cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קלודצקו
יהדות קלודצקו
הקהילה היהודית בקלודצקו הייתה קיימת כבר במאה ה-14. מעמדם של היהודים בקלודצקו היה חזק מאוד, הם החזיקו בבתים ועסקים משלהם וכן בבית כנסת ובית קברות. בהשוואה לקהילות בערי שלזיה האחרות, היה יחס טוב בין היהודים והשלטון. אך למרות זאת, במאה ה-15 גורשו היהודים מקלודצקו. הם יכלו להישאר, אך רק למטרות מסחר ובלי זכות לישיבת קבע. בשנת 1812 פרסם פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה צו בו הוא נותן ליהודים אזרחות מלאה ורשות לחיות לפי המסורת שלהם. הקהילה היהודית קמה מחדש, ובהנהגת הרב סלינג קארו, הקימו בית כנסת, בית קברות, מקווה וארגון חברה קדישא. למרות זאת, היהודים החלו להיטמע באוכלוסייה המקומית שהשפיעה על מצבם הרוחני.
לאחר עלייתו של היטלר לשלטון, חלק מהמשפחות היהודיות החליטו להגר. ההגירה הוגברה לאחר 1936. היהודים עברו לוורוצלב או למדינות מחוץ לאירופה. בתיהם ובתי העסק שלהם הוחרמו. בליל הבדולח, בית הכנסת נשרף וכל החנויות היהודיות הושחתו.
במהלך מלחמת העולם השנייה בקרבת העיר הוקם מחנה ריכוז לנשים. חיי יהודים במחנה תוארו בספרים של רות מינסקי סנדר ושרה זיסקינד.
סימון וואה
סימון ווּאֶה (בצרפתית: Simon Vouet, 9 בינואר 1590, פריז – 30 ביוני 1649, פריז) היה צייר ורשם הידוע בעיקר כמי שהביא את ציור הבארוק מאיטליה לצרפת.
ילדותו
ווּאֶה נולד בפריז ב 1590. אביו היה צייר בשם לורנס (Laurent Vouet) סביר להניח שסימון רכש אצלו את יסודות הציור. בגיל צעיר עבר להתגורר באנגליה, והיה חלק מפמליית הברון מסנסי, השגריר הצרפתי בקונסטנטינופול. באנגליה הוכר כילד מחונן וצייר דיוקנאות. ישנן עדויות שצייר דיוקנאות ברמה גבוהה כבר בגיל 14 (ציור של גברת). ידוע שסימון וואה ביקר בקונסטנטינופול (איסטנבול) בהזמנת השגריר הצרפתי ב-1611–1612 לפני שעבר להתגורר באיטליה.
התקופה האיטלקית
וואה פעל באיטליה בשנים 1613–1627. תחילה הגיע לוונציה, וממנה עבר לאחר כשנה לרומא, בה היה עיקר פועלו. הוא כיהן כנשיא האקדמיה של סן לוקא ברומא, והיה הזר הראשון שהוזמן לקשט את בזיליקת פטרוס הקדוש ברומא. בנוסף, באותה תקופה יצא מרומא למספר מסעות עבודה קצרים אשר הניבו יצירות בעלות חשיבות רבה.
1612–1613 – ונציה
ב-1612 הגיע לוונציה, עירם של גדולי הדור בליני, טיציאן, ורונזה וטינטורטו יוצרי האסכולה הוונציאנית. אלו היו ביחסי תחרות מרה מחד, והשפעה הדדית ניכרת מאידך. וואה הושפע משטיציאן ובליני ולימד כאן, הוא ראה כיצד ורונזה הניע את התפיסה הוונציאנית שלו, ואולם בית הספר סן רוקו - היה להשראתו הגדולה. שנה הוא התבונן בעבודותיו של בליני, טיצ׳יאן וטינטורטו. השפעתו המכרעת של טינטורטו על וואה ניכרת בעבודותיו "הסעודה האחרונה" (1615), ״מגדת העתידות״ (1618), ״הלידה״ (1620), ו"הצליבה" (1622, אשר מוצגת בגנואה). ההשפעה ניכרת אף יותר ביצירות ״הפיתויים של פרנסיס הקדוש״ (1624) ו-"Crucifixion" משנת 1636–1627 (מוצגת בליון, צרפת).
רומא 1613–1627
בשנת 1613, וואה היה ברומא, (חוץ מהזמן הקצר בו שהה בג'נובה,) בה עבד עבור משפחת דוריה בשנת 1621–1622, הוא חי ופעל רוב זמנו ברומא עד שחזר לצרפת ב-1627. ככל הנראה וואה ביקר זמן קצר במילאנו, פיאצ'נזה, פארמה, בולוניה ופירנצה. בשנת 1617 וואה החל לקבל מלגה ממלך צרפת ושנה לאחר מכן גם קצבה מלכותית. עד לשנת 1620 וואה ביסס את עצמו כראש הקהילה הצרפתית ברומא; הוא זכה להכרה כצייר וערך עבודותיו עלה מאוד. גדולי האספנים של איטליה היו רוכשים את עבודותיו: משפחת ברבריני, פאולו ג'ורדנו, אורסיני קאסיטנו דל פוזו, ווינצנזו ג׳יוסטיניאני. עבודותיו נמצאות כיום באוספים החשובים ביותר בעולם.
בשנת 1620 יצא לעבוד בנאפולי באותה שנה הוא פגש את מי שהיה לאחד מתלמידיו הגדולים ולנטין דה בולון (1591-1632). ב-1621 צייר בג'נובה (1621–1622) את ה"צליבה" (Crucifixion) עבודה מרשימה, שיסודות הציור הוונציאני ניכרות בה ובמיוחד ההשפעה של טינטורטו, עבור כנסיית הקדוש אמברוג'יו (Sant' Ambrogio, Genoa). בשנת 1624 הוא זוכה להכרה מרשימה נוספת. ווואה מוזמן לעמוד בראש האקדמיה של סן לוקא ברומא, המוניטין שלו מגיע לשיא חדש בהזמנה שקיבל מהוועדה של בזיליקת פטרוס הקדוש בותיקאן, והיה לזר היחיד שזכה בכבוד זה. לרוע המזל נוטרו רק סקיצות מקוטעות מעבודה זו. וואה תכנן ועיצב את הקפלה החמישית משמאל בכנסיית סן לורנצו בלוצינה, שבכיכר סאן לורנצו, במרכז רומא (Piazza San Lorenzo ליד רח׳ הקורסו) כאן יצר שתי תמונות על חיי פרנצ'סקו הקדוש מאסיסי.
בשנת 1626 וואה התחתן ברומא. ובשנת 1627 שוב יצא למסעות, הפעם למודנה ובולוניה ולפני שעזב את איטליה שב וביקר בוונציה.
״הלידה של הבתולה״ (1614) (the birth of the Virgin Mary) שנמצאת בכנסיית סנט פרנצסקו ריפה (רובע טרסורסה) (The church of San Francesco d'Assisi a Ripa Grande), "מגדת העתידות" (1618) (Fortune Teller) מוצגת בקנדה, אוטווה, גלריה לאומית ציור שזכה להרבה העתקות במשך השנים - עבודה מרשימה ומאוד מיוחדת. עבודה ייחודית נוספת: "בני הזוג הלא מתאימים (ואניטס)" 1621 - (The ill-matched couple (Vanitas, מוצגת במוזאון הלאומי בוורשה, "הצליבה" (Crucifixion 1621-2) לכנסיית סנט' אמברוג'יו שהוזכרה לעיל, שנמצאת בגנואה (זו למעשה עבודת הכנה ליצירת מופת שיצר בפריז תחת נושא זה). "ברית המילה" ו"הפיתויים של פרנסיס הקדוש״ (Temptation of St. Francis) (1622), כנסיית סנט אנג'לו סגנו (Saint Angelo Segno), נאפולי גם עיטורי הקפלה אלאליוני (Alaleoni) ברומא (1623) "הקדוש ג'רום והמלאך" (1625 - Saint Jerome and the Angel) מוצגת בגלריה הלאומית, וושינגטון, ״המשפחה הקדושה״, מוצגת בסן פרנסיסקו (1625 - Holy Family with Saint John the Baptist) וכן, כנראה בשנת 1626, ״הופעת הבתולה בפני ברונו הקדוש״ (The Virgin appearing to St. Bruno).
התקופה הצרפתית
בשנת 1627 קיבל סימון וואה את ההצעה המפתיעה ממלך צרפת לואי ה-13 לשוב לארצו. המלך טען שצרפת חסרה ידע בתחום אמנות הציור החדש וביקש מוואה לבוא לפריז, כדי לתרום מכישרונותיו. לא עוד ברוק איטלקי, "אמרו מעתה ציור צרפתי עכשווי" אמר סימון וואה והוסיף "בתקופתנו אמנות הציור פותחת דרכים להתנהלות אצילית ויופי שטרם נראה". מספרים שדמי הציור שלו היו הגבוהים ביותר באותם זמנים. במקביל לעבודתו כצייר וואה הדריך ציירים צעירים, בין המוכשרים שזכו להשתלם אצלו: אסטאש לה סואר, ניקולא ופייר מיניאר, ושארל לברון.
הקרדינל רישלייה שהחל לבנות את הפלה רויאל בשנת 1629 הצטרף למזמינים מתמונותיו ובשנת 1632 החל וואה לעבוד גם עבור רישלייה שהיה אחד האנשים החזקים והיותר משפיעים בצרפת. באותה שנה (1632) החל הצעיר המוכשר אֶסְטָאש לה סואר לרכוש השכלה בציור הגבוה אצלו, מה שהביא בסופו של תהליך למה שמכנים כיום אמנות צרפתית והברוק הצרפתי.
