cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
זכויות להט"ב באילינוי
נישואים חד־מיניים
בשנת 1991 בית המשפט העליון של מדינת הוואי קבע שהאיסור על נישואים חד־מיניים מהווה אפליה על רקע מיני. קביעה זו עוררה התנגדות נחרצת, וכ־12 אלף מכתבים נכתבו נגדה על ידי אנשי כמורה וכנסייה. כתוצאה מכך, ב־1996 העלה טום ג'ונסון, נציג בבית הנבחרים של אילינוי, הצעת חוק שנועדה למנוע מהמדינה להכיר בנישואים חד־מיניים שבוצעו במדינה אחרת. מספר נציגים אחרים בבית הנבחרים הביעו את התנגדותם להצעת החוק, ואחד מהם אמר "אתם משלים את עצמכם אם אתם חושבים שאתם עושים את העבודה של אלוהים. להזכירכם, רשימה ארוכה של אנשי כמורה וקבוצות דתיות התבטאו בתקיפות נגד הצעת החוק הזו." בסופו של דבר, הצעת החוק עברה ברוב של 42–9 בסנאט וברוב של 87–13 בבית הנבחרים.
בנובמבר 2013 בית הנבחרים של אילינוי אישר הצעת חוק להתרת נישואים חד־מיניים ברוב של 61–54. לאחר מכן, הסנאט של המדינה אישר את ההצעה ברוב של 32–21. ברק אובמה (נשיא ארצות הברית דאז והסנאטור של אילינוי לשעבר) בירך על העברת החוק, וכתב בעמוד האינסטגרם שלו: "כל הכבוד, אילינוי. אהבה זו אהבה." המושל פט קווין חתם על החוק ב־20 בנובמבר 2013, וב־1 ביוני 2014 הוא נכנס לתוקף.
תביעות משפטיות
במאי 2012 הארגון "Lambda Legal" והאיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות הגישו תביעות משפטיות נגד הסירוב של מחוז קוק להעניק רישיונות נישואים לזוגות חד־מיניים. התובעים טענו שהאיסור על נישואים חד־מיניים במדינה (שנחקק בשנת 1996) מפר את חוקת אילינוי, המבטיחה שוויון זכויות ויחס הוגן. התביעות המשפטיות הללו נזנחו בהמשך, מאחר שבתי המחוקקים של המדינה אישרו נישואים חד־מיניים בנובמבר 2013.
ב־21 בפברואר 2014 שופטת פדרלית הורתה למחוז קוק להתחיל להעניק רישיונות נישואים לזוגות חד־מיניים, אף על פי שהחוק המתיר זאת תוכנן להיכנס לתוקף רק ב־1 ביוני 2014. בעקבות החלטתה של השופטת, מחוז קוק החל להעניק רישיונות נישואים לזוגות חד־מיניים באופן מיידי.
הגנה מפני אפליה וחוקים נגד בריונות
החל מ־1 ביוני 2006, חוקי אילינוי מגנים על להט"בים מפני אפליה בחברות ובעסקים עם 15 עובדים או יותר. חוקי המדינה אוסרים אפליה על רקע גזע, דת, קבוצה אתנית, מגדר, נטייה מינית, גיל, מצב נישואים או שירות צבאי בהעסקת עובדים, בדיור ובשירותים ציבוריים. ההגדרה של "נטייה מינית" בחוק כוללת במפורש גם זהות מגדרית. העיר שיקגו חוקקה חוק נגד אפליית להט"בים עוד בשנת 1988.
בשנת 2014 החוקים נגד בריונות באילינוי הורחבו, כך שיכללו גם בריונות נגד להט"בים.
ביוני 2018 בתי המחוקקים של אילינוי אישרו הצעת חוק שנועדה להרחיב את איסור האפליה נגד להט"בים, כך שיכלול גם חברות ועסקים עם פחות מ־15 עובדים. עם זאת, המושל ברוס ראונר הטיל וטו על ההצעה באוגוסט 2018.
אימוץ והורות
מדינת אילינוי מתירה ללהט"בים יחידים ולזוגות חד־מיניים לאמץ ילדים. כמו כן, ניתן לאמץ את הילד של בן או בת הזוג.
פשעי שנאה
החל משנת 1991, חוק פשעי השנאה של אילינוי כולל פשעים שנעשו על רקע נטייה מינית. החוק לא כלל במפורש פשעים שנעשו על רקע זהות מגדרית, אם כי לעיתים פשעים כאלה קוטלגו כפשעים שנעשו על רקע נטייה מינית ולפיכך נכללו בפועל בחוק.
ב־16 באפריל 2015 בית הנבחרים של אילינוי אישר פה אחד הצעה להוספת המילים "זהות מגדרית" לחוק פשעי השנאה של המדינה. הסנאט אישר את השינוי פה אחד ב־20 במאי 2015, והמושל ברוס ראונר חתם עליו ב־20 ביולי 2015. השינוי נכנס לתוקף ב־1 בינואר 2016.
חוק Gay panic defense
עד 2017 היה קיים באילינוי חוק "Gay panic defense". חוק זה אפשר לנאשמים ברצח או בתקיפה לטעון שפעלו מתוך אי־שפיות זמנית משום שהבחינו בהתנהגות מינית הומוסקסואלית או טרנסג'נדרית של הקורבן, ובכך להגן על עצמם מבחינה משפטית. ביוני 2017 בתי המחוקקים של אילינוי הצביעו פה אחד בעד ביטול ההגנה המשפטית הזו. מושל אילינוי, ברוס ראונר, חתם על השינוי בחוק ב־25 באוגוסט 2017, והוא נכנס לתוקף ב־1 בינואר 2018.
טרנסג'נדריות ושינוי מגדר
בעבר מדינת אילינוי התירה לטרנסג'נדרים לשנות את מינם בתעודת הלידה, אך החוק כלל דרישות רבות שהקשו על אנשים מסוימים לעשות זאת. החוק באילינוי דרש מטרנסג'נדרים לעבור לפחות ניתוח לשינוי מין, הסרת שיער בלייזר מהפנים, אפילציה בפנים וניתוח בחזה כדי שיוכלו לשנות את מינם בתעודת הלידה. טרנסג'נדרים מסוימים לא יכלו לממן את כל הטיפולים הרפואיים הנדרשים או לא היו מעוניינים לעבור אותם, מה שמנע מהם לבצע את שינוי המין בתעודת הלידה.
ב־31 במאי 2017 בתי המחוקקים של אילינוי אישרו חקיקה לביטול הדרישה לניתוח לשינוי מין לצורך שינוי המגדר ברישיונות נהיגה, בתעודות לידה ובמסמכים ממשלתיים אחרים של המדינה. מושל אילינוי, ברוס ראונר, חתם על החוק ב־25 באוגוסט 2017, והוא נכנס לתוקף ב־1 בינואר 2018.
כינויי מגדר בהלוויות
באפריל 2015 בתי המחוקקים של אילינוי אישרו הצעת חוק המאפשרת לכל אדם לבחור את כינוי המין הדקדוקי שבו ייעשה שימוש בהלווייתו. המושל ברוס ראונר חתם על החוק ב־20 באוגוסט 2015, והוא נכנס לתוקף ב־1 בינואר 2016.
טיפולי המרה
ב־10 באפריל 2014 בית הנבחרים של אילינוי דחה הצעת חוק שנועדה לאסור על ביצוע טיפולי המרה עבור קטינים להט"בים. 44 מחוקקים הצביעו בעד ההצעה, 51 הצביעו נגדה ו־22 לא הצביעו כלל.
הצעת החוק הועלתה מחדש בשנת 2015. בית הנבחרים אישר אותה ב־19 במאי 2015 ברוב של 68–43, והסנאט אישר אותה ב־29 במאי 2015 ברוב של 34–19. המושל ברוס ראונר חתם על החוק ב־20 באוגוסט 2015, והוא נכנס לתוקף ב־1 בינואר 2016, מה שהפך את אילינוי למדינה הרביעית בארצות הברית שאסרה לבצע טיפולי המרה עבור קטינים.
שיעורי חינוך מיני
במאי 2018 הסנאט של אילינוי אישר הצעת חוק שנועדה להוסיף את ההיסטוריה של קהילת הלהט"ב לתוכנית הלימודים של בתי הספר הציבוריים, במטרה "לעודד חמלה והבנה וכן לספק מודלים היסטוריים עבור תלמידים להט"בים". כרגע הצעת החוק ממתינה להצבעה בבית הנבחרים.
דעת קהל
סקר שנערך בשנת 2017 על ידי המכון הציבורי לחקר דת (PRRI) מצא ש־65% מתושבי אילינוי תומכים בנישואים חד־מיניים, בעוד ש־25% מתנגדים ו־10% לא בטוחים או מחזיקים בעמדה נייטרלית.
אותו הסקר מצא ש־71% מתושבי אילינוי תומכים בחוקים האוסרים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית, בעוד ש־21% מתנגדים לחוקים כאלה. זאת ועוד, הסקר מצא ש־59% מהתושבים סבורים שאין לאפשר לעסקים לסרב להעניק שירותים להומוסקסואלים וללסביות מטעם אמונה דתית, בעוד ש־33% סבורים שיש לאפשר לעסקים לעשות זאת.
הפיגוע בקו 2
הפיגוע בקו 2 היה פיגוע התאבדות באוטובוס בקו 2 בירושלים, שנסע מן הכותל המערבי. הפיגוע אירע ב-19 באוגוסט 2003 (כ"ב באב תשס"ג), קצת לאחר תחנת האוטובוס שבכיכר זוועהיל, בפינת הרחובות שמואל הנביא ומשה זקס. בפיצוץ נרצחו 23 אנשים, בהם 7 ילדים, ונפצעו למעלה מ-130. הפיגוע הביא בפועל לסיומה של ההודנה שהוכרזה בסוף יוני 2003.
