cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרטין איימיס
ביוגרפיה
מרטין נולד בסוונסי שבדרום ויילס. אביו, סר קינגסלי איימיס, היה סופר ("ג'ים בר מזל", "סטנלי והנשים"), משורר, עורך ומבקר ידוע; אמו, הילרי בארדוול, הייתה בתו של מיליונר שעשה את הונו בתחום ההנעלה. היו לו אח בכור, פיליפ, ואחות צעירה, סאלי, שנפטרה בשנת 2000. כשהיה בן שתים-עשרה הוריו התגרשו, וזמן קצר לאחר מכן נישא אביו לסופרת אליזבת הווארד. היא זאת שהכירה לאיימיס, שלא הבריק כתלמיד ואהב לקרוא רק קומיקס, את יצירותיה של ג'יין אוסטן אשר משכו אותו אל עולם הספרות האנגלית.
לאחר שסיים בהצטיינות תואר ראשון בספרות אנגלית באוניברסיטת אוקספורד, איימיס החל לעבוד במוסף הספרים השבועי של "The Times Literary Supplement". בגיל עשרים ושבע מונה לעורך הספרותי של "New Statesman", שבועון פוליטי עם אג'נדה שמאלית שעורכו המיתולוגי היה איימיס האב. שם הוא פגש את העיתונאי והסופר כריסטופר היצ'נס, שנשאר מחבריו הקרובים ביותר עד מותו.
איימיס נפטר ממחלת סרטן הוושט ב-19 במאי 2023. הותיר אחריו אישה, הסופרת איזבל פונסקה, וחמישה ילדים (שני בנים מנישואיו הקודמים, שתי בנות מנישואיו לפונסקה ובת נוספת מרומן קצר). הוא התגורר באזור לונדון למשך רוב חייו הבוגרים, וב-2012 עבר עם משפחתו לברוקלין.
יצירתו
הרומן הראשון שלו, "The Rachel Papers", זכה בפרס סומרסט מוהם של אותה שנה. זהו הרומן האוטוביוגרפי ביותר של איימיס, אשר הוא תיאר מאוחר יותר כזהה ברוחו לרומן הראשון של אביו, בהיותו בעיקרו רומן חברתי. ייחודו של גיבור הספר מתבטא בגישתו לשתי התשוקות של חייו: נשים, אליהן הוא מתייחס באופן אנליטי; והאקדמיה, אליה הוא מתייחס באופן חושני.
יצירותיו הנחשבות ביותר של איימיס הן "London Fields" ,"Money", ו"המידע", המוכרות בשם טרילוגיית לונדון. על אף שאין להן דבר במשותף מבחינת העלילה, כולן מתארות את חייהם של גברים בגיל המעבר, אשר מתמודדים עם גרסה גרוטסקית של הסביבה הלונדונית במחצית השנייה של המאה ה-20. הפרוטגוניסטים של הטרילוגיה הם אנטי-גיבורים מובהקים: הם איקונוקלסטים נלהבים, עוסקים בפעילות מפוקפקת ולעיתים בלתי-חוקית, ומנסים באופן נואש לשבור את הבנאליות והסכלות של חייהם השגרתיים.
"המידע", שתורגם לעברית, הוא אחת מהדוגמאות הבולטות לטכניקה של איימיס ליצור זיווג בין שתי דמויות, אשר נוגדות ומשלימות אחת את השנייה. במקרה זה מדובר בריצ'רד טל, סופר יומרני להפליא שאינו מצליח להוציא לאור אף אחת מיצירותיו, ומתפרנס (בקושי) בעיקר מכתיבת ביקורות על ביוגרפיות ארוכות להחריד; מולו מוצב גווין בארי, סופר שזכה להצלחה עצומה אשר, למיטב הבחנתו של ריצ'רד, היא לחלוטין משוללת יסוד. ריצ'רד טל מנסה להכשיל את יריבו בשלל אמצעים, מקצועיים ואישיים כאחד, אך מוסיף להכשל אף בתחום זה של חייו.
בין "London Fields" ו"המידע", איימיס הוציא את חץ הזמן, שאף הוא תורגם לעברית. מדובר בסיפורו של רופא במחנה ההשמדה אושוויץ, אשר מסופר אחורנית (כולל דיאלוגים), משעת המוות ועד הלידה. שינוי כיוונו של הזמן מעצב כמעט כל התרחשות שגרתית בצורה ייחודית, והופך, למשל, את אירועי הזוועה באושוויץ למפעלו השאפתני של הצבא הנאצי ליצור עם חדש מתוך יסודות קיימים: עשן, חשמל, גז ואש. הספר היה מועמד לפרס בוקר.
הרומן "רכבת לילה" (1997) הוא דוגמה נוספת לזיווג דמויות נוסח איימיס. הפעם בין מייק הוליהן, בלשית אמריקאית אלכוהוליסטית, ובין ג'ניפר רוקוול, שאת תעלומת התאבדותה הוליהן נדרשת לחקור.
הספר מתאר מציאות דקדנטית במיוחד, דרך ארבעה סיפורים שנדמים כחסרי קשר בהתחלה, וכולם עוסקים בשורשיו האלימים של המין הגברי, ועל עימותיו עם החלש ממנו. הרומן יוצא דופן במשקל שהוא נותן לפורנוגרפיה כישות המעצבת את החיים המודרניים.
לאחר הביקורות הקשות, איימיס התרחק מסצנת הכתיבה הלונדונית וחי עם משפחתו באורוגוואי במשך שנתיים. במשך אותו זמן כתב את בית הפגישות, שעוסק בשני אחים המאוהבים באותה אישה, ומתרחש במחנה עבודה סובייטי במהלך העשור האחרון לשלטונו של סטלין.
בנוסף איימיס פרסם שני אוספים של סיפורים קצרים, אסופת קטעים עיתונאיים, שלוש אסופות מאמרים, וספר עיון אחד על תקופת השלטון הסובייטי של סטלין.
אפונסו השני, מלך פורטוגל
אפונסו השני (פורטוגזית: Afonso II; 23 באפריל 1185 - 25 במרץ 1223) היה מלך פורטוגל בין השנים 1211–1223.
חייו
אפונסו השני נולד בקוימברה בפורטוגל ב-23 באפריל 1185, לסנשו הראשון, מלך פורטוגל ודולסה מאראגון, בתם של רמון ברנגר הרביעי, רוזן ברצלונה ופרונלה, מלכת אראגון.
בשנת 1211 מת אביו סנשו הראשון, מלך פורטוגל, ואפונסו עלה במקומו לשלטון. שלא כקודמיו אפונסו הגיע להסכם שלום עם ממלכת קסטיליה, ודאג בעיקר לחזק את שלטונו בתוך הממלכה. בנוסף דאג אפונסו לטפח את המסחר עם המדינות השכנות. אפונסו הסתכסך עם האפיפיור הונוריוס השלישי, כתוצאה מניסיונותיו להחליש את כוח הכנסייה בממלכה, ובעקבות כך נודה על ידי האפיפיור.
ב-25 במרץ 1223 מת אפונסו השני, ובנו סנשו השני, מלך פורטוגל עלה לשלטון במקומו.
משפחתו
בשנת 1206 התחתן אפונסו עם אורקה מקסטיליה, מלכת פורטוגל, בתם של אלפונסו השמיני, מלך קסטיליה ואלינור מאנגליה, מלכת קסטיליה, ממנה היו לו 4 ילדים:
בנוסף היו לאפונסו שני ילדים לא חוקיים.
נחום לסמן
הרב נחום לסמן (ה'תרפ"א, 1921 - י"ב באלול ה'תשכ"ט, 26 באוגוסט 1969) היה ראש ומייסד ישיבת מגדיאל וישיבת תושיה-תפרח.
ביוגרפיה
נולד בלודז' לרב אפרים לסמן. בצעירותו למד בישיבת כנסת בית יצחק אצל רבי ברוך בר ליבוביץ, בשנות בחרותו המאוחרות למד בישיבת מיר שנים ארוכות ונמנה עם טובי הלומדים בישיבה, כך למשל למד בקביעות בחברותא עם חברו נחום פרצוביץ במשך עשר שנים מדי יום לפני תפילת שחרית. כשפרצה מלחמת העולם השנייה עבר עם בחורי ישיבות רבים אחרים לווילנה. עם רבים מתלמידי ישיבת מיר נמלט ברכבת הטרנס-סיבירית לאורכה של ברית המועצות, לוולדיווסטוק וממנה לקובה שביפן, באמצעות אשרות הכניסה שהנפיק הקונסול היפני בקובנה, חסיד אומות העולם צ'יאונה סוגיהארה, וממנה לשאנגחאי. מיפן נסע ב-1946 עם קבוצה מבחורי ישיבת מיר גולי שאנגחאי לניו יורק והם התיישבו זמנית בפאר ראקוואי, תוקף אשרת השהייה שלו פג והוא גורש לקנדה ושהה בטורונטו תקופה קצרה עד שקיבל אשרת שהייה קבועה בארצות הברית.
הוא עלה לארץ ישראל, נישא למאשה בת הרב מתתיהו שטיגל והתיישב בבני ברק. בתקופה שלאחר נישואיו התקרב לרב אברהם ישעיהו קרליץ שהראה אותו לתלמידיו כדוגמה למתמיד. רבו, הרב חיים שמואלביץ אמר עליו בסעודת חתונתו כי בו הוא רואה דוגמה להתמדה כשל רבי עקיבא איגר.
בראשית שנות ה-50 היה ממייסדי ישיבת מגדיאל ועמד בראשה, בישיבה זו למדו רבים מבני עדות המזרח ובפרט מעולי יהדות מרוקו, כמה מהם ראו בו את מורם המובהק.
בשנת 1966 הקים עם הרב יעקב פרידמן את ישיבת תושיה בכפר מימון-תושיה, שנתיים לאחר הקמתה עברה הישיבה למקומה הנוכחי במושב תפרח. כשנה לאחר התבססות הישיבה בתפרח, בי"ב באלול ה'תשכ"ט, 1969, לקה בדום לב ונפטר. הוא הובא לקבורה בבית הקברות שומרי שבת בבני ברק.
