cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אוהב גר לוצאטו
שמו וקורות חייו
למד בבית המדרש לרבנים בפדובה שנוהל על ידי אביו, וכבר בגיל 15, החל במחקריו בתחום השפות השמיות והסנסקריט. בין השאר עסק בפיענוח כתובות על מצבות בבית הקברות היהודי בפדובה. חלק ממחקריו בתחום זה יצאו לאור על ידי אביו בספרו "כוכבי יצחק". כמו כן עסק אוהב גר בשאלת מוצאם ומנהגיהם של יהודי אתיופיה וניהל חליפת מכתבים ארוכה עם כהני העדה. כבר בהיותו כבן עשרים נודע אוהב גר לוצאטו בקרב הקהילה המדעית באירופה.
חלק מחייו חי בפריז, שם התגורר אצל יהודי עשיר בשם אברהם הכהן ונתמך בו. לאחר שנים תמך אברהם הכהן גם בשד"ל ומימן את ההוצאה לאור של חלק ממחקריו. בתקופה זו לקה אוהב גר לוצאטו במחלה קשה, ולאחר חצי שנה החלים מעט וחזר לבית אביו לפדובה. לאחר תקופה קצרה חלה שוב, וכעבור כחצי שנה נפטר, בגיל 24 שנה בלבד.
מחקריו
כתב מספר מחקרים חשובים בבלשנות, ביניהם: כמו כן תרגם שמונה עשר פרקים מספר יחזקאל לאיטלקית עם ביאור עברי.
מפרש
מִפְרָשׂ הוא יריעה גמישה, המשמשת להנעה על ידי המרת אנרגיית הרוח לתנועה (בדרך כלל של כלי שיט כגון: סירות, ספינות ויאכטות). כלי שיט המונעים בכוח הרוח נקראים מפרשיות.
מפרש הוא למעשה כנף. הרוח הנושבת על המפרש מפעילה עליו כוחות עילוי וגרר. ככל שיחס כח העילוי לכח הגרר גדול יותר, כך המפרש יעיל יותר. הכח המניע הנוצר על ידי המפרש, הוא למעשה הרכיב של שקול כוחות העילוי והגרר הפונה לכיוון ההתקדמות. ככל שהרוח מגיעה בזווית חדה יותר לכיוון ההתקדמות, רכיב הכח הניצב לכיוון ההתקדמות גדל יחסית לרכיב הכח בכיוון ההתקדמות. הכח הניצב לכיוון ההתקדמות גורם להטיה וטרידה (התקדמות לא רצויה בניצב לקו השדרית). היכולת של מפרש ליצור כח מניע בזויות חדות של רוח פנים נקראת "יכולת לחדד".
קיים מגוון גדול של סוגי מפרשים, שהוא תוצר של מגוון תנאי השיט השונים והחומרים הזמינים לאורך ההיסטוריה ובמקומות שונים בעולם. לדוגמה: אניות סוחר, שסחרו בין העולם החדש והישן, שניצלו את רוחות הסחר היו מצוידות במפרשים מרובעים בעלי יחס גובה לרוחב נמוך, כדי לנצל את הרוחות הגביות (מסלול ותקופת השיט נקבעו בהתאם למשטר הרוחות הידוע). כלי שיט באגן הים התיכון היו מצוידים במפרשים בעלי יחס גובה לרוחב גדול יותר, כדי לנצל את הרוחות שלא נושבות דווקא בכיוונים נוחים. כלי שיט תחרותיים מצוידים במפרשים בעלי יחס גובה לרוחב קרוב לשש, כדי לאפשר שיט מהיר בניגוד לכיוון הרוח, שהכרחי בתחרויות.
רנדל ג'רל
רנדל ג'רל (באנגלית: Randall Jarrell; 6 במאי 1914 - 14 באוקטובר 1965) היה משורר סופר, מרצה, מבקר וסופר ילדים ונוער אמריקאי. שימש בתפקיד היועץ לענייני שירה בספריית הקונגרס האמריקאי.
ביוגרפיה
ג'רל גדל כילד מחונן בעיר נאשוויל, במדינת טנסי. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, יצא ללימודים באוניברסיטת ואנדרבילט. הוא סיים את לימודי הדוקטורט שלו בהצטיינות, בתחום ספרות ולשון אנגלית.
ג'רל התגייס לצבא האמריקאי בשנת 1942, ושירת בעת מלחמת העולם השנייה, תחילה בחיל האוויר האמריקני ואחר כך ביחידות אחרות. בשנה זו פורסם גם ספר שיריו הראשון. בשנת 1945 התמנה ג'רל למרצה לספרות אנגלית באוניברסיטה של צפון קרולינה.
ג'רל כתב ופרסם תשעה ספרי שירה, רומן אחד, מספר ספרי עיון וביקורת על שירה, ואנתולוגיה אחת. הוא צבר מוניטין רב כמשורר בעקבות קובצי השירה למבוגרים שפרסם. ב-1956 הוזמן לספריית הקונגרס בוושינגטון, ושימש שנתיים בתפקיד היועץ לענייני שירה. בנוסף שימש כנשיא האקדמיה האמריקאית לשירה, וכיהן בתפקיד כמה שנים.
בסגנונו היה ג'רל מקורב למשוררים האמריקאים אליזבת בישופ, דלמור שוורץ, רוברט לואל וג'ון ברימן. הוא ניחן בגישה אסתטית מקורית ומעמיקה.
בשנתיים האחרונות לחייו החל לפרסם יצירות לילדים. יצירותיו כוללות דמיון רב ואיכויות אסתטיות לשוניות, אווירה חלומית וסיפוריות חלומית.
ג'רל נהרג בתאונת דרכים בעיר גרינסבורו שבצפון קרולינה, באוקטובר 1965.
קטע משירו "יהודים בחיפה"
השיר, באנגלית "Jews at Haifa", העוסק בגירוש המעפילים לקפריסין, בידי חיילי המנדט הבריטי, תורגם על ידי גיורא לשם.
שמעיה דמאיו
שמעיה דִמָאיוֹ (בסרבית: Шемаја Демајо; 27 באוקטובר 1877, בלגרד, נסיכות סרביה - 24 ביולי 1932, בלגרד, ממלכת יוגוסלביה) היה איש ציבור יהודי, משפטן ופוליטיקאי סרבי-יוגוסלבי, חבר הפרלמנט היוגוסלבי ונשיא הקהילה היהודית-ספרדית של בלגרד.
קורות חיים
נולד בשכונת יאלייה בבלגרד למשה ולז'מילה. למד משפטים באוניברסיטת בלגרד ויצא לשנתיים התמחות בווינה. עם שובו פתח משרד עורכי דין עצמאי בבלגרד. ב-1910 נבחר לוועד הקהילה היהודית-ספרדית של בלגרד. ב-1911 נמנה עם מייסדי סניף ארגון בני ברית בבלגרד. במהלך מלחמת הבלקן הראשונה לחם כחייל בצבא הסרבי באזור קומאנובו. בהמשך, במהלך מלחמת הבלקן השנייה הוסמך לקצונה, לחם באזור מקדוניה ועוטר במספר עיטורים מטעם הצבא הסרבי על אומץ ליבו. סיים את המלחמה בדרגת קפטן. לאחר מלחמות הבלקן, נכנס לחיים הפוליטיים והצטרף למפלגת העם הרדיקלית. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה שהה בווינה בירת האימפריה האוסטרו-הונגרית יריבתה של ממלכת סרביה, נעצר והושם במחנה הסגר.
לאחר המלחמה כיהן כמזכיר סניף בלגרד של מפלגת העם הרדיקאלית וכן כסגן יושב ראש מועצת עיריית בלגרד. נמנה עם מקימי "איגוד הקהילות היהודיות של יוגוסלביה". ב-1923 מונה לסגן ראש עיריית בלגרד. ב-1927 נבחר לפרלמנט היוגוסלבי והיה לחבר הפרלמנט היהודי הראשון ביוגוסלביה. ב-1930 נבחר לנשיא הקהילה הספרדית בבלגרד. נמנה עם חוג נאמניו הקרובים של אלכסנדר הראשון, מלך יוגוסלביה. כיהן גם כיושב ראש מועצת הנאמנים של הבנק למסחר ולתעשייה בבלגרד. בשלהי 1931 חלה במחלה קשה ויצא לטיפול רפואי בווינה. דמאיו הוזמן על ידי השלטונות היוגוסלביים לבלגרד כדי שיתמודד שוב בבחירות לפרלמנט, אך הוא דחה את הבקשה בשל מצבו הרפואי. נפטר בבלגרד ב-1932 והוא בן 54 שנים.
הזקן בן המאה שיצא מהחלון ונעלם
זהו ספרו הראשון של יונסון, יליד 1962, עיתונאי ויועץ תקשורת שוודי.
תקציר העלילה
הספר פורש את עלילות אלן קרלסון, שפרש לבית אבות אחרי חיים ארוכים ומלאי הרפתקאות. הוא מקווה ששם יסיים את חייו - אבל הוא בריא, ולאכזבתו הגיע לגיל מאה.
בבית האבות מכינים לכבודו אירוע מכובד ורב מוזמנים, אבל אלן נמלט לפני שהמסיבה מתחילה. כשמישהו מבקש ממנו לפקוח עין לרגע על מזוודה, הוא מחליט לקחת אותה לעצמו. משם הוא מוכרח לברוח - כשאחריו רודפים פושעים, אנשי חוק ונציגי התקשורת.
במקביל לסיפור המרדף אחר אלן והחבורה המגוונת שנאספת סביבו, נחשף הקורא לסיפור חייו בו מופיעים הגנרליסימו פרנקו, וינסטון צ'רצ'יל, הארי טרומן, מאו דזה-דונג ורעייתו הצעירה, סטלין, וקים איל-סונג.
הוצאה לאור
הספר יצא לאור לראשונה בשנת 2009 בכריכה קשה וב-2010 בכריכה רכה.
