cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רבי אבא
קבלת הפנים בבית מדרש בטבריה
על יחסו לרבי אמי לכאורה המקורות סותרים זה את זה: במסכת בבא בתרא מסופר על דיון שבא לפני רבי אמי ונאמר שם שהיה רבי אבא יושב לפניו (כתלמיד היושב לפני רבו), ומשמע מזה שרבי אבא היה תלמידו של רבי אמי. לעומת מקור זה, במסכת בבא מציעא מסופר שרבי אמי מצא פרגיות שחוטות בין טבריה לציפורי ובא לפני רבי אבא לשאול לגבי חיוב השבת אבדה, ומכך נראה שרבי אבא היה רבו של רבי אמי. בתוספות בבבא בתרא שם, הקשה ר"י הזקן קושיה זו, וכתב שיש הגורסים בבבא מציעא רבי אסי במקום רבי אבא, ולשיטתם לא קשה. בדומה לכך, הכריעו בתוספות בבבא מציעא שם מכח הסתירה, שבבבא מציעא הגרסה הנכונה היא רבי אסי ולא רבי אבא. ואם כן לשיטת תוספות שם רבי אבא היה תלמידו של רבי אמי,ובספר יוחסין מביא שמה שמצינו שרבי אבא ישב לפני רבי אמי זה בגלל חשיבותו כראש המתיבתא, אבל בעצם ישב לפניו כחבר ולא כתלמיד. ובמסכת גיטין  מצינו שרבי אמי אמר במעשה אחד אלמלא רבי אבא היינו באים להתיר עבודה זרה,
הצלחה בתלמודו
מסופר בתלמוד שכדי לקיים מצוות צדקה בסתר היה רבי אבא קושר בחלקו האחורי של בגדו כסף, ועניים היו מתירים את הקשר ולוקחים את הכסף. מוזכר רבות בתלמודים, הבבלי והירושלמי. אחת הסוגיות הסבוכות בדיני ממונות מכונה על שמו נסכא דרבי אבא.
יונגפראו
יונגפראו (בגרמנית: Jungfrau - עלמה או בתולה) הוא הר ברכס האלפים הברניים בהרי האלפים של שווייץ. גובה פסגת יונגפראו 4,158 מטר, והיא נמצאת על גבול הקנטונים ברן וואלה. שתי הפסגות הסמוכות אליו הן "אייגר" (Eiger 3,970 מטר) ו"מונך" (Mönch 4,107 מטר). יונגפראו הוכרז בשנת 2001 כאתר מורשת עולמית ביחד עם קרחון אלטש והר ביטשהורן.
הטיפוס לפסגת היונגפראו דורש יכולות טיפוס שלג בסיסיות. הראשונים שהעפילו אליו, בשנת 1811, היו האחים מייר מהכפר השווייצרי אראו. כיום מהווה היונגפראו מוקד משיכה לתיירים רבים בזכות רכבת העולה אל ההר דרך מנהרה חצובה.
הרכבת אל ההר
תחנת הרכבת הסופית ששמה יונגפראויוך ממוקמת בגובה של 3,454 מטר ולכן היא נחשבת לתחנת הרכבת הגבוהה ביותר באירופה. הרכבת, שנפתחה כבר בשנת 1912, נבנתה במשך 16 שנים ודרשה כוח עבודה של כ-3,000 עובדים. עיקר העבודה היה בשלב השני של סלילת מסילת הרכבת, מתחנת הביניים בקליינה-שיידג (Kleine Scheidegg) ליונגפראויוך, מכיוון שהמסילה חצובה כולה בתוך פסגת האייגר. הרכבת עושה את דרכה אל ההר בשיפוע של עד 25%, ובדרכה היא עוברת דרך הצד הצפוני של פסגת אייגר, שם היא עוצרת במנהרה למספר דקות כדי לאפשר לנוסעים לגשת אל פירי חציבה שבקצותיהם ממוקמים חלונות רחבים לצפייה בנוף. הפירים נוצרו כחלק מתהליך החציבה של המנהרה. הנסיעה אל ההר מתחנת הרכבת המזרחית של אינטרלאקן אורכת כשעתיים המכילות בתוכן מעבר בין 3 רכבות שונות. הנסיעה מתחנת הביניים בקליינה-שיידג אורכת כ-50 דקות כולל עצירות, ובדרך למטה כ-35 דקות. אורכה של המנהרה כ-7 קילומטר. בסמוך לתחנת הרכבת של יונגפראויוך נמצא מרכז מבקרים, על פסגת ספינקס הסמוכה ליונגפראויוך. במקום יש מסעדות, מערת קרח, דרגנוע אנכי לציון בוני התחנה, מרפסת תצפית ותחנת מחקר. מן המרכז ניתן לצאת לסיור רגלי המוביל לקרחון אלטש ולהרים הסמוכים.
קאווין תאמסצ'נאן
קאווין תאמסצ'נאן (בתאית: กวินทร์ ธรรมสัจจานันท์; נולד ב-25 בינואר 1990) הוא כדורגלן תאילנדי המשחק בעמדת השוער במואנת'ונג יונייטד.
קריירת מועדונים
קאווין התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל של מכללת אסומפטיבן ת'ומברי ובשנת הצטרף לראג'פראצ'ה. שנה לאחר מכן חתם במואנת'ונג יונייטד מהליגה התאילנדית השנייה עמה עלה לליגת העל התאילנדית בסיום העונה ועונה לאחר מכן אף זכה עמה באליפות תאילנד, תואר עליו שמרה גם עונה לאחר מכן. באוקטובר מאמן נבחרת תאילנד בריאן רובסון המליץ עליו למנצ'סטר יונייטד שזימנה אותו למבחנים. אולם כעבור זמן קצר פרק את הכף היד שלו נעדר חודשיים מהמגרשים ובשל כך גם לא יצא למבחנים. בתחילת עונת נפצע בשוק ונעדר כ-7 חודשים מהמגרשים. זמן קצר לאחר חזרתו למגרשים פרק את הכתף וסיים את העונה. ב-2 בפברואר 2016 עצר שלושה פנדלים בחצי גמר מוקדמות ליגת האלופות האסיאתית.
ב-10 בינואר 2017 קאווין חתם לחמש שנים בלוון מליגת הבלגית השנייה. עד מהרה הפך לשוער הראשון של המועדון עד שבאוקטובר 2018 נפצע בכף הרגל ונעדר כחודשיים מהמגרשים, דבר שהוביל לכך שהפסיד את מקומו בהרכב.
ב-4 בפברואר 2020 הושאל לעונה לקונסאדולה סאפורו מליגת העל היפנית, במדיה לא רשם דקות משחק. ב-4 בינואר 2022 חזר לתאילנד והושאל לפורט.
ב-9 באוגוסט 2022 חזר לקדנציה שנייה במאונת'ונג יונייטד.
קריירה בינלאומית
ב-20 במאי 2008 קאווין ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת תאילנד בניצחון 0-7 נגד. השתתף עם הנבחרת במשחקי אסיה ובאותה שנה זכה עמה בגביע מזרח אסיה בכדורגל.
בדצמבר זומן לסגל הנבחרת לקראת גביע אסיה בכדורגל 2019 אך שוחרר ממנו עקב פציעה.
לובאש
לובאש (בהונגרית: Lovas) הוא כפר על גדות אגם בלטון במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
יהודי לובאש
בלובאש חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
עגלה 34
עגלה 34 היא עגלה שנשאה ציוד לפינוי מוקשים בחיל השריון הישראלי, בדרך כלל מוקשים נגד טנקים. הפעלת המערכת יצרה נתיב בטוח למעבר רכב קרבי משוריין באורך של 100 מטר וברוחב של כ-12 מטר. העגלה נגררה על ידי טנק, בדרך כלל טנק עם מגוב או מגוב נוכרי לפילוס מוקשים בשדה מוקשים. בתוך העגלה היה שרשור של מטענים בצורת שרוול בד שבתוכו מטעני חנ"ם המחוברים זה לזה או טורפדו בנגלור עוצמתיים יותר המיועדים לפיצוץ מוקשים נגד טנקים. הטנק היה מפלס את דרכו בשדה המוקשים והמטענים נפרסו מאחורי העגלה. אחרי שהמטענים נפרסו לאורך שדה המוקשים, המפעיל היה מנתק את השרשרת מהעגלה בעזרת כפתור ולאחר מכן מפוצץ את שרשרת המטענים. הפיצוץ היה פותח נתיב מעבר נקי ממוקשים בשדה המוקשים, רחב דיו למעבר טנקים. עקרון הפעולה היה דומה מאוד לצפע שריון רק שבמקום שרשרת מוקשים הנורה על ידי טיל השרשרת הייתה נגררת על ידי טנק.
טיבו פינו
טיבו פינו (בצרפתית: Thibaut Pinot: נולד ב-29 במאי 1990) הוא רוכב אופני כביש צרפתי בקבוצת Groupama–FDJ. פינו סיים שלישי בטור דה פראנס 2014 וניצח את קטגוריית הרוכב הצעיר במרוץ זה, כשבסך הכל ניצח שלושה קטעים בטור דה פראנס (2012, 2019, 2015), שני קטעים בוואלטה אספניה (2018) וקטע בג'ירו ד'איטליה (2017). בתחום המרוצים החד יומיים, ניצח את המונומנט ג'ירו די לומברדיה ב-2018.
2010
פינו הצטרף לקבוצת FDJ בשנת 2010, והוא רוכב בה עד היום. הוא סיים במקום חמישי כללי בטור ד'לאן.
