cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יגור ברוייב
פרסום
הוא החל לצבור פופולריות לאחר שחרורו של הסרט "גמביט טורקי" על פי הרומן מאת בוריס אקונין, שם גילם את התפקיד הראשי: אראסט פנדורין. הוא נהג לשתף פעולה עם התיאטרון "המרכז לדרמה ובימוי" של אלכסיי קזנצב ומיכאיל רושצ'ין.
הוא התנגד להגבלות על אנשים שאינם מחוסנים מפני הקורונה בשנת 2021, כאשר השווה מצב זה לאפליה כנגד יהודים ברייך השלישי, מה שגרם לסערה ציבורית רבה.
תחביבים
הוא עוסק באייקידו, אוהב פשטידות אוסטיות ורכיבה על סוסים.
רוקסן פרז
קרלה גונזלס (באנגלית: Carla Gonzalez; נולדה ב-5 בנובמבר 2001) הידועה יותר בשם הבמה שלה, רוקסן פרז היא מתאבקת אמריקאית, המופיעה בארגון ההיאבקות WWE בתוכנית NXT. היא אלופת זוגות הנשים של NXT לשעבר. בנוסף, היא מוכרת בשל תקופתה בארגון ההיאבקות Ring of Honor, שבו הופיעה תחת שם הבמה רוק-סי ובו הייתה אלופת הנשים הראשונה של ROH.
ארגונים עצמאיים ו-Ring of Honor (2018–2022)
גונזלס החלה להתאמן כבר בגיל 13 וכעבור שלוש שנים, היא החלה להתאמן תחת הדרכתו של חבר היכל התהילה של ה-WWE, בוקר טי. קרב הבכורה שלה הגיע בשלהי שנת 2018 תחת שם הבמה רוק-סי במסגרת ארגון ההיאבקות של בוקר טי, Reality of Wrestling. שם הבמה שלה נגזר מהמתאבק דה רוק, אותו הגדירה כהשפעה עליה בתחילת הקריירה. רוק-סי העבירה את שנותיה הראשונות עבור ארגוני היאבקות במדינת טקסס, כשהמוכר ביניהם הוא ROW, בו כיהנה פעם אחת כאלופת מחלקת היהלומים.
בשנת 2021, היא החלה להופיע עבור ארגון ההיאבקות Ring of Honor. היא נטלה חלק בטורניר על אליפות הנשים של ROH בו הגיעה למעמד הגמר. באירוע Death Before Dishonor XVIII, שנערך ב-12 בספטמבר, היא התמודדה מול מירנדה אליז ואף ניצחה אותה והפכה לאלופת הנשים הראשונה בתולדות הארגון, כאשר היא בת 19 בלבד. היא שמרה על התואר מול ווילו נייטינגייל במסגרת האירוע Final Battle, שנערך ב-11 בדצמבר. ב-13 בינואר במסגרת פרק של התוכנית !Impact של ארגון ההיאבקות Impact Wrestling, היא הפסידה את אליפות הנשים של ROH לדיאונה פוראזו בקרב שהונחה בו גם אליפות Reina de Reinas של ארגון ההיאבקות AAA בה החזיקה פוראזו.
WWE (2022–היום)
במרץ 2022, דווח שגונזלס חתמה על חוזה פיתוח במותג NXT, המשמש כמותג הפיתוח של ה-WWE תחת שם הבמה רוקסן פרז. פרז רשמה את קרב הבכורה שלה ב-WWE ב-15 באפריל בפרק של התוכנית NXT Level Up, שבו גברה על סלואן ג'ייקובס. ארבעה ימים לאחר מכן, היא ניצחה את ג'ייסי ג'יין במסגרת הפרק השבועי של התוכנית NXT. בחודשי מאי ויוני, פרז השתתפה בטורניר פריצת הנשים של NXT, כשהגיעה עד לגמר, בו גברה על טיפאני סטרטון. כתוצאה מכך, הוענקה לה ההזדמנות להתמודד על אליפות נשים לבחירתה. בפרק הספיישל המסיבה האמריקאית הגדולה, שנערך ב-5 ביולי, פרז ביחד עם קורה ג'ייד ניצחו את טוקסיק אטרקשן (ג'יג'י דולין וג'ייסי ג'יין) וזכו באליפות זוגות הנשים של NXT. שבוע לאחר מכן, פרז פדתה את ההזדמנות לקרב על אליפות הנשים של NXT, בה החזיקה מנהיגת קבוצת טוקסיק אטרקשן, מנדי רוז. לעומת זאת, ג'ייד בגדה בשותפתה וגרמה לפרז להפסיד בקרב על התואר. בפרק העוקב של התוכנית, ג'ייד השליכה את חגורת אליפות הזוגות לפח וכתוצאה מכך, ארגון ה-WWE הכיר בפרז כאלופה היחידה, שהחזיקה בתואר הזוגות. ב-26 ביולי, פרז ויתרה על ההחזקה באליפות הזוגות ובשל החלטתה, התואר נותר ללא אלופות. מעשה של ג'ייד הוביל לקרב בין השתיים ב-16 בפרק הספיישל Heatwave, שבו ג'ייד יצאה עם ידה על העליונה. ב-4 באוקטובר, קרב נשקים נקבע בין פרז לג'ייד לאירוע Halloween Havoc. השתיים הסכימו להתניה שלפיה כל אחת תבחר ליריבתה, יריבה מהארגון. פרז הופיעה לראשונה ברוסטר הראשי ב-14 באוקטובר במסגרת פרק של התוכנית סמאקדאון, שבו היא בחרה את ראקל רודריגז כיריבתה של ג'ייד. השתיים איחדו כוחות מאוחר יותר עם שוטצי בהפסדן לקבוצת Damage CTRL (ביילי ואלופות זוגות הנשים של ה-WWE, דקוטה קאי ואיאו סקיי). ב-18 באוקטובר בפרק של התוכנית NXT, פרז הפסידה לריאה ריפלי, אותה ג'ייד בחרה בשבילה במסגרת ההתניה שנקבעה מראש. ארבעה ימים לאחר מכן באירוע Halloween Havoc, פרז ניצחה את ג'ייד. באירוע Deadline, שנערך ב-10 בדצמבר, פרז ניצחה באתגר האיירון סורבייבר וכתוצאה מכך הפכה לטוענת לכתר לאליפות הנשים של המותג. שלושה ימים לאחר מכן בפרק של התוכנית NXT, היא ניצחה את מנדי רוז וזכתה באליפות הנשים של NXT.
תל אבו הואם
תל אבו הַוַּאם ("הואם" הוא כינוי למין ציפור) הוא תל עתיק בדרום מפרץ חיפה. על התל נמצאו שרידי יישוב ששימש כעיר נמל וכמרכז מסחרי חשוב בתקופת הברונזה המאוחרת, בתקופת הברזל ובתקופה הפרסית־הלניסטית בארץ ישראל. ההתיישבות בתל לא הייתה רציפה, ובחפירות ארכאולוגיות נמצאו פערים התיישבותיים בין שכבות ארכאולוגיות המצביעים על תקופות שבהן האתר היה נטוש, ולאחר כמה מאות שנים נבנה מחדש.
התל הנמוך, שבמשך השנים הוסר חלקו העליון ומדרונותיו כוסו בעפר, שוכן בתחומי חיפה מדרום לוואדי סלמאן ולאזור שפך נחל קישון לים התיכון, במרחק 1.5 קילומטר מחוף מפרץ חיפה. גובהו במקור היה כשמונה מטרים (גובה ראש התל לפני תחילת עבודות הפיתוח באזור) ושטחו אינו ידוע במדויק. היום שוכן על התל מבנה של חברת החשמל שיסודותיו נחפרו לתוך התל, וכן מספר מעמודי גשר הכניסה של כביש 22 לעיר התחתית של חיפה.
הצעות לזיהוי האתר
הארכאולוג יוחנן אהרוני הציע לזהות את תל אבו הואם כ"לבנת", המוזכרת בספר יהושע, י"ט כ"ו:, בתיאור גבולה הדרומי של נחלת שבט אשר. הצעה נוספת של בנימין מזר ושמואל קליין הייתה לזהות את היישוב כ"צלמונה" הנזכרת במקורות חז"ל, ובתקופה הצלבנית כונתה פלמריה (Palmarea).
זיהוי נוסף הוא עם היישוב חֶלְבָּה (חלבת, או חֶבֶל) המוזכר בספר שופטים בין ערי עמק עכו:, וכן בספר יהושע:.
התל תועד על ידי מגלה הארצות והסופר היווני סקילקס איש קריאנדה שערך מסע באזור במאה ה־6 לפנה"ס.
מיקום התל
בשל מיקומו האסטרטגי של היישוב, התפתח במקום מרכז סחר חשוב בתקופת הברונזה המאוחרת, והיישוב המשיך להתקיים גם בתקופת הברזל ועד התקופה הפרסית והתקופה ההלניסטית. רכס הכרמל סיפק לאתר הגנה טבעית מרוחות, ומיקומו על חוף הים התיכון וסמוך לשפך הקישון איפשרו מעגן לספינות, וכן כנקודת מוצא לאחד מנתיבי הסחר היבשתיים העיקריים שחצו את ארץ ישראל לרוחבה, ממערב למזרח. קרבתו של האתר לדרך הים, נתיב המסחר העיקרי שעבר בארץ ישראל בתקופת הברונזה המאוחרת ובתקופת הברזל, הוסיפה לחשיבות האתר.
שינויים באזור התל
אופיו של התל עוצב והושפע על ידי שינויים גאולוגיים וטקטוניים ששינו את קו החוף, כמו גם על ידי שינויים גאו־פוליטיים באזור מזרח הים התיכון.
