cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גפן פרימו
2018
ב-18 באוקטובר 2018, למרות שכבר החלה להתחרות בתחרויות בוגרים, היא השתתפה באליפות העולם לג'וניור (עד גיל 21) שנערכה בבהאמס וזכתה במדליית כסף.
2019
ב-8 במרץ 2019, זכתה פרימו במדליית ארד בגראנד פרי מרקש לאחר שניצחה באיפון את נטלי רובייר הגרמנייה דקה ו-17 שניות מהפתיחה בעזרת תרגיל או-סוטו-גרי. ב-10 במאי היא זכתה במדליית ארד בגראנד סלאם באקו לאחר שניצחה את אוולין טצ'ופ השווייצרית. ב-24 במאי היא זכתה במדליית ארד בגראנד פרי חוחחוט וב-6 ביולי היא זכתה במדליית הזהב הראשונה שלה בתחרות מהסבב העולמי כאשר זכתה בגראנד פרי מונטריאול.
2021
באליפות אירופה 2021 אשר נערכה בליסבון, זכתה פרימו במדליית הארד. היא החלה את דרכה בסיבוב השני בו גברה בעונשים על אסטרייה לופז הספרדייה. ברבע הגמר פרימו פגשה את גילי כהן, חברתה לנבחרת ישראל. כהן קיבלה ניקוד ווזארי כדקה מפתיחת הקרב אך 16 שניות לסיום פרימו ביצעה תרגיל מוצלח שזיכה אותה באיפון. בחצי הגמר היא התמודדה מול אודט ג'ופרידה האיטלקייה והפסידה בווזארי 46 שניות בתוך זמן ניקוד זהב. פרימו נשרה לקרב על מדליית הארד בו התמודדה מול אוולין טצ'ופ השווייצרית. טשופ הובילה תחילה בווזארי אך דקה ו-45 שניות לסיום, פרימו ביצעה תרגיל מוצלח שהעניק לה ווזארי ומשם המשיכה לריתוק שזיכה אותה באיפון.
פרימו לא השתתפה באולימפיאדת טוקיו 2020, לאחר שגילי כהן נבחרה להיות הנציגה הישראלית בקטגוריית המשקל עד 52 ק"ג בתחרות הג'ודו האולימפית עקב מיקומה הגבוה יותר בדירוג העולמי בעת פרסום רשימת הדירוג הסופית ביוני 2021 על ידי איגוד הג'ודו העולמי.
באליפות העולם 2021 אשר נערכה בבודפשט, זכתה פרימו במדליית ארד. היא הגיעה לתחרות מדורגת במקום העשירי מבין המתחרות והחלה את דרכה בסיבוב השני בו ניצחה בזכות עונשים את לוז אולברה המקסיקנית. בשמינית הגמר היא התמודדה מול לריסה פימנטה הברזילאית וניצחה באיפון לאחר תרגיל נגד שהטיל את הברזילאית על גבה. ברבע הגמר הפסידה פרימו בעונשים לפביאן קושר השווייצרית ונשרה לקרבות בית הניחומים שם גברה בווזארי על סוסורבראם לחגבאסורן המונגולית ועלתה לקרב על הארד. בקרב על המדליה פרימו התמודדה מול דיורה קלדיורובה האוזבקית וניצחה באיפון 28 שניות לסיום אחרי עונש שלישי שספגה יריבתה עקב התקפת סרק. באוקטובר 2021, זכתה פרימו במדליית זהב בגראנד סלאם פריז לאחר שניצחה בגמר את אסטריד נטו הצרפתייה.
2023
בפברואר 2023 זכתה פרימו במדליית ארד מגראנד סלאם פריז, לאחר שיריבתה הברזילאית לאריסה פימנטה ביצעה במהלך הקרב על המדליה תרגיל לא חוקי ונפסלה. ביוני זכתה פרימו במדליית זהב בגראנד סלאם אולן בטור לאחר שניצחה בגמר את הצרפתייה אמנדין בושאר בעזרת תרגיל יוקו-גורומה שזיכה אותה בניקוד ווזארי.
פרסים
מקור:
נדין בודו-טרכטנברג
נדין בּוֹדוֹ-טְרַכְטֶנְברג (Nadine Baudot Trajtenberg; נולדה ב-14 במרץ 1956) היא כלכלנית ישראלית, הייתה משנה לנגיד בנק ישראל. במסגרת תפקידה קידמה את הקמת מאגר נתוני האשראי לעידוד התחרות בשוק האשראי בישראל, וריכזה את היערכות בנק ישראל להקמת הקרן לאזרחי ישראל ("קרן העושר"). בודו-טרכטנברג צפויה לכהן כדירקטורית בבנק אש ישראל, אותו מקימים שמואל האוזר, יובל אלוני וניר צוק.
ביוגרפיה
בודו-טרכטנברג נולדה במונטריאול שבקנדה. היא בעלת תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת מונטריאול (1978), תואר שני בפילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה מאוניברסיטת אוקספורד בבריטניה אותו עשתה במסגרת מלגת רודס, ותואר דוקטור בכלכלה מאוניברסיטת הרווארד שבארצות הברית (1986). התמחתה במימון ציבורי ומקרו-כלכלה. עבודת הדוקטור שלה, שנעשתה בהנחייתו של שר האוצר האמריקני לשעבר, פרופ' לארי סאמרס, הייתה בנושא "ניתוח של עיוותי מס: המקרה של מס הקנייה הפדרלי בקנדה".
בין השנים 1984–1985 שימשה יועצת למשרד האוצר הקנדי, וסייעה בגיבוש רפורמה במערכת המס הקנדית. בשנת 1987 עברה לבנק הפועלים ככלכלנית במחלקת המחקר של הבנק, ועסקה בניתוח ותחזיות מקרו-כלכליים. בהמשך מילאה תפקידי ניהול במטה הבנק, בין השאר כמנהלת מחלקת המחקר לניירות ערך ומנהלת ייעוץ ומסחר ללקוחות מוסדיים. בשנים 2003–2009 הייתה מנהלת קשרי משקיעים בחטיבה הפיננסית של הבנק.
בשנת 2009 בודו-טרכטנברג הצטרפה לסגל האקדמי של אוניברסיטת רייכמן (המרכז הבינתחומי), שם היא מלמדת מקרו כלכלה ומדיניות כלכלית. בין השנים 2010–2014 כיהנה כדירקטורית חיצונית בחברות מנורה מבטחים גמל ומנורה מבטחים פנסיה, וכדירקטורית ויו"ר ועדת השקעות בחברת מנורה ביטוח. בין השנים 2012–2014 כיהנה כדירקטורית חיצונית וראש וועדת תגמול בחברת גזית גלוב, וכיו"ר בנק לאומי לוקסמבורג ודירקטורית בבנק לאומי שווייץ.
בודו-טרכטנברג חברה בוועד המנהל של האוניברסיטה העברית בירושלים משנת 2020 ובוועדת ההשקעות של האוניברסיטה. היא מכהנת כדירקטורית חיצונית בחברת סלברייט הנסחרת בנסד"ק בארצות הברית משנת 2021. בשנת 2021 פורסם כי בודו-טרכטנברג צפויה לשמש כדירקטורית בבנק החדש שיוקם על ידי יובל אלוני, ניר צוק ושמואל האוזר.
משנה לנגידת בנק ישראל
החל מ-14 בנובמבר 2018 ועד 23 בדצמבר 2018 כיהנה כממלאת מקום הנגיד בפועל. בנובמבר 2018, שלוש וחצי שנים לאחר העלאת הריבית האחרונה, קיבלה הוועדה המוניטרית של בנק ישראל שבראשה עמדה בודו-טרכטנברג, החלטה להעלות את הריבית לשיעור של 0.25%. היא סיימה את כהונתה כמשנה לנגיד בפברואר 2019.
בודו-טרכטנברג קידמה את הקמת מאגר נתוני אשראי, בהתאם לחוק נתוני אשראי, התשע"ו-2016, שנועד לסייע להגברת התחרות ולהרחבת הנגישות לאשראי למשקי בית. היא עמדה בראש ועדת ההיגוי הבין משרדית שליוותה את התהליך ביחד עם מנכ"ל משרד האוצר. בודו-טרכטנברג ריכזה את היערכות בנק ישראל להקמת הקרן לניהול הכנסות המדינה מהיטל על רווחי גז ונפט, במסגרת תפקידה כיו"ר ועדת ההיגוי בבנק ישראל להיערכות להקמת הקרן.
חברות בוועדות ציבוריות
בודו-טרכטנברג הייתה חברה בשלוש וועדות ציבוריות. בשנת 2015 היא ייצגה את בנק ישראל בוועדה לקביעת חלק המדינה במשאבי טבע לאומיים ('ועדת שישינסקי 2') ובשנת 2015 ייצגה את הבנק בוועדה להגברת התחרותיות בשירותים הבנקאיים והפיננסיים הנפוצים בישראל ('ועדת שטרום'). בשנת 2020 מונתה כחברה בוועדה ציבורית לבחינת סוגיית ההוצאות הישירות בפנסיה, בראשות פרופסור ישי יפה. בין היתר המליצה הוועדה לפשט את מבנה העמלות בקרנות הפנסיה.
פעילות חברתית
בודו-טרכטנברג משמשת כחברה בוועדת הקבלה של מלגת רודס. היא מתנדבת ומרצה במסגרות הפועלות לקידום נשים – עמותת Prowoman לקידום נשים לתפקידים בכירים ועמותת UPWARD המסייעת לקידום יזמות נשית-טכנולוגית. בודו טרכטנברג כתבה פרק בספרה של אפרת ליאני "נוכחות. משפיעות. מובילות" (הוצאת כנרת זמורה ביתן) המציג את סיפורי ההתמודדות, הנפילות וההצלחות של נשים בכירות אשר בנו קרירה מצליחה.
