cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הבדלי מין במבנה המוח
התפתחות דו-צורתיות זוויגית בהתפתחות המוח
דו-צורתיות זוויגית מוחית מייצגת מצב בו קיימים הבדלים מבניים בין מוחם של זכרים למוחן של נקבות, באופן שככל הנראה משפיע על תפקוד הפרט בהתאם למינו. מחקרים מראים כי השוני במבנה המוחי בין המינים הוא תולדה של תהליך זכרור (מסקוליניזציה) של המוח שמשפיע על מוחם של הזכרים בלבד. בתהליך זה ההורמון טסטוסטרון מופרש מאשכי העובר הזכרי וחודר אל תאי העצב. לאחר מכן הוא עובר תהליך הקרוי ארומטיזציה בו הוא הופך להורמון אסטרדיול, שחודר אל גרעין התא ומחולל שינויים ב-DNA, הגורמים למסקוליניזציה של המוח. במחקרים בבעלי חיים, כגון חולדות וציפורי שיר, נמצא שמסקוליניזציה מתרחשת גם בעוברות וגם בינקות המוקדמת. השפעותיו נצפו בחולדות בגרעין במוח בשם POA-SDN, שנמצא כגדול יותר משמעותית אצל זכרים. בבני אדם לעומת זאת, אין ממצאים חד-משמעיים שמעידים על התרחשות מסקוליניזציה דרך ארומטיזציה של טסטוסטרון, אולם ישנן ראיות מסוימות להתרחשות מסקוליניזציה בעוברות ובינקות המוקדמת כתוצאה מחשיפה לרמות טסטוסטרון גבוהות. תמיכה אפשרית לכך מגיעה ממחקר שמצא כי אצל גברים גרעין ה-INAH-3 בהיפותלמוס גדול יותר בהשוואה לנשים. עם זאת, נמצא כי גרעין זה קטן באופן יחסי גם בקרב גברים הומוסקסואלים, ממצא שמעלה את השאלה האם השוני בגודל INAH-3 תלוי במגדר או באוריינטציה מינית. תמיכה אחרת בקיום מסקוליניזציה היא קיום מחלת ההיפרפלזיה מולדת של האדרנל (CAH), בה הפרשת יתר של טסטוסטרון במהלך ההיריון גורמת להופעת מאפיינים התנהגותיים גבריים אצל נשים.
הבדלים מוחיים אנטומיים בין נשים לגברים
ההבדלים האנטומיים הבולטים ביותר בין המוח הגברי והמוח הנשי הם ההבדלים בנפח המוח והשוני בקישוריות. בנוסף, במוח הנשי קיים באופן יחסי יותר חומר אפור בהשוואה לגברים, דבר המתבטא ביחס גדול יותר בין נפח החומר האפור לנפח החומר הלבן. בהתאם לכך, כמות החומר הלבן היחסית רבה יותר במוחם של גברים.
אמיגדלה: גוף ראיות הולך וגדל מצביע על דו-צורתיות זוויגית מוחית באמיגדלה, מבנה דמוי שקד המגיב למידע המעורר את הרגשות – כלומר לכל דבר המגביר את הדופק ואת זרימת האדרנלין. נמצא כי האמיגדלה גדולה יותר באופן משמעותי אצל גברים בהשוואה לנשים. הבדלים בין המינים קיימים גם ביחס בין מבנה וגודל האמיגדלה לשאר המוח. בנוסף, מספר מחקרים מראים כי ישנה השפעה של מין על תפקוד האמיגדלה, כולל בהקשר של תפקידה בזיכרון של אירועים רגשיים. היפוקמפוס: אזור זה קשור באופן עמוק לתהליכי למידה וזיכרון ונמצא דו-צורתיות זוויגית. ראיות רבות מצביעות כי מבחינה אנטומית ההיפוקמפוס שונה בצורה משמעותית בין גברים לנשים, כמו גם במאפייני פעילות הנוירוטרנסמיטורים שפעילים בו ובתגובתיות שלו לאירועים מעוררי לחץ. כמו כן, מחקרי הדמיה מוחית מראים באופן עקבי כי אצל נשים, בהשוואה לגברים, ההיפוקמפוס גדול יותר ביחס לגודל המוח הכולל. קליפת המוח: ג'יל מ' גולדסטיין ועמיתיה מבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד השתמשו ב-MRI למדידת גודלם של אזורים בקליפת המוח (קורטקס) ובתת-קליפת המוח (סובקורטקס). בין השאר הם מצאו שחלקים מהקורטקס הקדמי האחראי על תפקודים קוגניטיביים גבוהים, וחלקים מן המערכת הלימבית הקשורה בתגובות רגשיות, גדולים יותר אצל נשים. לעומתן, אצל גברים גדולים יותר חלקים מהקורטקס הקודקודי (הפריאטלי), המעורב בתפיסה מרחבית, הבדלי הגודל האלה, הם יחסיים: כלומר הם מציינים את היחס שבין הנפח הכולל של המבנה המדובר לבין הנפח של כל המוח.
הורמונים ונוירוטרנסמיטורים
מבחינה הורמונלית, קיומו של דו-צורתיות זוויגית מוחית בבני אדם מושפע משוני בפעילותם של טסטוסטרון ואסטרדיול בין המינים. יצירת הדו-צורתיות הזוויגית המוחית בעוברות ובינקות המוקדמת כוללת כנראה מעורבות של טסטוסטרון שהופך לאסטרדיול. עם זאת, גם בגיל ההתבגרות פעילותם של הורמונים אלה נבדלת בין המינים, ואולי יוצרת שוני ביניהם במבנה המוח. ממצאים על תקופה זו מראים כי הפרשה רבה יותר של טסטוסטרון אצל נערים קשורה לעלייה בנפח החומר האפור הכולל במוחם, בעוד שהפרשת אסטרדיול רבה יותר אצל נערות קשורה בירידה בנפח החומר האפור באונות הפרונטלית, הפריאטלית והטמפורלית. ממצאים אלה שופכים אור על תפקיד האסטרדיול בהתפתחות המוח, שכן הורמון זה אינו מופרש במהלך התפתחות המוח העוברי. בין המינים קיימים אף הבדלים בפעילות של נוירוטרנסמיטורים במוח. נמצא כי הורמוני המין טסטוסטרון ואסטרוגן משפיעים באופן שונה על מערכות האחראיות על סינתזה, הפרשה וקליטה של דופמין, נוירוטרנסמיטור המעורב במצבי רוח ובתהליכים של תנועה; זאת באזורי הקורטקס הפרה-פרונטלי והסטריאטום של גברים לעומת נשים, בהתבגרות כמו בבגרות. הבדל מוחי תפקודי בין המינים נמצא אף בהקשר של נוראפינפרין, נוירוטרנסימטור המופרש בעת פעילות המערכת הסימפתטית בתגובה למצבי לחץ. מחקר מצא כי בין המינים קיים שוני בתפקידן של מולקולות הקרויות NET, אשר אחראיות על העברת הנוראפינפרין מהסינפסות אל חלקים במערכת הסימפתטית. השוני מתבטא בכך שפעילות הלב של גברים בוגרים תלויה באופן משמעותי יותר בפעילות מולקולות אלו במוח, זאת בשונה מנשים בוגרות. ממצא זה מצטרף לגוף ראיות המצביע על כך שפעילות מולקולות ה-NET בקרב נשים מופחתת באופן כללי, עובדה שכביכול הופכת אותן לרגישות יותר למצבי לחץ. בהקשר של סרוטונין, נוירוטרנסמיטור בעל תפקיד משמעותי ביותר בוויסות מצבי רוח, נמצא כי תרופות נוגדות דיכאון המבוססות על פעילות הסרוטונין יעילות יותר בקרב נשים מאשר בקרב גברים. ממצא זה מתקשר לממצאים קודמים שהראו כי אצל נשים תפקוד המולקולות האחראיות על שינוע הסרוטונין (serotonin transporters) גבוה יותר, כך שניתן לשער שפעילות הסרוטונין אצל נשים יעילה יותר. בנוסף נמצאו הבדלים בין המינים בפעילות של קולטנים (רצפטורים) שונים של סרוטונין, הבדלים הנובעים בחלקם מפעילות של הורמוני המין טסטוסטרון ואסטרדיול.
הסטרואיד אנדרוסטאדינואין, שהוא אות כימי גברי משוער, מעורר הבדלים בפעילות ההיפותלמוס בין גברים ונשים הטרוסקסואלים בוגרים. ריח אנדרוסטאדינואין השפיע על רמות ההורמונים של הנשים ועל תגובות ההתנהגות שלהן, כתלות בשלב המחזור החודשי. פעילות ההיפותלמוס בהקשר זה תלויה בנטייה מינית ובזהות מגדרית. גברים מבוגרים עם דיספוריה מגדרית היו בעלי תגובה היפותלמית דומה לנשים. בשנת 2014 בדקו חוקרים כיצד מגיבים ילדים לפני גיל ההתבגרות וילדים בגיל ההתבגרות לגירוי ריח עם אנדרוסטאדינואין. החוקרים מצאו כי ההבדלים בין המינים בתגובה לריח קיימת כבר אצל ילדים לפני גיל ההתבגרות. נערות ונערים עם דיספוריה מגדרית הגיבו לריח בהתאם למגדר שלהם, ולא לפי המין שנקבע בלידתם.
