cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
FIM-92 סטינגר
פיתוח
דגם בלוק 2 (עם מערכת הנחיה חדשה ותקרת גובה של 7,500 מטר) פותח משנת 1996, וייצורו החל בשנת 2004. נכון לשנת 2007 פיתוח דגם הבלוק 2 נמצא בהשהיה בשל שיקולים תקציביים בצבא ארצות הברית.
משנת 1984, ספינות חיל הים האמריקני באזור המזרח התיכון מצוידות בטילי סטינגר, להגנה נקודתית נגד מטוסים.
המאפיין הבולט של הסטינגר הוא שיטת הביות שלו: ראש הביות שלו מורכב מחיישן המחפש חום תת-אדום הנפלט ממנועי המטוס, ביחד עם חיישן נפרד שמחפש הפרשים בקרינה האולטרה סגולה, שמשמעה גוף (מטוס) שמסתיר את מקור הקרינה האולטרה סגולה (השמש). למעשה, חיישן אחד "רואה" כתם בהיר ביחס לרקע, והשני "רואה" כתם כהה יחסית לרקע. הדבר מאפשר להעסיק ולרכוש מטרות מכל כיוון תעופה של כלי הטיס ביחס למשגר הטיל (מטרה חוצה, מתרחקת, מתקרבת) וזאת בניגוד לטילי כתף מדור קודם (רד-איי) שפעלו באמצעות חיישני אינפרא אדום בלבד ויכלו להתביית רק על מטרות מתרחקות.
בנוסף ליצרן המקורי, סטינגר מיוצר על ידי רוקסטן בטורקיה ואירבוס בגרמניה.
טבילות אש
טבילת האש הראשונה של הטיל נערכה במלחמת פוקלנד בשנת 1982, כאשר חיילים בריטיים הפילו מטוס ארגנטינאי.
ארצות הברית סיפקה מאות טילי סטינגר למורדים באפגניסטן, שלחמו בכיבוש הרוסי. המורדים הצליחו להפיל כשלוש מאות כלי טיס רוסיים (בעיקר מסוקים), והאיצו את נסיגת ברית המועצות בשנת 1989. בסוף שנות השמונים, ארצות הברית סיפקה טילי סטינגר למחתרת האיחוד לעצמאות מוחלטת של אנגולה באנגולה, בניסיון להפיל את הממשלה בהפיכה צבאית. מספר טילים אבדו, והגיעו לאיראן.
בפלישה הרוסית לאוקראינה, מדינות מערביות כגון ארצות הברית, גרמניה, בריטניה, ליטא, הולנד ולטביה העבירו כמה אלפי טילי סטינגר לצבא אוקראינה, כחלק מהאספקה הצבאית שמדינות המערב העבירו לאוקראינה כנגד הצבא הרוסי.
שירות בחיל האוויר הישראלי
הטיל נכנס לשירות במערך הנ"מ בחיל האוויר הישראלי (שמו שונה למערך ההגנה האווירית) בשנת 1990 כטיל כתף נגד מטוסים וקיבל את הכינוי "ברקן".
ב-8 באוגוסט 2012 נסגר מערך ה"ברקן" בצה"ל.
יחידת ברקן (סטינגר)
יחידת ברקן הייתה חלק טקטי מרכזי במערך ההגנה האווירית (בראשי תיבות: הגנ"א) ונקראת סוללה (בדומה ליחידות חיל התותחנים). הסוללות השתייכו לגדודים 66 ו-947 חובט ומחבט (וולקן) ולגדוד-946 דרקון (צ'אפרל) במערך המתנייע (סוללות שאינן נייחות).
סוללות הברקן כללו כחמישה צוותים המונים כשישה לוחמים, מפקד צוות (קצין בדרגת סג"ם), טילן אחד (לוחם בדרגת סמל) המשנה למפקד הצוות ובעל הסמכות לשגר את טיל הברקן, טילן שניים (לוחם ותיק), מאגיסט (לוחם הנושא מקלע מאג) ושני לוחמים נוספים שתפקדו כנהג, קשר או מאג שתיים (לוחם הנושא ארגזי תחמושת וקנה של מקלע מאג).
הלוחמים נושאים על גופם משא כבד הכולל מנשא טילי ברקן (טיל ברקן, משגר וסוללות חשמל), מקלע מאג, תחמושת ומזון שנועדו לאפשר עצמאות ויכולת שהייה למשך פרקי זמן ארוכים בתנאי שטח ללא אפשרות לחדש אספקה. משקל הציוד אותו נשא לוחם הברקן מגיע עד כדי חמישים ק"ג, ונישא למרחקים גדולים (עשרים עד ארבעים ק"מ הליכה). הלוחמים רוכשים יכולת הסוואה גבוהה ובעלי יכולת הישרדות גבוהה מאוד בתאי שטח "מלוכלכים", כלומר שיש בהם כוחות אויב.
הצוותים התניידו באמצעות נגמ"שי M-113 יעודיים ("נגמשי ברקן"), רכבי האמר (ג'יפ "האמר ברקן") ובאמצעות פעילות מוסקת על ידי מסוקי חיל האויר.
שגרת פעילותן של סוללות הברקן לאורך השנה כללו שלוש פעילויות מרכזיות, פעילות בט"ש איו"ש ועזה, פעילות בט"ש (הגנה אווירית) במוצבי גבול הצפון, אימון גדוד ואימונים עם כוחות קרקע ויחידות חיל האוויר. באוגוסט 2012 כלל כוחות הסטינגר במערך ההגנה האווירית הוסבו לפיקוד העורף ולאחר הסבה זו לא התקיימו יחידות סטינגר בצה"ל.
מערכות נוספות
התעשייה האווירית הישראלית פיתחה מערכת נ"מ ניידת, בשם מחבט.
גי פרמלן
גי פרמלן (בצרפתית: Guy Parmelin; נולד ב-9 בנובמבר 1959) הוא פוליטיקאי שווייצרי, שכיהן כנשיא שווייץ לשנת 2021. קודם שימש כשר (ראש מחלקה) לעניינים כלכליים, חינוך ומחקר במועצה הפדרלית, הממשלה הפדרלית של שווייץ. כיהן כסגן נשיאת שווייץ לשנת 2020.
ביוגרפיה
פרמלן נולד בבורסן (Bursins) שבקנטון וו דובר הצרפתית. הוא יינן במקצועו. הוא שירת בצבא שווייץ כחוגר.
בשנת 1993 נבחר כחבר במועצת עיר מגוריו. משנת 1994 ועד 2003 כיהן כחבר אספת קנטון וו. הוא כיהן גם כנשיא מפלגת העם השווייצרית בקנטון זה.
הוא נבחר לראשונה כחבר אספת הברית (הבית התחתון של הפרלמנט הפדרלי) מטעם מפלגת העם בשנת 2003. הוא נבחר לשלוש כהונות נוספות באספה וכיהן בה עד סוף שנת 2015.
כהונה במועצת הברית
בדצמבר 2015 נבחר על ידי האספה לכהן במועצה הפדרלית מבין שלושה מועמדים שהעמידה מפלגת העם. הוא נבחר במקום אוולינה וידמר-שלומפף, שפרשה מן המועצה. הוא חבר מפלגת העם הראשון מן הקנטונים דוברי הצרפתית שנבחר לכהן במועצת הברית.
סרוטונין
סרוטונין (Serotonin או 5-HT) הוא מוליך עצבי (נוירוטרנסמיטר) מקבוצת המונואמיניים, שאליה משתייכים גם דופמין ונוראפינפרין. כל תאי העצב שמייצרים סרוטונין נמצאים בגזע המוח, המעורב בעוררות ותהליכים אוטומטיים רבים.
ביוכימיה
שמו הכימי של סרוטונין הוא 5-הידרוקסיטריפטאמין (Hydroxytryptamine). סרוטונין מופק מחומצת האמינו הארומטית טריפטופן. שני אנזימים מובילים לייצורו, בתחילה האנזים טריפטופן הידרוקסילאז ואחריו אנזים המכונה AAAD (ראשי תיבות של Aromatic amino acid decarboxylase, "דקרבוקסילאז של חומצות אמינו ארומטיות"; דקרבוקסילאז הוא אנזים הנוטל קבוצת קרבוקסיל מתרכובת כלשהי).
טריפטופן מצליח לעבור את מחסום הדם-מוח באמצעות נשא ביולוגי ייחודי. הימצאות אינסולין בדם תורמת לקליטת הסרוטונין, שכן האינסולין גורם לספיגה מוגברת של חומצות ארומטיות בגוף ולפיכך מקטין את התחרות על ההסתייעות ב"נשא" זה, ושיעור הסרוטונין במוח גדל.
סרוטונין משתנה על ידי פעילות של האנזים מונואמין אוקסידאז והופך לחומצה 5-הידרוקסיאינדולאצטית (Hydroxyindoleacetic acid). מרבית הסרוטונין משתחרר למרווחים שבין תאי העצב במוח – הסינפסות – ומסולק על ידי תאי העצב במנגנון של ספיגה חוזרת.
השפעה פסיכולוגית ופיזיולוגית
הסרוטונין מעורב בתהליכי ויסות ושליטה של עיבוד מידע מלמעלה-למטה, המאפשרים מתן עדיפות למידע רלוונטי על פני מידע לא רלוונטי.
לסרוטונין יש גם תפקיד ראשי בתחושות וברגשות הקשורים ל"מצב רוח", כגון התרוממות רוח, דיכאון, תוקפנות, התנהגות אימפולסיבית וכדומה. לסרוטונין יש תפקיד גם בוויסות טמפרטורת הגוף. סמי הזיות כמו LSD ואקסטזי, כמו גם תרופות נוגדות דיכאון, בנוסף לאלכוהול, פועלים על הקולטנים לסרוטונין. סרוטונין, יחד עם דופמין ונוראדרנלין, משפיע ככל הנראה על תחושת התיאבון, שיכוך כאבים, הנאה והנאה בכלל. שני המוליכים מביאים למניעת כאבי ראש, מיגרנה, חרדות והפרעות אכילה.
