cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אילן שס
הצגות ומופעי בידור
עם סיום לימודיו פנה אליו דניאל לפין להשתתף בהצגת התיאטרון קומית של הקאמרי, "מעופפי רישפון" בבימוי מיכאל גורביץ'. במקביל הלחין הצגה מוזיקלית בשם "סיפורו של זרע" שהוצגה בבימוי חנוך רוזן בתיאטרון בית לסין בשיתוף עם בית צבי. לאחר מכן עבד על כמה מהצגות הבידור המצליחות של אותן שנים: הצגת היחיד של חנה לסלאו "החיים על פי לסלאו","הפעימה שנייה" של מאיר סוויסה ואלי יצפאן,"מכבס ותולה" של אבי קושניר, מופע היחיד של אורנה בנאי, "קיץ חד פעמי" של טוביה צפיר, אסנת וישינסקי, מוטי גלעדי וחנה לסלאו, ו"מפגש פסגה" ציפי שביט ויצפאן.
בשנים הבאות המשיך להלחין ולעבד מוזיקה לעשרות הצגות תיאטרון, ביניהן:
ניהול מוזיקלי
במהלך השנים ניהל מוזיקלית וליווה אמנים רבים. בין השנים 1986–1995 עבד עם הקומיקאית חנה לסלאו בתוכניות טלוויזיה ומופעי במה שונים. בשני העשורים הבאים מ-1995 ועד היום עובד עם הקומיקאי אלי יצפאן בתוכניות טלוויזיה שונות: "הערב עם אלי יצפאן" 1996-1997 (טלעד) "שלום אנד גוד איבנינג" (ערוץ 2) ותוכנית האירוח היומית "יצפאן" 2001-2006 (הוט 3) וכן מופעי הבמה יחד עם ציפי שביט.
מופעי מוזיקה בשיתוף הקהל
שס כותב ומנהל אמנותית מופעי שירה בציבור ייחודיים, בהם הקהל הופך לחלק ממופע חי. במופעים, המתקיימים בהיכלי תרבות ברחבי המדינה ומלווים בוידאו ארט עם מילות השירים, מנגנת להקת רוק חיה ומתארחים אמנים מהשורה הראשונה כגון חוה אלברשטיין, שלום חנוך, גלי עטרי, דני רובס, הברירה הטבעית, ריקי גל, נורית גלרון ועוד. בין המופעים הבולטים בסגנון זה:
מופעים מיוחדים
ניהל מוזיקלית מספר מופעי "ספיישל" שחלקם שודרו בטלוויזיה, ביניהם:
החל מ-2005 החל ליצור את סדרת המופעים "שרים יוצרים", מופעי מחווה ליוצרים ישראלים בהשתתפות מיטב אמני ישראל ומשפחות היוצרים. הסדרה הופקה בשיתוף אמ"י ומועדון צוותא והמופעים שודרו בגלי צה"ל ורשת ג'.
מוזיקה לסדרות וסרטים
ב, הלחין שס את המוזיקה לסדרת הטלוויזיה "פרודים" של דניאל לפין (ערוץ 2 רשת), ולסדרה "להיות איתה" של אסי עזר (ערוץ 2 קשת). בשנת 2019 הפיק מוזיקלית והלחין בשיתוף צביקה נתן את שירי הסרט המחשמלים, ביניהם את שיר הילדים "אלי החתול" שנוצר לצורך קידום הסרט והפך ללהיט ויראלי עם עשרות מיליוני צפיות ביו-טיוב.
חיים אישיים
שס גרוש ואב לילד. מתגורר בתל אביב.
דניאל הורוביץ
דניאל (דני) הורוביץ (נולד ב-25 באוקטובר 1941) הוא מחזאי, במאי ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה
בין השנים 1990–1995 היה דרמטורג בתיאטרון חיפה, ומאז מרצה לתיאטרון בבית הספר לאמנויות הבמה בסמינר הקיבוצים.
בימוי
הורוביץ ביים הצגות במספר מקומות בעולם. בין היתר ביים את "הכלה וצייד הפרפרים" מאת נסים אלוני בתיאטרון ארגו ברומא, את "הדיבוק" עם להקת סמינר הקיבוצים, את "וויצק", "בית מלאכה" ו"ארבעה נכנסו לפרדס". ותרגם מחזות לעברית, בהם "שבת ראשון שני" של אדוארדו דה פיליפו ו"מסיה איברהים ופרחי הקוראן" של הנס עמנואל שמידט.
מתסריטיו
הורוביץ השתתף בכתיבת תסריטים עבור "מסע אלונקות" (1975), "טרנזיט" (1980, יחד עם דני וקסמן) ו"כפות רגליה" (1999). זכה בפרס ראשון לדרמה קצרה בפסטיבל הקולנוע ירושלים, בפרס ראשון בפסטיבל קאט בתל אביב ובציון לשבח בפסטיבל קרקוב בפולין עבור "המקלחת" (1998), וכן בפרסים ראשונים בפסטיבלים באורוגוואי וצ'ילה.
קומנדר (דרגה)
קומנדר (באנגלית: Commander, בקיצור בדרך כלל Cmdr.) הוא דרגת קצין צי נפוצה וכן תואר עבודה או "בילט" בצבאות רבים. קומנדר משמש גם כדרגה או תואר בארגונים פורמליים אחרים, כולל מספר כוחות משטרה. בכמה מדינות דרגה ימית זו מכונה קפטן פריגטה.
דניאל הורוביץ
מתסריטיו
עבור סרטו "השרשרת של פסיה" שהוקרן ביום השואה 2006 זכה בפרס המבקרים בפסטיבל לקולנוע יהודי בגירונה, ספרד.
ממחזותיו
"אחים" (1969), "שכול וכישלון" (1973) ו"מסיבת סיום" (1976) בתיאטרון העירוני חיפה. "יום אחד מתעוררים" (הקאמרי-צוותא ת"א 1972) זוכה בפרס ברץ עבור מחזה. "צ'רלי קצ'רלי" (תיאטרון החאן 1977) זוכה בפרס מסקין עבור מחזה, "מעשה נורא" (תיאטרון החאן 1979) "הדוד ארתור" (תיאטרון בית ליסין 1981), "יוסל'ה גולם" (לה-מאמא, ניו יורק, העירוני חיפה 1982), "שיעור מולדת" (1983), "משחיז הסכינים הסיני" (המרכז התיאטרוני בנווה צדק 1984), "דף אחד מן התלמוד" (החוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב, 1984), "עלילות יחזקאל פיירמאן" (החאן 1985), "עוולה" (1986), "החוצה" (תיאטרון נווה צדק 1986), "נפגשים" (המרכז הישראלי לתיאטרון בובות בתל אביב 1986), "אלוהים תציל אותי ממולדתי" (פסטיבל עכו לתיאטרון אחר 1988), "אשתו ובתו" (התיאטרון העירוני חיפה 1991), "יאיר" (התיאטרון העירוני חיפה 1992) זוכה פרס פינסקי עבור מחזה. "ילדה וצפור גדולה" (תיאטרון ארגו, רומא 1996) זוכה פרס רומא עבור מחזה. "מעשה מופלא" (2000) זוכה בפרס ראשון בפסטיבל עכו עבור מחזה. "אורח בגן הדובדבנים" (תיאטרונטו 2001), "על אבות ובנות" (התיאטרון הערבי-עברי ביפו וכן בפסטיבל ישראל בירושלים, 2003).
קומנדר (דרגה)
קומנדר כדרגת חיל הים והאוויר
קומנדר היא דרגה המשמשת בצי, אך לעיתים רחוקות מאוד משמשת כדרגה בצבאות. ברוב הצבאות, המונח "קומנדר" משמש כתואר עבודה או בילט. לדוגמה, בצבא ארצות הברית, קצין בדרגת קפטן (קוד דרגת נאט"ו OF-2) עשוי להחזיק בתואר "מפקד פלוגה", ואילו קצין בדרגת לוטננט קולונל (קוד דרגת נאט"ו OF-4) בדרך כלל מחזיק בתואר "מפקד גדוד".
דניאל הורוביץ
ממחזותיו
בשנת 1996 זכה בפרס ראש הממשלה ליצירה עבור המחזה "מעשה מופלא".
קומנדר (דרגה)
קומנדר כדרגת חיל הים והאוויר
התואר, במקור "מאסטר וקומנדר", מקורו במאה ה-18 כדי לתאר קציני חיל הים שפיקדו על ספינות מלחמה גדולות מכדי להיות בפיקוד של לוטננט אך קטנות מכדי להצדיק מינוי של קפטן ו (לפני 1770 לערך) ורב-חובלים; הקומנדר שימש כמאסטר שלו. בפועל, אלה היו בדרך כלל סלופ מלחמתי ללא דירוג של לא יותר מ-20 תותחים. הצי המלכותי קיצר את "מאסטר וקומנדר" ל"קומנדר" ב-1794; עם זאת, המונח "מאסטר וקומנדר" נשאר (באופן לא רשמי) בשפה המקובלת במשך כמה שנים. דרגת מפקד האמריקנית המקבילה נשארה בשימוש עד שהפכה לקומנדר ב-1838.
דניאל הורוביץ
ממחזותיו
הורוביץ נשוי בשלישית לשחקנית והבמאית היהודיה-איטלקייה קלאודיה דה-לסטה. הוא אב לשלושה בנים. אדם הורוביץ - מוזיקאי ואיש חיי הלילה – יריב הורוביץ במאי קולנוע, טלוויזיה ופרסומות ואיתי הורוביץ - רופא מתמחה בפסיכיאטריה.
קומנדר (דרגה)
קומנדר כדרגת חיל הים והאוויר
דרגה מקבילה בכמה ציים היא קפטן פריגטה. במאות ה-20 וה-21, הדרגה קיבלה את קוד הדרגה של נאט"ו של OF-4.
