cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חומות פריז
חומת הפרם ז'נרל או חומת המכס
חומה זו הוקמה על ידי הפרם ז'נרל, זיכיון לגביית מכסים ומסי מעבר שניתן על ידי המלך. בניגוד לחומות הקודמות, לא הייתה מטרתה להגן על העיר מפני פולש זר, אלא להבטיח תשלומי מס מעבר ומכס (Octroi) לנכנסים לעיר. 62 ביתני הגבייה בשערי העיר (ה-Barrière) אוישו על ידי מוכסים וגובי מס והיא הייתה מקור למרמור וזעם בקרב תושבי העיר. את החומה תכנן אחד ממוכסי החברה, המדען אנטואן לבואזיה. ביתני הגביה בשערים תוכננו על ידי קלוד ניקולא לנדו (Claude Nicolas Ledoux) כמבנים נאו-קלאסיים מהודרים.
החומה הוקמה בין 1784 ל-1791 ותיאור היקפה על פני שתי הגדות חופף בערך את מסלול קווי המטרו 2 ו-6 (כולל את הרבעים 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9 וחלק מן ה-10, ה-13 וה-14. הנקודה הדרומית ביותר של החומה הייתה בכיכר איטליה ברובע השלושה-עשר). שטח העיר שהוקף בחומה היה 3,402 הקטאר.
כבר בשלב המוקדם של המהפכה הצרפתית (ב-1 במאי 1791) בוטלו המיסים, אולם הם הוחזרו על ידי הדירקטוריון ב-1798 וגביית המיסים אף שוכללה בימי נפוליאון בונפרטה.
הכפרים על הגבעות מצפון לעיר, כגון מונמארטר ובלוויל, היו מחוץ לחומות ולפיכך המסחר בהם היה פטור ממכס. כך התפתחו מקומות אלו מאזורים חקלאיים מובהקים לאזורי מסחר. החומה וביתני הגבייה נהרסו במסגרת תוכנית אוסמן להתחדשות פריז, אך חלק מהם שרדו ושובצו כמבני שירות בכיכרות ובגנים.
חומת טייר
בין 1841 ל-1844 הוקמה שוב חומת הגנה סביב שטח העיר, בהוראת ראש ממשלת צרפת אדולף טייר. החומה הקיפה 78,020 דונם שכללו את כל רבעי פריז כיום, פרט ליער בולון ויער ונסן וכללה לראשונה בתחומי העיר את השכונות פיגאל, בלוויל, מונפרנאס וטרוקדרו. תוואי החומה מיוצג כיום על ידי "שדרות המרשלים", כלומר טבעת שדרות עירוניות הקרויות על שם מרשלי צרפת (boulevards des Maréchaux). סביב התוואי החיצוני של החומה נסלל כביש הטבעת בולוואר פריפריק.
הרקע להקמת החומה היה נפילת העיר פריז בידי הצבא הרוסי בעת הקרב על פריז. המסקנה שהסיק מכך לואי פיליפ, מלך הצרפתים ב-1830 הייתה שיש להקיף את העיר בחומת מגן וההצעה הובאה בפני האספה הלאומית ב-1833. השמאל התנגד להצעה משום שסבר שמטרתה הסמויה הייתה לא הגנה על העיר מפי פולש, אלא צעד של איום כלפי בני העיר כמחסום מפני מרידות. אולם ההצעה יצאה לדרך על אף ההתנגדות.
אורך קו הביצורים (les fortifs) היה 33 ק"מ והוא כלל 94 צריחים, 17 שערים ראשיים (portes) ו-23 שערים משניים (barrières), 8 נקודות כניסה למסילות רכבת (מול תחנות הרכבת של הבירה) ונקודות מעבר לנהר ולנחלים ותעלות. מעט מהצריחים שרדו, בהם "צריח מס' 1" המצוי במרכז המחלף Porte de Bercy על הפריפריק.
שמואל הימן
שמואל נעם הימן (נולד ב-1949) רופא גמלאי פעיל בתחום הקליני, בהוראה ובמחקר. מומחה ברפואה פנימית וברפואה דחופה, פרופסור מן המניין בבית הספר לרפואה באוניברסיטה העברית, גמלאי צה"ל (בדרגת אל"ם). שימש בעבר כמנהל המחלקות לרפואה דחופה ופנימית בבית החולים הדסה הר הצופים וכמנהל רפואי של מוסד גריאטרי (בית באייר, ירושלים).
ביוגרפיה
תושב מבשרת ציון ירושלים, נשוי לאילת (אחות מוסמכת, רוקחת, מדעי מידע, רפואה משלימה), אב ליהונתן, לאהלי, עודד ודפנה. בן לרופא הילדים פרופ' ישראל ולאה הימן (ז"ל) ואח לפרופ' אהוד הימן (פיזיקאי, אונ' ת"א) ואליהו הימן (פסיכואנליסט).
קורות חיים
לאחר סיום לימודיו בתיכון עירוני ה', ת"א (1967), למד במסגרת העתודה האקדמית בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית, ירושלים (1967–1973) וסטאג' במרכז הרפואי בתל השומר (1974–1973). ניהל קריירה צבאית במקביל לקריירה מקצועית כרופא, חוקר ומורה בתחומי רפואה ומחקר.את שירותו החל כרופא בגדוד הצנחנים 890 ובמהלך השנים 1975–2010 מילא מגוון תפקידים כרופא בשרות סדיר, קבע ומילואים. ובין היתר מילא תפקידי רופא אוגדתי בלבנון בעקבות מלחמת שלום הגליל, כולל בלחימה באזור ביירות ופיקוד על הטיפול בנפגעי אסון צור הראשון, מפקד רפואה פיקודי בפיקוד הצפון בדרגת אל"ם בשנים 2001–2003, רופא גייסי ומפקד בית חולים צבאי באזור אסון בגבול רואנדה.
בתחום המקצועי והאקדמאי התמחה ברפואה פנימית בבית החולים הדסה הר הצופים בין השנים 1985 –1977 וניהל את המחלקה לרפואה דחופה בבית חולים זה (1989–1986) ונמנה עם האבות המייסדים של דיסיפלינת הרפואה הדחופה בארץ. בשנים 1991 –1989 שימש כעמית מחקר בנפרולוגיה, אוניברסיטת הרווארד ובית החולים בית ישראל, בוסטון, שם פיתח כישוריו המחקריים. בהמשך חזר כרופא בכיר לבית החולים הדסה הר הצופים, בו שימש בין השנים 2016 –2010 כמנהל המחלקה הפנימית והמערך הפנימי. ממשיך לשמש כרופא פעיל, חוקר ומורה בהדסה מאז סיום תפקיד זה ויציאתו לגמלאות. בנוסף לפעילויות אילו שימש כמנהל רפואי של מוסד גריאטרי גדול, בית באייר לקשיש, ירושלים בין השנים 2017 –2003 והיה בין היוזמים לקידום נוהלים והחלטות במודע על ידי החולים בסוגיות סוף החיים. החל משנת 2017 - משמש כיועץ ב"יד מכוונת" לזכאויות על רקע רפואי בביטוח לאומי. במסגרת תפקידיו הצבאיים והתמחותו ברפואה דחופה חווה התנסויות רבות ברפואת אסון, כולל ההשתתפות במשלחות סיוע רפואי באזורי אסון בעולם בקמבודיה (1979), ארמניה הסובייטית (1988), רואנדה (כמפקד בית חולים שדה (1994)) ואתיופיה (2000), ומילא תפקיד מרכזי בגיבוש מבנה ותפיסת הפעלה של בית חולים שדה מוטס צבאי לאזורי אסון, ראה מאמר רלוונטי. בין יתר עיסוקיו ותחביביו מחוץ למסגרת עבודתו עבר קורסי סקיפרים בדרך הים, מרינת הרצליה, והשתתף בהפלגות במקומות שונים בעולם.
אקדמיה
התקדמות במסלול רופא-חוקר ממרצה ועד מינוי כפרופסור מן המניין ברפואה פנימית (2007). פרופסור אמריטוס באוניברסיטה העברית מ-2018. ראש החוג לרפואה פנימית, בית הספר לרפואה, האוניברסיטה העברית, ירושלים (2006–2003). תפקד כראש ועדת היגוי להקמת בית הספר לרפואה צבאית, הפקולטה לרפואה, האוניברסיטה העברית (2012–2010) וחבר הוועדה האקדמית של מוסד זה מ 2013.
45 שנה משמש כמורה ומדריך ליד מיטת החולה בבית הספר לרפואה באוניברסיטה העברית, במהלכם הקנה יסודות בגישה ובחשיבה הקלינית למאות רבות של סטודנטים לרפואה ורופאים צעירים.
מחקרו בסיסי של פר' הימן התפתח, אשר החל בהכוונת הפרופסורים מאיר ברזיס, פרנקלין אפשטיין וסימור רוזין, תרם להבנת היבטים פיזיולוגיים בכליה ומנגנוני אי ספיקת כליות חריפה במגוון מצבים, כחשיפה לחומרי ניגוד רדיולוגיים בהדמיות CT או צינתורים, במתן תרופות הפוגעות בכליה כתכשירים מעכבי דלקת (NSAID), ציקלוספורין, אמפותריצין, או ציספלטינום, במתן תכשירים חדשים לסוכרת ממשפחת מעכבי SGLT2, במצבי תמס שריר (רבדומיוליזיס), בעקבות טביעה, ועוד. מחקריו התמקדו במיוחד במנגנוני ירידה במתח החמצן (היפוקסיה) בחלקים העמוקים של הכליה (מדולה) ובתגובת תאי הכליה לעקה היפוקסית באמצעות גורמי שיעתוק (Hypoxia-inducible factors- HIF) במצבי חולי שונים כסוכרת, אי ספיקת לב, מחלת כליות כרונית, אלח דם ועוד. בעבודותיו נבדקו מתווכים מרכזיים המשפיעים על זרימת הדם ותצרוכת החמצן בחלקים שונים בכליה כפרוסטגלנדינים, חנקן חד-חמצני, דופמין, אנדותלין ואחרים. עבודותיו נערכות בשיתוף פעולה עם חוקרים באוניברסיטה העברית, בבית הספר לרפואה של הטכניון ורמב"ם ובמכון ויצמן ועם מדענים בארצות הברית, גרמניה, יפן ועוד. במחקריו אילו זכה להכרה בינלאומית כחוקר מוביל בתחום היפוקסיה כליתית, בפיתוח מודלים של אי ספיקת כליות חריפה ובפגיעה כלייתית מחומרי ניגוד רדיולוגים. בנוסף עוסק פר' הימן בתחומי מחקר קליני מגוונים, כולל היבטים קליניים וארגוניים ברפואת אסון, רפואה פנימית ורפואה דחופה, וכן בחינוך רפואי. בחודשים האחרונים משתתף פר' הימן בקבוצות מחקר העוסקות בהבנת הרקע הפיזיולוגי של מחלת הקורונה עם פר' זאיד עבאסי מהטכניון ועם פר' עבד אל רוף חיגאזי מביה"ח הדסה והאוניברסיטה העברית. מאמר שהתפרסם לאחרונה בנושא הוא אחת הדוגמאות לתולדת עבודה זו.
