cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יאן ורטונגן
טוטנהאם הוטספר
בעונת 2014/2015 שיתף פעולה רבות עם פדריקו פאסיו הארגנטינאי. בעונה זו סייע ורטונגן לטוטנהאם להגיע לגמר גביע הליגה האנגלי, אך הפסידה 0–2 ליריבתה העירונית, צ'לסי. בתחילת העונה הבאה הצטרף טובי אלדרווירלד לטוטנהאם. אלדרווירלד, שותפו של ורטונגן למרכז ההגנה בנבחרת בלגיה ובימים בהם שיחקו יחד באייאקס, חזר לשתף עם ורטונגן פעולה בצורה מעולה. עד מהרה הפכו צמד הבלמים למעוז ההגנה של התרנגולים, וסייעו לטוטנהאם לסיים את עשרת המשחקים הראשונים שלה באותה עונה עם הפסד אחד בלבד. אולם, במהלך ינואר 2016 נפצע ורטונגן בברך, והושבת למשך שלושה חודשים. הוא חזר ב-10 באפריל, למשחק הליגה מול מנצ'סטר יונייטד, שהסתיים בניצחון טוטנהאם 0–3, שהיה לניצחון הביתי הראשון של טוטנהאם על יונייטד מאז 2001. שיתוף הפעולה של שני הבלגים התברר כקריטי לטוטנהאם, שספגה כמות שערים מועטה במהלך עונה זו.
ב-2 בדצמבר 2016 חידש ורטונגן את חוזהו בטוטנהאם עד 2019. חודש לאחר מכן נפצע בקרסול, דבר שהשבית אותו לחודש וחצי. בעונה זו סייע ורטונגן לטוטנהאם לקבוע שיא חיובי בספיגות, כאשר ספגה 26 שערים בפרמייר ליג (תשעה בלבד במשחקי בית), הכי מעט שספגה טוטנהאם בתולדותיה. ב-7 בינואר 2018 הבקיע ורטונגן את שערו הראשון עבור טוטנהאם מאז אוקטובר 2013, מבעיטה מ-27 מטרים, בניצחון 0–3 על וימבלדון במסגרת גביע ה-FA. ב-27 ביולי 2020 הודיע ורטונגן כי הוא עוזב את טוטנהאם לאחר שמונה עונות במועדון.
סאלי אלי-מונטארי
סאלי אלי-מונטארי (נולד ב-27 באוגוסט 1984) הוא כדורגלן עבר גאנאי ששיחק בעמדת הקשר.
יאן ורטונגן
בנפיקה ליסבון
ב-14 באוגוסט 2020 חתם בבנפיקה ליסבון.
אנדרלכט
ב-2 בספטמבר 2022 חתם באנדרלכט.
סאלי אלי-מונטארי
קריירה
אלי-מונטארי השתתף עם נבחרת גאנה הצעירה באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה בשנת 2002, הוא הגיע עם נבחרתו עד לשלב הגמר וזכה בתואר "פוטנציאל הטורניר".
מיד לאחר הטורניר הוזמן אלי-מונטארי למבחנים בקבוצת מנצ'סטר יונייטד שאומנה על ידי אלכס פרגוסון. פרגוסון הזמין את השחקן לשלושה ימים של התרשמות, לאחר שלושת הימים האלו הודיע המאמן כי הוא מעוניין לבחון את אלי-מונטארי לעוד מספר ימים.
יאן ורטונגן
נבחרת בלגיה
הופעת הבכורה של ורטונגן במדי נבחרת בלגיה עד גיל 21 הייתה ב-2006, והוא הופיע עם נבחרתו באליפות אירופה עד גיל 21 – 2007. הופעת הבכורה שלו בנבחרת בלגיה הבוגרת הייתה ב-2 ביוני 2007, בהפסד 1–2 ל. בנוסף, ורטונגן שיחק גם באולימפיאדת בייג'ינג עם נבחרת בלגיה הצעירה, בה סיימה הנבחרת במקום הרביעי.
במוקדמות מונדיאל 2010 ביסס עצמו ורטונגן כבלם המרכזי של נבחרת בלגיה, יחד עם תומאס ורמאלן. הוא כבש את שער הבכורה שלו במדים הלאומיים במשחק ידידות ב-12 באוגוסט 2009, בהפסד בלגיה 1–3 ל. ב-7 בספטמבר אותה שנה, במשחק נגד, במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010, נפצע ורטונגן בבוהן ויצא על אלונקה מהמגרש.
סאלי אלי-מונטארי
קריירה
אלי-מונטארי לא רצה לחכות לימי האימון הנוספים וחתם בקבוצת אודינזה האיטלקית שאותה הצעיד להשתתפות היסטורית בליגת האלופות. בעקבות היכולת שהציג דרשו אוהדי יובנטוס להחתימו אך הוא סירב בטענה כי טוב לו במקום שבו הוא נמצא.
לאחר 5 עונות באודינזה, ב-30 במאי 2007 חתם לחמש שנים בפורטסמות' מהפרמייר ליג עבור 7 מיליון יורו. הוא ערך את הופעת הבכורה בקבוצה ב-11 באוגוסט נגד דרבי קאונטי בתיקו 2-2, במהלך העונה הבקיע את שער הניצחון בפנדל נגד מנצ'סטר יונייטד בגביע, שהוביל לזכייה בסיום העונה בגביע האנגלי. במהלך העונה היה שחקן הרכב קבוע.
יאן ורטונגן
נבחרת בלגיה
ב-10 באוקטובר 2017 ערך את הופעתו ה-97 בנבחרת ובכך שבר את שיאו של יאן קולמאנס והפך לשיאן ההופעות של נבחרת בלגיה.
סאלי אלי-מונטארי
קריירה
ב-24 ביולי 2008 חתם באינטר מילאנו עבור 14 מיליון יורו. עם הקבוצה זכה בשתי אליפויות איטליה, הגביע האיטלקי, פעמיים בסופר קאפ האיטלקי, אליפות העולם לקבוצות, וליגת האלופות.
ב-26 בינואר 2011 הושאל לסנדרלנד עד סוף העונה. ב-31 בינואר 2012 הושאל למילאן עד סוף העונה. ב-19 בפברואר הבקיע את שערו הבכורה בקבוצה בניצחון 3-1 על צ'זנה. ב-1 ביולי 2012 חתם באופן קבוע במילאן. ב-30 ביוני 2015 שוחרר ממילאן לאחר 3 עונות בקבוצה. ב-28 ביולי 2016 חתם באל-איתיחאד הסעודית. ב-24 בינואר 2017 חתם בפסקארה האיטלקית עד לסוף העונה. ב-22 בפברואר 2018 חתם בדפורטיבו לה קורוניה מליגת העל הספרדית. ב-1 בפברואר 2019 חתם באלבסטה במדיה פרש ממשחק פעיל.
יאן ורטונגן
נבחרת בלגיה
בשמינית גמר מונדיאל 2018 כבש ורטונגן מול, ובכך סייע לנבחרתו להשלים מהפך, מפיגור 0–2 לניצחון 2–3.
נכלל בסגל נבחרת בלגיה לטורניר מונדיאל 2022.
ראדיביליב
ראדיביליב (באוקראינית: Радивилів; בפולנית: Radziwiłłów, ראדזיבילוב) היא עיר קטנה במחוז רובנו שבמערב אוקראינה, על גדת נהר סלוניבקה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
העיר החלה ככפר בבעלות משפחת רדזיוויל, אשר באמצע המאה ה-16 הפך ליישוב עירוני. בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיר בתחום האימפריה הרוסית, ולאחר מלחמת העולם הראשונה, ובהתאם להסכם ריגה, נכללה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה. בין השנים 1939 ו-1992, תחת שלטון ברית המועצות, נקראה העיר צ'רוונוארמיסק (Червоноармійськ ;Chervonoarmiysk).
יהודי ראדיביליב
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיר הוא משנת 1578. במהלך גזירות ת"ח ות"ט נפגעה קשות הקהילה ביישוב, אך זו שוקמה בהמשך. בשנת 1897 נמנו בעיר 4,322 יהודים, ואלו נטלו חלק מרכזי בפיתוחה הכלכלי והתעשייתי.
בקיץ 1915, במהלך מלחמת העולם הראשונה, נמצאה העיר בחזית הלוחמה, ורבים מיהודיה עזבו אותה. לאחר המלחמה נאלצו יהודי העיר ששבו אליה לשלם דמי כופר לכנופיות האוקראיניות ולחיילי הצבא הכחול.
בשואה
ב-9 באפריל 1942 רוכזו כ-2,600 יהודי העיר בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה, אשר חולק לשניים - ל"יעילים" ול"בלתי יעילים". ב-29 במאי 1942 רצחו אנשי ס"ס ושוטרים אוקראינים את כ-1,500 יושבי גטו ה"לא יעילים" מחוץ לעיר.
ב-6 באוקטובר 1942 נרצחו בבורות ירי גם כל יושביו גטו ה"יעילים". בשעת האקציה התאבדו 11 מיושבי הגטו. כ-200 יהודים שניסו להימלט מהמקום, נתפסו ברובם, ונרצחו.
משפט חברים
משפט חברים היה מוסד משפטי אוטונומי של ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל שהוקם בשנת 1921. מוסד זה שימש הזירה העיקרית שבה השתקף מוסר הפועלים ועיקר עיסוקו היה דיני ממון, בעיות משמעת, פגיעה לרעה בהסתדרות ומוסדותיה, וענייני עלבון וכבוד. המוסד הוקם בתחילה ללא תקנון, וקיבל צביון מקומי בכל מועצת פועלים. בשנת 1932 נקבע לראשונה תקנון משפט. בשנת 1957 חדל משפט החברים מלהתקיים.