אזור התל השתנה עד לבלי הכר מתקופת ההתיישבות הקדומה בו ועד המאה ה־21. בסוף המאה ה־19 נחשף האזור לעבודות פיתוח ולתעשייה, קו החוף שונה לצורכי נמל חיפה המודרני, ועל התל עצמו נבנו מתקנים של חברת החשמל ושל חברות דלק וגז. עבודות הפיתוח הובילו לחפירות שנערכו במקום בשנת 2001. ריבועי החפירה לא היו רציפים. בשל אופיים האקראי של הנתונים הגאוגרפיים שנאספו בחפירות השונות, מופה כל התל מחדש על בסיס מפות היסטוריות, שהעיקרית שבהן היא מפה טופוגרפית מפורטת של מפרץ חיפה שהכין בשנות ה־20 של המאה ה־20 המודד יוסף טריידל (Joseph Treidel) ומתעדת את הטופוגרפיה של עמק זבולון. בעשור השני של המאה ה־21, המפה נמצאת בארכיון הציוני המרכזי.
במחקרים ארכאולוגיים התברר כי בעת העתיקה עבר קו החוף, שבימיינו נמצא במרחק כ־1.5 ק"מ מהתל, סמוך מאוד לשולי היישוב, וכי באלף ה־2 לפנה"ס שכן האתר בלב אסטואר הקישון. האזור סבל מהצפות ימיות חוזרות ונשנות וכן מהצפות של נחל הקישון וואדי סלמאן. הארכאולוגית ז'קלין בלנסי שחפרה בתל, שיערה שבתקופת הברונזה המאוחרת היה התל אי מוקף מי ים, והגישה אליו הייתה בכלי שיט. על פי ממצאי המחקר הסתבר שתושבי התל נאבקו בהצפות על ידי בנייה של קירות תמך כבר בתקופת הברונזה המאוחרת ב. קירות אלה נראו כבר בשכבה V בחפירה של המילטון. קירות אלה נחשפו שנית בחפירות בלנסי וארצי בשנת 1985. בתחתית הקירות נמצאו בלוטי ים בגובה 42 ס"מ. בנוסף, נמצאו בתל עצמות דגים, עוגנים וכלי קרמיקה שיובאו למקום בתקופת הברונזה המאוחרת. ניתן להניח שבתקופה זאת הגיעו המים לקירות התמך. שינויים בנוף הטבעי הובילו למספר שינויים ארכיטקטוניים בתקופת הברונזה המאוחרת. בתקופה זאת שימש התל כמרכז סחר בינלאומי אשר שירת את אזור מזרח הים התיכון.
אזור מפרץ חיפה כצומת יבשתי וימי – רקע היסטורי
ארץ ישראל נכבשה במחצית המאה ה־16 לפנה"ס, תקופת הברונזה המאוחרת א, בידי פרעוני השושלת ה־18 והחל בה תהליך של כיבוש קולוניאלי מצרי שהגיע לשיאו במאה ה־14 לפנה"ס בימי השושלת ה־19, והטביע את חותמו על תרבות האזור לדורות רבים. האזור היה במשך 300 שנים תחת שלטון מצרי ישיר. שלטון זה יצר זיקה הדוקה בין מצרים לפרובינציית כנען.
במסגרת ארגון השלטון המצרי נעשו הערים עזה, יפו, בית שאן ואפק למוקדי שלטון מצרי. מערכת מרכזי ממשל מצרי נוסדה במאה ה־15 לפנה"ס, בידי תחותמס השלישי, בעקבות ניצחונו בקרב מגידו והיא התקיימה בכל ימיה של השושלת. באמצעות מנגנון פקידים מצומצם ויחידות צבא מועטות עלה בידי מצרים לקיים את שלטונה. ערי הממלכה היו מפורדות ומפוצלות ולא סיכנו את האחיזה המצרית בכנען.
לשלטון המצרי היה אינטרס לאפשר המשך קיום לערים לאורך דרך הים, וזאת כדי שיוכלו לספק למצרים מזון וחומרי גלם שונים, וכן לשמש כנקודות שליטה על הנתיבים האסטרטגיים ללבנון וסוריה.
לאורך חוף הים של כנען התקיימה שרשרת ערים ששכנו על דרכי השיירות המצריות, בהן ערי הנמל המרכזיות יפו ודור, וערים קטנות יותר כמו עתלית ושקמונה. בערים אלה נמצאה עדויות קרמיות לסחר עם קפריסין, עם העולם המיקני ועם מצרים. דרך הים הגיעה עד אזור המפרץ, ומשם התפצלה לשני נתיבים: נתיב אחד המשיך ישירות צפונה דרך עכו, והנתיב השני פנה מזרחה דרך תל מעמר, תל קשיש ויקנעם, לכיוון מגידו. הנתיב ממפרץ חיפה לכיוון עמק יזרעאל עד "תל קשיש" עבר לאורך תוואי נחל הקישון. על פי אבנר רבן, היו נחלי החוף עבירים לכלי שיט ולכן עוירו לאורך נתיבם בדומה לצמתים בדרכי היבשה. ערי החוף עסקו ביצוא וביבוא של תוצרת חקלאית ומוצרי יוקרה מפנים הארץ ואליה. מיקומן של ערי החוף היה קשור בהתאמה לתוואי הנחלים אשר חצו את מישור החוף בדרך אל הים.
היישוב ששכן על תל אבו הואם, ניהל קשרי מסחר ענפים עם העולם הכנעני החופי שמצפון, כגון ערי המסחר צור, צידון, אוגרית, גבל ואללח'. ממצא קטן בתל מצביע אף על קשרי מסחר שמגיעים עד טרויה.
סקרים וחפירות באזורים שמסביב לתל
כבר בתחילת המאה ה־20 נערכו בתל ובסביבתו סקרים ארכאולוגיים וגאולוגיים. התפשטות אזור נמל חיפה ועבודות הפיתוח להקמתו אילצו את מחלקת העתיקות של ממשלת המנדט הבריטי לבצע שורת חפירות הצלה באזור, שהראשונה בהן נערכה בשנת 1922.
החפירה הארכאולוגית הראשונה בסביבת התל נעשתה בשנת 1922 על ידי הארכאולוגים פיליפ לנגסטף אורד גיא וג"מ פיצג'רלד. בחפירה זאת נחפרו שבעה קברים מתקופת הברזל, באזור שהתגלה כבית קברות קדום, אשר לדעת החופרים היה קשור ליישוב שהוקם בתל.
בשנת 1930 נערכה בדיקה נרחבת על ידי ג' ברמכי (D.C. Baramiky) וא' וילנסקי (A. Vilensky), שהתמקדה בשכבות A–D.
החפירות המוקדמות
החפירה הארכאולוגית הראשונה בתל נעשתה בשנת 1932 בידי מחלקת העתיקות של ממשלת המנדט הבריטי, בראשות רוברט ויליאם המילטון. החפירה נמשכה שלוש עונות. המילטון מצא גבעה בגובה שבעה מטר על שטח של כשבעה דונם שחציו נפגע מחפירות שוד. המילטון חפר את התל כפי שמצא אותו. הניתוח הסטרטיגרפי שלו כלל חמש שכבות ארכאולוגיות:
שתי חפירות הצלה נערכו במאה ה־20. בשנת 1952 נערכה חפירת הצלה בבית הקברות מטעם אגף העתיקות והמוזיאונים בראשות עמנואל ענתי ומשה פראוסניץ. רוב בית הקברות נהרס בשל סחף שכבת הקרקע העליונה. בחלק שלא נהרס נמצאו 11 קברים. החפירה השנייה, בראשות ענתי ויעקב עולמי, נערכה בשנת 1963 בתל עצמו.
באמצע שנות ה־80 של המאה ה־20 נערכו באתר סקירות נוספות ללימוד השינויים הגאומורפולוגיים על ידי אבנר רבן ויצחק גלנטי מאוניברסיטת חיפה.
עונת חפירות 2001–2002
בחודשים יולי–אוקטובר של שנת 2001 נערכו במקום חפירות הצלה מטעם רשות העתיקות ואוניברסיטת חיפה בראשותה של פרופסור מיכל ארצי. בחפירה השתתפו גם שלום ינקלביץ מהמכון ללימודי ים ע"ש ליאון רקנאטי באוניברסיטת חיפה ועוזי עד מרשות העתיקות. החפירה בוצעה לקראת הקמת עמודים לגשר שהוא חלק מנתיבי המפרץ העובר במקום. החפירה התנהלה בשוליים הצפוניים של התל (מחוץ ליישוב המבוצר). אזור זה לא נחקר על ידי המילטון מכיוון שהיה שטח בנוי. החפירה מומנה על ידי חברת "יפה נוף" שבבעלות עיריית חיפה. במחקר שולבו גם נתונים מחפירות קודמות. תוכניות החפירה כללו 12 ריבועים של 5X5 מטר. בסופו של דבר נחפרו רק 6 ריבועים, אך רק בארבעה מהם נמצאו ממצאים ארכאולוגיים. המקומות שנחפרו היו האזורים שבהם היו אמורות להיבנות אומנות עבור הגשר ותעלה להנחת צינור ביוב תת־קרקעי.
אשר ברש
תולדות חייו
ברש נולד לרייזל בת הרץ רובינשטיין, קרובה למשפחת הצדיק מבלז, ונפתלי הרץ ברש, סוחר תבואות, ממשפחת רבנים ודיינים, בעיירה לופאטין (Łopatyn, Лопатин) בגליציה המזרחית, אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, בימינו באוקראינה. למד ב"חדרים", בבית המדרש ובבית ולפני היותו לבר-מצווה גמר את בית הספר הממשלתי ששימש בשלוש לשונות: פולנית, גרמנית ורותינית. מנהלת בית הספר עוררה בו עניין בספרות הפולנית. ספרי הקריאה הראשונים שלו בעברית היו מתקופת ההשכלה וכעבור זמן הכיר גם את הספרות העברית החדשה. מגיל רך היה חורז חרוזים וכותב סיפורים ומחזות בעברית וביידיש וקצת בגרמנית ופולנית, ובגיל י"ד היו כבר תחת ידו "קובצים" של "כתבים" מועתקים יפה בפנקסים קטנים מכורכים בעצם ידו.
