cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חתונת השנאה
בתרבות
ב-30 באפריל 2023 הוציא רועי שרון, העיתונאי שחשף את תצלומי חתונת השנאה לתקשורת, את ספרו "ואנקמה" העוסק בטרור היהודי בישראל. שמו של הספר נלקח מפסוק אשר הושר בחתונה.
מדליית השירות המצוין של חיל האוויר
מדליית השירות המצוין של חיל האוויר (באנגלית: Air Force Distinguished Service Medal) היא עיטור של חיל האוויר של ארצות הברית עבור חיילים שהתבלטו בשירות מצוין תחת אחריות גדולה. העיטור מוענק בדרך כלל לקצינים בדרגות גבוהות, או לסמל הראשי של חיל האוויר, בתום כהונתם. יוצאי דופן היו האסטרונאוטים באז אולדרין ודייוויד סקוט (שניהם עוטרו פעמיים) שסיימו את שירותם בחיל האוויר בדרגת קולונל.
הענקת העיטור אושרה בקונגרס של ארצות הברית ב-6 ביולי 1960. העיטור הראשון ניתן ב-1965 למייג'ור גנרל אוסמונד ריטלנד בתום שירותו.
תיאור העיטור
חזית העיטור כוללת במרכזה אבן כחולה עגולה (המסמלת את כיפת השמים) עם 13 קרני שמש מוזהבות (השמש מסמלת את התהילה בהישגים והקרניים מסמלות את שאיפת האדם לאור וידע), שביניהן 13 כוכבים לבנים מאמייל (המסמלים את שלוש עשרה המושבות שייסדו את ארצות הברית). המדליה תלויה על פס מתכת עם כנפיים מסוגננות המסמלות את חיל האוויר. גב המדליה חלק ומתאים לחריתת שם מקבל העיטור.
ליגת המשנה הסרבית בכדורסל
ליגת המשנה הסרבית בכדורסל (בסרבית: Друга мушка лига Србије) היא ליגת הכדורסל המקצוענית השנייה בחשיבותה בליגות הכדורסל בסרביה. הליגה משחקת תחת חוקי הכדורסל של פיב"א. הליגה נוסדה ב-2006 עם הקמת ליגת העל הסרבית לאחר פיצול הליגות היוגוסלביות.
2006/07 עד 2019/20
הליגה הורכבה מכ-14 קבוצות ששיחקו בליגה אחת בשיטה של שני סבבים וצמד משחקים כנגד כל אחת מקבוצות הליגה כ-26 משחקים בסך הכל, בסיום שני הסבבים, הקבוצות במקומות 1 ו-2 העפילו לליגה הראשונה, והקבוצות שסימו במקומות 11–14 נשרו לליגה השלישית האזורית.
בעונת 2019/20 לא היו יורדות עקב עצירת הליגה בעקבות מגפת הקורנה, 3 הקבוצות שסיימו במקומות הראשונים העפילו לליגה הראשונה.
2020/21-כיום
הליגה מורכבת מכ-16 קבוצות המשחקות בשני בתים אזורים של 8 קבוצות. בכל בית כל קבוצה משחקת צמד משחקים בשני סבבים נגד כל אחת מקבוצות הבית, כ-14 משחקים בסך הכל, בסיום שני הסיבובים, 4 הקבוצות הראשונות בכל בית מעפילות לבית העליון, בעוד 4 האחרונות יורדות לבית התחתון. גם בשלב הבתים השני, הן העליון והן התחתון השיטה זה וכל קבוצה נפגשת עם כל לצמד משחקים, כאשר בסיום העונה שתי הקבוצות שסיימו במקומות 1 ו-2 בבית העליון מעפילות לליגה הראשונה, בעוד 4 הקבוצות שסיימו אחרונות בבית התחתון נושרות לליגה השלישית האזורית.
קבוצות הליגה
עונת 2020/21
לא (סרט קולנוע)
לא (בספרדית: No) הוא סרט קולנוע צ'יליאני בבימויו של פבלו לראין, המבוסס על מחזה בשם "משאל העם", שכתב אנטוניו סקארמטה. הסרט, שהופק ב-2012, עוסק במשאל העם שנערך בצ'ילה ב-1988, בו נשאלו האזרחים האם הם מסכימים להמשך כהונתו של אוגוסטו פינושה ל-8 שנים נוספות. גיבור הסרט, רנה סאוודרה (גאל גארסיה ברנאל) הוא פרסומאי צעיר שנשכר כדי לייעץ לקמפיין של המתנגדים לשלטונו של פינושה, קמפיין ה"לא".
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-85, והיה הסרט הצ'יליאני הראשון שמועמד בקטגוריה זו.
עלילה
בראשית הקמפיין, איש ממנהיגי המתנגדים לא סבר כי יש להם יכולת לנצח. חלקם סברו כי הקמפיין הוא לכל היותר הזדמנות להציג בפומבי בפעם הראשונה את עוולות משטר פינושה, והיו גם סברו כי כלל אין להציג קמפיין, כדי שלא לשמש סטטיסטים במופע של פינושה, שסופו ידוע מראש. מובילי הקמפיין תכננו בתחילה להציג את המעשים הקשים שנעשו בתקופת שלטונו של פינושה. ואולם, מרגע שסאוודרה מתחיל להיות מעורב בקמפיין, הוא מציע שיטות פרסום מסחריות, ומוביל קו לפיו על הקמפיין לשדר מסרים אופטימיים. אף שכמה מאנשי האופוזיציה הוותיקים מוחים ורואים בכך עלבון לערכים עליהם נלחמו במשך השנים, גישתו מתקבלת. הקמפיין מלווה בסיסמה "צ'ילה - האושר כבר מגיע", הלוגו כלל קשת בענן, והתשדירים כללו ג'ינגלים שמחים.
אף שאשתו לשעבר של סאוודרה היא פעילה פוליטית, ונרמז כי גם אביו היה פעיל פוליטי, הוא עצמו בעל מודעות פוליטית נמוכה. עם זאת, ככל שמועד משאל העם מתקרב, הוא מוצא עצמו מזוהה יותר ויותר עם הקמפיין אותו הוא מוביל, וכאשר מנהל משרד הפרסום בו הוא עובד, שמייעץ לקמפיין ה"כן", מציע לו שותפות במשרד בתמורה לכך שיפסיק לעבוד עם קמפיין ה"לא", הוא דוחה את הצעתו. בנוסף, בדומה לפעילים אחרים בקמפיין, הוא מתחיל לסבול ממעקבים, הטרדות ואיומים מצד השלטונות.
בעוד שקמפיין ה"לא" היה חדשני ויצירתי ונוהל בידי אנשי מקצוע דוגמת סאוודרה, קמפיין ה"כן" היה מיושן והוכן בהנחיית הדרג הפוליטי. הוא התמקד בדמותו של פינושה וניסה לעורר תחושת פחד מהידרדרות כלכלית ובתחושת הביטחון במקרה שפינושה לא יישאר נשיא. גם אנשי קמפיין ה"כן" מבינים כי הקמפיין שלהם לא מוצלח, והם מנסים לחבל בקמפיין ה"לא", באמצעות פסילת תשדירים. ואולם, אנשי ה"לא" מצליחים להפוך זאת לטובתם, כאשר הם מציגים פעולות אלה לציבור כצנזורה.
ביום משאל העם מגיעים למטה ה"לא" דיווחים סותרים אודות תוצאותיו, ואולם כאשר אנשי הצבא שהקיפו את המטה נסוגים, וקציני הצבא הבכירים מזומנים בדחיפות לארמונו של פינושה, הם מבינים שניצחו. התוצאות הרשמיות פורסמו בסופו של דבר, ולפיהן כ-56% מהבוחרים הצביעו "לא".
הפקה
בסרט שולבו גם תשדירי תעמולה אמיתיים ששודרו לקראת משאל העם ב-1988, וכן צילומי ארכיון מאותה תקופה. במהלך צילום הסרט השתמש לראין במצלמת וידאו מהסוג בו השתמשו רשתות הטלוויזיה בצ'ילה בשנות ה-80, באופן שאפשר לו לשלב בין קטעי הארכיון לצילומי הסרט, ולשוות לצילומים מראה אותנטי יותר.
ביקורות
הסרט זכה לביקורות טובות בעולם. אתר האינטרנט Rotten Tomatoes העניק לו את הציון 92%. מבקר הסרטים של המגזין האמריקני "טיים אאוט", שסיקר את פסטיבל קאן, תיאר אותו "הדבר הקרוב ביותר למאסטרפיס שראיתי עד כה בקאן". בישראל, כתב אורי קליין כי.
בצ'ילה עצמה התקבל הסרט בתחושות מעורבות. כמה מהמגיבים, ובהם חנארו אריאגאדה הררה, שביים את סרטי הקמפיין המקוריים, מתחו ביקורת על כך שהסרט מפשט את ההיסטוריה, ועל כך שהוא מתמקד אך ורק בפרסום בטלוויזיה, אף שאלמנטים אחרים בקמפיין מילאו תפקיד מכריע בהצלחתו. תשובתו של לראין לביקורת הייתה כי מדובר בסרט אומנותי ולא בסרט תיעודי.
פרסים
"לא" היה הסרט הצ'יליאני הראשון שהיה מועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר. הוא זכה בפרס הסרט הזר הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע של סאו פאולו ובפרס חביב הקהל בפסטיבל הקולנוע של סלוניקי וכן היה מועמד לפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של לונדון. לראין זכה בפרס הקונפדרציה הבינלאומית לאמנות הקולנוע בפסטיבל קאן.
טוז'ר
טוז'ר (בהונגרית: Tuzsér) הוא כפר על גדות נהר הטיסה במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית טוז'ר קטנה עם השנים. כך, בשנת 1990 היו בכפר 693 תושבים ובשנת 2020 רק 802 תושבים.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין מאז המאה ה-13.
