cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חוק המרשם הפלילי ותקנת השבים
תקנת השבים
כעבור עשר שנים מההתיישנות מגיע זמן המחיקה. מי שעבירתו נמחקה רשאי להצהיר בכל עניין שמעולם לא הורשע בפלילים, ומשום בחינה חוקית לא ניתן להתחשב בהרשעתו. עם זאת, היא עדיין יכולה להילקח בחשבון לצורכי מינוי לתפקיד נשיא המדינה, שופט, בכיר בבנק ישראל או מינויים אחרים בדרגת סיווג עליונה. ההבדל בין התיישנות לבין מחיקה הוא, אם כן, ברשימת הזכאים לקבל מידע על העבירה, שבמקרה של עבירה שנמחקה היא מצומצמת ביותר.
צבירת הזמן להתיישנות ולמחיקה מותנית בשמירה על גיליון הרשעות נקי מתום המאסר. נשיא המדינה רשאי לקצר את תקופות ההתיישנות והמחיקה. אם החליט לבטל את ההרשעה, הרי העבירה כאילו נמחקה.
בג"ץ הטעים שגם מחיקה אינה מונעת לחלוטין לקיחה בחשבון של העבירה, ופסל את מינויו של יוסי גינוסר לתפקיד ציבורי. בהמשך, בוטל מינויו של אהוד יתום לתפקיד ראש המטה למלחמה בטרור בשל חלקו בפרשת קו 300, למרות שעברו מעל 17 שנה מביצוע העבירה. דבר זה עומד בקנה אחד עם החוק המאפשר להתחשב בקיומן של עבירות שנמחקו, כאשר מדובר במינויים ממשלתיים בדרגת הסיווג הגבוהה ביותר.
לעומת זאת, קבע בית המשפט העליון בדעת רוב בניגוד לדעתו החולקת של מישאל חשין, שאין לפסול אדם מלהיות עורך דין על סמך עבירות שהתיישנו, אלא אם האדם ויתר במודע על תוצאות ההתיישנות ובמוסרו את המידע על ההרשעה ידע שזכותו שלא למוסרה. עם זאת, השופטים נחלקו לגבי המצב הראוי. השופטת דליה דורנר טענה שתקנת השבים ראוי לה שתחול גם לעניין התקבלות ללשכת עורכי הדין. השופטות דורית ביניש ומרים נאור כתבו, לעומת זאת, שלאור חשיבות האמון בעורכי דין, ראוי שהחוק ישונה. גם באנגליה ובארצות הברית התיישנות אינה חלה, לפחות באופן חלקי, לעניין עבודה בעריכת דין.
בפסק דין של בית המשפט המחוזי בירושלים קבע השופט צבי טל שמי שהוגשה נגדו תביעת לשון הרע על פרסום הרשעה שנמחקה, לא תעמוד לו הגנת "אמת דיברתי", משום שלפי כאילו לא היו הדברים מעולם.
ציפור (סירה)
ציפור היא סירה מהירה שבמקור שימשה את הצי המלכותי האיטלקי כטרפדת. בהמשך, שימשה את שייטת 13 של חיל הים הישראלי לפיקוד קדמי, איסוף לוחמים ותובלת פושטים. סירות מדגם ציפור שירתו מאז מלחמת העצמאות ועד מלחמת ששת הימים, עד שהוחלפו בסנוניות במהלך מלחמת ההתשה.
רכישה
סירה ראשונה נרכשה בשנת 1950 ממפעל קטניו, יחד עם סירות הנפץ. בחיל הים הישראלי נקראה "הציפור הכחולה" על שם המכונית המהירה ביותר בעולם באותה עת הציפור הכחולה Proteus CN7. הסירה המקורית השתמשה בגוף מעץ בשיטה מרועפת ועם חבטות הגלים במהירות הגבוהה הגוף נעשה רעוע. לימים פרצה בה שרפה שכובתה אך לאחר מספר שנים הושבתה. שתי סירות נוספות נבנו מעץ בדופן חלקה בבית המלאכה של השייטת בישראל.
התקנות
הסירה תוכננה לשאת במרכזה טורפדו יחיד. במקומו הורכבו מכלי דלק שהאריכו את טווח ההפלגה. נפח פנים הסירה אפשר השטת כ-6 לוחמים. הסירות צוידו במכשירי קשר בתחום תג"ם ות"אג וחומשה במקלע 0.3. מעמדה מחוזקת בחרטום ניתן היה להפעיל מרגמה 52 ששימשה לירי פגזי תאורה. בתחילת שנות ה-60 צוידה במכשיר מכ"ם של חברת רייטאון. אנטנת המכ"ם מעל הקבינה הייתה ניתנת לקיפול על מנת להרכיב במקומה מקלע 0.3.
פעילות מבצעית
במהלך מלחמת העולם השנייה שותפה הסירה בחלק מפעולות השייטת העשירית האיטלקית. בחיל הים נעשה בה שימוש רב לצורכי אימונים. להובלת לוחמים ולפיקוח צלילה. כמו כן עשתה שירות חשוב בטקסים של החייל בהובלת מפקדים והצדעה מכלי השיט.
מנורה לשבת
מנורת שבת היא מנורה בעלת התקן המאפשר את הסתרת וגילוי האור, דבר המאפשר לשומרי שבת להחליש ולהגביר את התאורה החשמלית באופן מכני עקיף, ללא כיבוי והדלקה ממשיים, שהם פעולות האסורות בשבת וביום טוב.
הטיפוס הרגיל של מנורה מסוג זה הוא בעל כיסוי חיצוני מסתובב, שצידו האחד פתוח וצידו השני אטום. בעת שיש צורך באור, ניצב החלק הפתוח מול התאורה, ובעת שיש צורך בחושך, מסובב המשתמש את הגוף החיצוני לצידו האטום, ובכך חוסם את האור ללא כיבויו.
ההתקן הומצא על ידי שמואל ופר, ב-2004, ומאז נמכרו מעל ל־10,000 יחידות מהמוצר. הייצור נעשה בסין על ידי Kosher Innovations, חברה קנדית.
קלאנתס
קְלֵאַנְתֶס (Κλέανθης; 301 – 232 או 252 לפנה"ס) היה פילוסוף סטואי יווני.
נולד בעיר אסוס בצפון-מערב אסיה הקטנה, שם עסק באיגרוף. הגיע לאתונה כשבכיסו ארבע דרכמות בלבד, שם שמע את הרצאותיו של הפילוסוף קראטס מן האסכולה של הציניקנים. אחר כך למד במשך תשע עשרה שנה אצל זנון מקיטיון, מייסד האסכולה הסטואית. הוא סירב לקבל תמיכה ציבורית והתפרנס מעבודת לילה כסבל של כדי מים בשירותו של גנן. היה חזק בגופו ולמוד-סבל. הוא זכה להערכה רבה הודות למוסריותו. בשנת 263 לפנה"ס, עם מותו של זנון, הפך ליורשו כראש האסכולה הסטואית, אך המשיך להתפרנס מעבודת כפיים.
קלאנתס כתב כחמישים חיבורים, שמהם נשתמרו קטעים בלבד. חיבורו "שיר הלל לזאוס" (ראש האלים ואל השמים במיתולוגיה היוונית) נשתמר אצל סטובאוס, מלקט כתבי יד יווניים עתיקים בן המאה החמישית לספירה. קלאנתס חשב על השמש כמקום משכנו של אלוהים, שהוא התבונה העילאית שבטבע, או האש האלוהית שביקום (על פי התורה הסטואית אלוהים לא ברא את היקום, אלא הוא היקום עצמו).
לדעת קלאנתס המידות הטובות מהוות הסכמה מרצון עם התבונה שבטבע, ולפיכך, לחיות בהתאם למידות הטובות פירושו לחיות בהתאם לטבע. הוא פיתח תורה חדשה בדבר נפש האדם, וחשב כי הישארות הנפש לאחר המוות תלויה בדרך חייה בעולם הזה. הקטעים העיקריים של חיבוריו נמצאים בלקט של סטובאוס ובספרו של דיוגנס לארטיוס, סופר בן המאה השלישית לספירה שחיבר סקירה על חיי הפילוסופים היווניים ודעותיהם. קטעים אחרים מופיעים בכתביהם של מרקוס טוליוס קיקרו ושל סנקה.
קלאנתס מצא את מותו בהימנעות מכל מזון. הוא לקה בכיב בחניכיו שהתנפחו ונרקבו. הרופאים ציוו עליו להימנע מאכילה לזמן מה. מצבו השתפר עד כדי כך שהרופאים הכריזו עליו כאדם שנרפא, והרשו לו לשוב לשיגרת חייו. אך משום שהיה כבר במחצית הדרך אל מותו, הוא אמר שהחליט לא לחזור לאחור, להמשיך בצום ולעבור את השלב שבו התקדם כל כך.
אחרי מותו, תלמידו כריסיפוס מסולי הפך לראש האסכולה הסטואית.
גט (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
פיוניק ירוואן
מועדון הכדורגל פיוניק ירוואן (ארמנית: Ֆուտբոլային Ակումբ Փյունիկ) הוא מועדון כדורגל מהעיר ירוואן, בירת ארמניה.
היסטוריה
המועדון נוסד בשם הומנטמן ירוואן עם הקמת ליגת העל הארמנית בשנת 1992. בעונה הראשונה של הליגה זכה המועדון באליפות משותפת עם קבוצת שיראק. בעונת 1995/1996 שינתה הקבוצה את שמה לפיוניק ירוואן וזכתה באליפות השנייה שלה. בעונת 1996/1997 זכתה באליפות שנייה ברציפות ושלישית בסך הכל. למרות ההצלחה המקצועית בשנים אלו, המועדון נקלע לאחריהן לבעיות כלכליות. בעונות 1999 ו-2000 עוד שיחקה הקבוצה תחת השם קיליקיה אך לאחר מכן נסגרה.
