cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
החברה ביוון העתיקה
מעמד הנשים
החברה ביוון הייתה פטריארכלית, ומכאן היחס לנשים. בדרך כלל מקומה של האישה נשמר בבית (באויקוס) בתחום שהוקצה לה - הבית היה מחולק למספר אזורים ביניהם: מגורים, בישול, חצר, מחסנים. החדר המרכזי בבית היה חדר הגברים - האנדרון - שבו ישבו הגברים ואורחיהם, וגם סעדו בו. לנשים לא התירו את הכניסה אליו. הנשים ישבו במקום נפרד, קרוב לאזור הבישול, וגם אכלו בנפרד מבעליהן. בדרך כלל חדרי הנשים (gunaikeion) נמצאו בקומה העליונה, והן ישנו שם ביחד עם הילדים. הגבלת מקומן של הנשים לא הצטמצם לתחום הבית אלא גם לתחום הציבורי והחברתי. לנשים אסור היה לצאת מהבית אלא לאירועים מיוחדים כמו הלוויות, טקסים דתיים (החג לאתנה פוליאס-פאנאתנאיה, חג התסמופוריה שנועד לנשים בלבד, והמיסטריות באלאוסיס עם הפולחן לדמטר ופרספונה) וכן ירידה לבית המעיין לשאוב מים, אבל גם במקרים אלה התלווה אליהן בדרך כלל אחד מהגברים במשפחה. כמו כן, לנשים אסור היה להשתתף או להיות נוכחות באירועים פוליטיים כמו אסיפות העם וההצבעות שנערכו שם, ובאירועים חברתיים כמו הצגות תיאטרון. לנשים לא הייתה זכות לתבוע במשפט, ואם תבעו או נתבעו היו חייבות להיות מיוצגות על ידי גבר. נישואים ואימהות נחשבו כנושאים העיקריים בחייה של האישה. מטרת הנישואים הייתה בראש ובראשונה הולדת ילדים. בחיי הנישואים הייתה חלוקה ברורה - האישה דאגה לכל הכרוך בניהול משק הבית - בישול, אריגה בנול, ייצור הבגדים עבור בני הבית, השגחה על המשרתים, וכן גידול הילדים, ואיפשרה בכך לגברים את החופש לפעול מחוץ לבית, בפוליס. נשים לא יכלו לעמוד ברשות עצמן בשום שלב משלבי חייהן. מיום הולדתן ועד יום מותן הן היו שייכות לגבר - לאביהן (או לאחיהן, אם האב נפטר), ואחרי כן לבעליהן. אם האישה התגרשה או התאלמנה, היא חזרה אל בית אביה. בדרך כלל לנשים לא היה רכוש פרטי משלהן ותלותן הכלכלית בגבר הייתה רבה מאוד. עם נישואיה קיבלה הכלה את הנדוניה מאביה, אבל הנדוניה נשארה בשליטתו של הבעל. הגיל האידיאלי לנישואים של הנשים ביוון היה 15 ואילו הגיל האידיאלי עבור הבעל היה 35. הנשים היחידות שהיו להן תפקידים ציבוריים במסגרת הפוליס היו הכהנות במקדשים. הן נבחרו לתפקיד בגיל מאוחר, ונחשבו חכמות ובעלות ניסיון. גם המיילדות נחשבו כבעלות סטטוס גבוה. מעמד מיוחד היה לנשים ששימשו כהטיירות, ונועדו לשעשע את הגברים. הן קיבלו השכלה רחבה, למדו שירה, מוזיקה ופילוסופיה והשתתפו בסימפוזיונים עם הגברים. חלקן אף עלה לגדולה והמוכרת ביניהן היא אספסיה, בת זוגו של פריקלס, שמאוחר יותר גם נישא לה, אף על פי שעניין זה לא נתקבל יפה בעיני האתונאים.
רכס פישינג
רכס פישינג (באנגלית: Fishing Range) הוא רכס הרים המהווה תת-רכס של רכסי סוואנל בהרי אומינקה בצפון פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
הרכס ממוקם ממזרח לנהר פינליי.
שטח הרכס 362 קמ"ר, גובה הרכס 1,937 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
בשנת 1917 נקרא הרכס "הרי פישינג" (Fishing Mountains), ב-17 בינואר 1952 שונה שם הרכס לשמו הנוכחי.
בית פלנטג'נט
בית פלנטג'נט (Plantagenet) הייתה שושלת מלוכה שמוצאה מבית אנז'ו, ששלטה באנגליה משנת 1154 עד 1399. יש הכוללים בה גם את המלכים לבית יורק ובית לנקסטר, ויחד איתם נמשכת תקופת מלכותם עד 1485. כל מלכי אנגליה ובריטניה עד ימינו קשורים בקשר דם כלשהו לשושלת זו.
אבי השושלת היה ז'וֹפְרוּאַ החמישי מבית אנז'ו הצרפתי, ולכן מלכיה מכונים גם ה"אנגווינים". ז'ופרוא היה בעלה של מתילדה הקיסרית, יורשת הנרי הראשון, ובנם הנרי השני היה המלך הראשון מבית פלנטג'נט. שם בית המלוכה נגזר מכינויו של ז'ופרוא, Plantagenêt, שניתן לו משום שבחר בצמח רותמי מקומי - כנראה מין רְתֵמָה (בצרפתית Genêt) - לסמלו, וקישט בו את כובעו.
אגר
אגר (Agar; מהשם המלא במלאית: Agar-Agar) הוא תערובת של שני רב-סוכר ביחסים שונים, השייכים לקבוצת ההידרוקולואידים. רבי-הסוכר המרכיבים את האגר הם אגרוזה ואגרופקטין. האגר מופק מדופן התא של אצות אדומיות: Sphaerococcus euchema, ו- Gelidium. אגר שימש לאורך ההיסטוריה כמרכיב בהכנת קינוחים, ולמעלה ממאה שנה הוא גם החומר הבסיסי להכנת מצעי גידול למיקרואורגניזמים שונים (חיידקים, שמרים ועובשים).
שימושים של אגר במזון
אגר משמש כחומר מסמיך, כחומר מקריש הגורם ליצירת ג'ל וכחומר מיצב בסוגי מזון שונים, בדומה מאוד לג'לטין. השימוש הנפוץ ביותר באגר הוא להכנת ג'לי, אך ניתן להשתמש בו גם לקינוחים אחרים ולהסמכת מרקים. המוצר נפוץ במיוחד בקרב צמחוניים וטבעוניים שמעוניינים להימנע מאכילת ג'לטין שמקורו בבעלי חיים, ובקרב יהודים שומרי מצוות הזקוקים לתחליף כשר (פרווה) לג'לטין. האגר משתייך לקבוצת הסיבים התזונתיים וידוע גם כחומר משלשל, וניתן לרכוש אותו בצורות שונות כמוצר הרזיה.
מצע גידול לחיידקים
פאני הסה (Fannie Hesse), אשתו של ולטר הסה (Walter Hesse), חוקר במעבדתו של הביולוג הנודע רוברט קוך העלתה לראשונה את הרעיון לשימוש באגר להכנת מצעי גידול לחיידקים. היא השתמשה באגר להכנת ג'ל-מאכל וריבה; היא הציעה לבעלה לנסות ולגדל על האגר חיידקים, ובכך להחליף את הג'לטין, אשר שימש למטרה זו במשך שנים רבות. הסה כתב על התגלית לקוך, והלה אימץ אותה במהרה; צלחות האגר החדשות שלו שימשו, בין השאר, לגילוי החיידק הגורם למחלת השחפת – תגליתו הנודעת ביותר של קוך.
חסרונו העיקרי של הג'לטין כמצע גידול הוא היותו נוזלי בטמפרטורה של 37 מעלות צלזיוס; זוהי טמפרטורת גוף האדם, ואכן הטמפרטורה בה מרבית המיקרואורגניזמים גורמי המחלות גדלים בצורה מיטבית. לאגר לעומת זאת יש תכונה הנקראת היסטרזיס (hysteresis), המתבטאת בכך שבתור מוצק הוא ניתך בטמפרטורה של כ-85 מעלות צלזיוס, אולם כנוזל הוא מתמצק בטמפרטורה בסביבות 40 מעלות צלזיוס. תכונה חשובה נוספת היא עמידותו בטמפרטורות של 121 מעלות צלזיוס, הדרושה לעיקור מצעים באוטוקלב. האגר שומר את תכונותיו הפיזיקליות לאחר התכה והתמצקות, תכונה המאפשרת לו להתקיים כנוזל לצורך יציקת פלטות ומבחנות לגידול החיידקים, וכמוצק או חצי מוצק, בתחום רחב של טמפרטורות הדרושות לצמיחה בררנית ודיאגנוזה של חיידקים, שמרים ועובשים, על פי המבנה המורפולוגי של המושבות ועל פי התכונות הביוכימיות והתנועתיות (motility) של החיידק.
האגר מגיע בדרך-כלל למעבדה כאבקה שיש לערבב אותה במים ובתערובות של מוצרים אבקתיים המכילים מרכיבים נוספים לצורך גידול וזיהוי. קיימות וריאציות רבות לצלחת האגר הפשוטה; חברות לציוד ביולוגי מייצרות מגוון סוגי אגר המשמשים לצרכים שונים.
אגר דם, למשל, מכיל תאי דם של יונק כלשהו (כבש או סוס). חיידקים רבים מסוגלים לפרק תאי דם אדומים (hemolysis) ובכך לשנות את צבע המצע; כך ניתן לזהות חיידקים אלו בקלות.
