cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המקורות והסחר בבדיל בעת העתיקה
אסיה
במערב אסיה יש מעט מאוד עפרות בדיל; המקורות המעטים שנמצאו בתקופה האחרונה הם חסרי משמעות מכדי להסביר שמילאו תפקיד מרכזי ברוב תקופת העת העתיקה. עם זאת, ייתכן שמקורות אלו נוצלו בתחילת תקופת הברונזה והם אחראיים על פיתוח טכנולוגיית הייצור בתקופת הברונזה המוקדמת. קסטל, בדרום טורקיה, הוא אתר מכרה עתיק לקסיטריט ששימש בין השנים 3250 עד 1800 לפני הספירה. הוא מכיל קילומטרים של מנהרות, חלקן רק גדולות מספיק לילד. באתר נמצא קבר המכיל שלדי ילדים שכנראה היו פועלים במכרה. המכרה ננטש, כאשר נותרו מצרפים וכלים נוספים באתר. העדות הבאה להוכחת ייצור בדיל טהור במזרח התיכון היא מטיל שנמצא על הספינה הטרופה מאולו-בורון לחופי טורקיה ומתוארך לשנת 1300 לפני הספירה.
אמנם ישנם מספר מקורות של גבישי קסיטריט במרכז אסיה, כלומר באוזבקיסטן, בטג'יקיסטן ובאפגניסטן, אשר מראים סימנים של כרייה החל משנת 2000 לפני הספירה, הארכאולוגים חלוקים בשאלה אם הם היו מקורות משמעותיים של בדיל עבור תרבויות הברונזה המוקדמות של המזרח התיכון.
בצפון אסיה מרבצי הבדיל היחידים שנחשבים ככאלו שהתאימו למיצוי על ידי עמי קדם ממוקמים באזור המזרחי הרחוק של סיביר. נראה כי מקור בדיל זה נכרה על ידי אנשי הערבה האירואסייאתית (סְטֶפָּה), אלה מכונים בספרות המקצועית תרבות סיימה-טורבינו ופעלו בסביבות שנת 2000 לפני הספירה, וכמו כן על ידי נכרו על ידי היושבים בצפון סין בערך באותה תקופה.
במזרח אסיה יש מספר מרבצים קטנים של גבישי קסיטריט לאורך הנהר הצהוב. מרבצים אלו נכרו על ידי תרבות הברונזה הסינית הקדומה ביותר של ארליטו ושושלת שאנג (שנת 2500 עד 1800 לפני הספירה). עם זאת, המרבצים העשירים ביותר באזור, וכן בכל כדור הארץ, נמצאים בדרום מזרח אסיה, ומשתרעים מיונאן בסין עד חצי האי המלאי. מרבצי יונאן לא נכרו עד סביב שנת 700 לפנה"ס, אך על פי טקסטים היסטוריים של שושלות האן, ג'ין, טאנג, וסונג, היו למקור העיקרי של בדיל בסין החל מתקופת שושלת האן, . תרבויות אחרות בדרום מזרח אסיה ניצלו את המשאבים המשופעים בגבישי הקסיטריט בין האלף השלישי לשני לפני הספירה, אך בשל היעדר חפירות ארכאולוגיות באזור, מעט מאוד ידוע על כריית בדיל בעת העתיקה בחלק זה של העולם.
נעשה שימוש בבדיל בתת היבשת ההודית החל משנת 1500 עד 1000 לפני הספירה. אמנם בהודו יש כמה מרבצים קטנים ומפוזרים של בדיל, אך הם לא היו מקור עיקרי של בדיל לתרבויות תקופת הברונזה ההודית, כפי שמראה תלותם בבדיל מיובא.
אפריקה
אומנם קיימים עורקי מחצבי בדיל עשירים במרכז ובדרום אפריקה, אך השאלה פתוחה האם נכרו בעת העתיקה. עם זאת, ידוע כי תרבות הבנטו בזימבבווה כרתה, התיכה וסחרה באופן פעיל בבדיל בין המאות ה-11 וה-15 לספירה.
אמריקה
מרבצי בדיל קיימים בחלקים רבים של דרום אמריקה, אלו כוללים מרבצים צנועים בדרום פרו, קולומביה, ברזיל וצפון מערב ארגנטינה, ומרבצים עשירים של גבישי הקסיטריט הניתנים לכרייה בצפון בוליביה. פיקדונות אלה נכרו כבר בשנת 1000 לספירה בייצור ארד מבוסס בדיל על ידי תרבויות האנדים, כולל אימפריית האינקה המאוחרת יותר, אשר ראתה את ארד הבדיל כ"סגסוגת הקיסרות". במרכז אמריקה, המקור היחיד הידוע לכרייה של בדיל בימי קדם נמצא במחוז הבדיל סקטקס בצפון מרכז מקסיקו, שסיפק לתרבויות מערב מקסיקו מספיק בדיל לייצור ארד.
אוסטרליה
חגורת הבדיל של דרום מזרח אסיה משתרעת עד לטסמניה, אך מתכות לא נכרו באוסטרליה עד להגעת האירופאים בשנות ה-80 של המאה ה-19.
סחר עתיק
בשל האופי המפוזר של מרבצי הבדיל ברחבי העולם ואופיו החיוני ליצירת ארד מבדיל, סחר הבדיל מילא תפקיד חשוב בהתפתחות התרבויות בעת העתיקה. ארכאולוגים שיחזרו חלקים מרשתות הסחר הנרחבות של תרבויות עתיקות מתקופת הברונזה ועד ימינו, תוך שימוש בטקסטים היסטוריים, חפירות ארכאולוגיות, ניתוח איזוטופ לצד ניתוח יסודות קורט כדי לקבוע את מקורם של חפצי בדיל ברחבי העולם.
המרחב הים תיכוני
המקורות המוקדמים של בדיל בתקופת הברונזה המוקדמת במזרח הקרוב עדיין לא ידועים וזהו נושא לוויכוחים רבים בשדנ המחקר הארכאולוגי. האפשרויות למקורות אלו כוללות מקורות מצומצמים, שכיום מוצו עד תום במזרח הקרוב, סחר ממרכז אסיה, אפריקה שמדרום לסהרה , אירופה או במקומות אחרים.
ייתכן שכבר בשנת 2500 לפני הספירה החלו המכרות בהרי האורה לייצא בדיל, תוך שימוש בדרך הענבר הבלטית המבוססת זה מכבר, כדי לספק לסקנדינביה וכן לים התיכון בדיל. בשנת 2000 לפני הספירה החלה הפקת הבדיל בבריטניה, צרפת, ספרד ופורטוגל ובדיל נסחר לים התיכון באופן ספורדי מכל המקורות הללו. ניתן לראות עדויות על סחר בדיל בים התיכון במספר ספינות טרופות מתקופת הברונזה המכילות מטילי בדיל כמו זו הטבועה באולו-בורון מול חופי טורקיה, המתוארכת לשנת 1300 לפני הספירה. ספינה זו הובילה מעל 300 מטילי נחושת במשקל 10 טון, וכ 40 מטילי בדיל במשקל 1 טון. . ממצאים של סחר בדיל ישיר בין אירופה למזרח הים התיכון הוכחו באמצעות ניתוח מטילי הבדיל המתוארכים למאות 12–13 לפני הספירה מאתרים ארכאולוגיים בישראל, בטורקיה וביוון של ימינו; למשל, מטילי בדיל מישראל חולקים הרכב כימי עם בדיל מקורנוול ודבון (בריטניה). אף על פי שנראה כי בסרדיניה אין הרבה מבחינת מרבצים משמעותיים של בדיל, יש לה נחושת עשירה ועושר מינרלי אחר והיא שימשה כמרכז לסחר במתכות בתקופת הברונזה וככל הנראה ייבאה בדיל באופן פעיל מחצי האי האיברי לשם ייצוא אל שאר מרחב הים התיכון. בתקופת יוון העתיקה, מקורות הבדיל היו מבוססים היטב. נראה כי יוון וארצות מערב הים התיכון סחרו בבדיל ממקורות אירופיים, ואילו המזרח התיכון רכש את הבדיל שלו ממקורות מרכז אסיה באמצעות דרך המשי. לדוגמה, ליוון מתקופת הברזל הייתה גישה לבדיל מאיבריה באמצעות הפיניקים שסחרו בה רבות, מהרי האורה בדרך היבשתית באמצעות דרך הענבר הבלטית, או מברטאן וקורנוול דרך נתיבים יבשתיים מהמושבה שלהם בקולוניה האיונית מאסליה (כיום מרסיי) שהוקמה במאה ה-6 לפני הספירה. בשנת 450 לפני הספירה תיאר הרודוטוס את הבדיל כמגיע מאזור צפון אירופה מאיים בשם איי הבדיל (Cassiterides) לאורך גבולות העולם המוכרים לו, מה שמרמז על סחר למרחקים ארוכים מאוד, ככל הנראה מבריטניה, צפון מערב איבריה או ברטאן, שסיפקו בדיל ליוון ותרבויות ים תיכוניות אחרות. לרעיון שהפיניקים נסעו לקורנוול לשם סחר בבדיל וסיפקו אותו לים התיכון כולו אין שום בסיס ארכאולוגי והוא נחשב במידה רבה למיתוס.
