cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שועל חול טיבטי
תיאור
השועל קטן יחסית, אורכו 70-60 ס"מ, אורך זנבו 40-29 ס"מ ומשקלו 4-5.5 ק"ג ולו פרווה ארוכה מלאה העוזרת להתמודדות עם האקלים הקשה. צבע הפרווה אדמוני ברובו, צידי הגוף וחלקי הרגליים והזנב העליונים אפורים, והבטן והמשך הזנב לבנים. הראש כהה מעט ומוזר עם לחיים מרובעות, חוטם גדול העוזר לנשימה יעילה בתנאי ההר ופה לבן קטן עם שפם בולט וניבים ארוכים יחסית לשועל. האוזניים קטנות ומשוטחות, העיניים ירוקות וכריות הרגליים מרופדות בפרווה עבה למנוע קפיאה ולהשקיט את צעדיהם מטרפם.
אקולוגיה
השועלים חיים באזורי המרעה היבשים והצחיחים של רמת טיבט בגבהים של 5,200-3,500 מ' מעל פני הים ומדי פעם יורדים מעט למורדות הגבעות. הם טורפים חיות קטנות כשהעיקרי ביניהם הוא פיקת הרמה - המין הקטן הנפוץ ביותר בערבה. השועל מתגנב אל פיקה שיצאה ממאורתה, משטח את אוזניו ומתקרב אליה באיטיות. כשהוא קרוב למאורתה הוא מנסה לתפוס אותה לפני שתברח למסתור והורג אותה בנשיכה עם ניביו הארוכים. הוא יאכל גם מרמיטות, ארנבות שעירות (Lepus oiostolus) ולטאות רמה וינסה לתפוס ציפורים וביציהן וגם יאכל נבלות של פרסתנים גדולים כמו אנטילופה טיבטית, איילי מושק וכבשים כחולים. הוא צייד בודד שפעיל בעיקר בשעות היום.
לעיתים השועל משתף פעולה בציד עם דוב כחול טיבטי, האנדמי לטיבט. הדוב חופר בטפריו את מאורות הפיקות ואם הפיקה נמלטת (מה שקורה בדרך כלל) השועל תופס אותה.
תפירת תמונות
תפירת תמונות או ריצוף תמונות הוא תהליך של חיבור אוסף תמונות בעלות אזורים חופפים לשם יצירת תמונה פנורמית או תמונה ברזולוציה גבוהה. כיום מבוצע תהליך זה בעיקר על ידי תוכנות מחשב עבור תמונות דיגיטליות.
תוכנות לתפירת תמונות
קימות מספר תוכנות ייעודיות לתפירת תמונות, כמו HUGIN ו-PTGUI. לרוב תוכנות העריכה המקצועיות יש כלי מובנה או תוסף שמאפשר זאת; לדוגמה לפוטושופ תוסף בשם "PHOTOMARGE".
איוואן קאמפו
איוואן קאמפו ראמוס (נולד ב-21 בפברואר 1974 בסן סבסטיאן) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדות הבלם והקשר האחורי.
קאמפו החל את הקריירה שלו בדפורטיבו אלאבס בשנת 1993. בשנת 1996 עבר קאמפו לולנסיה שם שיחק עד שנת 1997 ואז עבר למיורקה שם שיחק עונה אחת. בשנת 1998 עבר קאמפו לריאל מדריד וזכה איתה בליגת האלופות. בשנת 2002 הושאל קאמפו לבולטון ונדררס וב-2003 עבר אליה באופן רשמי. ב-2008, עבר לאיפסוויץ' טאון. בעונת עבר קאמפו לא.א.ק. לרנקה מליגת העל הקפריסאית.
כאשר תם חוזהו ב-א.א.ק. לרנקה פרש קאמפו ממשחק פעיל.
לזכותו של קאמפו ארבעה משחקים בנבחרת ספרד, עימה השתתף במונדיאל 1998 שנערך בצרפת.
צו הלב
צו הלב הוא אלבום האולפן השמיני של הזמרת הישראלית אביבה אבידן. את האלבום הוציאה בשנת 2010 לאור חברת התקליטים הפרטית של הזמרת, "אביבה אבידן הפקות". הסינגל הראשון שפורסם ממנו הוא "אחד ממאה", שנכתב והולחן על ידי רמי לב ואריק זנתי. לאחר מכן הועלה "לא עוצרת" (מילים: עינת הולנדר). הסינגל השלישי והאחרון, "צו הלב", הולחן על ידי הזמר עידן יניב – שירו הראשון שהופק עבור אמן אחר. באלבום נכללו שתי רצועות בונוס: גרסות רמיקס ל"אחד ממאה" ו"איש יקר שלי".
צ'רוקי
האַנִיוּנְוִייַה, הידועים יותר בכינויים האמריקני צ'רוקי (בצלאגי: ᎠᏂᏴᏫᏯ, באנגלית: Cherokee) הם שבט אמריקני יליד שחי באמריקה הצפונית. בתחילת ההתיישבות הבריטית באזור במאה ה-17 ישבו בני השבט בחלקה המזרחי והדרום-מזרחי של ארצות הברית לעתיד. רובם הועבר בכוח מערבה לכיוון הרי אוזרק. הם היו אחד השבטים שתוארו כחמשת השבטים המתורבתים. לפי מפקד אוכלוסין שנערך בשנת 2000, זוהי הקבוצה השנייה בגודלה (אחרי הנאוואחו) בקרב השבטים האינדיאנים בארצות הברית.
איחודים ושם
מספר אומות ואיחודים צ'רוקים מוכרים בידי הממשל הפדרלי של ארצות הברית ונציגים של שבט הצ'רוקי מצויים במחוז צ'רוקי שבאוקלהומה ("אומת הצ'רוקי" ו"איחוד קיטוֹוָה של האינדיאנים הצ'רוקים") ובעיירה צ'רוקי שבמחוז סווין בקרוליינה הצפונית ("האיחוד המזרחי של האינדיאנים הצ'רוקים").
סרט תיעודי משנת 1984 בשם "Spirit of the Fire" חקר את מקורם הרוחני של ילידי הצ'רוקי, ושימורם של טקסים מסורתיים לאחר הגעתם לאוקלהומה. רדבירד סמית' (סמית' אדום הזקן) היה חבר רב השפעה בכת המסורתית, והחל מראשית המאה ה-20 הקבוצה הפיחה רוח חיים חדשה ברוחניות המסורתית בקרב אנשי הצ'רוקי. שם השפה מבוטא כסַה-לַה-גִי ("Tsalagi"), שלפי השפה הפורטוגזית מתבטא כ"צֵ'לַק" (Chelaque), לפי השפה הצרפתית מתבטא כ"שֵה-רַה-קִי" (Cheraqui), ולפי השפה אנגלית מתבטא כ"צֵ'רוֹקִי" (Cherokee).
המילה "צ'רוקי" היא מילה שמקורה בשפת ילידי שבט הצ'קטאו (ר' פידג'ין). היא נגזרת ממילת הצ'קטאו "צַ'ה-לַה-קִי" שמשמעותה "אלה שחיים בהרים", או "צִ'י-לוֹק-אִיק-בִּי" שמשמעותה "אלה שחיים במערות". המילה המקורית שבה משתמשים הצ'רוקים לתאר את עצמם עד היום היא "אַה-נִי-קוֹ-טַה-נִי" (בתרגום חופשי: "עם העקרונות" או "אלה כל בני האדם").
שפה ושיטת כתיבה
השפה הצ'רוקית היא ממשפחת השפות האירוקויות. השפה היא פוליסינתטית (בעלת מורפמות רבות), והיא נכתבת בהברות שהמציא בתחילת המאה ה-19 סֵקוּיה, חרש כסף משבט הצ'רוקי.
השפה הצ'רוקית לא כוללת צלילי "ר". המילה "צ'רוקי" מבוטאת כ"גַ'ה-לַה-גִי" בידי ילידי המקום, כיוון שזה נשמע קרוב יותר לשפה האנגלית. בעת מפגש ראשוני עם אירופים ממוצא צרפתי וספרדי בג'ורג'יה ובאלבמה בתחילת המאה ה-18, קבוצה צ'רוקית דרומית אכן דיברה את הדיאלקט המקומי עם עיצורי "ר", אך העיצורים עצמם נכחדו מהשפה לאחר טיהור אתני שנעשה במאה ה-19.
במשך שנים נכתב תעתיק של שפת הצ'רוקים לאינטרנט בצורה שגויה בעזרת גופנים לא מתואמים. אולם, לאור הוספת השפה הצ'רוקית ליוניקוד, היא זכתה לתחייה מחודשת בשימוש היומיומי באינטרנט. החל מינואר 2007, אומת הצ'רוקי באוקלהומה עדיין משתמשת בגופן שאינו בתקן היוניקוד למסמכים מקוונים שונים.
הסתעפות השפה
דוברי השפה משתמשים בשני דיאלקטים: דיאלקט הגִידוּוָה (האיחוד המזרחי) ודיאלקט אוֹטַלי (בשימוש באוקלהומה). הדיאלקט האוטלי הסתעף רבות מאז המצאתו של סוקואויה, והרבה מילים לקויות נוספו. בזמנים המודרניים, קיימים 85 הברות המשמשות דוברי הצ'רוקי. דוברי צ'רוקי של ימינו המדברים אוטלית משתמשים ב-122 הברות באוקלהומה.
התקופה הפרהיסטורית
הערה: התקופה הפרהיסטורית מתייחסת לזמן שקודם למאה ה-16, שבמהלכו מספר משלחות ספרדיות ערכו מסעות לדרום-מזרח אמריקה. כיוון שאין מידע כתוב, הנתונים נלמדו לאחר מסורת שבעל-פה, ניתוח בלשני ודרך ממצאים ארכאולוגים.