השתתף בכתיבת כ־220 מאמרי מחקר וספרות קלינית, מכתבי מערכת ופרקים בספרי רפואה (אתר Pubmed) וזכה לאלפי ציטוטים בספרות הרפואית העולמית. (אתר Researchgate)
חברות באיגודים מקצועיים: האיגודים הישראלים לרפואה פנימית, רפואה דחופה, נפרולוגיה וטוקסיקולוגיה. חבר באיגודים נפרולוגים בינלאומיים: האיגוד הבינלאומי (ISN), האמריקאי (ASN) והאירופאי (ERA-EDTA)
פרסים והכרה
ברשימת המורים המצטיינים בבית הספר לרפואה בשנים 2014–2000. פרס הפקולטה למורה מצטיין (2015). פרס הפקולטה להמשך הצטיינות בהוראה לאחר פרישה (2019). פרס החברה הבינלאומית להיפוקסיה כלייתית, אופסלה, שוודיה (2017).
מסדר אוסמניה
המסדר נוסד ב-9 בדצמבר 1861, מספר חודשים לאחר עלייתו לשלטון של הסולטאן אבדילאזיז. הענקת אות המסדר נעשתה לפי ראות עיניו של הסולטאן ושלא כמו מסדרים קודמים (בהם מסדר המג'ידיה) לא הייתה הגבלה על מספר החברים בדרגות השונות של המסדר, אם כי במקור הייתה הגבלה שכזו אשר הוסרה בהדרגה. בשנותיו הראשונות הורכב המסדר משלוש דרגות עד אשר בשנת 1867 הוספה הדרגה הרביעית. בין 1915 עד לסוף מלחמת העולם הראשונה, היה ניתן להעניק את אות המסדר בתוספת שתי חרבות מוצלבים אשר רק קצוותיהם ניראות מאוחרי הכוכב. תוספת זו נועדה לציין תרומה מיוחדת וגבורה בשדה הקרב, ישנה הערכה כי סך הכל כחמישה אחוזים מההענקות בתקופה זו היו עם חרבות.
תיאור
אות המסדר מורכב מכוכב בעל שבעה קודקודים עשוים אמייל בצבע ירוק, כאשר בין הקודקודים נמצאות קרנות מעוטרות. במרכז הכוכב נמצאת טבעת אמייל ירוקה אשר בתוכה עיגול אמייל בצבא אדום המכיל סהר מוזהב שמעליו הכיתוב; "בהסתמך על תמיכתו של האל הגדול, אבדילאזיז ח'אן, שליט האימפריה העות'מאנית". בצד השני של הכוכב מתואר סמל האימפריה והשנת 699, שנת ההקמה של האימפריה העות'מאנית. המדליית תלויה מסרט העיטור על ידי סהר וכוכב מוזהבים, סרט העיטור עצמו הוא בצבע ירוק בעל שני פסים אדומים באגפיו.
גרסה שנייה של אות מסדר זה היא בצורת סיכה הנענדת על החזה ולא תלויה מסרט. סיכה זו מורכבת במרכזה מאותה טבעת אמייל ירוקה המקיפה את סמל הסהר והכיתוב על רקע אמייל אדום. במקום הכוכב הירוק, סביב העיגול המרכזי ישנו כוכב בעל שבעה קודקודים מוכספים, המורכבים מקרנות מעוטרות. לסיכת הכוכב בדרגה הראשונה של המסדר באופן כללי קוטר 100 מ"מ, בעוד שלדרגה השנייה קוטר 90 מ"מ.
ה'תשנ"ז
פרסי ישראל
חקר התלמוד:
חקר מחשבת ישראל:
חקר המקרא:
ספרות תורנית:
חקר המשפטים:
תקשורת:
תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה:
מרילין ווס סוואנט
מרילין ווס סוואנט (באנגלית: Marilyn vos Savant; נולדה ב-11 באוגוסט 1946) היא בעלת טור במגזין, סופרת, מרצה ומחזאית אמריקאית אשר עלתה לתהילה באמצעות רישומה בספר השיאים של גינס תחת "בעלת ה-IQ השלישי הגבוה ביותר." מאז 1986 היא כותבת את "תשאלו את מרילין", טור של יום ראשון במגזין Parade, בו היא פותרת חידות ועונה לשאלות בנושאים שונים.
ביוגרפיה
מרילין ווס סוואנט נולדה בשם "מרילין מאצ'" בסנט לואיס, מיזורי. אביה, יוסף מאצ' היה גרמני ואמה, מארינה ווס סוואנט, הייתה איטלקייה. לדבריה, נשים צריכות לשמור על שמות משפחתן מלפני הנישואים, מתוך הנחה כי בנים לוקחים את שמות משפחת אבותיהם ובנות את שמות משפחת אמותיהן. המילה "סוואנט", אשר משמעותה היא למידה, מופיעה פעמיים במשפחתה: שם משפחתה סבתה היה סוואנט, ושמו של סבה ווס סוואנט. בתור נערה, עבדה מרילין בחנות של אביה וכתבה לעיתון המקומי. היא נישאה בגיל 16 והתגרשה עשר שנים מאוחר יותר. נישואיה השניים הסתיימו בגיל 35.
היא למדה בקולג' הקהילתי "מרמק" ולמדה פילוסופיה באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, אך עזבה שנתיים מאוחר יותר על מנת לעזור בעסקי המשפחה. בזכות החופש הכלכלי לו זכתה, החלה בקריירת כתיבה ועברה לעיר ניו יורק ב-1980. לפני כתיבת הטור "תשאלו את מרילין" היא כתבה את "חידון ה-IQ" אשר כלל חידוני IQ ומבחני אינטליגנציה.
ב-23 באוגוסט 1987 נישאה לרוברט ג'רוויק. היא ישבה בדירקטוריון של המועצה הלאומית לחינוך כלכלי ובאגודה הלאומית לילדים מחוננים. הארגון החינוכי הבנלאומי "טוסטמטרס" רשם אותה כאחת מחמשת הדוברים המצטיינים של 1999, ובשנת 2003 הוענק לה תואר הכבוד דוקטור מקולג' ניו ג'רזי.
עלייה לתהילה
סוואנט הופיעה בספר השיאים של גינס תחת "ה-IQ הגבוה בעולם" בשנים 1986–1989. גינס הורידו את הקטגוריה "ה-IQ הגבוה ביותר" ב-1990 לאחר שסברו שמבחני IQ לא היו אמינים דיו על מנת לספק תשובה ברורה. גינס רשם על ביצועיה בשני מבחני אינטליגנציה, מבחן "סטנפורד בינה" ומבחן "מגה". היא ביצעה את מבחן "סטנפורד בינה" בגיל 10, והמבחן העריך אותה (מבחינת רמת אינטליגנציה) כבת 22 ועשרה חודשים, בתוצאה של 228 נקודות IQ.
על פי אלן ס. קאופמן, פרופסור לפסיכולוגיה וכותב מבחני IQ, "גב' סוואנט ביצעה גרסה ישנה של מבחן סטנפורד בינה, אשר למעשה, משתמש בטכניקה הישנה של MA/CA*100. אבל בגרסה של ימינו, מבחן בינה לא מאפשר ל-IQ לעלות מעל 170 בכל גיל, ילד או מבוגר. הכותבים של מבחן בינה הישן טוענים שלפני גיל 15 הגיל המנטלי הוא לא מדויק ולכן יש להתייחס לתוצאה כנקודות מספריות פשוטות (בלי קשר ל-IQ). כמו כן, לדעתם, הפסיכולוג שטען שלסוואנט IQ של 228 ביצע טעות והפר כמעט את כל הכללים הנוגעים למשמעות של מנת משכל שניתן להעלות על הדעת.
המבחן השני שגינס התייחסו אליו הוא מבחן "מגה", אותו ביצעה סוואנט באמצע 1980. מבחן מגה קובע סטנדרט IQ המחושב על ידי כפולה של ציון ה-Z המנורמל, בסטיית תקן קבועה, והוספת 100 לתוצאה. ציון ה-Z של סוואנט היה 5.4 וסטיית התקן 16, ומכאן, חושב ה-IQ כ-186. מבחן מגה ספג ביקורת קשה ממספר פסיכולוגים כמבחן לא אמין, וטענו שהוא "לא פחות ממשחק עם מספרים".
סוואנט רואה את מבחני ה-IQ כקני מידה למבחר יכולות מנטליות וחושבת שאינטליגנציה כוללת כל כך הרבה גורמים כך שניסיונות למדוד אותה הם לא אפשריים.
תשאלו את מרילין
לאחר רישומה בשנת 1986 בספר השיאים של גינס, המגזין "Parade" ראיין אותה וכלל מבחר של שאלות שהעלו קוראי המגזין. המגזין פרסם את תשובותיה והמשיך לשאול שאלות. כך נוצר הטור "תשאלו את מרילין".