2011
פינו סיים במקום השלישי הכללי בטור של טורקיה, שני כללי באלפס איסר טור, ושביעי כללי במרוץ הקטעים "באיירן - רונדפארט". פינו השתתף גם בדופינה ליברה, מרוץ בדרג הוורלד טור שנחשב להכנה לטור דה פראנס, וסיים בו במקום ה-16 כללי. הוא ניצח את הקטע ה-5 של טור אלזס (ואף ניצח את המרוץ) ואת הקטע ה-3 וה-5 של טור ד'לאן (סיים 14 כללי). הוא ניצח את מרוץ הסטימנה לומברדה, וגם את הקטע הראשון במרוץ.
2012
פינו לקח חלק בטירנו - אדריאטיקו, וסיים במקום ה-50 הכללי, וה-8 בדירוג הצעירים. הוא השתתף גם בוולטה אה קטלוניה, ובטור של חבל הבסקים, אך לא הצליח לסיים את שניהם (בטור של חבל הבסקים, פרש במהלך הקטע החמישי, ובוולטה אה קטלוניה, פרש במהלך הקטע השלישי). הוא השתתף בטור דה רומאנדי, וסיים במקום ה-11 הכללי, וה-2 בדירוג הצעירים. הוא השתתף בטור דה סוויס, אך נטש את המרוץ במהלך הקטע ה-8. הוא רשם השתתפות ראשונה בגראנד טור כאשר נבחר לסגל קבוצתו לטור דה פראנס, וכבר בהשתתפותו הראשונה, ניצח את הקטע ה-8, סיים עשירי כללי, ושני בדירוג הצעירים. הוא ניצח את הקטע החמישי של הטור ד'לאן, אך סיים רק במקום ה-35 הכללי.
2014
הוא השתתף בטירנו - אדריאטיקו, וסיים במקום ה-13 בוולטה אה קטלוניה. הוא סיים תשיעי בטור של חבל הבסקים, ו10 בטור דה רומאנדי. הוא ניצח את דירוג הצעירים בבאיירן רונדפארט, וסיים במקום ה-5 הכללי. בטור דה פראנס, סיים פעמיים במקום ה-2 (בקטעים 18 ו10), וסיים במקום ה-3 הכללי (8:15 דקות פער) אחרי וינצ'נצו ניבאלי וז'אן כריסטוף פרו וניצח בעקבות כך את קטגוריית הרוכב הצעיר, למרות זאת, בשל הפער הגדול מניבאלי הוא לא באמת היווה איום על החולצה הצהובה. הוא נבחר שוב לוואלטה אספנייה, אך נטש את המרוץ במהלך הקטע ה-11. הוא סיים תשיעי בגראנד פרי וואלני, ו-14 במונומנט ג'ירו די לומברדיה.
2015
פינו סיים רביעי בטירנו - אדריאטיקו, וסיים שני בדירוג הצעירים. הוא ניצח את אותו הדירוג במרוץ הקריטריום אינטרנשיונל, וסיים במקום ה-2 הכללי. הוא סיים עשירי בטור של חבל הבסקים, ורביעי בטור דה רומאנדי (וניצח את דירוג הצעירים ואת הקטע החמישי). הוא ניצח את הקטע החמישי של טור דה סוויס, וסיים רביעי כללי. בטור דה פראנס, ניצח את הקטע ה-20 שהסתיים בעליית האלפ דואז' המסורתית, אך סיים במקום ה-16 הכללי, וה-4 בדירוג הצעירים. הוא ניצח את הטור דו לאנגדו, ואף ניצח את הקטע הראשון. הוא סיים רביעי במילאנו - טורינו, ושלישי בג'ירו די לומברדיה.
2016
פינו סיים שני בגראנד פרי מארסיי, לאחר שהפסיד לדריס דבנינס בספרינט. הוא במקום ה-3 הכללי באטוי דה באסז', ורביעי בוואלטה אלגראבה. הוא סיים במקום החמישי הכללי בטירנו - אדריאטיקו, וניצח את הקטע השני והשלישי בקריטריום אינטרנשיונל, ואף ניצח את המרוץ כולו. הוא ניצח את הקטע ה-3 בטור דה רומאנדי שהיה נגד שעון, וסיים שני כללי. הוא ניצח את הקטע ה-6 בדופינה ליברה, וסיים במקום ה-16 הכללי. לאחר מכן, ניצח את אליפות צרפת בנגד שעון ובמקצה הכביש, סיים במקום ה-12. בטור דה פראנס, פרש לפני הקטע ה-13.
2017
פינו ניצח את הקטע ה-2 של הוואלטה אנדלוסיה, וסיים במקום ה-3 הכללי. הוא סיים תשיעי בקלאסיקה סטראדה ביאנקה, וניצח את הקטע ה-5 בטור ד'אלפס, וסיים במקום השני הכללי. הוא התחרה לראשונה בג'ירו ד'איטליה, ניצח את הקטע ה-20 וסיים במקום ה-4 הכללי. הוא התחרה גם בטור דה פראנס, אך נטש את המרוץ במהלך הקטע ה-17. הוא סיים במקום ה-17 בקלאסיקה סן סבסטיאן, הוא ניצח את הטור ד'לאן וגם את קטגוריית מלך ההר. הוא סיים שני בטרה ואלי וארסיין, שמיני במילאנו - טורינו, וחמישי בג'ירו די לומברדיה.
2018
פינו סיים עשירי בוולטה אה קטלוניה, וראשון ב. הוא השתתף בג'ירו ד'איטליה 2018 שיצא מישראל. בזינוק לקטע ה-20 היה מדורג במקום השלישי בדרוג הכללי, אך בקטע זה נקלע לפיגור גדול שנבע מהתייבשות ותשישות מצטברת. בעקבות כך לא זינק לקטע ה-21 ואושפז בבית חולים. תהליך החלמתו הממושך מנע ממנו השתתפות בטור דה פראנס באותה השנה. הוא סיים שלישי בדרוג הכללי בטור של פולין, ניצח את הקטעים ה-15 וה-19 בוואלטה אספנייה וסיים את המרוץ במקום הרביעי בדרוג הכללי. בהמשך העונה פינו רשם הצלחות גדולות באיטליה, כשניצח במונומנט ג'ירו די לומברדיה ולאחר מכן במילאנו–טורינו. לפני זה הוא סיים שני בטרה ואלי וארסינה, לאחר שהפסיד לתומאס סקווינס בספרינט סיום. הוא סיים תשיעי באליפות העולם באינסבורק.
2019
פינו סיים רביעי בטור של הפרובנס. וניצח את הקטע ה-3 ואת המרוץ כולו בטור דו האו ואר. הוא סיים במקום החמישי הכללי בטירנו - אדריאטיקו, ו-11 כללי בוולטה אה קטלוניה. הוא סיים שלישי כללי בטור ד'לאן, וניצח את המרוץ כולו ואת דירוג המאיצים והמטפסים. הוא סיים חמישי בדופינה ליברה וניצח את הטור של האלפים. כל זה הביא אותו לכושר טוב בטור דה פראנס, הוא ניצח את הקטע ה-14 שהסתיים בעליית הטורמאלה המיתולוגית. בקטע ה-18, נפצע פינו לאחר שקיבל מכה מהכידון, אך הצליח לסיים את הקטע עם המובילים. למחרת, בקטע ה-19, פינו זינק לקטע אך הפציעה הכניעה אותו והוא פרש מהמרוץ טרם פרישתו, היה מדורג במקום ה-5. פער של 1:50 מהמוביל, ז'וליאן אלאפיליפ.
2020
ב-2020 פתח את העונה בטור דה לה פרובאנס וסיים שביעי, 2:22 דקות מנאירו קינטנה המנצח, אך למרות זאת עוד ניכרה ברכיבתו את תהליכי השיקום מהפציעה שסיימה את עונתו בטור דה פראנס בעונה הקודמת. לאחר מכן המשיך גם למקום שישי ב-Tour des Alpes Maritimes et du Var, 1:04 דקות מקינטנה. לאחר מכן התחרה בפריז - ניס וסיים שלישי בקטע השביעי והאחרון, מה שהעלה אותו למקום חמישי כללי, 1:26 דקות ממקסימיליאן שכמן המנצח. בהמשך העונה סיים רביעי בטור ד'אוקסיטניה, 37 שניות מאיגן ברנל ושני בקריטריום דו דופינה, 29 שניות מדניאל פיליפה מרטינס המנצח. אך בטור דה פראנס, בו ציפה לסגירת מעגל אחרי מה שקרה שם ב-2019, יצא לחלוטין ממאבקי הדירוג הכללי בקטע ה-8, לאחר שאיבד יותר מ-25 דקות. פינו איבד כל סיכוי מעשי לדירוג הכללי ולא התבלט גם בהמשך הטור, בסופו של דבר הוא סיים אותו במקום ה-29. לאחר מכן זינק לוואלטה אספנייה אך פרש לפני תחילת קטע 3.
ויליאם אדוארד ריילי
ויליאם אדוארד ריילי (באנגלית: William Edward Riley; 2 בפברואר 1897 - 28 באפריל - 1970) היה לוטננט גנרל אמריקאי. שירת כראש מטה משקיפי האו"ם הראשון בישראל לאחר חתימת הסכמי שביתת הנשק. גילה עמדה מאוזנת ואף אהדה לישראל.
חייו
ויליאם ריילי נולד בעיר מיניאפוליס במדינת מינסוטה בארצות הברית בשנת 1897. בימי מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1917, התייצב לשירות בצבא ארצות הברית. הוצב כסגן משנה לחיל הנחתים האמריקאי - המרינס. הפליג עם יחידתו לחזית צרפת והשתתף בלחימה. נפצע פעמיים והוחזר בשנת 1918 להחלמה בארצות הברית. על חלקו במלחמה עוטר פעמיים בכוכב הכסף ובצלב המלחמה הצרפתי.
לאחר סיום המלחמה, בין השנים 1946 ל-1948, עמד בראש מחלקת המידע לציבור ובראש מחלקת הגיוס של חיל הנחתים.
