cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ביהביוריזם
תגובות סקינר לביקורת
לדעת סקינר כל הביקורת נבעה משגיאות הבנה של המבקרים. היו טענות שזהו ענף המזניח את תחומי הרגש, המחשבות והתחושות ומציגה את האדם כרובוט או כמכונה או כבעל חיים ירוד. בנוסף היו שהצביעו על הזנחת חשיבות מערכת העצבים והמוח ודילוג עליו. על פי סקינר כל ההאשמות הללו לא היו נכונות. לדעתו הסיבה להיווצרות תפישות שגויות אלו הייתה חוסר ההבנה של ניתוח ההתנהגות הניסויי והשימוש בשיטות המחקר המדעיות שהציע. לטעמו, כפי שכבר הוזכר לעיל, הביהביוריזם הרדיקלי אינו מזניח את הרגשות או התחושות, אלא מציג שיטות חדשות לחקור אותן. ומתרגם תופעות התנהגותיות משפה מנטליסטית, הממוקדת בעולם הרגש, לשפה טכנית הסתברותית של התנהגות מפעילה אופרנטית. הביהביוריזם אינו מציג את האדם כרובוט או כמכונה, אלא ההתנהגות האופרנטית מתארת את האדם כאורגניזם פעיל המפעיל ומשנה את סביבתו ומושפע מתוצאות התנהגותו. גם בעל החיים אחראי באופן דומה להחלטותיו. ניתוח ההתנהגות אינו מזניח את חשיבות מערכת העצבים, אלא טוען שהיא אינה תחום המחקר שלו. עם זאת בהמשך היו מאוחר יותר מנתחי התנהגות שחקרו גם התנהגות ברמה העצבית והגופנית כהתנהגות ותגובה.
תרומותיו של ניתוח ההתנהגות היישומי
זרמים רבים בפסיכולוגיה ההתנהגותית מיושמים בתחום בריאות הנפש ומציגים הצלחה, ביניהם טיפול קוגניטיבי-התנהגותי, תרפיית קבלה ומחויבות, ניתוח התנהגות קליני (אנ'), פסיכותרפיה פונקציונלית-אנליטית (אנ'), הפעלה התנהגותית לטיפול בדיכאון (אנ') ועוד.
בנוסף לגישה הטיפולית בבעיות התנהגות של הפרט, יש תחום נוסף המתמקד ביישום עקרונות התנהגותיים לשיפור התפוקה והתנאים בארגונים ועסקים הנקרא OBM – Organizational Behavior Management (אנ').
ניתוח ההתנהגות היישומי, התחום הטכנולוגי של הגישה הביהביוריסטית, הוכיח את יעילותו גם בתחומים נוספים של התנהגות בעיקר בתחום ההתמכרות וההרגלים:
ביקורת על הביהביוריזם
לגישה הביהביוריסטית קמו מתנגדים רבים אשר בהמשך הביאו למיסודה המדעי של הפסיכולוגיה הקוגניטיבית. מקרב חוקרים אלו בלטו הבלשן נועם חומסקי אשר פרסם מאמר ביקורתי על ספרו של סקינר "התנהגות מילולית". עיקר טיעוניו התבססו על הצורך במערכת מוּלדת המאפשרת למידת שפה על מנת להסביר את הנתונים המדעיים על אופי הלימוד של מילים, של מבנה שפתי ושל תחביר המשפט. כתוצאה מכך, בין הגישה הקוגניטיבית ובין הביהביוריסטית החל ויכוח מדעי שגרר מאמרים ומאמרי נגד רבים.
הסופר בן זמננו (המאה ה־21) אלפי קון כתב ביקורת על הביהייביוריזם בספרו "נענשים על ידי פרסים", ובו טען שהביהייביוריזם אינו מוסרי וגם אינו מעשי.
פשטות
לפי החוקר ניל מילר, שורש הבעיה בביהביוריזם טמון בחוסר הנכונות שלה להביט באמצעים מתווכים להתנהגות ולקבל את קיומם. לפי השיטה אם מופיעות תגובות מסוימת לפעולה, הפעולה עצמה חייבת לגרור אותם באופן ישיר. לדוגמה אירוע מפחיד גורם לנו גם להרגיש את הפחד, וגם להתנהג בדרך מסוימת בעקבות הפחד. לפי טענתו של סקינר הוא אינו מתכחש לפחד, אלא טוען שהפחד אינו מפעיל את ההתנהגות אלא רק הגירוי שגרם לפחד הוא המפעיל את התגובה. אין הפחד לדברי סקינר, גורם לנו להרגיש. לפי מילר הנחה זו גוררת סיבוך מיותר של תיאור הנתונים המתקבלים מתצפיות. על מנת להבהיר זאת השתמש מילר בדוגמה של חולדה אשר בלחיצת דוושה היא מקבלת מים. קל לראות כי קצב הלחיצות משתנה בהתאם לחסך החולדה במים, אך גם נצפה בשינוי קצב הלחיצה כתגובה להאכלה במזון יבש ומלוח, או בהזרקת מים ישירות למערכת הדם של החולדה. בנוסף לזאת את תגובות החולדה ניתן למדוד בעוד דרכים מלבד קצב הלחיצות. לדוגמה אפשר למדוד את כמות המים שהיא שותה וכן את נכונותה לשתות מים מרים. כדי להסביר מערכת גירוי תגובה זו, לפי דעתו של הפסיכולוג יונתן גושן, סקינר יצטרך ליצור קשר נפרד בין כל גירוי לכל תגובה כך שסה"כ ימצאו תשעה סוגי הקשר שונים. בעוד שלפי הנחת גורם מתווך כמו צמא, יש צורך בקשירת שלושת הגירויים אליו מכיוון אחד וקשירת שלוש התגובות מכיוון שני, סה"כ שישה קשרים. ולכן כפועל יוצא מהנחות הפרדיגמה המדעית מסיים מילר במסקנה כי יש להעדיף את התאוריה פשוטה יותר המניחה גורמים מתווכים.
למידה סמויה
אחת הביקורות המפורסמות מבוססת על מחקר חלוצי של החוקר אדוארד טולמן, אשר הראה כי חולדות יכולות ללמוד צורת מבוך אף אם אין שום תגובה חיובית או שלילית ישירה אשר מכווינה את הלמידה שלהם. דבר המעיד על גורם מתווך המייצג את המבוך במוח החולדות והסותר את גישת הביהביוריזם השיטתי והמתודולוגי של ג'ון ווטסון.
הטיות קוגניטיביות
ביקורת נוספת נגד הגישה הביהביוריסטית הגיעה דווקא מיישומי הפסיכולוגיה בשטח. במלחמת העולם השנייה בעת הסתכלות בראדר, טייסי המעצמות זיהו לפעמים הפרעות על אף שלא היו כאלה הפרעות במציאות. ממצא זה מנכיח את קיומן של הטיות קוגניטיביות הגורמות בעיות בשיפוטים אשר לא מוסברות על ידי תאוריות של גירוי-תגובה של ג'ון ווטסון. סקינר הסביר בדרך התנהגותית תופעות מסוג זה.
הנחות סמויות
הפילוסוף ישעיהו ליבוביץ כפר ביכולתה של הפסיכולוגיה להשתייך למחקר הנעשה על פי המתודה המדעית, גם כאשר המחקר הוא של ההתנהגות בלבד ולא של הנפש.
תמי אברהם
קווין אוגנטגה תמאראבי באקומו-אברהם (באנגלית: Kevin Oghenetega Tamaraebi Bakumo-Abraham; נולד ב-2 באוקטובר 1997), הידוע בשם תמי אברהם (באנגלית: Tammy Abraham) הוא כדורגלן אנגלי, המשחק בעמדת החלוץ ברומא מהסרייה א' ובנבחרת אנגליה.
קריירת מועדונים
אברהם נולד ברובע סאת'ק שבדרום לונדון למשפחה ממוצא ניגרי. אברהם הצטרף בגיל 7 לאקדמיה של צ'לסי והיה מהשחקנים הבולטים בקבוצות הגילאים השונות של המועדון. בנוסף הוא היה המבקיע הבולט בקבוצת הנוער של צ'לסי, בין העונות 2014/2015 ל-2015/2016 אברהם כבש 74 שערים ב-98 משחקים בקבוצת הנוער של צ'לסי.
היכולת של אברהם הרשימה את מאמן צ'לסי חוס הידינק שהזמין אותו להתאמן עם הקבוצה הבוגרת של המועדון. ב-11 במאי 2016 אברהם ערך את הופעת הבכורה שלו בצ'לסי כמחליף במשחק מול ליברפול במסגרת הפרמייר ליג שהסתיים בתוצאה 1-1. שבוע לאחר מכן הוא שיחק במשחק שהסתיים בתוצאה זהה מול לסטר סיטי.
בריסטול סיטי
ב-5 באוגוסט 2016 אברהם הושאל לבריסטול סיטי מליגת הצ'מפיונשיפ לעונה אחת. אברהם כבש את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 0–1 על וויקומב וונדררס במסגרת גביע הליגה. ב-13 באוגוסט 2016 הוא כבש צמד שערים בניצחון 1–2 על ברטון אלביון במסגרת המחזור השני של הצ'מפיונשיפ. באותה עונה אברהם סיים כמלך השערים של בריסטול סיטי וכבש 23 שערי ליגה אף על פי שהקבוצה סיימה במקום ה-17 בליגה. זכה אותו בתואר שחקן העונה של בריסטול סיטי.