תל אבו הואם
הבעיות הטכניות בחפירה
החפירה נחשבה לבעייתית. היא בוצעה באמצעו של כביש סואן, והיה חשש מזעזועים שיגרמו כלי הרכב הכבדים לדפנות ריבועי החפירה. בעיה נוספת שדרשה פתרון הייתה העמקת ריבועי החפירה עד מתחת למפלס פני הים, וכן סכנת הצפה במי תהום.
אשר ברש
תולדות חייו
הוא וכמה מחבריו יסדו מעין אגודה והיו מחליפים מכתבים עם גדולי התנועה הציונית.
תל אבו הואם
הבעיות הטכניות בחפירה
כדי למנוע זרימת מי תהום לריבועי החפירה הוחדרו שיגומים לעומק ועל ידי כך התאפשרה חפירה סטרטיגרפית לעומק של 1.5 מטרים מתחת לפני הים. צידי הריבועים דופנו בלוחות מתכת אשר ירדו לעומק שלושה מטרים מתחת לפני הקרקע במטרה למנוע את התמוטטות קירות הריבועים וחדירת מי תהום. כאשר החפירה העמיקה מתחת לפני הים הופעלו משאבות מים.
אשר ברש
תולדות חייו
בגיל 17 עבר ללבוב, שם התחבר עם חנוך ילון שהיה לו חונך ודרכו הושפע מאליעזר מאיר ליפשיץ. ברש שלט ברמת שפת-אם בפולנית, גרמנית, אוקראינית, יידיש ועברית וכתב סיפורים ומחזות בעברית וביידיש. בתחילה פרסם כמה שירים וסיפורים (הומוריסטים בעיקר) ביידיש בעיתון היומי "טאגבלאט", בשבועון "דער יידישער ארבייטער", ובמאספים ספרותיים שונים. בחורף תרס"ח (1908-1907), לקח ממנו י"ח ברנר שבא אז אחרי הפסקת "המעורר", מלונדון ללבוב, כמה שירים בפרוזה קטנים וקלי-ערך ושלחם לדוד פרישמן עבור המאסף השני של "ספרותי" שיצא בעריכתו בוורשה, השירים נדפסו שם, וסיפרו הראשון "תנאים" נדפס בכתב העת השילוח בשנת תרס"ט.
תל אבו הואם
הממצאים בחפירה
אזור המחקר היה בשולי התל, בקרקעית מעגן ובסביבת מי ים רדודים. בחפירה הוגדרו ארבע שכבות נפרדות: Va–Vd. כל שכבה כללה אופק של קרקעית ים רדוד, עשירה בממצא, והמילויים הקשורים אליה. בשכבות הקדומות Vc–Vd נמצאו באתרן קונכיות של מים רדודים. בשכבה Vd הן נמצאו מעל הארכיטקטורה, ולכן הן מעידות על עלייה במפלס פני הים באתר. בין שכבה Va לשכבה Vb שתחתיה, נמצא סלע חוף המעיד שמפלס פני הים היה גבוה ממפלסו בשנות האלפיים, והגיע עד מרגלות התל. השכבות נמצאו נוטות בשיפוע לכיוון דרום־מזרח. שיפוע זה היה הפוך וחריף בהרבה מהשיפוע שתיעד טרידל במפתו. אינטרפולציה של שכבה Vd מראה כי היה במקום אגן או אפילו חפיר. כמויות הקרמיקה המועטות בשכבה Va מייצגות צמצום בשטח המעגן. ניתוח סטרטיגרפי של החפירה, גילה כי הצפות ימיות והשקעת סחף על ידי הקישון הציפו את היישוב בתקופת הברונזה המאוחרת, וגרמו לנסיגה של היישוב לראש התל.
רוב ריבועי החפירה העלו ממצא אדריכלי מועט וכמות רבה מאוד של ממצא קטן, רובו מתקופת הברונזה המאוחרת ב. ריבועי החפירה הצביעו על הרבדה גאומורפולוגית שנבעה משינויים ביחסי ים־יבשה והצפות חוזרות ונשנות של האתר. מהחפירות עולה כי תושבי המקום ניסו בחלק מהאזורים לייצב את הקרקע בעזרת שכבות אבנים שביניהן התגלו מצבורים רבים של חרסים. חלק מהחרסים היו מקומיים לתל ולאזור. כלים רבים שנמצאו הם בעלי טיפולוגיה וחומר לא מקומי. חלקם כלים מיובאים באיכות גבוהה, וחלקם כלים פשוטים לשימוש יומיומי, אשר, לפי השערת החופרים, נזרקו בזמן העגינה על ידי הספנים. בחלק מהלוקוסים שבאתר נמצאה שכבה של 20 ס"מ שברי ארגמונים (כ־12,400 פריטים) המהווים עדות לתעשייה חופית, וכן כמויות אבנים אשר שימשו כנראה כאבני ניטלה (מטען אבנים ששימש לייצוב ספינות), ומוצאן כנראה מקפריסין במזרח, דרך חופי לבנון וסוריה, ועד ארצות הים האגאי במערב.
אשר ברש
תולדות חייו
בגיל 25 שנים, באביב תרע"ד (1914) עלה לארץ ישראל, דרך בוקובינה. לאחר שעבר את הארץ לארכה ולרוחבה התיישב בתל אביב, ובה נשא לאשה את אולגה לבית ליפבסקי. מראשית בואו לארץ השתתף בקביעות בשבועון "הפועל הצעיר", שהיה אז הבמה הספרותית בארץ, בירחון "מולדת" (גם ערך כמה מחוברותיה), ובימים שברנר ערך את המדור הספרותי ב"האחדות" פרסם גם שם כמה דברים.
תל אבו הואם
תקופת הברונזה המאוחרת
באתר נמצאו מבני ציבור בלבד. בצידו המזרחי של התל, נמצא מבנה ציבור (מבנה 50) אשר זוהה על ידי המילטון כמקדש. המבנה הוא מבנה אורך רַבוע, שמידותיו 11X7.5 מטר, וכלל אולם יחיד עם תוספת קטנה לכיוון מזרח ושימש כאזור המקודש. בכניסה למבנה נמצאה אבן מפתן. רצפת המבנה הייתה רצפת עפר עם עמוד במרכזה. מעל מקדש זה (בשכבה שמעליו) נמצא מקדש נוסף (מבנה 30), שהמשיך את האוריינטציה הכללית של הבניין שמתחתיו, תוך ניצול חלקי של הקירות כבסיס לבנייה. סמוך לחדר זה בפינה הצפון־מזרחית של הבניין, התגלה עמוד אבן עגול ונמוך ועליו כותרת מלבנית.
אשר ברש
תולדות חייו
ברש התפרנס מהוראה. מראשית תרע"ה עסק בהוראת הלשון העברית וספרותה. בשנות מלחמת העולם הראשונה הורה גם את הלשון והספרות הגרמנית בגמנסיה הרצליה, בבית הספר הריאלי בחיפה, בבית המדרש למורות, ובבית הספר התיכוני למסחר בתל אביב.
תל אבו הואם
תקופת הברונזה המאוחרת
בתל נמצאו מספר מבנים נוספים. מבנה 66 זוהה על ידי המילטון כלטרינה או בור אחסון. בנוסף נמצאו בארות שאחת מהן הגיעה לעומק של שלושה מטרים. כן נמצאו תנורים גדולים ובהם שברי קרמיקה רבים.
אשר ברש
תולדות חייו
משנת תרפ"ב ערך את כתב העת הספרותי "הדים"; משנת תרפ"ז ערך ספרי פרוזה בהוצאת מצפה, ובמסגרת זו הוציא לאור את ספרו של דוד פוגל "חיי נישואים"; ערך ספרי שירה ופרוזה של מוסד ביאליק, שימש כעורך "קופת הספר", הוצאה לספרות ילדים ונוער. ברש היה הרוח החיה בהוצאה והמפעיל את גלגליה: הוא פנה אל סופרים נודעים והזמין אותם להשתתף בהוצאה, לצד סופרים מתחילים, עשה את מרבית עבודות העריכה והגהה ואף הפך את ביתו למשרד ולמחסן של ההוצאה. בשנות תש"ג - תש"ו ערך את הקבצים הספרותיים לנוער "עתידות" בהוצאת מסדה, ומשנת תש"ו משעה ש"עתידות" החל להופיע כירחון בהוצאת מחלקת הנוער של ההסתדרות הציונית ובהשתתפות מסדה, ולאחר מכן הוצאת מ. ניומן ועד פטירתו ערך את מדור הספרות בירחון זה.
בשנת 1939 זכה בפרס ביאליק מטעם עיריית תל אביב על ספרו "אהבה זרה", ובשנת תש"ט את פרס ירושלים ע"ש דוד ילין בעד ספר השירים "צל צהריים".
תל אבו הואם
הממצא הקרמי
הממצא הקרמי כולל מגוון של כלים מיובאים הנקראת "קרמיקת יבוא", המאפיינים את תקופת הברונזה המאוחרת ב. כלים אלה כללו כלי בסיס טבעת, כלים מחופים לבן (White Slip Ware), קערות מונוכרום (Monochrom), קרמיקה מיקנית IIIA 2 /B 1, ומספר "בקבוקים סוריים" (Red Lustrous Wheel-Made) ועוד. בחפירות שנת 2002/2001 נמצאו אלפי שברי כלי חרס, רובם המכריע קרמיקת ייבוא מקפריסין, בעיקר כלי בסיס טבעת (בילביל) וכלים ממשפחת מחופה לבן (קערות חלב), ויחסית, מעט שברי כלי מונוכרום. בנוסף כמות קטנה יחסית של שברי קרמיקה מיקנית, כמות קטנה של משפחת כלי Grey & Tan Ware מטרויה, וכן מספר בקבוקים סוריים שהמסחר בהם הגיע לשיא בימי שלטונו של תחותמס השלישי.
