cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צפון קפריסין
אוכלוסייה
המפקד הרשמי הראשון של צפון קפריסין נערך בשנת 1996. האוכלוסייה הרשומה הייתה 200,587 נפש. במפקד השני, שנערך בשנת 2006, התגלה כי אוכלוסיית צפון קפריסין מונה 265,100 נפש - רובם קפריסאים טורקים ילידים (כולל פליטים מדרום קפריסין), ומתיישבים מטורקיה. מבין 178,000 אזרחי קפריסין, 82% הם קפריסאים ילידים (145,000). מבין 45,000 האנשים שנולדו להורות לא-קפריסאית, כמעט 40% (17,000) נולדו בקפריסין. הנתון של הלא-אזרחים, כולל סטודנטים, עובדים אורחים ותושבים ארעיים, עמד על 78,000 איש. המפקד הרשמי השלישי של צפון קפריסין נערך בשנת 2011 בחסות משקיפי האו"ם. תוצאות מפקד זה - אוכלוסייה כוללת של 294,906. תוצאות אלה חולקו על ידי כמה מפלגות פוליטיות, איגודי עובדים ועיתונים מקומיים. הממשלה הואשמה כי ספגה את האוכלוסייה במכוון, לאחר שככל הנראה נתנה אומדן של 700,000 לפני המפקד, כדי לדרוש עזרה כלכלית מטורקיה. גורם אחד טוען כי האוכלוסייה בצפון הגיעה ל-500,000 שהתפלגו בין 50%-קפריסאים טורקים לבין 50% מתיישבים טורקים או ילדים ילידי קפריסין. החוקרת מט חטאיי כתבה כי דיווחים מסוג זה הם "ספקולטיביים בפראות" ונאספים על ידי מפלגות האופוזיציה לטובת תועלת פוליטית, שהביאו לדיווחים בדרום. דיווחים כאלה מעולם לא נבדקו באופן מדעי או סטטיסטי, למרות ההזדמנויות של מפלגות האופוזיציה לעשות זאת באמצעות רשימות הבחירות שברשותם, ובכך המשיכו ב"מלחמת מספרים". ממשלת צפון קפריסין מעריכה כי אוכלוסיית צפון קפריסין בשנת 1983 מנתה 155,521. הערכות ממשלת הרפובליקה של קפריסין משנת 2001 מציבות את האוכלוסייה על 200,000 מתוכם 80-89,000 הם קפריסאים טורקים ו-109,000–117,000 מיועדים למתיישבים טורקים על ידי הרפובליקה של קפריסין. במפקד הרחב באי בשנת 1960 צוין כי מספר הקפריסאים הטורקיים היה 102,000 וקפריסאים יוונים כ-450,000.
Rumour Has It
Rumour Has It (בעברית: השמועה אומרת) הוא שיר מאת הזמרת והפזמונאית הבריטית אדל לאלבום הסטודיו השני שלה, 21. השיר נכתב על ידי אדל ועל ידי ראיין טדר, שגם הפיק את השיר מוזיקלית. אדל חשפה במסיבות עיתונאים כי השיר לא מכוון כלפי התקשורת אלא כלפי חבריה שמאמינים לשמועות המופצות עליה. מבחינה מוזיקלית "Rumour Has It" מכיל אלמנטים של ג'אז, פופ ובלוז בליווי פסנתר ופעמות כבדות.
השיר זכה לביקורות חיוביות בעיקר. מבקרי המוזיקה שיבחו את קולה של אדל ואת השיר הקליט. אף שלא הופץ כסינגל, דורג במקום ה-96 בבילבורד הוט 100 ודורג בצמרות מצעדים אמריקאיים אחרים. בהולנד, להבדיל, הופץ השיר כסינגל הרביעי מהאלבום, בהמשך ל-"Someone like You", "Rolling in the Deep" ו-"Set Fire to the Rain". השיר זכה לכמה גרסאות כיסוי ביניהן של שחקני הסדרה המוזיקלית המצליחה Glee אשר שרו אותו ושיר נוסף של אדל בשם "Someone like You" בפרק Mash Off.
צפון קפריסין
אוכלוסייה
הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין מונה כ־313,626 תושבים (2014). כמעט כל התושבים דוברי טורקית. אוכלוסיית הרפובליקה כוללת כ-50,000 מהגרים מטורקיה. יש מיעוט של דוברי יוונית וכן קהילה קטנה של מרונים. הרוב המכריע של הקפריסאים-היוונים שהתגוררו בקפריסין הצפונית (כ-200 אלף נפש) נמלטו או גורשו דרומה בשנת 1974, בשיא הסכסוך בין הקהילות היוונית והטורקית. במקביל גורשו קפריסאים-טורקים מדרום האי לצפונו (כ-60 אלף נפש). שאלת חזרתם של התושבים העקורים לבתיהם הקודמים היא סלע מחלוקת המעכב את יישוב הסכסוך בין הקפריסאים-היוונים לקפריסאים-הטורקים. הקפריסאים-היוונים תובעים להרשות לעקורים לשוב לבתיהם הקודמים, בעוד הקפריסאים-הטורקים תובעים לעגן את הסטטוס-קוו הנוכחי.
חלוקת האי ועיר הבירה
עיר הבירה ניקוסיה (בטורקית: Lefkoşa, ביוונית: Λευκωσία) מחולקת בין הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין לבין רפובליקת קפריסין (היוונית), ומשמשת בפועל בירה לשתיהן. הגבול בין שני חלקי האי, שנוצר ב-1975, מכונה "הקו הירוק", והוא למעשה שטח הפרדה מפורז הנשלט בידי כוחות האו"ם וכוחות בריטיים (כוחות האו"ם ברוב שטח ההפרדה, וכוחות בריטיים בחלקו הדרומי). קו זה שקט בדרך-כלל, אולם עד 2003 הוא היה סגור לחלוטין. זמן-מה לפני הצטרפות רפובליקת קפריסין לאיחוד האירופי, באפריל 2003, נפתח הגבול למעבר מוגבל של תושבים ותיירים. זאת, אף על פי שאין הכרה הדדית בין הממשלות של שני חלקי האי. הפשרת היחסים בין טורקיה ליוון מקלה על הקשר בין הממשלות הקפריסאיות למרות היעדר הכרה הדדית.
Rumour Has It
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי אדל וראיין טדר, שהפיק את השיר מוזיקלית. כאשר הזוג דיברו על שיתוף הפעולה המוצלח אדל חשפה כי "קל לזהות משמיעה שיר של ראיין טדר, וזה משהו שאני אוהבת, אבל רציתי ליצור שיר שיפתיע את כולם בשיתוף הפעולה של שנינו, וכך יצרנו שיר בסגנון פופ-בלוזי בועט". עוד סיפרה כי השיר לא נכתב בהשראת התקשורת אלא כיוון אל חבריה, שפעמים רבות הפיצו שמועות על כך שנפרדה מחברהּ: "אנשים עשויים לחשוב שהשיר הוא על בלוגים, מגזינים ועיתונים, אבל הוא לא. הוא על החברים הקרובים שלי שמאמינים לדברים שהם שומעים עליי, וזה די משפיל". אדל ציינה כי "Rolling in the Deep" ו"Rumour Has It" היו ההפכים של "Someone like You", מבחינה מילולית. היא סיפרה כי כתבה את השיר "Someone like You" מכיוון שנמאס לה להיות "כזאת כלבה" עם השירים "Rolling in the Deep" או "Rumor Has It".
צפון קפריסין
היסטוריה
הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין נוצרה למעשה בשנת 1975, עם חלוקת האי קפריסין לשתי ישויות פוליטיות. קפריסין קיבלה עצמאות מידי בריטניה ב-1960 לפי הסכם לחלוקת השלטון בין הקהילה היוונית לקהילה הטורקית באי. בנוסף הובטח בהסכם כי בריטניה תוסיף להחזיק בסיסים צבאיים באי (אחד הבסיסים, דקליה, נמצא כיום בחלקו הדרומי של אזור החיץ, ובסיס אחר, אקרוטירי, נמצא בתוך החלק היווני). המתח בין הקהילות, שהקשה על קיום ההסכם, עלה והתפרץ בעקבות הפיכה צבאית שביצעו קפריסאים-יוונים בעידודו של השלטון הצבאי ששלט אז ביוון. מטרתה של ההפיכה הייתה לאחד את קפריסין עם יוון. בתגובה, פלש צבא טורקיה ב-1974 לקפריסין הצפונית ויצר חיץ בין האזור שבו הייתה מרוכזת האוכלוסייה הטורקית ליתר חלקי האי. 200 אלף קפריסאים-יוונים שהתגוררו בצפון האי נמלטו או גורשו אל דרום האי, לאזור שעדיין נשלט בידי הממשלה הקפריסאית-היוונית, ובמקביל נמלטו או גורשו 60 אלף קפריסאים-טורקים אל צפון האי. כיום ההפרדה בין הקהילות היא כמעט מלאה, למעט שני כפרים הנמצאים בשטח המפורז בין חלקי האי.
בשנת 1983 הכריזו מנהיגי הקהילה הקפריסאית-הטורקית על עצמאות מלאה ועל ריבונות בשטח שנכבש בידי הצבא הטורקי ב-1974. הכרזת העצמאות קבעה את שם המדינה ל"רפובליקה הטורקית של צפון קפריסין". ההכרזה זכתה להכרה של טורקיה בלבד, ויתר מדינות העולם והארגונים הבינלאומיים הוסיפו לראות בקפריסין הצפונית שטח כבוש, שהריבונות עליו אמורה לחזור לרפובליקת קפריסין השולטת בדרום האי. בתגובה לכך ביטלה טורקיה את הכרתה ברפובליקת קפריסין (היוונית). סוגיית קפריסין הפכה לסלע מחלוקת בין טורקיה ליוון, אולם מאז 1975 היו רק אירועים אלימים מעטים על הגבול בין שני חלקי האי.
כיום, גורלה של הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין, וחוסר נכונותה של טורקיה להכיר ברפובליקת קפריסין, מכבידים על ניהול המשא ומתן לצירופה של טורקיה לאיחוד האירופי. רפובליקת קפריסין עצמה התקבלה כחברה באיחוד האירופי בשנת 2004. לפני הצטרפות רפובליקת קפריסין לאיחוד, נעשו מאמצים לאחד את שני חלקי האי לפדרציה יוונית-טורקית. המשא ומתן נעשה בתיווכו של מזכ"ל האו"ם קופי אנאן. טורקיה, יוון ושאר מדינות האיחוד האירופי הפעילו לחץ על הקהילות היוונית והטורקית בקפריסין להגיע לפתרון, אולם המאמצים עלו בתוהו. בשני משאלי עם שנערכו בנפרד בשני חלקי האי הסכימו רוב הקפריסאים-הטורקים לתוכנית הפדרציה, אולם רוב הקפריסאים-היוונים דחו אותה. הדחייה לא מנעה את קבלתה של רפובליקת קפריסין לאיחוד האירופי, אולם במקביל התרחב שיתוף הפעולה האירופי עם הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין. עם זאת, עדיין אין הכרה בינלאומית ברפובליקה. הישג חשוב היה בכל זאת למשא ומתן האינטנסיבי - הגבול בין חלקי האי שהיה סגור לחלוטין במשך 30 שנה, נפתח למעבר מוגבל של אנשים בארבע נקודות - שתיים באזור שבשליטת בריטניה, אחת בניקוסיה, ואחת נוספת. כיום, יכולים קפריסאים-יוונים לבקר כתיירים בצפון האי, וקפריסאים-טורקים יכולים לבקר כתיירים בדרומו.
בבחירות שנערכו ב-18 באפריל 2010 נבחר ברוב קולות המועמד הלאומן דרוויס ארולו על פני המנהיג הקודם, מחמט עלי טלאט.
ב-2017 פורסמו אזהרות מסע מהרשויות הקפריסאיות (היווניות) כי תיירים שיגיעו לקפריסין הטורקית עלולים להיאסר עד שנה או לקבל קנס כבד. בהתאם, משרד החוץ הקפריסאי והשגרירות חידדו את אזהרת המסע לקפריסין הצפונית, וצוין שבין השאר, תיירים ישראלים שישהו במלונות בצפון האי עלולים להיענש משפטית.
פוליטיקה
הפוליטיקה של צפון קפריסין מתרחשת במסגרת של רפובליקה דמוקרטית מייצגת חצי נשיאותית, לפיה הנשיא הוא ראש המדינה, ראש הממשלה וראש המערכת הרב מפלגתית. הרשות המבצעת מופעלת על ידי הממשלה. סמכות חוקתית מוקנית הן לממשלה והן לאספת הרפובליקה. הרשות השופטת אינה תלויה בהנהלה ובמחוקקים.
הנשיא נבחר לכהונה של חמש שנים, וכיום הוא ארסין טטר. המחוקק הוא אספה של הרפובליקה, המונה 50 חברים שנבחרו על ידי ייצוג יחסי משש מחוזות בחירות. בבחירות בינואר 2018 זכתה מפלגת האחדות הלאומית של הימין בכמה מושבים באספה, והממשלה הנוכחית היא קואליציה של מפלגת האחדות הלאומית ומפלגת העם המרכזית.
בשל בידוד צפון קפריסין והסתמכותה הכבדה על התמיכה הטורקית, לטורקיה השפעה גבוהה על הפוליטיקה במדינה. דבר זה הוביל כמה מומחים, לאפיין אותה כמדינת מריונטות יעילה של טורקיה. עם זאת, מומחים אחרים הצביעו על אופיין הבלתי תלוי של הבחירות והמינויים בצפון קפריסין, ועל מחלוקות בין ממשלות קפריסין לטורקיה, והסיקו כי "מדינת בובות" אינה תיאור מדויק עבור צפון קפריסין.
חוקה וזכויות אדם
בינואר 2011 צוין בדו"ח של האו"ם בשאלת זכויות האדם בקפריסין כי החלוקה המתמשכת של קפריסין ממשיכה להשפיע על זכויות האדם ברחבי האי "... כולל חופש התנועה, זכויות אדם הנוגעות לשאלת נעדרים, אפליה, זכות לחיים, חופש דת וזכויות כלכליות, חברתיות ותרבותיות."
דירוג 2016 היה "חופשי" עם התוצאות (1: הכי חופשיות, 7: פחות חופשיות) זכויות פוליטיות: 2/7, חירויות אזרחיות: 2/7 וציון מצטבר: 79/100. מדד חופש העיתונות של עיתונאים ללא גבולות דירג את צפון קפריסין במקום ה-76 מבין 180 מדינות בשנת 2015.
הקהילה הקפריסאית יוונית ומרונית, 2014, לא זכאים לזכות הבחירה בבחירות לנשיאות, לפרלמנט ולמוניציפליות, או להתמודד לכהונה בצפון קפריסין. מרונים בוחרים את מנהיג הכפר שלהם, בעוד שלקפריסאים היוונים יש שני מנהיגים ממונים, האחד על ידי ממשלת קפריסין הטורקית והשני על ידי הרפובליקה של קפריסין.
דו"ח האושר העולמי 2016 של רשת פתרונות פיתוח של האו"ם (SDSN) דירג את צפון קפריסין במקום ה-62 מבין 157 מדינות. מדד הרווחה של בריאות גאלופ לשנת 2014 דירג במקום ה-49 את צפון קפריסין מבין 145 מדינות.
מעמד בינלאומי ויחסי חוץ
לבד מטורקיה אף מדינה לא הכירה רשמית בצפון קפריסין כמדינה ריבונית. האו"ם מכיר בה כשטח רפובליקת קפריסין תחת הכיבוש הטורקי. פקיסטן ובנגלדש הכריזו בתחילה על הכרתן בצפון קפריסין כמדינה ריבונית זמן קצר לאחר הכרזת העצמאות שלה, אך הן משכו את הכרתן כתוצאה מלחץ ארצות הברית לאחר שהאו"ם ראה בהכרזה הכרזה שלא כחוק. האו"ם רואה בהכרזת העצמאות של צפון קפריסין כלא חוקית, כפי שנכתב בכמה מהחלטותיה.
בעקבות משאל עם שהתקיים באפריל 2004 על תוכנית אנאן של האו"ם ולאור תמיכתה של הקהילה הקפריסאית הטורקית בתוכנית, האיחוד האירופי התחייב לאי בידוד צפון קפריסין, אלה כללו אמצעי סחר וסיוע של 259 מיליון אירו. התחייבות מצד האיחוד האירופי להסרת האמברגו מצפון קפריסין נחסמה על ידי ממשלת קפריסין היוונית.
ב-2004 שינה הארגון השיתוף האיסלאמי את שמה של משלחת הקהילה המוסלמית הטורקית-קפריסאית מ"קהילת המשקיפים" (1979) ל"מדינת קפריסין הטורקית", מה שהפך את צפון קפריסין לחברה המשקיפה בארגון. מספר פגישות פורמליות בעלות פרופיל גבוה התקיימו גם בין נשיאי קפריסין הטורקית לבין מנהיגים ופוליטיקאים זרים שונים.
בשנת 2004 העניקה האספה הפרלמנטרית של מועצת אירופה מעמד משקיף לנציגי הקהילה הקפריסאית הטורקית. מאז, נציגי צפון קפריסין השתתפו באופן פעיל בכל פעילויות ה-PACE ללא זכויות הצבעה.
האיחוד האירופי רואה בשטחה של הרפובליקה של צפון קפריסין כשטח של האיחוד האירופי תחת כיבוש צבאי טורקי ובכך פטור ללא הגבלה מחקיקה של האיחוד האירופי עד שיימצא הסדר. מעמדה של צפון קפריסין הפך לסוגיה חוזרת, במיוחד במהלך השיחות האחרונות על חברות טורקיה באיחוד האירופי, שם רואים את חלוקת האי ככישלון מרכזי בדרך של טורקיה לחברות באיחוד.
הרפובליקה האוטונומית של נאחיצ'בן באזרבייג'ן פרסמה החלטה להכרה בעצמאותה של צפון קפריסין. אולם כתוצאה מסוגיית נגורנו קרבאך, אזרבייג'ן עצמה כמדינה לא הכירה בצפון קפריסין.
קפריסאים טורקיים פונים מזה עשרות שנים לדרכונים שהונפקו על ידי קפריסין. כאשר נסגרו נקודות הכניסה עם הרפובליקה של קפריסין, הבקשות הועברו באמצעות מתווכים או באמצעות קונסוליות ושגרירויות קפריסין במדינות אחרות. עלייה שנתית במספר הבקשות לדרכונים מסוג זה של 10-15% נצפתה בשנים שקדמו לשנת 2001, אז עלה השיעור במידה ניכרת והונפקו 817 בשמונת החודשים הראשונים של 2001 לעומת 448 לכל שנת 2000. לאחר פתיחת הגבולות עם הרפובליקה של קפריסין, הקפריסאים הטורקיים הקימו קוים להגשת בקשות לדרכונים קפריסאיים על ידי ביקור ברפובליקה של קפריסין והוכיחו כי שורשיהם הם אבותיהם הקפריסאים.
ישנם שבעה מעברי גבול בין צפון קפריסין לרפובליקה של קפריסין. מאז מאי 2004 כמה תיירים עברו לטוס ישירות לרפובליקת קפריסין ואז עוברים את הקו הירוק לחופשה בצפון קפריסין. ב-21 בספטמבר 2011, טורקיה וצפון קפריסין חתמו על הסכם גבול EEZ בניו יורק. באוקטובר 2012 צפון קפריסין הפכה לחברה משקיפה באו"ם לשיתוף פעולה כלכלי תחת השם "מדינת קפריסין הטורקית".
