cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בנואה שיירו
קריירת מועדונים
ב-2004 חתם שיירו בקבוצת אוסר, אשר מאמנה היה גי רו. הוא שיתף פעולה בחוליית הקישור של הקבוצה יחד עם שחקנים כמו פיליפ ויולאו וליאונל מאת'יס. בעונתו הראשונה בקבוצה,, זכה עמה בתוארו הראשון - גביע הליגה הצרפתית - לאחר ניצחון על סדאן במשחק הגמר. בעונת מונה שיירו לקפטן של אוקזר, וסייע לה להעפיל לשלב הבתים של גביע אופ"א בפעם השלישית ברציפות. עם זאת, במסגרת הליגה באותה עונה אוקזר לא הצליחה לסיים במקום המקנה השתתפות במפעל, ומשכך שיירו, לצד מספר שחקנים בכירים נוספים, עזב אותה על מנת להשתתף במפעלים האירופיים.
לפני עונת עבר שיירו לאולימפיק מרסיי, ששילמה תמורתו 5 מיליון אירו. הוא יצר חוליית קישור מרשימה במיוחד במארסיי, יחד עם סמיר נאסרי ולוריק צאנה, ובעקבות יכולתו הטובה נכלל בנבחרת העונה בליגה הצרפתית. הוא השתתף באותה עונה לראשונה בליגת האלופות, אך קבוצתו סיימה שלישית בבית ולא העפילה לשמינית הגמר. בעונה הבאה הציג שיירו את היכולת הטובה בקריירה שלו כאשר הבקיע שלושה שערים ונתן שבעה בישולים, שסייעו לקבוצה לסיים במקום השני בליגה אחרי בורדו.
ב-29 בינואר 2015 חתם בטורונטו הקנדית. בשנת 2017 פרש ממשחק פעיל.
נבחרת
בפברואר 2009 זומן שיירו לראשונה לסגל הנבחרת הלאומית של צרפת, אך טרם ערך הופעות במדיה. בעונת סייע שיירו למארסיי לזכות באליפות הליגה הצרפתית הראשונה של המועדון מאז 1992, לאחר שכבש חמישה שערים ובישל ארבעה. הוא נבחר פעם נוספת לתואר נבחרת העונה בליגה הצרפתית, אך לא נכלל בסגלה של נבחרת צרפת למונדיאל 2010.
חוק הודעה לעובד ולמועמד לעבודה (תנאי עבודה והליכי מיון לקבלה לעבודה)
חוק הודעה לעובד ולמועמד לעבודה (תנאי עבודה והליכי מיון לקבלה לעבודה), התשס"ב–2002 הוא חוק שלו שתי מטרת:
עיקרי החוק
חוק הודעה לעובד ולמועמד לעבודה (תנאי עבודה והליכי מיון וקבלה לעבודה), קובע כי על המעסיק למסור לעובד הודעה בכתב, שבה יפרט המעסיק את תנאי העבודה של העובד, וזאת תוך 30 ימים מתחילת העבודה (או תוך 7 ימים אם העובד נער בהתאם להגדרתו בחוק עבודת הנוער). ישנה רשימת פרטים ספציפיים שיש לפרט בהודעה זו ובחוק אף קיים טופס ייעודי לכך. במקרה שבו נמסר לעובד הסכם עבודה כתוב ובו מפורטים כל תנאי העבודה שיש למסור לעובד לפי החוק ובטווח הזמנים שבו מחויב המעסיק למסירת ההודעה לעובד על פי החוק – המעסיק לא יידרש למסור הודעה לעובד על פי חוק בנוסף להסכם העבודה.
תוכן ההודעה לעובד
על פי החוק בהודעה לעובד המעסיק נדרש לכלול את הפרטים הבאים:
שינוי בתנאי העבודה
במקרה שבו חל שינוי בתנאי העבודה של העובד, על המעסיק למסור לעובד הודעה על שינוי תוך 30 ימים מהיום שבו חל השינוי (או תוך 7 ימים אם מדובר בנער). גם להודעה על שינוי קיים טופס ייעודי שנקבע בחוק.
וסטסייד גאן
אלווין לאמאר וורת'י  (באנגלית: Alvin Lamar Worthy; נולד ב-27 ביולי 1982), הידוע בשם הבמה וסטסייד גאן (Westside Gunn), הוא ראפר אמריקאי. הוא אחיו למחצה מצד אביו של הראפר קונוויי דה משין, איתו הקים את הצמד "הול אנ' נאש", ובן דודו של הראפר בני דה בוצ'ר. בשנת 2014 הקים את חברת התקליטים "גריזלדה רקורדס", וכן את מותג הבגדים "Fashion Rebels" וחתם על עסקה עם חברת שיידי רקורדס של אמינם ופול רוזנברג בשנת 2017. בשנת 2020 עזב את שיידי רקורדס ויצא לדרך עצמאית.
קריירה מוזיקלית
בשנת 2016 הוציא את אלבומו המסחרי הראשון, Flygod. ב-3 במרץ 2017 חתמה חברת התקליטים גריזלדה רקורדס עם חברת שיידי רקורדס של הראפר אמינם, חברת בת של אינטרסקופ רקורדס, והפכה את וסטסייד גאן וקונוויי דה משין לראפרים הראשונים מבאפלו שחתמו בלייבל מרכזי.
ב-17 באפריל 2020 הוציא את אלבום האולפן השלישי שלו, Pray for Paris. באלבום משתתפים אמנים כמו טיילר, דה קריאייטור, וייל, ג'ויס רייס, ג'ואי באדאס ופרדי גיבס. האלבום התקבל היטב על ידי המבקרים, כשמגזין פיצ'פורק העניק לו ציון של 8 מתוך 10 נקודות. ב-3 ביולי 2020 הוציא את המיקסטייפ העשירי שלו, Flygod Is an Awsome God II, המהווה המשך למיקסטייפ שלו, Flygod Is an Awsome God.
ב-2 באוקטובר 2020 הוציא וסטסייד גאן את אלבומו הרביעי והבכורה שלו בשיידי רקורדס, Who Made the Sunshine, שהיה גם לאלבומו האחרון בחברה, לאחר שנפרד ממנה ויצא לדרך עצמאית בנובמבר 2020.
טימפנומטריה
בדיקת טימפנומטריה או בדיקת היענות אקוסטית היא בדיקת שמיעה המודדת את היענות האוזן התיכונה תוך שינוי הלחץ המופעל על עור התוף. תוצאות הבדיקה מוצגת על גרף המייצג את היחסים בין לחץ האוויר בתעלת השמע החיצונית לבין תנודות עור התוף והיענות האוזן התיכונה.
טימפנומטריה היא אחת הבדיקות החשובות להערכת אובדן שמיעה, היא מסייעת לאבחנה בין אובדן שמיעה הולכתי (פגיעה באוזן החיצונית ובאוזן התיכונה) או תחושתי עצבי (פגיעה באוזן הפנימית). בנוסף הבדיקה יכולה לסייע באבחנה של דלקת האוזן התיכונה על ידי הוכחת הימצאות נוזלים בחלל האוזן התיכונה.
אופן הפעולה
לאחר בדיקת אוטוסקופיה שמוודאת שהדרך אל עור התוף נקייה ועור התוף אינו מנוקב, מכשיר הטימפנומטר מוכנס לתוך תעלת השמע. המכשיר משמיע צליל בתדר של 226 הרץ, כאשר הצליל נפגש עם עור התוף, הוא גורם לו לרטוט. חלק מהצליל מוחזר חזרה ונמדד על ידי המכשיר.
במקביל משאבת לחץ אוויר משנה את לחץ האוויר בתעלת השמע, החל מ+200 daPa ועד ל-400 daPa.
התוצאה מוצגת בצורת גרף ("טימפנוגרם") המראה את היענות עור התוף ביחס ללחץ, בנוסף הבדיקה נותנת את נפח האוויר בחלל תעלת השמע.
אבחנה
3 הפרמטרים שהבדיקה מספקת :
הגרפים מחולקים ל3 סוגים עיקריים :
טימפנוגרם מסוג A
טימפנוגרמים מהקבוצה הזאת מתאפיינים בלחץ אוזן תיכונה תקין ומוגדרים לרוב כטימפנוגרם תקין.
לקבוצה זאת יש 2 תתי סוגים
טימפנוגרם מסוג B
טימפנוגרם מסוג B הוא טימפנוגרם שבו אין ההיענות נמוכה/לא קיימת בכלל. לרוב נראה כקו שטוח.
במצב כזה האבחנה תעשה על סמך נפח תעלת השמע :
טימפנוגרם מסוג C
לטימפנוגרמים מסוג C יש לרוב צורה זהה וערכי היענות זהים לסוג A, ההבדל הוא שלחץ האוזן התיכונה יהיה נמוך בצורה חריגה.
לרוב מצביע על תפקוד לקוי של חצוצרת השמע.
יאמביו
יאמביו (באנגלית: Yambio; בערבית: يامبيو) היא העיר המרכזית בנפת יאמביו ובירת מחוז אקווטוריה המערבית, אחד מעשרת המחוזות שבדרום סודאן.
מיקום
העיר יאמביו נמצאת בנפת יאמביו במחוז אקווטוריה המערבית שבדרום סודאן, בסמוך לגבול הבינלאומי עם הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. העיר מרוחקת כ-445 ק"מ מערבית מהעיר הגדולה במדינה ובירתה, ג'ובה. הקואורדינטות של העיר הם: 4° 33' 54.00"N, 28° 22' 30.00"E והגובהה הממוצע מעל פני הים הוא 650 מטר.