יהודי טוז'ר
יהודים התיישבו בטוז'ר במחצית הראשונה של המאה ה-18. רובם היו סוחרים ובעלי משקים קטנים. משנת 1885 הייתה הקהילה מסופחת לקהילת מאנדוק.
במרץ 1944 נכנס הצבא הגרמני להונגריה, בראשית אפריל רוכזו יהודי טוז'ר בכמה בתים, ואחר כך הובלו לגטו קישווארדה. בסוף מאי שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ. כמה גברים מהכפר יהודים הצליחו להסתתר אצל ידידים נוצריים.
אחרי המלחמה לא חזרו יהודים לחיות בטוז'ר.
אלויזיה סטפינאץ
החשמן ד"ר אָלֹויְזִיֶה ויקטור סְטֶפִּינָאץ (בקרואטית: Alojzije Viktor Stepinac; בלטינית נכתב שמו הפרטי Aloysius (אָלוֹיְסְיוּס); 8 במאי 1898, בְּרֶזָארִיץ', ממלכת קרואטיה-סלאבוניה, האימפריה האוסטרו-הונגרית - 10 בפברואר 1960, קְרָאשִיץ', הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה) היה איש דת קתולי-קרואטי אשר כיהן כחשמן של זאגרב במהלך מלחמת העולם השנייה. אודות פעילותו בתקופת שלטון ממשלת הבובות של האוסטאשה מתנהלת מחלוקת כבדה בין היסטוריונים בני לאומים שונים, והיא נעה בין הוקעתו כמשתף פעולה עם האוסטאשים לבין הוקרתו כמציל חיי יהודים וסרבים.
ראשית חייו והכתרתו
נולד בכפר בְּרֶזָארִיץ' למשפחת חקלאים אמידה בת 11 נפשות. הוא רכש השכלה יסודית ותיכונית בזאגרב. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי וסיים בהצלחה קורס קצינים. הוא לחם בקרבות החזית האיטלקית, וביולי 1918 נפל בשבי האיטלקים. לאחר המלחמה החל לימודי חקלאות באוניברסיטת זאגרב, אך הפסיקם ושב לבית הוריו לסייע בעבודתם החקלאית.
ב-1924 יצא סטפינאץ ללימודי כמורה ברומא, המשיך ללימודים גבוהים באוניברסיטה האפיפיורית הגרגוריאנית, וב-1930 הוסמך לכמורה. הוא שב לזאגרב והשתלב במנגנון הכנסייה הקתולית. הוא נודע כלאומן, אך לא נטל חלק בפעילות פוליטית גלויה. ב-7 בדצמבר 1937 מונה על ידי האפיפיור פיוס האחד עשר לחשמן של זאגרב, לאחר שקודמו בתפקיד הלך לעולמו.
אירועי מלחמת העולם השנייה
ב-6 באפריל 1941 פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה וכבשה אותה תוך ימים אחדים. ב-10 באפריל 1941 נכנסו כוחות גרמניים לזאגרב ועימם עשרות רבות של גולים לאומניים קרואטים שנמלטו מהממלכה בתקופת שלטונה של ממלכת יוגוסלביה. עם הגעתם כוננה המדינה העצמאית של קרואטיה בראשות מנהיג האוסטאשה אנטה פאבליץ'. ב-12 באפריל נפגש החשמן סטפינאץ עם סלאבקו קווטרניק, מראשי האוסטאשה, ונשבע אמונים למדינה החדשה, וב-16 באפריל נפגש עם אנטה פאבליץ' והביע את תמיכתו בשלטון החדש. יצוין כי רק ב-17 באפריל נכנעה ממלכת יוגוסלביה באופן רשמי. משטר האוסטאשה היה בעל זיקה מובהקת לכנסייה הקתולית והיא זכתה למעמד מיוחד בקרב ראשי הממשל. סטפינאץ ראה בשלטון החדש הישג לכנסייה הקתולית.
סטפינאץ הביע עמדות נחרצות נגד הכנסייה האורתודוקסית הסרבית ובניה שהתגוררו בזאגרב. בכתביו ציין:
מעריכים שכ-240,000 סרבים אולצו בהנחייתו להמיר את דתם מנצרות אורתודוקסית לקתולית. עד סוף 1941 נעצרו וגורשו מרבית יהודי זאגרב למחנות ריכוז ומהם למחנות השמדה. במהלך אירועים אלו לא הביעה הכנסייה הקתולית והעומד בראשה כל התנגדות או מחאה לפעולות שהתבצעו. יתרה מכך, אנשי כמורה בדרגים נמוכים כגון מירוסלאב פיליפוביץ' נטלו חלק פעיל במנגנון ההשמדה של האוסטאשים בידיעה ברורה של ראשי הכנסייה על מעשיהם. בפברואר 1942 מונה שטורמבאנפיהרר הנס הלם לאחראי על גירוש היהודים שנותרו באזור קרואטיה. באוגוסט 1942 בוצעה אקציה נוספת בזאגרב, ובה נעצרו יהודים שנמלטו מהאקציה הראשונה ומצאו מחבוא בדירות מסתור ובכפרים סביב זאגרב. העצורים הובלו בטרנספורטים ישירות לאושוויץ ולדכאו. במרץ 1943 בוצעה האקציה האחרונה בזאגרב ובמהלכה נעצרו וגורשו לאושוויץ אחרוני היהודים ובכללם הרב הראשי שלום פרייברגר. באמצע 1943, לאחר השלמת הגירושים ורציחתם של מרבית יהודי זאגרב, גינה החשמן סטפינאץ רשמית רצח יהודים, סרבים ובני רומה. ככל שהתגברו הסימנים לתבוסת גרמניה במלחמה כך גברו הגינויים מצד ראשי הכנסייה על מעשי האוסטאשה.
מנגד, עולה כי החשמן סטפינאץ וראשי הכנסייה פעלו לעזור למספר יהודים מקרב קהילת זאגרב עימם עמדו בקשרים אישיים וכן ליהודים מומרים ובני נישואי תערובת. כמו כן קיימים מקורות המציינים שהחשמן סטפינאץ הציל 56 קשישים יהודים שהתגוררו בבית האבות ע"ש לאלוסלאב שוורץ בזאגרב. עוד עולה כי הרב הראשי ליהודי זאגרב שלום פרייברגר מצא מחסה בביתו של החשמן סטפינאץ לתקופה מסוימת. בתקופה זו נעשה ניסיון על ידי הסוכנות היהודית להציל ילדים יהודים מאירופה ולהעלותם לארץ ישראל. לילדי זאגרב הוקצו 50 סרטיפיקטים. במועד זה כבר היו מרבית ילדי הקהילה במחנות ריכוז. הרב שלום פרייברגר, שעמד בקשרים אישיים עם החשמן סטפינאץ, נעזר בו ובראשי קהילות יהודיות מחוץ ליוגוסלביה ובכלל זה ועדת העזרה וההצלה בבודפשט. לאחר מאמצים קדחתניים אותרו 11 ילדים ובני נוער ובכללם בנו יחידו של הרב, רובן פרייברגר, והועברו להונגריה ולטורקיה ומשם עלו חלקם לארץ ישראל המנדטורית.
ההיסטוריון מנחם שלח גורס כי סטפינאץ נכשל כישלון מוסרי ומעשי לא משום שהוא תמך בפועל ברצח יהודים, אלא משום שהיה פסיבי ולא נקט עמדה נחרצת נגד המעשים השונים ובכלל זה מעשי זוועה שבוצעו על ידי כמרי הכנסייה שהוא עמד בראשה. בחלק מהמקרים פסח על שני הסעיפים: מחד הצדיק את פעולות משטר האוסטאשה בפני ראשי הכנסייה ברומא, ומאידך גינה אותם בפורומים אחרים. שלח גורס כי סטפינאץ היה "האדם הלא נכון, במקום הלא נכון ובזמן הלא נכון".
משפטו ואחריתו
לאחר תום מלחמת העולם השנייה הוקמה הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה בהנהגת יוסיף ברוז טיטו. החשמן סטפינאץ המשיך לקיים קשרים עם אנשי האוסטאשה, והכנסייה אף סייעה למלט אחדים מהם למדינות דרום אמריקה. סטפינאץ נעצר והועמד לדין בעוון בגידה ושיתוף פעולה עם כובש זר. ב-11 באוקטובר 1946 הורשע בבית משפט מיוחד בליובליאנה בפשעים נגד המדינה ונדון ל-16 שנות מאסר עם עבודות פרך. בין השאר, הורשע סטיפינאץ על כך שסייע לשלטונות ללכוד את הרב שלום פרייברגר ובכך גרם לרציחתו.
תוצאות המשפט הובילו למחאות בינלאומיות על רקע המלחמה הקרה. האפיפיור פיוס השנים עשר הביע צער ומחאה על המשפט וכך גם שר החוץ של ארצות הברית דין אצ'יסון. נטען שמדובר היה ברדיפה פוליטית. עוד הגיעו מחאות רבות מקרב ראשי כנסיות קתוליות ברחבי העולם. ב-1952 נכלל אלויזיה סטפינאץ ברשימת החשמנים של הוותיקן, ובתגובה ניתקה יוגוסלביה את יחסיה הדיפלומטיים עם מדינת הוותיקן. ב-5 בדצמבר 1951 שוחרר סטפינאץ מכלאו והושם במעצר בית. ב-1960 מת סטפינאץ מפקקת.
ב-1998 הכריז עליו האפיפיור יוחנן פאולוס השני כ"קדוש מבורך". בקרואטיה נחשב אלויזיה סטפינאץ לגיבור לאומי וסמל ללאומיות הקרואטית. 110 רחובות נושאים את שמו. בקשה להכריז עליו חסיד אומות העולם נדחתה על ידי ארגון יד ושם.
יחסי טורקיה–לוקסמבורג
יחסי טורקיה–לוקסמבורג הם יחסי החוץ בין טורקיה לבין לוקסמבורג.
סקירה כללית
היחסים הדו צדדיים בין הרפובליקה של טורקיה לדוכסות הגדולה של לוקסמבורג תפסו תאוצה עם פתיחת שגרירות טורקיה בלוקסמבורג בשנת 1987. שגרירות לוקסמבורג באנקרה נחנכה ב-29 בנובמבר 2011. בלוקסמבורג מתגוררים כמעט 900 אזרחים טורקיים, מהם 200 בעלי אזרחות כפולה.
ביקורים רמי דרג
אנרי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג ערך ביקור בטורקיה ב-18–22 בנובמבר 2013, על פי הזמנתו של נשיא טורקיה, עבדוללה גול. זה היה הביקור הממלכתי הראשון מלוקסמבורג בטורקיה מאז כינון היחסים הדיפלומטיים בין המדינות.
בנוסף, ראש ממשלת לוקסמבורג, ז'אן קלוד ג'ונקר, ביקר בטורקיה ב-8–9 בספטמבר 2011 וסגן ראש הממשלה ושר החוץ של לוקסמבורג, ז'אן אססלבורן, ביקר בטורקיה בתאריכים 21–23 בפברואר 2011, 10–11 במאי 2011, 18–22 בנובמבר 2013 ולאחרונה במהלך נשיאותם במועצת האיחוד האירופי בתאריכים 17–18 בספטמבר 2015. יתרה מזאת, גיום, נסיך הכתר של לוקסמבורג, ושר הכלכלה וסחר החוץ ז'אנו קרקה ביקרו בטורקיה יחד עם משלחת סחר, בתאריכים 21–24 במרץ 2011.
יחסי סחר
בשנת 2015 הסתכם היקף הסחר הדו-צדדי ב-261 מיליון דולר (יצוא: 37 מיליון, יבוא: 224 מיליון). בין מוצרי הייצוא העיקריים מטורקיה ללוקסמבורג הם מוצרי פלסטיק וגומי, מוצרי טקסטיל, מוצרי מתכת, מכונות וציוד. בין מוצרי הייבוא העיקריים מלוקסמבורג לטורקיה הם מתכות ומוצרי מתכת, מכונות וציוד, מוצרים כימיים, פלסטיק, גומי ומוצרי טקסטיל.
השקעות ישירות בחו"ל דרך לוקסמבורג הגיעו ל-8.7 מיליארד דולר בין השנים 2002–2015. באותה תקופה, ההשקעות הישירות הזרות מטורקיה ללוקסמבורג הגיעו ל-1.1 מיליארד דולר.
הוועדה המשותפת לכלכלה ומסחר (JETCO) שהוקמה בין המדינות קיימה את ישיבתה הראשונה ב-21 בנובמבר 2013 באיסטנבול במהלך ביקורו של הדוכס הגדול אנרי בטורקיה והישיבה השנייה ב-27 בנובמבר 2014 בלוקסמבורג.
תחבורה ותיירות
טורקיש איירליינס (THY) מקיימת טיסות ישירות יומיות בין המדינות. בשנת 2015 ביקרו בטורקיה 12,764 תיירים מלוקסמבורג.
Rule the World
Rule the World (בעברית: לשלוט בעולם) הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפר האמריקאי 2 צ'יינז, ביחד עם הזמרת-יוצרת האמריקאית אריאנה גרנדה, מתוך האלבום, Rap or Go to the League. השיר יצא לאור ב-19 במרץ 2019, על ידי חברת התקליטים דאף ג'אם, כסינגל השני מתוך האלבום.
איגל (נהר, קולורדו)
הנהר איגל (באנגלית: Eagle River – "נהר העיט") הוא יובל של נהר הקולורדו הזורם כולו במחוז איגל במרכז מערב מדינת קולורדו שבארצות הברית. בחלקו העליון הנהר זורם דרך היער הלאומי וייט ריוור (White River National Forest). אורכו 97.4 ק"מ, שטח אגן הניקוז שלו 2,450 קמ"ר וספיקתו הממוצעת 16.3 מ"ק לשנייה, אם כי בשנים שחונות יורדת הספיקה בשלהי הקיץ ל-5.7 מ"ק לשנייה, ובשנים ברוכות היא מגיעה באביב עד 200 מ"ק לשנייה.
Rule the World
השיר הגיע למקום ה-6 במצעד של מדיה פורסט TV, וה-94 במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי 2 צ'יינז, קארדיאק, יאנג ברג, רוברט ווטסון, מור ריי השלישי ופזמונאים נוספים. הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של 2 צ'יינז בשידור חי ב-11 במרץ 2019. נכון למאי 2020, מונה הצפיות שלו עומד על למעלה מ-20 מיליון צפיות.
איגל (נהר, קולורדו)
מקור הנהר בקו פרשת המים של אמריקה בהתמזגות היובלים המזרחי (East Fork Eagle River) והדרומי (South Fork Eagle River). בתחילה הוא זורם בכיוון צפון-מערב דרך הרי הרוקי. הוא עובר ביישובים רד קליף (Red Cliff) ומינטרן (Minturn). כביש 24 עובר בקטע זה במקביל אליו. בוולקוט (Wolcott) הנהר פונה מערבה. בנקודה זו נשפך אליו הנחל גור (Gore Creek) מהמזרח. מכאן מקבילים לנהר כביש 6 וכביש בין-מדינתי 70. הוא עובר ביישוב איגל-וייל (Eagle-Vail), ובעיירות הקטנות אוון (Avon), איגל (Eagle) וג'יפסיום (Gypsum), ונשפך לקולורדו מדרום בעיירה דוטסרו (Dotsero). מנקודה זו ניתן, בשנים מסוימת, לשוט במעלה הנהר עד איגל-וייל בסירות קטנות.
Rule the World
רקע וכתיבה
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-38 מיליון השמעות.
איגל (נהר, קולורדו)
סמוך לעיירה הנטושה גילמן (Gilman), בקרבת העיירה מינטרן, פעל בין שנות ה-80 של המאה ה-19 ועד 1984 מכרה איגל שבו כרו זהב, כסף ובעיקר אבץ. מים שזרמו מהמכרה כללו רמות גבוהות של ארסן, קדמיום, נחושת, עופרת ואבץ וזיהמו את הקרקע ואת מימיו של הנהר איגל, והיוו סיכון למי השתייה של מינטרן. הטיפול בשאריות הרעילות של המכרה הוטל על הסוכנות להגנת הסביבה של ארצות הברית, ואנשיה הצליחו לעצור את זיהום הנהר.
ריקרדו סמלר
ריקרדו סמלר (בפורטוגזית: Ricardo Semler; נולד ב-1959 בסאו פאולו) הוא איש עסקים ברזילאי.
סמקו
בסוף שנות ה-70 סמלר החל לעבוד בחברה של אביו בסאו פאולו, אך השניים התנגשו מספר פעמים בשל העדפות הניהול השונות שלהם. אביו, אנטוניו, העדיף את שיטת הניהול המסורתית אוטוקרטית, ואילו ריקרדו הצעיר העדיף סגנון מבוזר הכולל את שיתוף העובדים. בשנת 1980 עזב אביו את תפקיד המנכ"ל והעביר לסמלר בן ה-21 את שרביט הניהול. בעקבות משבר ההיפר-אינפלציה בברזיל ב-1990, נאלצו חברות רבות להכריז על פשיטת רגל. עובדי סמקו הסכימו לשאת בקיצוצים, בתמורה להגדלת נתחם ברווחי החברה ב-39%. ההנהלה קיצצה את הוצאותיה ב-40% והעניקה לעובדים את הזכות לאשר כל הוצאה כספית. הענקה של מספר תפקידים נוספים לעובדים בזמן המשבר איפשרה להם להתמצא טוב יותר בתפעול העסק ולהציע הצעות שיפור רבות. הרפורמות שבוצעו במהלך התקופה הקטינו ב-65% את רשימת המצאי, קצרו את זמני האספקה, צמצמו את כמות הפגמים במוצר לפחות מ-1%. כאשר השתפר המצב הכלכלי ההכנסות והרווח של סמקו זינקו. ב-2003 הכנסותיה של סמקו הגיעו ל 212 מיליון דולר מ-4 מיליון בשנת 1982, עם גידול שנתי של-40%.
הבחירות הפרלמנטריות ביפן 1996
הבחירות הכלליות ביפן 1996 נערכו ב-20 באוקטובר 1996 עבור בית הנבחרים של הדיאט של יפן, לאחר שראש הממשלה ריוטרו האשימוטו פיזר את הבית התחתון.
היו אלה הבחירות הראשונות תחת חוקי הבחירות החדשים שנחקקו ב-1993. לפני בחירות אלה יצגו מספר מתמודדים כל מחוז, לעיתים כולם מאותה מפלגה. לפי החוקים החדשים מועמד אחד יצג כל מחוז ואת כל מגוון האינטרסים שלו. ברשימת מפלגות נפרדת בחרו המצביעים במפלגה, במטרה לתת לקולות הבוחרים ייצוג יחסי מדויק יותר בבית הנבחרים.
השיטה החדשה תרמה לכך שעל המועמד מכל מחוז לדאוג לקשת רחבה של אינטרסים בתוך המחוז שלו, וזאת בניגוד לשיטה הקודמת, לפיה מספר מועמדים מכל מחוז נטו לפנות לקהל יעד מסוים או לאזור מסוים בתוך המחוז ולדאוג לו.
רקע ותוצאות
אף על פי שהבחירות אמורות היו להיערך ביולי 1997, פיזר השימוטו את בית הנבחרים ב-27 בספטמבר 1996. הסיבה לכך הייתה נעוצה בעובדה שהשימוטו נהנה מתמיכה רחבה בקרב הציבור, ושאף לחזק את מפלגתו, המפלגה הליברלית-דמוקרטית, בבית התחתון, בעיקר לאור העובדה שהעלאת מסים הייתה מתוכננת לאפריל 1997.
מערכת הבחירות הציבה את המפלגה הליברלית-דמוקרטית - שהחזיקה בשלטון במשך 38 שנים עד 1993 - מול האופוזיציה שכללה את מפלגת האופק החדשה, את המפלגה הדמוקרטית - אותה הקימו פורשים מהמפלגה הליברלית-דמוקרטית - ואת המפלגה הקומוניסטית של יפן.
אחוז ההצבעה בבחירות עמד על 59% - הנמוך זה שנים ביפן. המפלגה הליברלית-דמוקרטית ניצחה בבחירות וחסרו לה רק שני-עשר מושבים על מנת להשיג רוב מוחלט בבית הנבחרים.
טיילור פריץ
טיילור הארי פריץ (באנגלית: Taylor Harry Fritz; נולד ב-28 באוקטובר 1997) הוא טניסאי מקצועני אמריקאי. נכון לאפריל 2023 הוא מדורג במקום העשירי בעולם בסבב ה-ATP. בשיאו (10 באוקטובר 2022) דורג במקום שמיני בעולם.
ביוגרפיה
פריץ נולד וגדל בסן דייגו, קליפורניה שבארצות הברית, למשפחה מרקע נוצרי בעיקרה, אם כי סבו מצד אמו היה יהודי ודרכו הוא צאצא של מייסדי ענקית חנויות הכלבו האמריקאית "מייסי'ס".
שני הוריו של פריץ הם טניסאים מקצוענים לשעבר. הוא החל ללמוד לשחק עמם טניס כפעוט בן שנתיים.
קריירה ספורטיבית
בשנת 2015 פריץ זכה באליפות ארצות הברית הפתוחה לנוער. לאר מכן, הגיע לגמר טורניר אליפות צרפת הפתוחה לנוער.
במרץ 2022 ניצח פריץ את הטניסאי הספרדי המעוטר, רפאל נדאל, וזכה באינדיאן וולס מאסטרס - ובזכות כך הפך לאמריקאי הראשון שזכה בטורניר מאז אנדרה אגאסי.
חיים אישיים
הוא אב לבן שנולד לו ב-2017 מאשתו לשעבר, הטניסאית המקצוענית ראקל פדראזה.
מאז 2020 הוא בזוגיות עם משפיענית האופנה, מורגן רידל.
יחסי טורקיה–לטביה
יחסי טורקיה–לטביה הם יחסי החוץ בין טורקיה ללטביה.
סקירה כללית
טורקיה הכירה בעצמאותה של לטביה בשנת 1925. שגרירות טורקיה הראשונה ב נפתחה בריגה בשנת 1929. הכיבוש והסיפוח של לטביה על ידי ברית המועצות מעולם לא הוכר על ידי טורקיה. לאחר קריסת ברית המועצות, שוב כוננו היחסים הדיפלומטיים בין המדינות ב-3 בספטמבר 1991. הסכם ידידות וחברות שיתוף פעולה נחתם ב-12 ביולי 1994 בין המדינות.
היחסים הבילטראליים בין טורקיה ללטביה התפתחו בהתמדה על בסיס תמיכתה של טורקיה בחברות נאט"ו של לטביה ותמיכת לטביה בחברות טורקיה ב. בלטביה חיים כ-200 אזרחים טורקים.
ביקורו של נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן בלטביה ב-22–23 באוקטובר 2014 וביקור נשיא לטביה, אנדריס ברזיניש, בטורקיה ב-16–17 באפריל 2014, נחשבו כאבני דרך משמעותיות למתן תאוצה חדשה ליחסים דו-צדדיים מבטיחים. שר החוץ של לטביה, אדגרס רינקוויצ'ס, ביקר בטורקיה ב-29 בספטמבר 2016.
טורקיה תורמת ליחידה לשילוב כוחות נאט"ו (NFIU) שבסיסה בריגה עם אנשי צבא מאז דצמבר 2018.
יחסי סחר
בשנת 2018 היקף המסחר הכולל בין המדינות הגיע ל-291 מיליון דולר (יצוא טורקי 126 מיליון דולר; יבוא מלטביה 165 מיליון דולר). בתקופה שבין 2002–2018 הסכום הכולל של השקעות ישירות מלטביה לטורקיה הסתכם ב-91 מיליון דולר. נתון זה הוא 74 מיליון דולר מטורקיה ללטביה באותה תקופה.
מרוץ אמסטל גולד לנשים
מרוץ אמסטל גולד לנשים (שם רשמי: Amstel Gold Race Ladies Edition) הוא מהדורת הנשים של מרוץ אמסטל גולד, מרוץ אופני כביש חד-יומי שנערך במחוז לימבורג שבהולנד.
היסטוריה
המרוץ נוסד בשנת 2001, אז ניצחה בו דבי מנסוולד ההולנדית, הוא התחיל והסתיים במאסטריכט וכלל 100.5 קילומטרים בסך הכל המרוץ התקיים גם בשנת 2002 ו-2003, אולם מאז לא התקיים במשך 14 שנים, וחזר להתקיים ב-2017. גם במהדורה של 2017 המרוץ התחיל במאסטריכט, אך הסתיים בברג וטרבלייט, כשאנה ואן דר ברחן מנצחת במרוץ. שנה לאחר מכן שנטל בלאק ניצחה במרוץ, במדי חולצת הקשת של אלופת העולם.
המרוץ מאורגן על ידי חברת "קרן מרוץ אמסטל גולד", שהיא גם המארגנת של מרוץ הגברים. המרוץ גם מתקיים באותו היום של הנשים.
תעודות כתף יריחו
תעודות כתף יריחו הן 19 תעודות כלכליות, שתיים מן התקופה הפרסית והיתר מן המאות הראשונה והשנייה. התעודות מוכיחות כי היישוב היהודי בנאת יריחו התקיים עד לסוף מרד בר כוכבא.
גילוי התעודות
בתשמ"ו ובתשנ"ד נערכו חפירות במערות "כתף יריחו", מול מנזר דיר אל-קרנטל בוואדי אל מפג'ר (מערת אביאור ומערת הסנדל), ובמהלכן נמצאו חלקים מ-19 תעודות כלכליות, שתיים מן התקופה הפרסית והיתר מן המאות הראשונה והשנייה. מלבד זאת נמצאה כמות גדולה של עצמות אדם, 29 מטבעות (המאוחרים מימי הדריאנוס), כלי חרס רבים, תכשיטים, כלי זכוכית, מסרקי עץ, ראשי חצים, חלקי סנדלים מסומרים, וחומר אורגני הכולל פירות וגרעינים שונים. עד גילויָן של תעודות כתף יריחו רָווחה הדעה, בעקבות תיאוריו של יוסף בן מתתיהו, כי יריחו ננטשה אחרי מרד החורבן וכי התשתית של מפעלי המים באזור יריחו לא חודשה אחריו; דומה שעם גילוין של תעודות אלה, אשר תוארכו בחלקן לימי דומיטיאנוס, טראיאנוס, ואדריאנוס, התקבלה הגישה במחקר כי נאת יריחו הייתה מיושבת עד לסוף מרד בר כוכבא.
מצב השתמרותן של רוב התעודות שהתגלו בכתף יריחו אינו טוב. עם זאת, ניתן לראות שהנושאים שבהן עסקו מתאימים לידוע לגבי אופייה החקלאי של יריחו וענפי הפרנסה שלה. נאת המדבר של יריחו נהנתה מכמויות מים גדולות שמקורם במעין אלישע, עין דוק, עין נועימה, עין אבו שושה, עין עוג'ה, עין פארה ועין פואר. אלה איפשרו גידולים חד-שנתיים כגון דגנים, קטניות וירקות, וגידולים רב-שנתיים כגון תמרים, גפנים, אפרסמון ועצי פרי שונים. לפי תיאוריו של יוסף בן מתתיהו, שטחה החקלאי של יריחו הוערך בכ-15,000 דונם.
ג'ון מארק איינסלי
ילדותו ושנות לימודיו
ג'ון מארק איינסלי נולד בקרו (Crewe) צ'שייר במשפחתם של כומר אנגליקני ושל מורה. בילה רוב ילדותו בווסטר והתחנך בבית הספר היסודי המלכותי במקום. באותה תקופה התחיל לשיר במקהלת המתנדבים של קתדרלת ווסטר. המשיך לימודיו במכללת מודלן באוקספורד. התקשה להסתגל לנוקשות המסגרת האקדמית ועזב את המכללה, למרות שהצליח בבחינות. המשיך בלימודי המוזיקה באופן פרטי, במשך חמש שנים, אצל אנתוני רולף ג'ונסון ושר בטקסי ה"כרייסט צ'רץ'" Christ Church. לאחר מכן השתלם בשיקגו אצל דיינה פורלאנו שנשארה זמן רב מורתו ומדריכתו.
פעילותו כזמר
איינסלי הופיע לראשונה כסולן מוזיקה קלאסית בשנת 1987 במיסה מאת איגור סטרווינסקי, תחת ניצוחו של סיימון ראטל. אחרי שהשתתף בכמה להקות מוזיקליות כמו " הקולות הגותיים", בשנת 1988 עשה את הופעת הבכורה שלו על במת אופרה מקצועית בתפקיד ארמינדו באופרה Gli equivoci nel sembiante מאת אלסנדרו סקרלטי בפסטיבל איסנברוק למוזיקה מוקדמת. כעבור שנה שר את אורימאקו מאופרת "חזרתו של אוליסס למולדת" Il ritorno d'Ulisse in patria באופרה הלאומית האנגלית ובשנת 1990 עשה סיור קונצרטים בבוסטון ובניו יורק. מאז נסע לסיורים רבים בעולם כזמר אופרה וכסולן קונצרטים. בשנת 1992 ביצע עם הפילהרמונית של ברלין תחת שרביטו של ברנרד הייטינק את תפקיד הטנור בבכורת האופרה של ג'ון טאוונר, נראה אותו כפי שהוא (We shall Him as He is). בשנת 1992 שר לראשונה במוזיקפראיין בווינה כסולן טנור בתפקיד האוונגליסט ב"מתאוס פסיון" וב"יוהנס פסיון" של באך, כשמנצח היה פטר שרייר.
תעודות כתף יריחו
תעודת כתף יריחו 4
זוהי תעודה ביוונית שנמצאה בין תעודות כתף יריחו בארבעה חלקים. מקומו של חלק חמישי שהשתייך לתעודה זו, אינו ברור. כל ששרד מן התעודה הוא השוליים השמאליים של חלקה המרכזי, בעוד בחלקה הימני ניכרו סימני שרפה, הקשורים אולי למתקן בישול כלשהו שנמצא בקרבת מקום במערה. לא ברור אם היה זה שטר כפול או פשוט. מחד, העובדה שהסופר כתב בניצב לסיבים, מצביעה אולי על היותו של השטר כפול, כהצעתו של כהן; מאידך, אם שטר זה היה שטר חכירה, הרי שכל שטרי החכירה הידועים לנו ממדבר יהודה, היו שטרות פשוטים. מהדיר התעודה לא הכריע אם התעודה שלפנינו היא שטר מכר או שטר חכירה. הימצאותה של התעודה במערות כתף יריחו מצביעה כנראה על כך שהעסקה שתועדה נערכה ביריחו, והתעודה הגיעה עם בעליה למערת אביאור בסופו של מרד בר כוכבא.
ג'ון מארק איינסלי
פעילותו כזמר
לאיינסלי היו הופעות חשובות עם הפילהרמונית של לונדון בניצוחו של רוג'ר נורינגטון, התזמורת הסימפונית של לונדון, בניצוחם של סר קולין דייוויס, של מסטיסלב רוסטרופוביץ', ו אנדרה פרווין, עם מוזיקאי הלובר תחת שרביטו של מארק מינקובסקי,, עם התזמורת הסימפונית של קליבלנד תחת ניצוחו של פראנץ ולזר-מסט, עם הפילהרמונית של ניו יורק בניצוחו של קורט מאזור, עם התזמורת הסימפונית של בוסטון בניצוחו של סייג'י אוזאווה, עם התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו בניצוחו של ג'פרי טייט, עם הפילהרמונית של וינה תחת ניצוחו של טרוור פינוק, עם האקדמיה סנט מרטין אין דה פילדס תחת שרביטו של נוויל מרינר, עם תזמורת הפסטיבל מג'יו מוזיקלה פיורנטינו ותזמורת פריז בניצוחו של קרלו מריה ג'וליני ורבים אחרים.
תעודות כתף יריחו
תעודת כתף יריחו 7
זהו שטר המתעד מכירת תמרים, בתאריך "ארבע ועשרים למרן [א]גריפה" - שנת 84 לסה"נ. מהדירי התעודה הציעו לקשור מניין שנים זה בעדותו של יוסף בן מתתיהו על אודות אגריפס השני שקיבל מנירון קיסר את ליויאס, היא בית רמתא, יחד עם ארבעה עשר כפרים נוספים מזרחית ליריחו. מן התעודה עולה כי אדם בשם יהוסף בן יהוחנן מונה לטפל בנכסי יתום כלשהו, והוא אף נדרש לשלם את דמי היתום מן הכסף שהוא קיבל עבור התמרים שמכר.
קישורים חיצוניים
Hanan Eshel, How I Found a Fourth-Century B.C. Papyrus Scroll on My First Time Out!, BAR 15:05, Sep/Oct 1989.
ג'ון מארק איינסלי
פעילותו כזמר
ג'ון מארק איינסלי הצטיין בשירתו באופרות מהתקופה הטרום-בארוקית והבארוקית ובאופרות של מוצרט. הופיע כאידמנטס באידומנאו מלך כרתים עם האופרה הלאומית הוולשית, בתפקיד טיטוס (טיטו) ב La clemenza di Tito עם האופרה האוסטרלית, כאורפאו ב"אורפאו" של מונטוורדי עם האופרה ההולנדית, גם כדון אוטאביו בדון ג'ובאני מאת מוצרט, בקובנט גארדן, באופרה בסן פרנסיסקו ובפסטיבל גלינדבורן.
תפקידים אחרים שביצע כוללים את פלסטאף באופרה של ורדי, לנסקי ביבגני אונייגין מאת צ'ייקובסקי,, ליסאנדר בחלום ליל קיץ מאת בריטן, דוד באופרה "שאול ודוד", מאת קרל נילסן. כיופיטר באופרה "סמלה" מאת הנדל זכה בתשואות רבות באופרה הלאומית האנגלית בשנת 1999.
בשנים הבאות הופיע בתפקיד סולימאן בזאידה וכבלפיורה בלה פינטה ג'ארדיניירה במסגרת פסטיבל זלצבורג (2006), כמדוומן ב-Curlew River של בריטן, עם האופרה של פרנקפורט, בתפקיד פליאס באופרה "פליאס ומליסאנד" מאת דביסי עם האופרה הממלכתית של ברלין (2006), סקורטוב ב"זכרונות מבית המתים" מאת ינאצ'ק, בפסטיבלים באמסטרדם ווינה, {2007), היפוליט בבכורה העולמית של האופרה "פדרה" מאת הנצה, על במות האופרה הממלכתית של ברלין והאופרה לה מונה בבריסל, (2007), אדווארד פיירפקס ב"בילי באד" מאת בריטן, עם הרופה של פרנקפורט, השבלייה דה לה פורס ב"דו-שיח הכרמליתים" מאת פרנסיס פולנק על במת האופרה הממלכתית של המבורג, באיאזט ב"טמרלנו" מאת הנדל ובתפקיד אידומנאו באופרה הממלכתית הבווארית במינכן. ב 2008 גילם את אמיליו באופרה פרתנופה על במת האופרה הלאומית האנגלית, הופיע גם בלה סקאלה במילאנו ובפסטיבל גלינדבורן. ב-2009 שר שוב במינכן.
בחייו האישיים הזמר הוא הומוסקסואל והחל משנת 2007 הקשר עם בן זוגו, נגן העוגב ויליאם וייטהד, הפך לרשמי כאשר השניים מיסדו את יחסיהם באיחוד אזרחי.
דיסקוגרפיה
לג'ון מארק איינסלי דיסקוגרפיה עשירה ברפרטואר הבארוקי והקלאסי, כמו כן כוללת לידר גרמנים ושירים אנגליים.
קונטקט (סדרת טלוויזיה, 2021)
קונטקט (ברוסית: Конта́кт) היא מיני-סדרה רוסית, מסוגת דרמה, העוקבת אחר אב שמנסה לשפר את היחסים עם בתו באמצעות הרשתות החברתיות. הפרויקט הופק על ידי Good Story Media וחברת ההפקות Sreda. זו עבודת הבימוי הראשונה של השחקן יבגני סטיצ'קין. פרק הבכורה של הסדרה שודר ב-9 בספטמבר 2021 בשירות הווידאו Premier. לאחר מכן הפרק שודר ברשת TNT ב-11 באוקטובר 2021 בשעה 22:00.
עלילה
אשתו האהובה עוזבת את השוטר גלב ברנשוב. הוא נופל לדיכאון מתמשך ומתחיל להתמכר לאלכוהול. מפקדיו בתגובה שולחים את ברנשוב לעבוד במחלק הנוער במשטרה, שם מתברר שגלב כלל אינו מבין בילדים המודרניים, ובמיוחד לא לגבי בתו יוליה. כדי לשפר איכשהו את היחסים איתה ובמקביל להצליח לשלוט בה, הוא מבקש מאחד המתבגרים האשמים להתיידד איתה באחת הרשתות החברתיות ולתת לו גישה לחשבון.
הפקה
הסדרה הוכרזה רשמית לראשונה בהצגת עונת הטלוויזיה 2020/2021 של רשת TNT ב-29 באוקטובר 2020. הסדרה צולמה מאוגוסט עד דצמבר 2020, תוך שמירה על כללי הריחוק שהוטלו על רקע מגפת הקורונה ברוסיה. ב-8 ביוני 2021 הוצגה עונת הבכורה של הסדרה באירוע Key Buyers: מהדורה דיגיטלית, שוק מקוון בינלאומי לסרטים, סדרות טלוויזיה, תוכניות טלוויזיה ואנימציה.
לטם פרי-חזן
לטם פרי-חזן (נולדה ב-1979) היא פרופסור חבר למשפט וחינוך בחוג למנהיגות ומדיניות בחינוך באוניברסיטת חיפה וחברת האקדמיה הצעירה הישראלית. תחומי המחקר וההוראה שלה הם משפט ומדיניות חינוך, זכויות ילדים במערכות חינוך וחינוך חרדי.
ביוגרפיה
פרי-חזן השלימה לימודי תואר ראשון בפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה בהצטיינות יתרה (2004). היא התמחתה אצל שופטת בית המשפט העליון דורית ביניש (2005), לימים נשיאת בית המשפט העליון. את התואר השני למדה בבית הספר למשפטים באוניברסיטת ניו יורק, שם זכתה למלגת ונדרבילט בגין הצטיינות (2006). פרי-חזן המשיכה ללימודי דוקטורט בפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה, אותם השלימה בהצטיינות יתרה (2011). עבודת הדוקטורט שלה, בהנחיית פרופ' שולמית אלמוג, עסקה בהסדרת החינוך החרדי בישראל. עם תום לימודיה, הצטרפה כחברת סגל לחוג למנהיגות ומדיניות בחינוך בפקולטה לחינוך באוניברסיטת חיפה, שם כיהנה בין היתר כראש המגמה לניהול מערכות חינוך (2020-2014), ראש המרכז לחינוך יהודי ודמוקרטי (2021-2018) וראש הוועדה החוגית ללימודים מתקדמים (2021-היום). היא הייתה חוקרת אורחת במרכז למשפט ומדיניות חינוך באוניברסיטת אנטוורפן (2012), במרכז לחינוך אזרחי ומוסרי בבית הספר לחינוך באוניברסיטת הרווארד (2014) ובמרכז לחקר הנוער בבית הספר לחינוך באוניברסיטת מלבורן (2018).
פרי-חזן זכתה בשני מענקי מחקר של הקרן הלאומית למדע (2018-2015, 2023-2019), במענק מחקר של משרד המדע (2022-2019), במענק מחקר של קרן רוטשילד-קיסריה (2020-2019) ובמענק מחקר של הקרן הלאומית למדע בשוודיה להקמת רשת בינלאומית לחקר חינוך לזכויות (2024-2022).
מאז שנת 2020 היא מכהנת כעורכת כתב העת "Critical Studies in Education", המתמחה בחקר סוציולוגיה ביקורתית של חינוך.
בשנת 2021 נבחרה לאקדמיה הצעירה הישראלית, שם היא עוסקת בעיקר בנושא שילוב חרדים בהשכלה גבוהה.
מחקרה
פרי-חזן פרסמה שני ספרים ויותר מ-40 מאמרים. מחקריה מתמקדים בשני תחומים מרכזיים. תחום אחד הוא המדיניות המסדירה את החינוך החרדי בישראל ובעולם והשפעתה על בתי הספר החרדיים. בשורת מחקרים הראתה פרי-חזן כי מדיניות המבוססת על אכיפת לימודי חול בבתי ספר חרדיים לבנים אינה אפקטיבית וכי על מנת לקדם את מימוש הזכות לחינוך בבתי ספר אלה יש לנקוט באמצעים שמייצרים אפשרויות בחירה מלוות בתמריצים. מחקריה התמקדו גם בקידום לימודי חול באמצעות אקטיביזם פנים קהילתי. במחקרים אחרים עסקה פרי-חזן בהפליה בכניסה לבתי ספר חרדיים והראתה כי אמנם לפסיקה אין השפעה ישירה על הפרקטיקות בבתי הספר אך לאורך זמן היא משפיעה באופן עקיף על תודעת הזכויות של ההורים החרדים ומעודדת אותם להגיש תלונות. פרי-חזן עסקה גם בתאורטיזציה של הזכות לחינוך, המבוססת על המשפט הבינלאומי. מחקריה התמקדו בזכות לחינוך מותאם תרבות ובאיזון בין זכות זו לבין יסודות אחרים של הזכות לחינוך.
תחום נוסף בו עוסקת פרי-חזן הוא זכויות ילדים במערכות חינוך. רבים ממחקריה עסקו בהשתתפות ילדים בקבלת החלטות קולקטיביות בבתי ספר, ברשויות מקומיות ובמדיניות ארצית. בתחום זה היא פיתחה מודלים אשר מסייעים להמשיג את הזכות להשתתפות ולמדוד את יישומה. בסדרת מחקרים שנערכה יחד עם פרופ' מיכאל בירנהק מאוניברסיטת תל אביב עסקה פרי-חזן בזכות לפרטיות בבתי ספר. סדרת מחקרים זו התמקדה בקבלת החלטות של מנהלי בתי ספר על התקנת מצלמות מעקב ובהשפעת המצלמות על מורים ותלמידים. מחקרים נוספים של פרי-חזן עסקו בזכות להליך הוגן בהליכי משמעת. כמו כן, היא חקרה סוגיות הקשורות בידע משפטי של מורים ובלמידה של מורים על זכויות. בשנת 2021 פרסמה מטה-אנליזה של מחקרים אמפיריים שעסקו בתפיסות של תלמידים לגבי זכויות בבתי ספר בכתב עת המדורג ראשון בעולם בתחום החינוך.
Animal (שיר של טרוי סיון)
Animal (בעברית: בעל חיים) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר האוסטרלי טרוי סיון. השיר יצא לאור ב-9 באוגוסט 2018, כסינגל החמישי והאחרון מתוך אלבומו השני, Bloom, על ידי חברת התקליטים EMI אוסטרליה.
השיר הגיע למקום ה-16 במצעד השירים החמים שבניו זילנד.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי טרוי סיון, לילנד, יאשיהו שרמן, אריאל ראצ'שייד, ג'אם סיטי ועלי X והופק על ידי לילנד, בובי קרליק, ראצ'שייד, באדי רוס, בראם אינסקור וג'אם סיטי. השיר הוא שיר בסגנון הפופ, המאפיין שירים נוספים מתוך האלבום.
עם השיר הופיע סיון פעמים רבות בסיבוב ההופעות הרביעי שלו, "The Bloom Tour".
יו מקוויי
יו מקוויי (באנגלית: Hugh McVay; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאלבמה, יליד קרוליינה הדרומית, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אלבמה התשיעי מיולי ועד נובמבר 1837.
ביוגרפיה
יו מקוויי נולד בגרינוויל שבקרוליינה הדרומית. הוא עבר ל ולאחר מכן ייצג את מחוז מדיסון בבית המחוקקים של בשנים 1811–1818. לאחר מכן הוא עבר למחוז לאודרדייל וייצג את המחוז בוועידת החוקה של אלבמה שהתקיימה ב-1819. הוא חי ביישוב מארס היל עד יומו האחרון.
בשנים 1820–1825 כיהן מקוויי כחבר בית הנבחרים של אלבמה. לאחר מכן ועד 1844 הוא כיהן כחבר הסנאט של אלבמה.
ב-1836 נבחר מקוויי כיושב ראש הסנאט, וב-1837, כאשר התפטר מושל אלבמה קלמנט קומר קליי מתפקידו כדי לאייש מושב בסנאט של ארצות הברית, הושבע מקוויי במקומו. הוא כיהן בתפקיד מיולי ועד נובמבר 1837, כאשר הושבע לכהונתו המושל הנבחר ארתור באגבי.
יו מקוויי נפטר בברמינגהאם, אלבמה ב-9 במאי 1851, בגיל 85.
ראלי דקר 2021
ראלי דקר 2021 היה המרוץ ה-43 של ראלי דקר, שהתקיים בפעם השנייה ברציפות בערב הסעודית. המרוץ התקיים בין התאריכים 3 בינואר עד 15 בינואר 2021. מארגני המרוץ רצו לארגן מרוץ חוצה מדינות, שיעבור ב-2–3 מדינות. התפרצות מגפת הקורונה השפיעה על התכנון והובילה לכך שגם בשנה זאת המרוץ יתקיים כולו בשטחה של ערב הסעודית, אך במסלול שונה מהמרוץ הקודם.
חברת ASO הצרפתית, מארגנת התחרות, הודיעה כי במרוץ יושם דגש רב על בטיחות. רוכבי אופנועים יחויבו בלבישת אפוד מגן הכולל כריות אוויר. הכוונה היא להפחית את מהירות הנסיעה ולשים דגש רב יותר על הניווט. באזורים מסוימים תוגבל המהירות ל-90 קמ"ש ויתווספו התראות קוליות לנהגים מפני סכנות. אופנועים יוכלו להחליף בוכנה רק פעם אחת במהלך התחרות, כל החלפה נוספת תעלה בזמני ענישה.
בנוסף לתחרות הרגילה יתקיים מרוץ של מכוניות קלאסיות בו יתחרו כלי רכב בני עשרים שנה ומעלה (רכבים שיוצרו לפני שנת 2000).
בתחרות השתתף צוות ישראלי שהתחרה תחת דגל בלגיה - צוות פרל. הם סיימו במקום 40 מ-46 משתתפים.
שינויים במהלך המרוץ
היום החמישי התגלה כיום קשה במיוחד עבור מספר גדול של מתחרים שסיימו את היום מאוחר בשל תקלות טכניות. המארגנים החליטו לדחות את הזינוק ליום השישי בשעה וחצי וקיצרו את קטע הספיישל ב-100 ק"מ. בסטייג' ה-11 של המרוץ קוצר ב-50 ק"מ בשל תנאי מזג האוויר.
אירועים חריגים
הרוכב סי.אס סנטוש נפגע בתאונה במהירות גבוהה במהלך סטייג' 4 והיה חשש לפגיעות ראש. רוכבים שעברו בסמוך לתאונה ביצעו בו החייאה עד להגעת הצוות הרפואי. סנטוש הורדם והונשם עד לביצוע בדיקות נוספות. בבדיקה נמצא כי לא סבל מפציעות חמורות מלבד כתף שיצאה מהמקום. לאחר חמישה ימים שוחרר מטיפול לאחר שהחלים לחלוטין.
הנק לטגאן, נהגה של קבוצת טויוטה גאזו רייסינג, התהפך עם רכבו במהלך סטייג' 5 והוטס לבית חולים עם שבר בעצם הבריח. ברט קאמינגס, נהג המשנה במכונית, יצא מהתאונה ללא פציעה.
במהלך סטייג' 7 אירעו 2 תאונות. הרוכב הצרפתי, פייר שרפין, נפגע בקילומטר ה-178 של היום וסבל מחבלות ראש. הוא הוטס לבית החולים כשהוא מורדם ומונשם. שרפין מת מפצעיו ב-14 בינואר, במהלך העברתו מערב הסעודית לצרפת. מתחרה צרפתי נוסף שנפגע באותו היום הוא אוליבר סאסט, שהתנגש ברכב הבאגי של מנואל ומוניקה פלאזה, בקילומטר ה-419. הוא אושפז עם חשש לשבר בקרסול ובמרפק.
שני רוכבי הוסקוורנה נפגעו במהלך הסטייג' השמיני. חאווייר דה סולטרי אושפז לאחר תאונה במהלך המרוץ. מוריציו גריני נפגע בנפילה מהאופנוע 30 ק"מ לפני סיום היום. הוא הצליח לרכב עד לקו הסיום, לאר מכן אובחן כסובל מדימום פנימי באזור הבטן כתוצאה מהנפילה.
חוסה איגנסיו קורנחו התחיל את הסטייג' העשירי כמוביל קטגוריית האופנועים בפער של 11:24 דקות. במהלך הקילומטר ה-252 של היום התרסק עם האופנוע. הוא המשיך ברכיבה עד לסיום הסטייג', אך לאחר מכן אולץ לפרוש על ידי המארגנים לאחר שבבדיקות נמצא כי הוא סובל מזעזוע מוח.
חואן ברדה ברוט, רוכב הונדה, נותר ללא דלק בקילומטר ה-267 של סטייג' 11, לאחר שלא ביצע עצירת תדלוק בקילומטר ה-174. לאחר שלא קיבל סיוע מרוכבים אחרים במשך שעתיים קרא לסיוע רפואי והוטס במסוק לבית החולים.
הקולג' המלכותי לאמנות
הקולג' המלכותי לאמנות (באנגלית: Royal College of Art, בקיצור RCA) הוא אוניברסיטת מחקר ציבורית בלונדון. הוא מעניק תארים מתקדמים באמנות ובעיצוב. זהו המוסד האמנותי היחידי בעולם שמקנה תואר מתקדם באמנות ובעיצוב. בדירוג QS של אוניברסיטאות בעולם הוא דורג במקום הראשון בעולם בקטגוריית האמנות והעיצוב.
הקולג' הוקם לראשונה בשנת 1837 כבית ספר ממשלתי ועירוני לעיצוב שפעל ב"בית סאמרסט". במחצית המאה ה-19 עבר לאתר בסמוך למוזיאון ויקטוריה ואלברט. בשנת 1857 שונה שמו לבית הספר להכשרת אמנות (Normal Training School of Art) וב-1863 ל"בית הספר הלאומי להכשרת אמנות" (National Art Training School). באותה עת שימש בעיקר כמכללה להכשרת מורים לאמנות (סמינר). בשנים 1897-1896 הוסב שמו שוב ל"קולג' המלכותי לאמנות", אז הועבר הדגש ללימודי אמנות ועיצוב מעשיים. במחצית שנות ה-20 של המאה ה-20 נוספו לבית הספר מחלקות לעיצוב גרפי, עיצוב תעשייתי ועוד. בשנת 1967 זכה במעמד של אוניברסיטה.
תל חאבוה
תל חאבוה (בתעתיק: Tel Habuwa) הוא אתר ארכאולוגי במצרים התחתונה בקרבת תעלת סואץ (3 ק״מ מהתעלה) במחוז מחוז איסמעיליה. בעבר הוצע כי זוהי עיר הגבול המזרחית ת'ארו מימי הממלכה התיכונה.
היסטוריה
בחפירות ארכאולוגיות במקום נמצאו עדויות לממגורות ומבני מנהל בני שני קומות מתקופת החיקסוס שנשרפו קשות ושנקברו תחת מבנים חדשים שכאלו מימי הממלכה החדשה מימי הפרעונים: תחותימס השלישי סתי הראשון ובנו, רעמסס השני. הממגורות יכלו להכיל 280 טונות של תבואה לפי חישוב שהעריכו החופרים מה שמעיד על גודל הנוכחות הצבאית במקום. מתחת לחצר פנימית באחד ממבני המנהל נתגלו ארונות קבורה ושלדים שעליהם סימנים פציעה מחצים וחיתוך מכלי נשק שהן ככל הנראה עדות לכך שהקרבות בין החיקסוס לבין צבא יעחמס הראשון היו עזים מאוד. באתר נמצאו גם פפירוס שמתייחס לפעולת שרפה מצד יעחמס ושתי אסטלות שבורות מאבן גיר שהודבקו והכילו כתובות של נסיכה (תוארה המדויק: "אחות המלך") בשם טאני שקרוב לוודאי הייתה חיקסוסית מ-1570 לפנה"ס ושל נסיך חיקסוסי בשם נחאסי שמוזכר גם בפפירוס רשימת המלכים מטורינו ובחרפושיות שנתגלו במצרים. מנהל החפירה במקום הציע כי אם זוהי ת'ארו אז ייתכן שיעחמס התקיף אותה לפני שפנה לאווריס כדי שהחיקסוס לא יקראו לתגבורת כנענית מארץ ישראל דרך עיר הגבול הזאת שכנראה יכלה לשגר שליחים עם מסר שכזה לכנען במהירות בשל קרבתה היחסית אליה.
קהילת יהודי פרשוב
פרשוב היא עיר מרכזית במזרח סלובקיה, שבתקופות שונות הייתה תחת שלטון הונגרי. בעיר התקיימה קהילה יהודית ענפה שבשיאה מנתה 5,000 איש, וכיום מונה עשרות אחדות בלבד.
גאוגרפיה
פרשוב הייתה בתקופות שונות הבירה של מחוז "שאריש" בהונגריה, ובהמשך אחרי מלחמת העולם הראשונה, הפכה למרכז השלטון הצ'כוסלובקי במזרח סלובקיה. עד אמצע המאה ה-18 נאסר על התיישבות יהודים בעיר בשל מעמדה של העיר כ"עיר מלך חופשית". יהודים כן התגוררו בכפרים ועיירות סמוכים - כמו הכפר Solivarv המהווה כיום חלק או פרבר של העיר פרשוב. היום פרשוב היא העיר השלישית בגודלה בסלובקיה. הקהילה היהודית במקום, שבשיאה מנתה כ-5000 איש, חוסלה כמעט לגמרי בשואה, וכיום היא מונה כמה עשרות בלבד (כ-55 יהודים נכון להיום), ושרידיה עדיין ניכרים בעיר: בית כנסת אורתודוקסי הפעיל גם כיום, בית כנסת נוסף (ניאולוגי-קונסרבטיבי המשמש כיום כחנות), 3 בתי קברות, וכן בית מדרש ומשרדים של הקהילה והרבנות.
תחילת התיישבות היהודית בפרשוב-סוליבאר
הכפר סוליבאר מהווה כיום חלק מהעיר פרשוב. השם "סוליבאר" נבע מאיחוד השמות של שני כפרים שעמדו בסמוך זה לזה – כפר סלאבי בשם Sol וכפר הונגרי בשם Sovar (זהו שמה ההונגרי של סוליבאר עד היום).
הקהילה היהודית בפרשוב במאה ה-19
עד שנת 1785 הייתה התיישבות יהודים בעיר אסורה, אך היא התאפשרה עם הגעתו לעיר של סוחר יהודי עשיר מגליציה בשם מרדכי הולנדר, שהיו לו קשרים בחצר הקיסרות בווינה. הולנדר היה מסור לענייני הציבור היהודי ואף יצג את היהודים בפני השלטונות. בתחילת המאה ה-19 התיישבו בפרשוב יהודים נוספים חרף התנגדות נמרצת של תושבי העיר, ובשנת 1830 נוסדה במקום קהילה על ידי בנו של מרדכי/מרק הולנדר – ליאו הולנדר ששימש כראש הקהילה.
בשנת 1871 התפצלה הקהילה לשניים – הקהילה הנאולוגית, והקהילה החרדית. כל קהילה יסדה מוסדות נפרדים משל עצמה. בעקבות הקמת הקהילה החרדית, החלה הגירת יהודים לפרשוב מכפרי האזור. בשנות ה-90 של המאה ה-19 כיהנו בקהילה האורתודוקסית רבנים ידועי שם: רבי משה אריה רוט בשנים 1893–1895, רבי ישעיהו פירסט (1895–1900), ורבי נח ברוך פישר.
בשנת 1919 נוסד בעיר סניף של "אגודת ישראל", ובתוך זמן קצר הייתה ה"אגודה" המפלגה היהודית הגדולה בעיר. בין ראשי הדוברים של הסניף היו הרב שמואל אליעזר ריינר. בעיר הוקמה אף שלוחה של "צעירי אגודת ישראל", שבראשו עמד הרב יוסף יהודה (פולדי - לאופולד) ריינר (אביו של הרב שמואל ריינר).
כמו כן, מסוף המאה ה-19 התקיימה בעיר פעילות ציונית, כולל סניף של ההסתדרות הציונית שהוקם בעיר.
הקהילה היהודית בתחילת המאה ה-20
בשנת 1900 התגוררו בעיר 13,098 תושבים, מהם 2106 יהודים (16%).
למרות מהומות נגד יהודים שהתחוללו בעיר עם תום מלחמת העולם הראשונה, הקהילה היהודית הלכה והתפתחה, והיה לה משקל רב בכלכלה המקומית ובפרט במסחר, במלאכה, בתעשייה ובשירותים. בין מפעלי הייצור של היהודים היו מבשלות בירה של מילר וגרוסווירט, בית חרושת לתנורים של משפחות סמואל וגרוסמן, מפעל ליצור משקאות חריפים, 2 מפעלים לייצור לבנים, מפעל למוצרי בטון, מנסרה ועוד כמה מפעלים זעירים. ב-1929 החל לכהן כרבה של העיר פרשוב הרב משה חיים לאו, שם הקים את ישיבת "תורת חיים" שלמדו בה כ-200 תלמידים.
תקופת השואה
בפרשוב עצמה, גרו ערב השואה 4,481 יהודים. לאחר הקמת המדינה הסלובקית ב-1939, הייתה פרשוב אחת הערים הראשונות בסלובקיה בהן התחוללו מהומות נגד יהודים. פעם אחר פעם פרצו קבוצות של צעירים אנטישמים לבתי היהודים ולבתי העסק שלהם, השחיתו ובזזו רכוש וגרמו הרס רב. גזרות שחוקקו נגד יהודי פרשוב על ידי מושל המחוז האנטישמי א. דודש, הקדימו את החקיקה האנטי יהודית בשאר מחוזות סלובקיה. באוגוסט 1939 פוטרו כל היהודים למעט אחד ממשרותיהם במנהל הציבורי, וב-6.9.1939 הורה מושל המחוז על סימון בתי עסק של יהודים בשלט שעליו הכתובת "עסק יהודי". פרשוב הייתה העיר הראשונה בסלובקיה בה נצטוו היהודים לענוד סרט זרוע ועליו מגן דוד. בינואר התקיימה תהלוכה המונית ברחובות, בסיומה פרצו ההמונים לבית הכנסת האורתודוקסי, השליכו החוצה את תשמישי הקדושה וספרי התורה וחיללו אותם, והעלו באש את הבניין. במרוצת 1941 סגרו הרשויות 585 עסקים של יהודים בפרשוב וברחבי הנפה, בהם החנות של שמואל ריינר.
במהלך 1942, גורשו מהעיר למחנות ריכוז והשמדה כ-80% מיהודי פרשוב והנפה. כ-500 יהודים מפרשוב הוברחו בתקופת הגירושים להונגריה, על ידי פעילי תנועות נוער ציוניות, בסיועם של עובדי רכבת ושומרי גבול.
עם עצירת הגירושים מסלובקיה בסתיו 1942 עוד נותרו בפרשוב 554 יהודים שהוגדרו חיוניים לכלכלה והונפקו להם תעודות חסות, ועוד כמאה יהודים שהתנצרו למראית עין או התחזו לארים באמצעות תעודות מזויפות.
שאר קורבנות השואה נרצחו בסוף 1944, עם הכיבוש הגרמני, בידי הגרמנים עצמם או אנשי "משמרות הלינקה". סה"כ נספו בפרשוב כ-6400 נפשות (תושבי פרשוב, כפרי הסביבה וכן פליטים שהגיעו מערים אחרות). עשרות יהודים ניצלו בזכות סיוע שקיבלו מתושבים מקומיים לא יהודים ומאיכרים, ומוכרים 22 מתושבי פרשוב והסביבה שזכו לתואר "חסידי אומות עולם".
בתקופה זו ניסו יהודים רבים לברוח להונגריה. אולם, במרץ 1944 גרמניה כבשה את הוגריה והחלה ליישם גם שם את המדיניות של "הפתרון הסופי" והשמדת היהודים.
בקיץ 1944 פרץ המרד הסלובקי שנתמך על ידי מדינות בנות הברית: ברית המועצות מחד, והממשלה הסלובקית הגולה בלונדון מאידך, נגד הממשלה הסלובקית. בתגובה למרד פלשה גרמניה לסלובקיה וכבשה אותה באופן ישיר. לאחר כישלון המרד התחדשו השילוחים לאושוויץ - הפעם, בניהול גרמני ישיר.
בחודש אפריל 1945 – סלובקיה שוחררה על ידי ברית המועצות. רק כ־20% מיהודי סלובקיה שרדו את המלחמה, השאר נרצחו בשואה.
ישנן חדקני
ישנן חדקני (שם מדעי: Somniosus rostratus) הוא מין של כריש גדול מהמין ישנן המצוי בצפון האוקיינוס האטלנטי, במערב הים התיכון ובמערב האוקיינוס השקט, סמוך לניו זילנד.
אורכו מגיע ל-140 סנטימטרים. המין נצפה ותועד לעיתים נדירות מאוד, והוא חי בעומקים של בין 180 ל-2,200 מטרים. הנקבות יולדות בין 8 ל-17 ולדות בכל לידה.
השלטון האוסטרו-הונגרי בבוסניה והרצגובינה
בשנת 1878, במסגרת תנאי קונגרס ברלין, קיבלה האימפריה האוסטרו-הונגרית מנדט על שטחי בוסניה והרצגובינה. באופן רשמי האימפריה העות'מאנית נותרה שליטה באזור, אולם בפועל הוא נשלט בידי הממשלות של אוסטריה והונגריה. ב-1908 סיפחה אוסטרו-הונגריה רשמית את השטחים, ועוררה בכך את משבר בוסניה. השליטה האוסטרו-הונגרית בבוסניה והרצגובינה המשיכה להתקיים עוד עשר שנים, עד שב-1918, בעקבות מלחמת העולם הראשונה, הועברו השטחים למדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים.
היסטוריה
ב-1867 נכללו האזורים בוסניה והרצגובינה אשר נשלטו בידי האימפריה העות'מאנית במסגרת וילאייט בוסניה. בעקבות קונגרס ברלין ב-1878, קיבלה האימפריה האוסטרו-הונגרית מנדט על השטחים, פרט לאזור הרצגובינה הישנה אשר הועבר למונטנגרו. העות'מאנים נותרו השליטים הרשמיים באזור, אולם בפועל הוא נוהל בידי האוסטרו-הונגרים. כניסת הצבא האוסטרו-הונגרי לתוך בוסניה והרצגובינה נתקלה בהתנגדות מוסלמית. המוסלמים מרדו ונוצחו סופית רק בשנת 1883. הנוצרים, שפיתחו ציפיות, התאכזבו במהרה מהשלטון החדש. הצרה הייתה שהאימפריה האוסטרו-הונגרית הייתה ממלכה דואלית אשר בה היה מקום שווה הן לאוסטריה והן להונגריה. שתי המדינות גבלו בבוסניה, ולא הצליחו להגיע להסכמה איזו מהן תספח אותה. לפיכך הוחלט ששתי המדינות ינהלו את האזור במשותף. מה שהפך את הבירוקרטיה המסובכת בלאו הכי של האימפריה, למסובכת אפילו יותר בבוסניה והרצגובינה. זכויות שונות כמו זכות החנינה, הוענקו לשר האוצר המשותף (בניגוד לרוב המשרות באימפריה, לא היו שרי אוצר נפרדים לאוסטריה ולהונגריה, אלא שר אוצר משותף אחד). מושל מטעם הצבא היה אחראי על הניהול בפועל של האזור.
באוסטריה ובהונגריה היו שיטות משפטיות שונות ובבוסניה הוחלט להפעיל את השיפוט הצבאי ולמעשה המשיכו להסתמך על המשפט העות'מאני. הממשל החדש שמר על הסדרים הישנים, כולל המיסים המיוחדים המוטלים על הנוצרים. הוחלט לשמור על מאזן קבוע בין ההוצאות וההכנסות של המחוז וכך הוגבלו אפשרויות הפיתוח. מבחינה לאומית נוצר תהליך שהביא להזדהות הקתולים עם העם הקרואטי והאורתודוקסים עם העם הסרבי, שני עמים ששכנו על גבולות בוסניה. הבוסנים המוסלמים, ששפתם הייתה סרבו-קרואטית, ניצבו בפני בעיה של זהות לאומית. במהלך השלטון העות'מאני הם ראו עצמם טורקים בוסניים, חלקם למדו טורקית, המשכילים השתמשו בטורקית, פרסית וערבית. הסרבים והקרואטים השתדלו לשכנע את הבוסנים המוסלמים לראות בעצמם סרבים או קרואטים בני דת האסלאם ומעטים השתכנעו והצטרפו למפלגות לאומיות סרביות או קרואטיות. באזור קמה תנועה חזקה ששאפה להקמת מדינה של הסלאבים הדרומיים. מרבית הבוסנים המוסלמיים תמכו בתנועה/מפלגה ששאפה להבטיח אוטונומיה תרבותית-דתית.
הצלחותיה הצבאיות של סרביה במהלך, כמו גם הזעם על סיפוח בוסניה, עוררו רגשות לאומיים אצל הסלאבים הרבים שחיו באוסטרו-הונגריה ורצו להסתפח לסרביה ולהקים עמה את "יוגוסלביה". בחמש השנים שקדמו ל-1914, ביצעו לאומנים סרבים מספר רב של פעולות טרור והתנקשות כנגד הממשל האוסטרו-הונגרי בבוסניה, הרצגובינה וקרואטיה. פעולות אלו זכו לתמיכה ספוראדית וחשאית מצד סרביה. ב-1910 ניסה סטודנט צעיר בשם בוגדן ז'רייץ' לרצוח ביריות את המושל הצבאי של בוסניה, הברון ורשנין. על אף שנכשל, ותואר בעיתונות כמטורף, מעשהו עורר השראה אצל לאומנים סרבים ובוסנים רבים, במיוחד צעירים. ארגונים לאומניים רבים כמו "היד השחורה" ו"בוסניה הצעירה" פעלו באזור. ביוני 1914, רצחו לאומנים בוסנים בסרייבו את פרנץ פרדיננד יורש העצר האוסטרו-הונגרי. הרצח הוביל למשבר יולי, אשר בעקבותיו פרצה מלחמת העולם הראשונה. המלחמה הסתיימה ב-1918, ובעקבותיה פורקה האימפריה האוסטרו-הונגרית. שטחי בוסניה והרצגובינה סופחו למדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים ובהמשך לממלכת יוגוסלביה.
רשימת מושלים
המושלים הצבאיים של האזור היו: