cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ויליאם ארמפילד הובדיי
ביוגרפיה
הובדיי נולד בבירמינגהם, הבכור מבין 4 בניו של סמואל הובדיי (1746–1816), יצרן כלי אוכל עשיר בבירמינגהם. כשהוא הראה יכולת ציור, הוא נשלח ללונדון כשהיה עדיין ילד, אל חרט בשם ויליאם בארני, שאיתו שהה שש שנים, ולמד במקביל בבית הספר של האקדמיה המלכותית לאמנויות. לאחר מכן התבסס ברחוב צ'ארלס, ליד בית החולים מידלסקס, כצייר מיניאטורות ודיוקנאות בצבעי מים, והחל להציג באקדמיה המלכותית בשנת 1794. הוא היה בר מזל שמשך במהרה קהל לקוחות אופנתי.
הוא התחתן עם אליזבת' אייבורי (מווסטר) ובשנת 1800 עבר לכיכר קוונדיש, שם, בתמיכת אביו בעיקר, הוא חי תקופה קצרה בצורה בזבזנית וראוותנית.
בשנת 1804 הוא עזב את לונדון לבריסטול, שם עבד במשך כמה שנים בעיקר בציור דיוקנאות של קצינים שיצאו למלחמות בתקופת נפוליאון בספרד. אף שהובדיי הרוויח סכומים גדולים, הוא המשיך לחיות בצורה בזבזנית ונקלע לקשיים כלכליים. בשנת 1817, לאחר סיום המלחמה, חזר הובדיי ללונדון וקנה בית גדול ברחוב ברוד בתקווה לחדש את קשריו האמנותיים והחברתיים הקודמים.
אבל הוא התאכזב אף שנתמך על ידי רוטשילד, שעבורו צייר תמונה משפחתית במחיר של אלף גינאות.
בשנת 1821 הוא פתח מיזם ספקולטיבי בתערוכה פנורמית, שנקראה "פואסילורמה". אף על פי שנתמך על ידי אמנים אנגלים וצרפתים מובילים רבים, המיזם נכשל באופן מוחלט, ובשנת 1820 הובדיי פשט את הרגל.
בשנת 1831 התחתן הובדיי עם מריה פירס אוסטונסון (נולדה כמריה פירס באקסטר בשנת 1784). הובדיי נפטר ב־17 בפברואר באותה שנה.
אחד מבניו של הובדיי היה ג'ורג' ארמפילד סמית' (1808–1893) שהפך לצייר כלבים מהולל. בתו, הרייט אליזה, נישאה למלחין האנגלי רוברט לוקאס דה פירסאל (1795–1856).
יצירתו
לאורך הקריירה המגוונת שלו הובדיי היה מציג באופן קבוע באקדמיה המלכותית, ותרם תמונות לעיתים קרובות אפילו במהלך מגוריו בבריסטול. בשנת 1819 הציג דיוקן של הדוכס מסאסקס. יצירתו הטובה ביותר הייתה תמונה של "קרולוס הנזיר מטונג" - שמקום הימצאה לא ידוע. דיוקנו של ריצ'רד ריינולדס, הפילנתרופ של בריסטול, נחקק על ידי ויליאם שארפ.
הובדיי תמיד בלט היטב, והשיג מחירים טובים ליצירותיו, אך איכות עבודותיו סבלה מאוד מהרגליו חסרי המנוחה ואורח חייו הסוער.
הלקוחות החשובים ביותר של הובדי כללו את ד"ר אדוארד ג'נר (מפתח החיסון), המלך ג'ורג' הרביעי ומשפחת רוטשילד.
הובדיי היה גם חבר קרוב של האמן ג'ורג' מורלנד, וצייר את דיוקנו.
Babylon (שיר)
Babylon (בעברית: בבילון) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית ליידי גאגא, מתוך אלבום האולפן השישי שלה, Chromatica. השיר יצא לאור ב-29 במאי 2020, על ידי חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס, ביחד עם שאר שירי האלבום.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי ליידי גאגא, בלאדפופ ומתיו ברנס והופק על ידי בלאדפופ, בורנס, טצ'מי ובנג'מין רייס. השיר הוא שיר בסגנון הדיסקו שמושפע ממוזיקת האוס של שנות התשעים. בין היתר, מכיל השיר את סגנון ה-Hi-nrg; סגנון שכולל בתוכו סוגות שונות משנות השמונים.
"Babylon" הוא רצועת הסיום באלבום והוא נקרא על בבל העתיקה; ממלכה ועיר-מדינה עתיקה במסופוטמיה. גרסתו הראשונה של השיר הוקלטה בסגנון מעט שונה מהתוצר הסופי ונעשה שימוש בה בפרסומות לאיפור שגאגא משווקת. הצצה מתוך השיר פורסמה ב-20 מרץ, בסמוך לפרסום ההצצה של "Stupid Love". לבסוף, חשף בלאדפופ כי גרסתו הסופית של השיר תהיה שונה ותצא בסמוך לצאתו של האלבום עצמו.
בין היתר, נוצר השיר בהשראת השיר "Los" של אוזיו והשיר "Confusion" של ניו אורדר.
ביקורת
כבר כשיצא, זכה השיר לביקורות ושבחים ממבקרי המוזיקה והושווה פעמים רבות ללהיט "Vogue" של הזמרת-יוצרת מדונה. באתר המוזיקה Showbiz411 נכתב כי השיר יכל היה להיות של מדונה, היות שהוא דומה לכמה מהשירים שלה. בנוסף, נכתב כי "המלחמה בין שתי קבוצות המעריצים של גאגא ומדונה תתעורר מחדש בעקבות הוצאת השיר". בסוף הסיקור, הוזכר מצב דומה שקרה בשנת 2011, בה הוציאה גאגא את הלהיט "Born This Way", שנטען עליו כי הוא גנבה בוטה מהלהיט "Express Yourself", של מדונה.
הצלחה
האודיו הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של ליידי גאגא ב-29 במאי 2020, ביחד עם שאר שירי האלבום. האודיו מציג בתוכו את עטיפת האלבום בו הוא נכלל. בפחות מ-24 שעות, הצליח האודיו לצבור למעלה מ-700,000 צפיות, מה שהופך אותו לאודיו השלישי הנצפה ביותר מתוך האלבום אחרי האודיו של "Sine from Above" ו-"Sour Candy". אודיו נוסף של השיר, צבר בשעות בודדות למעלה מ-500,000 צפיות.
גם במצעדי האייטונס זכה השיר להצלחה, כאשר נכנס לעשרות מצעדים שונים, כמו מצעדי האייטונס שבארגנטינה, ארמניה, מקסיקו, פולין ובחריין.
איל פכט
איל פכט הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף המכהן כראש מרכז דדו לחשיבה צבאית בינתחומית.
ביוגרפיה
נולד בישראל בשנת 1978, התגייס לצה"ל בשנת 1996 למסלול העתודה האקדמית. לאחר השלמת לימודיו באוניברסיטת תל אביב שובץ פכט בחיל האוויר. פכט שירת בתפקידי קצונה ופיקוד במערך הטכנולוגי ובמטה חיל האוויר, במפא״ת, באגף התכנון ובאגף המבצעים. בשנים 2015–2018 שימש כראש ענף חקר ביצועים בחיל האוויר ובשנים 2018–2022 עמד בראש המרכז לניתוח מערכות באגף לתכנון ולבניין כוח רב זרועי. בפברואר 2023 נכנס לתפקידו כמפקד מרכז דדו לחשיבה צבאית בינתחומית באגף המבצעים.
פכט הינו בוגר בהצטיינות של תואר ראשון ותואר שני בהנדסת תעשייה מאוניברסיטת תל אביב, תואר ראשון במשפטים מהקריה האקדמית אונו ותואר שני במשפט ציבורי ובינלאומי מאוניברסיטת תל אביב ואוניברסיטת נורת'ווסטרן. בעל תואר שלישי מאוניברסיטת תל אביב בתחום אסטרטגיה וכלכלת ביטחון.
קימנת (שפה)
שפת קימנת (בכתב געז: ቅማንት קִמַנְת או ክማንት כִּמַנְת, וגם כֵּמַנְתְנֵיי) היא שפה בסכנת הכחדה חמורה המדוברת בפי חלק זעום ומבוגר מאוד של אנשי קמנת בצפון אתיופיה, בעיקר בנפת צ'ילגה באזור צפון גונדר, שבין הערים גונדר ומטמה.
מיון
השפה שייכת לקבוצה המערבית של שפות אגאו, הקרויות גם השפות הכושיות המרכזיות. שני ניבים נוספים של השפה, שכבר נכחדו, הם קווארה וכּיילה. שפות אגאו הן ענף במשפחת השפות הכושיות, השייכת למשפחת העל האפרו-אסיאתית.
תפוצה גאוגרפית ומצב סוציו-לשוני
ב-2003 כבר צנח המספר: מספר הדוברים הילידיים היה 1,625, ומספר הדוברים כשפה נוספת היה 3,450. כל דוברי השפה שנותרו היו מעל גיל 30, ויותר מ-75% מהם מעל גיל 50. השפה כבר לא מועברת לדור הבא. רוב הקמנתים דוברים אמהרית. קימנת אינה מדוברת בפומבי או אפילו בבית כאמצעי לתקשורת יומיומית, אלא הצטמצמה לכדי לשון סתרים.
ניבים וּוַריאנטים
לא ברורה מה הייתה מידת העצמאות של קימנת, כּיילה וקווארה: האם אלה היו שלושה ניבים של אותה שפת אגאו מערבית, או שכולן או חלקן היו שפות נפרדות. עם זאת, מקובל להניח כי כיילה וקווארה היו ניבים של קימנת.