משחקים באירופה
הקבוצה הופיעה לראשונה באירופה בליגת האלופות בעונת 1997/1998. בשלב ההעפלה הראשון נפגשה הקבוצה עם MTK בודפשט והפסידה בשני משחקי הגומלין ולכן לא עלתה לשלב הבא.
הפעם הבאה בה השתתפה הקבוצה במפעל אירופי כלשהו היה בליגת האלופות בעונת 2002/2003, הקבוצה נפגשה בשלב ההעפלה הראשון עם טמפרה יונייטד הפינית וניצחה בשני משחקי הגומלין בתוצאות 0:4 ו־0:2. בשלב ההעפלה השני פגשה הקבוצה את דינמו קייב וסיימה משחק אחד בהפסד 4:0 ומשחק שני בתיקו 2:2 אך לא העפילה לשלב ההעפלה השלישי בגלל הפרש שערים עדיף לדינמו קייב.
הקבוצה הופיעה שנה לאחר מכן, בליגת האלופות בעונת 2003/2004 כאשר בשלב ההעפלה הראשון נפגשה עם קיי. אר. רייקיאוויק האיסלנדית וסיימה את המשחק הראשון בניצחון 0:1 ואת המשחק השני בתיקו 1:1 ועלתה בגלל הפרש שערים עדיף. בשלב ההעפלה השני נפגשה עם צסק"א סופיה והפסידה בשני המשחקים ולכן לא עלתה לשלב ההעפלה השלישי.
בעונת 2004/2005 השתתפה הקבוצה עוד פעם בליגת האלופות. בשלב ההעפלה הראשון נפגשה עם אף. קיי. פודבה המקדונית וניצחה אותה במשחק הראשון בתוצאה 1:3 ואת המשחק השני סיימה בתיקו 1:1 ולכן עלתה לשלב הבא בגלל הפרש שערים עדיף. בשלב ההעפלה השני נפגשה עם קבוצת שחטר דונצק והפסידה בשני משחקי הגומלין ולכן לא העפילה לשלב ההעפלה השלישי.
הקבוצה השתתפה בליגת האלופות גם בעונת 2005/2006, אז נפגשה כבר בשלב ההעפלה הראשון עם קבוצת פ.צ. האקה, עימה סיימה במשחק הראשון בהפסד 1:0 ובמשחק השני סיימו הקבוצות בתיקו 2:2 אך האקה עלתה שלב בגלל הפרש נקודות.
בעונת 2012/2013 שיחקה בפעם הראשונה בליגה האירופית. בסיבוב המוקדמות הראשון הפסידה לקבוצת זטה והודחה מהטורניר. בעונת 2013/2014 שיחקה בפעם השנייה בליגה האירופית. בסיבוב המוקדמות הראשון ניצחה את קבוצת טטקס טטובו. בסיבוב המוקדמות השני הפסידה לקבוצת ז'לגיריס וילנה והודחה מהטורניר.
קרלסקרונה
היסטוריה
הנמל הימי של קרלסקרונה הוקם בתקופה בה שוודיה הייתה מעצמה אירופית ושלטה בכל חופי הים הבלטי. השוודים שברו את השליטה הדנית בארסונד והבטיחו לעצמם מעבר חופשי אל הים הצפוני. ב-26 בפברואר 1658 נכרת הסכם רוסקילדה בין דנמרק לשוודיה, וזה מסר לשוודים את השליטה בסקונה ובבלקיניה. מספנה קטנה ומחנה צבאי נוסדו בנמל בודקול (Bodekull) ששמו שונה לקרלסהאמן (Karlshamn, "נמל קרל") לכבודו של המלך קרל האחד עשר, אך כיבוש דני קצר מועד בין השנים 1676-1679 הבהיר לשוודים כי המקום אינו ניתן להגנה ואינו מתאים להקמת בסיס הצי. לכן הורה קרל ב-19 בנובמבר 1779 על הקמתה של עיר חדשה, כ-45 ק"מ ממזרח לקרלסהאמן. זו נוסדה בשנת 1680 על האיים ומה (Wämö) וטרוסה (Trossö) ונודעה בשם קרלסקרונה.
תחילה כללו מתקני הנמל בעיר החדשה מספנה וחמישה מבני אחסון. אדריכלי הצי ובעלי המלאכה שעבדו בשירותו נשלחו למקום מסטוקהולם, ובתי מגורים נבנו עבורם. ב-1683 הייתה קרלסקרונה למושב שלטוני ושורטטו תוכניות לבניית המצודה והעיר. ב-1750 מנתה העיר כ-10,000 תושבים, וכאשר גוסטב השלישי, מלך שוודיה עלה לשלטון ב-1772, כבר הייתה לעיר השלישית בגודלה במדינה.
תקופה זו התאפיינה בהתפשטות העיר במקביל לפעילות ערה של הגדלת הצי, שנועד להילחם נגד הדנים, ולאחר מכן נגד הרוסים. העיר נפגעה במספר שריפות, שהגדולה בהן ארעה בשנת 1790, וכתוצאה מכך נבנו כ-400 בתי אבן מחדש. גם לאחר קיצה של האימפריה השוודית ולאחר ששוודיה איבדה את השליטה בפינלנד ב-1809, המשיכה קרלסקרונה ושימשה כבסיסו העיקרי של הצי השוודי. במהלך המאה ה-19 והמאה ה-20 שופרו מתקני הנמל והותאמו לחידושי התקופה, וכך נעשה גם במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר הביצורים הקודמים שופצו והותקנו אמצעים להגנה מפני התקפה אווירית. לאחר המלחמה הלכה הפעילות הימית בבסיס והתמעטה. לקראת תום המלחמה הקרה והצמצום הצפוי בהיקף הצי השוודי, הפנתה הממשלה כספים לעידוד חברות טכנולוגיה כדי שיקבעו מרכזים בעיר, הכל במטרה למזער את הנזק הצפוי בעקבות הצמצומים בפעילות הצי. ב-27 באוקטובר 1981 עלתה הצוללת הסובייטית U137 על שרטון כ-10 ק"מ מקרלסקרונה. התקרית גרמה למשבר ביחסי שתי המדינות ותמכה בחשדותיהם של השוודים כי הסובייטים עוסקים בפעילות ריגול בסביבות הבסיס הימי. כיום מאכלסת העיר מרכזים של חברות טלפוניה ומרכזי פיתוח של תעשיית היי-טק.
סטורטורייט
העיר תוכננה על ידי אריק דאלברג (Dahlbergh) וקרל מגנוס סטוארט (Stuart) בהוראתו של מפקד הצי השוודי האנס ואכטמייסטר (Wachtmeister). היא תוכננה בהתאם לעקרונות הבארוק, ורחובותיה הראשיים רחבים ונפגשים בכיכר "סטורטורייט" (Stortorget - "הכיכר הגדולה"). הכיכר משתרעת בנקודה הגבוהה ביותר באי טרוסה, ופחות או יותר במרכזו. בכיכר ניצבות שתיים מכנסיותיה הראשיות של העיר:
עוד ניצבים בכיכר, בצידה המערבי, בית העירייה (Rådhuset), שגם הוא מהמחצית הראשונה של המאה ה-18 (11 במפה), ובניינים מאוחרים יותר כמו אולם הקונצרטים, הספרייה העירונית ובית הדואר (16 במפה). במרכזה של הכיכר ניצב פסלו של מייסד העיר, המלך קרל האחד עשר (32 במפה). שטח הכיכר משמש עד היום כאזור שוק וכאתר לעריכת אירועים שונים. מדרום לכיכר, על הציר החוצה אותה מדרום לצפון, שוכן פארק האדמירלות (Amiralitetsparken), ומצפון לה, על אותו ציר, משתרעים פארק הוגלנד (Hoglandspark) ותחנות הרכבת (22 ו-23 במפה).
בסדרת האנימציה נילס הולגרסון (פרק 11) להקת אווזי הבר חונה בעיר ונילס מתמודד עם פסל המלך שקם לתחיה. גם הנמל ומגדל השעון המפורסמים מופיעים.
הבסיס הימי
בדרומה של קרלסקרונה שוכן בסיס הצי השוודי. בעבר הוא נבדל ממרכזה בחומה ורק חלקים קטנים ממנה שרדו. רחבת המסדרים (Amiralitetsslätten) שוכנת בסמוך לנמל, ובמרכזה ניצב מגדל השעון. על המבנים החשובים ברחבה נמנים ההגוואקטן (Högvakten - "בית המשמר" - 1 במפה), מדרום לה, והחפסגוסקסרנן (Skeppesgossekasernen - "קסרקטין בחורי הספינות" - 5 במפה) בצידה המערבי. דרומית לרחבת המצעדים שוכנת המספנה הישנה (Gamle Varvet) שבה מספר מבנים מסוף המאה ה-18 ובהם מבני אחסון, מנהלה ומגוריהם ההיסטוריים של בכירי הצי. בצידה המזרחי של הרחבה שוכנת חצר האדמירלות (Artillerigärden), שטח שיובש מהים ובו קסרקטין, בתי מלאכה ואחסון וכן בית חולים (3 במפה). באזור זה שוכנת גם כנסיית האדמירלות (Amiralitetskyrkan - במפה 2) האדומה, שהוקדשה בשנת 1685. הכנסייה נבנתה מעץ כמבנה זמני עד שיוחלף בבניין אבן, אך הדבר מעולם לא יצא אל הפועל. מזרחית לאי טרסה, שוכן האי הקטן סטומהולמן (Stumholmen), קבוצה של שלושה איים שחוברו לאחד. על האי שוכנים מבנים שנבנו החל במאה ה-18 ועד לשנות ה-50 של המאה ה-20, והידוע שבהם הוא "סלופ- אוק ברקאסחולט" (Slup- och Barkassskjulet, "סוכת הסירות") שבנייתו הושלמה ב-1787. מבנה גדול זה נבנה במטרה לאחסן ספינות, ורצפתו משופעת. מבנים נוספים באי הם מאפיית הכתר (Kronobagariet), מגדל קונגסהאל (Kungshall), מחסני קונגסהאל (Kungshallsmagasinet) ושני בתי מלאכה לאווירונים ימיים משנות ה-20 של המאה ה-20. במהלך שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 חדל האי מלשמש למטרות צבאיות, והעירייה שינתה את ייעודם של המבנים לפי תוכנית שניסחה. עוד נבנו במקום בתי מגורים על קרקע שיובשה מהים.
