cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלעד זוהר
ביוגרפיה
עם גיוסו לצה"ל שימש כטכנאי מערכות ירי בטייסת מסוקים בחיל האוויר. במהלך שירותו הצבאי קודם לתפקיד קצונה ושירת כקצין מטאורולוגיה ביחידת החיזוי. בתפקיד זה שימש כמפקד קורס מטאורולוגיה עד שחרורו בשנת 2004.
לזוהר תואר ראשון בהצטיינות בגאוגרפיה וסביבת האדם מאוניברסיטת תל אביב, ותואר שני במנהל עסקים מהקריה האקדמית אונו.
קריירה
בשנים 2008–2009 לימד בבית הספר היסודי לטבע סביבה וחברה בתל אביב, את מקצועות הסביבה והצילום. במשך מספר שנים גם שימש כמרצה ביחידה לנוער שוחר מדע באוניברסיטת תל אביב.
בטלוויזיה
בשנת 2019 החל לתקלט כדי ג'יי בברים ובאירועים שונים, ובין השנים 2020 ל-2021 תיקלט בפינת הכושר "הרוטינה" ב"העולם הבוקר" לצד מנחיה אברי גלעד, רותם ישראל ולפני כן טלי מץ ברשת 13, במהלך הקורונה.
ערוץ 10
עם שחרורו משרות צבאי בשנת 2004, החל להגיש את תחזית מזג האוויר בחדשות 10. כשהצטרף דני רופ לחדשות 10, מונה זוהר למפיק ועורך התחזית ובמקביל, הופיע כחזאי בתוכניות הבוקר של הערוץ. הוא שימש בתפקיד זה במשך שש שנים.
ערוץ 2
בשנת 2010 עזב את ערוץ 10 והצטרף לחברת החדשות של ערוץ 2, שם החליף את דני דויטש בתפקיד החזאי של חברת החדשות. במסגרת תפקידו בחדשות ערוץ 2, שימש כמפיק ומגיש התחזית בכל תוכניות החדשות ובתוכניות הזכייניות רשת וקשת. במסגרת עבודתו שימש ככתב במגוון תוכניות, מגיש פינות והגיש את המהדורה הצעירה. במקביל הגיש תוכניות בוקר שונות בשידורי רשת בערוץ 2. במשך שנים הגיש את פינות התחזית בתוכניות הבוקר באמצעות סקייפ מאולפן ביתי.
בשנת 2016 הוביל את יוזמת הדגלים הסגולים המתריעים מפני נוכחות מדוזות בים התיכון. בהוראת השר אריה דרעי, על המצילים להניף דגל סגול בימים בהם נחילי המדוזות נמצאים בחופי הארץ.
באוגוסט 2017 הודיע על הצטרפותו כמגיש ומנחה תוכניות בזכיינית רשת. ב-12 בספטמבר 2017 הגיש זוהר בפעם האחרונה את התחזית במהדורת החדשות המרכזית של חדשות 2, ובכך עזב לאחר שבע שנים את חדשות ערוץ 2.
רשת 13
בפברואר 2016, החל להגיש את המגזין השבועי "פותחים שישי" בזכיינית רשת בערוץ 2. מאז פיצול הערוץ, זוהר מגיש בערוץ רשת 13 לצד נועה רוזין את תוכנית המגזין היומית "פותחים יום". בשנת 2017 אלעד זוהר הגיש את "העולם הבוקר" לצידם של אברי גלעד, הילה קורח ומיה זיו-וולף. במסגרת תפקידו בערוץ 13, זוהר לוקח חלק במשדרים ותוכניות שונות כמגיש ומנחה, וכן מנחה פאנלים ומראיין בכנסים וועידות.
באוקטובר 2022 הנחתה שיר מורנו לצידו של אלעד זהר את התוכנית החגיגית של "פותחים יום" ברשת 13, שקדמה לערב חג שמחת תורה ("סוכות ב`").
עיתונות כתובה
בשנים 2021–2022 יזם וכתב מדור בעיתון "ישראל היום" תחת הכותרת "שישי שלי" הכולל ראיון אישי עם אישיות ישראלית על סוף השבוע שלו/ה. במסגרת מדור זה, חשפה מרים פרץ, כי חברי כנסת רבים הודיעו לה מראש כי יתמכו ביצחק הרצוג במירוץ לנשיאות וידעה שתפסיד בהתמודדות.
חיים אישיים
נשוי לשירי מאז שנת 2010, ולהם שלושה בנים. מתגורר בפתח תקווה.
בשנת 2011 התגלתה אצלו רגישות לגלוטן, ובתקשורת הוא מוכר כצליאקי ופעיל לקידום מטרות עמותות הצליאק ומאבקן ביוקר המחיה, שילוב ילדים ונוער בעלי רגישות לגלוטן באוכלוסייה, והסברת המחלה לציבור.
סוון האוג
סוון אגה האוג (בנורווגית: Sven Aage Hauge; 29 בדצמבר 1923 – 31 במאי 1997) היה גנרל נורווגי ששימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) בין 1982–1984.
ביוגרפיה
האוג התגייס לחיל האוויר המלכותי הנורווגי ועבר הכשרה כטייס ימי. כמו כן הוא למד באקדמיה הצבאית הנורווגית. ב-1970 הועלה לדרגת אוברסט והצטרף למודיעין. ב-1975 הוא מונה לראש מחלקת המודיעין. ב-1977 הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור ומונה לראש אגף המבצעים בפיקוד העליון. שנה לאחר מכן הוא הועלה לדרגת גנרל-לויטננט. ב-30 ביוני 1982 מונה לראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) וכיהן בתפקיד במשך שנתיים. לאחר מכן שימש כראש הרשות האחראית על ניהול הרכוש והמקרקעין של הכוחות המזוינים עד פרישתו מהצבא ב-1990.
בימאן בנגלדש איירליינס
בימאן בנגלדש איירליינס (בבנגלית:  বিমান বাংলাদেশ এয়ারলাইন্স) או בימאן (בבנגלית: বিমান) היא חברת הדגל של מדינת בנגלדש. בסיס החברה הוא בנמל התעופה הבינלאומי שאהג'לאל ומשרדיה הראשיים ממוקמים בדאקה, בנגלדש. השם בימאן נגזר מהמילה הבנגלית בימאן, כלומר מטוס. מקור המילה נגזר מהמילה בסנסקריט - ווימאנה, שם הניתן למכונה מעופפת אשר מוזכר בכתבי סנסקריט ודית עתיקים.
תולדות החברה
ב-1996, נרכשו 2 מטוסי איירבוס A310-300.
באוגוסט 2006, הודיעה החברה על השההת מספר קווי טיסה בינלאומיים בגלל בעיות תקציב ואי יכולת לממן את תיקונם של 5 מתוך 13 מטוסיה אז. עד לקרקועו ב-2013, היה מטוס הפוקר F28 למטוס הישן ביותר בצי המטוסים.
מחשש לחוסר בטיחות במטוסיה הישנים, הגישה החברה מספר הצעות לממשלה לגבי רכישתם של מטוסי בואינג 777-300ER ובואינג 787-8 בשווי מיליארד דולר. רעיונות אלה לא יושמו בגלל חוסר משאבים תקציביים. אולם, ב-22 באפריל 2008, הודיעה החברה על הזמנתם של 4 מטוסי באוינג 777-300ER ובואינג 787-8.
בינואר 2010, עם הגעתו של בואינג 737-800 חדש, הציגה החברה סכמת צבעים חדשה וסמל חברה חדש. כמה חודשים לאחר מכן, סכמת הצבעים החדשה וסמל הטיסה הוסבו לצבעים הישנים.
ב-25 באוקטובר 2011, נמסר לידי החברה בואינג 777-300ER אשר היה גם למהדורת ה-300 של מטוס מסול זה. ב-22 בנובמבר 2011, הגיע מטוס הבואינג 777-300ER השני, הפעם עם סכמת צבעים חדשה. לראשונה, מושבי המטוס צוידו במסכים אישיים.
חברת בימאן הייתה לחברה האחרונה שהחזיקה במטוס המקדונל דאגלס DC-10 עד לטיסה האחרונה בשירות המטוס לברמינגהאם ב-2014. קו הטיסה הוחלף למטוס בואינג 777-300ER.
יעדים
החברה מפעילה מספר קווי טיסות פנימיים בתוך בנגלדש וקווים בינלאומיים לאסיה, אירופה והמזרח התיכון.
צי המטוסים
צי מטוסי חברת התעופה, נכון לדצמבר 2018:
יון יאנושי
יון יאנושי (ברומנית: Ion Ianoși; 1 במאי 1928 – 1 ביולי 2016) היה סופר יהודי-רומני, פרופסור לפילוסופיה ולאסתטיקה, פעיל קומוניסטי וחבר כבוד של האקדמיה הרומנית.
קורות חיים
יאנושי נולד בשנת 1928 בשם "יואן מקסימיליאן שטיינברגר", במשפחה יהודית בורגנית דוברת הונגרית וגרמנית, בברשוב, רומניה. הוריו התגרשו והוא נשאר עם אביו בברשוב בעוד אימו, אנה גיולאי, ששם העט שלה היה אנה לאטו, נסעה לבודפשט, הונגריה, שם הייתה עיתונאית ובהמשך, לפני תחילת המלחמה, נסעה לאנגליה, שם נשארה עד סוף המלחמה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה סולק מבית הספר בגלל יהדותו ולמד בבית ספר מקצועי יהודי. אחרי המלחמה מילא את החסר בלימודיו, התקרב למפלגה הקומוניסטית הרומנית ובגיל 18 היה לחבר בה. ב-1947 עמד בבחינות הבגרות. הוא נרשם ללימודים באוניברסיטה בשפה ההונגרית של קלוז' (בעיר זו היו שתי אוניברסיטאות, אחת בהונגרית ואחת ברומנית) ללימודי בלשנות ופילוסופיה, במגמה ראשית הונגרית ומגמה משנית צרפתית, אך בשנה השנייה החליף את הצרפתית ברוסית.
