cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הלימס של גרמאניה אינפריור
המבנה
לבסוף, הקטע המערבי, בין ניימכן לים הצפוני, לא התאים במיוחד ליחידות פרשים בשל אופיו הביצתי. במקביל, נתיבי המים הקטנים הרבים הציעו לטבטונים פעם אחר פעם הזדמנות לפשיטות קטנות יותר. בקטע זה יש באופן טבעי את הפריסה הצפופה ביותר של מבצרים עם מרחק ממוצע של כ-10 קילומטרים בלבד בין המוצבים. למעט המחנה בוולקנבורג הוצבו בכל המבצרים הללו קוהורטות, כלומר יחידות חי"ר.
גודל הכוחות בלימס הגרמאני התחתון מהמאה הראשונה עד השלישית
תשתיות
דרך רומאית מפותחת (via militaris) שנסללה על הגדה המערבית של הריין התחילה מה, דרך נוביומגוס, קולוניה אולפיה טראיאנה או שני המחנות של וטרה, אסקיבורגיום (Asciburgium), גלדובה (Gelduba), נובסיום (Novaesium), קולוניה קלאודיה ארה אגריפינסיום, בונה וריגומגוס (Rigomagus) הובילה דרך אזור גרמאניה התחתונה וחיבר אותה עם הפרובינקיה לעתיד של גרמאניה סופריור (הדרך הרומאית של עמק הריין). שם עברה הדרך ישירות אל הדרך שחיברה בין הערים ובסיסי הצבא של גרמאניה העליונה דרך מוגונטיאקום, ארג'נטורט ו (בשווייץ של ימינו) עם איטליה ועם דרך חשובה הרבה יותר מבחינה אסטרטגית - דרך דרום הדנובה, דרך שעברה דרך רייטיה אל הפרובינקיות של חבל הבלקן. לכל המאוחר, במהלך בזמנם של דומיטיאנוס וטראיאנוס כאשר נאלצו לעבור יחידות גדולות של כוחות מהמחוזות הגרמאניים לבלקן, הוכחה ערכה של הדרך המתוכננת בקפידה. לפחות חלקים מסוימים של מסלולי הכבישים של ימינו ניתן עדיין ליחס לדרך הצבאית של גרמאניה העליונה, למשל הקטע הישר של כביש 57 בין קסאנטן לקרפלד. דרך הריין הייתה מחוברת אל העורף, עם מרכזי הפרובינקיות גרמאניה סופריור וגאליה בלגיקה, באמצעות דרכים מקשרות המובילות ממנה לדרום ולמערב.
לא פחות חשוב משליטה בדרכיי היבשה - במיוחד בחלק הצפון-מערבי של גרמאניה התחתונה, הנשלטת על ידי מים - הייתה השליטה בנתיבי המים. הריין היה מסלול תחבורה טבעי, וכמעט לכל חיל מצב היה נמל ריין מתאים או לפחות אזור טעינה ואחסון. אזור, שחוצה מספר נתיבי מים, נפתח להובלה יבשתית על ידי מקומות חצייה רדודים וגשרים. מצד שני, רשת נתיבי המים הטבעיים שכבר היו קיימים השתכללה על ידי יצירת תעלות. כבר בשלב המוקדם של הכיבוש הרומי, כנראה בסביבות שנת 12 לפני הספירה. כשנחפרו תעלות דרוסוס (Fossae Drusianae), המחברות את הריין עם החלק העליון של הנהר, ועד תעלת קורבולו (Fossa Corbulonis) שנחפרה בהוראתו של בפיקודו של , בשנת 47 לספירה, נתיב מים מלאכותי שחיבר את הריין במאטילו עם המז. אורכה של תעלה זו היה 23.5 מיילים רומיים (34.5 קילומטרים). רוחבה נע בין 12 ל-14 מטרים, עומק המים היה שני מטרים. תעלת קורבולו נחשבה ליצירת מופת הנדסית הידראולית בתקופתה ועדיין ניתן לראות קטעים שלה כיום בשטח.
ג'יימס ווטקינס
ג'יימס דייוויד ווטקינס (באנגלית: James David Watkins; 7 במרץ 1927 – 26 ביולי 2012) היה אדמירל בצי ארצות הברית, ששירת כראש המבצעים הימיים בממשלו של רונלד רייגן ואחר כך כמזכירהּ השישי של מחלקת האנרגיה של ארצות הברית. מאוקטובר 1987 עד יוני 1988 היה ווטקינס יושב ראש ועדת הנשיא לחקירת מגפת האיידס, וישב במועצות מנהלים של חברות שונות וארגונים לא-ממשלתיים אחרים לאחר שירותו הציבורי.
תחילת דרכו ושירותו בצי
ווטקינס למד בבית הספר וב השוכן בקליירמונט שבקליפורניה. ב-1949 השלים את לימודיו הגבוהים ב, ולאחר מכן קיבל תואר שני בהנדסת מכונות מבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים בשנת 1958. ב-1950 נישא ווטקינס לשילה ג'ו מקיני, להם נולדו שישה ילדים.
במשך 37 שנים שירת ווטקינס בצי ארצות הברית. הוא שירת במשחתות, סיירות וצוללות, ומשימות על חופים בניהול כוח אדם. ווטקינס עוטר בכוכב הארד עם עיטור "V" על לחימותיו במאי וביוני 1968 במפרץ טונקין, בעת ששירת כקצין המנהלה של הסיירת (USS Long Beach (CGN-9. באותן פעולות השתתפה הסיירת באירועים שהובילו להפלת חמישה מטוסי מיג של צפון וייטנאם: שניים באמצעות יירוט אווירי דרך בקרי האוויר של הסיירת (1967), ושלושה על ידי טילי קרקע-אוויר לטווח ארוך.
במהלך כהונתו בצי שימש ווטקינס כראש המבצעים הימיים, מפקד הצי השישי של ארצות הברית, סגן ראש המבצעי הימיים וכמפקד צי האוקיינוס השקט של ארצות הברית.
בממשל הפדרלי ולאחריו
ב-8 באוקטובר 1987 מינה אותו נשיא ארצות הברית רונלד רייגן ליושב ראש ועדת הנשיא לחקירת מגפת האיידס שפקדה את ארצות הברית בשנים אלה. ווטקינס הפתיע רבים מהתומכים במודעות לאיידס כאשר צוות החשיבה השמרני שלו המליץ באופן בלתי צפוי על על עיגון בחוק של איסור אפליה כלפי אנשים חיוביים לאיידס, טיפול על פי דרישה למכורים לסמים. וזירוז המחקר הקשור לנגיף ה-HIV. ב-9 במרץ 1989 הושבע ווטקינס למזכיר האנרגיה של ארצות הברית, אחרי שמונה לתפקיד בידי הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש. הוא מילא את תפקיד מזכיר האנרגיה עד לסיום כהונתו של בוש ב-20 בינואר 1993.
ב-27 ביוני 1989 הודיע ווטקינס על "תוכנית עשר הנקודות" לחיזוק פעילויות הגנת הסביבה וניהול פסולת במתקני הייצור, המחקר והניסויים של מחלקת האנרגיה. בספטמבר 1989 ייסד את הוועדה לבדיקת המודרניזציה שסקרה את ההנחות וההמלצות של "דו" 2010". ב-9 בנובמבר 1989 הקים ווטקינס את משרד השיקום הסביבתי וניהול הפסולת במחלקת האנרגיה. ב-15 באוגוסט 1990 הודיע המזכיר ווטקינס על מיזמים להגדלת את ייצור הנפט ובמקביל הפחתת הצריכה אותו, כדי להתמודד עם הפסדי הנפט העיראקים-כוויתים שנגרמו בעקבות מלחמת המפרץ.
ב-4 במרץ 1991 היה ווטקינס אמון על העברת חקיקת האנרגיה של ממשל בוש בבית הנבחרים של ארצות הברית ובסנאט האמריקאי. ב-10 במאי 1992, תוך מתן עדות בפני ועדת הכוחות המזוינים של הסנאט של ארצות הברית, דיווח כי לראשונה מאז 1945 ארצות הברית אינה בונה שום נשק גרעיני. בימי ממשל הנשיא ג'ורג' ווקר בוש, מונה ווטקינס ב-2001 לשבת בראשות המועצה למדיניות ימית של ארצות הברית (United States Commission on Ocean Policy), שנקאה בפשטות "ועדת ווטקינס".
ווטקינס נפטר כתוצאה מאי ספיקת לב ב-26 ביולי 2012, בגיל 85. הוא נטמן בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
הוצאת ש. פרידמן
'''הוצאת ש. פרידמן בע"מ''' היא הוצאת ספרים ישראלית אשר הוקמה בשנת 1949 על ידי שמואל פרידמן (1916-1991).
שמואל פרידמן נולד ב-1916 בליטא ועלה לישראל עם משפחתו בשנת 1920. אביו, משה, היה רוויזיוניסט, הוא דחה את החברות בהסתדרות העובדים הכללית וכתב מאמרים נגד הממסד. במלחמת השפות כתב משה מאמר ביידיש 'אמת על ארץ ישראל', ושמואל וחמשת אחיו היו חברים באצ"ל.
שמואל החל לפרסם חוברות וספרים פוליטיים אולם לאחר תקופה קצרה הבין שישתלם לו יותר להדפיס ז'אנרים פופולרים. מרבית הספרים היו תרגומים מאנגלית ומקצתם מצרפתית. ההוצאה פרסמה מספר גדול של רבי מכר אמריקאים: ענבי זעם, קדמת עדן, ספריה של איין ראנד, ויקי באום, ודיימון ראניון. מתחרתה העיקרית של ההוצאה הייתה מ. מזרחי.