בנוסף לכלים המיובאים נמצאה בחפירת 2002/2001, גם כמות גדולה של כלים שניתן למצוא להם מקבילות (הן בחומר והן בטיפוס), באתרים נוספים באזור החוף ועמק יזרעאל כמו תל מגידו, תל נאמי (יישוב חופי מדרום לעתלית), עכו ועוד. רוב הכלים היו "סירי בישול". כלים אלה נמצאו באזור המעגן הקדום, נקודה המחזקת את ההשערה שמדובר בכלים שיצאו מכלל שימוש והושלכו לחוף מספינות שעגנו במקום. הכלים האינדיקטיביים שנמצאו מנו כמה מאות פריטי שפות כלי. זהו מספר גדול לשטח כה מצומצם. בלמעלה ממחציתם נמצאה שכבת פיח בצידם החיצוני, אלה סימני שרפה, המחזקים את זיהויים כסירי בישול. בסירים אלה היו כלים "זרים" (בחומר ובטיפוס) שהביאו את החוקרים למסקנה שכלים אלה מקורם בסוחרים שפקדו את התל, והביאו אותם מארץ מוצאם או מיישובים שעברו בהם לשימושם הפרטי. כלים בשימוש יומיומי נוטים להישבר ומכיוון שלא היה להם ערך, הם נזרקו ולא תוקנו. המחקר העלה שרוב הכלים היו עשויים מחומר שמקורו באזור התל וצפונה לו עד חופי לבנון וסוריה. נמצאו מקבילות לכלים אלה בעיקר באתרים בצפון ששיירות סחר עברו בהם, כמו עכו, מגידו, חצור ובית שאן. קבוצה ייחודית בעלת צורה וחומר לא נפוצים, הגיעה כנראה מאזור ביירות, כ־2%–3% מהכלים הגיעו מאזור אנטוליה או מהעולם האגאי. הקשר החזק לאזור לבנון מעלה את ההשערה שהסוחרים הגיעו לחופי כנען דרך לבנון, כשבדרכם עצרו להצטייד במזון ושתייה בנמלים קטנים, ולא הגיעו ישירות מאיי הים התיכון. בנוסף נמצאו כ־58 שברי כלים שיוחסו לקובעות וגביעים, שברי הקובעות חולקו לארבעה טיפוסים, חלקם היו מעוטרים.
אשר ברש
תולדות חייו
ברש היה ממיסדי אגודת הסופרים וראשיה, מראשוני החברים של בית משפט השלום העברי, חבר ועד הסתדרות המורים, מייסד ומזכיר הכבוד של קלוב פא"ן (ארגון הסופרים הבינלאומי), סגן נשיא בית ביאליק, חבר הקוּרָאטוֹריון של מוסד ביאליק, חבר הוועד המרכזי של ועד הלשון, ואחד משמונת החברים הראשונים שנבחרו לאקדמיה ללשון העברית.
ברש היה חבר המערכת הקבועה של אנציקלופדיה תרבות. יתר חברי המערכת היו נחום גבריאלי, י. פרישמן ואלימלך-שמעון רימלט. האנציקלופדיה יצאה לאור בהוצאת מסדה.. ברש הגה את הרעיון של הקמת מכון גנזים, היה ממייסדיו, והתמנה להיות היו"ר הראשון שלו. ואכן המכון קרוי של שמו.
תל אבו הואם
הממצא הקרמי
בנוסף, נמצאו שברי פיטסים רבים, שהגיעו על גבי הספינות שעגנו בנמל, שמקורם בקפריסין, חופי לבנון וסוריה. כמו כן נמצאו כמויות גדולות של שברי קנקנים שמקורם מאותם אזורים. ממצא נוסף כלל גם כמויות גדולות של שברי משפחת כלים Plain White Wheel made Ware. השברים שנמצאו מקורם היה מייבוא קיפרי, והעתק מקומי של כלים אלה שיוצרו באזור התל.
הממצא המיוחד בתל כלל כרטוש של רעמסס השני, מספר חרפושיות ומסכת חרס. מסכה זאת נמצאה סמוך למתחם פולחני במעגן שמתחת למקדש 50. מסכה דומה נמצאה בחצור ביחד עם קרמיקה מיקנית אשר תוארכה על ידי יגאל ידין למאה ה־14 לפנה"ס. גם מסכה זאת נמצאה סמוך למקדש.
אשר ברש
תולדות חייו
נושאי יצירותיו לקוחים מחיי היהודים בחו"ל ובארץ ישראל. בעיצובן של הדמויות ביצירותיו נוטה ברש לאידיאליזציה ולרומנטיקה. גם בתיאוריו הריאליסטיים הוא מגלה יחס אוהד ורגשי להווי המתואר על ידו. ביצירותיו בולטת האידיאה, וגישתו לבעיות החיים היא אופטימית ביסודה.
תל אבו הואם
תיארוך התקופה
הועלו מספר הצעות לתיארוך שכבה V היא שכבת הברונזה המאוחרת. המילטון העריך כי ההתיישבות על הגבעה החלה ב־1400 לפנה"ס. התיארוך נקבע על ידו על פי אוסף קרמיקת היבוא שנמצאה באתר והיא אופיינית לתקופה זאת. זאת הקרמיקה הקדומה ביותר שנמצאה באתר.
חפירות 2002/2001 שפכו אור נוסף, ותרמו להבנת הכרונולוגיה של השכבה. ארצי הציעה לתארך את שכבה V לפי סדר תתי־השכבות מאמצע המאה ה־14 לפנה"ס ועד שנת 1230 לפנה"ס לערך. מיכאל אבי יונה, העלה השערה שחורבנו של היישוב, קשור בפעולות שבטי ישראל שהתפרצו לאזור החוף, במסגרת מסע כיבושיהם, כולל מאבקו של שבט מנשה להשתלט על הר הכרמל. השערה אחרת היא שהחורבן קשור לפלישת גויי הים, שהשתלטו על דור, ונעצרו ליד הכרמל.
אשר ברש
הנצחה
לזכרו יזמה ברכה פלאי, חותנתו, את פרס אשר ברש שהוענק (בשנים 1954–1963) לכישרונות צעירים בתחום הספרות העברית (בין מקבלי הפרס היו ישראל ויסלר (פוצ'ו), יהודית הנדל, רפאל ספורטה, ונפתלי נאמן). כמו כן נקראו רחובות על שמו בשכונת רמת אביב, (תל אביב), ראשון לציון, פתח תקווה, באר שבע והרצליה.
תל אבו הואם
בית הקברות
בגדתו הצפונית של הקישון, כ־1 ק"מ מצפון לתל, התגלה בית קברות מתקופת הברונזה המאוחרת. בית קברות זה נחפר בשנת 1952 על ידי ענתי. רובו נסחף, ייתכן וגודלו המקורי הגיע ל־200 דונם. נחפרו 11 קברים, שרובם נכרו בשכבת החול העליונה. מיעוטם נכרו בשכבת הטין שמתחת לחול. הקברים נכרו בצורת תיבה מלבנית בגודל ממוצע של 2X1X0.5 מטר. להערכת הארכאולוג החופר, כוסו הקברים בשכבת עפר של חצי מטר. לא נמצאה אחידות בכיוון הקברים. כל הנקברים הושכבו עם פניהם כלפי מעלה, רגליהם פשוטות וידיהם מוצמדות ולעיתים צלובות על החזה. קבר אחד היה מצופה לוחות אבן דקים ומכוסה בחמישה לוחות אבן. קבר נוסף היה קבר כפול ובו שני נקברים שהונחו אחד על השני. הנקבר העליון הייתה אישה, מתחתיה גבר מבוגר ממנה.
אשר ברש
הנצחה
מכון הגנזים נקרא על שמו של ברש.
תל אבו הואם
בית הקברות
הקברים הכילו כלי חרס שונים כגון קערות, נרות, סירי בישול, פכיות ועוד. כן נמצאה צלמית חרס בדמות עוף. כלי החרס היו מייצור מקומי ומייבוא, ביניהם כלים מקרמיקה קיפרית וקרמיקה מיקנית. הכלים הקטנים הונחו ליד ראשי הנקברים, הגדולים יותר למרגלותיהם. תיארוך הקברים נעשה על פי הממצאים הקרמיים למאה ה־14 לפנה"ס.
אשר ברש
ספריו
רשימה חלקית של ספריו:
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
משה סלנט
הרב משה דוב בן-ציון סלנט (ה' בטבת ה'תרפ"ט, 18 בדצמבר 1928 - כ"ט בכסלו ה'תשע"ו, 11 בדצמבר 2015) היה ראש ישיבה וראש כולל אברכים ירושלמי, מרבני קהילת קהל פרושים. נשיא חברה קדישא-פרושים בירושלים.
ביוגרפיה
נולד בירושלים לרב יוסף צבי סלנט מחבר הספר "באר יוסף" ונשיא ה"חברה קדישא הראשית והכללית" של קהל הפרושים, ולפראדל בתו של המגיד הירושלמי רבי נטע צבי וייס. הוא נקרא על שם אבי סבו, רבי משה דוב וייס. למד בתלמוד תורה וישיבת עץ חיים והיה תלמידו של הרב מרדכי דוד לוין והרב איסר זלמן מלצר. בגיל 17 היה מקבוצת התלמידים הראשונה בישיבת מיר והתקרב אל ראש הישיבה רבי אליעזר יהודה פינקל וכן היה תלמידם של הרב אפרים בורודיאנסקי והרב יחזקאל לוינשטיין. נישא לשרה גיטל בתו של הרב שלמה ברוורמן שהיה מחנך בתלמוד תורה עץ חיים (בנו של הרב זליג ברוורמן ראש ישיבת מאה שערים). התגורר בשכונת בתי ברוידא.