אלמנתו ניהלה במשך עשרות שנים את בית הספר היסודי "בית יעקב" בזיכרון מאיר, בני ברק, עד פטירתה בשנת 2001.
אחד מבניו הוא הרב מתתיהו זאב לסמן, ראש הקהילה ורשת הכוללים "עמלי תורה - שנחאי". בן נוסף הוא הרב מיכאל לסמן, ראש ישיבת ברכת התורה בבני ברק. אחד מחתניו הוא הרב אליעזר יהודה פינקל, ראש ישיבת מיר.
תלמידיו
בין תלמידיו:
וושינגטון די. סי.
'''וושִׁינְגְטוֹן דִי. סִי. (באנגלית: .Washington, D.C''') היא עיר הבירה של ארצות הברית. העיר הוקמה ב-16 ביולי 1790, כעירייה נפרדת בתוך מחוז קולומביה (District of Columbia). חקיקת הקונגרס ב-1871 יצרה ממשל יחיד לטריטוריה הפדרלית כולה, ובפועל איחדה את העיר עם המחוז לישות פדרלית אחת, שכפופה ישירות לשלטון המרכזי ואינה חלק מאחת ממדינות ארצות הברית. וושינגטון די. סי. נקראת על שמו של נשיאה הראשון של ארצות הברית, ג'ורג' וושינגטון, וצמד האותיות די.סי. מקצרות את שם המחוז השיפוטי אותו היא מייצגת (District of Columbia) וזאת על מנת להפרידה ממדינת וושינגטון בעלת השם הזהה.
העיר ממוקמת על גדתו הצפונית של נהר הפוטומק. היא גובלת במדינת וירג'יניה בדרום-מערב, ובמדינת מרילנד מצדדיה האחרים. בעיר מתגוררים כ-646 אלף תושבים, והיא העיר ה-23 בגודלה בארצות הברית; אך במהלך שבוע העבודה עולה אוכלוסייתה על מיליון תושבים, המגיעים אליה מהפרוורים שמסביבה. באזור המטרופוליטני של וושינגטון מתגוררים כ-5.4 מיליון תושבים, מה שהופך אותו לאזור המטרופוליטני השמיני בגודלו בארצות הברית.
הפרק הראשון בחוקת ארצות הברית קובע כי מחוז פדרלי, המופרד מן המדינות, יכול לשמש כבירה הקבועה של ארצות הברית. מרכזן של כל שלוש רשויות הממשל הפדרלי של ארצות הברית ממוקמים בוושינגטון: הרשות המחוקקת (הקפיטול), הרשות המבצעת (הבית הלבן, לצד מחלקות הממשל הפדרלי השונות וסוכנויותיו), והרשות השופטת (בית המשפט העליון של ארצות הברית ובתי משפט פדרליים מרכזיים), וכן מוזיאונים ומונומנטים לאומיים רבים, בהם מוזיאוני הסמית'סוניאן ומוזיאון השואה בוושינגטון. וושינגטון די. סי. מארחת כ-172 שגרירויות זרות, בהן שגרירות ישראל בארצות הברית, וכמו כן גם ארגונים בינלאומיים כגון: הבנק העולמי, קרן המטבע הבינלאומית, תאגיד המימון הבינלאומי, מטה ה-FBI, ומטה נאס"א. גופים פדרליים אחרים, כגון הפנטגון ומטה ה-CIA שבלאנגלי, שוכנים בסמוך לוושינגטון מצדו השני של נהר הפוטומק בווירג'יניה; בעוד שמטה ה-NSA שוכן רחוק יותר מהבירה במרילנד, בין וושינגטון לבולטימור.
שם העיר
העיר נקראת על שמו של ג'ורג' וושינגטון, הנשיא הראשון של ארצות הברית. מקובל לכנותה "וושינגטון די.סי." כדי להבדילה ממדינת וושינגטון שבצפון-מערב ארצות הברית. בפי תושביה מכונה העיר "המחוז" או "די. סי" כאשר הם רוצים להתייחס לשטחה המוניציפלי גופא, להבדיל משטחה המטרופוליני הכולל פרברים רבים ומשתרע על שטחים נרחבים במדינות וירג'יניה ומרילנד. לעיתים מקובל להתייחס לשטח הערים וושינגטון ובולטימור רבתי, על פרבריהן, כגוש מטרופוליני אחד. יחדיו, באזור זה מתגוררים למעלה מ-8.2 מיליון תושבים לפי נתוני שנת 2006.
היסטוריה
העיר וושינגטון הוקמה כדי לשמש כעיר הבירה של המדינה החדשה. על אף שחוקת ארצות הברית מורה על הקמת מושב פדרלי שישמש את ממשלת ארצות הברית, היא אינה מורה על מיקום לבירה. מיקום העיר החדשה הוסכם כחלק מעסקה שנערכה בין תומאס ג'פרסון לאלכסנדר המילטון בזמן ארוחת ערב שנערכה ביניהם, הידועה כפשרת 1790. מיקומה נבחר משום שהייתה במרכז 13 המושבות החדשות, בין הצפון לבין הדרום. ג'פרסון הסכים לתוכניותיו של המילטון כי הממשל הפדרלי ישלם את חובות מלחמת העצמאות שנותרו לכל מדינה, והמילטון הסכים להעברת הבירה דרומה (קודם לכן שימשו ניו יורק ופילדלפיה, השוכנות צפונה מוושינגטון, כבירות הזמניות). על פי תכנונם שטח הבירה היה ריבוע שאורכו 10 מייל וכך גם רוחבו ושטחו 100 מייל מרובע, שהם כ-259 קמ"ר.
ב-16 ביולי 1790 נחתם החוק הקובע את מיקום העיר על גדת נהר הפוטומק. השטח נתרם לממשל הפדרלי על ידי מדינות וירג'יניה ומרילנד. בשטח זה היו כבר קיימות שתי ערים על שתי גדות הנהר - ג'ורג'טאון ואלכסנדריה. ב-27 בפברואר 1801 נקבע שהעיר תהיה תחת פיקוחו ושליטתו של הקונגרס של ארצות הברית, אך לעיר יש גם ממשלה עצמאית עם סמכויות מצומצמות. ב-9 ביולי 1846 הוחזר השטח שהיה מדרום לנהר הפוטומק (כ-100 קמ"ר) למדינת וירג'יניה, כולל העיר אלכסנדריה, וכיום הוא חלק ממחוז ארלינגטון.
ב-24 באוגוסט 1814 כבשו כוחות הצבא הבריטי את העיר וושינגטון במתקפה שביצעו כחלק ממלחמת 1812. הנשיא ג'יימס מדיסון נמלט לווירג'יניה והבריטים שרפו את העיר, לרבות את הקפיטול ואת הבית הלבן - בית הנשיא (בו הייתה ממוקמת גם ספריית הקונגרס שנשרפה על אוספיה). כדי לכסות את הפיח שכיסה את בית הנשיא נצבע הבית בלבן - מה שיצר אגדה כי מאז הוא נקרא הבית הלבן, אף על פי שצבעו היה לבן מרגע בנייתו.
התיקון ה-23 לחוקת ארצות הברית שאושר ב-29 במרץ 1961 אפשר למחוז קולומביה לשלוח נציגים למועצת האלקטורים הבוחרת את הנשיא ואת סגן הנשיא, ולמחוז יש 3 קולות אלקטורליים.
גאוגרפיה
שטחה הכולל של וושינגטון די. סי. הוא כ-177 קמ"ר, שמהם כ-159 קמ"ר הם אדמה וכ-18 קמ"ר הם מים. שטח המחוז בעבר כלל כ-260 קמ"ר, אך ב-1846 הושבו כ-83 קמ"ר מדרומו לווירג'יניה. הטריטוריה הנוכחית של המחוז כוללת את השטחים שקיבל ממדינת מרילנד בלבד. לכן, מוקפת וושינגטון במרילנד מדרום-מזרח, צפון-מזרח וצפון-מערב, ובווירג'יניה מדרום-מערב. במחוז שלושה ערוצי נחל טבעיים: נהר הפוטומק, נהר האנקוסטיה ונחל רוק. האנקוסטיה והרוק הם שניים מפלגיו של הפוטומק. הנקודה הטבעית הגבוהה ביותר במחוז היא טנליטאון שגובהה כ-125 מטר מעל לפני הים.
שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית אחראי על רוב הקרקעות שבבעלות פדרלית במחוז, לרבות פארק רוק קריק, הפארק ההיסטורי תעלת צ'ספיק ואוהיו, המול, האי תאודור רוזוולט ופארק אנקוסטיה. הקרקע הפדרלית היחידה שלא מנוהלת על ידי שירות הפארקים הוא הגן הבוטני של ארצות הברית, המנוהל על ידי אדריכל הקפיטול. המפלים הגדולים של הפוטומק ממוקמים בצפון-מערב וושינגטון. במהלך המאה ה-19, תעלת צ'ספיק ואוהיו, שהתחלתה בג'ורג'טאון, סייעה לדוברות לעקוף את המפלים הגדולים.
מבנה העיר
העיר הוקמה מלכתחילה לשמש כבירת ארצות הברית, ותוכננה על ידי האדריכל הצרפתי פייר שארל ל'אנפן. אותה תכנן עם רשת שתי וערב של רחובות צפון-דרום (ששמם מספר סידורי) ורחובות מזרח-מערב (ששמם אותיות האלפבית). לאלה הוסיף שדרות אלכסוניות החוצות את העיר מצפון-מערב לדרום-מזרח ומצפון-מזרח לדרום-מערב (הנקראות על שם מדינות ארצות הברית). במפגשי הרחובות והשדרות תכנן כיכרות עגולות גרנדיוזיות המזכירות את כיכרות פריז ויוצרות צומת רחובות ושדרות בצורת כוכב.