שמואל איתר נישות נוספות להוצאה לאור. הוא ייסד את מגזין עולם הקולנוע, אשר זכה למכירות נאות, וגם פרסם את הטורים הראשונים של עוזי ושות'. הוא היה מיודד עם הכנענים בנימין תמוז ויונתן רטוש וכך פרסם את ספריהם והם תרגמו עבורו. שמואל השתמש בשם העט 'הדב', כשם בנו דב, על מנת לפרסם ספרים שלא רצה להיות מזוהה עימם. ההוצאה לא הצליחה לקבל סובסידיה להוצאת ספרי לימוד, בשנות החמישים והשישים, בשל השתייכותה הפוליטית ועל כן נאלצה לוותר על כך.
לאחר מותו של שמואל בשנת 1991 ירשו ילדיו, מלכה פרידמן-שפיר ודב פרידמן, את ההוצאה. מאוחר יותר נרכשה ההוצאה על ידי הוצאת אופוס. בין מפעלי ההוצאה:
יורם אמיר
יורם אמיר (2 באוגוסט 1963, ירושלים – 4 במרץ 2019) היה אמן, צלם ואקטיביסט ישראלי, מייסד גלריה שודדי י-ם ומוזיאון קומה ומגדל בירושלים.
ביוגרפיה
יורם אמיר נולד וגדל בירושלים, ולאחר שירותו הצבאי עבד בחנות צילום בשוק מחנה יהודה, ובהמשך פתח סטודיו עצמאי. בין השנים 1997–1999 שימש כיו"ר ועד סוחרי השוק, ובתקופה זו החל בדרכו האמנותית והאקטיביסטית. מפעולות המפורסמות שבבניית גשר המיתרים עלה למנוף ואיים לקפוץ המחאה על הקמתו. הופיע במגוון כתבות וסרטים, כולל הסרט "חלון לירושלים" בהפקת המועצה לשימור אתרים ושירות הסרטים הישראלי ובבימויה של עפרה שראל-קורן.
יצירותיו כוללות תערוכות שהוצגו ברחבי ירושלים, ועבודותיו הוצגו בגלריה במתחם התחנה הראשונה ובמקומות נוספים, חלונות ששימר מוצגות במלון וולדורף אסטוריה ירושלים, ועוד.
בין היתר הקים את מוזיאון קומה ומגדל בירושלים, את מחתרת הבושה ואת גלריה שודדי י-ם שפעלה ברחוב יפו במרכז העיר. במוזיאון הוצגו חלונות ממבנים ותקופות שונות, וכן עבודות העוסקות באדריכלות ובמרחב הציבורי בירושלים, והאירועים במקום כללו תערוכות, מופעים, תוכניות רזידנסי, השקות ספרים ומסיבות.
בשנת 2007 יזם את "פסטיבל ללא-חשמל" יחד עם קבוצת אמנים, יזמים ובעלי עסקים ברחוב נסים בכר, כתגובה לפסטיבלי האורות והראווה שיזמה העירייה.
ג'ורג' בואן
סֵר ג'ורג' פרגוסון בואן (באנגלית: Sir George Ferguson Bowen; 2 בנובמבר 1821 – 21 בפברואר 1899) היה פקיד קולוניאלי בריטי אשר כיהן כמושל קווינסלנד, המושל הכללי של ניו זילנד, מושל ויקטוריה, מושל מאוריציוס ומושל הונג קונג.
קורות חיים
בואן היה בנו הבכור של הכומר אדוארד בואן מטאובויין שבמחוז דניגול באירלנד.
בואן התחנך בבית הספר צ'ארטרהאוס ובמכללת טריניטי שבאוקספורד. בואן קיבל הסמכה כעורך דין באכסניית לינקולן בשנת 1844 ותואר מגיסטר בשנת 1847.
בשנת 1854 מונה למזכיר ממשלת האיים האיוניים. ב-28 באפריל 1856 נשא לאישה את הרוזנת דיאמנטה די רומא, בתו של הרוזן ג'ורג'ו-דקנדינו רומא, נשיא הסנאט האיוני בין השנים 1850–1856.
בתקופה זו כתב בואן מספר עלונים פוליטיים וכן שלושה ספרים:
בשנת 1855 קיבל בואן תואר "מפקד" במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש, ובשנת 1856 תואר "אביר" של המסדר.
בשנת 1859 מונה למושל הראשון של קווינסלנד (שהפכה למושבה עצמאית ונפרדת מניו סאות' ויילס). בואן הגיע למושבה ב-10 בדצמבר והחל מיד בפעולותיו: הוא מינה מועצה מבצעת שבוע לאחר הגעתו למושבה. בואן יזם משלחות מחקר של מתנדבים שחקרו את שטחי המושבה, ונחשב למושל פופולרי, בעיקר בזכות העובדה שהעדיף ליזום חקיקה בבית המחוקקים של המושבה, אשר בואן יזם את הקמתו, ואשר החל לפעול במאי 1860, במקום לחוקק באמצעות צווי ממשל. לבקשת תושבי המושבה הוארכה כהונתו בשנתיים, לאחר חמש שנות תקופת הכהונה המקורית.
בתקופת כהונתו בואן עודד הגירה למושבה, ופיתח את החינוך והכלכלה בה.
במרץ 1873 מונה למושל ויקטוריה. בתקופת כהונתו פעל לקדם את כלכלת המושבה והפחית את הוצאות ממשלתה. בעת שנסע לאנגליה בשנת 1875, פרץ במושבה משבר חוקתי שממלא מקומו, סר ויליאם סטוול, לא הצליח לפתור. מחלוקת בין המועצה המחוקקת של ויקטוריה לבין המועצה המחוקקת של ויקטוריה, שמקורה היה בשכרם של נושאי המשרה במועצה המחוקקת, הביאה לעצירת כל הליכי החקיקה במושבה, בואן, בגיבוי משרד המושבות הבריטי, פעל לפי הנחיית ראש ממשלת ויקטוריה גרהאם ברי ופיטר את כל עובדי הממשלה במושבה ובכך סיים את המשבר.
ב-4 באפריל 1879 הגיע בואן למאוריציוס וכיהן כמושל ה-13 של האי עד 9 בדצמבר 1880
ב-30 במרץ 1883 מונה בואן לתפקיד מושל הונג קונג. בתקופת כהונתו ייסד את מצפה הכוכבים המלכותי במושבה, ואת המכללה הראשונה במושבה. בשנת 1887 פרש מהתפקיד בשל בריאות לקויה ושב לאנגליה.
בדצמבר 1887 נשלח למלטה במטרה לסייע בניסוח החוקה החדשה של האי. לאחר שובו מונה לחבר במועצת המונרך.
בשנת 1886 יצא לאור ספרו "הפדרציה של האימפריה הבריטית ("The Federation of the British Empire"), ובשנת 1889 יצא לאור ספרו "שלושים שנים של שלטון קולוניאלי" ("Thirty Years of Colonial Government"), ובו עמדותיו על ניהולה ועתידה של האימפריה הבריטית.
משפחתו
לבואן ולרעייתו הראשונה נולדו מספר ילדים. הראשון שבהם נפטר בינקותו; בתם, אדלייד דיאמנטינה בואן נולדה ב-17 באוגוסט 1858 באיים האיוניים; זואי קרולין בואן נולדה ב-28 באוגוסט 1860 בבית אדלייד - בית הממשלה הזמני שבבריזביין, קווינסלנד; אגנס הרברט בואן נולדה ב-26 ביולי 1862 בבית הממשלה הישן שבקווינסלנד; ג'ורג' ויליאם הוורד בואן, נולד ב-9 באפריל 1864 בבית הממשלה הישן שבקווינסלנד; ואלפרדה ארנסטינה אלברטינה בואן, נולדה ב-10 באפריל 1869 בבית הממשלה באוקלנד שבניו זילנד.
הרוזנת דיאמנטה נפטרה בלונדון בשנת 1893.
בשנת 1896 נשא בואן את רעייתו השנייה, לטישה פלורנס וייט, בצ'לסי שבלונדון.
בואן נפטר ב-21 בפברואר 1899 בברייטון שבסאסקס בעקבות מחלת סימפונות (ברונכיטיס) שנמשכה יומיים. נקבר ב-25 בפברואר 1899 בבית הקברות קנסל גרין שבלונדון.
מורשתו
הרוזנת דיאמנטה, רעייתו, הייתה מאוד פופולרית בקווינסלנד, ומספר רב של אתרים קרויים על שמה.
סוצ'יל טורס סמול
סוצ'יל ליאנה טורֶס סמול (באנגלית: Xochitl Liana Torres Small; נולדה ב-15 בנובמבר 1984) היא פוליטיקאית אמריקאית שכיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של מדינת ניו מקסיקו בימי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, בשנים 2019–2021. מחוז קונגרס זה הוא מחוז הקונגרס הגדול ביותר מבחינה גאוגרפית להוציא מחוזות קונגרס כלליים המייצגים את כלל המדינה.
ביוגרפיה
סוצ'יל ליאנה טורס נולדה ב-15 בנובמבר 1984 בפורטלנד (אורגון) שבאורגון, בתם של מרקוס וסינתיה טורס. הוריה היו שניהם מחנכים. אמה הייתה מורה לחינוך מיוחד במערכת בתי הספר הציבוריים ואביה עבד כעובד סוציאלי בשירותים להגנת הילד. טורס סמול גדלה בלאס קרוסס שבדרום ניו מקסיקו. היא סיימה את לימודיה התיכוניים בבית הספר התיכון מייפילד בעקיפין באמצעות לימודי תואר ראשון בינלאומי (IB) במכללת ווטרפורד קמהלאבה שבמבבנה בסווזילנד. אחר כך טורס סמול סיימה לימודי תואר ראשון באוניברסיטת ג'ורג'טאון ואת לימודי משפטים באוניברסיטת ניו מקסיקו.
