cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מאס גלסנר
ביוגרפיה
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בדברצן, הונגריה בדצמבר 2007 סיים גלסנר במקום שישי במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 14:53.86 דקות ובמקום 12 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:44.91 דקות.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיים גלסנר במקום 12 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:45.38 דקות ובמקום 14 במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:03.33 דקות.
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה ברייקה, קרואטיה בדצמבר 2008 זכה גלסנר במדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:39.77 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 14:39.70 דקות ובמקום 19 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:45.63 דקות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 2009 סיים גלסנר במקום חמישי במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 3:44.40 דקות, במקום עשירי במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:01.80 דקות ובמקום 11 במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 7:52.18 דקות.
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באיסטנבול, טורקיה בדצמבר 2009 זכה גלסנר בשתי מדליות ארד, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 3:36.82 דקות ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 14:26.74 דקות. תוך כדי המשחה הוא שיפר את שיאו גם במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 7:39.45 דקות.
סגן אלוף עולם
באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בדובאי בדצמבר 2010 זכה גלסנר במדליית כסף במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 14:29.52 דקות, אחרי אוסאמה מלולי מתוניסיה (14:24.16 דקות) ולפני גרגיי גיורטה מהונגריה (14:31.47 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:38.56 דקות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2011 סיים גלסנר במקום 11 במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 7:54.57 דקות, במקום 12 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:48.41 דקות ובמקום 13 במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:12.52 דקות
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בשצ'צ'ין, פולין בדצמבר 2011 זכה גלסנר בשתי מדליות כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:39.30 דקות ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 14:29.88 דקות.
באולימפיאדת לונדון (2012) סיים גלסנר במקום 12 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:48.27 דקות ובמקום 13 במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:15.04 דקות.
אלוף עולם
באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באיסטנבול בדצמבר 2012 זכה גלסנר בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 14:30.01 דקות, לפני גרגוריו פלטריניירי מאיטליה (14:31.13 דקות) ופול יואנסן מאיי פארו (14:36.93 דקות). מדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:40.09 דקות, אחרי פאול בידרמן מגרמניה (3:39.15 דקות) והאו יון מסין (3:39.48 דקות).
שיאים אישיים
בריכה אולימפית
בריכת 25 מטר
15 במרץ
15 במרץ הוא היום ה־74 בשנה (75 בשנה מעוברת) בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 291 ימים.
מוסטפא אדיב
ביוגרפיה
אדיב קיבל תואר דוקטור למדעי המדינה מאוניברסיטת מונפלייה בצרפת. בשנת 2000 הוא החל ללמד באוניברסיטת לבנון ומאז 2010 הוא פרופסור למשפט חוקתי, משפט בינלאומי פומבי, מפלגות פוליטיות, שתדלנות, יחסים בינלאומיים ומדעי המדינה.
בשנים 2000–2004 שימש מוסטפא כיועץ למיליארדר, השר לעבודות ציבוריות ולתחבורה נג'יב מיקאתי ובשנים 2011–2013, כשמיקאתי היה ראש ממשלת לבנון, הוא עמד בראש לשכתו. בשנת 2013 מונה לשגריר לבנון בגרמניה.
ב-4 באוגוסט 2020 אירעו שני פיצוצים חזקים בנמל ביירות שגרמו לאבדות רבות וב-10 באוגוסט הודיע ראש הממשלה חסאן דיאב על התפטרות ממשלתו.
ב-31 באוגוסט 2020, מוסטפא אדיב התגלה כדמות פשרה עבור מרבית סיעות הפרלמנט הלבנוני כמועמד לתפקיד ראש הממשלה (הוא נתמך על ידי 90 מתוך 120 חברי פרלמנט) והנשיא מישל עאון מינה אותו לראשות הממשלה והורה לו להקים קבינט. משקיפים ציינו כי המינוי של ראש הממשלה החדש התקיים ערב ביקורו השני ללבנון של נשיא צרפת עמנואל מקרון מאז תחילת אוגוסט, שקרא ליישם תוכנית בינלאומית של סיוע ללבנון, אשר עוברת משבר כלכלי ומחאה ציבורית גוברת.
בערב 31 באוגוסט החל נשיא צרפת את ביקורו השני בלבנון מאז 6 באוגוסט בביקור בביתו של הזמרת פיירוז, הנחשבת לאחד הסמלים הבודדים של אחדות לאומית, בפרברי ביירות והגיש לה את מסדר לגיון הכבוד. הקהל שהתאסף מחוץ לקוטג' עמד עם כרזות "לא לממשלת התיקונים הקוסמטיים", "לא לממשלת המתנקשים או המתנקשים" וקרא בצרפתית: "Nous sommes un peuple libre, Mustapha Adib, non!" (אנחנו אנשים חופשיים, לא למוסטפא אדיב).
ב-26 בספטמבר 2020 הודיע על התפטרותו מתפקיד ראש ממשלת לבנון.
Pump It Up!
(לעיתים יצא גם כ-Pump It Up) הוא סינגל של המוזיקאי הבלגי, דנזל, שיצא ב-19 בינואר 2004 כסינגל השני מתוך אלבום הבכורה שלו, The Name of the Jam.
נכון לאוקטובר 2022, השיר הושמע למעלה מ-61 מיליון פעמים ביוטיוב, ולמעלה מ-19 מיליון פעמים בספוטיפיי.
גרסת הרמיקס של אנדור
ב-2019, יצאה גרסת רמיקס של הדי ג'יי הבריטי, אנדור. גרסת הרמיקס הגיעה, בשיאה, למקום הראשון במצעד שירי הדאנס קלאב בנובמבר 2019, וכן למקום השמיני במצעד הסינגלים הבריטי בינואר 2020. הרמיקס קיבל תואר פלטינה כפול מאיגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי (ARIA). גרסת הרמיקס מושמעת על ידי מישיגן וולברינס, אחרי כל טאצ'דאון.
נכון לאוקטובר 2022, גרסת הרמיקס הושמעה למעלה מ-13 מיליון פעמים ביוטיוב, ולמעלה מ-251 מיליון פעמים בספוטיפיי.
המשחקים האולימפיים (פירושונים)
המשחקים האולימפיים הם אירוע עולמי של תחרויות ספורט רב-ענפיות הנערך אחת לשנתיים – פעם משחקי קיץ ופעם משחקי חורף, במסורג אך הם מתרחשים פעם בארבע שנים לפי משחקי העונה.
Hannah Montana 3
Hannah Montana 3 הוא אלבום הפסקול לעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה האנה מונטנה. שלוש עשרה מתוך ארבעה עשר שירי האלבום מבוצעות על ידי השחקנית הראשית של הסדרה מיילי סיירוס, ועומדים לזכות דמותה של האנה מונטנה. אחד משחקני הסדרה, מיטשל מוסו, מבצע שיר אחד בעוד דייוויד ארצ'ולטה וקורבין בלו מופיעים כאמנים משתתפים. ביחס לפסקולים קודמים מהזיכיון, הפסקול הזה הוא בעיקר אלבום פופ רוק, שכולל השפעות נוספות מסגנונות טין פופ וקאנטרי פופ.
"Supergirl" יצא לאור כסינגל היחיד מהאלבום ב-28 באוגוסט 2009.
בית המדרש הגדול
בית המדרש הגדול (באנגלית: Beth Hamedrash Hagodol) הוא שמה ומקום משכנה של קהילה יהודית אורתודוקסית גדולה, שבמשך יותר מ-120 שנה התקיימה בבניינה ההיסטורי ברחוב נורפוק 60–64 בין הרחובות גרנד וברום  בלואר איסט סייד של מנהטן, ניו יורק. קהילת בית המדרש הייתה הקהילה המזרח-אירופית הראשונה שנוסדה בניו יורק והקהילה הוותיקה ביותר של יהודי רוסיה בארצות הברית.
היסטוריה
הקהילה נוסדה ב-1852 בידי הרב אברהם יוסף אש כבית המדרש האורתודוקסי הראשון של יוצאי פולין ברחוב פרל פינת סנטר ומאוחר יותר ברחוב מאט מס. 83. בשנת 1859 התחוללה מחלוקת גדולה בקהילה והיא התפצלה. רוב חברי הקהילה המשיכו עם הרב ושינו את שם הקהילה לקהילת "בית המדרש הגדול", ואילו נשיא הקהילה עם מספר קטן של חברים פרשו והיוו את הגרעין להיווצרות "קהל עדת ישורון" שידועה יותר על שם משכנה בבית הכנסת ברחוב אלדרידג'.
הרב הראשי הראשון והיחיד של ניו יורק, הרב יעקב יוסף, הנהיג את הקהילה משנת 1888 ועד 1902. אחריו הנהיג את הקהילה הרב שלום אלחנן יפה עד פטירתו ב-1923, ואחריו הרב בנימין פליישר. הרב אפרים אשרי, ניצול השואה, הנהיג אותה מ-1952 ועד פטירתו בספטמבר 2003, והיה הרב האחרון שהנהיג אותה בתקופת פעילות מלאה.
בשנת 1885 רכשה הקהילה את מבנה הכנסייה הבפטיסטית של רחוב נורפוק שנבנה בסגנון התחייה הגותית ב-1850, והיה אחד מבתי הכנסת הגדולים בלואר איסט סייד. מ-1999 נכלל המבנה ברישום הלאומי של מקומות היסטוריים. בסוף המאה ה-20 התדרדר מצבה הכלכלי של הקהילה ומנין חבריה, הקהילה לא הצליחה לשמר את הבניין שנפגע ממזג האוויר, והמבנה היה בסכנת התמוטטות.
ב-2007 נסגר בית המדרש, והקהילה שמנתה רק כ-20 חברים קבועים עברה למשכן אחר יחד עם קהילה אחרת. השדולה לשימור הצביון היהודי ההיסטורי של הלואר איסט סייד ניסתה לגייס 4.5 מיליון דולר שנדרשו לשיקום ושימור המבנה, בתכנון להפוך אותו למרכז חינוכי.
ב-14 במאי 2017, קצת אחרי השעה 19:00 פרצה שרפה גדולה משלושה מוקדים בבית המדרש, צוות של כ-150 כבאים ניסה לכבות את השרפה ולקראת חצות הושגה שליטה באש. בית המדרש נשרף כליל ורובו קרס. הקומה התחתית נותרה קבורה תחת הריסות בגובה של כחמישה מטר. משטרת ניו יורק חקרה חשד להצתה.
פלשז'ולצה
פלשז'ולצה (בהונגרית: Felsőzsolca) היא עיירה במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
יהודי פלשז'ולצה
היהודים הראשונים התיישבו בעיירה בתחילת המאה ה-18. ברשות הקהילה היה בית תפילה ותפקד בה שוחט ששימש גם כשליח ציבור. ילדי הקהילה למדו בבית הספר היהודי במישקולץ.
לאחר המלחמה חזרו 12 יהודים ששרדו לעיירה ועזבו את המקום תוך זמן קצר.
בית קברות יהודי קיים במקום עד היום ובו כ-23 קברים
ערים תאומות
לפלשז'לוצה יש ברית ערים תאומות עם הערים הבאות:
עפרוני סהרי
עֶפְרוֹנִי סַהֲרִי ( שם לא רשמי, טרם התקבל שם רשמי בעברית; שם מדעי: Eremalauda dunni) הוא מין של ציפור שיר קטנה ממשפחת העפרוניים. בעבר הוא כונה בעברית עֶפְרוֹנִי שְׁחֹר-זָנָב או עֶפְרוֹנִי עֲרָבָה, עד שנערך פיצול במין, כאשר תת-המין שפוצל הוא המין המופיע בארץ (Eremalauda eremodites); ובשל כך נותר הוא עם השם העברי. זהו מין מדברי שתפוצתו משתרעת על פני חלקים של הסהרה, ממאוריטניה ועד למרכז סודאן.
טקסונומיה ואטימולוגיה
עפרוני סהרי סווג במקור כשייך לסוג Calendula (השם הקודם של הסוג Galerida, בו נמצא המין עפרוני מצויץ בין עוד כמה מיני עפרוני), וגם סווג על ידי כמה רשימות כשייך לסוג Ammomanes (של המינים עפרוני מדבר ועפרוני חכלילי).
עפרוני נמיבי ( שם לא רשמי, Stark's lark Spizocorys starki) סווג גם הוא בעבר בסוג Eremalauda; אך הוא הועבר לסוג Spizocorys, והותיר את העפרוני הסהרי לזמן מה כמין היחיד בסוגו. מאוחר יותר פוצל מהעפרוני הסהרי המין עפרוני שחור-זנב (Eremalauda eremodites) שמצוי בחצי האי ערב, ושודרג כיום למין עצמאי על-ידי הרשימה Handbook of the Birds of the World Alive ועל-ידי BirdLife International, ולאחר מכן גם על-ידי איגוד האורניתולוגים הבין-לאומי. הפיצול נערך בשל הבדלים בגודל, הבדלים קטנים אך עקביים בניצוי, והבדלים גנטיים משמעותיים.
שם הסוג Eremalauda מגיע מהלחם המילים erēmia (מיוונית ερημια) - מדבר; ו-alauda, לטינית לעפרוני (ככל הנראה מקלטית, מ-al, גדול; ו-aud, שיר). שם המין הספציפי dunni מנציח את קפטן הנרי דאן (1864–1952) רופא בצבא הבריטי, ציד ואספן שפעל בסודאן, סומליה, אתיופיה והודו.
תיאור
עפרוני סהרי הוא עפרוני חסון עם ראש גדול וכנפיים רחבות. אורכו 14–15 ס"מ, ומוטת כנפיו של 25–30 ס"מ. חלקיו העליונים בגוון חום-חולי בהיר עם פספוס כהה. חלקיו התחתונים לבנבנים עם כמה פספוס כהה על החזה. יש לו פס-גבה חיוור מעל העין וטבעת-עין חיוורת מסביבה. הזנב הקצר והרחב שחור מלמטה וחלקו העליון שחור עם נוצות מרכזיות חומות חלודות, ונוצות חיצוניות חיוורות. המקור גדול, כבד וצבעו ורדרד או צהבהב חיוור. לאחר חילוף הנוצות, העפרונים הופכים דהויים יותר בהדרגה והסימונים הכהים נהיים חוורים יותר ככל שהנוצות הופכות לשחוקות יותר.
השירה נשמעת כפטפוט צרוד עם קטעי שריקות קצרים. הזכרים שרים מהקרקע או בתעופה, ומרחפים כ-30 מטרים או יותר מעל פני הקרקע בעת מעוף השירה.
בית גידול
העפרוני הסהרי חובב אזורים מישוריים וצחיחים עם צמחייה דלילה, מעט עשבים ושיחים פזורים.
קינון
הקן הוא שקע על הקרקע שמרופד בצמחייה. בתטולה שתיים או שלוש ביצים שהדגירה עליהן נמשכת 13 עד 16 ימים. הביצים לבנות עם כתמים שחורים ואדמדמים.
סטפאנו סולימה
סטפאנו סולימה (באיטלקית: Stefano Sollima; נולד ב-4 במאי 1966) הוא במאי ותסריטאי איטלקי. ידוע בעיקר בזכות סרטי דרמת הפשע הנוקבים שביים: כל השוטרים הם נבלות (2012), סובורה (2015) וסרט ההמשך לסיקאריו, סיקאריו: הנקמה (2018) וכן סדרות הטלוויזיה Romanzo criminale - La serie (2006–2008) וגומורה (משנת 2014).
ביוגרפיה
יליד רומא, סולימה הוא בנו של במאי סרטי הפולחן והתסריטאי האיטלקי סרג'יו סולימה. הוא החל את הקריירה שלו כמפעיל מצלמות בעת דיווחים רבים מאזורי מלחמה בכמה רשתות טלוויזיה, כולל CNN, CBS ו-NBC.
קריירה
ב-1991 ערך את הופעת הבכורה שלו כבמאי עם הסרט הקצר "תודות" (Grazie), שהוצג בפסטיבל טורינו. סרטו הקצר "Sotto le unghie" מ-1993 נכנס ל"שבוע המבקרים הבינלאומי" של פסטיבל קאן באותה שנה. ב-2003 כתב סולימה וביים את הסרט הקצר, השחור-לבן, "Zippo" - שהוצג בתחרות בפסטיבל ונציה 2003 ובפסטיבל הסרטים של סיטג'ס.
סולימה החל לעבוד כבמאי טלוויזיה ב-1998, עם אופרת הסבון "Un posto al sole", לפני שהחל לביים פרקים של כמה סדרות טלוויזיה כמו: "לה סקוודרה" (2003-2007), "Ho sposato un calciatore" (2005) והסדרה "פשעים" (2006-2007). הוא עשה את הפריצה שלו ב-2008, בזכות סדרת הפשע המפורסמת של רשת Sky Cinema "רומן פשע: הסדרה", המבוססת על ספר מ-2002, בשם זהה, של השופט ג'יאנקרלו דה קטאלדו. סולימה ביים את כל 22 פרקי הסדרה, שרצו במשך שתי עונות מ-2008 עד 2010, וזכו - בקטגוריית בימוי הטלוויזיה הטוב ביותר - בפרס פליאנו הבינלאומי ב-2009.
ב-2012 ביים סולימה את סרט הביכורים שלו, הדרמה על האכזריות המשטרתית "ACAB - All Cops Are Bastards", שהייתה מועמדת בכמה קטגוריות בפרס דוויד די דונטלו ובפרס נסטרו ד'ארג'נטו. הסרט העניק לו גם זכייה בפרס מבקרי הקולנוע הרוסיים, כמו גם בפרס פדרציית מועדוני הסרטים של פסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה. מ-2014 שימש כבמאי ראשי בסדרת דרמת הפשע "גומורה", המבוססת על ספר לא-בדיוני מ-2006, באותו שם, של רוברטו סביאנו וכן על העיבוד הקולנועי שקדם שלו. אחרי שביים פרקים שונים מהעונה הראשונה והשנייה של התוכנית, סולימה עזב את הסדרה ב-2016 בשל התנגשות עם לוח זמנים של פרויקטים עתידיים אחרים שלו. לאחר מכן ביים את סרט הפשע "Suburra" (2015), בהפקה משותפת עם נטפליקס, שהביא לו מועמדות נוספת לפרס נסטרו ד'ארג'נטו - הפעם בקטגוריית הבמאי הטוב ביותר. ב-2017 עיבד את הסרט (עבור נטפליקס) לסדרת טלוויזיה פריקוול בשם "Suburra: Blood on Rome", הסדרה המקורית הראשונה של נטפליקס באיטלקית.
ב-2018 סולימה ביים לראשונה סרט באנגלית, כשביים את סרט הפעולה והמותחן "סיקאריו: הנקמה", ההמשך לסרט סיקאריו (2015), בכיכובם של בניסיו דל טורו וג'וש ברולין. באותה שנה הוא החל לצלם את סדרת הטלוויזיה "ZeroZeroZero", אותה הוא גם יצר, על סחר קוקאין עולמי מדרום אמריקה לאירופה, בהתבסס על ספרו הלא-בדיוני של רוברטו סביאנו בעל אותו שם, מככבים בסדרה: דיין דיהן, גבריאל ביירן ואנדראה רייסבורו. ב-2019 ביים את הסרט "ללא חרטה", בכיכובו של מייקל בי. ג'ורדן, המהווה עיבוד לרומן באותו שם מאת טום קלנסי.
תיאטרון הבלט והאופרה של טביליסי
תיאטרון הבלט והאופרה של טביליסי (בגאורגית: თბილისის ოპერისა და ბალეტის თეატრი) או התיאטרון האקדמי-ממלכתי של טביליסי ע"ש זכריה פליאשווילי (თბილისის ზაქარია ფალიაშვილის სახელობის ოპერისა და ბალეტის სახელმწიფო აკადემიური თეატრი) הוא בית האופרה העתיק ביותר והמפורסם ביותר הממוקם בשדרות רוסתוולי שבמרכז טביליסי גאורגיה. בית האופרה, סמל התרבות רבת השנים של גאורגיה, אירח כוכבים כמו מונסראט קאבאייה, חוסה קאררס, הכוריאוגרף הגאורגי המפורסם, ג'ורג' בלנשין, והמלחין צ'ייקובסקי.
השטן לובשת פראדה (ספר)
השטן לובשת פראדה (באנגלית: The Devil Wears Prada), הוא רומן משנת 2003 מאת הסופרת האמריקאית-יהודייה לורן וייסברגר, מבוסס באופן חופשי על דמותה של אנה וינטור, עורכת מגזין "ווג" העולמי, ומגולל את סיפורה של המחברת מחוויות שצברה בתקופת הסטאז´ שלה, עת שימשה כעוזרת האישית של וינטור. הספר כיכב במשך שישה חודשים ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
תיאטרון הבלט והאופרה של טביליסי
היסטוריה
הקמת בית האופרה בטביליסי הייתה תוצאה של תהליכים פוליטיים ותרבותיים שהתחוללו בגאורגיה לאחר סיפוח גאורגיה לאימפריה הרוסית ותחייתן של תנועות לאומיות ופדגוגיות. הנציב העליון החדש של מלכות המשנה של הקווקז, מיכאיל סיומונביץ' וורונצוב, שמונה לתפקידו בשנת 1844, הניח את היסודות ליוזמות תרבותיות רבות, שבין החשובות ביותר שבהן הוא עידוד העניין באופרה בגאורגיה.
השטן לובשת פראדה (ספר)
בשנת 2006 יצא לשווקים עיבוד קולנועי לספר בכיכובן של מריל סטריפ ואן האת'וויי.
רקע לכתיבת הספר
בראשית המאה ה-21 שימשה כותבת הספר, לורן וייסברגר, כעוזרתה האישית של עורכת מגזין האופנה היוקרתי "ווג", אנה וינטור.
תיאטרון הבלט והאופרה של טביליסי
היסטוריה
ההצגות הראשונות, שהיו ברוסית, החלו להופיע כבר בספטמבר 1845 והתקיימו פעמיים בשבוע, כאשר המבנה של בית האופרה טרם נבנה. רוב האופרות היו וודבילים וקומדיות. כמו כן הוזמנו על ידי וורונצוב אמנים מתיאטרון האימפריה. מאוחר יותר בוצעו האופרות גם בגאורגית.
העבודות על בניית מבנה בית אופרה החלו ב-15 באפריל 1847 ונמשכו ארבע שנים עד ל-1851. המבנה נבנה תחת הדרכתו של הארכיטקט האיטלקי, אנטוניו סקודיארי, במרכז טביליסי, בכיכר החירות בסוף שדרות רוסתוולי ליד מבנה עיריית טביליסי. עם בנייתו הפך בית האופרה ללב החיים התרבותיים בעיר ובכל הקווקז. היה זה בית האופרה הראשון שהוקם בכל עבר הקווקז, באולם שהכיל מקום ל-800 צופים שהתבלט בחזיתו ובחלל הפנימי שבו, בעיצוב הארכיטקטוני, מבין התיאטראות האירופאיים של אותם ימים.
השטן לובשת פראדה (ספר)
רקע לכתיבת הספר
וייסברגר עזבה את "ווג", ועברה לעבוד ככותבת במגזין Departures, לצדו של ריצ'רד סטורי, ותחת חסותו החלה בכתיבת רומן הביכורים שלה "השטן לובשת פראדה".
תיאטרון הבלט והאופרה של טביליסי
הפתיחה
התיאטרון נפתח ב-12 באפריל 1851 בסעודה מפוארת בנוכחות המעמד הגבוה של טביליסי. לאחר מספר חודשים מהפתיחה, הופיעה, ב-25 באוקטובר 1851, ב-"Illustrations", אחד העיתונים הפופולריים בפריז, כתבה של אדמונד דה בארס עם שתי תמונות של החלל הפנימי של התיאטרון. הכתבה האוהדת הביאה להגברת שיתוף הפעולה של בית האופרה עם אירופה. באביב של אותה שנה הוזמנה לטביליסי קבוצה איטלקית בניצוחו של ברביארי, מנצח מפורסם באותם ימים, שביצעה 12 הופעות במהלך שלושת החודשים לאחר מכן. בעקבותיה הגיעו לטביליסי תזמורות נוספות, שחלקן אף התיישבו בטביליסי.
ב-9 בנובמבר 1851 נפתחה עונת התיאטרון הראשונה בטביליסי. ההצגה הראשונה הייתה לוצ'יה די למרמור של גאטנו דוניצטי. עם סיום המחזה, שזכה להצלחה רבה, הובילו המארחים את הקבוצה של ברביארי וקהל הצופים למשתה על הגדה השמאלית של נהר הקורה.
השטן לובשת פראדה (ספר)
רקע לכתיבת הספר
אף על פי שמבקרי ספרות טוענים כי ההווי בעיתון הדמיוני "ראן-ווי" ואישיותה של העורכת הראשית מירנדה פריסלי המתוארים בספר, התבססו על "ווג" ועל אנה וינטור, טענה וייסברגר בראיון שהעניקה לבית ההוצאה לאור רנדום האוס, כי היא הסתמכה לא רק על חוויותיה שלה, אלא גם על אלו של חבריה:
אולם ללא ספק קיימים קווי דמיון רבים בין וינטור ודמותה הספרותית מירנדה פריסלי: היא בריטית, יש לה שני ילדים, ומשמשת כדירקטורית בחבר המנהלים של מוזיאון המטרופוליטן לאמנות.
תיאטרון הבלט והאופרה של טביליסי
שרפה
ב-11 באוקטובר 1874 נהרס בית האופרה בשרפה. השרפה כילתה למעשה את כל המבנה ולא שרד למעשה שום קישוט או פריט אחר. הספרייה המוזיקלית העשירה נשרפה, אף היא, לגמרי. אף על פי כן, לא הופסקו ההופעות והן בוצעו באופן זמני על בימה קייצית. יחד עם זאת תקופה זו נמשכה זמן רב למדי, ונסתיימה סופית בשנת 1896.
השטן לובשת פראדה (ספר)
רקע לכתיבת הספר
בספר עצמו מופיע שמה של אנה וינטור כמתחרה של מירנדה פריסלי. "העיתונות אהבה להשוות בין תעלוליהן של אנה ומירנדה, אולם אני נוכחתי לדעת שבלתי אפשרי שמישהו יוכל להיות בלתי נסבל כמו הבוסית שלי... הן מעולם לא חיבבו זו את זו במיוחד."
קבלת הספר
בטרם פרסומו של הספר הייתה ציפייה גדולה של קוראים לתיאור "מאחורי הקלעים" של "ווג" והעורכת הראשית שלו מפיו של "מישהו מבפנים". בריאיון ל"ניו יורק טיימס" אמרה אנה וינטור: "תמיד נהניתי מסיפורת טובה. אך עוד לא החלטתי אם אני רוצה לקרוא את הספר או לא."
עם צאתו של הספר לאור, לא "ווג" ולא שום כתב עת אחר של תאגיד קונדה נאסט ביקרו את ספרה של וייסברגר. כשהסרט יצא לבתי הקולנוע, "הניו יורקר" יצא בביקורת שהמעיטה מערכו של הסרט לעומת הספר. ג'נט מסלין מה"ניו יורק טיימס" נמנעה מלהזכיר את שמה של וינטור באחת משתי הביקורות השליליות שכתבה על הספר. גם בביקורות החיוביות שהעניק ה"ניו יורק טיימס" לסרט שיצא בעקבות הספר לא הוזכר שמם של "ווג" ווינטור.
בספר הביוגרפי שכתב ג'רי אופנהיימר על וינטור "Front Row: Anna Wintour: The Cool Life and Hot Times of Vogue's Editor", הוא ציין כי אף על פי שאנה וינטור הצהירה כי אינה נוטרת טינה כלפי יוצרי הסרט שעובד על פי הספר, הרי שהיא מעולם לא סלחה לווייסברגר על כתיבתו, ובעת שדווח בעיתונות האמריקאית, כי העורכת של וייסברגר ביקשה ממנה להתחיל בכתיבת הנובלה השלישית שלה, ציין דוברה של וינטור באוזני כתב ה"דיילי ניוז": "וייסברגר צריכה להשיג עבודה כעוזרתו של מישהו אחר".
לדעתו של אופנהיימר ייתכן ש"השטן לובשת פראדה" עשה לווינטור טובה בכך שהוא פיאר את שמה ואת המוניטין שלה. "מלבד זה שהוא נתן לווייסברגר את חמש עשרה הדקות שלה, הוא הציב את אנה כפי שמגיע לה - בפנתאון הסלבריטאי השולט."
פיירבנקס
פיירבנקס (באנגלית: Fairbanks) היא עיר במדינת אלסקה שבארצות הברית. פיירבנקס היא העיר השלישית בגודלה מבחינת אוכלוסייה באלסקה. על פי נתוני לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, אוכלוסיית העיר מונה 32,515 תושבים נכון לשנת 2020. אזור המטרופולין של פיירבנקס, בו מתגוררים 100,605 תושבים (נכון ל-2020), נמצא כ-190 קילומטרים מהחוג הארקטי והוא אזור המטרופולין הצפוני ביותר בארצות הברית.
העיר נקראת על שם צ'ארלס וורן פיירבנקס, סגן הנשיא ה-26 של ארצות הברית.
היסטוריה
קפטן אי. טי. ברנט ייסד את פיירבנקס באוגוסט 1901. במהלך דרכו להקים סניף מסחר בעיר טנאקרוס שבאלסקה, ספינת הקיטור שבה נסע התקלקלה לאחר ניסיון ניווט במים רדודים. עשן שיצא מהמנועים משך מחפשי זהב שהיו באזור לספינה, שם פגשו את ברנט, מחפשי הזהב שכנעו את ברנט להקים את סניף המסחר שם. מאוחר יותר העיר נקראה על שמו של צ'ארלס וורן פיירבנקס, סנטור רפובליקני מאינדיאנה שמאוחר יותר גם היה סגן נשיא ארצות הברית ה-26 ושירת בתפקיד זה בקדנציה השנייה של תאודור רוזוולט.
פיירבנקס סבלה בששת העשורים הראשונים להיווסדה ממספר שיטפונות, החל מגשמים כבדים שגרמו להצפות ועד לגשמים עזים וגושי קרח במהלך האביב. הגשר הראשון שחצה את נהר צ'נה היה מבנה עץ שנבנה בשנת 1904. ב-14 באוגוסט 1967, לאחר גשמי שיא חסרי תקדים, נהר צ'נה החל לעלות על גדותיו והציף כמעט את כל העיר בן לילה. תוצאות האסון הובילו בסופו של דבר ליצירת פרויקט בקרה ולבניית סכר מוס קריק בנהרות צ'נה.
דמוגרפיה
על פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, נכון לשנת 2000 היו בעיר 30,224 תושבים ו-11,075 משקי בית. 66.67% מהתושבים הם לבנים, 11.15% אפרו-אמריקאים, 9.91% אינדיאנים, 2.72% אסיאתים ו-2.45% מגזע אחר ו-6.57% משני גזעים או יותר.
ההכנסה החציונית למשק בית בעיר הייתה $40,577 וההכנסה החציונית למשפחה הייתה $46,785. ההכנסה החציונית לגברים הייתה $30,539 לעומת $26,577 לנשים. ההכנסה לנפש הייתה $19,814. בערך 7.4% מהמשפחות ו-10.5% מהאוכלוסייה היו מתחת לקו העוני, מהם 11.6% מתחת לגיל 18 ו-7.0% מגיל 65 ומעלה.
גאוגרפיה
העיר ממוקמת על החוף הצפוני והדרומי של נהר צ'נה (Chena River), בקרבת המפגש של הנהר עם נהר הטאנאנה (Tanana River), אשר נשפך לנהר יוקון כעבור כ-200 ק"מ. פיירבנקס משתרעת על שטח של כ-84.6 קילומטרים רבועים, מתוכם 82.5 קמ"ר שטחים יבשתיים ו-2.1 קמ"ר שטחי מים. העיר נמצאת 136 מטרים מעל פני הים.
ספורט
ה"יוקון קווסט" (The Yukon Quest) הוא מרוץ כלבי מזחלות למרחק של כ-1000 מייל (1,600 ק"מ) הנערך בחודש פברואר בין הערים פיירבנקס שבאלסקה לווייטהורס שבטריטוריית יוקון הסמוכה בקנדה. בשנים זוגיות מתחיל המירוץ בפיירבנקס ובשנים אי־זוגיות בווייטהורס. המירוץ נערך משנת 1984 בכל חורף.
הגביע האוסטרי
הגביע האוסטרי (בגרמנית: ÖFB-Cup) הוא תחרות כדורגל שנתית, שנערכת על ידי התאחדות הכדורגל האוסטרית (ÖFB). במהלך עונת 2008/09, אוסטריה וינה זכתה בטורניר בפעם ה-27, יותר מכל מועדון אחר.
היסטוריה
עד לשנת 2010, הטורניר נקרא על שם נותן החסות הראשי שלו (האחרון זה המבשלת האוסטרית סטיגל). מאז, הטורניר כבר נערך תחת המוטו "מטרות לאירופה" (בגרמנית:"Tore für Europa") להדגיש כי זה הוא הדרך המהירה ביותר לקבוצות האוסטריות להעפיל לליגה האירופית (6-7 משחקים, בהתאם לחלוקה של המועדון).
שיאנית הזכיות בגביע האוסטרי היא אוסטריה וינה, שזכתה בתואר 27 פעמים. מחזיקת הגביע הנוכחית (2022) היא רד בול זלצבורג.
משחקי הגמר
ביאורים:
ביצועים לפי קבוצות
הערות:
מריה לודוביקה, ארכידוכסית אוסטריה-אסטה
מריה לודוביקה, ארכידוכסית אוסטריה-אסטה (בגרמנית: Maria Ludovika von Österreich-Este; 14 בדצמבר 1787 – 7 באפריל 1816), הייתה בתו של הארכידוכס פרדיננד, דוכס ברייזגאו, ואשתו של פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה.
ביוגרפיה
מריה לודוביקה נולדה במונצה ב-14 בדצמבר 1787, לפרדיננד, ארכידוכס אוסטריה, מושל מילאנו ובנה של מריה תרזה, ולמריה ביאטריצ'ה ד'אסטה, דוכסית מאסה, בתם של ארקולה השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה ומריה תרזה צ'יבו-מאלספינה, דוכסית מאסה. בשנת 1796 ברחה מריה לודוביקה עם משפחתה מאיטליה לווינה, בשל כיבוש המדינה על ידי הצבא הצרפתי בפיקודו של נפוליאון.
ב-6 בינואר 1808 התחתנה מריה לודוביקה עם פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה, ועד מהרה היא הפכה למנהיגת מפלגת המלחמה באוסטריה. היא הייתה אויבת של נפוליאון הראשון, ובשל כך גם התנגדה לשר החוץ האוסטרי מטרניך. הצרפתים מחו על דעותיה הפוליטיות, בשל השפעתן על בעלה הקיסר האוסטרי. מריה לודוביקה הייתה מאוד פופולרית, ובעת בהכתרתה בפרשבורג, היא הרשימה את ההונגרים עד כדי כך שהם הכריזו על תמיכה כספית וצבאית גדולה במלוכה במידת הצורך. אולם הקיסר היסס והארכידוכס קרל, דוכס טשן, שהיה בעל שליטה נרחבת בעניינים צבאיים, היה זהיר. רק השפעות המרד הספרדי בשנת 1808 אפשרו למפלגת המלחמה לנצח, ולהביא להצטרפות אוסטריה לקואליציה האנטי-צרפתית החמישית.
יחסי ארצות הברית–טג'יקיסטן
על פי הדו"ח המנהיגות גלובלית של ארצות הברית, 44% מהטג'יקים מרוצים ממדיניותה של ארצות הברית, 38% לא מרוצים ו-18% לא ברורה עמדתם.
היסטוריה
ארצות הברית מסייעת לטג'יקיסטן בפיתוח כלכלי, ומסייעת לה להתאושש ממלחמת האזרחים שהתקיימה בה. ארצות הברית ממקדת את מאמציה בסיוע הומניטרי, אך היא מכוונת למטרות רחבות יותר של דמוקרטיה ורפורמות כלכליות במדינה.
ארצות הברית הכירה בטג'יקיסטן ב-25 בדצמבר 1991, יום לאחר קריסת ברית המועצות, ופתחה שגרירות באופן זמני במלון בבירה דושנבה במרץ 1992. לאחר הפיגועים בשגרירויות ארצות הברית באפריקה בשנת 1998, הועברה השגרירות באופן זמני לאלמטי, קזחסטן, בשל הגברת תקני האבטחה בשגרירויות. ביולי 2006 חזרה השגרירות לדושנבה, לאחר שנבנה בה מתחם מתאים עבור השגרירות.
סלוביצה
סְלוּבִּיצֶה (בפולנית: Słubice בגרמנית: Slowakei) היא עיר גבול במערב פולין. העיר שוכנת על הגדה המזרחית של נהר האודר, ובגדה המערבית שלו נמצאת העיר הגרמנית פרנקפורט על האודר.
היסטוריה
בשנת 2011 התגוררו בעיר כ-18,000 תושבים. העיר היא בירת מחוז סלוביצה והמושב המנהלי של גמינת סלוביצה.
היישוב נוסד במאה ה-12, כחלק מפרנקפורט על האודר, והיה במעמד זה עד לסיום מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה נקבע הגבול בין גרמניה לפולין לאורך נהר האודר, וכך הופרד החלק המזרחי של העיר משאר פרנקפורט והפך לעיר הפולנית סלוביצה. כיום יש יחסי ידידות בין פרנקפורט לסלוביצה, ושתי הערים מפעילות יחד פרויקטים ומתקנים משותפים, כגון מתקן לטיהור שפכים.
באוקטובר 2014 נחנך באחת מכיכרות העיר (Plac Frankfurcki) פסל הוקרה לתורמי ויקיפדיה.
פיאט טורו
פיאט טורו (בספרדית: Fiat Toro) הוא טנדר, מהודר, קבינה כפולה מתוצרת יצרנית הרכב הברזילאית Fiat Goiana, חברת בת של קונצרן הרכב האיטלקי פיאט אשר מיוצרת משנת 2016 ועד היום.
מטה ומפעל החברה מוקמו במחוז פרנמבוקו בעיר "Goiana", 65 קילומטרים צפונית ל-"Recife".
כתובת תאודוטוס בן וטנוס
כתובת תאודוטוס בן וטנוס היא לוח אבן חקוק ביוונית, הנקרא על שם האיש המוזכר בה. הכתובת שכנה ככל הנראה בחזית בית כנסת בירושלים בימי בית שני, והיא מתארת את מייסדיו. הכתובת נמצאה בחפירות שערך ריימון וייל בעיר דוד בירושלים בשנת 1913, והיא מתוארכת למחציתה הראשונה של המאה הראשונה לספירה.
ניתוח הכתובת
מן התוכן ניתן להסיק כי הכתובת ניצבה בכניסה לבית כנסת (או על משקופו), שהיה בעיר דוד או בסביבתה. מאחר שהעיר חוותה חורבן פיזי גדול בשנת 70 לספירה, קשה לדעת האם הכתובת לא הושלכה אל מורדות עיר דוד מכל מקום אחר. הכתובת מלמדת על קיומו של בית כנסת ושל קומפלקס הארחה בירושלים, ששימש לקיום חיים יהודיים ולאירוח עולי רגל מחוץ לארץ.
מן הכתובת ניתן ללמוד על שושלת של "ראשי בית הכנסת" - תפקיד שנראה כי עבר מאב לבן, וכי נושאיו היו אחראיים על הקמתו ותחזוקתו של מוסד שכזה. שמו הנוכרי של בעל הכתובת - תאודוטוס בן וטנוס - מלמד כי ההשפעה ההלניסטית לא פסחה באותה עת גם על אלה שראו בלימוד תורה ובקיום מצוות חלק בלתי נפרד מחייהם. כך גם העובדה שהכתובת כתובה ביוונית, מצביעה על כך שרבים מהעולים לרגל ככל הנראה לא ידעו כלל עברית.
המעניין בתיאור תפקידיו של בית הכנסת הוא שלא מוזכרת בו כלל תפילה. נראה כי מדובר בתקופה בה טרם גובש עדיין תפקידו של בית הכנסת כמקום התייחדות עם האל, דבר הנפוץ הרבה יותר החל מימי המשנה והתלמוד. בתקופה שעדיין היה המקדש קיים, ובוודאי בירושלים שסביבו, הפולחן התרכז בבית המקדש בלבד, ובית הכנסת שימש להתכנסות ציבורית ולימוד בלבד.
לצד בית הכנסת, מציין תאודוטוס אכסניית אורחים וכן מתקני מים, בהם הכוונה ככל הנראה למקוואות. יש לציין כי במרחק של מטרים ספורים ממקום מציאת הכתובת חשף וייל שני מקוואות טוהרה. באין מונח ייחודי למקווה טוהרה ביוונית מציינת הכתובת מתקני מים, אך הכוונה למתקני ההטהרות האלה. עולי רגל שהתאכסנו באכסניה הנזכרת בכתובת נצרכו להם כדי להטהר טרם כניסתם להר הבית הסמוך.
ייחודה
ייחודה של כתובת תאודוטוס הוא בכך שהיא הממצא הארכאולוגי היחיד מירושלים המצביע על קיומו של בית כנסת בעיר בתקופת בית שני, דבר הניכר מניתוח אפיגרפי של האותיות, הדומות לאותיות באבן הסורג ומניתוח שמות האישים המוזכרים בה. ידוע על בתי כנסת שפעלו ברחבי הארץ בימי הבית, אך זאת בעיקר ממקורות כתובים (כמו הברית החדשה). רק שבעה בתי כנסת זוהו מימי הבית, בהם בית הכנסת בקריית ספר (ח'רבת בד עיסא) ובמודיעין (ח'רבת אום אל עומדן) ובחרבת עתרי, בית הכנסת של גמלא, שמקורו כנראה בתקופה ההרודיאנית, ובתי הכנסת של לוחמי המרד הגדול במצדה והרודיון. השניים האחרונים היו כנראה מבנים מאולתרים שהוקמו בתוך מבנים אחרים, ובכל מקרה לא נשתמרה בהם כל כתובת המעידה בוודאות על שימושם.
פודיז (תוכנית בישול)
פודיז הייתה תוכנית בישול בשידור חי בהגשת נועה רוזין. התוכנית שודרה החל מ-26 באוקטובר 2017 עד 21 בנובמבר 2017 ברשת 13.
רקע כללי
התוכנית עלתה ב-26 באוקטובר 2017 בערוץ 2, ובנובמבר 2017 עלתה ברשת 13. את התוכנית נבחרה להגיש נועה רוזין.
התוכנית שודרה מ-15:30 עד 16:30.
ב-21 בנובמבר 2017 שודרה התוכנית האחרונה לאחר 13 פרקים בלבד.
השפים של התוכנית הם מיקי שמו, טום אביב וסבינה ולדמן. בכל תוכנית השתתף אחד מהשפים.
דניאל סטיל
את ספריה אפשר לתאר ככתובים בז'אנר הרומן הרומנטי. סטיל מכרה למעלה מ-530 מיליון עותקים מספריה (עד שנת 2005). הם הופיעו ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס יותר מ-390 שבועות ו-21 מספריה עובדו לטלוויזיה.
ספריה של דניאל סטיל תורגמו ל-43 שפות.
שארלוט (קינוח)
שארלוט (או שארלוט רוס) הוא סוג של קינוח קר, המורכב מדפנות ותחתית עשויות לחם, עוגת ספוג או עוגיות/ביסקוויטים, עם מלית של מחית פרי או פודינג.
בקינוח הקלאסי השתמשו בלחם ישן טבול בחמאה, כדרך לניצול שאריות לחם. כיום מקובל יותר השימוש בעוגת ספוג או בישקוטים.
בשל פשטות ההכנה התפתחו גרסאות רבות של שארלוט. ברובן הקינוח מוגש קר ולכן מקובל כקינוח קיצי. ישנן גרסאות בהן הקינוח מכוסה לאחר המילוי בחומר הדיפון. בגרסאות אחרות אין כיסוי ולעיתים חלקן העליון מעוטר בפיסות פרי, אגוזים או עיטורי קרם. בגרסאות מסוימות ה"קערה" מכילה שכבות עוגה/עוגיות וביניהן מילוי.
גרסאות ללא פרי מכילות פודינג או קרם בוואריה. שארלוט שוקולד מכיל מוס שוקולד בין שכבותיו. שארלוט עם קריש פירות הדר היא גרסה מודרנית לקינוח.
שלומי הייזלר
שלומי הייזלר (נולד בח' באלול ה'תשל"ג, 4 בספטמבר 1973) הוא איש ציבור ישראלי המכהן כמנכ"ל משרד האוצר. כיהן כראש מטה התכנון הלאומי.
ביוגרפיה
הייזלר נולד וגדל בירושלים, עד שעבר בשנת 1996 לבית שמש.
למד בבית הספר חורב, ואחר כך בישיבה התיכונית נתיב מאיר. בהמשך למד בישיבת ההסדר הר עציון שבאלון שבות. ב-1992 התגייס לצה"ל ושירת בחיל תותחנים.
מ-2007 הוא שימש כפרקליט במחלקה הפיסקלית בפרקליטות המדינה, שמטפלת בעיקר בענייני אכיפה אזרחית ופלילית של תחום המיסים. הוא נכנס לתחום הנדל"ן כאשר מונה ב-2010 למפקח בכיר על רישום מקרקעין בירושלים והדרום.
בשנת 2015 מונה לתפקיד מנהל הרשות לרישום והסדר זכויות מקרקעין במשרד המשפטים (הטאבו), תפקיד שבו שימש במשך שש שנים.
ב-2022 מינתה אותו איילת שקד, כשרת הפנים, ליו"ר מטה התכנון הלאומי, שמשמש במקביל גם יו"ר המועצה הארצית לתכנון ובנייה ויו"ר הוות"ל (הוועדה לתשתיות לאומיות).
להייזלר תואר ראשון ושני במשפטים.
חיים אישיים
הייזלר נשוי למיכל ואב לחמישה. מתגורר בבית שמש.
אחמד אויחיא
חיים מוקדמים
אויחיא נולד בכפר איבודררן באלג'יריה ב-2 ביולי 1952. את לימודיו בבית ספר יסודי עשה באלג'יר ואת השכלתו התיכונית למד בבית ספר תיכון אל-אידריס. בשנת 1972, אויחיא הצטרף לבית הספר ללימודי דיפלומטיה באלג'יר והתמחה בדיפלומטיה. בשנת 1976 עזב את ההתמחות בדיפלומטיה על מנת לשרת בצבא אלג'יריה בין השנים 1978-1976.
קריירה
בשנת 1979 הוא הצטרף למשרד חוץ האלג'יראי. במהלך כהונתו במשרד, הוטל עליו ניהול המחלקה לענייני אפריקה. ב-1980 הוא מונה להיות היועץ לענייני חוץ של שגריר של אלג'יריה בחוף השנהב, כיהן בתפקיד זה עד 1982. בשנת 1982 הוא מונה להיות היועץ לענייני חוץ של ראש משלחת אלג'יריה בעצרת הכללית של האומות המאוחדות בניו יורק. הוא היה יועצו של שר החוץ של אלג'יריה מ-1990 עד 1991 ולאחר מכן כיהן כשנתיים בתור שגריר אלג'יריה במאלי.
בסוף 1995 היה המועמד המוביל לתפקיד ראש ממשלת אלג'יריה וניצח בבחירות. עם בחירתו של עבד אל-עזיז בותפליקה לנשיאות אלג'יריה ב-1998 התפטר מתפקידו כראש הממשלה. המצב הכלכלי הקשה שאלג'יריה הייתה שקועה בו מאז מלחמת האזרחים האלג'יראית הוביל לפופולריותו בקרב הציבור האלג'יראי. בשנת 2003 חזר לתפקיד וכיהן בתפקיד עד שנת 2006.
אחרי שהיה מעורב בפגישות דיפלומטיות בינלאומיות בשנת 2008, נקרא אויחיא לשוב תפקיד ראש הממשלה על ידי הנשיא בותפליקה. בהשבעתו השלישית והאחרונה, הוא התחייב "להמשיך ליישם את תוכנית המדיניות של נשיא הרפובליקה". העיתונות הזרה והמקומית הגיבה על היחסים הסוערים שבין אויחיא ובותפליקה, הרי שניהם לא מאותה מפלגה ודעותיהם חלוקות בנושאים רבים.
כהונתו של אויחיא הסתיימה ב-3 בספטמבר 2012, והוא הוחלף על ידי עבד אל-מאלכ סלאל. ב-16 באוגוסט 2017 חזר לכהן כראש הממשלה, אך הוחלף שוב ב-12 במרץ 2019 על ידי נור א-דין בדווי.
ד"ר אלבן
אלבן אוזומה נוואפה (באנגלית: Alban Uzoma Nwapa; נולד ב-26 באוגוסט 1957), המוכר בשם הבמה ד"ר אלבן (Dr. Alban), הוא מוזיקאי ממוצא ניגרי המתגורר בשוודיה. הסגנון המוזיקלי שלו הוא שילוב של הסגנונות יורודאנס, היפ הופ, רגאיי ודאנסהול. ד"ר אלבן ידוע ברחבי העולם בעיקר בשל הלהיט שלו משנת 1992 "It's My Life".
רקע
ד"ר אלבן נולד בשם אלבן אוזומה נוואפה למשפחה בניגריה מהמעמד הבינוני עם עשרה ילדים. בגיל 23 הוא עבר לשוודיה כדי ללמוד רפואת שיניים. על מנת לממן את לימודיו, הפך ד"ר אלבן ל-DJ. בתחילה עבד בתור תקליטן במועדון בסטוקהולם בשם "Alphabet Street". מהר מאוד שמו נודע ברבים, במיוחד בשל כך שלעיתים קרובות נהג לשיר את השירים שניגן בפטיפון. לאחר סיום לימודיו המשיך לעבוד כ-DJ במקביל לעבודה במרפאת השיניים שלו.
בשנת 1990 ד"ר אלבן פגש את התקליטן השוודי Denniz Pop מחברת התקליטים SweMix - יחד עמו ועם הזמרת ליילה קיי, ד"ר אלבן הפיק את התקליט הראשון שלו "Hello Africa". באותה העת אלבן אוזומה נוואפה החל להופיע תחת שם הבמה ד"ר אלבן. אלבום הבכורה שלו כלל את הלהיטים "Hello Africa" ו-"No Coke", אשר שניהם בסופו של דבר מכרו מעל מיליון סינגלים. האלבום עצמו זכה להצלחה רבה יחסית והגיע למעמד של תקליט זהב בשווקים רבים, בהם גרמניה (מכירות של למעלה מ-250,000 עותקים), אוסטריה (מכירות של מעל 25,000 עותקים) ושווייץ (מכירות של מעל 25,000 עותקים).
שנה לאחר מכן הצלחה זו הובילה לכך שד"ר אלבן הוציא את אלבומו השני "One Love". האלבום הכיל בין היתר את הלהיט "It's My Life" (אשר שימש באותה העת כמוזיקת הרקע בפרסומת של טמפוני טמפקס) והלהיט "Sing Hallelujah". הסינגל "It's My Life" הגיע באותה העת למקום הראשון במצעדי הפזמונים באוסטריה, הולנד, שוודיה, גרמניה למקום השני במצעדי הפזמונים בנורווגיה, שווייץ ובריטניה. בעוד שהשיר "It's My Life" הגיע למעמד פלטינה בגרמניה (על מכירות של למעלה ל-500,000 עותקים), בהולנד (על מכירות של מעל 75,000 עותקים), בכל רחבי יבשת אירופה השיר נמכר בלמעלה משני מיליון עותקים. האלבום הגיעו לפסקת מצעדי האלבומים באוסטריה והגיע למקום החמישי בשווייץ, ולמקום השישי בגרמניה. האלבום הגיע למעמד זהב בגרמניה (על מכירות של למעלה ל-250,000 עותקים) ומעמד פלטינום באוסטריה ובשווייץ (על מכירות של מעל 50,000 עותקים).
אלבומו השלישי של ד"ר אלבן יצא לשווקים בשנת 1994, והצליח להגיע לפסגת מצעדי האלבומים בשווקים רבים, בהם גרמניה, שווייץ ואוסטריה.
בעקבות ההצלחה הרבה לה זכה ד"ר אלבן הקים חברת תקליטים משלו בשם "Dr. Records" דרכה הפיק את אלבומו הרביעי "Born in Africa" שיצא לשווקים בשנת 1996. האלבום זכה לממדי הצלחה דומים להצלחה לה זכו אלבומיו הקודמים של ד"ר אלבן.
בשנת 1997 ד"ר אלבן הוציא לשווקים "The Very Best of 1990-1997". במהלך 1997 ד"ר אלבן הוציא לשווקים גם אלבום אולפן בשם "Believe" אשר הגיע למקום ה-27 בשוודיה, למקום ה-30 בפינלנד, ולמקום ה-41 אוסטריה.
בסוף שנת 1998 ד"ר אלבן הפיק את הסינגל "Colour the World" בשיתוף עם ההרכב הגרמני אשר זכה להצלחה מתונה במצעדי הסינגלים באירופה.
בשנת 2000 ד"ר אלבן הוציא לשווקים את הסינגל "What Do I Do" אשר הגיע למקום ה-43 במצעדי האלבומים בשוודיה. אלבום האולפן השמיני של ד"ר אלבן "Prescription" היה כישלון חרוץ שכן הוא לא הצליח להיכנס לשום מצעד אלבומים.
בשנת 2008 ד"ר אלבן הוציא לשווקים אלבום אולפן חדש בשם "Back To Basics". האלבום נמכר רק באינטרנט, דרך האתר הרשמי של ד"ר אלבן.
יריעות המשכן
על פי תיאורי המקרא, יְרִיעוֹת הַמִּשְׁכָּן הן שם כולל לארבעה כיסויים שכיסו את המשכן. האוהל שימש כתקרה למשכן שלא הייתה לו תיקרה קבועה, ובכך הסתיר את תוכנו של המשכן ואת כלי הקודש מעיני מתבונן חיצוני, הגן על כלי הקודש מאיתני הטבע ואף היה אחד האמצעים ששימשו לפאר את המשכן.
היריעות שימשו "מכסה" לאוהל מועד, כפי שמצוין בספר שמות:
ארבעת הכיסויים שכיסו את המשכן היו:
יריעות המשכן
יריעות המשכן היו הכיסוי הפנימי ביותר של המשכן. יריעות אלה עשויות היו מאריגה של עשרים וארבעה חוטים של תכלת, ארגמן, תולעת שני ושש. היריעות, בדומה לפרוכת נארגו בצורה של כרוב בדמות אריה מצד אחד ובדמות נשר מהצד השני ("כְּרֻבִים מַעֲשֵׂה חֹשֵׁב"). את היריעות ניתן היה לראות במבט מעלה מתוכו של המשכן, ומתבונן חיצוני לא יכול היה לראותן.
היריעות מתוארות בספר שמות:
הקרסים מזהב נראו מתוך אוהל מועד, כאמור בתלמוד הבבלי:.
בהתבסס על דברי הבבלי, פירש המלבי"ם שבאחת החוברות היו הלולאות בקצה היריעה ובלטו ממנה, ובחוברת האחרת הן היו בשטחה של היריעה מבלי לבלוט ממנה, בצד המופנה כלפי אוהל מועד. כך, עת שחוברו היריעות, לא היה ביניהן מרווח, והן חפפו זו את זו:
היריעות כיסו את כל אוהל מועד וקצוותיהן הגיעו לגובה של אמה אחת מעל האדנים - כך שאמה אחת מהקרשים המוזהבים הייתה נראית למתבונן מן החוץ, אלמלא יריעות האוהל.
יריעות האוהל
השכבה השנייה של כיסויי המשכן, שהונחה מעל יריעות המשכן הייתה יריעות עזים שחורות. יריעות אלה מתוארות בספר שמות:
אחת עשרה יריעות עיזים שהיו מחוברות לשתי יריעות - חמש יריעות חוברו ליריעה אחת ושש ליריעה שנייה. שתי אלה חוברו אף הן, בדומה ליריעות המשכן, על ידי קרסים - הפעם - קרסי נחושת (כיוון שקרסים אלה לא ניראו מתוכו של המשכן). יריעות אלה הגיעו עד האדנים, שכן היו ארוכות מיריעות המשכן, ואף היו ארוכות מספיק שאמה אחת נשרכה על הקרקע כך שהמתבונן מבחוץ לא ראה את האדנים.
עורות אֵילים מאודמים ועורות תחשים
מעל יריעות האוהל הונחו יריעות עור:
עורות אילים מאדמים הם עורות אילים הצבועים אדום.
בברייתא דמלאכת המשכן (פרק ג') מובאת מחלוקת לגבי אופן ההנחה של העורות: לפי רבי יהודה, הן עורות האילים המאודמים והן עורות התחש הונחו זה על זה על גג המשכן, ואורך היריעות היה 30 אמות על 10 אמות. לפי רבי נחמיה, מחצית הגג כוסתה בעורות אילים מאדמים ומחצית בעורות תחשים. רש"י, בפירושו על התורה, מחליף בין הדעות:
היינו, רבי יהודה טוען שמחצית הגג כוסתה בעורות אילים מאודמים ומחצית בעורות תחשים ואילו רבי נחמיה סבור ששתי השכבות כיסו את הגג לחלוטין והיו זו על זו.
לרמב"ם שיטה שלישית, ולפיו כיסו עורות האילים רק את קירות המשכן ועורות התחש רק את גגו של המשכן.
לקריאה נוספת
משה לוין, מלאכת המשכן, הוצאת "מלאכת המשכן", תל אביב, 1968
מתתיהו שטראשון
הרב מתתיהו שְׂטרָאשוּן (רמ"ש; 1 באוקטובר 1817, כ"ב בתשרי ה'תקע"ח, וילנה – 13 בדצמבר 1885, ו' בטבת ה'תרמ"ו, שם) היה רב ליטאי חשוב, אספן ספרים ומייסד "ספריית שטראשון" הידועה בעיר וילנה שבליטא.
ביוגרפיה
מתתיהו שטראשון נולד בסתיו 1817 בעיר וילנה, נצר למשפחת רבנים ליטאית אמידה, בנו של פרשן התלמוד הידוע ר' שמואל שטראשון (הרש"ש). למד תורה אצל רבי יצחק מוולוז'ין ורבי מנשה מאיליה, וכן למד מתמטיקה, פילוסופיה ושפות זרות: גרמנית, רוסית, צרפתית ולטינית. התחתן עם שרה חנה בתו של יוסף אליהו אליאשברג (עליאשברג) בהיותו בן 14. נולדו לו במשך השנים שני בנים שמתו בקטנותם. היה פעיל מאוד בחיי הקהילה היהודית בווילנה, ואף נבחר בשנת תרכ"ה, 1865, לפרנס הקהילה. הוא פרסם למעלה מ-300 מאמרים בעברית בנושאי הספרות התלמודית, וכן מאמרים ב"פרחי צפון", "כרם חמד", "המגיד" ו"הכרמל". רוב פרסומיו היו תחת שמות עט שונים, כמו "אני והוא", "מש"ש" ו"יה"ו". מבחר מכתביו אלה יצא בהוצאת "מוסד הרב קוק", בישראל. כמו כן נדפסו הערותיו וחידושיו לתלמוד הבבלי ולמשניות בדפוס וילנה, שהיה שייך לאחייניתו דבורה ראָם (רוֹם).
הוא ניהל קשרי מכתבים מחקריים עם חכמי היהודים של תקופתו, בהם צונץ ושי"ר, והיה בקשר עם המלומדים החשובים בעולם בנושאי היהדות. מבין פעולותיו כאיש ציבור מרכזי בווילנה, מוכר התיקון שלו למכת "החטופים" (קנטוניסטים), אותם ילדי יהודים עניים שהיו משרתים בצבא הצאר. ר' מתתיהו שטראשון הצליח להמיר את חטיפת הילדים בכופר נפש יקר לשלטון הצאר, והחטיפות פסקו בזמנו. הוא ארגן לשם כך מערכת התרמה מסועפת בתוך קהילת וילנה. עיקר פרסומו של ר' מתתיהו שטראשון היה אוסף הספרים הענק שלו, שלימים הפך ל"ספריית שטראשון" בווילנה, שהייתה ידועה בכל רחבי העולם היהודי. הוא היה ביבליופיל דגול, אספן כפייתי, שהקדיש לספרייתו את מיטב כספו וכוחותיו. הוא הצליח לרכוש עבור ספרייתו עותקים נדירים של ספרים תורניים מימי ראשית הדפוס, ואף כמה אינקונבולות, ובהם "מבחר הפנינים", של ר' שלמה אבן-גבירול, אחד מהספרים העבריים הראשונים שנדפסו עם המצאת הדפוס.
ב"ספריית שטראשון" נאספו בתחילה כ-6,000 כרכים, מספר עצום לגבי אמצע המאה התשע עשרה. ר' מתתיהו שטראשון הוריש את ספרייתו לקהילת וילנה, והספרייה המשיכה לגדול כל השנים. ערב השמדת קהילת וילנה, בידי הנאצים ועוזריהם הליטאים, היו בה כ-35,000 כרכים. הספרייה שכנה ברחוב שטראשון, שנקרא על שם מייסדה, ובשנת 1901 עברה למבנה חדש. בשנת 1902 היא נפתחה לקהל, והייתה מהספריות הציבוריות היהודיות הגדולות והחשובות בעולם.
הכנסת ספר תורה
בכתיבת האותיות האחרונות מתכבדים חשובי הקהל ונכבדיו, כל אחד מהם כותב אות אחת. בקהילות מסוימות מקפידים על טהרה מיוחדת הנדרשת לכותבי האותיות, והכתיבה מותרת רק למי שטבל במקווה טהרה באותו יום.
ריקודים
ספר התורה מעוטר בזמן התהלוכה בכתר תורה, ומעליו מחזיקים החוגגים חופה עם ארבעה מוטות. נהוג לכבד אנשים חשובים מתוך הקהל – וכמובן את תורם הספר – בהחזקת ספר התורה ובריקוד עמו.
נהוג שהילדים מחזיקים לפידים בוערים בידיהם כשהם מתהלכים לפני ספר התורה. מנהג זה מקורו במעמד קבלת התורה בהר סיני, המתואר בפסוק שהיה מלווה בברקי אש: ; גם את הכנסת ספר התורה לבית הכנסת נהוג לעשות בלפידי אש. בחלק מהקהילות נוהגים ללבוש בגדי שבת לכבוד שמחת הכנסת ספר התורה.
פעמים שהתהלוכה מלווה בתזמורת המוצבת על מכונית מיוחדת המעוטרת בכתרי תורה, ולרוב מוקדשת במיוחד לפאר מעמדי הכנסת ספר תורה. התזמורת או מערכת ההגברה המוצבת על המכונית משמיעה שירים יהודיים אותנטיים עממיים המספרים על חשיבות התורה.
הכנסת ספר התורה לבית הכנסת
לאחר התהלוכה, ובהתקרב ספר התורה לבית הכנסת, יוצאים מספר חוגגים מבית הכנסת ורוקדים עם ספרי תורה הישנים שבבית הכנסת מול הספר תורה החדש המוכנס לבית הכנסת, בשירת. בהיכנס ספר התורה אל בית הכנסת, רוקדים עמו עוד שעה ארוכה בבית הכנסת עצמו, ולאחר מכן מכניסים אותו לארון הקודש. בבתי כנסת ספרדים נהוג שהנשים זורקות סוכריות על ספר התורה.
לאחר הכנסת הספר לארון הקודש, יש הנוהגים להוציאו תוך אמירת פסוקי (כמו בשמחת תורה) ולקרוא בו בלא ברכה בפרשת וזאת הברכה מ"מעונה אלהי קדם" עד סוף הפרשה, ולאחר מכן מכניסים אותו חזרה לארון הקודש. תורם ספר התורה מברך ברכת "שהחיינו" בפעם הראשונה שהוא קורא בו.
חוזה השאלה של ספר תורה
על מנת לקיים את מצוות כתיבת ספר תורה בהידור, עדיף מבחינה הלכתית להשאיל את ספר התורה לבית הכנסת, ובכך נשאר הספר משפטית ברשות בעליו, ולא לתת במתנה לבית הכנסת. נהוג לערוך חוזה השאלה בין תורם ספר התורה לבין בית הכנסת.
סעודת המצווה
לאחר גמר הכנסת ספר התורה, נערכת סעודת שמחה לרגל הכנסת ספר התורה להיכל. סעודה זו נחשבת כסעודת מצווה. לעיתים משלבים את הסעודה יחד עם מעמד חנוכת הבית לבית הכנסת, או יחד עם סעודת הילולא לזכרו של נפטר, שלזכרו מוכנס ספר התורה לבית הכנסת.
בסעודת המצווה מקובל שרב בית הכנסת או תלמיד חכם אחר דורש לכבוד התורה.
פרדוקס דאונס-ת'ומסון
פרדוקס דאונס-ת'ומסון (נקרא על שמם של אנת'וני דאונס וג'ון מייקל ת'ומסון), ידוע גם כפרדוקס פיגו-נייט-דאונס (על שמם בנוסף של ארת'ור ססיל פיגו ופרנק נייט), מתאר את המצב שמהירות שיווי המשקל של מכונית ברשת כבישים נקבעת על ידי המהירות הממוצעת מדלת לדלת של נסיעה מקבילה שמבוצעת באמצעות תחבורה ציבורית.
זהו פרדוקס מכיוון שהוא מרמז על כך שהרחבה של רשת הכבישים לטובת כלי רכב פרטיים אינה מפחיתה את הגודש ולמעשה יכולה אפילו להביא להחרפה של הגודש ולהפחתה במהירות ההגעה ליעד. כתוצאה מהרחבת רשת הכבישים יותר משתמשים עוברים לשימוש ברכב הפרטי, מה שמביא לירידה בביצועי התחבורה הציבורית (לדוגמה בהפחתת התדירויות), שגורמת שוב להעברה נוספת של משתמשים מהתחבורה הציבורית לרכב הפרטי עד שמגיעים לשיווי משקל פחות טוב ממה שהיה לפני (מעגל קסמים זה נקרא אפקט מורינג). למעשה מדובר פה בהרחבה של המושג ביקוש מושרה והפרדוקס מתיישב עם התאוריה של דאונס על "ההתכנסות המשולשת" מ-1992 המתארת את הקושי בפתרון גודש בשעות השיא. בתגובה להגדלת קיבולת כביש, שלוש תופעות קורות באופן כמעט מיידי: משתמשים שבעבר בחרו במסלולים חלופיים עוברים לכביש המורחב, משתמשים שקודם נסעו בשעות שפל מתחילים לנסוע בשעות השיא ומשתמשי תחבורה ציבורית עוברים לרכב הפרטי. קשר זה בין המהירות הממוצעת בתחבורה הציבורית למהירות הממוצעת בתחבורה הפרטית לרוב מתקיים רק כאשר מרבית הנסיעות בתחבורה הציבורית בשעת שיא נעשית על גבי מערכת הנהנית ברובה מתשתית נפרדת, מסילתית או על גבי כביש עם נתיבי תחבורה ציבורית .
המסקנה העיקרית, אם הפרדוקס אכן מתקיים, היא שהרחבה של רשת כבישים כפתרון לגודש אינה יעילה ואף מזיקה. תופעה זו תוארה בצורה אמפירית גם על ידי מרטין מוגרידג' שבחן את מערכת התחבורה של לונדון בספרו לנסוע בעיר: Travel in towns: jam yesterday, jam today and jam tomorrow?
דיטריך ברס הצביע על פרדוקס דומה, פרדוקס ברס, בו הוספה של מקטע בין שתי נקודות יכול במקרים מסוימים להרע את מצבם של הנוסעים בין שתי הנקודות.
לפנים מן החומה
לפנים מן החומה הוא קובץ של ארבעה סיפורים מאת ש"י עגנון, שיצא לאור בהוצאת שוקן בשנת 1976, כחמש שנים לאחר פטירתו של עגנון. ככל ספריו של עגנון שיצאו לאור לאחר פטירתו, גם ספר זה הובא לדפוס בידי בתו, אמונה ירון.
בקובץ נכללים ארבעה סיפורים:
גרגיי
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ליטל ליג בייסבול
מעבר למעמדה הספורטיבי, ה"ליטל ליג" הפכה לאבן דרך בתרבות האמריקאית הכללית.
ה"ליטל ליג" מגיעה לשיאה בטורניר הגמר בבייסבול, "ליטל ליג וורלד סיריז", בו משחקות 16 קבוצות עד למשחק הגמר על הזכייה באליפות.
שיא הקהל של הליגה נקבע ב-2011 במשחק במסגרת ה"ליטל ליג וורלד סיריז", שמשך למעלה מ-41,000 צופים.
היסטוריה
הליגה נוסדה בידי תושב ויליאמספורט, קרל סטוץ, ב-1939, במטרה מוצהרת להנחיל לילדים רוח צוות וערכי ספורט הוגן. השחקנים הראשונים בליגה היו אחייניו של סטוץ וחבריהם לשכונה.
סטוץ ושחקניו ערכו ניסויים שונים כדי לקבוע ממדי מגרש וחוקים מתאימים לילדים, ובקיץ 1939 הקימו ליגה ראשונה של שלוש קבוצות בוויליאמספורט, כאשר לכל קבוצה הייתה חסות מסחרית של בית עסק שמימן אותה. סטוץ ניהל את אחת הקבוצות, ושניים מידידיו ניהלו את השתיים האחרות. שלושת מנהלי הקבוצות, עם בנות זוגן וזוג חברים נוסף, ייסדו את חבר המנהלים הראשון של הליגה החדשה.
המשחק הראשון בתולדות הליגה שוחק ב-6 ביוני 1939, כאשר קבוצת "לאנדי תעשיות עץ" ניצחה 23:8 את קבוצת "מחלבת לייקאמינג". "מחלבת לייקאמינג" זכתה באליפות העונה הראשונה, ששוחקה על מגרש מאולתר בשטח אדמה ריק ליד אצטדיון הבייסבול של ויליאמספורט.
ב-1940 נוסדה ליגה נוספת בוויליאמספורט על פי מודל דומה לזה שהגה סטוץ.
ב-1946 מנה הארגון 12 ליגות שונות, כולן בפנסילבניה. הליגה הראשונה שקמה מחוץ לפנסילבניה הוקמה בניו ג'רזי ב-1947. באותה שנה רשם הארגון שני ציוני דרך נוספים - לראשונה נערך טורניר גמר לקביעת אלופת כל הליגות (נקרא אז "האליפות הלאומית של ליטל ליג"), ולראשונה הגיע בוגר של הליגה - שחקן ששיחק כילד במדי "מחלבת לייקאמינג", האלופה הראשונה - לקבוצה מקצוענית, כשהוחתם בבוסטון ברייבס ושיחק בקבוצה-בת שלה בליגה משנית.
לקראת סוף שנות ה-40 גדל הארגון בקצב מהיר בעקבות פרסומים עליו בעיתונות וביומני קולנוע, פרסום שהביא לגל בקשות להקמת ליגות חדשות. ב-1949 כבר מנה הארגון 307 ליגות ברחבי ארצות הברית.
ב-1950 התרחב הארגון לראשונה אל מחוץ לגבולות ארצות הברית כאשר שתי ליגות חדשות קמו במסגרתו בפנמה. שנה לאחר מכן קמה ליגה ראשונה בקנדה, והארגון מנה 776 ליגות.
ב-1953 הגיע לראשונה בוגר של הליגה לקבוצת MLB, כאשר שחקן ששיחק כילד בקבוצה בקונטיקט הגיע לסגל של מילווקי ברייבס. באותה שנה זכה לראשונה משחק הגמר של ה"ליטל ליג וורלד סיריז" לכיסוי בטלוויזיה וברדיו על ידי רשת ABC. שדר הספורט המפורסם הווארד קוסל, שהיה אז בתחילת דרכו, העביר את הכתבה על המשחק ברדיו. הוא העביר בהמשך שידורים מה"ליטל ליג" במשך שלוש שנים.
הארגון המשיך להתפשט בארצות הברית, וב-1955 כבר מנה למעלה מ-3300 ליגות ב-48 מדינות. באותה שנה החל לשחק באחת הליגות ג'ורג' וו. בוש, לימים נשיא ארצות הברית, שהיה אז ילד בן 9. הוא שיחק בליגה 4 שנים.
השנים הבאות נרשמו נקודות ציון חשובות נוספות בתולדות הארגון - ב-1956 עזב את הארגון מייסדו, קרל סטוץ, בעקבות הסכם פשרה בסכסוך משפטי שנתגלע בינו לבין חבר המנהלים של הארגון. ב-1957 זכתה קבוצה ממונטריי, מקסיקו, ב"ליטל ליג וורלד סיריז", והפכה לאלופה הראשונה שאיננה מארצות הברית; הקבוצה ממונטריי עשתה היסטוריה נוספת שנה לאחר מכן, כשהפכה לקבוצה הראשונה בתולדות הליגה שמגינה על תוארה וזוכה באליפות שנייה ברציפות.
ב-1959 זכה הארגון להכרה ממלכתית, כאשר השבוע השני של חודש יוני הוכרז כ"שבוע הליטל ליג הלאומי" על ידי הנשיא דווייט אייזנהאואר. הארגון המשיך להתפשט בעולם כאשר ב-1960 זכה לנציגות ראשונה באירופה, עם ליגה שקמה בברלין. שנה לאחר מכן כבר מנה הארגון למעלה מ-5500 ליגות. המסורת של "שבוע ליטל ליג" חודשה גם על ידי ממשיכו של אייזנהאואר כנשיא ארצות הברית, ג'ון פ. קנדי.
במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 המשיך הארגון להתרחב, כאשר ליגות ילדים חזקות קמו ביפן ובטאיוואן, ונציגיהן אף זכו ב"ליטל ליג וורלד סיריז". הקשר לרשת ABC התרחב והכיסוי הטלוויזיוני של שלבי ההכרעה של הליגה הפכו לדבר שבשגרה.
ב-1974 נפתח הארגון לראשונה לשיתוף בנות, וליגות ראשונות לסופטבול נפתחו במסגרתו.
הארגון המשיך לגדול, וב-1978 מנה למעלה מ-6500 ליגות ברחבי העולם. גם הקהל והכיסוי התקשורתי לליגה המשיכו לגדול, כאשר במשחק הגמר של 1982 נקבע שיא קהל חדש של 40000 צופים, וב-1985 שודר לראשונה הגמר בשידור חי ומלא ברשת ABC.
ב-1989, עם נפילת מסך הברזל, התפשט הארגון לראשונה גם למזרח אירופה כאשר ארבע ליגות הוקמו בפולין. את כתבי האמנה להקמתן הביא לפולין הנשיא ג'ורג' בוש באופן אישי בביקור במדינה.