מספנות הצי העיקריות הוקמו על האי לינדהולמן (Lindholmen) מדרום לעיר, ומאז 1961 הן שייכות בחלקן לממשלת שוודיה ובחלקן למספנה אזרחית. אל האי מחובר האי סדרטריירנה (Södertrjerna) מצידו המזרחי. סדרטריירנה חובר אל לינדהולמן על ידי ייבוש הים והמבנה החשוב ביותר הניצב עליו הוא "הכנסייה הפינית" (Finska Kyrkan) מ-1696, שבניגוד לשמו, משמש כבית אחסון. אחד המבנים הבולטים בעיר הוא "גמלה מאסטקראנן" (Gamla Mastkranen - "מנוף-התורן הישן") בן 9 הקומות. המנוף הוקם בין השנים 1803-1806 והוא עשוי לבנים למעט חלקו העליון העשוי מעץ ומצופה בלוחות נחושת.
קים בורג
קים בורג (בפינית: Kim Borg; 7 באוגוסט 1919 – 28 באפריל 2000) היה זמר בס-בריטון, מורה ומלחין פיני.
קרלסקרונה
המצודות סביב העיר
מדרום לעיר שוכנים מספר איים המגינים על נתיב הגישה הימית אליה, ועליהם הוקמו מאחזים צבאיים. שני האיים החיצוניים הם קונגסהולמן (Kungsholmen - "איוֹן המלך") ודרוטנינגחר (Drottningskär - "איון המלכה") השוכנים משני צידיו של מצר אספה (Aspö), נתיב הגישה הימי העיקרי אל העיר. קונגסהולמן שוכן מצידו המזרחי של המצר, וביצורי קבע הוקמו עליו בין 1820 ל-1850. אלה שופרו בשנות ה-70 של המאה ה-19, ומאז שנת 1900 הם נחשבו כנקודה אסטרטגית חשובה. על האי דרוטנינגחר שממערב למצר הוקמה מצודה נוספת בין השנים 1680-1700, אך היא הושלמה רק באמצע המאה ה-18. המצודה מוקפת מים כמעט מכל עבריה, והיא מחוברת אל האי במצר יבשה. בין שני איים אלה לעיר עצמה שוכנים שני איים קטנים יותר - גודנאט (Godnatt) וקורהולמן (Kurrholmen) - וגם עליהם הוקמו מצודות עגולות ששימשו במאה ה-19 כקו הגנה שני לעיר. שתי מצודות אלה הן היחידות ששרדו משש מצודות דומות, ומעולם לא היו בשימוש מבצעי.
קים בורג
ביוגרפיה
בורג, יליד הלסינקי, למד פיתוח קול ושירה אצל הייקי טייטינן באקדמיה על שם יאן סיבליוס בהלסינקי (מ-1936 עד 1941 ומ-1945 עד 1947). באקדמיה למד גם תאוריה והלחנה אצל לאו פונטק וארה מריקנטו, ובהמשך עבר ללמוד פיתוח קול אצל אנדרייבה דה סקילונדז בסטוקהולם (בשנים 1950-59). במקביל למד גם ביוכימיה באוניברסיטה לטכנולוגיה של הלסינקי וקיבל דיפלומה ב-1946.
קרלסקרונה
מבנים נוספים
שני מבנים הניצבים על היבשה נכללים בהכרזת העיר כאתר מורשת עולמית. הראשון הוא טחנת המים המלכותית (Kronokvarnen) שנבנתה ב-1721, והאחר הוא ארמון חארבה (Skärva) שנבנה בשנים 1785-1786 ושימש כמעון הקיץ של מפקד הצי באותה עת.
קים בורג
ביוגרפיה
ב-1947 ערך את הופעתו הרשמית הראשונה בקונצרט בהלסינקי וב-1951 הופיע לראשונה באופרה בארהוס בתפקיד קולינה בלה בוהם של פוצ'יני. נוסף להופעותיו הקונצרטיות, שר בקביעות באופרה בהלסינקי ובקופנהגן (1952-1970), סטוקהולם (1963-1975) והמבורג (1964-1970). באוקטובר 1959 הופיע לראשונה במטרופוליטן אופרה בניו יורק בתפקיד הרוזן אלמביבה, ונשאר בסגל הזמרים שם עד 1962. ב-1961 הופיע בתפקיד הראשי בבוריס גודונוב של מוסורגסקי במוסקבה.
קרלסקרונה
יהודים
קרלסקרונה היא אחת מארבע הערים שבהן הורשו יהודי שוודיה להתיישב בתקופתו של גוסטב השלישי (1772). בעיר בית קברות יהודי ומוזיאון המציג מספר פריטים יהודיים מעבר הקהילה. בשנת 1860 בוטלה ההגבלה על התיישבות יהודים בארבע הערים, ויהודי קרלסקרונה עברו במספר גלים לערים מרכזיות יותר, בעיקר אל מאלמה, מערבית לקרלסקרונה.
קים בורג
ביוגרפיה
ב-1953 הופיע בישראל בביצוע הרקוויאם של ורדי עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית והמקהלה הפילהרמונית תל אביב (בהדרכתו של איתן לוסטיג) בניצוחו של פרנץ פריצ'אי.
קרלסקרונה
יהודים
בשנת 1995 חולל בית הקברות היהודי בשולי העיר.
קים בורג
ביוגרפיה
בורג פרש מן הבימה בשנת 1980. משנת 1972 עד 1989 היה פרופסור בקונסרבטוריון הדני המלכותי למוזיקה בקופנהגן. הוא פרסם כמה ספרים, כתב יצירות תזמורתיות, מוזיקה קאמרית, "סטבאט מאטר" ושירים. כמו כן תזמר יצירות של מוסורגסקי ווולף.
נוסף לבוריס גודונוב, נחל הצלחה גם בתפקידים כמו אוסמין ב"החטיפה מן ההרמון", דון ג'ובאני, המלך מארקה (טריסטן ואיזולדה), הנס זאקס (המייסטרזינגר מנירנברג), דון קרלוס ("דון קרלוס"), פימן (בוריס גודונוב), גרמין (יבגני אונייגין), דון בזיליו (הספר מסביליה) וארקל (פלאס ומליסאנד של דביסי).
מתוך הספד בכתב העת "גראמופון" (יולי 2000): "היה לו מנעד רחב, תהודה, קול חם ומוזיקליות ראויה להערכה."
בורג מת בהומלבק, דנמרק בשמת 2000.
שאול (עולם מתים)
השְׁאוֹל הוא עולם המתים הקדום הנזכר בתנ"ך פעמים רבות ובהקשרים מגוונים. כפי שעולה מן הכתובים, המבנה הכללי של העולם על פי אמונת הקדמונים הוא מבנה היררכי שבראשו השמים, תחתם הארץ, תחתיה התהום ובתחתית המציאות - השאול. על פי אמונה זו, נשמות האנשים שמתו הגיעו לשאול. מקור השם מעורפל, ואין לו מקבילות בשפות שמיות אחרות. במקורות מאוחרים יותר השאול הוא שם נרדף לגיהנום או נחשב לאחד ממדוריו.
תיאורי השאול בתנ"ך
כל הנשמות מגיעות על פי התנ"ך אל השאול, ללא הבדל, כי בתנ"ך אין אזכור לגן עדן או גיהנום כמקומם של הצדיקים או החוטאים. השימוש בדימוי הירידה לשאול כביטוי למוות קיים מספר פעמים במקרא. כבר בתחילת המקרא, בספר בראשית, מסרב יעקב לתת לבניו לקחת את בנימין למצרים בטענה שאיננו רוצה "לרדת ביגון שאולה", אם יקרה דבר רע לבנימין. ביטוי דומה נמצא בתחילת ספר מלכים, כאשר דוד מצווה את שלמה להוריד את שיבתו של שמעי בן גרא בדם שְאוֹל.
כינויים נוספים שקיימים בתנ"ך לשאול הם 'בור', 'ארץ תחתיות', 'שחת', 'אבדון', ו'בלהות'.
במספר מקומות במקרא השאול מתוארת כישות בולענית ורצחנית בעלת פה אדיר, שמנסה לבלוע את החיים כפי שמתואר האל מות בשירה האוגריתית. . הרשעים מתוארים במשלי כמי שאומרים. בחבקוק מדומה אויבם של ישראל אף הוא לשאול ולאל מות:. גם במשלי מתואר השאול כישות שאינה שבעה לעולם (משלי ל' ט"ז). בספר יונה מתואר השאול כבעלת בטן, כנראה בשל התפיסה שהיא "אוכלת" בני אדם, ונשמות בני האדם שוכנים בבטנה.
למעשה, בתנ"ך ישנם לא רק דימויים לשאול, אלא אף מתואר כי אנשים מסוימים ירדו לשאול בפועל. כך מתואר בספר במדבר, כי עונשם של עדת קורח הוא שהאדמה פוערת את פיה, והאנשים יורדים חיים לשאול עם כל אשר להם. תיאור זה של בליעת חיים בידי השאול קיים בעוד כמה מקומות בתנ"ך.
השאול במקורות חוץ-מקראיים
יש דמיון רב בין השאול התנ"כי לבית החופשית האוגריתי ולאופיו של האל מות, אם כי קיימים מספר הבדלים. בשירה האוגריתית מתואר בית החופשית כמקום בתחתית הארץ בו נמצאות נשמות המתים, ובשניהם השאול מתואר כישות רצחנית. עם זאת, בתפיסה האוגריתית בשונה מהתפיסה התנ"כית גם אלים יכולים להמצא בו. כך הבעל מתואר כמי שיורד למקום זה מרצונו עם כל אביזריו ונשותיו, ואף השמש מתוארת כמי שנבלעת בלועו האדיר של מות ונמצאת בבית החופשית כל ערב, דבר שנראה זר לתפיסה התנ"כית. עוד נראה כי בתפיסה האוגריתית האל מות הולך בעולם ומחפש בני אדם למלא בהם את גרונו, בעוד שבתנ"ך התפיסה אודות השאול ברוב המקומות, היא תפיסה על עולם סטאטי שנמצא במקום מסוים, שבני אדם או אלוהים גורמים לאנשים להגיע לשם בהריגתם. כמו בשירה האוגריתית, גם בתנ"ך קיים קשר בין הרפאים לבין השאול.