כאמור שבט הצ'רוקי דיבר בשפת האירוקוי. הואיל ואזור הימות הגדולות היה הבסיס לשפות האירוקויות, משוער כי הצ'רוקי נדדו מדרום לימות הגדולות. ניתוח בלשני מראה שינויים גדולים בין שפת הצ'רוקי לשפות האירוקוי הצפוניות יותר, שמציעות הפרדה בין השתיים בעבר הקדום. בלשנות היסטורית מציעה כי ההפרדה נעשתה במהלך האלף ה-2 לפנה"ס (1,500 - 1,800 לפנה"ס).
ההתיישבות הקדומה "קיטווה" לאורך נהר הטַקַסֶגִי (מה שידוע כיום העיר ברייסון שבמחוז סווין שבקרוליינה הצפונית), נחשבת לעיתים כעיר הצ'רוקים המקורית. במהלך תקופה היסטורית זו נודע על מספר עיירות התיישבות צ'רוקית במרום (הרי מזרח טנסי וצפון-מערב ג'ורג'יה כיום), לאורך (נהר טנסי) ובמורד ההרים (נהר הסוואנה).
חלק מהרישומים על מקור התיישבותם של הצ'רוקים בא ממשלחת ב-1673 שנשלחה לחקור את האזור מווירג'יניה על ידי סוחר הפרוות אברהם ווד. ווד קיווה ליצור קשרי מסחר ישירים עם הצ'רוקים החיים במרום ההרים ובכך לעקוף את המסחר עם האינדיאנים משבט אוקניצ'י ששימשו כמתווכים בשביל הסחר. בסוף המאה ה-17 החלו מסעות רבים של משלחות מווירג'יניה וקרוליינה הדרומית לאדמות הצ'רוקים למטרות מסחר שונות, אך רוב המידע הנוגע למגעים ביניהם לא נרשם אלא על ידי חוקות ותביעות העוסקות בסחר.
המאה ה-18
הערה: הסעיף מתייחס לצד השבט הצ'רוקי בתקופת הסכסוך. לפירוט כללי על המלחמה במושבות ראו בהיסטוריה של הממלכה המאוחדת.
כחלק מהקונפדרציות האינדיאניות הדרום-מזרחיות בסוף המאה ה-17 ותחילת המאה ה-18, הצ'רוקי היו הפופולריים והכוחניים ביותר, והיו די מבודדים עקב תנאי השטח ההרריים. מערכת מסחר בסדר גודל קטן הוקמה עם וירג'יניה בסוף המאה ה-17. במהלך 1690 נוצרו קשרי מסחר הדוקים יותר עם מושבה בקרוליינה הדרומית, הממוקמת בצ'ארלסטון, שהחזיקו מעמד יותר מזו עם וירג'יניה.
מלחמת טוסקארורה שינתה את המערך הגאופוליטי של ההתיישבות האמריקנית בכמה דרכים, כולל התעניינות אירוקוית בדרום. הייתה זו הפעם הראשונה שבה התערות כה גדולה של שבטים אינדיאנים בעניינים הפנימיים של המושבות הבריטיות, והכרת האינדיאנים בצדדים השונים של הסכסוך. כתוצאה מכך, קשרי המסחר ודרכי ההידברות עם האינדיאנים הורחבו, ושבט הצ'רוקי נהיה מעורה יותר עם השבטים האחרים ועם הבריטים. מלחמת טוסקארורה סימנה את תחילת היחסים בין האנגלים לצ'רוקים, שנשארו הדוקים למשך רוב המאה ה-18. המלחמה גם ציינה את עליית הכוח הצבאי של הצ'רוקים, שבא לידי ביטוי בהתקפת העיר של שבט היוצ'י (בדרום מזרח טנסי של ימינו) בשנת 1714. הדבר משך את תשומת לבם של כל השבטים האינדיאנים והמושבות הבריטיות באזור, והצ'רוקים התגלו בגדולתם.
בשנת 1715 פרצה מלחמת ימאסי, שבה מספר רב של שבטים אינדיאנים תקפו את קרוליינה הדרומית. הצ'רוקים השתתפו במתקפה, אולם היו חלוקים בדעתם לגבי דרך פעולה. לאחר שצבא קרוליינה הדרומית הדף את כוחות שבטי הימאסי והקטאובה, עמדתם של הצ'רוקים הייתה מכריעה מבחינה אסטרטגית, והן קרוליינה הדרומית והן שבט קריק האינדיאני ניסו להשיג את תמיכתם. היו בקרב הצ'רוקי מי שרצו בברית עם המושבה ומלחמה בשבט הקריק, והיו שהתנגדו. חילוקי הדעות נקטעו כשבשנת 1716 רצחו הצ'רוקים את ראשי משלחת שבט הקריק. כתוצאה מכך פתחו הצ'רוקים במתקפה נגד הקריק, אך הסכם שלום שנחתם בין קרוליינה הדרומית לשבט הקריק בשנת 1717 מנע את הסלמת המצב. אולם, האיבה בין שני השבטים נמשכה למשך שנים.
תרבות הצ'רוקי מלפני המאה ה-19
הרבה לא ידוע על צורת התרבות וההיסטוריה של הצ'רוקי מלפני המאה ה-19, אלא מכתביו של המחזאי ג'ון הווארד פיין, שתיארו את מבנה החברה הצ'רוקית כארגון זקני חכמים המייצגים את שבעת השבטים, במה שיכול להיקרא ככמורה, בהתאם למבנה הארגוני הקיים בתרבות האדם הלבן. קבוצה זו הייתה אחראית לפעילויות רוחניות שונות כריפוי, טיהור ותפילה. קבוצה שנייה של אנשים צעירים היו אחראים ללחימה, ואשר נדרשו לעבור קודם טיהור בידי הכמרים מכיוון שלחימה נחשבה לפעולה מזהמת. אולם, היררכיה זו נעלמה מתרבותם לאחר ירידת מספרם של הצ'רוקי ב-1838. בין הגורמים לכך, לפי ההשערה, היו מרד בינות הצ'רוקי על פעולת הכמרים, מחלת אבעבועות שחורות שפרצה בשנות ה-30 של המאה ה-18, וכן הטמעתם של מושגים נוצריים בחברה הצ'רוקית ששינו את פני החברה.
האתנוגרף ג'ף מוני חקר בסוף שנות השמונים של המאה ה-19 את הצ'רוקי וקשר את דעיכת ההיררכיה למרד. באותו זמן ההיררכיה של מתלמדי הדת הצ'רוקית התבססה על ידע אישי לא פורמלי.
מקור מידע נוסף להיסטוריה המוקדמת היו כתבים מאת אנשי רוח (ר' שמאניזם) צ'רוקים לאחר המצאת השפה בידי סיקואויה בשנות העשרים של המאה ה-19, כתבים שנחשבו רבי כוח שאומצו מאוחר יותר בידי העם הצ'רוקי.
המאה ה-19
ג'ון רוס היה דמות חשובה בהיסטוריה של השבט הצ'רוקי. אביו היגר מסקוטלנד לפני המהפכה. אמו הייתה ממוצא צ'רוקי שגם אביה היה מסקוטלנד. רוס החל בקריירה ציבורית ב-1809. אומת הצ'רוקים הוקמה ב-1820 בעזרתם של נבחרי הציבור. ג'ון רוס הפך לצ'יף השבט בשנת 1828 ונשאר בתפקיד עד למותו ב-1866.
מסלול הדמעות
הצ'רוקים הוכרחו לעבור ממושבות אבותם בצפון ג'ורג'יה, בקרוליינה הדרומית ובקרוליינה הצפונית בתקופת התפשטותו של האדם הלבן באמריקה, ובנוסף לבהלה לזהב שהתרחשה בעיר דלונגה שבג'ורג'יה בשנות השלושים של המאה ה-19. ניתנו סיבות רשמיות למעבר. אחת הסיבות הייתה שימוש לא נבון באדמות שהוקצו לשבט, וכי האדמות צריכות להימסר לחקלאים. הרבה חלקו על העובדה, אך היו כאלה שהסכימו כי כוונותיו של הנשיא אנדרו ג'קסון בהחלטה זו היו הומניטריות.
ג'קסון עצמו אמר שההחלטה הייתה מאמץ למנוע מהצ'רוקים גורל דומה של שבטים אחרים שנכנעו למלחמות. אולם, קיימות עדויות לכך שהצ'רוקים פיתחו כישורי חקלאות מודרניים ושטחי האדמה באזור זכו לצמיחה כלכלית.
למרות פסיקת צו בית משפט עליון לטובת הצ'רוקים, הרבה הועתקו ממקום מושבם מערבה, בהגירה שמכונה "מסלול הדמעות", אשר כונה כך משום שהרבה מאנשי השבט בדרכם במסלול זה מתו, חלו וכאבו, והם זכו ליחס משפיל מהמתיישבים האירופים. המאורע התרחש לאחר העברת האינדיאנים ממושבותיהם בשנת 1830, באישורו של הנשיא ג'קסון. כ-4,000 מבני הצ'רוקי מתו במהלך המסע.
האופוזיציה של רידג'
ג'ון רוס לחם למניעת העברתם של הצ'רוקים מאדמתם. עמדתו של רוס הייתה בניגוד לאופוזיציה שהייתה ידועה בשם "המערכה של רידג'" בראשות ג'ון רידג' ואביו מייג'ור רידג', אינדיאנים משבט הצ'רוקי שתמכו בהעברת הצ'רוקים מאדמתם כדרך להצלת האומה הצ'רוקית, ולבסוף חתמו על עצומה להסרת הצ'רוקים מאדמתם.
ב-22 ביוני 1839 הוצאו להורג חותמי העצומה, ביניהם ג'ון רידג' ואביו וכמה פעילים קיצוניים.
נהר הלאות'ר
נהר הלאות'ר (באנגלית: River Lowther) הוא נהר הזורם דרך קאמבריה, באנגליה.
צ'רוקי
הפרדה
ב-1848 ארגנה קבוצת צ'רוקים משלחת לקליפורניה בחיפוש אחר אדמות התיישבות חדשות. במסלול שנודע כ"מסלול צ'רוקי", המשלחת עשתה את דרכה לאורך גדת נהר ארקנסו אל עבר הרי הרוקי, משם צפונה לכיוון ויומינג של היום ומערבה.
