cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תחנת הרכבת התחתית קינגס קרוס סיינט פנקראס
היסטוריה
התחנה התחתית הראשונה אשר נפתחה בקינגס קרוס שירתה את קו מטרופוליטן ונפתחה לשימוש הציבור בשנת 1863. בשנים 1868, 1926 ו-1941 שונתה התחנה כדי ליצור גישה מתאימה יותר עבור הנוסעים וכן כדי להתאים את התחנה, אשר נהפכת גדולה יותר ויותר, לשירות קווים נוספים. הפלטפורמות הנוספות בתחנה הוקמו בתחילת המאה ה-20 ונפתחו בשנים 1906 ו-1907.
ב-18 בנובמבר 1987 הכתה בתחנה שרפה קטלנית אשר ידועה בשם "השרפה בקינגס קרוס". סיבת השרפה נמצאה כגפרור אשר נפל לתוך המנגנון המניע את אחד מגרמי המדרגות הנעות וגרם להצתת שרפה פתאומית ואלימה לתוך התחנה והריגת 31 בני-אדם. כלקחים מהשרפה שונו חוקי הבטיחות ברחבי רשת הרכבת התחתית. כתוצאה מנזקי השרפה התחנה נשארה סגורה במשך כשנה וחצי ונפתחה מחדש בצורה שלמה לחלוטין רק ב-5 במרץ 1989.
ב-7 ביולי 2005, כחלק משרשרת פיגועים מתואמת, פיצוץ ברכבת בקו פיקדילי אשר נסעה מכיוון קינגס קרוס סיינט פנקראס לתחנת ראסל סקוור גרם להרג של 26 בני-אדם. ההתקפה המתואמת ידועה באנגליה בשם "7/7" (Seven-Seven).
בעשור הראשון של המאה ה-21 עבר המתחם מתיחת פנים אשר נועדה להקל על זרימת הנוסעים לתחנה ושדרוג זריזות השירות.
ברטרם תומאס
ברטרם סידני תומאס (Bertram Sidney Thomas; 13 ביוני 1892 – 27 בדצמבר 1950) היה דיפלומט בריטי שפעל במזרח התיכון, חוקר ארצות, מזרחן וסופר. נודע כאירופי הראשון שחצה את מדבר א-רובע אל-ח'אלי.
קורות חייו ופועלו
נולד בבריסטול. למד בטריניטי קולג' באוניברסיטת קיימברידג'. במלחמת העולם הראשונה הוצב בבלגיה, וב-1916–1918 שירת במסופוטמיה (לימים עיראק). בתום המלחמה ועד 1922 פעל שם כעוזרו של ארנולד וילסון במינהל האזרחי, ומ-1922 עד 1924 שירת כעוזר הנציג הבריטי באמירות עבר הירדן (לימים ממלכת ירדן). ב-1925 מונה ליועצו של תיימור בן פייסל, שליט סולטנות מסקט ועומאן (לימים עומאן), בניהול הכספים ובהמשך תיפקד כראש הקבינט שלו. בעמדה זו החזיק עד לפרישתו של הסולטן ב-1932.
בתקופה שבה חי בעומאן חקר ותיעד היבטים שונים של ארץ זו – מבעלי חיים וצמחים ועד האנשים לשבטיהם, מנהגיהם ולשונותיהם. בין היתר, עסק במדידת גולגולות של תושבי האזור לצורך אִפיונם במונחי האנתרופולוגיה הפיזית. ב-1929 פרסם בבטאון החברה הגאוגרפית המלכותית את מחקרו על "אזורי הסְפר הדרומיים-מזרחיים של א-רובע אל-ח'אלי". ב-1930 ראה אור ספרו "הערבים", וב-1931 פורסם ספרו "אזעקות ומסעות בערב". תומאס נודע בעיקר בספרו מ-1932 "ערב המאושרה" (Arabia Felix), שבו תיאר את נופי דרום ערב, תושביו ותרבותם.
בתקופת שירותו בעומאן, ובהיותו חובב טבע, ערך לא אחת מסעות קצרים במרחב הקרוב. ב-10 בדצמבר 1930 יצא עם צוות מקומיים קטן למסע במזרח ימת החול האימתנית א-רובע אל-ח'אלי, שבו עבר במשך חודשיים כאלף קילומטרים מנמל סלאלה בחוף הים הערבי ועד דוחה שלחוף המפרץ הפרסי. ברטרם תומאס היה האירופי הראשון שצלח את המדבר הזה. הנוסע והסופר הבריטי וילפרד תסיגר, שחצה את מדבר א-רובע אל-ח'אלי בשנות ה-40, נוכח שתומאס שמור בזכרונם של מלוויו הבדואים כאדם "מעורר כבוד, אמיץ וסובלני".
ב-1942–1943, במהלך מלחמת העולם השנייה, והודות לידע שלו בערבית ובהוויות המזרח התיכון, שירת כקצין הסברה מטעם משרד המידע הבריטי באזור המפרץ מבסיסו בבחריין. מ-1943 ניהל את המרכז המזרח-תיכוני ללימודים ערביים (MECAS) בירושלים, שבו הוכשרו קציני צבא בריטים בלימודי השפה הערבית. תומאס המשיך למלא תפקיד זה גם אחרי שהמרכז עבר לתקופת-מה לעיר זרקא בירדן וממנה ב-1949 לביירות שבלבנון. ב-1948–1949 שימש כיועץ לחברת הנפט "שֶׁל".
ב-27 בדצמבר 1950, זמן קצר אחרי שובו מהמזרח לאנגליה, מת בעיר הולדתו ונקבר בה.
אותות הוקרה
לנוכח הידע הגאוגרפי שתרם על ערב ובייחוד אחרי חציית "הרֶבע הריק" כובד ב-1931 במדליית המייסדים של החברה הגאוגרפית המלכותית וכן במדליית הזיכרון לריצ'רד פרנסיס ברטון של החברה האסיאתית המלכותית של בריטניה ואירלנד. ב-1932 קיבל את מדליית ליווינגסטון של החברה הגאוגרפית המלכותית של סקוטלנד ואת מדליית קולאם  של החברה הגאוגרפית האמריקאית  (AGS).
ב-1920 הוענקה לברטרם תומאס דרגת קצין במסדר האימפריה הבריטית על שירותו הצבאי (O.B.E. (Mil.)), וב-1949 – דרגת עמית מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש (CMG). ב-1928 הוענק לו אות מסדר אל-סעיד של סולטנות עומאן.
שני זוחלים המצויים בדרום חצי האי ערב נקראו על שמו – נחש מסוג זעמן ומין של חרדון צב.
Misty
מִיסְטִי (מאנגלית: Misty, "מעורפל") הוא סטנדרט ג'אז שכתב הפסנתרן ארול גארנר בשנת 1954.
מיסטי נכתב כקטע אינסטרומנטלי והוקלט באלבומו של גארנר Contrasts שיצא לאור בשנת 1955. כשנה לאחר מכן חוברו לו מילים על ידי ג'וני ברק. השיר לא זכה להכרה רחבה, עד אשר בוצע על ידי ג'וני מאטיס ונכלל באלבומו Heavenly בשנת 1959. ביצוע זה של מאטיס היה לביצוע המוכר ביותר של השיר והוביל לפופולריות הרבה שלו. מאז הפך מיסטי לסטנדרט ובוצע על ידי אמנים רבים ונודעים, ביניהם אלה פיצג'רלד, שרה ווהן, אריתה פרנקלין, פרנק סינטרה ורבים נוספים.
הקטע האינסטרומנטלי ממלא תפקיד מפתח במותחן נגן לי שנית מיסטי (סרטו של קלינט איסטווד, 1971) הקרוי על שמו.
Nobody's Home
Nobody's Home (בעברית: אין אף אחד בבית) הוא הסינגל השלישי של הזמרת אבריל לאבין מאלבומה השני, Under My Skin. השיר הופק על ידי לאבין ודון גילמור ונכתב על ידי לאבין ובן מודי, גיטריסט להקת אוונסנס לשעבר. השיר לא נחל הצלחה רבה במצעדים כאשר דירוגו היה נמוך ברוב המדינות ברחבי העולם, ומיקום השיא אליו הגיע במצעד בילבורד המפורסם היה המקום ה-41 בלבד, אולם החזיק שם מעמד למשך תקופה ארוכה. באוסטרליה ובממלכה מאוחדת זכה להצלחה מתונה כאשר דורג במקום ה-24 בשתי המדינות. זהו המיקום הכי נמוך אליו הגיעה הזמרת בממלכה המאוחדת לאחר "Losing Grip", אשר היה מדורג במקום ה-21.
בנוסף, הסינגל מכיל שירים נוספים כמו: "I Always Get What I Want" ו-"Knockin On Hevans Door" (גרסת כיסוי לשיר מקורי של הזמר בוב דילן אותו אבריל הרבתה לבצע בסיבוב ההופעות הראשון שלה) שמשמשים למעשה כשירים צדדיים (בי-סייד).
רקע
לשיר יש שלוש משמעויות. לאבין עצמה, אומרת לפני הופעותיה עם השיר, שהיא כתבה את השיר על חברתה לכיתה בעבר, אשר חלתה.
המשמעות הכללית של השיר היא בנוגע לבן אדם עני. השיר מספר על ילדה אשר הולכת לביתה ואף אחד לא נמצא שם, לכן היא בוכה וחייה ברחוב. המשמעות השנייה היא שהילדה אשר חוזרת הביתה, מבינה שמשפחתה, חבריה והאנשים שאכפת לה מהם, לא נמצאים שם יותר עבורה.
המילים לשיר: "היא רוצה ללכת הביתה, אבל אין אף אחד בבית", יכולים להתכוון גם להורים אשר יותר מדי מגוננים, מיושנים בדעותיהם ורוצים "להעיף" את ילדם מהבית לאחר שעשה משהו מביש (השעיה מבית ספר, שימוש בסמים ועוד).