רקע כללי
הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין עומדת בארבעת התנאים הדרושים, לפי המשפט הבינלאומי, על-מנת להכיר בה כמדינה (בהתאם לתנאים שהוכרו בפרשת ניקרגואה). עם זאת, חוסר ההכרה של הקהילה הבינלאומית בעצמאותה של צפון קפריסין נובעת בעיקרה מהדרך בה נוצרה, כאשר עשתה טורקיה שימוש בכוח בעת "מבצע אטילה" בשנת 1974, במסגרתו פלשה טורקיה לצפון קפריסין, דבר האסור בהתאם לפרק 7 למגילת האו"ם.
מצד טורקיה, הטענה היא כי הפלישה הטורקית נעשתה מתוקף סעיף 4 לאמנת ההבטחה, אשר נחתמה בין בריטניה, טורקיה ויוון בשנת 1960, הקובע כי במקרה של הפרת הסטטוס קוו רשאיות המדינות באופן עצמאי לפעול על מנת להשיבו. מאידך, קפריסין היוונית טוענת כי המילה "פעולה" בסעיף 4 אינה מתכוונת לשימוש בכוח, כמו גם העובדה כי אמנת ההבטחה וכל אמנה אחרת, אינן יכולות לגבור על סעיף 2(4) למגילת האו"ם האוסר שימוש בכוח. מדינות מחויבות, על פי הדין הבינלאומי המנהגי, שלא להכיר במצבים כחוקיים, אם הם נוצרו על ידי שימוש בכוח או באיום לשימוש בו, ומחויבות זו מהווה בסיס לאי-ההכרה בעצמאותה של הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין.
הרפובליקה היא המדינה שנותרה ללא הכרה במשך הזמן הרב ביותר. עם זאת, בניגוד למקרים אחרים של חוסר הכרה, לא הוטלו סנקציות כלכליות ספציפיות על צפון קפריסין.
עמדת האו"ם
עמדת האו"ם בהחלטותיה לאורך זמן נוטה לצידה של ממשלת קפריסין. דוגמה לכך היא החלטה 186 אשר התקבלה על ידי מועצת הביטחון של האו"ם בשנת 1964. בהחלטה נקבעה, בין היתר, הצעה להקמת כוח שמירת שלום שיפעל על אדמת קפריסין. החלטה זו דרשה את הסכמתה של הרפובליקה הקפריסאית בלבד, ללא התייחסות לאוכלוסייה הטורקית באי ולעמדתה. דוגמה נוספת היא החלטה 367, אשר התקבלה בשנת 1975, בה הביעה מועצת הביטחון צער על החלטתה החד צדדית של צפון קפריסין להקמת ישות מדינתית.
עמדת הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי
הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין השתתפה לראשונה במעמד מדינה "אורחת", באספה שהתקיימה בשנת 1975, לאחר ייסודה של הפדרציה הטורקית של צפון קפריסין, ומאז משתתפת באופן סדיר באספות שרי החוץ של הארגון, ומשנת 1981 גם באספות הכלליות. ההחלטה הראשונה שאומצה על ידי הארגון בעניין קפריסין משנת 1976, קבעה כי הארגון יתמוך בזכותה של קפריסין הטורקית להישמע בכל פורום בינלאומי אשר דן בעניין הסכסוך באי הקפריסאי. באספה ה-20, שהתקיימה באוגוסט 1991 באיסטנבול, נקבע כי הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין תהיה מדינה משקיפה ותיקח חלק יותר פעיל בפעולותיו של הארגון.
עמדתן של מדינות ספציפיות
ככלל ניתן לראות שיחסן של מדינות לעניין עצמאותה של הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין, ומדינת קפריסין, שואבת עצמה ממערכות היחסים של המדינות השונות עם טורקיה ויוון.
רוסיה
יחסה של רוסיה (או בעבר: ברית המועצות) לחלקה הטורקי של קפריסין השתנה בתקופות שונות בהתאם לשינויים שחלו הן במישור הבינלאומי והן במישור הפוליטיקה הפנימית במדינה. בתקופת המלחמה הקרה, ברית המועצות ראתה באי קפריסין כלי אסטרטגי בעזרתו שאפה לנטרל את שליטת נאט"ו באזור (בה היו חברות יוון וטורקיה), זאת על ידי עידוד לאיחוד האי לכדי מדינה אחת, הפועלת בשיתוף פעולה עם הגוש הסובייטי. לאחר הכרזת צפון קפריסין על הקמתה של "הפדרציה הטורקית של צפון קפריסין", הצהירה ברית המועצות כי היא מכירה בשלטון הקפריסאי-יווני כשלטון הלגיטימי באי ותמכה בהצעת האו"ם ליצירת ועידה שמטרתה משא ומתן בין הצדדים. לאחר התפרקות ברית המועצות, והקמתה של רוסיה, שמרה המדינה על קו אחיד בתמיכתה בקפריסין כמאוחדת, בהתאם לתפיסה הקפריסאית-יוונית. נטען כי האינטרס המובהק של רוסיה להכרה בשלטונות היוונים באי מקורו בקשרי המסחר הענפים של רוסיה עם קפריסין הדרומית באותה התקופה. עם התחממות מערכת היחסים בין רוסיה לבין טורקיה בשנות ה-2000, פתחה רוסיה נציגות דיפלומטית בחלקה הצפוני של קפריסין. עם זאת, במשך השנים, פוטין המשיך להדגיש כי רוסיה תומכת במשא ומתן בין הצדדים. ניתן לראות כי בכל הנוגע ליחסי רוסיה כלפי קפריסין הטורקית, ישנו משקל רב ליחסים בין רוסיה לבין טורקיה, כאשר ככל שהיחסים חמים יותר, כך נוטה רוסיה יותר כלפי קפריסין הטורקית, ולהפך. עם זאת, רוסיה לא הכירה באופן רשמי עד לימים אלו בעצמאותה של הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין, ומהווה גורם התומך במשא ומתן ישיר בין הצדדים.
ישראל
לישראל עניין רב בנעשה בקפריסין, ובאופן כללי בסוגיה ישראל תומכת בקפריסין (היוונית). ברמה האסטרטגית, מדובר במדינה לא-ערבית הקרובה ביותר מבחינה גאוגרפית, לפתרון הסכסוך באי השלכות גם עליה. יחסי ישראל–קפריסין (היוונית) התהדקו במקביל להתהדקות יחסי יוון–ישראל והתערערות יחסי טורקיה–ישראל משנת 2010 (פרשת "מאווי מרמרה").
צבא וביטחון
פיקוד כוחות הביטחון מורכב מכוח 8,000 כוחות חזקים המורכבים בעיקר מגברים טורקיים-קפריסאים המגויסים בגילאי 18–40. ישנו גם כוח מילואים נוסף המורכב מכ-10,000 קו ראשון ו-16,000 קו שני - חיילים שהתגייסו עד גיל 50. פיקוד כוחות הביטחון תלוי מאוד בבעלות בריתו הטורקית של האי, שממנה הוא שואב חלק גדול מחיל הקצינים שלו. הוא מובל על ידי תא"ל שנשאב מהצבא הטורקי. הצבא פועל כיחידה המופקדת בעיקר על הגנה על גבול צפון קפריסין מפני פלישות קפריסאיות יווניות ושמירה על ביטחון פנים בצפון קפריסין. בנוסף, כוחות הצבא הטורקי היבשתיים מחזיקים את כוח השלום הטורקי בקפריסין המורכב מכ-30,000-40,000 בשתי אוגדות: ה-28 וה-39. כוח זה מצויד במספר לא מבוטל של טנקים מסוג M48 Patton מתוצרת ארצות הברית וכלי נשק ארטילריים. גם לחיל האוויר הטורקי, הצי הטורקי ומשמר החופים הטורקי יש נוכחות בצפון קפריסין. אף שהוא באופן רשמי חלק מהצבא הטורקי הרביעי, שבסיסו באיזמיר, מפקד כוח השלום הטורקי בקפריסין מדווח ישירות לסגל הכללי הטורקי באנקרה, בשל המצב הרגיש בקפריסין. כוח השלום הטורקי של קפריסין נפרס בעיקר לאורך הקו הירוק ובמקומות שבהם עלולים להתרחש נחיתות אמפיביות עוינות. נוכחותו של צבא טורקיה בקפריסין שנויה במחלוקת רבה, לאחר שהוקעה ככוח כיבוש על ידי הרפובליקה של קפריסין והקהילה הבינלאומית. מספר החלטות של מועצת הביטחון של האו"ם קראו לכוחות הטורקיים לסגת. מחקרים כלכליים מצאו כי לנוכחות הצבאית בצפון קפריסין השפעה מובהקת על הצמיחה הכלכלית.
גאוגרפיה
שטח המדינה 3,355 קמ"ר (1,295 מ"ר), המהווה בערך שליש מהאי. 75 ק"מ מצפון שוכנת טורקיה, סוריה שוכנת 97 ק"מ מזרח.
קו החוף של צפון קפריסין כולל שני מפרצים: מפרץ מורפו ומפרץ פמגוסטה, ויש ארבע מפרציות: קייפ אפוסטולוס אנדראס, קייפ קורמקיטיס, קייפ זייטין וכף קאסה, כאשר קייפ אפוסטולוס אנדראס הוא נקודת הקצה של חצי האי קרפאז. רכס ההרים קירניה הצר שוכן לאורך קו החוף הצפוני, והנקודה הגבוהה ביותר בצפון קפריסין, הר סלווילי, שוכן רכס הרים זה בגובה של 1,024 מטר (3,360 רגל). מישור מסוריה, המשתרע מרובע גוזליורט עד קו החוף המזרחי הוא נוף מכונן נוסף. מישורי מסוריה מורכבים משדות פשוטים וגבעות קטנות, וחוצים אותם כמה נחלים עונתיים. החלק המזרחי של המישור משמש לחקלאות יבשה, כמו גידול חיטה ושעורה, ולכן הם בעיקר ירוקים בחורף ובאביב, בעוד שבקיץ הופכים לצהובים וחומים.