אספקת הבדיל של העולם הרומי בעת העתיקה נשענה בעיקר על הפרובינקיות האיבריות שלו גלסיה ולוסיטניה ובמידה פחותה מהן אף טוסקנה. פליניוס מזכיר כי בשנת 80 לפנה"ס, צו סנטורי עצר את כל הכרייה בחצי האי האיטלקי, והפסיק את כל הפעילות של כריית בדיל בטוסקנה וכך הגדיל את התלות הרומית בבדיל מברטאן, איבריה וקורנוול. לאחר הכיבוש הרומאי של גאליה, מרבצי הבדיל של ברטאן עברו כרייה מוגברת לאחר המאה הראשונה לפני הספירה . עם מיצוי מכרות הבדיל האיבריים, לאחר המאה ה-3 לספירה הפכה קורנוול לספקית גדולה של בדיל עבור הרומאים.
לאורך תקופת ימי הביניים, הביקוש לבדיל גדל ככל שסגסוגת הפיוטר צברה פופולריות. ברטאן וקורנוול נותרו היצרניות והיצואניות העיקריות של בדיל ברחבי הים התיכון ועד ימינו.
אסיה
בסין הופק בדיל לאורך הנהר הצהוב בתקופות ארליטו ושנג בין השנים 2500 ל-1800 לפנה"ס. עד שושלת האן ואף לאחר מכן, סין ייבאה את הבדיל שלה מהאזור שכיום הוא מחוז יונאן. זה נשאר מקור הבדיל העיקרי של סין לאורך ההיסטוריה ועד ימינו.
יחסי המסחר ההודו-רומיים ידועים מטקסטים היסטוריים כגון תולדות "הטבע" של פליניוס הזקן (ספר VI, 26), והבדיל מוזכר כאחד המשאבים המיוצאים מרומא לדרום חצי האי ערב, סומלילנד, והודו.
שרף (קומיקס)
שרף (במקור: Seraph) הוא גיבור-על ישראלי שנוצר על ידי חברת DC קומיקס. הוא נוצר על ידי א' נלסון ברידוול ורמונה פרדון, והופיע לראשונה בחוברת Super Friends #7.
ביוגרפיה בדיונית
חיים לבון הוא מורה בבית ספר יהודי האוחז בכוח קסום. הוא עוזר לסופרמן לנטרל פצצה שנורתה על ישראל ומשחרר את התאומים המופלאים משטיפת מוח. כחבר של השומרים העולמיים הוא סייע לסופרמן במשימות שונות.
הוא נשאר עם השומרים העולמיים במשך כמה שנים, עד שסירב להצעה של מלכת הדבורים מביאליה, מאחר שהוא היה יהודי וביאליה היא מדינה מוסלמית. במשך כמה זמן הסתובב שרף לבדו עד שדוקטור מיסט קרא לו לבוא לביאליה כדי להציל את השומרים העולמיים. המשימה הוכתרה בהצלחה.
לאחר מאבק באויביו של דוקטור מיסט חברי קבוצה שונים נופלים בקרב. שרף מקים מחדש את השומרים העולמיים, כעת כמנהיגם, ומקים פסלים לזכר חבריו שנפלו.
כוחות ויכולות
הוא עונד את טבעת שלמה, שנותנת לו חכמת-על ומאפשרת לו להשתגר למרחקים קצרים, ועוטה את אדרתו של אליהו המגנה עליו מפני פגיעה. הוא אוחז במטהו של משה, שיכול להתארך לכל אורך, לקרוע מים ולהפוך לנחש. בנוסף יש לו שיער ארוך המעניק לו את כוח-העל הפיזי של שמשון. הוא יכול לבקש ניסים מ"כוח עליון" בשעת הצורך. למשל, באחת מהרפתקאותיו של שרף הנבלים יורים לעבר בני ערובה, והוא מבקש מכוח עליון לעצור את הזמן כדי שיכול להציל את בני הערובה.
פטר אנדראס הייברג
פטר אנדראס הייברג (בדנית: Peter Andreas Heiberg, 16 בנובמבר 1758 - 30 באפריל 1841) היה סופר דני.
קורות חיים
פטר אנדראס הייברג נולד בוורדינבורג למשפחה בעלת שורשים נורווגים. אביו היה מנהל בית ספר מקומי והוא נפטר כאשר פטר היה בן שנתיים בלבד. הוא סיים לימודים בשנת 1774. בשנת 1779 פטר אנדראס הייברג נאלץ לעזוב את קופנהגן, ככל הנראה בגלל חובות. פטר הייברג נסעה לשוודיה והתנדב לשירות צבאי. לאחר שנה וחצי, משפחתו עזרה לו לעזוב את השרות והוא עבר לברגן.
פטר הייברג הושפע מרעיונות של המהפכה הצרפתית. בשנת 1789 הוא פרסם את ספרו הראשון Rigsdalersedlens Hændelser שכלל ביקורת על חיי האצולה והשפעה גרמנית על השלטון בדנמרק. ספר זה ויצירות ביקורתיות נוספות הרגיזו את האליטה השולטת. בסופו של דבר, בשנת 1799 הייברג גורש מהמדינה ועבר לפריז. בשנת 1800 אשתו עזבה אותו וחזרה לדנמרק עם בנה.
בפריז הייבר התגורר עד לשנת 1841, כאשר חלק מהזמן הוא עבד במשרד החוץ.
מתי כספי (הפעמון)
מתי כספי (הפעמון) הוא אלבום הסולו השני של המוזיקאי והזמר הישראלי מתי כספי, שיצא לאור ב-1976.
רקע
אלבום הסולו השני של כספי יצא לאור ב-1976 ולווה בציפיות גבוהות לאחר הצלחתו של אלבומו הראשון, שרבים משיריו הפכו לקלאסיקה.
האלבום, ששבעה מלחניו נכתבו למילותיו של אהוד מנור, סיפק עדות לקשר ההולך ומתחזק בין שני היוצרים.
"הנה הנה" נכתב במקור ב־1975 להזמנת גלי צה"ל לאחר שכספי ומנור זכו בתוארי מלחין ופזמונאי השנה בהתאמה. זהו גם השיר היחיד שכתבו הצמד מנור-כספי באותו חדר: מנור מספר כי הם ישבו ביחד בדירתו החדשה שהייתה עדיין ריקה מרהיטים זולת הפסנתר. מתי ישב ליד הפסנתר והתחיל לנגן ומנור מספר שברגע ששמע את הלחן ידע כבר מהן מילות השיר. ההתעניינות של מנור באקורדים מסוימים שכספי השמיע בגיטרה הכתיבו בעצם את נושא השיר: היחסים בין השיר לבין מחבריו. באופן לא שיגרתי השאיר כספי באלבום את תחילת ההקלטה של השיר, שמאפשרת לשמוע את דו-השיח בין טכנאי ההקלטה למתי, המנגן בגיטרה.
"ברית עולם", שהפך אולי לשיר המזוהה ביותר עם כספי בשנות השבעים, זכה לביצועים נוספים לאחר מכן. ביצועו של כספי שומר על טון מינורי בהגשה, זולת בפזמון החוזר המהווה את נקודת השיא של השיר. השיר מבוסס על מנגינה שנכתבה לסרט "חגיגה בסנוקר".
"לא ידעתי שתלכי ממני" מושפע מ-"I Love You More Than You'll Ever know" של להקת דם, יזע ודמעות ודומה לו מאוד.
כפי שנהג באלבומו הראשון, מתי כספי, גם באלבום זה נוגנו רוב הכלים בידי כספי (גיטרה אקוסטית, גיטרה חשמלית, בס, תופים, קונגס, חליל, כלי הקשה, פסנתר, פסנתר חשמלי, סינטיסייזר, קלוינט, ויבראפון), אך חלק מהשירים שילבו נגנים מהתזמורת הפילהרמונית. באלבום השתתפו גם שלמה יידוב בנגינה על גיטרה חשמלית, וגידי גוב, אבנר קנר ושלישיית "קצה שדה" שליוו בקולות רקע. את הפתיחה לשיר "הנה הנה" מנגן שם טוב לוי בחליל צד, ובסוף השיר מאלתר כספי בנגינה בחליל עץ הקרוי "אלט", שהוא קצת יותר גדול מחלילית העץ הרגילה – 'סופרן'. כספי, שהושפע מסגנונו של סטיבי וונדר, עשה שימוש ב בשיר "אין שלווה", בפעם הראשונה בה נעשה שימוש בכלי ייחודי זה בישראל.
העבודה על האלבום נמשכה שנה. זולת שיר או שניים, הפכו הרבה משירי האלבום לנכסי צאן ברזל של התרבות הישראלית בעיני רבים. שירים נוספים מתוך האלבום שזכו לפופולריות עצומה הם "יום שישי חזר", "לא ידעתי שתלכי ממני", "אין שלוה" ו"יום יום אני הולך למעונך".
ב-2007 יצא אלבום "הפעמון" בהוצאה מחודשת בסדרת "סימני דרך" של NMC, ונוסף לו דיסק בונוס הכולל את הקטעים: "כשאלוהים אמר בפעם הראשונה" ועוד 5 שירים אחרים.
רשימת רצועות
שירים 1–5: מתוך הופעת אורח של מתי כספי בפסטיבל הזמר והפזמון תשל"ט 1979. שיר 6: מתוך תוכנית הטלוויזיה "נגני גיטרה" ששודרה ב-1975.
צ'יממנדה נגוזי אדיצ'יה
צ'יממנדה נגוזי אדיצ'יה (Chimamanda Ngozi Adichie, נולדה ב-15 בספטמבר 1977) היא סופרת ופמיניסטית ניגרית הכותבת באנגלית, שזכתה בשנת 2007 בפרס אורנג' הבריטי, המוענק לנשים הכותבות ספר עלילתי באנגלית. אדיצ'יה היא הסופרת האפריקאית הראשונה שזכתה בפרס ב-12 שנותיו הראשונות. ספריה זכו לשבחי הביקורת ותורגמו לכ-30 שפות.
חייה והשכלתה
אדיצ'יה נולדה בעיר אנוגו שבניגריה, למשפחה מבני איגבו, וגדלה בעיר האוניברסיטאית נסוקה שבדרום ניגריה. אביה שימש פרופסור לסטטיסטיקה באוניברסיטה של ניגריה בנסוקה, ואמה עבדה כרשמת האוניברסיטה. אדיצ'יה החלה לימודי רוקחות ורפואה באוניברסיטה של ניגריה, אך במהלך שנת הלימודים השנייה היגרה לארצות הברית, שם נהנתה ממלגה ללימודי תקשורת. בשנת 2001 סיימה את לימודיה בהצטיינות והמשיכה לתואר שני בכתיבה יצירתית באוניברסיטת ג'ונס הופקינס שבבולטימור.
בשנת הלימודים האחרונה שלה החלה בכתיבת הרומן הראשון, "היביסקוס סגול", שזכה לשבחים עם פרסומו. הרומן השני שלה, "חצי שמש צהובה", עוסק במלחמת האזרחים בניגריה ובתקופה שקדמה לה. הספר יצא לאור בשנת 2006 ואדיצ'יה זכתה בעבורו ב-2007 בפרס אורנג'. בשנת 2008 השלימה אדיצ'יה תואר שני בלימודי אפריקה באוניברסיטת ייל, ובאותה שנה פרסמה אוסף סיפורים קצרים, "כרוך סביב צווארך".
ספרה הרביעי "אמריקנה", שיצא בשנת 2013, נבחר לאחד מעשרת הספרים הטובים ביותר של השנה על ידי הניו יורק טיימס.
אדיצ'יה נשואה ומחלקת את זמנה בין ניגריה לארצות הברית.
ספריה
הספר "היביסקוס סגול", שזיכה את אדיצ'יה במועמדות לפרס האוראנג' ובפרס חבר העמים הבריטי לשנת 2005, עוסק במורשת הקולוניאלית והקתולית בניגריה בתקופת ההפיכה הצבאית. במרכז הספר משפחה אמידה בה הבת, קמבילי בת החמש-עשרה, מתאהבת בכומר צעיר - אירוע המעורר מתחים בתוך המשפחה והתנגשות בלתי נמנעת.
אוסף הסיפורים "כרוך סביב צווארך" כולל סיפורים המתרחשים בארצות הברית ובניגריה, כשבמרכזם נשים משבט האיגבו, החיות בתפר שבין התרבות האמריקנית לניגרית, ומתמודדות עם פערים בין דוריים, אימי המלחמה, ועוד.
ספרה "אמריקנה" עוסק בחייה של צעירה המהגרת מניגריה לארצות הברית לצורך לימודים אוניברסיטאיים. ההגירה מעמתת אותה עם הסוגיה הגזעית בארצות הברית ומעמידה אותה בפני ההתלבטות האם לחזור למולדתה ולאהוב נעוריה אותו השאירה מאחור.
ספרה החמישי "דג'יוולי היקרה, או מניפסט פמיניסטי ב-15 הצעות" (באנגלית: "Dear Ijeawele, or A Feminist Manifesto in Fifteen Suggestions") שיצא לאור ב-2017 הוא עיבוד לתכתובת אימיילים אישיים שכתבה אדיצ'יה בתגובה לחברתה, דג'יוולי, שביקשה את עצתה של אדיצ'יה כיצד לגדל את בתה הפמיניסטית.
המפקדת
המפקדת היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגת דרמה קומית בכאן 11, שעלתה לשידור ב-15 באפריל 2021. את הסדרה יצרו עטרה פריש (שגם ביימה) וניר ברגר, והיא מבוססת באופן רופף על סרטה הקצר ועטור הפרסים של פריש, "מכתב אהבה למ"מ שלי". בעונתה הראשונה התמקדה הסדרה באתגרי הפיקוד על מחלקה של טירוניות מקא"ם (בסדרה: "חיילות איתן"), וצולמה בבית ספר תיכון נטוש באזור רמלה-לוד, שעוצב מחדש כבסיס צבאי . רוב הדמויות המרכזיות בסדרה הן נשים צעירות, מפקדות וחיילות, והיא בוחנת את מערכות היחסים ביניהן בצל אינטרסים אישיים ומקצועיים.
העונה השנייה עלתה לשידור ב-19 באוקטובר 2022 והסתיימה ב-20 בנובמבר 2022.
ב-20 בנובמבר 2022, הודיע תאגיד השידור כי תופק עונה שלישית לסדרה.
ב-2 ביוני 2023 עלו לשידור בנטפליקס עונות 1-2.
עונה 1
העלילה מתרחשת בפלוגת געש של בסיס הטירונים הבדיוני "ארז", השייך למערך מגל. הדמות המרכזית, נועה לויתן (אלונה סער) היא קצינת חמ"ל קפדנית בדרגת סג"ם, שלא עברה השלמה חילית בעקבות ציון סוציומטרי נמוך. בשל פציעת מפקדת מחלקה נערצת (המ"מ סאלי, תימור כהן) ביום קליטת טירוניות חדשות, היא ממונה להחליפה בלית ברירה. הסגל תחת פיקודה מורכב מסמלת (מיה לנדסמן) ושלוש מ"כיות, הקשורות מאוד לקודמתה בתפקיד.
המחזור אותו מקבלת נועה הוא מחזור גיוס מאתגר במיוחד: עליה ועל צוותה להכשיר קבוצת טירוניות בעלות צרכים מיוחדים - "חיילות איתן", אשר מתקשות לקבל את חוקי המשמעת ואת מרות המפקדות.  . במהלך הטירונות המפקדות נתקלות בקשיים רבים, ומתמודדות עם הפרות משמעת, גניבות, הפרת השילוב הראוי, שקרים, ועוד. המ"פ כפיר (דור הררי) מביע תסכול רב מתפקודה של נועה, שמנסה להוכיח את עצמה.
העונה הראשונה של הסדרה מסתיימת בפיזורן של החיילות לשירותן הסדיר בתום הטירונות.
עונה 2
בעונה השנייה המחלקה של נועה מקבלת מחזור עתודאים. ספיר כהן, סמלת המחלקה מועברת לפלוגה אחרת. את מקומה של המ"כית ערבה תופס רב"ט מייקי ולפלוגה נכנסת לראשונה סמ"פ טולי (נועם לוגסי) שלוקחת את מושכות הניהול למורת רוחה של המ"מ נועה והמ"פ כפיר. בניסיון לתקן את הרושם השלילי שהיא וצוותה הותירו על סגל הפיקוד, היא מעבירה למחלקה שלה את האחיין של מפקדת הבסיס, הלל אדירי, אשר מתקשה להשתלב בה.
מחלקת הטירונים נבחרת לשמש פיילוט למודל חדש בשם "טירונות 2025", אותו מטמיעה סמ"פ טולי. במהלך המחזור סגל המחלקה מתמודד עם דילמות הפיקודיות של עמידה במשימה והטמעת נהלים חדשים אל מול קרבות אגו בתוך הפלוגה.
ביקורת
הסדרה זכתה בעיקר לביקורת חיובית, המשבחת שילוב בקאסט של שחקנים לא מפורסמים, את הדמויות ועל כך שהיא לא מנסה להעביר מסרים וביקורת על תפקוד הצבא, אלא מתמקדת ביחסי אנוש. השחקנית הראשית, אלונה סער הוגדרה כ"התגלית הכי נכונה של התקופה" על ידי מאקו, שהשווה את הסדרה לסרט ישראלי עם נושא דומה, "אפס ביחסי אנוש".
במקביל, זכתה הסדרה לביקורת על הדרך בה הציגה "חיילות איתן" באופן מבייש, וחיזקה את הסטיגמה השלילית כנגדן.
פרסים ומועמדויות
בטקס פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2021 לסדרה היו 16 מועמדויות ב-14 קטגוריות, מתוכן זכתה בעשרה פרסים, בהם פרסי הדרמה הקומית הטובה ביותר, הבימוי הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר, השחקנית הראשית הטובה ביותר (אלונה סער) ושחקנית המשנה הטובה ביותר (מיה לנדסמן).
אחד על אחד (סדרת טלוויזיה)
אחד על אחד היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגת דרמה שעלתה לשידור בערוץ כאן 11 ב-21 בדצמבר 2020. הסדרה בכיכובו של תומר קאפון, זכתה לשבחים רבים בקרב מבקרי הטלוויזיה באתרים השונים ולנתוני צפייה מרשימים.
הסדרה בת 10 הפרקים נכתבה ובוימה על ידי מתן יאיר.
תקציר העלילה
מוטי, מורה בן 28, חווה שורה של אירועים שמשנים את חייו – אמו שהולכת לעולמה, אחיו שיורד מהארץ, אחותו שמתחתנת ועוברת לגור עם בעלה. הוא מרגיש שהתא המשפחתי שלו מתפרק וכדי להתמודד עם קשייו, הוא מתחיל לעסוק במתן שיעורים פרטיים ועוזר לנערים הן בלימודים והן בחיים עצמם ודרך כך הוא מקבל משמעות לחייו. בנוסף לשיעורים הפרטיים, מוטי מתחיל לעבוד בבית קפה, שם הוא פוגש את מעיין, צעירה לקראת נישואין, ומפתח איתה קשר רומנטי.