פעילות אקדמית
בסוף 2009 פרשה מעבודתה בבנק הפועלים והצטרפה לסגל המרכז הבינתחומי הרצליה, שם שימשה כראש תוכנית Global MBA וסגנית הדיקאן בבית הספר למנהל עסקים עד לשנת 2014. בהמשך מונתה למנהלת התוכניות לתואר השני במנהל עסקים במרכז הבינתחומי. בשנת 2019 חזרה כחברת סגל בבי"ס לכלכלה.
חיים אישיים
נדין בודו-טרכטנברג נשואה לפרופ' מנואל טרכטנברג, כלכלן וחבר הכנסת לשעבר מטעם המחנה הציוני, ולהם שלוש בנות ונכדים.
שחקן מחליף
"שחקן מחליף" או "ממלא מקום" (באנגלית: Understudy), הוא מונח מעולם התיאטרון המתאר שחקן שמשנן את התפקיד של שחקן ראשי במחזה. אם נבצר מהשחקן הראשי להופיע בעקבות מחלה או כל סיבה אחרת, ייכנס השחקן המחליף במקומו. בדרך כלל כאשר מוחלף השחקן, מנהל התיאטרון מכריז על השינוי בפני קהל הצופים.
שחקנים רבים התחילו את הקריירה שלהם כשחקנים מחליפים, וזכו לפרסום לאחר הופעה במקום זמר ראשי. כך למשל השחקן אנתוני הופקינס, ששימש כשחקן מחליף ללורנס אוליבייה. כאשר האחרון חלה בסרטן בשנת 1967, החליף אותו הופקינס בסדרת הופעות עם התיאטרון הבריטי הלאומי.
שחקן מחליף בדרך כלל משחק בתפקיד שולי כלשהו במחזה. שחקנים אשר מחויבים אך ורק להחלפה במקרה חירום נקראים לעיתים standby (כונן). שחקן כזה צריך להופיע עם שאר המשתתפים במחזה, ובמידה ואין כל ספק ביכולתו של השחקן הראשי, יכול השחקן המחליף לעזוב את המקום, אך עליו להישאר בר-השגה.
בבתי אופרה גדולים מחזיקים זמרים מחליפים אשר מכונים לעיתים cover (כיסוי). (ראה מקרה השערורייה של רוברטו אלאניה, שם נכנס ברגעים ספורים השחקן המחליף).
בענפי הספורט נהוג לכנות שחקן מחליף - שחקן ספסל.
פירנצה (פירושונים)
{{פירושונים|
כלי רכב
}}
דייזי ח'אן
דייזי ח'אן (באנגלית: Daisy Khan; נולדה ב-1958) היא מפיקת קמפיינים ורֶפורְמָטוֹרית מוסלמית אמריקאית.הייתה מנכ"לית של יוזמת הנשים האסלאמית לרוחניות ושוויון (WISE). היא הנהיגה ארגון מחויב בשלום, שוויון, צדק עבור המוסלמים בכל רחבי העולם. ח'אן היא פרשנית מדיה שמופיעה באופן תדיר בנושאים כגון זכויות הנשים המוסלמיות, האסלאם באמריקה, אסלאמופוביה, וקיצוניות אלימה.
בתחילת החיים
דייזי ח'אן נולדה במרגלות הרי ההימלאיה במדינת ג'אמו וקשמיר, הודו. ח'אן גדלה בבית מוסלמי שהיה מסורתי, שבו החינוך היה מוערך מאוד. היא השתתפה בבית ספר מיסיונרי נוצרי, שנקרא St. Patrick’s Presentation Convent. בתוך סביבה מעורבת עם הינדים, סיקים, מוסלמים – ההרמוניה, הסובלנות והאחדות של המאמינים הדתיים הם אלה שאפיינו המנטרה העיקרית של ילדותה בקשמיר. סבה של ח'אן, גולאם חסן ח'אן, היה בעל ההשפעה החזקה ביותר על חייה של דייזי. גולאם היה המהנדס הראשי של מדינת קשמיר, הוא למד הנדסה אזרחית באוניברסיטת הרווארד בשנת 1920, ועודד את ילדיו ואת נכדיו להמשיך את הלימודים בעלי הרמה הגבוהה ללא קשר במקום הלימודים, אביה של דייזי, נד'יר ח'אן כדורגלן שעבר, עודד אותה להתאמן ולהקדיש את זמנה באימוני ספורט במטרה להשתתף במשחקי אולימפיאדה.
המעבר לאמריקה
בגיל 16 ובתמיכת ההורים שלה, ח'אן עזבה את ארצות הברית כדי להמשיך בלימודים באמנות ובעיצוב. היא הגיעה ללונג איילנד, והתגוררה בבית יריחו עם הדוד והדודה שלה. לאחר התיכון, היא זכתה בתואר מבית הספר לעיצוב פנים בניו יורק. בתחילת שנות ה-20 לחייה, היא נסעה למנהטן והתחילה את חייה המקצועיים, עבדה למשך 80 שעות בשבוע בתור מעצבת אדריכלית. דרך תקופה זו, ח'אן המשיכה להאבק עם האסלאם: היא נאלצה להשוות את סיפורי האסלאם השלומיאלי שהכירה בילדות, מול האסלאם האלים ששידרה התקשורת במהלך המהפכה האיראנית ב-1979. לבסוף היא מצאה נחמתה בסופיזם.
התחלת הקריירה
ח'אן המשיכה לעבוד כמנהלת פרויקטים אצל מה שנקרא אז (בעבר) שיירזון ליהמן ברדרס בקומה ה-106 של מרכז הסחר העולמי. היא זוכרת את ההשפעה ארוכת הטווח של הראשון שסיכל פיגוע ב-1993. אחרי שיירזון היא עבדה אצל חברת ההוצאה לאור "פרימדייה", שם היא פיקחה על עיצוב של שבעה עשר כתבי עת משרדיים, ומאוחר יותר הצטרפה לחברת תקשורת. היא גם התנדבה עם בעלה, האימאם פייסל עבדול ראוף, בפיתוח הקהילה.
שרות ציבורי
על מנת לקדם את החזון שלהם על אסלאם ההרמוניה והפרוגרסיביות שאוהב קידמה וחדשנות, בשנת 1997 הזוג הקים ללא כוונת רווח קבוצה אשר נקראת כעת את החברה האמריקאית לקידום המוסלמים (אסמא) ,מקום הקבוצה הזאת איפה שח'אן שירתה בתור מנכ"לית במשך 17 שנים. באמצעות "אסמא" ח'אן הקדישה את זמנה בחיזוק הביטוי על האסלאם שהיה מבוסס על תרבות והרמוניה דתית באמצעות שיתוף פעולה בין הדתות, טיפוח הדור הבא של המנהיגים, קידום זכויות הנשים, ובניית גשרים באמצעות תרבות ואומנות.
הקמת תוכניות הדגל
במאמץ להבליט את המשותף בין מסורות הדתות האברהמיות, ח'אן יצרה הצגות תיאטרון על נושא הדתות בשם "Same Difference", ו"Cordoba Bread Fest. על מנת לתת עדיפות לקידום הנשים המוסלמיות ולתת סמכות לבני נוער בכל רחבי העולם, ח'אן השיקה שתי תוכניות במטרה ליצור פלטפורמה אשר מגדילה את ההשפעה הקולקטיבית של סוכני השינוי החברתי.
בשנת 2004, הרשת של המנהיגים המוסלמים של מחר (MLT), הוקמה על מנת לטפח ולהעצים את הרשת העולמית של המנהיגים המוסלמים הצעירים. היא הרשת הגדולה ביותר של מנהיגים מוסלמים צעירים בכל רחבי העולם. כמו כן, ב-2006, יוזמת הנשים האסלאמית לרוחניות ושוויון (WISE) נוסדה כדי לבנות תנועה עולמית מגובשת של נשים מוסלמיות במטרה לקדם זכויות נשים ולאפשר לנשים לבחור בחירה מכובדת ולאפשר להם גם להשתתף באופן מלא ביצירת הצדק ובבניית חברות משגשגות.
ח'אן הוטרדה יותר ויותר מההתעללות (סקילה באבנים, רצח על רקע כבוד המשפחה, נישואים בכפייה) בנשים מוסלמיות בכל רחבי העולם. בשנת 2008, WISE השיקה את מועצת השורא הכללית של נשים מוסלמיות על מנת לספק חוות דעת דתיות בסוגיות שנמצאות במחלוקת החשובות במיוחד לנשים מוסלמיות, בהסתמך על המומחיות של חבריה בשתי תורות המשפט האסלאמי, ובתחומים כגון היסטוריה, מדע המדינה, תאולוגיה וסוציולוגיה. מועצת השורא פרסמה את ההצהרה הראשונה שלה ב-2009 ג'יהאד "נגד אלימות", גינוי של קיצוניות אלימה. את המועצה העולמית המוסלמית של הנשים שנקראת השורא הצהירה הצהרות נגד אלימות במשפחה, קיצוניות אלימה, כריתת אברי המין הנקבי, ועל האימוץ. הצהרות המועצה שימשו להדריך אימאמים באפגניסטן כדי לקדם זכויות הנשים, ולקדם הלחימה באלימות.
בשנת 2009, ח'אן השיקה את האתר החינוכי הראשון שמרחיב על התרומות של האישה המוסלמית האידיאלית, וכן על האתגרים שהן נתקלות בהן בכל רחבי העולם. בנוסף לכך ב-2015, ח'אן הקימה את WISE כארגון במטרה לחזק את האמונה המבוססת על מנהיגות של נשים ונוער, על מנת לעודד אסלאם שמקדם שלום ושוויון.
אקטיביזם של פלורליזם וחופש הדת
במהלך התפתחות האסלאמופוביה בארצות הברית, ח'אן פרסמה מאמר ב"גרדיאן" שכותרתו "אסלאמופוביה היא האויב הגדול ביותר של אמריקה".ח'אן גם התיישבה עם פאנל המועצה לקשרי חוץ ביוני 2011 כדי לדון בנושא "האסלאם באמריקה."בחודש מרץ 2011, דייזי חאן דיבר נגד פיטר המלך דיונים על "ההקצנה" של אמריקאים מוסלמים. חאן נוסף ארגנו הפגנה נגד פיטר המלך דיונים שכותרתו "גם אני מוסלמי" ב-6 במרץ 2011 ב כיכר טיימס, ניו יורק.
