cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מלחמת האזרחים באורוגוואי
המצור הגדול על מונטווידאו
האימפריה הבריטית הצילה בסופו של דבר את העיר בכך שאפשרה לה לקבל אספקה. ראשית, כוחות הצי הבריטי והצרפתי חסמו זמנית את נמל בואנוס איירס במהלך דצמבר 1845. לאחר מכן, הצי הצרפתי והבריטי הגנו על מונטווידאו מהים. לגיונרים צרפתים, ספרדים ואיטלקיים, בראשות ג'וזפה גריבלדי, חברו לקולורדוס בהגנה על העיר. כמו כן, בשנת 1846, רגימנט הרגלים ה-73 (פרתשייר), שנשלח על ידי בריטניה, הגיע למונטווידאו והגן עליה במשך שבעה חודשים מפני כוחות המצור של ארגנטינה.
היסטוריונים מאמינים כי הכוחות הצרפתיים והבריטים התערבו באזור כדי להבטיח ניווט חופשי לאורך ריו פרנה וריו אורוגוואי. עם זאת, בשנת 1850, הן הצרפתים והן הבריטים פרשו לאחר חתימת הסכם שייצג ניצחון עבור חואן מנואל דה רוסאס ומפלגתו הפדרלית בארגנטינה.
לאחר נסיגת החיילים הבריטים והצרפתים, נראה היה שמונטווידאו תיפול בידי חואן מנואל דה רוסאס ואוריבה. עם זאת, התקוממות נגד דה רוסאס בראשות עמיתו הפדרליסט חוסטו חוסה דה אורקיסה, מושל מחוז אנטרה ריוס בארגנטינה, בסיוע כוח אורוגוואי קטן, שינתה את המצב לחלוטין. מנואל אוריבה הובס ב-1851, והותיר את "הקולורדו" בשליטה מלאה במדינה. ברזיל התערבה באורוגוואי במאי 1851, ותמכה ב"קולורדו" עם כוחות פיננסיים וימיים. זה הוביל למלחמת הפלטינה עם רוסאס באוגוסט 1851. בפברואר 1852, לאחר שהובס בקאסרוס, התפטר רוסאס מתפקידו וכוחות פרו – "קולורדו" של אורקיסה הסירו את המצור על מונטווידאו.
לאחר מכן
ממשלת מונטווידאו תגמלה את תמיכתה הכספית והצבאית של ברזיל בשלבים האחרונים של המלחמה על ידי חתימה על חמש אמנות ב-1851 שקבעו ברית תמידית בין שתי המדינות.
האמנות גם אפשרו ניווט משותף על ריו אורוגוואי ויובליה ופטרו יצוא בקר ובשר מלוח ממסים. תעשיית הבקר באורוגוואי נהרסה בעקבות המלחמה. האמנה גם הכירה בחוב של אורוגוואי לברזיל על סיועה נגד הבלאנקוס והתחייבות של ברזיל למתן הלוואה נוספת.
אורוגוואי ויתרה על תביעותיה הטריטוריאליות מצפון לריו קוארים, ובכך צמצמה את שטחה לכ-176,000 קמ"ר, והכירה בזכותה הבלעדית של ברזיל לשייט בלגונת מירים ובריו יאגוארון, הגבול הטבעי בין שתי המדינות.
סכוכים מאוחרים יותר
שני הצדדים התעייפו מהכאוס. ב-1870 הם הגיעו להסכמה להגדיר תחומי השפעה: הקולורדוס ישלטו במונטווידאו ובאזור החוף, הבלאנקוס ישלטו בעורף עם אחוזותיה החקלאיות. בנוסף, הבלאנקוס קיבלו חצי מיליון דולר כדי לפצות אותם על אובדן חלקם במונטווידאו. אבל את המנטליות של הקאודיו היה קשה למחוק מאורוגוואי והסכסוך הפוליטי המשיך והגיע לשיאו במהפכת הרומחים (Revolución de las Lanzas) (1870–1872), ומאוחר יותר עם התקוממותו של אפריציו סראביה.
ריתוך בהתנגדות חשמלית
ריתוך בהתנגדות חשמלית (Electric resistance welding-ERW) הוא תהליך ריתוך בו מחברים חלקי מתכת במגע על ידי חימומם בזרם חשמלי, להמסת המתכת באזור הריתוך. ריתוך בהתנגדות חשמלית נמצא בשימוש נרחב, למשל בייצור צינורות פלדה ובהרכבת גופים לכלי רכב. הזרם החשמלי מסופק דרך אלקטרודות המפעילות גם לחץ. לחליפין ניתן לקבל את הלחץ על החיבור בעזרת שדה מגנטי חיצוני. את תהליך ריתוך ההתנגדות החשמלית ניתן לסווג עוד יותר על ידי הגאומטריה של הריתוך ושיטת הפעלת הלחץ על החיבור: ריתוך נקודתי, ריתוך תפר, ריתוך פלאש, ריתוך הקרנה, למשל. הגורמים המשפיעים על טמפרטורת החום או הריתוך הם הפרופורציות של עובי החלקים המרותכים, ציפוי המתכת או חוסר הציפוי, חומרי האלקטרודה, גאומטרית האלקטרודה, כוח לחיצה על האלקטרודה, הזרם החשמלי ואורך זמן הריתוך. באופן כללי, שיטות ריתוך התנגדות יעילות וגורמות לזיהום מועט, אך יישומם מוגבל לחומרים דקים יחסית.
ריתוך נקודות
ריתוך נקודות הוא שיטת ריתוך התנגדות המשמשת לחיבור שני פחי מתכת חופפות כמו סנפירי מחליף חום, צינורות.
בדרך כלל מקורות הכח וציוד ריתוך תואמים לעובי ולחומר המרותך. העובי מוגבל על ידי תפוקת מקור הכוח הריתוך. יש להקפיד על סילוק מזהמים בין המשטחים המרותכים. בדרך כלל משתמשים בו זמנית בשתי אלקטרודות נחושת כדי להדק את יריעות המתכת זו לזו ולהעביר דרכם זרם. כאשר הזרם מועבר דרך האלקטרודות, נוצר חום בגלל ההתנגדות החשמלית הגבוהה יותר בה המשטחים יוצרים קשר זה עם זה. מכיוון שההתנגדות החשמלית של החומר גורמת להצטברות חום בחלקי העבודה בין אלקטרודות הנחושת, כך הטמפרטורה העולה גורמת להתנגדות עולה, ומביאה להתכה של החומר בין האלקטרודות. ככל שהחום מתפזר לאורך התהליך תוך פחות משנייה (זמן ריתוך ההתנגדות מתוכנן בדרך כלל ככמות מחזורי זרם חילופין או אלפיות השנייה) המצב המותך או הפלסטי גדל כדי לעמוד בקצות הריתוך. כאשר עצירת הזרם נעצרת, קצות הנחושת מקררים את הריתוך, וגורמים למתכת להתמצק תחת לחץ. אלקטרודות הנחושת מקוררות במים ומסלקות את החום מאזור הריתוך, ומאיצות את התמצקות המתכת, שכן נחושת היא מוליך מצוין.
חסרנות
אם נוצר חום גבוה או התהליך מופעל מהר מדי, או אם הכוח בין חומרי הבסיס נמוך מדי, או שהציפוי עבה מדי או מוליך מדי, אזי האזור המותך עשוי להתרחב אל החלק החיצוני של החלקים המרותכים ולהקטין את כוח ההצמדה של האלקטרודות וכאשר זה מתרחש המתכת תהיה דקה יותר והחיבור יהיה לקוי. השיטה הנפוצה לבדיקת איכות הריתוך היא בדיקת קילוף. מבחן אלטרנטיבי הוא מבחן מתיחה שקשה לבצע אותו והוא דורש ציוד מכויל. שתי הבדיקות הן הרסניות באופיין (וכתוצאה מכך גורמות לאובדן של חומר ניתן למכירה),לכן יש העדפה לבדיקות אל הרס כמו אולטרסאונד שנמצאות בתהליך קליטה על ידי יצרני ציוד מקורי רבים.
יתרונות
היתרונות של השיטה כוללים שימוש יעיל באנרגיה, עיוות מוגבל של חומר העבודה, קצב ייצור גבוה, ויכולת לאוטומציה ורובוטיקה. וללא חומרי מילוי נוספים. כאשר יש צורך בחוזק גבוה בגזירה, ריתוך נקודות עדיף על שימוש במסמרות אמנם חוזק הגזירה של כל נקודת ריתוך גבוה, אך העובדה שלא נוצר תפר רציף תפר רציף פירושו כי החוזק הכללי לרוב נמוך משמעותית מאשר בשיטות ריתוך אחרות, מה שמגביל את השימושיות של התהליך. שימוש רב בתהליך זה מבוצע בתעשיית הרכב
סוגי הריתוך
ישנם שלושה סוגים בסיסיים של תהליכי ריתוך התנגדות: חיבור במצב מוצק, היתוך ריתוך משולב ברזינג.
תהליך במצב מוצק, המכונה גם ריתוך תרמו לחץ, מחברים חומרים שונים עם מבנה גרעינים שונה, למשל מוליבדן לטונגסטן, תוך שימוש בחימום קצר מאוד, אנרגיית ריתוך גבוהה וכוח גבוה. יש מעט התכה והתפתחות מינימלית של גרעינים, אך קשר וממשק גרעיני מוגדר. לפיכך, החומרים מתקשרים למעשה כשהם במצב מוצק. החומרים המלוכדים מראים בדרך כלל חוזק לגזירה ועוצמת מתיחה, אך חוזק קליפות ירוד.