כמו מוליכים עצביים אחרים, בעיקר נוראדרנלין, גם לסרוטונין קיימת השפעה רבה על מצבי דיכאון קליני; כיום מרבית התרופות הפסיכיאטריות הניתנות לטיפול בדיכאון פועלות כמעכבי ספיגה חוזרת של סרוטונין.
רוב האזורים הסרוטוניניים הם מחוץ למערכת העצבים המרכזית, אך בגרעין "רפה" (Raphe) שבמוח יש מרכז סרוטוניני חשוב, הקשור גם לשינה ולשובע. מזונות המכילים אנזימים, חומצות אמינו ורכיבים אחרים שמסייעים לגוף לייצר סרוטונין הם מרכיב חשוב בדיאטות.
הסרוטונין מצוי גם בדפנות המעיים, במערכת העצבים ההיקפית, במערכת העצבים המרכזית (CNS) ובדם. בעת דימום הוא גורם לנימי דם להתכווץ, מה שמאפשר יחד עם טסיות דם וגורמי קרישה נוספים את עצירת הדימום. בה בעת משדר הסרוטונין לגוף דרך מערכת העצבים תחושת כאב. בין היתר עשוי הסרוטונין אשר מופרש ממערכת העצבים המרכזית לגרום להרפיית השרירים שהתכווצו בהשראת אצטילכולין. כמו כן משמש הסרוטונין כחומר מקדים בייצור ההורמון מלטונין בבלוטת האצטרובל.
קאמל קייס
קאמל קייס (לעיתים מסוגנן כ-camelCase או CamelCase) הוא הנוהג של כתיבת ביטויים באנגלית ללא רווחים או סימני פיסוק, כאשר נעשה שימוש באות גדולה להפרדה בין מילים. דוגמאות ידועות כוללות את המותגים "iPhone" ו-"eBay". הכתיב משמש לפעמים גם בשמות משתמש מקוונים כגון "johnSmith", וכדי להפוך שמות דומיינים מרובי מילים לקריאים יותר, למשל בקידום "EasyWidgetCompany.com".
וריאציות ומילים נרדפות
המופע המוקדם ביותר של המונח "InterCaps" ב-Usenet הוא בפוסט באפריל 1990 לקבוצת alt.folklore.computers מאת אבי רפופורט. השימוש המוקדם ביותר בשם "קאמל קייס" היה ב-1995, בפוסט של ניוטון לאב. לאב התייחס לכך בהמשך: "עם הופעתן של שפות תכנות שיש להן סוגים של מבנים כאלה, הגיבנת של הסגנון גרמה לי לקרוא לזה HumpyCase בהתחלה, לפני שעברתי ל-CamelCase. קראתי לזה CamelCase במשך שנים... הציטוט למעלה היה רק הפעם הראשונה שהשתמשתי בשם ב-USENET."
בצירופי מילים
השימוש באותיות רישיות באמצע מילה כמוסכמה באיות הרגיל של טקסטים יומיומיים הוא נדיר, אך הוא משמש בשפות מסוימות כפתרון לבעיות מסוימות המתעוררות כאשר משולבות שתי מילים.
באיטלקית, כינויים יכולים להיות סיומות לפעלים, ומכיוון שצורת הכבוד של כינויים בגוף שני באותיות גדולות, זה יכול לייצר משפט כמו non ho trovato il tempo di risponderLe ("לא מצאתי זמן לענות לך" - שבו Le פירושו "בשבילך").
בגרמנית, האות המדיאלית I, הנקראת Binnen-I, משמשת לפעמים במילה כמו StudentInnen ("סטודנטים") כדי לציין שגם Studenten ("סטודנטים גברים") וגם Studentinnen ("סטודנטיות") נכללים בו-זמנית. עם זאת, שימוש באותיות רישיות באמצע המילה אינו תואם את הכתיב הגרמני מלבד שמות פרטיים כמו מקדונלד; הדוגמה הקודמת יכולה להיכתב בצורה תקנית באמצעות סוגריים בתור Student(inn)en, בדומה ל"congress(wo)men" באנגלית.
באירית משתמשים בקאמל קייס כאשר קידומת נטייה מחוברת לשם עצם פרטי, למשל i nGaillimh ("בגולווי"), an tAlbanach ("האדם הסקוטי"), go hÉirinn ("לאירלנד"). בכתיב הגאלי הסקוטי העדכני, הוכנס מקף: an t-Albannach.
מוסכמה זו משמשת גם מספר שפות בנטו כתובות (למשל isiZulu, "שפת זולו") וכמה שפות ילידיות של מקסיקו (למשל Nahuatl, Totonacan, Mixe - Zoque וכמה שפות אוטו-מנגואיות).
באנגלית, אותיות רישיות באמצע מילה נמצאות בדרך כלל רק בשמות. למשל בשמות סקוטיים או איריים מהצורה "Mac-" או "Mc-", כאשר למשל MacDonald, McDonald, and Macdonald הם גרסאות איות נפוצות לאותו שם, ובשמות אנגלו-נורמנים המתחילים ב-"פיץ - ", למשל, FitzGerald,Fitzgerald.
במדריך הסגנון האנגלי The King's English, שפורסם לראשונה ב-1906, הנרי פולר ופרנסיס פולר הציעו להשתמש באותיות רישיות במילים מורכבות משולשות שבהן מקפים יגרמו לעמימות - הדוגמאות שהם נותנים הן KingMark-like (בניגוד ל-King Mark-like) ו-Anglo-SouthAmerican (לעומת Anglo-South American). עם זאת, הם תיארו את המערכת כ"שונה באופן חסר תקווה מהשימוש בהווה".
בקיצורים
בדרך כלל משתמשים בקאמל קייס בקיצורים כדי לשקף את האותיות הגדולות שיהיו למילים כשהן נכתבות במלואן, למשל בתארים האקדמיים PhD או BSc. דוגמה עדכנית יותר היא NaNoWriMo, קיצור של של National Novel Writing Month. בגרמנית, שמות החוקים מקוצרים באמצעות אותיות רישיות מוטבעות, למשל StGB עבור Strafgesetzbuch (חוק פלילי), PatG עבור Patentgesetz (חוק הפטנטים), BVerfG עבור Bundesverfassungsgericht ( בית משפט חוקתי פדרלי ), או GmbH הנפוץ עבור Gesellschaft mit beschränkter Haftung (חברה מוגבלת פרטית). בצרפתית, ראשי תיבות של קאמל קייס כמו OuLiPo (1960) הועדפו במשך זמן מה כחלופה לראשי תיבות.
קאמל קייס משמשת לעיתים קרובות כדי לתעתק ראשי תיבות לאלפבית כאשר שתי אותיות נדרשות לייצג תו בודד של האלפבית המקורי, למשל, DShK מ - ДШК קירילי (האות האמצעית נהגית כמו ש עברית).
נוסחאות כימיות
השימוש השיטתי והנפוץ הראשון בקאמל קייס למטרות טכניות היה הסימון לנוסחאות כימיות שהומצא על ידי הכימאי השוודי ינס יאקוב ברצליוס ב-1813. כדי להחליף את שלל מוסכמות השמות והסמלים ששימשו כימאים עד לאותה תקופה, הוא הציע לציין כל יסוד כימי בסמל של אות אחת או שתיים, כשהראשונה היא אות גדולה. השימוש באותיות גדולות איפשר לכתוב נוסחאות כמו "NaCl" (מלח בישול) ללא רווחים ועדיין לנתח ללא עמימות.
המערכת של ברצליוס ממשיכה להיות בשימוש, מתוגברת בסמלים בני שלוש אותיות כמו " Uue " עבור יסודות לא מאושרים או לא ידועים וקיצורים של כמה תחליפים נפוצים (במיוחד בתחום הכימיה האורגנית, למשל " Et " עבור "אתיל-"). הרחבות נוספות בוצעו כדי לתאר את רצפי חומצות האמינו של חלבונים ותחומים דומים אחרים.
שימוש מוקדם בסימנים מסחריים
מאז תחילת המאה ה-20, נעשה שימוש בקאמל קייס מדי פעם עבור שמות ארגוניים וסימני מסחר של מוצרים, כגון:
תכנות
בשנות ה-70 וה-80, אומצה הכתיבה בקאמל קייס כמוסכמה לכתיבת שמות סטנדרטית או אלטרנטיבית למזהים מרובי מילים במספר שפות תכנות. מקורה המדויק של המוסכמה בתכנות מחשבים אינו ידוע. הליכי ועידה משנת 1954 התייחסו מדי פעם למערכת ה-Speedcoding של יבמ כ"SpeedCo". המאמר של כריסטופר סטרצ'י על GPM (1965), מציג תוכנית הכוללת כמה מזהי קאמל קייס, כולל "  " ו-"   ".
לא ניתן להשתמש במזהים תיאוריים של מספר מילים עם רווחים כגון  או   ברוב שפות התכנות, מכיוון שהרווחים בין המילים ינותחו כמפרידים בין המזהים. החלופה של חיבור המילים יחד כמו ב -  או   קשה להבנה ועשויה להטעות; לדוגמה,   היא מילה באנגלית (ניתן לרישום), בעוד ש-  פירושו טבלה של.