56.7% מהאדמות בצפון קפריסין מוקדשות לחקלאות.
כלכלה
שיחות טלפון בינלאומיות מנותבות באמצעות קוד חיוג טורקי (+90 392) מכיוון שלצפון קפריסין אין קוד מדינה משלה או קידומת ITU רשמית. בדומה לטלפון, אין לצפון קפריסין תחום אינטרנט משל עצמה והיא נמצאת תחת התחום הטורקי ברמה השנייה. טיפול בפריטי דואר נעשה דרך מרסין 10, טורקיה, שכן איחוד הדואר האוניברסלי אינו מכיר בצפון קפריסין כישות נפרדת. מפעילי רדיו חובבים משתמשים לפעמים בגלי רדיו לשידור לציבור אך אין להם כל אפשרות לפרסום או כל אשראי תפעולי אחר.
דת
רוב הקפריסאים הטורקיים (99%) הם מוסלמים סונים. צפון קפריסין היא מדינה חילונית. אלכוהול נצרך לעיתים קרובות בתוך הקהילה. הנשים הקפריסאיות-טורקיות בדרך כלל אינן מכסות את ראשן בחיג'אב. כמה מסורות מוסלמיות עדיין ממלאות תפקיד בקהילה, לדוגמה, בהתאם לאמונות האסלאם, הזכרים הצפון קפריסים בדרך כלל כן נימולים. בצפון קפריסין קהילה יהודית קטנה המונה עשרות משפחות והרב חיים הלל אזימאוו משמש כרב הראשי של הקהילה ושליח חב"ד במדינה מאז 2008.
חינוך
מערכת החינוך בצפון קפריסין מורכבת מחינוך קדם-יסודי, חינוך יסודי, השכלה תיכונית והשכלה גבוהה. חמש שנות לימוד יסודי חובה.
בשנת 2013 היו 63,765 סטודנטים מאוניברסיטאות מ-114 מדינות בתשע אוניברסיטאות בצפון קפריסין. בשנת 2014 מספר הסטודנטים עלה ל-70,004, (15,210 קפריסאים טורקיים; 36,148 מטורקיה; 18,646 סטודנטים בינלאומיים): אוניברסיטת מזרח (NEU), האוניברסיטה האמריקאית גירן, האוניברסיטה הטכנית של המזרח התיכון-TRNC, האוניברסיטה האירופית של לפקה, האוניברסיטה הבינלאומית בקפריסין, האוניברסיטה המזרח-תיכונית (EMU), האוניברסיטה הטכנית של איסטנבול-TRNC, אוניברסיטת קרפזיה הים-תיכונית ואוניברסיטת קירניה. כולם הוקמו מאז 1974. EMU היא אוניברסיטה מוכרת בינלאומית מוסד להשכלה גבוהה עם יותר מ-1000 חברי סגל מ-35 מדינות. 15,000 סטודנטים ב-EMU המייצגים 68 לאומים. 8 האוניברסיטאות אושרו על ידי מועצת ההשכלה הגבוהה בטורקיה. האוניברסיטה המזרח תיכונית ואוניברסיטת המזרח הקרוב הן חברות מלאות באיגוד האוניברסיטה האירופית. EMU חברה מן המניין בקהילה של אוניברסיטאות ים תיכוניות, אוניברסיטאות הפדרציה של העולם האסלאמי, האיגוד הבינלאומי לאוניברסיטאות והמועצה הבינלאומית לעמותות עיצוב גרפי שדורגה כאוניברסיטה הטובה ביותר באי ובין 500 המובילים באירופה. אוניברסיטת גירן האמריקאית, בעיר החוף הצפונית קירניה, פתחה קמפוס בקנטרברי, בריטניה בשנת 2009 והוסמכה על ידי מועצת ההסמכה הבריטית בשנת 2010.
צפון קפריסין משתתפת באופן קבוע בתחרות הרובוקאפ הבינלאומית והגיעה למקום ה-14 מתוך 20 בשנת 2013. במדינה יש מחשבי-על שאיתם היא משתתפת בניסויים של CERN שהובילו לגילוי בוסון היגס. צפון קפריסין היא בין המדינות המשתתפות ב-Solar Challenge של כלי רכב המונעים סולאריים בדרום אפריקה משנת 2014.
תיירות
על אף אי ההכרה ברפובליקה הטורקית של צפון קפריסין כמדינה, ניתן לראות כי זו מנהלת מסחר עם מדינות שונות ואף נהנית מתיירות נכנסת. בפברואר 2017 הודיעו השלטונות הקפריסאים היוונים כי כל אדם אשר ייכנס דרך חלקה הטורקי של קפריסין, בין אם משדה תעופה או מנמל ימי, לשטחה של קפריסין היוונית, יקבל באופן מיידי "חותמת שחורה" ולא תתאפשר לו כניסה לקפריסין היוונית לתקופה של 10 שנים, תוך הסתכנות בעונשים הקבועים בחוק ובכלל זה מאסר של עד 12 חודשים או קנס.
התיירות נחשבת לאחת ההכנסות העיקריות של כלכלת צפון קפריסין. המדינה קיבלה למעלה מ-1.1 מיליון תיירים בשנת 2012, כאשר מלונות ומסעדות הניבו הכנסה של 328 מיליון דולר והיוו 8.5% מהתמ"ג. מקומות לינה וקייטרינג יצרו באותה שנה יותר מ-10,000 משרות. ענף התיירות חווה התפתחות רבה בשנות האלפיים וה-2010, כאשר מספר התיירים יותר מהכפיל את עצמו, הרחיבה צפון קפריסין את ההשקעות בבניית המלונות; האומדנים הרשמיים של ההכנסות הנגזרות מתיירות הסתכמו בשנת 2013 בכ-700 מיליון דולר אמריקאי וכושר ההיקף הכולל של מספר המיטות הוערך בכ-20,000. תיירות קזינו היא אחד המגזרים העיקריים בכלכלת צפון קפריסין. קירניה נחשבת לבירת התיירות בצפון קפריסין עם שלל המלונות, מתקני בילוי, חיי לילה תוססים ואזורי קניות.
בשנת 2012 62.7% מהמבקרים בצפון קפריסין שהו במחוז גירן במהלך ביקורם. מתוך 145 המלונות בצפון קפריסין, 99 היו במחוז גירן בשנת 2013. באופן טבעי, צפון קפריסין היוותה אטרקציה לחופשות חוף, בין השאר בזכות המוניטין שלה כאזור לא ממוסחר, האקלים המתון, ההיסטוריה העשירה והטבע שלה הנחשבים כמקורות משיכה. מגזר משמעותי של תיירות אקולוגית פותח בצפון קפריסין, כאשר התיירים מבקרים בו לצפייה בציפורים, אופניים, הליכה וצפייה בפרחים בטבע.
צפון קפריסין זוכה לשבחים בשל בטיחותה היחסית, במיוחד על חצי האי קרפאז. חצי האי מארח את התיירות בבפרה, בו נבנו ארבעה מלונות מפוארים וגדולים עד 2014, מספר מתקנים ופסטיבלים קבועים המדגישים את איכויותיו ומציגים מסורות מקומיות, פארק טבעי מרוחק, טירת קנטרה המושכת אליה מבקרים ומרינה שנבנתה לארח יאכטות וסירות בינלאומיות יחד עם מתקנים גדולים. תיירות הקזינו גם הפכה להיות תרומה משמעותית לכלכלה בצפון קפריסין כאשר נפתחו לראשונה בשנות התשעים ומאז הפכו פופולריים מאוד בקרב מבקרים מטורקיה וקפריסין היוונית. דבר זה הוביל להשקעות ענק בענף בתי הקזינו. עם זאת, נמתחה ביקורת על המגזר בגלל טענות על היעדר היתרונות שלו לבעלי העסקים הקטנים והבינוניים.
תחבורה ותשתיות
נמל התעופה הבינלאומי ארג'ן משמש כנמל הכניסה הראשי לצפון קפריסין.
חלקה של ענף התחבורה והתקשורת בתמ"ג של צפון קפריסין משתנה ללא הרף; הוא צנח מ-12.1% בשנת 2008 ל-8.5% בשנת 2011, אך עלה שוב ל-9.3% בשנת 2012.
הובלה אווירית היא נתיב כניסה מרכזי לצפון קפריסין. במדינה שוכנים שני שדות תעופה, שדה התעופה הבינלאומי ארקאן ושדה התעופה גסיטקאל. הפעיל מביניהם הוא ארקאן. שדה התעופה של ארקאן עבר שיפוץ חשוב בשנות ה-2010 שהגדיל מאוד את תנועת הנוסעים שלו, השדה שימש 1.76 מיליון נוסעים בשבעת החודשים הראשונים של 2014 בלבד. טיסות ללא הפסקה זמינות רק ממספר נקודות בטורקיה דרך מספר מובילים טורקיים, טיסות שכר ישירות וטיסות ישירות ממדינות אחרות, אך עם עצירות חובה בטורקיה. 600 טיסות שכר נקבעו לשנת 2013. היעדים המתוזמנים כוללים ערים כמו לונדון ומנצ'סטר ואילו יעדי טיסות שכר כוללות ערים כמו ברלין ולובליאנה.