הפיגוע
ב-19 באוגוסט 2003 הגיע לירושלים ראאד מיסק, מחבל מתאבד פלסטיני מתא החמאס של חברון, שם קיבל סיוע מחוליית חמאס של ערבים ממזרח ירושלים שדאגה להסעתו למקום הפיגוע, להסוואתו כחרדי ולחימושו בחגורת הנפץ.
המחבל עלה על קו 2 של אוטובוס אגד בשכונת שמואל הנביא בירושלים, ופוצץ את עצמו באמצע האוטובוס הכפול. האוטובוס הכפול היה גדוש בנוסעים, ביניהם קבוצת ילדים חרדים, שהיו בדרכם חזרה מן הכותל המערבי.
רוב ההרוגים בפיגוע היו חרדים מירושלים ובני ברק שחזרו באוטובוס מתפילה בכותל. צעיר ההרוגים היה בן 3 חודשים מניו יורק. בין ההרוגים היו רב אחד ועובדת זרה מהפיליפינים, וכן אב שנהרג יחד עם בנו, ואם יחד עם בנה.
תגובות
ארגון החמאס הכריז על אחריותו לפיגוע, שהביא לקיצה של הודנת שלושת החודשים, שהוכרזה בסוף יוני 2003. נשיא ארצות הברית, האיחוד האירופאי והאו"ם גינו בחריפות את הפיגוע וקראו לרשות הפלסטינית לעצור את הטרור.
בעקבות ההתקפה פתח צה"ל, בסיוע השב"כ, במצוד נרחב אחרי הנהגת ותשתית החמאס בחברון. מנהיגי החמאס בעיר נעצרו ונהרגו בזה אחר זה בפשיטות של הימ"מ, חטיבת הנח"ל, שייטת 13 וחיל ההנדסה הקרבית. חלק נכבד מתשתית החמאס בעיר נמנה עם חמולת קוואסמה, שרבים מחבריה נעצרו או נהרגו (חלקם היו מחבלים מתאבדים). באוקטובר 2003 נעצרו גם שלושת חברי החוליה הירושלמית. מעצרם והריגתם של אנשי החמאס בחברון ובירושלים מנעה לדברי השב"כ שלושה פיגועי התאבדות נוספים שהיו אמורים לצאת לפועל בירושלים.
ב-2004 הוצב לוח זיכרון בשכונת בית ישראל ועליו שמות הקורבנות.
ג'ו וידר
ג'וזף ג'ו וידר (באנגלית: Josef E. "Joe" Weider, 29 בנובמבר 1919 - 23 במרץ 2013) היה יהודי קנדי, מייסד שותף של הפדרציה הבינלאומית של פיתוח הגוף (IFBB) ביחד עם אחיו בן וידר והוגה תחרויות פיתוח הגוף מר אולימפיה, מיס אולימפיה והתחרות שבוטלה מאסטרס אולימפיה. וידר נולד במונטריאול, קנדה והחל את דרכו בעולם הפרסום בגיל 17. וידר זכה במספר רב של פרסים והכרה רחבה על עבודתו בשביל אמריקה הבריאה, עזר להביא את ארנולד שוורצנגר לארצות הברית.
בשנות התשעים חברת ההוצאה לאור של וידר "וידר הוצאות לאור" נמכרה ל"אמריקן מדיה".
נפטר בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית ב-23 במרץ 2013.
החדר הכחול (הבית הלבן)
החדר הכחול (באנגלית: Blue Room) הוא חדר מרכזי גדול, בעל צורה סגלגלה המצוי בקומה הראשונה של הבית הלבן, משכן נשיא ארצות הברית בוושינגטון.
החדר מקושט בווילונות, שטיחים וריהוט בצבע כחול, והוא משמש כחדר אירוח רשמי. יחד עם החדר הצהוב בקומה מעליו וחדר קבלת הפנים הדיפלומטי שבקומה תחתיו, החדר הכחול הוא אחד משלושת החדרים הסגלגלים המצויים בתוכניתו המקורית של ג'יימס הובן.
ריהוט
צבע הכחול של החדר אופייני לו החל מתקופת מונרו. בראשית המאה ה-19 נקנו עבור החדר וילונות סטין כחולים צרפתיים. והשטיח הוא שחזור של השטיח שהיה בחדר בשנת 1815.
הסלון הסגלגל
במהלך תקופת כהונתו של מונרו שימש החדר הכחול בתור הכניסה הדרומית לבית הלבן. האדריכל בנג'מין לטרוב תכנן את החדר בסגנון נאו-קלאסי, אולם הרהיטים המקוריים של החדר נשרפו כאשר נשרף הבית הלבן בשנת 1814 על ידי חיילים בריטיים במהלך מלחמת 1812. לאחר בניית הבית הלבן מחדש, עוצב החדר בהוראת ג'יימס מונרו בסגנון אימפריאלי צרפתי - סגנון החדר עד ימינו.
מרטין ואן ביורן הורה על עיטור החדר בצבע כחול בשנת 1837 וזה נותר צבעו עד ימינו.
חדר זה, כמו מרבית חדרי המבנה, נהרס לחלוטין במהלך השיפוץ בתקופת הארי טרומן, וכן תוספת מרפסת טרומן מצילה על אכסדרת העמודים שמחוץ לחדר הכחול.
השיפוץ האחרון שנערך בחדר הכחול הסתיים בשנת 1995.
מספר חזק 2000
מספר חזק 2000 הוא כתב עת להוראת המתמטיקה בבית הספר היסודי ובקדם-יסודי, היוצא לאור במתכונת דו-שנתית, על ידי מרכז מורים ארצי למתמטיקה בחינוך היסודי והקדם-יסודי שבאוניברסיטת חיפה.
כתב עת זה הוא המשכם של שני כתבי עת ישנים שעסקו בתחום הנ"ל, כתב העת "מספר חזק" שיצא לאור במשך 11 שנים על ידי המרכז להוראת המתמטיקה בבית ברל (20 חוברות), וכתב העת "עממי" שיצא לאור במשך 5 שנים על ידי מרכז מורים ארצי לחינוך מתמטיקה ביסודי באוניברסיטת חיפה (12 חוברות).
בעבר הודפס כתב העת ונשלח לבתי הספר היסודיים בארץ ולמוסדות אחרים. כיום כתב העת הוא מקוון בלבד.
הים הנורווגי
הים הנורווגי (בנורווגית: Norskehavet) הוא ים שולי בצפון האוקיינוס האטלנטי או בדרום האוקיינוס הארקטי. הים ממוקם צפונית מערבית לנורווגיה בין הים הצפוני לבין ים גרינלנד, ממזרח לים איסלנד ודרומית מערבית לים ברנץ. רכס תת-מימי הנמצא בין איסלנד לאיי פארו מפריד בין הים הנורווגי לבין האוקיינוס האטלנטי. רכס יאן מאיין מפריד את הים הנורווגי מהאוקיינוס הארקטי.
זרמים
זרם מזרח איסלנד מעביר מים קרים לכיוון דרום מהים הנורווגי, בעוד שזרם נורווגיה - המהווה חלק מזרם הגולף מעביר מים חמים בגובה פני השטח לעבר ים נורווגיה. בעטיו של זרם חם זה, ובשל המליחות הנמוכה של הים הנורווגי, במרבית שטחו של הים הנורווגי אין קרחונים, ומעבר ספינות מתאפשר במשך מרבית ימות השנה. בשל המליחות הנמוכה והחמצן הרב, הדגה באזור רבה ביותר. להקות המליחים, הבקלה, הסרדינים והאנשובי הרבות הביאו לכך שהים הנורווגי הוא אתר דיג בעל חשיבות כלכלית רבה לנורווגיה. סיבה נוספת לחשיבות כלכלית זו היא גילויים של מרבצי נפט וגז טבעי גדולים, שהפקתם המסחרית על ידי נורווגיה החלה בשנת 1993.
קית' דייטון
לוטננט גנרל '''קית' וו. דייטון''' (באנגלית: Keith W. Dayton; נולד ב-7 במרץ 1949) קצין תותחנים ומודיעין אמריקאי בצבא ארצות הברית בדרגת לוטננט גנרל. הוא מנהל מרכז ג'ורג' סי מרשל האירופי למחקרי ביטחון בגרמיש-פרטנקירשן, גרמניה.
דייטון שימש כמתאם הביטחוני האמריקאי בין ישראל לרשות הפלסטינית מדצמבר 2005 ועד שנת 2010. במהלך כהונתו סייע לרשות בפיתוח מנגנוני הביטחון שלה (מסיבה זו הכינוי העממי שלהם הוא כוחות דייטון). הוא כיהן גם כמנהל קבוצת הסיקור שנשלחה לעיראק (ISG) מטעם הקואליציה הרב לאומית בהנהגת ארצות הברית שפלשה למדינה במלחמת המפרץ השנייה על מנת לאתר נשק להשמדה המונית, וכנספח צבאי בשגרירות ארצות הברית ברוסיה.
ב-1 במאי 2020 הודיע נשיא ארצות הברית, על הכוונה למנות את דייטון לשגריר ארצות הברית באוקראינה.
המשרד למצבי חירום והגנה אזרחית של רוסיה
המשרד לענייני הגנה אזרחית, מצבי חירום וחיסול תוצאות אסונות טבע של רוסיה (ברוסית: Министерство Российской Федерации по делам гражданской обороны, чрезвычайным ситуациям и ликвидации последствий стихийных бедствий; בראשי תיבות: МЧС России) הוא המשרד הממשלתי ברוסיה הממונה על מבצעי חילוץ ברוסיה ומחוצה לה. המשרד מופקד גם על יחידות כיבוי האש של רוסיה, המקבילות לשירותי הכבאות וההצלה בישראל והוא הגוף הממשלתי העיקרי בתחום הכבאות וההצלה.