תהליך בהיתוך, חומרים דומים או שונים עם מבני גרעין דומים מחוממים לנקודת ההיתוך (מצב נוזלי) של שניהם. הקירור ושילוב החומרים שלאחר מכן יוצרים סגסוגת "nugget" של שני החומרים עם גידול גרעינים גדול יותר. בדרך כלל, אנרגיות ריתוך גבוהות קצרות או ארוכות בעת ריתוך, בהתאם למאפיינים הפיזיים, משמשות לייצור קשרי היתוך. החומרים המלוכדים בדרך כלל מראים חוזק למתיחה, וחוזק מצוין לגזירה.
ריתוך משולב ברזינג, חימום התנגדות של חומר הלחמה בטמפרטורה נמוכה, זהב או פליז, משמש לחיבור בין חומרים שונים או שילובי חומרים עבים / דקים ומגוונים. חומר ההלחמה צריך "להרטיב" בכל משטח המגע וצריך להיות בעל נקודת התכה נמוכה יותר משני החלקים המחוברים. לחיבור שנוצר יש ממשקים מוגדרים של גידול הגרעינים. בדרך כלל התהליך דורש זמן חימום ארוך יותר (2 עד 100 ms) באנרגיית ריתוך נמוכה. לחיבור שהתקבל יש חוזק מצוין למתיחה אך חוזק נמוך לגזירה.
ריתוך בתפר התנגדות
ריתוך בתפר התנגדות הוא תהליך לריתוך של שתי מתכות דומות. התפר מבוצע תוך התקדמות לאורך התפר. ובדרך כלל הוא תהליך אוטומטי. זה שונה מריתוך נקודות וריתוך התפרים מבצע את הריתוך בהדרגה, החל מקצה אחד.
התהליך
בדומה לריתוך נקודות, ריתוך התפר נשען על שתי אלקטרודות, בדרך כלל מיוצרות מנחושת, כדי להפעיל לחץ וזרם. האלקטרודות בדרך כלל מעוצבות בצורת גלגלים ומסתובבות ככל שהחומר עובר ביניהן. זה מאפשר לאלקטרודות להישאר במגע מתמיד עם החומר כדי ליצור ריתוכים ארוכים. האלקטרודות עשויות גם לסייע בהנעת החלקים על שולחן העבודה.
מקור האנרגיה
שנאי מספק אנרגיה לאזור הריתוך בצורה של מתח AC נמוך וזרם גבוה. לחלק המרותך יש התנגדות חשמלית גבוהה יחסית לשאר המעגל והוא מתחמם לנקודת ההתכה שלו על ידי הזרם. המשטחים המותכים למחצה נלחצים זה לזה בלחץ הריתוך היוצר חיבור על ידי היתוך, וכתוצאה מכך מתקבל מבנה מרותך אחיד. ברוב ריתוכי התפרים משתמשים בקירור מים דרך מכלולי האלקטרודה, השנאי והבקר כדי פזר את החום הנוצר.
תכונות ריתוך התפר
ריתוך התפר מייצר ריתוך עמיד במיוחד מכיוון שהחיבור עובר תהליך חישול בגלל החום והלחץ המופעל. חיבור מרותך כראוי הנוצר באמצעות ריתוך התנגדות יכול בקלות להיות חזק יותר מהחומר ממנו הוא נוצר.
שימוש נפוץ בריתוך תפר מקובל במהלך ייצור צינורות פלדה עגולים או מלבניים. ריתוך תפר שימש לייצור מיכלים לשתייה מפלדה אך לאחרונה אין שימוש לצורך זה מכיוון שפחיות משקה מודרניים מיוצרים מפח אלומיניום.
סוגי ריתוך תפר
ישנם שני מצבים לריתוך תפר: לסירוגין ומתמשך. בריתוך תפר לסירוגין, הגלגלים מתקדמים למצב הרצוי ועוצרים כדי להפוך כל ריתוך. תהליך זה נמשך עד להגיע לאורך הרצוי של הריתוך.
בריתוך תפר רציף, הגלגלים ממשיכים להתגלגל כשכל הריתוך מיוצר.
ריתוך בהתנגדות חשמלית בתדר נמוך
ריתוך בהתנגדות חשמלית בתדר נמוך, LF-ERW, הוא שיטה מיושנת לריתוך תפרים בצינורות נפט וגז תהליך זה בוצע בשנות השבעים אך נכון לשנת 2015 מעט מאוד צינורות שנבנו בשיטה זו נותרו בשירות.
צינור מרותך בהתנגדות חשמלית (ERW) מיוצר על ידי עיצוב קר של פח פלדה לצורה גלילית. לאחר מכן מועבר זרם בין שני קצוות הפלדה כדי לחמם את הפלדה עד לנקודה בה מאולצים הקצוות יחד כדי ליצור קשר ללא שימוש בחומר מילוי ריתוך. בתחילה היה השימוש בתהליך ייצור זה בזרם AC בתדר נמוך לבצוע הריתוך. בתהליך זה נעשה שימוש משנות העשרים של המאה העשרים ועד 1970. משנת 1970 מבוצע התהליך ERW בתדר גבוה שמייצר ריתוך באיכות גבוהה יותר.
עם הזמן, התברר שריתוכים של צינור ERW בתדר נמוך נמצאו רגישים לקורוזיה באזור התפר. ולכן ERW בתדר נמוך כבר לא משמש לייצור צינורות. התהליך בתדר גבוה עדיין משמש לייצור צינורות.
התרזה הקארליאנית
התרזה הקרליאנית היא אחת משתי ביצי פברז'ה שהוכנו על ידי בית פברז'ה - בית המלאכה של פטר קארל פברז'ה בשנת 1917 עבור ניקולאי השני, הצאר האחרון של רוסיה (הביצה השנייה היא צביר הכוכבים). שתי ביצים אלה לא הושלמו בשל פרוץ מהפכת פברואר והלאמת בית המלאכה.
רקע
ביצי פברז'ה נוצרו בהזמנת הצאר אלכסנדר השלישי והוענקו כמתנת חג הפסחא לאשתו הצאריצה מריה פיודרובנה מאז שנת 1885. יורשו, הצאר ניקולאי השני, המשיך את המנהג והעניק מדי שנה מתנה לאשתו אלכסנדרה פיודורובנה, ולאימו האלמנה.
תיאור הביצה
הביצה עשויה תרזה מקרליה בתוך מסגרת זהב. בכך שונה ביצה זו מביצים קודמות שייצר פברז'ה העשירות יותר בכמות הזהב והאבנים היקרות שבהן. ככל הנראה שינוי זה מקורו במחסור שממנו סבלה רוסיה במהלך מלחמת העולם הראשונה. ביצה זו היא היחידה מבין הביצים בה נעשה שימוש בחומר אורגני (עץ) כחומר גלם עיקרי. ה"הפתעה" בתוך הביצה היה פיל מיניאטורי מכני, המצופה ביהלומים ואמייל שניתן למתוח אותו באמצעות מפתח מצופה אבנים יקרות.
היסטוריה
בשנת 1999 פרסמה נינתו של פטר קארל פברז'ה את התרשימים ששימשו להכנת הביצה.
עד שנת 2001 סברו כי הביצה אבדה. בשנה זו הכריז המיליונר הרוסי אלכסנדר איבנוב כי הוא רכש את הביצה מאספן פרטי באנגליה (בן למהגרים רוסיים), ותרם אותם למוזיאון הרוסי הלאומי (מוזיאון פרטי שהיה בבעלותו). ה"הפתעה" שהייתה בתוך הביצה לא התגלתה, וסוברים כי אבדה.
בשנת 2009 פתח איבנוב את מוזיאון פברז'ה בבאדן-באדן שבגרמניה, ובו מוצגת הביצה.
קפיטוליס טכנולוגיות
קפיטוליס טכנולוגיות בע"מ היא חברת פינטק ישראלית, המתווכת בין גופים פיננסיים לשם עמידה בהלימות ההון הנדרשת מהם על ידי המאסדר.
היסטוריה
החברה מתווכת, באמצעות תוכנה במודל תוכנה כשירות (SaaS), בין גופים פיננסיים (בנקים, קרנות גידור וכדומה) לשם עמידה בהלימות ההון הנדרשת מהם על ידי המאסדר.
באוגוסט 2021 רכשה החברה את חברת הפינטק האמריקאית LMRKTS בכ-50 מיליון דולר.
גיוס הון
בגיוס ראשוני גייסה החברה 9 מיליון דולר בהובלת קרן סקויה קפיטל, ובמרץ 2018 גייסה עוד 20 מיליון דולר.
בנובמבר 2019 גייסה החברה 40 מיליון דולר.
בספטמבר 2020 גייסה החברה 11 מיליון דולר מהחברות סיטיגרופ, ג'יי פי מורגן צ'ייס והבנק State Street.
במרץ 2021 גייסה החברה 90 מיליון דולר בהובלת קרן אנדרסן הורוביץ.
קרל פפר-וילדנברוך
אובר-גרופנפיהרר קרל פפר-וילדנברוך (בגרמנית Karl Pfeffer-Wildenbruch; 12 ביוני 1888 – 29 בינואר 1971) היה מפקד בכיר בוואפן אס אס שפיקד על קורפוסים במלחמת העולם השנייה.
תחילת דרכו
פפר-וילדנברוך נולד ב-12 ביוני 1888 בעיר רידרסדורף, שהייתה אז בתחומי הקיסרות הגרמנית. לאחר סיום לימודיו ב-7 במרץ 1907, התגייס כצוער לצבא הקיסרות הגרמנית והוצב ברגימנט התותחנים ה-22. ב-1 באוגוסט 1908 הועלה לדרגת לויטננט. ב-1911 הוא למד באקדמיה הצבאית הטכנית בברלין. הוא לחם במלחמת העולם הראשונה, ועוטר בשתי הדרגות של צלב הברזל. הוא היה חלק מהצוות הגרמני של קולמר פון דר גולץ שנשלח לסייע לאימפריה העות'מאנית, ושרת במטה של הארמייה הראשונה העות'מאנית בבגדאד. ממאי עד נובמבר 1917 הוצב בשגרירות גרמניה באיסטנבול, ובסוף 1917 הוחזר לגרמניה ומונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-11 ואז בקורפוס המילואים ה-23.