תפקידים שונים של קומנדר היו גם קומנדר בתואר. בצי של הרפובליקה ההולנדית, כל מי שפיקד על ספינה או צי מבלי שהייתה לו דרגה מתאימה לכך יכול להיקרא קומנדר. זה כלל מפקדי צי אד-הוק וקברניטים בפועל (Luitenant-Commandeur). בצי האדמירליות של זילנד לעומת זאת, קומנדר הייתה דרגה רשמית, המקבילה ל-Schout-bij-nacht (אדמירל אחורי) באדמירליות ההולנדיות האחרות. השימוש ההולנדי בתואר כדרגה מתקיים בצי המלכותי של הולנד, כמקביל לקומודור. בחיל האוויר המלכותי של הולנד, לעומת זאת, דרגה זו ידועה באיות האנגלי של commodore שהיא המקבילה ההולנדית לקומודור האוויר הבריטי.
אוסטרליה
דרגת הקומנדר בצי המלכותי האוסטרלי (RAN) זהה בתיאור לדרגת קומנדר בצי המלכותי הבריטי. כמרי RAN שנמצאים בדיוויזיות 1, 2 או 3 (מתוך חמש דיוויזיות) הם בעלי דרגת קומנדר מקבילה. המשמעות היא שלקצינים ומש"קים מתחת לדרגת קומנדר, לוטננט קולונל או מפקד כנף, הכומר הוא הממונה.
לאותם קצינים המדורגים גבוה מקומנדר, הכומר כפוף אליהם. למרות שקילות זו קיימת, כמרי RAN שנמצאים בדיוויזיות 1, 2 או 3 אינם לובשים למעשה דרגת קומנדר, והם אינם מחזיקים בפריבילגיה לפיקוד.
סקנדינביה
קומנדר היא דרגה ימית בסקנדינביה (Kommandør בדנית ונורווגית, Kommendör בשוודית) שוות ערך לדרגת קפטן האנגלו-אמריקאית. דרגת הקומנדר הסקנדינבית נמצאת מיד מעל "קומנדר-קפטן" (בנורווגית, בשוודית, בדנית ), המקבילה לדרגת קומנדר האנגלו-אמריקאית.
הצי המלכותי
קומנדר בצי המלכותי הוא מעל דרגת לוטננט קומנדר, מתחת לדרגת קפטן, והיא שוות ערך בדרגתו ללוטננט קולונל בצבא. קומנדר רשאי לפקד על פריגטה, משחתת, צוללת, טייסת תעופה או מתקן חוף, או לשרת במטה.
התעמולה הישראלית
התעמולה הישראלית, ההסברה הישראלית או הדיפלומטיה הציבורית של מדינת ישראל, הן הפעולות שנוקטת ברחבי העולם מדינת ישראל, לשם הסברת מדיניותהּ.
קומנדר (דרגה)
חיל האוויר המלכותי
מכיוון שדרגות הקצינים בדרג הביניים של חיל האוויר המלכותי הבריטי מעוצבות על פי מודל של הצי המלכותי, המונח מפקד כנף משמש כדרגה, וזו המקבילה ללוטננט קולונל בצבא או לקומנדר בצי. דרגת מפקד הכנף היא מעל לדרגת מפקד טייסת ומתחת לדרגת קפטן להק. בשירות האוויר של הצי המלכותי לשעבר, שאוחד עם גיס התעופה המלכותי כדי ליצור את חיל האוויר המלכותי ב-1918, הטייסים החזיקו במינויים כמו גם בדרגותיהם הרגילות בצי המלכותי, והם לבשו סמלים המתאימים למינוי במקום הדירוג. קומנדר טיסה ענד כוכב מעל שני פסי הדרגה של לוטננט, מפקד טייסת ענד שני כוכבים מעל שני פסי דרגה (וותק של פחות משמונה שנים) או פסי דרגה של שתיים וחצי (מעל שמונה שנים וותק), ומפקד כנף לבש שלושה פסי דרגה. לפסי הדרגה היה הסלסול הרגיל של הצי המלכותי, ועליהם עלה נשר.
ארצות הברית
בצי ארצות הברית, משמר החופים של ארצות הברית, חיל הממונה על שירות הבריאות הציבורי של ארצות הברית, וה-National Oceanic and Atmospheric Corps Officer Corps, קומנדר (בקיצור "CDR") הוא דרגת קצין בדרגה בכירה, עם דרגת שכר של O-5. קומנדר מדורג מעל לוטננט קומנדר (O-4) ומתחת לקפטן. (O-6). קומנדר שווה ערך לדרגת לוטננט קולונל בצבא ארצות הברית, חיל האוויר של ארצות הברית, חיל הנחתים של ארצות הברית וחיל החלל של ארצות הברית.
התעמולה הישראלית
לצד הגופים הרשמיים, רבות מפעולות ההסברה נעשות בידי ידידי ישראל ותומכיה, שחשים שהפעילות הממלכתית של מדינת ישראל וגופיה לא מספקת. בין המסבירים מהסוג הזה ניתן למנות את פרופ' אלן דרשוביץ, פרופ' ארווין קוטלר, אלן פינקלקראוט, ארגון The Israel Project, Honest Reporting, בומרנג - נלחמים למען ישראל ואחרים.
לאורך השנים לעיתים הושם דגש רב יותר על הסברת־חוץ לעומת הסברת־פנים.
קומנדר (דרגה)
ארצות הברית
קידום למפקד בצי האמריקני נשלט על ידי מדיניות מחלקת ההגנה של ארצות הברית הנגזרת מחוק ניהול כוח אדם של קציני הגנה (DOPMA) משנת 1980 או חוק ניהול כוח אדם מילואים מלווה (ROPMA). הנחיות DOPMA/ROPMA מציעות כי יש לקדם 70% מקצינים בדרגת לוטננט קומנדר לאחר ששירתו לפחות שלוש שנים בדרגתם הנוכחית ולאחר השגת 15 עד 17 שנות שירות מצטבר מצטבר, אם כי אחוז זה עשוי להשתנות ולהיות נמוך במידה ניכרת. מינוי קצינים (כלומר, "התמחויות ראשוניות") בהתאם לתקציבי ההגנה, מבנה הכוח וצרכי השירות.
התעמולה הישראלית
תפקיד ההסברה הישראלית
המתקפה על הלגיטימיות של ישראל באה בעבר בעיקר ממדינות ערב, אך מאז שנות ה-2000 גם מהתקפות של ארגוני שמאל רדיקלי המשתמשים ברטוריקה של זכויות אדם, פוסט-מודרניזם וקוסמופוליטיות כדי לשלול את זכות קיומה של ישראל ולהציג את קיומה כמדינת אפרטהייד או כחטא קולוניאליסטי שיש לתקן על ידי ביטול מדינת ישראל לטובת מדינה דו-לאומית או מדינת כל אזרחיה לצד מדינה פלסטינית. תעמולה זו מציגה את ישראל כמדינה אלימה, כובשת ומנשלת, הפוגעת ללא הצדקה בפלסטינים. התומכים בעמדות ישראל טוענים שלעיתים קרובות היא מבוססת על שקרים, סילופי מידע והגזמות על תקריות שאירעו במסגרת הסכסוך הישראלי-ערבי.
מאז שנות ה-2000, מטרת התעמולה הישראלית היא בראש ובראשונה להילחם בתעמולה האנטי-הישראלית ובדה-לגיטימציה כנגד זכותה להתקיים. לשם כך מציגה ההסברה הישראלית מידע על השתלשלות האירועים ההיסטורית ופעולות טרור מהם סובלים תושבי ישראל.
קומנדר (דרגה)
קומנדר כמינוי צבאי
לדוגמה, מכיוון שביישובים קולוניאליים קטנים שונים (כגון איים שונים בקריביים ) הפיקוד על חיל המצב היה עיקר התפקיד העליון, ניתן היה להשתמש בתואר הצבאי קומנדור במקום בסגנון מושל אזרחי, לא שונה מהקפטן-מייג'ור הפורטוגלי.
התעמולה הישראלית
תפקיד ההסברה הישראלית
תפקיד אחר של ההסברה היא רכישת אוהדים למדינת ישראל או צמצום האיבה כלפיה כתוצאה ממתן מידע ונתוני אמת על המתרחש באזור, כמו גם טיעונים שונים, ובפרט הצגת פן אחר של ישראל, שלא מתייחס למלחמה המתמשכת עם מדינות ערב והפלסטינים. ההסברה הישראלית מציגה את תרומתה של ישראל לעולם בתחומי המדע, הטכנולוגיה, ההנדסה, החקלאות, העזרה למדינות עולם שלישי והתרבות.
רקע ושלבי התפתחות
הסברת הרעיון הציוני בפני דעת הקהל העולמית הייתה גורם מרכזי במנגנון התנועה הציונית, במסגרת המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית. התנועה פעלה להקמת מדינת ישראל באמצעות תמיכת המדינות החברות באו"ם, ושכנוע דעת הקהל העולמית היה צעד חשוב בכך.
קומנדר (דרגה)
הצבא הבריטי
בעזרה ראשונה של היואומנרי קומנדר הוא דרגה מקבילה למייג'ור.
התעמולה הישראלית
רקע ושלבי התפתחות
מראשית הקמתה באמצע המאה ה-20, שרויה ישראל במצב מדיני-צבאי מיוחד במינו, ולפיכך מאמצי ההסברה שלה התרכזו בסיבות להקמתה ולהצדקת עצם קיומה. כמדינה דמוקרטית, המוקפת אויבים שמשטרם לרוב הוא טוטליטרי, הוכרז בה, מאז מלחמת העצמאות מצב חירום באופן תמידי שנטה להתלקח, אחת לכמה שנים, לכדי מלחמה. לאור תוקפנותה של התעמולה הערבית, מצב זה שנמשך מאז ועד היום, חייב את ישראל להמשיך ולהשיג אהדה בין־לאומית.
קומנדר (דרגה)
הולנד
קומנדור בתואר משרד קולוניאלי היה המקרה באי טובגו במושבה ההולנדית Nieuw Walcheren.
צבא ניו זילנד
השימוש דומה/זהה לצבא הבריטי, כאשר המונח "קומנדר" הוחל על הקולונל שהיה מפקד, 2 קבוצות כוחות היבשה, מחנה Linton, וכעת על מפקד בריגדה 1.