אסטון וילה
ב-31 באוגוסט 2018 אברהם חזר לצ'מפיונשיפ, וחתם במדי אסטון וילה בהשאלה עד סוף עונת 2018/2019. אברהם כבש את שער הבכורה שלו באסטון וילה ב-19 בספטמבר, בניצחון 0–2 על רותרהאם יונייטד במסגרת הצ'מפיונשיפ. ב-28 בנובמבר 2018 אברהם כבש ארבעה שערים במשחק מול נוטינגהאם פורסט שהסתיים בתוצאה 5-5, ועד לסיום שנת 2018 הוא כבש 16 שערים ב-20 הופעות. בזכות היכולת המרשימה של אברהם וולברהמפטון וונדררס מהפרמייר ליג הציעה לאברהם לשחק בשורותיה כמושאל מצ'לסי אך אברהם דחה את ההצעה ובחר להישאר באסטון וילה. במחצית השנייה של עונת 2018/2019 אסטון וילה הציגה יכולת מצוינת תחת המאמן דין סמית' ובזכות רצף מצוין של 11 משחקים ללא הפסד הכוללים תשעה ניצחונות ברציפות אסטון וילה סיימה במקום החמישי המוביל לפלייאוף על העלייה לפרמייר ליג. אברהם כבש בניצחון 1–2 על ווסט ברומיץ' אלביון בחצי גמר הפלייאוף ובמשחק הגומלין שהסתיים בניצחון 0–1 של ווסט ברומיץ' אלביון הוא כבש את הפנדל הגורלי שהעלה את אסטון וילה לגמר הפלייאוף. בגמר הפלייאוף אברהם שיחק 90 דקות ואסטון וילה ניצחה 1–2 את דרבי קאונטי ובכך חזרה לפרמייר ליג אחרי שלוש עונות בליגת המשנה. אברהם סיים את העונה עם 26 שערים ובכך היה סגן מלך השערים של הליגה. בנוסף, זכה בנבחרת העונה של הצ'מפיונשיפ.
חזרה לצ'לסי
לאחר העונה המוצלחת שלו באסטון וילה אברהם חזר לצ'לסי וקיבל את החולצה מספר 9. תחת המאמן פרנק למפארד, והבקיע שני שערי בכורה במחזור השלישי של הפרמייר ליג, בניצחון 2–3 על נוריץ' סיטי. במחזור החמישי של עונת 2019/2020 אברהם כבש שלושער בניצחון 2–5 על וולברהמפטון וונדררס. אברהם כבש את שערו הראשון בטורניר ליגת האלופות בניצחון של צ'לסי 1–2 על ליל.
רומא
ב-17 באוגוסט 2021 חתם ברומא תמורת 40 מיליון יורו. ב-22 באוגוסט ערך הופעת בכורה והוסיף שני בישולים, בניצחון 1–3 על פיורניטינה. ב-29 באוגוסט כבש שער בכורה בניצחון 0–4 על סלרניטנה.
קריירה בינלאומית
אברהם ייצג את הנבחרות הצעירות של אנגליה וזכה עם הנבחרת עד גיל 21 בטורניר טולון ב-2018. בנובמבר 2017 אברהם קיבל זימון לסגל נבחרת אנגליה לקראת שני משחקי ידידות. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת ב-10 בנובמבר 2017 במשחק ידידות נגד נבחרת ברזיל. משום שאברהם זכאי לשחק בנבחרת ניגריה בשל מוצא הוריו. באוקטובר 2019 אברהם זומן על ידי מאמן נבחרת אנגליה גארת סאותגייט לסגל הנבחרת לקראת משחקי מוקדמות יורו 2020. ב-11 באוקטובר אברהם שיחק במשחק מול נבחרת צ'כיה וכך הוא הבטיח את עתידו בנבחרת אנגליה. ב-14 בנובמבר 2019 הוא כבש את שערו הראשון במדי הנבחרת האנגלית בניצחון 0–7 על נבחרת מונטנגרו במסגרת אותו טורניר מוקדמות.
איבארה
איבארה (בשמה המלא: סן מיגל דה איבארה; בספרדית: San Miguel de Ibarra) היא עיר בצפון אקוודור ובירת מחוז אימבאבורה. העיר שוכנת למרגלות הר הגעש אימבאבורה ולגדות נהר טוואנדו, בגובה של 2,225 מטר מעל פני הים. בשנת 2010 התגוררו בה כ-140 אלף תושבים.
היסטוריה
איבארה נוסדה ב-1606 על ידי מושלהּ הספרדי של קיטו, מיגל דה איבארה. בעיר נבנו מספר מבני ציבור וכנסיות, אך היא נחרבה ברעידת אדמה שפקדה את האזור ב-16 באוגוסט 1868. ב-1872 הוחל בהקמת העיר מחדש.
תמי והרווק
תֵמי והרווק (באנגלית: Tammy and the Bachelor) סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה רומנטית משנת 1957 עם דבי ריינולדס ולזלי נילסן בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן:"Tammy Out of Time" של הסופרת סיד ריקט סאמנר משנת 1948. הצלחת הסרט הביאה להפקות נוספות ב"סדרת תמי":
השיר "תמי" המושר על ידי דבי ריינולדס היה מועמד לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר. השיר הסנטימנטלי הזה הפך לשיר המזוהה ביותר של ריינולדס, היה ראשון במצעד הבילבורד והפך תוך זמן קצר לתקליט זהב. בוצע על ידי מבצעים רבים כמו: אנדי ויליאמס, טריני לופז, ננסי סינטרה ועוד.
תקציר העלילה
יום אחד מתרסק מטוס לתוך הביצה קרוב לביתם. תמי וסבה יוצאים בסירה למקום ההתרסקות ומוצאים שם בחור פצוע ומעולף. הם לוקחים אותו לבית הסירה ותמי מטפלת בו עד שהוא מתעורר ומספר ששמו פיטר ברנט (לזלי נילסן). לאחר שהוא מתאושש הוא חוזר לביתו לא לפני שהוא מבטיח לסבא שאם יקרה לסבא דבר תוכל תמי לגור בבית משפחתו.
לאחר זמן נעצר הסבא בגלל עיסוקו הבלתי חוקי ונשלח לכלא. תמי הולכת ברגל עם עיזתה לבית האחוזה של משפחת ברנט. היא מוסרת לפיטר שהסבא איננו והוא מניח שהוא מת. פיטר מקיים את הבטחתו לסבא ובהסכמת אמו (פיי ריי) עוברת תמי לגור בבית משפחת ברנט. יחסה של גב' ברנט משתנה כאשר תמי מגלה כי סבה נמצא בכלא. דודתו של פיטר, רני (מילדרד נטוויק) מחבבת את תמי ומעודדת אותה. עם הזמן לומדת תמי הכפרית את מנהגי הבית ומתחילה להתחבב על המשפחה. פיטר מתייחס אליה כילדה ויש לו חברה רצינית בשם ברברה (מלה פאוורס).
פיטר עושה ניסיונות בפיתוח זן עגבניות ותמי תומכת בו. לאחר סערה ההורס את השתילים שלו הוא מתייאש ומחליט לקבל הצעה לעבוד בפרסום. תמי כועסת על כך וחוזרת לביתה שם מחכה לה הסבא שהשתחרר מהכלא. פיטר מגיע למסקנה שהוא מעדיף את תמי על ברברה. הוא הולך לבית הסירה ופוגש את תמי והם מתנשקים בפעם הראשונה.
אוגו לוקאטלי
אוגו לוקאטלי (באיטלקית: Ugo Locatelli; 5 בפברואר 1916 – 28 במאי 1993) היה כדורגלן איטלקי, ששיחק בעמדת המגן שמאלי. זכה עם נבחרת איטליה במונדיאל 1938.
ביוגרפיה
לוקאטלי נולד בטוסקולאנו-מדרנו שבאיטליה. הוא היה ידוע כשחקן קטן, מהיר ובעל טכניקת משחק גבוהה. הוא התחיל את הקריירה שלו בעמדת החלוץ המרכזי, וביובנטוס עבר לשחק בעמדת הקשר אחורי.
קריירת המשחק של לוקאטלי הייתה מצליחה כשהתחיל אותה בברשה וגם שיחק בהשאלה עבור אטאלנטה, לפני שעבר לאינטר. עם אינטר הוא זכה פעמיים בליגה האיטלקית בשנים 1938 ו-1940, ופעם אחת בגביע האיטלקי ב-1939. לקראת סוף הקריירה שלו שיחק ביובנטוס עימה זכה בגביע האיטלקי של 1942.
עם נבחרת איטליה ערך את הופעת הבכורה שלו בשנת 1936 במשחקים האולימפיים שנערכו בברלין נגד ארצות הברית. בסיום זכה עימה במדליית זהב אולימפית. במונדיאל 1938 היה חלק מהנבחרת שזכתה באותו טורניר והגנה על תוארה. לוקאטלי נבחר להיות בנבחרת המצטיינת של הטורניר. לוקאטלי הוא אחד מבין ארבעת השחקנים האיטלקיים היחידים שזכו גם במדליית זהב אולימפית וגם במונדיאל, כאשר גם פייטרו ראבה, אלפרדו פוני וסרחיו ברטוני עשו זאת. במשחקים בהם שיחק עבור הנבחרת היא לעולם לא חוותה הפסד.
לוקאטלי נפטר ב-28 במאי 1993 בטורינו שבאיטליה, בגיל 77.
The Speckled Bird
The Speckled Bird (בעברית: העיט הצבוע) הוא רומן אוטוביוגרפי, מאת המשורר האירי, המיסטיקן וחתן פרס נובל לספרות בשנת 1923, ויליאם בטלר ייטס. הרומן נכתב בארבע גרסאות, בין 1896 - 1903, ויטס העניק שם זה לגרסה האחרונה, שנלקחה מהברית הישנה, ספר ירמיה, פרק י"ב, פסוק ט': . לשם הבהרה, יובא כאן הפסוק המקביל באנגלית: . הרומן לא פורסם מעולם במהלך חייו של ייטס. כפי שהתייחס לכך ייטס בעצמו כשכתב בספר האוטוביוגרפיות שלו, בפרק "נפנוף הרעלה": רומן בלתי אפשרי... רומן שלא יכולתי לכתוב ולא יכולתי להפסיק לכתוב, אשר נושאו היה הודוס כמליונטוס, דרך הזיקית. הרומן פורסם לראשונה בשנת 1976, כולל שלוש הגרסאות הקודמות שכתב ייטס לרומן שלו. המהדורה השלישית, בה נוספו הערות חדשות, התפרסמה בשנת 2003. שלוש המהדורות נערכו, הוסברו והוערו, על ידי הסופר ומבקר הספרות ויליאם ה. או'דונל.
