cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קייל אנדרסון
קריירת תיכונים
אנדרסון נולד בעיר ניו יורק, וגדל בצפון מדינת ניו ג'רזי. בשנים 2010–2012 למד ב"תיכון סנט אנתוני" אשר בג'רזי סיטי, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה תחת המאמן חבר היכל התהילה של הכדורסל בוב הרלי. בשתי עונותיו בסנט אנתוני רשמה הקבוצה מאזן ניצחונות מושלם 65–0, וזכתה פעמיים באליפות התיכונים של ניו ג'רזי. בקיץ 2012 נבחר להשתתף הן במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן והן בנייקי הופ סאמיט.
קריירת מכללות
בשנת 2012 החל אנדרסון ללמוד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ("UCLA"), ובעונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל שלה רשם ממוצעים של 9.7 נקודות, 8.6 ריבאונדים ו-3.5 אסיסטים למשחק כפאוור פורוורד הפותח. בעונת 2013/2014, מאמן הקבוצה הנכנס סטיב אלפורד הציב את אנדרסון בעמדת הרכז, ממנה מסר 6.5 אסיסטים בממוצע למשחק – הנתון הגבוה ביותר במחוז ה-Pac 12, והשישי בליגת המכללות כולה. כמו כן קלע אנדרסון 14.9 נקודות למשחק, וסיים את העונה במקום השלישי במחוז בממוצעי ריבאונדים (8.7) וחטיפות (1.8) למשחק. במשחק מול אוניברסיטת המדינה של מורהד ב-22 בנובמבר 2013 קלע אנדרסון 13 נקודות, הוריד 12 ריבאונדים ומסר 11 אסיסטים, ובכך רשם את הטריפל דאבל הראשון של שחקן UCLA מזה 18 שנים. באותה עונה העפילה UCLA לשלב שמינית גמר טורניר אליפות המכללות ("Sweet Sixteen") לראשונה מזה 6 עונות, אך הפסידה בו מול אוניברסיטת פלורידה, אותה הוביל סקוטי וילבקין, בתוצאה 68–79.
סן אנטוניו ספרס
בדראפט ה-NBA 2014 נלקח אנדרסון בבחירה ה-30 על ידי סן אנטוניו ספרס, אלופת העונה הקודמת. לאורך מרבית עונת הרוקי שלו שיחק עבור קבוצת הבת של סן אנטוניו בליגת הפיתוח – אוסטין ספרס – וב-26 משחקים במדיה רשם ממוצעים של 21.3 נקודות, 8.7 ריבאונדים ו-4.8 אסיסטים למשחק. לקראת עונתו השנייה השתתף עם הספרס בליגת הקיץ של ה-NBA, וזכה בפרס ה-MVP של הטורניר, בו קלע 21.0 נקודות בממוצע למשחק. בשתי העונות הבאות מיצב את מעמדו כשחקן רוטציה קבוע, כשהשתתף ב-150 מתוך 164 משחקי קבוצתו, וזכה לכ-15 דקות בממוצע למשחק.
בעונת, בהיעדרו של קוואי לנארד הפצוע, שימש אנדרסון כסמול פורוורד הפותח של הספרס וקבע שיאי קריירה בממוצעי נקודות (7.9), ריבאונדים (5.4), אסיסטים (2.7) וחטיפות (1.6) למשחק.
ממפיס גריזליס
ביולי 2018, לאחר 4 עונות בסן אנטוניו, חתם אנדרסון על חוזה ל-4 עונות בממפיס גריזליס, עבור כ-37 מיליון דולר. בעונתו הראשונה בממפיס השתתף ב-43 משחקים בלבד, בשל פציעות בקרסולו ובכתפו הימנית.
מיכאל זייפרט
מיכאל זייפרט (בגרמנית: Michael Seifert; 16 במרץ 1924 - 6 בנובמבר 2010), היה פושע מלחמה נאצי ששימש שומר במחנה הריכוז בולצאנו באיטליה בתקופת מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
זייפרט נולד בעיירה לנדאו (בימינו שירוקולניבקה באוקראינה), שהוקמה על ידי מהגרים גרמנים במהלך המאה ה-19. היה בנם השני של מיכאל שעבד כפקיד בסניף הדואר המקומי וברטה. ב-1933 פוטר אביו מעבודתו מאחר שנחשד בתמיכה בתנועה הנאצית והמשפחה נאלצה להגר לבית קרובים בחצי האי קרים. ב-1939 חזר זייפרט לאזור אוקראינה ועבד כחקלאי שכיר. בהמשך עבר למיקולאייב ועבד כפועל במפעל ליצור כלי עבודה.
במלחמת העולם השנייה
בשלהי יוני 1941, לאחר תחילתו של מבצע ברברוסה ועם הגעתם לאזור של יחידות איינזצגרופן שנקראו איינזצגרופה ד' ונלוו לארמייה ה-11 הגרמנית, גייסו הגרמנים מתנדבים מקרב האוכלוסייה המקומית ממוצא גרמני, לכוחות שיטור מקומיים. זייפרט גויס לכוח עזר, הועסק בתחילה כשומר במספנה המקומית וב-1943 לאחר שנסגרה, גויס לאס אס, בדרגת רוטנפיהרר, במיקולאייב. באפריל 1944 נכבשה מיקולאייב בידי הצבא האדום וזייפרט הוצב על ידי מפקדת האס דה בוורונה ובהמשך הוצב כשומר במחנה הריכוז פוסולי. בשלהי 1944 הורשע בידי בית משפט צבאי באונס, הועבר מתפקידו והוצב ביחידת השיטור של מחנה המעבר בולצנו. יעודו הראשוני של מחנה בולצנו היה לקלוט אסירים שהועברו ממחנה הריכוז פוסולי, שננטש באוגוסט עקב התקדמות צבאות בעלות הברית. לפי ההערכות כמות האסירים במחנה בולצנו נעה מ-9,500 ועד 11,000, חלקם אסירים פוליטיים, חלקם פרטיזנים וחלקם נרדפי גזע כגון יהודים וצוענים. 3,405 מתוכם גורשו בהמשך למחנות השמדה. טרום גירושם הועסקו האסירים בעבודות כפייה. במחנה בולצנו הוקמו תאי כליאה וצינוק וזייפרט היה אחד מסגל שומרי תאי הכליאה. במסגרת זו רצח זייפרט אסירים והתעלל ברבים אחרים.
לאחר המלחמה
ב-1951 ביקש וקיבל אשרת הגירה לקנדה תוך ציון עובדות כוזבות על עברו. ב-10 ביוני 1954 הוציאה איטליה צווי מעצר בינלאומיים נגד סגל מחנה בולצנו ובכלל זה זייפרט. ב-1999 חשף העיתון האיטלקי לה סטאמפה את מקום מגוריו של זייפרט והוגש נגדו כתב אישום בגין פשעיו. זייפרט החליט שלא להגיע למשפט. ב-24 בנובמבר 2000 הורשע זייפרט ב-15 מעשי רצח וזוכה מ-6 אחרים מחמת הספק. במהלך המשפט נשמעו עדויות על כך שזייפרט הרעיב אסיר למוות, אנס ורצח אישה הרה ועקר את עיני אסיר אחר. מעשים אילו הובילו לכינויו "החיה מבולצנו". זייפרט נידון שלא בפניו למאסר עולם. ב-26 באפריל 2002 הגישה איטליה לקנדה בקשת הסגרה רשמית של זייפרט. באוקטובר 2002 אושר גזר הדין לאחר שנדחה ערעורו של זייפרט בערכאות עליונות. באמצע פברואר 2008 הוסגר זייפרט לאיטליה לאחר שנשללה אזרחותו הקנדית והוא נכלא בכלא צבאי בסנטה מריה קפואה וטרה שבדרום איטליה. ב-2010 הלך זייפרט לעולמו בבית חולים בקזרטה והוא בן 86 שנים
מערת המייש
מערת המייש היא מערה קרסטית הנמצאת בזכרון יעקב, במדרון המזרחי בין השכונות וילות בחורש וגבעת עדן ומשקיפה לכיוון ואדי מילק. עץ מייש (Celtis australis) עתיק אשר גדל בתוכה, מגיח מפתח הנמצא סמוך לקצה המערה.
המערה
מערת המייש היא מערה קרסטית טיפוסית הקרויה על שם עץ המייש הגדול והעתיק הצומח בתוכה ומגיח מפתחה. היא משתרעת ממזרח למערב לאורך כארבעים מטרים. ניתן להלך בה לקולות עטלפים השוכנים בה, והיא מסתיימת במקום בו עץ המייש פורץ החוצה. פתח המערה צופה אל הכרמל בכיוון שפיה.
סביבת המערה
אל המערה מוביל שביל רגלי אשר נסלל על ידי תלמידי "בית ספר החורש" הסמוך, כחלק מפרויקט אימוץ של המערה. הצמחייה לאורך המסלול היא חורש ים תיכוני אופייני של עצי אלון ואלה ארץ ישראלית וכן מטפסים כיערה וקיסוסית קוצנית. נקודת המוצא של המסלול היא ביציאה ממגרש החניה שליד בית ספר החורש, בשביל משולט היורד לכיוון צפון מזרח. כדי להגיע לפתח המערה יש להמשיך עם השביל מהנקודה בה בולט העץ ועד לפתח המערה. ההליכה בתוך המערה נוחה, ואין צורך בזחילה. יש שלט ברור המוביל למסלול.
אברהם טוקזייר
אבּרהם טוקזייר (בפינית: Abraham Tokazier; 29 בספטמבר 1909 – 7 באפריל 1976) היה אצן יהודי-פיני, סגן אלוף פינלנד (1938) בריצת 100 מטר.