היסטוריה
המשרד הוקם ב־27 בדצמבר 1990 בשם "חיל החילוץ הרוסי" (Российский корпус спасателей) והוא הארגון הראשון במדינה מסוג זה. בתקופה הסובייטית, הטיפול בענייני מצבי חירום הוטל על סגן שר ההגנה שהטיל זאת על הצבא.
הרקע להקמת המשרד למצבי חירום הרוסי הוא המחדל הסובייטי בחילוץ ופינוי הנפגעים באסון רעידת האדמה האדירה שהכתה את ארמניה ב-7 בדצמבר 1988 והותירה עשרות אלפי הרוגים ופצועים, ואזרחים בלא קורת גג. הצורך בסיוע חיצוני נתפס כמחדל והשלטונות החליטו להקים את חיל החילוץ הרוסי, אחר כך הפך החיל לוועד הממלכתי למצבי חירום.
ב-19 בנובמבר 1991, על בסיס הוועד ועל בסיס מטה ההגנה האזרחית הוקם הוועד הממלכתי לענייני הגנה אזרחית, מצבי חירום וחיסול השלכות אסונות טבע. הוועד הוכפף לנשיא רוסיה וב-10 בינואר 1994, הוועד הפך למשרד ממשלתי והשר למצבי חירום הפך לשותף קבוע במועצת הביטחון של רוסיה.
בינואר 2002 שירותי כיבוי האש הפכו למחלקה במשרד החירום.
בקיץ 2010 פקד את רוסיה גל חום כבד מאוד, שהוגדר ככבד ביותר בתולדות המדינה, הביא לשריפות יער אדירות שהעסיקו מאוד את עובדי המשרד ועשרות אלפי כבאים התפרסו ברחבי המדינה, תוך מאבק ממושך בשריפות היער הענקיות. בדצמבר 2010 נדרשו הכוחות לרתום את ניסיונם שוב, הפעם כדי לסייע לישראל במאבקה בשרפות היער באזור הכרמל. במסגרת זאת, נשלח מטוס הכיבוי האמפיבי מדגם Beriev Be-200 ושני מטוסי כיבוי נוספים מדגם איליושין Il-76. נוסף לכך, המרכז לסיוע פסיכולוגי של המשרד שלח כמה מומחים לצד מומחים נוספים לכיבוי שריפות.
כנוהל קבוע באסונות בקנה מידה ענק, נשלחים צוותי חילוץ והצלה למספר מוקדי אסון, בין השאר המשרד ארגן משלחת של 100 אנשי צוות ומומחים שנשלחו לאסון רעידת האדמה בנפאל באפריל 2015.
מבנה
בנוסף לכך קיימים משרדים אזוריים של המשרד. המשרד למצבי חירום פועל בשיתוף פעולה עם יחידות משרד הפנים הרוסי ומשרד ההגנה הרוסי. המשרד למצבי חירום ביצע מבצעי חילוץ כמעט בכל נקודה על פני כדור הארץ ושלח סיוע הומניטרי או יחידות חילוץ לאסונות רבים כמו רעידת האדמה שהכתה בצפון מערב סין ב-2008, רעידת האדמה האדירה שפגעה בהאיטי בסוף 2009 תחילת 2010 ועוד רבים אחרים.
בתרבות הפופולרית
כארגון החירום ומרכז החילוץ הלאומי של רוסיה, הארגון זכה לסיקור והנצחה במספר רב של סדרות טלוויזיה וסרטי קולנוע:
שירה גורשמן
שירה גוֹרְשְׁמַן (בכתיב יידי: שירה (שירע, שירקע) גאָרשמאַן; ברוסית: Шира Григорьевна Горшман; 10 באפריל 1906 – 4 באפריל 2001) הייתה סופרת יידיש, מחברת סיפורים קצרים וממוארים, שפעלה בברית המועצות ובישראל. היא הייתה בין אנשי גדוד העבודה שעזבו את ארץ ישראל ב-1927 והקימו את הקיבוץ היהודי וויו נובה בחצי האי קרים. עם התפרקות ברית המועצות עלתה בשנית לישראל, בה חייתה עד מותה.
פול רסינייה
פול רסינייה (צרפתית: Paul Rassinier; 18 במרץ 1906 - 28 ביולי 1967) היה פוליטיקאי ופציפיסט צרפתי, מאבותיה של הכחשת השואה.
שירה גורשמן
תולדות חייה
שירה לבית קושניר נולדה ב-1906 בעיירה הליטאית הקטנה קרוקי שבמרכז ליטא, אז בפלך קובנה, בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית למשפחה יהודית דלת אמצעים - צבי הירש שלימד בישיבה בעיירה דטנוב ואמה גיטל לבית קושניר. את אביה איבדה בגיל צעיר ואביה החורג היה אדם אלים, לכן ברחה בגיל צעיר לבית סביה וסבתה הורי אימה. במלחמת העולם הראשונה נשלחה עם משפחתה לאודסה, אך בגיל 14 עזבה את ביתה ועברה לקובנה, שם שהתה תחילה בבית יתומים וכעבור זמן מה הצטרפה לפעילי התנועה הציונית "החלוץ".
בתנועת החלוץ פגשה את חיים חצקלביץ' וב-1923 בגיל 16 ילדה את בתה הבכורה רותה. באותה השנה עלו בני הזוג עם בתם לארץ ישראל, והשתלבו בפלוגת גדוד העבודה ברמת רחל בירושלים שם עבדה בצוותים החקלאיים ואף שימשה כרוכשת סיטונאית של מזון עבור הפלוגה בעוד בעלה עבד בחציבה. בשנת 1925 ילדה את בתה השנייה שלומית (שלימים נישאה לשחקן התיאטרון הרוסי אינוקנטי סמוקטונובסקי) ובהמשך את בתה שלישית אליצ'קה.
פול רסינייה
ביוגרפיה
רסינייה נולד ב-1906 בברמונט שנמצא בטריטוריית בלפור במזרח צרפת, למשפחה פעילה פוליטית. לאחר מלחמת העולם הראשונה השתייכה משפחתו של רסינייה לזרם הסוציאליסטי, ורסינייה הצטרף ב-1922 למפלגה הקומוניסטית הצרפתית (PCF), ובהמשך קודם למשרת המזכיר הראשי של המפלגה בבלפור. באותן השנים לימד בבית ספר יסודי, ולאחר מכן היה לפרופסור להיסטוריה וגאוגרפיה במכללה בבלפור. ב-1927 הוא התגייס לצבא הצרפתי ששהה במרוקו. השקפותיו הפציפיסטיות התחזקו כאשר חזה בשחיתות הצבאית והשימוש האלים והדיכוי כלפי תושבי המקום. לאחר עזיבתו את הצבא הוא המשיך בהוראה ובפעילות פוליטית. ב-1932, בעקבות תמיכתו בפלג השמאל האופוזיציוני, הוא סולק מן המפלגה, ולאחר מכן הצטרף למפלגה הסוציאלית SFIO.
שירה גורשמן
תולדות חייה
בעת הפילוג בגדוד העבודה בסוף 1926 הצטרפה שירה לפלג השמאלני של הגדוד, בהנהגת מנחם אלקינד. ב-1927, עזבה את הארץ עם שלוש בנותיה ועם הקבוצה שהקימה את הקיבוץ היהודי וויו נובה בקרים - זאת על אף נסיונותיו של יצחק שדה שהכירה להניע אותה מהחלטה זו. החלטה זו קרעה את המשפחה שכן חצקלביץ' לא רצה לעזוב את הארץ והשניים התגרשו.
בוויו נובה ניהלה רפת של כ-500 פרות חולבות. ב-1930 נשלחו למקום מספר אמנים מטעם השלטונות הסובייטיים, על מנת לתעד את החיים בקיבוץ היהודי בברית המועצות. שירה התאהבה באחד מהם, הצייר מנדל גורשמן (יליד שנת 1902), ולבסוף נישאה לו ועברה להתגורר עמו במוסקבה. ב-1937 נולד לשניים בנם המשותף אליק (שבהמשך שינה שמו לאלכסנדר מנדלביץ' גורשמן, היסטוריון ואוצר של מורשתו האמנותית של גורשמן האב). עם פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות ב-1941 פונתה המשפחה לכפר מאריינסקי פוסד במחוז צ'ובשיה, שם עבדה גורשמן בקולחוז. בהמשך עברו בני הזוג לעיר פרונזה (כיום בישקק בקירגיזסטן).
פול רסינייה
השקרים של יוליסס
הספר "השקר של השמות" או בשמו "השקר של יוליסס" (בצרפתית: Le mensonge d’Ulysse) בהוצאת ברסאן בשנת 1950 מהווה חלק ראשון לכתיבתו של רסינייה על הרוויזיוניזם של הכחשת השואה ותוקף את הרעיון של מחנות ההשמדה. חלק ראשון זה פורסם בעבר תחת הכותרת "המעבר של הקו" בשנת 1948. ספר זה היה הסתה ראשונית וסחף אחריו קבוצה גדולה שהפכה למכחישי השואה. הספר קיבל תמיכה גדולה מהצד הצרפתי ואף זכה לתמיכה ולביקורות תומכות מקבוצות בין-לאומיות.
פעולות משפטיות נגד השקר של יוליסס
מר אדמונד מישל, חבר פרלמנט, שהביא תביעה נגד נזקי השקר של פול רסינייה קיבל תגובות והתנגדויות חריפות מקבוצה גדולה של החברה.
שירה גורשמן
תולדות חייה
מרבית ידידיה של גורשמן מאנשי ויו נובה נרצחו במהלך הטיהורים הגדולים או נשלחו לגלות ולגולאגים. גורל מר זה פסח עליה, אולם היא עצמה נאלצה לצנזר עצמה בכתביה על מנת להימנע מחשדות פוליטיות, והיא ובעלה חששו באותה התקופה אף הם מפני רדיפה. פעילותה הספרותית אף הוגבלה בשל ההתנכלות לתרבות ועיתונות היידיש מצד השלטון הסובייטי. עם זאת הוסיפה גורשמן לכתוב בעיתון היידי "ביראבידזשאנער שטערן" שיצא במזרח ברית המועצות וכן קיבלה במה גם בעיתון הפולני היידי 'פאלקסשטימע'. בפולין יצא בשנת 1961 גם ספר מכתביה 'שלושים ושלוש נובלות'.
