cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עבירה טכנית
מקרים בולטים
אחת העבירות הטכניות המפורסמות ביותר שקרו אי פעם, נקראה על כריס וובר מאוניברסיטת מישיגן בסוף משחק אליפות NCAA ב-1993. בירידה של שתי נקודות לצפון קרוליינה כשנותרו שניות בלבד, וובר קרא לפסק זמן כשמישיגן לא נשאר. העבירה הטכנית המוגזמת שהתקבלה בפסק זמן, שבגינה הגארד של צפון קרוליינה דונלד וויליאמס ביצע את שתי זריקות העבירה, סיימה את כל התקוות שהיו למישיגן לקבל את האליפות.
קריסטל גייל
קריירה
את הקריירה שלה, החלה גייל בשנת 1969. אלבום הבכורה שלה Crystal Gayle, יצא לאור בשנת 1975 והגיע למקום ה-25 במצעד אלבומי הקאנטרי של בילבורד. ההצלחה של האלבום היית מתונה, אך בהמשך הוציאה את השיר "Somebody Loves You" שכבש את פסגת מצעד שירי הקאנטרי הקנדיים. השיר נחשב לאחד מלהיטיה הראשונים של גייל והוא נכלל באלבום מצליח בעל אותו שם, Somebody Loves You. האלבום עצמו יצא בשנת 1975 גם כן והסינגל השני מתוכו "I'll Get Over You" הפך ללהיט וכבש את פסגת מצעד שירי הקאנטרי. האלבום עצמו הגיע למקום ה-11 במצעד אלבומי הקאנטרי. בשנה שלאחר מכן, יצא האלבום, Crystal. האלבום הגיע למקום השביעי במצעד אלבומי הקאנטרי והפך לאחד מאלבומי הקאנטרי המצליחים ביותר במדינה באותה השנה בה יצא. הסינגל הראשון מתוכו "" הפך ללהיט וכבש שתי פסגות מצעדים: מצעד שירי הקאנטרי ומצעד שירי הקאנטרי הקנדיים. הסינגל השני "I'll Do It All Over Again" הפך ללהיט גם כן, בעוד הסינגל השלישי "Ready for the Times to Get Better", הפך לאחד משירי הקאנטרי המצליחים ביותר בארצות הברית בשנה בה יצא. השיר נכנס למצעד הבילבורד הוט 100 ולשלל מצעדים נוספים. אלבומה We Must Believe in Magic, משנת 1977 סימן את הפריצה העולמית שלה. הוא נחשב לאחד מאלבומי הקאנטרי המצליחים ביותר בשנות השבעים, היות שנכלל בו הלהיט "Don't It Make My Brown Eyes Blue", שנחשב לשיר המצליח ביותר של גייל ולאחד משירי הקאנטרי המצליחים ביותר בכל הזמנים. השיר כבש שלוש פסגות מצעדים בקנדה, תוך שהגיע למקום השני במצעד הבילבורד הוט 100 ואף דורג במצעד סוף השנה של המצעד. את השיר הקליטו עשרות אמנים במרוצת השנים, כדוגמת דולי פרטון, מיריי מאתיה ומישל טור. הוא גם זכה בפרס גראמי בקטגוריית "ביצוע סולו הקאנטרי הווקאלי הטוב ביותר ‑ אישה" והועמד בקטגוריית "הקלטת השנה". שנה לאחר מכן, הוציאה את אלבום האוסף, I've Cried the Blue Right Out of My Eyes. באותה השנה, הוציאה את אלבומה, When I Dream. האלבום הגיע למקום השני במצעד אלבומי הקאנטרי. לאחר הצלחתו, הוציאה גייל את האלבום, We Should Be Together. האלבום כלל את השיר המצליח "Your Kisses Will". בסמוך אליו, יצא אלבום האוסף Classic Crystal, שכלל את מרבית שיריה האהובים והמצליחים של גייל. בהמשך, היא החליטה להוציא את האלבום Miss the Mississippi, מתוכו יצאו הלהיטים "Half the Way", "It's Like We Never Said Goodbye" ו-"The Blue Side".
עבירה טכנית
מקרים בולטים
במה שכונה המשחק הגדול ביותר ששוחק אי פעם, משחק 5 בגמר ה-NBA 1976 בין פיניקס סאנס לבוסטון סלטיקס, הסאנס מצאו את עצמם בירידה של נקודה אחת כשנותרה שנייה אחת להארכה כפולה, לא נותרו פסקי זמן. החזקת הכדור מתחת לסל ההגנתי שלהם של ג'ון האבליצ'ק. מול חוסר האפשרות להטביע זריקת ייאוש של 80 רגל, גארד הסאנס פול ווסטפאל מצא פתרון יוצא דופן. הוא קרא "בכוונה" פסק זמן שלא היה בפועל לסאנס. זה אמנם נתן לסלטיקס זריקת עונשין, שאותה ניצל ג'ו ג'ו ווייט בהצלחה כדי להגדיל את היתרון לשניים, אבל זה נתן לסאנס חזקה בחצי המגרש, ואיפשר לגאר הרד להטביע עם תום הזמן כדי לכפות הארכה שלישית. חוקי ה-NBA שונו בשנה שלאחר מכן כדי למנוע התרחשות חוזרת.
קריסטל גייל
קריירה
בתחילת שנות ה-80, הוציאה גייל את האלבום, These Days. מתוך האלבום יצאו שלושת הסינגלים "If You Ever Change Your Mind", "Take It Easy" ו-"Too Many Lovers", ששלטו במצעדי הקאנטרי. ההצלחה הרבה לה זכתה, הובילה להוצאת אלבום האוסף Favorites, שדורג במצעדי הבילבורד. שנה לאחר מכן, הוציאה את Hollywood, Tennessee, מתוכו יצאו הלהיטים "The Woman in Me", "You Never Gave Up on Me" ו-"Livin' in These Troubled Times". בסמוך לכך, הוציאה את אלבום האוסף A Woman's Heart, שדורג במקום ה-40 במצעד אלבומי הקאנטרי. אלבומה True Love, יצא בשנת 1982 ומתוכו יצאו הלהיטים "'Til I Gain Control Again", "Our Love Is on the Faultline" ו-"Baby, What About You". כמות השירים שהכניסה גייל למצעדי הקאנטרי ולמצעדי הבילבורד ככלל, הפכו אותה לאחד מהאמנים המצליחים ביותר בכל הזמנים ובעיקר באותן השנים. בשנה שלאחר מכן, יצא אלבומה Cage the Songbird, מתוכו יצאו שלל להיטים גם כן, כדוגמת "The Sound of Goodbye", "I Don't Wanna Lose Your Love", "Turning Away" ו-"Me Against the Night". בעקבות הצלחתה חסרת התקדים, הוציאה אלבום להיטים בשם Crystal Gayle's Greatest Hits. באפריל 1985, יצא אלבומה Nobody Wants to Be Alone, מתוכו יצאו הסינגלים המצליחים "Nobody Wants to Be Alone" ו-"A Long and Lasting Love", שנכנסו שניהם לעשיריות הפותחות במצעדי הקאנטרי שבארצות הברית וקנדה. בשנה שלאחר מכן, יצא אלבומה Straight to the Heart, שדורג במקום ה-12 במצעד אלבומי הקאנטרי. כבר באותה השנה, הוציאה אלבום נוסף, אך היה זה אלבום חג מולד בשם A Crystal Christmas, במסגרתו הקליטה שירים ידועים כמו "White Christmas", "O Holy Night" ו-"Have Yourself a Merry Little Christmas". בהמשך, יצא האלבום ; אלבום משותף שיצא ביחד עם גארי מוריס. באוגוסט 1987, הוציאה את אחד מאלבומיה המזוהים ביותר The Best of Crystal Gayle, שהנפיק את השיר "Only Love Can Save Me Now". האלבום האחרון שהוציאה בשנות ה-80 היה Nobody's Angel, שכלל את השיר "Nobody's Angel" שהצליח להגיע למקום השביעי במצעד שירי הקאנטרי הקנדיים.
בתחילת שנות ה-90, הוציאה את Ain't Gonna Worry. באלבום ישנה הקלטה מחודשת של השיר "Faithless Love" של לינדה רונסטאדט. שנתיים לאחר מכן, יצא Three Good Reasons. בשנת 1993, הוציאה את האלבום המצליח Best Always. לאחר מכן, הוציאה את Someday. בשנת 1997, יצא האלבום Joy & Inspiration. לקראת סוף שנות התשעים, הוציאה את האלבום Crystal Gayle Sings the Heart and Soul of Hoagy Carmichael, שכלל חידושים לשירים ידועים. בשנת 2000, הוציאה אלבום בשם In My Arms. בשנות האלפיים ככלל, חדלה גייל מלהוציא אלבומים בקצב תדיר כמו שעשתה בשנות ה-70, ה-80 וה-90. רק בשנת 2003, שלוש שנים לאחר צאת האלבום In My Arms, הודיעה על צאת אלבום חדש בשם All My Tomorrows. את אלבומה האחרון You Don't Know Me: Classic Country, הוציאה בשנת 2019.