בשנת תשט"ו החל לכהן כר"מ בישיבת באר יעקב ובהמשך בישיבת כפר סבא, אך כעבור שנה, עקב מבצע קדש, חזר לירושלים. הוא כיהן במשך תקופה כר"מ בישיבת תפארת ישראל - רוז'ין של חסידות בויאן וכן כראש ישיבת שומרי אמונים (לצד הרב דוד אוירבך). בשנת תשכ"ח החל לכהן כראש ישיבת באבוב בבת ים. בשנת תשכ"ט מינהו אביו על מקומו לכהן כראש כולל האברכים "רבנו חיים יוסף - בית הוראה" בשכונת בית ישראל ירושלים. בשנת תשל"ה נפתחה קהילת באבוב בירושלים ותלמידיו מהישיבה בבת ים לקחוהו לכהן כרב. בהמשך כיהן גם כראש כולל של החסידות בירושלים. מסר שיעורים בבית הכנסת מונקאטש בשכונתו. כמו כן כיהן (לאחר פטירת אביו) כנשיא ה"חברה קדישא הכללית".
תל אבו הואם
תקופת הברזל
בלנסי מאפיינת את תקופת הברזל I בתל בהתיישבות או בחידוש היישוב במאה ה־11 לפנה"ס בראשית הופעת הקרמיקה הפיניקית הדו־גונית. בלנסי העריכה שהיה פער יישובי במאה ה־12 לפנה"ס בשל היעדר קרמיקה האופיינית למאה זאת באתר. שכבה זאת כללה מבני "שלושה מרחבים" בעלי קירות עבים. מבחינה תרבותית מזכירים מבנים אלה תרבויות צפוניות יותר. היא הבחינה בהמשכיות מסוימת של שכבה זאת לשכבה שקדמה לה. נמצאו באתר סימנים לשרפה גדולה במחצית המאה ה־11 לפנה"ס. חורבן שכבה IV מיוחס למסע המלחמה של שישק בשנת 926 לפנה"ס, לכיבוש ארץ ישראל, סוריה ולבנון.
תקופת ברזל II מחולקת לשני שלבים, החלק הראשון אופיין בבניית ביצור מסיבי כולל חומה ומגדל שמירה בצפונו של התל. משלב זה נמצאו כלים אופייניים לתקופה זאת, כגון פכים מקרמיקה פיניקית דו־גונית וכן קרמיקה יוונית פרוטו־גאומטרית. בתקופת יישוב זה, נשלט אזור הכרמל בשלטון ממלכת ישראל שאף התחזק בתקופתו של אחאב. רק עם פלישתו של מלך אשור תגלת פלאסר השלישי בשנת 732 לפנה"ס, נותקו אזורי החוף מממלכת ישראל. האזור עבר לשליטתו של הפחה האשורי שישב בדור. אזור הכרמל התרוקן מתושביו וסביר שתושביו הישראליים הוגלו. שכבה זאת הסתיימה באמצע המאה ה־8 לפנה"ס.
בשנת 1922 נחפרו כקילומטר מדרום לתל 7 קברים מתקופת הברזל שלדעת החופרים היו קשורים ליישוב בתל. הקברים היו חצובים בסלע רך בצלע ההר. רצפתם הייתה עשויה עפר כבוש ובכל אחד מהם נמצאה קבורה אחת או שתיים. החומר הקרמי בקברים כלל קעריות, קנקנים, פכיות, פכים ונרות. נמצאו גם טבעות, צמידים, ראשי חיצים וקרסי חכות דיג. על פי הממצא תוארכו הקברים לתקופת הברזל II.
היישוב בתקופת הברזל היה חלק ממערך היישובים הפיניקיים הדרומיים.
התקופה הפרסית־הלניסטית
שכבה II בתל מתוארכת לתקופה הפרסית־הלניסטית. לאחר פער יישובי באתר של כ־250 שנה חודש היישוב מסוף המאה ה־6 לפנה"ס. חלקו הצפוני של התל היה בתקופה זאת הרוס לגמרי וגם חלקיו האחרים נפגעו קשה. שכבה זאת מחולקת לשני שלבים: שלב ראשון A נמשך עד תחילת המאה ה־4 לפנה"ס. במרכז התל נמצא מבנה שאורך חזיתו כ־30 מטרים הפונה לרחוב. קירותיו, וקירות מבנים אחרים בשכבה, היו בנויים מאבן ומחוזקים בלוחות אבן גזית. שלב זה נחרב. על הריסותיו נבנה השלב הבא של היישוב, שלב B, שכלל יישוב מתוכנן עם ביצור, מבני ציבור ואחסון. בשלב זה נמצא מטמון מטבעות כסף שהתגלה בתוך פך שהיה טמון בתוך קיר מבנה. המטמון כלל 109 מטבעות רובן מצור. על פי מחקרו של לאמברט (C. Lambert), 14 מטבעות היו במשקל שנקרא "משקל צורי" שתוארך לתקופתו של אווגורס הראשון (שכבש את צור בשנת 385 לפנה"ס), יתרת המטבעות היו ב"משקל האטי" המתוארך לתחילת התקופה ההלניסטית. לדעת לאמברט המטבעות נטבעו בעכו. ממצא המטבעות מעיד על חשיבותה המסחרית של עיר זאת בתקופה זאת.
ממצאים נוספים משכבה זאת היו כד יווני מזוגג מראשית המאה ה־5 לפנה"ס, שברי כלים וגביעים מעוטרים יווניים מסוף המאה ה־5 וראשית המאה ה־4 לפנה"ס. נמצא גם פסלון איילה יושבת, בסגנון שיוצר באיי הים האגאי בראשית המאה ה־5 לפנה"ס. כן נמצאו כלי נחושת ובהם פסלון של אריה רובץ. פסלון זה ביחד עם חרפושיות מצריות שנמצאו בשכבה, מעידים על קשרים מסחריים בין ערי החוף למצרים. (ממצא דומה נמצא גם באזור עתלית). על אחת החרפושיות העשויה אלגביש, נחרתה דמותו של הרקולס המתואר כרץ. זהו עיטור בסגנון ארכאי, המתארך את החרפושית למאה ה־5 לפנה"ס.
אפרים שטרן מעריך על פי ניתוח הממצאים שראשית היישוב מתקופה זאת היה כעיר נמל פניקית שנוסדה בראשית התקופה הפרסית לאחר תקופה ממושכת שבה נעזב האתר. יישוב האתר היה חלק מההתפשטות של יישובים פיניקים שהתקיימה באזור זה ודרומה לו, וזאת בעידוד השלטון הפרסי. שלב זה שלב A, נהרס בשרפה בידי אחד הצבאות שלחמו בצור כנראה בין השנים 385–383 לפנה"ס. לאחר תקופת חורבן קצרה, שוקם המקום ונבנה שלב B שהתקיים עד כיבוש צור על ידי אלכסנדר הגדול בשנת 332 לפנה"ס.
במהלך המאות הראשונות לספירה, מרכז הכובד מתחזק בדרום מפרץ חיפה ביישובים כמו חיפה, שקמונה ומאוחר יותר גם קסטרא.
שלבים מאוחרים בתל
שכבה I בתל כללה בעיקר חפירת פני שטח עד עומק של מטר אחד וכללה בעיקר קרמיקה הלניסטית ורומית מטיפוס "טרה סיגילטה" וחרסים בודדים מהתקופה הערבית הקדומה. המבנים נמצאו במצב השתמרות גרוע שלא איפשר את מיפוים.
משה סלנט
ביוגרפיה
לאחר פטירת אביו בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 התפרסם כמי שברשותו לחש לביטול עין הרע, והדבר הקנה לו פרסום רב בקרב החוששים מעין הרע. הרב יעקב אדלשטיין נהג להפנות אליו את הפונים לעזרתו בנושא זה.
הוא ערך והוציא לאור את ספרו של אביו "באר יוסף" ואת הספר "נטעי חמד" של סביו, רבי נטע צבי וייס. לספרו של סבו צירף חיבור משלו הכולל ביאורים ומקורות לדברי הסב, בשם "אמרי חמד". מלבד ספרים אלו כתב חידושי תורה רבים, חלקם התפרסמו במשך השנים בכתב העת התורני של קהל הפרושים בירושלים, "אוצרות ירושלים".
במאי 2011 (כ"ז באייר ה'תשע"א) נפטרה אשתו. הוא נפטר ביום שישי כ"ט בכסלו ה'תשע"ו, 11 בדצמבר 2015, סמוך לכניסת השבת, ונקבר בבית הקברות היהודי בהר הזיתים במוצאי שבת, אור לא' בטבת.
בנו הרב יעקב הוא מגיד מישרים.
מודעה
מודעה היא מסר כתוב המוצג במקום ציבורי, לשם העברת מידע לציבור. אמצעים מקובלים לפרסום מודעה הם:
מודעות משמשות למגוון מטרות, שהעיקריות שבהן:
מודעות בעיתונים
בעיתונים הפועלים למטרת רווח, יכולת גיוס המודעות מכתיבה במידה רבה את גודל העיתון, הנקבע מתוך כוונה לשמור על יחס קבוע בין שטח המודעות לשטח המאמרים. עקב כך, לקראת חגים, כאשר גדל מספר של המודעות המציעות מוצרים ושירותים לחג, גדל גם מספר המאמרים.
נכון לשנת 2017, בישראל פרסום מודעות בעיתונים הוא דבר מאוד שכיח. חברות גדולות מפרסמות מודעות בעיתונות המודפסת (פרינט) בסגנונות שונים: מודעות צבע, פרסום, דרושים, מודעות בגדלים שונים, מהדורות סוף שבוע ועוד.
מודעות באינטרנט
הכנסותיהם של אתרי אינטרנט רבים מבוססות על מודעות המתפרסמות באתר. מודעות אלה הן מסוגים אחדים:
הפצת מודעות בדואר אלקטרוני, הנעשית ללא הסכמה מראש של מקבל המודעה, קרויה דואר זבל אלקטרוני, והיא נחשבת להטרדה של המקבל. פותחו אמצעים טכניים לחסימתן של מודעות כאלה, ובמדינות שונות, ובהן ישראל, אסורה הפצתן.