וידאו קליפ
בווידאו קליפ אבריל מגלמת הומלסית (חסרת בית) שחיה ברחוב עם ילדה נוספת. בקליפ אבריל נראית מוזנחת למדי כשפיאה שחורה מונחת על ראשה והיא לובשת ג'ינס מרופט. כך למעשה היא מגלמת נערה עם שיער מבולגן ולא מטופח ובגדים בלויים וישנים. מנגד לכך, אבריל צולמה מהיבטים נוספים - כשהיא שרה את השיר, לבושה בשמלה ושיערה הבלונדיני הארוך פזור כשתזמורת מנגנת מאחוריה. הקליפ מציג את אבריל ה"הומלסית" כמי שמנסה להתרחק מהרחובות. היא מתקשרת הביתה לאמא שלה אך בסופו של דבר מנתקת. היא מנגנת בגיטרה ברחוב (ככל הנראה במטרה להשיג כסף), שוטפת את פניה בשירותים של חנות כלשהי. בנוסף היא גם מנסה להיכנס לתוך מכונית נעולה בזמן שיורד גשם כבד. בסופו של הקליפ, מוצגת הנערה (אבריל) כשדמעה זולגת על לחיה ובסופו היא עוזבת את המקום.
אסטרו-בוי
אסטרו-בוי (קאטאקאנה: 鉄腕アトム) היא סדרת מנגה ואנימה שנכתבה על ידי אוסמו טזוקה. עלילת הסדרה מתמקדת בהרפתקאותיו של ילד-רובוט.
הסדרה נוצרה במקור כמאנגה בין השנים 1952 עד 1968 על ידי אוסמו טזוקה. בין השנים 1963 עד 1966 נוצר עיבוד טלוויזיוני למאנגה אשר שודר במקור ביפן. סדרת הטלוויזיה "אסטרו-בוי" משנות השישים הייתה למעשה סדרת הטלוויזיה היפנית הראשונה שאימצה את המראה והסגנון הייחודיים אשר בהמשך הפכו למראה הייחודים של סדרות האנימה.
בעקבות ההצלחה הרבה לה זכתה הסדרה בשווקים הבינלאומיים, לאורך השנים הופקו שתי סדרות המשך לאסטרו בוי - במהלך שנות השמונים ושוב בשנת 2003. כמו כן, בשנת 2009 יצא לאקרנים סרט הקולנוע הראשון של אסטרו-בוי ושהופק באמצעות אנימציית מחשב (CGI). בשנת 2014 שוחררה ביפן וניגריה סדרת אנימה בשם "אסטרו בוי הקטן" המיועדת לילדים בגיל הרך.
כמו כן, שוחררו מספר מאנגות ספין-אוף לאסטרו בוי, כגון אסטרו קאט (אטום קאט ביפן), המספרת על חתול שקיבל יכולות כמו של אסטרו בוי לאחר שחייזרים החזירו אותו לחיים בדרך זו לאחר שנדרס, והמאנגה פלוטו, המספרת על אויבו של אסטרו, פלוטו, שנוצר כדי להשמיד את הרובוטים החזקים ביותר בעולם.
דמותו של אסטרו בוי דורגה במקום ה-43 ברשימת 50 דמויות הקומיקס הגדולות של כל הזמנים לפי מגזין אמפייר.
בשנת 2017 תשוחרר סדרה בשם "Astro Boy Reboot" בשיתוף Tezuka Productions עם Caribara Productions ו-Shibuya Productions.
תקציר העלילה
אסטרו-בוי היא סדרה מדע בדיונית אשר מתרחשת בעולם עתידני בו אנדרואידים חיים לצד בני האדם. הסדרה מתמקדת בהרפתקאותיו של "אסטרו-בוי", רובוט רב עוצמה אשר נוצר על ידי מדען בשם ד"ר טאנמה כתחליף לבנו אשר נהרג בתאונת דרכים. לאחר מות בנו, ד"ר טאנמה בונה את אסטרו-בוי בדמותו של בנו ומגדל אותו בתחילה במסירות כאילו היה בנו האמיתי, אך עד מהרה טאנמה מבין כי הרובוט הקטן דמוי האדם לא יכול יהיה למלא את החלל שהותיר אחריו בנו המנוח, במיוחד משום שאסטרו-בוי איננו מסוגל להביע חוש אסתטי אנושי (לדוגמה, במהלך העלילה אסטרו-בוי מעדיף את הצורות המכניות של הקוביות על פני הצורות האורגניות של הפרחים).
בגרסה המקורית של הסדרה משנות השישים, טנאמה מחליט להפטר מאסטרו-בוי על ידי מכירתו לקרקס-רובוטים. במהלך אחת ההופעות באותו קרקס מושך אסטרו-בוי את תשומת-לבו של מדען אחר, פרופסור אוצ'אנומיזו (דוקטור אלפן/ אושיי מחוץ ליפן), אשר רוכש אותו מבעל הקרקס ומאמץ אותו. פרופסור אוצ'אנומיזו מבין במהרה, כי על אף שאסטרו-בוי איננו אנושי, הוא ניחן בכישורים ומיומנויות ייחודיים ומסוגל לחוות רגשות אנושיים.
בגרסה של שנת 2003, הסיפור השתנה במקצת. טוביו, בנו של טנמה, חי לבד בביתו עם הרובוטית שלו, נורה (שהייתה החברה היחידה שלו, נקראת רוביטה בגרסה היפנית), מכיוון שאביו היה עסוק בעבודה. לאחר מספר ימים, אביו קנה לו אופניים עתידיים כמתנה, ולקח אותו למפעל 7, בו היו משמידים רובוטים ישנים ובונים דגמים חדשים. מהר מאוד טוביו הבין שד"ר טנמה עומד להחליף את נורה בדגם חדש. טוביו הזהיר את אביו אבל הוא הודיע לו שצריך להתקדם ולהיפטר מהרובוטים הישנים. טוביו ברח מתוך געגועים לחברה הרובוטית שלו, רכב על האופניים ונהרג בתאונת דרכים כמו בסדרות הקודמות. מיד אחרי כן ד"ר טנמה בנה את אסטרו כדי שיהווה תחליף לטוביו, אך כיבה אותו בשל העובדה שהוא חזק מדי. אחרי כמה זמן הוא התפטר ממשרד המדע, הופתע מיכולותיו של אסטרו ולכן, איבד את שפיותו וחשב שרובוטים צריכים להיות שליטי העולם ואסטרו-בוי בראשם. בתחילת הפרק הראשון, פרופסור אוצ'אנומיזו מחליף את טנמה בתפקיד ראש משרד המדע, מגלה את אסטרו-בוי הכבוי ומעיר אותו לחיים. ד"ר טנמה נהיה רשע משני בסדרה ומציב אתגרים לאסטרו-בוי.
ריי ברבוטי
ריימונד "ריי" ג'יימס ברבוטי (באנגלית: Raymond "Ray" James Barbuti; 12 ביוני 1905 – 8 ביולי 1988) היה אתלט אמריקאי, הוא פעמיים אלוף אולימפי (אמסטרדם 1928) ושיאן עולם. נוסף לכך היה שחקן פוטבול.
אסטרו-בוי
תקציר העלילה
בהמשך אסטרו-בוי בוחר להשתמש בכוחותיו למען טובת הכלל על ידי ביצוע מעשי גבורה מדהימים, הגנה על החלשים ועל מנת להאבק בפשע. רוב האויבים שלו הם רובוטים שונאי בני אדם, רובוטים מטורפים או פולשים מהחלל. כמעט כל תת-עלילה בסדרה כוללת, בין השאר, קרב גדול בין אסטרו-בוי לרובוט.
שלא בדומה לרוב הסדרות המצוירות לילדים, עלילת הסדרה עוסקת בצורה נסתרת בנושאים חברתיים שונים כגון - מוסר, אחריות, גזענות, דעות קדומות, גבורה, ואובדן.
ריי ברבוטי
ביוגרפיה
ברבוטי נולד במחוז נסאו שבלונג איילנד, מדינת ניו יורק. הוא למד באוניברסיטת סירקיוז. זכה באליפות הקולג'ים של ספורטאים חובבים של אמריקה בשנת 1928 בריצת 400 מטר בתוצאה של 48.8 שניות. באותה שנה זכה באליפות איחוד אתלטים חובבים בריצת 400 מטר בתנאי מזג אוויר קשים, בתוצאה של 51.4 שניות. כשחקן פוטבול באוניברסיטה הוא קבע 8 טאצ'דאון במשחק אחד.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) זכה ברבוטי בשתי מדליות זהב: בריצת 400 מטר בתוצאה של 47.8 שניות, לפני ג'יימס בול מקנדה (48.0 שניות) ויואכים בוכנר מגרמניה (48.2 שניות); ובריצת שליחים 4x400 מטר, בשיא עולם חדש של 3:14.2 דקות, לפני גרמניה (3:14.8 דקות) וקנדה (3:15.4 דקות). שבוע לאחר המשחקים האולימפיים, בתחרות שנערכה בלונדון נגד נבחרת בריטניה, הוא שיפר ביחד עם חבריו את השיא העולמי בריצת שליחים 4x440 יארד בתוצאה של 3:13.4 דקות.
מילאן (טיל)
מילאן (בצרפתית: MILAN - Missile d´infanterie léger antichar) הוא טיל נ"ט דור ב' שיוצר תוך שיתוף פעולה צרפתי-גרמני. הטיל מיועד לשימוש חיילי חי"ר ומשוגר מחצובה או מפלטפורמה ורכובה. המילאן פותח בשנים 1962–1971 ונכנס לשימוש מבצעי בשנת 1972. במהלך השנים פותחו לטיל גרסאות מתקדמות המאפשרות לשגרו בשעות הלילה באמצעות שימוש בכוונת תרמית.
ערכת השיגור בנויה ממשגר רב פעמי הכולל חצובה, כוונת (הגדלה: X7) ומערכת הנחיה, וטיל. ניתן לחבר למשגר כוונת תרמית ייעודית, בעלת טווח תצפית של 4,000 מטר. כוונת תרמית חדשה יותר, המתאימה לדגם מילאן 3, מאפשרת טווח תצפית של עד 7,000 מטר.