השאול בספרות חז"ל
בניגוד לתפיסה שהחלה רווחת אחרי תקופת התנ"ך, כנראה בהשפעה פרסית, ובאה לידי ביטוי במשנה ובתלמוד אודות שני מקומות למתים, גן עדן וגיהנום, על פי צדקתם של בני האדם, בתנ"ך לא נראה שקיימת חלוקה כזו. על פי התפיסה הקיימת בו, נראה שגם הצדיקים וגם הרשעים מגיעים לשאול, מפני שאנשים שנחשבו לדמויות מופת כמו יעקב וחזקיהו מדברים על הגעתם לשאול במותם. גם משורר תהילים מודה ל-ה' שלא עוזב את נפשו לשאול, ואף שמעלה ה' את נפשו משם הוא שואל מה הטעם במותו, שהרי בשחת (=שאול) לא יוכל להעיד על אמיתת הבורא. אך הגישה היהודית הרווחת מציגה זאת כפרשנות שגויה של הפשט, ואילו המשמעות היא עזיבת העולם הזה ומעבר לעולם הבא אם לגן עדן ואם לגיהנום. גישה זו מוסברת בכך שעדיף להישאר בעולם הזה אפילו מאשר להגיע לגן עדן, כפי שהסביר על פי האגדה הגר"א ברגעיו האחרונים, כי בעולם הזה ניתן לקנות ציצית בשתי פרוטות ולקיים מצווה, מה שלא ניתן בעולם הבא.
ג'וס וידון
ג'וזף היל "ג'וס" וידון (באנגלית: Joseph Hill "Joss" Whedon; נולד ב-23 ביוני 1964) הוא מפיק, תסריטאי, ובמאי קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. וידון יצר מספר סרטים, סדרות טלוויזיה וחוברות קומיקס, בעיקר בז'אנר הפנטזיה והמדע בדיוני. הוא ידוע בעיקר בשל עבודותיו על סדרות הטלוויזיה "בית הבובות" (2009–2010), "פיירפליי" (2002), "אנג'ל" (1999–2004) ו"באפי ציידת הערפדים" (1997–2003), שתי האחרונות מתרחשות ביקום בדיוני משותף המכונה "באפיוורס", שמעבר לבני אדם כולל ערפדים, שדים, רוחות רפאים וקוטלות ערפדים. בקולנוע, נודע בעיקר בשל בימוי סרט גיבורי העל שובר הקופות "הנוקמים" (2012) ושותפות בכתיבת התסריט ל"צעצוע של סיפור".
תוכן רשת
ג'וס וידון הוא גם המפיק, הבמאי ואחד הכותבים של בלוג השירה בציבור של ד"ר הוריבל, סדרה מוזיקלית קצרה בת שלושה פרקים באורך פחות מרבע שעה לכל פרק שמספרת את סיפורו של נבל בשם דוקטור הוריבל (ששמו האמיתי הוא בילי), על אהבתו ועל גיבור-העל קפטן האמר, יריבו של בילי.
בנוסף, הוא סייע והופיע הופעת אורח ב"קון-מן", סדרה שיצרו שני השחקנים שווידון מרבה לעבוד איתם, נייתן פיליון ואלן טודיק.
אלמנטים חוזרים
כתיבתו של וידון ידועה על שם אלמנטים מסוימים שחוזרים ברבות מיצירותיו ממניעים אמנותיים, חברתיים ושיווקיים:
וידון נוהג להציג דמויות נשיות חזקות ועגולות ולשים אותן כדמויות ראשיות, ולדון בנושאים של אפליה, דיכוי, אלימות ואלימות מינית כלפי נשים, סטראוטיפים ותפקידים מגדריים.
כתיבתו של וידון ידועה על ההומור והשפה הייחודית לה, וגם על הדיאלוגים שלה, שנחשבים חדים ומושחזים היטב.
בניגוד לסדרות וסרטי מדע-בדיוני או פנטזיה אחרות, יצירותיו של וידון מתמקדות לרוב בדרמה וביחסים האישיים שבין הדמויות, ופחות בקרבות והרפתקאות הפנטזיה או המדע הבדיוני. לדוגמה, הפרק "The body" (בעברית: "הגופה"), של "באפי ציידת הערפדים" עוסק במוות אחת הדמויות הראשיות ובהתמודדות שאר הדמויות עם המאורע. בתחילת הפרק, הדמות מתה מוות טבעי, וכל שאריתו (כ-40 דקות) מראה את ההתאבלות של הדמויות סביבה. הפעם הראשונה בה נראה איום על-טבעי כלשהו בפרק הוא בסצנה האחרונה.
עבודותיו של וידון מכילות תמות ומטאפורות רבות, רובן פנימיות ודרמטיות, וחלקן ביקורתיות או סאטיריות. לדוגמה: ב"באפי קוטלת הערפדים", תפקיד הקוטלת הוא מטאפורה להתבגרות, והערפדים מהווים מטאפורה ליצורים שלא מסוגלים להתבגר נפשית.
מעריצים
לווידון יש מעריצים רבים בעולם, והתארגנו קהילות מעריצים שונות וכנסי מעריצים ליצירותיו, המכונות יחד ה"ווידונוורס". גם בישראל קיימת "קהילת ג'וס וידון הישראלית" ומקיימת כל שנה בתחילת הקיץ את כנס ההרצאות "באפיפסט", ולעיתים את כנס ההרצאות "האלווידון" בהאלווין. גם פסטיבל אייקון, הכנס השנתי למדע בדיוני ופנטזיה, הוקם באיחוד של קהילת מסע בין כוכבים, קהילת טולקין וקהילת וידון.
בן-ציון חיים איילון
בן-ציון חיים אילון (באראניק) (23 באפריל 1901, ד' באייר ה'תרס"א – 22 ביולי 1979, כ"ז בתמוז ה'תשל"ט) היה סופר, עיתונאי, בלשן, מורה ומחנך ישראלי, מנציח השואה.
קורות חייו
נולד באוסטרוה (רוסיה) לנחמה ויעקב יוסף באראניק, חסיד שהיה שו"ב לשושלת שו"בים ארוכה דורות וכיהן כחזן ראשי בבית הכנסת הגדול ע"ש המהרש"א באוסטראה.
קיבל חינוך מסורתי בחדר ובישיבה. קיבל השכלה כללית בבית הספר הממשלתי ליהודים ובגימנסיה הרוסית במקום. השתלם בלימודי הפדגוגיה והוסמך להוראה בבתי-הספר מטעם רשת החינוך "תרבות" בהם לימד ופעל כעסקן להרחבת רשת החינוך העברי. התמסר להעמקת ידיעותיו בלשון העברית וספרותה, במקורות חכמת ישראל, במדעי החברה ובלשונות זרות. למד גם מוזיקה להלכה ולמעשה.
בחר לו כתחביב איסוף ערכי פולקלור ואמנות עממית יהודית. תחילה בהשפעת "ייווא" ולמענה ולאחר מכן לאספו הפרטי.
בתנועה זאת התחיל לראשונה (1921–1922) למשוך בעט סופרים, בשתפו עצמו בביטאון התנועה הראשון "על המשמר" במאמרים, רשימות ופיליטונים. הרחיב את פעילותו העיתונאית והספרותית כסופרם הקבוע של עיתוני ווהלין (1926), עד שלבסוף נקרא לכהן בתור עורכו הראשי של "ווהלינער לעבען" בהסבת שמו ל"ווהלינער צייטונג" (1932–1933).
פרסם מספר רב של מאמרים, פליטונים ועבודות בפולקלור בעיתונות המקומית וכן בעיתוני הבירה וחוץ לארץ. פיתח ויצר בשטח הסאטירה החברתית והעיתונים ההיתוליים, שהיו בזמנם החלק האמנותי בכל מפעל יזום למטרות ציוניות וציבוריות. היצירות הללו מצאו להן מהלכים בקרב תושבי העיר ואף פורסמו בעיתונים.
לזכותו אפשר לזקוף מפעל חינוכי מיוחד בשטח הנחלת הלשון העברית לרבים. איילון ייזכר כאחד מהמעטים בעיר, שהיה בקי בלשון העברית החיה במבטא הארץ-ישראלי, נפל בחלקו ללמד ולהדריך את כל המתעתדים לעלות לארץ-ישראל כמסגרת "החלוץ" ושאר העולים למיניהם. בדרך זאת העמיד, נוסף על תלמידי בתי-הספר הרבים, מחנה גדול של תלמידים.
פעילותו בארץ
באביב תרצ"ג (1933) עלה לארץ במסגרת עליית עיתונאים ל"מכביה",הוא התעלם מרמת ידיעותיו ומתעודות ההוראה שבידו ופנה לו בהתלהבות חלוצית לעבודה שחורה כפועל יומי שחור: כסבל בנמל יפו, כפועל-מטבח בקפה, כחצרן ולבסוף כעוזר לגנן. חיבה יתירה נודעה לו למקצוע הגננות, שהתמיד בו שנה ומחצית השנה, שכן ראה יעוד-כבוד לעצמו לשמש גנן בישראל במקום עבודת-אדמה ממש. בסתיו תרצ"ד השלים בקושי עם הרעיון, שאפשר לקיים מצוות יישוב הארץ גם על ידי עבודת הוראה, ונענה להפצרת ידידים לקבל משרת מזכיר הגימנסיה "נורדיה" ולאחר מכן משרת מורה ללשון העברית וספרותה, ולבסוף למקצועות היהדות בכיתות העליונות. משך 15 שנה עבד ופעל בהוראה עד שהיה חבר ההנהלה ולבסוף גם מנהל הגימנסיה בהסבת שמה לגימנסיה "תרבות" כמוסד יום וגימנסיה "אור" כמוסד ערב, שננעלו עם פרוץ מלחמת הקוממיות וגיוס המורים ורוב התלמידים לצה"ל.