כימיה ותכונות פיזיקליות
התכונות הכימיות של האגר נקבעות על פי היחסים הכמותיים של שני הפולימרים אגרוזה ואגרופקטין, שניהם מבוססים על פולימר רב-גלקטוזה. בעוד האגרוזה הוא פולימר נייטרלי, הרי שהאגרופקטין הוא פולימר חומצי בגלל קשירת אניונים של פירובט וסולפט. המסת האגר בפאזה הנוזלית בתהליך החימום גורמת לשרשרת הפולימרים להיפתח. בתהליך התמצקות הפולימרים של האגר במים נוצרת רשת תלת-ממדית. הקשרים בין הפולימרים הם קשרי מימן. קשרי מימן אלה ניתנים לפתיחה מחדש על ידי המסת הגיל המוצק והפיכתו לנוזל, וליצירת קשרים מימניים חוזרים, על ידי הורדת הטמפרטורה של התמיסה. האגר אינו מאבד את תכונותיו הפיזיקליות עקב הרתחה וקירור וחוזר חלילה. חומרים המפריעים ליצירת הקשרים המימניים על ידי קשרים תחרותיים עלולים להפריע ליצירת הקשרים המימניים ולהחליש את תהליך הג'ליפיקציה.
במצב מוצק, רשת האגר התלת-ממדים כולאת בתוכה את הפאזה הנוזלית (המים), כך שלמרות היותו עשוי ברובו מים, יש לו תכונות פיזיקליות של מוצק (תכונות של קשיות, אלסטיות, שבירות, חדירות). אך חרף היותו בעל תכונות של מוצק, יש לו גם תכונות של נוזל, למשל, מתאפשרת דיפוזיה של חומרים המצויים באגר, כגון חומרי מזון הכרחיים לגידול, מן המצע אל המיקרואורגניזמים, ומתאפשרת נדידה של חומרים המופרשים מן המיקרואורגניזמים, כגון חומצות אורגניות, אנזימים שונים וחומרי פסולת, מן המושבות אל האגר. תכונות אלה הן בבסיס הכישורים הדיאגנוסטיים של המצעים השונים.
הערות שוליים
आगर
דן מינסטר
דן מינסטר (נולד בירושלים בשנת 1951) הוא פזמונאי ישראלי.
ביוגרפיה
בשנות התיכון למד מינסטר עם המוזיקאי לעתיד יוני רכטר והשניים נהגו לכתוב יחד שירים, כשמינסטר מחבר את המילים ורכטר מלחין אותן. הידוע משירים אלו הוא "דמעות של מלאכים", אותו כתבו כשהיו בני 16.
מינסטר למד מספר שנים קולנוע באוניברסיטת תל אביב ולאחר מכן פנה לעיסוק במסחר.
קריירה בכתיבה
בשנת 1973 התפרסם שירו "בלילות הקיץ החמים", אותו הלחין מתי כספי וביצעו צוות הווי תותחנים.
בשנת 1975 הופיע שירו "בלוז שקט מהדרך" באלבום ארבע-עשרה אוקטבות של רכטר ואבנר קנר, בו נכלל גם השיר "דמעות של מלאכים".
בשנת 1978 כתב חמישה שירים לאלבום הבכורה של גידי גוב, "תקליט ראשון", ביניהם "בלעדייך", "כבו האורות" ו"שלוש בלילה בעיר".
חיים אישיים
מתגורר בתל אביב.
שיחה צפופה
שיחה צפופה היא תוכנית טלוויזיה ששודרה בערוץ ניקלודאון, בעונתה הראשונה הנחו אותה אביב אלוש, דנה פרידר והדר עוזרי ובעונתה השנייה הנחו אותה מייקל לואיס ומיכל גבריאלוב. בכל תוכנית משתתפים חמישה ילדים, אשר מראיינים יחד עם המנחים ידוענים ישראליים.
העונה השנייה של התוכנית עלתה לשידור ב-9 במאי 2007. לעונה הצטרפו המנחים מייקל לואיס ומיכל גבריאלוב אשר החליפו את שלושת המנחים הקודמים אביב אלוש, דנה פרידר והדר עוזרי. בעונה השנייה היו 18 פרקים ובנוסף להם תוכניות מיוחדות לכבוד מועדים.
אדואר אלכסנדר דה פומיאן
אדואר אלכסנדר דה פומיאן (בצרפתית: Edouard Alexandre de Pomiane; לעיתים נקרא אדוארד פוזרסקי (בפולנית: Edouard Pozerski); 20 באפריל 1875 – 26 בינואר 1964) היה מדען, שדרן רדיו וסופר אוכל צרפתי.
דה פומיאן עבד כרופא במכון פסטר, שם הוא נתן לפליקס ד'ארל לעבוד במחקר בקטריופאג'ים.
ספריו הידועים ביותר של דה פומיאן תורגמו והם Cooking in Ten Minutes ו-Cooking with Pomiane. סגנון כתיבתו היה ייחודי בתקופתו בישירות שבו (הוא השתמש לעיתים קרובות בסיפור בגוף שני, מספר לך – הקורא – מה שאתה רואה ומריח בזמן שאתה מכין את המתכון) ושאט הנפש בה חש כלפי המטבח הצרפתי המתוחכם של המעמד העליון. הוא הרבה לטייל, אם כי מעט ממתכוניו הם בהשפעה זרה. במתכוניו הוא ניסה להפיג את המסתורין של הבישול באמצעות הסברת התהליכים הכימיים בעבודה.
בשנת 2010 ספרו Cooking in Ten Minutes נכלל במקום 41 ברשימת 50 ספרי בישול הטובים בכל הזמנים של "אובזרבר".
ספריו
בתרגום לאנגלית
ספר שפרסם בשם אדוארד פוזרסקי
ספרים שפרסם בשם אדואר אלכסנדר דה פומיאן
חיבורים נוספים
יוזף פון שטרנברג
יוזף פון שטרנברג (בגרמנית: Josef von Sternberg; 29 במאי 1894 – 22 בדצמבר 1969) היה במאי קולנוע יהודי-אוסטרי-אמריקאי. ב-1930 ביים את הסרט המדבר הגרמני הראשון ואחד הסרטים המדברים האירופאים הראשונים, "המלאך הכחול", עם אמיל יאנינגס ומרלן דיטריך. פון שטרנברג היה הבמאי הראשון שנתן לדיטריך תפקיד ראשי ובעקבות הצלחת "המלאך הכחול" זכה יחד עמה לחוזה בחברת סרטי פרמאונט בהוליווד במסגרתו הפיקו השניים שישה סרטים משותפים.
תולדות חייו
פון שטרנברג נולד בווינה כ-יונה שטרנברג, אביו שירת בצבא האוסטרו-הונגרי ונישא לאימו סרפין זינגר ונולדו להם מספר ילדים. בגיל שבע עבר לארצות הברית, עקב כישלונו של אבי המשפחה מוריס (משה) שטרנברג למצוא עבודה חזרה המשפחה לאוסטריה ולאחר מכן שבה לארצות הברית לפני שמלאו לפון שטרנברג 14 והתיישבה בניו יורק, התגייס לצבא האמריקאי במלחמת העולם הראשונה ושירת בוושינגטון בהפקת סרטי תעמולה. תואר האצולה-כביכול "פון" נוסף לשמו ב-1925 כדי ש"ייראה טוב" ברשימת הקרדיטים של סרטיו.
שטרנברג החל לעבוד בתעשיית הסרטים של ניו יורק ובשנת 1926 כתב וביים, בעצתו של דאגלס פיירבנקס את הסרט A Woman of the Sea בהפקת צ'ארלי צ'פלין עבור בת-זוגו דאז, עדנה פורביאנס, צ'פלין גנז את הסרט. בהמשך הפיק מספר סרטים אילמים עבור אולפני סרטי פרמאונט בהשתתפות השחקן הגרמני אמיל יאנינגס, בהם "הפקודה האחרונה", שזיכה את יאנינגס בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר הראשון שחולק.
ב-1929 הזמין אותו יאנינגס, ששב לברלין עקב העובדה שלא יכול היה לשחק בסרטים מדברים באנגלית, לבוא לעיר ולביים את הסרט המדבר הראשון בגרמנית, בכיכובו של יאנינס, בחברת UFA. היחסים האישיים בין יאנינגס לפון שטרנברג היו סבוכים וכללו התעללות פיזית ונפשית של פון שטרנברג ביאנינגס, שמצידו לא דחה אותה. סצנות ההשפלה של פרופסור אונראט, גיבור "המלאך הכחול" נבעו מהתעללות של פון שטרנברג ביאנינגס במציאות שהאחרון עודד.
בעקבות ההצלחה המסחררת של "המלאך הכחול", קיבלו פון שטרנברג ודיטריך בשנת 1932 הצעה מאולפני "פרמאונט" ונסעו לארצות הברית. דיטריך שווקה כתשובה הגרמנית לשחקנית השוודית של אולפני "מטרו גולדווין מאייר", גרטה גרבו. דיטריך שיחקה בשישה סרטים של פון שטרנברג באולפני "פרמאונט" בין השנים 1930 עד 1935. פון שטרנברג עיצב את דמותה הקולנועית של דיטריך בתור פאם פאטאל. הוא עודד אותה לאבד משקל ואימן אותה כשחקנית. והיא בתמורה שיתפה פעולה עם דבריו למרות הביקורות שהופנו אליהם.
בסרט האמריקאי הראשון שלהם, "מרוקו", שיחקה דיטריך זמרת קברטים. הסרט זכור בעיקר עקב תלבושתה הגברית ונשיקתה לאישה, דבר שלא היה מקובל באותה תקופה. בסרט זה דיטריך זכתה במועמדותה היחידה לפרס האוסקר. לאחר מכן היא שיחקה בסרטים "הקלון" (1931), "בלונד ונוס" (1932) ו"שנגחאי אקספרס" (1932) (שהפך לסרט המצליח ביותר של דיטריך ופון שטרנברג), "השטן הוא אישה" (1934) ו"הקיסרית האדומה" (1935) זכו לפחות הצלחה למרות שדיטריך ציינה שבראשון היא הייתה בשיא הקריירה שלה. לאחר מכן פיטרה פרמאונט את פון שטרנברג.
בשנת 1953 כתב, צילם, ביים וקריין את סרטו האחרון  Anatahan, אודות חיילים יפנים שסירבו להאמין שמלחמת העולם השנייה הסתיימה. בין השנים 1959 ל-1963 לימד קורס קולנוע באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, בין תלמידיו היו ג'ים מוריסון וריי מנזרק, חברי להקת הדלתות והתייחסויות לסרטיו מצויות בשיריהם. מנזרק ציין שהשפעתו של פון שטרנברג היא ככל הנראה ההשפעה הגדולה ביותר של גורם בודד על ה"דלתות".
עמיחי אשד
עמיחי (עמי) אשד (נולד ב-1967) הוא קצין משטרה בדימוס בדרגת ניצב, שכיהן כמפקד מחוז תל אביב במשטרת ישראל. קודם לכן כיהן כמפקד מחוז מרכז.
ביוגרפיה
אשד נולד בהרצליה, בן לניצולי השואה יוצאי פולין. שירת בצה"ל כלוחם בחטיבת גבעתי, ולאחר שחרורו מצה"ל היה מאבטח מטוסים ושגרירויות.
ב-1990 החל את דרכו במשטרת ישראל כבלש וקצין מודיעין בתחנת טייבה במרחב השרון, ולאחר מכן שירת במשטרת ראש העין בתפקיד ראש משרד סיור. בהמשך מונה לראש לשכת בילוש ומודיעין במרחב השרון, וב-1998 מונה למפקד היחידה המרכזית (ימ"ר) במרחב שרון. ב-2005 מונה למפקד תחנת לוד במרחב שפלה, וביוני 2007 מונה למפקד תחנת ראשון לציון. ביולי 2009 מונה למפקד תחנת המשטרה בנתניה ושירת בתפקיד עד אוקטובר 2011. בתפקידו הבא שימש מפקד קורס פיקוד ומטה במרכז ההדרכה בנעורים.
באוגוסט 2013 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה למפקד המכללה לקציני משטרה בכירים. ב-2016 מונה לסגן מפקד מחוז ירושלים.
בינואר 2018 קודם לדרגת ניצב ומונה למפקד מחוז מרכז. ב-11 בפברואר 2021 מונה למפקד מחוז תל אביב, בהתאם לסבב מינויים שנקבע בינואר.
העברתו מתפקידו וסיום שירותו
מדיניותו המוצהרת של אשד הייתה לאפשר מחאות ואף לסייע למוחים ולהגן עליהם: "לא משנה אם זה ימין, שמאל, חרדים, ערבים, מגוון רחב מאוד של מחאות שמתקיימות בשנים האחרונות במדינת ישראל – אנחנו צריכים בראש ובראשונה לאפשר את ההפגנה... ההנחיה שלי לאנשים שלי היא להגן על המפגינים בכל דרך אפשרית". לאחר הפגנות יוצאי אתיופיה בשנת 2019 הוא התגאה במדיניות ההכלה בה הוא נקט כלפי המפגינים, למרות הפגיעה בציבור הרחב. בין השאר הוא אמר שאמנם "במדינה דמוקרטית זכות המחאה בחלקה פוגעת בציבור הרחב" אך הדגיש כי "חסימת צירי תנועה היא מחאה לגיטימית כל עוד אינה אלימה". בימי המחאה נגד ממשלת ישראל השלושים ושבע נמנע אשד מעימות עם המפגינים שחסמו את נתיבי אילון.
פעילותו של אשד לא עמדה בציפיות של השר לבטחון לאומי, איתמר בן גביר, אשר דרש שלא ייחסמו צירים ראשיים ושמשטרת ישראל תפעל כלפי המוחים נגד הממשלה כפי שהיא פועלת נגד מוחים אחרים. ב-9 במרץ 2023, בעיצומן של ההפגנות נגד הרפורמה המשפטית, הודיעו המפכ"ל קובי שבתאי והשר לביטחון לאומי, איתמר בן גביר על העברת ניצב עמיחי אשד, לתפקיד ראש אגף ההדרכה. בתקשורת קישרו בין העברתו מתפקידו לבין מדיניותו המכילה של אשד כלפי המפגינים. חברי הכנסת יאיר לפיד ובני גנץ מתחו ביקורת על צעד זה של שבתאי ובן גביר, ותיארו אותו כצעד פוליטי עקב התנהלותו של אשד כלפי המוחים. בנוסף, פורום של מפכ"לים וניצבים לשעבר יצאו נגד העברת אשד מתפקידו. המפכ"ל והשר טענו כי מדובר בסבב מינויים מקצועי שתוכנן מראש ביוזמתם, אך מועד הסבב הוא החלטה של השר בן גביר בלבד. למחרת ההודעה על העברתו מתפקידו הורתה היועצת המשפטית לממשלה, גלי בהרב-מיארה, לשר לביטחון לאומי, איתמר בן גביר, להקפיא צעד זה, מ"חשש כבד ביחס לחוקיות ולתקינות ההליך". בתגובה הודיע שבתאי: "טעיתי בשיקול הדעת, בעיתוי ובדרך... אני מכבד ומקבל את החלטת היומע"שית לגבי הקפאת המינוי". הוא ציין כי העברת אשד מתפקידו תתבצע לאחר חודש הרמדאן. ב-28 ביוני הודיעו השר והמפכ"ל על סבב מינויים, שכלל גם את העברת אשד לתפקיד ראש אגף ההדרכה.
ב-5 ביולי 2023 הודיע אשד על פרישתו מהמשטרה. בנאום הפרישה אמר: "אני מודה כאן לפניכם על החטא הנורא, החטא בכך, שלא יכולתי לעמוד בציפיות הדרג המיניסטריאלי, שכללו שבירת הכללים, הנהלים, הסדר הארגוני והתערבות בוטה בקבלת החלטות ושיקול הדעת המבצעי. יכולתי בקלות לעמוד בציפיות האלה, להפעיל כוח לא סביר ולמלא את המיון באיכילוב בסוף כל הפגנה בתל אביב". השר בן גביר הגיב באומרו שהנאום מוכיח שאשד היה "ניצב פוליטי". חבר הכנסת גדי איזנקוט מתח ביקורת על אשד שבחר לשאת את הנאום בעודו לובש מדים ואמר כי "מדובר באירוע חריג" והוסיף: "אני כלובש מדים 41 שנים, חש מאוד לא בנוח עם העובדה שלובש מדים נושא נאום מהסוג הזה". ב-19 ביולי 2023, בטקס החילופים במחוז תל אביב, הוסיף אשד: "בפעם הראשונה בשירות של שלושה עשורים נתקלתי במציאות הזויה, שבה השגת שקט וסדר היא לא הישג נדרש, אלא בדיוק ההפך".
חיים אישיים והשכלה
אשד מתגורר בכפר סבא. הוא נשוי לציפי ואב לארבעה. בוגר תואר ראשון במנהל עסקים ותואר שני בהיסטוריה של המזרח התיכון.
גילה בן הר
גילה בן הר (נולדה ב-5 באוקטובר 1951) היא אשת חינוך ישראלית. שימשה מנכ"לית המרכז לטכנולוגיה חינוכית בין השנים 2004-2018 ולשעבר ראש מינהל החינוך, התרבות והספורט בעיריית תל אביב-יפו.
ביוגרפיה
גילה בן-הר נולדה בחיפה להורים ניצולי שואה, שרה ושניאור וישניץ. בוגרת תיכון עירוני ג' בנוה שאנן. לבן הר תעודת הוראה ותואר מוסמך בחינוך מאוניברסיטת בר-אילן, והיא בוגרת המחזור הראשון של מכון מנדל למנהיגות, שבו התמחתה בסוגיות ביזור ומרכוז מערכת החינוך והקשר בין המדינה לרשות המקומית.
החלה את דרכה המקצועית כמחנכת בבית הספר היסודי נוף ים באשקלון. בהמשך מילאה תפקידי הדרכה וניהול במערך ההדרכה והניהול הפדגוגי ברמת השרון. בשנת 1994 הקימה וניהלה את אגף החינוך בזכרון יעקב. בשנת 2000 מונתה לראש מינהל החינוך, התרבות והספורט בעיריית תל אביב-יפו. בשנת 2004 מונתה למנכ"לית המרכז לטכנולוגיה חינוכית.
גנוגרם
לגנוגרמים שימושים רבים בתחומים מגוונים: רפואה, פסיכיאטריה, עבודה סוציאלית, גנטיקה, חינוך ועוד.
מתמחים בתרפיה אישית ומשפחתית משתמשים בגנוגרמים על מנת לתעד עבור המטופלים ולהסביר להם התנהגויות דינמיות במשפחתם.
גילה בן הר
ביוגרפיה
בשנת 2010 נכללה ברשימת 50 הנשים המשפיעות של עיתון גלובס.
נשואה לאבי בן הר ואם לשלושה. כיום מתגוררת בהרצליה.
גנוגרם
סמלי הגנוגרם
גנוגרם בנוי מסימנים פשוטים המציינים את היחסים הבין משפחתיים. חלק מהגנוגרמים מציינים אנשים שגרים באותם המקומות על ידי הקפה של עיגול מסביב לבן המשפחה. ניתן להכין את הגנוגרמים באמצעות מעבדי התמלילים לסוגיהם או באמצעות תוכנה לציור תרשימים. ישנן תוכנות מחשב שמיועדות לייצור גנוגרמים.
מעל לסמלי הגנוגרם יצוין בדרך כלל תאריך הלידה של בן המשפחה (ותאריך של מוות במקרה של פטירה) ואת שמו מתחת לאותו הסמל. בתוך הסמל יירשם גילו של בן המשפחה ו/או מחלות גנטיות ו/או מקרי לידה כגון: הפלה טבעית או הפלה מלאכותית, עובר מת, תסמונת מוות בעריסה וכו'.
תוכן הגנוגרם
גנוגרם יכול להכיל מידע רב על יחסים בין משפחתיים. הגנוגרם לא מציג רק את שמות האנשים השייכים למשפחה אלא גם את היחסים ביניהם. לדוגמה הגנוגרם לא רק יציג לך שלדודך חיים ולאשתו שרה יש 3 ילדים אלא שבנם הבכור נשלח לפנימייה, שלילדם האמצעי יש בעיות אישיות עם אימו ושלילדם הצעיר יש סוכרת נעורים. דודך חיים הפילוסוף האלכוהוליסט סובל מדיכאון ואשתו שרה לא דיברה עם אחיה כבר כמה שנים ושהיא סבלה מסרטן השד ויש לה היסטוריה של עזיבת מקומות עבודה באופן תכוף.
יחסי משפחה
אחד מיתרונות הגנוגרם הוא היכולת להשתמש בצבעים שונים על מנת לתאר יחסים בין אישיים שונים כגון: יחסי משפחה, יחסים רגשיים בין בני המשפחה, יחסים חברתיים. ניתן לראות אם זוג מסוים במשפחה נשוי, גרוש, מאורס, ידוע בציבור וכו'.
יחסים רגשיים
גנוגרמים יכולים גם להכיל יחסים רגשיים בין בני המשפחה כאשר הדבר מאפשר ניתוח מעמיק של הקשר הבין משפחתי בין הפרטים במשפחה.
יחסים חברתיים
עוד אחד מחלקי הגנוגרם הוא היחסים החברתיים בין בני המשפחה. הם מאפשרים לראות אנשים במשפחה אשר לא קשורים אחד לשני מבחינה תורשתית אבל יש להם יחסים חברתיים שונים כגון: שכנים, חברים לעבודה, יחסי עובד מעביד, יחסי מורה - תלמיד וכו'. יחסים חברתיים אלו יכולים להעיד על שייכות אדם לחברה מסוימת. שימוש בייצוג יחסים חברתיים בגנוגרמים מאפשר לאנשי עסקים ליצור תרשים גנוגרם עבור מיקום עובדים בחברה ויחסיהם.
גנוגרמים מוצגים בדרך כלל בצורת אילן יוחסין אבל יכולים לשמש גם מסגרות אחרות שיכולות לקבל מהגנוגרם תמונה כוללת על הפרטים במסגרת החברתית.
גנאלוגיה
בגנאלוגיה גנוגרמים משמשים על מנת לתעד את ההיסטוריה דרך החיים של בני המשפחה. גנוגרמים מאפשרים לגנאלוגים לתאר בצורה גרפית מורכבויות משפחתיות כגון נישואים, גירושים, אימוץ ילדים וכו'. על ידי נתונים אלו יכולים הגנאלוגים לנתח נתונים מעניינים בדבר היסטוריה משפחתית, תבניות של שמות בני המשפחה, יריבות בין בני משפחה ואפילו תהליכים מעניינים כמו הגירה וסיבותיה.
רפואה
גנוגרמים עוזרים לספק תרשים נוח ושימושי על מנת להעריך את הסכנות הבריאותיות של כל אחד מבני המשפחה, שכן יש אפשרות שירשו כל מיני מחלות תורשתיות. ידיעה אודות מחלות ומצבים רפואיים של בני המשפחה יכולים לאפשר לאדם להתעניין מראש בסכנות שעומדות בפניו ולקחת את הטיפול המתאים, האזהרות המתאימות לסכנות שייגרמו להתפתחות המחלה. גנוגרמים רפואיים יכולים לספק הערכה של מחלות תורשתיות ומחלות קלות שיכולות להתפתח במשפחה. בשביל להעריך מחלות תורשתיות ותבניות רפואיות במשפחה כדאי לציין דורות רבין אחורה, אמנם לפעמים בשביל להעריך סיכויי מחלה 4 דורות אחורה מספיק מידע נחוץ למדי.
סוציולוגיה
בסוציולוגיה גנוגרמים משמשים סוציולוגים על מנת לאסוף מידע עקבי ואובייקטיבי על המשפחה של המטופלים שלהם. גנוגרמים אלו מאפשרים להם לראות את בצורה כוללת ורחבה את הבעיות האישיות של המטופל, בעיות הנישואים, יחסים תרבותיים ומוצא ובעיות חברתיות מוסוות שסוציולוגים יכולים לנתח ולדון עם המטופלים שלהם. גנוגרמים מתארים את היחסים הרגשיים בין בני המשפחה וכך מאפשרים לסוציולוגים לנתח קונפליקטים צפויים וקיימים בין בני המשפחה. מבחינה פסיכולוגית ניתוח של גנוגרמים משפחתיים יכול לתרום לזיהוי מקדים של בעיות ואזהרת המטופלים בהתאם.
עבודה סוציאלית
בעבודה סוציאלית משתמשים בגנוגרמים על מנת להציג את הקשרים הרגשיים בין הפרטים במסגרת היוצרים יחידה משפחתית או חברתית. גנוגרם יעזור לעובדים הסוציאליים לבצע הערכה של רמת הלכידות במשפחה או הקבוצה ולהעריך את רמת העזרה הנחוצה. בנוסף גנוגרמים עוזרים לעובדים הסוציאליים למפות את המקומות בהם חברי הקבוצה/המשפחה נוהגים לשהות כגון: בתי ספר, בתי כנסת, מתנסים, עמותות, בתי אבות וכו'.
מחקר
גנוגרמים עוזרים לחוקרים להבין תהליכים של צמחים ובעלי חיים שמובילים לקיום של מוטציות שונות ולנתח תהליכים הקשורים להתחדשות והישרדות.
חינוך
גנוגרמים יכולים לעזור למורים ותלמידים ללמידת מבנים פוליטיים, היסטוריה של פילוסופים, מוזיקאים, מדענים וכו', על ידי יצירת גנוגרמים בעצמם והבנת היחסים בין אותם אישים. גנוגרמים אלו מאפשרים לפקס את הלומדים בפרטים ספציפיים וגם לראות את התמונה הכוללת של היחסים בין האנשים בגנוגרם.
יצירת גנוגרם
גנוגרמים יכולים להיות שימושיים כמעט בכל מקצוע בו יש צורך בניתוח מבנים חברתיים. גנוגרמים יכולים לעזור בתיאור התמונה הכוללת בין היחסים של אותם אנשים המתוארים בתרשים וללמוד תבניות חוזרות של התנהגות ומחלות. ניתן ליצור גנוגרמים בקלות באמצעות מעבדי תמלילים או באמצעות תוכנות שמאפשרות ליצור תרשימים מורכבים ומרובי מידע. תוכנות מסחריות כגון Genopro, Genome Analytics ו- iGenogram בשביל iPad מאפשרות ליצור גנוגרמים בקלות.
ג'ונקה
ג'וּנקה היא דגם עתיק של ספינת מפרש סינית הנמצא בשימוש גם בימינו. פיתוח הג'ונקה התרחש בתקופת שושלת האן (206 לפנה"ס–220 לספירה) והשתמשו בה כספינת ים. מבנה הג'ונקות התפתח והשתכלל במרוצת השושלות הסיניות הבאות, והשתמשו בהן בכל רחבי אסיה למסעות ארוכים במרחבי האוקיינוס השקט והאוקיינוס ההודי. השימוש בג'ונקות היה נפוץ, ועדיין נפוץ, אם כי במספרים הולכים וקטנים, ברחבי דרום-מזרח אסיה והודו, ובעיקר בסין. המקום הידוע ביותר שבו ניתן למצוא ג'ונקות כיום הוא הונג קונג. השימוש בג'ונקות כאמצעי להובלת סחורות ואנשים הולך ופוחת, אך מאידך ישנו גידול בכמות היכטות המודרניות המשתמשות בטכניקת המפרש הייחודית של הג'ונקות.
מקור השם
על אף שהג'ונקה פותחה ושוכללה בסין, המקור לשם "ג'ונקה" איננו סיני. מקור הכינוי "ג'ונקה" הוא במילה הפורטוגזית "ג'וּנקוֹ" (junco), שמקורה בשם "דזונג" (djong), שניתן לספינה בג'אווה. השם הסיני העתיק המקורי לספינה היה 舟 (פין-יין - zhōu: ג'וֹאוּ), והשם הנוכחי הוא 船 (פין-יין - chuan: צ'וּאָן), שפירושו "סירה" או "ספינה". התואר שבו הסינים מכנים ספינת ים הוא 艚 (פין-יין – cáo: צָאוֹ).
עיצוב
הג'ונקות היו ספינות חזקות ויעילות שהפליגו למרחקים גדולים בימים עוד במאה השנייה לפני הספירה. הן כללו שכלולים טכנולוגיים רבים במבנה המפרש ובגוף הספינה, שאומצו מאוחר יותר במספנות במערב.
ההיסטוריון וקצין הימייה האנגלי הרברט סמיית' (Herbert Warington Smyth; 1943-1867), מחבר הספר "תורן ומפרש באירופה ובאסיה" (Mast and Sail in Europe and Asia, מהדורה ראשונה 1906, מהדורה שנייה 1929), טען שעיצוב הג'ונקה היה אחד מעיצובי הספינות היעילים ביותר. סמיית' הצהיר:.
המפרשים
המפרשים בג'ונקה היו מפרשים אורכיים, הנקראים בטרמינולוגיה המערבית "מפרשי זרוע" (balanced lug sails). הזרוע, הכלונס העליון, תלויה מראש התורן במרכזה (או בשני שלישים שלה בערך) ולא בקצותיה כמו ב של ה המערבי המסורתי, והיא שלוחה או בולטת משני צדי התורן, הקדמי והאחורי. השפה התחתונה של המפרש מחוברת לכלונס נוסף הנקרא מנור.
מספר תפורים לרוחב המפרש ותפקידם להעניק למפרש צורה וחוזק. השליטה במפרש נעשית באמצעות חבלים, המחוברים לקצות הפסיסים בשתי שפות המפרש – הקדמית והאחורית. בדומה לשיטה במפרש הראשי במפרשית טיפוסית. אך בעוד שבמפרשית טיפוסית יש חבל יחיד הקשור לקצה החופשי של המנור בלבד,, בג'ונקה מחוברים כל קצות הפסיסים בשתי שפות המפרש – הקדמית והאחורית בחבלים. תצורה זו מאפשרת קיפול מהיר או פרישה מלאה של המפרש בקלות, על מנת להתמודד עם עוצמות רוח משתנות. הפסיסים גם הופכים את המפרשים לעמידים יותר לקרעים אורכיים מאשר מפרשים מסורתיים, משום שבמפרש הג'ונקה מוגבל הקרע לקטע אחד שבין שני פסיסים. הזרוע והמנור מורמים ומורדים באמצעות חבלים נפרדים הנקראים נֵפִים או מַתְלִים.
סוגים אחדים של ג'ונקות מניפים מפרשים אורכיים מסוג אחר, הנקראים בטרמינולוגיה המערבית "מפרשי מוט" (sprit sail).
המבנה והגמישות של הם שעשו את הג'ונקה לכלי שיט מהיר ונוח. שלא כמו במַעֲטֶה הרָחְבִּי המערבי המסורתי, יכולים המפרשים של הג'ונקה להסתובב על גבי התורן פנימה בכיוון ציר האורך של הספינה, תצורה המאפשרת לג'ונקה שיט קרוב יותר לרוח בהשוואה למפרשים רוחביים. בספינות מערביות פתרו את הבעיה של שיט קרוב לרוח על ידי הוספה של מפרשים אורכיים ייעודיים למפרשים הרוחביים הייעודיים, והיתרון של מפרש הג'ונקה היה בהיותו דו-שימושי: הוא מסוגל לתפקד גם כמפרש רוחבי וגם כמפרש אורכי ביעילות סבירה.
קיים הרבה מן המשותף בין המפרשים של הג'ונקות לבין המפרשים, היעילים ביותר מבחינה אווירודינמית, בהם משתמשים בגלשני רוח או בקטמרנים.
בג'ונקה הוא פשוט או שאינו קיים כלל. תורן הג'ונקה הוא תורן מוצק וחזק העשוי מכלונס אחד. לתורן תמיכה חזקה במיוחד לגוף האונייה בחלקו התחתון, מה שמייתר את הצורך ברכסות – חבלים עבים לייצוב וחיזוק התורן בממד הרוחבי. לפעמים מצויד התורן בסָמוֹכוֹת, חבלים לייצובו וחיזוקו בממד האורכי. לשיטה זו יש יתרון גדול, משום שניתן להחליף מפנה על ידי העברת המפרש מצדו האחד של התורן לצדו השני בקלות רבה; החבלים אינם מפריעים.
המפרשים מפוזרים בין מספר תרנים, ומאפשרים בכך את הגדלת שטח המפרשים וחלוקה טובה של כוח הרוח המופעל על הספינה.
בראשי התרנים של הג'ונקה נתלו דגלים צבעוניים שמטרתם להבטיח מזל ונשים לספנים. אגדה סינית שהתהלכה בין הספנים בתור הזהב של הג'ונקות מספרת כי דרקון שוכן בינות לעננים. נאמר כי כאשר הדרקון נעשה זועף הוא יוצר טייפונים וסערות. דגלים בצבעים זוהרים שעליהם כיתוב בסינית נועדו להפיג את זעמו של הדרקון. הצבע הטוב היה האדום, משום שעל פי האגדה הוא משפיע על הדרקון לסייע למלחים.
גוף הספינה
גוף הג'ונקה הקלאסית נבנה מעץ שמקורו בדרך כלל באחד העצים במחלקת המחטניים, דוגמת האורן, אם כי בגואנגדונג נהגו לבנות את גוף הג'ונקה מטיק, עץ השייך למחלקת הדו-פסיגיים. גוף הספינה חולק למדורים רבים, שהגישה לכל אחד מהם הייתה על ידי כַּוּוֹת וסולמות נפרדים, מבנה המזכיר את המבנה הפנימי של חזרן (במבוק). למבנה המסורתי היו ירכתיים בצורת פרסה המסתיימים בסִפּוּן בֵּית הָאַחְרָה מוגבה. תחתית הג'ונקה הייתה שטוחה ונטולת שדרית (בדומה לסמפאן), ולכן הספינה הייתה תלויה בחרב או בלוחות צד או בהגה כיוון גדול במיוחד על מנת למנוע מהספינה להחליק הצידה במים בהשפעת רוח צד. הג'ונקות הגדולות ביותר, אוניות האוצר בצי עליו פיקד ג'נג חה, נבנו במטרה לחקור את העולם במאה ה-15, ועל פי כמה כרוניקות סיניות עלה אורכן על 120 מטרים.
הגה הכיוון
ג'ונקות השתמשו בהגה כיוון המורכב על הירכתיים מאות שנים לפני שהטכנולוגיה אומצה במערב, אם כי המקור, הצורה ואופן ההרכבה של הגה הכיוון שונים לגמרי מאלו שהיו נהוגים במערב. הייתה זו המצאה שאפשרה לנווט ספינות גדולות בעלות בֹּלֶט גבוה, והתכנון המדוקדק שלו איפשר כוונון בהתאם לעומק המים. לג'ונקה שממדיה גדולים נדרשו שלושה אנשי צוות על מנת לשלוט בהגה הכיוון במזג אוויר סוער. התיאור העתיק ביותר של הגה כיוון המורכב בירכתי ספינה קיים כעיטור על דגם של ג'ונקה מקרמיקה המתוארכת לפני המאה הראשונה לספירה, אם כי יש חוקרים הטוענים שמדובר במשוט ניווט – טענה סבירה בהתחשב בכך שהמודל הוא של ספינת נהר שקרוב לוודאי נגררה על ידי אנשים או בעלי חיים, או שנדחפה בעזרת מוט שאיש צוות נעץ בתחתית נתיב השיט.
בתקופה כלשהי במאות ה-13 עד ה-15 החלו ג'ונקות רבות להתקין הגה כיוון בעל "חלונות" (כלומר שהיו בו חורים), קרוב לוודאי משום שהגה כיוון מסוג זה דורש פחות כוח כדי לסובב אותו.
הגה הכיוון היה החלק החזק ביותר בג'ונקה. באנציקלופדיה טְייֵנְגוֹנְג קָאיווּ (פין-יין Tiangong Kaiwu - "ניצול מפעלי הטבע"), שיצאה לאור ב-1637, כתב המחבר סוֹנְג יִינְגְשִׂינְג (Song Yingxing) "העמוד של הגה הכיוון עשוי מאולמוס או מ'לָאנְג מוּ' או מ'ג'וּ מוּ'". המחבר, בן תקופת שושלת מינג, שיבח את החוזק של העץ "לָאנְג מוּ" ומשווה אותו לאפשרות ש"אדם יוכל להרים אלף 'ג'וּן' בעזרת חוט בודד של משי או שיעמוד בפני המשקל של מפולת הרים".
מדורים נפרדים
מאפיין נוסף של הג'ונקות היה חלוקה למדורים פנימיים שביניהם הותקנו מְחִיצוֹת הַפְרָדָה אטומות למים בחומר שאינו דליק. תפקיד המחיצות היה לחזק את מבנה הספינה ולהתמודד עם הצפה במקרה של חור בדופן הספינה (המים ממלאים רק מדור אחד, אינם גורמים לטביעת הספינה וסחורה המצויה במדורים האחרים אינה נפגעת). על ספינות הבנויות בצורה כזו כתב הסופר ג'וּ יוּ (朱彧 פין-יין Zhu Yu) מתקופת שושלת סונג, שאביו היה ממונה על הסחר הימי בנמל גואנגג'ואו, בספרו "שיחות שולחן בפִּינְגְג'וֹאוּ" (萍洲可談) שיצא לאור ב-1119. גם הנוסע הבֶּרְבֵּרִי אבן בטוטה (1377-1304) תיאר מבנה זה בפרוטרוט. אף כי יש היסטוריונים המטילים ספק בהיותן של המחיצות בג'ונקות אטומות למים, מרביתם מאמינים כי היו בג'ונקות הסיניות מדורים אטומים למים. ברטון, שכתב על הג'ונקות, העיר שחסרונה של שיטת המדורים האטומים הוא בכך שהיא מקשה על גילוי קיומו של חור בדופן הספינה, וכן שיש צורך להתקין מַשְׁאֵבַת שִׁפּוּלַיִם בכל אחד מהמדורים, מבלי לדעת שהסינים כבר פתרו בעיות אלו. בכל שרידי הג'ונקות הטרופות שנתגלו עד היום היו זְחִילִים. חורי ניקוז אלו היו שונים מחורי הניקוז שהותקנו בדרך כלל בחזית המדור הקדמי ולעיתים גם בירכתי המדור האחורי, שנועדו לספוג מים בכוונה (ראו בהמשך). הזחילים הותקנו בבסיס המחיצות ונועדו לנקז את המים למדור הנמוך ביותר וממנו להפעיל משאבת שיפוליים אחת בלבד. על פי העדויות מהספינות הטרופות, מאמינים כי ניתן היה לסתום את חורי הניקוז בצורה הרמטית על מנת לאחסן נוזלים או על מנת לבודד מדור שנתגלתה בו דליפה.
ב-1787 כתב בנג'מין פרנקלין מכתב בנושא מיזם משלוח חבילות דואר בין צרפת לארצות הברית:.
סר סמואל בנתם (Samuel Bentham; 1831-1757), המפקח על המספנות של הצי המלכותי הבריטי, תכנן ובנה ב-1795 שש ספינות מפרש חדשות, שבהן בנה "מחיצות שיתרמו לחוזק הספינה ויבטיחו אותה מפני טביעה, כפי שנוהגים הסינים בימינו". בנתם הודה כי קיבל את הרעיון של מדורים חסינים למים מהתבוננות בג'ונקות של הסינים כאשר שהה בסין ב-1782. בנתם היה ידידו של איזמבארד קינגדום ברונל, ולכן קיימת טענה שייתכן כי הייתה לו השפעת מה על ההחלטה של ברונל לאמץ מחיצות חיזוק אורכיות בסיפון התחתון של הספינה בריטניה הגדולה. בתקופה זו בנתם כבר תכנן ובנה אסדה המחולקת לתאים לשימוש על הנהר וולגה, כך שהרעיון של חלוקה רוחבית של גוף הספינה כבר נבט ככל הנראה במוחו. עם זאת, יש הבדל גדול בין המחיצות הרוחביות בבנייה הסינית, שאינן מהוות חיזוק אורכי, והמדורים האורכיים בתוכנית של ברונל, שמקור ההשראה לתכנונם היה כמעט בוודאות הנדסת הגשרים שהוא ועמיתיו להמצאה של בניית אוניות מברזל הכירו כה טוב.