היא משתמשת בטור שלה על מנת לענות על שאלות במגוון נושאים אקדמיים, עונה על חידות לוגיות, מתמטיות ושאלות אוצר מילים שנשאלו על ידי הקוראים במגזין. התשובות כוללות עצה לוגית. בנוסף לטור שבועי מודפס, "תשאלו את מרילין" הוא טור יומי ברשת, אשר מוסיף על הגרסה המודפסת בכך שהוא פותר שגיאות, מרחיב תשובות, מפרסם ושומר תשובות ישנות ועונה על שאלות שנויות במחלוקת.
שלושה מהספרים של מרילין ("תשאלו את מרילין", "יותר מרילין" ו-"אני מונוגמי") הם שילוב של שאלות ותשובות מתוך "תשאלו את מרילין". הספר "כוח החשיבה הלוגית" כולל הרבה שאלות ותשובות מהטור.
אברהם זוכמן
אברהם זוכמן (נולד ב-1951) הוא כדורסלן וכדורעפן עבר ישראלי בגובה 1.95 מטרים. היה לשחקן הדתי הראשון ששיחק בנבחרת ישראל בכדורסל וכן היחידי ששיחק בו זמנית בנבחרות ישראל בכדורסל וכדורעף.
קריירה
זוכמן החל לשחק כנער בקבוצות הכדורעף והכדורסל של אגודת הספורט הדתי אליצור. כשהיה זוכמן בן 16 פנה אליו מאמן נבחרת הנוער בכדורסל, רלף קליין, והציע לו להצטרף למשחקה של הנבחרת באליפות אירופה, תוך שהוא מבהיר לו שיהיה חייב להשתתף בכל המשחקים כולל אחד מהם שיערך בשבת. הנער זוכמן, יהודי שומר מצוות, סירב לשחק בשבת ונאלץ בכאב לוותר על הטורניר.
בהמשך שיחק זוכמן בקבוצת הכדורסל של אליצור פתח תקווה ששיחקה בליגה השנייה ובקבוצת הכדורעף של אליצור תל אביב. כן שיחק בנבחרת ישראל בכדורעף. ביוני 1971 זומן לראשונה לנבחרת ישראל הבוגרת בכדורסל. זוכמן היה לשחק הראשון אי פעם שזומן מטעם אגודת אליצור, היות שעד אז זומנו רק שחקני הפועל ומכבי. כן היה זוכמן לדתי הראשון ששיחק בנבחרת ישראל. התקשורת ציינה כי זוכמן היה בין הפטיש לסדן היות שהוא זומן גם לנבחרת הכדורעף במקביל.
באוגוסט 1971 השתתף זוכמן במדי נבחרת ישראל באליפות אירופה בכדורסל 1971. הנבחרת, בהדרכת המאמן שמעון שלח, סיימה את האליפות במקום ה-11 עם 6 הפסדים וניצחון אחד. זוכמן השתתף ב-4 משחקים וקלע בממוצע של 6 נקודות למשחק. במהלך האליפות נרשמה תקרית, כאשר במשחק מול נבחרת צרפת, השחקן הצרפתי סטלנס סובב את הכדור מסביב לכיפה של זוכמן, לאחר שביצע עליו עבירה. מארגני האליפות דרשו מהצרפתי להתנצל, אך האחרון נמנע מלעשות כן. בנוסף לכך, באותה שנה ייצג זוכמן את נבחרת פיקוד מרכז באליפות צה"ל בכדורסל.
לקראת עונת 1974/1975 עבר מאליצור פתח תקווה לקבוצת האם - אליצור תל אביב ששיחקה בליגה הראשונה, תחת המאמן שלח ועם השחקנים פול כהן ויונתן זקס. הקבוצה סיימה את העונה במקום השמיני עם 13 ניצחונות ו-13 הפסדים. זוכמן השתתף ב-24 משחקים וקלע בממוצע של 13.5 נקודות למשחק. בעונה הבאה, 1975/1976 החליף יהושע רוזין את שלח. הקבוצה סיימה את העונה במקום החמישי וזוכמן קלע בממוצע של 14.8 נקודות למשחק. בעונה לאחר מכן, הקבוצה סיימה במקום החמישי וממוצע הנקודות של זוכמן ירד ל-10.7 נקודות למשחק. ב-1977 ייצג את נבחרת ישראל בכדורעף במכביה העשירית.
לקראת עונת 1977/1978 עזב זוכמן את אליצור תל אביב וחזר לקבוצת נעוריו, אליצור פתח תקווה, ששיחקה בליגה השנייה. שם שיחק עוד מספר שנים.
אלכסנדר סולז'ניצין
אלכסנדר איסייביץ' סולז'ניצין (ברוסית: Алекса́ндр Иса́евич Солжени́цын; 11 בדצמבר 1918 – 3 באוגוסט 2008) היה סופר והיסטוריון רוסי. זכה בפרס נובל לספרות ב-1970, והוגלה מברית המועצות ב-1974. בשנת 2006 הוענק לו פרס הפדרציה הרוסית. מילא תפקיד חשוב בחשיפת הנעשה במערכת מחנות העבודה הסובייטית (הגולאג) לעיני המערב.
אברהם זוכמן
קריירה
לאחר פרישתו שימש זוכמן כמפקח ארצי על החינוך הגופני במשרד החינוך, התרבות והספורט.
אלכסנדר סולז'ניצין
ביוגרפיה
אלכסנדר סולז'ניצין נולד בקיסלובודסק שברוסיה, התייתם מאביו בגיל צעיר ולמד פיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטת רוסטוב. במלחמת העולם השנייה גויס בשנת 1941, לחם במסגרת הצבא האדום כמפקד סוללת תותחים, הגיע לדרגת סרן ועוטר בשני עיטורים (עיטור הכוכב האדום ועיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה מדרגה שנייה). הוא נעצר בשנת 1945 לאחר שמתח ביקורת על סטלין במכתבים שכתב לידיד, בהם כינה את סטלין "בעל השפם" ולעג לניהולו הכושל את המלחמה. סולז'ניצין היה כלוא בגולאג במשך 8 שנים, עד 1953, ולאחר שחרורו הוגלה לקזחסטן.
לאחר מותו של סטלין ועלייתו של ניקיטה חרושצ'וב, שהוקיע את הסטליניזם בוועידה ה-20 של המפלגה הקומוניסטית, עבר סולז'ניצין רהביליטציה, ובשנת 1957 הוא שב לביתו והחל לעבוד בהוראת מתמטיקה ופיזיקה. ב-1962 התפרסם ב"נובי מיר", כתב עת סובייטי, ספרו הראשון, "יום אחד בחיי איוואן דניסוביץ'", בו תיאר את החיים בגולאג. במערב נטען שהספר אושר לפרסום על ידי חרושצ'וב באופן אישי. הסיפור עורר דיון ער ברחבי ברית המועצות על תקופת הגולאגים ומיקד את תשומת הלב בסולז'ניצין. באופן יוצא דופן הוא צורף לאיגוד הסופרים הרוסים על סמך יצירתו זאת.
הרפרטואר לארפג'ונה
עד סוף המאה ה-20, הרפרטואר לארפג'ונה היה מוגבל לסונאטת ארפג'ונה מאת שוברט לארפג'ונה ופסנתר (1824), "קונצ'רטו אבוד" מאת היינריך אוגוסטוס בירנבאך (1823),. ויצירת סולו אחת מאת שמידט (1823). מאז שנת 2002, החלו מלחינים רבים לכתוב לארפג'ונה, רבים מהם בעידודו של הצ'לן ונגן הארפג'ונה הצרפתי ניקולא דלאטאי. יצירות אלו מופיעות ברשימה להלן לפי הרכב, עם תאריכי כתיבתם:
אלכסנדר סולז'ניצין
ביוגרפיה
בשנת 1970 הוענק לו פרס נובל לספרות. באותו זמן הוא לא היה יכול לקבל את הפרס באופן אישי בסטוקהולם מכיוון שהוא פחד שהוא לא יוכל לחזור חזרה אל ברית המועצות. במקום זאת, הוצע שהוא יקבל את פרס נובל בטקס מיוחד בשגרירות השוודית במוסקבה. הממשל השוודי התנגד לפתרון זה מכיוון שחשש שטקס כזה יעורר הד תקשורתי ועלול לפגוע ביחסי ברית המועצות עם שוודיה. סולז'ניצין קיבל את הפרס בצורה רשמית רק אחרי שהוגלה מברית המועצות ב-1974.
הרפרטואר לארפג'ונה
לארפג'ונה יחידה:
אלכסנדר סולז'ניצין
ביוגרפיה
באוגוסט 1973 ק.ג.ב. מצא את כתב היד של החלק הראשון של "ארכיפלג גולאג" זאת לאחר חקירה ממושכת של עוזרת של הסופר שנפטרה לאחר מספר ימים. כתוצאה מכך סולז'ניצין נתן הוראה לתחילת הדפסה של הספר שכבר היה נמצא בפריז. סולז'ניצין הוגלה מארצו למערב גרמניה ב-13 בפברואר 1974 ואזרחותו הסובייטית נשללה ממנו.
משה לוק
משה לוּק (נולד ב-4 בפברואר 1983, כ"א בשבט ה'תשמ"ג) הוא זמר, חזן ופייטן צרפתי-ישראלי, המבצע מוזיקה ערבית, אנדלוסית וצפון אפריקאית ומוזיקה מזרחית. משמש כסולן התזמורת האנדלוסית הישראלית.
הרפרטואר לארפג'ונה
יצירות לארפג'ונה וגיטרה
אלכסנדר סולז'ניצין
ביוגרפיה
לאחר הגלייתו הוא התגורר בציריך שבשווייץ ולאחר מכן בוורמונט שבארצות הברית. בשנת 1990 הושבה לו אזרחותו הסובייטית וארבע שנים לאחר מכן הוא שב לרוסיה. הפרויקט הספרותי הגדול בו עסק, אותו החל, למעשה בשנת 1936, היה כתיבת סאגה רחבת היקף על מלחמת העולם הראשונה, והאירועים שלאחריה, שפורסמה כ"אוגוסט 1914", "נובמבר 1916", "מרץ 1917" ו"אפריל 1917". סאגה זו, שכונתה "הגלגל האדום", אמורה הייתה להמשיך ולסקור את האירועים בחיי גיבוריה עד לתחילת שנות ה-20, אך סולז'יניצין לא השלימה.