רשתות מוחיות
בקרב גברים קיימת קישוריות מבנית רבה יותר לעומת נשים בתוך אונות המוח ובתוך ההמיספרות, בעוד שאצל נשים נמצאה קישוריות מבנית רבה יותר בין אונות המוח ובין ההמיספרות. ממצאים אלה לא כללו את אזור הצרבלום, בו למעשה נצפו אפקטים הפוכים. המסקנה העיקרית של החוקרים מממצאים אלה הייתה כי אצל גברים בממוצע קיימת יעילות רבה יותר בתפיסה, תכנון והוצאה לפועל של פעולות מוטריות, ואילו אצל נשים – יעילות רבה יותר בשילוב של ניתוח אנליטי יחד עם ניתוח הוליסטי. ממצאים אלו מתקפים עדויות ממבחני התנהגות אשר הראו כי בממוצע גברים נמצאו מהירים יותר במשימות מוטוריות או מוטוריות-תחושתיות ובעיבוד מרחבי, ואילו נשים נמצאו טובות יותר במשימות המערבות קשב, זיכרון מילולי או זיכרון פרצופים ובקוגניציה חברתית.
מספר מחקרי הדמיה מצאו קשר שונה בין הבדלים במבנה המוח בין גברים ונשים ותוצאות של מבחני אינטליגנציה: אצל גברים נמצא מתאם בין מנת משכל לנפח חומר האפור באונה המצחית והאונה הפריאטלית ולעובי קליפת המוח באונה הפריאלית והאונה העורפית, ואילו אצל נשים נמצא מתאם עם נפח החומר הלבן, נפח החומר האפור באזור ברוקה ועובי קליפת המוח באונה המצחית.
אלצהיימר
אלצהיימר היא מחלה הפוגעת במוח, אשר בדרך כלל מתפרצת בגיל מבוגר ומהווה את הגורם השכיח ביותר של דמנציה. שכיחות המחלה גבוהה משמעותית בקרב נשים לעומת גברים. הסברים ביולוגיים להבדלים ספציפיים בין המינים במאפייני אלצהיימר מתמקדים בהבדלים בהזדקנות המוח בין גברים לנשים, וההשפעה של הורמונים סטרואידים על התהליך.
אוטיזם
לקות זו נפוצה משמעותית יותר אצל גברים לעומת נשים, ביחס המוערך כארבעה גברים על כל אישה. תאוריה מרכזית בתחום עוסקת בתפקידו הנרחב של הורמון הטסטוסטרון בהופעת אוטיזם ונקראת "Extreme Male Brain Theory". תאוריה זו מציעה כי אוטיזם נוצר כתוצאה מתהליך מסקוליניזציה נרחב ולא מווסת של המוח בעת העוברות והינקות המוקדמת, תהליך אשר מכונה היפר-מסקוליניזציה.
מחקר השולל את קיומה של דו-צורתיות זוויגית מוחית ומציע הסבר אחר
למרות כל האמור לעיל, וההתקדמות המודרנית של רפואה מגדרית כיום התפיסה שישנה דו-צורתיות זוויגית מוחית, היוצרת "מוח גברי" ו"מוח נשי" השונים במאפייניהם היא שנויה במחלוקת. כאמור, במחקר של דפנה יואל ושותפיה, בו נערכו ניתוחי MRI של מעל 1,400 מוחות של גברים ונשים ממאגרי מידע שונים, נמצא כי ישנה חפיפה רבה בה בין המוח הגברי למוח הנשי. ניתוחים נוספים חשפו שמוחות בעלי תכונות הנמצאות בקיצון אחד של הרצף בין מוח "נשי" למוח "גברי" הם נדירים ביותר. במקום זאת מציעים יואל ושותפיה כי רוב המוחות מורכבים כמעין "פסיפס" ייחודי של תכונות, אשר חלקן נפוצות יותר אצל נשים, חלקן אצל גברים וחלקן אצל שני המינים. בכך טוענים החוקרים כי אף על פי שישנם הבדלים מיניים במוח האנושי הוא אינו שייך בלעדית לקטגוריה "גברי" או "נשי", אלא מייצג "פסיפס" הייחודי לכל אדם. סקירה משנת 2006 ומטה-אנליזה משנת 2014 אמנם מצאו עדויות ממחקרים מורפולוגיים ותפקודיים של המוח המצביעים על כך שיש שוני מבני ופונקציונלי בין מוח "גברי" ומוח "נשי", וחלק ממבני המוח הם דו-צורתיים מבחינה זוויגית, מטא-אנליזה משנת 2021 של הספרות משלושת העשורים האחרונים, העלתה שנפח המוח שונה בין המינים באופן משמעותי, ומשתנה המין מתבטא רק כ-1% מהשונות במבנה או בלטרליזציה של המוח. מחקרים מהשנים האחרונות הראו שלמרות מיעוט ההבדלים המבניים, השוני הגדול הוא בחיווט (הקשרים העצביים) בין חלקים שונים במוח. אצל נשים נמצא חיווט רב בין ההמיספירה הימנית לשמאלית, בעוד אצל גברים - בין החלק הקדמי לחלק האחורי. לתופעה יש השפעה על תכונות שונות.
Lose Somebody
Lose Somebody הוא סינגל של הדי ג'יי הנורווגי, קייגו, והלהקה האמריקאית, ואן ריפאבליק, שיצא, על ידי חברת התקליטים סוני מיוזיק אנטרטיינמנט, ב-15 במאי 2020 כסינגל החמישי מתוך אלבום האולפן השלישי של קייגו, Golden Hour. השיר נכתב על ידי קייגו, פיליפ פלסטד, ראיין טדר, ג'ייקוב טורי, מורטן ריסטורפ, אלכסנדר דליקטה ואלייסה ונדרהיים, והופק על ידי קייגו. השיר נכלל במהדורת הדלוקס של אלבום האולפן החמישי של ואן ריפאבליק, Human.
נכון לנובמבר 2021, השיר הושמע למעלה מ-357 מיליון פעמים בספוטיפיי.
קוזבאס קמרובו (בנדי)
מועדון הוקי "קוזבאס קמרובו" (ברוסית: Хоккейный клуб "Кузбасс") הוא מועדון בנדי מהעיר קמרובו, רוסיה, שהוקם בשנת 1948. מתמודד בליגת העל הרוסית בבנדי. המשחקים הביתיים נערכים באצטדיון חימיק בקמרובו. צבעי המועדון כתומים כהים, לבן ושחור. היא הוקמה בשנת 1948 כמועדון שחטיור ושיחקה בחטיבה העליונה משנת 1955. המועדון שינה את שמו לקוזבאס בשנת 1972.
טומה פירס
טומה פירס (בפורטוגזית: Tomé Pires; 1465? – 1524 או 1540) היה מרפא פורטוגזי מליסבון שבילה בשנים 1512 עד 1515 במלאקה מיד לאחר הכיבוש הפורטוגזי, בתקופה שהאירופאים הגיעו לראשונה לדרום מזרח אסיה. לאחר התנסויותיו הקשות בהודו ובמזרח, הוא עמד בראש השגרירות הרשמית הראשונה של אומה אירופאית בסין (לקיסר ג'נגדה הסיני, בתקופת שושלת מינג), שם נפטר.
פירס היה מרפא של אפונסו, נסיך פורטוגל, בנו של המלך ז'ואאו השני מפורטוגל. הוא נסע להודו בשנת 1511, השקיע כספו ביבוא סמים ותבלינים,הסחורות המזרחיות האלה היו מרכיב חשוב במה שמכונה דרך התבלינים. במלאקה ובקוצ'ין הוא אסף מידע על האזור המלאי-אינדונזי וביקר באופן אישי בג'אווה, סומטרה ומאלוקו.
סומה אוריינטל
על מסעותיו המאליים-אינדונזיים הוא כתב ספר, המהווה ציון דרך חשוב על תולדות הסחר באסיה. הוא כתב את הספר במלאקה ובהודו בין השנים 1512 - 1515, והשלים אותו לפני מותו של אפונסו דה אלבוקרקי (דצמבר 1515).
זהו התיאור האירופי הראשון של הארכיפלג המלאי והתיאור העתיק והנרחב ביותר של המזרח הפורטוגזי. זהו אוסף של מגוון רחב של מידע: היסטורי, גאוגרפי, אתנוגרפי, בוטני, כלכלי, מסחרי וכו', כולל מטבעות, משקולות ומידות. פירס הקפיד לחקור את דיוק המידע שנאסף מסוחרים, מלחים ואחרים איתם היה בקשר. למרות הכתיבה הסבוכה שלו, ספרו עדיף על ספרים של פורטוגזים אחרים מאותה תקופה. הספר נכתב כדו"ח למלך מנואל מפורטוגל, ואולי גם כמילוי התחייבות שנתן לפני שעזב את ליסבון, הספר נחשב לאחד המקורות הראשוניים החשובים ביותר ללימוד הגאוגרפיה והסחר באיי במזרח באותה תקופה, כולל אחד המקורות החשובים ביותר לחקר האסלאם בן זמננו באינדונזיה. אף על פי שלא ניתן לראות בו מקור נקי לחלוטין מאי-דיוקים בפרטים מסוימים, הוא מתחבר להפליא עם עדויות מזמנו. מתחרה איתו כמקור רק ספרו הידוע יותר של דוארטה ברבוסה, ומאוחר יותר גרסיה דה אורטה.
הסומה אוריינטל, שלא פורסם ונחשב שאבד, נמצא בארכיון ב 1944, כולל התיאור הראשון בכתב של 'איי התבלין' של בנדה במאלוקו, האיים שמשכו את האירופאיים לראשונה לאינדונזיה. גם ארבעה מכתבים שנכתבו על ידי פירס שרדו, ויש התייחסויות אל ספרו על ידי בני זמנו, כולל מכתב אלבוקרקי למלך, 30 בנובמבר 1513.
שגריר בסין 1516
בשנת 1516 נסע טומה פירס לקנטון (גואנגז'ואו) בצי של פרנאו פירס אנדראדה, שמטרתו הייתה לפתוח שגרירות מטעם המלך מנואל הראשון אצל הקיסר ג'נגהד בסין. עם זאת, הוא מעולם לא התקבל על ידי הקיסר, עקב מספר כישלונות, כולל חשדם של הסינים. כמו כן האשמות שתלו בו, אנשי הסולטאן המודח מחמוד שאה לאחר כיבוש מלאקה על ידי הפורטוגלים בשנת 1511. השגרירות הותקפה, וחלק מהמשרתים בה נהרג. הדבר פתח שלושה עשורים של רדיפת הפורטוגזים בסין. אומרים כי טומה פירס מת ממחלה בשנת 1524 בסין. אם כי ישנה השערה שהוא חי עד שנת 1540 בג'יאנגזו, ללא אישור לעזוב את סין.
זו הייתה השגרירות הרשמית הראשונה של מדינה אירופאית בסין לאחר שג'ובאני דה-מריניולי נשלח כשגריר על ידי האפיפיור (בבייג'ינג בין השנים 1342 - 1345).
תותים
תותים הוא פזמון שכתב זאב נחמה, הלחינו נחמה ותמיר קליסקי, וביצעה להקת אתניקס. השיר יצא לאור בשנת 1992.
רקע
השיר נכלל באלבום יללת תן שהוציאה הלהקה, והיה ללהיט הבולט ביותר ממנו. במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תשנ"ב (1992) דורג השיר במקום השני. "אתניקס" זכתה גם בתואר "להקת השנה" במצעד זה.
השיר עוסק במערכת יחסים בין גבר ואשה אגב שימוש במונחים מן העולם הצבאי. הבעיות ביחסיהם באות לידי ביטוי במושגים מעולם זה. בפזמון הדובר קורא לקנות תותים במקום מכונות של מלחמה. בריאיון לעיתון ידיעות אחרונות במהלך מבצע צוק איתן סיפר זאב נחמה על ההחלטה לשיר שירי תקווה, במחאה שהיא "הפוך על הפוך". עוד צוטט נחמה בראיון: "המסקנה הכי גדולה שיצאתי ממנה משירותי הצבאי הייתה פשוט להגיד, 'בוא נקנה תותים במקום עוד מכונות של מלחמה'".
זטא בנושא הנחש
ζ בנושא הנחש הוא כוכב בולט בחלקה הדרומי של קבוצת הכוכבים נושא הנחש עם בהירות נראית מדרגה 2.56. למרות מיקומו המרכזי בקבוצה ובהירותו היחסית, אין לו שם משלו, בניגוד לכוכבי הקבוצה הסמוכים לו, סביק ויד פריור. כ-2.7 מעלות מדרום-דרום-מערב לכוכב נמצא הצביר הכדורי M107.
מאפיינים
ζ בנושא הנחש הוא כוכב הסדרה הראשית כחול עם סיווג ספקטרלי O9.5 Vnn (לפעמים מסווג כתת-ענק) שנמצא במרחק של כ-366 שנות אור ממערכת השמש. מסתו גדולה מאוד ומוערכת בכ-20 מסות שמש, רדיוסו כ-8.5 רדיוסי שמש והוא מאיר בעוצמה של פי 4,000 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך טמפרטורת פניו גבוהה ביותר ומוערכת בכ-34,300 קלווין, ומשום כך כמעט כל קרינתו היא בתחום העל-סגול, ויחד איתה עוצמת הארתו הכוללת היא פי 90,000 מעוצמת ההארה של השמש. מהירות הסיבוב העצמי של ζ בנושא הנחש היא גבוהה מאוד ועומדת על 425 קילומטר בשנייה, קרוב לגבול העליון האפשרי לכוכב כזה. בשל כך צורתו פחוסה מאוד ורדיוסו בקטבים הוא רק 7.5 רדיוסי שמש בעוד הרדיוס בקו המשווה עומד על 9.1 רדיוסי שמש. בשל הבדלי הרדיוס נוצרים גם הבדלים גדולים בטמפרטורה של פני הכוכב והטמפרטורה בקטבים מגיעה לכ-39,000 קלווין. הספקטרום של הכוכב מראה פסי בליעה רחבים שמצביעים על קיומם של ענני גז המקיפים את הכוכב במהירות גבוהה, ככל הנראה תוצאה של העפת חומר מפני הכוכב בשל מהירות הסיבוב הגבוהה שלו. לכוכב רוח סולרית חזקה והוא מאבד מסה בקצב של 100-200 מיליארדיות מסת שמש בשנה.
בהירותו של ζ בנושא הנחש משתנה מעט במחזוריות מורכבת מאוד בת מספר תדרים הנעים בין 2.5 שעות ל-24 שעות ובשל כך הוא מסווג כמשתנה β בקפאוס. כמו כן הוא פולט קרינת רנטגן חזקה שגם כן מראה שינויים מחזוריים בעוצמתה. המקור של קרינה זו הוא ככל הנראה האצה של חלקיקים טעונים בשדה מגנטי חזק שנוצר כתוצאה מהסיבוב המהיר של הכוכב על צירו.
ל-ζ בנושא הנחש מהירות מוחלטת גבוהה למדי של 20 קילומטר בשנייה והוא נחשב לכוכב בורח. ייתכן שלפני כמיליון שנים הוא היה חלק מכוכב כפול עם בן זוג מסיבי יותר שהתפוצץ כסופרנובה ועוצמת הפיצוץ העיפה את ζ בנושא הנחש ואת שרידי הסופרנובה בכיוונים מנוגדים. מועמד אפשרי לשרידי בן הזוג של ζ בנושא הנחש הוא הפולסר PSR B1929+10 שנמצא כיום בקבוצת נשר. אם השניים אכן היו קשורים זה לזה, אז בן הזוג היה כוכב מסוג ספקטרלי O6-7, עם מסה של 30-40 מסות שמש, שבשל מסתו הגדולה סיים את שלב ההיתוך של מימן להליום תוך מספר מיליוני שנים בלבד. השילוב של רוח השמש החזקה ומהירות התנועה הגדולה של ζ בנושא הנחש יוצרים גל הלם בתווך הבין-כוכבי שניתן לצפייה באור תת-אדום.
דונלד דיקינסון
דונלד מקדולנד דיקינסון (באנגלית: Donald McDonald Dickinson; 17 בינואר 1846 – 15 באוקטובר 1917) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי ממישיגן, שכיהן כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית בממשלו של הנשיא גרובר קליבלנד.
ביוגרפיה
דונלד דיקינסון נולד במחוז אוסווגו שבמדינת ניו יורק. בגיל שנתיים הוא עבר עם משפחתו למישיגן. ב-1867 הוא סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מישיגן ופתח משרד עורכי דין מצליח בדטרויט, שם הוא ייצג לעיתים קרובות לקוחות בפני בית המשפט העליון של ארצות הברית.
ב-1872 קנה דיקינסון לעצמו שם של פוליטיקאי ברמה המדינתית כאשר פעל רבות לארגן את המפלגה הדמוקרטית במישיגן שהייתה מדינה בשליטה חזקה של המפלגה הרפובליקנית. הוא היה חבר מטעם מישיגן בוועדה הדמוקרטית הלאומית בשנים 1880–1885 והיה מראשוני תומכיו של גרובר קליבלנד לנשיאות בבחירות של 1884. לאחר הבחירות הציע קליבלנד לדיקינסון משרה בגוף שהוקם אז, נציבות השירות האזרחי, אך הוא דחה את ההצעה. ב-1887 נעתר דיקינסון להצעה להתמנות כמנהל הכללי של הדואר, תפקיד בו הוא כיהן מינואר 1888 עד תום תקופת נשיאות הראשונה של קליבלנד במרץ 1889. שביתת רכבות שפרצה זמן קצר לאחר כניסתו לתפקיד שיבשה את שירות הדואר ברחבי ארצות הברית. דיקינסון סירב לעשות שימוש בכוחות פדרליים כדי לשבור את השביתה ותחת זאת הוא ביצע התאמות בנתיבי חלוקת הדואר כך שהשירות ימשיך כסדרו. לבקשתו של הנשיא קליבלנד יישר דיקינסון רפורמות בשירות הציבורי כדי למזער ככל האפשר את מערכת הפטרונות הפוליטית בשירות הדואר.
לאחר תבוסתו של קליבלנד בבחירות של 1888 שב דיקינסון לעסוק בעריכת דין בדטרויט. בהמשך הוא עמד בראש המשלחת של מישיגן לוועידת המפלגה הדמוקרטית הארצית של 1892 שבחרה שוב בקליבלנד כמועמדה לנשיאות. דיקינסון היה חלוק עם המפלגה על השליטה של ויליאם ג'נינגס ברייאן והצעותיו בתחום המוניטרי. בבחירות לנשיאות של 1900 הוא תמך במועמדתם של ויליאם מקינלי ותאודור רוזוולט ותמך בניסיונו הבלתי מוצלח של רוזוולט להיבחר לתקופת כהונת שלישית בבחירות של 1912.
דונלד דיקינסון נפטר בדטרויט ב-15 באוקטובר 1917. הוא נטמן בבית הקברות אלמווד שבעיר. מחוז דיקינסון שבמישיגן נקרא על שמו.