בהמשך פרסמה גם בכתב העת היהודי הספרותי-חברתי 'סאוועטיש היימלאנד' (המולדת הסובייטית) שהוקם בשנת 1961, בעקבות לחץ המפלגות הקומוניסטיות הזרות ותקופת ההפשרה של חרושצ'וב. סיפורים אלו שכללו גם סיפורים מהווי הקומונה בה חיה בעברה, יצאו אחרי כן לאור בשנת 1974. ספר זה כלל גם את הרומן האוטוביוגרפי שלה 'הצאן והבקר של חנה'. בשנת 1984 יצא ספר נוסף שלה במוסקבה, 'יום טוב אין מיטן וואך' (יום טוב באמצע השבוע) אשר כלל גם סיפורים רבים על חגים יהודיים ועל נסיעותיה לערי ברית המועצות.
בסוף שנות ה-80 הביאה גורשמן כתב יד נוסף שלה לבית הוצאה לאור במוסקבה. באותה תקופה השתכנה עם בנה הצעיר אלק ומשפחתו בעיר, ואף זכתה לפנסיה מכובדת שאפשרה לה להתמסר לעבודה. עם זאת - עם פתיחת שערי העלייה לישראל, עלתה בשנת 1989 כשהיא בת 84. בתחילה התגוררה כאורחת אצל מכרים ברחובות, כשהיא מתארחת בארץ במועדוני חובבי יידיש. בשנת 1990 הודיעה באחד מביקוריה אלו כי אין בכוונתה לשוב לברית המועצות - הודעה שהפתיעה את משפחתה.
בארץ הוציאה לאור כמה ספרים נוספים, חלקם עיבודים של סיפוריה הישנים וחלקם יצירות חדשות וספרי זכרונות - בהם גם ספרים המתייחסים לשלטון הטרור בברית המועצות. בחלק מספריה אלו, מתחה ביקורת חריפה על אלקין ומובילי המעבר של חברי הפלג השמאלי של גדוד העבודה לקרים, ואף כתבה כי בתקופת מסוימות ביקשו היא וחברים נוספים מאנשי ויו נובה לחסלו, אולם בסופו של דבר הוא חוסל על ידי השלטון. שלושה מספריה יצאו לאור בתרגום לעברית.
גורשמן הכירה בארץ את איש הספרות בן התנועה הקיבוצית, דניאל בן נחום (1910–1992) אשר הציע לה עזרה בתרגום ספרה האוטוביוגרפי 'הצאן והבקר של חנה' לעברית, ואף הכין אותו לדפוס. תקופה מסוימת השניים אף התגוררו יחדיו, אולם לבסוף עברה גורשמן ליחידת דיור בהוסטל באשקלון יחד עם ביתה רותה, שעלתה אחריה אף היא כשהיא כבר בגמלאות. הקשר הידידותי בין השניים נמשך עד מותו של בן נחום.
ב-1991 הפיק הערוץ הראשון את הסרט התיעודי "דרך חדשה", בבימויו של ארן פטנקין, בו סיפרה שירה גורשמן את קורותיה בגדוד העבודה ובוויו נובה.
ב-4 באפריל 2001 נפטרה גורשמן, ימים אחדים טרם יום הולדתה ה-95, ונקברה בבית העלמין של אשקלון.
נבחרת גביע דייוויס של בריטניה
נבחרת גביע דייוויס של בריטניה היא האלופה לשנת 2015.
היסטוריה
נבחרת הטניס של בריטניה זכתה 10 פעמים בגביע דייוויס (1903, 1904, 1905, 1906, 1912, 1933, 1934, 1935, 1936, 2015).
בריטניה משחקת בגביע דייוויס משנת 1900. בריטניה שיחקה מאז תחילת השתתפותה בגביע דייוויס 223 משחקים, בהם ניצחה ב-163. פרד פרי הוא השחקן בעל מספר ההשתתפויות הבינלאומיות הרב ביותר, 52 בסך הכול, ולעומת זאת בעל שיא הניצחונות במשחקים, 34 בסך הכל, הוא בובי וילסון.
בשנת 2009 הגיעה נבחרת בריטניה לשיא השפל, שנה בלבד לאחר שנשרה מהבית העליון לבית 1 נשרה בריטניה לבית 2 האירופאי/אפריקני (דרג הטניס השלישי בחשיבותו בעולם) לאחר הפסד ביתי מביש לפולין בספטמבר 2009.
השפל הבריטי בטניס העולמי נמשך גם בשנת 2010 כאשר בריטניה נוצחה בידי ליטא בסיבוב הראשון של בית 2 ובעקבות הפסדה נקבע כי היא תתמודד במשחק נגד הנשירה לבית 3 (דרג הטניס הרביעי בחשיבותו בעולם) רק ניצחון על טורקיה החלשה מנע מבריטניה ירידה מבישה לבית 3 בטניס העולמי.
בהגרלת בית 2 שנערכה בסוף 2009 נקבע שבריטניה תשחק בתחילת 2010 בסיבוב הראשון נגד ליטא
בסוף שנת 2011 שבה בריטניה לבית 1 בה היא משחקת כיום (2013)
בשנת 2013 שבה בריטניה לבית העליון הל הטניס העולמי לאחר היעדרות של 5 שנים לאחר שבסיבוב הראשון של בית 1 האירופאי/אפריקאי היא ניצחה את נבחרת רוסיה 2-3 ובפליאוף על ההעפלה על העלייה לבית העליון היא גברה על קרואטיה 1-4
בהגרלה שנערכה לאחר העפלתה לבית העליון נקבע שבשנת 2014 היא תפגוש את נבחרת הדייוויס של ארצות הברית בשלב שמינית הגמר.
בשנת 2015 זכתה נבחרת בריטניה בגביע דייוויס, לאחר שגברה בגמר על נבחרת בלגיה בתוצאה 3-1.
בריטניה משחקת בצבעים כחול ולבן.
פולרקרייס 18
פולרקרייס 18 (בגרמנית: Polarkreis 18) הייתה להקת פופ גרמנית מדרזדן, סקסוניה.
היסטוריה
חברי הלהקה נפגשו בבית הספר התיכון, שם הקימו את הלהקה "Jack of all Trades" ב-1998 כאשר היו בני 13. ב-2004, שינו את שם להקתם לפולרקרייס 18. הז'אנרים של הלהקה הם: פופ, סינת'פופ ודאנס. הלהקה מתאפיינת בסגנונה המיוחד המשלב נעימות, אלקטרוניקה, קטעי רוק וקולות רקע.
עד היום הלהקה הוציאה שלושה אלבומים: "Polarkreis 18" ב-2007, "The Colour Of Snow" ב-2008 ו- "Frei" ב-2010. האלבום "The Colour Of Snow" היה להצלחה במכירות והגיע למקום ה-14 ברשימת האלבומים הנמכרים בגרמניה. הסינגל הידוע ביותר שלהם הוא "Allein Allein", ("לבד לבד"), שצעד בפסגת המצעדים הגרמניים מ-31 באוקטובר 2008 עד ל-4 בדצמבר 2008, והפך ללהיט גדול בכל רחבי אירופה. השיר מוקלט בהופעה חיה, כאשר רוב מילותיו מושרות באנגלית, ורק הפזמון "אליין אליין" מושר בגרמנית, כשאליו מצטרף הקהל. עוד סינגל מצליח מהאלבום "The Colour Of Snow" הוא הסינגל הנושא את שם האלבום, שהגיע למקום החמישי במצעד הסינגלים הגרמני.
לסינגל "Allein Allein" נוצרו גרסאות כיסוי ורמיקסים רבים אך הבולט ביניהם הוא של להקה דנית בשם Nephew שהפך ללהיט בתחנות הרדיו בדנמרק.
פירוש שם הלהקה
פירושו של שם הלהקה הוא "חוג הקוטב 18". יש לשם מקורות סותרים. לפי מקור אחד מדובר בשם אקראי שנבחר בעת ההקלטות. בראין שנתן לודוויג, אחד מחברי הלהקה, למגזין הנוער ראש 1, אמר שהשם מסמל את סגנון המוזיקה של הלהקה.
פולטבה (מחוז)
מחוז פולטבה (באוקראינית: Полтавська область) הוא אחד ממחוזות אוקראינה, שוכן במרכז המדינה, ובירתו העיר פולטבה.
שטח המחוז כ-28.7 אלף קמ"ר, מדורג במקום השישי בגודלו, ומהווה 4.76% משטחה הכולל של אוקראינה. בשנת 2014 התגוררו במחוז 1,454,245 תושבים, נתון המדרג אותו במקום ה-12 באוקראינה.
לפי מפקד אוכלוסין של שנת 1897 כ-3% מאוכלוסיית המחוז היו יהודים. בעיר קרמנצ'וג חלקם של היהודים היה כ-22% בשנת 1939. במהלך מלחמת העולם השנייה רוב היהודים שנותרו באזור נרצחו על ידי הנאצים. תושבת האזור יקטרינה פנצ'נקו זכתה בתואר חסיד אומות העולם על פעילותה להצלת יהודים.
המחוז גובל בצפון במחוזות צ'רניהיב וסומי, במזרח בחרקוב, בדרום בדניפרופטרובסק וקירובוגרד, ובמערב בצ'רקאסי וקייב.
אלן סקוט
אלן סקוט (באנגלית: Alan Scott) הוא דמות בדיונית של גיבור-על הידוע כגרין לנטרן של תור הזהב, והמופיע בחוברות הקומיקס בפרסומה של חברת DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת All-American Comics #16 מיולי 1940 ונוצרה בידי הכותב ביל פינגר והמאייר מרטין נודל.