כנקודת המרכז של העיר נקבע בניין הקפיטול, ממנו מתחלקת העיר לארבעה רבעים: צפון מזרח, צפון מערב, דרום מערב ודרום מזרח. החלוקה לרבעים אלה היא גאוגרפית ולצורכי התמצאות, אך אינה אדמיניסטרטיבית. הרבעים אינם שווים בגודלם - הרבע הצפון-מערבי (NW) הוא למעשה הגדול ביותר, ובו מתנהלים מרבית חיי המסחר והכלכלה של העיר.
בקו האמצע של העיר, בין הקפיטול במזרח לאנדרטת לינקולן במערב, תוכנן המול - שדרה מרשימה ורחבת ידיים, החוצצת בין הרבע הדרום-מערבי לרבע הצפון-מערבי של העיר. לאורכה ממוקמים מרבית המוזיאונים, האנדרטאות למלחמות ארצות הברית, והמבנים המונומנטליים של העיר.
שלטון מקומי
לוושינגטון ראש עיר נבחר, ומועצת עיר. תושבי העיר משלמים את המיסים הפדרליים (כגון מס הכנסה) וכן מיסי עירייה מקומיים. תקציב העיר מתבסס על המיסים המקומיים, אולם לקונגרס הזכות לשנות את התקציב שכן מרבית מוסדות השלטון נמצאים בעיר (ואלו פטורים ממסי ארנונה). עקב כך נמצאת העיר בדרך כלל במחסור תקציבי והשירותים העירוניים נפגעים מכך.
בבסיס המערכת השיפוטית במחוז נמצא בית המשפט הגבוה של מחוז קולומביה, שהוקם בשנת 1801.
גוף אכיפת החוק של העיר היא משטרת המטרופולין של מחוז קולומביה.
ייצוג בממשל הפדרלי
על פי חוקת ארצות הברית העיר וושינגטון כפופה ישירות לקונגרס של ארצות הברית, בניגוד ליתר ערי ארצות הברית הכפופות למדינה בה הן יושבות. הקונגרס האציל את סמכויות ניהול העיר לרשויות המקומיות.
לקונגרס של ארצות הברית יש סמכות עליונה על וושינגטון די. סי.; לכן לתושבי העיר מנהל עצמאי מצומצם יותר מאשר לתושבי שאר המדינות בארצות הברית. לעיר אין סנאטור, אך יש לה נציג בבית הנבחרים. לנציג (Delegate) מעמד מיוחד, משום שהחוקה איננה מעניקה למחוז קולומביה זכות לייצוג בבית הנבחרים, אך נציגה רשאי להשתתף בדיוני הבית ולהצביע בוועדותיו, אולם איננו יכול להצביע במליאת הבית. אילו נחשב מחוז קולומביה למדינה, הוא היה המדינה הקטנה ביותר מבחינת שטח, המדינה השנייה הקטנה ביותר מבחינת אוכלוסייה, והראשונה מבחינת צפיפות אוכלוסייה.
תושבי המחוז מצביעים בבחירות לנשיאות אך אין להם זכות הצבעה לקונגרס. תושבי העיר שולחים נציגים שאינם בעלי זכות הצבעה לקונגרס, המשתתפים בוועדות ובדיונים אך אינם יכולים להצביע. אין לעיר וושינגטון ייצוג בסנאט האמריקאי. בכך למעשה מופלים תושבי וושינגטון לרעה על פני שאר תושבי ארצות הברית, ולמעשה גם משאר תושבי ערי הבירה בעולם. זה שנים מתנהל מאבק פוליטי לשינוי מציאות זו.
עם זאת, למחוז קולומביה לבדו יש שלושה נציגים בחבר האלקטורים בבחירות לנשיאות ארצות הברית.
ביוני 2020, הצביע בית הנבחרים של ארצות הברית ברוב של 232 מול 180 להפיכת מחוז קולומביה למדינה ה-51 של ארצות הברית. החוק יעבור אם בעתיד גם הסנאט של ארצות הברית יצביע בעד המהלך.
מהלך זה יתבטא בכך שבנוסף לשלושת האלקטורים בבחירות לנשיאות ארצות הברית, המדינה תזכה גם בשלושה נציגים בבית הנבחרים כיאה לגודל אוכלוסייתה, ובשני סנאטורים בדומה לכל שאר 50 המדינות.
כלכלה
כמו ערי בירה אחרות בעולם, המעסיק המרכזי בעיר וושינגטון היא הממשלה וגופים הקשורים אליה. רוב אנשי העיר מועסקים על ידי הממשל הפדרלי או גורמים ממשלתיים או חוץ-ממשלתיים אחרים (כגון ארגונים לוביסטיים, עמותות, ועסקים שונים הפועלים מול הממשל הפדרלי). מסיבה זו, מושפעת האוכלוסייה של העיר במידה פחותה ממיתון או אינפלציה, מאחר שרוב אנשיה מועסקים במשרדים ממשלתיים ציבוריים שמושפעים פחות מתנודות במצב הכלכלה לעומת המגזר הפרטי.
אמנות
מרכז קנדי לאמנויות הבמה הוא ביתה של התזמורת הלאומית של ארצות הברית, של בית האופרה של וושינגטון ושל להקת הבלט של וושינגטון.
עיתונות
הוושינגטון פוסט, הוותיק בעיתוני וושינגטון, נחשב אחד העיתונים האמינים ביותר בעולם. לעיתון זה השפעה רבה על הפוליטיקה האמריקאית ואף העולמית. רבים ממקבלי ההחלטות בוושינגטון קוראים את העיתון. העיתון חשף לראשונה את פרשת ווטרגייט. בנוסף נמצא בעיר מועדון העיתונות הלאומי של ארצות הברית. וגם "אגודת העיתונאים האמריקאית".
מוסדות חינוך
כמו ערי בירה אחרות בעולם העיר וושינגטון משופעת במוסדות להשכלה גבוהה בהם לומדים סטודנטים מהאזור ומכל רחבי ארצות הברית.
נמלי תעופה
בקרבת העיר וושינגטון נמצאים שלושה נמלי תעופה עיקריים -
ספורט
בעיר נמצא אולם הספורט ורייזון סנטר בו נמצאת "גלריית הספורט הלאומית" ובו משחקת קבוצת הכדורסל של וושינגטון וכן נבחרת ההוקי הלאומית של ארצות הברית. גם אצטדיון רוברט קנדי ממוריאל נמצא בעיר ובו משחקת די סי יונייטד.
קבוצות ספורט המשחקות בוושינגטון:
ערים תאומות
לוושינגטון 14 ערים תאומות והן:
כתוב בשמיים
כתוב בשמיים הוא אלבום האולפן התשיעי של הזמר הישראלי קובי פרץ. את האלבום הוציאה בשנת 2012 לאור חברת התקליטים הליקון. באלבום נכללו את השירים "בלילות" "ישראל" ו"בא לי טוב", טריו עם סאבלימינל ואבי מסיקה. תוך חודשיים האלבום הגיע למעמד אלבום זהב על מכירות 20,000 עותקים.
ארמון בקינגהאם
ארמון בקינגהאם (באנגלית: Buckingham Palace) הוא ארמון המלוכה הבריטי בלונדון, בריטניה. זהו משכנו הקבוע של המלך צ'ארלס השלישי, על אף שהוא חי ומתגורר גם בארמונות נוספים.
היסטוריה
בית בקינגהאם נבנה במקורו עבור ג'ון שפילד, הדוכס הראשון מבקינגהם ונורמנבי, בשנת 1703. בשנת 1762 נרכש המבנה על ידי המלך ג'ורג' השלישי, שהרחיב והגדיל אותו.
בשנת 1826 שכר המלך ג'ורג' הרביעי את שירותיו של ג'ון נאש על מנת שישפץ את המבנה ויהפכו לארמון. בשנת 1837 הפך הארמון לארמון העיקרי של בית המלוכה הבריטי, והתגוררה בו המלכה ויקטוריה.
המבנה העיקרי המוכר למתבוננים בארמון מבחוץ (החזית המזרחית של הארמון) נוסף לארמון לאחר נישואיה של המלכה ויקטוריה לנסיך אלברט. ב-1847 נוסף לארמון אגף חדש, שתכנן אדוארד בלור, שהשלים צורה של ריבוע, וכך נוצרה החצר הרבועה שבמרכז הארמון. בסיום שיפוץ זה היו בארמון 19 חדרי אירוח ממלכתיים, 52 חדרי שינה מלכותיים, 188 חדרי שינה למשרתים, 92 משרדים ו-78 חדרי אמבטיה. באותה עת נבנתה גם מארבל ארץ'.
בחזית הארמון נערך שיפוץ נוסף בשנת 1912 בתקופת מלכותו של המלך ג'ורג' החמישי, ונבנתה האנדרטה למלכה ויקטוריה.
הארמון נפגע בתקופת הבליץ במלחמת העולם השנייה. משפחת המלוכה לא שהתה בארמון באותה עת.
ביתה של המונרכיה
ארמון בקינגהאם הפך למעונו הרשמי של בית המלוכה ב-1837, עם כניסתה לתפקיד של המלכה ויקטוריה. בעת שאולם האירוח היה רווי בעיטורי זהב וצבע, רוב הארמון היה פחות יוקרתי.
בעקבות נישואי המלכה ב-1840, ארגן מחדש בעלה הנסיך אלברט את כל נושא משק הבית, המשרדים והצוות.
ב-1847, התברר כי הארמון קטן מדי לצורכי החצר ולמשפחת המלוכה ולכן הוקם אגף חדש אשר תוכנן על ידי אדוארד בלור ונבנה על ידי תומאס קוביט. החזית המזרחית הגדולה הפונה לעבר המאל היא "החזית לציבור" בארמון בקינגהאם ומכילה את המרפסת בה מקבלת משפחת המלוכה את הקהל באירועים חשובים וטקסים צבאיים. אגף הנשפים וסדרת חדרי אירוח נבנו באותה תקופה, ותוכננו על ידי סיר ג'יימס פנת'ורן.
