cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דוד צדקה
פעילותו ותפקידים נוספים
משנת 1972 הרב משמש כחבר בגוף הבוחר למועצת הרבנות הראשית ואת הרבנים הראשים לישראל לצד רבנים ואישי ציבור אחרים.
G-shock
G-Shock
עוצמת נשיכה
עוצמת נשיכה היא הכוח שמפעיל בעל חיים על ידי סגירת הלסת העליונה על התחתונה. עוצמת הנשיכה נמדדת בניוטון ולעיתים בקילוגרם-כוח או ליברת-כוח. לעיתים קרובות נעשה שימוש גם במדידת עוצמת לחץ הנשיכה, וזה ניתן ביחידות PSI (פסקל לאינץ' רבוע).
G-Shock
G-Shock (ג'י-שוק) הוא מותג שעונים מבית חברת קסיו היפנית, המתאפיינים בעמידותם כנגד זעזועים ומכות קשות. השעונים מיוצרים בעיקר לספורטאים, מטיילים, הרפתקנים, צוללנים, לוחמים ובכלל לעוסקים במקצועות מאומצים ואקסטרים, כיוון שהשעון יכול להיות יעיל בספורט עם תכונות שימושיות כקוצב זמן ושעון עצר. שעון ה-G-Shock הראשון הוא הדגם 'Casio DW-5000C' אשר נוצר בשנת 1983 על ידי מהנדס שיצר את השעון על-פי רעיון ה"עשר המשולש", המהווה רעיון לסוללה שעמידה כ-10 שנים, עמידות מנפילת 10 מטרים על משטח קשיח ועמידות במים עד 10 בר (כיום השעונים עמידים במים עד 20 בר).
ברוב השעונים קיים שעון מעורר, קוצב זמן ושעון עצר. ישנם שעונים עם תכונות נוספות כמו ברומטר, מדחום, גאות ועוד. ישנם שעונים הנטענים מהשמש. בשנים האחרונות התווספו לשעוני החברה אפשרויות נוספות כרדיו ואזעקה.
מטרופוליס (מגזין)
מטרופוליס הוא רבעון תרבויות-עולם ישראלי, המשלב בין ספר לכתב עת ויוצא לאור 4 פעמים בשנה. כל גיליון מתמקד בעיר או חבל ארץ אחר בעולם. לכל גיליון מצורף מדריך כיס ומפה נפרדים.
מטרופוליס הוקם על ידי ידין רומן, העורך הראשי של חברת המגזינים "ארץ הצבי", ביחד עם דיטה קול-רומן, שהייתה אז המנהלת האמנותית ובהמשך הפכה לעורכת הראשית של מטרופוליס. המגזין מופק מאז שנת 1999 על ידי "ארץ הצבי", המוציאה לאור גם את "ארץ וטבע" ואת מגזין "ERETZ".
עיקר הכותבים של מטרופוליס הם תושבי העיר או חבל הארץ בהם מתמקד כל גיליון, המתמחים בתחומים כמו אדריכלות, תיאטרון, ספורט, מוזיקה, שפה, אוכל וקולנוע. ד"ר דורית ריינס ערכה את הגיליון הראשון של מטרופוליס שהתמקד בעיר איסטנבול. גיליון מילאנו שיצא לאור ב-2011 היה הראשון בסדרה המוגדלת של המגזין, ואילו גיליון איים שיצא ב-2013 היה הראשון שלא עסק בנקודה גאוגרפית ספציפית אלא במושג כללי שהוא גאוגרפי, פסיכולוגי ותרבותי-חברתי.
מדריכי מטרופוליס
בסדרת מדריכי מטרופוליס יצאו לאור עד היום למעלה מ 60 מדריכים על ערים וחבלי ארץ ברחבי העולם. כל מדריך כולל מידע שימושי למטייל והוא מחולק לפרקים לפי אזורים גאוגרפיים אשר בכל אחד מהם מופיעים האטרקציות והמוזאונים המרכזיים והמומלצים באזור, אפשרויות לינה, קניות, חיי לילה ומסעדות.
ישראל דנדרוביץ
ישראל דֶנדֶרוֹביץ (בכתיב יידי: דענדעראוויטש; נולד בתשל"ח, 1978) הוא רב, חוקר תורני ומרצה בתחומי מחקריו, מתמחה בביאור התלמוד ירושלמי, מחבר ספרים ומאמרים, שהתפרסם בסוגת מאמרים תורניים פופולריים.
ביוגרפיה
נולד בירושלים לרב משה חיים דנדרוביץ, ראש ישיבת שפת אמת לצעירים בירושלים, וחבר ועדת החינוך של חסידות גור. אמו בת שבע היא בתו של הרב חיים שלום הלוי סגל, מרבני מכון הרי פישל, למד בישיבות מאור ישראל ושפת אמת של חסידות גור. נישא לחנה לבית מילר.
בשנת 2000 (תש"ס) עבר להתגורר בעיר ערד, שם התמנה כחוקר במכון להוצאת התלמוד הירושלמי. במסגרת זו היה שותף בעריכת מהדורת "דרכי שמחה" על מסכתות שונות מהתלמוד הירושלמי. התמחותו בחקר התלמוד הירושלמי, הביאה אותו לשמש כמגיד שיעורים על כל התלמוד הירושלמי במערכת השיעורים המוקלטים "קול הדף", לצידו של הרב מיכל זילבר, מגיד השיעורים על התלמוד הבבלי.
פעילות תורנית
מאמריו פורסמו במשך השנים בעשרות כתבי עת תורניים, ביניהם: "מוריה", "ישורון", "המעיין", "קובץ בית אהרן וישראל", "קול מהיכל", "ירושתנו", "אור ישראל", "היכל הבעל שם טוב", "קול התורה", "פעמי יעקב", "אסופות" ו"יחלק שלל". בשנים תשע"ה - תשע"ז פרסם מאמר שבועי בעלון פרשת השבוע "במשנת הפרשה". מסקנות מאמריו והפניות למחקריו מצוטטים בין היתר בספרי יסוד ובספרי ליקוטים פופולריים.
הרב דנדרוביץ משמש עורך ראשי במכון "נחלת אבות" שבו ערך את פירוש הבהיר על הגדה של פסח, מסכת אבות, שיר השירים, ועוד. כמו כן עורך במכונים: עוז והדר ובאר ישראל, בראשות רבי מנחם מנדל פומרנץ.
בשנת ה'תש"ע ראה אור ספרו הנחמדים מזהב העוסק במתכת הזהב.
הרב דנדרוביץ' משמש מרצה, בעיקר בתחומי מחקריו. בשנים תשע"ד - תשע"ז שידר דנדרוביץ בקביעות פינה שבועית ברשת ב' של קול ישראל. "פינה במחשבה יהודית" שודרה מדי מוצאי שבת בתוכנית מלוה מלכה.
כיום מפרסם הרב דנדרוביץ' (תחת השמות הרב ב. חמד, ישראל דן, ד. רובניץ) במוסף השבת של עיתון יתד נאמן כתבה העוסקת במחקר תורני עם השלכות אקטואליות.
חוגלה פסיונית
חוגלה פסיונית (שם מדעי: Tetraophasis) הוא סוג ממשפחת הפסיוניים הקרובים למיני הפרנקולין וכמוהם שייך לתת-משפחת החוגלות.
החוגלות הפסיוניות חיות באזורים מיוערים, ברחבי מזרח אסיה מהודו ועד סין. הן מזכירות בצורתן את עופות המונאל החיים באותם יערות, אף שהם אינם קרובים. החוגלות מותאמות לחיים בגבהים ובעלי נוצות מבודדות. הצוואר של הזכרים מקושט באדום והזנב שלו ארוך ומגודל כמו אצל פסיונים שונים.
החוגלות הפסיוניות מחפשות בקרקע מיני פקעות, שורשים וחסרי חוליות קטנים למאכל והן מצויות רוב זמנן על הקרקע.
ארנסט פאואר
חייו
פאואר היווה חוליה מקשרת עם המסורות הווינאיות הגדולות: הוא נולד בווינה, אמו הייתה בת למשפחת שטרייכר, בוני הפסנתרים המפורסמים, ובין השנים 1839–1844 למד נגינה בפסנתר אצל בנו של וולפגנג אמדאוס מוצרט, פרנץ קסאפר וולפגנג מוצרט והלחנה אצל סימון זכטר. לאחר תקופת לימודים נוספת אצל פרנץ לאכנר במינכן (1847-1845) עבד כמנצח ומלחין במיינץ, לפני שעבר ללונדון ב-1851.
בתקופת התערוכה הבינלאומית הגדולה של 1862 בדרום קנסינגטון, נשכר לנגן רסיטלים יום-יומיים בבניין התערוכה.
מראשית הדברים, התקבלה נגינתו של פאואר בהערכה ובהתפעלות בלונדון, והוא פיתח שם סדרת קונצרטים, מלווים במאמרים נרחבים בתוכניות, שתיארו את התפתחות המוזיקה לכלי מקלדת מאז 1600 עד לתקופתו; בשנים הבאות הרצה בנושא זה ובעוד נושאים רבים. במשך חמש שנים נמנה עם סגל בית הספר הלאומי להכשרת מוזיקאים וב-1876 התמנה לפרופסור ראשי לפסנתר בקולג' מלכותי למוזיקה שאך זה נפתח. כמו כן היה בקשר עם הפקולטה למוזיקה באוניברסיטת קיימברידג'.
עניינו של פאואר במוזיקה עתיקה לכלי מקלדת ובביצוע אותנטי השתקף בעריכותיו הרבות מספור. הוא היה פעיל גם כסופר ומעבד. בשנת 1896 פרש מעבודתו והשתקע ביוגנהיים שבגרמניה, שם מת בשנת 1905.
בנו, מקס פון פאואר (1945-1866) היה גם הוא פסנתרן בעל שם עולמי.
