cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Judas
וידאו קליפ
קליפ השיר צולם ב-2-3 באפריל. הצילומים נוהלו על ידי גאגא ולורין ג'יבסון. גאגא כינתה את הקליפ כרגע הכי מרגש בקריירה שלה וכי זו הייתה העבודה הטובה ביותר שלה, חלק מצוות הכנת הקליפ, פרסם בטוויטר ביום הראשון לצילומים: "בדיוק סיימנו לצלם את היום הראשון הלא ייאמן. אנחנו כל כך מבורכים." ביום ראשון שלאחר מכן, אמרה גאגא "לביים את Judas עם אחותי זה הרגע הכי מרגש בקריירה שלי כאמנית. זו העבודה הטובה ביותר שעשינו אי פעם. ביום שני, אחד המפיקים אמר שצילומי הקליפ הסתיימו.
גאגא אומרת שהשיר מאוד חשוב לה, ושהקליפ יהיה אפילו יותר חשוב. הקליפ יכיל אופנועים, מוות ובשנייה האחרונה של הקליפ יושמע קול חזק שידבר על חרטה."זו הדרך שלי לומר שכבר חציתי את הגבול, ושאני לא צריכה אפילו להביע חרטה". ב-25 באפריל הודיעה חברת התקליטים של גאגא, אינטרסקופ, שהקליפ ישודר במהלך התוכנית אמריקן איידול ב-3 במאי. (ארצות הברית) הודיע ב-2 במאי שישדר את הקליפ המלא לשיר בבכורה עולמית בלילה שבין ה-5 ל-6 במאי (כמו שעשו בעבר עם הקליפ "Telephone"). לאחר בכורת הקליפ שודר ראיון בלעדי עם גאגא יחד עם נציגת.
הקליפ נפתח בסצנה בה רואים את גאגא, אשר משחקת את מריה מגדלנה, רוכבת על אופנוע ביחד עם ישו (ריק גונזלס), ומאחוריהם רוכבים על אופנועים תלמידיו של ישו, כולל יהודה איש קריות (נורמן רידוס). בהמשך עוקף יהודה את ישו, דבר המראה על מרידתו ובגידתו במורו, תוך כדי החלפת מבטים עם גאגא. ישנה סצנה בה גאגא מקרבת אקדח מזהב אל הפנים של יהודה, ובמקום כדור, יוצא מהאקדח שפתון אדום, איתו גאגא מסמנת את פני יהודה ולאחר מכן נופלת ארצה. לאחר מכן, מנשק יהודה את ישו על שתי לחיו, שחזור של רגע חשוב בברית החדשה, בו מסגיר יהודה את ישו על ידי נשיקה לידי הרומאים. זהו רגע הבגידה של יהודה איש קריות בישו מורו. ישנן שתי סצנות צלובות, אשר באחת רואים את גאגא מתמוטטת לאחר שנחשול גל מפיל אותה, ובשנייה רואים את גאגא רוחצת את רגלי ישו בתוך אמבטיה, שגם יהודה נמצא בו. שתי הסצנות מדברות על טבילה לנצרות. הקליפ מסתיים בכך שסוקלים את גאגא למוות, דרך הריגה נפוצה בתקופת ישו ויהודה איש קריות. הקליפ גרף מעל 364 מיליון צפיות (נכון לדצמבר 2020).
על החגים ועל המוות
על החגים ועל המוות (באנגלית: Black Christmas) הוא סרט אימה אמריקאי מתת הסוגה סלאשר המהווה עיבוד מחודש לסרט "חג מולד שחור". הסרט מבוים על ידי הבמאית סופיה טקאל ונכתב על ידיה ועל ידי התסריטאית אפריל ווף, ומככבים בו אימוג'ן פוטס, אליז שאנון, בריטני או'גריידי, לילי דונויו, קיילב אברהרדט, סימון מיד וקרי אלווס בתפקידים ראשיים.
יעקב רכבי
יעקב רכבי (17 באוקטובר 1925 – 29 בינואר 2018) היה מהנדס, שהקים ועמד בראש האגף הטכנולוגי של המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים.
על החגים ועל המוות
הסרט מופק על ידי בלאמהאוס הפקות והוא עלה לאקרנים ב-13 בדצמבר 2019 (בו יחול באותה השנה יום שישי ה-13). בישראל, הסרט עלה לאקרנים ב-12 בדצמבר 2019.
תקציר העלילה
לקראת תקופת החגים, מכללת הות’ורן נסגרת ותלמידיה עוזבים לביתם, למעט קבוצה קטנה של סטודנטיות. בזו אחר זו, הסטודנטיות נרצחות על ידי רוצח סדרתי אנונימי, אך הרוצח עומד לגלות כי בנות הדור הנוכחי לא מוכנות להפוך לקרבנות חסרות ישע והן מתכוונות להילחם בו עד הסוף.
יעקב רכבי
רכבי נפטר ב-2018, הוא הותיר אחריו בן ובת. הובא למנוחות בבית הקברות בקריית שאול.
על החגים ועל המוות
פיתוח
ביוני 2019, פורסם שחברת "בלאמהאוס הפקות", בראשותו של המפיק ג'ייסון בלאם, תפיק עיבוד מחודש לסרט "חג מולד שחור", שיצא לאקרנים בשנת 1974. נודע גם שבלאם יפיק את הסרט לצדם של אדם הנדריקס ובן קוסגרוב, ושהמפיקים גרג גלירית' וזאק לוק, ישמשו על תקן המפיקים בפועל של הסרט. "בלאמהאוס הפקות" הכריזה שהיא מתכוונת להפיק את הסרט כעיבוד מודרני ועכשווי לסרט המקורי משנת 1974, ולצד הכרזה זו, פרסמה תקציר רשמי לסרט.
סיקרט-פרוג'קט-רבולושן
סיקרט-פרוג'קט-רבולושן (באנגלית: secretprojectrevolution) הוא סרט קצר אמריקאי משנת 2013 בבימויה של הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה והאמן האמריקאי סטיבן קליין, העוסק בחופש אמנותי ובזכויות אדם. הסרט השיק יוזמה אמנותית עולמית לקידום חופש הביטוי, שנוצרה על ידי מדונה, בחסות Vice ובהפצת ביטורנט. מטרת הסרט הקצר הייתה לקדם ולהקל על הביטוי החופשי, ובכך לעכב את דיכוי הביטוי האמנותי.
על החגים ועל המוות
ליהוק
סופיה טקאל נשכרה למלאכת בימוי הסרט, לאחר שעבדה בעבר עם בלאם על סדרת הטלוויזיה Into The Dark ששודרה ברשת Hulu, ואימוג'ן פוטס, אליז שאנון, בריטני או'גריידי, לילי דונויו, קיילב אברהרדט, בן בלאק וקרי אלווס לוהקו לתפקידים הראשיים.
צילומים
צילומי הסרט החלו ב-23 ביוני 2019 בניו זילנד, באזור דנידין ואומארו, ובאוניברסיטת אוטגו. צילומי הסרט תמו ב-31 ביולי 2019.
סיקרט-פרוג'קט-רבולושן
תקציר
"סיקרט-פרוג'קט-רבולושן" הוא סרט קצר באורך 17 דקות שצולם בשחור-לבן בלבד, כאשר הפרשנות של מדונה מחוץ למצלמה הובלה לאורך כל הדרך, והיא מורכבת מנרטיב שהוקלט באופן בלעדי עבור הפרויקט וכן קטעים מהנאומים שלה על הבמה במהלך סיבוב ההופעות התשיעי שלה, "" (2012).
הוא נפתח בסצנה המציגה את מדונה נעולה בתא כלא, כשהיא אוחזת בסורגים. הוא מוקרן על רקע קריינות המורכבת מקטעים מנאום על הבמה שלה באולימפיה בפריז, במהלך "The MDNA Tour" שאירע ביולי 2012. הנאום שיקף את המצב הכלכלי בעולם באותה תקופה, והסביר שהפחד הוא המקור של חוסר סובלנות. לאחר מכן הסרט מציג פנטומימה, כאשר רקדנים שונים שהשתתפו בסיבוב ההופעות יושבים ועומדים במקום בחדר, בעוד מדונה נכנסת אליו כשהיא אוחזת באקדח, המייצג מיתוג, ומתחילה לירות בהם בזה אחר זה. החלק הזה מסתיים במילים "כל מה שאתה צריך לסרט זה אקדח ונערה" ("All you need for a movie is a gun and a girl"), ציטוט של ז'אן-לוק גודאר, המוצג על פני המסך.
הסצנה הבאה מציגה את מדונה נגררת על ידי שוטרים לתא, שם היא מושלכת על הרצפה. בשלב זה, הנרטיב של הסרט מתקדם, ומסביר את הנסיבות שהניעו אותה לבצע את הפרויקט. הסצנה נמשכת מספר דקות כאשר הצילומים של מדונה בתאה מתחלפים בסצנות המציגות גבר שמעונה על ידי אחרים, ורקדן מבצע פעולות שונות. מדונה מוצגת כשהיא על מיטה, בעת שרקדן רוקד מולה ומדמה סצנות של עינויים. הסצנה הבאה מציגה אדם כלוא, שברור שהיה קורבן לעינויים פיזיים, עם דם על פניו וחזהו.
בקטע הבא, רקדנים מתחילים להופיע ומבצעים תנוחות אקספרסיביות כשמוזיקת פסנתר מתנגנת ומדונה ממשיכה בנרטיב שלה. גבר כמעט עירום רוקד מול השומרים וביצוע הא-קפלה של מדונה ל-"My Country, 'Tis of Thee' מתחיל להתנגן, ואחריו קטעים מנאום סנט פטרסבורג שלה. הצילומים של מדונה הורגת את הרקדנים מוצגים לאחור כשהם מוחזרים לחיים. מדונה שוב מוצגת נגררת על ידי שוטרים שמפילים אותה על הרצפה ומתחילים להסתכל עליה מלמעלה. אחריו מופיע ציטוט "חופש הוא מה שאתה עושה עם מה שנעשה לך" מאת ז'אן-פול סארטר.