בתחום של זכויות האזרח, דייזי ח'אן העלתה את השאלה ב האפינגטון פוסט, "האם משטרת ניו יורק היא באמת נגד מוסלמים?".ב-2011, ח'אן קירבה בין 300 אנשים מכל הדתות בערב של היזכרות. בתום לב האירוע הזה, קיבל את הכותרת : סיפורים של תקווה ועליזות, שהדגיש על מאות פרויקטים של בניית גשרים אשר שבוצעו מאז ה-11 בספטמבר, בעת שמשפחות היהודים, הנוצריים, והמוסלמים קיבלו המס של קורבנות 9/11.בשנת 2009, ח'אן ובעלה, הציעו בניית מרכז קהילתי, בית קורדובה ב-Park51, שקרוב למרכז הסחר העולמי, אשר זירז הדיאלוג הלאומי בכלי התקשורת של ארצות הברית על זכות הפולחן וחופש הדת.
מדיה
ח'אן עושה הרצאות באופן קבוע בארצות הברית ובעולם. היא הופיעה במספר רב של כלי תקשורת, כגון CNN, אל ג'זירה, BBC. היא כיהנה כיועצת, ותורמת למגוון של סרטים תיעודיים (דּוֹקוּמֶנְטָרִי), כולל PBS של מוחמד: מורשתו של הנביא מוחמד, נשיונל ג'יאוגרפיק בפנים מכה ,ושל ערוץ הולמרק מקשיב האסלאם. ח'אן היא התורמת לוושינגטון פוסט "על האמונה" שהוא בלוג לעיתים קרובות מצוטט פרסומים מודפסים, כגון "טיים", "ניוזוויק", "שיקגו טריביון", "הניו יורק טיימס", פרנקפורטר אלגמיינה צייטונג, סעודי גאזט, ח'ליג' טיימס.
מתחם האירועים והספורט הפטרבורגי
מתחם האירועים והספורט הפטרבורגי, או מתחם הספורט "פטרבורגסקי" (ברוסית: Петербургский Спортивно-Концертный Комплекс) היה זירת ספורט רב תכליתית בסנקט פטרבורג, רוסיה. בתקופת ברית המועצות נקרא בשם מתחם האירועים והספורט על שם ו. א. לנין (ברוסית: Спортивно-концертный комплекс им. В. И. Ленина).
המתחם אירח אירועי ספורט בשלל ענפים כולל הוקי קרח, החלקה על הקרח, כדורעף, כדורגל, באולינג, טניס, קטרגל, טייקוונדו, סייף וג'ודו ושימש גם לאירוח קונצרטים והופעות מוזיקה של אמנים שונים. אחרי גם את גביע קונדראשין בלוב.
בינואר 2020 קרס גג המבנה במהלך עבודות לפירוק ההיכל. במקומו נבנה היכל הקרח סק"א ארנה.
היסטוריה
בניית המתחם הושלמה בשנת 1979 לקראת אולימפיאדת מוסקבה (1980) והוא נפתח ב-19 במאי 1980.
במהלך הופעות, האולם יכול להכניס עד 20,000 אנשים. למעט קונצרטים, הזירה משמשת גם לתחרויות ספורט שונות, בעיקר טניס והוא האולם המרכזי המארח את אליפות סנקט פטרבורג הפתוחה בטניס, מאז 1995. ההיכל גם מארח תחרויות באולינג, טניס שולחן וסייף ומשמש גם לאירוח ירידים.
המתחם אירח את טורנירי הכדורגל על שם גרנאטקין, המכונים ממוריאל גרנאטקין, כמו כן אירח את משחקי הגמר של גביע חבר המדינות בשנים 2012-2016 ואת טורנירי החורף של אליפות צפון מערב רוסיה בכדורגל.
בשנת 2018 הוצע להעמיד את המתחם להריסה ולבנות במקומו את סק"א ארנה, היכל ההוקי קרח מהגדולים בעולם, שמתוכנן להכיל 21,500 מושבים. ההחלטה על כך אושרה על ידי מינהל העיר סנקט פטרבורג. האולם החדש הוכרז באופן רשמי ב-24 במאי 2019 כאולם המרכזי שיארח את אליפות העולם בהוקי קרח ב-2023. הריסתו החלה באוגוסט 2019 ונמשכה עד ינואר 2020, אז המבנה קרס במהלך עבודות הפירוק שלו.
הנאום על כבוד האדם
הנאום על כבוד האדם (בלטינית: Oratio de hominis dignitate) הוא מסה (חיבור עיוני) שנכתבה על ידי ג'ובאני פיקו דלה מירנדולה, פילוסוף בן תקופת הרנסאנס בשנת 1486. הנאום מסביר את מעמדו המיוחד והחשוב של האדם בבריאה כיצור עצמאי, חופשי ושותף לאל בבריאה. המסה נחשבת עד היום למניפסט של ההומניזם. עיקרו: לאדם יש יכולת עצמאית בלתי קבועה מראש (ללא פרדסטינציה); האדם, בניגוד לכל שאר היישים, יכול לעצב את עצמו כפי רצונו ולקבוע את גורלו בעצמו.
רקע
פיקו דלה מירנדולה היה אציל איטלקי וחבר האקדמיה האפלטונית בפירנצה. בגיל 21 הגיע לוותיקן וביקש להתווכח עם המלומדים הקתוליים על 900 תזות שחיבר בנוגע לכתבי הקודש ולהתאמת האמת שבהם לאמת הפילוסופית הכללית. איש לא הסכים להתווכח עם פיקו משום שהיה קיים חשש שבוויכוח יובעו דברי כפירה וראשי הכנסייה לא רצו להאשים אציל נכבד בכפירה אך גם לא לאפשר הבעת דברים כאלה בפומבי. לפיכך חיבר פיקו את "הנאום" על מנת לשכנע את ראשי הכנסייה להתווכח עמו. מאוחר יותר אכן הואשם בכפירה. הוא נפטר בגיל 31 ממחלה, לפני שהספיק לשאת את הנאום, שהתפרסם רק לאחר מותו כמסה בפירנצה הסובלנית.
תוכן הנאום
הנאום יוצא מתוך הנחות היסוד התאולוגיות שרווחו בזמנו ומתוך הפילוסופיה האריסטוטלית, לפיה לכל יש קיים "מצב טבעי" אליו הוא שואף. פיקו מוציא מכלל זה את האדם, כיישות ייחודית לה ניתן חופש בחירה.
פיקו פותח במוסכמה ש"האדם הוא נזר הבריאה" ומנסה לברר מדוע. לפי דבריו, בבריאה אמר האלוהים לאדם, לאחר שברא אותו, מתוך "נדיבות האל האינסופית":
האדם עצמו שותף לבריאה, מוכיח פיקו על סמך כתבים ואישים. בהם: משה, יעקב, איוב ופאולוס. ככלל, פיקו שואב ציטטות, דוגמאות וסימוכין מספרות רחבה ביותר ובה כתבי מלומדים ערבים, כתבי אפלטון, קבלה יהודית ועוד.
בחלק האמצעי של הנאום פונה פיקו אל המלומדים, מתנצל על גילו הצעיר ומפציר בהם לקיים את הוויכוח, הן כיוון שהוא נעשה לשם שמיים, לפי המודל האתונאי ולא לשם מריבה וקטטה והן כיוון שהוא, אישית, אמנם צעיר אך לא עושה דבר למען כבודו האישי אלא לכבודה של האמת בלבד.
החלק האחרון של הנאום מוקדש לערך החיובי של המאגיה. פיקו מתנצל על הבאת טיעונים מתוך כתבי "הפילוסופיה של הרמס טריסמגיסטוס", כלומר המאגיה, אך טוען שהאמת שבמאגיה עולה בקנה אחד עם החוכמה המאוחדת, זו הבאה לידי ביטוי הן בברית הישנה, הן בברית החדשה והן בפילוסופיה של אפלטון ואריסטו והיא מיטיבה ואלוהית.
פיקו אינו מזכיר בנאום את ישו, כמתווך נחוץ לאדם על מנת שזה ישיג את שלמותו, ובכך מוקנית לנאום נימה תאולוגית חדישה.
החידוש שבנאום
ה"נאום" מביע לראשונה באופן בהיר וחד את שלילת הסדר האריסטוטלי והתאולוגי הקיים. לפי המודל שהיה מקובל אז, לכל יצור נברא (מייצורי השאול, דרך החיות, המלאכים וגרמי השמיים ועד לאל עצמו) יש מקום קבוע בהיררכיה שבין שפל לנעלה. לפי האקדמיה האפלטונית, שפיקו היה חבר בה, ולפי דעת כל מלומדי התקופה ואנשי הדת שלה כאחד, מעמדו של האדם היה אמנם מרכזי, אך שייך למבנה הקוסמי ושפל מן המלאכים. פיקו ממשיך את אפלטון (בדיאלוג "פרוטגורס") ושם בפי האל נאום פרי עטו, חדשני ומודרני וללא תקדים, המציב את האדם כישות מחוץ למערכת הברואים ונותן לאדם חופש בחירה אם להיות שפל או נעלה, טוב או רע, נבון או חסר-דעת. וכל זאת ללא גזירה מוקדמת לגבי חייו. זהו כבוד האדם, כבודה של האנושות.
תפיסה זו פתחה פתח להגות ההומניסטית כולה ומהווה לה בסיס ויסוד. אף כי לפיקו דלה מירנדולה לא היה המשך ישיר ומובהק, הרי שהרעיונות שהובעו באופן חד וברור בנאום הביאו את ההומניסטים ברנסאנס ולאחריו לפיתוח תפיסות אלה ולהסתמכות עליהן.