טל גורדון
טל גורדון (נולדה ב-7 בנובמבר 1968 בתל אביב) היא זמרת, מוזיקאית, מלחינה, כותבת, שחקנית ומנחת רדיו וטלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה
גורדון נולדה ב-7 בנובמבר 1968 בתל אביב כרויטל עציוני לדורי עציוני, מורה לאקורדיון ולמוזיקאי בני עציוני (שניגן ב"סדנת תיאטרון שכונת התקווה"). היא גדלה תחילה בשכונת נורדיה, שכונת צריפים שהייתה במקום שבו הוקם קניון דיזנגוף סנטר. עם פינוי השכונה משפחתה עברה לבית דירות שהוקם למפוני השכונה. בגיל שמונה עברה עם משפחתה לקיבוץ מעברות, אך כעבור שנה חזרה המשפחה לתל אביב, הוריה נפרדו, ושתי הבנות נשארו עם אמם, ועברו לגור ליד רחוב אלנבי. אבי המשפחה לא היה איתם בקשר אחר כך.
קריירה מוזיקלית
ב-1987, במהלך שירותה הצבאי, שרה בלהקת חילות השדה בניהולו של יאיר קלינגר לצידם של רונית שחר, שירלי יובל-יאיר, ורן יגיל והשתתפה באלבומה "צו גיוס", בו בלטו השירים "דור חדש" ו"קצינת הקשר" שכתב חנן גולדבלט והלחין קלינגר.
בסוף 1988, לאחר הופעה של להקת חילות השדה יחד עם גלי עטרי ואריק סיני, פנה אליה האמרגן והמפיק של עטרי וסיני סולו יורמן, והציע שישמש לה אמרגן ומנהל לאחר סיום השירות. אחרי שקולה הייחודי של גורדון משך את תשומת לבו. הוא שידך בינה לבין הנגן עדי דגני על מנת שתתחיל לעבוד על סקיצות ראשונות, והשניים הקליטו סקיצות לשני שירים באולפני מוזיקול בתל אביב. יורמן הצליח להחתים את גורדון על חוזה הקלטות בחברת התקליטים NMC. בתחילת 1989, אמרגן יהודי בריטי גם התרשם מהפוטנציאל של גורדון, ומימן שבוע הקלטות בלונדון בו הקליטה שירים שכתבה באנגלית. מיד אחר כך הוצע לה חוזה הקלטות לאלבום, אך היא סרבה וחזרה לישראל.
ב-1990, שינתה את שם משפחתה ל"גורדון" (בגלל בריכת גורדון שבה נהגה לשחות בקביעות) וחידשה את עבודתה על אלבומה הראשון. פריצתה לתודעה הישראלית כאמנית הגיעה שנה לאחר מכן, ב-1991, עם האלבום "מסכות" שהפיק לה ברי סחרוף, אלבום שכלל שירים שכתבה והלחינה לצידו של גיטריסט להקת "רוקפור", אמיר צורף. השניים כתבו יחד את הלהיט הגדול של רוקפור, "הכעס", שאת מילותיו כתבה גורדון וצורף הלחין ללהקתו של צורף (לאלבומם "רשת פרפרים").
באלבום הבכורה שלה, "מסיכות", בלטו השירים "בורח מספקות", "נרניה", "איש זר" (שהולחן למילותיו של דוד אבידן), "אודיסיי", "מודדת את הזמן", "מסכות", "מים עומדים" ו"כמו שיורד גשם".
ב-1992 העלתה מופע בו ליווי אותה האחים גידי ודני רז בגיטרות, אורן בן-נון בתופים ואילן לוקאץ' בבס.
ב-1993 עסקה גורדון בביצוע גרסאות כיסוי ליצירות קודמות, כגון "חשמל בכפות ידיך" של רותי נבון, ובמופע שהוקדש לשיריו של שמוליק קראוס ביצעה עם להקת "איפה הילד?" גרסאות כיסוי לכמה משיריו.
ב-1995 יצא אלבומה השני, "טל גורדון". גורדון כתבה והלחינה את כל שירי האלבום (חמישה מהלחנים ביחד עם גידי רז). אבי בללי מלהקת "נקמת הטרקטור" הפיק מוזיקלית ועיבד את השירים, שניים מהם עם גידי רז. בללי, רז וירמי קפלן הלחינו לתקליט גם קטע אינסטרומנטלי ארוך בשם "חלומו של מוניר", ושלושתם שרו קולות וניגנו עם נגנים נוספים. "חלומו של מוניר" היה השם שגורדון תכננה לקרוא לאלבום, אך בעקבות לחץ חברת התקליטים NMC, האלבום קיבל את השם "טל גורדון". בלטו בו השירים "מראת פלאים", "סיפור שלא נגמר", "אושר נצחי", "תן לי" ו"חלונות".
ב-1998 הופיעה במיטב להיטיה בפסטיבל "אינטימה נקסט" שהוקדש לנשים יוצרות, יחד עם רונה קינן בגיטרה וקולות. השתיים הופיעו גם במופע "כוכבים בחוץ" משירי נתן אלתרמן, במועדון צוותא בתל אביב. ב-1999 שיתוף הפעולה בין גורדון לקינן הגיע לשיא באלבומה השלישי של גורדון: "רציתי שזה לא ייגמר". האלבום, שיצא בתחילת ינואר 2000, התהדר בתואר "האלבום הישראלי הראשון במילניום". קורין אלאל עיבדה והפיקה מוזיקלית גרסאות אקוסטיות למיטב להיטיה של גורדון, לצד ארבעה שירים חדשים שגורדון כתבה את מילותיהם. קינן ניגנה ושרה עם גורדון בכל השירים.
ב-2003 חברה גורדון לאלי אברמוב, חבר להקת "הקליק", במסגרת ההרכב האלקטרוני "פיצ'בנד" ושימשה כזמרת ההרכב באלבום "Easy As It Sounds".
ב-2006 הוציאה את אלבומה הרביעי, "לפני שהשמש עולה" בלייבל התו השמיני.
בספטמבר 2013, השתתפה בערב מחווה שהוקדש לשיריו של שמוליק קראוס, שנפטר באותה השנה, בפסטיבל ראשון לציון את הערב הפיק סולו יורמן והשתתפו בו אבי בללי בבס ושירה, דודי לוי בגיטרה ושירה, איגי דיין בתופים ושירה, דניאל סלומון בפסנתר ושירה, וגורדון באקוסטית ושירה. המופע עלה אחר כך מדי פעם ברחבי הארץ.
ב-2015, לאחר עשור שבו לא עלתה על במות בהופעות של חומר מקורי, חזרה גורדון להופעות. בדיוק שנה לאחר מכן הוציאה סינגל חדש, "טוב לי הכל", אותו הפיק מוזיקלית ברי סחרוף, שהיה גם המפיק המוזיקלי של אלבום הבכורה של גורדון, עשרים וחמש שנים לפני כן. אחר כך הופיעה גורדון ברחבי הארץ עם מופע הסולו שלה, כשלצידה גידי רז, מי שהיה נגן הליווי שלה עוד מימי האלבום הראשון.
ב-2019 הוציא את האלבום "לא יום ולא לילה", יחד עם המוזיקאים עמר טייאר וגידי רז.
קריירה בטלוויזיה, בתיאטרון וברדיו
בשנים 2002–2005 הגישה את מגזין המוזיקה "תוצרת הארץ" בערוץ הראשון.
ב-2006 החלה להגיש את התוכנית "ציפורי לילה מוזיקליות" בגלי צה"ל.
ב-2007 הגישה את מגזין התרבות "תרבות, רחוב" בטלוויזיה החינוכית. ב-2010 הגישה במשך כמה שנים, באותו ערוץ, את תוכנית התרבות "הכל תרבות", כשלצידה כמגיש אורח אלדד זיו.
בשנת 2021 הופיעה לראשונה בתפקיד משחק בסדרת הטלוויזיה "מותק בול באמצע" בתפקיד דולי מרדכי, אמה של גיבורת הסדרה מותק מרדכי. באותה שנה, גילמה את יפה ירקוני במחזמר "אור" בתיאטרון העברי.
פרסים והוקרה
בשנת 2005 זכתה גורדון בפרס אקו"ם לעידוד פרסום היצירה.
חיים אישיים
הייתה בת זוגו של סולו יורמן. ב-2006 נולדה בתם. בקיץ 2013 לאחר 20 שנים משותפות, נפרדו השניים.
טורננאדשקה
טורננאדשקה (בהונגרית: Tornanádaska) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בטורננאדשקה חיו מעט יהודים ובמקום נמצאו מצבות יהודיות.
טיטניק
אוניית הדואר המלכותי טיטניק (באנגלית: RMS Titanic) הייתה אוניית נוסעים בריטית, הגדולה והמפוארת בעולם בשעתה ומכאן גם שמה. אף על פי שסברו כי אוניית ענק שכמותה לעולם לא תטבע, טבעה ה"טיטניק" בהפלגת הבכורה שלה ב־15 באפריל 1912 לאחר שהתנגשה בקרחון. באסון נספו 1,517 בני אדם, בהם מפורסמים רבים, ורק 712 ניצלו.
רקע
ה"טיטניק" הייתה השנייה מבין שלוש אוניות פאר עצומות ממדים שנבנו עבור חברת "וייט סטאר ליין": ה"אולימפיק", ה"טיטניק" וה"בריטניק" - "סדרת האוניות אולימפיק", על שם האוניה הראשונה, שנבנו כדי לאפשר לחברת "וייט סטאר ליין" להתחרות באוניות "לוסיטניה" ו"מאוריטניה" של חברת "קונארד ליין" יריבתה. במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19 התנהלה תחרות בין חברות הספנות על הנתיב הבין אטלנטי. במשך זמן רב בריטניה שלטה ללא עוררין בתחום האוניות המהירות. לקראת סוף המאה ה־19 נבנו בגרמניה אוניות מהירות יותר, בסיוע הממשלה, עד כי חברת "וייט סטאר ליין" נותרה מאחור. "קונארד ליין" פנתה לממשלת בריטניה וביקשה סיוע להתמודד עם האיום הגרמני על נתיב הספנות וכך הצליחה לבנות את אוניות הדגל שלה "לוסיטניה" ו"מאוריטניה". האוניות הללו היו מהירות במיוחד וגם מפוארות ונוחות.