רקע
יאמביו היא העיר המרכזית בנפת יאמביו ובירת מחוז אקווטוריה המערבית, אחד מעשרת מחוזות דרום סודאן. בעקבות הכרזת העצמאות של דרום סודאן ב-9 ביולי 2011, העניינים שדורשים טיפול דחוף בעיר הם:
אוכלוסייה ודמוגרפיה
גידול האוכלוסייה בעיר:
תחבורה
דרך עפר הפונה בדיוק צפונה מובילה לכפר קטן הנקרא לי רנג'ו (Li Rangu). דרך נוספת מובילה לעיר יאי (Yei), באקווטוריה התיכונה, ונמצאת דרומית מזרחית ליאמביו.
ביאמביו קיים גם שדה תעופה אזרחי שמשרת את העיר.
ארנולד שבשטין
ארנולד שבשטין (במקור סטרו-Stroh, בהונגרית: Sebestyén Arnold; קלוצ'ה, 24 ביולי 1883 – בודפשט, 3 ביוני 1930) היה עיתונאי יהודי-הונגרי, מוציא לאור של עיתון.
ביוגרפיה
ב-8 ביוני 1910, בטרזווארוס, בודפשט, נשא שבשטין לאישה את יולאן מיקלוש, בתם של שמואל מיקלוש ורוזליה שנפלד. ילדיהם היו : אנדראש, ורוניקה, ז'וז'אנה.
שבשטין נפטר בטרם עת בגיל 46 והובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
מרד האחים המוסלמים בסוריה
המרד האיסלאמי בסוריה התרחש בשנים 1976–1982 במספר ערים בסוריה. במהלך המרד לחמו אלפי מורדים אסלאמיסטים סונים מתנועת האחים המוסלמים בשלטון הסורי בהובלת נשיא סוריה חאפז אל-אסד ומפלגת הבעת'.
רקע
העימותים בין שלטון הבעת' בסוריה לבין האחים המוסלמים החלו מיד לאחר ההפיכה הצבאית במדינה. בשנים 1964–1965 התקיימו מהומות, שביתות והפגנות רבות במדינה כנגד השלטון, כשהתקרית הבולטת ביותר הייתה פרעות חמאת בעיר חמה שהיוותה את מרכז השמרנות האיסלאמית בסוריה.
ב-31 בינואר 1973 יישם הנשיא חאפז אל-אסד את חוקת סוריה משנת 1964, וזה הוביל למשבר לאומי. בניגוד לחוקות קודמות, החוקה החדשה לא חייבה את נשיא סוריה להיות מוסלמי, מה שהוביל להפגנות קשות ברחבי המדינה.
מהלך המרד
בעקבות הכיבוש הסורי בלבנון ב-1976 נרצחו מספר קצינים וסוכני ממשל בולטים, בהם מפקד חיל המצב בחמה (אוקטובר 1976), הרקטור של אוניברסיטת דמשק (פברואר 1977), מפקד חיל הטילים, מנהל ענייני המשטרה במשרד הפנים, התובע הציבורי ואף רופאו של אסד עצמו. רוב הקורבנות היו עלאווים. ב-16 ביוני 1979 נרצחו עשרות צוערים בבית הספר לתותחנות בחלב. טבח הצוערים היווה התחלה לפעולות טרור וגרילה אינטנסיביות בעיר. בשנים 1979–1981 נרצחו בעיר למעלה מ-300 איש בפיגועים שונים, רובם עלאווים. תריסר אנשי דת מוסלמים שגינו את הפיגועים נרצחו אף הם.
ב-8 במרץ 1980 (יום השנה ה-17 להפיכת הבעת') התקיימו שביתות והפגנות ברחבי סוריה, שהפכו במהרה לעימותים אלימים. מוקד העימותים הארצי היה בחלב, שם נשלחו עשרות אלפי חיילים הנתמכים על ידי טנקים ומסוקים לדכא את המהומות, שבמהלכן נהרגו מאות מפגינים וכ-8,000 נעצרו. באפריל דוכא המרד בעיר.
ב-26 ביוני 1980 השליכו חמושים שני רימונים וירו לעבר הנשיא אסד במהלך קבלת פנים רשמית לנשיא מאלי. הנשיא ניצל מניסיון ההתנקשות. באוגוסט הוצאו להורג כ-80 מתושבי חלב שהתגוררו בשכונה בה הותקף מוצב צבאי. באפריל 1981 בוצע ניסיון כושל לביצוע פיגוע בכפר עלאווי בסמוך לחמה. ניסיון זה הוביל לרצח 400 מתושבי העיר שנבחרו באקראי. מאוגוסט ועד נובמבר נרצחו מאות אנשים בפיגועי ענק בדמשק.
האירוע שנחשב לסוף המרד היה טבח חמה בפברואר 1982.
לאחר המרד
במהלך שנות ה-90 שחרר הנשיא אסד כמה מן הפעלים האיסלאמיים שנכלאו לאחר המרד. במאי 2001 פרסמה תנועת האחים המוסלמים הודעה הדוחה את האלימות הפוליטית וקוראת למדינה מודרנית ודמוקרטית. אסירים פוליטיים רבים, כולל אנשי "האחים המוסלמים", קיבלו חנינה ושוחררו. עם זאת, לאחר כשנה הנשיא החדש בשאר אל-אסד ביטל את תהליך הדמוקרטיזציה.
ג'סטין האמר
ג'סטין האמר (באנגלית: Justin Hammer) הוא דמות משנה בדיונית של נבל-על שהופיעה בחוברות הקומיקס איירון מן ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Iron Man #120 ממרץ 1979, ונוצרה על ידי הכותב דייוויד מיצ'ליני והמאייר בוב לייטון.
האמר הוא יליד אנגליה, שקיבל בהמשך אזרחות צרפתית והתגורר במונקו. הוא איש עסקים מולטי-מיליונר ויריבו של התעשיין טוני סטארק, שידוע בזהות איירון מן. בהמשך, הוא הופך לאיש מימון לצורכי פשע, המשתמש בשיטות שאינן אתיות ואינו בוחל באמצעים. בתמורה לחמישים אחוז מרווחי הפשע, הוא שילם ערבות לנבלי-על ומימן את הציוד והתחמושת שלהם. כפי שהוסבר במהלך הופעתו הראשונה בקומיקס, ג'סטין האמר הוא הסיבה לכך שלהרבה מנבלי-העל של איירון מן יש גישה לטכנולוגיה מתקדמת, ומדוע הם משתמשים בכך לצורך ביצוע פשעים מאשר מכירתם בשוק הפתוח. הוא חושף כי אותם נבלים הם שכירי חרב מחתרתיים שעובדים עבורו, שממומנים בחשאי כדי ללחום נגד מתחריו ויריביו של האמר, בהם טוני סטארק.
בתחילת קשת הסיפור "איירון מן: שד בבקבוק", האמר ממציא מכשיר שמאפשר לו להשתלט על חליפת השריון של איירון מן ובעזרתה הוא מאלץ את סטארק להרוג שגריר חוץ. לבסוף, סטארק הצליח לטהר את שמו ולמד אודות יריבו המחוכם, שפעל מאחורי הקלעים עד לאותה עת. באירועי "מלחמות השריון", האמר גורם לכך שספיימאסטר גונב את טכנולוגיית כור הקשת של איירון מן ומוכר אותם למספר נבלי-על, בהם דינאמו הארגמן ואיש הטיטניום. סטארק יוצא למתקפת נגד ומנטרל את הטכנולוגיה שלו, אך גם משבית את החליפות שבשירות סוכנות S.H.I.E.L.D. עקב כך, סטארק מוצא את עצמו בעימות עם קפטן אמריקה וקבוצת האוונג'רס. בהמשך מתברר כי האמר השיג שליטה "סטיין אינטרנשיונל" עם מותו של מנהלה, אובדיה סטיין. הוא משתמש בנכסיו של סטיין כדי להמשיך ולמרר את חייו של סטארק.
האמר אובחן במחלה סופנית דמוית מחלת הסרטן, והחליט להשמיד את סטארק לפני מותו. הוא הדביק את סטארק בנניטים שהשפיעו על מצב רוחו. בעימות האחרון ביניהם בתחנת חלל, האמר הוקפא בטעות ונחשב לאבוד בחלל. איירון מן חוזה בגופתו של האמר, שנסחפת קפואה בחלל, ומציין כי עתה הוא "יחיה לנצח". במהלך סיפור "סטארק: רסיליאנט" של שנת 2010, ג'אסטין וסאשה האמר, בתו ונכדתו של האמר, יורשות את חברתו ובונות חליפת שריון חדשה בשם "פלדת דטרויט" לצרכים צבאיים.
את דמותו של ג'סטין האמר בסרט הלייב אקשן "איירון מן 2" מגלם השחקן סם רוקוול, אם כי בגרסה צעירה יותר.
Don't Wanna Lose You
Don't Wanna Lose You (בעברית: לא רוצה לאבד אותך) הוא שיר של הזמרת הקובנית-אמריקאית גלוריה אסטפן אשר יצא ב-21 ביוני 1989 כסינגל הסולו הראשון שלה על ידי אפיק רקורדס. השיר יצא כסינגל מתוך אלבום הבכורה Cuts Both Ways. השיר נכתב על ידי אסטפן עצמה והופק על ידי בעלה אמיליו אסטפן.
השיר זכה להצלחה להצלחה רבה כאשר הגיע למקום הראשון בארצות הברית ואף הגיע למעמד זהב במדינה.
גרסאות נוספות
בנוסף לגרסה של השיר בשפה האנגלית לשיר יצאה גם גרסה בשפה הספרדית תחת השם "Si Voy a Perderte" אשר גם גרסה זו נכללה באלבום הבכורה של אסטפן. גרסה זו זכתה להצלחה גם כן כאשר הגיע למקום הראשון במצעד השירים הלטיניים של בילבורד.