נהר הלאות'ר
הלאות'ר הוא פלג של נהר האימונט, שהוא פלג של נהר העדן, שנשפך למפרץ סולוויי ליד קרלייל. הלאות'ר מתחיל בהתמזגות הקלד גיל והקלד דאב ליד הכפר קלד.
צ'רוקי
הפרדה
בשנת 1887 חולק בסיס ההתיישבות של השבטים, ובהמשך, ב-1898, בוטלו מערכות המשפט והחוק של הצ'רוקים בידי ממשלת ארצות הברית.
נהר הלאות'ר
האזכור המוקדם ביותר של הנהר הוא בסביבות שנת 1172, כ-Lauder. יכול להיות שהשם בא מנורדית עתיקה בהתמזגות המילים lauðr + á (נהר קצפי), או שהשם בא מקלטית.
צ'רוקי
אומת הצ'רוקי המודרנית
אומת צ'רוקי המודרנית הצטיינה במיוחד וחוותה רווחה כלכלית, שוויון ושגשוג עבור כל אזרחיה תחת הנהגתו של צ'יף צ'אד סמית'.
סביבתנות
כיום, אומת הצ'רוקי היא מהתומכות הגדולות ביותר באמריקה בהגנה על האקולוגיה. מאז 1992, האומה עומדת בראש מועצה בין-שבטית לנושא סביבתנות. תפקיד המועצה להגן על רווחתם של האינדיאנים האמריקאים ומשאביהם וסביבתם הטבעית. לצורך השגת מטרתם, המועצה מספקת תמיכה טכנית, אימונים ושירותי סביבתנות במגוון רחב של נושאים. נכון להיום קיימים מעל ארבעים שבטים החברים במועצה באוקלהומה, בניו מקסיקו ובטקסס.
השושלת הטאהרית
השושלת הטאהרית (בפרסית: طاهریان) הקימה נציבות עם מידה רבה של אוטונומיה בשטחים המזרחיים של הח'ליפות העבאסית. עליית הטאהרים מסמלת את תחילת התפרקותה של הסמכות העבאסית בפריפריה של הח'ליפות.
מייסד השושלת
מייסד השושלת היה טאהר בן אל-חסין. סבו של טאהר היה ככל הנראה מוולא ממוצא פרסי. מחקר אחד טוען כי הטאהרים היו נצר למשפחה ערבית שהתיישבה בח'וראסאן בתקופה האומיית (יו קנדי מאמץ את טענות הטאהרים למוצא ערבי, אך קרוב לוודאי שטענות אלו היו כוזבות). טאהר, שהיה מצביא חשוב של הח'ליפה אל-מאמון, היה בתחילה מושל העיירה פושנג, הסמוכה להראת, בדומה לאביו ולסבו לפניו.
עליית השושלת הטאהרית
אחרי הניצחון של אל-מאמון על אל-אמין הפך טאהר למושל סוריה ואזור אל-ג'זירה (צפון מסופוטמיה). בשנת 821 עבר לח'וראסאן שהפכה לבסיס השושלת. בנוסף שלטו הטאהרים בשיא כוחם גם על ריי, כרמאן, ח'ווארזם ובאופן נומינלי גם על טבריסתאן. סיסתאן היה מחוז חסות של הטאהרים בח'וראסאן עד להשתלטות העיארון על אזור זה. הסאמאנים פעלו כווסאלים של הטאהרים בטרנסאוקסאניה. נצר של המשפחה הטאהרית מונה למושל פארס. משרת ה"צאחב א-שורטה" (מפקד המשמר) בבגדאד הייתה מקור כוח חשוב של הטאהרים מעלייתם ועד אחרי נפילת ח'וראסאן לידי הצפארים. בני המשפחה הטאהרית החזיקו במשרות חשובות גם בעיראק, ואף בחצי האי ערב.
נפילת השושלת הטאהרית
הסוף דה-פקטו של השושלת הטאהרית בא עם נפילת ח'וראסאן לידי הצפארים ב-873. למרות זאת נותרה למחמד בן טאהר מישרתו כראש השורטה וכמושל בגדאד ואף המשיך להחזיק לסירוגין בתואר של מושל ח'וראסאן, למרות שלא שלט בה.
יחס הטאהרים אל הח'ליפות בבגדאד
טאהר השמיט את שם הח'ליפה מהח'וטבה ומחלק מהמטבעות שטבע. למרות שזהו הדפוס הקלאסי להצהרת עצמאות מהח'ליפות, מת טאהר בשנת 822, זמן קצר אחרי פעולות אלו, ואיננו יודעים אם התכוון לבסס לעצמו ממלכה אוטונומית. יורשיו של טאהר לא ניסו להצהיר על עצמאותם ושמרו על נאמנות דה-יורה לח'ליפות.
האפיון הדתי של הטאהרים
הטאהרים נחשבו לסונים נאמנים. עם זאת, במספר התייחסויות במקורות, נזקפים סנטימנטים פרו-שיעיים לחלק מבני המשפחה הטאהרית. ייתכן שהיו אלה רק נטיות פרו-עליות.
נמרון דרומי
נמרון דרומי (שם מדעי: Leopardus guttulus) הוא אחד מהמינים הכי חדשים של חתול שהתגלו בשנים האחרונות בשנת 2013. לפני כן הוא נחשב לתת-מין של נמרון מנוקד אך ע"פ בדיקות דנ"א עדכניות הוא שייך למין עצמאי ונדיר. הוא שונה מהנמרון המנוקד בכך שהוא כהה יותר ובעל זנב ארוך יותר והוא מהמינים הקטנים ביותר בסוג נמרון. לעיתים הם מכליאים עם מינים דומים כמו נמרון ג'ופרי או נמרון קולוקולו.
הוא מזכיר את מיני הסוג נמרון אליו הוא משתייך וכמותם בעל פרווה צהובה-אפורה מעט עם כתמים כהים להסוואה ובעל זנב מוארך מעט. הוא נמצא בטבע מיערות הגשם האטלנטיים של דרום ברזיל וכן בפרגוואי ובקצה הצפוני של ארגנטינה, אך היערות האטלנטיים בדרום ברזיל הם מקום חיותו העיקרי. צריך דיווחים נוספים על מקומות חיותו.
הנמרון עשוי להיות בסכנה לאחר שהיערות בהם הוא חי נכרתים והוא בסכנה גם מציד בלתי חוקי לפרוותו וממחלות של אנשים וחיות בית המועברים אליו.
היסטוריה של שיטות המדידה
שיטות מדידה עמדו בבסיס המסחר והמדע לאורך כל ההיסטוריה האנושית. בלא שיטות מדידה לא ייתכן מסחר אנושי, ייצור או חקלאות, וגידול מזון אינו אפשרי. התפתחות שיטת מדידה היווה אחד הצדדים במעבר החברה האנושית מחברה מלקטת-צדה לחברה המלקטת את מזונה.
Б שיטות המדידה הקדומות ביותר הידועות לנו כיום מקורן באלף הרביעי לפנה"ס, במצרים, מסופוטמיה ובעמק האינדוס. באזורים אלה יצרו התרבויות הראשונות מערכת של שיטות מדידה לצורכי מסחר, בניה ואמנות. שיטות אלה הגיעו לדיוק רב במדידת אורך, מסה וזמן.<BR> בעמק ההינדוס התגלה סרגל שנהב שעליו יחידות מידה שאורכן כ-1.704 מילימטרים, כלי המעיד על יכולת גבוהה במדידת אורך ועל יכולת טכנית רבה ביצירת כלי מדידה. כמו כן, תרבות זו פיתחה מערכת מידות עשרונית, ושיטת מדידת המשקל שלהם הייתה ביחידות של 0.05, 0.1, 0.2, 0.5, 1, 2, 5, 10, 20, 50, 100, 200 ו-500, כאשר כל יחידת משקל (אונקיה) הייתה מקבילה ל-28 גרם של ימינו.
קיומה של שיטת מדידה יעילה נדרש לצורך קיום מנהל תקין (גביית מסים) ומערכת משפט (מניעת סכסוכים בין סוחרים), ומערכות השלטון השונות קבעו החל מהעת העתיקה ועד העת המודרנית את הסטנדרטים של המידות והמשקלות.
בספר ויקרא נאמר:
ומספר ישעיה ניתן ללמוד על אמצעי מדידה שונים שהיו בשימוש באמצעות הפסוק:
סטנדרטים אלה מהעת העתיקה התגלו בחפירות ארכאולוגיות רבות.
יחידות אורך
יחידת האורך הקדומה ביותר הידועה כיום הייתה האמה, אשר נעשה בה שימוש הן במצרים העתיקה, הן בעמק האינדוס והן במסופוטמיה, כבר באלף השלישי לפנה"ס.
במהלך השנים נעשה שימוש באמות שונות, אולם המקובלת ביותר הייתה האמה שאורכה מהמרפק ועד קצה האצבע האמצעית. יחידה זו חולקה לזרת (המרחק בין שתי האצבעות הקיצוניות, או מחצית האמה), רוחב כף היד (שישית האמה) ורוחב אצבע (1/24 מהאמה). יחידת מידה נוספת הייתה הרגל (יחידת מידה) - אורך כף הרגל, והיארד שהתפתח מאוחר יותר מאורכן של שלוש רגלים. במידת ה"רגל" נעשה שימוש במצרים העתיקה, ובהשפעתה גם באימפריה הרומית. הרגל הרומית (שאורכה היה כ-296 מ"מ) התחלקה ל-12 יחידות אונקיה (unciae) שאורך כל אחת 24.7 מ"מ, ול-16 אצבעות (שאורך כל אחת 18.5 מ"מ) אונקיות אלה התפתחו לימים ליחידת האינץ'. הרומאים המציאו יחידה נוספת של "1000 צעדים" (mille passus - מיל פאסוס) כאשר כל צעד (למעשה צעד כפול) היה חמש רגלים רומיות (בערך 1,480 מ"מ) ובסה"כ 1,480 מטרים.
בתקופת שלטונה של אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה היא הורתה על שינוי אורכו של המייל שהתפתח ממידה זו ל-1,609 מטרים.
מקורו של היארד אינו ברור, וישנה סברה שמדובר במידה שנקבעה על ידי הנרי הראשון, מלך אנגליה - ובמרחק שבין קצה אפו לקצה אצבעו האמצעית, אולם ייתכן בהחלטה שנועדה להביא אחידות במידה קדומה יותר.
יחידות מסה
מדידת המסה הקדומה נעשתה באמצעות זרעוני חיטה או שעורה, כאשר ביחידות אלה נעשה שימוש גם למדידת מסה של מתכות יקרות (כסף וזהב). במסופוטמיה הקדומה ומצרים העתיקה נעשה שימוש ביחידות של כיכר, שהייתה שקולה ל-60 מינה וזו הייתה שקולה ל-60 שקלים. באימפריה הרומית נעשה שימוש ביחידת הליברה שהייתה קטנה במעט מהמינה. הליברה נחלקה לאונקיות והקרט (משקל זרע החרוב - כ-0.2 גרם) שימש למדידת מתכות יקרות.
יחידות זמן
חלוקת יחידות הזמן ל-60 דקות ו-60 שניות מקורה במסופוטמיה והיא מתבססת על ההחלטה לחלק מעגל ל-360 מעלות. שיטה זו אף המשיכה וחילקה את השנה ל-360 ימים, אולם לוח שנה המבוסס על שנת השמש או שנת הירח הפך נפוץ ומקובל בעת העתיקה, ושיטות אלה נמצאות בשימוש גם כיום (ראו לוח שנה). בעמק האינדוס ובהודו התפחתה שיטה דתית למדידת זמן המבוססת על האמונה ההינדית (ראו מושג הזמן בתרבות הודו).
Oh What a Circus
Oh What a Circus (בעברית: איזה קרקס) הוא שיר שנכתב בשנת 1976 על ידי טים רייס (מילים) ואנדרו לויד ובר (לחן), עבור המחזמר "אוויטה". השיר הוקלט בביצועו של הזמר האנגלי דייוויד אסקס ושוחרר כסינגל ב-19 באוגוסט 1978, על ידי Mercury Records. אסקס ביסס את דמותו של צ'ה, אותה גילם במחזמר, על פי דמותו של המהפכן צ'ה גווארה, והשיר מושר מנקודת המבט של צ'ה.
השיר, אותו הפיק ועיבד מייק באט, הוא שיר קצבי, המשווה את חייה של גיבורת המחזמר, המנהיגה הפוליטית הארגנטינאית אווה פרון, עם קרקס, ומתייחס אל פעולותיה הפוליטיות כאל הונאת הציבור. השיר הוא קוֹנְטְרַפָקְטוּם, ומשתף את המנגינה שלו עם מנגינה של שיר ידוע הרבה יותר - "אל נא תבכי ארגנטינה"- מאותו המופע.
בגרסאות הבאות של המחזמר, השיר בוצע על ידי מספר שחקנים, בהם מנדי פטינקין, ריקי מרטין ומוזיקאי הרוק הסקוטי מארטי פלואו. בעיבוד הקולנועי של המחזמר משנת 1996, השיר בוצע על ידי אנטוניו בנדרס והזמרת האמריקנית מדונה, וזכה לשבחים על העיבוד החדש, בהשפעת סגנון הפלמנקו.
בהפקות ישראליות של המחזמר בשפה העברית, השיר בוצע על ידי ויקי תבור ורן דנקר. שם השיר תורגם ל-"איזה קרקס".
רקע והפצה
השיר "Oh What a Circus" נכתב על ידי אנדרו לויד ובר וטים רייס בזמן שהם פיתחו את המחזמר "אוויטה" בשנת 1976, לקראת עלייתו בברודוויי. שניהם היו מסוקרנים מאוד מהסיפורים המקיפים את קורות חייו של אווה פרון שהגיעו לאוזניהם, במהלך עריכת התחקיר אודותיה, באמצע שנות ה-70. הצמד בחן שחקנים שונים לשחק את דמות המספר של אוויטה, בהשראת צ'ה גווארה. בינתיים, הזמר האנגלי דייוויד אסקס סיים את עבודתו על אלבום הקונספט "מלחמת העולמות", והא התעניין בלהשתלב בהפקות תיאטרון. אקסא קיבל שיחת טלפון מובר ורייס, ומיד הסכים לבצע את התפקיד. "אוויטה" כבר החלה לעורר עניין, עם אלבום הקונספט באותו השם, ועם הצלחתה המסחרית של הסינגל "Don't Cry for Me Argentina" בביצועה של הזמרת ג'ולי קובינגטון. אסקס פגש בבמאי האל פרינס, ושוחח איתו על דמותו של צ'ה, לרבות החזון של ובר ושל רייס בנוגע לדמות. בשל מוצאו הרומני, היה לאסקס המראה החיצוני הטבעי האידיאלי לגילום דמותו של צ'ה.
אוויטה הייתה להצלחה כבר בערב הפתיחה שלה; דרק ג'ול (סאנדיי טיימס) שיבח את הלחן של ובר, כמו גם האופן בו אסקס גילם את צ'ה כדמות "מהורהרת, מסתורית". בינתיים, אסקס שחרר גרסת כיסוי לשיר "Stay with Me" של הזמרת לוריין אליסון, שהגיע למקום 45 במצעד הסינגלים הבריטי, ועל כן קולומביה רקורדס ביטלו את החוזה שלהם איתו. המנהל של אסקס התחיל לחפש עבורו חברת תקליטים חדשה, וחתם עם Phonogram Records, שהציעו לו לשחרר את אחד השירים מ-Evita כסינגל. הם החליטו לשחרר את "Oh What a Circus", יחד עם שיר נוסף של צ'ה, "High Flying, Adored" בבי-סייד. השיר שוחרר ב-19 באוגוסט 1978, על ידי חברת התקליטים Mercury Records, תחת חברת-בת של Phonogram Records בבריטניה.
הלחנה מוזיקלית וקבלה
מבחינה מוזיקלית, "Oh What a Circus" הוא קוֹנְטְרַפָקְטוּם, ומשתף את המנגינה שלו עם מנגינה של שיר ידוע הרבה יותר - "אל נא תבכי ארגנטינה"- מאותו המופע, אך יש לו קצב מהיר הרבה יותר, ומילים שונות. השיר כולל מזמור, מושר על ידי מקהלה בשפה הלטינית, אשר מבוסס על ההמנון הקתולי "Salve Regina". מילים חלופיות לשיר "אל נא תבכי ארגנטינה" מופיעות כהקדמה לשיר מהמערכה השנייה, בביצוע נערה צעירה המייצגת את אווה פרון בצעירותה. הגרסה של "Oh What a Circus" שנכללה באלבום הקונספט מבוצעת על ידי קולם וילקינסון. עם זאת, בגרסה זו לא היה שימוש, מאחר שבמקום זאת, אסקס הקליט גרסה חדשה אשר עובדה והופקה על ידי מייק באט, בהשראת סגנונו המוזיקלי של פיל ספקטור. וידאו קליפ של השיר צולם בקתדרלת קליפטון שבבריסטול, בו נראה אסקס שר את השיר, בעוד קהל אנשים נע בתוך המבנה, כשהם נושאים נרות.
השיר "Oh What a Circus", העושה שימוש בגרסה קצבית יותר של מנגינת "Don't Cry for Me Argentina", מופיע במחזמר כהקדמה. השיר מבוצע מיד אחרי "Requiem for Evita", על ידי צ'ה, המהרהר על חייה של אוויטה. השיר הולחן במפתח של מז'ור עם קצב בינוני של 128 פעימות לדקה. מילות השיר מתארות את הידיעה על מותה של אווה פרון וההלוויה שלה, כמו גם אמונתו של צ'ה שהאבל עליה איננו במקומה, שכן חייה ונאומיה היו הונאה; הוא אף משווה את חייה לקרקס. את החלק האמצעי של השיר מבצעת מקהלה. השיר דן בשאלת קדושתה של אווה, וההתייחסות אליה כאל דמות אלוהית על ידי העם הארגנטינאי, בעוד צ'ה מתגרה בה, בכך שהיא לא הצליחה לעמוד בציפיות הגבוהות שהיו לארגנטינאים ממנה - להיות בת-אלמוות. השיר כולל חריזה לכל אורכו (למשל: "show/go" או "town/down"); טים רייס הסביר שהדבר נעשה במכוון, כדי להפוך את השיר לסימטרי. Oh what a circus, oh what a show,Argentina has gone to town Over the death of an actress called Eva Perón ... Oh what an exit, that's how to go,When they're ringing your curtain down Demand to be buried like Eva Perón לאחר שחרורו באוגוסט 1978 כסינגל השלישי של אלבום הקונספט Evita, "Oh What a Circus" נכנס למצעד הסינגלים הבריטי היישר במקום ה-36. השיר התקדם וטיפס במהירות במעלה המצעד, ובסופו של דבר הגיע למקום מספר 3, בשבוע השישי של השיר במצעד. שיר זה הגיע המקום הגבוה ביותר במצעד שאסקס הגיע אליו, מאז יצא הסינגל שלו "Hold Me Close", בשנת 1975, שהגיע למקום הראשון. השיר הופיע ברשימת 100 הסינגלים של המצעד הבריטי במשך 11 שבועות. ברחבי אירופה, השיר נכח במצעד של בלגיה במשך 5 שבועות, והגיע למקום 26. בהולנד, השיר הגיע למקומות 18 ו-20 במצעדי Dutch Top 40 ו-Single Top 100 בהתאמה. למרות שלא שוחרר באוסטרליה, השיר הצליח להיכנס אל המצעד Kent Music Report במשך שבוע אחד, שם דורג במקום 72.
גרסאות כיסוי
מנדי פטינקין שר את השיר, כאשר גילם את צ'ה בבכורה האמריקאית של ההפקה, כמו גם בהקלטת אלבום שירי המחזמר בביצוע צוות השחקנים המכורי. הסופר ויליאם א' אוורט כתב בספרו, The A to Z of the Broadway Musical, שהשירה והגילום של צ'ה על ידי פטינקין "התכתבו ברמה הפסיכולוגית עם דמותה של אוויטה (בגילומה של פטי לופון), מאתגרים את פעולותיה ואת מניעיה". בסרט הקולנוע "אוויטה" משנת 1996, השחקן אנטוניו בנדרס מבצע את השיר, יחד עם הזמרת מדונה. בסרט, צ'ה נראה מהורהר, יושב בבר שהתרוקן בשל מסע ההלוויה המפואר של אווה פרון, ולאחר מכן הוא מתהלך ברחובות בואנוס איירס, בעוד הקהילה המקומית מתאבלת, עד אשר פורצות מאוחר יותר מהומות ברחוב. השיר מתחיל עם מנגינת גיטרות ספרדיות, ושירתו של בנדרס בליווי מקהלה. לקראת סוף השיר, נשמעות מילותיה של אווה (מדונה), בעוד המצלמה חולפת מעל ארון הקבורה שלה.
הקצב והמפעם של השיר משתנים באמצע, בו נשמע פסנתר וניכרת השפעת מוזיקת רק, כשבנדרס שר את השירה: "She didn't say much, but she said it loud". קולות המקהלה שבים לקראת סוף השיר, אחרי מעבר אינסטרומנטלי, הכולל שימוש בגונג וטימפני. מדונה שרה את השורות האחרונות של השיר - "Share my glory, so share my coffin". הסופר גיי' רנדי טרבורלי התייחס אל ביצועה של מדונה בספרו, Madonna: An Intimate Biography, ותיאר את קולה כ-"גמיש וחזק". הסופרת לוסי או'בריאן הייתה שותפה להשקפה זו, כפי שציינה בספרה "Madonna: Like an Icon" - "המתיקות והעוצמתיות של קולה של מדונה יוצאים כפי שמעולם לא יצאו לפני כן בשירים אלה". כמו כן, השיר זכה לביקורת חיובית בבילבורד מאת העיתונאי פול ורנה, שציין ששיר זה, "בטעם פלמנקו", הוא אחד מגולות הכותרת של הפסקול.
בשנת 2006 עלתה לראשונה הפקה מחודשת של אוויטה בווסט אנד של לונדון, עם מאט ראוול, אשר ביצע את השיר "Oh What a Circus" בדמותו של צ'ה. מייקל בילינגטון (The Guardian) החווה ביקורת שלילית ע ההפקה הזו, וכתב כי "בהיעדר כל רעיון מגובש, המופע חלף על רצף של שיריו של אנדרו לויד ובר - Another Suitcase in Another Hall, ..., Oh What a Circus, High Flying, Adored, וכל השאר. בהעלאה מחודשת של המחזמר בברודוויי בשנת 2012, הזמר הלטיני ריקי מרטין הוחתם לבצע את התפקיד של צ'ה. הדמות השתנתה, ובמקום לגלם את הדמות כצ'ה גווארה, כפי שנעשה בהפקה המקורית של המחזמר, מרטין גילם אותה כאדם פשוט ממעמד הפועלים, שמספר על האירועים. לדבריו של ג'ו דזיאמיאנוויץ' (Daily News), הופעתו של מרטין כצ'ה העניקה להופעה "מגע גדול של אבק כוכבים ... הוא גם מבצע ביצועים מושכים בתפקידו של צ'ה", הוסיף. ג'יימס הברט (San Diego Union-Tribune) החמיא למרטין בכך שנתן את הטון "מיד, בפתיחה עם השיר Oh What a Circus, בהצגתו המשועשעת, בחיוך הציני של צ'ה". בשנת 2014 המחזמר הועלה מחדש בוסט אנד בפעם השנייה, כאשר את התפקיד של צ'ה גילם מרטי פלו מלהקת הרוק הסקוטית Wet Wet Wet. נטלי באניארד (Bristol Post) החמיאה על הבחירה בפלו לתפקיד צ'ה, וציינה כי "אף פעם לא הייתה השראה רבה יותר מאשר בליהוק של פלו לתפקיד צ'ה גווארה באוויטה". באניארד אף ציינה כי "אין שמץ של המבטא הסקוטי של מארטי, כשהוא מבצע בצורה מרשימה את Oh What a Circus ואת The Lady's Got Potential. האנק מרווין ביצע גרסה אינסטרומנטלית של השיר באלבומו משנת 1997, Hank Marvin and the Shadows Play the Music of Andrew Lloyd Webber and Tim Rice.
קרדיטים
רשימת הקרדיטים - מתוך הערות המצורפות לסינגל.
מרג'רי בות'
מרג'רי מאיירס סטרוהם לבית בות' (באנגלית: Margery Myers Strohm לבית Booth) (1906 - אפריל 1952), ידועה גם בשם מרג'רי קאלוס, הייתה זמרת אופרה בריטית, עם קול מצו סופרן שהתחתנה עם גרמני, היגרה לגרמניה והפכה למרגלת בריטית במהלך מלחמת העולם השנייה. במהלך המלחמה היא פגשה את אדולף היטלר בקן הנשרים ושרה במחנה שבויים בריטי.
ביוגרפיה
מרג'רי מאיירס בות' נולדה ברחוב הודג'ס, ויגאן, לנקשייר, בתם של לוי ועדה (לבית טטלי) בות'. מאוחר יותר עברה המשפחה לסאות'פורט. בות' התאמנה בשירה בבולטון עם ר. אוונס, בנייטסברידג' עם איילין ד'אורמה, ולאחר מכן למדה בבית הספר למוזיקה גילדהול, שם זכתה במלגה ב-1925. מאוחר יותר, זכתה גם במלגת האופרה ובפרס ליזה להמן. בות' עשתה את הופעת הבכורה המקצועית שלה באולם המלכה (Queen's Hall) בוויגן, ב-4 באוקטובר 1935. לאחר מכן חזרה ללונדון והמשיכה את הקריירה שלה בקובנט גארדן בלונדון ב-1936. בהמשך בשל נישואיה לד"ר אגון סטרוהם, ממשפחת תעשיינים חשובה בשוורצוולד, היא עברה לגרמניה.
הקריירה שלה פרחה עם הופעות בעיר ביירוית בגרמניה וגם עם האופרה הממלכתית של ברלין, והיא גם המשיכה להופיע מדי פעם בקובנט גארדן. היא כיכבה בתור מדלנה ב-1936, בתור פלוסילדה בדמדומי האלים, בתור נער הרועה בהקלטה של טוסקה עם הילדגרד רנצ'אק, אבל התפרסמה בעיקר בזכות גילומה את כרמן. מתישהו במהלך השלבים האחרונים של המלחמה בות' וסטרוהם נפרדו ונישואיהם התפרקו.
ריגול
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הנאצים בטחו בה, ושלחו אותה לשיר בפני הקצינים הנאצים ב-Freigegeben Stalag III-D (כלא פתוח), ששימש כ"מחנה נופש" מיוחד שבו החזיקו הנאצים שבויי מלחמה מחיל הבריטי החופשי, שאולי חשבו שיצליחו לשכנע להחליף צד. בכלא היא עבדה עם הסוכן והאסיר הבריטי ג'ון בראון כדי להשיג פרטים על בוגדים.
בתחילת 1944 היא נעצרה על ידי הגסטפו כחשודה בריגול, ולמרות שעברה עינויים, לא חשפה שום מידע. עם השחרור במרץ 1945, מרג'רי וג'יזל מאלוצ'ה, חברתו של בראון, ברחו במהלך תקיפה אווירית ועשו דרכן דרומה לבוואריה כדי להמתין לבואם של החיילים האמריקאים. במאי 1945 היא שוחררה על ידי הצבא האמריקאי המתקדם והוטסה חזרה לאנגליה במטוס צבאי. לאחר המלחמה, המידע שסיפקה שימש להרשעת ויליאם ג'ויס וג'ון איימרי, שניהם נתלו מאוחר יותר בשל בגידה. לאחר מכן חזרה ללונדון, אך נודתה מכיוון שבטעות חשבו שהיא אוהדת נאצים. רק ב-1947 הצליחה לקבל חזרה אזרחות בריטית בזכות המלצתו של ג'ון בראון. אין מידע שבות' חזרה להופעות מקצועיות לאחר המלחמה.
מוות
כשהיגרה שוב לניו יורק, על פי הדיווחים היא אובחנה כחולה בסרטן השד סופני, שגבה את חייה בניו יורק ב-11 באפריל 1952, בגיל 46.
הנצחה
רק בשנת 2011 התעורר העניין בבות' בשל המכירה הפומבית של המדליות ומזכרות מזמן המלחמה של ג'ון בראון. בהשראת ספרו של ג'ון בראון, החליט השחקן והתסריטאי ראלף הארווי לכתוב תסריט לסרט מחייה של בות'. התסריט נכתב אבל הארווי נפטר לפני שהצליח להפיק את הסרט.
בות' הונצחה בלוח כחול באולם המלכה (Queen's Hall) של וויגן. מיקומו של הלוח הוא המקום בו עשתה מרג'רי בות' את הופעת הבכורה המקצועית שלה בעיר הולדתה. לוח כחול הוא שלט קבוע המותקן במקום ציבורי כדי להנציח את הקשר בין אותו מקום לבין אדם מפורסם, אירוע או מבנה לשעבר באתר. מועמדותה ללוח הכחול הוגשה על ידי אגודת נוטר.
ג'ורג' מרטין
סר ג'ורג' הנרי מרטין (3 בינואר 1926 – 8 במרץ 2016) היה מלחין, מעבד ומפיק מוזיקלי בריטי, הידוע בעיקר בעבודתו עם להקת הביטלס, שכמעט את כל אלבומיה הוא הפיק. בשל תפקיד זה, יש המכנים אותו "".
בזכות תרומתו לתעשיית המוזיקה ולחברה, מרטין הוא מפקד במסדר האימפריה הבריטית (CBE).
ראשית חייו
כאשר היה בן שש, רכשה משפחתו של מרטין פסנתר שצד את תשומת לבו. בגיל שמונה, שכנע את הוריו לרשום אותו לשיעורי פסנתר, אבל אלה הופסקו לאחר השיעור השמיני, וזאת מאחר שנתגלו חילוקי דעות בין המורה לפסנתר ואמו של מרטין. מאוחר יותר אמר מרטין שהצליח ללמוד מאז באופן עצמאי.
"אני זוכר היטב את הפעם הראשונה ששמעתי תזמורת סימפונית. הייתי בן-עשרה כאשר סר. אדריאן בולט הביא את תזמורת ה-BBC לקונצרט בית-הספר. זה היה קסום בעיני. מצאתי קושי לחבר את הצלילים האצילים כל-כך אל תשעה-עשר האנשים שניגנו על כלים מעץ, כלי נשיפה ומיתרים עשויים שיער חיות."
למרות המשך התעניינותו במוזיקה, ו"חלומות על להיות רחמנינוב הבא", בתחילת דרכו לא בחר במוזיקה כקריירה. כנער, הוא עבד בעבודות מזדמנות, ביניהן כפקיד במשרד המלחמה, שם הסתכם תפקידו בעיקר במילוי טפסים והכנת תה. בשנת 1943, כאשר היה בן 17, הצטרף אל הזרוע האווירית של הצי המלכותי הבריטי בתור טייס ומאוחר יותר הוסמך כקצין. המלחמה הסתיימה לפני שהספיק להיות מעורב בפעילות קרבית כל שהיא, תקופת שירותו הסתיימה בשנת 1947.
תחילת הקריירה
בתום השירות בצי המלכותי, בעידוד ידידו, סידני האריסון (Sidney Harrison), למד מרטין בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה בלונדון. הוא למד שם בין השנים 50–1947, והתמקד בלימודי פסנתר ואבוב (מורתו של מרטין ללימודי האבוב הייתה אמה של ג'יין אשר, בת-זוגו לעתיד של פול מקרטני). הוא הושפע מוזיקלית בעיקר מרחמנינוב ומוריס ראוול, כמו גם מקול פורטר, וג'וני דנקוורת'. ב-3 בינואר 1948, כאשר הוא עדיין באקדמיה, התחתן עם שינה צ'יסהולם (Sheena Chisholm), לבני הזוג נולדו שני ילדים. מאוחר יותר, ב-24 ביוני 1966, התחתן עם אשתו השנייה ג'ודי לוקהארט סמית' – להם נולדו גם כן שני ילדים. בתחילת עבודתו עבד במחלקת המוזיקה הקלאסית ב-BBC. בשנת 1950 הצטרף לתאגיד המוזיקה EMI שהחזיקה בבעלותה את חברת התקליטים פרלופון (Parlophone) ובהמשך התמנה לראש פרלופון. מרטין שימש כעוזר לאוסקר פרוס (Oscar Preuss), שהיה ראש חברת התקליטים בין השנים 55–1950. אף על פי שנחשבה בעבר כחברת תקליטים מכובדת (בעיקר של מוזיקת ג'אז), כשהגיע מרטין לפרלופון, יחסה של חברת-האם EMI היה מזלזל, והיה כאל חברה זניחה להקלטת פרויקטים בעלי חשיבות מועטה. לאחר פרישתו של פרוס, ירש מרטין את ניהול חברת התקליטים, והתמחה בשנותיו הראשונות בהקלטת מוזיקת בארוק ומוזיקה קלאסית כמו גם מוזיקה בריטית עממית. מרטין הפיק מספר לא מבוטל של תקליטי קומדיה, ועבד עם קומיקאים רבים ביניהם פיטר סלרס (ששיחק בסדרה הקומית דוקטור הו). כמו כן, עבד עם להקת הסקיפל הבריטית – Vipers Sikffle Group- והפיק להם מספר להיטים. בתחילת 1962, הוציא את הסינגל – "Time Beat" – שהיה גרסת מוקדמת למוזיקת דאנס אלקטרונית (השיר הוא עיבוד לגרסת בסיס של המוזיקאית האיטלקייה - Maddalena Fagandini). הסינגל יצא לאור תחת השם הבדוי של היוצר – "Ray Cathode".
מרטין הפיק את המופע הקומי-מוזיקלי – "At the Drop of a Hat", שהיה הצלחה מסחרית גדולה במשך שנים. פריצתו המשמעותית הייתה כאשר הפיק את המופע – "Behind the Fringe" – בו כיכבו בין היתר פיטר קוק, אלן בנט וג'ונתן מילר.
עבודתו של מרטין בשנים אלו תרמה רבות לשינוי דימויה של פרלופון מ"חברה קטנה ועצובה" לעסק מצליח ומשגשג.
היכרות ראשונית
בתחילת 1962, בחור בשם סיד קולמן (Sid Coleman), יצר קשר עם מרטין וסיפר לו על בריאן אפשטיין, מנהל של להקת פופ אלמונית. הוא סבר שמרטין יביע עניין בלהקה, למרות דחייתה על ידי "תקליטי-דקה" – שהייתה אחת מחברות התקליטים הגדולות בבריטניה. עד אז, לא הייתה למרטין הצלחה משמעותית בתחום מוזיקת הפופ, וניסיונו בתחום היה מועט יחסית. לאחר שיחת הטלפון מקולמן, הסכים מרטין להיפגש עם אפשטיין, וקבע עמו פגישה לתאריך 13 בפברואר 1962. מרטין האזין להקלטה של הביטלס מתקליטי "דקה". הוא לא התלהב וסבר שלהקתו של אפשטיין לא מבטיחה במיוחד, אבל נראה שהתרשם מקולותיהם של לנון ומקרטני.
ב-9 במאי, לאחר פגישה נוספת עם אפשטיין באולפני אבי רוד, התרשם מרטין מהתלהבותו ומסירותו של המנהל והביע בפניו הסכמה עקרונית להחתים את הלהקה האלמונית לחוזה הקלטה, וכל זה לפני שפגש את הלהקה או שמע אותם מופיעים. לעומת זאת, מרטין חתם על החוזה רק לאחר שפגש את הלהקה, והודיע ל-EMI ש"אין מה להפסיד" וזאת לאור העובדה שהוצע לחברי הביטלס תשלום של פני אחד על כל תקליט שיימכר - כלומר רבע-פני (פרת'ינג) לכל אחד. עם זאת, לאחר שחרור הסינגל "From Me to You" באפריל 1963, הציע מרטין להכפיל את שער התמלוגים ללהקה (2 פני), מבלי לבקש כל תמורה, מה שהוביל לכינויו במסדרונות EMI כ"בוגד".
ב-6 ביוני 1962, ביצעו הביטלס הופעת-מבחן בסטודיו-3 באולפני אבי רוד. ביחד עם טכנאי ההקלטה, נורמן סמית' (Norman Smith), הקליטה הלהקה ארבעה שירים. מרטין שמע מאוחר יותר את השירים (הוא לא היה נוכח בזמן ההקלטה) והתקשה לקבל החלטה. טכנאי נוסף שנכח בהקלטות, רון ריצ'רדס (Ron Richards), התלונן על נגינתו של פיט בסט על התופים, ואילו מרטין סבר ששיריהם המקוריים של הלהקה פשוט לא מספיק טובים. מאוחר יותר, פנה מרטין אל חברי הביטלס, ושאל אותם אם יש משהו שמפריע להם אישית. ג'ורג' האריסון התלוצץ "האמת, העניבה שלך, בתור התחלה". לפי סמית', זאת הייתה נקודת המפנה, כאשר לנון ומקרטני המשיכו עם קו ההומור, מרטין החל לחבב אותם וסבר שעליו להחתים אותם ולו "רק בזכות שנינותם".
השיר הבא שהקליטו היה "Love Me Do". רון ריצ'רדס המשיך את תלונותיו, הפעם בנוגע למתופף החדש, רינגו סטאר. לאחר מכן, ב-11 בספטמבר הקליטה הלהקה את השיר שוב, הפעם עם מתופף האולפן, אנדי וייט. סטאר התבקש לנגן במאראקס ותוף מרים, ואף על פי ששיתף פעולה, הוא היה בהחלט "לא מרוצה". השיר הגיע בשיאו למקום 17 במצעד הבריטי.
ב-26 בנובמבר 1962, לאחר שידולים וניסיונות שכנוע רבים של לנון ומקרטני, הסכים מרטין להקליט שיר מקורי נוסף של הלהקה – "Please Please Me". לאחר הקלטת השיר, הכריז מרטין ללהקה "חברים, הרגע הקלטתם את הלהיט הראשון שלכם". מרטין הנחה את אפשטיין למצוא ללהקה מנהל יחסי-ציבור חדש, מאחר שמשרד הפרסום Ardmore & Beechwood לא נקט מאמצים רבים בקידום ופרסום שירם הראשון – "Love Me Do". מרטין המליץ על שלושה מפרסמים שלדעתו יהיה ישרים והוגנים, בסופו של דבר הוחלט לבחור בדיק ג'יימס (Dick James) לתפקיד מנהל יחסי-הציבור.
סינרגיה והשראה
עבור השיר "Strawberry Fields Forever", מרטין וטכנאי הקול ג'ף אמריק חיברו שני עיבודים שונים לגמרי אל תוך עיבוד מאוחד, תוך כדי שימוש באמצעים מיוחדים ועריכה סיזיפית. בשיר "I Am the Walrus", סיפק ליווי קופצני ויחודי, תוך כדי שימוש בכלי-נשיפה, כינורות, צ'לים ומקהלת ליווי. בשיר "In My Life", ניגן בעצמו את סולו הפסנתר (בסגנון מוזיקת בארוק). בשיר "A Day in the Life", מרטין (ביחד עם מקרטני) אחראי לחלק מהתוספות הקלאסיות.
בנוסף, תרומתו במספר שירים התבטאה באופן פחות בולט אך מכריע, כמו בליווי הפסנתר בשיר "Lovely Rita". בנוסף אחראי לליווי ה"קרקסי" של השיר "Being for the Benefit of Mr. Kite". לקטעי התזמורת בשיר "Good Night" כמו גם בעוד שירים לא מעטים.
ככל הנראה, שיר הביטלס הראשון שמרטין לא הפיק, היה "She's Leaving Home" (היו לו התחייבויות קודמות עם הזמרת סילה בלאק). מקרטני יצר קשר עם המפיק מייק לינר (Mike Leaner), כדי לעבוד על השיר. מרטין נפגע מעט עקב כך, אך למרות זאת כאשר חזר, עיבד והפיק את קטע התזמורת בשיר בעצמו. בזמן הפקת התקליט "The White Album", כבר היה מרטין מפיק עצמאי מבוקש, ולכן נאלצו הביטלס להפיק מספר שירים בלעדיו.
מרטין פיקח על הפקת האנתולוגיה בשנים 95–1994, וחזר לעבוד עם טכנאי הקול ג'ף אמריק. יחד הם עשו שימוש באמצעי-הקלטה אנלוגיים ישנים משנות ה-60. בהקלטות השירים "Real Love" ו-"Free as a Bird" (שירי בוסר ישנים של לנון שעובדו והוקלטו לראשונה), מרטין לא השתתף מכיוון שסבל מבעיית שמיעה. מי שהפיק את השירים היה חבר טוב של חברי הביטלס הנותרים, וחבר להקת ELO ג'ף לין.
בשנת 2006, ביחד עם בנו ג'יילס, עיבד מרטין שמונים דקות של מוזיקת ביטלס עבור המופע Love שהתקיים בלאס-וגאס בשיתוף פעולה עם קרקס השמש וחברת התקליטים אפל (Apple).
לאחר פירוק הביטלס הפיק תקליטים של אמנים מגוונים (חלקם בעלי סגנון מוזיקלי שונה לגמרי מהביטלס), כגון הגיטריסט ג'ף בק, סלין דיון, אולטרווקס עם מידג' יור, להקת אמריקה וארוסמית', ואף המשיך לעבוד עם חברי הביטלס בנפרד.
כעצמאי
ב-1999 ערך קונצרט בישראל יחד עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית ועם אמנים ישראלים רבים. הקונצרט עסק בשירי הביטלס.
תרומתו בקולנוע
בשנת 1964, הפיק ועיבד את שיר הנושא לסרט גולדפינגר מסדרת ג'יימס בונד. מרטין הפיק מוזיקלית את הסרטים "A Hard Day's Night" ו-"!Help" בכיכובם של הביטלס, כמו כן הלחין את הקטעים הקלאסיים עבור הסרט "צוללת צהובה" שיצא בשנת 1968. בשנת 1972, הלחין והפיק את פסקול הסרט "חיה ותן למות", גם כן מסדרת ג'יימס בונד. שיר הנושא של הסרט נכתב ובוצע על ידי פול מקרטני והשניים שיתפו פעולה בהקלטתו.
ב-1966 תזמר את הפסקול המוזיקלי של פול מקרטני לסרט "תקלה בירח הדבש".
קישורים חיצוניים
בעקבות מותו:
STS-109
STS-109, היא משימה בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א. במשימה זו נשלחו האסטרונאוטים לבצע עבודות תחזוקה בטלסקופ החלל האבל. בחמש הליכות חלל החליפו האסטרונאוטים את הציוד לטלסקופ. זוהי הייתה המשימה המוצלחת האחרונה של מעבורת החלל קולומביה.
המשימה
במהלך המשימה התקינו האסטרונאוטים ציוד מדעי חדש:
לצורך ביצוע עבודות אלו נדרשו 5 פעילויות חוץ רכביות בהם השתתפו גרנספילד, לינהן ומסימינו. בכל פעילות השתתף זוג אסטרונאוטים והיא נמשכה כ-7 שעות.
המעבורת נחתה במסלול נחיתה מס' 15 במרכז החלל קנדי ב-12 במרץ.
פנימייה
פְּנִימִיָּה היא מוסד חינוכי המספק לחניכיו את כל צורכיהם, אשר משולב על פי רוב בבית ספר. המושג "פנימי" מציין כי המגורים והכלכלה הם פנימיים בתוך המוסד הבית-ספרי. תלמידי הפנימיות מבלים את שנות התחנכותם בפנימייה, הרחק מהוריהם, אך בדרך כלל בסופי שבוע, חגים וחופשות הם חוזרים לביתם הקבוע.
מקור השם
בחלק גדול מהשפות האירופאיות נקראת הפנימייה "אינטרנַאט" (internat), ומילה זו שימשה אף בשפה העברית במחצית הראשונה של המאה העשרים (לצד המילה המחודשת "פנימייה"). לפי מילון Petit Robert הופיעה המילה בצרפתית לראשונה ב-1829, ופירושה "בית ספר שהתלמידים לא רק לומדים בו אלא מתגוררים בו".
המילה העברית פנימייה, היא כנראה תרגום מושאל, ייתכן שנעשה על ידי אליעזר בן-יהודה עצמו, שהשתמש לעיתים קרובות בסיומת –ייה". אולם ייתכן שנוצרה בשלבים שלאחר בן יהודה.
פנימייה טיפוסית
רבות מהפנימיות בעולם המערבי בנויות לפי העקרונות של הפנימייה האנגלית הטיפוסית. לפנימייה מודרנית טיפוסית יש מספר מבני מגורים במספר רחובות או בשטח סגור השייך לפנימייה. החניכים בדרך כלל זקוקים לאישור לעזוב את שטח הפנימייה.
חניכים בוגרים יותר זוכים ליותר עצמאות ומסייעים לחבריהם הצעירים יותר. לעיתים מתקיימת תחרותיות בין הבתים השונים בפנימייה, ותחרות זו מעודדת על ידי סגל הפנימייה כשמדובר בתחומים כגון ספורט.
פנימיות בישראל
הפנימיות הראשונות הוקמו בארץ ישראל בסוף המאה ה-19 עם ראשית התנועה הציונית. הפנימיות הראשונות שהוקמו פעלו ככפרי נוער שהדגישו את החינוך החקלאי והציוני. פנימיות נוספות הוקמו עם תום מלחמת העצמאות וקלטו נערים עולים רבים, חלקם יתומים, כגון חוות הנוער הציוני שהייתה בין הראשונות לשלב פנימייה עם בית ספר אזורי. כיום ישנן עשרות פנימיות בארץ אשר מספר המתחנכים בכל אחת מהן נע בין 15–300 ילדים ובחלקן קיימים מעונות משפחתיים המאכלסים בין 7–12 חניכים. הפנימיות בישראל נותנות שירות לכל המגזרים- ממלכתי-חילוני או דתי, חרדי וערבי. בפנימיות מטופלים ילדים ובני נוער. הגדלים בקבוצות גיל שונות או רב גילאיות, בהתאם למודל הטיפול. הילדים מטופלים על ידי מדריכים חינוכיים ומטפלות או זוגות. בשנים האחרונות נושא הטיפול בילדים בסיכון בפנימיות עלה על סדר היום הציבורי, ותשומת לב מיוחד ניתנה לסוגיית פיתוח ושימור הצוות החינוכי והטיפולי. במחקר שבחן את עבודת המדריכים החינוכיים בפנימיות, נמצאו שמונה אסטרטגיות בהן נוקטים מנהלי פנימיות כדי לשמר ולפתח את המדריכים: איתור מדריכים איכותיים ובעלי כישורים מתאימים בעזרת תהליכי מיון קפדניים; קביעת תקופת ניסיון לצורך בדיקת ההתאמה לתפקיד; מתן הכשרה למדריכים מייד עם כניסתם לתפקיד ובמהלך עבודתם; מתן הדרכה קבועה ושוטפת למדריכים; יצירת מנגנונים של תמיכה אישית ומקצועית במדריך; יצירת הסדרי עבודה המתחשבים בצרכים של המדריך כפרט ומתן תמריצים; ניסוח תוכנית עבודה ונהלים ברורים; תיחום היקף העבודה בתקופה ובמשרה. בפנימיות מועסק צוות טיפולי רב מקצועי, הכולל פסיכיאטר, פסיכולוג, עובד סוציאלי ומטפלים בתחומים שונים (דוגמת אומנויות), בהתאם לסוג הפנימייה ולצורכי הילדים בה. כמו כן מתבצעת בפנימיות פעילות העשרה מגוונת. פנימיות בישראל נפוצות פחות מאשר בארצות הברית ואירופה.
סוגי פנימיות בישראל
בישראל ישנה קשת רחבה של פנימיות המותאמות למגוון צורכיהם של הילדים ובני הנוער; החל מפנימיות הנשענות על מוסדות החינוך הבית-ספרי ושרותי הקהילה בה הן נמצאות, ועד פנימיות המקיימות חלק ניכר מהמענים הנדרשים בתוך המתחם הפיזי של המסגרת. הפנימיות בישראל מסווגות למספר סוגים בהתאם לאוכלוסיות המטופלות בהן:
כפרי נוער וחברות נוער
בישראל לעיתים משתמשים גם במושג כפר נוער וחברת נוער. אחת הפנימיות הוותיקות והמפורסמות היא הפנימייה בבית הספר החקלאי כדורי, שבין בוגריה כלולים רבים מראשי המדינה. בארץ קיימות כמה מאות פנימיות נוער. כן קיימות שתי פנימיות צבאיות ומספר פנימיות חקלאיות. כיום, יש בישראל חמש חברות נעורים- צפית, מבואות עירון, שומריה, חברת הנוער אשבל וחברת הנוער מצפה רמון.
זיו בן צבי
זיו בן צבי (נולד ב-28 במאי 1992) הוא כדורסלן ישראלי, המשחק בעמדת הרכז בהפועל עפולה.
קריירה
בן צבי נולד בקיבוץ בית אלפא. הוא החל את דרכו בכדורסל בקבוצת הבת של הפועל גלבוע גליל, הפועל גלבוע מעיינות, כששיחק בקבוצות הילדים והנוער. בנוסף בן צבי שיחק עונה בנוער של הפועל מרנין-קריית טבעון. בשנת 2010, עלה בן צבי לבוגרים של גלבוע גליל, אך לאחר ששותף בארבעה משחקים בלבד הוא עזב את הקבוצה.
בשנת 2011, בן צבי עבר לליגה הלאומית כשחתם בהפועל יקנעם/מגידו. עונה לאחר מכן הלך לליגה הארצית כשחתם בהפועל מגדל העמק ועלה איתה לליגה הלאומית. עונת הייתה עונה הפריצה של בן צבי, כשהעמיד ממוצעים של 10.8 נקודות ו-8.1 אסיסטים.
בשנת 2015, חתם בן צבי בהפועל עפולה. בפברואר, במהלך ניצחון קבוצתו על הפועל בני כפר סבא, קלע בן צבי 25 נקודות ב-71 אחוזים מהשדה, יחד עם 5 חטיפות. בעפולה הוא העמיד ממוצעים של 10.8 נקודות, 5.6 אסיסטים, 3.0 ריבאונדים ו-2.5 חטיפות.
ב-1 ביולי 2016, חזר בן צבי לגלבוע גליל ולליגת העל. ב-29 משחקים בהם שותף, הוא העמיד ממוצעים של 3.4 נקודות, 2.4 אסיסטים ו-1.6 ריבאונדים ב-14.2 דקות.
ב-8 באוגוסט 2017, חתם בן צבי בעירוני נהריה. ב-29 משחקים בנהריה, העמיד בן צבי ממוצעים של 3.2 נקודות, 2.2 אסיסטים ו-1.5 ריבאונדים ב-11.0 דקות.
ב-8 באוגוסט 2018, חזר בן צבי לליגה הלאומית וחתם במכבי קריית מוצקין. במוצקין שיחק בן צבי ב-32 משחקים והעמיד ממוצעים של 11.5 נקודות, 6.6 אסיסטים ו-3.8 ריבאונדים והוביל את הקבוצה עד לחצי גמר הפלייאוף.
ב-17 באוגוסט 2020, חתם בן צבי לשנתיים בהפועל חיפה. לאחר שפתח חלש את העונה הוא שוחרר מחיפה וב-3 בינואר 2021 הוא חזר לעירוני נהריה.
כריס מפאם
כריסטופר ג'יימס מפאם (באנגלית: Christopher James Mepham; נולד ב-5 בנובמבר 1997 בהארו שבאנגליה) הוא כדורגלן ולשי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת בורנמות' מהפרמייר ליג ובנבחרת ויילס.
קריירת מועדונים
מפאם גדל במחלקות הנוער של צ'לסי וברנטפורד. הוא ערך 43 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של ברנטפורד במסגרת הפוטבול ליג צ'מפיונשיפ, בהן הבקיע שער אחד.
ב-22 בינואר 2019 חתם מפאם בבורנמות' מהפרמייר ליג. ב-30 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 4-0 על צ'לסי במסגרת המחזור ה-24 בליגה לעונת 2018/2019.
קריירה בינלאומית
ב-22 במרץ 2018 ערך מפאם את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ויילס, בניצחון 6-0 על נבחרת סין במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת ויילס לטורניר מונדיאל 2022.
הדוגמה של אנפינסן
הדּוֹגְמָה של אנפינסן (ידועה גם בתור ההיפותזה התרמודינמית) היא הנחה בביולוגיה מולקולרית שנתמכה על ידי זוכה פרס נובל כריסטיאן ב. אנפינסן. בהתבסס על עבודתו על חלבון הריבונוקלאז, קבע אנפינסן שלפחות עבור חלבונים קטנים וכדוריים, המבנה המרחבי הטבעי נקבע אך ורק על ידי רצף חומצות האמינו המרכיבות את החלבון. כלומר, לכל רצף חומצות אמינו קיים קיפול מרחבי ייחודי אשר נוצר באופן ספונטני. קיפול ייחודי זה הוא הקיפול הטבעי של החלבון.
ניסוי המפתח
הניסויים של אנפינסן עם ריבונוקלאז הראו כי חלבון לא מקופל (שעבר דנטורציה) מסוגל להתקפל מחדש (בתהליך הקרוי רנטורציה) באופן ספונטני לקיפול הטבעי. תוצאה זו מראה כי לרצף פוליפפטידי ספציפי קיים גם קיפול מרחבי ייחודי, אליו השרשרת הפוליפפטידית מתקפלת באופן ספונטני. מבנה זה זהה למבנה הפעיל, הקרוי גם המבנה הטבעי (המבנה נטיבי). מבחינה סטטיסטית מדובר במבנה אחד מתוך אינסוף מבנים תאורטיים אפשריים, אך החלבון תמיד מתקפל למבנה ייחודי זה. לפיכך, הדּוֹגְמָה של אנפינסן מצביעה על כך שתהליך הקיפול אינו אקראי, אלא מוכתב על ידי שיקולי אנרגיה שמוכתבים מהרכב ורצף חומצות האמינו של החלבון.
התנאים בבסיס הדּוֹגְמָה
מקובל להניח כי בתנאים בהם מתרחש קיפול החלבון המבנה הטבעי הוא ייחודי, יציב ונוצר ספונטנית כך שמתקבל המבנה המרחבי בעל האנרגיה הנמוכה ביותר.
שלושה תנאים עומדים בבסיס הדּוֹגְמָה של אנפינסן:
כיצד החלבון מגיע למבנה הטבעי, הוא נושא של התחום קיפול חלבונים, שיש לו דּוֹגְמָה קרובה הנקראת פרדוקס לוינתל. על פי פרדוקס זה, מספר הקונפורמציות התאורטי לחלבון גדול באופן אסטרונומי. המשמעות של מספר גדול כל כך של קונפורמציות אפשריות היא כי, גם עבור חלבונים קטנים יחסית, לא ניתן לחזות באופן חישובי את מבנה החלבון על ידי הערכת כל הקונפורמציות האפשריות.
גזזת
גזזת (בלועזית: trichophyton; tinea capitis; mycosis) היא מחלת עור פטרייתית, הנגרמת על ידי פטריות דרמטופיטיות העלולות לחולל גם מחלות אחרות. שני הסוגים של הדרמופיטים שגורמים גזזת הם מיקרוספורום וטריכופיטון. המחלה עלולה להופיע על כלל שטח העור, על הקרקפת, על השיער, הגוף, כפות הרגליים ולעיתים גם בציפורניים. התסמינים העיקריים של המחלה הם הופעת כתמים אדומים דמויי טבעת הגורמים לגירוד, פגיעה בזקיקי השיער וקרחות המתפשטות על גבי הקרקפת. על עור הקרקפת באזורים אלה נוטה להופיע קשקשת. במקרים חמורים יותר עלולות להיות הפרשות מוגלתיות מהמקום הנגוע ואף זיהומים משניים. המחלה מידבקת מאוד, ומועברת מאדם לאדם באמצעות מגע או באמצעות שימוש בציוד משותף, כגון מגבות ומסרקים. המחלה יכולה לעבור גם באמצעות מגע עם בעל חיים נגוע.
היסטוריה של הטיפול בגזזת בעולם
מחלת הגזזת הייתה ידועה כבר בעת העתיקה ומופיעה בציורי קיר שהתגלו במצרים והיא מתוארת לראשונה על ידי קלסוס במאה הראשונה לספירה. בשנת 400 היא מוזכרת שוב בכתביו של קסיוס פליקס בחיבורו על הרפואה. גי דה שוליאק, רופא מהמאה ה-14, הבדיל בין חמישה סוגים של tinea. חלוקה זו תהיה תקפה עד תחילת המאה ה-19.
בתחילת המהפכה התעשייתית, עם התגברות ההגירה לערים וצמיחתן של שכונות עוני, נפוצה המחלה ובעיקר בקרב עניים, מהגרים ופליטים החיים בצפיפות. עקב ביטוייה החיצוניים - כתמים וקרחות -תוייגה המחלה כמכערת ודוחה. בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-19, שלושה חוקרים, Remak, Gruby ו-Schoenlein, עבדו במקביל וביצעו חלוקה טקסונומית של זני הפטריות השונים אשר גורמים למחלה. חלוקה זו מקובלת ברובה עד היום. על אף הגילוי של זני הפטריות אשר הובילו להתפרצות המחלה, מציאת תרופה למחלה ארכה עוד כמאה שנים.
טיפול מסורתי בגזזת
עד ראשית המאה העשרים הטיפול במחלת הגזזת התבסס בעיקר על תלישת השערות באזור הנגוע או של כל הקרקפת באופן ידני על מנת להיפטר מהנגע הפטרייתי בסיוע חומרים כעטרן, גופרית, שעווה ומי סוכר. במקרים אחרים נהגו לתת לילדים תליום-אצטט (חומר מתכתי רעיל, ששימש לעיתים גם להדברה, למשל כרעל עכברים) במינון נמוך על מנת לגרום לנשירת השיער. באופן מסורתי הורחקו הילדים נגועי הגזזת ממוסדות חינוך ולא הותר להם לחזור וללמוד בהם, אלא לאחר שהמחלה טופלה, דבר שהוביל להחזקתם בהסגר, בדרך כלל ביתי, במשך חודשים רבים ואף שנים. החזקת ילדים חולי גזזת בהסגר הייתה נהוגה בכל העולם. בצרפת ובארצות הברית אף הוקמו בתי ספר מיוחדים לילדים חולי גזזת; בצרפת מוקמו בתי ספר אלה במתחם בתי החולים. הילדים שהו בבתי ספר אלה, בהסגר, עד שלוש שנים.