השילוב בין השפעות האיטלקיות המוערכות בחברה הגבוהה עם חידושים של סימון וואה נתפסו כשלמות ביצירתו החדשה: "תצוגה בבית המקדש" (Presentation in the Temple - 1640-41 Musée du Louvre, Paris). יצירת מופת, שמוצגת בלובר, פריז. באותה שנה יצר וואה גם את האלגוריה - La Richess שגם היא מוצגת בלובר, אבל מתכתבת עם Doni Madonna של מיכלאנג'לו (מוצגת באופיצ'י, פירנצ'ה) ויש הרואים בה המשך של ציורי התקרה שלו (בוותיקן, רומא), או אף שיפור והעצמה של הכוח הרוחני שנעדר מציורי הקיר שב'סיסטינית'. השוו למשל, עם The (Libyan Sibyl (1511.
ההישגים לא הביאו שלווה לאמן הגדול. באותה שנה (בשנת 1640) ניקולא פוסן הגיע לפריז (1640–1642). הקרדינל רישלייה הזמינו לשוב לפריז כדי לפקח על העבודה האמנותית שנעשתה בארמון הלובר. סימון וואה קינא, הוא נחל תבוסה. הקריירה של פוסן רב הכישרון איימה להאפיל על הקריירה של הגאון, מה שהביא להערת המלך: הנה וואה, לכוד היטב ("There's Vouet nicely trapped").
פוסן צייר תמונות אחדות (נהדרות) בהזמנת רישלייה וחזר לרומא ב-1643. סימון וואה נשם לרווחה אך לא לזמן רב. פוסן פינה את הדרך לעליונותו בחוזרו לרומא. אך מות פטרוניו: המלך לואי ה-13 (נפטר 1643) ורישלייה הלך לעולמו שנה קודם לכן (1642) הקשה על התקדמותו המטאורית בשמי האמנות. יצירתו בצרפת בהחלט הגיעה לשיאים חדשים והוא לחדשנות שהעלתה את הישגיו בצרפת אפילו מעל לאלו בתקופת עבודתו באיטליה. סימון וואה, ככל האמנים הגדולים באמת, התפתח והתקדם לאורך כל חייו. הוא היה לצייר המשפיע ביותר בצרפת וזכה בתלמידים מכוננים. יצירתו שגשגה והניעה את התפתחות האמנות של הציירים בעולם.
חלקו של וואה בהתפתחות הציור הצרפתי הובטח, אבל נעדר, לצער אוהבי האמנות, רבות מהעבודות שלו בצרפת פורקו יצירות מופת נהרסו, ציורים דתיים שהכין עבור מזבחי כנסיות נלקחו על ידי נפוליון שחשק בתפארתן, ואחרות אבדו, למזלנו חלקן הועברו גם למוזיאונים.
סוכנות החקירות הפדרלית (מקסיקו)
סוכנות החקירות הפדרלית של הפרקליטות המקסיקנית (בספרדית: Agencia Federal de Investigación, ובקיצור: AFI) היא סוכנות אכיפת חוק לשעבר במקסיקו שנאבקה בשחיתות ובפשע המאורגן במדינה. משאבים רבים הופנו גם למאבק בסחר בסמים ובקרטלי הסמים השולטים במחוזות שלמים במדינה.
הסוכנות הוקמה על ידי הנשיא ויסנטה פוקס ב-1 בנובמבר 2001 במטרה להילחם בנגע הסמים במדינה, והוקמה למעשה על בסיס המשטרה המשפטית הפדרלית ועל פי המודל של ה-FBI האמריקני. סוכני הארגון נהגו לעטות מסכות על פניהם על מנת להקשות את זיהויים בידי קרטלי הסמים. על ביטחון התחבורה ועל פטרולים מיוחדים הייתה מופקדת המשטרה הפדרלית המקסיקנית ולא סוכנות החקירות הפדרלית.
היסטוריה
סוכנות החקירות הפדרלית היא יורשת המשטרה המשפטית הפדרלית (ספרדית: PJF, Policia Judicial Federal) - כוח משטרה פדרלי שהיה בעצם סוכנות שביצעה את צווי התובע הכללי המקסיקני. ב-1990 הארגון פעל כמשרד תיאום במאבק נגד הסחר בסמים. ב-2002 הסוכנות פורקה והוחלפה על ידי סוכנות החקירות הפדרלית, בשל בעיות שחיתות.
ב-2009 הארגון פורק ואת מקומו כזרוע חקירות עיקרית של משרד התובע הכללי המקסיקני נטלה המשטרה הפדרלית המיניסטריאלית.
שחיתות
מזכיר ביטחון הציבור המקסיקני, חנארו גרסיה לונה, קיווה לערוך רפורמה מקיפה בזרועות האכיפה הפדרליות במקסיקו, אך הוא נחל כישלון חרוץ בכך. רבים האמינו שסוכנים בכירים בסוכנות עבדו עבור קרטל סינלואה, ואף משרד התובע הכללי המקסיקני אישר זאת בדיווח שמסר בדצמבר 2005, עת הודה שאחד מכל חמישה פרקליטים נמצא תחת חקירה בחשד למעורבות פלילית, כאשר 1,500 מתוך 7,000 סוכני סוכנות החקירות הפדרלית היו בחקירה בחשד למעורבות בפעילות פלילית ענפה. 457 מהם הועמדו לדין.
בנובמבר 2008, נעצר רודולפו דה לה חוארדיה גרסיה, הבכיר השני בחשיבותו בסוכנות בשנים 2003–2005, בעקבות חקירה שהעלתה שהוא מסר מידע חסוי לקרטל סינלואה תמורת תשלומים חודשיים.
R3hab
פאדיל אל ע'ול (בערבית: فضيل الغول; נולד ב-2 באפריל 1986), המוכר תחת שם הבמה R3hab (לעיתים מסוגנן כ-R3HAB; מבוטא כ-"rehab"), הוא מפיק מוזיקלי, רמיקסר ותקליטן מרוקאי-הולנדי.
נכון ל-2020, הוא מדורג במקום ה-13 ברשימת 100 התקליטנים של DJ Mag. הוא הוציא מספר רב של גרסאות רמיקס שירים לאמנים, כמו, קייטי פרי, ליידי גאגא, טיילור סוויפט, דייוויד גטה, ריהאנה, רמשטיין, סטיב איוקי, הצ'יינסמוקרס ו-KSI.
קריירה מוזיקלית
R3hab החל את הקריירה שלו בסוף 2007 בזמן שהפיק, יחד עם הארדוול, את הסינגל "Mrkrstft". לאחר שהוציא, יחד עם אפרוג'ק, את הסינגל "Prutataaa" ב-2011, הוא הוחתם בחברת התקליטים Spinnin' Records.
ב-4 בדצמבר 2012, הוא התארח, יחד עם פרופהט, בסינגל "Big Banana" של הוואנה בראון.
ב-20 בינואר 2014, הוא הוציא, יחד עם NERVO ואומט אוזג'ן, את הסינגל "Revolution". הסינגל הגיע, בשיאו למקום השלישי במצעד הדאנס/מיקס שואו איירפליי של בילבורד, למקום ה-12 במצעד הדאנס הבריטי, למקום החמישי בפולין, למקום ה-25 בסקוטלנד, למקום ה-26 בפלנדריה, ולמקום ה-37 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-8 בספטמבר 2017, הוא הוציא, יחד עם קווינטינו, את הסינגל "I Just Can't". הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-22 במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני של בילבורד.
ב-15 בספטמבר 2017, הוא הוציא את אלבום הבכורה שלו, Trouble.
ב-20 באוקטובר 2017, הוא הוציא גרסת רמיקס לסינגל "Power" של אקסו.
ב-26 בינואר 2018, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם מייק ויליאמס, את הסינגל "Lullaby". הסינגל הגיע, בשיאו, למקום השביעי בנורווגיה, למקום ה-66 בשוודיה ולמקום ה-27 במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני של בילבורד.
ב-4 במאי 2018, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם קונור מיינרד, את הסינגל "Hold On Tight". הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-23 במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני, ולמקום הראשון במצעד שירי הדאנס קלאב.
ב-24 באוגוסט 2018, הוא הוציא את אלבום האולפן השני שלו, The Wave.
ב-5 באפריל 2019, הוא הוציא גרסת רמיקס לסינגל "Around The World (La La La)" של להקת הפופ הגרמנית, ATC, בשם "All Around the World (La La La)". גרסת הרמיקס הגיעה, בשיאה, למקום החמישי בוולוניה, למקום העשירי בפינלנד, למקום השישי בהונגריה, ולמקום השישי בהולנד.
ב-12 באפריל 2019, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם אנדי גרמר, גרסת רמיקס לשיר "Don't Give Up on Me".
ב-10 במאי 2019, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם יולי ברגן, את הסינגל "Don't Give Up on Me Now". הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-30 בנורווגיה.
ב-15 בנובמבר 2019, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם זאין מאליק וג'אנגלבוי, את הסינגל "Flames". הסינגל הגיע, בשיאו, למקום השביעי בשוודיה, למקום העשירי בצ'כיה ולמקום ה-22 בניו זילנד.
ב-20 באפריל 2020, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם GATTÜSO ומריה סמית', גרסת רמיקס לסינגל "Creep" של רדיוהד. גרסת הרמיקס הגיעה, בשיאה, למקום ה-95 בבלגיה.
ב-18 ביוני 2021, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם קלווין ג'ונס, את הסינגל "Downtown".
ב-20 באוגוסט 2021, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם סיגלה וג'ייפי קופר את הסינגל "Runaway".
