cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צאריצינו (נפה)
מאז 1968 נכלל לנינו (צאריצינו ההיסטורי) בנפת המשמר האדום (קרסנוגוורדיסקי) במוסקבה. בשנת 1991 חולקה מוסקבה ל-10 מחוזות אדמיניסטרטיביים. במחוז האדמיניסטרטיבי הדרומי הוקמה נפת צאריצינו. במקביל, צאריצינו ההיסטורית (לנינו) חולקה בין שלושה נפות: צפון אורחובו-בוריסובו, ביריוליובו המזרחית וצאריצינו. צאריצינו העתיקה ופארק צאריצינו הם כיום מקום בילוי, אירועים חגיגיים משותפים לתושבי הנפות הללו. עם זאת, המוזיאון וארמון צאריצינו אינם חלק מהנפה.
חטיפת אירופה (טיציאן)
חטיפת אירופה (באיטלקית: Ratto di Europa) הוא ציור שמן מעשה ידי הצייר טיציאן שצויר בין השנים 1560–1562. היצירה מוצגת במוזיאון איזבלה סטיוארט גרדנר בבוסטון, מסצ'וסטס.
הסיפור המיתולוגי
סיפור חטיפת אירופה מתואר בגרסאות רבות בספרות הקלאסית. לפי רוב הגרסאות, זאוס (או יופיטר בגרסה הרומית), הוקסם מאירופה, בת המלך הפיניקי אגנור, והחליט לפתות אותה או לאנוס אותה. הוא הפך את עצמו לפר (או שור בר) יפהפה והתערב בעדרי אביה. כאשר אירופה ירדה לחוף בקרבת העדרים, היא ראתה את השור היפה, החלה ללטף אותו וכשראתה שהוא צייתן טיפסה על גבו. זאוס ניצל את ההזדמנות, דהר אל הים וכשהיא על גבו, ועבר מעליו אל האי כרתים. שם הוא התגלה בדמותו האמיתית שכב עם אירופה, ואחר כך היא התחתנה עם מלך כרתים. מסיפור זה נטבע הפתגם המודרני מה שמותר ליופיטר אסור לשור.
תולדות הציור
בסביבות 1550 קיבל טיציאן הזמנה מפליפה השני, מלך ספרד, עבור סדרה בת שישה ציורים על בסיס מטמורפוזות. הסדרה כונתה על ידי טיציאן "poesie" ("פיוטים"). "חטיפת אירופה" הוא הציור האחרון בסדרה וסופק בין השנים 1560–1562. ציור זה הוא אחד משלושת הציורים בסדרה (שני האחרים הם דיאנה וקליסטו ודיאנה ואקטיון), שהעניק פליפה החמישי, מלך ספרד לשגריר צרפת, הדוכס גרמונט, אשר בתורו הציג אותם בפני פיליפ השני, הדוכס מאורליאנס, שהעבירו לאוסף אורליאנס בפריז שם שהה לאורך מרבית המאה השמונה עשרה. הציור נרכש על ידי ברנרד ברנסון עבור אספנית האמנות איזבלה סטיוארט גרדנר בשנת 1896.
תיאור היצירה
הציור מתאר את הרגע בסיפור שבו זאוס, המחופש לשור בר לבן, דוהר אל הים, כאשר אירופה על גבו. טיציאן הוא חד משמעי לגבי העובדה שמדובר בחטיפה: אירופה שרועה על גבה חסרת אונים, בגדיה פזורים והיא מנסה להימלט מהבהמה. תנוחתה ובגדיה נותנים דינמיות רבה לציור.
ציור זה שייך לתקופה האחרונה של טיציאן. הוא צויר במכחול גס שלעיתים קרובות לא תיאר את הפרטים היטב.
יעקב הנס דוידסון
יעקב הנס דוידסון (בגרמנית: Jakob Hans Davidsohn, 16 במאי 1887 בברלין – 1942 בסוביבור), המוכר בשם העט מבוסס האנגרמה יעקב ואן הודיס (גרמנית: Jakob van Hoddis) היה משורר יהודי גרמני, מראשוני הזרם האקספרסיוניסטי בגרמניה. מוכר בשל שירו הידוע "סוף העולם", שפורסם בינואר 1911 בכתב העת 'הפעולה' (Die Aktion) ונחשב כשיר האקספרסיוניסטי הראשון. שירו היווה השראה למשוררים אקספרסיוניסטים רבים והיווה השראה לכותבים נוספים לכתיבה בסגנון גרוטסקי. הוא גם מוכר כאחד היוצרים הסוריאליסטי הגרמנים היחידים. ב-1942 נשלח הנס-דוידסון על ידי הנאצים למחנה ריכוז. תאריך מותו אינו ידוע, אולם ההשערה הרווחת היא שהדבר קרה באותה שנה.
שירתו של הנס דוידסון נלמדת במערכת החינוך הגרמנית כחלק מתוכנית הלימוד בספרות.
קורות חיים
הנס דוידסון נולד במאי 1887 להרמן דוידסון, רופא, ואשתו דוריס בברלין שבגרמניה. דוריס דוידסון ילדה תאומים, אולם העובר הנוסף נולד מת. להנס דוידסון היו ארבעה אחים ואחיות: מארי, אנה, לודוויג וארנסט. הוא היה תלמיד פיקח אך לא הצליח בלימודים לאור מזגו החם. בשנת 1909 ייסד את Der Neue Club ("המועדון החדש") האקספרסיוניסטי יחד עם עמיתו קורט הילר. בשנה שלאחר הייסוד, הוצגו רעיונותיהם בערבי קברט. הנס-דוידסון כתב שירים גרוטסקיים עבור הקברט. במועדון נוסד "הומור שחור" והיו חברים בו משוררים אקספרסיוניסטים רבים, מייסדי הזרם והמובילים בו כגון גיאורג היים, גוטפריד בן, ארנסט בלאס ואלזה לסקר-שילר. הקברט האחרון, תשיעי במספר, התרחש באביב 1912 והיווה מחווה למותו הטראגי של גיאורג היים, אשר טבע בגיל 25 באגם. ערבי הקברט היו מאוד פופולרים, ומשכו מאות צופים. באחד מערבים אלו דוקלם השיר "סוף העולם" של הנס דוידסון ועורר התרגשות רבה בקרב הקהל. משוררים רבים זכרו מאוחר יותר את השפעת שני בתי השיר עליהם. שיריו של הנס דוידסון באותה תקופה הביעו רגשות חרדה קיומית לא רק אישית אלא גם עולמית. הוא החל להתעניין במיסטיקה קתולית ובהמשך התנצר.
הנס דוידסון למד פילוסופיה ופילולוגיה באוניברסיטה בברלין אך סולק מהאוניברסיטה. אביו ושניים מחבריו הטובים, ארנסט באלק וגיאורג היים מתו. הוא סבל מהתמוטטות עצבים והתאשפז מרצון בבית חולים פסיכיאטרי. בשנת 1912 החלו להופיע אצל הנס דוידסון סימנים ראשונים של מחלת הסכיזופרניה. הוא שוחרר מבית החולים אך נכפה עליו לחזור ולהתאשפז לאחר שתקף את אימו. בריאותו הנפשית המשיכה להדרדר והוא חי תחת השגחה פרטית בין השנים 1914 ועד 1922. לאחר שנת 1927, כאשר אמו התרוששה כלכלית, הוא הועבר להשגחת מרפאה של המדינה. בתחילת שנות ה-30, עזב את הנצרות וחזר ליהדות. בשנת 1933, מיד לאחר מינוייו של היטלר לראש-ממשלת גרמניה, ברחה משפחתו של הנס דוידסון לתל אביב (שם נפטרה אמו שבורת הלב מספר חודשים מאוחר יותר). כתוצאה ממצבו בריאותו הנפשית הלקוי, לא הצליח הנס דוידסון לקבל אישור כניסה (סרטיפיקט) לתחומי המנדט הבריטי שבארץ ישראל. הוא נאלץ להמשיך לחיות בגרמניה הנאצית, בה החלו לראות בזרם האקספרסיוניסטי כצורה אומנותית מנוונת, וככזו, לא מקובלת לחלוטין.
מספר אמנים אקספרסיוניסטים הצליחו להימלט מגרמניה הנאצית, אך רבים התאבדו או נרצחו במחנות הריכוז. בהתחשב ביהדותו של הנס דוידסון, בהיותו אמן מהזרם האקספרסיוניסטי ובמצב בריאותו הנפשית הרעוע (מצב נפשי זה הוביל ל"המתת חסד" באותה תקופה), רציחתו בידי הממסד הגרמני הנאצי הייתה כמעט וודאית. ב-29 בספטמבר 1933 הועבר דוידסון מן המוסד הפסיכיאטרי ששהה בו לבית חולים יהודי ליד קובלנץ, שאליו נשלחו רוב המאושפזים היהודים על רקע פסיכיאטרי מרחבי הרייך. ב-30 באפריל 1942, הוא וכל שאר החולים וכן צוות המרכז הרפואי בו שהה נשלחו לסוביבור. איש מהם לא שרד. תאריך מותו של הנס דוידסון לא ידוע; קרוב לוודאי מאי או יוני 1942.
עבודתו
שירו הבולט ביותר של הנס דוידסון, "סוף העולם" (בגרמנית: Weltende), עורר עניין ציבורי רב ונחשב לשיר האקספרסיוניסטי הראשון. השיר השפיע על משוררים רבים אחרים בזרם האקספרסיוניסטי.
השיר נכתב בסמוך לתחילת מלחמת העולם הראשונה ועוסק בתיאור קיצו של העולם. הוא מתאר תחושה שרווחה בשיח של תחילת המאה העשרים, בין היתר כתוצאה ממירוץ החימוש בין המדינות, על דמדומי האנושות.
