cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הדוקטור (מסע בין כוכבים)
שם
אחד מהמוטיבים החוזרים הבולטים בדמותו של הדוקטור הוא היעדרו של שם. צי הכוכבים לא הקצה שם ל-EMH, ובתחילה הדוקטור אף טען שהוא לא רוצה בשם. מאוחר יותר, הוא אימץ שמות כמו "שמולוס" (על ידי מטופל וידיאני), "שוויצר" (על שם אלברט שווייצר), "ואן גוך" (על שם וינסנט ואן גוך), "קנת'", "ג'ונס", וכמה אחרים. בחומר פרסומי מוקדם, בטרם "מסע בין כוכבים: וויאג'ר" עלתה לראשונה לשידור באוויר, התייחסו אל הדמות כאל ד"ר "צימרמן", על שם היוצר של ה-EMH - ד"ר לואיס צימרמן. בפרק סיום הסדרה, בעתיד של ציר זמן חלופי, הדוקטור מצהיר כי בחר לעצמו את השם "ג'ו".
ליהוק
בתחילה, רוברט פיקארדו נבחן לתפקיד של ניליקס. אף על פי שאיתן פיליפס קיבל את התפקיד, פיקארדו התבקש על ידי המפיקים לחזור ולהיבחן לתפקיד הדוקטור, דבר שהפתיע אותו מאוד, משום דבר שבדרך כלל דבר שכזה לא קורה. במהלך האודישן שלו לתפקידו של הדוקטור, רוברט פיקארדו נתבקש לומר רק: "מישהו שכח לכבות את התוכנית שלי". עם זאת, הוא אלתר, והוסיף: "אני רופא, לא מנורת הלילה!" (פיקארדו חשש בתחילה שהוא הרס את הסיכויים שלו מפני שאלתור זה משהו ש"לא עושים" באודישן).
סימטריה גלובאלית
בפיזיקה, ובפרט בתורת השדות הקוונטית, סימטריה גלובאלית היא סימטריה שאינה תלויה במיקום. בניסוח מתמטי, נאמר שלגראנז'יאן הוא בעל סימטריה גלובלית כאשר הוא אינו משתנה בעקבות טרנספורמציה שאינה תלויה בקואורדינטות. על פי משפט נתר, לכל סימטריה יש גודל ("זרם") מתאים שנשמר. לחלופין, כאשר הלגראנז'יאן אינו משתנה תחת טרנספורמציה שתלויה במיקום, נאמר שהוא בעל סימטריה לוקלית, והלגראנז'יאן מייצג תורת כיול.
דוגמה מתמטית
בתורת השדות, סימטריה היא פעולה כלשהי שאינה משנה את הלגראנז'יאן. לדוגמה, הסימטריה הגלובאלית הרציפה U(1): הפועלת על השדה \phi: תהיה סימטריה של הלגרנז'יאן: מכיוון ש: לעומת זאת, הלגרנ'יאן הבא לא יהיה סימטרי תחת U(1): מכיוון ש:
סירקט
הנרי ראסל וולטר (באנגלית: Henry Russell Walter; נולד ב-23 באפריל 1986 ), הידוע בשם הבמה סירקט (Cirkut), הוא מפיק מוזיקלי ופזמונאי קנדי. הוא הפיק וכתב שירים עבור ריהאנה, אווה מקס, פיטבול, קייטי פרי, מיילי סיירוס, דה ויקנד, בריטני ספירס, ג'סי ג'יי, קשה, שאקירה, ניקי מינאז' ו-B.o.B. שירים שכתב והפיק כוללים את להיטי המקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100, "Part of Me", "Roar" ו-"Dark Horse" של קייטי פרי, ו-"Wrecking Ball" של מיילי סיירוס. קרדיט ההפקה שלו באלבום Starboy של דה ויקנד זיכה אותו בפרס גראמי, בקטגוריית "האלבום האורבני העכשווי הטוב ביותר".
קורות חיים וקריירה
וולטר גדל בהליפקס שבנובה סקוטיה, קנדה ועבר לטורונטו בשנת 2004. בשנת 2008, השתתף בהפקת אלבומה של בריטני ספירס, Circus, בשיר "Mmm Papi". הוא שלח אותו כרצועה אינסטרומנטלית לחברת התקליטים קובלט מיוזיק גרופ דרך עורך דינה של החברה, כריס טיילור. הפזמונאית ניקול מורייר החלה להשתמש בו לכתיבה יחד עם בריטני ספירס.
וולטר פתח את אולפני Dream House בטורונטו. לאחר מכן, עבר להתגורר בלוס אנג'לס. הוא הפיק את "Part of Me", שיר הנושא של סרט ההופעה של קייטי פרי, Katty Perry: Part of Me, שיצא בשנת 2012. וולטר היה אחראי גם על ההפקה והכתיבה של השיר "High for This" של דה ויקנד, והפיק וכתב 9 שירים באלבום Starboy של דה ויקנד, שיצא בשנת 2016.
אולינגו מזרחי
אולינגו מזרחי (שם מדעי: Bassaricyon alleni) הוא מין של יונק ממשפחת הראקוניים החי על העצים באמריקה הדרומית והוא מין הבסרקיון היחיד החי ממזרח להרי האנדים. בעבר היה תת-מין של אולינגו צפוני.
מאפיינים
אורכו של אולינגו זה 30–45 סנטימטרים ומשקלו 1.1-1.5 קילוגרם. הוא בעל פרווה צמרית בצבע חום-בהיר עם ראש גדול ואוזניים ורודות גדולות. הראש גדול והזרועות ארוכות ומותאמות לאחיזה בענפים.
האולינגו הוא שוכן עצים הפעיל בלילה וניזון מפירות ובעלי חיים קטנים.
המוסד לתקינה בחשבונאות פיננסית
המוסד לתקינה בחשבונאות פיננסית (באנגלית: Financial Accounting Standards Board; ראשי תיבות: FASB) הוא גוף אמריקאי פרטי ללא מטרות רווח שמטרתו היא לבסס ולשפר עקרונות חשבונאיים מקובלים בארצות הברית, עקרונות אלו מכונים בשם: "US GAAP". הוועדה לניירות ערך ולבורסות האמריקאית הגדירה את ה-FASB כארגון האחראי לקביעת התקנים החשבונאיים עבור חברות ציבוריות בארצות הברית. ב-1 ביולי 1973 החליף ה-FASB את הועדה לעקרונות חשבונאים (APB) שהייתה גוף אשר השתייך ללשכת רואי החשבון האמריקאית (AICPA).
תקני החשבונאות שמפרסם ה-FASB משמשים ארגונים רבים הכוללים מוסדות תקינה רבים ברחבי העולם וביניהם גם לשכת רואי החשבון האמריקאית (AICPA).
רקע
בתחילת 1970 נשיא לשכת רואי החשבון האמריקאית, מארשל אמסטרונג, מינה קבוצה של 7 אנשים (אשר כונתה "ועדת החיטה") לבחון את הארגון והפעילות של הועדה לעקרונות חשבונאים (APB) במטרה לבדוק איזה התאמות צריך לעשות על מנת שיהיה ניתן להגיע לתוצאות מדויקות יותר ומתוזמנות יותר בדיווחים החשבונאים של החברות בארצות הברית. מסקנות הוועדה פורסמו במרץ 1927 וכללו, בין השאר, הצעה להקמת גוף תקינה חשבונאית אשר יהיה נפרד ובלתי תלוי מפירמות מקצועיות אחרות. ה-FASB נועד להיות גוף אשר החברים בו עושים את עבודתם במשרה מלאה בשביל להבטיח השתתפות מעמיקה ואובייקטיבית ככל הניתן ובשביל לוודא שהחברים אינם מושפעים ממניעים פוליטיים/פרטיים כלשהם.
מבנה
ה-FASB ממוקם בקונטיקט וחברים בו 17 משתתפים במשרה מלאה כאשר אחד מהם מהווה היו"ר אשר ממונה על ידי המוסד לחשבונאות פיננסית (FAF). הקדנציה של היו"ר נמשכת 5 שנים כאשר ישנה אפשרות הארכה של שנה נוספת.
הקריטריונים להיבחר כחבר ב-FASB כוללים, בין השאר, כישורים וניסיון פרקטי בתחומי החשבונאות, ההשקעות והתכנון הפיננסי. חברי המוסד כוללים אנשי עסקים, אקדמאיים, משפטנים וסוכנים ממשלתיים.
האספה הלאומית של סנגל
האספה הלאומית של סנגל (בצרפתית: Assemblée nationale) היא הפרלמנט החד-ביתי של מדינת סנגל.
המוסד לתקינה בחשבונאות פיננסית
מבנה
בנוסף ל-17 החברים במוסד, ישנו צוות של כ-60 עובדים אשר תומכים בפעילות השוטפת של ה-FASB.
האספה הלאומית של סנגל
האספה
האספה הלאומית נוסדה ב-1960 ובה 80 מושבים. עם השנים הוגדל מספרם בהדרגה והחל מ-2017 יש בה 165 מושבים. חבריה נבחרים לתקופת כהונה של חמש שנים.
המוסד לתקינה בחשבונאות פיננסית
מבנה
הגוף שאחראי על פיקוח על ה-FASB נקרא המוסד לחשבונאות פיננסית (FAF) והוא זה שבוחר את חברי המוסד. חברי המוסד לחשבונאות פיננסית נבחרים בתהליך שמעורבים בו מספר ארגונים מתחומי ההשקעות, חשבונאות והעסקים ובנוסף מוערבים בו גם גופים ממשלתיים. הגוף שמממן את ה-FASB נקרא מועצת תקני החשבונאות הממשלתית (GASB).
המסגרת המושגית
המסגרת המושגית של ה-FASB פורסמה ב-1973 והיא מהווה סט של חוקים וכללים אשר מטרתם לדון ולפתור בבעיות שעולות בעת יישום תקני החשבונאות שמפרסם ה-FASB, יש המתייחסים למסגרת המושגית כמאין "חוקה" חשבונאית. המסגרת מתארת את העומד מאחורי השיקולים של המוסד כאשר הוא מנסח תקנים חדשים.
