cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אוגוסטה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג
ביוגרפיה
בשנת 1736 התחתנה אוגוסטה עם פרדריק, נסיך ויילס, בנו של ג'ורג' השני, מלך בריטניה, בארמון סנט ג'יימס שבלונדון. בעלה פרדריק היה מסוכסך עם הוריו, ולאחר שבני הזוג סירבו שחמותה קרולינה, מרקיזת ברנדנבורג-אנסבך תהיה נוכחת בלידת בתם הבכורה אוגוסטה, נסיכת בריטניה, גורשו בני הזוג מהארמונות המלכותיים, ונאלצו לעבור לגור בבית פרטי בכיכר סנט ג'יימס בלונדון. בשנים הבאות עברה המשפחה להתגורר בארמון קיו, שם הניחו את היסודות לאחד מהגנים הבוטניים הגדולים בעולם. בשנת 1751 מת בעלה פרדריק, נסיך ויילס במפתיע, ובנה ג'ורג' הוכתר כהנסיך מוויילס, ואילו אוגוסטה קיבלה את התואר "הנסיכה האלמנה מוויילס". מכיוון שבנה ג'ורג' עוד היה קטין, העביר הפרלמנט הבריטי חוק ולפיו אם ג'ורג' יעלה לשלטון בעודו צעיר, תכהן אוגוסטה כעוצרת בשמו. אוגוסטה הפקידה את ג'ון סטיוארט, הרוזן מביוט על חינוך בנה, ואף התייעצה עמו רבות. שמועות נפוצו על כך שהתנהל רומן בין השניים. סביר להניח שהשמועות הללו היו לא נכונות עקב נישואיו המאושרים של ביוט ועקב אדיקותו הדתית והתנגדותו לאפשרות של ניאוף.
בשנת 1760 מת חמיה ג'ורג' השני, מלך בריטניה, ובנה עלה לשלטון במקומו כג'ורג' השלישי, מלך בריטניה. לאחר שבנה עלה לשלטון פרשה אוגוסטה מחיי החצר, וב-8 בפברואר 1772 מתה אוגוסטה מסרטן הגרון, וב-15 בפברואר נקברה במנזר וסטמינסטר.
משפחתה
ב-8 במאי 1736 התחתנה אוגוסטה עם פרדריק, נסיך ויילס, בנו של ג'ורג' השני, מלך בריטניה. ממנה היו לו 9 ילדים:
חוב פנימי
חוב פנימי הוא חלק מהחוב של הממשלה לנושים, חוב פנימי ביחד עם חוב חיצוני מרכיבים את החוב ציבורי שהוא החוב הכולל של הממשלה לנושים. חובות הממשלה נוצרים עקב העדפה למימון חלק מהוצאותיה בצורה של הלוואה, הלוואה זאת יכולה להתקבל במטבע פנימי השייך לאותה המדינה או במט"ח (השייך למדינות אחרות), החלק מהחוב שהתחייבה הממשלה להחזיר במטבע המקומי הוא החוב הפנימי.
כיוון שחוב פנימי נוצר על ידי הלוואות מן האזרחים (דרך קרנות פנסיה או הבורסה) ועתידו שיוחזר לאזרחים, ראוי לאמור כי "כאומה אנו חייבים את החוב לעצמנו" (אבא לרנר), חוב פנימי לא הופך מדינה לעשירה או ענייה יותר, שכן חובה הפנימי של הממשלה שווה תמיד לאיגרות החוב הממשלתיות של אזרחיה - הרואים בו נכס, בדיוק באותו אופן תשלום ריבית על החוב הפנימי (הוצאה של הממשלה) היינו תקבול של האזרח המחזיק באג"ח (הכנסה). נקודה נוספת שיש לעמוד עליה היא שחוב פנימי אינו מגדיל או מקטין את יכולת הצריכה של החברה, החוב הפנימי מפנה את ההון לשימוש שונה.
נהוג להקביל בין חוב ציבורי בכלל לחוב בין אישי, ובפרט למצב של חדלות פרעון שעלול אף להוביל לפשיטת רגל, השוואה זאת היא נכונה בעיקרה בהשוואה לחוב חיצוני שכן במצב זה המדינה בעלת החוב חייבת לפרוע אותו במטבע זר, ולכן היא חייבת להשיג אותו ממקור חיצוני (כאחד האדם) על ידי יצוא, העברות הון, או קבלת סיוע. במקרה של חוב פנימי לא ניתן להגיע לחדלות פרעון, וזאת כיוון שלמדינה שמורה הזכות להדפיס כסף אם היא בוחרת בכך (מה שלא יכול לעשות חייב בחוב בין אישי), יש לציין שמצב של הדפסת כסף רב מידי יכול אף הוא להוביל לרעות אחרות, והעיקרית שבהן היא ירידת ערך הכסף (אינפלציה).
כרטיס נסיעה
כרטיס נסיעה, ובקצרה כרטיס, הוא מסמך קטן המאשר תשלום של דמי נסיעה בתחבורה ציבורית. לעיתים משמש הכרטיס גם כאמצעי לכניסה לאזור העלייה לתחבורה הציבורית וליציאה ממנו.
רכישת כרטיס נסיעה נעשית אצל הנהג של אמצעי התחבורה, אצל כרטיסן היושב באמצעי התחבורה, בקופות בתחנה או במכונות אוטומטיות המיועדות לכך. את הכרטיס יש לשמור לביקורת במשך כל זמן הנסיעה.
בעבר כרטיסי נסיעה בישראל היו מודפסים מראש עם הערך הנקוב, אך במאה ה-21 הוחלפו בכרטיס המודפס במדפסת זעירה עם רכישת הכרטיס. רב-קו הוא כרטיס חכם המשמש כאמצעי תשלום במערכת התחבורה הציבורית בישראל. הכרטיס הונהג לראשונה בשנת 2008 ומשמש במקביל לכרטיסי הנייר השונים.
בעשור השני של המאה ה-21 החל שימוש בכרטוס אלקטרוני, שבו הכרטיס נשלח לסמארטפון של הרוכש ומוצג באמצעותו.
גלדיס קופר
דיים גלדיס קונסטנס קופר (באנגלית: Dame Gladys Constance Cooper; 18 בדצמבר 1888 - 17 בנובמבר 1971) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון אנגלייה מועמדת 3 פרסי אוסקר.
ביוגרפיה
קופר נולדה בפרוור הית'ר גרין וגדלה בשכונת צ'יזוויק שבמערב לונדון, הייתה המבוגרת מבין שלוש בנותיהן של ויליאם פרדריק קופר ומייבל בראנט.
קולנוע
ב-1944 הופיעה גלדיס בדרמה הרומנטית "הצוקים הלבנים של דובר" (1944) ובדרמה "גברת פרקינגטון" בתור הדוכסית אליס דה בראנט. ב-1945 שיחקה בדרמות "מכתבי אהבה" ו"עמק החרוץ". סגרה את שנות ה-40 המוצלחות מאוד מבחינתה עם הופעות בדרמות "השנים הירוקות", "רחוב הדולפין הירוק", "מאדאם בובארי" ו"אשת הבישוף". ב-1958 השתתפה בדרמה "שולחנות נפרדים" בתור אורחת בית המלון גברת מאד ריילטון בל.
תיאטרון
גלדיס הייתה שחקנית תיאטרון פעילה במשך כ-30 שנה והועמדה פעמיים לפרס טוני על הופעותייה בהצגות "The Chalk Garden" ו"המעבר להודו".
חיים אישיים
גלדיס הייתה בעלת שלוש מערכות נישואים במהלך חייה:
בשנת 1967 כשהיא בת 79 קיבלה גלדיס את תואר אבירות הדיים ממסדר האימפריה הבריטית על תרומתה לתחום הדרמה. גלדיס מתה מדלקת ריאות ב-17 בנובמבר 1971 בגיל 82 בנהר התמזה שבדרום אנגליה.
יחידת הנצלה ימית
יחידת הנצלה ימית הייתה יחידת מילואים בחיל הים אשר פעלה בין 1971 ל-2002, עמדה בכוננות תמידית והופעלה לפי הצורך לחילוץ כלי שיט שעלו על שרטון או טבעו במהלך פעילות בעיקר בקרבת חופים לא מסומנים. משימה נוספת הייתה איסוף שלל, בעיקר כלי שיט וציוד ימי. היחידה הורכבה מאנשי מילואים שהיו מהנדסי גוף כלי שיט בהכשרתם וכן בעלי מקצוע בתחום העבודות הימיות. הכפיפות הפיקודית הייתה לבסיס חיפה, פלגה טכנית.
הקמה ומסגרת עבודה
הצורך ביחידה מיוחדת לטיפול בתקלות לכלי שיט עלה כאשר הרחבת הזירה הימית במלחמת ששת הימים חייבה סיורים במפרץ סואץ ובמים לא מוכרים. בפעולת קומנדו מצרי במלחמת ההתשה, בליל 5/6 פברואר 1970 טובעה אוניית אספקה אח"י בת גלים בנמל אילת וחסמה את רציף הנמל. עבודות משייתה נמסרו לקבלן יצחק ברוקמן, אשר התמחה כקבלן בעבודות ימיות ועבד בשדות הנפט בסיני.
היחידה, שהורכבה מאנשי מילואים נדרשה לעמוד בכוננות מתמדת של הפעלה ב12 שעות מקריאה. לצורך כך הוקמו 6 צוותים בעלי כושר דומה שכללו צוללים, רבי חובלים וקציני מכונה. לצורך עמידה בכוננות נקרא צוות אחד לשירות מילואים פעיל בתחילת כל חודש. הצוות קיים אימון ריענון של שבוע ימים ושוחרר לביתו אך מחויב לכוננות קריאה מיידית ביתר ימי החודש כוננות. יחידת האם הייתה בסיס חיפה בפיקודו של אל"ם יצחק גזית. הפעלת היחידה למבצע על ידי מחלקת מבצעים של חיל הים.