יעקב שאלתיאל ניניו
חכם יעקב שאלתיאל ניניו (תק"ס, 1800 – תר"ט, 1849) היה רב מקובל, מחכמי צפת.
ביוגרפיה
נולד בירושלים לרב יהודה ולונה ניניו. למד בישיבת המקובלים בית-אל בירושלים, אצל ר' אברהם בכר דוד אשר מזכירו גם בספריו. נשא לאשה את אסתר שרה, בתו של החכם באשי של טבריה הרב חיים שמואל קונורטי. בעקבות הקושי הכלכלי במגורים בירושלים, עבר לגור בעיר טבריה ליד חמיו, שם יכול היה להיסמך על שולחנו ולעסוק בתורה מבלי קשיי פרנסה.
למרות קשיי פרנסה שחווה בתקופות בחייו, והצורך לנדוד ממקום למקום, כמו שמתאר בספריו, המשיך לעמול בתורה בטורח רב ונדד שינה מעיניו. היה לו קשר עם גדולי הדור בענייני נסתר, אשר העריכו אותו. ביניהם עם ר' חיים פלאג'י ששלח לו שאלה בשבט התקצ"ט בהיות הרב ניניו בקושטא, ר' יעקב ידידיה מוסאפייה, ר' מרדכי שמואל גירונדי, ר' אליעזר אלפנדרי.
סבו, ר' יעקב ניניו חי בעיר צפת וכתב את הספר קהלת יעקב, אותו הוא מזכיר בשני ספריו. היה מיוחס גם לר' משה בן חביב, מחבר ספר גט פשוט, שהיה עצמו מיוחס למחבר הספר נימוקי יוסף.
בשנת ה'תקצ"א שהה בקושטא.
את ספריו הוציא כקורבן תודה לה' על הניסים מהם ניצל. ביניהם פרעות בעיר צפת בשנת תקצ"ד, ורעידת אדמה בשנת תקצ"ז. בספרו אמת ליעקב מראה את מקורות כוונות הרש"ש בספרי ר' חיים ויטאל. הוציא לאור את החיבור "חסדי דוד" של רבי דוד מג'אר.
לרב ניניו ידועים לנו שני בנים ר' מאיר ור' אבא. בנו ר' אבא נפטר בגיל צעיר. בנוסף נולדה לו בת, שנשאה לר' אהרון אלחדיף רבה של טבריה.
נפטר בסביבות שנת תר"ט. ביקש שעל מצבתו לא יזכר דבר מגדולתו.
2012 בקולנוע
בערך זה מופיעה סקירה של שנת 2012 בקולנוע הכוללת סיכומי אירועים בולטים, טבלת שוברי קופות לשנה זו בעולם ובארץ, אנשי קולנוע שנפטרו ופרסים.
אוסקר קלמן
אוסקר קלמן (בהונגרית: Kálmán Oszkár, קישסנטפטר, 19 ביוני 1887 – בודפשט, 17 בנובמבר 1971) היה זמר אופרה (בס) הונגרי-יהודי. שמו חי כיום בתולדות האופרה ההונגרית בעיקר כ"כחול הזקן" הראשון באופרה טירת הנסיך כחול הזקן של בלה בארטוק.
ביוגרפיה
קלמן נולד במשפחה יהודית וסיים את לימודיו בתיכון עם תעודת בגרות, עבד כפקיד בעיר לוגוש, למד מוזיקה באופן פרטי ושר במקהלה מקומית. לימים הוא למד פיתוח קול במינכן. לאחר תקופת ניסיון התקבל לבית האופרה של בודפשט בשנת 1913. הוא הופיע לראשונה בתור "רוח הרפאים של אבי המלט" (תומאס: המלט), אך תפקידו העיקרי הראשון היה ב־14 במאי 1914 כסארסטרו (מוצרט: חליל הקסם ).
בשנת 1918 הייתה הפרמיירה הראשונה והמפורסמת של ברטוק ב-24 במאי, לשביעות רצונו המלאה של המלחין, אך הקהל קיבל את היצירה החדשה בצורה תמוהה ולא הבין אותה. בשנת 1927 אוטו קלמפרר חתם איתו חוזה בבית האופרה של ברלין הקרולאופר. הוא השתתף גם שם בבכורות אחדות, למשל האופרה של פאול הינדמית (8 ביוני 1929). בסתיו 1929 חזר לאופרה של בודפשט, שם נשאר עד 1940, עד החוק היהודי השני. לאחר מכן הוא יכול היה להופיע רק בפני קהל יהודי בתיאטרון גולדמארק במסגרת הפעילות האמנותית של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך.
משנת 1945 ועד פרישתו לגמלאות בשנת 1954 הוא הפך שוב לזמר בית האופרה. הוא הופיע בקונצרטים ובאורטוריות כמעט כל שבוע במשך עשרות שנים. הוא גם שיחק הרבה כזמר. הוא הציג את "המנגינות המאוחרות" של זולטאן קודאי ב־7 במאי 1918 (עם ברטוק ליד פסנתר). בתור זמר אופרה ואורטוריות הוא הופיע בערים רבות בגרמניה ובפראג.
הוא נטמן בחלקת האמנים בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה.
האקדמיה הגלובלית הצעירה
האקדמיה הגלובלית הצעירה (The Global Young Academy) היא ארגון בינלאומי בו חברים חוקרים וחוקרות צעירים מכל רחבי העולם ומכל תחומי המחקר, ותכליתו לטפל, לקשר ולהניע חוקרים צעירים, לטפח שיח אקדמי בינלאומי, בינתחומי ובינדורי, ולקדם עיצוב מדיניות מקומית ובינלאומית על בסיס מדעי איתן.
הארגון נוסד בשנת 2010 בחסות ה-IAP, ארגון הגג של האקדמיות הלאומיות למדעים במדינות השונות, בעקבות מפגש פסגה של מדענים צעירים בפורום הכלכלי העולמי בדאבוס שבשווייץ.
בארגון חברים חוקרים וחוקרות צעירים (גיל ממוצע 35, גיל מרבי 40) מכשישים מדינות שונות המצויים בתחילת דרכם האקדמית. החברים בארגון נבחרים על בסיס מצוינות אקדמית לתקופה של חמש שנים.
בארגון היו לאורך השנים גם חברים ישראלים: ליאת איילון, מיכל בירון, אורן גזל-אייל, עודד הוד, קארין כרמית יפת, עידו ישראלוביץ', שרון אהרונסון להבי, טליה פישר, רונן פרי, עדית תשובה, מונא חורי-כסאברי.
ג'יי אלקטרוניקה
ראשית חייו
ג'יי אלקטרוניקה החל לראפרפ בגיל 10, בהשראת הראפר אל אל קול ג'יי. הוא גדל במגנוליה פרוג'קטס שבניו אורלינס ולמד בבית ספר התיכון סנט אוגוסטין.
אלקטרוניקה עזב את ניו אורלינס כשהיה צעיר בסוף שנות התשעים מתוך כוונה לעבור לעיר ניו יורק, אך עצר באטלנטה. אלקטרוניקה נפגע מ"כל שלטי ההעסקה בגלל האולימפיאדה". באטלנטה, הוא קיבל את משנתו של אלייז'ה מוחמד באמצעות אומת חמשת האחוזים לפני שעבר להיות חבר רשום באומת האסלאם במפקדה בשיקגו.
קריירה
בשנת 2007, ג'יי אלקטרוניקה הוציא את המיקסטייפ הראשון שלו, , באמצעות מייספייס. המיקסטייפ הורד יותר מ-50,000 פעמים. הצלחה זו והקטלוג שלו הובילו לכך שאלקטרוניקה הצטרף לסיבוב ההופעות Rock the Bells בשנת 2008. מאוחר יותר באותה השנה, המפיק ג'אסט בלייז וג'יי אלקטרוניקה בחרו שירים לפרויקט GAIN של גיטאר סנטר, Fresh Cuts Vol. 3 וכללו שיר (שלא היה שם בעבר) שג'אסט בלייז קרא לו "".
ב-12 בנובמבר 2010, חתם אלקטרוניקה בחברת התקליטים של ג'יי זי רוק ניישן. אף על פי שמעריצים ומבקרים צפו להופעה ראשונה באורך מלא, הקטלוג של אלקטרוניקה בעשור שלאחר מכן כלל מספר שיתופי פעולה ושירי סולו שלא נכללו באלבומים.
ב-7 בפברואר 2020, הודיע אלקטרוניקה באמצעות טוויטר על השלמת אלבום הבכורה שלו, A Written Testimony, שהוקלט במשך 40 יום. ב-13 במרץ יצא האלבום. בבאוקטובר, פרסם את אלבום הדמו באמצעות פלטפורמת טיידל. בנובמבר, הוכרז כי האלבום A Written Testimony מועמד לפרס גראמי לאלבום הראפ הטוב ביותר בטקס פרסי גראמי ה-63.
חיים אישיים
אלקטרוניקה ניהל זוגיות עם הזמרת אריקה באדו במשך 5 שנים, ולשניים בת משותפת, מאדים מקבה, שנולדה ב-2009. בהמשך, ניהל רומן גם עם קייט אמה רוטשילד, אשתו של הכלכלן ואיש איכות הסביבה בן גולדסמית', וכתוצאה מכך התפרקה הנישואין של גולדסמית'.