הרקע ומיקום העלילה
ייטס החל לעבוד על יצירתו העיט הצבוע בשנת 1896, תוך שהוא כותב ארבע גרסאות נבדלות, הניתנות לזיהוי ולהבחנה ביניהן וזאת לפני שהוא החליט לחדול מלהמשיך לעבוד על פרויקט אישי זה בשנת 1903. הרומן הוא "גמור" במובן שעלילתו מגיעה לסיום, אך ייטס לא השלים את הניסוח והשיפוץ מחדש של הרומן העיט הצבוע, אשר היו כה הכרחיים עבור חיבור הרומן ואשר יענו על הרף הספרותי הגבוה אותו הוא הציב לעצמו.
בהינתן נקודת מבט זו ובהינתן השקפתו הפרטית של ייטס שרקע ריאליסטי היה נחוץ לכתיבת רומנים, הגם שרקע זה יהווה מעין מצג שטחי בלבד, אך מפורט לפרטי פרטיו, זה היה כמעט בלתי נמנע עבור המחבר ש-744 כתבי היד של העיט הצבוע יכללו חלק גדול מאוד של חומר ביוגרפי. הדמויות העיקריות מקבילות לייטס עצמו, אביו, מוד גון, סמואל לידל מקגרגור מת'רס ואוליביה שייקספיר. המיקום הגאוגרפי מבוסס על בתי האחוזה של אדוארד מרטין, הרוזן פלורימון דה בסטרו וליידי אוגוסטה גרגורי במחוז גולוויי ומחוז קלייר. אך העיט הצבוע איננו רומן מפתח. במקום זאת, יש לראות ברומן חיבור שהיבטים מחייו האמיתיים של המחבר נבחרו ממגוון מקורות בהתאם למטרה האמנותית הישירה שתשרת את המחבר ונאספו ביחד לכדי יצירת סינתזה בדיונית אחת ומאוחדת, לאו דווקא כזו שתשקף כמראה את חייו האמיתיים של המחבר.
סוגיית חיבורו של העיט הצבוע, כרומן אוטוביוגרפי, מצויה בהקשר של ניסיונו של ייטס לייסד מסדר כשפים ומסתורין קלטי. ממה שעולה ממהלך התקופה שבה הוא עבד על חיבור הרומן, ניתן להסיק שמאמריו וניירותיו שפורסמו במספר בטאוני ספרות, היו מלאי אמירות שבהן הוא הביע את משאלתו שעידן המדע והמטריאליזם השלט, יוחלף במהירה בעידן חדש של דמיון, יופי אמנותי וסמלים מלאי חיוניות. ואמנם דעות כלליות אלו של ייטס מובעות באופן שחוזר על עצמו בגרסאות הרומן ואכן ניתן למצוא הקבלות בין מסדר הכשפים הקלטי אותו ניסה לייסד ייטס לבין האגודה המיסטית המוזכרת ברומן, ויש בין שני מסדרים אלו, הבדיוני והריאלי, קשר הדוק. ברומן עצמו, הגיבור האוטוביוגרפי דורש באופן נחרץ שהריטואלים של המסדר אותו הוא מתכוון להקים, יגובשו מידע שמגיע מחלומות וחזיונות. וכפי שייטס עצמו העיר לגבי הריטואלים של המסדר הקלטי אותו הוא ניסה לייסד:. מסדר הכשפים הקלטי היה אמור "למצוא את ספרי התפילה שלו בכל הספרות החזיונית". דת זו של יופי, הכוללת בתוכה את כוחו של הדמיון החזיוני, משחקת תפקיד מרכזי בכל גרסאות הנובלה, אף על פי שניסיונו של הגיבור ברומן, לייסד ולארגן את מסדר הכשפים המיסטי, מתואר אך ורק בגרסאות הרומן מהשנים 1900 ו-1902 ולא לפני כן.
הנושא הראשי של הנובלה, תואר על ידי ייטס, במה שהוא מכנה "Hodos Chameliontos" (דרך הזיקית). במובן רחב יותר, ייטס מתייחס לפעילותו המיסטית בשורות המסדר ההרמטי של השחר המוזהב, במהלך תקופה זו (שנות ה-1890), כרקע לכתיבת הרומן. מונח זה לקוח מכתב יד, כתב יד קבלי, שהוצג לייטס על ידי סמואל לידל מקגרגור מאת'רס, אשר כלל תרשים צבעוני של עשר הספירות הקבליות והקווים המחברים ביניהן ("מסלולים"). המונח עצמו, מתייחס למסלול הנכון, אשר הסטודנטים של מסדר השחר המוזהב חייבים לצעוד בו, כדי לקדם את עצמם דרך אותו "הודוס כמליונטוס" וכדי לרכוש עבור עצמם את אותו הידע המיסטי והסודי של המוכשרים ביותר. בנוסף, הסטודנטים חייבים להתקדם וללכת דרך אותו מסלול, בלי אשר יובילו אותם לכדי חוסר ביטחון ולכישלון טוטאלי. רק דרך הזיקית, הדרך בהא הידיעה, אשר אך ורק היא מובילה לכיוון מעלה, לחוכמה העל-טבעית, תוביל אותם להשיג את אותה חוכמה.
הגרסה הראשונה
הגרסה הראשונה של הרומן, אשר חוברה בתחילת 1897, היא בבסיסה סיפור של אהבה אידיאליסטית, בהשראת החשיבה של אפלטון והיא מהווה יצירת אמנות שערכה הספרותי הוא מאוד גבוה. מיקום עלילת הגרסה הראשונה, הוא באיי אראן, היכן שאביו המוזר של הגיבור בונה לעצמו בית ומקפיד על שעות התפילה הנהוגות עד שהוא חווה חיזיון שבו הוא רואה את הבתולה מריה, אירוע שלאחריו, הוא מקדיש את עצמו בחיפוש ובהמתנה, אך ורק, לחזיונות ולהתגלויות כאלו של הבתולה. ביקור שעורכת הגיבורה הצעירה והיפה של הסיפור, אצל הגיבור, ממלא אותו באהבה רומנטית המתלווה ליראה המיסטית אשר אותה הוא ירש מאביו, אף על פי שהגיבור עצמו לא רואה שום חיזיון של הבתולה מריה, בניגוד לחזיונותיו של אביו.
הגרסה השנייה
הגרסה השנייה, לה הוענק על ידי ייטס, השם "שושנות האל", חוברה כנראה בין המחצית הראשונה 1897 עד לעונת הקיץ או הסתיו של 1898. מגרסה זו, קיימים 85 דפי טיוטה וכיום חסר רק דף אחד. מיקום העלילה הוא אחוזה רחוקה במערבה של אירלנד, הממוקמת בשטח היבשתי עצמו, בניגוד למיקום העלילה של הגרסה הראשונה, באיי אראן. בגרסה זו, ישנה לאביו של הגיבור קפלה קטנה וכמו בגרסה הקודמת, הוא רואה בחזיונותיו את הבתולה מריה. לסיפור ביקורה של הגיבורה הצעירה ייטס נתן הרחבה וטיפול משמעותיים. גם בגרסה זו לגיבור הנובלה, אין שום חזיונות של הבתולה מריה ואין שום אזכור של טקסי כשפים או מיסטיקה.
הגרסה השלישית
לגרסה השלישית, אשר חוברה בשנת 1900, לה ייטס לא נתן שם, אשר לה הוא התייחס במכתביו, בצורה פשוטה, כ"מייקל", שמו של הגיבור בכל גרסאות הרומן, קיימים 285 דפי טיוטה, כמות דפים שמשלשת את כמות הדפים של שתי הגרסאות הקודמות. מיקום העלילה של גרסה זו, הוא עדיין באחוזה רחוקה במערב אירלנד, אך בניגוד לגרסאות הקודמות, דמותו של האב היא דמות משנית, אשר, לאחר שהוא מבלה את שנות נעוריו בבתי ספר לאמנות ובחיזור אחרי נשים ברחבי אירלנד, המתוארת כדמות מתבודדת, אך לא דתית. במקום זאת, הבן, בניגוד לאביו, רואה חיזיון של הבתולה מריה. קטע הפתיחה של הנובלה, המהווה את השליש הראשון, הוא למעשה הרחבה של שתי הגרסאות הקודמות, עם תשומת לב משמעותית הניתנת לחיזיון זה של הגיבור. שאר הקטעים של גרסה זו של הנובלה, לוקחים את הגיבור ללונדון, שם הוא ומיסטיקן אחר, שדמותו מתבססת באופן הדוק על מקרגור מאת'רס, מתחילים לתכנן לייסד מסדר מיסטי. שמועות שבאות אל הגיבור, על הגיבורה שבסיפור, בדבר נישואיה לאדם אחר, מפתיעות את הגיבור ובהצעתו של שותפו המיסטיקן, הוא נוסע לפריז, כדי להעתיק כתבי יד מיסטיים, בתקווה ששינוי האווירה והמקום ינחמו אותו. מיד לאחר מכן, הוא מקבל דיווחים מדאיגים ששותפו המיסטיקן, השיג בעורמה את השליטה על המסדר, תוך שהוא משנה את טקסי הפולחן, שינוי שלא משקף את האידיאלים האמנותיים של הגיבור. גרסת הרומן של שנת 1900, נקטעת, לאחר שהגיבור פוגש במיסטיקן מוזר וזקן, אשר משתזף עירום מתחת לקרני השמש, בתוך ארון קבורה וממלמל על קשר מתוכנן ביוזמת הישועים, כדי לחתור ולהרוס עד היסוד את המסדר המיסטי אותו הוא ייסד.