האספה הלאומית של סנגל
האספה
שיטת הבחירות הפרלמנטריות בסנגל היא מעורבת. הבוחרים מצביעים עבור רשימה במסגרת 43 מחוזות בחירה. 97 מן הצירים באספה נבחרים במסגרת מחוזות הבחירה, שבכל אחד מהם נבחרים ציר אחד עד שבעה צירים. הרשימה הזוכה במחוז פלוני מקבלת את כל המושבים בו. 15 מושבים מאוישים על פי הצבעתם של אזרחים השוהים מחוץ לסנגל במסגרת שמונה מחוזות בחירה שבכל אחד מהם נבחרים 1–3 צירים. בנוסף, 53 מן המושבים באספה מחולקים באופן יחסי לפי מספר הקולות שקיבלו הרשימות בספירה ארצית.
בין השנים 1999–2001 ו-2007–2012 היה הפרלמנט בעל שני בתים וכלל גם סנאט.
הרכבה של האספה נקבע לאחרונה בבחירות שנערכו ב-31 ביולי 2022. כתוצאה מהבחירות מיוצגות באספה שבע מפלגות.
נילס קרלבי
נילס תיאודור קרלבי (Nils Teodor Karleby, 18 ביוני 1892 – 2 במרץ 1926) היה מחשובי התאורטיקנים הסוציאל-דמוקרטים השוודיים, וממעצביו הבולטים של מודל מדינת הרווחה הסקנדינבי.
חייו
קרלבי נולד בעיירה וסטרה קאראבי, במחוז מאלאמו, בנם של נילס יונסון, נגר, ותאולינה אלנדסון. משפחתו התגוררה בילדותו בהילינגה גרובה, שם הלך לבית ספר יסודי. לאחר לימודיו התיכוניים, ובזכות כישורי הכתיבה שלו, ניתנה לקרלבי ההזדמנות לקחת חלקן במערכת העיתון הסוציאל-דמוקרטי סקאנה, שם טיפס ועלה בסולם התפקידים עד לתפקיד העורך. לקרלבי הייתה השפעה רבה בתור עורך העיתון, ובציבוריות השוודית נטען כי אף הצליח למנוע מגורמים מהפכניים במפלגה הסוציאל-דמוקרטית השוודית לבצע מהפכה במהלך כיבושה של שוודיה במלחמת העולם הראשונה. ב-1917 נישא לאנה אלווירה סודנברג, בתו של סנדלר מהעיר מאלמו.
סמוך למלחמה, נדבק קרלבי בשחפת, והיה מושבת לתקופות חוזרות בשל מחלתו. ב-1920, הפך לחבר ומזכיר בוועד המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, שם נותר עד יום מותו. באותה שנה הוא גם מונה לחבר וועד המנהלים של המפלגה. ב-1922, החל ללמוד כלכלה, ובמהלך לימודיו הושפע מרעיונותיו של אקסל הגרשטרומס, ולמד על בוריה את התאוריה הכלכלית הנאו-קלאסית. הוא נפטר ב-1926, באותה שנה בה יצא ספרו החשוב על סוציאליזם, סוציאליזם מול פני המציאות (Socialismen inför verkligheten). הוא נפטר בסטוקהולם בגיל 34.
לימים, היה אולה קרלבי, אחד מבניו של נילס קרלבי, לגנרל חשוב בצבא שוודיה.
רעיונותיו
יחד עם ארנסט ויגפורס, שהמשיך את דרכו, היה קרלבי מן התאורטיקנים הפוליטיים החשובים ביותר בסוציאל-דמוקרטיה השוודית. הוא יצר בין היתר את התפיסה, הייחודית למודל הסוציאל-דמוקרטי הנורדי, כי האופק הפוליטי הרצוי הוא חברה על-מעמדית ללא מנצלים וללא מנוצלים. קרלבי השפיע עמוקות על ההגות הרעיונית של כלל התנועה הסוציאל-דמוקרטית בארצות סקנדינביה.
במוקד התאוריה של קרלבי עמדה החלוקה מחדש של ההון והכוח הכלכלי. המנגנונים העיקריים עליהם הסתמך בכתביו, לא כללו התערבות בתהליכי השוק על ידי קביעת מחירים של מוצרים, או תכנון מרכזי של כל פרט ופרט בכלכלה, אלא אמצעים דמוקרטיים המצויים בידיו של הציבור. קרלבי שם דגש על דמוקרטיזציה של החברה כולה, וגרס כי שוויון אינו מתמצה בזכויות הפוליטיות והמשפטיות הפורמליות, אלא נוגע לתחומי הכלכלה והתרבות.
לשיטתו, האמצעים העיקריים להשגת מטרות הסוציאל-דמוקרטיה היו:
א. איגודים מקצועיים המגנים על הסכמים קיבוציים, להם תפקיד קריטי בשינוי מהותי של יחסי הכוחות בין ההנהלה והעובדים.
ב. בעלות קולקטיבית על מרבית ההון בחברה, באופן כזה שמובטחת חלוקה שוויונית של הרווחים המשולמים מתוך ההכנסות של תהליך הייצור.
ג. חלוקה מחדש של ההכנסות, באמצעות מיסוי פרוגרסיבי, שירותים ציבוריים ותשלומי העברה, במטרה ליצור שוויון בין העובד ובין מי שאינו עובד, ובין משפחות עם ילדים לזוגות ללא ילדים.
אנבסיס (קסנופון)
אנבסיס (יוונית: Ἀνάβασις) מאת קסנופון, הוא ספר שנכתב במאה ה-4 לפנה"ס, המתאר את תלאותיהם של שכירי חרב יוונים ואת מסעם לתוככי האימפריה הפרסית וחזרתם ליוון. הספר מוכר גם בשם "מסע הרבבה" על שום 10,000 הופליטים שהשתתפו במסע.
תוכן הספר
הספר מתחיל בתיאור השתלשלות המרד של כורש הצעיר באחיו הגדול ארתחשסתא השני, מלך פרס. כורש, האחשדרפן (נציב) באסיה הקטנה, החליט לצאת למרד עם התערערות השלטון המרכזי באימפריה, שנגרמה כתוצאה מתבוסת הפרסים במלחמת פרס–יוון ושורה של בעיות פנימיות. כורש גייס צבא גדול שהורכב מנאמניו, ששירתו בעיקר כפרשים וחי"ר קל, וכ-13,000 שכירי חרב יוונים - 10,400 הופליטים, והיתר פלטסטים. המרד הסתיים בקרב קונקסה (401 לפנה"ס), לאחר שכורש נהרג בהסתערות על מערך האויב.
מריה אנטוניה, נסיכת פורטוגל
מריה אנטוניה אדלייד קמילה קרולינה אאולליה ליאופולדינה סופיה אינס פרנסיסיקה דה אסיס אי דה פאולה מיכאלה רפאלה גבריאלה גונזגה גרגוריה ברנאדינה בנדיטה אנדריאה דה ברגנסה, נסיכת פורטוגל ; 28 בנובמבר 1862 – 14 במאי 1959) הייתה בתו של מיגל הראשון, מלך פורטוגל ואשתו של רוברטו הראשון, דוכס פארמה.
ביוגרפיה
מריה אנטוניה נולדה ב-28 בנובמבר 1862 בטירת ברונבאך, ורטהיים אם מיין, למיגל הראשון, מלך פורטוגל ולאדליידה מלוינשטיין-ורטהיים-רוזנברג, בתם של קונסטנטין, נסיך הכתר של לוינשטיין-ורטהיים-רוזנברג ואגנס, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג, ששהו בגלות לאחר שגורשו מפורטוגל במהלך המלחמות הליברליות.
ב-15 באוקטובר 1884 התחתנה מריה אנטוניה עם רוברטו הראשון, דוכס פארמה, ממנו נולדו לה 12 ילדים. בשנת 1907 מת בעלה רוברטו, ומאוחר יותר עברה מריה אנטוניה לגור עם בתה זיטה, ששהתה בגלות לאחר התפטרותו של בעלה קרל הראשון, קיסר אוסטריה מהשלטון בסוף מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1940 עברה מריה אנטוניה יחד עם בתה זיטה ומשפחתה לקוויבק שבקנדה, ולאחר המלחמה עברה לגור בטירת ברג שבלוקסמבורג. ב-14 במאי 1959 מתה מריה אנטוניה בביתה, ובעת מותה, היא הייתה הנכדה האחרונה ששרדה מנכדיו של ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל.
משפחתה
ב-15 באוקטובר 1884 התחתנה מריה אנטוניה עם רוברטו הראשון, דוכס פארמה, ממנו נולדו לה 12 ילדים:
רפאל סברדלוב
רפאל זאב סְבֶרְדְלוֹב (לעיתים סְוֶירדלוב, סְוֶרדלוב; רוסית: Свердлов) (ו' בסיוון תרמ"ה - 20 במאי 1885, פלך ויטבסק, רוסיה – ט"ו באדר ב' תשכ"ה, 20 במרץ 1965, תל אביב) היה פעיל ציוני, ממייסדי "הפועל הצעיר" ומזכירה הראשון, איש העלייה השנייה, מורה עברי, מראשוני המורים בגימנסיה הרצליה, בה הורה גאולוגיה וגאוגרפיה, ומחבר ספרי לימוד במקצועות אלה.
ביוגרפיה
רפאל זאב סברדלוב נולד בכפר מירונובה שליד פולוצק, בפלך ויטבסק של האימפריה הרוסית (בתחום המושב היהודי) בשנת 1885, בנם הבכור של רבקה הניה לבית לייבוב והלל סברדלוב, קבלן בניין, למד בחדר ובישיבה, ובמהלך לימודיו למד בסתר לימודים כלליים ונבחן בבחינת בגרות בבית הספר הריאלי בדוינסק.
