cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מוטי ברשצקי
חיים אישיים
מאז אפריל 2020, ברשצקי נמצא בזוגיות עם עינב בוקוביץ, והשניים מתגוררים יחד בהרצליה.
מיס רומניה
מיס רומניה (ברומנית: Miss România) היא תחרות יופי הנערכת ברומניה.
תחרות מיס רומניה המקורית נוסדה בשנות ה-1920 המאוחרות, הזוכה הראשונה בתואר הייתה מגדה דמטרסקו שהשתתפה בהמשך בתחרות היופי הבינלאומית בטקסס וסיימה במקום השישי. הזוכה בשנה לאחר מכן הייתה מריאנה מיריקה שדורגה במקום השלישי בתחרות הבינלאומית.
ב-1932 הרומנייה דורותה קריסטסקו השתתפה בתחרות יופי בינלאומית דומה שנערכה בבריסל, השתתפותה של רומניה בתחרויות הבינלאומיות הופסקה ב-1936, אך עם זאת מספר תחרויות יופי נערכו בתקופת השלטון הקומוניסטי במדינה בשנות ה-1970
ב-1991 בתחרות המחודשת זכתה דניאלה נאנה, בשנה זו בפעם הראשונה השתתפה לראשונה נציגת רומניה בתחרות מיס תבל המודרנית. ב-1999 הפסיקה רומניה להשתתף בתחרות זו אך השתתפה בתחרות מיס עולם המקבילה.
ב-2009 חזרה רומניה להשתתף במיס תבל תחת פורמט מחודש.
בנוסף לכך, ברומניה נערכת תחרות יופי מיס פיראנדה בה משתתפות נשים ממוצא צועני.
רוברט מנדל
רוברט מנדל (באנגלית: Robert Mundell; 24 באוקטובר 1932 - 3 באפריל 2021) היה כלכלן קנדי. זוכה פרס נובל לכלכלה לשנת 1999 "על הניתוח של מדיניות מוניטרית ופיסקלית תחת משטרים שונים של שער חליפין ועל הניתוח של אזורי מטבע אופטימליים". מנדל נחשב גם ל"אבי האירו", לאחר שעוד בשנות ה-60 הגה את הרעיון על מטבע אירופי אחיד. למרות זאת, כעשורים מאוחר יותר התנגד מנדל לאיחוד כלכלי מוחלט מדי בין מדינות האיחוד.
ביוגרפיה
מנדל נולד בשנת 1932 בקינגסטון שבפרובינציית אונטריו. את התואר הראשון בכלכלה למד מנדל באוניברסיטת קולומביה הבריטית בוונקובר ואת התואר השני סיים באוניברסיטת וושינגטון בסיאטל. הוא למד גם בבית הספר לכלכלה של לונדון וב, שם סיים את הדוקטורט בשנת 1956. בשנים 1965–1972 לימד באוניברסיטת שיקגו. בשנת 1989 הוא מונה גם לפרופסור באוניברסיטת מקגיל. בתקופה זו ייעץ לגופים רבים ובהם האומות המאוחדות, הבנק העולמי, הנציבות האירופית, מועצת הנגידים של הפדרל ריזרב, מחלקת האוצר של ארצות הברית וממשלות רבות.
בשנת 1992 קיבל מנדל תואר דוקטור לשם כבוד מטעם הסורבון. בשנת 2002 קיבל מנדל את מסדר קנדה. בשנת 2006 קיבל מנדל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ווטרלו. מנדל כיהן כפרופסור באוניברסיטת קולומביה ובאוניברסיטה הסינית בהונג קונג.
נפטר ב-3 באפריל 2021.
פטרישה היל קולינס
פטרישה היל קולינס (באנגלית: Patricia Hill Collins, נולדה ב-1 במאי 1948) היא פרופסור לסוציולוגיה באוניברסיטת מרילנד הידועה בשל מחקרה על הצטלבות הדיכויים בשל גזע, מגדר, מעמד, מיניות ולאום. בעבר היא כיהנה כראש מחלקת הלימודים האפרו-אמריקאים באוניברסיטת סינסינטי, וכנשיאת המועצה של האגודה הסוציולוגית האמריקאית. קולינס הייתה האישה האפרו-אמריקאית הראשונה שכיהנה בתפקיד זה. מחקרה בתאוריה פמיניסטית שחורה הוא חלוצי: ספרה Black Feminist Thought: Knowledge, Consciousness and the Politics of Empowerment שיצא לאור בשנת 1990 הביא את מחקרה למרכז תשומת הלב האמריקאית וזכה בפרסים יוקרתיים, כמו גם ספרה משנת 2004, Black Sexual Politics: African Americans, Gender, and the New Racism. קולינס מוכרת כתאורטיקנית חברתית המושפעת ממסורות אינטלקטואליות רבות. יותר מארבעים מאמרים ומסות שלה פורסמו במגוון רחב של תחומים הכוללים פילוסופיה, היסטוריה, פסיכולוגיה ובעיקר סוציולוגיה.
ביוגרפיה
קולינס נולדה בשנת 1948 בפילדלפיה, פנסילבניה. הוריה היו יוניס רנדולף היל, שעבדה כמזכירה, ואלברט היל, עובד מפעל שלחם במלחמת העולם השנייה. היא הייתה בת יחידה. כילדה למדה בבתי ספר ציבוריים בפילדלפיה שהיו מיועדים בעיקר לתלמידים לבנים ממעמד הביניים. מכיוון שהייתה תלמידה מצליחה, היא מעידה כי נבחרה רבות להיות "השחורה המייצגת" במסגרת מאמצים לסיים הפרדה גזעית או להבטיח "גיוון". היא כתבה על החוויה:
אוניברסיטת פלורידה הבין-לאומית
אוניברסיטת פלורידה הבין-לאומית (באנגלית: Florida International University; בראשי תיבות: FIU) היא אוניברסיטה הממוקמת במיאמי שבארצות הברית, אשר הוקמה בשנת 1965. זוהי האוניברסיטה השנייה בגודלה בפלורידה, והרביעית בגודלה בארצות הברית עם כ־59,000 סטודנטים. האוניברסיטה שייכת ל והיא אחת מאוניברסיטאות המחקר העיקריות של פלורידה.
פטרישה היל קולינס
ביוגרפיה
כבר בתקופה זו היא פיתחה מודעות למציאות חייה, וחלק נרחב ממחקרה בהמשך יתבסס על הסטטוס המיוחד של אישה שחורה בקרב רוב לבן.
אוניברסיטת פלורידה הבין-לאומית
נכון לשנת 2020 האוניברסיטה הבין־לאומית מציעה כ־191 תוכניות לימוד, מתוכן כ־81 תוכניות לתואר שני ו־34 תוכניות ללימודי תואר שלישי. אוניברסיטת פלורידה חברה באיגוד אוניברסיטאות הערים הגדולות.
פטרישה היל קולינס
ביוגרפיה
את התואר הראשון בסוציולוגיה סיימה באוניברסיטת ברנדייס בשנת 1969. בעת לימודיה, עבדה בפיתוח מודלים חינוכיים פרוגרסיביים עבור בתי הספר של הקהילה השחורה. עבודה זו הניחה את היסוד להמשך הקריירה שלה, בה תמיד שילבה פעילות קהילתית עם המחקר האקדמי. היא המשיכה ללימודי תואר שני בהוראת מדעי החברה באוניברסיטת הרווארד בשנת 1970. בשנים 1970–1976 עבדה כמורה וכאחראית תוכניות לימודים בבית הספר סנט ג'וזף ברוקסברי, בוסטון, גם הוא בית ספר לשחורים. בהמשך (1976–1980) היא ניהלה את המרכז האפריקאי באוניברסיטת טאפטס, שם גם פגשה את בעלה לעתיד, רוג'ר קולינס, פרופסור לחינוך באוניברסיטת סינסינטי. השניים נישאו בשנת 1977, ובתם ואלרי קולינס נולדה ב-1979. לאחר הולדת בתה, קולינס ניגשה ללימודי דוקטורט בסוציולוגיה באוניברסיטת ברנדייס ב-1980, אותם השלימה בשנת 1984. במהלך זמן זה, ב-1982, עברה המשפחה לסינסינטי, שם הצטרפה קולינס לסגל בחוג ללימודים אפרו-אמריקאים, ושם שירתה 23 שנים, כאשר בשנים 1999–2002 אף שימשה כראש החוג. בשנים אלו היא גם פעלה במסגרת החוגים ללימודי נשים וסוציולוגיה. קולינס העידה כי האופי הבינתחומי של לימודים אפרו-אמריקאים התאים לה, מכיוון שהוא שחרר אותה ממסגרות דיציפלינריות קשיחות. הנטייה שלה לפרוץ מחוץ למסגרות מוסכמות משתקפת במחקרה וכתיבתה, אשר ממזגים באופנים חדשניים בין האפיסטמולוגיות של סוציולוגיה, תאוריה פמיניסטית ולימודי נשים, ולימודים שחורים.
אוניברסיטת פלורידה הבין-לאומית
מבין בוגריה הידועים של האוניברסיטה ניתן למנות את אליאנה רוס-לאטינן, אנדי גרסיה וקרלוס ארויו וריצ'רד בלנקו.
היסטוריה
הצעת החוק הראשונה להקמת אוניברסיטה בדרום פלורידה הועלתה בשנת 1943 אך לא עברה. בסופו של דבר, ההחלטה להקים את האוניברסיטה התקבלה בשנת 1964. בספטמבר 1972 כבר למדו במוסד כ־5,667 סטודנטים.
ב־15 במרץ 2018 קרס אחד הגשרים החדשים שנבנו באוניברסיטה, אסון אשר הוביל למספר הרוגים.