חברת "וייט סטאר ליין" לא זכתה לאותו סיוע, כיוון שנרכשה על ידי חברה אמריקנית ברשותו של ג'ון מורגן (International Mercantile Marine Company). כנגד האוניות של "קונארד ליין", חברת "וייט סטאר ליין" החליטה להשיק את שלוש אוניות הדגל שלה. אוניות אלה אמנם היו מאוד מהירות, אך לא נועדו להתחרות בכך באוניות האחרות - הן התעלו עליהן ביתר נוחות ופאר. שלוש האוניות נבנו על פי הטכנולוגיה החדישה ביותר באותם ימים. האונייה הראשונה, ה"אולימפיק", החלה לפעול ומתכנניה למדו ממנה על כל הפגמים והבעיות שהתגלו בהפלגותיה. פגמים אלה תוקנו מלכתחילה בטיטניק, שנבנתה כך שתהיה זהה ל"אולימפיק", אולם עם שיפורים ותוספות. בימי ההפלגה הראשונים של טיטניק, הצוות בראשותו של אנדרוז, שהפליג בה כדי לפתור כל בעיה שיכולה לצוץ, הופתע לגלות עד כמה מעט פגמים ובעיות נחשפו.
תכנון
הטיטניק תוכננה במיוחד כדי לעמוד בתנאים הקשים של צפון האוקיינוס האטלנטי, ועל־כן הורכבה המעטפת החיצונית שלה מ־2,000 יריעות פלדה גמישות וחזקות. שלושה מיליון מסמרות מברזל ריקוע ומפלדה חיברו את כל החלקים. אורכה של הטיטניק היה 269 מטרים (כמעט פי 4 מאורכו של מטוס בואינג 747), רוחבה המרבי - 28 מטר, גובהה מקו המים ועד לסיפון הראשי - 18 מטר ועד קצה הארובות כ־53 מטר. לאונייה היו 29 דוודי קיטור (שסיפקו כ־46,000 כוח סוס) והיא יכלה להגיע למהירות של 23 קשר (43 קילומטר לשעה). על מנת להניע את האונייה, נדרשו 58 פועלים לדחוף פחם ללא הפסק לתוך 159 כבשנים. היא יכלה לשאת 3,327 נוסעים ואנשי צוות.
הטיטניק הייתה מפוארת לא פחות מכפי שהייתה גדולה. עבור הנוסעים במחלקה הראשונה היה לובי מפואר וסוויטות. במתקני האונייה נכללו ספרייה, מגרש סקווש, בריכת שחייה ומרחץ טורקי. חדרי המחלקות השנייה והשלישית יכולים היו להיחשב למחלקה ראשונה באוניות אחרות.
אמצעי בטיחות
הטיטניק צוידה באמצעי הבטיחות החדשים ביותר, לרבות 15 מחיצות אטומות למים שמחוברות על ידי דלתות חשמליות ומשוכללות. כאמצעי בטיחות במקרה של פריצת דופן האונייה, הטיטניק חולקה ל־16 מדורים, אשר המעברים ביניהם נסגרו הרמטית על ידי מגנטים בלחיצת כפתור אחת על גשר הפיקוד. ברם, הקירות המפרידים בין המדורים לא התנשאו לכל גובה האונייה, אלא עד הסיפון השביעי או החמישי; לכן, הטיטניק יכולה הייתה לספוג נזק מרבי של פריצה של כל שניים ממדוריה, כלומר הטיטניק יכולה הייתה להמשיך לצוף אם כל שני מדורים היו נפרצים (לא משנה היכן הם); אם שלושה מדורים נפרצים, הטיטניק יכולה הייתה לצוף רק במקרים מסוימים (11 מתוך 14 צירופים של שלושה מדורים); ואם ארבעה מדורים נפרצים - יכולה הייתה הטיטניק לצוף רק אם הפריצה הייתה בארבעת מדורי החרטום או ארבעת מדורי הירכתיים. פריצה מעבר לכך, כפי שקרתה בפועל, הייתה גורמת בכל מקרה לנטייה חזקה של האונייה ולגלישת מים למדורים נוספים מעל למחיצות ההפרדה.
למקרה חירום, הטיטניק צוידה ב־20 סירות הצלה בלבד, כמות המספיקה לכמחצית מכל הנוסעים ואנשי הצוות. עם זאת, מספר סירות ההצלה היה יותר מהנדרש לפי תקני הבטיחות של התקופה. לטיטניק היו 14 סירות תקניות, היכולות להכיל 65 אנשים כל אחת. בנוסף לאלה נוספו עוד ארבע סירות מתקפלות, שיכולות לשאת 47 אנשים כל אחת, ועוד שתי סירות חירום שיכולות לשאת 40 אנשים. טיטניק תוכננה כך שהייתה יכולה לשאת עד 48 סירות הצלה. אבל לבסוף הוחלט רק על 20 סירות, מספר הגדול מהמינימום הנדרש על פי תקני הבטיחות באותם ימים. מאחר שהים באטלנטי הצפוני סוער ברובו עם גלים גבוהים, התכנון היה שעשרים הסירות יעבירו את הנוסעים מאונייה אחת לאחרת, במקרה של טביעה. כך גם הצוות תודרך בנוגע לסירות ההצלה. פינוי של כל הנוסעים בבת אחת לסירות הצלה עד להגעת אוניה אחרת, נחשב למסוכן ביותר, ולכן הסתמכו על הארכת יכולת הציפה של האוניה הטובעת עד להגעת עזרה. אם האונייה קליפורניאן הייתה נענית לקריאות החירום של הטיטניק מספר הסירות היה יכול להספיק להציל את כל הנוסעים. ישנם הטוענים שהסיבה העיקרית למיעוט הסירות הייתה הטענה שסירות נוספות היו מכערות את חזות האונייה והיו גורמות לצפיפות על הסיפונים, וכן גם הטענה שאין טעם בעוד סירות על אונייה ש"בלתי ניתנת לטביעה".
הבניה
העיתונות, בה דבק הביטחון המופרז שהפיצה חברת "וייט סטאר ליין", כינתה אותה "האונייה שלא מסוגלת לטבוע". טיטניק הייתה האונייה הכי גדולה ומפוארת שנבנתה באותם ימים. התנאים על האונייה היו טובים אפילו לאלה מהמעמדות הנמוכים יותר. לחלקם התנאים על הסיפון היו טובים יותר ממה שהיו להם בבית. גם בנושא המהירות, טיטניק הייתה מהירה מאוד, אף כי היו אוניות מהירות ממנה.
מסע הטיטניק
ב־10 באפריל 1912 יצאה האונייה, בפיקודם של רב־החובל הוותיק אדוארד סמית', בן ה-62 ומהנדס המכונות הראשי גוז'ף בל, כשעל סיפונה מעט יותר מ־2,200 נוסעים ואנשי צוות וסירות הצלה ל־1,178 איש. בדרך עגנה האונייה בנמלי שרבור בצרפת וקווינסטאון באירלנד. בהפלגה היו 324 נוסעים במחלקה ראשונה, 285 נוסעים במחלקה שנייה ו־708 נוסעים במחלקה שלישית. התפוסה הייתה כ־62% ואת הנוסעים שרתו 891 אנשי צוות.
המחיר לתא במחלקה הראשונה היה כ־60 ליש"ט, סכום השווה לכ־4,000 ליש"ט בתחילת המאה ה־21. הכרטיס הזול ביותר עלה שני ליש"ט לכיוון אחד, משכורת דו־שבועית של פועל בלתי־מקצועי באותה העת.
בין הידוענים בהפלגה היו כמה מגבירי ומפורסמי הדור - המיליונר ג'ון ג'ייקוב אסטור הרביעי ורעייתו מדליין אסטור, התעשיין בנג'מין גוגנהיים, איש העסקים איזידור שטראוס שהיה מבעלי רשת חנויות הכלבו "מייסיס" ואשתו אידה שטראוס, אשת החברה מרגרט בראון ורבים אחרים. כמו כן ההפלגה התקיימה במעמד מנהל חברת וייט סטאר ליין, ברוס איסמיי.
כאשר יצאה הטיטניק למסעה, נמסרה לרב־החובל תחזית שניבאה את הופעתם של קרחונים במסלול האונייה, אך הלה לא התייחס אליה ברצינות. גם לאחר שבעת ההפלגה נמסרה לו תחזית נוספת, שהייתה ממוקדת מקודמתה, הוא לא הורה להוריד את מהירות האונייה, בשל נחישותו שלו ונחישות מנהל חברת "וייט סטאר ליין" להפתיע בהגעה לניו יורק לפני הזמן הנקוב בלוח הזמנים. מסיבה זו גם לא נערך תרגול הורדת סירות ההצלה, אף שהוראות הבטיחות חייבו לעורכו. הלילה בו טבעה היה קר בצורה יוצאת דופן, והתנאים האקלימים הקשו על איתור של הקרחונים. ביום ההתנגשות (14 באפריל) הטיטניק קיבלה שש אזהרות לגבי קרחונים, כולל אזהרה אחת מאונייה סמוכה ה"קליפורניאן", כשעה לפני ההתנגשות. אך האלחוטנים (שלא היו שייכים לצוות האונייה אלא לחברת מרקוני, שהפעילה את האלחוט) היו עסוקים בטיפול בהודעות השוטפות של הנוסעים, ולא העבירו את כולן הלאה.