טורס סמול עבדה כעובדת שטח עבור נציגה של ניו מקסיקו בסנאט טום יודול בשנים 2009–2012. היא הייתה עוזרת משפטית פדרלית במחוז ניו מקסיקו בשנים 2015–2016.
במהלך בחירות 2018 בארצות הברית התמודדה טורס סמול לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של ניו מקסיקו. נציג המחוז המכהן, סטיב פירס, סירב להתמודד בבחירות חוזרות עקב התמודדותו על תפקיד מושל המדינה. במהלך הבחירות המקדימות במפלגה הדמוקרטית גברה טורס סמול על מדליין הילדברנדט, וביום הבחירות הכלליות ב-6 בנובמבר 2018 ניצחה את מועמד המפלגה הרפובליקנית איווט הרל. ב-7 בנובמבר 2018, לאחר ספירת נתוני ההצבעה הסופיים, הוכרזה טורס סמול כמנצחת בידי מזכירת המדינה של ניו מקסיקו. טורס סמול נחשבת לדמוקרטית מתונה.
התוצאות היו צמודות בליל הבחירות, כאשר הרל ניצב בראש הסקרים בסוף הלילה ומספר כלי תקשורת בניו מקסיקו הכריזו על הרל כמי שניצח בבחירות. למחרת היום נספרו פתקי הצבעה נוספים שצמצמו את היתרון של הרל, וכלי התקשורת חזרו בהם מתחזיותיהם. סוכנות הידיעות AP ייחסה לטורל סמול את הניצחון כבר ב-7 בנובמבר. הרל סירב להודות בהפסדו והמשיך לטעון, ללא הוכחות, כי ייתכן שספירת הקולות הסופים לא בוצעה כהלכה. טענותיו של הרל היו משוללות בסיס ולבסוף טורס סמול נבחרה לבית הנבחרים. היא הושבעה לתפקידה ב-3 בינואר 2019, יום כינוס הקונגרס ה-116 של ארצות הברית.
טורס סמול נשואה לנייתן סמול, חבר בית הנבחרים של ניו מקסיקו מטעם מחוז הבחירה ה-36 של המדינה מאז 2016. טורס סמול משתייכת לזרם הלותרניזם. ב-4 בנובמבר 2020 הפסידה בבחירות אל בית הנבחרים למועמדת המפלגה הרפובליקנית איבט הרל.
אנקרגוג'ו
אנקרגוג'ו (בטורקית: MKE Ankaragücü או בשם המלא Makina ve Kimya Endüstrisi Ankaragücü) הוא מועדון כדורגל טורקי, הממוקם בעיר אנקרה. מיד הקבוצה הם בצבע צהוב והיא משחקת את משחקיה הביתיים באצטדיון ארימן שבאנקרה.
ההצלחות המקומיות הגדולות ביותר של המועדון הן תואר אליפות הליגה הטורקית בשנת 1949 ושני גביעי טורקיה בהם זכו בשנים 1972 ו-1981. הם זכו גם באליפות הליגה השנייה פעמיים. למועדון יריבות גדולה עם המועדון השני המייצג את העיר, גנצ'לרבירלי.
היסטוריה
אנקרגוג'ו ממוקמת באנקרה, אך נוסדה בזיינברנו, איסטנבול בשנת 1904 בשם Altınörs İdman Yurdu. לא ברור מה המניע שמאחורי העקירה של המועדון שבאיסטנבול לאנקרה. תאוריה נוספת היא שהמועדון התפצל. שם המועדון שונה בפעם האחרונה ב -1948. אנקרגוג'ו זכתה באליפות הכדורגל לשעבר בטורקיה בשנת 1949, ההצלחה הגדולה ביותר בתולדותיהם, והגיעו למקום השלישי בשנת 1924 בשם Anadolu Turan Sanatkarangücü.
המועדון היה אחד משישה עשר המועדונים המקוריים בליגה הלאומית הטורקית ב-1959. הם הוכנסו לליגה לאחר שסיימו במקום השני בליגה המקצועית של אנקרה. אנקרגוג'ו ירדה לליגה השנייה בשנים 1967/68 לאחר שסיימה במקום הלפני האחרון. המועדון חזר לליגה הבכירה בעונה שלאחריה. אנקרגוג'ו ירדה שוב לעונת 1975/76, אך עלתה לליגה הראשונה בעונה שלאחריה. אנקרגוג'ו ירדה בפעם השלישית בעונת 1977/1978. אנקרגוג'ו זכתה גם בגביע הטורקי. תחת ניהולו של ארסון ינאל, המועדון רשם שתי עונות מצליחות בהן סיימה במקום השישי בעונת 2000/01 ורביעי בעונת 2001/2002. לאחר שארסון ינאל עזב את המועדון, אנקרגוג'ו מצאה עצמה במאבקי ירידה מדי שנה. המועדון הצליח להימנע מירידה לליגת המשנה במהלך השנים הללו אם כי משבר פיננסי פגע במועדון בסוף שנות האלפיים. עקב המשבר הכלכלי, המועדון ירד מהסופר ליג בסיום עונת 2011/2012 ואף נשרה לליגה השלישית בעונה שלאחריה. הם חזרו לליגה השנייה בעונת 2016/17 ועלו לסופר ליג בעונה שלאחר מכן, שם הקבוצה משחקת גם כרגע. אנקרגוג'ו סיימה באזור המוביל לירידת ליגה בעונת 2019/2020, אך ההתאחדות המקומית ביטלה את ירידות הליגה עקב COVID-19. עם זאת, בעונת 2020/2021 היא שבה לליגה השנייה ועונה לאחר מכן עלתה בחזרה.
סגל נוכחי
נכון ל-18 בספטמבר 2022
(בהשאלה מסמסונספור)
(בהשאלה מרוסטוב)
(בהשאלה מאולימפיאקוס)
(בהשאלה מריזספור)
קרחון מיטב
קרחון מיטב (באנגלית: Mitev Glacier; בבולגרית: Митев ледник) הוא קרחון על האי ברבנט בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 2.9 קילומטרים ורוחבו 2.5 קילומטרים.
הקרחון ממוקם מזרחית לקרחון לאנק.
הקרחון מנקז את המדרונות הצפוניים של רמת אברולבה, וזורם לכיוון צפון-מזרח ונשפך אל מפרץ היל, מערבית לנקודת פטרוב.
גילוי ומיפוי הקרחון
הקרחון מופה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1980.
מקור השם
הקרחון נקרא על שם המדען הבולגרי איוון מיטב שגילה את הטון השישי בלב.
השם ניתן ב-3 בינואר 2010.
מרים מזר
מרים (מיקי) מזר (נולדה ב-20 באוקטובר 1935) היא מנהלת ישראלית. כיהנה כיושבת ראש דירקטוריון חברת בזק וכיו"ר מועצת עיריית תל אביב-יפו.
ביוגרפיה
מזר נולדה בתל אביב ולמדה בגימנסיה הרצליה. שירתה בצה"ל במפקדת קצין חימוש ראשי. היא למדה משפטים והצטרפה כעורכת דין למשרדו של בעלה יעקב מזר. ב-1983 נבחרה למועצת עיריית תל אביב-יפו מטעם המפלגה הליברלית הישראלית בראשות שלמה להט. היא מילאה במועצה תפקידים מגוונים בהם ראש אגף התנועה, ראש השירות המשפטי, יושבת ראש ועדת תכנון ובנייה ויושבת ראש איגודן - איגוד ערים דן לתשתיות איכות הסביבה. היא הייתה האישה הראשונה שנבחרה ליושבת ראש מועצת עיריית תל אביב-יפו, תפקיד בו כיהנה במשך כעשר שנים.
ב-2002 מונתה מזר ליושבת הראש הזמנית של חברת בזק וב-2003 מונתה ליושבת הראש הקבועה, היא כיהנה בתפקיד עד 2005. לאורך השנים כיהנה כדירקטורית בחברות רבות נוספות בהן אל על (שימשה יו"ר ועדת הביקורת), גילאון השקעות, מנופים פיננסים, פלאפון תקשורת, YES, פילת. בנוסף כיהנה בשנים 2007 עד 2009 כדירקטורית בקרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב והייתה חברה בוועד המנהל של רשות השידור.
ב-2009 זכתה לאות יקירת העיר תל אביב-יפו.
חיים אישיים
מזר היא אלמנה ואם לשלוש בנות.
ממלכת נורווגיה (872–1397)
ממלכת נורווגיה העתיקה התקיימה בין השנים 872–1397. הממלכה הגיעה לשיא כוחה בין השנים 1240–1319, לאחר תקופה ארוכה של מעבר בין שושלות מלוכה, שליטה דנית ומלחמת האזרחים הנורווגית.
איחוד נורווגיה במאה ה-9
בשנת 866 ביצע המלך האראלד הראשון סדרת כיבושים של ממלכות ברחבי נורווגיה, ובשנת 872 איחד את כל נורווגיה בקרב על הרפספיורד, כולל ורמלנד. לאחר איחוד נורווגיה מתנגדים לאיחוד ובעלי כוח אשר היו יכולים לערער את שליטתו של האראלד הראשון סולקו מרצונם או בעל כורחם מנורווגיה, ומצאו מקלט באיסלנד ובסקוטלנד, עד אשר האראלד שלח משלחות לאיים בשביל להביא לקץ המתנגדים. אפילו שהארלד הראשון נחשב למאחד נורווגיה, לשליטים שבאו אחריו היה חלק משמעותי באיחודה.