הרפרטואר לארפג'ונה
יצירות לארפג'ונה וחלילית
משה לוק
ביוגרפיה
בשנת 1998 עלה לישראל. בשנת 2004 התגייס לצה"ל ושירת במערך דובר צה"ל במשך 7 שנים. לאחר מכן, למד משפטים, חינוך ומוזיקה במכללת אונו. למד הוראה לפיוט בקהילות שרות.
אלכסנדר סולז'ניצין
ביוגרפיה
למרות קבלת הפנים החמה לה זכה במערב, מעולם לא הרגיש עצמו סולז'ניצין בנוח מחוץ למולדתו. הוא, שנחשב לרדיקל ודיסידנט בברית המועצות, נראה מחוצה לה כריאקציונר, לאומן רוסי ואורתודוקס דתי. סולז'ניצין עורר על עצמו ביקורת בשל האשמתו את היהודים, הגאורגים, הלטבים ואחרים בצרותיה של רוסיה במאה ה-20. בספרו השנוי במחלוקת "מאתיים שנה יחד", הפריך את הטענה הנפוצה ברוסיה כי המהפכה הרוסית והאירועים שלאחריה היו תוצאה של "קשר יהודי", אך הדגיש גם את הנוכחות היהודית החזקה בצמרת המפלגה הבולשביקית.
הרפרטואר לארפג'ונה
יצירות לארפג'ונה ופסנתר (או מקלדת)
משה לוק
קריירה מוזיקלית
ב-7 בפברואר 2012 הוציא את סינגל הבכורה שלו - "ירושלים".
אלכסנדר סולז'ניצין
ביוגרפיה
בחודש מאי 1997 נבחר סולז'ניצין לחבר מלא באקדמיה הרוסית למדעים. בשנה זו ייסד גם פרס לספרות על שמו, בסך 25,000 דולר.
הרפרטואר לארפג'ונה
לארפג'ונה ומוזיקה אלקטרונית
אלכסנדר סולז'ניצין
ביוגרפיה
מאז חזרתו לרוסיה התגורר בדאצ'ה בטרויצה-ליצקובו, יישוב יוקרתי, בין הדאצ'ות של מיכאיל סוסלוב ושל קונסטנטין צ'רניינקו.
משה לוק
קריירה מוזיקלית
באפריל 2017 הופיע במעמד "הקבלת פני רבו" באצטדיון טדי בירושלים אישי ציבור ורבנים, לצד גדולי הזמר החסידי איתם הקליט שיר שנכתב והולחן על ידי אלי קליין ואיצי ברי לכבוד המאורע - "כולם נקבצו". במרץ 2018, לקראת מעמד "הקבלת פני רבו" נוסף הוציא לשיר גרסת סולו.
ב-12 בספטמבר 2019 הופיע לוק במעמד סליחות בבית הנשיא, לצד הזמר דוד ד'אור. באותו חודש, לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים השתתף בקמפיין של מפלגת ש"ס בו ביצעו תשעה זמרים מחרוזת סליחות.
אלכסנדר סולז'ניצין
ביוגרפיה
סולז'ניצין נפטר מהתקף לב ב-3 באוגוסט 2008 בגיל 89, לאחר שבמהלך שנותיו האחרונות הדרדרה בריאותו.
הרפרטואר לארפג'ונה
* דב יהושע רוזנשיין: קונצ'רטו לארפג'ונה ותזמורת (2015)
משה לוק
קריירה מוזיקלית
בדצמבר 2019 התארח בביצוע מעובד מחדש לפיוט "יפה ותמה" לצד עמי כהן, מנדי ג'רופי, אבי אילסון ומקהלת "ידידים".
אלכסנדר סולז'ניצין
משפחתו
ב-7 באפריל 1940, בעת ששהה באוניברסיטה, סולז'ניצין התחתן עם נטליה אלכסינבה רשטובסקיה. הם היו נשואים כמעט שנה כאשר הלך לצבא. הם התגרשו בשנת 1952, שנה לפני שחרורו מהגולאג, בעיקר משום שנשיהם של הכלואים בגולאג היו חשופות לנזקים כלכליים רבים. בשנת 1957 הם נישאו בשנית והתגרשו שוב ב-1972. שנה לאחר מכן נשא סולז'ניצין את אשתו השנייה, נטליה דימיטרבנה סבטלובה, ונולדו להם שלושה בנים: ירמולי (שנולד בשנת 1970), איגנט (שנולד בשנת 1972) וסטפן (שנולד בשנת 1973).
הרפרטואר לארפג'ונה
בהרכבים אחרים
משה לוק
קריירה מוזיקלית
באפריל 2020 הוציא את הסינגל "אנא תשבי", בו הוא מארח את הפייטנים יחיאל לוק (אחיו), רפאל וקנין, ישראל איבגי וג'מס כהן.
במאי 2020 השיק את אלבום הבכורה שלו "יוצר יחידתי". באותו חודש, לקראת חג השבועות, הוציא את הסינגל "נרדי נתן ריחו" בו הוא מארח את הפייטנים אמיל זריהן, בנג'מין בוזגלו, ליאור אלמליח וגבריאל אוחיון. באותו חודש אירח אותו הזמר והשחקן אריק משעלי לדואט בסינגל "בבית משכני".
אלכסנדר סולז'ניצין
מורשת
מרכז אלכסנדר סולז'ניצין (The Aleksandr Solzhenitsyn Center) עוסק בחייהם ובכתיבתם של סופרים שונים ומתחזק אתר באנגלית המוקדש לחייו ועבודתו של סולז'ניצין. מטרתו של המרכז היא לקדם את המורשת של סולז'ניצין במדינות דוברות האנגלית על ידי עבודתו וחייו.
הפילוסופיה של סולז'ניצין שיחקה תפקיד מרכז בסרט ענן אטלס משנת 2012, כאשר דמות שגודלה ללא חינוך וידע נחשפת בפעם הראשונה לכתביו.
משה לוק
קריירה מוזיקלית
בספטמבר 2020 השיק את אלבומו השני "שיר ושבחה", אלבום פיוטים מקורי עם מילים שכתב היוצר מנור בן-דוד. באותו חודש השתתף ב-"מחרוזת סוכות מירושלים", מחרוזות שירים לכבוד חג הסוכות בהשתתפות זמרים חסידיים ומזרחים ובהשתתפות ראש עיריית ירושלים משה ליאון.
בדצמבר 2020 הצטרף לתזמורת אנדלוסאלם, אותה הקים הרב מרדכי עזרן בשנת 2010, בה משמש כמפיק, מנהל מוזיקלי וסולן.
בינואר 2021 הוציא את אלבומו השלישי "יחיד רם", חלק ראשון מתוך פרויקט "יגל יעקב" - משירי רבני משפחת אבוחצירא. באותו חודש, לכבוד הילולת הבאבא סאלי, הוציא את הסינגל "אללא אלאלי" בו הוא מארח את הפייטנים רפאל ועקנין, אברהם דוד, שמעון אוחיון, יחיאל לוק ודוד לסרי.
במרץ 2021 הוציא את אלבומו הרביעי "אשירה נא", החלק השני מתוך פרויקט "יגל יעקב". באותו חודש השתתף ב-"מחרוזת ליל הסדר", מחרוזות שירים לכבוד חג הפסח בהשתתפות זמרים חסידיים ומזרחים ובהשתתפות ראש עיריית ירושלים משה ליאון.
באוגוסט 2021 השתתף בביצוע "קולולם" לפיוט "אדון הסליחות" לצדו של הזמר ישי לפידות, בעיבודו של המוזיקאי ישראל סוסנה.
במרץ 2022 הוציא את אלבומו החמישי "שיר ידידות", יחד עם תזמורת אנדלוסאלם.
מזה מספר שנים משמש כסולן התזמורת האנדלוסית הישראלית.
לוק מגיש תוכנית שבועית ברדיו קול ברמה מדי שבוע.
סגנון מוזיקלי
לוק שר בעברית, בערבית וקצת בצרפתית, בקול טנור, ומלבד מוזיקה צפון אפריקאית, הוא מבצע גם מוזיקה בסגנון אלג'יראי, לבנוני, תוניסאי, שגורי'א וחליסי, תוך שמירה על המקור מחד, והוספת חידושים עדכניים מאידך.
חיים אישיים
ביוני 2019 נישא ללורה דדון ולהם שלושה ילדים. מתגורר בתל אביב. לוק הוא אחיינו של הפייטן חיים לוק.
ון, קיסר סין (שושלת סווי)
וֶן גָאודְזוּ, קיסר סין (מנדרינית: 隋文帝; סְוֶוי וֶן-דִי) בשמו הפרטי יָאנְג גְ'ייֵן (楊堅) היה קיסר סין הראשון משושלת סווי, אשר איחד את סין כולה לראשונה מאז נפילת שושלת ג'ין. ון שלט על האימפריה הסינית בין שנת 581 ועד למותו בשנת 604. לפי ספר סווי, ון האדיר את השפעת הקונפוציאניזם על הממשל והאדיר את השפעת הבודהיזם על החברה הכוללת. ון מוכר כאחד החשובים בקיסרי סין.
שנותיו הראשונות
יאנג ג'יין נולד למשפחה אריסטוקרטית שכיהנה בתפקידי מפתח תחת ממשל השושלות הצפוניות והמרכזיות במהלך תקופת השושלות הדרומיות והצפוניות אשר במסגרתו הייתה סין מפורקת בין שושלות אשר נאבקו על מנדט השמיים והלגיטימציה לשליטה על כל האומה הסינית של בני ההאן.