שקיעת הטיטניק
ארבעה ימים לאחר צאתה של הטיטניק להפלגת הבכורה שלה לניו־יורק, ב־14 באפריל 1912, שני מלחים שהיו במגדל התצפית שגובהו 29 מטר, תצפתו קדימה (ללא משקפות. המשקפות היו נעולות בתא על הספינה, כאשר הימאי דייוויד בלייר החזיק במפתח. דייוויד בלייר עזב את הטיטניק לפני הפלגת הבכורה, ולקח איתו בטעות את המפתח ). בשעה 23:40 (לפי שעון האונייה) הבחין פרדריק פליט בקרחון בדיוק בחזית. הוא דיווח על כך לקצין השישי שהעביר את המידע לקצין הראשון, ויליאם מרדוק, הקצין הבכיר בגשר הפיקוד, ומרדוק פקד על פנייה לשמאל תוך היפוך דחף המנועים, אך המאמצים נכשלו. האנייה התנגשה בקרחון כאשר היא פנתה הצידה, והקרחון יצר בדופן הימנית חתך באורך של כ־60 מטרים ופרץ חמישה מהמדורים הקדמיים, וזאת כאשר האונייה תוכננה לספוג לכל היותר פריצה של ארבעה מדורים בחרטום. בנוסף, ב־2005 נתגלתה על ידי חוקרים העובדה שהאונייה לא נפגעה רק בצידה הימני אלא גם בתחתיתה שהייתה עשויה מפלדה כפולה.
כאשר נודעו ממדי האסון וברור היה כי האונייה תשקע בתוך שעות ספורות, שידרו האלחוטנים אותות מצוקה לאוניות אחרות. אך היה זה באמצע הלילה והאלחוטנים של אניית "קליפורניאן" הסמוכה ישנו. נוסף על כך קברניט קליפורניאן, סטנלי לורד, טען כי אכן ראה אונייה אך היא, לטענתו, לא דמתה כלל לטיטניק ותיאר אותה כ"ספינת נוסעים בינונית". על פי ממצאיו של ההיסטוריון הבריטי טים מלטין, הלילה בו שטה הטיטניק באזור המדובר היה לילה מטעה במיוחד מבחינה אסטרונומית, שכן כפי הנראה היה מדובר באשליה אופטית מוחשית של שבירה אטמוספירית ותנאי ראות לקויים. לפיכך לא נקלטו אותות המצוקה אשר שיגרה הטיטניק באותו הלילה. נוסף על כך נמצא כי שכבות האוויר החם והקר הביאו לכדי תופעת הבהוב אשר הביאה לסברה מוטעית כי אותות המצוקה אשר שידרה הטיטניק היו הבזקי אור אקראיים אשר הטעו את קליפורניאן. מי שקלטו את האותות היו האוניות "קרפטיה", "מאונט טמפל", "פרנקפורט" ו"אולימפיק", אך כולן היו רחוקות מדי; "קרפטיה", הקרובה שבהן, הייתה במרחק של 58 מיילים ימיים מהטיטניק, מה שדרש 4 שעות הפלגה על מנת להגיע.
בינתיים, ניתנה הפקודה להוריד למים את סירות ההצלה, וניתנה ההוראה לנוסעים לרדת אליהן. ברם, לא כל הנוסעים רצו לנטוש את הבטיחות הנראית של ה"טיטניק" לטובת הסירות הקטנות והשבירות למראה, ולכן הסירות הראשונות יצאו כשהן חצי־מלאות (בין 20 ל־30 איש). סיבה נוספת לכך שהסירות לא מולאו עד תום הייתה ההוראה המפורסמת נשים וילדים תחילה, שבגללה חלק מן הקצינים לא הרשו לגברים להיכנס לסירות אפילו אם היה בהן מקום נוסף. רק עם התגברות נטייתה של ה"טיטניק" לפנים החלו האנשים להבין שה"טיטניק" תשקע, והסירות האחרונות יצאו כשהן מלאות או כמעט־מלאות.
רוב הניצולים היו נוסעי המחלקה הראשונה והשנייה, אשר היו קרובות יותר לסיפון, ולכן גם לסירות ההצלה. על פי תקנות ההגירה של ארצות הברית, על הנוסעים מהמחלקה השלישית להיות מופרדים פיזית משאר הנוסעים. על כן היו שבעה מעברים שחיברו את אזורי המחלקה השלישית לשאר האונייה ולאזור בסיפון עם סירות ההצלה. רוב המעברים היו נעולים, על פי התקנונים של רשויות ההגירה. על כן עבור הנוסעים במחלקה שלישית להגיע לסיפון היה כמעט בלתי אפשרי. הדרך הישירה ביותר הייתה דרך טרקלין המחלקה השלישית, דרך הספרייה של מחלקה שנייה, למסדרון של מחלקה ראשונה שנמצאת מול חדרי הרופאים, עד לחדר האוכל של מחלקה ראשונה, ואז במעלה המדרגות עד לסיפון. הארט, אחד הקצינים לקח על עצמו להוביל נשים וילדים מהמחלקה השלישית דרך אותם מעברים פתלתלים אל הסיפון. הוא הצליח לעשות זאת פעמיים, עד שבפעם השלישית נעצר על ידי הקצין הראשון וצווה להצטרף לאחת מסירות ההצלה. בניגוד לתפיסה הרווחת, לא היה ניסיון מכוון למנוע מהנוסעים של המחלקה השלישית להינצל, והיעדר מעבר בטוח נוצר כתוצאה מחוסר ארגון, הגאוגרפיה של האונייה, והתקנות של רשויות ההגירה. כל הנוסעות של המחלקה השלישית שהצליחו לצאת לסיפון, הועלו מייד על סירות ההצלה. המים אשר נכנסו אל בטן האנייה דרך החור שקרע הקרחון, משכו את חרטום הטיטניק כלפי מטה ונשפכו מעל למחיצות שהפרידו את המדורים ממדור אחד למשנהו, וגרמו לאונייה לשקוע תוך כדי נטייה לכיוון החרטום, אשר הלכה והתגברה עם הזמן. בשעה 2:00 בלילה המים הגיעו לסיפון העליון, ועשר דקות מאוחר יותר הירכתיים התרוממו מעל פני המים. הם המשיכו להתרומם עוד ועוד, עד אשר שלדת הטיטניק לא עמדה במשקל ונשברה לשני חלקים. ירכתי הטיטניק צנחו בעקבות זאת חזרה אל פני המים, החלק הקדמי של הטיטניק ניתק מהחלק האחורי שלה וצלל למעמקים בעוד שהירכתיים הצליחו לצוף למשך מספר דקות עד אשר המים חדרו דרך השבר הענק וגרמו לירכתיים לשקוע בנטייה לצד ימין. שעתיים וארבעים דקות לאחר שנפגעה, בשעה 02:20 של 15 באפריל שקעה הטיטניק מתחת לפני המים.
בינתיים, שטו סירות ההצלה אל עבר ה"קרפטיה". נוסעיהן לא רצו לחזור לאזור האסון כדי לאסוף עוד אנשים, מחשש שהללו יתנפלו עליהם וינסו לעלות בכוח על סירות ההצלה, ובכך יטביעו את כולם. עם זאת, סירה 4 חזרה ואספה 8 אנשים, שמתוכם נפטרו 6; סירה 14 חזרה ואספה 4 אנשים, שמתוכם נפטר אחד. בסך הכל, אפוא, נמשו מהמים 12 איש בלבד ורק 6 שרדו. הרוב קפאו למוות במים הקרים של האוקיינוס האטלנטי. ה"קרפטיה" אספה את הניצולים בבוקר 15 באפריל, שעות מספר לאחר טביעת ה"טיטניק", ולאחר תפילה קצרה לזכר הנספים פנתה לניו יורק, שאליה הגיעה ב־18 באפריל. בשל המחסור בסירות־הצלה ומשום שלא נערך תרגול הורדת הסירות, טבעו וקפאו למוות במי האוקיינוס האטלנטי 1517 נוסעים ואנשי צוות. 712 בלבד ניצלו. כמה מהניצולים חיו עד סוף המאה העשרים והניצולה האחרונה, מילווינה דין, נפטרה ב־31 במאי 2009 בגיל 97.
חקר האסון ומסקנות
עם היוודע דבר האסון, אנשים רבים הזדעזעו מכך שה"טיטניק" טבעה חרף היותה שיא הטכנולוגיה הימית של התקופה. ב־19 באפריל 1912, יום לאחר הגעת ה"קרפטיה" לנמל ניו יורק, הורה הסנאט האמריקאי על הקמת ועדת חקירה בנושא ה"טיטניק" בראשות הסנאטור ויליאם סמית. במקביל, הקימו הבריטים ועדת חקירה משלהם. שתי הוועדות גבו עדויות מהניצולים וממומחים בתחום הטכנולוגיה הימית, והגישו את מסקנותיהן: האמריקאית - ב־25 במאי, והבריטית - ב־3 ביולי.