האצ'יסון ומפואה
האצ'יסון ומפואה (באנגלית: Hutchison Whampoa Limited) הוא תאגיד בינלאומי הונג קונגי, הנמצא ברשימת 500 החברות הגדולות של מגזין Fortune, ואחת החברות הגדולות בבורסת הונג קונג. בין החזקות החברה ניתן למצוא את נמלי הים הגדולים בעולם, חברות תקשורת מ-14 ארצות המופעלות תחת שלושה מותגים, נדל"ן ותשתיות.
היסטוריה
האצ'יסון ומפואה היא מיזוג של שתי החברות שנוסדו במאה ה-19. "רציפי הונג קונג ומפואה", שהוקמה בשנת 1863 על ידי הסוחר הבריטי ג'ון דופון האצ'יסון, והאצ'יסון אינטרנשיונל שהוקמה בשנת 1877. בשנת 1960 עברה השליטה על "רציפי הונג קונג ומפואה" לידי "האצ'יסון אינטרנשיונל". ובשנת 1977 רכשה "האצ'יסון אינטרנשיונל" את כל יתרת המניות של "רציפי הונג קונג ומפואה", החברות מוזגו ונוצרה חברת "האצ'יסון ומפואה". הדבר התבצע תחת הנהגתו של סר דאגלס קלאג (1917–1981).
למרות נכסיה הטובים בתחומים רבים, נקלעה החברה לבעיות כספיות, מהן נחלצה במימונו של בנק HSBC, שקיבל בתמורה 22% מהחברה. בעקבות משבר זה, הוחלף סר דגלאס קלאג. ב-25 בספטמבר 1979, עם סיום המסחר בלונדון, הכריז HSBC כי הוא מוכר את חלקו בחברה תמורת 639,000,000 דולר הונג קונגי.
החברה
החברה פועלת כיום ב-54 מדינות והיא מעסיקה כ 230,000 עובדים ברחבי העולם. החברה עוסקת בחמישה תחומי ליבה:
פעילות בישראל
האצ'יסון ומפואה היא מהמשקיעים שהקימו את חברת פרטנר ב-1999. בתקופה זו היא הייתה הבעלים של קבוצת אורנג' העולמית, ומכאן הגיע לפרטנר המותג אורנג'. בשנת 2009 מכרה החברה את פרטנר לאיש העסקים אילן בן דב. אך בעקבות קשיים כלכליים מכר בן דב בינואר 2013 את רוב החזקותיו בפרטנר לחברת ההחזקות של חיים סבן, "סבן קפיטל". סבן רכש כ-33 אחוז ממניות החברה.
האצ'יסון ווטר
האצ'יסון שותפה באמצעות חברת "האצ'יסון מים בע"מ" עם חברת הנדסת התפלה במיזם הקמה ותפעול של מתקן התפלה שורק לאחר שזכו בזיכיון ב-2010. המתקן החל לפעול באוגוסט 2013. ב-2019 בעקבות זיוף נתוני מליחות במתקן שאפשרו לחסוך למפעילים כ-12 מיליון ש"ח, הוטל עליו קנס.
בנובמבר 2012 רכשה החברה את חממת כינרות תוך החייבות להשקעה של 100 מיליון שקל במשך שמונה שנים.
החברה שותפה גם בבעלות על תחנת כוח בעמק הירדן.
ב-2020 הפסידה החברה ל-IDE טכנולוגיות במכרז על הקמת שורק 2 לאחר הפעלת לחץ אמריקאי למניעת זכייתה במכרז.
נומיאו ויוליה
נומיאו ויוליה (באנגלית:  Gnomeo and Juliet) הוא סרט הנפשה בריטי, המבוסס על מחזהו של ויליאם שייקספיר, "רומיאו ויוליה". הסרט בוים על ידי קלי אסבורי (במאי הסרט "שרק 2"), ומככבים בו ג'יימס מק'אבוי ואמילי בלאנט בתפקידים הראשיים. עלה לאקרנים ב-11 בפברואר 2011.
עלילה
הגמדים האדומים והגמדים הכחולים הם אויבי נפש הגרים בגינות שכנות. יום אחד, הם מחליטים לערוך מרוץ מכסחי דשא. במהלך התחרות נראה שנומיאו (ג'יימס מק'אבוי), נציג הכחולים, צפוי לנצח. אך נציג האדומים, טיבלט (ג'ייסון סטיית'האם), מרמה ומנצח אותו. בנוסף, הוא גורם למכסחת הדשא של נומיאו להיהרס. נומיאו וחברו, בני (מאט לוקאס), מחליטים להתגנב לגינתם של האדומים ולצבוע את מכסחת הדשא שלהם כנקמה על הרמאות בתחרות.
אנדרו גילום
אנדרו גילום (באנגלית: Andrew Gillum; נולד ב-26 ביולי 1979) הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כראש עיריית טלהסי שבפלורידה. גילום התמודד מטעם המפלגה הדמוקרטית לכהונת מושל פלורידה בבחירות שנערכו בשנת 2018.
ביוגרפיה
גילום נולד במיאמי. אחד משבעת ילדיהם של פרנסיס וצ'ארלס. אביו היה עובד בניין ואמו נהגת הסעות ילדים. הוא סיים תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת פלורידה A&M. ב-2003 נבחר למועצת העיר טלהסי, והיה בכך לצעיר ביותר לכהן בתפקיד זה. ב-2014 נבחר לראשות העיר וכיהן בתפקיד עד נובמבר 2018.
ב-2018 נבחר למועמד המפלגה הדמוקרטית למשרת מושל פלורידה, לאחר שגבר בבחירות המקדימות על המועמדת שנחשבה לבעלת הסיכויים הגבוהים ביותר, גוון גראהם. בבחירות הכלליות הוא הפסיד לחבר בית הנבחרים של ארצות הברית, רון דה-סנטיס בפער של 0.4 אחוזים.
נומיאו ויוליה
עלילה
כשהם נפגשים פעם אחת, בני מגלה עליהם וטיבלט שובר את כובעו של בני. נומיאו שכועס על טיבלט שובר אותו, אך מתגלגל לכביש ששם הוא נראה לכאורה שבור לרסיסים. יוליה בוכה ודואגת לנומיאו. לבסוף, מתגלה שנומיאו שרד את התאונה והוא שב לגינה.
אנדרו גילום
ביוגרפיה
גילום נשוי ואב לשלושה. במרץ 2020 נתפס בבית מלון בחברת שני גברים נוספים, אחד מהם זונה שסבל ממנת יתר, כשבחזקתם סמים. בעקבות הפרסום התוודה גילום על היותו מכור לאלכוהול ולסמים וכן יצא מהארון כבי-סקסואל.
נומיאו ויוליה
מדבבים
בסוגריים מדבבי הגרסה העברית
ביקורות והכנסות
הסרט זכה לביקורות מעורבות וחיוביות ממבקרי הקולנוע. אתר Rotten Tomatoes המרכז ביקורות קולנוע העניק לסרט דירוג של 60%.
הסרט הכניס ביום הראשון לצאתו לאקרנים כ-6.2 מיליון דולר. בסוף השבוע הראשון לצאתו בהפצה כללית הסרט הכניס כ-25.3 מיליון דולר אחרי הסרטים "זהות לא ידועה" ו"אני מספר ארבע". נכון ל-6 במרס 2011 הסרט הכניס כ-84,022,000 דולר בארצות הברית וכ-36,700,000 דולר מחוצה לה.
לרדת בתחנה (שיר של שירה לוי)
לרדת בתחנה הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת והשחקנית הישראלית שירה לוי. השיר יצא לאור ב-17 במרץ 2019 כשיר הנושא של סדרת הנוער הישראלית "התחנה".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי שיצא עבור השיר בוים על-ידי עודד רז בהפקת NMC Live. הקליפ הועלה ב-17 במרץ 2019 ומורכב למעשה מרצף רגעים הלקוחים מצילומי הסדרה.
נכון למאי 2023, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-1,119,000 צפיות.
עינת גיל-צובארי
עינת גיל-צובארי (נולדה ב-1969) היא קצינת משטרה ישראלית בדימוס בדרגת ניצב, שירתה כראש אגף משאבי אנוש.
ביוגרפיה
גיל–צובארי שירתה כקצינת חינוך וראש מחלק נוער בתחנת המשטרה ברמלה, במהלך פעילות מבצעית נורתה על ידי עבריין ונפגעה ממספר קליעים. שימשה בתפקיד דוברת מרחב שפלה, דוברת אגף התנועה ודוברת מחוז דרום. ב-2007 מונתה לדוברת משטרת ישראל. שירתה כקצינת אגף קהילה ומשמר אזרחי במחוז מרכז. בהמשך שימשה ראש מחלקת שיטור קהילתי באגף שיטור וביטחון. ביולי 2016 מונתה לראש חטיבת האבטחה והרישוי בדרגת תת-ניצב.
בפברואר 2019 הועלתה לדרגת ניצב ומונתה לראש אגף משאבי אנוש. בדצמבר 2020 הודיע על פרישתה מהמשטרה. היא סיימה את כהונתה בפברואר 2021.
חיים אישיים והשכלה
גיל-צובארי היא תושבת סביון, נשואה ואם לארבעה, בוגרת תואר ראשון בקרימינולוגיה ותואר שני בחינוך. היא בוגרת תוכנית המנהיגות של קרן וקסנר.
הרצל גרינשפון
הרצל גרינשפון (2 בינואר 1905 - 28 במאי 1990) היה מחלוצי תעשיית המתכת בארץ וחלוץ הקמת ענף הספנות בישראל. גרינשפון זכה להוקרה כיקיר חיפה, כיקיר התעשייה בחיפה וכיקיר התעשייה של התאחדות התעשיינים בישראל.