התעמולה הישראלית
ההסברה בשנותיה הראשונות של המדינה
כבר מראשית הקמת המדינה, חשיבות ההסברה ככלי למדיניות ולדיפלומטיה מודרנית, הובהרה למקבלי ההחלטות במציאות הקיומית הסבוכה. משה שרת, שר החוץ, פעל במסגרת הממשלה הזמנית, לייסד שירות מודיעין ממשלתי, שיהווה לשכת הסברה משותפת למשרדו של ראש הממשלה, דוד בן-גוריון. שרת, שהכיר בחשיבות ההסברה מתקופת כהונתו כראש המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, חילק את שירות המודיעין לאחריות על עיתונות הפנים ולעיתונות חוץ, ובראשו עמד סגן-אלוף, משה פרלמן. סגנו, אברהם היימן, נתמנה מתוך מחלקת ההסברה של הסוכנות היהודית, עמה נרקם שיתוף פעולה. גוף הסברה נוסף בשם לשכת הקשר לעיתונות הוקם במטה הכללי של צה"ל תחת משרד הביטחון.
הקמת גופים אלה בתווך של מלחמת העצמאות, הובילה לכך שלא נתגבשו דפוסים ונוהלי עבודה מוגדרים עבור שירותי ההסברה. רוב העוסקים בנושא לא היו בעלי הכשרה מקצועית מתאימה, וסמכויות הממונים לא הוגדרו מראש. התנהלו כפילויות בין שני הגופים הללו, ולא נעשתה חשיבה מעמיקה לטובת ארגונם של יחידות ההסברה השונות.
קומנדר (דרגה)
הכוחות המזוינים הספרדים ו-Guardia Civil
בצבא הספרדי, בחיל האוויר הספרדי ובחיל הנחתים הספרדי, המונח קומנדר הוא התרגום המילולי של קומנדנטה, המקבילה הספרדית למייג'ור בחבר העמים. ה- Guardia Civil חולק את דרגות הצבא, והקצין המפקד על חיל מצב (בדרך כלל מש"ק או לוטננט, תלוי בגודל הכוח) מכונה כקומנדנטה דה פוסטו.
התעמולה הישראלית
ההסברה בשנותיה הראשונות של המדינה
עם סיום הקרבות, נעשה ניסיון לארגן את שירותי ההסברה תחת משרד ראש הממשלה, שלפי עמדתו של דוד בן-גוריון זה היה מקומם. במשרד, הוקמו "שירותי ההסברה (מודיעין)" אשר נחלקו לשש יחידות משנה: עיתונות פנים, עיתונות חוץ, שירות השידור, מכון לחקר דעת הקהל, אגף ליחסי ציבור של משרד הביטחון, ויחידת הקשר לעיתונות של צה"ל. בראש שירותים אלה עמד גרשון אגרון, מייסדו של הפלסטין פוסט ועורכו הראשון. משנת 1950 עד 1967 עברו שירותי ההסברה הללו גלגולים ארגוניים. שירותי המודיעין התחלקו לשלוש מחלקות :
למחלקות אלו נוספה מחלקה להסברת פנים, שתפקידה היה להביא את בעיות הממשלה ופעולותיה לידיעת אזרחי המדינה. שמה של מחלקה זו שונה ל"מנהל ההסברה" ב־1954, וב־1955 הועברה לידי השר בלי תיק זלמן ארן, כאשר שלוש המחלקות האחרות נותרו באחריות משרד ראש הממשלה. כאשר מונה ארן לשר החינוך, הוא העביר את מנהל ההסברה למשרד החינוך, ושם המנהל שונה למרכז ההסברה. המרכז סייע להסברת חוץ על ידי עריכה, הוצאה לאור והפצה של עלונים, חוברות, ספרים וכרזות. המחלקה לפרסומים של המרכז השתתפה עם משרדי הממשלה האחרים בהוצאה לאור של חומרי הסברה בכתב ובהפצתם לאזרחי ישראל. המחלקה לסרטים של המרכז, הפיקה סרטים דוקומנטאריים קצרים להסברה בישראל ובחוץ לארץ. המחלקה גם עסקה בפיקוח אומנותי וניהול משא ומתן להפצת סרטי המרכז בחוץ לארץ.
קומנדר (דרגה)
צבא ארצות הברית
בצבא ארצות הברית, המונח "קומנדר" מוחל באופן רשמי על מפקד של יחידות הצבא; לפיכך, ישנם מפקדי פלוגות, מג"דים, מפקדי חטיבות וכדומה. ברמות הגבוהות ביותר של מבנה הפיקוד של צבא ארצות הברית, "קומנדר" מתייחס גם למה שהיה מכונה מפקד עליון, או CINC, עד 24 באוקטובר 2002, אם כי המונח CINC עדיין משמש בדיבור סתמי.
התעמולה הישראלית
ההסברה בשנותיה הראשונות של המדינה
בנוסף לגופים הללו, היו גופים שונים בממשלה ומחוצה לה שהיו אמונים על ההסברה הישראלית. בממשלה, למשרד הביטחון ולצה"ל היו יחידות נפרדות שעסקו בהסברה: אגף יחסי הציבור במערכת הביטחון, כחלק מאגף המודיעין של צה"ל, היה אחראי על הסברת מערכת הביטחון מחוץ לצה"ל. הקצין שעמד בראשו פעל גם כדובר צה"ל. תפקידיו היו לתכנן ולארגן את ההסברה בנושאי ביטחון שוטף: להסביר לציבור בישראל ובחוץ לארץ את בעיות הביטחון המיוחדות של ישראל ואת אופיו וייחודו של צה"ל, להכין חומר הסברה בכתב על מערכת הביטחון בישראל בכלל וצה"ל בפרט ולהפיצו בקרב אזרחים, לטפל בביקורי אורחים זרים וישראלים במתקני צה"ל ולתאם בין מערכת הביטחון והצנזורה הצבאית עם מוסדות ממשלתיים האחרים. פעולות אלה בוצעו על ידי יחידות המשנה של האגף: ענף הקשר לעיתונות וענף יחסי הציבור.
במשרד החוץ, נחשבה עבודת ההסברה בשנותיה הראשונות של המדינה, כחלק מתפקידי המחלקה המדינית. בהמשך הוקמה מחלקת הסברה נפרדת, שמנהלה נכפף במישרין למנהל הכללי של משרד החוץ. המחלקה, חולקה למדורים אחדים ותיאמה את עבודתם של נספחי ההסברה והעיתונות בשגרירויות ישראל בחוץ לארץ, וכן קבעה את מסגרת הפעולות, התקציב והתכנים של עבודתם של שלשה מרכזי אינפורמציה בחוץ לארץ: בניו יורק - לאמריקה הצפונית, בבואנוס איירס - לאמריקה הדרומית ובפריז - לארצות דוברות צרפתית באירופה ובאפריקה.
המחלקה להסברה הקציבה כספים להזמנת עיתונאים ואנשי רדיו וטלוויזיה, מדינאים ואישי ציבור בעלי מעמד בארצם לביקור בישראל. בתיאום עם גורמים כמו לשכת העיתונות הממשלתית, סיפקה המחלקה סרטים על ישראל, תצלומים ועלונים שסופקו לנציגויות הדיפלומטיות של ישראל בחוץ לארץ. משרד התיירות, אשר הפך מאגף במשרד ראש הממשלה למיניסטריון נפרד ב 1963, תרם לנושא ההסברה גם כן. כמה ממחלקותיו עסקו בהוצאת פרסומים בענייני תיירות, בהזמנת עיתונאים ואורחים אחרים לבקר בישראל ובניהול לשכות התיירות במספר בירות בחוץ לארץ שגם הן עסקו בהפצת חומר שהכיל ערך תיירותי-הסברתי.
משרד האוצר ורשות ההשקעות, כחלק מתפקידם היה להפיץ מידע על ישראל כדי לעודד בה השקעות וכדי להגביר את הסחר עמה ובעיקר כדי לעודד את הייצוא הישראלי. עבודה זו נעשתה על ידי נספחים לענייני מסחר במספר שגרירויות ישראל בחוץ לארץ.
קומנדר (דרגה)
חיל האוויר של ארצות הברית
בחיל האוויר של ארצות הברית, המונח "קומנדר" (קיצור "CC" בסמלי משרד, כלומר "OG/CC" עבור "מפקד קבוצת מבצעים") חל באופן רשמי על מפקד יחידת חיל האוויר; לפיכך, ישנם מפקדי גפים, מפקדי טייסות, מפקדי להק, מפקדי כנפות, מפקדי חילות האוויר ומפקדי מפקדות ראשיות. בדרגה, מפקד טיסה הוא בדרך כלל לוטננט או קפטן, מפקד טייסת הוא בדרך כלל מייג'ור או לוטננט קולונל, מפקד להק הוא בדרך כלל קולונל, מפקד כנף הוא בדרך כלל קולונל בכיר או בריגדיר גנרל, מפקד חיל אוויר הם מייג'ור גנרל או לוטננט גנרל, ומפקד פיקוד בכיר הוא גנרל.
התעמולה הישראלית
ההסברה בשנותיה הראשונות של המדינה
דוברי משרדי הממשלה השונים היוו זרוע הסברתית בכך שקיימו מגע שוטף עם העיתונות הישראלית ועם נציגי העיתונות הזרה בכל הנוגע לפעילות משרדיהם ושריהם. הם עשו זאת על ידי פרסום הודעות בכתב, קשר בעל פה, קיום מסיבות עיתונאים, ועריכת סיורים. דוברי המשרדים שעסקו בענייני הסברה היו: חוץ, ביטחון והאוצר. למשרד ראש הממשלה, כמו גם לממשלה, לא היה דובר במרבית שנות קיום המדינה.