הסרט מסתיים במסר: "הסרט הזה מוקדש לאלה שנרדפו, נרדפים או עלולים להירדף. בגלל צבע עורם. האמונות הדתיות שלהם. הביטוי האמנותי שלהם. המגדר שלהם. או ההעדפות המיניות שלהם. כל מי שזכויות האדם שלו הופרו".
רקע
בסוף 2012, מדונה וסטיבן קליין היו אמורים לעבוד יחד על צילום תמונות לקמפיין הקידום של הנעליים וההלבשה התחתונה שעיצבה כחלק מקולקציית "אמת או חובה" שלה. עם זאת, המוצרים שלה ספגו ביקורת חריפה מטעם החברה המפיקה כיוון שהם פרובוקטיביים מדי, מה שהוביל לביטול הפרויקט כולו. במקום זאת, מדונה החליטה להשתמש בסט לצילומי הפרויקט עם קליין ורקדניה, תוך שימוש בהלבשה תחתונה בעיצוב עצמי. העבודה החלה בבואנוס איירס, ארגנטינה באמצע דצמבר 2012, בהפסקה של מדונה בין הופעות בארץ. במהלך השבועות הבאים, הזמרת החל לכתוב את קטע הקריינות והופקו קטעים נוספים.
הסרט היה תגובתה האמנותית לסדרה של אירועים חברתיים ופוליטיים שהתרחשו ברחבי העולם בזמן שקיימה את סיבוב ההופעות "The MDNA Tour" במחצית השנייה של 2012. אירועים אלו כללו, בין היתר, את האיום של תקיפת ישראל באיראן, המאסר של יוליה טימושנקו באוקראינה ופוסי ריוט ברוסיה, הפרות של זכויות הומוסקסואלים, הבחירות לנשיאות בארצות הברית וניסיון ההתנקשות במלאלה יוספזאי. אחת הסצנות נוצרה בהשראת הסרט "שוער הלילה" (1974), בעוד שאחרת נוצרה בהשראת הסצנה בסרט הפילם נואר Caged שבה אלינור פארקר כלואה. מדונה תיארה את "סיקרט-פרוג'קט-רבולושן" כאחד הדברים החשובים ביותר שעשתה אי-פעם.
התפתחות
ב-20 במרץ פרסם קליין את הטריילר הראשון של הסרט. ביולי החלו לרוץ שמועות שהפרויקט הוא בעצם השקה של קו הבגדים החדש, שעוצב על ידי בן זוגה של באותה העת מדונה, בראהים זייבט.
הוצאה
הסרט יועד לצאת ב-12 במאי 2013, אך הוקרן בסופו של דבר בבכורה עולמית ב-23 בספטמבר, במשך 18 הקרנות חוצות בחמש ערים בארבע מדינות: ניו יורק, לוס אנג'לס, טורונטו, ברלין ולונדון. למחרת, "סיקרט-פרוג'קט-רבולושן" הוקרן באותה הצורה בשיקגו, סן פרנסיסקו, רומא, פריז ותל אביב-יפו, כשהאחרונה מביניהן הוכרזה כמיקום הסופי. כל המיקומים נחשפו זמן קצר לפני האירועים דרך פרופילי המדיה החברתית של מדונה. ב-24 בספטמבר, הסרט המלא הועלה ליוטיוב, והופץ באמצעות תוכנה חדשה מבוססת ביטורנט בשם "באנדל", המורכבת מטריילרים וסטילס לא נעולים, בתוספת שלושה סרטונים והודעה כתובה ממדונה, כולם נעולים אך ניתנים לביטול על ידי שליחת כתובת אימייל חוקית. בביטורנט טענו כי "באנדל" הוא עדיין פרויקט בשלב ראשוני. זהו פורמט קנייני להפצת תוכן נעול יחד עם "חלון ראווה" וירטואלי המציג לצרכנים דרכים שהאמן בחר לאפשר פתיחת תוכן, שיכולות להשתנות.
במהלך הקרנה בגלריית גגוסיאן בניו יורק, מדונה השתתפה באופן אישי באירוע, וקדמה להקרנה בנאום ובעקבותיו ביצעה בהופעה חיה את השיר "Between the Bars" של אליוט סמית', כשהיא מלווה בבנה רוקו ריצ'י כרקדן. בינתיים, ריאיון באורך 40 דקות הועלה ליוטיוב, שנערך בלונדון בידי אדי מורטי מטעם Vice, בו מדונה מסבירה את הנסיבות שגרמו לה לממש את הפרויקט כולו.
קבלה ואחרית דבר
על אף ההופעות האישיות המעטות שקיימה מדונה כדי לקדם את הפרויקט, כמו גם אופיו הלא מסחרי, "סיקרט-פרוג'קט-רבולושן" זכה לכמות מכובדת של סיקור תקשורתי ועניין ציבורי, אם כי הביקורות שספג היו מעורבות. לפי הערכות, עשרת אלפים איש צפו בסרט בכל ההקרנות. בתוך פחות משלושה שבועות, החבילה הורדה יותר מ-1.2 מיליון פעמים, ונכון לאוקטובר 2013, עשרות יצירות הוגשו מדי יום באתר האמנות לחופש.
הזמרת-יוצרת והאקטיביסטית האנגלייה קייט נאש הודיעה שהיא עובדת על "פרויקט סודי" משלה באוגוסט 2013, והזמינה מעריצים לשתף פעולה. מאוחר יותר, היא התאימה ואימצה את הגישה של מדונה לפרויקט שלה ב-UK Street Teams באוקטובר 2013, וארגנה מפגשי קבוצות במקומות שהוכרזו בעבר. הקליפ לדואט של הזמרת-יוצרת האמריקאית ליידי גאגא עם הזמר-יוצר האמריקאי אר. קלי, "Do What U Want", יועד להעלות לביטורנט בדצמבר 2013, בשיתוף פעולה עם Vice. אף על פי ש"סיקרט-פרוג'קט-רבולושן" מעולם לא הוקרן באופן רשמי בפולין, מועדון המעריצים הרשמי של מדונה במדינה ארגן הקרנה של הסרט בקרקוב בדצמבר 2013.
במקביל להפצתו של הסרט, יזם ארגון האמנות לחופש, תוכנית המאפשרת לאמנים להעלות יצירות משלהם המבטאות את ההגדרה האישית שלהם לחופש ומהפכה באתר artforfreedom.com. תוכנית מענקים בת שנה אחת הושקה באוקטובר, לתמיכה ביחידים וארגונים הפועלים לקידום צדק חברתי. מדי חודש, מדונה ואוצרת אורחת בוחרות מנצח ומעניקות לעמותה או לפרויקט לפי בחירת האמן הזוכה. האוצר האורח הראשון היה אנתוני קידיס מרד הוט צ'ילי פפרז.
ב-8 באוקטובר 2013, מדונה אירחה אוצרות בטוויטר, ואחריה אוצרות נוספת בטאמבלר ב-13 בנובמבר 2013. הקרנותיו של הסרט התרחשו ביריחו ובריו דה ז'ניירו, ב-11 וב-20 באוקטובר, בהתאמה. בנובמבר הופצה חבילת עיצוב בנושא "אמנות עבור שלום" דרך סטודיו לעיצוב גרפי. בתחילת ינואר 2014, קייטי פרי הפכה לאוצרת אורחת של אמנות לחופש, ואחריה מיילי סיירוס בתחילת אפריל. האירוע התקיים ב-BuzzFeed ב-15 באפריל 2014.
חגורות ואן אלן
חגורות ואן אלן הן סדרה של חגורות חלקיקים טעונים במטען חשמלי, המקיפות את כדור הארץ והמצויות באזור המגנטוספירה. האינטראקציה של החלקיקים עם האטמוספירה גורמת לתופעת זוהר הקוטב.
אפשרות קיומן של החגורות נידונה בתחילת המאה ה־20 והן התגלו בפועל בשנת 1958 על ידי ג'יימס ואן אלן, אשר התקין גלאי קרינה על גבי לווייני המחקר אקספלורר 1 ואקספלורר 3.
הגבול התחתון של החגורות הוא במרחק של 200–1,000 קילומטר מעל פני כדור הארץ, וגבולן העליון נמצא בסביבות 44,000 קילומטר (7 פעמים רדיוס כדור הארץ. רדיוס כדור הארץ יסומן בהמשך ב־R_\mbox{E}).
שתי גששות נאס"א בשם "גששות הסערה בחגורת הקרינה" (Radiation Belt Storm Probes), שוגרו בתחילת שנת 2012, וחקרו את אוכלוסיות החלקיקים בחלל, ההיווצרות והשינוי שלהן בהתאם לפעילות השמש ורוח השמש.
מחקר עכשווי
משימת המחקר של נאס"א בחגורת ואן אלן שואפת להבין (עד כדי חיזוי) כיצד אוכלוסיות של אלקטרונים ויונים יחסותיים נוצרות בחלל או משתנות כתוצאה משינויים בפעילות השמש או ברוח השמש. מחקרים במימון המכון למושגים מתקדמים של נאס"א הובילו לפיתוח חיישנים מגנטיים לאיסוף אנטי-חומר המופיע באופן טבעי בחגורות ואן אלן של כדור הארץ, למרות שרק כמות זעומה של כ־10 מיקרוגרם של אנטי-פרוטונים נמצאת בכל החגורה.
חגורות קרינה דומות קיימות סביב כוכבי לכת וירחים אחרים במערכת השמש, שיש להם שדות מגנטיים חזקים דיים כדי לקיימן. עד כה, רוב חגורות הקרינה הללו מופו בצורה חלקית ביותר. תוכנית וויאג'ר (וויאג'ר 2) אישרה את קיומן של חגורות דומות סביב אורנוס ונפטון.