Battlefield Heroes
Battlefield Heroes היה משחק וידאו מסוגת יריות בגוף שלישי שפותח על ידי EA Digital Illusions CE ו-Easy Studios והופץ על ידי Electronic Arts ו-Aeria Games בתאריך ה-29 ביוני 2009. המשחק יצא לפלטפורמת ה-Microsoft Windows בלבד, המשחק היה השלושה עשר בסדרת Battlefield.
חברת המשחקים EA החליטה לסגור את המשחק בתאריך ה-14 ביולי 2015, עקב מחסור בתקציב לקידום המשחק, ועקב מספר השחקנים שהלך והצטמצם.
משחקיות
Battlefield Heroes כלל מצבי כיבוש שונים, בכל צוות יש 8 שחקנים, ויש רק מטרה אחת שהיא להשיג את הדגל של הקבוצה השנייה, ולהרוג 50 שחקנים מהקבוצה היריבה. המשחק כלל גם בחירה אוטומטית לקבוצות, כדי שהקבוצות יישארו מאוזנות. במשחק היו שני צבאות, אחד הוא הצבא הלאומי (בעל דגל בצבע אדום בבסיס), והצבא המלכותי (בעל דגל בצבע כחול בבסיס). היה במשחק גם מצב שנקרא "Conquest V2" (כיבוש V2), שמטרתו הייתה לקיחת שליטה במקום שבו יש משגר ל-5 דקות.
כמו משחקי Battlefield הקודמים, ב-Battlefield Heroes היו כיתות, שצומצמו במשחק זה לשלוש כיתות: חייל, תותחן וקומנדו. לכל אחד משלוש הכיתות היו יתרונות וחסרונות משלהם. לחייל הייתה יכולת ריפוי, לתותחן יכולת הגנה או מהירות ולקומנדו יכולת היעלמות.
שרה פווה
שרה פווה (בגרמנית: Sarah Poewe; 3 במרץ 1983). היא שחיינית יהודיה ילידת דרום אפריקה שייצגה את ארצה בתחרויות בינלאומיות עד לשנת 2002 ומאז ייצגה את גרמניה. היא אלופת העולם (בריכת 25 מטר) (אתונה 2000), אלופת אירופה (דברצן 2012) ובעלת מדליית ארד אולימפית (אתונה 2004) במשחים בסגנון חזה.
ביוגרפיה
פווה נולדה בקייפטאון לאבא גרמני, ריינהרדט פווה ואמא דרום אפריקאית יהודייה, לוריין שטוך.
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בסידני בשנת 1999 זכתה פווה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:25.90 דקות, אחרי בת ארצה פני היינס שקבעה שיא עולם חדש של 2:23.64 דקות ולקריסטי קאוול מארצות הברית (2:25.52 דקות).
אלופת העולם (בריכת 25 מטר)
באולימפיאדת סידני (2000) סיימה פווה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:07.85 דקות, 30 מאיות השנייה איטי ממדליית ארד שבה זכתה פני היינס. בשלב חצי הגמר היא עלתה ראשונה עם התוצאה המהירה ביותר לשלב זה (1:07.48 דקות). היא סיימה במקום שישי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:25.72 דקות, בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 2:25.54 דקות ובמקום חמישי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:05.15 דקות.
באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן בשנת 2001 סיימה פווה במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 1:08.52 דקות, 2 מאיות השנייה איטי ממדליית ארד. נוסף לכך, היא סיימה במקום שביעי במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 32.03 שניות ובמקום 11 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:28.76 דקות.
באליפות העולם (בריכת 25 מטר), שנערכה במוסקבה, רוסיה, באפריל 2002 זכתה פווה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:06.16 דקות, אחרי אמה איגלסטרם משוודיה שקבעה שיא עולם חדש של 1:05.38 דקות, ולפני קסוג'ואן לו מסין (1:06.36 דקות).
במשחקי חבר העמים שנערכו במנצ'סטר, אנגליה בשנת 2002 זכתה פווה ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף, במשחה ל-50 מטר חזה (31.73 שניות) ובמשחה ל-200 מטר חזה (2:27.47 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-100 מטר חזה (1:09.29 דקות).
לאחר המשחקים החליטה פווה שהיא רוצה לייצג את גרמניה. היא הייתה גם בעלת אזרחות גרמנית בזכות מוצאו של אביה.
באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2003 סיימה פווה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:08.06 דקות, במקום שישי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:26.72 דקות ובמקום שביעי במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 32.03 שניות.
מדליית ארד אולימפית
באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה פווה במדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם אניה בושולטה, פרנציסקה ואן אלמסיק ודניאלה גטץ תוצאה של 4:00.72 דקות, אחרי אוסטרליה שקבעה שיא עולם חדש של 3:57.32 דקות וארצות הברית (3:59.12 דקות). היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:07.53 דקות, 37 מאיות השנייה איטי ממדליית ארד. בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 1:07.48 דקות ועלתה שנייה לגמר.
מדליית ארד עולמית
באליפות העולם שנערכה במונטריאול, קנדה בשנת 2005 זכתה במדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:02.51 דקות, אחרי אוסטרליה שקבעה שיא אליפות חדש של 3:57.47 דקות וארצות הברית (3:59.92 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:08.47 דקות, בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 1:07.80 דקות ועלתה מהמקום הרביעי.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימה פווה במקום 20 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:08.69 דקות ובמקום תשיעי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:02.53 דקות.
באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה בשנת 2009 זכתה פווה במדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשיא אירופה חדש של 3:55.79 דקות, אחרי סין שקבעה שיא עולם חדש של 3:52.197 דקות ואוסטרליה (3:52.58 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שמיני במשחה ל-100 מטר חזה בשיא גרמניה חדש של 1:07.01 דקות.
באליפות העולם שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2011 סיימה פווה במקום 12 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:08.38 דקות. בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 1:07.38 דקות ועלתה מהמקום השלישי. במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב נבחרת גרמניה עלתה לשלב הגמר אך נפסלה בשלב זה.
אלופת אירופה
באליפות אירופה שנערכה בדברצן, הונגריה במאי 2012 זכתה פווה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:07.33 דקות, לפני יני יוהנסון משוודיה (1:07.85 דקות) ומרינה גרסיה אורסיינקי מספרד (1:07.91 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:58.43 דקות, לפני איטליה (4:01.92 דקות) ושוודיה (4:05.58 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:27.80 דקות, אחרי שרה נורדנסטם מנורווגיה (2:26.91 דקות) ואירינה נוביקובה מרוסיה (2:27.25 דקות).
באולימפיאדת לונדון (2012) סיימה פווה במקום 12 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:07.68 דקות ובמקום תשיעי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:59.95 דקות.
סוללת אלקליין
סוללת אלקליין (באנגלית: Alkaline battery) היא סוג של סוללה ראשונית המפיקה אנרגיה בתגובה בין אבץ ומנגן דו חמצני (MnO2 ). מקור השם אלקליין מהמילה אלקלי - בסיס הוא בשימוש באשלגן הידרוקסיד KOH כאלקטרוליט. לסוללת אלקליין צפיפות אנרגיה (אנרגיה ליחידת נפח או מסה) גבוהה בהשוואה לסוללות אחרות במתחים דומים, רוב הסוללות הראשוניות (שאינן מיועדות לטעינה מחדש) הן סוללות אלקליין המשמשות לצעצועים, פנסים, מכשירים אלקטרונים קטנים וכו'. היקף הייצור העולמי הוא כ-10 מיליארד סוללות בשנה.
היסטוריה
סוללות בהן האלקטרוליט הוא בסיס פותחו לראשונה על ידי הממציא השוודי ולדימיר יונגנר בשנת 1899 ובאופן עצמאי גם על ידי תומאס אדיסון ב-1901. סוללת האלקליין המודרנית המסובבת על אבץ ותחמוצת מנגן פותחה על ידי המהנדס הקנדי לואיס אורי מחברת יוניון קרביד בשנות ה-50 והפטנט על הסוללה אושר ב-1960. בשנות ה-60 הכילו סוללות אלקליין גם כמות קטנה של כספית למניעת תגובות צדדיות של אנודת האבץ באמצעות יצירת אמלגם, תקנות לצמצום השימש בכספית ושיפורים בחומרים הביאה לירידה או הוצאה מוחלטת של הכספית מהסוללות כך שתכולת הכספית בסוללות אלקליין מודרניות זניחה.
כימיה
חצאי התגובות:
התגובה הכוללת
קיבול האנרגיה של סוללת אלקליין תלוי בגודלה, מסוללת אלקליין בגודל AA ניתן להפיק 3,000 מיליאמפר שעה (mAh) כשהיא מספקת זרם נמוך, בעומס חשמלי של אמפר האנרגיה תהיה נמוכה משמעותית - כ-700mAh.
סאטון הו
סאטון הו (באנגלית Sutton Hoo) הוא אתר ארכאולוגי באנגליה, הכולל מתחמי קבורה בתילים, מימי הביניים הקדומים, מהמאות ה-6–7. באחד התילים נחשפה ספינת קבורה ובה ממצאים אנגלו-סקסונים עשירים הנחשבים לאוצר הארכאולוגי הגדול ביותר שהתגלה אי פעם בבריטניה. בקבר נחשפו כ-260 חפצים, חלקם נחשבים לסמלי מלוכה (רגליה Regalia), וביניהם חרב מעוטרת נתונה בנדן מפואר, מגן עם עיטורי זהב, שרידי חגור עם עיטורי זהב ואבנים יקרות, קסדה טקסית נדירה ביותר, שרידי שריון גוף, נבל קטן (לירה), מטבעות זהב, כלי משתאות מכסף, שחלקם יובאו מהאימפריה הביזנטית, וחפצים נדירים נוספים. מרבית הממצאים מקבר הספינה מוצגישרפה
האתר נמצא בסמיכות לעיירה וודברידג' (Woodbridge) במחוז סאפוק (Suffolk שבירתו היא העיר איפסוויץ') במזרח אנגליה. החפירות בסאטון הו החלו בשנת 1938 ביוזמת בעלת האדמות באתר, ונוהלו בראשיתן על ידי הארכאולוג בזיל בראון. כשהתבהרה חשיבות הממצאים שחשף בראון עבר ניהול החפירה לידי ארכאולוגים בריטים מובילים. בחפירות נוספות, בשנות ה-60 וה-80 (של המאה ה-20), נחקרו באתר קברים רבים נוספים.
