cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עוורתא
היסטוריה
הישוב השומרוני בעוורתא פסק במאה ה-17. אחרוני השומרונים ביישוב היו בני משפחת כהנים המתייחסת לעוזיאל בן קהת בן לוי, שעקרו לעיר שכם. אירוע זה תואם לפטירתו של הכהן הגדול השומרוני האחרון שיוחס לבניו של פינחס בן לוי בשנת 1624. לפי יצחק בן-צבי, השומרונים בזמנו האמינו כי "חלק מתושבי הכפר, אם לא כולם, מוצאם מהשומרונים שנאנסו לפני דורות רבים לאסלאם".
קברים עתיקים בכפר ובסביבותיו
בתחומה של עוורתא יש ריכוז של קברים קדומים. תאופיק כנעאן ציין כי בעוורתא ארבעה עשר אתרים קדושים: אחד עשר בתוך הכפר ועוד שלושה מחוצה לו.
קבוצות יהודים עולות לבקר בקברים אלו מפעם לפעם, מאובטחות על ידי צה"ל. עקב חיכוכים שאירעו בעבר. בעת עליית יהודים לקברים, במיוחד בחג הפסח, נמצאים תושבי הכפר תחת עוצר צבאי. בכל שנה מתקיימת עלייה לקברי אלעזר ואיתמר בני אהרן סביב א' באב, יום פטירת אהרן הכהן על פי המסופר במקרא.
אירועי אלימות
בינואר 2010 חוללו מצבות בבית הקברות המוסלמי בעוורתא בכתובות נאצה נגד פלסטינים, בזמן שישראלים עלו לקבר באבטחת חיילי צה"ל. במרץ 2010 ירו חיילי צה"ל למוות בשני פלסטינים חמושים בקלשונים שהתקרבו אליהם. לפי גורמי צה"ל, השניים התקיפו את החיילים וקראו קריאות לרצח החיילים, הפלסטינים טענו לעומת זאת כי השניים עסקו בעבודה חקלאית בלבד.
עקבות מבצעי הפיגוע באיתמר בשנת 2011 הובילו לעוורתא, ומספר שעות לאחר הפיגוע פשטו כוחות גדולים של צה"ל על הכפר בחיפוש אחר המבצעים. בעקבות הפיגוע הוטל על הכפר עוצר. במשך כחודש נערכו בדיקות ומעצרים בכפר וכתוצאה מהם נעצרו שני צעירים מתושבי הכפר כחשודים ברצח ומספר תושבים נוספים כחשודים בסיוע להם. הצעירים, המחבלים חכאם ואמג'ד עוואד, בני 18 ו-19, שמזוהים עם ארגון הטרור החזית העממית לשחרור פלסטין, הודו ברציחות ושיחזרו את ביצוע הטבח.
ב-31 באוקטובר 2011 חולל קבר אלעזר הכהן בגרפיטי בערבית.
אשר אנשיל כץ (וויען)
הרב אשר אנשיל כץ הוא רבה של קהילת וויען בברוקלין וראש הישיבה של הקהילה.
ביוגרפיה
נולד לרב יהושע כץ, רבה של סומבטהלי, ולחנה בת הרב חיים יהודה דייטש. נקרא על שם סבו הרב אשר אנשיל כץ רבה של סארדעהאלי. לאחר נישואיו מונה על ידי אביו לראש המתיבתא בישיבת סומבטהלי. לאחר פטירת אביו מילא את מקומו ברבנות בית הכנסת סומבטהלי בבורו פארק. לאחר פטירת הרב עזריאל יהודה ליבוביץ, רבה של קהילת וויען, נקרא למלא את מקומו. הוא עשה מהפך בקהילה, ושינה את דרכה מקהילה בנוסח אשכנז לקהילה חסידית. בשנת תשס"ח הוא שינה את נוסח התפילה מאשכנז לספרד, והחל לערוך טישים ולנהוג בגינוני אדמו"רות. חלק מהדור המבוגר בקהילה התנגד לשינויים אלו, אך מרבית הדור הצעיר עמד לצידו. נחשב לפוסק נייטרלי ומקובל בקרב הרבה חוגים.
משפחתו
הרב אשר אנשיל נשוי לפערל, בת הרב משה מרדכי פולאק שכיהן בתפקיד אב"ד קהילת וואדקערט. ילדיהם הם:
ג'ב קורליס
ג׳ב קורליס (באנגלית: Jeb Corliss, נולד ב-25 במרץ 1976) הוא צנחן וקופץ בסיס אמריקאי. בעל הכינוי "הציפור האנושית", קורלניס נחשב לאחד מקופצי הבסיס הטובים בעולם.
תולדות חייו
קורליס נולד בסנטה פה, ניו מקסיקו, ארצות הברית להורים אמידים. בסרט דוקומנטרי על חייו סיפר שכילד, הוא אובחן כלוקה ב"קאונטר-פוביה" (Counterphobic attitude) - תשוקה פאתולוגית להתעמת עם פחד, ולכן בחר באורח חיים זה.
בשנת 1999 כמעט אירעה לקורליס תאונה קטלנית עקב תקלה בפעולת פתיחת המצנח שלו, כאשר ביצע קפיצת בסיס אל מפלי מים בקוואזולו-נטאל, דרום אפריקה, ולבסוף נחת בתוכם.
באוקטובר 2003 קורליס הצטרף לחברו הטוב ביותר, קופץ בסיס מקצועי אוסטרלי בשם דואיין ווסטון: קורליס היה אמור לעוף מתחת לגשר רויאל ג'ורג' (Royal Gorge Bridge), בזמן שתפקידו של ווטסון היה לחלוף מעל הגשר, אך ווסטון התנגש בגשר במהירות מוערכת של כ-190 קמ״ש ונהרג.
באפריל 2006, קורליס ניסה לבצע קפיצת בסיס מנקודת התצפית בקומה ה-86 במגדל האמפייר סטייט בניו יורק, בעודו לבוש בחליפת צניחה ועם מצלמה לראשו. אך הוא הופסק על ידי האבטחה ומשטרת העיר עצרה אותו. קורליס נתבע על המעשה, ולבסוף נגזרו עליו 100 שעות עבודות שירות ונאסר עליו להיכנס לבניין. קורליס, שהיה מארח בתוכנית של ערוץ דיסקברי, פוטר לאחר תקרית זו.
ביולי 2011, בשווייץ, קורליס היה הראשון שעף דרך מפל מים בחליפת כנפיים.
בינואר 2012, לאחר שקפץ מהר השולחן בקייפטאון, דרום אפריקה, קורליס התנגש בסלע והצליח לפתוח את מצנחו ברגע האחרון, אך נפצע קשה (סרטון של האירוע פורסם). כעבור מספר חודשים החלים וחזר לפעילות.
יאיר בן מנשה
יאיר בן מנשה הוא דמות מקראית.
זהותו
יאיר בן מנשה מוזכר לראשונה ב:
בפשטות יאיר הוא בנו של מנשה בן יוסף בן יעקב, אך מפרשי הפשט כתבו שהוא לא בן ישיר של מנשה אלא צאצאו, וכפי שנכתב בספר דברי הימים לדבריהם הוא מתייחס אחרי מנשה מכיוון שכבש חלקים משטחי שבט מנשה, לפי חז"ל הוא בנו של מנשה ממש.
לפי חז"ל ליאיר לא היו ילדים ובני אחיו מכיר ירשו אותו, רמב"ן כתב שנבח המוזכר בחומש במדבר היה בנו. יש שסברו שהוא יאיר הגלעדי.
אזור פעילותו
לפי המסופר בספר מדבר יאיר בן מנשה כבש שטח באזור הגלעד, אך לפי ספר דברים נראה שהוא כבש שטח באזור הבשן, יהודה אליצור טען שאת החוות בבשן כבש יאיר בן מנשה ואילו את החוות בגלעד כבש יאיר הגלעדי, יש שפירשו שאלו אותם מקומות, יגאל אריאל טען שהשינוי נובע משיקולי עריכה מתודולוגיים בין ספר במדבר לספר דברים.
בקרב העי
במלחמת העי בקרב הראשון נהרגו שלושים ושישה אנשים. רבי נחמיה כותב שבקרב נהרג יאיר השקול כנגד רוב הסנהדרין - 36.
באלפא ביתא דבן סירא מסופר שכשנודע מותו נפלו בני ישראל על פניהם, ואמרו "אוי לנו שלא היה בישראל כמוהו, אוי לנו מה תהא עלינו, מיד וימס לב העם ויהי למים".
במגילת תענית בתרא ניתנו מספר תאריכים למלחמת העי, יש שמחשיבים את תאריכים אלו כיום פטירת יאיר.
יחסי הודו–תאילנד
היחסים הדיפלומטיים בין הודו לתאילנד כוננו בשנת 1947, זמן קצר לאחר שהודו קיבלה עצמאות. הודו חולקת גבול ימי ארוך עם תאילנד, שכן איי אנדמן ואיי ניקובאר של הודו חולקים גבול ימי עם תאילנד לאורך ים אנדמן.
רקע כללי
השנים האחרונות מאז 2001 היו עדים להתחממות הולכת וגוברת, הגברת הקשרים הכלכליים והמסחריים, חילופי ביקורים ברמה גבוהה מצד שני הצדדים וחתימת הסכמים שונים המובילים להעצמת היחסים. תאילנד והודו משתפות פעולה בפורומים רב-צדדיים שונים, כמו שותפות הדיאלוג של הודו עם ASEAN, הפורום האזורי ASEAN (ARF), ופסגת מזרח אסיה, הקבוצה האזורית BIMSTEC הכוללת את בנגלדש, הודו, סרי לנקה, תאילנד, מיאנמר, נפאל וקשרי תחבורה משולשים עם תאילנד, מיאנמר והודו. הודו חברה בחבר הדיאלוג לשיתוף פעולה באסיה (ACD) שיזמה תאילנד בשנת 2002 ובשיתוף פעולה בין מקונג לגנגס (MGC), קבוצה של שש מדינות.
יתר על כן, הודו ותאילנד היו קשורות תרבותית במשך מאות שנים והודו השפיעה עמוקות על התרבות התאילנדית. קיימות מספר משמעותי של מילים בתאית המושאלות מסנסקריט, השפה הנפוצה בהודו. פאלי, שהייתה שפת מגדהה והיא מדיום של טהרוואדה, היא שורש חשוב נוסף באוצר המילים התאילנדי. הבודהיזם, הדת העיקרית בתאילנד, מקורה מהודו. הסיפור ההינדי של ראמאיאנה ידוע גם בכל תאילנד בשם רמאקיאן.
התפתחויות אחרונות
אבהיסיט וג'ג'יווה, ראש ממשלת תאילנד, ערך ביקור ממלכתי בהודו במהלך 4–5 באפריל 2011, בהזמנתו של ד"ר מנמוהן סינג, ראש ממשלת הודו. שני המנהיגים הסכימו להגדיל את האינטראקציה התרבותית, התקשורת ושיפור המסחר והכלכלה באמצעות המסגרות הדו-צדדיות והאזוריות - ASEAN-India, BIMSTEC ו- MGC. כמו כן הוחלט להגדיל את הסחר בין שתי מדינות מסכום של 6.7 מיליארד דולר לשנת 2010 לשיעור כפול מזה בשנת 2014.
ראש הממשלה יינגלאק צ'ינוואט ערך ביקור ממלכתי בינואר 2012 כאורח הראשי ביום הרפובליקה ההודית. זהו סימן משמעותי ליחסים טובים בין שתי מדינות. כתוצאה מהביקור, נחתמו 6 הסכמים דו צדדיים, כולל הסכם העברת נידונים. בתור דחיפה משמעותית לשיתוף הפעולה הביטחוני הדו-צדדי, הודו ותאילנד חתמו ב-30 במאי 2013 על חוזה הסגרה. כמו כן נחתם הסכם בין היחידה למודיעין פיננסי, הודו והארגון נגד הלבנת הון, תאילנד בנושא שיתופי פעולה בחילופי מודיעין הקשורים להלבנת הון ומימון טרור.
מנמוהאן סינג אמר כי שתי המדינות הסכימו להמשיך ולחזק את קשרי ההגנה כולל תרגילים וסיורים משותפים. ראש ממשלת תאילנד בירך על חתימת הסכם ההסגרה. שני המנהיגים מקווים לסיום מוקדם של הסכם הסחר החופשי בהודו. שתי המדינות הסכימו להמשיך בפיתוח תשתיות בקווי פרויקט הכביש המהיר הודו-מיאנמר ותאילנד שצפוי להסתיים עד 2016.
נציגויות דיפלומטיות
הודו מחזיקה בתאילנד שגרירות בבנגקוק וקונסוליה כללית בצ'אנג מאי. מאידך, תאילנד מחזיקה בהודו שגרירות בניו דלהי ו-3 קונסוליות בצ'נאי, קולקטה ומומבאי.
סקס והעיר הגדולה 2
תקציר העלילה
עלילת הסרט מתרחשת שנתיים לאחר סיום הסרט הקודם. סמנתה (קים קטרל) שהגיעה לגיל 52 מתמודדת עם גיל הבלות ומנסה להילחם בתופעות בעזרת הורמונים וספרה של סוזאן סומרס. קארי (שרה ג'סיקה פרקר) משמשת כשושבינה בחתונתם של סטנפורד (וילי גרסון) ואנתוני (מריו קנטוני). מירנדה (סינת'יה ניקסון) מתפטרת מעבודתה ושרלוט (קריסטין דייוויס) מתקשה להתמודד עם שתי בנותיה הקטנות וחושבת שהארי (אוואן הנדלר) נדלק על העוזרת, ארין (אליס איב). קרי מאוכזבת ממתנת יום הנישואין שביג (כריס נות') מביא לה וחושבת שיחסיהם הגיעו לנקודת משבר. סמנתה נפגשת עם שייח' ערבי שמציע לה לבחון בית מלון חדש שהוא מייחצן באבו דאבי והיא לוקחת את הבנות איתה. במכס לוקחים לסמנתה את כל ההורמונים והיא מתקשה להתמודד עם גלי החום. קארי פוגשת שם את איידן (ג'ון קורבט), אהובה מהעבר, ולאחר ארוחת ערב משותפת השניים מתנשקים. היא מספרת לביג שלא יודע איך להגיב. במקביל, ספרה החדש של קארי מקבלת ביקורות רעות וסמנתה שפוגשת איש עסקים אליו היא נמשכת, מקיימת איתו יחסי מין על החוף ונעצרת. בגלל המבוכה עם המשטרה, השייח' חוזר בו מההצעה לעבוד עם סמנתה ומגרש אותם מהמלון.
פסקול הסרט
ב-25 במאי 2010 יצא פסקול הסרט שכלל 18 רצועות מאמנים שונים וביניהם אלישיה קיז וסינדי לאופר. הפסקול נכנס למקום ה-13 ברשימת 200 האלבומים של מצעד הבילבורד.
סרט המשך
בדצמבר 2016 הוכרז כי אושר תסריט עבור הסרט השלישי וכי הדמויות הראשיות חתמו על השתתפותן בסרט. צילומי הסרט עדיין לא החלו ובספטמבר 2017 סיפרה שרה ג'סיקה פרקר בריאיון לרשת "אקסטרה" כי הסרט השלישי לא יצא לפועל. לאחר שצצו שמועות שהסיבות לביטול הסרט הם דרישותיה המוגזמות של השחקנית קים קטרל. השחקנית הגיבה ברשת טוויטר שהדרישה היחידה שלה הייתה שלא רצתה מעולם להשתתף בסרט נוסף.
When a Man Loves a Woman
When a Man Loves a Woman (בעברית: כשגבר אוהב אישה) הוא שיר משנת 1966 שבוצע במקור על ידי הזמר האמריקני פרסי סלדג'.
השיר הגיע למקום הראשון הן במצעד הבילבורד הוט 100 והן במצעד ה-R&B של בילבורד. בשנת 2003, השיר דורג במקום ה-54 ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים של המגזין רולינג סטון.
היסטוריה
השיר הוקלט על ידי פרסי סלדג' ב-17 בפברואר 1966 באולפני FAME באלבמה.
כשהשיר הוקלט, לא היה לו שם או מילים. סלדג' נאלץ לאלתר את הטקסט בעת הקלטה ללא שום הכנה מוקדמת. אף על פי כן, הביצוע של סלדג' היה כל כך משכנע שהמפיקים המוזיקליים שעבדו עם סלדג' הניחו כי סלדג' כתב את הטקסט. על אף שהקרדיט על כתיבת השיר ניתן באופן רשמי לקלווין לואיס ואנדרו רייט (אשר ניגנו בגיטרת הבס ובקלידים יחד עם סלדג') והם אלו שמקבלים בפועל את התמלוגים על ההשמעות של השיר, בפועל פרסי סלדג' הגה את מילות השיר אך הוא החליט שהקרדיט על כתיבת השיר יינתן ללואיס ורייט.
השיר יצא לאור לשווקים ב-16 באפריל 1966, הפך ללהיט באופן מיידי והגיע למקום הראשון הן במצעד הבילבורד הוט 100 ובמצעד ה-R&B של בילבורד.
גרסאות כיסוי נוספות
לאורך השנים הוקלטו גרסאות כיסוי שונות לשיר, כאשר בין המבצעים הבולטים ביותר היו מייקל בולטון, בט מידלר, קני רוג'רס, מרווין גיי, סטיב וינווד, וארט גרפונקל.
גרסת הכיסוי של מייקל בולטון משנת 1991 הגיעה למקום הראשון במצעד הבילבורד האמריקני והביצוע שלו בשיר זה זיכה את בולטון בפרס גראמי.
קימברלי (דרום אפריקה)
קימברלי (אנגלית: Kimberley) היא עיר כורים במרכזה של הרפובליקה של דרום אפריקה, צומת דרכים ומסילות רכבת ובירתה של פרובינציית הכף הצפוני.
היסטוריה
העיר היוותה את כור-עושרו של ססיל רודס, ובהלת היהלומים אליה שימשה מנוף, בין היתר, לראשיתו של קונצרן האחים דה בירס, כיום בעל השליטה על מרבית פעילות כריית היהלומים בעולם. התפתחותה המרשימה של העיר באותה עת ניכרה בין השאר בכך שבספטמבר 1882 היא הייתה ליישוב הראשון בחצי הכדור הדרומי שהיו בו פנסי רחוב חשמליים.
בעת מלחמת הבורים השנייה הוטל מצור על קימברלי, מצד האפריקאנרים שבאו מההרפובליקה הדרום-אפריקאית וממדינת אורנג' החופשית. הקרב שהתחולל בין אוקטובר 1899 ופברואר 1900 הסתיים בניצחון מתיישבי המובלעת האנגלית, שהתגוננו חרף חוסר מוכנותה של העיר.
קימברלי שוכנת בסמוך למפגש הנהרות ואל ואורנג', כ-170 ק"מ מערבית מבלומפונטיין ו-470 ק"מ מדרום-מערב ליוהנסבורג.
בתקופה שלאחר האפרטהייד שונתה מסגרת המינהל המקומי העירוני והיא היום תחת הרשות העירונית סוֹל פְּלָאטיֶה, על שמו של האינטלקטואל והפוליטיקאי השחור שנקבר בעיר.