במהלך שנת הלימודים השנייה עבר ללימודים בלנינגרד, בברית המועצות, שם סיים בהצטיינות במקום הראשון וקיבל רשות להמשיך במסלול ישיר לדוקטורט באסתטיקה. במהלך הלימודים שם הכיר את אשתו לעתיד, שמוצאה היה גם מרומניה, ז'אנינה קפה-תאודורסקו. יאנושי קיבל דוקטורט בפילוסופיה ב-1955 וחזר לרומניה.
לאחר שובו לרומניה היה פעיל במסגרת הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הרומנית והחל מ-1956 היה מדריך בסקציה של האומנות. במקביל הוא כותב ספרים, מרצה באוניברסיטה ועורך בהוצאה לאור. ב-1958 שינה את שמו לשם העט יון יאנושי. במשך ארבעה עשורים היה פרופסור לפילוסופיה ואסתטיקה בפקולטה לפילוסופיה של אוניברסיטת בוקרשט. מ-2001 קיבל חברות כבוד באקדמיה הרומנית.
ליברטד
קלוב ליברטד (בספרדית: Club Libertad) הוא מועדון כדורגל מהעיר אסונסיון שבפרגוואי. המועדון הוא מועדון הכדורגל השלישי המצליח ביותר בפרגוואי, אחרי קלוב אולימפיה וסרו פורטניו.
המועדון נוסד ב-30 ביולי 1905 על ידי קבוצה של צעירים וסטודנטים. הנשיא הראשון שלו היה חואן מנואל סוסה, שבחר את שם המועדון. בשנת 1910 זכה המועדון באליפות ראשונה.
בשנת 1998 ירד המועדון לליגה השנייה לראשונה בתולדותיו, ולאחר שתי עונות חזר לליגה הבכירה ואף זכה באליפות בעונות 2002 ו-2003.
המועדון הגיע פעמיים לחצי גמר גביע ליברטדורס (1977 ו-2006), ושלוש פעמים לחצי גמר גביע סודאמריקנה (2013, 2017 ו-2021).
משחק הדרבי מול קלוב אולימפיה מכונה ה"קלאסיקו בלנקו אי נגרו" (הקלאסיקו הלבן ושחור).
יחסי יוון–מצרים
יחסי יוון–מצרים הם יחסי החוץ בין הרפובליקה ההלנית ובין רפובליקת מצרים.
שיתוף פעולה
המדינות משתפות פעולה בתחומי הסחר, החוק הימי, האנרגיה, התרבות והתיירות: יוון היא המשקיעה האירופית הרביעית בגודלה בכלכלה המצרית, יותר מ-208 חברות יווניות מיוצגות בשוק המצרי, ומצרים היא שותפת הסחר השישית בגודלה של יוון.
הפסגה המשולשת 2014 בקהיר
בפסגה בקהיר גינו מנהיגי יוון ורפובליקת קפריסין את פעולות הטרור בשטח מצרים, הביעו תמיכה פוליטית בממשלת מצרים והסכימו על שיתוף פעולה הדדי בארגונים ובפורומים בינלאומיים. בנוסף, יוון ורפובליקת קפריסין הבטיחו להגן על עמדתה של מצרים ב. עבד אל-פתאח א-סיסי, ניקוס אנסטסיאדס ואנטוניס סמאראס סיכמו על קידום נוסף של השקעות זרות בכלכלה המצרית ובתשתיות שנפגעו מההתקוממויות האביב הערבי, והשתתפות בוועידה הכלכלית בקהיר בשנת 2015.
הפסגה המשולשת 2015 בניקוסיה
פסגה רמת דרג חדשה התקיימה בניקוסיה ב-29 באפריל 2015 בין ראשי הממשלה של קפריסין, מצרים ויוון. בפסגה בניקוסיה השתתפו: נשיא קפריסין ניקוס אנסטסיאדיס, נשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי וראש ממשלת יוון אלכסיס ציפראס, אשר אישרו את רצונם לחזק עוד יותר את שיתוף הפעולה בין שלוש המדינות והסכימו על שיתוף פעולה בנושאים בזירה הבינלאומית. בין הנושאים שנדונו היה פיתוח מרבצי פחמימנים במזרח הים התיכון לאורך הגבול הימי בין מדינות באזורים הכלכליים הבלעדיים שלהם.
הפסגה המשולשת 2017 בניקוסיה
ב-21 בנובמבר 2017, נשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי, נשיא קפריסין ניקוס אנסטסיאדיס וראש ממשלת יוון אלכסיס ציפראס קיימו שיחות בניקוסיה. הם דנו בהתפתחות מרבצי הפחמימנים במזרח הים התיכון ובפרויקטים של אנרגיה מועילים הדדית. מנהיגי שלוש המדינות תמכו וקיבלו בברכה יוזמות במגזר הפרטי ביישום פרויקטים של תשתיות אנרגיה החשובות לביטחון המדינות הללו, כמו EuroConnector Interconnector.
ביקורים רשמיים
ב-5 בספטמבר 2014 ערך שר החוץ היווני אוונגלוס וניזלוס ביקור רשמי במצרים כדי לחזק את היחסים בין המדינות. בקהיר נפגש אוונגלוס וניזלוס עם גורמי ממשל ודן בסוגיות שונות של אינטרס הדדי, כגון השקעות זרות במדינה, סחר וחילופי דעות על המצב הפוליטי ב המשפיע על מדינות הים התיכון ומשפיע עליהן, כמו גם פתרון סוגיות המייצגות. אינטרס הדדי, כולל קביעת גבולות אזור כלכלי בלעדי בין המדינות והמשך פיתוח שיתוף הפעולה בין הממשלות בארגונים ובפורומים בינלאומיים.
Foobar
המונחים foobar (נהגה פוּ-בַּר) וכן fubar, או foo, bar, baz ו-qux (לחלופין quux) ועוד רבים משמשים כמחזיקי מקום עבור שמות בפיתוח תוכנה או תיעוד הקשור לתוכנה. נקראים לפעמים משתנים מטה-תחביריים (metasyntactic variables).
בפיתוח תוכנה הם משמשים כשמות משתנים, פונקציות ופקודות אשר זהותם ותפקודם אינם משמעותיים, אלא הם רכיבים בתמונה כוללת המציגה רעיון מסוים. למילים עצמן אין שום משמעות בהקשר שימושן. foobar משמש בדרך כלל לבדו, כאשר foo, bar, ו baz משמשים בדרך כלל כאשר יש צורך ביותר מישות אחת.
מקור הביטוי בראשי התיבות FUBAR, המייצג את הביטוי "הרוס ללא תקנה" (Fucked Up Beyond All/Any Recognition/Repair/Reason/Redemption).
שימושים אחרים בתרבות
foo$ הוא שמו של מגזין המיועד למתכנתי Perl ו-Foo Camp הוא שמו של כינוס שנתי שעורכים מומחים בתחום פריצת מערכות מחשוב.
במהלך התביעה שניהלה ארצות הברית נגד חברת מיקרוסופט, ראיות הוצגו באשר לניסיונות מיקרוסופט להשתמש בארגון WS-I (Web Services Interoperability) כאמצעי להחלשת מתחרים, כולל אימיילים בהם בכירים, כולל ביל גייטס כינו את WS-I בכינוי "foo".
פנלופה מדי
פנלופה מדי (באנגלית: Penelope Maddy; נולדה ב-4 ביולי 1950) היא פילוסופית ומתמטיקאית אמריקאית, פרופסור מן המניין למתמטיקה, פילוסופיה ולוגיקה באוניברסיטת קליפורניה באירוויין. מדי עוסקת בעיקר בפילוסופיה של המתמטיקה ובנטורליזם בתורת הקבוצות, ונוסף על כך גם בנושא שהיא קוראת לו "פילוסופיה שנייה".
לימודים אקדמיים
מדי למדה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי משנת 1968 עד שנת 1972, וסיימה את התואר הראשון שלה במתמטיקה ביוני 1972. בשנת 1974 מדי עברה לאוניברסיטת פרינסטון ושם, בינואר 1979, הוענק לה תואר הדוקטור בתחום הפילוסופיה.
קריירה אקדמית
מדי עבדה במחלקה למתמטיקה ובמחלקה לפילוסופיה באוניברסיטת נוטר-דאם בין השנים 1978–1983, ובשנת 1979 מונתה לפרופסור חבר (Assistant Professor). לאחר מכן, עברה לאוניברסיטת אילינוי בשיקגו ועבדה שם במחלקה לפילוסופיה עד שנת 1987, אז עברה לאוניברסיטה בה היא עובדת עד היום: אוניברסיטת קליפורניה באירוויין. באוניברסיטה זו היא כיהנה כפרופסור חבר לפילוסופיה ולמתמטיקה בין השנים 1987–1989, ולאחר מכן כפרופסור מן המניין לפילוסופיה בין השנים 1989–1998. בשנת 1989 מונתה גם כפרופסור מן המניין למתמטיקה. בנוסף, בשנת 1998 היא מונתה כפרופסור מן המניין ללוגיקה ולפילוסופיה של המדע, ובשנת 2014 שבה לכהן גם כפרופסור מן המניין לפילוסופיה.
פעילות מחקרית
מחקרה המוקדם של מדי התפתח מתוך שאלות מתודולוגיות בנוגע ליסודות של תורת הקבוצות, ובייחוד משאלות לגבי האופנים שבהם ניתן להגן על אקסיומות חדשות או לבקר אותן. מחקר ממוקד זה הוביל אותה לשאלות כלליות יותר במטפיזיקה ואפיסטמולוגיה של מתמטיקה ולוגיקה, ולגבי הקשר בין התחומים הללו למדעי הטבע. בעקבות מחקרה, נראה היה למדי שההתקדמות בתחום הזה דורשת הקדשת תשומת לב למתודולוגיה של הפילוסופיה עצמה. בשל כך, החלה מדי להתעניין בסוגים שונים של נטורליזם, כלומר של הגישה לפיה יש קשר בין פילוסופיה ולוגיקה למדעי הטבע. הדבר הוביל אותה לפתח סוג חדש של פילוסופיה, שהיא קראה לו "פילוסופיה שנייה", דהיינו גישה שמתארת הכרח מסוים לחקור את העולם ואת הסביבה דרך לוגיקה ומתמטיקה. באמצעות גישה זו הגיעה מדי לשאלות העוסקות בהיגיון עצמו, כלומר בשאלות כגון: האם יש היגיון אחד, האם יש דרך "נכונה" לחשוב, וכו'.
בעקבות מחקר זה, מדי החלה לדגול בגישה הריאליסטית של המתמטיקה, שעל פיה בני האדם אינם ממציאים מושגים מתמטיים אלא מגלים אותם, ומושגים אלה קיימים כשלעצמם, בעולם בלתי-מוחשי לחלוטין. על בסיס גישה זו היא כתבה את ספרה "Realism in Mathematics", שיצא לאור בשנת 1990. מספר שנים לאחר מכן, מדי שינתה את גישתה לגישת הנטורליזם במתמטיקה, שעל פיה חלק מהמושגים המתמטיים דווקא כן מוחשיים. היא יישמה את הגישה הזו בתחום של תורת הקבוצות, כאשר הוכיחה שקבוצות יכולות להיות דבר מוחשי, ואפילו קיים גיל בו בני האדם מתחילים להבחין בקבוצות במקום בעצמים בודדים. על גישתה זו מדי כתבה ספר בשם "Naturalism in Mathematics", שיצא לאור בשנת 1997.
נוסף על כך, מחקריה של מדי עסקו בפוזיטיביזם לוגי (הגישה שטוענת שמלבד הדברים שאנחנו יכולים להוכיח באופן לוגי, לא קיים דבר אמיתי) ובפילוסופיית השפה הרגילה (תאוריה פילוסופית שלפיה הבעיות הפילוסופיות נוצרות עקב חוסר הבנה של מילים בסיסיות שאנו משתמשים בהן ביום-יום). כמו כן, מדי השתמשה בספקנות רדיקלית (הגישה לפיה אין דבר אחד שניתן להיות בטוח בו, ניתן להטיל ספק בכל) ככלי ניתוחי להשוואה ולהנגדה של האסכולות האלה של החשיבה המטא-פילוסופית (חקירה של הפילוסופיה). לאורך מחקרה, מדי חקרה את הגותם של פילוסופים שונים, וביניהם דקארט, לוק, ברקלי, יום, ריד, קאנט, פרגה, וויטגנשטיין, מור, אוסטין, קארנאפ וקוויין.
ספרים
ספריה לא תורגמו לעברית.
תקשורת מגויסת
תקשורת מגויסת היא תאוריה מחקרית במדעי המדינה ותקשורת, שלפיה גופי תקשורת עשויים לשמש לקידום גופים פוליטיים או כלכליים, אף שלכאורה אינם משויכים אליהם.
ראשיתה של העיתונות
בעוד עיתונות מגויסת הייתה קיימת מאז ומתמיד, המחקר בתחום החל רק בשנות ה-80 של המאה ה-20. עד שנות השישים היה מקובל שעיתון זוהה עם גוף פוליטי, ממומן על ידו, ומפיץ את רעיונותיו. בתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל, ובראשית שנותיה של מדינת ישראל מרבית העיתונים העבריים היו עיתונים מפלגתיים. בשנות השישים תפוצתם של עיתוני המפלגות הייתה זהה לתפוצת העיתונים המסחריים. מצב עניינים זה היה דומה ברבות ממדינות העולם.
ראשיתו של המחקר
המחקר ביחס שבין אמצעי התקשורת ובין הגורמים המשפיעים עליהם החל באמצע שנות השמונים. בתקופה זו החלו לזהות את חשיבותה של התקשורת ככלי המבקר גופים הפוליטיים. התקשורת כבר נחשבה לאמצעי מהותי בבקרה על מערכות הכוח האחרות, כך שהחיבור שבין "הון, שלטון ועיתון" החל להראות כמזיק לביקורת. ההגדרה הראשונית בדבר מהי תקשורת מגויסת, נטבעה בשנת 1985 בידי החוקרים רוברט ואלון, לי רוס ומארק לפר. לפיה: "תקשורת מגויסת היא תקשורת שאינה ביקורתית ואינה משמשת ככלב השמירה עבור הדמוקרטיה. תקשורת זו משמשת שופר של הממסד, מדיניותו ופעולותיו". במקביל החל המחקר להתריע מפני עיתונות מגויסת.
בשנות התשעים עלתה חשיבותם הנתפשת של אמצעי התקשורת, בעקבות תאוריות רבות כדוגמת אפקט CNN. המחקר החל לראות בתקשורת כלי שאינו רק מדווח על האירועים, אלא גם מוביל אותם, ומשפיע על תוצאתם הסופית. בתקופה זו מדינות רבות החלו לחוקק חוקים נגד עיתונות מגויסת, במטרה להוציא מהמערכת התקשורתית את השפעת ההון והשלטון באמצעות רגולציות וסנקציות.
הטיית העיתונות לתועמלנות
עיקר ההתנגדות לתקשורת מגויסת אינה לפובליציסטיקה ולמדורי הדעות שבעיתונים, אלא להטיית מדורי החדשות ובמדורי הפרשנות בהתאם להשקפת עולמו של הכתב או העורך. לדוגמה, ידיעה שאינה נוחה עבורו עלולה להיעלם, להצטמצם למספר שורות בטור נידח בעיתון, להיות מנוסחת בהתאם להשקפתו הפוליטית, או להציג מקור שולי כמקור העיקרי לידיעה. הטיה מרחיקת לכת יותר עשויה לכלול דמגוגיה, כגון הצגת דעה פרטית או דעתו של מומחה בתחום בלתי רלוונטי, כמקור מוסמך.
שירים שהוקלטו על ידי סלינה גומז
סלינה גומז היא זמרת, פזמונאית ושחקנית אמריקאית. בשנת 2008 גומז חתמה על חוזה הקלטות עם הוליווד רקורדס. מאוחר יותר הקימה גומז להקה בשם סלינה גומז & הסצנה. בשנת 2009 הוציאה גומז את המיני אלבום הראשון שלה, Another Cinderella Story. סלינה גומז & הסצנה הוציאו את אלבום הבכורה שלהם, Kiss & Tell בשנת 2009. אלבומם השני, A Year Without Rain יצא בשנת 2010 ואלבומם השלישי, When the Sun Goes Down, בשנת 2011. גומז הודיעה שהלהקה תעשה הפסקה בזמן שגומז מתמקדת בקריירת המשחק שלה. בשנת 2013, היא אישרה כי תוציא את אלבום הבכורה שלה כזמרת סולו, בניגוד לאלבום נוסף עם ההרכב שלה. התוצאה הייתה Stars Dance, שיצא לאור ב-19 ביולי 2013. Stars Dance הוא אלבום מסוגת EDM ופופ, מאוחר יותר האלבום הגדר כאלבום אלקטרופופ.
לאחר שיוצגה שבע שנים על ידי הוליווד רקורדס, גומז חתמה על חוזה הקלטות עם אינטרסקופ רקורדס בשנת 2014. כדי לסיים רשמית את החוזה שלה עם הוליווד רקורדס, הוציאה גומז את אלבום האוסף For You (2014). אלבום האולפן השני שלה, Revival יצא לאור ב-9 באוקטובר 2015. אלבומה השלישי, Rare, יצא לאור ב-6 בינואר 2020.
רבקה פרונט
רבקה לואיז פרונט (באנגלית: Rebecca Louise Front; נולדה ב-16 במאי 1964) היא שחקנית זוכת פרס באפט"א וסופרת יהודייה-בריטית. היא ידועה בעיקר מהופעותיה בסדרה "The Thick of It" ובקומדיות הסאטיריות משנות ה-90 של המאה ה-20 כמו "On the Hour", "The Day Today" ו-"Knowing Me Knowing You with Alan Partridge".
בשנות ה-2000 המשיכה פרונט להופיע בתפקידים בולטים במגוון ז'אנרים של קומדיות בהן התוכנית הסאטירית "Monkey Dust", בסיטקום "Time Gentlemen Please", בקומדיה השחורה "נומי נומי" ובתוכנית המערכונים "Big Train". היא שיחקה גם בתפקידים דרמטיים בהם סגן ניצב ג'ין אינוסנט בסדרה "לואיס", גברת בנט במיני-סדרה "תעלומה באחוזת פמברלי" וגברת לנדאו בסרט הטלוויזיה "The Eichmann Show".
ביוגרפיה
פרונט נולדה בסטוק ניואינגטון שבלונדון שבממלכה המאוחדת, לשילה וצ'ארלס פרונט. אמה כתבה ספרי ילדים, ואביה אייר אותם. אביה גם עיצב את הלוגו בעטיפת האלבום "Rubber Soul" של הביטלס. אביה היה יהודי ואמה ולשית. פרונט גדלה כיהודיה רפורמית.
קריירה
פרונט החלה לעסוק בקומדיה בהיות בקולג' סנט יו באוניברסיטת אוקספורד. ב-1984 יצאה לסיור הופעות עם להקת התיאטרון אוקספורד והשתתפה ברוויו בשם "Stop the Weak". הלהקה הופיעה באוקספורד, בתיאטרון גייט נוטינג היל שבאדינבורו, סולסברי ורומסי. ב-1985 הופיעה יחד עם שינד ויליאם וג'ון מגנוסון במופע "The Bobo Girls go BOO". בסוף שנות השמונים השתתפה בסרטון תדמית קצר לשימור אנרגיה יחד עם מייקל סימקינס.
פרונט השיגה תפקידים בולטים יותר אחרי שעבדה עם הקומיקאים סטיוארט לי וריצ'רד הרינג בתוכניות הרדיו "Lionel Nimrod's Inexplicable World" ו-"On the Hour" ובסדרת הרדיו "Fist of Fun" שהפכה בהמשך לסדרת טלוויזיה. אחר כך יצרה קשר מקצועי עם כריס מוריס, ארמנדו יאנוצ'י, דון מקיקן וסטיב קוגן והם יצרו יחד את התוכנית "Day Today", שהיא גרסה טלוויזיונית של תוכנית הרדיו "On the Hour". עוד הצטרפו לצוות פטריק מרבר, שהופיע עם פרונט באוניברסיטה, ודייוויד שניידר. הצוות המשיך לתרום לסדרות "אלן פרטרידג'" במהלך שנות התשעים של המאה העשרים.
בשנים שאחר כך הייתה פרונט משתתפת קבועה בתוכניות טלוויזיה ורדיו בריטיות בהן "The News Quiz", "Have I Got News for You", ו-"If I Ruled The World". היו לה תפקידים קטנים בתוכנית המערכונים "The Smell of Reeves and Mortimer", בסיטקום "Absolute Power" ובסדרה "פשוט נהדרת". עוד שיחקה פרונט בסדרות דרמה בהן "You Can Choose Your Friends", "The Rotters' Club", "קוואנה QC", "לואיס" ו"ג'ונתן קריק".
פרונט שיחקה בתפקיד קבוע בדמות סנ"צ ג'ין אינוסנט בסדרה "לואיס", המשך הסדרה "המפקח מורס" של ITV.
ב-2009 וב-2012 שיחקה פרונט בתפקיד ניקולה מארי, שרה לענייני אזרחות ורווחה ואחרי כן ראש האופוזיציה, בעונות השלישית והרביעית של הסאטירה הפוליטית " The Thick of It". ב-2010 השתתפה פרונט בסדרה הקומית "Grandma's House" של ה-BBC בתפקיד טניה, אמו של סיימון אמסטל, ובתפקיד האמא של ויליאם בראון בסדרה "Just William". ב-2011 כיכבה בסרט תלת-ממד הקומדיה "הנרי הנורא" בתפקיד מנהלת בית הספר מיס אודבוד.
ב-2012 כיכבה פרונט בתפקיד פסיכיאטרית בתוכנית המערכונים "Psychobitches", בה היא מציעה טיפול פסיכולוגי לנשים בולטות מהעבר ומההווה בהן מרי שלי, איניד בלייטון, אווה בראון, מרי פיקפורד, אדית פיאף ואנה ניקול סמית'. הסדרה שודרה בבריטניה בערוץ Sky Arts 1. ב-25 בנובמבר 2014 שודר הפרק הראשון בעונה השנייה.
ב-2013 שיחקה פרונט בתפקיד אליסון קרייב בקומדיה "The Spa" של ערוץ Sky Living. עוד הופיעה בתפקיד קוקס בסדרה הקומית "האנשים הלא נכונים" של BBC Two. שידור הבכורה היה ב-24 בספטמבר 2013, והיא חזרה לגלם את הדמות בספיישל בן שני חלקים ששודר בדצמבר 2014. היא הייתה הקריינית בתוכנית הדוקומנטרית "Fox Wars".
בדצמבר 2013 עלתה לשידור בערוץ Sky Atlantic סדרה קומית בשם "Little Cracker". את התסריט לעונה השנייה של הסדרה כתבו פרונט ואחיה ג'רמי. הסיפור הוא אוטוביוגרפי ונסוב אודות טביעתו של אביה באגם, וזמן קצר אחר כך מותו של סבה. פרונט הייתה בת 11 בעת ההתרחשויות. את דמותה של פרונט גילמה לוסי הצ'ינסון, ריצ'רד לומסדן שיחק בתפקיד האב, סמנתה ספירו גילמה את האם ופרונט עצמה הופיעה בתפקיד מנהלת בית הספר מיס דייסון.
בינואר 2014 הופיעה פרונט בפרק "Let Us Prey" בסדרת המתח "רציחות במידסומר" שבו רוצח סדרתי פוגע בקורבנותיו בשיטות עינויים מימי הביניים. בתחילת 2014 הופיעה פרונט בסדרה "Outnumbered" של ה-BBC בתפקיד מנהלת בית הספר של קארן.
בסדרת התסכיתים "Love in Recovery" ברדיו 4 של ה-BBC מגלמת פרונט את הדמות פיונה. עוד כיכבה בסיטקום "קדימה, נשים" בדמות האנטגוניסט הלן ביוט. היא שיחקה בשלושה פרקים של הסדרה ב-2013 ושישה נוספים ב-2015.
ב-2014 הייתה המספרת בסדרת הטלוויזיה "The Supervet" של ערוץ 4. ב-2015 שיחקה פרונט בתפקיד אורח בפרק "פלישת הזייגונים" בעונה התשיעית של סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו". היא גילמה את האשה הסינתטית ורה בסדרה "אנושיים" של ערוץ 4, ושיחקה בסדרת הדרמה "מלחמה ושלום" עיבוד לרומן באותו שם מאת טולסטוי.
חיים אישיים
ב-1998 נישאה פרונט לפיל קלימר. נולדה לה שני ילדים אוליבר ג'ק (נולד ב-24 בנובמבר 1998) ומטילדה "טילי" איימי (נולדה ב-28 באפריל 2001).
פרס הוז לספורט
הפרס ניתן ליחיד או ארגון או תנועת ספורט על הישגים ספורטיביים בענפי ספורט, הכוללים את ענף חינוך לתעופה ושחמט. ולמחברים העוסקים בתחום הדרכת הספורט ולחיבורים בנושא בשפה העברית.
ועדת השופטים לפרס מורכבת מחמישה שופטים: שניים מטעם עיריית תל אביב, אחד מטעם התאחדות הספורט ואחד מטעם בתי הספר לחינוך בישראל. בנוסף, יושב בוועדה מנהל פרסי העירייה, אך הוא אינו בעל זכות הצבעה.
רפאל לאי
פאל אוהאנואה לאי ג'וניור (באנגלית: ; נולד ב-9 בספטמבר 2003 בהוניארה שבאיי שלמה) הוא כדורגלן מאיי שלמה המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת ולז' מוסטאר מליגת העל של בוסניה והרצגובינה ובנבחרת איי שלמה.
תחילת הקריירה
לאי גדל במחלקות הנוער של מאריסט, הנדרסון יילס וולז' מוסטאר. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו במועדונים מאריסט והנדרסון יילס מליגת העל של איי שלמה בכדורגל.
ולז' מוסטאר
ב-29 בינואר 2023 חתם לאי על חוזה לשנה וחצי בוולז' מוסטאר מליגת העל של בוסניה והרצגובינה, והפך לכדורגלן הראשון מאיי שלמה שמשחק באירופה.
קריירה בינלאומית
ב-17 במרץ 2022 ערך לאי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איי שלמה, בניצחון 0–2 על נבחרת איי קוק במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022. ב-24 במרץ הבקיע את שערי הבכורה שלו בנבחרת, שלושער בניצחון 1–3 על נבחרת טהיטי במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
סקסייוומאן
סקסייוומאן (בקצ'ואה: Sacsayhuamán) הוא חורבות מבצר בפאתיה הצפוניים של העיר קוסקו בפרו, הבירה ההיסטורית של אימפריית האינקה.
המתחם נבנה על ידי האינקה במאה ה-15, בעיקר תחת הקיסר פאצ'אקוטי ויורשיו. הם בנו קירות בבנייה יבשה הבנויים מאבנים ענקיות. העובדים סיתתו בזהירות את הסלעים כדי להתאים אותם זה לזה בחוזקה ללא טיט. האתר נמצא בגובה של 3,701 מטרים.
בשנת 1983 הוגדרו העיר קוסקו וסקסייוומאן יחד כאתרים ברשימת המורשת העולמית של אונסק"ו.
תיאור
המבצר שוכן על גבעה תלולה המשקיפה על העיר, כ-3 קילומטרים ממרכז העיר. מהמתחם המבוצר נשקף נוף רחב של העמק מדרום-מזרח. מחקרים ארכאולוגיים של אוספים של כלי חרס מפני השטח של סקסייוומאן מצביעים על כך שהיישוב המוקדם ביותר של ראש הגבעה מתוארך לערך בשנת 900 לספירה.
לפי ההיסטוריה בעל פה של האינקה, טופאק אינקה יופאנקי:
במהלך המאה ה-15 התרחבה אימפריית האינקה אל יישוב זה. במקום נבנו קירות בבנייה יבשה של אבנים ענקיות. הכרוניקן הספרדי בן המאה ה-16 כתב ב-1553: "המבצר החל בימי פאצ'אקוטי; בנו טופה אינקה ואיינה קאפאק וואסקאר [מת 1532] הוסיפו לו רבות". סייסה כותב על הבנייה שפאצ'אקוטי "הורה על 20,000 איש שנשלחו מהפרובינציות" וכי "4,000 מהם חצבו וסיתתו את האבנים; 6,000 סחבו אותן בכבלים גדולים של עור וקנבס; האחרים חפרו את החפירה והניחו את היסודות, בעוד שאחרים ניסרו מוטות וקורות עבור העצים." משערים שבניית המבצר ארכה כ-50 שנה.
לאחר המארב לאטוואלפה במהלך הכיבוש הספרדי של אימפריית האינקה שלח פרנסיסקו פיסארו את מרטין בואנו (Martin Bueno) ושני ספרדים נוספים לסייע בהעברת זהב וכסף ממקדש קוריקנצ'ה בקוסקו לקחאמרקה, שם התבססו הספרדים. הם מצאו שמקדש השמש "מכוסה בלוחות זהב", שהספרדים הורו כביכול להסירו כתשלום עבור הכופר של אטוואלפה. שבע מאות לוחות הוסרו ונוספו למאתיים מטענים של זהב שהועברו בחזרה לקחאמרקה.
לאחר שפרנסיסקו פיסארו הגיע סוף סוף לקוסקו, תיאר את מה שהם מצאו:
פדרו פיסארו תיאר בפירוט חדרי אחסון שהיו בתוך המתחם ומלאים בציוד צבאי.
הרחבה הגדולה, המסוגלת להכיל אלפי אנשים, תוכננה לפעילויות טקסיות משותפות. ייתכן שכמה מהמבנים הגדולים באתר שימשו גם במהלך טקסים. מערכת יחסים דומה לזו שבין קוסקו לסקסייוומאן שוכפלה על ידי האינקה במושבה הרחוקה שבה התפתחה סנטיאגו דה צ'ילה. מבצר האינקה שם, המכונה צ'נה (Chena), קדם לעיר הקולוניאלית הספרדית. זה היה אתר פולחן טקסי הידוע בשם ואקה דה צ'נה (Huaca de Chena).
האזור הידוע ביותר של סקסייוומאן כולל את הכיכר הגדולה שלו ואת שלושת קירות הטרסה המסיביים הסמוכים לה. האבנים המשמשות לבניית טרסות אלו הן מהגדולות בהן נעשה שימוש בכל בניין באמריקה הקדם-היספנית. הם מציגים דיוק חיתוך והתאמה שאין שני לו ביבשת אמריקה. האבנים צמודות כל כך קרוב שלא ניתן לדחוק פיסת נייר אחת בין רבות מהאבנים. משערים שדיוק זה, בשילוב הפינות המעוגלות של גושי האבן, מגוון הצורות המשתלבות ביניהם והאופן שבו הקירות נוטים פנימה, הם שסייעו לחורבות לשרוד רעידות אדמה הרסניות בקוסקו. הארוך מבין שלושת הקירות הוא כ-400 מטר. גובהם כ-6 מטרים. נפח כל האבנים המשוער הוא למעלה מ-6,000 מטרים מעוקבים. ממדיו של גוש האנדזיט הגדול ביותר הם גובה 9 מטרים, רוחב 5 מטרים ועומק 4 מטרים ומשקלו מעל ל-200 טון.
בעקבות המצור על קוסקו (1536–1537), החלו הספרדים להשתמש בסקסייוומאן כמקור לאבנים לבניית קוסקו הספרדית; תוך כמה שנים הם פירקו והרסו חלק גדול מהמתחם. האתר נהרס גוש אחר גוש כדי לנצל חומרים שבעזרתם ניתן לבנות את המבנים הממשלתיים והדתיים הספרדיים החדשים של העיר הקולוניאלית, כמו גם את בתי הספרדים העשירים ביותר. במילותיו של הכרוניקן ממוצא אינקה-ספרדי אינקה גרסילאסו דה לה וגה: "כדי לחסוך לעצמם את ההוצאות, המאמץ והעיכוב שבהם עיבדו האינדיאנים את האבן, הם פירקו את כל האבנים המסותתות מהחומות. אכן אין בעיר בית שלא נעשה בו שימוש מאבנים אלו, או לפחות בבתים שבנו הספרדים."
חלקים מהאתר נפגעו בינואר 2010 בתקופות של גשם כבד באזור.
כיום
הפרואנים ממשיכים לחגוג את אינטי ריימי, פסטיבל האינקה השנתי של נקודת ההיפוך החורפית הדרומית והשנה החדשה. הוא נערך ליד סקסייוומאן ב-24 ביוני. פסטיבל חשוב נוסף הוא, הנערך שם מדי שנה ביום ראשון השלישי של חודש ספטמבר.
תושבים מקוסקו משתמשים ברחבה הגדולה בין כותלי המתחם לריצה, טאי צ'י ופעילויות אתלטיות אחרות.
מולינה דה סגורה
מולינה דה סגורה (בספרדית: Molina de Segura) היא עיר בקהילה האוטונומית מורסיה השוכנת בדרום-מזרח ספרד. במולינה עובר הכביש הלאומי 301, ויש לה חיבור לכביש המהיר המוביל לים התיכון. משמאלה שוכן נהר סגורה.
המתיישבים הראשונים
סקרים וממצאים ארכאולוגיים מצביעים על כך שהעיר יושבה לראשונה על ידי אנשים מהתקופה הפלאוליתית בין 2,500,000 ל-10,000 שנים לפני הספירה. זיהוי נוכחות אנושית התגלה מהתקופה הפלאוליתית התחתונה בסדנה לאבן צור בכפר אל פנסאר (El Fenazar) שבמולינה. אולם הממצאים הטובים ביותר מהתרבות הזו התגלו מהתקופה הפלאוליתית התיכונה, כמו פתיתי צור וכלי ידני לגירוד העשוי מאבן צור (הנקרא באנגלית Racloir). שרידים נוספים של קרמיקה בעבודת יד על האדם הנאוליתי התגלו בכפר אחר בעיר. קיימות ראיות רבות נוספות אותן אפשר למצוא ב"מוזיאון האתנוגרפי של קרלוס סוריאנו" הנמצא בעיר.
התרבות האיברית
התרבות האיברית היא מהתרבויות הנפוצות בעיר שנמצאות בעיקר בעיירות הקטנות, כמו לה אורנרה (La Hornera) ולוס וליינטס (Los Valientes). לאחרונה נמצאו שרידים נוספים של תרבות חשובה זו בחצי האי הדרום-מזרחי של ספרד.
העת העתיקה
בריו דל קסטייו (Barrio del Castillo) הפכה מיושבת זמן קצר לפני הגעתם של הרומאים אליה. בעיר זו נמצאו שרידים מהתקופה הרומית של כלי חרס וטרה סיגילטה (קרמיקה רומית יקרה).
יהודה וולמן
יהודה וולמן (נולד ב-2 בנובמבר 1950) הוא פעיל התיישבות, פעיל חברתי ופוליטיקאי ישראלי, ראש המועצה האזורית גולן לשעבר.
ביוגרפיה
וולמן היה חבר בגרעין הנח"ל של הנוער העובד שהצטרף למשק מרום גולן. בהמשך, היה נציג הקיבוץ המאוחד בתנועת הצופים העבריים ומילא בה מספר תפקידים, בהם: מנהל מחלקת ההכשרות, מרכז כיתות י"א י"ב, מפקד טיולי התנועה לחצי האי סיני, מרכז סמינרי ההדרכה ואיש הקשר והביצוע של התנועה מול התנועות הקיבוציות בנושא הקמת היאחזויות נח"ל וקיבוצים חדשים. במסגרת זו, היה ממקימי קיבוץ אורטל ברמת הגולן. כמן כן, היה מרכז הוועדה הרעיונית-פוליטית של התק"ם וחבר מרכז מפלגת העבודה.
היה יו"ר ארגון "מענ"ה" – מטה על נגד הגזענות. במסגרת זו ארגון צעדות כנגד הרב מאיר כהנא.
ריכז את מטה המאבק של הקיבוצים בתקופת משבר הקיבוצים.
מ-1988 ועד 2001 כיהן כראש המועצה האזורית גולן.
חיים אישיים
נשוי לחגית לבית לינדנר, מטפלת בדרמה ומנחת יוגה צחוק. לזוג שלושה ילדים.
ג'ק האנה
ג'ון "ג'ק" פרדריק האנה (באנגלית: John Frederick Hannah; 5 בינואר 1913 – 11 ביוני 1994) היה אנימטור, סופר ובמאי של סרטי הנפשה קצרים אמריקאי.
ג'ק האנה ביים כמה מסרטי ההנפשה הקצרים הבולטים ביותר שהופקו על ידי אולפני וולט דיסני. ביניהם היו 65 סרטים קצרים של דונלד דאק, אשר זכו לשבח בתור המצחיקים ביותר מבין סיפורי הברווז המונפש של דיסני. עבודתו של האנה זכתה לכבוד בהזדמנויות רבות על ידי האקדמיה האמריקאית לקולנוע; שמונה מהסרטים המצוירים שביים היו מועמדים לאוסקר, כולל "Tea for Two Hundred", "שעשועי מלחמה" ו-"No Hunting". לא רע עבור מישהו, כפי שאמר האנה, שנשכר על ידי דיסני כ"מבחן התאמה של שבועיים שנמשך 30 שנה".
ביוגרפיה
האנה נולד ב-5 בינואר 1913 בנוגלס, אריזונה. הוא עבר ללוס אנג'לס ב-1931 כדי ללמוד ב-Art Guild Academy. אחת העבודות הראשונות שלו הייתה עיצוב כרזות סרטים לבתי קולנוע בהוליווד. בשנת 1933, בתקופת השפל הגדול, האנה שלח את תיק העבודות שלו לאולפני וולט דיסני, וזמן קצר לאחר מכן התקבל לעבודה כאמן inbetweener וניקוי. שם הוא עבד על סרטים מצוירים של מיקי מאוס, דונלד דאק ו"סימפוניות טיפשיות".
עבודתו כאנימטור החלה עם הסרט הקצר "גוליבר מיקי" (1934), כמו גם בסרט זוכה האוסקר "הטחנה הישנה" (1937). כאשר האנה עבד על הסרט "המצאות מודרניות" (1937), הוא השאיל את דמיונו הפרוע לדמותו של דונלד דאק, ומאז ואילך הקדיש חלק גדול מעבודתו לברווז של דיסני. החל מהסרט "האחיינים של דונלד" (1938), האנה הוצב במחלקת הסיפורים בכתיבת סרטים מצוירים קצרים; הוא קיבל קרדיט על כתיבת 21 סרטים מצוירים של דיסני.
לאחר שדיסני הפסיקה לייצר סרטי הנפשה קצרים, האנה עבד ב-14 פרקים מסדרת הטלוויזיה האנתולוגית של וולט דיסני (שהורכבו מצילומים מהסרטים המצוירים הקלאסיים יחד עם יצירות מקשרות חדשות) והגשים את שאיפתו בבימוי לייב אקשן בכך שטיפל בהקדמות של וולט דיסני לפני כל פרק. האנה קיווה להיכנס לקריירה בלייב אקשן, אך "וולט דחף אותי כבמאי הנפשה אז הוא נרתע מההצעה. היו לנו כמה דיונים סוערים ונעשיתי מודע לכך שהגעתי למבוי סתום".
לאחר מכן האנה הלך לוולטר לאנץ הפקות וביים מספר סרטים בכיכובו של וודי הנקר וכמה דמויות משניות. מלבד הבימוי של סרטים קצרים אלו, האנה היה גם עוזר הבמאי של סדרת הטלוויזיה "המופע של וודי הנקר", שהחלה את שידורה בשנת 1957. "עשיתי פחות או יותר את אותו הדבר שעשיתי עם וולט דיסני בבימוי לייב אקשן חוץ מכך מזה שלאנץ היה טוב יותר בלתפוס ניהול". עבודת הבימוי האחרונה שלו הייתה בשנת 1963, כשזמן קצר לאחר מכן הוא פרש.
בשנת 1975, האנה היה אחד המייסדים, יחד עם ת. הי, של תוכנית הנפשת דמויות במכון קליפורניה לאמנויות.
האנה זכה לכבוד כאגדת דיסני בשנת 1992. לעיתים קרובות האנה מיוחס כמי שפיתח, אם לא שיצר, את האישיות של גרסת ההנפשה של דונלד דאק. מסיבה זו ההיסטוריון של דיסני ג'ים קורקיס כינה אותו "האבא האחר של דונלד דאק". למרות זאת, האנה מוזכר לעיתים קרובות כאחראי לתקופה הנוסחתית ביותר של דונלד, בה הוא תמיד הצמיד את דונלד עם יריבים זעירים. המפורסמים מבין היריבים הללו הם צ'יפ ודייל, אבל דמויות אחרות כללו דבורה, חיפושית וקן נמלים. שרצים אלו הפכו למוקד הסרטים הקצרים בהם הופיעו, אף מדחיקים את דונלד לתפקיד הדמות המשקפת עם הפחתה באישיות שלו כתוצאה מכך.
האנה מת מסרטן בברבנק, קליפורניה ב-11 ביוני 1994, בהיותו בן 81.
ג'וני בלינדה
ג'וני בלינדה (באנגלית: Johnny Belinda) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1948 בבימויו של ז'אן נגולסקו המבוסס על מחזה בשם זה מאת אלמר האריס שהועלה בברודוויי ב-1940.
המחזה מבוסס על מקרה אמיתי שהיה במקום מגוריו של האריס באי הנסיך אדוארד. הוא עוסק באונס, נושא שלפי קוד הייז היה אסור עד אז לעסוק בו בסרטים.
העלילה מתרחשת בכפר דייגים קטן באי קייפ ברטון בנובה סקוטיה, קנדה בתחילת המאה ה-20. החיים מתרכזים בכנסייה והרכילויות הזדוניות פורחות.
המחזה הועלה בתיאטרון אהל ב-1956.
תקציר העלילה
ד"ר רוברט ריצ'רדסון (לו איירס) הוא רופא בכפר דייגים קטן. הוא רווק ואת משק הבית שלו מנהלת סטלה (ג'ן סטרלינג) המאוהבת בו אבל הוא מתעלם מכך. למשפחת מקדונלד יש חווה קטנה ועיקר פרנסתה הוא מהפעלת טחנת קמח קטנה. בלק מקדונלד (צ'ארלס ביקפורד) הוא אלמן שאשתו מתה בלידה. הוא גר בחווה עם אחותו אגי (אגנס מורהד) ובתו בלינדה (ג'יין ויימן) שהיא חירשת מלידה. כולם חושבים שהיא גם מפגרת ומכנים אותה "גולם" (Dummy). הרופא מתקשר אליה דרך שפת הסימנים ומסתבר לו שהיא בחורה מבינה וחכמה. באחד הלילות מגיע אחד מאנשי הכפר, לוקי מקורמיק (סטפן מקנאלי), לחווה כשהוא שתוי. הוא מוצא את בלינדה לבד ואונס אותה. כתוצאה מכך נכנסת בלינדה להריון אך מסרבת לגלות מי האב. כולם חושדים ברופא ומתרחקים ממנו, דבר שפוגע בפרנסתו.
הרופא מיילד את בלינדה והיא מחליטה לקרוא לתינוק, ג'וני. באחד המקרים מגיע לוקי מקורמיק לחווה, מתבונן בג'וני וללא כוונה מגלה לבלק שהוא האב. הוא עוזב את החווה אך בלק דולק אחריו ומאיים לפרסם זאת בכל הכפר. מתפתח ביניהם עימות אלים שבסופו משליך לוקי את בלק מהצוק אל מותו בים. לוקי מתחתן לאחר זאת עם סטלה.
ריצ'רד וילסון (שחקן)
ריצ'רד וילסון OBE (באנגלית: Richard Wilson; נולד ב-9 ביולי 1936 בשם איאן קרמייקל וילסון) הוא שחקן, במאי תיאטרון ומנחה סקוטי. הוא מוכר מהופעתו בתפקיד ויקטור מלדרו בסיטקום של ה-BBC "רגל אחת בקבר", ובתפקיד גאיוס, רופא החצר של קמלוט, בסדרת הדרמה "מרלין".
ביוגרפיה
וילסון נולד בגרינוק בסקוטלנד. הוא למד מדעים בגרינוק ושירת בחיל הרפואה בסינגפור. הוא עבד במחקר במעבדה בבית החולים סטובהיל בגלאזגו. כשהיה בן 27 שינה כיוון ופנה לקריירת משחק. הוא למד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) והופיע בתיאטרון רפרטוארי באדינבורו (תיאטרון טראוורס), גלאזגו ומנצ'סטר (תיאטרון סטייבלס).
ב-1994 הוענק לווילסון תואר קצין מסדר האימפריה הבריטית (OBE) על תרומתו לתחום הדרמה כשחקן וכבמאי. ב-1996 נבחר לשמש כרקטור של אוניברסיטת גלאזגו למשך שלוש שנים.
וילסון היה פעיל למען זכויות להט"בים בקמפיין של ארגון סטונוול והיה פעיל של מפלגת הלייבור. הוא אחד הפטרונים של התיאטרון לנוער הסקוטי . הוא תומך זמן רב בארגון הצדקה "Sense", וב-2007 הנחה את טקס הענקת הפרסים שלהם. הוא גם פטרון של כבוד של ארגון הצדקה לילדים "Scene & Heard".
וילסון השתתף בקריינות בשיר "The Man Who Called Himself Jesus" באלבום באותו שם של להקת הרוק האנגלית Strawbs.
ג'יימס רוס-אוונס כתב את הביוגרפיה של וילסון "One Foot on the Stage: The Biography of Richard Wilson" (ISBN 0752811150).
במרץ 2011 הנחה יחד עם העיתונאי כריסטיאן וולמר תוכנית בשם "Train Journeys From Hell" של תוכנית האקטואליה של ערוץ 4 "Dispatches", שעסקה במחדלי רשת הרכבות בבריטניה.
בימוי בתיאטרון
בשנת 2000 זכה וילסון בפרס TMA על הבימוי של המחזה "Mr Kolpert".
המשרד לטרור ומודיעין פיננסי
המשרד לטרור ומודיעין פיננסי (באנגלית: The Office of Terrorism and Financial Intelligence, בראשי תיבות: TFI) היא סוכנות של מחלקת האוצר של ארצות הברית שהוקמה בשנת 2004, הסוכנות אחראית על צמצום השימוש במערכות פיננסית לפעולות בלתי חוקיות על ידי פושעים וטרוריסטים, החל מפעולות של הלבנת הון, סחר בסמים ועוד איומים ופעולות שמוגדרים כאיום על הביטחון לאומי, מלבד זאת משרד הטרור והמודיעין הפיננסי מפוקח על ידי מזכיר מחלקת האוצר לטרור ומודיעין פיננסי ומאז הקמתו בשנת 2004 ומופעל על ידי שלושה מזכירים: סטיוארט לוי, דייוויד ס. כהן ואדם ג'יי שובין.
הסוכנות מפקחת על משרד המודיעין והניתוח, המשרד לבקרת נכסי חוץ, המשרד לחילוט נכסים וכן משרדים רבים אחרים.
יחסי נפאל–סורינאם
יחסי נפאל–סורינאם הם היחסים בין הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של נפאל ורפובליקת סורינאם.
סקירה כללית
נפאל וסורינאם כוננו יחסים רשמיים ב-11 באוקטובר 2018, עם חתימתה של הצהרה משותפת. שתי המדינות הסכימו להדק את הקשרים בנושאים שיתופיים בדרג בילטרלי. נפאל וסורינאם משתפות פעולה זה מכבר באו"ם ובתהליכים ממשלתיים אחרים, כולל בארגון המדינות הבלתי-מזדהות ובקואליציית G77 בהם הן חברות.
דיפסדידיים
דיפסדידיים או נַחֲשֵׁי חֶלְזוֹנוֹת (Dipsadinae) היא תת-משפחה של נחשים מסדרת הקשקשאים הקרובה למשפחת הזעמניים והלמפרופידיים. בעבר סווגו כמשפחה עצמאית (Dipsadidae), על פי נתונים מולקולריים ונוצרה כבר 1838. בקבוצה מעל 700 מינים.
TVR (חברה)
TVR  היא חברה בריטית לייצור מכוניות ספורט שהוקמה בבלקפול בשנת 1946.
היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 1946 על ידי טרבור וילקינסון, יליד בלקפול. היא נקראה על בסיס אותיות המופיעות בשמו (TreVoR). בשנת 1946 הוא רכש בית מלאכה והחל לעסוק בשרותי הנדסה. בשנת 1949 נבנתה המכונית הראשונה שנמכרה לקרוב משפחה תמורת 325 פאונד. מכונית שנייה הייתה בעיצוב דומה ונמכרה לחובב ספורט מקומי. המכונית השלישית השתתפה במספר מרוצים וזכתה בפרסים כאשר וילקינסון בעצמו היה הנהג. החברה המשיכה בייצור מכוניות בודדות.
בשנת 1958 הסתיים תכנון דגם Grantura Mark 1. המכונית הייתה מצוידת במנוע של פורד. אחד המכוניות נשלחה למכירה בארצות הברית. לאור המכירות הנמוכות החברה נכנסה לחובות. בסופו של דבר בתקווה להתאוששות עסקית הוחלט להזרים הון נוסף לחברה.
במחצית שנת 1960 במפעל עבדו כ-43 פועלים. הם סיימו בניית כ-100 מכוניות ואז הוחלט לעבור לדגם Grantura Mark 2. המכונית השתתפה במרוץ 12 השעות של סברינג אך ללא הצלחה. בעקבות כך מייסד החברה עזב אותה. בשנת 1962 המכונית השתתפה ב-Tulip Rally בהולנד וסיימה במקום השלישי. במרוץ 24 השעות של לה מאן היא נשרה עקב התחממות בסיבוב השלישי.
בשנת 1963 הסתיים תכנון TVR Griffith 200. המכירות לא הגיעו לרמה סבירה. כתוצאה מכך הוכרז על סגירת המפעל והחברה.
למרות הקשיים החברה נמכרה לארתור לילי והמשיכה להתקיים. בהנהלה חדשה בשנת 1967 החל ייצור מכונית Vixen Series 1. עד לשנת 1973 נבנו מעל ל-1000 יחידות. בשנת 1972 החל ייצור מכונית בסדרה TVR M series. ייצור סדרה זו הופסק בשנת 1979.
בשנת 1986 החל ייצור TVR S series. ייצור מכוניות בסדרה זו נמשך עד לשנת 1994 תוך בניית מעל ל-2600 מכוניות.
החל משנת 1999 כל מכוניות החברה היו מצוידות במנוע TVR Speed Six עם נפח של 3.6–4 ליטר ויכולת לפתח כוח עד כ-400 כוח סוס.
בשנת 2002 החל ייצור מכוניות מדגם TVR טמורה. מדגם זו נמכרו כמה מאות בלבד. בשנת 2004 בעלות על החברה שונתה והיא עברה לבעלות של ניקולאי סמולנסקי. בשנת 2006 ייצור ירד לרמה של 3–4 מכוניות בשבוע וכ-300 מעובדי החברה פוטרו. באוקטובר 2006 סמולנסקי הכריז שייצור יועבר לטורינו ורק ייצור המנועים יישאר בבלקפול. לאחר הפגנות ומאבקי כוח תוכניות אלו לא מומשו. בסופו של דבר בשנת 2013 סמולנסקי מכר את החזקותיו בחברה.
בשנת 2015 הוכרז שחברה מתכננת לצאת עם דגם חדש. בשנת 2016 הוכרז שחברה תבנה מפעל חדש בויילס תוך קבלת תמיכה מהממשל המקומי. מפעל זה היה אמור להתחיל בייצור מכונית מדגם TVR Griffith. בשנת 2020 התברר שלחברה חובות של מעל ל-8 מיליון פאונד והיא מתקשה להחזיר את החובות ולשלם עבור הלוואה מוויילס.
סוזי ואן האל
הלנה סוזאנה "סוזי" ואן האל (בהולנדית: Helena Suzanna "Suzy" van Hall; 28 באפריל 1907 – 9 ביולי 1978) הייתה רקדנית הולנדית ופעילה במחתרת ההולנדית בתקופת מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
היא נולדה בהאג, אחותו הצעירה של הפסל פריץ ואן האל. בשנת 1932 נישאה לסייס קלק. לואן האל היה סטודיו לריקודים בפריז, היא הופיעה שם וגם ערכה סיור הופעות באנגליה, שווייץ ותוניסיה. בני הזוג התגרשו: בין השאר בגלל דרישות הקריירה שלה ובגלל הרומן שלו עם האו-פר שלהם. הם התגרשו בשנת 1938.
פעילות במחתרת
ואן האל הייתה מעורבת בפעולות המחתרת ההולנדית במהלך מלחמת העולם השנייה יחד עם אהובה חריט ואן דר פיין. בשנת 1944 היא נעצרה והורשעה בייצור תעודות זיהוי מזויפות, שוד ועבירות אחרות. היא נשלחה לפיכט, ראוונסבריק, ולבסוף למחנה הריכוז דכאו. ואן האל שוחררה באפריל 1945. ואו דר ווין נרצח על ידי הנאצים. הוא הציל יהודים בתקופת השואה ולימים הוכר כחסיד אומות העולם.
לאחר שחרורה הועסקה על ידי קוס שרגרדוס בהוצאה לאור של הדר-שפיגל. שרגרדוס וואן האל פרסמו ספרים על חריט ואן דר פיין ופריץ ואן האל. ואן האל תרגמה עבור "הדה שפיגל", את ספרו של פול ברונטון "הדרך הסודית" להולנדית.
היא נפטרה בסנט-סיבראנט בגיל 71.
נובה פריס
נובה מארי פריס (באנגלית: Nova Maree Peris ; 25 בפברואר 1971) OAM היא שחקנית הוקי ואתלטית, פוליטיקאית לשעבר ילידת אוסטרליה. הייתה האוסטרלית האבוריג'ינית הראשונה שזכתה במדליית זהב אולימפית באולימפיאדת 1996, במסגרת קבוצת הוקי הנשים האוסטרלית "הוקירוס" (Hockeyroos). בשלב מאוחר יותר, עברה ענף ספורט לריצה מהירה (ספרינט) והשתתפה במשחקי חבר העמים הבריטי ב-1998 וכן באולימפיאדת 2000. היא נבחרה לסנאט האוסטרלי בבחירות המועצה בשנת 2013. ראשת ממשלת אוסטרליה ג'וליה גילארד מינתה אותה כמועמדת העבודה העתידה להיבחר במקום סנטור העבודה הנוכחי טריש קרוסין, כשהיא מכנה את המינוי "בחירת הקפטן". בשנת 2016 פריס פרשה מן הסנאט.
ביוגרפיה
פריס נולדה בדרווין (הטריטוריה הצפונית). היא פגשה את שון ניבון כשהיא הייתה בת 17 ונולדה להם בת בשנת 1990. לאחר שהם נישאו בשנת 1995, היא אימצה את שם המשפחה פריס-ניבון. בעקבות גירושיהם בשנת 2001, היא חזרה להשתמש בשם נעוריה, ובמרץ 2002 נישאה לדניאל באטמן; הם נפרדו בשנת 2010. באטמן מת בתאונת דרכים ביוני 2012.
פריס נישאה לסקוט אפלטון ב-12 באוגוסט 2012. יש לה שלושה ילדים: ג'סיקה (עם ניבון), דסטני וג'ק (עם באטמן), והפכה לסבתא בגיל 40.
האוטוביוגרפיה "פריס נובה: הסיפור שלי" שוחרר ב-4 באפריל 2003.
ספורט
פריס הייתה נציגה בקבוצת הוקי הנשים האוסטרלית באולימפיאדת הקיץ 1996, מה שהפך אותה לילידה האוסטרלית הראשונה שזכתה במדליית זהב אולימפית.
ב-1997, פריס החליפה ספורט ושנה מאוחר יותר הפכה למדליסטית זהב כפולה במשחקי חבר העמים הבריטי 1998 (קואלה לומפור) בעודה מנצחת במאוץ ה-200 מטר בזמן של 22.77 שניות וחולקת בניצחון הממסר 4x100 מטרים של אוסטרליה. פריס כונתה האוסטרלי הצעיר של שנת 1997.
פריס המשיכה לייצג את אוסטרליה במסלול האתלטיקה, כשהיא רצה יותר מ-200 מטרים באליפות העולם באתלטיקה 1999 ו-400 מטר באולימפיאדת סידני בשנת 2000. היא הגיעה לחצי הגמר האולימפי באירוע הנפרד שלה ורצה בקבוצת הממסר האוסטרלית במירוץ ה-4x400, שהגיעה לגמר וסיימה חמישית.
בשנת האולימפיאדה 2000, דיוקן שלה נתלה בפרס ארצ'יבלד לספורט, שציירה גלנדה ג'ונס.
בשנת 2005, היא מכרה את המזכרות האולימפיות שלה למוזיאון הלאומי של אוסטרליה עבור 140,000 $. שכללו את מדליית הזהב שלה, מקל ההוקי, הלפיד האולימפי בסידני ואת נעלי הריצה שלבשה באולימפיאדת סידני.
פוליטיקה
ב-22 בינואר 2013 ראש ממשלת אוסטרליה ג'וליה גילארד הודיעה שהיא תזמין את פריס להצטרף למפלגת הלייבור האוסטרלית ולעמוד כמועמדת לסנאט בטריטוריה הצפונית בבחירות של 2013. ב-29 בינואר 2013 בחירתה המוקדמת אומצה על ידי מפלגת העבודה האוסטרלית, 19 קולות בעד מול 2 נגד, משמעות הדבר ששמה הוצב ראשון בכרטיס הסנאט של המפלגה בטריטוריה הצפונית, דבר התומך בסיכוי שהיא תהפוך לילידה האוסטרלית הראשונה במועצה הפרלמנטרית.
ב-7 בספטמבר 2013 פריס הפכה לילידה האוסטרלית הראשונה שנבחרה למועצת הפרלמנט. פריס נשבעה לפרלמנט ב-12 בנובמבר וציינה את ההתנצלות לדור הגנוב בנאום הבכורה שלה.
פריס הודיעה ב-24 במאי 2016 כי היא לא תעמיד לבחירות חוזרות את מושבה בסנאט בבחירות המועצה 2016. פיירפקס וה-ABC דיווחו כי פריס הייתה אחת מהרצים הקדמיים שנשקלו על מנת להחליף את ג'ייסון מיפסד בתור ראש הגיוון של ליגת הפוטבול האוסטרלית (ALF). מלרנדירי מקארתי הכריזה ב-25 במאי 2016 שהיא הוזמנה על ידי מפלגת העבודה להציע את עצמה כמחליפה של פריס בסנאט ושהיא תעשה זאת. כהונתה של נובה פריס בסנאט הסתיימה בפירוק הכפול של ה-9 במאי 2016.
אלמז איינה
אלמז איינה (באנגלית: Almaz Ayana; נולדה ב-21 בנובמבר 1991) היא אתלטית אתיופית, האלופה האולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016), אלופת העולם (לונדון 2017) ושיאנית העולם לשעבר בריצת 10,000 מטר ואלופת העולם בריצת 5000 מטר (בייג'ינג 2015).
ביוגרפיה
איינה נולדה וגדלה באתיופיה. בנעוריה התמחתה בריצת 3000 מטר מכשולים. באליפות העולם לנוער באתלטיקה שהתקיימה בקנדה ב-2010 סיימה חמישית ובהמשך השנה שברה את שיא הנוער בריצה זו כשקבעה תוצאה של 9:22:51 דקות.
ב-2012 עברה להתחרות בריצת 5000 מטר. באליפות העולם באתלטיקה 2013 זכתה במדליית ארד בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14:51.33 דקות, לאחר הזוכה מסרט דפאר וסגניתה מרסי צ'רונו. ב-2014 זכתה במדליית זהב באליפות אפריקה שהתקיימה במרוקו, בשיא אליפות של 15:32.72 דקות.
ב-17 במאי 2015 קבעה שיא אישי של 14:14.32 דקות כשניצחה בתחרות ליגת היהלום בשאנגחאי. באוגוסט 2015 זכתה במדליית זהב בריצת 5000 מטר באליפות העולם שהתקיימה בבייג'ינג בשיא אליפות של 14:26.83 דקות.
ב-2 ביוני 2016 שיפרה את שיאה האישי כשניצחה בתחרות ליגת היהלום ברומא בתוצאה של 14:12.59 דקות, התוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים לאחר שיאה של טירונש דיבאבה.
אלופה אולימפית
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה איינה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, בריצת 10000 מטר בשיא עולם חדש של 29:17.45 דקות, לפני ויויאן צ'רויוט מקניה (29:32.53 דקות) ובת ארצה טירונש דיבאבה (29:42.56 דקות) ומדליית ארד, בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14:33.59 דקות, אחרי ויויאן צ'רויוט (14:26.17 דקות) והלן אובירי מקניה (14:29.77 דקות).
באליפות העולם באתלטיקה 2017 זכתה במדליית זהב בריצת 10,000 מטר בתוצאה של 30:16.32 דקות. בריצת 5000 מטר זכתה במדליית כסף בתוצאה של 14:40.35 דקות לאחר המנצחת הלן אובירי.
קיה בונגו
קיה בונגו (באנגלית: Kia Bongo) הם מסחריות וטנדרים אשר מיוצרים במספר תצורות מתוצרת יצרנית הרכב הדרום קוריאנית קיה משנת 1980.
אי-תלות
ראו גם
}}
גרייס הרטיגן
גרייס הרטיגן (באנגלית: Grace Hartigan; 28 במרץ 1922, ניוארק, שבניו ג'רזי, ארצות הברית - 15 בנובמבר 2008) הייתה ציירת בתחום האקספרסיוניזם המופשט. בתחילת דרכה, הרטיגן התעסקה רק בציורים מופשטים, אך משנת 1952, החלה לצייר גם מוטיבים ודמויות מוכרות מחיי היום-יום בתוך יצירותיה. בעקבות שילוב זה בין הסגנון המופשט לסגנון הצורני, התייחסו אליה כמבשרת אומנות הפופ. יצירות ידועות שלה כוללות בין היתר את הציורים "תפוזים" משנת 1952 ו"רחוב הכלות הגדול" משנת 1954.
ביוגרפיה
גרייס הרטיגן נולדה בניו ג'רזי ב-1922. גרייס הייתה אחות בכורה מבין ארבעה אחים. כשהייתה בת 17 התחתנה עם רוברט ג'אקנס. בני הזוג רצו לברוח לאלסקה ולבנות שם את ביתם. אך בדרך לשם נגמר להם הכסף והרטיגן גילתה שהיא בהריון עם בנה, ג'פרי. הם החליטו לחזור חזרה לניו-ג'רזי, אך עוד קודם לכן הרטיגן לקחה כמה שיעורי אומנות בלוס אנג'לס. בזמן מלחמת העולם הראשונה, רוברט התגייס לצבא והרטיגן התגוררה עם הוריו. היא עבדה כשרטטת מכונות כדי לפרנס את בנה ואותה, ונשלחה למכללת ניוארק להנדסה להכשרת עבודה. לאחר מכן, היא נפרדה מרוברט ולקחה שיעורי ציור אצל האמן אייזיק ליין מוס.
היא ומוס עברו למנהטן ב-1945. הם הכירו את מילטון אייברי ובאמצעותו נפגשו גם עם מארק רוטקו ואדולף גוטליב. אלו היו ציירים ידועים שהתעסקו בתחום האקספרסיוניזם המופשט. כך הרטיגן ומוס נכנסו לברנז'ה. היא חתמה על יצירותיה בשם העט "ג'ורג' הרטיגן" כאות הערכה לתנועת הסופרות של המאה ה-19, ביניהן ג'ורג' אליוט וג'ורג'ס סנד. מוס קינא בפרסום שיצירותיה קיבלו ונוצר ביניהם מתח רב, שגרם לפיצול ביניהם. ב-1947, התגרשה מבעלה הראשון, רוברט ג'אכנס. ב-1948 התחתנה בשנית עם האמן הארי ג'קסון, והתגרשה ממנו ב-1949 בגלל קנאתו בהצלחה שלה. לאחר הגירושים, להרטיגן היה קשה מבחינה כלכלית והיא נאלצה לעבוד בעבודות מזדמנות. ב-1959 התחתנה עם בעל גלריה בשם רוברט קין. הם התגרשו שנה אחר כך. ב-1960 התחתנה עם וויסטון פרייס, אפידמיולוג שעבד באוניברסיטת ג'ונס הופקינס שאספה אומנות מודרנית וקנתה אחד מציוריה. הרטיגן עברה עמו לבליטמור, מרילנד. וויסטון הזריק לעצמו ניסוי של חיסון נגד דלקת המוח ב-1969, וחלה בדלקת קרום המוח בעמוד השדרה. מצבו הבריאותי והנפשי הידרדר עד שהוא נפטר ב-1981.
קריירה
ב-1950 המבקר קלמנט גרינברג וההיסטוריון לאומנות מאייר צ'פירו הציגו בתערוכת "כישרון חדש" בגלריית "סמואל קוץ" את יצירותיה. לאחר מכן, נערכה תצוגת סולו ראשונה של הרטיגן בגלריית "טיבור דה-נגי". ב-1952 הרטיגן ערכה עוד תערוכת סולו. אחרי התערוכה, הרטיגן התחילה לשלב תמונות מחיי היום-יום בציוריה כמו בגדים ופירות. שילוב זה לא היה מקובל לזרם האקספרסיוניזם המופשט, ולכן נחשבה כמבשרת אמנות הפופ.
ב-1953 ציורה," הז'קט הפרסי" נקנה למוזיאון אומנות מודרנית על ידי אלפרד באר לתערוכת הקבע שלו. מוזיאון זה כלל אף את יצירותיה בשתי תערוכות חשובות. האחת, "12 אמריקאים" בשנת 1954 והשנייה "הציור האמריקאי החדש". התערוכה השנייה הציגה אקספרסיוניזם מופשט באירופה והוצגה בשנים 1958–1959. הרטיגן הייתה האישה היחידה שיצירותיה הוצגו בתערוכה זו. בשנת 1958 מגזין לייף כינה אותה כ "הכי מפורסמת מבין הציירות האמריקאיות הצעירות".
כשהרטיגן עברה לבליטמור ב-1960, היא התנסתה בסגנונות ציור שונים: משיכות מכחול דקות, צבעי מים והדפסות. יצירות אלו לא זכו לביקורת מכיוון שבליטמור לא הייתה מרכז אומנות. הרטיגן התחילה ללמד במכללת מרילנד לאומניות. בשנת 1965 היא נהפכה למנהלת בית הספר הופברגר לציור. היא לימדה 42 שנים כפרופסורית באוניברסיטה והתחילה לפתח חיבה לאמנות הפמיניסטית.
יצירותיה של הרטיגן השפיעו על אומנים, גם מהזרם הנאו-אקספרסיוניזם כמו דייוויד סאלי וג'וליאן שאנבל. היא הפכה את המכללה לאומנות במרילנד לבולטת ולמפורסמת בכל ארצות הברית, ולימדה מאות סטודנטים במהלך עבודתה במכללה.