוג מקלעי בראונינג בקוטר 12.7 מ"מ. צריחים אלה הפכו לפופולריים בקרב צוותי האוויר אך גרמו לעיכובים נוספים בייצור באמצע 1943, כאשר בוצעו שינויים בתכנון מערכות החשמל וגוף המטוס.
היסטוריה מבצעית
המטוסים הראשונים נשלחו לבריטניה באוקטובר 1941 ונבחנו בבסיס ברטונווד (RAF Burtonwood) שבמחוז לנקשייר. הבולטימור נועדו לשירות במזרח הרחוק, אך לאחר נפילת סינגפור הופנו לצפון אפריקה. טייסת מס' 223 הייתה היחידה הראשונה בה שירת הבולטימור, בתחילה כחלק מיחידות האימונים המבצעיות (Operational Training Units) שפעלה במצרים. זמן קצר לאחר מכן נכנס המטוס לשירות מבצעי ראשון בטייסת מס' 55, גם כן במצרים, והחל לפעול בזירות הים התיכון וצפון אפריקה במסגרת טייסות המפציצים של חיל האוויר המדברי.
במשימותיהם הראשונות סבלו מטוסי הבולטימור מאבדות כבדות כאשר תקפו מגובה נמוך בניסיון לעצור את התקדמותו של ארוין רומל במדבר המערבי, בעיקר כאשר טסו ללא ליווי מטוסי קרב. הם הופעלו בהצלחה כמפציצים מגובה בינוני ועם ליווי, בשיעור אבדות נמוך מאוד אשר נגרם ברובו כתוצאה מתאונות מבצעיות.
במהלך שירותו בזירות המזרח התיכון, הים התיכון ואיטליה לקח הבולטימור חלק במשימות מגוונות כגון סיור וצילום, גרירת מטרות, סיור ימי ומפציץ יומי ולילי, ואף שירת כמטוס תובלה מהיר אך לא נוח. הבולטימור שירת בכמות מוגבלת בזרוע האוויר של חיל הים המלכותי, כאשר ב-1944 הועברו אליו מטוסים של חיל האוויר המלכותי שציידו טייסת בים התיכון. כמטוס ללחימה נגד צוללות היה המטוס מוצלח יחסית, כאשר הטביע לפחות שמונה צוללות גרמניות.
חיל האוויר המלכותי העביר את הבולטימור גם לבעלות בריתה של בריטניה בים התיכון: מלבד טייסת מס' 13 של חיל האוויר היווני שפעלה במסגרת חיל האוויר המלכותי, היה המטוס גם בשירות האיטלקים. בזמן הפלישה לאיטליה נעשה בו שימוש רב כמפציץ לפני כוחות בעלות הברית שהתקדמו לעבר רומא. לאחר כניעת איטליה הועברו מטוסי בולטימור לכנף ההפצצה ה-28 שאוישה בטייסים איטלקיים. האיטלקים סבלו מאבדות במהלך אימוניהם עם המטוס, ומרבית התאונות נגרמו במהלך ההמראה או הנחיתה, בשל עומס הכנף הגבוה, מהירות גבוהה מדי בגישה לנחיתה וקושי בשמירה על יציבות המטוס בהמראה. האיטלקים הפעילו את המטוס במשך כשישה חודשים, בעיקר במשימות של סיוע אווירי ללוחמת הגרילה ביוון וביוגוסלביה ובהצנחת אספקה.
מרבית המטוסים יצאו משירות מיד עם סיום המלחמה, אך טייסת אחת של חיל האוויר המלכותי המשיכה להפעילם בקניה עד 1948, במשימות של מיפוי אווירי ולחימה בארבה. הוא גם לקח חלק בניסויים שערך צי ארצות הברית בניסיון לשבור את מחסום מהירות הקול. הבולטימור האחרון יצא משירות ב-23 בדצמבר 1949.
שירות
הבולטימור שירת במדינות הבאות:
דואה ליפה
דואה ליפה (באנגלית: Dua Lipa; נולדה ב-22 באוגוסט 1995) היא זמרת, פזמונאית ודוגמנית בריטית.
לאחר שעבדה כדוגמנית, חתמה ליפה עם חברת התקליטים וורנר מיוזיק גרופ בשנת 2014 והוציאה את אלבום הבכורה שלה ב-2017. ביציאתו הגיע למקום השלישי במצעד האלבומים הבריטי והניב שמונה סינגלים בהם: "Be the One", "IDGAF", וסינגל מספר האחת בממלכה המאוחדת "New Rules", שהגיע גם כן למקום השישי במצעד הסינגלים הרשמי בארצות הברית, הבילבורד הוט 100. האלבום קיבל הסמכת פלטינה במספר מדינות ברחבי העולם וזיכה את ליפה בקטגוריות פרסי המוזיקה הבריטית לאמנית הסולו ופריצת השנה ב-2018.
יחסי בחריין–תימן
יחסי בחריין–תימן הם היחסים הדיפלומטיים בין ממלכת בחריין לבין הרפובליקה התימנית.