הגרסה האחרונה
בגרסה האחרונה של הרומן העיט הצבוע, ישנה התמקדות במסעו של האמן אחר אמת רוחנית. הנובלה מתחילה במערב אירלנד, כאשר מייקל הרן (Michael Hearne), הגיבור, מגלה, שלב אחרי שלב, על קיומו של עולם רוחני, דרך מדיטציה, חלום, טרנס וחיזיון. תודעתו גדלה והוא מתחיל להיחשף לחשיבות הרוחנית של המיתוס, האמנות, הפולקלור, הטבע והמין הנשי. מאוחר יותר, בלונדון, הוא מנסה לייסד מסדר מיסטי אשר יאחד את הרגשות הדתיים, האמנותיים והטבעיים, או אם להשתמש במושגים אפלטוניים, אמת יופי ואהבה. הוא אוסף סביבו חבורה של אמנים ומיסטיקנים כדי שיעזרו לו לגבש טקסי פולחן אשר יעוררו את העל טבעי וכמו כן שיעזרו לו להשתמש באותם כלים וחפצי הפולחן, השייכים למסדר, שיגלמו את היופי האמנותי. הרומן מסתיים כאשר הגיבור עולה בפריז על מסילת רכבת, במטרה לנסוע למזרח, עכשיו לערביה, עכשיו לפרס, כשהוא עדיין מונע על ידי שאיפתו העיקרית, תוך שהוא משוכנע, שבמזרח, הוא לבטח ימצא דוקטרינה ש"תגשר ותפשר בין הדת לבין הרגשות הטבעיים ואשר תדע להסביר את אותם רגשות".
תמי אסולין
תמי אסולין (נולדה ב-8 ביוני 1970) היא משוררת, אמנית ויוצרת ישראלית.
ביוגרפיה
אסולין נולדה בתל אביב. היא חירשת מלידה. רקדה בלהקת קול ודממה, להקת מחול מודרני אשר רקדו בה רקדנים חירשים ושומעים במשותף, והייתה חברה בקבוצת התיאטרון והתנועה "עשר אצבעות", תיאטרון של אנשים חירשים בהובלת הבמאי חמד שולברג. בהצגה "בית ברנרדה אלבה" בהפקת התיאטרון, גילמה את תפקידה של אדלה.
למדה אמנות בהמדרשה לאמנות והוראת מחול בסמינר הקיבוצים. לימדה תיאטרון בבית הספר כי"ח ומלמדת כיום בתיכון מקיף יהוד.
פרסמה שלושה ספרי שירה. ספרה האחרון, "יםFa" אשר פורסם בשנת 2018 בהוצאת מעין, הוא הספר השירה הראשון בעולם שנכתב בתחביר "Fa" של קהילת החירשים.
אסולין מופיעה במופעי פרפורמנס הכוללים שימוש בשפת הסימנים הישראלית. את המופעים מקיימת אסולין בצוותא עם יוצרים שונים, ביניהם שחקנים, זמרים, אמנים ומשוררים.
באפריל 2022 הוצג סרטה 'אייל מאוהב' במסגרת פסטיבל אפוס - סרטים בעקבות משוררים בסינמטק תל אביב
בשנת 2022 הוציאה היוצרת יעל בירנבאום "יעל ופתק" סינגל כפול שבו הלחינה וביצעה שניים משירה של אסולין: 'באס של הלב / חיה גוף חופשי'.
חיים אישיים
נשואה לשוקי אסולין, מורה ובמאי חירש. היא שיחקה בהצגתו "קצפת" שהוצגה בפסטיבל עכו. לזוג שני ילדים והם מתגוררים בחולון.
טעם
טעם הוא אחד מחמשת החושים המסורתיים. טעמו של חומר מורגש בעת מגעו עם פקעיות הטעם הפזורות על הלשון, החך הרך, ומכסה הגרון. חוש הטעם תורם חלקית בלבד לקליטת טעמי המזון ותחושתם, שכן הן מושפעות גם מחוש הריח, מהמרקם ומהטמפרטורה.
תפקיד חוש הטעם
חוש הטעם תורם ליכולתם של בעלי חיים לשער את מידת התועלת שיכול הגוף להפיק מהמזון או הנזק שעלול להיגרם מצריכתו. תמהיל הטעמים של המזון מעובד במוח ומעורר תחושה של עונג, סיפוק או סלידה ואף בחילה. מזון המכיל רכיבים חיוניים מסוימים יעורר תחושת עונג וסיפוק אשר תתמרץ את בעל החיים להמשיך ולצרוך ממנו. טעמו של מזון המכיל רעלים מסוימים או תוצרי פירוק של חיידקים יעורר תחושת סלידה הגורמת להפסקת אכילתו או לפליטתו מהפה. כמו כן, חוש הטעם מאפשר זיהוי של ריכוז יתר מסוכן של מרכיב מסוים במזון. למשל ריכוזים גבוהים של מלח בישול, העלולים לגרום להתייבשות.
תחושת הטעם משתנה בהתאם להתנסות קודמת ולצורכי הגוף. סלידת טעם היא דוגמה בולטת להתניה קלאסית, בה בעלי חיים בוחלים במזונות שאכלו בעבר, אם חשו ברע לאחר אכילתם. בשל תופעה זו גורם טיפול כימותרפי, המחולל בחילות והקאות, לסלידה של מטופלים ממזונות שצרכו במהלך הטיפול, אף כי פותחו שיטות להתמודדות עם הבעיה. סלידת טעם עשויה לגרום להפרעות אכילה, תת תזונה ופגיעה באיכות החיים, גם לעת זקנה. כמו כן, אצל נשים בהיריון משתנה הרגישות וההעדפה לטעמים מסוימים, ככל הנראה בהתאם למשאבים הדרושים להתפתחות העובר. המזון שצורכת האם במהלך ההיריון והמסופק לצאצא במהלך הינקות, הילדות וההתבגרות משפיעים על טעמיו המועדפים.
פקעיות הטעם
על גבי הלשון פזורות פטמות (papillae) מארבעה סוגים שונים. רק הפטמות החוטיות (Filiform papillae), שהן הסוג השכיח ביותר בלשון, אינן נושאות פקעיות טעם. בקצה הלשון ניתן למצוא פטמות פטרייתיות (Fungiform papillae), בצדי הלשון פטמות עליות (Foliate papillae) ובאחוריה מספר מצומצם (8–12) של פטמות מוקפות (Circumvallate papillae).
ספוילר
ספוילר (שאילה מאנגלית: Spoiler - מקלקל, הורס; הצעת מונח עברי של האקדמיה ללשון העברית: קַלְקְלָן) הוא מידע אודות יצירה (ספר, סרט קולנוע, סדרת טלוויזיה וכדומה) החושף פרטי עלילה, ברמז או באמירה מפורשת, באופן שעשוי לקלקל את הנאת הקריאה או הצפייה.
טעם
מלוח
הטעם המלוח מורגש בנוכחות מלחים מסוימים, בעיקר יוני נתרן וסידן, על הלשון. יונים אלה מסוגלים לעבור דרך תעלות יונים בלשון וליצור דחף עצבי. מלח הבישול הוא התבלין הנפוץ ביותר במתן טעם מלוח למאכלים.
חמוץ
הטעם החמוץ מורגש בנוכחות חומצות על הלשון. קיימים שני מנגנונים לחישת הטעם החמוץ, הפועלים במקביל: המנגנון האחד דומה לזה המפעיל את הטעם המלוח: יוני מימן שמקורם בחומצה חודרים מבעד לממברנת תא העצב דרך תעלות יוני מימן, ומביאים לדפולריזציה של הממברנה, כלומר מעלים את המתח החשמלי שלה. המנגנון השני מבוסס על חסימת תעלות יוני אשלגן על ידי יוני המימן. תעלות אלו אחראיות על ההיפרפולריזציה של ממברנת תא העצב ועל שמירת פוטנציאל המנוחה שלו, ולפיכך חסימתן מביאה אף היא לדפולריזציה. סכום הדפולריזציה של שני מנגנונים אלו מזרז התהוות פוטנציאל הפעולה, המפעיל את הדחף העצבי אשר מגרה את תאי המוח האחראיים לתחושת הטעם החמוץ. שתיים מהחומצות הנפוצות ובעלות הטעם המוכר ביותר במזונות הן חומצה אצטית (חומצה אתנואית), המהווה את המרכיב העיקרי בחומץ, וחומצה ציטרית (חומצת לימון), המצויה ברוב פירות ההדר.
ספוילר
ביצירות שבהן העלילה היא חלק משמעותי מהיצירה עצמה, מוצגים פרטי העלילה לקורא בצורה מחושבת, בהתאם לשיקול דעתו של היוצר. הקורא או הצופה מבין את העלילה בהדרגה, בהתאם למידע הנמסר לו. מתן פרטי עלילה, על ידי מי שכבר ראה את היצירה עד סופה, פוגע בתפיסת היצירה אצל הצופה, שהיא שונה מכפי שרקם אותה יוצרה, ובכך פוגע בהנאה של מי שטרם ראה את היצירה. גם הצפייה ביצירה המטפלת בנושא תיעודי ועלילתה חושפת אירועים שקרו בעבר, עלולה להיפגע על ידי ידע מוקדם על הדברים.
טעם
מר
הטעם המר מורגש בנוכחות חומרים מגוונים והרבה מאכלים ומשקאות הם מרים, דוגמת קפה, בירה, שוקולד ללא המתקה וקליפות פירות הדר. החומר המר ביותר הידוע הוא הכימיקל הסינתטי דנטוניום, שהתגלה בשנת 1958 ומוסיפים אותו לחומרים רעילים כדי להרתיע מאכילתם או שתייתם.
ספוילר
מידע מסוים על היצירה נמסר בדרך כלל בפרסומת לה, בסקירתה בעיתונים, בפורומים באינטרנט העוסקים בה ובשיחות עם חברים. לא תמיד ננקטת הזהירות הנחוצה כדי שלא למסור מידע שהוא בגדר ספוילר.
טעם
מר
מחקרים העלו שבניגוד לכל הטעמים האחרים, הטעם המר לא מתקשר לקבוצה מסוימת של חומרים. זיהויו קשור בהפעלת קבוצת פקעיות הטעם מסוג 2 (TAS2R).
ספוילר
לעיתים ניתנת לקורא אזהרה מפורשת כי פרטי עלילה עומדים להיחשף בפניו, כך שהוא יכול להחליט להימנע מהמשך קבלת המידע.