היה ממייסדי תנועת "צעירי ציון" בחבל הבלטי. לאחר חג סוכות בשנת 1904, כאשר היה בן 19, עלה לארץ ישראל. בארץ עבד כפועל במושבות יהודה והגליל. היה מהגרעין המייסד של "הפועל הצעיר" ונבחר למזכיר המפלגה, תפקיד שבו כיהן בשנים 1905–1908. היה מראשוני העיר תל אביב, חבר הוועד המקים של רמת גן (יחד עם יהודה מטמון-כהן) וממייסדי הגימנסיה הרצליה. בשנת 1909 ייסד עם ד"ר חיים חיסין ומאיר דיזנגוף את 'המועצה הארץ-ישראלית' המדינית הראשונה.
היה ציר בשלושה קונגרסים ציוניים (הקונגרסים ה-10, ה-11 וה-12). היה ממייסדי אגודת הסטודנטים הציונים "החבר" וערך את עיתון האגודה בעברית יחד עם יצחק (אייזיק) ברודני-בראלי.
בשנת 1908 היה למורה בבית הספר לבנות בנווה צדק. בשנת 1909 נסע להשתלם באוניברסיטת ברן ובציריך, וקיבל תואר מורה מוסמך בגאוגרפיה וגאולוגיה. בשנת 1913 שב לארץ והחל להורות במקצועות אלה בגימנסיה הרצליה, וכן בסמינר לוינסקי למורות. כיהן כמורה הגימנסיה הרצליה לגאוגרפיה ומחנך כיתה עד פרישתו לגמלאות. כן חיבר ספרי לימוד במקצועות שלימד. במשך שנים ארוכות היה אחראי לטיולים השנתיים של התיכון, בהם טיול שנתי שמסלולו היה הקפת ים המלח. היה במשך שנים יו"ר סניף המורים בתל אביב. וכן יושב ראש "אגודת השכנים" ואגודת תושבי כרם התימנים בתל אביב.
נפטר בשנת 1965, בהגיעו לגבורות. נטמן בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
משנת 1911 היה נשוי לרבקה לבית שוחט, והיה אב לשני ילדים (ד"ר עליז סברדלוב-סבר, רופא בצבא הבריטי ולאחר מכן בירושלים, והלה סברדלוב, מזכירה בגימנסיה הרצליה).
שניים מאחיו, אהרן סברדלוב ודוד סברדלוב, היו אף הם פעילים ציוניים בולטים, ממארגני ההגנה העצמית היהודית ברוסיה ובארץ ישראל ומאנשי "ההגנה".
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
קונדום
קוֹנְדוֹם (מאנגלית: Condom, ; בעברית: כּוֹבָעוֹן או מַעֲטוֹף) הוא אמצעי מניעה העשוי בדרך כלל מלטקס, והוא מונע מגע ישיר בין איברי המין בהם נעשה שימוש בעת קיום יחסי מין. בדרך כלל הכוונה היא לקונדום גברי, אך יש גם קונדום נשי.
קונדום גברי
הקונדום הגברי מכסה את הפין במהלך קיום יחסי מין על מנת למנוע היריון בלתי רצוי או העברה של מחלות מין, כגון איידס, הרפס או עגבת (סיפיליס). מסיבה זו נהוג לכנות יחסי-מין תוך שימוש בקונדום "מין בטוח" או "מוגן".
בתחילה, שימשו הקונדומים את המבקרים אצל זונות, כהגנה מפני מחלת העגבת. מאחר שנשים אלו היו עקרות כתוצאה ממחלות, הקונדום לא נתפש כמונע היריון אלא כמונע מחלות, וגברים אלה לא העלו על דעתם להשתמש באמצעים אלה עם נשותיהם, אך לבסוף הבינו שמה שמונע הידבקות ממחלה ימנע גם כניסה להריון.
שימוש נכון בקונדום עשוי לטקס יעיל בלמעלה מ-97% במניעת היריון, וב-80%-90% במניעת איידס. שימוש בקונדום המכיל קוטל זרע מגביר את יעילות הקונדום במניעת היריון. עם זאת, מחקרים מצביעים על כך שקוטל זרע מפחית את יעילות הקונדום במניעת מחלות מין, בשל הגירוי שהוא גורם לריריות.
שימוש שגוי בקונדום עלול להביא לקריעתו וכך להוביל להיריון או העברת מחלות. סיכונים אלה קיימים גם במקרים של הסרת קונדום ללא הסכמה.
כ-10% מהאוכלוסייה אלרגים ללטקס שממנו עשויים מרבית הקונדומים, ולכן יצרני הקונדומים החלו לשווק קונדומים העשויים חומרים סינתטיים כגון שרף מלאכותי שאינם גורמים לתופעות אלרגיות.
בעשורים האחרונים, יצרני קונדומים רבים מציעים קונדומים בגדלים, צבעים, ריחות, טעמים ומרקמים שונים.
קונדום נשי
הקונדום הנשי אף הוא משמש למניעת היריון והעברת מחלות במגע מיני, והוא הומצא על ידי ד"ר הדני לאסה הסל. הקונדום הנשי הוא בצורת צינור דק ורך עם טבעת גמישה בכל צד. הטבעת הפנימית בצידו הסגור משמשת להחדרת הקונדום ולהחזקתו במקום, גוף הקונדום הנשי נמצא בנרתיק, והטבעת החיצונית בצידו הפתוח מכסה חלק מהפות.
קומארוב אוסאדה
היסטוריה
היישוב נזכר לראשונה בתחילת המאה ה-15, ועד המאה ה-18 הוענקו לו זכויות עיר, אשר ניטלו ממנו בשנת 1868.
היישוב נודע בשל שני קרבות מרכזיים שנערכו בסביבתו: האחד בשנת 1914, במהלך מלחמת העולם הראשונה, בו הביסו הכוחות האוסטריים את הכוחות הרוסיים, והשני באוגוסט 1920, במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית, בו ניצחו הכוחות הפולניים את הכוחות הסובייטיים.
יהודי קומארוב אוסאדה
בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-1,750 יהודים, שהיוו רוב תושביו, והתקיימה בו פעילות ציונית ענפה, לצד מוסדות חסידיים. בשנת 1920 רצחו חיילים אוקראינים 16 מיהודי היישוב.
בתחילת מלחמת העולם השנייה עבר היישוב מיד ליד בין הצבא האדום ובין הוורמכט, ולבסוף, בהתאם להסכם ריבנטרופ מולוטוב, נקבע בתחום הכיבוש הגרמני. עם כניסת הגרמנים ליישוב, החלו אלו להחרים רכוש מיהודיו, ולחטוף אותם לעבודות כפייה שבוצעו במחנה עבודה בזמושץ'. בהמשך, הובאו לכפר כ-200 יהודים שגורשו מאזור לודז', כ-400 יהודים שגורשו מזמושץ' וכ-700 יהודים שגורשו משטחי צ'כוסלובקיה.
בלקוט
בלקוט (באורדו: بالاکوٹ) היא עיירה הממוקמת על גדות הנהר קונאר ונמצא במחוז מנשהרה בפרובינציית ח'ייבר פח'טונח'ווה בפקיסטן.
העיר נחרבה ברעידת האדמה ב-2005, ונבנתה מחדש בסיוע "ממשלת פקיסטן וממשלת סעודיה עבור קורבנות רעידת האדמה" (SPAPEV), ארגון סעד סעודי.
ב-26 בפברואר 2019 תקפו מטוסי קרב של חיל האוויר ההודי מטרות באזור בלקוט. לדברי ההודים מטרת התקיפה הייתה מחנה אימונים של ארגוני טרור, אך צילומי לוויין וסיורים של עיתונאים במקום הראו כי אף מטרה לא נפגעה. זו הייתה הפעם הראשונה שבה מטוסי קרב הודיים חצו את גבול קשמיר מאז מלחמת הודו-פקיסטן (1971).
בית מאירוביץ
בית מאירוביץ הוא מהבתים הראשונים שנבנו בראשון לציון. נבנה ב-1888 על ידי מנשה מאירוביץ למגוריו ולמגורי משפחתו. הבית הוגדר כאתר מורשת.
ההיסטוריה של הבית
בית מאירוביץ הוא בין הבתים הראשונים שנבנו במושבה ראשון לציון. נבנה, ב-1888, ברחוב רוטשילד 21 על ידי איש ביל"ו מנשה מאירוביץ על חלקת אדמה שניתן לו על ידי זאב אברמוביץ שהיה אביהן של שתי נשותיו של מאירוביץ.
הבית כלל 2 קומות. בקומה התחתונה נבנה מטבח, חדר אוכל, חדר ילדים וחדר עבודה ששימש לעיבוד תוצרת חקלאית כמו כבישת זיתים, קילוף שקדים ועוד. בקומה העליונה נבנה חדר אורחים וחדר שינה. הבניין נבנה מאבני כורכר שנכרו במחצבה בקרבת המושבה. בחזיתו, הפונה לרחוב רוטשילד, נבנתה מרפסת מהודרת ומעליה הכתובת תרמ"ג ביל"ו 1883. מימין לכתובת בולט עוגן חיזוק שבראשו האות M לציון שמו של בעל הבית מנשה מאירוביץ.
הבית שימש את מנשה מאירוביץ עד פטירתו ב-1949 לאחר מכן שימש הבית את בנו זאב מאירוביץ עד פטירתו בשנת 2000. הבית הועבר לרשות עיריית ראשון לציון, הוגדר כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, ומיועד להיות מוזיאון למורשת ביל"ו ושלוחה של המוזיאון לתולדות ראשון לציון.
ב-1900 נוסדה בבית זה התאחדות מושבות יהודה ממנה צמחה ב-1920 התאחדות האיכרים בישראל.
ללכת עם דינוזאורים (משחק מחשב)
ללכת עם דינוזאורים (באנגלית: Walking with Dinosaurs או Wonderbook: Walking with Dinosaurs) הוא משחק וידאו של מציאות רבודה מבית "Supermassive Games", המבוסס על סדרת הטלוויזיה המצליחה מבית ה-BBC, "ללכת עם דינוזאורים" מקבוצת סדרות ללכת עם.... חלק מהקטעים בו מבוססים גם על הסרט שיצא על הסדרה, "ללכת בין דינוזאורים". המשחק פותח עבור פלטפורמת PlayStation 3 שיצא ב-12 בנובמבר 2013 באמריקה הצפונית ויום למחרת באירופה.