במהלך שיחות שביתת הנשק בין ישראל לשכנותיה מלא ריילי תפקיד בכל הקשור לנושאים הצבאיים שנדונו בין הצדדים, ולטענת החוקר אלעד בן-דרור ריילי מלא במהלך השיחות תפקיד מפתח חשוב בעיקר בכל הנוגע לשירטוט קו הגבול ולהפרדת הכוחות. בעת השיחות עם סוריה על חתימת הסכם שביתת הנשק, שנערכו בחודשים אפריל עד יולי 1949, שהיו הקשות והממושכות מכל מחזורי השיחות בין ישראל לשכנותיה, שימש ריילי כעוזרו של נציג האו"ם לשיחות אנרי ויז'יה. חתימתו של ריילי מתנוססת על ההסכם שנחתם בתום השיחות ב-20 ביולי 1949.
בין אוגוסט 1949 ל-27 ביוני 1953 שירת ריילי כראש מטה משקיפי האו"ם בישראל, הראשון שלאחר חתימת הסכמי שביתת הנשק.
ב-29 בנובמבר 1950 פרץ סכסוך חמור בין ישראל לבין ירדן כאשר הירדנים הקימו מחסום בכביש הערבה בקילומטר ה-78 בדרך לאילת והציבו במקום שלט בעברית ובערבית עליו נכתב: נציגי ישראל בוועדת שביתת הנשק ישראל-ירדן מחו נגד פעולת ירדן ולאחר שהירדנים סירבו להסיר את המחסום, פרץ אותו טור משוריין של צה"ל. ועדת שביתת הנשק בקולו של הגנרל ריילי, שמצא כי אכן הדרך עוברת בשטח ירדן, גינתה את ישראל. הגנרל ריילי המשיך במאמצי תיווך והוקמה ועדה חקירה לבדיקת תוואי הדרך. לאחר שהוברר כי אכן הדרך עוברת בתחום ירדן, הגיעו ישראל וירדן ב-13 בפברואר 1951 לידי הסכם פשרה, וישראל הסכימה לסלול מעקף קצר בשטחה. יישוב הסכסוך הביא, באותו מועד, גם להסכם בין סגן הרמטכ"ל האלוף מרדכי מקלף לסגן הרמטכ"ל הירדני בדבר מניעת הסתננות. ההסכם נודע בשם "הסכם המפקדים".
בשנים 1951–1953 גברה תנועת ההסתננות ממדינות ערב השכנות ובעיקר מירדן למדינת ישראל. ההסתננות מירדן הפכה לתנועה בלתי פוסקת של מסתננים מתחום ירדן לתחום ישראל, שחדרו לצורך גנבות של ציוד חקלאי ורכוש, שהיו כרוכות באלימות, חבלה ורצח והביאו לתקריות ירי בין חיילי צה"ל לבין חיילי הלגיון הערבי ולביצוע פעולות תגמול על ידי צה"ל.
בחודש מרץ 1951 פרץ סכסוך קשה בין ישראל לבין סוריה לאחר שישראל התחילה בעבודות חפירה באזור המפורז דרומית למשמר הירדן דרומית לאגם החולה, במסגרת תוכנית הייבוש של האגם. העבודות התבצעו באזור המפורז משני צדי הנהר והסורים טענו כי אסור לישראל לבצע עבודות באזור המפורז, בגדה שממזרח לנהר הירדן. ועדת שביתת הנשק ישראל-סוריה לא הצליחה ליישב את הסכסוך, וישראל המשיכה בעבודות ותוך כדי כך פינתה תושבי כפרים ערביים באזור המפורז לכפר שעב בגליל המערבי. הסורים הגיבו בהתקיפם סיור של צה"ל באזור המפורז של חמת גדר והרגו שבעה מאנשיו. למחרת הפציץ חיל האוויר כפרים ערביים באזור. לאחר מכן נמשכו העבודות ללא הפרעה, אך צומצמו לאזור המפורז בגדה המערבית של הירדן.
בראשית שנת 1953, הודיע ראש ממשלת ירדן על ביטול "הסכם המפקדים" ופעולות ההסתננות וההתנגשויות באזור גברו. ישראל דרשה משלטונות ירדן לנקוט בצעדים למניעת ההסתננות. ממשלת ירדן דחתה את הדרישה. בדיון משותף שקיימו נציגי המשלחות הערביות בוועדות שביתת הנשק השונות בעמאן בינואר 1953, הוחלט כי הנציגים יטענו בוועדות השונות שההסתננות אינה מהווה הפרה של הסכמי שביתת הנשק. מפקד הלגיון הערבי טען שהחובה למנוע את ההסתננויות מוטלת על המדינה שלתחומה חודרים המסתננים, דהיינו על מדינת ישראל, וכי הארץ ממנה חודרים המסתננים איננה אחראית לפעילותם באשר איננה מעודדת אותה. הוא טען כי כוחות הביטחון הירדניים נוקטים צעדי מניעה והענשה נגד ההסתננויות וכי על ישראל מוטלת החובה לשתף פעולה עם ירדן ולא לפעול נגדה באמצעים צבאיים. טיעון זה הציב מכשול משפטי קשה בפני ישראל. ישראל טענה כי במשך שנים הכירו ירדן ומצרים בהסתננות כהפרה של הסכמי שביתת הנשק, וכי גם היועצים המשפטיים של האו"ם כבר הכירו בעבר בהסתננות כהפרה של ההסכמים. בין היתר הסתמכה ישראל על הדו"ח של ויליאם ריילי, שבו הוצגה תפיסה זהה לזו של ישראל. הדו"ח של ריילי הוגש למועצת הביטחון בנובמבר 1953, לאחר שריילי סיים כבר את תפקידו כראש מטה המשקיפים, ולאחר תקופה ארוכה של דיונים זכתה לבסוף עמדתה של ישראל להכרה ב-1954.
באפריל 1953 פרץ קרב יריות בתחום העירוני בירושלים, שהתחיל בחילופי יריות בין חיילי הלגיון הערבי מעמדותיהם שעל חומות העיר העתיקה לבין חיילי צה"ל שבקו הגבול העירוני בעיר המערבית (שנהוג היה אז לכנותו "הקו העירוני"). הירי התרחב לאורך כל הקו ונמשך כיממה. ריילי הודיע למזכיר האו"ם כי לא ניתן לקבוע איזה צד פתח באש. עם זאת, העיר כי ההפרה החמורה ביותר הייתה מצד ישראל שכוחותיה ביצעו ירי לעבר שער שכם שרחבתו הומה אדם.
מאז ינואר 1952 ועד לסיום תפקידו של ריילי כראש מטה משקיפי האו"ם ביוני 1953, ספרו משקיפי האו"ם 280 תקריות בגבול עם ירדן. החודש שקדם לסיום תפקידו של ריילי בישראל, היה חודש סוער במיוחד. בין 17 במאי ל-21 במאי נערכה שורה של תקיפות צה"ל מעבר לקווי שביתת הנשק עם ירדן, בתגובה על ההסתננויות ומעשי הרצח שבאו מגבול ירדן. רוב הפעולות לא עלו יפה. בין 6 ביוני ל-22 ביוני אירעו תקריות חמורות נוספות לאורך הגבול עם ירדן; צעיר נרצח בשכונת קטמון בירושלים וחברתו נפצעה, רימון שהטיל חייל ירדני גרם לפציעתם של שני ישראלים בדרום ירושלים, נרצח חבר מושב טירת יהודה, פוצץ בית במושב משמר איילון, רימונים הוטלו לבית במושב כפר הס וגרמו להריגתה של אשה ולפציעתו של בעלה. כדי למנוע התלקחות רבתי, הפעילו מעצמות המערב לחץ כבד ובעקבותיו נחתם ב-10 ביוני 1953 הסכם למניעת הסתננות בין ישראל לירדן שבא במקומו של "הסכם המפקדים", שגובש בין סגני הרמטכ"ל הישראלי והירדני בפברואר 1951, אשר בוטל לאחר מכן כאשר ירדן לא הצליחה למנוע את ההסתננות. גם לאחר חתימת ההסכם החדש נמשכו במשך שבוע, כמעט מדי לילה, ההתקפות על יישובי הספר. על רקע אירועים אלה סיים ריילי את תפקידו כראש מטה משקיפי האו"ם ב-27 ביוני 1953, לאחר ארבע שנים, שבהן זכה לאהדת ישראל ולחוסר אמון מצד מדינות ערב. ריילי ראה את מטרת תפקידו כשמירת הסטטוס קוו, והגדיר את התפקיד כתפקיד הקשה ביותר בעולם. לא כן היו פני הדברים עם הגנרל הדני ואגן בניקה שבא במקומו של ריילי כראש מטה משקיפי האו"ם אשר עד מהרה גילו שלטונות ישראל וקציני צה"ל כי בניגוד לקודמו הוא מגלה עוינות כלפי מדינת ישראל ומשוא פנים לצד הערבי.
מספטמבר 1953 עד למאי 1955 שירת ריילי בתפקידים מינהליים במינהל האמריקאי למבצעי חוץ (Foreign Operations Administration), בין היתר בשליחות לטורקיה.
ריילי נפטר ב-1970 והובא לקבורה בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
קסבייה דולן
קסבייה דולן (בצרפתית: Xavier Dolan; נולד ב-20 במרץ 1989) הוא במאי ושחקן קולנוע קנדי. דולן הוא הומו, ונושאי מגדר, זהות מינית ומיניות נוכחים בסרטיו. הוא נוהג לכתוב ולביים את סרטיו, לגלם באחדים מהם את הדמויות הראשיות, ולעיתים גם לעסוק בעיצוב האמנותי ובעיצוב התלבושות.
ביוגרפיה
דולן נולד במונטריאול שבקוויבק, לז'נבייב דולן, מורה, ולמנואל טאדרוס, שחקן וזמר קנדי יליד-מצרים ממשפחה נוצרית-קופטית ממוצא לבנוני. בילדותו שיחק במספר סרטים וסדרות טלוויזיה בקנדה.