פטרישה היל קולינס
ביוגרפיה
בשנת 2005 קולינס הצטרפה לפקולטה לסוציולוגיה באוניברסיטת מרילנד כפרופסור מחקר. עיקר עבודתה מתרכז בסוגיות של גזע, מחשבה פמיניסטית ותאוריות פמיניסטיות. היא חוקרת פעילה וממשיכה לכתוב ספרים ומאמרים בנושאים אלה. מחקרה האחרון עוסק בבני נוער אפרו-אמריקאים ואופן ההתמודדות שלהם עם בעיות סוציאליות שונות כגון חינוך, אבטלה, תרבות פופולרית ועוד.
תרומה תאורטית
תרומות תאורטיות בולטות של קולינס הן בתחום תאוריית נקודת המבט הפמיניסטית, לימודי הצטלביות, וכן בפיתוח מודלים של ידע ונרטיביים נגדיים לידע הגמוני.
תאוריית נקודת המבט הפמיניסטית
הזרה מבפנים (The Outsider Within) הוא מונח שטבעה קולינס במאמרה משנת 1986, "Learning from the Outsider Within", בכתב העת האקדמי Social Problems. במאמר קולינס השתמשה בכלים סוציולוגיים כדי לנתח היררכיות של גזע, מגדר ומעמד, והאופנים שאלה משפיעים עליה בתור אישה אפרו-אמריקאית ממעמד הפועלים, והופכים אותה ל-"outsider" (זרה, מן החוץ, ה"אחרת") באקדמיה. היא הציגה בעבודה זו לראשונה את הרעיון של אפיסטמולוגיה של נקודת המבט, סביבו צמח תחום חדש של תאוריה פמיניסטית. התאוריה מכירה בכך שכל סוג של ידע נוצר ומוגש מהמיקום החברתי בו יושב הפרט המציע את הידע. התאוריה האפיסטמולוגית הזו מאז הפכה למקובלת בתחומי מדעי החברה ומדעי הרוח, לא רק בתאוריה פמיניסטית. אך כשקולינס ניסחה אותה לראשונה עדיין לא הייתה הכרה בכך שמחקר וייצור ידע היו עדיין מעוזם של גברים לבנים, אמידים והטרוסקסואלים, וביטאו את נקודת מבטם. העיסוק הפמיניסטי בהקשר הזה הוא ביצירת מסגרת מודעת ולא שקופה המתארת הן את הבעיות והן את הפתרונות החברתיים, וכן זיהוי נקודות מבט של ידע וניתוח ההשפעה של נקודת מבט זו.
קולינס העבירה ביקורת חריפה לגבי החוויה של נשים לא-לבנות באקדמיה ובחברה בכלל. היא השתמשה בדוגמה האישית שלה דרך העדשה הניתוחית שהציעה, והשתמשה במונח "הזרה מבפנים" כדי לתאר מצב של חיים על הגבול. היא תיארה את חווייתן של נשים אפרו-אמריקאיות, שהן מיעוט מדוכא בארצות הברית, הנכנסות לתוך החברה הלבנה כמשרתות, אומנות ומבשלות, וחולקות את האינטימיות של משפחות אלה, אך שעל אף הקרבה הן לעולם תשארנה זרות – לא באמת חלק, ולא שוות בין שווים. מתוך כך היא חידדה את ההבנה לגבי גזענות, שאינה מושתתת על הבדלים מהותיים של אינטלקט או כישורים, אלא על הבדלי גזע גרידא. קולינס טוענת כי חוקרות וחוקרים אפרו-אמריקאים שהשכילו לאמץ את נקודת המבט הזו ולא להתעלם ממנה, יצרו תאוריות ייחודיות שכללו גם התייחסות לגזע, מעמד ומגדר. מבחינה אקדמית, סטטוס "הזרה מבפנים" שניתן לייחס אותו לקבוצות רבות נוספות, מעניק נופך נוסף למחקר, מעודד יצירתיות ומציע הבנה אחרת מגישות שמרניות.
העבודה הזו הניחה את היסוד לספרה הראשון, וכן למחקר והכתיבה שלה בהמשך הקריירה.
נרטיבים נגדיים
החיבור בין תאוריית ההצטלביות עם הדיציפלינה הסוציולוגית הובילו את קולינס לפעול כדי להנכיח סוגי ידע מן השוליים, ולעודד פיתוח נרטיבים נגדיים לגישה האידאולוגית המיינסטרימית המסמנת אנשים על בסיס גזע, מעמד, מגדר, מיניות ולאום. לשם כך, היא עצמה מתמקדת בפרספקטיבות של נשים שחורות, כאלה שנשמטו או נמחקו מן ההיסטוריה המערבית, ומקדמת את העיקרון שאנשים הם-הם המומחים לגבי החוויות שלהם. המחקר שלה הפך, לפיכך, לכלי מרכזי בידי קבוצות נדחקות לשוליים, כמו נשים, עניים, אנשים של צבע, ואחרות, הן בשימוש אקדמי-מחקרי, והן ככלי לשינוי חברתי.
אקטיביזם
מאז תקופת לימודיה, קולינס פועלת לסיוע וקידום קהילות, בעיקר שחורות. כאקדמאית-אקטיביסטית. כשהיא הייתה יו"ר האגודה לסוציולוגיה האמריקאית, היא ערכה את הכנס השנתי תחת הכותרת "פוליטיקת הקהילות החדשה". הנאום הנשיאותי שלה עסק בכך שקהילות הן מוקדי פעולה פוליטית, ובו הצהירה כי על סוציולוגים להשקיע בקהילות שהם פועלים בהן, ולעבוד לצידן כדי לקדם שוויון וצדק.
Black Feminist Thought: Knowledge, Consciousness and the Politics of Empowerment
בשנת 1990 פרסמה קולינס את הספר Black Feminist Thought: Knowledge, Consciousness and the Politics of Empowerment, אשר בחן מחשבה פמיניסטית שחורה מבעד ליצירותיהן של נשים אפרו-אמריקאיות, הוגות ויוצרות, כמו אנג'לה דייוויס, בל הוקס, אליס ווקר ואודרי לורד. המחקר התבסס על טווח מקורות נרחב שכלל ספרות, שירה, מוזיקה והיסטוריה כתובה. זו הייתה הפעם הראשונה שבה מחקר מסוג זה התמקד ביוצרות שחורות.
נקודת המוצא של קולינס בכתיבת ספר זה, ובעבודתה בכלל, כוללת שתי טענות מרכזיות: בראשונה, היא מפתחת את המושג "הצטלביות" שנטבע על ידי קימברלי קרנשו, על מנת להתייחס למערכות של דיכוי כפול או של דיכוי מרובה. לפי טענתה, דיכויים על בסיס גזע, מגדר, מיניות, מעמד ולאום פועלים יחדיו ומחזקים אחד את השני, ויוצרים מערכת של כוח המשפיעה באופן כלל-חברתי. השנייה היא שנשים שחורות נמצאות במעמד ייחודי, בשל הדיכויים המצטלבים שהן חוות בשל מגדרן וגזען, להבין את החשיבות של הגדרה עצמית בתוך ההקשר של מערכת חברתית שמגדירה אותן באופנים דכאניים, ושמעמד זה ממצב נשים שחורות כבעלות פרספקטיבות ויכולות ייחודיות לעסוק בעבודת צדק חברתי. קולינס טוענת שנקודת מבטן של נשים שחורות מהווה עדשה חיונית להבנת מערכות דיכוי באופן כללי. במהדורות מאוחרות יותר, קולינס פיתחה את התאוריות שלה כדי לכלול סוגיות של גלובליזציה ולאומיות. הספר זיכה את קולינס בפרסים רבים.
Race, Class and Gender: An Anthology
ב-1992 יצאה אתנולוגיה בשיתוף פעולה בין קולינס למרגרט אנדרסון, בה ערכו אוסף מאסות בנושאי גזע, מיניות, מגדר ומעמד. הספר הוכר כעבודה בינתחומית, וכמקדמת את תאוריית ההצטלביות. הספר הדגים את האופנים בהם הצטלבות דיכויים משפיעה על חוויות אינדיבידואליות ומעצבות את הפרט. המאמרים עסקו במגוון סוגיות, כולל סטודנטים ללא סטטוס הגירה, טכנולוגיות גנטיות, אלימות במשפחה, אי-שוויון בתחום שירותי בריאות, והשפעת התקשורת על דימוי גוף. יצאו שש מהדורות לספר.
Fighting Words: Black Women and the Search for Justice
ספרה השני של קולינס הוא Fighting Words: Black Women and the Search for Justice, אשר יצא ב-1998. בספר זה היא מפתחת את הרעיון של "הזרה מבפנים", ובוחנת את הטקטיקות בהן משתמשות נשים שחורות כדי להילחם באי-צדק ובדיכוי. היא בוחנת התנגדות בקרב קבוצות שוליים לתפישות הגמוניות, ומציינת את חשיבות ההכרה בתפישות אלטרנטיביות ותאוריות של קבוצות דיכוי כי הן מספקות זוויות אחרות להסתכלות על זכויות אדם ואי-צדק. היא מפתחת גם את הניתוח הביקורתי שלה בסוגיית הסוציולוגיה של הידע, בהצביעה שהיסטורית הידע האלטרנטיבי לא הוכר, כי "בידי האליטות הכוח לתת לגיטימציה לידע שהן מגדירות כאוניברסלי, נורמטיבי, ואידיאלי". קולינס מציעה שהידע והפרספקטיבות של קבוצות מדוכות צריכות להיות מוכרות כתאוריות חברתיות אופוזיציוניות. בכללי, הספר מבקש לבדוק כיצד נשים שחורות יכולות לעבור מלהיות "בעלות מחשבות" ל"בעלות תאוריות".