בספרו מתייחס נידהם לנושא הזחילים לעומת חורי הניקוז במדור הקדמי והאחורי.
המצאות ואביזרים
בין ההמצאות שנועדו לשיפור ושכלול יכולת השיט של הג'ונקות:
היסטוריה
הרישומים הראשונים בנושא הג'ונקות מצויים במקורות המתוארכים לתקופת שושלת האן (220 לפנה"ס - 200 לספירה).
ג'ונקות מהמאה השנייה (שושלת האן)
בספר "נפלאות הדרום" (南州異物志) מתאר וָאן גֶ'ן (萬震) ג'ונקות המסוגלות לשאת 700 נוסעים ו-260 טון מטען. הוא מתאר את מבנה הספינה כדלקמן: "ארבעת המפרשים אינם פרושים כשפניהם קדימה (לרוחב האונייה), אלא באלכסון, והם קבועים כולם באותה זווית, כדי שיוכלו לקלוט את הרוח ולפלוט אותה. אלו שמאחורי המפרש הקרוב ביותר לרוח, זה הקולט (ראשון) את לחצה, מעבירים את נשיבתה זה לזה, כך שכולם מנצלים את כוחה. אם נושבת רוח סערה, מקטינים (המלחים) או מגדילים בהתאם את שטח המפרשים. המערך האלכסוני, המאפשר למפרשים לקלוט זה מזה את נשיבת הרוח, פוטר מן החשש הכרוך בשימוש בתרנים גבוהים. לכן אוניות אלה אינן מהססות להפליג גם ברוחות חזקות ובגלים סוערים, ובעזרתן מסוגלות הן להגיע למהירות רבה."
בספר משנת 260 לספירה מתאר קָאנְג טָאי (康泰) ספינות בעלות שבעה תרנים, שהרחיקו שוט עד סוריה.
ג'ונקות מהמאה ה-14 (שושלת יואן)
הממדים העצומים של הספינות הסיניות מימי הביניים מתוארים במקורות הסיניים, ומאומתים על ידי נוסעים מערביים שהגיעו למזרח, דוגמת מרקו פולו, אבן בטוטה וניקולו דה קונטי (Niccolò da Conti; 1469-1385). לדבריו של אבן בטוטה, שביקר בסין ב-1437:
ג'ונקות של המאות ה-15 עד ה-17 (שושלת מינג)
בתקופת שושלת מינג שימשו ג'ונקות למסחר עם מדינות אחרות באסיה, כאמצעי להרחיב את ההשפעה המדינית של הקיסרות, כספינות ששימשו פירטים לתקוף ערי נמל, ובסוף התקופה גם כאמצעי להובלת גייסות שכבשו את טאיוואן מידי הולנדים.
את העובדה שלקיסרות הסינית לא היה צי החלו לנצל פירטים יפניים והחלו לפשוט על ערי הנמל של סין. אליהם הצטרפו סינים שהאיסור על סחר עם מדינות אחרות (בייחוד עם יפן) פגע בכלכלתם. הציים של הפירטים, שכונו ווֹקוֹאוּ (Wōkòu), כללו מאות ג'ונקות, ועיקר פעילותם הייתם בתקופתם של הקיסרים ואן-לי וג'יאג'ינג, הנחשבים קיסרים חלשים. השינוי חל עם הופעת הפורטוגזים, שהפירטים לא יכלו להתמודד עם ספינותיהם החמושות בתותחים, והסכמת הקיסרות להקל על איסור המסחר הבינלאומי, שני גורמים שגרמו לווֹקוֹאוּ לנטוש את הפירטיות ולחזור למסחר.
בעלי ג'ונקות רבים עסקו באותה עת במסחר ובשוד ימי. סוחרים פורטוגזים נהגו לשכור את שירותיהם. כך למשל הגיעה משלחת ז'ורז' אלוורש (Jorge Álvares) שהיה ראשון הפורטוגזים לסין ב-1513 על סיפונה של ג'ונקה. גם האירופאים הראשונים שהגיעו ליפן עשו זאת על סיפונה של ג'ונקה סינית, שבעליה היה בעברו שודד ים. היו אלו צמד סוחרים פורטוגזים שנחתו בכף קדוקורה בקצה הדרומי של האי טנגשימה ב-23 בספטמבר 1543. באוגוסט 1549 הגיעה הנצרות לראשונה ליפן אף היא בג'ונקה סינית שבעליה היה בעברו שודד ים. היה זה הישועי פרנסיסקו חאווייר שמצא שג'ונקה זו היא כלי השיט היחיד שהיה מוכן להובילו ממלאקה ליפן.
משלחת ג'נג חה
הג'ונקות הגדולות ביותר שאי פעם נבנו הן קרוב לוודאי אלו של האדמירל ג'נג חה, עבור מסעותיו באוקיינוס ההודי. על פי המקורות הסיניים, כלל הצי עבור מסע ג'נג חה בשיאו ב-1405 קרוב ל-30,000 מלחים ומעל ל-300 ספינות מהסוגים הבאים:
סיפורי נוסעים אירופאיים
בתוך תיאור מסעותיו באסיה בין השנים 1419 ל-1444 מתאר ניקולו דה קונטי כלאחר יד ג'ונקות גדולות ממדים בעלות הדחק של כ-2,000 טון:.
ב-1456 תיארה מפת פרה מאורו את נוכחות הג'ונקות באוקיינוס ההודי כמו גם את מבנן: פרה מאורו אף מסביר כי אחת מג'ונקות אלו הקיפה את כף התקווה הטובה והפליגה עמוק לתוך האוקיינוס האטלנטי ב-1420:
המסחר באסיה
ג'ונקות סיניות השתתפו בצורה נרחבת במסחר באסיה במהלך המאה ה-16 והמאה ה-17, במיוחד בדרום-מזרח אסיה ויפן, כשהן מתחרות בספינות החותם האדום היפניות, בקאראקים הפורטוגזים ובגליאונים ההולנדים. ריצ'רד קוקס (Richard Cocks; 1624-1566), ראש תחנת המסחר האנגלית בהיראדו שביפן מהקמתה ב-1613 ועד שפשטה רגל ב-1623, רשם ביומנו שב-1612 לבדה עגנו בנמל נגסאקי בין 50 ל-60 ג'ונקות סיניות.
ג'ונקות אלו היו בדרך כלל תלת-תרניות, בעלות הדחק שבין 200 ל-800 טון, כשבגדולות בהן היו כ-130 מלחים, 130 סוחרים ולפעמים מאות נוסעים.
ג'ונקות במאה ה-19 (שושלת צ'ינג)
באותה תקופה בתאילנד נבנה ואט יאנאווה, שהוא מקדש בצורת ג'ונקה.
ג'ונקות במאה ה-20
בשנים האחרונות גדל מספר העיצובים של מפרשיות ספורט ושעשוע מודרניים המשתמשים במעטה ג'ונקה, דוגמת הדגם "בדג'ר" (Badger) של קבוצת העיצוב בנפורד (Benford Design Group) שהתפרסם בספרה של אני היל (Annie Hill) "מסעות לבעלי הכנסה קטנה". טום מקנוטון (Tom MacNaughton) מקבוצת מקנוטון (MacNaughton Group) תכנן כמה דגמים פופולריים העושים שימוש במעטה הג'ונקה.
Build a Bitch
Build a Bitch הוא סינגל הבכורה של אושיית הרשת והזמרת הפיליפינית-אמריקאית בלה פורץ'. השיר יצא לאור ב-14 במאי 2021, על ידי חברת התקליטים וורנר רקורדס, כסינגל הבכורה שלה מתוך המיני-אלבום Dolls.
רקע וכתיבה
בעקבות הצלחתה ברשתות החברתיות, חתמה פורץ' על חוזה בחברת התקליטים וורנר רקורדס. "אני מרגישה שמצאתי את משפחתי וחלק מהמשפחה ההיא היא החברה", אמרה פורץ' על חתימתה בוורנר בהצהרה לבילבורד. "כשחיפשתי כמה מהאמנים שהיו הכי חשובים עבורי מבחינה מוזיקלית כמו פרינס, דואה ליפה ומדונה, הבנתי שוורנר עזרה לכל האנשים האלו בדרך. אז אני מאוד מתכבדת שיש לי משפחה שנתנה לי הזדמנות ומאמינה בי". פורץ' הוסיפה, "אני שרה וכותבת שירים כל חיי אבל להרכיב משהו מיוחד בצורה כזו ולקבל את ההזדמנות הזו… זה משהו שאעשה לנצח. תהיה אסיר תודה על זה. זו רק ההתחלה". נאמר כי היא מספקת את "המותג הדינמי והמגוון של דארק פופ ".
ביקורות
נכתב על ידי האטי קולינס מווג כי השיר "מדגים את כישרונה המוזיקלי המולד ואת שאיפותה כאמנית" של פורץ', ו"מפרק בזריזות את סטנדרטי היופי הבלתי אפשריים שאנו נתונים אליהם", וצוין גם שהשיר "קליט להפליא, ובאופן לא מפתיע, להיט בטיקטוק".
וידאו קליפ
לצד הסינגל יצא וידאו קליפ שבוים חזותית על ידי אנדרו דונו ויצירתית על ידי סאב ארבן. בקליפ פורץ' מובילה מהפכה נגד חנות בה גברים יכולים לבחור תכונות ליצירת הבנות האידיאליות שלהם, בדומה לסדנת Build-A-Bear, ובסופו של דבר שורפת את החנות.
הצלחה מסחרית
השיר הגיע לראשונה למקום ה-147 במצעד העולמי של ספוטיפיי עם 899 אלף השמעות. נכון ל-4 במרץ 2022, הווידאו קליפ של השיר צבר כ-370 מיליון צפיות.