משחק זה קיבל ביקורות חיוביות ממספר אתרים, עקב עלילת הסיפורים שלהם ושחזור הדינוזאורים.
המשחק
משחק זה מיועד לשחקן אחד והוא מכיל חמישה שלבים שונים, במהלכם עובר השחקן בכמה אזורים בהם נמצאים שלדי דינוזאורים ויצורים דומים החיים בתורים היורה והקרטיקון, מחלץ את שלדם מהאדמה ועוזר להרכיב את מבנה השלד שלהם. האזורים בהם השלדים מגולים הם בארגנטינה, אלברטה, מונגוליה, מונטנה וויומינג.
לאחר ששלדי הדינוזאורים מנופים ומורכבים נוצרים יצורים החיים בסביבה פרהיסטורית, בה הם מגלמים דמויות דינוזאורים, לעיתים מהסדרה ומהסרט (בשלב הראשון) הנלווה ומתמודדים איתם במספר משימות. השלמת המשימות מתוגמלת בזהב, כסף ולעיתים גם בגביע. בכל שלב ישנם גם חידונים בנוגע לדינוזאורים וחייהם.
אברהם פאר
אברהם פאר (נולד ב-11 ביולי 1937) הוא תעשיין ישראלי, אשר שירת בחיל הים בתפקידים טכניים בכירים בנושאים הקשורים לשייטת הצוללות.
ילדות בפורטוגל
נולד בליסבון בפורטוגל למקס ורבקה רגינה פלוצקר (Plocker), שהגיעו מפולין לפורטוגל בשנת 1923. לפאר שתי אחיות, רחל ואסתר. בבעלות האב מפעל לייצור נברשות. הוריו היו מסורתיים וציוניים, חלק מהקהילה היהודית הקטנה, ליברלית וציונית של ליסבון. פאר למד עד סיום כיתה ח' בבתי ספר מקומיים.
עליה ולימודים
פאר היה חבר בתנועת "מכבי הצעיר" ובמסגרת פעילות התנועה נולדה התשוקה לעלות ארצה, במיוחד לאחר שחזה באוניית סוחר עם דגל ישראל שעברה בנמל ליסבון. אחותו הגדולה רחל עלתה ארצה ב־1950. ב – 1951, שמע פאר על בית הספר הימי בחיפה והחליט לעלות ארצה תוך זמן קצר במטרה ללמוד בו. במסע שארך כחודש עלה פאר ארצה לבדו בשנת 1951 באונייה "נגבה" שהפליגה ממרסיי לחיפה. עם הגיעו לישראל השתלב, במסגרת עליית הנוער, בלימודי אולפן בכפר הנוער "נווה הדסה".
בספטמבר 1952 החל פאר ללמוד במגמת מכונה בבית הספר הימי. לאחר שנת הלימודים הראשונה, הפך בית הספר הימי ל"בית הספר לקציני ים עכו ופאר למד במחזור א'. במתכונת החדשה.
קורס חובלים ה'
פאר, התגייס בשנת 1956 לקורס קצינים בבה"ד 1 במסגרת שנת הלימודים החמישית בבית הספר לקציני ים עכו. במהלכו, פרצה מלחמת סיני והוא שירת כצוער בתפקידי שמירה על הגבול עם ירדן. בהמשך, סיים בהצלחה את מחזור ה' בקורס החובלים בבה"ד חיל הים והוסמך כקצין מכונה בחיל הים.
אח"י יפו (ק-42)
בגמר קורס החובלים הוצב פאר כקצין מכונה מתמחה באח"י יפו (ק-42) שהייתה אחת משתי המשחתות שהתקבלו בחיל הים זמן קצר לפני מלחמת סיני.
שייטת הטרפדות
במהלך שירותו על אח"י יפו, הוצע לפאר לעבור לתפקיד קצין תיקונים פלגתי במסלול מנועי שריפה פנימית בחיל הים. פלגה 914 הייתה היחידה הראשונה בה באה לידי ביטוי בצורה משמעותית הנעה באמצעות מנועי שריפה פנימית, בניגוד למשחתות שם ההנעה התבצעה באמצעות קיטור. בתפקידו היווה פאר את הפונקציה המקצועית הבכירה בפלגה. ככזה, הצטרף לכל הפלגה בה הפליג המפל"ג.
אח"י נגה (ק-22)
בשנת 1961 הוצב פאר כקצין מכונה ראשי על אח"י נגה (ק-22) ושירת עליה למשך שנתיים. האוניה הייתה אחת האוניות הכי פעילות בחיל הים והשתתפה בפעילות ענפה כגון הפלגות ומבצעים עם שייטת 13 בפעילויות מבצעיות רבות של אמ"ן.
מפקד בית ספר הנדסה בבה"ד חיל הים
בשנת 1964 מונה למפקד בית ספר הנדסה בבה"ד חיל הים, שהיה אמון על הכשרת כל אנשי המכונה בחיל הים, בתחומי השריפה הפנימית והקיטור. במקביל, שימש כמנחה מקצועי חיילי של מנוענים ימיים ומנועני צוללת.
השכלה
במקביל לתפקידו, פאר החל בשנת 1965 את לימודיו לתואר ראשון בהנדסת מכונות במכון הטכנולוגי לישראל (הטכניון). בשנת 1969 הוסמך כמהנדס מכונות מטעם הטכניון בחיפה.
מלחמת ששת הימים
במהלך שנת לימודיו השלישית, בקיץ 1967, בעת תקופת ההמתנה טרם פרוץ מלחמת ששת הימים, התעקש פאר לקבל הצבה לשירות בתוך החיל בכדי לתרום את חלקו. הוא שובץ כעוזרו של ראש ענף כוננות וכשירות של כלי השיט בחיל הים. עם פרוץ המלחמה, הוצב מחדש בכוח של אל"ם אברהם בוצר, שהגיע אף הוא מלימודים. בתפקיד זה סייע בהתמודדות עם הזירה הדרומית בכיבוש שארם א-שייח' שנכבשה ללא קרב שכן המצרים נטשו טרם הגעת הכוחות. בחודש לאחר מכן, פיקד על ארגון המערך הטכני הראשוני של חיל הים בשארם א שייח' ונתן סיוע טכני לכלי שיט ולמתקנים הטכניים של הבסיס כגון חשמל והטפלת מי-ים.
קצין מכונה של אח"י בת ים (ת-83)
באוגוסט 1967 נשלח פאר להולנד במשלחת מטעם משרד הביטחון כקצין מכונות ראשי. מטרת המשלחת הייתה רכישת אוניות סוחר לשם משימות תובלה ואספקה בים האדום של כוחות חיל הים וצה"ל. הפלגת האניה ארצה ארכה 48 ימים מסביב לאפריקה לאילת ועם הגיעם ארצה חזר להשלים את לימודיו האקדמאיים בטכניון.
בית המלאכה למנועים במספנת חיל הים
עם סיום לימודיו, בשנת 1969, הוצב במספנת חיל הים כמפקד בית המלאכה למנועים. עם בוא הס"טילים לחיל הים נדרש שינוי מהיסוד של בית המלאכה. בית המלאכה היה קיים באותו זמן במבנה המספנה בנמל, ולא התאים לשיפוץ מנועים חדישים, גדולים ובעלי עוצמה כמנועי הס"טילים. אי לכך, הוחלט להקים ביחידת האחסנה של חיל הים בחוף שמן (יח"סן) בית מלאכה חדיש ומודרני לטיפול במנועי הס"טילים. לצורך כך, נשלח פאר לגרמניה לביקור ב – MTU, יצרני מנועי הס"טילים, על מנת ללמוד את המנועים ואת מערך השיפוץ של אלו. עם חזרתו מסיור זה, ניהל את ההקמה של בית המלאכה והיה אחראי להכנסתו לעבודה. במקביל, השתתף בצוות אפיון והוצאה למכרז של בניית מתקן להרצה של המנועים ששופצו בבית המלאכה. עד אותו זמן לא היה לחיל הים מתקן כזה.
פלגה הטכנית של זירת ים סוף
בשנת 1970 הוצב כמפקד הפלגה הטכנית של זירת ים סוף שזה עתה עברה מאילת למפרץ שלמה בשארם א-שייח', שוב על פי דרישתו של "כריש" – המז"ר. במסגרת תפקידו פיקד על הקמת המערך הטכני שמטרתו לטפל בכלי השיט ובמתקני החוף של הזירה שהשתרעה מבסיס אילת ועד ראס סודר בים האדום ולהכינה לקליטת סטי"לים.
סגן מפקד מספנת חיל הים
במשך שנתיים, החל משנת 1972, מונה פאר כסגן מפקד מספנת חיל הים והיה אחראי על יישום מדיניות המספנה, על סיוע הנדסי לבתי המלאכה השונים של המספנה ועל המשרד הטכני.
"מחוג" – פיקוח על בניית הצוללות מסדרת "גל"
בקיץ 1974, הוצב סא"ל פאר במינוי מפקד חיל הים, ביני תלם, כראש הצוות הטכני (רצ"ט) במשלחת משרד הביטחון לאנגליה, בפיקודו של אברהם דרור ("איבן"). משלחת זו נשלחה לשם בניית צוללות ה"גל" (צוות "מחוג") במספנת וויקרס. הצוות הטכני במשלחת זו היה מורכב ממהנדסים מכל המקצועות הרלוונטיים לתהליך בניית הצוללות לשם פיקוח על בנייתן. בשנת 1975 קיבל פאר מכתב הערכה על פעילותו בחיל מראש מספן הציוד, תא"ל עקיבא פגי. מפקד צוות "מחוג" במשלחת משרד הביטחון וחיל הים לבניית צוללות מסדרת "גל" במספנת "וויקרס" באנגליה עם סיום תפקידו של אברהם דרור (איבן) כמפקד המשלחת בשנת 1976, התמנה פאר כמפקד צוות "מחוג" עד גמר בנייתן ומסירתן של הצוללות לחיל הים. עם מינויו, הועלה לדרגת אל"ם על ידי מפקד חיל הים אלוף ברקאי {יומי) בעת ביקורו במספנת "וויקרס" באנגליה. תפקיד זה נחווה עבור פאר כ"שיא הקריירה" בחיל הים והיווה אבן דרך מרכזית בשירותו הצבאי העשיר ובכלל בכל הקריירה שלו.