ביוגרפיה
טוקזייר נולד וגדל בהלסינקי למשפחה יהודית, בן למשפחה בת שישה אחים. לאברהם אח תאום בשם משה. אביו, מאיר טוקזייר, היה סוחר במקצועו שנולד באורשה (בבלארוס המודרנית). אביו היגר לפינלנד ושם התחתן עם שרה לבקוביץ', יהודייה ילידת פינלנד. הוא התאמן בריצה במועדון היהודי מכבי הלסינקי. בשנת 1934 השתתף עם אחיו התאום בהכשרה בלטביה או בליטא כשבסיומה עלו לארץ ישראל, אך חזר עם אחיו לפינלנד לאחר ששניהם עברו תאונת דרכים בארץ ישראל. אחיו התאום ואחיו הצעיר יעקב היו מספר פעמים אלופי פינלנד בהרמת משקולות.
השערורייה
בתחרות חנוכת האצטדיון האולימפי של הלסינקי שאך זה הסתיימה בנייתו (ויועד לקראת אולימפיאדת הלסינקי ב-1940) שנערכה ב-21 ביוני 1938 השתתף טוקזייר בריצת 100 מטר. הוא חצה ראשון את קו הסיום והכרוז הודיע עליו כמנצח מיד לאחר הריצה, אך עם פרסום התוצאות הרשמיות, התברר שהציבו אותו במקום הרביעי. לכל ארבעת הרצים ניתנה תוצאה זהה של 11.0 שניות. למחרת פורסמה בעיתון Helsingin Sanomat הנפוץ בכל המדינות הנורדיות, תמונה שצילמה את סיום הריצה על קו הסיום. התמונה מוכיחה בבירור כי טוקזייר, האצן הקרוב ביותר למצלמה בגופיה הכהה, היה הראשון שחצה את הקו. כתובית התמונה הבהירה "תמונה זו מוכיחה כי השופטים טעו בזיהוי המנצח במירוץ". אמנם הריצה הייתה צמודה, אך הסיבה לדירוג הנמוך של טוקזייר במקום הרביעי הייתה ככל הנראה בגלל אנטישמיות, ולא בגלל טעות שנעשתה על ידי השופטים. זאת בגלל שמשלחת רשמית מגרמניה הנאצית, שכללה בין היתר חברים מהוועדה המארגנת של אולימפיאדת ברלין (1936), הגיעה והייתה בין אורחי התחרות. המארגנים, שרצו לרצות את אורחיהם, ובלחץ של אורהו קקונן (לימים נשיא פינלנד), שבאותה העת היה שר הפנים ויו"ר ההתאחדות האתלטיקה הפינית, הוציאו אותו מהפודיום ומטקס קבלת המדליות.
חודש וחצי לאחר מכן, באליפות פינלנד שנערכה בתחילת אוגוסט אותה שנה, זכה טוקזייר במדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.9 שניות, אחרי אקי טמיסטו (10.8 שניות) ולפני טויבו אקינן (10.9 שניות).
בשנת 1939 קבע טוקזייר בריצת 100 מטר את שיאו האישי על 10.7 שניות. מאוחר יותר, טוקזייר היגר לסטוקהולם, שוודיה, שם גם נפטר.
הכרה מאוחרת
בשנות ה-90 פנתה מכבי הלסינקי להתאחדות האתלטיקה הפינית בבקשה להכיר בטוקזייר כמנצח ולהשיב לו את הפרס, אולם ניסיון זה לא צלח. השערורייה חזרה לכותרות בשנת 2013, לאחר שהעיתונאי הפיני Kjell Westö הזכיר את הפרשה בספרו "Hägring 38".
בסופו של דבר, ב-18 בספטמבר 2013 התנצלה התאחדות האתלטיקה הפינית בפני משפחתו של טוקזייר, והכריזה שהוא המנצח האמיתי באותה ריצה מפורסמת ב-1938. רשימת הרצים וזמני הריצה עודכנו בהתאם. את התוצאות הרשמיות לא ניתן לבטל בשל תקנות התאחדות האתלטיקה הבינלאומית.
משפחתו
אחייניו של טוקזייר הם רנה ניברג, שגריר פינלנד באוסטריה, ברוסיה ובגרמניה בעבר, והלל טוקזייר , פסנתרן, זמר ומלחין פיני.
פאל דרדאי
פאל דרדאי (בהונגרית: Pál Dárdai, נולד ב-16 במרץ 1976 בפץ' שבהונגריה) הוא כדורגלן עבר הונגרי ששיחק בעיקר בהרטה ברלין ובנבחרת הונגריה בעמדת הקשר.
דרדאי הוא שיאן ההופעות של הרטה ברלין בבונדסליגה בכל הזמנים, עם 286 הופעות, וכיום גם מאמן את הקבוצה.
קריירת מועדונים
דרדאי גדל במועדון פץ' MFC מעיר הולדתו פץ', ובעונת 1991/92 החל לשחק בקבוצה הבוגרת. תחילה היה דרדאי בעיקר שחקן מחליף, ובעונת 1994/95 הפך לשחקן הרכב, וערך 30 הופעות ליגה, בהן הבקיע ארבעה שערים. בעונה זו סיים דרדאי עם פץ' במקום השביעי בליגת העל ההונגרית. את עונת 1995/96 החל דרדאי בפץ', ועד לפגרת החורף הבקיע חמישה שערים ב-14 הופעות. במחצית העונה עבר למועדון בודפשט VSC, וערך בו שבע הופעות עד לסיום העונה, בה סיימה קבוצתו במקום השני בליגה. באותה עונה הגיע דרדאי עם בודפשט VSC לגמר הגביע ההונגרי, שם ניצחה קבוצתו 0–1 את בודפשט הונבד במשחק הראשון, אך הפסידה 0–2 בגומלין. את עונת 1996/97 החל דרדאי בבודפשט VSC, אך עבר בפגרת החורף להרטה ברלין, ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה, שם ישחק עד לפרישתו.
דרדאי ערך עשר הופעות עד לתום עונת 1996/97 בהרטה ברלין, וסייע לקבוצה להעפיל לבונדסליגה. בתחילת דרכו בהרטה ברלין היה דרדאי בעיקר שחקן ספסל, כמו בעונת 1998/99, בה ערך 21 הופעות ליגה, אך פתח בהרכב רק שש פעמים. בעונה זו, סיימה הרטה במקום השלישי בבונדסליגה, מרחק נקודה אחת מהסגנית באייר לברקוזן. דרדאי והרטה ברלין היו קבועים בצמרת הבונדסליגה בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21, כאשר עם הזמן דרדאי הפך לשחקן משמעותי יותר בקבוצה, ושיתף פעולה בהתקפת הקבוצה עם שחקנים כשטפן ביינליך, מרסליניו, אלכס אלבס ובארט חור. באותה תקופה, השתתף דרדאי עם הרטה ברלין במספר עונות במפעלים האירופיים, בעיקר בגביע אופ"א. בנוסף, דרדאי זכה עם הקבוצה פעמיים במפעל גביע הליגה הגרמנית, בשנים 2001 ו-2002, בשני המקרים לאחר ניצחון בתוצאה הזהה 1–4 על שאלקה 04 בגמר. בנובמבר 2008 ערך דרדאי את הופעתו ה-250 במדי הרטה ברלין, בניצחון 0–1 על הופנהיים. במאי 2009 האריכה הרטה את חוזהו של דרדאי בשנה לאות הוקרה על תרומתו לקבוצה, והוא הפך לשחקן בעל הותק הרב ביותר בתולדות הרטה ברלין. בעונת 2009/10 נשרו דרדאי והרטה ברלין לבונדסליגה השנייה לראשונה מאז עונת הבכורה של דרדאי בקבוצה, לאחר שהקבוצה השיגה ניצחון ביתי אחד בעונה שלמה, וצברה 24 נקודות בלבד. בעונת 2010/11 דרדאי ערך הופעת ליגה אחת בלבד בקבוצה הבכירה בבונדסליגה השנייה, וערך מספר הופעות בקבוצת המילואים. בתום עונה זו, פרש דרדאי ממשחק פעיל, לאחר שהרבה לסבול מפציעות.
קריירה בינלאומית
דרדאי שיחק החל משנת 1996 בנבחרת הונגריה עד גיל 21, במדיה ערך חמש הופעות והבקיע שער אחד. באוגוסט 1998 ערך דרדאי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הונגריה הבוגרת, במשחק ידידות מול נבחרת סלובניה. דרדאי הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת באוקטובר 1998, בניצחון 0–4 על נבחרת אזרבייג'ן, במסגרת מוקדמות יורו 2000. דרדאי שיתף פעולה בנבחרת בעיקר עם קז'ישטיאן ליסטש, אך לא הצליח להעפיל עמה לטורנירים גדולים. דרדאי שימש כקפטן הנבחרת בשבעה משחקים החל משנת 2006, ואת הופעתו ה-61 והאחרונה במדים הלאומיים ערך בשנת 2010.
קריירת אימון
דרדאי אימן החל משנת 2012 בקבוצות נוער של הרטה ברלין. במקביל לתפקיד זה, מונה דרדאי בספטמבר 2014 כמאמן זמני של נבחרת הונגריה, אך דחה הצעה להיות מאמנה הקבוע במוקדמות יורו 2016. דרדאי הפך בסופו של דבר למאמן קבוע לאורך קמפיין המוקדמות, ואף זכה לגיבוי משחקני עבר הונגריים כמו אישטוון שאלוי, שאמר כי דרדאי הוא התקווה היחידה של הכדורגל ההונגרי. ביולי 2015, על אף הצלחתו בטורניר המוקדמות עם נבחרת הונגריה, התפטר דרדאי מאימון הנבחרת והוחלף במאמן הגרמני ברנד שטורק. הסיבה להתפטרותו הייתה רצונו של דרדאי להתמקד בהרטה ברלין, בה נשאר בתפקידים שונים במקביל לכך שאימן את נבחרת הונגריה. עם התפטרותו מנבחרת הונגריה, מונה דרדאי כמאמן ראשי בהרטה ברלין. נבחרת הונגריה המשיכה עם שטורק בקמפיין המוצלח, והעפילה ליורו 2016, שהיה הטורניר הגדול הראשון בו משתתפת נבחרת הונגריה מאז מונדיאל 1986.