אבותיו נישאו למשפחות אריסטוקרטיות שאינן סיניות, בייחוד מונגוליות מהצפון, ותרבותן של משפחות אלו הייתה מעורבת. עד שהגיע לגיל 13 יאנג גודל על ידי נזירה בודהיסטית. לאחר מכן למד זמן קצר בלימודי בית ספר לבני אריסטוקרטים; בלימודים אלו למד מעט אודות הממשל הקיסרי, על הקונפוציאניזם ומוסר, שכן צעירים ממעמדו הקדישו את עצמם בעיקר לרכיבה על סוס, לציד וללמוד תרגילים צבאיים.
בגיל 14 קיבל לראשונה מינוי צבאי במסגרתו החל לשרת כמפקד פרשים בשושלת ג'ואו הצפונית, אשר בנקודה זאת שלטו כמעט על כל צפון סין. יאנג ערך מבצעים צבאיים נגד פשיטות נוודים בצפון-מזרח ופיקד על שימור והחזקת הגבול הדרומי של ג'ואו הצפונית, במסעותיו הוכיח כי הוא בעל יכולת גבוהה וכחלק מתגמולו הותר לו להינשא לאחת מבנותיו לנסיך הכתר מג'ואו הצפונית.
עלייה לכוח
כאשר קיסר ג'ואו הצפונית חלה במפתיע ומת בגיל 35 ושפיותו של יורשו ניתנה לפקפוק, בחרו מנהיגים בחצר המלוכה ביאנג, אשתו וילדיהם לרשת את הכס. קיץ 580 היה מכריע על הירושה שכן נגד עלייתו של יאנג התרוממו מרידות רבות של נאמנים לשלטון ג'ואו הצפונית. עם מזל, אכזריות, כוח צבאי עליון וחילוקי דעות בקרב יריביו, יאנג גבר על המרידות וסבסד את שלטונו. הוא קיבל את התואר קיסר סין, בטקס רשמי ב-4 במרץ 581, ושושלת סווי נוסדה.
קיסר ון כפי שנודע בשמו המלכותי, הקיף את עצמו ביועצים רבי יכולת, בעיקר ממוצא מעורב ובעיקר מרקע דומה לזה שלו. מהלך מוקדם שלו היה בניית בירה חדשה באתר חדש דרום- מזרחית לבירה הקודמת צ'אנג-אן (כיום העיר שיאן); העיר החדשה נבנתה על גבי עיר עתיקה במהירות ובקנה מידה חסר תקדים בהיסטוריה הסינית. שושלת סווי החדשה החלה במהרה להשליט את השפעתה מעבר לשטחי ג'ואו ופעלה לאחד את כל סין תחת שלטונו של ון. הבירה החדשה שבנה ון נבנתה דרומה לצ'אנג-אן, בקירוב למרכז סין ונודעה כנאנג'ינג (הבירה הדרומית).
יחסי חוץ
העמים הטורקיים אשר שלטו על כל הערבה האסייתית בתור הגקטורקים החלו במאבקים פנימיים בתקופת שלטונו המאוחרת של ון. האחרון השתמש במאבק פנימי זה בשביל לכבוש שטחים צפוניים במונגוליה החיצונית וטורקסטן, בכך מנע פשיטות של נוודים טורקים ומונגולים אל מרכזי האוכלוסין של צפון סין. ון ספג כישלון צבאי בניסיונו לספח את וייטנאם לתוך סין, לאורך כל שלטונו היו הוייטנאמים במרידות לא פוסקות והממשל הסיני לא הוסדר באזור כלל וכלל.
חיים אישיים
בשנת 601, כשהקיסר ון היה בן 60, היו לו יסודות מוצקים לממשל: האימפריה אוחדה וסודרה תחת ממשל יציב; החקלאים ייצרו תבואה מספקת, והפקידים - שנבחרו בקפידה, הסתובבו לעיתים קרובות ובבדיקות מתמידות - גבו מיסים, ראו שהבתים מלאים וביצעו פקודות קיסריות ברמה המקומית כמו גם מחוזית. עם הזמן נאנג'ינג גדלה וגדלה וארמונותיה ושווקיה הפכו מפוארים יותר ויותר.
עם זאת, עם כל הישגיו, קיסר ון היה די אומלל. הוא נודע ביחסים רעים עם בניו ועם אשתו המזדקנת ועם הזמן סבל מסיוטים בשנתו. ון לקראת סוף חייו נטש את הקונפוציאניזם לטובת הבודהיזם. ביום הולדתו בשנת 601, הוא החל בהאדרת דת הבודהיזם ברחבי האימפריה. מקדשים נבנו בערי מפתח; ואז הסדיר קשרים עם נזירים גדולים. ון חיקה במסגרת שלטונו הדתי את אשוקה הגדול, קיסר האימפריה המאורית מהמאה ה-3 לפנה"ס.
קופלה
קופלה (k'op'ala; בגאורגית: კოპალა) הוא גיבור עם מיתולגי, חצי אל, לוחם רב עוצמה (קשת), ומשמיד שדים, אורגים. מסופר עליו כי פשט על כאג'אווטי (מדינת הכאג'ים), וחזר עם אישה סאמדזימרי ואחיותיה. מוכר בפנתאון ההררי של צפון גאורגיה (חבסורתי, פשאבי) מכונה גם גיאורגי "יאקסר (Iaqsar)".
אלכסיי אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה
תחילת דרכו
אלכסיי נולד ב-14 בינואר 1850 כבנם של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה ומריה, נסיכת הסן בתם של לודוויג השני, הדוכס הגדול של הסן ווילהלמינה, נסיכת באדן. הוא נולד בסנקט פטרבורג בארמון החורף. אחיו הגדולים היו ניקולאי, אלכסנדר, מריה וולדימיר, ואחיו הקטנים היו סרגיי ופאבל. הייתה לו אחות נוספת בשם אלכסנדרה שמתה בילדותה.
אלכסנדר נבחר כבר מילדותו לקריירה צבאית ימית. בגיל שבע הוענקה לו דרגה רשמית בצי הרוסי הקיסרי. אביו שכר את האדמירל קונסטנטין פוסיט כדי שילמד את בנו. בחורף היה פוסיט מלמד את אלכסיי לימודים תאורטיים, ובקיץ היה רוכש ניסיון מעשי בספינות הצי הבלטי. ב-18 בספטמבר 1866 הועלה אלכסיי לדרגת לוטננט. הוא המשיך את הקריירה שלו בחיל הים כקצין על גבי הפריגטה "אלכסנדר נבסקי" שהוצבה בים התיכון.
חיים אישיים
בין השנים 1869-1870 ניהל אלכסיי רומן עם אלכסנדרה ז'וקובסקיה בתו של המשורר וסילי ז'וקובסקי נולד להם בן אחד מחוץ לנישואים בשם אלכסיי. אלכסיי לא יכל להתחתן עם אלכסנדרה, כיוון שחוקי משפחת המלוכה לא הכירו בנישואים מורגנטיים. הפתרון היחיד היה שאלכסנדרה תקבל תואר אצולה. אולם אביו של אלכסיי התנגד למערכת היחסים של בנו, וסירב להעניק לאלכסנדרה תואר כזה. אלכסיי פנה אל שליטים אחרים באירופה, אולם גם הם סרבו. כמוצא אחרון, פנתה אלכסנדרה לרפובליקת סן מרינו, שניאותה להעניק לה את התואר "הברונית סג'יאנו". תואר זה הספיק כדי שבית המלוכה הרוסי יכיר באבהותו של אלכסיי על בנה של אלכסנדרה. ב-1875 התחתנה אלכסנדרה עם הברון הגרמני כריסטיאן היינריך פון פורמן. ב-1883 העניק אחיו של אלכסיי, הצאר אלכסנדר השלישי, את התואר "רוזן בלבסקי" לבנו של אלכסיי.
בהמשך חייו רכש לעצמו אלכסנדר מבנה בסנקט פטרבורג, שיפץ אותו והפך אותו לארמון קטן הידוע בשם "ארמון אלכסיי". ב-1910 נמכר הבניין והפך לבית חרושת לממתקים. המונוגרמה של אלכסיי נותרה בחזית הבניין, אולם זכתה להתעלמות ולא הוסרה בימי השלטון הסובייטי. בשנת 2000 המקום עבר שיקום, וב-2008 נפתח מחדש כבית מוזיקה.
הביקור בארצות הברית
ב-1867 ביקרה ברוסיה שייטת של הצי האמריקני בפיקודו של דייוויד פראגוט. הצי הרוסי החליט לארגן ביקור תגמול. אלכסיי מונה למפקד השייטת שהפליגה מקרונשטאדט ב-20 באוגוסט 1871. השייטת עצרה בקופנהגן, שם ביקר אלכסיי אצל כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק. לאחר מכן נפגשה השייטת עם שייטת בריטית בפיקוד אלפרד, דוכס אדינבורו וסקסוניה-קובורג-גותה. אלכסיי עגן בפלימות' והיה אמור לבקר בטירת בלמורל אצל ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, אולם נאלץ לבטל את הביקור בשל מחלתו של אדוארד, הנסיך מוויילס. בדרך ביקר אלכסיי גם בפונשל, ועזב אותו ב-9 באוקטובר. ב-21 בנובמבר עגן אלכסיי בניו יורק והתקבל בידי אישים רמי דרג ביניהם. אלכסיי השתתף במצעד צבאי ולאחר מכן בתפילת הודיה בקפלה הרוסית בניו יורק. ב-22 בנובמבר הוא נסע לוושינגטון די. סי. ברכבת מפוארת, ונפגש עם נשיא ארצות הברית יוליסס ס. גרנט.