סערות גיאומגנטיות יכולות לגרום לשינויים בצפיפות האלקטרונים במהירות יחסית (במהלך יום אחד או אף פחות מכך). תהליכים לאורך זמן רב יותר קובעים את התצורה הכוללת של החגורות. בעקבות הזרקת אלקטרונים מרוח השמש עולה צפיפות האלקטרונים. מאידך, צפיפות האלקטרונים נצפית לעיתים קרובות כדעיכה מערכית. קבועי הדעיכה נקראים "זמן חיים". מדידות באמצעות הספקטרומטר המגנטי Van Allen Probe B מראות שחיי אלקטרונים בחגורות ארוכים למדי (יותר מ-100 ימים) בחגורה הפנימית. ב"מרווח" שבין החגורות זמני חיים של אלקטרונים קצרים יותר, לערך יום או יומיים. בחגורה החיצונית אורך חיים של אלקטרונים תלויי באנרגיה שלהם, מוערך בין חמישה עד 20 ימים.
הרכב החגורות
מערכת חגורות ואן אלן מורכבת משתי חגורות - החגורה החיצונית וחגורה פנימית, כאשר בין החגורות מרווח ברוחב אלפי קילומטרים. החגורה הפנימית מתחילה במרחק של כ־700 קילומטר ונגמרת במרחק של כ־10,000 קילומטר מפני כדור הארץ (שיא הקרינה במרחק של כ־1 R_\mbox{E} מפני כדור הארץ), והיא מורכבת ברובה מפרוטונים בעלי אנרגיה של יותר מ־100 מגה אלקטרון וולט ואלקטרונים בעלי אנרגיה של מאות קילו אלקטרון וולט. החגורה החיצונית משתרעת במרחק של 3–7 R_\mbox{E} מפני כדור הארץ (שיא הקרינה במרחק של כ־4 R_\mbox{E}), מורכבת בעיקר מאלקטרונים בעלי אנרגיה של 0.1 עד 10 מגה אלקטרון וולט, וכן כמות קטנה יחסית של יונים. החגורה החיצונית רחבה בהרבה מהפנימית, אוכלוסיית החלקיקים שלה יציבה פחות ומושפעת מסערות גאומגנטיות.
מקור התופעה
לכל אחת משתי חגורות ואן־אלן מקור משלה. מקורם של הפרוטונים בחגורה הפנימית היא דעיכתם של נייטרונים, הנוצרים בפגיעת קרינה קוסמית בשכבות העליונות של האטמוספירה. החגורה החיצונית מקורה בחלקיקים מהשובל המגנטי, אשר נלכדים בחגורה בעת סערות גאומגנטיות. החלקיקים בחגורות נעים בו־זמנית מסביב לקווי השדה המגנטי של כדור הארץ ולאורך קווים אלה, בתנועה דמוית ספירלה. כאשר מתקרבים החלקיקים לכדור הארץ, השדה המגנטי החזק באזור גורם להאטת תנועתם עד לעצירה ותחילת התנועה בכיוון ההפוך. כך נעים החלקיקים בין קצוות החגורה, הנמצאים ליד הקטבים, והם לכודים למעשה בתוך החגורה. הסיבה לקיום הפער בין החגורות היא כנראה גלים בעלי תדירות נמוכה מאוד (מ־3 עד 30 קילו־הרץ), שמפזרים את החלקיקים באזור זה בזוויות הגורמות, בסופו של דבר, לבליעת החלקיקים באטמוספירה. מקורם של גלים אלה אינו ידוע בוודאות, אך לפי מחקר אחרון ייתכן כי מקורם בברקים אשר נוצרים באטמוספירה.
סכנה לאדם בחלל
הקרינה בחגורות מסוכנת, גם לאדם וגם לציוד רגיש, כגון תאים סולריים, גלאים ומעגלים משולבים. החלקיקים בחגורות מסוגלים לחדור כ־1 גרם לסמ"ר (g/cm2) של הגנה - למשל, 1 מילימטר של עופרת. בשנת 1962, בעקבות הניסוי הגרעיני האמריקני "Starfish prime", רמת הקרינה בחגורות עלתה זמנית, דבר שהשבית את פעילותם של מספר לוויינים. האסטרונאוטים אשר השתתפו בטיסות המאוישות במסגרת תוכנית אפולו, נמצאו באזור החגורות במשך פרקי זמן קצרים ולכן נחשפו לכמות קרינה מוגבלת, אך אין ספק כי טיסות מאוישות נוספות למרחקים גדולים ידרשו אמצעי מיגון מתוגברים.
האזור בו חגורת ואן אלן הפנימית הכי קרובה לכדור הארץ מכונה "אנומליה דרום־אטלנטית" (South Atlantic Anomaly). באזור זה, נחשפים הלויינים לכמות קרינה גדולה במיוחד, ולכן רבים מהם, כגון טלסקופ החלל האבל, מכבים את הגלאים שלהם בעת המעבר באזור זה.
רוברט באטלר
רוברט ניל באטלר (Robert Neil Butler; 21 בינואר 1927 - 4 ביולי 2010) היה רופא, גרונטולוג ופסיכיאטר אמריקאי. כיהן כיושב ראש הראשון של המכון הלאומי לזקנה בארצות הברית (National Institute on Aging). זוכה פרס פוליצר. התפרסם בעיקר בזכות עבודתו על הצרכים החברתיים והזכויות של זקנים ומחקריו על הזדקנות בריאה ושיטיון.
באטלר גדל עם סבו וסבתו המזדקנים בניו ג'רזי והופתע לגלות את היחס המזלזל של מוריו בבית הספר לרפואה כלפי זקנים. מאוחר יותר הוא טבע את המונח "גילנות" כדי לתאר אפליה על רקע גיל. עבד וחקר באוניברסיטת קולומביה.
יחס דחף-משקל
Rocket vehicle Thrust-to-weight ratio vs specific impulse for different propellant technologies יחס דחף־משקל הוא היחס שבין הדחף של המנוע ובין המשקל (על פני כדור הארץ) של המנוע או הרכב. יחס דחף־משקל משמש לאפיון מנועים רקטיים, מנועי סילון וכלי רכב המונעים על ידי מנועים כאלה. שתי תכונות אלה (דחף ומשקל) נמדדות באותן יחידות מידה, ולכן היחס ביניהן הוא מספר חסר ממד.
נאו-ליברליזם
נאו-ליברליזם הוא מושג המשמש במובנו המודרני לתיאור זרם רעיוני של הגות הקפיטליזם. מקובל לזהות את הרעיונות הנאו-ליברלים עם המדיניות הכלכלית של ממשלותיהם של מרגרט תאצ'ר ורונלד רייגן בשנות ה-80 של המאה ה-20, וכן עם משטר אוגוסטו פינושה בצ'ילה באותה התקופה. תקופה זו מכונה גם פוסט-פורדיזם, שכן קדמה לה תקופת הקפיטליזם הפורדיסטי, אשר התאפיינה גם במדיניות מקרו-כלכלית קיינסיאנית של מדינות המערב.
יחס דחף-משקל
לנסיקה אנכית היחס צריך להיות גדול מ־1.
נאו-ליברליזם
הזרם הנאו-ליברלי התאפיין בצעדי מדיניות כלכלית שכללו צעדי הפרטה, קיצוץ בתשלומי העברה, ליברליזציה בסחר, פיטורי עובדים או צמצום ההטבות בתנאי ההעסקה במגזר הציבורי. המהלך לווה בנימוקים אידאולוגיים הנשענים על תפיסות של ליברליזם. המונח נאו-ליברליזם קשור גם לגלובליזציה או "פונדמנטליזם שוק".
הר אורה
הר אורה הוא הר בפרוזדור ירושלים בדרום-מערבה של ירושלים. שמו הערבי של ההר הוא ראס א-רב (رأس الرب), כלומר - הר האדון. הנוצרים מכנים אותו "הר הביקור", על שם ביקורה של מרים אמו של ישו את אלישבע, אמו של יוחנן המטביל.
יחס דחף-משקל
ישנם גורמים רבים המשפיעים על יחס דחף־משקל, ולצורך השוואה נאותה יש למדוד את הדחף בתנאים תקניים – לחץ של אטמוספירה אחת וטמפרטורה של 25 מעלות צלזיוס. הגורמים שמשפיעים על הדחף כוללים את הטמפרטורה, הלחץ, הצפיפות והרכב האוויר. המשקל יכול להיות מושפע מצריכת הדלק ההדרגתית, כוח העילוי, הגרר ועוצמת שדה הכבידה.
מבחינה טכנית לא ניתן למדוד בצורה מדויקת יחס דחף־משקל של כלי רכב, ונתון זה משוער בלבד, על פי ביצועי הרכב בפועל.
הר אורה
סביבה
הר אורה נמצא כקילומטר מערבית לשכונת קריית מנחם. גובה פסגתו של הר אורה 848 מטרים, מן הפסגות הגבוהות באזור ירושלים. ברוב המפות הפסגה מסומנת כ-נ.ג. 839, שהיא נקודה צפונית לפסגת ההר, אך בפועל היא גבוהה יותר וגבוהה מעט מפסגת הר עמינדב הסמוכה (842 מטרים).
נאו-ליברליזם
מקורות
בראשית המאה ה-20 המונח שימש בארצות הברית לתיאור הוגים סוציאל-דמוקרטים מתונים כגון לאונרד הובהאוס וג'ון הובסון. בוועידה האקדמית (קולוקוויום) של וולטר ליפמן שנערכה בפריז ב-1938 נפגשו מדעני חברה, משפט ורוח מגרמניה, צרפת, בריטניה, איטליה, אוסטריה, שווייץ וארצות הברית, בעלי תפיסת עולם דומה בדבר הדרך להציל את הליברליזם מהמשטרים הסמכותניים שעלו באירופה בדרך שונה מזו שהציע קיינס. במהלך הוועידה הציע הגאוגרף הכלכלי הגרמני אלכסנדר רוסטוב לכנות את התנועה "נאוליברליזם".