ב-2011, הספר תורגם לעברית משוודית על ידי רות שפירא ויצא לאור בהוצאת כתר ספרים.
עיבוד לסרט
סרט המבוסס על הספר יצא בדצמבר 2013, בבימויו של פליקס הרנגרן. רוברט גוסטפון מופיע בתפקיד הראשי, בדמות אלן קרלסון.
ADA (אנטנה)
ADA (ראשי תיבות באנגלית של Adaptive Antenna) היא אנטנה מסתגלת מתקדמת, המסוגלת להתגבר על חסימות בתחום ה-GNSS, מתוצרת מפעל מלמ של התעשייה האווירית לישראל.
האנטנה מסוגלת להתגבר על חסימות מערכות GPS, GLONASS, IRNSS, GALILEO, SBAS, בעזרת טכנולוגיית ניתוב ביטולים מתקדמת, וניתנת להתקנה על ספינות, מטוסים, טנקים, טילים, מזלטים ועוד. שימוש ב ADA מגביר בפועל את היכולות של הפלטפורמה עליה היא מותקנת לפעול במתאר רווי חוסמים.
בפברואר 2017 נחשפה ה-ADA רשמית, והוכרז כי חיל האוויר הישראלי החליט להצטייד באנטנות ADA על "פלטפורמות מרכזיות" בשירות. וכי האנטנה תוצג בתערוכת Aero-India בבנגלור באותו חודש.
ביולי 2017 פורסם כי התעשייה האווירית חתמה על הסכם עם האניוול על פיתוח משותף של מכשיר המשלב את ה-ADA של מפעל מלמ עם מערכת ניווט GPS של האניוול.
בית פושקין (רומן)
"בית פושקין" הוא רומן מאת אנדריי ביטוב, שנכתב בשנים 1964–1971. פורסם בברית המועצות במהלך הפרסטרויקה, בשנת 1987 על ידי אזבוקה אטיקוס.
יצא לאור בישראל בהוצאת עם עובד.
עלילה ומבנה
הרומן מורכב מפרולוג שנקרא "מה לעשות?", שלושה חלקים, שכל אחד מהם מחולק לפרקים ומסתיים בתוספת ובפרשנות. הטקסט של הרומן נקטע על ידי סטיותיו של המחבר, שנמצאות באיטליה.
בחלק הראשון, "אבות ובנים. רומן לנינגרדי" מספר על מערכת היחסים של ליובה עם קרובי משפחה. הוא נולד למשפחת מדענים. סבו הוא פילולוג מפורסם שטוהר בשנות סטלין, שלויובה מעולם לא ראה. אביו הוא גם פילולוג, מורה באוניברסיטה. ליובה לא אוהב אותו, את מקומו של אביו במוחו של ליובה תופס ידיד המשפחה הדוד מיטה, או "הדוד דיקנס", ותיק מלחמת העולם הראשונה, מלחמת האזרחים ברוסיה, ומלחמת העולם השנייה והמחנות. ליובה נכנס לפקולטה לפילולוגיה ולומד שסבו, מודסט פלטונוביץ', חזר. הפגישה היא בכלל לא מה שציפה לו. נספח לקטע: שני סיפורים קצרים של הדוד דיקנס, שנפלו לידיו של ליובה.
במרכז החלק השני, המכונה "גיבור זמננו. גרסה וגרסה של החלק הראשון" - אירועים שהתפתחו במקביל לאירועים המתוארים בחלק הראשון. זה מתחיל בתאריך מפתח: "ב-5 במרץ 1953 ידוע מי מת". בחלק השני, המחבר מתמקד במערכת היחסים של ליובה מחוץ למשפחה. עם בן כיתתו וחבר כיתתו מיטישאטייב, שיש לו השפעה מוזרה על ליובה. עם שלוש נשים: "פאינה", אלבינה וליובאשה. כואב במיוחד הקשר עם פאינה, המבוגרת והמנוסה יותר מליובה. נספח לקטע: מכירה מחדש של המאמר המדעי של ליובה "שלושה נביאים" עם ניתוח של שלושה שירים: "הנביא" מאת אלכסנדר פושקין, "הנביא" מאת מיכאיל לרמונטוב, "טירוף" מאת פיודור טיוטצ'ב. מודגש כי כל השירים נכתבו בתקופה בה מחבריהם היו בני עשרים ושבע. אותו גיל של ליובה בזמן כתיבת המאמר.
פרק שלישי "הפרש העלוב. שיר על חוליגניזם קטנוני " הוא המשך ישיר לשני החלקים הראשונים, שבהם קווי העלילה מתמזגים לאחד. ליובה נשאר בתפקיד בבית פושקין בחגי נובמבר. הוא לא יכול לסרב, שכן מיד אחרי החגים הוא יגן על עבודת המחקר שלו. לפתע מגיע מיטישייב עם תלמידו, אותו הוא מכנה "פון גוֹטִיץ'". ואז מגיע "בלנק", עובד לשעבר של המכון. הערב, שהתחיל במסיבת שתייה ידידותית, מסתיים בשערורייה גרנדיוזית ובדו-קרב (רק קטטה) בין ליובה ומיטיישטיב. הכותב מציע אפשרויות שונות לגמר. באחד מהם, ליובה נספה, באחרת הוא נשאר בחיים ובעזרת הדוד דיקנס מחזירה את הסדר במשרד ההרוס של המכון. נספח לקטע: ההיסטוריה של יחסי הסופר עם גיבורו, בהשוואה לרדיפה אחר צב אכילס.
הרומן מסתיים ב"פרשנות", שם המחבר מדבר על האנשים והמציאויות היומיומיות המוזכרות בטקסט (הצעצוע "פיזור", פבליק מורוזוב ועוד), על ההיסטוריה של יצירת הרומן.
תולדות היצירה והפרסום
אנדריי ביטוב החל לכתוב את הרומן בשנת 1964, שהתרשם ממשפטו של יוסף ברודסקי, כאשר נראה כי עידן ה"הפשרה" מכבר הסתיים. בהתחלה זה אפילו לא היה רומן, אלא סיפור שנקרא "אאוט" (תואם את החלק השלישי). כשהסיפור צמח לרומן, החליט ביטוב לשנות את השם. בהדרגה הוא הגיע לשם הנוכחי - "בית פושקין". בנספח לסעיף השלישי מוסבר השם באופן הבא: "...והספרות הרוסית, וסנקט פטרבורג (לנינגרד), ורוסיה - כל זה, כך או אחרת, בית פושקין ללא ביתו המתולתל." לסופר היו כמה אפשרויות לתרגום המשנה: רומן ענישה, רומן פילולוגי, רומן לנינגרדי, שתי גרסאות, שיר על חוליגניזם קטנוני.
הרומן הושלם בשנת 1971 והודפס בסאמיזדאט. הוא פורסם לראשונה בשנת 1978 על ידי ההוצאה האמריקאית ארדיס. פרסום זר (והשתתפות בסיפור מטרופול) חסם עבור ביטוב את האפשרות להדפיס כל דבר בברית המועצות.
רק במהלך הפרסטרויקה ספריו החלו להופיע שוב. בית פושקין התפרסם בכתב העת New World בשלושת הגיליונות האחרונים בשנת 1987. בשנת 1989 התפרסמה מהדורת ספר שהגיעה לשיאה בפרשנות. בתוכם, מודה ביטוב שהרומן הושפע ביותר מיצירתם של שלושה סופרים: מרסל פרוסט, פיודור דוסטויבסקי וולדימיר נבוקוב. באותו מקום, הוא הודה שהסופר יורי דומברובסקי, הפילולוג מיכאיל בכטין והסופר הלא מקצועי, מחבר הרומנים איגור סטין הפכו לאבות-טיפוס של הסב אודוייבצב.
ביקורת
הרומן "בית פושקין" נקרא אחת הדוגמאות העיקריות לפוסט-מודרניזם רוסי (יחד עם הספרים "מוסקבה - פטושקי" מאת ונדיקט ירופייב, "בית ספר למטומטמים" מאת סשה סוקולוב ו"טיולים עם פושקין" מאת אנדריי סיניאבסקי.
היצירה נושאת מאפיינים של פוסט-מודרניזם כמו אינטר-טקסטואליות (אפיגרפים וכותרות של קטעים ופרקים שמתייחסים ליצירות הקלאסיות של הספרות הרוסית), חוסר השלמות העיקרי של הנרטיב, אירוניה, מערכת היחסים המורכבת של המחבר והגיבור, הרהור על הטקסט שלו ("מחקרים אוטוליטיים"). מארק ליפובצקי סבור שהרומן "הכיר באופי ההדמיה של ההקשר התרבותי וההיסטורי <...> המהפכה הרדיקלית הזו בתפיסת העולם היא אולי החשובה ביותר בהשלכות [עידן] ההפשרה".
יהדות פלבן
יהדות פלבן היא קהילה יהודית בת מספר קהלים שהתקיימה בעיר פלבן שבבולגריה, מהמאה ה-7 ועד לאמצע המאה ה-20. בסוף שנות ה-30 הגיעה הקהילה לשיא גודלה ומנתה כ-1,000 נפשות. ב-1943 ניצלו יהודי העיר משילוח למחנות ההשמדה ובסמוך לעיר פעל מחנה הריכוז קאייליקה. מרבית בני הקהילה עלו למדינת ישראל לאחר הקמתה.
יסוד הקהילה
ההיסטוריון שלמה אברהם רוזאניס טען במחקריו, שב-681 עם הקמת האימפריה הבולגרית הראשונה על ידי החאן אספרוך כבר התגוררה בפלבן קהילה יהודית. הייתה זו קהילה רומניוטית ולה בתי כנסת. קהל זה שהלך והתמעט לאורך השנים, כונה מאוחר יותר על ידי מגורשי ספרד שהתיישבו בעיר גריגוס. רוזאניס תיעד מצבות של נפטרים יהודים מהמאה ה-14, תקופת האימפריה הבולגרית השנייה. ב-1374 הגיעו לפלבן יהודים שגורשו מהונגריה והקימו קהל עצמאי בתוך הקהילה. יהודי העיר כינו אותה בשם פלוונא.