דואה ליפה
הסינגל שלה בשנת 2018, "One Kiss" יחד עם הזמר קלווין האריס הגיע למקום הראשון בממלכה המאוחדת והפך לסינגל מספר האחת הארוך ביותר של אמנית באותה שנה, בעודו זוכה בפרס המוזיקה הבריטית לשנת 2019 בקטגוריית שיר השנה. באותה שנה, זכתה ליפה בפרס הגראמי לאמן החדש הטוב ביותר, כמו גם בקטגוריית הקלטת הדאנס הטובה ביותר על שיתוף הפעולה שלה עם להקת סילק סיטי בשיר "Electricity". מאוחר יותר באותה שנה, הוציאה את "Don't Start Now" בתור הסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן השני שלה אשר הגיע למקום השני במצעד הסינגלים הבריטי והבילבורד 100, ולמקום הרביעי במצעד סוף השנה בארצות הברית, והיה לשיר המצליח ביותר מבחינה מסחרית של אמנית במדינה בשנת 2020. הסינגלים הנוספים מתוכו: "Levitating", "Physical" ו "Break My Heart" התברגו גם כן בעשירייה הראשונה במצעד.
בשנת 2020 הוציאה ליפה את אלבום האולפן השני שלה, Future Nostalgia אשר הוגדר לצד שבחים מהמבקרים. בהמשך זכה ב-6 מועמדויות שונות לפרס הגראמי – כולל אלבום השנה, תקליט השנה ושיר השנה – והפך לאלבומה הראשון בראש המצעד הבריטי. שנה לאחר מכן זכתה ליפה בקטגוריות אמנית הסולו הבריטית והאלבום הבריטי של השנה בטקס פרסי המוזיקה הבריטית 2021. באותה שנה, נכללה גם כן ברשימת טיים 100 של המגזין האמריקאי טיים. ליפה עשתה את הופעת הבכורה שלה במסלול דוגמנות בתצוגת אביב/קיץ 2022 של ורסצ'ה בשבוע האופנה במילאנו.
יחסי בחריין–תימן
היסטוריה
בנובמבר 1999, נחתם בין שתי המדינות הסכם שיתוף פעולה בתחום הבריאות. בספטמבר 2002, שתי המדינות חתמו על האמנה לחילופי מדיה בין שתי המדינות. ב-24 במרץ 2019, יושבת ראש מועצת הנבחרים של בחריין, פאוזיה זינאל, ערכה ביקור רשמי עם שגריר תימן בבחריין, ודנה עמו על כניסת תימן לקואליציה הערבית בראשותו של ערב הסעודית, ועל הקטנת חוג ההשפעה של איראן במזרח התיכון.
ז'וזה מנדס סאבשאדס
ז'וֹזֶהּ מֵנְדֵּס סָאבְשָׁאדַס הבן (בפורטוגזית: José Mendes Cabeçadas Júnior; 19 באוגוסט 1883 – 11 ביוני 1965) היה קצין ימי פורטוגזי, מהפכן וחבר הבונים החופשיים. סאבשאדס היה מעורב בהוצאתה לפועל של מהפכת אוקטובר בפורטוגל ב-1910 שהפילה את ממלכת פורטוגל והביאה לשלטון את הרפובליקה הפורטוגזית הראשונה ובהמשך היה מעורב במהפכת ה-28 במאי בפורטוגל שהפילה את הרפובליקה הראשונה והעלתה לשלטון את הדיקטטורה הלאומית. סאבשאדס כיהן לאחר מהפכת ה-28 במאי כנשיא פורטוגל באופן זמני כמו גם כנשיא החונטה הצבאית.
יחסי בחריין–תימן
סחר
טרם איחוד תימן, קשרי המסחר בין שתי המדינות היו מוגבלים ודלים עקב סנקציות שהוטלו על תימן. בשנת 1997, חלה עלייה בקשרי המסחר בין שתי המדינות, ובנובמבר 1998, נחתם הסכם פטור ממס בין שתי המדינות.
ז'וזה מנדס סאבשאדס
ביוגרפיה
ז'וזה מנדס סאבשאדס נולד ב-1883 בלולה, אלגארבה, דרום ממלכת פורטוגל. סאבשאדס החל בקריירה צבאית בצי הפורטוגזי והיה מעורב בקשרים רפובליקנים אשר הובילו למעורבותו בהנהגת מרד רפובליקני בשורות הצי הפורטוגזי במהלך מהפכת אוקטובר בפורטוגל. לאחר שהתאכזב ממשטר הרפובליקה הפורטוגזית הראשונה שתרם להקים, החל סאבשאדס להתערב בקנוניה מהפכנית חדשה להפלת המשטר הרפובליקני האזרחי. נכון ל-28 במאי 1926 סאבשאדס היה מקושר מזה כמה שנים לאופוזיציה כלפי המפלגות הדמוקרטיות האזרחיות, אשר אז הנהיגו את הממשלה. הוא עמד בראש הפיכה צבאית בליסבון. בסופה של מהפכת ה-28 במאי הנשיא האזרחי, ברנרדינו משאדו, העביר את סמכויות השלטון הרשמיות לידי החונטה הצבאית החדשה שסאבשאדס עמד בראשה. ב-31 במאי הועברו הסמכויות הרשמיות וסאבשאדס היה לנשיא פורטוגל הראשון של משטר הדיקטטורה הלאומית.