כמה שפות תכנות מוקדמות, בפרט Lisp (1958) ו-COBOL (1959), התמודדו עם בעיה זו על ידי מתן אפשרות להשתמש במקף ("-") בין מילים של מזהים מורכבים, כמו ב-"END-OF-FILE": ב-Lisp מכיוון שמנתח Lisp לא יתייחס למקף באמצע סמל כאל אופרטור חיסור וב-COBOL מכיוון שהאופרטורים שלו היו מילים בודדות באנגלית. מוסכמה זו נשארת בשימוש בשפות אלו, והיא נפוצה גם בשמות תוכניות המוזנים בשורת הפקודה, למשל ב-Unix.
עם זאת, פתרון זה לא התאים לשפות בעלות אוריינטציה מתמטית כגון FORTRAN (1955) ו-ALGOL (1958), שהשתמשו במקף כאופרטור חיסור. FORTRAN התעלמה לחלוטין מרווחים, כך שמתכנתים יכלו להשתמש ברווחים מוטבעים בשמות משתנים. עם זאת, תכונה זו לא הייתה שימושית במיוחד מכיוון שהגרסאות המוקדמות של השפה הגבילו מזהים ללא יותר משישה תווים.
בכרטיסים מנוקבים נפוצים של אותה תקופה היו רק אותיות גדולות, ללא שום תווים נוספים, מה שהחמיר את הבעיה של כתיבת קוד קריא. רק בסוף שנות ה-60 האימוץ הנרחב של ערכת התווים ASCII הפך הן את האותיות הקטנות והן את התו קו תחתון  לזמינים לכלל העולם. שפות מסוימות, בעיקר C, אימצו מיד קווים תחתונים כמפרידי מילים, ומזהים כגון  עדיין נפוצים בתוכניות וספריות C (כמו גם בשפות מאוחרות יותר המושפעות מ-C, כגון Perl ו-Python). עם זאת, חלק מהשפות והמתכנתים בחרו להימנע מקווים תחתונים - בין השאר כדי למנוע בלבול בינם לבין רווח - ואימצו במקום זאת את הכתיבה בקאמל קייס.
חברות ומוצרי מחשבים
קאמל קייס שימש בשמות חברות המחשבים והמותגים המסחריים שלהן מאז סוף שנות ה-70 - מגמה שנמשכת עד היום:
תכנות וקידוד
השימוש בקאמל קייס עבור מזהים המורכבים ממספר מילים מומלץ על פי הנחיות סגנון הקידוד של ארגונים רבים ופרויקטי תוכנה. עבור שפות מסוימות (כגון Mesa, Pascal, Modula, Java ו-.NET) נוהג זה מומלץ על ידי מפתחי השפה או על ידי מדריכים רשמיים ולכן הפך לחלק מ"תרבות השפה".
הנחיות סגנון מבחינות לעיתים קרובות בין קאמל קייס עליון לתחתון, ובדרך כלל מציינים באיזה סוג יש להשתמש עבור סוגים ספציפיים של ישויות: משתנים, שדות, שגרות, פונקציות, תתי שגרות, טיפוסי נתונים וכו'. כללים אלה נתמכים לפעמים על ידי כלי ניתוח סטטי הבודקים קוד מקור לעמידה בכללים.
בשפות העיקריות בבניית אתרים, HTML ו-CSS, קיימת התעלמות חלקית מסוג האות, מה שיכול לגרום לבאג כאשר שמות שונים נכתבו עם אותן אותיות ובהבדל של אות גדולה בלבד. לכן בשפות אלה מקובל להפריד בין מילים באמצעות מקף. לעומת זאת בשפה העיקרית לתכנות אתרים, JavaScript, המקף אינו תו חוקי בשמות ויתפרש כפעולת חיסור ולכן פותחה האפשרות לגשת באמצעות גרסת קאמל קייס למאפיינים שמופרדים ב-CSS באמצעות מקף, למשל: background-color יכול להופיע בקוד ג'אווהסקריפט כ-backgroundColor.
שימושים אחרים
האשטאגים, במיוחד ארוכים, משתמשים לעיתים קרובות בקאמל קייס כדי לשמור על קריאות (למשל קל יותר לקרוא #CollegeStudentProblems מאשר #collegestudentproblems).
מקס הופמן
קרל אדולף מקסימיליאן הופמן (בגרמנית: Carl Adolf Maximillian Hoffmann; 25 בינואר 1869 בהומבורג, פרוסיה (כיום בגרמניה) – 8 ביולי 1927 בבאד רייכנהאל, רפובליקת וויימאר) היה איש צבא פרוסי-גרמני שנטל חלק מכריע בחזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה. הוא נחשב במטכ"ל הגרמני כ-"מומחה לענייני רוסיה".
ביוגרפיה
הופמן נולד בעיר הומבורג שבממלכת פרוסיה (כיום גרמניה), כבנם של יוליוס ושרלוט הופמן, אביו היה מנהל בית המשפט המחוזי. הוא למד באקדמיה הצבאית של הצבא הפרוסי, והתגייס לצבא בשנת 1887. הוא נחשב כמומחה בכל הקשור בענייני האימפריה הרוסית. הוא בילה שישה חודשים ברוסיה כמתורגמן, ולאחר מכן שרת חמש שנים באגף הרוסי של המטכ"ל, וסייע בתכנונה של "תוכנית שליפן". בשנת 1904 נשלח לייעץ ללצבא היפני הקיסרי במלחמתו נגד רוסיה. על פי המסופר באחת הפעמים לא נתן לו גנרל יפני לצפות מעל גבעה בתמרוני הצבא היפני, הופמן הזועם הטיח בו: "אתה צהוב עור, הנך חסר תרבות אם לא תתן לי ללכת לגבעה ההיא". לאחר מכן חזר לגרמניה, והמשיך לעבוד על הפלישה המתוכננת לרוסיה במסגרת תוכנית שליפן. ביומניו הוא טוען שגנרל רוסי הציע למכור לו מידע מודיעיני רב ערך, אולם ממשלת גרמניה סרבה לתת תקציב לכך.
בשנת 1914 מונה לקצין המבצעים הראשי של הארמייה השמינית, שהוצבה בפרוסיה המזרחית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הציע הופמן למפקדו מקסימיליאן פון פריטוויץ תוכנית מלקחיים שתשמיד את הצבא הרוסי באזור. אולם פריטוויץ לא רצה לשמוע על כך, ונצמד להוראות שקיבל, לעכב את הרוסים ולסגת רק במקרה של השמדה כללית. אולם לאחר קרב גומבינן הוחלף פריטוויץ בפאול פון הינדנבורג ואריך לודנדורף. השניים הקשיבו לעצותיו של הופמן, והובילו את הצבא לניצחונות בקרב טננברג וקרב האגמים המזוריים. אם כי לא ברור באיזו מידה היו התוכניות של הופמן ובאיזו מידה היו של לודנדורף והינדנבורג. בזיכרונותיו טוען הופמן שאת שני הקרבות תכנן בעצמו ללא עזרתם של השניים. הוא הסתכסך קשות עם לודנדורף, וביומנו הוא כותב נגדו ביקורת קשה. לעומת זאת הוא תמך בהינדנבורג, ואף סייע לו להתמנות כיורשו של אריך פון פאלקנהיין.
כאשר עזבו הינדנבורג ולודנדורף את החזית המזרחית, והפכו למעשה לשליטי הקיסרות, מונה במקומם ליאופולד, נסיך בוואריה, והופמן מונה כסגנו. למרות שבפועל מקבל ההחלטות היה הופמן והנסיך נשמע לו לרוב. הופמן כותב ביומניו על ליאופולד: "ללא ספק הוא נבון... אך רחוק מלהיות כוכב במקצועו... ואי אפשר לראות בו אדם אחראי". הופמן ייצג את גרמניה ב-"חוזה ברסט-ליטובסק", ובהמשך יזם את "מבצע אגרוף" שבמסגרתו פלשו כוחות גרמניים ואוסטרו-הונגריים לאוקראינה. אולם בהדרגה החל לודנדורף, שכאמור היה מסוכסך עמו, לנהל נגדו קמפיין השמצה בו האשים אותו בין היתר שהוא ליברל ומקורב ל-"חוגים יהודיים". לאחר סוף המלחמה חזר לגרמניה, וסייע בהקמת הצבא הגרמני החדש ה-"רייכסווהר". הוא פרש משירות צבאי בשנת 1918, ועיבד את יומניו לספר בשם "The war of lost opportunities" שזכה להצלחה ותורגם למספר שפות.
פאלון פוקס
פאלון פוקס (באנגלית: Fallon Fox; נולדה ב-29 בנובמבר 1975) ידועה גם בכינוי "מלכת החרבות" (באנגלית: The Queen of Swords) היא לוחמת MMA אפרו-אמריקאית טרנסג'נדרית. בשנת 2013, הפכה להיות הטרנסג'נדרית המוצהרת הראשונה בהיסטוריה בענף ה-MMA.