June Haverly
June Haverly הוא המיני-אלבום השני של הזמר-יוצר האוסטרלי טרוי סיון. המיני-אלבום יצא לאור ב-22 ביוני 2012, בחסותו של טרוי סיון כהוצאה עצמאית, בדומה להוצאת המיני-אלבום הראשון שלו, Dare to Dream.
שם המיני-אלבום מורכב מחודש הולדתו של סיון (יוני), ושם נעוריה של אמו (האוורלי).
רקע והפקה
כל שלושת שירי האלבום נכתבו על ידי טרוי סיון. השיר "June Haverly" הוא שיר הנושא של המיני-אלבום, והוא בדומה ל-"Make You Love Me ו-"She's 22", שיר המכיל בתוכו את סגנון הפופ, שאפיין גם את מיני-אלבומו הקודם, Dare to Dream.
ויטלי דרסליה
ויטַלי דַרַסֵליַה (בגאורגית: ვიტალი დარასელია, ברוסית: Виталий Кухинович Дараселия; 9 באוקטובר 1957 - 13 בדצמבר 1982) היה כדורגלן גאורגי בתקופת ברית המועצות; הוא שיחק בעמדת קשר.
ביוגרפיה
ויטליה דרסליה נולד בשנת 1957 בעיר אוצ'מצ'ירה שבחבל אבחזיה, כאשר גאורגיה הייתה חלק מברית המועצות; קבוצת הבוגרים הראשונה שבה שיחק היא אַמירַני אוֹצַ'מצ'ירֵה, ששיחקה אז בליגה מקומית של גאורגיה הסובייטית; דרסליה הופיע במדיה בעונות 1973 ו-1974.
בשנת 1975 דרסליה החל לשחק בדינמו טביליסי מליגת העל הסובייטית; בשנת 1976 הוא זכה עם הקבוצה בשתי מדליות ארד על מקום שלישי בשתי עונות האליפות הסובייטית, שנערכו באותה שנה; בשנת 1976 הקבוצה זכתה גם בגביע הסובייטי הראשון שלה.
בשנת 1977 דרסליה זכה עם דינמו טביליסי במדליית כסף על סגנות אליפות ברית המועצות, ואילו בשנת 1978 באליפות ברית המועצות השנייה שלה; בשנת 1978 דרסליה הוכר כשחקן השני בטיבו בעונת האליפות הסובייטית - בין אלה ששיחקו בעמדה שלו (כסגן ראשון של אחד מ-11 המצטיינים); בשנה זו הוא גם ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ברית המועצות - במשחק ידידות.
נפש העולם
נפש העולם (בלטינית: Anima mundi) היא מושג בכמה אסכולות פילוסופיות לפיו קיים קשר פנימי מאגד בין כל היצורים החיים בעולם, אשר לו זיקה לעולמנו שבאופנים רבים מזכירה את הזיקה של הנפש לגוף האנושי. אפלטון דבק ברעיון הזה והוא היה מרכיב חשוב ברוב האסכולות הנאופלטוניסטיות:
הסטואים האמינו שזו הכוח החי היחיד הקיים בעולם. קונספציות דומות קיימות גם באסכולות של פילוסופיה מזרחית.
ויטלי דרסליה
ביוגרפיה
מתוך ששת המשחקים של הנבחרת הסובייטית בשנים 1979-1978 במוקדמות אליפות אירופה 1980, דרסליה השתתף בשניים, שנערכו בשנת 1979; באותה שנה הוא זכה עם דינמו טביליסי בגביע ברית המועצות השני שלו; בנוסף, הוא שוב הוכר כשחקן השני בטיבו של עונת האליפות הסובייטית - בין אלה ששיחקו בעמדה שלו.
נפש העולם
ניתן למצוא דמיון לרעיון של "נפש העולם" במחשבותיהם של פילוסופים הרמטים כמו פאראצלסוס, ברוך שפינוזה, גוטפריד לייבניץ, פרידריך שלינג ורבים אחרים.
ויטלי דרסליה
ביוגרפיה
בשנת 1980 דרסליה הגיע עם דינמו טביליסי לגמר נוסף של הגביע הסובייטי, אך הפעם קבוצתו הפסידה במשחק, לשחטאר דונצק; כסגנית אלופה באותה עונה, "שחטאר" קיבלה את הזכות להתמודד בגביע אופ"א, ואילו "דינמו" נשלחה למפעל גביע המחזיקות האירופי; באותה שנה דרסליה הוכר כשחקן השלישי בטיבו של אותה עונת אליפות סובייטית - בין אלה ששיחקו בעמדה שלו (כסגן שני של אחד מ-11 המצטיינים); בנוסף, הוא זכה בתואר אמן ספורט ברמה בינלאומית של ברית המועצות.
נפש העולם
המונח בספרות ובקולנוע
ניתן למצוא דמיון לרעיון של "נפש העולם" גם ביצירות ספרותיות וקולנועיות שונות. למשל:
ויטלי דרסליה
ביוגרפיה
בשנים 1981-1980 דרסליה השתתף במשחקיה של דינמו טביליסי בגביע אירופה למחזיקות הגביע; ב-13 במאי 1981 הוא הבקיע את שער הניצחון במשחק הגמר מול קארל צייס יינה ממזרח גרמניה; שערו בדקה ה-86 קבע את התוצאה 1:2 לטובת "דינמו", שזכתה בגביע האירופי.
בשנת 1981 דרסליה גם השתתף בחמישה מתוך ששת המשחקים של נבחרת ברית המועצות בכדורגל במוקדמות מונדיאל 1982 (מול טורקיה, ווילס וצ'כוסלובקיה); הוא הבקיע שער באחד המשחקים האלה; באותה שנה דרסליה זכה עם דינמו טביליסי במדליית הארד השלישית שלו על מקום שלישי בליגת העל הסובייטית; הוא גם נכלל ברשימת 11 המצטיינים של אותה עונת אליפות - כשחקן המצטיין בעמדה שלו; בנוסף, הוא זכה בתואר אמן ספורט נכבד של ברית המועצות.
במונדיאל 1982 בספרד, דרסליה השתתף בארבעה מתוך חמשת המשחקים של נבחרת ברית המועצות: בשלב הבתים הראשון הוא שיחק בשני משחקים (מול ברזיל וניו זילנד) משלושה, ואילו בשלב הבתים השני הופיע בשני המשחקים; המשחק האחרון של הנבחרת הסובייטית בשלב הבתים השני, ובמונדיאל בכלל - מול פולין - היה גם משחקו האחרון של דרסליה בנבחרת זו; בסך הכול, הוא הופיע במדיה ב-22 משחקים והבקיע שלושה שערים לזכותה.
בשנת 1982, בעונת האליפות האחרונה בקריירת המשחק של דרסליה, דינמו טביליסי סיימה במקום הרביעי בליגת העל הסובייטית (ספרטק מוסקבה זכתה במקום השלישי בזכות הפרש שערים עדיף); דרסליה הוכר כשחקן השלישי בטיבו של אותה עונת אליפות - בין אלה ששיחקו בעמדה שלו (כסגן שני של אחד מ-11 המצטיינים); בסך הכול, הוא הופיע במדי "דינמו" ב-192 משחקים והבקיע 26 שערים לזכותה.
ויטלי דרסליה נהרג בדצמבר 1982 בתאונת דרכים; הוא נקבר בעיר הולדתו - אוצ'מצ'ירה; האצטדיון שבעיר נקרא על שמו.
דרסליה היה נשוי ואב לילד; אלמנתו התחתנה שנתיים אחרי האסון; בנו (אף הוא קרוי ויטלי דרסליה) הפך לכדורגלן. בשנים 1997 - 2008 הוא שיחק כקשר בקבוצות: דינמו טביליסי, צסק"א קייב, ספרטק ולדיקווקז ובנבחרת גאורגיה.
תארים ופרסים
נבחרת ברית המועצות דינמו טביליסי
אישיים
יחסי מלזיה–שווייץ
יחסי מלזיה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין פדרציית מלזיה בין הקונפדרציה השווייצרית. למלזיה ישנה שגרירות בברן, ולשווייץ קיימת שגרירות בקואלה לומפור.
היסטוריה
במאה ה-19 חברות שווייצריות החלו להגדיר פעילות במלזיה והיחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו בשנת 1963.
יחסים כלכליים
שווייץ שומרת על קשרים טובים בתוך השדה החינוכי המלזי ותומכת בפרויקטים לשמירה על יערות הגשם במלזיה וניהול בר קיימא שלהם. חברות שווייצריות רבות פועלות במלזיה. במלזיה מתגוררים כ-800 אזרחים שווייצרים ונחתמו למען תנאיהם הסכמים כגון הימנעות ממס, מניעת כפל מס ועוד. מאכלים שווייצרים רבים כגון השוקולד המיוצר בשווייץ והיוגורטים הם מאכלים נחשבים ויקרים בשוק המלזי.
ביקור האפיפיור יוחנן פאולוס השני בפולין (1979)
ביקור האפיפיור יוחנן פאולוס השני בפולין נערך מ-2 ביוני עד 10 ביוני 1979. היה זה הביקור הראשון של אפיפיור במדינה קומוניסטית, וככזה, נחשב לפורץ דרך ואף למחולל השינויים הדמוקרטיים שהחלו בפולין ובמדינות מזרח אירופה בשנים שלאחר הביקור.