בתקופה זו חזר וחידש את פעילותו הספרותית והפולקלוריסטית. חיבר ספרי-לימוד לעברית ולאנגלית; פרסם מאמרים רבים בעיתונים ובתקופונים בארץ ובחוץ-לארץ, שידר ברדיו - תחילה המנדטורי ואחר כך הישראלי - סידרה ארוכה של תוכניות פולקלור מלוות שירי-עם, שתורגמו על ידיו לעברית וכן לרגל חגים ומועדים ועוד; פרסם אנתולוגיה לפולקלור יהודי מזרח אירופה בשם "היה היה מעשה" (מסדה, תרפ"ו); הופיע כמרצה מעל במות חברתיות-תרבותיות שונות על נושאים פולקלוריסטיים וכן כלליים. בתקופה זו הניח יסוד למספר עבודות בשטח הספרות, הפולקלור והכינוס, שסיומן נדחה למועד אחר לרגל מאורעות כבירים, שהתרחשו בשלהי מלחמת העולם השנייה. בימים ההם הוסר הלוט מעל זירת השואה האיומה, שניתכה על ראשה של יהדות אירופה, והוא ניפנה לארגון עזרה והצלה לפליטי החרב ולמלאכת התיעוד. היה בין מיסדי "ארגון יוצאי ווהלין", "ארכיון ווהלין" וארגוני בני נער לשם הגשת סיוע לניצולי השואה ; גבה עדות מפי פליטים על ההשמדה וההצלה ; ערך שני כרכים "ילקוט ווהלין" ובהם מונוגרפיות על כ-170 עיר ועיירה בגליל ווהלין בבניינן ובחורבנן ; המשיך באיסוף חומר דוקומנטרי ופרסומו.
עוד פעולה נוספת, בשטח החינוכי-תרבותי וחברתי פילנתרופי, בהצטרפו ללשכות-אחים, תחילה במסדר "בני-ציון" ואחר כך במסדר "הבונים החופשים", בלשכת הכוכב מס' 13, שבשניהם שימש בתפקיד נשיא לשכה ולמעלה מזה. מלבד הפעולות המקובלות במסדר, כמו: טיפוח האחווה, מידות המוסר ומעשי צדקה וחסד נקרא למלא תפקידי הדרכה ועריכה כמרצה ועורך הביטאון. הוא הצטיין כחוקר והוגה במחשבה המסונית עתיקת היומין, ועבודות רבות בדפוס.
בשנת תרפ"ו (1926) נשא לאשת את מרים לבית רוזנטל מאוסטראה (ווהלין). אביה ר' משה ב"ר נחום רוזנטל, היה סוחר עצים חשוב ונודע כתורם ביד פתוחה לקרנות הלאומיות, לצורכי ציבור ולעניי העיר ; ואמה, אסתר בת ר' שבתי מצמן, נצר למשפחת חסידים ונדבנים מפורסמים. בניהם של ב"צ ומרים אילון: הבן נחום, שנשא לאשה את לילי-לאה לבית סוקולובר, והבת חבצלת.
לאחר פרישתו מההוראה מלא תפקידו כעובד-מדינה בכיר. מגיד שעור קבוע בחוג לתלמוד ומרצה בחוג לספרות.
פעולותיו להנצחת זכר השואה
בשטח הטיפול בפליטי השואה, אשר שימש לו כר-פעולה לגביית עדויות מפי הניצולים על זוועות השואה, עשה לו שם במרוצת הזמן כסופר השואה. בהמשיכו בהתמדה באיסוף חומר תיעודי ופרסומו, ניגש בלהט רב לעריכת ספרי-זיכרון לקהילות יהודיות שנספו. עד היום התפרסמו על ידיו בשטח זה הספרים הבאים: "ילקוט ווהלין" (בהשתתפות א. אבטיחי) - אוסף זיכרונות ותעודות, כרך א', עמ' 1947-1945; כרך ב' עמ' 1953-1948; כרך ג' ; "העיר ברדיטשוב" (בהשתתפות ב. קרוא), 1951; "העיירה דמידובקה" (1952); "מזיריטש גדול" (1955); "ספר האשט" (1957); "פנקס אוסטראה" (1960) ; "פנקס לודמיר" (מלביה"ד), 1962; "ספר לודביפול" בהשתתפות נ. אילון), 1965; "ספר טוטשין-קריפה" (1968); "ספר מייטש" ' וספרים רבים נוספים.
רשימת המאמרים והמסות גדלה במידה ניכרת והגיעה למאות, שנתפרסמו בעיתונים, תקופונים וספרים, מהם בנושאים אקטואליים כלליים, בשטח החברה והתרבות, מונוגראפיות על אישים, עבודות מחקר, ביקורת ועוד. בכל הנושאים הנזכרים פעל גם כמרצה, שמספר הרצאותיו משלים למעשה את מספר המאמרים שהתפרסמו בכתב.
הוא השלים עבודת מחקר בשם "בין העמודים", הכוללת 5 ספרים, המגוללים לפני הקורא המסוני (בונים חופשיים) ולפני ההיסטוריון והסוציולוג החוקר את תולדות הבנייה החופשית העולמית לענפיה ולדרגותיה; פרשת טקסיה והריטואלים המיוחדים, פרקי הסימבוליקה והמיסטיקה; פרטי המסורת, הנוהג והנוהל של מסדר עתיק יומין זה. לפעילותו בשטח אקסקלוסיבי זה יש להוסיף עריכת הרבעון של המועצה העליונה של הדרגות הגבוהות של הנוסח הסקוטי ופרסום מאמרים בו.
נפטר ביום 22 ביולי שנת 1972, ונקבר בבית העלמין בחולון.
עין גדי (קיבוץ)
עֵין גֶּדִי הוא קיבוץ בחופו המערבי של ים המלח. הקיבוץ הוא היישוב הצפוני ביותר במועצה אזורית תמר. שם הקיבוץ משמר את שמה של עין גדי המקראית והיישוב מחדש התיישבות יהודית באזור בת מעל 1,300 שנה, החל מהמאה ה-7 לפנה"ס ועד המאה ה-6 לספירה. עין גדי, מצדה ודרום מדבר יהודה נתחמו עם סיומה של מלחמת העצמאות בגבולות מדינת ישראל הודות ליוזמה של שמריה גוטמן, ששכנע את מפקד חזית הדרום, יגאל אלון, שלא תיתכן מדינת ישראל ללא שלוש הנקודות הללו שנתפסו כחלק ממבצע ייצוב.
הקמה והיסטוריה
היישוב אוזרח והפך לקיבוץ בשנת 1956. רוב מייסדיו הם בוגרי תנועות הנוער וגרעיני נח"ל. לפני מלחמת ששת הימים היה היישוב מנותק ומבודד (הגישה אליו הייתה אך ורק מאזור ערד), סמוך מאוד לגבול הירדני, והיישוב הקרוב ביותר היה בטווח של מספר שעות נסיעה בדרך עפר.
ראשיתו של הקיבוץ במקום שבו נמצאת עתה אכסניית-הנוער. בגלל סיבות אקלימיות ואחרות עקר כעבור כמה שנים, בחודש יולי 1959, לרמה סמוכה גבוהה יותר. בין הנקודה הישנה לבין חוף הים הייתה אכסניית נוער קטנה, שנקראה בית-שרה על שם שרה רבינוביץ, שנספתה בטפסה על אחד הצוקים באזור.
מלחמת ששת הימים קטעה את הבידוד בו היה שרוי הקיבוץ, והפכה את הגישה לעין גדי לקלה. כביש חדש שנסלל לאורך חופי ים המלח מכיוון ירושלים הפך את עין-גדי למרכז לביקור מטיילים ומבקרים. ב-1968 החלה בניתו של בית הארחה בן 100 חדרים, הוסדר חוף רחצה והוקמה תחנת דלק, וענף התיירות הפך למקור פרנסה חשוב לקיבוץ.
הקיבוץ במאה ה-21
ענפי הכלכלה העיקריים הם תיירות וחקלאות. בשנת 1997 הוקם בקיבוץ מפעל עין גדי מים מינרליים להפקה ושיווק של מים מינרליים. בשנים האחרונות נפגע קשות ענף התיירות בגלל תופעת הבולענים באזור, ששומטת את הקרקע תחת תשתיות, מסכנת חיי אדם וגורמת לנטישת אתרי התיירות, שטחי חקלאות וכבישים.
הגן הבוטני
מתחם חצר הקיבוץ, שטופח בתחילה כגן נוי קיבוצי רגיל נרשם בשנת 1994 באגודת הגנים הבוטניים הבינלאומיים והוכר על ידה כגן בוטני. משרד החקלאות האמון בישראל על אסדרת התחום אינו מכיר בגן ואינו מתקצב אותו על רקע הגדרות שצ"פ בלתי פתורות של הקיבוץ. בגן, המשתרע על שטח של כ-100 דונם, ניתן למצוא למעלה מ-900 מיני צמחים מכל רחבי העולם. זהו הגן הבוטני היחיד מהרשומים באגודה הכולל יישוב בתחומו.
בין השאר ניתן לראות בגן מינים שונים של תמר מצוי ודקל, צמחים טרופיים, צמחי מדבר, וסוגי קקטוסים רבים. ראוי לציון גם עצי הבאובב הייחודיים של עין גדי.