עם סיום המלחמה בשנת 1918, פורק הצבא הקיסרי, ובשנת 1919 התגייס למשטרה וזמן קצר לאחר מכן הועלה לדרגת מיור. הוא בילה זמן מה במשרד הפנים, ולאר מכן מונה כמפקד משטרת אוסנברוק ומגדבורג. בשנת 1928 נשלח לצ'ילה, ושרת בקרביניירי של צ'ילה. ב-1930 חזר לגרמניה, הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט וקיבל פיקוד על רגימנט המשטרה בפרנקפורט. ממאי 1936 הוא היה המפקח הכללי של אקדמיות המשטרה, וב-1 במאי 1937 קודם לדרגת גנרל-מיור. ב-12 במרץ 1939 פרש מהמשטרה והצטרף לאס אס. ב-20 באפריל של אותה שנה קודם לדרגת בריגדפיהרר באס אס.
מלחמת העולם השנייה
בסוף 1939 מונה למפקד דיוויזיית אס אס משטרה הרביעית, וב-20 באפריל 1940 קודם לדרגת גרופנפיהרר. הוא הוביל את הדיוויזיה שלו בקרבות החזית האירופית, ובנובמבר 1940 הועבר לצוותו האישי של היינריך הימלר. מ-1941 עד 1943 מילא תפקידי מטה במשטרת הסדר, וב-8 באוקטובר 1943 קיבל פיקוד על קורפוס האס אס השישי. ב-9 בנובמבר 1943 הועלה לדרגת אובר-גרופנפיהרר. הקורפוס שלו נשלח לחזית המזרחית, ונכלל במסגרת הארמייה ה-16 שהייתה חלק מקבוצת ארמיות צפון. הקורפוס נלחם לכל אורך השנה בקרבות באזור פסקוב, לעיתים תחת הארמייה ה-16 ולעיתים תחת הארמייה ה-18. ב-11 ביוני 1944 העביר את הפיקוד על הקורפוס לפרידריך יקלן.
באוגוסט 1944, מונה למנהל אזור השליטה של הוואפן אס אס בהונגריה. בדצמבר של אותה שנה, החליף את קרל-גוסטב זאוברצווייג בפיקוד על קורפוס אס אס הררי התשיעי שכותר בידי הצבא האדום באזור בודפשט (המצור על בודפשט). לפיקודו של פפר-וילדנברוך הוכפפו גם כל שאר היחידות הגרמניות בבודפשט ובסביבותיה. החלטה שנחשבה לגרועה בהתחשב בכך שפפר-וילדנברוך התנסה עד לאותה עת בעיקר בפיקוד על יחידות משטרה, והיה פחות מנוסה בפיקוד על כוחות קרביים. ב-1 בינואר 1945, הארמייה השישית תחת פיקודו של הרמן באלק פתחה במבצע קונרד במטרה לשחרר את הקורפוס, כשהיא זוכה להצלחות ומתקדמת באופן מוצלח לשבירת האויב. התקדמות הכוח נבלמה לבסוף רק 28 ק"מ מהעיר. ב-11 בינואר 1945 הוענק לו צלב האבירים של צלב הברזל. בהמשך החודש נעשו עוד שני ניסיונות לשבירת הצבא האדום וכיבוש בודפשט, אך למרות הצלחות נקודתיות נכשלו הכוחות הגרמנים. לקראת סוף ינואר כבר נלכדו הגרמנים וההונגרים בתוך כיס בגודל של קילומטר אחד. ב-1 בפברואר הוספו עלי אלון לצלב האבירים שלו, וב-11 בפברואר קיבל הקורפוס שלו פקודה לנסות לפרוץ החוצה. אולם רק 170 מאנשי האס אס הצליחו להגיע אל הקווים הגרמניים. ב-12 בפברואר נפצע קשה, ונלקח בשבי הכוחות הסובייטיים.
אחריתו
הוא נשפט בפני בית דין סובייטי בגין פשעי מלחמה, ונגזרו עליו 25 שנות מאסר. עם זאת, בשנת 1955 בעקבות הסכם בין קנצלר גרמניה קונראד אדנאואר וראש ממשלת ברית המועצות ניקולאי בולגנין, שוחרר פפר-וילדנברוך יחד עם עוד 10,000 אסירים נוספים. הוא מצא את מותו בתאונת דרכים בבילפלד ב-29 בינואר 1971.
מיכאל מאיר (ביוכימאי קליני)
מיכאל מאיר (נולד ב-1 באוגוסט 1942) הוא פרופסור אמריטוס בביוכימיה רפואית בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית והדסה, ביוכימאי קליני, מומחה ברפואה מעבדתית (EuSpLM) וחבר באקדמיה האירופית לכימיה קלינית ולרפואה מעבדתית (EFLM Academy).
לאורך השנים, כיהן מאיר בתפקידים בכירים רבים בבתי חולים בישראל, במשרד הבריאות ובהסתדרות הרפואית בישראל. כמו כן, שימש כפרופסור אורח במספר מוסדות רפואיים אקדמיים ברחבי העולם.
ביוגרפיה
מיכאל מאיר נולד בחיפה בשנת 1942 ולמד בבית הספר התיכון "חוגים" בעיר. בשנת 1960, התגייס לצה"ל ושירת ביחידת המחשוב (ממר"ם).
בשנת 1963, החל לימודי ביולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר השלמת התואר, המשיך וסיים לימודי תואר שני ודוקטור למדעים בטכניון בחיפה. בשנת 1970 התמנה כמרצה בבית הספר לרפואה בהדסה עין כרם, ובשנת 1973 התקבל כעמית מחקר בכיר בקרן פוגארטי הבינלאומית מטעם המכונים הלאומיים לבריאות (NIH) בבית החולים ע"ש רוזוול פרק, ניו יורק. מאז 1970, מכהן מאיר כחבר סגל בבית הספר לרפואה והתמנה לפרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית ב-1986.
תפקידים בכירים בתחום הרפואה
בשנת 1980 התמנה מאיר לסגן מנהל ומ"מ המנהל בבית החולים האוניברסיטאי של הדסה בהר הצופים. ב-1988, התמנה למנהל המחלקות לביוכימיה קלינית בבתי החולים הדסה בהר הצופים ובעין כרם והמשיך בתפקידים אלו עד שנת 2004. במהלך כהונתו בתפקידם אלו ועד לשנת 2015, התמנה כחבר ועד נבחר בתשע קדנציות בחברה הישראלית לביוכימיה קלינית ורפואה מעבדתית (אילמ"ר) ואף נבחר פעמיים לתפקיד נשיא החברה. פרופסור מאיר הקים וניהל את המערך המרכזי של המעבדות הקליניות בבתי החולים הדסה עין כרם והר הצופים בין השנים 2004–2011. כמו כן, כיהן בשלוש קדנציות רצופות כיושב ראש המועצה המייעצת למעבדות רפואיות בישראל במינוי שר הבריאות בין 2002–2011.
לצד מינויים אלו, התמנה פרופ' מאיר למספר תפקידים בכירים נוספים במערכת הבריאות לאורך השנים:
חיים אישיים
מיכאל נשוי ליעל (לבית מגיד) משנת 1966, ולהם שלוש בנות ושבעה נכדים.
הסיפור של יוסי
הסיפור של יוסי הוא סרט דרמה להט"בי ישראלי משנת 2012, בבימויו של איתן פוקס ובכיכובם של אוהד קנולר, עוז זהבי, ליאור אשכנזי ואורלי זילברשץ.
טרנינג פוינט (2011)
טרנינג פוינט (2011) היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, Total Nonstop Action Wrestling. האירוע נערך ב-13 בנובמבר 2011 באולם האימפקט זון שבאורלנדו, פלורידה. האירוע היה האירוע השמיני בסדרת אירועי טרנינג פוינט. באוקטובר 2017, עם השקת רשת ה-Global Wrestling Network, האירוע התווסף לספריית תוכני ה-VOD של הארגון.
הסיפור של יוסי
עלילת הסרט מתרחשת עשור לאחר ההתרחשויות בסרט "יוסי וג'אגר", ובה יוסי (אוהד קנולר), כיום רופא מצליח, עודו בארון ומנסה להתגבר על האובדן של אהובו ג'אגר.
טרנינג פוינט (2011)
תשעה קרבות התנהלו באירוע. בקרב המרכזי, בובי רוד ניצח את AJ סטיילס ושמר על אליפות העולם במשקל כבד של TNA. עוד ברשימת הקרבות, ג'ף הארדי ניצח את ג'ף ג'ארט, אביס ומר אנדרסון ניצחו את אימורטל (בולי ריי וסקוט סטיינר), ואוסטין אריס ניצח את ג'סי סורנסן וקיד קאש בקרב משולש ושמר על אליפות ה-X דיוויז'ן של TNA.
הסיפור של יוסי
הסרט זכה לפתוח את התחרות המרכזית בפסטיבל הסרטים הניו יורקי "טרייבקה".
טרנינג פוינט (2011)
עלילות
האירוע כלל קרבות שנבעו מעלילות מתוסרטות מתוכניות Impact.
הסיפור של יוסי
עלילה
עשור לאחר מותו של ג'אגר, עובד יוסי כרופא לב מצליח בבית חולים. הוא ממעט לבלות ושם במרכז חייו את עיסוקו המקצועי. יוסי מתעלם מחיזוריה של נינה, אחת האחיות, שמבקשת לרקום עמו קשר רומנטי; מנהל המחלקה, שעֵד לעומס בו הוא מצוי, מפציר בו לקחת חופשה; וחברו למחלקה, מוטי, מפציר בו לבוא עמו לבילוי בבר.
באחד הבקרים מגיעה למחלקה ורדה, אמו של ג'אגר, לבדיקת אק"ג, ויוסי מחליט לבצע את הבדיקה, במקום מוטי ששובץ לה במקור. ורדה שואלת אותו אם הם מכירים, ויוסי מכחיש את דבר היכרותם. במהלך הבדיקה הוא מנסה לדלות ממנה פרטים על עברה. ורדה טוענת שאין לה ילדים. עם תום הבדיקה הוא פוגש בה ביציאה מבית החולים, כביכול במקרה, ומציע לה טרמפ לביתה. במהלך הנסיעה מתוודה ורדה שהיה לה בן, שנהרג בלבנון, ומראה לו את תמונתו.
בשובו הביתה מביט יוסי בתמונות שלו ושל ג'אגר מתקופת השירות הצבאי. באותו ערב הוא נפגש למטרות סטוץ עם בחור אנונימי. הבחור, בליין צעיר ושרירי, מאשים את יוסי ברמאות, שכן תמונתו של יוסי מאתר ההיכרויות אינה תואמת עוד את מראהו בפועל. הוא מציע שיוסי יבצע בו מין אוראלי ושהם יסתפקו בכך. למחרת שוגה יוסי במהלך צנתור לב והחולה כמעט ומת. מוטי, שזה עתה סיים את הליך גירושיו, מפציר בו בשנית לצאת עמו לבילוי, תוך כדי הפטרה שהשמועות על אודות מיניותו לא משנות לעובדה שעליו לצאת לבלות. נינה מעירה את יוסי למשמרת, ובניגוד לפעמים קודמות, שבהן רק ליטפה אותו, הפעם היא אף מנשקת אותו בעוד הוא ישן. יוסי מתעורר בבהלה, ובדיאלוג בין השניים אומרת לו נינה שהיא מסרבת להאמין לשמועות. בבילוי במועדון משקה אותו מוטי לשוכרה ומנסה לגרום לו לקיים יחסי מין עם בחורה בשירותי המועדון. בתגובה נמלט יוסי מהמקום.
יוסי מגיע לביתה של ורדה. בכניסה לבית מזהה אותו אביו של ג'אגר, שמוליק. ורדה שואלת את יוסי מדוע לא סיפר לה על היכרותו עם ליאור (ג'אגר). יוסי מספר לזוג על רגע המוות של ג'אגר, על הנשיקה ביניהם, על הקשר שארך שנה וחצי ועל רצונו של ליאור שהם יידעו על קשר זה. ורדה מורה לו להסתלק. בטרם הוא עושה זאת מציע לו שמוליק לבקר בחדרו של ליאור.
לאחר המאורע יורד יוסי לנופש בסיני. בדרכו הוא אוסף בתחנת דלק ארבעה חיילים שפיספסו את האוטובוס שלהם. בעוד שלושה מהם מתלוננים על המוזיקה הקלאסית שהוא משמיע להם, אחד מהם, תום, שעדין יותר באופיו, מזהה את יצירתו של גוסטב מאהלר ומגן על בחירותיו. במהלך הנסיעה נשמעות רמיזות על מיניותו של תום. בסוף הנסיעה מציעים הארבעה ליוסי להצטרף אליהם לחופשה באילת. תחילה הוא מסרב, אך בהגיעו למסוף טאבה הוא עוצר ושב על עקבותיו.
בבית המלון יושב יוסי על שפת הבריכה, קורא את מוות בוונציה וצופה בחיילים שבבריכה. תום נתקל בו, מספר לו שהיה בעיסוי ומנסה לשכנע אותו ללכת גם. בערב, בחדר האוכל, רואה יוסי את תום לצידן של בנות. בהופעה של צוות המלון מתיישב לידו תום ומוסר לו שובר מתנה למסאג', שקנו לדבריו ארבעתם כתודה על הנסיעה. למחרת פוגש יוסי את חבריו של תום ומודה להם על המתנה, אך הם מכחישים כל קשר אליה. יוסי ניגש לטיפול המסאג', אך בורח ממנו זמן קצר לפני תחילתו. בדרכו לבריכה רואה יוסי את תום מפלרטט בבריכה עם בועז, המסאג'יסט, והוא שב לקרוא בחדרו. תום מופיע בפתח חדרו, שואל איך היה העיסוי, ויוסי משיב שלא מצא לכך זמן. תום מציע לו להצטרף אליהם מאוחר יותר למסיבה. יוסי אומר שכבר קבע ללכת להופעה של קרן אן ושחשב להציע להם לבוא גם. תום אומר שהם ילכו למסיבה ועוזב את המקום.
קישורים חיצוניים
ביקורות:
אנאדולוג'ט
אנאדולוג'ט (טורקית: AnadoluJet) היא חברת תעופה טורקית שהנהלתה נמצאת באנקרה שבטורקיה. החברה מפעילה טיסות פנימיות ובינלאומיות מנמל התעופה הבינלאומי אנקרה אסנבואה ומנמל התעופה הבינלאומי איסטנבול סביהה גקצ'ן לכ-53 יעדים. החברה נמצאת בבעלות חברת טורקיש איירליינס.
לחברה שותפות קוד עם טורקיש איירליינס ליעדי המשך.
יעדי החברה
החברה מפעילה טיסות לכ-42 יעדים,41 בטורקיה ויעד נוסף בקפריסין הטורקית.
באפריל 2021 הודיעה החברה כי היא צפויה להפעיל טיסה יומית בין נמל התעופה אנטליה לנתב"ג.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2018:
שפטיה בן אביטל
שפטיה הוא דמות מקראית, בנו החמישי של דוד, מאשתו אביטל. נולד בעת שאביו מלך בחברון, והבא בתור בסדר הירושה לאחר אמנון, כלאב, אבשלום ואדוניה. במקרא לא מסופר על שפטיה דבר מלבד עובדת היוולדו לאמו:
צאצאיו
בגמרא מובאת מסורת על פיה:, דהיינו שרבי יהודה הנשיא היה מצאצאיו, ומדרש רבה מוסיף שהלל היה מצאצאיו, כלומר שכל בני שושלת הנשיאות הם מבני בניו של שפטיה. מסורת אחרת גורסת שרבי חייא הוא מצאצאי אביטל: "אמר רבי לוי: מגילת יוחסין מצאו בירושלים, וכתוב בה: הלל - מדוד, רבי חייא רבה - משפטיה בן אביטל."
עם זאת, מסורת זו יוצרת קושי עם עובדת השמדת כל זרע המלוכה בידי עתליה, כפי המתואר בספר מלכים, ומסורת לפיה צאצאי מלך יהודה יואש הם היחידים שנותרו מזרע דוד המלך, והם היו מבניה של בת שבע ולא מבני אביטל. הסבר אחד המתייחס לסתירה זו מסביר כי צאצאי דוד שכלו הם הזכרים, אבל הנקבות שהיו בזמן עתליה לא נהרגו בידי עתליה, ועל כן נותרו לאביטל צאצאים לאחר תקופת עתליה. חלק מהאחרונים, לדוגמה יפה עיניים ויעב"ץ, מסבירים על פי הירושלמי שרבי היה צאצא של שפטיה דרך הנקבות.
כיום, במגילת היוחסין של המייחסת אותם לרמב"ם כתוב לבסוף: "דהוא מן  די הלל הזקן די הוא נין ונכד וזר"ק די שפטיה בן אביטל אשת דוד מלך ישראל חי וקיים..."
עונת 1972/1973 בליגה הלאומית בכדורסל
עונת 1972/1973 בליגה הלאומית בכדורסל  הייתה העונה ה-19 של הליגה. הליגה כללה 12 קבוצות.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על ההפסד במשחק. לליגה העליונה עלו הפועל ירושלים (שזכתה במקום השלישי בסוף העונה) ואשדות יעקב. העונה הסדירה החלה ב-6 באוקטובר 1972 הסתיימה ב-1 ביוני 1973 בניצחון של מכבי תל אביב בפעם הרביעית ברציפות.
בהתאם לתוצאות העונה מכבי חיפה והפועל אשדות יעקב ירדו ליגה.
יחסי הממלכה המאוחדת–טורקמניסטן
יחסי הממלכה המאוחדת–טורקמניסטן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הממלכה המאוחדת לבין טורקמניסטן.
סקירה כללית
היחסים הדיפלומטיים בין טורקמניסטן לבריטניה כוננו ב-23 בינואר 1992, ובשנת 1995 פתחו שתי המדינות שגרירויות זו אצל זו.
נציגויות דיפלומטיות
בריטניה מחזיקה בטורקמניסטן שגרירות באשגבאט, וטורקמניסטן מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון.
מומוק
מוּמוֹק (MUMOK – ראשי תיבות בגרמנית: Museum Moderner Kunst, מוזיאון לאמנות מודרנית) הוא מוזיאון לאמנות מודרנית ברובע המוזיאונים בווינה שבאוסטריה.
במוזיאון אוסף של כ-7,000 יצירות אמנות מודרנית, ואמנות עכשווית, בהן יצירות של רוי ליכטנשטיין, ג'ספר ג'ונס, יוזף בויס, פבלו פיקאסו, ואנדי וורהול.
בשנת 1981 נתרמו למוזיאון 230 יצירות על ידי התעשיין הגרמני פטר לודוויג.