ביוגרפיה
הרצל גרינשפון נולד ביפו לפרלה-פניה ונחום גרינשפון יוצק המתכת הראשון בארץ ישראל. לאחר סיום לימודיו בבית הספר הריאלי בחיפה, הכשיר עצמו בייצור חלקי מתכת בסדנאות בתי המלאכה שברכבת הארץ ישראלית. בוגר לימודי הנדסה בבלגיה, בה פעל תוך לימודיו בקבוצת אנשי הרכש של ההגנה.
בשנת 1925 התחתן הרצל גרינשפון עם שרה לבית ברנדשטטר (ממשפחת מרדכי דוד ברנדשטטר) והזוג עבר לבלגיה ללימודי הנדסה. שרה הייתה אחייניתו (בת אחיו) של איש התיאטרון והקולנוע והצייר הנאיבי יהושע ברנדשטטר ודודתם של ילדיו, הציירת והמאיירת תרצה טנאי והפעיל החברתי והיוצר עמוס מוקדי; ואחייניתו (בת אחיה) של הציירת רבקה ריגר קפלן ודודניתה של בתה, הציירת ויוצרת ההדפסים שלומית הבר-שיים.
עבודתו כחרט במפעלי "בל" לחלקי טלפונים, בבלגיה, איפשרה לזוג קיום ומימון הלימודים, תוך פעילות בקבוצת אנשי רכש של ההגנה. את לימודי ההנדסה השלים בצרפת לקראת חזרתם לארץ. בשובם לארץ, שימש גרינשפון בין היתר, כמורה ומדריך בבסמ"ת, בית הספר המקצועי שליד הטכניון.
כמהנדס מכונות, הקים בשנת 1940 בשותפות עם המהנדס הימי ישראל קירשטיין, בית מלאכה קטן בדרך יפו בעיר התחתית בחיפה. בהמשך, הקימו השותפים את "מפעלי חיפה להנדסה" במפרץ חיפה.
אחיו של הרצל גרינשפון היה פואה גרינשפון, מלחין, מורה למוזיקה ויצרן כלי נגינה, אשר הקים את מפעל "חלילית" לייצור ושיווק כלי נגינה, הקיים עד היום. אחותו יונה, ממקימי דגניה א', נישאה ליצחק בן-יעקב, ממייסדי התעופה בארץ. אחיו, דוד גרינשפון, ניהל את "חוט-בר" למוצרי מתכת ואת "גוויל" ליצור נייר. אחותו, נחמה נישאה ליצחק ארמן, ממנהלי חברת "שמן תעשיות".
שני בניו של הרצל גרינשפון, דני גרנות ורפי גרנות, פנו לתחום המוזיקה. שניהם שרו בלהקת פיקוד דרום. רפי גרנות שר ושיחק בסדרת הטוויזיה "אות אות אות". דני גרנות התפרסם כזמר, הופיע ב"ערב שירי רחל", "ירושלים שלי", "שירי נעמי שמר עם חבורת בימות", והוציא לאור אלבומים שזכו להצלחה.
מפעלי חיפה להנדסה
המפעל "מפעלי חיפה להנדסה - יציקה בתבניות" עסק בכול סוגי תיקוני אניות ובבניית כלי שיט, סירות גרר ודוברות לתפעול נמלי הארץ. למעשה, היה המפעל הראשון והיחיד לבניית אוניות בארץ.
תיקוני האניות כללו אניות תובלה ואניות מלחמה של הצי הבריטי, אשר חלקן נפגעו על ידי "חבלני ההגנה" במאמץ לשחרור את המדינה מעול הבריטים.
המפעל עסק בתיקוני אניות וכלי שיט ובבניית ספינות גרר ורפסודות לשינוע מטענים לנמלי חיפה ות"א. כלי שיט מיוחדים נבנו להולכת צליינים בכנרת ולחפירת תעלות למפעלי ים המלח. המפעל העסיק כמה מאות בעלי מקצוע, חלקם בנמל חיפה וחלקם במפעל במפרץ אשר כלל את בית היציקה.
בחברת "מפעלי חיפה להנדסה" היה כאמור שותף גם ישראל קירשטיין, שרכש את השכלתו במקצוע ההנדסה הימית בגרמניה, ונעשה המומחה של הצי המלכותי הבריטי בכל תיקוני אוניות הצי במזרח התיכון. החברה ביצעה את עיקר עבודות הספנות בארץ. בנוסף לכך בנה המפעל כלי שיט אזרחיים קטנים. לשם כך, נפתח בית מלאכה גדול בצומת שדרות ההסתדרות כפר-אתא, כביש התעשייה (בעבר צומת "קטרפילר").
לצד הפעילות הימית, נרתמה חברת "מפעלי חיפה להנדסה" לתמוך בפעילות ההגנה, בייצור כלי נשק כדוגמת דוידקה, רימונים, פצצות מרגמה, מרגמות, מוקשים ושריון אוטובוסים. את המשוריינים שנסעו בתקופה ההיא יצרו בלילות במפעל, שהיה מפעל עם כוח עבודה יהודי טהור.
לקראת הקמת המדינה בשנת 1947 תכננו השותפים קירשטיין וגרינשפון להקים מספנה ומבדוק ימי צף בחוף הים בחיפה. למימוש הרעיון, התאחדו, אחרי מלחמת העצמאות בשנת 1951, עם חברת "העוגן" בבעלות סולל בונה, והקימו את החברה "הימה".
ברבות הימים חברת "הימה" הייתה לגרעין של "מספנות ישראל".
הרצל גרינשפון שהתקשה לפעול באווירת הביורוקרטיה ההסתדרותית - פרש ולקח את חלקו, והקים מפעל מתכת חדש בשם: "מפעלי גרינשפון להנדסה בע"מ".
מפעלי גרינשפון להנדסה
המפעל הוקם על ידי גרינשפון במפרץ חיפה, זמן קצר אחרי פטירתו של סבא נחום גרינשפון ושנים בודדות לפני פטירתה של הסבתא פנינה. בתקופה זו עברה המשפחה מרחוב קסל בהדר הכרמל, לרחוב סמולנסקי שבאחוזה.
בתחילת דרכו עסק המפעל בייצור ושירות לענפי תעשייה שונים כגון: מאפיות, מפעלי ייצור נייר, מלט, שמן וסבון. עם הקמת בית יציקה במפעל החל ייצור של מדחסי קירור לשוק המקומי ולייצוא לטורקיה.
בהצטרפות הבן, גד גרינשפון, בשנת 1959, כמהנדס מכונות בוגר הטכניון, שונתה תוכנית הייצור, והתמקדה בייצור גלגלי שיניים וממסרות תעשייתיות, אשר יצרה מקום פרנסה מכובד לכ-60 בעלי מקצוע.
בשנת 1985, הצטרף הנכד, רמי גרינשפון, גם כן כמהנדס מכונות בוגר הטכניון, ובעזרתו הורחבה הפעילות גם עם חברות בינלאומיות.
בשנת 2003 עבר המפעל לבעלות חדשה לאזור תעשייה בר-לב בדרך לכרמיאל.
לימוד טכנולוגיות חדשות ויישומם
הרצל גרינשפון עבר במהלך חייו תהפוכות בטכניקות טיפול וייצור בענף המתכת, ואת כולם ספג ויישם בתחילת היווסדם.
ההבנה ביתרונות האוטומציה והמחשוב כתחליף למקצועיות המפעילים, היה קו מנחה נכון שדור ההמשך (הבן גד והנכד רמי) קלטו רק מאוחר יותר.
פעילות חברתית
פן חשוב באישיותו של הרצל גרינשפון היה הפן החינוכי. הוא האמין ביצירת עתודה של אנשי תעשייה, וטרח כל חייו לחנך ולהעניק מניסיונו העשיר בתעשייה לעובדים צעירים.
במהלך שנות עבודתו הרבות של הרצל גרינשפון בתעשיית המתכת, הקדיש זמן רב לחינוכם של אנשי מקצוע בענף, כולל הדרכה מעשית בבתי מלאכה של בית הספר בסמ"ת. תקופה מסוימת היה הבוחן לתעודת בגרות מטעם משרד החינוך.
ידיעת השפה הרוסית מבית אבא, והיכרותו בחשיבות קליטת העלייה לתעשייה, הביאה אותו בשנות ה-70 לקליטת פועלים מברית המועצות לשעבר. בשם עיקרון זה, הווה המפעל דוגמה לקשת רחבה של עובדים מהחברה הישראלית, ותיקים לצד עולים, נוצרים ודרוזים.
הרצל גרינשפון זכה להוקרה כיקיר חיפה, כיקיר התעשייה בחיפה וכיקיר התעשייה של התאחדות התעשיינים בישראל.
מלחמת פולין–בוהמיה (1345–1348)
מלחמת פולין–בוהמיה או מלחמת פולין–צ'כיה (בפולנית: Wojna polsko-czeska) הייתה מלחמה בין ממלכת בוהמיה בפיקודו של יוהאן, מלך בוהמיה לבין ממלכת פולין בפיקודו של קז'ימייז' השלישי, מלך פולין בין השנים 1345 ו-1348.לאחר לחימה בשלזיה ובפולין קטן, התקדם הצבא הבוהמי לשלזיה ולפולין קטן ב-1345, כולל לבירה הפולנית קרקוב. שביתת הנשק שנחתמה מאוחר יותר באותה שנה התקיימה עד 1348, אז התחדשו פעולות האיבה. אף על פי שלפולין היה יתרון צבאי קל, המלחמה הסתיימה עם חתימת הסכם נמיסלוב בנובמבר 1348. לא בוצעו שינויים טריטוריאליים. הפולנים ויתרו על תביעותיהם כלפי שלזיה, והבוהמים ויתרו על תביעותיהם לכס המלכות הפולני.