פרט לממשלת ישראל, גופים נוספים, עסקו בהסברה הישראלית, נוסף על הפעילות השוטפת לקידום מטרותיהם: מחלקות העיתונות וההסברה של קרן היסוד, הקרן הקיימת לישראל, המגבית היהודית המאוחדת, מפעל אגרות מלווה העצמאות והפיתוח ("הבונדס"), ההסתדרות הכללית, הסוכנות היהודית לארץ ישראל, ארגוני סטודנטים, מחלקות של מוסדות ישראלים להשכלה גבוהה וארגונים וולנטארים כהדסה ועוד.
קומנדר (דרגה)
חיל החלל של ארצות הברית
בחיל החלל של ארצות הברית, המונח "קומנדר" מוחל באופן רשמי על המפקד של יחידת חיל החלל; לפיכך, ישנם מפקדי טייסות, מפקדי דלתא ומפקדי מפקדות שדה. בדרגה, מפקד טייסת הוא לוטננט קולונל, מפקד דלתא הוא קולונל, ומפקד פיקוד שדה הוא מייג'ור גנרל או לוטננט גנרל.
התעמולה הישראלית
ההסברה בשנותיה הראשונות של המדינה
פיצול גורמי ההסברה הישראלית, כפי שתואר לעיל, היה מקור לביקורת מתמדת על ידי מבקר המדינה שחשף פגמים בעבודת משרד החוץ. אזכור ענייני ההסברה שב ועלה בדיונים בכנסת, בייחוד בשעות דיון על מדיניות חוץ. אולם, ביקורת חריפה ושיטתית על ההסברה הישראלית, הראשונה מסוגה בישראל ובכנסת בפרט, הושמעה בעקבות תקרית קיביה בה פעל צה"ל בשטח ירדן בה נהרגו 60 אזרחי הכפר. עקב החשש ליצירת תדמית שלילית לישראל, כתוצאה מהתקרית, היה זה חבר הכנסת בנימין מינץ, ממפלגת פועלי אגודת ישראל, שטען לראשונה כי ערך ההסברה יקר מפז, ויש לייחס לה אותה דרגת חשיבות כמו לענייני ביטחון או הספקת מזון לאוכלוסייה.
מבצע קדש, שנערך באוקטובר 1956 חשף חולשות בתחום ההסברה. בכירים במשרד החוץ טענו כי התקדמותו של צה"ל בשטח סיני עשויה להתקבל ברחבי העולם כהתגרות למלחמה. מתוך כך, ב-9 בינואר 1957 העלה ח"כ אריה אלטמן, מתנועת החירות, הצעה לסדר היום על "פעולת ההסברה של הממשלה בחוץ לארץ" ובה טען כי "כמעט אין נעשית פעולת הסברה בחוץ לארץ. מה שמסבירים- מסבירים באיחור זמן, ומה שמסבירים- מסבירים רע... הצדק והמוסר לצידנו, וכיצד לא הצלחנו להוכיח לעולם כי מבצע סיני לא היה פעולה של תוקפנות אלא פעולה שבאה למנוע השמדה?" הצעה זו הדגישה את הדיון הציבורי התוסס בגין מגבלות ההסברה הישראלית.
קומנדר (דרגה)
שימוש בתעופה
התואר מפקד מטוס משמש בתעופה אזרחית כדי להתייחס לטייס הפיקוד (המכונה בדרך כלל "קפטן", שהוא מבחינה טכנית דרגת חברת תעופה ואינה קשורה לתפקיד המפקד על סיפון המטוס).
התעמולה הישראלית
ההסברה בשנותיה הראשונות של המדינה
תגובתה של שרת החוץ, גולדה מאיר, הבהירה את עמדת ההסברה של משרד החוץ נוכח הביקורת שהועלתה. "המשרד מתקשה 'להסביר את ההסברה'" טענה גולדה מאיר, עקב מדיניות הממשלה הנעה סביב שיקוליה הביטחוניים צבאיים ומטרותיה המדיניות-חיוניות. ראש הממשלה, דוד בן-גוריון אישר את גישה זו כאשר הסביר כי סודיות המבצע מנעה כל פעולת הסברה מוקדמת. נוסף על הנימוק של מציאותה הביטחונית של ישראל, מאיר טענה כי תקציב ההסברה, שהשפעתו על היקף הפעולה וטיבה ניכרת, הוא קבוע ומדוד מאוד, וקשה לחרוג ולפעול מעבר לגבולות אותם מציב לתיחום ההסברה.
קומנדר (דרגה)
דרגת המשטרה הבריטית
קצינים הממונים על שתים עשרה יחידות הפיקוד הבסיסיות הגאוגרפיות מכונים "קומנדר BCU". עם זאת, הקצינים אינם מחזיקים בדרגת קומנדר אלא מחזיקים בדרגת ניצב ראשי. לפני השינוי הארגוני במיזוג רבעים ל-BCU, קצינים האחראים על שיטור כל אחד מרובעי לונדון קיבלו את התואר "מפקד רובע". חריג קודם לכך היה מפקד הרובע של וסטמינסטר, שהחזיק בדרגת קומנדר בשל גודלו, המורכבות והאופי הגבוה של הרובע.
התעמולה הישראלית
ההסברה בשנותיה הראשונות של המדינה
בשנים שלאחר מכן חלה מגמת התרחבות בעבודת ההסברה של משרד החוץ, שכללה הוצאות לאור שונות, תוכניות רדיו, תערוכות, הקמת שני מרכזי אינפורמציה סמוך לשגרירויות בבואנוס איירס ובפריז ועוד. מאמצים אלו הובאו לכדי דיון במושבי הכנסת השונים במיוחד לאור המתיחות שגברה בין ישראל לשכנותיה בשנים שקדמו למלחמת ששת הימים (בין 1964-1967).
קומנדר (דרגה)
דרגת המשטרה הבריטית
שירות משטרת המטרופולין הודיע כי עד קיץ 2018 תבוטל הדרגה, יחד עם זו של מפקח ראשי. עם זאת, באוגוסט 2017 פורסם כי הנציבה החדשה קרסידה דיק ביטלה את התוכנית לבטל אותן.
התעמולה הישראלית
הקמת "הנהלת שירותי ההסברה"
בתפקידו זה, פיקח ישראל גלילי על פעולת מרכז ההסברה, שפעל במסגרת משרד החינוך, וכן גם על לשכת העיתונות הממשלתית, שירות הפרסומים ושירות הסרטים. השר גם היה ממונה על ביצוע חוק רשות השידור. מינוי השר, תחת אחריות משרד ראש הממשלה, יצר למעשה גוף גג מתאם חדש בשם הנהלת שירותי ההסברה. אין זה היה משרד מיניסטריאלי אך למעשה, שימש גוף זה כבסיס ליצירת משרד ההסברה בעתיד. עם פעילות ההנהלה, צומצמה פעולת הגוף הקודם, מרכז ההסברה, שנצטרף לגופים הסברתיים אחרים, ויחידות כגון שירות הסרטים והפרסומים שהיו כפופות קודם למרכז הועברו לאחריותו של גוף הגג החדש. תחת הנהלת שירותי ההסברה, עבדו במשרד ראש הממשלה כ־120 עובדים והתקציב שעמד לרשותן הגיע לכדי 5,500,000 לירות ישראליות. במהלך מלחמת ששת הימים, נוספה יחידה נוספת לגוף זה בשם מרכז ההדרכה שהיה אחראי לפתח פעולות הסברה בקרב סטודנטים זרים בישראל, סטודנטים ישראלים היוצאים לחוץ לארץ ובארגונים וולונטאריים.
אם נמפה את תמונת המצב בתחום ההסברה הממשלתית בשנת 1967, נבחין בריבוי של גופים: הסברת חוץ הייתה באחריות שר החוץ, ישראל גלילי היה אחראי על שירותי ההסברה במשרד ראש הממשלה ושר הביטחון היה אחראי על דובר צה"ל.
למעשה, מקום המדינה, סבלה פעולת ההסברה מבעיה זו כמאפיין טיפוסי של המינהל הציבורי–הממשלתי בישראל ובכלל. המבנה הממשלתי-קואליציוני גרם לפיצול בין השרים, המייצגים מפלגות שונות, אשר לא נטו לוותר על תחומי אחריותם. תופעה זו מנעה טיפול מהיר ומוסמך בבעיות הסברה, או לחלופין גרמה במישרין לחוסר תיאום ולסתירות בצורת הטיפול, תוך חדירתו של גורם ממשלתי אחד לתחום אחריותו של האחר. רק לעיתים רחוקות נתבקשו האחראים למסור חוות דעת מקצועית לממשלה לפני קבלת החלטה חשובה. כפילויות אלו השפיעו גם בשטח, וחומרים זהים הופקו במשרדים שונים: הדפסת חומרי מידע, הפקות סרטים, עד לכדי הזמנות אורחים (ובייחוד עיתונאים). חוסר כוח אדם ותקציבים, ואי מינוי דובר לממשלה שזה עיסוקו העיקרי רק החמירו את התנאים שעמדו לרשות הגורמים הללו.
קומנדר (דרגה)
דרגת המשטרה הבריטית
תג הדרגה שעונד קומנדר או עוזר שוטר ראשי מורכב מלוחות קצות מוצלבות בתוך זר. בשירות משטרת המטרופולין, קצות המטות כחולות ולא אדומות, בניגוד לכוחות אחרים. אולם עד לביטול דרגת סגן ניצב ב-1968, נשא קומנדר אות דרגה זהה לזה של סגן עוזר ניצב.
התעמולה הישראלית
הקמת "הנהלת שירותי ההסברה"
בהיעדר דובר לממשלה ושר אחד שההסברה כולה באחריותו, נמנעה קביעת מדיניות הסברה ברורה, וקביעת מטרות עבודה. הממשלה לא ריכזה הנחיות ונוהלי הסברה לעוסקים בתחום ולפיכך נמנע תכנון ההסברה לטווח ארוך. הפיצול בין זרועות ההסברה השונות והיעדר תיאום מספיק או הכוונה ממשלתית מרכזת הכינו את הבסיס לזעזוע שעתיד היה להתרחש במערכת הסברה הישראלית.