טעם
מתוק
הטעם המתוק מורגש על הלשון בנוכחות סוכרים פשוטים, מספר מצומצם של חלבונים, וכמה חומרים נוספים. לרב-סוכרים, כמו העמילן (המצוי לרוב בקמח), אין טעם מתוק; הם מתפרקים בעזרת האנזימים (במקרה של עמילן, האנזים הוא פטיאלין (ptyalin enzyme) אנזים מסוג α-עמילאז), המצויים ברוק, לדו-סוכר. דו-סוכר בא במגע עם פקעיות הטעם ומהן שואב האדם את הטעם המתוק. לחד-סוכר גם כן יש טעם מתוק, אך פחות מאשר לסוכרוז. הכלל: טעם מתוק מתקשר לאלדהידים וקטונים המכילים קרבונילים.
ספוילר
ספוילר כאמצעי אמנותי
סיפורו של ש"י עגנון, "הרופא וגרושתו" עוסק באהבתם של רופא ואחות, אהבה הנשלטת על ידי אובססיה של הרופא לפרט מסוים בעברה של האחות. הסיפור מתחיל בפגישתם הראשונה של השניים ממשיך בנישואיהם ומסתיים בגירושיהם. כותרתו של הסיפור, "הרופא וגרושתו" היא למעשה ספוילר, משום שעוד לפני קריאת הסיפור מספרת הכותרת את אחריתו. המסר לקורא בספוילר זה ברור: לא סופה של מערכת היחסים הוא העיקר בסיפור זה, אלא השתלשלות העניינים שהובילה אל סוף זה. דוגמה נוספת ניתן למצוא ברומן של גבריאל גארסיה מארקס "כרוניקה של מוות ידוע מראש", המתאר את השתלשלות האירועים עד למות אחת הדמויות.
טעם
מתוק
הטעם המתוק מזוהה על ידי מגוון קולטנים המוצמדים לחלבון G שמוצמדים לחלבון ה-G גאסטדוצין, על פקעיות הטעם. כדי לחוש בטעם מתוק על הקלט להפעיל לפחות שני "קולטני מתיקות" שונים: T1R2+3 (הטרודימר) ו-T1R3 (הומודימר). שני אלה הם כנראה האחראים לכל תחושות המתיקות באדם ובבעלי חיים. ריכוז הסף האנושי לתחושת מתיקות בסוכרוז הוא 10 מילימולר. אולם ישנם חומרים המזוהים כמתוקים גם בריכוזים נמוכים הרבה יותר, דוגמת 5-Nitro-2-propoxyaniline המזוהה כבר ב-0.002 מילימולר.
ספוילר
ספוילר כאמצעי אמנותי
מחזהו של טום סטופארד, "אינספקטור האונד האמיתי" משרטט שתי דמויות של מבקרי תיאטרון הצופים במחזה של תעלומת רצח באחוזה, ואחר כך נעשים מעורבים בעלילה עקב תאונה. הצופה רואה מחזה בתוך מחזה. במגע סטופארדי אופייני ביסס סטופארד את סיפור המתח, שבו צופים המבקרים, על עלילת המחזה "מלכודת העכברים" של אגתה כריסטי כשהוא יודע היטב שמפיקי מחזה זה (שעדיין מוצג בווסט אנד של לונדון) לא יוכלו להתלונן מבלי למשוך תשומת לב לעובדה שאותה הם רוצים להסתיר יותר מכל, שהמחזה של סטופארד (ואפילו שם המחזה בלבד) חושף את הסיום "המפתיע" של ההצגה שלהם.
טעם
מתוק
בנוסף לחומרים המעוררים תחושת מתיקות בעצמם, ישנם חומרים כדוגמת המירקולין היוצרים שינוי זמני במבנה הקולטנים על הלשון וגורמים לחומרים שאינם מתוקים בדרך כלל, לעורר תחושה של מתיקות.
חריף
חריפות או פיקנטיות היא תחושה ייחודית לחוש הטעם, בה נוצרת הרגשה של צריבה, חום או כאב בקולטני החום בלשון ובחך בעת אכילה או שתייה של מאכלים מסוימים.
ישנם גם סוגים אחרים של חריפות כגון "חריפות קרה" כמו המנתול, שמגבירה דווקא את רגישותם של חיישני הקור, או חריפות "נדיפה" המורגשת בעיקר באף, כגון חרדל או חזרת.
אומאמי
מקור המילה אוּמאמי ביפנית (旨味), ופירושה הוא "טעים" או "ערב לחך".
החומצה הגלוטמטית, וכן מלחים של חומצה זו, הם האחראים לטעם האומאמי. חומצה גלוטמית היא חומצת אמינו המצויה באופן טבעי בבשר, גבינות, סויה ומאכלים נוספים העשירים בחלבון. טעם זה נחקר לראשונה בשנת 1908, והוא קשה להגדרה: אומאמי מקנה למזון עושר, מרקם, "נפח" או "גוף", פיקנטיות והרגשה "בשרית".
מלחים של החומצה הגלוטאמית עוברים הידרוליזה בקלות ומפעילים את קולטני טעם האומאמי. מונוסודיום גלוטמט הוא מלח נתרן של חומצת האמינו גלוטמט, וכיום משמש כמשפר הטעם הנפוץ ביותר. מאכלים ורטבים אשר מועשרים בכמויות גדולות של מונוסודיום גלוטמט מקבלים טעם אומאמי במיוחד.
מאכלים העשירים בגלוטמט כוללים בשר (בקר, עוף), מאכלי ים (דגים, אצות), ירקות (עגבניות, פטריות, סויה), וגבינות מיושנות כגון גבינת פרמזן.
ניתן להבחין בתופעה כשמוסיפים מלח בישול למזון חסר טעם יחסית, כגון עגבנייה. טעמה הופך לא רק מלוח יותר, כי אם גם אומאמי - עשיר ומלא יותר. המלח מתמוסס ליוני נתרן וכלור, ולתמיסה נוספים יוני גלוטמט מהעגבנייה. מונוסודיום גלוטמט הוא מתוספי המזון הנפוצים ביותר; אף על פי שקשה להגדיר את טעם האומאמי, טעמם של רבים מהמזונות שאנו צורכים באופן תדיר מעוצב רבות על ידי טעם בסיסי זה. עלי דפנה למשל עשירים בטעם האומאמי.
קוקומי
טעם נוסף שהתגלה ב-1989 הוא "קוקומי" (Kokumi), שפירושו "טעם עשיר". תרכובות קוקומי חסרות-טעם, אך בשילוב עם תרכובות אומאמיות מעניקות "תחושת המשכיות, סמיכות וגוף" לאוכל.
שומן
מחקרים שנערכו בתחילת העשור השני של המאה העשרים ואחת העלו כי לשונם של יונקים שונים מכילה, נוסף על פקעיות הטעם המוכרות, גם פקעיות הרגישות לטעמו של שומן. המחקרים העלו כי החלבונים CD36 ו-GPR120 משחקים תפקיד משמעותי בקליטת הטעם השומני. עוד נתגלה כי ישנה שונות במספר הפקעיות וברגישות לטעם השומן בין בני אדם. מחקרים חדשים מנסים להתחקות אחר הקשר בין הרגישות לטעם השומן לנטייה להשמנה.
באן (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אלהאם דווירי תאברי
אלהאם דווירי תאברי (בערבית: الهام دويري تابري נולדה ב-11 בינואר 1947) היא סופרת ילדים ונוער ויועצת חינוכית ערביה-ישראלית.
קורות חייה
אלהאם דווירי תאברי נולדה בנצרת שבישראל. היא הילדה השלישית מבין חמישה ילדים במשפחה ערבית שמרנית. הוריה הם אדיב דחדוח דווירי, מהנדס בניין, ולוריס אסכנדר קעואר, עקרת בית. למדה בבית ספר הפרנציסקני בנצרת שהיה באותם ימים בית ספר לבנות בלבד. בילדותה הייתה אלהאם קוראת ספרים באופן קבוע והייתה שואלת ספרים מספרייתו הביתית של דודה המשורר ד"ר ג'מאל קעוואר, מכיוון שבאותה תקופה לא היו ספריות ציבוריות להשאלת ספרים בנצרת וסביבתה.
בשנת 1972 קיבלה תעודת הוראה בפרויקט שהקים משרד החינוך להכשרת מורים בנצרת ובשנת 1986 קיבלה תעודת הוראה (מורה בכיר) להוראת אנגלית לחטיבת הביניים. תאברי סיימה בשנת 1989 את לימודי התואר הראשון בחינוך ושפה ערבית באוניברסיטת חיפה. בשנת 1995 למדה ביבליותרפיה באורנים ושנתים לאחר מכן, סיימה תואר שני בחינוך מאוניברסיטת לאפבורו (Loughborough University).
תאברי עסקה בהוראה ביו השנים 1972 ל-1997. היא התחילה לכתוב מאמרים בנושאי חינוך בשנת 1994 תוך כדי עבודתה כמורה ורכזת. היא התחילה לכתוב בראשית דרכה לעיתון כל אל ערב, בתקופה שהמשורר סמיח אל-קאסם היה העורך הראשי של העיתון. אלהאם כתבה בנושאי חינוך בעוד עיתונים ומגזינים ביניהם: ירחון אל מואכב, מגזין ליידי, אתר בוקרא ועיתון א-סנארה.
ספרה הראשון, "אלביידה", יצא לאור בשנת 1994. עד תחילת 2020, תאברי כתבה והוציאה לאור 62 ספרי ילדים, תשעה ספרים לבני נוער, ושני ספרים מקצועיים בחינוך. היא יצרה את סדרות הספרים פיראס, הנא וקושקוש. ספריה יוצאים לאור בהוצאת הספרים דאר אל-אלהאם שהקימה. משנת 2009 מתקיימים מופעים עם הדמות קושקוש בגנים ובבתי ספר יסודיים, במרכזים קהילתיים, ועל במות תיאטרון בישראל וברשות הפלסטינית. דווירי תאברי אחראית גם לבימוי ולכתיבת הטקסטים להצגה ולשירים. כמו כן פיתחה משחקי חשיבה משעשעים תוך כדי שימוש בדמותו של קושקוש.
