cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
In corpore sano
לאחר האירוויזיון
יום לאחר הגמר שבה קונסטרקטה לבלגרד שבסרביה. את פניה קיבלו צוות התפעול של המטוס בה טסה חזרה למדינתה עם פרחים ועוגה, עליה הודפס דיוקן שלה מהופעתה באירוויזיון. היא נחתה בנמל התעופה בלגרד ניקולה טסלה ממילאנו בשעה 11:08 בצהריים. קונסטרקטה מיד החלה להתראיין לכלי התקשורת המקומיים, והצהירה כי היא לעולם לא תשכח את החוויה של ההשתתפות באירוויזיון ואת הזכייה שלה בפרס האמנותי של פרסי מרסל בזנסון. בנוסף אמרה כי בכוונתה לקחת הפסקה מהקריירה המוזיקלית שלה. לדבריה, במהלך החודשים שקדמו להופעתה באירוויזיון היא הרגישה לחץ עצום. היא הוסיפה ואמרה כי לאחר ההפסקה תצא לסיבוב הופעות עם להקת "Zemlja gruva".
הצלחה מסחרית
יממה לאחר זכייתה ב-Pesma za Evroviziju '22 הגיע הסרטון של הופעתה של קונסטרקטה בקדם למקום הראשון בדירוגי הצפיות של יוטיוב במדינות יוגוסלביה לשעבר (קרואטיה, מונטנגרו, סרביה, מקדוניה הצפונית, בוסניה והרצגובינה וקוסובו), למעט סלובניה שם הגיע הסרטון למקום השלישי. במהלך היומיים הראשונים לפרסומו הוא צבר 3.5 מיליון צפיות בפלטפורמה, ולאחר כמה שבועות הגיע למקום הראשון בנתוני הצפיות בפלטפורמה גם בסלובניה, אוסטריה, שווייץ ומלטה. ביישומון הטיקטוק פרסמו מספר משתמשים סרטונים בהם הם מחקים את תנועות הידיים של קונסטרקטה תוך שימוש באודיו של השיר. ב-Genius הגיעו מילות השיר למקום השני במדד הפופולריות השבועי של האתר.
לאחר הופעתה של קונסטרקטה באירוויזיון נכנס "In corpore sano" לחמישים השירים הפופולריים ביותר בספוטיפיי במספר רב של מדינות אירופה: בפולין הוא כבש את המקום הראשון של המצעד באפליקציה, ואילו ביוון, איטליה, פינלנד, פורטוגל, שוודיה, רומניה, בלגיה, בולגריה, צרפת, לטביה, אוקראינה, ליטא, טורקיה, אסטוניה, דנמרק, נורווגיה והולנד נכנס "In corpore sano" לעשרת השירים הפופולריים ביותר באפליקציה. הוא גם הגיע למקום השביעי בדירוג של ספוטיפיי העולמי.
יחסי ארצות הברית–פרו
יחסי ארצות הברית–פרו הם היחסים הבינלאומיים, הדו-צדדיים, המדיניים, הפוליטיים והשיתופיים המתנהלים בין ארצות הברית של אמריקה לבין הרפובליקה של פרו. שתי המדינות חברות ב- APEC ובארגון מדינות אמריקה.
יחסים כלכליים
ב-12 באפריל 2006, חתמו ארצות הברית ופרו על הסכם סחר חופשי.
שירי תל אביב-יפו
שירי תל אביב-יפו מאגדים בתוכם את הפזמונים בעברית, אשר העיר "תל אביב" או "יפו" מוזכרות בהם בכל הקשר שהוא: רומנטי, היסטורי, צבאי, נוסטלגי, ארכיטקטוני וכו'. שירים אלו הם חלק אינטגרלי ממכלול הפזמונים שנכתבו בעברית בעיקר מתחילת המאה ה-20, ומכונים גם "שירי ארץ ישראל" או "שירי מולדת".
התפתחותם של השירים קרתה תוך כדי תהליך ההתיישבות בארץ ישראל, וכך נוצרה תרבות מוזיקלית ששיקפה את אופי התקופה ואת האידאולוגיה ששלטה בה. ניתן להבחין בשוני השירים שנכתבו עם ההתיישבויות הראשונות, לבין השירים "העירוניים", שנכתבו עם התפתחות העיור. מן הסתם, תל אביב זכתה לשלל שירים המתייחסים אליה שנבדלים מאוד מהשירים העבריים שנכתבו עד אז.
שירי היישוב החדש שיקפו את האידאולוגיה הציונית שדגלה בשינוי שיתחולל בעם היהודי המתיישב בארץ ובריאת היהודי החדש כחקלאי, כלוחם, וכחילוני. כל זאת בניגוד גמור ליהודי הגלותי. במקביל לבניית הבתים הראשונים וחפירת הבארות הראשונות, החלה להיווצר תרבות עברית חדש, של שירים חדשים שתמכו ברעיון זה. תהליך זה התרחש בעיקר במגזר ההתיישבותי ושירים אלה מילאו תפקיד של שירי עם ושימשו בסיס להמשך התפתחותה של התרבות המוזיקלית הפופולרית העברית. הם כונו "שירים מגויסים" ותאמו את יעדי האידאולוגיה הציונית, שיקפו, ביטאו והפיצו אותם. כדוגמת "עומדים אנו במשמרת" או "פה בארץ חמדת אבות".
שירי תל אביב-יפו, לעומת זאת, החלו להיווצר כאשר תהליך העיור קיבל תאוצה. בניגוד לשירים שנוצרו במגזר ההתיישבותי, אלה לא היו "שירים מגויסים", הם לא התיימרו לשרת מטרות אידאולוגיות ולא ביקשו ליצור תרבות לאומית חדשה, הן נוצרו למטרות בידור. תל אביב נוסדה ב-1909, והתחילה להתפתח לעיר גדולה, הגדולה בארץ, החל משנות העשרים, עם העליות הרביעית והחמישית, בהן המסה הגדולה של העולים הייתה מפולין ומגרמניה. (לעומת העליות הקודמות בהן המסה הגדולה הייתה מרוסיה). בעליות הרביעית והחמישית, היו בעלי מקצועות חופשיים, סוחרים, תעשיינים, בעלי הון וגם זמרים, בדרנים, נגנים, מלחינים, משוררים ואנשי רוח. כמו: פאול בן חיים, יוסף טל, חיים אלכסנדר, חנה מרון, יוסף מילוא ועוד רבים שהפכו לאושיות התרבות התל אביבית ואשר השפיעו רבות על היצירה התרבותית בעיר. מאחר שבפעם הראשונה נוצר בארץ מעמד בינוני ובינוני גבוה, נולד גם סגנון מוזיקלי עירוני חדש בשפה העברית. שירי תל אביב נחשבו לאנטיתזה לשירי העליות הקודמות של הסקטור ההתיישבותי והציוני. הדמיון בין שירי ההתיישבות לשירי תל אביב, היה אך ורק בעובדה שהם היו בשפה העברית ובלחנים שהושאלו לעיתים משירים אירופיים ידועים או בלחנים מקוריים. השוני בין שני סוגי השירים היה רב יותר. שירי תל אביב נוצרו עם הפרדה בין האמן לקהל, לעומת שירי ההתיישבות שיועדו לכול ולשירה בציבור. השירים התל אביביים לא התיימרו לשרת אידאולוגיות והם התמקדו בצרכי היחיד, בצרכי בידור, הומור וסטירה.
תל אביב, זכתה לשירים ופזמונים רבים העוסקים בה. גם יפו, העיר בת יותר מ-3,000 שנה שצורפה לתל אביב בשנת 1949, זכתה אף היא לפזמונים משלה.
בשנת 1958 חיברו חיים חפר ודן בן אמוץ מופע קברטי, "תל אביב הקטנה", לכבוד יוֹבֵל העיר. המופע כלל שלל שירים העוסקים בעיר.
חלק משירי תל אביב נכתבו על ידי משוררים תל אביביים ידועים שתיארו את הווי העיר, ובהם: נתן אלתרמן ("בכל זאת יש בה משהו", "טנגו תל אביב", "גן מאיר בתל אביב", "ערב עירוני"), לוין קיפניס ("מי יבנה בית בתל אביב"), נעמי שמר ("עיר לבנה", "בסנדלים על גשר הירקון", "גג", "לאורך הטיילת"), מאיר ויזלטיר ("יש לי סימפתיה").
בין השירים והפזמונים הידועים על תל אביב:
בין הפזמונים הידועים על יפו:
תמונות תל אביביות ותיאורים מהווי העיר מובאים גם בשירים ופזמונים על נחל הירקון.
הנרי מקמהון
לוטננט-קולונל הנרי מקמהון (אנגלית: Henry McMahon; 28 בנובמבר 1862 - 29 בדצמבר 1949) היה דיפלומט בריטי וקצין בצבא הודו אשר שירת כנציב הבריטי העליון במצרים (בשנים 1915-1917). כמו כן הוא כיהן כפקיד בהודו הבריטית ושירת כנציב הראשי בבלוצ'יסטן.
מקמהון ידוע בעיקר על חלקו במכתבי חוסיין-מקמהון ועל קו מקמהון בין טיבט והודו. תומאס אדוארד לורנס מזכיר בכתביו את חלקו של מקמהון במרד הערבי כנגד האימפריה העות'מאנית במלחמת העולם הראשונה.
רקע
מקמהון היה בנו של לוטננט-ג'נרל צ'ארלס אלכסנדר מקמהון, חבר החברה המלכותית והחברה הגאולוגית של לונדון. צ'ארלס מקמהון היה המפקח של לאהור ומחוז היסר בהודו הבריטית.
קריירה
מקמהון הוצב כלוטטננט בצבא הודו בשנות השמונים של המאה ה-19. בשנת 1897 הועלה לדרגת קפטן וקיבל מעמד עמית במסדר כוכב הודו. כארבע שנים לאחר מכן כבר קודם לדרגת מייג'ור ובשנת 1906 הוכתר כאביר מסדר האימפריה ההודית. בשנת 1909 קודם לדרגת לוטננט-קולונל וכעבור שנתיים קודם לחברות במסדר הוויקטוריאני המלכותי במעמד דורבר דלהי.