במוזיאון מוצגות תדיר תערוכות מיוחדות בסגנון ה-Viennese Actionism.
אלמז-אנטיי
אלמז-אנטיי (ברוסית: ) הוא תאגיד תעשייה רוסי לייצור נשק בבעלות המדינה, תוצאה של מיזוג תאגיד אנטיי ו-NPO Almaz, שאיחד ב-2002 חלק מהמפעלים הצבאיים הלאומיים, ובפרט, מפתחי מערכות הגנה נגד מטוסים.
הארגון שבסיסו במוסקבה, היה בשנת 2014 קבלן ההגנה ה-11 בעולם בגודלו מבחינת הכנסות ונחשב לתאגיד התעשייה הצבאית הגדול מסוגו ברוסיה. ב-2013, לאלמז-אנטיי היו מכירות נשק בשווי 8.33 מיליארד דולר, והוא מעסיק מעל 98,000 עובדים.
התאגיד הוקם ב-23 באפריל 2002 ממיזוגן של תאגיד אנטיי, NPO Almaz וחברות נוספות בתחום פיתוח מערכות נ"מ. בשנת 2004 החל להיקרא תאגיד מערכות ההגנה האווירית אלמז-אנטיי (ОАО Концерн ПВО Алмаз-Антей) ובאוגוסט 2004 נכלל ברשימת חברות התעשייה האסטרטגיות. בשנים 2014–2015, הוכנס התאגיד לרשימת הסנקציות של ארצות הברית בעקבות סיפוח חצי האי קרים. בפברואר 2015 שינתה החברה את שמה והפכה לתאגיד הגנת האוויר והחלל אלמז-אנטיי (Концерн воздушно-космической обороны Алмаз-Антей).
100% ממניות התאגיד נמצאות בבעלות המדינה, באמצעות הסוכנות הפדרלית לניהול רכוש המדינה (Федеральное агентство по управлению государственным имуществом).
כדורגל
החברה מעניקת חסות למועדון הכדורגל אלמז-אנטיי מהעיר סנקט פטרבורג המתמודד בליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה מעונת 2020/2021.
תאוריית שדה מאוחד
בפיזיקה, תורת שדות מאוחדת (באנגלית: Unified field theory, ובראשי תיבות: UFT) היא סוג של תורת שדות המאפשרת לכתוב את כל מה שנחשב בדרך כלל ככוחות יסוד וחלקיקים יסודיים במונחים של זוג שדות פיזיים ווירטואליים. על פי התגליות המודרניות בפיזיקה, כוחות אינם מועברים ישירות בין עצמים המקיימים אינטראקציה אלא מתוארים ומתפרשים על ידי ישויות מתווך הנקראות שדות.
המטרה של תיאוריית שדה מאוחדת הובילה להתקדמות רבה עבור הפיזיקה התיאורטית העתידית, וההתקדמות נמשכת.
כוחות
כל ארבעת הכוחות היסודיים הידועים מתווכים על ידי שדות, אשר במודל הסטנדרטי של פיזיקת החלקיקים נובעים מחילופי בוזונים של מד. באופן ספציפי, ארבעת האינטראקציות
הבסיסיות שיש לאחד הן:
תורת השדה המאוחד המודרנית מנסה לקרב את ארבעת הכוחות הללו למסגרת אחת.
תיאוריה קלאסית
תיאוריית השדה המאוחד הקלאסית המוצלחת הראשונה פותחה על ידי ג'יימס קלרק מקסוול. בשנת 1820 גילה הנס כריסטיאן אורסטד שזרמים חשמליים מפעילים כוחות על מגנטים, בעוד שב-1831, מייקל פאראדיי עשה את התצפית ששדות מגנטיים משתנים בזמן יכולים לגרום לזרמים חשמליים. עד אז, חשמל ומגנטיות נחשבו כתופעות לא קשורות. בשנת 1864 פרסם מקסוול את מאמרו המפורסם על תיאוריה דינמית של השדה האלקטרומגנטי. זו הייתה הדוגמה הראשונה לתיאוריה שהצליחה להקיף תיאוריות שדות נפרדות בעבר (כלומר חשמל ומגנטיות) כדי לספק תיאוריה מאחדת של אלקטרומגנטיות. עד 1905, אלברט איינשטיין השתמש בקביעות מהירות האור בתיאוריה של מקסוול כדי לאחד את מושגי המרחב והזמן שלנו לישות שאנו מכנים כיום מרחב זמן ובשנת 1915 הוא הרחיב את תורת היחסות הפרטית לתיאור של כוח הכבידה, תורת היחסות הכללית. , באמצעות שדה כדי לתאר את הגיאומטריה המתעקלת של מרחב-זמן ארבע-ממדי.
בשנים שלאחר יצירת התיאוריה הכללית, מספר רב של פיזיקאים ומתמטיקאים השתתפו בהתלהבות בניסיון לאחד את יחסי הגומלין היסודיים הידועים אז. לאור התפתחויות מאוחרות יותר בתחום זה, מעניינות במיוחד התיאוריות של הרמן וייל משנת 1919, שהציג את הרעיון של שדה מד (אלקטרומגנטי) בתורת שדות קלאסית ושנתיים לאחר מכן, זו של תיאודור קאלוזה. , שהרחיב את תורת היחסות הכללית לחמישה ממדים. בהמשך לכיוון אחרון זה, אוסקר קליין הציע ב-1926 כי הממד המרחבי הרביעי יתכרבל למעגל קטן ולא נצפה. בתיאוריית קאלוזה-קליין, עקמומיות הכבידה של הכיוון המרחבי הנוסף מתנהגת ככוח נוסף הדומה לאלקטרומגנטיות. מודלים אלה ואחרים של אלקטרומגנטיות וכוח משיכה נמשכו על ידי אלברט איינשטיין בניסיונותיו לתיאוריית שדות מאוחדת קלאסית. ב-1930 איינשטיין כבר שקל את מערכת איינשטיין-מקסוול-דיראק [דונגן]. מערכת זו היא (מבחינה היוריסטית) הגבול הסופר-קלאסי [Varadarajan] של האלקטרודינמיקה הקוונטית (הלא מוגדרת היטב מבחינה מתמטית). אפשר להרחיב את המערכת הזו כדי לכלול את הכוחות הגרעיניים החלשים והחזקים כדי להשיג את מערכת איינשטיין-יאנג-מילס-דיראק. הפיזיקאית הצרפתייה מארי-אנטואנט טונלאט פרסמה מאמר בתחילת שנות ה-40 על יחסי הקומוטציה הסטנדרטיים עבור שדה הספין-2 המקוונטי. היא המשיכה בעבודה זו בשיתוף פעולה עם ארווין שרדינגר לאחר מלחמת העולם השנייה. בשנות ה-60 הציע מנדל זאקס תיאוריית שדה קווריאנטית בדרך כלל שלא דרשה פנייה ל-renormalization או תיאוריית הפרעות. ב-1965 פרסם טונלאט ספר על מצב המחקר על תיאוריות שדה מאוחדות.
התקדמות מודרנית
בשנת 1963, הפיזיקאי האמריקני שלדון גלשואו הציע כי הכוח הגרעיני החלש, החשמל והמגנטיות יכולים לנבוע מתיאוריה מאוחדת חלקית של אלקטרו-חלש. בשנת 1967, עבדוס סלאם הפקיסטני וסטיבן ויינברג האמריקאים שינו באופן עצמאי את התיאוריה של גלשואו על ידי כך שהמסות של חלקיק ה-W וחלקיק ה-Z נוצרו באמצעות שבירת סימטריה ספונטנית עם מנגנון היגס. תיאוריה מאוחדת זו עיצבה את האינטראקציה האלקטרונית החלשה ככוח המתווך על ידי ארבעה חלקיקים: הפוטון עבור ההיבט האלקטרומגנטי, וחלקיק Z ניטרלי, ושני חלקיקי W טעונים עבור ההיבט החלש. כתוצאה משבירת הסימטריה הספונטנית, הכוח החלש הופך לטווח קצר ובוזונים W ו-Z מקבלים מסות של 80.4 ו-91.2 GeV/c2, בהתאמה. התיאוריה שלהם קיבלה לראשונה תמיכה ניסיונית על ידי גילוי של זרמים ניטרליים חלשים בשנת 1973. בשנת 1983, הבוזונים Z ו-W הופקו לראשונה ב-CERN על ידי הצוות של קרלו רוביה. על התובנות שלהם, גלשואו, סלאם ווינברג זכו בפרס נובל לפיזיקה ב-1979. קרלו רוביה וסיימון ואן דר מיר קיבלו את הפרס ב-1984.
מאז היו כמה הצעות לתיאוריות מאוחדות גדולות, למשל מודל פאטי-סלאם, אם כי אף אחת מהן לא מקובלת כיום ברחבי העולם. בעיה מרכזית עבור בדיקות ניסוי של תיאוריות כאלה היא סולם האנרגיה המעורב, שהוא הרבה מעבר להישג ידם של המאיצים הנוכחיים. תיאוריות מאוחדות גדולות עושות תחזיות לגבי החוזקות היחסיות של הכוחות החזקים, החלשים והאלקטרומגנטיים, ובשנת 1991 קבע LEP שלתיאוריות סופר-סימטריות יש את היחס הנכון בין צימודים לתיאוריה מאוחדת גדולה של גאורגי-גלשואו.
מצב נוכחי
פיזיקאים תיאורטיים עדיין לא ניסחו תיאוריה מקובלת ועקבית המשלבת תורת היחסות הכללית ומכניקת הקוונטים כדי ליצור תיאוריה של הכל. הניסיון לשלב את הגרביטון עם האינטראקציות החזקות והחלשות החשמליות מוביל לקשיים מהותיים והתיאוריה המתקבלת אינה ניתנת לנורמליזציה מחדש. חוסר ההתאמה של שתי התיאוריות נותרה בעיה יוצאת דופן בתחום הפיזיקה.