ויאקום
ויאקום (באנגלית: Viacom) הייתה חברת תקשורת בינלאומית אשר בסיסה בניו יורק, ארצות הברית. עיקר עסקיה של ויאקום היו בתחום הטלוויזיה בכבלים ובלוויין ובהפצת סרטי קולנוע. התאגיד היה הבעלים של מספר רשתות שידור פופולריות, כגון MTV, CBS, קומדי סנטרל, ניקלודיאון ו-Showtime. יושב ראש החברה עד מותו היה סאמנר רדסטון.
ב-2019 מוזגו חזרה ויאקום ותאגיד CBS ויצרו את תאגיד ViacomCBS, שמאוחר יותר שינתה את שמה לפרמאונט גלובל.
בשנת 2020 רכשה החברה הממוזגת את קבוצת ענני תקשורת הישראלית.
הליכים משפטיים נגד YouTube
כבעלי זכויות היוצרים של תוכני בידור רבים, לרבות סדרות טלוויזיה, ויאקום עקבה בדאגה בעוד שזכויות אלו הופרו לטענתה באתר YouTube. האתר, המאפשר העלאת קובצי וידאו על ידי משתמשיו, הואשם לא אחת בהפרת זכויות יוצרים על ידי גופים שונים. ויאקום הגישה רשימה בת 100,000 פריטים אשר לטענתה הוצגו באתר והפרו את זכויותיה, אם כי לאחר בדיקה חוזרת הוסרו מהרשימה מספר פריטים אשר זכויותיהם לא היו של ויאקום.
ביולי 2008 פסק שופט אמריקאי שעל גוגל למסור מידע אודות כל הצפיות של כלל הסרטונים כולל פרטי הגולשים.
Revolve
Revolve (בעברית: הסתובב) הוא אלבום האולפן השני של הזמר-יוצר ג'ון ניומן. האלבום יצא לאור ב-16 באוקטובר 2015, על ידי חברת התקליטים יוניברסל, איילנד רקורדס.
ניל סדקה
ניל סדקה (באנגלית: Neil Sedaka; נולד כניסים צדקה ב-13 במרץ 1939) הוא זמר, פסנתרן ויוצר יהודי-אמריקאי.
סדקה בצעירותו
נולד בשם ניסים צדקה בברוקלין שבניו יורק. אביו היה יהודי ממוצא ספרדי יליד טורקיה, ואימו הייתה יהודייה ממוצא אשכנזי (הוריה היגרו מרוסיה ופולין) וילידת ארצות הברית. כבר כילד החל להופיע בנגינה על פסנתר, ואף התקבל כחבר קבוע בתוכנית רדיו מצליחה. עם סיום לימודיו בתיכון, התקבל סדקה ללימודי מוזיקה בבית הספר ג'וליארד היוקרתי. בשנת 1958 הלחין סדקה את השיר Stupid Cupid לזמרת קוני פרנסיס. הצלחתו המסחררת של השיר זיכתה את סדקה בחוזה בחברת תקליטי RCA בארצות הברית.
הקריירה כזמר
סדקה זכה להצלחה מסחררת כבר עם תחילת הקריירה בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20. בין שיריו המוכרים ביותר אשר הגיעו למקומות הגבוהים במצעדי הפזמונים היו: "You Mean Everything To Me", "Happy Birthday Sweet Sixteen", "Calendar Girl". הלהיט שלו "Oh! Carol" משנת 1959 נכתב בהשראת קרול קינג. במעין תשובה הומוריסטית, הוציאה קינג את השיר "Oh! Neil" בשנת 1963.
הצלחתו הגדולה ביותר כזמר הגיעה כאשר הצליח להכניס שלושה שירים אל המקום הראשון במצעד האמריקאי. שירים אלו: "Breaking Up Is Hard to Do" בשנת 1962, "Laughter in the Rain" ו-"Bad Blood" בשנת 1975 זיכו את סדקה בתהילת עולם ובכוכב על רצפת שדרת הכוכבים של הוליווד.
בנוסף הקליט שתי הקלטות נדירות בעברית, למלים של חיים קינן. [http://www.youtube.com/watch?feature=player_embedded&v=EMjKBTIchUg#! (ניל סדקה - למה שוב אינך עמי)]
עבודתו כיוצר
סדקה עבד במהלך השנים עם כמה מהאמנים והלהקות החשובים בעולם הבידור, בין השאר כתב סדקה בצוותא עם הווארד גרינפלד את השיר Love Will Keep Us Together לצמד Captain & Tennille אשר הגיע למקום הראשון במצעד האמריקאי, וכן עבד עם אמנים כגון אלטון ג'ון ולהקת אבבא.
סדקה ממשיך להופיע וליצור עד לימים אלו. מקורביו החלו לאחרונה בארגון עצומה להכנסת סדקה להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
האיש הדרומי
האיש הדרומי (באנגלית אוסטרלית: Southern man) הוא סטריאוטיפ הקיים בניו זילנד. האיש הדרומי הוא אדם סטריאוטיפי מהאי הדרומי והכפרי יותר, שרגיל לתנאי בדידות ולמגורים בארץ הררית וטרשית, או במישורי-רעיה פתוחים. לרוב, האיש הדרומי גר רחוק מהעיר הסואנת והרועשת, בדומה לחקלאים החיים במערב התיכון בארצות הברית או לחקלאים בטריטוריות הצפוניות בקנדה. בדרך כלל הוא מתואר כלובש חולצת פועלים רפויה, תג וכובע רפוי. תיאור זה מקושר לרוב לאנשים העוסקים בתחום רעיית הצאן וחקלאות. סטריאוטיפ זה קשור קשר הדוק עם מטאפורה הנפוצה בסיפורת הניו זילנדית, "האיש לבדו" (Man alone) – חקלאים החיים לבדם, או עם בני משפחה מועטים ללא אמצעים טכנולוגיים מרובים.
בתרבות הפופולרית
הסטריאוטיפ התפרסם באמצעות קמפיין הפרסום של בירת הלאגר החיוורת הידועה של מחוז אוטגו – בירת ה:"Speight's" בסדרת פרסומות שהפיקה מאז תחילת שנות ה-90. חברת Speight's מימנה יציקת פסל ברונזה המייצג את הסטריאוטיפ "האיש הדרומי", או בשם הפסל: "הדרומי מהדרום" מאת סם מהון, שניצב בכניסה לשדה התעופה הבינלאומי דנידין מאז שנת 2000.
מאוחר יותר הופיע הסטריאוטיפ בשיר שנחשב כהמנון הלא רשמי של דנידין ומחוז אוטגו עצמו. השיר נכתב על ידי מנהל הפרסום של סוכנות המודעות האזורית, רוי מאיירס, בהפקתו והלחנתו של מאריי גרינדליי. שיר זה בוצע עבור מבשלות "Otago Rugby and Speight's" על ידי המוזיקאי המקומי דניס הנדרסון. האדם הדרומי נקשר גם להפקות במה מאת ריצ'רד מרוס אשר מצדיעות ופועלות לשימור הסטריאוטיפ לאיש הדרומי.
הרומנים האוטוביוגרפיים-למחצה של בארי קראמפ, אף שהם מתרחשים באי הצפוני, תואמים מאוד את הסטריאוטיפ של האדם הדרומי. דמותו של הדוד הק (בגילומו של סם ניל) בסרטו טאיקה ואיטיטי – "המצוד אחר אנשי הפרא" – מאת רומן קראמפ היא התגלמות במסך גדול של דמות האיש הדרומי.
שומיי אוקאווה
תחילת דרכו ופעילותו
אוקאווה נולד ב-6 בדצמבר 1886 בעיר סוקטה שבמחוז יאמאגטה ביפן. הוא למד ודות ופילוסופיה הודית קלאסית באוניברסיטת טוקיו וסיים את לימודיו ב-1911. עם סיום לימודיו החל לעבוד כמתרגם במטה הכללי של הצבא היפני הקיסרי. לאוקאווה היה ידע בשפות גרמנית, צרפתית, אנגלית, סנסקריט ופאלי.
בצעירותו נטה אוקאווה לדעות סוציאליסטיות, אך בקיץ של 1913 קרא את ספרו של הנרי קוטון "הודו החדשה", שגרם לו לזנוח את הקוסמופוליטיות ולפתח דעות שתמכו בפאן-אסייתיות - כלומר, האמונה באחדותם של העמים האסייתיים, בערכים האסייתיים ובהתנגדות לקולוניאליזם המערבי והאסלאמי באסיה. לאחר שנים בהן עסק בלימוד פילוסופיות זרות, הוא האמין כי הפתרון לבעיותיה החברתיות והפוליטיות של יפן טמון בברית עם תנועות העצמאות האסייתיות ובחזרה לערכים היפנים המסורתיים שקדמו להשפעות המערביות.
ב-1918 נסע אוקאווה לעבוד בחברת מסילת הרכבות הדרום מנצ'ורית. ב-1919 הוא ייסד יחד עם קיטה איקי את האגודה הפוליטית "יוזונשה" ("הנותרים"), באמצעותה הטיפו השניים לדעותיהם. ב-1920 החל ללמד היסטוריה באוניברסיטת טקושוקו, שם הוא פעל להקמת קבוצות סטודנטים לאומניות ואנטי קפיטליסטיות.
בשנים הבאות המשיך אוקאווה בפרסום ספרים ומאמרים רבים שעסקו בהתנגשות התרבויות הבלתי נמנעת לדבריו, בין המערב למזרח, ובתפקידה החשוב של יפן להגן ולשחרר את מדינות אסיה מהשפעתן המזיקה של ארצות הברית ושאר האומות המערביות. בניגוד להוגי דעות אחרים ביפן, אוקאווה לא התנגד לתיעוש ולהתפתחות הטכנולוגית, אך הוא האמין כי על עמי המזרח ויפן בכללם להיזהר מההשפעות המוסריות השליליות שמגיעות עימם.