את עונת 2015/16 דרדאי והרטה פתחו היטב והיו בצמרת לאורך מרבית העונה, אך איבדו גובה במחזורים האחרונים וסיימו רק במקום השביעי בליגה. את עונת 2016/17 פתחו הרטה ודרדאי בהדחה מוקדמת ממפעל הליגה האירופית על ידי ברונדבי, וסיימו במקום השישי בבונדסליגה, שהבטיח להם מקום בליגה האירופית. בעונת 2018/19 הודיע דרדאי שזו תהיה עונתו האחרונה בקבוצה, ושהוא מעוניין לחזור לאמן נוער. בתום עונה זו אכן דרדאי עזב את תפקידו כמאמן הקבוצה הבכירה של הרטה ברלין ועבר לאמן את קבוצת הנוער. בינואר 2021 נקלעה קבוצת הבוגרים של הרטה לתקופה חלשה, ודרדאי מונה שוב כמאמן הקבוצה עד לתום עונת 2020/21.
תארים
תארים אישיים:
חיים אישיים
דרדאי נשוי ואב לשלושה בנים-פאלקו ומרטון שאף הם כדורגלנים, ובנסה.
ביולי 2002, אחיו של פאל דרדאי, בלאש דרדאי, מת במהלך משחק כדורגל בגיל 23 כתוצאה ממפרצת, בזמן שקפץ לכדור. אביהם של פאל ובלאש, שגם שמו פאל, חזה במותו של בנו במו עיניו.
אדוארד בנדמן
אדוארד יוליוס פרידריך בנדמן (בגרמנית: Eduard Julius Friedrich Bendemann; 3 בדצמבר 1811 – 27 בדצמבר 1889) היה צייר יהודי-גרמני.
ביוגרפיה
בנדמן נולד בברלין. אביו, אנטון היינריך בנדמן, היה בנקאי יהודי. אמו, פאני אלאונור בנדמן, הייתה בתו של הבנקאי היהודי יואל סמואל פון האל. אביו עקב מקרוב אחר השכלתו שהייתה מובילה אותו באופן טבעי לעיסוק טכני כלשהו, אך כישרונו ונטייתו לאמנות הביאו לכך שהוא איפשר לו לעסוק בה. לאחר שסיים את בית הספר היסודי, הוא נרשם לבית הספר של וילהלם פרידריך שדו בדיסלדורף. בשנת 1828 הוא צייר דיוקן של סבתו שמשך תשומת לב מסוימת. בשנת 1830 הוא נסע ללמוד באיטליה שם שהה שנה.
לאחר סדרת עבודות, ביניהם "בועז ורות", כישרונו כאמן החל להראות, במיוחד עם ציורו הגדול מאוד משנת 1832 שכותרתו "היהודים האבלים בגלות" שהוצג בתערוכת האמנות בברלין. התמונה זכתה לתשומת לב רבה, שהייתה בין השאר בגלל התחושה העמוקה והפשוטה והרכבה האצילי של היצירה, ולבסוף עברה למוזיאון וולרף-ריצ'רץ בקלן. תמונתו השנייה של בנדמן, "שתי הבנות בבאר" (1832), נרכשה על ידי אגודת האמנות בנורדריין-וסטפאליה. זמן קצר לאחר מכן שצייר את "ירמיהו בין חורבות ירושלים" בגינה קיבל מדליה בפריז בשנת 1837. ציור זה עסק בתולדות היהודים בבבל. יצירתו הידועה ביותר היא "הקציר". פרסקו הראשון של האמן היה ייצוג סמלי של האמנות בבית חותניו בברלין.
בשנת 1838 מונה בנדמן לפרופסור באקדמיה לאמנויות יפות בדרזדן. עד מהרה הזדמן לו לצייר ציורי קיר גדולים עוד יותר. הוא הוזמן לקשט שלושה אולמות של ארמון המלוכה בדרזדן בציורי קיר: חדר הכס, חדר המגדל ואולם המגדל. בחדר הכס, משני צידי הכס, יש נציגות של דמויות שליטים ומחוקקים חשובים ממשה ועד אלברכט השלישי, דוכס סקסוניה. על הקיר הפונה לכס יש ארבעה ציורים המתארים אירועים מחייו של המלך היינריך הראשון, לכל אחד מהם מצורפות תמונות נוספות המסבירות את אחד מארבעת האירועים. עבודה מדויקת זו תפסה את רוב זמנו במשך חמש עשרה שנה.
בין השנים 1859–1867 היה מנהל האקדמיה לאמנות בדיסלדורף.
בנדמן נפטר בדיסלדורף.
משפחה
ב־28 באוקטובר 1838 התחתן אדוארד בנדמן עם לידה שאדו (1821–1850), בתו של הפסל המפורסם יוהאן גוטפריד שדו ואחותו של וילהלם פרידריך שדו.
טאניוג
טאניוג (סרבית לטינית: Tanjug, קירילית: Танјуг) הייתה סוכנות הידיעות הרשמית של יוגוסלביה והיא כיום סוכנות ידיעות בסרביה.
היסטוריה
טאניוג נוסדה בנובמבר 1943 בעיצומה של מלחמת העולם השנייה על ידי משה פיאדה, כסוכנות הידיעות של הפרטיזנים היוגוסלבים בהנהגתו של יוסיפ ברוז טיטו. שמה הוא ראשי תיבות של Telegrafska agencija nove Jugoslavije ("הסוכנות הטלגרפית של יוגוסלביה החדשה"). הסוכנות הפיצה ידיעות על מאבק הפרטיזנים היוגוסלבים בשטחי יוגוסלביה הכבושה וברחבי העולם.
לאחר המלחמה, הפכה טאניוג לסוכנות הידיעות הרשמית של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. בתקופת השיא שלה הפעילה הסוכנות רשת עולמית של 48 כתבים, הייתה מדורגת בין עשר סוכנויות הידיעות הגדולות בעולם וסוכנות הידיעות המובילה בקרב המדינות הבלתי-מזדהות. הייתה בין הראשונות לדווח על אירועים שונים בעלי חשיבות היסטורית, בהם ההתקוממות העממית שהביאה לנפילת שליט רומניה, ניקולאה צ'אושסקו, בדצמבר 1989.
בנובמבר 2015, בעקבות כניסתו לתוקף של חוק תקשורת חדש בסרביה, הודיעה הממשלה על מחיקת החברה בבעלות המדינה טאניוג. עם זאת, הסוכנות המשיכה לפעול כחברה ציבורית. לפי אתר החברה, סוכנות הידיעות משחררת כיום כמיליון ידיעות בכל שנה והיא סוכנות הידיעות המצוטטת ביותר באזור.
לירה סורית
לירה סורית (בערבית: الليرة السورية; בצרפתית: livre syrienne) היא המטבע בו משתמשים בסוריה, והיא מונפקת בבנק המרכזי של סוריה (בערבית: مصرف سورية المركزي). בלירה אחת יש מאה קירש, אף על פי שקירש אינו בשימוש עוד.
עד ל-1958, על צידו הקדמי של שטר הלירה נכתב בערבית, ועל צידו האחורי בצרפתית. לאחר 1958, על צידו האחורי של השטר נכתב באנגלית. המטבעות הונפקו גם בערבית וגם בצרפתית, עד לעצמאותה של סוריה, אז הוא הונפק בערבית בלבד.
סדרת שטרות 2010
ב-27 ביולי 2010, הבנק המרכזי של סוריה הנפיק סדרה חדשה של שטרות בערכים של LS 50, לירות סוריות 100 לירות סוריות ו-200 לירות סוריות. השטרות תוכננו על ידי מעצב השטרות האוסטרי רוברט קלינה.
הבנק המרכזי של סוריה הנפיק שטרי 500 לירות סוריות ו-1,000 לירות סוריות חדשים ב-2014 וב-2015, בהתאמה. הצד האחורי של השטר החדש ע"ס 1,000 לירות סוריות מציג תמונה של ציור פסיפס רומי שהתגלה בדיר אל-עדס.
הנשיא בשאר אל-אסד התווסף לשטר 2,000 לירות סוריות בשנת 2017. שטר 5,000 לירות סוריות שוחרר בינואר 2021
הפטריארכיה הלטינית של ירושלים
הפטריארכיה הלטינית היא מקום מושבו של הפטריארך הממונה מטעם האפיפיור על הקהילה הנוצרית-קתולית בישראל, ברשות הפלסטינית, בירדן ובקפריסין. הפטריארכיה שוכנת במבנה ענק ברובע הנוצרי בירושלים, הכולל משרדים וקתדרלה מפוארת. בקריפטה של הקתדרלה קבורים כל הפטריארכים הלטינים של ירושלים, למעט הפטריארך פיליפו קאמסיי, שמת ברומא.
תולדות הפטריארכיה הלטינית בארץ ישראל
פטריארכיה לטינית הייתה קיימת בירושלים בתקופת שלטונם של הצלבנים בארץ ישראל. הפטריארך הלטיני הראשון של ירושלים היה איטלקי בשם דגובארט (Dagobert), ששימש קודם לכן כבישוף של העיר פיזה שבאיטליה. במשך כל התקופה הצלבנית היה מעונו של הפטריארך סמוך לכנסיית הקבר. לאחר כיבושה מחדש של ירושלים בידי המוסלמים בשנת 1187 עברה הפטריארכיה לעכו. כשנכבשה גם עכו בידי המוסלמים בשנת 1291, בטלה הפטריארכיה הלטינית בארץ ישראל.