בשנת 2004 זכתה בפרס היצירה בספרות הערבית מטעם משרד החינוך, התרבות והספורט.
בחודש נובמבר 2015, ביוזמת עיריית נצרת והנהלת פסטיבל נצרת לתיאטרון הילד, נערך לאלהאם דווירי תאברי ערב מחווה "על תפקידה החינוכי והספרותי הכביר ונתינתה המאופיינת לילדים ולהורים ולחברה כולה, ובמיוחד מתוך סדרת קושקוש שנבע מתוך ספריה", במשך כל ימי שבוע הפסטיבל התקיימה תערוכה של איורים מספרי קושקוש , בנוסף לאיורי שאר הספרים של הסופרת.
ספריה נבחרו למצעד הספרים של משרד החינוך בשנת 2010, בשנת 2012 , בשנת 2016 ובשנת 2019.
תערוכה נוספת בנובמבר 2019 הציגה את איורי ספרי קושקוש במהלך עשרה ימים בתוך תערוכות שבוע האיור בתל אביב יפו במסגרת אירועי ״אוהבים אמנות. עושים איור״ של המחלקה לאמנויות בעיריית תל אביב-יפו
אלהאם כתבה טקסטים לתוכנית הטלוויזיה "עם אמל בשכונה" ששודרה ב-הטלוויזיה החינוכית הישראלית.
ממאי 2017 היא לוקחת חלק קבוע כאורחת מומחית לחינוך בתוכנית הרדיו של רדיו מכאן של תאגיד השידור הישראלי. היא משוחחת בה על חינוך ועונה על שאלות ההורים בשידור חי.
אלהאם דווירי תאברי מרצה במכללות ללימודי חינוך לגיל הרך. לימדה במכללת אורנים ובאוניברסיטה הפתוחה. היא מקיימת הרצאות אורח במוסדות אקדמיים מול קהל של הורים ועובדי הוראה, בישראל וברשות הפלסטינית.
אלהאם נישאה לאדוארד תאברי, מהנדס במקצועו, והיא אם לשלושה ילדים. ילדיה ובעלה היו שותפים לכתיבת ספריה: בעלה ובתה סאוסן ביצעו הגהה לספריה, בתה פאתן איירה את ספריה הראשונים, ובנה כמאל אייר את סדרת "קושקוש" וספרים נוספים.
כתיבתה
ספריה של אלהאם דווירי תאברי פונים לילדים בגיל הרך עד לבני נוער ומתבגרים. בנוסף כתבה ספרים טיפוליים לנוער אותם היא איירה.
סדרת פיראס עוסקת בילד בשם פיראס. חלק מספרי הסדרה הם סיפורי מורשת וחלק עוסקים בהתנסותו של פיראס בחוויות יומיומיות. סדרת הנא עוסקת בתינוקת בשם הנא, והיא סדרה לגיל הרך. מטרת הסדרה לטפל ולטפח את הצד הרגשי, המחשבתי ותחושתי אצל תינוקות.
קושקוש הוא גיבור ספריה של אלהאם. השם "קושקוש" הוא שם בדיוני, ונבחר כדי למנוע הקנטת ילדים בעלי שם זהה. דמותו של קושקוש בספרים דומה לכל הילדים: היא מצחיקה, לא אידיאלית, שובבה וסקרנית.
אלהאם השתמשה בדמותו של קושקוש גם באמצעות הפעלות בתוך חוברות שמטרתן היא פיתוח הצד השכלי-הרגשי אצל הילד.
אלהאם כתבה ביוגרפיה עצמית בספר "מוכר החבצלות והפרחים", שכלל 10 סיפורים קצרים – שמונה מהם היו ביוגרפיה עצמית, ועוד חמישה ספרים טיפוליים לנוער ולמבוגרים, שהיא עצמה איירה.
אלהאם דווירי תאברי כתבה כמה ספרים שמשולבים בהם נושאים כמו תפקידים מגדריים וגם יחס המשפחה הערבית למודרניזציה ולמסורת.
כתבה על מוות, גירושין, בריונות, התעללות, והתנכלות פיזית לילדים.
היא כתבה גם שני ספרים המטפלים בנושא מודעות מינית, התעללות מינית, ופדופיליה, נושא הנחשב לטאבו בחברה הערבית. לדוגמה, בספר "גופו של קושקוש", שיצא בשנת 2001, ובספר "קושקוש שומר הטירה", שיצא בשנת 2008, שמדברים על הנושא. היא כתבה גם ספר המסביר לילד איך הוא בא לעולם, בסיפור "קושקוש שואל: איך נולדתי?" גם הוא עוסק בנושא שלא היה מדובר בספרים לילדים בעולם הערבי בתקופה זו.
לפי הספר "מחקרים בספרות הילדים המקומית" שדיבר על ההתעללות המינית בספרות הילדים בישראל, מעטים הם הספרים שעוסקים בתחום וניתן לספור אותם על יד אחת. במחקר צוינו הספרים "גופו של קושוקוש", ו"קושקוש שומר הטירה". צוין גם במחקר שבספרים אחרים לא נמצאו איורים שעוסקים בנושא חוץ מאשר בספר "גופו של קושקוש" של אלהאם.
המאפיין את סיפוריה של אלהאם דווירי תאברי הוא האיורים והפקת הספרים, כתיבתה בחרוזים, הסוף השמח וקיומו של שיר בסוף הסיפור, המשפטים הקצרים, ההבעות הרגשיות, וניסוח המשפטים לפי אופן הדיבור של הילד ובכך יהיה קל יותר לילד להתחבר לטקסט ולגיבור בספרים שהוא בעצמו מדבר כמוהו. לפי המחקר אלהאם המציאה דמות חדשה, אהובה הדומה לכל ילד בהתנהגות שלה, סקרנית ונוגעת במציאות, וזו הסיבה שהספרים שלה אהובים על הילדים ואנשי החינוך.
ז'אנגו מקרוי
ז'אנגו מקרוי (בהולנדית: Jeangu Macrooy; נולד ב-6 בנובמבר 1993 בפרמריבו) הוא זמר-יוצר סורינאמי. מקרוי מתגורר בהולנד מאז 2014. את המוזיקה של מקרוי ניתן לתאר כמוזיקת נשמה מודרנית. הקהל שלו נמצא בעיקר בהולנד, בסורינאם, גרמניה, צרפת ובלגיה.
מקרוי נבחר לייצג את הולנד בתחרות האירוויזיון 2020 ברוטרדם. לאחר שהאירוויזיון באותה השנה בוטל, פורסם כי ייצג את מדינתו באירוויזיון 2021 עם השיר "Birth of a New Age". ב-22 במאי 2021, בגמר התחרות, הגיע מקרוי למקום ה-23 עם 11 נקודות.
ביוגרפיה
בשנת 2011, יחד עם אחיו התאום קסילן מקרוי, הקים מקרוי את הלהקה "בין מגדלים". אלבומם הראשון והיחיד, "Stars on My Radio" יצא בשנת 2013. לאחר שלמד שנתיים ב"קונסרבטורי פרמריבו", מקרוי החליט לעבור להולנד בשנת 2014 ללמוד כתיבת שירים במכללת ארטז באנסחדה.
הוב הזקן
סיפור המקור של הוב הזקן נקשר אל זה של צבי הנינג'ה וספלינטר, ובכך גורלם נקשר זה בזה. הוא האנטגוניסט הראשון לגיבורים אשר הופיע בהרצה של "IDW", עוד לפני שרדר ושבט הרגל, והוא לוקח חלק ברוב קשתות הסיפור ואירועי הקרוסאובר. התפתחות אישיותו והתקדמות מסעו של הוב ניערו אותו מתדמית ה"נבל" שצוירה לו בפשטות בהתחלה, והוא נחשב לאנטי-גיבור. הוב כיכב כדמות הראשית במיני-סדרה "מוטאנטים חיות" מ-2015, וכיום הוא חלק מאנסמבל הדמויות של "עיר המוטאנטים".
מקור
לפני הפיכתו למוטאנט, הוב הזקן היה חתול בית רגיל. הילד לו היה שייך כחיית מחמד שכח לנקות את ארגז החול שלו כמעט בקביעות, עד שאימו החליטה לזרוק את הוב לרחוב כעונש על כך. הוב מצא עצמו גווע ברעב, לאחר שהפסיד בקרבות עם חתולי רחוב על מזון, ובילה את עיקר הזמן בשוטטות. יום אחד, הוב הבחין בארבעה צבים זרוקים המכוסים ברפש ירוק וזוהר. הוא לקח בשיניו אחד מהם על מנת לאוכלו, וכשהוסח על ידי צריבה בפיו מהחומר הירוק עכברוש תקף אותו. הוב איבד את עינו הימנית כתוצאה מנשיכה של העכברוש, והוא נשאר להתבוסס בדמו בעוד הצבים נלקחו למקום מבטחים על ידי העכברוש. תוך זמן קצר, גופו של הוב החל לעבור מוטציה שהפכה אותו למוטאנט דמוי-אנוש בעל אינטלקט מפותח.
במהלך שיטוטיו ברחובות, הוב נתקל בסמטה בשני מדענים, בקסטר סטוקמן וצ'ט אלן, אשר חיפשו אחר דרך להשיג את המוטגן בדמו של ספלינטר. מתוך צמא עז לנקמה בזה שעקר את עינו, הוב התנדב לביצוע עבודה זו. סטוקמן ואלן לקחו את הוב למעבדה שלהם, ושם הם ביצעו בו ניסוים רבים. בזכות אלו, הוב גילה כי הוא בעל חוזק, מהירות, זריזות וסיבולת על-אנושיים. במהלך הריגול אחר ספלינטר וצבי הנינג'ה, הוב החל לקנא באחדות שלהם כ"משפחה". מתוך רצון להפיג את בדידותו, הוא אסף תחתו פושעים ושכירי חרב במעין ארגון פשיעה. עם זאת, זהוא המשיך לשירות בדיכאון.