בטרם פטירתו של הנסיך אלברט, נהגה המלכה ויקטוריה לערוך אירועים מוזיקליים ונשפי ריקודים בארמון. פליקס מנדלסון-ברתולדי הופיע בארמון בשלושה אירועים שונים. יוהאן שטראוס (הבן) ותזמורתו הופיע בארמון בעת ביקורם באנגליה. הופעתו "אילס פולקה" של שטראוס בוצעה לראשונה בארמון ב-1849 לכבוד בתה של המלכה, הנסיכה אליס. בתקופת ויקטוריה, אירח הארמון אירועי נשף תחפושות לעיתים קרובות בנוסף לטקסים והאירועים הרגילים.
ב-1861 התאלמנה המלכה, פרשה מהחיים הציבוריים ועזבה את הארמון. המלכה עברה לטירת וינדזור, טירת בלמורל ובית אוסבורן. במשך שנים עשו שימוש בארמון לעיתים רחוקות, ואף זנחו אותו. לבסוף הציבור גרם למלכה לחזור ללונדון.
פנים
הארמון מכיל רצפה בשטח 77,000 מ"ר. החדרים הראשיים של הארמון נמצאים בקומת הקרקע מאחורי חזית הגן המערבי בחלקו האחורי של הארמון. במרכז סדרת חדרי האירוח המקושטים נמצא חדר המוזיקה, בחזיתו קשת גדולה. בסמוך לחדר המוזיקה נמצאים חדרי האירוח הלבן והכחול. במסדרון ביניהם נמצאת גלריית התמונות באורך 50 מטר. בגלריה מספר ציורים של רמברנדט, אנתוני ואן דייק, פטר פאול רובנס ויאן ורמיר; חדרים אחרים המתחברים למסדרון הם חדר הכתר וחדר האירוח הירוק. חדר האירוח הירוק משמש בעיקר כחדר כניסה לחדר הכתר, והוא חלק מהנתיב הטקסי אל הכתר מחדר המשמר אשר נמצא בחלקו העליון של מדרגות המשמר. חדר המשמר מכיל פסל שיש לבן של המלכה ויקטוריה והנסיך אלברט, בתלבושת רומית. חדרים רשמיים אלו משמשים בעיקר לאירוח רשמי וטקסים, ובקיץ נפתח גם לציבור.
קומה מתחת לדירות האירוח ישנה סדרה של חדרים פחות גדולים הידועים כחצי ממלכתיים. החדרים בכניסה מאולם השיש משמשים לבידור פחות רשמי, כמו מסיבות אחר הצהריים ומסיבות פרטיות. חלק מהחדרים מעוטרים בשמם של מבקרים ומקושטים לכבודם, כמו "חדר 1844", אשר קושט ב-1844 לכבוד ביקור הצאר הרוסי ניקולאי הראשון, ובצד השני של חדר הקשת, "חדר 1855". חדר הקשת ממוקם במרכז מערכת החדרים, אשר לאורכו עוברים אלפי מבקרים בכל שנה בדרכם למסיבות הגן של המלכה. המלכה עושה שימוש פרטי במערכת חדרים קטנה יותר באגף הצפוני.
בין 1847 ו-1850, כאשר בלור בנה את האגף המזרחי החדש, נלקחו שוב רהיטיו של ביתן ברייטון. כתוצאה מכך, רבים מהחדרים באגף החדש קיבלו אווירה אוריינטלית. חדרי האוכל הסינים הכחול והאדום עוצבו בעזרת חלקי הסעדה וארובה של ביתן ברייטון וחדר המוזיקה. קיר חדר האורחים הצהוב בעל טפט מהמאה ה-18, אשר סופק לסלון ברייטון ב-1817.
במרכז האגף נמצאת המרפסת המפורסמת, עם החדר המרכזי מאחורי דלתות הזכוכית. זהו סלון בסגנון סיני אשר שופר על ידי המלכה מרי, אשר עבדה עם המעצבים צ'ארלס אלום, אשר יצר עיצוב סיני בסוף שנות ה-20. דלתות הלכה של הסלון הועברו לברייטון ב-1873.
ראשי מדינות מבקרים כיום, שוהים בארמון במערכת חדרים הנקראת מערכת החדרים הבלגית, הממוקמת בקומת הקרקע בחזית הצפונית הצופה לגן. חדרים אלו, עם מסדרונות בעלי כיפה, עוצבו בתחילה עבור בן הדוד של הנסיך אלברט, ליאופולד הראשון, מלכם הראשון של הבלגים. אדוארד השמיני חי בחדרים אלו במהלך תקופת שלטונו הקצרה.
טקסי הארמון
במהלך תקופת מלוכה זו, טקסי הארמון עברו שינוי קיצוני, וכניסה לארמון אינה זכות מיוחדת של המעמד הגבוה בלבד.
רגיעה מתמשכת באשר לקוד הלבוש הרשמי של מדים ושמלות מאפיינת את המלוכה הנוכחית. בתקופות קודמות, הדברים היו אחרים לחלוטין. גברים נדרשו ללבוש מדים במאיים ונשים שמלות עם שובל וזרים על ראשן. לאחר מלחמת העולם הראשונה, המלכה מרי החליטה להתאים את קוד הלבוש לאופנה, על ידי קיצור אורכן של החצאיות מספר אינצ'ים מהקרקע. שינוי זה לא מצא חן בעיני המלך ג'ורג' החמישי, כך שחצאית המלכה נותרה פחות אופנתית עם מרווח קטן יותר מהקרקע. בעקבותיהם, ג'ורג' השישי והמלכה אליזבת אפשרו את קיצור החצאיות לשימוש יומי.
כיום, אין קוד לבוש רשמי. רוב הגברים המוזמנים לארמון בקינגהאם במהלך שעות היום, בוחרים ללבוש חליפות או מקטורן. ובשעות הערב, בהתאם לסוג האירוע, עניבה שחורה או לבנה.
עובדים בארמון
המלכה אליזבת השנייה התגוררה בארמון בקינגהאם בימות השבוע ויחד איתה התגורר גם בעלה הנסיך פיליפ עד מותו ב-2021. בארמון עובדים 450 משרתים, ומבקרים בו 50,000 מוזמנים מדי שנה וגם תיירים רבים.
בחזית הארמון מתבצע מדי יום בקיץ (מדי יומיים בחורף) טקס החלפת המשמר, שמאות תיירים באים לחזות בו.
החדרים הרשמיים של הארמון נפתחו לראשונה לתיירים בשנת 1992, במטרה לאסוף כספים על מנת לשקם את טירת וינדזור שניזוקה בשריפה.
יצירות אמנות רבות מוצגות ב"גלריית המלכה" שנבנתה במקום בו עמדה הקפלה המלכותית שנהרסה בבליץ - המתקפות האוויריות הגרמניות במלחמת העולם השנייה.
שביל הגישה לארמון, המוביל מכיכר טרפלגר תחת קשת האדמירליות ולאורך פארק סנט ג'יימס נקרא המאל.
פיירי באטל
הפיירי באטל (באנגלית: Fairey Battle) היה מפציץ קל חד-מנועי בריטי, אשר נבנה בידי חברת פיירי אוויאיישן בסוף שנות ה-30 עבור חיל האוויר המלכותי.
הבאטל צויד במנוע הרולס-רויס מרלין, שהציג יכולת גבוהה כשהורכב במטוסי הקרב של אותה תקופה, ההוקר הוריקן והסופרמארין ספיטפייר, אך משקל שלושת אנשי הצוות ומטען הפצצות הביאו להפחתה משמעותית בביצועיו. על אף שהיווה שיפור לעומת מפציצים שקדמו לו, בזמן כניסתו לשירות מבצעי כבר נחשב הבאטל לאיטי, בעל טווח פעולה קצר ופגיע מאוד לאש נ"מ ולמטוסי קרב, ורק עם זוג מקלעים ששימש למגננה.
לזכות הבאטל נרשמה ההפלה הרשמית הראשונה של חיל האוויר המלכותי במלחמת העולם השנייה, אך במאי 1940 כבר ספג אבדות כבדות של מעל 50% בכל משימה. עיטורי צלב ויקטוריה הראשונים שהוענקו במלחמה ניתנו לשני אנשי צוות של באטל שהופל במהלך משימות אלה. בסוף 1940 הוצא הבאטל משירות מבצעי והועבר ליחידות אימונים מעבר לים.
הפיירי באטל לא היה המטוס היחיד אשר סבל מאבדות כבדות בתחילת המלחמה. בדומה לשטוקה הגרמני, היה הבאטל מסוגל לפעול רק מעל אזורים בהם הובטחה לו הגנה באמצעות עליונות אווירית מקומית, אך בניגוד אליו, מעולם לא פעל בתנאים כאלה. הבאטל גם לא היה המטוס היחיד אשר סבל מנחיתות מכרעת בהתמודדות מול המסרשמיט Bf 109, אך אופי המשימות בהן הופעל חשף אותו לשיעור אבדות גבוה ביותר שהביא להוצאתו המהירה משירות מבצעי.
עיצוב ופיתוח
התוכנית המקורית לפיתוח הבאטל נגזרה מתוך מכרז P.27\32 שיצא באפריל 1933 למפציץ דו-מושבי לשעות היום, שיחליף את ההוקר הארט וההוקר היינד המתיישנים. הקריטריונים לעמידה במכרז כללו יכולת נשיאה של כ-450 ק"ג פצצות, טווח פעולה של 1,600 ק"מ, במהירות 320 קמ"ש ובמטוס חד-מנועי. דרישות משרד האווירייה לא היו ריאליות לשנה בה יצא המכרז (1933) מכיוון שעדיין לא פותח מנוע יחיד המסוגל לספק מהירות כזו. חברת פיירי אוויאיישן הגישה מס' הצעות, כולל אחת שהתקרבה לתנאי המכרז, כנגד שלוש חברות מתחרות (בריסטול אירופליין, הוקר איירקראפט, וארמסטרונג-וייטוורט') שהגישו גם הן תוכניות, ומתוכן נבחרה פיירי לבנות אב טיפוס.