הר אורה
סביבה
על ההר הכביש המוביל משכונות מרכז ירושלים (קריית יובל ועיר גנים) לכיוון שכונת עין כרם ולבית החולים הדסה עין כרם. לרגלי ההר נחל שורק.
נאו-ליברליזם
מקורות
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה התכנסה בשווייץ לראשונה ב-1947 אגודת מונט-פלרין, אשר כללה שורה של כלכלנים, היסטוריונים ופילוסופים בעלי תפיסת עולם הדוגלת בחירות – בהם פרידריך האייק, מילטון פרידמן וקרל פופר – אשר זיהו עצמם כ'ליברלים' המחויבים לחירויות הפרט. קבוצה זו הושפעה מרעיונותיו של הכלכלן אדם סמית ושל הוגים נאו-קלאסיים אחרים שצידדו בעקרונות השוק החופשי והתנגדו לעמדות הקיינסיאניות המקובלות שצידדו במעורבות הממשלה בכלכלה. לשיטת חברי אגודת מונט-פלרין למנגנון המדינה אין היכולת לאסוף את האינפורמציה המספקת לאמוד את מערכות המחירים בשוק ולהשתלב בהן, וכן גרסו חברי הקבוצה כי המדיניות של ממשלות דמוקרטיות מושפעת משיקולים פוליטיים ופופוליסטיים – ואינה נובעת משיקולים כלכליים מובהקים.
הר אורה
אתרים ומבנים
בשטח ההר מצויים גם מושב אורה, ועל ההר נבנה המתחם המקודש לשלוש הדתות של מיס קרי. המקדש של מיס קרי נמצא כיום בשטח בסיס צבאי של יחידת 8200. לידו מוסד "מסילה" לנערות במצוקה.
נאו-ליברליזם
מקורות
בארצות הברית החלה הקבוצה להנות מתמיכתם של בעלי הון וראשי תאגידים, אשר החלו לתמוך בהקמת מכוני מחקר בהשראתה, ובהפצת רעיונותיהם. בייחוד אומצה תפיסה זו בבית הספר לכלכלה של אוניברסיטת שיקגו, אשר אף פיתח את גישת המוניטריזם המכונה גם 'אסכולת שיקגו'.
הר אורה
אתרים ומבנים
תוכנית לבנות יחידות דיור נוספות על אזור ההר מעורר את התנגדותם של הארגונים לאיכות הסביבה.
נאו-ליברליזם
מקורות
בשנות ה-80, המונח נאו-ליברליזם שימש סוציאל-ליברלים מהמפלגה הדמוקרטית בארצות הברית אשר ביקשו לבדל עצמם כמתונים יותר בעמדתם הכלכלית (כלומר, נוטים פחות למדיניות אטטיסטית, אך עדיין בגבולות השמאל הכלכלי). המונח היה במידת מה מקביל משמאל למונח נאו-קונסרבטיזם בימין אשר תיאר עמדות שמרניות מתונות יותר. בשנות ה-90 החל לשמש המונח לתיאור רפורמות השוק החופשי בממשלותיהם של רונלד רייגן, מרגרט תאצ'ר, דנג שיאופינג ואוגוסטו פינושה ובזירה האקדמית את צמיחתן של אסכולת שיקגו, האסכולה האוסטרית והתנועה הליברטריאנית בארצות הברית. מילטון פרידמן, מייסדה של אסכולת שיקגו והבולט בחבריה, שימש כיועץ כלכלי לממשלתו של רונלד רייגן, וסמינר שהעביר ל"נערי שיקגו" השפיע רבות על המדיניות הכלכלית בצ'ילה ועל התרחשות "הנס הצ'יליאני". ספרו של פרידריך האייק "הדרך לשעבוד" (The Road to Serfdom), בו קשר בין חירות כלכלית לחירות אזרחית, השפיע רבות על משנתה של מרגרט תאצ'ר, ראש ממשלת בריטניה בין השנים 1979–1990. הנאו-ליברליזם מקושר גם לאגודת מונט-פלרין, קונצנזוס וושינגטון וזרם האורדו-ליברליזם בגרמניה. מדיניותם של מוסדות כגון קרן המטבע הבין-לאומית והבנק העולמי תוארה פעמים רבות כנאו-ליברלית, שכן אלו נוהגים לדרוש ממדינות לנקוט בצעדי ליברליזציה כתנאי לסיוע כספי מצידם (למשל ראו התניות של קרן המטבע הבין-לאומית). מדיניותו של ארגון הסחר העולמי תוארה אף היא כנאו-ליברלית שכן הוא נתפס כמקדם סחר חופשי ובכך מקדם את הגלובליזציה.
המונח
המונח "נאו-ליברליזם" מקורו בקשר בין ההגות הנאו-ליברלית לרעיונות הליברליזם הקלאסי. על-פי התפיסה הליברלית הקלאסית, חירות וקניין פרטי קשורים בקשר גורדי. מהמאה ה-18 ועד היום, הוגים המזוהים עם הליברליזם הקלאסי גורסים כי מערכת כלכלית המבוססת על קניין פרטי הולמת את חירות הפרט ואין בלתה, משהיא מאפשרת לכל פרט לממש את חייו – כולל כוח העבודה וההון שלו – על פי רצונו ומאווייו. ליברטריאנים/נאו-ליברלים וליברלים קלאסיים נוטים לטעון שחירות וקניין הם למעשה אותו הדבר. מבין ההוגים הליברליים, יש שטענו אף כי כל הזכויות, כולל החירות, הם צורות של קניין, ואילו אחרים ביקשו לזהות את הקניין כסוג של חירות.
ליונל רובינס אף טוען כי שוק המתבסס על קניין פרטי הוא התממשותה של החירות. אם כך, לפי הליברליזם הקלאסי, היכולת של אנשים להיקשר בחוזים למכירת כוח עבודתם ולהשקעת הונם ללא מגבלות, היא חלק משמעותי מהחופש שלהם.
טיעון נוסף האופייני למסורת הקלאסית מקשר אף הוא בין הקניין הפרטי לבין החירות. כך, נטען כי הקניין הפרטי מתפקד כשומר הטוב ביותר על חירותם של פרטים. זאת, להבדיל מהטיעון הראשון, לפיו ישנו יחס של זהות בין השניים, והקניין הוא למעשה מימוש של חירות זו. הרעיון מאחורי טיעון זה עניינו שפיזורו של הקניין הפרטי מגן על חירותם של הפרטים מפני ידה הארוכה של המדינה. פרידריך האייק כתב:
חרף ההסכמה בתוך הזרם הליברלי הקלאסי על החשיבות של קניין פרטי, עמדות ההוגים השונים בזרם נבדלות זו מזו עד מאוד ביחסן למקומה של המדינה. מקצתן של העמדות קרובות לאנרכיזם, ואילו הוגים אחרים מבקשים לתת מקום מרכזי יחסית למדינה בכלכלה ובמדיניות החברתית.
בקצה הליברטריאני של עמדות אלו, יש הוגים הרואים במדינה כמונופול לגיטימי על כוח בתחומים מוגדרים ומבוררים בלבד. דוגמה לעמדה אופיינית בקצה הליברטריאני תהיה שהמדינה יכולה לגבות מיסים באופן לגיטימי אך ורק על-מנת להבטיח הגנה אפקטיבית על החירות והקניין. שמאלה בספקטרום ניתן למצוא הוגים שרואים במס שמטרתו הבטחת חינוך ציבורי כלגיטימי, ואף הבטחת רווחה סוציאלית מינימלית. מרבית ההוגים במאה ה-19 ראו את תפקידה של המדינה להבטחת החירויות והביטחון כמשתרע אל מעבר לתחומי המשפט הפלילי ודיני החוזים, כך שתפקידה כולל גם מתן רישיונות, רגולציה על בריאות ובנקאות, וכדומה.
אף שיש הנוטים כיום לזהות בין הליברליזם הקלאסי לליברטריאניות/נאו-ליברליזם, התפיסה הליברלית הקלאסית רחבה יותר, ומרכיב מרכזי בה שם דגש בשיפור מצבם של בני מעמד הפועלים, נשים, שחורים, מהגרים, וכדומה. המשותף לעמדות הליברליות הוא בעיקר בהתנגדות לשימוש בכוחה הכופה של המדינה להשגת צדק חלוקתי.
מאפייני הנאו-ליברליזם
מספר חוקרים מאפיינים את הנאו-ליברליזם במספר מרכיבים:
נאו-ליברליזם בישראל
בשנותיה הראשונות נשלטה מדינת ישראל על ידי תנועת העבודה והתפיסה השלטת בה הייתה זו של מדינת הרווחה. החל משנות ה-80, ובמקביל לתהליכים דומים בבריטניה ובארצות הברית, הלכה וצברה תפיסת העולם הנאו-ליברלית עוצמה בישראל, והפכה למתוות מדיניות. רבים רואים בתוכנית הייצוב משנת 1985 את נקודת המפנה בתפיסה החברתית-כלכלית בחברה הישראלית – ואת תחילת יישומה של מדיניות נאו-ליברלית. תוכנית זו כללה בין היתר קיצוץ בהוצאות הממשלתיות, הגבלה של המדיניות המוניטרית, צמצום הסובסידיות על מוצרי יסוד, וחקיקת חוק ההסדרים. נקודה מרכזית נוספת הייתה בשנת 1995, אז נבחר חיים רמון לראשות ההסתדרות – שהייתה לא רק איגוד עובדים, אלא הייתה גם בעלת עוצמה משקית והחזקות רבות באמצעות חברת העובדים. רמון פעל להפרדת קופת החולים הכללית מההסתדרות – וכתוצאה מכך הצטמצם הארגון בכשני שלישים מחבריו. מאז ועד היום הצטמצם משמעותית היקף העובדים החברים וכוחן של קבוצות האינטרסים הופחת.
