cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פול אנד בר
היסטוריה
רשת החנויות הוצגה לראשונה בשנת 1991 על ידי קבוצת אינדטקסט. בשנת 1992, בתחילת דרכה, פעלה הרשת בפורטוגל בלבד, ולאחר מכן גם ביוון ומלטה. בשנת 1998 הציגה את קו ה-XDYE המציע מראה ספורטיבי והיי-טקי המקושר לאייקוני הנוער של המאה ה-21.
רובי פורת-שובל
בטלוויזיה
בשנת 2003 גילמה את דניס סבג לצד רמי דנון בסדרת הטלוויזיה שביים ארנון צדוק "חלומות מתוקים" ששודרה בערוץ 1. בשנת 2004 גילמה את עליזה שחר בטלנובלה שביים יצחק שאולי "מיכאלה" ששודרה ב-HOT3.
פול אנד בר
היסטוריה
הרשת פועלת כיום בארצות רבות מסביב לעולם.
רובי פורת-שובל
בטלוויזיה
בשנת 2006 שיחקה בתפקיד אורח בעונתה הראשונה של הסדרה הקומית "אמא'לה" בכיכובה של אורנה בנאי, ושודרה במסגרת שידורי קשת בערוץ 2. בשנת 2007 שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "הישראלים" בכיכובם של שלישיית מה קשור, ששודרה בשידורי קשת.
בשנת 2008 החלה לגלם את רונית בסדרת הטלוויזיה שביימו עודד לוטן ודפנה לוין "עד החתונה" בערוץ 2.
בשנת 2010 החלה לגלם את שולה אמויאל, אימו של מוטי אמויאל (שלום מיכאלשווילי) בסדרת הפשע של HOT3, "עספור" שיצרו גיא עמיר וחנן סביון. ובאותה שנה חזרה לגלם את רונית בעונתה השנייה של הסדרה "עד החתונה"
בשנת 2016 הצטרפה לעונה השנייה של סדרת המתח שיצרו גיא עמיר וחנן סביון ל-HOT3 "פצועים בראש" בתפקיד נורית תמיר, אשתו של אהוד (רמי דנון). באותה שנה שיחקה בסדרה הקומית "סופשלי" את רבקה חסון, אימו של שחר חסון שגם יצר את הסדרה, ושודרה ב-ערוץ הילדים לצופי Yes. בנוסף, במאי של אותה שנה שיחקה בתפקיד מרכזי בסדרת הקומית ששודרה ב-ערוץ 10 "נפלת חזק", שם גילמה את נורית גבע, אימו של מיקי גבע, שגם יצר וכתב את הסדרה.
בשנת 2019 החלה לשחק בסדרה הדרמה הקומית "בת אל הבתולה" של רשת הכבלים HOT המבוססת על הסדרה האמריקאית "ג'יין הבתולה".
בקולנוע
בשנת 1989 ביצעה את תפקידה הראשון בקולנוע בסרטם של אורי ובני ברבש "אחד משלנו" כאשר גילמה את ליזה לצד אלון אבוטבול ושרון אלכסנדר.
בשנת 1993 השתתפה בסרטו של שמעון אזולאי "מחפשת בעל על ארבע".
בשנת 2004 גילמה את ז'נט שושן בסרטו של אבי נשר "סוף העולם שמאלה".
בשנת 2007 גילמה את בתיה בדרמה התקופתית של אורי פסטר "מלך של קבצנים".
בשנת 2008 גילמה את תרז בסרט השני של הטרילוגיה של רונית ושלומי אלקבץ "שבעה", זוכה שני פרסי אופיר.
בשנת 2012 גילמה את רחל לוי, אימה של זהבה (יעל טוקר) בדרמה הקומית "רווקה פלוס" בבימויו של דובר קוסאשווילי.
בשנת 2013 גילמה את תפקיד האם בסרט הקצר "לאהוב בקושי" שביים נדב משעלי.
בשנת 2014 גילמה שוב את תרז בסרטם של רונית ושלומי אלקבץ "גט - המשפט של ויויאן אמסלם".
בשנת 2017 גילמה את מלכה בסרטו של דובר קוסאשווילי "זוג יונים".
תביעות על הפרת זכויות יוצרים
פורת-שובל תבעה את אבי נשר, במאי הסרט סוף העולם שמאלה, באשמת הפרת זכויות ושלילת הקרדיטים המגיעים לה. לטענתה, נשר עשה שימוש בסיפור חייה לעלילת הסרט אך הציג את התסריט כפרי דמיונו, בעוד פורת-שובל שימשה מקור השראה בלבד. עוד טענה כי התסריט שונה בניגוד להסכמתה וכי נשר ניכס לעצמו בלעדית את היצירה. במאי 2011 פסק בית המשפט כי היא תקבל חצי מיליון שקל על זכויות היוצרים לסרט.
בדצמבר 2009 פסק בית משפט השלום בתל אביב כי פורת-שובל הפרה את זכויות היוצרים של התסריטאית שרה עזר, שהייתה שותפתה לעיבוד הקולנועי למחזה "נעמי" של פורת-שובל. לטענת עזר, פורת-שובל הגישה את תקציר התסריט, שכלל פירוט של דמויות חדשות ועלילה חדשה שנוצרו למען התקציר, לצורך קבלת תקציבים מקרן הקולנוע הישראלי, כשרק היא חתומה על כתיבתו, ללא ציון שמה של עזר, בניגוד לסיכום המוקדם בין השתיים. השופט פסק פיצויים בסך 10,000 שקלים לטובת עזר.
חיים פרטיים
פורת-שובל נשואה בשנית לד"ר ישי שובל, אורולוג פרטי, ולהם שני ילדים.
מתגוררת בתל אביב.
שמעון קורניצר
שמעון קורניצר (נולד ב-28 בנובמבר 1952) הוא דוקטור לפסיכולוגיה, פסיכולוג קליני ורפואי ישראלי. בעבר כיהן כיושב ראש הוועדה המקצועית לפסיכולוגיה קלינית מטעם משרד הבריאות וכיו"ר האיגוד הישראלי לפסיכותרפיה. משמש מדריך מקצועי ומרצה מן החוץ בחוג לפסיכיאטריה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב, ומרכז אקדמי של הלימודים המתקדמים בפסיכותרפיה בתוכנית ללימודי תעודה בפסיכותרפיה, בפקולטה ללימודי רווחה ובריאות באוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה
קורניצר נולד בתל אביב. למד לתואר ראשון בפסיכולוגיה ובפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, לתואר מוסמך במדעים (MSc) בפסיכולוגיה קלינית באוניברסיטת סן פרנסיסקו ולימודי דוקטורט ב-UCLA, שניהם בקליפורניה. במסגרת לימודיו השלים את הסמכתו כפסיכולוג קליני ורפואי מטעם משרד הבריאות ומועצת הפסיכולוגים וכמדריך בפסיכותרפיה מטעם משרד הבריאות.
עם שובו לישראל סיים התמחות בפסיכולוגיה קלינית, במהלכה עסק בטיפול במבוגרים ונוער עם הפרעות נפשיות (בעיקר הפרעת אישיות גבולית), במרכז לבריאות הנפש שלוותה. בהמשך שימש כמדריך ויועץ לצוותים רב-מקצועיים במרכזים לבריאות הנפש, ביניהם "לב השרון" ו"חוף הכרמל", ובמרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא – תל השומר. במסגרות אלה העלה לראשונה את הדרישה להתייחס להשפעה המתמשכת של "העברה נגדית" מצד הצוות הרב-מקצועי על תפקודו והחלמתו של המטופל הגבולי המאושפז.
בשנת 1990 היה מיוזמי התוכנית ללימוד אנליזה קבוצתית בשיתוף המכון לאנליזה קבוצתית בלונדון - IGA, שהובילה להקמת קורס דיפלומה באנליזה קבוצתית, ומאוחר יותר לכינון המכון הישראלי לאנליזה קבוצתית.
קורניצר שימש כמרצה מן החוץ בחוג למדעי התנהגות בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב והקים וניהל את המרפאה לטיפול באמצעות אמנויות במכללת בית ברל ברמת השרון. בהמשך, שימש כמדריך בחוג לפסיכיאטריה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב, ועמד בראש תוכנית לימודי המשך דו-שנתית ללימודים מתקדמים בפסיכותרפיה פסיכואנליטית בגישה התייחסותית באוניברסיטת חיפה. כיום הוא מרכז אקדמי של התוכנית ללימודים מתקדמים בפסיכותרפיה בפקולטה ללימודי רווחה ובריאות, באוניברסיטת חיפה. בשנים האחרונות הוא מרצה אורח במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת טורינו שבאיטליה.
פעילות ציבורית
בשנת 1993 נבחר ליו"ר התוכנית לדיפלומה באנליזה קבוצתית במכון האנליטי-קבוצתי בישראל. בשנת 1996 מונה ליו"ר ועדת ההשתלמויות של האיגוד הישראלי לפסיכותרפיה, ובשנת 1999 נבחר ליו"ר האיגוד הישראלי לפסיכותרפיה. במסגרת תפקידו יזם כנס בינלאומי על משנתו של שנדור פרנצי. הכנס הניח את היסודות להכרה רחבה של הגישה ההתייחסותית לטיפול בקרב אנשי מקצוע העוסקים בפסיכותרפיה בישראל. קורניצר ראה בגישה ההתייחסותית לטיפול נפשי אלטרנטיבה פורצת דרך לגישה הטיפולית הפסיכואנליטית הקלאסית. מכיוון שכך, יזם מפגשים של אנשי מקצוע מתחום הטיפול בארץ עם אנשי מקצוע מובילים מחו"ל בתחום הגישה הטיפולית ההתייחסותית, וביניהם, ג'סיקה בנג'מין, רוברט סטולורו, לואיס ארון, סטיבן מיטשל ואחרים.