טיסות ישירות לצפון קפריסין ותעבורת הסחר דרך נמלי צפון קפריסין מוגבלות כחלק מהאמברגו בנמליה. שדות התעופה Geçitkale ו Ercan מוכרים רק כנמלי כניסה חוקיים על ידי טורקיה ואזרבייג'ן. טיסות שכר ישירות בין פולין לצפון קפריסין החלו ב־20 ביוני 2011. נמלי הים בפמגוסטה וקירניה הוכרזו סגורים לכל ספנות על ידי הרפובליקה של קפריסין מאז 1974. בהסכמה בין צפון קפריסין לסוריה, היה סיור ספינות בין פמגוסטה ללטקיה, סוריה לפני פרוץ מלחמת האזרחים הסורית. מאז פתיחת הקו הירוק מורשים תושבי קפריסין הטורקית לסחור דרך נמלים המוכרים על ידי הרפובליקה של קפריסין.
עם היעדר רכבות, הכבישים המהירים של המדינה משמשים לתחבורה בין ערים מרכזיות. במאה ה-21 שודרגו הכבישים המהירים לכבישים כפולים, כאשר חלק מהכבישים באזור קרפאז שודרגו בשנת 2015. בצפון קפריסין יש כ-7,000 ק"מ של כבישים, כששני שלישים מהכבישים הללו הן דרכים סלולות. פיתוחים אחרונים כללו הקמת כביש חוף הצפון כתמריץ עיקרי להתפתחות כלכלית.
אקלים
החורף בצפון קפריסין קריר וגשום, במיוחד בין דצמבר לפברואר עם 60% מכמות הגשם השנתית. גשמים אלה מייצרים נחלי חורף הממלאים את מרבית הנהרות, אשר בדרך כלל מתייבשים ככל שמתקדמת השנה. שלג ידוע כי נופל על רכס הרי קירניה אך לעיתים רחוקות במקומות אחרים למרות טמפרטורות לילה נמוכות. האי מאופיין במזג אוויר לא יציב, סופות עזות מדי פעם רוח מערבית. הקיץ חם ויבש מספיק כדי להפוך אדמות ירוקות על האי לחומות. חלקים מהאי חווים את "פויראז", שהיא רוח צפונית-מערבית, או הסירוקו, רוח מאפריקה, שהיא יבשה ומאובקת.
אחרי הקיץ מגיע סתיו קצר וסוער.
תנאי האקלים באי משתנים לפי גורמים גאוגרפיים. מישור מסוריה, מנותק מרוחות הקיץ ומרוב לחות הים, עשוי להגיע לשיאי טמפרטורה של 40 עד 45 מעלות צלזיוס. הלחות עולה בחצי האי קרפז. לחות וטמפרטורת המים, 16 עד 28 מעלות צלזיוס, משתלבים כדי לייצב את מזג האוויר החופי.
המילים השכיחות ביותר באנגלית
המילים השכיחות ביותר באנגלית הן המילים שמספר המופעים של כל אחת מהן, בפיהם של דוברי אנגלית ובכתביהם של כותבי אנגלית, הוא הרב ביותר. מגבלות טכנולוגיות עדיין אינן מאפשרות לגלות מילים אלה על סמך כל הטקסטים שנאמרים או נכתבים באנגלית, אך הגידול המתמיד בהיקף הטקסטים הנגישים למחשב, באינטרנט ומחוצה לו, מאפשר הגדלה מתמדת של המדגם הנבדק.
רשימת המילים השכיחות מלמדת על מאפייני השפה, ויש בה תועלת גם בפענוח של מסרים מוצפנים ארוכים יחסית, שביחס אליהם ניתן לשער שהתפלגות המילים בהם דומה להתפלגותן הכללית בשפה.
__תוכן__
רשימת המילים השכיחות ביותר באנגלית המוצגת להלן מבוססת על ניתוח של הקובץ האנגלי של אוקספורד של יותר ממיליארד מילים, המייצגות מחקר אחד שנערך על ידי אוקספורד אונליין, הקשור עם המילון האנגלי של אוקספורד. מקור זה מכיל טקסטים מכל הסוגים מ"רומנים ספרותיים וכתבי עת של מומחים ועד עיתונים ומגזינים" וכלה ב"'דברי הפרלמנט הבריטי' ועד לשפת חדרי הצ'אט, הדואר האלקטרוני, והבלוגים למיניהם", להוציא מכמה מקורות שמשתמשים בטקסטים ממקורות ספציפיים בלבד. ייתכן שהפריטים הממויינים מייצגים יותר מאשר מילה אחת ממשית; הפריטים הם 'לֶמָה'. לדוגמה - הערך "be" נמצא בטווח האירועים של "is", "was", "be" ו "are". המופעים של מאה ה'למה' שלהלן מהווים 50% מכל המילים שבקובץ האנגלי של אוקספורד.
חלקי הדיבר
{| width=90% class=wikitable
AAR
הערכה לאחר פעולה או AAR (ראשי תיבות: After Action Review) היא שיטת הפקת לקחים מובנית לאחר פעולה שבוצעה. השיטה פותחה בצבא ארצות הברית, והפכה לשיטת הפקת הלקחים המקובלת בארצות הברית ובעולם כולו, בין השאר בתחום העסקים, ככלי לניהול ידע.
המתודולוגיה
ישנם ארגונים המוסיפים מעטפת של הסבר ומיקוד לפני, ותהליך של עיבוד למשימות ולקחים אחרי.
שיטת הבדיקה כוללת איסוף ותיעוד מידע יסודי, באמצעות ראיונות, תצפיות, שאלונים ועוד.
תחקיר מסוג זה לא נועד למצוא אשמים בתקלה שאירעה במהלך הפעולה, אלא להפיק לקחים מהאירוע, לבצע למידה ארגונית ולהשתפר להבא. לכן התחקיר נערך בצורה עניינית, הוא מבוסס על עובדות, ובסופו נכתבות מסקנות ברורות וישימות.
ועידת לטראנו הרביעית
ועידת לטראנו הרביעית הייתה ועידה אקומנית שבמסגרתה התכנסו בישופים מכל רחבי העולם הנוצרי (ומכאן השם "אקומני", היינו, כלל-עולמי). הוועידה שאורגנה לקריאתו של האפיפיור אינוקנטיוס השלישי התכנסה בארמון הלטראנו שברומא בנובמבר 1215. הוועידה דנה בנושאים הקשורים לפרשת הדרכים שבפניה עמדה הכנסייה הקתולית בתחילת המאה ה-13, הן מול כוחות חיצוניים ובהם היהודים והן מול יריבים מתוך הדת הנוצרית עצמה - כתות המינות. החלטות הוועידה והיקף המשתתפים הפכו אותה לאבן דרך בתולדות הכנסייה ובכתבים היא קרויה גם הוועידה הגדולה של לטראנו.
ועידת לטראנו הרביעית הדגישה את איחודה הדתי-רעיוני של אירופה הקתולית, בעיקר מול תנועות בדלניות, אישרה את מעמדו העליון של האפיפיור בראש הפירמידה. והציבה שתי דרכים למימוש החלטותיה - ארגון מסע הצלב, ותיקון מידות. כן העבירה הוועידה מספר רב של החלטות, שיהוו את הבסיס לדוגמה של הכנסייה הקתולית וכן החלטה על ארגון מסע צלב חדש - מסע הצלב החמישי.
רקע
בשנת 1198 עלה אינוקנטיוס השלישי על כיסא האפיפיור. מי שנודע כאחד מהגדולים והחשובים באפיפיורים לא הסתפק בתפקידו הדתי כ"ממלא מקומו של ישו עלי אדמות", אלא שאף גם לשלטון עולמי. בימיו הגיעה הכנסייה לשיא כוחה והשפעתה גם בעניינים שנחשבו עד אז לעניינים ארציים מובהקים ובכך טבע את חותמו על אירופה גם לדורות רבים לאחר מותו.
פעילותו הנמרצת של האפיפיור החזירה את מסעי הצלב אל מרכז תשומת הלב הציבורית באירופה. עם האיגרת ובה הבשורה על בחירתו כאפיפיור הודיע אינוצנטיוס לפטריארך של ירושלים על כוונתו לארגן מסע צלב, כחלק מאסטרטגיה, הרואה בתנועה הצלבנית פן אחד מתוך מדיניות כוללת שמטרתה שליטה של הכנסייה הקתולית והעומד בראשה בכל האספקטים של החיים, ושואפת לאיחוד של הכנסייה הקתולית עם הכנסייה הביזנטית - מזרחית.
מערכת שיקולים זו היא שהוציאה את מסע הצלב הרביעי והייתה לימים, הנושא המרכזי של הוועידה האקומנית הרביעית בלטראנו. ביום 13 באפריל 1213 הוציא האפיפיור קול קורא לזימון הוועידה, שנפתחה ביום 11 בנובמבר 1215 בנוכחות האפיפיור, נציגים של 80 מחוזות כנסייתיים, 412 בישופים 800 אנשי דת אחרים ונציגים של מלכי אירופה החילוניים.
החלטות הוועידה
בוועידה עצמה התנהלו שלוש ישיבות רשמיות. הראשונה הייתה ביום 11 בנובמבר, ובה נדונו בעיקר ענייני כפירה, יחס הכנסייה ליהודים וחוקת הכנסייה. הישיבה השנייה נערכה ביום 20 בנובמבר ובה נדונו ענייני האימפריה הרומית הקדושה. הישיבה השלישית נערכה ביום 30 בנובמבר ובה הובאו לאישור הוועידה ההחלטות השונות בסך כל 70 במספר. החלטות הוועידה נעדרות התייחסות לסוגיות תאולוגיות ומתמקדות בנושאים הקשורים לנאמנות לדת ולכנסייה, מוסר, ומציבה קודים להתנהלות מעמד הכמורה, החלטות אחרות מסדירות תשלום מיסים ומסדירות הליכי משפט. גוף החלטות הוועידה מהווה חקיקה כנסייתית כוללת בדוגמת קודקס חוקים ובצמוד להחלטות נקבעו העונשים הצפויים למפירי החוק.
האפיפיור הביא לאישור הוועידה שלוש הצעות לסדר היום.
בנוסף העבירו משתתפי הוועידה 70 החלטות נוספות
החלטות הוועידה הנוגעות ליהודים
הוועידה קבעה 4 החלטות הדנות ביחס הכנסייה ליהודים.