עיצורים
עיצורים מתמשכים (continuants, כלומר לא הסותמים) ניתנים להכפלה באמצע מילה.
מורפו-תחביר
==== סדר הרכיבים ====
אוצר מילים
כתוצאה מגסיסת השפה, פריטי לקסיקון רבים כבר מוחלפים במילים אמהריות.
מקלאר
מקלאר (בהונגרית: Maklár) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית.
הכפר ממוקם 11 קילומטרים דרומים לאגר ו-4 קילומטרים צפונית לפיזשבון.
האזור היה מיושב לסירוגין מתקופת הברונזה והוזכר לראשונה בכתבים משנת 1261.
יהודי מקלאר
יהודים חיו במקלאר במאה ה-18 ובמאה ה-19, החל משנת 1885 היו יהודי הכפר כפופים לקהילת אגר. בשנת 1944 לאחר שגורשו יהודי אגר לבית חרושת ללבנים בקרצ'נד הם גורשו שוב למקלאר ומשם, יחד עם יהודי המקום שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ ונרצחו בשואת יהודי הונגריה.
סאנט מארטי (מחוז)
סאנט מארטי (בספרדית: Sant Martí) הוא אחד מעשרת מחוזות ברצלונה הממוקם בחלק המזרחי של העיר. המחוז נקרא גם מחוז מס' 10.
גאוגרפיה
המחוז נתחם בים התיכון, בסנט אדריה דל בסוס ובארבעה מחוזות נוספים של העיר - סיוטאט וולה, ל'אשמפלה, הורטה גינארדו וסאנט אנדראו.
סאנט מארטי סופח לתחום העיר ברצלונה רק בסוף המאה ה-19 כאשר לפני כן סאנט מארטי היה כפר אוטונומי, ולפני 1714 סאנט מארטי היה קהילה דתית של כנסיית סנטה מריה דל מאר.
נכון ל-2005 אוכלוסיית סאנט מארטי מנתה כ-221,029 תושבים, מה שהפך אותה באותה העת לרובע השני המאוכלס ביותר בברצלונה. המחוז הוא הרבייעי בגודלו מבחינת שטח (המחוז משתרע על פני 10.8 קמ"ר), והשישי מבחינת צפיפות אוכלוסייה (20.466 תושבים לקמ"ר). מחוז סאנט מארטי הוא המחוז עם האמיד ביותר מבין עשרת מחוזות ברצלונה.
וינצקה (אי)
האי וִינְצְקֶה (באנגלית: Wiencke Island) הוא אי באורך 26 ק"מ ובין 3 ל-8 ק"מ לרוחב, ששטחו כ-67 קמ"ר, הדרומי ביותר באיים הראשיים של ארכיפלג פאלמר, בין האי אונוור מצפון לבין החוף המערבי של חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
תיאור
האי הטרשי מכוסה ברובו קרחונים, שלג וקרח. אי-אילו חלקות חוף קטנות וסלעיות משתרעות על צדדיו המערבי והצפוני של האי. במקומות אלה יש סיכוי למצוא עשבים, טחב ואזוב. על האי מתנשאים שלושה רכסי הרים, פסגת נמו, בגובה 864 מ', בצפון-מערב; פסגת ניפל בצפון-מזרח; ופסגת לואיג'י, שגובהה 1415 מ', בדרום-מערב האי. פסגת לואיג'י היא הנקודה הגבוהה ביותר על האי, אף כי מעולם לא נמדדה בשלמותה. איים קטנים יותר מקיפים את האי וינצקה, בהם האי ברייקווטר, בגובה 33 מטרים, במרחק 8 ק"מ צפונית לכף אסטרופ, הנקודה הצפונית ביותר על האי וינצקה. על החוף הדרום-מזרחי שוכנת פרסוט פוינט, שמורת ציפורים מיוחדת. סמוך לצד הדרום-מזרחי נמצא האי פריטיוף, בגובה 136 מ', המתחבר אל וינצקה בשרשרת של סלעים קטנים ואיונים. בקרבת כף וילמס, הקצה המזרחי של וינצקה, נמצאים איי בוב, שלושה במספר, שמוצאם געשי וגובהם המקסימלי 134 מ'.
המאה ה-19
נראה שהאי התגלה לראשונה על ידי אדוארד בראנספילד מעל סיפון הדו-תורנית "ויליאמס" בינואר 1820, אם כי הוא כינה אותו כף. בשנת 1829 שייט מגלה הארצות קפטן הנרי פוסטר סביב האי. ב-1873 היה אדוארד דלמן הגרמני לאדם הראשון שירד אל האי והגדיר אותו בדיווחו "מקום בודד".
המאה ה-20
בריטניה הקימה בסיסים על האי דספשן ובמפרץ של האי הבריטי וינצקה בשנת 1944 ועוד בסיס במפרץ התקווה, ב-1945, לדיווחי מזג אוויר ושלילת אפשרות של פעילות הצי הגרמני. רק אחד משלושת הבסיסים הללו שרד, על האי גודיה, במפרץ של פורט לוקרוי, לחוף יוגלה פוינט, סמוך לקצה הדרום-מערבי של האי וינצקה.
מגדלור ארגנטינאי הוצב בשנת 1947 בקצה הדרומי של תעלת פלטייה על האי הסמוך דומר, וצריף מחסה נבנה במפרץ דוריאן בשנת 1957, מצפון לפורט לוקרוי. הסקר הבריטי באנטארקטיקה (BASׂ) הקים ב-1975 צריף היערכות, שנודע בשם מחסה דאמוי פוינט, סמוך למחסה הארגנטינאי, כדי שישמש בסיס למסלול נחיתה זמני על הקרח למטוסים, בעונת הקיץ. צריף זה הוצא משימוש ב-1995 וכיום הוא ניצב, לאחר שיפוץ ושיקום, כאתר היסטורי.
האי צולם מהאוויר על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1956.
עוד תחנה מדעית, ("ילכו") הוקמה בשנת 1962 על ידי הצי הצ'יליאני במפרץ הדרומי של האי דומר. מחסה חירום נבנה ב-1957 באליס קריק, 150 מ' דרומית לאי גודיה על חופו המזרחי של האי, ואליו הצטרף כעבור שנתיים צריף גדול יותר, לשימוש צוות תחזוקה של אנטנה אלקטרומגנטית בתדר נמוך וציוד לקליטה מרחוק. שני הצריפים הללו פורקו בשנת 1996 עקב מצבם הרעוע, ואילו בסיס A באי גודיה שוקם ושופץ.
Onshape
פלטפורמת Onshape (בעברית: אונשייפ) היא תוכנת תיב"ם (CAD) (תכנון בעזרת מחשב) תלת־ממדי בטכנולוגית סוליד בענן אשר מחברת את כל שרשרת התכנון בסביבת עבודה אחת מאוחדת ומאובטחת, ומאפשרת לצוות פיתוח המוצרים להקדיש זמן רב יותר ולחסוך את כאב הראש הכרוך בעבודה עם מערכות מבוססי קבצים. הפלטפומה מסופקת במודל של "תוכנה כשירות" (SAAS) ועושה שימוש בטכנולוגית ענן
Onshape אינו דורש הורדות או התקנות. ניתן לגשת לפלטפורמה מבוססת הענן של Onshape עם כל דפדפן אינטרנט מודרני מכל מחשב או טאבלט שמריצים ווינדוס, macOS או לינוקס. מנהלים יכולים להזמין ולהוסיף באופן מידי משתמשים כדי להגדיל את צוות התכנון שלהם ולענות על הצרכים העסקיים המשתנים. בקרת גרסאות מובנית מבטלת את הצורך במערכות PDM עם שרתים ייעודיים ותשתית רשת, שדרוג תוכנה ורישוי. Onshape משחררת את צוות ה-IT מתחזוקת CAD ו-PDM ומאפשרת למהנדסים להקדיש זמן רב יותר לתכנון ופחות זמן לטיפול בבעיות תוכנה, קבצים נעולים וסוגי קבצים שאינם תואמים.
היסטוריה
Onshape נוסדה בשנת 2012 על ידי צוות שכלל ברובו את אותם המהנדסים שעמדו מאחורי ההצלחה של תוכנת SolidWorks, כולל שני המנכ"לים הראשונים של SolidWorks D ג'ון הרשטיק וג'ון מקאלני.
בנובמבר 2019 נרכשה Onshape על ידי חברת התוכנה PTC בסכום שיא של 470 מיליון דולר.
בישראל Onshape מופצת על ידי חברת מטריקס מוצרי תוכנה אשר מפיצה גם את מוצרי PTC.
תיאור
Onshape היא הפלטפורמה היחידה לפיתוח מוצרים שניתנת לשימוש באופן מידי בכל מחשב או מכשיר נייד, מה שמאפשר לצוותים לעבוד יחד ומהר, מכל מקום ובכל אתר. מתכננים יכולים להתנסות בחלופות עיצוב ביחד או באופן עצמאי מבלי להשפיע או להפריע לעבודתה השוטפת. ניתן לבצע ביקורות על התכנון בזמן אמת עם מתן ערות ועריכה בו זמנית מאפשרות זרימת עבודה משותפת והשלמה של מספר סבבי תכנון במקביל. לאחר האישור, ניתן למזג את האלמנטים הטובים ביותר לתכנון הסופי ולשתף מפרט ושרטוטים באופן מידי עם שרשרת האספקה והייצור כדי להשיג את המוצר הטוב ביותר האפשרי לשוק בזמן הקצר ביותר.