התנצרות נורווגיה הפגאנית
גם לפני איחוד נורווגיה התמקמו בשטחה עובדי אלילים, ועד שתהליך התנצרותה של נורווגיה הסתיים, עובדי אלילים אלו האמינו במיתולוגיה הנורדית. חלק מהתושבים התעסקו בשוד וכונו ויקינגים. כל עוד נורווגיה הייתה פגאנית השוד היה נפוץ והויקינגים הטילו את מוראם על כל אירופה, על ידי שימוש בכלי נשק ובספינה הארוכה, אשר דמתה לגליאון אך הייתה מתאימה יותר לניווט באוקיינוסים. אף על פי שאפילו מלכים נוצרים עשו מעשים אכזריים, הוויקינגים נודעו באכזרותם בכל אירופה. אף על פי שהוויקינגים שדדו כנסיות ומנזרים הדבר לא נעשה ממחלוקת דתית אלא מחמדנות לאוצרות הנמצאים שם, אך בעיניי הנתקפים הדבר התפרש כחלק מהשונות הדתית. לעובדי אלילים היה כתב רונות, והם חונכו מגיל צעיר להעריץ כוח ועוצמה, ושהדרך הנעלת ביותר למוות היא להקריב את חייך בקרב. כאשר נורווגיה התנצרה השוד לא נפסק לחלוטין, אלא רק בממלכות שבהם היה רוב נוצרי, וממלכות מוסלמיות עדיין נשדדו לעיתים.
בשנת 995 עלה לשלטון הוקון הראשון, המלך הנוצרי הראשון של נורווגיה אשר פעל לניצור האוכלוסייה, המלך אולף הראשון פעל לקידום הנצרות, שלח מיסיונרים לגרינלנד ולאיי אורקני ואף הקים את הכנסייה הנורווגית הראשונה. גם אולף השני קידם רבות את הכנסייה הנורווגית, וניצר חלק מהאוכלוסייה המקומית עם כמרים מחבל הארץ נורמנדי, ולאחר מותו נהפך לקדוש הנוצרי המגן של נורווגיה.
איחוד נורווגיה ושוודיה (1319) עד איחוד קאלמאר (1397)
בשנת 1319 אוחדו כתר נורווגיה וכתר שוודיה לכתר אחד, בו החזיק מגנוס השביעי. עם זאת, בשנת 1355 פוצל הכתר. את כתר שוודיה ירש בנו הבכור של מגנוס, אלברכט השלישי, בעוד שאת כתר נורווגיה ירש בנו הצעיר, הוקון השישי.
אך סדר זה לא שרר זמן רב, מכיוון שבשנת 1349 התפרץ המוות השחור אשר הרג שליש מאוכלוסיית נורווגיה, והחליש את המדינה. בנוסף, הוקון השישי, מלך נורווגיה התארס למרגרטה הראשונה, בתו של ולדמר הרביעי, מלך דנמרק, כחלק מברית בין הממלכות. לאחר חתונתם, מת כריסטופר, אחיה של מרגרטה, ומשמעות הדבר הייתה שאביה נותר ללא יורש זכר ודנמרק נותרה בלי יורש בכור לכתר. לאחר מות אביה היא הכריזה על בנה התינוק אולף השני כיורש העצר של דנמרק, ובינתיים שלטה במקומו, וכשאביו, הוקון השישי, מת ב-1380, הוכרז אולף השני גם כמלך נורווגיה. אולף השני מת בגיל 17, ומרגרטה, שכבר שלטה בפועל בשתי הממלכות, נבחרה להיות עוצרת הממלכות. אחרי קשירת קשרים עם אצילים שוודים, מרגרטה פלשה צבאית לשוודיה, הדיחה את אלברכט, מלך שוודיה, והומלכה כמלכת שוודיה. כך נוצר בשנת 1397 איחוד קאלמאר.
ציד המכשפות הסקוטי הגדול של 1597
ציד המכשפות הסקוטי הגדול של שנת 1597 היה סדרה של משפטי מכשפות, שהתרחשו ברחבי סקוטלנד ממרץ עד אוקטובר 1597. לכל הפחות 400 אנשים הועמדו למשפט באשמת כישוף וצורות רבות של שטניות בהלך ציד המכשפות. המספר המדויק של ההוצאות להורג לא ידוע, אבל משערים שהיו בסביבות 200. ציד המכשפות הסקוטי הגדול של שנת 1597 היה השני מתוך חמש צידי⁻מכשפות בהיסטוריה של סקוטלנד, האחרים הם ציד המכשפות הסקוטי הגדול של 91–1590, ציד המכשפות הסקוטי הגדול של 1628–1631, ציד המכשפות הסקוטי הגדול של 1649–50 וציד המכשפות הסקוטי הגדול של 1661–62.
היסטוריה
ציד המכשפות הסקוטי הגדול של שנת 1597 הוא הפחות מתועד בין חמשת צידי-המכשפות האחרים. כמו אלה האחרונים, היא נערכה על ידי בתי משפט מקומיים בפיקוח ועדות מלכותיות, אך בניגוד לאחרים, היא לא תועדה על ידי הרשויות המרכזיות, ורוב הרשומות המקומיות נאבדו. לא ידוע מה היה המניע לציד המכשפות של 1597, אבל באותה תקופה סקוטלנד חוותה סכסוך פוליטי בין המלוכה לכנסייה הפרסביטריאנית, כמו גם מגפה ורעב המוני. במשפט מכשפות שהתקיים באדינבורו בשנת 1596, כריסטיאן סטיוארט הואשם בכך שכישף את פטריק רוטבן למוות, מקרה בו המלך התעניין באופן אישי. זו הייתה גם אותה שנה שבה המלך ג'יימס השישי פרסם את ספרו על כישוף "Daemonologie".
ביולי 1597, ג'יימס השישי בילה 9 ימים בסנט אנדרוז בחקירת מטיפים באוניברסיטה ומשתתפים במשפטי המכשפות. נאמר היה שיש מספר גדול של מכשפות מכמה סוגים (מעמדות חברתיים) שהתמסרו לשטן וסומנו כמכשפות. סר רוברט ביוס שמע כי המשפטים פורסמו. באוגוסט ביוס שמע שהמכשפה מקולמה אנדרסון ואחרים ניסו להטביע את המלך בדונדי בעזרת כישוף ואחרים ניסו להרוג את הנסיך הנרי.
נראה כי המקרים הראשונים שנרשמו התרחשו בסליינס מצפון לאברדין במרץ 1597, שם ביקשו הרשויות המקומיות אישור להוציא להורג מכשפות. לאחר מכן נערך משפט מכשפות גדול באברדין נגד ג'נט וויארט ושותפיה. נטען כי וויארט השתמשה בכישוף כדי לגרום לקורבן אחד לרעוד ולהזיע, כישפה קורבנות אחרים למוות או כמעט למוות, העלתה סערות באמצעות השלכת גחלים חיות, השתמשה ב"חתולי סיוטים" כדי לגרום לחלומות רעים, וניתקה גופה שהייתה תלויה על הגרדום. היא הוצאה להורג בשריפה יחד עם "מכשפה" אחרת.
כמה ועדות מלכותיות נשלחו לחקור כישוף באזורים רבים במדינה. נראה כי ציד המכשפות היה הכי נפוץ בפייף, בפרתשיר, בגלאזגו, בסטירלינגשיר ובמיוחד באברדינשייר, וכולם בין 4 במרץ לאוקטובר.
המקרה הידוע ביותר היה המקרה של מרגרט אייקן, המכונה המכשפה הגדולה מבלוואריי. ככל הנראה היא נעצרה בפייף באפריל 1597. לאחר שהודתה באשמה תוך עינויים, היא הציעה לעזור לנציבות בזיהוי מכשפות בכל חלקי הארץ בתמורה לחייה. כתוצאה מכך, במהלך ארבעה חודשים ביקרה ועדת אייקן בכמה אזורים בסקוטלנד ואנשים רבים נעצרו, הועמדו לדין והוצאו להורג לאחר שצוינו כמכשפות על ידה. בסופו של דבר אייקן נפסלה לשמש כעדה לאחר שהכריזה על אנשים כזכאים אף על פי שאמרה קודם לכן שראתה אותה עוסקים בכישוף. ב -1 באוגוסט היא נעצרה, וב־12 באוגוסט הורו לוועדות להקפיא את המשפט עד שניתן יהיה לבדוק טוב יותר את הטענות. נראה כי פחות עונשי מוות נפסקו לאחר מכן, ובאוקטובר נראה כי ציד המכשפות הופסק.
מרי גלוסנקמפ פרז
קריסטינה מרי גלוסנקמפ פרז (באנגלית: Kristina Marie Gluesenkamp Pérez; נולדה ב-4 ביוני 1988) היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של מדינת וושינגטון. גלוסנקמפ פרז היא חברת המפלגה הדמוקרטית.
ביוגרפיה
גלוסנקמפ פרז נולדה ב-4 ביוני 1988. אביה היגר לארצות הברית ממקסיקו. בשנת 2012 השלימה את לימודיה הגבוהים במכללת ריד השוכנת בפורטלנד שבאורגון, וקיבלה תואר ראשון בכלכלה. בעלה והיא הם הבעלים של מוסך בפורטלנד.
בבחירות 2022 התמודדה גלוסנקמפ פרז לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס השלישי של מדינת וושינגטון. היא העפילה לבחירות הכלליוות לאחר שניצחה בפריימריז לא-מפגתי, המיושם במדינת וושינגטון החל ממחזור הבחירות של 2008. במתכונת זו, כל המועמדים מכל המפלגות רשומים באותו פתק הצבעה, והשניים שזוכים למרב הקולות מעפילים לבחירות הכלליות. בפריימריז היא סיימה ראשונה מבין כל המועמדים עם 31.0% מהקולות. ג'ו קנט הרפובליקני סיים במקום השני ועלה גם הוא לבחירות הכלליות, כשהוא מנצח את נציגת המחוז המכהנת ג'יימי הררה באטלר בפער של חצי אחוז בלבד.