בשנים מסוימות החל משנות ה-90, נמדדו בחלק מהמדדים קפיצות ברמת הפערים החברתיים-כלכליים במדינת ישראל, למרות הצמיחה הכלכלית באותה תקופה. יש הקושרים זאת ביישום קיצוני של מדיניות נאו-ליברלית, שהטיבה עם קבוצה מצומצמת של אנשי הון, תעשיינים ועובדים, בעיקר במגזרי ההייטק והפיננסים. כדי לעודד את הייצוא, ממשלת ישראל סיפקה הקלות מס והטבות למספר קטן של חברות גדולות, בעיקר בתעשיית ההייטק, המאופיינת בפריון עבודה גבוה ובשכר גבוה. מדיניות זו חיזקה את המגמה של ריכוזיות הייצוא: רוב הייצוא בארץ נעשה על ידי מספר קטן של חברות במגזר ההייטק שנהנות מתמיכה ממשלתית מסיבית. מדיניות זו יצרה העדפה לא רק לחברות אלא גם לעובדים במגזר היצוא, כך שגדל משמעותית הפער בין ענפי הייצוא, המאופיינים בפריון ייצור גבוה ובשכר גבוה, ובין ענפי הייצור לצריכה מקומית, המאופיינים בפריון ייצור נמוך ובשכר נמוך. כתוצאה מכך, קבוצה קטנה של תעשיינים ועובדים נהנתה משגשוג כלכלי בעוד שאר המגזרים נותרו מאחור. אחרים טוענים שהמדיניות הנאו-ליברלית לא הייתה זו שהגדילה את הפערים אלא דווקא מדיניות ממשלתית המנוגדת לעקרונות השוק החופשי.
יש הטוענים שרבים מהפוליטיקאים בישראל, בימין ובשמאל המדיני, הם בעלי תפיסת עולם נאו-ליברלית. הפוליטיקאי המזוהה ביותר עם תפיסת עולם זו הוא בנימין נתניהו. בייחוד ניתן להצביע על מדיניות הקיצוצים במגזר הציבורי שהוביל ב-2003, בימיו כשר האוצר בממשלת שרון השנייה. זאת לצד קידום עקבי של מהלכי הפרטה, צמצום המגזר הציבורי ומאבק נגד ארגוני העובדים וקבוצות אינטרסים.
פונדמנטליזם של שוק חופשי
רבים ביקרו את הנאו-ליברליזם כנשען באופן בלתי רציונלי על "אמונה" ביעילות של שוק חופשי, ובעדיפות אימננטית שלו על-פני תכנון כלכלי מרכזי, אף בהיעדר ראיות לכך. על-פי הביקורת, הנאו-ליברל מייחס לשוק יכולות לתיקון-עצמי והבטחת חירות, אף בהיעדר ראיות של ממש. הכלכלן פול קרוגמן טען כי "laissez-fair absolutism תרם לאקלים אינטלקטואלי שבו ההאמנה בשוק החופשי מתעלמת מהראיות". ביקורות אלו מכנות אפוא את הנאו-ליברליזם "פונדמנטליזם של שוק חופשי".
הפילוסופית הפוליטית ונדי בראון טענה שהנאו-ליברליזם הביא ל"כלכלת יתר של כל היבטי החיים", ומספר הוגים נוספים טענו כי "הפונדמנטליזם של השוק החופשי" הביא לכך שבפועל נזנחו ערכים חברתיים אחרים שלא ניתן למדוד אותם במדדים כלכליים. עוד נטען כי גישה זו הביאה לשחיקה של הדמוקרטיה, האדרה לא בריאה של אינדיבידואליזם קיצוני ודרוויניזם חברתי, ובסופו של יום אף לסדר יום כלכלי בלתי יעיל. הטיעונים הבולטים בדבר חוסר יעילות כוללים כשלי שוק, הצטברות כוח והון בידי קבוצה קטנה, ריכוזיות משקית, והזנחת ערכם של טובין ציבוריים וטובין פוזיציונליים.
הביקורת של הליברליזם החדש
ליברליזם 'חדש', 'רוויזיוניסטי', 'מדינת רווחה', או 'ליברליזם של צדק חברתי' מאתגר את הקשר הגורדי בין חירות הפרט ושוק המבוסס על קניין פרטי. נהוג לטעון כי ישנם שלושה גורמים בעלייתו של זרם ביקורת זה. ראשית, זרם זה החל לצמוח בראשית המאה העשרים, בתקופה שבה יכולתו של השוק החופשי לאפשר מה שלורד בוורדיג' כינה "שיווי משקל של שגשוג" הועמדה בסימן שאלה. שנית, יחד עם אובדן האמון של ליברלים רבים ביכולתו של השוק החופשי להבטיח שגשוג, גבר האמון בכוחה של המדינה. השפעה רבה בהקשר זה מקושרת למדיניות הכלכלית שהובילו מדינות לאחר מלחמת העולם הראשונה, שנראה היה בשלבים מסוימים שהצליחה במידה בלתי מבוטלת. הגורם השלישי לעלייתו של הליברליזם החדש הייתה הדמוקרטיזציה שחוו המדינות המערביות, מה שהביא לכך שהמדינה נתפסה כמי שבאמת "מייצגת את הקהילה הפוליטית".
ההבחנה המרכזית בין הליברליזם החדש לליברליזם הקלאסי היא באמון בקניין הפרטי. בעוד הליברליזם הקלאסי רואה בקניין הפרטי "השומר של כל זכות אחרת" ("The guardian of any other right"), הליברליזם החדש מזהה את זכות הקניין גם כגורם בעל פוטנציאל ליצירת חוסר שוויון בלתי מוצדק בכוח.
הביקורת הרולסיאנית
אחת המסורות המרכזיות בליברליזם החדש היא המסורת הרולסיאנית, הדנה בשאלה מה נדרש על-מנת לקיים סדר חברתי צודק.
אינפנטה איזבלה מקסטיליה
אינפנטה איזבלה מקסטיליה (בספרדית: Infanta Isabella de Castilla, ובאנגלית: Infanta Isabella of Castile; 1355 לערך - 23 בדצמבר 1392) הייתה בתם של פדרו, מלך קסטיליה ושל מריה דה פאדייה, ואחותה הצעירה של אינפנטה קונסטנסה מקסטיליה, דוכסית לנקסטר. בשל נישואיה לאדמונד מלאנגלי, דוכס יורק, נשאה איזבלה את התואר דוכסית יורק.
קורות חיים
איזבלה נולדה בשנת 1355 לערך. בשנת 1372, בין ה-1 במרץ וה-30 באפריל נישאה איזבלה לאדמונד מלאנגלי, דוכס יורק, בנו הרביעי של המלך אדוארד השלישי. החתונה נערכה בואלינגפורד שבאנגליה. לבני הזוג נולדו שלושה ילדים:
בשנת 1378 הוענק לאיזבלה תואר ליידי של מסדר הבירית.
איזבלה נפטרה ב-23 בדצמבר 1392 ונקברה ב-14 בינואר 1393 בבית האחוזה המלכותי בקינגס לאנגלי בהרטפורדשייר שבאנגליה.
דוקטרינת קלבו
דוקטרינת קלבו (בספרדית: Doctrina Calvo) היא דוקטרינה ביחסים בינלאומיים הגורסת כי תחום השיפוט הקובע במקרה של השקעה בינלאומית או של נתין זר המתגורר במדינה מסוימת הוא זה של המדינה המקומית בה נמצאת ההשקעה או הנתין. הדוקטרינה שוללת הגנה דיפלומטית או התערבות (במיוחד מזוינת) לפני שמוצו ההליכים המקומיים. דלתות בתי המשפט המקומיים פתוחות בפני המשקיע על מנת ליישב סכסוך או טרוניה, ולא אלו בארצו שלו. הדוקטרינה היא ביטוי ללאומיות חוקתית.
הדוקטרינה קרויה של שמו של קרלוס קלבו, משפטן ארגנטינאי, שהציע את הדוקטרינה בספרו Derecho internacional teórico y práctico de Europa y América שראה אור בצרפת ב-1868 והצדיק אותה כאמצעי חיוני להגנה על מדינות חלשות שתחום השיפוט שלהן נפרץ בידי מדינות חזקות מהן. הדוקטרינה אומצה ברחבי אמריקה הלטינית ומדינות נוספות בעולם, ושולבה במספר חוקות והסכמים.
קרל-אדולף הולידט
גנרל-אוברסט קרל-אדולף הולידט (בגרמנית Karl-Adolf Hollidt; 25 באפריל 1891 – 22 במאי 1985) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
הולידט נולד ב-25 באפריל 1891 בשפייר, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1909 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-117 (הדוכסות הגדולה של הסן ה-3 - הדוכסית). במלחמת העולם הראשונה לחם במסגרת רגימנט המילואים ה-118 בחזית המערבית, ב-1 במרץ 1915 קודם לדרגת אובר לוטננט, וב-22 במרץ 1918 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר הולידט ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1933 הועלה הולידט לדרגת אוברסט לוטננט, ומונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרגלים ה-12. ב-1 בינואר 1935 הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 במרץ באותה שנה מונה לראש מטה הקורפוס ה-1. ב-1 באפריל 1938 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-1 בנובמבר באותה שנה מונה למפקד אגד הרגלים ה-9.
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ המלחמה מונה הולידט למפקד הדיוויזיה ה-52, ופיקד עליה בחזית המערבית כחלק מהקורפוס ה-12 במסגרת הארמייה הראשונה.