סקוט הוא חבר חברת הצדק של אמריקה וחי בהמשכיות היקום המקביל ארץ-2. בשונה מחברי חיל הפקחים הירוקים השואבים את כוחם מטבעת הכוח, דמותו שואבת את כוחה מלב הכוכב המיסטי והאגדי, מה שמקנה לו כוחות-על עוצמתיים ביותר. מחליפו בתור הכסף של הקומיקס הוא האל ג'ורדן.
גילוי
ההיסטוריה של הגרין לנטרן החלה לפני עידנים, כאשר מטאור מיסטי של להבה ירוקה נחת על כדור הארץ בסין הקדומה. הקול שבקע מן הלהבה ניבא שהיא תכה שלוש פעמים: פעם אחת להעניק מוות (יוצר מנורות שעיצב את המנורה ממתכת המטאור נהרג בידי תושבי העיר לאחר שהואשם בחילול הקודש. מאוחר יותר הם הושמדו בפרץ פתאומי של להבה ירוקה), פעם אחת להביא חיים (בימים המודרניים, המנורה הגיעה לחזקתו של מטופל בבית חולים לחולי נפש והיא החזירה לו את שפיותו וחיים חדשים) ופעם אחת להביא כוח. בשנת 1940, הפנס הירוק נפל לידיו של אלן סקוט, מהנדס רכבות צעיר. בעקבות התמוטטות גשר של מסילת רכבת, הפנס הדריך את אלן כיצד לעצב טבעת מתוך המתכת שתעניק לו כוחות מופלאים. אלן קיבל את הכוחות, אימץ לעצמו חליפת גיבור על והתחיל את דרכו כלוחם בפשע ולמען הצדק. הוא היה אחד ממקימי חברת הצדק של אמריקה (קבוצה מוקדמת של ליגת הצדק שנלחמה במלחמת העולם השנייה).
לאחר המשבר בעולמות האינסופיים, פורסם סיפור בחוברות Tales of the Green Lantern Corps שבו סופר כי קדם לאלן סקוט גרין לנטרן בשם יאלאן גור, שחי בתקופת סין הקדומה. לפני שאומץ קוד הלבוש של מדי חיל הפקחים הירוקים של ימינו (צבעי שחור-לבן-ירוק), יאלאן גור עיצב לראשונה את חליפת הגיבור האדומה כדי שתתאים לצבעים אותם לובשים ילידי המקום. עם הזמן, הכוח השחית את הגרין לנטרן של אותם ימים, והוא ניסה לשלוט באנושות כולה. בעקבות כך, שומרי היקום קיבעו בפנס הירוק חולשה לעץ, החומר ממנו מרבית כלי הנשק היו עשויים באותה תקופה. בדרך זו נוצח הגרין לנטרן הקדום בידי המקומיים. טבעת הכוח ופנס המתכת שלו נשרפו וה"אינטלקט" ששכן בתוך הטבעת והפנס וקישר בינם לבין שומרי היקום נפגם. עם הזמן, אינטלקט זה נודע כ'לב הכוכב' המיסטי.
לאחר מספר דורות, סקוט מצא את הפנס המיסטי, שלא הכיל כל זיכרון ממקורו הקדום מלבד אזכור חלוש ביותר למדיו של אדונו הקודם. משום שהקשר ביניהם נפגם, שומרי היקום חשבו שהטבעת והפנס אבדו במרוצת הדורות. עובדה זו איפשרה לסקוט לעצב היסטוריה משלו, הרחק מידיעת שומרי היקום, והוא לא אולץ מעולם לוותר על הטבעת או להצטרף לחיל ולאמץ את צבעי מדיו. אולם, קשר כלשהו בין סקוט לחיל נרמז בסיפור קרוסאובר מתור הכסף, שבו הוא והאל ג'ורדן מטעינים את טבעותיהם באותה סוללת כוח בשעה שהם מדקלמים את אותה שבועה.
במהלך שנות ה-40 של המאה ה-20, הרפתקאותיו של גרין לנטרן נעו בין רצינות תהומית - במיוחד כאשר הופיע אויבו המושבע סולומון גרנדי - לקומדיה, כאשר צוות לסקוט שותפו דויבי דיקלס.
חברת הצדק של אמריקה
סקוט היה חבר בחברת הצדק של אמריקה בשנת 1951, שבה הקבוצה נחקרה בידי "ועדת הקונגרס המשותפת לפעילות אנטי-אמריקנית" הבדיונית, המבוססת על ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי-אמריקנית שהוקמה לאחר מותו של ג'וזף מקארתי בהמשכיות המקבילה של ארץ-2. חברי הקבוצה הואשמו בקשרים עם הקומוניסטים והתבקשו לחשוף את זהויותיהם. חברי הקבוצה סירבו לכך, ומרביתם פרשו בשנות ה-50 של המאה ה-20.
חלק אחד מההמשכיות הרטרואקטיבית של סקוט מסביר את ההיסטוריה המוקדמת שלו - בחוברת All-Star Squadron #3, הקבוצה נלחמה בישות בשם איאן קרקול שהעניקה להם אנרגיה שהאטה את קצב הזדקנותם ואיפשרה להם להישאר פעילים גם בתקופת העידן המודרני. אירועים אלה גרמו לסקוט לעזוב את הקבוצה והסבירו את היעדרותו ממנה באותה תקופה.
במהלך תקופה זו, סקוט וג'יי גאריק, הפלאש של תור הזהב, נתקלו באבין סור, הגרין לנטרן שקדם להאל ג'ורדן. אבין סור עקב אחר פושע לכדור הארץ, וטבעת הכוח שלו איבדה מכוחה לאחר שאויבו תחם את הטבעת בחומר צהוב. או אז, אבין סור שאל מאלן סקוט את טבעת הכוח שלו, שאין בה את החולשה לצבע הצהוב, ובעזרתה הפתיע את אויבו והביסו.
חברת הצדק של אמריקה הוקמה מחדש בשנות ה-60 כשסקוט נמנה בין חבריה. בין היתר, הקבוצה צוותה לליגת הצדק מהיקום המקביל ארץ-1 וסקוט עבר מספר הרפתקאות קרוסאובר עם הגרין לנטרן של ארץ-1, האל ג'ורדן. סקוט נשא לאשה את רוז קנטון, בעלת הזהות הסודית הכפולה "השושנה והקוץ" (Rose and Thorn), ולהם נולדו שני ילדים - ג'ניפר לין-היידן וטוד ג'יימס רייס - שגדלו להיות גיבורי העל ג'ייד ואובסידיאן מקבוצת "אינסופיות בע"מ". בין שנות ה-40 לשנות ה-70, סקוט ניהל את חברת השידור גות'אם, והחברה נהרסה בסופו של דבר בידי נושיה, אם כי סקוט שב לנהלה בהמשך.
בשנות ה-80, סקוט נישא ליריבתו משכבר ימים מולי מיין, הידועה כהארלקווין.
לאחר המשבר
המהדורה המיוחדת The Last Days of the Justice Society of America Special משנת 1986 סיפרה כיצד אדולף היטלר גרם בשנת 1945 לגל אנרגיה הרסני שפרץ בכדור הארץ שלאחר המשבר בעולמות האינסופיים. סקוט וחברת הצדק - מיד לאחר שקברו את חבריהם רובין והציידת - נכנסו למימד לימבו כדי להילחם בראגנארוק.
החזרה
בזכות מזימתו של וייבריידר, הקבוצה מצליחה לעזוב את מימד הלימבו ומתחילה לחיות בכדור הארץ שלאחר המשבר. הסדרה החדשה שהחלה בהרצה למשך עשר חוברות בשנים 1992–1993, Justice Society of America, הראתה את סקוט כשהוא מתרגל לעולמו החדש ומתחבר חזרה למשפחתו. הסדרה מסתיימת כשהקבוצה מתאספת לה יחדיו בפגישתם הרשמית הראשונה לאחר ששבו הביתה.
סקוט וגאי גרדנר בדקו יחד עם קבוצת גיבורי על נוספים אות מצוקה שנשלח מכוכב הלכת אואה במהלך אירועי גרין לנטרן: דמדומי הברקת. הם הובסו בידי ג'ורדן, שנטרפה עליו דעתו לאחר השמדת עירו קוסט סיטי וקרא לעצמו פאראלקס. סקוט מגלה שקייל ריינר קיבל לרשותו את טבעת הכוח האחרונה ומודיע לו על מצבם של ג'ורדן ושל חיל הפקחים הירוקים. במהלך אירועי שעת אפס: משבר בזמן, סקוט עד לרציחתם של חבריו לקבוצה בידי הנבל אקסטנט. לאחר שסבל תבוסה מידי הנבל, סקוט מעניק לריינר את טבעתו, טבעת שהושמדה מאוחר יותר בידי פאראלקס.
למשך זמן מה, לב הכוכב הפך לחלק מגופו של סקוט, אימץ את השם סנטינל והפך לחבר מייסד של חברת הצדק החדשה. הודות לכוחות ההתחדשות של לב הכוכב, גופו של סקוט הצעיר באופן זמני, והוא שוב נראה בשנות ה-30 לחייו. הדבר מוביל את אשתו, מולי, למכור את נשמתה לשד נרון תמורת עלומיה. סקוט נכנס למימד הדמוני בעזרתם של פנטום סטריינג'ר וזטאנה, זוכה בנשמתה של מולי חזרה ובעזרתו של ריינר מאחד בין נשמתה לגופה.
באירועי גרין לנטרן: לידה מחדש, סקוט ובתו ג'ייד עזרו לחברי חיל הפקחים הירוקים ששרדו, ביניהם גם ריינר, גאי גרדנר, ג'ון סטוארט וקילווג, בשחרור השפעתו של פאראלקס על ג'ורדן, אם כי ניסיונות אלו החלישו אותו מאוד. במהלך מלחמת ראאן-תאנאגר של המשבר האינסופי טבעת הכוח של ריינר מגלה כי סקוט הוא חבר משמר הכבוד בחיל הפקחים הירוקים.
