cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מניהוט מצוי
רקע כללי
המיץ של הזנים המרירים של המניהוט - לאחר שצומצם בדרך של אידוי לסירופ סמיך, ותובל - קרוי "קאסאריפ" ומשמש בסיס לרטבים שונים וחומר טעם, בעיקר בארצות טרופיות. הוא מיובא למערב בעיקר מגיאנה. גם עלי המניהוט טובים למאכל אדם. עלים צעירים של מניהוט הם ירק פופולרי באינדונזיה בשל תכולה גבוהה של חלבון, ויטמינים ומינרלים בהשוואה לירקות אחרים. מחקרים מגלים כי אכילה יומיומית של עלי מניהוט עשויה למנוע בעיות של תזונת-חסר במקומות שבהם קיים חשש לכך, וכי נטילת עלים צעירים בהיקף מוגבל מצמחי מניהוט אינה פוגעת בצמיחת השורש.
משנת 2011 מגדלים את שורש המניהוט במושב שחר שבחבל לכיש, נכון ל-2014 מגדלים בחלקה קטנה בקדימה שבשרון בישראל. שורש הצמח ועליו אינם נמכרים במרכולים (אם כי במקומות מסוימים ניתן להשיג טפיוקה). את הצמח מייבאים או מגדלים בכמויות קטנות לשימושן של מסעדות בעלות תפריט אפריקאי או דרום-אמריקאי. כמו כן מיובאים לישראל צ'יפס משורש מניהוט של חברת היין סלסטיאל גרופ.
Shepherd Moons
צד ראשון
אניה האמינה ש-"" הוא מזמור נוצרי מסורתי של קהילת השייקרים. היא בחרה להקליט את הביצוע שלה כיוון שאהבה את הלחן שלו ואת המילים "המאוד חזקות". היא הוסיפה, "הם דיברו על הצרות בעולם, המריבות, המהומה, אבל בסוף כל בית נאמר בפשטות "איך אני יכול/ה להימנע מלשיר?"... אני מאמינה בזה במוזיקה... בשלב מסוים אתה צריך לנסות ולשכוח את הצרות שמסביבך". אניה וחברת התקליטים שלה נתבעו בגין הפרת זכויות יוצרים על ידי סנגה מיוזיק, בע"מ וזאת, כיוון שהיא זיכתה בטעות את הרצועה הזו כ"מזמור שייקר מסורתי", ובכך החשיבה אותו כנחלת הכלל. פיט סיגר עזר להפוך את השיר לפופולרי בשנות ה-50 באמצעות פרסום הבית השלישי הנוסף של דוריס פלן במגזין מוזיקת הפולק שלו (כרך 7, מס' 1. 1957), וזו הקליטה אותו, וזיכתה אותו בטעות כ"מזמור קוויקר מסורתי" ללא זכויות יוצרים על הבית של פלן, ובכך הציג את השיר כולו כ"נחלת הכלל". הוא פורסם שוב על ידי סנגה מיוזיק, בע"מ בשנת 1964. סיגר הציג את הבית החדש כנחלת הכלל ופלן רק רצתה שהשיר יישמר במקום לנסות להרוויח ממנו, אז בית המשפט החליט שאניה יכולה להשתמש בבית מבלי לשלם תמלוגים.
מניהוט מצוי
אמריקה הדרומית
בברזיל ידוע המניהוט בשמות שונים באזורים שונים (למשל, macaxeira בצפון מזרח, mandioca בדרום מזרח ו-Aipim בצפון). בין המאכלים הנפוצים המבוססים על שורש מניהוט ניתן למנות את ה"ואקה אטולאדה" (vaca atolada; מילולית: "פרה בביצה") שהוא סוג של נזיד המבוסס על בשר ומניהוט המבושלים יחדיו עד שהשורש הופך לעיסה; ה-pirão, מעין דייסה הנוצרת על ידי בישול של חלקי דגים עם קמח מניהוט (farinha de mandioca); המאכל הפופולרי פארופה (farofa; תמונה משמאל) - מעין גרגרים המבוססים על קמח של מניהוט קלוי ותבלינים (המאכל דומה לקוסקוס); טקקה (Tacacá) - סוג של מרק נפוץ ומאוד אהוב בצפון ברזיל; פיסות מניהוט מטוגנות בשמן עמוק; ואפילו פודינג המיוצר ממניהוט מבושל.
Shepherd Moons
צד ראשון
"Ebudæ" הוא שם עתיק של האיים ההברידיים במערב סקוטלנד. המילה הוזכרה בעבר ב-"Orinoco Flow", במיוחד בשורה "From the north to the south, Ebudae into Khartoum". השיר מורכב מצלילי פה ללא מילים הדומים לגאלית אירית וסקוטית. סיפורו נוצר בהשראת מסורת שירי העבודה הסקוטיים ששרו נשים כשהן מעבדות בד.
מניהוט מצוי
אמריקה הדרומית
בבוליביה מקובל לבשל את השורש ולאחר מכן לטגנו ולאכלו עם רוטב חריף בשם llajwa המבוסס על צ'ילי ועגבניות, ובתוספת גבינה ותירס מיובש (צ'וקלו). באזורים כפריים משמש המניהוט תחליף ללחם. בוונצואלה נהוג לאכול קאסאבֶּה (casabe), לחם המבוסס על קמח מניהוט. הקאסאבה מיוצר על ידי קליית שכבה דקה (מעין פנקייק) בקוטר מטר של ממרח מניהוט טחון על משטח חם, לקבלת מאפה פריך אותו שוברים לפיסות קטנות לפני האכילה. למאכל זה יש גם גרסה מתוקה הקרויה "נאיבואה" (naiboa), שהיא, למעשה, כריך של שני פנקייקים רכים, יחסית, וביניהם ממרח מיץ קנה סוכר מיובש (papelón).
בפרגוואי נהוג לאכול שורש מניהוט מבושל כתוספת למנה עיקרית. צ'יפה (Chipá) הן לחמניות בקוטר של כ-3 סנטימטר המיוצרות מקמח מניהוט, חלב, גבינה, ביצים וחמאה או שמן. בפרו משמש שורש מניהוט, בין היתר, להכנת מתאבנים דוגמת ה-majado de yuca (עם בצל ופלפלים) וטוגנים הדומים לטוגני תפוחי אדמה. בקולומביה משמש המניהוט, בין היתר, כחומר מסמיך במרק עשיר הקרוי sancocho, המבוסס לרוב על דגים או בשר עוף. עיסת מניהוט משמשת, יחד עם גבינה, להכנת לחם הקרוי pandebono. סוג לחם נוסף, bollo de yuca, מיוצר על ידי בישול עיסת מניהוט עטופה ברדיד אלומיניום.
אמריקה התיכונה
בפנמה נהוג להכין משורש המניהוט קארימאנולאס (carimanolas): מועכים את השורש המבושל ולאחר מכן מערבבים אותו עם בשר מתובל. מן העיסה מכינים כופתאות המטוגנות בשמן עמוק עד לקבלת גוון זהוב-חום. כמו כן נעשה שימוש בשורש כאחד המרכיבים העיקריים במרקים, יחד עם בשר עוף, תפוחי אדמה וירקות אחרים. בקוסטה ריקה נהוג לאכול שורש מניהוט כשהוא מבושל בתוך מרק, או כשהוא חתוך, מטוגן ומעורב עם חתיכות של בשר חזיר מטוגן וליים (לעיתים נמכרים כריכים עם תערובת זו). המניהוט הוא אחד ממקורות המזון העיקריים של התושבים באזורים הכפריים.
Shepherd Moons
צד שני
אניה שאבה השראה ל-"Book of Days" מהיומן האישי שלה, משהו שרומא הציעה כי ידעה שאניה נהנית להחזיק אחד. השיר הותאם מצורתו המקורית כקטע כלי לפסקול הסרט הרומנטי "הרחק מכאן" משנת 1992, כאשר רומא כתבה צמד מילים המבוסס על נושאי הסרט. השיר כולל מילים איריות שמתארות את ההתרגשות שבכתיבה ביומן בבוקר, "כי אתה לא באמת יודע מה הולך לקרות... זו הציפייה של אותו יום באמת שהיא דיברה עליה".
מניהוט מצוי
האיים הקאריביים
בברמודה פשטידת מניהוט היא מאכל מסורתי של חג המולד. מקלפים את השורש, קוצצים אותו ומערבבים עם ביצים, חמאה וסוכר. מניחים לסירוגין שכבות של העיסה ושכבות של בשר חזיר או עוף על גבי תבנית אפייה, והפשטידה נאפית בתנור ונאכלת כתוספת או מנה עיקרית. בג'מאיקה משמש מניהוט בראש ובראשונה להכנת באמי (bammy), מעין עוגה מטוגנת קטנה שמקורה בתרבות העמים הילידים. מגררים את השורש, שוטפים אותו היטב, מייבשים, ממליחים ודוחסים ליצירת עוגות שטוחות שקוטרן כ-10 סנטימטר ועוביין קצת יותר מסנטימטר. אלה מטוגנות קלות, ולאחר מכן נטבלות בחלב קוקוס ומטוגנות שנית. באמיס מוגשות לרוב בארוחת הבוקר.
Shepherd Moons
צד שני
"Evacuee" נכתב לאחר שהיא ורומא ראו סרט תיעודי של ה-BBC על ילדה שפונה מלונדון במהלך מלחמת העולם השנייה והמפגש שלה לאחר מכן עם הוריה. ילדה שבכתה בעת שסיפרה את סיפור הפרידה מביתה וחזרתה אליה ריגשה אותן מאוד. לאחר שאניה הלחינה את השיר, השתיים דמיינו את התרחיש של הילדה נפרדת בתחנת הרכבת, "מחכה עד שהכול ייגמר".