ב-8 בספטמבר 1939 מונה הולידט לראש מטה הארמייה החמישית, ובהמשך מונה לראש מטה הפיקוד המזרחי. ב-1 באפריל 1940 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט, וב-25 במאי 1940 מונה לראש מטה הארמייה התשיעית, והשתתף עימה במערכה על צרפת. ב-25 באוקטובר 1940 מונה הולידט למפקד הדיוויזיה ה-50, והשתתף עימה בקרב על יוון, כחלק מהקורפוס ה-30 במסגרת קבוצת הפאנצר קלייסט.
במהלך מבצע ברברוסה פיקד על הדיוויזיה שבפיקודו שהייתה חלק מהקורפוס ה-54 במסגרת הארמייה ה-11, וב-8 בספטמבר 1941 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-23 בינואר 1942 מונה הולידט למפקד הקורפוס ה-17, שהיה חלק מהארמייה השישית במסגרת קבוצת ארמיות דרום ולאחר מכן במסגרת קבוצת ארמיות B, וב-1 בפברואר הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. בין 2 באפריל 1942 ל-12 ביוני 1942, החליף קרל שטרקר את הולידט בפיקוד על הקורפוס. ב-23 בנובמבר 1942 מונה הולידט למפקד פלגת הארמייה הולידט, ולחם עימה במסגרת ניסיונות החילוץ של הארמייה השישית מכיס סטלינגרד. ב-5 במרץ 1943, הפכה פלגת הארמייה שבפיקודו לארמייה השישית החדשה, שעימה לחם בקרבות על הנהר מיוס, ועל פעולותיו בקרבות קיבל ב-17 במאי תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
ב-1 בספטמבר 1943 הועלה הולידט לדרגת גנרל אוברסט.
ב-8 באפריל 1944 פרש הולידט מהצבא, ובסוף המלחמה נפל בשבי האמריקנים.
אמריקה
אמריקה היא יבשת-על המשתרעת לכל אורך כדור הארץ. היא מתוחמת על ידי אוקיינוס הקרח הצפוני בצפון, האוקיינוס השקט במערב והאוקיינוס האטלנטי במזרח. הקצה הדרומי שלה, ארץ האש, נמצא מצפון לחוג האנטארקטי. כלולים בה גם איים רבים, בהם גרינלנד והאיים הקריביים.
יש המחלקים את היבשת מבחינה תרבותית לאמריקה הלטינית – הכוללת המדינות ששפתן ספרדית, פורטוגזית או צרפתית; אנגלו-אמריקה – הכוללת את ארצות הברית וקנדה דוברות האנגלית; והמושבה הדנית גרינלנד.
אטימולוגיה
השם "אמריקה" הופיע לראשונה בשנת 1507 על גלובוס ובמפה גדולה שנוצרה על ידי השרטט הגרמני מרטין ולדזמילר. ספר נלווה מסביר שהשם הוא על שמו של אמריגו וספוצ'י, שהגיע לדרום אמריקה אחרי כריסטופר קולומבוס. הסברה המקובלת גורסת כי איגרתו של וספוצ'י, "העולם החדש", זכתה לפופולריות רבה באירופה ודרכה נודע לוולדזמילר כי התגליות הגאוגרפיות במערב אינן הודו או אסיה, כפי שטען קולומבוס, אלא יבשת חדשה. אף על פי כן, יש הגורסים כי לווספוצ'י עצמו הייתה תרומה לקריאת היבשת על שמו. בעוד שמקורות מסוימים טוענים שהוא לא היה מודע לשימוש הרחב שנעשה בשמו כדי לתאר את הארץ החדשה, הרי שאחרים מחזיקים בדעה שלפיה הוא המציא סיפור לפיו הוא יצא ל"מסע סודי" מערבה וראה אדמה בשנת 1491, כשנה לפני קולומבוס. אחת מטענותיהם של שוללי גרסה זו היא שיש בה בעיה טכנית, מכיוון שכל מקומות היישוב שנקראו על שם אישים בעידן התגליות נקראו על פי שם המשפחה של האיש, ולא על פי שמו הפרטי (קולומביה, איי קוק ועוד), ואילו הייתה היבשת נקראת על שמו- היא הייתה אמורה להיקרא: "וספוצ'יה", ולא: "אמריקה". מה גם שוולדזמילר עצמו לא ציין זאת כעובדה, אלא כסברה, ואף החליף את השם ל"טֶרָה אִינְקוֹגְנִיטה" במפת העולם שכתב אחר כך, בשנת 1513) ייתכן והטעות השתרשה בציבור עוד יותר בעקבות הסרט: "מעבר לאופק-1492", שבו מוצג טקס שנערך כביכול בחצר המלוכה הספרדי, ובו ניתן הקרדיט לווספוצ'י, ולא לקולומבוס.
קיימות טענות נוספות לגבי מקור השם. אפשרות אחת, שהעלה אלפרד הוד, בעל חנות עתיקות מהעיר בריסטול באנגליה, הייתה שמקור השם "אמריקה" הוא שמו של ריצ'רד אמריק, סוחר מבריסטול, שככל הנראה היה המממן העיקרי במסעו של ג'ון קאבוט (שמו האנגלי של הימאי האיטלקי ג'ובאני קאבוטו) לאי ניופאונדלנד בשנת 1497, שנתיים לפני שווספוצ'י הניח את כף רגלו על אדמת יבשת אמריקה. התאוריה גורסת שהטיה מסוימת של שמו של אמריק הופיעה במפה בריטית העתיקה, שממנה לא נשארו עותקים. לפי טענה אחרת, שהועלתה לראשונה בשנת 1875, מקור השם "אמריקה" הוא במחוז בשם "אמריקֶה" (Amerrique) בניקרגואה. במחוז, הרווי בזהב, ביקרו גם אמריגו וספוצ'י וגם כריסטופר קולומבוס. לפי התאוריה, וספוצ'י נתן את השם מאוחר יותר ליבשת שגילה.
אפשרות נוספת לפירוש "אמריקה" היא בתרגום לספרדית. "אמי" ו"ריקה" כלומר אזור או עם "עשיר". (בדומה למשמעות השם "קוסטה-ריקה" – חוף עשיר)
אמריקה הצפונית
רוב היבשת מחולקת בין שלוש מדינות עיקריות: קנדה בצפון, ארצות הברית במרכז ומקסיקו בחלק המרכזי והדרומי של היבשת.
לעיתים ארצות הברית וקנדה מכונות אנגלו אמריקה בזמן שמקסיקו משתייכת לאמריקה הלטינית.
אמריקה המרכזית
אמריקה המרכזית או אמריקה התיכונה הוא שמה של רצועה גאוגרפית צרה בדרומה של אמריקה הצפונית אשר מחוברת לאמריקה הדרומית. היא גובלת בצפון עם מקסיקו, במערב עם האוקיינוס השקט, בדרום עם קולומביה ובמזרח עם הים הקריבי. והמדינות בו הן: בליז, קוסטה ריקה, אל סלוודור, גואטמלה, הונדורס, ניקרגואה ופנמה. מבחינה תרבותית היא שייכת לאמריקה הלטינית והלשון העיקרית המדוברת בה היא ספרדית.
מריו שניידר
מריו שניידר (Mario Sznajder; נולד ב-13 בינואר 1948) הוא פרופסור לשעבר במחלקה למדע המדינה ובחוג ללימודים רומאניים ולטינו-אמריקניים באוניברסיטה העברית בירושלים. עד לשנת 2012 שימש ראש המחלקה למדע המדינה. הודח מן האוניברסיטה בשנת 2015 עקב חשדות להטרדה מינית. משמש יו"ר 13 RC, הוועדה לחקר הדמוקרטיזציה ב-IPSA (האיגוד הבינלאומי למדע המדינה), וכעמית מחקר במכון טרומן.
ביוגרפיה
שניידר נולד בארגנטינה, גדל בצ'ילה ועלה לישראל בגיל 18. בישראל, למד באוניברסיטה העברית את לימודיו מתואר ראשון עד תואר שלישי. מנחהו בעבודת הדוקטורט היה פרופ' זאב שטרנהל.
בין 2009 ו-2012 שימש ראש המחלקה למדע המדינה. ​עד 2016 שימש כיו"ר הוועדה לחקר הדמוקרטיזציה ב-IPSA (האיגוד הבינלאומי למדע המדינה), ועד 2015 כעמית מחקר במכון טרומן.
מחקריו עוסקים בעיקר באמריקה הלטינית. חיבר ספרים ומאמרים מדעיים שונים ורבים על אנטישמיות, האידאולוגיה והפרקטיקה של הפשיזם, זכויות אדם, פוליטיקה ודמוקרטיזציה באמריקה הלטינית. פרסם מעל 130 פרסומים מחקריים ובעלי אופי אקדמי. זכה במספר פרסים וקיבל תשעה מענקי מחקר.
ב-14 באפריל 2015 פורסם כי לאחר שהוגשה נגדו תלונה על הטרדה מינית מצד סטודנטית שלימד, נחתם בין שניידר, המתלוננת והאוניברסיטה הסכם שבו הוא מודה כי התנהג כלפי הסטודנטית ב"אורח בלתי הולם ופוגעני, מתנשא ומשפיל", ולפיכך, הוא יפסיק ללמד באוניברסיטה, לא ילמד בה גם לאחר יציאתו לגמלאות, לא יוכל להיכנס במשך שנה וחצי לקמפוס הר הצופים של האוניברסיטה, ולא יוכל להשתתף במשך חמש שנים בכנסים אקדמיים או סמינרים באוניברסיטה או מטעמה. בנוסף, נקבע כי שניידר ישלם למתלוננת פיצוי כספי בסך 95 אלף שקלים.
נשוי ואב לבן.
