cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מיקי כהן (תעשיין)
ביוגרפיה
מיכאל כהן חויל בחודש פברואר 1948 ונשלח לקבוצת שילר במסגרת ההכשרה המגויסת של הפלמ"ח, שהייתה הגרעין להקמתו של גדוד 7; במלחמת העצמאות שירת בחטיבת "הנגב – פלמ"ח". במבצע חורב היה מפקד מחלקה, סיים את שירותו בדרגת סרן. שירת במסגרת המילואים החל מ-1956 כקצין מודיעין חטיבתי בשריון (עד וכולל יום כיפורים) ואחר-כך באמ"ן מחקר וסיים את שירות המילואים כרב-סרן ב-1980.
לאחר שמיכאל כהן ורעייתו לימים תמר קרישבסקי השתחררו מצה"ל בתום מלחמת העצמאות, הם היו ממקימי קיבוץ רעים בעוטף עזה (בין בארי לנירים), בנגב המערבי באוקטובר 1949, במסגרת הכשרת הצופים ו'. ביוני 1950 התחתנו ובשלהי אותה שנה עזבו את הקיבוץ. בעת שהותו בקיבוץ, היה מזכיר הפנים הראשון וגם המא"ז (מפקד המקום במסגרת צבא הקבע).
ב-1966 הקים, במסגרת חברת "כור", את "מיכלי כרמל" (מפעל אריזות הקרטון השני בישראל) וניהל אותו עד שנת 1973. ב-1974–1980 הקים וניהל, באזור התעשייה ראשון לציון, את חברת "דויטש תעשיות אלקטרומכניות", מפעל בבעלות אמריקאית, שייצר רכיבים למטוס הלביא המיועד.
כיהן כמנכ"ל חברת "מספנות ישראל" (1981 – 1986), חברה ממשלתית שעיסוקה בשיפוץ כלי שיט צבאיים ואזרחיים. הוא החליף בתפקיד את ישראל ליברטובסקי, מקים המספנות ומנהלן, לאחר שממשלת ישראל החליטה להפריט את החברה, ניהולה נמסר לאפוטרופוס הממשלתי שמינה את מפקד חיל הים היוצא, זאב אלמוג למנהל מטעמו.
לאחר סיום תפקידו במספנות ישראל, יצא לשליחות ממלכתית מטעם "המוסד" ביוון (1986 – 1988). לקראת יציאתו לגמלאות, עסק במשך כמה שנים בייעוץ לתעשייה.
מיכאל כהן שימש עד לשנת 2013 כיו"ר המועצה של עמותת משפחות מייסדי תל אביב, שהיה בין מייסדיה ופעיליה המרכזיים, ביחד עם עוה"ד אברהם (אייבי) נאמן וחה"כ (לשעבר) אברהם כץ-עוז. היה חבר הנהלת עמותת "דור הפלמ"ח" ואחראי על הבינוי במוזיאון הפלמ"ח משנת 1998 ואילך. אחראי מטעם העמותה על אנדרטת חטיבת הנגב בבאר-שבע וחבר מועצת העמותה. כהן היה בין יוזמי הקמתה של האנדרטה להנצחת חטיבת הנגב בבאר שבע ושימש כגזבר הפרויקט עד סיומו.
היה חבר ועד האגודה השיתופית "צהלה" במשך שנים רבות ויו"ר ועד האגודה בשתי קדנציות. מייסד וחבר בצוות שהקים וניהל ביחד עם רעייתו תמי, צבי זמיר ואלכס גתמון את מועדון "עוז" לשיקום צעירות וצעירים בשכונת נווה שרת (1976 – 1986).
הוא מרבה להרצות על ההיסטוריה של מדינת ישראל, בבית הפלמ"ח, במרכז גלילי ובעמותה להיסטוריה צבאית.
מיכאל כהן נשוי לתמר (קרישבסקי), בת-דודה של עזר ויצמן, מורה בגמלאות וכיום מתנדבת בארגון מחסום Watch ולהם שלושה ילדים: ניצן, יעל (יולי) וגיל. יולי כהן היא מפיקה ובמאית של קולנוע תיעודי.
שרי המאה
תוכן הספר
הסדרה מכילה סיפורים על גדולי ישראל האשכנזים החשובים והבולטים שחיו בין השנים ת"ר - ת"ש (1840–1940). בסדרה מוזכרים גם רבנים שקדמו לשנים אלו, כגון החת"ם סופר והגר"א, וזאת על מנת לתת לקוראים רקע על התקופה אותה הספר בא לתאר. הסדרה בנויה בצורה עלילתית ואסוציאציבית כשכל סיפור מתקשר לסיפור הבא אחריו, דבר העוזר להבין את הקשר שבהשתלשלות הרבנים והשפעת התקופה על היהדות.
הסדרה נוגעת גם בחיכוכים הפנימיים ביהדות ובעיקר בוויכוח הגדול בין החסידים למתנגדים. עם זאת, מצליח המחבר להראות בכל ויכוח את הצדדים היפים והאמיתיים שבכל צד תוך גילוי חיבה לרבנים משני הצדדים, מבלי שהקורא יקבל רושם שצד אחד צודק מחברו.
המחבר כותב את ספרו מנקודת מבט של בן למשפחת רבנים ענפה המיוחסת לפלג המתנגדים. עם זאת כיוון שאביו הירבה בהכנסת אורחים זכה המחבר עוד בהיותו צעיר בימים לפגוש רבנים ועסקנים חשובים מכל המגזרים ביהדות האורתודוקסית. לאחר שהמחבר נכנס לעסקנות הציבורית, בהיותו אחד ממנהיגי תנועת המזרחי, הוא הכיר מאות רבנים במזרח אירופה. מפגשים אלה היוו את הבסיס לספרו, בו כתב שזכה להיפגש עם אלף וחמש מאות רבנים. כמו כן, היה הרב מימון אספן גדול של ספרי קודש (הוא החזיק בספרייתו למעלה מ-40,000 ספרים ), מה שתרם לקשריו המרובים עם רבנים בני דורו והביא לבקיאותו הרבה בתולדותיהם של מחברי הספרים. דבר נוסף שהיווה רקע לספרו הוא שעוד בהיותו צעיר הרגילו אביו לקרוא סיפורי צדיקים, ודבר זה גרם לו להכיר סיפורים רבים ולהבין את החשיבות שבפרסומם.
כמה פעמים חוזר המחבר בספרו על עצם חשיבות הקריאה בספר. בהקדמה לספרו הוא מביא את דבריו אביו, שאמר בכרך השישי מוסיף על כך המחבר את קנאת הסופרים שיחווה הקורא, וקנאה זו תגרום לו מתוך התפעלות לרצות גם הוא ללכת בדרכיו של הצדיק עליו מסופר, וגם אם לא יצליח לחקותו חיקוי שלם, מכל מקום אי אפשר שלא יושפע מכך כלל להתעלות אל מדרגתו של הצדיק.
ייחודו של הספר
הספר 'שרי המאה' מיוחד מרוב סיפורי הצדיקים בכמה נקודות:
ביקורת
חוקרים רבים פקפקו באמינות של הסיפורים שהובא בסדרת הספרים, ובקשר בין מושא הסיפור למעשה עצמו. גרשם שלום כתב בהערותיו לכרך העוסק בחסידות "כרך זה מוקדש כולו ל"זכרונות" על החסידות הקדומה (ח"ב הוקדש להגר"א וחוגו), קצת פולקלור, קצת היסטוריה והרבה שקר".
מפלי קארפיגלה
מחוז קסקדס (Cascades) שפירושה המילולי הוא מפלים, נקרא על שם מפלי קארפיגלה.
קרב לייז'
קרב לייז' היה הקרב הראשון במלחמת העולם הראשונה במהלכו פלשו כוחות צבא הקיסרות הגרמנית אל שטחי בלגיה. הקרב נערך ליד העיר לייז' שבבלגיה במשך 13 ימים מ-4 באוגוסט 1914 עד ל-16 באוגוסט באותה שנה.
הפלישה לבלגיה הנייטרלית היא שגרמה לכניסתה המיידית של בריטניה ששמרה עד אז על נייטרליות למלחמה. על אף שלבסוף העיר לייז' נכבשה על ידי הגרמנים, ביצוריה של העיר החזיקו יותר זמן ממה שציפו הגרמנים, מה שנתן עוד זמן למדינות ההסכמה לארגן את כוחותיהן לקראת המלחמה הקרבה.
פרוץ המלחמה
חודשי הקיץ של 1914 היו עמוסים בפעילות דיפלומטית וצבאית מצד מעצמות אירופה. ב-28 ביוני נרצח יורש הכס האוסטרו-הונגרי פרנץ פרדיננד על ידי לאומן סרבי. אוסטרו-הונגריה ניצלה את ההזדמנות והטילה אולטימטום בן 10 נקודות על סרביה שנדרשה להסכים בתוך יומיים. הממשלה הסרבית מילאה אחר כל דרישות אוסטרו-הונגריה מלבד אחת - וכך קרה שב-28 ביולי הכריזה אוסטרו-הונגריה על מלחמה כנגד סרביה. אוסטרו-הונגריה גובתה על ידי מעצמה נוספת - גרמניה, ואילו סרביה זכתה לגיבוי מרוסיה. רוסיה, בצעד שמטרתו לאיים ולהסיג את האוסטרו-הונגרים מתוכניתם כנגד סרביה, התחילה בגיוס עתודות מילואים ושליחתם אל הגבול בין המדינות.