ליקויים אלו, נחשפו בתקופת משבר ההסברה של מלחמת ששת הימים והביאו לתביעות לחולל שינוי במערך ההסברה.
קומנדר (דרגה)
דרגת המשטרה האוסטרלית
בניו סאות' ויילס תפקיד הקומנדר ניתן לקצינים (בדרך כלל מפקחים) האחראים על פיקוד או יחידה.
התעמולה הישראלית
משבר ההסברה במלחמת ששת הימים
בימיו הראשונים של המשבר שקדם למלחמת ששת הימים, כאשר הכוחות המצריים נכנסו לסיני ב-14 במאי 1967, שררה בארץ מבוכה פנימית שנבעה מהעדר מדיניות ברורה. כתוצאה מכך, עבודת ההסברה הושפעה באופן שלילי. אולם, כאשר הוקמה ממשלת ליכוד לאומי בראשותו של לוי אשכול, התארגנות שירותי ההסברה נעשתה במהירות יחסית. הופעלה ועדה בין-משרדית לתיאום הסברה בראשות המנהל הכללי של משרד ראש הממשלה. בראש הוועדה עמדו: ישראל גלילי כיו"ר, אבא אבן שר החוץ, מנחם בגין שר בלי תיק, יוסף בורג שר הסעד, מרדכי בנטוב שר השיכון, משה דיין שר הביטחון, ומשה קול שר הפיתוח והתיירות. השתתפו בה נציגי מרכז ההסברה, לשכת העיתונות הממשלתית, רשות השידור, מנהל מחלקת ההסברה של משרד החוץ, דובר צה"ל, ומנהל מחלקת ההסברה של ההסתדרות הציונית העולמית.
מאות כתבי החוץ שהחלו להגיע לישראל, חייבו הקמת מנגנון גדול של פקידי עזר כמתורגמנים, כתבניות, שליחים ועוד שיטפל בהם ובצורכיהם עבור מטרות ההסברה הישראליות. לשכת העיתונות הממשלתית, שקיבלה תגבורת מתנדבים, טיפלה בכתבי החוץ והייתה כפופה להנחיות משלושה גופים: משרד ראש הממשלה באמצעות השר גלילי ולשכתו, משרד החוץ באמצעות דובר המשרד ומנהל מחלקת ההסברה וכן מדובר צה"ל. מתווה פעילות ההסברה כלל ארגון מסיבות עיתונאים עם שרים וקציני צה"ל שהעבירו תדרוכים ושיחות רקע, ארגון סיורים לכתבי החוץ בריכוזי ההתארגנות של צה"ל וכן בריכוזי התארגנות העורף האזרחי.
נעשה שיתוף פעולה בין הצנזורה הצבאית לבין כתבי החוץ תוך אמון הדדי וכמעט לא נמנעו העברות חומרים. לכתבים הותר לנוע במספר אזורים באורח חופשי ושירותי הטלפון, המברקה והטלקס פעלו כסדרם. במקביל עסק משרד החוץ בהעברת המסרים העיקריים של ההסברה בישראל ומחוצה לה. סופקו ידיעות על מהלך העניינים המדיניים והצבאיים, הופצו פרסומים בכתב, הקלטות, שידורי רדיו, צילומים, קטעי טלוויזיה וסרטים. תערוכות שוגרו לחוץ לארץ ומספר נציגויות ישראליות בעולם הוציאו פרסומי הסברה בשפות מקומיות שונות.
קומנדר (דרגה)
דרגת משטרה אמריקאית
לכמה מחלקות משטרה גדולות ומשרדי שריף בארצות הברית יש דרגת קומנדר. לרוב, זו הדרגה הבאה מעל הקפטן. דוגמאות לכך כוללות את משטרת שיקגו, משטרת לוס אנג'לס, משטרת סן פרנסיסקו, משטרת פורטלנד ומשטרת רוצ'סטר. באחרים, כמו משטרת פיניקס ומשטרת סנט פול, דרגת מפקד היא הדרגה הבאה מעל לוטננט, והיא שווה ערך לקפטן. עם זאת, בנורת'פורט, מחלקת המשטרה של פלורידה, המפקדים נמצאים מתחת לקברניטים.
התעמולה הישראלית
משבר ההסברה במלחמת ששת הימים
קושי נוסף למערכת ההסברה, היה גילויי חוסר האמון בקרב הציבור הישראלי כלפי ממשלת לוי אשכול. שירותי ההסברה לא יכלו להתערב בוויכוח המפלגתי ציבורי שקדם להקמת ממשלה זו, אף על פי שראש הממשלה, שר החוץ והשר הממונה על שירותי ההסברה במשרד ראש הממשלה היו בין המתנגדים למהלך זה. ראשי שירותי ההסברה נותרו ללא קו מנחה מדרג השרים. הם נאלצו לאלתר, על פי יכולתם וכישרונם, ללא מדיניות מוגדרת, להוציא את שנאמר בישיבות הממשלה.
קומנדר (דרגה)
דרגת משטרה אמריקאית
מפקד ב-LAPD שווה ערך למפקח במחלקות גדולות אחרות בארצות הברית (כגון NYPD); דרגת LAPD נקראה במקור גם מפקח, אך שונה ב-1974 לקומנדר. מחלקת המשטרה המטרופוליטנית של מחוז קולומביה משתמשת גם בדרגת מפקד, שהיא דרגה מעל מפקח ושתי דרגות מעל קפטן.
התעמולה הישראלית
משבר ההסברה במלחמת ששת הימים
מלחמת ששת הימים והמערכה המדינית הצמודה לה, הביאו לשינוי יסודי במצבה הבין־לאומי של ישראל וכתוצאה מכך גם בתדמיתה. המאורעות גרמו למשבר קשה ביותר שזעזע את מערכת ההסברה לשלוחותיה. המלחמה עצמה היוותה שלב בתוקפנות הערבית כנגד ישראל, בסיועה ותמיכתה של ברית המועצות, בכל הזירות: צבאית, מדינית, כלכלית, תעמולתית ופסיכולוגית. באותם ימים מאמצי הדיפלומטיה הציבורית של ישראל התנהלו באינטנסיביות על מנת לגייס דעת קהל שנענתה למען זכות קיומה של ישראל נוכח כוונות ההשמדה המוצהרות בעולם הערבי.
עם פרוץ המלחמה, ישראל זכתה להבנה ולאהדה גלובאלית. ניצחונותיה הצבאיים, הפכו במהרה את עולם דימוייה של ישראל לכדי דימויי ניצחון ותעוזה. ישראל זכתה לתדמית חיובית כ"ישראל היפה": מדינה חלוצית, ששורשיה נבעו מן ההיסטוריה היהודית הקדומה. לפיכך, תבוסת צבאות מצרים, ירדן וסוריה מידו של צה"ל עוררה הערכה והתפעלות. לצד הדיווח על המיעוט הערבי ובעיות דת ומדינה, הכתבים הזרים הדגישו בדיווחיהם את הקיבוצים, חיילות הח"ן, ארכאולוגיה והישגיה של האומה המתפתחת. אולם, כנגד ישראל, הופעלה בנוסף מערכה מדינית-תעמולתית באו"ם ומחוצה לו שיצרו אתגר מרכזי בתחום ההסברה.
לאחר סיום הקרבות, נערמו קשיים נוספים על ההסברה הישראלית. החלטה 242 של מועצת הביטחון של האו"ם התפרשה בעולם כקריאה לישראל לסגת מן השטחים שכבשה. אולם, כאשר ישראל לא נסוגה והמשיכה לצפות ממנהיגי ארצות ערב שיבואו לשולחן המשא ומתן, חלה הסתייגות ממדיניותה של ישראל בנידון. גם הוויכוחים הפנימיים בארץ שפרצו בקשר לעתיד השטחים הכבושים הקשו על ההסברה בחוץ לארץ.
השינוי באווירת התמיכה הבין־לאומית כלפי ישראל היה חד. עד עתה, היו אלה ארצות ערב, שהואשמו כצד המנצל את מצוקת הפליטים הערביים, המנסה להביס את "ישראל היפה". אך מאז מלחמת ששת הימים, התהפכו הצדדים. האזכורים רק התגברו בדבר מאבקם הצודק של הפליטים הערביים, נגד ישראל החזקה והעצומה, שגזלה מהם את זכות השיבה לבתיהם. מהפך זה, כמשבר הסברתי, שגורמי ההסברה הישראלית התקשו לעמוד מולו, מצא ביטויו במאמרים שהאשימו את ישראל בשיכרון ניצחון, מיליטריזם, שאיפת התפשטות טריטוריאלית, דיכוי ערבים ועוד.
שינוי זה, הביא לתחושה בציבור הישראלי לפיה ישראל נמצאת בנחיתות הסברתית, וכתוצאה מכך עלו הביקורות על הליקויים במערכת ההסברה המשלתית. ביקורת זו, בציבור בכלל ובכנסת בפרט הלכה והתגברה. מאז 19 ביולי 1967 החלו דיוני ביקורת בכנסת בדבר מחדלי מערכת ההסברה למול ניצחונותיה של המערכת הצבאית. כנגד השר גלילי נמתחה ביקורת כי היוזמה ההסברתית מתגלה לעיתים לקויה ומשותקת כשהיא אינה מדביקה את המאורעות השוטפים. התיאורים העוינים מקדימים את פעולות הממשלה ועדיין קיים פיצול סמכויות. ההסברה הישראלית משוללת ראייה לטווח ארוך, ולפעמים סוטה וחורגת מהקו הרשמי של הממשלה.