Black Sexual Politics: African Americans, Gender, and the New Racism
ספר זוכה פרסים נוסף של קולינס היה Black Sexual Politics: African Americans, Gender, and the New Racism, שיצא לאור בשנת 2004. בספרה זה טוענת קולינס כי גזענות והטרוסקסיזם שזורים זה בזה, ושהחברה לא תוכל לעבור מעבר לאי-שוויון ודיכוי עד שדיכויים על סמך גזענות, מגדר, מיניות ומעמד יפסיקו להתקיים. לדבריה, אף סוג של דיכוי אינו "מנצח" דיכוי אחר, ולכן כל עבודת קידום צדק חברתי חייבת להתבסס בהכרה שכל דיכוי הוא חלק ממערכת מסועפת שכוללת עוד דיכויים, ולכן גם כדי להילחם בה חובה לעמוד כחזית מאוחדת. היא מפצירה בקוראים לחפש את המשותף ביניהם וליצור קשרי סולידריות, במקום להתנצח ולהתפלג עלסמך כל אחד מהדיכויים בנפרד. בניתוח שלה את האופנים בהם דיכויים שונים פועלים יחד, היא משתמשת בדמויות מן התרבות הפופולרית, ומדגימה כיצד אידיאלים של יופי גורמים לדיכוי נשים וגברים אפרו-אמריקאים, ללא הבחנה בנטייתם המינית. היא טוענת כי על אנשים לבחון את ההצטלבויות של גזע, מעמד ומגדר, וכי בהסתכלות בכל עניין בנפרד בהכרח מפספסים חלק גדול מהבעיה. היא מוסיפה כי התנגדות לתפקידי מגדר בינאריים ומוגדרים באופן צר דורשת פעולה במישור אישי וקהילתי, והכרה במדדי הצלחה מעבר לאלה המתואמים לתפקידי המגדר הבינאריים-הטרונורמטיביים של כסף ויופי. בנוסף, קולינס טוענת כי הדיכוי של אפרו-אמריקאים לא ייפסק עד אשר ייפסק הדיכוי הפנים-קהילתי, למשל כלפי נשים שחורות וקהילת הלהט"ב. הספר זכה בפרס האגודה הסוציולוגית האמריקאית.
From Black Power to Hip Hop: Racism, Nationalism, and Feminism
בשנת 2006 היא פרסמה את ספרה From Black Power to Hip Hop: Racism, Nationalism, and Feminism, אשר בוחן את הקשר בין לאומיות שחורה, פמיניזם ונשים בדור ההיפ הופ. הספר הוא אוסף של מאמרים, שנכתבו במשך שנים רבות, ואוגדו לבחינת המצב הנוכחי של אפרו-אמריקאים. קולינס בוחנת את הדעות הקדומות הקיימות היום, שאותן היא מכנה "הגזענות החדשה", בודקת כיצד רעיונות ישנים על גזענות מונעים מהחברה הכרה ותיקון עוולות שעדיין מתקיימות. קולינס משתמשת במגוון דוגמאות, מן הזהות האמריקאית, אימהות, תיאורי נשים בהיפ הופ ועוד. קולינס טוענת כי בעקבות התנועה לזכויות האזרח, התרחש "מעבר בין גזענות מודעת-צבע שהתבססה על הפרדה גזעית נוקשה, לגזענות עיוורת צבעים לכאורה שהבטיחה שוויון הזדמנויות, אך לא סיפקה מסלולים ברי קיימא לקידום אמריקאים-אפריקאים". לטענתה, הגזענות החדשה משעתקת את ההיררכיות של הגזענות הישנה ואפקטיבית לא פחות מההפרדה הגזעית הבוטה.
Another Kind of Public Education: Race, Schools, the Media and Democratic Possibilities
בשנת 2009 יצא לאור הספר Another Kind of Public Education: Race, Schools, the Media and Democratic Possibilities, שבו קולינס מעודדת את הציבור להיות מודע יותר לאפליה שממנה סובלים ילדים אפרו-אמריקאים בחינוך הציבורי ולמנוע אותה. היא טוענת שמערכת החינוך מושפעת במידה רבה מהתקשורת. לטענתה, גזענות היא מערכת של כוח המונעת מחינוך ומדמוקרטיה להתממש במלואם.
On Intellectual Activism
בשנת 2012 יצא ספרה של קולינס On Intellectual Activism, ובו היא מאגדת מספר הרצאות שהעבירה במוסדות השכלה וציבור בנושא כיצד אינטלקטואלים מתקשרים עם הציבור לגבי סוגיות חברתיות מודרניות, וכן מספר מאסות שלא פורסמו קודם לכן. היא בוחנת את הסתירה המובנית בין האקדמיה לשטח, בין חוקרים לפעילים, וחוזרת על התמות של הכרה בידע ובניית תאוריות מצד ה-outsiders, כדי להילחם באופן אפקטיבי בסוגיות הצדק הבוערת של התקופה, כולל קולוניזציה, ג'נוסייד, דיכוי מגדרי, וגזענות. היא מבקשת מ"אינטלקטואלים אקטיביסטים" לקחת על עצמם "to speak truth to power", לעמת את מוקדי הכוח עם האמיתות החברתיות, ובאותה העת לספר את האמת לאנשים, לעם, מתוך עמדה שהיא סולידרית ומאוחדת עם המציאות שלהם בשטח ועם הפראקסיס של שינוי חברתי.
Intersectionality
ב-2016 יצא ספרה האחרון, Intersectionality, אותו חיברה בשיתוף עם סירמה בילג'. המחברות מכירות בכך שהמושג "הצטלביות" הפך לפופולרי מאוד בשנים האחרונות במעגלים אקדמיים ואקטיביסטיים כאחד, וכן שהתאוריה עצמה יכולה להיות מורכבת. הן מציעות סיקור של ידע ופראקסיס הצטלבותיים, ומנתחות את הצמיחה של הרעיון וכן את הישימות שלו למגוון נושאים, ביניהם זכויות אדם, נאוליברליזם, פוליטיקה של זהויות, הגירה, היפ הופ, תנועות מחאה עולמיות, גיוון, מדיה דיגיטלית, פמיניזם שחור בברזיל, אלימות והמונדיאל. הספר נכתב בשפה נגישה המיועדת להרחיב הבנה של צורות שונות של אי-שוויון ויישום ראייה הצטלבותית כחלק מהפתרון לשינוי חברתי.
המדינה זה אני
"המדינה, זה אני" (מצרפתית: "L'Etat, c'est moi") הוא ביטוי המיוחס ללואי הארבעה עשר, מלך צרפת ומסמל אבסולוטיזם מלוכני. על פי ההשערה, המשפט נאמר בפני הפרלמנט ב-13 באפריל 1655, כתגובה לסמכויות שהפרלמנט נטל לעצמו ב-20 במרץ 1655. בכך הוא בא לבטא תפיסה של עליונות המלוכה על הפרלמנט.
האמירה לא מופיעה במסמכי הפרלמנט. לכן מספר היסטוריונים מפקפקים בעצם אמירתה, או בייחוס שלה ללואי ה-14.
בן קופר
בן קופר (באנגלית: ) היא חברה אמריקאית שמשרדיה הראשיים היו נמצאים בברוקלין, ארצות הברית בין שנת 1937 לשנת 1991 ועברו בהמשך לגרינסבורו שבקרוליינה הצפונית. החברה עיצבה, ייצרה והפיצה תחפושות ואביזרים, בייחוד של ליל כל הקדושים. בשנת 1992, הפסיקה את פועליה ונרכשה על ידי.
היסטוריה
המייסד בן קופר נולד בלואר איסט סייד בניו יורק בשנת 1906. למרות שאביו היה מסעדן, קופר למד חשבונאות ורצה קריירה ככותב שירים לפני שהקים עסק של תחפושות בשנת 1927. קופר עיצב תחפושות וסטים עבור מועדון הכותנה בהארלם וכמה מהדורות של שיגיונות זיגפלד.
בשנות השלושים עקב השפל הגדול ועקב דברים נוספים, הפך ליל כל הקדושים לחג פופולרי יותר ובעקבות כך הקים קופר את בן קופר בע"מ בברוקלין, ניו יורק, בשנת 1937.
סמואיל הראשון, קיסר בולגריה
סָמוּאיל (ידוע גם בתור שְׁמוּאֵל; בסלאבית כנסייתית עתיקה: Самоилъ; המאה ה-10 המאוחרת? – 6 באוקטובר 1014) היה צאר (קיסר) האימפריה הבולגרית הראשונה בין השנים 997–1014. משפחתו של סמואיל הגרה במקור מארמניה. תחת קודמו, רומאן, שליט בולגריה, הוא היה לגנרל מוכשר בצבא הבולגרי ולאורך רוב שלטונו היה מעורב במאבק ממושך על גורלה של הקיסרות הבולגרית נגד צבאו של בסיליוס השני בולגרוקטונוס, קיסר האימפריה הביזנטית. סמואיל היה מצביא מוכשר ולאורך שנותיו בכוח כבש את רוב חבל הבלקן והפך את העיר אוחריד להיות לבירת האימפריה. חודשיים וחצי לאחר ההפסד הבולגרי המכריע לצבא הביזנטי במהלך קרב בלאסיצה, סמואיל נפטר ויורשיו לא צלחו בארגון התנגדות סדירה, מה שהביא לסיפוחה הסופי של בולגריה לתוך האימפריה הביזנטית.
ביוגרפיה
סמואיל היה בן לשושלת קומיטופולי ("בני הרוזן") רבת העוצמה בממלכת ארמניה. סבו מצד אמו היה אשוט השני, מלך ארמניה. במהלך שנות השבעים של המאה ה-10 נעו בני המשפחה אל האימפריה הבולגרית הראשונה ולאביו של סמואיל ניתן מעמד של רוזן ותפקיד ממשל מחוזי מידי השלטון הבולגרי עקב מקורו האצולתי. תחת כהונתו של רומאן, קיסר בולגריה, סמואיל עלה לדרגות הצבא הבולגרי הקיסרי והפך לגנרל מוכשר עם השנים. הישגו הצבאי הגדול ביותר הגיע כאשר צלח בהדיפת פשיטה רוסית בהנהגתו של סוויאטוסלב, נסיך קייב לתוך צפון האימפריה הבולגרית.