בסופו של מארב לרפאל ולקייסי ג'ונס, הוב ואנשי ארגונו תקפו את השניים. בטרם היחלצותו של מיכלאנג'לו לעזרתם, רפאל וג'ונס הוכו עד זוב דם. במהלך הקרב, רפאל חווה פלשבק בו ראה כי כשהיה צב הוב ניסו לאוכלו. העימות בין הצדדים החריף לאור משקעי העבר האישיים, ולבסוף הוב נאלץ לנוס. בפני סטוקמן, הוב טען כי נכשל מכיוון שלא ניתן לו מספיק כסף להשלמת המשימה. בתשובה לטענתו של הוב כי הוא יצטרך "צבא" על מנת לנצח את הצבים וספלינטר, סטוקמן מספק לו רובוטים דמויי עכבר קטלניים. עם עזרה זו, הוב תקף את מאורת הביוב של הצבים והרס אותה לגמרי. בזמן שדעת הצבים הוסחה כשנאלצו להילחם ברובוטים, ספלינטר נחטף. הוב המתין לבואו של סטוקמן יחד עם גנרל קראנג, ובזמן זה ספלינטר הוחזק בכלוב. במפתיע, שבט הרגל בהובלתה של קראי פרץ למקום וחטף את ספלינטר.
סטוקמן זעם על כישלונו הנוסף של הוב, והחליט כי תועלתו עברה. בשדה תעופה נטוש, סטוקמן ירה בהוב והשאירו למות. עם זאת, הוב שרד את הירי. הוא מצא את סלאש שרוע על שפת האיסט ריבר, והציע לו להצטרף אליו בתוכניתו לנקמה בסטוקמן ובכל אלו אשר פוגעים במוטאנטים.
מוטאנטים חיות
במהלך אירועי "נפילת העיר", "שבט הרגל" תקף את צבי הנינג'ה, וחטף את לאונרדו. מאחר שלהוב היה מידע אודות הימצאותו של לאונרדו, הוא הציע לצבי הנינג'ה את עזרתו, בתנאי שיעשו עבורו דבר מה. ספלינטר סירב, אך בלית ברירה בשל דאגתו למצבו של לאונרדו, הוא נאלץ לענות בחיוב. כעבור כמה ימים, ספלינטר וצבי הנינג'ה נלקחו למחבוא של "שבט הרגל", בו הם חזו בלאונרדו שטוף-המוח, המאמין כי הוא חלק מהארגון. אף על פי התנגדות הוב לדבר, ספלינטר הזועם תקף את שרדר והוביל למאבק. בשל נחיתות מספרית, הוב הורה לברוח, בהבטחה כי יימצא דרך לשחרר את לאונרדו ולהחזירו למוטב.
כעבור כשבועיים, ספלינטר הדואג הודיע להוב כי הוא עדיין מחכה להצגתה של תוכנית חדשה. הוב אמר כי יש ברשותו תוכנית, שאותה יציג אך ורק אם ספלינטר יקיים את ההבטחה לעזור בדבר מה. ספלינטר דאג מסוג העזרה בה הוב מעוניין, ועוד יותר לאחר שגילה מהי - פריצה למעבדתו של בקסטר סטוקמן וגנבת כל המוטגן שבה. בלית ברירה, ספלינטר ביצע את העבודה, ולאחר שהגיש להוב את כל המוטגן שהצליח לגנוב, סלאש הופיע, ופוצץ את המעבדה. לאחר שקיבל את העזרה שרצה, הוב הציג את תוכניתו, וסייע לספלינטר ולצבים בשחרורו של לאונרדו.
הקמת "מוטאנטים חיות"
לינדזי בייקר, עובדת לשעבר במעבדתו של בקסטר סטוקמן, נשארה מחוסרת עבודה לאחר התפוצצות המעבדה, והתקשתה למצוא עבודה. כאשר התלוננה בדבר המחסור בעבודה בפני אימה בשיחת טלפון, הוב וסלאש הופיעו, ואמרו לה כי חיפושיה אחר עבודה תמו. הוב וסלאש לקחו את לינדזי למחבואם, והציעו לה סכום כסף נכבד עבור עזרה. רפאל ומיכלאנג'לו הגיעו במקרה למחבוא באותו הרגע, ולא הבינו את אשר הם רואים. הוב הסביר לרפאל ומיכלאנג'לו כי הוא מעוניין בהקמת צבא מוטאנטים, אשר יהווה כוח משותף אשר יגן על מוטאנטים מפני סכנות, ניצול ופגיעה, וכי לשם כך הוא ניסה ליצור מוטאנט בעצמו, יונה בשם "פיט", אם כי זה כשל, ולכן הוא זקוק לעזרתה של לינדזי. לינדזי עצרה את השיחה, והציגה בקבוקון ובו מעט מדמו של ספלינטר, מה שגרם ללחץ מצידם של רפאל ומיכלאנג'לו. לפתע, סלאש חטף את הבקבוקון ושתה אותו, ובכך זכה לחוכמתו של ספלינטר. מודאגים מאשר ראו, רפאל ומיכלאנג'לו עזבו במהירות למאורתם, וסיפרו לספלינטר על אשר קרה, וזה אמר להם כי תוכנית הצבא של הוב דווקא טובה.
כעבור כמה ימים, הוב, סלאש ולינדזי קיימו פגישה עם צבי הנינג'ה וספלינטר, והציגו שני מוטאנטים חדשים, מוטאנט לטאה בשם מונדו, ומוטאנט סרטן בשם הרמן, שנוספו לפיט. עם הצגת המוטאנטים, הוב הכריז על הצבא, וביקש לכרות עם צבי הנינג'ה ברית, דבר שנענה בחיוב מצידו של ספלינטר. עוד במהלך הפגישה, מיכלאנג'לו העניק לצבא את השם "מוטאנטים חיות" (Mutanimals), והוב החליט לאמצו.
מוטאנטים חיות
באפילוג המציג את האירועים לאחר ניצחון צבי הנינג'ה והחזרת השקט לניו יורק, נראה דונטלו יוצר קשר עם הוב, ומספר לו על חייזר בשם נול המאיים להשמיד את גזע המוטאנטים, ומבקש ממנו לטפל בדבר. הוב נענה לכך ואוסף את צבאו, ואף מגייס כמה מוטאנטים חדשים לצבא. בסופו של דבר, מתנהל קרב גדול, שבסופו נול מובס, וצבא המוטאנטים מנצח.
עיר המוטאנטים
במהלך עצרת בחירות למען המועמד לראשות עיריית ניו יורק בקסטר סטוקמן, הוב הטיל בלב הכינוס פצצת מוטגן קטלנית. כל הנוכחים באזור עברו תהליך מוטציה והפכו למוטאנטים, והוב אסף את ההמון במטוס מטען. עד למציאת משכן קבע עבורם, המוטאנטים החדשים הועברו למשמורת אצל הוב וקבוצתו.
שישה חודשים לאחר מכן, ראש העיר הנבחר סטוקמן הכריז על שכונה נידחת במנהטן כביתם של המוטאנטים החדשים. האזור גודר בחומה, על מנת לבודד את תושביו המוטאנטים מבני האדם, וזכה לכינוי "עיר המוטאנטים". הוב וקבוצתו "לקחו אחריות" על המוטאנטים האלו, ודאגו לחלוקת מזון והספק משאבים לכל התושבים, שרובם נאלצו לחיות בעוני. הוא כרת ברית עם שבט הרגל, שכחלק ממנה הוא יצר עבור הארגון מוטאנטים בתמורה למזון עבור התושבים.
ABBYY
ABBYY היא חברת תוכנה בינלאומית אשר מספקת תוכנות לזיהוי תווים אופטי, תיעוד מסמכים ושפה למחשבים ולמכשירים ניידים. רוב המוצרים של ABBYY, כגון ABBYY FineReader, נועדו להקל על המרת מסמכים מודפסים לנתונים דיגיטליים.
היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 1989 על ידי דייוויד יאנג ועד לשנת 1997 נקראה BIT Software. ל-ABBYY יש משרדים ראשיים בארבעה אזורים: צפון אמריקה (מילפיטאס, קליפורניה), מערב אירופה (מינכן), מזרח אירופה (קייב) וכן רוסיה (מוסקבה). רוב הפרויקטים למחקר ופיתוח של החברה נערכים במוסקבה. קבוצת ABBYY מורכבת מ-16 משרדים מקומיים הנמצאים באוסטרליה, קנדה, קפריסין, צרפת, גרמניה, יפן, רוסיה, ספרד, טאיוואן, איחוד האמירויות הערביות, בריטניה, אוקראינה וארצות הברית. ב-2007, הוקמה חברת בת בשם ABBYY Press, המתמחה בהוצאה לאור של מילונים, ספרי עיון, אנציקלופדיות וספרי עזר. ABBYY היא גם הבעלים של ABBYY Language Services, סוכנות תרגום ולוקליזציה מתקדמת.
מוצרים
התוכנות של ABBYY מסוגלות לזהות תווי טקסט ותכונות של עיצוב מסמכים בתמונות. ABBYY גם מפתחת יישומים לתיעוד נתונים ומסמכים, ערכות לפיתוח תוכנות, תוכנות לשוניות ותוכנות נוספות:
אפליקציות של ABBYY למכשירים ניידים
שם החברה
לדברי החברה, הפירוש של ABBYY הוא "עין חדה" בקבוצת השפות ההיפותטיות, הכוללת את מיאו-יאו, נו, המונג-מיין, המונג וקים מון ומשתייכת למשפחת השפות הסינו-טיבטיות.
אלישע דנגור
הרב אלישע נסים ששון דנגור (? - כ"ז באדר תרנ"ה, בגדאד) היה פוסק, ראש ישיבה, אב בית דין בבגדאד, והרב הראשי ("חכם באשי") של בגדאד בין השנים תרמ"ט (1889) - תרנ"ג (1893).