LED
LED (מאנגלית: Light-Emitting Diode - דיודה פולטת אור או בשמה העממי "לד") היא דיודה הפולטת אור בספקטרום צר בעת מעבר זרם חשמלי. דיודות מסוג זה הן הרכיב העיקרי בנוריות חיווי ובקרה וכן בנורות LED, והן נמצאות גם בטלפונים סלולריים ובצגי טלוויזיה ומחשב.
היסטוריה
ב-1957 דיווח רובין בראונסטין, עובד RCA, על גילוי פליטת אור אינפרא אדום ממוליך למחצה מסוג גליום ארסניד.
ב-1962 רשמו שני חוקרים מחברת טקסס אינסטרומנטס פטנט על פיתוח דיודה פולטת אור אינפרא-אדום, שהתבססה על התרכובת. דיודות פולטות אור בספקטרום אינפרא אדום משמשות עד היום בהתקני שלט-רחוק. באותה שנה פיתחו ניק חולונייק ואולג לוסב  את הדיודה הראשונה שפולטת אור בתחום האור הנראה. הדיודה פלטה אור אדום. ב-1972 פותחה דיודה הפולטת אור צהוב. הייצור שלהן החל בשנות השישים, בתחילה בצבע אדום, ובמחיר גבוה יחסית. דיודות אלו פלטו אור חלש יחסית, שהתאים בעיקר לשימוש כנורות בקרה וחיווי למכשור חשמלי, שעונים ומכשירים אחרים, אך לא לתאורה. בהמשך פותחו גם דיודות אור בצבעים אחרים, ומחירן הוזל מאוד.
עד שנות השבעים ניתן היה לייצר דיודות אור בצבעים ירוק, אדום, תת אדום, כתום וצהוב. עם ההתפתחות הטכנולוגית ניתן לייצר דיודות שיפלטו אור בצבעי הספקטרום הנראה, בתחום התת-אדום ובתחום העל-סגול (לרוב עד ל-350 ננומטר, אם כי חברות כמו אוסרם וסמסונג הציגו דיודות שפולטות באורכי גל קצרים ). כדי לייצר אור לבן, נדרש היה פיתוח של LED לאור כחול. ב-1972, הרברט פאול מארושקה וואלי רהינס מאוניברסיטת סטנפורד, פיתחו את הדיודה הראשונה שפולטת אור בצבע כחול מסוג גליום ניטריד. בשנת 1989, חברת Cree פיתחה דיודות אור כחולות מסוג צורן קרביד שאפשרו לייצר דיודות RGB ואף אור לבן משילוב שלושת הצבעים. אולם רק עם פיתוח דיודות פולטת אור כחולות בבהירות גבוהה ביפן בתחילת שנות התשעים על ידי שוג'י נקמורה, הירושי אמאנו, ואיסאמו אקאסאקי, התאפשר לקראת סוף העשור פיתוחן של דיודות פולטות-אור לבנות, המורכבות מדיודה כחולה וציפוי זרחני צהוב שיוצרים ביחד אור לבן, בעוצמה מספקת כדי לשמש לתאורה, ולייצור של נורות LED שיחליפו את נורות הליבון הוותיקות. למרות היתרונות העיקריים עליהם מצהירים יצרני התאורה ביחס לנורות אלה, הכוללים נצילות אורית גבוהה ואורך חיים משוער שיכול להגיע ל-60,000 שעות פעולה, בפועל מסיימות רבות מנורות ה-LED את חייהן כבר לאחר מספר שנים בודדות.
אף ששוג'י נקמורה, הירושי אמאנו, ואיסאמו אקאסאקי לא המציאו את נורת ה-LED הכחולה, אלא תרמו להפיכתה למוצר מסחרי, הם זכו בפרס נובל לפיזיקה לשנת 2014 על הישג זה. זהו הפיתוח הראשון בהיסטוריה בתחום התאורה שזוכה להכרה על ידי פרס נובל. מדענים אחרים, שעסקו בפיתוחים לא פחות חשובים בתחום התאורה (כדוגמת תומאס אדיסון, שהפך את התאורה החשמלית לנחלת הכלל, המפרי דאווי שגילה את הקשת החשמלית, ניק חולונייק ואולג לוסב, ממציאי דיודת ה-LED הראשונה שפלטה אור בתחום האור הנראה, וכן הרברט פאול מארושקה, ממציא דיודת ה-LED הכחולה בפועל[3][4]), לא זכו בפרס נובל. זהו גם אחד מההישגים הטכנולוגיים הבודדים בהיסטוריה שזכה להכרה על ידי פרס נובל, שאיננו ממוקד בתחום הטכנולוגיה. הפרס המקביל לנובל בתחום הטכנולוגיה הוא פרס טכנולוגיית המילניום.
עקרון הפעולה
ה-LED היא דיודה בעלת תכונות ייחודיות. בדומה לדיודה רגילה, הדיודה פולטת האור כוללת מוליך למחצה, שייחודו בפליטת אור לא קוהרנטי. ספקטרום האור נקבע בהתאם לתרכובת המוליך למחצה. המוליך למחצה שבדיודה עבר זיהום על מנת ליצור בו צומת p-n. בדומה לדיודה סטנדרטית, הזרם החשמלי ב-LED יזרום ממתח קדמי מצד ה-p לצד ה-n, אך לא יזרום בכיוון ההפוך כאשר הדיודה במתח אחורי. נושאי מטען (אלקטרונים וחורים) יסחפו אל תוך הצומת כתוצאה מהמתח הקדמי שמופעל על הדיודה. ברגע שאלקטרון יפגוש חור, הוא יאבד מהאנרגיה שלו וייפול למצב אנרגטי נמוך יותר.
המיוחד ב־LED לעומת דיודה סטנדרטית, הוא שישנו פער אנרגטי ישיר בין נקודת השיא האנרגטית בפס הערכיות לבין השפל האנרגטי בפס ההולכה של המוליך למחצה. משמעות הפער האנרגטי הישיר היא שהאלקטרון יכול ליפול מפס ההולכה לפס הערכיות תוך כדי שימור התנע שלו ופליטת פוטון בעל אנרגיה המתאימה לפער אנרגיה זה - כלומר הדיודה תפלוט אור כשהיא נמצאת בממתח קדמי.
שימושים ב־LED
דיודות פולטות אור הן הרכיב העיקרי בנוריות חיווי ובקרה וכן בנורות LED.
פעולה תקינה של ה-LED תלויה מאוד בטמפרטורה שבה היא נמצאת, דבר שמהווה את אחד מחסרונותיה. בטמפרטורה גבוהה מדי, אורך חיי ה-LED מתקצר והבהירות יורדת. עם זאת בטמפרטורה נמוכה מאוד, עוצמת הבהירות של ה-LED עולה ואורך החיים גדל. ניתן לנצל יתרון זה להתקנת תאורת LED במקררים ובמקפיאים. כיוון שהנורה הופכת אנרגיה חשמלית לאור ומסוגלת לעשות את התהליך ההפוך, ניתן להשתמש בה עם רב מודד כדי לבדוק את עוצמת האור.
ה-LED איננו מסיים את חייו בדרך כלל באופן פתאומי כמו נורת להט, אלא מספק פחות ופחות אור לאורך זמן.
מיחזור
כמו בכל מוצר אלקטרוני, נורות וגופי תאורה של LED מכילות רכיבים אלקטרונים רבים שייצורם מזהם מאוד את הסביבה והן מהוות פסולת אלקטרונית בעת השלכתן, עקב כך יש לפנות אותן למיחזור אלקטרוניקה שידוע כמזהם סביבתי חמור.
הילד מעבר לרחוב
הילד מעבר לרחוב הוא סרט קולנוע ישראלי של יוסף שלחין משנת 1966. הסרט הוא סרט ילדים ונוער אשר זכה לשבחי הביקורת ואף להצלחה מסחרית בישראל (בסרט צפו 514,600 צופים). הסרט, אשר הושפע מהזרם הנאו-ריאליסטי בקולנוע, עסק בבעיות החברתיות הקשות שישראל התמודדה איתן באותן שנים. בניגוד לסרט הישראלי המצליח ביותר באותן שנים, "סאלח שבתי", אשר התייחס לבעיות החברתיות בצורה הומוריסטית, "הילד מעבר לרחוב" הוא סרט קודר, אשר בו נקודות אור מעטות בלבד. הסרט זכה לציון לשבח בקטגוריית סרטי הילדים בפסטיבל הסרטים של ונציה, וכמו כן זכה להצלחה בפסטיבל סרטים בטהראן. חלקו של הסרט צולם בשכונת אושיות ברחובות.
עלילה
דוד (שאול שלחין) הוא ילד בן 12 החי עם אביו (אריה אליאס) קשה היום והאלכוהוליסט, אשר אינו שם לב כיצד בנו מתדרדר לעבריינות. האב מכה את בנו ואינו מאמין לדבריו. את הקִרבה והחיבה היחידים מצליח הילד לקבל מכלבתו הנאמנה ומבת כיתתו, ילדה נכה, בת יחידה למשפחה מבוססת. העלילה מסתבכת כאשר דוד משתתף (בתור צופה מתריע) בפריצה של עבריינים צעירים לקיוסק. בעקבות גילוי הפריצה הוא בורח מפחד ידו הקשה של אביו. זה, רואה לבסוף את התדרדרות בנו ומנסה לשנות את גישתו אל הילד.
בצלאל אלוני
ביוגרפיה
אלוני נולד בפתח תקווה למשפחה של עשרה אחים, להורים שעלו מתימן וגדל בשכונת יד אליהו בתל אביב. קיבל חינוך דתי ולמד בתיכון צייטלין. לאחר שחרורו מצה"ל השתתף כשחקן בהצגה בתיאטרון האוהל שלאחריה הבין שעליו לעסוק בתפקידי בימוי וניהול. עבד במחלקת החינוך של עיריית תל אביב. שני ספרי שירה שלו "דמעות כתובות" (1963) ו"ילדי הקט מחייך" (1965) ראו אור בהוצאת "מחברות לספרות".