קורניצר כתב טור שבועי במוסף "הארץ" תחת הכותרת 'משפחה', שעסק בתפקוד התא המשפחתי והקשרו לאקטואליה. כמו כן, התבטא בין השאר בנושא הסכסוך הישראלי-פלסטיני וטען שילדים בשני העמים גדלים עם עיוות רגשי, "שמשפיע על היכולות החברתיות והאקדמיות שלהם ועל בגרותם המוסרית", וששיעור האלימות בישראל גבוה יותר מאשר בארצות מערביות אחרות.
בוועדה המקצועית מטעם משרד הבריאות
בשנת 2011 נבחר קורניצר לכהן בתפקיד יו"ר הוועדה המקצועית לפסיכולוגיה קלינית מטעם משרד הבריאות. הוועדה בחנה וקידמה רפורמות משמעותיות בשלבי ההכשרה של הפסיכולוג הקליני, הן בתוכניות הלימוד האקדמיות, הן במערך ההתמחויות, והן בטיפול ובפסיכודיאגנוסטיקה, דבר שהביא לשינוי משמעותי בהכשרת הפסיכולוגים הקליניים בישראל. קורניצר עמד בראש הוועדה המקצועית הקלינית בין השנים 2011 ו-2017, וקרא לסטנדרטיזציה של תהליך ההכשרה וההתמחות באקדמיה ובשדה, ולשיתוף פעולה מחודש בין האקדמיה לשדה.
פעילות הוועדה עמדה במרכז מחלוקת מקצועית וציבורית ערה על הצורך ברפורמה בהכשרה בפסיכולוגיה קלינית, בטיפול ובדיאגנוסטיקה. בין היתר, עמדה לשאלה מרכזיותו ומידת הרלוונטיות של מבחן הרורשאך במהלך הלימודים באקדמיה וההכשרה הדיאגנוסטית בשדה. בנושא זה, הוועדה קבעה שהמבחן הוא אחד ממכלול מבחנים שיש ללמדם במסגרת ההכשרה הקלינית ולא תהיה חובה להיבחן עליו בבחינת סיום ההתמחות. כמו כן, בניגוד לעבר, הוועדה המליצה שהלימודים בפסיכותרפיה יכללו שלוש גישות טיפוליות: גישה דינמית, קוגניטיבית התנהגותית, ומערכתית-משפחתית.
הוועדה קבעה דרישות מינימום בלמידת אבחון והערכה וטיפול במסגרת ההכשרה בהתמחות הקלינית, וקבעה כי בסיום התמחותו פסיכולוג אמור להיות מסוגל להתמודד עם השאלה הדיאגנוסטית תוך הבנה רחבה של הנסיבות שבעטיין אדם מגיע לאבחון, ולהשתמש במגוון כלי הערכה המתאימים למאובחן, כדי להתאים את ההתערבות הטיפולית לנבדק הספציפי.
המתנגדים להחלטות הוועדה ביקשו לדחות את הרפורמות בהכשרה הקלינית, תוך הטלת דופי באמינות המקצועית של חברי הוועדה. בתגובה, למעלה מ-60 מבכירי הפסיכולוגים בישראל, באקדמיה ובשדה, לרבות דני קורן, יואל אליצור וגולן שחר, תמכו במסקנות הוועדה, ואחרים, בהם עמנואל ברמן ורוני גמזו מנכ"ל משרד הבריאות, קראו לסולידריות ואיחוד הכוחות בקרב אנשי המקצוע מתוך דאגה לעתיד הפסיכולוגיה הקלינית בארץ ולאוכלוסיית מקבלי השירות.
בריאיון לאתר הארץ, התייחס קורניצר לפעילות הוועדה בצל המחלוקת והדגיש שהחלטות הוועדה לגבי הכשרת הפסיכולוגים הקליניים משקפות "את ההתפתחויות שהתרחשו בפסיכולוגיה הקלינית בעולם המערבי". עם פרסום החלטות הוועדה הוסיף: "אחרי שנים של עמידה במקום גובשו החלטות הוועדה... ההחלטות נועדו לאפשר את ההכשרה הטובה ביותר האפשרית במציאות הקיימת... אנשים חוששים משינוי. הרוב מעדיף את המוכר והידוע, שיש לו שליטה עליו, על פני הזר והחדש, גם אם הוא ייטיב עמו בטווח הארוך. טיפול פסיכולוגי אינו דת. אנחנו חייבים להתאים את האבחון ואת הגישה הטיפולית למטופל הספציפי".
בשנת 2017 קיבל שר הבריאות יעקב ליצמן את המלצות הוועדה המקצועית.
חיים אישיים
קורניצר נשוי ואב לשתיים. מתגורר בתל אביב.
רצח חנית קיקוס
רצח חֵנית קיקוס הוא פרשת אינוסה ורציחתה של חנית קיקוס נערה כבת 17 מאופקים ב-10 ביוני 1993 שהפכה לאחת הפרשות הפליליות המפורסמות בישראל בשל המחלוקות סביב זהות הרוצח וההרשעות השנויות במחלוקת.
סלימאן אל-עביד, בדואי כבן 40 שהתגורר בעיירה רהט הורשע באונס וברצח ונדון למאסר עולם.
הרצח וחקירתו
ב-10 ביוני 1993 יצאה קיקוס להשתתף במסיבת יום הולדת של חברתה בבאר שבע. סמוך לשעה 19:45 היא הובאה לטרמפיאדה שבפאתי אופקים שם נצפתה עומדת בשעה 20:10, ולאחר מכן נעלמו עקבותיה.
ב-18 ביוני 1993 שמונה ימים לאחר היעלמותה של קיקוס, עצרה המשטרה את סלימאן אל-עביד, בדואי כבן 40 שהתגורר בעיירה רהט הסמוכה לבאר שבע. באותה עת עבד אל-עביד כמפעיל דחפור כבד במטמנת "דודאים". למעצרו הובילה עדותו של נהג משאית המשמשת להובלת אשפה למזבלה. הלה סיפר למשטרה, כי בעת שהגיע לבור הזבל שבמזבלה, סמוך לחצות בלילה שבו נעלמה המנוחה, מצא את אל-עביד יושב במכונית של מעבידו. לדבריו, שאל את אל-עביד מדוע הוא יושב שם ואינו נוהג בדחפור, ואל-עביד ענה כי השומר בשער המזבלה מקיים יחסי מין עם בחורה בצריף השומר, וכי הוא אינו רוצה להפריע לו. למחרת, משנודע לנהג המשאית כי קיקוס נעלמה, התעורר בו החשד כי זו הבחורה שעליה דיבר אל-עביד, ולכן דיווח למשטרה על שיחתו עם אל-עביד. מאוחר יותר, משיחה עם אל-עביד, הבין כי קיקוס נטמנה בזבל שבמזבלה, וגם על כך דיווח למשטרה. אל-עביד נחקר מספר פעמים בעניין. הוא הכחיש בחקירותיו את האירועים. גם שומר המזבלה הכחיש מכל וכל.
מאוחר יותר הכניסה המשטרה מדובב לתא המעצר של אל-עביד. במהלך השיחה הודה אל-עביד בפני המדובב באינוסה של קיקוס, ברציחתה במכות ובחנק, ובהשלכת גופתה "בתוך בורות ליד כביש". בעקבות זאת הודה אל-עביד בפני החוקרים באונס וברצח קיקוס. הוא שחזר את המעשה שהודה בו. באותה התקופה, טען בפני אנשים אחרים כי הודה בדבר שקר.
ניצנוצים
ניצנוצים (באנגלית: Bright Sparks) היא סדרת אנימציה אוסטרלית המלמדת מדע וטכנולוגיה. הסדרה משלבת גם אנימציה של דמויות וגם לייב אקשן.
רצח חנית קיקוס
הדיון המשפטי
אל-עביד הורשע באונס וברצח קיקוס בבית המשפט המחוזי בבאר שבע. הוא ערער על ההרשעה.
ב-10 ביוני 1995, שנתיים בדיוק לאחר היעדרותה של קיקוס, ובעת שהערעור עמד בפני בית המשפט העליון נתגלו באופן מקרי שרידי גופתה בבור ניקוז בפאתי באר-שבע, הרחק מהמקום בו נטען שאל-עביד זרק את גופתה. הדיון בפרשה הוחזר לבית המשפט המחוזי למשפט חוזר ואל-עביד הורשע שוב, למרות שלא נמצא קשר בינו לבין הגופה ומקום מציאת הגופה.
ניצנוצים
בישראל הסדרה שודרה לראשונה בשנת 1989 בטלוויזיה החינוכית בדיבוב עברי ובשידורים חוזרים בערוץ זה לאורך שנות ה-90. כמו כן, בשנת 1991 הסדרה שודרה בערוץ הילדים עם דיבוב שונה, ושיר פתיחה אחר.
רצח חנית קיקוס
הדיון המשפטי
בערעור על ההרשעה, בית המשפט העליון זיכה אותו מרצח, אך הותיר את ההרשעה באונס על כנה. בעקבות פסק הדין ממנו עולה שאל-עביד אנס את חנית אך לא רצח אותה, מסקנה שנחשבה אבסורדית, הגיע העניין לדיון נוסף בבית המשפט העליון בהרכב מורחב של 9 שופטים. בהרכב זה הורשע אל-עביד גם ברצח, ונגזר עליו עונש מאסר עולם.
הדיון הנוסף בפרשה זו מהווה תקדים חשוב בדיני הראיות הישראליים. השאלה המשפטית עסקה בדינה של ההודאה. החוק בארץ אוסר על הרשעת אדם על-סמך הודאתו בלבד, ומחייב שיהיה "דבר מה נוסף" המחזק את הפרטים שנמסרו בהודאה. בתקדים זה קבע בית המשפט מהו "דבר מה נוסף", עד כמה הוא צריך לעמוד על רגליו שלו, מהו משקלה הראייתי של ההודאה, ומתי ראוי להרשיע אדם למרות סתירות שבין פרטי הודאתו ובין ממצאים חיצוניים. כך, הדגישו שופטי המיעוט שזיכו את אל-עביד, כי בכל חקירותיו הצביע אל-עביד על מקומות קבורה שגויים. לבסוף נמצאה הגופה במקום אחר מאלה שנמסרו על ידיו.