פורס מפה ומקדש
פורס מפה ומקדש הוא כינוי להלכה הקובעת, שאם במהלך סעודה שהתחילה בערב שבת, נכנסה שבת והגיע זמן חובת קידוש של שבת, אין צורך להפסיק את הסעודה, אלא ניתן לפרוס מפה על החלות, לעשות קידוש, ולהמשיך בסעודה.
מקור הדין
בתלמוד בבלי, נחלקו תנאים בדינו של הסועד סעודה בערב שבת ושקעה החמה ונכנסה שבת, לדעת רבי יהודה צריך להפסיק את סעודתו ולברך ברכת המזון ולקדש, ולהתחיל סעודה חדשה לכבוד שבת. לדעת רבי יוסי יוכל להמשיך את סעודתו, אך בסיומה יברך ברכת המזון ויעשה קידוש.
להלכה, הובא בסיום הסוגיה :
כדעה זו פסק בשולחן ערוך שאין צורך להפסיק בסעודתו, אלא פורס מפה ומקדש.
לגבי ברכת 'המוציא' לאחר הקידוש, נחלקו בראשונים: לדעת הרי"ף והרא"ש צריך לחזור ולברך המוציא. ורק במקרה שאין לו יין ומקדש על הפת, אינו צריך לחזור ולברך. אך לדעת הרמב"ם בכל מקרה אין צריך לברך 'המוציא' פעם נוספת, גם אם מקדש על היין. שתי הדעות הובאו להלכה בשולחן ערוך. האחרונים הכריעו שלא לברך המוציא, משום ספק ברכות להקל, אך בשולחן ערוך הרב כתב שעל אף שמעיקר הדין, ההלכה כדעה הראשונה שהובאה בשולחן ערוך שיש לברך פעם נוספת המוציא אך כדי לצאת מידי ספק, עדיף לסיים את הסעודה ולברך ברכת המזון קודם שקיעת החמה.
נורברטו מנדס
נורברטו דורוטאו מנדס (בספרדית: Norberto Doroteo Méndez; 5 בינואר 1923 – 22 ביוני 1998), או בכינויו טוצ'ו, היה כדורגלן ארגנטינאי, ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי. מנדס זכור בעיקר כמלך השערים בכל הזמנים של טורניר הקופה אמריקה עם 17 שערים.
קריירה
מנדס שיחק בקבוצות הורקאן, ראסינג קלוב וטיגרה. הוא זכה עם ראסינג קלוב שלוש פעמים בליגה הארגנטינאית בין השנים 1949–1951. מנדס פעם צוטט אחרי פרישתו אומר כי בחייו היו שלוש אהבות גדולות: הוראקן הייתה חברתו, ראסינג אשתו ונבחרת ארגנטינה תשוקתו.
במדי נבחרת ארגנטינה מנדס ערך 31 הופעות בהן כבש 19 שערים. הוא זכה עימה בקופה אמריקה 1945 וסיים ככובש המצטיין עם 6 שערים, בצוותא להלנו דה פרייטס הברזילאי. בטורניר זה כבש שלושער בניצחון 1–3 על היריבה הגדולה ברזיל. שנה אחר כך, ארגנטינה זכתה שוב בקופה אמריקה עם ניצחון 0–2 במשחק המכריע על ברזיל. גם הפעם היה זה מנדס שכבש לזכותה את השערים. עם הזכייה הנוספת בקופה אמריקה 1947, והשלישית ברציפות, מנדס מחזיק בשיא כמלך שערי המפעל בכל הזמנים עם 17 שערים בצוותא לזיזיניו הברזילאי.
האוניברסיטה הטכנית של דרמשטאדט
האוניברסיטה הטכנית של דרמשטאדט (בגרמנית:  Technische Universität Darmstadt; ידועה בכינוי: TU Darmstadt) היא אוניברסיטה ציבורית הממוקמת בדרמשטאדט שבגרמניה שהוקמה בשנת 1877. האוניברסיטה נחשבת לחלוצית וליוקרתית במדינה בכל הקשור להנדסת חשמל, מדעי המחשב, בינה מלאכותית, מדעי המדינה ועוד תחומים רבים.
האוניברסיטה חברה בועידת בתי הספר האירופיים לחינוך ומחקר הנדסי מתקדם ובארגון TU9. מבין בוגרי המוסד, ישנם כארבעה זוכי פרס נובל (ובהם הרמן שטאודינגר, פטר גרינברג וגרהרד הרצברג). כמה מבין הדמויות הבולטות הנוספות הקשורות בדרך כלשהי לאוניברסיטה הן חיים ויצמן, קארל בוש, ריכרד וילשטאטר וכו'.
היסטוריה
במהלך המאה ה-19 פעלו כמספר בתי ספר טכניים קטנים באזור. במהלך שנות ה-60 של המאה ה-19 התקיימו דיונים סוערים האם אזור כה עני כמו הסן יכול להרשות לעצמו מוסד אקדמי פוליטכני גדול, אך מי שהכריע את הסוגיה היה לודוויג הרביעי, הדוכס הגדול של הסן שהחליט לאחד את בתי הספר המקומיים לכדי אוניברסיטה טכנית אחת. בשנים הראשונות מספר הסטודנטים היה עדיין נמוך, מה שכמעט גרם לסגירתה של האוניברסיטה החדשה. בשנת 1882 הייתה האוניברסיטה הטכנית לראשונה בעולם לעסוק בהנדסת חשמל. היותה של האוניברסיטה חלוצה בתחום זה הפך אותה למבוקשת יותר ולמעשה מנע את סגירתה. בשנת 1899 החלו להינתן תארים שלישיים במוסד. בשנת 1913 החלו לימודי אווירונאוטיקה.
בספטמבר 1944 רבים ממבני האוניברסיטה (כמו כן כ-80 אחוז משטח העיר) נהרסו בהפצצותיהן של בעלות הברית. האוניברסיטה הטכנית נסגרה לזמן קצר לאחר מלחמת העולם השנייה אך חזרה שוב לפעול בשנת 1946. האוניברסיטה חוותה עלייה משמעותית במספר התלמידים במהלך שנות ה-60 וה-70.
מחלקות
באוניברסיטה יש חמישה תחומי לימוד המציעים קורסים בין-תחומיים לתואר בו הסטודנטים לומדים במספר מחלקות: ; מדע ו; הנדסת מערכות מידע; מכניקה; מכטרוניקה; המחולקים לשלוש עשרה מחלקות:
המכון להגירה ושילוב חברתי במרכז האקדמי רופין
המכון להגירה ושילוב חברתי של המרכז האקדמי רופין הוא מכון מחקר אקדמי לחקר ההגירה והשילוב החברתי בגישה רב-תחומית ויישומית.
המכון יוזם ועורך מחקרים רבים בתחומי ההגירה והשילוב החברתי ומהווה בית אקדמי ומסגרת תומכת מקצועית לעוסקים בהם. המכון הוא גוף חשיבה ומקור מרכזי למחקר חדשני ופורץ דרך, להפצתו הציבורית והשוטפת של ידע בתחומים אלה ולקידום קבלת החלטות המבוססת על חדשנות מחקרית ועל מידע עדכני רב-תחומי, והוא משלב בין מחקרים תאורטיים-מדעיים מעיקרם ובין מחקרים יישומיים בהווייתם. נוסף על מחקרים ייעודיים, המכון עורך מחקרים שוטפים בקרב קבוצות שונות של מהגרים ועולים בחברה הישראלית.
המכון מהווה בית לדיאלוג רב-תחומי לצוותי חשיבה לחקר לימודי הגירה וליישומם. בבסיס תפיסת העולם של המכון ופעילותו השוטפת עומדת הטמעת עקרון הכלים השלובים בין ידע אקדמי חדשני ועדכני ובין ניסיון יישומי נצבר. הידע מבוסס על ניסיונם עתיר השנים של חוקרי הגירה מובילים בארץ ובעולם, על ניסיונם של פעילי שטח ועל זוויות הראייה המגוונות של המהגרים ושל ילידי הארץ.
היסטוריה
הגירה היא אחת התופעות הבולטות בעידן המודרני הטרנס-לאומי, ומדינות רבות בעולם נאלצות להתמודד עם השינויים הדמוגרפיים, החברתיים והכלכליים המהירים בעקבותיה, המשפיעים על פניהן של המדינות השונות ועל היחסים ביניהן.
ישראל היא מדינת מהגרים מובהקת, ומשום כך ההגירה היא מרכיב מרכזי בזהות הקולקטיבית של החברה הישראלית ויש לה השפעה רבה על כל היבטי החיים בה – תרבות, ערכים ומנהגים, קהילה ומבנה חברתי, מתן שירותים, חקיקה, כלכלה ותעסוקה.
כחלק מפעילותו הבינלאומית, הצטרף המכון במרץ 2006 כנציג ישראל לחברות בוועדת ההיגוי של ארגון מטרופוליס העוסק בעידוד מחקר בין-לאומי ובמתן במה לחוקרים, אנשי אקדמיה וקובעי מדיניות מהארץ ומחו"ל שתחום התמחותם הוא הגירה והשתלבות בחברה רב-תרבותית העולמי. המכון פועל בשיתוף פעולה עם ההתאחדות למחקרים קנדיים במונטריאול, קנדה מאז 2008 ומקיים מפגשים וימי עיון משותפים בישראל ומחוצה לה. כמו כן, מאז 2010 מקיים המכון אחת לשנתיים כנס בינלאומי בהגירה ושילוב חברתי, במסגרתו משתתפים חוקרים מרחבי העולם לצד חוקרים ואנשי מקצוע מישראל העוסקים בתחום.