שתי ועדות החקירה מצאו, כי חוקים רבים הנוגעים לבטיחות הם מיושנים וכי יש לעדכנם. שתי הוועדות מצאו את רב־חובל האונייה "קליפורניאן" אשם ברשלנות עקב כך שלא נחלץ לעזרת ה"טיטניק" ובפרט עקב כך שלא העיר את האלחוטן שלו מיד בראותו את ירי זיקוקי התאורה המתריעים על מצוקתה.
כתוצאה מאסון ה"טיטניק" וממסקנות ועדות החקירה, כונסה בלונדון ב־12 בנובמבר 1913 הוועידה הבינלאומית לבטיחות בים. הוועידה קבעה כי על אוניות נוסעים לשאת סירות הצלה בכמות שתספיק כדי לשאת את כל הנוסעים ואנשי הצוות ולערוך אימונים של הורדת הסירות. כמו כן הוחלט ששידורי האלחוט יהיו פעילים 24 שעות ביממה וששיגור זיקוקי תאורה אדומים יתפרש תמיד כאות מצוקה.
בנוסף לכך, לאחר טביעת ה"טיטניק" השתנו הכללים לבניית אוניות: הקירות בין המדורים נהיו גבוהים יותר, ואוניות החלו להיבנות עם דפנות כפולות ואף עם שדרית כפולה, לשם החוזק.
מסקנה נוספת הייתה שניווט הטיטניק בעת שהבחינו בקרחון היה מוטעה. הקצין הורה לנווט להפנות את הספינה אחורה (רוורס) ושמאלה. הניווט אחורה האט מאוד את תנועת הספינה. במקום זאת היה על המלחים לשוט ללא הפניה אחורה, כיוון שבמהירות בה שטו היו מצליחים לחמוק לכל אחד מהצדדים. אפשרות נוספת במקרה הגרוע ביותר, להתנגש בקרחון חזיתית. ההנחה היא שבמקרה זה היה נגרם נזק לחרטום אולם האונייה לא הייתה טובעת.
שנים לאחר האסון חקרו אנשי מקצוע את האירוע כדי לבדוק מי אשם בטביעתה של הטיטניק. לבסוף הגיעו למסקנה כי בניית דפנות האונייה הייתה הגורם המרכזי לאסון: אחד הפטנטים בזמנה היה להכניס סיגי זכוכית אל התערובת ממנה מוכנות המסמרות שחיברו את לוחות הפלדה מהן נבנה גוף האונייה. במקרה של בניית הטיטניק התברר כי הוספו יותר מדי סיגי זכוכית והמתכת של המסמרות הפכה פריכה. עקב ההתנגשות העזה עם הקרחון כשלו המסמרות ולא עמדו בלחצים אשר מסמרות תקניות היו אמורות לעמוד בהן. כך קרה שמרכיב כה זעיר בבניית האונייה גרם לאובדנה.
הכשלים הרבים, בבניית האונייה, בניווטה, ובנוהלי הבטיחות הימית, ובנוסף לכך התנאים החריגים במזג האוויר, הובילו לשקיעתה של הטיטניק. ניתן להגיד כי אלמלא כל התנאים הללו האונייה לא הייתה טובעת, או לכל הפחות לא היו נספים נוסעים רבים כל כך.
חשיפת שרידי האונייה
משלחות שונות ניסו לאתר את שרידי הטיטניק לאורך השנים, אך רק בשנת 1985 הם נמצאו על ידי רוברט בלארד וצוותו, 73 שנים אחרי שטבעה. האמצעים הטכניים שעמדו לרשותו אפשרו לו לאתר את דודי האונייה. כיוון שבאותה תקופה היו רק שלוש אוניות עם דוודים עליהן, והוא ידע היכן השתיים האחרות, הבין כי מדובר בטיטניק עצמה.
מאז שנמצאו שרידי האונייה, מגיעות משלחות לאתר הטביעה על מנת לצפות בשרידים, לקחת פריטים כדי להציגם במוזיאונים או כדי למכרם.
באוקטובר 2013 נמכר הכינור שעליו ניגן הכנר וולאס הארטלי בעת שקיעת האונייה, במכירה פומבית, תמורת 1.6 מיליון דולר.
ביוני 2023 יצאה משלחת בת חמישה אנשים בצוללת קטנה בשם טיטאן על מנת לצפות בשרידי הטיטניק, הצוללת לא יצרה קשר עם העולם החיצון במועד וגם משלחות חיפוש לא איתרו אותה. מסקנת המחפשים לאחר שנמצאו שברים של הצוללת בקרקעית האוקיינוס, היא כי הצוללת קרסה לתוך עצמה כתוצאה מהלחץ הרב הקיים בעומקים אלה, ושכל נוסעי הצוללת נספו באסון.
הנצחה
אנדרטה לזכר הרוגי האסון הוקמה ברחבת העירייה בעיר בלפסט. אנדרטה נוספת הנקראת אנדרטת הטיטניק הוקמה בוושינגטון שבארצות הברית. בעיר ליברפול ניצבת אנדרטת גבורת מכונאי הטיטניק.
המשורר סולומון סמול, כתב לאחר האסון את השיר "דער נאסער קבר" לזכרם של הנספים.
בתרבות הפופולרית
חלק מן המעשיות הכרוכות בהפלגת הטיטניק וטביעתה טוענות כי האונייה תוארה כ"בלתי ניתנת לטביעה", אך רוב התיאורים של האונייה ככזו היו רק לאחר טביעתה. המושג המדויק שבו השתמשה "וייט סטאר ליין" הוא שהאונייה "תוכננה להיות בלתי ניתנת לטביעה". טביעת האונייה אינה גם הפעם הראשונה שבה נעשה שימוש בקוד המורס SOS, ובקוד זה נעשה שימוש נרחב החל מ־1908.
יהודים בטיטניק
בעת טביעת הטיטניק הפליגו בה מאות יהודים. הנוסע היהודי בנימין גוגנהיים, היה אחד משני הנוסעים הכי עשירים באוניה. במחלקה השלישית בטיטניק, רוב היהודים היו שומרי מצוות. בצוות המטבח היה טבח יהודי בשם צ׳ארלס קנל, והיהודים הדתיים קיבלו אוכל כשר בכלים כשרים. כמחצית מהנוסעים היהודים שרדו את הטביעה. אברהם היימן שנמנה עם הניצולים, פתח לאחר מכן את המסעדה הכשרה הראשונה במנצ׳סטר בשם ״טיטאניק׳ס״.
לפי עדויות ניצולים, איזידור שטראוס, ממייסדי בית הכלבו "מייסיס", סירב לקבל מקום בסירת הצלה לפני שפונו כל הנשים והילדים. אשתו אידה שטראוס סירבה גם היא, באומרה כי לא תנטוש את בעלה לאחר כל השנים שבהן חיו יחדיו. לפי עדויות נוספות, בנימין גוגנהיים ויתר על חגורת ההצלה שלו לטובת אישה אחרת. חשיבותם של הסיפורים עומדת גם אל מול פרסומים אנטישמיים וקסנופוביים בעיתונות האמריקאית לאחר האסון, שתיארו את הגברים שניסו למלט עצמם על חשבון הנשים והילדים כ"יהודים", "איטלקיים" (או בני מיעוטים אחרים). יהודים שגילו אומץ לב תוארו בעיתונות כאנגלו־סקסים, למשל בנימין גוגנהיים. סיפורה של שטראוס תואר גם בסרט תעמולה נאצי בשם "טיטניק" מ־1943, אך זהותה היהודית הושמטה במכוון.
אסמיר בגוביץ'
אסמיר בגוביץ' (בבוסנית: Asmir Begović; נולד ב-20 ביוני 1987) הוא כדורגלן בוסני המשחק בעמדת השוער בקווינס פארק ריינג'רס.
קריירת מועדונים
בקיץ קיבל ויזה בריטית והושאל בין היתר למצ'ספילד טאון, בורנמות', יאוביל טאון ואיפסוויץ' טאון. במאי ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג. בעקבות מצבו הכלכלי הגרוע של המועדון, בינואר נמכר לסטוק סיטי תמורת 3.25 מיליון פאונד. בשנתיים וחצי הראשונות שלו במועדון, שימש כשוער שני. בעונת הפך לשוער הראשון של המועדון ושותף בכל המשחקים, בסיום העונה זכה בתואר "שחקן העונה של המועדון". בנובמבר בגוביץ' הבקיע מ-97.5 מטרים לאחר 13 שניות של משחק נגד סאות'המפטון והפך לשוער החמישי בתולדות הליגה שכובש שער.
ב-13 ביולי 2015 חתם לארבע שנים בצ'לסי עבור 8 מיליון יורו. ב-30 במאי 2017 בגוביץ' חתם בבורנמות'. ב-2 בספטמבר 2019 הושאל בגוביץ' לקרבאך עד לינואר.
ב-21 ביולי 2021 חתם בגוביץ' באברטון לעונה אחת.
קריירה בינלאומית
בצעירותו, בגוביץ' ייצג את והשתתף עם הנבחרת בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 בשנת. בשנת החליט לייצג את. ב-10 באוקטובר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-90 בניצחון 0–2 נגד. בשנת הפך לשוער הראשון של הנבחרת, והיה שותף להעפלה של הנבחרת לראשונה בתולדותיה למונדיאל 2014, בו גם שיחק בהרכב.
תזונת ילדים במדינות אפריקה שמדרום לסהרה
תזונת ילדים במדינות אפריקה שמדרום לסהרה נובעת בין היתר מהתת-תזונה הכללית שמצויה במדינות אפריקה שמדרום לסהרה.