רקע כללי
ממלכות בוהמיה ופולין נלחמו על שטחי גבול לפני כן מאז 990 לפחות; בשנת 1327, יוהאן, מלך בוהמיה פשט על שלזיה ופולין קטן והגיע לבירת פולין קרקוב. שלזיה, במיוחד, שחולקה למספר רב של דוכסויות שלזיה בעקבות פיצול פולין, הייתה יעד להתפשטות הבוהמית. המלך הפולני קז'ימייז' הגדול כבר הכיר בשליטה הבוהמית בשלזיה בחוזה טרנשין משנת 1335. עם זאת, לא פולין וגם בוהמיה לא היו מרוצים מהסטטוס קוו, ומדי כמה שנים הגבול היה עובר עקב משא ומתן דיפלומטי או מחטף צבאי קטן.
המלחמה
הסיבה המיידית למלחמה הייתה מאסרו של קרל, בנו של יוהאן, על ידי הפולנים. בזמן שהוא שוחרר זמן קצר לאחר מכן, זה נתן לבוהמים עילה להתחיל במבצע צבאי נרחב יותר נגד פולין. הצבא הפולני, בהנהגת המלך ובסיוע יחידות ליטאיות, התקדם על גבול דוכסות טרופאו וכבש את הערים פשצ'ינה וריבניק. עם זאת, יוהאן, מלך בוהמיה עמד במחנה הצבאי ליד וודז'יסלאב. מול התקפת נגד בוהמית, נסוגו הפולנים לקרקוב. הצבא הבוהמי (בסביבות 12 עד 20 ביולי 1345), וספג תבוסות נוספות ב וב. שביתת הנשק נחתמה מאוחר יותר באותה שנה, ועד מהרה מצאו עצמם הבוהמים בעמדה חזקה הרבה יותר, שכן קרל נבחר לקיסר האימפריה הרומית הקדושה ב-1346.
הלחימה חודשה באביב/קיץ 1348, עם קרבות ליד ורוצלב (ברסלאו). מאחר שתוצאות הקרבות לא היו חד משמעיות, ואף נטו לטובת הצד הפולני, החליטו שני הצדדים ליישב את הסכסוך באמצעות דיפלומטיה, כדי להתמקד בעוד איומים אחרים (כגון, עבור פולין, זה של האבירים הטבטונים).
פרנץ דה פאולה, נסיך ליכטנשטיין
פרנץ דה פאולה, נסיך ליכטנשטיין (בגרמנית: Franz de Paula von Liechtenstein, 25 בפברואר 1802 - 31 במרץ 1887), היה נסיך גרמני מבית ליכטנשטיין וגנרל בצבא האוסטרי אשר השתתף בדיכוי המרד ההונגרי של 1848.
מלחמת פולין–בוהמיה (1345–1348)
לאחר מכן
המלחמה הסתיימה עם הסכם נמיסלוב שנחתם ב-22 בנובמבר 1348 שבו ויתרו הפולנים דה פקטו על תביעותיהם כלפי שלזיה (המסמכים אינם מכילים הצהרה ברורה לכך אך פורשו כך על ידי היסטוריונים מאוחרים יותר, מאחר שהותירה את רוב שלזיה בשליטה דה יורה של הבוהמים), והבוהמים ויתרו על תביעותיהם לכס המלכות הפולני. אולם לא התרחשו שינויים טריטוריאליים. הסכם זה חיזק את השליטה הבוהמית על רוב שלזיה.
פרנץ דה פאולה, נסיך ליכטנשטיין
ביוגרפיה
פרנץ דה פאולה נולד ב-25 בפברואר 1802 בווינה, ליוהאן הראשון יוזף, נסיך ליכטנשטיין וליוזפה, רוזנת פירסטנברג-וייטרה, בתם של יואכים אגון, רוזן פירסטנברג-וייטרה וסופיה מריה, רוזנת אטינגן-ואלרשטיין. אלויס קיבל חינוך מעולה, ולאחר מכן ערך את הטיול הגדול באיטליה, שווייץ, אנגליה וסקוטלנד.
בשנת 1821 התגייס פרנץ דה פאולה בדרגת לוטננט לצבא האוסטרי, והצטרף לרגימנט הפרשים הקלים ה-1. בשנת 1824 הועלה פרנץ דה פאולה לדרגת אובר לוטננט ברגימנט האולאנים ה-3, ובשנת 1825 הועלה לדרגת ריטמייסטר ברגימנט האולאנים ה-2. בין השנים 1828–1830 שירת פרנץ דה פאולה כמפקד גדוד ברגימנט האולאנים ה-3, ובשנת 1832 מונה למפקד רגימנט ההוסארים של המשמר, ובשנת 1836 הועלה לדרגת אוברסט. במהלך מהפכות אביב העמים בשנת 1848, הועלה פרנץ לדרגת גנרל מיור, ומונה למפקד כוחות העתודה באיטליה. באוקטובר 1848 הוא הצטרף לצבא של אלפרד הראשון, נסיך וינדיש-גרץ בדרגת לוטננט פילדמרשל, והשתתף בדיכוי המרד ההונגרי של 1848. ביולי 1849 מונה פרנץ דה פאולה למפקד הקורפוס ה-4, וב-16 באוקטובר אותה שנה מונה למפקד הקורפוס ה-3 בהונגריה, ולאחר מכן מונה לקולונל הכבוד של רגימנט ההוסארים ה-9. בשנת 1859 הועלה פרנץ דה פאולה לדרגת גנרל חיל הפרשים, ובין השנים 1860–1866 כיהן כמפקח הכללי של חיל הפרשים. בנוסף בשנים 1860–1861 הוא היה מפקד הכוחות האוסטרים בהונגריה. בשנת 1868 פרש פרנץ דה פאולה מהצבא, וב-31 במרץ 1887 הוא מת בביתו בווינה.
משפחתו
ב-3 ביוני 1841 התחתן פרנץ דה פאולה עם אווה ז'וזפינה יוליה פוטוצקה, בתם של אלפרד וויצ'ך פוטוצקי ויוזפינה מריה צ'רטוריסקה, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
כדורגל בהולנד
כדורגל הוא ענף הספורט הפופולרי ביותר בהולנד. התאחדות הכדורגל ההולנדית היא הגוף המנהל את הענף במדינה. הליגה העליונה במבנה ליגות הכדורגל בהולנד נקראת Eredivisie (בתרגום חופשי מהולנדית: ליגת הכבוד), והמנצחת מבין 18 הקבוצות המתחרות בה מוכתרת כאלופת הולנד בכדורגל. מתחתיה נמצאות מספר ליגות נוספות, כדוגמת הEerste Divisie (הליגה הראשונה). בנוסף מקיימת ההתאחדות ההולנדית מספר גביעים נוספים כדוגמת הגביע ההולנדי ומגן יוהאן קרויף.
היסטוריה
ב-8 בדצמבר 1889 הוקמה התאחדות הכדורגל ההולנדית (KNVB), ובשנת 1904 היא הצטרפה להתאחדויות לכדורגל של צרפת, בלגיה, דנמרק, ספרד, שוודיה ושווייץ בייסוד הפדרציה הבינלאומית לכדורגל. הולנד אף נבחרה פעם אחת לארח את אליפות אירופה בכדורגל, כאשר אירחה את טורניר יורו 2000 במשותף עם בלגיה. משחק הגמר של המפעל נערך באצטדיון פיינורד ברוטרדם.
ליגות
בשנת 1956 הוקמה הליגה הבכירה בהולנד, הנקראת Eredivisie, כליגה מקצוענית בלבד. אך הליגה הבכירה קיימת כבר מעונת 1888/1889. בליגה משחקות 18 קבוצות המתחרות ביניהן בשיטת בית-חוץ. אייאקס אמסטרדם היא הקבוצה המעוטרת ביותר בתולדות הליגה עם 30 אליפויות, שנייה אחריה פ.ס.וו. איינדהובן עם 19 זכיות ופיינורד עם 14 תארים. מעונת ועד עונת, שלוש הקבוצות הללו זכו בכל האליפויות האפשריות למעט בעונת  בה זכתה א.ז. אלקמאר.
בליגת המשנה ההולנדית משחקות כיום 20 קבוצות. החל מעונת נערך שינוי במבנה הליגות ההולנדיות, כאשר בליגת המשנה מתחרות 20 קבוצות, והליגה השלישית (Topklasse) חולקה לשתי ליגות מקבילות, אשר אלופת כל אחת מהן העפילה לליגת המשנה. במידה והקבוצה הזכאית להעפיל לא מעוניינת או שאינה עומדת בקריטריונים להעפלה, מעפילה סגניתה. במידה וגם סגניתה אינה עומדת בקריטריונים להעפלה, מוקפאת הנשירה של הקבוצה אשר אמורה הייתה לנשור מליגת המשנה. החל מעונת, התווספה הליגה החצי-מקצוענית (Tweede) כליגה השלישית, בעוד הליגה הרביעית היא ליגת החובבים (שחולקה כאמור לשתי ליגות מקבילות).
תחת הליגה הרביעית בהולנד קיימים עוד שמונה דרגי ליגות חובבים.
הגביע ההולנדי
משחק הגמר נערך באופן מסורתי באצטדיון פיינורד בכל שנה מאז 1988. אייאקס אמסטרדם הוא המועדון המעוטר ביותר בתולדות המפעל עם 18 זכיות, אחריו נמצא מועדון פיינורד עם 11 זכיות, ובמקום השלישי נמצא מועדון פ.ס.וו. איינדהובן עם 8 זכיות בטורניר.
הסופר קאפ
מגן יוהאן קרויף (Johan Cruijff Schaal) הוא טורניר הקרוי על שמו של חלוץ העבר של נבחרת הולנד יוהאן קרויף. הטורניר נערך כשבוע לפני פתיחת עונת המשחקים בהולנד, כמשחק אחד בין אלופת ליגת העל ההולנדית לבין מחזיקת הגביע ההולנדי, במידה והקבוצה אשר זכתה באליפות היא גם מחזיקת הגביע, מתקיים המשחק בין האלופה לבין סגניתה בליגה.