במהלך מערכת הבחירות לקונגרס, השתנה דירוגו של המחוז מ"נוטה לרפובליקני" ל"רפובליקני איתן" בתחזית של האתר FiveThirtyEight. בהמשך דווח כי לגלוסנקמפ פרז יש סיכוי של 2% בלבד לזכות בבחירות הכלליות, ופרשנים פוליטיים העריכו כי קנט צפוי לגרוף 43.6% מקולות הבוחרים. על כל שני סקרים שהוביל בהם קנט, גלוסנקמפ פרז הובילה רק באחד, אך שניהם היו בטטעות הדגימה. כנגד רוב התחזיות וההערכות גלוסנקמפ פרז ניצחה בבחירות הכלליות, וניצחונה זכה לתשומת לב לאומית כאחד מההפתעות הגדולות ביותר בבחירות אמצע הכהונה וכ"מיקרוקוסמוס של בחירות האמצע". קנט הודה בהפסדו ב-21 בדצמבר 2022 לאחר ספירה חוזרת של הקולות.
במהלך הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הדמוקרטית בשנת 2016, תמכה גלוסנקמפ בברני סנדרס, מסמלי המחנה הפרוגרסיבי במפלגה הדמוקרטית. בשנת 2022 לעומת זאת, היא ביססה את התמודדותה לקונגרס כדמוקרטית מתונה ותיארה עצמה כ"תומכת הן בזכויות הפלות והן בזכויות התיקון השני לחוקה". בראשית ינואר 2023 הושבעה גלוסנקמפ פרז לתפקידה בקונגרס. באותה שנה נמנתה בין חמישים דמוקרטים שהצביעו בעד החלטת בית הנבחרים להשיב את חיילי הכוחות המזוינים של ארצות הברית מסומליה.
דניאל גורדון
דניאל גורדון (באנגלית: Daniel Gordon, נולד ב-16 בינואר 1985 בדורטמונד שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן ג'מייקני-גרמני המשחק בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים
גורדון שיחק בנעוריו בבורוסיה דורטמונד ובבוכום, ממנה עלה לקבוצה הבוגרת בשנת 2004, ושיחק שתי עונות בקבוצת המילואים. בשנת 2006 חתם גורדון בבורוסיה דורטמונד, שם שיחק שלוש עונות, לרוב בקבוצת המילואים, אך זכה גם לשחק שמונה פעמים במשחקי ליגה עם הקבוצה הבכירה. בקיץ 2009 חתם גורדון ברוט-וייס אוברהאוזן מהבונדסליגה השנייה. גורדון הפך בעונתו הראשונה בקבוצה לשחקן הרכב קבוע. בעונתו השנייה בקבוצה, 2010/11, גורדון ואוברהאוזן נשרו לליגה השלישית, וגורדון עזב את המועדון לאחר שתי עונות. בעונת 2011/12 חתם גורדון בפ.ס.וו. פרנקפורט מהבונדסליגה השנייה, אך שיחק בעיקר בקבוצת המילואים של המועדון.
בקיץ 2012 חתם גורדון בקרלסרוהה, שנשרה בעונת 2011/12 אל הליגה הגרמנית השלישית. גורדון וקרלסרוהה העפילו בחזרה אל הבונדסליגה השנייה תוך עונה אחת בלבד, כאשר הקבוצה סיימה במקום הראשון. בעונת 2014/15 גורדון וקרלסרוהה היו קרובים כפסע מעלייה לבונדסליגה, לאחר שסיימו במקום השלישי בבונדסליגה השנייה והגיעו למשחקי מבחן מול המבורג. שני המשחקים הסתיימו בתיקו 1-1, כאשר המבורג הבקיעה את שער השוויון במשחק הגומלין בדקה ה-90, וניצחה 1–2 בהארכה. גורדון שיחק את מלוא הדקות בצמד המשחקים, אך קרלסרוהה נשארה עונה נוספת בבונדסליגה השנייה.
בקיץ 2016 עבר גורדון לזנדהאוזן מהבונדסליגה השנייה. גורדון היה שחקן הרכב בזנדהאוזן וסיים את עונת 2016/17 עם 26 הופעות ליגה ושער אחד.
בתום עונה אחת בזנדהאוזן, חזר גורדון לקרלסרוהה, שבהיעדרו נשרה אל הליגה הגרמנית השלישית, במטרה לסייע למועדון לשוב לבונדסליגה השנייה.
קריירה בינלאומית
בחודש מאי 2013, גורדון ערך את הופעת הבכורה בנבחרת ג'מייקה במשחק מוקדמות מונדיאל 2014 מול נבחרת מקסיקו. את שערו היחיד בנבחרת הבקיע גורדון במשחק ידידות מול נבחרת קובה במרץ 2015, בו ניצחה ג'מייקה בתוצאה 0–3. בשנת 2015 גורדון נכלל בסגל נבחרת ג'מייקה לקופה אמריקה 2015, אך לא שותף.
1915 בארצות הברית
1915 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 139 שנה מיום היווסדה.
גאטאן שרבונייה
גאטאן שרבונייה (בצרפתית: Gaëtan Charbonnier; נולד ב-27 בדצמבר 1988) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת החלוץ באוסר.
קריירה
שרבונייה החל את קריירת הבוגרים שלו בקבוצת חובבים מהליגה הצרפתית הרביעית, לפני שמשך את עינם של הסקאוטים במועדון הספורט פריז סן-ז'רמן.
עם זאת, השחקן לא הצליח להשתלב בקבוצה הבכירה של המועדון, וביוני 2009 חתם על חוזה לארבע עונות עם אנז'ה מהליגה הצרפתית השנייה. שרבונייה הגדיל את מספר השערים שכבש בכל עונה במדי אנז'ה, כשבראשונה כבש שלושה, בשנייה - תשעה, ובשלישית - 16, כשבסך הכל כבש 28 שערים ב-103 משחקים בכל המסגרות בשלוש העונות בהן שיחק במועדון.
ביולי 2012 רכשה אותו מונפלייה מהליג 1 תמורת מיליון וחצי אירו. השחקן לא הצליח להשתלב במועדון, בילה חלק מזמנו בקבוצת המילואים של המועדון ובאוגוסט 2013 נמכר במיליון אירו לסטאד ריימס, גם היא מהליגה הצרפתית הבכירה.
שרבונייה אמנם שיחק מעט בקבוצת המילואים של סטאד ריימס, אך הצליח השתלב בהרכב הקבוצה הבכירה, ובתום עונת 2015/2016 ירד איתה לליגה השנייה.
ב-13 ביולי 2017 עבר לברסט, גם היא מהליגה השנייה, ובתום עונת 2018/2019 העפיל איתה לליג 1, לאחר עונת שיא שבה כבש 27 שערים ב-37 משחקי ליגה.
באוגוסט 2021 חתם באוסר מליגת המשנה הצרפתית.
אודיטוריום קלייד
אודיטוריום קלייד הוא אולם אירועים וקונצרטים השוכן על גדתו הצפונית של הנהר קלייד בעיר גלאזגו שבסקוטלנד. המבנה, שבו 3,000 מקומות ישיבה, מכונה גם בכינוי החיבה "ארמדילו" על שום הדמיון בין צורתו לבין צורת בעל החיים בשם זה.
בניית המבנה החלה בשנת 1995 כהרחבה למרכז התערוכות והכנסים הסקוטי השוכן בסמוך לו. הוא הוקם על גבי שטחו של מעגן לשעבר על גדת הנהר שמולא באדמה ובנייתו הסתיימה ב-1997.
מאז שנפתח אירח האולם אירועים ידועים שונים, לרבות תוכניות במסגרת סדרות המציאות Britain's Got Talent וThe X Factor. באחת מהתוכניות שנערכו באולם נתגלתה הזמרת סוזאן בויל.
בקיץ 2014 אירח האולם את תחרויות הרמת המשקולות במסגרת משחקי חבר העמים שנערכו בגלאזגו.
מסגרות מדיה
מסגרות מדיה: כתב עת ישראלי לתקשורת הוא כתב עת מדעי שפיט, הכולל מאמרים המציגים מחקרים מקוריים, סקירות ספרים, עיבודים של מאמרים מרכזיים שפורסמו באנגלית ודוחות על עבודות מאסטר ודוקטורט בתחום חקר התקשורת. כתב העת יוצא לאור פעם או פעמיים בשנה מאז שנת 2007, על ידי האגודה הישראלית לתקשורת בשיתוף עם המכללה האקדמית ספיר. כתב העת מוקדש לבחינה, ביקורת ומחקר של היבטים מגוונים בתאוריה ובפרקטיקה של התקשורת בישראל.
מייסד "מסגרות מדיה" ועורכו הראשון הוא פרופ' מוטי נייגר. לאחריו ערכו את כתב העת פרופ' עקיבא כהן, פרופ' גבי וימן ופרופ' הלל נוסק. ד"ר יובל גוז'נסקי הוא העורך הנוכחי. מערכת כתב העת מונה תריסר מרצים במוסדות להשכלה גבוהה בישראל.
ניו יורק רנסאנס
ניו יורק רנסאנס (באנגלית: New York Renaissance) ידועה גם כהרלם רנסאנס ביג פייב (באנגלית: Harlem Renaissance Big Five) וכרנס (באנגלית: Rens), הייתה קבוצת כדורסל מקצוענית שהורכבה כולה משחקנים אפרו-אמריקאים. היא נוסדה ב-13 בפברואר 1923 בידי רוברט "בוב" דאגלס בהסכם עם אולם הנשפים והקזינו "הרלם רנסאנס". אולם הנשפים והקזינו ברחוב 138 ובשדרה השביעית היה קומפלקס בידור שכלל אולם נשפים ושירת כמגרש הבית של הביג פייב. הקבוצה שיחקה את רוב משחקיה בדרכים ונדדה ברחבי הארץ מתוך הכרח.