מניהוט מצוי
האיים הקאריביים
ברפובליקה הדומיניקנית לחם מניהוט (casabe) נאכל כתוספת בארוחה העיקרית, ומבחינה זו הריהו דומה ללחם חיטה במטבח הספרדי, הצרפתי והאיטלקי (אף שהוא נבדל מלחם החיטה בצורה, במרקם ובאופן ההכנה). כמו כן, נפוץ המאכל ארפיטאס דה יוקה (arepitas de yuca) - חתיכות מניהוט מטוגנות בשמן עמוק ומשוחות בחמאה. המאכל בוליטוס (bollitos) נפוץ אף הוא (וראו "קולומביה" לעיל). הנזיד הדומיניקני האופייני סנקוצ'ו (sancocho) כולל חתיכות של שורש מקולף ומבושל יחד עם תפוחי אדמה וירקות אחרים. הבצק ממנו מכינים קאטיביה (catibía; סוג של אמפנדה) מבוסס על קמח מניהוט. בפוארטו ריקו משמש השורש להכנת לחם מניהוט (casabe). לעיתים מקלפים, מבשלים ואוכלים אותו עם שמן זית וחומץ יחד עם ירקות אחרים. בחג המולד משמש השורש להכנת מאכל חג מסורתי הקרוי "פאסטלס" (pasteles): טוחנים את השורש ומעבדים אותו לעיסה, ואותה מעבדים לעיגולים שטוחים וממלאים במילויים שונים (בדרך כלל בשר חזיר או בשר עוף).
Shepherd Moons
צד שני
"Lothlórien" הוא קטע כלי המתייחס לממלכה האלפית המוזכרת ברומנים ובעיבודים של "שר הטבעות".
מניהוט מצוי
אסיה
המניהוט הוא מרכיב חשוב גם בתפריטם של תושבי דרום הודו. במדינת קרלה אוכלים מניהוט מבושל, בדרך כלל, עם קארי דגים (בשפת המקום - מלאיאלאם: kappayum meenum) או בשר. מניהוט מעורב עם בשר (Kappa biriyani) אף הוא מאכל נפוץ במדינה זו. במדינת טאמיל נאדו ישנם מפעלים רבים לעיבוד מניהוט, עובדה המלמדת על שיעור צריכה גבוה. גם באנדרה פרדש המניהוט, בצורות הכנה שונות, הוא מוצר מזון בסיסי. בפיליפינים קרוי המניהוט kamoteng kahoy, ושורש מקולף שבושל בסוכר משמש בעיקר להכנת קינוח.
Shepherd Moons
צד שני
השיר המסורתי השני באלבום, "Marble Halls", הוא אריה מהאופרה "הנערה הבוהמית" משנת 1843 מאת המלחין האירי מייקל ויליאם באלף. אניה חשה שזה אתגר להקליט אותו כפי שהושר בעבר במסגרת האופרה. עבור ניקי, היה צורך לשלב הדהוד בשיר שכן, השם שלו לטענתו, חייב אותו לגרום לכך שהמאזין ירגיש שהוא נמצא בתוך היכל (תרגום שם השיר: היכלי שיש).
מניהוט מצוי
אפריקה
כאמור לעיל, עיקר ייצור המניהוט מתבצע כיום באפריקה. ניגריה לבדה אחראית לכ-17% מן התפוקה העולמית, והיא היצרנית המובילה בעולם של הצמח. באזורים הטרופיים באפריקה המניהוט הוא הפריט העיקרי או השני בחשיבותו בתפריט. במערב אפריקה, ובמיוחד בניגריה ובסיירה לאון, השימוש העיקרי בצמח הוא לייצור garri ו-eba. הגארי הוא סוג של קמח המבוסס על שורש המניהוט. כדי להכינו - מקלפים את השורש, שוטפים וטוחנים אותו ליצירת מחית. את המחית מכניסים לשק בלתי אטום למשך יום-יומיים לצורך התססה. במהלכו של פרק זמן זה מונחות על השק משקולות שתפקידן לדחוס את הנוזלים החוצה. את הגרגרים המוצקים שמתקבלים מסננים וקולים, ואת התוצר היבש ניתן לאחסן לתקופה ממושכת. ניתן אף לטחון את הגרגרים לצורך הכנת קמח. כדי להכין אֶבה מערבבים קמח גארי עם מים חמים ומערבבים עד לקבלת בצק צמיג. מן הבצק מכינים כדורים קטנים שאותם מקובל לטבול ברוטב או לאכול עם ירקות מאודים.
Shepherd Moons
צד שני
"Afer Ventus" נכתב בלטינית עבור "רוח אפריקאית". רומא קיבלה השראה לתת שם לרצועה על ידי האזנה לצליל ולמבנה שלה כאשר קווי המנגינה "סוחפים זה את זה כל הזמן", מה שיצר אפקט דמוי רוח.
מניהוט מצוי
אפריקה
במרכז אפריקה מעבדים את שורש המניהוט בעיקר בדרך של בישול במים רותחים ומעיכה. את המחית מערבבים עם תבלינים וניתן לבשל פעם נוספת או לאחסן לשימוש עתידי. חטיף נפוץ מיוצר על ידי השריית השורש במי-מלח למשך ימים אחדים, חיתוכו וצלייתו. תושבי הרפובליקה המרכז-אפריקאית פיתחו שיטות רבות לעיבוד של מניהוט. אחת השיטות הנפוצות ביותר היא פריסת השורש לפרוסות דקות וטיגונן לקבלת חטיף פריך הדומה לחטיף תפוחי אדמה. בנוסף, נהוג לטחון את השורש לקמח וממנו להכין לחם ועוגיות. גם את עלי הצמח מכשירים לאכילה על ידי השריה במים ובישול ממושך (לצורך סילוק רעלים), וטעמם דומה לזה של תרד.
Shepherd Moons
צד שני
"", בתרגום גס מאירית כ-"", הופץ במקור כבי-סייד ל-"Orinoco Flow" בתור "", ב-1988. השיר מתייחס לסיפור של גל גאות גדול שהרס כנסייה, ואת כל מי שהיה בפנים, בחוף מג'רגאלון בגוידור, שם קבורים סבא וסבתא של אניה. נושא האובדן, משהו שאניה תיארה ב-Watermark ו-Shepherd Moons, נבעו מכך שהיא עזבה את הבית בגיל אחת-עשרה כדי ללמוד בפנימייה קפדנית, שהיא תיארה כ"הרסנית".
מניהוט מצוי
אפריקה
אף במזרח אפריקה נפוץ השימוש במניהוט. בטנזניה ידוע הצמח כ-mihogo. שיטות ההכנה משתנות מאזור לאזור, אך השיטה הנפוצה ביותר היא קילוף השורש, חיתוכו לפיסות קטנות וטיגונן (לעיתים משרים את הפיסות במים לפני הטיגון). פיסות מניהוט מטוגנות הן מאכל רחוב טיפוסי. בזמביה נעשה לעיתים קרובות שימוש במניהוט להכנת "נשימה" (Nshima), המאכל הבסיסי שאוכלים מרבית תושבי הארץ פעם-פעמיים ביום. את הנשימה מכינים על ידי ערבוב רציף של קמח מניהוט (או קמח תירס) בתוך מים חמימים עד לקבלת דייסה צמיגה ורתיחתה, כיסוי הדייסה וחימום קל במשך מספר דקות תוך שהיא מבעבעת, הוספה איטית של קמח מאותו הסוג עד לקבלת הצמיגות הרצויה, כיסוי והמתנה למשך כמה דקות.
Shepherd Moons
הוצאה
Shepherd Moons יצא לאור ב-4 בנובמבר 1991 בממלכה המאוחדת; הוא יצא לאור בארצות הברית לאחר מכן, ב-19 בנובמבר 1991 בהוצאת רפרייז רקורדס. מארז לקידום מכירות שהכיל תקליטור וקלטת שמע של האלבום, בתוספת חוברת בת 14 עמודים חתומה על ידי רומא עם מילותיה בכל רצועה ומילים, הופצה והוגבלה ל-1,000 עותקים.
מניהוט מצוי
מזון בעלי חיים
צמח המניהוט משמש במקומות מסוימים גם להזנת בעלי חיים. כך, למשל, בעקבות משבר כלכלי שפקד את תאילנד בשלהי שנות התשעים וירידה תלולה במחירי המניהוט עקב צמצום הייצוא לאירופה, גבר מאוד השימוש במניהוט להזנת בעלי חיים במדינה זו בעידודם של גורמים ממשלתיים. במדינה משמשים כיום מוצרי מניהוט מעובדים להאכלת עופות, חזירים, ברווזים ובקר ואף מיוצאים ממנה ליתר ארצות תבל. מחקרים שונים שנערכו בתאילנד מגלים כי תזונה זו עדיפה על התחליפים המסורתיים (תערובות מבוססות תירס) במובנים רבים, לרבות קלות העיכול וצמצום הצורך באנטיביוטיקה. הזנת עופות וחזירים בתערובות המבוססות על שורש מניהוט (עם תוספות כגון פולי סויה) נמצאה יעילה מאוד גם במחקרים שנערכו בווייטנאם ובקולומביה. בעבר נעשה גם בישראל שימוש במניהוט להזנת בקר.
Shepherd Moons
הוצאה
האלבום זכה להצלחה גדולה יותר במצעדים מ-Watermark, והגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי למשך שבוע אחד, בשבוע שהסתיים ב-16 בנובמבר 1991. הוא שהה בסך הכול 110 שבועות במצעד. בארצות הברית, הוא נכנס למצעד הבילבורד 200 ודורג במקום ה-47, בשבוע שאירע ב-7 בדצמבר 1991. לאחר מכן הוא הגיע בשיאו למקום ה-17, בשבוע שהסתיים ב-28 במרץ 1992. הוא שהה במצעד במשך 238 שבועות בסך הכול. במצעד אלבומי העידן החדש של בילבורד, Shepherd Moons שהה במקום הראשון במשך עשרים ותשעה שבועות, במהלך שהותו בת 266 השבועות במצעד.
מניהוט מצוי
רפואה
במדינות אחדות נעשה שימוש בעיסה מקמח מניהוט לטיפול בתסמונת המעי הרגיז. מחקר שנערך בניגריה בשנות ה-80 בחן את השפעת השימוש במניהוט על הסובלים מבעיה זו. המחקר גילה כי תזונה המבוססת על מניהוט מסייעת בהפחתת העוצמה והתדירות של התסמינים הקשורים למחלה אצל חלק מן החולים. ברפואה העממית נעשה שימוש במניהוט לטיפול בהכשת נחשים, שלשולים, דלקות, כיבים ופורונקלים. עם זאת, אין בנמצא ראיות מדעיות לתועלת רפואית של שימוש במניהוט לטיפול בבעיות אלה.