הרקע לצמיחת המוסד משפט החברים
תנועת העבודה צמחה בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20. ההסתדרות, כזרוע הארגונית והביצועית של התנועה, מילאה תפקיד בתחייה הלאומית והרצון של העם העברי לעמוד ברשות עצמו. מוסדותיה של ההסתדרות נועדו ליצור בסיס להכוונתן ולהקמתן של המסגרות המדיניות לכשתקום מדינת ישראל, כך גם משפט החברים נתפס כחלוץ בהתהוותן של משפט ארץ-ישראלי, כמייסד וכגורם חשוב שיכוון את החקיקה לכשתקום מדינה.
בתקופת העלייה השנייה, בניגוד להתפתחות ההיסטורית באירופה, לא היה עדיין בארץ ישראל משק קפיטליסטי, הזקוק לפועלים יהודים. המשק היהודי הצעיר, שהיה בארץ ושרובו היה מבוסס על חקלאות מטעים, לא יכול היה לתת לפועלים יהודים שכר שיספק את מינימום הצרכים.
בימי המשבר הכלכלי והחברתי הזה של תחילת שנות ה-20, הורגש החוסר בחקיקה שתגן על העובד בשוק העבודה שהיה קטן והתחרות עם הפועלים הערביים שעבדו בשכר נמוך הייתה גדולה. במצב זה החלו הפועלים להפר את חוקי ההסתדרות, להתחמק מתשלום מסי חבר, וקראו תיגר על האופן שבו מועצת הפועלים שלטה בחלוקת המשרות. מערכות המשפט שפעלו בארץ, קרי: מערכת המשפט הבריטית ומשפט השלום העברי, כמו גם מערכות משפט קהילתיות כמעט ולא דנו בענייני עבודה. בתנועת העבודה התגבשה הדעה שהמשפט הבריטי מכיל עקרונות בורגניים ושיש צורך במערכת משפטית עצמאית של התנועה שתשפוט לפי עקרונותיה. על רקע זה צמח המוסד של "משפט החברים", אשר כאמור נתפס כחלוץ בהתהוותו של משפט ארץ-ישראלי.
אופן הפעולה של משפט חברים
בכל מועצת פועלים פעל חבר שופטים שנבחר מקרב קהילת הפועלים. הנהלת המוסד בחרה שופטים לכל תביעה ותביעה, ולבעלי הדין לא הייתה השפעה על תהליך הבחירה. התובע והנתבע לא נזקקו לעורכי דין ולהוצאות כספיות וחתמו מראש על הסכמה למלא את פסק הבוררות. סמכותם של השופטים לא נבעה מידענותם המשפטית ולא ממעמדם הציבורי אלא מעובדת היותם מקרב הפועלים עצמם, או מקרב המנהיגים והמזכירים של התארגנויות הפועלים השונות. השופט נתפס כחבר, איש השורה. הבוררות נועדה ליצור אווירה הסתדרותית אינטימית שבה תתבררנה התביעות בין אדם לאדם, אדם למוסד או לארגון ובין ארגון לארגון. חובת חברי ההסתדרות להיענות לזימונים של המוסד סימנה את הקשר המחייב בין חברות בהסתדרות לבין ההזדקקות לשירותיו של משפט החברים ושימש כבסיס לפועלו במשך השנים שלאחר היווסדו. לכל משפט קדמה אזהרה לסילוק מההסתדרות, מהפסקת זכאות לשירותים השונים (כגון קופת חולים), או מסילוק מהקצאה לעבודות חדשות. מי שביקש את התערבותו של משפט החברים בעניין מסוים, נתבקש להגיש תלונה בכתב או בעל פה, דבר שיצר תחושה של רשמיות ורצינות בהתייחסות לעניינו.
מבנה מוסד משפט החברים
פרוצדורת פעולתו של משפט החברים הוסדרה באופן רשמי עם התקנת תקנון משפט החברים ב-1932. המוסד היה בנוי ממדרגות, כאשר ההנחה המקובלת הייתה: לתת לכל אחד מהצדדים את האפשרות לברר את משפטו פעמיים בשתי מדרגות שונות. המדרגה הראשונה נקראה משפט חברים מצומצם. בדרך כלל אל מדרגה זו הגיעו כלל המשפטים לבירור ראשון. המדרגה הורכבה משלושה שופטים. המדרגה השנייה נקראה משפט חברים רחב, היא הורכבה מחמישה שופטים ושימשה כדרגת הערעור של משפט החברים המצומצם. כמו כן, משפטים בהם התביעה היא להוצאת חבר מתוך ההסתדרות, או שאחד הצדדים הוא מוסד הסתדרותי, הגיעו לבירור ראשון במדרגה זו. בית הדין העליון - הוקם בשנת 1921, ושימש כערכאה הגבוהה ביותר במשפט החברים. בפניו הובאו ערעורים על פסקי דין של משפט החברים הרחב, או כאשר הוועד הפועל של ההסתדרות החליט שנושא המשפט הוא מיוחד וחשוב ויש צורך לדון בו מלכתחילה בבית הדין העליון.
חולשות וחסרונות מוסד משפט החברים
בתחילת ימיה של ההסתדרות, שימש הוועד הפועל כבורר עליון לכל סוגיה, מה שיצר עירוב בין העניינים הפוליטיים והמשפטיים. גם לאחר שהוכפף משפט החברים תחת בית הדין העליון, נשאר הוועד הפועל בעל סמכויות רחבות גם בתחום המשפטי, מה שלא אפשר את הפרדת הרשויות המלאה בין הפוליטיקה והמשפט בהסתדרות. ביקורת הוטחה על האופי העממי והחובבני של אופן התנהלות המשפטים. לא היה תקנון ופרוצדורה מוגדרים עד 1932, ולכן התנהלות המשפט הייתה נתונה להבנה של השופטים שנבחרו. בכל פעם נבחרו שופטים אחרים ולכן, האופי הדמוקרטי של התנהלות המשפט פגע באיכות ההחלטות, שהיו שונות במהותן במשפטים השונים. מצד שני, משקם התקנון, הוא גרם לירידת ערכו בעיני החברים מן השורה, שכן הפך למשפטי ובירוקרטי מדי לטעמם. ביקורת נוספת הייתה על עניין מינוי השופטים והצורך בהפרדה ביניהם לבין מוסדות ההסתדרות. נוצרה בעייתיות כאשר מזכירות ההסתדרות הייתה התובעת, ובד בבד אחראית על הנהלת המשפט. נוסף על כך, לא ניתנה הכוונה כיצד לתפעל את המערכות השונות, כיצד לשפוט וכיצד לאכוף פסקי דין. לא היה קודקס חוקים פורמלי ולא פסיקות או תקדימים לפיהם שפטו. הפסיקות התבססו על מעט הנחיות פרוצדורליות בסיסיות וניתנו ברוח הערכים של תנועת העבודה.
דוגמה למשפט חברים
בבית הדפוס של האחים רוזנפלד בחיפה פוטר עובד יהודי ובמקומו הוכנס פועל ארמני. בעקבות כך, פתחו מספר פועלים בשביתה, בגיבוי של חברי המועצה בחיפה, השובתים התנהגו באלימות וגרמו נזק למכונות הדפוס. מעורבות המשטרה בפיזור השובתים, מאסרם של חברי המועצה שהתגייסו לעזור לשובתים, והתעקשותם של המעסיקים, העניקו לשביתה דימוי של מאבק מעמדי חסר תקדים. ישראל ליטבק, אחד הפועלים, הפר את השביתה עליה הכריזה ההסתדרות, והגיע להסכמה עם מעסיקו שיחזור לעבודה לפני שהסתיים המשפט נגד ההסתדרות והפועלים. ליטבק נתבע על ידי מועצת פועלי חיפה בעוון הפרת שביתה ובגידה בהסתדרות. השופטים פסקו להוציא את ליטבק מההסתדרות. זה היה פסק הדין:
תותח הרים
תותח הרים או הוביצר הרים הוא תותח קטן, המיועד להובלה קלה בשטחי קרקע קשים למעבר וללוחמה בשטח הררי ששימש בעבר ככלי מסייע ללוחמי חיל רגלים. הוביצרים יעילים יותר בסוג לוחמה זה כיוון שזווית הירי בהם פחות מוגבלת. לרוב, ניתן התותח לפירוק והרכבה קלה בזמן קצר. החלקים ניתנים לנשיאה על ידי בהמות משא (סוסים, חמורים או פרדות), טרקטורים או אדם. בשל תכונה זו נקראים תותחים אלה גם "pack howizers".
המצאת תותחי ההרים המודרניים, הנטענים מאחור ומצוידים במנגנון ספיגת רתע, מיוחסת למהנדסים הצבאיים וקציני הארטילריה פנאיוטיס דנגליס ופ. ליקודיס. התותח אותו תכנן דנגליס יוצר על ידי חברת שניידר הצרפתית ב-1893, את התכנון של ליקודיס ייצרו מפעלי קרופ הגרמנים. בתותחים אלה נעשה שימוש במלחמת הבלקן הראשונה ומלחמת הבלקן השנייה ומלחמת העולם הראשונה וכן בעשרות מערכות על ידי צבאות שונים ברחבי העולם, כולל מלחמת העולם השנייה ובמקרים מסוימים (בעיקר במדינות העולם השלישי) עד ימינו.
תותחי הרים הוחלפו על ידי מרגמות, טילי כתף וטילי נ"ט מסוגים שונים הנישאים ומתופעלים על ידי כוחות חי"ר בכל תוואי שטח.