כיוון שהפטריארכיה הלטינית חדלה להתקיים, נמסרה בשנת 1342 השמירה והאחריות על האתרים הנוצריים בארץ ישראל לידי משמורת ארץ הקודש של המסדר הפרנציסקני על ידי האפיפיור קלמנס השישי. עקב מצב היסטורי זה הרי שבארץ ישראל פועלים כיום שני גופים המהווים את נציגיו הישירים של הוותיקן בארץ - הפטריארכיה הלטינית ומשמורת ארץ הקודש של המסדר הפרנציסקני.
חידוש הפטריארכיה בירושלים
בשנת 1843 פתחה צרפת, שראתה את עצמה כמגינת הקתולים במזרח התיכון, קונסוליה בירושלים, וב-23 ביולי 1847 פרסם האפיפיור פיוס התשיעי את הבולה "Nulla celebrior" [אין פולחן כנחוג (בירושלים)], ובה כונן מחדש את הפטריארכיה הלטינית בירושלים, לאחר הפסקה של 556 שנה. האפיפיור פיוס התשיעי שלח לירושלים את מונסיניור ג'וזפה ולרגה לשמש כפטריארך הלטיני של ירושלים. ולארגה היה איטלקי וכך היו גם הפטריארכים הלטינים שבאו אחריו. הפטריארך הלטיני הראשון שאיננו ממוצא איטלקי היה מישל סבאח, שהוא ממוצא פלסטיני. הוא מונה לתפקידו בשנת 1987, ומינוי זה מסמל את תהליכי הפלסטיניזציה של הפטריארכיה הלטינית ומעבר מניהול על ידי כמרים איטלקים להנהגה וניהול של הפטריארכיה על ידי כמרים ערבים ממוצא פלסטיני. ההערכה היא שתחת הפטריארכיה הלטינית מאוגדים כשבעים אלף נוצרים בארבעת המחוזות שהוזכרו לעיל. הפטריארכיה מפעילה גם סמינר תאולוגי, הפועל בעיירה בית ג'אלא, דרומית לירושלים.
לפטריארכיה שייכת כנסיית גבירתנו של הבשורה בעמאן.
מבנה הפטריארכיה
את הקמת הבניין יזם הפטריארך הלטיני הראשון של ירושלים, ג'וזפה ולרגה. הוא רכש את חלקת האדמה עליה הוקמו מבני הפטריארכיה מהכנסייה היוונית אורתודוקסית בשנת 1860. בניית בניין הכנסייה החלה בשנת 1862 ונמשכה כעשר שנים, עד לשנת 1872. בראשית המאה ה-20, הבניין עוד לא כלל את הצריח, שיש לו כיום.
רעידת האדמה שפגעה בארץ ישראל ב-11 ביולי, 1927 גם פגעה קשות בבניין הכנסייה של הפטריארכיה והוא נזקק לשיפוצים. גם הקרבות סביב העיר העתיקה פגעו קשה בכנסייה והחלונות הצבעוניים של הכנסייה נהרסו. ב-1984 תכנן אדריכל גרמני בשם ארנולד וולף תוכנית שיפוץ הכנסייה לבקשת הפטריארך בלטריטי. הכנסייה עברה את השיפוץ המתוכנן בין השנים 1986–1987.
רשימת הפטריארכים הלטינים של ירושלים מאז שנת 1847
בין השנים 1905 עד 1907 ובין 1947 עד 1949 לא כיהן פטריארך.
אודם
אֹדֶם (באנגלית: ruby, הגייתה רוּבִּי) היא אבן חן אדומה. אבן האודם היא מן היקרות שבאבני החן. שמה (הן בעברית והן בלועזית) גזור מצבעה האדום (בלטינית: ruber). אין היא נוצצת כיהלום, אולם הזוהר בדוגמאות הטובות שלה כה רב, עד שבעבר רווחה האמונה שלהבה אדומה בוערת בלבהּ.
האודם היא אחד מסוגי המינרל קורונדום (תחמוצת אלומיניום Al2O3), שבעולם המינרלים הוא שני ליהלום בקשיותו. הצבע האדום מקורו ביונים של כרום תלת ערכי Cr+3 המפוזרים בגביש. הנוסחה הכימית נרשמת, בהתאם Al2O3::Cr. הספיר שייך אף הוא לקבוצה זו, וצבעיו נעים לאורך כל הקשת, פרט לאדום. ההבדל היחיד בין אודם לספיר הוא בצבע. למינרל אודם גוונים שונים. הסוג היקר ביותר הוא זה שצבעו כעין "דם-יונה". הגוונים הבהירים שכיחים יותר.
תכונות אופטיות
בכל אבני האודם הטבעיות קיימים פגמים, זיהומי צבע ותכלילים הנובעים מחדירת מינרלים זרים אל תוך הגביש במהלך התגבשותו:
לייזר אודם
הלייזר הראשון שנבנה ב-1960 על ידי תיאודור מיימן התבסס על אודם סינתטי כתווך מגביר. כדי ליצור מהוד, הגביש לוטש בקצותיו, צופה במראת כסף (צד אחד מראה מחזירה לחלוטין ובצד השני החזרה חלקית) ונשאב על ידי מנורת הבזק (מנורת קסנון). הלייזר הפיק פולסים שמשכם מילישניות באורך גל 694.3nm - אדום עמוק.
לייזר אודם שימש ברפואה פלסטית להסרת קעקועים. הקרינה המופקת הייתה יעילה בסילוק קעקוקעים שצבעם שחור, כחול כהה וסגול, אך אינו יעיל בהסרת קעקועים שצבעם אדום. כיום משתמשים למטרה זו בלייזרים אחרים (אלכסנדריט וניאודימיום יאג).
סוגים ומקורות
אבני אודם ממקורות שונים נבדלות זו מזו בתכונותיהן, ואף ניתן להבדיל בין אבנים שמוצאן ממכרה מסוים.
מקורות נוספים: הודו, וייטנאם, פקיסטן, קשמיר, טג'יקיסטן, לאוס, נפאל ואפגניסטן.
האודם בהיסטוריה
אבן האודם מוזכרת כבר בתנ"ך. בתורה מוזכרת לראשונה אבן האודם המשובצת כאחת מ-12 אבני החושן:
האודם המקראית היא הראשונה באבני החושן של הכהן הגדול. האבן נזכרת גם בספר יחזקאל:
המסורת מייחסת אבן זו לשבט ראובן. אמנם מקורות שונים מייחסים לאודם המקראית אבני חן ומינרלים שונים, אך בעברית המודרנית נהוג להתייחס אליהן כאל אבן אחת. קיימת גם טענה כי לא ייתכן שהעברים הקדומים הכירו את ה-Ruby.
במשך שנים רבות נחשבה הודו לספקית הגדולה ביותר של אודם. השם קורונדום מקורו בסנסקריט קורובינדה (kuruvinda). השם בסנסקריט לאודם הוא רטנראי (ratnarai) ופירושו "מלך אבני החן".
במזרח הרחוק קיים תיעוד המתוארך לשנת 100 לפני הספירה המספר על מסחר באבני אודם לאורך החלק הצפוני של דרך המשי העוברת בסין.
במשך מאות שנים הורשו רק שליטי המזרח המונגוליים לענוד אבני אודם, והאמונה שהעונד אבן אודם מחוסן בפני כל סכנה מקובלת גם היום בקרב כמה מעמי המזרח. בכמה מסיפורי המזרח, כמו למשל בסיפורי אלף לילה ולילה וב"מסעות מרקו פולו", נזכרות אבני אודם לרוב.
אבנים מיוחדות
מאחר שהאודם נחשבה יקרה ונדירה התהדרו בה שליטים כסמל לעוצמה ולעושר. אחת מאבני האודם הגדולות בעולם משובצת בכתר השאה של איראן.
טעויות בזיהוי
בכתר הקיסרי הבריטי, המשמש להכתרת מלכי אנגליה, משובצת אבן אדומה הנקראת "אודם הנסיך השחור". אבן זו - שנחשבה במשך זמן רב לאודם - אינה אלא ספינל שניתן לאדוארד "הנסיך השחור" (בנו של אדוארד השלישי) מידי פדרו האכזר מלך קסטיליה.
כוכבי הקרמלין המוצבים על חניתות מעל הקרמלין במוסקבה נחשבו לאבני אודם שנכרו בסיביר, אך למעשה הם עשויים מזכוכית צבועה.
אבני חן רבות מתהדרות בתוספת "רובי" (אודם) לשמן, אך הן בעצם מינרלים אחרים:
אמונות
לאודם יוחסו במהלך ההיסטוריה תכונות מאגיות. בכמה מעמי המזרח הרחוק החדירו אודם לחתכים בעור מעל עורקים, מתוך אמונה כי היא תזרים בדמם אומץ ותושייה. בימי הביניים נכללה האודם בין חומרי המרפא. במקומות שונים נחשבת האודם אבן ההולדת של חודש יולי.
ברחבי אסיה זכתה אבן האודם להערכה רבה והן שימשו לקישוט שריון, נדנים ורתמות של אצילים בהודו ובסין. בנוסף לכך הונחו אבני אודם מתחת ליסודות בניינים מתוך אמונה שהאבן תבטיח את מזלם.
רפאל טולוי
רפאל טולוי (באנגלית: Rafael Tolói; נולד ב-10 באוקטובר 1990) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הבלם באטאלנטה ובנבחרת איטליה.