דלק
מסוף המאה ה-20 מתבצעים מחקרים שתכליתם לברר את היתכנות השימוש במניהוט לייצור אתנול, בו נעשה שימוש כדלק מתחדש ונקי. במחוז האוטונומי גואנגשי שבסין נעשו בפתח המאה ה-21 ניסיונות לפתח דלק מסוג זה. במחקר שפורסם אודות ניסיון זה בשנת 2005 נמצא כי השימוש בדלק יכול להיות מעשי אך ורק אם יהיה פטור ממס. בניגריה, יצרנית המניהוט הגדולה בעולם, שהיא גם יצרנית נפט גדולה החברה באופ"ק, הוחלט להתחיל לקדם פרויקט של ייצור דלק אתנול על בסיס מניהוט. ההנחה היא שמַעֲבר לשימוש בדלק המבוסס על הצמח יוביל לחיסכון כספי עצום, ואף יצמצם את ממדי האלימות, השחיתות, העוני וחוסר השוויון המלווים את תעשיית הנפט המקומית שנים רבות. זאת משום שרוב האוכלוסייה הכפרית יכולה להשתתף בגידול הצמח ובהפקת הדלק.
Shepherd Moons
הוצאה
בין 1991 ל-1994, אניה הוציאה ארבעה סינגלים מתוך. "Caribbean Blue" היה הסינגל המוביל, שיצא לאור ב-7 באוקטובר 1991. הוא הגיע בשיאו למקום ה-13 במצעד הסינגלים הבריטי, וקיבל חשיפה בתחנות רדיו רוק אלטרנטיביות בארצות הברית. "" הופץ גם ב-1991 וכלל שני בי-סיידס שלא פורסמו בעבר: "", הגרסה בשפה האירית של מזמור חג המולד "Silent Night" שהוקלט ב-1988, ו-"'S Fágaim Mo Bhaile", קטע מקורי שהוקלט ב-1991. ביולי 1992, "Book of Days" הופץ כסינגל השלישי והגיע בשיאו למקום העשירי בממלכה המאוחדת. "Marble Halls" הופץ ב-1994 ונכלל בסרט "עידן התמימות" (1993).
ב-4 בנובמבר 2021, יום השנה ה-30 ליציאתו של Shepherd Moons, שודר סרטון "מסיבת צפייה" בשידור חי בערוץ היוטיוב של אניה. הסרטון הציג את האלבום המושמע במלואו, עם שירים של רומא ראיין ופרשנות לכל רצועה.
ביקורת
Shepherd Moons זכה לביקורות חיוביות בדרך כלל מטעם מבקרי המוזיקה ברחבי העולם. בביקורת שלו לוושינגטון פוסט, המבקר מייק ג'ויס שיבח את השירה של אניה וציין אותה כ"מרשימה" ו"מגובשת" שמביאה "חריפות שאין לטעות בה בחלק גדול מהאלבום". עם זאת, הרצועות שמתמקדות בנגינה בפסנתר שלה, כמו "No Holly for Miss Quinn" ו-"Shepherd Moons", גורמות לאלבום "להיכנע לשפל הרגיל של העידן החדש". ברברה ייגר מ-The Record העניקה ביקורת חיובית כלפי האלבום. הפער של שלוש השנים בין Watermark ל-Shepherd Moons, הוא היה "שווה את זה" שכן האלבום, כמו קודמו, מכיל "צלילים וקולות עשירים העוטפים את המאזין" ומביאים "אווירה אינסטרומנטלית שופעת, חצי ניו-אייג'ית". שזה "רק חלק מהחבילה המזמינה שנקראת Shepherd Moons". היא בחרה ב-"Angeles" ו-"Caribbean Blue" כרצועות הבולטות יחד עם השירה שלה באירית. ב-AllMusic העניקו לו ארבעה וחצי כוכבים.
בשנת 1993 הוענק לאניה פרס גראמי בקטגוריית "אלבום העידן חדש הטוב ביותר" עבור Shepherd Moons. היא גם זכתה בפרס הפלטינה האירופאי מטעם הפדרציה הבין-לאומית לתעשייה הפונוגרפית (IFPI), פרסי המוזיקה של בילבורד, ופרס האגודה הלאומית של סוחרי הקלטות לאלבום הנמכר ביותר. הסקסופוניסט קולין סטסון ציין את Shepherd Moons כהשפעה על אלבומו All This I Do for Glory (2017). הוא אמר שהאלבום של אניה "גרם לי לחשוב על איך מתמרנים [את] האוויר במוזיקה שלי".
רשימת רצועות
כל המוזיקה הולחנה על ידי אניה, מלבד "" ו-"Marble Halls" (עממיים). העיבוד נעשה על ידי אניה וניקי ראיין. הכתיבה נעשתה על ידי רומא ראיין.
קרדיטים
כל הקרדיטים שלהלן לקוחים מהערות האלבום.
סנדרו רמירס
סנדרו רמירס קסטייו (בספרדית: Sandro Ramírez Castillo; נולד ב-9 ביולי 1995 בלאס פאלמאס דה גראן קנריה שבספרד)הידוע בשמו הפרטי, סנדרו, הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת לאס פאלמאס.
קריירה
סנדרו הצטרף למחלקת הנוער של לאס פאלמס מעיר הולדתו. ב־2009 עבר למחלקת הנוער של ברצלונה.
ב-10 ביוני 2013 הוא קודם לברצלונה אתלטיק וערך את הבכורה שלו ב-17 באוגוסט 2013 בהפסד החוץ 1–2 נגד מירנדס.
סנדרו הבקיע את שער הבכורה שלו ב-15 בספטמבר 2013 בניצחון הביתי 0–2 מול ריאל מדריד ב'. הוא סיים את עונת 2013/2014 עם 31 הופעות ו-7 שערים, וסיים עם קבוצתו במקום השלישי של הליגה הספרדית השנייה.
סנדרו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת ב-31 באוגוסט 2014, כאשר החליף את פדרו רודריגס בדקה ה-69 במשחק נגד ויאריאל. הוא הבקיע את השער היחיד במשחק 12 דקות מאוחר יותר וקבע את תוצאת המשחק, 1-0 לברצלונה. ב-21 באוקטובר נכנס כמחליף במשחק ליגת האלופות נגד אייאקס אמסטרדם, והוא הבקיע את השער השלישי בניצחון ברצלונה 1–3. ב-16 בדצמבר הבקיע שער בכורה בגביע המלך, בניצחון 1–8 על וסקה. בהמשך העונה היה עדיין שייך לברצלונה ב', ולעיתים ערך הופעות בקבוצה הבוגרת. בעונה זו זכתה ברצלונה בטרבל - זכייה באליפות ספרד, בגביע המלך ובליגת האלופות.
בקיץ 2015 קודם באופן מלא לקבוצה הבוגרת של המועדון. ב-2 בדצמבר כבש שלושער בניצחון ברצלונה 1–6 על ויינובנסה בגביע המלך.
ב-7 ביולי 2016 חתם כשחקן חופשי לשלוש שנים במאלגה. ב-3 ביולי 2017 חתם רמירס לחמש שנים באברטון. ב-31 בינואר 2018 הושאל רמירס לסביליה עד לסוף העונה. ב-30 באוגוסט 2018 הושאל רמירס לעונה אחת לריאל סוסיאדד. ב-3 ביולי 2019 הושאל לריאל ואיאדוליד. ב-3 בנובמבר 2019 כבש שער במשחק מול מיורקה ובכך שבר בצורת שערים בת 2 עונות.
ב-5 באוקטובר 2020 חתם לשלוש שנים בוסקה מהלה ליגה. ב-2 באוגוסט 2021 הושאל רמירס לחטאפה. ב-22 באוגוסט 2022 הושאל רמירס ללאס פאלמאס.
פז חברת נפט
פז חברת נפט בע"מ היא קבוצת האנרגיה הגדולה והמובילה בישראל. בבעלות החברה בית זיקוק באשדוד, מסופי אחסון וניפוק מוצרי דלק ורשת של כ-270 תחנות תדלוק (רשת התדלוק הגדולה בישראל). לחברה גם פעילות נרחבת בתחום קמעונאות המזון, באמצעות הרשתות "Yellow", "סופר יודה" ו"פרשמרקט" שבבעלותה. "פז" היא חברה ציבורית ללא גרעין שליטה. יו"ר הדירקטוריון של החברה הוא הראל לוקר ומנכ"ל החברה הוא ניר שטרן.
היסטוריה
בשנת 1988 הופרטה החברה ונמכרה לתאגיד אלטין בשליטת איש העסקים האוסטרלי ג'ק ליברמן, שבשנת 1989 הגדיל את החזקותיו ל-100% מהונה המונפק של החברה. ב-1991 נמכרו 50% מהחזקות החברה לחברת פיצ'פורק הפולנית תמורת 85 מיליון דולר. בשנת 1994 רכשו קבוצת קלרידג' וקרן רנסאנס כשליש ממניות החברה. בשנת 1999 נמכרה השליטה בקבוצת פז לחברת בינו החזקות בע"מ, שבבעלות איש העסקים צדיק בינו בשיתוף עם משפחת ליברמן.
בספטמבר 2006 זכתה פז במכרז לרכישת בית הזיקוק באשדוד מהמדינה.
בנובמבר 2006 הפכה פז לחברה ציבורית באחת מהנפקות המניות והאג"ח הגדולות ביותר שידעה הבורסה בתל אביב. פז נסחרת במדד תל אביב 25. דירוג האשראי של החברה לפי S&P מעלות הוא AA/Stable.
החל מספטמבר 2016 מכר בינו בהדרגה את מרבית מניותיו בפז, ובמרץ 2017 חדל להיות בעל עניין בחברה.