הבאטל תוכנן בידי מרסל לובל (Marcel Lobelle) ופותח כמטוס חד-מנועי בנוי כולו ממתכת, עם כנף תחתית בעלת זיזים, כן נחיתה המתכנס לתוף גוף המטוס וגלגל נחיתה תחת הזנב. בשל עיצובו בעל הקווים הנקיים, הגוף המוארך ותא טייס בו ישבו שלושה אנשי צוות (טייס, נווט ומקלען אחורי) זה אחר זה תחת חופה אחת, דמה הבאטל למטוס קרב יותר מאשר למפציץ. בדומה לבריסטול בלנהיים הדו-מנועי, היו לבאטל שלושה אנשי צוות וחימוש של כ-450 ק"ג פצצות ושני מקלעים, אם כי מנועו היחיד של הבאטל העניק כוחות סוס מופחתים. כמות הפצצות הסטנדרטית שנשא הבאטל כללה ארבע פצצות 110 ק"ג בתא פנימי, עם אפשרות לנשיאת פצצות 230 ק"ג נוספות על מתלים חיצוניים. מכיוון שהמנוע תפס את חרטום המטוס, הייתה עמדת מטיל הפצצות, ששכב פרקדן, ממוקמת באזור חיבור גוף המטוס עם הכנפיים, עם כיסוי ניתן להזזה ושימוש בכוונת מסוג Course Setting סימן VII.
אב הטיפוס (מס' K4303), שערך את טיסת הבכורה שלו ב-10 במרץ 1936, נבנה במפעל חברת פיירי בהייז והותקן בו מנוע רולס-רויס מרלין בעל 1,030 כוחות סוס ומדחף פסיעה משתנה תלת-להבי תוצרת דה הבילנד. מנוע המרלין נבחר בשל השילוב של הכוח שהפיק והמקום המופחת שתפס בחרטום, מה שאפשר ללובל לעצב את צורתו האווירודינמית החלקה של המטוס שהעניק ביצועי מהירות טובים. עבור תנאי מכרז P.27\32, עמד הבאטל בדרישות עם מהירות של 413 קמ"ש וטווח פעולה של 1,570 ק"מ, אך ב-1936 כבר עבר זמנם; מפציץ אחר שתכנונו החל ב-1933, הויקרס ולינגטון, הציג נתונים שעקפו בהרבה את תנאי המכרז המקורי.
בעוד טיסות הניסוי נמשכות, הגיעו במשרד האווירייה הבריטי למסקנה שבכל הקשור לטווח פעולה ויכולת נשיאת חימוש, אין ביצועיו של הבאטל מספקים, בעיקר על מנת לתקוף את האויבת הברורה - גרמניה, אך הצורך לבנות במהירות את כוח המפציצים הבריטי כדי להבטיח לפחות יתרון כמותי על פני הלופטוואפה הכריע. כאשר החל חיל האוויר המלכותי בתוכנית הצטיידות לקראת המלחמה הקרבה, קיבל הבאטל עדיפות עם 2,419 הזמנות, וסדרת הייצור הראשונה עבור 155 יחידות הוזמנה לפי מכרז P.23\35. הראשונים ממטוסי המכרז הושלמו במפעל בהייז ביוני 1937 כאשר המטוס הראשון (K7558) מסדרת ייצור זו ביצע את ניסויי הטיסה לבחינת שליטה וביצועים. המטוסים הנותרים נבנו במפעל החדש שבנתה פיירי בהיטון צ'אפל, סטוקפורט והם נבחנו במפעל רינגווי שבמנצ'סטר, שם שכן מרכז ניסויי הטיסה של החברה. הזמנות נוספות לבאטל הועברו בהתאם למכרז P.14/36 ובהמשך, הועסקה חברת אוסטין מוטורס כקבלן משנה ב"מפעל צללים" בו נבנו 863 יחידות על פי מכרז P.32\36.
עם כניסתו לשירות ב-1937, כבר האפילה טכנולוגיית מטוסי הקרב של אותה תקופה על יתרון המהירות ממנו נהנה הבאטל בהשוואה למפציצים הדו-כנפיים המיושנים אותם החליף. בנוסף, היה הבאטל חמוש רק במקלע בראונינג בקוטר 7.7 מ"מ לירי קדימה ומקלע ויקרס K ניתן להזזה מאחור, שהיו בלתי מספקים לחלוטין להגנה, וגם חסרו לו תא טייס משוריין ומכלי דלק נאטמים מעצמם.
הבאטל היה המטוס המבצעי הראשון שצויד במנוע המרלין סימן I, בהקדימו את כניסתו של ההוקר הוריקן לשירות במספר חודשים. למעשה, פרק הזמן שהושקע בהתאמתו של המרלין לבאטל, הביא לעיכוב בהכנסתו לשירות של ההוריקן בכשישה חודשים.
הבאטל הראשון שנבנה במפעל אוסטין מוטורס בלונגברידג' טס לראשונה ב-22 ביולי 1938 ו-29 יחידות נבנו עד סוף אותה שנה. על אף ההכרה בנחיתותו של הבאטל, נמשכה בנייתו בהיטון צ'אפל ובלונגברידג' בשל הצורך לשמור את כוח העבודה הקיים והקושי בהכנסת דגמים מתקדמים יותר לייצור. כתוצאה מהזמנות שנועדו למלא את החלל, נמשך הייצור בקצב קבוע בשני המפעלים עד סוף 1940, ובסך הכל נבנו 2,185 מטוסי באטל, כשחלקם נבנו כמטוסי אימון וגרירת מטרות וחלקם הוסבו למשימות אלה. הבאטל בגרסאותיו השונות קיבל את סימונו בהתאם לגרסאות מנועי המרלין שהותקנו בהם - הראשונים צוידו בסימן I, מרביתם צוידו בסימן II וסימן III וסדרות הייצור האחרונות בסימן IV או סימן V.
סופת החרבות
סופת החרבות (אנגלית: A Storm of Swords) הוא הספר השלישי בסדרת "שיר של אש ושל קרח" מאת ג'ורג' ר. ר. מרטין. הספר יצא לאור באוגוסט, 2000. בשונה מהספר השני, "עימות המלכים", שהיווה המשך ישיר לקודמו, "סופת החרבות" מתרחש זמן קצר לפני סוף הספר השני. בזמן פרסומו, היה סופת החרבות הספר הארוך ביותר בסדרה, דבר שהוביל מספר מדינות (אוסטרליה, בריטניה, פולין, יוון וישראל) להוציאו בשני כרכים: כרך ראשון אשר נקרא "פלדה ושלג" והוא מכיל 560 עמודים, וכרך שני "דם וזהב" והוא מכיל 592 עמודים. בצרפת התקבלה החלטה להוציאו בארבעה כרכים.
פיירי באטל
היסטוריה מבצעית
עד סוף שנת 1937 הושלמו 85 מטוסי הבאטל הראשונים, וטייסת מס' 63 הייתה היחידה הראשונה בחיל האוויר המלכותי שהצטיידה בפיירי באטל ביוני 1937, בהחליפה את מטוסי ההוקר היינד שלה. הטייסת המשיכה בטיסות ניסוי כדי להתאים את המטוסים לשירות מבצעי ויחידות נוספות שהצטיידו בבאטל אחריה היו טייסות מס' 105, 226, 52 ו-88. במאי 1939 כבר היו 17 טייסות של חיל האוויר המלכותי מצוידות בבאטל: הקבוצה האווירית מס' 1 הורכבה מ-10 טייסות מבצעיות, בעוד טייסות הבאטל בקבוצות האוויריות 2 ו-5 שימשו לאימונים או נשמרו כעתודה.
כאמור, נחשב הבאטל כמיושן עם תחילתה של מלחמת העולם השנייה, אך בשל היעדר תחליף מתאים יותר הוא הפך לאחד מסוגי המפציצים העיקריים שבשימוש, עם כ-1,000 מטוסים. עם תחילת המלחמה המדומה, עשר הטייסות של הקבוצה האווירית מס' 1 היו הראשונות שנפרסו בצרפת, ב-2 בספטמבר 1939, במסגרת כוח התקיפה הקדמי של חיל האוויר המלכותי. פריסתם המהירה של טייסות הקבוצה באה מתוך מחשבה שבמקרה של תקיפות מפציצים גרמניים, יוכלו מטוסי הבאטל לתקוף את מרכזי התעשייה של חבל הרוהר מטווח קצר יותר בהשוואה לתקיפה שתצא מבריטניה. מכיוון ששני הצדדים נמנעו בשלב הראשון מהפצצות אלה על אלה, הופעלו מטוסי הבאטל בטיסות סיור לאור היום מעל קו זיגפריד, אך ספגו אבדות: ב-20 בספטמבר יוּרט סיור בן שלושה מטוסים מטייסת מס' 88 ליד אאכן ושניים מתוכם הופלו. במהלך הקרב האווירי הופל גם מסרשמיט Bf 109 גרמני על ידי המקלען האחורי של הבאטל ששרד (מס' K9243), פ. לטצ'ארד (F. Letchard), שנחשבת להפלה הראשונה לזכות חיל האוויר המלכותי במלחמה. ב-30 בספטמבר יצאו חמישה מטוסים מטייסת 150 לסיור מעל עמדה מבוצרת של הגרמנים בחבל הסאר. הם הותקפו על ידי 15 מטוסי מסרשמיט Bf 109, שהפילו שלושה מתוכם ופגעו קשות בשניים הנותרים, שנאלצו לבצע נחיתות אונס בשטח צרפת. תקרית זו הדגישה את הצורך לספק ליווי של מטוסי קרב למפציצים הטסים לאור יום מעל שטח אויב.
סופת החרבות
"סופת החרבות" זכה בפרס לוקוס של 2001 ובפרס גפן הישראלי של 2002. כמו כן היה זה הספר הראשון בסדרה שהיה מועמד לפרס הוגו של 2001, אך הפסיד את תואר הספר הטוב של השנה ל"הארי פוטר וגביע האש". כמו כן, זה הספר השני בסדרה שהצליח להיכנס עם צאתו לרשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס במקום ה-12
פיירי באטל
היסטוריה מבצעית
לנוכח האבדות, החלו ניסיונות להתקין מקלע נוסף בגחונו של הבאטל, במטרה לנטרל "שטח מת" שהיווה נקודת תורפה בהגנת המטוס. אר הניסיון לא צלח, והבאטל נותר פגיע מאוד לתקיפות מטוסים מגובה נמוך. במהלך חורף 1939–1940 ירד חלקן של טייסות הבאטל (שצומצם, לאחר ששתי טייסות, מס' 15 ומס' 40, חזרו לבריטניה כדי להצטייד מחדש במטוסי בלנהיים) למשימות אימון ותרגול בלבד. באמצע מרץ בוצעו מספר משימות של פיזור עלוני תעמולה מעל ערי חבל הריין, אך מלבד זאת נערכה רק פעילות מועטה עד המתקפה הגרמנית על צרפת וארצות השפלה במאי.