משמעות הביקור
כאמור, ביקורו בפולין היה הביקור הראשון של אפיפיור בארץ קומוניסטית, ובשל מוצאו והתקדים שבבחירתו היה בו משום שובו של מנצח למולדתו.
הביקור אף בא בעיצומן של שנים סוערות בפולין על רקע אי שביעות רצון של הציבור מהמצב הכלכלי במדינה ומהשלטון הטוטליטרי בה. שליטי פולין ובעיקר ברית המועצות חששו מאוד מביקור זה, שכן היה בו כדי לחזק את מעמדה של הכנסייה הקתולית במדינה; יתירה מזאת, היה בו כדי להציב – והוא אכן הציב את יוחנן פאולוס השני כמנהיג דה פקטו של פולין, כבעל בסיס כוח עצמאי בזכות התמיכה העממית בו, כשהוא מוגן כמובן בשל כהונתו הרמה ממעשי תגמול מצד המשטר. ככאלו, איימו האפיפיור וביקורו על ההגמוניה השלטונית המלאה של המפלגה הקומוניסטית בארץ זו. מנהיג ברית המועצות ליאוניד ברז'נייב ביקש למנוע את הביקור, אך מנהיג פולין אדוורד גרק לא ראה אפשרות לעשות זאת. השלטון הקומוניסטי בראשותו אף ראה בביקור הזדמנות להראות לציבור כי הביקור איננו מקפח מיכולתו לשלוט במדינה. עם זאת, השלטון עשה מאמץ להביא להגבלת מספר המשתתפים באירועי הביקור.
לדעת ההיסטוריון ג'ון לואיס גדיס (John Lewis Gaddis) היה הביקור אחד הגורמים שסייעו להקמת ארגון סולידריות בפולין בשנת 1980 וככזה שהחל את התהליך שהביא בסופו של דבר לקריסת המשטרים הקומוניסטיים במזרח אירופה.
הביקור
האפיפיור החל את ביקורו בוורשה בירת פולין. הוא הגיע בטיסה לנמל התעופה של העיר וברדתו מהמטוס כרע ברך ונישק את אדמת פולין. בין מקבלי פניו שם נמנו יושב ראש מועצת המדינה הנריק יבלונסקי וראש הכנסייה הקתולית במדינה הקרדינל וישינסקי.
מנמל התעופה נסע האפיפיור לתוך העיר כשהוא חולף על פני קהל מריע שמנה כשני מיליון איש. הוא ביקר בקתדרלת יוחנן הקדוש ובהמשך פגש את אדוורד גרק בארמון בלוודר (Belweder); גרק כינה אותו "הבן הגדול של האומה הפולנית". אחר הצהריים ביום הביקור הראשון ערך האפיפיור מיסה בכיכר הניצחון שבמרכז ורשה, שבה נכחו על פי הערכה כרבע מיליון בני אדם. במהלך האירוע גם נשא האפיפיור נאום.
בהמשך ביקר האפיפיור בעיר גנייזנו, מושב ראש הכנסייה הקתולית בפולין, ובעיר הצליינות צ'נסטוחובה, אחד מסמלי עצמאות הכנסייה בפולין. כמו כן ביקר (פעמיים) בקרקוב, עיר הבירה של פולין לשעבר, שבה שימש כארכיבישוף, בקלוואריה זבז'ידובסקה, בוודוביצה (עיר הולדתו), בנובי טארג, וכן באושוויינצ'ים. באחרונה ביקר במחנה אושוויץ I וקיים מיסה המונית בשטח מחנה אושוויץ-בירקנאו.
על פי הערכה, רבע מאוכלוסיית פולין השתתפה באירועים שערך האפיפיור.
יוחנן פאולוס השני ביקר בפולין שמונה פעמים נוספות במהלך שנות כהונתו.
נוצרים בארצות הברית
נוצרים בארצות הברית הם העם הדבק בנצרות המתגורר בארצות הברית, ומהווה (לפי מחקרים) 65% מכלל האוכלוסייה בארצות הברית, כאשר הנצרות הפרוטסטנטית היא הזרם המוביל (מעל 230 מיליון מאמינים). לשם השוואה, היהדות והאסלאם מהוות כ-2% מאוכלוסיית ארצות הברית והאתאיזם מהווה 5%. הנוצרים בארצות הברית הם (ברובם) במקור נוצרים אירופאיים.
הזרם הנוצרי המוביל לאחר הנצרות הפרוטסנטית, הוא הנצרות הקתולית, שלה מעל 75 מיליון מאמינים ברחבי ארצות הברית. בעקבות כך, ארצות הברית היא המדינה שאוכלוסיותה מונה הכי הרבה נוצרים.
היסטוריה
בשנת 1525, עלתה קבוצה מספרד לאמריקה, והקימה מלכות משנה באמריקה בשם "מלכות המשנה של ספרד החדשה" (שמספר שנים לאחר מכן התפלגה לשמונה ערים; סנטה פה, ניו מקסיקו, סן אנטוניו, טוסון, סן דייגו, לוס אנג'לס וסן פרנסיסקו). במלכות המשנה הספרדית, הדת הרשמית הייתה נצרות קתולית, והשלטון הספרדי אף עודד ילידים אמריקאיים להמיר את דתם לנצרות.
בשנת 1611, אי אמריקאי בשם מנהטן נחקר על ידי חוקרי ארצות אירופאיים אדריאן בלוק והנדריק כריסטיאנסז. המחקר הסתיים ב-1614, כאשר בלוק וכריסטיאנסז הכריזו על האי כראוי למחיה. לאחר תכנון בן 10 שנים בהולנד, בשנת 1624, עלתה קבוצה נוצרית מהולנד למנהטן, ושם הם הקימו מושבה בשם "הולנד החדשה", אחד האירועים ההיסטוריים החשובים ביותר בתולדות ניו יורק. ארבע שנים לאחר מכן, הם הקימו שם כנסייה פרוטסטנטית בשם "הכנסייה הרפורמית ההולנדית", ובכך הפכו את הנצרות הפרוטסטנטית לדת הרשמית של הולנד החדשה.
לאחר תכנון בן עשר שנים בשוודיה, שוודיה החליטה לחקות את המהלך וקבוצה נוצרית עלתה משוודיה לאמריקה, שם הקימה מושבה בשם "שוודיה החדשה", והקימו שם כנסייה נוצרית בשם "כנסיית שוודיה", ובכך הפכו את הנצרות לדת הרשמית במושבה.
ב 1664, כבשה הממלכה המאוחדת, את הולנד החדשה ושינתה, באופן לא רשמי, את שמה ל "יורק החדשה (ניו יורק)", על שם העיר יורק הבריטית. הכיבוש הפך רשמי לאחר שבריטניה ניצחה במלחמה האנגלו-הולנדית השנייה. גם אחר כך, הדת הרשמית באזור נשארה הנצרות.
במאה ה-18, החלה ההשתלטות האמריקאית על האזורים והקמת הפדרציה ארצות הברית, אך אף על כך, האזרחים האירופאיים המשיכו להתגורר באזור והיוו את רוב האוכלוסייה של הפדרציה, והדת הנוצרית נשארה הדת הרשמית, ואפילו הפכה לדת הרשמית של כל ארצות הברית.
מאז המאה ה-19, החלו הגעות רבות של מספר דתות אך במשך יותר מ 300 שנים, הנצרות עדיין מחזיקה בתואר הדת המובילה בארצות הברית. כיום, הנוצרים המתגוררים בארצות הברית הם הצאצאים של הנוצרים האירופאיים שהיגרו לאמריקה מאירופה במאה ה-16.
בארץ עתיקה
בארץ עתיקה (באנגלית: In An Ancient Land) מאת אמיטאב גוש הוא ספר אנתרופולוגי והיסטורי הכתוב בגוף ראשון. הספר חוקר תמורות, עם חלוף תקופות ההיסטוריה, של סובלנות דתית, אתנית ולאומית.
תקציר הספר
בעודו סטודנט באוקספורד, נתקל גוש במספר רשמים על סוחר יהודי בן המאה ה-12 ועבדו ההודי בהודו. גוש לא ידע עד אז על יהודים שחיו בהודו בתקופה זו, וסוקרן מאוד. לאחר שלמד ערבית, נרשם גוש ללימודים באוניברסיטת אלכסנדריה שבקהיר, ופרופסור שם ארגן לו מגורים בכפר עני בסביבה.
נושאים
דרך שילוב שני הסיפורים, מנסה גוש לבחון את נקודות הדמיון והשוני של יחסה של חברה לשונים ממנה: יחסו של כפר המצרי בשנות השמונים אליו, היחס בהודו של המאה ה-12 למיעוטים אתניים, יחס היהודים לעמים אחרים, הלאומנות הערבית וההינדית בעת החדשה, ועוד.
תרגום לעברית
הספר תרגום לעברית על ידי עדי גינצבורג-הירש ויצא לאור בשנת 2006 בהוצאת חרגול.
אדריאנה סווק
אדריאנה סווק (בפולנית: Adrianna Sułek; נולדה ב-3 באפריל 1999) היא אתלטית פולניה, סגנית אליפות אירופה (מינכן 2022) בקרב שבע, סגנית אלופת העולם באולם (בלגרד 2022) וסגנית אלופת אירופה באולם (איסטנבול 2023) בקרב חמש.
ביוגרפיה
סווק נולדה בבידגושץ' שבפולין.
2019
באליפות אירופה עד גיל 23 שנערכה ביולי ביבלה, שוודיה סיימה במקום שישי בקרב שבע בתוצאה של 5,949 נקודות.
2021
באליפות אירופה באולם שנערכה במרץ בטורון, פולין סיימה במקום תשיעי בקרב חמש בתוצאה של 4,231 נקודות.
אלופת אירופה עד גיל 23
באליפות אירופה עד גיל 23 שנערכה ביולי בטאלין, אסטוניה זכתה במדליית זהב בקרב שבע בתוצאה של 6,305 נקודות, לפני קלאודיה קונטה מספרד (6,186 נקודות) והולי מילס מהממלכה המאוחדת (6,095 נקודות).
אולימפיאדת טוקיו
באולימפיאדת טוקיו שנערכה באוגוסט היא סיימה במקום 16 בקרב שבע בתוצאה של 6,164 נקודות.
סגנית אלופת העולם באולם
באליפות העולם באולם שנערכה במרץ בבלגרד, סרביה זכתה במדליית כסף בקרב חמש בשיא לאומי חדש של 4,851 נקודות, אחרי נור וידטס מבלגיה (4,929 נקודות) ולפני קנדל ויליאמס מארצות הברית (4,680 נקודות).
מקום רביעי באליפות העולם
באליפות העולם שנערכה ביולי ביוג'ין, אורגון, ארצות הברית סיימה במקום רביעי בקרב שבע בשיא לאומי חדש של 6,672 נקודות.
סגנית אלופת אירופה
באליפות אירופה שנערכה בחודש אוגוסט במינכן שבגרמניה זכתה סווק במדליית כסף בקרב שבע בתוצאה של 6,532 נקודות, אחרי נפיסטו ת'יאם [בלגיה (6,628 נקודות) ולפני אניק קאלין משווייץ (6,515 נקודות).
סגנית אלופת אירופה באולם
באליפות אירופה באולם שנערכה במרץ באיסטנבול, טורקיה זכתה במדליית כסף בקרב חמש בשיא אישי חדש של 5,014 נקודות, אחרי נפיסטו ת'יאם (5,055 נקודות) ולפני נור וידטס מבלגיה (4,832 נקודות).
המושבה האחרונה
המושבה האחרונה (באנגלית: The Last Colony) הוא רומן מסוגת המדע הבדיוני הצבאי, מאת הסופר האמריקאי ג'ון סקאלזי, אשר יצא לאור באנגלית בשנת 2007. זהו הספר השלישי בסאגה שמונה נכון להיום שישה ספרים ושלושה סיפורים.
תקציר
העלילה מתרחש בחלל בעתיד, ומסופרת מנקודת מבטו של ג'ון פרי, חייל לשעבר בצה"מ (צבא הגנת המושבות) אשר מגן על מושבות אנושיות בחלל, שלאחר פרישתו משירות עבר עם זוגתו ג'יין סייגן ועם בתו המאומצת זואי למושבות.
עלילה
ג'ון פרי מצא לבסוף פינה של שקט ושלווה ביקום אלים, והוא חי בשקט עם אשתו ג'יין ובתם זואי במושבה אנושית אחת מני רבות. אלה חיים טובים, אך משהו עדיין חסר בהם. כאשר ג'ון וג'יין מתבקשים להנהיג התיישבות חדשה, הוא שמח על ההזדמנות לחקור שוב את היקום.
אבל פרי מגלה במהרה ששום דבר אינו כפי שהוא נראה. הוא והמושבה החדשה הם רק כלים במשחקי מלחמה ודיפלומטיה בין איחוד המושבות האנושי ובין ברית חדשה של חייזרים, שנראית בלתי מנוצחת ומטרתה להפסיק בכלל את ההתיישבות האנושית.
למען הישרדותם הוא חייב לחשוף את מארג השקרים וחצאי האמיתות שנתווה סביבו – כדי למנוע מלחמה כוללת המאיימת להפוך את המושבה שבהנהגתו למושבה האחרונה של המין האנושי.
גביע קפריסין
גביע קפריסין הוא טורניר בינלאומי שנתי בתחום כדורגל הנשים. הטורניר מתקיים מדי שנה מאז שנת 2008 ברחבי קפריסין, ומאורגן על ידי ההתאחדות הכדורגל הפינית מאז 2016. אף על פי שהטורניר נערך במדינתה, נבחרת קפריסין מעולם לא לקחה בו חלק. מאז הקמתו מתקיים הטורניר במקביל לגביע אלגארבה.
בטורניר משתתפות נבחרות נשים מכל העולם, וחמש נבחרות זכו בו עד כה - אוסטריה, אנגליה, ספרד, צרפת, קנדה ושווייץ. קנדה היא הנבחרת המצליחה ביותר בתולדות הגביע, כשלזכותה שלוש זכיות, ארבע סגנויות ו-25 ניצחונות. בנוסף, חלוצת הנבחרת, כריסטין סינקלייר, היא מלכת ההופעות והשערים של הטורניר בכל הזמנים, עם 30 משחקים ו-17 שערים.
פורמט הגביע
הנבחרות מחולקות לשלושה בתים, כאשר הבית השלישי נוסף ב-2011 ואליו נכנסות הנבחרות המדורגות נמוך יותר. לאחר שכל משחקי שלב הבתים מסתיימים, מתקיימים משחקים נוספים שעל פיהם נקבע הדירוג לפי השיטה הבאה:
קהילת יהודי כרתים
קהילת יהודי כרתים הייתה קהילה יהודית באי כרתים שביוון. תחילתה מתוארכת למאה השלישית לפנה"ס. הקהילה התקיימה עד לשנת 1968, אז עזבו אחרוני היהודים את המקום. הקהילה הייתה בבסיסה מורכבת מיהודים רומניוטים שאליהם נוספו בהמשך יהודים אשכנזים, ספרדים ויהודי ארצות המזרח.
היסטוריה
קיימת מסורת הסוברת כי הקהילה היהודית בכרתים הם צאצאי שבט זבולון, שעברו לאי בימי בית המקדש הראשון.
התקופה היוונית
כבר בספר יואל מוזכרים יהודים שגלו ליוון –.
ראשוני היהודים בכרתים הגיעו ככל הנראה ממצרים ומארץ ישראל בתקופת מרד המכבים במאה השלישית לפני הספירה. הקהילה התמקמה בעיר גורטונה שהייתה העיר הגדולה באי בתקופה ההלניסטית.
הקהילה בגורטונה אף מוזכרת בספר מכבים א' (בערך 142 לפנה"ס) :
רוב יהודי הקהילה היו מתייוונים ואמצו את התרבות היוונית. בכתובות שנמצאו במקסנוי וקיסאמוס אף מוזכרת "סופיה מגורטינה, זקנה ומנהיגה של בית הכנסת". העובדה שהייתה אישה בהנהגת הקהילה מעידה גם היא על אופי יהודי התפוצות באימפריה היוונית.
באי גם נמצאו כתובות המעידות על המצאות שומרונים כבר במאה השלישית לפנה"ס, מה שמחזק את ההנחה שכבר אז היו יהודים באי.
התקופה הרומית והביזנטית הקדומה
גם בספר חיי יוסף, מספר יוספוס פלביוס כי אשתו השנייה באה מהאי כרתים.
בתקופת הקיסר הרומי תיאודוסיוס השני, האימפריה הרומית קיבלה את הנצרות והחלה רדיפת יהודים במרחביה. הוטלו הגבלות על בניית בתי כנסת ונסגרו בתי מדרש.
משה מכרתים
בערך בשנת 440 הכריז משיח שקר בשם משה כי יגאל את היהודים היושבים בכרתים מעול הנוצרים, יוליך אותם לארץ ישראל ויכונן שם את ממלכת ישראל מחדש. המוני יהודים האמינו בו, הפקירו את בתיהם ורכושם ויצאו בחג הפסח לכיוון הארץ. משהגיעו לצוק שהתנשא מעל הים, הורה להם משה לקפוץ אל המים והבטיח שהים יבקע כמו ים סוף ביציאת מצרים. רבים קפצו ונספו בים. מקצת מהקופצים ניצלו בידי דייגים וספנים יוונים. סוקרטס מקונסטנטינופול שמגולל בספרו את הסיפור, טען כי כל הניצולים התנצרו וכי משה נעלם. יש הטוענים כי טבע בים ויש שטוענים שברח.
גם לאחר נפילת האימפריה הרומית, חלקה המזרחית נשאר ונקרא בשם האימפריה הביזנטית, תושבי האימפריה קראו לעצמם רומאים וכך התגלגל הביטוי רומניוטים ליהודי האימפריה. בתקופה זו, כרתים הייתה אחת מ -476 המחוזות של האימפריה הביזנטית, מקום מושבה של הכנסייה היוונית האורתודוקסית. כרתים נותרה חלק מאימפריה זו עד הפלישה הערבית לאי כחמש מאות שנים מאוחר יותר.
התקופה המוסלמית
בשנת 824 נכבש האי בידי המוסלמים. העדויות מתקופה זו אינן רבות, אך סביר להניח שהיהודים היו פעילים בערים המרכזיות כמו קודם לתקופה זו ואחריה.
התקופה הביזנטית השנייה
בשנת 904 נכבש האי כרתים בשנית על ידי הביזנטים. בתקופה הבאה אחריה, התקופה הווניציאנית, ישנן עדויות רבות ועשירות על הקהילה היהודית מה שמוביל להנחה סבירה שגם תחת האימפריה הביזנטית הקהילה המשיכה לשגשג.