בשנת 2008, התחיל להפעיל המרכז האקדמי רופין לצד המכון את התוכנית ללימודי תואר שני (MA) בהגירה ושילוב חברתי אשר הייתה הראשונה מסוגה בישראל ופותחה בהלימה לתוכניות דומות באוניברסיטאות בעולם, ואושרה על ידי המועצה להשכלה גבוהה.
מתחילת שנת 2018 שותף המכון לפרויקט של האיחוד האירופי ארסמוס + במסגרתו מפתחים תוכניות לימודים חדשניות בתחום ההגירה והשילוב החברתי. במסגרת פתוח הקורסים מתקיימים מפגשים בינלאומיים רבים עם שותפי התוכנית בגרמניה, שוודיה, יוון וליטא. קורסים חדשניים אלו משולבים בשנת הלימודים הנוכחית בתוכנית ה-MA בהגירה ושילוב חברתי.
משנת 2022 שותף המכון בפרויקט שילוב מהגרים באמצעות חינוך (Migrants' Integration Through Education - MINTE), פרויקט מטעם ארסמוס+. הפרויקט מתמקד במצבם של מהגרים (בייחוד פליטים מאוקראינה) במדינות הקולטות. זהו פרויקט בינלאומי שמטרתו להקל על רשויות מקומיות בפולין ובצ'כיה את פיתוחה של מדיניות שילוב ישימה ולנטר וללמוד שיטות עבודה טובות של שילוב מהגרים במדינות אחרות באירופה ובישראל.
פעילות המכון
הגירה היא אחת התופעות הבולטות בעידן המודרני הטרנס-לאומי, ומדינות רבות בעולם נאלצות להתמודד עם השינויים הדמוגרפיים, החברתיים והכלכליים המהירים בעקבותיה, המשפיעים על פניהן של המדינות השונות ועל היחסים ביניהן. ישראל היא מדינת מהגרים מובהקת, ומשום כך ההגירה היא מרכיב מרכזי בזהות הקולקטיבית של החברה הישראלית ויש לה השפעה רבה על כל היבטי החיים בה – תרבות, ערכים ומנהגים, קהילה ומבנה חברתי, מתן שירותים, חקיקה, כלכלה ותעסוקה.
המכון יוזם ועורך מחקרים רבים בתחומי ההגירה והשילוב החברתי ומהווה בית אקדמי ומסגרת תומכת מקצועית לעוסקים בהם. המכון הוא גוף חשיבה ומקור מרכזי למחקר חדשני ופורץ דרך, להפצתו הציבורית והשוטפת של ידע בתחומים אלה ולקידום קבלת החלטות המבוססת על חדשנות מחקרית ועל מידע עדכני רב-תחומי, והוא משלב בין מחקרים תאורטיים-מדעיים מעיקרם ובין מחקרים יישומיים בהווייתם.
בשנת 2022 פותח במכון "מדד העלייה", הכולל שורה של מדדי משנה להצגת הלכי הרוח של הציבור הישראלי באשר לעלייה ולעולים. בהתאם לכך חושבו מדדי משנה בתחומים כמו כלכלה, חינוך ותרבות, ומהם חושב מדד כולל ליחסו של הציבור הישראלי כלפי העלייה והעולים.
מדי שנה המכון מקיים ימי עיון המשמשים במה להפצת ידע עדכני על נושאי המחקר שלו ולדיון בהם, ומדי שנתיים הוא מקיים כנס בינלאומי המושך אליו חוקרים, מקבלי החלטות ואנשי שטח העוסקים בתחום ההגירה בישראל ובמדינות העולם. בכנסים בינלאומיים שעורך המכון מעת לעת משתתפים חוקרים ואנשי מקצוע רבים מהארץ ומחו"ל. המכון מקיים קשרים בינלאומיים עם גופים אקדמיים ומכוני מחקר ברחבי העולם.
בנוסף, בשיתוף עם קהילת ההגירה ודמוגרפיה באגודה הסוציולוגית הישראלית. המכון מוציא את כתב העת האינטרנטי "הגירה", כתב העת עוסק בנושאי הגירה ושילוב חברתי, ומתפרסם באתר המכון. כתב העת הוא כתב עת שפיט המוכר על ידי המועצה להשכלה גבוהה.
=== סגל המכון - חוקרים ===
אומץ אמיתי (סרט, 1969)
אומץ אמיתי (באנגלית: True Grit) הוא מערבון אמריקאי משנת 1969 בבימויו של ג'ון הת'וואי, עם ג'ון ויין, קים דארבי וגלן קמפבל בתפקידים הראשיים.
ג'ון ויין שיחק גם בסרט המשך בשם "רוסטר קוגבורן" (1975) לצדה של קתרין הפבורן שהצליח פחות.
התסריט מבוסס על הרומן רב המכר "אומץ אמיתי" מאת צ'ארלס פורטיס משנת 1968. רימייק לסרט נעשה ב-2010 בהפקתם ובבימוים של האחים כהן.
תקציר העלילה
1880, מחוז יל בארקנזס - פרנק רוס (ג'ון פיקארד), יוצא לפורט סמית ביחד עם עוזרו טום צ'ייני (ג'ף קורי) לרכוש סוסים אצל קולונל סטונהיל (סטרות'ר מרטין). בתו מאטי (קים דארבי) בת ה-14 מנהלת את כספי החווה נותנת לו את הכסף לרכישה ועוד שתי מטבעות זהב "למזל" היא חוששת מצ'ייני שיש לו עבר לא טוב ואביה לקח אותו לחווה כדי לשקם אותו.
מאטי מבקשת מקוגבורן ללכוד את צ'ייני אך הוא מסרב בתחילה ומתייחס אליה כילדה. רק לאחר שהיא מציעה לו 100 דולר הוא מתרצה. הוא מעוניין ללכוד את צ'ייני ביחד עם האקדוחן "לאקי" נד פפר (רוברט דובאל) אותו הוא מחפש זמן רב.
קוגבורן הוא מבוגר, שתיין ושתום עין אך מאטי מאמינה בו. בפונדק בו היא מתגוררת היא פוגשת בריינג'ר לביף (גלן קמפבל) מטקסס שרודף אחרי נד פפר שרצח סנטור מטקסס ויש פרס ללכידתו. קוגבורן ולביף מחליטים לצאת ביחד ולהתחלק בפרס. הם מסרבים לצרף את מאטי אך היא עומדת על כך וכשהם חוצים את הנהר במעבורת היא חוצה אותו על סוס.
הם מגיעים לשטח בשליטת האינדיאנים. ומקבלים ידיעות על נד פפר. הוא אמור להגיע עם אקדוחניו לבקתה בה נמצאים שני אקדוחנים - קווינסי (ג'רמי סלייט) ומון (דניס הופר) ולהצטרף אליהם לשוד מרכבת דואר. הם משתלטים על שניהם ומאיימים עליהם. מון מתחיל לדבר אך קווינסי הורג אותו בסכין וקוגבורן יורה בו. לפני שהוא מת אומר קווינסי שהם מחכים לנד פפר וחבורתו.
הם ממשיכים בדרכם, מאטי יורדת לנהר להתרחץ ונתקלת בצ'ייני. היא יורה ופוצעת אותו קלות אך נופלת בשבי נד פפר וחבורתו שנזעקים לשמע היריות. קוגבורן קורא לפפר להניח למאטי ונד דורש ממנו להסתלק. קוגבורן מסכים ומתרחק ופפר משאיר את מאטי עם צ'ייני ויוצא עם אקדוחניו לקראת קוגבורן. מתפתח קרב יריות בו מצליח קוגבורן לפגוע בכולם וגם לפצוע את פפר. סוסו של של קוגבורן נפגע ונופל עליו ופפר הפצוע מתקרב אליו כדי לחסלו אך מחוסל ממרחק על ידי לביף.
בינתיים מנסה צ'ייני לחסל את מאטי אך היא יורה בו ומהדף היריה היא נופלת לבור מלא נחשים ארסיים. לביף חוזר, צ'ייני זורק עליו אבן ופוצע אותו קשה בראשו. למקום נזעק קוגבורן ומשתלשל בחבל לבור כדי להציל את מאטי שכבר הוכשה. לביף הפצוע קשה קושר את החבל לסוסו ומעלה אותם למעלה ואז מת.
קוגבורן מטפל במאטי ודוהר אתה במהירות לקבלת טיפול רפואי והיא ניצלת.
אוניברסיטת המדינה של איווה
אוניברסיטת המדינה של איווה (באנגלית: Iowa State University; בראשי תיבות: ISU; בקיצור: Iowa State) היא אוניברסיטה ציבורית הממוקמת במרכז איווה שבארצות הברית. היא האוניברסיטה הגדולה ביותר במדינה.
האוניברסיטה בולטת במיוחד בלימודי הקיימות וחקלאות שבה. נכון לשנת 2020, לומדים באוניברסיטה כ-33,000 סטודנטים במתחם שכולל כ-160 בניינים בשטח של כ-8.1 קמ"ר. האוניברסיטה חברה באיגוד אוניברסיטאות המחקר ובאיגוד האוניברסיטאות האמריקניות.
היסטוריה
ההחלטה להקמת האוניברסיטה התקבלה בשנת 1858 והחלה כקולג'י לחקלאות עם כמה עשרות סטודנטים. בשנת 1879 החלו גם להינתן לימודי וטרינריה.
במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה אוניברסיטת מדינת איווה אחת מ-131 קולג'ים ואוניברסיטאות שהשתתפו בתוכנית ההכשרה של צי ארצות הברית. ביולי 1959 הפך הקולג'י באופן רשמי לאוניברסיטה.