פז היא החברה המזהמת ביותר בישראל, על פי דו"ח המשרד להגנת הסביבה לשנת 2013.
במאי 2021 השלימה החברה את רכישת רשת המרכולים "סופר יודה" תמורת 170 מיליון ש"ח.
ב-4 באוגוסט 2021 נחתם הסכם לפיו תרכוש החברה, בדרך של מיזוג משולש הופכי, את רשת המרכולים "פרשמרקט", תמורת 2.147 מיליארד ש"ח, שמתוכם 1.7 מיליארד ש"ח ישולמו במזומן, והיתרה תינתן במניות פז.
מבנה הקבוצה
בחברה כמה חטיבות עסקיות: לרבות: הפעלת רשת תחנות התדלוק שבה 280 תחנות, המתחמים הקמעונאיים, רשת חנויות הנוחות Yellow, שבה 255 חנויות, סניפי מזון מהיר, מוצרי מרקט, תרופות ללא מרשם, מוצרי חשמל, סלולר, מזון ושתייה, חטיפים, סיגריות, קפה ומזון לדרך.
חטיבת המטה נותנת שירותים לחטיבות העסקיות.
שיווק דלק לרשות הפלסטינית
בין השנים 1969 ו-1996 החזיקה פז 45% מחברת פדסקו (בשותפות עם החברות דלק וסונול), שהיה לה מונופול לשיווק דלק בשטחים, עד הקמת רשות הפלסטינית. לאחר הקמת הרשות הפלסטינית היא התקשרה בחוזה בלעדי לשיווק דלק עם חברת "דור אנרגיה". לאחר ניצחון החמאס בבחירות למועצה המחוקקת הפלסטינית, הצליחה חברת פז להחליף את דור ולזכות בחוזה. החוזה החדש לא כלל את רצועת עזה, מאחר שמסוף הדלק בנחל עוז, שממנו מזרימים דלק לרצועה, הוא בבעלות של דור והיא ממשיכה לספק באופן בלעדי דלק לרצועה. מאז חודש החוזה מספר פעמיים.
פז מציינת בדוחותיה הכספיים, כל שנה ברציפות מאז 2007, כי הרשות הפלסטינית היא הלקוח הגדול ביותר של החברה. הרשות סיפקה לפז 11% מהכנסותיה ב-2017, כלומר כ-1.25 מיליארד שקל.
פי גלילות
החל משנת 1959 החזיקה פז 22% מחברת פי גלילות שניהלה מסופי דלק וצינורות נפט, כחלק ממשק האנרגיה של מדינת ישראל. באוקטובר 2015, מכרה פז לחברת הנדל"ן ישראל קנדה, את החזקתה במניות פי גלילות. בנוסף מכרה 34 דונם במתחם פי גלילות ברמת השרון, בשתי חלקות נפרדות, שבהם היא החזיקה ישירות וששימשו למחסן לוגיסטי של החברה וכמרכז הפצה ללקוחות חברת הבת, יצרנית חומרי האיטום לשוק הבנייה פזקר, תמורת 237 מיליון שקל בסך הכל.
מכונת הכסף
מכונת הכסף (באנגלית: The Big Short) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2015 בבימויו של אדם מקיי. הסרט מבוסס על ספרו של מייקל לואיס באותו השם המתאר את התפתחות משבר הסאבפריים והאישים שהצליחו לנצל אותו להתעשרותם. בסרט מככבים סטיב קארל, כריסטיאן בייל, ראיין גוסלינג ובראד פיט. שני תסריטאי הסרט, אדם מקיי וצ'ארלס רנדולף, זכו בפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר.
עלילה
הסרט עוקב אחר מספר מנהלי השקעות שזיהו את התפתחות משבר הסאבפריים בארצות הברית וניצלו אותו לטובתם.
ד"ר (כריסטיאן בייל) הוא רופא, מנהל קרן גידור אקסצנטרי וחסר כישורים חברתיים. הוא מנתח נתונים של אלפי משכנתאות בסיכון גבוה ומגיע למסקנה כי הם יכנסו לחדלות פרעון בשנים הקרובות. בעוד שהרגולטורים ובתי ההשקעות הגדולים מתעלמים מקריאת המציאות בורי פונה לבנקאי השקעות מגופים כגולדמן זקס, דויטשה בנק, בנק אוף אמריקה, בר סטרנס ורוכש מהם מכשיר פיננסי, CDS, המאפשר לו תחליף למכירה בחסר של הלוואות אלו (כלומר יאפשר לקרן שלו להרוויח מאי תשלום המשכנתאות).
מארק באום (סטיב קארל) הוא מנהל קרן גידור הפועלת תחת מורגן סטנלי. הוא סובל מהתמוטטות עצבים והתפרצויות כעס בעקבות מות אחיו. הבנקאי החלקלק ג'ארד ונט (גוסלינג) מדויטשה בנק, נחשף לפועלו של בורי ומפנה את תשומת לבו של באום למשבר המתפתח, בניסיון לשכנע אותו לרכוש CDS. באום וצוותו נוסעים לפלורידה, הם בוחנים מקרוב את שוק המשכנתאות המנופח, ומגיעים למסקנה דומה. כאשר השוק לא מתנהג כפי שציפו, באום וצוותו נתקפים בפאניקה, הם מתחילים בסדרת מפגשים עם גורמים פיננסים, אנליסטים ורגולטורים ומגלים את עומק הטיפשות והשחיתות, מה שמביא אותם להגדיל עוד יותר את ההימור נגד השוק.
ג'יימי שיפלי וצ'ארלי גלר הם צמד מנהלי השקעות צעירים ומוכשרים שנחשפים במקרה למחקרו של ונט. הם פונים לסוחר הבכיר לשעבר בן ריקט (בראד פיט) במטרה שיסייע להם בהשגת גישה לביצוע מכירה בחסר ממונפת נגד שוק המשכנתאות.
כשהבועה הפיננסית מתפוצצת בסופו של דבר, קרן הגידור של מייקל בורי משיגה תשואה של 489% ורווח של 2.69 מיליארד דולר והוא מחליט לסגור אותה. קרן הגידור של מארק באום מרוויחה כמיליארד דולר, גלר ושיפלי מרוויחים כמה עשרות מיליוני דולרים וג'ארד ונט מרוויח 47 מיליון דולר.
הסרט מסתיים בכיתוב בו מתואר שב-2015 החלו הבנקים לסחור שוב במכשירים פיננסים מסוג Bespoke tranche opportunity, שהם למעשה מקבילים ל-CDO הסינתטיים שהביאו לנפילתם בעבר.
הפקה וצילום
במאי ותסריטאי הסרט אדם מקיי הגה את הרעיון ליצירת סרט על בסיס ספרו של מייקל לואיס במהלך התחקיר שערך במסגרת עבודתו על הסרט החבר'ה האחרים. הוא חבר לחברת פלאן בי של בראד פיט שהסכימה להפיק את הסרט. במסגרת התסריט שיבץ קטעים של שבירת הקיר הרביעי, בהם מופיעים סלבריטאים בהופעות קמע כשהם מסבירים לצופה את הסוגיות הפיננסיות הנידונות בעלילה. וכן של שחקנים נוספים הפונים ישירות לצופים. צילומי הסרט התקיימו במחצית הראשונה של 2015 בניו אורלינס ובמנהטן. כוכב הסרט ראיין גוסלינג ציין ששיטת צילום הסרט הייתה שונה מהנהוג, מספר מצלמות הוצבו בסט והשחקנים לא ידעו מי מצולם בכל רגע נתון.
ביקורת ופרסים
הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר בקטגוריות הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, שחקן המשנה הטוב ביותר (כריסטיאן בייל), התסריט המעובד הטוב ביותר והעריכה הטובה ביותר. הוא זכה בפרס על התסריט המעובד הטוב ביותר.
הסרט היה מועמד לארבעה פרסי גלובוס הזהב בקטגוריות הסרט הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר (כריסטיאן בייל וסטיב קארל) והתסריט הטוב ביותר אך לא זכה באף קטגוריה. הסרט זכה בפרס הקומדיה הטובה ביותר, התסריט המעובד הטוב ביותר, והשחקן הטוב ביותר בקומדיה (כריסטיאן בייל) מטעם איגוד המבקרים של רשתות השידור. הוא זכה בפרס הסרט הטוב ביותר מטעם גילדת המפיקים ובפרס התסריט המעובד הטוב ביותר מטעם גילדת התסריטאים. הוא זכה בפרס באפט"א בקטגוריות התסריט המעובד הטוב ביותר והיה מועמד בקטגוריות הסרט, הבמאי, העריכה, ושחקן המשנה הטוב ביותר (כריסטיאן בייל). הסרט זכה בפרס סטלייט בקטגוריית השחקן הטוב ביותר (כריסטיאן בייל) והיה מועמד בקטגוריית הסרט הטוב ביותר.
חואן קרלוס הרדיה
חואן קרלוס הרדיה אראיה (בספרדית: Juan Carlos Heredia Araya, נולד ב-1 במאי 1952 בקורדובה שבארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי-ספרדי ששיחק בעמדת החלוץ. החל את הקריירה שלו בבלגראנו שמעיר הולדתו ואת החלק העיקרי של הקריירה שלו בילה בברצלונה. לאחר שהתאזרח בספרד, ערך במדי הנבחרת הספרדית 3 הופעות. היה מוכר בכינוי "מילונגיטה הרדיה" (Milonguita Heredia).