בשנת 1914 מונה מקמהון להיות המפקח העליון של מצרים. בשנים 1915–1916 קיים מקמהון חלופת מכתבים עם השריף חוסיין בן עלי. בחלופת מכתבים זו, שמוכרת כיום כמכתבי חוסיין-מקמהון נידונו התנאים שדרש חוסיין מהנציב הבריטי בתמורה לתמיכת השבטים הבדואים במאבק הבריטי בעות'מאנים במהלך מלחמת העולם הראשונה ופיתוחו של המרד הערבי. בשנת 1916 פרש משירות הצבא הבריטי וקיבל חברות במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש.
בשנת 1920 העניק לו חוסיין בן עלי, מלך חג'אז, תואר אבירות במסדר אל-נהדה.
התאבדויות המוניות בשלהי הרייך השלישי
בימיו האחרונים של הרייך השלישי במאי 1945, הוכתה גרמניה בגל התאבדויות ברחבי המדינה. הסיבות להתאבדויות היו רבות, אך הושפעו מהתעמולה הנאצית – בהתאם לערכיה של המפלגה הנאצית; מהתאבדותו של אדולף היטלר – כתגובה לכיבוש גרמניה הנאצית בידי בעלות הברית ותבוסתה במלחמת העולם השנייה; וכן מתחושת חוסר ביטחון והיעדר פרספקטיבה לעתיד.
מגזין "לייף" האמריקאי התייחס ב-14 במאי להתאבדויות ההמוניות – "בימיה האחרונים של המלחמה, ההכרה בתבוסתה המוחלטת של גרמניה הייתה יותר מדי עבור רבים מהגרמנים. ללא הכידונים והמליצות שהעניקו להם כוח, הם לא יכלו לערוך חשבון נפש מול כובשיהם או מצפונם. המוצא היה השיטה המהירה והבטוחה, במה שהגרמנים מכנים "selbstmord" (התאבדות), רצח עצמי".
התעמולה הנאצית וההתאבדויות
הן החורבן והן הנכונות להתאבד היו רעיונות מרכזיים באידאולוגיה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה. היטלר עצמו הכריז על רצונו להתאבד במקום לנחול תבוסה, כבר בספטמבר 1939 במהלך הפלישה הגרמנית לפולין (שהובילה לפרוץ מלחמת העולם השנייה), ואף נאם בנושא ברייכסטאג: "אני לא רוצה להיות שום דבר מלבד החייל הראשון של הרייך הגרמני. לכן לבשתי את הטוניקה שהייתה תמיד קדושה ויקרה ביותר עבורי. לא אפשוט אותה עד שננצח, או שלא אחיה כדי לראות את היום ההוא!" ככל שהתקרבה תבוסתה של גרמניה, הטיפו מנהיגיה שהתאבדות עדיפה על תבוסה. היטלר הכריז ב-30 באוגוסט 1944 במהלך תדרוך צבאי: "זה לוקח רק שנייה. ואז אתה נגאל ומוצא שלווה ושלום נצחי." בניגוד לאימפריה היפנית, סירבה גרמניה הנאצית להיכנע והמשיכה להילחם, על פי חזונו של היטלר שכלל רק שתי תוצאות אפשריות: ניצחון או חורבן; תומכים רבים של האידאולוגיה ושל המפלגה הנאצית קיבלו את המסר האפוקליפטי של המשטר הנאצי והביטו לעבר סוף חייהם. לאחר שנים רבות של חשיפה לאידאולוגיה הנאצית שתיארה את העולם במונחים קיצוניים, ולאחר חוויות החודש האחרון של המלחמה – לרבים מהגרמנים המוות נראה כמו המוצא היחיד.
הפחד מהכיבוש הסובייטי היה כה גדול עד שההתאבדויות הגיעו גם למקומות הרבה מעבר להישג ידם של הסובייטים, למשל בהמבורג. במקרים אחרים התנהגותם של החיילים הסובייטים שיחקה תפקיד – ובייחוד מעשי אונס, שהובילו לעיתים להתאבדויות, או התאבדות על מנת למנוע מראש מקרה כזה. מלבד הזדהות עם המשטר השולט ועם המנהיגים הנאצים, סיבות להתאבדות כללו מניעים נוספים, כמו דיכאון שנגרם בשל המלחמה, בהשפעת הפצצות האוויריות ומראות ההרס לאחר המלחמה.
לקראת הכיבוש של בעלות הברית, הגרמנים אכסנו כמוסות ציאניד, ואף יש המספרים כי היטלר חילק לחבריו ומכריו (כפי שניתן לראות בסרט "הנפילה"), וכן שמועות כי במהלך הקונצרט האחרון של "הנוער ההיטלראי" בפילהרמונית של ברלין ב-12 באפריל 1945 הרעל ניתן לקהל.
מתאבדים בולטים
נאצים בולטים רבים, חסידיהם, כמו גם אנשי הכוחות של גרמניה הנאצית התאבדו במהלך ימיו האחרונים של הרייך השלישי; אחרים התאבדו לאחר הכיבוש. מתוך 41 מנהיגי המפלגה הנאצית בין השנים 1926 – 1945, שמונה שמו קץ לחייהם; 7 מתוך 47 בעלי דרגות גבוהות באס אס עשו גם כן, בנוסף למנהיגים משטרתיים ובנוסף למספר לא ידוע של פקידים נאצים בעלי דרגות נמוכות יותר. מהצבא, 53 מתוך 554 התאבדו; מהלופטוואפה 14 מתוך 98 גנרלים ו-11 מתוך 53 מהקריגסמרינה.
דוגמאות למתאבדים נאצים:
רשימה מורחבת – מתאבדים נאצים.
אלה נייבורג
אלה נייבורג (? - 27 באפריל 1943) הייתה רופאה יהודייה חברת הארגון הצבאי היהודי שלחמה ונפלה במרד גטו ורשה.
קורות חיים
אלה נייבורג נולדה בוורשה. למדה בבית הספר לבנות "יהודייה". כשהייתה נערה הצטרפה לתנועת "מסדה" ולאחר מכן לבית"ר. בתנועה פעלה לקירוב נוער יהודי מתבולל לערכי היהדות וארץ ישראל.
נייבורג למדה רפואה בפיזה באיטליה. עם סיום לימודיה, סמוך לתחילת מלחמת העולם השנייה חזרה לוורשה ועבדה בבית החולים צ'יסטה. במקביל המשיכה בפעילותה בבית"ר.
לאחר הכיבוש הגרמני, הייתה נייבורג לרופאה בגטו. בנוסף הצטרפה לאצ"י שהיה הארגון הלוחם של חניכי בית"ר והרוויזיוניסטים. היא פיתחה יחסים קרובים עם אנשי גסטפו, גרמנים ואיטלקים, דרכם השיגה מידע חיוני למחתרת וכן אספקת ציוד רפואי ונשק. היא הייתה ממארגני דירות המסתור בצד הארי, אותן תכנן הארגון מבעוד מועד.
במרד, שהחל ב-19 באפריל 1943, ליוותה את הלוחמים במהלך הקרבות בכיכר מורנובסקה והעניקה סיוע רפואי לפצועים. ב-27 באפריל נהרגה בקרב.
Hold On, We're Going Home
Hold On, We're Going Home הוא סינגל של הראפר הקנדי דרייק, בהשתתפות צמד ה-R&B הקנדי מאג'יד ג'ורדן. השיר הופק על ידי המפיקים מ-OVO סאונד, ניינטין85, מאג'יד ג'ורדן ונואה "40" שביב. השיר הוא הסינגל השני מתוך אלבום האולפן השלישי של דרייק, Nothing Was the Same, ויצא להורדה דיגיטלית ב-7 באוגוסט 2013, לאחר ה-OVO Fest של שנת 2013. מאוחר יותר נשלח השיר לרדיו המיינסטרים והרדיו הקצבי העכשווי ב-13 באוגוסט 2013.
השיר הגיע בשיאו למקום הרביעי במצעד הבילבורד הוט 100 ובמצעד הסינגלים הבריטי, ולמקום החמישי במצעד הקנדה הוט 100. השיר זכה לביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה ודורג כשיר הטוב ביותר משנת 2013 על ידי פיצ'פורק, ובמקום ה-21 ברשימת "הרצועות הטובות ביותר של העשור".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ מתויג כסרט קצר ומתרחש בשנת 1985 במיאמי. הקליפ בוים על ידי ביל פופ ויצא לאור ב-24 בספטמבר 2013. בקליפ דרייק מגלם מלך שמאהבתו (אשלי מור) נחטפת על ידי כנופיה יריבה. לאורך כל הקליפ, דרייק עושה כל שביכולתו כדי לחלץ אותה מהקפטן / מאפיונר שגילם השחקן מיכה פיצג'רלד. הופעות קמע בקליפ כללו בין היתר את פרדו סנטנה, סטיבן באואר, ג'וני סימונס, מאג'יד ג'ורדן ואייסאפ רוקי.
גרסות כיסוי
לשיר בוצעו גרסות כיסוי על ידי האמן הבריטי דב היינס תחת כינויו "Blood Orange", ההרכב האנגלי ארקטיק מאנקיז, צמד הסינת'פופ הולי גוסט!, הסאטרדייז, ליסי ואלה הנדרסון, שעשתה מאשאפ לשיר עם "Love Me Again" של ג'ון ניומן. קונור מיינרד עשה מחרוזת עם השיר לצד "Wrecking Ball" של מיילי סיירוס ו-"Burn" של אלי גולדינג. מאוחר יותר, ביצע גרסת כיסוי נפרדת לשיר. במאי 2014, מתמודדת The Voice כריסטינה גרימי שרה את השיר במהלך העונה השישית של התוכנית. ביוני 2014, להקת האינדי פופ האמריקנית פוסטר דה פיפל ביצעה גרסת כיסוי לשיר בתוכנית הרדיו "Live Lounge" של BBC Radio 1. הזמרת האמריקאית פיה מיה ביצעה גם היא גרסת כיסוי לשיר, שזכתה לוויראליות ולמעלה מ-10 מיליון צפיות.
רעיה שורקי
רעיה שורקי היא מנכ"לית רשות הטבע והגנים החל מ-9 במאי 2022.
Hold On, We're Going Home
הצלחה מסחרית
"Hold On, We're Going Home" הגיע היישר אל המקום החמישי במצעד שירי ה-R&B\היפ הופ, והפך אותו לשיר ה-33 של דרייק שהגיע לעשירייה הפותחת במצעד. הישג זה סימן את השוויון בין דרייק לאר. קלי במספר השירים בעשירייה הפותחת במצעד השני הרב ביותר, אחרי הראפר ליל ויין, לו 36 שירים בעשירייה הפותחת של המצעד. השיר הגיע לעשירייה הפותחת גם במצעד הקנדה הוט 100, ובשיאו הגיע למקום החמישי, מה שהפך אותו לסינגל של דרייק שהגיע למקום הגבוה ביותר במצעד. בשבוע החמישי לצאתו, הגיע השיר למקום השמיני במצעד הבילבורד הוט 100, תוך שהפך לשיר ה-13 של דרייק בעשירייה הפותחת של המצעד. בנוסף, שיר זה העניק לדרייק את מספר השירים הרב ביותר בעשירייה הפותחת של המצעד לשנת 2013, עם ארבעה, כולל "Fuckin' Problems" (מקום 8), "Started from the Bottom" (מקום 6) ו-"Love Me" (מקום 9). השיר הגיע בשיאו למקום הרביעי במצעד, ובכך הפך לשיר הראשון של דרייק שהגיע לחמישייה הפותחת של דרייק, מאז "Find Your Love". השיר הגיע בשיאו למקום הראשון במצעד שירי ה-R&B/היפ הופ. נכון לינואר 2014, מכר השיר למעלה מ-2 מיליון עותקים סך הכל.
רעיה שורקי
ביוגרפיה
נולדה בכפר חסידים לאליעזר ודינה שפטניצקי. למדה בתיכון אורט גרינברג בקריית טבעון. את שירותה הצבאי עשתה כמדריכת טנקים. לאחר השירות הצבאי המשיכה ללימודים אקדמיים. למדה לתואר ראשון BED במכללה האקדמית בית ברל לימודי גאוגרפיה וארץ ישראל. לאחר מכן למדה לימודי MA בגאוגרפיה באוניברסיטת חיפה.
קריירה
ב-1990 נבחרה לנהל את שמורת הטבע עין אפק, לאחר מכן קודמה לתפקיד מנהלת מרחב כרמל ברשות הטבע והגנים, ובשנת 2008 התמנתה לתפקיד סגנית מנהלת מחוז צפון ברשות.
Hold On, We're Going Home
הצלחה מסחרית
השיר מכר כ-207,000 עותקים בקנדה בשנת 2013.
רעיה שורקי
קריירה
ב-2014, לאחר דליפת הנפט בשמורת עברונה, ניהלה שורקי מבצע לגיוס מתנדבים ומתנדבים לשיקום השמורה.
Hold On, We're Going Home
הצלחה מסחרית
השיר הגיע בשיאו למקום הרביעי במצעד הסינגלים הבריטי, ובכך העניק לדרייק את המיקום הגבוה ביותר שלו במצעד באותה התקופה ("One Dance" הגיע מאוחר יותר למקום הראשון בשנת 2016).
רעיה שורקי
קריירה
ב-2015 נכנסה לתפקיד מנהלת חטיבת קהל וקהילה ברשות, ובדצמבר 2021 מינתה אותה השרה להגנת הסביבה תמר זנדברג לממלאת מקום מנכ"ל רשות הטבע והגנים במקומו של המנכ"ל הפורש שאול גולדשטיין.
המינוי היה המינוי הנשי הראשון בתולדות רשות הטבע והגנים לתפקיד הבכיר ביותר בארגון, ולאחר חצי שנה אושר מינויה כמינוי קבוע למנכ"לית הרשות.
חיים אישיים
נולדה, גדלה ומתגוררת גם כיום בכפר חסידים. נשואה לאל"ם במילואים איתמר שורקי, מנכ"ל היישוב עתלית. ואם לשתי בנות.
עונת 2019/2020 ביורוקאפ
עונת ביורוקאפ היא העונה ה-18 של המפעל השני בחשיבותו של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל השנייה לאחר היורוליג. העונה נפתחה ב-1 באוקטובר 2019 והיתתה עתידה להסתיים בין התאריכים 24-27 במאי 2020. ב-12 במרץ 2020 הופסקה העונה בעקבות התפרצות מגפת הקורונה באירופה.
ב-25 במאי 2020 בוטלה העונה, לראשונה בתולדות הליגה.
מתכונת התחרות
24 קבוצות החלו את העונה הסדירה כאשר המשחקים נערכו ב-4 בתים. בשלב הבא ארבע הקבוצות הראשונות מכל בית (16 קבוצות) העפילו לשלב "הטופ 16" ממנו שתי הראשונות בכל אחד ארבעת הבתים מעפילות לשלבי הנוקאאוט הנערכים בשיטת הטוב משלוש.
ממלכת פינלנד
ממלכת פינלנד (בפינית: Suomen kuningaskunta; בשוודית: Konungariket Finland) הייתה ניסיון כושל להקים מונרכיה בפינלנד בעקבות הכרזת העצמאות הפינית מרוסיה בדצמבר 1917 ומלחמת האזרחים הפינית בינואר–מאי 1918. הלבנים המנצחים בפרלמנט של פינלנד החלו בתהליך הפיכת פינלנד לממלכה והקמת מלוכה. למרות שהמדינה הייתה ממלכה חוקית במשך למעלה משנה שבראשה עמד עוצר, המלך הנבחר מעולם לא שלט ואף לא הגיע לפינלנד בעקבות תבוסת הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה, וניצחונות הרפובליקאים בבחירות הבאות הביאו לכך שהמדינה הפכה לרפובליקה.
היסטוריה
במהלך מלחמת האזרחים הפינית של 1918, האדומים הפינים שהיו ביחסי ידידות עם רוסיה הסובייטית נלחמו בלבנים הפינים שכוננו ברית עם האימפריה הגרמנית. סיוע ישיר של דיוויזיית הים הבלטי הגרמני סייע ללבנים שניצחו במלחמה. הממשלה הזמנית שהוקמה לאחר הכרזת העצמאות של פינלנד נטתה מאוד לעבר הימין הפיני וכללה מספר מונרכיסטים. הפרלמנט גיבש תוכניות להקמת מלוכה פינית על התיאוריה המשפטית לפיה החוקה השוודית מ-1772 עדיין בתוקף, אך התקיים אינטרגנום מורחב ללא שליט בפועל על כס המלוכה. פרידריך קרל, נסיך הסן נבחר לכס פינלנד ב-9 באוקטובר 1918 על ידי הפרלמנט הפיני, אך הוא מעולם לא נטל את התפקיד בפועל ולא נסע לפינלנד. זמן קצר לאחר הבחירות, מנהיגים פיניים, כמו גם האוכלוסייה, הבינו באיחור את המצב החמור שבו נמצאים בעלי בריתם הגרמניים, והחכמה של בחירת נסיך גרמני למנהיגם החדש כאשר גרמניה עומדת להפסיד במלחמת העולם הראשונה הוטלה בספק. גרמניה עצמה הפכה לרפובליקה והדיחה את הקיסר וילהלם השני, וחתמה על הסכם שביתת נשק עם בעלות הברית בנובמבר. המעצמות המערביות המנצחות הודיעו לממשלת פינלנד כי עצמאותה של פינלנד תוכר רק אם תבטל את בריתה עם גרמניה. כתוצאה מכך, בדצמבר 1918 ויתר פרידריך קרל על כס המלוכה ודיוויזיית הים הבלטי הגרמנית נסוגה מפינלנד. בבחירות במרץ 1919, כשהשמאל הפיני והסוציאליסטים הצביעו, זכו הרפובליקנים בניצחון מוחץ. מעמדה של פינלנד כרפובליקה אושר בחוקה הפינית של 1919.
מחר ועוד מחר ועוד מחר
מחר ועוד מחר ועוד מחר, הוא ספר מאת הסופרת האמריקאית גבריאל זווין שיצא לאור ב-2022. הספר עוסק בחברות בין סאם מייזר וסיידי גרין מגיל 12 ועד גיל 40, במהלכם סאם וסיידי יצרו יחד משחקי מחשב ויקימו חברת משחקים משפיעה מאמצע שנות ה-90 ועד לשנות ה-20 של המאה ה-21. כותרת הספר לקוחה מתוך המונולוג המפורסם של שייקספיר במחזה מקבת, במהלכו מקבת מלין על חוסר המשמעות של החיים.
עלילה
סאם מייזר, מתיידד עם סיידי גרין כשהם נפגשים בביה"ח שבו סאם מאושפז לאחר ניתוח קשה ברגלו עקב תאונת דרכים שעבר. סיידי, שמבקרת בביה"ח, פוגשת את סאם משחק במשחק סופר מריו, ורואה איך הוא מצליח לעבור שלב שהיא לא הצליחה. הם מתחילים לדבר ולהתיידד. אחות ביה"ח מבקשת מסיידי שתמשיך לבוא ולהיפגש עם סאם, כיוון שזו הפעם הראשונה שהוא מתקשר עם מישהו מאז שהגיע לביה"ח. בתמורה סיידי מקבלת שעות התנדבות לבית הספר. סיידי נהנית מהזמן עם סאם ולכן לא מספרת לו על כך שזמן המפגש שלהם נחשב כהתנדבות עבורה, וכשסאם מגלה זאת, הוא כועס על סיידי ומנתק איתה כל קשר. 6 שנים מאוחר יותר, סאם וסיידי נפגשים בתחנת רכבת בניו יורק בדרכם לאוניברסיטה. סיידי נותנת לסאם משחק שהיא יצרה כחלק מקורס שהיא לומדת, וברגע שסאם משחק בו, הוא יודע שהוא חייב לשכנע את סיידי להכין איתו משחקים. בסיוע של שותפו לדירה מקס שהופך למפיק של המשחק שלהם, סיידי וסאם מקדישים את הקיץ להכנת המשחק "איצ'יגו" שעוקב אחר תינוק בן 3 שאובד בים, ומנסה לחזור הביתה. איצ'יגו הופך ללהיט, והשלושה מקימים חברת משחקים ומתחילים להפיק משחקים מורכבים יותר, במקביל מערכות היחסים שלהם הופכות למתוחות ותחרותיות.