ארקייד פייר
ארקייד פייר (באנגלית: Arcade Fire) היא להקה קנדית, מהבולטות והמוערכות בלהקות האינדי רוק של העשור הראשון של המאה ה-21. בנוסף לכלי הנגינה הנפוצים בלהקות רוק, כמו גיטרה, גיטרה בס ותופים, משתמשת הלהקה בכלים כמו אקורדיון, קסילופון, צ'לו, מנדולינה, ויולה, וכינור. במהלך הופעות, חברי הלהקה מרבים להחליף ביניהם את תפקידי הנגינה.
תחילת הדרך
הלהקה הוקמה בקיץ 2003 על ידי וין בטלר ואשתו לעתיד רז'ין שסיין, יחד עם ריצ'רד ריד פרי בקלידים, טים קינגסברי בבס, ואחיו הצעיר של וין, ויליאם בטלר בסינטיסייזר וכלי הקשה.
באותה שנה הקליטה הלהקה במיין מיני אלבום הנושא את שמה, Arcade Fire (ידוע גם כ-"Us Kids Know"). בתחילה האלבום נמכר רק בהופעות המוקדמות של הלהקה, אך ב־2005 ולאחר שהתפרסמו, האלבום עבר עריכה דיגיטלית ונמכר בחנויות.
Funeral
באוגוסט 2003 החלה הלהקה להקליט אלבום בכורה. במהלך תקופת ההקלטות נפטרו כמה קרובי משפחה של חברי הלהקה (סבתה של רז'ין שסיין, סבם של וין וויליאם בטלר, דודתו של ריצ'רד פרי). הדבר השפיע על אופי ההקלטות עצמן ועל שם האלבום - Funeral (הלוויה). האלבום יצא בסוף 2004 (תחילת 2005 במדינות מסוימות), ולווה בביקורות נלהבות של המבקרים והקהל. האלבום דורג במקומות הראשונים במצעדי אלבום השנה והאלבומים הטובים של העשור במגזינים רבים, והלהקה יצאה לסיבוב הופעות עולמי לקידום האלבום, שכלל גם הופעות בפסטיבלים רבים, והופעות בתוכניות טלוויזיה. באחת ההופעות, ב־9 בספטמבר 2005, עלה לבמה דייוויד בואי ושר בליווי הלהקה את "Wake Up".
ביוני 2005 הוציאה הלהקה את הסינגל "Cold Wind" מתוך פסקול הסדרה עמוק באדמה. הסינגל כולל גם את השיר "Brazil" של ארי ברוסו. שני השירים בסינגל לא נכללו בחומרים הקודמים של הלהקה.
בטקס פרסי גראמי לשנת 2005 האלבום היה מועמד לפרס בקטגוריית "האלבום הרוק האלטרנטיבי הטוב ביותר", והסינגל "Cold Wind" היה מועמד לפרס בקטגוריית "השיר הטוב ביותר שנכתב לסרט קולנוע, לטלוויזיה או למדיה ויזואלית אחרת".
Neon Bible
כשסיימה את סיבוב ההופעות שהתלווה לאלבום הבכורה, הלהקה רכשה כנסייה נטושה, הפכה את המקום לאולפן הקלטות, והחלה לעבוד על אלבומה השני - Neon Bible. השיר הראשון מתוכו, "Intervention", יצא בדצמבר 2006, וכל הכנסותיו נתרמו לארגון צדקה.
האלבום יצא ב־5 במרץ 2007, וכמו קודמו קיבל ביקורות טובות. הוא פתח במקום הראשון במצעד הקנדי ובמקום השני במצעד האלבומים האמריקאי בילבורד 200. האלבום דורג במקומות גבוהים במצעדי סוף השנה, והיה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית "האלבום הרוק האלטרנטיבי הטוב ביותר". האלבום לווה בסיבוב הופעות עולמי, והלהקה תרמה לארגון צדקה דולר/ין/אירו (בהתאם למדינה בה נערכה ההופעה) מכל כרטיס שנמכר. הלהקה חתמה את סיבוב ההופעות לאחר כשנה, עם 122 הופעות ברחבי העולם.
The Suburbs
הלהקה שחררה את אלבומה השלישי, The Suburbs, ב־2 באוגוסט 2010. הסינגל הראשון מתוך האלבום, הנושא את שם האלבום, ניתן להורדה חופשית באתר הרשמי של הלהקה, ואליו צורף כ־B-Side השיר "Month of May". האלבום לווה בביקורות חיוביות רבות, ונבחר בין האלבומים הטובים ביותר של 2010 במספר מגזיני מוזיקה. האלבום זכה בפרס גראמי בשנת 2011 בקטגוריית "אלבום השנה".
בנוסף, הקליטה הלהקה את הסרט הקצר Scenes from The Suburbs יחד עם הבמאי ספייק ג'ונס.
Reflektor
ב-12 ביולי 2013, בתגובה לציוץ אוהד של מעריץ של הלהקה שכתב להם שהם האהובים עליו, כתבה הלהקה, "תודה. האלבום החדש שלנו ייצא ב-29 באוקטובר". בתשעה בספטמבר 2013 הכריזה על האלבום Reflektor שייצא בסוף אוקטובר 2013 וכן הוציאה לאור את הסינגל הראשון מתוכו, הנושא את שם האלבום. הסינגל שוחרר יחד עם וידאוקליפ בבימויו של אנטון קורביין כמו גם עם וידאו אינטראקטיבי בבימוי של וינסנט מוריסט. האלבום הופק על ידי ג'יימס מרפי. זהו אלבום כפול בן 13 שירים בסה"כ (שבעה שירים בחלקו הראשון). את קידומו של האלבום ביצעה הלהקה בעזרת פרסום אייקון של האלבום בחודשים שקדמו להוצאת הסינגל וההכרזה הרשמית על האלבום, בערים שונות ברחבי העולם ובשלטי פרסומת, ללא אזכור שם הלהקה. רק בקליפ הטיזר ששוחרר בתחילת ספטמבר 2013 נתגלה שמדובר באלבום החדש שלהם.
פרויקטים נוספים
ארקייד פייר הופיעו מספר פעמים לתמיכה במועמד לנשיאות ארצות הברית ברק אובמה.
השיר "Wake Up" הוקלט מחדש והופיע בטריילר ל"ארץ יצורי הפרא", סרטו של ספייק ג'ונס שיצא לקולנוע באוקטובר 2009. קשר זה בין חברי הלהקה לספייק ג'ונס התהדק, וכארבע שנים מאוחר יותר חברי הלהקה הלחינו את פסקול הסרט "היא" שכתב ספייק ג'ונס, שכולל 13 שירים.
בעקבות הקשר המיוחד של הלהקה להאיטי (משפחתה של שסיין היגרה לקנדה מהאיטי), הלהקה פרסמה בקשה באתר הרשמי שלה לשלוח תרומות לנפגעי רעידת האדמה שהתרחשה בהאיטי בינואר 2010.
נחל גשרון
300px|שמאל|ממוזער|מבט-על על הנחל נַחַל גִּשְׁרוֹן (בערבית: وادِي جسرية – ואדי ג'סריה) הוא נחל אכזב בהרי אילת.
יובליו העליונים מתחילים באזור ראס א־נקב שליד מעבר נטפים. הנחל יורד בתלילות עד שפכו לים האדום בטאבה שבמצרים.
בנחל מסלולי הליכה למטיילים לאורך חלקיו העליונים, מהם ישנה תצפית על נופיו. בנחל יש מספר מצוקים בהם ניתן לבצע גלישת מצוקים.
בנחל מתחיל המקטע האחרון של שביל ישראל, שנגמר בבית ספר שדה אילת שלמרגלות הר צפחות.
ריימונד לפארד
ריימונד ג'ון לפארד (באנגלית: Raymond John Leppard; 1 באוגוסט 1927 – 22 באוקטובר 2019) היה מנצח ונגן צ'מבלו בריטי. במהלך שנות ה-60 מילא לפארד תפקיד חשוב בהתחדשות העניין במוזיקה של תקופת הבארוק, בייחוד בהחייאת האופרה הבארוקית, שלפארד נמנה עם ראשוני המנצחים החשובים שהעלו אותה בתקופה המודרנית.
ביוגרפיה
לפארד נולד בלונדון וגדל בבאת'. למד צ'מבלו וויולה בטריניטי קולג', קיימברידג', שם היה פעיל גם כמנצח מקהלה ושימש מנהל מוזיקלי לאגודה הפילהרמונית של קיימברידג'.
בשנת 1952 הופיע לראשונה בלונדון, ובהמשך ניצח על אנסמבל לפארד, שהקים בעצמו. הוא יצר קשר קרוב עם תזמורת גולדבורו, שהייתה בשנת 1960 לתזמורת הקאמרית האנגלית. הוא הופיע גם ברסיטלים כנגן צ'מבלו והיה חבר בסגל המורים בטריניטי קולג' ומרצה למוזיקה משנת 1958 עד 1968.
התעניינותו במוזיקה עתיקה הניעה אותו לערוך להוצאה מחודשת כמה פרטיטורות מאותה תקופה. בעיני מוזיקולוגים הוצאות אלה שנויות במחלוקת, אך ביצועיו היו חשובים להצגת יצירות מופת אופראיות מוקדמות לקהל הרחב. הפקתו ל"הכתרת פופאה" של מונטוורדי הוצגה בפסטיבל גליינדבורן בניצוחו, בשנת 1962. בהמשך לכך טיפל בשנים הבאות בעוד אופרות משל מונטוורדי, כמו גם באופרות של פרנצ'סקו קאוואלי.