תת-תזונה הוא מצב שנגרם מחוסר איזון בין התזונה הנדרשת לתפקוד תקין של כלל המערכות בגוף האדם לבין מה שהאדם אוכל בפועל; עשויה להתפתח עקב אכילה מועטה מדי, או בגלל צריכה עודפת או מועטה מדי של אחד או כמה ממרכיבי המזון הבסיסיים, כגון חלבונים, פחמימות ושומנים. תזונתם הלקויה של ילדים במדינות אפריקה שמדרום לסהרה מתחילה עוד בטרם לידתם בעקבות התזונה הלקויה של האימהות, וממשיכה גם לאחר הלידה, כאשר השנה הראשונה לחיים היא השנה המאתגרת והקשה ביותר שאיתה מתמודד הילד האפריקאי הסובל מתזונה לקויה.
שינויים בתזונה במאה האחרונה
במהלך המאה האחרונה התרחשו בעולם שינויים מרחיקי לכת בתחום התזונה, דפוסי מחלות ותוחלת החיים. השינוי בתוחלת החיים מתבטא בעליה של פריון הנשים וירידה בשיעורי התמותה כתוצאה מגידול בהכנסות, בחינוך ובתעסוקה. השינוי האפידמיולוגי (מחלות) מתבטא בירידה בשכיחות של מחלות זיהומיות הקשורות לתברואה ירודה, רעב ותת-תזונה, ובעלייה בשכיחות של מחלות כרוניות וניווניות. השינוי בתזונה התרחש בו זמנית עם השינויים הדמוגרפים והאפידמיולוגיים – שינוי שהתבטא הן בתזונה והן בדפוסי הפעילות הגופנית. היסטורית, התרחש שינוי זה בחמישה שלבים:
בכל זמן נתון, מדינה או אזור מסוים בתוך מדינה, עשויים להיות בשלבים שונים מתוך חמשת שלבים אלו.
בעוד שמרבית המדינות בעלות ההכנסה הגבוהה (מדינות מפותחות) נמצאות בשלב האחרון של שינוי בתזונה, מדינות מתפתחות ועניות כמו מדינות אפריקה שמדרום לסהרה (SSA), לא הגיעו לשלב זה, וסובלות מאותם גורמי סיכון (דיאטות גבוהות בסוכר, שומן ואלכוהול, השמנה, עישון טבק וחוסר פעילות גופנית). אפריקה שמדרום לסהרה, המורכבת ממדינות בעלות הכנסות נמוכות ומדינות בעלות הכנסות ממוצעות, עוברת שינויים בריאותיים שגורמים למדינות אלה לחוות נטל כפול של מחלה. השינויים בתזונה ב-SSA מואצים משלב הרעב הנסוג (שלב שלישי) ועד לשלב ה-NCD (שלב הרביעי). כתוצאה מכך, קיים גידול של משקי בית בהם חווים את אותו נטל כפול – השמנת יתר ותת משקל המתרחשים זמנית, ובמקביל גידול בשיעורי תחלואה במחלות מסוג NCD, כמו סוכרת, מחלות לב וכלי דם שמתרחשים יחד עם מחלות זיהומיות כגון איידס (HIV), שחפת ומלריה.
מחקרים שנעשו בדרום אפריקה גילו כי תת-משקל וגובה ננסי קשורים לעודף משקל והשמנת יתר, שכן נמצא כי קיים קשר בין ילדים ננסיים ואימהות בעלות עודף משקל. ב- SSA, אחוז הילדים לאימהות בעלות עודף משקל נע בין 0.6% במוזמביק ל־8.2% בנמיביה.
אתגרים בתזונת ילדים במדינות אפריקה מדרום לסהרה
תזונה לא טובה ידועה כמפריעה להתפתחות הקוגניטיבית והיכולת ללמוד ומקטינה את קצב התפתחות גוף האדם. בשנים 2005-2012, קרוב לשליש מהילדים בני פחות מחמש בעולם סבלו מקצב התפתחות מופחת (בינוני עד חמור). מתוך הילדים האלו, 40% היו מדרום ומערב אפריקה וממדינות שנמצאות מדרום לסהרה.
הילדות המוקדמת היא תקופה קריטית בהתפתחות התינוק המאופיינת בצמיחה פיזית מהירה ובהתפתחות מוטורית מהירה. ישנה עלייה גדולה במשקל הגוף של התינוק בגיל 12 חודשים, ועלייה של עשרה סנטימטרים בהיקף הראש. בנוסף לכל אלו, המוח אף הוא מתפתח בצורה מהירה מאוד בשלב זה. מכיוון שזו תקופה כה קריטית בהתפתחות התינוק, טיפול בריאותי לקוי, תזונה לא מספקת והזנחה יכולים לגרום לנזק משמעותי, שיכול להוביל לנזק בלתי הפיך.
במדינות שמדרום לסהרה, בשנת 2011 מתו 3,370,000 ילדים מתחת לגיל 5. מתוך שלושה מיליון יילודים שמתו בכל העולם בשנת 2001, 1.1 מיליון בקירוב מתו במדינות שמדרום לסהרה. במדינות אלו, אחד מתוך תשעה ילדים מת לפני גיל 5.
ויטמין A הכרחי לתפקוד מערכת הראייה ולשימור המערכת החיסונית. לפי ההערכות, בכל שנה, 250,000 עד 500,000 ילדים סובלים ממחסור בוויטמין A, דבר הגורם להתעוורות שלהם. חצי מהם מתים לאחר 12 חודשים מההתעוורות שלהם. 23% ממקרי המוות האלו קורים באפריקה בלבד. בשנת 2009, השכיחות של סרום רטינול נמוך באוכלוסייה, המקושר לחוסר בוויטמין A, היה 37.7% מהאוכלוסייה באתיופיה, 49% מהאוכלוסייה בקונגו ו42% מהאוכלוסייה במדגסקר. הסיבה העיקרית למחסור בוויטמין A הוא רמות נמוכות של צריכת מאכלי בשר ועוף, זמינות ביולוגית נמוכה של ויטמין A בתזונה שמבוססת על דגנים, צריכת עלים ירוקים עם רמה נמוכה של שומנים (ליפידים) וביקוש הולך וגדל לוויטמין A בשל זיהומים שמשפיעים על ילדים באפריקה.
מחסור בצריכת יוד פוגע בסינתזה של הורמוני בלוטת התריס, אשר קריטיים להתפתחות נורמלית ולתפקוד תקין של המוח ומערכת העצבים. כמו כן, מחסור ביוד פוגע בשימור חום הגוף ואנרגיה. מחסור ביוד גורם לתופעה של התנפחות הצוואר אשר נקראת זפקת (endemic goitre) ולתופעה נוספת הנקראת תת- תריסיות מולדת, מצב פתולוגי אשר עלול לגרום למוגבלות שכלית התפתחותית (cretinism). כמו כן, מחסור זה מביא לקצב צמיחה מופחת בהתפתחות מנטלית ופיזית. 1.6 מיליון אנשים בעולם נמצאים בסיכון למחלות הקשורות למחסור ביוד וחמישים מיליון ילדים מושפעים ממחלות אלו. 100,000 ילדים נולדים בכל שנה עם פיגור מנטלי, רובם באפריקה.
אנמיה היא תופעה שכיחה באפריקה, בעיקר בקרב ילדים צעירים. תופעה זו נגרמת בעיקר עקב צריכה מועטה של מאכלים מן החי, צריכה גבוהה של מאכלים עשירים בסיבים וצריכת מאכלים המעכבים ספיגת ברזל. בשנת 2006, 67.7% מהילדים מתחת לגיל חמש באפריקה (83.5 מיליון) היו אנמיים. השפעותיה של אנמיה הן פגיעה בתהליכים מטבוליים ועיכוב גדילה והתפתחות. אנמיה פוגעת בתגובה החיסונית, גורמת לרגישות לזיהומים, מעכבת התפתחות מוטורית ופוגעת בריכוז (פגיעה ביכולות קוגניטיביות והתנהגותיות). תופעת האנמיה באפריקה מונעת מ-40%-60% מהילדים להגיע למיצוי היכולות המנטליות שלהם. יתר על כך, מתוך 26 הסיכונים הבריאותיים שדווחו על ידי ארגון הבריאות העולמי WHO, מחסור בברזל דורג כתשיעי מתוך הגורמים העיקריים לאובדן שנות חיים.
ההשפעה של תזונת אימהות אפריקאיות הרות על ילדיהם
נשים בגיל הפריון (במיוחד בהריון ונשים מניקות), תינוקות וילדים צעירים, נמצאים בשלבים הפגיעים ביותר מבחינה תזונתית במחזור החיים. הפגיעות התזונתיים שלהם נובעת מכך שיש להם דרישות-תזונתיות-פיזיולוגיות גבוהות, שלעיתים קרובות אינן מסופקות. הריון והנקה מציבים דרישות נוספות על נשים. באופן דומה, אצל תינוקות, הצמיחה המהירה והתפתחות יוצרים גידול בדרישות התזונתיות.
עבור נשים וילדים באפריקה שמדרום לסהרה התנאים הסביבתיים והכלכליים מהווים נטל נוסף על מצבם התזונתי. עוני מתפשט משפיע על איכות הדיאטה, כמו גם עומס העבודה הכבד של הנשים המגביר את צרכיהן התזונתיים. מחזורי רבייה תכופים ובמרווחים קצרים בהם האישה נאלצת לנוע בין הריון אחד למשנהו לא מאפשרים מנוחה והבראה לגופה. תינוקות וילדים צעירים סובלים מזיהומים תכופים ויש להם דיאטות באיכות ירודה. גורמים אלו יוצרים סביבה בה מתקיימת ומשגשגת תת-תזונה.