הקבוצה שיחקה את משחקה הראשון ב-3 בנובמבר 1923. הרנס היו אחת מקבוצות הכדורסל הדומיננטיות ביותר בשנות העשרים והשלושים. במהלך העונה של 2–1933 עמד מאזנה החיובי של הרנס על 8–120 ניצחונות. במרוצת העונה זכתה הרנס ב-88 ניצחונות רצופים, הישג שאף קבוצת כדורסל מקצוענית לא השוותה אותו. ב-1939, הרנס נעשתה הקבוצה השחורה הראשונה שזכתה במשחק האליפות, כשניצחו את נבחרת הכוכבים של אושקוש (Oshkosh) 25-34 בטורניר הכדורסל המקצועני העולמי (World Basketball Tournament) בשיקגו.
מאזנה הכולל של הקבוצה בכל שנות קיומה עמד על 2,588 ניצחונות לעומת 539 הפסדים. כמה משחקניה הוותיקים והטובים ביותר היו קלרנס (פט) ג'נקינס, פפי ריק, אייר סייטש, צ'ארלס "טרזן" קופר, ביל יאנסי, ו"וי" וילי סמית. ב-1936 נעשו הרנס לקבוצה רמת הדרג הראשונה שחתמה על חוזה לארבע שנים עם כוכב קולג' אמריקאי אפריקאי, דייוויד "ביג דייב" דג'רנט מאינדיאנה סנטרל.
היכל התהילה של הכדורסל הכליל את קבוצת הניו יורק רנס כולה ב-1963. שלושה מבין שחקני הרנס מונצחים בהיכל באופן פרטי: טרזן קופר, פופ גייטס, והמייסד והמאמן בוב דאגלס.
שכווי הערבה
שכווי הערבה (שם מדעי: Tympanuchus) הוא סוג קטן של שכווים ממשפחת הפסיוניים, החיים בערבות עשב באמריקה הצפונית. ישנם שלושה מינים קיימים בסוג: שכווי ערבה גדול, שכווי ערבה גמדי ושכווי ערבה חד זנב.
מאפיינים
המינים בסוג קטנים יחסית - גודלם 40–43 ס"מ והגדול מבניהם הוא שכווי הערבה הגדול. כולם חיים בערבות עשב ומבצעים שם מצגי ראווה בקבוצות גדולות בזירת הלק, עם חזה נפוח וראש משתופף וכן גדילי נוצות היוצאים מהעורף ושקי צוואר מנופח וצבעוני בצבעי אדום, ורוד או צהוב.
השכווים נמצאים בסכנות הכחדה שונות (לבד מחד הזנב) עקב דלדול הערבות והפיכתם לערים. כמו כן הם ניצודים עבור נוצותיהם. אחד מתת-מיני שכווי הערבה הגדול נכחד - ה-Tympanuchus cupido cupido שחי בחוף המזרחי של אמריקה הצפונית.
הרצג נובי
הרצג נובי (באותיות קיריליות: Херцег Нови, באיטלקית: Castelnuovo) היא העיר החמישית בגודלה במונטנגרו, שוכנת בדרום-מערב המדינה, והיא משמשת כבירת של מחוז הרצג נובי.
העיר שוכנת לחופי הים האדריאטי בכניסה למפרץ קוטור, למרגלות הר אוריין.
היסטוריה
בתקופת האימפריה הרומית היה כפר דייגים קטן באזור בו שוכנת העיר כיום. בשנת 1382 בנה המלך הבוסני טברטקו הראשון מבצר בשם סבטי סטפן (Sveti Stefan), או קסטלנואובו (Castelnuovo).
לאחר מותו של טוורטקו הראשון, רכש את המבצר הדוכס סאנדל חראניץ' (Sandalj Hranić) ממשפחת האצולה קוסאצ'ה (Kosača). בתקופת שלטונו פיתח את המסחר במלח בעיר. לאחר מותו של חראניץ', ירש את קסטלנואובו אחיינו; הדוכס סטיבן, תחת שלטונו גדלה העיר ושמה שונה להרצג נובי.
בשנת 1482 כבשו את הרצג נובי העות'ומאנים, והם שלטו בעיר יותר ממאתיים שנה, עד לשנת 1687. מלבד השנים 1538-1539, אז הייתה בשליטת הספרדים.
ב-1687 כבשה הרפובליקה של ונציה את העיר, והיא הכלילה אותה באלבניה הוונציאנית, יחידה מנהלית השוכנת כיום בשטח מונטנגרו.
ב-24 באוגוסט 1798 סופחה הרצג נובי לאוסטריה, אולם היא וויתרה עליה לרוסים בשנת 1805 במסגרת חוזה פרסבורג.
ב-7 ביולי 1807 בעקבות חתימתם על חוזה טילזיט, וויתרו הרוסים על השליטה בעיר לצרפתים. הצרפתים החלו את שלטונם ב-12 באוגוסט 1807, והיא הייתה חלק ממחוז דלמטיה עד ל-14 באוקטובר 1809, כשסופחה למחוז איליריאן (Illyrian).
הרצג נובי יחד עם שאר אזור מפרץ קוטור, נכבשו על ידי מונטנגרו בשנת 1813. פטר הראשון פטרוביץ'-נייגוס (Petar I Petrović-Njegoš) בישוף מונטנגרו, מסר את העיר לאסטרו-הונגרים ב-11 ביוני 1814. האוסטרו-הונגרים שלטו בעיר עד לשנת 1918, והיא הייתה חלק מממלכת דלמטיה.
במלחמת העולם הראשונה ניסתה ממלכת מונטנגרו לכבוש את המפרץ. בתגובה לכך הפציצו האוסטרו-הונגרים את העיר מהר לובצ'ן (Lovćen), עד לשנת 1916 אז הביסו האוסטרו-הונגרים את המונטנגרים.
ב-7 בנובמבר 1918 כבשו כוחות צבא סרביה את מפרץ קוטור, והם התקבלו על ידי התושבים כמשחררים. משנת 1929 צורפה הרצג נובי, לזיטה באן שבממלכת יוגוסלביה.
הרצג נובי סופחה על ידי איטליה הפשיסטית בשנת 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה. העיר שוחררה על ידי פרטיזנים יוגוסלביים ב-10 בספטמבר 1943.
תחבורה
הרצג נובי משמשת כיעד הסופי של מרבית קווי האוטובוסים המגיעים ממונטנגרו וסרביה. בעיר עובר הכביש המהיר האדריאטי, כביש מהיר בעל שני נתיבים העובר לאורך החוף של מונטנגרו, והוא חלק מהכביש האירופאי E65.
מספר קווי מעבורת יוצאים מהרצג נובי לטיווט, קוטור, בודווה ועוד.
נמל התעופה הבינלאומי של טיווט מרוחק כ-23 קילומטרים מהעיר (באמצעות המעבורת), נמל התעופה של דוברובניק מרוחק כ-30 קילומטרים מהעיר.
ערים תאומות
להרצג נובי עשר ערים תאומות:
מותחים בהליכה
ב-20 במרץ 2017 עלה ספיישל עם ת'ומס אנדרס ודייוויד לופז.
העונה השנייה עלתה בדיסני XD וערוץ דיסני ב-1 באפריל 2017. בישראל החלה את שידוריה ב-1 באפריל 2018 כחלק מספיישל ה-1 באפריל ובאופן רשמי ב-7 במאי 2018.
ב-31 באוגוסט 2017 הסדרה חודשה לעונה שלישית ביחד עם "קיקיוואקה: מחנה קיץ" ו-"הארלי באמצע". העונה החלה את שידוריה בארצות הברית ב-21 באפריל 2018.
עלילה
הסדרה משלבת בתוכה שני אלמנטים: אלמנט קומדיית המצבים, בו מראים את חייהם של ארבעת המותחים צ'אנס, הרמן, דסטי וביילי. אלמנט המציאות, בו מראים את הילדים מותחים אנשים אקראיים ברחוב.
שכווי ערבות ענק
מאפיינים
השכווי הוא עוף בינוני ובולט בעל חזה צהוב או כתום, מנופח ומעליו שתי נוצות גדולות אפורות משני צידי ראשו. בשעת פרישת הנוצות הבטן מורכנת למטה וגם מתנפחת והראש מכופף. שכווים אלה מתרבים בלהקה של זכרים שמחזרים אחרי הנקבות בטריטוריות פרטיות בזירת הלק.
בעבר חי על פני אזורים רבים באמריקה, אך עקב ציד ואיבוד מקום החיות כתוצאה מבנייה מספר השכווים התמעט וכיום נמצא בסכנה.
סויוז MS-10
סויוז MS-10 (ברוסית: Союз МС-10) היא חללית רוסית מאוישת ששוגרה ב-11 באוקטובר 2018 מקוסמודרום בייקונור, אלא שלאחר השלב הראשון של השיגור, שכלל הפרדת החללית מהמשגר "סויוז־FG" קרתה תקלה שבעקבותיה התבצע כיבוי חירום של המנועים בעקבות נפילת המאיצים. מערך חילוץ החירום הפריד את החללית מהמשגר.
החללית ביצעה נחיתת חירום בשלום כ־25 ק"מ מזרחית לעיר ז'זקאזגן. האסטרונאוטים לא נפצעו וחולצו בשלום על ידי אנשי חיל החלל הרוסי. במהלך הטיסה, תוכנן לשגר את חברי המשלחת ISS-57/58 אל תחנת החלל הבינלאומית. זו הייתה הטיסה ה־137 במספר של החללית המאוישת "סויוז" מאז 1967.
התקלה
טיסת סויוז MS-10 ביצעה ביטול שיגור בערך בגובה של כ־50 ק"מ, כמחצית הדרך אל קו קרמן ועל כן ביצעה טיסה תת־מסלולית. מטלמטריית המסלול נראה כי הגובה המרבי של הטיסה לא עבר את ה־100 ק"מ, ועל כן לא נחשב כי הצוות הגיע לחלל.