קריירה
בגיל 19, בעזרת חסכונות מקריירת המשחק שלו, הפיק וביים את סרטו הראשון "הרגתי את אמא שלי", ואף גילם בו את הדמות הראשית. הסרט עוסק במערכת יחסים סבוכה בין אם לבנה ההומו. הוא מבוסס בחלקו על סיפור חייו של דולן, שכתב את התסריט בעודו בן 16. הסרט נמכר להפצה ב-20 מדינות; זכה בשלושה פרסים במסגרת "שבועיים של במאים" (Directors' Fortnight) בפסטיבל קאן 2009; ונבחר לייצג את קנדה באותה שנה בקטגוריית הסרט הזר בתחרות האוסקר, אך לא נכנס לרשימה המצומצמת של המתמודדים.
סרטו השלישי, "לורנס, בכל מקרה", הוקרן בפסטיבל קאן 2012, אף הוא במסגרת "מבט מסוים". הסרט עוסק בטרנסג'נדריות. בניגוד לסרטיו האחרים כבמאי, בסרט זה דולן לא משחק.
סרטו הרביעי הוא מותחן פסיכולוגי, עיבוד באותו שם למחזהו של מישל מרק בושאר "טום בחווה". הקרנת הבכורה של הסרט נערכה בפסטיבל הסרטים ה-70 של ונציה, והוא זכה בו בפרס איגוד מבקרי הקולנוע הבינלאומי FIPRESCI. הסרט עוסק בין השאר באלימות, הומופוביה וסדיזם.
"מאמי", סרטו החמישי, עוקב אחר ניסיונותיה של אם חד-הורית לגדל את בנה הסובל מהפרעת קשב ושמזגו אלים. הסרט חלק עם סרטו של ז'אן-לוק גודאר את פרס חבר השופטים בפסטיבל קאן 2014.
לצד קריירת הבימוי והמשחק שלו, דולן מדבב סרטים וסדרות שונות לצרפתית, הידועה שבהן היא הגרסה הקנדית המשודרת בקוויבק ל"סאות' פארק", בה הוא מדבב את דמותו של סטן.
בשנת 2018 ביים, כתב והפיק את סרט הדרמה "חייו ומותו של ג'ון פ. דונובן", בכיכובם של קיט הרינגטון, נטלי פורטמן וג'ייקוב טרמבלי.
סנאי קרקע הררי
סנאי קרקע הררי (שם מדעי: Xerus princeps) הוא מין מכרסם מהסוג סנאי קרקע החי במחילות ולא על העצים כמו שאר הסנאים. הוא נפוץ באפריקה שמדרום לסהרה.
מאפיינים
סנאי זה דומה מאוד במראהו לסנאי כף קרקעי וקשה להבדיל ביניהם, אך סנאי הוא מעט גדול יותר ובעל גולגולת שונה מעט מסנאי הכף עם שיניים כתומות. כמו קרובו הוא בעל 2 פסים לבנים מצידי הגוף וזנבם גדול ורחב. הם בעלי רגליים ארוכות והם משתמשים בהם כדי לעמוד זקוף לאורך זמן. אורכם הממוצע 2-29 ס"מ והזנב 21-28 ס"מ ומשקלם נע בין 490 ל-700 גרם. הגוף בעל פרווה קצרה בצבע חום-קינמון והעיניים גדולות ומוקפות פסים לבנים.
מזון: מזונם של הסנאים כולל זרעים שונים, עלים קטנים, פרחים, פירות וחרקים. הסנאים עומדים ברגליים פשוקות ואוחזים בידיהם הקדמיות במזון, כשהם צמודות אחת לשנייה.
תפוצה: הסנאי חי בטבע באזורים צחיחים והרריים בדרום מערב אפריקה בדרום מזרח אנגולה, מערב נמיביה ומערב דרום אפריקה. הוא נפוץ בעיקר בפארק הלאומי ריצ'טרסוולד.
טורפים: הטורפים העיקריים שלהם הם עופות דורסים שונים. טורפים נוספים הם נחשים גדולים, תנים, נמיות, חתוליים שונים וצבועים. פרט אחד עומד על השמירה ומסתכל למקרה שיופיע טורף וברגע שהוא מגלה הוא משמיע קריאת אזעקה שמבריחה את שאר הסנאים למחילה. מול טורפים קטנים יותר כמו נחשים, הסנאים יתקיפו ביחד את הפולש עד שיברח.
סקרמנטו (נהר)
נהר סקרמנטו (באנגלית: Sacramento River) הוא מקור מים חשוב לצפון קליפורניה ומרכז קליפורניה שבארצות הברית.
גאוגרפיה
סקרמנטו הוא הנהר הארוך בקליפורניה, מקורו בהרי קלאמת והוא זורם לאורך 640 קילומטרים עד למפרץ סן פרנסיסקו שעל האוקיינוס השקט. אגן הניקוז של הנהר משתרע על 71,432 קילומטרים מרובעים בדרום אורגון ובחלקה הצפוני של מדינת קליפורניה, ברובו באזור שבין רכסי החוף ובין סיירה נבדה, אזור אשר מכונה גם עמק סקרמנטו. קו פרשת המים הנרחב שלו מגיע אף למישורים הגעשיים בדרום קליפורניה ובחלקו הקטן גם לדרום אורגון.
הנהר הוא אמצעי שינוע חשוב עוד מתקופת ראשוני התושבים באזור, אשר חיו לפני כ-12,000 שנים. מאות שבטים שחלקו תרבות ומסורת אכלסו את עמק סקרמנטו עד לבואם של ראשוני המתיישבים האירופים שראו את הנהר. אחד מאותם ראשוני המתיישבים היה גבריאל מוראגה (Gabriel Moraga) שכינה את הנהר בשם הספרדי Rio de los Sacramentos ("נהר הסקרמנטים"), שם שעבר לאנגלית בשמו הנוכחי: סקרמנטו. מימי הנהר בעבר שרצו בדגים, וביצורי מים אחרים, בעיקר אחד ממיני האלתית הדרומיים ביותר באמריקה הצפונית. הילידים המקומיים של עמק סקרמנטו ניזונו ממשאבים נרחבים שסיפק להם הנהר, מה שגרם לעמק סקרמנטו להיות הצפוף ביותר מבחינת אוכלוסין בקרב האינדיאנים.
במאה ה-19 השתנה עמק סקרמנטו כאשר נתגלו מרבצי זהב בסיירה נבדה, מה שהוביל לגל מהגרים מהמזרח. פיתוח חקלאי מואץ וכריית מחצבים בסיירה נבדה וברכסי החוף גרמו לזיהום כרוני של נהר סקרמנטו, ולהכחדת מינים רבים. עד לסוף המאה ה-19 נוסדו ערים רבות לגדות הנהר כמו סקרמנטו ורדינג.
החל משנות החמישים של המאה ה-20 פותח מיזם העמק המרכזי, מיזם גדול של בקרת שיטפונות, הפקת אנרגיה הידרואלקטרית ותשתית העברת מים. סכרים רבים חוסמים כיום את זרימת הנהר וכמעט את כל אפיקיו המשמעותיים. מימי הסקרמנטו נשאבים בקנה מידה עצום לטובת השקיה וכיום משרתים את צורכי ההשקיה של כמעט כל דרום ומרכז קליפורניה. בעוד שהנהר מספק את תצרוכת המים של חצי מאוכלוסיית קליפורניה ותומך באחד מהאזורים החקלאיים היצרניים ביותר בארצות הברית, שינויים אלו גרמו להיעלמות אזורי הבר לאורך הנהר ופגעו קשות בדגה המקומית.
אמה ד'ארסי
אמה זיא ד'ארסי (באנגלית: Emma Zia D'Arcy; תאריך לידה: 27 ביוני 1992) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ממוצא אנגלי, המגדירה את עצמה כא-בינארי.
ביוגרפיה
ד'ארסי למדה בבית הספר לאמנות רוסקין, באוניברסיטת אוקספורד. היא לקחה חלק במספר הפקות תיאטרון, ביניהן "רומיאו ויוליה", "ציד המכשפות" בתיאטרון החצר, ובהפקות בתיאטרון אלמיידה ובתיאטרון וסט פלייהאוס ביורקשייר.
קריירה
בנוסף להופעה בתיאטרון, ד'ארסי הופיעה גם בכמה הפקות טלוויזיה, ביניהן הסדרה "מחפשי האמת", סדרת אימה קומית בכיכובו של ניק פרוסט ששודרה בפריים וידאו בשנת 2020. היא הופיעה יחד גם בסדרה "תאוות נדודים", ששודרה לראשונה בשנת 2018, כמו גם בעונה השנייה של הסדרה "האנה" ששודרה באמזון פריים. באותה שנה, ד'ארסי הופיעה בסרט הדרמה הקומית "לא ממושמעות", שביימה פיליפה לוטהורפ.
בשנת 2022 ד'ארסי החלה להשתתף בסדרת הטלוויזיה "בית הדרקון", פריקוול של סדרת הטלוויזיה "משחקי הכס", בתפקיד רהאינירה טארגאריין, בתו הבכורה של וייסריז מאשתו הראשונה והיורשת הנבחרת, שמצפה להפוך למלכתה הראשונה של ווסטרוז מכוח סדר הירושה. על תפקידה בסדרה, היא זכתה למועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-80.
חיים אישיים
ד'ארסי מזדהה כא-בינארי מבחינה מגדרית, ומשתמש.ת בכינויי הגוף, singular they.
מרדכי ליפסון
ביוגרפיה
נולד בביאליסטוק ליום טוב ליפסאן. בילדותו למד ב"חדר מתוקן", והשלים לימודיו בישיבת 'החפץ חיים'. בשנת 1903 הוסמך לרבנות ושימש זמן קצר כרב בפועל. בשנת 1906 היגר לבלגיה, ושהה כשבע שנים באנטוורפן שם למד את מקצוע ליטוש היהלומים, עסק בהוראה וערך עיתוני יידיש.
בשנת 1913 היגר לארצות הברית והתיישב בניו יורק. בארצות הברית התמסר לעבודת עריכה כתיבה עיתונאית פורה בשתי הלשונות עברית ויידיש. אז גם החל בכתיבתו לילדים, וכפולקלוריסט הרבה לפרסם מעשיות עם מעובדות, משלים עממיים, מימרות ובדיחות והלצות עם. הוא הרבה לתרגם במשך חייו מן העברית אל היידיש ומן היידיש אל העברית.
מרדכי ליפסון עלה לארץ ישראל בשנת 1930, והשתלב מיד בעולם העיתונות וכתבי העת. היה עורך העיתון "העברי", בין השנים 1916 עד 1921. את כתבי העת האמריקאים העבריים "התורן" ו"הדואר" ערך במשך כמה שנים. בארץ ישראל ערך ליפסון את העיתונים "בוסתנאי", "דואר היום", ו"הצופה". וכן היה עורך הוצאת הספרים "אמנות" בתל אביב.
ליפסון התפרסם כמתרגם מוכשר של סופרי היידיש הגדולים: יצחק בשביס-זינגר, יוסף אופטושו, ישראל יהושע זינגר ואחרים. מסופרי העולם הידועים תרגם מיצירות קנוט המסון, והגרמניה אנה זגרס. מרדכי ליפסון פרסם בחייו כשלושים כרכים, רובם בעברית, של תרגומים, אסופות פולקלור ותולדות אנשי השם, גדולי ישראל באורחות חייהם וביצירתם שבעל פה.
ליפסון נפטר ב-14 בינואר 1958 ונטמן בבית העלמין קריית שאול.
נקרולוג
נקרולוג הוא מאמר המתפרסם באמצעי התקשורת עם מותו של אדם, ומכיל ביוגרפיה קצרה שלו והערכה של פועלו. לעיתים כולל הנקרולוג גם הודעה על המוות עצמו ופרטי ההלוויה, ופעמים אחרות פרטים אלה מתפרסמים בנפרד, מיד עם היוודע דבר המוות, והנקרולוג מתפרסם מאוחר יותר. בהתאם למנהג היהודי "אחרי מות, קדושים אמור" ומקביליו בעמים אחרים, נקרולוגים מתמקדים בצדדים החיוביים בקורותיו של המנוח.
ישנם עיתונים המקדישים מדור קבוע לנקרולוגים. בישראל עושה כך העיתון "הארץ", שכותב הנקרולוגים הנוכחי בו הוא עופר אדרת. בשבועון הבריטי "האקונומיסט" מתפרסם מדי שבוע נקרולוג על עמוד שלם.
לאישים מפורסמים מחזיקים לעיתים אמצעי התקשורת נקרולוג מוכן מראש (המכונה בישראל "חבצלת"), שאותו יוכלו לפרסם מיד עם היוודע דבר המוות. דוגמה לכך היא הנקרולוג על שחקנית הקולנוע אליזבת טיילור, שפורסם עם מותה במרץ 2011 בעיתון "לוס אנג'לס טיימס", אך נכתב 12 שנים קודם לכן ועודכן מפעם לפעם. העיתון "ניו יורק טיימס" מתחזק מאגר של כ-1,600 נקרולוגים על אישים חיים, וכך על הנקרולוג שפרסם העיתון עם מותה של אליזבת טיילור חתום מבקר הקולנוע של העיתון, מל גאסוב, אף שהוא נפטר שש שנים לפני טיילור. תקלה באתר האינטרנט של תחנת הרדיו Radio France internationale גרמה בנובמבר 2020 לפרסום של כמאה נקרולוגים על אישים חיים, בהם אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, קלינט איסטווד ובריז'יט בארדו. בהיעדר נקרולוג מוכן יש עיתונים הכותבים נקרולוג לפי ארכיון העיתון או שיחה עם המשפחה, ויש המתבססים על ביוגרפיה שפורסמה באנציקלופדיה, כגון האנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובוניו או ויקיפדיה.
בנוסף לנקרולוגים המתפרסמים בעיתונות הכללית, גם כתבי עת מקצועיים מפרסמים נקרולוגים על חברי הקהילה מקצועית שהלכו לעולמם. נקרולוגים אלה מקיפים יותר, בדרך כלל, ממקביליהם הפנים לציבור הרחב, ומרחיבים בתרומתו המקצועית של המנוח.
עכבר זעיר אפריקני
עכבר זעיר אפריקני (שם מדעי: Mus minutoides) הוא מין של עכבר החי ביבשת אפריקה והוא אחד המכרסמים הקטנים ביותר בעולם. משתייך למשפחת העכבריים הכוללת יותר מ-100 מינים, שנפוצים בכל רחבי העולם.
מאפיינים
זהו אחד העכברים הקטנים ביותר בעולם ואורכו 30–80 מ"מ, הזנב באורך 20–40 מ"מ והמשקל 3–12 גרם בלבד. הפרווה אדמונית עם שוליים חיוורים והאוזניים גדולות וורודות.
עכבר זה חי ברחבי אפריקה שמדרום לסהרה ונמצא רוב הזמן במחילה, לבד או עם בן זוג. הם מטפסים מעולים והם נמצאים במאורות באזורים שקרובים למים. באזורים יבשים העכברים משאירים אבנים בכניסה לפתח, בלילה האבן מתמלאת בטל ובבוקר העכבר שותה אותו ומשיג נוזלים. מאפיין ייחודי של מין זה הוא קביעת המין הכרומוזומלית, כאשר נמצא כי עכברים בעלי כרומוזומי xy הם לעיתים קרובות נקבות, ולא זכרים. כמו רוב העכברים הוא אוכל כל שניזון מצמחים וזרעים, חלקי צמחים, חרקים קטנים ואף מבשר.
העכבר הזעיר האפריקני הוא חיית מחמד פופולרית שאינה צריכה דברים מיוחדים יותר מאוכל. עדיף גם לא לטפל בו בשל הסיכוי להזיק לו בטעות. תוחלת החיים שלהם בטבע עומדת על שנתיים, אך ידוע על פרטים שחיו ארבע שנים בשבי.
אברהם בורג
אברהם ("אברוּם") בוּרג (נולד ב-19 בינואר 1955, כ"ה בטבת ה'תשט"ו) הוא פוליטיקאי ישראלי, כיהן כחבר הכנסת, יושב ראש הכנסת ה-15 ויושב ראש הסוכנות היהודית. לאחר פרישתו מפעילות פוליטית עסק בכתיבה ופרסם שבעה ספרים.
ביוגרפיה
בורג נולד בירושלים, בנם של רבקה לבית סלונים (נצר לרבי שניאור זלמן מלאדי) וד"ר יוסף בורג, שהיה חבר הכנסת ושר בממשלות ישראל מטעם המפד"ל.
בורג הוא בוגר הישיבה התיכונית נתיב מאיר שבירושלים. משהתגייס לצה"ל התנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. לאחר סיום הקורס שב לצנחנים ומונה למפקד מחלקה, תחת המ"פ משה יעלון. בהמשך למד לתואר ראשון במדעי החברה באוניברסיטה העברית וכן בבצלאל ובבית הספר לתיירות.
בתחילת שנות השמונים הגיש יחד עם אלעזר שטורם תוכנית דת לנוער בטלוויזיה הלימודית.
החל להיות פעיל בגופי שמאל ובתנועת "שלום עכשיו". נפצע בהפגנה של "שלום עכשיו", בשנת 1983, מפגיעת רסיסי הרימון שהושלך לעבר המפגינים והביא לרצח אמיל גרינצוויג. בשנת 1985 החל לשמש כיועץ לראש הממשלה שמעון פרס.
חבר הכנסת ויושב ראש הכנסת
בשנת 1988 נבחר לכנסת ה-12 מטעם מפלגת העבודה, כחלק מן "השמינייה", שמונה חברי כנסת צעירים ומבטיחים, אשר הציגו חזית אחידה בעלת נטייה שמאלית, וכללה פוליטיקאים כחיים רמון, יוסי ביילין ועמיר פרץ.
בכנסת ה-13 היה יושב ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט. בשנת 1995 נבחר לעמוד בראש הסוכנות היהודית וההסתדרות הציונית, ולשם מילוי תפקיד זה התפטר מחברותו בכנסת.
בשנת 1999 החל לעבוד בראש צוות היגוי הסברה של המפלגה "ישראל אחת" אשר הייתה למעשה מפלגת העבודה לה צורפו תנועות כמימד וגשר, מפלגתו של דוד לוי, על מנת להצליח בבחירות לראשות הממשלה, שהיו על פי החוק אז בחירות אישיות בהן התמודדו אהוד ברק ובנימין נתניהו.
בתקופת כהונתו כיו"ר הכנסת, יזם בורג את הקמתו של מרכז המחקר והמידע של הכנסת, שמטרתו לספק מידע אובייקטיבי לח"כים ולוועדות הכנסת לצורך פעילותם. מתקופת כהונתו זכורה תקרית מביכה שבה הודיע על פטירתו של חבר הכנסת אמנון רובינשטיין, בעקבות הודעה זדונית שהתקבלה מזלמן שושי במזכירות הכנסת ולא נבדקה.
בורג זכה לכהן זמן קצר כנשיא המדינה בפועל, בתקופה שבין התפטרותו של עזר ויצמן ב-13 ביולי 2000 לבין תחילת כהונתו של משה קצב, ב-1 באוגוסט אותה שנה.