המתנדבים בעלי מקצועות טכניים ימיים, נבחרו כך ש הם גם עוסקים במקצוע באזרחות, ודבר זה חסך הוצאות הדרכה והושגה שמירת רמת כשירות מקצועית.
אירועי הנצלה שטופלו
במהלך קיום היחידה טיפלו אנשיה ב-120 אירועי הנצלה. חלקם נעשו באחריות מלאה של היחידה ובחלקם השתתפו אנשי היחידה.
בין הנושאים שטופלו במלואם על ידי היחידה:
אירועים בהם השתתפו אנשי יחידת ההנצלה:
ציוד ייעודי להנצלה
ציוד שהוכן במיוחד כמו מצנחי הצפה, "מיכלי ברוקמן". ציוד רב ממקורות שלל כמו גלגלות כבלים, חבלים וגלגלות בקטרים גדולים. כן הופעלו גם משאבות סילוניות בעלות הספקי ספיקה גדולים מאוד.
עובדיה יעבץ
הרב עובדיה יעבץ (ה'תרפ"ב בערך, 1922 בערך - י"ב בשבט תשע"א, 17 בינואר 2011) היה רב תימני ישראלי. כיהן כרבה של העיר צעדה ולאחר עלייתו ארצה רבה של קריית עקרון.
תולדותיו
נולד בצעדה לשושלת רבנים. סבו, הרב עובדיה יעבץ, היה אב בית הדין של צפון תימן ונודע כתלמיד חכם וכבקי בקבלה וברפואה טבעית.
בהיותו בן פחות מעשרים הוסמך לרבנות על ידי סבו. לאחר מות סבו (בשנת 1941), כיהן תחתיו ברבנות בנו הרב יעקב, אביו של הרב עובדיה. זמן קצר לאחר מכן חלה הרב יעקב ונפטר. הרב עובדיה התמנה תחתיו לרבה של צעדה וסביבותיה. כמנהג רבני תימן, שימש גם שוחט, מוהל, סופר סת"ם ומלמד. שלט בכתיבה וקריאת ערבית על בורייה ושלט בקוראן. באמצעות זאת יצר קשרים עם רבים מראשי השלטון באזור. הוא ניצל קשרים אלו לטובת הקהילה היהודית, ורבים פנו אליו כדי שייצג אותם בפני השלטונות.
בשנת 1949, סמוך למבצע על כנפי נשרים, נרתם הרב יעבץ לעודד יהודים מצעדה וסביבותיה למכור את רכושם ולעלות לארץ ישראל. הוא שיגר מכתבים ליהודי הכפרים והרצה בצעדה ובסביבותיה בעניין. הרב יעבץ יצא בראש קבוצת עולים גדולה למסע אל מחנה העולים "גאולה" שבעיר עדן. לאחר שהות של מספר חודשים שם עלה לישראל והתיישב במחנה העולים בראש העין, שם כיהן כראש המועצה הדתית.
בשנת 1959 התבקש על ידי הסוכנות היהודית לצאת לתימן כדי להשפיע על היהודים הנותרים שם לעלות לארץ. הוא יצא לתימן דרך ג'יבוטי ושב עם קבוצת עולים גדולה. עמד בקשר עם יהודי צפון תימן באמצעות מכתבים ומשלוח ספרים, עד שעלו כולם, בתחילת שנות התשעים. לאחר מלחמת ששת הימים, כאשר הקשר הפך לקשה יותר, המשיך הרב יעבץ לשמור עליו באמצעות סוכני המוסד וסייענים מקומיים, והעביר ספרים ומכתבים ליהודים שנותרו שם.
בשנת 1960 התמנה לרבה של קריית עקרון, וכיהן בתפקיד זה למעלה מחמישים שנה, עד לפטירתו.
הרב יעבץ הרבה לנאום ולהרצות בקרב בני העדה התימנית בישראל. עמד בקשר עם חוקרי יהדות תימן, בהם פרופסור יהודה רצהבי ופרופסור אהרון גימאני, וסיפק מידע למחקריהם.
רחוב בקריית עקרון נקרא על שמו.
אליפות תל אביב הפתוחה בטניס
אליפות תל אביב הפתוחה בטניס היא טורניר טניס משולב בסבב ה-ATP-250 העולמי, היחיד שהתקיים בישראל. האליפות נערכה ברציפות בין 1978 ועד 1996, למעט בשנת 1982. מאז הופסקה נערכו מספר ניסיונות לקיים טורניר ATP-250 נוסף בישראל, בנוסף לטורנירי צ'לנג'ר שהתקיימו. ב-2022 הוכרז כי האליפות תשוב להתקיים ב-2022 בכוונה שתשוב באופן קבוע ושנתי לסבב ה-ATP-250.
1977-1996 אליפות תל אביב הפתוחה
האליפות הראשונה נערכה ב-1977, והייתה טורניר ה-ATP הראשון שנערך בישראל. האליפות נערכה במסגרת סבב צ'לנג'ר, והאליפויות שנערכו לאחריה נערכו במסגרת סבב ATP-250. האליפות נערכה ברציפות בין 1978 ועד 1996, למעט בשנת 1982. כלל התחרויות נערכו על משטח קשיח באוויר הפתוח, ובאצטדיון קנדה ברמת השרון.
למרות עריכתה ברמת השרון, התחרות בפועל נקראה "אליפות תל אביב הפתוחה". בשנים 1990 ו-1991 בלבד האליפות כונתה "אליפות ריקליס קלאסיק".
טניסאים רבים השתתפו בתחרות, מישראל ומחו"ל. הטניסאי הישראלי עמוס מנסדורף הופיע בגמר חמש פעמים, וזכה ב-1987, מה שהופך אותו לישראלי היחיד שניצח באליפות. ג'ימי קונורס זכה בתואר הסינגלים האחרון שלו בקריירה באירוע ב-1989.
1998-2016 אליפויות צ'לנג'ר
אחרי הפסקה של שנה, בשנים 1998–1999 נערכה תחרות במתכונת דומה אך במסגרת סבב צ'לנג'ר. טורנירים נוספים במתכונת צ'לנג'ר נערכו ברמת השרון וברעננה במהלך העשור השני של המאה ה-21, וכונו אליפות ישראל הפתוחה בטניס.
ניסיונות עריכת אליפות ATP-250 במאה ה-21
האליפות תוכננה לשוב לסבב ה-ATP-250 בספטמבר 2014, אז תוכננה להתקיים ברמת השרון תחת השם "אליפות ישראל נגב הפתוחה" ולהחליף את אליפות סנקט פטרבורג הפתוחה באופן חד-פעמי, תוך בחינת האפשרות לערוך אותה באופן קבוע בישראל. בעקבות המצב הביטחוני והלחימה ברצועת עזה במסגרת מבצע צוק איתן בקיץ 2014 הכריז נשיא ה-ATP, כריט קרמודה, על ביטול הטורניר ועל תקווה "לחזור לתל אביב בשנה הבאה", אך בפועל לא התקיים מאז ואליפות סנקט פטרסבורג חודשה ב-2015. ביטול הטורניר הוביל לנזקים בסך 3 מיליון ש"ח לאיגוד הטניס בישראל.
ב-21 ביוני 2022, הוכרז על כוונה להשיב את אליפות ישראל הפתוחה בטניס לתל אביב במסגרת סבב ה-ATP-250 של 2022, כאליפות תל אביב ווטרג'ן הפתוחה, והפיכתו למסורת שנתית. את ארגון האליפות יזם איש העסקים מיכאל מירילשוילי, שצוותו השתתפו בארגון אליפות סנקט פטרבורג הפתוחה לפני ביטולה ב-2022 במקביל לפלישה הרוסית לאוקראינה, בשיתוף פעולה עם חברת Watergen. במסגרת ארגון הטורניר קיבלו מארגניה אישור מיוחד מה-ATP לערוך את האליפות באולם סגור, כך שיהיה ניתן להקל על הצופים בתחרות בחום הצפוי. בעקבות כך, נבחנה אפשרות עריכת התחרות באצטדיון קנדה המסורתי ברמת השרון שלשם כך דרש השקעה של כ-20 מיליון ש"ח. לבסוף נבחר אקספו תל אביב לאירוח האליפות בעלות נמוכה יותר של 8 מיליון ש"ח. במסגרת עלויות התחרות נאמר שיש כוונה לשלם תוספת לשחקנים המדורגים ב-10 המקומות הגבוהים בעולם על מנת שישתתפו בתחרות. ב-21 ביולי אותה שנה אישרו מארגני סבב ה-ATP במכתב רשמי על אישור התחרות, ועל תאריכיה בין 25 בספטמבר ועד 2 באוקטובר 2022. התחרות חודשה ב-2023 לשנה שניה ברציפות.
שיאים
האליפות מחזיקה בשיא ה-ATP עבור הזוכה הצעיר ביותר באירוע ATP, ארון קריקסטיין בתחרות ב-1983, בגיל 16, חודשיים ו-13 ימים.
תם ולא נשלם
תם ולא נשלם הוא אלבום האולפן הראשון של ההרכב עילי בוטנר וילדי החוץ שיצא לאור בשנת 2013. ההרכב מורכב מהזמרים אדר גולד ואוהד שרגאי (יוצאי העונה השמינית של התוכנית "כוכב נולד"). האלבום זכה להצלחה רבה בקרב הקהל ויצאו ממנו סינגלים ושירים מוצלחים.