יחסי אלבניה–פולין
יחסי אלבניה–פולין הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה של אלבניה לרפובליקה של פולין. פולין הייתה האומה הסלאבית הראשונה שהכירה בקוסובו כישות עצמאית, היחסים בין שתי האומות נמוכים מהצפוי. אף על פי כן, שתי המדינות פועלות קרוב יותר מאז נפילת הקומוניזם ב-1989 והיה חידוש חזק של היחסים בין שתי מדינות.
סטניסלב זובר, גאולוג פולני מאמצע המאה ה-20, היה המחבר של המפה הגאולוגית הנרחבת הראשונה של אלבניה, שנמצאת עד היום בשימוש ברחבי אלבניה. קו הטלגרף הראשון מצפון אלבניה לאיסטנבול, כמו גם הראשון לביטולה, נבנה גם הוא על ידי פולנים.
לאחר פיצול אלבניה מהגוש הסובייטי, נבלמו יחסי אלבניה–פולין; עם זאת, לאחר נפילת הקומוניזם, הם חודשו בתרומה ניכרת על ידי קרן אגודת הידידות האלבנית–פולנית, שנוצרה על ידי אלבנים שלמדו בעבר בחו"ל בפולין. כיום, החוויה המשותפת של השלטון הקומוניסטי מהווה מקור ל"הבנה" משותפת.
בשנת 2016 התקיים הפורום הכלכלי הראשון בין פולין לאלבניה.
ב-26 בנובמבר 2019, פקדה רעידת אדמה את אלבניה. לבקשת ממשלת אלבניה, פולין שלחה בסוף דצמבר 4 צוותי כבאים למדינה ו-500 מיטות שדה בסיוע רעידת אדמה.
קוסובו
קוסובו, אזור שבו האלבנים היוו רוב, הכריזה על עצמאותה מסרביה ב-17 בפברואר 2008 ופולין הכירה בה ב-26 בפברואר 2008. בעוד אלבניה הייתה אחת המדינות המוקדמות ביותר שהכירו בקוסובו בשל התרבות המשותפת, פולין הייתה המדינה הסלאבית הראשונה שעשתה זאת. עם זאת, בספטמבר 2008, נשיא פולין, לך קצ'ינסקי, הצהיר כי הסיבה המקורית למלחמת דרום אוסטיה ב-2008 אינה המבצע הגיאורגי, אלא ההכרה בעצמאות קוסובו וכי הוא יחסום ניסיונות לכינון יחסים דיפלומטיים של פולין עם קוסובו ברמת שגרירות; עם זאת, הממשלה לא הציעה לשלוח שגריר לפרישטינה.
למרות זאת, לפולין היו (נכון ליולי 2009) 274 חיילים ששירתו בקוסובו כשומרי שלום בכוח קוסובו בראשות נאט"ו. במקור היו 800 חיילים פולנים ב-KFOR.
שיתוף פעולה באזור הבלטי
באירועים בעקבות המתח המוגבר כתוצאה מהמצב באוקראינה, אלבניה ופולין פרסו שתיהן את חייליהן כחלק מ"קבוצת קרב" בלטביה.
הצטרפות לאיחוד האירופי
פולין תומכת נלהבת בהצטרפות אלבניה לאיחוד האירופי. בפגישה דו-צדדית הצהיר יאצ'ק צ'פוטוביץ ' כי "פולין תומכת מאוד בחברותה של אלבניה באיחוד האירופי... אנו מאמינים שתושבי אלבניה צריכים לקבל מסר ברור שהאיחוד האירופי פתוח ומצפה לאלבניה, ושחברות זו תהפוך את האיחוד האירופי לעשיר יותר מבחינה תרבותית... אנו מעריכים את מאמצי הרפורמה של ממשלת אלבניה; אנו שמחים שהנציבות האירופית הבחינה בהם, שדו"ח שלה באפריל האחרון המליץ ללא תנאי למועצת האיחוד האירופי לפתוח במשא ומתן להצטרפות".
ב-5 ביולי 2019, ראש המדינה הפולני, אנדז'יי דודה, "נזף" באיחוד האירופי בפסגה בפוזנן על עיכוב שיחות החברות לאלבניה ומקדוניה הצפונית, והצהיר: "האיחוד האירופי לא צריך להתייחס כך למדינות כשהן מתמודדות עם קשיים. רפורמות שמטרתן אינטגרציה עתידית".
קשרים כלכליים
אלבניה התגלתה כיעד תיירותי מרכזי עבור הפולנים, כאשר מספר התיירים הפולנים הוכפל ב-2016 והגיע ל-116,000; פולין נמצאת ב-10 המקורות המובילים של תיירים זרים באלבניה. באחד עשר החודשים הראשונים של 2018, המספר הזה צמח ל-152,000.
בילירובין
בּילירוּבּין (באנגלית: Bilirubin) היא תרכובת אורגנית המהווה תוצר פירוק של המולקולה הם - המרכיב הראשי בהמוגלובין ובמיוגלובין, שני החלבונים האחראים לקישור חמצן בכדוריות הדם האדומות ובשרירים (בהתאמה).
הבילירובין הוא גם חלק מהחלבונים האחראיים לחמצון, הציטוכרומים. עם התפרקותם, משתחררת מולקולת ההם העוברת תהליך בן מספר שלבים ליצירת התוצר הסופי - בילירובין - תהליך המתרחש במח העצם ובטחול.
הבילירובין הנוצר נקרא בילירובין לא-מצומד (Unconjugated bilirubin) והוא אינו מסיס במים. הוא נקשר לאלבומין (חלבון המצוי בדם) ונישא אל הכבד. בתאי הכבד הוא נקשר אל חומצה גלוקורונית, דבר שהופך אותו למסיס במים, ומאפשר את הפרשתו לכיס המרה, שהיא מדיום מימי. הבילירובין הקשור לחומצה גלוקורונית נקרא בילירובין מצומד (Conjugated bilirubin).
מרה, המיוצרת על ידי תאי הכבד, זורמת ברשת של צינורות מרה המצויים בינות לתאי הכבד אל כיס המרה ומשם אל צינור המרה הראשי. צינור זה מתחבר אל התריסריון, שהוא החלק קדמי במעי הדק של מערכת העיכול. הבילירובין מסולק בצואה באופן נורמלי ומקנה לצואה את צבעה החום האופייני.
הימצאות בילירובין רב בדם או בשתן יכולה לשמש אינדיקציה למחלות מסוימות. עודף יצור של בילירובין או חסר בפינויו מן הגוף יכול להופיע כצהבת.
עודף בבילירובין שכיח למדי בילודים, עקב התמשכות הבשלתו של הכבד גם בימים שלאחר הלידה. מעל לרף מסוים, העודף בבילירובין מוגדר צהבת, זו צהבת הילודים שהטיפול בה חשוב אך פשוט וכמעט ללא סיבוכים.
ייצור בילירובין
כ-80% מהבילירובין בגוף מוצאו ממטבוליזם (הליכי פירוק) של המוגלובין המשוחרר מתאי דם אדומים בעת פירוקם. ההמוגלובין הופך בסופו של דבר לבילירובין לא מצומד הנקרא גם בילירובין לא ישיר- ייצור בילירובין לא ישיר ביום נע בין 250–350 מ"ג. מאחר שבילירובין זה אינו מסיס במים, הוא נישא לכבד על גבי אלבומין ושם הופך למסיס בתהליך הנקרא צימוד או קוניוגציה. תאי הכבד מבצעים פעולה זו בה הבילירובין מצומד לחומצה גלוקורונית והופך לבילירובין ישיר או בילירובין מצומד, אשר מסוגל להיות מופרש דרך דרכי המרה ולעבור למעיים.
רמת הבילירובין המצומד נמוכה יחסית בקרב בני אדם בריאים. במעי הדק הסופי וכן במעי הגס, חיידקי מעיים הופכים בילירובין לסטרקובילינוגן. כמות קטנה נספגת מחדש במערכת הפורטלית ומופרשת בשתן כאורובילינוגן.
צהבת
צהבת מתרחשת כאשר יש רמות מוגברות בפלסמה של בילירובין. זה קורה כאשר ייצור בילירובין עולה על יכולת הכבד לסלק בילירובין- למשל כאשר יש ייצור יתר של בילירובין (הרס של תאי דם השופכים כמות גדולה של המוגלובין ההופך לבילירובין, למשל), פגיעה בתאי כבד הגורמת לכך שהם אינם יכולים לסלק בילירובין באופן יעיל (כגון במצבים של הפטיטיס), וכן חסימה של דרכי המרה המביאה לחסימת מוצא הבילירובין הישיר אל המעיים.
אבחנה בין סוגי צהבת שונים
רמות הבילירובין באופן כללי בגוף אינן אמורות לעלות מעל 1 מ"ג לד"ל.
במידה ורמות הבילירובין הן עד 6 מ"ג לד"ל (צהבת קלה) ופחות מ-20% מהבילירובין האמור הוא בילירובין ישיר, הרי שרוב הסיכויים שמדובר בתסמונת גילברט או בצהבת הנגרמת כתוצאה מהמוליזה. מצבים נוספים כוללים, למשל, בעיה בייצור תאי דם אדומים, ספיגה של המטומה גדולה, תסחיף ריאתי עם אוטם, תסמונות נדירות כגון קריגלר נג'ר, צהבת של היילוד ושאנטים. מאחר שמצבים אלו כולם קשורים בעליה בבילירובין לא ישיר, שאינו מסיס במים, הרי שאצל חולים אלו לא נמצא בילירובין בשתן, ולכן אחת מהדרכים להעריך מצבים אלו תהיה בדיקה בשתן של בילירובין.
עליה בבילירובין ישיר אופיינית מאוד למחלות כבד או דרכי המרה. יש לחשוד בפגיעה כבדית או בחסימת דרכי מרה כאשר יותר מ-50% מהבילירובין הכללי הוא בילירובין ישיר. חסימה של דרכי מרה כתוצאה מאבני מרה לרוב גורמת לעליה בבילירובין שאינה משמעותית- לרוב מתחת ל-6 מ"ג לד"ל היות שמרבית הפעמים החסימה אינה מלאה ובילירובין ישיר מופרש בשתן. רמות בילירובין אשר גבוהות מ-25 מ"ג לד"ל לרוב מרמזות על כולסטאזיס (עימדון) של דרכי המרה התוך כבדיות.
צדדה
צְדָדָה (או צְדָד) הוא מקום (או עיר או אזור) מקראי שמוזכר בתיאור גבול צפון ארץ ישראל, בספר במדבר וגם בספר יחזקאל.
בתנ"ך
המקום הובא בספר במדבר; וכן כאחד מהגבולות שיגבילו את גבולי יחזקאל, ורק בהשמטת שמו של הר ההר, לפי השמטה זו נימק המלבי"ם כי גבולי יחזקאל מתגדלים על הגבולות שבספר במדבר;
זיהוי המקום
הרב אליעזר מבלגנצי כותב שצדדה "בולטת הרבה" לכיוון צפון סמוך למזרח ארץ ישראל ואין למעלה הימנה בגבול הצפוני של ארץ ישראל אלא זפרון בלבד, ואילו חמת נמצאת למטה הימנה לכיוון מערב.
הרב אלעזר מגרמייזא, מנמק כי העיר/המקום נקרא צדדה כי הוא "מצדד" לשני גבולים/כרכים (שמובאים בתרגום יונתן לספר יחזקאל) אחד שנקרא בן זעמה (מזוהה כקולאת-סעמאה, שהוא כשלש שעות לדרום צור אצל ראס-אביאט (Ras el Abiad) ולכרכים שנקרא בן סניגורה ('כרכוי דבר סניגורא' שנזכר בין תחומי עולי בבל (שיבת ציון) בספרי סוף פרשת עקב, ומזוהה על ידי יהוסף שוורץ כקאלאת-אל-סאגי). אברהם משה לונץ מייצג צדדה לכיוון צפון של לבוא חמת
יש שמות דומות באזור המדובר, אחד למזרח עיר טראבלוס שנקרא אל-דשדדא ואחו (אגם) גדול בשם דשודד-דודניא.
דמי הבראה
דמי הבראה הם תשלום שעל מעביד בישראל לשלם לעובד, מכוח צו הרחבה בעניין זה, או מכוח הסכם קיבוצי.
שמו של תשלום זה מעיד על ייעודו המקורי - למימון שהייה של העובד בבית הבראה, ובעבר גובה התשלום חושב על פי עלויות שהייה בבית הבראה, והעובדים אכן נדרשו להציג קבלות על שהייתם בבית הבראה כתנאי לקבלת התשלום. אך, כבר שנים רבות שהתשלום מחושב ומשולם במנותק מייעודו המקורי.
תשלום דמי ההבראה מתבצע בדרך כלל אחת לשנה, באחד מחודשי הקיץ (יוני-ספטמבר), אך ניתן לשלמו גם במועד אחר, או בתשלומים אחדים ואפילו כתשלום חודשי, הנקרא "על חשבון הבראה". גובה דמי ההבראה מחושב על פי מספר ימי הבראה. מספר ימי ההבראה להם זכאי העובד עולה בהדרגה בהתאם לוותק של העובד במקום עבודתו ולהסכם הקיבוצי החל על העובד. אדם העובד במשרה חלקית מקבל דמי הבראה באופן יחסי להיקף משרתו. הזכאות לדמי הבראה נוצרת לאחר שצבר העובד וותק של שנה במקום עבודתו. בשנת העבודה השנייה מקבל העובד דמי הבראה עבור השנה הנוכחית ובאופן רטרואקטיבי גם עבור החלק היחסי של שנת העבודה הראשונה.
דמי ההבראה הם הכנסת עבודה, ולכן חלים עליהם כל המיסים החלים על הכנסת עבודה, ובפרט מס הכנסה, דמי ביטוח לאומי ודמי ביטוח בריאות. דמי ההבראה הם רכיב שכר שאינו פנסיוני.
נוסחת החישוב של דמי ההבראה: מספר ימי ההבראה להם זכאי העובד בהתאם לוותק שצבר (על פי ההסכם הקיבוצי החל עליו), כפול התעריף ליום הבראה (גם כן על פי ההסכם הקיבוצי) כפול היקף המשרה הממוצע של העובד בשנה הרלוונטית.
STS-61-B
STS-61-B, היא המשימה ה-23 בתוכנית המעבורות של נאס"א, והשנייה של מעבורת החלל אטלנטיס.
אואור שאהין
אואור שאהין (נולד ב-29 בספטמבר 1965) הוא אונקולוג ויזם טורקי, מייסד חברת ביונטק (BioNTech), שפיתח את אחד החיסונים העיקריים נגד מחלת נגיף קורונה 2019/ תחומי המחקר העיקריים שלו הם מחקר סרטן ואימונולוגיה.
משפחתו של סאהין, במקור מטורקיה, עברה לגרמניה כשהיה בן ארבע. הוא גדל בקלן ולמד רפואה באוניברסיטת קלן, וסיים שם דוקטורט באימונותרפיה נגד סרטן. בתחילה נשאר באקדמיה, ערך מחקר בבתי חולים אוניברסיטיים בסארלנד ובציריך, ובסופו של דבר הקים קבוצת מחקר באוניברסיטת מיינץ בשנת 2000, שם הפך לפרופסור לאונקולוגיה ניסיונית בשנת 2006. בשנת 2001, תוך שמירה על מעמדו באוניברסיטה, הוא החל לעסוק בפעילות יזמית, והקים שתי חברות תרופות, בשנים 2001 ו-2008, יחד עם בת זוגו אוזלם טורצ'י, שהיא גם אימונולוגית מובילה. השנייה מהחברות הללו, ביונטק, פיתחה את אחד החיסונים העיקריים ששימשו להילחם במגפת הקורונה יחד עם חברת פייזר בשנת 2020. כתוצאה מעליית הערך של החברה, שאהין ואשתו הפכו לגרמנים הראשונים עם שורשים טורקים, ברשימת 100 האנשים העשירים ביותר בגרמניה/.
ביוגרפיה
שאהין נולד באיסכנדרון, במחוז הטאי, טורקיה. הוא עבר עם אמו לגרמניה בגיל ארבע כדי לגור עם אביו, שעבד במפעלי פורד בקלן. מלבד כדורגל, הוא התעניין בספרי מדע פופולרי, אותם שאל מהספרייה של הכנסייה הקתולית. בתחילה, המליץ לו המורה בבית הספר היסודי ללמוד בבית ספר מקצועי, שלא היה מאפשר לו ללמוד באוניברסיטה. אך לאחר התערבות שכנתו, הוא עבר לגימנסיה. הוא סיים את לימודיו בגימנסית אריך קסטנר בקלן-ניהל בשנת 1984, כילד הראשון בבית הספר עם הורים טורקים. הוא התמקד בלימודים מתקדמים במתמטיקה וכימיה.
שאהין למד רפואה באוניברסיטת קלן בין השנים 1984–1992. הוא קיבל את הדוקטורט בהצטיינות יתרה (summa cum laude) בשנת 1992, על עבודת גמר בנושא אימונותרפיה לתאי גידול (bispecific monoclonal antibodies for the activation of cytostatic precursors on tumor cells). בין השנים 1992–1994 למד מתמטיקה באוניברסיטה החופשית של האגן.
קריירה
שאהין עבד כרופא לרפואה פנימית, המטולוגיה ואונקולוגיה בין השנים 1991–2000 בבית החולים האוניברסיטאי של קלן ולאחר מכן בבית החולים האוניברסיטאי סארלנד בהומבורג. בשנת 1999 סיים שאהין פוסט-דוקטורט בתחום הרפואה המולקולרית והאימונולוגיה. לאחר שעבד במכון לאימונולוגיה ניסיונית של בית החולים האוניברסיטאי בציריך בשנת 2000, עבר למרכז הרפואי האוניברסיטאי מיינץ. שם הוא עובד בתפקידים מובילים שונים בחקר סרטן ואימונולוגיה ומאז 2001 הוא פרופסור לאונקולוגיה ניסיונית.
שאהין עובד על זיהוי ואפיון מולקולות יעד חדשות (אנטיגנים) לטיפול אימונותרפי - למשל נגד גידולים סרטניים. המטרה היא לפתח חיסון נגד סרטן המבוסס על חומצה ריבונוקליאית (RNA), חומר מסנג'ר עם מידע גנטי המפעיל תגובה מקבילה של מערכת החיסון, מה שמוביל לעיכוב ולנסיגה של גידולים. חיסוני RNA אלה אינם גורמים לשינוי גנטי קבוע בחומר הגנטי של התאים. עם זאת, הם, במילים פשוטות, מומסים שוב לאחר "שימוש חד פעמי" ליצירת חלבון. בעיה אחת היא לפתח תהליך הנדסה גנטית כך שחיסונים אלה יפעילו תגובה ישירה וממוקדת של המערכת החיסונית לאחר ההזרקה. בפיתוח שרשראות RNA מותאמות שכאלה, שאהין וצוות המחקר שלו זכו להצלחה מדהימה בשנים האחרונות.
המרכז הרפואי האוניברסיטאי מיינץ
בשנת 2000 מונה שאהין לראש קבוצת המחקר הזוטרה של המרכז הרפואי האוניברסיטאי מיינץ, ובשנת 2003 מונה כיו"ר המרכז לחקר חיסונים לגידולים. מאז 2006 הוא מרצה במחלקה לאונקולוגיה ניסיונית. בשנת 2010 ייסד את המחלקה לאונקולוגיה תרגומית (Translational Oncology) במרכז הרפואי האוניברסיטאי של אוניברסיטת יוהנס גוטנברג מיינץ (TRON). זהו מכון מחקר ביו-פרמצבטי המפתח כלי אבחון ותרופות חדשות לטיפול בסרטן ומחלות אחרות, עם צורך רפואי גבוה שלא ניתן לו מענה. המיקוד שלה היא ברפואה פרטנית ובחיסון נגד סרטן. מיום הקמתה ועד ספטמבר 2019 הוא היה המנהל המדעי שלה. מאז הוא עובד כיועץ מדעי ומפקח על תלמידי דוקטורט. על עבודתו בתחום זה הוענק לשאהין פרס. הוא סגן מנהל המרכז האוניברסיטאי למחלות גידולים מיינץ (UCT מיינץ), שנוסד בשנת 2011. UCT מיינץ הוא עמותה של כל המוסדות האונקולוגים של המרכז הרפואי האוניברסיטאי מיינץ המתמקדים באונקולוגיה קלינית או במחקר אונקולוגי. בשנת 2017 היא הייתה מעורבת בהקמת מכון הלמהולץ החדש HI-TRON, שהוא שיתוף פעולה בין המרכז לחקר הסרטן הגרמני (DKFZ) לבין TRON. הוא אחד המנהלים המדעיים של מכון הלמהולץ החדש. במהלך טקס ההקמה הצהיר שאהין כי הוא מאמין שניתן יהיה להביס את הסרטן בעתיד.
חברת גנימד
שאהין הקים את חברת Ganymed Pharmaceuticals בשנת 2001 יחד עם אשתו אוזלם טורצ'י. חברה זו פיתחה את הנוגדן החד שבטי Zolbetuximab, אשר אמור לשמש כנגד סרטן הוושט והמעיים. בשנת 2016 נמכרה החברה לאסטלאס פארמה בסכום של משוער של מאה מיליון דולר לפחות. לאחר מחקרים מוצלחים בשלב II, התרופה נמצאת בשלב III החל משנת 2020. הפרויקט שהוביל לפיתוח חיסונים חדשניים נגד סרטן, היה אחד משנים עשר פרויקטים שפעלו בחסות משרד החינוך והמחקר הפדרלי הגרמני בשנת 2006 כחלק מחממת הסטארט-אפ הביו-טכנולוגית החדשה (GO-Bio).
ביונטק
בשנת 2008 היה שאהין ממייסדי חברת הביוטכנולוגיה ביונטק - BioNTech, שבסיסה במיינץ, גרמניה, ומאז משמש כמנכ"ל החברה. ביונטק מתמקדת בפיתוח וייצור של אימונותרפיה פעילה, לגישה ספציפית למטופל, בטיפול בסרטן ומחלות קשות אחרות. המוקד העיקרי של עבודתו במחקר הוא גילוי תרופות מבוססות mRNA לשימוש כטיפול חיסוני בסרטן בהתאמה אישית, כחיסונים נגד מחלות זיהומיות, וכטיפול החלפת חלבונים למחלות נדירות. מאז אפריל 2020 פיתחה ביונטק חיסון כנגד מחלת נגיף קורונה 2019 בהובלת שאהין ואשתו אוזלם טורצ'י, שהיא גם חברה בדירקטוריון החברה. שאהין מחזיק בכמה פטנטים שרשם בשיתוף עם ביונטק.
על רקע הוויכוח על הפצת חיסון פוטנציאלי, הצהיר שאהין כי מפתח אחד במאבק נגד COVID-19, כחלק משיתוף פעולה בינלאומי. אין "שום דיון" אם חיסון זמין רק עבור מדינות בודדות. יש להעמיד תמיד את היעילות והבטיחות של חיסון, כולל תופעות לוואי, בשקיפות. הוא מחויב להבטיח שהדבר ייעשה שוב ושוב באופן אמין ומושכל לציבור הרחב. בסתיו 2020 הוא נכנס לשותפות עם חברת התרופות פייזר האמריקאית ותכנן לקבל אישור לחיסון לפני סוף 2020. בנובמבר דיווחה החברה על יעילות של 95 אחוזים בחיסון.
פרסים והוקרה
בשנת 2019 הוענק לשאהין "פרס מוסטפא", פרס דו שנתי למדע וטכנולוגיה של הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
במרץ 2021 הוענק לשאהין צלב מפקד האבירים של מסדר הכבוד, אחד מאותות ההצטיינות הגבוהים ביותר שמעניקה גרמניה.
באפריל 2023 הופיע, ביחד עם בת זוגו אוזלם טורצ'י ברשימה השנתית טיים 100 של מגזין טיים.
חיים אישיים
שאהין הכיר את אשתו לעתיד, אוזלם טורצ'י, במהלך עבודתו בבית החולים האוניברסיטאי בהומבורג, שם סיימה את שנת הלימודים האחרונה שלה. הזוג התחתן בשנת 2002; יש להם בת אחת. הם דורגו בין מאה האנשים העשירים ביותר בגרמניה. נכון לינואר 2021 העריך פורבס את שוויו הנקי ב-4.6 מיליארד דולר.
שטח חיוני
"שטח חיוני" (1976) היא יצירת אמנות מאת יהושע נוישטיין.
תיאור
העבודה "שטח חיוני" (באנגלית: Territorial Imperative) מהווה פעולה אמנותית. מונח זה שימש בשנות ה-70 של המאה ה-20 להגדיר עבודות בעלות היבטים של מיצג ומיצב, שלא היו באותה עת בשפה האמנותית הישראלית. העבודה בוצעה לראשונה על ידי נוישטיין בשנת 1976, ובה האמן הסתובב עם כלב בשטח קיבוץ מרום גולן שברמת הגולן, בקרבת גבול ישראל-סוריה. במקומות בהם השתין הכלב, פעולה שבה הכלבים גם מסמנים את הטריטוריה שלהם, תלה האמן כרזה ועליה תצלום של הכלב עם הטקסט "שטח חיוני". תיעוד של העבודה הוצג בתערוכה "האדמה הזאת", שהוצגה בבית האמנים בתל אביב-יפו במרץ-אפריל באותה שנה.
מספר חודשים לאחר הביצוע הראשוני, תועד נויישטיין מבצע שוב את העבודה עבור צוות צילום של רשות השידור. תיעוד זה הוקרן ב-16 באפריל 1976, במסגרת תוכנית טלוויזיה על אמנות מושגית.
ביצוע נוסף התקיים בעיר קרוזה (Kruså), שעל גבול דנמרק-גרמניה (1977), במסגרת התערוכה "עשרה אמנים מישראל", שהתקיימה במוזיאון לואיזיאנה בדנמרק. כמן כן בוצעה בבלפסט (1978). העבודה הייתה מוזמנת לביצוע נוסף בקאסל, במסגרת התערוכה "דוקומנטה 6" (ינואר 1977). נוישטיין התכוון לבצע אותה על הגבול שבין גרמניה המזרחית לגרמניה המערבית, אולם ברגע האחרון בוטלה ההזמנה בגלל חששות פוליטיים של מארגני התערוכה.
תיעוד העבודה הוצג פעמים רבות. בהן בתערוכות "גבולות" (מוזיאון ישראל; 1980), בתערוכה "עובדי אדמה - אמני שטחים" (גלריה בוגרשוב, 1993); "העיניים של המדינה: אמנות חזותית במדינה ללא גבולות" (מוזיאון תל אביב לאמנות, 1998) ועוד.
אקדמות
אַקְדָמוּת מִלִּין הוא פיוט בשפה הארמית, הנאמר בקהילות אשכנז בחג השבועות בקריאת התורה. הפיוט נקרא אקדמות על שם פתיחתו, "אַקְדָמוּת מילין ושָרָיוּת שוּתָא" (הקדמת הדברים ופתיחת השיחה). בפיוט, 45 בתים שבכל אחד מהם שתי שורות.
הפיוט חובר על ידי רבי מאיר ברבי יצחק ש"ץ נהוראי, פייטן אשכנזי שחי בוורמס (וורמייזא) בזמנו של רש"י (המאה ה-11).
תוכן הפיוט
בפיוט יש 45 בתים שבכל אחד שתי שורות. תחילה עוסק הפיוט בתיאור גדולתו של הקב"ה, שאי אפשר לתארה גם אילו היו כל עצי היער לקני כתיבה וכל בני האדם לכותבים. אחר כך מתוארים המלאכים המשרתים את האל, ולבסוף מתואר דו-שיח בין עם ישראל לבין אומות העולם: האומות שואלות מדוע עם ישראל דבק בקב"ה, ועם ישראל משיב בתיאור השכר המובטח לעובדי ה' לעתיד לבוא. נהוג שהחזן והציבור קוראים את הפיוט לסירוגין, שתי שורות קורא החזן בקול ושתי שורות עונה לו הציבור. יש נוהגים שהרב הוא שקורא את הפיוט.
אקדמות הוא אחד הפיוטים הידועים ביותר, בפרט בקהילות אשכנז, והוא נאמר אף בקהילות שביטלו את אמירת כל שאר הפיוטים. הוא אף הפך מעין סמל של חג השבועות. עזרא פליישר כתב עליו "שגבו ועוצמת לשונו, צורתו המשוכללת ותכניו המרגשים, מצדיקים בהחלט את פרסומו".
היסטוריה
בתקופה מאוחרת פסקו במרבית הקהילות מלתרגם בשעת קריאת התורה, כיוון שארמית כבר לא הייתה שפת הדיבור ותועלתו של התרגום התבטלה. אולם, בחלק מהמנהגים השתמר המנהג לתרגם את קריאת התורה (ואת ההפטרה) בקריאות חגיגיות בפסח ובשבועות. למשל, בנוסח איטליה נהגו לתרגם את כל ההפטרות שבמועדים אלה, אך לא את קריאת התורה. בנוסח אשכנז נהגו לתרגם את קריאת התורה וההפטרה בשביעי של פסח (קריעת ים סוף, ושירת דוד), את קריאת התורה ביום הראשון של שבועות (מעמד הר סיני ועשרת הדיברות), ואת ההפטרה ביום השני של שבועות (תפילת חבקוק). כמו בארץ ישראל, גם באשכנז ובצרפת הוסיפו המתרגמים פיוטים לתרגום במקומות שונים במהלך הקריאה, למשל לפני תרגומו של כל אחד מעשרת הדיברות.
