cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
השתלת איברים
קצירת איברים ממתרגלי פאלון גונג בסין בעודם בחיים למטרות השתלה
מחקרים העוסקים בתעשיית השתלות איברים בסין שצמחה באופן מטאורי מאז 1999, מעלים שאלות אתיות נוקבות לגבי מהו מקור האיברים. החוקרים איתן גוטמן, דייוויד קילגור ודייוויד מטאס פרסמו ספרים ודוחות והגיעו למסקנה שהאיברים נקצרים בכפייה ממתרגלי הפאלון גונג בעודם בחיים.
אפרת רוטשטיין
2008
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באשדות יעקב בפברואר 2008 סיימה רוטשטיין במקום שמיני במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:45.83 דקות ובמקום עשירי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:36.01 דקות.
השתלת איברים
קצירת איברים ממתרגלי פאלון גונג בסין בעודם בחיים למטרות השתלה
מדובר באיברים כמו לב, כליה, כבד וקרניות. קצירת האיברים גורמת למותם של ה"תורמים". הממשל הסיני לא נותן תשובות מספקות למקור האיברים והראיות הולכות ומצטברות. קצירת איברים מאדם בעל כורחו אינה עומדת בכללי האתיקה והרפואה. במיוחד מדאיג הדבר מאחר שהממשלה הסינית עומדת מאחורי מעשים אלו.
אפרת רוטשטיין
2008
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט ביולי אותה שנה סיימה רוטשטיין במקום רביעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:13.08 דקות, במקום שישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:30.43 דקות, במקום שישי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:17.40 דקות ובמקום שישי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:48.48 דקות.
השתלת איברים
שיעורי הצלחה
ההצלחה של השתלת איברים נמדדת לרוב במונחים של אחוז המושתלים שנותרו בחיים לאחר תקופה מסוימת כמו שנה, שנתיים או חמש שנים. סיכויי ההצלחה ותוחלת החיים של המושתל משתנה לפי האיבר המושתל, גיל המושתל, איכות האיבר המושתל (למשל, מהחי או מהמת) ופרמטרים נוספים.
אפרת רוטשטיין
2009
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באשדות יעקב בפברואר 2009 זכתה רוטשטיין במדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:21.11 דקות, לפני מרטינה מרקס מהפועל גבעתיים (4:23.17 דקות) ולי כהן מהפועל ירושלים ( 4:23.35 דקות) בנוסף, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:05.64 דקות ובמקום שישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 58.65 שניות.
השתלת איברים
שיעורי הצלחה
בשנת 1991 בהשתלות כבד לילדים מתחת לגיל 15 נותרו בחיים לאחר שנה 83% אבל אצל מבוגרים נותרו בחיים לאחר שנה רק 68%. אם מבדילים בין מושתלים שעבדו באופן מלא לפני ההשתלה לכאלו שלא, נמצא ש-85.7% מהמושתלים שעבדו באופן מלא לפני ההשתלה נותרו בחיים שנתיים לאחר ההשתלה, אך רק 54.6% מאלו שהיו בטיפול נמרץ לפני ההשתלה נותרו בחיים שנתיים לאחר ההשתלה.
אפרת רוטשטיין
2009
בתחרויות השחייה של המכביה ה-18 שנערכו בווינגייט ביולי אותה שנה זכתה רוטשטיין ב-4 מדליות אישיות, 3 כסף, 1 ארד. מדליות כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:05.78 דקות, אחרי אנדראה מורז מארצות הברית שקבעה שיא מכביה חדש של 2:03.45 דקות ולפני דניאל ארד מארצות הברית (2:09.88 דקות), במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:25.76 דקות, אחרי היילי מיטצ'ל מארצות הברית (4:23.22 דקות) ולפני רייצ'ל קסלר מארצות הברית (2:29.93 דקות) ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:23.05 דקות, אחרי מורז שקבעה שיא מכביה חדש נוסף של 2:20.74 דקות ולפני דקל שחף מישראל (2:23.12 דקות). מדליית ארד משחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 58.38 שניות, אחרי מורז שקבעה שיא מכביה חדש של 56.44 שניות ונעמי ג'ווניפרד אף היא מארצות הברית (58.23 שניות).
השתלת איברים
שיעורי הצלחה
בהשתלת כליה נותרו בחיים לאחר שנתיים כ-90% מהמושתלים שקיבלו כליה מהמת וקרוב ל-95% מהמושתלים שקיבלו כליה מהחי. בהשתלות לב נרשם 80% מהחולים שנותרו בחיים לאחר שנה ו-60% לאחר חמש שנים. בהשתלת קרנית הייתה הצלחה בקליטת הקרנית המושתלת בכ-90% מהמקרים.
אפרת רוטשטיין
2009
שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט זכתה רוטשטיין בשתי מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:24.67 דקות, לפני מרקס (4:26.72 דקות) וספיר עצמון מבני הרצליה (4:27.82 דקות), ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 18:09.95 דקות, לפני שחר סילברמן ממכבי קריית אונו (18:10.43 דקות) ודקל יוסיפוביץ מהפועל נצרת עילית (18:34.08 דקות). מדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:04.59 דקות, אחרי מרווה חרפק מהפועל כוכבי הצפון טבעון/ישי (2:03.21 דקות) ולפני קרן זיבנר מבני הרצליה (2:05.55 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:22.66 דקות
השתלת איברים
שיעורי הצלחה
מושתל הלב שהאריך ביותר לחיות הוא טוֹנִי יוּזְמַאן מאוהיו שבארצות הברית. יוזמאן עבר השתלת לב באוגוסט 1978. הוא נפטר מסרטן 31 שנים מאוחר יותר, באוגוסט 2009, בגיל 51. מושתל הלב המלאכותי הראשון הוא דוקטור ברני קלארק מארצות הברית. דוקטור קלארק בן ה-61 חי 112 ימים לאחר ההשתלה ונפטר ב-23 במרץ 1983. מושתל הלב המלאכותי שהאריך ביותר לחיות הוא ויליאם שרדר. שרדר חי 620 ימים לאחר ההשתלה שבוצעה בשנת 1984.
אפרת רוטשטיין
2010
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט ביולי 2010 זכתה רוטשטיין ב-4 מדליות זהב וזכתה בתואר השחיינית המצטיינת של האליפות. היא ניצחה במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:05.60 דקות, לפני מרקס (2:05.78 דקות) וחרפק (2:06.24 דקות), במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:23.59 דקות, לפני עמית בכר (4:25.29 דקות) ומרקס (4:31.92 דקות), במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:24.40 דקות, לפני שיר וסרמן ממכבי קריית-אונו (9:32.41 דקות) ועמית רותם ממכבי ראשון לציון (9:34.89 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 18:02.98 דקות, לפני רותם (18:17.79 דקות) וחן פינסלי מהפועל עמק-חפר (18:19.25 דקות).
השתלת איברים
שיעורי הצלחה
האדם שהאריך ביותר לאחר השתלת מסתם אב-עורקים שנלקח מחזיר (בהליך שנקרא קסנוטרנספלנטציה) הוא הארי דרייבר, שנותח ב-12 באפריל 1978. המסתם פעל במשך 25 שנים ו-238 ימים עד שהוחלף באחר ב-16 במרץ 2004.
רקע רפואי
לאחר שהרופאים מאבחנים כי אדם נזקק להשתלת איברים מתחילים בחיפוש אחר איבר מתאים. לצורך השתלה מוצלחת יש לקבוע התאמה בין התורם והמקבל במספר מישורים: סוג הדם, נוגדנים תגובתיים והתאמה מרבית בחלבוני ה-MHC (באדם החלבונים נקראים גם HLA). לאחר שנמצא איבר מתאים מתבצע הניתוח שאורכו בדרך כלל מספר שעות (2–5). כדי למנוע דחייה של האיבר המושתל המנותח מקבל טיפול תרופתי (כגון ציקלוספורין) המדכא את המערכת החיסונית ומצמצם בכך באופן משמעותי את סיכוי דחיית האיבר. תהליך ההחלמה נמשך כמה חודשים ובמהלך תקופה זו ואחריה צריך לסגל לעצמו האדם אורח חיים של תזונה מתאימה, הימנעות מחשיפה לזיהומים, פעילות גופנית מתונה והדרגתית והימנעות מעישון ומצריכת אלכוהול. על המושתל להיות מודע למחלות אופורטוניסטיות אליהן הוא חשוף ולקבל עבורן טיפול מיידי לפני שיגיעו להתפרצויות מסכנות חיים. בין המחלות נמצאות רוב המחלות הזיהומיות כולל מחלות הנגרמות מנגיפים, מחיידקים ומפטריות וכן חלק ממחלות הסרטן, בייחוד קפוסי סרקומה, ולימפומה שאינה הודג׳קין.
השתלות בישראל
בשנת 1968 בוצעה השתלת הלב הראשונה בישראל, שנה לאחר השתלת הלב הראשונה בעולם. הניתוח התבצע בבית החולים בילינסון בידי פרופ' מוריס לוי. אף על פי שההשתלה הצליחה, המושתל מת כעבור כשבועיים בשל זיהום. הלב המושתל נלקח מאברהם סדגת, בן כארבעים שנפטר מאירוע מוחי. הלב נלקח ללא בקשה מהמשפחה, דבר שאף על פי שהיה בהתאם לחוק דאז, עורר תרעומת בקרב המשפחה וויכוח ציבורי שאף הגיע לדיונים בכנסת. לאור ריבוי הכישלונות בתקופה זו, חלה נסיגה משמעותית בביצוע השתלות איברים בישראל ובעולם. בשל היעדר מרכז רפואי מאושר בישראל, עד ראשית שנות השמונים הוטסו חולים מישראל לחו"ל כדי שיוכלו לזכות בהשתלות לב וכבד.
בשנת 1987, לאחר לחץ ציבורי ופנייה רשמית מטעם משרד הבריאות, אושר לבית החולים הדסה בירושלים לבצע השתלות לב (אך לא כבד). באותה שנה בחודש אוגוסט בוצעה השתלת הלב המוצלחת הראשונה בישראל בידי צוות בראשותם של פרופ' ג'ו בורמן ופרופ' דב שמעון.בשנת 1988 בוצעה בהדסה השתלת ריאות ראשונה בראשות פרופ' דב שמעון.
נושא תרומות האיברים בישראל מוסדר בחוק האנטומיה והפתולוגיה, התשי"ג-1953, ובתקנותיו משנת התשמ"א-1981. משרד הבריאות נתון בשלבי הכנת חוק השתלות שמטרתו להסדיר את נושא תרומות האיברים וההשתלות בישראל. בשל מחסור חמור בתורמי איברים בישראל (כ-8 אחוזים מכלל האוכלוסייה לעומת כ-15 עד 35 אחוזים במדינות מערביות אחרות) הוגשו מספר הצעות חוק המעודדות תרומת איברים ומציעות הטבות למשפחות תורמי האיברים.
בישראל מתבצעות בממוצע כ-250 השתלות איברים בשנה וכ-300 אנשים מצטרפים לרשימת המתנה להשתלה.
בישראל ממתינים להשתלת איברים למעלה מ-1000 ילדים ובוגרים. כ-750 חולים ממתינים להשתלת כליות ולבלב, כ-110 ממתינים להשתלת כבד וכ-150 ממתינים להשתלת לב וריאות. לפי הערכה, כ-100 אנשים ימצאו את מותם בהמתנה, מדי שנה.
ב-2008 אושרו בכנסת שני חוקים הקשורים להשתלת איברים: ב-2009 הוקם בישראל ארגון מתנת חיים לתרומות כליה אלטרואיסטיות מהחי ונכון ל-2021 הושתלו דרך העמותה יותר מ-1,000 כליות.
אתיקה ודת
השתלת איברים מעלה מגוון של שאלות אתיות הכוללות בין השאר את שאלת קביעת רגע המוות של תורם ממנו נלקחים איברים, שאלת הזכות של אדם לסכן את עצמו כדי לתרום איבר, התשלום עבור תרומת איברים מחיים, בחירת מושתל כאשר יש מחסור באיברים והסיכון שבביצוע השתלה שסיכויי הצלחתה אינם גבוהים.
השתלת איברים בהלכה היהודית
הדיון ההלכתי בנושא השתלת איברים עוסק בעיקר בשאלת תרומת איברים (עיינו שם לדיון מפורט ביחס ההלכה לנושא) ובמיוחד כאשר נטילת האיבר חייבת להעשות עוד בטרם הלב הפסיק לפעום, שאז יש מחלוקת האם התורם נחשב כבר למת. כן נדונה שאלת ההיתר לקחת איברים כמו קרנית מגוף המת. שאלה נוספת שנדונה היא שאלת הסיכון למושתל ונקבע שהשתלת איברים מותרת כאשר הסיכוי גדול מהסיכון. בשנת 1969, בימים הראשונים של השתלות הלב, כאשר סיכויי ההצלחה היו נמוכים, כתב הרב משה פיינשטיין: "כי שתילת הלב שהתחילו הרופאים לעשות בזמן האחרון הוא רציחת שתי נפשות ממש". לאור התקדמות הרפואה ועליה בהצלחת ההשתלות, שינה הרב פיינשטיין את דעתו בשנות ה-80, והתיר השתלת לב מאדם שמת מוות מוחי. הרבנות הראשית לישראל התירה בשנת 1986 השתלת לב בישראל תחת תנאים מסוימים, בין היתר על סמך פסיקתו של הרב פיינשטיין. לאור סכסוך בנוגע להגדרת תהליך קביעת המוות בין הרבנות הראשית וההסתדרות הרפואית, ההיתר התפרסם רק בשנת 2008.
נושא נוסף שנדון בהלכה הוא האם מותר להשתיל בבני אדם איברים מחיות, למשל חזיר, ונקבע שהדבר מותר.
בתרבות
נושא השתלות האיברים בולט במיוחד בז'אנר הסייברפאנק שם מושתלים תדיר איברים שונים, אמיתיים (לרוב מהונדסים גנטית) ומלאכותיים (מכניים ומשודרגים טכנולוגית) כאחד, כולל עיניים וגפיים, כטיפולים מקובלים במקרה של פגיעות ופציעות, ואף כשיפור יכולותיו של האדם. בין היצירות הבולטות שמציגים את הרעיון באופן נרחב: נוירומנסר (ויליאם גיבסון), סוף הלילה (ריצ'רד שילה), משחק המחשב Deus Ex ועוד.
בספר המדע בדיוני Never let me go של הסופר קאזואו אישיגורו מגיעה לידי ביטוי השאלה האתית שבתרומת איברים מאדם חי ובריא לחולה.
בד'גלרט
העיירה שוכנת במפגש נהרות הקולווין והגלסלין, היא נמצאת בחלקו הצפון-מערבי של שמורת הטבע סנודוניה ובחיבור חצי האי ל'ין לשאר ויילס. סביב העיירה מספר רב של מוקדי טיול וביקור לתיירים הרבים הפוקדים אותה מדי שנה, כ-1.6 קילומטרים צפון-מזרחית לבד'גלרט נמצא מכרה הנחושת סאגן שהיה מקור תעסוקה אזורי משמעותי וכיום משמש מרכז מבקרים ומוזיאון לתעשיית כריית הנחושת באזור. לא רחוק משם ניצבת טירת דינס אמריס וסמוך לה אגם ל'ין דינס הכרוי על שמה, האזור ההררי והטבעי סביב בד'גלרט נמצא בתחומי הפארק הלאומי סנודוניה ומציע למבקרים מסלולי הליכה ואטרקציות רבות.
בד'גלרט נמצאת כ-10 קילומטרים צפון-מזרחית לשפך נהר הגלסלין בפורת'מדוג, לפני הקמת החומה הימית שם וייבוש שטחי הביצה, נהר הגלסלין היה נתון לגאות ושפל ובעת גאות היה ניתן לשוט לאורכו עד למרכז העיירה.
היסטוריה
מקורות העיירה הם ביישוב קלטי מהמאה ה-6 שהוקם סביב אתר קדוש, אשר שכן ככל הנראה סמוך לכנסיית סנט מרי של ימינו במפגש נהר הגלסלין (Afon Glaslyn) והקולווין (Afon Colwyn). שמה של העיירה "קברו של גלרט" מתייחס לקדוש, המסיונר והנזיר הקלטי-נוצרי קלרט (Celert) שפעל והטיף באזור, למרות שבמקור הגיע מאזור ל'אנדסיל בדרום קרדיגיון.
ב הוקם במקום מנזר אוגוסטיני ובשנת 1258 צוין שמה של העיירה בתיעוד ראשון בשם 'בקלרט' (Bekelert) וכמה שנים לאחר מכן נקראה במסמך אחר 'בדקלרד' (Bedkelerd). במהלך הפלישה של אדוארד הראשון ב-1283, הועלה המזר באש על אוסף הכתבים שבו, אך בהמשך שוקם ונהנה מפריחה והתרחבות במהלך ימי הביניים. המנזר עצמו נסגר באוקטוב 1535 כחלק מפירוק המנזרים באנגליה בהוראת הנרי השמיני, אך מבנה בית התפילה של המנזר הומר לכנסייה וקיים כיום בתור כנסיית סנט מרי, חלקים מהמבנה הנוכחי מתוארכים למבנה המקורי ואף למאה ה-12.
החל מהמאה ה-18 והתפתחות תעשיית כריית הנחושת באזור, בד'גלרט זכתה לפריחה וגדילה משמעותית. במפקד האוכלוסין של 1841 נמדדה אוכלוסיית שיא של 1,400 תושבים בבד'גלנרט, עלייה התואמת לגדילה המשמעותית של מכרה הנחושת הסמוך. עם סגירת המכרה ב-1903 מספר התושבים החל לצנוח עם הגירה שלילית שנמשכה במחצית הראשונה של המאה ה-20.
במהלך המאה ה-19 החלה בד'גלרט להתפתח גם כיעד תיירותי, נבנו בה מספר בתי הארחה, מסבאות ומלונות כגון "מלון הנסיך ל'ואלין" (על שם ל'ואלין הגדול) ו-"מלון העז" (כיום "מלון העז המלכותי") שניהם נבנו סביב תחילת המאה ה-19. בעלי מלון העז, דייוויד פריצ'רד, חיבר את אגדת כלבו הנאמן של ל'ואלין עם שם המקום כצעד פרסומי (בדומה לשינוי שמה של העיירה ל'אנוויירפול'גוונגיל'). הוא הקים סמוך לעיירה מצבה לזכרו של גלרט (שגם היא מאתרי התיירות הפופולרים באזור) ומאז מזוהה שם המקום עם הכלב גלרט.
מכרה הנחושת סאגן
כריית נחושת החלה באזור כבר במהלך תקופת הברזל על ידי כרייה של מרבצים גלויים על פני השטח (כרייה על-קרקעית). בתקופת השלטון הרומאי (המאה ה-1 עד ה-5), החלו להחפר מנהרות לעומק האדמה כדי להגיע למרבצי הנחושת העשירים בבטן ההר, לאחר עזיבת הרומאים הכרייה המשיכה באתר בקנה מידה מצומצם עד לתחילת המהפכה התעשייתית. למרות שלא נותרו עדויות כתובות לפעילות המכרה במהלך המאה ה-18, ידוע כי אחוז ניכר מאוכלוסיית בד'גלרט היו מועסקים בכריית נחושת באזור ואם הגידול בביקוש לנחושת בתקופה, גם המכרה גדל והתרחב.
בשנת 1836 התוצר השנתי שיצא מסאגן היה שווה 2,800 ליש"ט (כ-355 אלף ליש"ט כיום). ב-1839 המכרה נרכש על ידי הנרי מקלר ונותר בבעלותו עד מותו ב-1862, בתקופה זו 2,000 עד 3,000 טונות של נחושת נכרו במכרה. לאחר מכן המכרה עבר בעלות עוד מספר פעמים עד שנסגר לבסוף ב-1903. בשנת 1983 עבודות החלו במכרה לפיתוח הנגישות בו לטובת פתיחתו מחדש ב-1986 כאתר תיירות ומוזיאון, כיום משמש המכרה והמבנה המרכזי סמוך לפתחו כאתר מבקרים בבעלות פרטית.
המחלקה ללימודי קולנוע וטלוויזיה במדרשה-פקולטה לאמנויות (המכללה האקדמית בית ברל)
המחלקה ללימודי קולנוע וטלוויזיה במדרשה-פקולטה לאמנויות שבמכללה האקדמית בית ברל נוסדה בשנת 1997, ביוזמתו של ד"ר הנרי אונגר. דרכה האמנותית וחזונה הקולנועי הותוו על ידי הבמאי והמפיק רפי בוקאי. מאז שנת 2007, עומדת בראש המחלקה המפיקה והבמאית נעמי בן נתן שחורי.
המחלקה נמצאת בקמפוס המדרשה בקלמניה, והסטודנטים הלומדים בה נחשפים לכל תחומי האמנות (אמנות פלסטית, צילום, וידאו ארט ומדיה דיגיטלית), תוך קיום דיאלוג ושיתופי פעולה עם סטודנטים ממחלקות אחרות.
מסלולי לימוד
בספטמבר 2009, העניקה המועצה להשכלה גבוהה הסמכה למחלקה לקולנוע לפתיחת מסלול ללימודי קולנוע לתואר ראשון, B.Ed, הכולל תעודת הוראה. בראש המסלול האקדמי עומד ד"ר בני בן דוד.
בספטמבר 2012, העניקה המועצה להשכלה גבוהה הסמכה למחלקה לקולנוע להענקת תואר B.Ed.F.A - Bachelor of Education Fine Arts. תואר ראשון זה מעניק תעודת הוראה במסלול רב-גילאי: חינוך יסודי, חט"ב ותיכון.
תוכנית הלימודים
הלימודים במחלקה לקולנוע נמשכים ארבע שנים והם כוללים תחומים רבים: מיומנויות בכתיבה, בימוי, צילום, עריכה, לימודים תאורטיים בתחום הקולנוע ובתחומי תולדות האמנות, הספרות והפילוסופיה. בנוסף לקורסים השנתיים מתקיימות במחלקה סדנאות בנושאים אלו, המועברות על ידי יוצרים מישראל ואנשי קולנוע בולטים מהעולם. סדנאות אינטנסיביות בבימוי שחקנים מתקיימות מדי שנה בשיתוף עם תלמידי הסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין. באמצעות הרצאות אורח של יוצרים בקולנוע הישראלי ומפגשים עם גורמים בתעשיית הקולנוע, בקרנות ובאיגודים המקצועיים נחשפים הסטודנטים לנעשה בתחום הקולנוע בישראל.
המחלקה מציעה גם מסלולים נוספים:
תוכנית להכשרת אקדמאים להוראת קולנוע - תוכנית מואצת לבעלי תואר ראשון בקולנוע לקראת תעודת הוראה רב-גילית בקולנוע לכיתות א' עד י"ב.
לימודי תעודה בקולנוע - מסלול שמקנה יכולות לעשייה קולנועית בתחום העלילתי והתיעודי.
חשיפה
סרטי הגמר של בוגרי המחלקה נחשפים מדי שנה בפני אנשי תעשיית הקולנוע והטלוויזיה בהקרנות ה-Cine Forte בסינמטק תל אביב, סינמטק חיפה וסינמטק ירושלים. אירוע ההקרנות המרכזי של המחלקה Cine Forte מארח מדי שנה בית ספר מוביל לקולנוע בעולם תוך הקרנת מבחר סרטי בית הספר ובנוכחות אורחים מבית הספר במסגרת Cine Forte Intl. סרטי המחלקה מוקרנים מדי שנה בפסטיבלים שונים ברחבי העולם וזוכים בפרסים שונים. בשנת 2009 נערכו רטרוספקטיבות לסרטי המחלקה בפסטיבל הסרטים בציריך, פסטיבל סירקוס בארצות הברית וברומא. בשנת 2010 תורגם מבחר מסרטי המחלקה לצרפתית ונערכו רטרוספקטיבות לסרטי המחלקה בפסטיבל הישראלי בפריז ( מרץ 2010), בjudaicine במרסיי ובליאון. שלושה מסרטי המחלקה, רגילה, רכבות במדבר וג'ואנה, נבחרו להקרנה בפסטיבל camerimage פולין, שלוש שנים ברציפות נבחר סרט המחלקה לפסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן וסטודנט מהמחלקה נבחר להיות אחד השופטים בפסטיבל זה. שנה שנייה ברציפות זכה סרט המחלקה בפרס ראשון בפסטיבל היהודי בנאשוויל. אסף סבן, בוגר המחלקה זכה עם סרטו "רגילה" בפרס ראשון בתחרות הישראלית של פסטיבל סרטי הסטודנטים הבינלאומי ה-22 בתל אביב, ובאותה תחרות זכתה גם רוני קידר עם סרטה "זנב" בפרס היוצר המבטיח.
סרט הגמר התיעורי "האני" של בוגר המחלקה, עדי הראל, זכה בפרס ראשון בתחרות הסטודנטים בדוקאביב 2011. הסרט "מעבר לחלון" בבימויה של חן שומוביץ זכה בפרס הסרט הקצר הטוב ביותר בפסטיבל הבינלאומי לקולנוע קווירי בברלין ובמומבאי, והוקרן עד כה בלמעלה מ-40 פסטיבלים ברחבי העולם. הסרט "יום הולדת" בבימויו של זוהר קמינסקי זיכה ב-2014 את העורכת סיון בן ארי בפרס העריכה בפסטיבל הסטודנטים הבינלאומי של תל אביב. הסרט "אחרי מותי" של ארי גיטלבנד זכה בפרס ראשון בפסטיבל הסרטים הקצרים בדרזדן, גרמניה. הסרט "משחק ילדים" בבימויו של אלעד פרימו זכה בפרס Perpetuum Adversi במינסק, בלארוס נבחר על ידי אמיר קוסטוריצה לפסטיבל ב-Kustendorf בנוכחות הבמאי והוקרן בפסטיבלים נוספים בעולם. ארבעה מסרטי גמר דוקומנטריים של המחלקה, "ספתא" בבימויה של אביב אור משולם, שודר ביס דוקו, "לא חברה" בבימויה של סיון בן ארי הופק בתמיכת ערוץ 8, נגה ושודר בו, אירווויזיוניסטים בבימויו של אסף לביא הראל זכה במלגת הפקה ושודר בערוץ 8, וסרטו זוכה פרס דוקאביב בתחרות סרטי הסטודנטים, שודר ביס דוקו.
קמפוס
קמפוס המדרשה בקלמניה, נמצא באתר היסטורי שמור סמוך לבית ברל, צפונית לעיר כפר סבא. הקמפוס מצויד במועדון ספורט, ספריה מרכזית המכילה 140,000 כותרים ומעונות העומדים גם לרשות הסטודנטים של המחלקה לקולנוע.
פדרו פאיש
פדרו פאיש (בפורטוגזית: Pedro Páez או Pêro Pais, 1564 - 20 במאי 1622) היה מיסיונר ישועי באתיופיה. הוא האירופאי הראשון שתיאר את מקור הנילוס הכחול, בו ביקר באחד ממסעותיו עם הקיסר האתיופי סוסניוס, כמאה וחמישים שנה לפני החוקר הסקוטי ג'יימס ברוס. על כך כתב פאיש - "מודה אני ששמחתי לחזות במקום אותו כמהו לראות המלך כורש, אלכסנדר הגדול ויוליוס קיסר"
פאיש נולד באומדה דה לאס סבולאס, שש-עשרה שנים לפני הקמת האיחוד האיברי בין האימפריה הספרדית והאימפריה הפורטוגזית. הוא התחנך בבית המדרש הישועי בבלמונטה ובהמשך באוניברסיטת אלקאלה. לקראת שליחותו לאתיופיה הוכשר פאיש באוניברסיטת קוימברה שבפורטוגל, ובשנת 1585 הפליג למושבה הפורטוגזית גואה שבמערב הודו.
המסע הכושל לאתיופיה
פדרו פאיש ועמיתו אנטוניו דה מונטסראט (António de Montserrat) היו אמורים להישלח לאתיופיה לחיזוק המיסיון הישועי המקומי, בו נותרו בחיים רק שניים מחמשת המיסיונרים שנשלחו אליו. שליחותם התעכבה לאור התקשורת המקוטעת בין המיסיונרים באתיופיה לבין בסיס האם שלהם בגואה, והם שהו במשך שנה במדרשת סאו פאולו בגואה. בשנת 1588 הפליגו פאיש ומונטסראט מגואה לדיו (היום בטריטוריית דאמאן ודיו), שם התחזו לארמנים. ב-5 באפריל 1588 הפליגו מנמל דיו לעבר העיר מוסקט, שהייתה אז בשליטת הפורטוגזים, לאחר שלא מצאו ספינה המפליגה ישירות לאתיופיה. בדרכם בילו שבוע בשניים מאיי חוריא מוריא מדרום לעומאן. הם עזבו את נמל מוסקט בחברת סוחר מקומי שהבטיח להביאם לאתיופיה, אך העביר אותם לתימן, שם נלקחו בשבי. במהלך שבע שנות השבי חצו שני השבויים את מדבריות חצרמוות ורובע אל-ח'אלי, ופאיש למד את השפה הערבית. בשנת 1595 שוחררו השניים ושבו לגואה, שם נפטר מונטסראט.
המסע השני לאתיופיה
בשנת 1603 הפליג פאיש מגואה והגיע בשלום לנמל מאסאווה, משם המשיך למיסיון הישועי בעיר פרמונה שבצפון אתיופיה. בניגוד לקודמו, אנדרה דה אוביידו, גילה פאיש הבנה והתחשבות ברגשות הזולת. כשהוזמן לחצר הקיסר זה דנגל הקסימה בקיאותו של פאיש באמהרית, בגעז ובמנהגים המקומיים את הקיסר הצעיר. בהשפעת פאיש המיר הקיסר את דתו מהכנסייה האתיופית האורתודוקסית לנצרות קתולית, אך פאיש הזהירו לא למהר להצהיר על אמונתו החדשה ברבים. כשהכריז זה דנגל על שינויים בהלכות שמירת השבת פרצה מלחמת אזרחים ופאיש נסע לפרמונה, בעוד הקיסר יוצא לדכא את המורדים במחוז גוג'אם. על אף סיוע של מאתיים מוסקטרים פורטוגזים, הובס הקיסר ונהרג ב-24 באוקטובר 1604.
בשנת 1607 עלה לשלטון הקיסר סוסניוס והזמין את פאיש לחצר ארמונו. צניעותו ולמדנותו של פאיש מצאו חן בעיני סוסניוס, שסלד מהחמדנות ומעשי הניאוף של האבונא (הגמון) שמעון. בהשפעת פאיש קיבל על עצמו הקיסר את האמונה הקתולית בשנת 1612, אך פאיש ייעץ לו להימנע מלהצהיר על כך בגלוי, מחשש למרידות נוספות. סוסניוס העניק לידידו החדש חלקת אדמה בחצי האי גורגורה שבצפון אגם טאנה, שם הקים פאיש מרכז ישועי חדש ובו כנסיית אבן. פאיש התגלה כאדריכל מוצלח, שכמה מהכנסיות הקתוליות שהקים עומדות עד עצם היום הזה, לרבות הכנסיות בעיר בהר דר ובעיירה גורגורה. סגנון הבנייה שלו השפיע על האדריכלות האתיופית בהמשך.
ב-21 באפריל 1618 הביא הקיסר סוסניוס את פדרו פאיש למעיינות פלגי גיחון בעיירה גיש אבּי, מהם זורם נהר אבּי לאגם טאנה. הכנסייה האתיופית מתייחסת למי המעיינות הללו כאל מים קדושים עם סגולות רפואיות, ומזהה את הנהר עם הגיחון, אחד מארבעת הנהרות המתפצלים מהנהר המשקה את גן עדן. מעריכים כי פאיש היה האירופאי הראשון שביקר במעיינות, הם מקור הנילוס הכחול.
בשנת 1622 הצהיר הקיסר על אמונתו הקתולית בגלוי, בניגוד לעצתו של פאיש, לאחר שראה בניצחונותיו הצבאיים המכריעים אות שמיימי כי כוונתו רצויה. באותה שנה נפטר פאיש בעיירה גורגורה. הפטריארך הקתולי שנשלח במקומו, אפונסו מנדש, מיהר לכפות שורה של תיקונים דתיים מחמירים שעוררו את חמת הציבור והביאו בסופו של דבר לגירוש הקתולים (והאירופאים ככלל) מאתיופיה בשנת 1633.
חיבוריו
בנוסף לביקורו החלוצי כאירופאי באגם טאנה, היה פאיש האירופאי הראשון שכתב על "משקה מוזר" שהציע לו הקיסר, הלא הוא הקפה. בשנת 1620 חיבר את הספר היסטוריה של אתיופיה (História da Ethiópia). ניקולס אנטוניו מייחס לו את חיבור המאמר "השגיאות החבשיות" (De Abyssinorum erroribus) כמו גם מספר מכתבים שהתפרסמו בקובץ "Litterae Annuae". כמו כן תרגם פאיש לגעז את הקטכיזם הקתולי (Catechismo romano) וחיבורים קתוליים נוספים.
פאיש תיעד את הכרעת גדעון, מלך ביתא ישראל, על ידי מלכא כרסטוס, המשנה לקיסר סוסניוס:
לקריאה נוספת
המחבר, הספרדי חורחה סנצ'ס מברצלונה, נסע לבדו לאתיופיה בשנת 1993 וחקר במשך חודשיים את המקומות בהם עבר פדרו פאיש. בספרו זה, "מסעותי סביב אפריקה", שיצא לאור בשנת 1994 בידי הוצאת הספרים "Tierra de Fuego" ("ארץ האש") ממדריד, מוקדשים למסעות פאיש עמודים רבים.
תחנת כוח תרמו-סולארית
שלבי הפקת החשמל
השלב הראשון בתהליך הוא מיקוד אנרגיית השמש, כדי להגביר אתרובטו אופטיים שונים. במוקד האמצעי האופטי מוצב צינור, לצינור זה מעטפת זכוכית וליבת מתכת. בתוך ליבת המתכת זורם נוזל לשינוע חום (Heat Transfer fluid).
קרני האור עוברות דרך הזכוכית ונבלעות במתכת. הקרינה הנפלטת מהמתכת היא בתת-אדום. קרינה זו נכלאת בתוך הזכוכית (דבר דומה קורה בחממה, ברכב סגור ובדוד שמש). בין המתכת לבין הזכוכית שורר ריק המונע מהחום לדלוף בהסעה. כתוצאה מכך החום נכלא בצינור המתכת ומחמם את הנוזל לשינוע חום.
לאחר שהתחמם, מוזרם הנוזל לשינוע חום (בדרך כלל שמן), דרך מחליף חום תעשייתי. החום עובר אל מים ומרתיח אותם. אדי המים יוצאים מהמכל דרך פתח צר ובלחץ גבוה, מה שמכונה, קיטור. עודפים של מים מסולקים מהקיטור דרך משחן, והקיטור השחון (יבש) שנוצר מסובב טורבינה (קיטור רווי במים מזיק לטורבינה). הטורבינה מניעה גנרטור שמייצר חשמל.
אגירת אנרגיה
אחד האתגרים שעימם מתמודדים מהנדסי המערכות הסולאריות הוא הפער בין שעות שיא לביקוש חשמל, לבין לשעות שיא תפוקת החשמל: צריכת השיא של חשמל היא עם חזרת אנשים עובדים לבתיהם, בשעות הערב. בשעות אלו, שהן שעות שקיעה או אחריה, היכולת לייצר חשמל מאנרגיה סולארית נמצאת בשפל עם התמעטות הקרינה. התמודדות עם פער זמנים זה דורשת מנגנונים לאגירת אנרגיה. שיטות ותיקות כגון אגירת אנרגיה במצברים אינן ישימות לכמויות אנרגיה גבוהות במיוחד, לכן אין משתמשים בהן בתחנות כוח אלא דרושים פתרונות לאגירת אנרגיה רבה מאוד, למשך מספר שעות.
דרך אחת לאגור אנרגיה היא להזרים את הנוזל החם (בשעות הצהריים) סביב חומר בעל קיבול חום גבוה (למשל: גרפיט או בטון), עם פחיתת הקרינה, הנוזל יחל להתקרר, והגוף שקיבל את החום יפלוט אותו לאיטו ויאט את ירידת הטמפרטורה של נוזל שינוע החום.
דרך אחרת היא להזרים את הנוזל בקרבת חומר העובר התכה בעקבות החום, כך למשל משמרים אנרגיה בעזרת התכת תערובת של מלחים. נוזל שינוע החום החם (בשעות הצהריים) מוזרם סביב מכלי מלח גדולים. התכת המלחים צורכת חום כמוס המגיע מהנוזל החם. בערב, כשהנוזל מתקרר, המלחים מתמצקים, פולטים את החום הכמוס, ומאטים את התקררות הנוזל. מערכת מלח נוזלי אוגרת הפרש טמפרטורה של 500 מעלות צלזיוס. מערכות שאוגרות הפרשי טמפרטורות גבוהים יותר הן חסכוניות יותר בנפח. מערכות כאלו המשתמשות במתכות מוצקות או סיליקוון מותך נמצאות בפיתוח.
האמצעים האופטיים למיקוד אור השמש
בתחנות רבות הדבר נעשה על ידי הצבת מראות פרבוליות, אלו, בגלל צורתן הגאומטרית, מרכזות את קרני השמש למוקד הפרבולה. בתחנת כוח באוסטרליה הדבר נעשה על ידי מראות מישוריות בדומה לעדשת פרנל. אמצעי נוסף הוא מגדל שמש הנמצא במוקד של שדה סולארי הכולל אלפי הליוסטטים.
נוזל לשינוע חום
קיימים בשוק כמה נוזלים לשינוע חום, העיקריים שבהם הם שמן סינתטי העומד בטמפרטורה גבוהה, מלח מותך ומים.
תחנות כוח המשתמשות במלח מותך, על פי רוב תערובת מלחי ניטראט, משיגות בכך את שינוע החום ואת אגירתו לשעות הערב. לנוזל זה יתרונות רבים: הוא זול יחסית לחלופות, בעל קיבול חום גבוה, אינו מגיב עם הסביבה, זמין בכמויות תעשייתיות ועוד, חסרונו העיקרי הוא בקפיאתו בטמפרטורה נמוכה יחסית לחלופות (220 מעלות צלזיוס). מרגע שהמלח קופא, קשה להתיכו שנית בצינור (מסיבות של קושי גאומטרי במעבר חום), לכן מוסיפים לו תוספים שימנעו קיפאון.
יתרונות וחסרונות
לתחנות כוח תרמו-סולאריות מספר יתרונות (יחסית לתחנות כוח בשיטות מסורתיות כמו פחם, גז ונפט):
חסרונות של תחנות כוח תרמו-סולאריות:
פליטת מזהמים
על אף שעקרונית תחנות כוח תרמו-סולאריות מסוגלות לפעול ללא שריפת דלק מתכלה שפולט מזהמים, חלקן שומרות על חום המערכת בלילה על ידי שריפת דלק, על מנת לקצר את משך הזמן שנדרש בבוקר לחימום המערכת לטמפרטורת תפוקה מארבע שעות לחצי שעה. תחנות המשתמשות במלח מותך נזקקות למערכות חימום על בסיס דלקים כדי למנוע את התקררות המלח, שהתמצקותו עלולה להשבית את התחנה לצמיתות.
מחירי האנרגיה
מחירי האנרגיה של תחנות תרמו-סולריות אינם תחרותיים. לדוגמה, עוד בהקמתה בשנת 2014, מחירי האנרגיה של התחנה התרמו-סולארית איוונפה לא היו תחרותיים עם מחירי האנרגיה של תחנות פוטו-וולטאיות. למעשה כבר בשנת 2011 חזו חלק מהמשקיעות בטכנולוגיה שהירידה במחירי האנרגיה של תחנות פוטו-וולטאיות תהפוך את הטכנולוגיה התרמו-סולארית ללא-כדאית כלכלית. על פי משרד האנרגיה האמריקאי, בשנת 2017 בממוצע מחיר האנרגיה לקוט"ש של תחנה תרמו-סולארית בארצות הברית היה פי ארבעה ממחיר האנרגיה לקוט"ש של תחנה סולארית פוטו-וולטאית, וכמעט פי חמישה בשנת 2018, וכך גם בישראל.
בעולם
בעולם ישנן תחנות כוח תרמו-סולאריות מעטות (יחסית לתחנות המופעלות בפחם או בגז) והספק כל אחת נמוך (ביחס לתחנות העובדות בשיטות מסורתיות). הסיבה לכך היא עלות החשמל הגבוהה, בעיקר בגלל עלות הקמה גבוהה (אם כי גם העלות התפעולית אינה זניחה).
המדינות המובילות בעולם בייצור חשמל בשיטה זו בשנת 2016 הן:
בארצות הברית
התחנות הגדולות בעולם, מבחינת הספק, נמצאות בקליפורניה שבארצות הברית. תחנות אלו נבנו על ידי חברת "לוז" הישראלית בין 1984 ל-1991, בהספק כולל של כ-350 מגה-וואט, והן פעילות עד היום. באוקטובר 2013 חנכה חברת ברייטסורס אנרג'י את תחנת הכוח התרמו-סולארית הגדולה בעולם, באייונפה, קליפורניה, בהספק של 377 מגה ואט. בנוסף פועלות בארצות הברית עוד שש תחנות, בהספקים של 65, 5,5, 2, 1.5, 1 מגה ואט וב-2010 הושקה בפלורידה תחנה בהספק של 75 מגה ואט.
בספרד
בספרד פועלות 27 תחנות סולריות. הגדולות בהן מייצרות הספק של 100 מגה ואט, למשל בגרנדה ניצבת תחנה בשם אנדסול בהספק זה. בכעשר תחנות נעשה שימוש בטכנולוגיה סולארית תוצרת חברת סולל מישראל.
בישראל
בישראל פועלת מדרום לאזור התעשייה "רותם" בדימונה, תחנה בקנה מידה קטן, למטרות ניסוי והדגמה של חברת ברייטסורס אנרג'י.
בתחנת הכוח באשלים קיימות שתי תחנות כוח סולריות. האחת של נגב אנרגיה בשיטה של מראות פרבוליות, והשנייה של ברייטסורס בשיטה של מגדל שמש. כל אחת משתי תחנות הכוח היא בהספק של 121 מגה.
בעולם הערבי
אבו דאבי הודיעה על הקמת תחנת בהספק של 100 מגה ואט, בעיר זיאד.
יוסף יצחק וילשנסקי
הרב יוסף יצחק וילשנסקי (נולד בג' באדר ב' ה'תשי"א, מרץ 1951) הוא ראש ישיבת "חסידי חב"ד ליובאוויטש" בצפת, הישיבה החב"דית הגדולה בישראל.
ביוגרפיה
נולד בצרפת לזלטה ולרפאל וילשנסקי, שהיה מזכיר 'לשכת ליובאוויטש האירופאית', תחילה בצרפת ומתשל"ב בקראון הייטס. אמו נפטרה בהיותו כבן שלוש והוא חונך אצל אביו וסבו, הרב אלכסנדר סנדר מנקין.
למד בישיבת חב"ד בברינואה בצרפת, אצל ראש הישיבה הרב יוסף גולדברג שממנו רכש את הלימוד בשיטת בריסק שאותה אימץ. בשנת תשכ"ט עבר ללמוד במרכז חב"ד העולמי - 770 בניו יורק.
בשנת תשל"א נשלח לישיבת חב"ד במלבורן. לאחר מכן חזר למרכז חב"ד, שם סייע במשך כמה שנים לחברי 'ועד להפצת שיחות' שערך את שיחותיו של הרבי מליובאוויטש שהפכו לסדרת לקוטי שיחות. באלול תשל"ד נישא למלכה, בתו של הרב משה אשכנזי, רב קהילת חב"ד בתל אביב.
בשנת ה'תשל"ו היה אחד מקבוצת השלוחים ששלח הרבי מלובביץ' לישראל. התיישב בעיר צפת. בשנת ה'תשל"ז ייסד הרב אריה ליב קפלן עם הרב אליהו אריה פרידמן את ישיבת חסידי חב"ד ליובאוויטש בעיר העתיקה שם והחל לכהן בראשותה. הישיבה הייתה מהראשונות שבהן למדו תלמידים מבית חרדי עם תלמידים חוזרים בתשובה. היא הפכה לישיבה החב"דית הגדולה בישראל ובה מאות תלמידים. הישיבה מזוהה עם הזרם המשיחיסטי בחב"ד, מסונפים אליה ישיבה גדולה בחיפה וישיבה גדולה ברעננה. כמו כן קשורים אליה ישיבה קטנה, ישיבת חנוך לנער ומכון תורני-טכנולוגי-אורט בצפת.
ב-2001 מונה הרב וילשנסקי על ידי שלמה מיידנצ'יק, יו"ר אגודת חסידי חב"ד בישראל, לחבר באגודה. ב-2002 התנגד בית דין רבני חב"ד למינוי, ובשנת 2004 הסכים לו. הרב וילשנסקי חבר גם בהנהלת ארגון מטה משיח בארץ הקודש.
שיטת לימודו ושיעוריו
הרב וילשנסקי בשיעוריו מביא בנוגע לסוגיות הנלמדות את חידושי הרבי מלובביץ' שבשיחותיו. שיעוריו מתפרסמים בכתב העת של הישיבה, "שערי ישיבה" היוצא מאז ה'תש"ס, וחוברות 'הערות התמימים ואנ"ש' היוצאות מספר פעמים בשנה מאז תשל"ז.
משפחתו
אחיו הרב שניאור זלמן הוא ראש ישיבת חב"ד במוריסטאון בניו ג'רזי. גיסו הרב מרדכי שמואל אשכנזי היה הרב של כפר חב"ד. גיסו הרב נחמן יוסף טברסקי, ר"מ בישיבת אהלי תורה בקראון הייטס.
פורד ת'אנדרבירד
פורד ת'אנדרבירד (באנגלית: Ford Thunderbird) היא מכונית סלון בתצורות: קופה וקבריולה, מתוצרת קונצרן הרכב פורד, בארצות הברית בין השנים 1955–1997, 2002–2005.
טירת מאלמה
טירת מאלמה (בשוודית: Malmöhus או Malmöhus slott) היא טירה במאלמה שבשוודיה.
היסטוריה
הטירה הראשונה במאלמה הוקמה לראשונה ב-1434 על ידי אריק מפומרניה. צורתה של הטירה הייתה מלבנית עם קירות גבוהים.
המבנה נהרס באופן חלקי בתחילת המאה ה-16, ובשנות ה-30 של המאה ה-16 נבנתה טירה חדשה על ידי כריסטיאן השלישי, מלך דנמרק, שהייתה אחד המבצרים החשובים בדנמרק.
במשך השנים 1568–1573 שימשה הטירה כבית סוהר. ג'יימס הפברן, רוזן בותוול, בעלה של מרי, מלכת הסקוטים, שנמלט מסקוטלנד והגיע לחופי נורווגיה, (שהייתה אז תחת שלטון דני) ונשלח למאסר במקום על ידי פרדריק השני, מלך דנמרק.
תקופה מסוימת שימשה הטירה כמקום מגוריהם של מפקדים דנים ומספר מושלים של סקונה.
ב-1937 נחנך בטירה מוזיאון האמנות של מאלמה. תערוכות הקבע של המוזיאון מתמקדות בהיסטוריה, בטבע, בטכנולוגיה ובים. יש גם כתריסר תערוכות ארעיות מדי שנה. כמו כן אחראי המוזיאון על שימור הסביבה התרבותית ויש בו אוספים נרחבים, כולל אלה של טקסטיל וצילום.
יגאל לוין
יגאל לוין (נולד ב-21 ביולי 1963) הוא היסטוריון וחוקר ארץ-ישראל המתמחה בעת העתיקה ופרופסור חבר במחלקה לתולדות ישראל ויהדות זמננו באוניברסיטת בר-אילן. תחומי מחקריו העיקריים הם: הגאוגרפיה ההיסטורית של ארץ ישראל ושכנותיה בעת העתיקה, ישראל המקראית בתקופת הברזל וראשית ימי הבית השני, חברה ודת בעולם הקדום.
פועלו האקדמי
לוין למד את שלושת תאריו באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 1988 סיים את לימודי התואר הראשון במחלקה ללימודי ארץ ישראל ובמחלקה להיסטוריה כללית. בשנת 1999 השלים את התואר השלישי במסלול ישיר, במסגרת המחלקה ללימודי ארץ ישראל. נושא עבודת הדוקטורט שכתב היה: "התפישה הגאוגרפית-היסטורית של מחבר ספר דברי הימים", בהנחייתם של פרופ' א. פ. רייני ופרופ' א. דמסקי.
החל משנת 1990 לימד לוין במוסדות אקדמיים שונים כמדריך וכמרצה מן החוץ. בין המוסדות שלימד בהם: אוניברסיטת בר-אילן, המכללה האקדמית עמק הירדן, מכללת צפת, אוניברסיטת אריאל, המכללה האקדמית אשקלון ומכון שכטר. החל משנת 2008 החל לשמש כמרצה בכיר במחלקה לתולדות עם ישראל באוניברסיטת בר-אילן, ובשנת 2016 קודם לדרגת פרופסור חבר.
במהלך עבודתו האקדמית קיבל מלגות ומענקי מחקר רבים, פרסם ספרים ומאמרים בכתבי עת מובילים בארץ ובעולם, והרצה בכנסים אקדמיים בישראל ומחוצה לה.
לוין שימש כחבר מערכת בכתב העת מורשת ישראל בין השנים 2008–2012. הוא משמש כחבר בחברה לחקירת א"י ועתיקותיה, באגודה הישראלית לאשורולוגיה, באיגוד העולמי למדעי היהדות וב-Society of Biblical Literature, וכחבר במרכז מינרבה לחקר יחסי ישראל וארם בתקופת המקרא. נוסף לעבודתו האקדמית לוין הוא מורה דרך מוסמך ומלמד בקורסים שונים להכשרת מורי דרך.
גבריאלה שלו
גבריאלה שלו (נולדה ב-19 באוגוסט 1941) היא אשת חינוך, חוקרת משפט ודיפלומטית ישראלית. כיהנה כפרופסור למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, ולאחר מכן כיהנה כרקטור הקריה האקדמית אונו, דיקן הפקולטה למשפטים ונשיאת המועצה האקדמית העליונה במוסד זה. כיהנה כשגרירת ישראל באו"ם מיולי 2008 עד ספטמבר 2010.
ביוגרפיה
שלו נולדה ב-1941 בתל אביב בשם גבריאלה מנהיים. את שירותה הצבאי סיימה בשנת 1961 בדרגת סגן והחלה בלימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. שלו סיימה את לימודי התואר הראשון בהצטיינות יתרה בשנת 1964 והחלה להתמחות אצל השופט ד"ר יואל זוסמן בבית המשפט העליון. שלו הוסמכה לעריכת דין בשנת 1968. בשנת 1969 סיימה בהצטיינות יתרה לימודי תואר שני והמשיכה ללימודי דוקטורט, בהדרכת פרופ' גד טדסקי. בין השנים 1969 – 1980 שימשה כעורכת ראשית של קובץ פסקי הדין של בית המשפט העליון (עריכה מדעית).
פעילות אקדמית ומקצועית
ב-1973 סיימה בציון "מעולה" את עבודת הדוקטורט בנושא "תניות פטור במשפט האנגלי ובמשפט הישראלי", בהדרכתו של פרופסור גד טדסקי. באותה שנה מונתה למרצה בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים ולימדה דיני חוזים. בשנת 1977 קודמה לדרגת מרצה בכיר, לאחר שהשתלמה בפוסט-דוקטורט באוניברסיטת הרווארד בארצות הברית (1974 – 1976) ועסקה בהוראה בהרווארד, באוניברסיטת טמפל ובוסטון קולג'. בשנתיים שבהן שהתה בארצות הברית (1974–1976) החלה שלו בפרויקט של "פירוש חוק החוזים הכללי". במסגרת זו כתבה את הספר "חוזה לטובת אדם שלישי".
בין תפקידיה האקדמיים של של שלו היא שימשה כממונה על המשמעת באוניברסיטה (1978 – 1980), יו"ר הוועדה למקצועות בחירה וסמינריונים בפקולטה למשפטים (1978 – 1981), ראש המכון למחקרי חקיקה ולמשפט השוואתי (1981 – 1984), חברת ועדת המינויים המצומצמת של האוניברסיטה (1984 – 1986), יו"ר ועדת הערעורים לענייני משמעת של הסטודנטים (1985 – 1989), יו"ר הוועדה להגדלת הכנסות הפקולטה למשפטים (1987 – 1988), חברת הוועדה להעלאות המקנות קביעות בסגל האוניברסיטה (1987 – 1989), נציגת הסנאט בוועד הפועל של האוניברסיטה ויועצת האוניברסיטה לנושא מעמד האישה (1988 – 1990), חברת ועדת המינויים (1989), יו"ר ועדת המינויים למדעי הרוח, מדעי החברה ומשפטים (1991 – 1994).
בשנת 1981 מונתה לפרופסור חבר וב-1986 מונתה לפרופסור מן המניין. לאורך השנים הייתה שלו פרופסור אורח באוניברסיטאות שונות בצפון אמריקה ובאירופה ובאוניברסיטת תל אביב. בשנת 1990 מונתה לראש הקתדרה לדיני חוזים על שם לורנס ביל באוניברסיטה העברית. משנת 1995 כיהנה כחברה בוועדת המינויים האוניברסיטאית העליונה.
ב-2002 פרשה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, והצטרפה לקריה האקדמית אונו, שם כיהנה כנשיאה המועצה האקדמית העליונה עד למינויה כשגרירת ישראל באו"ם בחודש יולי 2008.
שלו היא כלת פרס זוסמן למשפט (1989) ופרס צלטנר למשפט (1991).
פעילות ציבורית
שלו שימשה יועצת בבוררות שנערכה בעניין מפעל הפוספטים בערד (1975 – 1979) ובשנת 1980 מונתה לבוררת בסכסוך בין אל על לבין הסתדרות העובדים הכללית בעניין מעמד הנווטים בחברת התעופה. בסוף 1978 מונתה על ידי שר התעשייה והמסחר, יורם ארידור, לוועדה להכנת חוק למניעת תחרות בלתי הוגנת.
בשנת 1982 מונתה שלו לנציגת אלוף פיקוד הצפון של צה"ל בוועדת כהן, אשר חקרה את הטבח במחנות הפליטים סברה ושתילה בימי מלחמת לבנון הראשונה.
בשנת 1983 מונתה לחברה בבית הדין לחוזים אחידים.
משנת 1984 הייתה עורכת מדור המשפט באנציקלופדיה העברית ומשנת 1990 חברת הוועדה למונחי משפט באקדמיה ללשון העברית. כמו כן הייתה משנת 1985 חברת הוועדה לקודיפיקציה במשפט האזרחי בראשות השופט אהרן ברק, ובשנת 1987 מונתה לחברת ועדת החקיקה של לשכת עורכי הדין בישראל.
בשנת 1988 הייתה נציגת ישראל בקונגרס האירופי לעניין תנאים כלליים בחוזים ובשנת 1990 הייתה נציגת ישראל בקונגרס הבינלאומי למשפט השוואתי. בשנת 1991 שימשה יועצת משפטית של הרפורמה במערכת הבריאות.
כיהנה שנים ארוכות כחברת הוועדה הסטטוטורית להכרה בבתי ספר למשפטים. בשנים 1991 – 1993 הייתה חברת ועדת המשנה של המועצה להשכלה גבוהה לנושא הכרה אקדמית לבית הספר למשפטים של המכללה למינהל. ב-1997 מונתה ליו"ר הוועדה למתן הכרה אקדמית למכללה האקדמית נתניה ולמרכז הבינתחומי הרצליה. משנת 1993 שימשה גם יועצת אקדמית למכללה לביטוח. בנוסף, כיהנה שלו כחברה בוועדה הציבורית לעניין גיבוש כללי אתיקה לחברי הממשלה בראשות נשיא בית המשפט העליון מאיר שמגר.
שלו כיהנה לאורך השנים בדירקטוריונים במוסדות וחברות, ובתפקידים ציבוריים שונים:
פעילותה באו"ם
לקראת סיום תפקידו של שגריר ישראל באו"ם דני גילרמן, בקשה ציפי לבני, שרת החוץ, למנות אישה לתפקיד ולאחר ששלו הסכימה להיות מועמדת לתפקיד היו שני מועמדים עיקריים: אלון פנקס - בתמיכת אהוד אולמרט, ראש הממשלה, ושלו - בתמיכת לבני. מועמדותה של שלו לתפקיד עוררה ביקורת בממשלה מכיוון שהגיעה מרקע משפטי ולא דיפלומטי או הסברתי, אך לבסוף ב-20 ביולי 2008 נבחרה על ידי ממשלת ישראל לכהונת שגרירת ישראל באו"ם.
במסגרת פעילותה שקדה שלו על פיתוח היחסים עם מדינות שלהן קשר דיפלומטי מעורער עם ישראל, וכן ניסתה לחשוף את הצדדים הלא־ביטחוניים של מדינת ישראל. לדוגמה, משלחת ישראל בראשות שלו חתמה בדצמבר 2008 על תוכנית הפיתוח של האו"ם, במסגרתה תעביר ישראל כספים לפיתוח אפריקה, וכן יזמה שיתופי פעולה בתחומי הרפואה, האקדמיה והטכנולוגיה.
עם זאת, מבצע עופרת יצוקה טרף את הקלפים בנוגע לתוכניותיה של שלו, שכן במהלכו נדרשה לעמוד בחזית מול מרבית המדינות החברות באו"ם, ולעזור לנהל את המערכה המדינית שתוביל להפסקת האש שתסיים את המבצע הצבאי.
ביוני 2010 הודיעה שלו על פרישה מתפקידה כשגרירת ישראל באו"ם, תפקיד אותו סיימה בספטמבר 2010. לאחר סיום תפקידה עמדה שלו על מורכבות התפקיד, בין היתר מאחר, שלדבריה, האו"ם מנקז אליו איבה כנגד ישראל. שלו גם עמדה על כך שלאור הרגישות המיוחדת המאפיינת את ייצוג מדינת ישראל בזירה הבינלאומית, על הנציגים הישראלים היה לנקוט זהירות יתירה בהתבטאויותיהם בפורום זה
חייה הפרטיים
בתחילת שנות השישים נישאה שלו ל, חברה מימי בית הספר התיכון, שהיה קצין בצה"ל. לזוג נולדו בת ובן, נרקיס בר-לב, פסיכולוגית שיקומית ופרופ' ערן שלו, מרצה להיסטוריה באוניברסיטת חיפה. ביומה הרביעי של מלחמת יום הכיפורים, במהלך קרבות הבלימה בתעלת סואץ, נהרג סא"ל שאול שלו, מפקד גדוד 184, מספר שעות לאחר שחילץ תחת אש בטנק שלו שלושים ושלושה לוחמים ממעוז "פורקן". לאחר המלחמה ערכה שלו ספר הנצחה לזכרו של שאול.
גבריאלה שלו חיה בזוגיות עם עוזי לוי, מיוצאי חבורת "ניקוי ראש" ומי שהיה מנכ"ל מגדל חברה לביטוח.
ציר ציון
ציר ציון, הידוע גם כדרך לפיד, הוא כביש המחבר את קריית ארבע ליישוב היהודי בחברון, היחיד בחברון הפתוח למעבר ולנסיעת יהודים ואורכו כ-700 מטר. הכביש נסגר לתנועת כלי רכב פלסטינים במהלך האינתיפאדה השנייה, ומ-2009 פלסטינים בעלי אישור מיוחד רשאים לנוע בו ברכבם.
הציר
הכביש שימש מתחילה ככביש גישה לקריית ארבע, שהשער המזרחי שלה נפתח לציר, עד לסלילת עוקף חברון, שהיפכה את כיוון התנועה, ובעקבות חלוקת חברון בהסכם חברון והאינתיפאדה השנייה נחסם בצפונו והפך לדרך היחידה הפתוחה ליהודים ליישוב היהודי בחברון ומערת המכפלה.
הכביש הוא חלקו הדרומי של כביש 3557, וציר המתפללים חוצה אותו בדרומו.
בפיגוע ב-1993 מול הכניסה לקריית ארבע נרצחו מרדכי ושלום לפיד, ועל שמם כונה הציר "דרך לפיד".
סגירת הכביש לפלסטינים
ב-1994 נסגר הכביש לראשונה לתנועת כלי רכב פלסטינים בעקבות טבח מערת המכפלה.
עד שנת 2000 נפתח ונסגר הכביש לסירוגין, ועם פרוץ האינתיפאדה השנייה ב-2000 נסגר הכביש שוב לתנועת כלי רכב פלסטינים.
באוגוסט 2009 נפתח הכביש לתנועת כלי רכב פלסטינים בעלי אישור מיוחד.
בית הכנסת חזון דוד
חזון דוד הוא בית כנסת על "ציר ציון". בית הכנסת הוקם בשנת ה'תשס"ג (2003}. שמו מנציח את דוד כהן וחזי מועלם שנרצחו על ידי פלסטינים בסמוך למקום ב-כ"ב תמוז ה'תשס"א (2001). בית הכנסת מסייע לרצף בין מערב "קריית ארבע" לבין שכונת "גבעת האבות", ובינם למערת המכפלה. בית הכנסת נמצא מחוץ לגדר ההיקפית של קריית ארבע, אך בתוך שטח השיפוט המוניציפלי שלה.
בית הכנסת בנוי בצורה פשוטה מספסלי עץ, ומוקף בגדר אבנים ויריעות ברזנט. בימי החורף נבנית מעליו סככה. בסמוך לבית הכנסת הותקנה מערכת שתייה והוקמו מצבות זיכרון לנרצחים.
מפאת היעדר הגנה על הציוד, ספר התורה אינו נשאר בארון הקודש כבשאר בתי הכנסת, אלא מובא ונלקח לאחר כל תפילה הכוללת קריאת התורה.
ב-19 ביוני 2013 התקיימה בבית הכנסת הכנסת ספר תורה, של ספר תורה שנכתב לעילוי נשמת יצחק וטליה אימס.
בערב ראש השנה ה'תשס"ח פנו פעילי שמאל אל השייח ג'עברי, שהאדמה בבעלותו, בבקשה לקבל את אישורו להרוס את בית הכנסת. ג'עברי סירב לבקשה בנימוק שאינו מוכן לחלל מקום תפילה. ב-10 בפברואר 2008 נפגש ג'עברי בביתו עם ראשי היישוב היהודי בחברון וכן קציני צה"ל. במפגש הסתייגו שני הצדדים מפעילות האנרכיסטים. זמן קצר לאחר הפגישה זימנה הרשות הפלסטינית את השייח ל"שיחת הבהרה דחופה". באותו לילה הופץ בחברון כרוז מטעם הזרוע הצבאית של הפת"ח: "השמות של כל משתתפי הפגישה רשומים אצלנו, נכה ביד של ברזל את כל המשת"פים אשר מכרו את דם השהידים תמורת חופן דולרים"
עקב מעמדו המשפטי של בית הכנסת כמבנה בלתי חוקי, וכן עקב טענת פלסטינים שהקרקע שייכת להם, הוצאו צווי הריסה לבית הכנסת והוא נהרס כארבעים פעמים. לאחר כל הריסה מקימים תושבי האזור את בית הכנסת מחדש. בדצמבר 2013 קרס בית הכנסת בסופת שלגים, אך עוד בעיצומה של הסופה בנו אותו המתפללים מחדש.
בית השלום
'בית השלום' הוא בניין בן ארבע קומות בבעלות יהודית היושב על ציר ציון. במרץ 2007 נכנסו יהודים לבניין לאחר שרכשו אותו מפאיז רג'בי, ובדצמבר 2008 הם פונו על ידי משטרת ישראל, לאחר שנדחתה עתירה נגד הפינוי שהגישו לבג"ץ. לאחר הפינוי נותר הבית בידי כוחות הביטחון עד להכרעת מערכת המשפט ועל גגו עמדה מאוישת של צה"ל. ב-13 בספטמבר 2012 פסק בית המשפט המחוזי בירושלים כי הבית נרכש כחוק וחייב את המדינה להשיב את הבית לרוכשיו בתוך 30 יום, אך החליט לעכב את המהלך עד להחלטת בבית המשפט העליון בערעור. ב-11 במרץ 2014 דחה בית המשפט העליון את ערעורו של רג'בי ואישר שהבית נרכש כדין. באפריל 2014 אוכלס הבניין ביהודים.
בית התקומה
מבנה יהודי נוסף היושב על ציר ציון הוא בית התקומה, שאוכלס על ידי יהודים במהלך מאי 2022, אך פונה והועבר לרשות כוחות הביטחון עד להתבררות מעמדו המשפטי.
אבו מוסלים
אבו מוסלם נולד בבלח' שבח'וראסאן (בצפון אפגניסטן של ימינו) בשנת 700 לערך וגדל בכופה שבעיראק. הוא הפך לתומך בבית עבאס לאחר שנפגש עם בן השושלת במכה, ובהמשך התיידד אישית עם הח'ליף העתידי א-ספאח. ב-736 התקוממו תושבי כופה נגד בית אומיה, אולם אבו מוסלם לא נטל חלק במרד וצפה מן הצד. עם מותו של השאם אבן עבד אל-מלכ ב-743 נקלע העולם האסלאמי למלחמת אזרחים, והקרע בין הפלגים השונים העמיק. בשלב זה הפך אבו מוסלם למנהיג צבאי והוביל את תומכי בית עבאס לניצחונם. לאחר מות א-ספאח בשנת 755, הוזמן אבו מוסלם לארמון הח'ליפות בידי אחיו ויורשו, אל-מנצור, והוצא להורג משום שנתפש כאיום על יציבות השלטון.
לאחר מותו, התקוממו נגד השלטון תומכיו בח'וראסאן ושרי הצבא שלו, תוך שהם מפתחים אמונות (שמקורותיהן באסלאם ובזורואסטריות) בדבר אבו מוסלם. מאמיני התנועות הללו נקראו ח'רמיה. רובם האמינו שהוא לא מת ושהוא אפילו חי בהרים עם הנביא מוחמד וזרתוסטרה ועתיד לחזור ולנקום את נקמתו. הם התקוממו נגד השלטון העבאסי ולא דוכאו לחלוטין עד אמצע המאה ה-9 לפחות.
רישיון עיסוק באמצעי הצפנה
מטרת החקיקה היא לאפשר לתעשייה לפתח אמצעי הצפנה, תוך שמירה על האינטרסים הביטחוניים של מדינת ישראל.
קיימים 3 סוגי רישיונות: 3. רישיון מיוחד: רישיון לעיסוק ספציפי. ניתן להגיש בקשה לרישיון מיוחד, כאשר מבקשים אישור לחרוג ממגבלות הקיימות ברישיון המוגבל.
זן טהור
זן טהור (באנגלית: True breeding organism) הוא זן של אורגניזם כלשהו, בו כל הפרטים זהים גנטית. זן זה נוצר על ידי צומח או בעל חיים שעבר סדרה של הכלאות עצמיות או תוך משפחתיות כך שהאללים שלו זהים. זנים טהורים הם זנים שכל הפרטים המשתייכים אליהם (הורים וצאצאים) הם היו אחידים בתכונה או בתכונות הנבדקות. זן (טקסונומיה) מונח בעברית המתייחס לכמה מושגים, שהמשותף להם הוא תיאור של רמה טקסונומית מתחת למין. טהור (pure) - נקי, זך, לא מעורבב עם אף זן שאינו זהה לו.
במקרה זה ניתן לגדל כמות בלתי מוגבלת של פרטים. זן טהור מתאפיין בכך שהוא הומוזיגוט בכל הגנום. על מנת ליצור זן טהור מזן שאינו טהור יש לבצע הכלאות של בין אחים ואחיות לאותם הורים, או הכלאות עצמיות במשך כ-20 דורות, כך שבסוף התהליך מתקבלים פרטים זהים.
זנים טהורים מהווים כלי מרכזי במחקר הגנטי מאחר שבעזרתם ניתן לזהות את השפעתם של גנים שונים על תופעות שונות. ישנם כיום ארסנלים של מאות זנים טהורים, המשמשים למחקר מדעי, של מספר מינים דוגמת עכבר, ארבידופסיס (צמח), סי אלגנס (תולעת) זבוב דרוזופילה ועוד. זנים אלו מהווים בסיס למחקר גנטי רב ופורה.
אליפות וימבלדון 1953
אליפות וימבלדון 1953 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-22 ביוני והסתיימה ב-3 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים.
פרנק סג'מן (אוסטרליה) שזכה ב-3 תארים בשנה הקודמת עבר למקצוענים ולא היה יכול להמשיך בהשתתפות בתחרויות וימבלדון.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
במשחק הגמר, ויק סיישס (ארצות הברית), נפגש עם קורט נילסן (דנמרק) שלא היה מדורג וניצח אותו ב-3 מערכות. באותה שנה הוא הגיע לשלב הגמר באליפות ארצות הברית הפתוחה ובאליפות צרפת הפתוחה.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 96 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. 8 טניסאיות זכו לדירוג:
במשחק הגמר מורין קונולי מארצות הברית ניצחה את דוריס הארט, גם היא מארצות הברית, בשתי מערכות. בשנה זו מורין קונולי ניצחה גם באליפות צרפת הפתוחה, אליפות ארצות הברית הפתוחה ואליפות אוסטרליה הפתוחה. בכך היא הייתה הראשונה שזכתה ב-4 תוארי גראנד סלאם בתחרויות נשים. רק בשנת 1970 מרגרט קורט האוסטרלית הצליחה לחזור על הישג זה.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. מנצחי תחרות 1952 קן מקגרגור ופרנק סג'מן לא השתתפו. 4 זוגות דורגו:
במשחק הגמר לו הוד וקן רוזוול מאוסטרליה שיחקו נגד זוג אוסטרלי נוסף רקס הארטוויג ומרווין רוז וניצחו אותם ב-4 מערכות. באותה שנה הזוג ניצח גם באליפות אוסטרליה הפתוחה, באליפות צרפת הפתוחה ובכך זכו ב-3 תוארי גראנד סלאם בתחרויות זוגות הגברים במהלך שנת 1953.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 48 זוגות. 4 זוגות קיבלו דירוג:
במשחק הגמר שירלי פריי ודוריס הארט מארצות הברית ניצחו את ג'ולי סמפסון ומורין קונולי גם הן מארצות הברית בשתי מערכות. בכך הן זכו בתחרות זו בפעם השלישית ברציפות. באותה שנה הזוג ניצח גם באליפות ארצות הברית הפתוחה ובאליפות צרפת הפתוחה. באותה שנה הזוג ניצח גם באליפות ארצות הברית הפתוחה, באליפות צרפת הפתוחה ובכך זכו ב-3 תוארי גראנד סלאם בתחריות זוגות נשים בשנת 1953.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 80 זוגות. מזוג מנצחי 1952 פרנק סג'מן (אוסטרליה) ודוריס הארט (ארצות הברית) בתחרות השתתפה רק דוריס הארט והיא ניצחה בתחרות עם פרטנר חדש. 4 זוגות קיבלו דירוג:
במשחק הגמר ויק סייסס ודוריס הארט (ארצות הברית) ניצחו ב-3 מערכות את אנריקה מוראה (ארגנטינה) ושירלי פריי (ארצות הברית). באותה שנה הזוג ניצח גם באליפות ארצות הברית הפתוחה ובאליפות צרפת הפתוחה ובכך זכה ב-3 תוארי גראנד סלאם בתחרויות זוגות מעורבים במהלך שנת 1953.
פרמונה
פרמונה (Fremona) הייתה עיירה בצפון אתיופיה במחוז תיגראי. במאות השש-עשרה ושבע-עשרה שימשה העיירה בסיס למיסיון הקתולי באתיופיה, אך היא ננטשה במרוצת המאה השמונה עשרה.
במקור נקראה העיר מיגוֹגה (בתיגרינית "מיי גוּגה" הם "מים גועשים") על שם שני הנחלים ההרריים הזורמים דרך היישוב. הקיסר מינאס הגלה לשם את המיסיונרים הקתולים שהגיעו לחצרו ואלה כינו את העיירה על שם הקדוש פרומנטיוס, שהמיר את דתו של הקיסר אזנה לנצרות במאה הרביעית לספירה. הבישוף היישועי אנדרי דה אוביידו (Andre da Oviedo) שעמד בראשם הגיע לאתיופיה בשנת 1557, מונה לפטריארך של אתיופיה ב-20 בדצמבר 1562 ונפטר בפרמונה בשנת 1577. קברו הפך מקום תפילה למאמינים המקומיים בקתוליות.
כשביקר המיסיונר הישועי מנואל דה אלמיידה לפרמונה בשנת 1624, הוא מצא כי נוספו לה "שבע או שמונה מצודות עם חומות חיצוניות גבוהות ושתי חצרות, האחת מחברת את הבתים ובה מכל אבן, ובאחרת כנסייה יפה הבנויה מאבן ומגיר". הוא מוסיף כי לאור המחסור בנשק חם באתיופיה דאז, "עם עשרים או שלושים מוסקטים ותותח קטן המתופעלים בידי צאצאי הפורטוגזים, [זה] נחשב באתיופיה למקום ייחודי ובלתי חדיר."
דיווח מס משנת 1697 מזכיר את פרמונה בשמה המקורי, מיגוגה. אולם בביקוריו של האגיפטולוג הבריטי הנרי סולט בעשור הראשון של המאה התשע-עשרה דיווח הלה כי איש לא זיהה את שם העיירה. החוקר ברנרד לינדהל זיהה את פרמונה עם היישוב המודרני אנדייט נברש (Endiet Nebersh), במרחק כעשרה קילומטרים מהעיירה עדווה שבנפת תיגראי המרכזית, סמוך לגבולה הצפוני הנוכחי של אתיופיה.
כילדריך הראשון
כילדריך הראשון (Childeric; בערך 440–481) היה אביו של כלוביס הראשון ומלכם המרובינגי של הפרנקים הסאלים משנת 457 ועד מותו.
ביוגרפיה
כילדריך ירש את כיסאו מאביו מרובך הראשון, שעל שמו קרויה השושלת המרובינגית, וישב עם לוחמיו בעיר בירתו טורנה על קרקע שאותה ירש כתוצאה של הסכם פוידרטוס בין הפרנקים הסאלים לבין הרומאים. כמו ראשי שבטים רבים אחרים, כילדריך שיתף פעולה עם הרומאים בהגנה על האימפריה הרומית.