תחת השלטון העות'מאני
ב-1395 לאחר כיבוש פלבן וניקופול על ידי האימפריה העות'מאנית, תועדו בערים אלו קהילות יהודיות. תיעוד לקהילה יהודית מצויות גם בספרי שאלות ותשובות ופסקי הלכה של רבנים כגון יוסף קארו ושמואל די מדינה. ב-1471 הגיעו לפלבן מגורשי בוואריה שהקימו בעיר קהל מתפללים בנוסח אשכנז. בראשית המאה ה-16 הגיעו לפלבן מגורשי ספרד ובמספרם הגדול שינו את אופייה של הקהילה אשר קיבלה בהדרגה צביון ספרדי. היהודים עסקו במסחר זעיר ותפירת מדים עבור הצבא העות'מאני.
בתקופתו של סלים הראשון תועדה בפלבן קהילה יהודית בת 3 קהלים: ספרדי, אשכנזי והונגרי. מרבית בני הקהילה היו במצב כלכלי טוב ולפי תכנים בספרי שאלות ותשובות למדים, שחלקם החזיקו בעבדים ושפחות. הואלי הבולגרי מטעם העות'מאנים מיכאיל אואוגלו נהג לסחוט כספית את בני הקהילה. בתקופת סולימאן הראשון הגיע גל נוסף של מהגרים יהודים מאזור הונגריה. בתקופת הסולטאן מוראט השלישי חלה הרעה ניכרת במצבם הכלכלי של בני הקהילה, על רקע ירידה משמעותית בערך המטבעות העות'מאניים, בשל החלפת חומרי הגלם מהן יוצרו. ב-1566 נמנו בעיר 103 יהודים.
בעת הזו התבלט כפוסק הלכתי בכל קהילות בולגריה הרב גרשון יהודה (טודרוס) אשכנזי בן העיר פלבן. ב-1593 כבש את פלבן הנסיך הוולאכי מיכאי האמיץ, ערך פוגרום בקרב יהודיה, העלה את העיר באש, לקח בשבי חלק מבני הקהילה היהודית והובילם לוולאכיה. במהלך גזירות ת"ח ת"ט הובאו לשטחי האימפריה העות'מאנית בכלל והבלקן בפרט, עבדים יהודים רבים שנלקחו בשבי על ידי כוחותיו של בוגדן חמלניצקי והם נפדו בממון רב על ידי קהילות יהודי בולגריה ובכלל זה פלבן. כמה עשרות מהם התיישבו בעיר. ב-1797 כבש את העיר הואלי העות'מאני המורד אוסמאן פאזוואנטואולו ונערכו פרעות ביהודי העיר. בני הקהילה נמלטו לסופיה. ב-1810, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1806–1812) נכבשה העיר בידי צבא האימפריה הרוסית ושוב נערכו פרעות ביהודי העיר. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), היוותה פלבן זירת לחימה מרכזית, הקהילה היהודית ומוסדותיה נפגעו קשות ובני הקהילה נטשו את העיר.
לאחר עצמאות בולגריה
לאחר סיום המלחמה והקמת נסיכות בולגריה, החלו היהודים לחזור לפלבן. בראשית המאה ה-20 נכללה קהילת פלבן ברשימת 34 הקהילות המאורגנות בנסיכות ומנתה 500 נפשות. ב-29 באוגוסט 1920 יוצגה קהילת פלבן בכנס הקהילות היהודיות המאורגנות בממלכת בולגריה שהתקיים בסופיה, על ידי חיים יעקב חיימוב יושב ראש הקהילה.
החינוך היהודי
עד לראשית המאה ה-20 התבסס החינוך היהודי על בתי למידה שנקראו מלדארי והוקמו רק בקהילות הגדולות והמבוססות כדוגמת פלבן. המלדארי בפלבן היה חלקו בבעלות פרטית של רבנים וחזנים ונסמך על תרומות ותשלומי הורי התלמידים. לאחר עצמאות בולגריה חלה מהפכה בחינוך היהודי והוקמו בתי ספר יסודיים ופרו-גמנסיות בהם לימדו תוכני לימוד נוספים כגון מתמטיקה ושפות. לפי נתוני מערכת החינוך היהודית למדו בה ב-1923 38 תלמידים. התלמידים למדו בכיתת גן וכיתת בית ספר יסודי, כאשר ממשלת בולגריה מימנה 8% מתקציב מערכת החינוך ועיריית פלבן 16% נוספים.
חיי הקהילה
בקרב קהילת פלבן הייתה פעילות ציונית ענפה ולצידה גם פעילות קומוניסטית משמעותית, אך זו הלכה ודעכה בהדרגה. ב-4 במרץ 1923 נערכו בחירות לוועדי הקהילות היהודיות בבולגריה ובפלבן זכו הציונים ב-78.5% מהקולות והקומוניסטים ב-21.5% מהקולות. ב-1929 ניגשה לבחירות רשימה מאוחדת של ציונים ומתבדלים. ב-1932 ניגשה לבחירות רשימה אחת ציונית מאוחדת. במהלך שנות ה-20 פעל בעיר בנק בבעלות יהודית, ששימש גם כקופת מלווה (קאסה) ופעל בסיוע ארגון הג'וינט.
מלחמת העולם השנייה
בפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 1,000 נפשות. על יהודי העיר הוחל החוק להגנת האומה ובהמשך נלקחו הגברים בגילאי 20–40 לעבודות כפייה. ב-10 במרץ 1943 תוכנן לגרש 6,365 מקרב יהודי "בולגריה הישנה", כמכסה ראשונית לקראת גירוש כל הקהילה למחנות ההשמדה. ברישומי משרד הפנים הבולגרי צוינו 108 יהודים מפלבן שנכללו במכסה זו. הגירוש לא יצא אל הפועל.
גטו פלבן
ב-25 במאי 1943 גורשו יהודי סופיה לערי השדה וכ-6,000 מהם הגיעו לעיר פלבן. המגורשים היו במצב פיזי ירוד ובני קהילת פלבן נרתמו לסייע לקליטתם. היהודים שוכנו בעשרה בניינים ציבוריים ובכלל זה בית הספר היהודי ובית הכנסת. השלטונות היקשו על הטיפול הרפואי ומפעל הזנתם של הפליטים. אנשי הקומיסריון לשאלות יהודיות של אלכסנדר בלב, עצרו יהודים רבים שנחשדו בסיוע לפרטיזנים או בהיותם פליטים ללא אזרחות ממקדוניה ובני הקהילה דאגו עבורם לתעודות זהות מזויפות. בקיץ 1943 הורה המושל הצבאי של פלבן הגנרל יונוב לגרש את מגורשי סופיה מפלבן לכפרי הסביבה.
מחנה הריכוז קאייליקה
לפחות 200 ממגורשי פלבן הועברו למחנה הריכוז בקאייליקה שמוקם 5 קילומטרים מהעיר פלבן ופעל כשנה. בהמשך הגיעו מגורשים גם מערים אחרות. המחנה הופעל על ידי הצבא הבולגרי ללא כל נוכחות גרמנית בשטח. מפקד המחנה ליובאן זמרליאב שהיה פאשיסט ואנטישמי ידוע, נהג לענות ולהשפיל את העצורים. זמרליאב נהג להעיר את העצורים באישון ליל, באיומי רובים ציווה על הנשים לרקוד לפניו והטריד אותן. ב-10 ביולי 1944 פרצה שרפה באחד מצריפי המחנה. זמרליאב ניצב בפתח דלת הצריף ואיים באקדחו על היהודים שניסו להימלט. שניים מהעצורים חבטו בו, ריתקו אותו לקרקע ואיפשרו לאחרים להימלט. 11 יהודים מצאו את מותם בשרפה, 3 נהרגו במקום ו-8 מתו מפצעיהם מאוחר יותר. המשטרה הבולגרית לא הצליחה לקבוע חד משמעית שמדובר היה בהצתה. בספטמבר 1944 לאחר כיבוש סופיה על ידי ברית המועצות שוחררו עצורי קאייליקה. לאחר מלחמת העולם השנייה הועמד ליובאן זמרליאב לדין. התביעה דרשה 10 שנות מאסר אך הוא זוכה.
העלייה לישראל
במפקד שנערך לאחר סיום מלחמת העולם השנייה נמנו בעיר 1,000 יהודים. חודשה הפעילות הציונית והוקמו תאים של הארגונים השומר הצעיר והחלוץ הצעיר שפעלו להכשיר את בני הקהילה לקראת עלייה לישראל. מרבית יהודי העיר עלו למדינת ישראל לאחר הקמתה. ב-28 במאי 1949, עם תום השלב המרכזי בעליית יהודי בולגריה לישראל, ערכה הקונסיסטוריה היהודית של בולגריה מפקד אוכלוסין בקרב הקהילות השונות ובפלבן נמנו 153 יהודים. בראשית המאה ה-21 התגוררו בפלבן פחות ממניין יהודים. ב-2022 התגוררו בעיר 60 יהודים.
הנרי קליפטון סורבי
הנרי קליפטון סורבי (באנגלית: Henry Clifton Sorby; 10 במאי 1826 – 9 במרץ 1908), היה פטרולוג וגאולוג אנגלי, מחלוצי הפטרולוגיה המיקרוסקופית. מחקריו פתחו דרך לייצור מסיבי של פלדה.