בכל הביקורים הרשמיים של בני משפחות מלוכה בוושינגטון, נהגו נשיאי ארצות הברית לאכול ארוחת ערב עם האורח. ארוחות ערב כאלו התקיימו כאשר ג'ון טיילר ארח את פרנסואה, נסיך ז'ואנוויל, כאשר נפוליאון, נסיך בונפרטה התארח אצל אברהם לינקולן וכאשר גרנט עצמו ארח את קמהאמהה החמישי. עם זאת, האמריקנים נפגעו כיוון שהמשלחת הרוסית הייתה דלילה מדי, ולפיכך אלכסיי לא הוזמן. הוא שהה בוושינגטון יום אחד, ולאחר מכן נסע לאנאפוליס שם ביקר באקדמיה הימית של ארצות הברית ולאחר מכן חזר לניו יורק. הוא ביקר באתרים שונים בניו יורק, ובין היתר בווסט פוינט. ב-3 בדצמבר הוא ביקר בפילדלפיה. שלושה ימים לאחר מכן הוא נסע למסצ'וסטס וביקר במפעל הנשק סמית' אנד וסון בעיר ספרינגפילד. הוא קיבל מהמפעל במתנה אקדח סמית' אנד וסון דגם 3 משובץ בפנינים. הוא ביקר גם במספנה בצ'ארלסטאון ובאוניברסיטת הרווארד בקיימברידג'. בין 7 ל-14 בדצמבר הוא ביקר בבוסטון ונערך עבורו סיור באתריה ההיסטוריים של העיר.
ב-17 בדצמבר הוא עזב את ארצות הברית ונסע ברכבת לקנדה. הוא ביקר במונטריאול, קוויבק, אונטריו, אוטווה ומפלי ניאגרה. ב-23 בדצמבר הוא חזר לארצות הברית וחגג את חג המולד בבאפלו. לאחר מכן ביקר בקליבלנד ואוהיו ועצר בדטרויט בדרך לשיקגו. הוא הגיע אל העיר ב-30 בדצמבר. העיר רק התאוששה מהשרפה הגדולה. אלכסיי תרם 5,000 דולר (במונחים מודרניים שווה ערך ל-250,000 דולר) לתושבים שנותרו חסרי בית. בין 2 ל-4 בינואר הוא שהה במילווקי, וב-5 בינואר הגיע לסנט לואיס שם שהה יותר משבוע. הוא ניהל רומנים קצרים עם נערות מקומיות, והדיווחים על כך בעיתונים הדאיגו את אמו של אלכסיי. לאחר ביקור קצר בקנזס, ב-12 בינואר הוא הגיע לאומהה. אלכסיי הביע את רצונו לצוד ביזונים במערב הפרוע, והופנה לצורך כך אל "באפלו ביל". באפלו ביל ארגן אירוע ציד ראוותני שהשתתפו בו הגנרלים פיליפ שרידן אדוארד אורד וג'ורג' ארמסטרונג קסטר. את הפמליה הרוסית ליוו גדודי חי"ר וחיל פרשים של צבא ארצות הברית, והיא לנה באוהלים מפוארים שבהם נערכו מופעי רכיבה וקליעה למטרה. באפלו ביל ארגן מפגש של הרוסים עם אינדיאנים משבט הסו. להנאתו של אלכסיי, האינדיאנים הדגימו את שיטות הלוחמה שלהם, וביצעו ריקוד מלחמה מפואר. אלכסיי אף פלרטט עם נערה אינדיאנית נאה. כאשר פרץ סכסוך בין הרוסים לאינדיאנים, מיהר אלכסיי להרגיע את הרוחות באמצעות מתנות, ועישן עם ראש שבט הסו את מקטרת השלום. ראש השבט ניצל את המעמד כדי לבקש זכויות ציד ומסחר חדשות מהגנרלים האמריקנים.
ביום הולדתו ה-22 של אלכסיי ב-14 בינואר, לקח באפלו ביל את הרוסים לצוד ביזונים. אלכסיי הצטייד בסכיני ציד רוסיים ובאקדח האמריקני שקיבל מסמית' אנד וסון, ורכב על סוסו של באפלו ביל "באקסקין ג'ו". באפלו ביל הדריך את אלכסיי כיצד להתקרב אל הביזונים. אלכסיי ירה בביזון בעזרת האקדח, אולם החטיא. באפלו ביל הגיש לו את הרובה המפורסם שלו "לוקרישיה", שלטענתו הרג 4,200 ביזונים. אלכסיי ירה שוב, והפעם פגע. עורו של הביזון המת הוסר בקפידה, ואלכסיי לקח אותו עמו לרוסיה. כעשרים עד שלושים בעלי חיים נהרגו באותו היום, ולאחר מכן חזרו המשתתפים בציד למחנה האוהלים שבו נערכה מסיבה בסגנון המערב הפרוע עם משקאות חריפים לרוב. למחרת הזמינו האינדיאנים את אלכסיי לצפות בציד אינדיאני מסורתי בעזרת חיצים וקשתות. אלכסיי אף קיבל במתנה את אחד מהחצים. אלכסיי נהנה מאוד ממסע הציד, והעניק לבאפלו ביל במתנה מעיל פרווה עם חפתים יקרים. אירוע זה ליווה אותו עד סוף ימיו והוא נהג לארגן ברוסיה שחזורים של מסע הציד. החל משנת 2000 מרכז הייז בנברסקה מארגן שחזור מקצועי של מסע הציד בכל שנה. קסטר נותר אחד מחבריו הטובים, והם התכתבו ברציפות עד מותו של קסטר בקרב ליטל ביגהורן.
ב-17 בינואר הגיע אלכסיי לדנוור, ובדרך חזור לכיוון סנט לויס ניסה לארגן מסע ציד נוסף של ביזונים ליד קולורדו ספרינגס. מכיוון שהפעם הציד נעשה ללא ליווי מקצועי, כמה מהרוסים נפצעו. אלכסיי עצמו לא נפצע, וירה ב-25 ביזונים. הוא אף ירה בכמה ביזונים מחלון הרכבת בדרכו לקנזס. ב-26 בינואר עשה אלכסיי ביקור קצר בסינסינטי ולאחר מכן נסע לקנטקי ובין היתר ביקר בפארק הלאומי מערת מאמות'. ב-2 בפברואר הוא ביקר בטנסי, וב-8 בפברואר הגיע לניו אורלינס. בניו אורלינס הוא היה אורח הכבוד בחגיגות המרדי גרא. עיריית ניו אורלינס התאמצה להפיק את המירב מביקורו של אלכסיי, והשתלה לנצל זאת כדי להפוך את המרדי גרא לאירוע מסודר יותר. ההמנון הרוסי נוגן באירוע לכבוד הביקור, ואגדות רבות נשזרו סביב הביקור. ב-22 בפברואר הפליג אלכסיי עם הצי הרוסי לפלורידה השמועות גרסו כי מאות קילוגרמים של בשר ביזון משומר בקפידה נמצאים במחסני האניות. לאחר מכן עזבה השייטת את ארצות הברית. אלכסיי יכול היה לסכם ביקור מוצלח.
ביקורים נוספים
ב-29 בפברואר עצרה השייטת הרוסית בהוואנה בירת קובה שהייתה עדיין תחת שלטון האימפריה הספרדית. באותה תקופה השתוללה באי מלחמת עשר השנים, והמורדים הקובנים שלטו בחלקים ממנו, אולם הדבר לא מנע מהמושל הספרדי לקבל את אלכסיי בכל הכבוד הראוי. ב-3 ביוני השייטת הרוסית עצרה בריו דה ז'ניירו בירת האימפריה הברזילאית. אלכסיי אירח את פדרו השני, קיסר ברזיל ואת הפמליה הקיסרית הברזילאית על סיפון אחת האניות שלו. הקיסר הברזילאי העניק לאלכסיי את אות מסדר פדרו הראשון. אלכסיי נראה מעט מאוכזב, וכאשר הקיסר התעניין על כך, השיב אלכסיי שקיווה לקבל את אות מסדר רוז הנמוך יותר, כיוון שזהו העיטור היפה ביותר שראה מימיו. ב-9 ביוני עזב אלכסיי את ברזיל, והפליג למזרח הרחוק. הוא ביקר בג'קרטה, סינגפור, הונג קונג, קנטון ושאנגחאי. ב-15 באוקטובר עגנה השייטת של אלכסיי בנגסאקי, שם התקבל אלכסיי בכבוד רב בידי המושל המקומי, ונערכו לכבודו מסיבות שכללו טורניר התאבקות בו השתתפו 60 המתאבקים הטובים ביותר של האימפריה היפנית. ב-22 באוקטובר ביקרו הרוסים בכפר הקטן אינאשה שבו הייתה מושבה רוסית קטנה.
ב-24 באוקטובר עזבה השייטת את נגסאקי והגיעה אל העיר קובה. גם כאן הם התקבלו בכבוד רב. הרוסים ראו לראשונה את הריקשות והתפעלו מאוד. ב-1 בנובמבר הגיעה השייטת ליוקוהמה, ואלכסיי פגש את הנסיך אריסוגאווה טארוטו, הדאיג'ו דאייג'ין (ראש הממשלה) של האימפריה, שליווה אותו אל טירת אדו. אלכסיי התארח בטירה, וב-5 בנובמבר פגש את הקיסר מוצוהיטו. הקיסר היפני העניק לאלכסיי במתנה את דיוקנו, וביקש בתמורה את דיוקנו של אלכסנדר השני. אלכסיי העניק לו דיוקן שלו, והבטיח לשלוח דיוקן של הצאר מיד כשיחזור לסנקט פטרבורג. ב-9 בנובמבר צפו אלכסיי והקיסר במצעד צבאי יפני, ואלכסיי הוצג בפני הקיסרית מסאקו. ב-26 בנובמבר חזרה השייטת הרוסית לולדיווסטוק, והגיעה לבסיס רוסי באוקיינוס השקט כמעט שנה וחצי לאחר שעזבה את קרונשטאדט. לאחר מכן חזר אלכסיי לסנקט פטרבורג במסע על פני סיביר. ב-1874 ערך אלכסיי ביקור מלכותי נוסף בלונדון, כאשר נסע עם אביו לבקר את אחותו מריה אלכסנדרובנה שנישאה לאלפרד, דוכס אדינבורו וסקסוניה-קובורג-גותה.
קריירה צבאית
אלכסיי המשיך להתקדם בסולם הפיקוד בצי, ובמהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) קודם לתפקיד מפקד כוחות הצי על הדנובה. ב-9 בינואר 1878 הוא עוטר בצלב מסדר גאורג הקדוש דרגה רביעית. ב-1882 נרצח אביו, ואחיו הוכתר כאלכסנדר השלישי. באותה שנה הדיח אחיו את קונסטנטין ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה מתפקידו כראש מחלקת הצי ומינה את אלכסיי לתפקיד במקומו. ב-1883 הוענקה לו דרגת גנרל-אדמירל. בחיי היום יום של הצבא הייתה לו השפעה מועטת, אולם הוא היה מעורב רבות בתכנון אסטרטגיות ימיות. היותו אחיו של הצאר נתנה לו השפעה רבה על קבלת החלטות.
מלבד היותו מפקד הצי, קיבל אלכסיי גם סדרת תפקידי פיקוד סמליים. הוא היה מפקד חיל הצוערים הימי, מפקד רגימנט המשמר של מוסקבה, מפקד רגימנט הרגלים ה-37 (יקטרינבורג), מפקד רגימנט הרגלים ה-77 (טנגינסק) ורגימנט הרגלים הסיבירי ה-17. דאגתו העיקרית של אלכסיי הייתה המודרניזציה של הצי. הוא דאג לצייד את הצי בספינות חדישות רבות. הוא פיתח את הנמלים הצבאיים, הגדיר מחדש את הכישורים הנדרשים לקצינים ואת התגמולים השונים. כאשר גברה המתיחות בגבול עם האימפריה היפנית, הוא הורה על תגבור כוחות הצי הרוסיים בפורט ארתור. עם פרוץ מלחמת רוסיה–יפן ב-1904, הייתה השייטת הרוסית ה-1 של האוקיינוס השקט מסוגלת לעמוד בפני ההתקפה היפנית במהלך קרב הים הצהוב. עם זאת, השייטת נהרסה במהלך קרב פורט ארתור, והצי הבלטי שנשלח כדי לחזק אותה, הובס לחלוטין בקרב צושימה. ב-2 ביוני 1905, אלכסיי פוטר מתפקידו ופרש מהצי.
נוויל מוט
ביוגרפיה
מוט נולד ב-30 בספטמבר 1905 בלידס, אנגליה לליליאן מרי ריינולדס ולצ'ארלס פרנסיס מוט. את התואר הראשון (1927) והתואר השני (1930) עשה בקולג' סנט ג'ון שבאוניברסיטת קיימברידג', ולמד מתמטיקה ופיזיקה תאורטית.
בשנת 1933 קיבל מינוי לתפקיד פרופסור לפיזיקה תאורטית באוניברסיטת בריסטול.
בשנת 1941 זכה מוט במדליית יוז.
בשנת 1948 קיבל מינוי לתפקיד מנהל מעבדת הפיזיקה על שם הנרי אוברטון ווילס.
בשנת 1953 זכה במדליה המלכותית.
בשנת 1954, מונה לפרופסור לפיזיקה יישומית במעבדת קוונדיש, תפקיד בו החזיק עד 1971. בו בזמן, בין השנים 1959–1966 כיהן כמאסטר של קולג' גונוויל וקאיוס, קיימברידג'.
עבודתו המוקדמת בקיימברידג' עסקה בניתוח תאורטי של התנגשות גזים, באופן ממוקד בהתנגשות עם ספין מסתובב של אלקטרון כנגד אטום מימן, והובילה למחקרי המשך בנושא אפקטים דומים באלקטרוני הולכה, ובתכונות המגנטיות של מתכות.
בשנת 1972 זכה במדליית קופלי. באותה השנה קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת הריוט-ואט.
בשנת 1983, הוענק למוט תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן.
לאחר שפרש לגמלאות, המשיך לסייע ביישום המחקר שלו על מנת לפתח יישומים ליצור אנרגיה סולארית זולה.
מוט נפטר ב-8 באוגוסט 1996 בבית חולים במילטון קינס שבבקינגהאמשייר, אנגליה.
יחסי אוקראינה–איראן
יחסי אוקראינה–איראן הם יחסי החוץ בין הרפובליקה האסלאמית של איראן ואוקראינה.
סקירה כללית
לפני שנת 2020 היחסים בין שתי המדינות היו חזקים. איראן ניסתה לחזק את היחסים באירופה כולל אוקראינה. בשנת 2010 הציג שגריר אוקראינה אולכסנדר סמרסקי את אמנתו הדיפלומטית לשר החוץ האיראני, מנוצ'הר מותכי, וקרא לשתי המדינות להגביר את שיתוף הפעולה זו עם זו. מותכי הסכים עם ההצהרה. ב-8 בינואר 2020, הצבא האיראני הפיל בטעות את טיסה 752 של יוקריין אינטרנשיונל איירליינס, מה שהעיב על היחסים בין שתי המדינות.
בספטמבר 2022, אוקראינה הודיעה כי היא תפחית את דרגת הקשרים הדיפלומטיים עם איראן בשל החלטתה של טהראן לספק לכוחות הרוסיים מל"טים.
באוקטובר 2022, יממה לאחר מתקפה רוסית על קייב, שבוצעה בעזרת עשרות מל"טים איראניים מתאבדים, הודיע שר החוץ האוקראיני כי ימליץ לנשיא זלנסקי לנתק את היחסים הדיפלומטיים עם טהרן. רוסיה ואיראן הכחישו שימוש זה.
צ'רצ'יל בבינגטון
צ'רצ'יל בבינגטון (באנגלית: Churchill Babington; 11 במרץ 1821 – 12 בינואר 1889) היה כומר אנגלי, חוקר עתיקות ופרופסור של קתדרת דיסני לארכאולוגיה באוניברסיטת קיימברידג' (כיהן בתפקיד זה בשנים 1879 – 1865).
צ'רצ'יל בבינגטון קיבל השכלה ביתית ובשנת 1839 החל לימודים באוניברסיטת קיימברידג' אותה סיים בשנת 1843. בשנת 1845 הוא זכה בפרס על העבודה The Influence of Christianity in promoting the Abolition of Slavery in Europe. הוא המשיך בלימודים ובשנת 1846 סיים את הדוקטורט. הוא שימש ככומר בקהילות שונות. בשנת 1865 הוא מונה לפרופסור לארכאולוגיה באוניברסיטת קיימברידג' במקום ג'ון מרסדן. ההרצאות שלו התייחסו בעיקר לכלי חרס של יוון העתיקה ורומא העתיקה וגם לתחום הנומיסמטיקה.
בנוסף לעתיקות הוא כתב מאמרים בבוטניקה ואורניתולוגיה. בשנת 1843 הוא נבחר לאגודה הלינאית של לונדון.
בשנת 1849 צ'רצ'יל בבינגטון פרסם עבודה נרחבת על הכמורה של המאה ה-17. הוא פעל לדפוס ראשון של מספר פפירוסים שהתגלו במחצית המאה ה-19. בשנת 1855 הוא פרסם ספר Benefizio della Morte di Cristo על תקופת הרפורמציה באיטליה.
Too Late for Love
Too Late for Love (בעברית: מאוחר מדי לאהבה) הוא שיר באנגלית שנכתב והולחן על ידי יון לונדוויק, אנדרז וורת'וב, אנדראס יוהנסון ובוצע על ידי יון לונדוויק. השיר ייצג את שוודיה באירוויזיון 2019 בתל אביב, ישראל, לאחר שזכה במקום הראשון בתחרות הגמר הלאומי השוודי, "מלודיפסטיבלן 2019".
בצל
בצל (באנגלית: Bulb) הוא איבר אגירה תת-קרקעי הקיים בצמחים מסוימים. הבצל אוגר מים וחומרי מזון בעונה הגשומה, ומאפשר לצמח לנצלם במשך העונה היבשה. הבצל בנוי שכבות-שכבות של גלדים; הגלד הוא למעשה גלגול של עלה, שעבר התמחות לשמש כאיבר אגירה, התעבה ואיבד את הכלורופיל. בתחתית הבצל ישנו מבנה שטוח המכונה עוגת הבצל, שהוא למעשה גלגול של גבעול. מעוגת הבצל יוצאת כלפי מטה ציצת שורשים, דרכה הצמח סופג את המים והמלחים מהאדמה.
בישראל גדלים גאופיטים רבים בעלי בצל. רבים מהם מצטיינים בפרחים ססגוניים. בין צמחי הבצל בארץ ניתן למנות את השום, בצל הגינה, הנרקיס, השושן, והחצב.
כולסטרול
לכולסטרול בגוף יש שני מקורות: הערך החציוני של רמת כולסטרול כללי בדם הוא בסביבות 200 מ"ג\ד"ל. מצב של רמות יתר של כולסטרול בדם נקרא "היפרכולסטרולמיה", והוא אחד מגורמי הסיכון להתפתחות טרשת עורקים כללית. מצב שבו יש רמות נמוכות מדי קרוי "היפוכולסטרולמיה" (מוגדר בדרך כלל כערך נמוך מ-160 מ"ג\ד"ל).
מבנה כימי
הכולסטרול בנוי משרשרת פחמנים ארוכה המקופלת בחלקה לטבעות. בקצה המולקולה קיימת קבוצת הידרוקסיל (OH) בודדת, המקנה לכולסטרול תכונות של כוהל.
תפקידים
לכולסטרול תפקידים רבים ובהם: על חשיבות הכולסטרול בהתפתחות המוח ותפקודו ניתן ללמוד מהתסמונת הגנטית סמית-למלי-אופיץ (SLOS) שבה נפגע האנזים 7-דהידרו-כולסטרול-רדוקטז האחראי לשלב האחרון בייצור כולסטרול בגוף. בתסמונת זו, שבה נמצאת רמת כולסטרול נמוכה בדם (ורמה גבוהה של 7-דהידרו-כולסטרול), תוארו מגוון הפרעות - מבעיות חשיבה והתנהגות ועד עיוותים מולדים קשים.