מבדיקה ראשונית, התברר כי הייתה תקלה במאיצים של המשגר. במשגר, ארבעה מאיצים הקשורים לליבה המרכזית של המשגר. לרוב, תקלה במאיץ יכולה להיגרם מתדלוק שגוי, תקלה מכנית, תקלת מחשב ועוד. במקרה של זיהוי תקלה במאיץ, המשימה מבוטלת, כדי לא לסכן את האסטרונאוטים. במקרה כזה, החללית עצמה, הנושאת את האסטרונאוטים והמטען, מופרדת מהמשגר ונפתחים מצנחי החללית ובכך מתאפשרת חזרתה לכדור הארץ וכך אכן קרה לחללית.
זו הייתה התקלה הראשונה במהלך שיגור של חלליות הסויוז מאז 1973.
הצוות
צוות סויוז MS-10 נועד להביא את משלחת 57 לתחנת החלל הבינלאומית. החללית נועדה להכיל 2 אנשים ולא 3 (עקב שינויים בהקצאת האסטרונאוטים בסוכנות החלל הרוסית) ולהחזיר את הצוות יחד עם טייס החלל הראשון מאיחוד האמירויות עם חזרתה באביב 2019.
גז'גוז' קריכוביאק
גז'גוז' קריכוביאק (בפולנית: Grzegorz Krychowiak; נולד ב-29 בינואר 1990 בגריפיצה שבפולין) הוא כדורגלן פולני, המשחק בעמדת הקשר אחורי בקבוצת אבהא ובנבחרת פולין.
קריירה
קריכוביאק החל לשחק כדורגל במספר אקדמיות לנוער בכדורגל בפולין. בשנת 2005, בעודו בן, 15, עבר למחלקת הנוער של ארקה גדיניה הפולנית בה שיחק כעונה אחת. בשנת 2006 הצטרף למחלקת הנוער של ז'ירונדן דה בורדו הצרפתית. בשנת 2008 עלה קריכוביאק לקבוצת הבוגרים של המועדון. בעונתו הקראשונה בקבוצה, שותף הקשר האחורי רק בשני משחקי ליגה.
ב-26 בנובמבר 2009 הושאל לסטאד ריימס מהליגה הצרפתית השלישית עד לסוף העונה. באותה העונה עלתה הקבוצה לליגה המשנית בצרפת. לאחר מכן חתם קריכוביאק להשאלה לעונה נוספת בסטאד ריימס וזכה בתואר שחקן העונה של הקבוצה. ב-17 בנובמבר 2011 לאחר שחזר לז'ירונדן דה בורדו הושאל לנאנט עד לסוף העונה. ביוני 2012 חתם השחקן לשלוש שנים בסטאד ריימס שעלתה לליגת העל הצרפתית. סך הכל בכל השנים בסטאד ריימס רשם קריכוביאק 124 הופעות ליגה, וכבש 12 שערי ליגה.
ביולי 2014 חתם קריכוביאק בקבוצת הפאר הספרדית סביליה תמורת 4.5 מיליון אירו. ב-12 באוגוסט 2014 ערך השחקן את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במסגרת הסופר קאפ האירופי בהפסד 0–2 לריאל מדריד. ב-27 במאי 2015 שיחק קריכוביאק בגמר הליגה האירופית וכבש שער בדקה ה-28 בניצחון 2–3 על דניפרו והיה לשחקן הפולני הרביעי שזוכה במפעל. ב-11 באוגוסט 2015 שיחק 120 דקות בהפסד 4–5 לברצלונה בסופר קאפ האירופי, ובתום אותה עונה זכה עם סביליה פעם שנייה בליגה האירופית, לאחר שפתח בהרכב הקבוצה למשחק הגמר בו גברה 1–3 על ליברפול.
נבחרת פולין
ב-18 בדצמבר 2008 ערך קריכוביאק את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת פולין במשחק הידידות נגד נבחרת סרביה ב-14 בנובמבר 2014 כבש הקשר האחורי את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 0–4 על נבחרת גאורגיה במוקדמות יורו 2016. שבוע לאחר מכן כבש את שער הניצחון על נבחרת אירלנד בניצחון 1–2 במוקדמות המפעל. קריכוביאק כבש את פנדל הניצחון, בשמינית גמר יורו 2016 בניצחון 4–5 בפנדלים על נבחרת שווייץ, לאחר שהמשחק עצמו הסתיים ב-1-1.
נכלל בסגל נבחרת פולין לטורניר מונדיאל 2022.
מילוש ווצ'ביץ'
מילוש ווצ'ביץ' (בסרבית: Милош Вучевић; נולד ב-10 בדצמבר 1974) הוא פוליטיקאי סרבי מהמפלגה הפרוגרסיבית הסרבית. מכהן כיום כסגן ראש ממשלת סרביה שר ההגנה.
ביוגרפיה
ווצ'ביץ' נולד ב-10 בדצמבר 1974 בנובי סאד. הוא למד בבית ספר יסודי בנובי סאד, ולאחר מכן בבית ספר תיכון בבאצ'קי פטרובאץ. הוא למד משפטים באוניברסיטת נובי סאד עד 1999. לאחר מכן עבד כעורך דין עד 2012.
מגיל צעיר, ווצ'ביץ' היה מעורב פוליטית. הוא הצטרף למפלגה הרדיקלית הסרבית אשר בה אביו היה חבר בכיר. ב-2008 התפצלה המפלגה ו-ווצ'ביץ' הצטרף למפלגה הפרוגרסיבית הסרבית. עד מהרה הוא הפך לאיש אמונו של ראש המפלגה וראש הממשלה אלכסנדר ווצ'יץ'. ב-2012 הוא נבחר לראש עיריית נובי סאד. הוא נבחר לתפקיד בפעם השנייה ב-2016, ובפעם השלישית ב-2020. בנובמבר 2021 הוא נבחר במקביל לסגן נשיא המפלגה הפרוגרסיבית.
ב-23 באוקטובר 2022 הודיע אלכסנדר ווצ'יץ' כי ווצ'ביץ' יחליף את נבוישה סטפנוביץ' בתפקידיו כסגן ראש ממשלת סרביה וכשר ההגנה. בעיני פרשנים פוליטיים רבים, מהלך זה סימן אותו כיורש פוטנציאלי של ווצ'יץ' בהנהגת המפלגה הפרוגרסיבית.
עמדותיו
עמדותיו של ווצ'ביץ' מזוהות עם הימין הקשה בסרביה. הוא מתנגד לעצמאות קוסובו בטענה שקוסובו היא "ה-DNA מכונן המדינה של עמנו ושל ארצנו". כמו כן, הוא טען שהפצצת יוגוסלביה בידי כוחות נאט"ו הייתה "פשע מלחמה". הוא מתנגד לסנקציות שהוטלו על רוסיה בעקבות פלישתה לאוקראינה.
בית העלמין חובנסקויה
בית העלמין חובנסקויה (ברוסית: Хованское кладбище) הוא בית הקברות הגדול ביותר במוסקבה, הממוקם ביישוב סוסנסקויה שבמחוז האדמיניסטרטיבי מוסקבה החדשה.
באורג'ן מומיש-אולי
באורג'ן מומיש-אולי (בקזחית: Бауыржан Момышұлы, בתעתיק לרוסית: Бауыржан Момышулы; 24 בדצמבר 1910 - 10 ביוני 1982) היה קצין צבא וסופר קזחי-סובייטי, הידוע בשל זכרונותיו מהקרב על מוסקבה שהועלו על הכתב בידי אלכסנדר בק בספרים "אנשי פאנפילוב", "ימים אחדים" ו"עתודתו של הגנרל פנפילוב".
בית העלמין חובנסקויה
בית העלמין חובנסקויה נוסד ב-1972, קיבל את שמו מהכפר ניקולו-חובנסקויה, שלידו הוא שוכן.
באורג'ן מומיש-אולי
שנים מוקדמות
מומיש-אולי נולד באוֹרָק בַּלְגָה, כעת אאול נטוש, שהיה אז בספר האסיאתי של רוסיה הקיסרית וכיום במחוז ז'ואלי בדרום קזחסטן. הוא היה בן למשפחת רועים נוודים, אך מגיל שלוש-עשרה התגורר בפנימיות. לאחר שסיים את בית-הספר ב-1929 הוא הועסק כמורה, כמזכיר ועדה מחוזית, כעוזר תובע ואף כראש מחלקה בסוכנות התכנון הכלכלי של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית.
אף על פי שלא נפגע בטיהורים הגדולים, במהלך 1937 נרשמה בתיקו האישי ההערה: "בלתי מהימן, בעל השקפה לאומנית קיצונית". הביוגרף של מומיש-אולי, מקמטס מירזאחמטוב, ייחס זאת לכך שהיה ידוע כי הוא קורא את עבודותיהם של סופרים שתמכו בתנועה הלאומית הקזחית.
ב-1939, נעשה למפקד יחידת התותחנים של אוגדת חיל הרגלים ה-105. בפברואר 1940, ניתן לו הפיקוד על גדוד הנ"ט העצמאי ה-202 בז'יטומיר. בינואר 1941, שב סגן מומיש-אולי למולדתו על מנת לשרת במנהל הגיוס של אלמא אטא. עם תחילת מבצע ברברוסה ב-22 ביוני, הוא הוצב כמפקד גדוד בחטיבה ה-1073 של אוגדת הרובאים ה-316, עוצבת מילואים שהוקמה בעיר תחת פיקודו של הגנרל מיור איוואן פאנפילוב.