המשבר האינסופי, שנה לאחר מכן ו-52
במהלך המשבר האינסופי, סקוט ובתו ג'ייד ערכו מסע עם רבים אחרים למרכז היקום כדי להצילו מאיום בלתי ידוע, שנודע לאחר מכן כאלכסנדר לות'ר הבן מארץ-3. במשימה זו מתה ג'ייד, והוא נותר מצולק עם רטיית עין לאחר שאיבד את עינו בתאונת קרן זטה בשעה שחזר ממסעו בחלל וכאשר הוא וחבריו לקבוצה הוכרזו כנעדרים. קרן הזטה שבה אדם סטריינג' קיווה להשתמש כדי לשגר את הגיבורים בחלל הרחק מגל הזמן-חלל שנוצר בגלל פעולותיו של אלכסנדר לות'ר הבן התפצלה בידי הגל וגרמה לעיוותים שונים בחברי הקבוצה. מאוחר יותר, עינו החסרה מוחלפת בידי חלק מהאנרגיה הירוקה המיסטית של ג'ייד. סקוט הצטרף לשורות ארגון שחמט בדרגת המלך הלבן וגייס את חברו ל-JSA מיסטר טריפיק כרץ שלו. עד מהרה, סקוט מוצא עצמו בקונפליקט מוסרי עם המלכה השחורה סאשה בורדו על אופיו האלים של הארגון, במיוחד לאחר שהיא וקבוצתה טובחים בתריסר סוכני קוברה במהלך פשיטה על מתקן. בורדו מתרצת את פעולותיה בשם המטרה שמקדשת את האמצעים, וסקוט מבהיר את עמדתו, שגיבורים אינם הורגים אנשים אלא אם הדבר נחוץ ביותר. בורדו מציעה כי סקוט יתפטר. בו זמנית, סקוט משתף פעולה עם המלכה הלבנה אמנדה וולר כדי למנוע את הפסקת פעילותו של הארגון בידי גורמים פוליטיים.
לאחר עלייתה של הישות הקוסמית גוג, סקוט היה חלק מחברי חברת הצדק שהתנגדו להשקפת עולמו הפשטנית. אולם, לאחר שנתקל בחברת הצדק של אמריקה מיקום מקביל שבו בתו ג'ייד עדיין חיה, הוא חכך בדעתו אם לבקש מהישות הכל-יכולה להעלות את ביתו מהמתים. סאנדמן מגלה שגוג משרש את עצמו לתוך הארץ, ואם הוא יישאר יום נוסף אזי הארץ תמות אם הוא אי פעם יעזוב. שאר חברי חברת הצדק מגיעים ומפרידים את ראשו של גוג מגופו - הדרך היחידה להציל את הכוכב. אלה מחברי ה-JSA שנאמנים לגוג מנסים לגונן עליו, עד אשר הם רואים אותו מתקיף חבר לקבוצה. בסופו של דבר, כל מאמיניו, כולל הנבל מאגוג, מתנגדים אליו וברכתו אליהם מתפוגגת. הם שולחים את גוג לעבר חומת המקור, הנמצאת בשולי היקום.
שנה לאחר מכן, סקוט עדיין פעיל ומראהו נשאר צעיר חרף גילו המתקדם. באירועי המשבר האחרון, הוא מוביל תנועת מחתרת נגד כוחותיו של דארקסייד ואף מגן על המפקדה של ארגון שחמט בשווייץ.
באירוע הקרוסאובר הלילה האפל ביותר, סקוט ויתר ה-JSA נצפים כאשר הם נלחמים בפקחים השחורים קאל-L וחברי חברת הצדק מארץ-2. לאחר שג'אקים ת'אנדר נופל, סקוט הוא אחד הגיבורים אשר משלבים את כוחותיהם לכדי "פצצת פקחים שחורים" שנועדה לחקות את יכולות הברק של ת'אנדר, והם משמידים את הפקחים השחורים בעיר ניו יורק. בסוף האירוע, בתו ג'ייד מוחזרת לחיים בידי כוח חיל הפקחים הלבנים המשתמשים בכוח החיים.
היום הבהיר ביותר
בתחילת אירוע הקרוסאובר "היום הבהיר ביותר", סקוט נראה בזרועותיו של בנו אובסידיאן כשהוא מתעוות ומתפתל, כשאנרגיה ירוקה דולפת מגופו. חברי ה-JSA רודפים אחריו לאחר שגופו הופך לאחוז דיבוק, והמרדף מובילם לגרמניה. הם פוגשים את חברי ליגת הצדק החדשה של באטמן ומגלים שג'ייד שבה לכדור הארץ בתוך מטאור ירוק שמתגלה כלב הכוכב האגדי שהעניק לסקוט את כוחותיו. סבסטיאן פאוסט אומר לשתי הקבוצות שלב הכוכב החל לשלוט בהדרגה בתושבי הארץ, וכעת כוחו מתעצם וגורם לשגעונם של בעלי הכוחות באשר הם. ג'ייד מציינת שהכוח המיסטי לכד אותה בחלל והביאה בכוונה תחילה לכדור הארץ כדי למצוא את סקוט, ואף אומרת שזו אשמתה שהוא נמצא כעת בסכנה. או אז, סקוט מתעורר וחליפתו הופכת לחליפת השריון שלו מתקופת העולם האחר Kingdom Come. הוא אומר להם כי כוונתו להשמיד את העולם.
סטארמן נשלח לחלל כדי למצוא את סקוט, ומגלה שהוא בונה מצודה מאסיבית בירח. בטרם יוכל להזהיר את האחרים, סקוט מופיע לפניו וקורע מעליו את אבן החן שעל חזהו, שהיא מקור כוחותיו. לב הכוכב מתחיל להשתמש בהשפעותיו כדי להשחית בעלי כוחות שונים עם יכולות קסם ואלמנטלים, מה שגורם לכאוס בכדור הארץ. בראותם שיש צורך לעצור את סקוט כדי להפסיק את השיגעון שמתרחש, באטמן מגייס את גברת מאדים כדי שתינעל מנטלית על סטארמן, שמספק לליגה את מיקומו של סקוט. הוא אוסף כוח תקיפה שאינו מושפע מכוחו של לב הכוכב. מיסטר מיראקל מגיע ומגלה לחברי הקבוצה שסקוט הקים הגנה מהעולם הרביעי החייזרי סביב מצודתו. הוא מודיע להם את כוונתו לעזור להם לפרוץ את ההגנות באמצעות הידע שלו בטכנולוגיה הזו.
ג'ייד משתמשת בכוחותיה כדי להשיב את סקוט לשפיותו. או אז, סקוט בוחר לשמר את עיר האמרלד שיצר, ובמשך הזמן המצודה מאוכלסת ביצורים קסומים שונים מרחבי יקום DC. לאחר אירועי "היום הבהיר ביותר", סקוט וחברי ה-JSA מגיעים לעיר מונומנט פוינט לאחר שהיא מותקפת בידי טרוריסט-על בשם סיית' (Scythe). בדיוק לפני הבסתו, סיית' שובר את מפרקתו של סקוט. מתברר כי סיית' הוא תוצר הנדסה גנטית של הנאצים, וכי על סקוט וג'יי גאריק הוטל על ידי נשיא ארצות הברית לעצור את הניסוי בזמן ינקותו במלחמת העולם השנייה. שני הגיבורים לא יכלו להחליט על דפוס הפעולה שעליהם לנקוט בו, וכתוצאה מכך הניסוי הורשה להמשיך לחיות. דוקטור מידנייט מגלה שפציעותיו החמורות של סקוט הותירו אותו משותק, וכל ניסיון לרפא את עצמו ישבור את כושר הריכוז שלו ויגרום ללב הכוכב להשתלט עליו בשנית.
ג'ייד מבקרת את אביה, המרותק למיטתו בעיר האמרלד, ומציעה להשתמש בכוחותיה כדי לעזור לו לשוב וללכת. סקוט מסרב להצעת בתו, ואומר לה שאם יאפשר ללב הכוכב להשתלט עליו שוב, הדבר יגרום למותם של כל תושבי העיר. אקליפסו מתקיף את העיר, וג'סי קוויק לוקחת את סקוט לחוף מבטחים. מאוחר יותר, חברת הצדק מנסה להביס את נבל-העל דארקן, אך הוא מתברר כעוצמתי ביותר. חברי ה-JSA אומרים לסקוט כי הדרך היחידה להביסו היא שחרור לב הכוכב. אולם, לאחר ששחרר את האנרגיה של לב הכוכב, גופתו של סקוט מתחילה לעלות באש. בהמשך, חברי ה-JSA עורכים לוויה לסקוט, בהאמינם כי הוא מת.
כוחות ויכולות
בעקבות המשבר בעולמות האינסופיים - שאיחד את כל היקומים לאחד - התברר שמקור כוחותיו של סקוט הוא לב הכוכב המיסטי, אפיוני קסם של יקום ארץ-1, שנאספו בידי שומרי היקום מכוכב הלכת אואה. כוח קולקטיבי זה נחבא בתוך לב של כוכב והפך לתבונתי. הכוח גם עוזר להאטת קצב ההזדקנות של סקוט. סיפור נוסף הסביר את הקשר של סקוט ליאלאן גור, הגרין לנטרן מתקופה קדומה.