אלישע פורת
אלישע פורת (25 ביוני 1938 – 24 במרץ 2013) היה משורר וסופר עברי, עיתונאי וחוקר ספרות.
ועידת לטראנו הרביעית
החלטות הוועידה הנוגעות ליהודים
החלטות וועידת לטראנו הרביעית הנוגעות ליהודים מובאות בסעיפים מספר 67 עד 70, ההחלטות מנסות להניח קווים מנחים וחוקי יסוד המסדירים את היחסים בין יהודים לנוצרים, אך נמנעות מלהתערב בכללי הדת היהודית של היהודים ונמנעות מלדרוש המרת דתם של היהודים. נקודה העולה מהחלטות הוועידה היא כי היהדות והיהודים מורשים לבוא במגע עם הנוצרים ולחיות את חייהם בצמוד לחברה הנוצרית - בניגוד לכתות המינות עליהן הוכרזה מלחמת חורמה ולמוסלמים נגדם הוכרז מסע צלב.
אלישע פורת
ביוגרפיה
אלישע פורת נולד, גדל והתגורר כל חייו בקיבוץ עין החורש, שהוריו נמנו עם מייסדיו. אביו, אליהו פורת, היה איש התנועה הקיבוצית, פובליציסט ומתרגם.
ועידת לטראנו הרביעית
מסע הצלב
כהחלטה אחרונה, המהווה למעשה טקסט נפרד קראה הכנסייה למסע צלב מחודש על מנת לשחרר את ארץ הקודש. הוחלט כי מסע הצלב יצא לארץ ישראל בחודש יוני 1217. החלטות הוועידה התירו במפורש השתתפות של אזרחים ובהם נשים ולא רק לוחמים. הזכויות שהוענקו לצלבנים במסעי הצלב הקודמים הוענקו שוב לאלו שנטלו עליהם את הצלב. כך ניתנו שטרי מחילה (אינדולגנציות) לאלו שיצאו למסע, לכל אלו שהעמידו שירותים לטובת הצלבנים ולמממנים של המסע. חובות הצלבנים והריבית עליהם הוקפאו עד לשובם מהמסע.
הצווים המיוחדים אסרו קיום עימותים צבאיים או אזרחיים עד ליציאה למסע. כך נאסרו תחרויות אבירים ומלכי אירופה צוו להפסיק את המלחמות, לאצילים לא ניתן "להמיר" את היציאה למסע צלב בארץ הקודש למסעי צלב מקומיים בספרד או פורטוגל. הוועידה גם קבעה כי עיקר המימון של מסע הצלב יגיע ממס שהוטל על הכנסות הכנסייה הקתולית. במקביל הוטל אמברגו על מסחר עם מצרים, בעיקר בחומרים העשויים לשמש להכנת אמצעי לחימה.
גביע הפדרציה הסובייטי
גביע הפדרציה הסובייטי (ברוסית: Кубок Федерации футбола СССР) היה מפעל כדורגל סובייטי המוכרע בשיטת פלייאוף. המפעל נוסד בשנת 1986 ונערך בכל שנה עד פירוקו בשנת 1990 בחסות התאחדות הכדורגל הסובייטית. בעונת 1989 נקרא גביע איחוד הכדורגל של ברית המועצות ( Кубок Футбольного союза СССР).
הטורניר נערך בקרב 16 קבוצות הכדורגל הבכירות בברית המועצות.
אתו רבים ומבטלי מחיצתא
בהלכות עירובין, אתי רבים ומבטלים מחיצה הוא כלל השנוי במחלוקת ואומר, כי מחיצה שרבים עוברים דרכה, אי אפשר להחשיב אותה כמחיצה הקובעת רשות לעצמה, מכיוון שבכך שרבים עוברים דרך המחיצה מתבטלת פעולתה כ"מחיצה" – כמקום שממנו והלאה הוא שטח רשות היחיד.
אלישע פורת
ביוגרפיה
פורת פרסם שישה קובצי שירים, שבהם הוא מחייה את תבנית הולדתו וגידולו, מפרש את עולמו הישראלי והעברי ומתעמת עם השינויים שחלו בחייו ובארץ ישראל.
אתו רבים ומבטלי מחיצתא
במשנה
אודות כך, קבע רבי יהודה, כי אם עובר רחוב דרך פסי הביראות כך שרבים הולכים במקום דרך הילוכם, עליו להעביר את המחיצות למקום אחר, כי בכך שהרבים הולכים דרך המחיצות, הם מבטלים את פעולת המחיצות וקובעים שהם לא יחשבו כמחיצות רשות היחיד, כלל זה נקרא "אתי רבים ומבטלי מחיצתא". חכמים חלוקים על כלל זה.
על פי מסקנת חכמי התלמוד אחרי השוואת משנה זו עם ברייתא אחרת בה נראה כי דעתו של רבי יהודה היא כי רבים אינם מבטלים את כוח המחיצות, המסקנא היא שרבי יהודה סבור ש"אתי רבים ומבטלי מחיצתא" אך ורק בפסי ביראות, מכיוון שבהם המחיצות אינן מחיצות שלימות ואינם מקיפות את כל השטח המוקף אלא רק את הפינות, ולכן כאשר רבים עוברים במקום אנו לא רואים כלל את השטח כרשות היחיד. אך כאשר ישנן שתי מחיצות אמיתיות שמכסות את כל השטח, לא תבטל הליכת רבים את המחיצה. לעומת זאת, שאר החכמים סבורים הפוך, ולפי שיטתם ארבע מחיצות לא שלימות עדיפות משתים שלימות.
להלכה
להלכה פסק הרמב"ם, כדעת רוב החכמים ש"לא אתי רבים ומבטלי מחיצות", שטח שמוקף בארבע מחיצות, גם אם רבים עוברים על המחיצות נחשב לרשות היחיד, וכן פסקו בהגהות מיימונית והגהות אשר"י.
לעומת זאת בשולחן ערוך נפסק:. בכך, פוסק השולחן ערוך כדעת רבי יהודה ש"אתי רבים ומבטלי מחיצות" ולכן בעיר שעשויה להיות רשות הרבים, כיוון שיש בה ט"ז אמה רוחב ושישים ריבוא, לא יועילו מחיצות או צורת הפתח (שגם היא סוג של מחיצה) להפוך את מעמדה לרשות היחיד. בכך, לדעת הביאור הלכה, פוסק השולחן ערוך כדעת ראשונים אחרים החלוקים על הרמב"ם, והם הרי"ף והרא"ש והסמ"ג ועוד.
אלישע פורת
ביוגרפיה
כן פרסם פורת גם ספרי סיפורת אחדים, ובהם סיפורים קצרים, נובלות וסיפורים לילדים ובני נוער. ספרו "אפיזודה" (2001) עוסק בקורות חייו של אריה להולה.
אתו רבים ומבטלי מחיצתא
להלכה
למעשה, מנהג העולם הוא לטלטל על ידי צורת הפתח, גם בעיר שרחובה רחב 16 אמה והיא מפולשת משער לשער, דבר שאינו מתאים עם פסק השולחן ערוך, והמשנה ברורה מסביר שהם סומכים את עצמם על דעת הרמב"ם הפוסק ש"לא אתו רבים ומבטלי מחיצתא" ואם כן עיר המוקפת במחיצות וצורת הפתח אינה נחשבת מהתורה לרשות הרבים אלא רק מדברי חכמים (שתיקנו שאין מערבין רשות הרבים), ובספק קל יותר, של "איסור דרבנן", ניתן לסמוך על שיטת הראשונים שעיר שאין בה שישים ריבוא אינה נחשבת לרשות הרבים. למרות זאת, קובע המשנה ברורה כי מדובר בהיתר בעייתי, כי רוה הפוסקים חלוקים על הרמב"ם, ובנוסף הרבה ראשונים חלוקים על הדין שרשות הרבים נחשבת לכזו רק אם יש בה שישים ריבוא, ולכן "בעל נפש יחמיר לעצמו כי יש בזה גררא דחיוב חטאת".
דיולה לוקאץ'
דיולה לוקאץ', (במקור ליכטשיין או לוי לפי מקור אחר, בהונגרית: Lukács Gyula; נירג'האזה, 4 בינואר 1890 – בודפשט, 24 בנובמבר 1854) היה עיתונאי, סופר, עורך עיתון ומשפטן יהודי-הונגרי. מהבולטים בבקורת חיי התיאטרון בממלכת הונגריה, הוא כתב את הרביו הבמה ההונגרי הראשון והיה מהיוזמים והמארגן של הבחירות למלכת היופי מיס הונגריה שנערכו מדי שנה החל מ-1929. כל יצירתו נכללת בצו סופרים אסורים (הונגריה 1944) שהוצא ב-1944 על ידי ממשלת הונגריה הימנית קיצונית הפרו-גרמנית והיא יועדה להשמדה.
קורות חייו
דיולה ליכטשיין נולד במשפחה יהודית כבנם של הסוחר מיקשה ליכטשיין ושל תרזיה וייס. הוא השלים את לימודיו בבית הספר התיכון הלותרני בעיר הולדתו ובגימנסיה הראשית ברחוב דמיאניץ' בבודפשט. ב-1906 שינה ליכטשיין את שם משפחתו ללוקאץ'. לאחר סיום הלימודים הוא נרשם ללימודי משפטים, אך כבר כסטודנט שנה א' כתב ביקורות תיאטרון לעיתונו של שאנדור בראון "היום" (A Nap). משנת 1920 הפך לכתב קבוע ובכיר של כתב העת "חיי תיאטרון" (Színházi Élet), הוא עמד בראש מדור התיאטרון וככזה השתתף בכל תנועות הצדקה שאורגנו על ידי השחקנים. משנת 1933 היה עורך העיתון. בינתיים הועלו כמה ממחזותיו החד-מערכתיים (אחד כבר ב-1916 בשם "קברט באנג'לפלד" (Kabaré az Angyalföldön). הוא כתב ב-1921 את רביו הבמה ההונגרי הראשון לתיאטרון של אימרה נאג' בשם "הכנר הוא הסיבה לכל". יחד עם ז'ולט הרשאני, הוא היה מארגן הבחירות למלכת היופי מיס הונגריה שנערכו מדי שנה מ-1929 במסגרת כתב העת חיי התיאטרון.