במהלך שנות השמונים של המאה העשירית עברה השליטה בצבא לידי סמואיל ובהדרגה כוחו וכוחם של אחיו, מוזס, דויד וארון, עלה על כוחה של הממשלה הבולגרית עצמה והקיסר רומאן הפך בפועל לחותמת גומי של ממשל סמואיל. במותו של רומאן ללא ילדים בשנת 997, ירש אותו סמואיל בטקס רשמי שסימל את סיום 300 שנות השלטון של שושלת קרום על בולגריה ותחילת שלטון שושלת קומיטופולי.
סמואיל ירש את האימפריה הבולגרית הראשונה בתקופה של מאבקים רבים מחוץ ומפנים; בעת שלטון קודמו כמעט נכבשה הבירה הבולגרית ממדיניות הכיבושים של האימפריה הביזנטית שהונהגה בידי יוחנן הראשון צימיסקס, קיסר האימפריה הביזנטית. נוסף על פשיטות מאזור מערב וצפון חבל הבלקן היה על סמואיל להשיג לגיטימציה שלטונית מטעם האצולה הבולגרית. ראשית יצא סמואיל במערכה צבאית לכיבוש נסיכות רשקה הסרבית שבדומה לממלכת הונגריה יצאה לפשיטות חוזרות ונשנות לתוך שטחי בולגריה. הצבא הסרבי נסוג לאזורים ההרריים של בוסניה עד להגעת תגבורת מבעלי בריתו הביזנטים. סמואיל חילק את צבאו ויצא לכיבוש העיר אולצין עד לכניעה הסופית של הסרבים. איוואן ולדימיר, נסיך סרביה נשלח למאסר בטירה בולגרית והושם תחת שמירה הדוקה.
עם כיבושה של סרביה נפלו גם האזורים השבטיים של קרואטיה לידי השלטון הבולגרי. צפון יוון הביזנטית נכבשה גם כן וכלל חבל מקדוניה נפל לידי הממשל הבולגרי. במטרה לחזק את הממשל הריכוזי הבולגרי העביר סמואיל את הבירה לעיר אוחריד לחופי אגם אוחריד. בשנות השמונים יצאו הביזנטים בפלישה מרכזית לאזור סופיה וסמואיל עצר את כוחותיו של בסיליוס השני בולגרוקטונוס, קיסר האימפריה הביזנטית, בפרברי העיר. מאז ירש סמואיל רשמית את הכתר הבולגרי בשנת 997 החל לפגוש במאבקי לגיטימציה מבית שהחלישו קשות את שלטונו והשפעתו.
לאורך השנים הכין בסיליוס השני את הצבא הביזנטי להיות חזק יותר, ממושמע יותר ומקושר יותר מכפי שהיה תחת שלטון קודמיו. בשנת 1014 תקפו הביזנטים את האימפריה הבולגרית דרך חבל תראקיה. הארגון המועדף את הכוחות הביזנטים היה משמעותי בניצחונם הסופי של אלו במהלך קרב בלאסיצה שהיה הפסד מכריע לכוחות הבולגרים תחת פיקודו האישי של סמואיל. הקרב הוביל לקריסה של הצבא הבולגרי המאורגן ולתחילת קריסתה של האימפריה הבולגרית לידי השלטון הביזנטי. בתוך חודשיים וחצי מאז ההפסד בקרב, סמואיל לקה בהתקף לב ומת. יורשיו לא צלחו באיחוד הכוחות הנותרים לכדי התנגדות מאורגנת אל מול הפלישה הביזנטית ולבסוף צלח בסיליוס השני בכיבוש האימפריה הבולגרית כולה ומחק את קיומה של בולגריה כישות מדינית ריבונית.
קלואי איסט
קלואי איסט (באנגלית: Chloe East; נולדה ב-16 בפברואר 2001 ) היא שחקנית ורקדנית אמריקאית.
ביוגרפיה
איסט נולד בשנת 2001 בסן קלמנטה, קליפורניה. יש לה שני אחים. היא החלה לרקוד בגיל שנתיים, וזכתה בפרסים רבים כרקדנית.
קריירה
איסט החלה לדגמן בגיל 9, ובגיל 11 היא החלה לשחק בסדרת הטלוויזיה דם אמיתי של HBO.
בשנת 2016 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "Ice", והוחלפה על ידי ג'וסלין הארט בעונה השנייה. באותה שנה החלה לשחק בתפקיד חוזר בקומדיית המצבים, ליב ומאדי.
בשנת 2021 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "Generation". באותה שנה לוהקה איסט יחד עם אוקס פגלי לתפקיד משנה בסרטו של סטיבן ספילברג, "הפייבלמנים".
1815 בארצות הברית
1815 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 39 שנה מיום היווסדה.
דייוויד קפ
דייוויד קֶפ (באנגלית: David Koepp; נולד ב-9 ביוני 1963) הוא במאי, מפיק ותסריטאי קולנוע אמריקאי, נחשב לאחד מגדולי תסריטאי הקולנוע האמריקאי. קפ נוהג לכתוב למגוון רחב של סוגות קולנועיות, אך בעיקר בסרטי הרפתקאות.
ביוגרפיה
קפ נולד ביוני 1963 בפִּיווֹקִי, ויסקונסין, לאם רופאת משפחה ולאב בעל חברת שלטי חוצות. הוא למד בתיכון קייטי מוריין ובערבים ובסופי שבוע שימש כמלצר במסעדה. הוא נשוי למליסה ואב לארבעה ילדים.
ב-1991 הפיק את חיילי צעצוע ובשנה שאחריה הפיק את הקומדיה המוות נאה לה של רוברט זמקיס. בשנה שלאחר מכן שימש כתסריטאי בסרט המדע הבדיוני של סטיבן ספילברג פארק היורה.
ב-1994 כתב את התסריט לסרט "The Shadow" המבוסס על דמותו של "הצל" ובכיכובם של אלק בולדווין וג'ון לו.
ב-1999 שימש כבמאי ותסריטאי במותחן "Stir of Echoes". בשנת 2002 היה התסריטאי של ספיידרמן ולאחר שנתיים ביים והפיק את סרט המתח חלון סודי. בשנה שלאחר מכן הפיק את "מלחמת העולמות" של סטיבן ספילברג.
בשנת 2014 הפיק את ג'ק ראיין: גיוס הצללים של קנת בראנה שגם משחק בסרט את הדמות ויקטור צ'רווין. לאחר שנתיים הפיק את התופת של רון הווארד. בשנה שלאחריה הפיק את סרט המתח המומיה של אלכס קורצמן.
בשנת 2020 כתב וביים את הסרט הפסיכולוגי "היית צריך לעזוב" בכיכובם של קווין בייקון ואמנדה סייפריד, אשר מבוסס על הספר באותו שם של הסופר הגרמני דניאל קלמן.
בשנת 2022 כתב והפיק את סרט המותחן של סטיבן סודרברג "קימי" בכיכובה של זואי קרביץ; הסרט עלה ישירות לשירות הסטרימינג של HBO מקס.
קלידרומו
קלידרומו (ביוונית: Καλλίδρομο) הוא הר בדרום מזרח פתיוטיס ובצפון מזרח פוקיס שבמרכז יוון. גובהו 1,399 מטר. קלידרומו שוכן דרומית למפרץ מאלי, ממזרח להר אוטה ומצפון לעמק הצפיס. מעבר תרמופילי נמצא צפונית להר. הכפר דריימאיה נמצא על ההר. בסמוך להר: מנדניצה מצפון מזרח ואמפיקליה מדרום. הכביש המהיר 1 (אתונה - לאמיה - סלוניקי) עובר צפונית להר. הרכבת מאתונה ללאמיה וסלוניקי עוברת דרומית ומערבית להר, קו הרכבת המהיר החדש עובר דרך ההר על במנהרה.
בורדרטאון (סדרת טלוויזיה)
בורדרטאון (בפינית: Sorjonen) היא דרמת פשע פינית שנוצרה על ידי מייקו אויקונן ובכיכובו של וילה וירטאנן כמפקח הבילוש קארי סוריונן. העונה הראשונה, שהורכבה מ-11 פרקים, שודרה לראשונה בפינלנד ב-16 באוקטובר 2016 ברשת Yle TV1. עונה שנייה, המכילה 10 פרקים, שודרה בבכורה ב-7 באוקטובר 2018, ועונה שלישית, המכילה 10 פרקים, עלתה בבכורה בדצמבר 2019. בנוסף לשידור במדינת המוצא, הסדרה זכתה לשבחים בינלאומיים והיא הופצה לשידור בינלאומי על ידי נטפליקס.
סקירה כללית
מפקח הבילוש קארי סוריונן הוא אחד הקצינים המוערכים ביותר בלשכת החקירות הלאומית (NBI) בפינלנד כשאשתו שורדת בקושי מסרטן המוח. לסוריונן יש אספרגר והוא מציג תכונות הקשורות לתסמונת סוואנט. דמותו התבססה על הסופר הבריטי, דניאל טאמט והיא מזכירה בהתנהגותה את שרלוק הולמס. סוריונן לוקח עבודה חדשה, בתחילה מוביל את יחידת SECRI, היחידה לפשיעה חמורה בעיר לאפנראנטה, שבדרום קרליה, פינלנד. הוא מעביר את משפחתו לעיירה הסמוכה לגבול רוסיה לחיים שלווים יותר. אבל החיים שם מסתברים כפחות שלווים. שותפתו של סוריונן, היא סוכנת לשעבר משירות הביטחון הפדרלי הרוסי, לנה יאקולה, שהיא במובנים רבים ההפך הגמור מסוריונן מה שהופך את השותפות של הצמד לריב מתמיד.