ביוגרפיה
פוקס נולדה כזכר בשם בויד ברטון (באנגלית: Boyd Burton), אמצעית מבין שלושה אחים במשפחה אוונגליסטית מעורבת גזעית מאוהיו. אביה, בויד ברטון, נעצר מספר פעמים בגין עבירות שונות, לרבות אלימות במשפחה. בגיל חמש החלה לדבריה להרגיש חוסר הלימה בין היותה בגוף זכר לבין ייעודה המגדרי והחלה בסתר ללבוש את הבגדים של אחותה ואמה. פוקס נהגה בילדותה לצייר והשקיעה את זמנה בלימוד עולם הקומיקס והאנימציה. בגיל 17, שמעה לראשונה את המילה טרנסג'נדר בטלוויזיה והבינה שיש למצב שלה שם. בגיל 19, התחתנה והביאה לעולם בת. על מנת לפרנס את משפחתה, התגייסה בשנת 1996 לחיל הים האמריקאי ושירתה בו כארבע שנים בתחום הטכנאות. עם שחרורה בשנת 2000, נרשמה ללימודים באוניברסיטת טולדו אולם פרשה לאחר זמן מה. פוקס חוותה לדבריה דיכאון קשה בעקבות מצבה ושקלה מספר פעמים לשים קץ לחייה. לדבריה, היא מאז ומעולם הייתה אישה הכלואה בגוף של גבר ודבר זה היה עבורה קשה מנשוא. בשנת 2000, החלה לחקור את הנושא וגילתה לראשונה את המושג דיספוריה מגדרית המתאר תחושת חוסר הלימה בין מינו של אדם לזהותו המגדרית. באותה השנה, החליטה לספר להוריה את מה שמתחולל בתוכה. אמה שללה את תחושותיה באופן מוחלט ואילו אביה טען בפניה שהיא למעשה הומוסקסואל מבולבל ושלח אותה לטיפולי המרה בכנסייה אוונגליסטית. על אף שפוקס התעקשה בפני אביה כי היא אינה נמשכת לגברים אלא נמשכת לנשים, היא הסכימה ללכת לטיפולי המרה כדי לא לאבד את משפחתה, את הוריה, את בתה ואת חבריה. כמו כן, פוקס, שגדלה בבית דתי מאוד (בו דיברו בגלוסולליה) חששה בסיום חייה להיכנס לגיהנום ולכן ניסתה לתקן את עצמה.
בשנת 2003, החלה בטיפולים הורמונליים, ולאחר שעבדה מספר שנים כנהגת אוטובוס ילדים, כנהגת משאית וכמכונאית משאיות, הצליחה לחסוך מספיק כסף, ובשנת 2006 טסה לתאילנד ועברה ניתוח לשינוי מין. לדבריה, הניתוח לשינוי מין היה הדבר הטוב ביותר שעשתה בחייה והדבר שלמעשה הציל את חייה. בשנת 2007 התגרשה. כשבתה הייתה בת ארבע, פוקס סיפרה לה כי היא טרנסג'נדרית. לדבריה, בתה קיבלה זאת בטבעיות.
פוקס מגדירה עצמה כאישה שחורה לסבית, וכן יצאה גם מהארון האתאיסטי (וטענה כי היציאה מהארון האתאיסטי מול משפחתה הייתה קשה באותה המידה, ואף אולי יותר קשה מאשר היציאה מהארון הטרנסג'נדרי).
בשנת 2015, יצא לאקרנים הסרט הדוקומנטרי "Game Face" העוסק בסוגיית להט"בים בספורט, ומספר את סיפורה של פאלון פוקס ושל שחקן כדורסל הומוסקסואל.
קריירה
פוקס החלה לגלות עניין בעולם אמנויות הלחימה לאחר שנתקלה בקרבות של לוחמת ה-MMA, מגומי פוג'י. לדבריה, זו הייתה הפעם הראשונה שראתה נשים חזקות ומוכשרות שלוחמות בזירת קרבות והדבר קסם לה מאוד. היא החלה להרים משקולות וללמוד ג'ו ג'יטסו ברזילאי. בשנת 2008 החלה להתאמן ב-MMA, והחלה ללמוד גם היאבקות ואיגרוף תאילנדי. בשנת 2011, לאחר שהשתתפה בקרבות חובבנים ובטורנירים שונים, הפכה ללוחמת מקצוענית ואימצה את הכינוי 'מלכת החרבות'. לפני כל קרב, פוקס נוהגת לדמות במחוות גוף שליפת חרב מהמותניים, וכאשר היא מנצחת היא נוהגת לדמות במחוות גוף החזרת החרב לנדן.
היציאה מהארון הטרנסג'נדרי
בכל תקופת הקריירה שלה, פוקס רצתה לשמור על פרטיותה ולא לצאת מהארון הטרנסג'נדרי אלא רק בסיום קריירת ה-MMA שלה. משנת 2008, המאמנים שלה והיריבות שלה לזירה לא ידעו שהיא טרנסג'נדרית. הגורמים היחידים שידעו הם וועדות רישוי הספורט השונות שהנפיקו לה רישיון להילחם. פוקס חששה שמא יגיע הרגע בו מישהו יזהה אותה מעברה ויגלה את סודה. בתחילת מרץ 2013, לאחר שניצחה בקרב המקצועני השני שלה, פנה אליה כתב ושאל אותה שאלות לגבי עברה. פוקס הבינה כי הכתב יודע שהיא עברה ניתוח לשינוי מין, וכדי שהוא לא יהיה זה שמוציא אותה מהארון, היא החליטה להקדים אותו וחרף רצונה לשמור על פרטיותה בנושא זה נאלצה כדבריה להתראיין מספר ימים לאחר מכן למגזין ספורטס אילוסטרייטד ולצאת מהארון כאישה טרנסג'נדרית. בכך הפכה להיות הטרנסג'נדרית המוצהרת הראשונה בהיסטוריה של ענף ה-MMA, וכן הפכה להיות הספורטאית הטרנסג'נדרית הבולטת ביותר מאז תקופת הקריירה של שחקנית הטניס, רנה ריצ'רדס, בשנות השבעים של המאה העשרים.
פוקס טוענת כי החשיפה דרדרה מאוד את הקריירה שלה ושקשה לה להרשם לקרבות. בעקבות החשיפה, ארגוני ה-MMA הגדולים בעולם כמו ה-UFC, בלאטור וארגון ה-MMA הגדול בעולם לנשים, אינביקטה  מסרבים להחתים אותה ולאפשר לה להילחם במסגרתם. בנוסף, יריבות פוטנציאליות מסרבות להתמודד מולה, וגם כאשר היא מצליחה להרשם לקרב - אוהדים בקהל צועקים לעברה הערות טרנספוביות. כמו כן, אתר המדרג לוחמות MMA מסרב לדרג אותה בתוכו. כששאלה את טים פטרסון (אחד משני המדרגים באתר) מדוע הוא מדיר אותה, הוא השיב כי לדעתו יש לה יתרון על נשים ולכן אינו כולל אותה ברשימה.
המחלוקת סביב שילובה בקרבות נשים
פוקס גילתה לציבור את עברה כגבר ב-5 במרץ 2013, בריאיון לשבועון ספורטס אילוסטרייטד, לאחר שכבר לחמה כאישה בשני קרבות מקצועיים מול נשים, שבהם זכתה בנוקאאוט. חשיפתה של פוקס כטרנסג'נדרית גרמה לסערה ולמחלוקת בעולם ה-MMA ובעולם הספורט בכלל סביב סוגיית שילובה של פוקס כאישה טרנסג'נדרית בקרבות נגד נשים. לנוכח העובדה כי קיימים הבדלים פיזיולוגיים בין גברים לנשים ומתוך רצון לאפשר לנשים הזדמנות הוגנת לזכייה בתארים בענף אמנויות הלחימה, הרי שבענף מתקיימים קרבות נפרדים לגברים וקרבות נפרדים לנשים. לאור זאת, נדרשה פוקס להתמודד מול טענות מצד גורמים שונים בעולם אמנויות הלחימה ומהציבור בכלל, בנוגע לשאלת ההגינות והאיזון בקרבות בהם השתתפה, כמו-גם לגבי שאלת ההגינות בכך שחשפה את דבר היותה טרנסג'נדרית רק לאחר שכבר נצחה בשני קרבות מקצועיים. כשהמתאבק הנודע, האלק הוגאן, נשאל האם יסכים לקבל אותה לזירת ההיאבקות, הוא ענה: "אני אמחץ אותה... אותו". לוחם ה-UFC, מאט מטריון כינה אותה: "שקרן, חולה, סוציופט, דוחה". נשיא ה-UFC, דיינה וייט טען כי אין הוא מאמין שאישה שחיה כגבר צריכה להילחם בנשים. וייט טען כי הוא מסכים עם דבריו העקרוניים של מטריון אך לא עם הדרך בה בחר להתבטא, ולכן הוא השעה את מטריון מארגון ה-UFC למשך 16 יום וקנס אותו אלוף ה-UFC, ג'ון ג'ונס גינה את מטריון. אלופת ה-UFC, רונדה ראוזי טענה כי בכל הנוגע לשילוב טרנסג'נדים בספורט קרבי - יש לבחון כל מקרה לגופו, אולם במקרה של פוקס אין זה ראוי שהיא תלחם בנשים, משום שאת גיל ההתבגרות היא עברה כגבר ופיתחה שרירים, מבנה עצמות וצפיפות עצם של גבר. ג'ו רוגן, הפרשן של ה-UFC, טוען כי פוקס איננה אישה ושאין לתת לה להילחם נגד נשים. לדבריו, יש לה ידיים גדולות יותר משל נשים, מפרקים גדולים יותר משל נשים ופנים של גבר.
ארגוני ספורט כמו הוועד האולימפי הבינלאומי, NCAA וארגוני אגרוף מסוימים מתירים לטרנסג'נדרים לקחת חלק בענפי הספורט השונים תחת עמידה בתנאים מסוימים (טיפולים הורמונליים למשל). ד"ר אריק וילין (Eric Vilain), יו"ר המכון לגנטיקה של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ומי שעזר לארגוני אגרוף לנסח מדיניות לגבי מתאגרפים טרנסג'נדרים ובחן רפואית את פאלון פוקס, טוען כי לטרנסקסואליות קיימת מסת שריר וצפיפות עצם נמוכה הרבה יותר מלגברים, וכן יש להן רמות שומן גבוהות יותר מלגברים. לדבריו, השינויים בגופה של פוקס, הנובעים מהניתוח ומהטיפולים ההורמונליים, גורמים לחיסרון הורמונלי ולא ליתרון הורמונלי משום שיש לפוקס רמות נמוכות של טסטוסטרון. ד"ר מרסי בווארס (Marci Bowers), מומחה למיילדות ולגינקולוגיה ומומחה בניתוחים לשינוי מין טוען כי לפוקס אין יתרון פיזי על יריבותיה. לדבריו, יש נשים גבוהות ממנה, חזקות ממנה וגדולות ממנה.