מחלקת הנדסה וכוננות במספן ציוד
עם סיום פרויקט צוללות "גל", וחזרתו של פאר ארצה בשנת 1978, התמנה כראש מחלקת הנדסה וכוננות במספן ציוד מפקדת חיל הים. בתפקיד זה פיקד על ענפי האדריכלות הימית, המכונות והכוננות הטכנית של כלי השיט. בשנים אלו מחלקת הו"כ ריכזה את פרויקט "כלאיים", שלראשונה בחיל הים הישראלי עסק במתן האפשרות לשיגור מצוללות "גל" טילי ים-ים ("הרפון"). בסוף שנת 1980, עם סיום תפקידו כראש מחלקת הו"כ, התבקש על ידי רמצ"ד חנוך בן אליהו להמשיך לרכז את הפרויקט יחד עם עמירם עינת ואודי מנור. לצורך כך, יצאה המשלחת לשלושה חודשים בארצות הברית לגמר אפיון הפרויקט וחתימת החוזה בין משרד הביטחון ליצרן הטילים מקדונלד דוגלס.
בגמר הפרויקט, בשנת 1980, סיים פאר את תפקידו והשתחרר משירותו הצבאי בדרגת אל"ם בתום 25 שנות שירות.
מפעל המלט של "נשר" חיפה
עם שחרורו, בסוף שנת 1980, השתלב בעבודה בחברת "נשר", אחד ממפעלי התעשייה הראשונים בארץ. פאר קיבל את ניהולו של מפעל המלט של "נשר" בחיפה. בתפקידו הכניס מודרניזציה בתהליכי ייצור המלט, כמו הכנסת בקרה ממוחשבתבתהליכי היצור. בנוסף, התמודד עם סוגיות של ניהול כוח האדם שהשתנה כתוצאה מהכנסת המודרניזציה בתהליכי הייצור. בתקופה זו אף עסק רבות במודעות ושינוי בנושאים הקשורים באיכות הסביבה והתמודדות עם תהליכי הייצור בעלי פוטנציאל לזיהום סביבתי.
מנכ"ל "נשר סחר"
בשנת 1988, עבר לעבוד כמנכ"ל "נשר סחר" למשך 8 שנים. בתפקיד זה היה אחראי על שרשרת השיווק והמכירה של המלט מהמפעלים לציבור. פאר עסק בשינוי והטמעת תהליכי דיגיטציה של העמסה ומכירת מלט מהמפעלים ללקוחות. בנוסף, לקח חלק בהתחלת הפעלה של פריקת מלט בתפזורת שהגיע מחוץ לישראל בנמלי אשדוד וחיפה.
נציג "כלל תעשיות" במכרזי תשתית לאומיים
עם סיום תפקידו ב"נשר סחר" התמנה כנציג "כלל תעשיות" בהובלת מכרזים לביצוע פרויקטים לאומיים תשתיתיים גדולים כגון כביש 6 ומנהרות הכרמל. במסגרת התפקיד, הוביל את השותפות הישראלית עם חברת "בריטיש גז" בהגשת מכרז להנחת צינור להובלת גז ממצרים לארץ. הפרויקט לא יצא לפועל מטעמים שונים.
שיתוף הפעולה של "כלל תעשיות" עם חברת "בריטיש גז" נמשך עם החלטת "בריטיש גז" להשתתף בחיפושי גז בים הישראלי. לצורך זה, התקבצו המפעלים הפטרו-כימיים, דור כימיקלים וסונול בהובלת פאר, בשותפות עם "בריטיש גז". משרד האנרגיה הישראלי העניק רישיונות תואמים לביצוע החיפושים ולאחר כל הבדיקות, נמצאו ממצאים המצביעים על הימצאות גז ברישיון ששמו "מתן"
עם פרוץ האינתיפאדה ובגין סיבות פוליטיות, החליטה "בריטיש גז" להפסיק את מעורבותה בשוק הגז הישראלי באותה התקופה ובכך נפסקה פעילות השותפות כולה. בזאת הסתיימו עשר שנות פעילותו של פאר סביב הגז הטבעי, שהיו יריית הפתיחה שהביאה לגילוי הגז במאגרים בישראל. כך, אסדת הגז "תמר" ממוקמת במסגרת הרישיון "מתן".
מהנדס ימי עצמאי
בשנים שלאחר מכן, החל פאר לעבוד כמהנדס יועץ ימי עצמאי. במסגרת עבודותיו, ייעוץ למשרד להגנת הסביבה לרכישת כלי שיט וכן לחברת החשמל. פאר מופיע ברשימת המהנדסים הימיים המורשים מטעם רשות הספנות והנמלים לביצוע סקרים ובדיקות הנדסיות בכלי שיט.
תחביבים
התחביב העיקרי של פאר הוא הפלגה במפרשיות. הוא היה בעלים של מפרשית קטנה אותה החזיק במועדון השייט על שם שמשון בובר במעגן שדות ים.
משפחה ממשיכה
אברהם נישא לרעננית מבית יוניש בשנת 1959 בקריית חיים. לזוג נולדו שלוש בנות – עינת, אורלי וגלי ולהם תשעה נכדים ושני נינים. הבת הבכורה עינת נישאה לבנימין ספנסר וילדה את מתן דניאל בעז ושירה. מתן שירת בנחל, דניאל ובעז בשייטת 13, שירה קצינה בחיל האוויר. הבת השנייה אורלי נישאה ליוסף בן יוסף ילדה את נעם שנעשתה פסיכולוגית נישאה לעופר מעוז. ואת גלעד ששירת בצנחנים.
הבת גלי נישאה לאוהד שפרן, נעשתה וטרינרית, וילדה את יהלי נטע וזהר. הלכה לעולמה בשנת 2011.
אברהם פאר הלך לעולמו ממחלה, ב-3 באפריל  2022 ונטמן בבית העלמין בקיסריה.
חלזונות עתיקים
חלזונות עתיקים או זיפניות (שם מדעי: Vetigastropoda) הוא ענף של חלזונות, שלעיתים מסווג כתת-מחלקה ולעיתים כעל-סדרה. ענף זה כולל כ-3,700 מיני חלזונות ימיים שחיים כיום ועוד מינים רבים שנכחדו. החלזונות בענף זה הם החלזונות העתיקים והפרימיטיביים ביותר, ובעלי היסטוריה אבולוציונית ארוכה שראשיתה עוד בתקופת הדבון (כ-400 מיליון שנה לפני זמננו). המינים בענף זה נמצאים בכל האוקיינוסים בעולם ובסביבות רבות: מאזור התהומות עד לאזור הכרית (גאות ושפל). מינים רבים שנכללו בעבר בסדרה חלזונות קדומים (Archaeogastropoda), שבוטלה בשל היותה פרפילטית (לא ענף), שויכו לענף זה.
תיאור
המאפיין העיקרי של ענף זה הוא מבנה מוצלב של לוחות הקונכייה. רבים מהם בעלי קונכייה עם חריצים או פתחים נוספים ומבנה פנימי מוצלב של לוחות הקונכייה.
צורת הקונכייה נעה מקונכיות מגדליות גבוהות לקונכיות כדוריות. המרקם על הקונכיות גם הוא מגוון ונע מקונכייה יחסית חלקה דרך קונכיות שבהם רואים בקושי את קווי הגדילה לקונכיות בעלות צלעות בולטות. פתח הקונכייה הוא בדרך כלל אליפטי ולעיתים קרובות משיק לציר הפיתול. לרוב המינים יש אופרקולום, מכסה קשיח על הרגל שסוגר את הקונכייה כאשר החילזון מתכנס לתוכה.
גודלם של החלזונות העתיקים נע בין 2 מילימטר ל-300 מילימטר (30 סנטימטר). רוב המינים בענף זה הם בעלי צבעים דהויים ואפרוריים, אך במספר קבוצות, כגון ה-Tricolioidea וה-Pleurotomarioidea, המינים מאופיינים בצבעים בהירים ומגוונים וקונכיות בוהקות.
לחלזונות יש זו משושי ראש וחוטם בולט המכיל את הפה. בצידי הגוף יש איברי חישה. בנוסף, יש להם חוסר סימטריה בחלק מאיבריהם הפנימיים.
כלב חיפוש והצלה
כלב חיפוש והצלה הוא כלב ממושמע, מוכוון מטרה, שאומן לפעול במקרה של מצב משברי, למצוא נעדרים לאחר אסון טבע או חבלה מעשה ידי אדם. באמצעות חוש הריח המפותח שלהם, הכלבים מזהים ריח אנושי. כלבי חיפוש והצלה מחלצים אנשים מתוך מקווה מים, מתחת לשלג ומתחת לבניינים שהתמוטטו. כלב חיפוש והצלה תמיד עובד בצוות עם המטפל (הנוהג/מוביל) שלו. יש המכנים את כלבי החיפוש וההצלה כלבי SAR (אלה ראשי התיבות של השם האנגלי שלהם Search And Rescue dog).