ב-1971 נבחר אלוני לנהל את "סדנת תיאטרון שכונת התקווה", חוג תיאטרון לנערי שכונת התקווה שיזמה השחקנית אורנה פורת. הוא ניהל את הסדנה וכן כתב וביים את כל הצגות שהועלו על ידיה, בהן "פרחים מפלסטיק" (1971), "חשוד תמיד חשוד" (1972), "סמבוסק מתי הבחירות" (1973), "אהבה ראשונה" (1974), "וחוץ מזה הכול בסדר" (1975) ו"שיר השירים בשעשועים" (1976). הסדנה גם הוציא לאור מספר תקליטים.
הצגות הסדנה הוצגו באופן קבוע באולם "צוותא" בתל אביב ובמקומות אחרים בישראל. ההצגה "חשוד תמיד חשוד" זיכתה את סדנת התקווה בפרס כינור דוד היוקרתי למחזה המיוחד של השנה. ב-1975 זכתה הסדנה במקום השני בפסטיבל הזמר והפזמון עם השיר "פרשת דרכים". בין שחקני וזמרי הסדנה בלטה, כבר בימיה הראשונים, נערה צעירה ושמה עפרה חזה, שהייתה אז רק בת 13. עם הזמן היא הפכה לכוכבת הסדנה.
לאחר שבע שנים, ב-1978, "סדנת תיאטרון שכונת התקווה" חדלה מפעילותה, ואלוני החל כותב, מלחין, מפיק ומנהל את הקריירה של עפרה חזה. בין עשרות הלהיטים הגדולים שכתב לה: "תפילה", "אמן למילים", "אין זמן לתעות", "בית חם", "יד ביד", "הגשם", "שיר אהבה לחייל", "במנגינת הלב", "סימנים של אוהבים" ועוד רבים אחרים לאורך הקריירה שלה. להיטים אלה ואחרים זיכו את השניים באלבומי זהב ופלטינה בישראל ובעולם.
ב-1984 חזה ואלוני הקליטו את האלבום שירי תימן, שהופץ גם בעולם. הצלחת האלבום סימנה בתוך זמן קצר פריצה מטאורית אל קדמת המוזיקה העולמית. השניים המשיכו ליצור ואלבומיהם נמכרו במיליוני עותקים, בהם האלבום Shaday שיצא בשנת 1988 כהפקה לשוק הבינלאומי וזכה להצלחה רבה באירופה ואף שהה במשך תשעה שבועות במצעד אלבומי הבילבורד האמריקאי, והאלבום Kirya, שהיה מועמד לפרס גראמי.
ב-3 בפברואר 1987 ניצל יחד עם עפרה חזה מהתרסקות מטוס ססנה, שהיה אמור להחזיר אותם מהופעה בבסיס נבטים לתל אביב, והתרסק ליד דאהרייה בהרי חברון.
בשנת 2007 כתב אלוני את הספר "מכתבים לעפרה". ב-2009 עלה בתיאטרון הצפון המחזמר "עפרה" שכתב אלוני על בסיס הספר. את דמותה של עפרה חזה גילמו ליאל קולט ולירון סלע. את אלוני עצמו גילם גברי בנאי, ואת אשתו גילמה חגית דסברג. העלאת המחזה עוררה מחלוקת בין משפחת חזה לבין אלוני. בסופו של דבר עלתה ההצגה לאחר שהושגה פשרה.
חיים אישיים
בצלאל אלוני נשוי לאוגניה, ואב לשני בנים. אלוני הוא דודה של הזמרת והשחקנית אלינור אהרון.
דני אבדיה
דֶנִי אָבְדִיָה (בסרבית: Дени Авдија; נולד ב-3 בינואר 2001) הוא כדורסלן ישראלי-סרבי, המשחק בקבוצת וושינגטון ויזארדס מליגת ה-NBA ובנבחרת ישראל בכדורסל בעמדות הסמול פורוורד והפאוור פורוורד. הוא זכה בשתי מדליות זהב עם נבחרת העתודה של ישראל, כולל באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 בשנת 2019, שבה גם זכה בתואר השחקן המצטיין של האליפות.
ביוגרפיה
אבדיה נולד בקיבוץ בית זרע, וגדל בהרצליה. אמו, שרון ארצי, היא בת קיבוץ בית זרע, וכדורסלנית עבר, ואביו הוא כדורסלן העבר זופר אבדיה, המגיע ממשפחה גוראנית-חילונית מרקע מוסלמי מקוסובו. .
בילדותו, אבדיה שיחק כדורסל מאז היותו תלמיד כיתה ד' בהרצליה. בכיתה ז' עבר לבית הספר תיכון חדש ולמכבי תל אביב שם שיחק תחת המאמן אור ילון. בתחילת הדרך שלו במועדון הנוער, לא נהג אבדיה לשחק הרבה. בכיתה י' סבל מפציעה קשה בגב שמנעה ממנו לשחק במשך חצי שנה. אביו, זופר אבדיה, התחיל בקריירת אימון לאחר פרישתו כשחקן, ולקח את בנו לכל משחק ואימון.
בקיץ 2017 קיים המאמן פיני גרשון פגישה עם אביו של אבדיה לגבי עתידו בנבחרת הלאומית. זאת מכיוון שלדני אבדיה אזרחות כפולה - סרבית (מאביו) וישראלית מלידה, ועל כן באפשרותו לשחק בנבחרת סרביה או בנבחרת ישראל. בסופו של דבר, אבדיה משחק בנבחרת ישראל.
ב-18 בנובמבר 2020 נבחר אבדיה במקום התשיעי בדראפט ה-NBA על ידי וושינגטון ויזארדס, באותו דראפט ה-NBA בו נבחר עמיתו לנבחרת ישראל ים מדר על ידי בוסטון סלטיקס. במהלך ראיון לקראת דראפט ה-NBA, אבדיה סיפר שאביו במקור מקוסובו, סרביה, כשעל דש החליפה של דני התנוססה סיכה עם דגלי ישראל וסרביה.
מכבי תל אביב (2017–2020)
אבדיה זכה עם קבוצתו מכבי תל אביב באליפות הנוער לשנת 2016/2017 ובגביע תוך כדי שהוא קולע 26 נקודות בגמר.
ב-7 בספטמבר 2017 עלה אבדיה לקבוצה הבוגרת של מכבי תל אביב, והמשיך לשחק במקביל גם בנוער. חודשיים לאחר מכן חתם על חוזה בקבוצה ל-6 שנים.
באוגוסט 2018 השתתף אבדיה במחנה האירופאי של "כדורסל ללא גבולות" וזכה בתואר השחקן המצטיין. שנה לאחר מכן השתתף במחנה הבינלאומי של "כדורסל ללא גבולות" וזכה בתואר השחקן המצטיין, ובכך היה לשחקן הראשון בהיסטוריה של הפרויקט לזכות בתואר בשני המחנות: האירופאי והבינלאומי.
בפברואר 2019, שיחק אבדיה עם קבוצת הנוער של מכבי תל אביב, בטורניר היורוליג לנוער עד גיל 18, שם סיים אבדיה בחמישיית הטורניר, עם ממוצעים של 24.3 נקודות, 11.0 ריבאונדים, 6.1 אסיסטים ו-3.8 חטיפות למשחק. אף על פי שהיווה חלק מסגל הקבוצה הבוגרת לאורך מרבית העונה מיעט לשחק ושותף לדקות מעטות בלבד במפעלים השונים.
וושינגטון ויזארדס (2020–הווה)
בתום עונת 2019/20 נסע אבדיה לארצות הברית במטרה להיבחר בדראפט ה-NBA לקראת עונת 2020/2021 ב-NBA. ב-18 בנובמבר 2020 נבחר אבדיה במקום התשיעי בדראפט ה-NBA על ידי וושינגטון ויזארדס,  ובכך הפך לשחקן הכדורסל הישראלי הראשון שנבחר בלוטרי של דראפט ה-NBA, ולשחקן הבינלאומי השני באותו דראפט לאחר שקיליאן הייז הצרפתי נבחר שני מקומות לפניו.
במשחקו הראשון ב-14 בדצמבר 2020, קלע 15 נקודות ב-100% מהשדה בהפסד קבוצתו מול ברוקלין נטס ובמשחקו הרשמי הראשון ב-NBA, ב-23 בדצמבר 2020, קלע 7 נקודות ואסף 4 ריבאונדים בהפסד קבוצתו מול פילדלפיה 76'. ב-3 במרץ 2021 נבחר דני למשחק ה"Rising Stars Challenge" (אנ'), אך המשחק לא התקיים בגלל צמצום האולסטאר ליום אחד. ב-2 באפריל סיים עם דאבל דאבל ראשון בקריירה (11 נקודות ו-10 ריבאונדים), בהפסד קבוצתו לדטרויט פיסטונס. ב-22 באפריל 2021 נפצע בקרסול בניצחון של קבוצתו על גולדן סטייט ווריורס, וסיים את העונה הסדירה.
במהלך פגרת הקיץ לקראת עונת 2021/2022 ב-NBA הוחלט שאבדיה לא ישחק עבור הוויזארדס בליגת הקיץ של ה-NBA על מנת שיתחזק גופנית ומנטלית, שלא יפצע שוב, ושישמור על כשירות לעונה הקרובה בפרט ולהמשך הקריירה בכלל.
ב-16 במרץ 2022, במשחק מול דנבר, קבע אבדיה שיא עונתי לאחר שסיים את המשחק עם 19 נקודות והוסיף 7 כדורים חוזרים ו-3 אסיסטים. ב-26 במרץ 2022 קבע אבדיה שיא קריירה חדש של 21 נקודות, בניצחון 97:100 מול דטרויט פיסטונס, והוסיף 10 כדורים חוזרים ו-4 אסיסטים. את עונת 21/22 סיים אבדיה כשהוא משחק את כל 82 המשחקים בעונה הסדירה, בכך הוא אחד השחקנים מתוך חמישה בלבד ששיחקו את כל 82 המשחקים באותה עונה.