אביו של דנגור היה רבי נסים דנגור והוא עצמו נולד בבגדאד שבעיראק. הוא היה תלמידו של רבי עבדאללה סומך והוסמך על ידו לרבנות. בשנת 1889 הוא מונה לרב הראשי של בגדאד, תפקיד אותו מילא כ-4 שנים. שנתיים לאחר סיום כהונתו, בשנת תרנ"ה, הוא נפטר, ונקבר בבגדאד.
פרדיננד פון קוואסט
פרדיננד פון קוואסט (בגרמנית: Ferdinand von Quast; 18 באוקטובר 1850 – 27 במרץ 1939), היה גנרל גרמני, שפיקד על כוחות בחזית המערבית.
תחילת הקריירה
פון קוואסט נולד ב-18 באוקטובר 1850 לפרדיננד פון קוואסט שהיה שר התרבות הפרוסי ולמריה לבית פון דיאסט שהייתה בתו של הגנרל הפרוסי היינריך פון דיאסט, ברנדסלבן שהשתייכה לממלכת פרוסיה. ב-1870 התגייס לצבא הפרוסי ולחם במלחמת צרפת–פרוסיה, וקיבל את עיטור צלב הברזל. לאחר מכן מילא בצבא תפקידי פיקוד ומטה, בשנת 1910 מונה למפקד הדיוויזיה ה-36, ומעט לאחר מכן מונה למפקד הדיוויזיה ה-6, ובשנת 1913 מונה למפקד הקורפוס ה-9.
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו
ב-9 בספטמבר 1917 מונה פון קוואסט למפקד הארמייה השישית במקום אוטו פון בלוב שעבר לפקד על הארמייה ה-14. ב-9 באפריל 1918 תקף פון קוואסט את הכוחות הבריטיים בפלנדריה בקרב איפר הרביעי כחלק ממתקפת האביב הגרמנית, ובתחילה זכה להצלחה מרובה, אך לבסוף נבלמו כוחותיו על ידי הבריטים. ב-10 באפריל 1918 קיבל פון קוואסט תוספת עלי אלון לעיטור הפור לה מריט, וב-7 במאי קיבל את עיטור המסדר הצבאי של סנט היינריך ממלך סקסוניה. באוגוסט 1918 הותקפה הארמייה שבפיקודו על ידי כוחות מדינות ההסכמה במסגרת מתקפת מאה הימים, ונאלצה לסגת מעמדותיה. נסיגת הארמייה נמשכה עד סיום המלחמה.
ב-18 בינואר 1919 לאחר שביתת הנשק, מונה פון קוואסט למפקד פיקוד הגבולות הצפוני. ב-7 ביולי 1919 פרש משירות צבאי. פון קוואסט נפטר בפוטסדם ב-27 במרץ 1939 והוא בן 88 שנים.
ג'ורדן בארט
ג'ורדן קייל בארט (באנגלית: Jordan Kale Barrett; נולד ב-2 בדצמבר 1996) הוא דוגמן אוסטרלי.
ביוגרפיה
כשהיה בן 14 אותר בארט על ידי מאתר כישרונות (סקאוטר).
בארט דיגמן, בין היתר, בקמפיינים של טום פורד, קלווין קליין, ורסצ'ה, רוברטו קוואלי ו-Moschino. הוא הופיע על השערים של ווג אוסטרליה ווג טורקיה (הגבר היחידי בשנת 2017), Magazine 10, The London Times ו-Numéro.
בדצמבר 2016 בחר בו אתר Models.com לדוגמן השנה.
טאונוס 20M
טאונוס Taunus 20M) ,20M) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב "פורד גרמניה", חברת בת של קונצרן הרכב "פורד", שיוצרה בגרמניה ובלגיה בין השנים 1964–1971, בגרסאות 2 דלתות, 4 דלתות, קבריולה וסטיישן.
היסטוריה
משנת 1952 עד 1968 כל דגמי הפורד הגרמנים נקראו "טאונוס". סדרת הטאונוסים הייתה מורכבת מדגמי: 26M, .20M ,17M ,15M ,12M
"M" אמורה לייצג את המילה, "Meisterstück", בגרמנית "מופת", אבל המילה הזאת כבר נמצאה רשומה על ידי יצרנית גרמנית אחרת.
מספטמבר 1967 עד אוגוסט 1968 יוצרו מדגמי טאונוס 17 ו- 20 אמ 155,780 יחידות.
מאוגוסט 1968 עד דצמבר 1971 יוצרו מדגמי טאונוס 17, 20 ו-26 אמ 567,780 יחידות.
פורד טאונוס 20M במדינת ישראל
במדינת ישראל שווק "טאונוס 20M", בגרסת 4 דלתות על ידי "חברה א"י לאוטומובילים בע"מ". הדגם התחרה במכירות עם ה-וולוו 144.
ספנסר הייווד
ספנסר הייווד (באנגלית: Spencer Haywood; נולד ב-22 באפריל 1949) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק במשך 12 עונות בליגת ה-NBA בעמדת הפאוור פורוורד. בשנת 2007 הועלתה גופייתו עם המספר "24" לתקרת אולמה הביתי של סיאטל סופרסוניקס, כהוקרה על תרומתו לקבוצה. בספטמבר 2015 הוצג הייווד כחבר היכל התהילה של הכדורסל כשחקן.
קריירת תיכונים ומכללות
הייווד נולד בסילבר סיטי שבמדינת מיסיסיפי בשנת 1949, ובשנת 1964 עבר עם משפחתו לדטרויט, מישיגן. בשנתו האחרונה בתיכון מקומי, הוביל את קבוצתו לאליפות התיכונים של דטרויט. את לימודיו האקדמיים החל במכללת טרינידד סטייט שבקולורדו, בה קלע בעונתו היחידה 28.2 נקודות והוריד 22.1 ריבאונדים בממוצע למשחק. בשנת 1968, בעודו סטודנט, הוביל את נבחרת ארצות הברית למדליית זהב באולימפיאדת מקסיקו סיטי. בעונה הבאה עבר לאוניברסיטת דטרויט מרסי, והעמיד במהלכה 32.1 נקודות ו-21.5 ריבאונדים למשחק.
דנוור רוקטס (ABA)
לאחר שנתיים בלבד במכללות, החליט הייווד לעזוב את הלימודים ולפתוח בקריירה מקצועית. מאחר שחוקי ה-NBA לא איפשרו לשחקני מכללות לשחק בליגה עד שבני גילם יסיימו את 4 שנות לימודיהם, בחר הייווד להצטרף לדנוור רוקטס מליגת ה-ABA. בעונת הרוקי שלו ב-ABA, הוביל הייווד את הליגה בממוצע נקודות למשחק, עם 30, ובממוצע ריבאונדים למשחק, עם 19.5. קבוצתו הודחה בשלב גמר המערב בפלייאוף, אך הדומיננטיות של הייווד זיכתה אותו בתואר רוקי העונה וכן בתואר ה-MVP של העונה. בכך הפך לשחקן הצעיר ביותר הזוכה בפרס ה-MVP, בגיל 21. הייווד זכה גם בתואר ה-MVP של משחק האולסטאר, לאחר שקלע בו 23 נקודות, אסף 19 ריבאונדים וחסם 7 זריקות. את העונה סיים עם 986 סלי שדה, 1,637 ריבאונדים ו-19.5 ריבאונדים בממוצע למשחק, כולם שיאי ABA לשחקן בעונה אחת.
סיאטל סופרסוניקס
בניגוד לחוקי ליגת ה-NBA, חתם הייווד ב-1970 על חוזה בסיאטל סופרסוניקס מה-NBA, מה שהוביל לפרשה משפטית מתוקשרת שהגיעה עד בית המשפט העליון של ארצות הברית. פסק הדין, שניתן רק במרץ 1971, הכריע לטובתו של הייווד והסופרסוניקס ובעקבותיו הוכנס לחוקת ה-NBA "סעיף המצוקה" (Hardship Case). החוק למעשה מאפשר לשחקני מכללות לעזוב ל-NBA לפני שסיימו את לימודיהם, בתנאי שיוכיחו כי הם נמצאים במצב כלכלי קשה שמחייב אותם להתפרנס באופן מיידי.
באמצע עונת, בתום ההליכים המשפטיים, הצטרף הייווד לסופרסוניקס, בשורותיה שיחק עד סוף עונת. מבחינה אישית, תקופתו בסיאטל הייתה הטובה ביותר בקריירה. לאורך תקופה זו העמיד הייווד ממוצעים של 24.9 נקודות ו-12.1 ריבאונדים למשחק, נבחר ארבע פעמים לחמישיות העונה (פעמיים לחמישייה הראשונה ופעמיים לשנייה), השתתף בארבעה משחקי אולסטאר ובעונתו האחרונה אף הוביל את הקבוצה לשלב הפלייאוף, לראשונה בתולדות המועדון.
ניו יורק ניקס
לפני עונת נשלח הייווד בטרייד לניו יורק ניקס, שם שיתף פעולה עם הכוכבים וולט פרייזר, ארל מונרו ובוב מקאדו. תפוקתו של הייווד נחלשה בתקופתו בניקס, שלא צלחו את הסיבוב השני בפלייאוף למרות הסגל המרשים שהציגו.
ניו אורלינס ג'אז
במהלך עונת הועבר הייווד בטרייד לניו אורלינס ג'אז. במדי הג'אז חזר הייווד להציג יכולת טובה, כשקלע 24 נקודות למשחק עד סיום העונה.
לוס אנג'לס לייקרס
בתחילת עונת שלחו הג'אז את הייווד ללוס אנג'לס לייקרס בתמורה לכוכב העולה אדריאן דאנטלי. עונתו בלייקרס הייתה החלשה ביותר בקריירה, והוא קלע במהלכה 9.7 נקודות למשחק בלבד. לקראת סוף העונה התברר כי השחקן התמכר לסם הקוקאין, ובמהלך סדרת הגמר אליו הגיעו הלייקרס הושעה הייווד על ידי מאמן הקבוצה, לאחר שנרדם במהלך אימון כתוצאה ממצבו הבריאותי. באותה סדרת גמר ניצחו הלייקרס את פילדלפיה 76' בתוצאה 4-2, ובכך זכה הייווד באליפות ה-NBA בפעם היחידה בקריירה.