יוטיוב
הסינגלים שיצאו זכו גם כן למיליוני צפיות באתר הסרטונים YouTube. השיר הנצפה ביותר של ההרכב ב-YouTube הוא ״תם ולא נשלם״ שזכה ללמעלה מחמש וחצי מיליון צפיות.
חוש חש והחושחשים
חוש חש והחושחשים (באנגלית: Gadget and the Gadgetinis) היא סדרה בת של חוש-חש הבלש בת 2 עונות ו-52 פרקים, ששודרה בערוץ YTV בצרפת וערוץ ג'טיקס בקנדה וישראל בשנת 2003.
זו הייתה סדרת הבת היחידה של "חוש-חש הבלש" ששודרה בישראל וגם בגרסה עברית. את שיר הפתיחה בגרסה העברית ביצע קובי אשל.
חוש-חש פרש מעולם הבלשות ועכשיו הוא חבר וסגן הארגון "WOMP" - הארגון העולמי של כוחות העל. לחוש-חש הושתלו מספר גאדג'טים חדשים בגופו, ביניהם קסדה אדומה עם מדחף הליקופטר. הוא נעזר בקרן, שעכשיו בוגרת יותר, וברובוטים שלו שקרן בנתה, פידג'ט (Fidget) הכתום ודיג'ט (Digit) הכחול, המכונים "החושחשים". בדרכם במשימה הם נמצאים בקשר עם קרן, שמחליפה את מוח שעכשיו הוא המנקה של בית הארגון "WOMP". המפקח שפמון הוא עכשיו המלשינון של הארגון ומוחלף בקולונל שפמצ'יק (Nosehair), לשעבר חבר בלגיון החוץ הצרפתי.
דוליכוס
דוליכוס (ביוונית עתיקה: Δόλιχος תרגום מילולי: "מרוץ ארוך") הייתה תחרות ריצה שהייתה חלק מהמשחקים האולימפיים ביוון העתיקה. הדוליכוס היה המרוץ הארוך והקשה ביותר עבור רץ יווני.
הדוליכוס הראשון הידוע לנו, התנהל באולימפיה בשנת 720 לפנה"ס, וניצח בו אכנתוס (Ἄκανθος) מהעיר ספרטה.
ביוון העתיקה היו שני סוגים עיקריים של תחרויות ריצה, דיאולוס וסטאדיון. הדוליכוס היה ארוך יותר משניהם, והעדויות עליו סותרות מאוד זו את זו. סביר להניח שאורכו של הדוליכוס היה כאורכם של 8 עד 24 סטאדיונים, היינו כמעט חמישה קילומטרים. זו הייתה הריצה הארוכה ביותר שרץ היווני בתחרויות ספורטיביות, וככל הנראה ריצות מרתון מהסוג המקובל בימינו (42.195 מטרים) היו נדירות או שלא התקיימו כלל. הדוליכוס היה נפתח בתקיעת חצוצרה של פקידים מיוחדים שניצבו בקו הזינוק, כדי לוודא שכל המתחרים מתחילים מאותה נקודה. פקידים נוספים נעמדו בסוף המסלול, כדי להחליט על הזוכה ולוודא שאיש לא מרמה. במקרה שלא הגיעו להכרעה, המירוץ היה מתחיל מחדש. בניגוד למרתון בימינו, הדוליכוס לא היה מתנהל בשטח פתוח, אלא באצטדיון, שאותו היו הרצים מקיפים מספר פעמים.
כיום בתחרויות ריצה הרצים מתחילים בתנוחת כריעה, אולם ביוון העתיקה תנוחת הפתיחה הייתה ידיים פשוטות קדימה. הריצה נערכה לרוב בעירום, כמו רוב המשחקים ביוון העתיקה, והמסלול היה עשוי לרוב עפר כבוש מסומן בקו אבנים.
דדי זהר
דדי זהר (נולד ב-2 באוגוסט 1971 בשם עודד זהר) הוא שחקן, זמר ומדבב ישראלי.
ביוגרפיה
בצבא שירת בלהקת פיקוד המרכז, בבימויו של אחיו איקה, שהקים את להקת פיקוד המרכז מחדש עם יאיר רוזנבלום שגם היה אחראי על הניהול המוזיקלי של הלהקה. לצדו שירתו בלהקה גם עידן אלתרמן וגלית גיאת.
את קריירת המשחק החל דדי כשהשתתף בהצגה "גן עדן - סיפור הנחשול", אז גילה את אהבתו לבמה. לאחר שירותו הצבאי נרשם לבית הספר למשחק של יורם לוינשטיין 1994-1997 וזכה במלגת לימודים קרן התרבות אמריקה-ישראל כמו כן למד אצל רות דייכס משחק מול מצלמה.
קולנוע וטלוויזיה
על המרקע כיכב בפרסומות ובסדרות רבות, בין היתר: "כחול עמוק", "סיטי טאוור", "שחר", "מילואים", "שמש", "משפחה וחצי", "השמינייה", "הנפילים", "חשיפה", "דני הוליווד",
השתתף בתפקיד אורח בסדרה "סופשלי" המשודרת ב"יס", "משפחה שולטת", בעונה השנייה של הסדרה "סברי מרנן" ובעונה השמינית של "הפיג'מות".
השתתף בסרטים "באזז", ב"אסקימו לימון - החגיגה נמשכת", ובסרט "שושנה חלוץ מרכזי". כן כיכב במופע "המסע שלי" בג'טיקס שרץ ברחבי הארץ בשנת 2004.
דדי מזוהה מאוד בתחום הילדים. השתתף בקלטות לילדים, החל בקלטת הילדים "מי שטוב לו ושמח כף ימחא", "מחסן השטוזים של דתיה" על פי שיריה של דתיה בן דור, "הגוגונים ודתיה גם" ו"מועדון גן הרקדנים".
קריירת דיבוב
דדי עוסק בדיבוב ואפשר לשמוע את קולו בדמויות בסדרות רבות בעבור הערוצים הופ!, לולי, ערוץ הילדים, ערוץ ניקלודאון ובסרטים רבים השייכים לדיסני ולפוקס, כגון: "מליפיסנט-" בתור סטפן, "מעבר ליער", "גארפילד", "הורטון שומע מישהו", "ביבי וטינה", "כלבים נגד חתולים: נקמתה של קיטי", "פלונטר", "פיראטים", "חברים בחווה", "ניקו", "חבורת חשבונבונים", ",תום החתול המדבר וחברים" בתפקיד תום, "טבע תום, "קפטן תחתונים: הסרט", "דלהי ספארי" (בתפקיד סולטאן), העיבוד המחודש ל"אלאדין" (בתפקיד ג'יני), "טבאלוגה", "ויק ההורס", "מיקי מאוס: כייף של בית" (בתפקיד כיפי) ו"מזלגוני שואל שאלה" (בתפקיד מר איות).
קריירה מוזיקלית
דדי היה זמר הליווי של הזמר אדם בקדם-אירוויזיון לשנת 1993 עם השיר "עד" אשר הגיע למקום השלישי.
כמו כן ביצע מספר שירי פתיחה וסיום של מספר סדרות וסרטים מדובבים, כגון:"גרומפף'", "ביבי וטינה", "צפרדע וחברים", "נווה עצלנות", "חברים בחווה", "חי וזארה" "צבי הנינג'ה" לשנת 2009 וביצוע מחודש בשנת 2012, "חבורת חשבונבונים", "טבע תום", "רובוטריקים", "רובוטריקים - רסקיו בוטס" ו"תומס הקטר וחברים". כמו כן ביצע את שירי הסיום של דרגון בול סופר.
כמו כן בשירים מתוך הסרטים "ריו", "פלונטר", "הורטון שומע מישהו" ו"דלהי ספארי".
תחומי עניין
זהר פעיל גם בנושא איכות הסביבה, כגון: נייר חדרה שבו השתתף בסרטון בעבור מרכז המבקרים העוסק במחזור נייר, בסרטון בעבור מרכז המבקרים של מגדל המים בכפר סבא
הוציא די-וי-די בשם "אוריקן" העוסק בשמירה על איכות הסביבה ואף היה מעורב בהפקתו.
נוסף לתחום המשחק, דדי פעיל מאוד בתחום הספורט האתגרי, חובב סנובורד, רכיבת אופני הרים במסלולי שטח ושחקן טניס חובב עוד מנעוריו ואף השתתף בתחרויות טניס בהן זכה בגביעים.
חיים אישיים
זהר גרוש ואב לבת. מתגורר בראשון לציון.
קו רוחב
קו רוחב (גם: חוג או רוחב גאוגרפי) מציין עד כמה נקודה על פני כדור הארץ נמצאת מדרום או מצפון לקו המשווה. ניתן לאפיין את מיקומה של נקודה כלשהי על פני כדור הארץ בעזרת שתי זוויות, כלומר שתי קואורדינטות, שקודקודיהן במרכז כדור הארץ. לשם כך מקובל להשתמש ברוחב גאוגרפי ובאורך גאוגרפי (Longitude), ויחד הן מגדירות במדויק את מיקומה של הנקודה.
הרוחב הגאוגרפי של נקודה מסוימת מוגדר כזווית בין שני קווים דמיוניים שיוצאים ממרכז כדור הארץ; האחד מסתיים בנקודה עצמה, והשני מסתיים בנקודת המפגש בין המרידיאן של הנקודה ובין קו המשווה. רוחב נמדד במעלות, מ-0° בקו המשווה עד ל-90° בקטבים, תוך ציון האם מדובר ברוחב צפונית לקו המשווה (בחצי הכדור הצפוני) או דרומית לקו המשווה (בחצי הכדור הדרומי). נוהגים לסמן את קו הרוחב באות היוונית φ.
בעברית נקרא קו הרוחב "חוג". מקור הביטוי בספר ישעיה:. הפסוק מתאר את אלוהים שהוא יושב על מסלול אשר "חג" סביב הארץ.
קווי רוחב
קו רוחב הוא מעגל דמיוני על פני כדור הארץ המקביל לקו המשווה, ומחבר את כל הנקודות שיש להן אותו רוחב גאוגרפי. מספר קווי רוחב הם בעלי חשיבות: חוג הסרטן ("22 '26 23° צפון) וחוג הגדי ("22 '26 23° דרום) הם קווי הרוחב שרק ביניהם השמש עשויה להיות בזנית. צפונית לחוג הקוטב הצפוני ('30 66° צפון) ודרומית לחוג הקוטב הדרומי ('30 66° דרום) ניתן ליהנות משמש חצות. ארבעת קווי רוחב אלו מחלקים באופן גס את כדור הארץ לאזורי אקלים שונים.
המרחק בין מעלת קו רוחב אחת לסמוכה לה הוא 111 ק"מ. לדוגמה, זהו המרחק בין אדם הנמצא בקו רוחב 32° לזה הנמצא ב-33°. וכך גם בין אדם הנמצא בקו רוחב 70° לזה הנמצא ב-71°. מרחק זה הוא קבוע בין כל מעלות קווי הרוחב, וזאת בניגוד למרחקים שבין מעלות קווי האורך, שהולכים ומצטמצמים ככל שמתרחקים מקו המשווה ומתקרבים לקטבים.
קו הרוחב הארוך ביותר הוא קו המשווה (שלמעשה מהווה את ההיקף המרבי של כדור הארץ - 40,075 ק"מ בקירוב), וככל שמתרחקים ממנו מתקצר ארכו של קו הרוחב. כך למשל, היקף כדור הארץ בקו רוחב 60° הוא 20,000 ק"מ בקירוב, וקווי רוחב 90° (הקטבים) מהווים למעשה נקודה אחת.
נייתן אדריאן
נייתן גהר-ג'אן אדריאן (באנגלית: Nathan Ghar-Jun Adrian; נולד ב-7 בדצמבר 1988) הוא שחיין אמריקאי, אלוף אולימפי (לונדון 2012) במשחה היוקרתי ביותר ל-100 מטר חופשי, בעל 8 מדליות אולימפיות מהן 5 זהב ואלוף עולם בעל 10 מדליות מהן 5 זהב.
קו רוחב
ניווט לפי קווי הרוחב
הניווט הימי התבסס באותם זמנים בעיקר על קווי הרוחב. את קו הרוחב הנוכחי ניתן להסיק מתוך מדידת הזווית של כוכב הצפון מעל האופק (כלומר זווית הגובה של כוכב הצפון), או לפי מדידת זווית הגובה של השמש בשמיים. על פי שיטה זו, ניתן לדעת את קו הרוחב הנוכחי לפי הנקודה הגבוהה ביותר של השמש בשמיים (שנקראת upper culmination), ממנה ניתן לחלץ את קו הרוחב לפי הכלל הפשוט, התקף ביום ההיפוך הקיצי בלבד:
נייתן אדריאן
ביוגרפיה
אדריאן נולד בברמרטון, וושינגטון לססיליה וג'יימס. אמו הסינית נולדה וגדלה בהונג קונג ועובדת כאחות בית ספר ואביו מהנדס גרעין. אחותו ואחיו הבוגרים ממנו אף הם שחיינים מקצועיים. הוא החל לשחות בגיל 5 בהשפעתם. הוא קיבל תעודת בגרות מאוניברסיטת ברקלי בשנת 2006 בבריאות הציבור. הוא זכה 5 פעמים בתואר אליפות המכללות (NCAA), במשחה ל-50 יארד חופשי בשנים 2009 ו-2011 ובמשחה ל-100 יארד חופשי בשנים 2009, 2010 ו-2011.
קו רוחב
ניווט לפי קווי הרוחב
L = 90 − C + D, כאשר C היא זווית הגובה המרבית של השמש, D היא הדקלינציה של כדור הארץ (שמשתנה פלוס-מינוס 23.45°) ו-L הוא קו הרוחב. המכשיר הייעודי למדידת זווית הגובה של השמש או כוכב הצפון הוא הקוודראנט שהומצא במאה ה-15. כמו כן ניתן היה להשתמש באצטרולב, או בסקסטנט.
נייתן אדריאן
2008
באליפות העולם בשחייה (בריכה של 25 מטר) שנערכה במנצ'סטר, אנגליה באפריל 2008 זכה אדריאן ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אליפות חדש של 46.67 שניות ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 3:08.44 דקות ומדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:24.38 דקות, אחרי רוסיה שקבעה שיא עולם חדש של 3:24.29 דקות.
מדליית זהב אולימפית
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה אדריאן במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי, לאחר ששחה בבוקר בשלב המוקדמות, כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 48.82 שניות והרביעייה האמריקאית קבעה שיא עולם חדש של 3:12.23 דקות, ששופר בערב על ידי חבריו לנבחרת.
קו רוחב
ניווט לפי קווי הרוחב
שיטת ניווט זו לא הייתה מוצלחת במיוחד, וספינות רבות טעו בדרכן, אך היא איפשרה לבני האדם להפליג על פני כל כדור הארץ במשך שנים רבות עד להמצאת הכרונומטר, שאיפשר ניווט לפי קווי האורך.
נייתן אדריאן
מדליית זהב באליפות העולם
באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה בשנת 2009 זכה אדריאן בשתי מדליות זהב, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם מייקל פלפס, ראיין לוכטה ומאט גריוורס בשיא אליפות חדש של 3:09.21 דקות, לפני רוסיה (3:09.52 דקות) וצרפת (3:09.89 דקות). כשחיין אחרון הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 46.79 שניות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב לאחר ששחה בשלב המוקדמות. נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-50 מטר חפשי בתוצאה של 21.49 שניות ובמקום עשירי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 48.13 שניות.
2010
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה באירוויין, קליפורניה בשנת 2010 זכה אדריאן ב-4 מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא תחרות חדש של 21.55 שניות, לפני שיאן העולם סזאר סיילו מברזיל (21.57 שניות) וברנט היידן מקנדה (21.89 שניות), במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא תחרות חדש נוסף של 48.15 שניות, לפני היידן (48.19 שניות) וסיילו (48.48 שניות), במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי (3:11.74 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב (3:32.48 דקות).
2011
באליפות העולם שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2011 זכה אדריאן בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:32.06 דקות, לפני אוסטרליה (3:32.26 דקות) וגרמניה (3:32.60 דקות). כשחיין אחרון הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 47.64 שניות ומדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:11.96 דקות, אחרי אוסטרליה (3:11.00 דקות) וצרפת (3:11.14 דקות). כשחיין אחרון הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 47.40 שניות. נוסף לכך הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.93 שניות, מאית השנייה איטי ממדליית ארד ובמקום שישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 48.23 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 48.05 שניות ועלה מהמקום השני.
2013
באליפות העולם שנערכה בברצלונה שבספרד ביולי 2013, זכה אדריאן בשתי מדליות, כסף ארד. מדליית כסף, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם ריאן לוכטה, אנתוני ארווין וג'ימי פייגן בתוצאה של 3:11.42 דקות, אחרי צרפת (3:11.18 דקות) ולפני רוסיה (3:11.44 דקות). כשחיין ראשון הוא שחה בתוצאה של 47.95 שניות. מדליית ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 47.84 שניות, אחרי ג'יימס מגנוסן (47.71 שניות) וג'ימי פייגן (47.82 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.60 שניות. הוא השתתף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, אך הרביעייה האמריקאית שסיימה ראשונה בפער גדול, נפסלה בשל זינוק מוקדם של שחיין החזה.
2014
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בגולד קוסט, אוסטרליה בשנת 2014 זכה אדריאן ב-4 מדליות, 1 זהב, 2 כסף ו-1 ארד. מדליית זהב, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי (48.30 שניות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ומדליית ארד במשחה ל-50 מטר חופשי (21.80 שניות).
2017
באליפות העולם שנערכה בבודפשט שבהונגריה ביולי 2017, זכה אדריאן ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם קיילב דרסל, טאונלי האס, ובלייק פירוני בתוצאה של 3:10.06 דקות, לפני ברזיל (3:10.34 דקות) והונגריה (3:11.99 דקות). כשחיין אחרון הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 47.25 שניות. במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם מאט גריוורס, קווין קורדס וקיילב דרסל בתוצאה של 3:27.91 דקות, לפני בריטניה (3:28.95 דקות) ורוסיה (3:29.76 דקות). כשחיין אחרון הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 47.0 שניות ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי משולב ביחד עם קיילב דרסל, מלורי קומרפורד וסימון מנואל בשיא עולם חדש של 3:19.60 דקות, לפני הולנד (3:21.81 דקות) וקנדה וסין (3:23.55 דקות) כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 47.49 שניות. מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 47.87 שניות, אחרי קיילב דרסל (47.17 שניות) ולפני מדי מטלה מצרפת (47.89 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום עשירי במשחה ל-50 מטר בתוצאה של 21.83 שניות.
פרידריך הראשון, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג
פרידריך הראשון, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג (בגרמנית: Friedrich I Herzog von Sachsen-Gotha-Altenburg; 15 ביולי 1646 – 2 באוגוסט 1691) היה דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג בין השנים 1675–1691.