קריירת מועדונים
טולוי גדל במחלקת הנוער של גויאס, כשלאחר מכן שיחק בקבוצה הבוגרת במשך שלוש עונות.
ב-5 ביולי 2012, סאו פאולו הודיעה על החתמתו של טולוי בחוזה לחמש שנים. את שערו הראשון במדי הקבוצה הבקיע ב-25 ביולי 2012 במשחק נגד אתלטיקו גויאניינסה.
ב-3 באוגוסט 2013, טולוי הבקיע שער בניצחון 0–2 על בנפיקה ליסבון במסגרת גביע אאוזביו, ניצחון אשר העניק לסאו פאולו את הזכייה בתואר.
קריירה בינלאומית
ב-17 בפברואר 2021 קיבל טולוי אזרחות איטלקית, וב-19 במרץ זומן לראשונה על ידי המאמן רוברטו מאנצ'יני. הוא ערך את הופעת הבכורה בניצחון 0–2 נגד ליטא בוילנה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
ג'ון היק
ג'ון הארווד היק (באנגלית: John Harwood Hick; 20 בינואר 1922 - 9 בפברואר 2012) היה פילוסוף ותאולוג בריטי-אמריקאי שהתמחה בפילוסופיה של הדת. בספרו "תאולוגיה פילוסופית" עסק בשאלות תאולוגיות סביב תאודיציה (צידוק האל), אסכטולוגיה וכריסטולוגיה. בתחום הפילוסופיה של הדת התמקד בתורת ההכרה הדתית ובפלורליזם דתי. תחום אחרון זה הקנה לו פרסום מיוחד (וגם גינוי מרומז מאת יוזף רצינגר, לימים האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר), בתמיכתו התאולוגית בפלורליזם של דתות לצד הנצרות.
ספריו המרכזיים
Transcendent
ויילד יות'
ויילד יות' היא להקת אינדי פופ אירית, שעתידה לייצג את אירלנד באירוויזיון 2023, שיתקיים בליברפול שב.
קריירה
ויילד יות' נוסדה בשנת 2016 בדבלין, בירת אירלנד, על ידי החברים קונור או'דונוהו, קאלום מקאדם, אד פורטר ודייוויד ולן. חבריה כותבים ומפיקים את שיריה לבדם. סינגל הבכורה שלה, "All Or Nothing", יצא לאור במאי 2017. אחריו פורסמו מספר רצועות, שהפכו ללהיטים באירלנד. בעקבות הצלחותיה יצאה הלהקה לסיבובי הופעות משותפים עם לואיס קפלדי ווסטלייף. בשנת 2019 פורסם המיני-אלבום הראשון שלה, The Last Goodbye.
סגנון הלהקה תואר כאינדי פופ עם השפעות ממוזיקת הרוק וה-R&B. סולנה, קונור או'דונוהו, היה שותף לכתיבת שירו של ברנדן מארי באירוויזיון 2017, "Dying to Try". בנוסף, עבד בעברו עם אנייטה פלטסקוג, דה סקריפט ובריטני ספירס.
ב-3 בפברואר 2023 ניצחה ויילד יות' את חמשת המשתתפים שהתחרו עמה על הזכות לייצג את אירלנד באירוויזיון 2023 שהתקיים בליברפול. שירה לתחרות היה "We Are One". ב-11 במאי 2023 ביצעה הלהקה את "We Are One" על בימת חצי הגמר הראשון של אירוויזיון 2023. היא נכשלה בניסיון להעפיל לגמר התחרות, שהתקיים ב-13 במאי.
מרדכי מקרמניץ
רבי מרדכי מקרמניץ (תק"ו - י"ג בתמוז תק"פ) היה אדמו"ר בדור הרביעי לחסידות. בנו של רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב.
תולדותיו
נולד לשרה רעכיל ולרבי יחיאל מיכל תלמידם של הבעל שם טוב והמגיד ממעזריטש. נישא לבתו של הרב אליעזר מקולבסוב. היה תלמיד של אביו ושל רבי אלימלך מליז'נסק. לאחר פטירת אביו החל לכהן באדמו"רות והיה מגדולי האדמו"רים בדורו וחסידים רבים מווהלין היו נוסעים אליו. חיבר סידור על פי האריז"ל בשם "תפילה ישרה" אשר נדפס בראדוויל בשנת תק"פ (ידוע בשם סדור ברדיטשוב).
מתלמידיו היו רבי אברהם דב אוירבך מאבריטש, רבי ישעיה שור (מחבר ספר כליל תפארת) ורבי מאיר מפרמישלאן שאף הורה לאחיינו רבי ישכר בער לקרוא לבנו רבי מרדכי מנדבורנה על שמו. רבי נתן מברסלב החל את התקרבותו לחסידות אצל רבי מרדכי. היה מחותנו של רבי אפרים זלמן מרגליות.
ילדיו היו:
ספיידרמן 2
ספיידרמן 2 (באנגלית: Spider-man 2) הוא סרט גיבורי על אמריקאי והמשכו של "ספיידרמן", המבוסס על קומיקס מאת סטן לי וסטיב דיטקו. הסרט מבית סוני ומארוול קומיקס. הוא יצא לאקרנים ב-30 ביוני 2004 בבימויו של סם ריימי, והוא גרף סכום כולל של מעל 783 מיליון דולרים, פחות מקודמו, אך זכה לשבחים רבים על הנושאים שהוצגו בסרט ועל הנאמנות לקומיקס שבו.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר בשלוש קטגוריות, מהן זכה בקטגוריית האפקטים המיוחדים, ומועמד לשמונה פרסי סאטורן, בהם זכה בחמישה (סרט הפנטזיה הטוב ביותר, הבמאי, השחקן הראשי, הכתיבה והאפקטים המיוחדים). כמו כן, הסרט היה מועמד לפרס באפט"א על האפקטים החזותיים והסאונד, ולפרס הוגו על העיבוד הדרמטי הטוב ביותר לסרט באורך מלא.
עלילה
פיטר פארקר, כעת סטודנט שלומד באוניברסיטה. הוא פוטר מעבודתו בפיצרייה "הפיצה של ג'ו" ועובד כצלם בעיתון הפופולרי "הדיילי ביוגל" בה מעסיקיו לוחצים להשיג צילומי ספיידרמן. הוא נאלץ להתמודד עם דילמה קשה שמלווה אותו לאורך כל הסרט - לחיות כספיידרמן או כבן אדם רגיל? הדילמה מתבטאת בדרכים שונות: באיבוד כוחותיו העל-טבעיים, רגשות אשם על שלא התייחס מספיק לחברתו ואהבתו הגדולה מרי ג'יין ווטסון, בקשיים להתמקד בלימודים בגלל היותו ספיידרמן, גיבור העל של העיר ניו יורק, וברצון להצליח בחייו כמו שהוא.
כל אותה עת פארקר ניצב כנגד אויב אימתני חדש - דוקטור אוטו אוקטביוס, מדען מבריק שהמציא זרועות מכניות רבות עוצמה, אך מאבד שליטה בהן בתאונת מעבדה מחרידה ובבית החולים אז הוא מחסל את כל המנתחים ונמלט. אוקטביוס מציב לעצמו מטרה חדשה - לבנות מחדש את שנהרס ולהמשיך את פיתוח ההמצאה שלו ולא משנה מה יעמוד בדרכו.
חייו האישיים של פארקר מסתבכים יותר ויותר עקב זהותו הסודית עד שהוא מספר את האמת הקשה על מותו של דודו בן לדודתו. האנשים שמסביבו - הפרופסור מהאוניברסיטה, הבוס שלו ג'ונה ג'יימסון ואף מרי ג'יין - מטיחים בו האשמות ומוסיפים ללחציו, שגומלים בליבו את ההחלטה לוותר על האחריות הגדולה שנתונה בידו - כוחות על-טבעיים - ולהשקיע בחייו האישיים.
בזמן הזה, אוקטביוס בונה אט אט את מעבדתו החדשה כאשר הוא נמצא באי-שפיות מוחלטת. הוא יוצר קשר עם הארי אוסבורן, חברו הטוב ביותר של פארקר שמאז מות אביו (הגובלין הירוק) בקרב עם ספיידרמן חושב על דרכים לנקום בספיידרמן. בסופו של דבר, אוסבורן מבטיח לאוקטביוס שיביא לו את החומרים הדרושים לסיום פיתוח המצאתו בתנאי שאוקטביוס יביא את ספיידרמן חי כדי שאוסבורן יוכל לנקום את מות אביו. הארי בסוף מוריד את המסכה ומגלה שזה פיטר פארקר חברו הטוב ביותר ומשחרר אותו. ספיידרמן מגיע למעבדתו של אוקטביוס, מנצח אותו ואומר לו שהוא צריך להשמיד את המכונה. אוקטביוס מטביע את המכונה וטובע יחד איתה. לאחר הקרב ומותו של אוקטביוס, מרי ג'יין מגלה את זהותו האמיתית של פיטר כספיידרמן. בסוף הסרט מגלה הארי את מסכת הגובלין של אביו, שמדבר אליו ואומר לו לנקום את מותו.
פיתוח
מייד לאחר שסיים סם ריימי לעבוד על "ספיידרמן", הוא התחיל לחשוב על רעיונות לסרט המשך. באפריל 2002 שכרו אולפני סוני את אלפרד גוף ומיילס מילר על מנת שיכתבו את התסריט לסרט ויכלילו בו את דוקטור אוקטופוס, הלטאה והחתולה השחורה כנבלים. ב-8 במאי 2002, לאחר שפתח "ספיידרמן" בקופות עם $115,000,000 בסוף השבוע הראשון שלו, הודיעו אולפני סוני כי המשך יצא בשלהי 2004. הסרט קיבל תקציב של 200 מיליון דולר להפקה ומועד יציאתו נקבע ל-7 במאי 2004, ומאוחר יותר הצטרף דייוויד קפ לכתיבת התסריט לסרט.
צילומים
הסרט צולם בלמעלה ממאה אולפנים ומקומות, ובעיקר בניו יורק ובשיקגו. שלב הצילומים החל ב-12 באפריל 2003 בעיר ניו יורק, וב-13 במאי 2003 עברו הצילומים ללוס אנג'לס. האחראי על הצילומים היה מעצב ההפקה, ניל שפיסאק. טובי מגוויר החליף כמה פעמים במהלך הצילומים את שחקניו הכפולים בפעלולים, ותוך כדי הוא אף הכניס כמה בדיחות לסרט באופן ספונטני.
לאחר זמן מה הושהו הצילומים למשך כשמונה שבועות, זאת על מנת לבנות את המאורה של דוקטור אוקטופוס. שפיסאק החליט כי המאורה תיבנה במזח ממוטט שהוא מצא, כך לדעתו תשתקף התמוטטות חייו של אוקטופוס והפיכתו למפלצתי יותר ויותר. לאחר שנלקחו חמש עשרה שבועות לבנות את מאורתו של דוקטור אוקטופוס החלו בה הצילומים, המאורה נבנה במיוחד על מנת שתוכל להצטלם ממוטטת בסצנת הסיום באופן אמיתי לחלוטין. בשל ההתעכבות בבניית המאורה המשיכו הצילומים גם לאחר חג המולד ב-2003, לא כמתוכנן.
תקציב וביקורות
תקציב הסרט נאמד ב-200 מיליון דולר, כאשר 54 מיליון דולר מתוכם הוצאו על האפקטים הממוחשבים. ביום הקרנתו הראשון, ה-30 ביוני 2004, הסרט שבר את השיא של כל הזמנים עם הכנסות של 40,442,604 דולר, והגיע במקום השני (אחרי "מטריקס Reloaded".) לבסוף הכנסותיו בארצות הברית נאמדו בכ-373 מיליון דולר, מה שמיקם אותו במקום השני ברשימת הסרטים המכניסים של אותה שנה, אחרי "שרק 2". ברחבי העולם, הסרט הניב הכנסות של מעל ל-783 מיליון דולר, ובכך התמקם בשלישייה הפותחת (יחד עם "שרק 2" ו"הארי פוטר והאסיר מאזקבאן"), ונכון להיום הוא מדורג במקום השמיני ברשימת סרטי גיבורי העל, אחרי "הנוקמים", "איירון מן 3", "הנוקמים: עידן אולטרון", "עלייתו של האביר האפל", "האביר האפל", "ספיידרמן 3" ו"ספיידרמן".
אלפרד מולינה זכה אף במספר שבחים על תפקידו, ודורג לפי IMDb כ"נבל הטוב ביותר בסדרת סרטי ספיידרמן".
ספיידרמן 2 - המשחק
עם יציאת הסרט, חברת משחקי המחשב Activision הוציאה גם לסרט זה משחק המבוסס עליו למחשב האישי, ולקונסולות הפלייסטיישן 2, Xbox, לגיים בוי אדוונס ול-PSP. המשחק כלל גרפיקה ואפקטים משופרים מקודמו ובניגוד אליו, נוספו לו מגוון אפשרויות ובונוסים. מספר העותקים שנמכרו לקונסולות השונות היה נמוך מהמשחק המבוסס על הסרט הראשון.
Night of Your Life
Night of Your Life (בעברית: לילה של החיים שלך) הוא שיר של הזמר וה-DJ הצרפתי דייוויד גטה יחד עם זמרת ה-R&B ג'ניפר הדסון. נלקח מתוך אלבום האולפן החמישי של גטה Nothing but the Beat. השיר נכתב על ידי שני הזמרים והופק על ידי גטה. השיר יצא לאור בדיגיטל ב-22 באוגוסט 2011, כסינגל השיווק השלישי והאחרון מתוך האלבום הזה כחלק מספירת האחורי של חנות אייטונס של האלבום.
ביקורת
טום אייווינג מהעיתון הגרדיאן השווה את השיר זה לשיר של ריהאנה Only Girl שיצא בשנת 2010.
Zoo Tycoon 2
Zoo Tycoon 2 הוא משחק סימולציה למחשב מבית מיקרוסופט ו- Blue Fang Games בו השחקן בונה גן חיות משלו. המשחק הוא משחק המשך למשחק Zoo Tycoon.
חבילות הרחבה
למשחק יצאו ארבע חבילות הרחבה.
African Adventure
החבילה השנייה למשחק היא "הרפתקאה אפריקנית". החבילה כוללת מספר מינים חדשים, כגון: ג'ירף מסאי, גירית הדבש ולבלר. החבילה יצאה בשנת 2006 והביאה איתה מספר תוספות למשחק:
Dino Danger Pack
"סכנת הדינוזאורים" הייתה תוספת להורדה בתשלום באתר הרשמי של המשחק, וכללה ארבעה דינוזאורים: טירנוזאורוס, טריצרטופס, סטירקוזאורוס וקרנוטאורוס. החבילה יצאה בשנת 2006. היא הוסרה מהאתר בשנת 2007, בעקבות יציאת "Extinct Animals", שכללה גרסאות מחודשות של כל אותם דינוזאורים ותוכן נוסף.
Marine Mania
החבילה השלישית למשחק היא "טירוף במרינה". החבילה כוללת מספר בעלי חיים מימיים או חצי מימיים חדשים, כגון: לווייתן קטלן, אריה ים קליפורני וכריש גובלין. החבילה יצאה בשנת 2006 והביאה איתה מספר תוספות למשחק:
Extinct Animals
החבילה הרביעית והאחרונה למשחק היא "בעלי חיים שנכחדו". החבילה כוללת מספר מינים חדשים, כגון: טירנוזאור רקס, מסטודון ונמר שן-חרב. החבילה יצאה בשנת 2007 והביאה איתה מספר תוספות למשחק:
מפרץ יואון (אנטארקטיקה)
מפרץ יואון (באנגלית: Huon Bay) הוא מפרץ, בחוף הצפוני של חצי האי טרינטי, שבקצה הצפון-מזרחי של חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
רוחב פתחו של המפרץ 14.8 קילומטרים, והוא ממוקם בין כף דוקור לבין כף לגופיל.
קרחון אוגויה נשפך אל ראשו של מפרץ יואון.
מיפוי המפרץ ומקור השם
משלחת חקר צרפתית ופיקודו של קפטן ז'ול דומון ד'אורוויל חקרה את האזור בין השנים 1837–1840. ד'אורוויל נתן את השם "יואון" ללשון יבשה באזור. לשון היבשה נקראה על שמו של פליס יואון דה קרמאדה (Felix Huon de Kermadec), שהיה חבר המשלחת.
משלחת סקר מטעם סקר שטחי חסות איי פוקלנד, אשר מיפתה את האזור בשנת 1946, לא מצאה את לשון היבשה.
מקור השם
מתוך כבוד לד'אורוויל, ומשלא נמצאה לשון היבשה בשם זה, קראה משלחת הסקר מטעם סקר שטחי חסות איי פוקלנד למפרץ כולו בשם "יואון".
לקריאה נוספת
• National Imagery and Mapping Agency 2002, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 133
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, (Revised edition 1976) Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°, P 140
Office Open XML
Office Open XML (ולעיתים OOXML או OpenXML) הוא פורמט קובץ מבוסס XML ו-Zip שפותח על ידי מיקרוסופט לייצוג מסמכים של מעבד תמלילים, גליונות אלקטרוניים, גרפים ומצגות. הפורמט הוגדר במסגרת תקן ECMA-376 של Ecma ובגרסאות מאוחרות יותר במסגרת ISO/IEC 29500.
החל מאופיס 2007 פורמט זה הוא פורמט ברירת המחדל בחבילת היישומים של מיקרוסופט אופיס. הפורמט מאפשר לכלול בתוכו טקסט מעוצב, תמונות, טבלאות, נוסחאות, ואף שפת תסריטי מקרו, שהופכים קובץ מידע לקובץ הרצה. התכונה האחרונה היא פתח לווירוסי מקרו ותוכנות זדוניות שונות המנצלות פרצות אבטחה בפורמט. חברות לא מעטות השתמשו בפורמט זה, בדגש על שפת התסריט שלו, כפלטפורמה לפתרונות מחשוב שונים.
סיומת הקובץ של מסמכים במעבד התמלילים וורד הנשמרים בפורמט זה היא DOCX או docx (קיצור של "document"), שמחליף את הסיומת DOC של מסמכי וורד ישנים. קובץ DOCX יכול להכיל בתוכו מרכיבי XML, ונפחו קטן מקובץ DOC זהה.
שלמה לרנר
שלמה לרנר (ביידיש: לערנער; 1886, קמניץ-פודולסק – 7 באוקטובר 1963, תל אביב) היה צייר יהודי יליד פודוליה (רוסיה), שפעל בעיקר ברומניה ובארצות הברית. נושאים עיקריים ביצירתו היו נוף, אגדות הבעש"ט והשואה.
ביוגרפיה
שלמה בן משה לרנר נולד בקמניץ-פודולסק, עיר הפלך של פודוליה, רוסיה (כיום בדרום-מערב אוקראינה). כבר בילדותו החל לצייר איורים לסיפורי המקרא והראה כישרון ניכר. המצנט הבסרבי קונסטנטין קזימיר למד על פועלו של לרנר הצעיר והכניסו בשערי האקדמיה לאמנות של קייב, שם למד מ-1907 ועד 1911. משנה זו נאלץ להפסיק את עבודתו האמנותית עד אחרי המלחמה. בשנת 1920 הגיע לעיר טשרנוביץ, אז בממלכת רומניה, שם הכיר את הציירים ארתור קולניק וראובן רובין וחזר ליצור.
בהמשך (בשנות ה-20 או ראשית שנות ה-30) היגר לארצות הברית והשתקע בניו יורק. בערוב ימיו עלה לישראל עם אשתו פולה, אחות במקצועה.
שלמה לרנר נפטר בתל אביב ב-1963, בסוף שנות השבעים לחייו. נקבר בבית העלמין קריית שאול. לאחר מותו תרמה אלמנתו כמה מציוריו לתצוגת קבע בבית "בני ברית" בתל אביב. היא עצמה נפטרה בשנת 1966. ציוריו מצויים עוד בבית ציוני אמריקה בתל אביב, בבית שלום אש בבת ים, בבית הספר בצלאל בירושלים ובקיבוץ בית זרע.
קישורים חיצוניים
מיצירותיו:
קוסקוס נמרי מצוי
קוסקוס נמרי מצוי (שם מדעי: Spilocuscus maculatus), הוא מין של כיסאי בינוני-גדול דמוי קוף בסוג קוסקוס נמרי שחי באיים רבים ברחבי מלנזיה והמין הנפוץ בסוגו. הוא תואר מדעית בשנת 1803 על ידי הזואולוג הצרפתי אטיין ז'ופרואה סנט-אילר, ויש לו 4 תת-מינים שנבדלים זה מזה בצבעי הפרווה. הקוסקוס הנמרי פעיל בשעות הלילה, וניזון בעיקר מעלים ופירות. הוא יונק טריטוריאלי שחי בגפו רוב הזמן. לעומת שאר המינים בסוגו, מצבו של הקוסקוס הנמרי המצוי יציב למדי בשל טווח התפוצה הרחב.
מיון וטקסונומיה
הקוסקוס הנמרי המצוי שייך לסוג קוסקוס נמרי במשפחת הקוסקוסיים, לצד המינים הבאים: קוסקוס נמרי שחור, קוסקוס נמרי ואיגאו, קוסקוס נמרי ביאק וקוסקוס נמרי אדמירלתי; אחדים מהמינים הללו נחשבו בעבר לתת-מינים שלו. קוסקוס נמרי אוסטרלי, תואר במקור על ידי ג'ון גולד כמין עצמאי, אך לאחר מכן סווג כתת-מין של הקוסקוס הנמרי המצוי וזוהי הדעה המקובלת כיום. בשנת 2015, ספר מדריך היונקים של העולם (Handbook of the Mammals of the World) החזיר לקוסקוס האוסטרלי את מעמד המין. ערך זה מתייחס אל המין המצוי והמין האוסטרלי כאל שני מינים נפרדים, והמידע שבו אודות האקולוגיה תקף עבור שניהם.
לתת-המינים של הקוסקוס הנמרי המצוי, צבעי פרווה שונים לחלוטין זה מזה, והם עשויים לקבל בעתיד מעמד של מינים נפרדים. אלפרד ברם ציטט בספרו "חיי בעלי החיים" חוקר טבע הולנדי שנתקל לראשונה בקוסקוס הנמרי על האי אמבון ותיאר אותו במילים הבאות:
אלפרד ראסל וולאס, סיפק גם הוא תיאור יוצא דופן על הקוסקוס:
אנטומיה ומאפיינים פיזיים
הקוסקוס הנמרי הוא כיסאי שוכן-עצים בגודל בינוני, ובצורתו החיצונית נראה כשילוב של קוף, עצלן, נמיה וחתול. מבנה גופו עגלגל ומקושת וראשו גדול, עגול ונפוח. הגולגולת הרחבה שלו מתאפיינת בקשתות זיגומטיות עבות ובחרטום צר וקצר. אוזניו עגלגלות, זעירות ובלתי נראות. עיניו גדולות עם אישוני חתול אנכיים, והן מוקפות בטבעות עור בולטות בצבע אדום-צהוב. אפו ריבועי וסביבו זיפים לבנים.
כסות
לקוסקוס הנמרי פרווה עבה וצמרירית שצבעה משתנה בהתאם לגיל, לזוויג ולאזור הגאוגרפי. בצפון, מרכז ומערב גינאה החדשה, הזכר בצבע אדמדם, ערמוני או כתום בפלג הגוף הקדמי והאחורי, בזרועות ובפנים, ואילו הגב והצלעות בצבע לבן בוהק או שמנת שמנומר בחברבורות וכתמים אדומים או כתומים; הנקבה לעומתו כולה בצבע לבן בוהק להוציא מספר חלקים אדמדמים-כתמתמים (הפנים, המצח, הידיים, הרגליים והזנב) או צהבהבים (הבטן והחזה).
בדרום ודרום-מערב גינאה החדשה, הזכר בצבע בז' או קרם-שמנת ברוב הגוף, אדמדם בכתף או בזרועות, ומנומר בחברבורות חומות כהות או זיתניות (משתנה בין דרום לדרום-מערב). הנקבה לעומתו בצבע צהבהב-שמנת, עם כתם חום כהה גדול דמוי מכנס שמקיף את פלג הגוף האחורי והרגליים, ובטן אפרפרה. באיי מאלוקו, צבעי הפרווה זהים לקוסקוס נמרי אוסטרלי: הזכר בצבע אפור כחלחל שמנומר בחברבורות לבנות, והנקבה אפורה לגמרי; אצל שני הזוויגים הצד התחתון (הבטן, החזה, הגרון, הסנטר והלחיים) בצבע לבן.
להוציא אולי את איי מאלוקו, בכל האזורים האחרים עשויות להיות גרסאות צבעוניות נוספות שאינן שכיחות. בכל האזורים, חלקי הגוף החשופים (הכפות, הפנים וקצה הזנב) בצבע ורוד או כתמתם. לגורי הקוסקוס פרווה אפורה כהה שמתבהרת בהדרגה בהתאם לווריאציה האזורית עד הגעתם לבגרות.
תפוצה וסביבת מחיה
הקוסקוס הנמרי המצוי נפוץ באיים רבים ברחבי מלנזיה, בחלקם באופן טבעי ובחלקם הובא על ידי האדם; טווח התפוצה שלו הוא הגדול ביותר מבין המינים בסוגו. בין האיים שבהם הוא חי ניתן למנות: גינאה החדשה (הן בחלק של פפואה והן בחלק של אינדונזיה), סאלאווטי, מיסול ובטנטה (מזרחית לגינאה), נרפור ויאפן מקבוצת איי ביאק (צפונית לגינאה), לצד איים רבים מאיי מאלוקו: קבוצת איי ארו, קבוצת איי קאי וקבוצת איי ווטובלה בדרום מאלוקו, האיים סראם, בורו, אמבון וקבוצת איי בנדה במרכז מאלוקו. הקוסקוס הובא על ידי האדם לאיים מוסאו ואירלנד החדשה בים ביסמרק, ולאי סאלייאר בים פלורס דרומית לסולאווסי.
בית הגידול של הקוסקוס המצוי מגוון יחסית למינים אחרים בסוגו, וכולל יער גשם טרופי, יער גשם ממוזג, יער עננים, יער מנגרובים, יער גדותיים ויער משני עם הפרעה אנושית ברום 1,000-500 מטר מעל פני הים. הקוסקוס מסוגל להתקיים גם במטעי קוקוס ובסמיכות לאזורים כפריים. טווח התפוצה הרחב והסובלנות ליערות מגוונים גורמים לכך שמצבו של הקוסקוס המצוי יציב למדי לעומת קוסקוסים נמרים אחרים.
אקולוגיה
הקוסקוס הנמרי הוא יונק ביישן שוכן עצים שנראה בטבע לעיתים רחוקות; הוא פעיל לילה, ומבלה את שעות היום בשינה ונמנום במקלט על חופת היער (הצטלבויות ענפים, חללים, קינים, ועוד) ולעיתים בין סבכי במבוק, כפות קוקוס, תחת שורשי עצים וסלעים. על מנת לווסת את חום גופו במשך היום, הקוסקוס נוהג לנשוף וללקק את פרוותו. אף על פי שהקוסקוס טפסן מיומן שמסוגל לרוץ בזריזות על הענפים, בדרך כלל תנועתו איטית ומסורבלת כשל העצלן.
הקוסקוס יונק סוליטרי שחי בגפו בטריטוריה קבועה שגודלה דונם בדרך כלל, והוא מסמן את שטחו באמצעות בלוטות ריח, רוק, וחיכוך הפרווה בעלת ניחוח המושק על ענפים. הקוסקוס מפגין אגרסיביות כלפי קוסקוסים אחרים מאותו הזוויג, והוא מגיב בנביחות, נחירות, צווחות, קליקים ולחישות בתגובה לפלישה של קוסקוס אחר. מפגשים פנים אל פנים מלווים בעמידה זקופה ומאיימת כלפי הפולש, ובמקרה הצורך גם בשריטות, נשיכות ובעיטות.
הקוסקוס הנמרי ניזון בעיקר מעלים צעירים של מיני פיקוס, אלסטוניה, סלואניה, אלון הליתוקרפוס, שרכים, אפיפיטים וצמח הבטל (Piper betle), אך מגוון גם בצוף, פרחים, קוקוסים לא בשלים, פירות של ליצ'י האיים (Pometia pinnata) ומיסקורפוס (Mischocarpus), חסרי חוליות, חרקים וביצים.