היסטוריה
כלבים היו חיות מחמד ובני לוויה של בני אדם במשך אלפי שנים, מאידך, כלבי הצלה הם תופעה מודרנית למדי. היו מקרים בהיסטוריה בהם כלבים הצילו חיי אדם, אך רק במאה ה-19 נעשה שימוש שיטתי ביכולות החיפוש וההצלה של הכלבים. מאמצע המאה ה-17 בהוספיס סנט ברנהרד הגדול Great St. Bernhard, בשווייץ, הנזירים גידלו את הכלבים שלהם (אלה היו כלבי הסן ברנרד הראשונים). המשימה שלהם הייתה בתחילה למצוא בצלע ההר המושלגת את השביל להוספיס. ישנם דיווחים על מקרים שונים שבהם הכלבים הללו הובילו אנשים אבודים או אנשים שנקברו בשלג אל המנזר, והצילו את חייהם. בין השנים 1800 ועד 1812 מתוארים מקרים בהם כלב סן ברנרד בודד הציל לבדו יותר מ-40 בני אדם.
בהתחלה, השימוש בכלבי הסן ברנרד נחשב כחריג וייחודי. מלחמת העולם הראשונה נתנה תנופה להמשך התפתחות השימוש בכלבי החיפוש וההצלה. משנת 1885 החל צבא הקיסרות הגרמנית לחשוב על שימוש בכלבים, בתחילה כשליחים או להובלת תחמושת. צייר החיות ז'אן בונגרץ החל לאמן כלבים בשירות הרפואי כדי לסייע באיתור חיילים פצועים. לשם כך הוא הקים בשנת 1890 את האגודה הגרמנית לכלבים רפואיים, שלקחה על עצמה את האחריות לאילוף כלבים רפואיים בהתנדבות. בשנת 1903 פרסם Hauptmann im Generalstab, Berdez בברן, את "ההוראות לאילוף ושימוש בכלב הרפואי". עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, חוותה מחלקת הכלבים הרפואיים עלייה משמעותית בכמות הכלבים והמובילים שלהם. בעוד שעד תחילת המלחמה הצבא הגרמני הפעיל פחות מתריסר צוותי כלבי שירות רפואי, מספר זה עלה ליותר מ-4,000 צוותים של כלבי שירות רפואי במהלך המלחמה, שגויסו בהתנדבות ובהשאלה ממגדלי כלבים פרטיים. עד לסיום מלחמת העולם הראשונה נעשה שימוש בסך הכל בלמעלה מ-30,000 כלבים ששימשו במשימות שמירה ואבטחה, שליחויות או כלבים רפואיים. פחות מ-10% מהם הוחזרו לבעליהם לאחר המלחמה.
במהלך המלחמה התפתחו שיטות אילוף חדשות והתעצם הצורך בהמשך השירות של הכלבים הרפואיים. הכשרת הכלבים הרפואיים נשארה בידי הצבא. מצד שני, חלה התפתחות בתחום כלבי ההצלה האזרחיים בשווייץ. בשנת 1940 החל פרדיננד שמוץ לאמן באופן שיטתי כלבי מפולות שלגים.
לאחר מלחמת העולם השנייה, הרעיון של כלב ההריסות התפשט גם מחוץ לגרמניה ולאנגליה והוחל באילוף שיטתי של כלבי הריסות. בצבא הגרמני אף הוחלט לשבץ בכל מסגרת של הגנה אזרחית (הג"א) צוות של מאמן וכלב חילוץ. החלטתה זו בוטלה בשנת 1968. לעומת זאת באותה שנה בשווייץ, העבודה עם כלבי אסונות רק החלה. בשנת 1972, האגודה השווייצרית לכלבי אסונות הוציאה הוראות אילוף. בהדרגה, התפתחה גם המודעות הציבורית לכלבי הצלה, באיתור נעדרים וקבורים, גם בזמן שלום. למשל במקרה של שריפות, תאונות מטוסים, תאונות רכבת או רעידות אדמה. הביצועים המוצלחים של כלבי החילוץ במהלך רעידות האדמה באיטליה ב-1967, ברומניה ב-1977 ובאלג'יריה ב-1980 הגבירו את האמון בכלבים. באיראן, שבה הכלבים נחשבים לחיה טמאה מסיבות דתיות, כלבי הצלה אושרו לשימוש מאז רעידת האדמה בבאם ב-2003 לאחר שהסהר האדום האיראני השתמש בהם בהצלחה לחילוץ והצלה.
שימוש בכלבים בישראל
בשנת 1939 הוקם "ארגון נוהגי כלבי שירות", יחידת הכלבים של ההגנה. הכלבים שאולפו על ידם פעלו במגוון משימות כמו איתור מטענים, גישוש ואבטחה. בשנת 1947 הוקמה יחידה חדשה ללוחמה בטרור יחידת כלבנים שהוצבה תחת הענף ללוחמה בטרור. באותה תקופה יחידה זו הייתה מסווגת והייתה פעילה בעיקר בחילוץ בני ערובה. בשנת 1948, עם הקמת המדינה, עברה היחידה לצה"ל ובסיסה נקבע בבית הספר לכלבי נחייה של ד"ר רודולפינה מנצל בקריית חיים. היא כונתה: "מחלקת נוהגי הכלבים" והייתה כפופה לחיל המשטרה הצבאית. המחלקה מנתה כחמישים חיילים וכמה מאות כלבים אשר הופעלו בכל החזיתות. חיילי המחלקה אימנו את הכלבים למספר תפקידים ובהם: השתלטות על עמדות מקלעים, איתור פצועים, גילוי מוקשים ועוד. האימונים כללו גם צניחה עם כלבים. המחלקה פעלה עד שנת 1954 ואז פורקה. בשנת 1974 הוקמה יחידה של לוחמים לצד כלבים ללוחמה בטרור על ידי יוסי לבוק שעסק באילוף כלבים לפני כן. מטרת היחידה הייתה להקים את מערך האבטחה של בסיסי יחידת המודיעין 848 (לימים 8200) ובהמשך של חיל המודיעין כולו שהתבסס על כלבים. בשנים הבאות יוסי לבוק הציב מאות כלבי שמירה ותקיפה בבסיסים בסיני, בגדה, לאורך גבול ירדן ובצפון. בעקבות אסון מעלות, שבו נרצחו 22 ילדים על ידי מחבלים שלקחו אותם כבני ערובה ולאור כישלון חילוצם על ידי כוחות צה"ל, בוצע שילוב בין לוחמים לכלבים במטרה להביא לידי ביטוי את יכולות הכלבים להוביל את הלוחמים למיקומם המדויק של המחבלים ואף לתקוף ולהפתיע אותם במהירות ובחוזקה כאשר מיד לאחר מכן נכנס הכוח הפורץ שישחרר את בני הערובה. בשנת 2002 לאחר מבצע חומת מגן הוחלט לצרף ליחידה צוות של לוחמות אשר פועלות במחסומים ובסריקות למציאת אמל״ח וחומרי נפץ. בהמשך הוכנסו כלבים ליחידת החילוץ וההצלה הארצית של פיקוד העורף (יחצ"א), הוקמו יחידות כלבנים בזק"א, במשטרת ישראל ובמג"ב.
בשנת 2006, יכ"ל (יחידת הכלבנים לישראל) שהוא ארגון התנדבותי, אזרחי פרטי, המסייע בהצלת חיים, תוך שימוש בכלבי חילוץ והצלה, לקח על עצמה את האחריות לאיתור נעדרים במגזר הפרטי. זאת לאור העובדה שמדי שנה נעלמים בישראל כ-4000 בני אדם. יחידת החיפוש של יכ"ל פועלת ומתואמת עם משטרת ישראל, יחידת הכלבנים של צה"ל, עוקץ, רשות כיבוי האש, וארגוני הצלה שונים. עבור משטרת ישראל וצה"ל, יחידת החיפוש של יכ"ל הפכה לכתובת מקצועית לצורך קבלת עזרה בזמן אמת, במשימות גישוש וחיפוש.
אימון ואילוף
ישנם כלבים רבים שניתן לאמן אותם לחיפוש והצלה, בדרך כלל בוחרים גזעים כמו רועה גרמני, בורדר קולי, רועה בלגי (מלינואה) וכן לברדור רטריבר. הכלבים עשויים להתחיל את האימונים שלהם כבר בגיל 8 עד 10 שבועות, כשהם עדיין גורים. האימונים נמשכים בדרך כלל שנתיים עד ארבע שנים לפני שהכלב מועמד לעבור את המבחנים הנדרשים.
תכונות כלבי החיפוש וההצלה
למטרות הצלה חוש הריח בלבד של הכלב אינו מספיק. במבחנים אותם עוברים הכלבים, נבדקות יכולות נוספות של הכלב כגון גמישות, חוזק וזריזות. הכלבים צריכים להיות מספיק חזקים כדי להחזיק או לגרור חפצים, כולל בני אדם בעת הצורך. בנוסף, כלבי חיפוש והצלה צריכים להיות מסוגלים לעמוד במצבי לחץ, כמו רעשים חזקים וקהל רב או בעלי חיים אחרים בסביבתם. בעוד שגזעים גדולים מועדפים בדרך כלל לאימון ככלבי חיפוש והצלה, הם לא יכולים להיות גדולים מדי. ידוע כי כלבים מגזע סן ברנרד מסוגלים להריח עד כ-5 מטרים מתחת לשלג. אך הם אינם בחירה אידיאלית לאימון בגלל גודלם העצום. מצד שני, כלבים מגזע כמו ניופאונדלנד מאומנים לעיתים קרובות בחיפוש והצלה מכיוון שהם לא מאוד גדולים. אבל עדיין יש להם כוח לשחות בזמן שאדם מחובר לרתמה שלהם.
תכונה קריטית חשובה שבה נבחנים כלבי חיפוש והצלה היא היכולת שלהם להיות ממוקדי מטרה, כלייזר ובעלי מוטיבציה יוצאת דופן כדי להמשיך במשימה ואפילו בחיפושים שגוזלים זמן רב ביותר. הם צריכים לבצע את משימתם, גם בתנאים הכי פחות נוחים מבחינתם. באופן כללי, זו גם הסיבה שמעדיפים גזעים עם דחף צייד מפותח. כלבים שכאלה לא יוותרו עד שהם יקבלו את גמולם.