פולמוס המים
בינואר 2004 נחשפו נתונים על שימושי המים בקיבוץ, והתעורר פולמוס ציבורי בשאלת השימוש במשאבי טבע של מי המעיינות הסמוכים באופן שמייבש את הנחל. הפולמוס התעורר במיוחד לאחר שהקיבוץ בשיתוף עם חברה פרטית החל לשאוב את מי המעיינות ולשווקם כמים מינרלים. פעילי טבע העומדים מאחורי המאבק בקיבוץ, טענו כי הקיבוץ משתמש במים לצריכה ביתית ותעשייתית באופן בזבזני, ואף הגן בוטני שהקים על שטחו צורך מים רבים. לטענת החברה להגנת הטבע מפעל המים המינרלים ביקש עם הקמתו לשאוב 6,000 מ"ק מים בשנה, כמות שהוגדלה בהדרגה עד ליותר מ-120 אלף מ"ק בשנה. הם גם קבלו על כך, שממקום כה צחיח שמשמש כנאת מדבר נשאבים מים שמשווקים לכל הארץ. ואילו חברי הקיבוץ, מגובים על ידי נציבות המים, טענו שמעולם לא חרגו מהמכסה שהוקצבה להם, ומה ההבדל אם הם אורזים את מכסת המים החקלאיים שלהם כמלונים או באריזות פלסטיק, ושהגן הבוטני רובו מאוכלס בצמחי מדבר יובשניים, שאינם צורכים מים רבים. תוצאות שאיבת המים וייבושו של הנחל, היו שבעלי חיים וצמחים נדירים נעלמו מהנחל.
באוגוסט 2004 הציג פרופ' יורם אבנימלך מהטכניון בפני אנשי "השדולה הירוקה" בכנסת, דו"ח הקובע כי ניתן לפתור את המחלוקות סביב המים בנוסחת פשרה, כיוון שבעיית המים איננה בעיה של כמות, אלא של ניהול משק המים באופן נכון, כיוון שנפח המים העובר בנחלים עומד על כ-2.5 מיליון מ"ק, כמות הגבוהה באופן משמעותי מהכמות הנצרכת. בתחילת 2005 אלי אמיתי, מנכ"ל רשות הטבע והגנים, מינה ועדה מקצועית להגשת המלצות לשיקום נאת עין גדי, והסדרת ממשק מי מעיינות עין גדי. ב-29 באפריל 2007 נחתמה אמנה בין קיבוץ עין גדי לבין רשות הטבע והגנים, במעמד נציב המים ובברכת פרופ' יורם אבנימלך, שמונה מטעם "השדולה הירוקה" בכנסת להיות נציגה בעניין. באמנה הקיבוץ קיבל על עצמו הגבלות בשימוש במי המעיינות, בהם השבה של 100% מהזרימה הטבעית לנחלים ערוגות ודוד והשבה של 100% מהשפיעה הטבעית במעין עין גדי. ביולי 2007 פורסם כי השדולה הירוקה בכנסת מאמצת את הסכם המים בעין גדי ותעקוב אחר יישומו. החברה להגנת הטבע מתנגדת להסכם, ורואה בהגדלת השאיבה ומכירת המים שערורייה. עוד היא סוברת כי יש לחבר את בתי הקיבוץ לרשת המים הארצית ובכך לחסוך ממשאבי הטבע של המעיינות. ב-2009 דווח כי בעלי החיים והצמחים הנדירים שהיו בנחל לפני שהתייבש החלו לחזור אליו, לאחר מאמצי שיקום ואישוש.
מכינת עין גדי
בעין גדי פעילה המכינה הקדם-צבאית החילונית "מלח הארץ" מאז 2008. חזון המכינה הוא מתן הזדמנות לצעירים מכלל ישראל להגשמה עצמית, חברתית ולאומית והעלאת המוטיבציה לשרת, לתרום ולהוביל.
פנימיית עין גדי
פנימייה חינוכית הממוקמת בליבו של הגן הבוטני. בפנימייה מתחנכים מדי שנה כ-60 נערים ונערות בכיתות ח'-י"ב המגיעים מרחבי הארץ. הפנימייה מתוקצבת ומפוקחת על ידי משרד החינוך, ומתקיימת כחברת נעורים כחלק ממערכת החינוך בקיבוץ. חניכי הפנימייה לומדים במסגרת בית הספר האזורי בקיבוץ, "תיכון שש-שנתי עין-גדי".
בפנימייה מושם דגש על התפתחות לימודית בתחומי אמנות, מוזיקה וספורט. הפעילות הבלתי פורמלית כוללת פעילות עם בני הנוער בקיבוץ, פעילות תנועת נוער (האיחוד החקלאי), עבודה בענפי הקיבוץ השונים, התנדבויות משותפות ועוד. החניכים מעורבים בחיי הקהילה בקיבוץ, לוקחים חלק בחגים ובטקסים, עובדים, מתנדבים ומסייעים בענפי הקיבוץ השונים.
MG EX-E
MG EX-E (באנגלית: MG EX-E) היא מכונית קונספט, בתצורת מכונית ספורט, בעלת הנעה כפולה 4x4, אשר הוצגה על ידי יצרן הרכב הבריטי MG(יצרנית הרכב "MG" הייתה בבעלות "British Leyland" בין השנים 1968-1990), בשנת 1985.
יוצר אב טיפוס בודד.
דומה
{{פירושונים|* הדומה הממלכתית של האימפריה הרוסית – הבית התחתון בפרלמנט הרוסי הקיסרי שהתקיים בשנים 1906-1917
ראו גם
}}
קטלוג מסיה
קטלוג מסיה הוא רשימת עצמים אסטרונומיים אשר הוכנה על ידי האסטרונום הצרפתי שארל מסיה תחת השם "קטלוג של ערפיליות וצבירי כוכבים" ופורסמה ב-1771. הסיבה העיקרית לעריכת הרשימה הייתה שמסיה היה צייד שביטים והוא היה מתוסכל מעצמים שדמו לשביטים והפריעו לו בחיפושיו מדי לילה. הפתרון של מסיה היה להכין רשימה של עצמים אלה, תאורם ומיקומם בשמי הלילה, יחד עם עוזרו פייר מאשן.
הגרסה הראשונה, שפורסמה בשנת 1774, כללה 45 עצמים הממוספרים מ-M1 (ערפילית הסרטן) ועד M45 (פליאדות). רשימה מעודכנת שהכילה גם את העצמים M46 עד M68 פורסמה בשנת 1780 והרשימה הסופית והמלאה של מסיה פורסמה בשנת 1781 וכללה 103 עצמים, אך היא זכתה ל"חיים משלה" בדמות תוספות של אסטרונומים נוספים מאוחר יותר, המונעים על ידי הערות צד בכתביהם של מסיה ומאשן, הערות אשר העידו על היכרותם עם העצמים הנוספים. התוספת הראשונה נעשתה על ידי קאמי פלמריון ב-1921, אשר הוסיף את M104 לאחר שהוא מצא את הערתו של מסיה על עותק הקטלוג שלו משנת 1781. M105 עד M107 נוספו על ידי הלן סויר הוג ב-1947 אחרי שגילתה מכתב של מאשן שמתאר את גילוין של M104 - M107 בתוך ספר של יוהאן אלרט בודה, M108 ו-M109 על ידי אוון גינגריץ' ב-1960 ו-M110 על ידי קנת' גלין ג'ונס. M102 נצפה על ידי מאשן, אשר העביר את המידע למסיה, שהכניס אותו לקטלוג מבלי שצפה בו בעצמו; מאוחר יותר, מאשן עצמו הודה כי עצם זה לא קיים, והוא היה פשוט תצפית חוזרת של M101. יש הטוענים כי הגלקסיה NGC 5866 היא למעשה M102, אך זיהוי זה אינו תואם את המתואר בהערותיו של מאשן.
מכיוון שמסיה חי וביצע את תצפיותיו בצרפת, בחצי הכדור הצפוני, רשימת העצמים כוללת רק עצמים אשר ניתן לראות מאזור זה, הנמצאים בין הקוטב השמיימי הצפוני לבין קו רוחב שמיימי של כ-35.7°-. עצמים מרשימים רבים אשר ניתן לצפות בהם מחצי הכדור הדרומי, כגון ענן מגלן הגדול והקטן, אינם נכללים ברשימה.
כל העצמים בקטלוג ניתנים לתצפית באמצעות משקפת או טלסקופ קטן (בתנאי ראות טובים), ולכן מהווים מטרות תצפית פופולריות עבור אסטרונומים חובבים. באביב המוקדם, אסטרונומים נוטים אף לערוך מפגשים של "מרתון מסיה", כאשר היעד הוא לצפות בכל העצמים ברשימה תוך לילה יחיד.
לקריאה נוספת
סיכום של מידע אסטרופיזיקלי על כל עצם מסיה, כמו גם של העצמים בקטלוג ה-400 של הרשל ניתן למצוא בספר הבא: Concise Catalog of Deep-sky Objects: Astrophysical Information for 500 Galaxies, Clusters and Nebulae by W. H. Finlay, ISBN 1-85233-691-9.
היחידה (תוכנית טלוויזיה ישראלית)
היחידה  היא תוכנית דוקו-ריאלטי ישראלית שנוצרה והופקה על ידי סוכנות ADD עבור רשת HOT. התוכנית מציגה עשרה ידוענים ישראלים שכביכול "מתגייסים" לצה"ל. במהלך הסדרה, הידוענים, לבושים במדי צה"ל, משרתים במשמעת צבאית, עוברים אימונים ותרגילים צבאיים ומקימים להקה צבאית עימה הם מופיעים מול חיילי צה"ל בבסיסים שונים. העונה הראשונה של התוכנית שודרה בין 9 בספטמבר - 12 בנובמבר 2014 בערוץ HOT3. העונה השנייה עלתה לשידור ב-11 במאי 2016. העונה השלישית עלתה לשידור ב-HOT3 ב-2 בספטמבר 2018.