מאיר דן פלוצקי
הרב מאיר דן רפאל פְּלוֹצְקִי (תרכ"ו, 1866 – ו' בניסן ה'תרפ"ח, 1928) היה מרבני יהדות פולין בתחילת המאה ה-20, ממייסדי אגודת ישראל בפולין וחבר מועצת גדולי התורה, מחבר הספר "כלי חמדה" על התורה.
שנותיו הראשונות
נולד בשנת תרכ"ו (1866) לגעלה ולחיים יצחק, שהיה מחסידיו של רבי חנוך העניך מאלכסנדר. כבר מגיל צעיר ניכרו כשרונותיו והתמדתו. בגיל 9 נשלח לבית מדרשו של רבי חיים אלעזר וואקס בקאליש. אחרי שנתיים שלחו רבי חיים אלעזר ללמוד אצל חותנו, רבי ישראל יהושע מקוטנא. במחיצתו למד כשנתיים ולאחריהם עבר ללמוד בסוכטשוב אצל רבי אברהם בורנשטיין האדמו"ר מסוכטשוב. על רבו זה אמר: "האיר עיני בדרך לימוד בתורה הקדושה והתחלתי לטעום אצלו נועם מתיקות תורתנו הקדושה".
בתרמ"ב (1882) נשא אישה בעיר דווארט. הורי אשתו קנו עבורו ספרייה גדולה ופרנסו את הזוג במשך עשר שנים רצופות. היה מחסידי אדמו"רי גור: השפת אמת ובנו האמרי אמת.
דווארט
ב-1891, בהיותו כבן 25 בלבד, החל לכהן כרבה של העיר דווארט בפולין. ב-1903 הוציא לאור את ספרו הראשון "חמדת ישראל", וב-1906 את חלקו הראשון של ספרו "כלי חמדה". פעל לחשיפת זיופו של תלמוד ירושלמי על סדר קודשים שנתפרסם בשנת ה'תרס"ז על ידי שלמה פרידלנדר שטען כי מצא את כתב היד המקורי שלא התגלה מעולם. הזיוף זכה בהתחלה להסכמותיהם של כמה רבנים, אולם בהמשך נתגלתה התרמית, לא מעט בזכות פעילותו של הרב פלוצקי. כמו כן פרסם מאמרים, בעיתונות החרדית של אגודת ישראל, כנגד כתבים חדשים שזייפו מכתבים מהבעש"ט ותלמידיו. ב-1912 ביקר בארץ ישראל בשליחות כולל פולין כדי לעמוד מקרוב על בעיות שונות שהתעוררו בניהול ענייני הכולל בארץ ישראל.
אוסטרוב מזובייצק
ב-1918 אחרי 27 שנות רבנות בדווארט הוכתר כרב העיר אוסטרוב מזובייצק במקומו של רבי יוסף קאליש שהתמנה לאדמו"ר מאמשינוב. בשנת 1920 היה שותף לפרסום הירחון הרבני "דגל התורה" בעריכתו של רבי מנחם מנדל כשר ובהשתתפות רבי יצחק זליג מורגנשטרן מסוקולוב, רבי מנחם זמבה ורבי יעקב מאיר בידרמן.
אחרי מלחמת העולם הראשונה, בשנת ה'תרפ"א (1921), עמד בראש משלחת רבנים שנסעה לאנגליה, בלגיה וארצות הברית במטרה להקים סניפים מקומיים של אגודת ישראל, אשר יעמדו בזיקה עם הסניפים המרכזיים בפולין. בחזרתו לפולין המשיך לעסוק בענייני הציבור, לפסוק תשובות ולהכריע בסוגיות סבוכות בחיים הציבוריים של יהודי פולין. הוא השתתף בכל כינוסיה של אגודת ישראל. בשנת 1922 נשא דרשה נלהבת בכינוס הארצי של אגודת ישראל בפולין. דרשה זו עשתה רושם רב על הנאספים ואף הודפסה בחלק החמישי של ספרו "כלי חמדה". באותה שנה התמנה ליושב ראש אגודת הרבנים בפולין. באותה תקופה עסק בהתרת נשים עגונות מעגינותן. בעיה שהתעוררה בעקבות מלחמת העולם שזה עתה הסתיימה.
ב-1926 נסע פעם נוספת לארצות הברית על מנת לגייס כספים ל"מתיבתא" בוורשה. בשובו מהמסע עזב את עירו ועבר לוורשה במטרה ללמד ב"מתיבתא", אולם לאחר כמה חודשים הוא לקה בסרטן ונפל למשכב עד לפטירתו בו' בניסן ה'תרפ"ח (1928), בהיותו בן כ-62. הוא נטמן בהלוויה בהשתתפות המונים בוורשה.
משפחתו
החל מט"ו בשבט ה'תר"ץ (1930) מילא את מקומו ברבנות העיר חתנו, הרב יעקב שרגא זינגר. בנו, הרב ישראל נתן פלוצקי, שימש כדיין ומורה צדק בעיר. שניהם נספו עם בני משפחתם בשואה.
משנתו
חרף עמדותיו הציוניות, הסתייג הרב פלוצקי משותפות עם התנועה הציונית משתי סיבות עיקריות: 1. הוא איננו יודע אם היא תצליח. 2. העבירות הכרוכות בפעילות הציונית הממוסדת כמו ערבוב בין גברים ונשים, ופרסום דברי ביזוי על רבנים.
סבר כי אין חילוק מהותי בין מצוות בין אדם לחברו למצוות בין אדם למקום, ושני חלקים אלו שותפים גם במגמה האלוקית לתיקון העולם בשלום.
הרב פלוצקי תמך בגיור קטנים שנולדו מנישואי תערובת, אף על פי שלא ישמרו מצוות, כי עצם הכניסה ליהדות היא זכות, ואולי צאצאיהם של קטינים אלו ישמרו מצוות ו"ברא מזכייה אבא". והוא מעיד שכך נעשה באלפי מקרים על ידי רבנים באמריקה בה ביקר, והוא סבור שהם יזכו לשכר גדול על גיורים אלו.
קופידון (שיר)
קופידון הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אגם בוחבוט. השיר יצא לאור בתור סינגל ב-12 בספטמבר 2022 על ידי חברת התקליטים Y.V פרודקשנס. הוא נכתב על ידי Triangle, בר אלמליח דונצוב, ים רפאלי והופק על ידי Triangle ורותם ג'ראד.
השיר
נכתב על ידי Triangle, בר אלמליח דונצוב, ים רפאלי והופק על ידי Triangle ורותם ג'ראד. אגם שרה את השיר בליווי צלילי גיטרה של נועם בן עומרי ובס של עמית מרדכי, עידו נצר ונועם בן עומרי. המיקס נוצר על ידי עידו נצר עמית מרדכי, ובנוסף לאגם, השתתפו בשירת הרקע גם נועם זלטין, ים רפאלי, עמית מרדכי, עידו נצר, יונתן גורפינקל, יהלי בילר צידון, אביב מורד, שני לוגסי ורותם ג'ראד.
השיר מתאר כיצד אגם מתאהבת בגבר שעונה על כל דרישותיה בזכות אל האהבה והתשוקה מהמיתולוגיה היוונית, ארוס הידוע בכינויו "קופידון".
וידאו קליפ
הקליפ נוצר במסגרת שיתוף פעולה בין בוחבוט לסמסונג ישראל וזהו הקליפ הראשון אותו מפיקה החברה לאגם. הוא בוים על ידי רומן בוצ'אצקי ומונה מעל לכ-5 מיליון צפיות ביוטיוב.
הקליפ מתאר סיטואציות הומוריסטיות מתוך השיר כאשר בתפקיד קופידון משחק כוכב הרשת עידן שלו.
לאנגלי (וירג'יניה)
לאנגלי (באנגלית: Langley) היא יישוב בלתי מוכרז בסמוך לעיירה מקלין, במחוז פיירפקס במדינת וירג'יניה שבארצות הברית. העיירה היא פרוור של העיר וושינגטון די. סי. בירת ארצות הברית.
היישוב ידוע בשל היותו משכן מפקדת ה-CIA (ארגון הביון של ארצות הברית), ובשל כך מכונה לעיתים מפקדת ה-CIA בכינוי "לאנגלי".
בנוסף ביישוב ממוקמת הנהלת רשות הדרכים המהירות הפדרלית של ארצות הברית (Federal Highway Administration).
ביישוב ממוקמת החווה הקולוניאלית קלוד מור המנוהלת על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
אזכורים ספרותיים
העיר היוותה בסיס לספרי מתח רבים הקשורים לביון בארצות הברית. כמו כן בעיר ממוקמת עלילת סדרת ההנפשה "אבא אמריקאי".
סטיב קילבי
סטיב קילבי (באנגלית:Steve Kilbey, נולד ב-13 בספטמבר 1954, ולווין גרדן סיטי ) הוא זמר-יוצר וגיטריסט אוסטרלי.
ביוגרפיה
סטיב קילבי נולד בולווין גרדן סיטי שבאנגליה. כאשר הוא היה בן חמש משפחתו עברה לאוסטרליה והתיישבה בקנברה. קילבי החל את הקריירה בגיל 17 כאשר הצטרף ללהקה מקומית. בשנת 1974 הוא הצטרף ללהקה בה כבר ניגן פיטר קרופס.
בסוף 1974 קילבי הקים להקה Baby Grande. בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 קילבי ביחד עם פיטר קרופס ומוזיקאים נוספים הקים להקת The Church. לאחר הצלחה מקומית הם זכו להכרה בין-לאומית עם השיר "Under the Milky Way" שהיה חלק של אלבום שיצא בשנת 1988. השיר הגיע למצעד הפזמונים באוסטרליה ובארצות הברית.
בשנת 1989 קילבי הקים דואט Hex עם הזמרת וגיטריסטית נונט טייר. הם הוציאו אלבומים בשנת 1989 ו-1990. בהמשך הוא הקים מספר להקות והוציא איתם אלבומים נוספים.
