cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אירועי ח'אן יונס
סיקור והנצחה
העיתונאי מארק גפן שירת בח'אן יונס באותה עת, ובשנת 1982 פרסם מאמר עם זיכרונותיו מאותה תקופה, ובו כתב: "מה שראו עיני כעבור שעתיים בחוצות ח’אן יונס זיעזע אותי. עברנו ברחובות ריקים מאדם. בכמה קרנות רחוב מצאנו גופות שרועות על האדמה, מוכתמות בדם. ראשים מנופצים... איש עדיין לא דאג לסלקם. חשתי ברע. נעצרתי בפינה והקאתי את כל נשמתי. עדיין לא הורגלתי למראה בית מטבחיים 'אנושי'".
בשנת 2009 ראה אור בניו יורק רומן גרפי של ג'ו סאקו בשם "הערות שוליים בעזה". בספרו הוא כותב כי לאחר כיבוש העיר ומחנה הפליטים, כחלק מהניסיון לאתר חיילים מצרים אנשי פדאיון ונשק, חיילי צה"ל ערכו סריקות בין הבתים. בכמה מן הבתים הם הורו לנשים, הילדים והגברים המבוגרים לצאת מהבתים - וירו בגברים הצעירים שנשארו בתוכם. בבתים אחרים הם הורו לגברים מגיל 15 ומעלה לצאת לרחוב, וחלקם הוכו או נורו. בכמה מקומות בעיר ובמחנה הפליטים העמידו חיילים כמה עשרות גברים לאורך קירות, נעמדו מולם וירו בהם.
על עדויות אלה משתף סאקו את הקוראים בתהיות ובספקות שלו ביחס לחלק מהעדויות (מוגזמות, לא הגיוניות, אומצו על ידי מישהו שלא היה). הוא משתף אותם גם בהתייעצויות שלו עם חבריו - מה אמין, מה לא. "איך אפשר לדעת שאנשים לא הוסיפו עם השנים פרטים שלא קרו?"
העיתונאי מירון רפופורט סייע לסאקו בתחקיר. פרופסור חוזה אלינז, מאוניברסיטת וושינגטון ביקר את ספרו של סאקו וטען כי הוא לא אובייקטיבי, מזדהה עם גרסתו של הקרבן ומשתמש באמצעים ספרותיים להנמיך את דמותם של החיילים והאזרחים הישראליים. סאקו בתגובה אמר שהוא אכן לא מנסה להיות אובייקטיבי במלוא מובן המילה, והוא מזדהה עם הצד הפלסטיני בסיפור.
פינחס ברבי יעקב הכהן
רבי פינחס ברבי יעקב הכהן (נולד ב-מאה ה-8, כפרא) היה פייטן ארץ-ישראלי. רב סעדיה גאון בספר האגרון מזכיר אותו כאחד המשוררים הקדמונים, לצד יוסי בן יוסי, יניי ורבי אלעזר בירבי קליר. נחשב כחותמה של התקופה הקלאסית בתולדות הפיוט.
מכמה מפיוטיו ניתן להוכיח את זיקתו לארץ ישראל, שכן מתועדים בהם מנהגים המזוהים עם נוסח ארץ ישראל הקדום. כפי שמשתמע מהאקרוסטיכון של אחד מפיוטיו, הוא בא מכפרא שליד טבריה. יש חוקרים שהציעו לזהות אותו עם רבי פינחס ראש הישיבה, מבעלי המסורה. רבי פינחס, משורר פורה, כתב את יצירותיו בסביבות המחצית השנייה של המאה ה-8. בפיוטי קידוש הירחים שלו הוא מזכיר את צום הרעש לזכר "רעש שביעית" (או "רעש שביעי") שהתרחש בשנת 748 או באחת השנים הסמוכות, ומכאן שפעל אחריו.
יצירותיו
רוב יצירותיו נמצאו בגניזת קהיר. המהדורה הביקורתית לפיוטיו של שולמית אליצור, שיצאה ב-2004, כוללת יותר מ-140 פיוטים מסגנונות רבים ומגוונים.
הוא כתב פיוטים בסוגים רבים ומגוונים, הכוללים כמעט את כל הוסגים שרווחו בארץ ישראל בתקופה הקלאסית. בין השאר ניתן למצוא אצלו מגוון קרובות מכל הסוגים (קדושתאות, שבעתות וקרובות י"ח), יוצרות, פיוטים לברכת המזון, סדר עבודה, תקיעתות ופיוטי קידוש ירחים. הגיוון הסגנוני, כמו גם העמדת הקרובה במרכז, דומה רק לזו של רבי אלעזר בירבי קליר.
בולטים בפיוטיו הם פיוטי קידוש ירחים לכל חודשי השנה, אשר לדעת שולמית אליצור, מהווים נוסח מפוייט של ברכת 'אשר בעגולה גידל דורשים' שמופיעה במסכת סופרים, סדרת פיוטים על 24 משמרות הכהונה ושני פיוטי קדושתא מונומנטליים לשמיני עצרת. סגנונו של רבי פינחס ממקם אותו בחוגו של רבי אלעזר הקליר, אך לשונו בדרך כלל פשוטה יותר.
אגם סנגוב
אגם סנגוב (ברומנית: Lacul Snagov), האגם הטבעי הגדול ביותר ברומניה, הוא לימן פלוביאלי שיצר נחל יאלומיצה ברומניה, במרחק של כשלושים קילומטרים מבוקרשט.
שטח האגם הוא 5,75 קילומטרים רבועים, רוחבו הממוצע כ -250 מטר ועומקו המקסימלי 9 מטרים. צורת האגם מוארכת ומפותלת מאוד, עם 11 מפרצים עיקריים. מקור המים העיקרי של האגם הוא קבוצת מעיינות תת-קרקעיים. בתוך האגם יש אי, הנושא אותו שם ובו שוכן מנזר סנגוב. על חופי האגם משתרע יער סנגוב. המקום מהווה שמורת טבע. באגם, באי ועל שפת האגם יש תנועת מטיילים ושיט סירות.
האגם עשיר בדגה מגוונת, בין היתר שפמנון מצוי, קרפיון מצוי, זאב נהרות צפוני וזנים נוספים של דגי מאכל.
מסביב לאגם יש כמה כפרים, כולל כפר הנושא את השם סנגוב.
שלום מויאל (עסקן)
שלום מויאל (1846–1926) היה פעיל ציבור ומבוני היישוב היהודי ביפו.
ביוגרפיה
בשנת 1860 עלתה עמו משפחתו לארץ ישראל, והתיישבה בחיפה. בשנת 1863 עברה המשפחה ליפו. כשבגר נישא למזל גאזז, שאביה מרדכי עלה מטורקיה והיה ממתיישביה הראשונים של יפו.
בפעילותו הציבורית נמנה עם בוני היישוב ביפו, נטע פרדסים, סייע לנזקקים וייסד בביתו בית כנסת. הוא יצר קשרי ידידות עם ערביי יפו, והפיק מיחסים אלו תועלת לטובת הכלל. כן סייע לעולים הראשונים ממרוקו להיקלט בארץ.
הלך לעולמו בתל אביב בספטמבר 1926 (ט' בתשרי ה'תרפ"ז).
יהודית עורפת את ראשו של הולופרנס (ג'נטילסקי, נאפולי)
יהודית עורפת את ראשו של הולופרנס (באיטלקית: Giuditta che decapita Oloferne) הוא ציור שמן מעשה ידי הציירת ארטמיזיה ג'נטילסקי משנת 1612. היצירה מוצגת ב-Museo di Capodimonte בנאפולי. זוהי הגרסה הראשונה מבין שתי גרסאות שציירה ג'נטילסקי, הגרסה השנייה נמצאת בגלריית אופיצי בפירנצה.
הסיפור בספר יהודית
הציור מתאר את יהודית, אלמנה יהודיה שביקשה להציל את עם ישראל משליטה זרה, כשהיא עורפת את ראשו של הולופרנס, שר הצבא האשורי של נבוכדנצר, לאחר שהסתננה למחנהו. כפי שמתואר בספר יהודית:
תיאור היצירה
הציור הושלם מיד לאחד משפט בו ארטמיזיה ג'נטילסקי האשימה חבר של אביה באונס. קירבה כרונולוגית זו הביאה חוקרי אמנות לחשוב שמדובר בציור נקמה על האונס שעברה.
הציור מרגש לא רק בגלל הברוטליות של העריפה אלא גם בגלל תנוחתן של הגיבורות. בניגוד למתואר בציורו של קאראווג'ו (שצייר את יהודית והולופרנס בשנת 1599), כאן רואים שיתוף פעולה בין שתי הנשים, שרק במאמץ משותף מצליחות להתגבר על שר הצבא האשורי. גם בנקודה זאת יש התייחסות לחייה האישיים של ג'נטילסקי, אשר במהלך משפט האונס האשימה אישה אחרת בכך שסייעה לאנס במקום לסייע לה. אי לכך, הציור נתפס כמייצג את תמת "הכוח הנשי".
ניתן לראות את המיומנות של ג'נטילסקי בתיאור המאמץ הגופני בתנועת הדמויות. המאבק של שתי הנשים מיוצג בצורה הטובה ביותר על ידי פניה העדינות של השפחה, שכאן היא צעירה יותר מאשר בתיאורים אחרים, אשר בהן נאחז הולופרנס בידו השרירית במאמץ נואש לשרוד.
בציור זה נעשה שימוש נרחב יותר בצבעי יסוד בהשוואה לגרסת פירנצה המאוחרת יותר. יהודית לובשת שמלה בצבע כחלחל עם עיטורים מוזהבים, לשפחה שמלה אדומה.
כחסידה של קאראווג'ו, ג'נטילסקי השתמשה בסגנון הטנבריזם שפיתח.