האישום בפשעי מלחמה
לאחר מלחמת העולם השנייה הועמד אוקאווה לדין בבית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק שהוקם על ידי בעלות הברית בטוקיו, באישום של פשעי מלחמה מדרגה A (פשעים כנגד השלום). הוא היה הנאשם היחיד באישום זה שלא היה קצין צבא או פקיד ממשלתי. אוקאווה תואר בעיתונות המערבית כ"יוזף גבלס היפני" ונטען נגדו שהוא קידם ותמך במלחמה בין יפן לבין מעצמות המערב. בשימוע שנערך לו לפני המשפט טען אוקאווה כי אמונתו בפאן-אסייתיות אינה אמונה במלחמה.
מתחילת המשפט כפר אוקאווה בסמכותו של בית הדין. במהלך המשפט התנהג בצורה מוזרה שכללה הגעה לאולם בית המשפט כשהוא יחף ולבוש בפיג'מה והכאה בראשו של ראש הממשלה היפני הידקי טוג'ו, תוך שהוא צועק בגרמנית. בעקבות התנהגותו זו נבדק אוקאווה על ידי הפסיכיאטר האמריקאי דניאל יפה, שקבע כי הוא אינו כשיר לעמוד לדין. בשל חוות דעת זו קבע ראש הרכב השופטים סר ויליאם ווב כי האישומים נגד אוקאווה יבוטלו. רבים חושבים עד היום כי התנהגותו של אוקאווה הייתה לא יותר מאשר ניסיון לחמוק ממשפט.
לאחר המלחמה
לאחר שחרורו ממעצר, אושפז אוקאווה בבית חולים של הצבא האמריקאי, שם נקבע כי הוא סובל מחוסר יציבות נפשית שנגרם כתוצאה ממחלת העגבת. הוא הועבר לבית חולים פסיכיאטרי בטוקיו, שם בילה את זמנו בכתיבת תרגום של ספר הקוראן ליפנית. הוא שוחרר מבית החולים ב-1948.
באוקטובר 1957 ביקש ראש ממשלת הודו ג'ווהרלל נהרו להיפגש עם אוקאווה במהלך ביקורו ביפן, אך בשל מצבו הבריאותי הקשה של אוקאווה לא יצאה הפגישה אל הפועל. אוקאווה מת חודשיים לאחר מכן, ב-24 בדצמבר 1957, כשהוא בן 71.
איקואה אוטאני
איקואה מדבבת תפקידים של ילדים וילדות קטנים. תפקידה המוכר ביותר הוא דיבובו של פיקאצ'ו בפוקימון, כאשר נעשה שימוש בדיבובה המקורי בדיבוב בכל השפות.
בשנת 2006 מחודשים ינואר עד למאי, איקואה עזבה את עבודתה זמנית עקב מצבה הבריאותי.
רשות (בעלות)
רשות של אדם במשפט העברי היא מונח המשמש בדרך כלל לתאר את הבעלות המעשית של אדם על רכושו, בדרך כלל מטלטלין, בהנגדה לעצם הבעלות עליהם ("ברשותו" מול "שלו").
מקור הדין
מקור הדין הוא בתלמוד:
כלומר: אם אדם גזל מאדם אחר חפץ, והנגזל עדיין לא התייאש מהחפץ, אלא בדעתו עדיין להעמיד את הגזלן בדין ולהוציא ממנו את הגזילה, אין הגזלן יכול להקדיש, שכן למרות שהחפץ שלו משפטית בהחלט, אין החפץ ברשותו. כאשר חפץ של אדם אינו ברשותו, הדבר מהווה מחסור בבעלותו, שכן בעלות אינה צדק אלא מציאות; בעלותו של אדם מתבטאת בשליטתו על חפציו, ובהחלשות שליטתו המציאותית, נחלשת בעלותו, ולכן כאשר הוא רוצה להקדיש את החפץ. התורה דורשת שהוא יהיה שלו לגמרי, שלו - וברשותו.
באופן דומה מסביר המהר"ל את ייאוש המפקיע את החפץ מיד בעליו. המהר"ל מסביר שחפציו של אדם אינם אבר מאבריו, ובעלותם מוגבלת בשייכותם אל האדם ובמימוש בעלותו עליהם, ולכן כאשר יצא החפץ מדעתו ומרשותו, נפקעה בעלותו עליהם.
מרקינה
מרקינה (בליטאית: Merkinė; בפולנית: Merecz; ביידיש: מערעטש) היא עיירה במחוז אליטא שבדרום ליטא, בסמוך למפגש הנהרות מרקיס (Merkys) וניימן, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
היישוב וטירת העץ שבו נזכרים לראשונה בשנת 1359, וטירה זו סייעה להגן על היישוב מפני פשיטות המסדר הטבטוני. בשנת 1569 הוענקו ליישוב זכויות עיר, כחלק מהאיחוד הפולני-ליטאי.
יהודי היישוב
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,400 יהודים, כשני שלישים מתושביה, ופעלו בה בתי ספר עבריים מרשתות תרבות ויבנה, וכן מפלגות ותנועות נוער ציוניות. עם סיפוח ליטא לברית המועצות בקיץ 1940 נאסרה פעילות זו.
ב-22 ביוני 1941, תחילת מבצע ברברוסה, נכנסו הגרמנים לעיירה לאחר הפגזתה, והתירו לליטאים המקומיים לערוך פוגרום ביהודי היישוב, תוך ירי בחלק מהיהודים, והטבעת חלקם בנהר נימן.
בהמשך, רוכזו יהודי העיירה בגטו קטן ומוקף גדר תיל, שהוקם סביב בית הכנסת המקומי, ואשר נשמר בידי הליטאים. יהודי הגטו הועסקו בעבודות כפייה, אשר מעת לעת נרצחו בהן עובדים.
ב-10 בספטמבר 1941 פשטו על הגטו שבעיירה שוטרים ליטאים, והובילו את כל יושביו עירומים לבורות ירי בסמוך לבית העלמין היהודי המקומי. לפי דו"ח יגר, נרצחו באקציה זו 223 גברים יהודים, 355 נשים יהודיות ו-276 ילדים יהודים.
צבא אוסטריה
צבא אוסטריה (בגרמנית: Österreichs Bundesheer) או "הצבא הפדרלי של אוסטריה" הוא שמם של כלל הכוחות המזוינים של אוסטריה בצבא הקבע שלה. לצבא האוסטרי שני חֵילוֹת: חיל האוויר וחיל היבשה.
היסטוריה
עד מלחמת העולם הראשונה היה קיים הצבא הקיסרי האוסטרו-הונגרי. עם סיום המלחמה הוקם צבא הגנת העם (Volkswehr) אשר לחם בין השנים 1918-1921 נגד צבא יוגוסלביה שכבש חלקים מקרינתיה (אחת מתשע המדינות באוסטריה). הצבא האוסטרי הוקם לראשונה ב-18 במרץ 1920.
החל משנת 1921 הצבא נקרא "צבא המדינה" (Bundeswehr) והיה באופיו צבא מקצועני שתכנן לכל האפשרויות, כולל לחימה נגד המשטר הנאצי. עם מיזוג אוסטריה לרייך השלישי התמזג צבא אוסטריה אל תוך הורמאכט ומאז סיום מלחמת העולם השנייה לא הוקם באוסטריה צבא מקצועי עד שבשנת 1955, עם הכרזת העצמאות והנייטרליות של אוסטריה, הוקם הצבא הנוכחי שמטרתו החשובה ביותר הגנה על השטח הטרטוריאלי של אוסטריה באוויר וביבשה.
מטרות נוספות כוללות את שמירת הסדר והביטחון באוסטריה ואספקת עזרה במקרים של אסונות טבע ואסונות אחרים וכן פיקוח על גבולות אוסטריה מפני מהגרים לא חוקיים.
החל משנת 1971 גיוס חובה הוא שישה חודשים. בתקופת אדמונד אנטאכר היה ניסיון לבטל גיוס חובה אך בסוף הוחלט רק לבטל חובת מילואים.
חיל האוויר
צי האוויר מונה 102 כלי טיס ומהם: 15 מטוסי קרב יורופייטר טייפון, 11 מטוסי תובלה הרקולס ופילוטוס 6, 13 מטוסי אימון פילוטוס PC-7 ודאימונד סטאר, ו-63 מסוקי סער עם אופציה להוספת חימוש (רובם) בין היתר בלקאוק ובל OH-58 קיואה.
צבא יבשה
לצבא היבשה 56 טנקי לאופרד 2, כ-550 כלי רכב משוריינים ומעל 60 ארטילריה מתנועת.
KPMG סומך חייקין
"KPMG סומך חייקין" היא פירמה ישראלית לראיית חשבון וייעוץ, חברה ברשת העולמית KPMG, אחת מארבע הפירמות המובילות בעולם לשירותים פיננסים וייעוץ עסקי.
היסטוריה
"סומך חייקין" הוקמה בשנת 1922, כיום היא מונה כ100 שותפים ו-1,600 עובדים. אלה כוללים רואי חשבון, כלכלנים, עורכי דין, אנליסטים, כותבי קוד, מנתחי דאטה, מומחי אבטחת מידע ועוד.
לפירמה חמישה סניפים. המשרד הראשי ממוקם ברחוב הארבעה בתל אביב, ומשרדים נוספים נמצאים בחיפה, באר שבע, בני ברק וירושלים. הפירמה מתמחה בהענקת שירותים במעטפת כוללת, החל משירותי ביקורת, מיסוי ישראלי, מיסוי בינלאומי ומחירי העברה, ושירותי ייעוץ בעולמות הכלכליים והאסטרטגיים, מיזוגים ורכישות, ייעוץ בתחום מערכות המידע – סייבר, BI ואנליטיקס - ייעוץ ניהול סיכונים, ביקורת פנים, אחריות תאגידית ועוד.
בין לקוחותיה של "KPMG סומך חייקין" נכללים עשרות גופים ציבוריים ופרטיים, הפועלים בתחומי פעילות מגוונים. ביניהם חברות הזנק, חברות מידל מרקט, מלכ"רים ועמותות.
הפירמה מנהלת מספר פורומים מקצועיים. חברי הפורום מקבלים עדכונים מקצועיים שוטפים, מחקרים וניתוחים, הזמנות לאירועים וכנסים ועוד. בין הפורומים בישראל: פורום CFO לסמנכ"לי כספים וחשבים בכירים, פורום הדירקטורים והדירקטוריות – Board Leadership, פורום מנהלי אחריות תאגידית, פורום מנכ"לי עסקים קטנים ובינוניים ופורום פודטק – מזון וחקלאות.
יו"ר הפירמה הוא גד סומך והשותף המנהל הנוכחי הוא ערן שלו.
ברווז האנדים
ברווז האנדים (שם מדעי: Anas andium) הוא מין ברווז דרום אמריקאי. מין זה משתייך לסוג ברווז ולתת-הסוג Nettion. תפוצתו מוגבלת לפסגות האנדים בקולומביה, ונצואלה ואקוודור, וחולף נדיר יחסית בפרו. הוא שוכן באזורי ביצות מים מתוקים, ומעדיף בתי גידול פלוסטרינים (ביצה המכילה ריכוז גבוה יחסית של מלחי ים) על פני נהרות. המין לא נחשב מאוים על ידי IUCN.
טקסונומיה
רצף ה-DNA המיטוכונדריאלי של שרשיר קרוליינה, השונה ממנו מאוד במראהו, הוא הקרוב ביותר לשל ברווז האנדים.
מרבית החוקרים מסכימים על 2 תת-מינים:
מין זה והמין ברווז נקוד נחשבים לפעמים לאותו המין (Anas flavirostris), אך מרבית החוקרים מתייחסים לשניים כמינים נפרדים. כמינים נפרדים, הברווז הנקוד מקבל את השם המדעי Anas flavirostris.
תיאור
מוטת הכנפיים היא כ-41.5 ס"מ. מרבית גופו בצבע חום-אפרפר ודפוס נוצות מחוספס עם כתמים קטנים צפופים על ראשו. החזה בעל נוצות שחורות במרכזן ואפורות בקצוות, מזכירות במעט קשקשים. המקור והרגליים בצבע אפור. לא קיימת דו-צורתיות זוויגית.
ניתן להבדיל בין מין זה לבין הברווז הנקוד בניצוי הכהה והברור יותר של ברווז האנדים.
ישראל - פרמייר טק
ישראל - פרמייר טק או Israel–Premier Tech, הידועה גם בשמותיה הקודמים Israel Cycling Academy (תרגום: האקדמיה הישראלית לרכיבה על אופניים) ו-Israel Start-Up Nation (תרגום: אומת הסטראט אפ של ישראל), היא קבוצת אופניים ישראלית בדרג ה-UCI Pro Teams של האיגוד הבינלאומי לאופניים (UCI). הקבוצה החלה להתחרות בשנת 2015, בסיסה בישראל והיא משתתפת במרוצים ה-UCI בעולם על פי ההזמנות שהיא מקבלת ממארגני המרוצים.
היסטוריה
הקבוצה הושקה בנובמבר 2014 על ידי צוות שהצהיר על מטרה של פיתוח רוכבי אופניים צעירים, במיוחד מישראל. המימון של המיזם בתחילתו היה של איש העסקים, חובב רכיבת אופניים, רון בר און. חברו אליהם הרוכב הישראלי, רן מרגליות וסוכנו - רוכב העבר האיטלקי, ג'ובאני לומברדי המקורב לרוכב המפורסם, פטר סאגאן. שמו של סאגאן צורף למיזם כמי שאמור לתת חסות רעיונית למיזם פיתוח רוכבים צעירים ממדינות כמו ישראל ומדינות מזרח אירופה כגון: צ'כיה, סלובקיה ופולין.
הניצחון הראשון של הקבוצה במרוץ בישראל היה במרוץ פתיחת העונה באורים, בינואר 2015, והושג על ידי הרוכב הפולני, פטריק טלאגה. הניצחון הראשון של הקבוצה במרוץ UCI היה בקטע הרביעי של טור ד'אזרבייג'ן ב-2015, והושג על ידי הרוכב הצ'כי דניאל טורק. ב-2016 חבר למיזם איל הנדל"ן הקנדי-ישראלי סילבן אדמס והזרים כסף נוסף שאפשר לקבוצה להתקדם ב-2017 לדרג פרו קונטיננטל.
ב-17 במרץ 2018 נטלה הקבוצה חלק במרוץ מילאנו - סן רמו; השתתפות ראשונה במרוץ המשתייך לחמשת המונומנטים.
הקבוצה השתתפה בג'ירו ד'איטליה 2018 שהוזנק מירושלים וסיימה במקום ה-19 מתוך 22 בדירוג הקבוצות הכללי. בין הרוכבים שהשתתפו במירוץ היו גם גיא שגיב וגיא ניב, הגברים הישראלים הראשונים אי פעם שהשתתפו באחד ממרוצי הגרנד טורס. גיא שגיב אף סיים את המירוץ, התוצאה הטובה ביותר של הקבוצה במרוץ היה מקום שני בקטע ה-18 של רובן פלאסה. הקבוצה השתתפה גם בג'ירו של 2019, סיימה במקום ה-21 מבין 22 קבוצות. רוכב הקבוצה, גיא ניב, סיים במקום ה-113, גם במרוץ הזה פלאסה השיג לקבוצה את התוצאה הטובה ביותר שלה, רביעי בקטע ה-6. העונה הזו נחשבת למוצלחת עד אז בהיסטוריה של הקבוצה, היא השיגה 29 ניצחונות בסבב המקצועני, הבולטים מביניהם היו בגרנד פרי וואלני, בטור של יוטה ובטור של אוסטריה. לקראת סוף עונת 2019, הודיעה הקבוצה שהיא מחתימה את צמד הרוכבים הבכירים דן מרטין ואנדרה גרייפל, והשניים ירכבו עבורה בשנת 2020.
ב-2 באוקטובר 2019 הוציאה הקבוצה הודעה לתקשורת כי הגיעה להסכם לרכישת רישיון וורלד-טור מקבוצת קטושה-אלפסין וכי, בכפוף לאישור ה-UCI, היא תהפוך ב-2020 לקבוצת וורלד טור, הדרג הבכיר ביותר לקבוצות, מה שהופך אותה לאחת מ-18 הקבוצות הבכירות בעולם ומקנה לך הזמנה אוטומטית לכל המרוצים הגדולים, כשחמשת המונומנטים ושלושת הגרנד טורס כלולים, מה שאומר שב-2020 תערוך הופעת בכורה בטור דה פראנס ובוואלטה אספניה בדצמבר של אותה שנה אישר ה-UCI את הסטטוס החדש של הקבוצה כקבוצת וורלד טור החל מ-2020, והקבוצה שינתה את שמה לשמה הנוכחי, חלק מרוכביה ואנשיה של קטושה שהיה להם חוזה עם קבוצתם לעונת 2020, חויבו להצטרף לקבוצה הישראלית כחלק מההסכם.
ב-9 ביולי 2020, אישרה הקבוצה את הודעתו של כריס פרום, רוכב הגרנד טורס המעוטר ביותר ב, כי חתם על חוזה על פיו יצטרף לקבוצה בעונת 2021. הקבוצה גם הצהירה שהיא תשאף לנצח עם פרום את הטור דה פראנס בשנת 2021, ולשם כך החתימה רוכבים בכירים נוספים כמו חברו הטוב של פרום, דריל אימפי, קארל פרדריק האגן, מייקל וודס, ואחרים.
ב-10 באוקטובר 2020 השיגה הקבוצה את הניצחון הראשון שלה בגרנד טור ובמרוץ מדרג ה-וורלד טור כשאלכס דאוסט הבריטי ניצח לאחר בריחת סולו מקבוצת הבריחה במהלך הקטע השמיני של ג'ירו ד'איטליה 2020.
ב-2022 הודיעה הקבוצה כי התאגיד הקנדי פרמייר טק, שנתן את חסותו בשנת 2021 לקבוצת אסטנה, יהיה נותן החסות העיקרי לקבוצה וכי היא תקרא ב-2022 "ישראל פרמרייר טק". בטור דה פראנס של אותה שנה (2022) זכתה הקבוצה בשני הישגיה הגדולים ביותר, שני ניצחונות בקטעים יוקרתיים: סיימון קלארק ניצח בקטע החמישי, בתוואי שכלל חלקים ממרוץ פריז - רובה והוגו אול ניצח בקטע ה-16 ההררי שנערך בפירנאים.
בסוף 2022 הורדה הקבוצה על ידי ה-UCI מדרג ה-UCI World Team לדרג UCI Pro Teams, לאחר שסיימה במקום ה-20 בסבב העולמי המצטבר של השנים 2022-2020, כאשר רק 18 הקבוצות הראשונות בדירוג קיבלו את רישיון ה-World Tour לשלוש שנים נוספות. עם זאת, בינואר 2022 הודיעו מארגני הטור דה פראנס כי הקבוצה מוזמנת לטור דה פראנס 2023.
פרשיות סימום
פטריק שלינג, אחד מרוכבי הקבוצה, הושעה החל מה-18 במאי 2020 עד ל-17 בספטמבר באותה שנה לאחר שהשתמש בתרופה לא חוקית לאסתמה, טרבוטלין. נוסף על כך נשללו ממנו התוצאות שקבע בטור דו רואנדה בעונה הזו, אותו סיים במקום השלישי. שלינג עצמו התנצל וטען שהוא סובל מאסתמה מאז הילדות שלו.
סגל הקבוצה
מעודכן לעונת 2023
חן קוגל
חן קוּגֶל (נולד ב-14 במאי 1962) הוא רופא פתולוג, מומחה לרפואה משפטית, מנהל המכון הלאומי לרפואה משפטית.