מונויד בראוור
מונויד בראוור הוא מונויד סופי המכיל את החבורה הסימטרית. עבור n קבוע, אברי המונויד הם חלוקות של הקבוצה  ל-n זוגות. אפשר לצייר כל חלוקה כזו כמלבן בן שתי שורות, מ-1 עד n בשורה העליונה ומ-1' עד n' בתחתונה, עם שרוכים המחברים נקודות בזוגות. המכפלה של שני איברים במונויד נעשית על ידי הצבת האיבר השני מתחת לראשון, זיהוי השורה העליונה באיבר השני עם השורה התחתונה באיבר הראשון, והרכבה של הפונקציות החלקיות שהאברים מגדירים. נקודות שהיו מחוברות בשורה העליונה של האיבר הראשון נשארות מחוברות, כמו גם נקודות שהיו מחוברות בשורה התחתונה של האיבר השני. עשויות להתקבל לולאות, הנספרות בנפרד. השמטת הלולאות מגדירה מונויד מנה,. חלוקות המגדירות התאמה בין השורה העליונה לתחתונה מהוות תמורות, והכפל שהגדרנו לעיל הוא במקרה כזה הרכבת התמורות. לכן החבורה הסימטרית S_n מוכלת במונויד (וגם במנה ).
מונויד בראוור שייך למשפחה של אלגברות דיאגרמה, שהן מבנים אלגבריים שהפעולות שלהם מוגדרות באמצעות דיאגרמות וציורים. אם במקום חלוקות נראה כל מלבן כאיחוד של שרוכים, כדוגמת קשר או שזר, נקבל מונויד של סבכים (tangles). שני סבכים הם שווים אם אפשר לעבור ביניהם בצעדי ריידמייסטר השני (הרחקת שרוכים המונחים זה על גבי זה, זה מזה) והשלישי (העברת שרוך מעל או מתחת להצטלבות של שני שרוכים אחרים), אבל לא הראשון (התרת לולאה בשרוך נתון). מונויד הסבכים אינו נוצר סופית (אפילו כאשר n=2). תת-המונויד הנוצר על ידי הצמות שבהן נעשית פעולת הצלבה אחת, והסבך שבו מחוברות זו לזו שתי נקודות סמוכות וכך גם הנגדיות להן בשורה האחרת, הוא מונויד Birman-Murakami-Wenzl, שמסמנים BMW_n. יש הטלה מן המונויד הזה למונויד בראוור (שכח את המבנה הטופולוגי).
דוגמאות נוספות שאפשר לשייך לאותה משפחה הן אלגברות טמפרלי-לייב (Temperley-Lieb) ואלגברת בירמן-מורקמי-ונזל (Birman–Murakami–Wenzl), ששתיהן שייכות לתורת הקשרים.
מונויד בראוור קרוי על שם ריכרד בראוור, אבי חבורת בראוור, אף כי המבנים אינם קשורים זה לזה.
תאופיק אל-חכים
תאופיק אל-חכים (בערבית: توفيق الحكيم, תעתיק: תַוּפיק אַלחַכים; 1898–1987) סופר, מחזאי, ומסאי מצרי אשר נחשב לאחד מגדולי האינטלקטואלים של העולם הערבי ושל מצרים בפרט.
קורות חייו
תופיק אל-חכים נולד בשנת 1898. אביו שימש כפקיד בשירות התביעה הכללית באלכסנדריה. אמו הייתה בתו של בעל ספינות עשיר ממוצא עות'מאני ובעלת השכלה כללית רחבה למדי אשר נטעה בבנה את החיבה למוזיקה ולספרות. בשנת 1921 לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים החל ללמוד משפטים באוניברסיטה המצרית בקהיר. את מחזותיו הראשונים כתב בהיותו סטודנט. בשנת 1925 קיבל אל-חכים רישיון לעריכת דין. על אף ציוניו הנמוכים בלימודי המשפטים המשיך אל-חכים את חוק לימודיו בפריז, שם שהה לצורך כך מספר שנים, אולם חדל להתעניין בלימודי המשפטים ובילה את עיקר זמנו בצפייה במחזות וקריאת ספרים. ב-1927 חזר אל-חכים למצרים שם עבד במשרות שונות במשרדי המשפטים והחינוך. בתחילת שנות הארבעים שימש אל-חכים כעיתונאי בעיתון המצרי "אל-אח'באר אל-יום". בשנת 1951 התמנה למנהלה של הספרייה הלאומית המצרית "דאר אל-כתב אל-מצריה". בשנת 1945 מונה לחבר באקדמיה ללשון ערבית ובשנת 1956 לחבר במועצה הארצית לאומנויות. בשנת 1960 זכה בפרס המדינה לספרות. תופיק אל-חכים נפטר בשנת 1987.
יצירותיו
המחזה הראשון של תופיק אל-חכים "אהל אל כהף" ("אנשי המערה") שפורסם בשנת 1933 והועלה על הבימה בשנת 1935, נכשל מבחינה מסחרית, אך זכה לביקורות נלהבות ולשבחים רבים מצד מבקרים כמו טה חוסיין. בשנות השלושים פרסם אל-חכים כמה מן הרומנים החשובים בתולדות היצירה המצרית המודרנית אשר הפכו את אל-חכים לאחד מדובריה החשובים של הספרות הלאומית המצרית הייחודית שצמחה לאחר מהומות 1919 במצרים. בחלק מן הרומנים הללו אל-חכים שזר חלקים מן הביוגרפיה האישית שלו עצמו. הראשון שבהם "שיבת הרוח" ("עודת אל-רוח") משנת 1933, תיאר את נעוריו. הרומן השני מ-1937, "יומנו של תובע בכפרי מצרים" ("יומיאת נאיב פי אל-אריאף") תיאר בלשון היתולית סטירית את חוויותיו היומיומיות כתובע במחוזות השונים של מצרים. הרומן השלישי "ציפור מן המזרח" (עספור מן אל-שרק") משנת 1938 תיאר את חייו כסטודנט בפריז. בנוסף לרומנים פרסם אל-חכים גם מספר גדול של סיפורים קצרים, קטעי דרמה וכן שתי יצירות אוטוביוגרפיות נוספות כגון "פריחת החיים" ("זהרת אל-עמר") מ-1943 ו"כלא החיים" ("סגן אל-עמר") מ-1964. בסך הכל אל-חכים כתב למעלה מחמישים ספרים ובהם סיפורים, רומנים ומחזות.
הגותו האינטלקטואלית
בניגוד לשאר האינטלקטואלים המצרים שפעלו בשנות העשרים והשלושים, נמנע תאופיק אל-חכים מלהיות חבר בארגון פוליטי כלשהו, וזאת למרות הפופולריות הרבה לה זכה בקרב הציבור. עם זאת, ביצירותיו הרבה לעסוק בביקורת חריפה כלפי המערכת הפוליטית המצרית. במחזותיו "פרקסגורה או בעיית השלטון ("פראכסא או משכלת אל-חכם") מ-1939, ו"עץ השלטון" ("שגרת אל-חכם") מ-1945, ביקר את המערכת הפוליטית במצרים של בין שתי מלחמות העולם והגדיש בהם את משנתו הליברלית וההומנית. כמו כן, היה בין הראשונים שהתפכחו מאשליית שלטונו האוטוריטרי של גמאל עבד אל נאצר, כאשר עיקר ביקורתו נגד העידן הנאצריסטי מופיעה בספרו "שיבת ההכרה" ("עודת אל-ועי") מ-1974. אל-חכים הטיף לשלום ולהבנה בין ישראל למצרים ותמך בהסכם השלום עם ישראל. כובע הברט הצרפתי אותו אימץ בזמן שהותו בפריז, הפך לסימן ההיכר המפרסם שלו בקרב הציבור.
מבצע טננבאום
מבצע טננבאום (בגרמנית: Unternehmen Tannenbaum, כלומר "מבצע אשוח") הייתה תוכנית מבצע לכיבוש שווייץ וליכטנשטיין על ידי גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה שלא הוצאה אל הפועל.
לאחר השלמת כיבושה של צרפת, נותרו שווייץ וליכטנשטיין מכותרות בשטח כבוש על ידי הנאצים. תכנון המבצע לכיבושן החל ב-25 ביוני 1940, יום הכניסה לתוקף של הסכם שביתת הנשק בין גרמניה הנאצית וצרפת. המטה הגרמני הכין שלוש תוכניות פלישה למדינות נוספות באירופה, ומבצע טננבאום היה השלישי בהם. מסיבות שלא הובררו עד היום דחה היטלר את הפלישה.
עיקרי תוכנית המבצע
על מתכנני התוכניות היה להתמודד עם הבעיה העיקרית והיא המבנה הטופוגרפי ההררי של הרי היורה השווייצרים היוצרים חזית של מספר שרשרות הרים מקבילות, מיוערים בצפיפות, בציר ההתקפה. מבנה טופוגרפי זה גורם לכך כי נקודות המעבר האפשריות, לכוחות התוקפים על נהר הדובס והגבולות היבשתיים, מועטות.
העקרונות הבסיסיים של תוכנית ההתקפה היו:
בניגוד לתוכניות המקוריות, ראה הגנרל פרנץ האלדר המפקד העליון של צבא היבשה, את הקשיים המבצעיים בכבוש המדינה ההררית והתערב אישית בתכנון האופרטיבי. האלדר החליט על ביצוע פעולת הסחה של חיל רגלים בהרי היורה במטרה למשוך את הצבא השווייצרי המבוצר בהרים ובמעברים שביניהם, ולאחר מכן לבצע איגוף התקפי מאחור, בדומה לתוכנית ההתקפה שיושמה בעת כיבוש צרפת. על פי התוכנית, שווייץ תותקף בידי 11 דיוויזיות גרמניות ועוד 15 דיוויזיות איטלקיות מכיוון דרום ובסך הכל על ידי כ-300 עד 500 אלף חיילים.