הטורפים העיקריים של הקוסקוס הנמרי הם הרפיה ניו-גינאית, עיטם לבן-גחון ומיני פיתונים, נציים ודורסי לילה. על מנת להגן על עצמו מטריפה, הקוסקוס משתדל להישאר בחופה הצפופה, כשפרוותו המנומרת מתמזגת עם משחקי האור והצל שנוצרים על ידי חדירת קרני השמש לחופת היער. במצב של חוסר ברירה, הקוסקוס ינסה להתגונן מפני טורפיו באמצעות שריטות ונשיכות.
הקוסקוס הנמרי הוא יונק פוליגמי ומתרבה בכל השנה ללא עונה קבועה; עם זאת, הנקבה אינה ממליטה יותר מפעם אחת מדי שנה. משך ההיריון של הקוסקוסית 20–42 יום. אף על פי שבכיס ארבע פטמות והוא גדול דיו כדי להכיל שלושה או ארבעה צאצאים, בפועל הקוסקוסית ממליטה גור יחיד בדרך כלל או תאומים, ובמקרים נדירים שלושה או ארבעה; גודל השגר מושפע מזמינות המזון והקוסקוסית יכולה לעכב את התפתחות העוברים בהתאם לתנאים הסביבתיים. הגורים מבלים בכיס 5–7 חודשים ולאחר מכן רוכבים לתקופה קצרה על גב האם. הם מגיעים לבגרות בסביבות גיל שנה.
תוחלת החיים של הקוסקוס הנמרי המצוי: בטבע עד 11 שנים, בשבי 7–9 שנים.
מצב
קוסקוס מצוי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור תפוצתו הרחבה, אוכלוסייתו הגדולה, התרחשותו במספר רב של אזורים מוגנים, הסתגלות מסוימת להפרעה אנושית ומגמה כללית יציבה. אין איומים משמעותיים על הקוסקוס, אף על פי שהוא ניצוד באופן אינטנסיבי לבשרו ופרוותו ברחבי גינאה החדשה ונלכד לעיתים בתור חיית מחמד. אצל שבטים רבים, ציד הקוסקוס מהווה חלק מטקסים שונים (ימי הולדת, לידה, וחניכה).
הקוסקוס המצוי מופיע בנספח ב' של אמנת CITES, המאפשרת מסחר מפוקח במין ובמוצריו. נדרשים מחקרים נוספים אודות הטקסונומיה שלו, בשביל לקבוע האם חלק מתת-המינים שלו זכאים למעמד של מינים עצמאיים. הגידול באוכלוסייה האנושית בגינאה עשוי בסופו של דבר להשפיע לרעה על מצבו של הקוסקוס המצוי, כפי שאירע לכיסאים עם טווח תפוצה מצומצם יותר.
אומדן האוכלוסייה העולמי אינו ידוע.
בוחן בר-אור
בוחן בר-אור הוא מבחן לכושר גופני אשר הומצא בידי פרופסור עודד בר אור. מטרתו כפולה: לתת אמצעי לפיקוד לוודא רמת כשירות סבירה לחייליו, ולתת לחייל או לחיילת משוב בנוגע למצב כושרו העכשווי.
בעבר נבדקו בבוחן מספר כפיפות הבטן (15 נקודות מקסימום) שמסוגל הנבחן לבצע, כמה שכיבות סמיכה מסוגל הנבחן לעשות (15 נקודות מקסימום), ומשך זמן הריצה למרחק של אלפיים מטר (70 נקודות מקסימום). החל משנת 2014 בוטל תרגיל כפיפות הבטן (מסיבה בריאותית בטענה שהתרגיל עלול לפגוע בגב), וביחידות השדה הוחלף בתרגילי מקבילים ועליות מתח עם אפוד, בנוסף מבצעים ריצות ספרינטים קצרות בין קונוסים. כמו כן, הוארכה הריצה למרחק של 3000 מטר. הציון נקבע על סמך זמן הריצה בלבד, ובשאר התרגילים יש לבצע את מספר החזרות הנדרש ללא קבלת ציון עליהם. במבחני מיון ליחידות שדה בצה"ל נעשה שימוש רב במבחן הבר-אור, והוא נועד להוות כלי מיון.
הבוחן משמש לבחינת שיפור כושר החייל לאורך מהלך קורסים שונים (בהם טירונות וקורס קצינים). על פי רוב המבחן מתבצע במהלך קורסים אלו שלוש פעמים: בתחילת הקורס, באמצעו ובסיומו. באופן זה ניתן לראות את התקדמות הכושר לאורך הזמן. במספר קורסים משמש מבחן הבר-אור ככלי למדידת עמידה ברף הכושר הנדרש. לדוגמה, במיוני גיבושים ובקורס הקצינים יש לצבור לפחות 55 נקודות על מנת לעבור את תנאי הסף.
הצטיינות בבוחן בר-אור מזכה את החייל בסיכת "מצטיין בר-אור". הניקוד המינימלי הדרוש לקבלת סיכת ההצטיינות הוא 90.
ממוצע הניקוד בקרב מתגייסים ליחידות קרביות הוא 60 ובקרב מתגייסים ליחידות מובחרות הוא 90.
ניקוד תוצאות שכיבות סמיכה וכפיפות בטן בוחן בר אור
(הטבלה מייצגת את שיטת חישוב הציון, במתכונתו הישנה של הבוחן)
ניקוד תוצאות ריצת 2000
(הטבלה מייצגת את שיטת חישוב הציון, במתכונתו הישנה של הבוחן)
טבלאות ניקוד (נשים)
החל משנת 2014 הדרישה מחיילות עורפיות היא 6 שכיבות סמיכה.
ריצת בר אור 3000 מטר בפחות מ-20:20 דקות מזכה בציון עובר, כאשר על מנת לקבל ציון 100 על החיילת לרוץ ב-14:20 דקות ומטה.
בוחן כש"ג
כהיום הבוחן נקרא בוחן כושר גופני ומחולק לשניים בוחן כש"ג כוח שמורכב מעליות מתח, מקבילים וסקוואט עם משקל ובוחן כש"ג ריצה שמורכב מריצת 3000 מטר וספרינטים של 150×2 מטר
ניקיטה פנין
הרוזן ניקיטה פנין (ברוסית: Панин Никита Иванович; 18 בספטמבר 1718 - 31 במרץ 1783) היה מדינאי ודיפלומט רוסי בתקופת יקטרינה הגדולה.
פנין נולד בגדנסק ואת ילדותו העביר בפרנו שבאסטוניה. אימו הייתה קרובת משפחה של אלכסנדר מנשיקוב וזה איפשר לפנין להגיע לחצר כבר בגיל צעיר. בגיל 17 החל לשרת בצבא, בשנת 1740 הוסמך לקצונה. הוא היה מקובל בחצר יליזבטה, קיסרית רוסיה. בשנת 1747 התמנה לשגריר בדנמרק, אך תוך מספר חודשים הועבר לסטוקהולם. היה שגריר בשוודיה במשך 12 שנים. היה בין מובילי מדיניות עימות עם צרפת ובין מקורבי אלכסיי בסטוז'ב-ריומין שהיה שר החוץ הרוסי. עם סילוק בסטוז'ב-ריומין מכל תפקידיו והתקרבות לצרפת מצבו של פנין נהיה קשה. הוא לא הסתדר עם שר החוץ החדש מיכאיל וורונצוב ולכן ביקש לצאת מהשרות. באופן מפתיע התמנה למחנך של פאבל בנה של יקטרינה הגדולה. כתוצאה ממינוי זה חזר לסנקט פטרבורג והתקרב ליקטרינה.
אף על פי שפיוטר השלישי, קיסר רוסיה העניק לפנין את עיטור אנדריי הקדוש הוא לא סמך עליו. פנין הבין את הצורך בהפיכה שלטונית, אך לדעתו פאבל, החניך שלו, היה צריך להיות הקיסר. כתוצאה מהפכה שלטונית שהוא היה פעיל בה, יקטרינה הגדולה התמנתה לקיסרית. פנין היה בדעה שיש צורך בהגבלת שלטון הקיסר (בדומה לנעשה בשוודיה) והכין הצעה של רפורמה שלטונית שהגיש לקיסרית. הפרויקט כלל הקמת מועצה מדינית שכל המסמכים החשובים היו צריכים לקבל את אישורה. יקטרינה הגדולה התלבטה בהקשר להצעת פנין אך בסופו של דבר לא נתנה את הסכמתה להפעלת הרפורמה המוצעת. למרות זאת הוא לא סולק מהחצר. זאת ככל הנראה לאור מצבו המיוחד כמחנך של פאבל. היחסים שלו עם יקטרינה לא היו טובים במיוחד וכל הזמן הוא היה צריך להיאבק עם הקבוצה שתמכה באחים אורלוב - אלכסיי אורלוב וגריגורי אורלוב.
פעילותו הדיפלומטית
במשך תקופה ארוכה (מ-1762 ועד ל-1783) הוא היה בעמדת מפחת לקביעת מדיניות החוץ של המדינה. תחילה הוא היה היועץ הלא רשמי של הקיסרית. בשנת 1763 הוא קיבל תפקיד רשמי במשרד החוץ וקודם לסגן השר. אף על פי שניהל את המשרד לא קיבל את תפקיד הקנצלר, כקודמיו.
הוא שאף לארגן ברית של מספר מדינות נגד צרפת ואוסטריה. לצורך כך היה צריך לקשור בברית אחת את אנגליה, פרוסיה וסקסוניה שהיו ביניהם ניגודי אינטרסים פנימיים. ניסיון שלו לשיפור היחסים עם שוודיה גם לא צלח. הלחץ שלו על שוודיה היה גדול, אך כאשר השוודים ביצעו שינוי שלטוני בשנת 1772 אף על פי שזה היה למורת רוחם של הרוסים הם לא יכלו לעשות דבר לאור כך שהיו בעיצומה של מלחמה עם הטורקים.