לאחר תבוסתו של ברק בבחירות האישיות לראשות הממשלה כנגד אריאל שרון, אשר התקיימו ב-6 בפברואר 2001, נותרה מפלגת העבודה ללא מנהיג. ברק פרש מן ההנהגה, והמפלגה מצאה עצמה בתוך ממשלת אחדות לאומית כאשר היא מחולקת בין תומכי ממשלת האחדות, ובין חברים בעלי נטייה שמאלית המתנגדים למעשי הממשלה. בחודש ספטמבר 2001 נערכו בחירות פנימיות למשרת יושב ראש מפלגת העבודה, בהן התמודד בורג אל מול בנימין בן אליעזר. הבחירות נותרו ללא הכרעה תוך חשד כבד לזיופים בחלק מהקלפיות, ולאחר מכן נערך בחודש דצמבר של אותה שנה סיבוב נוסף ב-51 קלפיות שנחשדו בהיותן מזויפות. בבחירות אלו זכה בן אליעזר ברוב הדרוש ומונה ליושב ראש. לאחר הבחירות בשנת 2003, בהן קיבלה העבודה מספר מצומצם של מנדטים, נותר בורג ללא משרה ביצועית פרט לתפקידו כחבר הכנסת, כאשר מפלגתו באופוזיציה.
פרישתו מהחיים הפוליטיים ופעילותו לאחריהם
בחודש יוני 2004 הודיע בורג על פרישתו מן החיים הפוליטיים ומעברו לעולם העסקים. במקביל הקדיש מזמנו לכתיבה. הוא הוציא לאור את ספרו "אלוהים חזר", המציג את תפיסת עולמו בשלל נושאים המעסיקים את החברה הישראלית.
בחידון התנ"ך העולמי שנערך בשנת 2000, לאחר פטירתו של אביו, שימש אברהם בורג בתפקיד שמולא במשך שנים על ידי אביו - יושב ראש חבר השופטים.
בורג מכהן כחבר המועצה הבינלאומית של הקרן החדשה לישראל. החל משנת 2009 הוא משמש גם כיו"ר דירקטוריון עמותת "מפעלות חינוך וחברה" הקשורה למועדון הכדורגל "הפועל תל אביב".
בשנת 2012 הופיע בתשדיר פרסומת לשוקולד למריחה "השחר העולה". את הכנסותיו מתשדיר זה תרם לעמותה למען בני נוער בסיכון שהוא עומד בראשה.
ביום שבת, 3 בינואר 2015, השתתף בורג בכנס ועידת חד"ש לקראת הבחירות לכנסת ה-20 בנצרת, והודיע על תמיכתו במפלגה. לדברי בורג, הוא החליט לקחת חלק באירוע משום שלתחושתו "יש פיקוח נפש לשמירת החיים הקולקטיביים בישראל, ופיקוח נפש כזה מצדיק להגיע בשבת".
בבחירות המקומיות למועצת מטה יהודה שהתקיימו ב-2018 נבחר בורג כנציג יישובו נטף למליאת המועצה.
ב-2021 הדליק בורג משואה בטקס המשואות האלטרנטיבי של תנועת יש גבול כסופר ואיש ציבור.
בחודש יוני 2022 החלו בורג, ומספר שותפים יהודים וערבים בהקמת מפלגה אזרחית יהודית-ערבית חדשה, במטרה ליצור שותפות פוליטית בין יהודים לערבים. המפלגה הוקמה באוגוסט 2022 בשם "כל אזרחיה", אך הוחלט שלא תתמודד בבחירות לכנסת ה-25.
עמדותיו בנושאים שונים
בספטמבר 2003 טען בורג במאמר שתורגם לאנגלית והופיע בעיתון הגארדיאן הבריטי, שאם לא תבחר ישראל לצאת מן השטחים, המשך המצב מוביל למדינה דו לאומית. המאמר הוכתר בכותרת "סוף הציונות". הפסקה מעוררת המחלוקת ביותר במאמר הייתה זו:
על בורג נמתחה ביקורת קשה בעקבות מאמר זה, ונטען שהוא נותן תחמושת ביד שונאי ישראל ומצדיק רצח של ישראלים חפים מפשע. בעקבות הביקורת פרסם בורג מאמר נוסף בגארדיאן, שבו הבהיר שהוא מגנה בתוקף את פיגועי ההתאבדות כנגד אזרחים ישראלים. במאמר אחר תמך בורג בדיאלוג למען השלום עם החמאס.
בערב תשעה באב תשס"ה (2005) פרסם את דעתו כי יש להפוך את מחצית יום האבל לזמן חג וסעודת שמחה על הקמת המדינה, ועורר תגובות נגד נמרצות בציבור הדתי.
בריאיון לקראת יום כיפור תשס"ח הודיע כי הוא אינו מאמין באלוהים, אך נותר חובש כיפה בגלל הזדהות תרבותית. בראיון שערך עמו חגי סגל, הגדיר עצמו בורג כ"מתייוון גאה", ואת מתתיהו הכהן תיאר כ"קנאי, רוצח, פנאט דתי, פונדמנטליסט".
בורג רואה עצמו כתומך בזכויות בעלי חיים, ובעצרת נגד פיטום אווזים של עמותת אנימלס בשנת 2002 הצהיר כי הוא צמחוני מטעמי מצפון. עם זאת, כחלק מפעילותו העסקית הוא נמנה עם הבעלים של חברה המגדלת תרנגולות לפיטום ולאכילה.
ספרו "לנצח את היטלר" זכה לתהודה ציבורית. בראיון עמו ב"הארץ" ביוני 2007, לקראת צאת הספר, כינה בורג את ישראל מדינה מיליטריסטית, וטען כי היא מתדרדרת לכיוון פאשיזם, כמו כן קרא לעבור למודל של ציונות נוסח אחד העם ולנטוש את הציונות נוסח הרצל, וכן לנטוש את הרעיון של מדינה יהודית. הפובליציסט בן-דרור ימיני ואחרים ראו בכך הוכחה לכך שבורג נהפך לפוסט ציוני ואף לאנטי-ציוני. ספרו זכה בפרס הספר הזר הטוב ביותר של השנה, המוענק על ידי קרן "פרימיו נאפולי". ב-2011 הגדיר עצמו בריאיון כפוסט ציוני וטען שהציונות הייתה פיגום שצריך כעת להסירו, ועל מדינת ישראל להחליט אם היא אומת תרבות כמו צרפת או אומת דם כמו גרמניה הנאצית.
ב-2007 ביקש וקיבל אזרחות צרפתית (על בסיס היות אשתו אזרחית צרפת) ומימש את זכותו כאזרח צרפתי בבחירות לנשיאות צרפת. הוא הצהיר כי בחר בסגולן רויאל. בורג המליץ לכל ישראלי להוציא דרכון זר.
בורג פרסם מאמר תמיכה בממשלת בריטניה על הצעדים שנקטה כדי לקדם חרם על מוצרים ישראליים שמיוצרים מעבר לקו הירוק וקרא למדינות האיחוד האירופי להצטרף לחרם. לדעתו ישראל היא הכובש האימפריאליסטי האחרון בעולם המערבי.
בפוסט העוסק בברית מילה כתב: "רבים ימשיכו למול את בניהם מכל הסיבות שבעולם, דתיות או התנהגותיות ורבים יעדיפו למצוא דרכים אחרות לבטא את השייכות שלהם ושל ילדיהם לקולקטיב היהודי מבלי להכאיב לשווא לרך הנולד או לפגוע בזכותו שנולדה איתו על גופו ושלמותו."
בסוף שנת 2020 פנה בורג לבית המשפט בתביעה לבטל את רישומו כיהודי במשרד הפנים, בעקבות חקיקת חוק הלאום.
פעילות חברתית
בורג שימש כיושב ראש מפעלות חינוך וחברה וחבר המועצה הבינלאומית של הקרן החדשה לישראל, וכן היה חבר בארגונים חברתיים נוספים.
חייו האישיים
בורג נשוי ליעל, ילידת צרפת שעלתה לישראל בשנת 1968. לזוג 6 ילדים והם מתגוררים ביישוב נטף. גיסו של בורג הוא פרופ' מנחם בן ששון.
בורג הוא חובב ריצה ובעל טור באתר האינטרנט "שוונג" העוסק בתחום זה.
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
על כתביו:
מאיה רוזמן
מאיה רוזמן (נולדה ב-27 בנובמבר 1967) היא תזונאית קלינית ישראלית. רוזמן פיתחה שיטת גמישות תזונתית, כתבה ספרים רבים בתחום הדיאטה והתזונה בכלל, ובעלת פינות וטורים קבועים בעיתונים ובתוכניות טלוויזיה שונות.
ביוגרפיה
רוזמן המשיכה בלימודיה האקדמאיים וסיימה דוקטורט בביולוגיה מולקולרית, בשילוב גנטיקה ותזונה, באוניברסיטה העברית. נושא עבודת הדוקטורט שלה היה "הקשר בין התזונה להשתנות סרטנית בגן P53 בחולים במחלות מעי דלקתיות כרוניות (קרוהן וקוליטיס)", שנכתב בהדרכת פרופסור יהודית בירק ופרופסור בטי שוורץ. בנוסף, עברה קורס "מאמנים אישיים וקבוצתיים", גם הוא באוניברסיטה העברית בשיתוף מכון "קישורים" והוסמכה כמאמנת אישית.
רוזמן כתבה טורים בעיתונים, במקומונים ובאתרי אינטרנט שונים, בהם "ידיעות אחרונות", "מעריב", "מוניטין", "זמן תל אביב", וכיום באתרי ynet, ואתר הנשים "Onlife".
היא חיברה שבעה ספרים בתחום התזונה, האחרון מביניהם "מותר ואפשר".
מאיה רוזמן הייתה אחת המשתתפות בתוכנית "אודטה" בערוץ 10, ובעלת פינה בתוכנית הבוקר של קשת עם אפרת רייטן. החל משנת 2008 היא מגישה באופן קבוע את פינתה "אוכלים נכון" ב"תוכנית חיסכון" של חדשות ערוץ 12.