בניגוד לתוכניות המתקפה האחרות של גרמניה במהלך מלחמת העולם השנייה, הרי שבתוכניות מבצע טננבאום לא נמצא מקום לפעילות של חיל האוויר הגרמני. ככל הנראה ניתנה עדיפות להשתתפותו באותה העת בקרב על בריטניה, בעיקר כאשר לא היה לו יתרון יחסי בהפצצות השטח על ביצורי הצבא השווייצרי בהרים.
התוכנית לשווייץ שלאחר הכיבוש
המטרה הסופית בכיבוש שווייץ הייתה החזרת האוכלוסייה השווייצרית אותה ראו הנאצים כ"תאומה גזעית" לעם הגרמני וסיפוח שווייץ לגרמניה הנאצית. בספטמבר 1941 עמל ראש האס אס, היינריך הימלר על מציאת רייכסקומיסר ל"איחוד" של שווייץ עם גרמניה. הוא דן עם גוטלוב ברגר על מציאת רייכסקומיסר אשר עליו תוטל המשימה להקל על האיחוד בין הגרמנים לשווייצרים.
לאחר חתימת הסכם שביתת הנשק בין גרמניה הנאצית וצרפת, הפיק משרד הפנים הגרמני תזכיר על סיפוח רצועת מזרח צרפת משפך נהר הסום ועד אגם ז'נבה, רצועה זו הייתה אמורה להיות מיושבת על ידי מתיישבים גרמנים לאחר סיום המלחמה, במידה ומבצע טננבאום היה יוצא לפועל, כל שאר שווייץ הייתה מסופחת לרייך.
במסמך בשם אקציה S, שנמצא במסמכיו של הימלר לאחר תום מלחמת העולם השנייה פורט בהרחבה על התהליך המתוכנן של כינון המשטר הנאצי בשווייץ החל מימי הכיבוש הראשונים על ידי הורמאכט ועד לסיפוח שווייץ כחלק מגרמניה הנאצית. על אף מהימנות המסמכים, לא ידוע האם התוכנית אי פעם אושרה על ידי גורמים כלשהם בממשלת גרמניה הנאצית.
תוכניות איטליה לשווייץ שלאחר הכיבוש
בעלת בריתה המרכזית של גרמניה במלחמת העולם השנייה, איטליה הפשיסטית שהייתה תחת שלטונו של בניטו מוסוליני חשקה בכיבוש האזורים בשווייץ בהם יש רוב של דוברי איטליקית והתעניינה במיוחד בכיבוש קנטון טיצ'ינו. בסיור באלפיים האיטלקיים הצהיר מוסוליני בפני מפלייתו כי "אירופה החדשה לא תוכל לכלול יותר מארבע או חמש מדינות גדולות, למדינות קטנות לא תהיה סיבה להתקיים והן יצטרכו להיעלם". עתידה של שווייץ במקרה בו הסדר החדש יכונן באירופה נדון כבר בוועידת שנערכה ב-1940, בה דנו שר החוץ האיטלקי, גליאצו צ'אנו ושר החוץ הנאצי, יואכים פון ריבנטרופ והפיהרר היטלר. צ'אנו הציע כי במקרה שלפירוק שווייץ, האיטלקים ירצו את רק את טיצ'ינו, גראובינדן וואלה ואת השאר הציע לגרמנים.
עורלה
עורלת הפין (במינוח אנטומי, TA: perputium penis) היא שכבה כפולה של שריר חָלָק, כלי דם, תאי עצב, עור, ורקמה רירית, המהווה מעין "שרוול" המכסה את ראש הפין בקרב יונקים.
רש"י וכן המהר"ל מבארים שהביטוי "עורלה" משמעו כיסוי ואוטם, כפי שנאמר:,.
מאפיינים
העורלה היא רקמה מרושתת בתאי עצב וכלי דם ששטחה באדם בוגר הוא 30–50 סמ"ר. השכבה החיצונית של העורלה מורכבת מעור והיא המשכית לעור הפין בעוד שהשכבה הפנימית של העורלה מורכבת מרקמה רירית התורמת ליצירת סמגמה. מתחת לשכבת עור העורלה ישנה רקמה שרירית המכונה הַגְּלִימָה הַבְּשָׂרִית. רקמה זו רגישה לטמפרטורה – היא מתרחבת בחום ומתכווצת בקור. בקצה הגלימה הבשרית ישנם סיבים גמישים היוצרים פתח טבעתי צר לפני פתח השופכה. הטבעת נפתחת וכך מאפשרת מעבר של שתן, אולם ביתר הזמן היא סגורה ומגינה על פתח השופכה. העורלה מחוברת לעטרה באמצעות רקמה עתירת כלי דם המכונה רִסְנִית העורלה (מלשון רסן). בפעוטות, העורלה מחוברת לעטרה במצב המכונה פימוזיס פיזיולוגי ומגינה עליה בקביעות עד שחלה היפרדות טבעית המאפשרת את הסגת העורלה. בכ-92% מהילדים העורלה משתחררת עד גיל שש ובכ-99% מהנערים היא משתחררת עד גיל שש עשרה.
תפקידים
תפקידי העורלה אינם ברורים, אך יש הסוברים שחֵלֶב העורלה המופרש שימושי בהגנה על העטרה ופתח השופכה מפני התייבשות, ושיחד עם גמישות העורלה ותאי העצב הרבים המצויים בה, תורם להנאה המינית. מחקרים שנערכו על השלכות המילה על ההנאה המינית מראים תוצאות סותרות, חלקם לא מצאו שיש לה השפעה, חלקם תומכים בכך שהיא מגבירה את ההנאה וחלקים מראים שהיא פוגעת בהנאה המינית של הגבר או של זוגתו.
היבטים רפואיים
מצב שבו העורלה אינה ניתנת להסגה מעבר לעטרה מכונה פימוזיס. פימוזיס פתולוגי מגדיל את הסיכון להתפתחות דלקת בפין (בלניטיס), ובגיל מבוגר יותר, גם עלול לגרום כאבים בעת זקפה. פימוזיס פתולוגי ניתן ברובו לטיפול באמצעות משחה סטרואידית או תרופות. מקרים שאינם מגיבים לטיפול תרופתי ניתנים לטיפול באמצעות ניתוח משמר עורלה או באמצעות ניתוח מילה. הילכדות של העורלה ברוכסנים, בפרט לאחר היפרדותה מהעטרה, קורית לרוב בילדים אולם תיתכן גם במבוגרים והיא מצריכה לרוב טיפול בטשטוש או בהרדמה במיון ילדים.
מתחת לעורלה מצטברת הפרשה סמיכה ולחה הקרויה "סְמֵגְמָה" (ובעברית חֵלֶב העורלה וחֵלֶב הדגדגן). בהיעדר הקפדה על היגיינה נאותה, עלולה הסמגמה להצטבר ולהוות מצע נוח להתפתחות חיידקים.
מצב שבו רִסְנִית העורלה קצרה (frenulum breve) מונע הסגה מלאה של העורלה ועלול לגרום לחוסר נוחות בעת משגל. הטיפול במצב זה נעשה באמצעות ניתוח משמר עורלה או באמצעות מילה.
בשנת 2016 פורסם מחקר דני בכתב העת Pediatrics שבחן מחלות עורלה שחייבו ניתוח בבנים בדנמרק בגילאים 0–17. נמצא שהסיכון המצטבר לעבור ניתוח כלשהו בעורלה עד גיל 18 הוא 1.66%. מתוך 181 בנים שנכללו במחקר ושעברו ניתוח, 53 בנים עברו לבסוף מילה וביתר בוצעו ניתוחים משמרי עורלה. החוקרים הסיקו שאין להתעלם מבעיות הילדות הקשורות לעורלה בארצות שאין בהן מסורת של מילת כלל התינוקות.
במקרים נדירים נולדים תינוקות ללא עורלה (aposthia).
מילה
בתרבויות רבות, בעיקר באזור המזרח התיכון ובאפריקה, נהוג לקיים מילה, שהיא כריתת העורלה מהפין. ביהדות מילת העורלה היא מהמצוות המרכזיות ביותר, והיא המצווה היחידה המהווה באופן ספציפי את קיום הברית עם האלוהים מלבד הברית הכללית שנכרתה בינו ובין עם ישראל על קיום כלל מצוות התורה. ברית המילה מתבצעת ביהדות ביום השמיני ללידת התינוק. גם בקרב האומה הערבית מקיימים את המילה בהיותם מצאצאיו של ישמעאל שעל פי המסופר בתורה נימול אף הוא, אומנם מילתו הייתה בגיל 13 לכן באסלאם המילה צריכה להיעשות עד גיל 13. מקור מצוות המילה באסלאם מופיע בחדית'.
שימוש בגדם העורלה
נעשו מספר ניסיונות מוצלחים ליצור תרביות עור מעורלות שנכרתו מתינוקות בני יומם, כנהוג במחלקות היולדות בארצות הברית. תוצר התרביות הן יריעות עור אנושי שמשמשות לכיסוי כוויות ופצעים פתוחים, והן יעילות מאוד בטיפול בפציעות קשות.
מהראן לאלא
מהראן לאלא (בערבית: مهران لالا; נולד ב-7 במרץ 1982 בעספיא) הוא כדורגלן עבר דרוזי-ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ וכיום מאמן מכבי אחי נצרת. .
קריירה
לאלא שיחק במחלקת הנוער של הפועל חיפה, ובגיל 18 התגייס לצה"ל ושירת בחיל האוויר. במהלך שירותו הצבאי שיחק שנתיים במכבי שעריים בליגה א' והיה מלך השערים של הקבוצה. בשנת 2004 חתם בהפועל הרצליה מהליגה הארצית (הליגה השלישית דאז), ובמדיה שיחק עונה אחת. בעונת 2005/2006 שיחק בהפועל חיפה בליגה הלאומית, ולאחר מכן עבר להפועל בני טמרה, במדיה שיחק חצי שנה. בינואר 2007 חתם לאלא בקבוצת מכבי אחי נצרת מכבי אחי נצרת מהליגה הלאומית, ועד תום עונת 2006/2007 כבש שלושה שערי ליגה במדי הקבוצה. בעונת 2007/2008 הפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצה, וכבש עשרה שערי ליגה.