ביוגרפיה
קוגל הוא נכדו של ד"ר חיים קוגל, ראש המועצה המקומית הראשון של חולון וראש העירייה הראשון שלה.
קוגל עבד במכון הלאומי לרפואה משפטית החל משנת 1991. בין השנים 1996 ל-1998 שהה בסבב מכונים לרפואה משפטית בארצות הברית, באנגליה, באוסטרליה ובדרום אפריקה.
בשנת 2005 פרש מהמכון לרפואה משפטית, והקים מכון פרטי, ראשון מסוגו בישראל, לשירותי רפואה משפטית. לפרישה קדמה תלונתו על אי סדרים בניהולו של פרופ' יהודה היס, תלונה שנבדקה על ידי מבקר המדינה ונמצאה מוצדקת.
במסגרת עבודתו במכון לרפואה משפטית ובהמשך כמנהל מכון פרטי, נתן קוגל פעמים רבות עדות מומחה במשפטים שבהם נדרשה בדיקה פתולוגית. בין היתר, הכין את חוות הדעת הרשמית בנוגע לסיכוי מותם של החיילים החטופים אהוד גולדווסר ואלדד רגב זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת לבנון השנייה וכן חוות דעת בנוגע לסיבת מותה של הילדה רוז פיזם.
בשנת 2013 מונה קוגל למנהל המכון הלאומי לרפואה משפטית.
בשנת 2014 קבע בית המשפט כי חוות הדעת של ד"ר מאיה פורמן, שתמכה בחפותו של רומן זדורוב, הינה רשלנית ובלתי מקצועית. בעקבות זאת ביקשה הפרקליטות להשעות את פורמן מכתיבת חוות דעת נוספות מטעם המכון הלאומי לרפואה משפטית עד להכרעת בית המשפט העליון בנושא. פורמן פנתה לבית הדין לעבודה, וד"ר קוגל ביקש להגיש תצהיר התומך בעמדתה המקצועית של ד"ר פורמן. תצהיר זה היה למעשה חוות דעת של ראש המכון הלאומי לרפואה משפטית שסותרת את עמדת המדינה ואת הכרעת בית המשפט בפרשת רצח תאיר ראדה. הידיעה על התצהיר הפתיעה את נציגי הפרקליטות, והמשנה ליועץ המשפטי לממשלה דינה זילבר דרשה מד"ר קוגל שלא יגיש את התצהיר לבית הדין לעבודה. בעקבות ביקורת ציבורית וטענתה של נציבת הביקורת על הפרקליטות הילה גרסטל על שיבוש מהלכי משפט מצד הפרקליטות, הורה היועץ המשפטי לממשלה יהודה וינשטיין לאפשר לקוגל להגיש את התצהיר תוך ציון העובדה כי מדובר בדעתו האישית בלבד.
לצד עבודתו כפתולוג הוא מלמד בפקולטות למשפטים ולרפואה של אוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטת בר-אילן ובמכללה למנהל בראשון לציון. כמו כן, הוא חבר הוועד המנהל של עמותת עוגן, המסייעת לעובדים חושפי שחיתות החוששים לפגיעה בהם.
בשנת 2022 השתתף בעונה השנייה של מנאייכ בתפקיד עצמו.
אות הלוחם בשחיתות
במהלך שנות עבודתו במכון הלאומי לרפואה משפטית, נחשף ד"ר קוגל לפעילות מכונים מקבילים בחו"ל. בעקבות חשיפה זו חש כי פעילות המכון הלאומי בישראל לוקה באי-סדרים חמורים, לרבות פגיעה בכבוד המתים. לאחר שנסיונותיו לשנות את הקיים מבפנים לא צלחו, פנה ד"ר קוגל לתקשורת. בשנת 2000 התפרסמה ב"ידיעות אחרונות" סדרת תחקירים, שבעקבותיה הורה שר הבריאות, דני נוה, על הקמת ועדת בדיקה בראשות שופט שהמליצה להעמיד את מנהל המכון פרופ' יהודה היס לדין משמעתי והמכון עצמו הוכפף על ידי משרד הבריאות לבית החולים "אסף הרופא". במהלך עבודת הוועדה חש ד"ר קוגל כי היס ניסה לקצץ בסמכויותיו, ופנה בעניין זה למבקר המדינה, אליעזר גולדברג, שהורה למשרד הבריאות שלא לפגוע במעמדו. על רקע חשיפה זו הוענק לד"ר קוגל ב-2007 אות אביר איכות השלטון בקטגוריית "אות הלוחם בשחיתות".
חיים אישיים
לצד עבודתו המקצועית, קוגל הוא פסנתרן ג'אז חובב, המנגן להנאתו במועדוני ג'אז בתל אביב ובערים אחרות. הוא הומוסקסואל הפעיל במשך שנים באגודת הלהט"ב, והיה שותף כמוזיקאי להקמת להקת ה"גייזמרים" – המקהלה הגאה של האגודה. נמנה עם מייסדי "גאווה בליכוד" – קבוצת הלהט"ב בליכוד.
קוגל גר עם בן זוגו בתל אביב.
דויד הילברט
דויד הילברט (גרמנית: David Hilbert; 23 בינואר 1862 - 14 בפברואר 1943) היה מתמטיקאי גרמני, שהשפיע רבות על המתמטיקה של סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, הן הודות לתרומתו הישירה והן בשל השפעתו על אחרים.
תולדות חייו
דויד הילברט נולד ב-23 בינואר 1862 בעיירה ולאו (Wehlau) שליד קניגסברג, שהייתה באותה עת בירתה של פרוסיה המזרחית. בשנת 1880 החל ללמוד באוניברסיטת קניגסברג, שם התיידד עם הרמן מינקובסקי. בשנת 1885 קיבל תואר דוקטור, בהנחייתו של פרדיננד לינדמן. בשנים 1886–1895 כיהן כפרופסור באוניברסיטת קניגסברג. בשנת 1892 נישא לקטה ירוש, וכעבור שנה נולד בנם יחידם.
בשנת 1888 פרסם פליקס קליין, בכתב העת Mathematische Annalen שבעריכתו, מאמר מאת הילברט, שבו פתר הילברט את הבעיה המרכזית של תורת האינווריאנטים, בהראותו שלכל מערכת אינווריאנטים יש בסיס סופי. לפרסום המאמר התנגד פאול גורדן, מראשי העוסקים בתחום, שטען כי הוכחתו של הילברט "אינה מתמטיקה. זו תאולוגיה". בשנת 1895 הביא קליין את הילברט לאוניברסיטת גטינגן, שנחשבה באותה עת למרכז המחקר המתמטי המוביל בעולם. הילברט שימר את תהילתה של גטינגן עד לפרישתו בשנת 1932, והפך למתמטיקאי החשוב בדורו. על שיתוף הפעולה בין קליין להילברט כתב ההיסטוריון של המדע ליאו קורי:
תרומותיו של הילברט
בין תרומותיו הישירות היו עבודתו על שמורות (אינווריאנטות), בה הוכיח את "משפט הבסיס של הילברט", עבודתו בתורת המספרים האלגברית, האקסיומטיזציה של הגאומטריה האוקלידית באמצעות "מערכת האקסיומות של הילברט", הנחת הבסיס לאנליזה הפונקציונלית עם ניסוח הגרסה הראשונית של "מרחבי הילברט", והסיוע שלו לאלברט איינשטיין בניסוח תורת היחסות הכללית.
הילברט ידוע גם בשל תרומותיו העקיפות וההנהגה החזקה שסיפק לעולם המתמטיקה: בקונגרס הבינלאומי השני של המתמטיקאים שנערך בפריז בשנת 1900, הציג הילברט רשימה של 23 בעיות מתמטיות חשובות שלא נפתרו עד זמנו. אחדות מהן נפתרו מאז, אחדות הוכחו כבלתי פתירות, ואחדות עדיין נותרו פתוחות בימינו.
הילברט היה ממובילי הזרם הפורמליסטי בפילוסופיה של המתמטיקה. הפרויקט השאפתני ביותר שלו היה תוכנית הנקראת "תוכנית הילברט", שלפיה יש לבסס את כל המתמטיקה על אקסיומות באופן פורמלי כך שניתן יהיה לבדוק את תקפות כל משפט על בסיס אקסיומות אלו (כלומר לבנות תורה עקבית, אפקטיבית ושלמה). הפרויקט הסתיים שלא כפי שתכנן הילברט, לאחר שקורט גדל הוכיח כי תוכנית כזו אינה ניתנת לביצוע.
הילברט עסק גם בפופולריזציה של המתמטיקה, ודוגמה מובהקת לפעילותו בתחום זה היא סיפור "המלון של הילברט", הממחיש את התכונות המיוחדות של מושג האינסוף.
הנצחה
בשנת 1970 מכתש על הירח נקרא על שמו של הילברט.
בשנים 1991–1996 הפדרציה העולמית לתחרויות לאומיות למתמטיקה העניק פרס על שם הילברט עבור הישגים בהוראת מתמטיקה. בין המקבלים הראשונים של הפרס היה ארתור אנגל.
ראו גם
יסודות המתמטיקה
גאומטריה ואלגברה
תורת המספרים האלגברית
אנליזה
פיזיקה
אוהד טל
אוהד טל (נולד ב-4 בינואר 1982, ט' בטבת ה'תשמ"ב) הוא חבר כנסת מטעם רשימת הציונות הדתית, ומכהן כיו״ר הוועדה למיזמים ציבוריים . בעבר היה מזכ"ל תנועת בני עקיבא העולמית וסמנכ"ל תנועת המזרחי.