קומנדר (דרגה)
דרגת משטרה אמריקאית
הסמל לענוד הוא בדרך כלל כל סמל בין מייג'ור לגנרל, תלוי במשטרה או במחלקת השריף. מפקדי משטרת אלבוקרקי הם מקבילים לקפטן, עם זאת, עם גרסת הפליז של סמל הקפטן. בכמה מחלקות משטרה או שריף אחרות שבהן לקברניטים יש סמלים מפליז במקום כסף, כמו מחלקת השריף של מחוז לי בפלורידה, המפקדים נמצאים מעל הקברניטים, ומתחת למפקדים, כשהסמל הוא סורגים של קפטן פליז עם זרים מסביב. למפקדי המשטרה של נורת'פורט יש את הסמל של סגן משנה. מפקד משמש גם כתואר בנסיבות מסוימות, כגון מפקד חוליית בלשים, שבדרך כלל יהיה בדרגת סגן, ובכמה מחלקות משטרה או שריף שבהן המפקדים הם דרגות, קצינים או סגנים בדרגות נפרדות. מכונה גם מפקד לפי כותרת.
התעמולה הישראלית
משבר ההסברה במלחמת ששת הימים
מסוף דצמבר 1967 ואילך, התרבו השאילתות בכנסת על התערערות מצבה ההסברתי של ישראל בחוץ לארץ, ובייחוד על ריבוי ההתקפות עליה בכלי התקשורת, ועל התגברות התעמולה הערבית העוינת. נשאלו שאילתות בדבר הצורך לשתף פעולה עם פרסומאים מקצועיים ואנשי יחסי ציבור בפעולות ההסברה. בייחוד, נמתחה ביקורת על העדר הסברה מספקת בארצות הברית.
קומנדר (דרגה)
דרגת המשטרה הקנדית
משטרת מונטריאול, Service de police de la Ville de Montréal, משתמשת בדרגת מפקד (קומנדנט).
התעמולה הישראלית
משבר ההסברה במלחמת ששת הימים
הלחץ על הממשלה בעניין ההסברה הישראלית לא פסק. אבא אבן, שר החוץ, וישראל גלילי השיבו לשאילתות שונות, עד שלחץ הציבור גבר וב-26 במרץ 1969 הודיע השר גלילי כיו"ר הועדה הבין-משרדית לתיאום ההסברה הממשלתית על מינוי ועדה, במסגרת הוועדה הקיימת, לבדיקת תיאום שירותי ההסברה בישראל ומחוצה לה. גלילי הצהיר בכנסת כי "הניסיון שנרכש לאחר מלחמת ששת הימים, הביא אותי למסקנה כי המערכת הכללית של ההסברה הישראלית אינה מתאימה לצרכים, לא מבחינת המבנה ולא מבחינת הממדים של הפעולה... באתי לכדי מסקנה כי דרושה רפורמה של מבנה מערכות ההסברה במגמה לבנותן כמערכת אחת משותפת שאינה מפרידה בין פעולת ההסברה בישראל לבין הפעולה בחוץ לארץ"
קומנדר (דרגה)
מערכת פיקוד תקריות
במערך פיקוד האירועים מפקד האירוע אחראי על המענה לשעת חירום. התואר עשוי לעבור מאדם לאדם ככל שהאירוע מתפתח.
תוארי אבירות
תואר המפקד משמש במסדרי אבירות כמו המסדר הריבוני הצבאי של מלטה עבור חבר בכיר עד אביר. תואר מפקד אביר משמש לעיתים קרובות לציון דרגה גבוהה עוד יותר. מוסכמות אלו משמשות גם את רוב מסדרי האבירות היבשתיים. בריטניה משתמשת בסיווגים שונים.
התעמולה הישראלית
הצעת הרפורמה של ועדת פלד
הוועדה בחנה את נושאי הייסוד של ההסברה הישראלית, מטרות ההסברה והבעייתיות שבה. במסקנותיה צוין כי מגמת ההסברה היא שהעיקרון המרכזי של מדיניות הממשלה יקלט בתודעת דעת הקהל העולמית. הוועדה גם בחנה את ציבורי היעד של ההסברה, וריכזה ותחמה את יעדי ההסברה בחוץ לארץ ויעדי ההסברה בארץ. הוועדה דנה בגין נושא ההסברה לערבים, האמצעים והשיטות הקיימים לרשות מערכות ההסברה, אך עיקר מסקנותיה הוקדשו לבחינת ארגוניה ומבניה של מערכת ההסברה הקיימת.
קומנדר (דרגה)
תוארי אבירות
ברוב מסדרי האבירות הבריטיים, דרגת מפקד האביר (או ה-dame) היא דרגת האבירות הנמוכה ביותר, אך היא מעל דרגת המלווה (שאינה נושאת תואר אבירות). במסדר הוויקטוריאני המלכותי ובמסדר האימפריה הבריטית, דרגת המפקד היא בכירה לדרגת לוטננט או קצין, אך זוטרה מזו של מפקדת אביר או גברת. במסדר ג'ון הקדוש הבריטי, מפקד מדורג מתחת לאביר.
התעמולה הישראלית
הצעת הרפורמה של ועדת פלד
חשיבות ועדת פלד, עבור נושא ההסברה הייתה בהסיקה כי ריבוי הרשויות הוא אחד הגורמים לליקויים בפעולות ההסברה. הוועדה סברה כי עקב אמצעי התקשורת המודרניים, פתיחותה של ישראל בפני עיתונאים ואורחים ואופייה הדמוקרטי של המדינה אין אפשרות להפריד בין ההסברה בפנים הארץ להסברה מחוצה לה. אי לכך, הוועדה קבעה כי יש להקים רשות הסברה סמוכה למשרד ראש הממשלה שתפקידיה יכללו: איסוף מידע על מצבה התדמיתי של ישראל בעולם, קביעת קווי הסברה עיקריים וניסוחם בהתאם לקווי מדיניות הממשלה, הפצת תדרוכים וחומר רקע להסברה בין גופי ביצוע ההסברה בארץ, מחקר שוטף ומעקב מתמיד אחר מעמד ישראל בתפוצות, הכנת חומר הסברה להפצה בישראל ומחוצה לה, הפעלת גופי הסברה רשמיים ולא רשמיים למטרות ההסברה השונות ועוד. הוועדה כללה במסקנותיה את מבנה הרשות שעתידה לקום ויחידותיה, מתווה הנהלת הרשות ואופן ביצוע פעולות ההסברה במסגרתה. הוועדה הגישה את מסקנותיה ב-25 בנובמבר 1969 לועדת השרים לענייני ההסברה, תוך ציון חובת הגדלת התקציבים וגיוס סגל מקצועי כנדרש.
דו"ח ועדת פלד לא פורסם בשלמותו, אך תוכנו הכללי נודע לציבור. בעיתונות פורסמו ידיעות על כך שישראל גלילי מוכן לעמוד בראש משרד הסברה אם יוקם, ושמנחם בגין מוכן לקבל על עצמו את האחריות על ההסברה בחוץ לארץ. גולדה מאיר, ראש הממשלה, שמונתה במרץ 1969 לאחר פטירתו של לוי אשכול תמכה אף היא ברעיון להקמת משרד הסברה. אולם, ההתנגדות הקשה ביותר לרעיון הגיעה מצדו של שר החוץ, אבא אבן. אבן חשש כי הקמת משרד שכזה תביא לנטילת תקציבים, כוח אדם וסמכויות ממשרדו. למרות זאת, בנימוקו טען כי רק מדינות בעלות תדמית טוטליטרית מקימות משרדי הסברה, כאשר כוונתו התפרשה לצדו התעמולתי של המונח הסברה. דו"ח ועדת פלד ומסקנותיה נגנזו.
התעמולה בצל המלחמות בין השנים: 1969-1973
מלחמת ששת הימים נסתיימה, אך מלחמת ההתשה נמשכה, וישראל הייתה במוקד ההתעניינות הבין־לאומית. בשנים 1970-1967, הוכפל מספרם של כתבי החוץ בארץ כל זאת מבלי שגדלו האמצעים לטיפול בהם. בתקופה זו גברה הדרישה, ברוח מסקנות ועדת פלד, כי יוקם משרד הסברה. שר החוץ המשיך בהתנגדותו לכך, והציע כי משרדו ייטול את האחריות על טיפול בכתבי החוץ הנמצאים בארץ. גם משרד האוצר התנגד להקמת משרד חדש מבחינה תקציבית. השר גלילי, שהיה המועמד המוביל לכהן בתפקיד שר ההסברה, הבין כי הקמת משרד שכזה תגרום לעימות מתמיד עם משרד החוץ, ולכן הודיע על התפטרותו מתפקידו בהנהלת שירותי ההסברה. האחריות על הנהלת שירותי ההסברה הוחזרה למשרדה של ראש הממשלה, גולדה מאיר, כאשר זו הודיעה רשמית ב-31 במרץ 1970 כי אין אמת בידיעה כי יוקם משרד הסברה עם סמכויות גם בענייני הסברת חוץ.
ב-1 באפריל 1970 הופעלה תוכנית לארגון מחדש של שירותי ההסברה. שירות הסרטים והפרסומים הוחזרו לאחריותו של מרכז ההסברה במשרד החינוך ומרכז ההדרכה הועבר לאחריותו של משרד החוץ. לשכת העיתונות הממשלתית נשארה אומנם במשרד ראש הממשלה אך האחריות להסברת חוץ נשארה בידי שר החוץ. באותו החודש הקים משרד החוץ מועצה מייעצת להסברה שמנתה 40 חברים. לאחר הקמת המועצה, היא צומצמה במספר חבריה ונתכנסה בקביעות תוך הנהגת מספר שינויים פנימיים בתוך המשרד. למרות השינויים הללו שהונהגו בעבודה ההסברתית-טכנית, לא חל שיפור משמעותי בתחומים כמו הטיפול בעיתונאיי החוץ הפקות הסרטים ועוד. הפיצול, הכפילויות והבזבוז נמשכו ולכן, כל אותה העת נשמעה על כך ביקורת בכנסת.