בנובמבר 1969 הופיע לראשונה בארצות הברית כשניצח על מקהלת וסטמינסטר ועל הפילהרמונית של ניו יורק. באירוע זה הופיע גם כסולן בקונצ'רטו לצ'מבלו ברה מז'ור של היידן. בשנת 1973 התמנה למנצח ראשי של תזמורת BBC הצפונית (אחר כך הפילהרמונית של ה-BBC) במנצ'סטר, משרה בה התמיד עד 1980.
בגליינדבורן ניצח על ביצוע בכורה עולמי של "זריחת הירח" מאת ניקולס מו. משנת 1987 עד 2001 כיהן לפארד כמנהל המויקלי של התזמורת הסימפונית של אינדיאנפוליס. בשנים 2004–2006 הוא שימש יועץ מוזיקלי לתזמורת לואיוויל.
ריימונד לפארד קיבל אותות כבוד על פועלו בבריטניה ובאיטליה.
נפטר ב-22 באוקטובר 2019.
מייק אימן
מיכיאל גודפריד "מייק" אימן (בהולנדית: Michiel Godfried "Mike" Eman; נולד ב-1 בספטמבר 1961) היה ראש הממשלה של האי ההולנדי שבים הקריבי, ארובה, מטעם המפלגה השמרנית AVP והיהודי השני בתפקיד זה. כיהן כראש הממשלה שמונה שנים (30 באוקטובר 2009 - 17 בנובמבר 2017).
קורות חיים
אימן נולד בארובה, אי הולנדי, שהוא כיום חלק מהפדרציה הקרויה ממלכת ארצות השפלה ובה חברות בנוסף לארובה גם הולנד, קוראסאו וסן מרטן. כ-120 אלף תושבים גרים באי זה והוא חלק מהאנטילים הקטנים שבים הקריבי, סמוך לחופי ונצואלה. הוריו של אימן היו אלברט אימן ("שון"), נוצרי פרוטסטנטי ובלאנש (לבית הרצוג), יהודיה. אימן הוא הילד הצעיר ביותר, השביעי במשפחה. אחיו, השני במשפחה, הני אימן היה ראש ממשלתה הראשון של הטריטוריה וכיהן בתפקיד זה החל מ-1 בינואר 1986, יום קבלת האוטונומיה לאי, לסירוגין, במשך כעשר שנים סך הכל, עד 2001. גם אביהם היה פוליטיקאי ידוע בארובה ואף סבם לפני כן.
אימן למד באוניברסיטת קוראסאו (אוניברסיטת האנטילים ההולנדים) וסיים בה תואר ראשון במשפטים ב-1992. בשנים 1992 - 2001 עבד בארובה כעו"ד ונוטריון. בספטמבר 2001 הוא נבחר לפרלמנט הארובי מטעם המפלגה הנוצרית דמוקרטית שמרנית, הקרויה "המפלגה העממית של ארובה" Arubaanse Volkspartij - AVP, אותה ייסד סבו הני אימן (1888–1957), ב-1942 ובראשה עמד עד 2001 אחיו הני. באותה שנה הובסה ה-AVP בבחירות והני אימן הוחלף בראשות ממשלת ארובה על ידי נלסון אודובר ופרש מהחיים הפוליטיים. אימן החל בקריירה הפוליטית שלו אם כן, כחלק מהאופוזיציה הפרלמנטרית. ב-2003 הוא נבחר לראשות ה-AVP. בבחירות 2005 הפסידה המפלגה למפלגתו של אודובר, אף כי הגבירה את כוחה בפרלמנט.
אודובר כיהן כראש ממשלת ארובה במשך כשמונה שנים ואז ניצח אותו אימן בבחירות 2009 והחל לכהן בתפקיד עד נובמבר 2017. ניצחונו של אימן נבע במידה רבה מהמחלוקת שהתגלעה בין ממשלת ארובה בראשות אודובר לבין חברת "ואלרו", בעלת בית הזיקוק המהווה המעסיק הגדול ביותר באי, בנוגע למיסים שתשלם ואלרו. אימן הבטיח לפתור את המחלוקת ואכן עמד בהבטחתו זו בתוך ארבעה חודשים מיום הבחירות. גם אחיו של אימן, הני אימן ניצח בשעתו בבחירות ב-1985 והקים את האוטונומיה בארובה, על רקע דומה - סגירת בית הזיקוק הגדול באי באותה שנה.
פירות יער
פירות יער הוא שם כולל לפירותיהם של מספר מיני צמחים בעלי פרחים. רובם קטנים, מתוקים או חמצמצים-מתוקים ובעלי צבע בולט, ולפיכך משמשים כאלמנט טעם וצבע בתבשילים שונים. קבוצה זו משתנה מפעם לפעם, על פי מטבחים מקומיים. פירות יער אינם בעלי מאפיינים בוטניים אחידים: הם יכולים להיות מקבצי פירות, ענבות, בתי-גלעין ומצעיות. המשותף להם הוא טעמם החמצמץ/מתוק והשימוש בהם בבישול, אפייה וקישוט.
פירות היער גדלים במדינות בעלות אקלים קריר יחסית (כגון רוסיה, ארצות הברית, קנדה ומדינות אירופה) והפירות מבשילים ומוכנים לקטיף במשך כל תקופת הקיץ.
פירות היער גדלים באופן טבעי ביערות, כפי שמרמז שמם, ומימי הפרהיסטוריה ועד ימינו נוהגים ללקטם ולהשתמש בהם כמקור מזון. בתקופה המודרנית פירות יער רבים מגודלים באופן תעשייתי.
תכונות תזונתיות
פירות יער נחשבים למקור חשוב של מספר נוגדי חמצון וויטמינים בעלי השפעה על בריאות המוח, פירוק שומנים, תהליכי הזדקנות, המערכת החיסונית, בריאות הלב, כלי הדם ואיזון חומצות השומן בגוף. הם מכילים סיבים תזונתיים המסייעים לפעילות מערכת העיכול.
מיני פירות היער
המאפיינים המשותפים לפירות היער הם טעמם החמצמץ מתוק, גודלם הקטן וצבעם הבוהק והבולט בדרך כלל. לפי גורמים משותפים אלו, לעיתים מינים נוספים נחשבים כפירות יער - הדובדבן למשל.
קישורים חיצוניים
קבוצה/קהילה של ״מגדלי פירות יער בישראל״ בפיסבוק:  https://www.facebook.com/groups/israberry
מעוז מול עזה
מעוז מול עזה שבקרבת קיבוץ סעד הוא אתר מורשת ומוזיאון לראשית ההתיישבות הדתית בנגב ערב מלחמת העצמאות.
פעילות
המוזיאון הוקם בבית הביטחון של קיבוץ סעד - בניין בטון, המבנה היחיד ששרד בקיבוץ לאחר שעמד בדרכו של צבא מצרים הפולש במלחמת העצמאות (לאחר המלחמה הועתק הקיבוץ כולו כקילומטר מזרחה ממיקומו המקורי).
התצוגה שבמוזיאון עוסקת במספר נושאים:
המוזיאון הוקם בסיוע המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, משרד הביטחון, משרד התיירות וקרן קיימת לישראל.
בתחום המעוז מתקיים מדי יום שישי מאז מאי 2018 "מפגן העוז מול עזה", בו משפחותיהם של ישראלים נעדרים שנכנסו לרצועת עזה, בראשות משפחותיהם של הדר גולדין ואורון שאול, קוראות להשבת בני משפחותיהם משבי החמאס בעזה.
חיים גרטי
חיים גַרטי (Garty; 25 בדצמבר 1948 – 29 בנובמבר 2014) היה ביופיזיקאי ישראלי, פרופסור במכון ויצמן למדע וסגן נשיא המכון.
ביוגרפיה
חיים גרטי נולד ב-1948 בפלובדיב שבבולגריה, וב-1950 עלה לישראל עם משפחתו, שהשתקעה ברחובות. בגיל צעיר החל להתעניין במדע, ובבית הספר התיכון למד במגמה המתמטית-פיזיקלית. לאחר שהשלים תואר בוגר באוניברסיטה העברית בירושלים, למד לתואר מוסמך ולדוקטורט בביופיזיקה במחלקה לחקר ממברנות מכון ויצמן למדע, בהנחיית פרופ' רוי קפלן (Caplan). הדיסרטציה (1980) הייתה בנושא "מנגנון ויעילות ניצול אור על ידי בקטריורודופסין". לאחר שערך פוסט-דוקטורט באוניברסיטת קולומביה, שב ב-1984 למכון ויצמן כחוקר בכיר. בשנת 1988 הועלה לדרגת פרופסור חבר, וב-1997 הועלה לדרגת פרופסור (מן המניין). בשנה זו הופקד על איחוד המחלקה לביוכימיה והמחלקה לחקר ממברנות וביופיזיקה, שיצרו יחד את המחלקה לכימיה ביולוגית, שבראשה עמד במשך חמש שנים. ב-1999 התמנה לראש מרכז מינרבה לחקר ביו-ממברנות ע"ש יוסף כהן. גרטי היה מופקד הקתדרה לביוכימיה ע"ש הלה ודריק קלימן.
בינואר 2002 התמנה לתפקיד סגן נשיא המכון ליישומים טכנולוגיים, ובמסגרת זו קיבל מספר החלטות שהובילו לחיזוק משמעותי של מצבו הכלכלי של המכון. בדצמבר 2006 הועלה לתפקיד סגן נשיא מכון ויצמן, וכיהן בתפקיד זה עד מותו.
גרטי היה נשוי עד מותו לד"ר נירה גרטי (גם היא בוגרת המכון), והיה אב לשלושה בנים. שניים מבניו הם בוגרי המכון: פרופ' גיא גרטי, פרופסור חבר לאונקולוגיה קרינתית קלינית במרכז למחקר רדיולוגי של המרכז הרפואי של אוניברסיטת קולומביה בניו יורק,, ד"ר ארז גרטי, ראש תחום תקשורת המדע במכון דוידסון לחינוך מדעי. ויובל גרטי, סטודנט לדוקטורט במחלקה למדעים ביולמולקולרים במכון ויצמן למדע.
חיים גרטי נפטר ב-2014, בגיל 65, ונקבר בבית הקברות ברחובות.
מחקריו
מחקרו של גרטי התמקד בתהליכים הטבעיים של ויסות הורמונלי של הובלת יונים ומים בכליה. מחקריו הדגימו את תפקידם המרכזי בוויסות לחץ הדם של שני חלבונים שדרכם עוברים מלחי נתרן אל תוך התא ואל מחוצה לו: תעלות נתרן ומשאבות נתרן-אשלגן. בין היתר מצא כי המנגנונים המווסתים את פעולת התעלות פועלים בתגובה לאיתות כימי המתבטא בשחרור מוגבר של הורמון סטרואידי מבלוטת יותרת הכליה, אשר חודר לתאי הכליה, נקשר לקולטן ייחודי ובעקבות זאת גורם לפתיחתן של תעלות שלא היו פעילות קודם לכן ולהיווצרות מוגברת של תעלות חדשות. מחקריו קידמו את הבנת גורמים המביאים לעלייה בלחץ הדם, וכן את היכולת לפתח שיטות חדשות וטיפול תרופתי יעיל לוויסות לחץ דם ומניעתו.
עמירם רון
עמירם רון (נולד בשנת 1930) הוא פרופסור אמריטוס בפקולטה לפיזיקה בטכניון. תחום עיסוקו הוא הפלזמות והקשר בין חומר וקרינה.
ביוגרפיה
נשוי לפרופסור ארזה רון ואב לשלושה. בתו היא פרופסור דנה רון.
פרס ישראל לזמר עברי
פרס ישראל לזמר עברי מוענק על ידי מדינת ישראל לאישיות בכירה בתחום הזמר העברי. הפרס מוענק מאז 1983 באופן לא סדיר. הפרס מוענק בטקס חגיגי שנערך ביום העצמאות.
עד שנת 2023 הוענקו 15 פרסי ישראל בתחום זה. ארבע נשים זכו בפרס, ואחד עשר גברים. שמונה מהזוכים נולדו בישראל, ושבעה נולדו בפולין, תימן, רוסיה, אוקראינה, לטביה או רומניה.
הזוכים בפרס מתחום "הזמר המזרחי" הם אביהו מדינה ב-2022 ודקלון ב-2023.
בשנת 2023 החליטה ועדת הפרס על הענקתו לזמר שלמה ארצי. עקב המשבר החמור במדינה, בעקבות נסיונות הקואליציה להעביר את רפורמת לוין, סירב ארצי לקבל את הפרס, והוא הוענק לדקלון.
טנסי ויסקי
טנסי ויסקי (באנגלית: Tennessee whiskey) הוא ויסקי אמריקני. ויסקי זה הוא סוג של בורבון מכיוון שהוא עשוי מ-51% תירס לפחות ומיושן לפחות שנתיים בחביות עץ אלון חרוכות. טנסי ויסקי נבדל מסוגי בורבון אחרים בכך שהוא מסונן דרך פחם מעץ אדר או ששבבי פחם מושרים בו לפני ההכנסה לחבית, תהליך הידוע בשם "תהליך לינקולן קאונטי". סינון זה מעדן את טעם הוויסקי באופן ניכר ומשאיר בו טעם ייחודי ומעט מתוק יותר מסוגי בורבון אחרים.
טיסה 111 של סוויסאייר
טיסה 111 של חברת התעופה סוויסאייר (SR-111) התרסקה ב-2 בספטמבר 1998 לאוקיינוס האטלנטי כ-5 מייל (8 ק"מ) מחופי נובה סקוטיה. כל 229 הנוסעים וצוות המטוס נהרגו. בין ההרוגים היה ג'ונתן מן ואשתו.
המטוס בטיסה זו, מדגם מקדונל דאגלס MD-11, היה בדרכו מנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי בניו יורק, אל נמל התעופה הבינלאומי של ז'נבה. טיסה זו הייתה בשותפות קוד עם חברת דלתא איירליינס.
מהלך הטיסה וההתרסקות
20:18 זמן מקומי הטיסה ממריאה בזמן מנמל התעופה ג'ון פ. קנדי.
20:50 טייס המשנה מדווח שהגיעו לגובה שיוט של 33,000 רגל.
21:10 הטייס חש בריח משונה ויוצא לבדוק את הסיבה. הוא מגיע למסקנה שמקור הריח הוא מערכת מיזוג האוויר.
21:14 תא הטייס מלא עשן, והטייסים משדרים אות מצוקה פאן-פאן ומבקשים לנחות בנמל התעופה הבינלאומי לוגן בבוסטון 560 ק"מ משם.
21:15 בקרת התנועה האווירית משביתה את הטיסות באזור, הנוסעים מתבקשים לשים את מסיכות החמצן.
21:17 הטייסים מפעילים את מעצורי האוויר.
21:20 הטייסים מחליטים לרוקן דלק לפני הנחיתה.
21:22 המטוס פונה לכיוון דרום מערב, כדי לרוקן דלק מעל הים במרחק 25 מיילים ימיים מנמל התעופה הליפקס בנובה סקוטיה.
21:24:09 נשמעת אזעקה בתא הטייס, עקב ניתוק מערכת הטייס האוטומטי.
21:24:42 הטייסים מדווחים על אות מצוקה מיידיי.
21:24:46 הקפטן מודיע שמערכת החשמל בתא הנוסעים קרסה.
21:24:53 הטייסים מודיעים כי הם מתחילים לרוקן את הדלק, ומיד לאחר מכן ינחתו.
21:25:12 הקופסה השחורה מפסיקה להקליט.
21:25:16 בקרת התנועה האווירית מאשרים לרוקן את הדלק. הטייסים לא מגיבים.
21:25:40 בקרת התנועה האווירית מאשרים שוב לרוקן את הדלק. ללא תגובה.
21:31:18 המטוס מתרסק לים, עדי ראייה מדווחים על רעש גדול.
החקירה
כיוון שהקופסה השחורה הפסיקה לפעול כ-6 דקות לפני ההתרסקות, היה צורך לחקור מה התרחש במטוס באותן הדקות. חקירת התאונה עלתה 48.5 מיליון דולר, ונמשכה 5 שנים.
רוב חלקי המטוס היו בקרקעית האוקיינוס בעומק של 55 מטר (180 רגל). חלקים מסוימים נמצאו צפים באזור ההתרסקות. רק אחד הקורבנות היה ניתן לזיהוי חזותי. 147 זוהו על ידי טביעת אצבע ורשומות שיניים, ו-81 זוהו באמצעות בדיקות דנ"א.
הקופסה השחורה של המטוס נמצאה על ידי צוללת HMCS Okanagan של משמר החופים הקנדי ב-11 בספטמבר 1998.
ב-2 באוקטובר 1998 מועצת הבטיחות בתחבורה של קנדה (TSB) יזמו מבצע גדול על מנת להוציא את הריסות המטוס מהמים לפני החורף. ב-21 באוקטובר, העריכו ש-27% מההריסות נמצאו.
כשני מיליון חלקי פסולת נמצאו והובאו לחוף לטיפול במתקן בו היו כ-350 חוקרים ממספר ארגונים וחברות, בואינג, פראט אנד ויטני, NTSB, רשות התעופה הפדרלית האמריקאית, ו-AAIB.
בשלב זה של החקירה האמינו שהתאונה נגרמה על ידי חלק פגום בתא הטייס, לאחר שמערכת הבידור במטוס התחילה להתחמם יתר על המידה. הדו"ח הראשוני פורסם ב-30 באוגוסט 2000, אך הדו"ח הסופי הושלם רק בשנת 2003.
הנסיבות
חקירת האירוע הצביעה על מספר גורמים להתרסקות: שברי המטוס הראו כי החום בתוך תא הטייס היה כה גדול, עד שהתקרה החלה להנתך. מד המהירות הראה כי המטוס פגע במים במהירות 300 קשר (560 קמ"ש) פחות משנייה לאחר הפגיעה במים המטוס היה מרוסק לחלוטין, ומעריכים שכל מי ששהה בסיפון נהרג מיד.
לאחר האסון
בספטמבר 1999 סוויסאייר ובואינג (שרכשה את מקדונל דאגלאס) הציעו פיצוי כספי למשפחות הנוסעים. אולם המשפחות דחו את ההצעה, ותבעו את חברת דופונט שסיפקה את לוחות הבידוד על סכום של 19.8 מיליארד דולר. בית המשפט הפדרלי בארצות הברית דחה את התביעה בחודש פברואר 2002.
שתי אנדרטאות לנספים הוקמו על ידי ממשלת קנדה.
לאירוע הוקדש פרק בתוכנית הטלוויזיה "תעופה בחקירה" (Air Crash Investigation) בשם "Fire in the Sky" ("אש בשמים").
לאחר האסון, חידשה חברת סוויסאייר את הקו מניו יורק לז'נבה תחת המספר 139.