קריירה
הרדיה נולד וגדל בקורדובה שבצפון ארגנטינה. ב-1971, כשהיה בן 19, ערך את הופעת הבכורה המקצועית שלו במדי הקבוצה המקומית בלגראנו, והוא שיחק עמה בטורניר הנסיונל לשנת 1971. היכולת הטובה שהציג במדי בלגראנו משכה את תשומת לבה של אלופת הטורניר, רוסאריו סנטראל, שהחתימה אותו בשורותיה ב-1972 על מנת שישחק עמה בטורניר המטרופוליטנו לשנת 1972. בקיץ אותה שנה חתם בברצלונה, מהבכירות בכדורגל בספרד. אולם, החוקים במדינה באותה תקופה אפשרו לשחקנים זרים מאמריקה להצטרף לקבוצה אך ורק באישור מיוחד של התאחדות הכדורגל הספרדית, שלא ניתן במקרה זה. נשיא ברצלונה, אגוסטי מונטל אי קוסטה, לא קיבל את ההחלטה הזו בשלווה, מחה על כך ודרש בחינה מעמיקה של השחקנים הזרים הנוספים המשחקים בלה ליגה. במקביל, הושאל הרדיה לפורטו הפורטוגלית למהלך עונת 1972/1973. במאי 1973 שונה החוק בספרד, וכעת אפשרו לכל קבוצה להחזיק בסגל שלה שני שחקנים זרים. אף על פי כן, לברצלונה כבר היו רשומים שני זרים - יוהאן קרויף והוגו סוטיל, ולכן הושאל הרדיה פעם נוספת, הפעם לאלצ'ה הספרדית. במדי אלצ'ה צבר ניסיון בליגה הספרדית. ב-18 בנובמבר כבש הרדיה את שערו הראשון בליגה הספרדית, בהפסד 2–1 לריאל סוסיאדד. ב-2 בדצמבר כבש את השער היחיד בניצחון 1–0 על ריאל מדריד. שבוע לאחר מכן כבש צמד בניצחון 2–0 על קאסטיון. בסך הכול בעונת ההשאלה באלצ'ה כבש 7 שערים ב-24 הופעות בליגה.
בעונת 1976/1977 זכה הרדיה למספר דקות משמעותי יותר. כבר במחזור הראשון של העונה, נגד לאס פאלמס, כבש שער ותרם לניצחון קבוצתו בתוצאה 4–0. ב-15 בספטמבר, במשחק הראשון של סיבוב הראשון של גביע אופ"א שהסתיים בתיקו 2–2, כבש צמד לרשתה של בלננסש שמפורטוגל. ארבעה ימים לאחר מכן, בקלאסיקו נגד ריאל מדריד, כבש שער שעזר לקבוצתו לנצח 3–1. לצערו, בסוף חודש ספטמבר נפצע, פציעה שבגללה הושבת ממשחק למשך חודשיים וחצי. כשחזר לשחק, נכנס הרדיה כמחליף במחצית השנייה של משחק גביע אופ"א נגד אסטר וכבר הבקיע שער. ב-9 בינואר 1977 נכנס הרדיה כמחליף במשחק הליגה נגד ריאל בטיס כאשר ברצלונה בפיגור 1–0, כבש צמד וסייע לקבוצתו לנצח 3–1. ב-6 במרץ, במשחק נגד הרקולס אליקנטה, כבש שער אך הורחק בכרטיס אדום מאוחר יותר, והמשחק הסתיים בתיקו 2–2. בסך הכול בעונה זו כבש 6 שערי ליגה ב-15 הופעות, תוך שהוא מסייע לקבוצתו לסיים כסגנית לאלופה אתלטיקו מדריד, וכן 3 שערים נוספים בגביע אופ"א, שם הגיעה ברצלונה לרבע הגמר.
את עונת 1979/1980 החל הרדיה כרגיל, הבקיע שער בהפסד 4–3 לריאל סוסיאדד ב-14 באוקטובר 1979 וכן צמד במשחק גביע המחזיקות נגד אריס בונבואה ב-7 בנובמבר. אולם, בהמשך החודש התגלע סכסוך בינו לבין המאמן ריפה, ותוך זמן קצר הוא שוחרר מברצלונה ושב למולדתו בארגנטינה. הוא הצטרף לריבר פלייט, והוא זכה עמה באליפות ארגנטינה במטרופוליטנו 1980 ובנסיונל 1981. הרדיה שיחק לפרקים קצרים בארחנטינוס ג'וניורס ובטאז'רס לפני שפרש ממשחק ב-1982.
במקביל לדרכו בברצלונה, ייצג הרדיה את מדינת ספרד במדי נבחרתה, לאחר שהתאזרח כבר ב-1975. הוא הופיע בשלושה משחקי מוקדמות יורו 1980 - הופעת הבכורה שלו הייתה ב-15 בנובמבר 1978 בניצחון 1–0 על, ההופעה השלישית והאחרונה הייתה בהפסד 1–0 ל ב-10 באוקטובר 1979. בכך לקח חלק בהעפלת הנבחרת ליורו, מבלי שישתתף בו בסופו של דבר, שכן חזר לארגנטינה לפני כן.
רמדאן
חודש רמדאן (בערבית: رَمَضَان, תעתיק מדויק: רַמַצַ'אן) הוא החודש התשיעי בשנה המוסלמית. בחודש זה חלה מצוות הצום במהלך היום, שהיא אחד מחמשת עמודי האסלאם.
הרמדאן נחשב לחג במשך חודש של קדושה, אחווה ושמחה בתרבות המוסלמית, ובעידן המודרני הוא מתאפיין, בין היתר, בריבוי צרכנות ותוכני בידור.
מקור השם
מקור השם "רמדאן" בשורש הערבי "ר.מ.צ'." ( ر.م.ض.), הקרוב למילה העברית "רמץ" - "חום לוהט". נראה שחודש זה חל בשיא הקיץ בתקופה שקדמה לאסלאם, שבה היו מעברים את השנה.
מועד החודש
בשל מאפייניו של הלוח המוסלמי כיום, יכול החודש לחול בכל עונות השנה, ומועד תחילתו נע אחורה בכ-11 ימים בכל שנה, יחסית ללוח הגרגוריאני השמשי, כלומר הוא משלים סיבוב מלא בין עונות השנה מדי כ-33 שנה. ביחס ללוח העברי, רמדאן מקביל או קרוב מאוד לחודש עברי (החודשים בשני הלוחות הם חודשים ירחיים, אך ייתכן הפרש של יום–יומיים בשל הבדל בהגדרת תחילת החודש הירחי), אבל זז חודש אחד אחורה בעקבות כל שנה מעוברת. כמו כל חודשי הלוח המוסלמי, תחילתו וסופו של החודש נקבעים לפי מולד הירח הנראה, לכן הם אינם ידועים מראש בדיוק. יום הצום הראשון ברמדאן מתחיל בבוקר שלאחר ראיית הלבנה החדשה, והאחרון מסתיים עם ראיית הלבנה החדשה של החודש הבא.
בעבר, בהיעדר תקשורת, היו מועדי החודש נקבעים מקומית בהתאם לראיית מולד הלבנה, ועל כן אירעו הבדלים של יום-יומיים בין מקומות רחוקים, אך עם פיתוח אמצעי התקשורת (כמו הטלגרף) החל מועד החודש להיקבע אזורית וארצית. בתקופה העות'מאנית הלכו ערביי ארץ ישראל לפי קביעת בית הדין השרעי באיסטנבול, ובתקופת המנדט לפי קביעת בית הדין השרעי בקהיר. כיום מסתמך מרבית העולם המוסלמי-סוני על קביעתו של בית הדין השרעי בריאד, ערב הסעודית או על קביעת בתי דין ארציים אחרים, וייתכן הבדל בקביעת מועד תחילת החודש לפי קביעות של כמה גופים. ישנה גם מחלוקת בשאלת אפשרות הסתמכות על חישובים אסטרונומיים ושימוש באמצעי עזר כמו טלסקופ להכרזה על תחילת רמדאן וסופו. לוב בהנהגת מועמר קדאפי התאפיינה בהכרזה על מועדי תחילת החודש וסופו שלא כמו במרבית העולם המוסלמי. ההבדל במועד חודש רמדאן ביחס לעונות השנה מביא לכך שמשך הצום היומי משתנה משנה לשנה כתלות במשך הזמן שבין עלות השחר (זמן תפילת פג'ר) לשקיעת החמה (זמן תפילת מע'רב) בכל נקודה בכדור הארץ. בישראל משך צום רמדאן נע בין 11.5 שעות בסוף דצמבר (מ־5:10 ועד 16:40 לפי שעון חורף ישראלי לאופק ירושלים) ל־16 שעות (החל מ־3:50 ועד 19:50 בסוף יוני לפי שעון קיץ ישראלי). הקושי בצום משתנה גם הוא לפי אורך היום, תנאי האקלים המקומי, ושינויי מזג האוויר.
ב־2019 הובילה מחלוקת בין גופי דת מוסלמיים להבדל של יום בסיום צום רמדאן והתחלת עיד אל-פיטר בין המדינות במזרח התיכון ואף להבדל בתוך קהילות מוסלמיות מקומיות בישראל וברשות הפלסטינית. בישראל וברשות הפלסטינית נמסר תחילה על תחילת החג על בסיס הכרזת בית הדין הסעודי, אך בהמשך נמסרה הודעת דחייה מטעם המופתי של ירושלים, מוחמד חוסיין, בין השאר בגלל אי-הצלחה לצפות בירח החדש בפועל בתחום הארץ, אף באמצעות טלסקופ שהוצב בעראבה, ובדומה להחלטת המופתי של ירדן. יש שקישרו את ההבדל שהתגלע בהכרזת סיום רמדאן למאבק פוליטי בין מדינות. למרות ההכרזה על הדחייה, בכמה קהילות מקומיות בישראל וברשות הפלסטינית הוחלט לציין את החג לפי ההכרזה הסעודית. בחברון פיזרה המשטרה הפלסטינית בכוח תפילת חג במסגד המשתייך לפלג חזב א-תחריר, שבחר לציין את החג לפי הקביעה הסעודית שהקדימה את מועד החג כנגד קביעת הרשות הפלסטינית שאיחרה.
רמדאן בקוראן
המצווה לצום ברמדאן מופיעה בקוראן בסורת אל-בקרה. על פי הקוראן, בחודש זה החלו פסוקי הקודש של הקוראן לרדת אל מוחמד.
חשיבות דתית
המצוות העיקריות במהלך רמדאן הן: איסורים אלו תקפים בכל אחד מימות החודש מעלות השחר (זמן תפילת פג'ר) ועד שקיעת החמה (זמן תפילת מע'רב).