ז'רסון
ז'רסון דה אוליביירה נונז (בפורטוגזית: Gérson de Oliveira Nunes; נולד ב-11 בינואר 1941) הוא כדורגלן עבר ברזילאי הידוע בכינויו ז'רסון.
ז'רסון נולד בניטרוי, הסמוכה לריו דה ז'ניירו, למשפחה בה הכדורגל עמד במרכז. אביו ודודו היו כדורגלנים מקצועניים בריו דה ז'ניירו וכוכב הנבחרת הברזילאית בשנות ה-40, זיזיניו (יליד ניטרוי אף הוא), היה ידידו של אביו ומבאי ביתם. כבר בצעירותו זכה ז'רסון לכינוי "פפאגאיו" (תוכי) בשל דיבורו הבלתי פוסק בזמן המשחק תוך שהוא מחלק הוראות לחבריו ומביע דעתו על כל עניין. אופיו זה, כמו גם הכינוי, המשיכו ללוותו גם בהמשך הקריירה שלו ככדורגלן.
קריירה בקבוצות
קבוצתו הראשונה כמקצוען הייתה פלמנגו בה שיחק כקשר. ז'רסון הצטיין בקישור הן בזכות השילוב של מהירותו ובעיטתו החזקה והן ביכולתו לעבור במהירות מהגנה להתקפה באמצעות מסירות ארוכות ומדויקות ועד מהרה החלו לדבר בו כיורשו של דידי, כוכב הקישור של ברזיל באותן שנים. במשך כל שנותיו כשחקן התנגד ז'רסון להשוואה בינו ובין דידי, אם כי לאחר פרישתו הודה כי סגנון משחקם היה דומה.
נבחרת ברזיל
כבר ב-1959, שנתו הראשונה בפלמנגו, זומן ז'רסון לנבחרת ה"חובבים" של ברזיל ושיחק בשורותיה בטורניר הכדורגל במשחקים הפאן-אמריקאיים (ברזיל סיימה שנייה אחרי ארגנטינה). ב-1960 היה שותף לנבחרת הברזילאית בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת רומא (ז'רסון כבש 4 שערים אך ברזיל לא העפילה מהבית המוקדם). במאי 1961 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הלאומית מול צ'ילה (2:1 לברזיל) וכעבור ארבעה ימים, במשחק הגומלין, כבש את שערו הראשון במדי הנבחרת (1:0 לברזיל). הוא השתייך לסגל הנבחרת שהתכונן לטורניר גביע העולם ב-1962 בצ'ילה, אך פציעה בברך מנעה ממנו השתתפות בטורניר. הייתה זו פציעה אחת מני רבות שהעיבו על הקריירה של ז'רסון.
לפני טורניר גביע העולם ב-1966, באנגליה, נחשב ז'רסון כאחד משחקני המפתח של הנבחרת הברזילאית. אולם זו איכזבה קשות את קהל אוהדיה ולא העפילה מהבית המוקדם לאחר שנוצחה על ידי פורטוגל והונגריה. ז'רסון לא היטיב לשחק בטורניר ונחשב אחד מהאחראים לכישלון הנבחרת.
בטורניר גביע העולם ב-1970, במקסיקו, היה ז'רסון כבר בן 29 ובעל ניסיון רב. הוא נחשב כשחקן המרכזי בחולית הקישור הברזילאית וכאחראי להוצאה לפועל של הוראותיו הטקטיות של המאמן, מריו זגאלו, במהלך המשחק. זגאלו ניצב בפני בעיה שכן הן ז'רסון והן ריבלינו שיחקו באופן טבעי באותה עמדה והיו שניהם קשרים מוסרים בעלי רגל שמאל חזקה. כיוון שלא רצה לוותר על איש מהם, הציב את ריבלינו בעמדה קדמית יותר ואת ז'רסון במרכז השדה. ז'רסון השתתף בהרכב הנבחרת במשחק הראשון שלה מול צ'כוסלובקיה (4:1 לברזיל), אולם לאחר שהונף לעברו כרטיס צהוב במשחק זה, העדיף זגאלו להושיבו על הספסל במשחקים מול אנגליה ורומניה ולשמור אותו למשחקים המכריעים. בשני משחקים אלו מילא את מקומו פאולו סזאר לימה. ז'רסון שיחק במשחק רבע הגמר מול פרו, במשחק חצי הגמר מול אורוגוואי ובמשחק הגמר מול איטליה. במשחק הגמר אף כבש שער בבעיטה מרחוק בדקה ה-66 והעלה את ברזיל ליתרון 2:1. ברזיל ניצחה במשחק הגמר 4:1 וזכתה בגביע ז'יל רימה לצמיתות.
ב-1971, לאחר פרישתו של קרלוס אלברטו טורס מנבחרת ברזיל, החליף אותו ז'רסון בתפקיד קפטן הנבחרת למספר משחקים, אולם, ביולי 1972 פרש גם ז'רסון מהנבחרת. משחקו האחרון היה מול פורטוגל במשחק הגמר של "גביע העצמאות" בו ניצחה ברזיל 1:0 (בשיפוטו של הישראלי אברהם קליין).
"חוק ז'רסון"
"חוק ז'רסון" (Lei de Gérson) הוא כלל חברתי ברזילאי בלתי כתוב המתיר ומצדיק התנהגות אופורטוניסטית ללא כל התחשבות באתיקה ובמוסר. הביטוי נולד לאחר שב-1976 הופיע ז'רסון בפרסומת לסיגריות בה אמר: "אני רוצה לנצל הזדמנות בכל מצב, הלא כן?" אף על פי שהמשפט לא חובר על ידו ולא שיקף את אופיו כאדם וכשחקן, נקשר שמו של ז'רסון למשפט שהוצא מהקשרו. "חוק ז'רסון" הפך לביטוי נפוץ והוא מייצג מאפיינים חברתיים הקיימים בתרבות הברזילאית אשר נותנים הכשר לשחיתות.
השביעייה הסודית שלנו
הסדרה "השביעיה הסודית שלנו", מאת שרגא גפני (בשם העט אבנר כרמלי) היא סדרת המשך ישראלית לסדרה האנגליה המצליחה "השביעייה הסודית" שכתבה איניד בלייטון.
תקציר
מסופר בסדרה על שני ילדים, מתן ויוני, שמלבד זה שהם גרים באותו בניין מגורים אין ביניהם קשר, וזה השתנה כשמתן סיים לקרוא את הסדרה האנגליה "השביעיה הסודית" והחליט להקים לעצמו חבורה משלו. יוני, שהיה אויבו משכבר, ריגל אחריו וכאשר גילה את תוכניותיו החליט להיות טוב יותר ממתן ולהקים חבורה משלו. החבורה של מתן מוצלחת יותר ופותרת תעלומות רבות, בעוד שהחבורה של יוני נאלצת להסתפק בהמצאת תעלומות...
חברי החבורה הם: מתן, עדי, גילה, לימור, דרור, אילן ואיתי.
נמל התעופה בילונד
נמל התעופה בילונד (בדנית: Billund Lufthavn) הוא נמל תעופה בדנמרק הממוקם 1.9 ק"מ צפון מזרח לבילונד. הוא אחד העמוסים במדינה מבחינת טיסות מטען, כמו גם יעד מרכזי לחברות לטיסות שכר (צ'רטר). רוב שדות התעופה הגדולים באירופה מחוברים לבילונד באמצעות טיסות סדירות יומיות. פארק לגולנד הסמוך הוא האטרקציה הגדולה ביותר בדנמרק מחוץ לקופנהגן.
היסטוריה
בשנת 1961 בנו של מייסד קבוצת לגו, גודטפרד קירק כריסטיאנסן, הקים מסלול טיסה פרטי באורך 800 מטר והאנגר מצפון למפעל הלגו בבילונד. עם כריסטיאנסן כמנהל מרכזי, יותר מהעיריות השכנות נכללו בקבוצת הבעלים, ותוכנן היה להרחיב את נמל התעופה לנמל תעופה ציבורי רגיל. בניית נמל התעופה החדש בוצעה במהלך שנת 1964 ונמל התעופה נפתח ב-1 בנובמבר, עם מסלול אחד באורך 1660 מטרים וברוחב 45 מטר, פלטפורמה קטנה בה ניתן להחנות מטוסים ומגדל פיקוח. הנס אריק כריסטנסן, המנכ"ל לשעבר בלגו, הפך למנהל, והנוסעים השתמשו בהאנגר עד שנפתח הטרמינל הראשון באביב 1966. נמל התעופה הורחב בשנים הבאות, עם מתקנים חדשים, בנייני טרמינל, טרקלין, דיוטי פרי והאנגרים.
בשנת 1976 התקיימו מספר טיסות שכר ישירות מבילונד לאילת. אולם בגלל העדר סידורי אבטחה מספקים, נדרשו הטיסות מבילונד לנחות בקופנהגן לצורך בדיקה ביטחונית, ובגלל דרישות הדדיות נדרשו הטיסות מאילת לנחות גם הן בקופנהגן, ועל כן הוחלט לבטל את הטיסות הישירות.
יכולות
נמל התעופה מטפל בממוצע ביותר משלושה מיליון נוסעים בשנה, ובמיליוני קילוגרמים של מטען. מסלול הטיסה המרכזי יכול להתמודד עם מטוסי נוסעים גדולים כמו בואינג 747, אם כי רוב הנוסעים מגיעים במטוסים קטנים יותר, כגון בואינג 737, ATR-72 ואיירבוס A320. פעילות בואינג 747 בנמל מוגבלת כמעט אך ורק לטיסות מטען.