Beauty and the Beast (שיר)
Beauty and the Beast (בעברית: היפה והחיה) הוא שיר שכתב האוורד אשמן והמלחין אלן מנקן לסרט ההנפשה של דיסני, היפה והחיה שיצא לאקרנים בשנת 1991. שיר הנושא של הסרט, בלדה בהשראת ברודוויי, הוקלט לראשונה על ידי השחקנית הבריטית-אמריקאית אנג'לה לאנסברי כמדבבת של הדמות גברת תיון, ומתאר בעצם את היחסים בין שתי הדמויות הראשיות של בל והחיה, ובמיוחד כיצד בני הזוג למדו לקבל את ההבדלים ביניהם ולשנות זה את זה לטובה. הביצוע של לאנסברי נשמע במהלך סצנת אולם הנשפים המפורסמת בין בל והחיה, בעוד שגרסת מקהלה מקוצרת מתנגנת בסצנות הסיום של הסרט, ומוטיב השיר מופיע לעיתים קרובות בקטעים אחרים של הסרט. לאנסברי היססה בתחילה להקליט את השיר מכיוון שהרגישה שזה לא מתאים לקול השירה המבוגר שלה, אך בסופו של דבר השלימה את השיר בהקלטה אחת.
"Beauty and the Beast" לאחר מכן הוקלט כדואט פופ בין הזמרת הקנדית סלין דיון והזמר האמריקאי פיבו ברייסון, והוצא כסינגל היחיד מפסקול הסרט ב-25 בנובמבר 1991. דיסני גייסה תחילה אך ורק את דיון להקליט גרסה לרדיו כדי לקדם את הסרט. עם זאת, האולפן היה מודאג מכך שהזמרת לא תמשוך קהל מספיק גדול בארצות הברית בעצמה, ולכן הם שכרו את ברייסון להיות בן זוגה לדואט. בהתחלה דיון גם היססה להקליט את "Beauty and the Beast" כי היא פוטרה מהקלטת שיר הנושא של סרט ההנפשה "פייבל במערב הפרוע" בשנת 1991. הסינגל הושמע לראשונה בכתוביות סיום הסרט, והופק על ידי וולטר אפאנאסייף שגם עיבד אותו עם רובי ביוקנן, ונכלל באלבומה של דיון ובאלבומו של ברייסון, Through the Fire.
שתי הגרסאות של "Beauty and the Beast" זכו להצלחה רבה, וזכו בפרס גלובוס הזהב ופרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר, כמו גם פרסי גראמי עבור לשיר הטוב ביותר שנכתב לסרט קולנוע, לטלוויזיה או למדיה חזותית ולביצוע הפופ הווקאלי הטוב ביותר של צמד או הרכב. הסינגל היה מועמד גם לפרס הגראמי להקלטת השנה ולפרס הגראמי לשיר השנה. הביצוע של לאנסברי זכה לשבחים אוניברסליים על ידי מבקרי הקולנוע והמוזיקה. גרסת דיון-ברייסון אמנם זכתה לביקורות מעורבות מצד מבקרים שהרגישו שהיא נחותה מהמקורית של לאנסברי, אך הסינגל הפך להצלחה מסחרית, והגיע לשיא במקום התשיעי בבילבורד הוט 100 והפך למוכר יותר מבין שני העיבודים. בנוסף להחזרת שיר שך דיסני למצעד הפופ לאחר היעדרות של שלושים שנה, הצלחת "Beauty and the Beast" הנסיקה גם את הקריירה של דיון. לאחר ש-"Beauty and the Beast" הפך לשיר הראשון של דיסני שעבר מהפך פופ מוחלט, כמה אמנים עכשוויים קיבלו השראה להוציא ביצועים משל עצמם לשיר. השיר נחשב לאחד השירים הטובים והפופולריים ביותר של דיסני, "Beauty and the Beast" בוצע מאז על ידי אמנים רבים. בשנת 2004 דירג מכון הסרטים האמריקאי את "Beauty and the Beast" במקום ה-62 ברשימת השירים הגדולים ביותר בתולדות הקולנוע האמריקאית.
השיר הופיע גם בחידוש הלייב אקשן של הסרט שיצא לאור בשנת 2017; השיר בוצע על ידי אמה תומפסון בתפקיד גברת תיון במהלך הסרט וגם כדואט בין אריאנה גרנדה וג'ון לג'נד במהלך כתוביות הסיום. הגרסה של גרנדה ולג'נד לשיר היא מחווה לביצוע של דיון וברייסון לסרט משנת 1991. The song השיר הגיע למקום ה-87 בבילבורד הוט 100.
כתיבה והקלטה
"Beauty and the Beast" נכתב על ידי התמלילן הווארד אשמן והמלחין אלן מנקן בשנת 1990. הכוונה הייתה שהשיר יהיה "שיא הפשטות", אשמן ומנקן שאבו הרבה השראה ממוזיקת ברודוויי. בגלל מחלתו של אשמן, חלק מקדם-ההפקה של הסרט הועבר למלון בפישקיל, ניו יורק, בסמוך לביתו של אשמן, כדי לסייע לאשמן ולספק לו נוחות. מתוך כל השירים שכתב עבור הסרט, מנקן הקדיש את מירב הזמן לשיר הנושא. השיר הוקלט לראשונה על ידי השחקנית הבריטית-אמריקאית אנג'לה לאנסברי, שמדבבת את הדמות של גברת תיון. אשמן ומנקן הציגו לראשונה את "Beauty and the Beast" ללאנסברי כהקלטת דמו, ושאלו אותה אם תהיה מעוניינת לבצע אותו. אף על פי שהיא מדבבת ותיקה שעבדה בעבר עם דיסני והקליטה שירים עבור הסרט "המיטה המעופפת", לאנסברי, שהייתה רגילה יותר לבצע שירים קצביים, היססה להקליט את הבלדה בגלל הסגנון הלא מוכר שלה.. אף על פי שהיא אהבה את השיר, לאנסברי גם דאגה שקול השירה המבוגר שלה כבר לא חזק מספיק כדי להקליט את "Beauty and the Beast", והייתה מודאגת במיוחד מהצורך לשמור על תוויו הארוכים. לאנסברי הציעה לאשמן ומנקן לבקש ממישהו אחר לשיר את "Beauty and the Beast", אבל הם התעקשו שהיא פשוט "תשיר את השיר כפי שהיא רואה אותו בעיני רוחה".
ב-6 באוקטובר 1990, "Beauty and the Beast" הוקלט באולפן בניו יורק בליווי תזמורת חיה מכיוון שכותבי השירים העדיפו להקליט את כל המבצעים והמוזיקאים ביחד. ביום ההקלטה המתוכנן, טיסתה של לאנסבורי התעכבה בגלל חשד לפצצה, מה שגרם לנחיתת חירום בלאס וגאס. יוצרי הסרט, משלא ידעו על מקום הימצאה במשך כמה שעות, החלו לתכנן לתזמן מחדש את ההקלטה עד שלאנסברי התקשרה לבסוף לאולפן ברגע שהגיעה בשלום לניו יורק. בהוראת אחד הבמאים, הקליטה לאנסברי דמו של השיר לשימושם במקרה שאף שחקנית אחרת לא הייתה זמינה לשיר אותו מטעמה, או שדמות אחרת מלבד גברת תיון תוחלט כל מבצעת השיר. בסופו של דבר, לאנסברי הקליטה את הגרסה שלה בטייק אחד שהופיע בסרט הסופי. המפיק דון האן נזכר שהשחקנית פשוט "שרה את השיר מההתחלה ועד הסוף ופשוט עשתה את זה מושלם. מחקנו כמה שורות פה ושם, אבל בעצם זה היה טייק אחד בו שהשתמשנו בסרט". ההופעה של לאנסברי ריגשה את כל מי שנכח באותה עת באולפן ההקלטות עד דמעות. בינתיים, השחקנית ציינה את הקלטת השיר כאירוע שעזר לה בסופו של דבר לקבל פרספקטיבה נוספת על תפקידה של גברת תיון בסרט.
חלק מהטקסטים החתוכים של אשמן מהסרט המקורי הוחזרו לחידוש הסרט בשנת 2017.
גרסתם של סלין דיון ופיבו ברייסון
הסרט קיבל שלוש מועמדויות לפרס אוסקר בקטגוריית "השיר המקורי הטוב ביותר". כדי למנוע מהמצביעים לפצל קולות ולמנוע תיקו, חברת וולט דיסני החליטה לקדם את נעימת נושא של הסרט על פני השירים שהיו מועמדים לצידו: "Belle" ו-"Be Our Guest" והוציאו את "Beauty and the Beast" כסינגל. החברה החליטה להוציא את השיר כשיר הראשון שמחודש לגרסת פופ ויקודם בתחנות הרדיו השונות, בנוסף לכתוביות הסיום של הסרט. מנקן התייחס לחוויה זו כ"נקודת מפנה" בקריירה שלו מכיוון שזו הייתה הפעם הראשונה שאחת מיצירותיו עברה חידוש שכזה. השיר הופק על ידי המוזיקאי הברזילאי, וולטר אפאנאסייף. מנקן שיבח את גרסתו של אפאנאסייף.
המדבבת המקורית של בל, פייג' אוהרה הביעה עניין בביצוע של הגרסה, אך דיסני חשבו כי היא "יותר מדי ברודוויי" בשביל החידוש. בשל שיקולי תקציב, חברת וולט דיסני – שלא הייתה מסוגלת לשכור זמרות פופולריות לביצוע השיר, בחרו את הזמרת הקנדית סלין דיון, שעד אז לא זכתה להכרה בינלאומית יוצאת דופן. דיון ביצעה את השיר כדואט לצד הזמר האמריקאי פיבו ברייסון שנבחר על ידי דיסני מאחר שהוא זכה כבר להכרה בארצות הברית.
דיון, שבמקור היא מפרובינציית קוויבק, ששפתה הרשמית היא צרפתית – החלה ללמוד אנגלית. בתחילה היססה לדיון להשתתף בפרויקט בשל פיטוריה מהקלטת השיר "Dreams to Dream" לסרט "פייבל במערב הפרוע" והחלפתה בזמרת האמריקאית לינדה רונסטאדט. דיון הסכימה להשתתף בפרויקט לאחר ששמעה את הגרסה של לאנסברי לשיר. הביצוע של השניים יצא לאור כסינגל היחיד מתוך פסקול הסרט ב-25 בנובמבר 1991 תחת הוצאת החברות וולט דיסני רקורדס, קולומביה רקורדס ואפיק רקורדס.