Onshape בישראל
אונשייפ מציעה מודל שימוש חינמי לחובבים, סטודנטים ומוסדות אקדמאים. היכולת לרוץ על כל חומרה יחד עם יכולות השיתוף והמודל החינמי הפכו את אונשייפ לאחת מתוכנות התלת־ממד האהובות על קהילת המורים, בונים וחובבים ( Makers). בשנת 2020 קבוצה של מחנכים הקימה אתר בעברית להעברת ושיתוף ידע לשימוש בתוכנה ככלי לתכנון תלת־ממדי ושרטוט
באוקטובר 2020 קבלה חברת מטריקס, נציגת PTC, את השיווק בישראל של תוכנת Onshape במטרה להקים גוף תמיכה והדרכה מקומי לקידום התוכנה ופתרונות משלימים בתחומים שונים
פתרונות משלימים
ל Onshape חנות אפליקציות והיא מזמינה מפתחי פתרונות שונים להוסיף ערך לתוכנה על ידי פתרונות משלימים.
הפתרונות מחולקים לקטגוריות כגון: סימולציה, ניהול מידע, ספריות ועוד..
משה כורסיה
משה כורסיה (נולד ב-30 בנובמבר 1991, כ"ה כסליו תשנ"ב) הוא איש חינוך, זמר-יוצר, מלחין ישראלי ואושיית רשת.
ביוגרפיה
כורסיה נולד בכפר פינס. בגיל ארבע עברה משפחתו ליישוב נוף איילון ושם גדל התחנך בתנועת הנוער בני עקיבא. אביו, הרב אשר כורסיה, ייסד ומנהל את אולפנת בני עקיבא אורות מודיעין. אימו, יעל, היא יועצת זוגית, מנחת סדנאות למודעות עצמית יהודית ותרפיסטית.
למד בבית הספר היסודי "שלהבת", בישיבה התיכונית בשעלבים שבקריית חינוך שעלבים ובישיבת ההסדר קרני שומרון. בצה"ל שירת בגדוד צבר בחטיבת גבעתי שם היה מפקד טירונים.
בשנת 2017 החל לחנך בישיבה התיכונית בני עקיבא "לפיד" במודיעין. משנת 2021 מתעד כורסיה את שיטת חינוכו וקשריו לתלמידים בחשבון אינסטגרם וטיקטוק דבר שהפך אותו לאושיית רשת.
את דרכו המוזיקלית החל בתור סולן להקת "אתחלתא" שהקים עם חבריו לישיבה, ובשנת 2017 הפיק את אלבומו הראשון "יותר מדי" אצל המפיק והמעבד ראובן חיון. לאחר צאת אלבומו הראשון הוכתר כורסיה כ-"תגלית השנה במוזיקה היהודית" באתר סרוגים.
לקראת צאת אלבומו השני הוציא כורסיה את הסינגלים: "עוד יום שעובר", "לנשום", "הלבד הזה" (בו השתתף הראפר איתי לוקץ'),
בשנת 2021 הוציא את שירו "30 נרות" אותו הלחין המלחין והמעבד אוריין שוקרון, וב-20 בפברואר הוציא את שירו "מישהו יקרא לך אמא" שעיבד והפיק אורי אבני. "מישהו יקרא לך אמא" גרר תגובות חיוביות רבות ברשת, נכנס לסרטונים החמים ביוטיוב, וחצה את ה-7 מיליון השמעות בטיקטוק.
כורסיה הפיק מופע בשם "נולדתי דתי" אותו הוא מעלה בפני בני נוער.
בשנת 2022 הפך כורסיה למשפיען רשת עם מעל 180,000 עוקבים ברשתות החברתיות.
במרץ 2023 הוציא את השיר "הגיע זמן להתעורר".
דם קישוי
בהלכה, דם קישוי היא הגדרה הלכתית בהלכות טהרת המשפחה ובהלכות טומאה וטהרה, הקובע את דינה של אישה שנובע דם מצוואר הרחם שלה בתקופה הסמוכה ללידה.
במקרא
המקור לכלל זה היא מהפסוק בפרשת תזריע העוסק בדיני טומאת יולדת:
אבוה דשמואל מסביר:
במשנה
במשנה מוגדרים כלליה של אישה שדמה נובע ממנה "מחמת וולד ולא מחמת עצמה", שעליה קובעת התורה שדמה אינה מטמא. עיקריהם של הכללים מבחינים במשך זמן ה"קישוי", שהם חבלי הלידה, ומותנים באי היפסקות הקישוי לפני הלידה, במשך זמן ארוך מדי.
המחלוקת הראשונה במשנה היא אודות זמן ה"שיפוי" שהוא הזמן שבו נפסקו מהאישה חבלי הלידה. לפי רבי אליעזר, אם חבלי הלידה פסקו במשך 24 שעות, נמצא שה"קישוי" - הדם וחבלי הלידה שהיו בימים שקודם לכן, אינם נחשבים כחלק ממהלך הלידה, ולכן אם הדם יצא במשך שלושה ימים באחד עשר היום המוגדרים כימי זיבה היא נחשבת לזבה. לפי רבי יהושע, הדעה המקילה יותר, זמן ה"שיפוי" המפסיק בין הקישוי ללידה הוא דווקא יממה תמימה ולא 24 שעות, ודווקא אם הוא היה במשך לילה ואחריו יופ, כדוגמת ליל שבת ויומו. ה"שיפוי" הוא הפסקת צער חבלי הלידה, למרות שהדם לא הפסיק.
המחלוקת השנייה במשנה היא אודות זמן הקישוי, שמוגבל לפי רבי יוסי ורבי שמעון לשבועיים, ואם הקישוי היה יותר מכך ניתן להחשיב רק את הדם שיצא במשך שלושת הימים האחרונים כדם לידה, ואילו הדם שיצא בימים שקודם לכן עלול להביא עליה טומאת זיבה, (תלוי במספר הימים) או לטומאת נידה. לפי רבי יהודה, הדעה המקילה יותר, גם קישוי במשך חודש גורם לדם שיוצא בימים אלו להחשב כדם לידה, ולפי רבי מאיר "אפילו ארבעים וחמישים יום".
בתלמוד
במשנה הוסבר ברורות דינה של אישה שיצא ממנה דם שלפי הכללים האמורים אינו נחשב ל"דם לידה", במשך ימי הזיבה -, ואם הדם יצא במשך הנידה, הוא לא גורם שום משמעות הלכתית - שכן בכל מקרה האישה טמאה במשך שבעה ימים, והדם אינו מעלה ולא מוריד. אך לא ברור מה כוונת המשנה במילים "המקשה - נידה", בה היא מתייחסת לאפשרות שדם יצא במשך שבעת ימי הנידה.
מסופר בתלמוד, כי שילא בר אבינא מגדולי תלמידיו של רב, נהג לפסוק כמותו בפסק זה. לפני פטירתו של רב, שהה רב אסי ליד מיטתו, ורב אמר לו כי הוא חוזר בו מפסקו זה, והוא סובר כשיטת רבי יצחק שאין כל טומאה בדם קושי הבא בימי זיבה. אלא ששילא בר אבינא תלמידו עדיין נוהג כמותו, ולכן - הורה לרב לרב אסי - "גרייה", כלומר: שכנע אותו בטעמים וראיות כי פסק זה אינו נכון. רב אסי לא שמע בבירור את קולו של רב, וחשב כי הוא אומר מילה דומה בארמית שמשמעותה שונה - "גדייה", כלומר: אם לא יסכים לדבריך, כרות אותו על ידי שמתא. לאחר פטירתו של רב בא רב אסי לשילא ואמר לו כי רב חזר בו מפסקו. נענה שילא: אם היה רב חוזר בו מפסקו, הוא היה אומר לי זאת, שהרי ידע שנוהג אני על פי פסקיו.
כאשר ראה רב אסי ששילא מסרב להשמע לדבריו, הוא הטיל עליו שמתא, כהוראתו של רב (כפי שחשב בטעות). בא אליו שילא ואמר לו: האם אינך דואג ממאמר חז"ל "והוי זהיר בגחלתן שלא תכווה"?! נענה רב אסי: כוחי גדול כשל התנא איסי בן יהודה, שנקרא גם איסי בן גור אריה, איסי בן גמליאל, ואיסי בן מהללאל (השם איסי דומה לשם אסי), "אסיתא דנחשא דלא שלט ביה רקבא" - כרפואה שנוצרת על ידי ארס של נחש, שלא שולט בו רקבון. נענה שילא בר אבינא: אני הוא שילא בר אבינא, פטיש החזק השובר את ארס הנחש. כאשר אמר זאת שילא, חלה רב אסי בחולי חמור, ולא יכול היה להרפא ממנו. כאשר נרפא מחולי אחד נפל לחולי אחר וחוזר חלילה, עד שנפטר. מיד לאחר שנפטר עוד לפני שנקבר רב אסי, אמר רב שילא לאשתו: הכיני לי תכריכים, נאלץ אני להפטר מכיוון שחושש אני מרב אסי שלא ילשין עלי אצל רב בשמים. אשתו הכינה לו תכריכים והוא נפטר. החכמים קיימו את שני ההלויות של שני החכמים שנפטרו באותו יום יחד, והחכמים ראו כי ההדסים של הדס, שאותם נהוג היה להניח על מיטתם של הנפטרים, פורחים ממיטה למיטה, והסיקו שהחכמים עשו שלום ביניהם, לאחר פטירתם.
לפי רבי יצחק הכוונה היא שאכן הדם גורם לאישה טומאת נידה רק אם היא בימי נידה (ולא בימי הזיבה), מפני שהתורה שטיהרה את דם הקושי טיהרה אותו רק מטומאת זיבה ולא מטומאת נידה.