עיבודים ועריכות מוזיקה
Breitkopf und Härtel, o. J., 3 Bände
פרס האמן הצעיר
פרס האמן הצעיר הוא אחד ממספר פרסים המוענקים מדי שנה לאמנים ישראלים על ידי המדור לאמנות פלסטית במועצה לתרבות ולאמנות, מטעם משרד התרבות והספורט. הפרס מוענק מדי שנה לעשרה אמנים צעירים בתחומי האמנות הפלסטית. הפרס מהווה ציון לשבח והוא נועד לעודד את האמן הצעיר. גובה הפרס עומד על 10,000 ש"ח לכל זוכה.
זכאים לקבל את הפרס אמנים בגילאי 27 עד 35, שהם תושבי ישראל ומתגוררים בה דרך קבע, ואשר הוכיחו פעילות מקצועית מוכרת ומתמשכת בת שלוש שנים לפחות, ובכלל זה השתתפו בשתי תערוכות קבוצתיות סלקטיביות שלא במסגרת בית הספר, או בתערוכת יחיד במוזיאון, או בגלריה מוכרת. אמן שכבר זכה בפרס בעבר, לא יוכל לקבלו פעם נוספת.
מאד מאן
מאד מאן - בייסיקס בע"מ היא חברת תקליטים ישראלית, שהוקמה בשנת 1995 על ידי הראפר וזמר הדאנסהול צ'ולו.
היסטוריה
במהלך שנות התשעים, חזר המוזיקאי צ'ולו מסיבוב הופעות בעולם ופתח חנות בגדים בשם "מאד מאן" בתל אביב, שהפכה למקום מפגש של אמני היפ הופ צעירים, ואחד מהם היה הראפר סאבלימינל בנעוריו. צ'ולו החליט להקים עבורם אולפן בחדר אחורי בחנות, בו הוקלט אלבום האוסף "ישראלים עצבניים אחד אחד". באלבום השתתפו, בין היתר, צ'ולו עצמו, סילברדון, קוטג' וסאבלימינל, בגיל 17. בשנת 2000, הוציא הלייבל אלבום אוסף נוסף בשם "מיקרופון למקסימום", בו השתתפו אמני היפ הופ רבים, בהם צ'ולו, כלא 6, MC שירי, סניקס, סאבלימינל, הצל ותאמר נפאר. אלבום ההמשך, "מיקרופון למקסימום 2", יצא לאור שנה לאחר מכן, ב-2001, והשתתפו בו, בין היתר, צ'ולו, אבי מסיקה, כלא 6 וסניקס.
קתרין שאן
קתרין שאן (בצרפתית: Catherine Shan; 23 בספטמבר 1952–11 בספטמבר 2018) היא סופרת, עיתונאית וקולנוענית צרפתייה.
תרנגול דרבני
תרנגול דרבני (שם מדעי: Galloperdix) הוא סוג של שלווים ממשפחת הפסיוניים ותת-משפחת החוגלות.
קתרין שאן
ביוגרפיה
בתם של אם צרפתייה ואב סנגלי, היא נולדה בשם קתרין נ'דיאייה וגדלה במקומות שונים באפריקה, ביניהם סנגל, ניז'ר, וולטה העליונה (כעת בורקינה פאסו), קונגו, ומדגסקר. לאחר מכן חזרה לצרפת. מ-1975 עד 1981, היא הייתה פרופסור לפילוסופיה. מ-1982 עד 1983, היא עבדה במשרד מנכ"ל אונסק"ו. שאן אז עבדה כעיתונאית בקבוצת "Jeune Afrique", במגזין Géo, וב-Radio Nederlands. היא גם כתבה וביימה מספר סרטים.
ספרה Gens de sable, שיצא ב-1984, הוא נרטיב המתאר את החיים בסנגל ב-33 ציורים, שהוא בעצם הסיפור על התרבותיות הכפולות של היוצרת. ספרה Sa vie africaine, אשר יצא ב-2007, חוזר לאותה התמה מזווית אחרת. הספר מספר על אישה המבקשת להבין את אמה, וגם את ההבדלים ביניהן. הספר מצייר דיוקן של אישה צרפתייה אשר נישאה לאפריקאי, ועבור בתה החזרה לצרפת הוא משום גלות. בין שתי עבודות אלה, יצא ספרה, La vie à deux, המתאר את חייהם של זוג והמשברים שגורמים להם בסוף להיפרד. הנרטיב הוא בקולו של הגבר. בשנות ה-1990, היא הקדישה את זמנה לכתיבה קולנועית, וכתבה מספר תסריטים, ואז בשנים 1998 ו-2005, היא יצרה וביימה סרטים על ריקוד, ובמיוחד על הכוריאוגרפית האמריקאית אשר עבדה בפריז, סוזן בירג'.
תרנגול דרבני
מיני התרנגול חיים בתת-היבשת ההודית והם בעלי ראשים צבעוניים, צוואר ארוך וגוף אפור המנוקד בנקודות לבנות לאורך כל הגוף. הראש אפור וקטן והמקור אפור או ורוד. הנקבות לעומתם דהויות ומוסוות כדי להגן על האפרוחים והביצים.
הם חיים ביערות שונים או סבכים ומקימים טריטוריות ברורות בהם הם מצויים. בעונת הרבייה הזכרים לוחמים אחד בשני במאבק על הנקבות.
ריזוטרה
הריזוטרות הם עופות דמויי-חוגלה המצויים ביערות במלזיה ובאיים באינדונזיה כמו סומטרה או בורנאו והם בעלי מקורים ארוכים, ראשים אדמוניים וגוף אפור-כתום. פלג גופם התחתון לבן והרגליים ארוכות ועוזרות להם לצעוד בזריזות.
הם מחפשים על קרקע היער פירות שונים, ניצנים וחרקים שונים.
גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 - 2023
גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 לשנת 2023 (באנגלית: 2023 FIFA U-20 World Cup), המכונה גם "מונדיאליטו 2023", היה הטורניר ה-23 של גביע העולם בכדורגל עד גיל 20, אשר נערך על-ידי פדרציית הכדורגל הבינלאומית, פיפ"א. התחרות התקיימה בין התאריכים 20 במאי 2023 עד 11 ביוני 2023 בארגנטינה.
נבחרת אורוגוואי זכתה בתואר לאחר שגברה בגמר על נבחרת איטליה. נבחרת ישראל סיימה את האליפות במקום השלישי.
בחירת המארחת
בשנת 2019 הוגשו חמש הצעות לאירוח הטורניר של 2021. ב-24 באוקטובר 2019 הוכרזה אינדונזיה כזוכה במכרז האירוח. בעקבות מגפת הקורונה, לא התקיים הטורניר בשנת 2021, ולכן נדחה האירוח של אינדונזיה לתחרות של שנת 2023.
סירובה של אינדונזיה, כמדינה מוסלמית פרו-פלסטינית להבטיח את ביטחונה של נבחרת ישראל, בנוסף לבקשה של ההתאחדות האינדונזית שלא לארח את הבית שבו משחקת נבחרת ישראל, וכן הפגנות המחאה המתמשכות של האינדונזים נגד השתתפותה של נבחרת ישראל בתחרות, הביאו לכך שבסופו של דבר נשללה מאינדונזיה הזכות לארח את הטורניר. לבסוף, החליטה פיפ"א שהטורניר ייערך בארגנטינה.
פרנקולין מצויץ
פרנקולין מצויץ (שם מדעי: Dendroperdix sephaena) הוא מין דמוי-תרנגול ממשפחת הפסיוניים הקרוב לסוג פרנקולין ובעבר שייך אליו, אך כיום מהווה מין יחיד בסוגו. מצוי בטבע באפריקה שמדרום לסהרה.
גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 - 2023
מדינות משתתפות
בסך הכל, 24 נבחרות ממדינות שונות השתתפו בשלבי הבתים של הטורניר (כולל נבחרתה של ארגנטינה, המארחת).
פרנקולין מצויץ
מאפיינים
אורכו של הפרנקולין המצויץ 33-35 ס"מ ומשקלו 240-460 גרם. הוא בעל צוואר ארוך וגוף מעול עם כנפיים חומות, בטן בהירה וצוואר מנומר בכתמים שחורים. הראש בעל כיפה שחורה וישנו פס שחור בין העיניים למקור השחור.
גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 - 2023
מדינות משתתפות
הורחקה מהשתתפות בטורניר, עקב הפלישה הרוסית לאוקראינה שהחלה כשנה לפני כן.
פרנקולין מצויץ
מאפיינים
מצוי באזורים שונים ברחבי הערבות והסוואנות האפריקניות והוא מסתגל גם לאזורים יבשים יותר. מזונו העיקרי הוא זרעים, ניצני עלים וחרקים. הוא מצוי מסודאן בצפון לדרום אפריקה בדרום.
גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 - 2023
מדינות משתתפות
זהו הטורניר הראשון בכדורגל עד גיל 20 שהעפילו אליו הנבחרת של הרפובליקה הדומיניקנית וישראל.
שלב הבתים
הגרלת שלב הבתים הייתה אמורה להתקיים ב־31 במרץ 2023, אולם בעקבות בעיות בנוגע להשתתפות נבחרת ישראל, ההגרלה נדחתה ל־21 באפריל. 24 הנבחרות חולקו ל־4 קבוצות כאשר מכל קבוצה הוגרלה נבחרת אחת לאחד הבתים. סה"כ היו 6 בתים עם 4 נבחרות כאשר מקומות ראשון ושני העפילו לשלב שמינית הגמר יחד עם 4 הנבחרות הטובות ביותר מהמקום השלישי.