ביוגרפיה
הנרי סורבי נולד בעיירה ליד שפילד. כבר בגיל צעיר הוא גילה עניין במדעי כדור הארץ. בין המחקרים הראשונים שלו היה חקר חפירות באזור יורקשיר. בשנת 1847, אביו נפטר והשאיר להנרי סורבי הכנסה בטוחה וקבועה. תוך זמן קצר הוא הקים מעבדה בביתו. באותו זמן הוא עסק בעיקר בגאוגרפיה פיזית. במעבדה זו הוא פיתח שיטה מיוחדת לחקר הסלעים במיקרוסקופ. שיטה זו נוצלה על ידי סמואל אולפורט לחקר הסלעים ברחבי אנגליה.
בשנת 1857 הוא נבחר לחברה המלכותית.
בשנת 1863 הנרי סורבי התחיל לחקור ברזל ופלדה. בעזרת שיטה שהוא פיתח הוא גילה את קשר בין סיליקון ואיכות הפלדה. הדבר איפשר בהמשך להנרי בסמר לפתח את תהליך בסמר לייצור זול של פלדה איכותית.
בשנת 1874 הוענקה לו המדליה המלכותית. בשנת 1882 הוא נבחר לנשיא איגוד חוקרי המיקרוסקופ. הו אפעל רבות להקמת אוניברסיטת שפילד שנפתח בשנת 1905. בשנת 1892 הוא נבחר לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
החל משנת 1976 איגוד מטלוגרפיה הבינלאומי מעניק מדליית סורבי.
הארי וטונטו
הארי וטונטו (באנגלית: Harry and Tonto) הוא סרט מסע אמריקאי משנת 1974 בבימויו של פול מזורסקי שגם כתב את התסריט ביחד עם ג'וש גרינפלד.
פול מזורסקי וג'וש גרינפלד היו מועמדים לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר.
העלילה היא על אלמן קשיש שעורך מסע בארצות הברית מחוף לחוף ביחד עם החתול שלו.
תקציר העלילה
הארי קומבס (ארט קרני) הוא אלמן קשיש, מורה בפנסיה שגר לבדו בדירה קטנה באפר וסט סייד בניו יורק ביחד עם חתולו, טונטו. את זמנו החופשי הוא מבלה בשיחות עם חברו הקשיש ג'ייקוב על ספסל בגינה.
הבניין של הארי עומד להיהרס כדי להקים שם מגרש חנייה. הארי מסרב להתפנות ומפונה בכוח עם כל חפציו. למקום מגיע בנו הבכור ברט שמפנה אותו לביתו. אשתו של ברט מקבלת אותו בקרירות והוא מקבל מיטה בחדרו של הבן נורמן. הארי מרגיש שאינו רצוי ומתקשר לבתו שירלי (אלן בורסטין) בשיקגו שמסכימה לארח אותו. לפני הנסיעה הוא מגיע לתחנת המשטרה ומזהה בצער את גופת ידידו ג'ייקוב.
בדרך הוא אוסף את ג'ינג'ר (מלאני מיירון) נערה בת 16 שברחה מביתה ורוצה להצטרף לקומונה בקולורדו. הם שוכרים חדר במוטל ומנהילים שיחה ארוכה בו הוא מספר לה על אהובתו הראשונה ג'סי. ג'ינגר מציעה לו להיפגש אתה. לאחר חיפוש הוא מוצא את ג'סי (ג'רלדין פיצג'רלד) בבית אבות כשהיא קצת דמנטית אבל זוכרת את אשתו אני. הם רוקדים כשג'ינג'ר מתבוננת בהם.
הם מגיעים לשירלי שמנהלת חנות ספרים בשיקגו. שירלי היא גרושה ללא ילדים והארי מבין שלא יוכל להישאר שם. למקום גם נשלח נורמן כדי להחזיר אותו אבל הוא מתאהב בג'ינג'ר והם מחליטים לנסוע לקומונה בקולרדו ברכב שהארי וויתר למענם.
הארי ממשיך בטרמפים ופוגש אנשים שונים ובניהם גם זונה שמקיימת איתו יחסים עבור 100 דולר.
הוא מגיע ללאס וגאס, נכנס לקזינו ומפסיד. הוא יוצא להשתין ברחוב, נתפס על ידי שוטרים ומושלך לכלא. בתאו נמצא גם סאם האינדיאני (צ'יף דן ג'ורג') שמרפא את כאבי הגב שלו בשיטה אינדיאנית.
הארנב הלבן
הארנב הלבן (באנגלית: White Rabbit, לעיתים מתורגם כהשפן הלבן או הארנבון הלבן) הוא דמות ספרותית בדיונית המופיעה בספרו של לואיס קרול "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" (הידוע גם בשם "עליזה בארץ הפלאות").
הארנב הלבן מופיע לראשונה בפרק הראשון של הספר לבוש מקטורן ורוטן לעצמו על כך שהוא מאחר. אליס עוקבת אחריו וכך מגיעה אל ארץ הפלאות. בהמשך נפגשת עמו אליס כשהוא מזהה אותה בטעות כעוזרת הבית שלו, מרי אן, וכך מוצאת עצמה אליס לכודה בתוך ביתו אחרי שהיא גדלה יותר מדי מכדי לצאת. בהמשך מופיע הארנב הלבן כמעין משרת או כרוז של מלך ומלכת הלבבות.
במאמר אליס על הבמה שכתב קרול, הוא מתאר את הארנב הלבן כאנטיתזה של אליס הצעירה, עזת-המצח ומלאת החיוניות, כלומר כזקן, ביישן, חלוש ולחוץ. קרול מציין שעל הארנב להרכיב משקפיים, להיות בעל קול רועד וברכיים פקות. הוא עובר הלוך ושוב בין התנהגות שחצנית וגאוותנית כלפי הכפופים לו, למשל משרתים, ובין התרפסות וכניעה בפני הממונים עליו, למשל הדוכסית או מלך ומלכת הלבבות.
היטל גלילי
היטל גלילי הוא שיטה קרטוגרפית (שיטת מיפוי) להעברת מידע גאוגרפי מגוף כדורי למשטח דו־ממדי (למשל מכדור הארץ למפת נייר).
אתיל אצטט
אתיל אצטט (באנגלית: Ethyl acetate) הוא תרכובת אורגנית, שנוסחתה C4H8O2 והוא אסטר של חומצה אצטית ואתנול. בטמפרטורת החדר אתיל אצטט הוא נוזל שקוף, נדיף בעל ריח מתוק. החומר משמש כממס וכמדלל בתחומים שונים כדוגמת דבקים, מסיר לק, מיצוי קפאין מקפה או תה לייצור מוצר נטול קפאין ובתכשירים קוסמטיים. יתרונותיו של אתיל אצטט כממס הם מחירו הזול, רעילות נמוכה וריח נעים.
ניצולת התגובה בטמפרטורת החדר כ-65% וניתן להסיט את שיווי המשקל לתוצרים באמצעות הוצאת המים מהמערכת.
ניתן להכין את החומר גם מאתיל אלדהיד בקטליזה של אלקוקסיד
אתיל אצטט נמצא ביינות ומעניק ניחוח "פירותי" ליינות צעירים. מספר E של מתיל אצטט הוא E1504
סלובניה באירוויזיון למקהלות
היסטוריה
ב-27 בפברואר 2017, הודיעה סלובניה שהיא תעשה את הופעת הבכורה שלהם באירוויזיון למקהלות בתחרות של שנת 2017 בריגה. בתחרות סלובניה ניצחה והגיעה למקום הראשון והפכה להיות הזוכה הראשונה בתחרות אי פעם.
אליפות איטליה בכדורגל 1919/1920
אליפות איטליה בכדורגל 1919/1920 הייתה העונה ה-19 של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית. המשחקים החלו ב-5 באוקטובר 1919 והסתיימו ב-20 ביוני 1920.
בתחרות השתתפו 66 קבוצות. עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
זו הייתה התחרות הראשונה לאחר מלחמת העולם הראשונה. אינטר מילאנו זכתה באליפות בפעם השנייה בתולדות המועדון.
צפון איטליה
בית הגמר כלל שלוש קבוצות והמנצח עלה לגמר ארצי. כל הקבוצות נפגשו למשחק יחיד.
דרום ומרכז איטליה
קבוצות שעלו לשלב השני חולקו ל-2 בתים בהם נערכו משחקים בשיטת משחק בית ומשחק חוץ.
בסיום ליבורנו נפגשה עם "פורטיטודו רומא" וניצחה 3:2.
משחק הגמר
המשחק נערך ב-20 ביוני בבולוניה, אינטר מילאנו ניצחה את ליבורנו 3−2 וזכתה באליפות.
גאמורה (היקום הקולנועי של מארוול)
נכון לשנת 2023, גאמורה המקורית הופיעה בשלושה סרטים: "שומרי הגלקסיה", "שומרי הגלקסיה: חלק 2" ו"הנוקמים: מלחמת האינסוף". גרסאות חלופיות של גאמורה הופיעו בסרטים "הנוקמים: סוף המשחק" ו"שומרי הגלקסיה: חלק 3", ובסדרה "מה אם...?".
ראשית חייה
בילדותה, תאנוס פלש לכוכב הלכת של גאמורה, וכוחותיו הרגו מחצית מהאוכלוסייה, כולל הוריה. גאמורה התעמתה איתו, ומתוך הערצה לאומץ לבה, הוא אימץ אותה כבתו. היא הוכשרה כמתנקשת, וגדלה לצד נביולה, שלעיתים קרובות נלחמה נגדה בקרבות, בהם גאמורה תמיד ניצחה.