סופת החרבות
עלילה
בווסטרוז עדיין שוררת מלחמה בין חמשת המלכים. המלך ג'ופרי מצליח לשמור על כס המלכות שלו, לאחר שבית לאניסטר כרת ברית עם בית טיירל, ויחד הם מביסים את צבאו של סטאניס בארת'יון. בצפון, המלך מעבר לחומה, מאנס ריידר, מאגד את אנשי הפרא, ויוצר צבא אדיר שצועד לעבר החומה, במטרה לכבוש את הצפון. במזרח, דאינריז טארגאריין, כובשת ערים ובונה לעצמה צבא אדיר במטרה לכבוש את ווסטרוז. הסיפור מסופר מנקודת מבטן של עשר דמויות: טיריון לאניסטר, קייטלין סטארק, ג'ון שלג, אריה סטארק, סאנסה סטארק, בראן סטארק, דאינריז טארגאריין, דאבוס סיוורת', ג'יימי לאניסטר וסאמוואל טארלי. בנוסף פרק הפרולוג מסופר מנקודת מבטו של אח במשמר הלילה, צ'אט. פרק האפילוג מסופר מנקודת מבטו של מארט פריי, מבית פריי.
פיירי באטל
היסטוריה מבצעית
המתקפה הגרמנית החלה בבוקר 10 במאי 1940, ומשעות הצהריים (ולאחר העיכוב המתמשך באישור הפיקוד הצרפתי לפעול) יצאו טייסי הבאטל למשימות הפצצה טקטית בגובה נמוך עם פצצות בעלות השהייה של 11 שניות לפני הפעלתן, כנגד טורי הוורמאכט שפלשו ללוקסמבורג. הגובה הנמוך בו טסו וחוסר היכולת לספק לטייסות הבאטל ליווי מטוסי קרב, הפך אותם לפגיעים לאש נגד מטוסים מחד ולמטוסי הקרב של הלופטוואפה, מאידך. שתי המשימות הראשונות, שבוצעו ב-10 במאי 1940, הסתיימו בהפלת שלושה מתוך שמונה במשימה הראשונה ושלושה-עשר מתוך שלושים-ושניים במשימה השנייה - חמישה-עשר מפציצים שאבדו בתוך יום אחד של לחימה, וכל הנותרים ניזוקו. למחרת היום, 11 במאי, שוגרו שמונה מפציצים מטייסות 88 ו-218 ומתוכם חזר רק באטל אחד. אף שההפצצות בוצעו מגובה נמוך ביותר (עד 76 מטר) הייתה להם השפעה מועטה על הגרמנים.
סופת החרבות
בצפון וסטרוז
בדרכם, ג'יימי ובריאן מותקפים על ידי הרעים האמיצים המשרתים את רוז בולטון. בפקודת מנהיג החבורה, וארגו הואט, כורת אחד מאנשי הרעים האמיצים לג'יימי את ידו הימנית כדי לסכסך בין בולטון ללאניסטרים (מה שלא קרה בפועל). כריתת ידו הימנית של ג'יימי גורמת לו להפוך לחצי-אדם, מאחר שג'יימי איבד את יד החרב שלו, ואיתה איבד את עצמו. ג'יימי ובריאן נלקחים לטירת הארנהאל, שם בולטון חושף בפני ג'יימי את התוכנית שלו לעשות ברית עם הלאניסטרים. בולטון שולח את ג'יימי חזרה למעלה המלך, יחד עם צבא. בריאן נשארת שבויה בטירה, אבל ג'יימי מצליח לחלץ אותה.
לאחר שצבאו של רוב סטארק ממשיך לנצח בקרב נגד צבא לאניסטר, רוב חוזר לנהרן, וחושף כי הוא התחתן עם ג'יין ווסטרלינג, ובכך הפר את נישואיו עם בית פריי. חלק מצבאו של רוב (אנשי פריי) נוטש בגלל המעשה הזה, וחלק נוסף מתמרד (אנשי קארסטארק) לאחר שמתגלה שקייטלין שחררה את ג'יימי. לאחר שהוסטר טאלי מת, בנו, ואחיה של קייטלין, אדמור, הופך ללורד נהרן. רוב חושף כי הוא מתכנן להביס את הגרייג'ויים שכבשו את הצפון, אבל כדי להצליח הוא צריך את התמיכה של בית פריי.
פיירי באטל
היסטוריה מבצעית
בשעות הבוקר המוקדמות של 14 במאי, תקפו עשרה מטוסי באטל מטייסות 103 ו-150 גשרי פונטון באזור סדאן וביצעו את משימתם ללא אבדות; לא הייתה נוכחות מטוסי אויב, והטקטיקה של התקרבות למטרה בגובה נמוך נזנחה, כך שצומצם הסיכון מאש נ"מ. לנוכח הפריצה הגרמנית בסדאן נעשה ניסיון נואש לעצור את צליחת נהר המז, ובשעות אחר הצהריים של 14 במאי יצא כוח התקיפה הקדמי להתקפה כוללת באמצעות כל המטוסים שעמדו לרשותו נגד ראש הגשר בסדאן, אך הפעם היו התוצאות שונות: המפציצים נתקלו בהתנגדות חזקה מצד מטוסי קרב וספגו אבדות כבדות:
סופת החרבות
בצפון וסטרוז
אריה וחבריה נלכדים על ידי אחוות פורעי חוק, המונהגת על ידי לורד בריק דונאדאריון שנהרג והוחזר לחיים שש פעמים. האחווה נשלחה על ידי אדארד סטארק להילחם בלאניסטרים, אבל לאחר מותו, הם הפכו לפורעי חוק. בריק מספר לאריה כי הוא מתכנן להביא אותה לנהרן, ולהחליף אותה תמורת זהב. בדרכם הם פוגשים ולוכדים את סאנדור קלאגן, המכונה הכלב של המלך ג'ופרי. הכלב נלחם בבריק בדו-קרב, בו הוא מנצח והורג את בריק. אבל בריק חוזר לחיים בעזרת הכוהן האדום, ת'ורוס. אריה מצליחה לברוח מהאחווה, אבל הכלב לוכד אותה, והוא מתכוון לעשות את אותו הדבר שבריק רצה, להביא את אריה לנהרן, ולהחליפה בזהב.
פיירי באטל
היסטוריה מבצעית
מכוח התקיפה, שמנה 63 מטוסי באטל ו-8 בלנהיים, אבדו 40, מתוכם 35 באטל. היה זה אחוז האבדות הגבוה ביותר שספג חיל האוויר המלכותי במהלך משימות מסוג זה. לאחר מכן עברו מטוסי הבאטל למשימות ליליות, שהפחיתו את משמעותית את כמות האבדות, אך בשל היעדר אמצעים היו ההפצצות בלתי יעילות לחלוטין.
סופת החרבות
בצפון וסטרוז
המלך בצפון, רוב סטארק, מגיע עם צבאו לטירת התאומים, והוא מציע את אדמור טאלי לאחת מבנותיו של לורד פריי על מנת לזכות בתמיכתו. וולדר פריי מסכים, וה"עסקה" נחתמת בחתונה גדולה בטירת התאומים. במהלך החתונה, אנשיו של לורד פריי, שהתחמשו בסתר, יוצאים ומתחילים לטבוח באנשי הצפון. לורד בולטון, לכאורה אחד מאנשיו של רוב סטארק, מצטרף אליהם, והטבח בטירת התאומים, שמכונה "החתונה האדומה", גובה את חייו של רוב סטארק, קייטלין אימו, ורוב האצילים הנאמנים למלך בצפון.
פיירי באטל
היסטוריה מבצעית
ב-15 ביוני פונו אחרוני המטוסים שהשתייכו לכוח התקיפה הקדמי בחזרה לבריטניה. כמעט 200 מטוסי באטל אבדו במהלך שישה שבועות, ו-99 מתוכם אבדו בין 10 ל-16 במאי. לאחר החזרה מצרפת המשיך חיל האוויר המלכותי להישען על הבאטל למשימות הפצצה למשך תקופה קצרה. הקבוצה האווירית מס' 1, אליה צורפו ארבע טייסות חדשות שהורכבו מטייסים פולנים גולים, צוידה שוב במטוסי באטל, ונטלה חלק במשימות ליליות נגד הספינות שרוכזו בנמלי תעלת למאנש לקראת מבצע ארי הים. הפעולה המבצעית האחרונה בוצעה בלילה שבין 15 ל-16 באוקטובר 1940 על ידי הטייסת הפולנית 301 שהפציצה את בולון-סור-מר, וטייסות 12 ו-142 שהפציצו את קאלה. זמן קצר לאחר מכן הצטיידה הקבוצה האווירית מס' 1 מחדש במפציצים יעילים יותר מדגם ויקרס ולינגטון, אך מטוסי באטל המשיכו לפעול ב-1941 בשירות טייסות 88 ו-226 בצפון אירלנד וטייסת 98 באיסלנד, במשימות סיור ימי.
באותה תקופה, הצטייד חיל האוויר הדרום-אפריקאי במספר מטוסי באטל, ובאוגוסט 1940 שירתו לפחות ארבעה מהם בטייסת 11, הוטסו צפונה, והופעלו נגד האיטלקים במהלך המערכה במזרח אפריקה במשימות הפצצה וסיור עד תחילת 1942. בעוד שמטוסי הבאטל באירופה ניצבו בפני מטוסי קרב גרמניים מודרניים במספרים גדולים וספגו אבדות כבדות כתוצאה מכך, התעמתו טייסי הבאטל הדרום-אפריקאיים מול מספר קטן יותר של מטוסים איטלקיים דו-כנפיים ישנים (CR.42 ו-CR.32), מה שאפשר להם לתרום בצורה יעילה יותר למערכה. אבדות נגרמו בעיקר כאשר ניצלו מטוסי הקרב האיטלקיים את גורם ההפתעה מעל מטרות ברורות (כגון נמלים ושדות תעופה), וצללו לעבר המפציצים במהירות רבה מגובה רב על מנת להפילם ביעף הצליפה הראשון.
סופת החרבות
בצפון וסטרוז
באותו הזמן, אריה והכלב מגיעים לתאומים, אבל כשהם מגלים מה התרחש שם, הם חומקים מהמקום. אריה חולמת שהיא הופכת לזאבת הבלהות שלה, ניימרה. מכיוון שבני סטארק הם זאבנים, אריה מצליחה לראות דרך עיניה של הזאבה שלה, והיא רואה כיצד הזאבה מוצאת את גופתה של קייטלין בנהר שליד התאומים. אריה והכלב מתעמתים עם אנשיו של אחיו של הכלב. אחרי קרב, הכלב נפצע קשות, ואריה הורגת שני חיילים. הכלב גוסס, ואריה נוטשת אותו למות. אריה מגיעה לנמל, בו היא עולה לספינה שלוקחת אותה לבראאבוס. אריה משתמשת במטבע המסתורי שקיבלה מז'אקן הג'האר כדי להשיג תא בספינה.
פיירי באטל
היסטוריה מבצעית
השירות המבצעי האחרון של הבאטל באירופה התבצע במהלך מלחמת איטליה–יוון, מסוף 1940 ועד אפריל 1941, בשירות חיל האוויר המלכותי ההלני. כתריסר מפציצים נטלו חלק במשימות הפצצה משניות נגד ריכוזי חיל רגלים. מרבית המטוסים היווניים הושמדו בעודם על הקרקע במהלך תקיפות של הלופטוואפה על שדות התעופה של טאנגארה (Tanagra) וטאטואי (Tatoi) צפונית לאתונה, מסוף מרץ ועד אמצע אפריל 1941.
סופת החרבות
בצפון וסטרוז
בפרק האפילוג, מתגלה כי קייטלין סטארק הוחזרה לחיים על ידי אחוות פורעי החוק של לורד בריק, וכעת היא מתנקמת בבני פריי, לאחר שהיא הורגת את מארט פריי.
פיירי באטל
היסטוריה מבצעית
באביב 1939, זמן קצר לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, הזמינה ממשלת פולין 100 מטוסי באטל אך הם לא סופקו עד תחילת המלחמה. משלוח ראשון של 22 מטוסים נשלח בדרך הים בתחילת ספטמבר 1939 על גבי שתי ספינות ונועד להגיע לנמל קונסטנצה שברומניה, בעלת בריתה של פולין, שם המתינו לקבלם צוותי אוויר פולניים. הספינות נעצרו באיסטנבול בשל כיבושה של פולין, והמטוסים הועברו לידי חיל האוויר המלכותי.
סופת החרבות
בדרום ווסטרוז
במעלה המלך, העיר מקבלת את בית טיירל כמושיעים שלהם. העיר מתכוננת לחתונה של ג'ופרי ומארגרי טיירל. טיווין לאניסטר הופך לימין המלך, כשבעצם הוא זה שבאמת מולך במעלה המלך. סאנסה סטארק מחויבת להינשא לטיריון לאניסטר, אבל טיריון מתנהג אל סאנסה בעדינות, ומסרב לממש את נישואיהם.
פיירי באטל
תפקידים נוספים
הבאטל תפקד בצורה טובה כאשר שימש כמטוס אימון בגרסה מוסבת, בעלת אמצעי שליטה כפולים בתוך תאי טייס נפרדים, אשר כונתה באטל T, וגרסה שכונתה באטל TT, אשר צוידה בכננת ושימשה לגרירת מטרות לאימון תותחנים. הבאטל שירת כמטוס אימון בחיל האוויר המלכותי, חיל האוויר המלכותי האוסטרלי, חיל האוויר המלכותי הקנדי וחיל האוויר הדרום-אפריקאי. החל מאוגוסט 1939 הוצבו 802 מטוסי באטל בקנדה כחלק ממצבת המטוסים של תוכנית אימוני האוויר של חבר העמים הבריטי. מרבית המטוסים שימשו לאימוני הפצצה ותותחנות, ומספר קטן שירת כגוררי מטרות. במספר מטוסים הותקן צריח מדגם בריסטול סימן I במקום תא הטייס האחורי, לאימוני תותחנות מתוך צריח מסתובב.
סופת החרבות
בדרום ווסטרוז
בעקבות הכישוף של מליסנדרה, מתגלה כי מלך איי הברזל, באלון גרייג'וי, נהרג, וכך גם רוב סטארק.
מזקקת מילק אנד האני
היסטוריה
תכנון המזקקה החל בשנת 2012, לאחר שקבוצת יזמים, גל קלקשטיין, עמית דרור, סיימון פריד, רועי ליכט ונעמה ליכט, החליטה להקים את מזקקת הוויסקי הראשונה בישראל. נבחר מבנה בדרום תל אביב, בסמיכות לאצטדיון בלומפילד. בשנת 2014 החלה המזקקה לפעול.
סופת החרבות
בדרום ווסטרוז
החתונה של ג'ופרי מתקיימת, בה ג'ופרי משתכר ומשפיל את דודו, טיריון. החתונה מסתיימת כאשר ג'ופרי נחנק, כנראה הורעל, ומת לנגד עיניהם של כל הנוכחים. סרסיי מאשימה את טיריון ברצח, וכולאת אותו. סאנסה נעלמת מהטירה, לאחר שהיא נלקחת על ידי אצבעון, שחושף בפניה שהיה לו חלק במותו של ג'ופרי. אצבעון מתחתן עם דודתה של סאנסה, ליידי ליסה ארין, ובכך הופך ללורד של קן הנשרים. אצבעון מבטיח לסאנסה כי הוא יגן עליה, אבל במקום זאת הוא מנסה לגרום לה לאהוב אותו ואפילו מנשק אותה. בקן הנשרים, ליסה רואה את הנשיקה, ומאשימה את סאנסה בבגידה. ליסה חושפת כי אצבעון שכנע אותה להרעיל את בעלה המנוח, ג'ון ארין, ולהאשים את הלאניסטרים ברצח. ליסה מאיימת לדחוף את סאנסה מצוק, אבל אצבעון עוצר אותה, ובמקום זאת דוחף את ליסה למותה.
פיירי באטל
תפקידים נוספים
הבאטל הוצא מהשירות בקנדה ב-1945, אך הוסיף לשרת בתפקידים משניים בחיל האוויר המלכותי האוסטרלי עד 1949.
מזקקת מילק אנד האני
היסטוריה
שותפים נוספים להקמת המזקקה הם ליטל קלקשטיין, המשמשת כדירקטורית, ניר גילת אשר שימש כמנכ"ל המזקקה בשנותיה הראשונות ועד לסיום תהליך ההקמה ותומר גורן המזקק הראשי של המזקקה. את המזקקה ליווה מתחילת פעילותה היועץ הסקוטי ד"ר ג'ים סוואן, מומחה לוויסקי, עד פטירתו בפברואר 2017.
סופת החרבות
בדרום ווסטרוז
דאבוס מגלה על התוכנית של מליסנדרה להקריב את אדריק, ולכן הוא מציל את חייו של הממזר על ידי כך שהוא שולח אותו מהטירה. כשסטאניס מתעמת איתו על כך, דאבוס חושף כי קיבל מכתב מהחומה, ובמכתב רשום שמשמר הלילה מותקף על ידי אנשי הפרא, והם זקוקים לעזרתו של מלכם.
פיירי באטל
שירות
הבאטל שירת במדינות הבאות:
מזקקת מילק אנד האני
היסטוריה
המוצרים הראשונים יצאו בתחילת שנת 2016.
סופת החרבות
בדרום ווסטרוז
ג'יימי לאניסטר ובריאן מגיעים למעלה המלך, והם מגלים שאחיו הצעיר בן השמונה של ג'ופרי, טומן, הומלך למלך ווסטרוז. ג'יימי מסרב להצעה של אביו להפוך ללורד צוק קאסטרלי, מאחר שהוא נשבע להיות אביר במשמר המלך, ולכן לא יכול להיות לורד. טיווין זועם על כך. ג'יימי הופך למפקד משמר המלך. סרסיי מנסה לשכנע את ג'יימי לרשת את צוק קאסטרלי, וגם מנסה לשכנע אותו שטיריון הוא זה שרצח את ג'ופרי, אבל ג'יימי מסרב להאמין בכך.
מזקקת מילק אנד האני
ציוד
יכולת הייצור של המזקקה היא כ- 250,000 ליטרים לשנה, נכון לשנת 2022.
סופת החרבות
בדרום ווסטרוז
טיריון עומד למשפט, בו כל העדים שוחדו לומר כי הוא אשם, כולל שאיי, הזונה שטיריון הביא למעלה המלך. לורד אוברין מארטל מדורן מציע לטיריון את עזרתו, כשהוא אומר שהוא יהיה האלוף שלו במשפט בקרב נגד סר גרגור קלגאן, המכונה ההר. אוברין מספר לטיריון כי במהלך המרד של רוברט, קלגאן אנס את אחותו והרג את ילדיה, והוא רוצה נקמה על כך. בקרב, אוברין כמעט מנצח, ופוצע באופן אנוש את ההר, אבל ברגע האחרון ההר הורג את אוברין. ג'יימי מחליט לעזור לאחיו, ומשחרר אותו מתאו. ג'יימי מתוודה בפני טיריון על האמת לגבי אשתו הראשונה של טיריון, טישה. טיריון האמין כל חייו שטישה הייתה זונה שקיבלה תשלום מג'יימי כדי להתחתן עם טיריון, אבל למעשה טישה לא הייתה זונה, והיא באמת אהבה את טיריון, וג'יימי שיקר לו על כך כל הזמן. טיריון רואה בזאת כבגידה, ומסרב לסלוח לאחיו. טיריון נשבע לנקום, ולכן הוא מתגנב לחדרו של אביו, שם הוא מוצא את שאיי. הוא הורג אותה ולאחר מכן, מתעמת עם אביו והורג גם אותו.
מזקקת מילק אנד האני
הסכם הפצה
בינואר 2017 חתמה המזקקה על הסכם הפצה בתחומי ישראל עם חברת הכרם - משקאות חריפים. חברת הכרם הפיצה את מוצרי המזקקה למעל 350 נקודות הפצה בישראל.
סופת החרבות
בדרום ווסטרוז
ג'יימי משחרר את בריאן, ונותן לה את החרב שהוכנה מהחרב של אדארד סטארק, קרח. ג'יימי אומר לה לקיים את שבועתה, ולמצוא את סאנסה ואריה, ולהביא אותם למקום מבטחים. ג'יימי חושף בפניה כי הרג את המלך אאריז משום שהמלך תכנן להשמיד את העיר, מכיוון שלא רצה שהיא תיפול לידיו של רוברט.
מזקקת מילק אנד האני
הסכם הפצה
מאז שנת 2023 מוצרי המזקקה מופצים בישראל על-ידי חברת יורוסטנדרט
הסינגל-מאלט וויסקי הראשון בישראל
ב-21 במאי 2017 השיקה המזקקה את הסינגל מאלט וויסקי הראשון בישראל (Israel's First Single-Malt Whisky). מדובר בוויסקי הראשון שהגיע ליישון של 3 שנים לפחות, ואשר יכול להיקרא וויסקי על פי הסטנדרטים העולמיים. מדובר בחבית בודדה שבוקבקה כחלק מ"סדרת הניסויים" של המזקקה, ל-391 בקבוקים וב-46 אחוזי אלכוהול.
סופת החרבות
על החומה ומעבר לה
בראן סטארק ובני לווייתו, מירה, ג'וג'ן ריד והודור מגיעים לצפון, כשהחלומות המוזרים של בראן מובילים אותם קרוב לחומה. בראן מגלה כי בזכות יכולות הזאבן שלו, הוא יכול לא רק לשלוט בזאב שלו, אלא גם בהודור, נער רפה שכל ענקי. כאשר הם מגיעים לחומה, הם פוגשים את סאמוול וגילי, וסאמוול לוקח את בראן וחבריו לפגוש את קר ידיים. סאמוול נאלץ להישבע בפני בראן שלא יחשוף שהוא חי, אפילו לא בפני אחיו, ג'ון שלג.
מזקקת מילק אנד האני
הסינגל-מאלט וויסקי הראשון בישראל
הוויסקי הוא פרי יצירתו של המזקק הראשי, תומר גורן, אשר עם הצטרפותו למזקקה בדצמבר 2013 החל בניסיונות לגיבוש המתכון ובדיקת חומרי הגלם לייצור הוויסקי העתידי, עוד בטרם התמקמה המזקקה במקומה ונרכש הציוד. התזקיק נכנס לחבית עץ אלון אמריקאי חדשה למשך כשנתיים וחצי ולאחר מכן הועבר ל-7 חודשים נוספים בחבית אקס-בורבון.
סופת החרבות
על החומה ומעבר לה
במצוותו של קהורין החצי יד, ג'ון שלג מעמיד פני עריק לאנשי הפרא, ונלקח למלך שמעבר לחומה, מאנס ריידר. ג'ון מצליח לשכנע את ריידר שהוא בגד במשמר, והוא הופך לאחד מאנשי הפרא, גם בשעה שהם עדיין חושדים בו. ג'ון מגלה כי ריידר אסף צבא גדול של אנשי פרא, והוא מוביל אותם לעבר החומה. ריידר מחפש את קרן החורף האגדית, שלפי הסיפורים תזמן את האחרים וכל שאר יצורי האופל, ותגרום לקריסתה של החומה. ג'ון מתחבר לייגריט, כידונאית צעירה. כדי להוכיח שג'ון אכן בגד במשמר, הוא מפר את שבועתו ושוכב עם ייגריט. הקשר המיני בין השניים הופך במהרה לקשר של אהבה. ג'ון וייגריט מצטרפים לחבורה של אנשי פרא שמטפסים על החומה ועוברים לצד השני. ג'ון בוגד באנשי הפרא, ובורח חזרה לחומה. ג'ון מזהיר את אחיו מפני צבאו של מאנס ריידר, אבל מבין כי יש מספר מועט של אחים על החומה, ואיש לא מוכן לקרב. ג'ון והאחים על החומה מגנים עליה כנגד אנשי הפרא, ובאחד הקרבות האלה ייגריט נהרגת. למרות היתרון המספרי של אנשי הפרא, האחים במשמר מצליחים להגן על החומה בכל קרב. לבסוף מגיעה תגבורת לחומה. ג'ון מגלה כי מאנס ריידר מצא את קרן החורף, אבל מעדיף פשוט לעבור לצד השני של החומה מאשר להפעילה. צבאו של סטאניס מגיע לשדה הקרב, ומביס את צבאו של ריידר. מאנס ריידר עצמו נתפס בשבי, וסטאניס מציל את החומה מאנשי הפרא. סטאניס מציע לג'ון להיות הלורד של הצפון, אבל במקום זאת ג'ון נבחר על ידי אחיו למשמר להיות הלורד המפקד החדש.
במזרח
דאינריז מביאה את אנשיה לעיר אסטפור, בה יש שוק עבדים, כדי להשיג לעצמה צבא גדול וחזק שאיתו תוכל לכבוש את ווסטרוז. היא מחליטה לקנות את צבא הלא-טמאים - צבא חסר מעצורים של סריסים. סוחר העבדים דורש לקבל את אחד מדרקוניה של דאינריז בתמורה לצבא, וכאשר דאינריז הופכת לאדונית של הלא-טמאים היא בוגדת בסוחר, ושולחת את הלא-טמאים לכבוש את העיר ולשחרר את כל שאר העבדים. לאחר שדאינריז הרחיבה את צבאה, היא צועדת לעבר העיר יונקאי. חלק מחיילי יונקאי בוגדים במפקדים שלו, ועושים ברית עם דאינריז. העבדים של יונקאי משוחררים, ומצטרפים לצבאה של דאינריז. כאשר הצבא מגיע לעיר מירין, דאינריז מגלה כי ארסטאן הזקן הוא בעצם האביר באריסטאן "האמיץ" סלמי, לשעבר הלורד המפקד של משמר המלך. סלמי חושף כי ז'ורה מורמונט בגד בדאינריז בעבר, ומכר מידע עליה למלך רוברט. לאחר שמירין נכבשת, דאינריז מבינה כי סלמי הוא בן בריתה, והופכת אותו לאביר שלה. היא מגרשת את מורמונט בשל הבגידה שלו, אף על פי שהיא מבינה כי היא אוהבת אותו. דאינריז מחליטה להישאר יחד עם צבאה בעיר מירין, כדי לאפשר לדרקוניה לגדול ולהתחזק.
גאס ויליאמס
גאס ויליאמס (באנגלית: Gus Williams; נולד ב-10 באוקטובר 1953) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק במשך 11 בליגת ה-NBA מעמדת הרכז. ויליאמס זכור בעיקר כשחקן קבוצת סיאטל סופרסוניקס, עמה זכה באליפות ה-NBA בעונת. הוא נודע בכינוי "הקוסם" (The Wizard), בשל סגנון משחקו הווירטואוזי שכלל קליעות אקרובטיות בקרבת הסל, מסירות מאחורי הגב ויציאה מהירה להתקפות מתפרצות. בשנת 2004 הועלתה גופייתו עם המספר "1" לתקרת אולמה הביתי של סיאטל סופרסוניקס, כהוקרה על תרומתו לקבוצה.
גולדן סטייט ווריורס
ויליאמס נולד במאונט ורנון שבמדינת ניו יורק בשנת 1953. בתום לימודיו באוניברסיטת דרום קליפורניה נרשם לדראפט ה-NBA לשנת 1975, בו נבחר בסיבוב השני (בחירה 20) על ידי קבוצת גולדן סטייט ווריורס. ויליאמס הרשים כבר בעונת הרוקי שלו, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה לאחר שקלע 11.7 נקודות בממוצע למשחק. אחרי עונה שנייה בינונית במדי הווריורס הוא חתם כשחקן חופשי בסיאטל סופרסוניקס, בה הפך לראשונה לשחקן מוביל.
סיאטל סופרסוניקס
בעונה הראשונה שלו בסיאטל,, קלע ויליאמס 18.1 נקודות בממוצע למשחק והגיע עם קבוצתו לסדרת גמר ה-NBA, בה הפסידו הסופרסוניקס לוושינגטון בולטס בתוצאה 4-3. בעונה העוקבת "נקמה" קבוצתו של ויליאמס בבולטס, לאחר שהביסה את וושינגטון בתוצאה 4-1 בסדרת הגמר וזכתה באליפות הראשונה בתולדות המועדון. ויליאמס הפגין יכולת מצוינת לאורך הסדרה, בה הוביל את קבוצתו עם 28.6 נקודות בממוצע למשחק, אך תואר ה-MVP של סדרת הגמר הוענק לדניס ג'ונסון, חברו לקו האחורי בקבוצה. בעונת המשיך ויליאמס להציג יכולת טובה, ואף נבחר לראשונה לחמישייה השנייה של העונה, אך קבוצתו כשלה בניסיונה להגן על תואר האליפות כשהודחה כבר בשלב גמר המערב. ויליאמס לא השתתף כלל בעונת בשל מחלוקת חוזית, אך חזר לשחק בשורות הסופרסוניקס בעונות -. בתקופה זו פרח ויליאמס ברמה האישית, השתתף בשני משחקי אולסטאר ואף נבחר לחמישייה הראשונה של העונה ב-1982. ממוצעיו של ויליאמס לאורך שש העונות ששיחק במדי הסופרסוניקס עומדים על 20.3 נקודות, 6 אסיסטים ו-2.3 חטיפות למשחק.