קולג'ים ובתי ספר
הקולג'ים הפועלים באוניברסיטה :
ראש-תנין
ראש-תנין (באנגלית: Leatherhead) הוא דמות בדיונית של אנטי-גיבור תנין-מוטאנט המופיע בחוברות הקומיקס צבי הנינג'ה. דמותו של ראש-תנין הופיעה במקור לראשונה בחוברת Tales of the Teenage Mutant Ninja Turtles #6 בהוצאת מיראז' סטודיו מאוגוסט 1988 ובמחודש בחוברת Teenage Mutant Ninja Turtles #49 בהוצאת IDW Publishing מאוגוסט 2015, ונוצרה על ידי הכותב והמאייר ג'ים לוסון.
מיראז' סטודיו
לפני הפיכתו למוטאנט, ראש-תנין היה אליגטור רגיל בחנות לחיות מחמד. לאחר שוד שהתבצע בחנות בה שהה, ראש-תנין מצא את עצמו בביוב. שם, הוא נלקח בידי חיילים מגזע החוצנים אוטרום למבצרם בחלל, לצורכי שעשוע. במהלך שהותו במבצר, ראש-תנין נחשף לכמות גדולה של מוטגן, ועבר תהליך מוטציה הדרגתי שבסופו הפך למוטאנט דמוי-אנוש בעל אינטלקט מפותח. במצבו החדש, ראש-תנין חיפש דרך חזרה לכדור הארץ, אך כל ניסיונותיו כשלו. לבסוף, כאשר מבצר האוטרום התפוצץ, ראש-תנין ניצל את המצב והשתמש בחללית מילוט לחזרה לכדור הארץ.
בהגיעו לכדור הארץ, ראש-תנין נתקל בתקיפות רבות מצידם של שוטרי משטרת ניו יורק, ונאלץ לנדוד ברחבי הביוב העירוני במשך זמן רב ובסבל רב. בסופו של דבר, הוא החליט כי יוכל למצוא שקט ושלווה בהריסות מבצר האוטרום, והחליט כי עליו לחזור לשם. לשם כך, הוא החל לאסוף ציוד טכנולוגי לבניית מכשיר טלפורטציה, אך הוא נכשל בבניית המכשיר פעם אחר פעם, זאת בשל הפרעתם של בני אנוש. כאשר היה קרוב מאוד לסיים את בניית המכשיר, ראש-תנין נתקל בצייד קטלני בשם מרלין שהיה מעוניין בו לאוסף החיות הנדירות שלו. ראש-תנין ניסה להיאבק במרלין, אך מרלין גבר עליו בעזרת עושי דברו. כשנראה שכבר אין לו סיכוי, הופיעו לפתע ארבעה צבים מוטאנטים בעלי אינטלקט מפותח, גיבורי-על הידועים בשם "צבי הנינג'ה", והם סייעו לראש-תנין בקרב נגד מרלין. בתום הקרב, בניצחונם של ראש-תנין וצבי הנינג'ה, ראש-תנין סיפר לצבים את עברו ורצונו, הם העניקו לו את מאורתם הישנה כמקום בו יוכל לשהות עד אשר תוכניתו תושלם.
חודשים אחר כך, ראש-תנין סיים כמעט לגמרי לבנות את מכשיר הטלפורטציה, אך נכשל בחלק ספציפי אשר אותו הוא לא היה יכול לבצע בשל גודל ידיו. כאשר התהלך בייאוש בביוב, הוא פגש לפתע בחיילי הארגון פשע "שבט הרגל", והכריח אותם לעבוד עבורו תוך איום שיהרוג אותם. לאחר מכן, גם צבי הנינג'ה הופיעו והצטרפו למלאכה. לאחר עבודה ממושכת, הסתיימה בניית המכשיר והיה מוכן להפעלה. דונטלו, החכם מבין הצבים, התנדב להיות זה שיפעיל את השיגור הסופי של המכונה, אך בגלל טעות שאינה ברורה המכשיר לא פעל כנדרש והתפוצץ. ראש-תנין בכה על הזדמנותו האחרונה, ובזעם רב רצח את חיילי "שבט הרגל" שעזרו לו, ולאחר מכן ניסה לרצוח גם את צבי הנינג'ה, אך הם הכניעו אותו וברחו, לא לפני שהוא נשבע למצוא אותם ולרצוח אותם.
IDW Publishing
לפני הפיכתו למוטאנט, ראש-תנין היה אליגטור אמריקני רגיל שהתגורר באי במרכז האוקיינוס האטלנטי באמצע המאה ה-18. כאשר ארבעה צבים מוטאנטים בעלי אינטלקט מפותח, גיבורי-על הידועים בשם "צבי הנינג'ה", ערכו מסע בזמן וביקרו במקרה וללא ידיעתם במקום מגורו של ראש-תנין בסוף המאה ה-18, הם השליכו בקבוקי מוטגן היישר אל המים בהם שהה ראש-תנין מבלי לדעת שהיה שם, והוא ספג את החומר. חומר המוטגן שספג גופו של ראש-תנין גרם לו לעבור תהליך מוטציה שהפך אותו למוטאנט דמוי-אנוש בעל אינטלקט מפותח, והוא המשיך לחיות כרגיל ברחבי האי. אלא שכעבור מספר שנים, הוא נמצא בידי חיילים מגזע החוצנים קראנג שחטפו אותו למבצרם באי ושם הם גידלו אותו כחיית מחמד והתעללו בו.
בחודשים שחלפו, ראש-תנין זכה לאמונו המלא של הרולד, שהעניק לו גישה מלאה למתחם הקפאת ואחסון הקראנג ששרדו. בגלוי, ראש-תנין טיפל בשורדים ב"דאגה כנה", אך בסתר הוא הפגין כלפיהם זעם רב מתוך עברו, ומידי לילה הוא נהג לרצוח באכזריות אחד מהם. לאחר שגל מותם של השורדים העלה את חשדו של הרולד, הוא זימן לאי את הצבים. הם חקרו את העניין לעומק, וכאשר גילו את האמת, הם התעמתו עם ראש-תנין. שני הצדדים נאבקו, כשלבסוף ראש-תנין הביס את הצבים וברח לניו יורק.
זמן מה לאחר מכן, בערב חג המולד, ראש-תנין תקף את האן וכנופיית "הדרקונים הסגולים" בעוון התעללות בבעלי חיים לשם "בידור". במהלך הקרב, הוא פגש בהוב הזקן ושיתף עמו פעולה בלחימה. בניצחונו בקרב ובסופו של הערב, הוא שב להתבודד בביוב.
כאשר גנרל קראנג עמד למשפט בגין פשעי המלחמה אותם ביצע, התובעים מטעם גזע "הניוטרינים" חיפשו אחר ראש-תנין במטרה לגבות ממנו עדות בנושא, היות שהוא היה יכול להעיד באופן אישי על אכזריותו של הגנרל. לאחר שלא נמצאו ראיות המצדיקות הטלת עונש מוות, המלך זנטר גזר על הגנרל מאסר עולם באי מבודד. כששמע על גזר הדין, ראש-תנין החליט לקחת את החוק ליידים - הוא פרץ למתקן הכליאה בו הגנרל שהה, תקף אותו ואכל אותו בעודו בחיים. עם זאת, גזע הקראנג התגלה כטפילי, והגרנל החל לצמוח בבית החזה של ראש-תנין, ולהשתלט עליו בהדרגה.
זריזין מקדימין למצוות
זריזין מקדימין למצוות (או "זריזין מקדימין") הוא כלל הלכתי בהקשר לקיום מצוות עשה. עיקרו של הכלל הוא כי אדם צריך להזדרז בקיום המצוות, ולעשותן מיד כשמגיע זמנן, ולא להתמהמה בעשייתן.
כלל זה נדון בספרי האחרונים בעיקר בהקשר של מצוות ברית מילה.
מקור הכלל וגדרו
כלל זה נזכר בתלמוד לראשונה בסוגיית בדיקת חמץ, ומקורו מהספרא:
בתלמוד מבואר שאף שמצד מעלת 'זריזים' די היה להקדים את מצות בדיקת חמץ מתחילת יום י"ד בניסן, אך מטעמים אחרים הקדימו מצווה זו ל'ליל י"ד'.
יש שכתבו שמעלה זו היא מדאורייתא. ויש שכתבו שמעלה זו היא מדרבנן, והלימוד מהפסוק שנאמר באברהם הוא אסמכתא. אך אחרים דקדקו מדברי הראשונים שאין מעלה זו חובה, ואין למדים מהכתוב אצל אברהם אבינו ("וישכם אברהם בבוקר") מאחר שאין למדים מדברים שנאמרו קודם מתן תורה.
טעם הכלל
בראשונים נאמרו שני טעמים למעלת 'זריזין':
יש שכתבו שהוא מטעם שלא יראה שמתרשל בקיום המצווה, וכך כתב המאירי:.
דחיית מעלת הזריזין
בפוסקים דנו במעלת ה'זריזים' לעומת מעלות אחרות כאשר אי אפשר לקיים שניהם איזה מהם עדיף:
'זריזין' מול 'מצווה מן המובחר' (הידור מצווה) - לדעת ה'תרומת הדשן' מעלת הידור עדיפה. אך לדעת הגר"א מעלת זריזין עדיפה.
מעלת 'זריזין' מול מצווה בו יותר מבשלוחו - בערוך לנר נכתב שקיום מצווה על ידי האדם עצמו שלא בהידור עדיפה על קיומה בידי אחד בהידור. . שאלת 'זריזין' מול מצווה בו יותר מבשלוחו נדונה באחרונים (עי' פמ"ג או"ח ריש סי' תרכה א"א).