באפריל 2006 דרש אל-עביד משפט חוזר בטענה שהרוצח האמיתי עדיין חופשי. הדרישה הוסברה במספר נימוקים, ביניהם ראיות שהמשטרה התעלמה מהן לאחר הרצח, כגון דרך הגעתה הבלתי-ידועה של קיקוס לטרמפיאדה באופקים: אביה העיד שחיכתה בצומת גילת, ונסיבות הגעתה לטרמפיאדה אינן ידועות. משפחתה של קיקוס תומכת בדרישה מתוך רצון להגיע לחקר האמת. במרוצת השנים אף פקפקו בני המשפחה בהיותו של אל-עביד הרוצח האמיתי.
ניצנוצים
סקירה כללית
בכל פרק בסדרה הרובוט ניצנץ לקח את הילדים ריקי ואלכס לטיול מסביב לעולם שבמהלכו הם בחנו חידושים שונים בתחומי המדע והטכנולוגיה.
רצח חנית קיקוס
הדיון המשפטי
על אף הרשעתו של אל-עביד בכל הערכאות האפשריות, נתבקשה שופטת בית המשפט העליון לשעבר, מרים בן-פורת, על ידי שר המשפטים דניאל פרידמן, לגבש חוות דעת על כל הפרשה. בן פורת הגיעה למסקנה כי אשמתו של אל-עביד אכן הוכחה, והרשעתו מוצדקת. בן פורת הסתמכה על הראיה כי אל-עביד ביקר במטמנה בליל הרצח, למרות הכחשותיו לכך, על מסירת פרטים שלא היו ידועים למשטרה, ועל סמך התבטאויות מחשידות בנוסף להודאתו. בן פורת המליצה לקצוב את עונשו מנימוקים שונים, ובהם העובדה כי אל-עביד בעל פיגור שכלי גבולי, בשל העובדה כי כבר ריצה 15 שנות מאסר, ובשל תפיסת הציבור את ההרשעה שניתנה ברוב קולות ולא פה אחד.
באפריל 2008 החליט שר המשפטים דניאל פרידמן, לקבל את המלצת בן פורת, והמליץ בפני נשיא המדינה, שמעון פרס, לקצר ב-6 שנים את עונשו של אל-עביד, שכבר נקצב ל-33 שנות מאסר. הנשיא קיבל את ההמלצה, וב-24 ביוני 2009 קיצר את עונשו של אל-עביד ל-27 שנות מאסר. משפחת קיקוס הביעה הקלה לנוכח קיצור עונשו של אל-עביד, ואבי המשפחה טען כי "כולם יודעים שאל-עביד הוא לא הרוצח". בפברואר 2015 דחה בית המשפט העליון את בקשתו של אל-עביד למשפט חוזר.
ב-17 ביוני 2020 השתחרר אל עביד ממאסרו.
הנצחת חנית קיקוס
רוני אחיאל כתב ב-1994 את השיר "חנית", המביע תקווה למציאתה של קיקוס,, ועל פי בקשת המשפחה השיר בוצע על ידי הזמר אוריאל שלומי בטרם נמצאה גופתה. בעקבות השיר, הוציא שלומי אלבום שלם בשם "אם את שומעת תעני" בעיבודו של בצלאל גלעדי.
על שמה של קיקוס קרוי רחוב בעיר מגוריה אופקים.
פלסט
פלסֶט (מאיטלקית: Falsetto (פלסטו), צורה מוקטנת של falso, מזויף; מכונה בקרב דוברי העברית גם "פלצט" או "פלצטו") הוא מונח המתייחס לרגיסטר (משלב) בתדירות מעט גבוהה מהרגיסטר המודאלי, וחופפת אליו באוקטבה אחת בקירוב. פלסט מתבצע על ידי רטט של קצוות מיתרי הקול, בחלקם או כולם. למרות שהמונח מתייחס, לרוב, להפקת קול בזמרה, הפלסט קיים גם בדיבור, ונחשב לאחד מארבעת תחומי הקול העיקריים בקלינאות תקשורת.
הקול האופייני לפלסט הוא נשימתי באופן טבעי, בדומה לחליל, עם מעט צליל הרמוני בנוסף. גברים ונשים, שניהם, יכולים להוציא קול בתחום הפלסט. השימוש במונח פלסט בזמרה מתייחס במקרים רבים לטכניקה קולית המאפשרת לזמר או הזמרת להפיק צלילים אשר מעבר לתחום הקול הנורמלי.
פיזיולוגיה של הפלסט
ההבדל הפיזיולוגי העיקרי בין הרגיסטר המודאלי, או הנורמלי והפלסט קשור לכמות וסוג מיתרי הקול המעורבים בהפקת הצליל: בפלסט, רק קצוות המיתרים רוטטים, כאשר חלקו הגדול של המיתר פחות או יותר רפוי.
ברגיסטר המודאלי, תנועת הגל כוללת את המיתר כולו, וסדק הקול (גלוטיס) נפתח בחלקו התחתון בתחילה ואחר כך בחלקו העליון. במעבר מקול מודאלי לפלסט, שרירי הווקאליס משתחררים ומאפשרים לשרירים הקריקוטירואידים למתוח את מיתרי הקול אפילו מעבר למצב המתיחה המקסימלי שלהם. מתיחה זו יוצרת את אפקט הפלסט, ואף מאפשרת לקבוע את גובהו.
הפלסט אצל נשים
נושא הפלסט אצל נשים עורר בעבר מחלוקת, בעיקר אצל מורים לפיתוח קול. ספרים רבים שעוסקים באמנות הזמרה מתעלמים לחלוטין מהנושא, נוגעים בו ברפרוף, או עומדים על כך שאין פלסט נשי. ויכוח זה אינו קיים, עם זאת, בקהילת קלינאי התקשורת, והטיעונים כנגד קיום הפלסט הנשי אינם תקפים לאור המחקר הפיזיולוגי העכשווי. סרטים וקטעי וידאו של הגרון בזמן דיבור מראים שנשים מסוגלות להפיק פלסט, עובדה הנתמכת גם במחקריהם של כמה קלינאי תקשורת, ומורים לפיתוח קול מובילים. אחד ההסברים לחוסר ההכרה בקיום הפלסט הנשי הוא שההבדל בגוון הקול ובדינאמיות שלו בין הרגיסטר המודאלי לפלסט אינו תמיד מורגש בקול הנשי לעומת הקול הגברי. זה שייך, בחלקו, להבדל באורך ובמסה של מיתרי הקול ובהבדל בטווחי התדירויות.
קיומו של רגיסטר הפלסט אצל נשים הוא עובדה מוכחת, וזמרות רבות משתמשות בפלסט במקום החלק העליון של הקול המודאלי. מספר מורים לפיתוח קול טוענים שחוסר ההכרה בפלסט הנשי הביא לסיווג מוטעה של זמרות קונטראלטו ומצו-סופרן כסופרן, כיוון שבקולות נמוכים אלו קל לשיר סופרן על ידי שימוש בפלסט.
היסטוריה מוזיקלית
השימוש בפלסט במוזיקה של המערב הוא עתיק יומין. קשה לעקוב אחרי מקורותיו בשל אי-בהירות של מונחים. בספרו של ג.ב. מנציני, "Pensieri e riflessioni", מ-1774, הפלסט מוגדר כ-'voce di testa' (בתרגום: קול הראש). כנראה שסופרים בני המאה ה-13 הבחינו בין רגיסטר חזה, גרון וראש (pectoris, guttoris, capitis), וקראו לרגיסטר הראש למה שיקרא בעתיד פלסט. עד המאה ה-16 המונח פלסט היה נפוץ באיטליה. הרופא ג'ובאני קמיליו מאפי, כתב ב-1562 שכאשר זמר בס שר בתחום הסופרן, קולו נקרא פלסט. זמרי טנור השתמשו בפלסט כדי לשיר בקול אלט ולעיתים בסופרן לפני שנשים שרו במקהלה. זמרי מוזיקה עתיקה משתמשים לעיתים בפלסט כדי לשיר בקול סופרן, ובקתדרלות בבריטניה משתמשים בו באופן קבוע במקהלות גברים השרים בקול אלט.
ניתן לצבוע או לשנות את הפלסט כדי שישמע בצורות שונות. ניתן לתת לו סגנון קלאסי, כמו זמרי טנור, או עכשווי יותר כמו במוזיקת R&B מודרנית. ניתן להפיק את הפלסט בצליליות שונה, כמו במקרה של הרוק המתקדם (לדוגמה: רוג'ר טיילור מלהקת קווין, מת'יו בלאמי מלהקת מיוז ותום יורק מלהקת רדיוהד), ההבי מטאל (לדוגמה: קינג דאיימונד מלהקת מרסיפול פייט) ובמיוחד הפאוור מטאל (לדוגמה: שחר לוי מלהקת PTR).
הפלסט בזמרה
הפלסט מוגבל יותר בדינמיות של הקול ואיכות הצליל מאשר הקול המודאלי. לרוב הזמרים המקצועיים יש לפחות תחום של אוקטבה בו הם יכולים לשיר בקול מודאלי או בפלסט. בתחום חופף זה, צליל בקול המודאלי ישמע תמיד חזק יותר מצליל באותו הגובה בפלסט. סוג התנודה של מיתרי הקול בפלסט מגבילה את עצמת הצליל, למעט בטונים הגבוהים ברגיסטר. גם גוון הקול מוגבל בשל הפשטות של גל התנודה הנוצר. בקול המודאלי ניתן להפיק גלי תנודה הרבה יותר מורכבים וכמות אינסופית של גוני קול. עם זאת, בפלסט נדרש פחות מאמץ מהזמרים לעומת הקול המודאלי, וכאשר משתמשים בו כראוי, ניתן להפיק בו אפקטים קוליים נפלאים.
