cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קוסו אלול
קורות חיים
בשנת 1964 (לפי מקור אחר - ב-1969) היגר אלול לטורונטו, קנדה שם גר עד מותו בשנת 1995. בתקופת מגוריו שם הציב מעל 40 פסלים ברחבי העיר. קוסו אלול נפטר מהתקף לב בטורונטו בנובמבר 1995, בגיל 75.
היה נשוי ליהודית (יוצי), ביתו של ד"ר אברהם אפרת (פירסט), אשר הייתה מראשי מכון אדלר בארץ, והיה אב לבנים אורן ורון, ובת, שפי-יה.
פונדאקו דיי טדסקי
הפונדאקו דיי טדסקי (באיטלקית: Fondaco dei Tedeschi, בוונטית: Fontego dei Tedeschi - "פונטגו דיי טדסקי" - אכסניית הגרמנים) הוא ארמון הממוקם על גדת התעלה הגדולה, בסמוך לגשר ריאלטו בוונציה שבאיטליה.
הארמון שימש כבית המגורים ומרכז המסחר של אוכלוסיית הסוחרים הגרמניים שסחרו עם ונציה.
היסטוריה
המבנה הראשון באתר הוקם בשנת 1228, אולם לאחר שנהרס בשריפה נבנה מחדש בין השנים 1505–1508. לאחר שיקומו עוטרה חזית המבנה הפונה לעבר התעלה הגדולה בציורי קיר (פרסקאות) מעשה ידי טיציאן וג'ורג'ונה. ציורים אלה לא שרדו בשל סמיכות המבנה לים ופגעי מזג האוויר.
המבנה בנוי בסגנון הרנסאנס האיטלקי.
בדומה לפונדאקו דיי טורקי, גם מבנה זה שימש למעשה כגטו של הסוחרים הגרמניים - מרביתם מנירנברג, אאוגסבורג ויודנבורג. הסוחרים התגוררו במבנה שכלל חדרי מגורים, מחסני סחורות, ושוק עבורם, והורשו, בהתאם לחוקי הרפובליקה של ונציה, לעזוב את המבנה בשעות מסוימות בלבד.
המבנה שימש את הסוחרים הגרמניים מאז הקמת המבנה במאה ה-13 ועד כיבוש העיר על ידי נפוליאון בונפרטה בשנת 1797. הסוחרים התפללו בכנסייה הסמוכה - סן ברתולומאו.
מאז ראשית המאה ה-20 משמש המבנה את רשות הדואר האיטלקית (הפוסטה איטליאנה) כסניף הדואר המרכזי של העיר.
סימון דיראק
סימון דיראק (או כתיב דיראק או סימון בְּרָה-קֵט) הוא הסימון הסטנדרטי לתיאור מצבים קוונטים במכניקת הקוונטים, אף על פי שאפשר להשתמש בסימון זה לציון וקטורים במרחב וקטורי מופשט ואף פונקציונלים. שמו של הסימון הוא מעין "התחכמות לשונית" של ממציאו פול דיראק: מכפלה פנימית של שני מצבים, הנקראת באנגלית "בְּרָקֵט" (bracket) ומסומנת על ידי מכילה למעשה חלק שמאלי, אשר נקרא "בְּרָה" (bra) וחלק ימני  הנקרא "קֵט" (ket).
מבוא אינטואיטיבי
סימון דיראק מסייע לחשב מה ההסתברות למדוד ערך a של אופרטור A כאשר המערכת נמצאת במצב קוונטי. בסימון דיראק מדידה (או הטלה) מיוצגת על ידי מכפלה פנימית כאשר ריבוע הערך המוחלט שלה נותן את ההסתברות. הערך a הוא בעצם מצב עצמי של האופרטור A המקיים (כאשר ה-a מחוץ ל"קט" הוא סקלר) ולמעשה מה שסימון דיראק אומר הוא שאת הסיכוי למדידת הערך a במצב  אפשר לחשב על ידי הטלת המצב  על המצב העצמי \ | a \rang. נסכם,
כאשר מטילים על בסיס המקום (או בסיס המרחב), המורכב ממצבים עצמיים המייצגים כל אחד מהם חלקיק שפונקציית הגל שלו מרוכזת במקום מסוים \vec{r}, נהוג לסמן  ולקרוא לביטוי  פונקציית הגל של החלקיק.
ברה וקט
במכניקת הקוונטים, המצב של מערכת פיזיקלית מזוהה על ידי וקטור במרחב הילברט מרוכב H. כל וקטור במרחב זה נקרא "קט" ונכתב בצורה:. כאשר: \psi מייצג קט מסוים.
לכל קט  קיים ברה דואלי אשר מצוין על ידי  שהוא למעשה פונקציונאל ליניארי מ-H ל-\mathbb{C} בהתאם להגדרה הקאנונית: לכל ה"קטים"  כאשר  מייצג את המכפלה הפנימית המוגדרת על מרחב הילברט. סימון זה מקבל את הצדקתו בזכות משפט ההצגה של ריס, הקובע כי מרחב הילברט והמרחב הדואלי שלו איזומורפיים ואיזומטריים. לפיכך, לכל ברה מתאים קט אחד בלבד ולהפך.
למעשה, סימון דיראק יכול לשמש, באופן זהה, מרחבים וקטוריים, גם אם אלו אינם מרחבי הילברט. בכל מרחב בנך אפשר לציין את הווקטורים באמצעות ברה ואת הפונקציונלים הליניארים באמצעות קט. למעשה, מעל כל מרחב וקטורי, אשר לא מוגדרת עליו טופולוגיה, אפשר לסמן את הווקטורים והפונקציונלים הליניאריים באמצעות ברה וקט. במקרים יותר כלליים אלו של מרחבים בלי מכפלה פנימית, ל"ברקט" אין את המשמעות של מכפלה פנימית.
הצמדתו של ה"ברה" ל"קט"  מניבה מספר מרוכב, המסומן על ידי.
תכונות
מאחר שמדובר במרחב הילברט שהוא בפרט מרחב וקטורי, המכפלה הפנימית וההצמדה ההרמיטית מקיימות את התכונות הבאות:
אופרטורים ליניאריים
אם הוא אופרטור ליניארי, אפשר להפעיל את האופרטור \hat A על וקטור קט. לאופרטורים ליניארים חשיבות גדולה במכניקת הקוונטים, בין השאר מכיוון שכל גודל פיזיקלי מדיד (כדוגמת אנרגיה או תנע זוויתי) מיוצג על ידי אופרטור ליניארי הרמיטי (כלומר: ), כאשר הסימן \dagger נקרא "דאגר" (בעברית: צלבון), ומייצג צמוד הרמיטי של אופרטור.
אופרטורים הרמיטיים יכולים לפעול גם כן על ברה, על ידי הפונקציונל, ונהוג לסמן פונקציונל כזה בצורה.
עבור אופרטורים לא הרמיטיים, מקובל הסימון:
דרך נוחה אחרת להגדיר אופרטורים ליניאריים על המרחב H הוא על ידי מכפלה חיצונית: עבור ברה וקט  מוגדר אופרטור על ידי המכפלה החיצונית, כך שלכל קט ,
כלומר, אחרי הפעלת האופרטור, המכפלה הפנימית תהיה המקדם של הקט.
שימוש מרכזי בהגדרה זו הוא בהצגת אופרטור הטלה: כאשר נתון וקטור בעל נורמה 1 (כלומר: ), האופרטור  מבצע הטלה האורתוגונלית לתוך תת-המרחב הנפרש על ידי |\phi\rang.
כך שהמקדמים מקיימים, והם נקראים "איברי המטריצה של \hat{A}". בפרט, אם המקדמים a_{ij} הם הדלתא של קרונקר (\delta_{ij}), האופרטור הוא אופרטור היחידה, ומסמנים:
הצגה במושגים של ברה וקט
במכניקת הקוונטים לעיתים קרובות נוח לעבוד עם ההטלות של מצבים וקטורים לתוך בסיס מסוים, מאשר עם הווקטורים עצמם. הסיבה לכך היא שההיטלים הם מספרים מרוכבים, אשר אפשר לנסח במונחים של משוואה דיפרנציאלית חלקית (דוגמה לכך אפשר לראות בפיתוח המצבים העצמיים של משוואת שרדינגר).
לדוגמה, מרחב הילברט של חלקיק נקודתי בעל ספין אפס נפרש על ידי בסיס המקום כאשר הסימון \mathbf{x} מייצג סט של וקטורי בסיס. אם נתחיל על קט כלשהו במרחב הילברט, אנו יכולים לאפיינו באמצעות פונקציה סקלרית של \mathbf{x} הידועה בשם פונקציית הגל: תחת הצגה זאת נהוג להגדיר אופרטור ליניארי הפועל על פונקציות גל במונחים של אופרטורים ליניאריים הפועלים על קטים על ידי
למרות שהאופרטור A הנמצא בצד שמאל של המשוואה מסומן בצורה זהה לזאת של האופרטור A בצד ימין יש להבין כי מדובר בשתי ישויות מתמטיות שונות מבחינה קונספטואלית. בעוד הראשונה פועלת על פונקציות גל, השנייה פועלת על קטים, משמע על וקטורים במרחב הילברט.
לדוגמה: אם כי לאופרטור התנע p יש, באופן תאורטי, את הצורה הבאה: אין זה בלתי-סביר להיתקל גם בכתיבה מהצורה:
אפשר לומר כי זהו "שימוש חורג", למרות השימוש הנפוץ בו. במקרה זה יש לחשוב על האופרטור הדיפרנציאלי כאופרטור ליניארי מופשט במרחב הילברט הפועל על קטים ומקבל את משמעותו הדיפרנציאלית רק כאשר מתורגם הווקטור לפונקציית הגל בבסיס המקום.
מבוא והגדרות
'''כאשר יש מספר מצבים קוונטים המאפיינים את המערכת, התיאור המתמטי הפורמלי שלה הוא למעשה מכפלה טנזורית (מכפלה חיצונית) של ה-קט-ים ממרחבי הילברט. לרוב משתמשים במרחבי מכפלה כאשר יש מספר חלקיקים בבעיה.''' שני מרחבי הילברט אשר נסמנם ב-V ו-W יכולים ליצור מרחב הילברט שלישי V \otimes W בעזרת מכפלה טנזורית. במכניקת הקוונטים, מרחב זה משמש לתיאור מערכות מורכבות. אם מערכת מורכבת משתי מערכות שנסמנן ב-V ו-W בהתאמה, אז כל המערכת תתואר על ידי המכפלה הטנזורית של שני המרחבים (יוצא מן הכלל לכך הוא המצב בו שתי תתי-המערכות מתארות חלקיקים זהים. במקרה זה העניין מסובך יותר).
אם הוא קט במרחב V ו- הוא קט במרחב W, אזי המכפלה הטנזורית של שני הקטים תהיה הקט V \otimes W. נהוג לרשום ביטוי זה גם כ- או כ- או לחלופין כ-
דוגמה כללית
נניח שיש לנו 2 חלקיקים בעלי מסה זהה עם המילטוניאן לכל אחד יהיה סט מצבים עצמיים כאשר H הוא מרחב הילברט שנפרש על ידי המצבים העצמיים של ההמילטוניאן.
את התיאור של המצב הקוונטי של 2 החלקיקים נתאר באמצעות קט השייך למרחב המכפלה, קט כזה יהיה מהצורה כאשר בכתיבת קט-ים נהוג להשמיט את סימן המכפלה הטנזורית.
סימטריות ביחס להחלפת חלקיקים
נהוג להגדיר אופרטור החלפת חלקיקים. עבור חלקיקים הוא מוגדר כך:
עבור N חלקיקים מגדירים באופן דומה אופרטור פרמוטציה (תמורה) שמסדר מחדש את האינדקסים של N החלקיקים. חילוף (כלומר, אופרטור החלפת חלקיקים) הוא מקרה פרטי של פרמוטציה. למעשה, כל פרמוטציה ניתנת להצגה כהרכבה של חילופים.
אנו נאמר שפונקציית הגל (ליתר דיוק, המצב הקוונטי) סימטרית להחלפת חלקיקים אם.
לדוגמה: פונקציית הגל היא סימטרית להחלפת חלקיקים שכן.
באותו אופן, נאמר שפונקציית הגל אנטי-סימטרית להחלפת חלקיקים אם.
להגדרות ותכונות אלה יש חשיבות רבה כאשר מדובר במערכת של חלקיקים זהים. ניתוח פיזיקלי מתקדם (תורת שדות) ותוצאות של ניסויים הראו שניתן לסווג את כל החלקיקים בטבע על פי התנהגותם כאשר יש מערכת של זוג חלקיקים זהים:
החלפת ספין ומיקום
עבור חלקיק בעל ספין שאינו אפס, ניתן להציג את מרחב הילברט כמכפלה של מרחב מיקום \mathbb{H} ומרחב ספין\mathbb{S}. אופרטור ההחלפה של חלקיקים יהיה, לפיכך, מכפלת ההחלפות בשני המרחבים - אם נסמן את המרחב בו פועל האופרטור באינדקס עליון, יתקיים, ובהכללה לצירופים ליניאריים. לכן, אם יש לנו מצב ספין s ומצב מיקום \psi, אם אנחנו מעוניינים שמכפלתם תהיה סימטרית להחלפה, צריך שגם מצב המיקום וגם מצב הספין יהיו סימטריים או ששניהם יהיו אנטי-סימטריים. אם אנחנו מעוניינים שמכפלתם תהיה אנטי-סימטרית, אז מתוך הספין והמיקום אחד צריך להיות סימטרי ואחד אנטי-סימטרי.
דוגמה פרטית למרחב מכפלה
הדוגמה הנפוצה ביותר לשימוש במרחב מכפלה היא מצב EPR שמופיע בגרסת דייוויד בוהם לפרדוקס של איינשטיין-פודולסקי-רוזן, מצב זה מתואר באופן מתמטי על ידי כאשר הקט השמאלי יותר מייצג את הספין של חלקיק מספר 1 (כיוון החץ מציין את כיוון הספין) והקט הימני יותר מייצג את הספין של חלקיק מספר 2.
דלית קהן
דלית קהן (נולדה ב-8 באוגוסט 1968) היא שחקנית קולנוע, יוצרת ותסריטאית ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה וגדלה בתל אביב, חיה במהלך התבגרותה עם משפחתה בקוסטה ריקה ובניקרגואה. לאחר שחזרה ארצה, הייתה חלק מ"להקת צעירי תל אביב", ומשם עברה להיות סולנית בלהקת הפאנק "דיבור עקיף" שהייתה אחת מלהקות הבית של מועדון הפינגווין. היא סיימה את שירותה הצבאי ביחידת 8200 והחלה ללמוד משחק בבית הספר למשחק ניסן נתיב בתל אביב, שם זכתה במלגת הצטיינות מטעם "קרן שרת".
קריירת משחק
קהן החלה את דרכה כשהופיעה מספר פעמים כקומיקאית בתוכנית "זהו זה!" ובפרסומת "לולו של קשרל" והשתתפה בתפקיד מנחת תחרות אומנות בסדרה "קופיקו", כשכבר בשנת 1994, השנה שבה סיימה ללמוד, קיבלה את ההזדמנות הקולנועית הראשונה שלה. היא נבחרה לככב בסרטם של איתן פוקס ועירית לינור, "שירת הסירנה", לצד אורלי זילברשץ בנאי ויאיר לפיד. הקומדיה הרומנטית בצל מלחמת המפרץ מאוד הצליחה. בשנת 1995 שחקה בסרט הקצר "רב קומות" והשתתפה כשחקנית מובילה בסדרה "ייסורי אפרים", לצד דב גליקמן ולימור גולדשטיין. בשנת 1996 שיחקה בסדרה "קפה פריז" לצד אסתי זקהיים ואסי לוי. ושחקה בסרטו של עמוס גיתאי "זירת הרצח" לצד אביב גפן, וב-1998 בסרט נוסף של גיתאי, זוכה פרס וולג'ין בפסטיבל ירושלים לקולנוע, "יום יום", לצד משה איבגי וחנה מרון.
ב-2001 שחקה בסדרת הטלוויזיה "דקות של תהילה" לצד יהודה לוי. באותה שנה שיחקה קהן לצד אלון אבוטבול בסרטו של עודד דוידוף "מרס תורכי". על משחקה בסרט זכתה בפרס אופיר. בסוף אותה שנה השתתפה בסרט הטלוויזיה "1,000 קלוריות", לצד אסתי זקהיים, סמדר קילצ'ינסקי וג'וליאנו מר. בסדרה גרמנית "רוזה רוט" בבימוי קרלו רולה. בשנת 2003 שיחקה בסרטו של עמוס גיתאי "עלילה", לצד חנה לסלאו ורונית אלקבץ. הסרט השתתף בפסטיבלים שונים בעולם.
ב-2004 כתבה וכיכבה בסרטו הקומי של איתן ענר "ריקי ריקי" לצד ניר לוי, גילה אלמגור וטל פרידמן. ובדרמה "מה אתה סח" של אבנר ברנהיימר ואיתן צור, בדרמה "לילה באדיס" בבימויו של אמנון רובינשטין.
בתיאטרון שיחקה במחזות: "חמץ" של שמואל הספרי (1994), "ביאנקה" בבית לסין (1996), וכן במחזה "מעקב באפילה" של רוני פינקוביץ', שעלה בתיאטרון באר שבע.
בשנת 2007 גילמה את רונה בסדרה "מתי נתנשק", ששודרה בערוץ 10, סדרה אותה יצרה.
בשנת 2019, יצרה ושיחקה בסדרת המתח "ילדים ביער" ששודרה ב-2022 ב-Yes.
כתיבה ויצירת פורמטים
במהלך שנות התשעים הצטרפה ככתבת לעיתון "תל אביב" של קבוצת ידיעות אחרונות, ראיינה בעיקר אנשי תרבות, חלק מהכתבות היו כתבות שער. בנוסף עבדה במשרדי הפרסום "רגב קוויצקי" ו"פוגל לווין" בתור קופירייטרית.
קהן פיתחה על הנייר את פורמט הטלוויזיה "אהבה בשרשרת" תוכנית ריאליטי רומנטית (Secret Attraction, במקור גם בעברית "משיכה סודית"). הפורמט נמכר בפסטיבל הטלוויזיה "MIPTV" שנערך מדי שנה בעיר בקאן, הופק ושודר בהצלחה שתי עונות באיטליה. בשנת 2003 יצרה את פורמט התוכנית "החיים יפים", תוכנית אירוח לילית ששודרה בערוץ 2, בהנחיית עינת ארליך.
בשנת 2004 הופק סרט הקולנוע "ריקי ריקי", שביים איתן ענר, על פי התסריט הראשון שכתבה. הסרט מתאר את חייהן של שתי אחיות צעירות המחפשות אהבה בתל אביב. הסרט זכה בפרס מיוחד בפסטיבל הקומדיות של טורונטו. בעקבות הצלחת התסריט החלה קהן לפתח את קריירת הכתיבה הטלוויזיונית שלה.
היא עזרה בפיתוח הטלנובלה "ילדות רעות" לערוץ 24. וכן עבדה בפיתוח תוכניות שונות.
בדצמבר 2007 עלתה לשידור בערוץ 10 הסדרה "מתי נתנשק", שקהן היא היוצרת והתסריטאית שלה, ואף משחקת בה את אחד התפקידים הראשיים (רונה). הסדרה זכתה להצלחה גדולה ונמכרה ל- HBO אירופה. היא הופקה ושודרה בהצלחה רבה בצ'כיה, סלובקיה, הונגריה, רומניה וכן ברוסיה ואוקראינה.
חיים אישיים
קהן היא אחותה של זמרת הגראנג' מיכל קהן המכונה "נערת ההפקר". היא נשואה ואם לשלוש בנות.
Ocean's Kingdom
Ocean's Kingdom (פירוש מילולי: ממלכת האוקיינוס) הוא האלבום הקלאסי החמישי מאת פול מקרטני שיצא בשנת 2011.
קארט דה ויזיט
על ידי שינוי רדיקלי של פורמט הצילום (מתמונה גדולה ומראה פנים ברור לתצלום זעיר) ושל המחיר, ובעזרת קידום מכירות מוצלח, הצליח דיסדרי לפתוח את הדלת למעמדות בינוניים חדשים שהשתוקקו לראות את עצמם ולהשוות את עצמם למעמדות העליונים מהם. מאחר שמרבית הפעולות הדרושות לא דרשו מיומנות מיוחדת, התפוקה של התהליך הייתה עצומה. כך הונח הבסיס לשיטת ייצור המוני בה הצלם לא היה יותר מאשר פועל או טכנאי מיומן.
למרות הגודל הזערורי של הפנים בהדפס הקטן, טען דיסדרי בחוברת הסבר לצלם הפורטרט כי על צלם הפורטרט לפרש את אופיו הפנימי של המצולם, ולא רק לתעד נכונה את מראהו החיצוני. על הצלם לדעת באופן ספונטני מיהו המצולם, מהי אישיותו, ולתפוס את "שפת הפיזיונומיה, את הבעת מבטו [... עליו] לעשות יותר מאשר 'פוטוגרף', עליו לעשות 'ביוגרף'". למרות השאיפה לתיאור ייחודי ואישי של כל מצולם ומצולם, הדבר הבולט ביותר בתמונותיו של דיסדרי בפרט, ושל מרבית צלמי הקארט דה ויזיט בכלל, הוא הבנאליות הגמורה שלהם: הפוזות התבניתיות, העדר ההבעה, העדר הבדלים בלבוש וברקע; כל אישיות שהיא נעלמת מתחת למעטה מוסכמת הטיפוס החברתי.
הצלחת הקארט דה ויזיט נזקפת לא רק למחירם הנמוך של התצלומים; אף על פי שטכנולוגיית הצילום הזולה הוצגה לציבור על ידי דיסדרי כבר ב-1854, היא לא זכתה לתשומת לב רבה אלא כחמש שנים מאוחר יותר. הגל הראשוני של אופנת הקארט דה ויזיט החל רק בעקבות ביקור של נפוליון השלישי בסטודיו של דיסדרי בשנת 1859. לא ברור כיצד הצליח דיסדרי להביא אליו את הקיסר הצרפתי, אך הופעתו על גבי הכרטיס המזערי והזול הביאה להתעוררות גדולה בפריז, ועברה משם הלאה. מאותה שנה החלה התקופה שזכתה לשם "קרטומניה" – דחף לאסוף פורטרטי קארט דה ויזיט של ידוענים, והתמסדות של תעשייה שעודדה וספקה דחף זה. איסוף תצלומי הידוענים אפשר להמונים להיות הבעלים לא רק של הפורטרט העצמי שלהם ושל היקרים להם, אלא גם של אנשי התקופה. התצלומים נאספו וקוטלגו לרוב בתוך אלבום תמונות ייעודי, שנוצר מראש עם חורים במידת התצלומים. אלבום זה הפך למעין מוזיאון פרטי וננסי או פנתאון גמדי של אלילי התקופה, והאדם הפשוט יכול היה לשים את תמונתו שלו לצד זו של, למשל, מלכתו או גיבור המלחמה החביב עליו.
כך יצרו אלבומי הקארט דה ויזיט מעין תחושת היכרות אינטימית וקרבה עם אנשי הממשל והכוח. אך משחקי סטטוס אלו נעו בשני הכיוונים, שכן גם הקיסר נפוליון השלישי וגם ויקטוריה ואלברט מאנגליה השתמשו בכרטיסים באופן מחושב ומכוון; הם נמנעו מלהופיע על גביהם "כרגיל", עם גלימותיהם וכתריהם המעוטרים זהב ויהלומים, וביכרו על פניהם את חליפות היום-יום והקרינולינות הרגילות. כראשי מדינה הם הכירו היטב את מסורת פורטרטי התעמולה המצוירים. אך בצילום הם מצאו מדיום דרכו הם ביקשו להעביר מסר חדש של צניעות, שהסתירה, מחד, את עושרם וכוחם ומאידך, הפגינה את יכולת ההשתנות וההתאמה שלהם לעידן מודרני ומשוחרר יותר. תמונותיהם של השליטים נמכרו היטב: בין 1860 ל-1862 נמכרו בין שלושה לארבעה מיליון תצלומי קארט דה ויזיט של המלכה ויקטוריה; באנגליה, אחד מצלמי המלכה מכר לבדו כ-100,000 תצלומים של משפחת המלוכה; כ-70,000 עותקים מתצלומו של הנסיך אלברט נמכרו בשבוע בו נפטר הנסיך, ונפתח שוק שחור של תצלומיו.
הקארט דה ויזיט גרם לסטנדרטיזציה של תצלום הפורטרט, אך גם הביא צלמי פורטרטים בעלי שאיפות אמנותיות יותר, כג'וליה מרגרט קמרון, נדאר או לואיס קרול (בעיקר בתצלומי הילדות שלו), לנסות ולהיבדל מחבריהם למקצוע. צלמים אלו חיפשו דרך לחרוג מהדמיון גרידא בעזרת העמדה מחושבת, קומפוזיציה ציורית, תאורה תיאטרלית וניסיון כנה לרשום את נפשו או אישיותו של המצולם.
תחנת הכוח הגרעינית מצאמור
תחנת הכוח הגרעינית מצאמור (בארמנית: Մեծամորի ատոմային էլեկտրակայան) היא תחנת כוח גרעינית היחידה שנבנתה בשטח ארמניה הסובייטית, 35 ק"מ מירוואן. לצורכי הקמה ותפעול המתקן הוקמה עיר חדשה, מצאמור. תחנת הכוח הייתה מורכבת מזוג כורים גרעיניים בהספק של 400 מגוו"ט כ"א אך נכון לשנת 2014 פועל רק כור גרעיני בודד.
היסטוריה
החלטה עקרונית על הקמת התחנה התקבלה באוגוסט 1967. בתכנון התחנה השתתפו מספר משרדי תכנון של ברית המועצות תחת אחריות כוללת של המשרד לתכנון תחנות כוח גרעיניות שבגורקי. כבסיס לתכנון נלקח תכנון כור מס' 3 של תחנת הכוח הגרעינית נובווורונז'. אחד הבעיות התכנוניות המרכזיות היה בהתאמת התכנון לאזור בעל רגישות סייסמית גבוהה. בסופו של דבר הוחלט שתכנון התחנה תבטיח את עמידתה ברעידת האדמה בחוזק של 8 לפי סולם ריכטר.
הבנייה באתר התחילה בשנת 1970. הכור הראשון הופעל בדצמבר 1976 והשני בינואר 1980. ב-15 באוקטובר 1982 התרחשה שרפה גדולה שכובתה רק לאחר 7 שעות.
ב-7 באפריל 1993 הממשל הארמני החליט על חידוש פעילות כור מס' 2. זאת לאור חוסר ביכולת ייצור אנרגיה חשמלית במדינה בעקבות המצב גאו-פוליטי באזור. ב-5 בנובמבר 1995 פעילות כור מס' 2 חודשה. נכון לשנת 2014 התחנה מייצרת כ-20% מהאנרגיה חשמלית הנצרכת בארמניה.
החל משנת 2003 אחריות על פעילות תחנת הכוח הועברה לחברה רוסית המתמחה בתחום. בהתאם לחוות דעת מומחים תחנת הכוח יכולה לפעול עד לשנת 2016. הקהילה האירופית מעוניינת בסגירת התחנה ואף הייתה מוכנה להקצות לכך סכום משמועתי. במקביל לסגירת המתקן נדרש להקים תחנת כוח בהספק דומה לייצור החשמל לצורכי המשק הארמני. בשנת 2010 נחתם חוזה עם חברה רוסית להקמת תחנת הכוח הגרעינית החדשה. בשנת 2013, בעקבות תקלה בתחנת הכוח הגרעינית פוקושימה 1, הפעולות להקמת תחנת הכוח החדשה הופסקו.
ביוני 2011 מומחי הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית בדקו את מתקני תחנת הכוח והגיעו מסקנה שהיא עונה לדרישות בטיחות של הארגון וניתן להמשיך ולתפעל אותה עד לשנת 2017.
מלחמת האזרחים האלבנית
מלחמת האזרחים האלבנית היה מרי אזרחי באלבניה, שהחל בינואר 1997 בעקבות כישלון הונאות פונזי גדולות ברחבי המדינה והאשמת הממשלה בעזרה להונאת אלו. במהלך האירועים הופלה הממשלה ויותר מאלפיים אנשים נהרגו. יש המכנים את המאורעות כמרד, מרי אזרחי ואף אירוע שהסלים לכדי מלחמת אזרחים.
בינואר 1997 אזרחים אלבנים שהפסידו את הונם (1.2 מיליארד דולרים בסך הכול וממוצע של כ-400 דולר לאזרח) החלו להפגין ברחובות, בדרישה להחזרת כספם. ב-1 במרץ ראש הממשלה אלכסנדר מקסי (Aleksandër Meksi) פרש מתפקידו ויממה לאחר מכן נשיא אלבניה הכריז על מצב חירום לאומי. ב-11 במרץ מנהיג המפלגה הסוציאליסטית של אלבניה, באשקים פינו (Bashkim Fino) מונה לראש ממשלת אלבניה. מינוי זה לא עצר את חוסר הסדר. בשלב זה הצבא החל לאבד את כוחו וכאוס שרר ברחובות.
במהלך מרץ מדינות זרות קראו לאזרחיהם לצאת מאלבניה מחשש כי יפגעו. בעקבות החלטה 1101 של מועצת הביטחון של האו"ם ב-28 במרץ נכנסו לאלבניה כוחות בינלאומיים של כ-7,000 חיילים על מנת להחל סדר במדינה. האו"ם פחד כי המהומות באלבניה יגלשו אל מחוץ לגבולותיה ופליטים יגיעו אל כל אירופה. ב-15 באפריל יצא לדרך מבצע אלבה על מנת להשיב את הסדר למדינה. בעקבות חוסר הסדר ששרר במדינה, כלי נשק רבים הגיעו לצבא שחרור קוסובו, וחלקם הגיעו אל מלחמת קוסובו.
רקע
בשנת 1992 המפלגה הדמוקרטית של אלבניה ניצחה בבחירות החופשיות הראשונות במדינה, שנערכו עקב נפילת מסך הברזל, וסאלי ברישה נהפך לנשיא. אלבניה אימצה כלכלת שוק חופשי במטרה להתאושש מהקומוניזם ששלט במדינה על ידי המפלגה הסוציאליסטית של האנשים ברפובליקת אלבניה משנת 1946. השוק הפתוח ששלט באלבניה היה חסר רגולציה וגרם להונאות פונזי והונאות פירמידה רבות שהבטיחו תשואה חודשית של 10-25% ואף עזרו בהלבנת הון ומכירת נשק. 1.2 מיליארד דולרים לערך היו מושקעים בהונאות השונות על ידי כשני שלישים מאזרחי אלבניה, חלקם מכרו את בתיהם וכל רכושם על מנת לקבל את התשואה. בינואר 1997 הונאות הפירמידה קרסו בעקבות חוסר יכולת להחזיר למשקיעים את כספם.
בחירות 1996
ב-26 במאי 1996 נערכו בחירות כלליות באלבניה, בהם ניצחה המפלגה הדמוקרטית בהפרש ניכר, תוצאות אותן דחתה המפלגה הסוציאליסטית כהונאה ודחתה את תוצאות הבחירות. המפלגה הסוציאליסטית עזבה את ספירת הקולות והחרימה את הפרלמנט. בבחירות מקומיות שנערכו מאוחר יותר אותה השנה, ב-20 באוקטובר המפלגה הדמוקרטית ניצחה שוב והמפלגה הסוציאליסטית דחתה את התוצאות גם כן.
הונאות הפירמידה
מיד עם החלת כלכלת השוק הפתוח באלבניה, החלו לפעול הונאות הפירמידה והפונזי במדינה. עקרון הונאות אלו הוא לשלם למשקיעים ישנים עם כספי משקיעים חדשים במקום להשקיע אותם כראוי. ההונאה הראשונה במדינה נוצרה על ידי היידין סיידיס (Hajdin Sejdisë) אשר ברח לשווייץ מאוחר יותר. הונאות נוספות יצאו לפועל, בניהם הונאות שנוצרו על ידי עובדי מפעל נעליים ופוליטיקאים מהקואליציה. הונאות הפונזי הציעו ריביות גבוהות ולא ריאליות. הונאות אלו לא נעצרו מכיוון שאומצה באלבניה הצעת חוק האומרת שהבנק הלאומי של אלבניה לא יפקח על הבנקים המסחריים במדינה. כאשר קרן המטבע הבינלאומית המליצה לסגור הונאות אלו, הממשלה האלבנית המשיכה את פעילותם ואף חלק מחבריה השתתפו בה. בין 8-16 בינואר 1997 הונאות פירמידה אלו קרסו.
בעקבות קריסת הונאות אלו, בשישה-עשר בינואר החלו הפגנות ברחבי אלבניה. בתשעה-עשר בינואר הפגנות החלו בטירנה, עיר הבירה של אלבניה. מלחמת האזרחים החלה בעשרים-וארבעה בינואר, אלפי אזרחים הפגינו כנגד תמיכת הממשלה בהונאות אלו, ההפגנות הסלימו מהר מאוד לאלימות פיזית, שוטרים נאלצו להתערב ובתי עסק נשרפו. ב-25 בינואר חבר מפלגת השלטון הדמוקרטית נשלח לנהל משא ומתן עם המפגינים בעיר לושניה (Lushnjë), הוא נחטף והוחזק כבן ערובה באצטדיון העיר, הכוחות האלבנים המיוחדים הצליחו לחלצו. כמעט כל המשרדים הממשלתיים נבזזו והוחרבו. חברי אופוזיציה הצטרפו למהומות ואף הובילו את חלקן. למרות המלצת קרן המטבע הבינלאומית, חברי הקואליציה של אלבניה לא היו מוכנים לעצור את ההונאות, מכיוון שאלו הרוויחו מהן. בעקבות כך אזרחים רבים במדינה היו בטוחים כי המפלגה הדמוקרטית צריכה לרדת מהשלטון.
שביתת הרעב באוניברסיטת ולורה
בעשרים בפברואר 1997, כ50 סטודנטים באוניברסיטת ולורה החלו שביתת רעב בדרישה לפרישת הממשלה ולהחזרת כל הכספים שהושקעו בהונאות השונות. גופים שונים הביעו את תמיכתם בשובתים והם אף הוסעו לבירה טירנה על ידי אקטיביסטים של אגף הנוער של המפלגה הסוציאליסטית.
ב-26 בפברואר, אלפי אנשים הקיפו את מבנה האוניברסיטה במטרה להגן עליה כנגד מתקפה של הכוחות החשאיים של אלבניה. באותו יום, קבוצה של שובתים דרשו תמיכה רפואית. בעשרים-ושביעי בפברואר, ראש העיר של ולורה הביע את תמיכתו בשובתים. היום למחרת היה רגע מכריע בהיסטוריה האלבנית, לאחר התחזקות השמירה מסביב לבניין האוניברסיטה, כוחות מורדים תקפו את בניין הכוחות החשאיים ללא אזהרה. בפרעות בין המורדים לבין הממשלה נהרגו תשעה אנשים - שישה קצינים ושלושה אזרחים. המקרה הזה מייצג את התחלתה של מלחמת אזרחים בת עשרה ימים ושנה של אלימות בדרום אלבניה.
הביזה ופתיחת מחסני הנשק
הייתה פתיחה של מחסני נשק בצפון אלבניה על מנת להתמגן בצפון מהאלימות בדרום. ההוראה לפתוח מחסני נשק קרתה על ידי הנשיא ברישה. כאשר בסיסים צבאיים בדרום נבזזו, הוערך כי בממוצע, לכל זכר מגיל עשר היה לפחות אקדח אחד ותחמושת. על מנת להגן על צפון ומרכז אלבניה הממשלה הסכימה שהאזרחים יתחמשו בכלי נשק של המדינה. במהלך המרידות כ-650 אלף רובים מסוגים שונים, 1.5 מיליארד כדורי תחמושת, 3.5 מיליון רימוני יד ומיליון מוקשים נבזזו ממחסני הצבא האלבני.
שוד האוצר
המקרה ב (Krrabë Event) היה מקרה של גניבת זהב מהאוצר הלאומי האלבני. האוצר שהוחבא במנהרות על יד קרבה, הכיל 340 קילוגרם של זהב, שטרות ופריטים אחרים. מבצעי השוד נידונו לעונש מאסר בפועל לתקופות שבין שלוש לשמונה שנים.
התערבות בינלאומית
ב-28 במרץ התקבלה החלטה מספר 1101 באו"ם לתת עזרה הומניטרית לאלבניה. ב-15 באפריל מבצע אלבה נכנס לאלבניה ויצא ממנה ב-12 באוגוסט אותה שנה. כ-7,000 חיילים מצבאות שונים הובלו על ידי כוחות איטלקיים במשימה של האו"ם על מנת להשיב את הסדר לאלבניה. הכוחות הראשונים הורדו בדורס (Durrës). השקט חזר תחילה לטירנה. מעט כוחות של מבצע אלבה נשארו במקום על מנת להחזיר את הצבא לסטנדרטים מודרניים. לאחר מכן נעשתה הסדרה גם לכוחות השיטור של אלבניה.
הצבאות המעורבים היו:
כנופיות
קבוצות פשיעה שונות ניצלו את הסיטואציה הכאוטית על מנת להתחמש ולתפוס שליטה על ערים שלמות. רוב קבוצות פשיעה אלו היו במקור אסירים לשעבר אשר ברחו מהכלא, רובם ברחו מהכלא היווני והיגרו לאלבניה. המקרה המפורסם ביותר הוא המקרה של זאני צ'אושי (Zani Çaushi) שברח מהכלא המאובטח בלאריסה בפברואר 1997 ויחד עם קבוצת חברים הקים את כנופיית צ'ולה (Çole) בוולורה.
בוולורה היו חמש כנופיות אך רק שתיים שלטו בעיר: הכנופיה של זאני והכנופיה של גג'אי (Gaxhai). בימי שליטת הכנופיות, תנועה ברחובות החלו בוולורה בשעה 10:00 כאשר אנשים התאספו בכיכר הדגל על מנת לשמוע את ועידת ההצלה אשר הסתיימה ב13:00. אחרי השעה הזו הרחובות היו נטושים והאנשים היחידים שנעו ברחובות היו חברי כנופיות. כנופיות הכריזו על ידי רמקולים ופליירים שלאנשים אסור לצאת מביתם ואם יעשו זאת, ילחמו בהם. כל לילה כלל התקפה של חומרי נפץ ויריות אשר גרמו לעשרות הרוגים. בבערת, שבה שלטה כנופיית אלטין דרד'ה (Altin Dardha), החוקים היו חמורים יותר. בלושיניה אשר בה שלטה כנופיית אלדו בארה (Aldo Bare) לכנופיה הייתה שליטה מלאה. הפשעים החמורים ביותר שכנופיות אלו ביצעו היו לערוף את ראשי האויבים. ערים שנשלטו על ידי כנופיות היו ולורה, בראט, טפלנה, ממאליאי, באלשי, ג'ירוקסטר, לושניה, פוגראדץ, צריק וטרופויה.
ועדות הישועה
ועדות הישועה היו ארגונים אנטי ממשלתיים אשר נוצרו במהלך מלחמת האזרחים האלבנית ב-1997. הם נוסדו באזורים רבים של המדינה במטרה לחמוס את כוחות המדינה האלבנית. הוועדות היו בעלות הכוח הגדול ביותר בדרום אשר בתחילת המשבר, כל ועדות הישועה באזור התמזגו לוועדת ישועה אחת ענקית אשר דרשה להוריד מכוח את הנשיא סאלי ברישה (Sali Berisha). ועידות רבות הוקמו על ידי ארגונים מקומיים בשביל המפלגה הסוציאליסטית של אלבניה וראו את עצמם כמגנים של הדמוקרטיה כנגד סמכות חוקית של אדם אחד. הממשלה העכשווית של אלבניה רואה בהם כדומים למפלגות המקומיות בתקופת הקומוניזם ולכן הם איום פוטנציאלי לחזרה למשטר קומוניסטי.
ינואר
הונאות הפירמידה והפונזי נופלות והמוני האנשים שכספם נגנב מתחילים במחאות כנגד מנהלי ההונאות ודורשים חקיקה להחזרת הכספים. האופוזיציה עוזרת בארגון הפגנות במטרה לעלות לשלטון. נוצרה ועידת חקירה פרלמנטרית. מתחילים משפטים כנגד הונאות ומנהליהם ומגלים כי קיים קשר בינם לממשלה. מוסדות מדינה ומוזיאונים נהרסים על ידי מפגינים. מוקם "הפורום לדמוקרטיה" אשר מטרתו היא למחות כנגד הממשלה ולהשיג את כספי האזרחים חזרה.
מרץ
אלבניה נמצאת בכאוס ואור לא נראה בקצה המנהרה. מורדים משתלטים על מתקנים צבאיים והממשלה מכריזה על מצב חירום. מחסני נשק ממשיכים להיות מופצצים. הממשלה מתפטרת והאזרחים חוגגים עם יריות באוויר. מתחילות הגבלות על צריכת טובין. הנשיא ברישה נבחר מחדש על ידי הצבעה פרלמנטרית מוטית. הרס של בניינים ממשלתיים על ידי מפגינים ממשיך להתקיים. המפגינים הקימו את "הועידה לישועה ציבורית" אשר מטרתה היא להיות ממשלה חלופית בשביל המורדים. הסטודנטים סיימו את הפגנותיהם. מפגינים דורשים להפריד בין הצפון והדרום ולהקים 2 מדינות, אחת לדרום ואחת לצפון. שדה התעופה הבינלאומי בטירנה נהרס על ידי מורדים ומאוחר יותר משוקם. ממשלה זמנית קמה ובראשה ראש העיר של ג'גירוקאסטרה, באשקים פינו (Bashkim Fino). ערים גדולות מתחילות להישלט על ידי כנופיות. מורדים השיגו מטוסי מיג. "ועידת הדרום" מוקמת במטרה לדחות פיצוי כספי ולהוריד את ברישה מהשלטון. אלבניה מבקשת עזרה בינלאומית. אזרחים משתלטים על הנמל בדורס שלאחר מכן שליטתו חוזרת לממשלה האלבנית. הנשיא עוזב את המדינה בהליקופטר צבאי אמריקני. יוון ביקשה להיכנס לאלבניה על מנת להגן על מיעוטים יוונים שם, הטורקים אומרים כי יפלשו לאתונה עם יוון תעשה זאת. ספינה אלבנית נוגחה בטעות על ידי אונייה של הצי האיטלקי. החלטה מספר 1101 של האום מתקבלת במטרה להחזיר את הסדר לאלבניה על ידי "מבצע אלבה" אשר הוא כניסה מזוינת לאלבניה על מנת להשיב את הסדר על כנו.
אפריל
מבצע אלבה יוצא לדרך בהובלת איטליה. כוחות מיוחדים מנסים להשיב את הסדר באלבניה ומצליחים לעשות זאת בצפון. השגרירות האמריקאית לא מוכנה להיפגש עם גופים שאינם הממשלה וכך גם גופים בינלאומיים נוספים, קונסול אירופה דורש מועידות הישועה להיפטר מנשקם הלא חוקי. המפלגה הדמוקרטית מבינה כי כוחה נחלש. ראש ממשלת איטליה רומאנו פרודי (Romano Prodi) מבקר באלבניה ומלווה בראשי כנופיות כשומרי ראש. מחאות מתקיימות במטרה להוריד את ברישה מהשלטון ולבקש את הכספים הגנובים חזרה. בחירות נקבעו ל-29 ביוני. מחסני נשק מופצצים על בסיס שבועי. בתי ספר נפתחים.
מאי
עשרות נהרגו בשקודרה, בראט, טיראנה ודורס. גשרים הותקפו, כבישים נחסמו ומחסני נשק הופצצו. כוחות מיוחדים מנסים לעשות סדר. ועידות ההצלה מתאחדות.
יוני
בחירות לפרלמנט באלבניה התקיימו. מפלגה הסוציאליסטית ניצחה בזמן שהמפלגה הדמוקרטית לא הצליחה לקיים קמפיין בדרום ובעקבות כך סבלה מההפסד הגדול בתולדותיה. חברים של ועידות ישועה הצטרפו לתפקידים פוליטיים אף על פי שהבטיחו שלא יעשו זאת. בבחירות לשיטת הממשל אשר נערכו באותו יום, הרפובליקה ניצחה את המונרכיה.
יולי
כנופיות המשיכו לשלוט בערים ולהשליט פחד וטרור. רצח, שוד, מכירת נשק ושימוש בסמים גבר בתקופה זו. האשימו את ועדת הבחירות בזיוף תוצאות. הנשיא ברישה פרש לאחר שהמפלגה הסוציאליסטית ניצחה.
לאחר מכן
עלות ההריסות שלאחר המרידות הוערכו בכ-200$ מיליון ובכ-3,700 עד 5,000 פצועים. הוגשו תביעות כנגד הבוסים של ההונאות. חברי ממשלה נשפטו ונידונו למאסר.
בבחירות של יוני ויולי 1997 ברישה ומפלגתו הורדו מהשלטון, והצד השמאלי של המפה הפוליטית בראשות המפלגה הסוציאליסטית, ניצח. המפלגה הסוציאליסטית בחרה ברג'פ מיידאני כנשיא של רפובליקת אלבניה. כל כוחות האו"ם הוצאו מאלבניה עד ל-11 באוגוסט.
לופ נור
לוֹפּ נוּר (אויגורית: لوپنۇر, סינית: 罗布泊, פיניין: Luóbù Pō, "אגם לוֹפּ") או גם לוֹבּ נוּר הוא כיום קבוצה של אגמים וביצות מלוחים עונתיים בין מדבר טקלה מקאן ומדבר קורוקטג, בחלקו הדרומי מזרחי של המחוז האויגורי האוטונומי שינג'יאנג שבצפון מערב סין העממית.
מערכת האגמים והביצות היא השריד האחרון מאגם טארים הבתר-קרחוני ההיסטורי, שבעבר כיסה שטח של למעלה מ-10,000 קילומטרים רבועים באגן טארים. לופ נור הוא אגם פנימי (אנדורייקי) שאין ממנו יציאה (בדומה לים המלח) השוכן בגובה 780 מטרים מעל פני הים, הנקודה הנמוכה ביותר באגן טארים. בעבר היה כאן אגם מלוח גדול, וב-1928 היה שטחו כ-3,100 קמ"ר, אלא שמאז הלך האגם והתייבש. ב-1971 הוא יבש כליל, והמדבר תפס את מקומו, כאשר חולות הלס נישאו ברוח וכיסו את השטחים היבשים. עקב כך נדדה מערכת האגמים מערבה בין 30 ל-40 קילומטרים ב-40 השנים האחרונות. סיבה חלקית לחוסר היציבות של המדבר הייתה כריתה של עצי צפצפה וערבה לשם הסקה. בתגובה הוכרז שטח של 3,520 קמ"ר כשמורת טבע על מנת לשמר את הצפצפות. מקור המים לביצות הם הנהרות הנשפכים אליהן ממערב: טארים, צְ'יֵאמוֹ וקָאידוּ.
היסטוריה
מקורות המים הקדומים של נהר הטארים ולופ נור אפשרו את פריחתה של ממלכת לואולאן, תרבות סינית קדומה לאורך דרך המשי, שעקפה את האגם. לואולאן הפכה למדינת חסות של האימפריה הסינית בשנת 55 לפני הספירה, ושמה שונה לשאנשאן. בעבר התפתחה על גדות האגם גם התרבות הטוכארית. הארכאולוגים גילו שרידים קבורים של יישובים, כמו גם כמה מומיות טארים, לאורך קו החוף הקדום של האגם. מרקו פולו עבר בסמוך לאגם וחוקרי הארצות הנודעים פרדיננד פון ריכטהופן, ניקולאי פרז'וואלסקי, סוון הדין ואורל שטיין ביקרו וחקרו את האזור. ייתכן גם כי החייל השוודי יוהאן גוסטף רנט ביקר באזור כשסייע לדזונגרים להכין מפות של האזור במאה ה-18.
ב-17 ביוני 1980 נעלם פֶּנְג גְ'יָאמוּ, ארכאולוג סיני נודע, בשעה שצעד לתוך לופ נור בחיפוש אחר מים. גופתו לא נמצאה מעולם, והיעלמותו ממשיכה להיות אחד המאורעות המסתוריים ביותר בהיסטוריה של הארכאולוגיה הסינית. 16 שנים אחר כך, ב-13 ביוני 1996, מת יוּ צ'וּנְשׁוּן, חוקר ארצות סיני ידוע, בעת שניסה לחצות את לופ נור ברגל.
אתר הקבורה שְׂיָאוֹחֶה
אתר קבורה זה מתקופת הברונזה הוא דיונת חול סגלגלה, שממנה נחפרו יותר מ-30 מומיות שנשתמרו היטב בתוך שקים העשויים עור שור. כל מכלול הקבורה שְׂיָאוֹחֶה מכיל כ-330 קברים, ש-160 מתוכם חוללו על ידי שודדי קברים. צייד מקומי כיוון את חוקר הארצות והארכאולוג השוודי פולקה ברגמן לאתר ב-1934. מיזם לביצוע חפירה מסודרת על ידי המכון לארכאולוגיה ושרידים תרבותיים של שינג'אנג החל באוקטובר 2003. סך הכול נחפרו באתר 167 קברים מאז סוף 2002, והחפירות חשפו מאות קברים קטנים יותר הבנויים בשכבות, כמו גם חפצי יקרי ערך. ב-2006 נחשפה תגלית ארכאולגית חשובה: ארון קבורה בצורת סירה, העטוף בעור שור ומכיל את פניה החנוטות של אישה צעירה מחייכת.
ניסויים גרעיניים בלופ נור
לופ נור שימשה אתר הניסויים בנשק גרעיני של סין. הניסוי הסיני הראשון בפיצוץ פצצת אטום (ניסוי אטומי מס' 596) בוצע בלופ נור ב-1964. ב-17 ביוני 1967 פוצצה סין באתר את פצצת מימן הראשונה שלה. עד 1996 בוצעו באתר בסך הכול 45 ניסויים בנשק גרעיני. המפקדה של בסיס הניסויים בנשק גרעיני שוכנת במאלן, כ-125 קילומטרים צפונית מערבית לצִ'ינְגִיר.
אווה פאהידי
אווה פאהידי-פוסטאי (במקור פאהידי, בהונגרית: Fahidi Éva; דברצן, 22 באוקטובר 1925) היא סופרת ושחקנית יהודייה-הונגרייה, ניצולת שואת יהודי הונגריה.
ביוגרפיה
אווה פאהידי נולדה במשפחה יהודית בורגנית בדברצן. הוריה הוטבלו ככל הנראה לנצרות בשנת 1936 (אין תיעוד לכך). ב-1943 סיימה את לימודיה במכון לחינוך בנות בעיר הולדתה. היא הוכשרה להיות פסנתרנית, אבל העבודה הבלתי אנושית שביצעה לאחר מכן הרסה לה את הגב.
ב-29 באפריל 1944 אולצה המשפחה על ידי הז'נדרמים ההונגרים ששיתפו פעולה וביצעו את הוראות "קומנדו אייכמן" של גירוש יהודי הונגריה מערי השדה ומהכפרים להיכנס לגטו דברצן יחד עם שאר תושבי העיר היהודים (כ-10,000 יהודים). ב-14 במאי הם גורשו בקרונות בקר למחנה הריכוז אושוויץ-בירקנאו. במהלך ה"סלקציה" שביצע יוזף מנגלה בעצמו, אחותה בת האחת עשרה של פאהידי, גילי, ואמן (אירמה וייס), נשלחו מיד לתאי הגזים, ואביהן, דז'ה, איבד את חייו בשל תנאי המחנה. 49 מבני משפחתה נרצחו במהלך השואה. ב-13 באוגוסט 1944, אווה פאהידי הועברה למחנה מינכמילה (Münchmühle) באלנדורף, שהיה חלק ממחנה הריכוז בוכנוולד, שם נאלצה לעבוד במפעל לחומרי הנפץ. כשמלחמת העולם השנייה הסתיימה ב-1945, פאהידי בדיוק הצליחה לברוח מצעדת מוות מבוכנוולד. לאחר השחרור נדדה כאדם ש"נאלץ לעזוב את ביתו" עד שהצליחה לחזור הביתה להונגריה באוגוסט 1945. שם בדברצן דירת הוריה כבר נתפסה על ידי הונגרים נוצרים, דודה הרופא לקח אותה תחת חסותו ולביתו.
ב-1947, לאחר שבוע בלבד של היכרות, היא נישאה לבעלה הראשון, שהיה העורך הראשי של עיתון המפלגה הקומוניסטית של מחוז היידו-ביהר. לאחר מכן הוא הורשע במשפט ראווה והוצא להורג. בינתיים עסקה במשחק. בעלה השני - איתו חיה 27 שנים - חזר למפלגה ב-1956, בעוד פאהידי, עם ידיעותיה באנגלית, בגרמנית ובצרפתית, קיבלה עבודה בסחר חוץ. חברת ילדות שלה נפטרה בגיל חמישים, שאת בתה בת ה-16 אימצה, ולימים היא הפכה לפסנתרנית.
ספריה
כפי שהייתה הציפייה הבלתי כתובה במשטר הקומוניסטי עד לחילופי המשטר, כניצולת שואה, היא לא דיברה על גירוש יהודי הונגריה במשך 45 שנה. בשנת 1990 הוזמנו האסירים לשעבר של מחנה שטאטאלנדורף (Stadtallendorf) לבקר באנדרטה במחנה אושוויץ, שם ביקרה פאהידי לבסוף ב-2003. לבקשת מוזיאון שטאטאלנדורף כתבה פאהידי ספר זיכרונות בגרמנית, ולאחר מכן החלה לכתוב את זיכרונותיה בכלל, שפורסמו ב-2005 בשם "נשמת הדברים" ( Anima Rerum – A Dolgok Lelke). הספר יצא לאור גם בגרמניה. גרסאות באנגלית ובאיטלקית יצאו ב-2019.
מעורבותה הציבורית
למרות גילה המתקדם, פאהידי פעילה ביותר: היא משתתפת באירועים שונים כעדה בת זמננו, ופגשה, בין היתר, את נשיאי גרמניה ואוסטריה ואת קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל. היא משמיעה את קולה בקביעות נגד הגזענות והאנטישמיות בעיתונות הבינלאומית וההונגרית. היא גם ממלאה תפקיד בעבודתן של כמה קרנות זרות ונותנת הרצאות הן בחו"ל והן בהונגריה. היא רואה את שליחותה בכך שהדור הצעיר ישמור את זיכרון השואה ויילחם באופן פעיל נגד כל צורות הגזענות.
זיגולופודון
זיגולופודון (שם מדעי: Zygolophodon) הוא סוג נכחד של יונק ממשפחת הממוטיים שבסדרת הפילאים שחי במשך תקופת המיוקן עד לאמצע הפליסטוקן, לפני 17–0.781 מיליון שנה. סוג זה תואר לראשונה בשנת 1877 ונכללו בו שישה מינים אשר חיו ברחבי אירואסיה, אפריקה ואמריקה הצפונית.
עצמות היצור כללו בעיקר ממאובני הגולגולת, לסת תחתונה ושיניים טוחנות עבות ובעלות חריצים. השיניים הזכירו מאוד שיני ממותה, אך היו שונים מאלה של הפילים החיים. הוא חי בסביבת יערות וניזון מעלי עצים ושיחים שאולי הפיל בעזרת חדקו. היו לו חטים ארוכים מאוד וישרים.
ויי ג'ינגשנג
ויי ג'ינגשנג (סינית: 魏京生; נולד ב-20 במאי 1950) היה פעיל זכויות אדם, הידוע בעקבות ההתערבות שלו ב. עבודתו הידועה ביותר הייתה חיבור, שבהתחלה היה כרזה שנתלתה בקיר הדמוקרטיה בבייג'ינג ב-5 בדצמבר 1978 בשם ״המודרניזציה החמישית״. חיבור זה מציין שהמפלגה הקומוניסטית של סין צריכה להוסיף את דמוקרטיה לרשימת ״ארבע המודרניזציות״. בעקבות ההכרזה ויי נעצר והורשע בגין הפיכה משטרתית והסתה. ויי היה אסיר פוליטי למשך 14 שנה בין השנים 1979–1993. לאחר שהייה קצרה בכלא, ויי המשיך להיות פעיל זכויות אדם בכך שהוא דיבר לעיתונאים ובעקבות עבודותיו המחתרתיות הוא חזר לכלא בשנים 1994-97. ויי היה בכלא למשך 18 שנה במהלך חייו. כיום, מכתביו שם ״ 'The Courage to Stand Alone: Letters from Prison and Other Writings' תורגמה להמון שפות והיא אחת הסיבות לזכייתו בפרס סחרוב.
ביוגרפיה
ויי נולד בעיר בייג'ינג שבסין, אח בכור למשפחה עם ארבעה ילדים. למד בבית ספר תיכון ששייך לאוניברסיטה של סין. בשנת 1966 כשהיה בן 16 הוא הצטרף למשמר האדום בזמן המהפכה התרבותית. באותה התקופה הוא התגורר באזורים החקלאיים שבצפון סין. שם הוא שוחח עם החקלאיים המקומיים על הרעב ששרר באזור כמה שנים קודם לכן בזמן תוכנית החומש של המפלגה הקומוניסטית בסין בין השנים 1958–1962. בשנים אלו, המפלגה הקומוניסטית בראשות מאו דזה-דונג שניסתה לעשות קולקטיביזציה של החקלאות שנכשלה והורידה את התנובה של החקלאות וגרמה לרעב. הוא החל לפקפק ביעילות ובנכונות של המשטר הקיים. אחת מהתבטאויות שלו על התקופה הייתה: "הרגשתי כאילו קמתי לפתע מחלום ארוך, אך כל סובבי עדיין שהו בחשכה".
בשנת 1973 ויי החל לעבוד כחשמלאי בגן החיות שבעיר בייג'ינג, נהיה סופר מקצועי ופעיל פרו-דמוקרטיה.
פעילותו למען הדמוקרטיה וקיר הדמוקרטיה
בשנת 1978 ויי החל להשמיע את דעותיו ברבים כשהצטרף לתנועה שקמה באותם ימים בבייג'ינג למען הדמוקרטיה. ב-5 בדצמבר 1978 הוא פרסם מאמר בכתב עת בשם שכותרתה "המודרניזציה החמישית" זאת בתגובה למאמר בשם ״ארבע המודרניזציות״ שפרסם דנג שיאופינג. במאמר זה, ויי טען כי סין צריכה להוסיף את דמוקרטיה כאחד מהמטרות שלה, בנוסף לתעשייה, חקלאות, מדע וטכנולוגיה והגנה לאומית, כדי להפוך לעם מודרני.
ויי חתם את המאמר בשם שלו ובכתובת שלו. בגלל הנועזות של המאמר והאי אנונימיות, המאמר התחיל להניע אנשים. זה היה גם המאמר היחיד שפנה אל דנג שיאופינג כדיקטטור ומתח ביקורת נוקבת נגד הניהול של מאו. ההכרזה גם הדגישה כי ההיסטוריה של גרמניה, רוסיה וסין הוכיחה שאנטי-דמוקרטיה היא הגורם לתנאי החיים הגרועים של העם והמערכת הפוליטית של יוגוסלביה תהווה מודל טוב להבאת יציבות כלכלית לעם. ב-25 במרץ, לאחר שויי הבין שהולך להיות שינוי ממשלתית הוא וחבריו הפיצו הוצאה מיוחדת בExplorations בשם Democracy or a new dictatorship? "" (דמוקרטיה או דיקטטורה חדשה?). בהוצאה זו, דנג הואשם על היותו שליט רודן וב-29 במרץ, רק ארבעה ימים מאוחר יותר, קבעה הממשלה חוק נגד פרסום כרזות, פוסטרים, סלוגנים, ספרים או תמונות המתנגדות למשטר לסוציאליזם, לדיקטטורה, למנהיגים הקומוניסטים, למרקסיזם לניניזם ולדעות של מאו.
שהותו בכלא
בסין החלה מגמה של תנועות כמו "Democracy Wall movement" וממשלת סין ראתה בזה ניסיון הפיכה שלטונית. הממשלה חוקקה חוקים נגד תנועות אלו חוק האוסר על פרסום כרזות, פוסטרים, תמונות או ספרים המנוגדים לדעות השלטון. בעקבות הפעילויות בקיר הדמוקרטיה ובעיקר ה״מודרניזציה החמישית״ ובהבעת דעותיו בפומבי, הובא ויי למשפט. שם טען ויי שבחוקה מותר לבקר את הממשלה ושאם לא היה אפשר המנהיגים היו מקבלים מעמד של אלים. על כך הוא קיבל 15 שנות מאסר. במהלך התקופה שלו בכלא (1987) מקור אמין בסין הפיץ שווי מת מבעיות בכליה ובלב אך לאחר מכן נשלל הדוח.
פעולותיו בכלא
בכתביו ״קטעים מקינצ'נג: בסטיליה של המאה העשרים שפורסמה בחקר, מרץ 1979״ ויי ג'ינגשנג מתאר את התנאי חיים הנוראיים שהיו בכלא קינצ׳ינג. ויי מסביר שהכלא מבודד מהסביבה החיצונית ושהממשלה מקפידה שרק אסירים לשעבר, משפחתם וחברתם יודעים עליו. מכיוון שאף אסיר לא השתחרר עד 1970, אף אחד בעולם, חוץ מהממשלה, לא ידע על קינצ׳ינג. ויי מסביר שהכלא הומצא כדי ״לסחוט את טיפת העודף האחרונה מתוך הנשמות האומללות האלה,״ ושהשומרים מכירים על טכניקה כדי לעשות זאת. ויי ממשיך ומסביר את האירוניה שאסירים אלה הם אנשים מחוננים שהצטרפו למפלגה הקומוניסטית כדי להילחם למען חירותם ורווחתם של סין ושל האנושות. הם הקדישו את החלק הטוב ביותר בחייהם להשגה ולשמירה על הדומיננטיות הפוליטית של המפלגה. אבל הכלא מספיק כדי לחנוק את רצונם. המקום כמעט יכול להיקרא צינוק, או מכון פסיכיאטרי. ויי מסכם כי, ״In Qincheng, even those who were once imprisoned by the enemies of the Communists are victims of modern techniques to destroy body and mind.״ (״בקינג'נג, גם אלה שנכלאו פעם על ידי אויבי הקומוניסטים הם קורבנות של טכניקות מודרניות להשמדת הגוף והנפש.״)
יוצא מהכלא בפעם הראשונה
ויי היה בכלא עד ל-14 בספטמבר 1993 - רק שבוע לפני הבחירה של מי יהיה במנחה לאולימפיאדה ב-2000. דובר משרד המשפטים הסיני, חן מינג, אמר שהשחרור המוקדם של ויי - 14 וחצי שנה מתוך 15 שנה, נובעת מההתנהגות הטובה שלו בכלא. רובין מונרו, מנהל ארגון זכויות האדם של אסיה ווטש אומר שהשחרור המוקדם של ויי אינו נובע מתובנות טובות של הממשלה הסינית אלא כדי להראות טוב מול הוועדת אולימפיאדה. לאחר השנים האכזריות שלו בכלא, עדיין הייתה לו רצון לשנות ולהשפיע ובכך, למרות האיומי מעצר, הוא המשיך להביע את דעותיו בפומבי.
נעצר שוב
בשנת 1994 הוא נאסר שוב כשנתפס עם כמה עבודות ואנשים הפועלים למען הדמוקרטיה. בגלל לחץ של האמריקאים והנשיא ביל קלינטון הוא שוחרר בשנת 1997.
ניצחון של ווי
ב-1996 ויי הוענק את פרס סחרוב לחופש מחשבה. באותו זמן, ויי היה בכלא. הפרס הוענק לויי בזכות כל הכתבים שלו למען הדמוקרטיה וחופש המחשבה.
We Will Rock You
We Will Rock You (בתרגום חופשי לעברית: "אנחנו נזעזע אתכם") הוא שיר של להקת הרוק הבריטית קווין. השיר נכתב על ידי הגיטריסט של הלהקה בריאן מיי. <BR>השיר מופיע באלבומם של הלהקה News of the World שיצא בשנת 1977. השיר יצא לאור כסינגל באותה השנה לצד השיר We Are the Champions. השיר הפך באופן מיידי ללהיט כלל עולמי והגיע למקומות הראשונים בטבלאות הפזמונים של צרפת (#1), הולנד ובריטניה (#2), קנדה ואירלנד (#3) וארצות הברית (#4).
השיר מפורסם במקצב המיוחד שלו שלא כמו רוב השירים, בהם הקצב מבוצע על ידי תופים, בשיר המדובר הקצב הוא בשיתוף של הקהל (כיום נעשה על ידי תיפוף כפול על הירכיים ומחיאת כף). השיר כולל שלושה בתים כאשר לאחר כל אחד מהם מופיע הפזמון אשר כולל את השורה We will rock you פעמיים. בסופו של השיר ישנו סולו גיטרה אשר מסיים באופן מכובד את הלהיט הכלל עולמי. השיר דורג במקום ה-338 ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים של מגזין ה"רולינג סטון". השיר נודע בתור שיר שנהוג להשמיע באירועי ספורט, כגון כניסת השחקנים במשחקי הבית של קבוצת הכדורסל מכבי תל אביב עד לשנים האחרונות.
בשנת 2002 הוצג מחזמר שהוכן בשיתוף חברי הלהקה על בסיס השיר.
שלמה מושקוביץ
שלמה (שלומי) מושקוביץ (נולד ב-19 באפריל 1961) הוא מחזאי, תסריטאי, דרמטורג ומתרגם ישראלי.
ביוגרפיה
שלומי מושקוביץ גדל ברחובות בבית עשיר בספרות ומוזיקה, הוריו הרבו לקחת את ילדיהם לתיאטרון, אופרה וקונצרטים. הוריו עלו לישראל מרומניה והיו חברי המפלגה הקומוניסטית. אמו ורדה, עבדה עד לפרישתה כביוכימאית במעבדה בקופת חולים. אביו ראובן היה מורה להיסטוריה שבשלב מסוים עזב את ההוראה והיה ממקימיו של היישוב נווה שלום ליד לטרון ועסק ביחסי יהודים-ערבים. היה מזכיר התנועה לשלום ולביטחון אחרי מלחמת ששת הימים. אחותו הגדולה סמדר אימור מנהלת את בית הספר "סינפסה" - כתב תנועה שפיתחה המשלב קול ותנועה.
מושקוביץ הוא בוגר אוניברסיטת תל אביב במגמות משחק ובימוי 1987. בתום לימודיו ביים את ההצגות: "הימים הנוראים לבועז" (פסטיבל עכו 1986) "לואיז" (תיאטרון הסמטה) "ארבע כוסות תה וחצי כוס מים" (תיאטרון הסמטה 1990) "נדודי לילה" (זכתה בפרס הראשון בפסטיבל ישראל 1990) "נשים בלילה" (פסטיבל עכו וסמינר הקיבוצים). בשנים 1988–1991 לימד משחק בבית הספר "תלמה ילין".
ב-1991 כתב את מחזהו הראשון "קפיצה לחו"ל" שבוים על ידי דדי ברון והוצג למעלה מ-600 פעמים ברחבי ישראל. ב-1993 כתב את מחזהו השני "טיול אופנועים" שבוים אף הוא על ידי ברון וזכה להצלחה. באותה עת החל לכתוב ביחד עם גיל קופטש. הם כתבו פרקים רבים לתוכנית "זהו זה!", במסגרתה כתבו את הפינה "הקוטב בידינו", בכיכובם של שלמה בראבא ומוני מושונוב. בפינה מסופר על שני חברי ילדות בשם יונה וברגר שמנסים לשבור את שיא גינס בשהייה ממושכת בקוטב כשהם גרים בתוך איגלו.
בראשית שנות התשעים יצר ביחד עם המנצח רוני פורת, סדרת קונצרטים מומחזים לכל המשפחה, ביניהם את "וולפגנג קופץ לביקור", קונצרט שרץ למעלה מעשרים שנה והציגה כאלף וחמש מאות קונצרטים, במסגרת תזמורות שונות (התזמורת הפילהרמונית, תזמורת הבמה, הסימפונית רעננה ועוד).
מושקוביץ כותב, מתרגם ודרמטורג ב"הבימה" משנת 2000. משנת 2001 ועד היום תרגם לתיאטרון הרפרטוארי הישראלי (הבימה, בית ליסין, הקאמרי, תיאטרון באר שבע) עשרות מחזות.
ב-2004 הקים את "רבדים" - בית מדרש לכתיבה.
ב-2003 עלה מחזהו "שבוע" בתיאטרון "הבימה" בבימויה של דדי ברון. מושקוביץ זכה עבור המחזה בפרס נסים אלוני למחזה המקורי לשנת 2004 (מתוך החלטת חבר השופטים - "שבוע - אחת מן הפנינים המזהירות והמרטיטות ביותר בכתר הדרמה העברית") המחזה זיכה אותו גם בפרס אורה גולדנברג לאותה שנה. שי בר יעקב תיאר את ההצגה בידיעות אחרונות כ"נס אמנותי"
מחזה קצר פרי עטו עובד ל"נקמה", סרט גמר של יואב כהן בבית הספר סם שפיגל וזכה בפרס ראשון בפסטיבל "סורייה" בספרד וכן בפרס IDB בבית הספר סם שפיגל.
ב-2010 עלה מחזה פרי עטו "כוכב יאיר" בתיאטרון הלאומי "הבימה" שבוים גם הוא על ידי דדי ברון וזכה לשבחים מידי הביקורת. ב-2010 עלה מחזמר שכתב "סיגל" בסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין והמשיך ורץ בתיאטרון "הבימה" בבימויו של צדי צרפתי.
ב-2014 עבד על כתיבת המחזה "ארוחת טעימות", שהופק בתיאטרון הקאמרי. העלילה מתרחשת בלילה אחד בו בת להורים שמאלנים מביאה הבייתה חתן מתנחל.
בשנת 2016 עלה בתיאטרון הקאמרי מחזהו "ארוחת טעימות" שהפך בלי כוונה ללהיט מכירות (מעל 300 הצגות) (בימוי : דדי ברון).
בשנת 2017 עלה בתיאטרון הקאמרי המחזמר "פשוט לאהוב" (בימוי : דדי ברון).
בשנת 2016 עלה מחזהו "עשרת הדברות" בתיאטרון העירוני של קיל - גרמניה (Kiel). המחזה נבחר על ידי המגזין Theater der Zeit כאחד מעשרת המחזות המתורגמים הטובים ביותר שהוצגו בגרמניה באותה שנה.
בשנת 2021 עלה מחזהו "דם על הידיים" ב"תיאטרון הלאומי זלצבורג" (בימוי - דדי ברון).
שלומי מושקוביץ חי בזוגיות עם הבמאית דדי ברון, שביימה את רוב המחזות שכתב וכמה מחזות שעיבד. הם גידלו ארבע בנות: בת משותפת, עומר מושקוביץ, מוזיקאית זמרת-יוצרת, ושלוש בנות מנישואיה הקודמים של ברון: מיכל בלנקשטיין הבכורה וטל בלנקשטיין – שתיהן שחקניות בתיאטרון הקאמרי, ודנה בלנקשטיין כהן, במאית קולנוע וטלוויזיה.
קפיצה לחו"ל
יגאל ברח לחו"ל כשאהובתו דנה, במאית מצליחה, נכנסה ממנו להריון. כעבור ארבע שנים הוא שב לבקר את דנה, הנשואה לשאולי וביחד הם מגדלים את בתם. דנה צריכה להחליט במי היא בוחרת. המחזה עלה לראשונה בבימויה של דדי ברון בתיאטרון הסימטה ב-1991, שיחקו איקה זוהר, נטע מורן וצביקה שוורץ. המחזה עלה בשנית בבימויה של נטע מורן בתיאטרון תמונע ב-1991, ושיחקו בו ירון מוטולה, אלחי לויט ויעל אבקסיס.
טיול אופנועים
שלושה חברי ילדות נפגשים בסטודיו של אחד מהם, צייר במקצועו. אחד מהם מביא בחורה שפגש במטוס. במהלך המפגש עולות החמצות חייהם, כשהדימוי שעולה הוא טיול אופנועים שרצו לעשות ולא עשו. בהצגה שיחקו נטע מורן, יורם יוספסברג, שלומי מושקוביץ וצביקה שוורצברג.
חלק אינטגרלי
פרודיה סאטירית שכתב מושקוביץ על עולם התיאטרון ביחד עם גיל קופטש. במרכז המחזה בנו בן העשר של יו"ר ועד העובדים של התעשייה הכללית, שקובע את הרפרטואר של התיאטרון, מכיוון שלאבא שלו יש אמצעי לחץ על מנהל התיאטרון. המחזה עלה בבימויה של דדי ברון בתחילה בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין ואחר-כך כהפקה פרטית בשנת 1995.
שבוע
תמר נשואה ליותם, אולם הוא מרגיש שהיא מזניחה אותו. תמר מתגעגעת לאהובה עמנואל ממנו נפרדה שמונה עשרה שנה קודם לכן. עמנואל מגיע לביתם בניסיון להפיח חיים באהבה מהעבר. בתם של תמר ויותם בורחת מסמינר חוזרים בתשובה כשהיא נרגזת ומחפשת תיקון. המחזה מתרחש במהלך שבוע המקביל לשבעת ימי הבריאה. המחזה משלב בין שפה פיוטית לעגה המונית. דדי ברון ביימה את ההצגה בתיאטרון הבימה ב-2003. בהצגה שיחקו עידית טפרסון, מיכל ורשאי, עופר זוהר ומוחמד בכרי.
המחזה זיכה את מושקוביץ בפרס נסים אלוני למחזה המקורי לשנת 2004. חבר השופטים כתב בנימוקי הפרס:
כוכב יאיר
המחזה מספר על סופר בשם גבריאל המתגורר בשכונת אנשי קבע ונתון במחסום כתיבה. באחד הימים הוא פוגש את יוליה, מטפלת סיעודית ממוצא רוסי, שמנסה לעזור לו לכתוב. היא מרגלת אחרי אנשי השכונה ומשתמשת בסיפורים שלהם כמקור השראה לסופר. המחזה עלה בתיאטרון הבימה בבימויה של דדי ברון בשנת 2010. בתפקידים הראשיים שיחקו אנה דוברוביצקי ויגאל שדה. כמו כן שיחקו בו יובל סגל, אלון נוימן ודני לשמן.
כתר המלכה אליזבת
כתר המלכה אליזבת הוא כתר פלטינה שיוצר עבור אליזבת בווס ליון, המלכה הרעיה של המלך ג'ורג' השישי ולאחר מותו המלכה האם.
היסטוריה
הכתר יוצר עבור טקס הכתרתה של המלכה אליזבת כמלכה רעיה, לצד הכתרתו של בעלה, המלך ג'ורג' השישי במנזר וסטמינסטר בשנת 1937. כתר זה היה הכתר הראשון של מלכי אנגליה ובריטניה שנוצר מפלטינה במקום זהב.
הכתר יוצר על ידי חברת הצורפים ג'ררד ושות' ומבוסס על העיצוב של כתר המלכה מרי (כתר הרעיה שנוצר עבור מרי מטק, רעייתו של המלך ג'ורג' החמישי. הכתר כולל ארבעה חצאי קשתות (בניגוד לשמונה חצאי הקשתות של כתר המלכה מרי, ולעשרה חצאי הקשתות של כתר מרי ממודנה). חצאי הקשתות מחוברים לבסיס הכתר בצלבי פאטה, וניתן לחבוש את בסיס הכתר ללא הקשתות.
בכתר משובצות אבנים יקרות ובהם יהלום הקוהינור (שמשקלו 105 קרט - 21 גרם), המשובץ במרכז הצלב המרכזי של הכתר. כמו כן בכתר משובץ יהלום שמשקלו 17 קרט (3.4 גרם) שניתן במתנה למלכה ויקטוריה בשנת 1856 מאת הסולטאן שליט האימפריה העות'מאנית.
לאחר מותה של אליזבת המלכה האם הוצב הכתר במלואו על ארונה בעת הלווייתה בשנת 2002.
הכתר מוצג בבית התכשיטים שבמצודת לונדון.
אי השדים
אי השדים (בצרפתית: Île du Diable) הוא אי סלעי קטן באוקיינוס האטלנטי הנמצא 11 ק"מ צפונית לגיאנה הצרפתית בקבוצת איי הישועה. שטחו 140 דונם וגובהו 40 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה
אי השדים, כחלק מאיי הישועה, שימש את צרפת משנת 1852 ועד לשנת 1946, והכיל מגוון אסירים, החל מאסירים פוליטיים וכלה בגנבים ורוצחים. למעלה מ־80,000 אסירים נשלחו למקום שהתאפיין בתנאי מחיה קשים ושרץ מחלות, עם שיעורי תמותה של עד 75%. לבד מהאפשרות להשתמש בספינות, הדרך היחידה להימלט מהכלא הייתה דרך ג'ונגל בלתי עביר כמעט, ולכן רק מעטים הצליחו להימלט.
הזוועות והתנאים הקשים בהם הוחזקו האסירים במקום הגיעו לתודעת הציבור בשנת 1895 עם פרסום מאסרו של אלפרד דרייפוס אשר נשלח למאסר באי השדים.