סקירה כללית
במסגרת התוכנית, "התגייסו" כביכול עשרה ידוענים לצה"ל על מנת להקים להקה צבאית שמטרתה להרים מופעי בידור עבור חיילי צה"ל, כמיטב מסורת הלהקות הצבאיות. במאי הלהקה, הוא הבמאי משה קפטן, שתחת שרביטו ערכה היחידה אימונים קוליים, והתאמנה על כוריאוגרפיה – כל זאת כדי להרים הופעות מיוחדות מול מאות חיילים בצה"ל. כמו כן חיילי היחידה שהו יחד במשך חודש ימים בבסיס צבאי שהוקם במיוחד עבורם, ביצעו אימונים ותרגילים צבאיים כמו מטווחים בנשק, הטלת רימון רסס, אימוני קרב מגע, טיהור שדה מוקשים, ניווטים, לוחמה בשטח בנוי, אימוני צניחה, מסע אלונקות, מעבר מסלול מכשולים, אימוני שדאות, תרגיל פרט, תרגיל שבי וכו'. כמו כן למדו גם על ערכי צה"ל ונוהל דיבור בקשר. מפקד היחידה הוא הרס"ר אהוד בנאי מחטיבת הנח"ל וסמלי היחידה הם: סמ"ר שחר גולדברג יוצא יחידת דובדבן (עונה 1), סמ"ר דור דגני יוצא יחידת אגוז (עונה 2) וסמ"ר מישל טרוני יוטיובר ומר ישראל לשנת 2010 (עונה 3). מדי שבוע נשלחו חברי "היחידה" להופיע בפני חיילים בבסיסי ובמוצבי צה"ל השונים ברחבי הארץ – החל ממוצב חטיבת הצנחנים על גבול הצפון, דרך בסיס של חטיבת כפיר באזור יהודה ושומרון, על ספינת טילים בבסיס חיל הים בחיפה, בבסיס תל נוף של חיל האוויר וכלה בהופעה בפני גדוד של חיל השריון בכרם שלום, על גבול רצועת עזה. המפגשים בין הידוענים לחיילים המשרתים הביאו לחיילים מעט הווי ובידור במסגרת שירותם הצבאי, עם שירים מיתולוגיים של הלהקות הצבאיות כמו "אילו ציפורים", "בשמלה אדומה", "בוא אלינו לים", "שלווה", "שיר לשלום" וגם להיטי פופ, רוק וים-תיכוני עדכניים וקלאסיים.
חיילי היחידה
מפקד הלהקה: מאיר סוויסה
מצטיינת היחידה: אילנית לוי
מפקד הלהקה: רמי קלינשטיין
מפקד הלהקה: משה דץ
מצטיין היחידה: דן ברטוב
חוסה בראבו
חוסה בראבו דומינגס (בספרדית: José Bravo Domínguez; 18 בפברואר 1916 - 1 בפברואר 1993) היה כדורגלן ספרדי ששיחק בעמדת הקיצוני השמאלי ונודע בזכות תקופתו במדי ברצלונה, שם שיחק במשך 8 שנים. בראבו שיחק במספר קבוצות נוספות, ובהן לבאנטה, ריאל מורסיה, ריאל סרגוסה וז'ימנסטיק טרגונה. בנוסף, ערך הופעה בודדת במדי נבחרת ספרד.
קריירה
בראבו נולד וגדל בסאוטה, מובלעת ספרדית שבצפון אפריקה. הוא החל לשחק באופן מקצועני בקבוצה הקטנה אפריקה, אותה עזב לתקופה קצרה בה שיחק בלבאנטה. ב-1935 הצטרף לריאל מורסיה שמליגה השנייה, ובעונת 1935/1936 סייע לה להעפיל לליגה הראשונה. בסוף העונה עבר לריאל סרגוסה, אך עם פרוץ מלחמת האזרחים הספרדית הושבתה פעילות הכדורגל במדינה, ובראבו התגייס לצבא הספרדי במדריד. עם סיומה, ב-1939, שב לריאל מורסיה. בעונת 1939/1940 עזר גם למורסיה להעפיל מהליגה השנייה לראשונה, לאחר שהקבוצה סיימה ראשונה בביתה. לאחר תום העונה, בקיץ 1940, חתם בברצלונה, מהבכירות בכדורגל בספרד.
את הופעת הבכורה שלו במדי ברצלונה בליגה הראשונה ערך בראבו ב-29 בספטמבר 1940, במשחק בו הובסה ברצלונה 11-1 על ידי סביליה. במשחקו השני בקבוצה הבקיע שער בכורה במדיה, בניצחון 4-3 על ולנסיה. במהלך עונתו הראשונה בברצלונה הבקיע 4 שערים ב-10 משחקים, הרביעי שבהם היה בקלאסיקו מול ריאל מדריד ב-23 בפברואר 1941, בו עזר לברצלונה לנצח 2-1. עונתו השנייה בקבוצה, עונת 1941/1942 הייתה המוצלחת ביותר בקריירה שלו ברמה האישית, בכך שהוא כבש 12 שערים ב-21 משחקים בהם שותף. בין היתר כבש צמדים לרשתן של הרקולס, גרנדה וסביליה. למרות הצלחתו האישית, סבלה ברצלונה מעונת שפל בליגה, והיא הצליחה להישאר בליגה הראשונה הודות לניצחון במחזור האחרון על קאסטיון, עם שער של בראבו. בניגוד לכך, הצליחה ברצלונה לזכות בגביע הספרדי הודות לניצחון 4-3 בהארכה בגמר על אתלטיק בילבאו; בראבו פתח בהרכב ברצלונה במשחק.
במהלך עונת 1946/1947 הבקיע בראבו 9 שערים ב-17 הופעות, בין היתר הבקיע צמדים במשחקים בהם הביסה ברצלונה 6-2 את ריאל מורסיה, קבוצתו לשעבר, ו-5-1 את סביליה. ברצלונה סיימה את עונה זו במקום ה-4 בלבד, והמאמן ז'וזפ סמיטייר הוחלף בסוף העונה באנריקה פרננדס. עם פרננדס הצליחה ברצלונה לזכות באליפות בעונת 1947/1948, אך חלקו של בראבו צומצם על ידי המאמן באופן משמעותי. הוא השתתף ב-3 משחקים, בהם הבקיע רק פעם אחת, בניצחון 4-2 על סבדל.
בראבו ערך הופעה בודדת במדי נבחרת ספרד, במשחק ידידות מול ב-15 במרץ 1942, אז הביסה ספרד את יריבתה 4-0. בנוסף לכך, הוא זומן לסגל הנבחרת על ידי מאמנה אדוארדו טאוס לשני משחקים נוספים באותה שנה, נגד נבחרות ו, אך הוא לא שותף בהם. על אף שלא היה קטלאני, השתתף בראבו ב-7 משחקי ידידות של נבחרת קטלוניה בין 1943 ל-1950.
סטיוארט פרקוף
סטיוארט פרקוף (באנגלית: Stuart Z. Perkoff; 1934–1974) הוא משורר יהודי-אמריקאי.
סטיוארט פרקוף היה מהמשוררים הבולטים של התחייה השירית בארצות הברית, בשנות השישים, המכונה גם "תחיית דור הביט". פעילותו הספרותית התרחשה בעיקרה בשנות החמשים והששים בעיר ווניס, קליפורניה. הוא היה ידידם של יוצרים ידועים כגון צ'ארלס בוקובסקי, אלן גינזבורג, ריצ'רד בראוטיגן, לורנס פרלינגטי, ג'ק קרואק ואחרים. סטיוארט פרקוף היה קריין מצוין ולפי עדויות של בני הדור נשפי הקריאה שלו היו מרתקים.
סטיוארט פרקוף שאף להגיע למיצוי החוויות של החיים והאמנות, בין היתר על ידי שימוש בסמים ובאמצעים מעוררים אחרים. נראה שאיבד עצמו לדעת, לאחר שצרך מנות יתר של הסם הרואין. סטיוארט פרקוף פרסם כעשרה כרכי שירה, מהם שיצאו לאחר מותו המוקדם. שירים בודדים שלו תורגמו לעברית בידי עודד פלד, גיורא לשם, משה דור ואחרים.
עומאן (פירושונים)
עומאן (בערבית: عُمان; באנגלית: Oman) {{פירושונים| פוליטיקה והיסטוריה: גאוגרפיה: אישים: אחר:
ראו גם
}}
שדרות פראדו
שדרת פראדו (בספרדית: Paseo del Prado) היא אחת השדרות המרכזיות והחשובות במדריד, בירת ספרד.
ב-2021 הוכרזו השדרה ופארק בואן רטירו הסמוך כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
אפילפסיה של רפלקס
אפילפסיה של רפלקס היא אפילפסיה הנגרמת על ידי גירוי חיצוני או על ידי תהליך נפשי פנימי. אפילפסיה של רפלקס יכולה להיות אפילפסיה מוקדית או כללית. הסוג הידוע ביותר של אפילפסיה של רפלקס הוא אפילפסיה פוטוסנסיטיבית שבה הגורם להתקף הוא הבזקי אור בתדירות מסוימת.
אפילפסיה זו יכולה להיגרם גם על ידי גורם שמיעתי, חוש הריח.
אפילפסיה של רפלקס יכולה גם להיגרם מגירויים מורכבים מבחינה מנטלית כמו קריאה, שמיעת מוזיקה.
אפילפסיה של רפלקס יכולה להיגרם גם על ידי פגיעה במוח.
בשנים האחרונות נעשה מחקר המצביע על סיבות גנטיות לאפילפסיה של רפלקס. התברר שלאפילפסיה פוטוסנסיטיבית יש גורם תורשתי ומצאו קשר למיקום אפשרי של גנים הגורמים לרגישות זו
ג'ון יאנג
ג'ון ואטס יאנג (באנגלית: John Watts Young; 24 בספטמבר 1930, סן פרנסיסקו, קליפורניה – 5 בינואר 2018) היה אסטרונאוט בתוכנית ג'מיני, תוכנית אפולו ומעבורת החלל. השתתף בג'מיני 3, ג'מיני 10, אפולו 10, אפולו 16, וטיסות המעבורת STS-1 ו-STS-9. בכך היה לאסטרונאוט הראשון שטס שש פעמים לחלל.
השכלה
בוגר במדעים בהצטיינות יתרה בהנדסת אווירונאוטיקה מהמכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה, 1952.
שירות צבאי
בתום לימודיו הצטרף לצי ושירת על סיפון המשחתת USS LAWS במהלך מלחמת קוריאה, ומשם יצא לקורס טיס. הוצב בטייסת הקרב 104 למשך 4 שנים, שם הטיס מטוסי גראמן F-9 קוגאר וקרוסיידר.
לאחר אימונים כטייס ניסוי בבית הספר לטייסי ניסוי של הצי בשנת 1959, הוצב במרכז לניסויי טיסה של הצי למשך 3 שנים. בשנת 1962 קבע שיא עולמי בזמן טיפוס לגובה, כאשר טיפס לגובה של 3 ו-25 ק"מ במטוס F-4 פנטום, אותו בחן. לאחר מכן שירת כקצין תחזוקה של טייסת הפאנטומים 143. פרש מהצי בדרגת אלוף-משנה בשנת 1972.
שירות בנאס"א
הצטרף לנאס"א בשנת 1962. ב-23 במרץ 1963 טס עם גאס גריסום בג'מיני 3. ב-18 ביולי 1966 שוגר כמפקד ג'מיני 10 עם מייקל קולינס כטייס. הם שבו ב-21 ביולי. ב-18 במאי 1969 שוגר כטייס מודול הפיקוד של אפולו 10, יחד עם יוג'ין סרנן וטום סטאפורד. משימה זו חזרה ב-26 במאי. ב-16 באפריל 1972 שוגר כמפקד החללית אפולו 16, שנחתה על הירח. עמו היו קן מטינגלי וצ'ארלי דיוק. משימה זו חזרה ב-27 באפריל. ב-12 באפריל 1981 טס בטיסה הראשונה של מעבורת החלל, STS-1, כמפקד המעבורת. הטייס היה בוב קריפן. הם נחתו בבסיס חיל האוויר אדוארדס בקליפורניה ב-14 באפריל. טיסתו האחרונה הייתה כמפקד של STS-9, הטיסה הראשונה שהייתה מעבדת חלל. טיסה זו נחתה גם היא בבסיס אדוארדס.
בנוסף, היה טייס גיבוי בג'מיני 6, טייס גיבוי של מודול הפיקוד של המשימה השנייה של אפולו (שבוטלה לאחר שריפת אפולו 1) ושל אפולו 7, ומפקד גיבוי של החללית באפולו 13 ו-17.
בשנת 1973 מונה לראש ענף מעבורת החלל של משרד האסטרונאוטים. בתפקיד זה סיפק תמיכה מבצעית והנדסית לעיצוב ופיתוח מעבורת החלל. בספטמבר 1974 מונה לראש משרד האסטרונאוטים. הוא שימש בתפקיד זה עד מאי 1987. מאז ועד פברואר 1996 שימש כעוזר מיוחד למנהל מרכז החלל ג'ונסון לענייני הנדסה, מבצעים ובטיחות. במסגרת תפקידים אלה ניהל וקידם את תוכנית מעבורת החלל, וטיפל בנושאי הנדסה ובטיחות של המעבורת. בפברואר 1996 מונה למשנה למנהל מרכז ג'ונסון, האחראי לפיקוח על כל פעולות נאס"א עליהן ממונה המרכז, מבחינת הנדסה, פעולות ובטיחות.
גם כאשר החזיק בתפקידים בכירים במרכז ג'ונסון, עדיין היה אסטרונאוט פעיל. הוא הוצב למשימה STS-61J, אך המשימה בוטלה לאחר אסון צ'לנג'ר.
אותות ועיטורים
ועוד יותר מ־80 עיטורים שונים מנאס"א, מהצי האמריקני ומארגונים אחרים.
אגם המלכים
אגם המלכים (בגרמנית: Königssee) הוא אגם הררי מאורך, השוכן באזור ברכטסגאדן במדינת בוואריה, גרמניה.
האגם ממוקם למרגלותיו המזרחיים של הר וצמן (Watzmann) אשר מדרונותיו התלולים משווים לאגם צורה של פיורד. מי האגם מגיעים בעיקר מזרימה עילית המנוקזת אליו מאגם אוברזה (Obersee) הממוקם מדרום מזרח לו באמצעות נחל סלט (Saletbach), ונחשבים לנקיים במיוחד ובאיכות של מי שתייה.
מקור השם
למרות הקידומת König- מלך בגרמנית, שמו של האגם אינו נובע ככל הנראה מן התואר מלך. למעשה לא היו מלכים בבוואריה מאז המאה ה-9 והמלך האחרון לודוויג הגרמני, ועד המאה ה-19 והמלך מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה. בעבר נכתב השם כ-Kunigsee כאשר שמו של אציל מקומי בשם Kuno מוזכר במקורות היסטוריים. איות השם כ- Chunigesee הוא כנראה עתיק יותר באופן משמעותי. באוגוסט 1134 מוזכרת בזיליקה בשם Basilica Chunigesee שנבנתה על גדת האגם בפעם הראשונה, לאחר ששנה קודם לכן נקראה על שמו של ברתולומאוס הקדוש הנחשב בגרמניה כמגן על האיכרים ולכן נקרא האגם בעבר גם אגם ברתולומאו (Bartholomäsee).
גאוגרפיה
אגם המלכים בעל המבנה הצר והארוך, משתרע על שטח של כ-5.2 קמ"ר ושטח אגן הניקוז שלו כ-136 קמ"ר. אורכו 7.2 ק"מ, רוחבו המרבי 1.2 ק"מ, והמזערי כ-250 מטרים. עומק המים הממוצע עומד על כ־98 מטרים ובנקודה העמוקה ביותר 190 מטרים.
האגם ההררי נוצר כתוצאה מהתרוממות טקטונית של הרכסים ההררים בתקופת היורה. במהלך עידני הקרח הועמק אגן ההיקוות במאות מטרים נוספים ורק שטח קטן לחופו המערבי נותר שטוח וחולי כאשר בשיאו של עידן הקרח כוסה העמק כולו עד לגובה של כ-900 מטרים. עם נסיגת הקרחונים התעצמה סחיפת הקרקע באגן ההיקוות, שהייתה עמידה הרבה פחות לתהליך השחיקה לעומת רכסי ההרים המקיפים אותה והאגם המשיך והתעמק.
האגם תחום ממזרח וממערב ברכסי הרים תלולים כאשר חלקו המערבי של האגם תלול במיוחד, ומהווה חלק ממורדותיו המזרחיים של הר וצמן (Watzmann). גובהו של המדרון כ-2,100 מטרים מעל פני המים כאשר כ-1,800 מטרים מתוכם מהווים קיר כמעט אנכי. כתוצאה ממפולות שלג וקרח שאירעו במשך השנים ואשר גרפו איתן שברי סלעים ואדמה מן ההר, נוצר למרגלות המדרון המערבי, בערך באמצע האגם, חצי האי הירשאו (Hirschau) שעליו הוקמה הכנסייה ומספר בקתות. חלקו הדרומי והצפוני שאינם הרריים מאפשרים גישה נוחה ליבשה. בחלקו הצפוני של האגם, בקרבת המעגן כ-הראשי, מתרומם האי הקטן קריסטליגר (Christlieger) ועל גדותיו הצפוניים מערביים של האגם שוכנת העיירה שונאו (Schönau am Königssee). בחלקו הדרומי של האגם הוא מתחבר לנחל סלט המזרים אליו מים מאגם אוברזה הקטן השוכן מדרום לו.
מודל האינדקס היחיד
ניתן להוכיח שבתוחלת לאורך מספר שנים הריבית השיאורית מתאפסת:.
השימוש במודל להערכת התשואה הנדרשת על נכסים הוא נפוץ ועל פי ממצאים אמפיריים הוא מתקיים בקירוב טוב.
אגם המלכים
תיירות
בשל המבנה הגאולוגי הסובב את אגם המלכים המתאפיין בקירות סלע תלולים המקיפים אותו, לא ניתן לבצע הקפה רגלית שלו בקרבת קו המים. מטיילים בסביבת האגם נוהגים לשוט עד לאחד המעגנים ומשם לצאת לטיולי הליכה רגלית בהרים. כנסיית סנט ברתולומיאו (Bartholomä), הממוקמת על לשון יבשה בצידו המערבי של האגם מהווה אתר צליינות אשר דרך עולי הרגל אליו היא העתיקה ביותר בהרי האלפים, והיא עוברת בהרים כבר משנת 1635. מסלול הליכה מן הכנסייה מאפשר הגעה עד לכנסיית הקרח החצובה לרגלי המדרון המזרחי של הר וצמן (Watzmann). מסלול אחר היוצא ממעגן סלט לחופו הדרומי של האגם מאפשר הליכה לאגם אוברזה ולאורך הגדה המערבית שלו. משם ניתן להגיע גם למפל רותבאך (Röthbachfall), שהוא הגבוה בגרמניה (470 מ'). מסלולי הליכה נוספים היוצאים מסלט וממעגן קסל בגדה המזרחית של אגם המלכים מאפשרים טיפוס עד לפסגות ההרים הסובבים את האגם.
בשל גודלו האגם קופא לחלוטין רק בחורפים קרים במיוחד, בממוצע אחת לעשר שנים. האגם עשיר בדגים ממשפחת הסלמון והטרוטה, אך רק דייגים בעלי היתר מורשים לדוג בו לצרכים מסחריים.
אגם אוברזה
אוברזה (Obersee-האגם העליון) הוא אגם הררי קטן מדרום לאגם המלכים, ומזרים את מימיו אליו באמצעות נחל סלט שאורכו כ-600 מטרים. בין האגמים מפרידה מורנה (גאוגרפיה), שאורכה הוא כ-700 מטרים, ורוחבה כ-800 מטרים. ההנחה המקובלת היא כי האגמים לא היו מחוברים מעולם אף על פי שבשטח ניתן להבחין בשברי הסלעים שנותרו כתוצאה ממפולת גדולה שהתרחשה בשנת 1172 ואשר לגביה היו הערכות כי גרמה להפרדה בין האגמים.