הצטרפות לשומרי הגלקסיה
גאמורה מתכננת למרוד בתאנוס כאשר הוא שולח אותה לעזור לרונאן המאשים, שרוצה להשמיד את כוכב הלכת זאנאנדר. היא מגיעה לזאנאדר ונאבקת בפיטר קוויל על החזקת אבן הכוח. בשל התערבותם של רוקט וגרוט, ציידי ראשים, הארבעה נעצרים על ידי חיל נובה, ונשלחים לקילן, כלא חלל. שם, גאמורה מותקפת על ידי דראקס המשמיד, שמשפחתו נהרגה על ידי רונאן תחת הוראותיו של תאנוס. אך דראקס חס על חייה כאשר קוויל מבטיח לו שנוכחותה תמשוך את רונאן אליהם, וכך יוכל לנקום בו. גאמורה מצטרפת לקוויל, רוקט, גרוט ודראקס בבריחה מהכלא. הקבוצה מקימה את שומרי הגלקסיה ונוסעת לראשומקום, שם גאמורה נפגשת עם האספן. לאחר שהותקפו על ידי נביולה, גאמורה והשומרים יוצאים להציל את זאנאדר מפני רונאן. על מעשי הגבורה שלה, גאמורה מטוהרת מפשעיה הקודמים.
התמודדות עם אגו
חודשיים לאחר מכן, גאמורה והשומרים נשכרים על ידי הריבוניים להגן על הסוללות יקרות הערך שלהם, בתמורה לנביולה השבויה. לאחר שהם עוזבים, צי של הריבוניים רודף אחריהם ורוקט חושף שהוא גנב חלק מהסוללות. הם מתרסקים על כוכב לכת ופוגשים את אגו, אביו של קוויל. גאמורה, קוויל ודראקס מחליטים לעזוב עם אגו לכוכב שלו, בזמן שרוקט, גרוט ונביולה נשארים מאחור. בכוכב של אגו הם פוגשים את מנטיס, העוזרת שלו, וגאמורה וקוויל מתחילים לפתח מערכת יחסים רומנטית. בזמן שהיא חוקרת את כוכב הלכת, גאמורה מותקפת על ידי נביולה שנמלטה. לאחר שגאמורה מצילה את נביולה מספינת החלל שלה שבוערת, שתי האחיות מתפייסות. הן מתאחדות עם השומרים, ומגלות על התוכניות המרושעות של אגו. לאחר מכן, גאמורה ונביולה עוזרות זו לזו להגיע למקום מבטחים בזמן שהן בורחות מכוכב הלכת. ברגע שהן בחלל, השתיים נפרדות לשלום, לאחר שנביולה אומרת לה שהחליטה להרוג את תאנוס.
מלחמת האינסוף ומותה
בשנת 2018, גאמורה והשומרים מגיבים לקריאת מצוקה ומצילים את תור שצף בחלל. השומרים לומדים על מסעו של תאנוס להשיג את אבני האינסוף. גאמורה גורמת לקוויל להבטיח להרוג אותה אם תאנוס אי פעם ילכוד אותה, כדי למנוע ממנו ללמוד על מיקומה של אבן הנשמה. בראשומקום, גאמורה, קוויל, מנטיס ודראקס רואים את תאנוס, וגאמורה תוקפת אותו מיד, והורגת אותו לכאורה. אולם, תאנוס חושף את עצמו, מראה לה שראשומקום נהרסה ושכבר יש לו את אבן המציאות. לאחר שניסיונו של קוויל להרוג את גאמורה נכשל, תאנוס חוטף אותה ולוקח אותה לחללית שלו. שם, הוא מראה לגאמורה את נביולה השבויה והמעונה כדי לתמרן רגשית את גאמורה ולגרום לה לחשוף את מיקומה של אבן הנשמה. תאנוס וגאמורה מגיעים לכוכב הלכת וֶרְמיר שם הם פוגשים את הגולגולת האדומה, שאומר להם שעל מנת להשיג את אבן הנשמה, יש להקריב את הדבר האהוב עליהם מכל. תאנוס מודה שהוא באמת אוהב את גאמורה בתור בתו, ומשליך אותה בבכי מהצוק אל מותה. כאשר תאנוס משתמש מאוחר יותר בכפפת האינסוף, הוא מתאחד לזמן קצר עם גרסה צעירה יותר של גאמורה בעולם הנשמה.
עזיבת היקום החלופי ולחימה במתחם הנוקמים
בשנת 2014 חלופית, גאמורה ונביולה נקראות על ידי תאנוס, אשר מורה להן לסייע לרונאן להשיג את אבן הכוח. אולם לפני שהן עוזבות, נביולה מתחילה להתקלקל עקב נוכחותה של נביולה מציר הזמן הראשי. לאחר לכידת נביולה ה"ראשית", תאנוס מנתח את זיכרונותיה ולומד על הניצחון של האני הראשי שלו, שנהרג. לאחר מכן, גאמורה מובאת דרך מימד הקוונטים אל ציר הזמן הראשי ונביולה הראשית משכנעת אותה לעבור צד. הן מוצאות את נביולה החלופית וקלינט ברטון במתחם הנוקמים ההרוס ומנסות לשכנע אותה לנטוש את תאנוס. עם זאת, היא מסרבת ונהרגת על ידי נביולה הראשית. לאחר מכן גאמורה מצטרפת לקרב. במהלך הקרב, גאמורה נתקלת בקוויל, אך לאחר שהוא מנסה לגעת בה, היא מפילה אותו. לאחר סיום הקרב, היא עוזבת.
הצטרפות לבוזזים והענקת עזרה לשומרים
לאחר הקרב נגד תאנוס, גאמורה מצטרפת לבוזזים. כשהבוזזים מסכימים לעזור לשומרים להציל את רוקט הפצוע, גאמורה עוזרת לשומרים לחדור לאורגוקורפ, המונהגת על ידי הוד התפתחותו, כדי להשיג את קוד הביטול למתג ההרג המותקן ברוקט. לאחר שבקושי נמלט מאורגקורפ, הצוות מבקר בדמוי-ארץ בניגוד לעצתה של גאמורה. מנהיגת הריבוניים, איישה, ויצירתה רבת העוצמה, אדם וורלוק, מיירטים תשדורת מגאמורה דרך בוזז שאדם הרג ועוקבים אחר נקודות הציון שלה לדמוי-ארץ. כשהשומרים האחרים הולכים לספינתו של הוד התפתחותו, גאמורה נשארת עם רוקט, אך מותקפת על ידי לוחמת שנשלחה על ידי הוד התפתחותו. הלוחמת נהרגת על ידי אדם שמגיע ומחפש את רוקט. גאמורה גוברת על אדם ומנווטת את ספינת השומרים. קוויל וגרוט מביסים בהצלחה את אנשיו של הוד התפתחותו, לוכדים את המדען ת'יל, קופצים איתו ומשיגים את הזיכרון שלו לפני שגאמורה מצילה אותם. לאחר קרב שבו הביסו את הוד התפתחותו, והתפייסות עם קוויל, שמקבל לבסוף את מותה של גאמורה המקורית, גאמורה חוזרת אל הבוזזים.
מה אם...?
בזמן שהיא נוסעת לנידאווליר עם טוני סטארק, היא מגויסת על ידי הצופה, ומצטרפת לשומרי הרב-יקום כדי לעזור לעצור את אולטרון.
הדמות מדובבת על ידי סינתיה מקוויליאמס.
יצירה ואפיון דמות
נשיא אולפני מארוול, קווין פייגי, הזכיר לראשונה את "שומרי הגלקסיה" כסרט פוטנציאלי בקומיק-קון הבינלאומי, סן דייגו בשנת 2010, והצהיר: "יש גם כמה כותרים לא ברורים, כמו שומרי הגלקסיה. אני חושב שהם שופצו לאחרונה בצורה מהנה מהספר [קומיקס]." פייגי הודיע שהסרט נמצא בפיתוח פעיל בקומיק-קון הבינלאומי בשנת 2012 במהלך הפאנל של אולפני מארוול, עם תאריך יציאה מתוכנן של 1 באוגוסט 2014. הוא אמר שהצוות של הסרט יורכב מהדמויות סטאר לורד, דראקס המשמיד, גאמורה, גרוט ורוקט. בתחילת אפריל 2013, זואי סלדנה נכנסה למשא ומתן על גילום דמותה של גאמורה בסרט, ומאוחר יותר באותו החודש אושר שהיא לוהקה לתפקיד.
גאמורה היא יתומה מעולם חייזרי המחפשת גאולה על פשעי עברה. תאנוס הכשיר אותה להיות המתנקשת האישית שלו. סלדנה תיארה את גאמורה כ"לוחמת, היא מתנקשת והיא מאוד קטלנית, אבל מה שמציל אותה יכול גם להרוג אותה. יש לה חוש צדק. היא ישרה מאוד". סלדנה סיפרה שהפכה לגאמורה באמצעות איפור ולא באמצעות CGI או לכידת תנועה.
סלדנה תיארה את גאמורה בשומרי הגלקסיה: חלק 2, כ"קול ההיגיון" של הצוות, ואמרה, "היא מוקפת בכל החבר'ה האלה שהם כל כך טיפשים חצי מהזמן", והוסיפה שגאמורה היא ה"אמא" של הצוות, ואמרה שהיא "פשוט אדם קפדן, מפורט ומקצועי".
פוקואי
פוקואי (ביפנית: 福井市) היא עיר הבירה של מחוז פוקואי שבחבל צ'ובו שביפן. העיר שוכנת לחופו של ים יפן. אוכלוסיית העיר מונה 267,428 תושבים, נכון לשנת 2009.
היסטוריה
בזמן מלחמת העולם השנייה הייתה פוקואי מרכז תעשייתי גדול, בו יוצרו מטוסים, ציוד אלקטרוני, מנועים וטקסטיל. בשל כך, ובשל היותה צומת מסילות רכבת הייתה העיר מטרה למפציצי בעלות הברית, שהפציצו אותה ב-19 ביולי 1945, והחריבו חלקים גדולים ממנה.
אקלים
בפוקואי שורר אקלים סובטרופי גשום, עם חודשי קיץ חמים ולחים, וחודשי חורף קרים. משקעים אטמוספיריים נפוצים לכל אורך השנה, אך בעיקר מדצמבר ועד ינואר.
ערים תאומות
לפוקואי יחסי ערים תאומות עם:
דונאטס בניוניס
דונאטס בניוניס (בליטאית: Donatas Banionis; 28 באפריל 1924 - 4 בספטמבר 2014) היה שחקן תיאטרון וקולנוע ליטאי. היה בעל תואר האמן העממי של ברית המועצות (1974) ופעמיים זכה בפרס ברית המועצות. בתקופת ליטא העצמאית זכה במספר עיטורים עבור פעילותו הציבורית ופעילותו לקידום התיאטרון בליטא. בהיותו אזרח ליטאי, קיבל בניוניס מהממשל הרוסי מספר עיטורים על קידום התרבות בתקופה הסובייטית.
ביוגרפיה
דונאטס בניוניס נולד בקובנו למשפחת פועלים. הוריו ראו את נטיית בנם לתיאטרון אך עמדו על כך שתחילה ירכוש מקצוע מעשי. דונאטס למד בבית הספר מקצועי ובמקביל השתתף בהצגות חובבים במסגרות שונות.
בשנת 1941 הוא התקבל לתיאטרון העירוני של העיר פנבז'יס שבליטא שהוקם זמן קצר לפני כן. בשנת 1944 הוא סיים בית הספר למשחק ליד התיאטרון והפך להיות שחקן מקצועי.
דונאטס בניוניס גילם יותר מ-100 תפקידים בהצגות תיאטרון. החל משנת 1980 הוא היה המנהל האמנותי של התיאטרון. בשנות ה-70 זכה התיאטרון בפנבז'יס לפופולריות רבה בעיקר הודות להשתתפותו של בניוניס בהצגותיו. לאחר שליטא זכתה לעצמאות, המשיך בניוניס להופיע בתיאטרון שלו בפנבז'יס, אך גם שיחק במספר סרטים שצולמו ברוסיה.
קולנוע
בסוף שנות ה-50 בניוניס החל לשחק בסרטי קולנוע מתוצרת מקומית אך ללא הצלחה. הסרט הראשון שזכה לפופולריות רבה היה סרט "אף אחד לא רצה למות" ( Никто не хотел умирать") על מאבקם של לאומנים ליטאים נגד השלטון הסובייטי בשנות ה-50 המוקדמות. בסרט זה הוא שיחק לצד השחקנית הלטבית, ויה ארטמנה. בשנות ה-60 הוא שיחק במספר סרטים בשפה הרוסית שצולמו במוסקבה וזכו להצלחה כלל-ארצית בברית המועצות. בשנת 1972 גילם בניוניס את התפקיד הראשי בסרט של אנדריי טרקובסקי "סולאריס" סרט זה זכה בפרס מיוחד בפסטיבל הקולנוע בקאן.
בשנות ה-70 שיחק בניוניס במספר סרטים של במאים מגרמניה המזרחית.
בסך הכול השתתף בניוניס בכ-70 סרטים, האחרון שבהם צולם בשנת 2007. כיוון שלבניוניס היה מבטא זר, הוא דובב בכל הסרטים ברוסית על ידי שחקנים אחרים.
Java Micro Edition
Java Platform, Micro Edition או Java ME (בעבר Java 2 Platform, Micro Edition או J2ME) היא מפרט המגדיר חלק מפלטפורמת Java המיועד לספק אוסף של ממשקי ג'אווה לפיתוח תוכנות במכשירים שונים כדוגמת טלפונים חכמים.
רקע
ב- Java מורצת התוכנה על מכונה וירטואלית. היתרון העיקרי של ריצה על מכונה וירטואלית הוא שניתן לכתוב את הקוד ללא תלות במערכת ההפעלה שעליה הוא עומד לרוץ (Cross-platform). על מנת לאפשר התאמה של קוד Java למכשירים ניידים, נכתבו מספר גרסאות של JVM עבור מכשירים אלו. ריבוי המכשירים, ריבוי מערכות ההפעלה, וסוגי מעבדים שונים יצרו מוטיבציה לפיתוח על בסיס מכונה וירטואלית בתחום זה. השם הכולל שניתן למכונה הווירטואלית של Java עבור מכשירים ניידים הוא Java ME (נקראה בעבר J2ME).
למרות שלכאורה בכתיבה ב- Java אין תלות במערכת ההפעלה, המציאות במכשירים ניידים לא תמיד תואמת עיקרון זה. לעיתים יש צורך להתייחס למאפינים הספציפיים של המכשיר עליו ירוץ הקוד, בעיקר בהיבטים של גודל המסך ויכולותיו.
פיתוח ותשתית
שכבת ה- CDC (או בשמה המלא: Connected Device Configuration) היא התשתית למערכות שהן יחסית עתירות משאבי זיכרון ועיבוד, ואילו שכבת ה CLDC (הנקראת Connected Limited Device Configuration) מיועדת למערכות מוגבלות משאבים, ומאפשרת פונקציונליות פחותה.
כדי לעזור ליצרניות המכשירים הניידים בהתאמה ל- Java, חברת Sun מספקת שירותי מימוש Java לטלפונים וסביבות פיתוח עבור J2ME.
ממשקים עיקריים
אפליקציית Java הכתובה עבור MIDP נקראת Midlet. (בדומה ל-Applet, Servlet)
הרחבות
במקביל להתפתחות של הטלפונים באירופה ובארצות הברית על ידי נוקיה, מוטורולה וסימנס, התפתחה ביפן תרבות משחקי טלפון. מגמה זו הובילה לפיתוח מימוש שונה ל- J2ME הנקרא DoJa. בניגוד ל- MIDP, גרסה זו הותאמה במיוחד למשחקים ופותחה על ידי חברת DoCoMo, המפעילה הגדולה ביפן.
הדרישה לתמיכה חזקה יותר באפליקציות בידוריות ובמשחקים התרחבה גם לשאר העולם, ובעקבותיה יצאו הרחבות ומימושים נוספים. המימוש העיקרי הוא גרסה חדשה של MIDP, בשם MIDP 2.0. גרסה זו מרחיבה את התמיכה במשחקים ובאנימציה. בנוסף, גרסה זו מרכיבה את ממשקי התקשורת עם הרשת. נכון ל-2009, הגרסה הבאה, הנקראת MIDP 3.0, עדיין נמצאת בפיתוח.
משרד ההגנה
משרד ההגנה או משרד הביטחון הוא המשרד הממשלתי האחראי על הצבא במדינות ריבוניות. בעבר נהגו לקרוא למשרדים אלה בשם משרד המלחמה.
שר הביטחון הוא בדרך כלל אדם בעל תפקיד מפתח בקבינט הממשלתי. מאז סוף המאה ה-18 כאשר הקבינטים התחילו להופיע הם נקראו לעיתים קרובות "משרד המלחמה", לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה במרבית המדינות השתנה השם של משרד המלחמה למשרד ההגנה, אם כי לעיתים יריבים של מדינה מכנים את משרד הביטחון שלה והשר העומד בראשו כמשרד המלחמה ושר המלחמה על אף שהשם שונה ואפילו אם מאז ומתמיד לא כונה המשרד בשם זה, כך נוהגות חלק ממדינות ערב וארגוני הטרור כלפי משרד הביטחון של ישראל.
במרבית המדינות נחשב תפקיד שר ההגנה לחשוב ביותר מבחינה פוליטית, לפעמים, במיוחד במדינות לא דמוקרטיות הוא חשוב אף יותר משר החוץ. לעיתים, בפרט בתקופות מלחמה, ראש הממשלה מחזיק גם בתפקיד של שר ההגנה. במשטר צבאי, לרוב שר הביטחון הוא גם ראש הממשלה או ראש המטה הכללי.
ברוב המדינות הדמוקרטיות שר ההגנה יהיה אזרח, כאשר הצבא למעשה כפוף לאזרחים; אולם ישנן מדינות, בדרך כלל פחות דמוקרטיות, שבהן שר ההגנה לובש מדים והוא איש צבא. בישראל שר הביטחון הוא אזרח, אך פעמים רבות מדובר במי שהיה קצין בכיר, שזמן לא רב לאחר שפשט את מדיו מונה להיות שר הביטחון.
קורמורן קנים
קורמורן קנים (שם מדעי: Microcarbo africanus) הוא מין של עוף מים ממשפחת הקורמורניים המצוי לאורך נהרות וביצות ברחבי אפריקה ובמדגסקר. הוא שייך לסוג קורמורן קטן לצד הקורמורן הגמדי.
תיאור
קורמורן זה מגיע לאורך 50 עד 55 סנטימטרים עם מוטת כנפיים של 85 סנטימטרים בממוצע. שני הזוויגים דומים במראם ובגודלם, כשהצעירים בהירים יותר. צבעו שחור עם פנים כתומות וקצוות הכנפיים ירוקות בהירות או אפורות. לקורמורן זה זנב ארוך המשמש כהגה כאשר הוא צולל מתחת למים והוא בעל רגליים ארוכות וצהובות עם קרומי שחייה. העיניים שלו אדומות והמקור שלו צהוב ודק עם קצה מעוקל ומתחתיו ישנו שק קטן בדומה למקור השקנאי המשמש לאחסון דגים.
הקורמורן הוא צייד דגים זריז הנע ביעילות מתחת למים, בעיקר סביב צמחייה מימית וחוטף בעזרת מקורו דגים קטנים כמו שפמנונאים, מורמיריים או אמנוניים והוא מעדיף דגים איטיים ושוכני קרקעית רדודה, אף שהוא יכול לצלול לעומק בעת הצורך. לרוב הוא דג לבדו, אך נצפו פרטים ששיתפו פעולה. הקורמורן גם ניזון מטרף יבשתי כמו צפרדעים, חרקים וזוחלים או יונקים קטנים.
הקורמורן חי לאורך שולי נהרות או ביצות וגם סוואנות לחות ואף בכמה חופים ומקנן במושבות לצד קורמורנים נוספים ואף עופות מים אחרים על גדות הנהרות והביצות בקן עשוי מצמחי מים. הנקבה מטילה 2 עד 4 ביצים בממוצע והדגירה נמשכת 24 יום.
נג'מה סדיק
נג'מה סדיק (1943 – 8 בינואר 2015, קראצ'י) הייתה עיתונאית, סופרת, פעילת זכויות אדם, פמיניסטית, סביבתנית, וציירת פקיסטנית. היא גם ערכה מחקר בנושאים חברתיים-כלכליים, חיברה ספרים רבים, וכתבה מאמרים. היא ייסדה את שירקאט גאה ב-1975, ארגון נשים שמטרתו להעלות מודעות להפרות זכויות האדם נגד נשים. היא גם הקימה את פורום פעולת נשים (WAF) של פקיסטן.
ביוגרפיה
סדיק החלה לעבוד כעיתונאית עבור מספר עיתונים, בתחילה בעיתון היומי "Dawn" ולאחר מכן עבד גם ב"The News", "The News International", וב-"The Nation".
בשנת 1975, כשהיא מוטרדת מהיקף הפרות זכויות האדם במדינתה, סדיק, יחד עם שבע נשים אחרות הקימה עמותה בשם שירקאט גאה. היא גם הקימה את פורום פעולת נשים (WAF) בפקיסטן ב-1981, יחד עם חברות מייסדות שביניהן פארידה שהיד והינה ג'ילאני. הן היו מונעות מהחוקים שקבע אז הגנרל זיא אל-חאק, ששלט אז כנשיא פקיסטן במשטר צבאי. הוא ביקש לאסלם את פקיסטן, והעביר בין היתר מגוון חוקים נגד זכויות נשים. היא יסדה את "WE", מגזין שבועי של עיתון "The News", אשר סקר קשת רחבה של נושאים. לאחר שעזבה את העיתון, היא עבדה בתור עיתונאית עצמאית עבור מספר עיתונים, וכתבה על נושאים הקשורים לזכויות האדם, מגדר, והסביבה. אחרי שהיא הפסיקה לעבוד בעיתונים, היא הקדישה את זמנה בעיקר בקידום הפעילות של שירקאט גאה ו-WAF.
סדיק הייתה מתנגדת חריפה לגידול מהונדס גנטית (GMO) וכן של חקלאות תאגידית בינלאומית. היא הייתה אחת מהראשונות לחקור את נושא ההנדסה הגנטית, והיא קיימה פעילות לקידום חקלאות זעירה אורגנית.
מותה
סדיק נפטרה עקב אי ספיקת כליות בקראצ'י ב-8 בינואר 2015 בגיל 72.
פרסומים
סדיק פרסמה ספרים ומאמרים רבים, ביניהם How They Run Pakistan, How They Run the World, How They Kill the World, Financial Terrorism, ו-Ground Realities. מאמרים שלה נכללו גם בכתבי עת וספרים בינלאומיים. בעת מותה, היא עסקה בעריכת תרגום לאנגלית של עבודתה של אמה סיידה פטימה סדיק, על הקוראן. אמה הייתה האישה המוסלמית היחידה מהודו המאוחדת שהחזיקה בשני תוארי דוקטור מבריטניה.
Live for Speed
"חי למהירות" (באנגלית: Live for Speed או בקיצור LFS) הוא סימולציית נהיגה שפותחה על ידי צוות של שלושה אנשים: סקאון רוברטס, אריק ביילי וויקטור ואן ולארדינגן. הסימולטור מתמקד בחוויית נהיגה מציאותית למשחק המרובה משתתפים ולשחקן היחיד כנגד המחשב. משתמשים יכולים לקבוע זמני שיא ולהעלות אותם ל־LFSWorld במצב של "הקפה חמה", ולקחת שיעורי נהיגה תחת מצב "אימונים".
הסימולטור מופץ בעזרת האינטרנט בלבד. ניתן להוריד אותו בחינם מהאתר הרשמי של החברה, אך על מנת לפתוח את כל המסלולים והרכבים יש לקנות עותק מקורי. ללא עותק מקורי, ניתן לנהוג במסלול אחד בלבד על 3 מכוניות בסיסיות.
הפצות
המשחק תוכנן להיות מופץ בשלושה חלקים : S1, S2, S3. כל חלק יציע שיפורים באזורים רבים, כגון המודלים הפיזיקליים, הגרפיקה והסאונד. שיפורים טכניים המוצגים בכל שלב יכולו אף על החלקים הקודמים, כאשר ההבדל העיקרי בין החלקים יהיה מכוניות ומסלולים נוספים, ואף מספר מרבי גדול יותר של משתמשים המחוברים לשרת. הבעלים של כל חלק מקבלים גישה לכל החלקים שמאחוריו, כולל הדמו. הגרסה הראשונית המלאה של S2 שוחררה ב-24 ביוני 2005. הטלאי האחרון שוחרר ב-25 בנובמבר 2009.
סימולציה
בין דברים נוספים, המנוע הפיזיקלי מדמה צמיגים, מתלים, אווירודינמיקה, חלקי רכב המחברים את המנוע עם צירי הנהיגה, מספר תיבות הילוכים, מצמד היכול להתחמם, גוף מכונית פגיע, ומנוע פגיע. המודל לצמיגים מציע שחיקת צמיגים לפי הנהיגה, רמת לכלוך משתנה, פנצ'רים, חלקים חמים, ועיוות צורת הצמיג כתוצאה מהתחממות.
תיאור
הסימולטור מאפשר שימוש בהגאים, עכברים, מקלדות, ג'ויסטיקים וגיימפדים. המרוצים יכולים להסתיים לאחר מספר הנקבע מראש של הקפות, או לאורך זמן מסוים. ניתן לתדלק את הרכב, לתקן את הגוף, להחליף צמיגים ב"PIT", ולכוון שינויים קטנים ברכב במהלך ה"PIT". המגבלה באזור ה"PIT" היא 80 קמ"ש, והעונשים על עבירה על המגבלה זהים למציאות – סיבוב PIT חובה ללא עצירה, סיבוב PIT חובה עם עצירה, או קנס של זמן – בהתאם לשרת ועד כמה נעקפה המהירות המותרת. סדר הרכבים בזינוק יכול להיקבע באקראי, לפי מקומות הסיום במרוץ האחרון, או לפי סיבוב הערכה המבצע כל משתתף לפני המרוץ.
רכבים
ה-S2 מציע 21 רכבים שונים, החל מרכבים המתאימים למתחילים עד לרכבים לנהגים מנוסים, מ-100 כ"ס עד למעל 700 כ"ס. קיימים רכבי ספורט (לא מהמציאות), גרסאות ה-GT שלהם בעלות ביצועים גבוהים ומיועדות למרוצים בלבד ועוד. רוב הרכבים הם דמיוניים, אך קיימים 5 רכבים אמיתיים:
מסלולים
הסימולטור כולל שבעה מסלולים דמיוניים, כולל אחד המבוסס קצת על מרכז-מזרח לונדון, אחד המבוסס על סביבה מג'מאיקה ואחד ליד קיוטו שביפן. כל אחד מהם מכיל קונפיגורציות שונות, וכל קונפיגורציה ניתנת לנהיגה בכיוון ההפוך. סך הכל, קיימים 54 קונפיגורציות שונות לנהיגה, כולל שלושה מסלולי ראלי. בנוסף, המשתמשים יכולים ליצור את המערכים שלהם על ידי קונוסים ואובייקטים נוספים. שתי חניות הרכב הכלולות במשחק שימושיות במיוחד ליצירת סידורים מיוחדים.
סיבוב המירוץ של אינטל ואליפות V1
נעשה שימוש בסימולטור בסיבוב המרוץ של אינטל, תחרות שאורגנה בגרמניה ב-2007, ובה המנצח זכה ב־BMW Z4 אמיתית. הודות לאירוע זה, הוצגה ה BMW Sauber F1 בסימולטור. נעשה בסימולטור שימוש נוסף באליפות ה־V1 ב-2008, ששודרה בטלוויזיה בממלכה המאוחדת. V1 אורגנה על ידי חברה הנקראת V1 Championship Limited שרצתה לגלות נהג בריטי מצטיין. הסימולטור ישמש כחלק מתהליך מציאת הנהג בנוסף למבחנים הפיזיים והפסיכולוגיים לפני המבחן נהיגה במציאות. הנהגים המצליחים ב־V1 זוכים למקום בקבוצת מרוץ ומתחייבים להתחייב לקריירה בספורט המוטורי.
ועידת המשחקים בלייפציג 2008 ופולקסוואגן שירוקו
נעשה שימוש בסימולטור על ידי " Turtle Entertainment" ועל ידי פולקסוואגן על מנת להציג את השירוקו בוועידת המשחקים בלייפציג 2008. התקיימה תחרות בסימולטור, שלמנצח הוענקה פולקסוואגן שירוקו אמיתית. תוכנן שתגיע לסימולטור פולקסוואגן שירוקו ב-19 בדצמבר 2008, אך עקב באגים בטלאי האחרון שלא נצפו ובאגים בשירוקו עצמה, נאלץ הצוות לעבוד מחדש על מערכת המתלים, והשקת הרכב נדחתה ליותר משנתיים.
LFSWorld
הסימולטור עובד יחד עם LFSWorld.net, מערכת סטטיסטיקות בזמן אמת ומסד נתונים עם תמיכה לעיצובים באונליין. הסטטיסטיקות של כל משתמש נאספות, כולל זמני שיא לכל מסלול, מספר ההקפות, המרחק הכולל אותו עבר המשתמש, וכמות הדלק אותה שרף. משתמשים יכולים לראות את הסטטיסטיקות של משתמשים אחרים, ולהוריד את ההקפות המהירות שלהם גם כן. קיים גם מסד נתונים של קבוצות. בנוסף, קיימים שיאים רשמיים של הקפות בכל העולם לפי רכבים ומסלולים, ומשתמשים יכולים להעלות את השיא שלהם. המשתמשים מורשים להעלות גם עיצובים למכונית, אותם משתמשים אחרים יורידו באופן אוטומטי כדי לראות אותם במשחק מרוב משתתפים.
סיקורים והישגים
סיקור של PC Gameworld’s ב-2003 לגרסת ה-S1 שנעשה על ידי וולטר הורדל, נתן למשחק ציון 89 ואמר שזוהי סימולציה ברמה גבוהה מאוד, המציעה הרבה כיף ורמת ריאליזם גבוהה.
ג'סטין קרנזל ממגזין APC קרא ל־S1 "סימולטור המרוצים למחשב הטוב ביותר אי פעם."
מגזין Pelit ב-2004 התפרסם סיקור הנכתב על ידי מיקה ארילה, נתן למשחק ציון 92 ואמר שהסימולטור דקדקן, ובהחלט שהוא הדובדבן שבקצפת.
סיקור מ-2005 של Bytesector.com ל־S2 אמר "דבר מלבד הליכה למסלול באמת מידמה לחוויה. Live for Speed, הוא המשחק המרגש והתובעני ביותר ששחקתי אי פעם, ביתרון עצום."
מימון ישיר
היסטוריה
חברת "מימון ישיר" הוקמה בשנת 2006. מנכ"ל החברה מיום הקמתה הוא ערן וולף, שכיהן עד הקמתה של מימון ישיר בתפקיד סמנכ"ל השיווק בחברת הביטוח איי.די.איי. חברה לביטוח בע"מ. החברה הוקמה תחת קבוצת החברות "צור שמיר" בבעלות מוקי ודורון שניידמן והיא חברה אחות לחברת הביטוח איי. די. איי, בעלת המותגים "ביטוח ישיר" ו־"ביטוח 9 מיליון".
בתחילת פעילותה המוצר הפיננסי היחיד שהציעה היה מימון לרכישת רכב. פעילותה פורסמה תחת הסלוגן "תגיד ג'ק קבל צ'ק".
בשנת 2008 הרחיבה החברה את תחומי פעילות והחלה להעמיד הלוואות "לכל מטרה". הלוואות אלו משמשות את לקוחות החברה לצורך מימון מטרות שונות, כדוגמת נסיעות לחוץ לארץ, רכישות בסכום גדול או מימון לצורך סגירת חוב הנובע מניצול מסגרת האשראי הבנקאית.
בשנת 2013 החלה החברה להעמיד "הלוואות בבתי עסק (POS)" ברכישות בסכומים גדולים (מעל 3,000 ₪). הלוואות אלו משמשות לצורך רכישת מוצר או שירות מסוימים בבתי עסק ספציפיים איתם פועלת החברה בשיתוף פעולה.
בשנת 2019 רכשה החברה את הסטארט־אפ CARWIZ, שייעודו הקמת זירת מסחר מעודכנת ונגישה ללקוחות הנמצאים בתהליך רכישת רכב על ידי הצגת נתונים על מלאי זמין, מידע אובייקטיבי על דגמים והשוואות מחירים.
בשנת 2020, בעקבות משבר מגפת הקורונה עצרה החברה את פעילות המימון לכל מטרה באופן זמני. באוגוסט 2020 ניגשה מימון ישיר להנפקה לציבור בשוק ההון לפי שווי מוערך של 940 מיליון שקל .ההנפקה נחלה הצלחה וביום המסחר הראשון בבורסה עלה שווי החברה לכ־1.5 מיליארד שקל ומניית מימון ישיר זינקה בכ־43%.
בנובמבר 2021 רכשה החברה 80% ממגזין הרכב "אוטו" תמורת 20 מיליון ש"ח.
תיקי הלוואות
מימון ישיר מבצעת מעת לעת המחאה של תיקי הלוואות גדולים לבנקים, גופים מוסדיים ובתי השקעות זאת כדי לגייס הון מחודש ולהמשיך בפעילות מכירת האשראי ללקוחות הקצה.
נכון לשנת 2020 מנהלת החברה תיקי הלוואות בשווי של כ־8.8 מיליארד שקל כאשר כ־70% מהם מגובי בטוחה.
פארק תעשייה ציפורית
מיקום
הפארק ממוקם כ-9 ק"מ מצפון לנוף הגליל צמוד לכביש 77 מדרום, ונמצא בתחום השיפוט של עיריית נוף הגליל אף על פי שאין בינה לבין אזור התעשייה רצף טריטוריאלי (הכפרים משהד וכפר כנא ממוקמים בין נוף הגליל לציפורית). ממערב לציפורית ממוקם מצפה הושעיה.
היסטוריה
הקמת הפארק החלה בשנת 1992 ביוזמת עיריית נוף הגליל ומשרד המסחר והתעשייה, על שטח שהיה שייך למועצה אזורית עמק יזרעאל, שהועבר בהחלטת משרד הפנים לשיפוטה של נוף הגליל והוגדר כאזור עדיפות לאומית א'. המפעל הראשון שהוקם בפארק היה מפעל פניציה לייצור זכוכית שטוחה בשנת 1994 ומפעל התכוף בשנת 1996. בשנת 2001, נסגרה מחצבת ציפורית שפעלה במשך כ-12 שנה בצידו הצפוני של הפארק והייתה בבעלות קיבוץ כנרת. המחצבה פעלה בהיתר חורג של המועצה האזורית עמק יזרעאל בניגוד לתוכנית המתאר האזורית ועברה לשטח השיפוט של נוף הגליל יחד עם שטח הפארק.
מפעלים בפארק
עם החברות הפועלות באזור התעשייה נמנות: סולאראדג', המ-לט (ישראל-קנדה), פניציה, כארמור, כרומגן ואי.אם.סי יציקות ופלרם 4 יו.
לצ'ו
לעיתים מגישים את הלצ'ו על בסיס של אורז (Rizses lecsó), עם בצקניות (נוֹקֶדְלֶי), או אפילו לבדו, אבל בהונגריה הלצ'ו הוא לפעמים המנה העיקרית, כאשר לעיתים מוסיפים לו יין ונקניקיה הונגרית (Lecsókolbász).
באוסטריה הלצ'ו מוגש כתוספת לנקניקיות או בשר צלוי על הגריל.
קורמורן הכף
קורמורן הכף (שם מדעי: Phalacrocorax capensis) הוא מין של עוף ימי מהסוג קורמורן החי לחופי אפריקה הדרומית. חלק מהחוקרים רואים בו בן לסוג קורמורן כחול-עין.
קורמורן זה מצוי מדרום נמיביה במערב, שם הוא נוהג לקנן ומצוי עד נהר קונגו בצפון ועד דרום אפריקה ומוזמביק במזרח. לרוב הוא מצוי סביב חופים רדודים בהם הדיג טוב עם זאת הוא נמצא בסכנת הכחדה.
אורכו של הקורמורן 61 עד 64 סנטימטרים, מוטת כנפיו כ-109 סנטימטרים בממוצע ומשקלו 1,155 עד 1,306 גרם בממוצע. הקורמורן בעל נוצות שחורות או חומות כהות ובעל מקור אפור ודק עם שק צהוב מתחתיו. בעונת הרבייה הוא מצמיח נוצות מעט יותר ארגמניות וצהובות. הקורמורן מעופף חלש יחסית, אך שחיין וצוללן מוצלח המשתמש בכנפיו ורגליו הארוכות בעלות קרומי השחייה כמשוטים העוזרים לו לנוע במים.
הטורפים של הקורמורן הם תן שחור גב האורב למושבות רבייה של הקורמורן וחוטף פרטים לא זהירים והביצים והצעירים נטרפים בידי שחפי קלפ, שקנאים מצויים ואף קורמורנים גדולים. הצעירים הלומדים לשחות נטרפים גם בידי כרישים ואריות ים הממתינים להם.
תאודורוס הראשון
תאודורוס הראשון (בלטינית: Theodorus I; נפטר ב-14 במאי 649) כיהן כאפיפיור מ-24 בנובמבר 642 ועד פטירתו.
תאריך לידתו של תאודורוס אינו ידוע. הוא נולד בירושלים שהייתה אז חלק מהאימפריה הביזנטית, למשפחה ממוצא יווני, והוא האפיפיור האחרון שנולד בארץ ישראל. לפי המסורת, אביו כיהן כבישוף של ירושלים. בשנת 640 לערך מונה לקרדינל-דיאקון, וקודמו, האפיפיור יוחנן הרביעי מינה אותו לתפקיד קרדינל.
ב-24 בנובמבר 642 נבחר לכהן כאפיפיור. המינוי אושר על ידי האקסארך (המושל) של רוונה ולא על ידי קיסר האימפריה הביזנטית.
במהלך כהונתו התמקד במאבק במינות המונותליטיזם.
תאודורוס סירב לאשר את מינויו של הפטריארך פאולוס השני כפטריארך קונסטנטינופול בשל העובדה שקודמו, הפטריארך פיראוס הראשון לא הוחלף בהתאם לכללים, ולחץ על קיסר האימפריה הביזנטית קונסטנס השני לפעול בעניין, בלא תוצאות. תאודורוס כתב לבישופים של ארץ ישראל בעניין, ובשנת 645 הודה פאולוס השני במינותו בפני תאודורוס, אולם מאוחר יותר חזר בו מהודעה זו ובשנת 648 הכריז תאודורוס על החרמתו.
תאודורוס יזם את ועידת לטראנו - ועידה אקומנית בעניין, אולם נפטר לפני שזו התכנסה.
תאודורוס נפטר ב-14 במאי 649 ונקבר בבזיליקת פטרוס הקדוש.
עורק הקיבה האחורי
עוֹרֵק הַקֵּבָה הָאֲחוֹרִי (TA: arteria gastrica posterior) הוא עורק בבטן המסתעף מעורק הטחול ומספק דם לקיבה.