גרסתם של אריאנה גרנדה וג'ון לג'נד
הזמרים האמריקאים אריאנה גרנדה וג'ון לג'נד ביצעו גרסת כיסוי ל-"Beauty and the Beast" בשביל עיבוד הלייב אקשן לסרט שיצא בשנת 2017. הקליפ הנלווה, בבימויו של דייב מאיירס, שודר לראשונה ב-Freeform ב-5 במרץ 2017. במרץ 2017, ג'ניפר תומאס עיבדה גרסת כיסוי של תזמורת לשיר בהשתתפות הצ'לן ארמן קסג'יקיאן במקביל ליציאתו של הסרט בשנת 2017.
טיטניט
טִיטָנִיט או סְפֶן (Sphene) הוא מינרל נזוסיליקטי (סיליקט במבנה דמוי איים) של סידן וטיטניום. נוסחת המבנה של הטיטניט היא CaTiSiO5. זיהומים קלים של ברזל ואלומיניום נוכחים תמיד במינרל. בנוסף נפוצים במינרל מתכות נדירות כדוגמת האיטריום והצריום.
כינויים
מקור השם טיטניט ביסוד טיטניום המצוי בהרכבו. השם סְפֶן מקורו ביוונית "ספנוס" ופירושו טריז וניתן למינרל בשל צורת הגביש האופיינית. השימוש בכינוי ספן למינרל בוטל על ידי "הוועדה לשמות מינרלים ולמינרלים חדשים (CNMMN) של האגודה הבינלאומית למינרלוגיה שאישרה לשימוש את השם טיטניט בלבד. עם זאת, השם ספן עדיין מצוי כיום בשימוש כשם בלתי רשמי לאבני חן מטיטניט.
תכונות אופטיות
מקדם השבירה של הטיטניט הוא 1.990-1.885 עד 2.050-1.915 עם שבירה כפולה חזקה של 0.105 עד 0.135 (דו-צירי חיובי). דגימות שקופות מצטיינות בפליאוכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו) עז, כששלושת הצבעים המופיעים תלויים בצבע הגוף. בשל אפקט דיכוי הקרינה הפלואורסצנטית של הברזל הטיטניט אינו מגיב בקרינה פלואורסצנטית בתגובה על הקרנה באור על-סגול.
תפוצה ושימושים
הטיטניט מופיע בסלעים מותמרים כמו גנייס ושיסט וכגרגרים באבני גיר וגרניט. מקומות בהם מוצאים טיטניט כוללים את פקיסטן, איטליה, רוסיה, סין, ברזיל, שווייץ מדגסקר, טירול באוסטריה, קנדה (מחוז רנפרו באונטריו) וארצות הברית (קליפורניה).
בישראל מצויים גבישים של טיטניט בגרניט שבנחל רודד. בחצי האי סיני מצויים גבישי טיטניט בסלעי הדיוריט שבמסיב הפרקמברי.
הטיטניט הוא אחד המקורות לטיטניום דו-חמצני (TiO2) המשמש כפיגמנט לבן.
כאשר אין בו פגמים יכול הטיטניט לשמש כאבן חן המכונה ספן. הספן היא בדרך כלל אבן בגוון שארטרז (על שם הליקר, בין צהוב לירוק) ונחשקת בשל פיזור הצבעים הבלתי רגיל שלה שעולה אפילו על זה של היהלום. אך פריכות וקשיות נמוכה מונעים שימוש באבן לשיבוץ בטבעות. ספן מתאימה יותר לתליון וסיכות או אפילו כאבן בלתי משובצת לאספנים.
השריר האגסי
השריר האגסי (TA: Musculus piriformis, בלטינית: בעל צורת אגס) ממוקם בחלקו העמוק של העכוז. כיווצו של השריר מביא לייצוב של ראש הירך במרחשת ולהנעת הירך לכיוון סיבוב חיצוני ופשיטה וגם להרחקת הירך כאשר היא כפופה.
דרך השריר או בסמוך לו עובר עצב השת. כאשר השריר מגורה, יפגע גם העצב ויופיעו תסמינים הקשורים לפגיעה בעצב השת.
תיאור
תחילתו של השריר האגסי בפן הקדמי של עצם העצה וברצועת העצה והגבשוש. הוא יוצא מהאגן דרך נקב השת הגדול יחד עם כלי דם ועצבים שונים שהעיקרי בהם הוא עצב השת.
חלקו המרוחק של השריר נאחז בחלקו העליון של תל הירך הגדול שבעצם הירך.
עצבוב
השריר האגסי מעוצבב על ידי ענפים משורשי העצב הראשון והשני של העצה (S1, S2).
יוליאן גרובלני
יוליאן גרובלני (בפולנית: Julian Grobelny; 16 בפברואר 1893 - 4 בדצמבר 1944) היה חסיד אומות העולם, פעיל במסגרת המפלגה הסוציאליסטית הפולנית (PPS) החל מ-1915, ונשיא ארגון הסיוע הפולני ז'גוטה החל מהקמתו בשנת 1942.
גרובלני נולד בעיירה בז'זין שליד לודז'. הוא השתתף במרידות שנערכו בשלזיה בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה, והיה לאקטיביסט בקרב פועלי לודז' בתקופת טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה. עם כניסת הכוחות הנאצים לעיר במסגרת הפלישה לפולין, ירדו בני משפחת גרובלני למחתרת עקב הכרזתם כאויבי הרייך השלישי. למרות מחלת השחפת ממנה סבל, היו מעורבים גרובלני ואשתו, הלינה (נולדה ב-1900), בהצלת מספר רב של יהודים-פולנים בתקופת הכיבוש הנאצי בפולין. הזוג היה ידוע בפעולתו להצלת ילדים יהודים מהשואה, בין השאר על ידי הברחתם מתוך גטו ורשה. בנוסף, החביאו גרובלני ואשתו למעלה מתריסר פעילי המפלגה הסוציאליסטית הפולנית בביתם, ופעלו בשיתוף פעולה צמוד עם אירנה סנדלר, ראש מחלקת הילדים של ז'גוטה. יוליאן והלינה הפכו את ביתם הצנוע בפלך צגלוב שליד נובומינסק (מינסק מזובייצקי) למקלט זמני עבור יהודים, עד שימצא עבורם מקום שהייה קבוע. הם סיפקו הגנה לנזקקים ביותר, במיוחד לאלו שברחו מהגטו. בני הזוג השקיעו את רוב זמנם ומרצם לפעולות הצלה, אך סייעו גם ליהודים מבוגרים וסיפקו להם תעודות ומסמכים "אריים", כסף ותרופות.
כוחות הגסטפו עצרו את גרובלני בחודש מרץ 1944, אך לא היו מודעים לפעולת ההצלה החשאית שלו. הוא נשלח לכלא, אך שרד הודות לעזרה מצד חבריו, קבוצת רופאים שסייעו לו בעת שהותו שם. מעט לפני תום המלחמה הפך גרובלני לראש עיריית נובומינסק. הוא נפטר בעיירה שנה לאחר מכן, ב-4 בדצמבר 1944, כתוצאה ממחלת השחפת ממנה סבל, ונקבר בבית הקברות המקומי. יוליאן והלינה גרובלני מופיעים ברבים מהספרים העוסקים בסיוע הומניטרי ליהודים בתקופת השואה, בפרט בעיר ורשה. ב-8 במרץ 1987, העניק 'יד ושם' לבני הזוג את התואר "חסידי אומות העולם".
שירי
שִׁירִי הוא וריאציה של השם שיר בתוספת כינוי שייכות; זהו שם פרטי ושם משפחה עברי. {{פירושונים|
ראו גם
}}
מייקל ג'יי. פולארד
ביוגרפיה
פולארד נולד בשם מייקל ג'ון פולאק ג'וניור בעיר פסאיק שבניו ג'רזי לסוניה ומייקל ג'ון פולאק. הוריו היו ממוצא פולני. החל את דרכו המקצוענית בתחום המשחק, כשחקן משנה בסדרות טלוויזיה ובהופעות קטנות בסרטים "קסם קיץ", "החשפנית" ו"המלאכים הפרועים". בפרק "מירי" בסדרה "מסע בין כוכבים", בגיל 27, הוא שיחק ילד בגיל טרום התבגרות.
בשנת 1967 פרץ לתודעה בהוליווד בזכות הופעת המשנה שלו בסרט הפשע "בוני וקלייד" בתפקיד סי. וו. מוס המצטרף אל זוג הפושעים בוני (פיי דאנאוויי) וקלייד (וורן בייטי). על התפקיד היה מועמד פולארד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ופרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר וקיבל פרס באפט"א לפריצת השנה. לאחר פריצתו שיחק פולארד בשנות ה-70 בדרמת המרוצים "פאוס הקטן והאלסיי הגדול" בתפקיד נהג המרוצים החובבן פאוס לצידו של רוברט רדפורד, במערבון הספגטי "ארבעה מהאפוקליפסה" בתפקיד קלם השיכור ובמערבון הצרפתי "האגדה על המלך הצרפתי" לצידה של בריז'יט בארדו בתפקיד השריף.