ההגרלה החלה מקבוצה 1. המארחת (ארגנטינה) שובצה לבית א' ולאחר מכן שאר הנבחרות שובצו בשאר הבתים. לאחר מכן הוגרלו קבוצה 2, 3 ולבסוף 4. כאשר שתי נבחרות מאותה התאחדות לא יכלו להיות באותו הבית. שתי הקבוצות המובילות בכל בית וארבע הקבוצות הטובות ביותר שסיימו במקום השלישי העפילו לסיבוב ה-16.
שעות המשחקים לפי שעון ישראל (UTC+3)
שוברי שוויון
סטפן בנדרה
סטפּן אנדריוביץ' בנדרה (באוקראינית: Степан Андрійович Бандера; 1 בינואר 1909 – 15 באוקטובר 1959) היה פעיל פוליטי לאומני אוקראיני מראשי התנועה הלאומנית האוקראינית. על פעילותו למען עצמאות אוקראינה הוא ישב בכלא הפולני והנאצי ובשנת 1959 נרצח על ידי סוכן ק.ג.ב.
התייחסות לפעילותו היא לא חד-משמעית. תושבי אוקראינה המערבית רואים בו גיבור לאומי. בפולין וברוסיה רואים בו משתף פעולה עם הנאצים האשם בהריגה של אזרחים מתוכם 100 אלף יהודים   והסכים לשתף פעולה עם הנאצים ובעקבות כך נכלא במחנה עבודה. יחד עם זאת תחת פיקודו אנשיו ביצעו פוגרום ומעשי רצח של אלפי יהודים. בתקופת ברית המועצות המונח "תומך בנדרה" התייחס לכל הלאומנים האוקראינים ללא תלות בקשריהם עם האיש.
גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 - 2023
שלב הנוקאאוט
הערה: התאריכים הינם לפי שעון מקומי.
סטפן בנדרה
בשנת 2010 הוענק לסטפן בנדרה תואר "גיבור אוקראינה" שבהמשך נשלל ממנו בעקבות החלטת בית המשפט. הצעה להעניק את הפרס לבנדרה נדחתה על ידי הפרלמנט האוקראיני באוגוסט 2019.
ילדות וצעירותו
סטפן בנדרה נולד בכפר בגליציה באזור שהיה שייך לאימפריה האוסטרו-הונגרית. אביו היה כומר בכנסייה היוונית-קתולית. אביו של סטפן היה לאומן אוקראיני ובביתו התקיימו פגישות של ארגונים לאומניים. בשנת 1941, לאחר שהכפר בו התגורר סופח לברית המועצות, נעצר אביו של בנדרה על ידי סוכני נ.ק.ו.ד. והוצא להורג ביולי 1941. אמו של בנדרה נפטרה בשנת 1922 משחפת.
במשפחה היו 7 ילדים והיא התגוררה בבית השרד של הכומר. כאשר היה הילד בן 5 החלה מלחמת העולם הראשונה ואזור הכפר היה במרכז הקרבות. תבוסת האימפריה האוסטרו-הונגרית במלחמה הביאה להתפרצות לאומנית אוקראינית. אביו של סטפן היה בין מארגני המרד האוקראיני ונבחר לפרלמנט של הרפובליקה האוקראינית קצרת המועד שהוקמה. ביולי 1919 הובס הצבא האוקראיני והשטח עבר לשליטת פולין. הדבר קיבל הכרה בינלאומית, אך פולין חויבה לתת לאוקראינים אוטונומיה מסוימת.
בשנת 1919 עבר בנדרה לסטרי והחל ללמוד בגימנסיה האוקראינית המקומית. בשנת 1922 התקבל לארגון לאומני אוקראיני והתקדם בו בסולם התפקידים.
במחצית 1927 סיים בנדרה את לימודיו ורצה להתקבל לאקדמיה כלכלית אוקראינית בעיר פודברדי (צ'כוסלובקיה), אך הפולנים לא הנפיקו לו אישור יציאה מגבולות המדינה. במשך שנה התגורר בכפרו. בשנה זו הוא החל להיות פעיל בארגון צבאי אוקראיני שפעל במחתרת. בשנת 1928 הוא עבר ללבוב (אז בשטח פולין) והחל ללמוד אגרונומיה. בשנת 1929 הוקם ארגון לאומנים אוקראינים ובנדרה היה בין חבריו הראשונים.
פעילות לאומנית בפולין
בשנת 1932 בנדרה נשלח לדנציג (אז בשטח גרמניה) ועבר קורס הכשרה במודיעין. עם חזרתו לפולין הוא קיבל תפקיד פיקודי בזרוע הצבאית של "ארגון הלאומנים האוקראינים". ב-22 בדצמבר 1932 ביום הוצאה להורג של מספר לאומנים אוקראינים ארגן בנדרה הפעלת פעמונים בכל הכנסיות של לבוב. במהלך ההולודומור באוקראינה הסובייטית בנדרה ארגן פעולות נגד פעילים קומוניסטים בלבוב. ב-3 ביוני 1933 הוא היה מעורב בהתנקשות בקונסול סובייטי בלבוב. במהלך כנס הארגון בפראג בנדרה הציע שינוי ארגוני רחב והצעתו התקבלה.
בסך הכל במהלך השנים 1930-1933 בנדרה נעצר חמש פעמים אך בכל פעם לתקופה קצרה. באפריל 1933 הפלג הצבאי של הארגון החליט לבצע התנקשות בשר הפנים של פולין, פייראצקי ועל בנדרה הוטל לארגן את ההתנקשות. השר נרצח ב-15 ביוני 1934. הרוצח הצליח להימלט מחוץ לגבולות פולין. בנדרה, שנעצר יום לפני הרצח במהלך ניסיון לעבור לצ'כוסלובקיה נחקר ותוך זמן קצר התברר שקיים קשר בינו לבין המתנקש.
ב-18 בנובמבר 1935 בוורשה החל משפט נגד מספר לאומנים אוקראינים. כבר בישיבה הראשונה בנדרה הכריז על עצמו כאזרח אוקראינה שלא מכיר בחוק הפולני והתנגד לתת עדות בשפה הפולנית. לאור הופעתו הלוחמנית הדעה הכללית הייתה שבנדרה יקבל עונש מוות. ב-13 בינואר 1936 בנדרה ושני נאשמים נוספים קיבלו עונש מוות שהומר למאסר עולם. ב-25 במאי 1936 בלבוב החל משפט נוסף שבסופו בנדרה קיבל עונש מאסר עולם נוסף. במהלך המעצר הוא הועבר למבצר ברסט ליטובסק. לאחר תחילת המערכה בפולין, ב-13 בספטמבר 1939 בנדרה ולאומנים אוקראינים נוספים נמלטו מהכלא. תוך זמן קצר הוא הגיע ללבוב שעברה לשליטה של ברית המועצות. לאחר הערכת המצב הוא החליט שהארגון צריך להתרכז במאבק נגד השלטון הסובייטי.
מלחמת העולם השנייה
לאחר הגעה ללבוב היה בנדרה במחתרת במשך כשבועיים. בתקופה זו הוא נפגש עם מפקדי שטח ועל כולם היה מוסכם שיש לפעול נגד השלטון הסובייטי באוקראינה. מחשש למעצר על ידי סוכני נ.ק.ו.ד. הוא ומספר מעוזריו עברו את הגבול והגיעו לקרקוב שהיה בשטח הכיבוש הגרמני. בהיותו בקרקוב ב-3 ביוני 1940 הוא התחתן.
בנובמבר 1939 עבר בנדרה לסלובקיה, אחר כך לווינה. באותה תקופה החל פילוג בארגון הלאומנים האוקראינים. החל מאוגוסט 1939 בראש הארגון מונה אנדריי מלניק, אך רבים מהצירים שהשתתפו בהצבעה תמכו בסטפן בנדרה. בנדרה היה בדעה שיש לפעול באופן עצמאי תוך מאבק מזוין לטובת אוקראינה העצמאית. מלניק, לעומתו, סבר שיש להתבסס על עזרה של גרמניה לקבלת מדינה עצמאית. ב-10 בפברואר 1940 התאספו תומכיו של בנדרה בקרקוב והכריזו עליו כראש הארגון. ב-5 באפריל 1940 נפגשו מלניק ובנדרה בצפון איטליה. מלניק סירב להפסיק קשרים עם הגרמנים לפגישה לא היו תוצאות. באפריל 1941 החלק המתפלג ארגן אספה מארגנת ובנדרה נבחר לראש הארגון. הארגון החל בהכנת תאים צבאים בשטח אוקראינה הסובייטית.
ערב הפלישה לברית המועצות, סייע בנדרה לנאצים בהקמת שני גדודי אוקראינים, "גדוד נכטיגל" ו"גדוד רולאנד", וכן הקימה תנועתו "קבוצות ניידות", שנעו עם הצבא הגרמני לתוך אוקראינה והקימו את הממשל המקומי ואת משטרת העזר האוקראינית.
ב-22 ביוני החלה גרמניה הנאצית בפלישה לברית המועצות. ב-30 ביוני לבוב נכבשה על ידי הנאצים. יחד עם הוורמאכט נכנסו לעיר חלק מראשי ארגונו של בנדרה. עם זאת, הגרמנים מנעו ממנו עצמו להיכנס ללבוב, כנראה מתוך חשש שינקוט פעולות חד-צדדיות ללא אישורם.
ואכן, עם כניסת הגרמנים ללבוב ב-30 ביוני 1941 הכריז סגנו של בנדרה, ירוסלב סטצקו, על חידוש המדינה האוקראינית העצמאית, וזאת בלא אישור הגרמנים. במקביל, במשך ארבעה ימים מ-30 ביוני 1941 ועד 3 ביולי 1941 ערכו אנשי ארגון הלאומנים האוקראינים של בנדרה לצד חיילי גדוד נכטיגל ואנשי המיליציה הלאומית האוקראינית פוגרום ביהודי לבוב, בו נרצחו כמעט 4,000 יהודים ונפגעו רבים נוספים. למרות שבנדרה ותומכיו היו בעד שיתוף פעולה עם הגרמנים במאבק נגד הסובייטים, לא אהב השלטון הגרמני את הכרזת העצמאות ותוך מספר ימים ראשי המדינה החדשה נעצרו וב-5 ביולי נעצר גם סטפן בנדרה עצמו. כאשר הוא סירב לגנות את הכרזת העצמאות הוא נשלח למחנה מעצר בזקסנהאוזן. בהיותו במחנה הוא היה באגף האסירים הפוליטיים בתנאים סבירים יחסית.
בנדרה היה במעצר, אך תומכיו הצליחו להקים באוקראינה הכבושה צבא אוקראיני של ממש שלחם בעיקר נגד פרטיזנים פולנים ופרטיזנים סובייטים. אנשי הצבא האוקראיני ערכו טבח באוכלוסייה פולנית בווהלין ורצחו יהודים, שהצליחו להימלט ליערות מהגטאות. ב-25 בספטמבר 1944 שוחרר בנדרה, אך כתנאי לשיתוף פעולה עם הנאצים דרש מהם להכיר באוקראינה העצמאית. מאחר שלא הייתה לכך הסכמה גרמנית, הוא לא שיתף פעולה עם הנאצים אך גם לא נעצר שוב. רומן שוחביץ' שהיה ראש הארגון באוקראינה הציע להכריז על בנדרה כראש הארגון. בפברואר 1945 נבחר בנדרה לעמוד בראש הארגון. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה הוא נשאר להתגורר בגרמניה.
לאחר מלחמת העולם השנייה
בשטח אוקראינה הסובייטית ניהלו חברי הארגון מאבק מזוין נגד השלטון הסובייטי. היחידות הצבאיות של הארגון כללו עשרות אלפי לוחמים שהסתתרו ביערות ובמחתרת ולחמו נגד הצבא האדום ופעילים קומוניסטים. המאבק נמשך מספר שנים, עד לתחילת שנות ה-50. במהלך המאבק נהרגו עשרות אלפי לוחמים, משפחות רבות הוגלו לסיביר ובוצעו מעצרים רבים.
באוגוסט 1948 באספת הארגון ניסה בנדרה לקבל החלטה על מעברו לאוקראינה אך גם תמיכתו של ראש הארגון המחתרתי באוקראינה רומן שוחביץ' לא עזרה והאספה החליטה שעליו להישאר בגרמניה.
לתקופה מסוימת הוא חשש ממעצר מצד השלטון הצבאי הבריטי, אך החל מתחילת שנות ה-50 הוא עבר למינכן והתגורר בעיר באופן חוקי. בשנת 1954 הגיעו אל בנדרה אשתו וילדיו.
החל משנת 1947 ניסו סוכנים סובייטים להרוג אותו, ורק ב-15 באוקטובר 1959 ההתנקשות הצליחה. לבית העלמין במינכן הגיעו נציגי כל הפלגים של הפזורה האוקראינית כולל אויביו של בנדרה. רוצחו, סוכן הקג"ב בוגדן סטשינסקי, לא נתפס והצליח להימלט לברית המועצות. בשובו עוטר בעיטור הדגל האדום על ביצוע החיסול. בשנת 1961, ערק סטשינסקי למערב, שם הודה כי הוא זה שרצח את בנדרה. בשנת 1962 במערב גרמניה נידון סטשינסקי ל-8 שנות מאסר.
יואכים השלישי פרידריך, הנסיך הבוחר מברנדנבורג
יואכים השלישי פרידריך, הנסיך הבוחר מברנדנבורג (בגרמנית: Joachim III Friedrich, Kurfürst von Brandenburg und Herzog von Preußen; 27 בינואר 1546 – 18 ביולי 1608), היה הנסיך הבוחר של ברנדנבורג בין השנים 1598–1608.
ביוגרפיה
יואכים פרידריך נולד ב-27 בינואר 1546 בקלן, בן ליוהאן גאורג, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ולסופיה מלגניצה, בתו של פרדריק השני, דוכס לגניצה. בשנת 1570 התחתן יואכים פרידריך עם קתרינה מברנדנבורג-קיסטרין, בתם של יוהאן, מרקיז ברנדנבורג-קיסטרין וקתרינה מבראונשווייג-וולפנביטל, ובשנת 1603 התחתן יואכים פרידריך עם אלאונורה מפרוסיה, בתם של אלברכט פרידריך, דוכס פרוסיה ומריה אלאונורה מקלווה.
בשנת 1598 מת אביו יוהאן גאורג, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ויואכים פרידריך עלה במקומו לשלטון.
ב-18 ביולי 1608 מת יואכים פרידריך בקפניק, ובמקומו עלה לשלטון בנו יוהאן זיגיסמונד.
משפחתו
בשנת 1570 התחתן יואכים השלישי פרידריך עם קתרינה מברנדנבורג-קיסטרין, בתם של יוהאן, מרקיז ברנדנבורג-קיסטרין וקתרינה מבראונשווייג-וולפנביטל, ממנה נולדו לו 8 ילדים:
בשנת 1603 התחתן יואכים השלישי פרידריך עם אלאונורה מפרוסיה, בתם של אלברכט פרידריך, דוכס פרוסיה ומריה אלאונורה מקלווה, ממנה נולדו לו בת אחת:
מוקדמות מונדיאל 1982 - אפריקה
109 נבחרות לאומיות נרשמו למוקדמות מונדיאל 1982, והתחרו על 24 מקומות בטורניר הגמר, שהיו עלייה מ-16 מקומות במונדיאלים הקודמים. , המארחת, ו, האלופה המכהנת, העפילו אוטומטית, והותירו 22 מקומות לנבחרות האחרות.
מהלך המוקדמות
29 נבחרות מאפריקה נרשמו למוקדמות המונדיאל, אך פיפ"א דחתה את בקשתה של כיוון שזו לא שילמה את אגרת הרישום. הנבחרות התמודדו על 2 מקומות במונדיאל, והמשחקים התנהלו בארבעה סבבים:
אנני ווק
אנני ווק או אן פירון ווק (באנגלית: Annie Walke; 1877 – 1965) הייתה אמנית אנגלית. לאחר שסיימה את לימודיה בבית הספר לאמנות צ'לסי ובבית הספר לאמנות בלונדון, המשיכה את לימודיה בדרזדן, גרמניה. בערך בסוף המאה ה-19 התיישבה בקורנוול.
מוקדמות מונדיאל 1982 - אפריקה
סיבוב ראשון
מרוקו העפילה לסיבוב השני.
אנני ווק
חיים אישיים
אן פירון נולדה בשנת 1877 בבנסטד, סארי, אחת מתוך שישה ילדים שנולדו לאדית ג'יין דפילד פירון ופול ברדשאו פירון, סוחר יין לונדוני מצליח. אחותה הצעירה הילדה, גם הייתה אמנית.
מוקדמות מונדיאל 1982 - אפריקה
סיבוב ראשון
זאיר העפילה לסיבוב השני.
אנני ווק
חיים אישיים
אן למדה במכללת הנשים צ'לטנהאם, בבית הספר לאמנות של צ'לסי ובבית הספר לאמנות בלונדון. היא הציגה את ציוריה באקדמיה המלכותית לאמנויות ובמקומות אחרים בלונדון. המדריכים שלה כללו את סר ויליאם אורפן, אוגוסטוס ג'ון וסר ויליאם ניקולסון. לאחר שהאחיות סיימו את לימודיהן הרשמיים באזור לונדון, הן נסעו לדרזדן. בין 1902–1904 בערך היא הצטרפה לאחותה בסנט אייבס, קורנוול.
מוקדמות מונדיאל 1982 - אפריקה
סיבוב ראשון
קמרון העפילה לסיבוב השני.
אנני ווק
חיים אישיים
היא נישאה ב־1911 לניקולו ברנרד ווק, שהיה כומר אנגליקני, בפולרואן ושם הקימה את הסטודיו שלה. ברנרד ווק מונה לכומר של כנסיית סנט הילרי בשנת 1912. הוא נותר כומר עד 1936.
מוקדמות מונדיאל 1982 - אפריקה
סיבוב ראשון
גינאה העפילה לסיבוב השני.
אנני ווק
חיים אישיים
לזוג לא היו ילדים. לאחר שברנרד פרש לגמלאות התיישבו בני הזוג במובגיסי.
ברנרד נפטר ב־25 ביוני 1941 ונקבר בחצר כנסייה, ליד סנט ארת' וסנט הילרי.
מוקדמות מונדיאל 1982 - אפריקה
סיבוב ראשון
ניגריה העפילה לסיבוב השני לאחר ניצחון 4 - 3 בדו-קרב פנדלים.
אנני ווק
חיים אישיים
אנני ווק נשארה בביתם והמשיכה לצייר עד 1950 לערך. לאחר מכן כתבה והוציאה לאור ספר אחד בשנת 1963.
אנג'ל דיאבנג
רקע
דיאבנג נולדה בדקר ב-1979. היא למדה קולנוע במכון מדיה סנטר דה דקר, לאחר מכן בבית הספר לקולנוע La Fémis בפריז, ולבסוף באקדמיה לקולנוע באדן-וירטמברג בגרמניה.
מוקדמות מונדיאל 1982 - אפריקה
סיבוב ראשון
לוב העפילה לסיבוב השני.
אנג'ל דיאבנג
קריירה
דיאבנג החלה את הקריירה שלה בתור עורכת סרטים. ב-2005 היא ביימה את סרטה הראשון, "Mon beau sourire", סרט תיעודי על סטנדרט היופי לנשים בסנגל.
היא מנהלת את חברת ההפקה קרונינקה, אשר יצרה יותר מתריסר סרטים.
אנני ווק
חיים אישיים
ווק נפטרה בשנת 1965 ונקברה בסנט ארת'.