ביוגרפיה
פרידריך נולד ב-15 ביולי 1646 בגותה שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-גותה, לארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-גותה, ולאליזבת סופיה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג, בתו של יוהאן פיליפ, דוכס סקסוניה-אלטנבורג.
לאחר מותו של ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-גותה בשנת 1675 שלטו פרידריך ואחיו במשותף, ובשנת 1680 פוצלה הדוכסות בין שבעת האחים; פרידריך הראשון, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, אלברכט החמישי, דוכס סקסוניה-קובורג, ברנהרד הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן, היינריך, דוכס סקסוניה-רמהילד, כריסטיאן, דוכס סקסוניה-אייזנברג, ארנסט השלישי, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, ויוהאן ארנסט, דוכס סקסוניה-זאלפלד.
פרידריך המשיך את דרכו של אביו, וטיפח מאוד את הדוכסות. בשנת 1680 העביר את ארמונו לעיר פרידריכסוורט שהקים על שמו, ובשנת 1683 בנה את ארמון התיאטרון של גותה. פרידריך העביר בשנת 1685 את חוק זכות הבכורה, שנועד למנוע מריבות בין יורשיו על הנחלות, ובשנת 1688 קיבל לכך אישור מלאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. פרידריך השתתף במלחמה האוסטרית-טורקית, ולאחר מכן לחם במלחמת תשע השנים.
ב-2 באוגוסט 1691 מת פרידריך בפרידריכסוורט, ובנו פרידריך השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג עלה לשלטון במקומו.
משפחתו
ב-14 בנובמבר 1669 התחתן פרידריך עם מגדלנה זיבילה מסקסוניה-וייסנפלס, בתם של אוגוסט, דוכס סקסוניה-וייסנפלס ומריה אנה ממקלנבורג-שוורין. ממנה היו לו 8 ילדים:
ב-14 באוגוסט 1681 התחתן פרידריך עם כריסטינה מבאדן-דורלאך, בתם של פרידריך השישי, מרקיז באדן-דורלאך וכריסטינה מגדלנה מפפאלץ-צווייבריקן, אך לא היו לו ילדים ממנה.
סקודה אוקטביה
סקודה אוקטביה (בצ'כית: Škoda Octavia) היא מכונית משפחתית קומפקטית, המיוצרת מאז 1996 על ידי יצרנית הרכב הצ'כית סקודה אשר בבעלות קונצרן פולקסווגן. הרכב מיוצר לרוב בתצורת סדאן, ובנוסף ישנה גרסה בתצורת סטיישן המכונה "אוקטביה קומבי".
סקודה אוקטביה ניצבת בהיררכיה של היצרן מעל המשפחתית הקטנה סקודה ראפיד, ומתחת למכונית המנהלים סקודה סופרב. השם "סקודה אוקטביה" היה בשימוש בעבר בדגם משפחתי קטן שיוצר בין השנים 1959–1971. נכון לשנת 2018 אוקטביה היא מותג המוניות הנמכר בישראל.
דור ראשון (1996–2004)
סקודה אוקטביה הוצגה לראשונה בצ'כיה בשנת 1996, אך המכירות במערב אירופה ובישראל החלו רק בשנת 1998. האוקטביה פותחה בשיתוף פעולה עם קונצרן פולקסווגן, והיא מבוססת על מכלולים של פולקסווגן גולף ואודי A3. היתרון המשמעותי ביותר של האוקטביה בסגמנט המכוניות המשפחתיות היה תא המטען הייחודי, ששילב בין מאפייני העומק של תא מטען במכוניות סדאן - יחד עם דלת שמתרוממת כלפי מעלה וחושפת פתח הטענה גדול ביחס למקובל. בשנת 2000 עבר הדגם מתיחת פנים קלה.
סקודה אוקטביה השתמשה במנועים ובתיבות הילוכים של קונצרן פולקסווגן. באירופה היצע המנועים התחיל במנועי 1,400 סמ"ק בנזין בהספק של 60–75 כוחות סוס, אך בישראל המנוע הבסיסי היה בנפח 1,600 סמ"ק ובהספק של 100 כ"ס. בהיצע מנועי הדיזל ישנם מנועים בנפח 1,900 סמ"ק בהספקים שבין 68 כ"ס ל-130 כ"ס. בנוסף שווקה גרסת ספורט בשם "אוקטביה VRS" עם מנוע טורבו-בנזין בנפח 1.8 ליטר בהספק מרבי של 182 כוחות סוס.
בשנת 2004 הופיע הדור השני של סקודה אוקטביה, אך גרסאות של הדור הראשון המשיכו להימכר בעולם עד לשנת 2011. בישראל נקראה גרסה זו בשם "אוקטביה Tour", והיא נמכרה עם מנועי דיזל לשוק המוניות.
דור שני (2004–2012)
הדור השני של סקודה אוקטביה התבסס על פלטפורמת ה-PQ35 של קונצרן פולקסווגן, אשר שימשה את פולקסווגן גולף מהדור החמישי, פולקסווגן ג'טה, סיאט לאון ועוד. אורך החיים של הרכב, ששווק במשך 9 שנים (גבוה מהמקובל בתעשיית הרכב), נבע מכך שהאוקטביה לא חתרה להיות מודרנית או חדשנית, אלא שימשה כצלע הפרקטית והשימושית בהיצע של קונצרן פולקסווגן. בשנת 2008 עברה האוקטביה מתיחת פנים.
השיפורים העיקריים לעומת הדור הראשון היו בשיפור מרווח הרגליים לנוסעים מאחור ובהגדלת מרווח הגחון - נקודת התורפה של הדור הראשון.
היצע המנועים המשיך להתבסס על המבחר של פולקסווגן: בהתחלה היו אלו מנועי בנזין בנפח 1,400 - 2,000 סמ"ק, בהספקים שנעו בין 75 ל-150 כוחות סוס. מנועי הדיזל בשנים הראשונות היו אותם מנועים ששימשו את הדור הראשון, בתוספת מנועי 2,000 סמ"ק בהספקים של עד 140 כוחות סוס. בשנת 2009 הוצג מנוע טורבו-דיזל חדש בנפח 1,600 סמ"ק, שהציג ביצועים משופרים עם הספק של 105 כוחות סוס ובעיקר שיפר משמעותית את צריכת הדלק.
האוקטביה נחשבה למכונית מצוינת וכאחת המכוניות הבולטות בקבוצתה כמעט עד להחלפתה. יתרונותיה הגדולים היו: תא נוסעים איכותי, יחידות הנעה מצוינות (משנת 2010) ותא מטען ענק שהציע כ-580 ליטר של שטח הטענה. ציוני האוקטביה במבחני הריסוק של איגוד הבטיחות יורו NCAP עמד על 4 כוכבים. הציון של דור זה לא עמד ברף שהציבו מכוניות משפחתיות מקבילות שרובן קיבלו באותן שנים ציון מלא של 5 כוכבים. נקודה נוספת בה האוקטביה לא הצטיינה היא המרווח לנוסעים מאחור בגלל בסיס גלגלים שהיה קצר יחסית לשאר המתחרות.
תיבות הילוכים DSG: כדי לשפר את תצרוכת הדלק ואת הביצועים, הציגה פולקסווגן בשנת 2003 תיבת הילוכים רובוטית כפולת מצמדים בשם DSG. התיבה מתבססת על עקרונות מכניים של תיבת הילוכים ידנית ובכך מונעת את אובדן הכוח שקיים בתיבת הילוכים אוטומטית, אך החלפת ההילוכים מתבצעת על ידי רובוט במהירות גבוהה מזו של הנהג.
תיבת ה-DSG הופיעה לראשונה בסקודה אוקטביה בגרסאות הדיזל, שם שולבה תיבת DSG בעלת 6 הילוכים. בהמשך, עם השקתם של מנועי ה-TSI, קיבלו מנועים אלו את תיבת ה-DSG בגרסה עם 7 הילוכים.
סקודה אוקטביה VRS: לקראת סוף שנת 2005 הוצגה גרסת הספורט של סקודה אוקטביה, בשם VRS. גרסה זו צוידה בהתחלה במנוע טורבו-בנזין בנפח 2,000 סמ"ק בהספק של 200 כוחות סוס, ובהמשך הופיעה גם מהדורת דיזל, אף היא בנפח 2,000 סמ"ק, בהספק של 170 כוחות סוס.
דור שלישי (2013–2020)
הדור השלישי של סקודה אוקטביה נחשף לראשונה בדצמבר 2012 במוזיאון סקודה שבצ'כיה. לעומת הדור השני, הציגה האוקטביה החדשה צמיחה בכל הממדים: 9 ס"מ נוספו לאורך, 4.5 ס"מ לרוחב ו-8.9 ס"מ לבסיס הגלגלים. על אף הגידול בממדים, המשקל העצמי הופחת בכ-100 ק"ג. שדרוג נרשם גם ברמת האבזור, כאשר כל הגרסאות צוידו כסטנדרט במסך מגע השולט במערכות הרכב. כמו בדורות הקודמים, גם הדור השלישי של האוקטביה מתבסס על פולקסווגן גולף - כאשר בדור הזה שני הדגמים משתמשים בפלטפורמת ה-MQB המודולרית של קונצרן פולקסווגן.
הדור השלישי של האוקטביה זכה לראשונה לציון המרבי של 5 כוכבים במבחני הריסוק האירופאיים של איגוד EuroNCAP.
השיפור המשמעותי שעברה סקודה אוקטביה בדור השלישי הביא להערכה רבה בשווקים ולביקורות מחמיאות בעיתונות הרכב. לישראל הגיע הדגם בחודש אוגוסט 2013, ובמקביל הגיעו לישראל דגמים חדשים ומתחרים של טויוטה קורולה ומאזדה 3. במספר מבחנים השוואתיים שנערכו בעיתונות הרכב בישראל זכתה האוקטביה במקום הראשון.
עם זאת, הושמעה ביקורת על כך שהאוקטביה יקרה מעט ממתחרותיה הישירות בישראל ועל כיול המתלים הנוקשה, שפגע בנוחות הנסיעה העירונית.
סקודה אוקטביה VRS בחודש יוני 2013 הוצגה גרסת ה-VRS הספורטיבית של סקודה אוקטביה, עם מנועי טורבו-בנזין וטורבו-דיזל בנפח 2,000 סמ"ק. גרסת הבנזין, שמשמשת גם את פולקסווגן גולף GTI, הציגה הספק של 220 כוחות סוס. למנוע הדיזל הספק של 184 כ"ס.
דור רביעי (2020-)
הדור הרביעי של האוקטביה נחשף בנובמבר 2019. האורך הכללי גדל ב-22 מ"מ והרוחב גדל ב-15 מ"מ. בסיס הגלגלים נשאר זהה לדור השלישי עם 2,686 מ"מ.
נתוני מכירות בישראל
על פי נתוני קארזון (עיבוד מאגר רכבים פרטים ומסחרים עד 3.5 טון) נמכרו בשנת 2020 4,932 רכבי אוקטביה בישראל, מקום 12 במספר המכירות לפי דגמים. מתוכם 71 מגרסת הביצועים אוקטביה RS ו-301 מגרסת הסטיישן. כל השאר מגרסת הסדאן (ליפטבק)
בשירות משטרת ישראל
שיווק האוקטביה במשטרת ישראל החל בשנת 2002.
בשנת 2006 רכשה משטרת ישראל כ-200 רכבים מדגם סקודה אוקטביה לשימוש כניידות משטרה.
A Starlight Symphony: An Evening with Sarah Brightman
סיבוב ההופעות התקיים ברחבי ארצות הברית ומקסיקו בלבד, וכלל כ-7 הופעות בסך הכול.
קרב סנדפו
רקע
לאחר הפסד בקרב נהר שאה הרוסים התארגנו בקו הגנה כ-60 ק"מ דרומית לעיר שן-יאנג והמשיכו בהעברת תגבורת לצבא הלוחם. בתחילת ינואר 1905, פורט ארתור נפל לידי היפנים לאחר מצור ממושך, הארמייה ה-2 השתחררה ממשימתה העיקרית והחלה להתארגן להעברה צפונה. אלכסיי קורופטקין החליט להתחיל במתקפה חדשה עוד בטרם היפנים יקבלו תגבורת משמעותית זו. הצבא הרוסי התארגן ב-3 ארמיות בפיקוד של ניקולאי לינביץ', אוסקר גריפנברג, אלכסנדר קאולברס. לרוסים היה יתרון ברור בכוח אדם ובכוח אש תותחים.
הכוחות יפנים כללו הארמייה הראשונה, השנייה והרביעית כאשר הארמייה השלישית שסיימה את פעילותה סביב פורט ארתור טרם הגיע לאזור.
תוכנית הקרב של המטה הרוסי התבססה של מתקפת הארמייה ה-2 בפיקוד אוסקר גריפנברג. המטרה הייתה להביא לנסיגת היפנים. לאחר כיבוש העמדות היפניות הארמייה ה-2 הייתה צריכה להמתין בהתאם למצב הקרב בחזית של הארמייה הרוסית ה-3. הארמייה ה-1 הייתה צריכה להמתין להתבהרות המצב בחזית של הארמייה ה-2, וה-3 ולפעול בהתאם. צוין במיוחד שלאוסקר גריפנברג אסור לנצל את כל הכוחות שברשותו למתקפה. מפקדי כל היחידות קיבלו מאלכסיי קורופטקין הנחיות מפורטות לגבי המטרות והכוחות שהם יכולים להפעיל בכל שלב. הדעה הרווחת היום היא שמטרת הנחיות כה מפורטות הייתה לתת לקורופטקין אפשרות להאשים מפקדים בשטח מקרה של כישלון.
מהלך הקרב
בלילה שבין 24 בינואר ל-25 בינואר החלו הרוסים במתקפה. מזג האוויר באזור היה קשה והיה קר מאוד. בירי תותחים על עמדות היפנים השתתף רק חלק קטן מהתותחים שהיו ברשות הרוסים. המתקפה הרוסית הייתה הפתעה ליפנים והם נסוגו. לקראת סוף היום 25 בינואר הרוסים התקדמו וכבשו מספר מוצבים חשובים. היפנים לא האמינו שרוסים מנהלים מתקפה רק בחלק מהחזית ולכן נמנעו מלשלוח לאזור תגבורת משמעותית. בכל זאת, לאור הנסיגה הוחלט במטה היפני לתגבר את הכוחות ורוסים נאלצו להתחיל בקרב הגנתי.
ב-26 בינואר הרוסים הצליחו להתקדם ולכבוש עיירה באזור. אומנם, לאור האבדות הקשות הרוסים נסוגו ממנה לקראת הערב. בשלב זה אלכסיי קורופטקין נתן פקודה להפסיק במתקפה. למרות הפקודה, גאורגי שטקלברג בגיבוי שקיבל מאוסקר גריפנברג החליט להמשיך את מתקפותיו. כוח פרשים הצליח לחצות את הנהר ולאחר קרב עיקש לכבוש את העיירה בצד השני. הכוחות הרוסים התחילו בארגון מחדש במטרה להביא לכיתור היפנים. בשלב זה, היפנים הבינו שלא צפויות מתקפות בחזיתות אחרות וריכזו כוח גדול באזור. כתוצאה מכך, הרוסים נאלצו לסגת תוך אבדות גדולות.
למחרת היפנים התחילו במתקפת נגד, אך רוסים הצליחו להתארגן, כבשו מספר עיירות באזור והחלו בכיתור יחידות יפניות. אוסקר גריפנברג שלח לחזית יחידות נוספות במטרה להביא להצלחה מלאה. מצב הצבא היפני היה קריטי וקרוב לקריסה.
בבוקר 29 בינואר אלכסיי קורופטקין החליט שפעילות הארמייה ה-2 היא מסוכנת מדי, אסר על מפקדי היחידות להוציא פקודות קרב ללא אישור ממנו והעביר גאורגי שטקלברג מפיקוד על הגיס. אוסקר גריפנברג ביקש מהצאר רשות לחזור לבירה והתפטר מפיקוד על הארמייה.
תוצאות הקרב
הרוסים לא ניצלו את העדיפות המספרית ובמתקפה השתתף רק חלק מהכוח. הארמייה ה-1 וה-3 לא השתתפו כלל בקרב דבר שאפשר ליפנים לרכז את הכוחות בחזית מול הארמייה ה-2 של הרוסים. מפקד הארמייה ה-2 אוסקר גריפנברג עזב את הצבא כאות אי-הסכמה עם פקודיו של קורופטקין. בהמשך הוא פרסם מספר מאמרים על הקרב והאשים את אלכסיי קורופטקין בבגידה ואחריות לכישלון. הוויכוח בין גריפנברג לבין קורופטקין והאשמות הדדיות בהקשר לאחריות לאי-הצלחות בקרב נמשכו במשך שנים רבות.
קוני קונוויי
קוני מארי קונוויי (באנגלית: Connie Marie Conway; נולדה ב-25 בספטמבר 1950) היא פוליטיקאית אמריקאית, שכיהנה לקצרה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-22 של מדינת קליפורניה. נבחרה לראשונה לקונגרס של ארצות הברית בבחירות מיוחדות שהתקיימו ביוני 2022 להחלפתו של נציג המחוז המתפטר דווין נונס. בשנים 2008–2014 שירתה באספה המדינתית של קליפורניה, ובארבע השנים האחרונות לכהונתה שם (2014-2010) שירתה כמנהיגת סיעת המיעוט באספה.
ביוגרפיה
קונוויי נולדה בבייקרספילד שבקליפורניה. היא למדה במכללת הסקוויות (College of the Sequoias) שבעיר וייסייליה ולאחר מכן באוניברסיטת המדינה של קליפורניה בפרזנו. אביה, ג'ון קונוויי, היה חבר במועצת המפקחים של מחוז טולארי מ-1981 ועד למותו בשנת 1991. בשנים 1988–1991 עבדה קונוויי כמתאמת בריאות במרכז הרפואי "Kaweah Delta". לאחר מכן, עד לשנת 1994, עבדה במרפאה "Sweet's Home Medical". בשנים 1994–2000 קונוויי הייתה מנהלת מחוזית ב"תאגיד קורוול" (CorVel Corporation).
במשך שמונה שנים הייתה קונוויי חברה במועצת המפקחים של מחוז טולארי. ב-2005 וב-2008 הייתה יושבת ראש המועצה. נוסף על כך, קונוויי עמדה בראש "שותפות קליפורניה עבור עמק סן חואקין" במינוי ישיר ממושל קליפורניה. השותפות פועלת לשיפור הכלכלה ואיכות החיים בעמק סן חואקין על ידי מתן המלצות מדיניות למושל. ב-2006 כיהנה קונוויי כנשיאת איגוד מחוזות קליפורניה, המייצג את 58 המחוזות בקליפורניה ברמה המדינתית והפדרלית. מאוחר יותר היא הפכה למנהלת אגודת המחוזות הלאומית, עמדה בראש ועדת החברוּת שלה ועבדה בוועדה לפיתוח כלכלי של האגודה.
בבחירות 2008 נכנסה לחיים הפוליטיים במטרה לרשת את מקומו של ביל מייז באספה המדינתית של קליפורניה, הבית התחתון של בית המחוקקים המדינתי. בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית ניצבה בפני שני מתמודדים אחרים עליהם גברה ונבחרה למועמדת המפלגה ולבסוף לחברת האספה. לאחר בחירתה מחדש לאספה ב-2 בנובמבר 2010 נבחרה קונוויי על ידי עמיתיה הרפובליקנים כמנהיגת הסיעה באספה לאחר התכנסות סגורה של הרפובליקנים באספה ב-4 בנובמבר. היא נבחרה לתפקיד פה אחד לאחר שמנהיג הסיעה הקודם, מרטין גאריק, התפטר מהתפקיד. קונוויי הייתה האישה הראשונה שכיהנה כמנהיגת הסיעה הרפובליקנית באספה מאז 1981.
בבחירות מיוחדות לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס ה-22 של קליפורניה הייתה קונוויי מועמדת המפלגה הרפובליקנית להחלפתו של חבר הקונגרס הפורש דווין נונס, שפרש מתפקידו בינואר 2022. ב-7 ביוני אותה שנה נבחרה לקונגרס ה-117 של ארצות הברית, והושבעה לתפקידה ב-14 ביוני. קונוויי הודיעה שאין בכוונתה להתמודד בבחירות הרגילות במחוז ה-22 במסגרת הבחירות בארצות הברית בנובמבר 2022 ועל כן כהונתה תמה בתחילת 2023.
דער מארגען זשורנאל
דער מאָרגען זשורנאַל (קרי: "דֶר מוֹרגֶן ז'וּרנל", יידיש: עיתון הבוקר; באנגלית כונה Jewish Morning Journal) היה עיתון אורתודוקסי-ציוני אמריקאי, היומון הראשון ביידיש שזכה להצלחה רבה בארצות הברית. נוסד בניו יורק ב-2 ביולי 1901 תחת השם "דער יודישער מארגען זשורנאל", על ידי המו"ל יעקב ספירשטיין, שהיה גם עורכו הראשי.
צוות הכותבים שלו כלל את יחזקאל צ'ארלס וורטסמן, יעקב מגידוב, חיים מאליץ, אברהם מיכל שַרקַנסקי, גרשון ג'ייקובסון, משה זייפרט, י. פרידמן ופיטר ויירניק.
על אף שהעיתון נקט בקו דתי, הוא היה החילוני ביותר מבין העיתונים ביידיש באמריקה, וכן היה חסיד נלהב של האמריקניזציה למהגרים מרוסיה, שהיוו את רוב קוראיו. בשנת 1928 קוצר שמו ל"מארגען זשורנאל" לאחר שהתאחד עם ה"טאגבלאט". בשנות ה-50 התמזג העיתון עם "דער טאָג" (שיצא לאור גם בשבת. מאז המיזוג נקרא העיתון המאוחד גם בשם 'דער טאג מארגען זשורנאל') והמשיך לצאת לאור עד לסגירתו בשנת 1971 בשל ירידה בקהל הקוראים. בימי שבת הופיע רק הלוגו של "דער טאג" בעמוד הראשי.
העיתון היה היומון היידי האורתודוקסי היחיד במשך תקופה ארוכה, ונחשב ל"ניו יורק טיימס של האוכלוסייה היהודית באיסט סייד". בשיאו מכר 111,000 עותקים בשנת 1916.
פימאן מעאדי
פימאן מועאדי (פרסית: پیمان معادی, נולד ב-1972) הוא תסריטאי, במאי קולנוע ושחקן איראני-אמריקאי. מועאדי מוכר בזכות משחקו בסרטים "פרידה" ו"בנוגע לאלי".
ביוגרפיה
מועאדי נולד בשנת 1972 בניו יורק, לזוג איראנים. משפחתו חזרה לאיראן כשהיה בן 5. הוא סיים את לימודיו בהנדסת מתכות באוניברסיטת אזאד, כַּרַג'.
קריירה
את הקריירה שלו החל כתסריטאי בתחילת שנות ה-2000, והוא כתב כמה סרטים איראנים מפורסמים. את קריירת המשחק שלו הוא התחיל בסרטו של אצע'ר פרהאדי, "בנוגע לאלי", משנת 2009. שנתיים מאוחר יותר הוא קיבל בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין את פרס דוב הכסף לשחקן הטוב ביותר על משחקו בסרט "פרידה" שביים אסגאר פרהאדי.
בשנת 2014 שיחק בסרט הדרמה האמריקאי "מחנה אקס-ריי" לצידה של קריסטן סטיוארט, בתפקיד עלי אמיר, אסיר ביטחוני שמתחבר לסוהרת הצעירה.
בשנת 2015 שיחק בסרט הפעולה האמריקאי "Last Knights" בכיכובם של מורגן פרימן, קלייב אוון וקליף קרטיס.
בשנת 2016 שיחק בסרטו של מייקל ביי "13 שעות: החיילים הסודיים של בנגאזי" בתפקיד של עמאל, לובי המשמש מתרגם ואיש קשר ל-CIA. ותרם את קולו לסרט ההנפשה הקנדי "סוסי החלונות". בהמשך, שיחק בסדרה הפשע "ליל האירוע" שיצר סטיבן זאיליאן לרשת HBO על בסיס הסדרה הבריטית "צדק פלילי".
בשנת 2018 ביים וכתב את סרט המלחמה "Bomb: A Love Story" ואף כיכב בו לצדה של לילא חאתמי.
בשנת 2019 שיחק שוב בסרטו של מייקל ביי, "מחתרת השישה", לצדם של ראיין ריינולדס ומלאני לורן.
בשנת 2020 גילם אליוט בעונה השלישית של הסדרה "וסטוורלד" מבית HBO. שיחק גם לצדו של עומאר סי בסרט הצרפתי "משטרה".
פיאצה מג'ורה
פיאצה מג'ורה (באיטלקית: Piazza Maggiore) היא כיכר מרכזית בבולוניה שבאיטליה. הכיכר נוצרה במבנה הנוכחי במאה ה-15. הכיכר גובלת בכיכר נוספת, פיאצה נטונו, ובה פסלו של האל נפטון, מסמליה הבולטים של העיר בולוניה. אורכה הוא 115 מטרים ורוחבה 60 מטרים.
הכיכר מוקפת במספר מבנים בולטים:
הדור (עיתון)
"הַדּוֹר" היה עיתון יומי ישראלי שהופיע בין השנים 1948–1955 וייצג את השקפת עולמה של מפלגת השלטון מפא"י.
העיתון החל לצאת לאור בעברית כעיתון צהריים יומי ב-10 בנובמבר 1948, והחל מאוגוסט 1952 עד לסגירתו יצא כעיתון ערב. מערכת העיתון שכנה ברחוב טיומקין בתל אביב והיו לה סניפים בירושלים ובחיפה.
עורכו הראשון היה אליעזר ליבנה, שפרש לאחר כשנה. עורכיו במשך השנים היו שלמה גרודזנסקי, משה כצנלסון, חיים שורר ויונה יגול.
NDB
NDB הם ראשי תיבות:
ADB
ADB הם ראשי תיבות:
קרוקט (מזון)
קרוקט הוא מאכל בצורת גלילה או דיסקית, עשוי חומרי גלם שונים, מצופה פירורי לחם ומטוגן בטיגון עמוק.
קורפוס המשמר (האימפריה הגרמנית)
קורפוס המשמר (בגרמנית: Gardekorps) היה קורפוס של הצבא הפרוסי ולאחר מכן של צבא הקיסרות הגרמנית. הקורפוס לחם במלחמת אוסטריה–פרוסיה מלחמת צרפת–פרוסיה, ומלחמת העולם הראשונה, ופורק יחד עם כל הצבא הקיסרי.
היסטוריה
הקורפוס הוקם ב-20 בספטמבר 1814 כיחידה מיוחדת בתוך הצבא הפרוסי, וכמפקדו הראשון מונה קרל, דוכס מקלנבורג. מטה הקורפוס היה בברלין ובכפרים הסמוכים. במהלך מלחמת אוסטריה–פרוסיה, פיקד על הקורפוס אוגוסט, נסיך וירטמברג. הקורפוס נכלל במסגרת הארמייה השנייה בפיקוד פרידריך, נסיך הכתר של פרוסיה ולחם בקרב קניגרץ. הקורפוס נותר חלק מהארמייה השנייה במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה, ולחם עמה בקרב גרבלוט, קרב סדאן והמצור על פריז. לאחר הקמת הקיסרות הגרמנית, הפך הקורפוס לחלק מצבא הקיסרות הגרמנית, ושלא כמו יחידות אחרות בצבא הקיסרי שגויסו ממחוזות ספציפיים, חיילי קורפוס המשמר גויסו מכל רחבי הקיסרות.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, היה הקורפוס חלק מהארמייה השנייה בפיקוד קרל פון בילוב. הקורפוס נפרס בחזית המערבית, וכלל שתי דיוויזיות. כמפקדו מונה קרל פון פלטנברג. קורפוס המשמר נטל חלק במערכה על הגבולות לרבות קרב שרלרואה, ולאחר מכן השתתף בקרב על המארן. לאחר מכן השתתף בקרב איפר הראשון, כחלק מ"פלגת הארמייה פון פבק". במאי 1915 הועבר הקורפוס לחזית המזרחית, ולחם תחת פיקוד הארמייה ה-11 במתקפת גורליצה-טרנוב. ב-14 במאי 1915 קיבל פון פלטנברג את העיטור פור לה מריט על הצלחתו בקרבות. ב-24 בינואר 1917 פוטר פון פלטנברג ובמקומו מונה פרדיננד פון קוואסט. הקורפוס הוחזר לחזית המערבית והשתתף בקרב השני על האן, בתפקיד עד 9 בספטמבר ואז מונה למפקד הקורפוס אלפרד צו דוהנה-שלוביטן.