להלכה
קיימת מחלוקת גאונים האם גם היום קיימים כללים אלו המבדילים בין דם קישוי לדם רגיל. ישנה דעה בראשונים האומרת כי כשם שבנות ישראל החמירו על עצמן לנהוג בכל דם - גם דם שברור שאינו גורם לזיבה גדולה - כדם כזה והם סופרים לאחריו שבעה נקיים, כך גם בדם זה. על כך נאמרו שלוש סיבות אפשריות: דעה אחת מסבירה כי בנות ישראל אינן בקיאות לדעת מתי הן ימי הזיבה ומתי הן ימי הנידה, יש אומרים שהטעם הוא שהוא בכלל חומרא דרבי זירא שבה קבעו כי אין לחלק בין דם לדם וגם דם שלא ברור מהו נוהגים בו חומרות של דם נידה וזיבה} ויש מסבירים שגם כאן קיים חשש שמא לאחר יציאת הדם במשך שלושה ימים תהיה האישה במצב של "שיפוי", כך שהדם הוא למפרע דם זיבה, אך בנות ישראל אינן יודעות היטב להבדיל בין "קושי" ל"שיפוי", וייתכן שהדם יצא בשיפוי והיא תחשוב שהוא יצא במצב של קושי, וממילא היא לא תדע שהיא טמאה בטומאת זיבה, ולכן לפי שיטה זו יש לנהוג כיום ספירת שבעה נקיים גם לאחר דם קושי.
לעומת זאת קיימת דעה אחרת, כי דווקא בדם נידה ודם זיבה קטנה / גדולה שקיימת אפשרות לטעות ביניהם קיימת חומרא זו, ולא במקשה ללדת שלפי ההלכה, בכל מקרה אינה צריכה לספור שבעה נקיים.
ויליאם ג'יימס סטילמן
ויליאם ג'יימס סטילמן (באנגלית: William James Stillman; 1 ביוני 1828 – 6 ביולי 1901) היה צייר, עיתונאי, דיפלומט, סופר, היסטוריון וצלם אמריקאי-בריטי. לאחר שהתחנך כאמן, עבר למקצוע העיתונאות ועבד בעיקר ככתב צבאי בכרתים ובבלקן. תקופה מסוימת שימש גם כקונסול ארצות הברית ברומא. סטילמן כתב כמה ספרים שאחד מהם, האוטוביוגרפיה שלו כעיתונאי, מלמדת שהוא הגדיר את עצמו בעיקר כסופר ועיתונאי.
ביוגרפיה
סטילמן נולד בניו יורק בשנת 1828. הוריו היו בפטיסטים, וההכשרה הדתית המוקדמת שלו השפיעה עליו לאורך חייו. אמו שלחה אותו לבית הספר בניו יורק, והקריבה הרבה כדי שיוכל לקבל השכלה, ולסיים את לימודיו בקולג' בשנת 1848. באותה תקופה ויליאם ג'יימס החליט להמשיך בקריירה באמנות, הוא היה אחד התלמידים הראשונים של הצייר המפורסם של אסכולת נהר הדסון פרדריק אדווין צ'רץ', והמשיך בלימודיו עם תומאס קול, שהיה אחד האמנים המפורסמים והמצליחים ביותר מבחינה כלכלית באמריקה. סטילמן ניהל מערכת יחסים מעוררת מחלוקת עם צ'רץ' אך בחר מיומנויות באמנות שמן על בד שישרתו אותו היטב.
בשנת 1850 נסע סטילמן לאנגליה, שם הכיר את ג'ון ראסקין, התוודע לויליאם טרנר, שאת עבודותיו הוא העריץ מאוד. הוא נלכד בצורה עמוקה בהשפעתם של דנטה גבריאל רוזטי וג'ון אוורט מיליי. בעוד שסטילמן הצליח רק בצורה צנועה כצייר וצלם, תרומתו החשובה ביותר לאמנות באמריקה הייתה ייסודו של כתב העת "The Crayon" - פרסום שהייתה לו השפעה רחבה בחייו ולאחריהם.
בשנת 1852 הוא עמד לצאת להרפתקאה בהונגריה כדי לחפור ולחפש את תכשיטי הכתר, שנקברו בסתר במהלך התקוממות 1848–1849. בזמן שחיכה לנסיעה הצפויה, הוא למד אמנות אצל אדולף איבון בפריז. מכיוון שהנסיעה בוטלה הוא חזר לארצות הברית והתמסר לציור נוף באדירונדאק ובעיר ניו יורק. שם הוא ייסד את כתב העת "דה קריון", ומאוחר יותר עבר לקיימברידג', מסצ'וסטס.
לאחר כמה שנים הוא חזר שוב לאנגליה, וחידש את ידידותו עם ראסקין, ונסע איתו לשווייץ כדי לצייר בהרי האלפים, שם עבד באינטנסיבית גדולה עד כי ראייתו נחלשה. לאחר מכן התגורר בפריז והיה בנורמנדי בשנת 1861 כשפרצה מלחמת האזרחים האמריקאית. הוא ניסה לשרת בשורות הצפון, אך בריאותו הייתה חלשה מדי. באותה שנה מונה לקונסול ארצות הברית ברומא.
בשנת 1865 הוביל סכסוך עם ממשלתו להתפטרותו, אך מיד לאחר מכן התמנה לקונסול בכרתים, שם הוא נחשד בעוינות על ידי האוכלוסייה המוסלמית והן על ידי שלטונות טורקיה בזמן ההתקוממות בכרתים. בשלב מסוים הוא שקל ברצינות להשתלט על החפירה בקנוסוס, (שאותה ביצע מאוחר יותר הארכאולוג ארתור אוונס וגילה את התרבות המינואית) אבל שלטונות כרתים לא אישרו לסטילמן לבצע את החפירה.
בספטמבר 1868 התפטר ועבר לאתונה, שם התאבדה אשתו הראשונה (בתו של דייוויד מאק מקיימברידג'), שהייתה שחוקה מהחיים בכרתים.
הוא ערך של מגזין Scribner במשך זמן קצר ואז נסע ללונדון, שם התגורר עם דנטה גבריאל רוזטי. בשנת 1871 נישא לאמנית מארי ספרטלי, בתו של הקונסול הכללי היווני מייקל ספרטלי. כאשר פרצה התקוממותה של שנת 1875 בהרצגובינה הוא נסע לשם ככתב של "הטיימס", ומכתביו מהבלקן עוררו עניין כה רב, עד שהממשלה הבריטית נאלצה להעניק תמיכתה לשאיפות הפוליטיות במונטנגרו.
בשנים 1877–1883 שימש ככתב ה"טיימס" באתונה. בשנים 1886–1898 ישב ברומא. במהלך תקופה זו הוא נעזר בעבודות הצילום שלו על ידי הארכאולוג והצלם, ג'ון הנרי היינס. הוא היה מבקר חריף של מדינאים איטלקיים, והסתבך מפעם לפעם עם פוליטיקאים שונים.
לאחר פרישתו התגורר בסורי, אנגליה, שם נפטר ב־6 ביולי 1901 בפרימלי גרין.
ספרים שכתב
מבקר האמנות אנדרו סגגדי-מסאק (2005) טען כי הצילום של סטילמן, במיוחד אלבום התמונות של האקרופוליס באתונה, מציג רגישות אמנותית וגאונות בסדר גודל משאר העבודה שלו.
סטילמן צילם מחדש את האקרופוליס בשנת 1882 ולאחר מכן סידר מחדש את הסדרה המשולבת באלבום שני. תצלומיו של סטילמן, מנקודת מבטו הנועזת מהווים סינתזה יצירתית בתחושה אסתטית ומנקודת מבט מדעית ארכיטקטונית.
פרדריק הראשון, מלך שוודיה
ראשית חייו
פרדריק היה בנם של קרל, רוזן הסן-קאסל ושל הנסיכה מריה אמליה מקורלנד. ב-1692 הוא ערך את הטיול הגדול שלו לרפובליקה ההולנדית וב-1695 לחצי האי האיטלקי ומאוחר יותר למד בז'נבה. לאחר מכן הוא החל בקריירה צבאית והוביל את הכוחות של הסה כקצין בדרגת לוטננט גנרל במלחמת הירושה הספרדית לצידם של ההולנדים. ב-1703 הוא הובס בקרב שפיירבאך, אך בשנה שלאחר מכן הוא לקח חלק בניצחון הגדול בקרב בלנהיים. ב-1706 הוא הובס שוב על ידי הצרפתים בקרב קסטיליון. הן ב-1716 והן ב-1718 הוא הצטרף למסע המלחמה של קרל השנים עשר, מלך שוודיה נגד נורווגיה ומונה להיות קצין בדרגת גנרליסימו בצבא השוודי.
בן זוגה של מלכת שוודיה ומלך שוודיה
ב-1715 הוא נשא את אשתו השנייה, הנסיכה אולריקה אלאונורה. עם נישואיו הוענק לו התואר "נסיך שוודיה" ובמהלך תקופת מלכותה של אולריקה אלאונורה, מ-1718 ועד התפטרותה ב-1720 הוא קיבל את התואר "בן זוגה של המלכה". עד היום הוא בן הזוג היחידי של מלכה שליטה כלשהי בשוודיה, ולפיכך גם מלך שוודיה היחידי שהיה קודם לכן בן זוגה של מלכה שולטת.