קריירה
בסביבות 1904 הקימה סטודיו הפונה לנמל בפולרואן, עיירת חוף בדרום קורנוול. במהלך הקריירה שלה היא ציירה ציורי קיר, דמויות ודיוקנאות. היא הייתה חברה באגודה המלכותית לעידוד אומנויות, ייצור ומסחר, אגודת האמנים ניולין וחברת האמנים סנט אייבס.
בסנט הילרי אנני ווק עיצבה סטודיו של אמן בתוך אורוות סוסים, והביאה רצפות עץ נוספות, והקימה גן חיצוני.
בית ספר ניולין
ווק פגשה את לורה נייט בתערוכה בניולין, אנני וברנרד פגשו אנשים נוספים מבית הספר ניולין באמצעות היכרותו של אלפרד מוננינג בשנת 1915. ווק הייתה חברה במושבת האמנים ובאסכולת ניולין, בקורנוול. בגלל הקשר ההדוק שלה עם אמני האזור, הספר שחיבר בעלה, "עשרים שנה בסנט הילרי", משמש לעיתים קרובות לחקר מידע על אמני קורנוול.
כנסיית סנט הילרי
אף על פי שכנסיית סנט הילרי תחילתה בימי הביניים, היא נבנתה מחדש בשנת 1853, והייתה חסרה עיצוב פנים. עבודות של אנני ווק וכמה מחבריה האמנים, כמו לורה נייט, דוד פרוקטר, ארנסט פרוקטר, הרולד הארווי, רוג'ר פריי הוזמנו לקשט את הכנסייה. אמנים אלה מקבוצת "למורנה" יצרו יצירות מזבח ויצירות אחרות.
אחת העבודות של ווק בכנסייה הייתה ציור של ז'אן ד'ארק שהוצב בתוך הדלת הדרומית של הכנסייה. ארנסט פרוקטר עשה עבודה המתארת את סנט מויס, סנט קווין עבור הדוכן. אנני, דוד וארנסט פרוקטר, גלדיס היינס, אלתיאה ונורמן גרסטין והרולד נייט עשו כולם ציורים לקירות היציעים בכנסייה. אמנים נוספים השתתפו בקישוט הכנסייה שהפכה לאחת הבולטות במדינה.
מוקדמות מונדיאל 1982 - אפריקה
סיבוב ראשון
זמביה העפילה לסיבוב השני.
ניז'ר העפילה לסיבוב השני בזכות יתרון שערי חוץ.
אלג'יריה העפילה לסיבוב השני.
טנזניה העפילה לסיבוב השני.
סיבוב שני
אלג'יריה העפילה לסיבוב השלישי.
בית הספר למקצועות המלאכה ע"ש לודוויג טיץ
רקע
עליית הנאצים לשלטון בגרמניה הובילה את ראשי יהדות גרמניה להכרה בצורך להכשיר בני נוער לעלייה לארץ ישראל. כך הוקמה עליית הנוער שפעלה להעלאת והכשרת נוער יהודי בתחילה מגרמניה הנאצית ולאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה גם ממדינות נוספות באירופה. להקמת בית ספר טיץ ביגור, חברו מספר גופים ובראשם: האגודה המרכזית של אזרחים גרמנים בני הדת היהודית, ההסתדרות הציונית בגרמניה, עליית הנוער, משפחת שוקן, התאחדות עולי גרמניה ואגודת עזרא. היה זה ניסיון ראשון מצד תנועת עליית הנוער להכשיר את העולים בנגרות ובמסגרות ולהקנות להם מקצוע להמשך חייהם בישראל. אנשי קיבוץ יגור ראו בפרויקט הזדמנות לחינוך בערכי החלוציות ובניין הארץ ברוח תנועת העבודה. שתי הגישות לא בהכרח תאמו האחת את רעותה, והעניין הוביל לעימותים תכופים בין הארגונים.
מוקדמות מונדיאל 1982 - אפריקה
סיבוב שני
ניז'ר העפילה לסיבוב השלישי בזכות יתרון שערי חוץ.
בית הספר למקצועות המלאכה ע"ש לודוויג טיץ
הקמת המוסד
אתר יגור נבחר בשל קרבת הקיבוץ לנמל חיפה ולמרכזי תעשייה אזוריים, והיותו של קיבוץ יגור מבוסס כלכלית ובעל משק חקלאי גדול ומתקדם לתקופתו. ארתור רופין ניהל את המשא ומתן ובסיומו העביר קיבוץ יגור קרקעות קק"ל שבאחזקתו לצורך הקמת המתקנים, וארגון יוּגֶנְדְהִילְפֶה (מגרמנית: עזרה לנוער יהודי) הסכים לתמוך כלכלית בתלמידים במהלך שנות לימודיהם במוסד. מנהיגי יהדות גרמניה החליטו לקרוא לבית הספר על שם לודוויג טיץ שהיה פעיל ציבור ציוני אשר זכה לאהדה רבה בקרב הנוער היהודי-גרמני ונפטר ב-1933. לאור תוכני הלימוד, שיקולי מיקום ותקציבים, והעובדה שמדובר בלימודי פנימייה הוסכם שבית הספר ייועד לבנים בלבד. עוד הוסכם, שאוכלוסיית התלמידים תמוין בתהליך ההכשרה בגרמניה ויישלחו תלמידים המתאימים להכשרה מקצועית.
חבר הנאמנים (קורטוריון) של המוסד כלל את: הנרייטה סאלד וארתור רופין מטעם עליית הנוער, גאורג לנדואר ומקס קרויצברגר (בגרמנית: Max Kreutzberger) מטעם התאחדות עולי גרמניה, וישראל אידלסון מטעם משק יגור. ב-18 באוקטובר 1936 הודיעה הנרייטה סאלד לחבר הנאמנים על קבלת האישורים לפתיחת המוסד ובו ילמדו 60 תלמידים עולים מגרמניה. מועד זה נחשב לתאריך ייסודו של בית הספר. בפועל, ב-8 בפברואר 1937 הגיעה הקבוצה הראשונה שמנתה 58 תלמידים לארץ ישראל ולוותה ליגור על ידי הנס בייט מזכיר עליית הנוער, ובו נערכה להם קבלת פנים חגיגית לרגל פתיחת המחזור הראשון ללימודים במוסד. שנת הלימודים נפתחה במאי 1937. ביוני 1937 נערך טקס חנוכה רשמי של המוסד, בנוכחות אדוארד קית'-רוץ' מטעם המנדט הבריטי. את הטקס ליוותה בשירה מקהלת תלמידי בית הספר בניצוחו של יהודה שרתוק.
את מבנה בית הספר והפנימייה תכנן האדריכל אריך מנדלסון בסיועו של המהנדס אריך קמפינסקי, ואת הביצוע בפועל ניהל האדריכל טיבור שיין.
מוקדמות מונדיאל 1982 - אפריקה
סיבוב שני
מרוקו העפילה לסיבוב השלישי לאחר ניצחון 5 - 4 בדו-קרב פנדלים.
Э
בשפות אלו, האות מייצגת תנועה קדמית, חצי-פתוחה, בלתי-מעוגלת /ɛ/, בדומה לאות E הלטינית, בעוד שבשאר השפות הסלאביות, תנועה זאת מיוצגת על ידי האות Е הקירילית. לאות ישנה גם גרסה הפוכה (Є), אשר מייצגת בשאר השפות הסלאביות כהגיית יֶה, בעוד שבשפות המשמשות את האות Э, הגייה זאת מיוצגת על ידי האות Е הקירילית.
מוקדמות מונדיאל 1982 - אפריקה
סיבוב שני
ניגריה העפילה לסיבוב השלישי.
בית הספר למקצועות המלאכה ע"ש לודוויג טיץ
רקע
מעדויות של בוגרי המחזורים הראשונים עולה, כי התלמידים היו נלהבים לחוויית הלמידה החדשה, לתנאי המגורים וההסעדה ובעיקר רווחו מהמפלט מהאנטישמיות הגואה בגרמניה. מנגד, בקרב חברי יגור נטען, כי שני המחזורים הראשונים לא התייחסו ברצינות יתרה ללימודיהם, אלא כתחנת מעבר לחיים הבוגרים. בהמשך, נקלטו פליטים ממדינות שונות באירופה כגון צ'כוסלובקיה, רומניה, יוגוסלביה, יוון, ובולגריה ונערים ממשפחות קשות יום מהארץ, אשר באמצעות שדרוג סגל ההוראה זכו לחינוך מקצועי ברמה גבוהה, שאפשר להם להשתלב בשוק העבודה במדינה שבדרך. בכך, היה בית ספר טיץ מראשוני המוסדות בישראל שהעניקו השכלה מקצועית. התלמידים הצטרפו לתנועות נוער, חלקם לנוער העובד וחלקם לשומר הצעיר. במקביל, עברו חניכי המחזורים השונים אימונים צבאיים בגדנ"ע. בהמשך, הצטרף חלק גדול מהם לחי"ש וחלקם בהמשך, גם לפלמ"ח. בראשית ימיה של מדינת ישראל נחשב בית זה לשם דבר בתחום ההכשרה המקצועית בישראל.
מוקדמות מונדיאל 1982 - אפריקה
סיבוב שני
זאיר העפילה לסיבוב השלישי.