קיימת הסכמה בקרב החוקרים שאתר התילים בסאטון הו שימש כמקום קבורתם של בני משפחת המלוכה של ממלכת מזרח-אנגליה (שושלת ואפינגאס) במאות 6–7, ומרביתם תומכים בדעה שקבר הספינה המפואר שייך לראדוולד, מלך מזרח-אנגליה שמת ככל הנראה בשנת 625/6. בקבר לא התגלו שרידי גופה, שככל הנראה התפוררה לחלוטין בגלל תנאי הקרקע באזור. הממצא העשיר מקבר הספינה הביא לשינוי בהבנת התקופה האנגלו-סקסונית, והוא חשוב להבנת ההיסטוריה של הממלכה האנגלו-סקסונית במזרח-אנגליה שהמקורות אודותיה דלים ביותר. קבר הספינה הוביל לעריכת השוואות עם העולם המתואר בפואמה האפית "ביאוולף" הכתובה בשפה האנגלית העתיקה. חלקים מהפואמה מתארים מאורעות המתרחשים בדרום שוודיה אשר בה אתרים ארכאולוגיים עם ממצאים הדומים לחלק מהתגליות שנחשפו בסאטון הו.
המיקום
מקור השם נגזר מאנגלית עתיקה. פירוש שילוב המילים "סאט" (Sut) ו"טון" (Tun) הוא "הישוב הדרומי" או "החווה הדרומית". המילה "הו" (Hoh) מתייחסת לגבעה או שלוחה של גבעה. בתי הקברות ממוקמים בסמוך לשטחי ההצפה של הנהר דבן (Deben). במבט מעברו של הנהר נראים בשטח תילים המתרוממים קלות מעל קו האופק של הגבעות באזור. קברים נוספים, מאוחרים יותר, התגלו על שלוחת גבעות נוספת המרוחקת כחצי קילומטר במעלה הנהר בעת העבודות להקמת מרכז מבקרים באזור. חלקם העליון של התילים המאוחרים נהרס בפעילות החקלאים בסביבה.
בקרבת המתחם מצוי הכפר הקטן סאטון (Sutton) ששמו כשם האתר. מעברו השני של הנהר נמצא הנמל הקטן של העיירה וודברידג' (Woodbridge) הנמצאת כ-11 קילומטרים מחוף הים. במחוז סאפוק התגלו ונחפרו אתרי קבורה רבים מתקופת הברונזה (באירופה) ועד למאה ה-6 לספירה וביניהם גם קבר ספינה בסנייפ (Snape), היחיד באנגליה שניתן להשוואה עם סאטון הו.
השטחים בין הנהר אורוול (Orwell) בדרום, והנהרות הצפוניים לו דבן ואלדה (Alde) היוו כנראה את ליבו של אזור השליטה הקדום של ממלכת מזרח-אנגליה כשבמרכזו נמצא סאטון הו. באתרים שונים ברחבי סאפוק קיימות עדויות להתבססות ממלכת מזרח-אנגליה: בתחילת המאה ה-7 החלה להתפתח העיר גיפסוויק (Gippeswyc- איפסוויץ' המודרנית) כמרכז סחר. באתר המזוהה כיום בכפר איקן (Iken) מקבל האב בוטולף הקדוש את אישור המלך להקים מנזר בשנת 654, וברנדלשאם (Rendlesham) זוהה מתחם המגורים של מלך מזרח-אנגליה אתלווד (Æthelwold).
בזיל בראון וצ'ארלס פיליפס 1938–1939
בראון החל בחפירת תל מספר 1 במאי 1939. כמו בעבודתו בשנת 1938 הוא החל ביצירת חתך בצדו המזרחי של התל. תוך זמן קצר הוא החל להיתקל במסמרי ספינה (גדולים יותר מאלה שמצא בתל מספר 2), אך הפעם הם נמצאו בשורות מסודרות, ולא מפוזרים באי סדר כמו המסמרים בתל מספר 2. בהבינו את משמעות הממצא, וחשיבותה העצומה של תגלית קבר ספינה בשלמותו, הוא מיהר להתייעץ עם המוזיאון באיפסוויץ' ושינה את שיטת החפירה כדי להימנע מפגיעה אפשרית בשרידי הספינה. מהלכו זה איפשר לחשוף באופן מלא את הטביעה המושלמת של גוף הספינה באדמת הקבר. לאחר מספר שבועות בהם הסיר בזהירות עפר מגוף הספינה, הוא הגיע לשכבה של חדר הקבורה שנמצא במרכז בטן הספינה.
נראה שחלקו המערבי של התל גולח כאשר בימי הביניים נחפרה שם תעלה גבול בין חלקות. מסיבה זו, שודדי קברים במאה ה-16 החמיצו את מיקומו של מרכז התל בעת שחפרו במקום, ולא גילו את האוצר החבוי עמוק בבטן הספינה הקבורה בתחתית התל. שברי בקבוק בתחתית הבור שכרו השודדים מעידים על החפירה שהחמיצה אך במעט את חדר הקבורה.
עד מהרה התגלעו חילוקי דעות בין פיליפס לבין צוות המוזיאון באיפסוויץ', בעיקר בכל הנוגע לשמירת מעטה סודיות סביב החפירה וממצאיה. מנהל המוזיאון באיפסוויץ' והאוצר הראשי החלו בפעולות לפיתוח תגליותיו של בראון למען המוזיאון. פיליפס לעומת זאת היה עוין לתהליך זה ומנע במכוון מידע מצוות המוזיאון באיפסוויץ' אודות ממצאים חדשים מהאתר. פרסום מוקדם של התגליות שהופץ על ידי המוזיאון באיפסוויץ' אילץ את הגברת פריטי לשכור צוות שוטרים ששמר באתר סביב השעון כדי למנוע גישת עיתונאים וסקרנים. אוצרות החפירה נארזו ונשלחו ללונדון, אך כעבור מספר שבועות הוחזר חלקם לכפר סאטון הו לשם חקירה רשמית לבירור הבעלות עליהם. בחקירה נקבע כי היות שהאוצר הוטמן באדמה במטרה שיישאר בה לתמיד (שלא כמו אוצר שיש בכוונת המטמין אותו לשוב ולהוציאו מהמסתור) הוא שייך לגברת פריטי, בעלת הקרקע ולא לכתר הבריטי. לאחר החלטה זו החליטה הגברת פריטי להעניק את אוצרות ממצאי החפירה כמתנה לאומה הבריטית באמצעות המוזיאון הבריטי.
כשפרצה מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939 הועברו כל הממצאים לאחסון במנהרות הרכבת התחתית בלונדון, ואילו בשטחי סאטון הו נערכו אימוני כלי רכב צבאיים. פיליפס וצוותו פרסמו דו"ח חשוב על החפירה בשנת 1940 לו הוקדש גיליון מלא של כתב העת המדעי "אנטיקווטי" (Antiquity). לאחר סיום מלחמת העולם השנייה הוצאו ממצאי סאטון הו מהמחסן. צוות של המוזיאון הבריטי בראשותו של רופרט ברוס-מיטפורד (Rupert Bruce-Mitford) ממחלקת "ימי הביניים בבריטניה" החלו למיין ולסווג את הממצאים לשימורם, והכנתם לתצוגה בפני הקהל הרחב.
הספינה
העץ ממנו נבנתה הספינה נרקב לחלוטין ונעלם בהתירו בחול את טביעת מבנה הגוף של כלי השייט. אורך הספינה היה כ-27 מטרים, ובמרכזה היה רוחבה כ-4.2 מטר ועומק של כ-3.8 מהשדרית. הספינה התקדמה באמצעות משוטים שהופעלו על ידי 38 חותרים, ללא תורן ומפרשים. הגוף נבנה בשיטת קלינקר, מלוחות עץ אלון בעובי כ-2–3 ס"מ ערוכים בתשעה נדבכים מכל צד, אשר חוברו באמצעות מסמרי ברזל ששרידיהם נמצאו במקומם לכל אורך הספינה. המבנה חוזק לאורכו על ידי 26 צלעות. היגוי הספינה בוצע ככל הנראה בעזרת משוט גדול במיוחד בצידה הימני בירכתיה, שם נוספה לשלד צלע חיזוק נוספת כדי להתמודד עם העומס שיצר ההגה על המבנה. הספינה הייתה שקועה במים כ-60 סנטימטרים בהיותה ריקה והייתה יציבה יותר מדגמים מוקדמים של כלי שיט צפוניים שהתגלו בחפירות. תכונות השייט המעולות שלהה הודגמו על ידי דגם בקנה מידה 1:2 שנבנה באנגליה בשנות ה-90. בשנת 2016 החל תכנון פרויקט נוסף לבניית העתק של הספינה, הפעם בגודל מלא על ידי עמותה בריטית בשם "חברת הספינה מסאטון הו".