בשנת 1992 ביחד עם אחיו קילבי הקים חברת תקליטים Karmic Hit. החברה החתימה מספר מוזיקאים אוסטרלים.
בשנת 2012 קילבי נכלל ב"אולם התהילה של מוזיקה אוסטרלית".
בשנת 2012 בעקבות חילוקי דעות על חלוקת תמלוגים קילבי הודיע שעוזב את להקת The Church, אך בהמשך הוא חזר והוציא איתם אלבומים בשנת 2014 ו-2017.
בנוסף לכתיבת שירים קילבי פרסם מספר ספרים כולל אוטוביוגרפיה Something Quite Peculiar בשנת 2014.
בסוף שנות ה-90 קילבי השתמש בסמים ובשנת 1999 הוא נעצר בניו יורק על רקע זה. הוא עבר תהליך גמילה. קילבי הודה שרוב השירים שהוא כתב נכתבו בהשפעת קנביס.
תחנת הכוח רמת חובב
תחנת הכוח רמת חובב (תחנת הכוח אורות יוסף) היא תחנת כוח במחזור משולב, המייצרת חשמל באמצעות גז טבעי. התחנה שוכנת מצפון מזרח לאזור התעשייה נאות חובב, כ-10 ק"מ מדרום לבאר שבע. התחנה הייתה אחת מתחנות כוח פנים-ארציות של חברת החשמל לישראל, ובדצמבר 2020 נמכרה לקבוצה חברות, בהן "שיכון ובינוי" ו"אדלטק".
היסטוריה
בתחילת שנות ה-90, בעקבות העלייה ממדינות ברית המועצות לשעבר והגידול המהיר באוכלוסיית ישראל, גדל מאוד הביקוש לחשמל בישראל. עד לאותו זמן כל התחנות הקיימות בישראל פעלו בטכנולוגיה קיטורית והוקמו לאורך חוף הים התיכון. כדי לענות על הביקוש המוגבר, הוחלט על בניית מערך טורבינות הגז: תחנות כוח בפנים הארץ שיפעלו באמצעות טורבינות גז תעשייתיות. במערך הגז נעשה שימוש בטכנולוגיית קירור המבוססת על קירור באוויר, מה שאפשר למקם את התחנות גם בפנים הארץ ולא רק בסמוך לחוף הים. כמו כן שטחה של תחנת כוח מסוג זה הוא כשישית בלבד מהשטח הנדרש לתחנת כוח פחמית, ולכן הקמת תחנות אלו התאפשרה על שטח קטן מזה הנחוץ לתחנת כוח קיטורית. המתקנים הפעילים בשטח התחנה הם נמוכים וקטנים יותר, מה שמצמצם פגיעה סביבתית בשטח ומקל על השתלבות התחנה בנוף שבו הוקמה. בשנת 1992 זכתה חברת סולל בונה במכרז להקמת התחנה.
לצורך הקמת מערך טורבינות הגז נבנה קו מתח על-עליון 400 קילוואט, המקשר בין תחנות הכוח הגדולות לתחנות המיתוג. במסגרת תוכנית הרחבה זו נבנתה תחנת הכוח רמת חובב וכמו כן התחנות: חגית, אלון תבור, צפית וגזר. מערך טורבינות הגז הוקם במקור כדי לשמש גיבוי למערכות הראשיות בתחנות הכוח הקיטוריות, וכן כפתרון לזמנים של ביקוש שיא והוא יועד להיות מוסק בסולר. עם גילוי מרבצי הגז הטבעי בים התיכון הוסב לשימוש בגז. עם השנים הלך והתרחב מערך טורבינות הגז והחל מהעשור השני של המאה ה-21 הוא מהווה חלק מרכזי במערך ייצור החשמל בישראל.
בתחנת הכוח רמת חובב הוקמו ארבע טורבינות גז תעשייתיות, המוסקות בסולר בהספק כולל של 460 מגוואט שהחלו לפעול באמצע שנות ה-90.
בשנת 1997, פרסמה חברת החשמל מכרז להקמת תחנת הכוח נוספת באתר על ידי יזם פרטי. חברת האחים עופר זכתה במכרז, אך בשנת 2003, לאחר שכבר החלה בהקמת התחנה, החליטה לבטל את המיזם עקב התייקרויות הציוד ואי הוודאות לגבי מועד חיבור התחנה למערכת ההולכה של הגז הטבעי. האחים עופר ניסו למכור את המיזם לחברת החשמל, שלא הסכימה לרכוש אותו, והמיזם בוטל ביולי 2004.
בשנת 2007, אישר דירקטוריון חברת החשמל הקמת יחידת ייצור במחזור משולב במתחם במסגרת תוכנית חירום למשק החשמל. בשנת 2009 שילמה חברת החשמל לאחים עופר החזר הוצאות בסך 30 מיליון ש"ח בגין ההשקעה שביצעה באתר. באתר הותקנו שתי טורבינות מתוצרת חברת ג'נרל אלקטריק ב-2012 במהלך עבודות נפל ממנוף גנרטור וכתוצאה מכך חל עיכוב של מספר חודשים בהשלמת העבודות במיזם.
ביולי 2014, ועדת חקירה "לגבולות וחלוקת הכנסות משטחים חסרי מעמד מוניציפלי באזור הדרום רמת בקע" החליטה לשייך לעיריית באר שבע את שלושת המתקנים: תחנת הכוח רמת חובב, תע"ש רמת בקע ומתקן לאחסנת דלק, אך לחלק את ההכנסות מארנונה בין מספר רשויות מקומיות באזור.
ביוני 2019 הודיעה חברת החשמל על פתיחת מכרז למכירת התחנה, כחלק מרפורמה במשק החשמל בישראל, שבמסגרתה תרד חברת החשמל לנתח של 35% בתחום ייצור החשמל עד שנת 2026. ביוני 2020 פורסם ששותפות של אדלקום (מקבוצת אדלטק) ושיכון ובינוי זכתה במכרז לרכישת תחנת הכוח ברמת חובב בכ-4.2 מיליארד ש"ח. המכירה הושלמה ב-30 בנובמבר 2020. לאחר המכירה שונה שם התחנה ל"אורות יוסף", על שם יוסף אדלסבורג, אבא של אורי אדלסבורג יו"ר קבוצת אדלטק.
ביולי 2022, פרצה שריפה בתחנה שהשביתה 2 יחידות ייצור למשך מספר חודשים.
טכנולוגיה
בתחנה פועלים שתי טורבינות גז במחזור משולב - שילוב של טורבינות גז תעשייתיות וטורבינת קיטור. בטכנולוגיה זו מנוצל החום השיורי הנפלט מטורבינות הגז ומשמש לצורך ייצור קיטור, באמצעותו מפעילים טורבינה נוספת ללא צורך בתוספת דלק. במחזור הראשון דלק ואוויר שנשרפים מגיעים לטורבינה בטמפרטורה של 1,350 מעלות צלזיוס. גזי הפליטה החמים מפעילים את טורבינת הגז ונפלטים ממנה בטמפרטורה של כ-600 מעלות צלזיוס. במחזור השני מנוצלים הגזים הנפלטים לחימום מים ליצירת קיטור המפעיל טורבינה נוספת. כמו כן ארבע טורבינות גז תעשייתיות, המוסקות בגז טבעי או סולר.
אנפית בקר מזרחית
אנפית-בקר מזרחית (שם מדעי: Bubulcus coromandus) הוא מין של עוף ממשפחת אנפתיים. צבעה לבן, עם מקור צהוב ורגליים בצבע כהה. היא מצויה ומקננת בישראל, ואחת משתי הציפורים הלאומיות של בוטסואנה.
מאפיינים
משקלה 300 עד 600 גרם ואורכה נע בין 46 ל-56 סנטימטר. באופן טבעי היא אנדמית לאזורים מסוימים באפריקה, אסיה ואירופה, אך פלשה לאזורים רבים נוספים וכיום נפוצה גם בצפון אמריקה, דרום אמריקה ואוסטרליה. בישראל היא מצויה מאוד בכל עונות השנה ומקננת באביב ובקיץ.
בעונת הרבייה ישנו חילוף נוצות חלקי, הראש החזה והגב מקבלים צבע חום והרגליים צבע אדום. שלא בעונת הרבייה הרגליים כהות והמקור צהוב. אנפית הבקר היא עוף מוגן בישראל על פי חוק. אין להטריד את אנפית הבקר לאחר בניית הקן ולאחר הטלת הביצים ולא עם הופעת הגוזלים. הקן עשוי מזרדים ומענפים בצורת קערית שטוחה. הזכר אוסף את החומר לבניית הקן והנקבה עוסקת בבנייתו. הקן נשמר ברציפות כדי למנוע גנבת חומר קינון. בקן מוטלות 2 עד 4 ביצים, שצורתן סגלגלה מוארכת וצבען לבן.
תפוצת המין בעולם גדלה מאוד במהלך המאה העשרים. תפוצת אנפית הבקר משתרעת על פני אפריקה, הודו, דרום מזרח אסיה, אוסטרליה, ספרד, פורטוגל, דרום צרפת, טורקיה וישראל. בשנת 2002 העריכו באיגוד ה-IUCN ששטח התפוצה העולמי של אנפית הבקר הוא כ-10 מיליון קילומטר מרובעים והאוכלוסייה העולמית נאמדה בסביבות 3,800,000 עד 6,700,000 פריטים.
אמנון (דג)
אַמְנוּן, או מוּשְט הוא שם כולל למספר מינים של דגי מאכל ונוי ממשפחת האמנוניים מהשבט Tilapiini, המצויים באגמים ונהרות חמים באפריקה, באסיה ובאמריקה הדרומית. חלקם מצויים אפילו בקרבת החופים. האמנון ניזון בעיקר מן הצומח אך מספר מינים ניזונים מן החי. את האמנונים למטרות אכילה דגים או מגדלים בבריכות ובשרם נחשב למשובח.