בשלב זה גרמניה התערבה וביקשה מרוסיה להסיג את כוחותיה אחרת היא תכריז עליה מלחמה. רוסיה סירבה וכך הצטרפו גם רוסיה וגם גרמניה למלחמה (גרמניה הכריזה מלחמה על רוסיה באופן רשמי ב-1 באוגוסט). יומיים לאחר מכן הכריזה גרמניה מלחמה גם על בת בריתה של רוסיה - צרפת. למטה הכללי הגרמני היו תוכניות מלחמה מוכנות כנגד צרפת ורוסיה (ראו פסקה בהמשך: תוכנית שליפן) וכחלק מתוכנית המלחמה נגד צרפת, הייתה צריכה גרמניה לפלוש גם לבלגיה הנייטרלית. ב-4 באוגוסט נכנסו ראשוני הכוחות הגרמנים, בהנהגתו של גאורג פון דר מרוויץ, אל שטחי בלגיה. באותו יום הכריזה בריטניה על הצטרפותה למלחמה לצידן של צרפת ורוסיה (לנוכח הפרת הנייטרליות של בלגיה, ולאחר אולטימטום לגרמניה להסיג את כוחותיה, אשר לא נענה).
הקרב הראשון במלחמה שהייתה עתידה להימשך למעלה מארבע שנים ולגבות עשרות מיליוני פצועים והרוגים היה קרב לייז'.
תוכנית שליפן
צרפת ורוסיה היו בעלות ברית שהבטיחה הגנה הדדית מול תוקפנות גרמנית. בפרוץ המלחמה גרמניה הייתה צריכה להילחם בשתי חזיתות - בחזית המזרחית כנגד רוסיה ובחזית המערבית כנגד צרפת. על מנת להימנע ממלחמה בשתי חזיתות שתפצל ותחליש משמעותית את גרמניה, הכין עוד קודם לכן המטה הכללי הגרמני תוכנית צבאית בשם תוכנית שליפן שנקראה על שם הגנרל אלפרד פון שליפן.
לפי התוכנית, מרגע שתוכרז מלחמה ייקח לצבא הרוסי מספר שבועות עד שיתארגן ויהיה מוכן ללחימה (לפי התחזיות הגרמניות - 39 ימים) ולכן במסגרת זמן זו יש להביא להכנעתה המהירה של צרפת כמו שהוכנעה במלחמת צרפת–פרוסיה. על מנת להכניע את צרפת מהר ככל האפשר יש לכבוש את פריז - הדרך המהירה לפריז עוברת דרך בלגיה הנייטרלית. לכן בפרוץ המלחמה גרמניה תצטרך לפלוש אל בלגיה, לחצות אותה תוך ימים ספורים, ולהגיע לגבול צרפת.
העיר לייז' וביצוריה
הדרך לכיבוש בלגיה עוברת דרך לייז' שהייתה העיר המבוצרת ביותר בבלגיה באותה תקופה. העיר וביצוריה חולשים על המעבר לכל שאר בלגיה - בין יערות הארדנים הצפופים בגבול הדרומי ועד לגבול עם הולנד בצפון. בנוסף העיר שוכנת על קו הרכבת הראשי שמחבר בין גרמניה לבריסל ובהמשך עד לפריז. כיבוש לייז' על ידי הגרמנים היה דבר חיוני בשבילם כדי שיוכלו להשתמש בקו הרכבת בחופשיות ולהעביר את כוחותיהם מגרמניה לצרפת.
העיר לייז' שוכנת על גדות נהר מז שיוצר מחסום טבעי מצדה המזרחי-דרומי. מסביב לעיר הייתה טבעת של 12 מבצרים שצוידו בכבדות והיו ערוכים למלחמה. שישה מבצרים פנו לכיוון גרמניה והשישה האחרים היו בעורפה של העיר. המבצרים נבנו כך שבמידה ואחד מהם מותקף, השניים הסמוכים אליו יוכלו לבוא לעזרתו. המבצרים היו קילומטרים ספורים זה מזה ובמרחק של 6-10 ק"מ מהעיר.
חולשתם העיקרית של הביצורים הייתה עורפם שהיה חשוף להתקפות מכיוון העיר, דבר שהביא לבסוף לנפילתם. בנוסף הביצורים נועדו לעמוד כנגד התקפות של תותחי 210 מ"מ שהיו נפוצים ב-1890 (הזמן שבו נבנו, שכן מאז לא דאגו הבלגים לחזק את הביצורים) ואילו לגרמנים ב-1914 היו תותחים כבדים יותר.
הכוח הגרמני התוקף בפיקודו של גנרל אוטו פון אמיך נקרא "ארמיית המז" והיה חלק מהארמייה השנייה בפיקודו של פילדמרשל קרל פון בילוב. סך הכל מנה הכוח התוקף ("ארמיית המז") כ-59,800 חיילים עליהם פיקדו אוטו פון אמיך ואריך לודנדורף (לודנדורף היה משקיף מטעם מטה הפיקוד הגרמני).
הכוח הבלגי מנה רק כ-36,000 חיילים בפיקודו של הגנרל הבלגי ז'ראר למאן.
היום הראשון לקרב
בשעות הערב של 4 באוגוסט 1914 הגיעו חיילי "ארמיית המז" אל גדות הנהר. התוכנית המקורית הייתה לחצות את הנהר על פני גשריו הרחבים, אך להפתעתם של הגרמנים, שציפו שבלגיה לא תתנגד למעבר כוחותיהם לצרפת, הגשרים הושמדו לפני כן על ידי הבלגים. כשהתחילו הגרמנים לחצות את הנהר על דוברות, פתחו הבלגים באש והגרמנים מצאו עצמם בעיצומו של קרב מבלי שהתכוונו לכך. עד סופו של אותו יום, הצליחו כוחות גרמניים לחצות את הנהר בצפון העיר וצידה המזרחי ואילו בדרום נעצרו הגרמנים על ידי הבלגים. למרות נחיתותם המספרית, הצליחו הכוחות הבלגים לבלום את ההתקפה הגרמנית תוך גרימת אבדות קשות לגרמנים.
בבוקר החמישה באוגוסט פתחו הגרמנים בהתקפת רגלים על ארבעת מבצריה המזרחיים של לייז' תוך שימוש מרובה בתותחי השדה. הפגזים של התותחים היו קלים מכדי לפרוץ את המבצרים ולא גרמו נזק ממשי. לעומת זאת, התותחים הבלגים קטלו את השורות הראשונות של הגרמנים. המיעוט הגרמני שכן הצליח להגיע ליעדו - המרווח בין המבצרים (נקודה אליה לא יכלו הבלגים לכוון את התותחים) - נהרגו על ידי אש מקלעים בלגית. נאמר כי גופות הגרמנים נערמו אחת על השנייה עד שיצרו קיר בגובה של מטר אחד. לא משנה כמה הרגו הבלגים הגיעו עוד ועוד גרמנים. אחד הקצינים הבלגים תיאר זאת כך:
המשך הלחימה
ב-6 באוגוסט 1914 הוביל לודנדורף כוח מהחטיבה ה-14 אל המרווח שבין המבצרים פלרון ואבניה תוך כדי שחמקו בין ההפצצות של מבצר אבניה (מסיבה לא ידועה, המבצר פלרון שהיה במרחק של שלושה קילומטרים לא פתח באש). עד לשעה שתיים בצהרי אותו יום, החטיבה פרצה את טבעת המבצרים והגיעה לפסגות שעל הגדה הימנית של המז. אף כוח גרמני אחר לא הצליח לפרוץ את המרווח שבין המבצרים, ולכן היה על החטיבה לסגת, שכן לבדה לא הייתה יכולה לכבוש את העיר.
הפיקוד הגרמני בשטח הבין שעד שלא ייפלו כל 12 המבצרים, לא יוכלו הגרמנים להמשיך להתקדם אל עבר צרפת בהתאם לתוכנית שליפן.
יום קודם לכן ב-5 באוגוסט שלחו הגרמנים את הנספח הצבאי בבריסל לשעבר, שהכיר את גנרל למאן אישית, לשכנע אותו שייכנע ויתן לגרמנים לעבור - אחרת צפלינים ישמידו את העיר לייז'. לאחר שלמאן סירב, נשלח צפלין מגרמניה להפציץ את העיר לייז'. הצפלין הטיל 13 פצצות שגרמו למותם של 9 אזרחים. הייתה זו ההפצצה האווירית הראשונה בהיסטוריה - הראשונה מתוך רבות אחרות שישחקו תפקיד חשוב במלחמות המאה ה-20.
בימים שלאחר מכן המשיכו הגרמנים בשימוש בהפצצות מהאוויר כשאליהם הצטרפו תותחי ארטילריה כבדים (305 מ"מ) מתוצרת חברת סקודה האוסטרו-הונגרית שקיומם לא היה ידוע למדינות ההסכמה. בנוסף הצטרפה להפצצה ארטילריה מסוג ברטה השמנה (419 מ"מ) שגרמה נזקים כבדים לביצורים.
הביצורים הבלגיים נועדו להתמודד עם התותחים של סוף המאה התשע-עשרה ולא עם התותחים החדשים שהיו בידי הגרמנים. במשך עשרת ימי הלחימה הבאים (עד ל-15 באוגוסט לערך) נפלו 11 מבצרים מתוך ה-12. המבצר לונסן, בו שהה הגנרל למאן, נהרס על ידי פגז יחיד שנורה מברטה השמנה. למאן איבד את הכרתו ונלקח על ידי הגרמנים כשבוי מלחמה.
המבצר האחרון ששרד, בונסל, נפל סופית לידי הגרמנים ב-16 באוגוסט ואיתו גם העיר לייז'. לאחר שנכבשה העיר נסוג הצבא הבלגי אל אנטוורפן ואילו הארמיות הראשונה, השנייה והשלישית הגרמניות המשיכו אל תוך בלגיה בלא מעצור. בירת בלגיה, בריסל, נפלה לידי הגרמנים ללא התנגדות ב-20 באוגוסט 1914 לאחר שהותקפה בידי הארמייה הראשונה בפיקודו של אלכסנדר פון קלוק.
השפעות על המשך המלחמה
הניצחון הגרמני לא הפתיע אף אחד מהצדדים הלוחמים שכן אף לא אחת ממדינות ההסכמה ציפתה שהבלגים יצליחו להחזיק מעמד כנגד פלישה גרמנית. אף על פי כן הבלגים גרמו לאבדות כבדות מהמצופה בשורות הצבא הגרמני והחזיקו מעמד במשך 12 יום. לאחר כיבוש לייז' ההתקדמות הגרמנית בשטחי בלגיה הייתה בלתי נמנעת. בעקבות נפילת הביצורים ירד האמון הכללי שנתנה שרשרת הפיקוד הצרפתית בביצורים מקובעים. משום כך החליטו הצרפתים להחליש במעט את ביצוריהם בעיר ורדן. במהלך קרב ורדן (1916) התגלתה החלטה זו כהרסנית לצד הצרפתי.
אינוקנטיוס הראשון
אִינוֹקֶנְטִיוּס הראשון (בלטינית: Innocentius I; מת ב-12 במרץ 417) היה האפיפיור בין השנים 402 ו-417, וירש את כס האפיפיור מאנסטסיוס הראשון. לפי כותב הביוגרפיה שלו ב"ספר האפיפיורים" ה"ליבר פונטיפיקליס", הוא היה בנו של אדם בשם אינוקנטיוס מאלבנו, אך לפי עדות בן התקופה הירונימוס אביו היה האפיפיור אנסטסיוס. הוא נולד, כמובן, לפני שאביו נטל על עצמו את נדר הפרישות.
כבר עם תחילת כהונתו, הוא נתפס כבורר סמכותי במחלוקות כנסייתיות, הן במזרח והן במערב. בתקופת כהונתו התרחש המצור על רומא בידי אלאריק הוויזיגותי בשנת 408. לפי זוסימוס, היו הרעב והמגיפות כה כבדים, שניתנה רשות להקריב קרבנות ולהתפלל לאלוהויות הפגניות של רומא. אינוקנטיוס, מכל מקום, נעדר אז מן העיר בשליחות אל הקיסר הונוריוס ברוונה בזמן ביזת העיר בשנת 410.
כקודמיו על כס האפיפיור, עסק גם אינוקנטיוס בניסיונות להרחיב ולהעמיק את שליטת הכס ברומא על–פני כל הנוצרים. הוא נידה מן הכנסייה את ויקטריקיוס מרואן, אקסופריוס מטולוז, אלכסנדר מאנטיוכיה ואחרים, וכמו כן פעל בעקבות פניותיו של יוחנן כריסוסטומוס כנגד תיאופילוס מאלכסנדריה — פעולות המצביעות על כך שהיו עילות רבות לנידוי. הוא נקט עמדה במחלוקת פלאגיוס, ואישר את החלטות הוויעוד (סינוד) בקרתגו משנת 416 שנשלחו אליו וכתב ברוח זו לאבות הנומידים של ויעוד מילבה שעמם נמנה אוגוסטינוס שפנו אליו.
האזרח י.
האזרח י. הוא ספר סאטירה שבו קובץ מכתבים שכתב עפר קניספל. הספר יצא לאור לראשונה בשנת 2001.
קניספל קיבץ בספר עשרות מכתבים ששלח לידוענים, פוליטיקאים, חברות ממשלתיות ומסחריות בשם הדמות הפיקטיבית יואל קרני, ואת התשובות שקיבל למכתביו. במכתבים אלה מתלונן קרני על דברים קטנוניים, מציע הצעות מופרכות או מפנה שאלות ובקשות הזויות אך משעשעות, ובחזרה, הוא מקבל מכתבי תגובה מופרכים והזויים לא פחות.
הספר מציג גמלאי שלרשותו זמן פנוי רב ושתחביבו הוא הטרדת הרשויות וחברות בישראל, ואת התשובות המתקבלות - מחד, מכתבים שבלוניים ממשרדי שירות לקוחות שעשויים להעיד לעיתים על חוסר תשומת לב מצד החברות לתוכן הפנייה ותשובות הניתנות באיחור רב, ומאידך, מכתבים המעידים על מתן תשומת לב רבה מצד הגורם המשיב, מבלי שהתעוררה אצלו השתוממות כלל נוכח תוכן המכתב של האזרח. את הספר חותם עמוד, ובו תמונת המוצרים, הזיכויים ושוברי הקנייה שקיבל כצרופה למכתבי התגובה שקיבל.
דגל ברמן
דגל ברמן הוא דגלה של המדינה הגרמנית ברמן. עיצובו כולל שמונה פסים אופקיים הצבועים לסירוגין באדום ולבן ושישה עשר ריבועים אדומים לבנים הצמודים לתורן בדוגמת לוח שח-מט.
הצבע האדום משויך לברמן כבר משנת 1303, בדומה לשאר ערי ברית ההנזה, כצבעי הדגלים אשר הונפו על ספינות הברית. דגל הפסים הונף לראשונה בשנת 1691 כדגלה של ברמן.
ב-21 בנובמבר 1891 הוכר הדגל באופן רשמי כדגל ברמן בארבע גרסאות לשימוש. הגרסה הראשונה כללה את דגל הפסים החלק לשימוש האזרחים, השנייה כללה גרסה מוקטנת של סמל ברמן במרכז שדה לבן, השלישית כללה את הגרסה המלאה של הסמל (לשימושם של מוסדות המדינה) והרביעית הוסיפה עוגן כחול לקנטון הגרסה המדינית לשימוש צי הסוחר של ברמן.
עם סיומה של מלחמת העולם השנייה והקמתן המחודשת של המדינות הגרמניות, הוכר הדגל כדגל המדינה בחוקת ברמן תחת סעיף 68.
את הדגלים המושחתים בסמל ברמן רשאים להניף כל האזרחים אך בדרך כלל הם בשימוש רשמי של הרשויות המדיניות.
טרנקוסו (ברזיל)
טרנקוסו (בפורטוגזית: Trancoso) היא עיירה קטנה בתחום השיפוט של העיר פורטו סגורו במדינה באהיה שבברזיל. העיירה ממוקמת בנקודה לחופי האוקיינוס האטלנטי, שבה עגן עם הגעתו לברזיל מגלה הארצות הפורטוגלי פדרו קברל בשנת 1500. העיירה הוקמה על ידי כמרים ישועיים בשנת 1583, ונקראה אז "סנט ג'ון בפטיסטה של האינדיאנים" (São João Baptista dos Índios).
העיירה מורכבת משני אזורים עיקריים - מרכז העיירה, ורצועת החוף אשר נמצאת באזור נמוך יותר מבחינה טופוגרפית. מרכז העיירה הוא בצורת מלבן, ובתי העיירה בנויים בסגנון מקומי ועתיק. הכיכר המרכזית בעיירה, הנקראת "Quadrado" (בפורטוגזית: ריבוע, אף על פי שצורתה מלבנית) היא רחבה גדולה ומכוסת דשא. בצד המזרחי של הרחבה ממוקמת כנסייה קתולית קטנה מן המאה ה-16. בכל שנה בתאריך 20 בינואר נערכת בכיכר חגיגה לכבודו של פטרון העיירה, סבסטיאן הקדוש, הכוללת שירה ונגינה של המקומיים.
העיירה מפורסמת בעיקר בזכות האווירה הכפרית שאופפת אותה, ובזכות חופיה השלווים, שלאורכם מסעדות קטנות ואכסניות. בשנות ה-2000 חלה בעיירה התפתחות משמעותית בתעשיית המלונאות, תהליך שהביא לצמיחה בתיירות וכן הביא לעליה במספר התושבים הזרים הבוחרים להשתקע במקום. למרות התיירות המוגברת, שומרת טרנקוסו על אווירה כפרית בזכות החופים הזכים, הצמחייה והתושבים הידידותיים. העיירה מהווה יעד תיירותי הן לתיירות פנים והן לתיירים מכל העולם, אשר מגיעים בעיקר לטובת מנוחה. העיירה אינה מוכרת למטייל הישראלי הממוצע, ככל הנראה בשל העובדה שהיא נמצאת בשכנות יחסית לעיירה אריאל דה אג'ודה - המהווה יעד תיירותי מובהק למטיילים ישראליים.
מעגל (תורת הגרפים)
בתורת הגרפים, מעגל (באנגלית: Cycle graph או Circular graph) הוא גרף המורכב ממסלול לא-ריק המתחיל ומסתיים באותו צומת, כאשר הצמתים היחידים שחוזרים על עצמם הם הצומת הראשון והצומת האחרון.
באופן פורמלי, מעגל הוא גרף בעל צמתים, עם הקשתות.
נהוג לסמן גרף מעגל המורכב מ-\ n קשתות כך: Cn. בגרף Cn מספר הקשתות שווה למספר הצמתים (שווה ל-\ n ) ודרגת כל צומת שווה ל-2. כלומר, מכל צומת יוצאות שתי קשתות.
טרמינולוגיה
ישנם שמות נרדפים רבים לגרף מעגל: גרף מעגל פשוט (simple cycle graph), גרף מעגלי (cyclic graph), על אף שהשם השני אינו שכיח כיוון שהוא עשוי להתייחס גם למקרה הכללי יותר שבו הגרף מכיל מעגלים (כלומר, אינו גרף חסר מעגלים (acyclic graph)). שמות נפוצים נוספים: מעגל, פוליגון, n-gon.
מעגל בעל מספר זוגי של צמתים נקרא מעגל זוגי (even cycle); מעגל בעל מספר אי-זוגי של צמתים נקרא מעגל אי-זוגי (odd cycle).
גרף מעגל מכוון
הוצאת קבוצת הצמתים המינימלית שתהפוך את הגרף לחסר מעגלים שווה ל-1. תהליך זה נקרא feedback vertex set. הוצאת קבוצת הקשתות המינימלית שתהפוך את הגרף לחסר מעגלים שווה ל-1. תהליך זה נקרא feedback arc set.
ג'ינג'יות
היסטוריה
הלהקה הוקמה ב-1993 על ידי אמיר צורף ותמיר אלברט. צורף היה חבר בלהקות נוער שוליים ורוקפור, ואלברט היה חבר בנושאי המגבעת. סגנונם המוזיקלי של ג'ינג'יות נע בין רוק למוזיקה אלקטרונית ודאנס. נוסף על קלידים ותופים אלקטרוניים, כלי הנגינה המרכזי בשירי הלהקה הוא גיטרה חשמלית.
ג'ינג'יות הוציאו אלבום אחד הנושא את שם הלהקה. האלבום יצא ב-1994 ונחשב לבעל צליל חדשני בישראל. זמן קצר לאחר הוצאת אלבומה היחיד התפרקה הלהקה כתוצאה מחזרתו בתשובה של אלברט, שב-2004 חזר לאורח חיים מסורתי. באותה שנה, ערכו ג'ינג'יות מסע הופעות איחוד, במהלכו גם הופיעו עם מספר שירים חדשים. ב-19 בספטמבר 2008 הופיעו אלברט ועידן גבריאל, נגן הקלידים של הלהקה, עם ההרכב האלקטרוני טרי פויזן.
ג'ינג'יות התאחדו ב-23 בנובמבר 2016, כאשר התארחו בהופעה של אסף אמדורסקי במועדון הבארבי, שם ביצעה הלהקה שני שירים מאלבומה היחיד. הופעת איחוד מלאה של ג'ינג'יות נערכה במועדון הבארבי ב-15 במרץ 2017. כל הכרטיסים להופעה נמכרו מראש. במהלך ההופעה, אירחו ג'ינג'יות את אסף אמדורסקי ואת ערן צור ואף ביצעו גרסאות כיסוי לשירים של נושאי המגבעת ושל כרמלה גרוס ואגנר. כמו כן, ביצעה הלהקה שני שירים חדשים, "קינג קונג" ו"יונתן". שלושה ימים לאחר מכן, נערכה הופעה נוספת של הלהקה באותו מועדון.
בינואר 2018 הודיעה הלהקה שתתחיל בהקלטת אלבום שני.
ב-20 באוגוסט 2018 הוציאה הלהקה שיר חדש בשם "יונתן". אלברט כתב את המילים, ואת הלחן חיבר יחד עם צורף.
ג'ינג'יות (אלבום)
רצועות: האלבום שוחרר ב-1994 והופץ על ידי פונוקול, ונחשב לבעל צליל חדשני בישראל, כאשר שילב דאנס קליל עם דיסטורשנים עמוקים וליריקה אפלה. צורף הפיק והלחין את שירי האלבום ואלברט כתב את מלות השירים. על עבודתו זו, קיבל אלברט את פרס תמלילן השנה.
מהאלבום בלטו השירים: "LA", "ג'ינג'יות", "לילות כלולות" ו"ביפ". האלבום מכיל התייחסויות ביקורתיות, כגון ביקורת פוליטית וביקורת חברתית. כך לדוגמה השיר LA מבקר את האמריקניזציה בישראל, בעוד ש"זה לא אני זה החוק" מתייחס לגיל ההסכמה.
על עטיפת האלבום תצלום של הפסל "ברכה" של מוטי מזרחי מ-1993.
אטקמה (מחוז)
מחוז אטקמה (בספרדית: Región de Atacama) הוא אחד מ-16 מחוזות צ'ילה והרביעי בגודלו מביניהם. הוא משתרע על פני שטח של 75,176 קמ"ר מה שמדרג אותו כמחוז הרביעי בשטחו בצ'ילה. הוא גובל במחוז אנטופגסטה בצפון, בפרובינציות הארגנטינאיות קטמרקה, לה ריוחה וסן חואן, בדרום במחוז קוקימבו ובמערב באוקיינוס השקט. המחוז מכיל הרים רבים ושמורות טבע, כשהמפורסמת בהן היא נבאדו טרס קרוסס (Nevado Tres Cruces), שבה נמצא ההר אוחוס דל סלאדו, הגבוה ביותר במחוז. במחוז יישובים קטנים רבים ומספר ערים, כשהעיר הגדולה ביותר היא קופיאפו שמשמשת גם כבירת המחוז. המחוז מתאפיין במזג אוויר קר וצחיח, ומעט מאוד גידולים חקלאיים נעשים בתחומו. נכון ל-2017 מתגוררים בו 286,168 תושבים, מספר מועט ביותר לעומת גודלו העצום, זאת מכיוון שמזג האוויר בו לא מאפשר מגורים קלים או גידול חקלאי שהוא אחד ממקורות הפרנסה העיקריים בצ'ילה.
דמוגרפיה
מחוז אטקמה הוא המחוז השלישי הכי פחות המאוכלס במדינה, אחרי המחוזות אייסן ומגאיאנס ואנטארקטיקה צ'ילנה. מעל 50% מתושבי המחוז מתגוררים בעיר הבירה קופיאפו או בעיר ואיינר. הערים הגדולות ביותר הן (נתוני מפקד 2002) קופיאפו (125,983 תושבים), ואיינר (43,750), קלדרה (12,776), צ'ניארל (12,086), אל סלבדור (8,697) טיירה אמרייה (8,578) ודייגו דה אלמגרו (7,951). תושבי המחוז מתחלקים לשתי דתות עיקריות כשהרוב המוחץ של התושבים משתייך לפלג הקתולי של הנצרות, ועוד מספר תושבים (מתגוררים בעיקר ביישובים קטנים בצפון המחוז) שמשתייכים לפלג הפרוטסטנטי של הנצרות. מלבד זאת, ישנה אוכלסייה קטנה של מוסלמים, ואוכלוסייה זניחה ביותר של יהודים (פחות מ-1,000).
היסטוריה
התושבים המקוריים במחוז זה התיישבו באזור כדי ליהנות ולשלוט במקורות הטבעיים הפזורים בו, בעיקר מיני מינרלים הנמצאים בסלעים ואגמים. במאה ה-19 התגלו באזור המחוז גם כסף, זהב ונחושת, שהביאו מתיישבים רבים להגיע לעבוד באזור, בכרייה או בחיפוש אחר זהב במי נהרות. האזור חווה פריחה כאשר התגלה מכרה הכסף צ'ניארסיו בשנת 1832, אך שלטונות המחוז ומשטרת צ'ילה השתלטו עליו ומאז הם המייצאים העיקריים של כסף וזהב מהמחוז. במשך שנים רבות היה זה המכרה השלישי בגודלו בעולם, והמחוז היה המחוז העשיר ביותר מבחינת אוצרות טבע מבין כל מחוזות צ'ילה.
גאוגרפיה וטבע
חלק גדול מאוד משטחי המחוז הוא מדברי וצחיח אך כולל משאבים מינרליים רבים. ישנו אזור יחיד במחוז, צוקתא, שמזג האוויר מאפשר צמחייה ובו נמצאים בעלי חיים וצומח רבים. ישנו תת-מין אחד של העוף הדורס ננדו הפונה, הידוע בשם המדעי "Rhea pennata tarapacensis", והוא ציפור יבשתית גדולה הבולטת באזור זה, אשר לא נמצאת באף מקום אחר בעולם והיא נחשבת בסכנת הכחדה. בשנות השבעים שלטונות המחוז הוציאו חוק האוסר על כל סוג של ציד של הציפור, ובפרט למטרות נוי והנאה. מספרם המופחת של ציפור זו נובע מציד פרהיסטורי ומודרני אך באופן משמעותי יותר בגלל הסבת אדמות גידול לשטחי חקלאות על מנת להזין את האוכלוסייה האנושית המתרחבת. הציפור מופיעה בסמל המחוז, מימן. המחוז מכיל הרים רבים, כשהמפורסם בהם הוא ההר אוחוס דל סלאדו שנמצא בשמורת נבדו טרס קרוסס, והוא הגבוה ביותר במחוז. הטבע הפראי של המחוז משתרע בעיקר על שוליו אך ישנם כמה אזורים חסרי כל התיישבות במרכז המחוז, ובחוף הים. המחוז גובל ממזרח במדינת ארגנטינה וממערב באוקיינוס השקט, כמו כל מחוזות צ'ילה, שכן המדינה היא צרה וארוכה. המחוז גובל במחוז אנטופגסטה מצפון ובמחוז קוקימבו מדרום. המחוז הוא המחוז הרביעי מצפון וה-13 מדרום.
כלכלה
הפרנסה העיקרית במחוז היא כרייה (בשל היות המחוז מלא באוצרות טבע) המהווה 45% מהתמ"ג במחוז ו-90% מייצואו. יתר על כן, חיפושים גאולוגיים שונים זיהו מקורות זהב וכסף חדשים. כריית עופרת וברזל היא המקצוע הנפוץ ביותר וישנם מספר חברות בהיקף קטן, המוכרים את תפוקתם ל-ENAMI (חברת הכרייה הארצית) לצורך עיבוד במפעל ההיתוך שלה. מצבור הנחושת העיקרי במחוז הוא קאנדלאריה, שם מופקים כ-200,000 טונות בשנה ומנוהל על ידי תאגיד פלפס דודג'. האזור השני שמייצר ומייצא הכי הרבה זהב, כסף, נחושת ומתכות נוספות הוא אל סלבדור, כאשר שניהם מייצאים דרך נמל צ'ניארל. בעשורים האחרונים פירות טריים החלו להפוך מבוקשים במחוז, כאשר עמקי קופיאפו וואסקו הצטרפו לפריחה הצומחת של צ'ילה. הגידול החקלאי של הפירות היבשים באזור צוקתא, המאפשר גידול מסיבי של חקלאות, נהנה מיתרון יחסי מכיוון שבזכות האקלים שטוף השמש הפירות מבשילים מוקדם יותר מאשר בשאר חלקי הארץ ומגיעים ראשונים לשוקי חצי הכדור הצפוני. ענבים הם היבול העיקרי במחוז, אך גדלים בו גם זיתים, עגבניות, פלפלים, בצל, שעועית, פירות הדר, נקטרינות, משמשים, אורגנו ופרחים לנוי. העושר האורגני של האזור, מימיו הצלולים והמפרצים המוגנים, יחד עם הניסיון היזמי שלו, מעודדים את פיתוח החקלאות. גם תחום מזון הים התפתח בשנים האחרונות במחוז, כאשר דייגים רבים החלו לדוג מיני דגים ורכיכות שניתן למצוא בשפע לחופי האוקיינוס השקט. המינים הנמכרים ביותר כוללים צדפות הצפון, צדפות יפניות וצ'יליאניות, אצות, וזנים שונים של מולים. מוצרים אחרים בעלי ערך מוסף רב יותר כוללים פילה דגים מעוגלים, דגים מעושנים ומומלחים, ביצי דגים, והמבורגר דג. בשנים האחרונות נמצא שימוש גם למדבר אטקמה שנמצא במחוז, אחד מהמדבריות החמים והיבשים ביותר בדרום אמריקה, כאשר השמש הקופחת והחמה בו מאפשרת הקמה של תאים פוטו-וולטאיים (לוחות סולאריים) אשר מייצרים חשמל לערים הגדולות.
משתנה מדכא
משתנה מדכא הוא משתנה שמגביר את תוקף הניבוי כשהוא נכלל במשוואת רגרסיה, אך הוא אינו במתאם עם המשתנה המנובא.
אטקמה (מחוז)
חלוקה מנהלית
מחוז אטקמה מחולק ל-3 פרובינציות, צ'ניאראל, קופיאפו והואסקו שמחולקות בתורן ל-9 קומנות.
משתנה מדכא
דוגמה נפוצה בספרות למשתנה מדכא מצויה בספרו של פ' הורסט משנת 1966, מדידה פסיכולוגית וניבוי. הורסט מתאר מבחן יכולת מכנית לניבוי של הצלחה בקורס טיס. במבחן זה, יכולת הניבוי של המבחן משתפרת אם לוקחים בחשבון גם מבחן למדידת יכולות שפתיות. זאת משום שמועמדים בעלי יכולת שפתית נמוכה, יתקשו במבחן הכושר המכני אך לא משום שהם פחות מוכשרים מבחינת יכולתם המכנית. מה עוד שהיכולות השפתיות אינן נמצאות במתאם חזק עם הצלחה בקורס טיס. לפיכך הכנסה של היכולת השפתית לניבוי תשפר במקרה זה את היכולת של מבחן הכושר המכני לנבא את ההצלחה בקורס הטיס.
אטקמה (מחוז)
דגל המחוז
הסמל שמופיע על דגל המחוז, כוכב צהוב על רקע כחול, נוצר בשנת 1859 במהלך המהפכה הצ'לאנית, אז נלחמו כוחות המורדים נגד השלטון הלאומי. לאחר שהובסו המהפכנים, הדגל יצא מכלל שימוש עד לתקופה האחרונה. לא ברור מי היה היוצר, אך האיור של הדגל מיוחס לפדרו לאון גאיו גוינצ'אה, מנהיג המורדים. הכוכב והצבעים היו מייצגים את האידאולוגיה החילונית והליברלית שבגללה התפתח המרד. דגל זה אומץ רשמית בשנת 1997 על ידי מושל אטקמה. הדגל מונף מעל בנייני השירות הציבורי במחוז ובתחנות הרכבת, וגם מונף בנציגות פרלמנט צ'ילה בעיר קופיאפו.
משתנה מדכא
ניתוח מתמטי
ניתן לנסח את ההגדרה של משתנה מדכא s עבור מקרה של ניבוי משתנה המשמש כקריטריון y על ידי x כמקרה המקיים את שלושת המשוואות הבאות:
r_{sy}=0
r_{xy}\neq0
r_{sx}\neq0
תוצאה זהה ניתן לקבל תוך שימוש בנוסחאות לקורלציה חלקית, או למתאם מרובה משני מנבאים.
משתנה מדכא כתוצאה מתיווך
דיכוי יכול להתרחש כאשר משתנה מסביר אחד קשור למשתנה המוסבר (המשתנה התלוי) באמצעות שני משתנים מתווכים נפרדים, וכאשר אחת מאותן השפעות מתווכות היא חיובית ואחת שלילית. במקרה כזה, כל משתנה מתווך מדכא או מסתיר את ההשפעה שנושא המשתנה המתווך האחר. לדוגמה, ציוני אינטליגנציה גבוהים יותר (משתנה סיבתי, A) עלולים לגרום לעלייה בזיהוי שגיאות (משתנה מתווך, B) אשר בתורו עלול לגרום לירידה בשגיאות שנעשו בעבודה על פס ייצור (משתנה תוצאה, X); יחד עם זאת, אינטליגנציה עלולה גם לגרום לעלייה בשעמום (C), אשר בתורה עשויה לגרום לעלייה בשגיאות (X). כך, בנתיב אחד אינטליגנציה מפחיתה טעויות, ובשני היא מגדילה אותן. כאשר אף אחד מהמתווכים אינו נכלל בניתוח, נראה שלאינטליגנציה אין השפעה או שיש לה השפעה חלשה על טעויות. עם זאת, כאשר השעמום נשלט, נראה שהאינטליגנציה מפחיתה את השגיאות, וכאשר זיהוי השגיאות נשלט, האינטליגנציה תראה כמגדילה את השגיאות.
מיכאל יעקובסון
מיכאל יעקובסון (נולד ב-1 בנובמבר 1979) הוא אדריכל, גאוגרף, בלוגר, צלם, סופר ועיתונאי ישראלי, זוכה פרס רכטר לאדריכל צעיר לשנת 2014.
משתנה מדכא
משתנה מדכא כתוצאה מתיווך
אם ניתן היה להגביר את האינטליגנציה בזמן שרק השעמום היה קבוע, השגיאות יצטמצמו; אם ניתן היה להגביר את האינטליגנציה תוך שמירה קבועה של זיהוי שגיאות בלבד, השגיאות יגדלו.
עירית קפלן
עירית קפלן (נולדה ב-27 ביולי 1973) היא שחקנית ומחזאית ישראלית. זוכת פרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר.
ביוגרפיה
למדה בבית הספר התיכון שז"ר בבת ים במגמת התיאטרון של זהבה מזור.
מיכאל יעקובסון
ביוגרפיה
יעקובסון יליד תל אביב, בוגר המחלקה לאדריכלות באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל (2006) ובוגר תואר שני בחוג לגאוגרפיה באוניברסיטת תל אביב (2014). חבר צוות המעבדה לעיצוב עירוני שבראשה עומדת האדריכלית פרופ' טלי חתוקה.
מאז שנת 2009 כותב בכתב העת "הד החינוך" ובבלוג "חלון אחורי". הבלוג "חלון אחורי" עוסק באדריכלות ומציג אתרים שונים ברחבי ישראל, ועל כך קיבל בשנת 2014 את "פרס האדריכל הצעיר" כחלק מפרס רכטר. החל משנת 2011 כותב גם בקביעות במגזין האדריכלות באתר "Xnet", מאמריו פורסמו בבמות נוספות כמו "עת־מול", "הגלילה", "סלון בטון", ובאתרים שונים בישראל ובעולם.
עירית קפלן
ביוגרפיה
בשנת 1998 סיימה 3 שנות לימודי משחק במחזור ל"ו של בית הספר למשחק בית-צבי. במהלך לימודיה זכתה במלגת הצטיינות של שלוש שנים, וסיימה כל שנת לימוד כתלמידה מצטיינת.
חיים פרטיים
נשואה לצלם ניתאי נצר, מתגוררת ברמת גן והיא אם לבן ובת.
מיכאל יעקובסון
ביוגרפיה
במהלך השנים הוזמן לשפוט בוועדות שונות ובהן פרס רזניק לאדריכל צעיר (2018) ובפרס קרן ארמון לעידוד אמנויות בפריפריה (2021).
עובד מאז 2006 במשרד אדריכלים בתל אביב ועוסק בתכנון מתארי, בניסוח מסמכי מדיניות ובאפיון תכנוני.
תערוכות
החל משנת 2013 אצר סדרה של תערוכות העוסקות באופן ישיר או עקיף באדריכלות:
ג'וש סמית'
ג'ושואה סמית' (באנגלית: Joshua Smith; נולד ב-5 בדצמבר 1985 בקולג' פארק, ג'ורג'יה) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסמול פורוורד. גובהו 2.06 מטרים.
ראשית הקריירה
לאחר סיום לימודיו באקדמיית אווק היל שבוירג'יניה, החליט סמית' לוותר על המכללה ונרשם לדראפט ה-NBA לשנת 2004 כשהוא בן 18 בלבד. מאחר שהיה צעיר במיוחד וחסר ניסיון נבחר רק במקום ה-17 על ידי אטלנטה הוקס. כבר בעונת הרוקי שלו הליגה, גילה יכולת אתלטית טובה במיוחד ונבחר לתחרות ההטבעות של ה-NBA כחלק מסוף-שבוע האולסטאר, בו גבר על אמארה סטודמאייר, ג'יי אר סמית' וכריס אנדרסן וזכה בתואר אלוף ההטבעות. בנוסף על כך גילה גם יכולת חסימה יוצאת מן הכלל וכבר בחודשיו הראשונים בליגה, העמיד שיא קריירה של 10 חסימות במשחק נגד דאלאס מאבריקס בדצמבר 2004. הוא סיים את העונה כחוסם הטוב ביותר מבין שחקני השנה הראשונה בליגה עם כמעט 2 חסימות בממוצע למשחק, להן הוסיף 9.7 נקודות, 6.2 כדורים חוזרים ו-1.7 אסיסטים למשחק ונבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה. עם זאת לא הצליח לסייע לאטלנטה שסיימה את העונה הסדירה במקום האחרון בליגה עם מאזן של 69 הפסדים לעומת 13 ניצחונות בלבד.
בעונת עלה מעמדו של סמית' באטלנטה והוא הפך לשחקן משמעותי במיוחד בקבוצה, אך למרות ריבוי דקות המשחק אותם קיבל בתחילת העונה, לא הציג יכולת טובה, כמו כל חבריו לקבוצה שסיימה את החודש הראשון של העונה במאזן של 15 הפסדים לעומת 2 ניצחונות בלבד, מה שלמעשה גמר לה את תקוות ההעפלה לפלייאוף. בהמשך העונה, סבל סמית' מחוסר יציבות דרסטי ביכולתו, שהתבטאה בעיקר בסיום העונה, בה העביר בקביעות מספר משחקים רצופים של כ-20 נקודות ולאחריהם מספר משחקים בהם קלע רק כ-5 נקודות. למרות פתיחת העונה הרעה במיוחד הצליחו סמית' ואטלנטה להתאושש ועד סיום העונה צברו עוד 24 ניצחונות שהעמידו אותם במקום ה-27 בליגה (מתוך 30), עם מאזן של 26 ניצחונות לעומת 56 הפסדים. סמית' סיים את העונה עם ממוצעים טובים בסך הכל של 11.3 נקודות, 6.6 כדורים חוזרים, 2.4 אסיסטים ו-2.6 חסימות בכ-32 דקות למשחק.
תקופת השיא
את עונת פתחו סמית' ואטלנטה בצורה טובה וכחודש מפתיחת הליגה עמדו על מאזן של 8 ניצחונות לעומת 9 הפסדים. בהמשך העונה המשיכו לשמור על יציבות, אך לקראת סיום העונה חוו שני רצפים של 6 ו-7 הפסדים וסיימו את העונה במאזן של 30 ניצחונות לעומת 52 הפסדים. עונה זו הייתה הטובה ביותר של סמית' מבחינת חסימות. הוא העמיד ממוצע של 2.9 למשחק וסיים כסגן מלך החסימות של הליגה, שני רק למרקוס קמבי עם 3.3 חסימות למשחק. בנוסף העמיד בעונה זו 16.4 נקודות, 8.6 כדורים חוזרים, 3.3 אסיסטים ו-1.4 חטיפות בכ-37 דקות בממוצע למשחק.
בעונת, סמית', יחד עם בחירת הדראפט אל הורפורד, ששימש כמחליפו ושחקנים בכירים כגון ג'ו ג'ונסון ומייק ביבי, הוביל את אטלנטה למאזן טוב במיוחד של 15 ניצחונות לעומת 10 הפסדים בלבד בחודשיים הראשונים של העונה, כשסמית' אף נבחר ל-MVP השבועי בין ה-3 ל-9 בדצמבר 2007. גם בהמשך המשיך סמית' להצטיין ואף הציג לראשונה בקריירה טריפל-דאבל, במשחק נגד דנוור נאגטס ב-23 בינואר 2008, משחק בו קלע 22 נקודות, הוריד 12 כדורים חוזרים ומסר 10 אסיסטים. למרות היכולת המרשימה במהלך העונה, רצף של 6 הפסדים באמצע חודש פברואר הוריד את אטלנטה למקום השמיני בליגה, אך גם ממנו העפילה הקבוצה לפלייאוף, לראשונה מאז צירופו של סמית'. כבר בסיבוב הראשון בפלייאוף, התמודדה אטלנטה נגד הבוסטון סלטיקס שסיימו את העונה הסדירה עם המאזן הטוב בליגה ולמרות יכולת טובה של סמית' שמתחה את הסדרה לשבעה משחקים, הודחה אטלנטה לאחר תבוסה 99-65 במשחק המכריע. בוסטון המשיכה לשלב הבא ולבסוף זכתה גם באליפות. בסך הכל העמיד סמית' בעונה זו ממוצעים מצוינים של 17.2 נקודות, 8.2 כדורים חוזרים, 3.4 אסיסטים, 2.8 חסימות ו-1.5 חטיפות בכ-35 למשחק בעונה הסדירה ו-15.7 נקודות, 6.4 כדורים חוזרים, 2.9 אסיסטים, 2.9 חסימות ו-1.7 חטיפות בכ-34 דקות למשחק בפלייאוף.
את עונת פתח סמית' בצורה מצוינת והוביל את אטלנטה לשישה ניצחונות רצופים עם תחילת הליגה. כחודש מפתיחת העונה, שוב ניצחה אטלנטה שישה משחקים רצופים ועלתה למאזן של 15 ניצחונות לעומת 4 הפסדים בלבד כשסמית' קולע 14 נקודות ומוריד 6.7 כדורים חוזרים בממוצע. בהמשך העונה המשיכה אטלנטה במגמת השיפור שלה והיוותה חלק משמעותי בצמרת המזרח. רצף של 7 ניצחונות לקראת סוף העונה, במהלכו קלע סמית' 17 נקודות והוריד 10 כדורים חוזרים בממוצע, העלה את אטלנטה למקום הרביעי במזרח עם מאזן של 47 ניצחונות לעומת 35 הפסדים.
בפלייאוף, התמודדה אטלנטה בסיבוב הראשון נגד מיאמי היט. כבר במשחק הראשון בסדרה, הצטיין סמית' עם 23 נקודות ו-10 כדורים חוזרים והוביל את אטלנטה לניצחון 90-64. גם בהמשך הסדרה המשיך לשחק היטב, אך לא הצליח למנוע את שלושת הפסדיה של אטלנטה וההגעה למשחק שביעי מכריע, בו הצטיין עם 21 נקודות ו-9 כדורים חוזרים והוביל את אטלנטה לניצחון בסדרה ועלייה ראשונה מאז הוחתם בקבוצה לחצי גמר המזרח. בסיבוב הבא, התמודדה אטלנטה נגד קליבלנד קאבלירס שבעיני רבים הייתה המועמדת המובילה לזכות באליפות. למרות יכולת טובה של סמית', קליבלנד הייתה עדיפה לאורך כל הסדרה והדיחה את אטלנטה כבר לאחר ארבעה משחקים, כשהיא מביסה אותה בהפרש ממוצע של 18 נקודות.
ב-2 בפברואר 2010, במשחקה של אטלנטה נגד אוקלהומה סיטי ת'אנדר, הגיע סמית' (בגיל 24 שנים ו-59 ימים) ל-1000 חסימות בקריירה ב-NBA ובכך הפך לשחקן הצעיר בהיסטוריה שעושה זאת.
את עונת 2014-2015 פתח בקבוצת דטרויט פיסטונס, הקבוצה החלה את העונה ביכולת ירודה וספגה הפסדים רבים, בדצמבר החליט המאמן והג'נרל מנג'ר סטן ואן גנדי לחתוך מהקבוצה את סמית'. לאחר כמה ימים חתם ביוסטון רוקטס.
ב-2016, לאחר קדנציה קצרה בלוס אנג'לס קליפרס, הועבר סמית' בחזרה ליוסטון רוקטס, לאחר תום העונה שוחרר מהרוקטס.
ב-8 בנובמבר 2016, חתם בסצ'ואן בלו ויילס מהליגה הסינית על חוזה לעונה אחת תמורת יותר מ-1.5 מיליון דולרים.
בספטמבר 2017 חתם על חוזה זמני במכבי חיפה, בעצת סוכנו, במטרה להופיע במדי הקבוצה במשחקי ראווה כנגד קבוצות NBA ואוניברסיטת פלורידה ממוריאל באוקטובר, בהם הרשים עם ממוצעים יפים. ב-26 באוקטובר הודיעו הניו אורלינס פליקנס כי החתימו את סמית' על חוזה עד תום העונה; אולם לאחר ששותף בשלושה משחקים בלבד, נופה מסגל הקבוצה.
סטטיסטיקות קריירה ב-NBA
נכון ל-30 באפריל 2016
NASA (שיר)
NASA (בעברית: נאס"א) הוא שיר שהקליטה הזמרת-יוצרת האמריקאית אריאנה גרנדה, ומופיע באלבום האולפן החמישי שלה, Thank U, Next. השיר יצא לאור ב-8 בפברואר 2019, על ידי חברות התקליטים ריפבליק רקורדס, ביחד עם האלבום עצמו.
השיר הגיע למקום ה-17 במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה
השיר בדומה ל-"", "Thank U, Next" ו-"Break Up with Your Girlfriend, I'm Bored" נכתב על ידי אריאנה גרנדה עצמה, ביחד עם פזמונאים נוספים. השיר הוקלט במקור בשנת 2018, תוך שוויקטוריה מונה אשר השתתפה בשירה של גרנדה "Monopoly", הייתה אחת מכותבותיו של "Needy".
כמו כן, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בסמוך לצאת האלבום.
הצלחה
בפברואר 2019, עלה האודיו הרשמי של השיר לערוץ היוטיוב של אריאנה גרנדה. באודיו ניתן לראות את עטיפת האלבום בו נכלל השיר. נכון לאפריל 2020, מונה הצפיות של האודיו עומד על למעלה מ-25 מיליון צפיות. קליפ המילים של השיר צבר למעלה מ-4.5 מיליון צפיות.
בין היתר, הצליח השיר לצבור למעלה מ-185 מיליון השמעות ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
פרנסיס דייוויס מילט
פרנסיס דייוויס מילט (באנגלית: Francis Davis Millet; 3 בנובמבר 1848 - 15 באפריל 1912) היה צייר, פסל וסופר קלאסי אמריקאי, שנפטר בטביעת האוניה טיטאניק ב־15 באפריל 1912.
ראשית חייו
פרנסיס דייוויס מילט נולד במטאפואיסט, מסצ'וסטס. בגיל חמש עשרה נכנס מילט לגדוד של מסצ'וסטס, תחילה כילד מתופף ואז כעוזר כירורג (שעזר לאביו, המנתח) במלחמת האזרחים האמריקאית.
הוא ציין מספר פעמים את ניסיונו בעבודה עבור אביו כסיבה להעדפת הצבע אדום - הדם החי, בו הוא השתמש לעיתים קרובות בציוריו המוקדמים. הוא סיים את לימודיו בהרווארד עם תואר שני באמנויות. הוא עבד ככתב ועורך בחברת בוסטון קורייר ולאחר מכן ככתב בתערוכת המאה בפילדלפיה.
קריירה
מילט היה בין מייסדי בית הספר למוזיאון לאמנויות יפות, בוסטון, והיה בעל השפעה בראשית ימיה של הפדרציה האמריקאית לאמנויות. מילט היה מעורב באקדמיה האמריקאית ברומא מראשיתה וכיהן כמזכיר שלה בשנים 1904 עד 1911. הוא היה חבר מייסד וסגן יו"ר הוועדה האמריקאית לאמנויות יפות, וכיהן משנת 1910 עד מותו בשנת 1912. הוא מת על סיפונה של הטיטאניק בעת שנסע לעסקי אקדמיה לניו יורק.
מילט היה גם סופר ועיתונאי. הוא תרגם את טולסטוי וגם כתב מאמרים וסיפורים קצרים. בין פרסומיו ספרי סיפורים (1892), הדנובה מהיער השחור לים השחור (1892) ומשלחת לפיליפינים (1899).
חיים אישיים
מילט היה חבר קרוב של אוגוסטוס סנט-גאודנס ומארק טוויין, שניהם השתתפו בחתונתו בשנת 1879 עם אליזבת ("לילי") גרילי מריל בפריז, צרפת; טוויין היה השושבין של מילט. לבני הזוג נולדו ארבעה ילדים: קייט, אדווין, לורנס וג'ון.
מילט הכיר את צייר הפורטרטים האמריקאי המפורסם ג'ון סינגר סרג'נט, שלעיתים קרובות השתמש בבת של מילט קייט כדוגמנית. הוא היה גם מקורב למשפחת האקסלי המפורסמת.
מילט התגורר עם ארצ'יבלד בוט, קצין צבא ועיתונאי, שכינה אותו "חברי האמן שחי איתי". ישנן השערות כי באט ומילט היו ביחסי זוגיות. ההיסטוריון ריצ'רד דבנפורט-הינס כתב בשנת 2012: השותפות המתמשכת בין באט ומילט הייתה מקרה מוקדם של "אל תשאל, אל תספר." התקשורת לא התמקדה יותר מדי ביחסי גברים, אך הם זיהו את חיבתם ההדדית. והם היו יחד במוות כמו בחיים.
מוות
ב־10 באפריל 1912 עלו מילט ובאט לטיטניק בשרבורג, צרפת, בדרך לניו יורק. מילט נראה עוזר לנשים וילדים להיכנס לסירות הצלה. גופתו נמצאה לאחר הטביעה והוחזרה למסצ'וסטס, שם נקבר.
תערוכת ישראפוד
תערוכת ישראפוד היא תערוכה בינלאומית למזון ומשקה הנערכת בישראל מדי שנה, משנת 1987, בהשתתפות עשרות אלפי מבקרים. התערוכה בחסות משרד הכלכלה והתעשייה ואיגוד לשכות המסחר מחוז ת"א.
בתערוכה משתתפות כמאתיים חברות מובילות בתחומי המזון, מישראל ומהעולם, המציגות את תוצרתן לצד פיתוחים קולינריים וטכנולוגיים בתחום המזון.
עם המציגים הבולטים נמנים: איגוד השפים והטבחים הישראלי, איגוד לשכות המסחר, אינדקס מדיה – מזון ומשקה, אס.אל.קיי הנדסת קירור, אקדמיה לשוקולד, אקטיב אינטרנשיונל, BOO – מערכות דיגיטליות חכמות, גרין ישראל מוצרים אקולוגיים, חוגלה קימברלי שיווק, טחנת קמח עץ השדה, מחלבות גד, ענבי ציון, קבוצת מאפיות ברמן, סודות האוקיינוס, גלובל דיזיין, מיכלי זהב אריזות ועוד
בתערוכה נערכת תחרות שפים בתחום השוקולד.
דור דניאל
דור דניאל (נולד ב-29 באוגוסט 1982) הוא זמר, פזמונאי ומלחין ישראלי.
ביוגרפיה
דניאל גדל בהוד השרון ולמד בתיכון הדרים בעיר.
בגיל 18 זכה לחשיפה ראשונה כששירו "אם הייתי אלוהים" הגיע במקרה לידיו של שדרן הרדיו שמוליק טיאר מרדיו 103FM.
בצה"ל שירת בלהקת חיל הקשר, שם פגש לראשונה בהראל סקעת. לאחר שחרורו שימש דניאל כבוחן במבחני הקבלה השנתיים של הלהקות הצבאיות.
לפרסומו הראשון כיוצר זכה דניאל בשנת 2005, כששירי מימון הוציאה את הסינגל "אהבה קטנה" מתוך אלבומה הראשון. את השיר כתב דניאל כשהיה בן 17, כניסיון לכתוב בלשון נקבה. לפני מימון הקליטה אותו הזמרת טליה גיחון, בסקיצה לא רשמית.
לאלבומו של הראל סקעת שיצא ב-2006 הלחין דניאל את השיר "משהו ממני" למילים של סמדר שיר, אמה של חברתו של דניאל דאז. כעבור כשנה זכה להצלחה שיר נוסף שהלחין למילים של שיר, "את יפה" בביצועו של עידן יניב. שירים נוספים שכתב והלחין לאחרים כוללים את "תישאר" של הילה זיתון, "זמנים חולפים" של מאיה בוסקילה, ו"חלק ממך" של שירי מימון. למימון כתב והלחין גם את השיר "אתה" והלחין את "מנהרת הזמן", עבור סדרת הטלוויזיה "ילדות רעות" שבה השתתפה.
אף על פי שלפרסומו הראשון זכה ככותב לאחרים, ראה עצמו דניאל בראש ובראשונה כזמר. לאחר שהתפרסם השיר "אהבה קטנה", חתם דניאל על חוזה תקליטים עם חברת הליקון. כשהאלבום כבר היה בשלבי הפקה מתקדמים, נאלץ דניאל לעבור ניתוח במיתרי הקול, שעיכב את המשך ההפקה למספר חודשים.
בשנת 2007 נבחר דניאל לעמוד בראש מערך איתור הכישרונות בתוכנית המוזיקלית "כוכב נולד", עד לירידתה מהמסכים.
2009-2010: אלבום בכורה
באפריל 2009 הוציא דניאל את אלבום הבכורה "בין החלומות". דניאל כתב והלחין את כל שירי האלבום, כשבעיבוד הטקסטים של רוב השירים השתתף הפזמונאי מאיר גולדברג. את האלבום הפיקו ועיבדו מוזיקלית רפי קריספין ואדם פרי. לאלבום זה קדמו הסינגלים "מקום לצידך" ו"רציתי", שזכו להצלחה רבה, הושמעו רבות ברדיו והגיעו לראש מצעדי הפזמונים השבועיים בתחנות הרדיו השונות. בחודש מאי, לאחר יציאת האלבום, יצא כסינגל שיר הנושא של האלבום, "בין החלומות" שזכה להצלחה גדולה כמו קודמיו. סינגל נוסף היה "מחר יהיה בסדר". בעקבות האלבום זכה דניאל בתואר "פריצת השנה" במצעדי הפזמונים השנתיים של רשת ג' ושל גלגלצ לשנת תשס"ט.
באותה השנה נבחר דניאל להשתתף בתוכנית "יום בחיי", המתעדת את חייהם של ידוענים ישראלים תוך הצגת סדר יומם.
בנוסף, דניאל ידוע בתור אוהד הפועל תל אביב. בשנת 2010 הוא הוציא את שיר הדאבל הרשמי של הפועל תל אביב.
2011: אלבום שני
במרץ 2011 יצא אלבומו השני של דניאל, "עשרה חודשים", שגם בו כתב והלחין את כל השירים. בדצמבר 2010 יצא סינגל ראשון לקראת האלבום, "קורא לך", שזכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו והגיע לראש מצעדי הפזמונים. זמן קצר לפני יציאת האלבום יצא סינגל נוסף, "כולי שלך". לאלבומו של עידן יניב "כן לאהבה" שיצא באותה שנה כתב והלחין את השיר "לא מוותר".
דניאל נבחר לעמוד בראש הוועדה המקצועית של תוכנית הכישרונות "בית ספר למוזיקה".
2012-2013:
בשנת 2012 השתתף בתוכנית דוקו-ריאליטי המוצלחת "גולסטאר" ב-HOT3, בה גם כתב את המוזיקה לתוכנית.
דניאל נבחר לפרזנטור של חברת הביטוח "ביטוח ישיר" עם להיטו הגדול "מקום לצידך".
אפריל 2013 יצא הסינגל "הצפון הישן" מתוך אלבומו החדש, אשר זוכה להשמעות רבות וכובש את המצעדים.
באותה השנה עבר דניאל ניתוח שני במיתרי הקול, הפעם קצב ההחלמה היה ארוך יותר ודניאל נאלץ להפסיק לשיר למשך תקופה ארוכה עד להחלמתם המושלמת של מיתרי הקול, בתקופה זו עבר למאחורי הקלעים ויצר עבור הזמרת שירי מימון את "שרה מהלב", השיר עמו השתתפה מימון בפסטיגל.
דניאל פותח סדנאות כתיבה והלחנה בשיתוף חברת התקליטים "הליקון".
2014-הווה:
בשנת 2014 נבחר דניאל לבצע את השיר "כנראה שניצחנו" שמלווה את יום ההוקרה לנפגעי מערכות ישראל בפעולות האיבה. השיר הושמע בטקס הרשמי במעמד נשיא המדינה וכן בטקסים בבתי הספר ובאירועים ברחבי הארץ.
בשנת 2015 הגיע הזמר גרפונקל מהצמד סיימון וגרפונקל להופיע בארץ, דניאל נבחר להפיק ביצוע מיוחד של השיר "The sounds of silence" עם מיטב זמרי הארץ, ביניהם קובי אפללו, מיקי גבריאלוב וסיון טלמור.
באותה השנה חוזר דניאל לשיתוף פעולה נוסף עם הזמרת שירי מימון, הוא כותב, מלחין ומפיק עבורה את השיר "זכוכיות". כמו קודמיו, השיר זוכה להשמעות רבות וכבש את המצעדים.
בשנת 2016 משתתפת ישראל בפעם השנייה בתחרות האירוויזיון-ג'וניור. דניאל משתתף בפאנל לבחירת המועמדים לתחרות ואף מלחין את השיר שמייצג את ישראל בתחרות "Follow my heart" שמבוצע על ידי שירה פריימן וטימוטי (טים) סניקוב, השיר מגיע למקום ה-15 בתחרות. באותה השנה כותב דניאל את השיר "לאט לאט" לזמר ומנטור The voice Israel שלומי שבת. השיר מופיע באלבום "הלב" אשר זכה למעמד של אלבום פלטינה.
במקביל לעבודתו ככותב להיטים, דור מתחיל לכתוב מוזיקה לטלוויזיה: דניאל כותב את המוזיקה המקורית לקמפיין השנתי של מיצובישי, יונדאי, ערוץ הקניות, טיב טעם, ולתוכנית הדגל של ערוץ 2 - "רק רוצים לרקוד".
בינואר 2017 יצא סינגל ראשון מאלבומו השלישי, "ארבע שנים" לקידום סיבוב ההופעות החדש שלו.
מאורס לבת זוגו מוראל קדושים.
בתי קברות יהודיים באיסטנבול
בתי הקברות היהודיים באיסטנבול מהווים עדות לנוכחותן הרצופה של הקהילות היהודיות, ולהקמתן ולהתפשטותן ההדרגתית של השכונות היהודיות באיסטנבול.
הקהילות היהודיות באיסטנבול
יהודי איסטנבול מתחלקים לשלוש קבוצות: ספרדים, אשכנזים וקראים. בשנת 1865 חל פיצול בעדה הספרדית באיסטנבול בין היהודים המסורתיים ליהודים שדגלו בקדמה ובחינוך מודרני. הפורשים הקימו קהילה נפרדת בשם "הקהילה האיטלקית". לקהילה בית כנסת, בתי ספר ובית קברות נפרדים.
העדה הספרדית
העדה הספרדית היא הגדולה מבין העדות היהודיות באיסטנבול.
בתקופה הביזנטית התגוררו בשכונות גלאטה, קאסים-פאשה והסקוי יהודים דוברי יוונית. לאחר כיבוש העיר בשנת 1453 ובמשך עשרים השנים הבאות, הסולטן מהמט השני אימץ מדיניות של העברת מוסלמים, נוצרים ויהודים, רובם סוחרים ובעלי מלאכה, מאנטוליה ומארצות הבלקן אל איסטנבול. יהודים אלה כונו רומניוטים ובתחילה הם היוו מעל מחצית מיהודי העיר. בעקבות הגירת מגורשי ספרד ופורטוגל לאיסטנבול גדל בהתמדה מספר היהודים הספרדים וחל מיזוג בין הקהילה הרומניוטית לקהילה הספרדית.
העדה האשכנזית
העדה האשכנזית מהווה כ-5% מהאוכלוסייה היהודית באיסטנבול.
יהודים אשכנזים הגיעו לאיסטנבול במאות ה-15 וה-16 בעקבות מספר אירועים: בשנת 1453 הגיעו יהודים מאזורי חבל הריין, שוואביה, שטיריה, מוראביה והונגריה בתגובה לקריאתו של הרב יצחק צרפתי, רבה הראשי של אדירנה. בשנת 1470, הגיעו לאיסטנבול יהודים מבוואריה לאחר שגורשו על ידי הדוכס לודוויג התשיעי. גל נוסף של יהודים מהונגריה הגיע לעיר בשנת 1526 לאחר כיבוש הונגריה על ידי הסולטן סולימאן המפואר. היהודים האשכנזים התיישבו באזור גלאטה והקימו קהילה עצמאית.
העדה הקראית
קיימות עדויות לנוכחות קהילה קראית בשכונת הסקוי כבר בתקופה הביזאנטית. במאה ה-16 הייתה העיר מרכז של היהדות הקראית. עם סיום מלחמת קרים, בשנת 1856, הגיעו לאזור יהודים קראים רבים מחצי האי קרים.
בתי הקברות היהודיים
כיום (שנת 2023) קיימים באיסטנבול שבעה בתי קברות של העדה הספרדים ובית קברות אחד של העדה האשכנזית.
מועצת המנהלים של הקהילות גלאטה, בייאואולו, קאסים-פאשה ושישלי (קרן נווה שלום), אחראית לשירותי הקבורה ולתחזוקה בבתי הקברות: אולוס ( ספרדי ואשכנזי), הסקוי, בגלרבאשי וקילוס.
בית הקברות הספרדי אגרי-קאפי (Egri Kapi)
בית הקברות אגרי-קאפי הוקם בשכונת באלאט בחלק האירופי של איסטנבול. על פי מסורת הקהילה היהודית, בית הקברות אגרי קאפי הוקם בתקופה הביזנטית. במאה ה-19 בית הקברות סבל מהתנכלות התושבים המוסלמים. הוא נסגר בשנת 1839. חלק מהמצבות הועברו לבית הקברות הסקוי.
=== בית הקברות הספרדי הסקוי (Hasköy) === בשנת 1453, עם כיבוש העיר, מהמט השני העניק ליהודים קרקע לבניית בית קברות בשכונת קאסים-פאשה. מקום זה שימש את הקהילה במשך 100 שנה. בשנת 1582, לאחר שאוכלוסיית המקום גדלה והמקום לא ענה יותר לצרכים, הקהילה ביקשה מהסולטן מורד השלישי מקום להקמת בית קברות חדש. בית קברות קאסים-פאשה לא שרד.
בבית הקברות קיימת חלקה נפרדת לעדה הקראית.
התאריך המדויק בו הוקם בית הקברות אינו ידוע. על סמך גילם וסגנונם של הקברים והמצבות משערים שהוא נבנה במאה ה-16.
לוח זיכרון מציין את מקום קבורתו של העיתונאי והסופר ניסים בנבנישתי (1932–1992) שהגה את הרעיון לחגוג את יום השנה ה-500 להגעתם של מגורשי ספרד לאדמת טורקיה בשנת 1492.
לוח נוסף מפנה אל קברי חכמים שפעלו באיסטנבול בתחילת המאה ה-18: רבי אברהם מיוחס, ראש הסנהדרין, רבי אבואב יצחק, רבי אפרים נבון בעל מחנה אפרים, רבי אברהם קמחי, רבי אליהו אלפאנדארי בעל מכתב מאליהו, רבי שבתי אלפאנדארי, אחיו של רבי אליהו אלפאנדארי.
בשנת 1840 נבנה בשכונה בית הכנסת "בית ניסים" ובשנת 1878 בית הכנסת "בית יעקב". בית הכנסת "בית יעקוב" אחראי לקבורה במקום ולתחזקת בית הקברות.
בית הקברות קוזגונצ'וק נקשטפה הוכר כאתר מורשת על ידי ממשלת טורקיה.
בית הקברות הספרדי אורטקוי (Ortakoy)
בית הקברות היהודי אורטקוי נמצא בשכונת אורטקוי, רובע בשיקטש, בחלק האירופי של איסטנבול. קיימות עדויות על קיום יישוב יהודי באורטקוי במאה ה-16. המצבה הישנה ביותר שהתגלתה בבית הקברות היא משנת 1584.
על חלק משטח בית הקברות, שלא היה בשימוש, הוקם בסוף המאה העשרים בסיס צבאי השייך לכוח השיטור העירוני.
=== בית הקברות האיטלקי שישלי (Şişli) === בשנת 1863 פרץ באיסטנבול סכסוך בין האליטה של הקהילה היהודית העות'מאנית לבין יהודים שהחזיקו באזרחות של מדינות זרות, בעיקר איטליה ואוסטריה. הם כונו " קהילת היהודים זרים" או באיטלקית Comunita Israelitico - Straniera. יהודים אלה נהינו מזכויות יתר ומהגנת שגרירי ארצותיהם. הם לא היו כפופים למוסדות הקהילה המקומית. הם יצרו קשרים עם יהודים מאירופה שהיו מעוניינים להפיץ את התרבות ואת החינוך המערביים באיסטנבול ואף הקימו בשנת 1854 בית ספר ברוח המערב.
כאשר הסכסוך החריף, יצחק דה קמונדו, מנהיג הקהילה, פעל להקמת בית כנסת ובית קברות נפרדים עבור הקהילה.
בשנת 1853 הוקצו לקהילות הנוצריות השונות באיסטנבול קרקעות להקמת בתי קברות חדשים בגבעות שישלי שלא היו עדיין מאוכלסות. גם יהודי קרים, שהגיעו לאיסטנבול לאחר מלחמת קרים בין שנים 1853–1856 קיבלו קרקע להקמת בית קברות באזור זה. בשנת 1867, קהילת יהודי איטליה רכשה את הקרקע מקהילת יהודי קרים, והקימה עליה את בית הקברות האיטלקי.