גרסה נוספת שיצאה לשיר היא גרסה פורטוגזית תחת השם "Se tenho que te perder" אשר שוחררה בברזיל ונכנסה כשיר בונוס לאלבומה השני של אסטפן. גם גרסה זו זכתה להצלחה כאשר הפכה לשיר הרביעי ביותר המושמע ברדיו הברזילאי לשנת 1989.
נחמה (שיר)
"נחמה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנית. הוא יצא לאור בשנת 1982, על ידי חברת התקליטים פונוקול, כרצועה החמישית באלבום האולפן ה-15 של הזמרת, אל הדרך.
על השיר
"נחמה" נכתב והולחן על ידי רחל שפירא ונורית הירש, שגם הפיקה אותו. ב-29 ביוני 1982 נכנס לראשונה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' במקום ה-25. ב-18 באוגוסט עלה למקום השני, שיאו במצעד הנוכחי, שם שהה שבועיים רצופים. לבסוף, יצא מהדירוג השבועי ב-6 באוקטובר לאחר שנים-עשר שבועות צעידה רצופה. במצעד סוף השנה של התחנה דורג במקום ה-18. כמו כן, במצעד השבועי של גלי צה"ל הגיע למקום השלישי.
אימפריה (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
עמק ברכה
{{פירושונים|
ספרים
}}
דב הוז – התיכון החברתי תל אביב-יפו
בתיכון קיימות שלוש מגמות לימוד: אקו חקלאות עירונית, סאונד והפקה מוזיקלית, תקשורת חברתית.
היסטוריה
בית-הספר פועל ברוח הפדגוגיה החברתית שפותחה ברשת "דרור בתי חינוך", במרכזה עיסוק בשאלות הנוגעות לקשר בין היחיד לחברה. הלמידה בתיכון היא דרך פרויקטים (PBL) בעלי זיקה חברתית לחברה ולקהילה ומתוך מטרה ליצור שינוי חברתי.
הלמידה בתיכון מתבצעת בקבוצות קטנות (עד 25 חניכים), כל אחת מלווה בשני מחנכים.
בשנת 2022 עבר התיכון ליפו והחל לפעול בשני מבנים: בית מרכז האמנויות (יפו) ובית אבולעפיה הסמוך.
טיפול מוגבל בזמן בשיטת ג'יימס מאן
טיפול מוגבל בזמן בשיטת ג'יימס מאן הוא סוג של טיפול פסיכותרפי דינאמי קצר מועד, הכולל 12 מפגשים של האדם עם המטפל, הממוקדים בנושא מרכזי אחד. מטרת הטיפול היא לפתור כאב רגשי עכשווי או כרוני, ולשפר את הדימוי העצמי של האדם בתחום זה. גישה זו פותחה על ידי פרופ' ג'יימס מאן מאוניברסיטת בוסטון בשנות ה-70 של המאה ה-20. הגישה של מאן משלבת עקרונות פסיכודינמיים עם גישה אקזיסטנציאליסטית. ההנחה היא שבפסיכותרפיה דינמית מנסים ליצור במהלך הטיפול מרחב שבו העבר יכול להיות נוכח ב"כאן ועכשיו", מרחב שבו דילמות רגשיות מן העבר נחוות מחדש, מובנים ומפורשים, ושבו מוצאים פתרונות חדשים לבעיות ישנות. המרחב נוצר על ידי גבולות בטיפול, וכלי מרכזי בטיפול הוא העברה.
היסטוריה
אבי השיטה הוא ג'יימס מאן, פרופ' לפסיכיאטריה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת בוסטון, ופסיכואנליטיקאי מנחה במכון לפסיכואנליזה בבוסטון. הרקע לפיתוח השיטה היה עבודתו של מאן במרפאה ציבורית לבריאות הנפש, שבה היה תור ממתינים גדול, וקיים היה חשש שיעבור זמן רב עד שיקבלו מענה טיפולי. מאן זיהה בעיה נוספת בטיפולים ממושכים - היווצרות יחס של תלות וקושי בסיום הטיפול. לעיתים קרובות זיהה רגרסיה לקראת סיום הטיפול. מכאן עלה הרצון לפתח גישה טיפולית חדשה, שתאפשר לרבים יותר ליהנות מטיפול דינאמי, וכן תתמודד עם הבעיה של רגרסיה בסיום הטיפול.
מאן העלה השערה, שמטופלים רבים יוכלו ליהנות מטיפול דינאמי בגישה פסיכואנליטית במסגרת מוגבלת של 12 מפגשים. הוא החל לעבוד במודל שפיתח, תוך שאפשר למטפלים אחרים לצפות בטיפול, לתעד, ואחר כך להתדיין עליו. כאשר ראה שהשיטה אפקטיבית, הוא החל ללמד אחרים לטפל באמצעות מודל זה.
מבנה הטיפול
לפני הטיפול מתקיימים 1–3 מפגשי הערכה של המטפל על האדם. הטיפול נמשך 12 מפגשים, המתקיימים אחת לשבוע בזמן ובמקום קבוע. כבר במפגש הראשון נמסר למטופל תאריך המפגש האחרון. השיחה מתקיימת פנים אל פנים ונמשכת 50 דקות. הטיפול עוסק ב'סוגיה מרכזית' אחת.
אחרי הטיפול מתקיימות 1–2 פגישות מעקב, לעיתים פנים אל פנים ולעיתים באמצעות דואר, אימייל או פגישה טלפונית (בשיחת טלפון).
הגישה התאורטית
מאן מסתמך בטיפול על הבנה וידע שהוא מביא מן המושגים הפסיכואנליטיים הבסיסיים:
מאן הציע חלוקה סכמתית של המצוקה האנושית לפי שתי תבניות אפשריות: סוג הקונפליקט המרכזי; והרגש הבסיסי.
מאן ציין 4 מצבי קונפליקט בסיסיים אוניברסליים:
כמו כן ציין 5 רגשות בסיסיים בקרב בני אדם:
בטיפול האדם והמטפל מזהים את הקונפליקט המרכזי והרגש הבסיסי מתוך האפשרויות הידועות, ומנסים להתמודד עימם.
הגדרת 'הסוגיה המרכזית'
בשלב זה מנסים להבין מהי התחושה שהמטופל חש כלפי עצמו בעבר ובהווה. המטפל מסייע למטופל לתפוס, להבין ולזהות את הרגשתו כלפי עצמו.
הכלי הטיפולי העיקרי הוא האמפתיה – היכולת לחדור לרגשות הזולת ועדיין להישאר מרוחק מספיק כדי להיות ישות טיפולית יעילה (בניגוד ל"הזדהות" מלאה עם רגשותיו). לשם כך, לטענת מאן, מטפל שעובד בשיטה זו חייב להיות אדם שעבר בעצמו תהליך של פסיכואנליזה או פסיכותרפיה ממושכת, וכן רצוי שיהיה לו ניסיון קודם בטיפול פסיכותרפי ממושך כמטפל.
'הסוגיה המרכזית' מנוסחת תמיד עם היגד תמיכתי (התייחסות לכוחות של הפרט) ומורכבת משלושה מרכיבים עיקריים:
דוגמה לסוגיה מרכזית: היגד תומך - "אתה אדם חרוץ ונמרץ (מתייחס לכוחות), אך כעת ולאורך כל חייך (מרכיב הזמן), אתה חש שאינך מקבל הכרה על מאמציך (מרכיב היחס לעצמי), ולכן אתה מרגיש ותמיד הרגשת עצוב (הרגש המתעורר בכל פעם מחדש)".
'הסוגיה המרכזית' היא לא פירוש אלא הבהרה של דבר שהמטופל ידע תמיד, אך לא הצליח להגדיר. המטפל מסייע לו להגדיר את הסוגיה המרכזית לאחר הראיון הקליני, ומנסח אותו כהיגד בעל כמה חלקים:
'הסוגיה המרכזית' מביאה את דמות הילד של המטופל הבוגר, שהיה קטן וחסר אונים, ואת המבוגר המתפקד והאחראי שאינו יכול להפסיק להרגיש כפי שהרגיש בעודו ילד.
הטיפול על פי מאן בהשוואה לטיפולים אחרים
שני הבדלים מרכזיים בין טיפול מוגבל בזמן לפי שיטת מאן לבין תהליכים טיפוליים אחרים הם:
המטרה העיקרית של הטיפול היא להפחית ככל האפשר את הדימוי העצמי השלילי של המטופל. הקלה בתסמינים היא תוצר לוואי של התהליך ולא מטרה בפני עצמה.
המודל מבוסס על הבנה פסיכואנליטית של המושג זמן, הן באופן מציאותי והן באופן סמלי. זמן מוגבל מוקצב על מנת לעבוד על 'הסוגיה המרכזית' באופן אמפתי. המטפל רוצה ליצור חוויה של פרידה מיטיבה באמצעות עבודה על תסכולי המטופל, שלא יכול להגשים את משאלת האיחוד הנצחי. הגבלת הטיפול היא מעיין פשרה בין השאיפה לתלות, להיות מטופל משוחרר מאחריות, לבין השאיפה לאוטונומיה, עצמאות והערכה עצמית. המטופל מוזמן להיות תלוי במטפל, אך למשך זמן מוגבל וידוע מראש. המסר הטיפולי של הגבלת מסגרת הטיפול היא שלמטופל יש כוח ויכולת להתמודד, ואם יקבל כלים מתאימים, תהיה לו היכולת לעשות שינוי גם תוך פרק זמן מוגבל.
טכניקת הטיפול
לטיפול שלושה שלבים ובכל שלב למטפל יש תפקידים מוגדרים:
השלב הראשון – 'ירח הדבש' (3-4 הפגישות הראשונות) – ההנחה היא כי בשלב זה המטופל באווירה אופורית של תקווה, ומצפה שהבעיות שלו ייפתרו בעזרת הטיפול. המטפל בשלב הזה עוסק בחיזוק הברית הטיפולית ובשמירה על מוקד הטיפול. המטפל מגייס את המטופל לעבודה דרך שיקוף, הקשבה מכבדת ובדיקה. הקשבה מעין זו גורמת למטופל לצפות, שכל האכזבות מן העבר יקבלו פתרון. בשלב הזה נוצרת ברית טיפולית. המטופל מביא רגשות, חוויות ופנטזיות שמעשירים את הידע האנמנסטי מהראיון הקליני. לעיתים מספר תסמינים נעלמים בשלב הזה. המטפל מפרש העברה באופן ישיר; תפקידו בשלב הזה הוא לשמור על כך שהמטופל יעסוק ב'סוגיה המרכזית', דבר שמשרת גם את הגבלת הנטייה לרגרסיה.
השלב השני – השלב האמביוולנטי (פגישה 5–9) – ההנחה היא כי בשלב זה המטופל מבין ש'ירח הדבש' איננו נצחי; עולים ספקות לגבי היכולת להביא לשינוי, ויש תחושה שהזמן אוזל. המטופל מבין שלא כל בעיותיו ייפתרו, צצה אכזבה מן הקשר ועולים רגשות של אמביוולנטיות, פסימיות וספק. המטפל מעמת את המטופל עם היענות יתר, תלות בו, תוך עידוד לבטוח בעצמו. הנפרדות של המטופל והמטפל הופכים לעובדה. המטפל לא נותן בשלב הזה למטופל להתייחס אליו כמו אל "אובייקט", שהוא יכול לסגת ולהיבלע בתוכו. המטפל ישיר יותר, מעודד את המטופל להיות אמיתי וכן עם עצמו ועם שאיפותיו, בניסיון להגביר את תחושת האוטונומיה ולבנות את הדימוי העצמי וההערכה העצמית.
השלב השלישי – פרידה (פגישות 10–12) – המטפל מפגיש את המטופל עם קשייו וכאביו להיפרד מן הטיפול ומן המטפל. בשלב זה המטופל לעיתים מבטא זיכרונות מפרידות קודמות. אם המטופל מתעלם מנושא הפרידה, המטפל מעלה את הנושא לדיון. בשלב הזה להעברה יש תפקיד משמעותי; צפוי שיעלו רגשות כמו עצב, יגון, כעס ואשמה כלפי המטפל – רגשות שנחוו כלפי אנשים קרובים למטופל ודמויות משמעותיות בהווה ובעבר. התעלמות מרגשות אלה לא תאפשר הפנמה חיובית ופרידה בוגרת. פעמים רבות המטפל וכן המטופל מתקשים להיפרד. בשלב הזה מאן מנסה להשריש את תחושת השליטה והיכולת העצמית שתומכים בחיפוש אחר עצמאות. ניתן לצפות לעצב בשלב הזה, שמאפשר פרידה ללא עלבון. אמביוולנטיות שבעבר הביאה לכעס או לדיכאון, הופכת למודעות לרגשות חיוביים גם בשעת פרידה ואובדן.
בתחילת הטיפול המטפל מזהה את הקשיים והכוחות של המטופל. השאלות בשלב הזה נועדו כדי להבין את הבעיה לעומקה, ולעודד רגרסיה תוך שמירה על רווחה רגשית (well being). ככל שהטיפול מתקדם, יש יותר ויותר הבהרות, עימותים קלים ופרשנות, בעיקר כלפי מצבים בהווה. לקראת סיום הטיפול תדירות ההתערבויות הטיפוליות סביב מושג הזמן והפרידה עולות, וכן יש התייחסות מפורשת ל'סוגיה המרכזית'. יש פרשנות מוגברת של העברה והקשר שלה עם דמויות בהווה ובעבר. בנוסף יש יותר הצהרות מעוררות מחשבה, הערות חינוכיות ותמיכתיות, שבאות כדי לחזק את ההערכה העצמית ואת העצמאות ולהכין את המטופל לסיום הטיפול.
האוכלוסייה לה מתאים טיפול דינמי קצר מועד בגישת מאן
כלומר, הטכניקה לא מתאימה לכל מטופל, אך יכולה להתאים לרבים. היא מתאימה במיוחד להתערבות במשבר, אבל גם למצבים רבים אחרים. פסיכותרפיה ממושכת מתאימה יותר במצבים בהם הנזק הפסיכולוגי נגרם בגיל צעיר יותר, והוא בעל אופי כרוני יותר.
תאוריית השינוי לפי מאן
השילוב של הצהרת המטפל על 'הסוגיה המרכזית' וקביעת תאריך סיום הטיפול בתחילת הטיפול, יוצרים את המבנה של הטיפול המוביל לשינוי. האופן שבו המטפל מציג את 'הסוגיה המרכזית' מפתח את הברית הטיפולית וההעברה החיובית, ומאפשר למטופל לבדוק רגשות שליליים לגבי עצמו, שהוא חווה כמטרד. המטופל מקבל עידוד מן המטפל להתמודד עם העבר על מנת להשיג שליטה בהווה וכדי להיות חופשי לעצב את העתיד.
לגבי מושג הזמן בטיפול, טוען מאן, כי המטופל נכנס לטיפול עם ציפייה לקסם, ציפייה שניתן יהיה להחזיר את הזמן לאחור ולתקן. תפיסת הזמן הילדי (הציפייה לעונג ולזמן מתמשך בלתי נגמר) צריכה לפנות מקום לתפיסה מציאותית יותר של זמן בוגר קלנדרי. פרידה ואובדן קורים בין אם האדם רוצה ובין אם לאו.
בשלב הפרידה או הסיום, המטופל יגיב באותו רגש שאפיין פרידה קודמת. שינוי קורה בכך שעוזרים למטופל להשיג נפרדות עם מידה של פתרון וצורה חדשה של הפנמה משוחררת מרגשות שליליים. לפי מאן, תהליך זה מחזק את האגו, מעצים את תחושת העצמי, וממתן את הסופר אגו. מאן מדבר על פרידה בטיפול כאירוע מבגר.
תאוריית השינוי בטיפול דינמי מוגבל בזמן כוללת הפחת תקווה ואופטימיות. המטפל מאמין ביכולת של המטופל לנהל קונפליקט. מאן נוקשה בתפיסת הזמן ומדגיש את האמפתיה של המטפל כגורם המרפא, שעוזר למטופל לתפוס ולקבל פרידה וסיום. הטיפול לא עוסק בכל סוגיות החיים של המטופל אלא ב'סוגיה המרכזית'. לעיתים לאחר מספר שנים ייתכן טיפול נוסף מסוג זה, שיעסוק בסוגיה מרכזית אחרת.
לעיתים הבחירה של המטופל בטיפול קצר מועד נעשית מהסיבות הלא נכונות – רצון לא להעמיק, התנגדות לשינוי. גם מטפלים עלולים לבחור בטיפול קצר מועד מסיבות לא מודעות כמו פנטזיה לריפוי מהיר, אומניפוטנטיות, תחרות עם מטפלים "איטיים" ועוד. מאן לא שולל את הפסיכותרפיה הממושכת והוא אף ממליץ למטפלים להתנסות בה הן כמטופלים והן כמטפלים. עם זאת, הוא טוען שהטיפול הקצר והמוגבל בזמן יכול לתת מענה טוב במקרים רבים.
סם פרנסיס
סמואל לואיס פרנסיס (25 ביוני 1923 – 4 בנובמבר 1994) היה צייר אמריקאי ויצר הדפסים.
ביוגרפיה
פרנסיס שירת בחיל האוויר של ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה לפני שנפצע במהלך תמרוני טיסת ננסיון. הוא שהה בבית החולים מספר שנים, ובזמן שהיה שם, לאחר שביקר אותו האמן דייוויד פארק בשנת 1945, החל לצייר. לאחר שיצא מבית החולים חזר לברקלי, הפעם בכדי ללמוד אמנות. הוא קיבל את שני התארים שלו, בשנים 1949 ו-1950, מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם למד בוטניקה, רפואה ופסיכולוגיה.
קריירה
פרנסיס הושפע בתחילה מעבודתם של אקספרסיוניסטים מופשטים כמו מארק רותקו, ארשיל גורקי וקליפורד סטיל. סגנונו חסר הגבולות הושפע מאוד מיצירותיו של ג'קסון פולוק. מאוחר יותר הוא נקשר באופן רופף לדור השני של אקספרסיוניסטים מופשטים, במקביל לג'ואן מיטשל והלן פרנקנטלר, שהתעניינו יותר ויותר בשימוש אקספרסיבי בצבע.
הוא בילה את שנות החמישים בפריז והציג את התערוכה הראשונה שלו בגלריה "נינה דאוס" בשנת 1952. בעת שהותו בפריז הוא נקשר לטאשיזם, ועבודתו קיבלה הערכה על ידי מבקרי אמנות מישל טאפייה וקלוד דותויט (גיסו של הצייר אנרי מאטיס).