מלחמת העולם השנייה
בתחילה נשלחה האוגדה לחזית ליד לנינגרד, אך כשהתקרבו הגרמנים למוסקבה בראשית אוקטובר, היא נפרסה סמוך לה כחלק מהמחנה ה-16 של הגנרל קונסטנטין רוקוסובסקי והוטל עליה להגן על העיר ווֹלוֹקוֹלַמְסְק, 130 קילומטר מצפון-מערב לבירה. גדודו של מומיש-אולי לבדו קיבל גזרה באורך שמונה קילומטרים לאורך נהר הרוּזַה. במהלך הקרב על מוסקבה השתתף הקצין בעשרים ושבע התנגשויות עם כוחות האויב. בין 16 ל-18 בנובמבר 1941, הוא כותר עם גדודו בכפר מטרונינו אך הוא ואנשיו הצליחו לשוב לקוויהם. לקראת סוף החודש קודם לדרגת סרן. האוגדה ה-316 הפכה ליחידת משמר כהוקרה על תפקידה בלחימה, ונעשתה לאוגדת המשמר ה-8 על שם גנרל פנפילוב, לכבוד מפקדה שנפל בקרב. מומיש-אולי השתתף במתקפת-הנגד הסובייטית ונפצע קשה ב-5 בדצמבר, אך סירב להתפנות לעורף לקבלת טיפול.
באפריל 1942 אישרו מפקדיו לקדמו לדרגת רב-סרן, ובאוגוסט הומלץ להעניק לו את העיטור הצבאי הסובייטי הגבוה ביותר - גיבור ברית המועצות. ההמלצה לא התקבלה. ידידו של מומיש-אולי, המשורר מיכאיל איסינלייב, טען שקצין פוליטי באוגדה סיפר לו לאחר שנים כי האיש נחשב ללאומן קזחי מסוכן על ידי הקומיסרים ביחידה, ולכן נמנע ממנו התואר. באותה שנה, הצטרף מומיש-אולי למפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. באוקטובר, הוא קודם לסגן-אלוף. שמונה חודשים לאחר מכן, נעשה אלוף-משנה.
במהלך 1943, עקב השפעת פצעו הישן, נאלץ לשהות זמן ממושך בבית חולים, ממנו השתחרר במרץ 1944. הוא נשלח לעבור הכשרה לקצינים בכירים באקדמיה של המטה הכללי הסובייטי על שם קלימנט וורושילוב. ב-21 בינואר 1945 מונה למפקד אוגדת המשמר ה-9 בחזית הבלטית הראשונה. יחידתו השתתפה בלחימה בלטביה, והשתלטה על חמש-עשרה נקודות יישוב. החזית הבלטית הראשונה העבירה את ימי המלחמה האחרונים במצור על הכוחות הגרמניים המכותרים בקורלנד.
לאחר המלחמה
מומיש-אולי התפרסם בעולם עקב הופעתו ב"כביש וולוקולמסק". בישראל, "אנשי פאנפילוב" נעשה לאחד מהספרים המשפיעים ביותר על בני דור הפלמ"ח ואף צוערי קורס הקצינים וחניכי קורס מ"כים חי"ר של צה"ל היו מחויבים בקריאתו. הספר היה מוכר מאוד גם בקובה. פידל קסטרו אמר כי "כביש וולוקולמסק" השפיע עליו. ב-1963 ביקר מומיש-אולי באי, נפגש עם שר ההגנה ראול קסטרו וקיבל מינוי כמפקד כבוד של החטיבה ה-51 בצבא המהפכה הקובני. ב-1976 הוענק לו פרס הספרות של הרפובליקה הסובייטית הקזחית על שם אבאי קוננבאיולי על ספרו "משפחתנו".
מומיש-אולי התנגד להאדרת מורשת הקרב במלאיה זמליה על ידי משטרו של ליאוניד ברז'נייב; הקרב, בו השתתף המזכיר הכללי כקצין פוליטי, קיבל חשיבות רבה בהיסטוריה הרשמית של המלחמה בזמן שלטונו. בנו של מומיש-אולי, בחיטז'אן, טען כי דעותיו אלו של אביו קנו לו אויבים רבים בממשל וחיסלו את סיכוייו לזכות בתואר גיבור ברית המועצות בעודו בחיים. בחיטז'אן סיפר בנוסף שאביו - שהיה מוסלמי לא אדוק רוב חייו - פנה בשלב מסוים לזרם הסופי. ב-1982, נפטר מומיש-אולי ונקבר בבית העלמין קנסאי שבאלמא אטא.
ב-1990, שכנע נורסולטן נזרבייב את הרשויות במוסקבה להעניק לו את העיטור בדיעבד, והוא הוכרז גיבור ברית המועצות ב-11 בדצמבר אותה שנה. לאחר שקזחסטן הכריזה על עצמאות, הוענק לו גם התואר גיבור העם הקזחי, אחד הכיבודים הרמים ביותר במדינה. בירת מחוז ז'ואלי, בו שוכן היום מקום הולדתו, קרויה על שמו.
לולה פלאנה
לוליתה אליין פלאנה (באנגלית: Loletha Elayne Falana; נולדה ב-11 בספטמבר 1942), הידועה בשם הבמה שלה לולה פלאנה, היא זמרת, רקדנית, דוגמנית ושחקנית אמריקאית.
קריירה
ההופעה המקצועית הראשונה של פלאנה הייתה בגיל שש-עשרה במופע של דיינה וושינגטון במועדון בפילדלפיה. וושינגטון נתנה לפלאנה להיות מופע הפתיחה שלה, והשפיעה על ההתפתחות המוקדמת של הקריירה שלה. כשפלאנה רקדה במקהלה במופע באטלנטיק סיטי, ניו ג'רזי ב-1964, פלאנה התגלתה על ידי סמי דייוויס ג'וניור, שנתן לה תפקיד במחזמר שלו בברודוויי, Golden Boy. אחרי המחזמר, פלאנה השיקה את הקריירה המוזיקלית שלה. הסינגל הראשון שלה, "My Baby", הוקלט ויצא במרקורי רקורדס בשנת 1965. מאוחר יותר, פלאנה הקליטה בלייבל של פרנק סינטרה. בסוף שנות ה-1960, דייוויס שימש בתור מנטור לפלאנה.
ב-1966, דייוויס ליהק את פלאנה, יחד איתו ועם אוסי דייוויס וסיסלי טייסון בתפקיד הראשון שלה בסרט, A Man Called Adam. החל מ-1967, פלאנה הפך לכוכבת גדולה בקולנוע האיטלקי. באיטליה היא למדה לדבר איטלקית שוטפת בזמן שכיכבה בשלושה סרטים, כשהראשון שבהם נחשב למערבון ספגטי. היא הייתה ידועה כ"ונוס השחורה". במהלך הזמן הזה, היא הייתה עסוקה בסיבוב הופעות עם דייוויס בתור זמרת ורקדנית, עשיית סרטים באיטליה, וחזרה על תפקידה ב-Golden Boy כשהוא עלה לבמה בלונדון. ב-1969, פלאנה סיימה את מערכת יחסי העבודה הקרובים שהיו לה עם דייוויס, אך השניים נשארו חברים טובים. "אם לא הייתי מתנתקת," היא אמרה בראיון ב"מדריך טלוויזיה", "תמיד הייתי ידועה בתור הרקדנית הקטנה לצד סמי דייוויס ג'וניור.... רציתי להיות ידועה בתור משהו יותר מזה." ב-1970, פלאנה הופיעה בבכורת הקולנוע האמריקאי שלה בסרט The Liberation of L.B. Jones, והייתה מועמדת עבור התפקיד לפרס גלובוס הזהב לכוכבת החדשה של השנה. באותה השנה היא הצטלמה ל"פלייבוי"'. היא הייתה האישה השחורה הראשונה לדגמן בפרסומות הבושם של בית פברז'ה. בשנים מוקדמות אלו, היא גם כיכבה בכמה סרטים מז'אנר הבלקספלויטיישן. קהל הטלוויזיה האמריקאית זכה להכיר את פלאנה במהלך שנות ה-1970 המוקדמות. היא הרבתה להופיע בתוכנית הבידור The Joey Bishop Show וכן ב-The Hollywood Palace, כשהיא מגלה את כישרונה לריקוד, שירה ואף לקומדיה קלה. הופעות אלו הובילו ליותר הזדמנויות. היא הייתה שחקנית המשנה הראשונה שלוהקה על ידי ביל קוסבי בתוכנית הבידור שלו, The New Bill Cosby Show, אשר עלה לאוויר ב-11 בספטמבר 1972 (יום הולדתה ה-30) ברשת CBS. קוסבי ופלאנה נפגשו לראשונה כששניהם היו בתחילת דרכם, הוא סטודנט אוניברסיטה שנאבק לפרוץ לעולם הקומדיה, והיא כרקדנית בת 14, רוקדת עבור פרוטות במועדוני פילדלפיה. במהלך שנות ה-1970 פלאנה הופיעה בתוכניות טלוויזיה פופולריות רבות, כולל Tonight Show Starring Johnny Carson, "מופע החבובות", Laugh-In ו- The Flip Wilson Show. היא גם כיכבה בספיישלים משלה בטלוויזיה. בשנת 1975, פלאנה הוציאה אלבום דיסקו, There's A Man Out There Somewhere אשר הגיע למקום #67 במצעד בילבורד למוזיקת R&B. באותה שנה, היא חזרה להופיע בברודוויי בתפקיד הראשי במחזמר Doctor Jazz. על אף שההפקה נסגרה לאחר חמש הופעות, פלאנה הייתה מועמדת לפרס פרס טוני וזכתה בפרס עולם התיאטרון לשנת 1975.
המשך חייה וקריירה
ב-1995, פלאנה הקליטה את השיר "Don't Cry, Mary" עם האמן הקתולי ג'וזף לי הוקר. היא פרשה מהופעות, והחלה סיבוב ברחבי ארצות הברית מסוג אחר, כדי להציע תקווה ורוחניות. כשאינה בנסיעות, היא חיה חיים שקטים בלאס וגאס ועובדת בארגון הדתי אותו היא יסדה, The Lambs of God Ministry. הארגון מתמקד בסיוע לילדים יתומים באפריקה שמדרום לסהרה.