בצום רמדאן חייב כל מוסלמי בוגר (בן 11–13), גברים ונשים כאחד. פטורים מהצום חולים, נוסעים, קשישים, נשים הרות ונשים בזמן הווסת, אלה חייבים להשלים את ימי הצום שהחסירו במועד מאוחר יותר, או לתרום לצדקה במקרה שאינם יכולים לצום כלל. עיקרי הדינים של צום רמדאן מפורטים בקוראן עצמו, בסורת אל-בקרה.
המוסלמים מתייחסים לחודש זה של התבוננות פנימית, התקרבות לאל, עבודת המידות, בדגש על צניעות ואיפוק, כפרה על עוונות (בעקבות חדית' המבטיחה סליחה לצמים), עשיית מעשי חסד והזדהות עם הרעב והקושי שהוא מנת חלקם של עניים ובעלי מצוקה. במשך החודש כולו מקובל להקפיד הקפדה יתרה על דיני אסלאם שאינם מיוחדים לרמדאן, כמו תפילה, הימנעות מרכילות, הימורים וחטאים מוסריים אחרים, ובמהלך החודש נהוגה התחזקות דתית במצוות (כמו הצום והתפילות) גם אצל מוסלמים בעלי הקפדה פחותה של מצוות האסלאם בשגרה, וגוברת ההשתתפות בשיעורי דת ודרשות. שילוב המוטיבים של רמדאן (צום, קיום מצוות, תפילות והשתתפות בשיעורי דת ודרשות) מסייע להתחזקות דתית של המשתתפים. בתפילת הצוהרים של יום השישי בחודש רמדאן משתתפים מתפללים רבים מהרגיל במהלך השנה.במהלך החודש נוהגים הסונים להוסיף תפילה מיוחדת המכונה "תַראוויח" (שמונה או 20 רכעות נוספות), הנאמרת בלילה לאחר סעודת האיפטאר, או לקראת הבוקר. כן נהוגה במהלך החודש קריאת הקוראן בעקבות חדית'ים רבים המתארים את חשיבות קריאת הקוראן במהלך החודש.
בעשרת הלילות האחרונים של רמדאן נוהגים מוסלמים רבים להישאר במסגדים עד ה"אד'אן" עם עלות השחר כדי להתקרב לדת, לטהר את הנפש מהחטאים, ולקבל ברכה מאלוהים בזכות המאמץ וההתקהלות ההמונית הרוחנית במסגדים באותם לילות.
בתקופות מלחמה הוצא היתר לחיילים לאכול ולשתות כרגיל, לדוגמה במהלך מלחמת העולם הראשונה ובמהלך מלחמת יום הכיפורים. הצום יוצר בעייתיות בקרב ספורטאים מוסלמים המשתתפים באירועי ספורט בין-לאומיים, כמו המשחקים האולימפיים וגביע העולם בכדורגל. עם זאת, יש ספורטאים מוסלמים שאינם צמים ברמדאן בשל אורח חיים חילוני, אמונות אישיות או מתן היתרים הלכתיים.
קביעת מועד ההתחלה והסיום של רמדאן ואירועים במהלך החודש
מאחר שלוח השנה המוסלמי תלוי בקבלת עדות בדבר ראיית מולד הלבנה, אי אפשר לקבוע במדויק את מועדם של חגי האסלאם מראש, וישנה אפשרות לתזוזה של יום או יומיים בין המועד הצפוי למועד בפועל, ואף שוני בתחילת רמדאן ובסיומו כתלות באזור הגאוגרפי. קביעת תחילתו וסיומו של חודש רמדאן תלויה בבית דין אסלאמי המסתמך על עדויות ראייה המובאות לפניו. ב־2016, מרביתו של העולם המוסלמי-סוני (ובכללו ערביי ישראל וערביי הרשות הפלסטינית) מקבל את סמכותו של בית הדין השרעי בריאד שבערב הסעודית, ואילו מיעוט מוסלמים במזרח אסיה ואפריקה מסתמכים על בתי דין מקומיים. לאסלאם השיעי ישנו בית דין משלהם, הנותן תוקף רב יותר לחישובים אסטרונומיים, מאשר לעדות ראייה בפועל.
על פי החדית' (המסורת המוסלמית), לקראת סוף חודש רמדאן התגלה המלאך ג'בריל (גבריאל) למוחמד בפעם הראשונה, והוריד אליו את הפסוקים בקוראן המכונים היום סורת אל-עלק. התגלות זו מצוינת באחד מהלילות האחרונים של החודש. לילה זה מכונה לילת אל-קדר (בעברית: ליל הגורל), והוא מצוין באחד מהימים האי-זוגיים מה-21 בחודש עד סופו (על-פי המסורת המקומית הרוב פסקו שמדובר בליל ה-27). על לילת אל-קדר נאמר שהוא "טוב יותר מאלף חודשים" (סורה 97, פסוק 3), וישנן מסורות ואמונות עממיות על לילת אל-קדר, כמו האמונה כי לילה זה מתאפיין תמיד בשמיים נקיים מעננים ובמזג אוויר נוח, האמונה שבלילה זה שורר שלום זמני בכל העולם, או שמשאלה שמובעת בלילה זה סופה להתממש. אפשר לבקש מהאל משאלות וסליחות והכל יכול להתגשם בלילה זה.
סיום חודש רמדאן חל בזמן מולד הלבנה של תחילת החודש הבא, ואז חל חג ששמו "עיד אל-פיטר" ("חג הפסקת הצום"), אשר נחגג במשך שלושה ימים. במהלך החג נוהגים המוסלמים לערוך ארוחות חגיגיות, ללבוש בגדים חגיגיים ולבקר קרובי משפחה.
במחקר
לטענת חוקרים מסוימים, קביעת צום רמדאן כמצווה המחייבת כל מוסלמי קשורה לסכסוך בין מוחמד לשבטים היהודיים באזורו, שהוביל לכך שרמדאן החליף את צום העשוראא שהונהג תחילה כצום חובה בלעדי (בהשראת צום יום הכיפורים), והפך לצום רשות לאחר מכן.
רמדאן כחודש אחווה בעולם המוסלמי
רמדאן נחשב גם לחודש בו הוכרזה הפסקת לחימת השבטים בחצי האי ערב בתקופה הקודמת לאסלאם, ולכן הוא מציין ניסיון לאחווה ושלום. על אף שבקרב הרבה מאמינים חודש הרמדאן נתפש כתקופה לשלום ואחווה, ארגוני טרור אסלאמיסטים, בעיקר מאז שנת 2001, החלו לעודד ביצוע פיגועי טרור דווקא בחודש זה.
אופי רמדאן בימינו
מוסלמים רבים קמים בשעה מוקדמת מאוד קודם לעלות השחר כדי לאכול את הסוחור, שהיא הארוחה האחרונה לפני תחילת הצום, על מנת להקל על הצום היומי הממושך. מסורת מקובלת היא של 'מסחראתי', אדם מיוחד שתפקידו לעבור ברחובות ולהעיר את הישנים לסעודה המפסקת קודם הצום. לפני שקיעת החמה מתאספת כל המשפחה כדי לאכול יחד את האפטאר שהיא הארוחה שמסיימת את הצום, ופעמים רבות משלבת מאכלים ומשקאות מתוקים. נוהג מקובל הוא פתיחת סעודה זו באכילת תמר, בעקבות מנהגו של מוחמד המובא בקוראן.
נוסף על משמעותו הדתית, לרמדאן אופי משפחתי-מסורתי, המביא לכך שגם מוסלמים שאינם מקפידים בדרך שגרה על אורח חיים דתי, משתתפים בצום, בסעודות האיפטאר המשפחתיות לאחר הצום, בתפילות ובאירועים הקהילתיים. עם זאת, הקושי בצום במהלך תקופה ארוכה לצד נטיות חילוניות מביא לכך שלא כל המוסלמים אכן צמים, בייחוד בתקופות בהן חל החודש בקיץ, שבו הימים ארוכים וחמים. רמדאן מתאפיין גם בביקורים אצל קרובי משפחה, ובגל קניות של ביגוד ומתנות.
הברכות המקובלות בחודש זה הן "רמדאן כרים" (رمضان كريم שפירושו "רמדאן נדיב") או "רמדאן מובראכ" (رمضان مبارك שפירושו "רמדאן מבורך"), ו"כל עאם ואנתום בחיר" (كل عام وانتم بخير שפירושו "כל שנה ואתם בטוב").
כלכלה ותעסוקה
יום העבודה מתקיים כרגיל בחודש זה, אך בשל הצום נהוג במדינות מוסלמיות רבות יום עבודה ולימודים מקוצר, ובשל כך תפוקת העובדים יורדת מאוד. בעבר היה נהוג אף חופש מלא מלימודים במהלך חודש זה במדינות מוסלמיות, וכן דחייה של החלטות בנושאים פקידותיים לאחר סיומו של החודש, לצד העברת שעות פעילות המשרדים לשעות הלילה או צמצום שעות הפעילות במהלך היום, כמו שעות פתיחתה מאוחרות בבוקר. ברוב העולם המוסלמי, מסעדות ובתי קפה סגורים במהלך היום בחודש רמדאן, ונפתחים לעת ערב.
בתיעוד משלהי המאה ה־19 מתואר כי בחודש רמדאן נערך היפוך בשעות הפעילות בין היום והלילה בירושלים המוסלמית: פעילות מסחר החלה רק לקראת שעות הצהריים, עיקר הפעילות עברה לשעות הלילה לאחר סיום הצום, ושעות הבוקר נוצלו לשינה. כן מתוארת מתקופה זו אלימות פיזית ומילולית של מוסלמים כלפי יהודים בלילות רמדאן בירושלים.