פיתוח והפקה
הסדרה חודשה לעונה שנייה ב-25 באפריל 2017 והצילומים החלו בלפינראנטה ב-8 באוגוסט 2017, והושלמו בהלסינקי ב-7 בנובמבר 2017. הסדרה חודשה לעונה שלישית בספטמבר 2018, עם הצילומים שהחלו ב-13 בדצמבר 2018 והעונה שודרה בדצמבר 2019 והיא תויגה בתור העונה האחרונה.
שידור
פרק הבכורה של הסדרה שודר בערוץ Yle TV1 ב-16 באוקטובר 2016. בפרק הבכורה צפו 1.1 מיליון צופים שקבעו שיא לסדרה פינית. סך הצפייה בעונה הראשונה היה בממוצע מיליון צופים. העונה השנייה שודרה ב-7 באוקטובר 2018. העונה השלישית עלתה ב-1 בדצמבר 2019.
פרסים ומועמדויות
הסדרה זכתה בפרסי ואנלה הזהב לשנת 2017 בקטגוריית סדרת הדרמה הטובה ביותר, לשחקן הטוב ביותר (ויל ווירטאנן) ולשחקנית הטובה ביותר (אנו סיניסלו).
המשך
סרט המשך בשם, "סוריונן: רציחות קיר", סרט המבוסס על הסדרה, תוכנן לעלות לאקרנים בסתיו 2021 ויציג את הדמויות מסדרת הטלוויזיה. הסרט הוא יצירה עצמאית, שמופק על ידי חברת Fisher King Oy.
גאורג ויכורה
גאורג ויכורה (בגרמנית: Carl Georg Wichura; 15 בדצמבר 1851 – 11 בדצמבר 1923) היה גנרל גרמני, שפיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה.
קריירה מוקדמת
ויכורה נולד ב-15 בדצמבר 1851 ברטיבור, ובשנת 1872 התגייס ל והצטרף לרגימנט הרגלים ה-51 (שלזיה התחתית ה-4). ב-16 באוגוסט 1883 הוא הועלה לדרגת אובר לוטננט, וב-15 באוגוסט 1885 הוא הועבר לברומברג, שם שימש כקצין מטה של חטיבת הרגלים ה-8. ב-22 במרץ 1889 הוא הועלה לדרגת האופטמן, וכעבור שנה הוא הועבר לשטרסבורג, שם שימש כמפקד פלוגה ברגימנט הרגלים ה-143. ב-14 ביוני 1898 הוא הועבר להאגנאו, שם שימש כמפקד פלוגה ברגימנט הרגלים ה-137. ב-12 בספטמבר 1896 הוא הועלה לדרגת מיור, ולאחר מכן מונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הרגלים ה-143. ב-9 ביולי 1900 מונה ויכורה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרגלים ה-4 במזרח אסיה, איתו היה מעורב בדיכוי מרד הבוקסרים בסין, ועל כך עוטר בעיטור מסדר הנשר האדום עם חרבות.
ב-2 בספטמבר 1901 מונה ויכורה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הרגלים ה-132, וב-18 באפריל 1903 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. חודשיים לאחר מכן הוא הועבר למטה רגימנט הרגלים ה-113 (באדן ה-5) בפרייבורג. ב-22 באפריל 1905 הוא מונה למפקד פיקוד מחוז ברלין ה-1, וב-10 באפריל 1906 הוא הועלה לדרגת אוברסט. ב-17 בדצמבר 1908 הוא מונה למפקד רגימנט הגרנדירים ה-10 (שלזיה ה-1 - המלך פרידריך וילהלם השני. ב-18 בפברואר 1910 הוא מונה למפקד חטיבת הרגלים ה-23, וב-22 במרץ 1910 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור. עם העברתו לפרנקפורט על האודר ב-1 באוקטובר 1912, הועלה ויכורה לדרגת גנרל לוטננט ומונה למפקד הדיוויזיה ה-5.
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-3 בפיקוד אוואלד פון לוכו. הוא נערך בחזית המערבית במסגרת הארמייה הראשונה של אלכסנדר פון קלוק. הדיוויזיה נטלה חלק בקרבות מונס, לה קאטו ובקרב על המארן. בספטמבר 1915 הייתה אמורה הדיוויזיה להישלח לחזית המזרחית, אולם לבסוף נשארה ולחמה בקרב שמפאן השני. בפברואר 1916 לחמה הדיוויזיה בקרב ורדן, ולוחמיה השתתפו בכיבוש מצודת דואומון. ב-6 בספטמבר 1916 מונה ויכורה למפקד קורפוס המילואים ה-8, ובשנת 1917 לחם הקורפוס בקרב אראס. בשנת 1918 לחם הקורפוס במתקפת האביב הגרמנית, ולאחר מכן לחם נגד מתקפת מאה הימים של בעלות הברית, ועם סיום המלחמה פורק הקורפוס. ב-2 בינואר 1919 הועלה ויכורה לדרגת גנרל חיל הרגלים, וב-20 בספטמבר 1919 פרש ויכורה מתפקידו ופרש מהצבא. לאחר מכן הוא חי בפרנקפורט על האודר, עד מותו ב-11 בדצמבר 1923.
אבהיג'יט באנרג'י
אבהיג'יט באנרג'י (באנגלית: Abhijit Banerjee; נולד ב-21 בפברואר 1961) הוא כלכלן הודי-אמריקאי. זוכה פרס נובל לכלכלה לשנת 2019 יחד עם אסתר דופלו ומייקל קרמר עבור "על הניתוח האמפירי של מחירי נכסים, על גישתם הניסויית להקלת העוני הגלובלי". באנרג'י נשוי לדופלו, והם הזוג השישי שזוכים במשותף בפרס נובל.
ביוגרפיה
באנרג'י נולד בשנת 1961 במומבאי שבהודו. הוריו היו גם הם כלכלנים. הוא התחנך וגדל בקולקטה. בשנת 1983 השתתף באנרג'י כסטודנט במחאות בדלהי כנגד השלטון ובשל כך נעצר למשך 10 ימים. בשנת 1988 סיים את הדוקטורט באוניברסיטת הרווארד.
זאבי רוט
זאבי רוט (נולד ב-14 במרץ 1978, ה' באדר ב' ה'תשל"ח) הוא יזם, שחקן, מרצה, מנטור והמייסד של "רב גן" - רבנות גן ישראלית.
ביוגרפיה
נולד בראשון לציון וגדל כפר סבא. בבית הספר ממ"ד "בר-אילן", בישיבת בני עקיבא ברעננה ובישיבת ההסדר קריית שמונה. בצה"ל שירת בסיירת מטכ"ל. עקב ניתוח הרניה הועבר ליחידת הלוט"ר בה שירת עד לשחרורו.
קריירה
בשנת 2006, עבד רוט במשרד הפרסום פוגל אוגלבי כקופירייטר במחלקת האינטראקטיב.
לאחר כשנה, הוא פיתח את הרעיון למיזם 'תרמת', בו הגולשים צופים בפרסומות, עונים על שאלות רלוונטיות ומתוגמלים בסכום כספי, אותו הם יכולים לתרום לעמותה לבחירתם. במקביל, עסק בניהול הפיתוח של מערכות CRM ו-ERP לעמותות.
עשייה ציבורית
בשנת 2009, העביר רוט פעילות תורנית בגן הילדים בו בנו התחנך. עקב הצלחת הפעילות, החליט רוט להתנדב במספר גני ילדים שונים במשך כשנה, והחל לגבש שיטת עבודה מיוחדת עבור דמות רב הגן.
לאחר כ-6 שנות פעילות בשכר בכ-60 גני ילדים, ייסד רוט את לימודי תוכנית "רב גן" - הכשרה מעשית לתפקיד של רב גן אשר מתקיימת באוניברסיטת בר-אילן מדי שנה בפיקוחו של הרב יצחק שטיינברג, בנשיאותם של הרב שלמה אבינר והרב חיים דרוקמן ובשיתוף ד"ר מיכאל אבולעפיה ועמותת 'בדרכי אבות',
ההסמכה מתרכזת בכלים היוצרים חיבור בין רב הגן לילדים למען חיזוק התודעה וההבנה באמונה וביהדות.
נכון לחודש מרץ 2022, הוכשרו למעלה מ-50 רבני גן במסגרת תוכנית זו.
בשנת 2015 עקב ביקוש רב, ייסד רוט את "רבנות גן ישראלית" אשר מפעילה דמויות תורנויות הנקראות 'רב גן' ב-550 גנים שונים ברחבי הארץ עבור הצגות שונות בנושאים חינוכיים.
במקביל, רוט החל לכתוב ולשחק בתוכנית 'סיפור ילדותי' העוסקת בפרשת השבוע לילדים בערוץ הידברות, ולאחר מכן כתב ושיחק בתוכנית 'סיפורי קסם' על אגדות חז"ל בערוץ מאיר לילדים המוקרנת בערוץ.
פיתוח נוסף של רוט הוא מיזם 'חכם לב' המיועד לבני נוער ועוסק בחיבור עצמי באמצעות טכניקות משחק, אימפרוביזציה, דמיון מודרך ופלייבק.
מספריו
קונטרס 'בואי לגני' שנכתב יחד עם תלמידו ועוסק בתורת ה"רב גן" בגני הילדים.
תעודות
הסמכה כקופירייטר - תרצה גרנות AAC (2004)
חיים אישיים
רוט נשוי ואב לחמישה והם מתגוררים בחריש.
גאורג, דוכס הוהנברג
גאורג, דוכס הוהנברג (בגרמנית: Georg Hohenberg; 25 באפריל 1929 – 25 ביולי 2019), היה, בזמן מותו, הנציג הבכיר של בית הבסבורג-לורן.
ביוגרפיה
גאורג נולד בטירת ארטשטטן בקהילת ארטשטטן-פוברינג, אוסטריה תחתית, ב-25 באפריל 1929. הוא היה בנם השני של מקסימיליאן, דוכס הוהנברג והרוזנת מריה אליזבת בונה פון ואלדנבורג צו וולפיג אונד ואלדזה, בתם של מקסימיליאן, נסיך ואלדנבורג צו וולפיג אונד ואלדזה ומריה זידוניה, נסיכת לובקוביץ'.
לאחר התמוטטות המלוכה, כל התארים האוסטריים בוטלו בחוק ב-1919. מכאן ואילך, השמות כללו רק שם משפחה ושם משפחה, ללא פון או תארים, גאורג הוהנברג.
ב-16 באוגוסט 1977, עם מותו של אחיו הבכור, פרנץ, דוכס הוהנברג, הפך גאורג לראש בית הוהנברג. גאורג הוהנברג היה דיפלומט ומונה לשגריר הרפובליקה של אוסטריה במספר מדינות, כאשר מינויו האחרון היה בכס הקדוש בתקופת האפיפיור יוחנן פאולוס השני.
הדוכס גאורג עוטר בצלב הגדול של בית המשפט של המסדר הצבאי הקונסטנטיני הקדוש של גאורג הקדוש.
גאורג, דוכס הוהנברג מת ב-25 ביולי 2019 בגיל 90.
משפחתו
הדוכס גאורג התחתן בנישואים אזרחיים ב-4 ביולי 1960 בווינה ובטקס דתי ב-8 בספטמבר 1960 בשלוס ולד, עם אלאונורה מאוירספרג-ברונר, בתו של קרל אלן, נסיך אורספרג-ברונר והרוזנת מארי הנרייט ממראן. לזוג נולדו שלושה ילדים.
פרשת ארטן
פרשת אָרָטֶן (או מקרה אָרָטֶן; נכתב גם אראטין, אראטען; בלועזית: Araten) היא פרשת התנצרותה של הנערה היהודייה מיכלינה ארטן, בת למשפחה מבוססת שהשתייכה לחסידות גור מהעיר קרקוב שבגליציה, האימפריה האוסטרו-הונגרית. הפרשה זעזעה את הקהילה היהודית בתחילת המאה ה-20, ועוררה פולמוס באשר לצורך בלימודים לבנות.
בבוקר 1 בינואר 1900 נעלמה מיכָלינה אָרָטֶן, בתם הבכורה של צביה וישראל ארטן מקרקוב. במהרה התברר שהיא נמצאת במנזר פולני סמוך וזמן קצר לאחר מכן היא התנצרה. האב, ישראל ארטן, פעל בצורה נמרצת להשיבה הביתה זאת באמצעות המשטרה המקומית ופנייה למחוקקים ושרים בממשלה האוסטרו-הונגרית. המאמץ הגיע לשיאו בשתי פגישות של ארטן עם הקיסר פרנץ יוזף בווינה ובמכתב שנשלח על ידי האב לאפיפיור.
שתי הטענות העיקריות של האב היו שהנערה הייתה מתחת לגיל 14 ולפיכך הסמכות עליה עדיין נתונה בידי ההורים וכמו כן שהנערה נחטפה ולא הגיע למנזר מרצונה החופשי. המשטרה המקומית שחקרה את העניין הגיעה למסקנה, המגובה בעדויות רבות, שמיכלינה הייתה כבר בת 15 (ומאורסת) ושהלכה לכנסייה מרצונה החופשי. רופא שהיה קצין בצבא האוסטרו-הונגרי, שעימו היה למיכלינה קשר (לא רומנטי) בחודשים שלפני הפרשה, העיד כי היא סיפרה לו על הסבל שלה בבית הוריה.
מיכלינה הועברה לבלגיה ונישאה ארבע שנים לאחר מכן, בשנת 1904, לפולני, מנהל האחוזה בפוזן שבה עבדה כאומנת. האב פגש פעם אחת את בתו, בשנת 1905, לאחר שכבר הייתה אמא לבן, לימים רופא פולני (נכדה היה חלוץ השתלות בפולין.)
הפרשה העסיקה רבות את העיתונות היהודית והלא-יהודית של התקופה והדיה הגיעו גם לנויה פרייה פרסה ולטיימס הלונדוני, העיתון החשוב בעולם באותה עת. הכינוי "מקרה ארטן" (או "מעשה ארטן") בעיתונות היהודית הפך שם כללי לציון מאות המקרים של בנות יהודיות שעזבו את בית הוריהן והתנצרו. מעל דפי העיתונים תלו רבים מקרה זה ודומיו בחינוך לקוי או חסר של הבנות היהודיות, ובפרט אצל האדוקים השמרנים. הפרשת עוררה פולמוס לגבי החינוך הפולני הרחב שאותו קיבלו הבנות היהודיות, לעומת החינוך התורני הדל בגלל האיסור ללמד בנות תורה. בכך היא תרמה להקמת בתי הספר של "בית יעקב" בראשות שרה שנירר.
לקראת סוף חייה נפגש אחיה עם אחד מקרובי המשפחה של בעלה של מיכלינה, וכך נוצר קשר ביניהם. מיכלינה ביקרה בישראל, ולאחר מכאן קבעה את דירתה בישראל אצל אחיה. אביה ישראל ארטן לא זכה לראותה חוזרת לחיק משפחתה. מיכלינה נפטרה בשנת 1969.
הפרשה מתוארת בהרחבה בספר "מיכלינה בת ישראל" שכתבה רחל סַרְנָה-ארטן, גיסתה. הספר ראה אור במקור באנגלית (Michalina: daughter of Israel, ירושלים: הוצאת עם ישראל חי, 1986). בשנת 1989 יצא הספר בתרגום לעברית מאת אחותה, אביבה סרנה-סגל (ירושלים: ראובן מס).
לפי הערכתה של רחל מנקין, הפרשה שימשה מקור השראה לנובלה של ש"י עגנון "תהִלה".
קישורים חיצוניים
סקירת הפרשה בעיתונות העברית של התקופה:
ובעיתונות היהודית הגרמנית:
איי דזרטש
איי דזרטש (בפורטוגזית: Ilhas Desertas, מילולית: איי המדבר) הם שלושה איים קטנים במקרונזיה בסמוך לחופי מרוקו השייכים לארכיפלג מדיירה ולפורטוגל.
שטח שלושת האיים יחד כ-14 קמ"ר, כששטחו של הגדול שבהם, דזרטה גרנדה הוא 10 קמ"ר. האיים צרים וארוכים ויחדיו יוצרים "רצועה" מצפון לדרום שאורכה כ-22 ק"מ.
קיומם של האיים היה ידוע כבר במאה ה-14, אולם לא נחקרו בצורה מסודרת עד משלחתו של ז'ואאו גונסלווש זארקו לפונשל ב-1420. ניסיונות התיישבות באיים נכשלו שוב ושוב, בעיקר מפני מזג האוויר היבש והקשה באיים. בין השנים 1894–1971 היו האיים נכס פרטי של משפחות אנגליות שהתגוררו במדיירה, אז קנתה אותם מדינת פורטוגל והפכה את האיים לשמורת טבע בשנת 1995 ומהווה חלק ממיזם Natura 2000. כיום, אסורה הגישה לאיים ללא אישור מיוחד.
האיים שונים מאיי מדיירה בצורה משמעותית למרות הקרבה הגאוגרפית ביניהם (כ-25 ק"מ בלבד בין דזרטה גרנדה וקצהו המזרחי של מדיירה). מזג האוויר חם ויבש, והצמחייה על האי מועטה. על חופי האיים קיימת מושבה קטנה של כלב ים נזירי מצוי המצוי בסכנת הכחדה.
חכמת נשים
חכמת נשים הוא ארגון ישראלי שמטרתו היא לקדם זכויות נשים בקהילות היהדות האורתודוקסית בישראל ובארצות הברית. מטרתם היא לעלות מודעות למדיניות שעלולה לפגוע בנשים בתוך הקהילות האורתודוקסיות. פעילות הקבוצה כוללת הקמת מאגר תמונות הכולל את תמונותיהן של נשים אורתודוקסיות, ושימוש בפרסומים סאטיריים, המחקים את לימוד התורה היהודית שמטרתה לחנך לאי שוויון בקרב אורתודוקסים.
פעילויות
ארגון חכמת נשים והפעילות שלה מתמקדות במגבלות החברתיות שהנשים עומדות מולן, לדוגמה, הן נאבקות כנגד העגינות, והן נאבקות נגד הסתרת הנשים במרחבים בישראל. כמו כן, הקבוצה מקדמת הסברה מול נשים חרדיות.
הקבוצה מארחת פודקאסט קבוע במגוון נושאים בהשתתפות רייצ'ל סטומל, אן גורדון והמייסדת המשותפת של הקבוצה, שושנה קיטס יאסקול. את הפודקאסט מפיקים ומארחים בית הקפה היהודי.
בשנת 2021, השיקה חכמת נשים מעין אלבום תמונות, שלהם הם קראו "בנק תמונות". בתמונות היו פרצופים של נשים חרדיות, והארגון הפיץ את האלבום בעולם החרדי כאקט מחאה כנגד צנזורה של תמונות נשים בעיתונים חרדיים. לטענת הקבוצה, הצנזורה בעיתונות נובעת ממנהג שאינו מהיהדות, והוא תורם להדרת נשים יהודיות, בעיקר בעולם החרדי. האלבום מורכב ממגוון רחב של נשים חרדיות מארצות הברית ומישראל, והתמונות משקפות את חיי היומיום של נשים אורתודוקסיות וחרדיות.
בשנת 2022, לאחר התאבדותו של חיים ולדר, 750,000 פליירים המצדדים דברי תמיכה רבניים בנפגעי התעללות מינית, הופצו בערים חרדיות במדינת ישראל. על הפליירים נכתב המשפט "כולנו מאמינים לנפגעות ולנפגעים".
1814 בארצות הברית
1814 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 38 שנה מיום היווסדה.
קרב של שחור וכלבים
קרב של שחור וכלבים (בצרפתית:  Combat de negre et de chiens) הוא מחזה פרי עטו של המחזאי הצרפתי ברנאר-מארי קולטס. הצגת הבכורה שלו הייתה בכיכובם של מישל פיקולי ופיליפ לאוטאר בשנת 1979.
תקציר העלילה
עלילת המחזה מתרחשת באתר עבודות ציבוריות של יזמי חוץ צרפתים, באחת מארצות אפריקה המערבית. אורן בן הששים הוא מנהל העבודה באתר. קאל הוא מהנדס בשנות השלושים לחייו. קאל הרג את אחד הפועלים השחורים וזרק את גופתו לביוב. אלבורי הוא שחור שהתגנב למגורי הסגל מבלי שהשומרים הבחינו בו ודורש את גופת הפועל השחור. אורן מנסה בדרכי דיפלומטיה להסתדר עם אלבורי, בעוד שקאל זומם להרוג אותו. לאון היא אישה צרפתייה שאורן הביא איתו מצרפת, שמתיידדת עם לאון ואלבורי.
בירטה וילקה
בירטה וילקה (בדנית: Birthe Wilke; נולדה ב-19 במרץ 1936 בקופנהגן) היא זמרת, שחקנית ומשוררת דנית.
קריירה
בשנת 1957, וילקה והזמר, גוסטב וינקלר, השתתפו בקדם הדני לאירוויזיון 1957, "Dansk Melodi Grand Prix". ב-17 בפברואר 1957 הצמד ניצח בתחרות, ונבחר לייצג את דנמרק בהופעת בכורתה באירוויזיון. ב-3 במרץ באותה השנה, הצמד הופיע על בימת האירוויזיון עם השיר "Skibet Skal Sejle I Nat". הצמד הופיע תשיעי בסדר ההופעות, לפני שווייץ ואחרי צרפת. השניים זכו במקום השלישי עם עשר נקודות.
בשנת 1959, זכתה שוב בקדם הדני לאירוויזיון 1959 ונבחרה לייצג את ארצה בשנית באירוויזיון. ב-11 במרץ 1959, היא הופיעה על בימת האירוויזיו עם השיר "Uh, jeg ville ønske jeg var dig". וילקה הופיעה שנייה בסדר ההופעות, לפני איטליה ואחרי צרפת.
וילהלם ריכטר
ביוגרפיה
בשנת 1937 מונה ריכטר למפקד רגימנט התותחנים ה-30 של הוורמאכט. הוא השתתף במערכה בפולין ב-1939 ובמערכה במערב ב-1940. ב-1941 הוא נלחם בחזית המזרחית נגד ברית המועצות. במרץ 1943 הוא מונה למפקד 716 בנורמנדי, שתפקידה היה להגן על חופי צרפת מפני תקיפה אמפיבית של בעלות הברית. הדיוויזיה של ריכטר הוצבה ממערב לבאייה, שם הוצבה חלק מהדיוויזיה ה-352 ממאי 1944, וממזרח לקן.
ב-6 ביוני 1944 הותקפה הדיוויזיה בפיקודו של ריכטר, על ידי הדיוויזיות הבריטיות שנחתו בחופי גולד, ג'ונו וסורד, כחלק מהפלישה לנורמנדי. הדיוויזיה ספגה אבדות כבדות, וב-10 ביולי הועברה לדרום צרפת, כחלק מהארמייה ה-19. בספטמבר 1944, לאחר המערכה בנורמנדי, איבד ריכטר את הפיקוד על הדיוויזיה ה-716, ובמקום זאת מונה למפקד דיוויזיית השדה של הלופטוואפה ה-14 בנורווגיה הכבושה, שם שהה עד סוף המלחמה בלי לראות עוד קרב.
הוא נפטר בשנת 1971 בגיל 79.
הארמייה ה-22 (ברית המועצות)
הארמייה ה-22 (ברוסית: армия я-22) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת החורף ובמלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
היחידה הוקמה ביוני 1941 על בסיס היחידות שהיו ממוקמות באזור אורל. ב-13 ביוני מפקד הארמייה קיבל פקודה על התחלת העברת היחידה מערבה. ב-22 ביוני הארמייה ה-22 הייתה במהלך מעבר. ב-25 ביוני היא הועברה לעתודה ובסוף יוני 1941 החלה בקרבות מגננה. ב-1 ביולי היא התמקמה בקו הגנה במרחב ויטבסק. קו ההגנה שלה היה באורך 200 ק"מ. תוך זמן קצר קווי ההגנה נפרצו וארמייה ה-22 חולקה ל-2. בסופו של דבר, רוב יחידות הארמייה הצליחו לסגת מזרחה ולחבור לכוח העיקרי. הארמייה ה-22 הייתה בין היחידות שהשתתפו בקרב סמולנסק. באוקטובר 1941 הארמייה ה-22 לחמה במרחב קלינין. בהמשך היא לחמה באזור רז'ב.
באפריל 1943 יחידות הארמייה ה-22 נכללו ביחידות שפעלו בפריצת מצור לנינגרד. בהמשך כחלק של כוחות החזית הבלטית השנייה הם נכנסו לשטח לטביה הסובייטית והשתתפו בשחרור ריגה. היא סיימה את הלחימה בלטביה. ביוני 1945 הארמייה ה-22 פורקה והמפקדה שלה הייתה בסיס להקמת פיקוד צבאי קרים.
בשנת 1990, ארמייה ה-22 הוקמה מחדש על בסיס יחידות שהיו ממוקמות בשטח גרמניה המזרחית ופולין. היחידה השתתפה במלחמת צ'צ'ניה הראשונה ומלחמת צ'צ'ניה השנייה. בשנת 2009 היא פורקה.
מרדכי הלברשטאדט
מרדכי בן אליעזר הלברשטאדט (דיסלדורף) (1686 - 23 במאי 1769) היה רב וחוקר יהודי-גרמני.
רבנותו בדיסלדורף
בתקופת שהותו בדיסלדורף הוא מתח ביקורת חריפה ביותר על משנתו הדקדוקית של רבי שלמה זלמן הנאו. עמדה זו זכתה לתומכים רבים, ביניהם סידורי התפילה של רבי יעקב אמדן ורבי וולף היידנהיים. מחלוקת נוספת, בה השתתף הלברשטאדט באופן אקטיבי, התקיימה מיד לאחר כניסתו לתפקיד הרבנות בדיסלדורף: התעוררה שאלה הלכתית בבדיקת השחיטה היהודית, כפי שהייתה נהוגה בריין התחתון, נסיכות הבוחר מקלן. האם כשבטן הבהמה נפגעה באופן פנימי היא כשרה או לא.
בשנת 1762 הוא הקים בדיסלדורף חברה קדישא.
חיבוריו
הלברשטאדט היה מחבר של יצירה דקדוקית שלא פורסמה, ככל הנראה בשנות ה-60 של המאה ה-18. הוא כתב גם אוסף שו"ת בשם "מאמר מרדכי", שיצא לאור על ידי נכדו בשנת 1790, שנה לאחר מותו, והודפס בברנו. רבני פרנקפורט החרימו את הספר, בעקבות מה שכתב בסימן נ"ו, הוא הדפיס שם תשובה הלכתית מהרב יעקב יהושע פלק מחבר הספר "פני יהושע" הנוגעת למחלוקת בענייני טומאת אוהל ברחוב הראשי ברובע היהודי של העיר פרנקפורט. סידור התפילה שהגיה הלברשטאדט (בשם "מרדכי דיסלדארף"), התפרסם רק בשנת 1774.
פונטיוס פנטזונה
פונטיוס פנטזונה (שם מדעי: Desmopuntius pentazona) הוא מין ממשפחת הקרפיוניים. תפוצת המין בדרום מזרח אסיה, כולל קמבודיה, אינדונזיה כולל האי בורנאו, מלזיה, סינגפור ו-וייטנאם.
הדג דומה באופן מהותי למין סומטרה, מלבד העובדה שיש לו חמישה פסים שחורים אנכיים על גוף כתום או זהוב במקום ארבעה פסים שיש לסומטרה. הדגים יגדלו עד אורך מרבי של 8.8 ס"מ.
הדג חי לרוב במים טרופיים בעלי זרימה חלשה עם 5-6 pH, קשיות מים של 5-12.0 GH וטווח טמפרטורות של 23-29 מעלות צלזיוס.
לדגים יש חשיבות מסחרית בתחביב דגי הנוי ולעיתים קרובות מכונים "נמר".
המין מטיל ביצים במים פתוחים. לאחר שההשרצה הסתיימה, עלולים הדגים לאכול חלק מהביצים שהטילו. לכן יש צורך להפריד את הדג מן הביצים לאחר הרבייה כדי למנוע מהביצים מלהאכל. הביצים יבקעו תוך יום אחד.
באקווריום
פונטיוס פנטזונה נחשב למין שקט שלא יתקוף מינים אחרים, מאחר שמדובר בדג המאופיין בהתנהגות התלהקותית מומלץ לגדל את הדג בקבוצה של לפחות 5 פריטים. הדג מעדיף תנאים של צמחיית מים עם סלעים ומרחב שחייה רחב.
צלמוות (סדרת טלוויזיה)
צלמוות (בפינית: Karppi) היא דרמת פשע פינית, שביים רייקה יוקלה, בכיכובם של פיהלה וייטלה, לורי טילקנן, יאני וולנן וטומי קורפלה. פרק הבכורה שודר בפינלנד במרץ 2018 בערוץ Yle TV2 ובאוגוסט 2018 הועלתה הסדרה לצפייה בשרתי Netflix. עלילת הסדרה עוקבת אחר סופיה קרפי, בלשית של משטרת פינלנד שהתאלמנה לאחרונה בשנות ה-30 לחייה עם שני ילדים. היא חוזרת לעבוד במשטרת הלסינקי והמקרה הראשון שלה הוא רצח אנה ברגדל, יועצת לענייני חברה.
העונה הראשונה זכתה לביקורות חיוביות לאחר ששודרה בפינלנד והושוותה לסדרות ההריגה הדנית והגשר הדנית-שוודית. עונה שנייה שודרה בערוץ Yle TV ב-5 באפריל 2020 והועלתה לנטפליקס ב-1 ביולי 2020. עונה שלישית מתוכננת לעלות ברשת Yle בסתיו 2021.
עלילה
סופיה קרפי (בגילומה של פילה וייטלה) חוזרת לעבודתה כבלשית מחלק הרצח במשטרת הלסינקי תוך שהיא מטפלת בשני ילדים לאחר מותו המקרי של בעלה. הבלש המתחיל סקארי נורמי (בגילומו של לאורי טילקנן) מועבר מהיחידה לפשע פיננסי למחלק הרצח כשותפה של קרפי. המקרה הראשון שלהם מתחיל כהיעלמות שגרתית. בגדי נשים שנמצאו באתר בנייה מובילים את הבלשים לגופתה של היועצת לענייני חברה אנה ברגדאל הקבורה עם פרחים בידיה בחוף השייך לחברת חקר אנרגיית הרוח Tempo. אנה נרצחה ובעלה אוסקו ברגדאל מבולבל לאחר ששמע על האירוע. קרפי ונורמי מתחילים לחקור את הרקע של אנה, כמו גם את עבודתה בחברה ופרויקט הבנייה החשוב שלה.
הפקה
העונה הראשונה עלתה לראשונה בפינלנד באביב 2018 ברשת Yle TV2 ובסתיו בנטפליקס. עונה שנייה שודרה ברשת Yleisradio ובנטפליקס בשנת 2020. הסדרה נכתבה על ידי הבמאי ריקה יוקלה יחד עם יארי אולאבי וקירסי פורקה מחברת Dionysos Films. הסדרה הופצה בצרפת על ידי Premium Content והופקה בשיתוף חברת ההפקה הגרמנית H&V.
חמישה ימים בממוריאל (תוכנית טלוויזיה)
חמישה ימים בממוריאל (באנגלית: Five Days at Memorial) היא מיני-סדרה מסוג דרמה רפואית ואסונות אמריקאית המבוססת על ספר באותו שם משנת 2013 מאת שרי פינק. המיני-סדרה פותחה, נכתבה ובוימה על ידי ג'ון רידלי וקרלטון קיוז. הסדרה עלתה לראשונה ב-12 באוגוסט 2022 באפל TV פלוס.
רקע
הסדרה מתמקדת בבית החולים ממוריאל בניו אורלינס, לואיזיאנה, בהתמודדות עם סופת ההוריקן קתרינה. לאחר הסופה נמצאו 45 גופות בבית החולים שהיה מנותק מחשמל, מים ואספקת מזון ותרופות במשך מספר ימים.
הפקה
צילומי הסדרה התקיימו בין 25 במאי ל-10 בנובמבר 2021. הסדרה צולמה בניו אורלינס וטורונטו.
עבד א-סלאם פרג
מוחמד עבד א-סלאם פרג (בערבית: محمد عبد السلام فرج; 1954 – 15 באפריל 1982) היה מייסדו ומנהיגו של ארגון הג'יהאד האסלאמי המצרי.
בהשפעת הגותם של סייד קטב, מודודי ואבן תימיה, כתב פרג את הספר "המצווה המוזנחת", שבו טען כי הג'יהאד הוא הכלי היחיד לכינון מדינת הלכה אסלאמית והכריז על שלטון סאדאת כשלטון כופר שיש להסיר מהשלטון לאלתר, גם באמצעים אלימים. פרג דחה מכל וכל את גישת האחים המוסלמים בדבר קירוב לבבות והנחלת האסלאם באמצעות חינוך, וטען כי רק באמצעות מאבק אלים של "המיעוט המאמין" ניתן יהיה לכונן מדינת הלכה אסלאמית.
הוצא להורג ב-1982 בקהיר בגין חלקו המרכזי בתכנון ההתנקשות בנשיא מצרים אנואר סאדאת.
פסטיבל רגאיי במדבר
פסטיבל רגאיי במדבר (באנגלית: Reggae in the Desert) הוא פסטיבל מוזיקה עצמאי אשר החל דרכו בשנת 2008 מתוך רצון ליצירה תרבותית חדשה בנגב וקידום תרבות הרגאיי בישראל, פרי יוזמה של שלושה צעירים תושבי רמת נגב (בעבר ובהווה) אשר רצו לייסד אירוע מוזיקלי גדול, שימשוך אליו אלפי אנשים. הפסטיבל מתקיים מדי שנה בחודש ספטמבר או אוקטובר במשך יומיים, החל משעות הצהריים של יום שישי ועד שעות אחר הצהריים של יום שבת. האירוע מציע תוכנית מוזיקלית בסגנונות הרגאיי השונים, בליווי הרכבים מוזיקליים מהארץ ומחו"ל, וכן סדנאות מודעות נפש ויצירה. פסטיבל רגאיי במדבר מתקיים בחסות המועצה האזורית רמת הנגב.
היסטוריה
הפסטיבל התקיים לראשונה בשנת 2008 בחוות ספינת המדבר, שבסמוך לקיבוץ רביבים ברמת נגב, בין ה-31 באוקטובר ל-1 בנובמבר. לקחו בו חלק תקליטנים מישראל, בהם אבויה סאונד, מיי לורד, מיסטקל-יוט, ואפיקומן. בפסטיבל נכחו כ-500 אנשים.
בשנת 2009, התקיים הפסטיבל השני, גם הוא בחוות ספינת המדבר בין ה-26 ל-25 בספטמבר, ולקחו בו חלק גם להקות ואמנים המזוהים עם מוזיקת הרגאיי בארץ, לצד הרכבי הסאונד סיסטם, "הטרמפולינה" (מופע משותף של תומר יוסף ובן הנדלר), הזמרת קרולינה לצידו של סאבו, להקת הרגאיי "זבולון דאב סיסטם" וההרכב "אדם והשגרירים". בשנה זו כמות הקהל הכפילה את עצמה.
בשנת 2010 התקיים הפסטיבל השלישי בחוות ספינת המדבר בין התאריכים 3–4 בספטמבר ובו לראשונה לקח חלק אמן הרגאיי הבינלאומי General Levy שהגיע הישר מאנגליה. מסורת ההרכבים, הסאונד סיסטמים, מהארץ נשמרה ולצידם הופיעו גם הזמרת קרולינה, לוס כפרוס, אקסום, זבולון דאב סיסטם ורגאייסטן. בפסטיבל לקחו חלק למעלה מ-1,500 חובבי רגאיי מכל חלקי הארץ.
בשנת 2011 נדד הפסטיבל הרביעי למקום חדש והגיע אל חאן השיירות (סמוך לקיבוץ שדה בוקר) שם משכנו עד היום. הוא התקיים בין התאריכים 16–17 בספטמבר. הפעם לקחו בו חלק שני אמנים בינלאומיים: אמן הדאנסול Million Stylez שהגיע משוודיה המוכר בלהיטו Miss Fatty וזמרת הרגאיי הבינלאומית הגמייקנית Sister Nancy המוכרת בלהיטה Bam Bam. לצדם לקחו חלק תומר יוסף ומספר נוסף של אמני רגאיי מהארץ. תוספת חדשה הייתה בימת הרוטס רגאיי (Roots) בה ניתן דגש למוזיקת רגאיי שורשית בסגנון הרוטס והדאב. בשנה זו פקדו את הפסטיבל כ-2,000 משתתפים.
בשנת 2012 בין התאריכים 21–22 בספטמבר, בחאן השיירות, התקיים הפסטיבל החמישי שהביא ארצה את הרכב T.O.K מג'מייקה אליו הצטרף הסאונד סיסטם הגרמני הידוע בעולם Sentinel sound. מהארץ לקחו חלק בפסטיבל להקת שבק ס', קרולינה, לוס כפרוס, זבולון דאב סיסטם, קוזמו ודורי בן זאב לקחו גם הם חלק לצד הרכבי הסאונד סיסטמים שהרקידו את הקהל בין הופעה להופעה. לפסטיבל הגיעו כ-2,500 מאוהבי הרגאיי בארץ.
בשנת 2013 בין התאריכים 4–5 באוקטובר בחאן השיירות התקיים הפסטיבל השישי ובו הופיעו על בימת הפסטיבל בפעם הראשונה להקה בינלאומית בהרכב מלא אשר הגיע מג'מייקה
PROTOJE and the INDDIGNATION בנוסף לקחה חלק זמרת הרגאיי QUEEN OMEGA שהגיעה ארצה מטְרִינִידַד. השיירה האווירית ארצה המשיכה עם MAD PROFFESOR מאנגליה ו- ADUBTA+ JoneC Fyah מגרמניה. בגזרה הישראלית לקחו חלק להקת הדג נחש, אקסום אשר אירחו את מוקי, יוסי פיין והרכבו, איקי לוי וה-"ראסטה היברו מאן" (שלימים כמעט וזכו לייצג את ישראל באירוויזיון כאשר הגיעו למקום השני בתוכנית "הכוכב הבא" בעונתה השנייה), גלעד כהנא, שי צברי ונצי נצ' שילבו פעולה בהרכב A1 DUB PROJECT וזבולון דאב סיסטם הרקידו את הקהל. בשנה זו נכחו בפסטיבל כ 3,000 מחובבי הז'אנר.
״בשנת 2015״ החליטו מפיקי הפסטיבל שלא לקיים את הפסטיבל לשנה זו ויחזרו ב״2016״ מסיבות לא מובנות. הודעה זו הגיעה דרך הפייסבוק של הפסטיבל
במות
במה מרכזית – בה מופיעים האמנים המרכזיים מהארץ והעולם.