ב-10 בספטמבר 2021, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם ג'ונאס בלו, אווה מקס וקיילי קנטרל את הסינגל "Sad Boy".
פרח הארגמן
פרח הארגמן הוא אגדה מאת הסופר הרוסי סרגי טימופייביץ' אקסקוב, שנכתב על ידו "מדברי עוזרת הבית פלאגיה". אחת הווריאציות הרבות על עלילת היפה והחיה.
הסיפור פורסם לראשונה על ידי אקסאקוב ב-1858 כנספח לאוטוביוגרפיה שלו "ילדותו של בגרוב הנכד " על מנת, לדברי המחבר עצמו, לא לקטוע את סיפור הילדות. הספר תורגם לעברית ויצא לאור בשנת 2019.
עלילה
סוחר עשיר נוסע לסחור במדינות מעבר לים. לפני היציאה הוא שואל את בנותיו אילו מתנות להביא להן. הבת הבכורה מבקשת כתר זהב עם אבני חן, שיאיר ביום ובלילה. הבת האמצעית מבקשת מראה, שכאשר היא מביטה בה המראה מראה אותה יפה יותר ויותר ולא מזדקנת. הבת הצעירה מבקשת פרח ארגמן, שאין יותר יפה ממנו בכל העולם. הסוחר מבטיח לשתי הבנות הגדולות להשיג את המתנות אותן הן מבקשות, ולבת הצעירה רק לנסות למצוא פרח כזה: "זה לא מסובך למצוא פרח ארגמן, אבל איך אדע שזהו הפרח המבוקש, שאין יפה ממנו בכל העולם?".
לאחר שעשה את רווחיו אך לא מצא את הפרח שבתו הקטנה ביקשה, הסוחר יצא לדרך הביתה עם משרתיו ומתנות לבנותיו הגדולות אך בדרך הותקף על ידי שודדים. הוא נוטש את השיירה ואת משרתיו, ונמלט ליער החשוך והמפחיד.
ביער הוא מגיע לארמון מפואר. אשר באורח פלא על השולחן מוצעים בו מאכלים ויינות משובחים ונפלאים. לאחר ששבע מהארוחות ולן במקום, הסוחר יוצא לטייל בגן הארמון ושם ראה פרח ארגמן ש"אין יותר יפה ממנו בכל העולם". כשהבין שלפניו אותו פרח שבתו ביקשה קטף אותו הסוחר. אז מופיעה מפלצת זועמת - בעלי הארמון. המפלצת זועמת על הסוחר כי הוא התקבל כאורח יקר, והתנהג ככפוי טובה -העז לקטוף את הפרח שמאוד יקר לליבו ומהווה כל שמחת חייו. המפלצת גוזרת עונש מוות על הסוחר. הסוחר מספר על בקשת בתו, והמפלצת נאותה לשחרר את הסוחר עם הפרח, בתנאי שאחת מבנותיו תגיע מרצונה לארמונו ותחייה בו. אם תוך שלושה ימים אף אחת מהבנות לא תגיע לארמון, אזי על הסוחר לחזור לארמון והוא יוצא להורג במוות אכזרי. לאחר שהסוחר הסכים ונותן את מילתו, הוא מקבל טבעת זהב. זאת טבעת מיוחדת: מי שישים אותה על הזרת הימנית שלו יועבר מיד לאן שירצה.
הסוחר עונד את הטבעת ומוצא את עצמו בבית. שיירות עם משרתים נכנסות בשערים, והם נושאים סחורות ואוצרות פי שלושה מבעבר. הסוחר נותן לבנותיו את המתנות המובטחות. הבנות הגדולות צוהלות, והקטנה בוכה. בערב מגיעים האורחים והסעודה מתחילה. במהלך המשתה מופיעים לפתע כלי כסף וזהב עם כלים שמעולם לא ראו בבית. למחרת, הסוחר מספר לבנותיו על מה שקרה ומציע לכל אחת מהן ללכת למפלצת. הבנות הגדולות מסרבות בכל תוקף ללכת ואומרות "על הבת שקבלה את הפרח המבוקש עליה להציל את אביה ולהגיע לארמון". הבת הצעירה מסכימה, נפרדת מאביה, שמה טבעת ומוצאת את עצמה בארמון המפלצת.
בת הסוחר מתגוררת בארמון המפלצת בפאר וכל רצונותיה מתגשמים מיד. הבעלים הבלתי נראה של הארמון מבטיח שהוא רואה בה את השליטה שלו. בתגובה הנערה אומרת לו מילות חיבה. תחילה הוא מתקשר איתה באותיות בוערות בתוך הקיר, ואז בקולו בזמן שהיא נמצאת בבקתה שבארמון. בהדרגה מתרגלת הילדה לקולו הנורא והפרוע. הנערה מבקשת מהמפלצת להתגלות לפניה והמפלצת משתכנעת נכנעת לבקשתה העיקשת ומתגלה לפניה. המפלצת מוסרת לנערה טבעת ומאפשרת לה לחזור באמצעותו במידה ותרצה. אבל הנערה מתרגלת בהדרגה למראה של המפלצת. הם מבלים ביחד, מטיילים ומנהלים שיחות רומנטיות. יום אחד הנערה חולמת שאביה חולה. בעל הארמון מציע לאהובתו לחזור הביתה, אך מזהיר שאינו יכול לחיות בלעדיה ומזהיר שאם לא תחזור כעבור שלושה ימים לא יוכל לחיות בלעדיה, וימות.
ניתוח
יורי פורינטס, פרופסור חבר באוניברסיטה הפדגוגית הממלכתית של הרזן, כותב כי "פרח ארגמן, ייחודי וללא שם משלו בעולם הפרחים, בסיפור אגדה, הוא כנראה סמל לנס האהבה היחידה שנכנסת חיי אדם, מפגש של שני אנשים המיועדים זה לזה”.
השראה
סיפורו של לפרינס דה בומונט משחזר מוטיב עממי קדום, שבא לידי ביטוי בסיפורו של הסופר הרומי הקדום אפוליוס על קופידון ופסיכה, שנכלל ברומן " חמור הזהב ". בספרות הרוסית, הרבה לפני אקסאקוב, הוא עובד על ידי א. בוגדנוביץ' בשיר הפופולרי ביותר "יקירי" (1778), גם הוא מסוגנן כסיפורי עם רוסיים. עלילת אגדה על צעיר מוקסם וילדה שמצילים אותו בכוחה של אהבה חסרת אנוכיות היא אחת מעלילות הפולקלור הנפוצות ביותר, המצויות, למשל, באגדות הרוסיות "צארביץ' המכושף", ואוקראינית - "כבר הנסיך והאישה נאמנים". כיום ידועים סיפורי עם בעלי עלילה דומה: 10 רוסיות, 3 אוקראיניות ו-2 בלארוסיות.
בשנת 1755, האגדה "היפה והחיה" תורגמה לרוסית על ידי קיוניה גריגורייבנה דמידובה, בתו של הבעלים של מפעלי אורל גריגורי אקינפיביץ' דמידוב. עותקים נעשו מכתב היד של דמידובה והופצו בין האנשים בצורה של מחברות בכתב יד. בשנת 1758 פורסם הסיפור בתרגומו של פיוטר סוויסטונוב. האגדה הצרפתית נודעה לאישה הרוסית הפשוטה פלאג'יה באסטרחאן, שם התגוררה זמן רב. שם שירת פלאגיה בבתי סוחרים, כולל סוחרים פרסיים. ביטויי דימוי כמו "זהב ערבי", "גביש מזרחי", "בד ארגמן", בתיאור ארמון חיית היער, נס הים והגן שלו, בסיפור על "טובלת" של בתו של המלך הפרסי, באזכור השודדים "בוסורמן, טורקי כן, אינדיאנים, כופרים מטונפים" וכו', הופיעה הודות לפלג'יה וגם לאקסקוב, שהכיר גם את האגדות הערביות והפרסיות. באסטרחאן בשנות ה-1770–1790 פיתחה פלאגיה רפרטואר אגדות משלה, שכלל, לדברי אקסאקוב, סיפורי עם רוסיים "עלמת הצאר", "איבנושקה השוטה", "ציפור האש", "הנחש- Gorynych ", כמו גם כמה סיפורים מזרחיים מ"אלף לילה ולילה " ולבסוף, "הפרח הארגמן". פלאג'יה יכולה בהחלט להיות שותפה ליצירה של הגרסה הספציפית הזו של הסיפור: היא הפריחה את העלילה הראשית במוטיבים של אגדה רוסית גרידא, תנועות דיבור עממיות, בדיחות, בדיחות, פתגמים ואמירות. למרות כל הדמיון החיצוני של קווי העלילה של הפרח הארגמן ואבי הטיפוס המערב אירופי שלו, הם שונים מבחינה פנימית. בעצם, נוצרה יצירה חדשה לגמרי של אמנות מילולית.
עוגת אבוקדו
עוגת אבוקדו היא עוגה שמרכיבהּ העיקרי הוא אבוקדו, שאליו מוסיפים מרכיבי עוגה טיפוסיים.
ניתן להשתמש באבוקדו מעוך כמרכיב בבלילה או כציפוי ותוספת לעוגה. ניתן לעטר את העוגה באבוקדו פרוס, ולהוסיף מרכיבים אחרים כמו גרידת פרי הדר. כמו כן, ניתן להשתמש במיץ לימון כדי למנוע את השחמת האבוקדו.
ניתן להכין עוגת אבוקדו כעוגה לא מבושלת באמצעות אבוקדו גולמי וחומרי גלם אחרים, אשר מתערבבים יחד למרקם חלק המושם בהקפאה. ניתן להשתמש במעבד מזון למיזוג המרכיבים. עוגת אבוקדו עשויה להכיל כמויות ניכרות של ויטמין E.