במהלך שנת 1918, הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה הרביעית. ב-9 באפריל 1918 השתתף הקורפוס בהתקפה של הארמייה על הכוחות הבריטים לכיוון נמלי התעלה, במסגרת קרב איפר הרביעי שהיה חלק ממתקפת האביב, אך המתקפה נכשלה בכיבוש יעדיה. באוגוסט 1918 הותקפה הארמייה על ידי כוחות מדינות ההסכמה במסגרת מתקפת מאה הימים, ונאלצה לסגת מעמדותיה. הנסיגה נמשכה עד סיום המלחמה. הקורפוס פורק עם סיום המלחמה יחד עם כל הצבא הקיסרי.
גוטביה ראג'פקסה
ננדסנה גוטביה ראג'פקסה (בסינהלית: නන්දසේන ගෝඨාභය රාජපක්ෂ, בטמילית: நந்தசேன ராஜபக்ஸ ராஜபக்ஸ ராஜபக்ஸ; נולד ב־20 ביוני 1949) הוא פוליטיקאי מסרי לנקה וקצין צבאי לשעבר, ששימש כנשיאה ה-8 של סרי לנקה. בעבר הוביל את הכוחות המזוינים של סרי לנקה לתבוסה הצבאית של טיגריסי השחרור של טאמיל אילם, שסיימה את מלחמת האזרחים בסרי לנקה.
ביוגרפיה
ראג'פקסה נולד בדרום ארצו, בוויראקטיה, במחוז המבנטוטו שבחבל רוּהוּנה, במשפחה אמידה מעורבת מאוד בפוליטיקה המקומית והארצית. אביו, דון אלווין ראג'פקסה (1905–1967) נמנה עם תומכיו של סולומון בנדרנאיקה שעזב בשנת 1951 את ממשלת המפלגה הלאומית המאוחדת UNP והקים את מפלגת החירות של סרי לנקה. ראג'פקסה האב כיהן כחבר בפרלמנט בשנים 1947–1965, היה לסגן יו"ר הפרלמנט ושר החקלאות בממשלה של ויג'יאננדה דהניאקה בשנים 1959–1960, עדיין תחת שלטון החסות הבריטי. דודו של רג'אפקסה, ד.מ. ראג'פקסה נודע בכינוי "האריה מרוהונה" והיה יועץ במועצה המדינית של ציילון מטעם חבל המבנטוטה בשנות ה-30 של המאה ה-20. לוחם לזכויות מגדלי עשב הקוראקאן או "אלאוסינה", ד. מ. ראג'פקסה נהג לענוד את הצעיף החום-אדמדם האופייני לאיכרים באזור שלו.
אחיו הבכור, מהינדה ראג'פקסה נבחר לראשונה לפרלמנט כחבר במפלגת החופש של סרי לנקה בגיל 24 ב-1970, עלה בהדרגה בדרגות המפלגה והפך למנהיג האופוזיציה ב-2001, לראש הממשלה ב-2004, ולנשיא סרי לנקה השישי ב-2005. שניים מאחיו האחרים, צ'מאל ראג'פקסה ובזיל ראג'פקסה, גם הם חברי הפרלמנט. הוא רכש את השכלתו היסודית והתיכונית במכללת אננדה, קולומבו.
רג'פקה התגייס לצבא סרי לנקה כקצין צוערים ב-26 באפריל 1971, כאשר סרי לנקה הייתה עדיין שליטה של חבר העמים הבריטי והייתה בעיצומה של מרד ה-JVP ב-1971. באפריל 1974 הועלה לדרגת סגן ובאוקטובר עבר לגדוד סרי לנקה סינהה כקצין חי"ר. בינואר 1991 מונה לסגן מפקד האקדמיה להגנה של סר ג'ון קוטלוואלה ושימש בתפקיד עד פרישתו מהצבא ב-1 בנובמבר 1991.
לאחר פרישתו, הוא למד תואר שני בטכנולוגיית מידע מאוניברסיטת קולומבו והצטרף לאינפורמטיקה, חברת IT בקולומבו כמנהל שיווק ב-1992. ב-1998 היגר לארצות הברית ועבד בבית הספר למשפטים לוילה בלוס אנג'לס, כמשלב מערכות ומנהל סולאריס ו-Unix.
ניסיון ההתנקשות
ב-1 בדצמבר 2006, בסביבות השעה 10:35, ניסה מתנקש לנהוג ברכב עמוס בחומרי נפץ לתוך שיירת המכוניות של ראג'פקסה כשנסעה בקולומבו. כוחות הקומנדו של צבא סרי לנקה ששמרו עליו חסמו את הרכב הנושא את חומר הנפץ לפני שהגיע לרכבו של ראג'פקסה ושני אנשי קומנדו נהרגו. ראג'פקסה נמלט ללא פגע.
נשיא סרי לנקה
במהלך קמפיין הבחירות, כמה מפלגות פוליטיות, כולל המפלגה הלאומית המאוחדת, האשימו את ראג'פקסה באזרחות אמריקאית וטענו כי הוא נשאר וחי באמריקה יותר מעשר שנים וטענו כי אינו אזרח סרי לנקה.
השבעתו של ראג'פקסה התקיימה ב-18 בנובמבר 2019.
ב-21 בנובמבר הוא מינה את אחיו מהינדה ראג'פקסה לראש הממשלה בעקבות התפטרותו של רניל ויקרמסינגה ויום לאחר מכן מינה 15 חברים בקבינט השרים. לפיכך, סרי לנקה הפכה רק למדינה השנייה בעולם אחרי פולין שיש לה שילוב של אחים המקבלים את האחריות כנשיא וראש ממשלה של מדינה באותה העת. בעקבות ההפגנות שקראו להתפטרותו, ראג'פקסה מינה קבינט חדש כדי להרגיע את ההפגנות. הוא לקח את הכוח משלושה מקרוביו, והדיח שניים מאחיו ואת אחיינו מהקבינט, עם זאת, מהינדה ראג'פקסה עדיין כיהן ראש הממשלה.
לאחר כמה חודשים בשלטון, ראג'פקסה נאלץ להתמודד עם האתגר הגדול ביותר שלו עד לנקודה זו. מגפת ה-COVID-19 בסרי לנקה החלה במרץ 2020. ראג'פקסה סירב תחילה להטיל סגר על המדינה אך מאוחר יותר נכנע והטיל סגר. סרי לנקה היא המדינה בדרום אסיה ששלטה בצורה המוצלחת ביותר במגפה, ודיווחה על 2,839 מקרים עבור 21 מיליון תושביה.
המחאות בסרי לנקה
ממשל ראג'פקסה הציג הורדת מיסים מסיבית בסוף 2019, אשר הובילו לירידה בהכנסות הממשלה, אשר ראתה את המדינה מאבדת את תעשיית התיירות הרווחית שלה בסך 3 מיליארד דולר. אף על פי שענף הייצוא עלה ב-2021 והתיירות החלה לעלות, נראה היה שסרי לנקה עומדת בפני המשבר הכלכלי החמור ביותר שלה מאז עצמאותה ב-1948 עקב אובדן הכנסות ממסים, הדפסת כסף והלוואות. עד סוף 2021, סרי לנקה עמדה בפני משבר כלכלי חמור.
בתחילת 2022, ממשל ראג'פקסה נמנע מארגון מחדש של חובות תוך מתן סיוע של קרן המטבע הבין-לאומית. ממשל ראג'פקסה פנה לקרן המטבע במרץ כאשר המחאות הציבוריות גברו לנוכח המחסור בחשמל, דלק, גז בישול, תרופות ומזון.
בעקבות מחסור חמור בדלק, מועצת החשמל נאלצה לקיים הפסקות חשמל של 10–13 שעות ברחבי המדינה בסוף חודש מרץ. הפסקות חשמל אלו עוררו הפגנות בחלקים של המדינה, ובלילה של 31 במרץ, מפגינים הסתערו על מעונו הפרטי של ראג'פקסה במיריהאנה, האירוע הפך לאלים, וכתוצאה מכך המשטרה פיזרה את ההמונים והכריזה על עוצר עד אור הבוקר. ב-3 באפריל, כל קבינט השרים התפטר וראג'פקסה הציע להקים ממשלה לאומית עם שאר המפלגות הפוליטיות בפרלמנט, דבר שנדחה.
ב-18 באפריל מינה ראג'פקסה 17 חברי קבינט חדשים, שנבחרו מבין חברי מפלגתו. מהלך זה נתפס כסימן לחוסר הרצון של ראג'פקסה להקשיב ולדבוק בדרישות המפגינים.
ב-9 ביולי, המונים הפגינו מול ביתו של ראג'פקסה במחאה על המצב הכלכלי הקשה שאליו נקלעה המדינה. כוחות האבטחה לא הצליחו לעמוד בלחץ, והמפגינים חדרו לתוך המעון הרשמי, כ-40 מפגינים נפצעו. זמן קצר קודם לכן דווח כי ראג'פקסה נמלט. מפגינים נראו מסתובבים באחוזה ואפילו שוחים בבריכת הנשיא. מאוחר יותר באותו ערב אישר יושב ראש הפרלמנט כי הנשיא יתפטר מתפקידו ב-13 ביולי. ב-14 ביולי התפטר מתפקידו, והיה לנשיא הראשון בסרי לנקה שמתפטר מתפקידו באמצע כהונתו.
הוא יצא לגלות ושב בספטמבר 2022.