האימון
בגיל 8–10 שבועות הגורים מוכנים להתחיל באימון הבסיסי הכולל צייתנות בסיסית. (הם חייבים לשלוט בפקודות קלאסיות כמו לשבת ולבוא, להישאר ועקב). בעיקר באמצעות שימוש בסימני ידיים, מכיוון שתקשורת מילולית לא תמיד אפשרית במהלך מצב הצלה. אימון שכזה יכול להימשך לפחות 3 חודשים. בפרק האימון הבא הכלבים עוברים אימוני זריזות קפדניים. כך שהם יהיו מוכנים לחלוטין לנווט בשטח קשה. הם צריכים להיות מסוגלים לאזן את עצמם בהליכה על קורות או קרקע לא יציבה. כמו גם לקפוץ דרך חלונות ולעמוד בהישגים אתלטיים מאוד, ולעיתים קרובות מסוכנים ופיזיים. אימון מסוג זה יכול להמשך לפחות שנה בטרם שהכלבים יוכלו לגשת למבחנים. בשלב האימון האחרון, הכלבים עוברים שיעורי חיפוש ומעקב מיוחדים יותר. באימונים אלה מגדילים את הקושי והעצימות ככל שהכלב רוכש יותר מיומנויות וביטחון.
אופן הפעלת כלב החיפוש והצלה
כלב חיפוש והצלה מסוגל לזהות ולאתר נתיב ריח של אדם שרוע במצוקה או ריח גופת אדם (עד 48 שעות לאחר המוות) ממרחק רב. איש צוות החיפוש והצלה הנוהג בכלב מוביל את הכלב נגד כיוון הרוח. בשלב זה הכלב מסנן את הריחות באמצעות חוש הריח המפותח שבאפו ובאופן טבעי הוא מבדיל בין ריח שמקורו נייח (הנפגע) ובין ריח שמקורו נייד של צוותי החיפוש והאזרחים שבשטח החיפוש. הכלב אינו צריך לראות את הנפגע, גם אם הוא מוסווה או שהחיפוש נערך בלילה. יכולותיו של הכלב אינן נפגעות מהתנאים הסובבים אותו. מיד לאחר שהכלב גילה את נתיב הריח, הוא מוביל את הנוהג בו עד למקור הריח, מתיישב לידו ונובח. בעת אירוע בו יש צורך להפעיל את כלבי החיפוש וההצלה, מביאים אותם לשטחי החיפוש ומשוחררים אותם לפי תאי שטח. הכלבים מאתרים את נתיבי הריח תוך כדי שהם רצים וסורקים את תא השטח לרוחבו ולאורכו. הכלבים מסוגלים לשלול או לאתר קיומו של הנפגע בתא שטח בגודל של 500X500 מטרים בתוך 5 דקות בלבד, גם כשמדובר בשטח קוצים וסלעים, הריסות מבנים, מערות, מפולות שלגים ועוד. מקומות שאדם הסורק אותם רגלי אינו יכול לעבור בהם.
איתור גופות
כלבים המאולפים למציאת גופות או חלקי גופות, בין אם קבורים, מוסתרים או שקועים, מכונים " כלבי גופות ". בקרואטיה השתמשו בכלבים כאלה כדי למצוא אתרי קבורה בני כמעט 3000 שנה. שוטרים, חוקרי מוות ואנתרופולוגים עובדים בשיתוף פעולה הדוק עם כלבי גופות והמובילים שלהם.
חילוץ מימים ואגמים
כלבים המועסקים בחילוץ מאגמים וימים מכונים "כלבי מים" למשימות מסוג זה מאלפים בדרך כלל כלבים מגזע לנדסיר Landseers, אך גזעים רבים אחרים מתאימים גם הם למשימות אלה. הכלבים שוחים אל הנפגע עם רתמה מיוחדת ומציעים את עזרתם, לאחר מכן הנפגע יכול לאחוז ברתמה ולתת לעצמו להימשך על ידי הכלב. אם הקורבן מחוסר הכרה, הכלב יתפוס את זרועו או ידו של האדם וימשוך אותם אל החוף.
חילוץ מהריסות
ישנם כלבים המאולפים לחיפוש בהריסות (מכונים גם כלבי הריסות). זו משימה מהקשות ביותר לכלבי חילוץ; כלב הריסות חייב לסנן ריחות אנושיים ממגוון ריחות אחרים ולאתר קורבנות שעלולים להיקבר מתחת להריסות ופסולת בניין; הכלב מציין את הגילוי שלו על ידי נביחות או גירוד. על מנת למנוע טעויות, מבצעים חיפוש חוזר עם כלב שני במידת האפשר. פעולות באזורי אסון דורשות מהכלבים רמת משמעת וחוסן גבוהים ביותר הן מהכלב והן מהמטפל.
חיפוש במפולות שלגים
ניתן לחלץ אנשים שנקברו מתחת לשלג, במפולת שלגים, על ידי צוותי כלבי חיפוש והצלה. במשימות מסוג זה נעשה שימוש בכלבים מגזע סן ברנרד המסוגלים להריח בני אדם הקבורים בעומק של 5 מטרים מתחת לשלג. למרות ההתקדמות הטכנית שנעשתה בשימוש במכשירים כגון: B. LVS או RECCO השימוש בכלבים לפעמים, היא הדרך היחידה ואז גם הטובה ביותר לאתר אנשים קבורים מתחת לשלג במהירות האפשרית. סוג זה של עבודת חיפוש גוזל זמן רב ומלחיץ הן עבור הכלב והן עבור המטפל. הם מהראשונים שמגיעים למקום. במשימה זו אסור לכלב להיות מוסח מכלבים אחרים, או מצוותי חיפוש הנמצאים בסביבה.
ארגונים
למדינות בעולם, ערים ואזורים רבים ישנם ארגוני חיפוש והצלה המשתמשים בצוותי כלבים שיכולים להתגייס בשעת חירום או אסון. להלן כמה ארגונים בישראל ובעולם.
יעקב סורוביץ
יעקב סוּרוֹביץ (סוּרוֹביץ'; Surowicz) (13 בנובמבר 1888 – 3 במאי 1970) היה כנר יהודי פולני ואחר כך ישראלי, מראשוני התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
חייו
יעקב סורוביץ נולד בשנת 1888 בעיר ורשה שבפולין. למד בגימנסיה פולנית ובקונסרבטוריון של ורשה. בשנת 1910 זכה בפרס הראשון לכנרים בקונסרבטוריון. במשך 27 שנה, משנת 1909 ועד עלייתו לארץ ישראל בשנת 1936 ניגן בתזמורת הפילהרמונית של ורשה. בשנת 1928 קיבל מממשלת פולין עיטור כבוד על תרומתו למוזיקה במדינה, ובשנת 1930 הוענק לו צלב יוזף פילסודסקי.
בשנת 1935 פנה אליו הכנר ברוניסלב הוברמן בבקשה לארגן כנרים יהודים מן התזמורת הוורשאית למבחני נגינה לתזמורת שביקש להקים בארץ ישראל. וכך כתבה אידה איבקו, מזכירתו של הוברמן, לסורוביץ:.
יעקב סורוביץ נישא לאסתר זְלוֹטוֹבְּרוֹדָה והיה אב לשתי בנות ובן. משפחתו היא משפחת מוזיקאים ישראלית: בנו, מוריס סורוביץ, היה נגן בסון בפילהרמונית; חתנו, לאו ווֹלֵה, היה נגן קונטרבס בתזמורת הפילהרמונית, וכך גם נכדו, גבריאל וולה, המנגן בקונטרבס בשורות התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
סורוביץ נפטר בשנת 1970, בן 82 במותו. רעייתו אסתר נפטרה כעבור שלוש שנים, ב-1973, ונקברה לצדו בבית הקברות נחלת יצחק.
סינתזה (חינוך)
סִינְתֶּיזָה בדידקטיקה מוגדרת כצירוף של מרכיבים וחלקים לשם יצירת שלמות משמעותית לשם חיזוק הלמידה. צירוף זה ייצור דגם או דפוס או מבנה שלא היה קיים קודם לכן, או שהיה קיים אך בצורה לא ברורה. פעילות סינתזה דורשת מהתלמיד התנהגות יצירתית מוגבלת (עליו להיות יצירתי במגבלות חומרי למידה קיימים), ובכך חשיבותה - טיפוח חשיבה והבעה עצמאית תוך יצירת מוטיבציה.
לשם יישום סינתזה על התלמיד להיות בעל כישורי מטה קוגניציה ולתכנן לעצמו מראש תוכנית עבודה על סמך רשימת יעדים, חומרי למידה ושל אמצעים העומדים לרשותו. (יצירת התוכנית היא עצמה פעילות של סינתזה).
הסינתזה היא הקטגוריה הגבוהה ביותר הנדרשת בפועל מהתלמיד בבית הספר היסודי מתוך הקטגוריות של הטקסונומיה של בלום, היא באה אחרי ההבנה, היישום והאנליזה ולפני הקטגוריה הבאה - ההערכה שרצויה אך אינה הכרחית בשכבת גיל זו, ונדרשת רק מתלמידי החטיבה העליונה.
סינתזה כוללת בתוכה קונסטרוקטיביזם היות שהפעילות בונה ידע חדש על סמך ידע וניסיון קודמים, ובכך יוצרת משמעות חדשה על סמך המרכיבים השונים. הייחוד שבסינתזה הוא המקוריות הנדרשת עקב הצורך לבנות מבנה חדש על סמך מרכיבים שונים, אותם אוסף התלמיד ממקורות שונים, וזאת לעומת ראיית השלם הנדרשת בשאר הקטגוריות בטקסונומיה.
הדסה ברגמן
הדסה ברגמן תירוש (1927 – 2013 ) הייתה ראשת המועצה הראשונה של המועצה אזורית אשכול (בזמנו מועצה אזורית חבל מעון), היא נבחרה בהחלטה של מוסדות הקיבוץ וכיהנה בתפקיד בשנים 1951–1953. באותה תקופה היתה אישה היחידה שכיהנה כראש מועצה אזורית. ב-1952 היתה האישה היחידה שהשתתפה בכינוס המוניציפלי למועצות אזוריות. במהלך כהונתה פעלה לטובת אספקת חלקי חילוף לחקלאים, נגד הגנבות בישובי הנגב , ובהתמודדות עם בעיות בטחון ובצורת, מחסור במים, תחבורה וקשר.