ניתן למצוא שימושים רבים בפלסט בזמרה:
הפלסט בדיבור
רוב הגברים והנשים יכולים לדבר בפלסט. עם זאת, השימוש בדיבור כזה איננו נפוץ, ובדרך כלל קשור להומור. יוצא מן הכלל ראוי לציון, עם זאת, קשור לתרבויות בהן הדיבור בפלסט, אם במודע ואם לאו, נעשה כצורה לבידול תרבותי בקרב נשים. דוגמה לכך היא הצרפתית הבורגנית מהאזורים האופנתיים בפאריס וערים אחרות במרכז צרפת.
אנשים מסוימים, עם זאת, מדברים באופן קבוע בפלסט. התנהגות זאת מוגדרת על ידי קלינאי תקשורת כסוג של הפרעת הגייה (דיספוניה). משתמשים במונח פלסט גם כדי לתאר עלייה מלאכותית בגובה הצליל, המופיעה לעיתים קרובות, להרף עין, אצל נערים בגיל ההתבגרות כאשר קולם משתנה.
דיבור בפלסט יכול לנבוע גם מדיספוריה מגדרית מצד אנשים או נשים שהוגדרו כזכרים בלידתן.
טשיצ'ודזונג
טשיצ'ודזונג (בדזונגקה: བཀྲ་ཤིས་ཆོས་རྫོང) הוא מנזר בודהיסטי ומבצר בקצה הצפוני של העיר טהימפהו, בירת בהוטן.
המבצר נבנה במאה ה-17, והוא מושב ממשלת בהוטן ומרכז הרובע הממשלתי בבירתה מאז שנת 1952.
אברהם פוקס
אברהם פוּקס (ה'תרפ"ה, 1925 – ה'תשס"ג, 2003) היה חוקר והיסטוריון ישראלי. חקר את תולדות היהדות האורתודוקסית בהונגריה במאה ה-20 ואת קורות רבניה וישיבותיה, וכן חקר את הפן החרדי-אמוני של השואה.
ביוגרפיה
נולד בטשנד שבטרנסילבניה לאלתר-יעקב וצביה פוקס. בצעירותו למד בישיבה המקומית, בראשות הרב מרדכי בריסק. לאחר סגירת הישיבה בטשנד נסע לבודפשט, שם המשיך בלימודיו. לאחר כיבוש הונגריה בידי גרמניה הנאצית, בשנת 1944, גויס לגדודי העבודה של ההונגרים. עם סיום המלחמה שב לעיירת הולדתו טשנד ואז גילה לראשונה שרוב בני משפחתו הובלו יחד עם בני הקהילה לאושוויץ, שם נספו. הוא הגיע למחנה העקורים ברגן-בלזן, שם פגש את אחותו.
בשנת 1949 עלה לישראל. באמצע שנות ה-50 נישא לעדה, בתו של הרב מרדכי עטיה. בשנות ה-70 החל לעסוק בחקר יהדות הונגריה, רבניה וישיבותיה. בשנת 1973 פרסם את ספרו הראשון "טאשנד וישיבת מהר"ם בריסק", על עירו ועל ישיבתה. מפעלו המרכזי היה ספרו "ישיבות הונגריה בגדולתן ובחורבנן", המרכז את תולדותיהן ופועלן של כל ישיבות הונגריה במאה ה-20. הכרך הראשון יצא בשנת 1978 והשני בשנת 1987.
פוקס חקר גם את הפן היהודי-חרדי של השואה. הוא חקר את פעילותו של הרב חיים מיכאל דב ויסמנדל בתקופת השואה, ואת ממצאיו העלה בספר "קראתי ואין עונה", שיצא בשנת 1983. בספר מכתבים ומסמכים חדשים שלא פורסמו בספרו של הרב ויסמנדל "מן המצר". בשנת 2007 הוציא בנו של פוקס, יעקב, את "קינת מן המצר", קינה פיוטית על השואה מאת הרב וייסמנדל, וצירף לה ביאור ופירוש.
ספרו האחרון של פוקס, שיצא ב-1995, היה "השואה במקורות רבניים: שו"ת ודרשות", אוסף דרשות ושאלות הלכתיות שנשאלו הרבנים בזמן השואה, מהן ניתן ללמוד על הלכי הרוח של היהודים בתקופה השואה, על האמונה באלוהים ועל ההקפדה בשמירת מצוות גם בתנאים הקשים של התקופה.
רוי אוונס
רוי קווינטין אכלין אוונס (באנגלית: 	Roy Quintin Echlin Evans; נולד ב-4 באוקטובר 1948) היה שחקן ליברפול שהתקדם בדרגי האימון במועדון עד למינויו כמאמן ראשי.
ביוגרפיה
אוונס שיחק במדי נבחרת אנגליה ברמת בתי הספר, והיה מגן מחליף בליברפול של שנות ה-60 וה-70. המאמן דאז ביל שאנקלי ראה באוונס משהו שונה, והציע לו לנסות קריירת אימון. אוונס פרש ממשחק הכדורגל בגיל 26, לאחר 11 הופעות בלבד במדי הקבוצה הראשונה, וקיבל את משרת מאמן קבוצת המילואים של ליברפול.
בכך החלה התקדמותו ההדרגתית של אוונס בצוות האימון של ליברפול, כאשר אוונס עבד בתחילה תחת שאנקלי, ואחריו בוב פייזלי וג'ו פייגן שקודמו בעצמם לתפקיד המאמן הראשי מעמדת עוזר המאמן. אוונס המשיך לעבוד כמאמן תחת קני דלגליש וגריים סונס, לפני שקיבל את המשרה בעצמו בשנת 1994, לאחר פרישתו של סונס.
עם אוונס כמאמן ראשי זכתה ליברפול בגביע הליגה ב-1995 כאשר סטיב מקמנמן, הכוכב העולה של אוונס, כבש את שני השערים בניצחון 2–1 מול בולטון וונדררס במשחק הגמר. עם זאת, 4 שנים של הישגים דלים, יחד עם שמועות על חוסר משמעת של השחקנים מחוץ למגרש, הובילו את המועדון למנות את המאמן הצרפתי ז'ראר הוייה כמאמן שני ב-1998. האוהדים והתקשורת כאחד לא התלהבו מהמינוי, ואכן לאחר מספר חודשים התפטר אוונס מתפקידו, אחרי 30 שנה בשורות ליברפול.
בשנים שלאחר פרישתו מליברפול לא עסק אוונס רבות בכדורגל, פרט לתפקידים קצרים בפולהאם וסווינדון טאון. ב-2004, כאשר חלוצה לשעבר של ליברפול, ג'ון טושק, קיבל את עמדת מאמן נבחרת ויילס, הסכים אוונס לשמש כעוזר המאמן תחתיו. אוונס גם חידש את קשריו עם ליברפול, וכיום משמש כפרשן במשחקים המועברים בשידור חי באתר הרשמי של המועדון.
אברהם יצחק משכיל לאיתן
תולדותיו
נולד בסמולוביץ, בנו של הרב אהרן משכיל לאיתן ונכדו של הרב אברהם משכיל לאיתן. למד בישיבת וולוז'ין. בשנת תרי"ח נישא לחנה יהודית בת יצחק פישביין ממזריטש.
בשנת תרל"ד התמנה כאב"ד עיר מולדתו סמולוביץ. בשנת 1890 עבר לכהן כרבה של חסלוביץ'. ביוני 1904 עבר לכהן כרבה של סטויבץ.
חיבר שני ספרים בכתב יד: שו"ת "זרע איתן" ו"נהרות איתן" על כללי הש"ס, אולם כתב היד אבד.
בחשוון תרס"ה נפטר בפתאומיות, בשעת הספד. אשתו חנה יהודית עברה בשנות מלחמת העולם הראשונה להתגורר בסאראטוב, ונפטרה שם בשנת תרע"ט.
את מקומו ברבנות סטויבץ מילא חתנו הרב יואל סורוצקין.
אנסטסיה מיכאלי
אנסטסיה יהודית מיכאלי (ברוסית: Анастасия Михаэли; נולדה ב-12 ביולי 1975 ד' באב ה'תשל"ה) היא פוליטיקאית, מנחת טלוויזיה ודוגמנית-עבר ישראלית. כיהנה כחברת כנסת בכנסת ה-18 מטעם "ישראל ביתנו". קודם לכן הייתה מנחת טלוויזיה בערוץ "ישראל פלוס".
ביוגרפיה
לאחר סיום התיכון למדה במשך שנה במכינה באוניברסיטה למדעי הרוח, ולאחר מכן החלה בלימודי הנדסת מערכות תקשורת באוניברסיטה לטֶלֶקוֹמוּנִיקַצְיָה על-שם בונצ'-ברויביץ' שבסנקט פטרבורג.
בגיל 19 השתתפה במספר תחרויות יופי אזוריות ובינלאומיות, זכתה בתארים וקיבלה חוזה דוגמנות בפריז. לשם כך, ב-1995 לקחה שנת הפסקה מהאקדמיה ועברה לצרפת. לאחר שובה השלימה תואר שני בהנדסת תקשורת חשמלית רב-ערוצית.
במהלך תערוכת Expo בסנקט פטרסבורג פגשה את יוסף סמואלסון, ישראלי יליד לטביה הסובייטית, מתאגרף תחרותי בעבר, מהנדס אלקטרוניקה ואיש עסקים. ב-1997 נישאו ועברו לגור בישראל. מיכאלי החלה בגיור אורתודוקסי ממושך בן שלוש שנים וחצי, שלאחריו שוב נישאו כהלכה. לימים הפכה מיכאלי לגיורת הראשונה בכנסת.
לאחר שהשלימה את לימודיה באולפן עברית, סיימה לימודי תעודה במנהל עסקים באוניברסיטת בר-אילן. במקביל השתתפה בקורסים בתחומי הייטק, מדיה ויזמות.
קריירה תקשורתית
ב-1998 החלה בקריירת משחק ודוגמנות בישראל. ב-2002 הצטרפה לערוץ 9 'ישראל פלוס' החדש, ערוץ ייעודי בשפה הרוסית, כמגישה של תוכנית הטלוויזיה היומית "תענוגות החיים" לצדו של מיכאל טפליצקי. תוכניתם זכתה לפופולריות רבה, אך גם ספגה ביקורת על כך שהיא מציגה אורח חיים עשיר שרוב הישראלים בכלל והעולים החדשים בפרט אינם יכולים להרשות לעצמם. בהמשך נבחרה להגיש את תוכנית הבוקר היומית 'יום חדש' עם ולד זרניצקי.
היא גם השתתפה בעונה השנייה של סדרת הדרמה "מילואים" בערוץ 2 ובסרט קולנוע דובר רוסית.
קריירה פוליטית
לאחר שקיבלה פניות רבות להיכנס לפוליטיקה, מיכאלי החליטה להצטרף למפלגת "קדימה", שהייתה אז בימיה הראשונים. היא התמודדה לכנסת השבע עשרה ושובצה במקום ה-44 הלא-ריאלי.
לאחר פנייתו של אביגדור ליברמן, יו"ר מפלגת "ישראל ביתנו", הצטרפה בדצמבר 2008 למפלגתו, שובצה במקום התשיעי ונבחרה לכהן בכנסת השמונה העשרה. מיכאלי כיהנה כחברת כנסת בשנים 2009–2013 ושימשה במגוון תפקידים: יושבת ראש השדולה לקידום זכויות ומעמד המשפחה, חברת ועדת החינוך, התרבות והספורט, חברת הוועדה לקידום מעמד האישה, חברת הוועדה לענייני ביקורת המדינה, חברה בוועדת המשנה למאבק בסחר בנשים, חברה בוועדת המשנה לביקורת על מערכת החינוך ובוועדה המיוחדת לנושאי הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו. בנוסף פעלה בזירה הבינלאומית כיושבת הראש של אגודות הידידות עם אוסטריה, אסטוניה ושווייץ ויצאה כנציגה של הכנסת במשלחות רשמיות אל האיחוד האירופי, צרפת, בריטניה וטאיוואן.
בכהונתה מיכאלי השתתפה בייזום של כשבעים הצעות חוק, מהן נכנסו לספר החוקים של מדינת ישראל ההצעות הבאות:
ב-4 בדצמבר 2012, לקראת סיום הרכבת רשימת ישראל ביתנו לכנסת ה-19, הודיעה מיכאלי על פרישתה מהחיים הפוליטיים.
תחומי פעילות
הנושאים המרכזיים בהם טיפלה מיכאלי במסגרת פעילותה בכנסת היו: מערכת החינוך, מעמד האישה והמשפחה, טיפוח תחומי המדע והספורט וקידום יחסי החוץ של ישראל.
מיכאלי התבטאה רבות כנגד חברי כנסת ערבים שלטענתה עושים שימוש בתפקידם לערעור יסודות המדינה. ביוני 2010, בעת דיון בכנסת בעקבות המשט לעזה, ניסתה להוריד בכוח מדוכן הנואמים את ח"כ חנין זועבי, שהשתתפה במשט. בעקבות זאת קיבלה נזיפה מוועדת האתיקה. בינואר 2012 התרחש עימות מילולי בוועדת החינוך, התרבות והספורט עם ראלב מג'אדלה שבסיומו שפכה כוס מים על חבר הכנסת. מיכאלי פרסמה הודעת התנצלות על המעשה, אך ועדת הכנסת החליטה להרחיקה למשך חודש מפעילות שוטפת, למעט הצבעות במליאה.
במסגרת ניסיונותיה לפעול לסיווג שידורים בעלי תכנים מזיקים, אלימים ומיניים בטלוויזיה הגישה הצעת חוק בנושא והציגה תוכנית שעיקרה הגברת הרגולציה על רשויות השידור. בנושא זה הביעה התנגדות לחשיפה תקשורתית של תכנים הומוסקסואליים בוטים ולא מאוזנים, לדבריה, בנימוק שחשיפה זאת משפיעה על נטייתם המינית של צעירים. מיכאלי טענה אף כי רוב ההומוסקסואלים הופכים לכאלה לאחר שהם עוברים הטרדות מיניות בגיל צעיר, ובסופו של דבר הם אלו ש"מתאבדים בגיל 40". בהזדמנות נוספת אמרה כי נטייה מינית הומו-לסבית מתפתחת בשל חסרון הסברה לערכי משפחה נורמטיביים. לדבריה אחד הגורמים להפיכת צעירות ללסביות הוא הפלה הפוגעת בסיכוייהן ללדת ילדים.
חיים אישיים
מיכאלי הייתה נשואה ליוסף סאמואלסון עד לפטירתו ביולי 2022. לשנים שמונה ילדים, אותם מיכאלי מגדלת באורח חיים דתי. ילדה השמיני נולד בעת היותה חברת כנסת, מאורע שלא התרחש מאז ילדה אסתר וילנסקה במהלך הכנסת השנייה.
גני טרוקדרו
גני טרוקדרו (בצרפתית: Jardin du Trocadéro) נמצאים ברובע השישה-עשר של פריז, מול נהר הסן. שטח הגנים הוא 93,930 מ"ר, והם הוקמו במסגרת התערוכה העולמית של פריז (1937), במקום בו היו לפני כן גני ארמון טרוקדרו הישן, שעוצבו בידי ז'אן-שארל אלפן עבור היריד של שנת 1878.
מאליק פוסטר
קריירת מועדונים
פוסטר התחיל את הקריירה שלו בקבוצת פורטמור יונייטד, וכבר מגיל צעיר כונה "מסי הג'מייקני". בעונת זכה עם הקבוצה בליגת העל הג'מייקנית.
ב-1 בספטמבר 2018, חתם באלחואלנסה מליגת העל של קוסטה ריקה. ב-27 בינואר 2019, הושאל לריו גראנדה ואלי. בינואר חתם בסנטוס דה גוליפס.
ב-16 בדצמבר 2019, פוסטר חתם בעירוני קריית שמונה מליגת העל, עם אופציה לרכיש בסיום העונה. ב-11 בינואר 2020, פוסטר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–1 להפועל חדרה.
באוקטובר 2020, פורסם כי פוסטר נורה ונפגע בצווארו.
קריירה בינלאומית
ב-30 בינואר 2018, פוסטר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הנוער בתיקו 2-2 נגד, בו גם כבש את שער הבכורה שלו.
חיים אישיים
החיים האישיים או חיי היום-יום הם דפוסי ההתנהגות של בני האדם בשגרת היומיום שלהם במקום עבודתם או בעתות הפנאי.
רוב הפעולות המבוצעות במסגרת חיי היום יום מעורבות מודעות עצמית.
היסטוריה
בעבר, לפני עידן השפע והקידמה הטכנולוגית, חיי היומיום של בני האדם התמקדו בעיקר בהישרדות עצמית. כמו כן, בחברות הקדומות לא הושם דגש רב על פרטיותם של בני האדם ובני האדם נהגו בעיקר לעסוק בעבודות השונות מתוך כורח ולא מתוך בחירה אישית.
אף על פי כן, אפילו כיום, ההישרדות העצמית נותרה סוגיה מהותית בחייהם של בני אדם רבים ברחבי עולם. לדוגמה, עדיין קיים כיום עוני רב ביבשות אפריקה ואסיה, ואנשים רבים בהן חיים ללא אמצעים טכנולוגיים מודרניים ולעיתים אף ללא קורת גג ועם מקורות מזון דלים. במקומות אלו, מושגים כגון "חיים אישיים", "מימוש עצמי", "הגשמה עצמית", או "הזכות לפרטיות" נחשבים למותרות אשר בני האדם באותם המקומות אינם יכולים להרשות לעצמם.
בימינו, החיים האישיים עוסקים בתחומים שונים, כגון המימד האקדמי-אינטלקטואלי, חיי העבודה, חיי המשפחה, זוגיות ועוד. אנשים רבים נוטים לשלב גם מימד רוחני או דתי בשגרת היומיום שלהם.
שיפור החיים האישיים
בעולם המודרני ובייחוד במדינות המשגשגות, כמו מערב אירופה ואמריקה הצפונית, ישנן תעשיות שלמות אשר ממוקדות בשיפור איכות חיים האישית של בני אדם באמצעות ייעוץ או אימון אישי לחיים.
יעקב קרייזר
גנרל יעקב קרייזר (4 בנובמבר 1905 - 29 בנובמבר 1969) (רוסית: Яков Григорьевич Крейзер) היה מצביא סובייטי במלחמת העולם השנייה, היהודי בעל הדרגה הבכירה ביותר בצבא הסובייטי (גנרל ארמייה, המקבילה לדרגה של גנרל בעל 4 כוכבים בצבא ארצות הברית).
טרם המלחמה
יעקב קרייזר נולד ב-4 בנובמבר 1905 בעיר וורונז' שברוסיה למשפחה יהודית. לאחר סיום בית ספר מקצועי בעירו בשנת 1923 התנדב לצבא האדום. באותה שנה התקבל לבית ספר לקציני חיל רגלים במוסקבה. לאחר סיום בית ספר לקצינים שירת בתפקידי פיקוד שונים בדיוויזיית הרובאים המוסקבאית ה-1, בה הגיע לתפקיד של מפקד רגימנט. בשנת 1939 מונה למפקד דיוויזיית הרובאים ה-172. בשנת 1941, כמה חודשים לפני פלישת הגרמנים לברית המועצות מונה למפקד דיוויזיית הרובאים המוסקבאית הממונעת ה-1.