פ.ס.וו. איינדהובן עם 8 זכיות בטורניר, היא הקבוצה המצליחה בתולדות המפעל, ואייאקס אמסטרדם היא סגניתה עם 7 זכיות.
נבחרת לאומית
הנבחרת הלאומית של הולנד מייצגת את הולנד בתחרויות כדורגל בינלאומיות משנת 1905. הנבחרת מנוהלת על ידי ההתאחדות לכדורגל. משחקה הבינלאומי הראשון של הנבחרת היה מול נבחרת בלגיה ב-30 באפריל 1905. הנבחרת משחקת באופן מסורתי במדים בצבע כתום, והצליחה לזכות פעם אחת בטורניר בינלאומי כאשר זכתה ביורו 1988 אשר נערך במערב גרמניה. בנוסף הצליחה הנבחרת להעפיל פעמיים ברצף לגמר הגביע העולמי בכדורגל ב-1974 וב-1978, אך הפסידה בשני המשחקים.
טיאגו אילורי
טיאגו אילורי (בפורטוגזית: Tiago Ilori; נולד ב-26 בפברואר 1993 בהמפסטד שבאנגליה) הוא כדורגלן פורטוגלי המשחק בעמדת המגן בקבוצת פאסוס די פריירה.
מיקי גורקה
מיקי גורקה (נולד ב-15 בנובמבר 1972) הוא כדורסלן עבר ומאמנה של מכבי ראשון לציון מהליגה הלאומית ושל נבחרת רומניה בנוסך משמש כמנהל במחלקת הנוער של הפועל חיפה. גורקה החל את דרכו בהפועל חיפה ושיחק במספר קבוצות בארץ בעמדת הרכז וכן בליגת המכללות בארצות הברית. לאחר פרישה ממשחק פנה גורקה לקריירת אימון ומאז אימן מספר קבוצות בליגת העל ובליגה הלאומית.
טיאגו אילורי
ספורטינג
אילורי נולד בהמפסטד שבאנגליה לאב בריטי ממוצא ניגרי ולאם פורטוגלית. אילורי העביר את ילדותו בעיירה אלבופיירה שבדרום פורטוגל, שם החל לשחק כדורגל במועדון הילדים המקומי אימורטל די.סי.
מיקי גורקה
קריירת משחק
גורקה החל את דרכו בכדורסל בהפועל חיפה שם שיחק בקבוצות הילדים והנוער. בפברואר 1990 רשם את הופעתו הראשונה בליגת העל במשחק נגד מכבי תל אביב. הוא המשיך לשחק בהפועל חיפה גם לאחר שהקבוצה ירדה ליגה. לאחר מכן עבר לארצות הברית ושיחק במכללות ווסט פלורידה, וולאס סטייט קומיוניטי קולג' ומכללת ספרינג היל באלבמה (שם שיתף פעולה עם אריק קמפבל ששיחק במספר קבוצות בישראל). הוא שב לשחק בהפועל חיפה, שחזרה לליגת העל, לשתי עונות נוספות. לאחר מכן עבר למכבי קרית-ביאליק בליגה הלאומית שם שיחק שלוש עונות לפני שעבר למכבי רמת-גן בעונת 2004/2005.
קריירת אימון
גורקה החל את דרכו באימון קבוצות ילדים ונוער, לעיתים במקביל לעבודתו כמאמן קבוצות בוגרים. ב-2005 אימן גורקה את קבוצת הנערים של אליצור קרית-אתא והוביל אותה לאליפות מחוז חיפה של הליגה הארצית. לאחר מכן עבר לאמן את קבוצת הנערים של עירוני קרית-ביאליק. כמו כן אימן את נבחרת הכדורסל של תיכון ליאו בק בחיפה. גורקה שימש גם כסוכן שחקנים והביא לארץ מספר שחקנים זרים.
טיאגו אילורי
ספורטינג
בקיץ 2006, הוא הצטרף למחלקת הנוער של ספורטינג ליסבון ושיחק בעמדת החלוץ, הוא הושאל מאוחר יותר לאשטוריל מהעיר השכנה וחזר לאחר שלוש שנים לספורטינג כבלם.
ב-6 בנובמבר 2011, אילורי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ספורטינג כאשר שיחק 90 דקות מלאות בניצחון הבית 1–3 נגד אוניאו דשפורטיבה דה לייריה. ב-14 בדצמבר ערך אילורי את הופעת הבכורה שלו במשחק במפעל אירופי כאשר שיחק מול לאציו בהפסד החוץ 0–2 בשלב הבתים של הליגה האירופית. ב-16 בפברואר 2013, בהופעה הרביעית בלבד במדי ספורטינג, אילורי שוב שיחק 90 דקות בניצחון 2–3 נגד ז'יל ויסנטה ועזר לקבוצתו לנצח כאשר כבש את השער השני בדקה השישית של המשחק.
מיקי גורקה
קריירת אימון
ב-2006 מונה לעוזר מאמן בקבוצת עירוני נהריה בליגת העל. בתפקיד זה שימש שתי עונות, בתחילה תחת אריאל בית הלחמי ואחר כך תחת רוני בוסאני. ב-2008 עבר למכבי חיפה שם שימש כעוזרו של אבי אשכנזי (לצדו של אלעד חסין) במשך שתי עונות. במהלך עונת 2010/11 שימש במשך תקופה קצרה כמאמנה של נהריה ששיחקה אז בליגה הלאומית (היה מאמנה הרביעי של נהריה באותה עונה) ובינואר 2011 מונה לעוזרו של עמי נאווי במכבי חיפה. לאחר שנאווי פוטר התמנה למאמן הראשי. גורקה השיג עד תום העונה ארבעה ניצחונות בשמונה משחקים. חיפה סיימה את העונה במקום התשיעי ונמנעה מירידת ליגה.
טיאגו אילורי
ליברפול
ב-2 בספטמבר 2013, חתם אילורי בליברפול עבור סכום שלא פורסם בתקשורת אך מוערך בכ-7 מיליון יורו. דווח גם כי התאחדות הכדורגל האנגלית הייתה בשיחות עם הבלם על מנת לתת לו אזרחות אנגלית ולייצג את הנבחרת הלאומית מאחר שזו המדינה בה נולד. עוד לפני שערך הופעת בכורה במדי ליברפול, הושאל אילורי לגראנדה מהליגה הספרדית. ב-7 בפברואר 2014, שיחק לראשונה בגראנדה בהפסד 0–1 לאספניול, בסך הכל הספיק אילורי לערוך במדיה תשע הופעות לפני שהושאל לבורדו הצרפתית.
מיקי גורקה
קריירת אימון
בקיץ 2011 שימש כעוזרו של רוני בוסאני בנבחרת האולימפית שהתמודדה במשחקי האוניברסיאדה בסין, אותה סיימה במקום ה-14. הוא המשיך בתפקידו בחיפה גם בתחילת עונת 2011/2012 אך פוטר בינואר 2012 לאחר שהשיג שלושה ניצחונות בלבד לעומת תשעה הפסדים. באותה שנה חזר גורקה לשחק בהפועל חיפה בליגה א'.
טיאגו אילורי
ליברפול
ב-18 באוגוסט 2014, שוב הושאל אילורי, הפעם לבורדו מהליגה הצרפתית. אילורי כבש את שער הבכורה שלו בבורדו כבר בהופעת הליגה השלישית נגד סנט אטיין במשחק אשר הסתיים בתיקו 1-1. ב-1 בספטמבר 2015, אילורי הושאל לאסטון וילה מהפרמייר ליג לעונה אחת.
מיקי גורקה
קריירת אימון
הוא שב לאמן ב-2013 כאשר מונה למאמנה של מכבי קריית ביאליק בליגה הארצית.
טיאגו אילורי
ליברפול
ב-7 בינואר 2016, המעבר לאסטון וילה בוטל ואילורי חזר לליברפול, יום למחרת שיחק אילורי לראשונה במדי ליברפול בסיבוב השלישי של הגביע האנגלי בתיקו 2-2 נגד אקסטר סיטי.
מיקי גורקה
קריירת אימון
ב-2014 התמנה לעוזרו של מולי קצורין בבני הרצליה. לאחר שהרצליה השיגה שישה ניצחונות בלבד ב-18 המחזורים הראשונים של העונה החליף גורקה את קצורין בתפקיד בפברואר 2015. הרצליה השיגה חמישה ניצחונות בששת המשחקים הראשונים שלאחר חילופי המאמנים וגורקה נבחר למאמן חודש מרץ 2015 על ידי מנהלת הליגה. עד תום העונה עמד מאזנה של הרצליה תחתיו על שמונה ניצחונות ושבעה הפסדים. הרצליה סיימה את עונת 2014/2015 במקום התשיעי והחמיצה את הפלייאוף. בעונת 2015/16 בלטו בהרצליה הזרים דרו קרופורד, ג'יימס סינגלטון וסטיבן דניס לצד הישראלים אבירם זליקוביץ' וכרם משעור שנבחר לתגלית העונה. הרצליה סיימה את העונה הסדירה עם חמישה הפסדים רצופים שהורידו אותה למקום השביעי שהוביל למפגש עם מכבי תל אביב בו הפסידה 0–3.
טיאגו אילורי
רדינג
ב-18 בינואר 2017 חתם אילורי ברדינג מהצ'מפיונשיפ עבור 3.75 מיליון £. ב-21 בינואר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 2–3 לדרבי קאונטי. ב-15 בספטמבר 2018 כבש את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 2–3 על פרסטון נורת' אנד.
חזרה לספורטינג
ב-29 בינואר 2019 חזר אילורי לספורטינג ליסבון וחתם לארבע וחצי שנים. ב-1 בפברואר 2021 הושאל אילורי ללוריאן. ב-19 באוגוסט 2021 הושאל לבואבישטה. ב-22 ביולי 2022 הושאל לפאסוס די פריירה.
נבחרת פורטוגל
אילורי שיחק בכל נבחרות הנוער של פורטוגל וייצג את נבחרתו ביורו 2012 עד גיל 19, במונדיאל 2013 עד גיל 20 וביורו 2015 עד גיל 21.
מיקי גורקה
קריירת אימון
בעונת 2016/17 המשיכו לשחק בקבוצה סטיבן דניס וכרם משעור, שנבחר לשחקן הישראלי המצטיין של העונה. כמו כן הצטרפו לקבוצה הזרים ג'ף אדריאן וטוריאן גרין. הרצליה נהנתה מפתיחת עונה טובה וגורקה נבחר למאמן חודש נובמבר 2016. הרצליה אף השיגה "סוויפ" נדיר על מכבי תל אביב כאשר גברה עליה בכל שלושת המשחקים ביניהם בעונה הסדירה. בזכות דירוגה של הרצליה בצמרת הטבלה נטל גורקה חלק במשחק האולסטאר כאשר אימן את נבחרת הזרים לצידו של איינראס בגאצקיס. עם זאת, לקראת סוף העונה סבלה הרצליה מפציעות של שחקניה הישראלים הבכירים ומספר הפסדים הורידו אותה למקום החמישי בתום העונה הסדירה. בפלייאוף, כמו בעונה הקודמת, הפסידה הרצליה למכבי תל אביב 0–3. הרצליה השתתפה באותה עונה גם ביורופקאפ שם סיימה את שלב הבתים הראשון במקום השני והודחה לאחר שסיימה את שלב בתים השני במקום האחרון. ביוני 2017 האריכה הרצליה את החוזה עם גורקה לעונה נוספת. ב-5 בדצמבר 2017 פוטר מתפקידו. זמן קצר לאחר מכן מונה לעוזר המאמן בהפועל ירושלים, תחילה תחת מודי מאור ואחר כך תחת עודד קטש.
לקראת עונת 2018/2019 מונה למאמנה הראשי של עירוני נהריה אך התפטר ב-12 בדצמבר 2018 לאחר מאזן של חמישה הפסדים ושני ניצחונות בלבד בשבעה מחזורים. ב-14 בדצמבר מונה למאמן מכבי רחובות מהליגה הלאומית עד סיום העונה. הוא פוטר מרחובות בתחילת אפריל 2019 כאשר הקבוצה נמצאת במקום הלפני האחרון לאחר שהשיג שבעה ניצחונות ב-18 משחקים.
לקראת עונת 2019/20 שב לאמן את בני הרצליה, שירדה לליגה הלאומית בתום עונת 2018/19. במרץ 2020 הוחלט להפסיק את פעילות הליגה הלאומית בשל מגפת הקורונה ונקבע כי מוליכות הליגה, בני הרצליה והפועל חיפה יעלו לליגת העל. ביוני 2020 החתימה בני הרצליה את שרון דרוקר כמאמנה הראשי של הקבוצה במקומו של גורקה.
ב-2021 מונה למאמן קבוצת הנערים של הפועל חיפה. בנובמבר 2021 מונה לעוזרו של אריאל בית הלחמי בנבחרת ישראל עד גיל 25 שהייתה אמורה להתמודד באוניברסיאדה בסין, אך האירוע נדחה בשל מגפת הקורונה.
בדצמבר 2022 מונה למאמן הפועל חבל מודיעין מהליגה הלאומית כמחליפו של יהוא אורלנד.
ב-11 באפריל 2023 מונה למאמן הפועל חיפה מליגת העל כמחליפו של שרון דרוקר לאחר שחבל מודיעין איבדה סיכוי להישאר בליגה הלאומית. במשחקו הראשון כמאמן הפועל חיפה ניצחה הקבוצה את הפועל אילת ובסיום העונה נמנעה מירידת ליגה.
ביוני 2023 מונה למאמנה של מכבי ראשון לציון מהליגה הלאומית.
ב-16 בינואר 2023 מונה למאמנה של נבחרת רומניה.
ג'ונתן מג'ורס
ביוגרפיה
מג'ורס נולד בעיר לומפוק, קליפורניה, ובילה את שנותיו הראשונות עם משפחתו - אמו, אשת כמורה, אחותו הגדולה, מוניקה, ואחיו הצעיר, קמרון - בבסיס חיל האוויר ונדנברג בשל תפקידו של אביו כקצין בחיל האוויר.
מג'ורס ומשפחתו עברו להתגורר מאוחר יותר בג'ורג'טאון, טקסס, ממש מחוץ לאוסטין, טקסס, ומאוחר יותר גדלו בעיר סידר היל, טקסס. לאחר שעבר מבית הספר התיכון סידר היל, הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון דנקנוויל ב-2008.
כנער, מג'ורס התמודד עם מאבקים רבים: הוא נעצר על גניבה מחנות, הושעה מבית הספר התיכון על כך שנקלע לקטטה, ובשלב מסוים הוא גר במכוניתו בזמן שעבד בשתי עבודות כדי להסתדר. בסופו של דבר הוא מצא "מרחב בטוח" בעולם התיאטרון.
מייג'רס למד לתואר ראשון במשחק בית הספר לאמנויות של אוניברסיטת צפון קרולינה, ולאחר מכן למד לתואר שני בבית הספר לדרמה של אוניברסיטת ייל, שם הוא סיים את לימודיו בשנת 2016.
הוא הופיע ברשימת טיים 100 נקסט לשנת 2022 של מגזין טיים.
חיים אישיים
מג'ורס הוא אבא לילדה מזוגיות שניהל בצעירותו.
הוא תומך בתנועת Black Lives Matter ובשנת 2020 השתתף בעצרות והפגנות בעקבות רצח ג'ורג' פלויד.
פרסי הבידור של ניגריה 2010
פרסים
האירוע הבינלאומי של השנה (מקדם)
Work Bitch
Work Bitch (בעברית: תעבדי כלבה, מעוצב: !Work B**ch) הוא הסינגל הראשון מאלבומה השמיני של זמרת הפופ האמריקנית בריטני ספירס. הסינגל יצא ב-17 בספטמבר 2013, באמצעות חנות המוזיקה של iTunes.
ב-15 בספטמבר 2013, דלף השיר במלואו יום לפני הפצתו בתחנת הרדיו: "iHeartRadio", בשל ההדלפה הוקדמה הפצת השיר ליום ההדלפה.
רקע והוצאה
שמועות לגבי סינגל ראשון מתוך אלבומה השמיני הקרב של ספירס החלו להתפשט כבר בתחילת הקיץ, כאשר רק ב-20 באוגוסט, באתר אינטרנט הרשמי של הזמרת נפתחה ספירה לאחור של 28 ימים עד לתאריך ה-17 בספטמבר. בתגובה לספירה לאחור בריטני רק צייצה בטוויטר: "מוזיקה חדשה מגיעה יותר מהר ממה שאתם מצפים". ב-9 בספטמבר, אישרה ספירס כי בתום הספירה לאחור הפועלת באתרה, יצא לאור הסינגל הראשון מתוך האלבום.
ב-15 בספטמבר 2013, כיממה לפני מועד היציאה לאור, דלף השיר במלואו לאתרים שונים באינטרנט לרבות יוטיוב. בעקבות ההדלפה ספירס הגיבה דרך חשבון הטוויטר והפייסבוק שלה כי היא מאוד מאוכזבת, ועל כן השמעת הבכורה של השיר הוקדמה לאותו יום. השיר זכה להשמעת בכורה ב-15 בספטמבר 2013, בשעה 15:00 בצהריים, שעון ארצות הברית, בתחנת הרדיו "iHeartRadio". בחצות אותו היום הופץ השיר להשמעות בכל תחנות הרדיו בארצות הברית ולהורדה דיגיטלית בחנות המוזיקה של אפל iTunes.
וידאו קליפ
הוידאו קליפ לסינגל: "Work Bitch" צולם על ידי בן מור, שאחראי בין היתר לווידאו קליפ של will.i.am בשיתוף ספירס בסינגל: "Scream & Shout". ב-29 באוגוסט, חשפה ספירס שהיא בחזרות לצילומים, אותם כינתה "הדבר הגדול ביותר שבוע הבא". הצילומים נמשכו שלושה ימים במאליבו שבקליפורניה, ב־7 בספטמבר עד ה-10 בספטמבר, במהלכם ספירס ומנהלה האישי פרסמו תמונות מהסט בחשבונותיהם ברשתות החברתיות.
ב-2 באוקטובר, יצא לאור הווידאו קליפ. ונהפך לווידאו השני הנצפה ביותר באתר היוטיוב שלה עם כ־350,000,000 מיליון צפיות והקליפ הראשון שלה אשר עבר את רף מיליון הלייקים.
נכון לנובמבר 2017 הווידאו קליפ לשיר עומד על כ-265,000,000 צפיות באתר ה-vevo הרשמי שלה. הוא נחשב לאחד מהווידאו קליפים היקרים ביותר בכל הזמנים.
מיקומי שיא
הסינגל נכנס הישר למקום ה-12 במצעד בילבורד הוט 100 עם מכירות של כ-174,000 עותקים לשבוע הראשון, ללא קידום וללא פרסום דבר שנחשב להישג מרשים, לאחר שבוע צנח הסינגל למקום ה-41 ובשבוע השלישי התמקם במקום ה-13 כך נע עד לשבוע ה-17 שם נפל מן המצעד.
נכון לספטמבר 2015 מכר השיר מעל ל-1,000,000 עותקים בארצות הברית וקיבל מעמד פלטינה.
הסינגל היה ללהיט גדול כאשר נכנס היישר לעשרת הגדולים במדינות קנדה, צרפת, ספרד, איטליה בריטניה ולמקום הראשון במצעד שירי הדאנס באוקראינה.
לעומת זאת הסינגל זכה להצלחה בינונית במדינות כמו אוסטריה, גרמניה והולנד שם נכנס ל-50 המובילים, בשוודיה מיקומו הגבוה ביותר במצעד היה 30 (מקום יחסית נמוך) אך השיר נשאר במצעד לתקופת זמן של כחודשיים וחצי, דבר שהוביל אותו למעמד פלטינה עבור מכירות מעל ל-40,000 בשוודיה, קנדה 80,000, ובאוסטרליה 70,000.
על אף שהשיר זכה להצלחה במדינות רבות ונחשב לשיר השני הנצפה ביותר של ספירס בערוץ ה-VEVO שלה, השיר זכה לביקורות פושרות מצד המבקרים שטענו שהשיר יותר מדי אלקטרוני ומעורר תהייה לגבי קולה וסגנונה החדש של ספירס, רבים טוענים שזהו סינגל הפתיחה החלש ביותר של ספירס ושכישלונו הביא לכישלון האלבום "Britney Jean".
חטיפת אירופה (רמברנדט)
חטיפת אירופה הוא ציור שמן מעשה ידי הצייר רמברנדט ואן ריין משנת 1632. היצירה מוצגת במוזיאון פול גטי במאליבו, קליפורניה.
הסיפור המיתולוגי
סיפור חטיפת אירופה מתואר בגרסאות רבות בספרות הקלאסית. לפי רוב הגרסאות, זאוס (או יופיטר בגרסה הרומית), הוקסם מאירופה, בת המלך הפיניקי אגנור, והחליט לפתות אותה או לאנוס אותה. הוא הפך את עצמו לפר (או שור בר) יפהפה והתערב בעדרי אביה. כאשר אירופה ירדה לחוף בקרבת העדרים, היא ראתה את השור היפה, החלה ללטף אותו וכשראתה שהוא צייתן טיפסה על גבו. זאוס ניצל את ההזדמנות, דהר אל הים וכשהיא על גבו, ועבר מעליו אל האי כרתים. שם הוא התגלה בדמותו האמיתית שכב עם אירופה, ואחר כך היא התחתנה עם מלך כרתים. מסיפור זה נטבע הפתגם המודרני מה שמותר ליופיטר אסור לשור.
תיאור היצירה
הציור מתאר את הרגע בסיפור שבו זאוס, המחופש לשור בר לבן, דוהר אל הים, כאשר אירופה על גבו. היא מחזיקה ביד אחת את קרן השור ומביטה אחורה לעבר חבריה הנשארים על החוף מבועתים. צעירה אחת נופלת על האדמה ומרימה את זרועותיה בבהלה כאשר בחיקה זר פרחים שאותו התכוונה לכרוך על קרני השור, בעוד חברתה אוחזת את ידיה במבוכה ומתבוננת בחוסר אונים. נהג הכרכרה למעלה קם על רגליו ובוהה בנסיכה העוזבת באימה. ברקע, עיר אפופה בערפל משתרעת לאורך האופק, ואולי משמשת רמיזה לעיר צור העתיקה כמו גם לאמסטרדם בימי רמברנדט. אור השמש פורץ בין העננים ומשתקף מהמים, אך השמים שמאחורי העצים חשוכים ומבשרי רעות.
אלגוריה לחייו של מזמין היצירה
היצירה הוזמנה על ידי ז'אק ספקס (Jacques Specx), מייסד קשרי המסחר בין הולנד לבין יפן וקוריאה. ספקס הקים מרכז מסחר ביפן בשנת 1609, שימש כמושל העיר בטוויה (שמה הקודם של ג'קרטה, בירת אינדונזיה), ובהמשך חזר להולנד בשנת 1633. מרבית החוקרים מסכימים כי רמברנדט בחר לפרש מחדש את הסיפור המיתולוגי ולשקף בו את הקריירה של ספקס.
הציור כולל פרטים הקושרים אותו לחייו של ספקס, כמו הנהג האפריקאי והכרכרה הלא אירופית מימינו. יש הקבלה בין זאוס, הנושא את אירופה על גבו מביתה שבאסיה (העיר צור) לכרתים, לבין ספקס שהקריירה שלו הייתה להעביר את אוצרות אסיה ליבשת אירופה באוניה. פרט נוסף אשר מחזק את ההקבלה בין צור לנמלים ההולנדיים הוא הכללת מנוף, כלי שלא היה קיים במאה הראשונה.
השפעת הבארוק
מבחינה אמנותית, ציור "חטיפת אירופה" משקף את תחומי העניין של רמברנדט וציירים הולנדים אחרים בראשית המאה השבע עשרה ומבטא את תקופת הבארוק הגבוה עם אור דרמטי המגיע משמאל. החוף השליו והשתקפויות המפורטות במים מעידים על ההתעניינות הגוברת בנטורליזם באמנות. הנטורליזם ממלא תפקיד חזק בהיבטים אחרים של היצירה. רמברנדט מייצר ניגודיות בין הצבע הכהה של העצים לצבע הבהיר של השמיים ומשתמש באור כדי להגביר עוד יותר את הדרמה, כפי שניתן לראות בזוהר על השמלות והכרכרות. התיאור של אירופה על השור משלב את הפרטים האלה: יש השתקפות ברורה של הדמויות במים, בשמלתה יש חוטי זהב ואפילו תכשיטיה משקפים מעט אור.
השפעתו של טיציאן
רמברנדט לא היה האמן הראשון שצייר את "חטיפת אירופה". האמן האיטלקי טיציאן יצר יצירה דומה כמעט שבעים שנה לפני כן. היסטוריונים רבים לאמנות מסכימים שטיציאן השפיע רבות על רמברנדט, המכונה לעיתים קרובות "הטיציאן של הצפון", ורבים מקטעי הדיוקן שלו מראים את השפעת הסגנון והטכניקה הטיציאנית. מספרם של הציורים הוונציאנים שהגיעו לאמסטרדם גדל ככל שגברה חשיבותה כמרכז אמנות, כך שרמברנדט נחשף לאמנות איטלקית אף שמעולם לא נסע לאיטליה. רמברנדט אף שמר עותק של אחד מציוריו של טיציאן בסטודיו שלו.
אמנם ניתן לזהות את ההשפעות של "חטיפת אירופה" של טיציאן, אך עבודתו של רמברנדט היא ייחודית. שתי היצירות משקפות את הדרמטיות הרבה של האירוע, אך עבודתו של טיציאן אלימה יותר באופייה. פליפה השני, מלך ספרד הזמין את היצירה, וטיציאן השתמש באימה ובעירום של אירופה כדי לשקף אלימות מינית. עבודתו של רמברנדט אמנם פחות אלימה, אך עדיין משמרת את רגע השיא בסיפור. הבדל נוסף הוא לבושן של הדמויות: טיציאן שומר על אופייה המיתולוגי של היצירה והדמויות בציורו לבושות בלבוש עתיק. לעומת זאת, הדמויות בציורו של רמברנדט לבושות בלבוש הולנדי המתאים לתקופתו.
ConfigMgr
ConfigMgr (באופן רשמי ConfigMgr 2012 או ConfigMgr 2007. מכונה גם SCCM, ראשי תיבות של: System Center Configuration Manager), נקרא בגרסאות קודמות (עד 2007) Systems Management Server (SMS), היא תוכנה לניהול מערכות ממוחשבות מתוצרת מיקרוסופט לניהול קבוצות גדולות של מחשבים המריצים מערכת הפעלה מסוג Windows, Windows Embedded, Mac OS X, Linux or UNIX, כמו גם מערכות הפעלה למכשירים ניידים כגון Windows Phone, Symbian, iOS ו-Android.
SCCM נותן שליטה מרחוק, ניהול עדכונים (patch management), הפצת תוכנות, התקנה של מערכת הפעלה מרחוק, אבטחת גישה לרשת וכן מבחר התקני תוכנה וחומרה.
גרסאות קודמות
המערכת הראשונה, שנקראה SMS, עברה את שלבי ההתפתחות הבאים: התכונה השימושית ביותר היא תפריט ההתקנות של חומרה ותוכנה אשר נותן שירותי התקנה אוטומטיים וידניים לארגון שלם בסדר גודל של Enterprise.
ההבדל העיקרי בין ל-SMS 2003 הוא החידוש של Advanced Client. ה-Advanced Client מתקשר עם תשתית ניהול רבת יכולת שנקראת Management Point (או MP) ויכולה לנהל על 25,000 יחידות המריצות Advanced Client.
ה-Advanced Client הכניס יכולת חדשה אשר נתנה מענה לבעיה של מחשבים ניידים אשר יכולים להתחבר לרשת הארגונית ממיקומים שונים ולכן עליו להיות מסוגל להוריד תוכן ממיקומים שונים בארגון (אולם עליו לקבל את המדיניות תמיד מאותו אתר ניהול). כאשר Advanced Client מסוים נמצא בתחומו של אתר אחר (SMS Site), הוא יכול להשתמש בנקודת הפצה מקומית כדי להוריד תוכנה, דבר אשר עלול להיות חיוני כדי לשמר את רוחב הפס לשימושים אחרים.
HD 132029
HD 132029 הוא כוכב אשר נמצא בחלקה הצפוני של קבוצת הכוכבים רועה דובים במרחק של 310 שנות אור (95 פארסק) מכדור הארץ. לכוכב רדיוס של 1.7 רדיוסי שמש, עוצמת הארה הגדולה פי 25.5 מזו של השמש וטמפרטורה של 8,276 קלווין.
צנזורה בישראל
בישראל מתקיימת צנזורה בתחומים אחדים, מכוח חוקים המסדירים זאת בכל אחד מתחומים אלה. מושתתת על חקיקה מכוח תקנות ההגנה (שעת חירום), החלות על אמצעי התקשורת בישראל, עיתונים זרים ושירותי תקשורת מישראל או דרך ישראל.
<קטע התחלה="גופי צנזורה בישראל"/>
גופי הצנזורה בישראל
בנוסף לכל אלה קובע סעיף 214 לחוק העונשין:
<קטע סוף="גופי צנזורה בישראל"/>
צנזורה של העיתונות
דו"ח של עיתונאים ללא גבולות משנת 2007 על ישראל קבע: "עיתונאי המדינה נהנים מחופש שלא נמצא במקומות אחרים באזור, אך אף על פי ש-2006 הייתה אחת השנים הבטוחות ביותר עבורם מאז תחילת האינתיפאדה השנייה בשנת 2000, נותרו בעיות רבות", בעיקר הכוונה לסיכונים הפיזיים שעומדים בפני כתבים המכסים את אזורי הסכסוך בין ישראל, הפלסטינים וחזבאללה בלבנון.
כל עיתונאי העובד בישראל נדרש להיות מוסמך לכך על ידי לשכת העיתונות הממשלתית. רוב האישוריים הם פורמליים, אם כי המשרד רשאי לדחות בקשות על בסיס שיקולים פוליטיים או ביטחוניים.
בעקבות המשבר הדיפלומטי בקטר בשנת 2017, נקטה ישראל בצעדים לאסור את אל ג'זירה הקטרית מלפעול בישראל תוך סגירת הסניף שלה בירושלים, ביטול כרטיסי העיתונות ובקשה מספקיות הכבלים והלוויין שלא לשדר את אל ג'זירה. שר הביטחון, אביגדור ליברמן, תיאר כמה מדיווחי אל-ג'זירה כתעמולה "נוסח גרמניה הנאצית". לא היה ברור אם הצעדים מכסים את אל ג'זירה האנגלית, הנחשבת פחות נוקשה ביחסה לישראל.
נכון לשנת 2020 ישראל מדורגת במקום 88 במדד חופש העיתונות העולמי.
בסוף שנות השבעים, פעילי שלום ישראלים המשתייכים למפלגת שלי, מפלגת שמאל קטנה שהחזיקה אז בשני מושבים ב, חילקו מכתבי לילה רבים בתיבות הדואר של בתים בתל אביב. העלונים כללו עדויות של עד ראייה על הפרות חמורות של זכויות אדם שביצעו חיילי צה"ל בשטחים, שפרסומם נאסר על ידי הצנזורה הצבאית. העלונים לא היו חתומים ובאותה עת המפלגה הכחישה כל קשר אליהם. רק שנים רבות לאחר מכן הודה אורי אבנרי, באותה עת חבר כנסת מטעם שלי, כי חיבר את העלונים וארגן את חלוקתם, וקבע כי מעשה זה מוצדק מכיוון שהצנזורה ניצלה את כוחה כדי למנוע מידע מהציבור.
צנזורה של העיתונות הפלסטינית
ארגון "עיתונאים ללא גבולות" העלו דאגה רצינית ביחס לעיתונאים בישראל, ובמיוחד עיתונאים פלסטינים. הסעיף הנוכחי שלהם בנושא ישראל קובע: "... עיתונאים נחשפים לעוינות גלויה מצד חברי הממשלה. קמפיינים למריחה נערכו כנגד כלי תקשורת ועיתונאים על ידי פוליטיקאים בעזרת מפלגתם ותומכיהם, וחשפו אותם היעדים להטרדות ולהודעות אנונימיות וכפו עליהם הגנה אישית. ... צבא ההגנה לישראל מפר לעיתים קרובות את זכויותיהם של עיתונאים פלסטינים, במיוחד כאשר הם מכסים הפגנות או עימותים בגדה המערבית או ברצועת עזה." כך לטענת עיתונאים ללא גבולות.
בנוגע לשטחי הרשות, הם כותבים כי "הרשויות הישראליות סגרו גם כמה כלי תקשורת פלסטינים בגין הסתה לכאורה לאלימות."
צנזורה צבאית
בכוחה של הצנזורה הצבאית למנוע פרסום של ידיעות מסוימות. כללי הצנזורה נוגעים במידה רבה לנושאים צבאיים כגון אי דיווח אם טיל פגע או החטיא את מטרתו, תנועות כוחות עוד, אך היא גם מוסמכת לשלוט במידע אודות תעשיית הנפט ואספקת המים. עיתונאים העוקפים את הצנזורה הצבאית או מפרסמים דברים שצונזרו עשויים להיות נתונים לדין פלילי ולמאסר; לצנזור הצבאי יש גם סמכות לסגור עיתונים. עם זאת, לעיתים רחוקות נעשה שימוש באמצעים קיצוניים שכאלה. מקרה בולט אחד בו נסגר עיתון באופן זמני היה במקרה של פרשת קו 300 שם בסופו של דבר התגלה כי הצנזורה שימשה את השב"כ כדי לכסות על עוולות פנימיות בסוכנות והובילה לאחת השערוריות הציבוריות הגדולות ביותר בשנות השמונים. בעקבות האירוע הפסיקו שני העיתונים העיקריים, "הארץ" ו"ידיעות אחרונות" להשתתף בוועדת העורכים.
בשנת 1996 הושג הסכם חדש וועד העורכים חזר לפעול. ההסכם החדש אפשר לצנזורה צבאית לפעול רק במאמרים המזיקים לביטחון הלאומי ואפשר לבית המשפט העליון לבטל את ההחלטות הצבאיות.
על פי המידע שנמסר על ידי הצנזורה הצבאית בתגובה לבקשת חופש המידע, הצנזור אסר בשנת 2017 על פרסום 271 מאמרים ושינה לחלוטין או חלקית 21% מהמאמרים שהוגשו לידיו.
אחת הדרכים הנפוצות ביותר לתקשורת הישראלית לעקוף את כללי הצנזורה היא הדלפת דיווחים למקורות חדשותיים זרים, שמכוח הימצאותם מחוץ לישראל אינם כפופים לצנזורה ישראלית. לאחר פרסום התקשורת הישראלית יכולה פשוט לצטט את הסיפור.
חוקים ישראליים מוקיעים דברי שנאה ו"הבעת תמיכה בארגונים בלתי חוקיים או טרוריסטים". כך למשך לא ניתן לפרסם כל "פרסום העלול לפגוע בגסות באמונתם הדתית או ברגשותיהם של אחרים".
בנוסף לצנזורה התקשורתית, בתי הקולנוע בישראל כפופים לתקנות בנוגע להצגת פורנוגרפיה ותחנות טלוויזיה עומדות בפני מגבלות על שידור מוקדם של תוכניות שאינן מתאימות לילדים.
סרטים אסורים
ישראל אסרה על כל הסרטים שהופקו בגרמניה בשנים 1956 ועד שנת 1967.
מנהרות (ספר של רודריק גורדון ובראיין ויליאמס)
מנהרות (Tunnels) הוא ספר פנטזיה מאת רודריק גורדון ובראיין ויליאמס.
מנהרות הוא רומן בדיוני המתרחש מתחת לקרקע מאת הסופרים הבריטיים רודריק גורדון ובריאן ויליאמס. הספר פורסם תחילה בהוצאה עצמית בשם "החפרפרת מהייפילד" (The Highfield Mole) בשנת 2005, ופורסם מחדש בשם "מנהרות" על ידי הוצאת The Chicken House בשנת 2007. הספר מגולל את סיפורו של ויל בורוז, "ארכאולוג" בן 14, שנתקל בציוויליזציה תת-קרקעית בשם "המושבה". ויל וחברו צ'סטר בורחים מהמושבה ויוצאים למצוא את אביו של ויל, ב"מעמקים", מקום עמוק יותר בכדור הארץ, אפילו יותר מהמושבה.
עלילה
ויל בורוז בן ה14 ואביו ד"ר בורוז הם חובבי ארכאולוגיה וחופרים מנהרות ליד ביתם. יום אחד נעלם אביו של ויל במנהרות, וויל יוצא יחד עם חברו צ'סטר אל מעמקי האדמה, שם הם מגלים עולם שלם של אנשים שירדו לחיות אל מתחת לפני האדמה.
הצלחת הספר בישראל
הספר מנהרות והמשכו "מעמקים" לא היו פופולרים בישראל, אי לכך לא תורגם הספר החמישי לעברית.
סליפי פלויד
אריק אוגוסטוס "סליפי" פלויד (באנגלית: Eric Augustus "Sleepy" Floyd; נולד ב-6 במרץ 1960) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הרכז בליגת ה-NBA בשנים 1982–1995.
קריירה ככדורסלן
פלויד נולד בגסטוניה שבקרוליינה הצפונית. את הכינוי "סליפי" קיבל בכיתה ד', לאחר שאדם שצפה בו משחק כדורסל צעק לעבר המאמן "הוצא את הילד הזה מן המשחק. הוא ישן!". בתיכון התחרה כשחקן בית הספר האנטר האס בגסטוניה עיר מגוריו. בשנת הלימודים הלפני-אחרונה שלו, בשנת 1977, הוביל פלויד את בית הספר לזכייה באליפות התיכונים של קרוליינה הצפונית, לאחר שבגמר ניצחו את בית ספרו של ג'יימס וורת'י. הוא כיכב גם במדי אוניברסיטת ג'ורג'טאון, והוא חבר היכל התהילה של האתלטיקה באוניברסיטה.
במדי ג'ורג'טאון הצטיין בכל ארבע עונותיו. הוא הוביל את הקבוצה בממוצעי נקודות למשחק בשנים 1979, 1980, 1981 ו-1982, והיה קפטן בשנים 1981 ו-1982. הוא נבחר לחמישיית העונה ב"ביג איסט" ("Big East") בשנים 1980, 1981 ו-1982, ולחמישיית העונה בכל ארצות הברית בשנים 1981 ו-1982. פלויד, שהוביל את קבוצתו בממוצעי הנקודות לכל אורך שנותיו באוניברסיטה, הוא הקלע המוביל בתולדות הקבוצה גם כיום (2,304 נקודות).