cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
וורלד בייסבול קלאסיק 2017
בית ד'
פוארטו ריקו סיימה במקום הראשון והעפילה לסיבוב השני. השוויון בין שלוש הקבוצות האחרות הותר על ידי יחס ריצות (runs) במספר סיבובים (innings) שהקבוצה שחקה בהגנה. לוונצואלה היו 21 ריצות ב-19 סיבובים (1.105), לאיטליה 20 ריצות ב-19 סיבובים (1.052) ולמקסיקו 19 ריצות ב-17 סיבובים (1.117). בעקבות זאת מקסיקו הודחה מהתחרות. לאחר פרסום ההחלטה מקסיקו ערערה על התוצאה וטענה כי יש לחשב למאזנה את הסיבוב האחרון במשחקה נגד איטליה שלא חושב. הסיבוב לא חושב מכיוון שמקסיקו לא הצליחה לפסול אף שחקן איטלקי בסיבוב זה. במידה וסיבוב זה היה מחושב היחס שלהם היה עומד על 1.055 וונצואלה הייתה מודחת מהתחרות. אולם, הערעור נדחה והסיבוב לא נספר להם. ונצואלה ניצחה את איטליה 4–3 במשחק על המקום השני והעפילה לסיבוב השני ואיטלה הודחה מהתחרות אך העפילה לוורלד בייסבול קלאסיק 2021.
סיבוב שני
הסיבוב השני הוא שלב בתים המורכב משני בתים. בכל בית משחקות ארבע נבחרות אחת כנגד השנייה. שתי הנבחרות המגיעות למקומות הראשונים בכל בית מעפילות לחצי הגמר. במידה וקיים שוויון במספר הניצחונות בין מספר נבחרות. שובר השוויון יהיה לפי המתואר למעלה.
בית ה'
בית ה' שוחק בין ה-12 במרץ ל-15 במרץ 2017 בטוקיו דום, טוקיו, יפן.
יפן סיימה במקום הראשון וללא הפסדים לאורך הטורניר עד כה והולנד סיימה במקום השני. שתיהן העפילו לסיבוב האליפות. ישראל וקובה הודחו מהתחרות.
בית ו'
בית ו' שוחק בין ה-14 במרץ ל-18 במרץ 2017 בפטקו פארק, סן דייגו, ארצות הברית.
פוארטו ריקו סיימה במקום הראשון וללא הפסדים לאורך הטורניר עד כה וארצות הברית סיימה במקום השני. שתיהן העפילו לסיבוב האליפות. הרפובליקה הדומיניקנית וונצואלה הודחו מהתחרות.
סיבוב האליפות
סיבוב האליפות הורכב משני משחקים של חצי גמר ומשחק הגמר והתקיים באצטדיון דודג'ר, לוס אנג'לס, ארצות הברית. משחקי חצי הגמר התקיימו ב-20 ו-21 במרץ 2017 כאשר הנבחרות שניצחו בחצי הגמר העפילו למשחק הגמר. משחק הגמר התקיים ב-22 במרץ 2017.
בורדן
בורדן (באנגלית: Borden) הוא שמם של מקומות שונים ושם משפחה.
יעקב אריה טברסקי
רבי יעקב אריה טברסקי (ט' באב ה'תרמ"ד - כ"א בתשרי ה'תש"מ) היה אדמו"ר חסידי. הרביעי בשושלת חסידות טריסק.
ביוגרפיה
נולד בעיר טוריסק שברוסיה לרבי מרדכי זוסיא טברסקי, האדמו"ר מטריסק-הוצלס-יאס, ולחוה גיטל בת רבי יצחק פרידמן מבוהוש. נישא לבלומא רייזל בת רבי פנחס השיל מזינקוב. עם פטירת חמיו בז' באב ה'תרע"ו נקרא לכהן תחתיו כאדמו"ר מזינקוב. בדרכו לזינקוב נסע לרבי דוד טברסקי האדמו"ר מסקווירה וקיבל את ברכתו לכהונת האדמו"רות.
נדודיו
שנתיים לאחר שכיהן כאדמו"ר בזינקוב היגר רבי יעקב אריה לקמניץ-פודולסקי שבדרום-מערב אוקראינה שם כיהן כאדמו"ר עד לשנת ה'תר"פ אז נודע לו כי הוא מבוקש למעצר בידי המשטר הקומוניסטי ולכן נמלט לווינה וממנה לברלין שבה התגורר עד שנת ה'תרפ"ד, אז עקר ללונדון בירת אנגליה וייסד בה את חצר טריסק מחדש. הוא היה פעיל בתחומי היהדות בלונדון ויסד מקוואות, בתי הכנסת אורחים, ומוסדות ציבור אחרים.
בחודש אב ה'תשכ"ד עלה רבי יעקב אריה לארץ ישראל והתיישב בבני ברק שבה ניהל את חצר טריסק עד לפטירתו.
רבי יעקב אריה נפטר בכ"א בתשרי ה'תש"ם ונטמן בבית הקברות הר הזיתים בירושלים.
מרים בלאסקו
מרים בלאסקו סוטו (בספרדית: Miriam Blasco Soto; נולדה ב-12 בדצמבר 1963) היא ג'ודוקא עבר ספרדייה אשר התחרתה בקטגוריית המשקל עד 56 ק"ג, האלופה האולימפית מברצלונה 1992.
ביוגרפיה
בלאסקו נולדה בואיאדוליד והתגוררה שם עם משפחתה עד נעוריה. משפחתה הייתה מעורבת בספורט; אביה היה מורה לחינוך גופני ואמה ניהלה חנות ספורט. בריאיון לעיתון אל מונדו היא סיפרה שהחלה ללמוד ג'ודו במקרה. כאשר אביה יצא לפנסיה משפחתה עברה למדריד אך היא החליטה לעבור לאליקנטה עבור פיתוח קריירת הג'ודו שלה.
קריירת ספורט
בלאסקו השתתפה במשחקים האולימפיים בברצלונה 1992 וזכתה במדליית הזהב. בברצלונה 1992 הוכנסו לראשונה תחרויות הנשים בענף הג'ודו ובלאסקו זכתה במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 56 ק"ג לעיני הקהל הביתי. בקרב הראשון היא ניצחה את ג'אנג סון-יונג הדרום קוריאנית, ברבע הגמר היא ניצחה את צ'יורי טאנטו היפנית ובחצי הגמר היא ניצחה את דריאוליס גונזאלס הקובנית. בגמר בלאסקו התמודדה מול ניקולה פיירברות'ר הבריטית וניצחה בניקוד יוקו. בלאסקו הפכה לספורטאית הספרדייה הראשונה שזוכה במדליה אולימפית והראשונה שזוכה במדליית זהב אולימפית.
בלאסקו מחזיקה בשתי מדליות מאליפויות העולם, מדליית זהב (1991) ומדליית ארד (1989). באליפויות אירופה היא זכתה בחמש מדליות. מדליית זהב (1991), מדליית כסף (1988) ושלוש מדליות ארד (1989, 1992 ו-1994)
במהלך הקריירה בלאסקו זכתה במדליות רבות בתחרויות מהסבב העולמי וביניהן מדליות מטורנירי יפן וצרפת היוקרתיים.
חיים אישיים
לאחר פרישתה היא בין היתר אימנה את נבחרת הנשים של ספרד בג'ודו והובילה את איזבל פרננדז ויולנדה סולר למדליית ארד באולימפיאדת אטלנטה 1996.
בלאסקו היא לסבית ובשנת 2015 אחרי 22 שנות זוגיות, היא התחתנה עם ניקולה פיירברות'ר, יריבתה בגמר האולימפי מברצלונה 1992.
ארז פרן
ארז פרן (נולד בשנת 1985), הוא אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה, בעל 3 מדליות כסף מהמכביות.
ביוגרפיה
פרן שחה בקבוצת הפועל ירושלים.
בתחרויות השחייה של הגימנסיאדה שנערכו בקאן, צרפת במאי 2002 זכה פרן במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש לגילאי 17 של 2:04.53 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט 2002 זכה פרן במדליית כסף, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:04.78 דקות, אחרי חברו לאגודה מיקי חליקה (2:04.04 דקות) ולפני רון פוגל מהפועל מועצה אזורית גוש זבולון (2:05.13 דקות).
באליפות הפועל שנערכה בווינגייט באפריל 2003 קבע פרן במשחה ל-200 מטר פרפר שיא ישראלי חדש לגילאי 18 בתוצאה של 2:03.02 דקות, התוצאה השלישית בטיבה לשחיין ישראלי בכל הזמנים. באליפות העולם לבתי ספר תיכוניים שנערכה באותה שנה הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר.
אלוף ישראל
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 2004 זכה פרן במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:02.25 דקות, לפני מיקי חליקה (2:02.39 דקות) ונדב כוכבי ממכבי קריית אונו (2:02.40 דקות).
שיאן ישראל
בתחרות שנערכה בזאגרב, קרואטיה ביוני 2005 זכה פרן במדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראל חדש של 2:00.64 דקות, שיפור לשיאו בן ה-5 שנים של יואב מאירי (2:00.83 דקות). חודש לאחר מכן, בתחרויות השחייה של המכביה ה-17 הוא זכה בשתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בצוותא עם נדב כוכבי בתוצאה של 55.96 שניות, אחרי דניאל מדווד מארצות הברית שקבע שיא מכביה חדש של 54.51 שניות ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:01.31 דקות, אחרי דניאל מדווד שקבע שיא מכביה חדש של 1:58.15 דקות ולפני מקס ג'ייבן מארצות הברית (2:03.18 דקות). שבועיים לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה במונטריאול, קנדה הוא סיים במקום 20 במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 2:00.33 דקות, במקום 34 במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 55.36 שניות ובמקום 45 במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא אישי חדש שנוסף של 25.47 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 13 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם יואב גת, תום בארי ושי לבנת בתוצאה של 3:48.20 דקות. הוא קבע ב"זינוק שליחים" במשחה ל-100 מטה פרפר תוצאה של 55.09 שניות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 2005 זכה פרן בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.55 שניות ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:00.39 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 2007 סיים פרן במקום רביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:04.14 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 2008 סיים פרן במקום רביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:03.51 דקות ובמקום חמישי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.86 שניות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 2009 זכה פרן במדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:03.33 דקות, אחרי גל נבו (1:58.32 דקות) ולפני גלעד ברונפמן (2:04.81 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 55.10 שניות.
ברמר
{{פירושונים|
ראו גם
}}
טאוסיג
טאוסיג (בגרמנית: Tausig, Taussig) הוא שם משפחה ממקור גרמני. {{פירושונים|
ארנשטיין
ארנשטיין (Ehrenstein) הוא שם משפחה שמקורו מהשם "אהרן" {{פירושונים|* אלברט ארנשטיין – סופר ומשורר יהודי-אוסטרי
ראו גם
}}
מיכאל ירושלמי
מיכאל (מיקי) ירושלמי (נולד ב-1947) הוא איש עסקים ישראלי, פילנתרופ ויו"ר של תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער.
תולדות חיים
מיכאל (מיקי) ירושלמי, נולד בתל אביב לדוד ואילנה ירושלמי. לירושלמי יש אחות צעירה ממנו, אורנה. אחיו ירון נהרג בעת שירותו הצבאי בגדוד צנחנים 890 בשנת 1969, במסגרת מלחמת ההתשה.
ירושלמי למד בבית ספר יסודי הכרמל ובבית ספר "תיכון חדש". לאחר שירותו הצבאי, נסע לבריטניה, למד ניהול טקסטיל באוניברסיטת לידס ועבד במרקס אנד ספנסר. לאחר חזרתו ארצה עבד במפעל טקסטיל משפחתי כמנהל ייצור ומאז 1990 הוא מנכ"ל המפעל, תעשיות בצלאל ירושלמי ובנו (1985) בע"מ. לחברה מפעל באזור התעשייה ברקן, והיא מייצרת חבלים, רשתות, ברזנטים וכדומה. ירושלמי אב לשתי בנות, וסבא לנכדים.
בת זוגו של ירושלמי היא השרה לשעבר לימור לבנת.
פילנתרופיה וניהול תרבות
בשנת 1980 הצטרף ירושלמי לקבוצת יוצרים, שחקנים ובמאים בראשותם של עודד קוטלר ונועה צ'לטון שהקימו את המרכז התיאטרוני בנווה צדק. יעודו של המרכז היה להקים את ה"אוף ברודוויי" הראשון בישראל, תיאטרון שוליים, פרינג', ששם לעצמו למטרה להביא לקהלים הרבים והשונים את המושג תיאטרון חברתי. על חורבות בית הספר הראשון לבנות בשכונת נווה צדק, בניין שניטש ונעזב בתחילת שנות החמישים של המאה הקודמת והיה מקום מושבם של נרקומנים וחסרי בית, הקימה ושיפצה משפחת ירושלמי בתחילת שנות התשעים אולם הצגות וחדרי חזרות. הבניין נקרא על שם הצנחן ירון ירושלמי. .במשך השנים, שיפצה משפחת ירושלמי את הבניין והאולם מספר פעמים. החל משנת 1993 ועד שנת 2016 שימשו האולם וחדרי החזרות את תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער בפעילותו השוטפת.
תיאטרון אורנה פורת
תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער הוקם ב-1970 על ידי השחקנית אורנה פורת בשיתוף עם שר החינוך יגאל אלון במטרה לקרב את הילדים והנוער לעולם התרבות והתיאטרון. בראשית שנות ה-90 פשט התיאטרון את הרגל וסגר את שעריו. ירושלמי צורף להנהלה ציבורית חדשה אשר מטרתה הייתה לשקם ולהקים את התיאטרון. ב-1995 נבחר ירושלמי לכהן כיו"ר ההנהלה הציבורית, ובתפקיד זה הוא מכהן עד היום (2023).
בתקופה כהונת ירושלמי בתפקיד, עבר עולם התיאטרון לילדים מהפך. תיאטרון אורנה פורת היה הראשון שהעביר את הצגות הילדים מאולמי התעמלות להיכלי תרבות עם תפאורה, תאורה ועולם תיאטרוני מלא. התיאטרון גדל והלך במשך השנים ומקיים כבר שנים ארוכות סדנאות בכל רחבי הארץ, ומפעל מנויים משגשג. התיאטרון מעלה מדי שנה כ-3000 הצגות בשנה מדן ועד אילת, והשנה זכה ברוב הפרסים להצגות ילדים.
ירושלמי ומשפחתו תורמים מדי שנה לקיומם של שני פסטיבל ים גדולים שהפכו למסורת בפורים ובסוכות, ע"ש הצנחן ירון ירושלמי. כמו כן הם תורמים מדי שנה מלגות לעידוד יוצרים צעירים.
תפקידים בתחום התרבות
במהלך השנים כיהן ירושלמי, בין השאר, בתפקידים הבאים:
שמואל קמינצקי (דניפרו)
ביוגרפיה
נולד בכפר חב"ד לדובה וראובן קמינצקי, שעזבו את ברית המועצות בשנת 1946.
למד בישיבת תומכי תמימים בלוד, בישיבת תומכי תמימים במוריסטאון, בניו הייבן ובמרכז חב"ד העולמי – 770 בברוקלין שבניו יורק, ונסמך על ידי הרב ישראל יצחק פיקרסקי, ב-1989 נישא לחנה ליפסקר.
בתמוז תש"ן יצא בשליחות הרבי מלובביץ' לעיר דניפרו, שנה לאחר מכן פתח את בית הספר "אור אבנר לוי יצחק" על שם הרב לוי יצחק שניאורסון.
בשנת 1997 הוחזר לקהילה בראשותו בית הכנסת שושנת הזהב שעבר שיפוץ ונפתח מחדש בשנת 2000.
בשנת 1999 ייסד יחד עם מנהיגים יהודים נוספים את הפדרציה של הקהילות היהודיות של אוקראינה.
בשנת 2002 הקים בית אבות יהודי בית זקנים בית-ברוך. ב-2003 פתח את הגן הילדים הראשון בעיר. ב-2012 חנך את מרכז מנורה, שהוא בית חב"ד הגדול בעולם.
תחת הרב קמינצקי פועלים שבעה בתי כנסת ו-18 מוסדות הכוללים 2 גני ילדים, בית הספר על שם רבי לוי יצחק שניאורסון (כ-500 ילדים), תלמוד תורה אוהל לוי יצחק (כ-120 ילדים), בית ספר לבנות בית חיה מושקא (כ-120 בנות), בית אבות "בית ברוך", ישיבה קטנה תומכי תמימים אוקראינה, בית יתומים, בית יתומות, מרכז שיקום לאסירים, מרכז לבני נח "אהל אברהם", מרכז לצעירים שיעורי תורה ליובאוויטש (כ-500 משתתפים), סמינר לבנות בית חנה, בית חב"ד לישראלים, בית חב"ד באזור גגרינה, בית חב"ד אזור פבדה, בית חב"ד אזור בבושקינסקי, בית חב"ד אזור אינדוסטריאלני, מרכז סוציאלי "קרן דובער", כולל תורה בבית הכנסת שושנת הזהב, מרכז סת"ם, רשת מקוואות חב"ד (6 מקוואות), מרכז היהודי "אלף", בית רפואה יהודי "JMC", ארגון נשי ובנות חב"ד ללימודי יהדות וחסד.
בשנת 2016 פעל לקריאת רחוב בדניפרו על שם הרבי מלובביץ'.
הרב קמינצקי נחשב לידיד טוב של איגור קולומויסקי וגנאדי בוגולובוב, לכבוד יום הולדת של האחרון הוא הוציא את הספר "יום הולדת ביהדות"- ליקוט ממקורות חז"ל ועוד בנושא יום הולדתו של היהודי, בשפה הרוסית.
בשנת 2007 נבחר במגזין האוקראיני "פוקוס" כאחד מתוך 15 אנשים "הזרים החזקים בעיר", ב-2019 נבחר על ידי אתרים גדולים באוקראינה במקום הרביעי לאנשים המשפיעים ביותר בדניפר.
לרב קמינצקי יחסים טובים עם נציגי העירייה, והוא זוכה לבקר ולביקורים תכופים במוסדותיו של נציגי העיר הבכירים וכן אישים חושבים מישראל. בשנת 2010 העניק ראש העיר דניפרו פרס הגבוה ביותר בדניפרו על הפעילות היהודית בעיר ופיתוח העיר. בשנת 2016 הוענקה לו מדליית כבוד של האיחוד האירופי עקב פעילותו בקרב אזרחי אוקראינה יהודים כלא יהודים כאחד והוא הפך לדיפלומט אירופאי באוקראינה.
הוא מאמין שלא רק שניתן לשלב זהות יהודית אמיתית ולאומיות אוקראינית, אלא שהן משלימות זו את זו.
חייו האישים
לרב קמינצקי 3 בנים ו-6 בנות. אחיו הרב יוסף יצחק קמינצקי הוא יו"ר המועצה הדתית שדות דן
ג'וביסי (כדורגל)
מועדון כדורגל הנשים ג'וביסי (שמו המלא בצרפתית: Football Club Féminin Juvisy Essonne) הוא מועדון כדורגל נשים מהפרוור וירי שטיון שבפריז, צרפת.
מאז 1987, משחקת הקבוצה בליגת העל הצרפתית, ולזכותה שש אליפויות צרפת וגביע מדינה אחד.
היסטוריה
המועדון הוקם ב-1971 כחלק מקבוצת הכדורגל המקומית (ES Juvisy) של הקומונה ג'וביסי סור אורגה. לאחר 14 שנים התפצלה קבוצת הנשים מהמועדון, עברה לפרוורי פריז ושינתה את שמה למועדון כדורגל הנשים ג'וביסי (FCF Juvisy). למרות המעבר מג'וביסי, שמרה הקבוצה על שמה, על מנת שלא תאבד את אוהדיה ואת הגב הכלכלי שהיה לה.
ב-1987 עלתה הקבוצה לליגת העל הצרפתית, וחמש לאחר מכן זכתה באליפות הראשונה בתולדותיה. בין השנים 1994 ל-2003, זכתה הקבוצה בארבע אליפויות צרפת, וביססה את עצמה כאחת מהקבוצות המצליחות במדינה. בשנת 2004 היא השתתפה לראשונה בגביע אופ"א לנשים, אך לא הצליחה לעבור את שלב הבתים. הישג השיא שלה במפעל התרחש בשנת 2013, אז העפילה הקבוצה לחצי הגמר, ושם הודחה על ידי אולימפיק ליון.
קפטנית נבחרת צרפת לשעבר, סנדרין סובריינד, היא שיאנית ההופעות בקבוצה, כשלזכותה למעלה מ-300 משחקים ב-14 עונות. גם מלכת השערים של הנבחרת בכל הזמנים, מרינט פישון, שיחקה בקבוצה במשך מספר שנים, ואף זכתה איתה באליפות הליגה ב-2006.
תארים
נכון לסוף עונת 2014/15:
מרטינה פוס-טקלנבורג
מרטינה פוס-טקלנבורג (גרמנית: Martina Voss-Tecklenburg; נולדה ב-22 בדצמבר 1967) היא כדורגלנית עבר ומאמנת כדורגל גרמנייה. נכון לאוקטובר 2022 מאמנת את נבחרת גרמניה לנשים.
מועדונים
פוס נולדה ב-1967 בעיר דיסבורג שהייתה אז תחת שלטון גרמניה המערבית. ב-1982 היא הצטרפה לקבוצה המקומית של העיר - KBC דיסבורג, ושנה לאחר מכן, כשהיא בת 15 בלבד, זכתה עימה בגביע המדינה. שנתיים מאוחר יותר, היא זכתה עם דיסבורג באליפות הראשונה בתולדות המועדון, לאחר ניצחון 0-1 בגמר על באיירן מינכן.
ב-1989 עברה פוס לאחת מהקבוצות הבולטות בגרמניה דאז - ספורטפראונד זיגן, שם שיחקה לצידה של סילביה נייד. היא שיחקה בקבוצה חמש עונות, שבהן היא זכתה בארבע אליפויות גרמניה ובשני גביעים. ב-1994 החליטה פוס לחזור ולשחק בעיר הולדתה, אך הפעם בקבוצת דיסבורג 2001. בדיסבורג, חברה פוס לאינקה גרינגס, שבמשך השנים הפכה לאחת מהכובשות הטובות ביותר בתולדות הליגה הגרמנית. השתיים הובילו את הקבוצה לסגנות האליפות ב-1995, 1997, ו-1999 ולזכייה בגביע הגרמני ב-1998. בעונת 1999/00 הצליחה הקבוצה לזכות באליפות הליגה בפעם הראשונה בתולדותיה, לאחר שסיימה בפער של 15 נקודות מהמקום השני. בעקבות הזכייה באליפות, נבחרה פוס לכדורגלנית השנה בגרמניה.
בשלוש העונות הבאות לא הצליחה פוס לזכות בתארים עם דיסבורג, והודיעה על כוונתה לפרוש בסוף עונת 2002/03. משחקה האחרון בקריירה היה גמר גביע המדינה שנערך ב-31 במאי 2003 נגד פרנקפורט. בדקה ה-89 כבשה פוס שער עצמי (היחיד בקריירה שלה), וגרמה לקבוצתה להפסיד 0-1 במשחק.
נבחרת גרמניה
ב-3 באוקטובר 1984, כשהיא בת 16 בלבד, ערכה פוס את משחק הופעת הבכורה שלה בנבחרת גרמניה במשחק נגד פינלנד. בקיץ 1989, אירחה מערב גרמניה את אליפות אירופה שנערכה בפעם השלישית בתולדותיה. היה זה הטורניר הבינלאומי הגדול הראשון של פוס, שהייתה מהשחקניות הצעירות בסגל. משחק הגמר של הטורניר שנערך מול קהל של 22 אלף צופים באוסנבריק הפגיש את שתי הנבחרות הטובות באירופה דאז, גרמניה ונורווגיה. גרמניה עמדה בציפיות של אוהדיה, הביסה את הנורווגיות 1-4, וזכתה באליפות בפעם הראשונה אי פעם.
ב-1991 השתתפה פוס עם גרמניה בשני טורנירים בינלאומיים: אליפות אירופה שנערכה ביולי בדנמרק וגביע העולם שנערך בנובמבר בסין. באליפות אירופה זכו הגרמניות בתואר פעם השנייה ברציפות, לאחר ניצחון 1-3 על נורווגיה בגמר. בגביע העולם, פתחה פוס בהרכב הראשון בכל ששת משחקיה של גרמניה, ולא החמיצה אף דקת משחק במהלכם. בטורניר עצמו, הודחה גרמניה בחצי הגמר על ידי ארצות הברית, והפסידה במשחק על המקום השלישי 4-0 לשוודיה.
ארבע שנים לאחר מכן, אירחה גרמניה את אליפות אירופה, ששימשה כטורניר מוקדמות לגביע העולם שנערך בסוף השנה בשוודיה. במשחק הגמר של האליפות נגד שוודיה, שנערך באצטדיון פריץ ואלטר, פתחה פוס בהרכב הפותח, עזרה לגרמניה לנצח 2-3 ולהניף את התואר בפעם השלישית בתולדותיה. מספר חודשים לאחר מכן, בגביע העולם, כבשה פוס את השער הראשון בניצחון 0-3 על אנגליה ברבע הגמר, ופתחה בהרכב הפותח בניצחון 0-1 על סין בחצי הגמר. במשחק הגמר, פתחה פוס במרכז הקישור הגרמני, אך לא הצליחה למנוע את ההפסד 2-0 לנורווגיה.
שנה אחר כך, נערך באולימפיאדת אטלנטה, טורניר כדורגל הנשים הראשון בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים. גרמניה הודחה כבר בשלב הבתים של הטורניר לאחר שסיימה עם ארבע נקודות בלבד. ב-1997 נערכה אליפות אירופה בשוודיה ונורווגיה, ופוס מונתה לקפטנית הנבחרת הגרמנית במקומה של סילביה נייד שפרשה. במהלך הטורניר נפצעה פוס ונאלצה לסיימו, ואילו דוריס פיטשן התמנתה לתפקיד במקומה. במשחק הגמר ניצחו הגרמניות 0-2 את איטליה, ופוס חגגה זכייה רביעית בקריירה באליפות אירופה. מספר חודשים לאחר מכן, שיחקה פוס את המשחק המאה שלה בנבחרת, ובך הייתה לכדורגלנית הגרמנית השלישית (אחרי סילביה נייד והיידי מוהר) שמגיעה להישג כזה.
בגביע העולם שנערך ב-1999 בארצות הברית, שיחקה פוס רק במשחק אחד של גרמניה - משחק התיקו 3-3 נגד ברזיל בשלב הבתים. גרמניה, שסיימה את שלב הבתים במקום השני, הודחה כבר ברבע הגמר על ידי ארצות הברית, שבסופו של דבר זכתה בטורניר. לקראת סגירת הסגל לאולימפיאדת סידני 2000, הועדפה אינקה גרינגס על פניה של פוס, וזו הודיעה על פרישתה מהנבחרת. פוס, ששיחקה בנבחרת 15 שנים ו-164 ימים (שיא גרמני שמאוחר יותר נשבר על ידי בירגיט פרינץ), כבשה 27 שערים ב-125 משחקים בינלאומיים.
כמאמנת
מיד עם פרישתה ב-2003, מונתה פוס למאמנת קבוצת סטרהלן, ששיחקה באותם ימים בליגה החמישית בגרמניה. ב-12 בפברואר 2008 היא חזרה לקבוצת נעוריה - דיסבורג 2001, אך הפעם כמאמנת ראשית. בשנתיים בהן אימנה בדיסבורג, זכתה הקבוצה בשני גביעי מדינה ופעם אחת בתואר הנחשב ביותר בכדורגל האירופאי - גביע אופ"א. בגמר גביע אופ"א הביסה דיסבורג 1-7 את זבזדה 2005 פרם הרוסית, והייתה לקבוצה הגרמנית השלישית שזוכה בתואר זה.
ב-11 ביוני 2011, חתמה פוס על חוזה לשנה אחת בקבוצת הבונדסליגה, יינה, אך בינואר 2012 החליטה לעזוב על מנת לקבל את משרת המאמנת בנבחרת שווייץ.
מוריס רומני
מוריס משה רומני, יליד בנגאזי, לוב, הוא פרופסור לפוליטיקה ויחסים בינלאומיים, דת וחברה במזרח התיכון ומייסד מרכז אלישר לחקר מורשת יהדות ספרד והמזרח באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. הוא מתמחה ביחסים בין עדתיים בישראל, יהודי מדינות ערב, הסכסוך במזרח התיכון, ומומחה לתולדות יהודי לוב, יחסי יהודים-מוסלמים וההשפעה של מדיניות השואה בצפון אפריקה.
ביוגרפיה
רומני למד בבית הספר העברי בבנגאזי וב-Istituto De La Salle. בשנת 1960 קיבל את מלגת וינה ללימודים באוניברסיטת ברנדייס בארצות הברית. עם ההחמרה במצב הפוליטי בלוב הצטרפו אליו בני משפחתו לארצות הברית.
את התואר הראשון סיים באוניברסיטת ברנדייס ואת התואר בשני באוניברסיטת שיקגו, שם למד יחסים בינלאומיים והמזרח התיכון אצל הנס מורגנטאו ו. לאחר לימודיו בבית הספר ינוביץ, בינדר ושילס בשיקגו המשיך בבית הספר ללימודי אפריקה ואסיה (SOAS) באוניברסיטת לונדון. נושא הדוקטורט שלו היה קליטתם ושילובם של קבוצות חברתיות שונות, כפי שהדבר בא לידי ביטוי בתפקידים הלא-צבאיים של צבא ההגנה ישראל.
בשנת 1977 מילא משרת הוראה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, שם הקים בשנת 1981 את מרכז אלישר לחקר מורשת ספרד. המרכז הציע קורסים בהיסטוריה ספרדית, ספרות, אנתרופולוגיה, סוציולוגיה, פילוסופיה, לאדינו ומוזיקה.
בנוסף לאוניברסיטת בן-גוריון, מילא רומני תפקידי הוראה באוניברסיטת ג'ורג וושינגטון, באוניברסיטה האמריקאית, באוניברסיטה העברית (מכון טרומן), באוניברסיטת מרילנד, באוניברסיטת אוקלהומה, באוניברסיטה די רומא, קולג' גראץ ובקולג'יו רביניקו איטליאנו ברומא, איטליה.
כמו כן מילא תפקידי מחקר במכון המזרח התיכון באוניברסיטת הרווארד, במרכז לפיתוח בינלאומי וניהול קונפליקטים (CIDCM) של אוניברסיטת מרילנד, במרכז אוקספורד ללימודי עברית לתארים מתקדמים של אוניברסיטת אוקספורד.
מחקר
מחקריו של רומני עסקו בנושאים שונים וביניהם: לוב ויהדות לוב, תפקיד הקולוניאליזם והלאומיות הערבית בצפון אפריקה ובמזרח התיכון, הסכסוך הערבי-ישראלי, יחסים עדתיים, יישומי מדיניות השואה בצפון אפריקה ויחסי יהודים-מוסלמים בתקופה המודרנית.
יעקב דוד פרידמן
יעקב דוד פרידמן (ה'תרנ"ד - כ"ב באב ה'תשט"ו אוגוסט 1955) היה האדמו"ר השני לשושלת חסידות פאשקאן ביפו בין השנים ה'תש"ז - ה'תשט"ו.
תולדותיו
יעקב דוד פרידמן נולד בעיר בוהוש שברומניה בשנת ה'תרנ"ד, בנו של הרב משה יהודה לייב פרידמן שהיה האדמו"ר הראשון של שושלת חסידות פאשקאן ומייסד החצר. סבו של הרב יעקב דוד היה הרב יצחק פרידמן, מייסד חסידות בוהוש. הסבא-רבא של הרב דוד פרידמן היה הרב שלום יוסף פרידמן שהיה מייסד חסידות סדיגורה, בנו של הרב ישראל פרידמן (הרוז'ינר) שהיה מקים חסידות רוז'ין ואב לכמה חצרות חסידיות.
האדמו"רות
לאחר פטירת אביו של הרב יעקב דוד פרידמן, הרב משה יהודה לייב פרידמן, בשנת ה'תש"ז (1947) מונה לאדמו"ר.
הרב יעקב דוד פרידמן נחשב לעילוי גדול והיה לתלמיד חכם, לאחר השואה שהה תקופה קצרה ברומניה ובעזרת כמה יהודים הצליח בשנת ה'תש"י לברוח ממנה ולעלות לארץ ישראל. לאחר שעלה ארצה השתכן הרב יעקב דוד ביפו, ומשך חסידים רבים שעלו לארץ ישראל לאחר השואה. רבים מחסידי רומניה ראו בו את אדמו"רם ובעזרת הכריזמה שלו הוא הצליח לקרב רבים מהיהודים בחזרה אל יהדותם.
פטירתו והמשכו
לאחר פטירתו של הרב יעקב דוד פרידמן נפסקה שושלת חצר החסידות פשקאן וזאת לאחר סירוב בנו, הרב ישראל שלום יוסף פנחס פרידמן, לכהן כאדמו"ר. שושלת החסידות הומשכה באופן לא-רשמי על ידי מחותנו, הרב יצחק פרידמן (השני), האדמו"ר מבוהוש. לאחר פטירתו של הרב יצחק פרידמן בשנת 1992 הוכתר נכדו, הרב יעקב מנדל פרידמן לכהן כאדמו"ר מבוהוש-פאשקאן. לאחר שנתמנה הרב יעקב מנדל לאדמו"ר השתנתה החסידות ללא הכר. בשונה מסבו רבי יצחק שנטה לציונות, נכדו, הרב יעקב מנדל מתנגד חריף לציונות, ובהוראתו התחילו חסידיו לומר תחנון והפסיקו לומר קריאת ההלל ביום העצמאות.
משפחתו
הרב יעקב דוד פרידמן נישא לרבנית חיה שרה סימה בת רבי פנחס השיל, אדמו"ר מזינקוב. ילדיהם:
לוק קליינטנק
לוק קליינטנק (באנגלית: Luke Kleintank נולד ב-18 במאי 1990) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי, המוכר בשל תפקידו בתור ג'ו בלייק בסדרה הדיסטופית של אמזון פריים וידאו "האיש במצודה הרמה" (2018-2015) ובזכות הופעתו בתור סקוט פורסטר בסדרה הפשע של CBS "FBI: אינטרנשיונל" (2021-הווה).
ביוגרפיה
קליינטנק נולד בסינסינטי, אוהיו, הצעיר מתוך שישה ילדים. הוא עבר עם משפחתו לגוודלחרה, מקסיקו, כשהיה בן שנתיים, שם התגורר שלוש שנים, ולמד לדבר אנגלית וספרדית בו זמנית. הוא בילה את שארית שנות ההתבגרות בסטיבנסוויל, מרילנד, שם התגורר במשך 12 שנים. מצד אביו, קליינטנק הוא ממוצא הולנדי וגרמני. סבא רבא השני אנטוניוס קליין טנק (שונה מאוחר יותר ל-"קליינטנק'") נולד ב-1827 בעיירה ליכטנוורדה, הולנד, עבר לסינסינטי ב-1846 והתחתן עם קתרינה אדלהיידס מסינק מנורדהורן ב-1854.
קריירה
אמו של קליינטנק דחפה אותו לעסוק במשחק בגיל 5. "אז ידעתי שאני רוצה לשחק". הוא החל לשחק בהצגות של התיאטרון הקהילתי, והשתתף במספר הפקות במה בזמן לימודיו בתיכון.
קליינטנק נסע לניו יורק כדי להמשיך בקריירת המשחק שלו, וערך את הופעת הבכורה שלו בשנת 2009 בטלוויזיה בפרק בסדרת הטלוויזיה "חוק וסדר: מדור מיוחד". בשנת 2010, הוא שיחק תפקיד חוזר בסדרת הנוער "אחת שיודעת" בתור אליוט ליכטר, מושא האהבה הדו מיני של אריק ואן דר וודסן.
לאחר המעבר ללוס אנג'לס, קליינטנק החל לגלם את בתור נואה ניומן באופרת הסבון "צעירים חסרי מנוח" ב-21 בספטמבר 2010. הוא עזב את התפקיד לאחר פחות משישה חודשים כדי לגלם את כריס בסדרת הטלוויזיה "הבלתי רגילים".
בשנת 2011, קליינטנק הצטרף לצוות השחקנים של סדרת הטלוויזיה "בונז". בשנת 2013, היה לו תפקיד קטן שחוזר על עצמו בסדרת "מבוקש". הוא חזר להופיע בסדרה בשני פרקים נוספים ב-2015 שהיו קריטיים לקו העלילה של העונה הרביעית.
מ-2013 עד 2014, הוא גילם את דמותו החוזרת של טראוויס בסדרת הדרמה "שקרניות קטנות". הוא גילם את טיילר הרן בסרט "מקס" משנת 2015. מ-2015 עד 2018, קליינטנק גילם את הסוכן הנאצי ג'ו בלייק בסדרת הטלוויזיה של אמזון "האיש במצודה הרמה".
בשנת 2019, קליינטנק גילם את ניק הולנד במותחן "Crown Vic", פלאט הארבור בסרט "החוחית" ואת קלרנס דיקנסון בסרט "הקרב על מידווי".
חיים אישיים
בדצמבר 2018, קליינטנק התארס לכריסטינה ויניאו, בתו של הדיפלומט הארגנטינאי חואן קרלוס ויניאו.
טירקהיים
בניית המחנה
מחנה הריכוז נבנה בחיפזון באוקטובר 1944 כמה מאות מטרים צפונית לתחנת הרכבת טירקהיים, הרחק מהכפר, באזור מיוער. ראשוני האסירים הועברו אליו כבר באוקטובר 1944.
המחנה כלל בעיקר צריפים ובקתות עפר. מדרום למחנה נבנו בתים מסודרים עבור אנשי ארגון טודט.
במהלך פעילותו שוכנו במחנה הריכוז כמה אלפי אסירים יהודים, שרובם הובאו לטירקהיים ממחנה הריכוז דכאו וממחנות הלוויין שלו. מספר רב של יהודים הונגרים הובאו ישירות מבודפשט לטירקהיים. ב-2 באפריל 1945, על רקע הידיעות על כוחות בעלות הברית המתקדמים, פונו רוב האסירים. בתחילה, שיירה של כ-1,200 אסירים (לפי מקורות אחרים יותר מ-2,000 אסירים) הייתה אמורה לצעוד לדכאו, אך בגלל הצפיפות בדכאו, השיירה הופנתה לרובע אלאך שבמינכן דרך לנדסברג, ווינדך ופסינג. ב-27 באפריל 1945 שוחרר המחנה על ידי חיילים אמריקאים. באותה שעה שהו עדיין במחנה כ-500 אסירים.
לאחר המלחמה
בחורף 1945, הורה הממשל הצבאי האמריקני על הקמת בתי קברות באזורים בהם שכנו מחנות הלוויין לשם הנצחת האסירים ועובדי הכפייה אשר נספו בהם. בדרך כלל הוצבו אתרים אלו על קברי האחים שנוצרו בשלב האחרון של פעולות המחנה.
בבית הקברות בטירקהיים נקברו מחדש כ-80 גופות שקודם לכן נקברו בסמוך לאתר המחנה. גופות אלו התגלו על ידי חיילי ארצות הברית ביער, לאחר השחרור. שמות הקורבנות אינם ידועים מלבד ארבעה אסירים הקבורים בקברים בודדים, שמתו רק לאחר השחרור.
תחזוקת בית הקברות
משנת 1947 הייתה הקהילה המקומית אחראית לתחזוקת בית הקברות של מחנה הריכוז, המימון לתחזוקה שולם על ידי מדינת בוואריה, ומשנת 1949 על ידי משרד הפיצויים של בוואריה.
התחזוקה החלה לבסוף בשנת 1950 בהנהלת פיליפ אורבך עם תיעוד של כל בתי הקברות של מחנות הריכוז בבוואריה והשלמת תכנון בית הקברות.
תכנון בית הקברות של טירקהיים שנעשה על ידי האדריכל יוזף רוף ממינדלהיים כלל בימת-זיכרון עגולה דמוית מאוזוליאום עם כיפה עטופת יריעת-נחושת ומגן-דוד בקודקודה. בתוך הבמה נכלל מזבח עם חנוכייה. מאוחר יותר גם זיגגו את החלונות.
לאחר שאורבך חלה ב-1951 ועזב את המשרה, השתנה הטיפול בבתי הקברות ובאנדרטאות מחנות הריכוז. העיבוד והתיעוד הופסקו והאחריות נמסרה למנהל הבווארי לשימור תרבות וטבע.
המנהל שמר ותחזק את בתי הקברות, אך לא המשיך בבניית מצבות הזיכרון. כתוצאה מכך, ירד במהירות העניין בשימור זיכרון המחנה מצד הקהילה המקומית.
תיעוד תולדות המחנה
רק מתחילת שנות ה-70 וה-80 יזמו מעטים, כולל אסירים לשעבר, תוכניות לתיעוד תולדות המחנה ולשימור חלק מהשרידים שעדיין היו קיימים. אנטון פוסט שהיה אז מורה בבית ספר תיכון תרם מאמצים ותרומות חשובות בשימור ההיסטורי של מחנות הלווין סביב קאופרינג ולנדסברג. בעקבות כך, משנת 1975 נהיה פוסט מעורב באופן אינטנסיבי בתיעוד תולדות מחנות אלו ומהם - טירקהיים.
אסיר ידוע במחנה היה ויקטור פראנקל, שהועבר ממחנה הלוויין קאופרינג השלישי לטירקהיים במרץ 1945. והיה זה פוסט אשר הזמין את ויקטור פראנקל לבקר במחנה. פראנקל נענה בחיוב וביקר באתר ההנצחה של מחנה הלוויין מספר פעמים משנת 1984 ואילך. באחת הפעמים אף היה שותף להנחת אבן פינה לאנדרטת הזיכרון לקורבנות. הרחוב שבו ממוקמת האנדרטה לקורבנות טירקהיים נקרא כיום על שמו.
מיקומו של המחנה לשעבר נמצא עתה בין שטח בינוי לשכונת דירות והוא עוצב מחדש לחלוטין. כיום אין שרידים או רמזים גלויים באתר לאשר התרחש בו.
הנצחת המחנה וקורבנותיו
בית הקברות של מחנה הריכוז טירקהיים נמצא מעט צפונית לתחנת הרכבת. בית הקברות אורגן מחדש בשנים 1977–78 ובשנת 1979 אף הוקף בגדר למען שמירת האתר.
משנת 2013, כל בתי הקברות של מחנות הריכוז נתונים לפיקוח של קרן ההנצחה הבווארית. המשרד הממלכתי של בוואריה לשימור אנדרטאות מפרט את בית הקברות הזה אתר בית הקברות מפורסם תחת השם "Hartteile" ברשימות אתרי ההנצחה של המשרד הממלכתי של בוואריה לשימור אנדרטאות.
קרל השני, ארכידוכס אוסטריה
קרל השני, ארכידוכס אוסטריה (בגרמנית: Karl II. Franz von Österreich; 3 ביוני 1540 – 10 ביולי 1590), היה ארכידוכס אוסטריה הפנימית, ואביו של פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
ביוגרפיה
קרל השני נולד ב-3 ביוני 1540 בווינה, לפרדיננד הראשון, מלך בוהמיה והונגריה, ולאנה, נסיכת בוהמיה והונגריה בתו של אולסלו השני, מלך בוהמיה והונגריה ואן דה פואה.
בניגוד לאחיו מקסימיליאן השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שהיה מתון כלפי הפרוטסטנטים, היה קרל קתולי אדוק, ואף הזמין את הישועים לחצרו. אולם, בשנת 1572 נאלץ לעשות ויתורים לפרוטסטנטים בגראץ, ובשנת 1578 נאלץ לעשות זאת בברוק.
קרל השתתף במלחמות נגד הטורקים, ואף ייסד בשנת 1579 את העיר קרלובאץ בקרואטיה על שמו. קרל טיפח מאוד את האמנות והמדעים, ואף החזיק בחצרו את המלחין אורלנדו לאסוס. בשנת 1573 הקים קרל את הגימנסיה האקדמית בגראץ, ובשנת 1585 הקים את אוניברסיטת גראץ.
ב-10 ביולי 1590 מת קרל השני בגראץ, ובנו פרדיננד משטיריה, ארכידוכס אוסטריה ירש את נחלותיו.
משפחתו
בשנת 1571 התחתן קרל השני עם אחייניתו מריה אנה מבוואריה, בתם של אלברכט החמישי, דוכס בוואריה ואחותו אנה, ארכידוכסית אוסטריה, ממנה נולדו לו 15 ילדים:
הסכם ייצוא החיטה האוקראיני
ההסכם המקורי היה אמור לפקוע ב-19 בנובמבר 2022. רוסיה השעתה את השתתפותה בהסכם למשך מספר ימים עקב תקיפת כטב"מים ימיים אוקראיניים על נמל סבסטופול. היא טענה שהאוקראינים מנצלים את המסדרון הימי הפתוח בים השחור, כדי ליזום התקפות נגד צי הים השחור הרוסי. אולם בעקבות לחץ כבד מצד טורקיה, הסכימו הרוסים לחזור לממש את ההסכם. ב-17 בנובמבר 2022 הודיעו האו"ם ואוקראינה כי ההסכם הוארך ב-120 ימים נוספים. במרץ 2023, טורקיה והאו"ם הודיעו שהבטיחו ארכה שנייה לפחות ל-60 יום נוספים. במאי 2023, העסקה הוארכה פעם נוספת עד 18 ביולי 2023. סביר להניח, שהגורם העיקרי להסכמת ההנהגה הרוסית להאריך שוב שוב את ההסכם, על אף שהוא היה מנוגד לאינטרסים של רוסיה, ולא העניק לה הישגים כלשהם, היה רצונה לשמור על מערכת יחסים טובה עם טורקיה, השולטת על דרכי היציאה מהים השחור.
עד אמצע יולי 2023, יותר מ-1,100 ספינות יצאו בהצלחה מנמלים אוקראיניים שהובילו כמעט 33 מיליון טונות של דגנים ומוצרי מזון אחרים ליותר מ-40 מדינות שונות. אולם רוסיה חזרה וטענה שמדובר בהסכם דו-צדדי, ושהחלק בהסכם שנועד לאפשר יצוא סחורות חקלאיות מרוסיה לעולם, לא מומש, בעקבות התנגדות המערב. היא הזהירה שאם ההסכם בינה לבין האו"ם וטורקיה לא ימומש, היא תפרוש מההסכם ביולי 2023. עד 17 ביולי 2023, לא הושג הסכם חדש לחידוש העסקה, מה שגרם לפקיעת העסקה. רוסיה סירבה לחדש את ההסכם בטענה שהמערב לא מקיים את חלקו בהסכם. מאמצים דיפלומטיים לחידוש ההסכם נמשכים.
רקע כללי
בשנת 2022, על פי ההערכות, 47 מיליון בני אדם סובלים מרעב עז כתוצאה מעלויות המזון הגואות בעולם, בין היתר בשל השפעת הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022. מדינות מתפתחות באפריקה, באסיה ובאמריקה הלטינית הושפעו הכי הרבה מהמלחמה הזו, בשל הסתמכותן על תבואה ודלק מיובאים.
לפי ארגון המזון והחקלאות של האו"ם, אוקראינה היא בין יצואניות התבואה המובילות בעולם, ומספקת יותר מ-45 מיליון טון מדי שנה לשוק העולמי. כ-20 מיליון טונות של תבואה נעצרו בעיר הנמל אודסה באוקראינה, לפי ה-BBC. לפני המלחמה, כמעט כל שמן החיטה, התירס והחמניות של אוקראינה יוצאו דרך נמלי הים השחור האוקראיניים. טרם חתימת ההסכם, חלק מהנמלים נפגעו בעוד שאחרים נמצאים בשליטה רוסית ואחרים חסומים על ידי מוקשים. בתחילה, ממשלת אוקראינה נרתעה מלהסיר מוקשים בים בשל היקף המשימה והאפשרות להשאיר את הנמלים פתוחים לתקיפה.
Todo és la musica
"Todo és la musica" (בעברית: "הכול זה מוזיקה") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי עומר אדם בהשתתפות המוזיקאי הספרדי צ'יקו קסטילו. הוא יצא לאור ב-31 בדצמבר 2020, על ידי חברת התקליטים NMC, כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן. נכתב על ידי אדם, משה בן אברהם, אופק יקותיאל ואופיר עטר, והופק על ידי השלושה הראשונים. הוא מבוצע בשפה הספרדית – שירו הראשון של הזמר בשפה זו (ב-2021 יצא "Dale Mami" עם ניקי ג'אם) – ומאדיר את אהבתו של אמן למוזיקה.
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-1.8 מיליון השמעות. הווידאו קליפ הרשמי פורסם ביום צאת השיר בערוץ היוטיוב הרשמי של אדם. נכון לאפריל 2023 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-7.1 מיליון צפיות.
הערות שוליים
קט:שירי 2020 קט:סינגלים מ-2020 קט:שירי עומר אדם קט:שירים בספרדית
חבצלת חבשוש
חבצלת חבשוש (30 במרץ 1950 – 18 בנובמבר 1984) הייתה משוררת וסופרת ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה וגדלה בתל אביב למשפחה אמידה ומסורתית, שעלתה מצנעא שבתימן, משפחתה עסקה בסחר בתבלינים ובקפה. חבשוש הייתה בת זקונים למשפחה בת שבעה ילדים. בשנת 1956 לפני מבצע קדש נפל אחיה הבכור בגבול רצועת עזה, חוויה שממנה אמה לא התאוששה מעולם.
חבשוש למדה דרמה בבית צבי. לאחר חצי שנה עזבה את הלימודים והחלה לעבוד בעבודות מזדמנות.
שדה זכה לביקורות נוקבות בעקבות פרסום המכתבים. הסופר נתן זך כתב "פרסם את מכתביה מתוך תאוות הסנסציה".
בנובמבר 1984 התאבדה בקפיצה מגג ביתה שבתל אביב.
ברבוס רוקט
ברבוס רוקט (בגרמנית: Brabus Rocket) היא מכונית על בתצורת מכונית סלון המוגדרת כמכונית קומפקטית ספורטיבית, מתוצרת יצרנית הרכב הגרמנית Brabus (שם מלא: "BRABUS GmbH") אשר מבוססת על דגם מרצדס-בנץ CLS-קלאס של יצרנית הרכב הגרמנית מרצדס אשר מיוצרת משנת 2006 ועד היום.
בשנת 2006 דגם "ברבוס רוקט" שיפר את "שיא המהירות הקרקעית" ("Land speed record" ) בקטגוריית "Street-legal vehicle" במסלול ניסוי מרוצי המכוניות "Nardò Ring"  באיטליה והגיע למהירות של 365.7 קמ"ש.
Versus
Versus (בעברית: נֶגֶד) הוא אלבום האולפן האחד עשר של הזמרת-יוצרת המקסיקנית גלוריה טרווי, והאלבום המשותף הראשון שלה, עם הזמרת אלחנדרה גוזמן. האלבום יצא לאור ב-23 ביוני 2017, על ידי חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק לטין אנטרטיינמנט. הוא יצא לאור שנתיים לאחר יציאת אלבומי האולפן של כל אחת מהשתיים (El Amor ו-A + No Poder).
האלבום קבע שורה של שיאים היסטוריים, וביניהם הפך את טרווי וגוזמן לנשים הראשונות בהיסטוריה בת 24 השנים של מצעד האלבומים הלטיניים שהצליחו להגיע עם אלבום משותף למקום הראשון במצעד. מעבר לכך, נמכר בלמעלה 30,000 עותקים במקסיקו והפך לאחד מהאלבומים המשותפים הנמכרים ביותר במדינה בעשור השני של המאה ה-21.
על בסיס האלבום, יצאו השתיים לסיבוב ההופעות "Versus Tour" ובהמשך, הוציאו אלבום הופעה בשם, Versus World Tour.
הרי בוש
הרי בוש (באנגלית: Bush Mountains) הם רכס הרים סלעיים בהרי המלכה מוד, בחוף דופק, שבאנטארקטיקה.
גאוגרפיה
הרכס ממוקם בראשיהם של קרחון רמזי וקרחון קוסקו.
הרי בוש משתרעים מהר וייר שממערב להרים ועד רמת אנדרסון המשקיפה על קרחון שאקלטון ממזרח להרים.
שיא גובהו של רכס ההרים - בכיפת האסקי שגובה 3,580 מטרים מעל פני הים.
הגובה הממוצע של ההרים 1,219 מטרים מעל פני הים.
אתרים ברכס
ברכס מצויים האתרים הבאים:
גילוי ומיפוי ההרים
ההרים מופו בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית (בשנים 1939–1941), על ידי צי ארצות הברית, במהלך מבצע קפיצה לגובה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1946–1947), ובמהלך מבצע קיפאון עמוק (מבצע דיפ פריז) של צי ארצות הברית (בין השנים 1956–1963).
מקור השם
שמם של ההרים ניתן להם על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, בעקבות בקשתו של אדמירל ריצ'רד בירד.
ההרים נקראו על שמו של ג'יימס י. בוש (James I. Bush), שהיה פטרון של משלחת החקר האנטארקטית של בירד, בין השנים 1988–1930.
לקריאה נוספת
• Gunter Faure, Teresa M. Mensing, The Transantarctic Mountains: Rocks, Ice, Meteorites and Water, P 145
מנחם מנכין היילפרין
הרב מנחם מנכין (מענכין) היילפרין (לעיתים: הלפרין; תר"ד, 1844 – ו' בניסן תרפ"ד, 1924) היה מקובל ירושלמי, ומחבר הוספות, הגהות וביאורים לספר "עץ חיים" של הרב חיים ויטאל.
יעקב הורוביץ (מעליץ)
רבי יעקב הורביץ (כונה: רבי יענקעלע מעליצער) (ה'תקמ"ד (בערך) - י"ט בטבת ה'תקצ"ז) היה מייסד חסידות מעליץ, והאדמו"ר הראשון שלה.
מנחם מנכין היילפרין
תולדותיו
נולד בהורודנה שברוסיה הלבנה לר' שלום. הוא הקדיש את עיתותיו לתורה והתפרנס ממסחר בספרי קודש ואתרוגים מארץ ישראל ומספר פעמים ביקר בארץ ישראל לצורך מסחרו. ניהל בהורודנה את בית המדרש "חברת אלשיך" והיה ידוע כעושה נפלאות ואף סופר עליו מקרה בו גירש דיבוק שנכנס בנערה יתומה.
בתרמ"ה הוציא לאור לראשונה את "עץ חיים" עם הוספותיו, הגהותיו וביאוריו. בה'תר"ן פרסם את הספר "כבוד חכמים" בו חלק על טענתו של הרב יעקב עמדין בספרו "קנאות" שהספר "חמדת ימים" חובר בידי נתן העזתי, תלמידו של שבתאי צבי וטען שהספר תואם את קבלת האר"י ועל כן מקורו במקובל אמיתי.
יעקב הורוביץ (מעליץ)
ביוגרפיה
בשנת תקס"ג נבחר לשמש כגבאי צדקה של קופת רבי מאיר בעל הנס בעיר ראפשיץ. בשנת תקס"ד בהיותו בן עשרים התמנה לרב העיר קולבסוב, תפקיד אותו מילא שלושים שנה, שם כונה רבי יאנקעלע קאלבסוב'ער. אנשי העיר מעליץ הסמוכה ניסו לגרום לרבי יעקב לכהן ברבנות אצלם, אך אנשי קולבסוב התנגדו וניסו למנוע זאת. בשנת תקצ"ד הגיעו אנשי מעליץ באישון לילה לבית הרב והצליחו לשכנעו לבוא עימם ולכהן כרב בעירם. בעקבות מעברו לכהן כרב במעליץ כונה רבי יענקעלע מעליצער, ואנשי מעליץ כונו מאז בשם "מעליץ'ע גנבים".
היה מפורסם במופתיו ועל שמם נקרא גם "בעל שם טוב קטן".
בשנת תקצ"ז התפשטה מגפה בעיר מעליץ, בי"ט בטבת ניצב על יד המזוזה ואמר "אני הנני הרב פה ואחראי לשלום בני העיר, מבקש אני איפוא ממך רבון העולם שתעצר המגפה בעיר הזאת". באותו היום נדבק אף הוא במחלה ונפטר והמגפה נעצרה.
מנחם מנכין היילפרין
תולדותיו
בתרס"א עלה לירושלים והתגורר בבתי מחסה שבעיר העתיקה ונחשב מראשי המקובלים בעיר. הרב היילפרין היה קשור בישיבת המקובלים שער השמים שבה למד.
יעקב הורוביץ (מעליץ)
חיבוריו
השאיר אחריו בכתב ידו דברי תורה והדרכה, מחלקם הודפס הספר זרע יעקב (על שם ספרו של אביו "זרע קודש").
צאצאיו
שלושת בניו כיהנו באדמו"רות:
אנרי, נסיך קונדה (1552–1588)
אנרי דה בורבון, נסיך קונדה (בצרפתית: Henri Ier de Bourbon-Condé; 29 בדצמבר 1552 - 5 במרץ 1588) היה נסיך צרפתי מנסיכי הדם (נסיך בעל קרבת דם לבית המלוכה), וגנרל הוגנוטי כמו אביו הבולט יותר, לואי הראשון, נסיך קונדה.
ביוגרפיה
אנרי נולד ב-29 בדצמבר 1552 בלה-פרט-סו-ז'ואר, והיה בנם הבכור של לואי הראשון דה בורבון, נסיך דה קונדה ולאלינור דה רואי, בתו ויורשתו של שארל דה רואי, רוזן רוסי. מבין שמונת אחיו, הוא ואחיו פרנסואה, נסיך קונטי, היו היחידים שהיו להם ילדים.
לאחר מותו של אביו, לואי, בקרב ז'רנאק, הציגה ז'אן ד'אלברה את אנרי ואת בנה, אנרי מנווארה, כיריבים לגאספאר דה קוליני השני. מאחר ששניהם היו נסיכי הדם, מעשה זה נתן את הלגיטימציה להוגנוטים.
בקרב מונקטור ב-3 באוקטובר 1569 נפצע אנרי בפניו ונאלץ לסגת. בשל חתונתו של אנרי מנווארה, ולאחר מכן בשל טבח ליל ברתולומאוס הקדוש, נאלץ אנרי להמיר את דתו לקתוליות, לעמוד בפני מוות או מאסר עולם. בבריחתו מפריז הצטרף אנרי לתיאודור בזא, שפרסם את הסופרנים שלו בגרמניה.
בשנת 1573 ההוגנוטים ניצלו כמה רווחים פוליטיים בדרום צרפת, וכתוצאה מכך אנרי מונה ל"המושל הכללי והמגן". בעקבות שלום מסייה, הוא חזר לתפקידו כמושל פיקארדי. במהלך מלחמת הדת השישית, הוא פיקד על הכוחות אשר כבשו את ברואג' והשיג סיוע אנגלי להוגנוטים. היה זה אנרי, אשר נרגז על ידי התנגדות קתולית לתפקידו כמושל פיקארדי, שהחל את מלחמת הדת השביעית, על ידי תפיסת העיר לה פרר בנובמבר 1579.
משפחתו
אנרי התחתן פעמיים, תחילה עם דודניתו, מריה מקלווה, ממנה היה לו בת אחת:
לאחר מכן התחתן אנרי בשנית עם שרלוט קתרין דה לה טרמויל, בתו של לואי השלישי דה לה טרמויל, דוכס טוואר וז'אן דה מונמורנסי, ממנה נולדו לו שני ילדים:
קוקו שומן
קוקו שומן (בגרמנית: Heinz Jakob "Coco" Schumann; 14 במאי 1914 - 28 בינואר 2018) היה מוזיקאי ג'אז יהודי, שהיה פעיל בחיים המוזיקליים של מחנה הריכוז טרזיינשטט.
שנותיו הראשונות
היינץ יעקב שומן נולד בברלין. האם הייתה יהודיה ואביו היה גיבור מלחמת העולם הראשונה גרמני שעבר ליהדות לקראת החתונה. הכינוי "קוקו" הילד קיבל מהחברה שלו.
קוקו שומן התלהב מסגנון שמיניות סווינג ששמע לראשונה במהלך אולימפיאדת ברלין. בצעירותו הוא ניגן במספר הרכבי ג'אז ולמד נגינה בגיטרה ובתופים.
טרזיינשטט
בשנת 1943, נשלח קוקו שומן לטרזיינשטט ונקלט בלהקת ג'אז מקומית. הם השתתפו בצילומי סרט תעמולה גרמני אף בסופו של דבר נשלחו לאושוויץ. מספר ימים לפני שחרור המחנה, שומן חלה אך שרד. רוב חברי ההרכב כמו פריץ וייס וקורט גרון נהרגו באושוויץ. כאשר קוקו שומן חזר לברלין הוא גילה שרוב משפחתו נהרגו. אביו שרד את המלחמה והציל את אימו תוך הסתרתה.
לאחר מלחמת העולם השנייה
בשנת 1950 המשפחה עברה לאוסטרליה אך בשנת 1954 חזרה לברלין. קוקו שומן הופיע עם אמנים ידועים ובסופו של דבר הקים הרכב משלו. בשנת 1997 הוא פרסם את ספרו The Ghetto Swinger: A Berlin Jazz-Legend Remembers
בשנת 2013 קוקו שומן צולם בסרט תיעודי על החיים בטרזיינשטט.
קוקו שומן הוציא מספר אלבומים, האחרון יצאה בשנת 1999.
הוא נפטר בברלין בשנת 2018.
בית הספר למשפטים באוניברסיטת קורנל
בית הספר למשפטים באוניברסיטת קורנל (באנגלית: Cornell Law School) הוא בית ספר למשפטים באוניברסיטת קורנל, אוניברסיטה פרטית בליגת הקיסוס באית'קה, מדינת ניו יורק, ארצות הברית. כאחד מחמשת בתי הספר למשפטים בליגת הקיסוס, בית הספר מציע ארבע תוכניות לתואר במשפטים: JD, LLM MSLS ו-JSD ביחד עם אפשרות לשילוב עם מקצועות אחרים באוניברסיטה. בית הספר, שהוקם בשנת 1887 כמחלקה למשפטים, הוא אחד המוסדות הקטנים ביותר למתן JD בארצות הברית, עם כ-200 בוגרים מדי שנה.
בוגרי בית הספר כוללים מספר דמויות בולטות, ובהן מזכירי המדינה של ארצות הברית אדמונד מאסקי וויליאם פ. רוג'רס, מזכיר השיכון והפיתוח העירוני סמואל פירס, הנשיאה הראשונה של טייוואן, צאי אינג-ון, וכן דמויות בולטות בעולם העסקים והמשפט בארצות הברית ובעולם.
היסטוריה
המחלקה המשפטית בקורנל נפתחה בשנת 1887 במוריל הול עם השופט דאגלס בורדמן כדיקן הראשון. באותה התקופה, הקבלה לא דרשה אפילו תעודת בגרות. בשנת 1924 הוקמה התכנית הראשונה לתואר שני. שם המחלקה שונה לבית הספר למשפטים קורנל ב-1925. בשנת 1890 סיים את לימודיו ג'ורג' וושינגטון פילדס, והיה אחד מן האפרו-אמריקאים הראשונים שהגיעו להישג זה. בשנת 1893 סיימה האישה הראשונה (מרי קנדי בראון) את לימודיה. בתקופה זו צ'ארלס אוונס יוז (לעתיד נשיא בית המשפט העליון ומזכיר המדינה) שימש בסגל בית הספר.
בשנת 1892, בית הספר עבר לבורדמן הול ועבר שוב למיקומו הנוכחי ב-1932.
בשנת 1948 בית הספר חנך תוכניות ללימוד משפט בינלאומי. בשנת 1994, בית הספר החל לשתף פעולה עם הסורבון שבפריז. בשנת 2006, בית הספר הקים את המכון השני שלו בסין. תוכנית קלארק במשפט ותרבות מזרח אסיה נוסדה ב-2002.
בשנים 2012–2017 החלו שיפוצים משמעותיים בבית הספר שכללו הוספת עשרות אלפי מטרים רבועים לקמפוס.
ג'ון בליון
ג'ונתן דייוויד בליון  (באנגלית:Jonathan David Bellion; נולד ב-26 בדצמבר 1990) הידוע בתור שם הבמה שלו ג'ון בליון (Jon Bellion) הוא זמר-יוצר, ראפר, פזמונאי ומפיק מוזיקלי אמריקאי.
ביוגרפיה
בליון נולד וגדל בעיירה לייק גרוב שבניו יורק. הוא ממוצא איטלקי ומשפחתו מגיעה מנאפולי. בליון, שהתלבט בין אהבתו לכדורסל ולמוזיקה במהלך התיכון, בחר להמשיך בקריירת המוזיקה שלו. לאחר התיכון, הוא נרשם לתוכנית המוזיקה בקולג' הפרטי "Five Towns" בניו יורק. בגיל 19, החליט לפרוש מהלימודים ולהתמקד בכתיבה מקצועית. הוא עבד תחת הפזמונאית ומנהלת בהאחים וורנר קארה דיוגארדי במשך שנה וחתם על הסכם באמצעות חברת ההוצאה לאור האישית שלה. באמצעות ניסיון זה למד בליון כיצד לכתוב שירים לאומנים שונים, בז'אנרים כמו רוק והיפ-הופ.
קריירה מוזיקלית
בשנת 2012, בליון כתב את הפזמון של השיר "The Monster", של הראפר אמינם והזמרת ריהאנה. שיר זה זכה בפרס הגראמי לשנת 2015 על שיתוף פעולה של ראפר וזמרת הטוב ביותר.
הEP השני שלו, אשר נקרא "Translations Through Speakers", יצא לאור ב-20 בפברואר 2013. הEP השלישי שלו, "The Separation" יצא לאור ב-10 בדצמבר 2013 והEP הרביעי שלו, אשר נקרא "The Definition" יצא לאור ב-23 בספטמבר 2014 יחד עם הסינגל "Luxury".
ב-אוקטובר 2014, בליון יצא לסיבוב ההופעות הראשון שלו, שנקרא "The Beautiful Mind Tour" וב-31 במרץ 2015 הכריז על סיבוב ההופעות השני שלו, "The Definition Tour".
בתחילת שנת 2015, בליון הוציא לאור מספר סינגלים הכוללים את "All Time Low" ואת "Woke the F*ck Up" באמצעות חברת התקליטים קפיטול רקורדס. בליון הופיע גם בסינגל Beautiful Now של הזמר זד, שיצא ב-15 במאי 2015. הוא הופיע גם בסינגל "Violence" של הראפר האמריקאי B.o.B.
בליון אישר כי אלבום הבכורה שלו "The Human Condition" אמור לצאת ב-10 ביוני 2016. הוא הוציא לאור שלושה סינגלים לקידום מכירות מהאלבום: "Guillotine", ב-13 באפריל 2016, "80's Films", ב-27 במאי 2016, ו-"Maybe IDK" ב-2 ביוני 2016. הסינגל המוביל מהאלבום "All Time Low" יצא ב-13 במאי 2016 והפך לסינגל המצליח ביותר שלו והגיע למקום ה-16 במצעד בילבורד הוט 100 והפך לאלבום פלטינה בארצות הברית ואוסטרליה. ב-10 ביוני יצא לאור האלבום "The Human Condition".
ב-9 בנובמבר 2018 בליון הוציא לאור את האלבום "Glory Sound Prep".
בשנת 2019, בליון לוהק לתפקיד מדבב בסרט דרגון בול סופר: ברולי כפריזה, אך נאלץ לוותר על התפקיד בשל חוסר בזמן. ב-13 במאי 2019, בליון הוציא לאור שיר יחד עם הדי ג'יי האמריקאי Illenium שנקרא "Good Things Fall Apart". הוא גם הוציא לאור שיר שנקרא "Crop Circles" ב-30 במאי 2019. בליון יצא בסיבוב ההופעות "The Glory Sound Prep" שהחל ב־12 ביוני והסתיים ב־12 בנובמבר של אותה שנה. הוא עזר להפיק ולכתוב סינגלים כמו "Stacy" ו-"Life Must Go On" מאת Quinn XCII, "Liar ו-Sameless מאת קמילה קאבלו, Graveyard מאת הלסי, "Memories" מאת מארון 5, "Holy" מאת ג'סטין ביבר, בהשתתפות צ'אנס הראפר . הוא כתב כ-5 שירים באלבום Justice של ג'סטין ביבר. הוא גם כתב והפיק יחד את "Vulnerable" מתוך האלבום Rare של סלינה גומז וכתב את הסינגל "Daisies" של קייטי פרי. בליון הופיע בשירו של לורנס 'False Alarms', שיצא לאור ב-22 ביולי 2021.
השועל והענבים
תרגומי המשל לעברית
הניסוח העברי הידוע הראשון של המשל נעשה בידי יהודה ליב גורדון, והופיע בשם: "השועל וענבי הגפן" בספרו: "משלי יהודה" בשנת 1859.
ניתן לראות שיל"ג מוסיף את הלקח של המשל, בצורת שאלה בשורה האחרונה: האם היה משבח את הענבים לו היה משיג אותם?
תרגום אחר לעברית, שידוע יותר בזמננו, נכתב כמאה שנים מאוחר ביותר, בידי המתרגם חנניה רייכמן בספרו: "כל משלי קרילוב". שמו של המשל בספר זה הוא השם הידוע כיום: "השועל והענבים". בעוד שיל"ג מכנה את הענבים "ענבי רוש" (ענבי רעל) השועל של רייכמן מכנה את הענבים: "בוסר", וכך גם מכנה השועל של שלמה שפאן את הענבים הבלתי מושגים בספרו "משלי איסופוס". במהלך השנים הופיעו תרגומים ועיבודים שונים של המשל, בשיר, מחזה ובסיפורים, ביניהם מעשיות לילדי הגן של לוין קיפניס.
פיאט דאון טאון
פיאט דאון טאון (באיטלקית: Fiat Downtown) היא מכונית קונספט, עירונית בתצורת מכונית מיקרו, האצ'בק אשר הוצגה על ידי קונצרן הרכב האיטלקי פיאט בשנת 1993.
סוללה גופרית - נתרן
שלב פריקה 2Na + 4S = Na2S4
תהליך זה הפיך מאחר שיישום אנרגיה חשמלית משחרר את היונים החיוביים של הפוליסולפיד נתרן דרך האלקטרוליט לרפורמה בנתרן היסודי. לכל תא יש מתח של 2 וולט ולמרות שהוא פועל בטמפרטורות בסדר גודל של 300 מעלות צלזיוס, הוא בעל יעילות מרבית של 89%.
האווי
האווי (Howey, Howe) הוא שם משפחה.
אביחי מיבר
אביחי מיבר (נולד ב-1976) הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף המכהן כקצין המשטרה הצבאית הראשי (קמצ"ר).
ביוגרפיה
מיבר התגייס לחיל המשטרה הצבאית בשנת 1994 ומאז ביצע שורת תפקידי ליבה בחיל.
במחצית העשור הראשון של המאה ה-21 שימש כראש מדור פיקוח חקירות במצ"ח. בשנים 2009–2011 שימש כמפקד המשטרה הצבאית החוקרת במחוז הצפון, ולאחר מכאן כראש ענף התורה וההדרכה במפקדת קצין המשטרה הצבאית הראשי (מקמצ"ר) עד לשנת 2013. באותה שנה מונה למפקד בית הספר למשטרה צבאית (בה"ד 13). במהלך תפקידו זה, הועבר בית הספר ממיקומו במחנה גור אל קריית ההדרכה.
בשנת 2016 סיים את תפקידו ומונה לראש מחלקת ביטחון מידע (מחב"ם) באגף המודיעין בדרגת אלוף-משנה, ושימש בתפקיד זה כשלוש שנים. בשנת 2019 החל לכהן כמפקד קורס "אפק" במכללה הבין-זרועית לפיקוד ומטה.
בפברואר 2020 התמודד על תפקיד הצנזור הצבאי הראשי, אליו מונה לבסוף דורון בן ברק.
באוגוסט 2020 החליט הרמטכ"ל למנותו לקצין המשטרה הצבאית הראשי, ובאוגוסט 2021 הועלה לדרגת תת-אלוף ונכנס לתפקידו.
חיים אישיים
מיבר נשוי ואב לשלושה. בעל תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול מהטכניון ותואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה.
אחיו נתנאל שירת אף הוא כקצין בחיל המשטרה הצבאית, והשתחרר בדרגת סגן-אלוף.
הר ארוהד (וושינגטון)
הר ארוהד (באנגלית: Arrowhead Mountain; מילולית: הר החץ) הוא הר הממוקם במחוז צ'לאן במדינת וושינגטון שבארצות הברית.
ההר הוא חלק מרכס קסקייד.
גובהו של ההר 1,838 מטרים מעל פני הים, והוא מתנשא לגובה של 180 מטרים מעל סביבתו.
אסטס
אסטס (Estés, Estes) הוא שם משפחה.
יעקב טננוורצל
יעקב (שרגא) טננוורצל היה אחד מהנדבנים היהודיים הגדולים ביותר שתרמו לכוללי היישוב הישן לפיתוח העיר ירושלים המאה ה-19 בעת היציאה מהחומות. טננוורצל זכה בהערכתם הרבה של אנשי ירושלים בעיקר בשל תרומת הכספים לבניית שכונת מאה שערים ובתי וורשא.
משפחתו ונדבנות הכספים
יעקב שרגא טננוורצל נולד בפולין ליצחק אייזיק טננוורצל ובסוף ימי מגוריו במדינה התגורר בסמוך לעיר לובלין בעיירה פינטשוב. מנישואי אשתו הראשונה נולדו לו שני בנים ולאחר מכן נישא בשנית לאחר פטירת אשתו. כשעלה ארצה התחבר לרב ריבלין, הרב שמואל הומינר, הרב שלמה זלמן בהר"ן וביחד איתם החל להיות שותף בפעילותם של הכוללים בירושלים שעזרו בבניית שכונות סביב מאה שערים עם היציאה מהחומות במאה ה-19.