בין השנים 1950 - 1958 הנרי התגורר ועבד בפריז, בדרום צרפת, טוקיו, מקסיקו סיטי, ברן וניו יורק. התפתחותו האמנותית הושפעה מחשיפתו לציור המודרני הצרפתי, לתרבות האסייתית ולזן בודהיסטי בפרט. ציוריו משנות החמישים התפתחו בשורה של שלבים, שהתחילו בהפשטות מונוכרומטיות, ואחריהם ציורי קיר גדולים יותר עם צבעים עשירים וציורים "פתוחים" הכוללים אזורים גדולים של לובן. לאחר שציורו "אדום גדול" משנת 1953 נכלל בתערוכת "שנים עשר אמנים" ב-1956 במוזיאון לאמנות מודרנית, ניו יורק, החל פרנסיס לנסוק במהרה לגדולה בינלאומית.
פרנסיס צייר ציורי קיר גדולים עבור הגלריה לאמנות בבזל בשנים 8–1956 ולבנק צ'ייס מנהטן, ניו יורק בשנת 1959.
בין השנים 1960–1963 יצר מספר סדרות יצירות, כולל סדרת "כדורים כחולים". עבודות אלה, שהורכבו מצורות וטיפטופים כחולים בעיקר של ביומורפים, התייחסו לכאב שנבע משחפת הכליה שסבל בשנת 1961.
עבודותיו של פרנסיס בראשית שנות השבעים כונו כתמונות "אוויר צח". יצירות אלה נוצרו על ידי הוספת בריכות, טפטופים והשפרצות צבע לרצועות צבע רטובות המופעלות בעזרת גליל, והדירו מחדש את עניין האמן בצבע. עד 1973–4 רבים מציוריו של פרנסיס הציגו רשת או מטריצה רשמית המורכבת ממסלולי צבע חוצים. רבות מעבודות המטריצה הללו היו גדולות בקנה מידה, באורך של עד שישה מטרים.
לאחר 1980 המבנה הפורמלי של הרשת נעלם בהדרגה מעבודתו של פרנסיס. הוא היה פעיל במיוחד כיוצר הדפסים, ויצר תחריטים רבים, ליטוגרפיות ומונוטיפים, שרבים מהם פותחו בחנות ליטו שבבעלות פרנסיס בסנטה מוניקה.
בשנת 1984 הקים פרנסיס את "The Lapis Press" במטרה לייצר טקסטים רלוונטיים ויוצאי דופן בפורמטים משכנעים מבחינה ויזואלית.
במהלך השנה האחרונה לחייו, כשהוא סובל מסרטן הערמונית ואינו מסוגל לצייר בידו הימנית לאחר נפילה, בפרץ אנרגיה אחרון השתמש בידו השמאלית כדי להשלים סדרה מסנוורת של כ-150 ציורים קטנים לפני מותו. הוא מת בסנטה מוניקה ונקבר באולמה שבמחוז מרין, קליפורניה.
קירבי (ארקנסו)
קירבי הוא שטח גלילי המיועד למפקד אוכלוסין בצפון מחוז פייק, ארקנסו, ארצות הברית. הקהילה שוכנת על כביש 70 של ארצות הברית; הוא ממוקם באמצע הדרך בין דייזי לגלנווד. נכון למפקד 2010, אוכלוסייתה מנתה 786 אנשים.
חינוך
חינוך ציבורי לתלמידי בתי ספר יסודיים ותיכוניים מסופק על ידי מחוז בית הספר קירבי, הכולל:
קמע בית הספר והקבוצות האתלטיות הן הטרויאנים עם חום ואפור כצבעי בית הספר.
בז'סקו
בז'סקו (בפולנית: Brzesko, ביידיש: בריגעל) היא עיר באזור גליציה, בדרום פולין באזור פולין קטן, כ-25 קילומטר מערבית לטרנוב ו-50 ק"מ מזרחה לקרקוב. משנת 1999 משמשת כעיר הבירה של מחוז בז'סקו. מונה כ-17 אלף תושבים. בית מבשל הבירה המפורסם Okocim Brewery שוכן בסמוך לה במרחק של כ-3 ק"מ.
היסטוריה כללית
עד המאה ה-13 בז'סקו הייתה יישוב קטן שתחילתו כנראה עוד בפרהיסטוריה. ב-1282 הוענק ליישוב מעמד של עיר. במאה ה-14 עברה העיר לבעלות פרטית של משפחת Leliwita מטרנוב. ב-1385 קיבלה בז'סקו שוב זכויות של עיר, הפעם על-פי החוק המאגדבורגי, בהסכמת המלכה ידוויגה; אז נקבעו בה יום-שוק שבועי וירידים שנתיים. ב-1386 שוחררה העיר מחובת מיסים והפכה לאטרקטיבית למשקיעים. אלה הגיעו בעיקר מגרמניה, במחצית השנייה של המאה ה-14 ורובם התפרנסו מחקלאות, מסחר מלאכה. ב-1440 נוסד בית החולים לעניים על ידי גיאורגי איש סאנוק (Gregory of Sanok).
במאה ה-16 עברה הבעלות על העיר לידי משפחת Czerny, שהפכה את העיר למרכז מסחרי פורח. ב-1655 העיר נכבשה על ידי שוודיה ושנתיים לאחר מכן נהרסה על ידי הצבא הטרנסיביליאני של הנסיך George II Rákóczi. אך עד מהרה חזרה העיר להיות מרכז עסקים ומלאכה והתפתחו בה גילדות רבות. עם חלוקת פולין, בסוף המאה ה-18, עברה העיר לשלטון אוסטרי וחשיבותה המסחרית גדלה עוד יותר.
במהלך המאה ה-18 התפתחה במקום תעשייה זעירה של מוצרי-עץ וחרטות-עץ של צעצועים, כלי-כתיבה ועוד, אשר שווקו באזור כולו. במאה ה-19 עסקה האוכלוסייה הנוצרית גם בייצור כלי-חרס וסלסלות, בנוסף לעיבוד חלקות שדה וגינה. ב-1831 סבלה העיר ממגפת חולירע ורבים מתושביה נפגעו. ב-1845 הוקם בכפר אוקוצ'ים הסמוך בית-מבשל לבירה Okocim Brewery, אחד הגדולים בגליציה ואף בפולין כולה. לבירה מאוקוצ'ים יצא מוניטין בכל רחבי האימפריה האוסטרית. רבים מבתי העיר מצאו את פרנסתם בעבודה במפעל זה או בשיווק תוצרתו. בית המבשל הולאם במלחמת העולם השנייה על ידי הגרמנים, לאחריה על ידי הרוסים ולבסוף נמכר על ידי ממשלת פולין העצמאית לחברת קלגסברג. ב-1856 הוקמה מסילת הברזל בין קרקוב, דביצ'ה ולבוב, שתרמה רבות לשגשוג העיר. ב-1867 נוסד חבל בז'סקו. ב-25 יולי 1904 פרצה בעיר שרפה גדולה שהרסה את מרכז העיר ורבים ממבני העיר עלו באש. בעקבות זאת נבנתה העיר בדגם מודרני שבמרכזה ככר השוק. בחלק זה גרו יהודים רבים. במלחמת העולם הראשונה העיר לא נפגעה במיוחד.
בתקופה שבין שתי מלחמות-העולם בז'סקו סבלה משפל כלכלי. בעיר ובאזור החקלאי שמסביב, היו מחוסרי עבודה רבים, וחלקות השדה שבידי האיכרים הלכו והצטמצמו. התסיסה גברה, ולא פעם הגיעו הדברים להפגנות ושביתות. באחת מן ההפגנות, שהתקיימה בכפר הסמוך יאדובניקי, השתתפו 5,000 איכרים ומחוסרי-עבודה; השוטרים ירו במפגינים ואף הרגו אחד מהם.
ב-5 בספטמבר 1939 תחנת הרכבת של בז'סקו הופצצה על ידי הגרמנים. 44 איש נהרגו ו-200 נפצעו. מתחילת המלחמה פעלה בעיר מחתרת, שהייתה כפופה לאחר מכן ל"צבא הבית", תנועת ההתנגדות הפולנית ארמייה קריובה, מהקמתה ב-1942. המחתרת הייתה שותפה למבצעים רבים באזור, כולל מבצע Operation Most III להעברת מידע על טילי V-2 לבעלות הברית. בז'סקו שוחררה על ידי הרוסים ב-19 בינואר 1945. ההתאוששות מהרס העיר והאזור עברה תהליך ממושך. רק ב-1950 נבנה מבנה המגורים הראשון שלאחר המלחמה, ב-1970 הוכנסו תעשיות מתכת, וחקלאות וב-1976 תעשיית אוניות. מאז שחרור פולין מהשלטון הקומוניסטי, ב-1989, זוכה העיר לצמיחה כלכלית משמעותית.
היסטוריה יהודית
מניחים כי הנוכחות היהודית בעיר החלה בתחילת המאה ה-17 בעקבות צו המלך זיגמונד ה-3 (Sigismund III Vasa). בסוף המאה ה-17 הוקם בעיר התחתית בית קברות יהודי. באמצע המאה ה-18 הגיע מספר התושבים היהודים מעל גיל שנה ל-181. בראשיתה של תקופת השלטון האוסטרי הוטלו על יהודי בז'סקו מיסים כבדים, והם נדרשו לפרוע גם את החובות שנצטברו בתקופה הקודמת. במהלך מאה ה-19 התרחב היישוב היהודי בבז'סקו וכלכלתו הייתה מבוססת כמעט כולה על ענפי מסחר שונים. ב-1867 רוב רובו של הסחר בעיירה היה מרוכז בידי יהודי המקום. הקהילה הפכה אז לעצמאית והפעילה מוסדות הנהגה, מקווה, בתי תפילה, בית כנסת, בית חולים לעניים, ועוד. אלה שירתו אף את יישובי הסביבה. ב-1878 נוסדה קופת גמילות חסדים, שנתנה הלוואות בלא ריבית לסוחרים ולבעלי-המלאכה היהודים. הדליקה שפקדה את העיר ביולי 1904 פגעה במיוחד במרכז, שבו התגוררו יהודים; יותר משלוש מאות בתיהם עלו אז באש, ובתוכם בית-הכנסת ובתי-המדרש על ספריותיהם. לעזרת יהודי בז'סקו באה קהילת יהודי קרקוב אשר תמכו בנפגעי הדליקה ובשיקום.
מסוף המאה ה-19 פעלו בעיר חוגים ציוניים ונפתח בית ספר שבו קוימו שיעורי-ערב למבוגרים. מלחמת העולם הראשונה שמה קץ לפעילות הציונית, שכן רוב הפעילים בארגונים הציוניים היו בני נוער, אשר גויסו לצבא. רבים מהם נהרגו בשדות-הקרב והתושבים סבלו חרפת רעב. מ-1867 ועד למלחמת העולם הראשונה היו נציגי היהודים הרוב במועצת העירייה, ושנים רבות אף כיהן יהודי כראש העיר. ב-1917 הודח ראש-העיר היהודי. בנובמבר 1918 היה בבז'סקו פוגרום ביהודים שנמשך 3 ימים (11–13 בנובמבר). אנשי ההגנה היהודית המקומית, רובם משוחררי צבא, שהסתייעו במידת מה ביחידת הגנה יהודית מקרקוב, ניסו להגן על עצמם אך פורקו מנשקם על ידי באי כח ראש העיר ד"ר בז'סקי, ובעידודו של הכומר צוי, והפורעים רצחו, שדדו, שרפו והרסו. יחידות סדירות של הצבא והז'אנדארמריה הפולנית, שהגיעו מבוכניה וטרנוב, לא עצרו את השוד. רבים נצלו משוד זה בזכותה של פולנייה בשם קובאלובה.
בין שתי המלחמות
השפל הכלכלי שהיה סביב מלחמת-העולם הראשונה נמשך גם בתקופה שבין שתי מלחמות העולם. מרבית יהודי בז'סקו המשיכו לעסוק במסחר זעיר וברוכלות בכפרים והתפרנסו מכך בדוחק. מעט האמידים היו סיטונאים, או בעלי הסוכנות של מבשלת הבירה באוקוצ'ים. בשנים הראשונות אחרי המלחמה הוטלו מיסים כבדים על הקהילה שהתקשתה לעמוד בהם. בשנות ה-30 המצב הוחמר עקב התגברות התעמולה האנטי-יהודית והחרם שהוכרז על המסחר והמלאכה היהודית. לצורך סיוע פעלו בעיר מספר קופות גמ"ח: חברת צדקה שהוקמה ב-1925 מתרומות בני העיר שבארצות-הברית; קופה שהוקמה ב-1927 בתמיכת הג'וינט; "האגודה למען היתומים בבז'סקו", שנתמכה בכספי סניף "צנטוס" בקרקוב, וטיפלה ביתומים וילדי עניים ובנצרכים בכלל; חברת "ביקור חולים" שהושיטה עזרה רפואית לעניים; "אגודה לטיפול בחולי שחפת" שהקימו בשנות ה-30 הרופאים היהודים בעיר, ועוד.
בין שתי מלחמות העולם הוקמו ופעלו ארגונים ציוניים רבים, כמו: תקוות ציון, הציונים הכלליים, השמאל הציוני ותנועת המזרחי, השומר הצעיר, הנוער העברי (שלאחר מכן נקרא הנוער הציוני), עקיבא, בית"ר, ארגון הנוער של הציונים הרוויזיוניסטים, החלוץ וארגון עזרה לחלוצים ופועלי ציון שמאל. מלבד הארגונים הציוניים פעלו בעיר אגודת ישראל וקבוצה קטנה של חברי הבונד. כמה וכמה מבני הנוער היהודי היו פעילים בשורות המפלגה הקומוניסטית הבלתי-ליגאלית. אחד מהם, מנדל פליישר, אף הועמד ב-1934 לדין בבית המשפט בטרנוב באשמת הפצת עלונים קומוניסטיים. על אף התנגדותם של חוגי החסידים לפעילות הציונית, ועל אף המכשולים שהעמידו בפניה השלטונות, הלכה וגברה השפעתם של הציונים בקרב האוכלוסייה היהודית בעיר שהובילו פעילות תרבותית ואמנותית ענפה, לרבות הפקות תיאטרון ופעילויות ספורט. למרות החיפושים והחרמת חומר ציוני, כ-70 אחוז מן היהודים בעלי זכות הבחירה בעיר הצביעו בעד הרשימה הציונית הלאומית, בבחירות לפרלמנט (הסיים) הפולני ב-1928. עם זאת המשיכה השליטה המסורתית של החרדים ובעלי הבתים בוועד הקהילה. בבחירות למועצת העירייה, שנתקיימו ב-1929 הסכימו היהודים, בלחץ השלטונות, להסתפק רק ב-5 מאנדאטים בלבד מתוך 12. כסגן ראש המועצה נבחר אז הציוני ד"ר הנריק בלוך.
ערב הכיבוש הגרמני חיו בעיר כ-3,600 יהודים. רבים מהם עסקו במסחר ותעשייה זעירים, חלקם עסקו במכירת יי"ש בפונדקים, מוצרי חקלאות ומלאכות שונות. לעומת בוכניה הקרובה שחיה ב"סגנון קרקוב" בז'סקו הייתה דומה יותר לטרנוב בכל שטחי החיים, מרבית תושביה דברו יידיש והתענינו בעיקר בפרנסתם. מועטים סיימו בית ספר על יסודי. חלק מהתושבים התרכז בעיקר סביב המרא דאתרא, רב העיר רבי משה ליפשיץ, סביב חסידות ויליפולער וחסידות באבוב. הקהילה נחשבה עניה מרודה. רק כשליש היו אנשי עסקים ומשכילים שעסקו במשפט, רפואה, וכדומה, ומעורבותם בחיי העיר הייתה גבוהה. הם גם לקחו חלק במועצת העיר.
השואה
למחרת הכיבוש הגרמני החלו חטיפות יהודים לעבודות כפייה. לאחר כמה ימים העלו הגרמנים באש את בית הכנסת עם תשמישי קדושה שבו. בסוף ספטמבר 1939 הוטל על הקהילה כופר (קונטריבוציה) של 40,000 זלוטי, ולשם הבטחת מסירתה נתפסו 10 בני-ערובה. באוקטובר של אותה שנה נערך מפקד של גברים יהודים מגיל 15 ועד 60, והיודנראט נצטווה לספק מדי יום מכסות של אנשים לעבודות-כפייה ותשלומים שונים בכסף ורכוש. לראש היודנראט מונה הנדלר; סגנו היה משה גולדמן. הוקמה גם משטרה יהודית שעסקה בחטיפת אנשים לעבודות הכפייה. ב-1940 וב-1941 הוכנסו לבז'סקו פליטים יהודים מיישובי הסביבה וכן קבוצת יהודים מגרמניה. הסיוע הכלכלי לפליטים ולנזקקים מבין בני הקהילה המקומית ניתן על ידי המחלקה לסעד שליד היודנראט וסניף יס"ס. מספר משפחות ברחו באותה עת לכיוון המזרח במטרה להגיע לטריטוריה הרוסית.
ב-1941 נשלחו עשרות צעירים יהודים למחנות עבודה, בעיקר לפוסטקוב, למיעליץ, ויישובים אחרים. מעשי הטרור נגד יהודי בז'סקו גברו. אנשי גסטפו אסרו בין השאר את ד"ר בלוך, יו"ר ועד הקהילה, לשעבר, ושילחוהו לאושוויץ בו מצא את מותו. ב-28.4.41 נהרגו במקום 13 איש, ומשפחות הנרצחים נדרשו לחתום על מסמך שלפיו הנספים מתו מוות טבעי. תחילת שנת 1942 עמדה בסימן גזל הרכוש, רדיפות ורצח. ב-2.4.42 הגיעו לבז'סקו אנשי הגסטפו מטרנוב, רצחו 6 צעירים יהודים ודרשו תשלום בעד הכדורים ששימשו לביצוע הרצח. בחודש מאי 1942 שולחו למחנה פוסטקוב קבוצות נוספות של יהודי בז'סקו ובמקביל לשילוח הוכנסו לעיר מגורשים רבים מכל האזור. ביוני נצטוו יהודי בז'סקו לשלם שוב כופר בסך 250,000 זלוטי. האקציה הראשונה הייתה ב-18.6.42. הגרמנים פרצו אל משרדי היודנראט כדי לעצור את יו"ר המועצה. לאחר שלא מצאוהו הרגו את סגנו גולדמן. לפי גרסה אחת דרשו הגרמנים להסגיר לידיהם 100 יהודים כדי להוציאם להורג, ומאחר שגודלמן סירב למלא אחר דרישתם - נרצח. מיד לאחר הרצח יצאו הגרמנים לרחובות העיר ופתחו במצוד אחר היהודים. כ-180 יהודים נרצחו בסימטאות העיר ובחצרות הבתים וכ-560 שולחו למחנה-המוות בבלז'ץ (לפי מקור אחר הייתה אקציה זו ב-25.6.42).