בית הספר למקצועות המלאכה ע"ש לודוויג טיץ
מחזורי הלימוד
ממאי 1937 ועד מאי 1948 למדו בבית ספר טיץ כ-450 תלמידים, ב-7 מחזורים תלת שנתיים ומחזור אחד חד שנתי. כ-350 למדו בתנאי פנימיים ועוד כ-100 היו אקסטרניים. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו לבית הספר גם תלמידים תוך כדי שנת הלימודים, ועל פי רוב החלו את לימודיהם במחזור נתון וסיימו אותם במחזור שלאחריו. לאחר סגירת בית הספר אבד ארכיונו, עניין שהקשה על איסוף החומר ואיתור שמות תלמידיו, בעיקר אודות האקסטרניים. המחזור הראשון למד ממאי 1937 ועד פברואר 1940 ובו למדו 55 תלמידי פנימייה. המחזור השני למד ממאי 1939 ועד יולי 1942 ובו למדו 60 תלמידי פנימייה. בשני המחזורים הראשונים למדו תלמידים מגרמניה הנאצית (כולל אוסטריה). לפי אגדה אורבנית שנפוצה בקרב תלמידי טיץ', הנרי קיסינג'ר ניסה להתקבל ללימודים בבית הספר ולא עבר את תהליך המיון שנערך בגרמניה. המחזור השלישי למד מאוקטובר 1940 ועד יולי 1943 ובו למדו 40 תלמידי פנימייה, המחזור הרביעי למד מיולי 1941 ועד יולי 1944 ובו למדו 60 תלמידי פנימייה, המחזור החמישי למד מיולי 1942 ועד יוני 1945 ובו למדו 39 תלמידי פנימייה, המחזור השישי למד מאוקטובר 1943 ועד יולי 1946 ובו למדו 24 תלמידי פנימייה, המחזור השביעי למד מספטמבר 1944 ועד יוני 1947 ובו למדו 36 תלמידי פנימייה, המחזור השמיני למד ממאי 1947 ועד מאי 1948 ולמדו בו 32 תלמידי פנימייה. הלימודים הופסקו בשל מלחמת השחרור, התלמידים גויסו ולא סיימו את לימודיהם. מחזור חד שנתי למד בשנים 1947 - 1948 ובו למדו 30 תלמידים שסיימו את לימודיהם.
מוקדמות מונדיאל 1982 - אפריקה
סיבוב שלישי
אלג'יריה העפילה לסיבוב הגמר.
בית הספר למקצועות המלאכה ע"ש לודוויג טיץ
תוכני הלימוד, סגל המורים והתלמידים
במהלך שנות פעילותו נתקל בית הספר בקשיים בגיוס מורים ומדריכים מתאימים. ההסכם בין עליית הנוער לקיבוץ יגור העניק עדיפות למינוי צוותי הוראה מקרב בני הקיבוץ, אך לא כל הסגל הממונה תאם את צורכי הלימוד והסילבוס המקצועי. לכך נוספו מאבקי שכר ומאבקים על התנאים הסוציאליים שגרמו לחילופי גברי בהנהלת המוסד. העניין הוביל לעימותים תכופים בין ראשי קיבוץ יגור לראשי עליית הנוער והנהלת בית הספר.
מנהלו הראשון של בית הספר היה אהרן שניימן (שלגי) (בגרמנית: Aron Schneeman) אשר כיהן עד ספטמבר 1941. שניימן נקט בקו משמעתי נוקשה וכונה "קצין פרוסי", ובספטמבר 1941 פוטר מתפקידו. במאי 1942 מונה תחתיו פרופסור מקס ארנרייך שהיה מהנדס מכונות ומרצה בטכניון והוא כיהן בתפקידו עד ראשית 1947. לאחר עזיבתו של ארנרייך מונה למנהל בית הספר אדגר פרוינד. פרוינד התפטר בשלהי 1947 ובמקומו מונה שמעון רדליך שניהל את בית ספר טיץ עד לסגירתו. המנהל הפדגוגי, המדריך הראשי וממלא מקום מנהל בית הספר היה הנס גרטנר.
אסתר דויד (דנדקר)
אסתר דויד (דנדקר) (בגוג'ראטית: એસ્થર ડેવિડ; בהינדית: एस्थर डेविड; נולדה ב-17 במרץ 1945, אחמדאבאד, גוג'ראט, הודו) היא  סופרת, מחנכת, פסלת, מבקרת אמנות ופעילה יהודייה-הודית לקידום זכויות נשים. אסתר דוד היא בת לקהילת בני ישראל, וכותבת בשפות אנגלית וגוג'ראטית.
מוקדמות מונדיאל 1982 - אפריקה
סיבוב שלישי
ניגריה העפילה לסיבוב הגמר.
מרוקו העפילה לסיבוב הגמר.
קמרון העפילה לסיבוב הגמר.
סיבוב הגמר
אלג'יריה העפילה למונדיאל.
קמרון העפילה למונדיאל.
אסתר דויד (דנדקר)
מוצא משפחתי
אסתר נולדה בעיר אחמדאבאד במדינת גוג'ראט תחת הראג' הבריטי, בתם היחידה של הזואולוג המפורסם ראובן דויד דנדקר (1912-1989) ושרה סולומון נוגאוקר (1916–1980).
צאצאית לענף הרופאים ממשפחת דנדקר שעברו בתחילת המאה ה-19 מהכפר היהודי אגר-דנדה (דאנדה-ראייגר) לאהמדבאד והקימו את הקהילה היהודית במקום.
מזמן לידתה גדלה עם חיות בר בגן החיות אותו הקים אביה כפי שגם הוא בתורו גדל עם חיות בר בזמנו. את ראשית לימודיה עשתה בעיר בה נולדה.
לימודים וקריירה
אסתר סיימה את לימודי התואר באומנות והיסטוריה מאוניברסיטת MS בעיר ברודה ולאחר מכן המשיכה בלימודי היסטוריה ופיסול תחת הפסל המפורסם סאנקהאו צ'אודריי. אסתר סיימה לימודיה וקיבלה את התואר פרופסור להיסטוריית האומנות והערכה אומנותית ולימדה באוניברסיטאות שונות ברחבי הודו.
אסתר הפכה לבעלת טור ביקורת אומנות בעיתון "טיימס אוף אינדיה" (הטיימס של הודו) וכמו כן כתבה למגוון עיתונים באנגלית ברחבי הודו. משנת 1997 החלה את הקריירה בתור סופרת, כאשר בספריה היא תמיד משלבת את מורשתה היהודית וילדותה העשירה תחת הוראתו של אביה הזואולוג. היא משתמשת בשם העט אסתר דויד.
לאחר הצלחת ספרה הראשון "The Walled City" אשר נכנס לספריית הספרות היהודית המודרנית, פרסמה מספר ספרים נוספים כגון:
Book of Rachel
My father's Zoo
Book of Esther
ספריה אשר נכתבו באנגלית יצאו במהדורות רבות ותורגמו לשפות רבות ביניהן: צרפתית, גוג'ראטי ומרהטי.
ספריה נלמדים ברחבי ארצות הברית. אסתר זכתה במספר פרסי ספרות. ביניהם, פרס סהיטייה אקדמי בשנת 2010 לספרות באנגלית, ניתן על ידי ממשלת הודו ופרס פריקס יוג'ין בראזיאר בצרפת וכמו כן הייתה מועמדת לאחד הפרסים המוערכים בספרות בצרפת פרס ה"ליסטה דה פריקס פאמינה".
אסתר ביקרה פעמים רבות במדינת ישראל ואף העבירה הרצאות על ספריה והייתה חברת כבוד במספר כנסים בנוגע לספרות ויהדות הודו בארץ.
חיים אישיים
לאסתר בן ובת. הבת אמריטה נשואה ליהודי צרפתי ועוסקת בצילום סרטים דוקומנטריים בצרפת.
אסתר חיה בעיר אהמדבאד ומשם היא פועלת.
בית הספר למקצועות המלאכה ע"ש לודוויג טיץ
תוכני הלימוד, סגל המורים והתלמידים
בבית הספר היו שתי מגמות מקצועיות מרכזיות: נגרות ומסגרות. במגמת נגרות למדו נגרות רהיטים ונגרות בניין ובתחום המסגרות למדו מסגרות מכנית ומסגרות בניין. בנוסף היו שיעורים משותפים בעברית, אנגלית, היסטוריה, שרטוט טכני, מתמטיקה, טכנולוגיה, פיזיקה, הנהלת חשבונות, ציור, תנ"ך, ספרות, וחינוך גופני. בשעות הערב, לאחר תום יום הלימודים התקיימו חוגים, פעילות גדנ"ע ובהמשך חי"ש.
ב-1942 ערך מפקח מטעם מחלקת החינוך של הוועד הלאומי ביקורת בבית ספר טיץ. בדו"ח ציין שרמתם של התלמידים אינה אחידה והעניין משבש את תוכנית הלימודים. עוד ציין כי ישנם ליקויים בארגון ויישום תוכנית הלימודים ונדרשת כיתת מכינה כדי להאחיד את רמת התלמידים. עוד צוין שיש להרחיב את הסגל המקצועי של המורים בהתאם לתוכני הלימוד.
בראשית 1942 פנתה הנרייטה סאלד לאריה בן-גוריון בבקשה שיצטרף לסגל ההוקרה של בית הספר, כדי לחלץ אותו מקשייו לאור חשיבות המפעל שטיפל באותה העת בכ-100 נערים שרובם הגיעו כפליטים לבדם לארץ. בן-גוריון נעתר, עבר להתגורר ביגור עם משפחתו ושוכן באחת מקומות הפנימייה. בן-גוריון לימד את מחזור ד' של בית ספר טיץ, והמשיך להדריך את הקבוצה גם בתקופת ההכשרה שלהם, בגרעין שכונה "עטרת" ואליו צורפו קבוצת בנות מבית ספר עיינות, מרמת גן ומתלפיות. כל הגרעין התגייס לפלמ"ח ובהמשך יישבו חבריו את קיבוץ חוקוק. חבר הנאמנים של המוסד הסתייג מפעילותו של בן-גוריון אשר נשאה אופי פוליטי עם נטייה לקיבוץ המאוחד.