תרבות, צרכנות ובידור
בערים רבות נערכות בלילות רמדאן פעילויות תרבות, בידור ופנאי משפחתיות בחוצות העיר. נוהג מקובל ובעל שורשים היסטוריים הוא קישוט הבתים והרחובות בתאורה מיוחדת במהלך הלילה, ובשווקים נמכרים ממתקים מיוחדים, עוגות ועוגיות (ואף כדורי פלאפל) בצורת סהר, כוכב או לב. בין המאכלים הנפוצים בחודש רמדאן ניתן למנות את הכנאפה ואת הזלאביה. הקניונים בערים הגדולות במדינות ערב בכלל, ובמדינות המפרץ בפרט, נותרים פתוחים עד אחרי חצות ומציעים שלל אפשרויות צרכנות ובידור לכל המשפחה. בישראל ישנה תיירות-פנים מצומצמת של יהודים ליישובים ערבים בלילות רמדאן, במסגרת מיזמי תיירות.
יש מקומות שבהם מתארגן סיוע של גופי צדקה לסיוע לנצרכים לקראת חודש רמדאן, בשל הגידול הניכר בהוצאות המזון.
גם בכלי התקשורת הערביים ישנה פריחה בשל ריבוי פרסום ותכנים מיוחדים לרמדאן, ועליה בשיעור הרייטינג. בשנים האחרונות התפתחה מסורת של שידור סדרות מיוחדות לרמדאן, בערוצי הטלוויזיה הדוברים ערבית, מתוך רצון לפנות לקהל הצופים ומשפחותיהם הנאספים בערב לשבירת הצום. דוגמה לסדרה פופולרית במיוחד היא "באב אל-חארה", המשודרת ברחבי העולם הערבי מדי שנה ברמדאן מאז 2006.
ככלל, מתאפיין חודש רמדאן בעידן המודרני בשיאים של צריכה ובהוצאות כספיות גדולות. החברה המוסלמית מתמודדת עם תופעה מודרנית שהפכה את לילות רמדאן לחגיגת צרכנות ובילוי, חסרת תוכן דתי או רוחני. גורמים דתיים-שמרנים הביעו התנגדות למאפיין זה.
יצוא התמרים מישראל בחודש רמדאן עומד על יותר מ-6 אלף טונות, כמחצית מכלל יצוא התמרים השנתי. קהל היעד העיקרי של היצוא הישראלי הוא האוכלוסייה המוסלמית באירופה, בעקבות מסורת אכילת תמר בסעודת האפטאר.
הרמדאן בחקיקה
בחלק ממדינות ערב נהוגים חוקים האוסרים על אכילה או שתייה בפומבי בחודש רמדאן, ואף מטילים עונשי מאסר, קנסות ואף מלקות על העוברים עליהם. בחלק מהמדינות בהן אין חוק מפורש בנושא, נעשה שימוש בצווים מיוחדים או בחוקים אחרים (כמו 'שמירת הסדר הציבורי') לאכיפת צום רמדאן.
עם זאת, לאורך ההיסטוריה הוצא צום הרמדאן אל מחוץ לחוק במספר מדינות, כפי שקרה בברית המועצות ובאלבניה בימי המשטר הקומוניסטי. כמו כן, מאז 2012 ישנם דיווחים כי הממשלה בסין העממית אסרה על בכירים, תלמידים ומורים במחוז שינג'יאנג האויגורי לצום בחודש הרמדאן.
תותח רמדאן
במקומות רבים באימפריה העות'מאנית החל בתקופה המודרנית נוהג לציין את סיום הצום היומי ביריית תותח, וכן כדי להעיר את העם קודם לעלות השחר לקראת הסעודה המקדימה לצום, או כדי לציין את תחילת הצום. בירושלים פועל תותח רמדאן מסורתי בבית קברות מוסלמי סמוך לשער הפרחים, מקום אליו עבר בשלהי התקופה העות'מאנית ממקומו הקודם במגדל דוד. משיקולי בטיחות ותפעול, נעשה כיום שימוש בפגזי סרק ובאמצעים פירוטכניים לשימוש תותח זה. במקומות אחרים נעשה שימוש בירי מקלעים לציון סיום הצום.
מנהג שנפוץ בעת המודרנית הוא שימוש בנפצים, חזיזים, זיקוקים ואמצעים פירוטכניים בלילות רמדאן בידי בני נוער וצעירים. מפאת המטרד שהנפצים והזיקוקים גורמים ובגלל הסכנה שבהם, כוהני דת מוסלמים הוציאו פתוות נגד חזיזים ונפצים בכלל וברמדאן בפרט.
בישראל
באופן מסורתי נוהגים מוסלמים מישראל ומהרשות הפלסטינית לפקוד במהלך החודש את מסגד אל אקצא. ישראל נותנת לפלסטינים מהרשות הפלסטינית אישורי כניסה מיוחדים לישראל לביקור קרובי משפחה ולתפילה בהר הבית. בעבר אף התאפשר ביקור של מספר מצומצם מתושבי רצועת עזה בהר הבית, מחוות אלו רגישות למצב הביטחוני בסכסוך הישראלי-פלסטיני. במספר מקרים בעבר בוטל עוצר, שהוטל על אוכלוסייה אזרחית ברצועת עזה, לרגל רמדאן. חלק מהאוניברסיטאות בישראל מאפשרות למוסלמים הצמים מועדי בחינות מיוחדים לאחר סיום החודש. מחוות אחרות הנהוגות בקרב מדינות וארגונים הן שחרור שבויים, חנינת אסירים וקיצור עונשים. נוהג נוסף הוא ביקורים וברכות נכבדים מדתות אחרות למנהיגים מוסלמים, או השתתפות בסעודת אפטאר.
ביאליסטוק
בִּיַאלִיסְטוֹק (פולנית: (מבוטא ביאוִּיסטוק); יידיש: ביאַליסטאָק; רוסית: Белосто́к; בלארוסית: Беласто́к; ליטאית: Balstogė) היא עיר בצפון-מזרח פולין, מרכז תעשייה וצומת מסילות ברזל. הייתה בשלטון פרוסיה ורוסיה לפני שהושבה ב-1919 לפולין.
העיר משמשת כבירת פרובינציית פודלסיה. אוכלוסייתה מונה כ-297,585 תושבים (נכון לשנת 2020).
היסטוריה
מקובל לחשוב שהעיר נוסדה על ידי גדימינס, נסיך ליטא ב-1320, והוא זה שנתן לה את שמה. העיר נזכרת לראשונה בתעודות ב-1437, אז נתן המלך קזימיר היגלוני את הקרקע שליד נהר ביאלקה לרצ'קו טבוטוביץ'. ב-1547 עברה הבעלות למשפחת ויסילובסקי. משפחה זאת בנתה מבצר מלבנים וכנסייה. ב-1645 נפטר הנצר האחרון לבית ויסילובסקי והעיר הפכה לרכוש המדינה.
ב-1661 קיבל סטפן צ'רניצקי את העיר כפרס על שרותו בצבא הפולני ועל ניצחונו על השוודים. ארבע שנים לאחר מכן עברה העיר בירושה לבתו אלכסנדרה וממנה למשפחת ברניצקי שבנו בה את ארמון ברניצקי. במחצית השנייה של המאה ה-18 שלט בעיר אחד מהשליטים הכי מפוארים שהיו בה, ההטמאן יאן קלמנס ברניצקי. יאן קלמנס פיתח את העיר לכדי מרכז אצילי ומשכילי פולין. הוא בנה בה ארמונות, פארקים ואוניברסיטה.
ביאליסטוק קיבלה זכויות עירוניות ב-1749. ב-1795 בחלוקת פולין השלישית סופחה לפרוסיה, ולפי הסכם טילזיט מ-1807, עברה לאימפריה הרוסית. במאה ה-18 התפתחה העיר לכדי מרכז טקסטיל חשוב. תמורות אלא הביאו לעלייה מתמדת באוכלוסייה. בשנת 1857 היו בה 13,787 תושבים, בשנת 1889 56,629 תושבים ובשנת 1901 65,781 תושבים. רוב התושבים של ביאליסטוק באותו פרק זמן היו יהודים ופולנים.
מלחמת העולם הראשונה
העיר סבלה קשות במלחמת העולם הראשונה. היא הופצצה על ידי הגרמנים מספר פעמים, ורבים מבתיה נהרסו. ב-13 באוגוסט 1915 נכבשה העיר על ידי גרמניה, וביולי 1918 הוכרזה כבירת חבל ליטא הדרומית, שהיה אמור להפוך לחלק מליטא. הסכמי השלום שנחתמו בסיום מלחמת העולם הראשונה העבירו את ביאליסטוק לרפובליקה הפולנית השנייה שזה עתה קמה. פליטים פולנים שברחו מרחבי האימפריה הרוסית התיישבו בעיר. על מנת להתמודד עם הגידול העצום, שטח השיפוט של העיר הורחב וסופחו אליה מספר כפרים סובבים. על פי מפקד 1921 התגוררו בעיר 76,792 תושבים מתוכם 39,602 יהודים. ההתפתחות הכלכלית של העיר קפאה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה: לפני שהם עזבו, כוחות הצבא הרוסי הרסו מפעלים, גשרים ותחנות כוח. תעשיות מקומיות איבדו את השווקים שלהן ואת ההון שהיה מופקד בבנקים רוסיים. הגרמנים, שכבשו את העיר בסוף אוגוסט 1915 החרימו רכוש, הטילו משטר צנע, גירשו פולנים לגרמניה כעובדי כפייה והטילו פיקוח כבד על המסחר. יותר ממחצית מפעלי הטקסטיל בעיר נסגרו, מגיפות התפשטו, נרשם מחסור חמור באוכל ודלק והאינפלציה הרקיעה. במחצית השנייה של 1916 הגרמנים החלו לשקם את המפעלים, בייחוד הטקסטיל, מתוך ראייה עתידית של סיפוח האזור. ואולם תבוסתה של גרמניה במלחמה בנובמבר 1918 שמה קץ למדיניות הזו. בפברואר 1919 הצבא הפולני נכנס לביאליסטוק. ואולם, התפוקה התעשייתית לא התאוששה עד המחצית השנייה של השנה תחת שלטונות חדשים.