בנסיבות אלו חיבר רבי מאיר ש"ץ פיוט ארמי זה כהקדמה לתרגום הקריאה, שבו הוא מבקש רשות מהקהל לפתוח בדברים וממשיך בתשבחות לאלוהים ולעם ישראל. הפיוט אמור לפתוח את תרגומו של המתרגם, ולכן הוא נאמר בידי המתרגם, לאחר קריאת הפסוק הראשון מקריאת התורה, ולפני תחילת תרגום הפסוק הזה.
בסוף ימי הביניים נעלם מנהג התרגום בקריאות החגיגיות באשכנז. אף על פי כן, הפיוט אקדמות נותר על כנו, כנראה בשל החיבה היתרה שרחשו לו המתפללים. וכך, גם לאחר שהתרגומים כבר לא נאמרו, ואתם מרבית פיוטי התרגום, ואף לא נדפסו במחזורים, המשיכו לומר את הפיוט "אקדמות" במקומו המקורי, לאחר קריאת הפסוק הראשון בקריאת התורה, אף שכבר לא היה התרגום שהוא נועד לשמש לו הקדמה.
הפולמוס על זמן אמירת הפיוט
לאחר שמנהג התרגום בשבועות השתכח, נראתה אמירת הפיוט באמצע קריאת התורה כדבר חריג, והפוסקים האחרונים עוררו דיון בשאלה האם מותר לומר את הפיוט אקדמות במקומו המקורי באמצע קריאת התורה, או שיש בכך משום הפסק.
המחלוקת סבבה הן את דיני קריאת התורה והאיסור להפסיק בה, והן את שאלת מעמדו של מנהג ותיק והאם ניתן לשנותו כשהוא נראה כנוגד את ההלכה. בסופו של דבר, מרבית האחרונים צטטו את דברי הט"ז, וברוב הקהילות הועברה אמירת הפיוט אל קודם קריאת התורה. אמנם, בקהילות גרמניה גברה דווקא השפעת רבי יעקב ריישר, והן המשיכו וממשיכות במנהג הישן לומר את אקדמות אחר הפסוק הראשון של קריאת התורה.
תוכן הפיוט
לאחר בקשת רשות, פותח הפייטן בתיאור גדולתו של הקב"ה, שאי אפשר לתארה גם אילו היו כל עצי היער לקני כתיבה, כל הימים דיו, כל הרקיעים קלף, וכל בני האדם לכותבים. אחר כך מתוארים המלאכים המשרתים את האל. הפייטן עובר לשבח את עם ישראל העובד את הקב"ה. הוא מתאר דו-שיח בין כנסת ישראל לבין אומות העולם: האומות שואלות מדוע עם ישראל דבק בקב"ה, וכנסת ישראל משיבה בתיאור השכר המובטח לעובדי ה' לעתיד לבוא.
הפיוט כתוב כולו בשפה הארמית עם חרוז אחיד - "תָא" בסופי השורות. הבתים של הפיוט ערוכים באקרוסטיכון בחלקו הראשון של הפיוט לפי סדר האלפבית ולאחר מכן לפי שמו של הפייטן, "מאיר ביר רבי יצחק יגדל בתורה ובמעשים טובים אמן וחזק ואמץ", אות לכל שורה.
לחן
חוקר המוזיקה היהודית מאיר שמעון גשורי תיאר את חשיבות הנעימה בשירת בתי הכנסת:
מנגינה נוספת משמשת בבתי כנסת של יהדות גרמניה, ומושרת בשבועות גם בחלקים של תפילת ערבית, קריאת ההלל וברכת כהנים. ישנה השערה כי מקור מנגינה זו בשיר עם גרמני. בחצרות חסידות גור וחסידות אלכסנדר נהגו לשיר את הפיוט בניגון מיוחד שהחסידים מלחינים מדי שנה.
אגדות
נסיבות חיבור הפיוט נכרכו באגדה עממית במסורת היהודית. האגדה מספרת על כומר בארצות אשכנז "בימי הקיסר אנדיס מרטין די לאנצי", בשנת ד'תע"א - 711, שהיה הורג בכישופיו יהודים רבים, ונתגלה לחכמים בחלום כי קיים יהודי מעשרת שבטי ישראל ששוהה מעבר לנהר הסמבטיון שביכולתו להילחם בכומר. רבי מאיר בר רבי יצחק נבחר להישלח, יחד עם קבוצת מלווים, אל מעבר לסמבטיון כדי לקרוא ליהודי זה. המאבק התקיים בנוכחות המלך, ובסיומו ניצח היהודי את הכומר וניצלו היהודים: "הקיסר ושריו הודו כי ה' האלוקים הוא מלך ישראל וגואלו וחזרו היהודים בשמחה לבתיהם". היה זה ערב חג השבועות, והזקן מעשרת השבטים כתב את פיוט האקדמות כשבראשי בתיו רמז לשליח שנטל עליו את המשימה: "רבי מאיר בר רבי יצחק יגדל בתורה ובמעשים טובים אמן חזק ואמץ". לפי האגדה ניתן לחצות את הנהר רק בשבת שבמהלכה הוא נח מזעפו, אך הוא נמצא מחוץ לתחום שבת, ולכן לרבי מאיר אסור היה, מבחינה הלכתית, לחזור לאשכנז דרך הנהר. בדרכו הראשונה ניתנה לו היתר מיוחד משום שפיקוח נפש דוחה שבת.
לפי גרסה אחרת, הסיפור התרחש בשנת ד'קכ"א (360–361), והפיוט חובר על ידי רבי מאיר עצמו בעת שליווה את היהודי מעשרת השבטים לקראת יציאתו, כיוון שידע שלא יוכל לשוב יחד עמו לאשכנז. בגרסה זו מכונה האיש על שום צבע שערו, "היהודי האדמוני", ורבי מאיר נשא לאישה את בתו, ואילו היהודי נשא באשכנז לאישה את בתו של רבי מאיר.
חוקר המסורה הגרמני רבי וולף היידנהיים, במחזור שלו לשבועות, פקפק בתוקף ההיסטורי של הסיפור, אך הוסיף "אם קבלה היא - נקבל". הסיפור גם נוגד מסורות שונות המציינות את מקום קבורתו של רבי מאיר באירופה או בארץ ישראל, בעוד שלפי הסיפור הוא נותר עם עשרת השבטים ונפטר שם. העותק הקדום ביותר של סיפור זה ששרד והתגלה רק לאחרונה הודפס בעברית בשנת ה'ש"ץ (1629–1630), ונכתב בעצמו על בסיס כתב יד קדום יותר ביידיש. בשנת ה'תנ"ד (1693) הופיע בפיורדא בגרמניה הסיפור המלא בספר ביידיש בשם "מגילת רבי מאיר". בספר "מעשה נסים" (אמסטרדם, ה'תנ"ו-1696), המתעד ביידיש אגדות יהודיות בוורמס שבה חי רבי מאיר, מוזכר הסיפור רק בדרך אגב, במסגרת תיאור של הגלגל שהפך את הכומר לבעל כוחות כישוף. הסיפור לא הוזכר בספרות התורנית המרכזית, למעט אזכורים קצרים כגון בספר אליה רבה בתחילת המאה ה-18, וכן אצל רבי אברהם יגל, מחכמי איטליה (1553–1624). תרגום נוסף לעברית של האגדה הופיע בפולין בשנת 1916 בספר "מעשה גבורות", ומוצגת בו גרסה שונה על בסיס כתב יד שהיה לפניו.
בקהילת וורמייזא עצמה, עיר מגוריו של מחבר הפיוט, לא נהגו לקרוא אקדמות, בשל סיפור על שליח ציבור שפעם אחת השתפך בקול נעים בעת הקריאה עד שיצאה נשמתו.
בספרות ובתרבות
אמירת אקדמות בחג השבועות עומדת כמרכיב חשוב בסיפור "פירוש קצר" של יהודה שטיינברג ובמרכזו שלמה, חסיד הנסער מן האנטישמיות, עד שמשהו מתוכנו ואווירתו של הפיוט הזה מיישב את דעתו:
פייבאק (WWE)
"פייבאק" (באנגלית: Payback או בעברית: "תגמול") הוא אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-WWE, ומשודר אחת לשנה בערוץ של ה-WWE Network. האירוע התקיים לראשונה בשנת 2013 כתחליף לאירוע "אין דרך החוצה" בחודש יוני. בשנת 2015 האירוע הוקדם בחודש לחודש מאי. ה-WWE החליפו תאריכים בין פייבאק לחוקי אקסטרים בשנת 2016, כשהאירוע פייבאק התקיים ב-1 במאי, בעוד שהאירוע חוקי אקסטרים התקיים ב-22 במאי, מה שהפך את פייבאק לאירוע ששימש כאירוע הראשון לאחר רסלמניה.
בעקבות הרחבת המותגים לאחר האירוע באטלגראונד של שנת 2016, שנה לאחר מכן האירוע הוקדם שוב לחודש אפריל ושימש לראשונה כאירוע הבלעדי למותג Raw. האירוע היה אמור להיערך בשנת 2018, אך הוחלט לבטלו לאחר שה-WWE הודיעו שכל אירועי השלם וצפה שיתקיימו לאחר רסלמניה 34 יהיו בלעדיים לשני המותגים (גם Raw וגם סמאקדאון). באוגוסט 2020, האירוע חזר למתכונת אירועי השלם וצפה השנתיים.
אינטרנט בכבלים
אינטרנט בכבלים הוא יצירת תקשורת בין ספק שירותי אינטרנט (ISP) ובין צרכן של שירותים אלה (משתמש ביתי או עסקי), באמצעות תשתית הכבלים שהונחה לשם אספקת שירותי טלוויזיה בכבלים.
העברת תקשורת IP (בעיקר גישה לאינטרנט) בכבלים היא טכנולוגיה נפוצה לתקשורת נתונים ברוחב פס גבוה. בישראל, טכנולוגיה זו, אשר בשימוש על ידי חברת הכבלים HOT מהווה מתחרה עיקרית לטכנולוגיית ה־ADSL אשר בשימוש על ידי חברת התקשורת הגדולה בישראל, בזק.
התשתית
התשתית של חברות הכבלים באמצעותה מועברים הנתונים היא תשתית של סיבים אופטיים. בשכונות ובאזורים שהם קרובים לקצה הלקוח, הנתונים עובר דרך כבל קואקסיאלי, שמאפשר רוחב פס של מאות מגה-הרץ - מספיק לשידורי טלוויזיה, אינטרנט וטלפון מבוסס אינטרנט על כבל יחיד. סוג תשתית זו, המשלב בין סיב אופטי לכבל קואקס נקרא HFC - Hybrid Fiber Coax.
כדי לאפשר תקשורת נתונים על גבי הכבלים, יש צורך בשני סוגי ציוד: מודם כבלים בצד הלקוח, ומערכת אשר מוכרת יותר בשמה הלועזי – CMTS Cable Modem Termination System. ה־CMTS מקבל את כל תעבורת הנתונים המגיעה אליו מקבוצה כלשהי של לקוחות על ערוץ יחיד ומנתב זאת לספק האינטרנט. כמו כן, ה־CMTS הוא הציוד מולו המודם מסתנכרן. גם המודם וגם ה־CMTS עובדים בתקן תשתית הכבלים העולמי - דוקסיס. לשם השוואה, תפקוד ה־CMTS מקביל לתפקוד ה־DSLAM במערך ה-ADSL.
דודו רושצ'יץ'
דודו רושצ'יץ' (בגרמנית: Doroteja Roščić; נולדה ב-11 בספטמבר 1972) היא מנחת טלוויזיה אוסטרית ילידת סרביה.
ביוגרפיה
רושצ'יץ נולדה בבלגרד, סרביה וגדלה בלינץ שבאוסטריה. היא למדה ספרות השוואתית ולימודי גרמנית באוניברסיטת וינה. נושא התזה שלה היה "תדמית אמריקה בספרות האוסטרית העכשווית". ב-1997 החלה לעבוד כעיתונאית בווינה.
ב-1998 התקבלה לעבודה ברשות השידור האוסטרית - "ORF", שם הגישה מספר תוכניות. בין היתר הנחתה את התוכנית "Taxi Orange", המהווה פורמט דומה לאח הגדול.
ב-2007 הגישה את תוכנית האירוח "Extrazimmer". בנוסף, הייתה אחראית להבאת מספר פורמטים של תוכניות מציאות לטלוויזיה האוסטרית.
הציגה את תוצאות הניקוד של אוסטריה בתחרויות האירוויזיון בשנים 1999–2006, למעט שנת 2001, שבה אוסטריה נעדרה מהתחרות.
שלושה ימים וילד
שלושה ימים וילד הוא סיפור קצר מאת אברהם ב. יהושע שפורסם בשנת 1965. אורי זוהר יצר שנתיים מאוחר יותר על בסיס הסיפור את הסרט המצליח "שלושה ימים וילד".
פרשנות
באמצעות סמלים ואנלוגיות, בונה הסיפור מסר מרכזי, לפיו הזכרונות הטובים של דב מהקיבוץ אינם אמינים. בתחילת הסיפור נראה שהחיים בעיר גרועים לאין ערוך מחיי הקיבוץ: האנשים נקראים בשמות חיות, הכול מעורבים זה בדירתו של זה, והעיר מלאה בקוצים, עקרבים ונחשים. האהבה מתוארת כחסרת טעם וכמינית בלבד. ובכל זאת, ככל שהסיפור מתקדם מתגלה שגם בקיבוץ היו החיים זהים: שמות של בעלי חיים, יובש ואהבה דהויה. דווקא מההשוואה שלאחר מכן יוצאת העיר כמנצחת - תושבי הקיבוץ עוזבים בסופו של דבר, ובעיר נמצאים יעל וצבי, חיות אצילות ונעימות למדי, ולא טורפות (כמו דב או זאב, יוצאי הקיבוץ).
הסיפור מצייר מעגל אכזרי של תחייה מתוך האפר, כאשר כל ניסיון להרוג את הילד מסתיים באהבה והענקת חיבה, ולאחר החיבה מגיעה שוב האהבה. רמזים שונים מקשרים מסר זה למצב הפוליטי במדינת ישראל, לפיו המלחמה היא המביאה את התקווה הגדולה, אך זו מיד מתנפצת אל המציאות ריקנית.
קירובוהראד (מחוז)
מחוז קירובוהראד (באוקראינית: Кіровоградська область) הוא אחד ממחוזות אוקראינה, שוכן במרכז המדינה, ובירתו העיר קרופיבניצקי (שנקראה בעבר קירובוהראד).
שטח המחוז כ-24.5 אלף קמ"ר, מדורג במקום ה-15 בגודלו, ומהווה 4.1% משטחה הכולל של אוקראינה. בשנת 2014 התגוררו במחוז 1,454,245 תושבים, נתון המדרג אותו במקום ה-24 באוקראינה.
טוני דיצ'יקו
טוני דיצ'יקו (באנגלית: Tony DiCicco; 5 באוגוסט 1948 - 19 ביוני 2017) היה כדורגלן, מאמן ופרשן כדורגל יהודי אמריקאי. נודע במיוחד כמאמן נבחרת ארצות הברית בכדורגל נשים בין השנים 1994-1999, כשבתקופה זו הוא הוביל אותה לזכייה במדליית זהב באולימפיאדת אטלנטה (1996) ובגביע העולם בכדורגל נשים 1999.
ראשית חייו
טוני דיצ'יקו נולד בוות'רספילד, קונטיקט לאב ממוצא איטלקי ולאם יהודיה. את לימודיו הוא סיים בבית הספר התיכון המקומי והיה פעיל בו בענפי הכדורגל, הבייסבול והכדורסל. ב-1970 הוא סיים את לימודיו במכללת ספרינגפילד, מסצ'וסטס ובשנתו האחרונה ללימודים שימש כשוער נבחרת המכללה. הוא שיחק בקבוצות קונטיקט ווילדקטס ורוד איילנד אושנירס מליגת הכדורגל האמריקאית במשך חמש שנים ובשנת 1973 הופיע הופעה אחת במדי נבחרת ארצות הברית בכדורגל. בתקופה זו הוא גם לימד חינוך גופני בבית ספר בבלאו פולס בורמונט.
קריירת אימון
בשנת 1991 מונה דיצ'יקו למאמן השוערות של נבחרת ארצות הברית בכדורגל נשים. כמו כן הוא שימש כמאמן השוערים של נבחרת ארצות הברית עד גיל 20 לגברים בשנת 1993. בשנת 1994 הוא מונה להיות המאמן הראשי של נבחרת הנשים ובתפקידו זה קבע שיא של 103 ניצחונות, 8 הפסדים ו-8 משחקי תיקו, כששיא הישגיו היה הניצחון הדרמטי על נבחרת סין בגביע העולם בכדורגל נשים 1999. ב-2008 ניהל דיצ'יקו את נבחרת הנשים עד לגיל 20 כשניצחה במשחקי הגביע העולמי בצ'ילה. בין השנים 2009-2011 שימש דיצ'יקו כמאמן קבוצת בוסטון ברייקרס מהליגת הכדורגל המקצוענית לנשים (WPS). בשנים 2000-2003 שימש דיצ'יקו בתפקיד ניהולי באיגוד הכדורגל האמריקאי לנשים. לאחר סיום קריירת האימון שלו שימש דיצ'יקו כפרשן בשידורי רשת ESPN. ב-2012 נבחר דיצ'יקו להיכל התהילה הלאומי של הכדורגל. דיצ'יקו היה נשוי ואב לארבעה בנים.
טוני דיצ'יקו הלך לעולמו ממחלת הסרטן בביתו שבוות'רספילד, קונטיקט ב-19 ביוני 2017 בגיל 68.
התנועה העממית לשחרור אנגולה
MPLA ("התנועה העממית לשחרור אנגולה - מפלגת העבודה", בפורטוגזית: Movimento Popular de Libertação de Angola - Partido do Trabalho) היא המפלגה השולטת באנגולה מאז עצמאותה ב-1975. עד העצמאות הייתה המפלגה ארגון שנאבק בשלטון הפורטוגלי, ובמלחמת האזרחים נלחם בתנועות ה-UNITA וב-FNLA.
בסיס הכוח של ה-MPLA הוא בני המְבּוּנְדוּ והאליטה של לואנדה.
בעבר, ניהלה המפלגה קשרים ענפים עם המפלגות הקומוניסטיות של הגוש המזרחי. כיום היא חברה באינטרנציונל הסוציאליסטי.
כתנועת חירות
ה-MPLA הוקמה כתנועה פוליטית ב-1956, עם איחודן של המפלגה הקומוניסטית של אנגולה (PCA) ושל מפלגת המאבק המאוחד של האפריקאים באנגולה (PLUA). מנהיג ה-PCA, ויריאטו דה קרוש היה למזכ"ל. בהמשך, הצטרפו ל-MPLA תנועות נוספות, כמו התנועה לעצמאות לאומית של אנגולה (MINA) והחזית הדמוקרטית לשחרור אנגולה (FDLA).
ב-1960 יצרה התנועה קשרים עם התנועה המקבילה לה בגינאה ביסאו ובאיי כף ורדה (בראשותו של אמילקר קברל, שסייע גם בהקמת התנועה באנגולה), על מנת לשתף פעולה במאבק בכוחות האימפריה הפורטוגזית באפריקה. ב-18 באפריל 1961 נפגשו נציגי התנועות עם נציגי תנועות מרקסיסטיות מהמושבות הפורטוגליות מוזמביק וסאו טומה ופרינסיפה, והקימו ארגון גג בשם CONCP - ועידת הארגונים הלאומניים במושבות הפורטוגליות.