לתוצאות של תת-תזונה אימהית יש ביטויים קצרי וארוכי טווח על האם ועל צאצאיה.
תת-התזונה הנרחבת בקרב נשים אפריקניות מתבטאת ב- BMI האימהי הנמוך (kg/m2 18.5>) עבור 20% מהנשים האפריקאיות בגיל הפוריות. כתוצאה מכך, הריון במשקל אימהי נמוך. עלייה לא הולמת במשקל הריון מתבטאת בשכיחות הגבוהה של משקל לידה נמוך בקרב 14% מהתינוקות באפריקה שמדרום לסהרה. למרות שהיריון נחשב לאירוע פיזיולוגי נורמלי במחזור החיים, עבור רוב הנשים האפריקאיות זה מצב מסכן חיים. ההסתברות לתמותה מסיבות הקשורות להריון היא אחת מתוך שש עשרה לאפריקה שמדרום לסהרה, לעומת אחת מ־4,000 במדינות מתועשות. כ־40% מהנשים בגילאי 20-24 באפריקה שמדרום לסהרה התחתנו מוקדם (בגיל 18). עם שנים רבות לפניהן בהן הן נושאות את ילדיהן והריונות תדירים במרווחים קצרים, אין לאימהות מספיק זמן כדי לחדש את המאגרים שלהן לקראת ההריונות הבאים. האיכות הירודה של הדיאטה והמזון תורמת לבזבוז אנרגיה וחסרים תזונתיים.
גם זיהום HIV מחמיר את הפרופיל התזונתי של הנשים האפריקאיות. כ־13.1 מיליון נשים אפריקאיות בגילאי 15-49 חיות עם HIV/איידס, אשר בשילוב עם המצב התזונתי הלקוי מיצרים במהירות תת-תזונה אימהית. המצב התזונתי האימהי במהלך ההיריון מוביל לתוצאות הריון ירודות, המשפיעות על הישרדות ואיכות החיים של הצאצאים.
האתגר ההישרדותי הראשון של העובר המתפתח, הוא לשרוד את הסביבה התוך רחמית. אלה ששרדו, צריכים להתגבר על אתגרים נוספים לאחר הלידה. לשרוד את השנה הראשונה של החיים הוא הקרב הקשה ביותר עבור הילד האפריקאי. נתונים סטטיסטיים מצביעים על כך שכ-102 תינוקות אפריקאים מתים מתוך 1000 לידות, נתון תמותה שהוא הגבוה ביותר שנמדד. תת-תזונה בגיל הרך שנמדדה באפריקה, גם היא מהווה את השכיחות הגבוהה ביותר שנמדדה (38%) וכן גם תת-משקל (28%) שדווחו לילדים מתחת לגיל 5.
למרות שהוכח כי הנקה עד גיל שישה חודשים יכולה להיות מצילת חיים עבור ילדים אלו, רק כ-30% מהילדים מתחת לגיל 6 חודשים באפריקה שמדרום לסהרה נרפאים מכך. כתוצאה משיטות האכלה שאינן אופטימליות, תקופת ההאכלה המשלימה מהווה איום גדול על הישרדותו של הילד האפריקאי. מזונות משלימים הם בעיקר דייסות דגנים מימיות בעלות אנרגיה נמוכה וצפיפות חומרים מזינים נמוכים, לרוב מגיעים מוכנים, מוגשים ומאוחסנים בתנאים החושפים את הילד לזיהומים תכופים. תינוקות וילדים צעירים לא מקבלים לעיתים קרובות את הטיפול ואת תשומת הלב הדרושה לבחירה של מזונות מזינים ואינם מקבלים עידוד לצרוך ולאכול מזונות בכמות מספקת כדי לספק להם אנרגיה מספקת ולמלא את הדרישות התזונתיות שלהם. הופעתו של HIV/איידס היווה מכשול למאמצים לשיפור מצב התזונה של הילדים, והאכלה של תינוקות וילדים צעירים שאימותיהם נגועות ב-HIV ממשיכה להוות אתגר.
תמותת ילדים מתת תזונה
בעיית התזונה במדינות שמדרום לסהרה (SSA) מתבטאת בשני אופנים – תת-תזונה מחד, והשמנת יתר מאידך. המעבר התזונתי הוא תהליך שעוברות מדינות רבות באזור ה-SSA, אשר מטרתו שיפור התזונה יחד עם הורדת שיעורי התמותה בילדים ובכלל.
לצורך סיווג המדינות על פי שלב השינוי בו הן מצויות, פותחה שיטת דירוג שמטרתה לזהות את רמת "המעבר התזונתי" בכל מדינה, לפי מדדים קבועים מראש.
הדירוג נע בין 0-6, כאשר 6 מתאר מדינה המצויה בשלב האחרון של המעבר התזונתי, בעוד 0 יתאר מדינה בשלבים מוקדמים מאוד של המעבר.
דירוג קרוב לאפס יעיד על רמת הרעב, ולרוב יאפיין מדינה עם צריכת אנרגיה לראש נמוכה, שיעור תמותת פעוטות גבוהה, שכיחות גבוהה של עיכובים התפתחותיים ושיעור נמוך של השמנת יתר. דירוג קרוב לשש יאפיין מדינה עם צריכת אנרגיה גבוהה, שכיחות נמוכה של תמותת פעוטות ועיכובים התפתחותיים ושיעור גבוה של השמנת יתר.
נמצא כי הנקה באופן אקסקלוסיבי הפחיתה משמעותית את תמותת הפעוטות, לעומת כל פרמטר אחר אשר חשבו שיכול להוריד את הסטטיסטיקה. חלב אם תמיד עדיף בתור תזונה לפעוטות, על אחת כמה וכמה כשמדובר ביבשת בה יש חוסר ודאות לגבי כמות המזון, עוני ומחלות שונות. חלב אם מספק לתינוק את השילוב הנחוץ לו של חלבונים, שומנים, פחמימות, מינרלים וקלוריות.
בנוסף, המעבר למזון ושתייה שלא בהנקה מעמיד את הפעוטות בסיכון, שכן הם חשופים יותר לזיהומים, עקב תנאים סניטריים והיגייניים ירודים הקשורים באחזקת המזון.
יתרה מכך, ייתכן ומיקרו-נוטריינטים- סופחי מתכות המצויים בתחליפי המזון, מורידים את הזמינות הביולוגית לברזל ואבץ המגיעים מהנקה, וכך, שלא במכוון- תורמים לעלייה בכמות הילדים הסובלים מפיגור.
יותר ממחצית מדינות ה-SSA עדיין מצויות בשלבים הראשונים של המעבר התזונתי, בעוד מעטות מהן הגיעו לנקודה בה שינויים בדפוסי התזונה כבר מראים תוצאות בריאותיות בחלק נרחב מהאוכלוסייה.
המדינות שעדיין בשלבים הראשונים של המעבר חשובות במיוחד, מאחר שקצב המעבר מהיר יותר במדינות עם הכנסה נמוכה-ממוצעת. מדינות אלה מצויות בסכנה של פיתוח שיעור גבוה של השמנת יתר ותמותה ממחלות לא מדבקות, בקצב מהיר יותר מאשר זה הקיים במערב-2.
בעבר היה נהוג לחשוב כי המחייה בערים משפרת את התנאים הבריאותיים והתזונתיים של החיים בה, ובעיקר של ילדים, לעומת אלה המתגוררים באזורים כפריים יותר, אך בשנים האחרונות החלו להצטבר עדויות רבות לכך שבמדינות מסוימות, דוגמת קניה, ילדים עירוניים ממעמד סוציו-אקונומי נמוך הציגו בריאות ורמת תזונה נמוכה יותר אפילו מזו של ילדים במצב דומה, החיים בכפר.
מצב זה התקבל בעקבות גל עיור מאסיבי שהתרחש בין השנים 1980 ל-2000, בעוד הרשויות לא היו ערוכות לכך ולא היו מסוגלות לספק תנאים מתאימים לתושבים הרבים. גל העיור הביא לכך שתושבים רבים בערים מתגוררים בשכונות עוני מאוכלסות יתר על המידה, בתנאים סניטריים ירודים ביותר, המאופיינים באשפה מרובה ברחובות, מים לא בטוחים לשתייה, ביוב לא מטופל הזורם ברחובות – אשר חשפו אותם למחלות רבות ובעיות בריאותיות שונות. כל אלה הובילו לתזונה לקויה, חולי רב ותמותה, אשר ניכרו בעיקר בקרב ילדים.
הסיכון של זיהום ומחלות בקרב ילדים הוא הרבה יותר גבוה מאשר בקרב מבוגרים. הנתונים הנוכחיים לגבי תמותת תינוקות וילדים כתוצאה מסיכונים אלה נוטים להערכת חסר, ומשוער כי הנתונים האמיתיים אף גבוהים יותר מהידוע. הערכת חסר זו משמעותית במיוחד בקרב מקרי מוות של ילדים אפריקאים באזורים כפריים, שם שיעורי התמותה בקרב תינוקות וילדים צפויים להיות גבוהים באופן משמעותי מאשר הערכות זמינות. המועצה למחקר רפואי העריכה כי בין 1990 ל־1994, שיעור תמותת תינוקות (IMR, כלומר מספר מקרי המוות של ילדים לפני גיל שנה ל-1,000 לידות) בקרב דרום אפריקאים, היה כ-81 מקרי מוות ל-1,000 לידות תקינות. בקרב תינוקות אפריקאים ה-IMR היה גבוה עוד יותר, ב-86 מקרי מוות ל-1,000 לידות תקינות.