פוקס טוענת כי התגובות פגעו בה מאוד גם כלוחמת, גם כאישה וגם כאדם, ובעקבותיהן היא נכנסה למצב רוח אובדני, אולם זכתה לתמיכה מהקהילה הטרסג'נדרית. לדבריה, עולם המדע סותר את טיעוני מבקריה: משום הטיפולים ההורמונליים שהיא עוברת ומשום שאין בגופה אשכים או שחלות (האיברים המייצרים טסטוסטרון) - רמות הטסטוסטרון שלה למעשה נמוכות הרבה יותר מהרמות של האישה הממוצעת, ולכן אין לה יתרון על יריבותיה אלא דווקא חיסרון. פוקס טוענת כי לאחר שמתמידים במשך שנתיים - שלוש בטיפולים ההורמונליים, הם מבטלים את היתרון הפיזי ולכן לדבריה זו הסיבה שהוועד האולימפי הבינלאומי מתיר לטרנסג'נדרים, שעוברים טיפולים הורמונליים, להשתתף באולימפיאדה. בנוסף, לדבריה, טיעון בדבר שוני בצפיפות העצם עלול להוביל להפרדה גזעית גם בתוך מחלקת הנשים משום שלנשים שחורות יש בממוצע צפיפות עצם כמו של גבר לבן, ואילו לנשים אסייתיות יש בממוצע את צפיפות העצם הנמוכה ביותר. טיעון נוסף שפוקס יוצאת נגדו הוא הטיעון המנטלי, לפיו אם התאמנה באמנות לחימה כגבר יש לה יתרון מנטלי על נשים. לדבריה, טיעון זה מרמז כי גברים חכמים יותר מנשים, והיא שוללת אותו בטענה שהוא מיזוגיני.
יוזף אוגוסט, ארכידוכס אוסטריה
הארכידוכס יוזף אוגוסט מאוסטריה, נסיך הונגריה ובוהמיה (בשמו המלא: יוזף אוגוסט ויקטור קלמנס מריה פון הבסבורג-לותרינגן, בגרמנית: Joseph August Viktor Klemens Maria von Österreich; 9 באוגוסט 1872 – 6 ביולי 1962), היה ארכידוכס אוסטרי, ומפקד בכיר בצבא אוסטרו-הונגריה במלחמת העולם הראשונה.
שנים ראשונות
יוזף אוגוסט נולד ב-9 באוגוסט 1872 באלצ'וט כבנם הבכור של יוזף קרל, ארכידוכס אוסטריה וקלוטילדה, נסיכת סקסוניה-קובורג-גותה, סבו היה הארכידוכס יוזף, פלטין הונגריה שהיה בנו הצעיר של לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וכיהן כמשנה למלך בהונגריה. ב-1890 התגייס יוזף לצבא האוסטרו-הונגרי ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה, וב-1911 מונה למפקד הדיוויזיה ה-31.
מלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ המלחמה היה יוזף מפקד הדיוויזיה ה-31 שהייתה חלק מהקורפוס ה-4 שהיה חלק מהארמייה השנייה, ולחם עימה בחזית המזרחית בקרב גליציה. ב-18 בנובמבר 1914 מונה יוזף למפקד הקורפוס ה-7, ולחם עמו בקרבות בקרפטים. לאחר כניסת איטליה למלחמה הועבר יוזף עם הקורפוס שבפיקודו לחזית האיטלקית, ולחם עמו במהלך קרבות האיזונצו.
ב-2 בדצמבר 1916 החליף יוזף את הארכידוכס קרל שמונה לקיסר בפיקוד על קבוצת ארמיות שהייתה פרוסה בקרפטים בדרום החזית המזרחית, ופיקד עליה עד לשביתת הנשק עם רומניה. ב-15 בינואר 1918 מונה יוזף למפקד הארמייה השישית בחזית האיטלקית, ופיקד עליה בקרב הנהר פיאווה.
ב-15 ביולי 1918 מונה יוזף למפקד קבוצת הארמיות טירול, שכללה את הארמייה העשירית ואת הארמייה ה-11. ב-24 באוקטובר 1918 הועלה יוזף לדרגת גנרלפלדמרשל על ידי הקיסר קרל בניסיון להרגיע את הלאומנים ההונגרים, ובכך היה לאחרון הפלדמרשלים האוסטרו-הונגרים. ב-26 באוקטובר 1918 בעיצומו של קרב ויטוריו ונטו מסר יוזף את הפיקוד על קבוצת הארמיות לגנרל אלכסנדר פון קונרדין, ועבר לפקד על הכוחות בחזית הבלקן.
לאחר המלחמה
ב-27 באוקטובר 1918 מונה יוזף על ידי הקיסר כנציג הקיסרי בהונגריה, אך יוזף ביקש להשתחרר מתפקידו ומינה את יאנוש הנדיק לראש הממשלה. ב-31 באוקטובר פרצה מהפכת החרצית, והונגריה נפרדה מאוסטריה, ובכך בא הקץ על האימפריה האוסטרו-הונגרית. ב-16 בנובמבר הוכרז על הקמת הרפובליקה הדמוקרטית ההונגרית, אך זו הוחלפה מהר מאוד ברפובליקה הסובייטית ההונגרית של בלה קון. לאחר תקופה קצרה בא הקץ על השלטון הקומוניסטי בהונגריה, ויוזף מונה לראש המדינה, תוך שהוא ממנה ממשלה, אך בלחץ בעלות הברית שלא הסכימו לעלייתו לשלטון של נצר לבית הבסבורג, נאלץ לפרוש מתפקידו ב-23 באוגוסט 1919.
בשנת 1920 מונה לאביר הראשון של מסדר ויטז. בשנת 1927 מונה לחבר בפרלמנט ההונגרי, ובשנת 1936 הפך לחבר כבוד באקדמיה ההונגרית למדעים ומונה לנשיאה. בשנת 1944 ברח לארצות הברית, אך בהמשך שב לאירופה והתגורר בעיר ראין שבבוואריה עד למותו ב-6 ביולי 1962.
ברשותו של יוזף היה יהלום נדיר נקי מאוד במשקל 76.45 קראט בבהירות מושלמת פנימית. היהלום מכונה על שמו "הארכידוכס יוזף אוגוסט".
משפחתו
ב-15 במאי 1893 התחתן יוזף אוגוסט עם אוגוסטה, נסיכת בוואריה בתם של לאופולד, נסיך בוואריה וגיזלה, ארכידוכסית אוסטריה בתו של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה. ממנה נולדו לו 6 ילדים:
מכיוון שבנו יוזף פרנץ נפטר לפניו, ירש את תאריו נכדו יוזף ארפד, ארכידוכס אוסטריה (1933–2017), שהתחתן עם מריה, נסיכת לוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג.
נכדתו אילונה, ארכידוכסית אוסטריה (1927–2011), אף היא בתו של בנו יוזף פרנץ, הייתה נשואה לגאורג אלכסנדר, דוכס מקלנבורג, ובנה גאורג בורווין, דוכס מקלנבורג הוא כיום ראש בית מקלנבורג-שטרליץ.
אסטיאגס
אסטיאגס (ביוונית: Αστυάγης בפרסית: ایشتوویگو, אשתווגו; המאה ה-6 לפנה"ס) היה אחרון מלכי מדי העצמאיים. ממלכתו נכבשה בידי כורש הגדול.
ביוגרפיה
חייו של אסטיאגס אפופים בערפילי האגדה, ולא ידוע עליהם כמעט שום דבר ודאי. הוא היה בנו של מלך מדי קיאכסריס, ועלה לשלטון על פי המשוער בשנת 585 לפנה"ס. בעקבות קרב האליס, הוא נישא לאריאניס, בתו של אליאטס מלך לידיה. אם כי על פי ההשערות היא לא הייתה אשתו הראשונה. אחותו אמיטיס , הייתה נשואה לנבוכדנצר השני מלך בבל הכשדית, שעל פי האגדה בנה לכאורה לכבודה את הגנים התלויים בבבל.
על פי האגדה המובאת אצל ההיסטוריון היווני הרודוטוס, לאסטיאגס הייתה בת בשם מנדנה. בחלומו ראה אסטיאגס שמגופה של מנדנה צומחת גפן המכסה את כל אסיה. אסטיאגס הזדעזע מהחלום, ועל כן בחר שלא להשיא את בתו לאציל מדי (מה שהיה מגביר את סיכויי בנה לרשת את הכתר), אלא לאציל פרסי בשם כנבוזי (ביוונית "קמביסס"). אולם כאשר מנדנה הייתה בהריון מכנבוזי, אסטיאגס שב וחלם את החלום המטריד, על כן הוא הורה לה לחזור למדי והורה לאנשיו לקחת ממנה את הילד ברגע שייוולד. לאחר מכן נתן את התינוק (כורש) לגנרל בצבאו בשם הרפגוס, והורה לו להרוג אותו. אולם הרפגוס שחשש מנקמתה של מנדנה, הפקיד את התינוק בידיהם של רועה ואשתו והורה להם לבצע את המלאכה במקומו. אולם הרועה שחפץ בבן, החליף את הנסיך בגופתו של פעוט מת ואת הנסיך גידל כבנו. אולם כעבור עשר שנים הילד הכה ופצע נער מדי מזרע האצולה, ואביו של הנער המוכה לקח את הילד ואביו המאמץ למשפט בפני המלך בעצמו. אסטיאגס המשועשע הקשיב לנימוקיו הילדותיים של המכה, ובהדרגה נחרד לגלות שהנער דומה לו עד מאוד. הוא תחקר את הרועה על מוצאו של הילד, ולאחר שעבר עינויים הודה הרועה שהנער אכן אינו בנו אלא ניתן לו בידי הרפגוס. אסטיאגס הזועם הורה לקרוא להרפגוס, שהודה שאכן לא הרג את התינוק במו ידיו אלא מסר אותו לרועה. אסטיאגס ברוב זעמו רצח באכזריות את בנו של הרפגוס, ולאחר מכן החליט להחזיר את הילד אל משפחתו האמיתית באנשאן, שקיבלה אותו בשמחה והעניקה לו את השם כורש. הסיפור כולו הוא ככל הנראה אגדה מזרחית שהרודוטוס נתקל בה במהלך מסעותיו בפרס.