אתו רבים ומבטלי מחיצתא
מחיצה שאינה עשויה בידי אדם
קיימים שני הסברים בדברי התוספות, שפוסק כפי השיטה שנפסק ש"לא אתו רבים ומבטלי מחיצתא": לפי הסבר אחד, מהתורה הדין "אתו רבים ומבטלי מחיצתא" נאמר מהתורה רק במחיצה שרבים עוברים עליה ממש, כמו רקק שיש לו מחיצות על ידי דין רוחני של גוד אסיק מחיצתא, שמכיוון שהוא פרוץ לרבים "אתו רבים ומבטלי מחיצתא". ולכן מדברי חכמים, כל חור כזה שפרוץ לכל עובר ואינו משמש מעשית כמחיצה, אינו נחשב למחיצה. לעומת זאת, מחיצות אמיתיות, לא יתבטלו לעולם מהתורה, גם אם יעברו בין המחיצות שישים ריבוא, ולכן לא גזרו חכמים במקום שאין שישים ריבוא כלל. לפי פרשנות שנייה, מהתורה "לא אתו רבים ומבטלי מחיצתא" כלל, לא במחיצות אמיתיות ולא במחיצות שעל ידי "גוד אסיק" הפרוצות לכל עובר, ובקיעת הרבים מבטלת את המחיצות רק באופן מוגבל יותר, לעניין השטח המוקף במחיצות, ולא לגבי המחיצות עצמם. אלא שזאת דווקא בשטח שנשלמו בו כל דיני רשות הרבים (ללא שלוש מחיצות,, ושטח שמוקף מחיצות אין נוח להשתמש שם.
שיעור "רבים" בוקעים בו
בשיעור "רבים" בוקעים בו, לפי הדעות שכאשר המקום פרוץ לרבים מעשית (כי מדובר במחיצות מדין גוד אסיק מחיצתא) נחשב הדבר ל"רבים בוקעים בו", מובן שאין שיעור כמה אנשים עוברים מעשית, שהרי אין כלל צורך שמעשית יעברו רבים במקום. לפי השיטות שצריך שרבים יעברו במקום מעשית, ישנן דעות ש"רבים" הם דווקא שישים ריבוא (שש מאות אלף איש), לפי אותם דעות שרשות הרבים היא רק כזו ששישים ריבוא מצויים בה.
אלישע פורת
ביוגרפיה
משנת 2005 ועד מותו, היה פורת פעיל בכתיבת ערכים אנציקלופדיים בוויקיפדיה העברית, והיה בין התורמים הבולטים בה. חיבר יותר מ-450 ערכים, שעסקו בעיקר ביוצרים עבריים ויידיים. עקב חיבתו לחקר הספרות ולגילוי סופרים ומשוררים נשכחים, כינה את עצמו "בלש ספרותי".
בשנת 2008 יצא לאור בהוצאת גוונים ספרו "קריאה מאוחרת" – ספר מסות העוסק בשירת אבא קובנר ואמיר גלבע, ביצירת אורי ניסן גנסין, ובפרשה של גילוי שני פרקים גנוזים ומתורגמים לעברית מספרו האוטוביוגרפי של איליה ארנבורג בארכיון השומר הצעיר בגבעת חביבה ועוד.
רבות מיצירותיו, שירה וסיפורת, תורגמו לאנגלית, חלקן בדפוס וחלקן מוצגות ברחבי האינטרנט.
שירו "פחיתה" נחקק באבן ומוצג בשכונת "אוהל משה" בירושלים, במסגרת מיזם "תמונה באבן".
פורת זכה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים לשנת תשנ"ו ולשנת תש"ע.
היה נשוי ליעל לבית יודוביץ ואב לארבעה. נפטר ב-24 במרץ 2013, ונקבר בקיבוצו עין החורש.
ארכיונו שמור בספרייה הלאומית.
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
דיולה לוקאץ'
קורות חייו
לאחר המלחמה, יחד עם בלה ז'ולט היה עורך השבועון הרדיקלי הבורגני "קידמה" (Haladás) עד שנאסר (1949). לאחר מכן לא הועסק במשך זמן מה. מאוחר יותר עבד עבור "העיתון הספרותי" (Irodalmi Újság) (בעריכת בלה אילש). בנוסף לכך מאמרים קצרים שלו על דיג פורסמו בכתב העת של איגוד הדייג ופורסמו גם ברדיו ההונגרי. בשנת 1947, הוא התחתן בפעם השנייה עם אלמנתו של פאל ברנואר, ארז'בט ורמן.
הפיגוע בכביש 398
הפיגוע בכביש 398 הוא פיגוע ירי ורצח, שאירע בכביש 398 המחבר בין היישובים נוקדים ותקוע, ביום י"ג באדר ה'תשס"ב, 25 בפברואר 2002. בפיגוע נרצחו בידי חוליית מחבלים פלסטינים שני ישראלים, אהרן גורוב ואברהם פיש, תושבי היישוב הסמוך נוקדים בגוש עציון, וכן נפצעה בתו של גורוב באורח בינוני.
הרקע לפיגוע
הפיגוע בכביש 398 אירע מספר ימים לפני חודש מרץ 2002 בו ספגה מדינת ישראל את מספר האבדות הגבוה ביותר מבין כל חודשי האינתיפאדה השנייה: ביהודה ושומרון נרצחו למעלה מ־30 חיילים ואזרחים ישראלים, ובתחומי הקו הירוק נערכו 11 פיגועי התאבדות, שבהם נרצחו 81 ישראלים נוספים (לשם השוואה, בכל שלוש שנותיה של האינתיפאדה הראשונה נהרגו 90 ישראלים). כמעט לא חלף יום בחודש זה ללא פיגוע קטלני, ובסך הכל נרצחו 105 אזרחים ישראלים ונהרגו 26 חיילים ישראלים בחודש זה.
שיאם של הפיגועים היה הפיגוע במלון פארק – פיגוע התאבדות שנערך במלון פארק בנתניה בעיצומו של ליל הסדר (ב־27 במרץ 2002), כחודש לאחר הפיגוע בכביש 398, בעקבותיו יצאה מדינת ישראל למבצע חומת מגן. יש המכנים את חודש מרץ 2002 בכינוי "מרץ השחור".
הפיגוע
ביום י"ג באדר ה'תשס"ב, יום תענית אסתר, 25 בפברואר 2002, בשעות אחר הצהרים, הצטיידו ארבעת חברי חוליה פלסטינים, חברי ארגוני הטרור תנזים וגדודי חללי אל-אקצא, ברובים והתמקמו לצד כביש 398, בין עצי זית, מאחורי גדר נמוכה במרחק של 80 מטרים מערבית לכביש המוביל לנוקדים וסמוך לכפר זעתרה, כ-500 מטרים לאחר מחסום נוקדים, וארבו לרכב יהודי.
בשעה 16:05 לערך עבר במקום רכב ישראלי בו נסעו אהרן גורוב, בן 45, מלחין מחונן ובעל שם עולמי, ד"ר אברהם פיש, בן 64, מדען, בתו תמרה פיש־ליפשיץ, אחות בבית החולים הדסה הר הצופים, שהייתה באותה עת בחודש התשיעי להריונה, וכן בתה בת החמש. כולם תושבי היישוב נוקדים אשר נסעו לביתם לקראת חג הפורים.
כאשר עבר הרכב היהודי בכביש פתחו לעברו חברי החוליה הפלסטינית באש כבדה וירו עשרות כדורים. כתוצאה מן הירי נהרג במקום אהרן גורוב. אברהם פיש נפצע באורח אנוש, הוטס לאחר מכן לבית החולים במסוק אולם מותו נקבע לאחר מספר שעות. תמרה פיש־ליפשיץ נפצעה באורח בינוני. בתה שישבה לידה, וכן עוברה, ניצלו באורח נס. התינוק יולד בניתוח קיסרי כשעה וחצי לאחר הפיגוע. במקביל ירו חברי החוליה לעבר כניסה למחנה צה"ל סמוך. לאחר רגעים מספר ברחו מן המקום.
לאחר ביצוע הרצח נותר הרכב עומד בעוד פיש־ליפשיץ פצועה וללא יכולת להזעיק עזרה. לפי תיאורה, רק לאחר כעשר דקות עבר במקום רכב יהודי. הפצועים פונו לבית החולים הדסה עין כרם.
חוליית המחבלים
בין השנים 2000–2002 חוללו חברי חוליית המחבלים שביצעה את הפיגוע, אנשי ארגוני הטרור תנזים וגדודי חללי אל-אקצא, פיגועים רבים בהם נרצחו בסך הכל תריסר בני אדם. תשעה יהודים – שוטר מג"ב מקס חזן, סגן דוד חן כהן, סמל שלמה אדישנה, סמל דני דראי, סגן אלוף יהודה אדרי, ד"ר אבי בועז, אברהם פיש, אהרן גורוב ודבורה פרידמן, וכן שלושה פלסטינים אשר נחשדו בידי חברי החוליה כמשתפי פעולה. בפיגועים אלה נפצעו רבים.
בשנת 2003 נידון אחד מחברי החוליה, ריאד דחלאללה אחמד אלעמור, לאחד עשר מאסרי עולם. מחבל נוסף, עלי מוחמד עלי אל עביאת, איש המשטרה הפלסטינית, נידון לשני מאסרי עולם. מחבל נוסף, אבראהים אבו איאד, נמלט מישראל בהסדר שגובש בזמן מבצע חומת מגן.
לאחר הפיגוע
שני הנרצחים, אהרן גורוב ואברהם פיש, הובאו למנוחות במהלך חג הפורים בבית העלמין בכפר עציון.
לאחר הפיגוע הוקמו חורשה וכן שלט זיכרון לאברהם פיש ביישובו נוקדים. כמו כן הוקמה לזכר שני הנרצחים אנדרטה במקום הפיגוע. כן הוקמה עמותה, "שירת אהרון", לזכר אהרן גורוב, במטרה לשמר את זכרו ומורשתו, לקדום אומנים עולים מרוסיה ועוד.
אחריות הרשות הפלסטינית לפיגוע
ארגון הטרור גדודי חללי אל-אקצא, הזרוע הצבאית של הפת"ח, נטל את האחריות לביצוע הפיגוע.
בשלהי שנת 2002 עתרה ניצולת הפיגוע תמרה פיש־ליפשיץ לבג"ץ, באמצעות עורכת הדין ניצנה דרשן־לייטנר, בדרישה להורות למדינה לדרוש להסגיר מחבלים אשר היו מעורבים בביצוע הפיגוע, וגורשו מהארץ לאירופה במהלך מבצע חומת מגן. בג"ץ, בהרכב שהוביל נשיא בית המשפט העליון אהרן ברק, דחה את העתירה.
בשנת 2019 קבע שופט בית המשפט המחוזי בירושלים, משה דרורי, כי הרשות הפלסטינית אשר הפעילה את ארגון הטרור תנזים, אחראית לפיגוע, ומשכך יש להשית על הרשות חובת פיצויים גבוהים למשפחות הקורבנות.
יוחנן השביעי פלאולוגוס, קיסר האימפריה הביזנטית
יוחנן השביעי פלאולוגוס (1370–1408) (ביוונית: Ιωάννης Ζ' Παλαιολόγος) היה קיסר ביזנטיון במשך חמישה חודשים בשנת 1390, וכן קיסר בשיתוף עם מנואל השני מ-1398 עד 1403.
יוחנן השביעי היה בנו של הקיסר אנדרוניקוס הרביעי ומרים מבולגריה, בתו של המלך יוחנן אלכסנדר ותאודורה מוולאכיה. כאשר אביו אנדרוניקוס הרביעי גזל את השלטון בשנת 1376, יוחנן היה קיסר משותף עם אביו בעזרתה של ג'נובה, אך ונציה החזירה את השלטון ליוחנן החמישי בשנת 1379, ואנדרוניקוס ובנו עוורו בעין אחת.
לאחר מותו של אביו ב-1385 קיבל יוחנן את השלטון על הערים בחוף ים מרמרה, כוסל למעשה של הטורקים העות'מאנים. בתמיכתו של הסולטאן תפס יוחנן את השלטון בקונסטנטינופול בשנת 1390 משום שדודו מנואל השני היה בשביו של הסולטאן העות'מאני, באיזיט הראשון. מנואל הצליח לברוח אחרי חמישה חודשים בשבי, והשלטון נלקח חזרה מידיו של יוחנן השביעי, שנאלץ לחזור לסלימבריה. למרות זאת הכריז מנואל על יוחנן כיורשו משום שהיה חסר בנים לעת עתה.
Love Kills
Love Kills (בעברית: אהבה הורגת) הוא סינגל של המוזיקאי הבריטי פרדי מרקיורי, והשיר הראשון שלו שיצא כאמן סולו, על אף שכל חברי להקת קווין ניגנו בשיר, בתחילה ללא קרדיט.
השיר נכתב על ידי פרדי מרקיורי וג'ורג'יו מורודר, ושימש במקור בשחזור ועריכתו של מורודר משנת 1984 של סרטו האילם של פריץ לאנג מ-1927, "מטרופוליס", כחלק מהפסקול החדש של הסרט. הסינגל הגיע למקום העשירי במצעד הסינגלים הבריטי.
רשמית, הסינגל הוא של פרדי מרקיורי, על אף שמדובר בשיתוף פעולה שלו עם ג'ורג'יו מורודר. שנים לאחר יציאת השיר אושר כי כל חברי להקת קווין – בריאן מיי, רוג'ר טיילור וג'ון דיקון ניגנו בשיר, ביחד עם ג'ורג'יו מורודר וריינהולד מק. לא ידוע מדוע השיר יצא כסינגל של פרדי מרקיורי בלבד ולא כסינגל של קווין, אך ייתכן שהחוזים של הלהקה עם חברות התקליטים EMI רקורדס וקפיטול רקורדס הם הסיבה לכך, בעוד שפסקול "מטרופוליס" היה בהוצאת CBS רקורדס.
השיר מעולם לא בוצע בהופעה חיה באף מופע או אירוע. קווין ואדם למברט ביצעו את השיר בפעם הראשונה בסיבוב ההופעות שלהם ב-2014 כבלדה. גרסה זו עובדה מאוחר יותר על ידי בריאן מיי ורוג'ר טיילור עם השירה המקורית של מרקורי עבור האלבום Queen Forever ב-2014.
רמיקס של "Love Kills" שימש גם עבור הקרדיטים בסיום הסרט Loaded Weapon 1 משנת 1993. השיר יצא גם באלבום האוסף "The Great Pretender". בשנת 2009, יצאה גרסת כיסוי של זמרת הסינת'-פופ הבריטית ליטל בוטס.
מקצוע (סיפור)
מקצוע (באנגלית: Profession) הוא נובלה מאת סופר המדע בדיוני אייזק אסימוב. הנובלה הופיעה לראשונה בשנת 1957 והודפס מחדש בקובץ הסיפורים מחר כפול תשע בשנת 1959.
הסיפור תורגם לעברית בקובץ מחר כפול תשע בשנת 1972 ושוב בשנת 2005, ותורגם בשלישית בקובץ 'כתבי אייזיק אסימוב כרך 1' בשנת 2009.
סיפור זה הוא הארוך ביותר בספר "מחר כפול תשע", אורכו כ-50 עמודים, שאר הסיפורים לא עולים על 20 עמודים.
עלילה
הסיפור, שמתרחש במאה ה-65, מתמקד בנער בשם ג'ורג'. ג'ורג' חולם מילדותו להיות תכנת מחשבים, והוא אף מנסה לאמן את מוחו להתאים למקצוע זה באמצעות קריאת ספרים בתחום, אף-על-פי שכולם מסביבו אומרים לו שאין בכך תועלת שכן לא ניתן להשפיע על ההתאמה של מוחו למקצוע מסוים, וכן משום שאין סיכוי שיצליח ללמוד בעצמו את כל המידע אשר מוזן על ידי הסרטים למוחותיהם של מי שנמצאו מתאימים למקצוע.
כאשר מגיע ג'ורג' לגיל 18 ונערכות לו בדיקות ההתאמה למקצוע מתגלה האמת הנוראה: ג'ורג' הוא מוסמך ללא כלום. מספר אנשים מסבירים לג'ורג' שזו תופעה נדירה למדי, אך היא מתרחשת מדי פעם. הוא עובר לגור בבית מיוחד, הקרוי "הבית של רפי השכל", המיועד לאנשים כדוגמתו שאינם מתאימים לחינוך הסרטים.
למרות שאין שום דבר פיזי שמונע ממנו לברוח (אין שמירה על הבית הזה), ג'ורג' נשאר שם למשך שנה שלמה עד שלבסוף הוא מחליט לברוח כדי למצוא את הרופא אשר בישר לו על היותו חסר יכולת וכדי לעבור בדיקה נוספת, אשר תוכיח שג'ורג' אכן מתאים למשהו, אף אם לא תוכנת־מחשבים.
הוא טס לסן פרנסיסקו, שם הוא פוגש בהיסטוריון חברתי, שמסביר לו איך נוצרה שיטת הלימודים וההסמכה הזאת. ג'ורג' מתחיל לאט לאט להבין שמישהו צריך לגלות דברים חדשים, מישהו צריך להמציא תאוריות חדשות וללמד את האנשים את מה שהוא גילה (לתכנת את הסרטים שמעבירים את הידע הלאה).
בסופו של דבר, מבין ג'ורג' שהוא אחד מהאנשים הללו, אנשים שהמוח שלהם כל כך יצירתי ושונה שהמכונה לא יכולה לאבחן אותם ואינם מתאימים לשום מקצוע. כל האנשים הנמצאים במוסד הם כאלה, והם האנשים אשר ממציאים ומגלים דברים חדשים ומלמדים את שאר האנושות אותם, בלי שום הכרת תודה.
רעיונות ומגמות
הסיפור, כמו מרבית סיפוריו של אסימוב, עוסק בחברה האנושית בעתיד. הסיפור עוסק בהתפתחות של שתי תופעות: העיסוק של אסימוב בשתי מגמות אלו מקצין תופעות מוכרות ממערכת החינוך של כפיית תחומים מסוימים בשלבים הראשונים של הלמידה והתמחות ממוקדת בשלבים המתקדמים. בסיפור מוטמעת הביקורת כי המערכת הריכוזית אינה מעודדת רכישת מיומנויות למידה אלא מתמקדת בהקניית מיומנויות מקצועיות, שיטה שנכשלת כאשר יש צורך בהסתגלות לשינויים.
על אף שאסימוב מציג חברה הנשלטת באופן ריכוזי ועם מידה קטנה מאוד של חופש אישי, האווירה אותה הוא מתאר מלמדת שהצורת חיים זו מתאימה למרבית האוכלוסייה, אולם, ישנם אנשים שחזקים יותר, יצירתיים, שמתעלים ויוצרים משהו חדש בזכות הכישרון והיכולת שלהם. גם אם כלל החברה אינה יודעת להתמודד עם אנשים אלו, הרי ש"התכנון המרכזי" יודע לקחת בחשבון מיעוט זה ומשכיל להפיק ממנו את המירב.