מנגנון
ב-1985 מייקל ס. בראון וג'וזף גולדשטיין זכו בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על תיאור ויסות מטבוליזם הכולסטרול. התהליכים המעורבים בשמירה על הומאוסטזיס עדיין לא לגמרי ברורים, אבל ידוע שכמויות גדולות של כולסטרול אקסוגני מפחיתות את יצור הכולסטרול האנדוגני.
ליפופרוטאינים
הכולסטרול יכול להגיע לכל האיברים רק דרך הדם. הוא אינו מסיס במים, ולכן אינו יכול לנוע בדם בצורה של מולקולות בודדות, אלא רק כחלק מקומפלקס שומני גדול, המוקף בשכבת פוספוליפידים, שצידה החיצוני הידרופילי. קומפלקסים אלה מכונים ליפופרוטאינים, והם בנויים מליבה המוקפת במעטפת. הליבה מכילה חומצות שומניות בצורה של טריאצילגליצרולים (Triacylglycerols), וכן אסטרים של כולסטרול (Cholesteryl esters). המעטפת היא בעיקרה שכבה יחידה של פוספוליפידים, והיא מכילה גם מולקולות של כולסטרול חופשי, וכן חלבונים מיוחדים המכונים אפוליפופרוטאינים (Apolipoproteins).
קיימים מספר סוגים של ליפופרוטאינים, הנבדלים זה מזה בגודלם, בהרכבם הכימי ובצפיפותם. להלן הסוגים השונים, מסודרים לפי סדר עולה של צפיפות: כילומיקרונים (Chylomicrons), VLDL, LDL ו־HDL (שלושת האחרונים הם ראשי תיבות באנגלית של Very Low/Low/High Density Lipoproteins - ליפופרוטאינים בעלי צפיפות נמוכה מאד/נמוכה/גבוהה, בהתאמה). יש המבחינים בסוגים נוספים - Intermediate Density Lipoproteins) IDL - ליפופרוטאינים בעלי צפיפות בינונית), ו-(Lp(a (ליפופרוטאין a).
מסיבות אלה נהוג לכנות את ה-LDL בעגה הלא-מקצועית "הכולסטרול הרע", ואילו את ה-HDL, שפעילותו הפוכה ל-LDL, "הכולסטרול הטוב". ככל שהיחס LDL/HDL בדם גבוה יותר, גובר הסיכון לתחלואה במחלות לב וכלי דם. עם זאת, לא קיים כולסטרול "רע" או "טוב". כולסטרול הוא מולקולה כימית חשובה לתפקוד החיים, ו"טוב" או "רע" נקבע בהתאם לרמתו בגוף לעומת הרמה המומלצת.
ברפואה
בשנת 1984, במוסד הבריאות הלאומי של ארצות הברית (ה-NIH) התכנס פאנל של 14 מומחים לדון על השפעת הכולסטרול בהתפתחות מחלות לב. הישיבה נערכה בעקבות סיום מחקר LRC-CPPT (מחקר המניעה הראשונית של מרפאות מחקר השומן) שארך 7.5 שנים, ושנמצא בו שנטילת פיבראט הביאה לירידה כוללת של 1.5% במספר אירועי הלב הכליליים (ללא השפעה על התמותה הכללית). המומחים הצביעו פה אחד "כן" על השאלה "האם כולסטרול הוא הגורם למחלות לב והאם הורדתו תעזור בהפחתת שיעור מחלות הלב". הפאנל הסיק בישיבת קונצנזוס, כי "מבוסס מעל לכל ספק סביר שהפחתה של רמות גבוהות של כולסטרול (ובאופן ספציפי רמות ליפופרוטאינים מסוג LDL) תפחית את הסיכון להתקפי לב עקב מחלת לב כלילית". מלבד עדויות אפידמיולוגיות, שפע עדויות מדעיות מצביעות על קשר סיבתי בין LDL למחלות לב והן מגיעות ממספר כיוונים: מודלים של ניסויים בבעלי חיים צמחוניים (ארנבות וקביות אך לא חולדות), עדויות מתחום הגנטיקה ותוצאות של מחקרי התערבות קליניים, ובמיוחד על השפעתן של תרופות הסטטינים. עם זאת, יש הטוענים שטענת הסיבתיות לא הוכחה, או שהקשר בין כולסטרול גבוה למחלות לב הוא חלש מאוד. כך למשל ד"ר ד. גרבלין, ד"ר מ. קנדריק והרשת הבין לאומית של המפקפקים בכולסטרול.
מבשר-רע במיוחד, הוא השילוב של רמות גבוהות של כולסטרול LDL עם רמות נמוכות של כולסטרול HDL, רמות גבוהות של שומנים בדם (טריגליצרידים) ובעיקר עם עישון סיגריות. קיימים קווים מנחים בינלאומיים בנושא יעדי איזון הכולסטרול. ההנחיות מגדירות כיעד הטיפול הראשון את ה LDL (הכולסטרול "הרע") וממליצות לנסות ולאזן את הכולסטרול שאינו LDL (בלעז non-LDL Cholesterol) בהמשך.
על פי ההנחיות הנוכחיות, רמת הכולסטרול הכללית (total cholesterol) הרצויה היא עד 200 מ"ג ל-100 סמ"ק דם (מ"ג%). רמת כולסטרול בתחום 200–239 מ"ג% נחשבת גבולית גבוהה, ורמה מעל 240 מ"ג% מוגדרת כגבוהה. רמת HDL (כולסטרול "טוב") של 40 מ"ג% מוגדרת כגבול התחתון של הנורמה, כאשר מתחת לרמה זו גובר הסיכוי לפתח מחלת לב. רמת ה-LDL (כולסטרול "רע") הרצויה היא פחות מ-100 מ"ג%, כאשר רמה של 130–159 מ"ג% נחשבת לגבולית גבוהה, ומעל 160 מ"ג% לרמה גבוהה.
ניתן להשפיע על פרופיל השומנים באמצעות שינוי הרגלי חיים ובאמצעות תרופות מקבוצות שונות. פעילות גופנית אירובית ותזונה הכוללת הרבה ירקות, שומנים מסוג אומגה 3 ודגים, דלה בשומן טראנס ובשומן רווי ומגבילה את צריכת הפחמימות, עשויים לתרום לפרופיל שומנים רצוי וכן למנוע מחלות לב. עם זאת, במקרים רבים של עודף בכולסטרול מקובל להשתמש בתרופות כדי להפחית את רמות הכולסטרול לרמה המומלצת. קבוצה אחת של תרופות המשמשות לעיכוב ייצור הכולסטרול היא הסטטינים, הפועלים באמצעות עיכוב האנזים HMG-CoA-reductase שמשתתף בתהליך ייצור הכולסטרול (מחומצה מבאלונית, שמקורה בפחמימות, בחלבונים או בשומנים).
ניתן לסווג את ה-LDL לחלקיקים קטנים ודחוסים ולחלקיקים יותר גדולים, רמות LDL אינן בהכרח משקפות את כמות החלקיקים הקטנים והדחוסים, שהם מעלים את הסיכון למחלות לב יותר מהחלקיקים הגדולים- אם כי יש קורלציה מאוד גבוהה בין רמות LDL גבוהות לגודל החלקיקים, אבל לא נראה שיש לאבחנה הזו משמעות רלוונטית עבור האוכלוסייה בזמן זה.
גלגו ענק צפוני
גלגו ענק צפוני (שם מדעי: Otolemur garnettii) הוא מין של גלגו גדול מתת-סדרת בעלי אף-לח שבסדרת הפרימטים. הוא גדול יחסית לעומת שאר מיני המשפחה.
מאפיינים
הגלגו הענק הוא מין הדומה לקרוביו מהסוואנה, אך בעל פרווה עבה יותר והוא גדול יותר באופן כללי ומזכיר את האיי איי ממדגסקר. ארכו הממוצע 23–34 ס"מ ומשקלו 0.5-1 ק"ג בממוצע. הוא בעל זנב ארוך וזעיר ורגליים ענקיות העוזרות לו לקפץ בין הענפים ביער. העיניים גדולות וגם האוזניים, אם כי מעט פחות ממיני גלגו אחרים. צפע הפרווה חום-אדמדם עד אפור (בהתאם לתת-המינים) והזכרים גדולים מהנקבות במעט. לגלגו פנים קתרו עם אף לח ואדום.
הגלגו חי רק במזרח אפריקה בסומליה, קניה, טנזניה, מוזמביק וזנזיבר. הם חיים על גבי עצים באזורי גדת נהרות וכן ביערות גשם שופעים. הם כלל לא קיימים בסוואנה. הם פעילי לילות החיים בבדידות וניזונים מהכל החל בפירות וחרקים וכלה בביצים ובאזורים מסוימים הם אף למדו לשלות דגים ורכיכות מהמים.
קלרנס מונייאי
קלרנס מונייאי (באנגלית: Clarence Munyai; נולד ב-20 בפברואר 1998) הוא אתלט מדרום אפריקה, המתחרה בריצת 200 מטר.
ביוגרפיה
מונייאי זכה ב-2016 באליפות דרום אפריקה בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.73 שניות, בהמשך השנה סיים במקום הרביעי בריצת 200 מטר באליפות העולם מתחת לגיל 20 שהתקיימה בבידגושץ'. הוא השתתף באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו בה השיג תוצאה של 20.66 שניות ולא העפיל משלב המוקדמות. ב-2017 זכה במדליית זהב באליפות אפריקה מתחת לגיל 20 בתוצאה של 20.22 שניות. באליפות העולם באתלטיקה 2017 נפסל בשלב המוקדמות.
במרץ 2018 זכה באליפות דרום אפריקה, כשבחצי הגמר קבע שיא לאומי של 19.69 שניות, תוצאה זו מדרגת אותו עשירי בכל הזמנים. במשחקי חבר העמים 2018 סיים רביעי בתוצאה של 20.58 שניות. באולימפיאדת טוקיו קבע במוקדמות תוצאה של 20.49 שניות ולא העפיל לגמר.