במהלך לימודי מחזור ה' בו למדו 39 תלמידי פנימייה התחולל משבר חברתי בין התלמידים ובינם לבין חברי הקיבוץ. נתגלו בעיות משמעת רבות וכפועל יוצא מהן, הוחלט לקבל את תלמידי מחזור ו' לחודש ניסיון בטרם קבלתם ללימודי קבע במוסד. בתקופה זו העמיק משבר סגל ההוראה, ופתיחת שנת הלימודים התעכבה בשל החוסר במדריכים. בתקופה זו החלו לקיים קורסים ייעודיים לתלמידים אקסטרניים. במאי 1944 התקיים קורס ל-12 מכונאים חברי הפלי"ם ועימם נמנה אברהם זכאי. מחזור ז' היה האחרון שהשלים מסלול תלת שנתי ועמד בסימן הרעת המצב הביטחוני בארץ. מחזור ח' הפסיק את לימודיו וב-15 במאי 1948 גויסו תלמידיו.
מבין בוגריו הנודעים של בית הספר ניתן למנות את: האלוף אהרון דורון, יעקב אלעזרי, אפרים וייל, עוזי גל, חנן זלינגר ורפי גורן.
סגירת בית הספר ולאחריה
במאי 1948, במהלך מלחמת השחרור פונו הנשים והילדים מקיבוץ אשדות יעקב ושוכנו בפנימיית טיץ. ב-11 בנובמבר 1948 החליטה אספת קיבוץ יגור שהקיבוץ אינו מעוניין בהמשך פעולתו של בית הספר בשטחו. התקיים משא ומתן בין הגורמים השונים ובאוקטובר 1949 נסגר רשמית המוסד. לאחר סגירת בית הספר, הוסב מבנה הפנימייה לבית הדואר, המנהלה ולמזכירות הקיבוץ. מבני וסדנאות בית הספר הועברו לשימוש מפעל לגין. ארכיון בית הספר אבד וחומר אודות המוסד נאסף באופן חלקי מארכיונים וממוסדות שונים.
מתיי וישנייק
קורות חייו
וישנייק נולד ברדאוץ וב-1975 סיים לימודי תיכון בעיר הולדתו. עוד במהלך לימודיו התחיל לפרסם שירים בעיתון בית הספר. ב-1976 עבר לבוקרשט, שם למד פילוסופיה והיסטוריה באוניברסיטת בוקרשט. בשנים 1980 - 1987 לימד היסטוריה וגאוגרפיה ב-Dorobanțu-Plătărești, שבמחוז קלראש. בשנים 1977 - 1987 כתב ופרסם שירים, מחזות, רומן אחד ותסריטים - מרבית מחזותיו נפסלו על ידי הצנזורה. ב-1987 קיבל אישור לצאת לטיול ביוון ובצרפת ובעת שהיה בפריז הוצעה לו מלגה ספרותית שם ובו זמנית נודע לו שברומניה נאסר המחזה שלו, "הסוסים בחלון", יום לפני הבכורה. הוא ביקש מקלט מדיני בצרפת וב-1993 זכה לאזרחות צרפתית.
וישנייק המשיך לכתוב שירים, רומנים ומעל מאה מחזות, שחלקם הוצגו על במות התיאטרון ביותר משלושים מדינות. לאחר המהפכה הרומנית היה למחזאי הפופולרי ביותר ברומניה. ב-2016 זכה בפרס על שם ז'אן מונה עבור ספרות אירופאית. הפרס ניתן לו על הספר הצרפתי "הסוחר בהתחלות של רומנים".
דיק ת'ורנברג
ריצ'רד לואיס ת'ורנברג (באנגלית: Richard Lewis Thornburgh; 16 ביולי 1932 – 31 בדצמבר 2020) היה פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי, שכיהן כמושל פנסילבניה ה-41 בשנים 1979–1987 וכתובע הכללי של ארצות הברית בממשליהם של הנשיאים רונלד רייגן וג'ורג' הרברט ווקר בוש. ת'ורנברג, שהיה חבר המפלגה הרפובליקנית, כיהן גם כתובע פדרלי במערב פנסילבניה.
ביוגרפיה
ת'ורנברג נולד בפיטסבורג שבפנסילבניה ב-16 ביולי 1932, בנם של אליס (לבית סנבורן) וצ'ארלס גרלנד ת'ורנברג, מהנדס במקצועו. ת'ורנברג למד בבית הספר התיכון אקדמיית מרסרסבורג (Mercersburg) ואחר כך באוניברסיטת ייל, שם השלים לימודי תואר ראשון בהנדסה בשנת 1954. ב-1957 השלים תואר במשפטים בבית הספר למשפט באוניברסיטת פיטסבורג, שם שימש כעורך כתב העת המשפטי של האוניברסיטה. בהמשך חייו הוענק לו תוארי דוקטור לשם כבוד מ-32 אוניברסיטאות ומכללות אחרות. ב-1959 הצטרף למשרד עורכי הדין "קירקפטריק ולוקרט" שבסיסו בפיטסבורג. תחילה נישא ת'ורנברג לג'יני הוטון, ובצוותא חבקו שלושה בנים (ג'ון, דייוויד ופיטר). הוטון נהרגה בתאונת דרכים שאירעה ב-1960 שהותירה את פיטר, הצעיר מבין שלושת בניהם, עם לקות פיזית וקוגניטיבית. בשנת 1963 התחתן ת'ורנברג בשנית עם ג'יני ג'ודסון, עמה חבק בן נוסף ב-1966. רעייתו הייתה בעברה מורה מניו יורק ובוגרת אוניברסיטת הרווארד.
לאחר שכשל בניסיונו להיבחר אל בית הנבחרים של ארצות הברית מול חבר בית הנבחרים ויליאם מורהד ב-1966, נבחר ת'ורנברג לנציג בוועידה החוקתית של מדינת פנסילבניה בשנים 1967–1968. בועידה זו הוביל את המאמצים לרפורמה ברשות השופטת והמבצעת של המדינה. ב-1969 מונה בידי הנשיא ריצ'רד ניקסון לתובע פדרלי במחוז המערבי של פנסילבניה, ובתפקיד זה יצא לו מוניטין של תובע קשוח נגד פשע מאורגן. בשנת 1971 תבע ת'ורנברג בהצלחה את חברות הפלדה בפיטסבורג בבית המשפט בגין זיהום נהרות ומקורות מים על בסיס חוק הסרבנים משנת 1899. בשנת 1975 מינה אותו הנשיא ג'רלד פורד לכהן כעוזר לתובע הכללי של ארצות הברית באגף הפלילי של מחלקת המשפטים. לאחר שנתיים בתפקיד זה, חזר ת'ורנברג לעסוק בעריכת דין בפיטסבורג ופתח במסע בחירות לתפקיד המושל.
בשנת 1978 השיק ת'ורנברג את מסע הבחירות שלו לתפקיד מושל פנסילבניה. הוא זכה במועמדות מפלגתו בבחירות המקדימות על פני שישה מתמודדים אחרים, בהם ארלן ספקטר. חרף רוב למפלגה הדמוקרטית בפנסילבניה, הוא ועמיתו למירוץ ביל סקרנטון (שאביו כיהן כמושל בשנות ה-60) הביסו את ראש עיריית פיטסבורג פיט פלרטי. הניצחון יוחס בין השאר להבטחת הבחירות של ת'ורנברג למגר את השחיתות השלטונית, בתקופה שבה למעלה משישים אישים בממשל המושל מילטון שאפ עמדו בפני כתבי אישום בגין מעשים פליליים. תורנבורג וסקרנטון נבחרו מחדש בשנת 1982. במהלך כהונתו כמושל חוותה פנסילבניה התפתחות כלכלית, שבאה לידי ביטוי בין היתר בשיעור אבטלה נמוך כשעזב את תפקידו ביחס ליום בו הושבע לתפקיד וביצירת חצי מיליון תפקידים חדשים במגזר הפרטי. עם זאת, כהונתו לוותה לא פעם במחלוקות ציבוריות על שרעייתו הצטרפה לביקוריו הרשמיים על חשבון המדינה ודרישתו לאבטח את ילדיו בכוחות המשטרה של פנסילבניה.
ב-1988 מונה בידי הנשיא רונלד רייגן ל, והוא המשיך לשרת בתפקיד זה גם בממשל הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש. ת'ורנברג הושבע לתפקידו לאחר שמינויו אושר פה אחד בידי הסנאט וכיהן סך הכל כשלוש שנים כתובע הכללי. במסגרת תפקידו הנהיג מאבק בפשעי צווארון לבן, ויצר קשרים עם רשויות אכיפת חוק במדינות אחרות כדי לסייע במאבק האמריקאי בסחר בסמים, הלבנת הון ופשעי טרור. במהלך כהונתו התדיין ת'ורנברג פעמיים בפני בית המשפט העליון של ארצות הברית וזכה בעתירותיו, מה שבנה לו מוניטין של תובע יעיל ואפקטיבי. הוא גם פיקח על ההשלכות המשפטיות של אסון הנפט של אקסון ואלדז ב-1989.
בתום כהונתו כתובע הכללי התמודד ת'ורנברג לסנאט של ארצות הברית מטעם פנסילבניה לאחר שהסנאטור ג'ון היינץ נהרג בהתרסקות מטוס, אך הפסיד למועמד הדמוקרטי האריס וופורד. לאחר שסיים את הקריירה הציבורית שב ת'ורנברג לעיסוקיו כעורך דין פרטי. בערוב ימיו היה יועץ אסטרטגי ל, ל ול.
נפטר ב-31 בדצמבר 2020.
Я
יַא היא האות האחרונה באלפבית הקירילי. צורתה דמות-ראי של R לטינית גדולה, וצלילה כשל הגיית י' עיצורית עם הגיית קמץ או פתח (בשפות הסלאביות-מזרחיות משמעותה "אני"). זוהי אחת מחמש האותיות המוקדשות לציון צליל י' עם תנועה (יחד עם Ї ,Ё ,Е ו-Ю).