בשנות ה-80 הופיע בקומדיית האימה "מחנה השינה 3" בתפקיד הרמן מירנדה ממקימי המחנה, בסרטי הפעולה "טנגו וקאש" ו"קרוב המשפחה הבא", בדרמה הקומית "מלווין והווארד" בתור רד הקטן ובקומדיות "מארח השדים" ו"רוקסן". ב-1990 השתתף פולארד בקומדיית הפעולה של וורן בייטי "דיק טרייסי" בתפקיד איש החוק הסמוי באג ביילי. ב-1992 שיחק בסרט הפעולה המדע בדיוני "Split Second" ובדרמה הקומית "חלום אריזונה". ב-1999 שיחק בדרמה "כמו עשב בר". ב-2003 הופיע בתפקיד קטן בסרט האימה של רוב זומבי "בית 1000 הגופות".
פולארד נפטר בלוס אנג'לס, קליפורניה ב-21 בנובמבר 2019. היה אב לבת מגרושתו כוכבת הסיטקום "אליס" בת' הוולאנד.
ג'וני כרייסט
ג'וני כרייסט (אנגלית: Johnny Christ; בשם ג'ונתן לואיס סוורד) הוא נגן הבס של להקת ההבי מטאל האמריקאית Avenged Sevenfold. ג'וני הצטרף ללהקה בשנת 2003, והוא הבסיסט הרביעי שנכנס ללהקה זו, כאשר החליף את הבסיסט דיימון אש.
ביוגרפיה
ג'ונתן סוורד למד בבית הספר התיכון "מרינה" בהנטינגטון ביץ', קליפורניה. הוא המשיך בלימודיו בתיכון ובהמשך פגש רשמית את M. Shadows, זאקי ונג'נס, סיניסטר גייטס וג'ימי סאליבן. למרות שלא נכלל בלהקה באותה התקופה, סוורד כבר הכיר את גייטס וסאליבן, וזמן קצר לאחר מכן כבר הכיר את זאקי ושאדווס. לאחר עזיבתו של הבסיסט דיימון אש ב-2002, נכנס סוורד לתפקיד הבסיסט החדש, הרי בעבר היה מנגן בס בלהקה בכל עת בה דיימון לא הגיע לחזרות. ג'וני היה מסוגל להדביק את הפער המהיר בו כתבה הלהקה חומרים חדשים, ובכך הוכיח את עמו כנגן בס ייחודי ובעל משמעת עצמית. "איני מכיר אף נגן אחר בחוץ שיכול לקלוט קטעי בס במהירות כמו ג'וני" לפני מילותיו של מתופף הלהקה, סאליבן. ג'וני היה גם חבר עם אחיו הצעיר של זאקי, מאט בייקר, שהיה בלהקה The Dear & Departed.
קריירה מוזיקלית
הוא הקליט לראשונה באלבומם השני "Waking the Fallen". הוא נהג לכתוב רק 'ג'וני' בחתימותיו עד שעמיתו ללהקה זאקי ונג'נס הגה את השם "ג'וני כרייסט", ודי.וי.די בשם "All Excess" אודות הלהקה, אמר ונג'נס "זה נשמע... ממש אמיץ. כולם הולכים לשנוא את זה, אז... אני לגמרי צריך ללכת עם זה."
ציוד הופעות
גיטרות באס;
אבינועם רוזנק
אבינועם רוזנק (נולד בשנת 1965 בירושלים) הוא פרופסור חבר באוניברסיטה העברית בירושלים, בחוג למחשבת ישראל (שבראשו עמד בשנים 2010–2013) ובמגמה להגות יהודית וחינוך במרכז מלטון לחינוך יהודי, שהוא עומד בראשה. הוא מכהן בקתדרה לחינוך יהודי ע"ש מנדל ועמית מחקר במכון ון ליר בירושלים. רוזנק הוא גם מנהל שותף של "שיח שלום".
תולדות חייו
אבינועם רוזנק הוא בנם של גאולה ופרופ' מיכאל רוזנק; נשוי לבתיה, אמנית רב תחומית ובתו של הרב אברהם חזן, ולהם ארבעה ילדים. אבי-סבו, הרב מרדכי יהודה (לאופולד) רוזנק היה רבה של ברמן, ונישא לבלה, בתו של הרב שלמה קרליבך, רבה של ליבק. אבינועם רוזנק למד בישיבה התיכונית נתיב מאיר, ולאחר שירותו הצבאי בישיבת הר עציון. ב-1991 סיים את לימודי הבוגר האקדמאיים בחוגים לפילוסופיה ולמחשבת ישראל באוניברסיטה העברית. את התואר השני הוא השלים שם בשנת 1993. עבודת המוסמך עסקה ב"השפעות של מודלים פילוסופיים על החשיבה התלמודית של הרב י"ד סולובייצ'יק" בהנחיית פרופ' פול מנדס-פלור ופרופ' אביעזר רביצקי. עבודת הדוקטורט הושלמה בשנת 1997 (באוניברסיטה העברית) בהנחיית פרופ' אביעזר רביצקי וכותרתה: "הפילוסופיה של ההלכה במשנתו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק". רוזנק למד בבית המדרש של מכון שלום הרטמן (1994-1991). מחקר פוסט דוקטורט עשה רוזנק באוניברסיטת הרווארד (2002). בשנת 2003 התמנה למרצה בחוג למחשבת ישראל, ובשנת 2009 הפך למרצה בכיר בחוג. שימש כראש החוג משנת 2010 למשך שלוש שנים. רוזנק מלמד בבית הספר לחינוך ע"ש סימור פוקס, ב"מרכז מלטון לחינוך יהודי" ובחוג למחשבת ישראל שבאוניברסיטה העברית בירושלים. בין השנים 2016–2017 הוא שימש כחוקר במכון הישראלי לדמוקרטיה ומנהל שותף בתוכנית לזכויות אדם ויהדות. בדצמבר 2017 הוא קיבל דרגת פרופסור חבר. הוא מוביל את תוכניות 'עמיתי מלטון' ו'אשכולות' ואחראי על אשכול 'הגות בחינוך היהודי' שב"מרכז מלטון לחינוך יהודי" ומשמש משנת 2023 כראש מסלול חינוך יהודי שבבית הספר לחינוך ע"ש סימור פוקס שבאוניברסיטה העברית.
מחקריו
תחומי עיסוקו של אבינועם רוזנק הם: פילוסופיה של ההלכה ופילוסופיה של החינוך, הגות יהודית מודרנית ופילוסופיה פוליטית.
פילוסופיה של ההלכה
רוזנק בחן את משנתם ההלכתית של אישים כגון הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק (וזיקתה למשנה הנאו-קאנטיאנית), הראי"ה קוק (תורתו הציונית-הלכתית-נבואית והצבעה על חשיבות תורת "אחדות ההפכים" להבנת כתביו), הרב אליעזר ברקוביץ (ופסיקתו ההומניסטית), הרב יחיאל יעקב וינברג, הרב יוסף משאש, הרב חיים דוד הלוי והרב אברהם חזן. גם נושאי חתך פותחו בכתיבתו כגון: הזיקה שבין הלכה לאגדה, בין נבואה להלכה, מושג הקדושה וההלכה ודגמי "תורת אמת" ופוריותם לשיח פילוסופיה של ההלכה.
רוזנק הוא העורך המדעי של סדרת פילוסופיה של ההלכה של מכון ון ליר והוצאת מאגנס והוא האחראי האקדמי על סדרת כנסים בינלאומיים בתחום פילוסופיה של ההלכה (שהתחילו בשנת 2002). בסדרה זו הוא הוביל את הדיון המחקרי וערך את הספר "ההלכה כהתרחשות" (מאגנס וון ליר 2016). לטענת ספר זה רוב הידע שאודותיו ראוי ליצור רפלקציה פילוסופית ביחס להלכה מצוי בהתרחשות ההלכתית של האדם או הקהילה המחויבים להלכה או יוצרים אותה. כדי לפענח ידע זה מביא רוזנק כלים מתחום הפרפורמנס והדינמיקה הקבוצתית.
אחדות ההפכים
מחקריו של רוזנק הרחיבו והעמיקו את העיון במושג "אחדות ההפכים" המצוי בלב משנתם של הרב קוק והמהר"ל מפראג; "אחדות הפכים", המושרשת ומפושטת בלב המחשבה הקבלית והחסידית. על משמעותה של תורה מיסטית זו הרחיבה רחל אליאור בספרה תורת אחדות ההפכים של חסידות חב"ד ירושלים: מוסד ביאליק 1992. לאור עקרון "אחדות ההפכים" הוא העניק פירוש ייחודי למשנת הרב קוק הן בתחום ההלכתי והן בתחום ההגותי. הוא אף עמד על זיקת "אחדות ההפכים" להגות האירופית. בד בבד, רוזנק הצביע על פוריותו של מושג זה להבהרת הדת בעולם המודרני והפוסט-מודרני בהקשרים פילוסופיים, חינוכיים ותרבותיים.
הגות יהודית בעת החדשה
רוזנק הוא האחראי האקדמי לארבעה כנסים בינלאומיים שעסקו בתחום הזרמים היהודים בעולם המודרני. בעקבות כנסים אלה הוא ערך שלושה קבצים אקדמיים על הרב י"ד סולובייצ'יק והאורתודוקסיה המודרנית, על היהדות הרפורמית ועל היהדות הקונסרבטיבית. מאמרים נוספים בכתיבתו עוסקים בגבולות האורתודוקסיה, הגות יהודית פוסט מודרנית והגות יהודית פוסט שואתית. רוזנק ביאר צדדים במשנתן של דמויות כגון: הרב משה אביגדור עמיאל, פרנץ רוזנצווייג, מניטו, יוסף אחיטוב, ואנדרה נהר. כתיבתו גם הצביעה על ייחודה של המחשבה הלא אידאולוגית של יהדות צפון אפריקה (בכתיבתו על הרב יוסף משאש והרב אברהם חזן).