תהליך יצירת הספר
זווין מתארת בראיון לפובלישר וויקלי, שהתחילה לכתוב את הספר עוד ב-2017, אבל שהחלקים המשמעותיים של הכתיבה שלו אירעו בעיקר בזמן מגפת הקורונה, בה אי אפשר היה לטייל לשום מקום. עבור זווין, כתיבה על ניו יורק, וקליפורניה ויפן, איפשרה לה לבקר במקומות האלו למרות שהיא הייתה בביתה. לטענתה, משחקי מחשב הם סוג של רומן. יש להם דמות ראשית, עלילה, רפרנסים תרבותיים לספרים או למשחקים אחרים. מבחינתה, הספר מתמקד בעיקר במערכת היחסים בת ה-30 שנה של סיידי וסאם ושיתוף הפעולה היצירתי שלהם וכיצד הוא דוחף את שניהם להוציא את המיטב שלהם. במובן זה, הספר הוא יותר סיפור התבגרות מאשר ספר על עולם משחקי המחשב אם כי ניתן לראות תוך כדי ההתבגרות של סאם וסיידי, כיצד התעשייה של המשחקים מתבגרת אף היא ומשתנה.
רגימנט המשמר של הנסיך
רגימנט המשמר של הנסיך (בדנית: Prinsens Livregiment) היה רגימנט חיל רגלים של הצבא המלכותי הדני. הרגימנט התקיים בגלגולים שונים מאז 1657 עד 2005.
היסטוריה
הרגימנט הוקם במקור ב-1657 ונקרא בתחילה "רגימנט אברשטיין" (על שמו של ארנסט אלברכט פון אברשטיין). הרגימנט השתתף במלחמה הצפונית הקטנה, במלחמת סקניה, במלחמה הצפונית הגדולה, במלחמת שלזוויג הראשונה ובמלחמת שלזוויג השנייה. ב-1961 הוא קיבל את שמו האחרון - רגימנט המשמר של הנסיך. בשנת 2000 סופחו אליו שני רגימנטים נוספים: רגימנט המשמר של המלכה ורגימנט הרגלים שלזוויג. ב-2005 פורק הרגימנט וגדודיו אוחדו עם רגימנט הדרגונים יוטלנד.
הדור (כתב עת)
הדור היה שבועון עברי ספרותי שיצא בוורשה בגרסתו הראשונה בשנת 1901 בהוצאת אחיאסף (אירופה) ובעריכתו של דוד פרישמן, ובגרסתו השנייה בשנת 1904 בהוצאתו הפרטית ועריכתו של דוד פרישמן. על אף שהשבועון יצא במהלך שנתיים לא רציפות בלבד, הוא הטביע את חותמו על הספרות העברית, בכך שפתח צוהר אל התרבות האירופית ולא התמקד רק בהווי ובנושאים יהודיים, ובכך שהצליח לשתף בפרסומיו את טובי היוצרים של התקופה.
תולדות השבועון
בשנת 1900 החליטה הוצאת הספרים "אחיאסף", שהוציאה עד אז ספרים עיוניים בלבד, להוציא כתב עת נוסף ל"השילוח" שיצא גם הוא בהוצאת אחיאסף ובעריכתו הקפדנית של אחד העם. "השילוח" היה ירחון איכותי ורציני, שפרסם אמנם גם ספרות יפה, אבל כזו שיש לה קשר ישיר עם נושאים יהודיים – לאומיים. אחד העם הצהיר כבר בחוברת הראשונה של השילוח, שלא יפרסם ספרות יפה לשמה. "השתפכות הנפש על הדר הטבע ונועם האהבה" לא תתקבל בהשילוח, כתב אחד העם ב"תעודת השילוח". ההוצאה לא הייתה מרוצה ממספר המנויים של השילוח, והחליטה להוציא כתב עת ספרותי, שיפנה לשכבות נוספות מקוראי העברית. זמן קצר קודם לכן פרש מההוצאה אחד ממייסדיה, בן אביגדור, והקים את הוצאת "תושיה" שזכתה תוך זמן קצר, בעזרת המהלך החדש בספרות והפצה של ספרוני אגורה (מעין ספרוני כיס זולים) לפופולריות גדולה בקרב קהל הקוראים. "אחיאסף" החליטה גם היא לנסות ולהגיע אל מספר גדול יותר של קוראים בעזרת כתב עת שיהיה עממי יותר מהשילוח. היא פנתה לדוד פרישמן, שהיה ידוע בגישתו האירופית אל הטקסטים הספרותיים, שיערוך את השבועון החדש. אחד העם לא היה מרוצה מהתחרות של כתב-עת חדש, ולא מהעורך שלו. הוא טען שפרישמן ידוע בגישתו הלא ציונית, ואין זה תואם את רוח ההוצאה. אך בלית ברירה הוא נענה לבקשתו של פרישמן, וכתב מאמר תומך בחוברת הראשונה.
החוברת הראשונה של השבועון יצאה בי"ח כסלו, תרס"א, ועל אף שמקום ההוצאה היה בוורשה, היא הודפסה בקרקוב, מטעמי חיסכון. שמו של העורך דוד פרישמן לא הופיע על החוברת, הן משום השקפותיו הידועות לגבי הציונות, והן משום שהוא לא היה תושב אוסטריה, וקרקוב הייתה בשטח שיפוטה של אוסטריה. במאמר מערכת מציג פרישמן את תוכניתו של השבועון, לפנות עורף לפראזות המיותרות ולרטוריקה הריקה, שאין בה אלא הצלצול בלבד, ולכתוב דברים ברורים, מדויקים ומצומצמים, ובכך הוא יוצא כנגד המליצה שהשתרשה עמוקות בקרב הכותבים בספרות ההשכלה. אין השבועון מייצג מפלגה או תנועה מסוימת, אלא פונה אל העם כולו. גם הנושאים הנדונים יהיו כלליים ולא רק אלו הקשורים לעם היהודי; שילוב של פרקי חיים וחברה, פרקים בחכמה, בטעם וביופי.
המשתתפים בכתיבת השבועון
פרישמן הצליח לגייס לכתב העת שבעריכתו את מיטב היוצרים ואנשי הרוח שחיו בתקופה.
יצירות של ספרות יפה תרמו: חיים נחמן ביאליק, שאול טשרניחובסקי, יעקב כהן, אורי ניסן גנסין, יעקב פיכמן, ש. בן ציון, יהודה שטיינברג, מנדלי מוכר ספרים, ואפילו שלום עליכם שפרסם ב"הדור" גרסה עברית לכמה מסיפוריו.
אחריתו של "הדור"
על אף כל ניסיונותיו של פרישמן להעמיד את השבועון על רמה ספרותית גבוהה, לא עלה בידו לגייס מספר רב של מנויים, והם לא הגיעו אפילו לאלף אחד. הוצאת אחיאסף נוכחה לדעת שההוצאות של העיתון עולות על ההכנסות, והפסיקה את הדפסתו בתום שנה מהופעתו. אפילו אחד העם, שהתנגד מלכתחילה לפרסומו של "הדור", הביע את צערו על סגירת העיתון. במכתב לא. קפלן הוא טוען שאמנם לא היה צריך להקים את "הדור", אך מכיוון שיצא לאור וסיפק מאמרים רבים, שהוא התענג על קריאתם, חבל לראות מיזם ספרותי כזה שעולה בתוהו. ההוצאה לא שעתה גם הפעם לדעתו של אחד העם, ו"הדור" חדל להופיע.
בתחילת 1904 הוציא פרישמן בעצמו את השבועון, עם הדגשה מחודשת על המלחמה במליצות ובזיוף האסתטי והאידאולוגי. הפורמט השתנה קצת, החלק הספרותי עוד התרחב, וגם הפעם הייתה רמת המשתתפים בכתבות גבוהה. אלא שהשנה שזה עתה חלפה, 1903, הייתה שנה רבת אירועים בקרב הקהילה היהודית, פולמוס נורדאו-אחד העם, פרעות קישינב, משבר אוגנדה, ואירועים אלו הותירו את רישומם העז על קהילה. הקוראים לא מצאו לכך הד נרחב בשבועונו של פרישמן. מעבר לכך, "השילוח" הוותיק עבר לידיו העורכות של יוסף קלוזנר, שפתח את שערי העיתון בפני הספרות היפה, והייחוד של "הדור" פג. ב-28 באוקטובר 1904 הופיעה החוברת האחרונה של "הדור".
עזרא הדאיה
הרב עזרא הדאיה (ה'תר"ע, 1910 - י"ד ניסן ה'תש"מ, 31 במרץ 1980) היה דרשן, פוסק הלכה, רבה של בית שמש, ואב בית הדין חיפה וראש ישיבת 'אליהו' בעיר. מחבר השו"ת 'נחלת עזרא'.
קורות חייו
נולד בירושלים לאביו הרב שלום ולאימו שרה לבית משפחת לבטון. נשא את לאה, לזוג ששה ילדים.