במהלך תקופת מלכותה של רעייתו, הייתה לפרדריק השפעה מרובה ובתחילת תקופת מלוכתו בת 31 השנים הוא היה פעיל מאוד. אך לאחר שהאצולה השיגה את השליטה במהלך המלחמה עם רוסיה, יותר מאשר שהוא איבד את סמכויותיו, הוא איבד למעשה את העניין בענייני המדינה. ב-1723 הוא ניסה לחזק את הסמכות המלכותית, אך לאחר שכשל בכך, הוא מעולם לא היה מעורב יותר בפוליטיקה. הוא אפילו לא היה חותם על מסמכים רשמיים ותחת זאת הייתה חותמת שהטביעה את חתימתו על גבי המסמכים. הוא הקדיש את רוב זמנו לציד ולפרשיות אהבים. נישואיו לאולריקה אלאונורה לא הניבו צאצאים, אך יחד עם פילגשו, הדוויג טאובה, הוא הביא לעולם כמה ילדים.
כמה מההיסטוריונים סבורים שהכדור התועה שהרג את גיסו, קרל השנים עשר ב-1718, נורה למעשה על ידי עוזרו של פרדריק. קרל היה שליט סמכותני ואחת הסיבות שהפרלמנט השוודי בחר בפרדריק היה שהוא נתפש כשליט חלש, תכונה שאכן אפיינה אותו.
תבוסותיו של קרל השנים עשר במלחמה הצפונית הגדולה, סגרו את הגולל על מעמדה של שוודיה כמעצמה אירופאית מהשורה הראשונה. תחת שלטונו של פרדריק, התקבע מצב דברים זה. שוודיה נאלצה לוותר על אסטוניה, אינגריה וליבוניה לטובתה של רוסיה במסגרת חוזה נישטאד שנחתם ב-1721.
ב-1723 העניק פרדריק לממציא סוון אדרמן (Åderman), את אחוזת הלטרופ שבאי אלנד, כגמול על כך ששיפר את טווח הירי של רובה המוסקט.
כמלך, לא זכה פרדריק להערכה מרובה. כאשר הוא הוכתר, נאמר "זה עתה קברנו את המלך קרל, עם הכתרתו של פרדריק, עבר השעון באופן פתאומי משתים עשרה לאחת". נאמר עליו, שאף שהושגו הישגים רבים לשוודיה במהלך תקופת מלכותו, הם לא הושגו בזכותו. לאחר מותו אמר עליו קרל גוסטב טסין: "תחת מלכותו של פרדריק התפתח המדע, אך הוא מעולם לא טרח לקרוא ספר. המסחר שגשג, אך הוא לא תמך בכך אפילו לא במטבע אחד. הארמון בסטוקהולם נבנה, אך לא הייתה לו אפילו את הסקרנות להביט בו".
לפרדריק לא היה אפילו חלק בהקמתו של התיאטרון הראשון דובר השפה השוודית שהחל לפעול בתקופת מלכותו. אחד מצעדי המדיניות החשובים שלו היה איסור קיומם של מעשי דו-קרב.
ב-23 בפברואר 1748 ייסד פרדריק את שלושת המסדרים המלכותיים השוודים: "מסדר השרפים", "מסדר החרב" ו"מסדר כוכב הצפון", שלושת מסדרי האבירות השוודים העיקריים.
רוזן הסן קאסל
כלנדגראף, לא נתפש פרדריק כסיפור הצלחה. ואכן, הוא הקדיש את רוב זמנו ומרצו לשוודיה, ולאור עלייתו למלכות שהייתה למעשה פשרה, הייתה לו ולחצר מלכותו הכנסה כספית נמוכה. המימון לחצר המלכות השוודית שההוצאות בה היו גבוהות, הגיעו לפיכך, החל מ-1730 מהסן העשירה ומשמעות הדבר הייתה שפרדריק נהג כבעל קרקעות שלא נוכח בהן וייבש את מקורותיה הפיננסיים של הסה לטובת פעילותו בשוודיה. כמו כן, אביו של פרדריק, קרל, רוזן הסן-קאסל, היה השליט המוצלח ביותר של מדינה זו. הוא בנה את המדינה מחדש במשך תקופת שלטונו ארוכת השנים, השקיע בתשתיות וביצע רפורמות ומשך את ההוגנוטים הצרפתים למדינה מטעמים כלכליים. אחיו של פרדריק, וילהלם, שירש אותו כרוזן, בנוסף להיותו בעל רקע צבאי מכובד, היה שליט מוצלח כמו אביו. כיום, קיימים סימנים מועטים לשלטונו של פרדריק בהסן. אחד מהם הוא החותם השוודי המלכותי על גבי הדלת העתיקה של אולם הרכיבה לשעבר של אוניברסיטת מרבורג, כיום המכון לחינוך גופני.
נישואין ומשפחה
ב-31 במאי 1700 נשא פרדריק לאישה את לואיזה דורותיאה, נסיכת פרוסיה, בתם של פרידריך הראשון, מלך בפרוסיה ושל אליזבת הנרייטה מהסן קאסל. לואיזה דורותיאה מתה בדצמבר 1705 בעת לידה.
אשתו השנייה, שאותה הוא נשא לאישה ב-1715, הייתה אולריקה אלאונורה, נסיכת שוודיה, בתם של קרל האחד עשר, מלך שוודיה ושל אולריקה אלאונורה, נסיכת דנמרק. שני הריונותיה של אולריקה אלאונורה הסתיימו בהפלות, אחת ב-1715, והשנייה ב-1718 ולאחר מכן אין תיעוד על הריונות נוספים שלה.
מחוץ לנישואין היו לפרדריק שלושה ילדים מפילגשו, הדוויג טאובה.
גודזילה (זיכיון)
גודזילה (באנגלית: Godzilla) הוא שם של זיכיון סרטים המספר על גודזילה, זוחל פרהיסטורי מוטנטי הנלחם באויביו השונים. הזיכיון כולל ארבע סדרות נפרדות וסרט יפני מחודש.
סדרת סרטי שווה (1954-1975)
הרעיון של הפקת סרט יפני על מפלצות ענק היה חלום גדול של צובוראיה אייג'י כבר מתחילת דרכו, אם כי במקור תכנן זאת עבור תמנון ענקי. מספר שנים לאחר מכן, עם החזון בראשו, צובוראיה צפה בסרטים "קינג קונג" ו"המפלצת מ-20,000 הפאנטומים", סרטים אמריקאים שנעזרו בטכניקת סטופ מושן על מנת להנפיש את מפלצות הענק שבהן. סרטים אלו הציתו בו מחדש את הרצון ליצור סרט מפלצות משל עצמו. ויחד עם אישירו הונדה, השניים החלו לעבוד על הסרט "גודזילה".
תחילה צובוראיה רצה שגודזילה יעשה בדרך המסורתית של אנימציית סטופ מושן, אך מכיוון שתהליך זה היה יקר מאוד ולטענתו ייקח "שבע שנים נוספות", הוא המציא טכניקה חדשה בשם "suitmotion", צילום חליפות ובובות העשויות מספוג ולטקס.
בסרטו הראשון, גודזילה הוצג כתור זוחל פרהיסטורי עתיק אשר נחשף לקרינה עודפת מהניסויים האטומיים שנערכו ביפן ובעקבות זאת הפך ליצור עצום ופראי שהחל להשמיד כל דבר העומד בדרכו. בין אם מדובר בבניינים או במפלצות אחרות כמו אנגירוס, מות'רה וקינג קונג.
באישיות זו החזיק גם בשלושת הסרטים הבאים: גודזילה מכה שנית, קינג קונג נגד גודזילה ומות'רה נגד גודזילה. אך בסרט החמישי בסדרת שווה, גידורה, המפלצת התלת-ראשית, גודזילה סוף סוף קיבל את אישיותו המפורסמת: מושיע של כדור הארץ המגן עליו מפני פולשים חיצוניים. בסרט זה הופיע לראשונה גם אויבו המושבע של גודזילה: המלך גידורה, דרקון תלת ראשי חייזרי אשר פלש לכדור הארץ על מנת לזרוע טרור.
סדרה זו קיבלה את שמה מתקופת השלטון של הקיסר הירוהיטו, היא התחילה ב-1926 ונמשכה עד 1984.
רשימת סרטי שווה:
הערות:
סדרת סרטי הייסי
סדרת סרטי הייסי היא סדרת הסרטים השנייה של גודזילה. סדרה זו מהווה "אתחול" לסדרה, שכן היא מתעלמת מהאירועים הקודמים של סרטי שווה פרט לסרט המקורי ויוצרת ציר זמן חדש שבו אף גודזילה לא הופיע שוב ממותו של הפרט מ-1954 עד ל-1984, שבשנה זו הופיעה הגודזילה השנייה של אותו יקום. בסדרת היסיי מוסבר שגודזילה הוא מוטציה של מין (בדיוני) דינוזאורים הנקרא "גודזילזאור".
בהייסי, אישיותו של גודזילה השתנתה ליותר חייתית והרסנית וברוב הסרטים הוא מופיע כנבל או אנטי-גיבור אך בסופו של דבר הוא "עוזר" להביס פולשים חיצוניים או מוטנטים.
רשימת סרטי הייסי:
סדרת סרטי מילניום
סדרת סרטים זו היא השלישית של גודזילה. בניגוד להייסי ושווה, שבהן יש עקביות רציפה ואחידה בה כל סרט מתחיל בסוף של קודמו, כל סרט מילניום קיים ביקום משל עצמו ואינו קשור לאף סרט אחר פרט למקורי. שני סרטי הקיריו (הגרסה של מילניום למכה-גודזילה) גודזילה נגד מכה-גודזילה וגודזילה: טוקיו S.O.S הם יוצאי דופן מכיוון שהם שני סרטי המילניום היחידים שקיימים באותו יקום (טוקיו S.O.S הוא המשך לנגד מכה-גודזילה). מעבר לכך, שני הסרטים האלה גם אושרו להיות עקביים למספר סרטי טוהו קלאסיים כמו "מות'רה", "רודן" ומספר אחרים.