האות Я נוצרה כתחליף לאות יוּס מהאלפבית הקירילי המוקדם, לאחר שהשימוש בה בכל שבע צורותיה הופסק בכל השפות הסלאביות עד סוף המאה ה-18.
דוד שפס
דוד שפס (נולד בכ"ז בתשרי תש"ז; 22 באוקטובר 1946) הוא קלסיקאי ורב ישראלי.
קורות חייו
דוד שפס נולד בברוקלין, ניו יורק, אביו היה עורך-דין ואמו מעצבת פנים. למד ב-Swarthmore College בפנסילבניה, שם למד לימודים קלאסיים מן הפרופסורים מרטין אוסטוולד והלן נורת, נבחר לאגודת פי בטא קאפה, וסיים ב.א. ביוונית בהצטיינות יתרה ב-1967. בסוורתמור פגש את אשתו, מלכה קרמר (כיום פרופ' מלכה שפס מן המחלקה למתמטיקה באוניברסיטת בר-אילן), והם נישאו ב-1968. קיבל תואר שני (1970) ושלישי (1972) בפילולוגיה קלאסית מאוניברסיטת הרווארד. עבודת הדוקטור, שעסקה בזכויות כלכליות של נשים ביוון, נכתבה בהדרכתו של פרופסור גלן באורסוק.
שפס עלה לישראל ב-1972 כשהתמנה למרצה באוניברסיטת תל אביב. בשנת תשל"ט (1978) עבר לאוניברסיטת בר-אילן, שם נעשה מרצה בכיר בשנת תש"ם (1980) ופרופסור חבר בשנת תשס"א (2001) ועמד מספר פעמים בראש המחלקה ללימודים קלאסיים. שהה כעמית מחקר במרכז ללימודים הלניים בוושינגטון די. סי. בקיץ 1994 שימש כחבר מערכת כתב העת Scripta Classica Israelica בשנים 2000–2007. שפס הוסמך לרבנות ב-1976, שירת בצבא כרב והשתחרר ממילואים בדרגת סרן. היה הנציג הישראלי של ועידת אקדמאיים להגנה על בתי קברות יהודיים (Conference of Academicians for the Preservation of Jewish Cemeteries), ומלמד שיעור קבוע בבית כנסת ישראל הצעיר של פתח תקווה.
שפס כתב ספר ללימוד יוונית עתיקה ב-2 כרכים בשם "יופיותו של יפת" ב-1989; הספר מתעדכן מדי שנה. קיימים כמה ספרי לימוד חשובים בעברית, אבל הספר הזה הוא היחיד מבינם הכולל הסבר מקיף של הדקדוק היווני.
זכויות כלכליות של נשים ביוון העתיקה
ספרו הראשון, שהתבסס על עבודת הדוקטור, ושהפך להיות הספר הבסיסי על הנושא, נכתב בעקבות שאלתו של הקלסיקאי האוקספורדי ג'פרי דה סנט קרוא: "מה בדיוק היו זכויות הרכוש שמהן יכלה אישה אתונאית ליהנות?" תשובתו של שפס הייתה שעל פי החוק לא יכלה אישה אתונאית להיות בעלת רכוש כלל, מכיוון שבעל הבית (kyrios, קוריוס) היה בעל הרכוש, ובעל הבית מעצם הגדרתו היה גבר. אולם, מערכת חוקים פטרנליסטית וציפיות חברתיות נתנו בידן, אולי שלא במתכוון, כח מעשי לא מבוטל. למשל, הנדוניה ניתנת על ידי אבי האישה לבעל, כך שהאישה אינה נוגעת בה; אבל אם היא עוזבת את בעלה עליו להחזיר את הנדוניה. אם ניתנה לבעל נדוניה גדולה, אז הוא צריך להיזהר בכסף פן יצטרך להחזיר; וכדי שלא יבוא לידי כך, צריך להתנהג יפה לאשתו פן תעזוב אותו. גם בלי שהיא תאיים בעזיבה, החברה עצמה ציפתה מאיש שקיבל נדוניה גדולה שהוא יתנהג כלפי אשתו בהתאם. בדומה במקרה שאדם מת בלי בנים והשאיר בת, לא היא ירשה, אלא קרוב בשר של אביה; אבל היורש היה צריך לשאת אותה לאשה, והרכוש עבר לבניה מיד כששלמו להם שנתיים אחרי גיל הבגרות; ובינתיים חוקים חמורים הגנו עליה מפני התעללות. במקומות אחרים ביוון המצב החוקי נתנה יותר עצמאות לאשה.
המצאת המטבע והמונטיזציה של יוון העתיקה
טענתו המרכזית של הספר היא שהמצאת המטבע אינה חידוש טכנולוגי, אלא חידוש רעיוני. מן האפוס הקדמון עולה שביוון עד שלא הומצא המטבע, למטרות שבשבילנו הן השימושים השונים של הכסף נועדו, כרגיל במצב של "כסף פרימיטיבי", חפצים שונים. אמצעי תשלום אחיד לא היה קיים, והסחר המקומי היה סחר חליפין. כמדד ערך שימש השור, ודיברו על "שריון תשע-שורי" או "שפחה עשרים-שורית". לשמירת ערך שימשו, בעיקר, חצובות ויורות של ברונזה. לתשלומים טקסיים כגון נדוניה או כופר הנותן היה בוחר חפצים המתאימים למצב. עם המצאת המטבע, כל השימושים האלה מתאחדים, ובפעם הראשונה בהיסטוריה, המושג "כסף" כולל את כל השימושים האמורים, וכל החפצים שבעולם נחשבים כשוויי כסף ונתונים להמרה בכסף, רעיון הנשאר עד ימינו. התפיסה החדשה נכנסה בהדרגה לתחומים השונים של החיים: במסחר היא אומצה מיד; על הפוליטיקה ועל המלחמה היא השתלטה רק כעבור בין מאה למאתיים שנה; בחקלאות העתיקה היא לעולם לא תפסה מקום דומיננטי.
האישה שמוזכרת הכי פחות
שפס הוכיח שבבתי משפט באתונה לא היה מנומס להזכיר את השם של אישה. אישה תמיד הוזכרה כאשתו של פלוני, אמו של פלוני, בתו של פלוני. שמה של האישה לא - אחר. בעקבותיו פרופ' אלן סומרסטיין הוכיח מתוך הקומדיה האטית שהתופעה הזאת הגיעה לכל רובדי חיי היום יום.
הנשים ביוון בתקופת המלחמה
שפס הוכיח שעל אף העובדה שנשים לא השתתפו השתתפות פעילה במוסדות הפוליטיות של המדינה היוונית, בזמן המלחמה, הן תמכו מאוד במאמץ המלחמתי, לפעמים עוד יותר מן הגברים.
מיזם טכנולוגי
שפס היה בין חלוצי השימוש במחשבים במדעי הרוח בישראל. בשנים תש"מ-תשמ"ז הוא פיתח גופן להדפסת יוונית עתיקה – כולל פרוצדורה להדפסת "ניקוד" (הטעמות, נשימות, ואיוטה סובסקריפטום) – בזמן שאפילו ביוון הדפיסו מחשבים רק באותיות לטיניות (ורק באותיות גדולות). עם הגופן הזה הוא היה הראשון לסרוק חומר מודפס ביוונית (חשבונות מנהלי המקדש בדילוס בתקופה שבין 314 ל-167 לפנה"ס, המשתרעים על מאות עמודים ומוקפים חומר בשפות אחרות) לטקסט (בעזרת הסורק האופטי הטקסטואלי הראשון, Kurzweil Optical Scanner, ובעזרת מענק מן האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים), ופיתח תוכניות לניתוח החומר הכלכלי הרב הכלול בכתובות. הפיתוח המהיר של תוכנה כבר יישן את התוכניות האלה, אבל החומר הנצבר שימש לו במחקריו הכלכליים והיווה בסיס למאמריו ולספרו על המצאת המטבע.
ספרים שכתב
1. Economic Rights of Women in Ancient Greece (Edinburgh University Press, ’79). (Chosen as part of the American Council of Learned Societies’ “Humanities E-Book” [program, now available at http://quod.lib.umich.edu/cgi/t/text/text-idx?c=acls;cc=acls;view=toc;idno=heb04300.0001.001].)
2. יופיותו של יפת, a first-year course in Ancient Greek for speakers of Hebrew (Faculty of the Humanities, Bar Ilan University, ’89; second experimental edition, ’95; third edition ’02).
4. Handbook for Classical Research (Routledge, London/New York 2011).
ספרים שערך
2. Law in the Documents of the Judaean Desert (Brill, Leiden/Boston, ’05) (עם רנון קצוף).
פסטיבל המחול האמריקאי
פסטיבל המחול האמריקאי (American Dance Festival; ADF) הוא מוסד להוראת מחול בארצות הברית. מדי קיץ, מקיים הפסטיבל קורסים למחול, כולל קורס קיץ אינטנסיבי למחול, קורס מחול קדם־מקצועי ריקוד אינטנסיבי, וסדנאות לרקדנים מקצועניים. במקביל מתקיים פסטיבל קיץ בן שישה שבועות של מופעי מחול מודרני, באוניברסיטת דיוק ובמרכז לאמנויות הבמה בדרהאם, קרוליינה הצפונית.
היסטוריה
ראשית הפסטיבל בשנת 1934, כאשר הוקם כתוכנית קיץ במכללת בנינגטון, במדינת ורמונט, שבה התאספו חלוצות המחול המודרני האניה הולם, מרתה גרהם, דוריס האמפרי, וצ'ארלס ויידמן כדי ללמד טכניקת מחול ולבצע יצירות חדשות. הוא התקיים מדי שנה, עד שחדל לאחר קיץ 1942.