למד בבית המדרש 'דורש ציון' אצל רבי חיים אלבוחר. וכן בבית המדרש למורים "מזרחי". לאחר מכן למד בישיבת פורת יוסף. לאחר זמן מה שימש כמגיד שיעור בישיבת פורת יוסף, ובישיבת שערי ציון שהקים הרב עוזיאל. נסמך על ידי הרב עוזיאל לרבנות, והחשיבו כרבו המובהק והרבה להתכתב עמו בהלכה. מידי שבוע ערך ביקור בביתו של הרב עוזיאל, וסייע לו בעריכת כתביו. הרב עוזיאל הזמינו לעיתים לשאת את הדרשות הגדולות כדרשה לשבת הגדול, שבת שובה, שבת זכור, ועוד. כמו כן היה מבאי ביתם של הרב קוק והרב מלצר, עם האחרון התייעץ בעניני הלכה.
עם הקמת המדינה נבחר ע"י הרבנים הראשיים לחבר ועדה לבירור השבת במדינה יהודית. התגורר בשכונת אוהל משה בירושלים והתפלל בישיבת המקובלים בית אל.
בין השנים תש"ז - תשי"א שימש כדיין בבית הדין של העדה הספרדית בירושלים, ובאותה תקופה שימש כמורה בתלמוד תורה דורש ציון. במקביל, בין השנים תש"ו - תש"י, שימש כרבה של שכונת נחלאות בעיר.
החל משנת תשי"ד החל לשמש כרבה של הר-טוב ובית שמש. בו' אייר תשט"ז התמנה לדיין רשמי על ידי נשיא המדינה יצחק בן צבי. תקופה קצרה לאחר מינויו הרשמי, התיישב עם משפחתו בחיפה, בה כיהן כדיין במשך כ-25 שנה לצד אב בית הדין הרב יעקב רוזנטל והרב ברוך רקובר. בהמשך התמנה לאב בית הדין של העיר עד לפטירתו. במקביל שימש כראש ישיבת 'אליהו' בחיפה.
נפטר בחיפה בי"ד ניסן תש"מ.
מפסיקותיו והשקפותיו
ראה בחיוב את הקמת מדינת ישראל. התיר לסחוט תפוזים בשבת. התיר למשטרה לכתוב בשבת בתנאים מסוימים.
דרך נוף כרמל
דרך נוף כרמל היא דרך נופית סלולה בכורכר בהר הכרמל שאורכה כ־23 ק"מ. הדרך עבירה בימים לא גשומים לכל כלי הרכב. בימים גשומים היא עבירה רק לרכבי שטח.
תחילת הדרך ביער היערנים על כביש 7212 בעיר נשר ליד סימן הק"מ השלישי. זוהי הנקודה הצפונית ביותר של הדרך. סופה בקרן הכרמל והיא הנקודה הדרומית ביותר. חלק הדרך מיער היערנים כק"מ מזרחה עובר בשטחה המוניציפלי של נשר.
לאורך הדרך נמצאים תצפיות נוף ואטרקציות למטיילים. בתחילת הדרך נמצא חניון יער היערנים הכולל שולחנות פיקניק וגם ברזי מים. בהמשך נמצא חניון שבילי רון לזכרם של אלוף-משנה אביאל רון וילדיו עופר וענת שנרצחו בפיגוע בפיגוע במסעדת מצה בשנת 2002. לאחריו מצפור מיכל סיטון מקריית טבעון שהוקם לזכרה לאחר שנהרגה ב-2007 בדרך לחופשה בסיני.
לאחר התצפית אנדרטה לזכרו של הטייס מוטי שרון שנהרג בתאונת מסוק ב-1988 בעת הצבת אבן גבול מספר 51. הדרך מסתיימת במצפה עופר שבו מגדל לגילוי שריפות. מצפור נוסף על הדרך הוא מצפור טייסת העמק שצופה אל בסיס רמת דוד ועמק יזרעאל לזכרו של הנווט ליאור הררי שנהרג בתאונת אימונים במרץ 2007. באזור המצפור קיים חניון פיקניקים.
ורד סוויד
ורד סוויד (נולדה ב-13 באפריל 1962) היא פוליטיקאית ישראלית, עמדה בראש הרשות לקידום מעמד האישה במשרד ראש הממשלה, שימשה כראש עיריית נתניה בפועל, וכיועצת ראש הממשלה לענייני חברה ורווחה וכיום עובדת במשרד המשפטים.
ביוגרפיה
ורד סוויד נולדה כבת בכורה לעודד וחנה פאר (פרום). היא הייתה נשואה ליהושע (שוקי) סוויד ולהם שני ילדים שי ורבקה. בוגרת לימודי עבודה סוציאלית באוניברסיטת תל אביב. עוד בעת לימודיה באוניברסיטה הייתה פעילה במאבקים חברתיים. לאחר תום לימודיה ניהלה מרכז קהילתי לנשים.
הייתה חברת מועצת העיר נתניה ה-11 וה-12, בין השנים 1993–2003 (בין היתר ממונה על תחום התיירות ויושבת ראש ועדת מכרזים).
האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד ראש עיריית נתניה (השנייה בישראל; קדמה לה חנה לוין בראשון לציון ב־1956), לאחר התפטרותו של תא"ל (במיל.) צבי פולג בתחילת 1998, ועד היבחרה של מרים פיירברג בסוף אותה שנה, כשהפכה לסגניתה.
בשנים 2003–2010, שימשה כיועצת לענייני חברה ורווחה במשרד ראש הממשלה תחת שלושה ראשי ממשלה (אריאל שרון, אהוד אולמרט ובנימין נתניהו). בעת כהונתה השיבה לפניות אזרחים לראש הממשלה בנושאים חברתיים, ערכה ביקורי בית והפגישה את ראש הממשלה כל חודש עם עמותה אחרת.
מינואר 2010 עד ינואר 2016, כיהנה כמנכ"לית הרשות לקידום מעמד האישה במשרד ראש הממשלה. במסגרת זו ייסדה מאגר דירקטוריות לנשים, יזמה הקמת מאגר נשים לראיונות בכלי התקשורת, כיהנה בראש התכנית הלאומית להוצאת נשים ממלכודת הזנות, פעלה למען זכויות נפגעי עבירה, והייתה יו"ר הוועדה לבחינת קידום מקום עבודה תומך משפחה וחברה בוועדה לקידום נשים בשירות המדינה ("ועדת שטאובר"), שהמלצותיה אושרו על ידי ממשלת ישראל ב-8.6.2014.
בנובמבר 2016 הייתה אחת המרואיינות הבולטות בתחקיר "עובדה" על המתרחש בסביבת ראש הממשלה בנימין נתניהו.
פרנק מיל
רוט-וייס אסן
מיל גדל במועדון רוט-וייס אסן, ובשנת 1976 החל לשחק בקבוצה הבוגרת, ששיחקה אז בבונדסליגה. בעונת הבכורה שלו, 1976/77, נשר מיל עם הקבוצה לליגת הבונדסליגה השנייה. מיל נשאר בקבוצה במשך ארבע עונות נוספות בבונדסליגה השנייה, שם שיתף פעולה בהתקפה עם הורסט רובש. לאחר עזיבתו של רובש הפך מיל לשחקן ההתקפי הבכיר של הקבוצה, ובעונתו האחרונה בקבוצה, 1980/81, הבקיע 40 שערי ליגה ב-38 הופעות והוכתר כמלך השערים של הבונדסליגה השנייה, אך קבוצתו סיימה רק במקום השמיני, ולא העפילה לבונדסליגה. עם זאת, יכולתו של מיל לא נעלמה מהמועדונים הגדולים, ובתום עונת 1980/81 חתם מיל בבורוסיה מנשנגלדבך תחת המאמן יופ היינקס.
בורוסיה מנשנגלדבך
בעונתו הראשונה בבורוסיה מנשנגלדבך, שיתף מיל פעולה בהתקפה עם וולפראם ווטקה וקורט פינקל, והבקיע 14 שערי ליגה. היכולת הטובה שהראה מיל, הביאה לזימונו לנבחרת גרמניה המערבית בשנת 1982 על ידי המאמן יופ דרוואל, אך בגין פציעה החמיץ מיל את מונדיאל 1982 וחלק מעונת 1982/83 במדי בורוסיה מנשנגלדבך. בעונת 1983/84 הבקיע מיל 19 שערי ליגה והיה למבקיע הבכיר בקבוצה, אך הקבוצה הפסידה את האליפות וסיימה במקום השלישי בבונדסליגה, רק בגין הפרש שערים נחות משל האלופה שטוטגרט וסגניתה המבורג. באותה עונה גלדבאך הפסידה גם את הגביע הגרמני, בגמר מול באיירן מינכן. מיל הבקיע בגמר שער יתרון לגלדבאך, שנמחק על ידי וולפגנג דרמלר מבאיירן מינכן בדקה ה-82, שניצחה לבסוף בבעיטות הכרעה. גם בעונות הבאות היה מיל המבקיע הבכיר של בורוסיה מנשנגלדבך, כאשר הוא לא ירד מ-13 שערי ליגה בעונה. בתום עונת 1985/86 עזב מיל את גלדבאך, לאחר שהבקיע 71 שערי ליגה ב-153 הופעות, וחתם בבורוסיה דורטמונד, תמורת 1.3 מיליון מארק גרמני.