כמה ימים לאחר האקציה הראשונה הוקם גטו בז'סקו, וביולי נסגרו גבולותיו. הגרמנים הוסיפו להכניס לגטו מגורשים מן הסביבה, ובכך גדל מספר הכלואים בו ליותר מ-5,000 איש. רעב, צפיפות דיור ומגפת טיפוס הבטן הפילו חללים רבים. מקצת מיושבי הגטו, שהועסקו בעבודות שמחוץ לתחומו, ניסו לנצל מצב זה ולהשיג מזון כדי להקל את מצוקת הרעב. היו שעבדו בבתי-מלאכה שהוקמו בשטח הגטו. העובדים היו משוכנעים שעל ידי היותם "חיוניים" למשק הגרמני יידחה מועד חיסולם. עם זה, הוחל בהכנת מחבואים מתוך הערכה שאקציה נוספת עלולה להתרחש בכל רגע. לצורך זה נחפרו בגטו בורות שהוסוו היטב ונבנו קירות כפולים במחסנים, מרתפים ועליות גג. מתוך הגטו הסתננו גם יהודים ליערות בסביבה.
האקציה השנייה בוצעה ביום השני של ראש השנה תש"ג (1942). הגטו הוקף וכל היהודים נצטוו להתייצב במגרש שבמרכזו. יום שלם הוחזקו במגרש כשראשם בין רגליהם; כל מי שהרים את ראשו נורה למוות. החולים בבית-החולים נרצחו במיטותיהם. באקציה זו שולחו יותר מ-3,000 למחנה ההשמדה בלז'ץ. כמה מאות הרוגים התגוללו בשטח הגטו. נותרו כ-70 ועליהם הוטל לסדר את רכוש היהודים. כמה עשרות יהודים הצליחו בכל זאת להסתתר באקציה זו, ועם סיומה ניסו להימלט לגטו בוכניה. אחדים מהם נתפסו ונהרגו בצאתם מן המחבואים. רבים מצאו את מותם בדרך לבוכניה.
אחרי המלחמה
מיהודי בז'סקו ניצלו כ-200 איש, מהם ששהו בזמן המלחמה בברית המועצות ומהם ששוחררו ממחנות ריכוז. כמה עשרות חזרו לבז'סקו כדי למצוא את רכושם והתפזרו. כיום ישנם מספר בניינים ברובע היהודי שנשארו עומדים על תילם. אלה כוללים את בית רב העיר, מארא דאתרא, תלמוד תורה, בית הכנסת על שם וולף ובית מרכז העיר הגדול. העירייה שחזרה לאחרונה את כיכר העיר והציבה שם ציון זיכרון. בית הכנסת על שם וולף שימש במהלך השנים ספרייה עירונית. בשנה האחרונה פונה בית הכנסת במטרה להפוך אותו למוזיאון על היסטורית העיר, בכלל, ועל יהדות המקום, בפרט. בית משפחת לייביש לנדאו, בכיכר העיר 16, שופץ לאחרונה ומשמש כספריית מחוז טרנוב.
בשנות החמישים התארגנו יוצאי העיר בארץ ישראל והקימו ארגון שמקיים מפגשי אזכרה מדי שנה, בצום גדליה. הארגון הוציא לאור ספר זיכרון על העיר. כיו"ר הארגון הראשון כיהן שלמה שפילמן שפעל לשימור בית הקברות ולטיפול בניצולי העיר. מפטירתו, ועד היום, משמש דב לייביש לנדאו, איש תל אביב, כיו"ר הארגון ומטפל בשימור בית הקברות ומן עדות חיה למשלחות המגיעות לפולין. ב-2009 התאחדו ארגוני יוצאי בז'סקו ובוכניה (גליציה).
אנימציה בפלסטלינה
אנימציה בפלסטלינה (באנגלית מקובל בין היתר המונח claymation – הלחם של "clay", חרס, ו-animation, אנימציה) היא טכניקת אנימציה המבוססת על שימוש במודלים העשויים מפלסטלינה או מחומר דומה.
סצנות של סרטוני אנימציה בפלסטלינה, שהיא אחת ממספר סוגים שונים של אנימציית סטופ-מושן, מצולמת בעזרת מצלמת סטילס אשר מצלמת בכל פעם רק תמונה אחת (פריים). בין כל פריים לזה שאחריו, האובייקטים בסצנה מוזזים מעט באופן ידני - דבר אשר יוצר אשליית תנועה כאשר לאחר מכן הפריימים הללו יוקרנו ברצף במהירות רגילה (24 עד 30 פריימים בשנייה).
בסרטוני אנימציה בפלסטלינה בונים לרוב את האובייקטים על גבי חוט גמיש יחסית אשר מסייע לחזק את האובייקטים על מנת שניתן יהיה להנפיש אותם ביתר קלות.
בישראל טכניקת אנימציה זו ידועה במיוחד מהסרטונים והסדרות שפיתח האנימטור הישראלי רוני אורן במהלך שנות ה-80 ושנות ה-90, כגון משלים שועליים ואגדות המלך שלמה, אשר זכו להצלחה רבה גם בגרסאות המדובבות לאנגלית ששודרו ברחבי העולם.
ממשל קוריאה הצפונית
ממשל קוריאה הצפונית, מורכב מכלל מוסדות השלטון במדינה, איננו הרשות המבצעת של קוריאה הצפונית – תפקיד זה שמור לקבינט של קוריאה הצפונית. ממשל קוריאה הצפונית מורכב משלושה ענפי ממשל: הרשות המנהלית הקרויה הוועדה לענייני המדינה בראשות מנהיג מפלגת הפועלים, בימינו קים ג'ונג-און, הרשות המבצעת - הקבינט של קוריאה הצפונית (הממשלה) והרשות המחוקקת - אספת העם העליונה. עם זאת, שלוש הרשויות אינן תלויות זו בזו, ואינן מקיימות מערכת איזונים ובלמים ביניהן.
מוסדות השלטון
קוריאה הצפונית מתאפיינת דה-יורה בשלטון טוטליטרי בראשות המנהיג העליון של קוריאה הצפונית. באופן רשמי הנהגתה מתבצעת באמצעות שורה של מוסדות שונים, שבאופן תאורטי יכולים לדחות, לשנות, או אפילו להתנגד להוראותיו של המנהיג העליון. מוסדות אלו עשויים לעצב ולהגדיר את מדיניות הפנים והחוץ הכוללת של קוריאה הצפונית, להציע הצעות ייעול שונות, ואף לחזק או לערער את מעמדו של המנהיג העליון עצמו.
זהותם של חברי הממשל של קוריאה הצפונית נקבעת על ידי מפלגת הפועלים של קוריאה, השולטת בקוריאה הצפונית מאז הקמתה בשנת 1948. עם זאת, ובהתאם לחוקת קוריאה הצפונית, על הממשל גם לזכות באישור מצד אספת העם העליונה, הרשות המחוקקת של קוריאה הצפונית.
על הנייר הרשות המבצעת, הקבינט, זכה תחת שלטונו של קים ג'ונג-איל למעמד "שווה" מול מפלגת הפועלים של קוריאה וצבא העם הקוריאני.
בסקר מדד הדמוקרטיה של שבועון האקונומיסט לשנת 2012, קוריאה הצפונית דורגה במקום האחרון מבין 168 מדינות במדד הטוטליטריות של השלטון.
הרשות המחוקקת
אספת העם העליונה היא הפרלמנט החד-ביתי של קוריאה הצפונית. בפרלמנט חברים 687 צירים הנבחרים בבחירות כלליות בשיטה הרובנית אחת לחמש שנים. קוריאה הצפונית היא מדינה בעלת משטר חד-מפלגתי ורק רשימה אחת מורשית להשתתף בבחירות והיא החזית הדמוקרטית לאיחוד המולדת המאגדת בתוכה את המפלגה השלטת, מפלגת הפועלים של קוריאה ועוד מספר גופים מינוריים.
ההצבעה בבחירות היא חובה, והבחירות הן חשאיות. ניתן להצביע 'נגד' מועמד, אף אם הוא המועמד היחיד.
הרשות המבצעת
הקבינט של קוריאה הצפונית הוא, בהתאם לחוקת קוריאה הצפונית, הרשות המבצעת במדינה, במסגרת "ממשל קוריאה הצפונית". הקבינט אחראי על יישום המדיניות הכלכלית של המשטר, כפי שנקבעת מטעם מפלגת הפועלים של קוריאה.
הקבינט מחויב במתן דין וחשבון כלפי אספת העם העליונה. ראש הקבינט של קוריאה הצפונית החל מאפריל 2019 הוא קים ג'אה-ריונג.
הוועדה לענייני המדינה
ביוני 2010 קים ג'ונג-איל מינה את דודו (דרך נישואים) צ'אגנ- סונג טק בסגן יושב ראש הוועהד לביטחון לאומי, צעד שנראה באמצעי חיזוק של מעמדו. צ'אנג נחשב אז לאישיות החשובה ביותר בשלטון ומינויו הצביעה על האפשרות שבעתיד תפקידו יימסר לבנו השלישי של קים ג'ונג איל, קים ג'ונג-און. בדצמבר 2013 צ'אנג פוטר מכל תפקידיו בממשל ובהמשך הוצא להורג. ביוני 2016 בעקבות הוועידה השביעית של מפלגת הפועלים של קוריאה, עוכדכנה חוקת קוריאה הצפונית שהחליפה את הוועדה לביטחון הלאומי על ידי הוועדה לענייני המדינה של קוריאה הצפונית בראשות קים ג'ונג-און. בתוקף תפקידו זה הפך קים ג'ונג-און לראש המדינה הרשמי.
ועדת ההגנה הלאומית 2010–2016
ועדת ההגנה הלאומית הייתה עד שנת 2016 הגוף המנחה העליון על פי חוקת קוריאה הצפונית בכל הקשור לצבא וביטחון. העומד בראש הוועדה היה המפקד העליון של צבא העם הקוריאני. בין דצמבר 2011–2016 כיהן בתפקיד יושב ראש הוועדה קים ג'ונג און, במקביל לתפקידו כיו״ר מפלגת הפועלים של קוריאה. לוועדה היו סמכויות רשמיות רחבות. כזאת האחראית על המדיניות הביטחונית-הגנתית במדינה הוועדה שולטת ישירות על ארגוני הביטחון בקוריאה הצפונית, ובכלל זה המשרד לביטחון העם (כוח השיטור ושמירת הסדר הציבורי), משרד הכוחות המזוינים העממיים (אחראי על תחומים צבאיים אך לא שולט ישירות על הצבא) ומחלקת ביטחון המדינה (המשטרה החשאית). חוקת קוריאה הצפונית הצהירה בסעיף 106 כי ועדת ההגנה הלאומית הייתה "הגוף העליון של ההדרכה בתחום ההגנה הלאומית של ריבונות המדינה". בשנת 2016 הוחלפה הוועדה להגנה לאומית על ידי הוועדה לענייני המדינה של צפון קוריאה גם כן בראשות קים ג'ונג-און.
הרשות השופטת
בראש מערכת המשפט ניצב בית המשפט העליון של קוריאה הצפונית, אשר מורכב מנשיא בית המשפט ושני סגנים. מערכת המשפט במדינה אינה נהנית מעצמאות שיפוטית, כאשר בתי המשפט מחויבים במתן דין וחשבון לאספת העם העליונה, מה שמבטא את כפיפותה דה-יורה של הרשות השופטת לרשות המחוקקת, ודה פקטו לרשות המבצעת (שכן אספת העם נשלטת אף היא על ידי מפלגת הפועלים של קוריאה).
משכך, הרשות השופטת אינה מפעילה ביקורת שיפוטית ביחס להתנהלות יתר רשויות השלטון במדינה. יתרה מכך, לעיתים קרובות כוחות הביטחון של קוריאה הצפונית מפריעים או מתעלמים מפעולותיה של הרשות השופטת, כך גם לדברי מומחים חיצוניים ועריקים מהמדינה.
הגרסה החמישית והסופית של חוקת קוריאה הצפונית אושרה ואומצה בספטמבר 1998. בהתאם לחוקה, קוריאה הצפונית היא מדינה סוציאליסטית המייצגת את האינטרסים של כל בני העם הקוריאני. עם זאת, לאור הצנזורה החמורה שמטיל המשטר הצפון-קוריאני אודות המצב במדינה בפועל, לא ברור האם קוריאה הצפונית אכן מכירה ומכבדת את שלטון החוק ביחס לתושבי המדינה ולנציגי המשפט, ואם כן, באיזו מידה. לעומת זאת, קוריאה הצפונית ידועה כמדינה הרומסת את זכויות האדם באופן קבוע, בין היתר במעצר של אלפי מתנגדי משטר ללא משפט או זכות לייעוץ משפטי. על פי דו״ח מטעם מחלקת המדינה של ארצות הברית, ממשלת קוריאה הצפונית מטילה לעיתים קרובות עונש קולקטיבי על בני משפחתו של עבריין, כאשר משפחות שלמות נשלחות למחנות מעצר בשל ״ביצוע פשע״ לכאורה של אחד מבני המשפחה.
מפלגת הפועלים של קוריאה
מפלגת הפועלים של קוריאה, אשר מחזיקה בפועל בשליטה בקוריאה הצפונית מאז הקמתה במסגרת משטר חד-מפלגתי, מאורגנת בהתאם לעשרת העקרונות להקמתה של מערכת אידאולוגית מרכזית, אשר זכו לכאורה למעמד רשמי על ידי המנהיג העליון קים ג'ונג-איל בשנת 1974. בדומה למפלגות נוספות בעלות אוריינטציה קומוניסטית, הפוליטיקה ומאבקי הכוחות משחקים תפקיד משמעותי בהתנהלות היום-יומית של המפלגה. אף שבמפלגה פועלים מוסדות מסורתיים כגון הוועד המרכזי, המזכירות, הוועדה הצבאית המרכזית, הפוליטבירו ונשיאות המפלגה (בראשות המזכ״ל קים ג׳ונג-און), מעמדם בפועל של כל אחד מהגופים משתנה תדירות בהתאם למאבקי הכוח הפנימיים, אשר לרוב אינם גלויים למשקיפים מבחוץ..
בהשוואה למוסדות שלטון אחרים בקוריאה הצפונית, מפלגת הפועלים של קוריאה מתאפיינת בגוון אידאולוגי קיצוני יחסית, ועדיין מתייחסת אל עצמה כמשמר המרכזי של ערכי המהפכה, הסוציאליזם והריבונות הלאומנית. מסיבה זו, מפלגת הפועלים של קוריאה נחשבת כגוף בעל אוריינטציה שמרנית ביחס ליתר גופי השלטון, כאשר חברי המפלגה נוטים להתנגד לשינויים דרסטיים למיניהם, לרבות רפורמות כלכליות.
עונת 1998/1999 בסרייה א'
עונת 1998/1999 בסרייה א' הייתה העונה ה-97 של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית ונוהלה על ידי "ליגת הכדורגל" (Lega Calcio). המשחקים החלו ב-13 בספטמבר 1998 והסתיימו ב-23 במאי 1999.
בליגה השתתפו 18 קבוצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית ומשחקי חוץ. עבור הניצחון הוענקו שלוש נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
סלרניטנה, ונציה, קליארי ופרוג'ה היו הקבוצות שעלו מהליגה השנייה.
מילאן זכתה באליפות הליגה בפעם ה-16 בתולדות המועדון.
בסיום העונה, ב-21 באוגוסט 1999 נערך משחק של הסופר קאפ האיטלקי בו מילאן הפסידה 1:2 לפארמה שזכתה בגביע.
בסיום העונה לסרייה ב' ירדו סלרניטנה, סמפדוריה, ויצ'נצה ואמפולי. במקום הקבוצות שירדו לסרייה א' העפילו ורונה, טורינו, לצ'ה ורג'אנה.
כדורגלנים מצטיינים
מרסיו אמורוזו שחקנה של אודינזה כבש 22 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
התאחדות הכדורגל האיטלקית העניקה פרסים לשחקנים מצטיינים:
מרתה מיטשל
מרתה אליזבת ביאל מיטשל (2 בספטמבר 1918 – 31 במאי 1976) הייתה אשתו של ג'ון נ. מיטשל, התובע הכללי של ארצות הברית תחת הנשיא ריצ'רד ניקסון. היא הפכה לדמות מוכרת מאוד ולאחר מכן שנויה במחלוקת בשל הערותיה הבוטות על הממשלה בזמן פרשת ווטרגייט.
ביוגרפיה
מרתה אליזבת ביל ג'נינגס מיטשל נולדה באזור כפרי בפיין בלאף, ארקנסו ב-2 בספטמבר 1918. היא גדלה כבת יחידה של סוחר כותנה ומורה לדרמה.
מיטשל למדה שש שנים בבית ספר פרטי, ועברה לבית ספר ציבורי במהלך השפל הגדול. היא סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון בשנת 1937. מיטשל הייתה דיסלקטית, והתקשתה לקרוא בקול. לאחר לימודים במכללה, עבדה כעוזרת אחות בצלב האדום. מיטשל למדה באוניברסיטת ארקנסו בפייטוויל ולאחר מכן באוניברסיטת מיאמי. לאחר סיום לימודי היסטוריה, היא עבדה כשנה כמורה בכיתה ז' במובייל, אלבמה, היא שבה לפיין בלאף ב-1945 ולאחר מלחמת העולם השנייה החלה לעבוד כמזכירה.
במסגרת עבודתה עברה לוושינגטון, שם פגשה את קלייד ג'נינגס ג'וניור, קצין בצבא ארצות הברית מלינצ'בורג, וירג'יניה. הם נישאו ב-5 באוקטובר 1946 ועברו לניו יורק. זמן קצר לאחר נישואיהם, השתחרר בעלה מן השירות, והחל לעבוד כמוכר תיקי-יד. ב-1947 נולד לזוג בן. בשנת 1957 התגרשו בני הזוג.
בשנת 1957 נישאה לג'ון נ. מיטשל, עורך דין מצליח ממנהטן. ב-10 בינואר 1961 נולדה לבני הזוג בת.
המעבר לוושינגטון ופרשת ווטרגייט
בשנת 1966, משרדי עורכי הדין של ג'ון מיטשל וניקסון התמזגו. עם בחירתו של ניקסון לנשיא ב-1968, מונה ג'ון מיטשל לתפקיד התובע הכללי, תפקיד שחייב מעבר לוושינגטון די.סי. מיטשל זכתה לראשונה לתשומת לב ברמה הלאומית לאחר שהעירה לכתב טלוויזיה שהפגנות השלום בוושינגטון הבירה שנערכו בנובמבר 1969 הזכירו לבעלה מהפכה רוסית. ההצהרה הגבירה את סיקורה בתקשורת, והיוותה מקור לרכילות פוליטית ולמידע. במהלך תקופה זו, מעמדה של מיטשל כאשת חברה התחזק, והיא הופיעה בתוכניות אירוח. בנובמבר 1970, סקר של גאלופ הצביע על כך ש-76 אחוז מהאמריקאים זיהו אותה, והיא הופיעה בשער המגזין טיים בגיליון שעסק בנשים המשפיעות ביותר בוושינגטון. המוניטין שלה כאשה המתבטאת באופן גלוי, בדרך כלל בתמיכה בנושאים רפובליקנים, הוביל לכינוי "מרתה הפה" או "פה הדרום" (ביטוי המתחרז בשפה האנגלית).