לאחר עצמאות פולין
כבר בשנת 1917 הוקם הוועד הלאומי המרכזי בעיר, שבראשו עמדו הכומר סטניסלב נוברוקי מזבולדוב והרוקח פליקס פיליפוביץ'. בביאליסטוק בסתיו 1918, נצפתה עלייה בפעילות החוגים התומכים בעצמאות. ההתרגשות ואווירת אופוריה הקשורה לחופש הועצם בגלל המידע על השתלטות הפולנים באזורים מסוימים במדינה שזרם לאזור ביאליסטוק. מצבי הרוח הללו התגברו עוד יותר, במיוחד לאחר יוזף פילסודסקי חזר לוורשה. כתוצאה מכך, בנובמבר 1918 הוקמה הוועדה האזרחית המרכזית אשר התכוונה להשתלט על העיר. נראה כי תנאים כאלה נקבעו כבר ב-11 בנובמבר 1918 עם הכרזת העצמאות של פילסודסקי, כאשר חיל המצב הגרמני בביאליסטוק ויתר על הציות לקצינים ובחר במועצת החיילים. "מפקד העיר מטעם מועצת החיילים היה לבנדובסקי מסוים, פולני מאזור השליטה הפרוסי."
ב-11 בנובמבר 1918, לאחר תום מלחמת העולם הראשונה, המרשל יוזף פילסודסקי הכריז על הקמתה של הרפובליקה הפולנית השנייה. ביאליסטוק והאזור סביבה היו סוג של אזור חיץ בין המדינה הפולנית שהוקמה לרוסיה הסובייטית. עם זאת, לאחר תבוסת גרמניה, נותרו ברוסיה למעלה מחצי מיליון חיילים גרמנים. במקביל, חיילי חיל המצב הגרמני בביאליסטוק, הקימו קצינים מועצת חיילים. בלילה של 11 בנובמבר 1918, הוועד הלאומי המרכזי חתם הסכם שלום עם מועצת החיילים. הגרמנים התחייבו למסור את כלי הנשק והמחסנים שלהם, ואילו הפולנים הבטיחו להם יציאה בטוחה לפרוסיה המזרחית. חלק מהכוחות הפולניים שמצאו את עצמם בלאפי נסעו לביאליסטוק, שם היו אמורים לסייע למשמרות ההגנה העצמית שנוצרו קודם לכן, בהיותם יחידות שאורגנו על ידי קצינים מחיל הגנרל יוזף דובור מושניצקי. ללא קשר לפעילות הוועד האזרחי המרכזי, קצינים וחייליו לשעבר של הגנרל יוזף דובבור-מושניצקי שהסתתרו בביאליסטוק, ארגנו את המיליציה, שהייתה מערך הגנה עצמית מקומי. כחלק מהכנותיהם הם גם יצרו קשר עם המפקד לבנדובסקי והשיגו ממנו 800 רובים לצורך חימוש המיליציה החדשה שזה עתה הוקמה. באופן כללי, העיר הייתה באווירה להוטה, והיא הוחזקה בעיקר על ידי חברי יחידות ההגנה המקומיות ותלמידים, שבאמצעות המורה הצעיר טושקייביץ' ושישה נציגים משלוש כיתות עליונות בגימנסיה, הציעו למיליציה את שירותיהם. מערך ההגנה העצמי המקומי היה חמוש כבר ב-12 בנובמבר ויכול היה להתחיל למלא את תפקידו. יחידותיו, שהוקמו מעובדים מקומיים, היו אמורות להוות את הכוח המבצעי, ואילו התלמידים, בפיקודו של טושקביץ', יצרו יחידת עזר של 50 איש. המיליציה השתלטה על העמדות בתחנת הרכבת, ליד המחסנים הצבאיים וסביב הבניינים החשובים ביותר בעיר, והקלה על הגרמנים שהחלו בהכנות הפינוי ללא מחאה לקו רכבת צפונה למזרח פרוסיה. המצב עבור הגרמנים הפך אפוא קריטי, ככל שעיר הגבול גרייבו כבר הייתה בידי הפולנים. אירועים אלה הובילו, כפי שהתברר מאוחר יותר, לשינוי ביחסם של הגרמנים לפעולות של צד הפולני בביאליסטוק. ב-12 בנובמבר, המפקד לבנדובסקי, מריאן דדרקו (תושב העיר) וסרן. טייליקי (לשעבר דובורצ'יק) נסע לוורשה כדי לקיים שם שיחות. שלושתם התייעצו עם נציג ממשלת פולין, אלוף-משנה הנריק מינקייביץ', שהבטיח לתמוך בתושבי ביאליסטוק בשתי פלוגות צבא מאוסטרוב מזובייצקה. בינתיים, ב-14 בנובמבר 1918, דוכאה באופן בלתי צפוי פעולת השחרור. פיקוד חיל המצב בביאליסטוק, לאחר שסיכם עם המועצה המרכזית של צירי החזית המזרחית בקובנה, שינה לפתע את גישתו והורה לפרק את מיליציה שזה עתה נוצרה. בנוסף פיזרו הגרמנים את מועצת חיילי ביאליסטוק, ובמקומה מינו גוף חדש.
שלטונות גרמניה ניסו לבודד את אוכלוסיית האזורים הכבושים כמו ביאליסטוק מהמדינה הפולנית שזה עתה הוקמה. הגבול המזרחי הזמני של פולין שנולד מחדש היה אמור להיות מוגן על ידי הדיוויזיה הליטאית-בלארוסית של הגנרל ווסלב איוושקייביץ'  וקבוצת הכוחות פולסקה  של הגנרל אנטוני ליסוטבסקי  שהתארגנה בביאלה פודלסקה. מדצמבר 1918 התגורר נציב ממשלת פולין איגנצי מרוזובסקי בביאליסטוק. הוא קיבל תפקיד זה כשבמקביל הוקמה ועדת העירייה הזמנית של הכיבוש הגרמני שכללה 16 אזרחים מקומיים, כולל 6 פולנים, בראשות יוזף פוחלסקי. עם זאת, המצב היה קשה; הגרמנים לקחו את כל הארכיון והשאירו את הקופה העירונית ריקה. בנוסף, קבוצות חיילים שיכורות הסתובבו בעיר.
מועצת החיילים הגרמנית החדשה, שקיבלה כוחות נוספים מוילנה וגרודנו, הפרה את החוזה עם תושבי ביאליסטוק. לאחר פירוק המיליציה המקומית, הכוחות הגרמניים עלו שוב לשלטון בביאליסטוק, וכבשו את הערים שמסביב. במצב זה, יחידה של הצבא הפולני, שהובאה לעיר ב-14 בנובמבר 1918, כפי שהבטיח אל"ם מינקביץ', נסוגה מייד ללאפי, שם כבר הוקמה החטיבה הליטאית-בלארוסית. בנסיבות הללו העיר, שבה לשליטה גרמנית לאחר פחות משלושה ימי חופש. בנוסף, ב-16 בנובמבר 1918, הם השיבו את מצודת אוסובייץ ושליטה מלאה על קו הרכבת לפרוסיה המזרחית. המצב נוצר כתוצאה מקבלת החלטות שגוי בקרב אלה שתיאמו וניהלו באופן ישיר את פעולת השחרור באזור ביאליסטוק. הטעות הגדולה ביותר הייתה להתעלם מדרישותיו של ראש המטה בפיקוד אובר-אוסט, הגנרל מקס הופמן. הגנרל דרש, לאחר שהפולנים כבשו את ביאליסטוק וגרייבו, לספק לגרמנים את קווי הרכבת הבאים: גרודנו-ורשה-סקאכטייצה וברסט-ורשה-צ'נסטוכובה. שיקול הדעת חזר כאשר הצד הפולני עמד בפני העובדות. לאחר משא ומתן לפשרה ב-18 בנובמבר 1918, שני הצדדים סיכמו בסוקולוב הסכם על קו תיחום ועל עקרונות ההתנהגות ההדדית. הפיקוד העליון האציל את קולונל ג'יי אנושז'יטיס לביאליסטוק, כי ינהל שיחות עם פיקוד חיל המצב ביאליסטוק על תפיסת שלל המלחמה ופיקוח על עזיבת כוחות גרמנים. עם זאת, יאנושז'טיס הגיע רק ללאפי. באותו זמן, הנהגת השבויים שלחה את מה שמכונה "משלחת" ביאליסטוק ללומז'ה ב-19 בנובמבר 1918 ששכנה בסמיכות לקו התיחום שעבר בנרב. פעילויות נוספות של המשלחת נמנעו על ידי יחידות גרמניות חזקות שפעלו מביאליסטוק. לאחר חתימת הסכם קובנה, משימתו של K. Wyszyński הופסקה. רק בדצמבר 1918 יכלה ממשלת פולין להאציל את איגנצי מרוזובסקי לביאליסטוק כנציבה. הוא הקים את משרדו בעיר, ושמר על קשר קבוע עם ורשה. בהתייעצות עם פעילי הוועדה האזרחית המרכזית, הוא המשיך לתפוס בהדרגה את השלטון מידי הגרמנים. חזרתו של ביאליסטוק לפולין התעכבה עקב הטעויות והמחדלים של הצד הפולני, במיוחד של הרשויות המרכזיות, ובמידה פחותה של הקהילה המקומית, בכל הנוגע לנושא הסדרת כללים לפינוי כוחות גרמנים מהמזרח. שלטון מועצת החיילים הראשונה, אך גם השנייה, עמד בניגוד מוחלט לשלטון הכיבוש הקדם-מהפכני והתאפיין ב"שתייה מוגזמת, שוד, ביזה וקטטות עקובות מדם, במיוחד בעיירות פרברים. חיילים ממורמרים שדדו והשמידו את מה שהם יכולים. קבוצות חיילים מרדים הסתובבו בעיר, יורים בערבים להנאתם לאורך הרחובות ונוהמים ללא מידה". בתחילת ינואר 1919, פעילים קומוניסטים אף ניסו לקיים בחירות למועצות העובדים בביאליסטוק, אך יוזמת זו לא נתמכה על ידי מועצת החיילים הגרמנית. חיילים פיזרו ישיבות בחירות, ואפילו ב-3 בינואר 1919 הם עצרו כ-30 אנשים באחת מישיבות כאלה במועדון הקומוניסטי בביאליסטוק. כוח הנגד העיקרי לתסיסה הקומוניסטית היה פעילות של חוגים בעד עצמאות.