לאחר ששיחק בליגות הנמוכות במשך כל הקריירה, חתם לאלא על חוזה לשנתיים בהפועל תל אביב כשצד את עיניו של המאמן אלי גוטמן. ב-17 ביולי 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף במשחק מול יובנס/דוגנה מסן מרינו במוקדמות גביע אופ"א. ב-8 באוגוסט 2008 כבש את שער הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף במשחק מול עירוני קריית שמונה במסגרת גביע הטוטו, ובדקה האחרונה כבש את שער הניצחון. ב-1 בספטמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף מול הכח עמידר רמת גן במחזור הראשון של עונת 2008/2009. את השער הראשון במשחק אירופי כבש לאלא נגד הקבוצה הצרפתית סנט אטיין. המשחק הראשון שבו בלט במיוחד היה הדרבי התל אביבי ב-24 בנובמבר 2008, שבו ניצחה הפועל את מכבי 2–0. במשחק הזה בישל לאלא את השער הראשון לסמואל יבואה וכבש את השני, שהיה לשערו הראשון בליגת העל. באותה עונה בלט גם בדרבי שהתקיים במסגרת גביע המדינה ובו ניצחה הפועל את מכבי 2–0, אז כבש את השער הראשון במשחק, ובמשחקה של הקבוצה נגד בית"ר ירושלים ב-9 בפברואר 2009, אז הביסה הפועל את בית"ר 4–0 ולאלא כבש צמד שערים. בסך הכל כבש 11 שערים בכל המסגרות בעונה זו, מתוכם חמישה שערי ליגה.
במהלך עונת 2009/2010, לאלא הבקיע את שער הניצחון של הפועל נגד סלטיק במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית, ושער נוסף בניצחון 5–1 על ראפיד וינה, וסייע לקבוצה לסיים במקום הראשון בבית. בנובמבר 2009 חתם לאלא על חוזה לשלוש שנים נוספות בהפועל תל אביב. באפריל 2010, כבש לאלא ב"משחק העונה" מול מכבי חיפה באצטדיון קריית אליעזר את השער היחיד במשחק, שער הניצחון של הפועל תל אביב שהעלה אותה למקום הראשון. בסיומה של אותה עונה זכה יחד עם הקבוצה בדאבל. בסך הכל כבש בעונה זו 11 שערים בכל המסגרות, מתוכם שישה שערי ליגה.
בתחילת עונת 2010/2011 כבש לאלא שלושער בניצחון 5–1 על ז'לייזניצ'אר סרייבו במסגרת מוקדמות ליגת האלופות. ב-14 באוגוסט 2010 נפצע לאחר שתוקל בחריפות על ידי קלמי סבן במשחק גביע הטוטו מול מכבי תל אביב, וחזר לשחק רק לקראת תום העונה, באפריל 2011. בעונת 2011/2012 החלים מהפציעה בצורה מלאה אך התקשה למצוא את מקומו בהרכב הקבוצה, ושולב בעיקר כמחליף. בעונה זו כבש עשרה שערים בכל המסגרות, מתוכם ארבעה שערי ליגה, וזכה עם הפועל בגביע המדינה, על אף שלא שותף במשחק הגמר בו ניצחה הפועל 2–1 את מכבי חיפה.
במהלך ארבע העונות בהן שיחק בהפועל תל אביב זכה עם הקבוצה באליפות ושלושה גביעים, כבש 35 שערים בכל המסגרות (מתוכם 15 שערי ליגה), והפך למלך השערים של הקבוצה באירופה עם שמונה שערים, שיא שנשבר לאחר מכן על ידי עומר דמארי.
ב-31 במאי 2012 חתם על חוזה לעונה אחת בהפועל חיפה. בעונתו הראשונה כבש שבעה שערי ליגה, כולל שלושה שערים בפלייאוף התחתון, סייע לקבוצה להישאר בליגת העל, וכן זכה עמה בגביע הטוטו. בעונת 2013/2014 כבש ארבעה שערי ליגה ושער אחד בגביע המדינה, בניצחון 2–1 על הפועל תל אביב. את שלוש העונות הבאות סיים לאלא כמלך השערים של הפועל חיפה - בעונת 2014/2015 כבש עשרה שערי ליגה, בעונה שלאחר מכן כבש 11 שערים, ובעונת 2016/2017 החל לשמש כקפטן הקבוצה וכבש תשעה שערים.
ב-21 ביוני 2017 פורסם כי בבדיקה שנערכה לאחר משחק מול הפועל כפר סבא בחודש הקודם נתגלו חומרים אסורים בדמו של לאלא. ב-29 באוגוסט נגזר דינו בבית הדין של ההתאחדות לכדורגל, והוא הושעה לשנתיים מכל פעילות בכדורגל.
לקראת עונת 2019/2020 הסתיימה השעייתו ולאלא חזר לסגל הפועל חיפה לאחר שנתיים שלא שיחק, וב-25 ביולי 2019 חתם בקבוצה עד לסוף העונה.
ב-11 בפברואר 2021 חתם לעונה אחת בהפועל עכו מהליגה הלאומית.
ב-26 ביולי 2021 חתם מהראן לאלא לעונה אחת באחווה כפר מנדא מליגה ב'.
ב-30 בינואר 2022 חזר למכבי אחי נצרת.
ב-16 ביוני 2022 חזר לאלא לעיר הולדתו עספיא וחתם במכבי עספיא מליגה ג'. ב-30 ביולי 2023 מונה למאמן מכבי אחי נצרת.
התמוטטות עצבים
התמוטטות עצבים הוא מושג עממי שכולל בתוכו מספר גדול ומגוון של מצבים. המכנה המשותף של מצבים אלו - הופעה של תסמינים קשים בתחום הנפשי, הרגשי או החשיבתי בצורה פחות או יותר פתאומית, אשר מלווים בקריסה נפשית הכוללת ירידה בכל התחומים - ברמה התפקודית, בהיבט הבין-אישי ובתחום התעסוקתי. הביטוי איננו בשימוש רפואי מקצועי ואין מונח קליני רפואי מקביל.
מצבים
תחת המושג התמוטטות עצבים, יכולים להיכלל מצבים נורמטיביים ומצבים שאינם נורמטיביים. מצבים נורמטיביים – סיטואציות בהן הסימפטומים הם של התמוטטות עצבים, אולם מדובר במצב נורמטיבי, שלרוב אינו דורש התערבות רפואית. מצבים לא נורמטיביים, פתולוגיים – מוכרים כאבחנות פסיכיאטריות.
טיפול
המונח התמוטטות עצבים הוא רחב וכולל תחתיו מגוון של סיטואציות – חלקן נורמליות וחלקן אינן נורמליות. לכן, חשוב לעשות את האבחנה הנכונה. בעת הטיפול יש להתחשב בשני היבטים:
קישורים חיצוניים
神経衰弱 (精神疾患)
ג'יימס פורסטל
ג'יימס וינסנט פורסטל (באנגלית: James Vincent Forrestal; 15 בפברואר 1892 - 22 במאי 1949) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמזכיר הצי וכמזכיר ההגנה הראשון של ארצות הברית, בממשליהם של הנשיאים פרנקלין דלאנו רוזוולט והארי טרומן. הוא מילא תפקיד מרכזי בעיצוב הממסד הביטחוני של ארצות הברית לאחר מלחמת העולם השנייה.
ראשית חייו
פורסטל נולד במדינת ניו יורק למשפחה ממוצא אירי וגדל כקתולי. הוא החל ללמוד במכללת דרטמות' ומשם עבר לאוניברסיטת פרינסטון, אך לא סיים את לימודיו שם. ב-1916 החל לעבוד כמוכר איגרות חוב בחברת ויליאם א. ריד. הוא עבד בחברה עד 1940, התקדם בסולם הדרגות, היה לשותף וב-1937 לנשיא החברה.
במלחמת העולם הראשונה התגייס לזרוע האווירית של צי ארצות הברית, עבר אימוני טיסה והגיע לדרגת לוטננט. לאחר המלחמה היה פעיל במפלגה הדמוקרטית במדינת ניו יורק, ובמסגרת זאת הכיר את פרנקלין דלאנו רוזוולט, לימים נשיא ארצות הברית.
ב-1926 התחתן פורסטל. לימים הייתה אשתו, ג'וזפין סטוול, חולת נפש ואלכוהוליסטית.
קריירה פוליטית
ב-1940 מינה הנשיא רוזוולט את פורסטל לעוזר מיוחד לנשיא, ובחודש אוגוסט באותה שנה מינה אותו לתפקיד שזה עתה נוסד - תת-מזכיר הצי. במהלך ארבע שנות כהונתו הצטיין פורסטל בגיוס התעשייה בארצות הברית למאמץ המלחמתי וביסס לעצמו מוניטין של מנהל יעיל. במאבק עם מפקד הצי אדמירל ארנסט קינג על השליטה במשאבי הצי הייתה ידו של פורסטל על העליונה.
ב-19 במאי 1944 ירש פורסטל את מזכיר הצי פרנק נוקס, שנפטר. הוא הנהיג את משרד הצי בשנתה האחרונה של המלחמה ותחילת תהליך הפירוק של הצי המלחמתי. הוא הנהיג מדיניות של אינטגרציה גזעית בצי.
במהלך המלחמה ביקר פורסטל בזירות קרב שונות. בין השאר הגיע לאי איוו ג'ימה בעיצומו של הקרב שם. לאחר שדגל ארצות הברית הונף על פסגת הר סוריבאצ'י דרש פורסטל לקבלו - ואף קיבלו - כמזכרת. דגל אחר הובא לראש ההר והנפתו הייתה זו שתועדה בצילומו הנודע של ג'ו רוזנטל.