מלחמת יום הכיפורים, שפרצה באוקטובר 1973, פתחה מחדש את הביקורת על מחדלי ההסברה בחוץ לארץ, והוכיחה כי לא חל שינוי משמעותי בעבודת משרד החוץ בפן ההסברתי. יחידת דובר צה"ל התקשתה לטפל ב-900 כתבי החוץ שהגיעו לסיקור האירועים. פורום ההסברה המיוחד, שהופעל בימי המלחמה כעזר ליחידה, התכנס באופן יומי וכלל נציגים רבים מתחום ההסברה אך נעדר ממנו נציג ממשרד החוץ. עקב הביקורת במהלך המלחמה, על ראש יחידת דובר צה"ל, מונו מעל הדובר, האלוף אהרן יריב והאלוף שלמה גזית שתפקדו כמעין "שרים להסברה". לאחר מכן, שר הביטחון, משה דיין, מינה בכיר נוסף, תת-אלוף אהרון אבנון, כאחראי על ההסברה בצה"ל. מכך ניכר היה כי המצוקה הארגונית בתחום ההסברה מוחשית וסבוכה.
מעמדה הבין־לאומי של ישראל ב־1973 נפגע בצורה קשה, ולכך ניתן לייחס גורמים נוספים מלבד קשיי ההסברה הישראלית. הגורם המרכזי שביניהם הוא התעמולה הערבית. במלחמה זו, התגברה התעמולה הערבית שהשפעתה גברה עקב גורמים אובייקטיביים ובראשם עליונותם המספרית של מדינות ערב המרכזות משאבי נפט רבים, דולרים וגורמי טרור. עקב חשיבותו של גורם חומרי-צבאי זה לכלכלת המדינות בעולם, היו אלו האינטרסים הכלכליים-צבאיים שהכריעו את דעת הקהל העולמית במישרין או בעקיפין. גורם נוסף ניתן להשליך לסיסמתם החדשה של מדינות העולם הערבי, בדבר זכות האומה הפלסטינית למדינה משלה. קריאות אלו לעצמאותו של הציבור הפלסטיני, שהחלו להופיע ב־1971, הסבו את דעת הקהל העולמית מלהבחין בעולם הערבי כאומה ערבית גדולה השולטת על שטחים ענקיים, ולזהות אומה פלסטינית קטנה חסרת בסיס טריטוריאלי כלשהו.
הציבור הישראלי לא נשאר אדיש נוכח ההרעה הקיצונית במעמדה של ישראל, במיוחד לאור סממני עלייתה לתודעת העולם של ישות פלסטינית בתוך שטחה של מדינת ישראל. הלחץ הציבורי גבר יחד עם הביקורת הכללית שנמתחה על מהלכי הממשלה באותה תקופה, והממשלה שהוקמה לאחריה נכנעה לתביעה להקים משרד הסברה.
הקמת משרד ההסברה
ב-1 באפריל 1974 הודיע בכנסת שר המשפטים, חיים צדוק, על כך שהממשלה החליטה להקים משרד הסברה שירכז את פעולות ההסברה בישראל ומחוצה לה. המשרד, שהוקם בהשראת מסקנות דו"ח ועדת פלד, התבסס על גוף הנהלת שירותי ההסברה שחדל להתקיים. בראש המשרד מונה, שמעון פרס, מסיעת המערך, אשר כיהן בממשלה הקודמת כשר התקשורת הראשון. עם הקמת משרד ההסברה, הועברו אליו יחידות ממשרדי ממשלתיים שונים על תקציביהן ועובדיהם:
עשרה ימים לאחר הכרזה זו, התפטרה גולדה מאיר מראשות הממשלה]. מהלך זה הוביל להקמת הממשלה ה-17 בראשותו של יצחק רבין, וסבב מינויי שרים בהתאם: שמעון פרס מונה לשר ביטחון, ואהרן יריב, שכיהן כשר התחבורה, מונה במקומו לשר ההסברה. יריב, אלוף (במיל.), שימש כראש אמ"ן בעבר ובתפקידים שונים בצמרת הצבאית. לאחר שחרורו מצה"ל הצטרף לסיעת המערך, ושימש כבכיר בסיעה בתפקידים שונים.
תוכנית העבודה של המשרד, עם כניסתו של השר אהרן יריב לתפקיד, ניסתה להגדיר ולקבוע תחילה, את תחומי אחריות המשרד, היקף האמצעים שיעמדו לרשותו ואת מהות קיומו. בירורים אלה נמשכו עד ספטמבר 1974 לערך, כאשר בדיון בין ראש הממשלה, שר האוצר והשר יריב נקבע היקף תקציב המשרד ותקני כוח האדם שיכללו בו. תחומי האחריות נקבעו לפי החלוקה הבאה: פעולות ההסברה בארץ ירוכזו תחת אחריותו של משרד ההסברה, ומשרד החוץ יהיה אחראי לפעולות ההסברה בחוץ לארץ. עוד נקבע כי, תוך שיתוף פעולה תמידי בין המשרדים, משרד ההסברה יספק למשרד החוץ חומרי הסברה לפעילותו בתפוצות.
יעדי ההסברה בארץ אומנם נקבעו כבר במסקנות דו"ח ועדת פלד, ובין אם הושפעה עבודת המשרד ממסקנות דו"ח זה ובין אם לאו, תוכנית העבודה של המשרד לשנת 1975 הדגישה את הטיפול ההסברתי באוכלוסיות בפנים הארץ. התוכנית יישמה דגש על הטיפול ההסברתי בזרים בארץ על סוגיהם: צליינים, תיירים נוכרים, תיירים יהודים הבאים לשהיות קצרות וממושכות ועוד. נוסף על כך, צוין בתוכנית זו, כי בנוסף להידוק הקשר ושיתוף הפעולה עם משרד החינוך והתרבות, ייעשה מאמץ לרתימת ארגונים וולונטאריים לפעולות הסברה ולהפקת סרטים וחומרי הסברה לחוץ לארץ.
מבנה המשרד ודפוסי עבודתו
משרד ההסברה שהתקיים במשך שנה אחת בלבד, משך זמן קצר בפועל, תרם לתשתית שירותי ההסברה. כפי שפרסם מבקר המדינה, המשרד יצר דפוסי עבודה ראשוניים לתיאום פעולות הגורמים הממלכתיים הקיימים בתחום ההסברה באמצעות הפורומים המתאימים שהקים.
תחת השר, אהרן יריב, עמד המנהל הכללי של המשרד, אלוף-משנה (במיל.) דוד פרחי שלפי הצעתו אורגן משרד ההסברה על יחידותיו. ביוני 1974, הוחלט להקים מספר פורומים על מנת להבהיר את בעיות היסוד המונחות מול נושא ההסברה ולתאם דרכי פעולה בעניינים שוטפים:
פורום הנהלת המשרד, שהיה פורום פנימי, התכנס בפועל פעם אחת בלבד, אך הפורום היומי, שכלל את כל ראשי יחידות המשרד התכנס מדי יום אצל השר או אצל המנהל הכללי. פורום ההסברה הממלכתית, שנועד להיות הפורום הבין-משרדי והבין-מוסדי המתאם, התכנס בקביעות פעם בשבועיים. הפורומים האחרים נועדו רק למסירת אינפורמציה ולא לגיבוש מדיניות ותדירות התכנסותם לא הייתה קבועה. הפורום לענייני היום של רשות השידור התכנס אחת לשבוע, בלשכת השר או אצל המנהל הכללי, למסירת אינפורמציה שוטפת על מדיניות הממשלה ועל המצב הביטחוני-מדיני. פורום כתבי החוץ הופעל כשהיה צורך ענייני לקיים פגישות רקע או מסיבות עיתונאים, ומגע שוטף עם העיתונאים מומש באופן תמידי. רוב הפורומים הופעלו במחצית השנייה של 1974.
היחידות שהועברו ממשרד החוץ נטמעו בעבודת משרד ההסברה, והוקמו יחידות חדשות על בסיסן:
הקשיים שעמדו מנגד ופירוקו
למרות הניסיונות שפורטו לעיל, עקרון הפרדת הסמכויות והתיאום בין משרד החוץ לבין משרד ההסברה החדש צפה קשיים כבר מראשיתו, עקב אי בהירות באופן חלוקת תחומי האחריות. עובדי ההסברה שנשלחו לתפקיד בחוץ לארץ מונו על ידי משרד החוץ. בשהותם בחוץ לארץ, השליחים נכפפו למשרד החוץ והיו תחת אחריותו, והמגעים עם הארגונים היהודים בחוץ לארץ נשארו, גם הם, כפופים תחת משרד החוץ. הייתה זו למעשה, חריגה מייעודו הבסיסי של משרד ההסברה שתפקידו אינו יועד לרכז אדמיניסטרציות, כי אם לנהל תיאום בייצוגה של ישראל כלפי חוץ, עד כמה שאפשר. שרי המשרדים נועדו מספר פעמים לתיאום מתווה שיתוף פעולה, אך ההחלטה הסופית הייתה בידי ראש הממשלה. האחריות על אספקת חומרי ההסברה לחוץ לארץ הועברה, כאמור, לידי משרד ההסברה ב-15 באוקטובר 1974, תוך ניוד חלק מיחידותיו של משרד החוץ על עובדיהם ותקציביהם. עוד הוחלט כי מינוי הנציגים הנשלחים לחוץ לארץ יבוצע לפי החלטותיה של ועדה משותפת של שני המשרדים.
קושי נוסף היה ריבוי הגופים הממשלתיים העוסקים בהסברה בהיקף נרחב. הן משרד החוץ, משרד התיירות ומשרד הביטחון על יחידותיהן, עסקו בפרסום חוברות הסברה, הפצת מידע לעיתונות חוץ, הכנת סרטים ותוכניות רדיו, הכנת תערוכות והשתתפות בהן, ייזום ותכנון כנסים ומפגשים בין־לאומיים. אלו היו אותם הכלים באמצעותם פעל משרד ההסברה, למעשה, לקידום ההסברה הישראלית. משרד ההסברה היה אמור היה לרכז את הגורמים הללו, אך למעשה לא נבחנה עבודת התיאום ביסודיות ונוצרו כפילויות שלא נדונו ולא נמצא להן פתרון.