מקורותיו של פולחן ספינת קבורה הם צפוניים, ובאופן מובהק תופעה אנגלו-סקנדינבית. הספינה מהווה שלב נוסף בהתפתחות מבנה כלי השייט בצפון אירופה. ניתן להשוותה לדגם ספינה מוקדם יותר, מהמאה ה-4 לספירה, שהתגלתה בדנמרק (הספינה מניידם Nydam) ומצויה כיום, לאחר שימור העץ המקורי, במוזיאון בטירת גוטורף (Gottorf) בשלזוויג גרמניה. הספינה מסאטון הו נחותה בתכונותיה מספינות הוויקינגים בנות המאות 8–9 שהיו מצוידות במפרשים והובילו את גלי פשיטות הוויקינגים על חופי אנגליה. הניסיון להשוות את קבר הספינה הוויקינגית המפורסם שהתגלה בפיורד אוסלו בנורווגיה עם קבר הספינה בסאטון הו, טעות ביסודו. הקבר הוויקינגי הוא מן המאה ה-9, בעוד שהספינה מסאטון הו נקברה בתחתית התל הגדול כנראה כבר בעשור השלישי של המאה ה-7, זמן רב לפני התקופה הוויקינגית. יש להניח שפולחן קברי הספינה בסאטון הו הוא נוהג אנגלי, עם זיקה לתרבות האנגלו-סקנדינבית הקדומה, בדומה לאזכור קבר הספינה באפוס האנגלי הקדום ביאוולף.
הקסדה
מצדו השמאלי של הראש הונחה קסדת לוחם עם מסכה לפנים. שיטת הייצור של קישוטי הקסדה מלוחיות ברונזה, אופן החיבור שלהן והעיטורים מסביב, תואמים קסדות דומות שנמצאו באתרי קבורה במזרח שוודיה (Vendel and Valsgärde). עם זאת, הקסדה בסאטון הו כוללת כיפה עשויה מפיסת ברזל אחת, מסכה המכסה את כל הפנים, מגן חזק לצוואר וכן לוחות ארוכים להגנת הלחיים - אלמנטים שאינם מופיעים בקסדות השוודיות. שינויים אלה, ובעיקר לוחות ההגנה על הלחיים, להן נמצאו מקבילות מאתר ביורק (York), היוו בסיס לטענות במחקר כי המקור לסגנון קסדות אלה הוא אנגלי. ניתן לומר כי למרות הדמיון הרב לקסדות שוודיות, הקסדה מסאטון הו היא תוצר טוב יותר, מעשה ידיו של בעל מלאכה ברמה גבוהה. חלקי המסכה המכסים את האף, הגבות והשפם, שעוצבו בדמות דרקון עם כנפיים פרושות בתעופה, השתמרו במצב מצוין. הקסדה והמסכה כוסו בלוחיות סגסוגת נחושת נוצצת ככסף שרבות מהן הכילו תמונות מעולם החי או סצנות לחימה. קסדות הן ממצא ארכאולוגי נדיר ביותר. לוחיות מעוטרות כמו אלה שעל פני הקסדה לא היו ידועות באנגליה פרט לממצאים מקבר בלינקולנשייר (Caenby, Lincolnshire) ומאוצר שהתגלה בשנת 2009 בסטאפורדשייר (Staffordshire). הקסדה החלידה בקבר והתרסקה למאות חלקים קטנים כאשר גג חדר הקבורה קרס. בתהליך רפאות מורכב זוהו והותאמו חלקים מהקסדה על מנת לאפשר את שחזורה.
החרב ואביזרי החגור
החרב הונחה בצדה הימני של גופת המת. כשנחשפה בשנת 1939 היא הייתה חלודה ושבורה בעקבות התמוטטות תקרת חדר הקבורה. הניצב המעוטר זהב ואבני חן, וכן חלקי החגור בלטו נוצצים בשלמותם. החרב מוצגת, כפי שנמצאה, במוזיאון הבריטי. הלהב באורך כמטר נתונה בנדן, ככל הנראה מעץ. הלהב והנדן הפכו לגוש אחד במהלך תהליך החימצון של פלדת החרב. בצילום רנטגן ניתן להבחין במרכיבי הלהב שהייתה באיכות גבוהה. היא חושלה ככל הנראה משבעה מוטות ברזל במהלומות על סדן ליצירת כלי נשק מעולה. בנוסף לחוזק המתיחה המצוין של הלהב הוסיף עליה האומן ריתוכים לאורכה, שיצרו, לאחר השחזה והברקה, דוגמת גלים (אותה אפשר לראות בהעתק החרב המוצג לצד שרידי החרב המקורית במוזיאון הבריטי). המראה המובהק של הלהב מוזכר גם מספר פעמים באפוס ביאוולף שם מתוארות חרבות עם "להב ארוגה", "להב גלית" או "להב מתפתלת". נראה כי הנפחים והאומנים של שושלת ואפינגאס פיתחו יכולות גבוהות של חישול ברזל ומתכות אחרות, כפי שניתן לראות גם מכלים נוספים שנמצאו בחדר הקבורה. בחינה מדוקדקת של חלקי הניצב מראה שהם עשויים באיכות גבוהה ביותר. גולת הניצב מעוטרת ב-53 אבני חן המשובצות בטכניקת קלויזון (cloisonné) במארג רצועות זהב דקיקות היוצרות תאים לשילוב פיסות האבנים. הזהב באיכות של 97 אחוז. בחינה דקדקנית של ניצב החרב מצביעה על כך שבעל החרב היה ככל הנראה שמאלי. קישוט הזהב של גולת ניצב החרב נשחק בצד הנגדי לזה שניתן היה לצפות בחרב שבעליה ימני. הנחת החרב מימין למת, באופן לא שגרתי ובניגוד לממצא בקברים אנגלו-סקסונים אחרים, מחזקת השערה זו. ממצאים דומים של טיפוס גולת הניצב מסאטון הו התגלו בחפירות בשוודיה. מאחז הניצב לא שרד שכן ככל הנראה הוא יוצר מחומר אורגני כלשהו, עץ או קרן, שנרקב והתפורר עם הזמן. ניתן לשער את ממדיו של המאחז הודות לשני תפסים מזהב רקום שהותקנו עליו ושרדו. בדומה למאחז, גם שמורת הניצב הייתה ככל הנראה מעץ או מקרן ולא שרדה. ניתן ללמוד מעט על החתך שלה על בסיס מידותיהם של קישוטי הקצה המוזהבים שהותקנו עליה. משני צדי חלקו העליון של הנדן נמצאו קישוטים בדמות פירמידות קטומות שגובהן כסנטימטר. בכל אחת משובצות 110 אבני חן, זכוכית כחולה ומילפיורי. המתכת ששימשה לגוף הפירמידה ולשיבוץ האבנים הכילה 77 אחוז זהב ו-22 אחוז כסף. במשטח העליון של הפירמידה הקטומה שובצה דוגמת משבצות בשחור לבן עשויה זכוכית מילפיורי. בתחתית כל פירמידה יצר הצורף בזהב חריצים דרכם הושחלה ככל הנראה רצועה כלשהי ומכאן ההנחה שהן שימשו לקישוט שרוך החרב (sword-knot) שנועד לאבטח את החרב לנדנה. שרוכים כאלה עדין מקשטים כיום חרבות טקסיות. קשירת חרב המלך לנדן מסמלת אולי עיתות שלום בעוד שהתרת הקשר יכולה לציין הכרזת מלחמה. עיטור הפירמידות משלב סגנון אמנותי אנגלו-סקנדינבי הבא לביטוי בטכניקת הקלויזון עם סגנון קלטי המופגן בטכניקת המילפיורי והזכוכית הכחולה. הדעה הרווחת במחקר היא שמקורן של הפירמידות בבית מלאכה מלכותי במזרח-אנגליה. אך עדין לא ברור באיזו טכניקה הצליחו האמנים לחתוך בשלמות ובדיוק כה רב את אבני החן הקשות כדי לשלבן באופן מושלם בעיטורים.
בקרבת מיקום החלק העליון של הגופה נמצאו חפצים הנחשבים כאוצר מופלא הודות לאיכותם הגבוהה והרמה האמנותית יוצאת הדופן של עיטוריהם, בהתאמה מלאה לרמה הטכנית ולמורכבות העיטורים בזהב ואבני חן של החרב והנדן. חפצים אלה כללו אבזמים, כותפות, כיסוי לארנק, וחלקים מתכתיים (זהב עיקר) נוספים שהשתייכו ככל הנראה לחגור, כולם מעוטרים ברמה גבוהה.
אבזם גדול מזהב מעורב עם 13 אחוז כסף, עשוי משלושה חלקים במשקל כולל של כ-414 גרם הותקן ככל הנראה על חגורת החרב. הלוחית המרכזית בצורה אובלית מוארכת עם קווי מתאר מתפתלים אך סימטריים, ובה חרוט בזהב מארג סבוך של תיאורי חיות מסוגננים ומפותלים - נחשים, עופות דורסים וחיות שדה. כל פני השטח של הקווים המתפתלים מקושט בשקערוריות. לוחית האבזם חלולה עם מכסה בחלק האחורי ויש בה חלל נסתר. וו האבזם והחישוק עשויים מזהב, אינם חלולים, מקושטים בסגנון לוחית האבזם ומצביעים על תכנון ברמה טכנית גבוהה.
הכותפות – מעין תפסים מתכתיים שנועדו ככל הנראה לחיבור שני חלקי בגד טקסי או שריון חזה לכתפיים – עשויות זהב, משתי יחידות תואמות ומקומרות שניתן לחברם באמצעות לולאות וציר הקשור בשרשרת לאחת היחידות. בכל אחת מיחידות הכותפות אזור עם שוליים ישרים שפניו מקושטים בעיטורי קלויזון ומילפיורי עם משבצות אבני חן וזהב, וסביבן עיטור של חיות. חלק נוסף בכל יחידה, עם שפה מעוגלת, מעוטר במארג של דמויות חזירי בר עשוי זהב ואבני חן משובצות - מוטיב ידוע בתרבות הקלטית והבריטית אך נדיר בעיטורים סקסונים. בחלקן האחורי של הכותפות מותקנות לולאות לחיבור שריון חזה וגב עשוי עור עבה וקשיח. מטרת הכותפות לחבר בין שני חלקי שריון הגו (torso) – חזה וגב, בדומה לשריון הרומאי ששימש מפקדים גבוהים במהלך מצעדים. השריון, עשוי העור, נרקב ככל הנראה ולא שרד. לא ידוע על ממצא של כותפות אנגלו-סקסוניות נוספות.
כיסוי הארנק – כיסוי מקושט של ארנק עור (שלא שרד) ונועד לתליה על החגורה באזור המותניים. הכיסוי כולל מסגרת בצורת כליה עשויה זהב ומשובצת אבני חן התוחמת לוחית עשויה קרן או עצם לוויתן, עליה הותקנו זוגות של דמויות עשויות זהב משובץ אבנים של ציפורים ודמות אדם כשמשני צידיו דמויות זאבים טורפים. (או אולי תיאור המוטיב העתיק של אדון החיות Master of Animals). כמו כן הותקנו על לוח הקרן שני פנלים עם עיטורים גאומטריים ולוח כפול ובו מארג מורכב של חיות, הכל עשוי זהב משובץ אבני חן. הצורף שאב השראה ככל הנראה מסגנון עיטור שוודי של קסדות ומגינים והביאו לידי ביטוי באמנות שיבוץ וירטואוזית. הארנק הכיל 37 מטבעות זהב, שילינג או טרמיסיס, שמוצא כל אחת מהן ממטבעה פרנקית שונה. ככל הנראה הן נאספו כך באופן מכוון. היו בארנק גם שלוש מטבעות ללא טביעה, ושני נתכי זהב קטנים. ממצא המטבעות הוא הכלי העיקרי לתיארוך הקבורה, אשר ככל הנראה התרחשה בעשור השלישי של המאה ה-7.
המגן
לצד הקיר הפנימי המערבי הוצב מגן עגול גדול מאוד עם אלמנט כיפתי במרכז. בשחזור המגן, המוצג במוזיאון הבריטי, הותקנו תבליט הברזל הכיפתי וקישוטי הברונזה מצופי הזהב על מגן גוף בקוטר מטר עשוי עץ תרזה מצופה בעור. עץ תרזה משמש חומר גלם ראוי למגן הודות ליכולתו לספוג מהלומות מבלי להסדק. אף על פי שניתן להשתוותו עם ממצאים משוודיה, המגן מסאטון הו מפואר יותר ומהווה דוגמה מצוינת ומרהיבה למגן אנגלו-סקסוני מטיפוס שהיה בשימוש במשך מספר מאות שנים. המגן בקבר יוצר כמגן "עבודה" באיכות גבוהה עשוי מהחומרים המתאימים ביותר לתפקודו, ויחד עם זאת הוא קושט בעיטורים מעודנים עשויים ברונזה מצופה זהב, רדידי זהב ואבני חן משובצות בטכניקת קלויזון. גם תבליט הברזל הכיפתי במרכז המגן עוטר, הן בשוליו והן במרכזו בפיסות ברונזה מוזהבות, עליהם תשליבים מורכבים של דגמי חיות. בהיקף המגן הותקנו לוחיות ברונזה מוזהבות ומעוטרות. מצידי התבליט הכיפתי המרכזי, שובצו על פני המגן עיטורים מוזהבים עם דמויות עוף דורס ודרקון מעופף בעל שש כנפיים וכן שתי רצועות מוזהבות הנראות כטבעות שנחתכו ונפרשו לאורכן. הקישוטים הרבים מצביעים על כך שהמגן שימש כחפץ טקסי.
סוגיית זהות הנקבר בתל מספר 1
עושרו של הממצא מקבר הספינה ומהות החפצים בו מעידים על קבורת גבר, לוחם, ובהיעדר דמות אחרת שהייתה יכולה לצבור עושר כה גדול באנגליה של המאה ה-7, נראה שהמת היה מלך. סביר להניח שהיה זה המלך השליט באזור נהר הדבן, ולא מלך זר כלשהו שמת הרחק ממולדתו. התל שרד בשלמותו במשך שנים רבות, ככל הנראה הודות לשימורו על ידי צאצאיו ובני משפחתו של המת שחיו בסביבה. יש להניח שקברו של מלך זר היה נשדד כעבור מספר דורות. על פי ספרו של ביד הקדוש, "ההיסטוריה כנסיית האנגלים", אזור נהר הדבן היה נתון לשליטת ממלכת מזרח-אנגליה שבראשה עמדו בני משפחת ואפינגאס, עליהם קיים מידע גניאולוגי טוב למדי. ביד הקדוש מציין בספרו כי מתחם שלטונם המלכותי של שושלת ואפינגאס מצוי ברנדלשאם, כ-8 קילומטרים במעלה הנהר מסאטון הו. מניתוח מטבעות השושלת המרובינגית (מצרפת) שהתגלו בקבר ניתן לצמצם את טווח תיארוך הקבורה לשנים 635-610. כמו כן, מסורת קברי הספינה, הכוללת הנחת מנחות סביב גופת המת, היא פאגנית במהותה. משנת 640 הפכה הנצרות לדת הממלכה במזרח-אנגליה וקבורת המלכים עברה בעיקרה למתחמי הכנסייות, כמו בממלכות הנוצריות השכנות, וכפי שמעידים כתביו של ביד הקדוש. על כן יש להניח שהמלך שנקבר בסאטון הו היה פאגני אך היה מודע כבר לנצרות כפי שמעידים מספר כלים בקבר המעוטרים בצלבים. מנימוקים אלה, כבר בשנת 1940, העלה ההיסטוריון האנגלי צ'דוויק (H.M. Chadwick) לראשונה את ההערכה כי קבר הספינה שייך ככל הנראה למלך ראדוולד (Rædwald) שמת בשנת 625 או 626. קביעה זו עוררה מחלוקת בין המצדדים בכך לבין אלה התומכים בהשערה כי הקבר שייך לבנו (או אולי בנו החורג) סיגברט (Sigeberht). מדי פעם עולות הצעות זיהוי נוספות ובהן עולה גם שמו של אורפוולד (Eorpwald), יורשו הישיר של ראדוולד. לדעתו של צ'דוויק, מבין המלכים שמתו ככל הנראה לפני שנת 640, דמותו של ראדוולד המתאימה ביותר לזיהוי עם הנקבר בקבר הספינה. ראדוולד היה מלך לוחם ועשיר במזרח-אנגליה, ועל פי ביד הקדוש, שימש גם כמלך-על, לו צייתו שאר מלכי הממלכות האנגליות. באשר לדתו של ראדוולד מספר ביד הקדוש על ביקורו של ראדוולד בממלכת קנט, ככל הנראה לפני שנת 617, אשר במהלכו קיבל עליו לכאורה את הנצרות. אך בשובו למזרח-אנגליה הקים ראדוולד אתר פולחן ובו שילב מזבח לישו יחד עם מזבח אלילי, עד אשר שוכנע על ידי אשתו (דמות רבת עוצמה כשלעצמה) לחזור בו מהתנצרותו. לטענת צ'דוויק המלכים האחרים המזוהים בקבר על ידי חוקרים אחרים, לא הגיעו למעמד מלך-על. יורשו הישיר של ראדוולד, אורפוואלד, התנצר ומלך רק 3 שנים עד שנרצח בידי שכיר חרב פאגני. יורשו של אורפוולד, המלך סיגברט היה נוצרי אדוק. לא סביר על כן לדעת צ'דוויק לזהות בקבר את אורפוואלד שכן לא ייתכן שיורשו הנוצרי ערך למלך המת לוויה פאגנית, וזיהוי סיגברט עצמו בקבר נפסל גם הוא בשל אדיקותו הנוצרית (במהלך חייו פרש סיגברט למנזר). לא ניתן לקבוע בוודאות את זהות הנקבר בתל מספר 1, אבל הזיהוי עם ראדוולד מקובל היום על ידי מרבית החוקרים. הזיהוי מתבסס גם על האיכות הגבוהה של החפצים שהתגלו, ובהם כלים מיובאים ממרחקים שנדרשו מאמצים ומשאבים גדולים לצבור אותם. ממצאי הזהב מהקבר מעידים על עושרו וסמכותו של הנקבר, והקבר עצמו מצביע על הארגון והמאמץ הקהילתי הנרחב שנדרש לבנייתו בקרבת מקום מושבו של מלך מזרח-אנגליה, אשר כלל ככל הנראה גם טקס קבורה פאגני בסגנון השמור לאליטות. משנת 2019 מציג המוזיאון במרכז המבקרים בסאטון הו את תל מספר 1 כקברו של המלך ראדוולד, בעוד שהמוזיאון הבריטי בלונדון מציג מוצגים מהקבר בתארו אותם כשייכים למלך מזרח-אנגליה, מבלי לזהותו בשם.