ניתן להכין עוגת שוקולד, עוגת גבינה, לביבה או בראוניז עם אבוקדו כמרכיב בבלילה.
אקונקגווה (פירושונים)
אקונקגווה (בספרדית: Aconcagua)
טימותי פמבלה
פריז סן ז'רמן
פמבלה גדל במחלקת הנוער של פריז סן-ז'רמן מליגת העל הצרפתית. ב-28 בנובמבר 2020 ערך פמבלה את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כששיחק 90 דקות והבקיע שער עצמי בתיקו 2-2 נגד ז'ירונדן דה בורדו במסגרת המחזור ה-12 בליגה לעונת 2020/2021. ב-9 בדצמבר ערך פמבלה את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, כשהחליף את אלסנדרו פלורנצי בדקה ה-80 בניצחון 1–5 על איסטנבול בשאקשהיר במסגרת המחזור השישי בשלב הבתים לעונת 2020/2021. ב-23 בדצמבר הבקיע פמבלה את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–4 על שטרסבורג במסגרת המחזור ה-17 בליגה. בסך הכל ערך פמבלה שש הופעות ליגה בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת של פריז סן-ז'רמן, והבקיע שער אחד.
ההשאלה לז'ירונדן דה בורדו
ב-10 באוגוסט 2021 הושאל פמבלה לז'ירונדן דה בורדו מליגת העל הצרפתית למשך עונה אחת. ב-15 באוגוסט ערך פמבלה את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 נגד אולימפיק מרסיי, בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, במסגרת המחזור השני בליגה לעונת 2021/2022.
קריירה בינלאומית
פמבלה נכלל בסגל האולימפי של צרפת לטורניר הכדורגל באולימפיאדת טוקיו 2020, וערך הופעה אחת בטורניר.
יאשד
יאשד (בהונגרית: Jásd) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם ביאשד מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 846 תושבים, ובשנת 2019 רק 687 תושבים.
יהודי יאשד
ביאשד חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
פביאן פיקארדו
פביאן ריימונד פיקארדו (באנגלית: Fabian Picardo; נולד ב-18 בפברואר 1972) הוא פרקליט גיברלטרי המשמש כראש השרים של גיברלטר מאז 2011.
חייו
באפריל 2011 הוא נבחר למנהיג מפלגת העבודה הסוציאליסטית של גיברלטר והחליף בתפקיד זה את ג'ו בוסאנו. בדצמבר 2011 הוא נבחר לתפקיד ראש השרים של גיברלטר והחליף בתפקיד זה את פיטר קרואנה. ב-2015 וב-2019 נבחר שוב לתפקיד.
נשוי לג'סטין אוליברו ואב לשני בנים ובת.
רנה יואנסן
רנה שאקי יואנסן (בפארואזית: René Shaki Joensen; נולד ב-8 בפברואר 1993 בטורסהאבן שבאיי פארו) הוא כדורגלן פארואזי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת קלאקסוויק מליגת העל הפארואזית ובנבחרת איי פארו.
קריירת מועדונים
יואנסן גדל במחלקת הנוער של ברונדבי. הוא ערך הופעת ליגה אחת במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הדנית.
בהמשך שיחק יואנסן בקבוצות הבנר בולטפלאג מליגת העל הפארואזית, ונדסיסל מליגת המשנה הדנית וגרינדוויק מליגת העל האיסלנדית.
ב-6 בדצמבר 2021 חתם יואנסן בקלאקסוויק מליגת העל הפארואזית החל מ-1 בינואר 2022.
חיים אישיים
אביו של יואנסן הוא ישראלי.
עונת 1990/1991 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל
עונת 1990/1991 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל הייתה העונה ה-36 של התחרות האירופית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי אופ"א. המשחק הראשון התקיים ב-18 בספטמבר 1990 ותחרות הסתיימה ב-29 במאי 1991.
בתחרות השתתפו 31 קבוצות. השעיה שהוטלה בעקבות אסון הייזל על הקבוצות האנגליות הסתיימה, אך מכיוון שעל ליברפול הוטלה השעיה ארוכה יותר והיא הייתה אלופת אנגליה, גם השנה לא הייתה נציגות אנגלית בתחרות. אייאקס, אלופת הולנד לא יכלה להשתתף בתחרות בעקבות התנהגות אוהדיה במהלך העונה הקודמת.
משחק הגמר נערך באצטדיון סאן ניקולה, בארי. התחרות הסתיימה בניצחון של הכוכב האדום בלגרד בפעם הראשונה בתולדות המועדון.
מתכונת התחרות
בתחרות השתתפו 31 קבוצות. כל הקבוצות חולקו לזוגות ונפגשו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ לקביעת הקבוצה שתעפיל לשמינית הגמר.
בכל השלבים למעט משחק הגמר נערכו משחק בית ומשחק חוץ. חוק "שער חוץ", היה בתוקף לכל שלבי התחרות. במקרה שאין אפשרות להגיע להכרעה תוך יתרון שער חוץ, המנצח נקבע בסדרת בעיטות עונשין.
ראו גם
גמר גביע אירופה לאלופות 1991.
חוליות תעשיות
חוליות תעשיות אגש"ח בע"מ היא חברה ישראלית בתעשיית הפלסטיק, שלה ולחברות הבנות שלה שני קווי מוצרים: קבוצת חוליות הוקמה בשנת 1947 על ידי קיבוץ שדה נחמיה. בשנת 2018 השקיעה קרן טנא בחברה, כך שהבעלות בה בתחילת 2022 היא בידי קיבוץ שדה נחמיה וקרן טנא בחלקים שווים.
היסטוריה
מפעל "חוליות" הוקם בשנת 1947 על ידי קיבוץ שדה נחמיה, לאחר שחברי הקיבוץ הכירו את החומר הפלסטי פרספקס (PMMA), ורכשו ידע מחברת הבריטית. המפעל עסק בייצור כלי בית מפלסטיק. בשנת 1956 החלה החברה לייצר צינורות PVC ובשנת 1970 החלה לייצר צינורות פוליפרופילן. בשנת 1978 החלה החברה בייצור מוצרי אחסון למשרד.
בשנת 2004 רכשה החברה את מפעל UPP שבמישור אדומים. בשנת 2010 החלה החברה בייצור צנרת רב-שכבתית מ-PVC ופוליפרופילן. בשנת 2014 רכשה החברה את חברת ARGO d.o.o הסלובנית. ב-2014 הקימה החברה מפעל בהודו. בשנת 2018 הצטרפה קרן טנא לבעלות בקבוצה. באותה שנה הקימה החברה מפעל לייצור (PEX).
במאי 2019 רכשה החברה את חברת Heliroma Plasticos SA הפורטוגלית, המייצרת מערכות זרימה העשויות מחומרי גלם פלסטיים ומשמשים לאספקת מים קרים וחמים ולמערכות לחימום תת-ריצפתי, ומערכות פוליפרופילן לתשתיות, למיזוג אוויר, לכיבוי אש ועוד. באפריל 2020 רכשה החברה את חברת חופית קיבוץ כנרת (2010) בע"מ, המייצרת שוחות ביוב ומוצרים נוספים בתחום הביוב, הניקוז והתשתיות, העשויים מחומרים פלסטיים, ולה אתר ייצור בקבוצת כנרת. בינואר 2021 רכשה החברה 51% מחברת ויסמן פרידמן פיתוח תעשיות בע"מ הישראלית, העוסקת בייצור מוצרים בתחום החשמל, המים והתשתיות, ולה אתר ייצור בקריית אתא. בספטמבר 2021 רכשה החברה 70% מחברת פגסוס מדיקל הישראלית, העוסקת בייצור מערכות אחסון מודולריות לתחום הרפואי ולתעשיות נוספות, והמטה שלה שוכן בפארק התעשייה לב הארץ שבכפר קאסם.
לקבוצת חוליות שתי קטגוריות של מוצרים, תחת שתי חברות בנות של חוליות תעשיות והחברות הבנות שלהן:
לקבוצה יש 12 פטנטים רשומים, ובקשות לפטנטים נוספים.
בית תפוח
בֵּית תַּפּוּחַ הייתה עיר מקראית בנחלת שבט יהודה, הנזכרת בתנ"ך פעם אחת או שתיים (תפוח נוספת נזכרת כעיר של שבט אפרים בנחלת שבט מנשה, ותפוח נוספת נזכרת בשפלת יהודה).
היישוב המקראי מזוהה בימינו עם הכפר הערבי תפוח, בסמוך לחברון.
בית תפוח במקורות
בית תפוח נזכרת בספר יהושע, בקבוצה 6 של ערי יהודה, אשר בהר חברון:.
רשימת ערי יהודה בה נזרת העיר מופיעה ב במסגרת תיאור נחלת יהודה, והיא המקור הטופונימי המפורט ביותר במקרא, והבסיס למחקר הגאוגרפי-היסטורי של יהודה המקראית. ניתוח טקסטואלי והסטורי מראה כי היא חלק מרשימה גדולה יותר שכללה גם את ערי בנימין ב, כלומר את מלוא היקפה של ממלכת יהודה. הרשימה איננה מהתקופה המשוערת של יהושע או של ההתנחלות, שכן היא משקפת שיא יישובי אליו הגיעה ממלכת יהודה רק במאות 7–8 לפסה"נ, בערך ימי חזקיהו או יאשיהו (עדיפות מסוימת לאחרון) . אשר למהות הרשימה המקורית יש מחלוקת. היה מקובל להניח שהיא שיקפה חלוקה מנהלית של ממלכת יהודה, שכן הערים ערוכות בקבוצות גאוגרפיות. אולם גבולותיהן של הקבוצות אינם מוגדרים, והן נכנסות לעיתים זו לתוך זו. כל שניתן לומר הוא שהרשימה משקפת את המצב היישובי בממלכת יהודה, כנראה בימי יאשיהו. סקר הר יהודה והמחקר הנלווה אליו תומך במסקנה זו.
ברשימות היחש מופיע תפוח בן חברון, ב, ומקובל במחקר כי תפוח זו ובית-תפוח חד הם.
רשימות היחש שבספר דברי הימים הן המקור המפורט ביותר להכרת משפחות ישראל ויהודה. משפחות יהודה זוכות ברשימות לפירוט הרב ביותר לרחבעם -, וביניהן דומיננטיות משפחות השוכנות בהר יהודה. על סמך ריבוי שמות זהים ברשימות יחש אחרות במקרא נראה שלאוכלוסייה שהתיישבה ביהודה הייתה מערכת זיקות מסועפת עם קבוצות בדרום הארץ ובעבר הירדן: שמעון, ראובן, ואף אדום. גרשון גליל סבר שמדובר ברשימה קדומה שעודכנה בימי דוד, ואילו לדעת אהרן דמסקי הן משקפות תהליכים שהחלו בהתנחלות ונסתיימו בשיבת ציון. לדעת אבי עופר תארוכן הוא אכן בחלק הראשון של תקופת המלוכה, והממצא הארכאולוגי בסקר הר יהודה שערך מחזק בדרך כלל השערה זו. הקבוצות הגדולות של משפחות יהודה מתקבצות תחת שמותיהם של ירחמאל, כלב (שניהם בני חצרון) ואפרת (או חור בכור אפרתה), ומקובל להניח שהללו היו קבוצות-העל השבטיות של יושבי הנגב, הר חברון, בית לחם/צפון הר יהודה, בהתאמה. מכאן נראה שמתיישבי בית תפוח היו כלֵבים הקשורים לחברון, שהייתה גם העיר המרכזית בקבוצת הערים בה נמנו (לעיל).
אוסביוס, בחיבורו האונומסטיקון (תחילת המאה ה-4 לספירה), קישר בין עיר זו לבין העיר הכנענית "תפוח", שאת מלכה הכה יהושע בן נון.
הזיהוי, האתר, והממצא הארכאולוגי
העיר הקדומה מזוהה כיום עם הכפר הערבי "תפוח" (تفوح) שממערב לחברון, כפר המשתרע על שתי גבעות. המערבית שבהן (שיח חוסין) בולטת יותר וסמוכה למעיינות שבמקום, אולם הגרעין הקדום מצוי בגבעה המזרחית. נראה שמתחת לגרעין הכפר מצוי כאן תל של ממש. זהו אתר סקר ישראל מספר 1/45/309{15-10}; נ"צ 1545.1052, גובה מוחלט 815 מ', גובה יחסי 10 מ', תצפית טובה, שטח מרבי כ-20 ד' (אך קשה לדייק בהערכתו, בהיותו קבור מתחת לכפר הנוכחי).
לפי הסקר הארכאולוגי, הרי לאורך כל תקופת הברזל 2 נמנה האתר בין 20 היישובים הגדולים בהר יהודה. ראשית יישובו בתקופת הברזל 2א (כ-9 ד') וקיומו נמשך מאז ועד ימינו, לאורך תקופות הברזל 2ב (כ-12 ד'), 2ג (כ-20 ד'), 2ד (כ-15 ד'), פרסית (כ-12 ד'), הלניסטית (כ-11 ד'), רומית 1 (כ-10 ד') ו2- (כ8- ד'), ביזנטית (כ-11 ד'). נראה שבימי הביניים קטן השטח (כ-7 ד' ושמא פחות), ואילו בתקופה העות'מאנית מתרחב היישוב מעבר לגרעינו הקדום, מגיע לכ-30 ד' בגבעה המזרחית, ומתפשט גם לגבעה המערבית.
הזיהוי והממצא מתאימים למקורות ההיסטוריים שנזכרו לעיל, ושופכים אור נוסף על עיר זו, אף על פי שנזכרה אך מעט במקורות.
רוטב אבוקדו
רוטב אבוקדו הוא רוטב שמרכיבו העיקרי הוא אבוקדו.
רטבים המיוצרים באופן מסחרי מגיעים בדרך כלל במצב צבירה נוזלי, כדי שיהיה ניתן לשפוך אותם. הכנה מסחרית כוללת ערבוב האבוקדו באמצעות ממחה מהיר, המפרק את העיסה. לעיסה מוסיפים תבלינים, מים וחומרים מתחלבים, והמוצר המתקבל מוקפא בדרך כלל כדי למנוע השחמה.
הכנת רוטב אבוקדו ביתי יכולה להיעשות על ידי ערבוב של יוגורט, אבוקדו, מיץ לימון, שמן צמחי, שום כתוש, סוכר, כמון, מלח בישול ורוטב פלפל אדום.
מרכיבים נוספים ברוטב אבוקדו הם עגבנייה, בצל הגינה, פלפל צ'ילי, כוסברה, פלפל ושום.
רוטב אבוקדו משמש כמרכיב במנות בשר או ירקות המוגשות בטאקו או בבוריטו.
חטיבת ההפעלה המבצעית
חטיבת ההפעלה המבצעית היא יחידה צבאית השייכת לאגף המודיעין (אמ"ן) של צה"ל, והיא הגוף האמון על ריכוז פעילותם של מערכי המודיעין השונים באגף, ניהול מבצעי היחידות המיוחדות הכפופות לאגף המודיעין, וחיזוק התקשורת בין דרגי המודיעין הבכירים והאסטרטגיים לבין קציני המודיעין בשטח, כדי להביא להשמדתן של מטרות איכות במערכי האויב בזמן קצר.
שאנדור ציפר
שאנדור ציפר (בהונגרית: Ziffer Sándor; אגר, 5 במאי 1880 – באיה מארה, 8 בספטמבר 1962) היה צייר יהודי-הונגרי, זוכה פרס האמן המצטיין. הוא מילא תפקיד חשוב הן בתנועות הציור ההונגרית והן בהונגריה והן ברומניה. הוא היה צייר בולט של הדור השני של מושבת האמנים של באיה מארה.
ביוגרפיה
בשנת 1918 התיישב לצמיתות בבאיה מארה, שם לימד בין השנים 1935 עד 1945 ותיקן את הרישומים והציורים של תלמידי הציור. ציפר היה המאסטר של ציירים הונגרים ורומנים רבים ברומניה, כולל יאנוש קאראצ'ון ולידיה אגריקולה. ציפר היה לא רק צייר מצוין, אלא גם שרטט מצוין, לכמה מציוריו יש גוון כמעט גרפי, כמו "עמק המורגו", עבודותו משנת 1923. יש לו גם עבודות גרפיות בלבד, כולל "אישה עם חתול". רוב האמנים ההונגרים שנותרו במקום בבאיה מארה חיו ברמה של ממש של עוני לאחר מלחמת העולם השנייה. אפילו שאנדור ציפר התקשה להשיג הכרה חברתית. בזכותו של הפסל גזה וידה בשנת 1950 יכול היה המאסטר הקשיש לקבל קצבה אישית, ואז בשנת 1954 הוענק לו אות מסדר העבודה. בשנת 1957 אורגנה תערוכה קולקטיבית של עבודותיו בבאיה מארה ובקלוז'-נאפוקה.
אמנותו
ציפר הצליח ליישב את הטרנדים הציוריים המודרניים של תחילת המאה ה-20 עם מסורות הפלנאר (ציור באוויר הפתוח ולא בסטודיו) של באיה מארה. הוא מעולם לא נכנע לאפיגוניות, עבודותיו תמיד היו רעננות, צבעוניות, דקורטיביות, אקספרסיביות וחושבות באופן רציונלי. שיאו של עידן היצירה שלו נופל על התקופה שבין שתי מלחמות העולם. מאוחר יותר הוא היה מעורב בתאונה ולאחר מלחמת העולם השנייה הוא יכול היה לצייר רק מחלון הסטודיו שלו.
תערוכות זיכרון
תערוכה מעבודותיו אורגנה בשנת 1996 בבאיה מארה ובבודפשט, בשנת 1998 בבודפשט, בשנת 2004 ובשנת 2007 בעיר הולדתו בהונגריה באגר. עבודותיו נכללו בתערוכת הגלריה הלאומית של הונגריה בשנת 2006, שאורגנה תחת הכותרת הפראים ההונגרים מפריז עד באיה מארה.
הקצין והקטינה
הקצין והקטינה (באנגלית: The Major and the Minor) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1942 בבימויו של בילי ויילדר, עם ג'ינג'ר רוג'רס וריי מילאנד בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי בילי ויילדר וצ'ארלס בראקט והוא מבוסס על המחזה "קוני שבה הביתה" של אדוארד צ'יילדס קרפנטר מ-1923.
זה סרטו הראשון של בילי ויילר כבמאי בהוליווד.
העלילה היא על חילופי זהויות. אשה מתחפשת לנערה, עם כל המצבים הקומיים הנובעים מכך.
בסרט משחקת בתפקיד קטן, לילה רוג'רס, אמה הביולוגית של ג'ינג'ר רוג'רס בתפקיד אמה בסרט.
תקציר העלילה
סוזן אפלגייט (ג'ינג'ר רוג'רס) מגיעה לניו יורק מעיירה קטנה באיווה. במשך שנה היא מחליפה עבודות רבות עד שעוברת קורס לעיסוי קרקפת. הלקוח הראשון שלה הוא מר אוסבורן (רוברט בנצ'לי). הוא מנסה להתחיל אתה ומטריד אותה מינית והיא בורחת ממנו ומחליטה לחזור לאיווה.
בתחנת הרכבת אין לה כסף לקניית כרטיס אבל מתברר לה שקטינים עד גיל 12 משלמים חצי כרטיס. היא נכנסת לשירותים, מתלבשת כנערה עם צמות, מבקשת ממישהו שיתחזה לאביה ויקנה לה כרטיס כי היא בת 12 פחות שבוע.
ברכבת היא מעלה את חשדם של הכרטיסנים. כאשר הם מבחינים בה מעשנת, הם רודפים אחריה והיא נמלטת מהם ונכנסת לתא בו נמצא גבר - מייג'ור פיליפ קירבי (ריי מילאנד). היא מספרת לו שהיא בת 12 ושמה סו-סו והוא מסכים לשכן אותה בתאו עד הבוקר.
פיליפ הוא מדריך בכיר באקדמיה צבאית. הוא מאורס לפמלה היל (ריטה ג'ונסון), בתו של מפקד בית הספר, קולונל היל (אדוארד פילדינג).
הרכבת מתעכבת בגלל שיטפון ופמלה נוסעת עם אביה לפגוש את פיליפ. היא מוצאת להפתעתה את סוזן בתא של פיליפ. פיליפ חוזר עם מגש ארוחת בוקר לסוזי ופמלה מטיחה את המגש בפניו.
הקולונל מבקש להדיח את פיליפ אבל הוא מציג בפני סגל המפקדים את סו-סו בת ה-12 וכולם נרגעים. סו-סו נשארת כמה ימים בפנימייה וכל הקדטים מחזרים אחריה. היא גרה עם לוסי היל (דיאנה לין) אחותה של פמלה. לוסי מכירה מיד שסו-סו היא בוגרת אך לא מסגירה אותה כי היא שונאת את אחותה.
פיליפ רוצה לעזוב את האקדמיה הצבאית לטובת שירות בחזית אבל פמלה רוצה אותו לידה ומטרפדת את ניסיונותיו. לפי בקשת לוסי, מתקשרת סוזן לוושינגטון די. סי. ומבקשת שיאשרו את בקשתו. פמלה מגלה זאת וגם את העובדה שסוזן מבוגרת ומבקשת ממנה להסתלק במהירות כדי לא להביך את פיליפ.
סוזן חוזרת לאיווה, דוחה ניסיונות חיזור וחולמת כל הזמן על פיליפ. פיליפ בדרכו לסן דייגו כדי להתגייס לתפקיד פעיל. הוא מתקשר לביתה של סו-סו והיא עונה לו בשם אמה. כשהיא רואה שאמה (לילה רוג'רס) לא תוכל לעמוד בשאלותיו של פיליפ, היא מתחזה לאמה. פיליפ מגיע ונדהם מדמיון בין סו-סו לאמה. הוא אומר לה כי ארוסתו פמלה בחרה להתחתן עם מישהו עשיר ויציב ממנו.
הוא מגיע לתחנת הרכבת ורואה שם אישה שמזדהה כסוזן אפלגייט הבוגרת ושניהם מתחבקים ועולים לרכבת.
זנב סנונית
זנב סנונית (שם מדעי: Papilio) הוא סוג של פרפר ממשפחת הצבעוניים. הסוג נפוץ ברחבי העולם באמריקה, באירופה, באסיה ובאוסטרליה.
שם הסוג נובע מהזנב הכפול הדומה לזנב הסנונית. בנוסף לכך ה'זנב' נועד למנגנון הטעיה. כאשר ציפור תופסת במקורה את ה'זנב', הפרפר משחרר אותו ובעוד הציפור מופתעת, הפרפר פותח במעוף מהיר שנועד לשם התחמקות והטעיה ונעלם מעיני הציפור. ה'זנב' מאפיין את כל מיני הפרפר. לזחלי זנב הסנונית קיים איבר מיוחד אשר קרוי "בלוטת המזלג" כאשר טורף מתקרב הזחלים 'שולפים' את הבלוטה אשר מפרישה נוזל כתום מסריח ורעיל אשר מרחיק את הטורף.
בישראל נפוצים שלושה מינים: זנב סנונית נאה (תת-מין syriacus), זנב סנונית המכבים (תת מין Maccabaeus) וזנב סנונית מדברי.
זנב הסנונית מטיל את ביציו על צמחים ממשפחת הפיגמיים.
התובע הכללי של רוסיה
התובע הכללי של רוסיה (ברוסית: Генеральный Прокурор России) הוא ראש מערכת המשפט ברוסיה והאחראי על אכיפת החוק במדינה מטעם ממשלת רוסיה. התובע עומד בראש הפרקליטות הכללית, הלא היא התביעה הכללית (Генеральная прокуратура Российской Федерации).
משרת התובע הכללי הרוסי נוסדה באפריל 1991 כיורש למשרת התובע הכללי של ברית המועצות. משרת התובע הכללי הסובייטי יונקת את שורשיה ממשרת הגנרל פרוקורור של רוסיה, שנוסדה ב-12 בינואר 1722, כאשר הגנרל פרוקורור היה ראש הסנאט הרוסי וכיהן במקביל גם כשר המשפטים והיה אחראי לפיקוח על מערכת המשפט הרוסית עד שנת 1917.
התובע הכללי של רוסיה ניצב במקום השביעי בסדר הירושה לנשיאות רוסיה, ולפיכך נודעת לתפקיד חשיבות רבה.
מטרות
משרד התובע הכללי הרוסי אחראי על:
ג'ון מקפרסון ברין
ג'ון מקפרסון ברין (באנגלית: John Macpherson Berrien; ) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כסנאטור מטעם ג'ורג'יה וכתובע הכללי של ארצות הברית בממשלו של הנשיא אנדרו ג'קסון.
ראשית חייו
ג'ון מקפרסון ברין נולד בבית רוקינגהאם שבעיירה רוקי היל שבניו ג'רזי, למייג'ור ג'ון ברין, בנו של השופט ג'ון ברין, ולמרגרט מקפרסון. ב-1782 הוא עבר עם הוריו לסוואנה שבג'ורג'יה. ב-1796 הוא סיים את לימודיו בקולג' פרינסטון. הוא למד משפטים בסוואנה ובגיל 18 התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק במקצוע בלואיסוויל, ג'ורג'יה. לאחר שובו לסוואנה הוא נבחר ב-1809 כיועץ המשפטי של הסבב השיפוטי המזרחי של ג'ורג'יה. בשנים 1810–1821 הוא כיהן כשופט באותו סבב שיפוטי עד להתפטרותו. במלחמת 1812 הוא שירת כקפטן בפלוגת הפרשים המתנדבים של ג'ורג'יה.
קריירה פוליטית
בשנים 1822–1823 כיהן ברין כחבר הסנאט של ג'ורג'יה. לאחר מכן הוא נבחר מטעם סיעת תומכי אנדרו ג'קסון במפלגה הדמוקרטית לסנאט של ארצות הברית וכיהן בו החל ממרץ 1825.
השקפותיו של ברין בנושאים שנויים במחלוקת הקצינו במהלך כהונתו בסנאט והוא היה מזוהה עם מפלגת זכויות הדרום קצרת הימים כצעד של התנגדות לפשרת 1850 ול.
ברין שימש כיושב ראש ועדת המשפט של הסנאט בשנים 1827–1829 ובשנים 1841–1843. ב-1855 הוא היה נשיא הוועידה של המפלגה האמריקנית שהתקיימה במילדג'וויל, ג'ורג'יה.
חייו האישיים, מותו ומורשתו
ברין החזיק בבעלותו עבדים. ב-1830 היו בבעלותו 90 עבדים. ב-1840 שירתו בביתו שבסוואנה 8 עבדים ובנוסף הוא החזיק ב-140 עבדים באדמותיו שברחבי המחוז. ב-1843 היו בבעלותו 143 עבדים.
ג'ון מקפרסון ברין נפטר בסוואנה ב-1 בינואר 1856. הוא נטמן בבית הקברות לאורל גרוב שבעיר. על שמו נקראו מחוזות בג'ורג'יה ובמישיגן.
ברין היה אחד ממייסדי האגודה ההיסטורית של ג'ורג'יה ב-1839 ושימש כנשיאה הראשון. האגודה מחזיקה אוסף של מסמכיו ומעניקה מדי שנה פרס על שמו על תרומה יוצאת מן הכלל להיסטוריה של ג'ורג'יה.
הספרים המעופפים של מר מוריס
הספרים המעופפים של מר מוריס (באנגלית: The Fantastic Flying Books of Mr. Morris Lessmore) הוא סרט פנטזיה קצר בהנפשה ממוחשבת וקלאסית משנת 2011. הסרט בוים על ידי ויליאם ג'ויס וברנדון אולדנבורג, כאשר ג'ויס גם כתב את התסריט.
הסרט זכה לשבחים ממבקרי הקולנוע, וזכה בפרסים רבים, ביניהם פרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר.
עלילה
הסרט מספר על מר מוריס שהחל את היום שלו בכתיבת זיכרונות ולאחר מכן טורנדו החל. ספר מעופף שמר מוריס מוצא לאחר הטורנדו לוקח אותו לספרייה, כאשר בספרייה עוד ספרים מעופפים רבים "קמים לתחייה", בספרייה מר מוריס מוצא רק ספרים מעופפים וציורים של אנשים כאשר אחד מהציורים מזכיר לו אישה שראה. מוריס הופך למנהל של הספרייה ומטפל בספרים המעופפים, וגם ריפא כמה ספרים שנפצעו. לאחר מכן מוריס מתחיל לשכתב את זיכרונותיו ושיתף את הספרים המעופפים בזיכרונות. עוברים שנים ומר מוריס כבר איש זקן מאוד והוא מצליח להשלים את ספר הזיכרונות שלו, מרוצה מעבודה חייו הוא סוגר את הספרה ויוצא מדלת הספרייה, לפתע מערבולת ספרים עפה על מר מוריס והוא חוזר להיות צעיר. הוא נישא על ידי ספרים מעופפים ומתחיל לעוף. אישה יושבת וקוראת את זיכרונותיו של מר מוריס, ואז בסצנה האחרונה אחד מהציורים הופך להיות של מר מוריס.
עין-חתול (סוג)
עין-חתול (שם מדעי: Telescopus) הוא סוג של נחשים תת-ארסיים ממשפחת הזעמניים. הסוג כולל 13 מינים, בהם עין חתול חברבר הנפוץ בישראל. תפוצתם מפקיסטן ועד צפון אפריקה וכן באפריקה שמדרום לסהרה.
המינים בסוג זה מגיעים לאורך של 80-180 ס"מ והם בעלי צבעי הסוואה, חיוורים לרוב. רק המין עין-חתול חצי-טבעתי בעל צבע כתום בולט. אלו ציידים מיומנים על הקרקע או על העצים, לפי המין, וניזונים מזוחלים קטנים (בעיקר לטאות), מכרסמים, דו-חיים וציפורים.
כל מיני עין החתול הם ארסיים; ארסם הוא נוירוטוקסין (פוגע במערכת העצבים). הם לא נחשבים מסוכנים לבני אדם משום שהארס בעל ערך LD50 נמוך, ומכיוון שלנחש יש שיני ארס אחוריות כך שהוא צריך לנשוך נשיכה עמוקה כדי שהארס יועבר לקורבנו.
מינים
בסוג זה 13 מינים:
קוקייה אפריקנית
קוקייה אפריקנית (שם מדעי: Cuculus gularis) היא מין של עוף ממשפחת הקוקייתיים, החיה לאורך אפריקה שמדרום לסהרה, והיא קרובתה של הקוקייה האירופית.
תיאור
קוקייה זו מגיעה לאורך של 32 סנטימטרים בממוצע, והיא בעלת נוצות אפורות-כחולות, זנב ארוך ושחור וצידי הכנפיים גם שחורים. הראש מעט כחול יותר עם עיניים צהובות ומקור אדום בהיר בעל קצה שחור. הבטן בהירה בעלת פסים שחורים לאורכה, והרגליים מכוסות נוצות לבנות. הקוקייה מזכירה מרחוק מראה של עוף דורס, מה שעוזר לה להרחיק את העופות הפונדקאים הפוטנציאלים שלה.
הקוקייה חיה בגפה וניזונה מחרקים שהיא תופסת, בין השאר חיפושיות או טרמיטים מכונפים וכן מיצורים קטנים אחרים. הזכרים טריטוריאליים ויתקפו מסיגי גבול. לעיתים זוג קוקיות יחלוק נחלה קטנה.
הקוקייה היא טפילה של עופות אפריקנים אחרים, וביציה משתלבות בצבעי עופות אחרים כמו דרונגו אפריקני או חנקן צהוב-מקור. כשהיא מטילה ביצה הגוזל שלה בוקע בתוך 12 עד 17 ימים, לרוב לפני "אחיו" הפונדקאים ואז משליך את ביציהם לאדמה, כך שהוא נותר לבד. האפרוח מתבגר תוך 3 שבועות בדרך כלל וממריא מהקן.
יחסי הרשות הפלסטינית–קטר
יחסי הרשות הפלסטינית–קטר הם יחסי החוץ בין הרשות הפלסטינית וקטר.
סקירה כללית
ב-23 באוקטובר 2012, ביקר האמיר חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני בעזה. הוא היה מנהיג המדינה הראשון שביקר בעזה לאחר עליית החמאס לשלטון ברצועה ב-2007.
במאי 2017 אמיר קטר, שייח תמים בן חמד אל ת'אני, צוטט ברשת "אל-ערבייה" באומרו כי יחסי קטר וישראל "טובים", וכי הוא נחוש לעזור לתווך הסכם שלום בין ישראל לפלסטינים. לאחר פרסום ההתבטאויות סוכנות הידיעות הרשמית הקטרית פרסמה כי אתר הסוכנות נפרץ וכי הופץ פרסום שקרי שיוחס לאמיר. בהמשך אותה שנה הסתייע הלובי למען קטר, הפועל בארצות הברית, בחוות דעתו של המזרחן הישראלי שמעון שפירא, שכתב לקונגרס:
בשנת 2018 החלה עבודת הוועדה הקטרית לשיקום רצועת עזה, מדיניות קטרית אשר בבמסגרתה מועברים מענקים כספיים מקטר לרצועת עזה באישורה של מדינת ישראל. הכסף מועבר בפעימות, ובכל פעימה מועברים במזוודות 15–40 מיליון דולר במזומן. במאי 2019, מיד לאחר שנורו לעבר ישראל 700 רקטות ו-4 אזרחים נהרגו, אישרה ישראל את העברת 180 מיליון דולר לרצועה. בכירים פלסטינים מחו על העברות הכספים, וטענו כי הם מחזקים את כוח החמאס, מבססים את הפילוג הפלסטיני ומחזקים את כוחן של ארצות הברית וישראל.
באוגוסט 2020 לאחר שאיחוד האמירויות הערביות הכריזה כי בכוונתה לחתום על הסכם נרמול יחסים עם ישראל אמרה עוזרת שר החוץ הקטרי כי "דוחא לא תצטרף לשכנותיה ברכבת הנורמליזציה ותיחפז לכונן יחסים דיפלומטיים עם ישראל, עד שיושלם פתרון הסכסוך עם הפלסטינים".
זנב סנונית המכבים
זְנַב-סְנוּנִית הַמַּכַּבִּים (שם מדעי: Papilio alexanor) הוא פרפר ממשפחת הצבעוניים. תפוצתו בהרים (מעל 1500 מטר) באסיה, בבלקן בטורקיה ובמערב אסיה. בישראל ניתן למוצאו בהרי הגלבוע, ברמת הגולן.
הוא מעופף בין אפריל ליוני, מעמיד דור אחד בשנה והגלמים נכנסים לדיאפאוזה מסוף האביב ועד לתחילת האביב הבא. מוטת כנפיו יכולה להגיע עד 70 מ"מ.
זנב סנונית המכבים הוא פרפר מוגן בישראל.
יחסי יפן–ישראל
היחסים הדיפלומטיים בין יפן לישראל (ביפנית: 日本とイスラエルの関係) הם יחסים דו-צדדיים מדרג של שגרירות, הכוללים קשרי מסחר ותרבות ושיתוף פעולה בתחום המדע והטכנולוגיה. ראשיתם של קשרים אלה ב-15 במאי 1952, עת יפן הכירה במדינת ישראל ומנגד ישראל פתחה צירות בטוקיו. יחסים אלה מאופיינים, במיוחד מאז משבר האנרגיה העולמי, בתלות של יפן בנפט הערבי. לשגרירות יפן בישראל גם משרד לענייני הרשות הפלסטינית. נכון ל-2021, שגריר ישראל ביפן הוא גלעד כהן ושגריר יפן בישראל הוא מיזושימה קואיצ'י.
יפן והתנועה הציונית
תמיכתה של האימפריה היפנית בהצהרת בלפור ובהקמת בית לאומי לעם היהודי הובעה לראשונה בשנת 1919 במכתב ששלח שגריר יפן בבריטניה, סוטמי צ'ינדה, לחיים ויצמן. בשנה שלאחר מכן באה לידי ביטוי המעורבות הראשונה של יפן בנעשה במזרח התיכון, אף שהייתה שולית, בהשתתפותה בוועידת סן רמו שדנה בחלוקת שטחי האימפריה העות'מאנית, לרבות מסירת ארץ ישראל לשלטון המנדט הבריטי. את הקשרים של התנועה הציונית עם הנציגויות היפניות ניהלה ההתאחדות הציונית בשאנגחאי, כאשר הביקור הראשון של דובר ההתאחדות, ישראל כהן, ביפן התקיים בדצמבר 1920. קשרים אלה הובילו להצהרות יפניות בדבר תמיכה בהקמת בית לאומי לעם היהודי אם יעלה הדבר לדיון בחבר הלאומים.
אולם, התמיכה היפנית בשאיפות הציוניות לוותה בחוסר ידע של הממשלה היפנית על היהודים והציונות. באותה העת התפתחה האנטישמיות ביפן והחלו להתפרסם מאמרים אנטישמיים רבים, אשר יובאו ליפן מרוסיה בעקבות הסיוע היפני לצבא הלבן בסיביר ונכתבו בתגובה לפרסומם של הפרוטוקולים של זקני ציון.
כינון היחסים הדיפלומטיים
עם סיום הכיבוש האמריקאי ביפן והחזרת הריבונות היפנית התאפיינה מדיניות החוץ של יפן בתלות שלה בארצות הברית ובנטייה מערבית. ב-15 במאי 1952, שבועיים לאחר תום הכיבוש האמריקאי, הכירה יפן במדינת ישראל, המדינה הראשונה במזרח אסיה להכיר בישראל, וישראל הייתה למדינה הראשונה מן המזרח התיכון לפתוח נציגות דיפלומטית ביפן, עם פתיחת הצירות הישראלית בטוקיו. בדצמבר 1954 הורחב תחום אחריותו של שגריר יפן בטורקיה גם לישראל, ובשנה שלאחר מכן פתחה יפן צירות בתל אביב. בשנת 1962 ביקרה שרת החוץ דאז, גולדה מאיר, בטוקיו, וביולי 1963 שודרג דרג היחסים בין המדינות לדרג של שגרירות.
במהלך תקופה זו הפרידה ממשלת יפן בין הפוליטיקה לבין קשרי המסחר שהיו לה עם ארצות ערב, למרות התלות ההולכת וגוברת בנפט הערבי, עקב המעבר מפחם כמקור אנרגיה לנפט. 90% ממקורות האנרגיה של יפן יובאו ממדינות זרות, כאשר שיעור הנפט המיובא ליפן מהמזרח התיכון עמד על כ-70% מן הנפט המיובא למדינה. במקביל, צעירים יפנים שחיפשו מסגרות שוויוניות שאינן מגלמות בתוכן קפיטליזם או קומוניזם, הגיעו להתנדב בקיבוצים בישראל. מדיניותה של יפן בנוגע לסכסוך הישראלי-ערבי בשנים אלה הייתה דומה למדיניות של מדינות מערביות אחרות. לאחר מלחמת סיני קראה יפן לצדדים להגיע להסדר במשא ומתן, ולאחר מלחמת ששת הימים ביקרה יפן את הכיבוש הישראלי. מלחמת ששת הימים הביאה את השמאל היפני להזדהות עם הפלסטינים, אשר נדמו בעיניהם לקורבנות האסייתיים של האימפריאליזם האמריקאי, שעמו זוהתה ישראל.
בשנת 1972, בתגובה לטבח בנמל התעופה לוד, אשר בוצע על ידי מחבלים מארגון הצבא האדום היפני בשליחות החזית העממית לשחרור פלסטין, שלח ראש ממשלת יפן משלחת יפנית שהביעה צער על הטבח והציעה פיצויים לנפגעים.
משבר האנרגיה העולמי
בעיצומה של מלחמת יום הכיפורים השתמש ארגון אועפ"ק בנשק הנפט וצמצם את אספקת הנפט, תוך העלאת מחירו בעולם, במטרה ליצור מנוף לחץ נגד ישראל. עלייה זו במחירי הנפט גרמה למשבר האנרגיה העולמי, אשר גרר הצהרה יפנית כי על ישראל לסגת מן השטחים הכבושים ובה הובעה תמיכה בזכויותיו הלגיטימיות של העם הפלסטיני. אל מול הלחץ הערבי שהתגבר פעל לחץ אמריקאי על יפן שלא להיכנע לדרישות הערביות, אולם מזכיר המדינה של ארצות הברית, הנרי קיסינג'ר, סירב להבטיח אספקת נפט ממאגרי החירום של ארצות הברית במקרה של ניתוק הנפט הערבי, דבר שהוביל למחלוקת בממשלה ובקרב אנשי העסקים ביפן באשר למדיניות של יפן במזרח התיכון ולקשרים עם ישראל. בין השאר, דרש ארגון התעשיינים הראשי, קיידנרן, מראש הממשלה טנאקה קקואיי לנתק את הקשרים עם ישראל. בסופה של המחלוקת החליטה יפן לנקוט צעדים הצהרתיים פרו-ערביים, בהם פרסום הצהרה כי יפן מזהירה את ישראל שאם לא תיסוג לגבולות 1967, תעיין יפן מחדש ביחסים עמה, ולקבל במידה רבה את החרם הכלכלי על ישראל, וזאת במקביל לשימור היחסים הדיפלומטיים עם ישראל ברמה נמוכה. מדיניות זו נמשכה מעל עשור. החרם הכלכלי לווה ביפן גם ברוחות אנטישמיות בשולי החברה היפנית שהושפעו מן האנטישמיות והאנטי-ישראליות שנפוצה בארצות ערב.
הידוק היחסים
החל מאמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 עברה יפן בהדרגה למדיניות של הידוק היחסים עם ישראל, בין היתר בשל התלות המופחתת בנפט הערבי, הירידה בכוח הקנייה הערבי והיעדר תגובה ערבית להידוק יחסים שכזה. אבן הדרך הראשונה בתהליך זה הייתה ביקורו של שר החוץ יצחק שמיר ביפן בספטמבר 1985. אולם, היחסים בין ישראל ליפן ספגו מהלומה בעת מלחמת המפרץ, כאשר הבנקים היפניים החליטו שלא לקבל אשראי מבנקים ישראליים או לתת אשראי ללקוחות ישראלים, מתוך חשש לא מוצדק להיעדר פירעון. לכך הצטרפו שירות הדואר היפני, שסירב לשלוח דואר לישראל או לקבל דואר ממנה, והעיתונות היפנית שהמליצה שלא לייבא יהלומים מישראל.
אולם, האיפוק הישראלי לנוכח ירי הטילים עליה במלחמת המפרץ יצר לה תדמית חיובית ביפן והפיג חשש מפני משבר אנרגיה נוסף. בנוסף, לאחר המלחמה הסירו מדינות ערב את החרם השניוני נגד מדינות וחברות הסוחרות עם ישראל והחרם צומצם רק לסחר ישיר עם ישראל. צעד זה הביא לפריחה ביחסים בין ישראל ליפן. ביקורים הדדיים של ראשי הממשלות ושרי החוץ נערכו, הסכמי שיתוף פעולה ואמנות נחתמו בין הצדדים והיקף המסחר בין המדינות התרחב, לרבות ייבוא של כלי רכב יפניים לישראל. במקביל, התפקיד שיפן ביקשה לעצמה בתהליך השלום הלך וגדל, עם שליחת חיילים יפנים לאונדו"ף ובמעורבותה בניסיון ליצור "מסדרון לשלום ולשגשוג" – אזור שיתוף פעולה בבקעת הירדן.
תופעת המטיילים הישראלים שמוצאים ביפן עבודה בלתי חוקית במכירת תכשיטים ותמונות בדוכני רחוב ואשר הסתבכו בשל כך עם רשויות החוק ביפן ועם היאקוזה פוגעת בשמה של ישראל ביפן. תופעה זו החלה בשנות ה-80 של המאה ה-20 והתרחבה בעשורים שלאחר מכן.
בשנת 2005 אירעה תקרית דיפלומטית בין ישראל ליפן, עת אוניית המכולות צים אסיה השייכת לחברת צים הישראלית התנגשה בסירת דייגים יפנית, התנגשות שגרמה למותם של שבעה דייגים, וזאת תוך שהיא חומקת מן הזירה ללא הגשת עזרה. בתחילה הכחישה צים כל קשר להתנגשות אך לבסוף הודתה בתאונה ואף שילמה פיצויים למשפחות ההרוגים. לחברה ולמדינת ישראל נגרם נזק תדמיתי קשה עקב ההכחשה, והיה צורך במגעים דיפלומטיים רבים על מנת לשקם את הנזק התדמיתי לישראל.
בשנת 2017 לשכת המסחר ישראל יפן חשפה שיא חדש של השקעות יפניות בישראל.
במרץ 2023 צויינו בטקס חגיגי ובנטיעת עץ זית מישראל בטוקיו 70 שנים לכינון היחסים הדיפלומטיים בין המדינות, כאשר ישראל היא המדינה הראשונה שזכתה לנטוע עץ סביב ארמון הקיסר, בפארק מתוייר וכאות לחשיבות היחסים בין המדינות.
הסכמים דו-צדדיים
ישראל ויפן חתומות על מספר אמנות והסכמים דו-צדדיים. בשנת 1971 בוטל הצורך באשרת תיירות בין שתי המדינות. ב-1993 חתמו המדינות על אמנה להימנעות מכפל מס ולמניעת השתמטות ממס. בשנתיים שלאחר מכן נקבעו קשרי חינוך ותרבות וכן נחתם הסכם שיתוף פעולה מדעי וטכנולוגי. בשנת 2000 נחתם הסכם תעבורה אווירית.
קשרי מסחר
נכון לשנת 2010, עמד היקף הסחר הבינלאומי בין יפן לישראל על 2.46 מיליארד דולר אמריקני, עלייה של 19% לעומת השנה הקודמת. עבור ישראל הייתה יפן יעד היצוא ה-21 ומקור היבוא ה-11. היצוא הישראלי ליפן היווה אז 1.2% מהיצוא הישראלי הכולל ו-0.1% מהיבוא היפני. היקף היצוא מיפן לישראל עמד באותה שנה על 1.78 מיליארד דולר, ועיקרו כלי רכב והובלה, מכונות, מכשירי חשמל וכימיקלים. מנגד, היקף היצוא מישראל ליפן עמד על 683 מיליון דולר, ועיקרו מתכת גולמית ומוצרי מתכת, כימיקלים ותזקיקי נפט, מכשירי מדידה, ציוד רפואי, יהלומים מלוטשים וציוד תקשורת. 540 חברות ישראליות (המייצאות בהיקף של למעלה מ-10,000 דולר) עבדו באותה שנה ביפן.
מינהל סחר חוץ במשרד הכלכלה מפעיל נספחות כלכלית ביפן לקידום שיתוף הפעולה המסחרי בין המדינות. הנספחות תומכת באירועים שונים, הכוללים תערוכות וירידים, בהם מוצגות חברות ישראליות לתעשייה היפנית. הנספחת הכלכלית בטוקיו היא נועה אשר.
קשרי תרבות ושיתוף פעולה מדעי טכנולוגי
בשנת 1959 נוסד בחיפה מוזיאון טיקוטין לאמנות יפנית, המוקדש באופן בלעדי לאמנות יפנית, ומטרתו לאפשר לישראלים היכרות עם התרבות היפנית ולקדם הבנה הדדית בין ישראל יפן. התזמורת הפילהרמונית הישראלית הופיעה מספר פעמים ביפן, הראשונה שבהן הייתה בשנת 2000.