בהתחשב בעובדה שסקוט שואב את כוחו מלב הכוכב, ולא צריך להטעין את טבעת הכוח כמו שאר חברי חיל הפקחים הירוקים, הוא ככל הנראה החזק ביותר מבין אלה הנושאים את נטל הפקחים הירוקים. דוקטור מידנייט מציין כי סקוט אפילו חזק יותר מסופרמן הודות למאפייניו הקסמיים, וככזה הוא אחת מהישויות החזקות ביותר ביקום. חולשתו היחידה היא חוסר יכולתו להתנגד לעץ. סקוט משתמש בטבעתו כדי לעוף, לעבור דרך חפצים מוצקים (על ידי המעבר דרך המימד הרביעי), לשתק ולעוור אויבים באופן זמני, ליצור קרני אנרגיה, לכופף מתכות ולגרום לחפצים מסוכנים לזהור, בין היתר. מדי פעם, הוא משתמש בה כדי ליצור אובייקטים מוצקים ושדות כוח בדרך דומה לזו של האל ג'ורדן, וכן לקרוא מחשבות. הטבעת גם מגינה עליו כנגד כל חומר העשוי ממתכת, אך לא תגן עליו כנגד חומרים העשויים מעץ. בשעה שסקוט איבד את עינו בתקרית קרן זטה בחלל, עינו מוחלפת בעזרת אנרגיה ירוקה מיסטית של בתו ג'ייד, שמקורה המיסטי והקשר שלה עם ג'ייד מאפשרים לסקוט לאתר ישויות אנרגיה כרוחות במישור האסטרלי והמיסטי.
מראהו הפיזי של סקוט משתנה גם בהתאם למצב בריאותו הודות לכוח המיסטי של לב הכוכב. בשיא כוחותיו הוא נראה בשנות השלושים לחייו, כאשר גילו האמיתי - כמו גם גילם של חבריו לקבוצה ג'יי גאריק וטד גרנט - הוא בסביבות המאה שנים.
אברהם הולץ
אברהם הולץ (נולד בחודש סיוון ה'תרצ"ה, 1934) הוא פרופסור לספרות בבית המדרש לרבנים באמריקה.
ביוגרפיה
אברהם הולץ נולד בניו יורק, למשפחה שמוצאה מגליציה. בילדותו למד בתלמוד תורה דאנשי ז'יטומיר, המכונה אש"י (East Side Hebrew Institute), במנהטן. בהמשך למד בבית המדרש לרבנים באמריקה.
נושא מרכזי במחקריו הוא יצירתו של ש"י עגנון.
עם הגיעו לגיל 70 יצא לכבודו בשנת 2003 ספר יובל בשם "מחקרים בספרות ישראל מוגשים לאברהם הולץ", בעריכת תלמידתו צביה בן-יוסף גינור. בספר נכללת גם ביבליוגרפיה של ספריו ומאמריו של הולץ.
סאקיס רובאס
סאקיס רובאס (ביוונית: 'Σάκης Ρουβάς; נולד ב-5 בינואר 1972 ביוון) הוא אמן פופ, מהזמרים הפופולריים ביותר ביוון. האלבומים שהוציא נמכרו בכשני מיליון עותקים.
הופעותיו בסרטים
רובאס השתתף בדיבוב ליוונית של הסרטים "הגיבן מנוטרדאם" ו"מכוניות". שניהם של וולט דיסני. בשני סרטים אלו הוא דיבב את הדמות הראשית: קווזימודו ולייטנינג מקווין. בנוסף רובאס גילם את סטפנוס – הדמות הראשית בסרט היווני "אלטר אגו" ואף השתתף בסרט האמריקאי "כורח" ובו הוא מגלם את אבנר סולבי – הנבל של הסרט.
פרזנטור
פרזנטור (המונח שקבעה האקדמיה ללשון העברית: "יַצְגָן") הוא ידוען המשתמש בפרסומו כדי להשתתף במסעי פרסום של תאגיד תמורת תשלום. להבדיל מדוגמן, שעיסוקו העיקרי הוא השתתפות בפרסומות, לפרזנטור עיסוק עיקרי אחר, זה שהקנה לו את פרסומו.
המילה "פרזנטור" נוספה לאוצר המילים של דוברי השפה העברית בעשור הראשון של המאה ה-21. אף שהמונח לקוח מאוצר המילים האנגלי, במדינות דוברות אנגלית המינוח המקובל לתפקיד הוא celebrity endorser ואילו המילה presentor משמשת במשמעויות אחרות.
כיוון שהפרזנטורים הם ידוענים שחייהם האישיים חשופים באמצעי התקשורת, הרי גם פעילותם כפרזונטורים זוכה לחשיפה כזו, במדורי התוכן של אמצעי התקשורת (כגון צהובונים וכתבי עת) ולא רק בפרסומות. בחלק מהמקרים הפרזנטורים הם אנשי תקשורת בעצמם, מצב המעורר ביקורת, עקב הסתירה העלולה להיווצר בין מחויבותו של הפרזנטור כאיש תקשורת ובין מחויבותו כפרזנטור. ישנם תאגידים המעסיקים את אותם פרזנטורים לתקופות ממושכות עד שהם מזוהים איתם.
STS-61-A
STS-61-A, היא המשימה ה-22 בתוכנית המעבורות של נאס"א. זו היא המשימה הראשונה של מעבורת חלל שמומנה והופעלה בעיקרה עבור מדינה זרה, גרמניה המערבית. זו הייתה המשימה התשיעית של מעבורת החלל צ'לנג'ר, והמשימה המוצלחת האחרונה שלה. טיסה זו מחזיקה בשיא אנשי הצוות מההמראה ועד הנחיתה, שמונה במספר.
המשימה
צ'לנג'ר המריאה בצהריים, לפי שעון מזרח ארצות הברית למשימתה התשיעית מכן שיגור 39-A במרכז החלל קנדי ב-30 באוקטובר 1985 זוהי הייתה המשימה הראשונה שנוהלה ברובה על ידי מדינה אחרת - מערב גרמניה. משימה זו הייתה הראשונה בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א שלקחה איתה 8 חברי צוות, המספר הגדול ביותר של אנשי צוות בכל התוכנית. מטרתה העיקרית של המשימה הייתה לבצע סדרת ניסויים בתנאים כמעט ללא כוח כבידה בעזרת מערכת Spacelab D-1 הגרמנית. מטרה נוספת הייתה להכניס למסלול את "לוויין שידור המסרים בגובה נמוך" (Global Low Orbiting Message Relay Satellite). במשימה זו נאס"א הייתה אחראית על בטיחות הטיסה ועל השליטה בה, ואילו גרמניה הייתה אחראית לכל הניסויים המדעיים במשך כל המשימה שנמשכה כשבוע. בזמן שהצוות שהה במסלול בחלל עבד צוות גרמני נוסף על הקרקע במטרה לעקוב אחר כל המתרחש על המעבורת. הצוות במעבורת התחלק לשני צוותים של ארבעה כדי לעבוד במשך כל שעות היממה. התקשורת בין הצוות על הקרקע לצוות המעבורת היה מצוין.
"לוויין שידור המסרים בגובה נמוך" נפרס והוכנס למסלול ללא תקלות ועיכובים, סדרת הניסויים בוצעה בהצלחה רבה מן המצופה.
מעבורת החלל צ'לנג'ר נחתה בבסיס חיל האוויר האמריקני, אדוארדס, קליפורניה במסלול המראה 17 ב-6 בנובמבר 1985 לאחר משימה בת 7 ימים.
דודינקה
דודינקה (ברוסית: Дудинка) היא עיר במחוז קרסנוירסק, המרכז המינהלי של הראיון דולגאנו-ננץ של טיימיר (Таймырский Долгано-Ненецкий район). העיר נמצאת על גדתו הימנית של הנהר יניסיי על חצי האי טיימיר, 2,021 ק"מ מקרסנוירסק מצפון לחוג הארקטי. אוכלוסיית העיר 22,410 תושבים (2013), כשני שלישים לעומת שנת 1989. ביקור בעיר לאזרחי מדינות זרות מותנה באישור השלטונות. העיר מחוברת לנורילסק במסילת ברזל חשמלית, שהיא הצפונית ביותר על פני כדור הארץ. לעיר יש גם נמל תעופה ונמל ימי.
הסכמי אוויאן
הסכמי אוויאן (בצרפתית: Évian Accords) היא אמנה שנחתמה בעיר אוויאן ב-18 במרץ 1962 בידי צרפת והחזית הלאומית לשחרור אלג'יריה. ההסכמים הובילו לסיום מלחמת העצמאות של אלג'יריה, מתן עצמאות מלאה לאלג'יריה ולשלום בין הרפובליקה הצרפתית לבין המדינה החדשה אלג'יריה. הארגון הלאומני, ארגון הצבא הסודי (OAS) התנגד להסכמים ויצא בסדרה של פיגועי טרור, ביניהם ניסיון חיסול של שרל דה גול, בניסיון לעצור את ההסכמים מלהתממש.
תקליטון
תַקְלִיטון הוא אמצעי לאחסון נתונים וגיבוי קבצים, על דִסקה שטוחה מחומר פלסטי המצופה בשכבה של חומר הניתן למגנוט. התקליטון ידוע יותר בשמו האנגלי, דיסקט (diskette; disk + צורן ההקטנה הצרפתי הנקבי ette-), שזכה לתפוצה רחבה יותר ממקבילתו העברית. המונח הרשמי באנגלית הוא Floppy disk (מילולית: floppy – לא קשיח).
התקליטונים נכנסו לשימוש מסחרי בשנת 1971 ותוך זמן קצר החליפו את השימוש בכרטיסים מנוקבים. הם היו נפוצים מאוד בשנות ה־80 וה־90 עם התרחבות השימוש במחשבים אישיים. השימוש העיקרי בתקליטונים היה הפצת תוכנה, העברת נתונים בין מחשבים ויצירת גיבויים לקבצים קטנים. לפני התרחבות השימוש בדיסקים קשיחים שימשו התקליטונים גם לאחסון מערכות הפעלה ויישומים אחרים.
הסכמי אוויאן
היסטוריה
במרץ 1961 הוחלט לקיים שיחות להשגת הסכם בין צרפת והמורדים האלג'יראים באוויאן. עוד בטרם נפתחו השיחות, נרצח ראש העיר בידי תומכים של אלג'יר הצרפתית. לאחר עיכובים, נפתחו השיחות ב-20 במאי 1961. במרץ 1962 הגיעו הצדדים לישורת האחרונה של השיחות והוסכם על הסדרי ביניים שינקטו לקראת משאל עם על עתיד אלג'יריה. ההסכם נחתם ב-18 במרץ 1962 ונכנס לתוקפו למחרת בצהריים.
תקליטון
בסוף המאה ה־20 פסק השימוש בתקליטונים, עקב המעבר לאמצעי אחסון עדיפים ויעילים מהם, וכך התיישן צירוף הלשון העברי "להחליף דיסקט" – שמובנו בשפת הדיבור היה "לשנות את התפיסה".
דגמי תקליטונים
קוטרו של התקליטון הנפוץ ביותר לפני יציאת התקליטון משימוש היה ½3 אינץ', וניתן לאחסן עליו נתונים בנפח של 720 קילו־בתים בדגמים הישנים (Double Density), או כפול מזה, 1.44 מגה־בתים, בדגמים החדשים (High Density).
מוקדם יותר היו נפוצים תקליטונים בקוטר ¼5 אינץ' (בקיבולות 360KB ו־1.2MB) ואף בקוטר 8 אינץ', אך אלו הכילו פחות נתונים מהדגמים החדשים יותר, מכיוון שהם השתמשו בטכנולוגיות ישנות יותר.
הסכמי אוויאן
תוכן ההסכמים
הסכמי אוויאן קבעו שמעמדה של אלג'יריה תקבע במשאל־עם בה יבחרו תושבי אלג'יריה בין המשך היות אלג'יריה טריטוריה של הרפובליקה הצרפתית לבין עצמאות.
בהסכם, נקבע שיתקיים שלום מלא בין הרפובליקה הצרפתית לבין אלג'יריה וצרפת הבטיחה לסייע לאלג'יריה מבחינה תרבותית וטכנית ולהעניק לה סיוע כלכלי. ההסכם קבע את זכותה של צרפת להמשיך בשאיבת נפט באלג'יריה, תוך שיתוף ממשלת אלג'יריה ברווחים. הצרפתים הורשו בהסכם לקיים את הבסיס הימי במרס אל כביר למשך 15 שנים, את המתקנים שלהם לניסויים גרעיניים במדבר סהרה במשך 5 שנים, ולהחזיק צבא צרפתי למשך שלוש שנים. כן הובטחה לצרפת זכות להנחתת מטוסים במספר שדות תעופה באלג'יריה.
תקליטון
מבנה התקליטון
התקליטון בנוי מדסקה עגולה, העשויה מחומר פלסטי שמצופה בשכבה דקה של אבקת תחמוצת ברזל. לצורך הגנה מלכלוך או מפגיעה פיזית, דסקה זו סגורה באריזה פלסטית חיצונית. הדסקה מסתובבת בקצב קבוע, ותוך כדי כך מאפשרת מגנוט או קריאה של נתונים (בדומה למגנוט על סרט מגנטי). מגנוט הנתונים נעשה משני צדי הדסקה, במסלולים מעגליים שמיקומם (מרחקם מקצה הדסקה) קבוע.
2020 בארצות הברית
2020 בארצות הברית היא השנה בה חגגה ארצות הברית 244 שנה מיום היווסדה.
הסכמי אוויאן
תוכן ההסכמים
ההסכמים התייחסו גם לחילופי אסירים, גורלם של תושבי צרפת באלג'יריה, בעלות על משאבים טבעיים, והבטחת שוויון זכויות של הפייה-נואר ושל היהודים. ההסכמים הבטיחו לכל אזרחי צרפת את הזכות לעזוב את אלג'יריה. מכיוון שכל היהודים באלג'יריה קיבלו אזרחות צרפתית שנים רבות קודם לכן, הם קיבלו את הזכות לעבור לצרפת.
תקליטון
שימושים
התקליטונים היו נפוצים מאוד בשנות השמונים והתשעים ונעשה בהם שימוש ביתי בפלטפורמות מחשב אישי כמו Apple II, מקינטוש, Commodore 64 ,Amiga ו־IBM PC. השימוש העיקרי של התקליטונים היה הפצת תוכנות ומשחקים, העברת נתונים בין מחשבים ויצירת גיבויים קטנים. לפני הופעת הכונן הקשיח שימשו התקליטונים גם לאחסון מערכות הפעלה ויישומים אחרים.
2020 בארצות הברית
נפטרו
(קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2020)
תקליטון
חסרונות
לקראת סוף שנות התשעים פחת השימוש בתקליטונים, בעיקר בשל הופעת התקנים חדשים (תקליטורים, החסנים ניידים, כונני ZIP) שפתרו את רוב הבעיות הקיימות בתקליטונים. לתקליטונים שלושה חסרונות עיקריים:
הסכמי אוויאן
תוכן ההסכמים
בנוסף הובטחה לצרפת שליטה על בסיסים צבאיים באלג'יריה, אך צרפת נסוגה מהם חמש שנים לאחר ההסכם.
תקליטון
חסרונות
חרף זאת, התקליטונים עדיין נמצאים בשימוש במחשבים ישנים שאינם מצוידים בטכנולוגיית USB כך שתקליטונים עדיין משמשים להעברת קבצים קטנים בין מחשבים כאלו.
החל מהעשור הראשון של המאה ה־21 השימוש בתקליטונים כמעט ולא קיים, פרט לשימושים כגון עדכון ה־BIOS, או התקנת מערכות הפעלה ישנות (כגון Windows 95, 98, ME שמצריכות תקליטון אתחול או DOS), במערכת Windows XP אפשר לשחזר סיסמה באמצעים של מיקרוסופט רק עם תקליטונים ובשביל דברים נוספים ב־Windows XP יש שימוש רק בתקליטונים, בהמשך מערכות ההפעלה של מיקרוסופט כבר נפטרו לחלוטין מהתקליטונים. בין היתר תקליטונים משמשים גם בעשור השני של המאה ה־21 להפעלתם של מכשירים ומכונות מסוימות כגון: כספומטים, דוגמי צלילים, מכונות תופים, סינתסייזרים, שרתים וקונסולות שליטה לתאורת במה.
גפן פרימו
גפן פרימו (נולדה ב-26 במרץ 2000) היא ג'ודוקא ישראלית המתחרה בקטגוריית המשקל עד 52 ק"ג, זוכת מדליית ארד באליפות העולם 2021 ומחזיקה בשתי מדליות ארד מאליפויות אירופה בשנים 2018 ו-2021.
ביוגרפיה
היא התאמנה בג'ודו במועדון "איי. קי. ג'יצו" שבפרדס חנה-כרכור. בשנת 2015 עברה עם משפחתה למושב כפר נטר על מנת להתקרב לאימוני הג'ודו במכון וינגייט ועברה להתאמן במועדון מיטב נתניה.
את שירותה בצה"ל היא עושה בחיל האוויר, על תקן ספורטאית מצטיינת.
תחילת הקריירה
בחודש מרץ 2017 השתתפה בתחרות מסבב גביע העולם לנוער באתונה וזכתה במדליית כסף. בחודש יוני השתתפה באליפות אירופה לג'ודו עד גיל 18 שנערכה בקובנה וזכתה במדליית כסף לאחר שהפסידה בגמר ליריבה הונגרייה. ביוני השתתפה בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער וזכתה במדליית זהב. בספטמבר אותה שנה השתתפה באליפות אירופה עד גיל 21 וזכתה במדליית ארד.
2018
בפברואר 2018 השתתפה פרימו לראשונה בתחרות לבוגרות, גביע אירופה בפורטוגל, וזכתה במדליית ארד. בחודש מרץ השתתפה בגרנד פרי אגאדיר וזכתה במדליית ארד לאחר ניצחון על חברתה לנבחרת ישראל, בטינה טמלקובה.
באליפות אירופה בג'ודו 2018 שנערכה בתל אביב, פרימו זכתה במדליית ארד בקטגוריית המשקל עד 52 ק"ג. בכך הייתה לג'ודוקא הישראלית הצעירה ביותר (גברים ונשים) שזוכה במדליה באליפות אירופה לבוגרים. בקרב הראשון היא ניצחה את סופיה אסווזטה מקפריסין בזכות ווזארי ואיפון, בקרב השני פרימו פגשה את שרלין ואן-סניק הבלגית וניצחה באיפון. ברבע הגמר היא פגשה את אוולין טצ'ופ משווייץ, הפסידה באיפון ונשרה לקרבות בית הניחומים שם גברה על אנז'ה סטאנגר הסלובנית בווזארי ועלתה לקרב על מדליית הארד. בקרב על המדליה פרימו פגשה את אירם קורקמאז הטורקית וכדקה מפתיחת הקרב הטורקית ביצעה תרגיל אוצ'י גארי וקיבלה ניקוד ווזארי, פחות מדקה לאחר מכן פרימו הטילה את קורקמאז וקיבלה ווזארי. כאשר נותרה דקה ו-7 שניות לסוף הקרב, פרימו הטילה את הטורקית וקיבלה ווזארי שני המשתווה לאיפון וניצחה.
ב-21 בספטמבר פרימו השתתפה לראשונה באליפות העולם, בגיל 18, וסיימה במקום השביעי. היא התחילה את התחרות בסיבוב השני נגד סגנית האלופה האולימפית, אודט ג'ופרידה האיטלקייה, וניצחה באיפון 47 שניות לסיום הקרב לאחר שהאיטלקייה הובילה בווזארי. בשמינית הגמר היא ניצחה בווזארי את אנג'ליקה דלגדו האמריקאית. ברבע הגמר היא הפסידה בווזארי לאמנדין בושאר הצרפתייה שדורגה ראשונה בעולם ונשרה לקרבות בית הניחומים שם הפסידה שוב בווזארי לז'סיקה פריירה הברזילאית והודחה.