באופן דומה, בקרב תינוקות כפריים, ה- IMR המדווח היה 94. ישנם מחקרים שנערכו בשנים האחרונות מצביעים על ירידה כללית ב-IMR בעולם, אך עם זאת, הפערים החדים בין IMR של תינוקות לבנים לבין אלו של האפריקאים עדיין משמעותיים.
באוקטובר 1993 דיווח ארגון UNICEF כי שיעור תמותת הילדים (CMR), כלומר מספר הילדים שמתו לפני גיל 5 שנים, בדרום אפריקה היה 72 מקרי מוות ל-1,000 לידות תקינות, לעומת ממוצע עולמי של כ-34, אולם שיעור זה ככל הנראה לוקה בהערכת חסר; מועצת המחקר הרפואי דיווחה על CMR כולל של בין 115 ל-120, עם שיעור של 139 מקרי מוות ל-1,000 לידות תקינות באזורים כפריים. השיעורים המדווחים אודות תמותת ילדים בדרום אפריקה גבוהים בהרבה מאלה המדווחים במדינות עם רמות הכנסה לאומית דומה.
היבטים פסיכולוגים של תזונת ילדים
העוני הרב בקרב אפריקאים מוביל לכך שהורים אפריקאים לא מסוגלים לדאוג לתזונה ראויה לילדיהם, ותת התזונה הפך להיות גורם המוות הראשון בקרב ילדים שחורים בדרום אפריקה. השנים הראשונות לחיי הילד הן הקריטיות ביותר למחזור הצמיחה שלו, ולכן ילדים זקוקים לתזונה נאותה. אם הם לא מקבלים תזונה נאותה, התוצאות יכולות להיות עיכוב בצמיחה, קשת רגליים מוגברת רגישות למחלות ופיגור ועיוותים בהתפתחות המוחית -אלו הן השלכות פיזיולוגיות, אך מחקרים מצביעים על כך שתת-תזונה ממושכת במהלך הילדות יכולה גם להוביל למגוון של הפרעות התנהגותיות ואישיותיות, כולל סימפטומים של דיסאוריינטציה, עייפות, חוסר מנוחה, תוקפנות וחוסר אמון בסיסי בעולם6.
התערבויות תזונתיות
לתת תזונה יש השפעות הרסניות על כל האוכלוסייה. היא מגדילה את שיעורי התמותה והתחלואה, מפחיתה את היכולות הקוגניטיביות של ילדים ומורידה את השכלתם החינוכית, מפחיתה את פריון העבודה ומקטינה את איכות חייהם של כל הנפגעים. בנוסף להשקעה בהתערבויות קצרות טווח, שהן חיוניות, על מדינות אפריקאיות להגדיל את השקעותיהן בהתערבויות ארוכות טווח כגון גיוון תזונתי ואספקת מזון. לפתרונות אלו עלויות תחזוקה נמוכות יותר, הסתברות גבוהה יותר להגיע לעניים הפגיעים לחוסר ביטחון תזונתי, וליצור תוצאות בר קיימא. גיוון תזונתי עדיין נשאר הדרך הטובה ביותר לספק דיאטות מזינות לכלל האוכלוסייה. ניתן להשיג את התמהיל הנכון של מזון כדי להקל על תת-תזונה מתוצרת מקומית. ההסתברות לכך גדלה עם הגידול במזון מקומי. אפריקה צריכה להגדיל את הייצור של מוצרים מן החי, פירות, קטניות וירקות. ייצור מוגבר בחלקו יהפוך את אותם מזונות לזולים ונגישים לאוכלוסייה הענייה, ולהגדיל את צריכה החלבונים, הוויטמינים והמינרלים שלהם. דרך אחת לעשות זאת היא לטפח מחדש את החקלאות של פירות וירקות מסורתיים המותאמים לתנאי הסביבה השוררים באזורי אפריקה. חוסר במזונות יוצר תלות בספקים שיכולה להיות שלילית.
סיוע בגישה לשוק
יש צורך להסיר את המחסומים לסחר. ההתמקדות של רוב הממשלות האפריקאיות הייתה לפתוח את השווקים בתקווה כי הדבר יפרה את העם. עם זאת, מחקרים מראים כי הרווחים הצפויים של הליברליזציה של הסחר העולמי נוטים להיות מינימליים באפריקה שמדרום לסהרה וכי הכנסות מהליברליזציה של הסחר יגיעו בעיקר למדינות בעלות יתרון תחרותי בשווקים הרלוונטיים. ייתכן שאם האפריקאים ייצרו עבור עצמם, הן בתוך היבשת והן בתפוצות, ויגדילו את המסחר שלהם ויתאחדו כארגון סחר אחד, יהיה להם יותר שליטה על השוק.
בניית יכולות
אפריקה צריכה להתמקד בחינוך, במחקר ופיתוח, גישה להון ופיתוח תשתיות. נדרשים בדחיפות צעדים להנגשת חינוך יסודי חינם ברחבי אפריקה. החינוך לא רק מעניק לאדם את הכוח לקרוא אלא גם מאפשר לו לתקשר. במסגרת ההתערבות בתחום הביטחון התזונתי, החינוך צריך לעבור מעבר לרמה של קריאה וכתיבה לזו של העברת ידע. כדי להיות שימושי, העברת המידע צריכה להיות דו סטרית. לעניים יש מושג מה יעבוד עבורם ומה הם צריכים. מכיוון שהם אמורים להיות הצרכניים העיקריים של מדיניות הביטחון התזונתי, יהיה זה נבון לפחות להקשיב להם.
בניית אסטרטגיות התמודדות
אף על פי שחברות עניות זקוקות לעזרה כדי להקל על חוסר הביטחון התזונתי ועל העוני, נראה כי הן כן יודעות דבר או שניים על שרידות שכן הן מתקיימות באמצעות משאבים דלים במשך זמן כה רב. לכל הפחות, יש להם מושג לגבי אסטרטגיות וטקטיקות יישום שעובדות, בהתחשב המסגרת החברתית-תרבותית שלהם. מלבד ההתערבות החיצונית בסיוע, ניתן ללמוד מהאפריקאים על אסטרטגיות שכבר עבדו עבורם בעבר. למשל בתרבות האפריקאית קיימים קשרים משפחתיים חזקים המאפשרים להם "לגייס משאבים" – כל בני המשפחה משתתפים. לפי החברה, תפקיד הילדים הוא לשמור על איכות החייםwell) (being של המשפחה על ידי ביצוע משימות כגון טיפול בבית, להביא מים, או למכור בקיוסק המשפחתי. יש להם נאמנות חזקה למנהיגים ולזקנים, למנהיגים דתיים, למיילדות ולרופאים מסורתיים. כל קבוצה זו של מנהיגים מספקת פונקציונליות ספציפית המקיימת את החברה. באמצעות מאפיינים אלו, ניתן לבנות אסטרטגיה פנימית להתמודדות עם העוני והמחסור בביטחון תזונתי.
תקופת ההנקה
תינוקות רבים באפריקה שמדרום לסהרה מתחילים לקבל הזנה משלימה המבוססת על דגני בוקר (אוכל מוצק), הרבה לפני גיל חצי שנה (שהוא הגיל המומלץ להכנסה הדרגתית של מזון משלים). התזונה שתינוקות מקבלים כמעט ואיננה מכסה את המחסור בחלב אם שנותן אנרגיה והזנה הדרושים לצמיחה מהירה, בניית מאגרים מזינים והבטחת עמידות לזיהום. לכן, חינוך והסברה בנוגע לחשיבות ההנקה עד גיל מאוחר יותר יכול גם הוא לשפר את מצב התזונה הלקויה של הילדים.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1976
.
הייתה זאת מערכת הבחירות היחידה בה ניצחו הדמוקרטים במשך עשרים ושמונה שנים. המפלגה לא זכתה בבחירות בין 1964 ל-1992. בנוסף לכך, הייתה זאת הפעם האחרונה בה הצליח דמוקרט לזכות בנשיאות עם פחות מ-300 אלקטורים, והפעם האחרונה בה מועמד של מפלגה כלשהי ניצח עם פחות מ-300 אלקטורים, עד שג'ורג' ווקר בוש נבחר ב-2000 וב-2004 עם פחות מ-300 אלקטורים.
המפלגה הדמוקרטית
המנצח המפתיע במירוץ למועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ב-1976 היה הסנאטור ומושל ג'ורג'יה לשעבר, ג'ימי קרטר. כשהבחירות המקדימות החלו, היה קרטר אלמוני יחסית במישור הלאומי, והפרשנים הפוליטיים העריכו שמועמדים ידועים יותר, כמו הסנאטור הנרי ג'קסון מוושינגטון, המושל ג'ורג' וולאס מאלבמה ומושל קליפורניה ג'רי בראון, הם בעלי הסיכויים הגבוהים. אך בעקבות פרשת ווטרגייט, הבין קרטר שמעמדו כאאוטסיידר פוליטי, איש מרכז ותומך בשינויים מתונים, יכול לתת לו יתרון מול יריביו הממסדיים והידועים יותר. קרטר גם ניצל את מספר אספות הבחירה והבחירות המקדימות הגדול ב-1976 כדי להדיח את יריביו הידועים יותר אחד-אחד.