cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ואל פוינסט
שגריר במקסיקו
בשל חוסר שביעות רצונם של כמה אישים פוליטיים אמריקאים משני ההסכמים הללו, נשלח פוינסט לנהל משא ומתן על רכישת טריטוריות חדשות עבור ארצות הברית, כולל טקסס, ניו מקסיקו וקליפורניה העליונה, וכן חלקים מחצי האי באחה קליפורניה, סונורה, קואווילה ונואבו לאון, אך הצעתו של פוינסט לרכוש את השטחים הללו נדחתה על ידי משרד החוץ של מקסיקו בראשותו של חואן פרנסיסקו דה אזקרטה.
ארצות הברית הכירה בעצמאותה של מקסיקו, אך רק ב-1825, עם ייסודה של הרפובליקה של מקסיקו, היא שלחה לשם שגריר. אנדרו ג'קסון וכמה אחרים דחו את ההצעה למינוי, אך פוינסט קיבל אותה והתפטר ממושבו בקונגרס. הוא היה מעורב באנדרלמוסיה הפוליטית של המדינה עד לשובו ב-1830, אך הוא ניסה לקדם את האינטרסים של ארצות הברית במקסיקו על ידי מתן טיפול מועדף לסחורות אמריקאיות על פני סחורות מבריטניה, ניסיון לבצע תיקונים בגבול בין שתי המדינות וזירוז קבלתה של חוקה המבוססת על זו של ארצות הברית.
לאחר שביקר באזור שמדרום למקסיקו סיטי, ליד טקסקו דל אלרקון, הבחין פוינסט בצמח שהיה ידוע לימים בארצות הברית כ"פוינסטייה" (מין של משפחת החלבלוביים. תרגום שמו של הצמח במקסיקו הוא "פרח ערב חג המולד" או "קתרינה"). פוינסט, שהיה בוטנאי חובב נלהב, שלח דוגמאות של הצמח לארצות הברית וב-1836 היה צמח זה כבר ידוע בשם שניתן לו על שמו של פוינסט. על שמו של פוינסט נקרא גם מין של לטאה מקסיקנית בשם Sceloporus poinsettia.
יוניוניסט
אף על פי שפוינסט היה תומך של מערכת העבדות בארצות הברית ובעצמו החזיק בבעלותו עבדים, הוא שב ב-1830 לקרוליינה הדרומית כדי לתמוך בעמדת היוניוניסטים (תומכי האיחוד) במהלך "משבר הביטול", ושוב כיהן כחבר בית הנבחרים של המדינה בין השנים 1830 – 1831. הוא גם היה נציגו החשאי של הנשיא אנדרו ג'קסון ודאג לעדכנו במצב במדינה מאוקטובר 1832 ועד מרץ 1833. ב-1833 נשא פוינסט לאישה את האלמנה מרי איזרד פרינגל (1857-1780).
מזכיר המלחמה
מה-7 במרץ 1837 ועד ה-5 במרץ 1841 כיהן פוינסט כמזכיר המלחמה של ארצות הברית והוא ניצח על המשך הדיכוי של פשיטות האינדיאנים באמצעות העברתם אל מעבר לנהר המיסיסיפי ובמהלך מלחמת הסמינול השנייה. הוא גם צמצם את פיצול הצבא על ידי ריכוז יחידות במיקומים מרכזיים וציד את הסוללות הארטילריה הקלות של הרגימנטים כפי שאושר בחוק ארגון הצבא של 1821. בסיום כהונתו ב-1841 הוא פרש לאחוזת המטעים שלו בג'ורג'טאון שבקרוליינה הדרומית.
קידום האומנויות
במהלך שנות ה-20 של המאה ה-19 היה פוינסט חבר בגוף יוקרתי, המכון הלאומי לקידום המדעים והאומנויות השימושיות, שעל חבריו נמנו הנשיאים לשעבר, אנדרו ג'קסון וג'ון קווינסי אדמס ורבים מהאישים המפורסמים של התקופה, כולל אישי צבא, פקידי ממשל, אנשי רפואה ושאר בעלי מקצועות. ב-1825 הוא נבחר כחבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
ב-1840 היה פוינסט אחד המייסדים של "המכון לקידום האמנויות והמדעים השימושיים", קבוצה של פוליטיקאים שדחפו לשימוש בעיזבונו של ג'יימס סמית'סון להקמת מוזיאון לאומי שיאחסן מוצגים הקשורים לארצות הברית ולמנהיגיה, יציג את הטכנולוגיה האמריקאית ויתעד משאביה הלאומיים של אמריקה הצפונית. קבוצה זו כשלה במאמציה, שכן קבוצות אחרות ניתבו את ייעודו של המוזיאון, שנודע בשם סמית'סוניאן, כבעל זיקה מדעית.
מותו
ג'ואל פוינסט מת בסטייטבורג שבקרוליינה הדרומית ממחלת השחפת שהוחמרה מהתקף של דלקת ריאות ב-12 בדצמבר 1851 ונטמן בית הקברות של הכנסייה האפיסקופלית "הצלב הקדוש" שבמקום.
יוהאן פרידריך, דוכס בראונשווייג-לינבורג
יוהאן פרידריך, דוכס בראונשווייג-לינבורג (בגרמנית: Johann Friedrich, Herzog zu Braunschweig und Lüneburg; 25 באפריל 1625 – 18 בדצמבר 1679) היה דוכס דוכסות בראונשווייג-לינבורג בנסיכות קאלנברג בין השנים 1665-1679.
ביוגרפיה
יוהאן פרידריך נולד ב-25 באפריל 1625 בהרצברג על ההארץ, לגאורג, דוכס בראונשווייג-לינבורג, ולאנה אלאונורה מהסן-דרמשטאדט, בתם של לודוויג החמישי, רוזן הסן-דרמשטאדט ומגדלנה מברנדנבורג. בשנת 1651 המיר יוהאן פרידריך את דתו לדת הקתולית, והיה היחיד מבני משפחתו שעשה זאת.
בשנת 1665 מת אחיו כריסטיאן לודוויג, דוכס בראונשווייג-לינבורג ללא ילדים, ואחיו גאורג וילהלם, דוכס בראונשווייג-לינבורג ירש את נחלותיו. אולם, בעקבות החלטתו של גאורג וילהלם להתחתן עם אלאונור ד'אסמיר ד'אולברוז בנישואים מורגנטיים, ויתר גאורג וילהלם על נסיכות קאלנברג, ומסר זאת ליוהאן פרידריך. בשנת 1666 בנה יוהאן פרידריך בהנובר את ארמון הרנהאוזן כחיקוי לארמון ורסאי, ואשר התפרסם מאוד בשל הגנים שהקיפו אותו. בשנת 1667 הזמין יוהאן פרידריך לעיר את האדריכל ג'רולמו סארטוריו, אשר עיצב ופיתח את העיר, ואף בנה את כנסיית "נוישטדט קירכה".
בשנת 1676 החל יוהאן פרידריך להעסיק את גוטפריד וילהלם לייבניץ, אשר שירת כיועץ לבית הנובר במשך 40 שנה. ב-18 בדצמבר 1679 מת יוהאן פרידריך באאוגסבורג, ואחיו ארנסט אוגוסט, דוכס בראונשווייג-לינבורג ירש את נחלותיו.
משפחתו
ב-30 בנובמבר 1668 התחתן יוהאן פרידריך עם בנדיקטה הנרייטה מפפאלץ-זימרן, בתם של אדוארד, רוזן פפאלץ-זימרן ואנה גונזאגה, ממנה נולדו לו 4 בנות:
לנין א-רמלי
לנין פתחי עבדאללה פכרי א-רמלי (בערבית: لينين فتحي عبد الله فكري الرملي, תעתיק מדויק: לינין פתחי עבד אללה פכרי אלרמלי; 18 באוגוסט 1945 – 7 בפברואר 2020) היה אחד המחזאים הבולטים במצרים.
חייו
א-רמלי נולד בקהיר, שבה הוא חי ועבד. אביו הסוציאליסט ואמו הקומוניסטית החליטו לקרוא לו בשם לנין, על שם וְלַדִימִיר אִילִיץ' אוּליַאנוֹב, שהיה ידוע בכינוי לנין (Ленин), שהנהיג את מהפכת אוקטובר ב-1917 ברוסיה והקים את ברית המועצות. השם לנין גרם במשך שנים לא-רמלי מבוכה רבה.
יחד עם חברו ללימודים, מוחמד סובחי (محمد صبحي), הקים לאחר הלימודים תיאטרון שנקרא "סטודיו 80". המחזות לתיאטרון זה נכתבו על ידי לנין א-רמלי, ומוחמד סובחי ביים אותם ושיחק בהם את התפקיד הראשי. כל המחזות שהועלו בתיאטרון הזה זכו להצלחה רבה ופרסמו את המוניטין של המחזאי הצעיר. א-רמלי היה מחזאי פורה, ולאחר שדרכי השניים נפרדו והתיאטרון נסגר כעבור כעשרים שנה, המשיך א-רמלי לכתוב, ולעיתים ביים בעצמו את מחזותיו. העבודה בתוך התיאטרון הגבירה את המודעות שלו למדיום התיאטרוני ואת יכולתו להתאים את כתיבתו למדיום זה.
רוב מחזותיו של א-רמלי היו קומדיות חברתיות וסאטיריות שלעיתים קרובות תקפו בעוקצנות כשלים חברתיים וחולשות אנושיות. כתיבתו של א-רמלי גרמה לקהל לצחוק ולחשוב בעת ובעונה אחת והפכה אותו למחזאי המצרי המצליח ביותר, הן בקרב הקהל והן בקרב קהל המבקרים, שברוב המקרים היללו ושיבחו אותו על מחזותיו, שמצד אחד עינגו את הקהל ומצד שני הכילו מסרים פוליטיים, חברתיים ואנושיים רציניים וחשפו ללא כחל ושרק את בעיות האדם המצרי והחברה המצרית המודרנית.
לנין א-רמלי כתב גם מחזות אבסורד ואוונגרד, סאטירות קצרות וטורים בעניינים שונים בעיתונות המצרית, בהם הוא לעיתים התפלמס עם מבקריו. בנוסף לכך הוא כתב גם תסריטי קולנוע וטלוויזיה, וכמה מהתסריטים שכתב הפכו לסרטים המצליחים ביותר בתולדות הקולנוע המצרי. א-רמלי כתב גם סיפורים קצרים ומערכונים.
בכתיבתו השתמש א-רמלי בהרמזים (אַלוּזְיות) לאירועים בהיסטוריה המצרית ולתופעות תרבותיות רבות, ובעיקר לשירים מצריים, שקטעים מהם, שהיו מוכרים לכל מצרי, שולבו כחלק מהטקסט.
א-רמלי נפטר ב-7 בפברואר 2020.
יצחק יהלום שעוני
יצחק יהלום שעוני (1 באוקטובר 1887 - 25 במאי 1974) היה מאנשי העלייה השנייה. עבד במושבות יהודה ובגליל עד שהתיישב במטולה שם עסק בחקלאות ובפעילות ציבורית וכיהן כראש המועצה.
ילדותו
בתקופת עבודתו במפעל נחשף יצחק לרעיון הציוני ואף הצטרף, כחבר, לתנועת התחיה (תנועה ציונית) שכללה חברים מהתנועות פועלי ציון והפועל הצעיר. התנועה ניסתה לשלב פעילות ציונית ופעילות סוציאליסטית לטובת מעמד הפועלים. כדי לא לפגוע בבני משפחתו עזב יצחק את בית הוריו ושכר דירה בורשה.
המאסר
במסגרת פעילותו של יצחק לטובת פועלי מפעלים הוא נתפס ברחובות ורשה, על ידי המשטרה, כשהוא נושא מסמך של דרישות לשיפור תנאי העבודה של פועלי מפעלים. הוא הוכה והושם בבית הסוהר המרכזי של העיר. בחיפוש של המשטרה בכליו נמצאו מכתבים מרשיעים שכתב למשפחתו ולחבריו. מכיוון שסירב להסגיר את שותפיו לתנועה נשלח לגלות על גבול פינלנד. בדרכו שהה בבתי כלא בפטרבורג, שליסלבורג והולונייץ. מייד עם הגיעם לכפר היעד החלו הגולים לתכנן את בריחתם. יצחק, שהיה מראשוני הבורחים, עבר את הגבול לפינלנד, הגיע לתחנת רכבת ועלה על רכבת לורשה.
תקופת חדרה
לאחר שעיניו החלימו פגש את שמואל הפטר וזה הציע לו לעבור לחדרה שם החל לעבוד בייבוש ביצות ונטיעת פרדסים בשטחים שרכש יהושע חנקין. לאחר זמן מה חלה בקדחת אך המשיך לעבוד עד שמצבו החמיר והרופא ציווה עליו לחזור לפתח תקווה.
תקופת רחובות/גדרה
לאחר שהבריא מהקדחת החליט יצחק לעבור לגדרה שם החל לעבוד בחקלאות אצל האיכר לייבוביץ. אחרי 8 חודשים נאלץ יצחק לעזוב את גדרה בעקבות סכסוך עם פועלים ערבים במהלכו נדקר אחד הפועלים הערבים.
תקופת העבודה בגליל
לאחר עזיבת גדרה הוצע ליצחק לעבור לחוות כנרת שם עבד בחקלאות תמורת שכר חודשי. עקב תנאי העבודה שבתו יצחק וחבריו והנהלת החווה החליטה לסגור את החווה. יצחק וחבריו המפוטרים הקימו חברה לעבודת קבלניות עד שקיבלו הצעה מפרנץ אופנהיימר להתיישב בקואופרציה במרחביה. לאחר תקופת עבודה במרחביה קיבל יצחק הצעה מחיים מרגליות קלווריסקי לעבור למטולה וב-1912 עבר, עם גיסו ברוך צ'יזיק, למושבה שם טיפח משק חקלאי. לאחר מלחמת העולם הראשונה היו אדמותיו מחולקות בין הממשל הצרפתי למנדט הבריטי (בעקבות הסכם סייקס–פיקו) ורק במלחמת העצמאות הועברו כל אדמותיו לשטח ישראל.
פעילותו הציבורית
עם סיום מלחמת העצמאות נערכו במטולה הבחירות הראשונות למועצת המושבה בהן נבחר למועצה מטעם מפא"י. בהמשך הזמן נבחר לראשות המועצה המקומית של מטולה.
משפחתו
בתקופה בה עבד יצחק בחוות כנרת פגש את מניה (מרים) צ'יזיק וב-1909 נשא אותה לאישה. לזוג נולדו 7 ילדים כש-6 מהם הגיעו לבגרות. אשתו מניה נפטרה ב-1948 והובאה למנוחות בבית העלמין של מטולה. יצחק נפטר ב-1974 והובא אף הוא למנוחות במטולה.
צליה (עיר)
צליה (בסלובנית: Celje ) היא עיר במרכז סלובניה, והשלישית בגודלה במדינה. צליה משמשת כבירת האזור ההיסטורי שטיריה תחתית, ושל המועצה המקומית צליה.
בתחומי העיר נפגשים ארבעה נהרות: סביניה (Savinja), חודיניה (Hudinja), לוז'ניצה (Ložnica) וווגלאינה (Voglajna).
היסטוריה
ההתיישבות הראשונה באזור צליה, מתוארכת לתקופת תרבות האלשטאט. באזור בו שוכנת העיר נמצאו מטבעות קלטים.
האימפריה הרומית שכבשה את העיר בשנת 15 לפנה"ס קראה לה בשם Civitas Celeia. בשנת 45 לספירה קיבלו תושבי העיר סוג של שלטון עצמי במוניקיפיום שנקרא Claudia Celeia. בתקופת שלטונו של הקיסר קלאודיוס (41-54), הייתה צליה עיר עשירה, מיושבת בצפיפות, מאובטחת בחומה, ובה ארמונות שיש, וכיכרות רחבות.
בתקופת נדידת העמים נחרבה העיר על ידי שבטים סלאבים, אך נבנתה מחדש בראשית ימי הביניים. האזכור הראשון לעיר בימי הביניים מופיע בכרוניקה של וולפהולד ואן אדמונט (Wolfhold von Admont), שנכתבה בין 1122–1137. בין השנים 1341–1456 שלטו בעיר רוזני צליה, שהיו צאצאים של בית הבסבורג. במחצית הראשונה של המאה ה-14 קבלה העיר אוטונומיה מהרוזן פרדריק השני.
לאחר מות אחרון רוזני צליה ב-1456, ירשו בית הבסבורג האוסטרי את העיר, הם מינו את דוכסות שטיריה למנהלים. החומות והחפיר נבנו ב-1473, והם הגנו על העיר בעת שניסו העות'מאנים לכבשה. בשנת 1515 במהלך מרד האיכרים הסלובנים, כבשו האיכרים את הטירה העתיקה.
אצילים מקומיים רבים המירו את דתם לנצרות פרוטסטנטית במהלך הרפורמציה הפרוטסטנטית, אולם בעת הקונטרה-רפורמציה הם שבו לכנסייה הקתולית. בתקופת המלחמות הנפוליאוניות הפכה צליה לחלק מהאימפריה האוסטרית. בשנת 1867, לאחר תבוסת האוסטרים במלחמת שבעת השבועות, הפכה צליה לחלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית.
המאה ה-19
ב-27 באפריל 1846, עברה בעיר הרכבת הראשונה בקו וינה-טריאסטה. בשנת 1895 החל בית הספר שהוקם בשנת 1808, ללמד בשפה הסלובנית.
בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 הייתה צליה מרכז לגרמנים, מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 1910, גילה כי 66.8% מתושבי העיר היו גרמנים. במאי 1907 נפתח מרכז התרבות הגרמני הדויטשס האוס (Deutsches Haus). חלק גדול מתושביה הגרמנים של העיר, קראו לה צֶלֶה (Celle).
קצב גידול האוכלוסין היה יציב בתקופה זו. בשנת 1900 התגוררו בעיר 6,743 תושבים, ובשנת 1924 גדלה האוכלוסייה ל-7,750. ההיכל הלאומי (Narodni dom) אשר משמש את מועצת העיר נבנה ב-1896, קו הטלפון הראשון הותקן ב-1902, וקו החשמל הראשון ב-1913.
עם קריסת האימפריה האוסטרו-הונגרית בשנת 1918, הפכה צליה לחלק מממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים, במהלך תקופה זו חוותה העיר תיעוש מהיר, וגידול ניכר באוכלוסייתה.
מלחמת העולם השנייה
באפריל 1941 נכבשה העיר על ידי גרמניה הנאצית, הגסטפו נכנסו לעיר ב-16 באפריל. בתקופת המלחמה הפציצו בעלות הברית את העיר, במטרה לפגוע בקווי תקשורת ומתקנים צבאיים.
לפני המלחמה התגוררו בעיר ובעיירות שסביבה כ-20,000 תושבים, מהם כ-570 נהרגו במהלך המלחמה, יותר מ-1,500 תושבים גורשו לסרביה ולשאר מדינות הציר. כ-1,300 נכלאו, מספר לא ידוע גויסו בכוח לצבא הגרמני, וכ-600 ילדים נחטפו ממשפחותיהם על מנת שיתחנכו כגרמנים.
לאחר המלחמה הוקמה אנדרטת "Vojna in mir" (מלחמה ושלום), המנציחה את קרבנות המלחמה בעיר, של הפסל הסלובני ג'ייקוב סבניושק (Jakob Savinšek).
בסיום המלחמה גורשו התושבים הגרמניים מהעיר. 25 תעלות נ"ט שנותרו מזמן המלחמה, שימשו בין השנים 1945–1956 לקברי אחים בהם קברו קרואטים, סרבים וסלובנים ששיתפו פעולה עם הנאצים, כמו גם אזרחים שהתנגדו במהלך המלחמה לפרטיזנים, אזרחים ממוצא גרמני, וחשודים באנטי קומוניזם.
דמוגרפיה
בשנת 1991 כללה האוכלוסייה:
הקהילה היהודית
במקורות יהודיים מכונה העיר צילי וגם סילי. ב-1340 מתועדת לראשונה נוכחות יהודים בעיר. בהמשך, היגרו מספר משפחות ממרבורג ועסקו במתן הלוואות בריבית. עדויות לפעילות משפחות אלו השתמרו במסמכים שכונו "Judenbuch" (מגרמנית: "ספר היהודים") ובהם רישומי החייבים השונים וסכומי החיוב לבני הקהילה מקרב האוכלוסייה הכללית והאצולה המקומית. על מסמכי ההלוואה חתמו המלווים בעברית. בהמשך תועדו יהודים סוחרי יינות, בדים ועצים. מצוין כי היהודים גרו ברחוב מיוחד בעיר. ב-1367 מתועדת עזיבה של יהודי העיר וחזרה אליה כעבור שנה. ב-1370 מתועדות גזירות נגד הקהילה ובמהלכן נאסרו חלק מבני הקהילה והוחרם רכושם. ב-1410 גורשו יהודי צליה על ידי הרמן השני, דוכס צליה, אך שבו לעיר מספר שנים מאוחר יותר. ב-1421, במהלך גזירות וינה נערכו פרעות ביהודי צליה וסביבותיה ו-200 יהודים נרצחו.
במחצית השנייה של המאה ה-15 שבו יהודים להתגורר בעיר. בשלהי המאה פעל בעיר כמלווה בריבית משה איסרלן נכדו של הרב ישראל איסרלן (מתועד במסמכים בשם: Musch Isserlein) ולצידו שותפו חיים בן שבתאי. ב-1496 גורשו כל יהודי שטיריה על ידי מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. לא ניתן לאתר בעיר שרידים כלשהם לקיומה של הקהילה.
לאחר כתב הסובלנות שהוציא יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה החלו יהודים לשוב לאזור. החל משלהי המאה ה-19 מתועדות מספר משפחות יהודיות שהתגוררו במקום. בעיר לא התקיימה קהילה יהודית ועד מלחמת העולם הראשונה נסמכו יהודי צליה על קהילת גראץ. מתועד, כי מורה נודד מגראץ ביקר בעיר ולימד את הילדים היהודים בצליה תנ"ך וחגי ישראל. לאחר יסוד ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים השתייכו רשמית יהודי צליה לקהילת מורסקה סובוטה, אך חלקם נהגו להגיע בחגי ישראל לבית הכנסת בצ'אקובץ. ב-1939 התגוררו בצליה 66 יהודים, רובם נספו בשואה.
ערים תאומות
לצליה שלוש ערים תאומות:
פייטון רוי ליסט
פייטון רוי ליסט (באנגלית: Peyton Roi List; נולדה ב-6 באפריל 1998) היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית, הידועה בשל גילום דמותה של אמה בסדרות של ערוץ דיסני "ג'סי" ו"קיקיוואקה: מחנה קיץ", דמותה של טורי בקוברה קאי ודמותה של הולי הילס מסרטי "יומנו של חנון".
ביוגרפיה
פייטון נולדה ב-6 באפריל 1998 בפלורידה, ארצות הברית. יש לה שני אחים, אח תאום, ספנסר ליסט (שיחק את מייקל הילד האילם בסדרת המדע הבדיוני "פרינג'"), ואח צעיר יותר, פיניקס, גם הוא שחקן.
היא למדה בבית הספר היסודי "Caroll", ובבית הספר "New Voices" לאמנות אקדמית ויצירתית של חטיבת הביניים, שניהם בעיר ניו יורק. למדה בבית הספר התיכון Oak Park באוק פארק, קליפורניה, שם סיימה את לימודיה בשנת 2016.
בעבר יצאה עם קמרון מונאהן אך כיום היא בזוגיות עם עמיתה לסדרה קוברה קאי - ג'ייקוב ברטראנד.
קריירה
ליסט החלה לראשונה את דרכה כדוגמנית לבגדי ילדים, ובשנת 2009 הופיעה על שער של המגזין "American Girl" בגיליון חזרה לבית הספר 2009. בשנת 2011, היא דגמנה עבור המגזין "Justice". היא הופיעה גם ביותר מארבע מאות פרסומות בפורמטים שונים עבור חברות שונות. בתקופה זו החלה לקבל תפקידי משחק בטלוויזיה ובקולנוע. היא הופיעה ללא קרדיט באופרת הסבון "כשהעולם מסתובב" בשנת 2002. בשנת 2004 הופיעה באופרת סבון אחרת "כל ילדיי", ובאותה שנה ביצעה הופעת קמע בסרט גיבורי העל "ספיידרמן 2", גם הוא ללא קרדיט. בשנת 2008 הופיעה בסרט הקומדיה-רומנטית "27 שמלות" בגילום של הגרסה הצעירה של קתרין הייגל. הסרט זכה להצלחה מסחרית, ונחשב לבכורת המשחק שלה.
בשנת 2010 לוהקה לצידו של רוברט פטינסון בסרט "זכרי אותי לנצח" כסמנת'ה, ילדה שמציקה לאחותו הצעירה של דמותו של פטינסון. הסרט זכה להצלחה קופתית. באותה שנה הופיעה כגרסה הצעירה יותר של בקי (טרסה פאלמר) בסרט הפנטזיה "שוליית המכשף" בכיכובו של ניקולס קייג', שהפך לכישלון קופתי. היא לוהקה גם לסרט הטלוויזיה "סודות בקירות" וגילמה את וונדי מילר בסרט האימה "שכול" שזכה לביקורות חיוביות. בשנת 2011 כיכבה פייטון כהולי הילז, מושא אהבתו של גרג הפלי בסרט הקומדיה "יומנו של חנון 2: רודריק שולט", החלק השני בסדרת הסרטים של יומנו של חנון. הסרט הצליח באופן מסחרי וקיבל ביקורות חיוביות לרוב, וליסט אף הופיעה בסרט ההמשך "יומנו של חנון 3: קיץ קטלני" משנת 2012, הסרט זכה להצלחה בדומה לקודמיו, וקאסט הסרט, כולל ליסט, זכה בפרס האמן הצעיר.
בשנת 2011 קיבלה תפקיד קטן בסרט הקומדיה-רומנטית "ארוס בהשאלה" שהתקבל בשלילה. כמו כן בשנת 2011, פייטון החלה את עבודתה בערוץ דיסני, והיא לוהקה לאחד התפקידים הראשיים כאמה רוס, הבכורה מבין ארבעה ילדים אמידים, בסדרת הקומדיה "ג'סי" לצד דבי ראיין וקארן בראר, ששיחק לצדה בסרטי יומנו של חנון. הסדרה הגיעה למיליוני צופים בממוצע לפרק, ועד מהרה הפך לתפקיד הגדול ביותר של פייטון באותה תקופה. הסדרה שודרה במשך ארבע עונות, והסתיימה ב-25 בפברואר 2015. במקביל, הוכרז כי ליסט, יחד עם בראר וסקיי ג'קסון, ישחזרו את תפקידיהם בסדרת הספין אוף "קיקיוואקה: מחנה קיץ" שהחלה את שידוריה בשנת 2015. במקביל לשחזור מחדש של התפקיד ב"קיקיוואקה", היא הופיעה גם בתפקיד אמה רוס בסדרות אחרות של דיסני, כמו "אוסטין ואלי", "ספיידרמן איש העכביש", "קייסי אנדרקאבר", ו-"זה הסוף שלי". לצד עבודתה בטלוויזיה המשיכה ליסט לשחק בסרטים. בשנת 2012 הופיעה בסרט הדרמה "הבעיה עם קלי" שהתקבל בשלילה. בין השנים 2013 עד 2014, היא הנחתה במשך שתי עונות את התוכנית "Pass the Plate"בערוץ דיסני, תוכנית המתמקדת באכילה בריאה, לצד שותפה ל"ג'סי", קארן בראר.. בשנת 2014 היא דיבבה את הנסיכה רוז בדיבוב האנגלי של סרט האנימציה הגרמני "הגמד השביעי". אף על פי שהסרט זכה להצלחה כלכלית סבירה, הוא התקבל בצורה לא טובה על ידי המבקרים. בשנת 2015 הופיעה ליסט עם אינגריד מייקלסון באחת ההופעות של מייקלסון.
בשנת 2016 שיחקה ליסט בסרט מקורי של ערוץ דיסני "מתחלפים" בתפקיד אשל לי אוב'ריאן. שידור הבכורה נצפה בממוצע למעלה משני מיליון צופים, וקיבלה קבלת פנים מעורבת. באותה שנה היא הופיעה כלינה מייקלס בסרט מקורי של Youtube Premium "The Thinning", לצדו של לוגאן פול. בשנת 2017 הופיעה בסרט הקומדיה "המנודים" בתפקיד מקנזי סמית'. הפקת הסרט החלה בשנת 2014 בשם "The Outspirts" ויצאה רק כעבור שלוש שנים. במקור הוא יצא ישירות לווידאו, אך בסופו של דבר יצא להקרנות תיאטרליות. הסרט לא הצליח מבחינה מסחרית. בשנת 2018 הוכרז כי ליסט תעזוב את "קיקיוואקה: מחנה קיץ" לאחר 3 עונות ותעזוב את עבודתה בערוץ דיסני לגמרי. כשעוד עבדה עם הרשת, הייתה חברה פעילה במעגל הכוכבים של ערוץ דיסני.
בשנת 2020 הופיעה ליסט בסרט המוזיקלי "איזה מין נוער", גרסה מחודשת לסרט באותו שם משנת 1983, שיחקה בתפקיד הראשי בסרט הילדים האוסטרלי "Swimming for Gold", והיה לה גם תפקיד קטן בסרט הקומדיה של נטפליקס "יובי יציל את האלווין" בכיכובו של אדם סנדלר. באותה שנה לוהקה לככב בסרט הדרמה "Paper Spiders" לצד איאן נלסון ולילי טיילור, סרט שייצא במהלך 2021.
בשנת 2021 שבה עם תפקידה המשני כטורי ניקולס בעונה השלישית של הסדרה "קוברה קאי", אך הפעם תחת שירות הסטרימינג של נטפליקס. וחזרה לתפקיד אורח בעונה החמישית של הסדרה "קיקיוואקה: מחנה קיץ" בערוץ דיסני.
וולפגנג פירסטנר
וולפגנג פירסטנר (בגרמנית: Wolfgang Fürstner; 4 באפריל 1896 – 19 באוגוסט 1936) היה גרמני ממוצא יהודי, מפקד בוורמאכט, צבא הקבע של גרמניה הנאצית. היה אחראי לבנייה ולהקמת הכפר האולימפי של אולימפיאדת ברלין (1936). לאחר שהתגלה שמוצאו יהודי, הועבר לתפקיד סגן ראש הכפר האולימפי.
משפחתו
פירסטנר היה נשוי ללאוני פון שליק (Leonie von Schlick), בתו של מפקד משחתת בצי הגרמני במלחמת העולם הראשונה.
קריירה
וולפגנג פירסטנר שירת בצבא הגרמני במלחמת העולם הראשונה. אחרי המלחמה שימש כמפקד פרייקור - מיליציה ימנית קיצונית. ב-1927 הצטרף למפלגה הנאצית, ומונה ל"גאופיהרר" של ארגון האתלטים במדינת ברנדנבורג. בתפקידו זה דאג לסילוק כל היהודים מארגוני הספורט במדינה. פירסטנר התקדם בדרגות הצבא הגרמני, והיה קצין מוערך ונאמן למולדתו. בזכות יכולותיו הארגוניות מונה בשנת 1934 לתפקיד האחראי על הכפר האולימפי באולימפיאדת ברלין. תפקידו היה לבנות את הכפר, להכשירו למתעמלים ולעיתונאים בצורה הטובה ביותר האפשרית, ולנהלו במהלך המשחקים האולימפיים. בשנת 1935, עם חקיקת חוקי נירנברג, נעשתה בדיקה בנוגע לעובדי הציבור ולחיילים בוורמאכט. בבדיקה זו התברר כי סבו היה יהודי שהוטבל לנצרות ולכן נחשב ל"רבע יהודי" (מישלינג מדרגה שנייה) על פי חוקי נירנברג. לאחר גילוי זה החלו הליכים להדחתו מצבא הוורמאכט, אולם לאור תפקודו ועקב המלצות חיוביות ממפקדיו, לא הודח עד שנת 1936. עם זאת, לאור הגילוי, הועבר מתפקיד מפקד הכפר האולימפי לתפקיד סגן המפקד, ולתפקידו נכנס ורנר פון גילזה (Werner von Gilsa), שלא היו לו שורשים יהודים. ההדחה נומקה ב"חוסר אנרגיה בתפקודו", דבר שסתר את הדיווחים הקודמים אודות תפקודו היעיל. מוצאו היהודי לא הוזכר בהודעות לעיתונות. עם זאת, כפי הנראה בזכות יכולותיו הגבוהות, הושאר בתפקיד סגן מפקד הכפר האולימפי, ומילא את תפקידו בצורה מיטבית.
בכך היה לחלק מקבוצה קטנה של אנשים שמוצאם היה יהודי בחלקו, שייצגו את גרמניה הנאצית האנטישמית ושירתו אותה, למרות מוצאם, בדומה לסייפת הלן מאייר ולכוכב ההוקי רודי בל.
מותו והטיוח
פירסטנר התאבד ביריית אקדח ב-19 באוגוסט 1936, שלושה ימים לאחר סיום המשחקים. לפני מותו קיבל מדליה של כבוד על הארגון המוצלח של המשחקים האולימפיים, והוזמן לסעודה חגיגית עם מחליפו בתפקיד גילזה. בסעודה זו נמסר לו כי עקב מוצאו היהודי יודח מהוורמאכט, בהתאם לחוקי נירנברג.
על מנת לחפות על התאבדותו של פירסטנר ולהגן על המוניטין הבינלאומי של גרמניה, נמסרה לעיתונות ההודעה כי מותו היה תוצאה של תאונת דרכים.
התעמולה הנאצית לא הצליחה להעלים את עובדת ההתאבדות, ובעיתונות האוסטרלית דווח כבר למחרת כי הוא נמצא מת במיטתו כשהוא ירוי, ואקדח בידו.
הוא נקבר בלווייה צבאית מכובדת, כגיבור מלחמה, בבית הקברות אינוואלידן-פרידהוף (Invalidenfriedhof), לצד נופלים במלחמות הגרמניות. על גבי מצבתו כי נכתב כי היה סגן המפקד הכללי של הכפר האולימפי 1936, מלוחמי הוורמאכט המעוטרים, שמת בתאונה.
שחזור הקבר
בשנת 2002, כשישים ושש שנים לאחר מותו, תרם הוועד האולימפי הגרמני מצבה חדשה שהוקמה על קברו. על גבי המצבה החדשה רשום כי נתרמה על ידי ממשלת גרמניה והוועד האולימפי הגרמני, ומצוין כי פירסטנר כיהן כסגן המפקד הכללי של הכפר האולימפי 1936 וכי מותו היה התאבדות על רקע רדיפה פוליטית.
סאם ריד
ביוגרפיה
ריד נולד באזור כפרי בניו סאות' ויילס, אוסטרליה לאב שהיה חוואי בקר. אחיו הגדול רופרט ריד (אנ'), גם הוא שחקן. הוא למד בבית ספר קראנברוק, בית ספר פרטי לבנים בסידני. עם סיום הלימודים, ריד התגורר לזמן קצר בניו יורק לפני שעבר ללונדון כדי ללמוד משחק. בשנת 2010, הוא סיים את לימודיו באקדמיה למוזיקה ואמנות דרמטית בלונדון.
קריירה
במהלך הסמסטר האחרון שלו באקדמיה למוזיקה ואומנות דרמטית בלונדון, ניתנה לריד הזדמנות לעבור אודישן לתפקיד לסרט משנת 2011, "אנונימי". אף על פי שלא קיבל תסריט לפני שנבחן לתפקיד, הוצע לו לגלם את הרוזן מאסקס למחרת.
בפברואר 2016, הוא הופיע בקליפ של המוזיקאי "Flume" לשירו " Never Be Like You" לצד סופי לואו.
בשנת 2019, הופיע בסדרת הטלוויזיה האינטרנטית "Bloom", סדרת הטלוויזיה "Lambs of God", ומיני סדרת הדרמה "The Hunting".
בשנת 2021, לוהק ריד לתפקיד לייסטאט דה ליונקורט בסדרת הטלוויזיה הקרובה של AMC, "ראיון עם הערפד" המבוססת על ספר באותו שם.
ריד גילם את מגיש החדשות דייל ג'נינגס בסדרת "The Newsreader", שהוקרנה באוגוסט 2021.
Sabıka Kaydı
Sabıka Kaydı (בעברית: רישום פלילי) הוא אלבום האולפן השני של הזמרת-יוצרת הטורקייה אירם דריג'י. האלבום יצא לאור ב-10 באוגוסט 2018, על ידי חברת התקליטים דואן מיוזיק קומפני. כמו כן, מתוך האלבום יצא הסינגל "Ben Tek Siz Hepiniz".
אלבום זה יצא שנתיים לאחר צאת אלבום הבכורה שלה, Dantel.
רקע ויציאה
ב-20 באפריל 2017, הוציאה דריג'י את "Tektaş" שזכה להצלחה נאה ואף הגיע למקום השמיני במצעד שבטורקיה. לאחר מכן, הוציאה את "" ואת "Bazı Aşklar Yarım Kalmalı".
בין היתר, בפברואר 2018 הוציאה את "Hadi Gel", שזכה להצלחה נאה גם כן. לבסוף, החליטה דריג'י שלא לצרף את כל השירים הללו לאלבום זה. בנוסף לכך, הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר "Ben Tek Siz Hepiniz" הצליח לצבור 30 מיליון צפיות ובכך הפך לנצפה ביותר מן האלבום.
אנדרס כריסטיאנסן
אנדרס כרטיסטיאנסן (בדנית: Anders Bleg Christiansen; נולד ב-8 ביוני 1990) הוא כדורגלן דני המשחק בעמדת הקשר במאלמה.
קריירת מועדונים
כריסטיאנסן התחיל את הקריירה שלו בלינגבי ובשנת, כריסטיאנסן הצטרף לקבוצה הבוגרת ורשם שלוש הופעות בעונתו הראשונה. בעונה שלאחר מכן, כריסטיאנסן הפך לשחקן הרכב בקבוצה הבוגרת ועזר לקבוצה לעלות לליגת העל הדנית.
ב-25 ביולי 2012 כריסטיאנסן חתם לארבע שנים בנורשלן. כריסטיאנסן שיחק בקבוצה שנתיים וחצי והשתתף עמה בשלב הבתים של ליגת האלופות.
ב-15 בינואר 2015 כריסטיאנסן חתם בקייבו ורונה מהסרייה א'. בקייבו, כריסטיאנסן רשם רק 4 הופעות בקבוצה.
ב-26 בינואר 2016, כריסטיאנסן חתם במאלמה מליגת העל השוודית. ב-2 באפריל כריסטיאנסן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-3 נגד נורשפין, בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון.
ב-4 בינואר 2018 כריסטיאנסן חתם בגנט מליגת העל הבלגית, בה שיחק עד לסיום העונה.
בקיץ כריסטיאנסן חתם במאלמה וכעבור שנתיים מונה לקפטן המועדון.
קריירה בינלאומית
ב-30 בינואר 2013 כריסטיאנסן ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת דנמרק בתיקו 1-1 נגד.
כריסטיאנסן נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2020.
הודעה קטלנית
הודעה קטלנית (באנגלית: One Missed Call; בתרגום מילולי לעברית: שיחה אחת שלא נענתה) הוא סרט אימה אמריקאי, שיצא לאקרנים בשנת 2008, אשר מבוסס על נובלה בשם "Chakushin Ari" מאת יאסושי אקימוטו, ומשמש כרימייק לסרט תאילנדי באותו השם משנת 2003. הסרט בוים על ידי אריק וולט, נכתב על ידי אנדרו קלאוון, ומככבים בו שאנין סוסמאון, אדוארד ברנס, אנה קלאודיה טלנקון, ריי וויס ואזורה סקיי. הסרט הוא שיתוף פעולה בין ארצות הברית, בריטניה, יפן וגרמניה.
למרות ההצלחה בקופות, הסרט נכשל בביקורות והוכתר כ"רימייק אימה יפני" הכי גרוע עד כה. הסרט קיבל את הביקורות הכי גרועות לשנת 2008 וקיבל 0% טריות באתר Rotten Tomatoes.
עלילה
הסרט נפתח עם ילדה קטנה שמחולצת משריפה בבית חולים. אחד הכבאים שואל אותה אם אמה עדיין בפנים, אך הילדה שותקת.
בלוויה של לין, טיילור, שותפתה לחדר של בת' מדברת על השיחה המוזרה ששלי קיבלה לפני מותה, בדיוק כמו לין. בריאן, בן זוגה לשעבר של לין, מתחיל להזות בעצמו ועוזב את הלוויה במהרה. בת' פוגשת אותו מחוץ לבית קפה ובריאן מראה לה הודעה קולית שהוא קיבל בלילה שבו לין מתה מהטלפון שלה. בת' רואה שתאריך ההודעה הוא כמה שניות קדימה לעתיד ופיצוץ שמתרחש באתר בנייה סמוך גורם למוט מתכת ליפול ולשפד את בריאן. בדומה ללין, בריאן יורק מפיו ממתק אדום ומת מול בת' המבוהלת.
כאשר בת' חוזרת לביתה, טיילור המבוהלת מחכה לה וטוענת שהיא יודעת שהיא הבאה בתור, וזאת אף על פי שהיא לא קיבלה הודעה קולית. בת' מבטיחה לה ששום דבר רע לא יקרה לה ומוציאה את הסוללות מהטלפונים של שתיהן במטרה לא לקבל שיחות. באותו הלילה, בת' וטיילור מתעוררות לאחר שטיילור מקבלת שיחה עם רינגטון שדומה לשיר ערש מהטלפון חסר הסוללה שלה. אף על פי שהוא בלי סוללה, המסך של טיילור מציג הודעת וידאו שמציגה את מותה, שאמור להתרחש יומיים קדימה בעתיד.
בבוקר שלמחרת, בלש משטרה בשם ג'ק אנדרוס מבקר את בת' ואומר שאחותו היא זאת שהתקשרה לשלי, אך זאת הייתה מתה בזמן שהשיחה בוצעה. הוא גם אמר שהוא עוקב אחר מקור ההודעה הקולית בסלולרי של אחותו כדי להבין מי שלח אותה, אישה בשם מרי לייטון. אנדרוס נעזר בדו"חות חדר המתים ומגיע לגופתה של אלי לייטון, בתה הגדולה של מרי שנהרגה מהתקף אסתמה. השניים מוצאים דו"חות על אשפוזים בבית החולים של אלי ולורל לייטון, הבת הקטנה של מרי ואחותה הצעירה של אלי. לורל נפצעה לעיתים תכופות ובת' חושבת שאמה התעללה בה.
בת' מגיעה לבית החולים הנטוש כחצי שעה לפני שעת מותה ומתחילה להזות. היא נתקלת באנדרוס והשניים מנסים לברוח מבית החולים. הם מופרדים ובת' מוצאת חלל קטן לזחילה ומגלה בו את גופתה של מרי לייטון, שרופה לחלוטין ומחזיקה בידה טלפון סלולרי. השעה למותה של בת' הגיעה וגופתה של מרי תוקפת את בת' המבוהלת, אך מסתבר שרוחה של מרי ניסתה להגן על בת' מהמוות ולא לפגוע בה. בת' ניצלת ממותה החזוי.
לאחר מכן, בזמן שהם מבקרים את לורל, אנדרוס מוצא דיסק בתוך הדובון שלה. הדיסק מכיל סרטון ממצלמה נסתרת שמרי התקינה כדי להגן על אלי ולורל. הסרטון חושף שאלי חתכה את זרועה של לורל עם סכין קצבים במטרה לבצע טקס עם דמה הקשור לתורת הנסתר. מרי נכנסת לחדר ומבינה שהיא הואשמה בהתעללות על לא עוול בכפה וכי אלי היא המתעללת האמיתית. היא לוקחת את לורל לבית החולים, משאירה את אלי לבדה נעולה בחדרה. אלי סובלת מהתקף אסתמה ומתה בזמן שהיא מנסה לחייג לסלולרי של אמה, דבר המתחיל את הקללה וגורם למרי למות בגלל השריפה בבית החולים. בהווה, לורל מספרת לאנדרוס שאף על פי שאחותה פגעה בה, היא תמיד נתנה לה סוכריות אדומות, זהות לאלו שנמצאו בפיהן של הקורבנות. הטלפון של אנדרוס מצלצל וזמן השיחה הוא חצי שעה קדימה בעתיד.
אנדרוס מבין שהגורם לרציחות הוא אלי ויוצא במהרה אל בת'. לאחר שהוא מגיע לביתה הם שומעים דפיקה בדלת. אנדרוס מביט דרך העינית, אך נדקר בעינו מסכין שעוברת דרך הדלת ומת. רוחה של אלי מופיעה ומנסה להרוג את בת', אבל רוחה של מרי מופיעה ועוצרת אותה, מצילה את בת' בשנית. ממתק אדום נופל מפיו של אנדרוס והטלפון שלו מתחיל לחייג מעצמו, מה שחושף שאלי עדיין משוחררת ושעוד אנשים ימותו.
הפקה
צילומי הסרט החלו ביוני 2006, באטלנטה, ג'ורג'יה והשחקנים שאנין סוסמאון, אדוארד ברנס ומרגרט צ'ו הוחתמו כשחקנים בסרט. באוגוסט של אותה השנה השחקנים אד האריס וגבריאל ביירן אישרו שהם חלק מצוות השחקנים, אך שניהם פרשו מההפקה מסיבות לא ידועות.
מלחין הסרט השתמש בקולו של סבסטיאן ביץ' (סולן להקת ההבי מאטל "סקיד רואו") בסצנת המרתף בבית החולים ונעשה שימוש בצרחה שלו מהקליפ של השיר "Midnight Tornado".
ביקורות
באתר Rotten Tomatoes הסרט היה בין הסרטים הבודדים שזכו ל-0% טריות לפי 80 ביקורות שכולן שליליות (עגבניות רקובות), ולציון של 2.6/10. הביקורות הללו זיכו אותו בפרס ה"Mouldy Tomato" על הסרט שזכה להכי הרבה ביקורות שליליות בשנת 2008.
באתר Metacritic הסרט קיבל ציון 24/100 לפי 14 ביקורות.
גריגורי גארפונקין
גרִיגוֹרִי סוֹלוֹמוֹנוֹביִץ' גַארְפוּנְקִין (ברוסית: Григорий Соломонович Гарфункин; בחלק מן התעודות: גרִיגוֹרִי סַאלוֹמוֹנוֹביִץ' גוֹרְפוּנְקִין (ברוסית: Григорий Саломонович Горфункин; 8 ביוני 1920 – 22 בספטמבר 1943) היה חייל יהודי רוסי, סייר שטח בחטיבת הטנקים מס' 183 של גיס הטנקים העשירי במלחמת העולם השנייה, גיבור ברית המועצות.
קורות חיים
שם משפחתו במקור הוא גוֹרְפוּנְקֶל. נולד ב-6 באוגוסט 1920 בעיירה ינוביצ'י, באימפריה הרוסית (כיום יישוב ינוביצ'י, אזור ויטבסק, ביילורוס). עברי (בחלק מן התעודות רשום כרוסי).
בין השנים 1936–1940 היה עובד מחרטה במפעל למחטים בעיר (כיום מפעל למיכשור של ויטבסק).
גויס לצבא האדום באוקטובר 1940 ונשלח לחזית בראשית הפלישה הגרמנית לברית המועצות, השתתף בקרב על לנינגרד. נפצע קשה במהלכו ולאחר השיקום הגיע ב-1943 לחזית וורונז', שם הפך לסייר מצב החזית בחטיבת הטנקים מס' 183 של גיס הטנקים העשירי.
מעשה הגבורה
ב-22 בספטמבר 1943 החטיבה שלו הייתה הראשונה שהתקרבה לדנייפר דרומית לקייב. קבוצה של שישה סיירים קיבלה את המשימה לחצות את הגדה המערבית ולבצע סיור שטח הצליחה העתידית. המשימה ניתנה על ידי קיריל מוסקלנקו שאחר כך התמנה למרשל ברית המועצות.
היחידה חצתה את הדנייפר בכפר (שבמחוז פריאסלאב) ונחשפה במהלך גילוי ביצורי ורמאכט וקביעת נקודות הירי שלו במקום. גארפונקין נותר להגן על נסיגת שאר החיילים ולאחר מכן החל לחצות את הנהר ונורה באמצע הנהר.
ב-10 בינואר 1944 על פועלו הוא עוטר לאחר מותו בתואר גיבור ברית המועצות.
חצר שועל
לגבי אזכור העיר חצר שועל ברשימת ערי בני שמעון, מרטין נות סבור שמדובר בתוספת ברשימת ערי שמעון, והוא מביא ראיה לדעתו זו, שבדברי הימים בא שמו של מקום זה בלא אות היחס ב'; אבל הזכרת המקום ברשימת ערי נגב יהודה מבטלת את סברתו, לפי דעת שמואל ליונשטם.
דיוויזיית הנ"מ ה-19 (ורמאכט)
דיוויזיית הנ"מ ה-19 (בגרמנית: 19. Flak-Division), הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה בסיציליה ב-1 באוגוסט 1942 על בסיס חטיבת הנ"מ ה-7, והועמדה תחת פיקודו של היינריך בורכארד, ולאחר מכן הועברה לצפון אפריקה. ב-23 באוגוסט 1942, הדיוויזיה השתלטה על הנהגת כל יחידות הנ"מ שפרסו בצפון אפריקה. הדיוויזיה לחמה בקרב אל עלמיין הראשון ובקרב אל עלמיין השני, ולאחר מכן לחמה במהלך המערכה בתוניסיה עד לכניעת כוחות מדינות הציר במאי 1943.
ב-1 בנובמבר 1943, הוקמה מחדש דיוויזיית הנ"מ ה-19 באתונה, ותחת פיקודה הוכפפו יחידות הנ"מ שנפרסו ביוון. בשנת 1944 הועבר מטה הדיוויזיה לסלוניקי. בסוף 1944 נסוגה הדיוויזיה לבלקן, ובסוף המלחמה לחמה הדיוויזיה בשטיריה התחתונה.
בית רוקס
בית רוקס הוא מבנה מפואר במרכז קיבוץ גבעת ברנר ששימש למגורי משפחת רוקס עד שנמכר לקיבוץ. המבנה הוא אתר מורשת נטוש הנמצא במרכזה של מחלוקת האם לשמרו או להרסו לטובת בניה חדשה.
ההיסטוריה של הבית
בשנות ה-60 עזבה משפחת רוקס את הבית ומכרה אותו לקיבוץ שהשאירו נטוש. עם השנים הועלו מספר רעיונות לשימוש בבית (למשל להפכו למוזיאון יהדות איטליה) אולם אלו לא מומשו. לאחר שהוכרז כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל הפך הבית לאבן מחלוקת בין המצדדים בשיקומו ובין המצדדים בהריסתו לצורך בניה חדשה
אברהם ליפשיץ
אברהם ליפשיץ (1871 – 21 ביולי 1938) היה מוותיקי המתיישבים בעיר תל אביב, ומחלוצי הספנות העברית.
בית רוקס
מבנה בית
הבית נבנה ב-1938 בסגנון הבינלאומי. הוא תוכנן על ידי חבר הקיבוץ, יעקב בן צבי (בעזרת מהנדס הקונסטרוקציה פרופ' היברשיים) ונבנה על ידי קבוצת הבנייה של הקיבוץ. ב-1938 נבנו 2 הקומות התחתונות של הבית שכללו 4 דירות עבור מגורי המשפחה. ב-שנות ה-50 הורחב הבית ונוספו לו חדרים וקומות.
הבית הוקף בגן גדול ומטופח.
אברהם ליפשיץ
ביוגרפיה
כשפרצה מלחמת העולם הראשונה תרם אברהם ליפשיץ דירה לייסוד "מטבח עם", שבו חולק אוכל חם לנצרכים תמורת סכום פעוט. אשתו והוא הקדישו למפעל זה זמן ומאמץ ועבדו ב"מטבח העם" עם מתנדבים אחרים. השתתף בכל הפעולות הצבוריות בעיר. בביתו מצאו מחסה רבים שנרדפו על ידי הטורקים במלחמה העולמית הראשונה. בתור נתין רוסי, סירב בימי הגירוש לעזוב את הארץ, התעתמן, והשפיע גם על אחרים לעשות כמוהו.
הטרונורמטיביות
המונח הטרונורמטיביות (מאנגלית: Heteronormativity) מתייחס למערכת של נורמות חברתיות הגורסות כי אנשים מתחלקים לשתי קטגוריות מגדריות משלימות (גבר או אישה) אשר מהן נגזרים תפקידיהם הטבעיים בחברה. בנוסף, נורמות אלו מגדירות את ההטרוסקסואליות כנטייה המינית הנורמלית ומתייחסות למערכת יחסים זוגית רומנטית או מינית כראויה יותר (או בכלל אפשרית) אם היא מתקיימת בין גבר אחד ואישה אחת. בהתאם לכך, השקפת עולם הטרונורמטיבית תטען לטבעיות הביולוגית של המין, זהות המגדר ותפקידי המגדר.
אברהם ליפשיץ
ביוגרפיה
בשנת 1919 רכש ליפשיץ, ביחד עם שני שותפים אחרים, את הספינה העברית הראשונה, החלוץ שעליה למדו בימים ההם את תורת הספנות. ראשי המוסדות של היישוב התעניינו ברכישת הספינה על מנת לפתח קו ספנות מסחרי, אבל העניין לא צלח, רכישת הספינה מבעליה המקוריים לא התממשה, ובשנת 1922 עלתה הספינה על שרטון ליד חוף תל אביב ומטען תפוחי הזהב שהיה בה התפזר על החוף.
הטרונורמטיביות
מקורות המונח
את המונח טבע מייקל וורנר, תאורטיקן בתחום מדעי החברה, בשנת 1991 באחת מעבודותיו הראשונות בנושא תאוריה קווירית, אולם הרעיון שמאחורי המושג מקורו בעבודותיה של האנתרופולוגית גייל רובין בנושא "מערכת המין/מגדר" ותובנותיה של אדריאן ריץ' בקשר ל"הטרוסקסואליות כפויה". התאורטיקן סמואל א. צ'יימברס טוען בסדרה של מאמרים שאת המושג הטרונורמטיביות יש להבין כמושג החושף את הציפיות, את הדרישות ואת המגבלות שנוצרות כאשר החברה מתייחסת להטרוסקסואליות כנורמה. המושג "הטרונורמטיביות", שנוצר במקור על מנת לתאר את הנורמות שבהן נאלצים לא-הטרוסקסואלים להיאבק, שולב במהרה הן בשיח המגדר והן בשיח הטרנסג'נדרי.
אברהם ליפשיץ
ביוגרפיה
אברהם ליפשיץ נפטר בתל אביב, בכ"ב בתמוז תרצ"ח (21 ביולי 1938).
צאצאיו: יהושע (שהיה מהנדס בצרפת ומפעילי המחתרת הצרפתית במלחמת העולם השנייה), צבי לי, חיים, מלכה-מרוסיה (אשת יצחק הוז), בנימין, ורחל (אשת ישעיהו בן-דוד). נכדו הוא איש התיאטרון פרופ' אברהם עוז. בן נינו הוא השחקן תום אבני.
הטרונורמטיביות
אפליה
הטענות המרכזיות המופנות כלפי גישות הטרונורמטיביות מצד המבקרים אותן הן שגישות אלו מפעילות דיכוי, מוקיעות ודוחקות לשוליים אנשים המבטאים את מיניותם בצורה הנתפסת כסוטה, ומקשות על הביטוי העצמי במקרים בהם ביטוי זה אינו תואם את הנורמה ההטרוסקסואלית. ביטויים מיניים ומגדריים כאלה כוללים בדרך כלל לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים, ביסקסואלים, א-מיניים, אינטרסקס (בהכללה נקראים להט"בים) וכן אנשים הנוהגים בפוליגמיה, פוליאמוריה ומיעוטים אחרים כגון מיעוטים גזעיים. על פי הטענה, תרבות הטרונורמטיבית "מעניקה להטרוסקסואליות מעמד מיוחס כטבעית ונורמלית" ויוצרת אקלים חברתי שבו להט"בים מופלים בכל מה שקשור למעמד חוקי, נישואין ותעסוקה.
אפליה כנגד יחידים להט"בים
על פי האנתרופולוגית התרבותית גייל רובין, ההטרונורמטיביות של החברה הכללית יוצרת "היררכיית סקס" המדרגת את הפרקטיקה המינית בין "סקס טוב" ו"סקס רע" מבחינת מוסרית. בראש אותה היררכיה - הקצה ה"טוב" שלה - מוצב מין מונוגמי המכוון לרבייה בין שני הטרוסקסואלים המחויבים זה לזה. כל מעשה מיני או אדם שלא עומדים בקנה המידה זה מדורגים בסדר יורד עד אשר מגיעים לתחום "הסקס הרע". ספציפית, גם הומוסקסואלים המצויים במערכת יחסים זוגית ארוכת טווח וגם הומוסקסואלים הנוהגים במתירנות מינית מדורגים בין שני הקטבים. פטריק מקרירי, מרצה באוניברסיטת ניו יורק, מאמין שהיררכיה זו מסבירה באופן חלקי את הסטיגמה הנפוצה לפיה להט"בים מרבים יותר לעסוק בפרקטיקות מיניות "סוטות" הנהוגות גם בקרב הטרוסקסואלים, כגון צריכה של פורנוגרפיה ומין במקומות ציבוריים.
מקרירי מציין כי היררכיה זו משועתקת למקומות העבודה, שם נתקלים להט"בים באפליה המתבטאת במדיניות המונעת העסקת להט"בים וכן מנגנונים נוספים של אפליה. אלה הם האנשים המאכלסים את הדרגות הנמוכות ביותר בהיררכיה, כגון טרנסקסואלים, שנותרים הפגיעים ביותר והחשופים ביותר לאפליה גלויה. אותם אנשים מתקשים בדרך כלל למצוא תעסוקה.
במדינת ישראל כיום (2011) קשה לדחות מועמד לעבודה או לפטר עובד בשל נטייתו המינית, בהתאם לחוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (אף על פי שחוק זה אינו כולל זהות מגדר), אולם המצב אינו כזה בכלל הארצות. בחלק ממדינות ארצות הברית, לדוגמה, ניתן לפטר עובד או לדחות מועמד לעבודה אם הוא אינו הטרוסקסואל או אפילו אם הוא נתפס כלא-הטרוסקסואל. מוכר במיוחד הוא מקרה שקרה ברשת המסעדות האמריקאיות "קראקר ברל" בשנת 1991, שם פוטרה עובדת עקב היותה לסבית מוצהרת. ההסבר שניתן מטעם הרשת ציטט מתוך מדיניות ההעסקה של הרשת, שם נטען כי עובדים המבטאים "העדפה מינית שאינה מפגינה ערכים הטרוסקסואליים נורמליים אינם תואמים את הערכים האמריקאיים המסורתיים". העובדת שפוטרה ועובדים נוספים, כגון מלצרים המפגינים התנהגויות "נשיות" (נטען שהם היו היעד האמיתי של מדיניות זו) פוטרו על פי חוק בהתאם למדיניות העסקה המבקשת "להגן" על הערכים ההטרונורמטיביים ה"נורמליים".
אפליה כנגד מיעוטים גזעיים ואחרים
חוקרים אחדים הצביעו על הקשר שבין הטרונורמטיביות לדיכוי על רקע של גזע. בספרה "לימודים קווירים שחורים" טוענת קאת'י ג'י כהן, מרצה למדעי המדינה באוניברסיטת שיקגו, כי המוסד ההטרונורמטיבי לא מחלק באופן שווה את זכויות היתר ואת הכוח הפוליטי בין כל ההטרוסקסואלים, אלא מעדיף הטרוסקסואלים שהם לבנים ובני המעמד הגבוה או הבינוני. לשיטתה, הדיכוי המיני קשור במבנים רחבים יותר של כוח, בהם הוא מצטלב והופך בלתי נפרד מאופני דיכוי נוספים כגון גזע, מגדר ומעמד כלכלי-חברתי. היא מצביעה על דוגמאות כמו נשים חד-הוריות המתקיימות על קצבאות הרווחה (בדרך כלל נשים לא-לבנות) ועובדי תעשיית המין - שיכולים להיות הטרוסקסואלים אולם אינם מצייתים לנורמה ההטרונורמטיבית ולכן אינם נתפסים כלגיטימיים או "כנורמלים, מוסריים או ראויים לתמיכת המדינה".
במחקרה אודות חינוך מיני בקרב נערות ממוצא לטיני בארצות הברית, הסכימה החוקרת לורנה גרסייה כי ההטרונורמטיביות יוצרת חלוקה בלתי שווה של הכוח הפוליטי על פי מאפיינים של גזע, והצביעה על הקשר שבין גזענות, הטרונורמטיביות וסקסיזם. ממצאי מחקרה עולה כי החינוך המיני ההטרונורמטיבי משתמש "בעדשה גזעית" המאפיינת נערות ממוצא לטיני כ"פוריות יתר על המידה" בהשוואה לעמיתותיהן הלבנות "ולכן בלתי מתאימות לאידיאל ההטרונורמטיבי הסטנדרטי". כתוצאה מכך, החינוך המיני נוטה להבנות את הנערה הלטינית "כסיכון".
באופן דומה, גם החוקר פטריק מקרירי, שנזכר קודם, טוען כי ההטרונורמטיביות לא מפלה רק כנגד להט"בים, אלא גם כנגד אנשים שאינם לבנים. ההטרונורמטיביות מחזקת את התפיסה לפיה אנשים אלה הם "חשודים מבחינה מינית" ו"שטופי תאווה בצורה חסרת תקנה". מקרירי מקשר את ההשלכות שיש להיררכיה ההטרונורמטיבית בעבור מיעוטים גזעיים לאפליה במקום העבודה, ומציין כי "סטרייטים מונוגמיים (ולבנים)" חווים הכי פחות אפליה על רקע מיניותם.
היחס לנישואין ולמשפחה הגרעינית
המחצית השנייה של המאה ה-20 בארצות הברית הביאה עמה שינויים מואצים ומהותיים במבנה המשפחה הגרעינית. אם בעבר "משפחה" הייתה איחוד הטרונורמטיבי של גבר ואישה המגדלים ביחד את ילדיהם הביולוגיים, הגדרה זו הופכת פחות ופחות רלוונטית למשפחות בנות ימינו. כבר בשנת 1985 הוערך כי בארצות הברית ישנן לפחות 2.5 מיליון משפחות חורגות לאחר גירושין שבהן גדלים ילדים. בשלהי שנות ה-80 בארצות הברית, כמעט 20% מהמשפחות שבראשן עומד זוג נשוי המגדל ילדים היו משפחות חורגות (בהן לפחות אחד מההורים אינו ההורה הביולוגי של לפחות אחד מהילדים).
שיעורי הגירושין, משפחות חד-הוריות וחיים בצוותא ללא נישואין עלו בצורה חדה בארצות הברית לאורך שלושת העשורים האחרונים.. משפחות לא-מסורתיות (קרי משפחות שאינן "משפחה בת מעמד הביניים שבה האב המפרנס והאם עקרת הבית נשואים אחד לשני ומגדלים ביחד את ילדיהם הביולוגיים") מהוות את רוב המשפחות החיות כיום בארצות הברית. משפחות מודרניות כיום מורכבות בהרבה מהמקרים מהורה יחיד עקב גירושין או פרידה, שני הורים שאינם נשואים זה לזה אך מגדלים ביחד את ילדיהם, או משפחות חד-מיניות וכדומה. עקב הפיכתם של הליכים כמו הזרעה מלאכותית, פונדקאות ואימוץ פשוטים וזמינים יותר, ישנן היום דרכים שונות להקים משפחה שאינה הדרך המסורתית הדורשת איחוד הטרונורמטיבי בין גבר ואישה על מנת להביא ילדים לעולם. אולם, כפי שנאמר, התרבות ההטרונורמטיבית אשר "מעניקה להטרוסקסואליות מעמד מיוחס כטבעית ונורמלית" ומקדשת משפחות "טבעיות ונורמליות" שנוצרו מאיחוד שכזה, יוצרת אקלים חברתי שבו לא-הטרוסקסואלים מופלים בכל הקשור לאפשרות להקים משפחה.
ההשלכות שיש לשינויים אלה במבנה המשפחה על הורים ועל ילדים כאחד זכו לדיון נרחב בזירה הציבורית בשנים האחרונות. במסגרת תביעה להכרה בזכויותיו כהורה של בן זוג מאותו המין שנידונה בבית משפט במדינת מסצ'וסטס בארצות הברית בשנת 2009, העיד הפסיכולוג ההתפתחותי מייקל לם כי הנטייה מינית של ההורים אינה משפיעה לרעה על ילדיהם. הוא טען כי "מאז סוף שנות ה-80... נקבע כי ילדים ובני נוער יכולים להסתגל לסביבה משפחתית בלתי-מסורתית טוב כמו שהם יכולים להסתגל לסביבה משפחתית מסורתית". עם זאת, הפובליציסטית השמרנית מאגי גאלגר טוענת כי המוסדות החברתיים ההטרונורמטיביים מועילים לחברה משום שהם יוצרים סביבה אופטימלית לגידול ילדים, ובנוסף טוענת האתיקאית האוסטרלית-קנדית מרגרט סומרוויל כי "לתת לזוגות חד-מיניים את הזכות להקים משפחה מנתק את הקשר שבין הורות לביולוגיה".
אינטרסקס
אינטרסקס הוא אדם אשר נולד עם סימני מין זכריים ונקביים. ברוב החברות בנות ימינו נוהגים במקרים כאלה "להקצות" מין נורמטיבי זמן קצר לאחר הלידה, וזאת באמצעות ניתוח (הכולל בדרך כלל התערבות כירורגית באברי המין) שמטרתו ליצור גוף זכרי או נקבי מובהק - לפי שיקול דעתם ובהסכמתם של ההורים (ולא של הפרט). לאחר הניתוח ישנו מאמץ לגדל ולחברת את הילד כבן המין שהוקצה לו, אף כי ייתכן ומין זה אינו תואם את הזהות המגדרית המתהווה בילד או סימני מין קיימים אחרים (המין הכרומוזומלי, לדוגמה, או אברי המין הפנימיים).
במקרים מסוימים אולצו הומוסקסואלים לעבור ניתוח לשינוי מין על מנת "לתקן" את המין או המגדר שלהם: באירופה במהלך המאה ה-20, ובדרום אפריקה בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20.
טרנסג'נדרים
הקשת הטרנסג'נדרית מכילה מגוון רחב של ביטויים של חוסר הלימה בין המין הביולוגי לזהות המגדרית של הפרט. חלק מהקהילה הטרנסג'נדרית עשויים לבקש לעבור ניתוח לשינוי מין על מנת ליצור התאמה בין מינם הביולוגי לזהותם המגדרית, בעוד אחרים עשויים להרגיש בנוח בזהות מגדרית שאינה בפשטות זכר או נקבה. בתוך כך, טרנסג'נדרים עשויים לבחור שלא לנהוג על פי תפקידי המגדר שנכפו עליהם על ידי החברה. בחברות מסוימות, התנהגות כזו נתפסת כפשע שדינו מוות, דוגמת ערב הסעודית ומדינות רבות אחרות.
ישנן מדינות, כולל מדינות צפון אמריקה ואירופה, שמדיניותן הפנימית יכולה להפרש כהסכמה שבשתיקה עם פשעים ואלימות כנגד טרנסג'נדרים, וזאת בשל סירובן לחקור, לתבוע או להרשיע את המעורבים במעשי רצח, אלימות או פשעים אחרים כנגד טרנסג'נדרים (המצב כיום בחלק ממדינות אירופה וצפון אמריקה). גם בישראל, בעוד החוק מגן מפני פשעי שנאה על רקע נטייה מינית, אפליה והסתה, החוק אינו מספק הגנה כנגד פשעים ועבירות כאלה המבוצעים על רקע של זהות מגדר. מדינות אחרות רואות בטרנסג'דריות הפרעה נפשית חמורה המצדיקה אשפוז כפוי.
בקהילות רפואיות שבהן חלות הגבלות ממין אלו, בפני המטופלים עומדות בדרך כלל שתי ברירות: להדחיק את ההתנהגות הטרנסקסואלית ולהיכנע לנורמות החברתיות המקובלות עבור המין הביולוגי שלהם (לפעמים בחירה הכרחית על מנת להימנע מרדיפה ואף מאלימות) או לדבוק אך ורק בנורמות המקובלות עבור המין "החדש" שלהם על מנת להיות זכאים לניתוח לשינוי מין וטיפול הורמונלי. הניסיון לאמץ זהות מגדר מעורפלת או אלטרנטיבית עשוי שלא להתקבל בעין יפה או אף להיות אסורים. במקרים רבים, כמו בישראל, ניתוח לשינוי מין הוא תנאי הכרחי לשינוי רישום המין ברשויות, ולרוב האפשרויות הזמינות היחידות הן "זכר" או "נקבה", אפילו בעבור אינטרסקס או טרנסג'נדרים. במדינות המתירות אך ורק נישואים הטרוסקסואליים, לשינוי רישום המין עשויות להיות השלכות על המעמד והזכויות החוקיות, דוגמת הזכות למשמורת על ילדים, ירושה וקבלת החלטות רפואיות.
הומונורמטיביות
הומונורמטיביות היא ההטמעה של הערכים והמבנים ההטרונורמטיבים לתוך התרבות הלהט"בית ולמבנה הזהות הלהט"בי האינדיבידואלי. ליסה דוגאן, מרצה לניתוח חברתי ותרבותי באוניברסיטת פנסילבניה, הרבתה להשתמש במונח בספרה משנת 2003, אולם אנשי אקדמיה מעירים כי המושג היה בשימוש בקרב פעילים טרנסג'נדרים כבר בשנות ה-90 של המאה ה-20.. לדברי פני גריפין, מרצה לפוליטיקה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטת ניו סאות' ויילס, ההומונורמטיביות רואה בחיוב נאו-ליברליזם ואינה רואה במונוגמיה, רבייה ותפקידי מגדר בינאריים הטרוסקסיזם או גזענות. דוגאן עומדת על כך שהומונורמטיביות יוצרת היררכיה המדרגת את הקהילות הלהט"ביות על פי ערכן. להט"בים אשר מצליחים לחקות בצורה הקרובה ביותר את הסטנדרטים ההטרונורמטיביים נחשבים הראויים ביותר לזכות בזכויות שוות (להטרוסקסואלים). מנגד, להט"בים שנמצאים בתחתית הפירמידה (טרנסג'נדרים, קרוס-דרסרים, אינטרסקס, ביסקסואלים וג'נדרקווירים) נתפסים כמכשול בדרכה של קבוצת האליטה של להט"בים הומונורמטיבים לקבלת זכויותיהם.
פרארי אן. וי
'''פרארי אן. וי (בהולנדית: Ferrari N.V; לשעבר ניו ביזנס הולנד אן. וי''') היא חברת החזקות הולנדית המחזיקה בבעלות יצרנית הרכב האיטלקית פרארי. היא הוקמה ב-24 במאי 2013. היא נסחרת בבורסה לניירות ערך בניו יורק.
בשנת 2013 השתלבה פרארי תחת בעלותה ומאוקטובר 2015 נקראת החברה "פרארי אן. וי".
פרארי היא כיום אחד ממותגי היוקרה המובילים בעולם ומעורבת בעיצוב, ייצור ומכירה של מכוניות ספורט ויוקרה בעלות ביצועים גבוהים. ב-,|10 בינואר 2020, מניות פרארי אן.וי הגיעו לשיא של כל הזמנים של 157.50 מיליון אירו עבור שווי כולל של כ-30.14 מיליארד אירו.
נשיאי החברה הם נשיאי יצרנית הרכב פרארי. נשיא פרארי אן. וי הראשון היה לוקה די מונטזמולו, השני סרג'ו מרקיונה, השלישי והנוכחי הוא ג'ון אלקן.
Kill Rock 'n Roll
(בתרגום חופשי: להרוג את הרוק אנד רול) הוא סינגל של להקת ההאבי מטאל האמריקאית סיסטם אוף אה דאון, שיצא בשנת 2006. השיר הוא הסינגל השלישי מתוך האלבום החמישי והאחרון שהוציאה הלהקה, וזהו השיר היחיד באלבום שחברי הלהקה נגנו בהופעות טרם יציאת האלבום.
מילות השיר, שנכתבו על ידי גיטריסט הלהקה, דארון מאלכיאן, מתייחסות לארנב שמאלכיאן דרס בנסיעה בשעת לילה (ה"רוקנרול").
מילות השיר
מילות השיר, שנכתבו על ידי גיטריסט הלהקה, דארון מאלכיאן, מתייחסות לארנב שמאלכיאן דרס בנסיעה בשעת לילה (ה"רוקנרול"). לאחר התאונה, הזיז מאלכיאן את הרכב מהארנב, ונתן לו את השם 'רוק אנד רול'.
בעוד שנראה כי המילים מתייחסות לתעשיית המוזיקה, ולצריכת הסמים המפורסמת של אנשיה שלעיתים גורמת להם למוות. כתב מאלכיאן את השיר לארנב שדרס בגלל רגשות האשמה שצפו בו אחרי האירוע. כוונת המילים "אכול את כל העשב שאתה רוצה" בפזמון היא לארנב שצריך לחיות את חייו בשלווה, מבלי לפחד מתאונות שיכולות להתרחש.
אמבה אלגי
אמבה אלגי הוא אמב (מבצר הררי המסתמך על תצורה גאולוגית שכיחה באתיופיה, בצורת הר שולחן המוקף במצוקים תלולים), בצפון אתיופיה, במחוז תיגראי. האמב שולט על הדרך בין העיר מקלה דרומה לעיר מאיצ'ו. בשל מיקומו האסטרטגי היה האמב זירה למספר קרבות חשובים בהיסטוריה האתיופית.
אזכורים ראשונים
הפעם הראשונה בה מופיע שמו של ההר בכתובים הייתה במהלך המאה ה-15 כאשר קיסר אתיופיה באדה מריאם הראשון הוביל מסע צבאי כנגד שבט בשם דובאה ששלט באזור והפריע לנתיבי התחבורה. בתחילת המאה ה-19 השתמש הראס וולדה סלאסי במצודה שעל ההר על מנת לכלוא את גברה גורו, אחיו של סבגדיס שמרד כנגדו. הדרך שסללו הבריטים במהלך המשלחת הצבאית לאתיופיה (1868), מהחוף אל אמבה מריאם, עברה ליד אמבה אלגי. בפברואר 1889 לחם ראס אלולה אנגדה בראס סיום גברה, ובקרב זה נפצע אנגדה.
קרב אמבה אלגי (1895)
הקרב התרחש במהלך המלחמה האיטלקית-אתיופית הראשונה בדצמבר 1895. ב-7 בדצמבר הביסו האתיופים כוח איטלקי של 2,350 חיילים שהובל על ידי פייטרו טוסלי, וב-8 בדצמבר, גירש הקיסר האתיופי מנליק השני את כוחותיו של הגנרל האיטלקי אורסטה ברטיירי. לאחר התבוסה נסוגו האיטלקים מאמבה אלגי ומגונדר כולה, למבצר מקלה שעליו צר מנליק במשך חמישה עשר ימים.
קרב אמבה אלגי (1941)
הקרב השני של אמבה אלגי נערך במסגרת המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם השנייה. מתחילת שנת 1941 פתח הצבא הבריטי באמצעות יחידות מצבא הודו הבריטית ועמם כוחות מצבא דרום אפריקה, צבא צרפת החופשית ויחידות נוספות של לוחמי גרילה אתיופים המכונים כוח גדעון במערכה כנגד האיטלקים שהחזיקו באתיופיה, סומליה ואריתריאה. בתנועת מלקחיים איגפו כוחותיו של הגנרל ויליאם פלאט את האיטלקים מצפון, וכוחותיו הדרום אפריקאים של הגנרל אלן קנינגהם את האיטלקים מדרום. האיטלקים נסוגו והתבצרו במבצר אמבה אלגי, שם חצבו מצודה במנהרות באבן הטבעית. תחת פיקודו של המשנה למלך האיטלקי, הנסיך אמדאו הדוכס השלישי מאאוסטה ניהלו האיטלקים במקום קרב מגננה. בתחילת מאי החלו הבריטים לתקוף מצפון, והקיפו את ההר מצידו המזרחי והמערבי. ב-14 במאי הצטרפו אליהם הכוחות הדרום אפריקאים מדרום, וההר הוקף מכל עבריו. הבריטים תכננו לתקוף את המצודה באופן חזיתי, אך פגז שפגע פגיעה ממוזלת במצבור דלק, הביא לזיהום מי השתייה בדלק, ולכניעת מגני ההר ב-15 במאי.