אביה היה סגן ראש העיר פינסק, תפקיד חריג בזמנו ליהודים. היא נולדה בארץ והיתה חברת קיבוץ נירים. מספר שנים לאחר כהונתה עזבה את הקיבוץ בעקבות פרשת סנה. הפילוג האידואולוגי הוביל לסילוק של חלק מחברי הקיבוץ, בינהם חברה דאז של ברגמן שלא הורשה יותר להכנס לקיבוץ נירים, ולכן עזבה בצער את הקיבוץ לקיבוץ אחר. מאוחר יותר עברה לירושלים.
ג'ווהרלל נהרו
גָ'וָוהַרְלָל נֶהְרוּ (בהינדי: जवाहरलाल नेहरू, ; 14 בנובמבר 1889 – 27 במאי 1964), המכונה גם פַּנדיט ("מלומד") נהרו, בשל היותו ממוצא משפחתי של "קשמירי פנדיט", היה מנהיגו של הפלג הסוציאליסטי המתון במפלגת הקונגרס הלאומי ההודי בעת מאבקה של הודו לעצמאות מהאימפריה הבריטית. לאחר מכן היה לראש הממשלה הראשון של הודו, וכיהן בתפקיד זה כ-17 שנה עד מותו.
במהלך כהונתו כראש ממשלה הנהיג את הודו במהלך מלחמת הודו–פקיסטן הראשונה ומלחמת הודו–סין, אשרר את חוקת הודו, סבסד את מעמדה של הודו בקרב המדינות הבלתי-מזדהות והיה אחראי על היווצרות המערכת הפוליטית-מנהלית הקיימת בהודו היום, הכוללת את חלוקת המדינות והטריטוריות של הודו. בבחינת מדיניותו הכלכלית קידם כלכלה מעורבת כאשר המגזר הציבורי, הפועל בחסות ממשלתית, מתקיים לצד המגזר הפרטי. הוא קידם את השימוש בהינדי כלינגואה פרנקה עבור כל תושבי הודו ופעל לייצר תשתית מדינית חילונית במדינה שתנטוש את חלוקת הקאסטות ותאפשר הרמוניה דתית בין האמונות והדתות השונות בהודו. בתו, אינדירה גנדי, ונכדו, רג'יב גנדי, שניהם גם כן כיהנו כראשי ממשלות הודו.
שנותיו הראשונות ותחילת דרכו
עד גיל 16, נהרו התחנך בבית הוריו על ידי סדרה של אומנות ומדריכים אנגליים. נראה שרק אחד מאלה - תיאוסוף אירי-בלגי, פרדיננד ברוקס - עשה עליו רושם כלשהו. לנהרו היה גם מורה הודי מכובד שלימד אותו הינדי וסנסקריט. ב-1905 הפליג נהרו ללמוד בממלכה המאוחדת, ולמד שנתיים בבית הספר הארו. הקריירה האקדמית שלו לא הייתה יוצאת מן הכלל. מהארו הוא הלך לטריניטי קולג', אוניברסיטת קיימברידג', שם בילה שלוש שנים בהצטיינות והשלים תואר במדעי הטבע. כשעזב את קיימברידג', הוא הוסמך כעורך דין לאחר שנתיים של לימודים באינר טמפל אשר בבתי המשפט המלכותיים, לונדון, שם, לפי דבריו שלו, הוא עבר את הבחינות שלו "ללא תהילה ולא ביזיון". מטרת לימודיו בבריטניה היו על מנת לעסוק במשפטים לפני שהלך בעקבות אביו לפוליטיקה של תנועת העצמאות ההודית.
שבע השנים שבילה נהרו בממלכה המאוחדת הותירו עליו רושם שהשאיר אותו בחצי עולם מעורפל, כאשר מצא עצמו מבחינה תרבותית מזדהה חלקית עם הודו וחלקית עם בריטניה. כמה שנים מאוחר יותר הוא כתב, "הפכתי לתערובת מוזרה של מזרח ומערב, לא (מתאים לגמרי) בשום מקום ובמקביל גם בכל מקום." הוא חזר להודו בסיום לימודיו. שנותיו בבריטניה הותירו עליו רושם לכל חייו והשפיעו על התנהלותו ועל אישיותו גם שנים רבות מאוחר יותר. ארבע שנים לאחר שובו להודו, במרץ 1916, נישא נהרו לקמלה קאול, שהגיעה אף היא ממשפחה קשמירית שהתיישבה בדלהי. בתם היחידה, אינדירה פריינדישיני, נולדה ב-1917. אינדירה לימים, תחת השם אינדירה גנדי, כיהנה כראש ממשלת הודו (בשנים 1966–1977 ו-1980–1984) כמו אביה ובנוסף גם בנה, רג'יב גנדי, כיהן כראש ממשלת הודו (בשנים (1984–1989). שלושת ראשי ממשלות הודו ממשפחת נהרו כיהנו בתפקיד עד ליום מותם (אינדירה ורג'יב שניהם נרצחו במהלך כהונתם).
התבססות פוליטית
בשובו להודו, ניסה נהרו תחילה להשתקע כעורך דין. לעומת זאת, בניגוד לאביו, היה לו רק עניין מופרך במקצועו והוא לא התענג לא מעיסוק בעריכת דין ולא מעיסוקו בחברת עורכי דין. באותה תקופה אפשר היה לתאר אותו, כמו רבים מבני דורו, כלאומן המשתוקק לחופש ארצו, אבל, גם כן כמו רוב בני דורו, הוא לא גיבש רעיונות ריאליים כיצד ניתן להשיג עצמאות הודית נכון לאותה הנקודה.
האוטוביוגרפיה של נהרו חושפת את התעניינותו התוססת באירועים הפנימיים אשר בפוליטיקה ההודית במהלך התקופה שבה למד בממלכה המאוחדת. מכתביו לאביו באותה תקופה חושפים את העניין המשותף שלהם בכך שהודו תשיג עצמאות. בפועל, האב ובנו החלו להעריך דרכים כיצד ניתן להביא לעצמאות הודית רק לאחר שפגשו לראשונה במהאטמה גנדי. הפגישה בגנדי שהרשימה את האב והבן לבית נהרו היא שהשפיעה עליהם והביאה אותם לקדם רעיונות ריאליסטיים הנוגעים לדרך שיש להביא בה לעצמאות הודו. גנדי הנהיג עוד באותה העת את התנועה למאבק בלתי אלים. קודם לכן, נהרו ואביו נהגו לבוז לפוליטיקאים לאומנים הודים שפעילותם עמדה בגדר ניסיונות קידום חקיקות ארוכות ונאומים ארוכים בדבר המדיניות שפעלו לקדם. נהרו בנוסף גם התרשם משיטתו של גנדי להיאבק בשלטון הקולוניאלי הבריטי על הודו ללא פחד וללא שנאה כחלק משיטת המאבק הלא-אלים.
נהרו פגש את גנדי בפעם הראשונה ב-1916 במפגש השנתי של הקונגרס הלאומי ההודי (מפלגת הקונגרס) בלאקנוב. גנדי היה מבוגר ממנו ב-20 שנה. נראה שאף אחד מהם לא עשה רושם חזק בתחילה על השני. גנדי אינו מזכיר את נהרו באוטוביוגרפיה שכתב בזמן שהותו במאסר בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20. ההשמטה מובנת, שכן תפקידו של נהרו בפוליטיקה ההודית היה משני עד שנבחר לנשיא מפלגת הקונגרס ב-1929, כאשר ניהל את המושב ההיסטורי בלאהור (כיום בפקיסטן) שהכריז על עצמאות מוחלטת כיעדה הפוליטי של הודו בכלל ושל המפלגה בפרט. עד אז מטרת המפלגה הייתה קבלת מידה של שלטון עצמי מידי הבריטים ולא עצמאות כוללת.
הקשר ההדוק של נהרו עם מפלגת הקונגרס החל משנת 1919 בסמוך לסיומה של מלחמת העולם הראשונה. באותה תקופה נרשם גל מוקדם של פעילות לאומנית מהפכנית אלימה ודיכוי ממשלתי בריטי שבה בעקבותיה, שהגיע לשיאו בטבח אמריטסר באפריל 1919, שבמהלכו חיילים מוסלמים בצבא הודו הבריטית רצחו תושבים סיקים בחבל פנג'אב; על פי דיווח רשמי, 379 בני אדם נהרגו (אם כי הערכות אחרות שונות טענו שהמספרים גבוהים בהרבה), ולפחות 1,200 נפצעו. הטבח התרחש כאשר מפקד המוצב הצבאי הבריטי המקומי הורה לחייליו לירות על קהל הודים לא חמושים שהתאספו נגד חוק החירום שאסר על התאספות קהל (חוק שהיה בתוקף מאז פרוץ מלחמת העולם הראשונה ונותר בתוקף ג תקופה לאחר סיומה של המלחמה).
כאשר, בסוף 1921, המנהיגים והמעורבים הבולטים של מפלגת הקונגרס הוצאו מחוץ לחוק בכמה מחוזות, נהרו נכנס לכלא בפעם הראשונה. במהלך 24 השנים הבאות הוא ריצה שמונה תקופות מעצר נוספות, האחרונה והארוכה ביותר הסתיימה ביוני 1945, לאחר מאסר של כמעט שלוש שנים בהוראת רשויות השלטון הבריטיות. בסך הכל, נהרו בילה יותר מתשע שנים במאסר בכלא. באופן אופייני, הוא תיאר את תנאי הכליאה שלו כ'הפסקות נורמליות בחיים של פעילות פוליטית חריגה'. נהרו איבד את אביו ואת אשתו אשר נפטרה משחפת בזמן שהיה כלוא.