בורוסיה דורטמונד
מיל הגיע לבורוסיה דורטמונד, שבעונה הקודמת ניצלה מירידה רק לאחר מבחנים מול פורטונה קלן, ובחרה להתחזק על מנת שלא להיקלע שוב למאבקי תחתית. בעונתו הראשונה של מיל בבורוסיה דורטמונד, 1986/87, הבקיע מיל 17 שערי ליגה, וסייע לקבוצה לסיים במקום הרביעי בבונדסליגה, ולזכות במקום בגביע אופ"א. בגין הצלחתו הפך מיל לאהוב על ידי אוהדי בורוסיה דורטמונד, ומונה לקפטן הקבוצה. בעונת 1987/88 הבקיע מיל תשעה שערים, והקבוצה שוב נקלעה למאבקי תחתית, אך ניצלה. באותה תקופה החלה מחלוקת בבורוסיה דורטמונד לגבי זהות הקפטן, בין נשיא המועדון דר' גרד נייבאום ומאמן הקבוצה ריינהארד זפטיג, הובילה לפיטוריו של זפטיג מהקבוצה והחלפתו בהורסט קופל, שהיה מעוניין שמיל ימשיך לשמש קפטן. עם זאת, לאחר מינויו של קופל למאמן, ירדה תפוקתו של מיל בקבוצה, והוא לא הבקיע שוב במספרים דו ספרתיים, ובשנת 1989 העביר מיל את סרט הקפטן למיכאל צורק. בעונת 1988/89 מיל לקח חלק בזכייתה של דורטמונד בגביע הגרמני, והבקיע את השער השני בניצחון 4-1 על ורדר ברמן במשחק הגמר. בשנת 1991 הוחלף המאמן קופל באוטמר היצפלד, שהפך את מיל לשחקן מחליף שעולה בקביעות מהספסל במקומם של החלוצים העיקריים סטפן שפויזאט ופלמינג פאולסן. בעונת 1991/92 הפסיד מיל בפעם השנייה אליפות על הפרש שערים, ושוב לשטוטגרט, והפעם כשחקן בורוסיה דורטמונד. מיל העפיל עם דורטמונד לגמר גביע אופ"א 1993, שם פגשה הקבוצה את יובנטוס למפגש גמר כפול. מיל עלה כמחליף במחצית המשחק הראשון, בו נוצחה דורטמונד 3-1, ושיחק 90 דקות בגומלין בחוץ בו הובסה דורטמונד 3-0. בתום עונת 1993/94, בה מיעט מאוד לשחק, עזב מיל את בורוסיה דורטמונד לאחר שמונה עונות, בהן הבקיע 49 שערי ליגה ב-178 הופעות, וחתם בפורטונה דיסלדורף מהבונדסליגה השנייה.
פורטונה דיסלדורף
בעונת 1994/95 מיל סייע לפורטונה דיסלדורף להעפיל אל הבונדסליגה מהמקום השלישי, כשהוא מבקיע חמישה שערי ליגה. עונת 1995/96 הייתה האחרונה של מיל בקריירה. בעונה זו הבקיע שני שערים בשלושת המחזורים הראשונים בבונדסליגה, אך לא הבקיע שערים נוספים מאז עד לתום העונה, אותה סיימה פורטונה דיסלדורף במקום ה-12. בתום עונה זו פרש מיל ממשחק פעיל, לאחר שהבקיע 123 שערי ליגה בכל ארבע הקבוצות בהן שיחק. לאחר פרישתו קיבל מיל תפקיד ניהולי בפורטונה דיסלדורף, אך זמן קצר לאחר מכן הסתיימה העסקתו בגין חוסר הצלחה, בהסכמה של שני הצדדים.
קריירה בינלאומית
מיל ערך את הבכורה במדי נבחרת גרמניה המערבית בשנת 1982, והיה מיועד לשחק במונדיאל 1982, אך החמיץ את המונדיאל בגין פציעה בגבו. בשנת 1984 השתתף מיל באולימפיאדת לוס אנג'לס, ממנה הודחה נבחרת גרמניה המערבית האולימפית ברבע הגמר לאחר תבוסה 5-2 לנבחרת יוגוסלביה. מיל הבקיע שער אחד באולימפיאדה זו, בניצחון 6-0 על נבחרת ערב הסעודית בשלב הבתים. בשנת 1988 השתתף מיל בשני טורנירים גדולים. הראשון היה יורו 1988, בו היה מיל שחקן משמעותי אך לא הבקיע. בטורניר זה הודחה גרמניה המערבית בחצי הגמר, בו הפסידה 2-1 לנבחרת הולנד. הטורניר השני היה אולימפיאדת סיאול, בה זכה מיל עם נבחרת גרמניה המערבית במדליית ארד, כשפתח בכל המשחקים והבקיע שלושה שערים בשלב הבתים. מיל ונבחרתו הפסידו לנבחרת ברזיל בבעיטות הכרעה בחצי הגמר, וניצחו את נבחרת איטליה בתוצאה 3-0 בקרב על מדליית הארד. בשנת 1990 נכלל מיל בסגל גרמניה המערבית למונדיאל 1990, שבו זכתה נבחרת גרמניה המערבית לאחר ניצחון 1-0 במשחק הגמר על נבחרת ארגנטינה, אך לא שיחק דקה, כאשר הועדפו עליו החלוצים יורגן קלינסמן, קרל היינץ רידלה ורודי פלר. לאחר המונדיאל פרש מיל מהנבחרת, לאחר שערך במדיה 17 הופעות, שבהן לא הבקיע. עם זאת, בנבחרת האולימפית מיל הבקיע עשרה שערים בעשרים הופעות.
תארים
עם בורוסיה דורטמונד:
עם נבחרת גרמניה המערבית:
עם נבחרת גרמניה המערבית האולימפית:
תארים אישיים:
מייקרופט הולמס
מייקרופט הולמס (באנגלית: Mycroft Holmes) הוא דמות בדיונית, אחיו הבכור כביכול, של שרלוק הולמס, גיבור סדרת הספרים הבלשיים של ארתור קונאן דויל. הופעתו הראשונה היא בסיפור המתורגמן היווני שבספר "זיכרונותיו של שרלוק הולמס", שם מופיע מייקרופט כבוגר משרלוק בשבע שנים.
תכונותיו ומאפייניו
מייקרופט מוגדר לעיתים, על ידי אחיו שרלוק, כאדם בעל ידע רב ובלתי מוגבל, אשר יכולות הפענוח שלו (או "יכולת ההיקש" כפי שמתואר בספרים) עולות על שלו עשרות מונים. למרות זאת, מייקרופט אינו מסוגל לנהל חקירות מן הסוג שאותן מנהל שרלוק, כי אין בכוונתו להתאמץ פיזית ולחקור אם הסקותיו נכונות. מטבעו הוא אדם עצלני שמבלה את רוב ימיו במועדון לגברים בשם "בית דיוגנס" שאותו ייסד. הוא מבקר חשבונות בכמה ממשרדי ממשלת בריטניה.
מייקרופט מתואר לעיתים קרובות כאדם בגובה בינוני בעל שיער נושר, עם גזרה מעט מלאה יותר מאחיו. הדמיון המשפחתי ביניהם ניכר. הוא מופיע תדירות בעיבודים קולנועיים וטלוויזיוניים של הספרים, ושם הוא מתואר לעיתים קרובות כפתי, שחצן ותאב בצע.
הופעותיו
זכורה במיוחד הופעתו של שחקן סרטי האימה כריסטופר לי בתפקיד מייקרופט בסרט משנת 1970 שלא התבסס על אחד מספרי קונן דויל, בשם "חייו הפרטיים של שרלוק הולמס" שביים בילי ויילדר. בסרט הוא שיחק אדם שחצן וגס שעבד בזרוע איסוף המודיעין של האימפריה הבריטית.
בשנת 1975 שיחק ג'ין ויילדר בתפקיד הראשי בסרט "הרפתקאות אחיו החכם יותר של שרלוק הולמס" (The Adventure of Sherlock Holmes' Smarter Brother). דמותו של ויילדר הושפעה מדמותו של מייקרופט, אך היא לא זהה למקור הספרותי.
דמותו של מייקרופט זכתה גם למופעים רבים ביצירות שאינן קשורות בשרלוק הולמס, וקיבלה מעמד עצמאי, מעבר למעמד של דמות המופיעה בסיפורים הנוגעים לאחיה. סופרי מתח בריטים כג'ספר פורד, קווין פאוסט ולורי ר. קינג כתבו יצירות בהן מופיע מייקרופט, אך דמותו של שרלוק אינה מופיעה, או אף יצירות בהן מייקרופט הוא הגיבור הראשי. בסדרת הקומיקס "ליגה של ג'נטלמנים מובחרים" מאת אלן מור, מופיע מייקרופט הולמס כראש המודיעין הבריטי הידוע בכינוי "M".
השפעות ישירות פחות של דמותו של מייקרופט ניכרות ביצירות נוספות. מחשב העל, המתכנן את מרד תושבי הלבנה בספר "עריצה היא הלבנה" מאת רוברט היינליין נקרא "מייקרופט הולמס". בסדרת המתח "מונק" גיבור הסדרה, אדריאן מונק, הוא בלש בעל יכולות דדוקטיביות גבוהות (בדומה לשרלוק) שסובל מהפרעה טורדנית-כפייתית ושאר הפרעות נפשיות. אחיו, אמברוז מונק, שאיתו הוא מתייעץ לפעמים, הוא נוירוטי ואגורפובי יותר ממנו אבל גם חכם יותר ממנו ובעל יכולות דדוקטיביות גבוהות יותר (בדומה למייקרופט). בדומה למייקרופט גם הוא לא מאמת את הסקותיו ולעיתים רחוקות עוזב את מקום מגוריו, אבל לא בגלל עצלות אלא בעקבות האגורפוביה החמורה שממנה הוא סובל. אגאתה כריסטי, יוצרת הרקול פוארו, תיארה בספריה את דמותו של אחיו של פוארו, אשיל (Achille) פוארו, בצורה הנחשבת לפרודיה על דמותו של מייקרופט. דמיון רב ניכר בין דמותו של מייקרופט לדמות הבלש השמן נרו וולף בספריו של רקס סטאוט. יוצרי הסדרה האוס תכננו ליצור לדמותו של גרגורי האוס אח גדול בתבניתו של מייקרופט, אותו אמור היה לשחק הקומיקאי הבריטי סטיבן פריי. היוזמה נזנחה בשל מחויבויות אחרות של פריי, אך הופיעה בסרטו של גאי ריצ'י "שרלוק הולמס: משחק הצללים".
בסדרת הטלוויזיה "שרלוק", עיבוד מודרני לספרי שרלוק הולמס של ה-BBC משנת 2010, מגלם מארק גאטיס את דמותו של מייקרופט.
קישורים חיצוניים
Figuren der Sherlock-Holmes-Erzählungen Персонажи рассказов о Шерлоке Холмсе
רשות ניקוז ונחלים ערבה
רשות ניקוז ונחלים ערבה היא רשות ניקוז ותאגיד סטטוטורי, אשר אחראית על ניקוז וטיפוח הנחלים בערבה ודרום הנגב. רשות הניקוז כפופה למשרד להגנת הסביבה. הרשות הוקמה בשנת 1997 כתוצאה מהרפורמה שבוצעה ברשויות הניקוז. יושב ראש הרשות הוא ראש מועצת חבל אילות, חנן גינת. המנהל הכללי הוא גיל סלוין. שטח הרשות הוא 4.9 מיליון דונם (4,900 קמ"ר), והיא השנייה בגודלה בארץ, אחרי רשות ניקוז ונחלים שקמה בשור . הנחל המרכזי בשטח הרשות הוא נחל הערבה. נחלים נוספים הם ביתרון, בת שבע, חולית, יהב, כרמה וצופר.
בשנת 2021 תקציב רשות הניקוז עמד על כ-43 מיליון שקלים חדשים.
הרשות פועלת מתוקף "חוק הניקוז וההגנה מפני שיטפונות" (1957), צו הניקוז (1960) , אכרזת הניקוז (1996) , וצו רשויות נחלים ומעיינות (2003).
טרילוגיית האביר האפל
טרילוגיית האביר האפל היא טרילוגיה שכוללת שלושה סרטי קולנוע על באטמן מאת הבמאי כריסטופר נולאן (שהיה שותף גם לכתיבת התסריטים). הטרילוגיה כוללת את הסרטים "באטמן מתחיל", "האביר האפל" ו"עלייתו של האביר האפל" והופקה על ידי האחים וורנר, Legendary Entertainment ו-Syncopy Films.
הטרילוגיה הציגה טיפול רציני וריאליסטי למיתוס של באטמן הנאמן לספרי הקומיקס, וזכתה לשבחים רבים הן מהמעריצים והן ממבקרי הקולנוע, וכן להצלחה קופתית כאשר שניים מסרטיה הכניסו יותר ממיליארד דולר כל אחד.
בין השחקנים שכיכבו בטרילוגיה נמנים כריסטיאן בייל כבאטמן, גארי אולדמן כג'יימס גורדון, מייקל קיין כאלפרד פניוורת', מורגן פרימן כלושיוס פוקס, ליאם ניסן כראס אל גול, קיליאן מרפי כג'ונתן קריין, הית' לדג'ר כג'וקר, טום הארדי כביין ואן האת'וויי כקאטוומן.
באטמן מתחיל
זהו הסרט הראשון בטרילוגיה, והוא מספר את סיפור המקור של הדמות. ברוס ויין היה נער צעיר בן למשפחה עשירה בגות'אם סיטי מוכת הפשע, בעת משחק נפל למערת עטלפים ופיתח פוביה מהם. לילה אחד הוריו נרצחים במהלך שוד אלים ב"סמטת הפשע" אחרי שיצאו מהאופרה "העטלף" בגלל הפחד של ברוס. ויין הצעיר מתייתם מהוריו ומגודל על ידי משרתם הנאמן של הוריו, אלפרד פניוורת'. ויין מתבגר, חדור תחושת נקמה ומתכנן לנקום את רצח הוריו כאשר הרוצח, ג'ו צ'יל, מובא לשימוע. תוכניתו נמנעת ברגע האחרון כאשר קרמין פלקונה, ראש המאפיה המקומית מתנקש בצ'יל שמוכן להעיד נגדו. רייצ'ל דוז, עוזרת התובע המחוזי וחברת ילדות של ברוס ויין, נוזפת בברוס על רצונו להתנקש בצ'יל ומחדדת אצלו את ההבדל בין עשיית צדק לנקמה. בעקבות אירועים אלה ויין נודד ברחבי העולם במטרה להבין את הפושעים על מנת שיוכל להילחם בהם ביעילות. הוא נכלא במזרח אסיה ובכלא מציע לו אדם מסתורי בשם הנרי דוקארד להצטרף ל"ליגת הצללים", אגודת סתרים של נינג'ות שנשבעה להילחם בפשע וברוע האנושי. דוקארד מאמן את ויין ומשמש לו כדמות אב. אחרי שוויין השלים את אימוניו דוקארד מבקש ממנו להוביל את "ליגת הצללים" כדי להחריב את גות'אם סיטי, ובאקט סמלי דורש ממנו להוציא להורג פושע. ויין מסרב ובמהלך הקרב שמתפתח שורף את טירת "ליגת הצללים" והורג לכאורה את ראס אל-גול אך מציל את דוקארד. ויין חוזר לגות'אם סיטי ומחליט להפוך לנינג'ה שנלחם בפשע ברחובות. בעזרת ג'יימס גורדון, אחד השוטרים הבודדים בגות'אם שאינם מושחתים, רייצ'ל דוז, עוזרת התובע המחוזי, ולושיוס פוקס, ראש המחלקה למדע שימושי בתעשיות ויין, ויין הופך לבאטמן, לוחם מאיים בחליפת עטלף משוריינת וגלימה-דאון שנלחם בפשע אך נמנע מהרג מתוך עיקרון.
המשך הסרט מתאר את לחימתו של באטמן בפשע. הוא עוצר את קרמין פלקונה, ראש המאפייה, ומסכל הברחת סמים גדולה, שם הוא לומד שחלק מהסמים מועברים ל"נארוז", אי בלב העיר שמורכב משכונות עוני רוויות פשע. הוא עוקב אחרי המשלוח ונלחם בד"ר ג'ונתן קריין, פסיכיאטר מושחת שמשתמש בגז הזייה כדי לגרום לאויביו לחוות את פחדיהם העמוקים ביותר. באטמן מותקף על ידי הגז אך מצליח להיחלץ ולושיוס פוקס מסנתז נסיוב שסותר את השפעת הגז. באטמן מגלה שקריין משתף פעולה עם ראס אל-גול והחדיר את הגז למערכת המים של העיר, ובאמצעות פולט מיקרוגלים, נשק עתידני שמאייד מים לגז שפותח על ידי תעשיות ויין, להרעיל את כל העיר בגז הפחד. ויין מותקף באחוזתו על ידי הנרי דוקארד שמתגלה כראס אל-גול האמיתי וניצל על ידי אלפרד. הוא עוטה שוב את חליפת העטלף, ובעזרתו של השוטר ג'יימס גורדון, מסכל את מזימתו של אל-גול. אל-גול מת בקרב עם באטמן, למרות שבאטמן לא הורג אותו ישירות. בסיום הסרט, גות'אם מתחילה להשתקם ובאטמן משתף פעולה עם גורדון, שקודם, במלחמה בפשע. בסצנה האחרונה מוצג אות העטלף, זרקור עם סמל עטלף עליו, ואת באטמן דואה עם גלימתו אחרי שגורדון סיפר לו על פושע רצחני ותאטרלי שמשאיר אחריו קלף משחק עם סמל הג'וקר, רמז לסרט הבא.
הסרט זכה לביקורת משבחות, בעיקר על הרצינות והנאמנות לקומיקס, בניגוד לשני הסרטים של ג'ואל שומאכר. בעקבות הצלחת הסרט הוחלט להפיק סרט המשך - "האביר האפל", שבו באטמן נלחם בגדול אויביו, הג'וקר.
האביר האפל
זהו סרט המשך ל"באטמן מתחיל". הסרט נפתח בשוד בנק מתוחכם שמבצע הג'וקר. בינתיים, שיתוף פעולה בין באטמן, קצין המשטרה ג'יימס גורדון והתובע המחוזי החדש הארווי דנט מניב פירות, מכניס פושעים רבים לכלא ומאיים למוטט את ארגוני הפשע של גות'אם סיטי. אחרי שחטף את מלבין הכספים של המאפיה מהונג קונג משלמים ראשי המאפיה של גות'אם סכום עתק לג'וקר על מנת שייחסל את באטמן. הג'וקר פוצח במסע טרור והרס, בכחלק מאידאולוגיה שמטרתה להשליט את האנרכיה ולהשחית את גות'אם, כדי להביא את באטמן לחצות את גבול המוסר. הג'וקר מחסל את מפכ"ל המשטרה לואב וגורדון ממונה במקומו. ביחד עם באטמן ודנט, המשטרה מצליחה לעצור את הג'וקר, אך הוא מנצל את המעצר ואת השחיתות במשטרה כדי לקדם את מזימותיו. הוא חוטף את הארווי דנט ורייצ'ל דוז, חברת הילדות של ברוס ויין שכעת נמצאת במערכת יחסים רומנטית עם דנט, ומאיים לרצחם. באטמן מצליח להציל את דנט, שפניו נשרפו בפיצוץ, אך לא את דוז שנהרגת בפיצוץ. הג'וקר בורח מהמעצר וממשיך בגל הטרור. הוא מפוצץ את בית החולים של גות'אם ומשחית את דנט כאשר משכנע אותו שבאטמן וגורדון אחראים למותה של אהובתו. המשטרה עומדת חסרת אונים מול הטרור של הג'וקר ותושבים רבים מחליטים להתפנות מהעיר. הג'וקר מטמין פצצות על שתי מעבורות, אחת נושאת הרבה אזרחים והשנייה אסירים, ומעמיד אותן בפני גרסה רצחנית של דילמת האסיר. באטמן, בעזרתו של לושיוס פוקס, משתמש בטכנולוגיה של תעשיות ויין כדי לעקוב אחרי כל הטלפונים הסלולריים של תושבי גות'אם ומצליח לאתר את הג'וקר שחטף בני ערובה. הוא מציל את בני הערובה (כולל המעבורות) ועוצר את הג'וקר, שמודה שבאטמן בלתי ניתן להשחתה. אחרי מעצרו של הג'וקר מגלים באטמן וגורדון כי הארווי דנט, שהושחת על ידי הג'וקר, חטף את משפחתו של גורדון ורצח מספר חפים מפשע. באטמן מצליח להציל את משפחת גורדון כאשר הוא סופג ירייה (חליפתו היא שריון גוף) אך מפיל את דנט החמוש מהבניין וגורם למותו. באטמן וגורדון מבינים שנפילתו של דנט והגילוי שהוא אחראי למעשי רצח יהרסו את כל מה שעמלו עליו ובעיקר את המאבק המשפטי שדנט הוביל בפשע, ובאטמן מחליט לקחת על עצמו את האשמה על פשעיו של דנט. גורדון משמיד את אות העטלף והמרדף אחרי באטמן מתחיל. באטמן הופך מגיבור לניצוד הנרדף על ידי החוק. אך כאשר מפציר בנו של גורדון באביו ש"באטמן לא עשה שום דבר רע", גורדון אומר לבנו: "כי הוא הגיבור שמגיע לגות'אם, אבל לא האחד שהיא צריכה עכשיו... אז אנחנו נצוד אותו... כי הוא יכול לעמוד בזה... כי הוא לא גיבור... הוא השומר הדומם, מגן עירנו, האביר האפל".
הסרט זכה לביקורות משבחות ביותר, ונחשב בידי מבקרים רבים ל"סרט הקומיקס הטוב ביותר בכל הזמנים". במסד הנתונים IMDb הסרט קיבל את הציון 9.0, מקום 4 ברשימת 250 הסרטים הגדולים של האתר. באתר הביקורות Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ביקורות נלהבות עקב הנאמנות הרבה לקומיקס כמו גם ליצירתה של סאגת פשע רחבת היקף, עם ציון 8.5 מתוך 10 בהתבסס על 288 ביקורות (270 מתוכן "טריות" ורק 18 מתוכן "רקובות"), באומרו כי "בהיותו קודר, מורכב ובלתי נשכח, 'האביר האפל' מצליח לא רק כסרט קומיקס מבדר אלא גם כסאגת פשע מרגשת ביותר". אתר הביקורות Metacritic העניק לסרט ממוצע משוקלל של 82 מתוך 100 בהתבסס על 39 ביקורות. חברת מחקרי השווקים CinemaScore ציינה כי קהל הצופים דירג את הסרט ברמה הגבוהה ביותר. הסרט נמצא ברשימות עשרת הסרטים הגדולים של מרבית מבקרי הקולנוע בעיתונים ידועים כהניו יורק טיימס, ניו יורק דיילי ניוז, רולינג סטון, ניו יורק פוסט, אנטרטיינמנט ויקלי, שיקגו סאן-טיימס, הוליווד ריפורטר, הבוסטון גלוב ושיקגו טריביון. יתר על כן, הסרט הפך לשובר קופות וגרף למעלה ממיליארד דולר ברחבי העולם.
עלייתו של האביר האפל
הסרט הפך לשובר קופות והרוויח למעלה ממילארד דולר, ואף עקף את קודמו בטרילוגיה "האביר האפל". רוב הביקורות שקיבל הסרט היו טובות, בעיקר שבחים על משחק מצוין ועלילה מותחת אך מספר ביקורות מתחו ביקורת על חורים בעלילה וסיום מאכזב לסאגת גיבורי-על.
בצ'יי
בֶּצֶ'יי וגם סְטָארִי בֶּצֶ'יי (בסרבית בכתב קירילי: Бечеј וכן Стари Бечеј, בסרבית בכתב לטיני: Bečej וכן Stari Bečej) היא עיר ורשות מקומית בסרביה השוכנת במחוז באצ'קה הדרומי אשר בפרובינציית וויבודינה.
היסטוריה
תיעוד ליישוב במקום קיים החל משלהי המאה ה-11 עת נשלט על ידי ממלכת הונגריה. ב-1551 נכבש היישוב על ידי צבאו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית. לאחר מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) עברה בצ'יי לחזקת ממלכת הבסבורג שתחת האימפריה הרומית הקדושה. במהלך המאה ה-19 נשלט האזור על ידי האימפריה האוסטרית ובהמשך האימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה הועבר האזור לחזקת ממלכת יוגוסלביה.
באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך ימים אחדים. יוגוסלביה חולקה למספר אזורי כיבוש ואזור בצ'יי נמסר לחזקת הונגריה. באוקטובר 1944 שוחררה העיירה על ידי צבא השחרור העממי של יוגוסלביה ולאחר המלחמה נכללה בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר התפרקות יוגוסלביה נכללה בצ'יי בשטחי סרביה.
הקהילה היהודית
יהודים הגיעו לבצ'יי ככל הנראה בראשית המאה ה-19. במחצית המאה ה-19 הוקם בית עלמין וב-1883 הוקם בית הכנסת של הקהילה. ב-1880 התגוררו בבצ'יי 570 יהודים ובראשית המאה ה-20 מנתה הקהילה 676 נפשות.
לאחר מלחמת העולם הראשונה הגיעו לבצ'יי פליטים יהודים ואוכלוסיית הקהילה גדלה לכדי 745 נפשות ב-1921. בעיר נרשמה פעילות ציונית ובה פעלו סניף של ההסתדרות הציונית ביוגוסלביה וסניף תנועת ויצו. במהלך שנות ה-30 חלה ירידה משמעותית במספר בני הקהילה. בפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בבצ'יי 253 יהודים.
לקהילה זו השתייכו יהודי הכפר סְרְבֹּוֹבְּרָאן. קהילה נוסדה שם בשלהי המאה ה-19. הוקם בית עלמין לקהילה וב-1900 בית כנסת. הקהילה חרבה בשואה. ב-1956 נהרס מבנה בית הכנסת. נכון ל-2002 עמדו שרידי בית העלמין היהודי בשטחי הכפר. המקום לא היה מגודר ולא מתוחזק ונגרמו בו נזקים רבים. חלק מהמצבות נבזזו לשימוש משני. לקהילה זו השתייכו יהודי הכפר בָּאצְ'קוֹ גְרָאדִישְטֶה. קהילה נוסדה שם במהלך המאה ה-19. ב-1890 הוקם בית כנסת דו מפלסי שעוטר בשני צריחים. הקהילה חרבה בשואה. ב-1955 הרסו השלטונות את מבנה בית הכנסת. בית העלמין היהודי עדיין קיים בשטח הכפר. לאחר מלחמת העולם השנייה הוקמה בו אנדרטה להנצחת הקהילה.
Dancing with a Stranger
Dancing with a Stranger (בעברית: רוקד\ת עם זר\ה) הוא שיר של הזמר האנגלי סם סמית' והזמרת האמריקנית נורמני. הוא נכתב על ידי סמית', נורמני, ג'ימי נאפס, מיקל ס' אריקסן, טור הרמנסן, והופק על ידי סטארגייט ונאפס. "Dancing with a Stranger" יצא לאור כסינגל על ידי חברת קפיטול רקורדס ב-11 בינואר 2019. השיר זכה להצלחה מסחרית והגיע למקום הראשון במקסיקו, איסלנד ולבנון, מקום שלישי בבריטניה ומקום 7 בארצות הברית. השיר גם הגיע לעשרת הגדולים בעשרים ואחת מדינות נוספות. הוא מופיע באלבום האולפן השלישי של סמית 'Love Goes.
הסינגל הגיע לתואר פלטינה משולשת בארצות הברית, ולמעמד פלטינה ומעלה בעשר מדינות נוספות. השיר היה שיר הרדיו המושמע ביותר לשנת 2019, על פי פורבס. השיר זכה בפרס שיר השנה בטקס פרסי BMI לונדון 2020, והיה מועמד בקטגוריית שיר השנה לשנת 2019 בטקס פרס בחירת הקהל, ולשיר השנה בטקס פרסי המוזיקה הבריטית 2020.
רשימות סוף שנה
"Dancing with a Stranger" נחשב בעיני מבקרים רבים לאחד השירים הטובים ביותר בשנת 2019.
תביעה
ב־4 במרץ 2022 הוגשה תביעה בבית המשפט הפדרלי בלוס אנג'לס על ידי כותבי השיר "Dancing With Strangers" של הזמר ג'ורדן וינסנט שיצא לאור בשנת 2017. בתביעה נטען כי לשני השירים יש את אותו הפזמון והמלודיה:. בנוסף, התלונה כוללת השוואה בין הוידאו קליפים של השירים, אשר גם להם נטען שיש דמיון.
Google I/O
היסטוריה
בשנת 2020 הכנס בוטל עקב מגפת הקורונה.
אליפות העולם באתלטיקה 1995
אליפות העולם באתלטיקה 1995 הייתה אליפות העולם החמישית באתלטיקה, שנערכה בין 5 באוגוסט ל-13 באוגוסט 1995 באצטדיון אולבי הממוקם בגטבורג שבשוודיה. בתחרות השתתפו 1,804 אתלטים ואתלטיות מ-191 מדינות, ב-44 תחרויות (20 לנשים ו-24 לגברים).
אירועים בולטים
ארצות הברית זכתה במקום הראשון עם 12 מדליות זהב ו-19 מדליות בסך הכל. בלארוס דורגה במקום שני עם 2 מדליות זהב בלבד ו-7 מדליות בסך הכל. רוסיה שדורגה במקום 11 עם מדליית זהב אחת בלבד, צברה 12 מדליות בסך הכל והייתה שנייה בכמות המדליות.
שיאי עולם
באליפות זו נקבעו 3 שיאי עולם חדשים, שניים לנשים ואחד לגברים:
נבחרת ישראל
נבחרת ישראל כללה רק אתלטים גברים ואף לא אתלטית אחת.
יחסי ארצות הברית–מיאנמר
יחסי ארצות הברית–מיאנמר הם היחסים הבינלאומיים, הדו-צדדיים, המדיניים, הפוליטיים והשיתופיים המתנהלים בין ארצות הברית של אמריקה לבין הרפובליקה של איחוד מיאנמר (לשעבר בורמה).