אביבה לורי
אביבה (קריסטינה) לוֹרי (1946 – 9 באוקטובר 2013) הייתה עיתונאית, מרצה לתקשורת וסופרת ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה בשם קריסטינה לורי, בוורוצלב שבפולין, ועלתה לישראל בילדותה עם אחיה והוריה במסגרת עליית גומולקה, ב-1957. המשפחה התגוררה בתל אביב. למדה בתיכון חדש, בצה"ל שירתה בממר"ם ולאחר שחרורה למדה קולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. כמו כן, למדה לימודי הקולנוע בסמינר הקיבוצים, במכללה למינהל בחוג לתקשורת ועיתונות ובבית הספר לעיתונות כותרת. לורי החלה לעסוק בתקשורת בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20, עבדה כתחקירנית בתוכנית כלבוטק ובהמשך ככתבת בעיתונים חדשות ומעריב. ב-1993 החלה לעבוד בעיתון הארץ, שבו עבדה עד יום מותה. לורי כתבה במוסף הארץ על מגוון נושאים: ספרות, תרבות, חברה ועוד.
התגוררה בהרצליה, הייתה במערכת יחסים זוגית ואם לבן.
לורי נפטרה ממחלת הסרטן ונטמנה בבית העלמין "מנוחה נכונה" בכפר סבא.
כתיבה
לורי כתבה שלושה מדריכי טיולים:
המקור היהוויסטי
המקור היהוויסטי (בקיצור: ס"י; באנגלית: Jahwist ,Jehovist ו-Yahwist, או בקיצור J) הוא אחד מארבעת מקורות התורה לפי השערת התעודות. הוא מאופיין בנטייתו לקצר בתיאורים והסברים, להצגת הקשר בין האל ובין האדם כישיר וככמעט מוחשי, ובשימוש בשם "יהוה" לכינוי האלוהים כבר מבריאת העולם (בניגוד לס"א וס"כ, המתאפיינים בשימוש נרחב בשם זה רק לאחר התגלות ה' למשה).
רקע
על פי השערת התעודות, מורכבים חמשת חומשי התורה מארבע תעודות שאותן שילב עורך מאוחר כדי ליצור חיבור אחד. המקור היהוויסטי נחשב למקור העתיק ביותר, כאשר J (המקור היהוויסטי) ו-E (המקור האלוהיסטי) הם המקורות העיקריים מהם מורכב ספר בראשית. חוקר המקרא יוליוס ולהאוזן תיארך אותו למאה ה-9 לפנה"ס, אך כיוון שהממצאים הארכאולוגיים אינם מעידים על אוריינות נרחבת ביהודה בתקופה זו, היו שהעדיפו לאחרו למאה ה-7 לפנה"ס.
מאפיינים ספרותיים
מבחינה ספרותית, הוא ניחן בסגנון סיפורי ופרוזאי, ומבחינה תאולוגית, הוא מתאפיין בתפיסה אנתרופומורפית של האל. הוא מכנה את האל בשמו המפורש ומייחס לו לעיתים קרובות תכונות אנושיות:
אזור החיבור
בסיפורי שלושת האבות המשוייכים למקור היהוויסטי האבות אברהם ויצחק התגוררו באזור דרום הארץ. כך, למשל, לאחר סיפור פרידת אברהם ולוט שב מסופר כי אברהם התיישב באלוני ממרא, שליד חברון:. מהפכת סדום ועמורה שב מתרחשת באזור כיכר הירדן, הנמצא בדרום הארץ אף הוא. בסיפור ברית אברהם ואבימלך שב מוזכרת העיר באר שבע:. גם בסיפור ברית יצחק ואבימלך שב מסופר כי יצחק התיישב בבאר שבע. לפיכך, משערים כי מוצא החיבור בממלכת יהודה הדרומית.
בראשית
בראשית: הספר נפתח בשני סיפורי בריאה, הנבדלים זה מזה באופן בולט הן בסגנונם והן בתוכנם. פרק ב' הוא סיפור בריאת העולם מהמקור היהוויסטי. לעומתו פרק א' הוא מהמקור הכהני, בו סדר הבריאה הוא צמחים, חיות ובסוף נבראים בני אדם – ״זָכָר וּנְקֵבָה בָּרָא אֹתָם״ (א׳, כ״ז). לעומת זאת, בפרק ב' אלוהים בורא קודם את אדם, אחר כך את הצמחים ואת החיות, ורק בסוף בורא את חוה מצלעו של אדם. גם שמות האל שונים בשני הפרקים. סגנונית, פרק א' הוא קצוב ומדויק ותיאורי, ופרק ב' הוא ספרותי. פרק א' הוא סיפור בריאה קוסמולוגי, שבו בני האדם נבראו במעמד שווה, ואלוהים מתואר כ"בורא", ואילו בפרק ב', סיפור הבריאה מתרחש בגן עדן, וחוה נבראת מצלעו של אדם בדיעבד כעזר מנגדו, ו"אלוהים" מתואר כישות אמפתית המבינה לליבו של אדם.
ספר בראשית פרק א' - המקור הכהני:
ספר בראשית פרק ב' - המקור היהוויסטי:
באופן דומה, גם בסיפור המבול ניתן למצוא סתירות עלילתיות והבדלים בלשון ובהשקפה – המבול נמשך גם 370 יום וגם 40 יום, בסיפור אחד נח משלח יונה ובשני הוא משלח עורב, אלוהים מכונה לפעמים "אלוהים" ולפעמים "יהוה", וכן הלאה. קשיים אלה נפתרים כאשר מתברר שניתן להפריד את הסיפור לשני חוטי עלילה שונים, כל אחד מהם רציף בעלילתו ועקיב בסגנונו. כאשר חוטי העלילה הללו נבחנים בהקשרם הרחב בתוך התורה, מתברר שהטקסט הוא תוצאה של שזירת שני סיפורי מבול מהמקור הכהני ומהמקור היהוויסטי זה בזה. כך לדוגמה:
שאר סיפור ספר בראשית, חיי שלושת האבות וירידת שבטי ישראל למצרים, שזורים ברובם מהמקור היהוויסטי והמקור האלהיסטי.
גרנד פרי הודו
היסטוריה
לאחר משא ומתן ארוך בין הוועד האולימפי ההודי ואקלסטון הוכרז ביוני 2007 על הסכם לקיום גרנד פרי במסגרת עונת 2009. המרוץ תוכנן להתקיים במסלול שאמור היה להיבנות בעיר גורגאון. בספטמבר אותה שנה הוכרז על העברת המרוץ למסלול בודהה הבינלאומי בעיר גרייטר נוידה ודחייה של שנה. בספטמבר 2008 הוכרזה על דחייה נוספת לעונת 2011.
המרוצים
מסלול בודהה הבינלאומי תוכנן על ידי הרמן טילקה מתוך מטרה להיות המסלול המהיר באליפות עם זמני הקפה של פחות מדקה ועשרים שניות. המסלול נחנך באופן רשמי ב-1 בספטמבר 2011. מרוץ הבכורה התקיים כחודשיים לאחר מכן והיה המרוץ ה-17 מתוך 19 בעונה. בקשת הויזה של חלק מאנשי הצוותים של הקבוצות השונות, ביניהם ניקו רוזברג, נהגה של קבוצת מרצדס, נדחתה. בסופו של דבר הורשו להיכנס למדינה כל אנשי הצוותים. סבסטיאן פטל זינק למרוץ מהפול פוזישן ושמר על ההובלה עד לסיומו של המרוץ במהלכו קבע גם את זמן ההקפה המהירה. ג'נסון באטן ופרננדו אלונסו השלימו את הפודיום.
פטל זינק מהפול פוזישן וניצח את המרוץ גם בשנה השנייה. באטן קבע את זמן ההקפה המהירה. מספר הצופים ירד בצורה חדה מ-95,000 צופים בשנה הראשונה ל-65,000 בשנה השנייה. הניצחון השלישי של פטל הבטיח לו את הזכייה באליפות הנהגים בעונת 2013 ואת הזכייה של קבוצת רד בול באליפות היצרנים.
ביטול המרוץ
בהתאם לתכנון הגרנד פרי אמור היה לצאת להפסקה זמנית של שנה בשנת 2014 ולשוב ללוח המרוצים בעונת 2015. בתחילת עונת 2014 הודיע אקלסטון כי הגרנד פרי ידחה בשנה נוספת לפחות ולא יחזור לפני עונת 2016. הסיבות לדחייה נבעו מוויכוח מתמשך בין FIA ובין השלטון באוטאר פראדש לגבי היקף תשלומי המס הנדרשים. הממשל המקומי ביקש להתייחס למרוצים כאירוע בידור ולא כתחרות ספורט ולהטיל מיסים גם על ההכנסות של הקבוצות מפרסים במהלך המרוץ. הנושא היה נתון במחלוקת מאז קיום המרוץ הראשון ואף הגיע לבית המשפט המקומי. משלא הושגה הסכמה הוחלט על ביטול המרוץ.
רבי יוסי בן שאול
ביוגרפיה
רבו המובהק היה רבי. הוא שאל אותו שאלות ונשא ונתן עמו בהלכה, ואף מסר בשמו מימרות רבות. מסר הלכות גם בשם "קהלא קדישא דבירושלם".
בעל סדר הדורות כתב שהיה תלמידו של רב יוסף בר אדא, אך כתב הרב נפתלי משכיל לאיתן, שטעה בזה בעל סדר הדורות, משום שחכם זה לא נזכר בשום מקום. במסכת ביצה הוא מוסר הלכה גם בשם רב, אך הרב נפתלי משכיל לאיתן כותב שצריך לגרוס שם "רבי".
אחת מהשאלות ששאל את רבי, היא האם לפי הדעה האומרת שבית חוניו אינו נחשב מקדש של עבודה זרה, מותר להשתמש בבית המקדש בכלים שהשתמשו בהם בבית חוניו, ורק כהנים שעבדו שם פסולים לעבודה בבית המקדש משום שקנסו אותם, או שגם בכלים אסור להשתמש. רבי ענה, שיש פסוק המלמד שהם אסורים, אך הוא אינו זוכר אותו. רבי יוסי ניסה להקשות על דבריו ולהוכיח שכלים של עבודה זרה מותרים לשימוש בבית המקדש, מן הפסוק:. כששמע רבי את דבריו, שמח ואמר:, משום שזהו הפסוק שהוא שכח, שממנו לומדים שהכלים של בית חוניו אסורים, משום שכוונת הפסוק היא שגנזו את הכלים, והקדישו אחרים במקומם.
במסכת שבת מובאת מחלוקת שלו עם רבי יוחנן בן שאול, ונראה שהוא היה אחיו. כמו כן, נראה שגם רבי חלפתא בן שאול המוזכר עמו בירושלמי היה אחיו.
מתורתו
בתלמוד הירושלמי מסופר, שאדם אחד שנא לקיים מצוות, ואשתו אהבה אותן, והוא לא הניח אותה לקיימן. פעם אחת היא הכניסה עני לבית בשעה שהבעל לא היה בו, וכשהגיע הבעל היא החביאה אותו בעליית הגג. לאחר מכן הבעל נכנס לאכול ונמנם, ובינתיים בא נחש והטיל ארס באוכל שהיה לפני הבעל. כשהתעורר הבעל ורצה לאכול, האורח רץ ומנע אותו מלאכול את האוכל המורעל. רבי יוסי בן שאול פסק שהאורח אינו חשוד על איסור ייחוד, משום שהוא הזהיר את הבעל ומנע ממנו למות מארס הנחש.
הוא מסר בשם רבו רבי, את ההלכה האומרת שאף על פי שקטן אינו יכול להצטרף לזימון, ניתן לצרף אותו לתשעה אנשים ולהזכיר את שם השם - "אלוהינו".
מסר בשם רבו גם את הדרשה הלומדת שראש בית דין צריך לקדש את החודש, מן הפסוק:.
במסכת כתובות אומר תלמידו רבי חייא בר גמדא בשמו, את המימרא הבאה, המדברת על המתרחש בעולמות העליונים בשעה שצדיק נפטר:
ינס קאז'יסט
ינס-ליס מישל קאז'יסט (בצרפתית ובשוודית: Jens-Lys Michel Cajuste; נולד ב-10 באוגוסט 1999 בגטבורג שבשוודיה) הוא כדורגלן שוודי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת סטאד ריימס מליגת העל הצרפתית ובנבחרת שוודיה.
קריירת מועדונים
קאז'יסט החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת אורגריטה מליגת המשנה השוודית. הוא ערך 14 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-27 ביוני 2018 חתם קאז'יסט על חוזה לחמש שנים במיטיולן מליגת העל הדנית. הוא ערך 58 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.
ב-10 בינואר 2022 חתם קאז'יסט בסטאד ריימס מליגת העל הצרפתית. ב-16 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1-0 למץ במסגרת המחזור ה-21 בליגה לעונת 2021/2022. ב-6 במרץ הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד שטרסבורג במסגרת המחזור ה-27 בליגה.
קריירה בינלאומית
הוא היה חלק מסגל הנבחרת לטורניר יורו 2020 בשנת 2021, וערך הופעה אחת בטורניר.
מריה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג
מריה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג (2 באוגוסט 1854 – 8 באוקטובר 1898), הייתה בתו של ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-אלטנבורג, ואשתו של אלברכט, נסיך פרוסיה.
ביוגרפיה
מריה נולדה ב-2 באוגוסט 1854 באייזנברג שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-אלטנבורג, לארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-אלטנבורג ולאגנס, נסיכת אנהלט-דסאו, בתם של לאופולד הרביעי, דוכס אנהלט ופרדריקה וילהלמינה, נסיכת פרוסיה.
ב-9 באפריל 1873 התחתנה מריה עם אלברכט, נסיך פרוסיה, נכדו של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה, ממנו נולדו לה 3 ילדים. בשנת 1884 מת וילהלם השמיני, דוכס בראונשווייג ללא ילדים, וכיוון שיורשו היה ארנסט אוגוסט השני, נסיך הנובר שלא היה מקובל על וילהלם הראשון, קיסר גרמניה, מונה אלברכט לעוצר הדוכסות. ב-8 באוקטובר 1898 מתה מריה בקמנץ, ובהלווייתה השתתפו גם וילהלם השני, קיסר גרמניה ואוגוסטה ויקטוריה, קיסרית גרמניה ומלכת פרוסיה.
משפחתה
ב-9 באפריל 1873 התחתנה מריה עם אלברכט, נסיך פרוסיה, ממנו נולדו לה 3 ילדים:
ג'סטין ביבר: עונות
ג'סטין ביבר: עונות (באנגלית: Justin Bieber: Seasons) היא סדרה דוקומנטרית משנת 2020 העוקבת אחר ההתמודדויות בחייו האישיים של הזמר-יוצר הקנדי ג'סטין ביבר, על רקע חזרתו של ביבר לתעשיית המוזיקה לאחר הפסקה של שלוש שנים. במהלך הסדרה ביבר משתף בחייו האישיים, על התמודדויותיו הנפשיות, מצבו הבריאותי, נישואיו הטריים עם היילי בולדווין, והתקרבותו לנצרות.
הסדרה שודרה ליוטיוב פרימיום ופרק הבכורה של הסדרה, "Leaving the Spotlight" (בעברית: "לצאת מהזרקור") צבר 32.65 מיליון צפיות בשבוע הראשון ליציאתו ושבר שיא של כל הזמנים, בכך שעלה על פרק הבכורה מהעונה השנייה של "ליזה לפי דרישה" והפך לפרק הבכורה אשר שודר ביוטיוב הנצפה ביותר בשבוע הראשון לצאתו.
רקע
ב-24 בדצמבר 2019, הכריז ביבר לראשונה על סדרת הדוקו שעומדת לצאת. הסדרה מתוארת כ"מבט אינטימי ומעמיק על חייו לאחר הוצאת אלבומו, Purpose.
הסדרה כוללת את טקס החתונה שלו ונישואיו להיילי ביבר וגם את המוזיקה ויצירת אלבום האולפן החמישי שלו, Changes.
קידום
ב-31 בדצמבר 2019 פורסם טריילר לסדרה.
הצצה נוספת לסדרה נחשפה בספיישל דיק קלארק לסילבסטר, בקטע שביבר אומר "כבני אדם, אנחנו עוברים כל כך הרבה עליות ומורדות. כל כך הרבה עונות טובות, עונות רעות. לפעמים, אנחנו רוצים לוותר".
הפצה
ב-27 בינואר 2020 הועלו ארבעת הפרקים הראשונים של הסדרה ב-YouTube Premium, פרקים מאוחרים יותר שוחררו באופן לא סדיר.
מ-27 בינואר 2020 החלו לצאת שני פרקים כל שבוע למשתמשי YouTube ללא מנוי YouTube Premium.
ג'ון גיל שורטר
ג'ון גיל שורטר (באנגלית: John Gill Shorter; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאלבמה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אלבמה ה-17 בשנים 1861–1863 במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית. טרם כהונתו כמושל הוא שימש כנציג מטעם אלבמה לקונגרס הזמני של קונפדרציית המדינות של אמריקה מפברואר ועד דצמבר 1861.
ראשית חייו
ג'ון גיל שורטר נולד במונטיצ'לו, ג'ורג'יה. ב-1833 עבר אביו של שורטר למזרח אלבמה, שם הוא החל לרכוש אדמות באירווינטאון (מאוחר יותר יופאולה) ובסביבתה, שבמחוז ברבור. שורטר הצטרף למשפחתו ב-1837, לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת ג'ורג'יה. באמצע שנות ה-40 כבר רכשה משפחת שורטר מספיק קרקעות כדי שהיא תדורג בין המשפחות האמידות ביותר במחוז ברבור. שורטר ואחיו אלי, הקימו יחד את אחד ממשרדי עורכי הדין המוצלחים ביותר בחלק זה של המדינה. ב-1843 נשא שורטר לאישה את מרי ג'יין בטל, גם היא מיופאולה, ונולדה להם בת אחת.
ראשית הקריירה הפוליטית
כמו צעירים רבים במקצועם, עשו האחים שורטר שימוש בהשפעתם המקומית כדי לפתח לעצמם קריירות פוליטיות. בהיותו בנו של אדם שהיה מסור לעקרונות של סיעת הג'קסונים של המפלגה הדמוקרטית, הצטרף שורטר לשורות המפלגה במחוז ברבור. ב-1845 הוא ניצח בבחירות לסנאט של אלבמה וכיהן בו תקופת כהונה אחת. ב-1851 שב שורטר לחיים הציבוריים ונבחר לבית הנבחרים של אלבמה. הוא סיים את כהונתו כאשר המושל הנרי קולייר מינה אותו כשופט נודד. ב-1852 הוא ניצח בבחירות למשרת השיפוט וכיהן בה עד לבחירתו כמושל המדינה.
אף על פי שנכנס לפוליטיקה כאיש סיעת הג'קסונים, עד מהרה הוא עזב אותם. יחד עם תומך זכויות המדינות ויליאם לונדס ינסי, ופוליטיקאים דמוקרטים צעירים אחרים, קרא שורטר תיגר על הדמוקרטים הוותיקים והיה שותף להקמת סיעה שהייתה מסורה להגנה על העבדות ולקידום הפיתוח הכלכלי של הדרום. יחד עם עמיתיו הנציגים לוועידת נאשוויל של 1850, שאף שורטר להוביל להרחבת העבדות לטריטוריות שסופחו ממקסיקו, סוגיה מרכזית בפוליטיקה של הדרום באותה תקופה. אף על פי שבראשית שנות ה-50 הוא לא תמך בפרישת מדינות הדרום, האמינו הוא ובני בריתו שהאזור צריך להכין את עצמו לאפשרות שלא יהיה מענה לדרישות הדרום באמצעים אחרים. במהלך אותו עשור, התמסר שורטר לשכנוע קהל בוחריו שההצעות להגביל את העבדות היו הצעד הראשון לקראת ביטול של מוסד העבדות במקומות בו הוא כבר היה מונהג.
מטרותיו הפוליטיות של שורטר לא הוגבלו רק להגנה על מוסד העבדות. כמי שהיה מודאג מהעתיד הכלכלי של הדרום, הוא הצטרף לדמוקרטים צעירים אחרים באלבמה בקישור בין רעיון הפרישה לבין חזון פיתוח כלכלי שונה מזה של הג'קסונים. שלא כמו הג'קסונים הוותיקים, תמך שורטר בסחר חופשי, בהשקעות ממשלתיות בחינוך, ובקיום עבודות ציבוריות. שילוב זה של חינוך ושל פיתוח כלכלי, האמין שורטר, ירחיב את ההזדמנויות הכלכליות עבור האזרחים הלבנים, ובמקביל ישים קץ לתלות הדרום בצפון. שורטר סבר שדרום עצמאי יותר מבחינה כלכלית יהיה מסוגל לצבור מספיק השפעה כדי להיאבק באיומים על קיומו של מוסד העבדות. במידה שפרישה תהיה בלתי נמנעת, אזי הפיתוח הכלכלי יכין את הדרום להפרדה מהאיחוד ולהקמת אומה עצמאית.
מבחינתו של שורטר, משמעות בחירתו של אברהם לינקולן לנשיאות ארצות הברית הייתה קץ פשרת הדרום מול מתנגדי העבדות. הוא הצטרף לתומכי הפרישה במהלך הקמתה של קונפדרציית המדינות של אמריקה. המושל אנדרו מור מינה אותו כשליח לג'ורג'יה כדי לשכנע את אנשי מדינה זו לשתף פעולה בהחלטה על הפרישה. לאחר מכן הוא התמודד וניצח בבחירות כנציג בקונגרס הזמני של הקונפדרציה, בו הוא פעל לכינון חוקת הקונפדרציה. שורטר היה זה שעמד מאחרי הפשרה על סוגיית צירוף מדינות חדשות לקונפדרציה, ששמה קץ למחלוקת מרירה על מעמד העבדות בטריטוריות שהיו אמורות להצטרף בהמשך לקונפדרציה.
מושל אלבמה
באוגוסט 1861 הביס שורטר את תומאס ה. ווטס בבחירות, והיה למושל אלבמה הראשון שנבחר תחת דגל הקונפדרציה. בנאום ההשבעה שלו הוא קרא לאחד את תושבי המדינה כעם נבדל מזה של "הגזע היאנקי" ודיבר על הצורך לשים קץ לתלות המסחרית, החברתית והפוליטית במדינות הצפון. שורטר הביע את התקווה שהעם יקדיש את עצמו להקרבה שתידרש במהלך העימות הקרב ובא.
עד מהרה אילצה המציאות של המלחמה את שורטר להתפשר על העקרונות שבהם הוא תמך באופן ציבורי בעשור הקודם. אף על פי שהוא היה אדם שהגן על זכויות המדינות ותמך בממשלה פדרלית מוגבלת, הוא לקח אז חלק במהלך ההרחבה הגדולה ביותר של סמכות הממשלה המרכזית הקיצוני ביותר בהיסטוריה האמריקאית. זמן קצר לאחר השבעתו, באפריל 1862 קיבלה הקונפדרציה חוק שחייב את הגברים לשרת בצבא הקונפדרציה, ושורטר, לאחר כמה מחאות, סייע לאכיפתו. מבחינתם של תושבי אלבמה, ושל רוב תושבי ארצות הברית האחרים, לא הייתה הפרה גדולה יותר של חירויות הפרט מאשר לאלץ אדם לשרת בצבא.
באי רצון הרחיב שורטר את סמכויות ממשלת המדינה. תוך שהוא התמודד עם מחסור בכוח אדם לבניית מערכי ההגנה של מוביל, הוא שאף לקבלת חוק שיאפשר לו לדרוש מבעלי העבדים לספק עבדים לטובת המאמץ המלחמתי. עד שחוק זה התקבל באוקטובר 1862, הוא גייס עבדים לשירות על פי סמכויות החירום שלו. עד לתום תקופת כהונתו כמושל, ספג שורטר ביקורת מצד בעלי העבדים על מדיניותו זו. גם כאן נטש שורטר את עקרונותיו כאשר התמודד עם מציאות קשה, ובשל כך שילם מחיר פוליטי.
באופן עקבי עם התנגדותו עוד לפני פרוץ המלחמה לדאגת המדינה לעניים, התנגד שורטר להרחבת תוכנית הסיוע של המדינה למשפחות החיילים. כאשר החל בית המחוקקים המדינתי לשקול את העברת החוקים לשליטה בעליית המחירים כדי שאנשים יוכלו להרשות לעצמם רכישת מזון, טען שורטר שחקיקה שכזאת תחמיר את המצב עוד יותר. הוא לא הטיל וטו על החוק, אך נוסח החוק עליו הוא חתם היה מתון יותר בשל התנגדותו. בכל אופן, ב-1863, לא יכול היה כבר שורטר להתעלם מהדרישה ציבורית לפעולה ציבורית לסיוע למעוטי היכולת. בשל כך הוא תמך בחקיקת חוק להקצאת כספים שיחולקו למחוזות לסיוע לחלשים. הוא גם העסיק עובדי מדינה לרכישת מזון לנזקקים בכל רחבי המדינה.
התדרדרות המצב הצבאי בצפון אלבמה והאיום המתמשך על מוביל, הפכו לאתגר עבור שורטר וממשלתו. כוחות צבא האיחוד התקדמו לתוך צפון אלבמה, ועד לתום כהונתו של שורטר כמושל נכבש רוב שטחה של המדינה. שורטר מינה את קודמו בתפקיד, אנדרו מור, כעוזרו הצבאי, והנחה אותו להקים כוחות להתנגדות מול כוחות צבא האיחוד, אך מחסור בכוח אדם ובכלי נשק סיכלו את מאמציו של מור. על רקע אי יכולתו להרחיק את כוחות הצפון מצפון אלבמה, קיווה שורטר למנוע את כיבוש מוביל. במשך כל תקופת כהונתו, החזיק צי ארצות הברית כוחות במפרץ מוביל, ואילץ את ממשלת המדינה לעשות שימוש מוגבל במשאבים להגנה כנגד פלישה אפשרית מכיוון דרום.
עם התקרב מערכת הבחירות למשרת המושל של 1863, שורטר, שתמיד התנגד להרחבת סמכות הממשלה, התמודד אז עם התנגדות פוליטית הגדולה ביותר בהיסטוריה של אלבמה. רבים במדינה שרדו את המלחמה בזכות התמיכה המוגבלת שהממשלה סיפקה. אך שיקול זה לא הניע את הבוחרים להצביע עבור שורטר בבחירות לכהונה שנייה. אנשים שסברו שהממשלה עשתה יותר מדי, חברו לאנשים שסברו שהממשלה עשתה מעט מדי, ובחרו במועמד הוויגים תומאס ה. ווטס. שורטר אפילו לא ניצח במחוז הבית שלו, מחוז ברבור. עד לסיום המלחמה, הוא סייע למושל ווטס כאשר התבקש לעשות כן. לאחר המלחמה שב שורטר ליופאולה, שם הוא חידש את עיסוקו בעריכת דין.
ג'ון גיל שורטר נפטר ביופאולה ב-29 במאי 1872.
יאסנבו
יָאסֵנֵבוֹ (ברוסית: Ясенево) הוא נפה של המחוז הדרום-מערבי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה. שטח הנפה הוא 25.3665 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 178,264 תושבים (2020).
ויז'וי
ויז'וי (בהונגרית: Vizsoly) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית ויז'וי קטנה משמעותית בשנים האחרונות, מ-1,011 תושבים בשנת 1990 עד 799 תושבים בשנת 2022 (ירידה של כ-19%).
יהודי ויז'וי
יהודים התיישבו במקום בשנת 1848. והקהילה היהודית הייתה קטנה לאורך שנים ולא מנתה יותר מ-50 נפש. במקום היה בית תפילה קטן, ושוחט ששירת יישובים קטנים נוספים בסביבה.
כמה שבועות אחרי כניסת הצבא הגרמני להונגריה במרץ 1944 הועברו ארבעת המשפחות היהודיות שעדיין התגוררו בכפר לגטו קאשה שם רוכזו כל יהודי המחוז. במחצית השנייה של חודש מאי גורשו כל יושבי הגטו למחנה ההשמדה אושוויץ.
אחרי מלחמת העולם השנייה חזרו לכפר כמה ניצולים אך חיי הקהילה לא חודשו והיהודים עזבו את המקום.
אדה קישטלקי
אדה קישטלקי, (במקור רייכלינגר עד 1897, בהונגרית: Kisteleki Ede; קישטלק, 26 בנובמבר 1861 – בודפשט, 14 במאי 1931) היה סופר, משורר, עיתונאי, יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה
אדה רייכלינגר נולד במשפחה יהודית כבנם של ז'יגמונד רייכלינגר, בעל קרקעות (היה סמל במהפכת 1848 בהונגריה והתפרנס ממסחר לאחר שהתרושש ועיבד את קרקעותיו), ושל מריה אַאוּסלנדר. יכולת הכתיבה של אדה התגלתה כבר בלימודיו התיכוניים בעיר סגד. הוא זכה בפרס על שירו הקצר ששמו היה "בוטיאן העיוור" (על יאנוש בוטיאן המצביא האגדי של מלחמת העצמאות של ראקוצי). הוא השתתף במלאכת ההצלה של המבול הגדול בסגד ב-1879. לאחר מכן למד פילוסופיה ומשפטים באוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד). רייכלינגר החל את דרכו כעיתונאי בבודפשט ולאחר מכן עבר לעיר סגד. ב-1882 הצטרף למערכת של "העיתון ההונגרי" (Magyar Újság). מאוחר יותר הוא עבד עבור "חדשות פשט" (Pesti Hírlap) ולאחר מכן עבור הפשטי נפלו. הוא עבר לסגד ב-1890. מתחילת שנות ה-90 של המאה ה-19 היה עובד מערכת של "חדשות סגד" ולאחר מכן של "יומן סגד". רייכלינגר שינה את שם משפחתו לקישטלקי ב-1897.
בסגד הגיע להיות בין העיתונאים היוקרתיים ביותר בעיר, עם עמיתיו למערכת הסופרים ומשוררים ברמה לאומית בהונגריה: גזה גארדוני, אישטוואן טומורקני, פרנץ מורה ודיולה ג'והאס. גם הסופר היהודי-הונגרי שאנדור ברודי היה חברו. לאחר פרישתו הוא חי בבודפשט משנת 1920 ועד מותו שנגרם מטרשת עורקים וניוון של שריר הלב.
חייו הפרטיים
אשתו הייתה אמה קוהן (כהן) (1868–1931).
ילדיהם:
יצירתו העיקרית
רעיון האלוהות, הביטחון הדתי והפולחן היה חלק חשוב בעולמו הרוחני של המשורר קישטלקי. כל שירתו סרוגה באמונה הטהורה בתנ"ך. הוא התפלל לבריאות, לילדיו, לשלום, לחיים ארוכים, לאנושות, למולדתו, לחופש, למשפחתו. ויליאם לב (William Loew), מתרגם אמריקאי ממוצא הונגרי, תרגם את ספרו "ספר התפילות" לאנגלית. המגזין האמריקאי The Standard פרסם את דיוקנו של המשורר במסגרת דגל הונגריה ב-1912 והביא את השיר של המשורר "מותו של משה" (The Death of Moses) במלואו. מאמריו, סיפוריו ושיריו בנושאי מינהל ציבורי ואחרים פורסמו בחדשות סגד. הוא אהב לכתוב גם על נושאים פילוסופיים, דת, משפחה, אהבת מולדת ומולדת. המוטיב החוזר בשירתו הלירית היה המישור ההונגרי הגדול - על אדמותיו, בתיו עצי השיטה והצפצפה - הצפצפה המקננת. אהבת המישור הגדול הייתה חווית ילדות עבורו.
ממבחר כתביו:
הנצחה
ועדת הזיכרון הלאומית לקישטלקי הוקמה ב-1932 בראשות הרוזן קונו קלבלסברג ומיקשה מרקוש. המשורר דיולה יוהאס נפרד ממנו בשיר, ששמו היה "למשורר". ב-18 ביוני 1933 נקרא רחוב על שמו בקישטלק. המשורר התגורר ברחוב מארוש בסגד. גם שם אותו לוח משמר את זכרו כמו בכפר הולדתו קישטלק. בתו הקימה קרן בשנות ה-70, ממנה מתגמל חבר הנאמנים עבודות בהיסטוריה, תרבות ואתנוגרפיה מקומית בסגד, שמוגשות לתחרות קישטלקי.
קסלר
קֶסלֶר (בגרמנית: Kessler) הוא שם משפחה גרמני שפירושו פחח המתמחה בכלי מטבח (קומקומים, סירים וכדומה). כאשר השם הוא שם משפחה יהודי (ביידיש: קעסלער), זהו פַּטרוֹנים המבוסס על השם "קֶסֶל" (או "קיסיל"), שהוא שם חיבה של "יקותיאל" (בהגייה אשכנזית, ת|ת"ו רפה נהגית כסמ"ך).
מיטיה מורץ
מיטיה מורץ (בסלובנית: Mitja Mörec; נולד ב-21 בפברואר 1983) הוא כדורגלן עבר סלובני ששיחק בעמדת הבלם וכיום מאמן את פלורידסדורף.
קריירת מועדונים
מורץ התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל של נ.ק. מורה במדיה שיחק שנתיים. בשנת הצטרף לשטורם גראץ מליגת העל האוסטרית. תחילה שיחק בקבוצת המילואים של המועדון וב-4 באפריל 2004 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 3-1 לאוסטריה וינה.
בקיץ מורץ חתם במכבי הרצליה מליגת העל במדיה רשם 29 משחקי ליגה. בסיום העונה ירדה הרצליה ללאומית ומורץ שוחרר מהמועדון.
בקיץ הצטרף לצסק"א סופיה מליגת העל הבולגרית, ובינואר  חצה את הכביש וחתם בסלביה סופיה.
בהמשך הקריירה שיחק בפאנטוליקוס, לינגבי, דן האג, מורה 05, קייסר, רוואן באקו, הואן אנך גיה לי ובאד ראדקרסבורג.
בקיץ מונה למאמן קבוצת הנערים פאבוריטן וכעבור שנה חזר מפרישה לשחק עונה אחת עבור המועדון. בין היתר שימש כעוזר מאמן בויינרברג ופלורידסדורף, אותה הוא מאמן כיום.
קריירה בינלאומית
ב-6 ביוני 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סלובניה בהפסד 2-0 ל. לזכותו, עוד 13 הופעות בנבחרת, אותם רשם עד פברואר.
Come Over When You're Sober, Pt. 1
Come Over When You're Sober, Pt. 1 (בתרגום חופשי: בוא לפה כשאתה פיכח, מקוצר לעיתים קרובות ל־COWYS Pt. 1), הוא אלבום הבכורה של הזמר והראפר האמריקאי ליל פיפ, והאלבום היחיד שיצא לאור במהלך חייו.
הוא יצא לאור ב־15 באוגוסט 2017 על ידי AWAL. באלבום קיימים ארבעה סינגלים: Benz Truck, The Brightside, Awful Things, Save That Shit. ליל פיפ נפטר בדיוק שלושה חודשים לאחר צאת האלבום.
בעקבות מותו של הראפר ליל פיפ, האלבום Come Over When You're Sober, Pt. 1 זכה למקום 38 בבילבורד 200.
רקע
בשנת 2017, החליט ליל פיפ לעזוב את ביתו שהיה ממוקם בלוס אנג'לס, קליפורניה. מלונג ביץ' לניו יורק. אך במקום זאת, בחר פיפ לעבור ללונדון, אנגליה, תוך שימוש באזרחותו השוודית ובעזרת דרכונו השוודי, גם להישאר שם. בלונדון, הנהלת פיפ, First Access Entertainment, שעליה חתום פיפ מאז יוני 2016 סייעה לפיפ להקים בית וסטודיו בו יקליט את אלבומו.
הקלטה
הסיוע של הנהלת פיפ, נתנה לו הזדמנות ראשונה להקליט באולפן, וזו גם הייתה הפעם הראשונה ששיתף פעולה עם אנשים מחוץ למעגל חברים הקרוב שלו. הוא החל לעבוד עם רוב קוואלו ובסופו של דבר עם אסטסיו, חבר בשלישיית כותבי השירים וההפקה של Invisible Men. פיפ נהג להקליט במיקרופון שלו בבית וגם באולפן, והמיקרופון נקנה מכספו האישי במחיר של כ־800 דולר.
הצלחה מסחרית
האלבום Come Over When You're Sober, Pt. 1, הופיע לראשונה במדינה אחת בלבד, צ'כיה ב־22 באוגוסט 2017. בעקבות מותו של ליל פיפ, COWYS pt.1 נכנס ל־בילבורד 200 במקום 168 ומכר 16,000 יחידות אלבום בשבוע שלאחר מכן, והגיע לשיאו במקום 38.
אלבום המשך
לאחר מותו של ליל פיפ, המפיק שלו סמוקיאסק (אנ') גילה כי פיפ עשה עוד כמה שירים שעדיין לא פורסמו, ושנעשו במיוחד להמשך אפשרי לאלבום שכותרו Come Over When You're Sober, Pt 2. זמן קצר לאחר מותו של פיפ צייץ סמוקיאסק שהוא ופיפ עשו "מוזיקה יפה" במהלך 2017 וכי עדיין יש לו שירים שלא יצאו לאור.
בפברואר 2018 אישר סמוקיאסק בציוץ שהאלבום מגיע, אך ייצא לאור "בזמן המתאים".
במקור, זמן לא רב לאחר ההמשך של ליל פיפ לאלבום, הוא הודיע בטוויטר כי ייצא מיני־אלבום שכותרתו Goth Angel Sinner, המורכב משלושה שירים שהפיק Fish Narc. מאוחר יותר רכשה קולומביה רקורדס את השירים של פיפ אשר לא ראו יציאה לאור, כולל את המיני־אבלום, אף על פי שגרסת ההדגמה של המיני־אלבום הודלפה באוקטובר 2018. המיני־אלבום יצא לשידור חי באוקטובר 2019.
רשימת רצועות
קרדיט לכותבי השירים נלקחו מ־BMI (ברודקסט מיוזיק), קרדיט להפקה מחשבון ה־סאונדקלאוד הרשמי של ליל פיפ. (הטבלה המלאה)
מנגינה (אלבום)
מנגינה הוא אלבומה הרביעי של להקת הרוק "מוניקה סקס", שיצא ב-4 בפברואר 2011, כשהלהקה חזרה לפעולה 8 שנים לאחר הוצאת אלבומה השלישי.
הפקה
רוב שירי האלבום מתאפיינים במוזיקה מלודית אלטרנטיבית. רובם נכתבו על ידי הסולן יהלי סובול, כשיוצאי דופן הם "רמקולים" ו"אתה ללא" שכתב שחר אבן צור ו"ילד מפתח" שכתב פיטר רוט. מבין שירי האלבום זכו להצלחה "השמלה ממדריד", "מנגינה", "לפני השינה" ו"רמקולים" שיצאו כסינגלים לתחנות הרדיו השונות. השיר "השמלה ממדריד" אף צעד במשך ארבעה שבועות בראש מצעד הפזמונים השבועי של גלגלצ.
באלבום השתתפו חברי ההרכב המקורי: הסולן יהלי סובול שכתב, שר, ניגן בגיטרה והלחין את מרבית השירים, הגיטריסט פיטר רוט והמתופף שחר אבן צור. על ההפקה המוזיקלית היה אחראי עופר מאירי, שגם עיבד את השירים יחד עם חברי הלהקה. באלבום התארחו מספר מוזיקאים, כשלומי שבן, שניגן בפסנתר בשיר אחד, וקרני פוסטל, שהשתתפה בשירה בשיר "אתה ללא".
האלבום זכה להצלחה רבה, הן בהופעות והן בהשמעות הסינגלים מתוכו בתחנות הרדיו השונות.
פרס שיף
פרס שיף הוא פרס המוענק לאמן ישראלי העוסק באמנות ריאליסטית ופיגורטיבית. את הענקת הפרס יזם דובי שיף, והוא מוענק לזכר אביו חיים שיף, מלונאי ואספן אמנות מאז 2008.
הפרס כולל מענק של 10,000 דולר ותערוכה במוזיאון תל אביב לאמנות. עבודת אמנות של הזוכה בפרס נתרמת לאוסף המוזיאון.
ב-2019 נערכה במוזיאון תל אביב תערוכת העשור לציון פרס שיף, שכללה 120 ציורים של האמנים הישראלים זוכי הפרס ב-10 השנים הראשונות להווסדו.
קישורים חיצוניים
תערוכת העשור לפרס שיף: מה קורה לאמנים עם הזמן, שלומית אורן, מגזין פורטפוליו, 23.4.2019
לפורטובו
נפת לֶפוֹרְטוֹבוֹ (ברוסית: район Лефортово) היא נפה במחוז הדרום-מזרחי של העיר הפדרלית מוסקבה שברוסיה. שטחה 9.06 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 95,467 תושבים (2020).
טלי חרותי-סובר
טלי חרותי-סובר היא עיתונאית בהארץ וב-TheMarker, מרצה מן החוץ בנושא שוק העבודה בישראל במחלקה לניהול באוניברסיטת בן-גוריון.
ביוגרפיה
חרותי-סובר נולדה בדימונה. היא בעלת תואר ראשון ושני ביחסים בינלאומיים עם התמחות באמריקה הלטינית מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנים 2003–2005 סיקרה כלכלה ותיירות ב-ynet וביצעה תחקירים ב"7 ימים". בשנים 2005–2006 סיקרה את תחום היזמות ב"גלובס" וכתבה ב"ליידי גלובס". מאז נובמבר 2006 עורכת חרותי סובר את מדור שוק העבודה: ניהול יזמות וקריירה ב-TheMarker. בנוסף היא כותבת בבלוג "אישה עובדת" ב"הארץ".
במהלך עבודתה הצביעה על בעיות ניהול תקין בהסתדרות המורים, בהסתדרות הכללית, ברשת עמל, במכון הטכנולוגי חולון, במכון אבני ועוד. בנוסף היא מפרסמת סדרת כתבות מתמשכת על אישים המשתמשים בתוארי דוקטור ופרופסור באופן שאינו הולם את הכשרתם המקצועית או האקדמית. בעקבות סדרת כתבות אלו נפתחה חקירה גלויה של ראשי תעשיית התארים הפיקטיביים בישראל.
חרותי-סובר היא אמא לשני ילדים.
תגובות לחשיפותיה
בסוף 2016 פרסמה חרותי-סובר הקלטה של שיחת טלפון מאיימת שקיבלה בעקבות פרסומים בנושא המכללה הערבית בחיפה.
כמה מכתבותיה ספגו ביקורת בשל פרסום מידע שגוי, והיו שהעלו טענות על פגמים באתיקה עיתונאית.
ב-2014, בלבלה בין חבר הכנסת דאז הרב בני אלון לבין אחיו הרב מוטי אלון ופרסמה כי הוא עבריין מין מורשע בעיתון, סרטון וכתבה אינטרנטית.
עקב שתי כתבות שפרסמה הגיש ארגון נכי צה"ל שתי תביעות דיבה נגד The Marker וחרותי-סובר, ובהתאם לפשרה שהושגה פרסם העיתון הודעת תיקון טעויות והתנצלות, ללא פיצוי כספי לארגון נכי צה"ל. עקב שתי כתבות נוספות שפרסמה הגיש ארגון נכי צה"ל תביעת דיבה נוספת נגד The Marker וחרותי-סובר, וזו הסתיימה בפרסום הבהרה משותפת על ידי הצדדים, גם הפעם ללא פיצוי כספי לארגון נכי צה"ל.
תביעת דיבה שהגיש הנטרופת אלי טופר נגדה ונגד "הארץ" ועורכו אלוף בן הסתיימה בפשרה שבה חויב העיתון לתקן את נוסח הכתבה של חרותי-סובר אודותיו, וכן לשלם לו 12 אלף ש"ח.
יחסי אלג'יריה–נורווגיה
יחסי אלג'יריה–נורווגיה מתייחסים ליחסים הבילטרליים בין אלג'יריה לנורווגיה. לאלג'יריה יש שגרירות באוסלו, ולנורווגיה יש שגרירות באלג'יר.
ב-1979 היו לנורווגיה כוונות שלא מומשו לפתוח שגרירות באלג'יריה. במקום זאת, נורווגיה הקימה מאוחר יותר שגרירות בתוניסיה כדי להקל על הסכמי אוסלו.
בעשור הראשון של המאה ה-21 רצתה אלג'יריה לקנות מוצרים מהתעשייה הצבאית של נורווגיה. משרד החוץ של נורווגיה סירב לכך שלוש פעמים, ב-2004, 2007 ו-2008, עד שהסכים לכך ב-2011. ב-2013, משבר בני הערובה באתר הגז עין אמנאס גרם להרג של 5 אזרחים נורווגים. נורווגיה הציעה לשלוח כוחות מיוחדים לאלג'יריה כדי לחסל את התוקפים, אך אלג'יריה סירבה.
קרב מונס
במונס ניסו הבריטים להחזיק בקו על תעלת מונס-קונד נגד הארמייה הראשונה של הצבא הגרמני שהתקדם לעבר גבול צרפת. למרות דיווחים על כך שהבריטים לחמו היטב והצליחו להנחיל אבדות רבות לגרמנים, במידה דיספרופורציאונאלית לגרמנים העדיפים בכוחם, הם נאלצו לסגת לבסוף. עדיפותם של הגרמנים, בכמות החיילים כמו גם בציוד צבאי, יחד עם הנסיגה הפתאומית של הארמייה החמישית של צרפת שחשפה את האגף הימני של הכוח הבריטי, הכריעה את המערכה לטובת הגרמנים. אף שעל פי התכנון המקורי העדיפו הבריטים נסיגה טקטית מבוקרת שיצאה לפועל בהצלחה בתחילה, נגררה נסיגתם בהמשך במשך שבועיים שלמים והיא הביאה את הבריטים לנסיגה כוללת יותר, עד לפאתי פריז. רק שם, החלו הבריטים, בתיאום ובשיתוף פעולה עם הצרפתים, את מתקפת הנגד שהחלה בקרב הראשון על המארן.
רקע
האימפריה הבריטית הכריזה מלחמה על הקיסרות הגרמנית בתאריך 4 באוגוסט 1914, וכבר ב-9 באוגוסט חיל המשלוח הבריטי החל להתפרש בצרפת. במונחים של צבאות של מעצמות אירופיות חיל המשלוח היה קטן מאוד בגודלו. בתחילת הקרבות הצבאות הצרפתי והגרמני מנו כמליון חיילים והתחלקו לחמש ושמונה ארמיות בהתאמה. לעומתם הבריטים נכנסו למלחמה עם 80,000 חיילים בהתחלה, שהתחלקו לשני גייסות. מצד שני, בעוד הצבאות הגרמני והצרפתי היו ברובם חיילים בשירות חובה, הכוח הבריטי היה מורכב כולו מחיילים מקצועיים, מתנדבים בעלי ניסיון צבאי. כפועל יוצא סביר להניח שהצבא הבריטי היה המיומן, המאומן והמאוזן ביותר באירופה בשנת 1914. חיילי הצבא הבריטי עברו אימונים שהדגש העיקרי שלהם היה קליעה למטרה. חייל בריטי ממוצע מסוגל היה לפגוע ממרחק של 300 יארד (קרוב ל-270 מטר) במטרה בגודל אדם 15 פעמים בדקה מנשק מסוג לי אנפילד. ליכולות אלה היה משקל רב בהצלחת חיל המשלוח הבריטי בקרבות שנערכו בשנה הראשונה ללחימה. קרב מונס היה חלק מהמערכה על הגבולות, במהלכה התנגשו כוחות מעצמות המרכז ומדינות ההסכמה לאורך גבולות צרפת, עם גרמניה ובלגיה. הכוח הבריטי הוצב באגף השמאלי של הכוחות הלוחמים לצד מדינות ההסכמה שנמשך מחבל אלזס-לורן במזרח ועד למונס ושרלרואה בדרום בלגיה. הצבת הכוח הבריטי כחלק מהאגף הצרפתי שמה את חיל המשלוח היישר בדרכה של הארמייה הראשונה של הקיסרות הגרמנית, שהייתה על פי תוכנית שליפן "הסנוקרת הימנית" שאמורה הייתה להשמיד את הכוח של מדינות ההסכמה בחזית זו. למרות גודלו, חיל המשלוח תפס תפקיד חשוב ביותר בהדיפת הכוח הגרמני ובמניעת איגוף כוחות מדינות ההסכמה על ידי הכוח הגרמני.
הבריטים הגיעו למונס ב-22 באוגוסט. ביום זה הארמייה החמישית של צרפת שהוצבה מימין לכוח הבריטי הייתה בעיצומם של קרבות קשים בסמוך לשרלרואה עם הארמיות השנייה והשלישית הגרמנית. לבקשת מפקד הארמייה החמישית, הגנרל שארל לנרזאק, מפקד חיל המשלוח, פילדמרשל ג'ון פרנץ' הסכים להחזיק את קו תעלת מונס-קונד למשך 24 שעות כדי לעצור את התקדמות הגרמנים ולמנוע מהם לאגף ולסכן את האגף השמאלי של הכוח הצרפתי.
התקיפה הראשונית
הקרב שנמשך יום אחד נפתח בזריחה ביום 23 באוגוסט 1914, בהפגזה של חיל התותחנים הגרמני נגד הכוח הבריטי. הגרמנים שהבינו שהעמדה החלשה ביותר בה יכלו להיות הבריטים הייתה על שלוחת התעלה בה עמד הכוח הבריטי בהתחלה. לכן מיקדו הגרמנים את התקפותיהם על הבריטים באזור זה. ב-9:00 בבוקר, ההתקפה הראשונה של חיל הרגלים הגרמני יצאה לדרכה, כשהגרמנים התאמצו להתקדם ולעבור בכל מחיר את 4 הגשרים שעמדו מעל שלוחת התעלה. 4 גדודים גרמניים תקפו את גשר נימי ונתקלו בהתנגדות של פלוגה בריטית אחת שהשתייכה לגדוד הרביעי של הצבא הבריטי וצוות אחד שאייש מכונת ירייה בפיקוד סגן מוריס דיז. הכוח הגרמני התקדם בצפיפות רבה והיווה מטרה קלה עבור הצלפים הבריטים. על פי הדיווחים הבריטים הגיעו לפגיעות ממרחק של קרוב לקילומטר. הבריטים הצליחו לפגוע בכח הגרמני בקלות בעזרת אש צלפים, מכונות ירייה וארטילריה בהיקף שגרם לגרמנים לחשוב שהם עומדים מול סוללה של מכונות ירייה.
בתום התקיפה הכח הגרמני נהדף אחרי שספג אבדות כבדות. הגרמנים הבינו שחולשתם העיקרית הייתה בכך שהכח שלהם תקף והתקדם בצפיפות הם תקפו שוב, והסתדרו בצורה שונה, במרווחים גדולים. לתקיפה זאת היו תוצאות לזכות הגרמנים משום שהפעם לבריטים היה קשה להסב אבדות רבות לכוח הגרמני העדיף משמעותית בגודלו. לכן הכוח הבריטי הקטן נדחק במהרה לעמדות בו הוא נאלץ להגן על מעברי התעלה. הגדוד הרביעי שהגן על שני גשרים, נימי וגלין הצליח לעמוד במתקפה הגרמנית רק בזכות תגבורת שהגיעה והצטרפה לקו בו החזיקו ובפרט בזכות הגבורה ומאמץ הלחימה של שני החיילים שאיישו את מכונות הייריה. בגשר נימי, דיז אייש את מכונת הייריה אחרי שחיילים מיחידתו נהרגו והמשיך לירות גם אחרי שנפגע מאש הגרמנים יותר מפעם אחת. אחרי שנפצע בפעם החמישית הוא פונה לאוהל המרפאה בו הוא מת מפצעיו. בגשר גלין, טוראי סידני גודלי בלט ביכולתו במשך כל אותו יום כשאייש והפעיל את מכונת הייריה השנייה והמשיך לאייש אותה גם במהלך נסיגתו של הכוח הבריטי, כדי להגן על הכוח הנסוג בתום הקרב. הוא נכנע ונלקח בשבי לא לפני שהספיק לפרק את מכונת הייריה ולזרוק את החלקים לתעלה כדי למנוע את נפילתה לידי הגרמנים. שני חיילים אלה היו הראשונים שקיבלו את עיטור צלב ויקטוריה במלחמת העולם הראשונה (סגן דיז קיבל את העיטור לאחר מותו).
מימין לפוסילירים המלכותיים לחמו בגרמנים גדוד 4, רגימנט מידלסקס וגדוד 1, רגימנט גורדון היילנדרס. הם גם נדחקו לפינה על ידי הכוח הגרמני העדיף בגודלו וספגו אבדות כבדות. הם קיבלו תגבורת מהרגימנט האירי המלכותי שגויס על תקן של כוח מילואים ובזכותו, כמו גם בזכות סיוע ארטילרי הם הצליחו לשמור במהלך אותו בוקר על שליטתם בגשרים. בשלב זה הגרמנים הרחיבו את התקפתם ופגעו בכוחות הבריטיים שהתמקמו ממערב לשלוחה על התעלה. הגרמנים הצליחו להתקדם בקלות בזכות חסותו של חורש של עצי אשוח הגדל מצפון לתעלה והסבו אבדות כבדות לגדודים הראשון והשני בעזרת ירי מקלעים ומכונות ירייה. אף על פי כן בתום סבב קרבות זה המשיכו הבריטים להחזיק בתעלה.
הנסיגה
בשעה 3 אחר הצהריים הגדוד השלישי הבריטי קיבל פקודה לסגת מהשלוחה לעמדות במרחק לא רב שנמצאו מדרום למונס. הבאה לסגת הייתה הדיוויזיה ה-5 ועד לשקיעת השמש הקורפוס השני כבר התמקם על קו הגנה חדש שנפרש על 5 כפרים באותה הסביבה. בשלב זה הגרמנים כבר הקימו גשרים צפים מעל התעלה והמשיכו להתקדם בכח גדול לעבר העמדות שתפסו הבריטים. כמו כן הגיעו שמועות על נסיגתה של הארמייה החמישית של צרפת, מה שחשף לחלוטין את האגף הימני של הכוח הבריטי. בשעה 2 בליל 24 באוגוסט הקורפוס ה-2 קיבל פקודה לסגת לתוך שטחה של צרפת על מנת לתפוס קו הגנתי באזור ולנסיין ומובז' בסמוך לגבול הבלגי.
הפקודה הפתיעה את הקורפוס השני והם נאלצו לסגת תוך כדי לחימה נגד הגרמנים שהתקדמו בקצב. הגנרל סמית'-דוריאן הציב את הדיוויזיה ה-5 של הקורפוס השני שהשתתפה פחות בלחימה ביום הקודם בתפקיד הגנה על הכוח הנסוג. הדיוויזיה לחמה בהצלחה ויחד עם אש התותחים הצליחה להסב אבדות כבדות לגרמנים. הגרמנים הגיבו בהפגזה על הכפר דבראק ובשעה 10 בבוקר חיל הרגלים של הקורפוס הגרמני ה-3 תקפו את הבריטים. שוב, הפעם כיוון שהגרמנים התקדמו בטורים הבריטים הצליחו לפגוע בכמויות מאוד גדולות של חיילי אויב תוך זמן קצר. במשך השעתיים הבאות הכוח הבריטי, אף על פי שהמשיך לספוג אבדות, הדף כמתוכנן את הגרמנים ולבסוף נסוג בהצלחה לסן ואסט.
בקצה השמאלי של הכוח הבריטי הגרמנים ניסו לאגף את החטיבות ה-14 וה-15 של הדיוויזיה ה-5 והצליחו ללחוץ אותם עד לרגע בו קראו הבריטים לסיוע של חיל הפרשים. דיוויזיית הפרשים השנייה יחד עם הסוללה ה-119 וסוללה L של חיל התותחנים נשלחו לסייע להם. הפרשים שירדו מהסוסים כדי להילחם, בסיוע התותחנים הצליחו לסוכך על האוגדות הלוחמות ולאפשר להם לסגת בטחה לאחר 4 שעות של לחימה אינטנסיבית.
סיום הקרב ותוצאותיו
בערב 24 באוגוסט נסוגו הבריטים בהצלחה לקווים המתוכננים בוולנסיין ובדרך למובז', אך שם לא נפסקה הנסיגה. בהתחשב בעדיפות הכמותית של הארמייה הראשונה של הגרמנים, ועקב נסיגת הצרפתים, לא נותרו ברירות רבות לכוחות חיל המשלוח. הקורפוס הראשון נסוג ללנדרסי, והקורפוס השני ללה קאטו, עמוק יותר לתוך שטח צרפת. בהמשך מהלך האירועים הוביל אל הנסיגה הגדולה למארן שנמשכה קרוב לשבועיים, ובמהלכה עברו הכוחות הבריטים והצרפתים מהחזית אל עומק העורף הצרפתי, מעל 400 קילומטר. במהלך שבועיים אלה היו לבריטים כמה היתקלויות עם הגרמנים שהצליחו לרדוף אחריהם ולהגיע קרוב לכוחות הנסוגים מה שהוביל לקרבות תוך כדי נסיגה, בין היתר קרב לה קאטו ב-26 באוגוסט, וקרבות באטרה ב-27 באוגוסט ובנרני ב-1 בספטמבר.