התקופה הווניציאנית
בתקופה הווניציאנית, על היהודים הוטלו הגבלות רבות והם נדרשו להתגורר בגטאות או ברבעים נפרדים שנקראו "זודקה" שהיו נעולים בלילה. ההגבלות כללו, סימון היהודים בטלאי או כובע צהוב, נאסר על יהודים לאכול, לשתות או להמר בבתי מרזח בבעלות נוצרית ולהעסיק נוצרים בעבודתם ובמשק ביתם. כמו כן, בתיהם של רוב היהודים סומנו על מנת להבדילם מהאוכלוסייה האחרת בעיר. בתחילה, עסקו היהודים בעיקר בייצור יינות וגבינות, גידול אתרוגים כשרים וגידול דגן. לאחר שנחקקו חוקים המגבילים יהודים ברכישת אדמה, עברו הרבה יהודים לעסוק בהלוואת כספים, מסחר במשי, מתכות, צבעים ועור. יהודים גם עבדו כחנוונים ובעלי מלאכה. כמו כן, יהודים הודרו מהשתתפות באסיפות מקומיות ומגעם נחשב "מטמא" כבמקומות אחרים בעולם הנוצרי באותה התקופה.
יהודים גם עסקו במקצועות אינטלקטואלים כדוגמת פילוסופיה ותאולוגיה. יהודי מפורסם באותו הזמן היה הרב יוסף שלמה דלמדיגו (היש"ר מקנדיאה), שהיה רב, פילוסוף, רופא, מתמטיקאי ואסטרונום.
למרות החוקים נגד היהודים, באותה תקופה גדלה האוכלוסייה היהודית בעקבות הגירה מחצי האי האיברי לאחר גירוש היהודים משם בשנת 1492. היהודים גם נהנו מאוטונומיה מסוימת שעדות לה ניתן למצוא בקובץ תקנות קנדיאה שקובץ במאה ה16 על ידי רבי אליהו קפשאלי, שהיה ראש הקהילה בקנדיאה בשנים 1523–1527 וגם רבה הראשי מ-1518 עד למותו ב-1555.
בשנת 2005 תוך שיתוף פעולה בין קתדרת סלוניקי להיסטוריה ותרבות של יהודי יוון והמרכז לחקר התפוצות ע"ש גולדשטיין-גורן, הוחל במחקר מעמיק על חיי היהודים בכרתים בתקופה הוונציאנית.
התקופה העות'ומאנית
בשנת 1645 החלה כבישת האי בידי האימפריה העות'ומאנית שהסתיימה ב-1669. בתקופה העות'ומאנית מעמד הנוצרים ירד מאוד והעות'ומאנים אף הקימו מסגדים במקום כנסיות קיימות. נוצרים רבים התאסלמו על מנת לשמור על מעמדם והכלכלה בעיר התרסקה והגיעה למצב של חיים חקלאיים כמעט ללא כלכלה מודרנית, בהמשך הכלכלה השתפרה מעט עם תחילת הייצוא החקלאי מהאי. למרות זאת, העות'ומאנים החזירו לראשונה זה מאות שנים את הכנסייה היוונית האורתודוקסית על מנת לצבור שליטה בקרב המקומיים.
היהודים באותה תקופה, היו במעין מעמד ביניים בין המוסלמים לנוצרים. הדבר יצר לחץ על האוכלוסייה היהודית ויחד עם קושי כלכלי יהודים רבים החלו להגר מהאי – בשנת 1817 התגוררו באי 150 משפחות שהתחלקו בין הרקליון לחניה, בשנת 1858 היו באי 907 יהודים, אך בשנת 1881 נותרו באי 647 יהודים בלבד, רובם התגוררו בחניה. משפחות יהודיות מיוחסות ועשירות רבות עברו לוונציה ולמקומות אחרים באיטליה ולמובלעות ים-תיכוניות אחרות כמו גיברלטר, איסטנבול וסלוניקי.
בשנת 1913 סופח האי רשמית ליוון ורוב היהודים עזבו אותו והגרו בעיקר למצרים, טורקיה, צרפת וארצות הברית.
השואה
ערב המלחמה מנתה הקהילה היהודית 284 איש.
במהלך הקרבות על יוון, הצבא היווני והמלך נמלטו לכרתים. רוב כוחות הבריטים (42,000 מתוך 58,000) הובאו מיוון על מנת להפוך את כרתים למעוז לוחם. התוכנית לא הוגשמה בעקבות התקפה כבדה של הגרמנים מן האוויר ב-20 במאי 1941 ולאחר קרבות עזים נפל האי לידי הגרמנים. חיילים בריטיים רבים נפלו בשבי במערכה ובהם מספר רב של חיילים יהודים מארץ-ישראל.
במאי 1944 מרוכזים 276 יהודי כרתים, ומועמסים על האונייה "טאנאיס" בדרכם לנמל פיראוס ומשם לאושוויץ. אלא, שמשחתת בריטית, מטביעה באמצעות שני טילי טורפדו את האונייה על כל ה"מטען היהודי" שבה, מאחר שחשבה שמדובר בספינה גרמנית. כל יהודי כרתים טבעו בלב ים. לפי גרסה אחרת, אנשי הצוות ירדו מהספינה וטיבעו אותה על אנשיה.
לאחר השואה
בית הכנסת "עץ החיים" הופצץ במלחמת העולם השנייה ועמד שומם 50 שנה עד ששוקם בשנת 1995 על ידי ניקוס סטברולאקיס (אמן וסופר יווני). בית הכנסת נחנך מחדש באופן רשמי ב-10 באוקטובר 1999 בהשתתפות נציגים מהקהילות היהודיות של יוון. מבנה בית הכנסת משמש בתור מוזיאון לקהילה היהודית ומאז 2010 מופעל על ידי עמותה ללא מטרות רווח.
נסיכות הונגריה העליונה
נסיכות הונגריה העליונה (בהונגרית: Felső-Magyarországi Fejedelemség; בטורקית עות'מאנית: او رتا ماجار, באותיות לטיניות: Orta Macâr, הונגריה התיכונה) הייתה מדינת וסאלים עות'מאנית קצרת מועד שנשלטה על ידי אימרה תקיי.
רקע כללי
לאחר שנחתם הסכם השלום של ואשוואר ב-1664, הנאמנות שחשו ההונגרים כלפי השושלת ההבסבורגית הייתה בדעיכה. האצולה ההונגרית לא הייתה מרוצה מסירובו של הקיסר לאופולד הראשון לנצל את הניצחון בקרב סנט גוטהארד כדי לשחרר יותר מאדמות הונגריה מהעות'מאנים, והממשל הקיסרי של הונגריה שלאחר מכן נתפס כפועל נגד האינטרסים של האצולה ההונגרית. בשנת 1671 סוכל מרד בהצלחה. עם זאת, שנה לאחר מכן הוביל מיהאי טלקי מרד מוצלח יותר. בשנת 1673 מינה הקיסר את יוהאן קספר פון אמפרינגן, המאסטר הטבטוני כמושל של הונגריה המלכותית, מה שגרם לתקיפה קשה נגד אצילים ופרוטסטנטים לא נאמנים, שהגביר עוד יותר את הטינה של האצולה ההונגרית נגד ההבסבורגים. בשנת 1680 הפך אימרה תקיי לדמות המובילה של המרד, שהתחיל להיות נתמך ונתמך על ידי המדינה העות'מאנית ונסיכות טרנסילבניה.
הקמה והיסטוריה מאוחרת יותר
הנסיכות הוקמה ב-19 בנובמבר 1682. המדינה הסכימה לשלם 20,000 מטבעות זהב לעות'מאנים מדי שנה. בשנת 1685 הובס תקיי ב-Eperjes (היום Prešov) והטורקים כלאו אותו בגלל המשא ומתן הקודם שלו עם לאופולד ולכן ממלכתו חדלה להתקיים.
אליס גי-בלאשה
אליס גי-בלאשה (בצרפתית: Alice Guy-Blaché; 1 ביולי 1873 – 24 במרץ 1968) הייתה יוצרת סרטים צרפתייה. היא הייתה הבמאית האישה הראשונה בתעשיית הראינוע והקולנוע וכנראה הראשונה שיצרה סרט עלילתי: "פיית הכרוב" (1896). הוא צולם פעמים אחדות, ומשך גרסתו הארוכה ביותר היה 4 דקות. במהלך קריירת יצירת הסרטים החלוצית שלה, שנמשכה 24 שנים, גי ביימה, הפיקה, כתבה ולקחה חלק ביצירתם של יותר מ-700 סרטים.
קורות חייה
בשנת 1873 גרה אמה של גי בסנטיאגו דה צ'ילה, וכשהייתה בהריון היגרה לפריז, שם ילדה את גי, שגידלו אותה סביה עד גיל 4. בשנת 1877 חזרו גי ואמה לצ'ילה, של פגשה גי את אביה לראשונה. בשנת 1879 שבה גי יחד עם אביה לצרפת שם למדה בפנימייה יחד עם שתיים מאחיותיה. בשנים בהן למדה גי בפנימייה רשת חנויות הספרים שהייתה בבעלות אביה פשטה את הרגל. עקב כך נאלץ אביה להעבירה לפנימייה זולה יותר. בזמן שלמדה בפנימייה החדשה נפטרו אביה ואחיה. לאחר מות אביה למדה גי הקלדה ובשנת 1893 החלה לעבוד כמזכירה בחברת לכה.
חברת גומון
גי נחשבת לאחת הראשונות שיצרו קולנוע נרטיבי. בשנים 1902–1906 יצרה סרטי סאונד מסונכרן רבים עבור מערכת הכרונופון של גומון. הסרטים נוצרו בתהליך בן שני שלבים: בראשון הוקלט הקול ובשני צולמו שחקנים בעודם מקשיבים לקולות שהושמעו מגלילי שעווה. בהצגה עצמה סונכרנו שתי ההקלטות השונות ויצרו אשליה כאילו היו אלה באמת "סרטים מדברים".
חברת סולקס
בשנת 1907 נישאה גי להרברט בלאשה, עובד נוסף בחברת גומון, והיגרה יחד איתו לקליבלנד, שם ניסה בלאשה לקדם זכיין אמריקאי של מערכת הכרונופון של גומון. בשנת 1910 הקימה חברת הפקה משלה בשם "סולקס", שהייתה חברת ההפקה הגדולה ביותר באמריקה שלפני הוליווד. היא הייתה המנהלת האומנותית של החברה, וביימה רבים מסרטיה. בתוך שנתיים חברת סולקס נהייתה כה משגשגת שגי בנתה אולפן משלה בפורט לי שבניו ג'רזי. מחירו של האולפן נאמד אז בכ-100,000 דולר, סכום המקביל ליותר מ-2 מיליון דולר כיום.
פרסים
בשנת 1953 קיבלה גי את אות לגיון הכבוד, העיטור הלא-צבאי הבכיר ביותר שמוענק בצרפת. ב-16 במרץ 1957 קיבלה את אות הסינמטק הצרפתי.
אלייזה שלזינגר
אלייזה ויי שלזינגר (באנגלית: Iliza Vie Shlesinger; נולדה ב-28 בפברואר 1983) היא קומיקאית, שחקנית, מנחת טלוויזיה ומפיקה בפועל יהודייה-אמריקאית. נודעת בזכות כיכובה בתוכנית מערכונים ובספיישלי סטנד-אפ מבית נטפליקס.
ביוגרפיה
שלזינגר נולדה בניו יורק, ניו יורק שבארצות הברית, להורים יהודים ממוצא אשכנזי. גדלה בדאלאס, טקסס. התחנכה בבית ספר פרטי באדיסון, טקסס.
למדה באוניברסיטת קנזס בשנתה הראשונה. לאחר מכן, עברה לקולג' אמרסון בבוסטון, שם למדה קולנוע וחידדה את מיומנויות הכתיבה והעריכה שלה.
סטנד-אפ
שלזינגר כיכבה ב-6 ספיישלים של סטנד-אפ מבית שירות הסטרימינג של נטפליקס:
ב-2013 "Iliza Shlesinger: War Paint".
ב-2015 "אלייזה שלזינגר: קפוא וחם".
ב-2016 "אלייזה שלזינגר: חיסול ממוקד".
ב-2018 "אלייזה שלזינגר: בת מילניום מבוגרת". לקראת הספיישל צולם גם סרט דוקומנטרי "Iliza Shlesinger: Over & Over" העוקב אחרי שלזינגר ומתעד אותה בהכנות מאחורי הקלעים לקראתו, אך הוא יצא רק כשנה לאחר-מכן.
ב-2019 "אלייזה שלזינגר: חשופה".
ב-2022 "אלייזה שלזינגר: שווה לנצח".
משחק
ב-2013 שיחקה בתור קרול בסרט הדרמה-הקומית "Paradise" ("Lamb of God"), בכיכובם של ג'וליאן האף, ראסל בראנד ואוקטביה ספנסר.
ב-2016 שיחקה, כיכבה, כתבה והפיקה בפועל את המיני-סדרה הקומית "Forever 31" מבית ABCdigital.
ב-2018 שיחקה בתור אוקטובר בסרט הדרמה-הקומית "פתאום משפחה".
ב-2017 שיחקה בפרק בסדרה הקומית "גירלבוס" מבית שירות הסטרימינג של נטפליקס.
ב-2020 שיחקה בתור סיסי בסרט "הצדק של ספנסר". באותה שנה שיחקה בתפקיד משנה בתור אניטה וייס בסרט הדרמה "קרעים של אישה" מבית נטפליקס, בכיכובה של ונסה קירבי. שיחקה בתור ואל בסרט הקומדיה "The Opening Act". כמו כן גילמה את עצמה בפרק בתוכנית המתיחות "שיחות מלוכלכות" ברשת קומדי סנטרל. בנוסף באותה שנה, כיכבה בתוכנית המערכונים מבית נטפליקס "תוכנית המערכונים של אלייזה שלזינגר".
ב-2021 כיכבה, כתבה והפיקה בפועל את סרט הקומדיה הרומנטית "טוב על הנייר" מבית נטפליקס.
חיים אישיים
ב-2017 התארסה לשף נואה גאלוטן, לאחר כשנה של זוגיות. ב-2018 נישאו בטקס יהודי בלוס אנג'לס.
אידיוקרטיה: הטמטום שולט
אידיוקרטיה: הטמטום שולט (באנגלית: Idiocracy), ידוע בישראל גם בשם חכם על אידיוטים, הוא סרט קומדיה מדע בדיוני אמריקאי משנת 2006 בבימויו של מייק ג'אדג' ונכתב על ידי ג'אדג' ואיתן כהן. העלילה עוקבת אחר ספרן בצבא ארצות הברית ג'ו באוורס, שמתעורר 500 שנים בעתיד לאחר ניסוי צבאי כושל ומוצא את עצמו בחברה דיסטופית המנוהלת על ידי תאגידים, שבה האבולוציה הפכה את האנושות לטיפשה כי בני האדם כבר אינם צריכים להיות אינטליגנטים וכשירים פיזית בכדי לשרוד הודות ליתרונות הטכנולוגיה. צוות השחקנים כולל את לוק וילסון, מאיה רודולף, דאקס שפרד, טרי קרוז, דייוויד הרמן, ג'סטין לונג, אנדרו וילסון והראפר סקארפייס.
הרעיון לסרט מתוארך לרעיון שג'אדג' הגה עוד בשנת 1996. ג'אדג' סיים את התסריט ל"3001" ב-2001, ושכתב את הסרט שנה לאחר מכן. הסרט משמש כסאטירה חברתית הנוגעת בנושאים הכוללים אנטי-אינטלקטואליזם, קפיטליזם, מסחריות, תרבות הצריכה, קורפטוקרטיה והתפוצצות אוכלוסין. אולפני המאה ה-20 היססו לקדם את הסרט, סירבו להעניק לו הפצה נרחבת ולא הקרינו אותו למבקרים. ההחלטה לא לשווק את הסרט נתפסה כבלתי צפויה, בעקבות ההצלחה של "מהומה במשרד" (1999), והובילה לספקולציות. לדברי קרוז, התיאור הסאטירי לתאגידים בסרט הפך אותו ללא משתלם כלכלית, בעוד ג'אדג' ייחס את ההחלטה של אולפני המאה ה-20 להקרנות מבחן שליליות; ג'אדג' ציין שאולפני המאה ה-20 האמינו שהסרט יפתח מעמד פולחני בעקבות יציאת ה-DVD שלו, בדומה ל"מהומה במשרד".
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-1 בספטמבר 2006. מאז יציאתו ל-DVD, הסרט פיתח קהל מעריצים, למרות ביצועיו החלשים בקופות. הסרט זכה לביקורות בעיקר חיוביות ממבקרים, ששיבחו את הנושאים הקתרטיים שבו, אם כי הסרט ספג ביקורת על נושאי האיגניקה שלו.
עלילת הסרט
הסרט נפתח בסצנה בה רואים את רב"ט ג'ו באורס, ספרן צבאי, מגויס לטובת ניסוי של צבא ארצות הברית. הוא נבחר לניסוי מאחר שהוא החייל הממוצע ביותר בצבא מבחינת כל המדדים: בריאות, כושר גופני, אבחנה פסיכולוגית ויכולתו השכלית. כמו כן, הוא נבחר לניסוי - הקפאת בני אדם - מאחר שהוא יתום ואין לו מכרים או חברים, ולכן היעלמותו לא תפגע באיש. לטובת הניסוי הצבא מגייס גם את ריטה, זונת רחוב אותה הצבא משחרר מן הסרסור האכזר שלה תמורת מחיקת תיקים פלילים וכסף. ג'ו מדבר עם ריטה לפני שהם נכנסים לתא ההקפאה, היא משקרת לו ואומרת לו שהיא ציירת ושהסרסור שלה "אפגרייד" (שדרוג) הוא החבר שלה.
השנים חולפות והחברה האמונה על הניסוי פושטת רגל, תאי ההקפאה של ג'ו וריטה נשכחים ומושלכים לרחוב. קריין מספר את קורות האנושות ב-500 השנים הבאות: זוגות משכילים ואמידים הביאו פחות ופחות ילדים לאורך השנים. מוצג זוג אקדמאים שדנים על כך שהם רוצים להביא ילד בשלב מתקדם יותר בחייהם. כאשר הזמן עובר האישה לא פוריה ולאחר מכן הגבר כבר לא פורה. הזוג לא מצליח להעמיד צאצאים, כאשר בתקופה זו זוג "אדומי צוואר" דרומיים מביאים לעולם יותר מ-20 ילדים. הזוג הפשוט והעממי בוגד עם בני זוג אחרים וכך מביאים לעולם שבט של מעל 100 ילדים. הקריין מספר שהתופעה נפוצה ברחבי העולם וכך למעשה האנושות עברה דבולוציה - נסיגה מבחינת גנטית של הגוף ובעיקר של מנת המשכל הממוצעת.