במלחמה
בתחילת יולי 1941 הצליחה הדיוויזיה הממונעת בפיקודו של קרייזר לעכב למשך 12 ימים את התקדמותה של ארמיית הפאנצר השנייה בפיקודו של הגנרל היינץ גודריאן באזור מינסק שבבלארוס. לחימתה העיקשת של הדיוויזיה איפשרה לצבא האדום להביא תגבורות מן העורף ולייצב קו הגנה על נהר הדנייפר.
על פעולה זו הוענק לקרייזר (אשר גם נפצע בקרב זה) עיטור הגבורה הגבוה מכולם בצבא הסובייטי: "גיבור ברית המועצות", והוא הועלה לדרגת גנרל-מיור.
באוגוסט 1941 מונה קרייזר לפקד על הארמייה ה-3, על אף שלא פיקד על קורפוס קודם לכן. הארמייה השתתפה בקרב סמולנסק ובקרבות להגנת מוסקבה. ב-1942 סיים קרייזר קורס מקוצר (בשל המלחמה) של האקדמיה הצבאית של המטה הכללי ומונה למפקד ארמיית העתודה ה-1, אשר לאחר מכן הפכה לארמיית המשמר השנייה, איתה השתתף בכיתור הכוחות הגרמנים בסטלינגרד. בפברואר 1943 הועלה יעקב קרייזר לדרגת גנרל-ליטננט. החל מאוגוסט 1943 ועד סוף המלחמה פיקד קרייזר על הארמייה ה-51, אשר השתתפה בשחרור אוקראינה המזרחית, חצי האי קרים, בלארוס והמדינות הבלטיות.
היה פעיל בוועד היהודי האנטי-פשיסטי.
לאחר המלחמה
בסיום המלחמה הועלה יעקב קרייזר לדרגת גנרל-קולונל.
כביצה
כביצה היא יחידת מידה לנפח של מוצקים שהוגדרה בתקופת חז"ל, וכמו כן היא שמו של אחד השיעורים בתורה שהנו בעל משמעות במספר תחומים הלכתיים. על פי המשמעות המקורית, שיעור כביצה שווה לנפחה של ביצת תרנגולת ממוצעת. מאז המאה ה-18, יש מפוסקי ההלכה שקבעו כי שיעור כביצה שווה דווקא לנפחן של שתי ביצים.
יעקב קרייזר
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה מילא תפקידי פיקוד ומטה שונים בצבא הסובייטי, היה מפקד מחוזות צבאיים (תפקיד הדומה לאלוף פיקוד בצה"ל) באזור סיביר ובמזרח הרחוק של ברית המועצות.
כביצה
יחידת המידה
ביצה היא יחידת המידה הקטנה ביותר מבין יחידות המידה לנפח של מוצקים שרווחו בתקופת חז"ל. המידות האחרות הן: קב (24 ביצים), סאה (6 קבים), איפה (3 סאים), כור (10 איפות). יחידת המידה לנפח של נוזלים, הלוג - שווה לשש ביצים. בתקופות מאוחרות יותר, כשיחידות המידה הללו יצאו משימוש, קיבלה הביצה הטבעית תפקיד של יחידת מידה בסיסית על פיה ניתן לחשב את הגדלים האחרים. בפרט שימש החשבון הזה על מנת לקבוע את השיעור המינימלי של בצק להפרשת חלה, שעל פי ההלכה הוא "עשירית האיפה", ועל פי החשבון יוצא 43.2 ביצים.
יעקב קרייזר
לאחר המלחמה
בשנת 1962 הועלה לדרגת גנרל של ארמייה והיה ליהודי הראשון והאחרון בצבא הסובייטי שהצליח להגיע לדרגה בכירה זו. בתחילת שנת 1969 פרש למעשה משירות צבאי פעיל ובסוף שנה זו ב-29 בנובמבר - נפטר. נקבר במוסקבה בבית העלמין נובודוויצ'יה.
כביצה
יחידת המידה
שימוש נוסף שנעשה ביחידת המידה ביצה הוא בקביעה בתקופת הראשונים באירופה, שם לא היו זיתים נפוצים. בהיעדר זיתים, השיעור ההלכתי הנפוץ של "כזית" התפרש איפא על ידם כחצי כביצה, ומאוחר יותר עלתה גם האפשרות של שליש ביצה. קביעה זו משמשת גם בעת המודרנית, כאשר מקובל בספרות ההלכתית להניח שהמחלוקות השונות לגבי גודל מידת הביצה הן בעלות משמעות גם לשיעור "כזית".
בתלמוד מופיע כמו כן קשר בין מידות הנפח למידות האורך, לפיו ארבעים סאה הם שלוש אמות מעוקבות, וחושב על פי זה שרביעית הלוג היא 10.8 אצבעות מעוקבות ("אצבע" היא 1/24 מאמה), ומכאן גם שביצה היא 7.2 אצבעות מעוקבות. באופן זה ניתן לראות את מערכת יחידות הנפח ומערכת יחידות האורך כמערכת אחת שכל הגדלים בה תלויים זה בזה. מכיוון שמידות האורך הן מידות טבעיות, חכמים בתקופות שונות השתמשו בהן על מנת לחשב את מידות הנפח.
יעקב קרייזר
עיטורים
יעקב קרייזר עוטר בעיטורים הבאים: תואר גיבור ברית המועצות, 5 עיטורי לנין, 4 עיטורי הדגל האדום, עיטור סובורוב מדרגה ראשונה, עיטור קוטוזוב מדרגה ראשונה, עיטור בוגדן חמלניצקי מדרגה ראשונה, עיטור סובורוב מדרגה שנייה
כביצה
שיעור כביצה
מעבר להיות הביצה יחידת מידה חז"לית, הרי ש"שיעור כביצה" נחשב לאחד מ"שיעורי תורה". בתחומים הלכתיים רבים נקבעו "שיעורים" - גדלים מינימליים הנדרשים על מנת לתת לעצם כלשהו משמעות הלכתית. שיעור הנפח של מוצקים המקובל ברוב תחומי ההלכה הוא "כזית", ורק בתחום אחד בעל משמעות דאורייתא נוהג שיעור כביצה: טומאת אוכלים. לפי הלכה זו, אוכל מוצק בנפח של פחות מכביצה - אינו יכול לקבל טומאה. התנא רבי יהודה הנשיא הסביר שהסיבה לכך שלטומאת אוכלים נקבע שיעור חריג הוא משום שבמקרא נכתב לגביו ביטוי חריג: "מכל האוכל אשר יאכל". בתלמוד מובאים הסברים של שני אמוראים לקשר בין שיעור כביצה לבין הביטוי "מכל האוכל אשר יאכל". לפי רבי אלעזר, הביטוי הזה רומז לביצה שהיא אוכל שיצא מאוכל אחר (התרנגולת). לפי רבי אבהו הביטוי רומז לנפח כזה שאדם מסוגל לאכול ולבלוע בבת אחת, וזהו כשיעור כביצה.
בכמה פרטי הלכה נוספים, ישנן דעות של תנאים ואמוראים שמדרבנן נקבע שיעור כביצה ולא כזית:
ישנה הלכה נוספת שבה לדעת רבי יהודה נקבע שיעור דאורייתא של כביצה, אך שיעור זה נושא אופי אחר של מידה לגודל של פרי ולא לנפח של מוצק. מדובר בגודל המינימלי של אתרוג לצורך מצוות ארבעת המינים בסוכות: לדעת רבי יהודה הגודל המינימלי הוא כביצה, ולדעת רבי מאיר - כאגוז.
מדידת נפח ביצה
בתקופות מאוחרות יותר נעשו מדידות מדויקות לנפח ביצה, בעיקר על מנת לחשב את השיעור של 43.2 ביצים להפרשת חלה. בתקופת הגאונים היה מקובל להניח ששיעור הפרשת חלה הוא בנפח של מים במשקל 720 מטבעות כסף בבליים, ועל פי זה נפח ביצה הוא כ-48 סמ"ק. בתקופת האחרונים באירופה היה נפוץ שיעור הפרשת חלה של כשלושה "קוורט" פולני או "פינט" בוהמי, ועל פי זה נפח הביצה הוא כ-46 סמ"ק. במקומות אחרים שיערו ששיעור הפרשת חלה הוא כשבעה "זיידל" מוראבי, ועל פי זה נפח הביצה הוא כ-44 סמ"ק.
הרמב"ם השתמש בקשר המופיע בתלמוד בין מידות הנפח והאורך, ועל פי מדידתו קבע שרביעית הלוג שווה לנפח מים במשקל 27 דרהם מצריים, ומזה נובע שנפח הביצה הוא כ-50 סמ"ק. כיום, מקובלת קביעתו של הרב אברהם חיים נאה ששיעור כביצה הוא 57.6 סמ"ק. שיעור זה נקבע על פי דברי הרמב"ם שביטא את הביצה במונחים של מטבע הדרהם, אך הרב נאה מדד את מטבעות הדרהם הטורקיים שנהגו בתקופתו והיו גדולים ממטבעות הדרהם המצרי שלהם כיוון הרמב"ם.
בניגוד למדידות הללו שקבעו את שיעור כביצה בגודל של כ-50 סמ"ק, היו פוסקים שקבעו ששיעור כביצה הוא כ-100 סמ"ק. פוסקים אלו הסתמכו על הקשר המובא בתלמוד בין מידות הנפח לבין מידת האורך "אצבע", ועל פי מדידתם את גודל האצבעות הגיעו למסקנה שהביצים קטנו פי שניים מאז תקופת חז"ל. לקביעה זו של "הכפלת הביצים" משמעות רבה גם בנוגע לשיעורי נפח ואורך רבים אחרים. הראשון שקבע כך היה רבי יחזקאל לנדא במאה ה-18, ובתקופה המודרנית ידועה שיטה זו כשיטת החזון איש, שקבע שיש להחמיר ולהחשיב את שיעור כביצה ל-100 סמ"ק.
מחקר שבוצע על ידי פרופ' זהר עמר ובו נסקרו ממצאים ארכאולוגיים של ביצים נמצא ששיעורם הוא 44-40 סמ"ק, שיעור הקטן מכל שיעורי 'כביצה' הנהוגים בימינו.
ביצה בלא קליפתה
יחידת המידה "ביצה" היא ביצה עם הקליפה. אך בנוגע ל"שיעור כביצה" קיימת מחלוקת תנאים האם יש לכלול את הקליפה, ולמעשה התקבלה הדעה ש"שיעור כביצה" שווה לנפח ביצה בלי הקליפה. כדי לחשב את נפח הביצה בלא הקליפה, נערכו מדידות כדי למצוא מהו היחס הממוצע בין נפח הביצה לבין קליפתה. הרב אברהם חיים נאה ערך מדידות עקיפות, והגיע לכך שהקליפה היא כדי 1/15 מנפח הביצה, ועל פי זה קבע שנפח ביצה בלי קליפתה הוא 53.8 סמ"ק. במדידות ישירות שנערכו על ידי הרב חיים בניש, נמצא שנפח הקליפה ובועת האוויר הן יחד כ-1/10 מן הביצה.
Aptitude
aptitude הוא ממשק משתמש למערכת ניהול החבילות APT. הוא מראה רשימת חבילות תוכנה ומאפשר לבחור להסיר ולהתקין אותן.
יחודו הוא במערכת החיפוש שלו המותאמת לתבניות חיפוש גמישות. במקור נבנה בשביל הפצת דביאן אך בהמשך הופיע גם במנהל החבילות RPM ובהפצות נוספות כגון Conectiva.
aptitude מבוסס על ספריית מסוף המחשב ncurses, המשלבת אלמנטים השייכים במקור לממשק משתמש גרפי. בנוסף לממשק ncurses, קיים ב-aptitude ממשק שורת פקודה מקיף, הכולל כלים הדומים לאלו הקיימים במשפחת כלי APT (כדוגמת apt-get ,apt-cache, apt-listchanges, וכו'), וממלאים את כל הפונקציות הקיימות ב-APT. בגרסאות מאוחרות של aptitude נוסף ממשק משתמש גרפי מבוסס gtk+.
ג'נט נפוליטנו
ג'נט אן נפוליטנו (באנגלית: Janet Ann Napolitano; נולדה ב-29 בנובמבר 1957) היא פוליטיקאית אמריקאית שכיהנה כמזכירת המחלקה לביטחון המולדת בממשלו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה. לפני מינויה כיהנה נפוליטנו כמושלת אריזונה מאז 2003.
ביולי 2013 הודיעה על התפטרותה מתפקיד מזכירת המחלקה לביטחון המולדת ועל מינויה לנשיאת אוניברסיטת קליפורניה. בספטמבר נכנס המינוי לתוקף.
ביוגרפיה
נפוליטנו נולדה בניו יורק, וגדלה בפיטסבורג ובאלבקרקי, בת אמצעית לאב ששימש כדיקן בית הספר לרפואה של אוניברסיטת ניו מקסיקו. נפוליטנו סיימה תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת סנטה קלרה בקליפורניה ותואר שני במשפטים באוניברסיטת וירג'יניה. לאחר סיום לימודיה עבדה כעוזרת לשופטת בבית המשפט הפדרלי לערעורים והצטרפה לחברת עורכי הדין לואיס אנד רוקה בפיניקס, בה עבדה במשך 10 שנים. במסגרת עבודתה בחברה ייצגה נפוליטנו בין השאר את אניטה הול, המשפטנית שהעידה כי קלארנס תומאס, המועמד לתפקיד שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית הטריד אותה מינית. ב-1993 מונתה נפוליטנו על ידי הנשיא ביל קלינטון לתפקיד תובעת פדרלית (United States Attorney) במחוז אריזונה. ב-1998 נבחרה לתפקיד התובעת הכללית של מדינת אריזונה.
נפוליטנו התמודדה בשנת 2002 על תפקיד מושלת מדינת אריזונה וניצחה את יריבה הרפובליקני ברוב דחוק, כשקיבלה 46.2% מהקולות לעומת 45.3% ליריבה. במהלך תקופתה כמושלת התרכזה ברפורמות בחינוך, במסגרתן יישמה תוכנית ליום לימודי גן ארוך, קידום האוריינות במדינה והבטחת תקציב להגדלת משכורות למורים. בשנת 2005 נבחרה על ידי מגזין טיים לאחת מחמשת המושלים הטובים ביותר בארצות הברית. בשנת 2006 ניצחה נפוליטנו שוב בבחירות וזכתה לכהונה נוספת, כשהפעם משיגה רוב של 62.6% מקולות הבוחרים. בשנים 2006 ו-2007 שימשה כיו"ר איגוד המושלים של ארצות הברית, והייתה בכך לאישה הראשונה והמושלת הראשונה ממדינת אריזונה שכיהנה בתפקיד זה. נפוליטנו היא מהקולות הבולטים הקוראים לטיפול בבעיית ההגירה הבלתי חוקית לארצות הברית על ידי הצבת כוחות המשמר הלאומי בגבולות המדינה בתיקצוב פדרלי. במהלך כהונתה כמושלת קידמה רפורמות סוציאליות כגון יום מלא לילדי הגנים, הנחות לקשישים ברכישת תרופות ותוכניות חדשות במערכת החינוך.
נפוליטנו, חברת המפלגה הדמוקרטית נאמה בשנת 2000 בפני הוועידה הדמוקרטית שבחרה באל גור למועמדה לתפקיד נשיא ארצות הברית, באותה עת עדיין הייתה נפוליטנו בהליכי התאוששות מכריתת שד, שעברה שלושה שבועות קודם לכן. גם בשנת 2004 נאמה בפני הוועידה שבחרה בג'ון קרי למועמדה לנשיאות.
במהלך הבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית ב-2008, הביעה נפוליטנו תמיכה בסנאטור ברק אובמה למועמדות לנשיאות, לאחר בחירתו מונתה כחברת המועצה המייעצת לצוות המעבר של ממשל אובמה לבית הלבן, והוכרזה כמועמדת שלו למשרת מזכירת המחלקה לביטחון המולדת. מינויה אושר בקונגרס והיא נכנסה לתפקידה שעות ספורות לאחר השבעתו של אובמה, בכך הייתה נפוליטנו לאישה הראשונה בתפקיד זה. לאחר בחירתו של אובמה לכהונה שנייה נשארה נפוליטנו חברה בכירה בקבינט שלו; אך ב-12 ביולי 2013 הודיעה על התפטרותה, שנכנסה לתוקף ב-6 בספטמבר 2013, ועל מינויה לנשיאת אוניברסיטת קליפורניה. נפוליטנו הייתה לאישה הראשונה שעומדת בראש המוסד האקדמי מאז הקמתו.
נפוליטנו היא רווקה, חובבת כדורסל, טניס וספורט אתגרי, בין השאר טיפסה על הר קילימנג'רו ובהרי ההימלאיה.
תומר חברה ממשלתית
תומר חברה ממשלתית בע"מ היא חברה ביטחונית-ממשלתית ישראלית, העוסקת בפיתוח וייצור של מנועים רקטיים כבדים וקלים.
"תומר" פועלת כקבלן משנה של חברת אלביט מערכות בפיתוח וייצור מנועים לרקטות וטילים למגוון טווחים ובהם הרקטות "רומח", "אקסטרא" ו"כידון קסום", וכן כקבלן משנה של התעשייה האווירית בפיתוח וייצור המנועים הרקטיים של הטיל "ברק 8", הטיל "חץ" ומשגר הלוויינים "שביט". מנוע של "תומר" הוא המאיץ את הטיל "חץ 3". תומר מפתחת ומייצרת גם את המנוע של טיל המטרה מסוג "אנקור כסוף".
היסטוריה
במרץ 2018 הגיעה המדינה לסיכום על מכירת תעש מערכות לחברת אלביט מערכות. המכירה לאלביט מערכות הושלמה בנובמבר 2018, וב-25 בנובמבר 2018 "תומר" החלה לפעול בהיקף מלא. עם תחילת פעילותה הועסקו בחברה כ-500 עובדים.
יו"ר דירקטוריון החברה מאפריל 2022 הוא תא"ל (מיל') רוני מורנו. מנכ"ל החברה הוא אל"ם (מיל') מרדכי בן עמי, שכיהן במגוון תפקידים במשרד הביטחון. בעברו הצבאי שירת בחיל הים בתפקידי פיקוד וניהול ובהם ראש פרויקט הצוללות מסדרת דולפין, ומפקד פלגת הנדסה במספנת חיל הים. עו"ד דותן גבאי מכהן כסמנכ"ל השיווק והפיתוח העסקי של החברה. בחברה מועסקים כ-500 איש בתחומי התעשייה הביטחונית, הנדסה וטכנולוגיה מתקדמת. מטה החברה פועל במתחם גבעון - המצוי באזור התעשייה של רמלה שבקרבת מושב מצליח.
לקוחותיה העיקריים של החברה הם התעשייה האווירית לישראל ואלביט מערכות, המשלבות את המנועים הרקטיים של החברה ברקטות וטילים מתוצרתן. מכירות החברה היו בסך 325.5 מיליון ש"ח ב-2019, 357.6 מיליון ש"ח ב-2020 ו-411.8 מיליון ש"ח ב-2021. פעילות החברה היא בארבעה מגזרים, שמכירותיהם בשנת 2021 היו: הנעה כבדה - 265.8 מיליון ש"ח, הנעה קלה - 46.3 מיליון ש"ח, מערך רן - 99.4 מיליון ש"ח, אחרים - 0.24 מיליון ש"ח.
שפעת החזירים
שפעת החזירים היא שפעת אנדמית (קיים באזור תפוצה מצומצם, שעל-פי רוב יש לו אפיון אקולוגי ברור וגבולות חדים) לחזירים, העוברת מחזיר אחד למשנהו בדומה לשפעת אנושית. במקרים נדירים, יכולה המחלה לעבור מחזירים לבני אדם, אולם הסכנה העיקרית לבני אדם היא יצירת זן חדש של נגיף שפעת אנושית שמורכב ממקטעים גנטיים של נגיף שפעת החזירים, העובר בצורה ישירה בין אדם לאדם.
באפריל 2009 דווח על נגיף שפעת A אנושי חדש מתת הזן H1N1, המתפשט במהירות בין בני אדם וגורם למחלה שכונתה באופן בלתי רשמי בשם 'שפעת החזירים', היות שהוא הכיל מקטעים גנטיים מנגיפי שפעת החזירים, אף שהנגיף גורם המחלה אינו פוגע בחזיר אלא רק בבני אדם, וכן אין הוא עובר באמצעות מגע עם חזירים.
תיאור כללי
שפעת החזירים נגרמת על פי רוב על ידי כמה מתתי הזנים של נגיף השפעת מסוג A ממשפחת ה־Orthomyxoviruses (משפחת נגיפי השפעת), אך ההבחנה אינה פילוגנטית, וחלק מהנגיפים גורמי המחלה שבודדו עד כה סווגו כנגיפי שפעת מסוג C. הנגיפים גורמי המחלה נקראים "נגיפי שפעת החזירים" (Swine influenza virus; SIV) והם בדרך כלל נגיפים אנדמיים לאוכלוסיית החזירים. קיים תיעוד על מקרים בודדים בהם נדבקו במחלה בני אדם באמצעות מגע עם חזירים.
תתי הזנים של הווירוס שפעת מסוג A שידועים כגורמי שפעת החזירים הם H1N2, H1N1 ,H1N3 ו־H3N2. לאחרונה גם ידוע H2N3. הן בקרב חזירים והן בקרב בני אדם שנדבקו מהם הנגיף זה, הנגיף גורם לתחלואה רבה, אך לתמותה מועטה.
המערכת החיסונית של החזירים מכירה שפעת זו ולכן גוף החזיר מתמודד עם המחלה בקלות יחסית. כאשר מקטע שפעת זו עובר לבני אדם - המערכת החיסונית האנושית לא מכירה את הנגיף ולכן קשה לה להתמודד עם המחלה.
נגיפי שפעת אנושית שהתפתחו מנגיפי שפעת חזירים
במהלך המאה האחרונה במספר אירועים עלה חשד שנגיף השפעת מחולל המגפה בבני אדם הכיל בתוכו מקטעים גנטיים של נגיף שפעת החזירים. השפעת הספרדית שהייתה נפוצה בקנה מידה עולמי עד כדי כך ששליש מאוכלוסיית העולם נדבקה (כ-500 מיליון איש בזמן ההוא), וגבתה את חייהם של כ-50 עד 100 מיליון בני אדם, התחוללה על ידי תת-זן של נגיף ה-H1N1 וישנה תאוריה לפיה נגיף קטלני זה התפתח מתת זן של נגיף שפעת החזירים, אך עדיין אין לכך הוכחה מספקת, וייתכן והוא התפתח מתת זן של נגיף שפעת העופות. אירועים דומים מצומצמים בהרבה היו גם בארצות הברית ב-1976, ב-1988, ב-1998, ובפיליפינים ב-2007.
התפרצות השפעת ב-2009 בצפון אמריקה
באמצע מרץ 2009 התפרצה מגפת שפעת בצפון אמריקה, ומשם התפשטה לשאר רחבי העולם. הנגיף התגלה לראשונה בארצות הברית באפריל 2009, והדבקה מאסיבית בין בני אדם דווחה לראשונה במקסיקו סיטי. באירוע זה הועבר הנגיף מאדם לאדם ללא קשר למגע עם חזירים, אלא באמצעות שיעול, עיטוש ומגע עם חולה. אף על פי כן כונתה המחלה תחילה באופן בלתי רשמי בשם "שפעת חזירים", בשל השערה כי מקור הנגיף מחולל המחלה בנגיפי שפעת החזירים. מקרים רבים דווחו בתחילה בעיקר במקסיקו, ארצות הברית, ובקנדה, ולאחר מכן החלו דיווחים רבים נוספים מכל רחבי העולם.
ביוני 2009 הכריז ארגון הבריאות העולמי באופן רשמי על המחלה כמגפה.
נשים הרות
נשים הרות ונשים הנמצאות ב-4 השבועות הראשונים שלאחר הלידה נמצאות בקבוצת סיכון ללקות בשפעת H1N1. במהלך ההריון מערכת החיסון של האישה ההרה מדוכאת באופן טבעי ולכן היא חשופה יותר ללקות במחלה.
רוב הנשים ההרות החולות במחלה תסבולנה מסימפטומים מתונים אולם הן נמצאות בסיכון מוגבר לפתח סיבוכים של המחלה בהשוואה לכלל האוכלוסייה.
תסמינים של המחלה
הסימפטומים של שפעת H1N1 אצל אישה הרה דומים לאלו של שפעת עונתית. הסימפטום העיקרי הוא חום גוף העולה על 38 c ואליו יכולים להתלוות תסמינים:
רוב הנשים ההרות תפתחנה סימפטומים קלים ותחלמנה תוך 7 ימים. יחד עם זאת קיימות עדויות ממגפות שפעת קודמות לכך שנשים בהריון נמצאות בסיכון גבוה יותר לפתח סיבוכים. יותר נשים בהריון מאושפזות בבתי חולים עקב המחלה לעומת נשים שאינן בהריון. עובדה זו נכונה במיוחד עבור נשים בהריון עם תחלואה נלווית.
סיבוכים אפשריים המופיעים לרוב בטרימסטר השני והשלישי של ההריון כוללים:
במידה שאישה הרה מפתחת דלקת ריאות קיים סיכוי קטן שהדבר יוביל ללידה מוקדמת או להפלה. טרם נאסף מספיק מידע אודות הסיכונים להריון ולכן נדרשת משנה זהירות בכל הנוגע למניעה ולטיפול בשפעת H1N1 אצל נשים הרות.
אמצעי זהירות
אישה בהריון יכולה להפחית את הסיכון לחלות על ידי הימנעות מנסיעות לא הכרחיות ומשהייה במקומות הומי אדם.
ההמלצות לכלל האוכלוסייה אשר נוגעות להפחתת הסיכון להפיץ או לחלות בשפעת הH1N1 תקפות גם לנשים בהריון וכוללות: כאשר אישה הרה חוששת שלקתה בשפעת H1N1 עליה ליצור קשר עם הרופא המטפל אשר ינחה אותה כיצד לנהוג.
במידה שבן משפחה או אדם קרוב להרה חלה במחלה, ייתכן שרופא המשפחה יחליט לרשום מרשם לתרופה נוגדת נגיף לאישה ההרה כאמצעי זהירות, שכן התרופה אינה משמשת למניעה אלא לטיפול בסימפטומים של המחלה.
לקרוא את לוליטה בטהרן
לקרוא את לוליטה בטהראן הוא ספר שחיברה הסופרת האיראנית, פרופסור אזאר נפיסי.
הספר יצא לאור בשנת 2003, היה ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס במשך 100 שבועות ותורגם ל-32 שפות, בהן עברית.
הספר מתאר קבוצת קריאה שאירחה נאפיסי בביתה שבטהראן אחרי שעזבה את משרתה כמרצה באוניברסיטה, כאשר לא יכלה עוד ללמד בתנאים הבלתי אפשריים של המהפכה האסלאמית. בקבוצת הקריאה נטלו חלק שבע מהטובות בתלמידותיה של נאפיסי, שנפגשו בביתה מדי שבוע במשך שנתיים, בין 1995 ו-1997, כדי לשוחח על יצירות ספרותיות אסורות של סופרים מערביים: הנרי ג'יימס, ולדימיר נבוקוב, ג'יין אוסטן ואחרים. במקביל, שוחחו רבות גם על המצב באיראן בתקופה שאחרי המהפכה האסלאמית, על האופן שבו ניפצה המהפכה את חלומותיהן ועל שלטון של דיכוי, הפחדה ואלימות שבו הפכו חייהן לסיוט מתמשך. שני קווים מקשרים בין היצירות הספרותיות שעליהן דנות נאפיסי והסטודנטיות שלה לבין המצב באיראן: הדמיון בין המהפכה והחיים באיראן לחלק מהיצירות וההשראה שסיפקו חלק מהיצירות לנאפיסי ותלמידותיה לנסות ולשמור על עצמאותן ולמרוד, ולו רק במעט ובהיחבא, ברדיפה ובדיכוי של השלטונות.
עוד מספרת נאפיסי על חייה שלה שהפכו נסבלים פחות ופחות לאחר המהפכה, עד ליום שבו עזבה את איראן והיגרה לארצות הברית.
ואת אמא שלך גם
ואת אמא שלך גם (בספרדית: Y tu mamá también) הוא סרט התבגרות מקסיקני מ-2001 בבימויו של אלפונסו קוארון. הסרט זכה להצלחה רבה גם מחוץ למקסיקו, אף שגיל הצפייה בו הוגבל בחלק מהמדינות שבהן הוקרן, בשל סצינות סקס ועירום.
הסרט עוסק בשני חברים טובים ממקסיקו סיטי, חוליו וטנוץ', היוצאים לטיול לחוף הים לאחר סיום לימודיהם עם קרובת משפחתו של אחד מהם, המבוגרת מהם בכמה שנים.
חוליו וטנוץ' באים מרקע סוציו-אקונומי שונה; חוליו הוא בן למשפחה שמאלנית ממעמד הביניים וטנוץ' הוא בן למשפחה עשירה ובורגנית, שאביו הוא בכיר ב-PRI, המפלגה ששלטה במקסיקו למעלה משבעים שנה. הפערים החברתיים במקסיקו מלווים את מסעם, והבמאי מותח עליהם ביקורת דקה באמצעות קטעי קריינות.