גודזילה: המלחמות הסופיות הוא סרט גודזילה האחרון שהופק בידי טוהו ומציין חגיגת חמישים שנה לסדרה, הסרט אסף כמות גדולה של מפלצות של שווה ודחס אותן לסרט אחד.
לאחר סרט זה טוהו הניחו את הסדרה להפסקה של עשר שנים וחברת "Legendary Pictures" קיבלה את הזכויות לסדרה כדי לחדש את העניין בה.
רשימת סרטי מילניום:
סדרת סרטי "Legendary Pictures"
מספר שנים לאחר סרט המלחמות הסופיות, חברת Legendary Pictures קיבלה את הזכויות עבור דמותו של גודזילה. בשנת 2014 החברה הוציאה את סרט הגודזילה הראשון שלה. סרט זה מהווה אתחול עבור הסרט המקורי ואת פרק ההתחלה ביקום הקולנועי המשותף של גודזילה וקינג קונג, הנקרא "מונסטרוורס".
רשימת סרטי Legendary Pictures:
Godzilla: Resurgence
בשנת 2015, טוהו הוציאו אתחול יפני חדש בשם Godzilla: Resurgence (במקור Shin Godzilla, תרגום חופשי: "גודזילה החדש"). בסרט זה גודזילה מופיע כייצור ממין בלתי מזוהה אשר נלכד בפסולת גרעינית בשנות החמישים ובסופו של דבר למד לספוג את הקרינה מן החומר על מנת לקבל יכולת של מוטציה עצמית, אשר אפשרה לו להתפתח קדימה אבולוציונית לייצור ענקי דמוי צלופח המסוגל לנוע על היבשה באמצעות רגליים. במשך הסרט, גודזילה מתפתח קדימה אבולוציונית ובסופו של דבר מותקף על ידי כוחות צבא יפניים ואמריקאים שבסופו של דבר מרגיזים אותו ומניעים אותו להתקיף את טוקיו מספר פעמים. בסוף הסרט, הצבא היפני והאמריקאי מצליחים להביס את גודזילה בכך שקרקעו אותו באמצעות בניינים מתפוצצים ואף החדירו לו חומר אשר הקריש את כל הדם בגופו, דבר שהוביל לשיתוקו.
בסוף הסרט נראים מספר יצורים אנושיים דמויי גודזילה אשר בוקעים מקצה זנבו ומצביעים על הישארותו של גודזילה בחיים.
גודזילה (1998)
בשנת 1998, החברה האמריקאית TriStar Pictures הוציאה סרט בשם "Godzilla" המהווה אתחול לסרט המקורי.
סרט זה קיבל ביקורות שליליות מאוד בטענה שהוא בעל עלילה חסרת טעם ויותר מדי מחקה את פארק היורה.
לכן, כדי למנוע בלבול, טוהו שינו את שמו של היצור שנטען להיות גודזילה בסרט ל"זילה" וכעת הוא נחשב דמות נפרדת. וכדי ללגלג עוד על האתחול, טוהו הוסיפו את זילה לסרט גודזילה: המלחמות הסופיות ואף התחולל קרב בינו לבין גודזילה בו גודזילה מנצח לאחר 11 שניות.
עם זאת, מספר שנים מאוחר יותר, TriStar Pictures יצרה סדרת אנימציה מצוירת המהווה המשך לאותו הסרט.
החפרפרת (סרט)
החפרפרת (השם המקורי באנגלית: Tinker Tailor Soldier Spy; "פחח, חייט, חייל, מרגל") הוא סרט ריגול משנת 2011 שביים תומאס אלפרדסון. הסרט מבוסס על הרומן משנת 1974 באותו שם מאת ג'ון לה קארה וכתבו את התסריט ברידג'ט או'קונור ופיטר סטרוהאן. בסרט מכבב גארי אולדמן בדמות ג'ורג' סמיילי, ולצדו משחקים קולין פירת', טום הארדי, ג'ון הרט, טובי ג'ונס, מארק סטרונג, בנדיקט קמברבאץ' וקירן היינדס.
הסרט הופק בחברת ההפקה הבריטית "Working Title Films" ומומן על ידי חברת StudioCanal הצרפתית. הקרנת הבכורה הייתה ב-2011 במסגרת התחרות של פסטיבל הסרטים של ונציה. הסרט זכה להצלחה קופתית וביקורתית. הוא היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר: פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר, פרס הפסקול המקורי הטוב ביותר ופרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
בשל אילוצי המדיה, נאלצו התסריטאים להשמיט את שכבת המזימות האחרונה שכתב לה קארה.
תקציר עלילה
באוקטובר 1973 שולח ראש סוכנות הביון הבריטית MI6 ("הקרקס"), המכונה "קונטרול", את הסוכן ג'ים פרידו לבודפשט כדי לפגוש גנרל הונגרי שמעוניין לערוק למערב. המבצע משתבש ופרידו נורה ונתפס. כתוצאה מהתקרית הבינלאומית שנוצרה נאלצים קונטרול וג'ורג' סמיילי, איש ימינו, לפרוש מהשירות. אחר כך קונטרול מת ממחלה.
תת השר אוליבר לאקון מחזיר את סמיילי לחקור טענות שמעלה אחד המרגלים הבריטיים, ריקי טאר, כי ב"כיכר" יש חפרפרת זה זמן רב, כפי שחשד קונטרול. סמיילי בוחר בפיטר גווילאם, סוכן שהוא סומך עליו, ואת מנדל, קצין במדור המיוחד שפרש, כדי שיעזרו לו לחקור את הפרשה. הוא מראיין את קוני סאקס, שפוטרה על ידי אלליין כשהסיקה שנספח התרבות הסובייטי, אלכסיי פוליאקוב, הוא מרגל.
טאר מספר לסמיילי שכשהיה במשימה באיסטנבול, הכיר סוכנת סובייטית בשם אירינה והיה לו רומן איתה. היא רצתה לגלות את שם החפרפרת שבצמרת הכיכר, אבל כאשר טאר דיווח על כך, הם התעלמו ממנו וציוו עליו לחזור הביתה. בה בעת אירינה נחטפה על ידי הרוסים. טאר הסיק שההודעה שלו הגיעה אל החפרפרת והוא גרם למותו של ראש השלוחה הבריטי, כדי שהאשמה תיפול על טאר. סמיילי שולח את גווילאם לגנוב מהכיכר את היומן בו התקשר טאר. הוא מגלה שהדפים מאותו לילה נתלשו מהיומן, דבר המצביע על נכונות הסיפור של טאר.
סמיילי מראיין את פרידו, שאחרי שעבר עינויים קשים הוחזר לבריטניה אבל פוטר מהשירות. פרידו אומר שמטרת המבצע בהונגריה הייתה לגלות את שם החפרפרת. קונטרול נתן שמות קוד לאנשי השירות "פחח" (אלליין), "חייט" (היידון), "חייל" (בלאנד), "אביון" (אסטרהאזי), ו"קבצן" (סמיילי).
סמיילי מגלה שאלליין, היידון, בלאנד ואסטרהאזה נפגשים בבית מקלט עם פוליאקוב, המקור של מבצע "כישוף". שם פוליאקוב מעביר מידע סובייטי רב ערך לכאורה, תמורת מידע שולי מהבריטים. אבל לאמיתו של דבר, החפרפרת מעבירה מידע חשוב כולל מידע מהמודיעין האמריקאי לפוליאקוב, ואילו בנתונים שמעביר פוליאקוב יש רק את הנדרש כדי לשכנע את ה-CIA לשתף מידע עם הבריטים.
אחר כך חוקר סמיילי את אסטרהאזי ומצליח להוציא מאסטרהאזי את מיקום הבית הבטוח. אז סמיילי שולח את טאר לפריז, ומשם הוא שולח תשדורת למטה שבהם הוא רומז שידוע לו מי החפרפרת. מתברר שהבוגד הוא ביל היידון, שפוגש את פוליאקוב בבית המקלט ושם עוצר אותו סמיילי.
השירות מתכנן להחליף את היידון בשבוי בריטי אחרי, אבל ג'ים פרידו הורג אותו לפני כן. נרמז שהשניים היו מאהבים, והיידון בגד בפרידו בתקרית בבודפשט. סמיילי מוחזר לכיכר לעמוד בראש השירות.
פרשת מיס סטון
פרשת מיס סטון (בבולגרית: Афера „Мис Стоун“; במקדונית: „Афера Мис Стон“) היה חטיפתן של המיסיונרית הפרוטסטנטית האמריקאית, אלן מריה סטון, ועמיתה המיסיונרית הבולגרית ההרה, קתרינה סילקה ידי הארגון המהפכני הפנים-מקדוני, שאירעה ב-21 באוגוסט 1901.
היסטוריה
ב-1901, אחת הבעיות העיקריות שעמדה בפני הארגון המהפכני הפנים-מקדוני הייתה היעדר משאבים לחימוש. בעיה זו נדונה בישיבת הנהגת הארגון בקיוסטנדיל, בולגריה באותו קיץ. בפגישה זו, טען דלצ'ב כי שוד קטן רק פוגע במוניטין של הארגון ולא מועיל לפתרון הבעיה. גוצה דלצ'ב אישר למיכאיל גרדז'יקוב  לבצע חטיפה של אנשים עשירים במקדוניה בשביל להשיג כספים, אך הוא נכשל. דלצ'ב עשה 2 ניסיונות נוספים שלא צלחו עם טורקים ויוונים עשירים. מאוחר יותר, הוא פיתח תוכנית לחטיפת בנו של הפוליטיקאי הבולגרי, איוואן גשוב, שנכשלה גם היא. לאחר מכן, הציע יאנה סנדנסקי, לחטוף את פרדיננד הראשון, מלך בולגריה במהלך ביקורו במנזר רילה, שלא התקבלה על ידי דלצ'ב, שהאמין כי יש לבצע את החטיפה בשטח האימפריה העות'מאנית. תוכנית נוספת שלא מומשה הייתה חטיפה של טורקי עשיר, ליד העיירה סימיטלי, על ידי חריסטו צ'רנופייב ויאנה סנדנסקי. יאנה סנדנסקי, חריסטו צ'רנופייב וסבה מיכאילוב תכננו לחטוף את סולימאן ביי, אך בשל מחלתו של האחרון, פעולה זו גם נכשלה.
סנדנסקי נמשך אז לרעיון לחטוף את המיסיונרית הפרוטסטנטית של בנסקו. הפלוגה בראשות וויווד יאנה סנדנסקי, תת-וויווד חריסטו צ'רנופייב , ותת-וויווד קראסטיו אסנוב ביצעו את החטיפה של אלן מריה סטון  וקתרינה צ'ילקה  ב-21 באוגוסט 1901, בין העיירה בנסקו לעיר בלגואבגרד (אז, יישובי האימפריה העות'מאנית; כיום, יישובי בולגריה).
מטרת החטיפה הייתה לקבל כופר כבד, ולסייע כלכלית לארגון המהפכני הפנים-מקדוני. היו ניסיונות להחזיר את 2 הנשים על ידי הרשויות העות'מאניות והבולגריות, הארגון הצבאי צ'טה והוועדה המקדונית העליונה. הרשויות העות'מאניות עצרו לתקופה קצרה את בעלה של קתרינה, גריגור צ'ילקה, באשמה מופרכת של סיוע ושיתוף פעולה עם החטיפה. לעיתים נחשב למקרה של תסמונת סטוקהולם (כאשר החוטפים אף סייעו לצ'ילקה ללדת את בתה), הפרשה הסתיימה לאחר משא ומתן אינטנסיבי בתחילת 1902, כחצי שנה לאחר החטיפה. ב-18 בינואר 1902, שולם כופר של 14,000 מטבעות עות'מאניים לארגון המהפכני הפנים-מקדוני בעיירה בנסקו. 2 הנשים שוחררו ב-2 בפברואר ליד העיר סטרומיצה.
האירוע זכה לסיקור נרחב של התקשורת באותה תקופה וכונה לעיתים קרובות כ-"משבר הערובה המודרני הראשון של אמריקה".
תאוריית האיתות
בביולוגיה האבולוציונית, תאוריית האיתות (באנגלית: signalling theory) היא תאוריה הבוחנת תקשורת בין פרטים, הן בתוך המינים והן בין המינים. התאוריה מנסה להסביר מתי יש לצפות מאורגניזמים עם אינטרסים מנוגדים, כמו ברירה טבעית וברירה זוויגית, לספק אותות כנים (ללא הנחה של כוונה מודעת) במקום לרמות. מודלים מתמטיים מתארים כיצד איתות יכול לתרום לאסטרטגיה יציבה מבחינה אבולוציונית.
אותות ניתנים בהקשרים שונים, בהם בחירת בני זוג על ידי נקבות, מה שתוחם את אותות הזכרים המפרסמים את האותות ללחצי ברירה. האותות מתפתחים מכיוון שהם משנים את התנהגות הקולט כדי להועיל למאותת. האותות עשויים להיות כנים – כלומר, מעבירים מידע שמגביר באופן מועיל את כושרו של הקולט – או להיות לא ישרים. בעל חיים יכול לרמות על ידי מתן אות לא ישר, שעשוי להועיל למאותת לזמן קצר, תוך סיכון של ערעור מערכת האיתות עבור כלל האוכלוסייה.
השאלה האם בחירת האותות פועלת ברמת האורגניזם או הגן הבודדים, או ברמת הקבוצה, נדונה על ידי ביולוגים. ריצ'רד דוקינס טען שפרטים מתפתחים כדי לאותת ולקבל אותות טוב יותר, כולל היכולת לעמוד בפני מניפולציה. אמוץ זהבי הציע שניתן לשלוט במידת המניפולציה על ידי עקרון ההכבדה, המודגם בכך שהסוס הטוב ביותר במרוץ נכים הוא זה שנושא את המשקל הגדול ביותר. לפי התיאוריה של זהבי, למאותתים כמו טווסים זכרים יש זנבות שמגבילים אותם. הם יקרים לייצור אבל המערכת יציבה מבחינה אבולוציונית מכיוון שהזנבות הגדולים והראוותניים הם אותות כנים: הם משדרים כשירות גבוהה יותר. ביולוגים ניסו לאמת את עקרון ההכבדה, אך בתוצאות לא עקביות. הביולוג המתמטי רונלד פישר ניתח את התרומה של שני עותקים בכל גן (דיפלואידיות) לאיתות כן. הוא הוכיח כי מפלט פישרי יכול להתרחש בברירה זוויגית. שיווי המשקל האבולוציוני תלוי במאזן העלות והתועלת.
ברירה מינית
כאשר בעלי חיים בוחרים בני זוג להזדווגות, תכונות כמו איתות נתונות ללחץ אבולוציוני. לדוגמה, צפרדע העץ האפורה הזכר, Hyla versicolor, מייצר קריאה על מנת למשוך נקבות. ברגע שנקבה בוחרת בן זוג, הדבר יוצר ברירה לטובת סגנון ספציפי של קריאת זכר, וכך מפיץ יכולת איתות ספציפית. האות יכול להיות הקריאה עצמה, עוצמת הקריאה, סגנון הווריאציה שלה, קצב החזרות שלה וכן הלאה. השערות שונות מבקשות להסביר מדוע נקבות יעדיפו קריאה אחת על פני אחרת. השערת הניצול החושי (The sensory exploitation hypothesis) מציעה שלנקבות הקולטות יש העדפות שקיימות מראש, שיכולות להניע התפתחות של חדשנות בייצור האותות אצל הזכרים המשדרים, בדומה להשערת ההעדפה הנסתרת (The hidden preference hypothesis), שמציעה את האפשרות שקוראים מוצלחים מסוגלים להתאים יותר ל"העדפה נסתרת" כלשהי של הנקבה. חלק מהמאותתים פיתחו מספר קישוטים מיניים, וחלק מהקולטות פיתחו מספר העדפות לתכונות.
איתותים כנים
בביולוגיה, אותות הם תכונות, כולל מבנים והתנהגויות, שהתפתחו בתהליך ברירה טבעית מפני שהם משנים את התנהגות הקולט בדרכים שמועילות למאותת. תכונות או פעולות שמועילות אך ורק לקולט נקראות "סימנים" (cues). לדוגמה, כאשר ציפור ערנית נותנת קריאת אזהרה לטורף עוקב והטורף מוותר על הציד, הצליל הוא "אות". אבל כאשר ציפור שמחפשת מזון משמיעה מבלי משים צליל רשרוש בעלים שמושך טורפים ומגביר את הסיכון לטריפה, הצליל אינו אות, אלא סימן.
בקרב בני אותו מין, האינטרסים ההדדיים גדלים בהתאם לקרבת המשפחה. מידת הקִרבה ממלאת תפקיד מרכזי במודלים של איתות בין קרובי משפחה, למשל כאשר עופות מקננים מתחננים בפני הוריהם למזון, ובכך מתחרים עם אחיהם.
השימוש במונח "כנות" שנוי במחלוקת בהקשר של תקשורת בין בעלי חיים, מכיוון שבשימוש לא טכני הוא מרמז על כוונה, לצורך הבחנה בין הונאה ליושר באינטראקציות בין בני אדם. בניגוד לכך, ביולוגים משתמשים בביטוי "אותות כנים" במובן סטטיסטי ישיר. אותות ביולוגיים, כמו קריאות אזהרה או נוצות זנב זוהרות, הם כנים אם הם מעבירים מידע שימושי לקולט באופן אמין. התכונה המשמשת כאות מספרת לקולט על גורם שאינו ניתן לצפייה באופן אחר. סימנים ביולוגיים כנים אינם צריכים להיות אינפורמטיביים באופן מושלם, ולהפחית את אי הוודאות לאפס; כל מה שהם צריכים כדי להיות שימושיים הוא להיות נכונים "בממוצע", כך שאיזושהי תגובה התנהגותית לאות תהיה מועילה, סטטיסטית, בהשוואה להתנהגות שתתרחש בהיעדר האות. בסופו של דבר, הערך של המידע המאותָת תלוי במידה שבה הוא מאפשר לקולט להגביר את כשירותו.
סוג אחד של אות כן הוא אות האזהרה האַפּוֹסֵמָטִי, שהוא בדרך כלל חזותי, הניתן על ידי בעלי חיים רעילים או מסוכנים כמו צרעות, צפרדעים רעילות ודג הנפוחית. אותות אזהרה הם אינדיקציות כנות לטרף מזיק, מכיוון שהבולטוּת מתפתחת במקביל לרעילות (אורגניזם בולט ולא מזיק נאכל). לפיכך, ככל שהאורגניזם בהיר יותר ובולט יותר, כך הוא בדרך כלל רעיל יותר. הצבעים הנפוצים והיעילים ביותר הם אדום, צהוב, שחור ולבן.
יש יתרון אבולוציוני ברור לזיוף אות כמו "אל תאכל אותי, אני רעיל"; השולח מפחיד טורפים מבלי לשלם את העלות המטבולית שכרוכה בלהיות רעיל באמת. אותות מזויפים כאלה של "אני מזיק" נקראים חקיינות בטסיאנית. יש גם יתרון אבולוציוני ברור לטורף הלומד להבחין בין אות אמיתי למזויף; למידה כזו פותחת מרוץ חימוש אבולוציוני, מה שהופך אותות מזויפים כאלה לבלתי יציבים מבחינה אבולוציונית. "אות ישר", לעומת זאת, לא יכול להיות מזויף על ידי המאותת (הנוצות לא יכולות להיראות זוהרות אלא אם כן הציפור בריאה) או שלא ניתן לזייפו ללא עלות החורגת מהתועלת (כמו קריאות אזהרה בלתי פוסקות). חוסר היכולת לזייף את האות היא שהופכת אותו לאמין (ולכן "כן"). לפיכך, אותות "כנים" הם יציבים מבחינה אבולוציונית.
הביולוג המתמטי ג'ון מיינרד סמית דן בשאלה אם איתות כן חייב להיות יקר. הוא מציין כי הוכח ש"בנסיבות מסוימות" אות הוא אמין רק אם הוא יקר. לדבריו, בעבר הניחו שפרמטרים כמו תמורה ועלות האיתות הם קבועים, אך ייתכן שהדבר אינו מציאותי. תחת הגבלות מסוימות, האותות יכולים להיות חסרי עלות, אמינים, ויציבים מבחינה אבולוציונית. עם זאת, אם העלויות והיתרונות "משתנים באופן אחיד לאורך כל הטווח", אז אותות כנים אכן צריכים להיות יקרים.
איתותים חסרי כנות
ריצ'רד דוקינס וג'ון קרבס תהו ב-1978 האם פרטים מאותו מין יתנהגו כמנסים לרמות זה את זה. הם יישמו תפיסה של "גן אנוכיי" של אבולוציה על תצוגות איום של בעלי חיים כדי לראות אם לגנים שלהם יש אינטרס שהם ייתנו אותות לא ישרים. הם מתחו ביקורת על אתולוגים קודמים, כמו ניקולאס טינברגן ודזמונד מוריס, שטענו שתצוגות כאלה הן "לטובת המין". הם טענו שיש להתייחס לתקשורת כזו כאל מירוץ חימוש אבולוציוני שבו המאותתים משפרים בהדרגה את יכולתם לעשות מניפולציות על קולטי האותות, בעוד שקולטי האותות, מצידם, מפתחים עמידות רבה יותר בפני מניפולציות. גם מודל "מלחמת ההתשה" בתורת המשחקים מצביע באופן דומה על כך שהצגת איום אינה חייבת להעביר מידע מהימן על כוונות.
מטאפורת ההכבדה בספורט
בשנת 1975 הציע אמוץ זהבי מודל מילולי לאופן שבו עלויות האותות יכולות להגביל רמאות ולייצב מתאם "כן" בין אותות שנצפו ואיכויות בלתי נצפות, בהתבסס על אנלוגיה למערכות הכבדה בספורט. הוא כינה את הרעיון הזה עקרון ההכבדה. המטרה של מערכת הכבדה ספורטיבית היא לצמצם פערים בביצועים ולהפוך את התחרות לתחרותית יותר. במרוץ כזה, סוסים מהירים יותר מקבלים משקלים כבדים יותר לשאתם מתחת לאוכף. בדומה, בגולף חובבני לשחקני גולף טובים יותר יש פחות חבטות מופחתות מהניקוד הגולמי שלהם. זה יוצר קורלציות בין האיכות לבין הביצועים של אלה שלא ניתנת עליהם הכבדה, אם אלה שמוטלת עליהם הכבדה פועלים כפי שהם אמורים. אם שום דבר לא היה ידוע על שני סוסי מרוץ או שני שחקני גולף חובבים מלבד ההכבדה המוטלת עליהם, צופה יכול להסיק מי סביר שינצח: הסוס עם מוגבלות המשקל הגדולה יותר והגולף עם מספר החבטות המופחתות הרב יותר. באנלוגיה, אם זנבות של טווסים (נוצות סמויות זנב גדולות) פועלים כמערכת מגבילה, והטווסה לא יודעת דבר על שני טווסים מלבד גודל זנבותיהם, היא יכולה "להסיק" שלטווס עם הזנב הגדול יותר יש יתרון בלתי ניתן לצפייה – מעין איכות פנימית, כושר שרירי, חסינות מתולעים או ממחלות וכו'. עלויות תצוגה יכולות לכלול עלויות חברתיות חיצוניות. הסביבה יכולה לבדוק ויריבים יכולים להעניש. יש גם עלויות ייצור פנימיות. דוגמה נוספת היא האייל האירי שנכחד. הקרניים העצומות של זכר האייל האירי התפתחו אולי כמציגות יכולת להתגבר על מוגבלות, אם כי ביולוגים מציינים שאם ההכבדה עוברת בתורשה, יש כאן ברירה טבעית נגד גנטיקה כזו. לא תמיד הכבדה תורשתית נופלת בברירה הטבעית. במקרים של מפלט פישרי, הכבדה עשויה להתעצם. זהבי הסביר שטווסים באיכות גבוהה יותר, עם זנבות גדולים יותר, מאותתים בכך על יכולתם "לבזבז" יותר משאב כלשהו על ידי החלפתו בזנב גדול יותר. מקביל לכך בחברת האדם הוא הרעיון של תורסטן ובלן, שצריכה בולטת וסמלי סטטוס אקסטרווגנטיים יכולים לאותת על עושר. בתחילה עקרון ההכבדה לא התקבל על ידי ביולוגים אבולוציוניים. עם זאת, בשנת 1984, נור וחסון השתמשו בתאוריית היסטוריית החיים כדי להראות כיצד הבדלים בעלויות האיתות, בצורה של פשרות הישרדות-רבייה, יכולים לייצב מערכת איתות בדומה לעיקרון שניסח זהבי. גם מודלים גנטיים הצביעו על אפשרות זו. בשנת 1990 הראה אלן גרפן שמערכת איתות דמוית הכבדה עצמית היא יציבה מבחינה אבולוציונית אם מאותתים באיכות גבוהה יותר משלמים עלויות הישרדות שוליות נמוכות יותר עבור האותות שלהם.
בשנת 1982, ויליאם המילטון הציע מנגנון מוגבלות ספציפי אך ישים – הברירה המינית בתיווך טפילים. הוא טען שבמרוץ הקו-אבולוציוני הבלתי נגמר בין המארחים וטפיליהם, אותות שנבחרו בברירה מינית מעידים על בריאות. רעיון זה עבר ניסוי ותצפית בשנת 1994 בסנוניות הרפתות, מין שבו לזכרים יש זנב ארוך. מולר גילה שלזכרים עם זנבות ארוכים יותר ולצאצאיהם יש פחות קרדיות מוצצות דם, בניגוד לצעירים מאומצים. ההשפעה הייתה אפוא גנטית, מה שמאשש את התיאוריה של המילטון.
דוגמה נוספת היא ההשערה של לוזאנו כי לקרוטנואידים יש שני תפקידים שאינם מתיישבים זה עם זה, בתפקוד מערכת החיסון ובאיתות. בעלי חיים אינם יכולים לסנתז קרוטנואידים דה נובו, ולכן חייבים להשיג אותם מהמזון. ההשערה קובעת שבעלי חיים עם אותות מיניים תלויי קרוטנואידים מפגינים את יכולתם "לבזבז" קרוטנואידים על אותות מיניים על חשבון מערכת החיסון שלהם.
איתות יקר ודינמיקה דיפלואידית פישרית
המאמץ לגלות כיצד עלויות יכולות להכתיב מִתאם "כן" בין אותות גלויים לאיכויות נסתרות בקרב מאותתים בנוי על מודלים אסטרטגיים של משחקי איתות, עם הרבה הנחות מפשטות. מודלים אלה מיושמים לרוב על איתותים שנתונים לברירה מינית בבעלי חיים דיפלואידיים, אך לעיתים רחוקות הם משלבים עובדה על רבייה מינית דיפלואידית שציין הביולוג המתמטי רונלד פישר בתחילת המאה ה-20: אם יש "גנים להעדפה" שיש מִתאם בינם לבין בררנות אצל נקבות, כמו גם "גנים לאיתות" שיש מִתאם בינם לבין תכונות תצוגה אצל זכרים, נקבות בררניות יותר ייטו להזדווג עם זכרים ראוותנים יותר. לאורך הדורות, בנים ראוותנים יותר צריכים לשאת גם גנים הקשורים לבנות בררניות יותר, וגם בנות בררניות יותר צריכות לשאת גנים הקשורים לבנים ראוותנים יותר. זה יכול לגרום לדינמיקה האבולוציונית המכונה מפלט פישרי, שבה הזכרים הופכים לראוותנים יותר ויותר. ראסל לנד חקר זאת באמצעות מודל גנטי כמותי, המראה כי הדינמיקה הדיפלואידית הפישרית רגישה לעלויות איתות וחיפוש. מודלים אחרים משלבים גם איתות יקר וגם מפלט פישרי. מודלים אלה מראים שאם כשירות תלויה הן בהישרדות והן ברבייה, הבאה לעולם של בנים סקסיים ובנות בררניות (במודל הסטריאוטיפי) יכולה להיות אדפטיבית, ולהגביר את הכשירות באותה מידה כמו הבאה לעולם של בנים ובנות בריאים.