ביוגרפיה
טל נולד באילת וגדל בה. משפחתו לא הייתה דתית וכשהיה בתחילת היסודי החלה בתהליך חזרה בתשובה. ביסודי למד בבית הספר הממלכתי־דתי ימין הרצוג באילת. למד בישיבה התיכונית במצפה רמון ושירת כמפקד טנק בחיל השריון. לאחר שירותו הצבאי עבר ללמוד בישיבת ההסדר בשדרות כמה חודשים ובהמשך עבד במשך שנתיים בחברת "אל אופ" של אלביט מערכות, בפיתוח מערכות מתקדמות לטנקים. בעל תואר ראשון בחינוך עם התמחות במנהיגות ובניהול מערכות חינוך מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני בניהול ובמדיניות ציבורית מהאוניברסיטה העברית. טל הדריך במיזמים חינוכיים בקרן למורשת הכותל המערבי וניהל אותם והיה מנהל השטח של פרויקט סינון העפר מהר הבית מטעם עמותת אלע"ד.
בשנת 2013 מונה לשליח המרכזי של תנועת בני עקיבא והסוכנות היהודית בהולנד. עם חזרתו לישראל, הקים וניהל את "מרכז השליחות של הציונות הדתית" – ארגון גג של עשרה ארגונים הפועלים לעידוד בני ובנות הציונות הדתית לצאת לשליחות בתפוצות, ובהמשך מונה לסמנכ"ל תנועת המזרחי העולמי. בשנת 2021 מונה למזכ"ל תנועת בני עקיבא העולמית. ביום הגשת הרשימות במערכת הבחירות לכנסת העשרים וחמש (2022), הודיע יו"ר מפלגת הציונות הדתית, בצלאל סמוטריץ', על שיבוצו של טל במקום 12 ברשימת המפלגה לכנסת, שזכתה לבסוף ל־14 מנדטים.
חיים אישיים
נשוי לתמר לבית שחל, בעלת תואר שני במִנהל עסקים ומ־2017 מנהלת הכספים ומשאבי האנוש ברשת התיכונים וכפרי הנוער הדתית "דעת". לזוג ארבעה ילדים והם מתגוררים באפרת.
מאט סטון
מת'יו ריצ'רד "מאט" סטון (נולד ב-26 במאי 1971), הוא תסריטאי, אנימטור, שחקן ומדבב אמריקאי-יהודי. ידוע בעיקר כאחד מיוצרי סדרת האנימציה "סאות' פארק" יחד עם שותפו הוותיק ליצירה, טריי פארקר.
קורות חיים
סטון נולד ב-1971 בעיר יוסטון, שבמדינת טקסס, ארצות הברית לאם יהודייה ממוצא יהודי ספרדי (שילה בלסקו) ואב קתולי ממוצא אירי (ג'רלד סטון, פרופסור לכלכלה). כשהיה ילד, הוא ומשפחתו עברו לליטלטון, פרבר של העיר דנוור במדינת קולורדו. אחרי סיום לימודיו התיכוניים, החל סטון ללמוד מתמטיקה וקולנוע באוניברסיטת קולורדו, שם פגש את שותפו העתידי לעבודה, טריי פארקר.
במהלך לימודיהם, פארקר וסטון יצרו מספר סרטוני אנימציה קצרים בהתבסס על טכניקות שהוסברו בספר "יסודות האנימציה" שסטון רכש; "הרוח של חג המולד" ו"ישו נגד פרוסטי". סרטים אלו, אשר הציגו עלילות משעשעות באנימציה ירודה והיוו את הבסיס העתידי לסדרת האנימציה סאות' פארק. סטון סיים את לימודיו האקדמאיים עם תואר שני במתמטיקה.
קריירה
ב-1993 התחילו השניים את הפקת סרטם הראשון, "קניבל! המחזמר" המספר את סיפורו האמיתי של אלפרד פארקר, האיש הראשון אשר הורשע בארצות הברית באשמת קניבליות. בסרט סטודנטים זה השתתפו בני משפחתם וחבריהם של סטון ופארקר. הסרט הופץ באופן מקומי ב-1996 אך לא זכה להצלחה רבה. ואף נמכר בכ- דולר אחד באינטרנט. כדי להחזיר את הכנסתו הפיננסית.
ב-1995 סרטי ההנפשה של סטון ופארקר נפלו לידו של בריאן גארדן, מנהל ברשת הטלוויזיה האמריקאית FOX. גארדן ביקש מהשניים להכין סרטון עבורו ככרטיס ברכה אלקטרוני לכבוד חג המולד. התוצאה: "הרוח של חג המולד: ישו נגד סנטה" - סרטון קצר בן חמש דקות אשר הציג את דמויות סאות' פארק הראשיות: סטן, קייל, קרטמן וקני - 4 ילדים מעיירה קטנה ומושלגת הצופים בקרב אימתנים בין ישו לסנטה קלאוס, כאשר הפרס הוא בעלות על חג המולד. הסרטון הפך לאי-מייל פופולרי בקרב תעשיית הבידור.
סאות' פארק
ב-1997 שכר ערוץ הטלוויזיה קומדי סנטרל את שירותי השניים על מנת ליצור סדרה המבוססת על הסרטון. השניים יצרו את סאות' פארק - סדרת הנפשה סאטירית ובוטה על חייהם של ארבעת הילדים בעיירה מושלגת בהרי הקולורדו. במהרה הפכה סאות' פארק לתוכנית הדגל של הערוץ ולמוקד המשיכה העיקרי שלו כאשר היא מנפצת את שיאי המידרוג והפופולריות של שאר תוכניות הערוץ. כיום, עם 26 עונות, סאות' פארק היא אחת הסדרות הוותיקות ביותר בטלוויזיה האמריקאית.
פארקר וסטון לא הסתפקו ביצירת סאות' פארק ופנו ליצירת סרטים. בין סרטיהם ניתן למנות את אורגזמו - קומדיה על תעשיית הפורנו, הכדור מת מצחוק - על ספורט מוזר שהשניים המציאו, סאות' פארק: גדול יותר, ארוך יותר ולא מצונזר - סרט עלילתי באורך מלא על דמויות סאות' פארק ואת "טים אמריקה: משטרת העולם" - סרט סאטירה פוליטית המבוסס על בובות (בדומה לסדרת הטלוויזיה הוותיקה כנפי הרעם).
באולינג לקולמביין
ב-2002, התראיין סטון בבאולינג לקולומביין, סרטו של הבמאי הדוקומנטרי, מייקל מור. בראיון, סיפר סטון על חוויותיו בתור ילד הגדל בפרבר קטן בקולורדו - חוויות אשר מתוכם צמחו הרוצחים בסרטו של מור. מיד אחרי הראיון הוצג בסרט סרטון הנפשה קצר על ההיסטוריה של אקדחים בארצות הברית, בסגנון ומראה הדומים ליצירתו של סטון, סאות' פארק. אחרי צאת הסרט, הביע סטון זעם על מה שהוא כינה ניסיון של מור להטעות את הצופים בחושבם שהסרטון קשור אליו ואל פארקר בצורה כלשהי. לאמיתו של דבר, דחו סטון ופארקר הצעות של מור להפיק את הסרטון במקור. עם צאת סרטם של הצמד, "טים אמריקה: משטרת העולם", זכה סטון בנקמתו והציג את מייקל מור בסרט כמחבל מתאבד לא-יוצלח.
בפברואר 2023 פרסם מגזין פורבס כי סטון, יחד עם טריי פארקר מדורגים במקום הרביעי ברשימת "אנשי הבידור המרוויחים ביותר" לשנת 2022 עם כ-160 מיליון דולר.
L'oiseau et l'enfant
L'oiseau et l'enfant (בעברית: הציפור והילד) הוא השיר המנצח באירוויזיון 1977. השיר בוצע על ידי הזמרת הצרפתית מארי מרים, שייצגה את צרפת. השיר נכתב על ידי ג'ו גרייסי והולחן על ידי ז'אן פאול קרה. זהו השיר הצרפתי החמישי שניצח בתחרות האירוויזיון, ונכון לשנת 2021 הוא הניצחון האחרון בתחרות.
השיר הוגרל להופיע שמונה עשרה ואחרון בגמר האירוויזיון (לאחר השיר הבלגי). עם סיום ההצבעה נחשף כי השיר ניצח עם 136 נקודות. לאחר האירוויזיון ביצעה מרים את השיר בארבע שפות אחרות שונות: אנגלית, ספרדית, גרמנית, ופורטוגזית, שפת אימה של מרים.
גרסאות כיסוי
בשנת 2016 ביצעה הלהקה מבית קרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים, "קידס יונייטד" (ילדים מאוחדים) את השיר. ביצועם הצליח להגיע למצעד הצרפתי באוגוסט 2016 ובכך לחזור אליו לאחר ארבעים שנים של היעדרות, השיר יצא מהמצעד כעשרה חודשים לאחר מכן, ביוני 2017.
באוקטובר 2016 פורסמה גרסה עברית לשיר. הגרסה העברית "ילדים וציפורים" נכתבה על ידי אסף פרי ובוצעה על ידי הרכב מתנועת דרור-ישראל.
מצעדים
הערה: הנתונים מתייחסים למצעדים בשנות השבעים של המאה העשרים ולא למצעדים שאליהם נכנסו גרסאות כיסוי.
שדמה (גוש עציון)
שדמה הוא מחנה צבאי מאויש בשטח C (בשליטה ישראלית מלאה), השוכן בנקודה השולטת על ציר ירושלים-גוש עציון (מזרח), מזרחית לעיירה הפלסטינית בית סאחור, 5 ק"מ דרומית לשכונת הר חומה בירושלים ו-8 ק"מ צפונית לתקוע. הפלסטינים מכנים את המקום "עוש ע'ראב" ("קן העורב").
מחנה צבאי שדמה
המחנה הוקם על ידי הבריטים בתקופת המנדט, ולאחר מכן השתמשו בו גם הירדנים. לאחר כיבושו במלחמת ששת הימים עבר לשימוש צה"ל, והיה לבסיס הקבע של גדוד הנח"ל המוצנח (גדוד 50). בהמשך, שימש כבסיס הנדסה ושריון וכונה בשם "שדמה". בשנות האינתיפאדה שימש כבסיס תצפית.
בשנת 2006 החליט צה"ל לנטוש את הבסיס, אך חלק ממבני המגורים, המגדל ועמדות השמירה המוגנות הושארו במקומם. מאז הוא הוגדר כשטח צבאי סגור בשליטה ישראלית. בסוף מרץ 2010 אייש צה"ל מוצב במקום, בעקבות המאבק הציבורי שהתנהל בעניין.
המאבק על עתיד השטח
ב-2006 פלסטינים מבית סאחור הסמוכה ביקשו להעביר לידיהם את ראש ההר על מנת להקים בית חולים אורתופדי בן 70 מיטות, שימומן על ידי הארגון ההומניטרי "Cure International". במקביל הוקם פארק למרגלות ההר, בסיוע הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי של מחלקת המדינה האמריקנית. בפברואר 2006 נחנך הפארק בנוכחות ראש הממשלה הפלסטיני סלאם פיאד.
במאי 2008 הקימו פעילות התנחלות, בהן נדיה מטר ויהודית קצובר, את "הוועד למען שדמה יהודית" מתוך מטרה "להשאיר את שדמה בשליטה ישראלית, למנוע השתלטות גורמים עוינים על השטח ולפעול כנגד מסירת האזור לידי הפלסטינים בהסדר עתידי". פעילי הוועד טוענים כי שדמה היא נקודה אסטרטגית חשובה שאין להעבירה לפלסטינים, ומציעים לטפח את המבנים העזובים ולהופכם למרכז ללימוד על ההיסטוריה של גוש עציון וארץ ישראל, שבהמשך יורחב ויהפוך ליישוב. הוועד מארגן בשדמה שיעורים בכל שבוע ואירועים חודשיים. ביום ירושלים תשס"ט נערך במקום כנס תמיכה בהשתתפות גאולה כהן והזמר דודו אלהרר, בו הוקראו מכתבי תמיכה של חברי הכנסת זאב אלקין ודני דנון.
ב-19 בנובמבר 2009 ביקר בשדמה דב הייקינד, חבר בית הנבחרים של מדינת ניו יורק. הוא הביע תמיכה בהתיישבות יהודית בשדמה ונטע במקום עץ זית.
בתחילת אוקטובר 2013 נערך במקום טקס קביעת מזוזה בהשתתפות המונים, ובהם סגן השר אלי בן דהן, ראש המועצה האזורית גוש עציון דוידי פרל וח"כ שולי מועלם-רפאלי. בראש חודש סיון ה'תשע"ד נחנך בית הכנסת בשדמה, בהשתתפות מפקד חטיבת עציון, עמית ימין.
באוגוסט 2016, אישר שר הביטחון אביגדור ליברמן את הקמת בית החולים עבור הפלסטינים.
סמל מונטנגרו
סמל מונטנגרו אומץ על ידי הפרלמנט ב-12 ביולי 2004 והחליף את הסמל של ממלכת מונטנגרו. השינוי העיקרי הוא שינוי צבע העיט מכסף לזהב.
הסמל מתאר את העיט הדו-ראשי בזמן מעוף - סמל משפחת פטרוביץ'-נגוש (Petrović-Njegoš) שהיו שליטי מונטנגרו. למעשה זה סמל ביזנטי שמתבסס על סמל רומאי. העיט הדו ראשי מסמל איחוד של המדינה עם הכנסייה הנוצרית. עיט דו ראשי זה היה גם סמל של שליטי זטה (Zeta) משפחת צ'ורני (Crnojević). בקביעת פריסת הסמל עומד סמל של רוסיה הצארית, איתה שליטי מונטנגרו היו בקשרים פוליטיים קרובים.
האריה העובר במרכז הסמל הוא סמל של הסמכות הבישופית ומייצג נושא תחיית המתים הנוצרית. הוא הועתק מהסמל של ונציה שהיה לה השפעה גדולה באזור. כאשר מונטנגרו קבלה עצמאות מסרביה היא הייתה תחת שלטון של כוהני דת תוך התמודדות מתמדת עם פלישות האימפריה העות'מאנית. זו הסיבה לנוכחות החזקה של הנושאים הדתיים בסמל. עם התבססות השליטה החילונית בשנת 1851 האריה הועמד מתחת לעיט וראשי תיבות של השליט היו על המגן. בסמל הנוכחי, האריה הוצג מחדש מעל העיט בניגוד למסורת של המאה ה-19. על אף שהמדינה היא רפובליקה, גם כתר הממלכה מוצג בסמל. יש בכך ניגוד מסוים, אך הפתרון פופולרי מאוד בקרב התושבים.
שישה צבעים
שישה צבעים, היא עמותה רשומה, העוסקת בפעילות קהילתית לציבור קהילת הלסביות ההומואים הטרנסג'נדר והביסקסואלים (להט"ב) בישראל.
העמותה מופעלת על ידי מתנדבים ותרומות. משרדי הנהלת העמותה יושבים בגבעת עדה והפעילות מוגדרת כארצית.
שישה צבעים הוקמה ב-4 בנובמבר 2006, ונרשמה כעמותה ב-3 בספטמבר 2007. כיו"ר העמותה מכהן ברוך אורן.
גוזל
גּוֹזָל הוא צאצא של עופות הבוקע מן הביצה במצב בלתי מפותח, בו הוא לא יכול לעזוב את הקן, והוריו מאכילים אותו. יש גוזלים שבוקעים מן הביצה כשעיניהם עצומות והפלומה שלהם דלילה. יש גוזלים הבוקעים במצב שעיניהם פקוחות וכל גופם מכוסה פלומה צפופה.
בעברית המודרנית אפרוח יכול לפרוח מהקן כבר ביומו הראשון, ואילו הגוזל תלוי בהוריו וגוזל מהם את מזונם.
מרדכי טביב
מרדכי טַבִּיב (י"ג בחשון תרע"א, 14 בדצמבר 1910 – כ"א בטבת תשל"ט, 20 בינואר 1979) היה סופר עברי, עורך ומחנך ישראלי. מראשוני הסופרים בני העדה התימנית בישראל.
ביוגרפיה
מרדכי טביב נולד בראשון לציון בשנת 1910, לאחר שהוריו, שושנה והרב טביב טביב, עלו מחידאן שבצפון תימן בשנת 1909. אביו, המכונה "טביב הזקן", היה צורף ובעל ידיעות תורניות. אחיו הבכור היה אברהם טביב, לימים חבר הכנסת.
עד גיל 13 למד טביב במעלאמה (ה"חדר" התימני). כבר בתקופה זו נמשך אל ההשכלה והספרות הכללית, והוא הועבר להמשך לימודיו בבית הספר העממי "חביב" במושבה, בהמלצת מנהל בית הספר, אהרון קרון. דבר זה יצר עימות חריף בינו ובין אביו, שחפץ שבנו יהיה לרב. אך לימודיו נמשכו זמן קצר, שכן טביב נאלץ לצאת לעבודה כדי לסייע בפרנסת המשפחה. הוא עבד בעיקר בחקלאות, בניין, שמירה וסבלות. באותו הזמן הצטרף לתנועת "הנוער העובד" והקים בשכונתו את הסניף הראשון של התנועה עבור בנות בשכונה תימנית. מסניף זה התקדם לתפקיד מרכז סניף התנועה בכרם התימנים בתל אביב. בשנת 1934 הכיר את חנה קנטרוביץ, ילידת פולין, ונישא לה. לזוג נולדו בת, לאה, ובן, גל.
לאחר עבודה כפועל בבית חרושת ללבנים ועקב אמונתו באידיאלים של סוציאליזם, עבר טביב ב-1938 להתגורר בקיבוץ נען. משם פרסם את שיריו הראשונים, בעיקר במוסף הספרותי של עיתון דבר". בשנת 1939 התנדב לצבא הבריטי, שם שירת בשלוש השנים הראשונות של מלחמת העולם השנייה כחפר. שוחרר מהשירות, בהיותו ביוון, עקב מחלה. בחזרתו לארץ ישראל, עסק בפעילות ציבורית מגוונת, בייחוד במוסדות ההסתדרות ומפלגת מפא"י, ובמקביל גם עסק באופן אינטנסיבי בכתיבה ספרותית. במלחמת העצמאות שירת כקצין חינוך של חטיבה 8 של יצחק שדה, ועסק בעריכה והבאה לדפוס של עיתון החטיבה, "שריון ופשיטה", בו פרסם מפרי עטו. לאחר מלחמת העצמאות ערך את הביטאון ההסברתי-פוליטי של מפא"י "שלוחות", וגם בו פרסם מכתביו, כולל יצירתו הידועה "כינורו של יוסי". בצד כתיבתו גם ריכז את המחלקה הערבית של ההסתדרות. ספרו הראשון, "כעשב השדה", מחיי העדה התימנית בארץ, יצא לאור בשנת 1948 ועורר הדים רבים בציבור. בשנת 1950 זכה הספר בפרס רופין. בשנת 1953 היה לעורך הירחון לספרות "מבואות", בו פרסם מיצירותיו ומאמרים ראשיים. במקביל יסד גם את כתב העת "מפגש" שנועד לפרסם יצירות של סופרים יהודים וערבים, בתקווה שרעיון זה יביא לשיתוף פעולה בין שני העמים; כתב עת זה נסגר במהרה. מרדכי טביב כתב מספר ספרים - "עשב השדה", "דרך של עפר", "כערער בערבה". סיפורו "כינורו של יוסי" נלמד שנים רבות במערכת החינוך. שפתו מיוחדת ברבדיה המקראיים והמשנאיים מעורבים ביחד עם יהודית-תימנית.