עד מהרה התברר כי הסיכוי להקים משרד יעיל מתוחכם ומתואם, שירכז בידיו את כל סמכויות ההסברה במדינה, התגלה כבלתי ניתן להשגה על רקע המציאות הישראלית של יריבויות פנימיות, תחרות בירוקרטית, מאבקים אישיים ומפלגתיים ותחרות בין משרדית. גם ויכוחים עקרוניים ואי קבלת החלטות ברורות בסוגיית מדיניות ההסברה הממלכתית וייצוג שיקוליה במערכת המדינית, מנעו את הצלחת ניסיון הקמתו של המשרד החדש. משרד ההסברה לא רכש לעצמו סמכויות ברורות, לא נקבעה מדיניות בתחום זה וענייני ההסברה לא קיבלו עדיפות מתאימה בעבודת הממשלה. כפי שנטען בדיון בכנסת ב-22 בינואר 1975, שהצביע על תחילת מפלתו של משרד ההסברה, דלות אמצעי ההסברה הישראלית נכשלו מול שפע התעמולה הערבית. בכנסת, נמתחה ביקורת על הקשיים הארגוניים של משרד ההסברה, חוסר התיאום עם משרד החוץ ועל אי השימוש ההסברתי בקהילות היהודיות ובמנגנוניהן.
עקב הקשיים הללו והביקורת שנמתחה בעקבותיהם, אהרן יריב התפטר מתפקידו כשר ההסברה ופרש מהממשלה. ב-20 במרץ 1975 הודיעה הממשלה כי החליטה לבטל את משרד ההסברה ולפזר את יחידותיו. פירוק המשרד, שהחל ב-1 באפריל 1975, החזיר את הפונקציות העיקריות בתחום ההסברה בחוץ לארץ למשרד החוץ. אל שורות המשרד התקבלו בחזרה היחידה לפרסומים, מדור אורחים זרים, יחידת סרטים וטלוויזיה, יחידת הדרכה מקצועית ויחידת התערוכות. משרד ראש הממשלה הופקד על התיאום וקיבל לשורותיו את לשכת העיתונות הממשלתית, הטיפול בעיתונאים מבקרים ובנציגי הקבע של העיתונות הזרה, הפורומים לתיאום הסברה, המחלקה למעקב ושירות הידיעות היומי לכתבים זרים (I.N.S). פירוק המשרד הניב ביקורת קשה בכנסת, בה נטען כי כישלון ההסברה הוא אחד הכישלונות החמורים של ישראל במישור האדמיניסטרטיבי-ארגוני ויותר מכך, זהו כישלון בקו ההסברה ותוכנה. עצם ביטול המשרד עורר את השאלה האם כלל היה נחוץ להקימו.
אל מול קראות אלה טען דוד פרחי, המנהל הכללי של משרד ההסברה בתקופת פעילותו, כי גם לאחר פירוק המשרד, גיבוש מדיניות הסברה ממלכתית מחייב טיפול ברמה מיניסטריאלית. פרחי טען כי בנוסף למשרד עצמאי, ההסברה הישראלית מחייבת קשר הדוק, ללא גורמי תיווך, בין מערך ההסברה לבין מוקדי קבלת ההחלטות בתחומים מדיניים, ביטחוניים וכלכליים-חברתיים, שכן רק ברמה זו יתאפשר ייצוג השיקול ההסברתי בקבלת ההחלטות. על ההיבט ההסברתי לקבל משקל מתאים בשיקולי הממשלה, וזה העיקרון המרכזי שבגינו לא זכה המשרד למלא את ייעודו ההסברתי.
כתוצאה ממהלכי פירוק משרד ההסברה, הונהגו שינויים קלים בכמה מזרועות ההסברה שעיקרם היה למסד שיתוף פעולה בין לשכת העיתונות הממשלתית, שבאחריות משרד ראש הממשלה, לבין משרד החוץ. שיתוף פעולה זה שגרם לערעור וטשטוש תחומי אחריותן של היחידות, יצר מצב בו, החל משנת 1977, החלה לשכת העיתונות לפעול יותר להסברת המדיניות של ישראל בקרב עיתונאיי חוץ. לשם כך, ערכה הלשכה סיורים לכתבים אלו והחלה להזמין ארצה קבוצות של עיתונאים מארצות הברית ואירופה. פעילות זו, לפי טיבה, שייכת לתחום ההסברה של משרד החוץ ויצרה כפילות נוספת. כמו כן, משרד החוץ עבר תהליך של ארגון מחדש. במשרד הורכב אגף הסברה שבראשו עמד אחד מסגני המנהל הכללי. האגף נבנה מצירוף מספר יחידות קיימות של המשרד: מחלקת ההסברה, מחלקת העיתונות ודובר המשרד, מחלקת האורחים, המחלקה לקשרי תרבות ומדע והמחלקה לקשרי ציבור.
משבר ההסברה סביב החלטה 3379 של האו"ם
שאלת ההסברה ומחדליה לא הרפו מממשלת ישראל, ולכן עוד ביוני 1975 התחדשו ההתקפות והביקורת על ההסברה בחוץ לארץ, מכיוונים פרטיים וציבוריים. באותה השנה, העריכו פרסומאים בישראל, כי מדינות ערב השקיעו כ-100 מיליון דולר בהסברה, לעומת חצי מיליון דולר שהקציבה לכך מדינת ישראל. כתוצאה מכך, ניכר היה כי תדמיתה של ישראל הושפעה לרעה. דרך פעולתן של מדינות ערב השתלמה כאשר ב-30 בנובמבר, באותה שנה, קיבלה עצרת האומות המאוחדות את החלטה מספר 3379 שקבעה כי הציונות היא צורה של גזענות ואפליה גזעית.
ההחלטה, שגרמה לציבור בארץ זעזוע קשה, הבליטה את המצוקה ההסברתית אליה נקלעה ישראל, במיוחד נוכח ביטולו של משרד ההסברה. במסגרת המלחמה הקרה הונהג מסע הכפשה נגד ישראל, טרם להחלטה, על ידי ברית המועצות, אליו הצטרפו מדינות ערב, כאשר הבינו את היתרונות שגלומות בו עבורן. כבר ב-1964, הגדירה האמנה הלאומית הפלסטינית את הציונות כגזענות, אך 1975 הייתה שנת שיא בפעילות אנטי-ציונית בפורומים בין־לאומיים שונים: כנס ראשי מדינות אפריקה באוגנדה, כנס שרי החוץ של המדינות הבלתי-מזדהות בפרו, והכנס הבין־לאומי לציון שנת האישה במקסיקו. סימנים למערכה אנטי-ציונית זו, ניתן היה למצוא גם בפרסומי העיתונות ובשידורי הרדיו והטלוויזיה של ברית המועצות, שהשוו את הציונות לפאשיזם ולנאציזם.
המאבק ההסברתי שניהלו אותה תקופה משרד החוץ וגורמים אחרים כנגד ההחלטה, נערך באינטנסיביות. שגריר ישראל באו"ם, חיים הרצוג, שאליו הצטרפו ההסתדרות הציונית העולמית וגופים יהודים נוספים, נתקלו בקשיים להגן על הציונות מבחינה הסברתית. לא קל היה להסביר את מהותה של הציונות לממשלות הזרות. הסובייטים והערבים פירשו את הציונות בצורה הפשוטה ביותר: עלייה וקיבוץ גלויות. לכן פעלו הצדדים כחזית אחת נגד הציונות, כלומר נגד עצם קיומה של מדינת ישראל. היה זה ניסיון להביא לדה-לגיטימציה של ישראל והתנועה הציונית תוך ניסיון להביא לדה-פרסוניפיקציה שלהן.
עם זאת, במרץ 1976 הכנסת קיבלה את מסקנות ועדת החינוך והתרבות בדבר הצורך בתנופה הסברתית בתפקידי משרד ההסברה. כתוצאה מהזעזוע שגרמה החלטת האו"ם, ניתן היה להבחין בשרידי משרד ההסברה, כאשר הוועדה ראיינה נציגים מרשות השידור, משרד ראש הממשלה, משרד החוץ, משרד החינוך, מרכז ההסברה וכן אישי פרסום ויחסי ציבור. הוועדה הסיקה כי יש לראות במאבק ההסברתי חזית חשובה נוספת לעם ישראל. התעמולה הערבית עברה תהליך של תחכום ושכלול, ויש להיעזר בכל האמצעים הדרושים על מנת להביסה. הוועדה הצביעה על כפילויות קיימות במערכת ההסברה הנוכחית תוך חשיפת כשלים של חוסר תיאום בין גורמי ההסברה השונים. אין עדות לכך שהכנסת עקבה אחר ביצוע המלצות הוועדה, אך המלצותיה העלו מחדש את שאלת משרד ההסברה לדיון הציבורי.
ניסיון הקמת "רשות להסברה"
הביקורת על מחדלי ההסברה לא פסקה, ולאחר המהפך הפוליטי ב־1977 עם עליית ממשלת הליכוד לשלטון בהנהגתו של מנחם בגין, נעשה ניסיון לארגן מחדש את מערכת ההסברה הממשלתית. בגין הודיע על כוונתו להקים משרד חדש להסברת חוץ, כאשר נימק כי אין צורך בהסברת פנים, אך יש צורך לארגן מחדש את משרד החוץ. המועמד לתפקיד היה שמואל כץ, פובליציסט ואיש תנועת חירות שהיה לאחד ממבקריה החריפים של מחדלי ההסברה הישראלית. כץ הגיש תוכנית עבודה מפורטת לפיתוח ההסברה בארצות הברית, אך נתקל בהתנגדות מצד משה דיין, שמונה לשר החוץ בממשלה החדשה, ומצד כמה מבכירי משרד החוץ שגייסו לעזרתם את תמיכת מספר מנהיגי הקהילה היהודית בארצות הברית. משנתקל רעיונו בהתנגדות זו, וויתר בגין על רעיונו המקורי להקים משרד הסברה ושינה את יוזמתו לכדי הקמת רשות הסברה, כחלק ממשרד ראש הממשלה. שינוי זה, שנעשה ללא ידיעתו של שמואל כץ לא התקבל על שר החוץ דיין, והוביל לבסוף להתפטרותו של שמואל כץ מן השירות הממשלתי.