החל מיוני 2016 מגישה רוזמן את רצועת התזונה והדיאטה של רדיו 103fm בימי שישי בצהריים.
ד"ר רוזמן מגישה פינה קבועה בתוכנת הבוקר "פותחים יום" ערוץ 13 החל מיולי 2018, ומשתתפת בפינה "שווה בדיקה" ב"תוכנית חיסכון".
מאיה רוזמן היא צמחונית מגיל 12.
שיטת הגמישות התזונתית
ד"ר רוזמן פיתחה שיטת גמישות תזונתית שנועדה לאפשר מוטיבציה והתמדה בתהליך הדיאטה לאורך זמן, והצלחה בשמירה על ההישגים בשינוי הרגלים לאורח חיים בריא. ע"פ השיטה, ניתן לשלב בתפריטי תזונה בריאים גם מאכלים בעלי ערך תזונתי נמוך יותר (לדוגמה קינוחים מתוקים), על מנת לשפר את סיכויי ההצלחה. על בסיס שיטה זו, פרסמה רוזמן את ספריה: "הרזים של מאיה" ו-"58 מתוקים לדיאטה", "המרזים בשמחה", ו-"מותר ואפשר".
דוידה פטרוצ'י
דוידה פטרוצ'י (באיטלקית: Davide Petrucci; נולד ב-5 באוקטובר 1991) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת הקשר.
קריירה
פטרוצ'י התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של רומא. בקיץ הצטרף למחלקת הנוער של מנצ'סטר יונייטד תמורת 200 אלף פאונד.
ב-9 בינואר 2013 הושאל לפיטרבורו יונייטד עד לסיום העונה. שלושה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בהפסד 1–2 לנוטינגהאם פורסט. ב-9 בפברואר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 1–2 על לסטר סיטי.
ב-2 בספטמבר 2013 הושאל לרויאל אנטוורפן מליגת העל הבלגית בחוזה עד לסיום העונה, אך בינואר שוחרר מהמועדון. ב-27 במרץ הושאל לצ'רלטון את'לטיק.
ב-8 בספטמבר 2014 שוחרר מיונייטד וחתם בצ'.פ.ר. קלוז' מליגת העל הרומנית.
ב-29 באוגוסט 2016 חתם בריזספור מליגת העל הטורקית.
ב-13 ביולי 2019 חזר לאיטליה לאחר 11 שנים, וחתם באסקולי מהסרייה ב'. ב-5 באוקטובר 2020 חתם בקוזטנצה.
ב-11 ביולי 2021 חתם בהפועל באר שבע מליגת העל. בינואר 2022 הוציאה הפועל באר שבע את פטרוצ'י ממצבת הזרים שלה ובמקומו הוחתם גוסטבו מרמנטיני. עם זאת, סירב פטרוצ'י לעבור לקבוצה אחרת ונותר בסגל הקבוצה. ב-2 בפברואר 2023, לאחר שנה שלא שיחק, הגיע עם הקבוצה להסכמה על התרת חוזהו.
תארים
מנצ'סטר יונייטד עד גיל 21
קלוז'
הפועל באר שבע
גלן פריי
גלן פריי (באנגלית: Glenn Frey; 6 בנובמבר 1948, דטרויט, מישיגן, ארצות הברית – 18 בינואר 2016, ניו יורק, מדינת ניו יורק, ארצות הברית) היה זמר, נגן, פזמונאי, מפיק מוזיקלי ושחקן אמריקאי, שנודע כאחד ממייסדי להקת האיגלס. פריי כתב, הלחין ושר ברבים מלהיטי הלהקה. בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 לאחר פירוק האיגלס, החל פריי בקריירת סולו ופרסם שורת להיטים ובכללם "The Heat Is On", שנכלל בפסקול הסרט השוטר מבוורלי הילס. גלן פריי זכה ב-6 פרסי גראמי ו-5 פרסי המוזיקה האמריקאית.
קריירה מוזיקלית
לאחר פירוק האיגלס החל פריי בקריירת סולו וזכה להצלחה יחסית. שיתוף פעולה עם הרולד פאלטרמאייר הוביל לשני להיטים: "The heat is on" (1984) מתוך פסקול הסרט "השוטר מבוורלי הילס", והשיר "You Belong to the City" (1985) מתוך פסקול הסדרה מיאמי מחלק מוסר, אשר הגיעו למקום השני בבילבורד הוט 100. פריי כתב שירים לפסקולי הסרטים מכסחי השדים 2 ו-תלמה ולואיז. ב-2012 פרסם את אלבומו האחרון "After Hours".
פריי הופיע כשחקן אורח בסדרות טלוויזיה כגון: מיאמי מחלק מוסר (1985) ו"Nash Bridges" וכן הופיע בסרטי קולנוע כגון: "Let's Get Harry" (1986) וג'רי מגווייר (1996).
המנון תנועת האספרנטו
המנון תנועת האספרנטו הוא La Espero (לָה אֶסְפֶּרוֹ, באספרנטו: "התקווה"). השיר, שחובר על ידי ד"ר אליעזר זמנהוף, נקרא בפי דוברי אספרנטו גם בשם La Himno ("ההמנון").
הלחן
מספר אספרנטיסטים הלחינו את השיר. הלחן המקורי (1891) היה של הסופר והפוליטיקאי השוודי קלס אדולף אָדֶלשֶלד (Claes Adolf Adelsköld). בכנס העולמי הראשון (1905) בוצע לצד הלחן המקורי גם הלחן של הברון הצרפתי פליסיאן מני דה מניל (Félicien Menu de Ménil). לחן זה הוא המקובל, ולפיו שרים את La Espero בכל אירוע אספרנטיסטי מרכזי.
האנציקלופדיה המלכותית
האנציקלופדיה המלכותית הוא ספר שיצא לאור בשנת 1991 אודות משפחת המלוכה הבריטית. הספר כולל ערכים על בני המשפחה, תפקידיהם ולשכותיהם, על כללי טקס ונימוס, ועל נכסי המשפחה כגון ארמונות, אוספי אמנות ומסמכים.
הספר כולל 1200 ערכים ומעל 500 תמונות.
טל בורשטיין
טל בורשטיין (נולד ב-19 בפברואר 1980) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדות הרכז, הקלע והסמול פורוורד בקבוצת מכבי תל אביב ובנבחרת ישראל. בורשטיין זכה עם מכבי תל אביב ב-3 גביעי אירופה, 10 אליפויות, וב-8 גביעי מדינה. גובהו 1.98 מטר.
קריירה
לפני שהגיע למכבי שיחק בורשטיין בקבוצת הנוער של בני הרצליה ו-3 שנים בקבוצה הבוגרת. בורשטיין היה קפטן הנבחרת הצעירה עד גיל 20 ולאחר מכן גם קפטן נבחרת הבוגרים.
בורשטיין הגיע למכבי תל אביב בעונת, וקיבל את חולצה מספר 10 (חולצה שהייתה שייכת לעודד קטש לפניו). הוא החל את העונה על הספסל, אבל לקראת אמצע העונה הוא הפך לשחקן חמישייה קבוע.
בסוף עונת, לאחר 6 עונות במכבי רבו השמועות על כך שבורשטיין יעזוב את מכבי בסוף העונה, בעיקר דובר על מעבר לקבוצת ז'ירונה מספרד, אולם במשחק האחרון של העונה (משחק האליפות נגד הפועל ירושלים), נפצע דקות ספורות לפני הסיום. בעיתוני הרכילות סופר שהוא נתקע במאיר טפירו אך מריאיון עם טל בערוץ ניקלודיאון נובע כי מאיר טפירו לא נגע בו ("אני לא מאשים את מאיר, הוא אפילו לא נגע בי," סיפר טל בראיון). כתוצאה מהפציעה קרע את גיד אכילס, נותח למחרת והושבת מאימונים למשך כמה חודשים. למרות הפציעה, במהלך הקיץ בורשטיין חתם במכבי על חוזה ל-3 שנים נוספות. באחד הראיונות, אישר בורשטיין שאם לא היה נפצע הוא היה עוזב את מכבי. במהלך העונה שלאחר מכן, תחת הדרכתו של המאמן הקרואטי נבן ספאחיה, חזר בינואר בורשטיין למשחק פעיל. לאחר מספר משחקים ביורוליג ובליגה הישראלית (במהלכם היה בורשטיין בורג מרכזי), הבין כי הפציעה לא תאפשר לו לחזור ולשחק בתקופה הקרובה, והוא נאלץ לחזור לטיפולים פיזיותרפיים.
לקראת יורובאסקט 2007 הודיע טל כי אין בכוונתו לשחק במדי הנבחרת באותו קיץ, סוגיה שעוררה מחלוקת קשה בעקבות הצהרות רופא הנבחרת שהוא דווקא כשיר לשחק.
בורשטיין חזר לשחק בשורות מכבי באמצע עונת 2007/2008 וסיים איתה עונה נטולת תארים.
בטקס שנערך ב-28 בפברואר 2008 לציון 50 שנה להיווסדות המפעלים האירופאים בכדורסל קיבל בורשטיין אות הוקרה מטעם היורוליג כאחד מ-13 הסמלים הגדולים של מכבי תל אביב בכל הזמנים.
ב-8 באוקטובר 2009 חתם לעונה אחת בקבוצת פואנלברדה מספרד. ב-15 ביוני 2010 חזר בורשטיין למכבי וחתם על חוזה לשלוש עונות בקבוצה. בעונת 2010/2011 זכה בורשטיין ביחד עם מכבי באליפות ובגביע המדינה. ב-1 בספטמבר 2011 מונה לקפטן מכבי תל אביב לאחר פרישת הקפטן הקודם דריק שארפ.
ב-27 באוגוסט 2012 הודיע בורשטיין על פרישתו מכדורסל מקצועני בעקבות פציעה בירך, קרע בלברום האצטבולרי. ב-28 באוגוסט, לפני פתיחת משחק מול נבחרת סרביה, ערכה עבורו נבחרת ישראל, שבמדיה שיחק 113 משחקים, טקס פרידה.