גרסתו המתקדמת ביותר של הטיל היא מילאן 3, שנכנס לשירות בשנת 1996, הכולל ראש נפץ טאנדם (ראש כפול, המיועד לחדור שריון בעל מיגון ריאקטיבי) ומערכת כוונון חסינת שיבוש. גרסה מתקדמת יותר של הטיל, MILAN ADT/ER, הכוללת טווח מוגדל ושיפורים רבים נמצאת בפיתוח.
הוא מיוצר ברישיון בבריטניה, ספרד והודו. עד היום יוצרו כ-350,000 טילים וכ-10,000 משגרים.
הטיל נמכר ל-41 צבאות ברחבי העולם, ביניהם בריטניה, אוסטרליה, לבנון, איטליה, צרפת, גרמניה ואורוגוואי. גם ארגון החזבאללה מחזיק בטילים אלה.
פפ"ד
שמאל|ממוזער|250px|כל שלושת הדגמים של תת-מקלע: מלמעלה למטה- פפ"ד-34, פפ"ד-38, פפ"ד-40 פפ"ד (מבטאים - פֶּפֶּדֶ) (ברוסית: ППД) הוא תת מקלע תוצרת ברית המועצות, אשר היה בשימוש של הצבא האדום במלחמת החורף ובשלבים הראשוניים של מלחמת העולם השנייה. השם הוא ראשי תיבות של "פיסטולט פולמיוט דגטריובה" (Пистолет-пулемёт Дегтярёва) - בתרגום מרוסית "תת מקלע של דגטריוב". הנשק קרוי על שם מתכננו ואסילי דגטריוב.
פיתוח ושימוש
שמאל|ממוזער|250px|לוחם הצבא האדום חמוש בפפ"ד-40. ינואר 1943 תת מקלע פפ"ד פותח בשנת 1934 על ידי ואסילי דגטיאריוב. הדגם הראשון נקרא פפ"ד-34 (המספר מציין את שנת פיתוח של הדגם). בשנת 1935 הוא הוכנס לשירות בצבא האדום. בשנת 1938 פותח דגם חדש של תת-מקלע זה (פפ"ד-38), אשר ההבדל בינו לבין הדגם הקודם הסתכם בכמה שיפורים קטנים (כמו למשל צורת חיבור בית המחסנית לגוף הנשק).
בדומה לעמיתיהם במערב, גם מפקדים בכירים של הצבא האדום התייחסו בזלזול לתת מקלע. היחס הזה הביא לכך, שבתחילת 1939 הוחלט להוציאו משימוש. תת-מקלעים שכבר היו ביחידות סדירות הועברו לאחסון במחסני חירום. חלק מתת המקלעים הועברו לשימוש ביחידות משמר הגבול של הנ.ק.ו.ד..
התפנית בנושא שימוש בתת-מקלע בצבא האדום באה במהלך המלחמה עם פינלנד בשנים 1940-1939. במלחמה זו יחידות ניידות של הצבא הפיני, חמושות בתת-מקלע "Suomi", הצליחו להסב נזק רב לצבא האדום. בעקבות כך הורה הפיקוד העליון הסובייטי להחזיר מיד את תת-מקלע פפ"ד לשימוש בצבא האדום. בעקבות ההוראה הזו נאספו כל תתי המקלעים מיחידות משמר הגבול וממחסני החירום והועברו במטוסי תובלה אל החזית.
בסיום המלחמה בהוראתו האישית של סטלין הסב המתכנן דגטריוב את הפפ"ד לשימוש במחסנית תופית בת 70 כדורים בדומה למחסנית של תת-מקלע "Suomi". דגם זה נקרא פפ"ד-40.
בתחילת 1941 הופסק הייצור של פפ"ד לטובת ייצור תת-מקלע פפ"ש. תת-מקלע פפ"ש היה אמין ופשוט יותר מהפפ"ד ובנוסף לכך גם עלות הייצור שלו הייתה נמוכה יותר. יחד עם זאת תת-מקלע פפ"ד לא הוצא מהשימוש בצבא האדום.
בסך הכל במהלך שנים 1941-1935 יוצרו כ-90 אלף פפ"ד מכל הדגמים.
שברולט ניבה
שברולט ניבה (ברוסית: Шевроле Нива, באנגלית: Chevrolet Niva) הוא SUV (ראשי תיבות של Sport utility vehicle) המיוצר ברוסיה משנת 1988 ועד היום.
דגם "שברולט ניבה" מיוצר על ידי יצרנית הרכב הרוסית "GM-AvtoVAZ", אשר חולקת שותפות (joint venture), עם קונצרן הרכב האמריקאי ג'נרל מוטורס וחברת הרכב הרוסית אווטוואז (ברוסית: "АвтоВАЗ").
דגם "שברולט ניבה" הוא פיתוח של דגם "Lada Niva".
לנשום במים
לנשום במים הוא אלבומו הרביעי של ג'נגו, אשר יצא בשנת 2002.
המיוחד באלבום זה הוא שלראשונה עמיר רוסיאנו נפרד מחבריו ללהקה ומקליט את האלבום לגמרי לבדו, כשהוא שר ומנגן בכל הכלים - גיטרות, בס, תופים. האלבום הוקלט באולפני פאסט מיוזיק על ידי שותפו להקמת הלייבל, אמיר שור, ובו תשעה שירים.
רשימת השירים
<ul style="display:table;"> </ul>
דוכסות סקסוניה-גותה-אלטנבורג
הקמת הדוכסות
לאחר מותו של פרידריך וילהלם הראשון, דוכס סקסוניה-ויימאר בנו של יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר בשנת 1602, חולקה דוכסות סקסוניה-ויימאר בין אחיו יוהאן השני, דוכס סקסוניה-ויימאר ובין בנו יוהאן פיליפ, דוכס סקסוניה-אלטנבורג. יוהאן פיליפ בחר את מקום מגוריו באלטנבורג, ובכך הפכה נחלתו לדוכסות סקסוניה-אלטנבורג.
לאחר מותו של פרידריך וילהלם השלישי, דוכס סקסוניה-אלטנבורג ללא יורשים, חולקה הדוכסות בין דוכסות סקסוניה-ויימאר לדוכסות סקסוניה-גותה, אולם, ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-גותה קיבל את החלק הגדול יותר, מכיוון שהיה צאצא של אליזבת סופיה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג בתו של יוהאן פיליפ, דוכס סקסוניה-אלטנבורג שציווה שהיא תירש את הנחלה בהיעדר יורשים זכרים. לאחר מותו של ארנסט בשנת 1675 שלטו בניו במשותף, ובשנת 1680 פוצלה הדוכסות בין שבעת בניו; פרידריך הראשון, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, אלברכט החמישי, דוכס סקסוניה-קובורג, ברנהרד הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן, היינריך, דוכס סקסוניה-רמהילד, כריסטיאן, דוכס סקסוניה-אייזנברג, ארנסט השלישי, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, ויוהאן ארנסט, דוכס סקסוניה-זאלפלד.
דוכסות סקסוניה-גותה-אלטנבורג
פרידריך השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג בנו של פרידריך הראשון, הרחיב את שטחי הדוכסות לאחר מותם של אלברכט, דוכס סקסוניה-קובורג בשנת 1699 וכריסטיאן, דוכס סקסוניה-אייזנברג בשנת 1707. תחת שלטונו של פרידריך השלישי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג הפכה הדוכסות לחזקה ביותר. פרידריך הקים ארמונות וגנים מפוארים בסגנון הבארוק, והפך את חצרו למרכז בהשכלה בגרמניה. לאחר מותו של פרידריך בשנת 1772, המשיך בדרכו בנו ארנסט השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג.
פירוק הדוכסות
לאחר מותו של פרידריך הרביעי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג ללא יורשים, התעוררה מחלוקת ירושה בין הדוכסויות השונות בתורינגיה: ארנסט השלישי, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד, היה זכאי לרשת את הדוכסות מכוח נישואיו לאחייניתו של הדוכס האחרון, אך כיוון שהיה בהליכי גירושין ממנה, התנגדה המשפחה להעברת דוכסות גותה לחזקתו. ב-1826 התקבלה פשרה שלפיה יחולקו מחדש הדוכסויות; ארנסט ויתר על זאלפלד שהייתה ברשותו קודם לכן והועברה לדוכסות סקסוניה-מיינינגן, וקיבל את גותה בלבד, ללא אלטנבורג, שהועברה לפרידריך, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, שנאלץ להעביר את נחלותיו לדוכסות סקסוניה-מיינינגן.
שליטי סקסוניה-גותה-אלטנבורג
לאחר מותו של פרידריך הרביעי ללא יורשים, חולקה הדוכסות בין דוכסות סקסוניה-קובורג-גותה לדוכסות סקסוניה-אלטנבורג.
בעיית הקרונית
בעיית הקרונית או דילמת הקרונית היא בעיה באתיקה הממחישה את הסתירה בין התפיסה התועלתנית לבין התפיסה הדאונטולוגית באתיקה. את הבעיה הציגה לראשונה הפילוסופית פיליפה פוט בשנת 1967.
תיאור הדילמה
נתונות שתי קבוצות של עובדים על מסילת רכבת: האחת בת חמישה עובדים, השנייה בת עובד אחד. קרונית שועטת במהירות לעבר קבוצת 5 העובדים. לא ניתן לעצור את הקרונית לחלוטין, אך ניתן להסיטה ממסלולה אל עבר אדם אחד. האם המעשה הנכון יהיה לתת לדברים להתרחש בלי התערבות ולאפשר את הריגתם של חמישה אנשים חפים מפשע, או להטות את הרכבת ולהביא למותו של חף מפשע אחד?
היבטים פילוסופיים
הדילמה מייצגת שתי השקפות בפילוסופיה, דאונטולוגיה ותועלתנות. לפי ההשקפה התועלתנית יש למדוד בחירות, פעולות או כוונות, רק על סמך התוצאה שבאה בעקבותן. על פי עקרון התועלת, הבחירה המוסרית היא זו המפיקה את כמות האושר הגדולה ביותר, או את כמות הסבל הקטנה ביותר. לכן, על פי הגישה התועלתנית יש להסיט את הרכבת. ביקורת אחת על גישה זו היא שהתועלתנות מאפשרת כל פעולה על מנת למקסם את כמות האושר, גם אם היא אכזרית ומבוצעת על חפים מפשע. על כן גם בווריאציות קיצוניות של הדילמה כמו דחיפת אדם שמן למסילת הרכבת או הריגת אדם וקצירת אבריו על מנת להציל חמישה אנשים אחרים, יש לבחור באותו האופן. ביקורת נוספת היא שאין מקום בגישה זו למחויבות המוסרית הייחודית שיש לאדם כלפי קרוביו וחבריו. התועלתנים מציעים פתרונות לביקורות כגון אלו, ביניהם פתרון של הבחנה בין חובות חיוביות לשליליות. מצד אחד החובה לעשות את העולם טוב יותר ולמקסם את האושר אך מצד שני החובה לא לעשות את העולם גרוע יותר ולכן לא להרוג על מנת להציל.
על פי הגישה הדאונטולוגית לעומת זאת, יש בחירות שלא ניתן להצדיק על ידי השפעתן והן אסורות מבחינה מוסרית. מוסריות הפעולה לא נקבעת על פי תוצאותיה, אלא על פי אופי הפעולה עצמה. לעיתים אדם צריך לעשות פעולה גם אם אינה ממקסמת את הטוב. הביקורת כנגד הגישה הדאונטולוגית היא חוסר הרציונליות הקיים בה. לדוגמה, האם במקרה בו מוצבים על פסי הרכבת מיליון אנשים במקום חמישה, הייתה משתנה הדילמה באופן מהותי? לפי הגישה הדאונטולוגית אין הבדל בין המקרים, זאת מפני שמוסריות המעשה לא נקבעת על פי השלכותיו. דיונים פילוסופיים אלו רלוונטיים גם היום בנושאים כמו הפלות, עונש מוות וניהול ענייני רווחה.
הקרונית והאיש השמן
בעיה דומה שתוארה, ממחישה את הדילמה בצורה חריפה אף יותר: נתונים חמישה עובדים על מסילת רכבת. מעליהם עומד איש שמן, וצופה בנוף. רכבת קרבה ולא ניתן לעצור אותה, אלא על ידי דחיפתו של האיש השמן לעצור את הקרון. האם יהיה נכון לשלוח את האיש השמן אל מותו כדי להציל חמישה אנשים אחרים?
השתלה
גרסה אלטרנטיבית של ג'ודית ג'רביס תומסון שלא כוללת רכבת, מתוארת כך: מנתח המתמחה בהשתלת איברים מטפל בחמישה חולים, שכל אחד מהם זקוק לאיבר אחר וימות ללא השתלה. אין איברים זמינים לביצוע אף אחת מחמש ההשתלות הללו. מטייל צעיר ובריא, שרק עובר בעיר בה עובד הרופא, נכנס לבדיקה שגרתית במרפאה. במהלך ביצוע הבדיקה מגלה הרופא כי איבריו תואמים את כל חמשת חוליו הגוססים. נניח בנוסף שאם הצעיר ייעלם, לא יחשדו ברופא. האם תתמכו במוסר הרופא להרוג את אותו תייר ולספק את איבריו הבריאים לאותם חמישה אנשים גוססים ולהציל את חייהם?
הפסיכולוגיה של הבעיה
לפי קווין דאטון, השיפוט המוסרי של אנשים בבעיה אתית זו ובווריאציית הקרונית והאיש השמן שלה, תלוי, בין היתר, במבנה המוח שלהם. לטענתו, פסיכופתים יעדיפו את אותה האופציה בשני המקרים (להרוג איש אחד בלבד), מאחר שמרכזי הרגש פגועים במוחותיהם, ווריאציה זו של הבעיה מערבת שיקולים רגשיים, בניגוד לגרסה המקורית של הבעיה. ישנם מחקרים בתחום מדעי המוח (באמצעות FMRI) הבוחנים את השיפוט המוסרי של המוח העשויים לתמוך בטענתו, מאחר שהם מצאו מעורבות של רגשות בשיפוט המוסרי של המשתתפים.
ניסוי אמפירי של דילמת הקרונית
במחקרים הרוב המוחלט של הנשאלים אומרים שהיו מסיטים את המסילה כדי להרוג אדם אחד על פני חמישה. ב-2017 ארגן בלוגר המדע מייקל סטיבנס ניסוי מעשי כדי להתרשם מה בני אדם עושים בפועל בסיטואציה זו. שבעה אנשים השתתפו בניסוי, במחשבה שהם עומדים להשתתף בקבוצת מיקוד על כבישים בלוס אנג'לס. כל אחד הגיע בנפרד והוזמן להמתין בתא בקרה מזויף של רשות הרכבות, שבו ישב אדם שתפקידו להסיט רכבות ממסלול אחד לשני לפי הצורך. מול שולחן הבקרה היו מסכי טלוויזיה שבהם נראו המסלולים כביכול בשידור חי, אך למעשה הוקרנו בהם סרטי וידאו שהוכנו מראש. בעת ההמתנה בקר הרכבות הלבבי הסביר למשתתפים את עבודתו והם למדו איך להסיט את הרכבת ממסילה אחת לשנייה. בשלב מסוים יצא הבקר מהחדר, ואז ראה המשתתף במסכים את התרחיש של דילמת הקרונית. על מסילה אחת היו חמישה אנשים, על המסילה השנייה אדם אחד, ובכריזה נשמעה אזהרה שיש חפץ על המסילה ורכבת מתקרבת. מתוך הקבוצה אישה אחת וגבר אחד משכו את המתג והסיטו את הרכבת. מיד לאחר מכן הוקרנה לכל המשתתפים שקופית "הניסוי הסתיים, אף אדם לא נפגע".
ביהדות
בתוספתא נדון מקרה דומה של הצלת רבים על ידי מסירת יחיד: "סיעה של בני אדם שאמרו להם נכרים: תנו לנו אחד מכם ונהרגהו, ואם לאו – הרי אנו הורגין את כולן, יהרגו כולן ואל ימסרו להם נפש אחת מישראל. אבל, אם ייחדוהו להם, כגון שייחדו לשבע בן בכרי - יתנוהו להם ואל יהרגו כולן."
החזון איש התלבט האם ההלכה המופיעה בתוספתא תקפה גם במקרה של חץ העושה דרכו לעבר קבוצת אנשים וניתן להטותו לעבר אדם אחד: מצד אחד במסירת אדם הפעולה היא סיוע להריגה ואין בה באופן מהותי קשר להצלה ואילו בהסטת החץ הפעולה היא פעולת הצלה וההריגה של האדם היא במקרה. מצד שני, הסטת החץ היא פעולה אקטיבית של הריגה ואילו מסירת אדם להריגה על ידי אחר אולי שונה.
בשו"ת ציץ אליעזר הכריע ששב ואל תעשה עדיף ויש להימנע מפעולה במצב שתגרום מוות, גם אם תציל רבים.
הרב שאול ישראלי כתב באופן נחרץ יותר: "בשום פנים ואופן אסור להציל, אפילו רבים וחשובים, כשהצלתם מחייבת הריגתו (או אפילו גרם הריגתו) של אחד שאילולא זה לא היה נהרג. העובר על זה והרג אדם מישראל לצורך הצלת אחד או אפילו רבים, דינו כדין רוצח".
אני, קיסר יפן
אָנֵי (ביפנית: 安寧天皇 - "אני טנו" - "אני הקיסר"), היה השלישי מבין קיסרי יפן על פי המסורת היפנית. אני נחשב לאחד הקיסרים האגדתיים של יפן, בהיעדר עדויות היסטוריות לקיומו.
על פי המסורת היפנית, אני מלך בין שנת 549 לפנה"ס ועד שנת 511 לפנה"ס. אני נשא לאישה את אקוטו-הימה. ההיסטוריונים המודרניים מטילים ספק בקיומם ובשלטונם של תשעת הקיסרים הראשונים של יפן. ההיסטוריונים סבורים שגם שמו של אני ניתן לו על ידי כותבי היסטוריה מאוחרים (בתקופות קדומות), על פי הסברה שמות אלה ניתנו בתקופת הקיסר קאמו (782 - 805 לספירה), בעת שנכתבו הכרוניקות של קיסרי יפן.
הקוג'יקי והניהון שוקי מציינים רק את שמו ואת ייחוסו. אני היה בנו הבכור, או בנו היחיד של סויזאי אשר מלך לפניו. לפני עלייתו לשלטון נודע בשם הנסיך שיקיטצו-היקו- טאמאטמי.
על פי המסורת נקבר אני בנארה, ומצבה לזכרו קיימת עד ימינו.
המשורר ג'י-ין מציין כי אני מלך מארמון אוקנה-נו-מייה שבקאטאשירו (בפרובינציית יאמטו של ימינו).
בריכת גלית
בריכת גלית הייתה בריכת שחייה עירונית בשכונת יד אליהו שבתל אביב.
היסטוריה
הבריכה הוקמה ב-1964 סמוך להיכל הספורט יד אליהו, במטרה ליצור במקום קומפלקס ספורט, ונבנתה כבריכה עירונית בצורת האות "ר", במימון עיריית תל אביב. מטרת המתכננים הייתה להקים בריכה שיהיו בה תחרויות שחייה רבות ומשחקי כדורמים. זו הייתה הבריכה הראשונה שהוקם בה יציע צופים, עם מקום למאות צופים. אולם יציע הצופים מוקם בצורה לא טובה, ומי שישב עליו, היה בקצה המסלול ולא לאורכו, ולכן ראה את הפעילות ממרחק של עשרות מטרים, מה שפגם בהנאת הצפייה. בבריכה גם התקיימו קורסי הכשרה לנוער במסגרת מציל חובב.
בריכת גלית נחשבה תמיד בריכה חמה. שלא כמו בריכת גורדון, בה היו המים מוחלפים מדי יום במי תהום מלוחים השאובים מעומק 150 מטרים, ובשל כך היו צוננים, המים בבריכת גלית התחממו בשמש הקיץ של תל אביב. לפני תחרויות היו שופכים לבריכה כמויות גדולות של קרח כדי לצנן את המים.
באמצע שנות התשעים אירחה בריכת גלית את תחרות אליפות אירופה לנערות בשחייה אמנותית.
בתחילת שנות ה-2000 החל מעמדה של הבריכה להתדרדר. בריכות חדשות הוקמו ברחבי העיר וכן מועדוני ספא. תושבי מזרח ודרום תל אביב שהיו לקוחותיה העיקריים הפסיקו לפקוד אותה עקב כך, וגם ניסיון של התקנת מגלשות מים במורד יציע הצופים לא הצליח להציל את הבריכה. משנת 2005 היא עמדה נטושה עד הריסתה ב-20 באוקטובר באותה השנה.
ב-2007 הוקם במקומה פארק ציבורי בשם "פארק גלית".
פארק גלית
פארק גלית נחנך ב-30 באוקטובר 2007 ונכללים בו גינות נוי, פינות משחק, שבילי אופניים וסקייטפארק עשוי בטון, המיועד לסקייטבורדינג וגלגיליות שנחשב לגדול ולמשוכלל ביותר שהוקם בישראל. ב-2009 נחנכו בפארק מגרש חנייה תת-קרקעי, רחבת דשא בשטח של 20 דונם, מגרשי ספורט ומשטחים רטובים למשחקי מים. את אזור הסקייט פארק תכנן אבי לוזיה. הסקייט פארק עצמו נבנה על יד חברה אמריקאית לבניית סקייט פארקים בשם Grind Line.
יצחק שנהר
יצחק שֶנהַר (שֶנבֶּרג; י"ד באדר א' תרס"ב, 21 בפברואר 1902 – י"ט בסיון תשי"ז, 18 ביוני 1957) היה משורר, סופר ומתרגם עברי. בשנת 1946 זכה בפרס רופין ובשנת 1948 בפרס טשרניחובסקי.
תולדותיו
יצחק שנהר נולד בעיירה וולוצ'יסק שבאוקראינה. לאחר מכן עברה משפחתו לעיירה טארנורודה ליד נהר הבוג. בשנות מלחמת העולם הראשונה התגוררה משפחתו בפרוסקורוב. הוא עלה לארץ ישראל במסגרת ארגון "החלוץ" ב-1921; וכמו רבים מחבריו עבד כחלוץ במגוון עבודות: בבניית בתים, בהובלת זיפזיף על גמלים, בעגלונות, וברכבת. בשנת 1930 נסע ללמוד כלכלה באוניברסיטה החופשית של בריסל. כאשר חזר, עבד בעריכה בהוצאת שטיבל-מצפה. שנהר היה אחד ממייסדי כתב העת הספרותי גליונות בעריכת יצחק למדן. הוא עבד גם בהוצאת שוקן, והשתתף בעריכת השנתון לוח הארץ.
משנות העשרים יצר שנהר ספרות עברית, אשר ינקה מהמקורות היהודיים המסורתיים. הוא כתב במבחר סוגות: שירה, סיפורת, מחזאות, ספרות ילדים, יומן מסע; באמצעותן סיפר על אירועי תקופתו. שיריו הפכו למלל מכונן ובעל ערך ייחודי בתודעה היהודית הציונית בארץ ישראל. שיריו הנודעים הם: "מה אומרות עיניך" שהלחין מרדכי זעירא, "עולים" ("בחשאי ספינה גוששת") שהלחין שלום פוסטולסקי, "כך הולכים השותלים" ו"שדמתי" שהלחין ידידיה אדמון, ו"שיר החֵרות" ("פנינו אל השמש העולה") שהלחין דניאל סמבורסקי.
שנהר תרגם מספר רב של כותרים בספרות יפה לעברית, בעיקר מרוסית. הוא היה מן המתרגמים האיכותיים והחשובים לעברית בתקופתו; הוא תרגם משפות שונות לשפה העברית מבחר נחשב ומפורסם של הספרות העולמית, ובכך תרם רבות להשכלתם של רבים, במיוחד צעירים, ביישוב היהודי בארץ ישראל, בעיקר בשנות הארבעים והחמישים.
על שמו נקראו רחובות בישראל.
יצחק שנהר נפטר ב-18 ביוני 1957 ונקבר בהר המנוחות.
מספריו (מבחר)
תורגם לספרדית:
לקריאה נוספת (מבחר)
אלי אשד -"עוד ישוב הבעל?" הסיפורים האנטי כנעניים של יצחק שנהר" מגזין "יקום תרבות "אפריל 2015 http://www.yekum.org/2015/04/עוד-ישוב-הבעל-הסיפורים-האנטי-כנעניים/
מס ערך מוסף
מס ערך מוסף הונהג לראשונה בצרפת. באמצע שנות ה-60 התקיימו דיונים בשוק האירופי המשותף על הנהגת המס ולקראת סוף שנות ה-60 הוא הוחל בבלגיה, הולנד, דנמרק, שוודיה ונורווגיה.
פירוש השם
המס נקרא כך מכיוון שהוא ממסה את הערך המוסף בכל שלב בשרשרת הייצור והשיווק, החל מהיצרן, דרך הסיטונאי ועד לקמעונאי. הערך המוסף הוא ההפרש בין מחיר המוצר או השירות המסופקים, לסך מחיר התשומות ששימשו לייצור המוצר או מתן השירות.
המע"מ הוא מס עקיף. המע"מ נכלל במחירם של מוצרים ושירותים כאחוז ממחירם והוא יכול להיות בעל שיעור אחיד או ברמות אחדות בהתאם לסוג המוצר או השרות.
גביה
את המע"מ ניתן לגבות בשלוש דרכים:
תשלומי השכר ותזרים יציאת הון נטו, שקולים להכנסות העסק ממכירות בניכוי תשומות ששימשו לייצור, כך שתקבולי המס זהים בכל אחת מדרכי הגבייה.
הדרך המקובלת ביותר לגביית המע"מ היא בהטלת המס על כלל המכירות בכל שלב בייצור, ומתן אפשרות לנכות מע"מ על תשומות בתהליך הייצור (החזר מס תשומות). למטרת הדרישה של הזיכוי, העסק נדרש להוכיח כי אכן שולם המע"מ על ידי ספק התשומה ומקובל לעשות זאת באמצעות חשבוניות מס. טכניקה זו מקילה על אכיפת המס מאחר שלעסקים קיים תמריץ להבטיח כי מס הערך המוסף אשר הספק טוען ששולם, אכן שולם. מצד שני, טכניקה זו פוגעת בספקים שכן עם הוצאת החשבונית ללקוח, הספק מחויב במע"מ כלפי המדינה, ואילו הלקוח מזוכה במע"מ כלפי המדינה. כל זאת עוד לפני שבוצע תשלום כלשהו בפועל. דבר זה מהווה למעשה הלוואה של הספק ללקוח בסכום השווה לערך המע"מ בחשבונית.
על מנת למנוע בעיה זו, ישנם מקומות בעולם בהם כאשר ספק מוציא חשבונית ללקוח שגם הוא נחשב עוסק מורשה לעניין מע"מ, הוא יכול לוותר על החיוב במע"מ. טכניקה זו מותרת במדינות החברות באיחוד האירופי כל עוד מדובר בלקוח היושב במדינה אחרת מזו של הספק. בישראל הדבר אסור, דבר המהווה פגיעה בספקים, בעיקר בענפים בעלי מוסר תשלומים המבוסס על אשראי.
מע"מ יכול להיות מוחל על בסיס "יעד" (destination) או מקור (origin). מע"מ על בסיס יעד, ימסה צריכה על פי המקום בו היא נצרכת, יצוא לא יכנס לבסיס המס בעוד שעל יבוא יוטל מע"מ. מס זה, למרות המשתמע-לכאורה משמו, הוא מס על הצריכה ולא על הערך המוסף. מע"מ על בסיס מקור יחיל מע"מ על יצוא ויפטור ממע"מ יבוא. מס זה הוא אכן מס על הערך המוסף.
דוגמה לגבייה בשרשרת אספקה בת 3 חלקים
דוגמה לגביית מע"מ בסך 17% בשרשרת אספקה של מוצר בעל 3 חלקים – למשל, נעליים:
יצרן א' מייצר גומי גולמי, ומוכר אותו ליצרן סוליות הנעליים במחיר של 100 שקלים ליחידת גומי המספיקה לזוג נעליים בודד. מאחר שעל יצרן הגומי לגבות מע"מ, הוא גובה מיצרן ב' 117 שקלים (ומעביר 17 שקלים לרשות המיסים). הפדיון של יצרן א' היא 100 שקלים.
יצרן ב' (יצרן סוליות נעליים) קונה גומי גולמי מיצרן א' ב-117 שקלים ליחידה, ומוכר את הסוליות ליצרן הנעליים במחיר של 200 שקלים. מאחר שגם הוא צריך לגבות מע"מ, הוא מוכר את הסוליות ב-234 שקלים (34 שקלים נוספים כמע"מ). לאחר מכן, יצרן הסוליות מזוכה על 17 שקלים מהמע"מ שנגבו ממנו על ידי יצרן הגומי, ומעביר את השאר לרשות המיסים (17 שקלים גם כן). הפדיון של יצרן ב' היא 100 שקלים.
יצרן ג' מייצר נעליים ומוכר אותן לצרכנים. הוא משלם 234 שקלים ליצרן הסוליות, ומייצר מהן נעליים אותן הוא מוכר לצרכנים ב-300 שקלים לפני מע"מ, או 351 שקלים לאחר מע"מ. הוא מזוכה על 34 השקלים ששילם כמע"מ ליצרן ב', ומעביר את השאר לרשות המיסים (17 שקלים). הפדיון של יצרן ג' הוא 100 שקלים.
לכן בסוף התהליך, שילם הצרכן הסופי (אשר אינו מזוכה על מע"מ כלל) 351 שקלים על הנעליים, כך ש-100 שקלים הגיעו לכל אחד משלושת היצרנים א' ב' ו-ג', ו-51 שקלים הגיעו לרשות המיסים. (בדיוק 17% מהסכום ללא מע"מ, 300 שקלים, אותו היה אמור לשלם ללא המס).
רגרסיביות
מע"מ המוחל בשיעור אחיד על הצריכה הוא מס בעל מאפיינים רגרסיביים: מכיוון שככל שרמת ההכנסה עולה הולך ופוחת שיעור הצריכה מההכנסה, הרי שביחס להכנסה שעור המע"מ המשולם גבוה יותר ככל שהכנסתו של משק בית נמוכה יותר.
כדי להקטין רגרסיביות זו, ישנן מערכות מיסוי שבהן שיעור המע"מ אינו אחיד. המע"מ על מוצרי צריכה בסיסיים ומוצרים שבהגדרתם נצרכים על ידי אוכלוסיות חלשות, נמוך יותר ולעיתים אף ניתן פטור ממע"מ. מנגד, שיעורי מס לא אחידים מביאים לעלייה בעלויות המינהל של מערכת המס ולעיוותים בסיווגי המוצרים. בישראל למשל לא מוטל מע"מ על פירות וירקות, משני טעמים עיקריים: כדי להגדיל את הצריכה שלהם, בהיותם לטענת משרד הבריאות בריאים יותר ממזונות אחרים. ובגלל טענות של הרוכלים בשווקים הפתוחים שמע"מ יקשה עליהם מאוד לשנות את מחירי הפירות והירקות באופן שוטף במהלך המסחר. מנגד, המרכזיות של השווקים הפתוחים בישראל כזירה מרכזית לשיווק קמעונאי של פירות וירקות הולכת ופוחתת.
בפדרציות, כגון קנדה, תיתכן הטלת מע"מ כפולה. גם של השלטון הפדרלי, וגם של הפרובינציה עצמה. במדינות מסוג זה מקובל באזור הגבולות בין הפרובינציות, לבצע קניות בפרובינציה השכנה, ובכך לחסוך חלק מתשלומי המע"מ.
מחיר בפועל של מוצרים
בישראל, בדומה למדינות אירופה, החוק מחייב שכל מחיר אשר מוצג לצרכן בנקודת המכירה או בכל פרסום כלשהו, יכלול את כל התשלומים והמיסים, ובכללם גם את המע"מ, כך שיוצג לצרכן המחיר סופי. בקנדה וגם בארצות הברית המחירים המוצגים לצרכן אינם כוללים מס המוסף בקופה בעת התשלום. הסיבה לכך היא חישוב המס השונה ממקום למקום באותה מדינה. באופן מעשי, הדבר מפריע מאוד ומבלבל את הצרכנים, אשר צריכים לבצע חישובים שונים בעת הקניה על מנת להגיע למחיר הסופי.
כאשר מתבצעת מכירה לעסקים, מותר להציע הצעות מחיר שאינן כוללות מע"מ. ההיגיון שבכך הוא שעסקים ממילא מזדכים על המע"מ ולכן המחיר האמיתי שהם משלמים הוא המחיר ללא מע"מ.
השפעות מאקרו-כלכלית וחברתיות
על פי התפיסה הכלכלית המודרנית, המע"מ מהווה כלי פיסקלי, שכן הוא משפיע על הצריכה. העלאת המע"מ על ידי הממשלה מרסנת את הצריכה ומעודדת חיסכון והשקעות, ואילו הורדת המע"מ על ידי הממשלה מקלה את יוקר המחיה במעט.
שיעורי מס מיוחדים
במקרים אחדים ניתן פטור ממס ערך מוסף או מוטל מס בשיעור אפס. "עסקאות פטורות" הוא הכינוי לעסקאות לגביהן לא חל מע"מ. עם זאת, אין אותו עסק זכאי להחזר מע"מ על תשומות אשר כן חייבות במע"מ. למעשה מוצא מבסיס המס השלב הפטור בלבד.
ההבדל בין "פטור ממע"מ" ל"מע"מ בשיעור אפס", הוא בכך שפטור ממע"מ מוציא מבסיס המס רק את שלב הייצור הפטור ואינו מאפשר לקבל החזר התשומות ששולמו. מע"מ בשיעור אפס מאפשר להזדכות על המע"מ ששולם בשלבי הייצור הקודמים ובעת המכירה המוצר חייב במס בשיעור של אפס אחוזים.
מס ערך מוסף דיפרנציאלי
"מס ערך מוסף דיפרנציאלי" הוא מס ערך מוסף בשיעורים שונים על מוצרים שונים. ברוב המקרים מטרתו היא להקטין את אי–השוויון במשק על ידי הוזלת המס על מוצרים נחותים. כאלו שמהווים חלק גדול יותר בסל של משקי הבית בעשירונים הנמוכים. שימוש נוסף הוא עידוד פעילות מסוימת כמו מע"מ אפס באילת או על פירות וירקות. במדינות מסוימות (דנמרק, צרפת) יש מע"מ אפס על ספרות או עיתונות בשפה המקומית לעידודה. אף על פי שמע"מ דיפרנציאלי יכול להוריד את אי השוויון הכלכלי, הוא נחשב לכלי נחות לעומת כלים אחרים כמו מס הכנסה פרוגרסיבי או קצבאות.
מס ערך מוסף בישראל
מס ערך מוסף הוטל בישראל לראשונה ב-1 ביולי 1976, מכוח חוק מס ערך מוסף, בעקבות המלצותיה של "ועדת אשר", שעסקה בעניין זה בימי ממשלת רבין הראשונה. שיעורו הראשוני של המע"מ היה 8%. הוא הועלה במסגרת המהפך הכלכלי של אוקטובר 1977 ל-12% ובמהרה הועלה שוב ולאחר 6 שנים כמעט והכפיל את ערכו ועלה ל-15%.
מיוני 2013 ועד ספטמבר 2015 עמד שיעור המע"מ על 18 אחוזים. מאז, עומד שיעור המע"מ בישראל על 17%.
בישראל, המע"מ הוא בשיעור אחיד (למעט חריגים מעטים) על צריכה פרטית וציבורית ובגבייתו עוסקת רשות המסים בישראל (קודם להקמתה עסק בכך "אגף המכס ומע"מ" במשרד האוצר).
המע"מ נגבה בשלב היבוא ובכל שלבי הייצור והשיווק על ערך המכירות לקונה, כולל כל המיסים (למעט המע"מ עצמו). מחבות מס זו מוחזר ערך המע"מ אשר הוטל בשלב הקודם על תשומות ביניים כולל השקעות (החזר "מס תשומות").
חסידות פאפא
חסידות פאפא (נהגה: פּוּפֶּא) היא חצר חסידית שמוצאה מהעיר פאפה בהונגריה ומרכזה כיום בניו יורק. בראשיתה הוקמה כקהילת המשך לקהילה היהודית בפאפא.
ראשיתה של החסידות בקהילת פאפא בהונגריה, שבה כיהן הרב יעקב יחזקיה גרינוולד כרב וראש ישיבה. רבי יעקב יחזקיה היה בנו של רבי משה גרינוולד, רב העיר חוסט ומחבר הספר "ערוגת הבושם". דברי תורתו נדפסו בספר "ויגד יעקב". נפטר בשנת תש"א.
בנו של הרב יעקב יחזקיה, הרב יוסף גרינוולד, הקים את הקהילה בויליאמסבורג שבברוקלין לאחר מלחמת העולם השנייה וביסס אותה. מרבית קהלו היו תלמידים של אביו שניצלו מהמלחמה. רבי יוסף הפך את הקהילה לחצר חסידית והחל לכהן כאדמו"ר. דברי תורתו נדפסו בספרו "ויחי יוסף". הרב אפרים פישל סופר, חתנו של הרב יעקב יחזקיה, שהיה מכונה אב"ד טמשוואר כיהן כרבה של קהילת פאפא בירושלים.
מלבד בית המדרש המרכזי של החסידות בוויליאמסבורג, יש לה קהילות בבורו פארק, במונסי ובווסטצ'סטר. את הקהילה האחרונה הקים רבי יוסף בסוף ימיו. לחסידות תלמודי תורה, מוסדות "בנות יעקב פאפא" לבנות וישיבות.
בניו האחרים של רבי יוסף הם רבי ישראל מנחם, אב"ד פאפא בורו פארק ורבי אהרן, הדיין של פאפא. חתנו של רבי יוסף, רבי משה רוזנר כיהן בעבר כרב הקהילה במונסי.
הרב משה סופר בן רבי פישל (חתנו של רבי יעקב יחזקיה ה"ויגד יעקב"), מכהן כרב קהילת פאפא בירושלים.
חוק אוויר נקי
חוק אוויר נקי, התשס"ח-2008, שאושר בכנסת ביולי 2008, ונועד לצמצום זיהום האוויר בישראל. את חקיקת החוק, המבוסס על "חוק אוויר נקי (ארצות הברית)" (Clean Air Act), שנחקק בארצות הברית בשנת 1963, יזמה עמותת "אדם טבע ודין" וקידם ארגון "מגמה ירוקה".
תהליך החקיקה
החוק אושר במליאת הכנסת ב-22 ביולי 2008 ברוב של 39 חברי כנסת בעד, ללא מתנגדים או נמנעים.
בעקבות החקיקה
החוק מיושם רק באופן חלקי. לדוגמה, היטל הפליטה, אותו אמורים המפעלים הגדולים לשלם בגין פליטת מזהמים לאוויר, לא נקבע בפועל, ולכן הוראות החוק בעניין זה הן אות מתה. בנוסף, חלק מהוראות החוק סותרות זו את זו או לא מיושמות בצורה נכונה.
במטרופולינים שיש בהם ערכים גבוהים של מזהמים באוויר, נדרשו הרשויות המקומיות, כל אחת בנפרד, להכין תוכניות להפחתת זיהום האוויר. החוק מאפשר להכין גם תוכניות פעולה משותפות למספר רשויות.
ילדי האנרכיה
ילדי האנרכיה (באנגלית: Sons of Anarchy) היא סדרת דרמה המשכית אמריקאית מסוגת טרגדיית פשע על אודות מועדון אופנוענים פורעי חוק הפועל בצ'ארמינג, עיירה בדיונית בסנטרל ואלי קליפורניה. הסדרה מתרכזת בדמותו של הפרוטגוניסט ג'קסון "ג'קס" טלר (צ'ארלי האנם), סגן נשיא המועדון, שמתחיל לפקפק בפעילותו של המועדון ובעצמו. יוצר הסדרה, קורט סאטר, היה שותף בהפקתה של סדרת הדרמה המשטרתית "המגן".
הסדרה החלה בשידור ב-3 בספטמבר 2008 ברשת הכבלים FX Networks. העונה השלישית משכה ממוצע של כ-4.9 מיליון צופים מדי שבוע, מה שהפך אותה לסדרה בעלת הרייטינג הגבוה ביותר באותה רשת שידור. פרקי הבכורה של עונות 4 ו-5 היו הנצפים ביותר בתולדותיה של רשת השידור. עונתה השישית של הסדרה החלה בשידור ב-10 בספטמבר 2013. לאחר רמזים על כך ממעורבים בהפקה, העונה השביעית והאחרונה בסדרה החלה ב-9 בספטמבר 2014 ופרק הסיום שודר ב-9 בדצמבר באותה שנה. בישראל שודרה הסדרה לאורך השנים בערוצים HOT3, HOT Zone ו-HOT Plus.
בנובמבר 2013, סאטר התכוון ליצור סדרת פריקוול ל"ילדי האנרכיה" המתרחשת בשנות ה-60. בפברואר 2015 ציין כי לא יעבוד על סדרת פריקוול, שייתכן ותיקרא "התשעה הראשונים". בנובמבר 2016, רשת FX הודיעה על כוונתה להפיק סדרת ספין אוף בשם "בני המאיה", אשר תתמקד בתרבות האמריקנית-מקסיקנית.
רקע עלילתי
"ילדי האנרכיה" הוא מועדון אופנוענים פורעי חוק בעל סניפים רבים בארצות הברית ומחוצה לה. הסדרה מתמקדת בקורותיה של משפחת טלר-מורו והסניף המקורי והמייסד "ילדי האנרכיה, מועדון האופנוענים רדווד אוריגינל" (SAMCRO, Sons of Anarchy Motorcycle Club Redwood Original, או בכינוי "סאם קרואו"). הסדרה מציגה גם חברים נוספים במועדון, את בני משפחותיהם, אנשי העיירה, בני ברית וכנופיות יריבות, שותפים לעסקים ורשויות החוק אשר מבקשים לחתור תחת פעולתם הבלתי חוקית של חברי המועדון. הסניף ברדווד ממוקם בעיירה הבדיונית צ'ארמינג שבמחוז סן חואקין, קליפורניה, בסמוך למוסך מכוניות.
הסדרה מתרכזת באחד מחברי המועדון שמתפקד גם כסגן הנשיא בו, ג'קסון טלר, שמנסה לאזן את חייו בין המועדון לבין משפחתו. עיקר העסקים של המועדון אינם חוקיים. מקור ההכנסה העיקרי הוא סחר בנשק, והמועדון נקלע לסכסוכים רבים עם כנופיות פשע אחרות באזור, מה שמביא לפעולות אלימות רבות. אף על פי שחברי המועדון מוכרים כפורעי חוק, הם זוכים לתמיכה רבה של רוב תושבי העיירה ושל המשטרה המקומית, מאחר שהם נמנעים מפעולות אלימות בתחומה של צ'ארמינג, ומונעים הפצה של סמים בעיירה.
מייסדי המועדון
מועדון "ילדי האנרכיה" הוקם בשנת 1967 על ידי ג'ון טלר ופייני וינסטון, עם שובם ממלחמת וייטנאם. המועדון המקורי נקרא "רדווד" משום שכאשר אשתו של ג'ון - ג'מה - הייתה בהריון עם ילדו הראשון, הם התיישבו בצ'ארמינג, עיר הולדתה. שישה מתוך תשעת המקימים המקוריים של רדווד היו ותיקי מלחמת וייטנאם. כאשר ג'ון מת בשנת 1993, ג'מה התחתנה עם הצעיר שבחבורה, קליי מורו. כשבנה ג'קס התבגר בסביבת המועדון, הוא הפך ברבות השנים לסגן הנשיא. חבר הילדות שלו, אופי וינסטון, הוא בנו של פייני, וגם הוא חבר במועדון. מועדון "ילדי האנרכיה" מבוסס על Hells Angels.
לבוש המועדון
חברי המועדון לובשים מעילי עור חסרי שרוול הנושאים את הלוגו של המועדון - סמל של מלאך מוות האוחז בידו האחת רובה רובה M16 שבתוכו נעוץ חרמש, ובידו השנייה כדור זכוכית, כשהאות "A", המסמלת "אנרכיה", רשומה עליו. צבעי הכנופיה של המועדון הם שחור וכחול.
עונה ראשונה
העונה הראשונה מתחילה עם הצתתו של מחסן להרכבת נשק של ילדי האנרכיה בידי מועדון היספני יריב בשם "בני המאיה". המשטרה פותחת בחקירה, והשריף של מחוז חואקין, טראמל, מוצא שתי גופות של מהגרים בלתי חוקיים. טראמל, הלוקח שוחד מסאם קרואו, מספיק להזהיר את המועדון לגבי הגופות לפני שהמשטרה המקומית תשתמש בהן כדי להרשיע את סאם קרואו. ונדי, אשתו המכורה לסמים של ג'קס טלר, נמצאת בשלב מאוחר בהריון עם ילדו, ומתמוטטת ממנת יתר. כדי להציל את התינוק, הרופאה המנתחת טארה נואלס מבצעת ניתוח קיסרי, והתינוק נולד כעשרה שבועות לפני המועד הצפוי. ונדי קוראת לתינוק בשם אייבל.
ג'קס מחפש אחר בגדי תינוקות בחדר האחסון ונתקל בקופסה ישנה המכילה דברים של אביו, ג'ון טלר, ביניהם מכתבים ישנים המתעדים את זיכרון דבריו של מייסד המועדון ושאיפתו לעתיד המועדון. מסמכים אלה מובילים את ג'קס לדילמה בנוגע למצב הנוכחי של סאם קרואו, והכיוון אליו הוא הולך, כשהוא מאמין שהמועדון צריך לחזור למקורות שלו, ולא להתעסק בפשע ובסחר בכלי נשק. אמו של ג'קס, ג'מה, מאיימת על ונדי אם היא תנסה להשיג חזקה על הילד. היא אומרת לה שמכיוון ולקחה סמים בזמן ההריון, ג'מה תדאג לכך שהתינוק לעולם לא יקרא לה "אמא". ונדי נותרת שבורת לב ולוקחת מנת יתר אותה השאירה לה ג'מה. סגן מפקד משטרת צ'ארמינג, דייוויד הייל, מוצא את גופותיהם של המהגרים, אך טיג ובובי מסלקים את הגופות מהזירה לפני הגעתם של אנשי זיהוי פלילי. טארה מקבלת שיחת טלפון מאיימת מסוכן הרשות לאכיפת נושאי האלכוהול, הטבק, הנשק וחומרי הנפץ, ג'וש קון, שניהל עימה מערכת יחסים בעבר וכעת מגיע בעקבותיה לצ'ארמינג ואורב לה.
כדי לפתור בעיית סחר בנשק תחת עיניה הפקוחה של רשות ה-ATF, ילדי האנרכיה עושים את דרכם לאינדיאן הילס, נבדה, כדי להשתלט על מועדון אופנוענים יריב. בזמן אותו הם מעבירים שם, קליי שוכב עם בחורה בשם צ'רי, שמתחבבת על "חצי שק". קון עוקב אחר סאם קרואו ועד לירי ביניהם לבין בני המאיה. קליי נעצר באשמת מתן עזרה למקרה רצח משולש לאחר שאקדחים שנמכרו בידי סאם קרואו שימשו בזירת הירי. כשצ'רי מגיעה לצ'ארמינג, ג'מה מבינה כי קליי שכב איתה. היא תוקפת את צ'רי עם סקייטבורד ונעצרת.
טארה חושפת בפני ג'קס שקון ארב לה מאז נפרדה ממנו והיא נאלצה להוציא נגדו צו הרחקה. ג'קס מתעמת עם קון, וזה האחרון נעצר כיוון שהפר את צו ההרחקה, מה שמביא לסוף הקריירה שלו כסוכן פדרלי. קון פורץ לביתה של טארה ומנסה לאנוס אותה, אבל טארה מצליחה לקחת את אקדחו ולירות בו. ג'קס מגיע לעזרתה ומייעץ לה לתת למשטרה לטפל במקרה, אולם כאשר קון קורא לה "זונת אופנוענים", הוא הורג אותו. ג'קס לוקח את גופתו של קון להרים במטרה לקבור אותה, וכמעט שורף את המכתבים של אביו, אך מתחרט ברגע האחרון.
אופי נכשל במשימת ההתנקשות לטובת המחתרת האירית, ובובי נאלץ להתערב ולהשלים את המשימה. נערה בת 17 עדה לרצח, וסוכנת ה-ATF ג'וּן סטוֹל מכניסה אותה למעצר הגנתי. בנוסף, היא חוקרת את טארה, לואן, דונה וצ'רי ומנסה לגרום להן להלשין על המועדון ולשתף פעולה. סטול עוצרת את צ'רי באשמת עבירות קודמות, אך אנסר נחלץ לעזרתה והיא נמלטת מהעיירה. כשאוטו מבין שסטול מנסה להשתמש בחוק הפשע המאורגן כדי להפליל את סאם קרואו באשמת סחר, הוא תוקף אותה בברוטאליות. הנערה שהייתה עדה לרצח מספקת לרשות ה-ATF שרטוטים של בובי ואופי, שנעצרים. סטול מנסה לגרום למועדון לחשוב שאופי הפך למלשן, אפילו אם השקר הזה מסכן את חייו של אופי, וקליי וטיג נופלים במלכודת. הם בטוחים שאופי הפך למודיע, במיוחד לאחר שהם מוצאים האזנת סתר בטלפון הנייד שלו וברכבו. קליי פוקד על טיג להרוג את אופי מבלי ליידע את שאר חברי המועדון, אבל טיג הורג בטעות את דונה שנהגה ברכבו של אופי.
קליי גורם לירי להיראות כאילו כנופיית "התשיעיות" האפרו-אמריקנית ירתה בדונה. סגן השריף, דייוויד הייל, אכול אשמה על כך שעזר לסטול, ומחליט לספר לג'קס שהיא הפלילה את אופי. בעקבות כך, ג'קס גם מגלה שקליי הורה על הירי. טיג, האפי וצ'יבס מגלים את מקום הימצאה של העדה ומונעים ממנה להעיד נגדם. לבסוף, ג'קס אינו מרוצה להישאר תחת הנהגתו של קליי, משום שהוא מבין שקליי אינו מוסרי ומרחיק את המועדון משורשיו.
עונה שנייה
העונה השנייה מתחילה עם הגעתו של איום חדש על צ'ארמינג - תנועת עליונות גזענית הקוראת לעצמה "ליגת הנאציונליזם האמריקני". המנהיג ואיש העסקים אית'ן זובל וכן אוכף החוק שלו, איי ג'יי ווסטון, מבקשים לסלק את ילדי האנרכיה מצ'ארמינג. כדי לשלוח מסר למועדון, זובל גורם לכך שווסטון וחבריו יחטפו את ג'מה ויאנסו אותה. בתו של זובל, פולי, משתתפת בתהליך חטיפתה. ג'מה מחליטה לשמור על המעשה בסוד כדי למנוע מבעלה ובנה לבצע פעולת תגמול.
אוטו יוצר קשר עם המועדון מתוך הכלא, ומבקש מחבריו לעזור לאשתו לואן ולסטודיו הפורנוגרפיה שלה, לאחר שכוחות המשטרה פשטו עליו והיא קיבלה איומים ממפיק פורנוגרפיה יריב בשם ג'ורג'י קארוזו. ג'קס מציע שסאם קרואו יהפכו לשותפים בעסק הפורנו של לואן, ויספקו הגנה לה ולבחורות שעובדות בעסק. הוא מקווה שמהלך זה יביא להגדלת תזרים המזומנים של המועדון וישנה את דרכו של המועדון בדרך לגיטימית.
אופי, שעדיין לא התגבר על מותה של אשתו, מחליט להשקיע את מלוא זמנו במועדון ומתרחק מילדיו. הקרע בין קליי וג'קס מעמיק, וג'קס קורא תיגר על החלטותיו בעקבות מעורבותו במותה של דונה. כאשר פצצה שהונחה בידי ליגת הנאציונליזם כמעט והורגת את צ'יבס, קליי דורש פעולת תגמול מיידית. אולם, פעולת תגמול היא מה שהליגה מעוניינת בו, וקליי, ג'קס, טיג, ג'וס והאפי נעצרים בידי השריפים של סן חואקין במהלך ניסיון כושל לתקוף את זובל. במהלך שהותם בכלא, סוכנת ה-ATF סטול חוזרת בניסיון לגרום לסאם קרואו להלשין על הקשרים האיריים שלהם. אף על פי שהם לא מסגירים אותם, סטול מצליחה לגרום לעימות פיזי בין ג'קס לקליי.
חברי המועדון משתחררים בערבות, והמחלוקות ביניהם רק מחריפות. המתח בין קליי לג'קס מגיע לנקודת רתיחה כאשר הסטודיו של לואן נשרף מעט לאחר שקליי מכריז שהוא רוצה לצאת מעסקי הפורנו. ג'קס מאמין שקליי הורה על שריפת המקום ומחליט להפוך לנווד, ללא כל קשרים למקום קבוע. מרבית חברי המועדון אינם מקבלים בשמחה את החדשות, אך נאלצים להצביע לטובת החלטתו. כדי לשכנע את ג'קס להישאר, ג'מה מספרת לג'קס ולקליי את מקרה האונס, מה שמאחד מחדש בין השניים.
המועדון כמעט ומתפרק לאחר שטיג אכול האשמה מתוודה בפני אופי שרצח את אשתו כיוון שסוכנת סטול וה-ATF גרמו לו להיראות כמלשין. באותו זמן, צ'יבס מחליט לעזור לסטול להפיל את המחתרת האירית ואת העומד בראשה, ג'ימי או'פאלן, שנמצא בעיירה כדי לתקן את היחסים בין המחתרת האירית לסאם קרואו. בהתבסס על מידע שסופק על ידי צ'יבס, ה-ATF עוצרים את אדמונד היינס, ובאמצעותו מתכוונים לעצור את אביו קמרון ואת ג'ימי או'. מאוחר יותר, אופי עד לכך שצ'יבס עוזב פגישה עם ה-ATF ומודיע זאת למועדון, אך אומר להם להתעמת קודם עם צ'יבס בטרם יפעלו בנדון.
בינתיים, ילדי האנרכיה מגלים שכוונותיו האמיתיות של זובל אינן מונעות מסיבה גזענית, כי אם הוא מעוניין לערוך עסקים עם בני המאיה על הברחת הרואין מהכלא. חברי המועדון מנצלים את המידע כשהם מגלים זאת לאיי ג'יי ווסטון, שדובק עמוק באמונותיו הגזעניות ולא יסבול עריכת עסקים עם בני המאיה ההיספנים. הדבר גורם לפילוג בין איי ג'יי לבין זובל. בהמשך, ווסטון נעצר באשמת קשירת קשר לשריפת הסטודיו של לואן. סאם קרואו מגיעים לחנות הסיגרים של זובל ומתעמתים איתו. בניסיון להציל אותו ואת בתו, זובל מודיע למשטרה שהוא מחזיק בסמים ונלקח למעצר. אולם, השניים משוחררים ואנסר מגלה שזובל הוא למעשה מודיע של ה-FBI במשך שלוש שנים האחרונות. ללא תמיכתו של ווסטון, זובל פונה לבני המאיה לצורך הגנתו. ווסטון פוגש את סופו לאחר עימות עם ג'קס.
עונה שלישית
מספר ימים לאחר מכן, ג'מה מתחבאת ברוג ריבר אורגון עם טיג, בזמן שהמועדון מנסה להסדיר את העניינים בצ'ארמינג. ג'קס הופך לשבר כלי, וחברי המועדון מנסים להתקרב אל מקום הימצאו של קמרון, אך מגלים שהוא פירק את נכסיו וככל הנראה נמלט מהארץ. ג'מה וטיג מבקרים את אביה של ג'מה, נייט, שסובל משיטיון. עם תום הלווייתו של "חצי שק", אירוע ירי מרכב חולף גורם לפציעתם של רבים מקהל המוזמנים ולדריסתו למוות של סגן המשטרה הייל.
קמרון נמלט עם אייבל לבלפסט, אירלנד ומתוודה על חטאיו בפני האב קלן אשבי, איש התיווך בין ג'ימי או'פאלן לבין מועצת המחתרת האמיתית. בעקבות כך, אשבי דואג לרציחתו של קמרון ומציע לתת את אייבל לאימוץ. סאם קרואו שוכרים את שירותיו של צייד ראשים כדי לנסות ולאתר את אייבל, ומאמינים שהוא וקמרון נמצאים בוונקובר. חברי המועדון עומדים בפני שימוע בעוון האשמות הסחר בנשק, אך הם מחליטים לברוח. הם מקבלים אימייל שמאמת את מותו של קמרון. ג'קס מתייעץ עם ג'ימי או', ומאמין שאייבל נותר בוונקובר בזמן שקמרון נמלט לבלפסט. ג'מה מחליטה להכניס את אביה לבית אבות בשל מצבו הנפשי הרעוע ולחזור לצ'ארמינג, כשהיא אינה מודעת שנכדהּ נחטף. אחותו של האב אשבי, מורין, מתקשרת לג'מה לבקשתו של אחיה ומודיעה לה שאייבל נמצא בבלפסט. בעקבות השיחה, ג'מה נתקפת בהפרעת קצב ומתמוטטת בחניון המוסך טלר-מורו.
בהמשך, טארה מתוודה בפני ג'מה שהיא בהריון מג'קס. ג'קס עורך עסקה עם סטול מאחורי גבם של סאם קרואו. בתמורה לחירותה של אמו והפחתה בעונש בעוון הסחר בנשק, ג'קס יעביר לסטול את ג'ימי או' ואת קשריו האיריים. אוסוולד מסכים להבריח את סאם קרואו לבלפסט כדי למצוא את אייבל. ג'קס נפרד מטארה, ולמחרת בבוקר היא מגלה שהוא שכב עם שחקנית פורנו עליה הגן, איימה. הנשיא לשעבר של מועדון האופנוענים קאלאברס, הקטור סלזר, מתחיל לעקוב אחרי ג'קס וטארה אחרי שהושפל ונודה מהמועדון שלו. אחרי שג'מה מגלה שלג'ון טלר היה רומן בבלפסט וכי יש לו בת מיחסיו עם מורין, היא נמלטת ממעצר בעזרתן של טארה ומרגרט, הבוסית שלה בבית החולים. טארה וליילה קובעות תור בקליניקה להפלה מלאכותית. ג'מה עוזבת עם סאם קרואו במסעם לבלפסט למצוא את אייבל, היכן שג'ימי או' כבר מצפה להגעתם.