אסטיאגס הזועם גייס את כל חייליו, ופלש לפרס. הוא נפגש עם צבאם של כורש וכנבוזי בקרב הגבול הפרסי. הרודוטוס אינו מפרט על מהלכי הקרב ורק כותב שאסטיאגס הפסיד. סופרים אחרים לעומת זאת מאריכים בתיאור, ולטענתם בתחילה כורש הפסיד ואף נאלץ לפנות את אנשאן מתושביה. כנבוזי אביו של כורש נלקח בשבי המדי. על פי קטסיאס אסטיאגס אמר לו: "אתה אחשדרפן מצוין, כך אתה ובנך מודים לי על מה שעשיתי למענכם?" כנבוזי מת בשבי המדי. כאן נפסק תיאורו של קטסיאס, וממשיך רק כאשר כורש כבר מלך פרס ומדי. גורלו של אסטיאגס לאחר התבוסה אינו ברור, הרודוטוס מביא סיפור לפיו הוא הוצב בפני הרפגוס שלעג לו, אסטיאגס בתגובה גינה אותו על בוגדנותו שכן: "עתה נעשו המדים לעבדים בלי אשמתם, במקום אשר היו אדונים, והפרסים, אשר היו עד היום עבדים למדים, היו עתה לאדונים." לטענת הרודוטוס כורש חס על אסטיאגס, אם כי קטסיאס טוען שהוא נרצח בידי ידידו של כורש הוברס.
חלק מהחוקרים בסוף המאה ה-20 מציעים סיבות שונות למרד הפרסי, וטוענים שחוסר היציבות הפנימית בממלכת מדי, כמו גם אובדן תמיכת האצולה וחדירת שבטים זרים, גרמו לקריסת הממלכה ולכיבושה בידי הפרסים. לאחר נפילתו בשבי של אסטיאגס, ניסה גיסו קרויסוס מלך לידיה להביס את כורש, אולם הובס גם הוא.
ראו גם
מלכי מדי הווחשתרא מדי
הפארק הלאומי הקניון השחור של הגניסון
הפארק הלאומי הקניון השחור של הגניסון (באנגלית: Black Canyon of the Gunnison National Park) הוא פארק לאומי השייך לשירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית ושוכן במערב מדינת קולורדו בארצות הברית. לפארק יש שתי כניסות. כניסת השפה הדרומית של הקניון שוכנת 24 קילומטרים מזרחית למונטרוז (Montrose), בעוד שכניסת השפה הצפונית של הקניון שוכנת 18 קילומטרים דרומית מקרופורד (Crawford) והיא סגורה בתקופת החורף. הפארק כולל 19 קילומטרים מתוך 77 הקילומטרים של הקניון של הנהר גניסון. הפארק הלאומי עצמו כולל את הקטע הדרמטי ביותר של הקניון, אבל הקניון מתחיל קודם במעלה הזרם באזור הנופש הלאומי קוריקנטי (Curecanti National Recreation Area) ונמשך במורד הזרם לתוך אזור השימור הלאומי נקיק גניסון (Gunnison Gorge National Conservation Area). מקור שמו של הקניון, לדברי הספר "תמונות של אמריקה: הקניון השחור של הגניסון" (Images of America: The Black Canyon of the Gunnison), בעובדה שאור השמש מגיע לחלקים מהנקיק במשך 33 דקות בלבד ביום. בספר קובע המחבר דואיין ונדנבוש (Duane Vandenbusche) כי "כמה קניונים במערב ארצות הברית ארוכים יותר וחלקם עמוקים יותר, אבל באף אחד מהם אין את הצירוף של העומק, התלילות, ההיצרות, האפילה והאימה של הקניון השחור".
גאולוגיה
השיפוע הממוצע הנהר גניסון לאורך כל הקניון הוא 8 מטרים לכל קילומטר, השיפוע החמישי החד ביותר בנהרות אמריקה הצפונית. לשם השוואה, שיפועו של נהר הקולורדו בגרנד קניון הוא 1.42 מטרים לכל קילומטר בלבד. הירידה הגדולה ביותר בערוץ הנחל מתרחשת בתחומי הפארק בירידת נקודת התצפית כאזם (Chasm View dropping). הקניון השחור קרוי כך משום שבשל התלילות של קירותיו קשה לאור השמש לחדור למעמקיו. עקב כך, הקניון שרוי בצל רוב הזמן, ולכן נדמה כאילו צבע קירותיו הסלעיים הוא שחור. בנקודה הצרה ביותר, נקודת התצפית כאזם, רוחב הקניון הוא 12 מטרים בגובה פני הנהר ו-335 מטרים בגובה שפות הקניון, 555 מטרים מעל פני הנהר.
התלילות והעומק הקיצוניים של הקניון השחור נוצרו כתוצאה מכמה תהליכים גאולוגיים שפעלו יחדיו. ההתחתרות של הנהר גניסון היא הגורם העיקרי להיווצרות הקניון, אם כי היו צריכים להתרחש כמה אירועים גאולוגיים אחרים על מנת שהקניון ייווצר כפי שהוא נראה כיום.
פרקמבריון
קירות הקניון התלולים בנויים בעיקר מסלעי גנייס וצפחה מעידן העל של הפרקמבריון ונוצרו בהתמרה לפני 1.7 מיליארד שנים כאשר קשתות איים קדמונים התנגשו בקצה הדרומי של ויומינג של ימינו. פסים של דייקים פגמטיטיים בגוון ורדרד מקשטים את קירות הקניון. זהו סלע יסוד שנוצר כאשר מאגמה לוהטת חדרה לסדקים בסלעים. המאגמה התקררה לאט, תהליך שאפשר היווצרות של גבישים גדולים של פצלת השדה אשלגנית וגבישים נוצצים של מוסקוביט.
קרטיקון – שלישון
בין לפני 70 מיליון לבין לפני 40 מיליון שנים התרומם כל האזור במהלך אירוע בניית ההרים הקרוי האורוגנזה הלרמידית, שהיה גם הגורם להיווצרות הרי הרוקי. אירוע זה הגביה את שכבות סלעי התשתית של הצפחה והגנייס מהפרקמבריון המהווים את קירות הקניון. במהלך תור השלישון, מלפני 35 מיליון עד לפני 26 מיליון שנים, התחוללו אירועים גדולים של געשיות באזור המקיף את הקניון השחור של ימינו. הרי וסט אלק (West Elk Mountains), הרי לה סאל (La Sal Mountains), הרי אבאחו (Abajo Mountains) והרי הנרי (Henry Mountains), כולם תרמו לתהליכים שקברו את האזור תחת אלפי מטרים של אפר געשי ושברי סלעים.
מסלול הנהר גניסון נקבע לפני 15 מיליון שנים כשנגר עילי מרכסי ההרים של הרי לה סאל והרי וסט אלק הקרובים ומרכס סואוואטץ' (Sawatch Range) החל לחצוב את דרכו בשכבות המשקעים הגעשיים הרכים יחסית.
רביעון
כאשר מסלולו של הנהר גניסון כבר נקבע החלה התרוממות נוספת באזור לפני 3 מיליון עד 2 מיליון שנים וגרמה לנהר להתחתר במשקעים הגעשיים הרכים. בסופו של דבר הגיע הנהר לסלעי התשתית של הפרקמבריון. מכיוון שהנהר לא היה מסוגל לשנות מסלול הוא החל לחצוב את נתיבו בסלעים המותמרים הקשים מאוד. הספיקה של הנהר אז הייתה גדולה בהרבה מזו של ימינו, ומי הנהר הכילו רמה גבוהה יותר של עכירות. עקב כך הנהר התחתר לעומק בקצב של כ-2 סנטימטרים כל 100 שנים. הקשיות הגדולה של הסלעים המותמרים יחד עם המהירות הגבוהה יחסית שבה חצב הנהר את דרכו בהם יצרו את הקירות הזקופים כפי שניתן לראותם כיום.
היסטוריה
האינדיאנים בני שבטי היוט ידעו על הקניון זמן רב לפני שהאירופים הראשונים ראו אותו. הם התייחסו אל הנהר כ"הרבה סלעים, מים גדולים", וידוע שנמנעו מלהגיע לקניון בשל אמונות טפלות. ב-1776, השנה שבה הכריזה ארצות הברית על עצמאותה, עברו שתי משלחות מחקר ספרדיות ליד הקניון. בתחילת המאה ה-19 ידעו ציידי הפרוות שחיפשו פרוות בונים על קיומו של הקניון, אך הם לא הותירו עדות כתובה לכך. התיעוד הרשמי של הקניון השחור נעשה על ידי הקפטן ג'ון ויליאמס גניסון (John Williams Gunnison), שהוביל ב-1853 משלחת שנועדה למפות נתיב מסנט לואיס לסן פרנסיסקו. הוא תיאר את האזור כ"הקשה ביותר, ההררי ביותר והטרשי ביותר" שפגש מאודו, והוא עקף את הקניון דרומה כלפי מונטרוז של ימינו. לאחר הירצחו בידי אינדיאנים בני יוט מאוחר יותר באותה שנה, הוחלט לקרוא לנהר שגניסון כינה בשם גרנד (Grand) על שמו.
ב-1881 הגיע קו רכבת של מסילת הברזל דנוור וריו גראנדה (Denver and Rio Grande Railroad) של ויליאם ג'קסון פלמר (William Jackson Palmer) לגניסון מדנוור. מסילה זו נבנתה כדי לספק קשר למכרות הזהב והכסף בהרי סן חואן. השטח ההררי לא אפשר שימוש במסילה הסטנדרטית ברוחב 1,435 מילימטרים. פלמר החליט להשתמש במסילה ברוחב 91.44 מילימטרים (שלוש רגליים). הפועלים האיטלקים והאירים עמלו כשנה על הכנת התשתית למסילה בת ה-15 מיל (24 קילומטרים) מספינרו (Sapinero) לסימארון (Cimarron), בעלות גבוהה מאוד של 165,000 דולרים למיל. הכנת המיל האחרון עלתה יותר מעלות מיזם נקיק רויאל.
בתקווה להמשיך את מסילת הברזל לאורך יתרת הקניון השחור שלח פלמר את המהנדס הראשי בראיין בראיינט (Bryan Bryant) במסע מחקר של הקניון הפנימי. בראיינט יצא לדרך בדצמבר 1882 עם צוות בן 12 איש בתקווה להשלים את הסקר ב-20 יום. הוא חזר אחרי 68 יום. "שמונה מבין 12 אנשי הצוות נטשו אחרי כמה ימים, מבועתים מהמשימה לפניהם. מה שראו שאר האנשים היה מרהיב עין ולא נצפה לפני כן על ידי אף אדם". בראיינט דיווח שהקניון השחור היה בלתי חדיר, וכי בלתי אפשרי לבנות דבר במעמקיו.
פלמר קיבל את עצתו של בראיינט והחליט לשנות את הנתיב דרומית מהקניון ובמרץ 1883 הוא השלים את המסילה לסולט לייק סיטי ולמשך זמן קצר היה הקניון חלק מהקו הראשי של מערכת הרכבות חוצות היבשת. בעוד שמסילת הברזל והמבקרים הראשונים עברו דרך הקניון כנתיב בדרך ליוטה ולמכרות שבדרום-מערב, המבקרים שבאו אחריהם הגיעו במטרה לצפות בקניון, לנפוש וליהנות. רודיארד קיפלינג תיאר את מסעו דרך הקניון ב-1889 במילים הבאות: "נכנסנו לנקיק, רחוק מהשמש, שבו הסלעים התלולים היו בגובה 2,000 רגל, והיכן שהנהר המתפצל בינות לסלעים שאג ונהם עשר רגליים מתחת למסילה שנראה כאילו נבנתה על בסיס העיקרון הפשוט של השלכת הפסולת העודפת לנהר וקיבוע כמה פסי רכבת בקצה הערימה. היו במסע המטורף תהילה ופליאה ומסתורין, שחשתי בהם בחדות".
בהגיע 1890 הושלם נתיב אלטרנטיבי לרכבת דרך גלנווד ספרינגס (Glenwood Springs) והנתיב דרך הקניון השחור, שהיה קשה יותר לתפעול, איבד מחשיבותו עבור רכבות שעברו דרכו. הנתיב ננטש לגמרי ב-1955.
ב-1901 שלחה סוכנות הסקר הגאולוגי של ארצות הברית את אברהם לינקולן פלאוס (Abraham Lincoln Fellows) וויליאם טורנס (William Torrence) לקניון במטרה לבדוק כריית מנהרת הטיה על מנת להעביר מים לעמק אנקומפגרה (Uncompahgre Valley), שהיה בו מחסור במים בשל שטף של מתיישבים לאזור. טורנס, תושב מונטרוז ומטפס הרים מקצועי, השתתף במשלחת כושלת שנה קודם לכן, וניסיונו הוכח כיקר ערך במסע השני. הוא העדיף להביא מזרן אוויר יחיד מגומי במקום סירות העץ הכבדות שהכשילו את המסע הקודם בקניון. הם נכנסו לקניון ב-12 באוגוסט כשהם מצוידים ב"סכיני ציד, שני חבלי משי, ותיקי גומי שבהם אפסנו את הציוד שלהם". לאחר עשרה ימים קשים כשהם מתמודדים עם מפולות סלעים, מפלי מים, ו-76 חציות של הנהר, הם יצאו מהקניון לאחר שהצליחו לאתר מקום למנהרה.
כריית המנהרה החלה ארבע שנים מאוחר יותר, והייתה כרוכה בקשיים מההתחלה. "תנאי העבודה במנהרה היו קשים בשל רמות גבוהות של פחמן דו-חמצני, טמפרטורות גבוהות, לחות, מים, בוץ, פצלים, חול ואזור העתק סדוק... צוות הכרייה נזקק לכמעט שנה על מנת לקדוח דרך 2,000 רגל של סלע הרווי במים. המנהרה נכרתה דרך גרניט, קוורציט, גנייס ופצלים כמו גם דרך שכבות של אבן חול, פחם ואבן גיר. העבודה על מנהרת גניסון נעשתה תחילה ידנית ולאור נרות. כורה אחד החזיק במקדח וסובב אותו בעוד שהכורה השני השתמש בקורנס על מנת להחדיר את המקדח לתוך הסלע. עבודה זו דרשה פועלים חזקים. למרות השכר הטוב והתנאים הנלווים רובם סלדו מתנאי העבודה התת-קרקעיים ובממוצע עזבו אחרי שבועיים". 26 פועלים נהרגו במהלך המיזם בן ארבע השנים. המנהרה הושלמה לבסוף ב-1909. אורכה היה 9.3 קילומטרים והיא עלתה קרוב ל-3 מיליון דולרים. באותה תקופה הייתה מנהרת גניסון מנהרת ההשקיה הארוכה בעולם. ב-23 בספטמבר 1909 חנך נשיא ארצות הברית ויליאם הווארד טאפט את המנהרה במונטרוז.
הקניון השחור של הגניסון הוכרז כמונומנט לאומי ב-2 במרץ 1933. הוא הפך לפארק לאומי ב-21 באוקטובר 1999. במהלך השנים 1933–1935 בנה חיל השימור האזרחי את כביש השפה הצפונית על פי תכנון של שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית. הכביש נסלל באורך שמונה קילומטרים וכלל חמש נקודות תצפית. כביש זה נרשם במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים (National Register of Historic Places) כנפה היסטורית (historic district).
ביולוגיה
הפארק הלאומי הקניון השחור של הגניסון עשיר במגוון מיני צמחים ובעלי חיים. בין הצמחים הנפוצים בפארק כלולים: צפצפה, אורן הזפת, לענה, מין של צרקוקרפוס (Cercocarpus ledifolius), ערער יוטה, אלון גמבל (Quercus gambelii) ומין של מילה (Fraxinus anomala). הקניון מכיל את הריכוז הגדול ביותר של מין פרח הבר Aliciella penstemonoides (באנגלית Black Canyon gilia) האנדמי למדינת קולורדו. בעלי חיים בפארק כוללים: אנטילוקפרה אמריקנית, דוב שחור אמריקני, תת-מין של זאב ערבות (Canis latrans mearnsi)), אונדטרה, לטאות, פומה צפון-אמריקאית, דביבון מצוי, בונה קנדי, אייל קנדי, לוטרה צפון אמריקאית, שונר מצוי ואייל פרדי שחור-זנב. בנוסף הקניון הוא ביתם של מספר עופות השוכנים בו בדרך קבע כולל אמודאי אמריקני, שני מינים של עיט, שמונה מינים של נצים, שישה מינים של דורסי לילה ועורבני שטלר, כמו גם עופות נודדים כדוגמת קיכלי הרים כחול (Sialia currucoides), בז נודד, עקעק, סיס לבן-גרון (Aeronautes saxatalis) וגדרון קניונים (Catherpes mexicanus).
מוקדי משיכה
קרוב ל-200,000 תיירים מבקרים בפארק מדי שנה. מוקד המשיכה העיקרי בפארק הוא הכביש הנופי לאורך כביש 50 של ארצות הברית וכביש 92 של קולורדו, כמו גם שפת הקניון הדרומית. הקצה המזרחי של הפארק, נקודת בלו מסה (Blue Mesa Point), שבו נפגש הפארק במאגר המים בלו מסה (Blue Mesa Reservoir), הוא אזור הקמפינג המפותח ביותר. הוא כולל קמפינג לאוהלים ולקראוונים הכולל התחברות מלאה (למים, חשמל וביוב) כמו גם סיורים בקניון, שבילי הליכה, דיג וטיולים בסירות. בקצה המערבי של הפארק ניתן להגיע ברכב עד הנהר, כמו גם סיורים מודרכים בקניון. הליכה קצרה ממרכז המידע של נקודת בלו מסה מובילה במורד נקיק פיין (Pine Creek) וסיורי הסירות של מורו פוינט (Morrow Point), שכירת סירות, דיג והליכה. בשפה הדרומית יש שני אתרי קמפינג וכמה שבילי טרקים ושבילי תצפית טבע. גם לשפה הצפונית ניתן לגשת במכונית ויש בו אתר קמפינג קטן ובסיסי. מכוניות יכולות להגיע לנהר בכביש איסט פורטל (East Portal Road) בשפה הדרומית. שיפוע כביש זה הוא 16% ונאסרה הנהיגה בו לרכב שאורכו עולה על 7 מטרים.
הנהר גניסון מוגדר כ"מי מדליית זהב" (Gold Medal Water) מ-200 מטרים במורד הזרם מסכר מאגר קריסטל (Crystal Reservoir Dam) עד נורת פורק (North Fork). הגדרה זו כוללת 18 קילומטרים בתוך הפארק הלאומי הקניון השחור של הגניסון. הפיתיונות היחידים המותרים בשימוש בדיג חייבים להיות מלאכותיים וכל דגי טרוטת עין-הקשת הנלכדים על ידי הדייגים חייבים להיות מושבים למים. בנוסף, הדיג אסור בקטע של 200 מטרים במורד הזרם מסכר קריסטל.
הקניון השחור הוא מרכז סגנון טיפוס הרים המכונה "טיפוס מסורתי" (traditional climbing). מרבית אתרי הטיפוס קשים במיוחד ורק מטפסים מקצועיים יכולים לטפס בהם.
קיימות אפשרויות לרפטינג באזור, אבל השיט דרך הפארק עצמו קשה מאוד טכנית ורק חותרים מנוסים יכולים להתמודד איתו. לאורך הנתיב יש כמה קטעי נהר בלתי עבירים הדורשים הובלה ארוכה, ולעיתים מסוכנת של הקיאק ביבשה. האשדות האחרים הם מדרגה 3 עד 5, ומתאימים רק לשייטים מומחים. במורד הזרם, באזור השימור הלאומי נקיק גניסון (Gunnison Gorge National Conservation Area), קל יותר יחסית לנווט בנהר, אם כי הוא עדיין מרוחק מאוד ומתאים רק לשייטים מנוסים, ויש בו אשדות בדרגה 3 עד 4.
יום השתיקה
בארצות הברית, יום השתיקה (באנגלית: Day of Silence) הוא יום הפעולה של GLSEN להפצת המודעות בנוגע להשפעות על האלימות שנגד להט"בים, ביניהם גם השפעות על הבריונות וההטרדות נגד להט"ב. ביום זה, סטודנטים נודרים נדר של יום של שתיקה שמייצג באופן סמלי את השתקת התלמידים הלהט"בים.
יום השתיקה נערך בכל שנה באפריל מאז 1996. מאז 2011, נערך יום השתיקה ביום שישי השני בחודש אפריל, למעט 2018 שבו התרחש ביום שישי, 27 באפריל.
ג'סי (תוכנית טלוויזיה)
ג'סי (באנגלית: Jessie) היא סדרת קומדיית מצבים אמריקאית, המשודרת בערוץ דיסני. הסדרה נוצרה על ידי המפיקה והתסריטאית הקנדית פמלה אלס אוקונל, ומופקת על ידי חברת "It's a Laugh Productions". הפרק הראשון בסדרה שודר ב-30 בספטמבר 2011, והאחרון ב-16 באוקטובר 2015.
הסדרה עוקבת אחר נערה בשם ג'סי פרסקוט, שעוברת ממגוריה בטקסס לניו יורק, על מנת להגשים את חלומה להפוך לשחקנית. חלומה של ג'סי אינו מתרומם, ובמהרה היא מוצאת עצמה אומנת לארבעה ילדים תלותיים ועשירים: אמה, לוק, זורי וראבי. בבית מגוריהם של הילדים ג'סי פוגשת גם בברטרם, משרתם העצלן. את דמותה של ג'סי מגלמת דבי ראיין, את דמויותיהם של אמה, לוק, זורי וראבי מגלמים פייטון ליסט, קמרון בויס, סקיי ג'קסון וקראן בראר, בהתאמה, ואת דמותו של ברטרם מגלם קווין צ'מברלין.
במאי 2014 חודשה "ג'סי" לעונה רביעית ואחרונה בסדרה. במקביל לסיום הסדרה עלתה בעקבותיה הסדרה: "קיקיוואקה: מחנה קיץ".
סדרת בת
לאחר שנודע כי עונתה הרביעית של הסדרה תהיה האחרונה בה, הוכרז כי היא לא תיגמר בזו, וכי ייצא לה ספין אוף, שיענה לשם "BUNK'D". כמו גם, הוכרז שקמרון בויס, קווין צ'מברלין ודבי ראיין לא ייקחו חלק בסדרה. בערוץ דיסני הישראלי, זכתה הסדרה לשם "קיקיוואקה: מחנה קיץ". הפרק הראשון בספין-אוף שודר ב-31 ביולי 2015, ובישראל ב-2 בדצמבר 2015.
האימפריה הדוראנית
האימפריה הדוראנית (בפשטו: د درانیانو واکمني) הידועה גם בשם האמירות הדוראנית או בכינוי האימפריה האפגנית האחרונה, הייתה אימפריה באסיה אשר כללה את מרבית אפגניסטן המודרנית, צפון-מזרח איראן, מזרח טורקמניסטן, חלק מפקיסטן וצפון-מערב הודו. האימפריה נוסדה בידי אחמד שאה דוראני, אשר איחד את השבטים האפגנים בשנת 1747, וקבע את בירתו בקנדהאר. דוראני אף פלש להודו ארבע פעמים והשתלט על קשמיר ופנג'אב. בנו של אחמד, תימור שאה דוראני ירש את מקומו, והעביר את בירתו לקאבול. האימפריה התקיימה עד 1826 עת פורקה בגלל מלחמות אזרחים.
היסטוריה
במהלך המאה ה-18, נשלט שטח אפגניסטן של ימינו בחלקו בידי השושלת האפשארית אשר מרכזה באיראן, וחלקו בידי האימפריה המוגולית אשר מרכזה בהודו. לאחר מותו של הקיסר האפשארי נאדיר שאה, נפתח חלון הזדמנויות בפני השבטים האפגנים השואפים לעצמאות. באוקטובר 1747 נפגשו ראשי השבטים בסמוך לעיר קנדהאר, ומינו את אחמד שאה דוראני כמלכם ומנהיגם במאבק לעצמאות. דוראני היה דווקא צעיר יחסית לשאר ראשי השבטים שהתמודדו על התפקיד, אולם היה בן למשפחה מכובדת ורבת השפעה וכן החזיק בצבא גדול וחזק והיה בעל ממון רב. דוראני קיבל כעת את הכינוי פּדשאה דוריאי דווראן שמשמעותו "המלך, הפנינה של התקופה", והשבט העבּדלי שממנו הוא בא נהפך להיות ידוע בשם השבט הדוראני. מאורע זה בישר למעשה את ייסודה של שושלת דוראני אשר תהפוך מאוחר יותר לאימפריה הדוראנית. דוראני לכד במהירות את הערים ע'זני וקאבול מידי השליטים המקומיים, ואף פלש לאימפריה המוגולית. הצבא המוגולי והצבא האפגני נפגשו בקרב מניפור, אשר בו שני הצדדים נלחמו בעזרת כלי נשק חמים רבים כגון רובים וארטילריה. בתחילה נראה היה שהקרב נוטה לטובת דוראני, אולם המוגולים הצליחו לגרום לפיצוץ ענק במחסן התחמושת האפגני והקרב הסתיים בניצחונם. עם זאת, ב-1749 הגיע דוראני להסכם עם הקיסר המוגולי אחמד שאה אשר העביר את השליטה במחוז סינד (בפקיסטן המודרנית) לידי אפגניסטן.
לאחר שאבטח את גבולו המזרחי, צעד דוראני מערבה כנגד השושלת האפשארית אשר נשלטה בידי שאהרוח' אפשאר, נכדו של נאדיר שאה. הוא כבש את מחוז הראט, ואת השטחים שמצפון להרי הינדו-כוש. הוא פלש להודו פעמיים נוספות, ותרם להתפוררותה של האימפריה המוגולית. הוא כבש את לאהור, קשמיר ופנג'אב, וב-1757 אף בזז את דלהי. הוא השאיר על כנה את האימפריה המוגולית בתמורה להכרה של הקיסר המוגולי בשליטה האפגנית על סינד קשמיר ופנג'אב. הוא מינה את בנו הבכור תימור כשליט מחוזות אלו. כיבושיו הנרחבים של דוראני הביאו אותו לגבול עם שושלת צ'ינג אשר שלטה בסין. דוראני שלח את צבאותיו למחוז קוקאנד אשר נשלט בידי הסינים (באוזבקיסטן המודרנית), וניסה להציג את מלחמתו כמסע לשחרור המוסלמים החיים תחת שלטון סין. עם זאת, בשל מחסור במשאבים נאלץ דוראני להסיג את כוחותיו ולהגיע להסכם שלום עם הסינים.
עם שובו לקנדהאר ממסע זה, נאלץ דוראני לדאוג מפני איום חדש. התפוררותה של האימפריה המוגולית העלתה את האימפריה המראטהית אשר שלטה כעת על מרבית הודו. המרתים כבשו מחדש מידי האפגנים את פנג'אב, לאהור וקשמיר, ותימור, בנו של דוראני, נאלץ לסגת. דוראני הכריז על ג'יהאד מוסלמי כנגד המרתים ההינדים. השבטים המקומיים שלחו אליו תגבורות רבות, וב-1759 הוא כבש חזרה את לאהור. ב-1760 פתחו המרתים במתקפת נגד, ובינואר 1761 הביס אותם דוראני בקרב פאניפט השלישי. הניצחון היווה את נקודת השיא בעלייתה של האימפריה, אולם חרף זאת, אבדות האפגנים היו כבדות, ואחיזתם במחוז פנג'אב הייתה מעתה רופפת. עד מהרה הסתמנו הסיקים ככוח חדש באזור, ולכל אורך יתרת שלטונו, עמל דוראני להכניעם תוך שהוא מבצע בהם לעיתים מעשי טבח.