ב-30 ביוני 2017 מכבי תל אביב הודיעה על החתמתו של בורשטיין כעוזר מאמן שלישי של הקבוצה.
ב-3 ביולי 2018 הודיע על עזיבת מכבי תל אביב לטובת משפחתו.
משפחה
נולד בתל אביב לצביקה בורשטין, שנולד בגרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה להורים ילידי פולין, ולאוגניה לבית שטיינר, ילידת צ'כוסלובקיה.
בורשטיין נשוי לדנה ואב לשתי בנות ובן, ומתגורר בהרצליה. לקראת הבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2018 שובץ ברשימתו של ראש עיריית הרצליה משה פדלון.
יעקב פלמוני
יעקב פלמוני (פולונסקי) (י"ז בניסן תרנ"ז, 19 באפריל 1897 – י"ב בשבט תשל"א, 7 בפברואר 1971) היה הוגה, מחנך וחוקר, חבר קבוצת דגניה א' שבבקעת כנרות, שם שנתן לאזור, כמו גם שמות הקיבוצים אפיקים ומעגן.
ביוגרפיה
יעקב פלמוני נולד באביב תרנ"ז (1897) בעיירה הורושקי בפלך ווהלין שבדרום-מערב רוסיה, בן למשפחת חסידים ענפה. מילדותו התבלט בכישרונותיו, עבד וחסך כסף להגשמת שאיפתו להשלים את לימודי ה"חדר" בלימודים בגימנסיה העברית הרצליה בתל אביב; אך תקוותו נגוזה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, והוא החל ללמוד לימודים כלליים כאוטודידקט. מלימוד עצמי שלט גם בשפות רבות, בהן ערבית, שבה ראה בסיס תקשורת חיוני לציוני המתעתד לחיות בארץ ישראל.
ברוסיה החל ללמד כמורה עברי. עם נישואיו למנוחה (לבית פרדמן), בוגרת הסמינר העברי לגננות שבהנהלת יחיאל היילפרין בוורשה, הוזמנו שניהם ללמד בסניף ההסתדרות הציונית בצ'רנוביל, שם נולד ב-1919 בנם עובד (שֵם שניתן לו במגמה שיעבוד את אדמת ארץ ישראל, כפי שאכן עשה). כחברים בתנועת "צעירי ציון", הם ניהלו את ביתם ואת בית הספר על טהרת העברית, מופת למורי "תרבות", והיו שותפים פעילים למלחמה שניטשה ברחוב היהודי (ואף הוחמרה עם פרוץ מהפכת פברואר) בין העברית ליידיש. בשנות המהפכה סבלה הקהילה והמשפחה פוגרומים חוזרים. אף שהיו רשומים לעלייה, הדבר נמנע מהם בגלל המצב הפוליטי ברוסיה ופרעות תרפ"א בארץ.
ב-1923 קבלו את הסרטיפיקטים, הגיעו לארץ ישראל על הספינה "הלואן", והתיישבו בשכונת בורוכוב שליד תל אביב (לימים גבעתיים). אף שפלמוני הכין עצמו עוד ברוסיה לעבודה בנגרות, על פי סקר המקצועות הנדרשים בארץ, בשנותיו הראשונות בארץ הוא הועסק כמורה וכמתרגם (הוא קרא בשמונה שפות) במערכת עיתון "הארץ". ב-1925 הוזמן להיות מורה בנהלל, ושם נולדה בתו צפירה. בנהלל התפרסם בתצפיות טבע וחקלאות, והורה אותן לתלמידיו בעברית מתחדשת.
ב-1932 הוזמן להיות מורה בדגניה. לאחר שנות הוראה אחדות התבקש לקבל על עצמו את הקמת "בית גורדון", בית לטבע ולחקלאות, לזכרו וברוח ערכיו והגותו של א.ד. גורדון, שהיה למוזיאון הראשון בתנועה הקיבוצית. פלמוני הוא שהנחה את עקרונות עיצובו ותכניו החינוכיים והתרבותיים של הבית. הוא עצמו נתפס למשנתו של גורדון כבר כנער ברוסיה, ותורתו של גורדון – הגלומה בין השאר בשתיים מאמרותיו: "בעבודה לקינו ובעבודה נרפא" וכן "ולקחת תורה מפי הטבע" – הפכה להיות מיסודות חייו. במגילת אבן הפינה לבית כתב: "לזכרו של איש מידות, הולך תמים, פועל חקלאי אשר אורח חייו הוא מופת נאמן של עבודת כפיים... ושיבת אמת של אדם מישראל אל מקורות הטבע, ואשר דעותיו ודבריו יאירו נתיבו של העם העובד לדורותיו". בית גורדון היה מרכז מחקר ותצוגה, בעל אוספים עשירים (שחלקם הועברו עם מותו של פלמוני לאוניברסיטאות העברית ותל אביב שם הם אבן בוחן למחקר העכשווי) וספרייה ייחודית. פלמוני ראה בו מרכז להוראה ודעת, שאותם הקנה בארגון וסדר מופתי, שהיוו מאפיין מרכזי באישיותו כאדם, חוקר, ואיש ציבור מוערך בקהילתו המדעית והחברתית.
פלמוני התפרסם בארץ ובעולם במחקריו האנטומולוגיים והבוטניים, כתב ערכים ל"אנציקלופדיה המקראית" והגדיר חרקים (הוא תבע להגות את המילה "חרוקים") הקרויים על שמו, תוך שהוא משלב את שליטתו במקורות העבריים והיהודיים בידיעותיו מתצפיותיו בביולוגיה.
בדגניה הנהיגו פלמוני ורעייתו קבלת שבת ולימוד פרשת השבוע, ובמשך שנים רבות היה פלמוני עורך את סדר הפסח בקבוצה. כמחנך וסוציאליסט תהה ובדק את נפש האדם, גופו ומניעיו, ושאף כל חייו לתיקון עצמי. מכאן נבעו השקפותיו המקוריות בפילוסופיה של החינוך ובגרונטולוגיה, שאותה החל לחקור כבר בשנות השלושים לחייו (בה עוסק ספרו "במעלה החיים", תשי"ד). הוא גרס במאמר מנומק (תשט"ז) שיש להתחיל ללמוד כבר בגיל ארבע, "כמו שסיגלו אבותינו" והיה חסיד הלימוד העצמי. למרות גילו המתקדם בעת מלחמת העצמאות, השתתף פלמוני בקרב בדגניה -1948, ולאחריו ערך את האסופה "בסער ביום סופה: המלחמה בשערי דגניה: אייר תש"ח (מאי 1948)" (דגניה א' תש"ט).
במגילה שניסח פלמוני הטמונה בשורשי "ברוש המדינה" ("עץ המדינה"), שניטע בדגניה בט"ו בשבט תש"ח, נקשר גורלו של העץ בזה של המדינה העומדת לקום "בגבורה וכבוד", ובה כתב בין השאר: "אך צדק וחסד יישרו בה תמיד". העץ המרשים קרס בסופה שהתחוללה ב-26 באפריל 2018 והמגילה הטמונה נמצאה בין שורשיו. ליד העץ, ב"גן המגינים", מתחיל בכל שנה טקס יום העצמאות בדגניה.
משפחתו
משה דרור, בן זוגה של צְפִירָה, ביתו של פלמוני, היה לוחם ומפקד בפלמ"ח ושימש כחבלן בפיצוץ מסילת הרכבת בצמח בליל הרכבות וגשר אל-חמה בליל הגשרים.
ספריו
לאחר מותו:
Primer Impacto
Primer Impacto (בעברית: אימפקט ראשון) היא תוכנית חדשות בטלוויזיה בשפה הספרדית שמשודרת על ידי יוניוויז'ן, בארצות הברית ובמקסיקו בימי חול בשעות ארבע וחמש אחר הצהריים. (CST) תוכנית מאוחרת יותר בשעה 23:00 בלילה (ששמה היה "פריימר אימפקטו אקסטרה") משודרת בחסות יוניוויז'ן והיא מובילה למהדורת החדשות של השעה 23:30.
הרכב התוכנית
המנחים העיקריים בתוכנית הם מישל גלוואן ופמלה סילבה קונדה. במהלך סופי השבוע המנחה היא נטליה קרוז. ורוניקה דל קסטילו מחליפה לעיתים את המנחים ומדווחת על החדשות ממקסיקו סיטי. ג'קי גרידו מדווחת על מזג האוויר בימי חול ופאולה אלורזה מדווחת על מזג האוויר בסופי שבוע.
פליקס פרננדז ופרננדו פיורה מדווחים על חדשות הספורט. התוכנית ידועה גם בשם "Las Noticias Cochinas".
Ñ
Ñ (באותיות קטנות: ñ) היא האות השבע-עשרה באלפבית הספרדי. שמה הוא eñe (נהגה, בקירוב: אֵ-נְיֶה) והיא מייצגת עיצור חכי אפי (בייצוג IPA: /ɲ/).
האות נהגת בדומה ל"ניי" (באנגלית כמו "ny", באיטלקית gn ובספרדית כמו ní).
היסטוריה
האות ñ הייתה במקור הדיגרף nn. עם הזמן, במקום לכתוב nn החלו לכתוב n שמעליה אות n זעירה, וכך נוצרה האות ñ. (תהליך דומה התרחש גם בפורטוגזית, שבה צירופים כגון an הפכו ל-ã.) לסימן ~ שמעל האות קוראים כיום טילדה (tilde).
האות ñ הייתה ייחודית לשפה הספרדית, אולם מאוחר יותר היא אומצה על ידי שפות אחרות, כגון ארגונית, אסטורית, גליסית, טגלוג, בסקית ועוד.
במקלדת נכתב הצירוף בצורה הבאה: