cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קונרד מן
קורות חיים
מבקרת המוזיקה של "על המשמר", אוליה זילברמן, כתבה על מקהלת רון: "התברכנו במקהלה עממית שמנצחה הצעיר הוא כשרון אמיתי בענף זה. הושגה גמישות צלילית של המנגנון, המאפשרת אפקטים צליליים רבים... עיבודי השירים והשיר של המנצח מן עצמו ("שיר למחר") מעידים על טעמו הטוב... צמחה כאן מקהלה עממית, שיש לה כבר זכות לפירסום ולהופעות". בעקבות ניצוחו על האופרה הקומית "פרא דיאבולו" לדניאל אובר כתבה כי מן הוא "מנצח צעיר בעל כשרון בולט. ידיים ברוכות, מלאות הבעה של מצח אמיתי, יש לו לצעיר זה, אוזן מבחינה ודקה, מרץ ואינטנסיביות ההרגשה המוזיקלית. הוא "החזיק" את האנסאמבל כולו כמעט בלי הכנה מוקדמת, ובנקל יכולים אנו לתאר לעצמנו עד כמה מסוגל היה לגלות את כוונותיו אילו עמד לרשותו מנגנון תזמורתי מלא וטוב". על הצגת הבכורה של התיאטרון המוזיקלי, האופרטה "ברון הצוענים" ליוהאן שטראוס (הבן), כתבה: "המנצח הצעיר והכשרוני, שגם הוא היה טירון בניצוח על הצגה בימתית - קונראד מן מילא את אשר ציפיתי. לרשותו עמדה תזמורת דלה, אך בניצוחו הייתה דינאמיקה טובה וריתמוס חי, אוזן מבחינה, אך עוד לא היה הליכוד הדרוש, שיבוא בוודאי בהמשך ההצגות. צליל המקהלות היה מצוין וסצינות האנסאמבל מלוכדות בצליל ומעובדות יפה". עם כנס המקהלות בבאר שבע ב-1954 העירה כי "קונרד מן הוא כשרון יוצא מן הכלל כמנצח־מקהלה, מסוגל הוא להביא את שירתה לידי פלאסטיות תיאוריות-ממש".
מן נישא לרות אורית, ובסוף שנות ה-40 היו השניים הורים לבן, יאיר. בשנות ה-50 התגרשו בני הזוג, והבן נותר עם האב, עם עזיבתו של מן את הארץ בסוף אותו עשור הוא מסר את בנו לקיבוץ יד חנה, לאחר שנאסר עליו להוציאו מן הארץ.
בשנת 1959 הוזמן על ידי ממשלת גרמניה המזרחית לנצח על מקהלות ברדיו ובטלוויזיה לפרק זמן של שנה. באוקטובר 1960 התמנה מטעם משרד התרבות של גרמניה המזרחית כמנצח התזמורת הסימפונית של זול (Suhl) שפעלה בעיירה הילדבורגהאוזן (Hildburghausen) (כיום במדינת תורינגיה). שם פעל לקדם את המוזיקה המודרנית (יצירותיהם של מלחינים כמו ארנולד שנברג, פאול דסאו, הנס אייזלר, קרל אורף ועוד). כן ניהל את פסטיבל המוזיקה העכשווית.
ב-1965 התפטר מהנהלת תזמורת הילדבורגהאוזן ועבר לברלין, שם הקים וניהל תזמורת קאמרית (Neue Kammerorchester Berlin). עד מלחמת ששת הימים לימד בבית הספר הגבוה למוזיקה. בעקבות המלחמה והיותו אזרח ישראלי פוטר ממשרתו. היה חבר איגוד המלחינים והמוזיקולוגים של גרמניה המזרחית (Verband der Komponisten und Musikwissenschaftler der DDR).
הצייר שבתאי אלדג'ם, מחברי מקהלת רון, צייר ציור שמן שבו נראה המנצח, קונרד מן, ולמולו דיוקנאותיהם של זמרי וזמרות המקהלה. בצד העליון של הציור נאבקים כוחות הרשע עם כוחות הטוב, על פי המשנה הקומוניסטית. לדברי אלדג'ם, כל הדמויות בציורו הן אמיתיות וצוירו על פי צילומים ועל פי הזיכרון. הציור ניתן במתנה לקבוצת שילר.
מגנזיט
מגנזיט הוא מינרל שהרכבו הכימי הוא פחמת המגנזיום, MgCO3. המגנזיט שייך לקבוצת הקלציט ויוצר עם הקלציט (בו יש קטיון סידן במקום המגנזיום) ועם הסידריט (שבו ברזל בצורת Fe+2 מחליף את המגנזיום) שורה איזומורפית. מנגן, קובלט וניקל יכולים אף הם להחליף את המגנזיום בכמויות קטנות. כמעט שלא ניתן להבדיל בין המגנזיט והמינרל דולומיט – Mg,Ca)CO3). כמו כל חבר בקבוצת הקלציט, המגנזיט מתגבש במערכת הטריגונלית (בתצורת מעוינון וסקלנוהדרון) והוא בעל פצילות מעולה לאורך שלושה מישורים היוצרת מעוינונים. כמו לקלציט יש לגבישים הבודדים השקופים של המגנזיט שבירה כפולה חזקה. מקור שם המינרל בהרכבו הכימי.
אופן היווצרות ותפוצה
מגנזיט מופיע בעורקים והוא תוצר של התמרת מגע של מגע והתמרה אזורית בתנאי לחץ אחיד וחום גבוה של סלעים אולטרה-מאפיים דוגמת הסרפנטיניט וסלעים אחרים העשירים במגנזיום. גבישי המגנזיט הנוצרים באופן זה הם לעיתים קרובות זעירים ביותר (קריפטוקריסטלים) ומכילים סיליקה בצורת אופאל או חלמיש.
מגנזיט מופיע גם בתוך רגוליט מעל סלעים אולטרה-מאפיים כפחמה משנית בתוך הקרקע ובתת־הקרקע, שם הוא מושקע כתוצאה מפירוק של מינרלים המכילים מגנזיום על ידי פחמן דו-חמצני המצוי במי התהום.
מגנזיט יכול להיווצר במטאסומטיזם של פרידוטיט וסלעים אולטרה-בסיסיים אחרים. מגנזיט נוצר בעזרת פחמון של אוליבין בנוכחות מים ופחמן דו-חמצני והתהליך מתבצע בצורה הטובה ביותר בטמפרטורות ולחץ בינוניים האופייניים לפציאס (מכלול תכונות הסלע) של צפחות ירוקות.
מגנזיט יכול להיווצר כתוצאה מפחמון של סרפנטין המכיל מגנזיום (ליזרדיט) באמצעות התגובה הכימית הבאה:
התמרה של אוליבין עשיר במגנזיום (פורסטריט) גורמת לייצור מגנזיט מפרידוטיט. התמרה של אוליבין עשיר בברזל (פייליט) גורמת לייצור של תרכובות המכילות סיליקה-מגנטיט-מגנזיט.
מגנזיט יכול להיווצר גם במטאסומטיזם של אבן גיר דולומיטית היוצרת את סלעי סקרן, ותוצריה, בנוסף למגנזיט, הם: וולאסטוניט, טלק ופריקלאס (MgO).
מגנזיט קיים גם בים המלח. המגנזיט נוצר מהתאדות התמיסות המרוכזות שבבריכות המלאכותיות של מפעלי ים המלח והוא אחד התוצרים המתקבלים יחד עם ברום בשלב שלאחר שקיעת הקרנליט.
מקומות בהם מוצאים דגימות מגנזיט מעולות כוללים את אוברנדורף שבשטיריה וסנט גוטהארד שבעמק צילרטאל (Zillertal) שבטירול, שני המקומות באוסטריה, וברומאדו (Brumado) שבמדינת באהיה שבברזיל, שם נתגלו גבישי מגנזיט שקופים, נדירים מאוד ולכן יקרי ערך, הדומים מאוד בתכונותיהם ל"פצלת איסלנדית" (סוג קלציט שקוף). מקומות נוספים בהם יש מגנזיט הראויים לציון כוללים קוריאה, סין, ומדינות מערב ארצות הברית (קליפורניה, נבדה ואריזונה).
באזורנו נמצא מגנזיט בעורקים הידרותרמיים בוואדי טר שבדרום מזרח חצי האי סיני והוא נפוץ במסיבים הסרפנטיניים של קפריסין וטורקיה.
שימושים
ניתן להשתמש במגנזיט בתוספת סיד לשם יצירת סיגים בתנורי יצור פלדה. ניתן להשתמש במגנזיט כזרז וכתוסף בייצור גומי סינתטי, בהכנה של דשנים וחומרים כימיים המכילים מגנזיום, ובייצור סוגי מלט מיוחדים.
בדומה לייצור סיד חי, ניתן לשרוף את המגנזיט בנוכחות פחם על מנת להפיק את תחמוצת המגנזיום (MgO), הידועה גם כפריקלאס, פריקלאס הוא רכיב חשוב במוצרים חסיני אש כדוגמת לבנים חסיני אש לתנורים.
אהרן
אַהֲרֹן ( – א' באב ) הוא דמות מקראית. כאח שני לאחר מִרְיָם הגדול ממשה, היה אהרן ראשון הכֹּהֵנִים. משום שמשה היה כבד-פה, שימש אהרן כדוברו של משה בפני פרעה במצרים. אהרן היה הכהן הגדול של עם ישראל בהיותם במדבר, ולפי המסורת, כל הכהנים הם צאצאיו.
על פי המקרא נפטר אהרן בטרם הכניסה לארץ ישראל במקום הקרוי הור ההר או מוֹסֵרָה, על גבול ארץ אדום. לאחר מותו בני ישראל התאבלו עליו 30 יום, דבר המראה את האהבה הגדולה שרחש לו העם.
אהרן הכהן
חז"ל מסבירים כי זכה לייסד את שושלת הכהנים, משום שכאשר ראה שמשה, אחיו הצעיר, מונה להיות הנושא והנותן עם פרעה, לא קינא בו. חז"ל לומדים זאת מן הפסוק "וראך ושמח בליבו" שאומר האל למשה לפני פגישת האחים.
ביום חנוכת המשכן, בו נכנס לשמש בכהונה, שני בניו הגדולים של אהרן, נדב ואביהוא, מתו. נדב ואחיו אביהוא נכנסו להקטיר "אש זרה", ונשרפו חיים. את מקומם ירשו שני האחים הצעירים, אלעזר ואיתמר.
במהלך נדידת בני ישראל במדבר קורח ועדתו ערערו על מנהיגותם של משה ואהרן ובניסים שהתרחשו מאוחר יותר הוכיח האל את בחירתו באהרן על ידי מבחן קטורת הסמים - מאתיים וחמישים מקטירי הקטורת של עדת קורח נשרפו, אך כאשר אהרן הקטיר קטורת הוא עצר את המגפה שפגעה בעם.
אהרן נזכר בחיבורו של ההיסטוריון הרומאי פומפיוס טרוגוס, שם הוא מופיע בשם "אַרוּאַס" (Arruas). טרוגוס מספר עליו שהיה בנו של משה ונכדו של יוסף, שמונה לכהן כדי לפקח על הפולחן שמקורו במצריים ומעט אחר כך הפך למלך. הוא מסביר שמאז היה זה מנהג בקרב היהודים שאותם אנשים ישמשו כמלכים וככהנים. זהו הרמז היחיד לאהרן בספרות היוונית-רומית.
אוהב שלום ורודף שלום
במסכת אבות (א, יב) נאמר:. באבות דרבי נתן (יב, ג) מתוארת שיטתו של אהרן:
בעקבות המשנה במסכת אבות, הפך אהרן להיות לסמל של אהבת הבריות ורדיפת שלום. ייתכן שמקורה של מסורת זו הוא בדברי מלאכי, שמתאר את הכהן האידיאלי: "בשלום ובמישור הלך אתי ורבים השיב מעון" או במזמור שיר המעלות בתהלים שמתאר אחווה: "שיר המעלות לדוד, הנה מה טוב ומה נעים שבת אחים גם יחד: כשמן הטוב על הראש, יֹרד על הזקן, זקן אהרן, שיֹרד על פי מדותיו". יש מפרשים שמסבירים את התנהגותו בחטא העגל כתוצאה קיצונית של תכונה זו: אפילו כאשר ישראל רצו שיעשה עגל זהב לעבודה זרה, הוא נענה לבקשתם ולא יצא נגדם ישירות. פירוש נוסף למעשה זה הוא שאהרן ניסה לעכב את העם עד שמשה ירד מההר.
מטה אהרן
על פי המקרא, מטה אהרן הצמיח באופן פלאי פרחים ושקדים כדי להורות על כך ששבט לוי הוא השבט הנבחר מבני ישראל על ידי אלוהים. המטה נשמר במשכן בקודש הקודשים, לאות על הבחירה בא
הרן ובשבט לוי. מטה זה נזכר גם קודם לכן, לאורך סיפור המכות ויציאת מצרים.
וידם אהרן
"וידם אהרן" הוא הביטוי המתאר את תגובתו של אהרן הכהן נוכח מות שני בניו.ביום השמיני לעבודתם של הכוהנים במקדש, נדב ואביהוא בניו של אהרן הכהן מקריבים קטורת לפני ה' ואז יוצאת אש ושורפת אותם חיים. תגובתו של משה אינה מאחרת לבוא והוא מנחם את אהרן באומרו "הוא אשר דיבר ה' לאמר בקרובי אקדש...". מיד אחר כך, התורה מתארת את תגובתו של אהרן במילים: "וידם אהרן".
נראה שאהרן מקבל את דבריו של משה ובעקבותיהם הוא שותק. אך פשט הכתוב לא מפרש אלו רגשות הסתתרו בנפשו בעקבות האירוע הטרגי. וכן לא כתוב האם אהרן זעק או בכה על מות בניו קודם שתיקתו. המקרא לא מתאר לנו זאת אלא את הדממה בה קיבל את מותם של בניו. ייתכן שהדממה נובעת מהשלמת פנימית ומקבלת הדין ללא ערעור. שתיקתו של אהרן היא חיצונית אולם ייתכן והיא סוערת בנפשו. אהרן קיבל עליו את הדין והבין שבזמן השראת השכינה, עליו להשאיר את רגשותיו בצד ולהמשיך למלא את תפקידו במשכן. אהרן לאור מות בניו ממשיך בעבודת המשכן ובכך גילה גדלות נפש עילאית וקידש שם שמים. לפי זה שתיקתו של אהרן אינו רק שתיקה פסיבית אלא שתיקה אקטיבית של עבודת ה במשכן.
הרמב"ן על "וידם אהרן" מפרש שני פירושים: אהרן בכה בקול ונשתתק ולפי הפירוש השני ירדו עיניו דמעות ועתה פסק מלבכות.
לדעת אברבנאל, הביטוי "וידם אהרן" מבטא תדהמה גמורה שאחזה באהרן מרגע האסון.
מות אהרן
מות אהרן מתואר בספר במדבר, ומהווה את הורשת הכהונה הגדולה בפעם הראשונה בתולדות העם היהודי מאהרן לבנו אלעזר. מקום מותו וקבורתו הוא הר ההר.
התיאור המקראי
הביטוי יֵאָסֵף אַהֲרֹן אֶל-עַמָּיו נמצא בתורה בלבד ורק בהקשר מותם של אברהם, יצחק, יעקב, ישמעאל ומשה. הרקע לשימוש בביטוי זה אינו ברור וייתכן שהוא קשור לתפישת המוות המקראית.
אהרן נפטר בא' באב, וזהו תאריך הפטירה היחיד שהוזכר בתנ"ך: לדעת רלב"ג, "החודש החמישי" נמנה מתשרי, ולכן תאריך פטירתו היה בא' בשבט.
על אהרן התאבלו שלושים יום כמו גם על משה. ואילו על יעקב התאבלו שבעים יום כנראה לפי מנהגי האבלות אשר היו נוהגים במצרים העתיקה.
על מותו במהלך הנדודים במדבר, הוא יודע טרם עת ובמצוות האל הוא מעביר את בגדי הכהונה ממנו לבנו אלעזר בנוכחותו של משה:
על פי המדרש
על פי המדרש, משה פקד על אהרן להיכנס לתוך מערה בהור ההר שבה היו מטה מוצעת ונר דלוק. אהרן נכנס ומשה פקד עליו להשכב במטה עם ידיים פשוטות, פה סגור ועיניים סגורות. אהרן ביצע את הפקודות ומת. מסבירים שלאחר שראה משה את מיתת הנשיקה של אחיו, רצה גם הוא למות באותה מיתה ואמנם נתקבלה בקשתו. לאחר שיצאו משה ואלעזר מהמערה, היא נסתמה.
על פי מדרש רבה, לאחר שירדו משה ואלעזר מן ההר נתקבצו כל הקהל עליהם ושאלו אותם היכן אהרן. לאחר שענו להם שמת, עם ישראל לא השתכנע, שהרי אהרן בעצמו עצר את מלאך המוות. העם איים שאם לא יחזירו משה ואלעזר את אהרן, הם יסקלו אותם. משה התפלל לקב"ה שיוציא מהם את החשד ומייד הקב"ה פתח את המערה שבה מת אהרן כהוכחה. על פי מדרש אחר, כשראו ישראל שעלו להר ההר שלשה אנשים וירדו שנים, נחלקו לשלש כתות: אחת אומרת שמשה הרג את אהרן כי קנא בו, שנייה אומרת שאלעזר הרג את אהרן כי רצה לרשת את הכהונה הגדולה, ושלישית אומרת שהקב"ה הרג את אהרן. כשראה הקב"ה מה קרה, רמז למלאכים, הם פתחו את המערה, הוציאו את ארונו של אהרן כך שיפרח בשמים, והתחילו מספידים את אהרן. כך נרגעו הרוחות ואף אחד לא חשב רע על משה ואלעזר. על פי המדרש, הסיבה שמשה אמר שאהרן נפטר במוסרה היא שעמלק נלחם בעם ישראל (כשמלך בערד) מיד לאחר ששמע שמת אהרן והסתלקו ענני הכבוד. המלחמה העיקה על עם ישראל, הם רצו לחזור למצרים וחזרו שישה מסעות אחורה. כתגובה, בני לוי רדפו אחריהם והרגו מהם שמונה מִשׁפחות, וגם מִבני לוי נהרגו ארבע מִשׁפחות. לאחר שנרגעו הרוחות, הגיעו כולם למסקנה שכל ההרג קרה מאחר שהתרשלו בהספד אהרן, והחליטו להספיד את אהרן מיד. מכיוון ששם קבעו את הספד אהרן, משה החשיב את המקום כאילו שם מת אהרן.
המרת קידוד
המרת קידוד (באנגלית: Transcoding, הלחם של Transition ו Encoding) היא המרה ישירה (אנלוגית-אנלוגית או דיגיטלית-דיגיטלית) של קידוד אחד למשנהו. לדוגמה המרת קובצי וידאו (כמו  PAL, SECAM, NTSC), קובצי אודיו (כמו  MP3, WAV) או תווים (כמו  UTF-8, ISO/IEC 8859).
ממד האוסדורף
ממד האוסדורף הוא הכללה של מושג הממד. זהו מספר ממשי לא שלילי המשויך למרחב מטרי. הציג אותו בשנת 1918 המתמטיקאי פליקס האוסדורף. רבות מהטכניקות הכרוכות בחישובו של ממד האוסדורף פותחו על ידי המתמטיקאי הקראי-רוסי אברהם בסיקוביץ', ולכן ממד האוסדורף קרוי לעיתים ממד האוסדורף-בסיקוביץ'. לעיתים רחוקות יותר הוא קרוי "ממד פרקטלי".
רקע - ממד "נאיבי" וממד טופולוגי
באופן אינטואיטיבי, ממד של קבוצה (למשל תת-קבוצה של המרחב האוקלידי) מציין את מספר הפרמטרים הבלתי תלויים הנחוצים לציון מקומה של נקודה במרחב זה. מושג מתמטי שמייצג בקירוב גישה נאיבית זו הוא הממד הטופולוגי של הקבוצה. נקודה במישור, למשל, מתוארת באמצעות שני פרמטרים בלתי תלויים (הקואורדינטות הקרטזיות שלה), ולכן, במשמעות זו, המישור הוא דו-ממדי. כפי שניתן לצפות, ממד טופולוגי הוא תמיד מספר טבעי.
ממד טופולוגי מתנהג בדרכים לא צפויות כאשר מדובר בקבוצות מורכבות במיוחד, כגון פרקטלים. לקבוצת קנטור, למשל, יש ממד טופולוגי 0, אך מבחינה מסוימת היא מתנהגת כבעלת ממד גבוה יותר. ממד האוסדורף מאפשר להתמודד גם עם קבוצות כאלה.
ממד האוסדורף
כדי להגדיר את ממד האוסדורף לקבוצה X, נתחשב תחילה במספר הכדורים, \ N(r), שרדיוסם אינו גדול מ-r, הנחוצים כדי לכסות את X לחלוטין. מובן שככל ש-r נעשה קטן יותר, (N(r גדל. באופן כללי, אם (N(r פרופורציונלי ל-\ 1/r^d כאשר r שואף ל-0, אנו אומרים שלקבוצה X יש ממד d. למעשה, הגדרה פורמלית של ממד האוסדורף נעשית באופן עקיף. מתברר שממד האוסדורף מחדד את מושג הממד הטופולוגי, ומקשר אותו לתכונות נוספות של המרחב, כגון שטח ונפח.
מחמוד אל-אלוסי
מחמוד אל-אלוסי (ערבית: أبو الثناء شهاب الدين محمودالحسيني الآلوسي , 10 בדצמבר 1802 - 29 ביולי 1854) היה תאולוג אסלאמי שהתגורר בשטח עיראק המודרנית.
ממד האוסדורף
הגדרה פורמלית
ניתן להגדיר את ממד האוסדורף במספר דרכים. להלן הגדרה באמצעות מידת האוסדורף.
מחמוד אל-אלוסי
מחמוד אל-אלוסי נולד בבגדד והתקדם עד לתפקיד של מופתי של העיר. הוא היה בין משתתפי המרד נגד השלטון העוט'מאני בשנת 1832. בסיום האירועים הוא נעצר ובילה בכלא כשנה וחצי. בסופו של דבר הוא הצליח להוכיח את נאמנותו לשלטון ושוחרר
בין היצירות המרכזיות שלו בתחום חקר האסלאם ניתן למנות את רוח אל-מעאני ב-9 כרכים. בשנים 1856/1857 הוא כתב ספר "מקאמות" בו תיאר את המסעות שונות, ביוגרפיות וכו'. מטרת הספר היה להעביר את ניסיון חיים שצבר לחמשת בניו.
ממד האוסדורף
הגדרה פורמלית
יהי (X,\rho) מרחב מטרי כלשהו.
עבור תת-קבוצה נגדיר את הקוטר של \ U כך:
יהי \ \delta>0, תהי תת-קבוצה כלשהי ויהי  כיסוי בן-מניה של S, כלומר
נאמר ש-\{U_i\} הוא \delta-כיסוי של \ S אם לכל מתקיים :
יהי d\ge 0. לכל ולכל \ \delta>0 נגדיר
נשים-לב ש- מונוטונית עולה ככל ש-\delta קטנה (כי אז יש פחות כיסויים מותרים) לפיכך הגבול קיים.
נגדיר את מידת האוסדורף החיצונית ה-d ממדית של S כך:
וכעת נגדיר את ממד האוסדורף של S להיות:
המכשפים מווייברלי פלייס
ב-15 במרץ 2013, "המכשפים מוויברלי פלייס: אלכס נגד אלכס" שודר בערוץ דיסני כספיישל טלוויזיוני.
תקציר העלילה
המכשפים מווייברלי פלייס מתעדת את הרפתקאות משפחת רוסו. משפחת רוסו חיה בוויברלי פלייס שבגריניץ' וילג' במנהטן, מעל בית קפה שבבעלותם. המשפחה מורכבת מהאחים אלכס (סלינה גומז), ג'סטין (דייוויד הנרי), ומקס (ג'ייק ט. אוסטין). שלושת בני הנוער הם מכשפים וחיים עם אביהם האיטלקי, ג'רי (דייוויד דלואיז), מכשף משפחתי לשעבר, ואמם המקסיקנית, תריסה (מריה קנאלס-בררה). כשהאחים רוסו משלימים את הכשרת המכשפים שלהם, הם צריכים להשתתף בתחרות כדי להחליט מי יהפוך למכשף המשפחה (זה שישמור על כוחותיו הקסומים לנצח) של הדור שלהם, בעוד האחרים מאבדים את כוחותיהם והופכים להיות בני תמותה. בגלל זה, ג'רי מנסה ללמד את ילדיו לא להיות תלויים בקסם. עם זאת, מכיוון שאחד מהם זוכה לשמור על כוחותיו, ג'רי גם נותן לילדים שלו שיעורים במכשפות (השיעורים מסתיימים באמצע העונה הרביעית). חדר האחסון של בית הקפה של משפחת רוסו הוא חדר המכשפים שלהם. בחדר יש שער המאפשר להם לבקר בעולם המכשפים, וליצורים אחרים לבקר אותם. מנהל מועצת המכשפים, פרופסור קרומבס (איאן אברקרומבי), מבקר באופן קבוע בבית משפחת רוסו.
ממד האוסדורף
הגדרה פורמלית
כלומר ממד האוסדורף של הקבוצה S הוא החסם התחתון של כל ה-d-ים עבורם מידת האוסדורף החיצונית ה-d ממדית של S היא אפס.
המכשפים מווייברלי פלייס
קרוסאובר עם החיים היפים על הסיפון והאנה מונטנה
הפרק ה-25 בעונה השנייה הוא החלק הראשון מתוך שלושה פרקי קרוס-אובר שממשיכים בחיים היפים על הסיפון ונגמרים בהאנה מונטנה. ג'סטין לוקח את אלכס ומקס לשייט להוואי על סיפון הטיפטון כשהוא זוכה בכרטיסים. הוא מתיימר להיות רופא כדי להרשים את לונדון טיפטון בזמן שאלכס משתמשת בקסם להביא את הרפר לסיפון. במהלך השיט, אלכס מותחת את ג'סטין, שהופך לכחול בזמן שהאנה מונטנה עולה על הספינה כדי להשתתף בהופעה בהוואי, מה שמוביל את קודי לנסות להשיג כרטיסים לעצמו ולביילי.
ממד האוסדורף
ממד פרקטלי
ממד האוסדורף לרוב קשה מאוד לחישוב. עבור פרקטלים מסוימים ממד האוסדורף מתלכד עם הממד הפרקטלי. את הממד הפרקטלי קל יותר לחשב ולכן הוא שימושי יותר. נוסחת הממד הפרקטלי פועלת על פרקטל בעל תכונת הדמיון העצמי, שבה הפרקטל מורכב ממספר העתקים מוקטנים של עצמו. כלומר, אם נתמקד בחלק קטן של הפרקטל ונגדיל אותו בסקאלה המתאימה נקבל שוב את הפרקטל השלם.
המכשפים מווייברלי פלייס
המכשפים מוויברלי פלייס: הסרט
"המכשפים מוויברלי פלייס: הסרט", הוא סרט טלוויזיה אמריקאי, אשר צולם בסן חואן שבפוארטו ריקו בפברואר ובמרץ 2009. הסרט שודר לראשונה ב-28 באוגוסט 2009.
אלכס נגד אלכס
לאחר שאלכס נבחרת להיות מכשפת המשפחה, היא מתחילה להשתמש בקסם לצרכיה, וזה לא מוצא חן בעיני משפחתה ומייסון. אלכס החליטה להוציא את כל הדברים הרעים מתוכה, אך מה שלא ידעה הוא שהיא יצרה אישיות אחרת, כמו בן אדם הזהה לה בדיוק עם אופי רע. הסרט יצא בשנת 2013.
פסקול
הפסקול יצא לאור ב-4 באוגוסט 2009 תחת חברת וולט דיסני. האלבום כולל שירים והשראה מסדרת הטלוויזיה ומהסרט.
ממד האוסדורף
הגדרה
הממד הפרקטלי של S מוגדר להיות:
כאשר:
דוגמאות
מהו הממד של ריבוע? כאשר מחלקים ריבוע להרבה ריבועים קטנים, אם אורך הצלע של הריבוע הקטן הוא \ 1/r מאורך הצלע המקורית, אזי בריבוע הגדול יכנסו \ r^2 ריבועים קטנים. לכן: גורם הכיווץ הוא \ r, מספר העותקים הוא \ m=r^2 והממד הפרקטלי הוא:
או
נשים לב שזו בדיוק התוצאה שהיינו מצפים לה מההגדרה המוכרת של ממד.
קבוצת קנטור היא קבוצה המתקבלת בתהליך איטרטיבי של חלוקת קטע ל 3 והסרת הקטע האמצעי, תהליך זה חוזר על עצמו לאורך כל תת-קטע וכך מתקבל פרקטל המוכל בקטע [0,1] בישר הממשי. מהו הממד של קבוצת קנטור? או כלומר, לקבוצת קנטור יש ממד לא שלם שגדול מאפס אך קטן מאחד.
עידו ריבלין
עידו בריאן ריבלין (נולד ב-3 בינואר 1988) הוא מלחין, מעבד ומפיק מוזיקלי ישראלי. הוא הלחין, בין היתר, את המוזיקה לסרט "גאליס - המסע לאסטרה", ולסדרות "הקלמרים" ו"גאליס".
עידו כיום עובד על פרויקטים כגון הלחנת פסקולים לסרטים וסדרות, והפקת שירים עבור אמנים שונים.
ביוגרפיה
עידו ריבלין נולד בשנת 1988. הוא למד והתחנך בבית הספר רימון. הוא החל לנגן על פסנתר החל מגיל 6, ומאז הלך והתמקצע ולמד אצל מורים למוזיקה, ביניהם שמוליק נויפלד.
ריבלין היה חבר בלהקת התחתונים ושימש בה כקלידן עד שהפסיקה את פעילותה.
ריבלין הלחין מוזיקה לפרסומות ואף הלחין פסקולים למספר סדרות מצליחות, ביניהן "גאליס".
לריבלין שותף לעבודותיו בשם דניאל מרקוביץ', אשר הלחין גם הוא פסקול עבור הסרט "גאליס - המסע לאסטרה" ולפרויקטים נוספים.
בשנת 2013, ריבלין הצטרף ללהקת לולה מארש, ויצא איתה לסיבובי הופעות ברחבי הארץ והעולם, עד 2017.
ב-2018, עבר עידו לקנדה, ומתגורר בטורונטו.
סגנון מוזיקלי
סגנונו המוזיקלי של עידו ריבלין בולט במיוחד במוזיקת פסקול. ניתן בנקל להבחין שהוא משלב בין מוזיקה קלאסית, מוזיקה אלקטרונית, וכלים מודרניים כמו גיטרה חשמלית ואקוסטית.
יצירתו
ריבלין מלחין גם מוזיקה לפרסומות, והלחין, בין השאר, את מוזיקת הרקע ללוגו של גלובוס גרופ.
מרק מושביץ
ביוגרפיה
מושביץ נולד בעיר רוסטוב שברוסיה הסובייטית לדוד מושביץ ולפאולינה לבית פבזנר, בגיל 20 עלה לארץ ישראל. למד כימיה באוניברסיטת קיימברידג'.
בשנת 1941 הצטרף לבית חרושת "עלית", שאביו נמנה עם מייסדיו. יחד עם שותפו לניהול החברה, אבא פרומצ'נקו, היה אחראי לפיתוחה של חברת עלית ולהפיכתה לאחד הקונצרנים הגדולים בישראל. בשנת 1955 החליטה עלית לייצר לראשונה בישראל קפה נמס. עד אז היה הקפה הנמס נפוץ בחו"ל בלבד ולא יובא לישראל. החברה הקימה מפעל לקפה בצפת כשאת הידע סיפק יצרן קפה נמס יהודי מארצות הברית. פרומצ'נקו היה המהנדס ואיש הביצוע של היוזמה החדשה, ומושביץ היה אחראי על שיווק ופרסום המוצר.
בשנת 1961 מונה ליו"ר מועצת המנהלים של "עלית".
החל משנת 1959 מילא תפקידים מרכזיים בהתאחדות בעלי התעשייה, בהם יו"ר ועדת היצוא, יו"ר אגף מזון ויו"ר הוועד הפועל.
בין השנים 1964–1969 כיהן כיו"ר מכון היצוא הישראלי. בשנת 1964 נבחר ליו"ר מועצת המנהלים של בנק ישראלי לתעשייה.
בשנת 1969 נבחר לנשיא התאחדות התעשיינים בישראל, וכיהן בתפקיד זה עד 1975. בתפקידו זה קיים משא ומתן על תנאי העבודה עם מזכ"ל ההסתדרות, יצחק בן-אהרן, ובין השאר נמנו השניים על חותמי "עסקת חבילה" בין הממשלה, ההסתדרות והמעסיקים.
בשנת 1979 נבחר ליו"ר מועצת המנהלים של הבנק למלאכה. בשנה זו נמנה עם מייסדי חברת ההחזקות "דנות" ומונה ליו"ר הדירקטוריון שלה. ב-1984 נקלעה "דנות" לקשים כלכליים וב-1985 נכנסה לפירוק.
בשנת 1989 נבחר ליו"ר מועצת המנהלים של הבנק הבינלאומי.
בשנת 1983 זכה ב"פרס התעשייה".
נפטר במרץ 1995 ונקבר בבית הקברות קריית שאול.
חיים אישיים
מרק מושביץ נישא ליהודית מושביץ. בנם, דוד מושביץ, שימש מנכ"ל ויו"ר מועצת המנהלים של "עלית".
בן נוסף, דני מושביץ, נספה בתאונת מטוס באפריל 1971, הותיר אחריו בן ובת. על שמו הוקם בשכונת התקווה "בית דני".
הנצחה
על שמו של מושביץ נקרא רחוב בראשון לציון.
החיה
החיה או החיה מספר ההתגלות (ביוונית: Θηρίον) היא דמות המוזכרת בספר חזון יוחנן בברית החדשה. חיה זו הופיעה בחזונו של יוחנן כותב הבשורה, ומוזכרת לראשונה בפרק י"א של הספר, כחיה העולה מן התהום:
תאורה של החיה מופיע בהמשך, בפרק י"ג:
במסורת הנוצרית, החיה, הדרקון ונביא השקר (האנטיכריסט) מובאים לעיתים ביחד בתור "השילוש הבלתי קדוש" - ההפך מהשילוש הקדוש - שיחולל את יום הדין.
תיאור החיה בספר ההתגלות
בספר חזון יוחנן מופיעה ראשונה "החיה העולה מן הים":
חיה זו מופיעה לאחר תום תקופת נבואתם של שני העדים, והורגת את העדים. החיה מתוארת כנמר שלו שבעה ראשים, ואשר שמות לא קדושים (גידופים). לכל אחד מהראשים לפחות קרן אחת, אבל בסך הכל לחיה עשר קרניים, שכל אחד מעוטר בעטרה. לפה החיה צורת פה של אריה, ולרגליה צורה של רגלי דב.
בצאתה מן המים פוגשת את החיה את התנין:
וכל יושבי הארץ עובדים את החיה או מתים (למעט המאמינים בישו):
לאחר מכן מופיעה חיה נוספת, המכונה "החיה מן האדמה":
תאורה של החיה מן האדמה אינו מופיע בספר ההתגלות, ומצוין רק כי לה שתי קרניים. החיה מן האדמה נותנת לחיה מן הים את השליטה בארץ.
החיה מן האדמה הורגת את כל מי שלא עובד את החיה מן הים, ומסמנת ב"סימן החיה" את כל עובדי החיה:
על כל האנשים נאסר לסחור עם מי שאינו נושא את תו החיה, או את שמה עליו או את מספר החיה (666). הסימן נכתב על מצחם של האנשים או על ידם הימנית.
בהמשך החיה מארגנת את מלכי הארץ וצבאותיהם להילחם ברוכב על הסוס הלבן (שם, פרק י"ט, פסוק 11). בסופו של הקרב החיה ונביא השקר נתפסים ומושלכים אל תוך אגם האש.
ההשקפה ההיסטורית
רוב התאולוגים הנוצרים מזהים את החיה עם האימפריה הרומית, או עם שליטיה (ביחוד נירון - קיסר רומא בעת כתיבת חזון יוחנן). נירון היה הקיסר החמישי (אחרי יוליוס קיסר, אוגוסטוס, טיבריוס, קליגולה וקלאודיוס). פרשנות זו מסתמכת גם על גימטריה עברית. בכתיב חסר שהיה נהוג באותה תקופה, נרונ קסר (שמו בקרב דוברי יוונית) בגימטריה - 666.
בברית החדשה (חזון יוחנן, יג:18) מופיע המספר 666 כ-"מספרה של החיה": בָּזֹאת חָכְמָה מִי שֶׁבִּינָה לוֹ יְחַשֵּׁב מִסְפַּר הַחַיָּה כִּי מִסְפַּר אָדָם הוּא וּמִסְפָּרוֹ שֵׁשׁ מֵאוֹת וְשִׁשִּׁים וָשֵׁשׁ
— במספר נוסחים של הברית החדשה, כולל פפירוס 115, הגרסה הקדומה ביותר של חזון יוחנן, מופיע המספר לא במילים אלא באותיות ΧΙϚ המייצגות ביוונית את המספר 616 - גימטריה עברית של שמו הלטיני של נירון, נרו קסר.
השקפה פרוטסטנטית
בתקופת הרפורמציה הפרוטסטנטית זוהתה החיה עם האפיפיורות. זיהוי זה מקובל גם כיום בקרב הכנסייה האדוונטיסטית.
מרחב ספרבילי
בטופולוגיה, מרחב ספרבילי הוא מרחב שקיימת בו קבוצה צפופה בת מנייה. אינטואיטיבית פירוש הדבר הוא שקבוצה בת מנייה מאפשרת לקרב היטב כל איבר במרחב.
דוגמה למרחב ספרבילי הוא הישר הממשי, משום שקבוצת המספרים הרציונליים היא קבוצה צפופה (שכן כל קטע פתוח מכיל מספר רציונלי) וקבוצת המספרים הרציונליים היא בת מנייה. מרחב דיסקרטי שאינו בן מנייה הוא לא ספרבילי. גם המספר הסודר הראשון שאיננו בן מנייה, עם טופולוגיית סדר, אינו ספרבילי.
מרחב מטרי קומפקטי הוא ספרבילי (משום שהוא חסום כליל). מרחב מטרי מקיים את אקסיומת המניה השנייה אם ורק אם הוא ספרבילי.
משפט: כל מרחב שמקיים את אקסיומת המנייה השנייה הוא ספרבילי.
הוכחה: בהינתן מרחב טופולוגי X עם בסיס בן מנייה, נוכל לבחור באופן שרירותי x_n \in B_n לכל ולעיין בקבוצת כל הנקודות האלו, שנסמנה. היא כמובן בת מנייה מעצם הגדרתה, ובנוסף (כלומר A צפופה): בהינתן x \in X, כל איבר בבסיס B_n המכיל אותו חותך את A (מעצם הגדרת A) ולכן.
הכיוון ההפוך של המשפט שלעיל לא נכון: לא כל מרחב ספרבילי הוא מרחב מנייה שנייה. דוגמה לכך היא הישר של סורגנפריי (כלומר הישר הממשי \mathbb{R} עם טופולוגיית הגבול התחתון). שם מתקיים ולכן  ספרבילי, אך ניתן להראות שהוא לא מרחב מנייה שנייה.
מרחב הוא ספרבילי תורשתית אם כל תת-מרחב סגור הוא ספרבילי. קיומו של מרחב רגולרי (לרבות T0) שהוא ספרבילי-תורשתית אבל אינו לינדלף, תלוי באקסיומות של תורת הקבוצות.
מכפלה של עד (כולל) עוצמת הרצף מרחבים ספרבילים (עם טופולוגיית המכפלה) היא ספרבילית. לעומת זאת, מכפלה של יותר מעוצמת הרצף מרחבים לא טריוויאליים איננה ספרבילית.
ספרביליות אינה תכונה תורשתית. למשל, המרחב ספרבילי (כמכפלת שני מרחבים ספרביליים), אך האלכסון  הוא תת-מרחב שלו שאינו ספרבילי.
גורגיאס
גורגיאס (ביוונית: Γοργίας; בסביבות 483 – 376 לפנה"ס) היה נואם ופילוסוף יווני ואחד מראשוני הזרם הסופיסטי.
חייו
גורגיאס נולד בסיציליה בעיר לאונטיני. בשנת 427 לפנה"ס הוא נשלח לאתונה, כדי לבקש את עזרת העיר כנגד תוקפנות סירקוסאי נגד לאונטיני. הוא התיישב באתונה בשנת 427 לפנה"ס. למרות שהיה בעל משנה סופיסטית, עסק בעיקר בתורת הנאום ולימד רטוריקה. היה תלמידו של אמפדוקלס. היה מורו של איסוקרטס. בטקטסים אחרים צוינו שמות תלמידים נוספים כגון פריקלס, פולוס ואלכידאמס (בסודא), קריטיאס אלקיביאדס ותוקידידס (בכתביו של פילוסטרטוס) הוא נפטר בלאריסה שבתסליה.
כתביו בדבר הרטוריקה
כתביו של גורגיאס לא שרדו במלואם. כל מה שניתן להבין מתוך פרגמנטים, הוא שהוא פרסם שני חיבורים מרכזיים על רטוריקה
עיקרי תורת גורגיאס
גורגיאס כונה גורגיאס הניהליסט. זאת מתוך אמונתו על חוסר משמעות. חיבורו המרכזי על פילוסופיה נקרא על אי-הקיום בו הוא חושף את משנתו הפילוסופית. קטעים מתוך החיבור נמצאו בעיקר בשני חיבורים אחרים:
אצל אפלטון
אחד מהדיאלוגים הסוקראטיים שחיבר אפלטון הוא הדיאלוג גורגיאס, המגולל ויכוח בין סוקרטס לרטוריקנים גורגיאס, פולוס וקאליקלס. גורגיאס מהלל את אמנות הרטוריקה, שלדעתו היא האמנות הנעלה ביותר, ואילו סוקרטס מוכיח כי אומנות הרטוריקה הנערצת על בני-שיחו אינה אלא עיסוק בחיצוניות מבלי לשפר את האדם באמת; היא קוסמת לאדם, אך אינה מועילה לו בשום דבר. סוקרטס טוען כי מכיוון שהרטוריקן אינו איש מקצוע, הרי שאין כל ידיעה אמיתית מאחורי הרטוריקה.
אסטוניה במשחקים הפאראלימפיים
אסטוניה השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים ברצלונה (1992). עד משחקים אלו, התחרו הספורטאים האוקראינים במסגרת המשלחת הסובייטית, ובמשחקים שנערכו ב-1992 השתתפו, לצד ספורטאים ממדינות נוספות שהרכיבו בעבר את ברית המועצות, במשלחת מאוחדת (Unified Team). גם במשחקי החורף הפאראלימפיים לקחה אסטוניה חלק מאז אולימפיאדת הנכים אלברוויל (1992) ושלחה משלחות גם למשחקים אלו עד לאולימפיאדת הנכים סולט לייק סיטי (2002).
היסטוריה
הופעת הבכורה של אסטוניה כמדינה עצמאית במשחקי הקיץ הפאראלימפיים נערכה במשחקים שנערכו בברצלונה 1992, כששלחה משלחת של שני גברים וארבע נשים. המשלחת שבה מהמשחקים עם 3 מדליות פאראלימפיות.
לאורך השנים זכתה המשלחת האסטונית ב-18 מדליות פאראלימפיות, בהן ארבע מדליות זהב, שמונה מדליות כסף ושש מדליות ארד במשחקי הקיץ, ומדליית ארד אחת במשחקי החורף.
הספורטאית האסטונית המצליחה בתולדות המשחקים הפאראלימפיים היא השחיינית מרקה קורקיאס שזכתה בשבע מדליות פאראלימפיות, בהן שתי מדליות זהב, ארבע מדליות כסף ומדליית ארד אחת.
ויילי
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מתניה כהן
מתניה (מתי) כהן (נולד ב-1965) הוא דיפלומט ישראלי. כיהן כשגריר בגואטמלה, הונדורס, אל סלוודור ו-בליז.
ביוגרפיה
נולד וגדל בשכונת בית הכרם בירושלים. בנערותו למד בתיכון בויאר בעיר, בשנים 1983–1987 שירת בצה"ל בחיל המודיעין, ובמהלך שירות המילואים שלו הגיע לדרגת סרן. לאחר סיום שירותו הצבאי למד יחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים, ועם סיום לימודיו הצטרף למשרד החוץ.
בין השנים 1993–1996 כיהן כסגן השגריר בשגרירות ישראל בפרו, ולאחר מכן, בין השנים 1996–1999, כסגן השגריר בשגרירות בקפריסין.
בין השנים 1999–2001 היה יועץ במחלקה לענייני המזרח התיכון באגף הכלכלי במשרד החוץ והיה אחראי על פיתוח הקשרים הכלכליים-מסחריים בין ישראל, הרשות הפלסטינית ומדינות ערביות באזור.
בין השנים 2001–2005 כיהן כקונסול בקונסוליה הכללית של ישראל במיאמי. במהלך שירותו מיסד את הקשר עם הקהילה ההיספנית בדרום פלורידה והקים את המחלקה לנושאים היספנים בקונסוליה, הראשונה מסוגה בארצות הברית. בתקופה זו, תקופת האינתיפאדה השנייה, פעל רבות בתחום ההסברה והדיפלומטיה הציבורית מול קהלים מגוונים ביניהם כנסיות אוונגליסטיות.
בשנת 2005 מונה לסגן מנהל מחלקת דרום אמריקה במשרד החוץ, ובשנת 2006 מונה למנהל מחלקת מרכז אמריקה והקריביים. בתקופה זו, ייצג את ישראל באסיפות הכלליות של ארגון מדינות אמריקה.
בין השנים 2007–2011 כיהן כשגריר ישראל באל סלבדור וכשגריר לא תושב לבליז. במהלך שירותו באל סלבדור הוביל את המאמצים להענקת אות חסיד אומות העולם לקונסול הסלבדורי בז'נבה בתקופת מלחמת העולם השנייה, חוסה קסטיינוס, שהציל אלפי יהודים בתקופת השואה על ידי כך שהעניק להם תעודות רשמיות של אל סלבדור. כהן העניק למשפחת קסטיינוס ב-2010 את מדליית חסיד אומות העולם. כהן ליווה את ביקורו של נשיא אל סלבדור אנטוניו סאקה בישראל בשנת 2009 וכן את ביקורו של שר החוץ של בליז וילפרד אלרינגטון בישראל בשנת 2010, שהיה ביקור רשמי ראשון של שר חוץ בליזי בישראל מאז כינון היחסים בין שתי המדינות ב-1983. ב-2011 הוענק לכהן התואר "דוקטור לשם כבוד" ביחסים בינ"ל מטעם אוניברסיטת אלברט איינשטיין באל סלבדור.
ביולי 2011 שב לישראל ומונה לראש מערך ההדרכה במש"ב המרכז לשיתוף פעולה בינלאומי במשרד החוץ. במסגרת תפקידו היה אחראי על מאות פעולות הדרכה בישראל ומחוצה לה וטיפל באלפי משתלמים שהגיעו לארץ מיותר ממאה מדינות. כהן טיפל במיסוד שיתופי פעולה טרילטרלים, לטובת מדינות מתפתחות, עם מדינות תורמות אחרות כמו גם עם ארגונים בינ"ל.
בקיץ 2017 החל לכהן כשגריר בגואטמלה וכשגריר לא תושב בהונדורס. במהלך שירותו בשתי המדינות מילא תפקיד משמעותי בשכנוע ממשלותיהן להכיר בירושלים כבירת ישראל ולהעביר אליה את שגרירותן. גואטמלה עשתה זאת במאי 2018 והונדורס עשתה זאת ב-יוני 2021. כהן יזם קמפיין מול ראשי הערים בגואטמלה לקריאת רחובות בעריהן בשם "ירושלים בירת ישראל". עד עתה יש 34 ערים ברחבי גואטמלה, כולל הבירה גואטמלה סיטי, שנענו לאתגר. במסגרת חגיגות ה-70 למדינת ישראל יזם את מצעד ההצדעה השנתי לישראל ברחובות גואטמלה סיטי בהשתתפות אלפי צועדים, שהפך מאז למסורת.
נשוי לשירה ואב לשני בנים. הוא דובר עברית, אנגלית וספרדית.
האחד והיחיד
האחד והיחיד (באנגלית: My One and Only) הוא סרט קולנוע מסוגת קומדיה, בבימויו של ריצ'רד לונקריין. הסרט יצא לאקרנים ב-21 באוגוסט 2009. בסרט משתתפים השחקנים רנה זלווגר, לוגן לרמן, מארק רנדל, ניק סטאל וקווין בייקון.
הסרט מבוסס על ילדותו של השחקן ג'ורג' המילטון, שבה אביו בוגד באימו והם יוצאים למסע לחפש מישהו שיעזור להם. המילטון סיפר את הסיפור למרב גריפין, והלה השתתף בהפקת הסרט עד מותו ב-2007, אך חברתו המשיכה להפיק את הסרט.
Baba O'Riley
Baba O'Riley הוא שיר להקת הרוק הבריטית המי, והוא שיר הפתיחה של אלבום האולפן החמישי של הלהקה, Who's Next, ויצא באירופה כסינגל ב-23 באוקטובר 1971, יחד עם "My Wife".
רוג'ר דלטרי שר את מרבית השיר, כשפיט טאונסנד שר את הגשר: "Don't cry/don't raise your eye/it's only teenage wasteland". שם השיר הוא שילוב של שמות שניים מההשפעות הפילוסופיות והמוזיקליות של טאונסנד: מהר באבא וטרי ריילי.
"Baba O'Riley" מופיע ברשימת 100 השירים של כל הזמנים של מגזין טיים, ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים של מגזין הרולינג סטון, וכאחד מ-500 השירים שעיצבו את הרוק אנד רול של היכל התהילה של הרוק אנד רול.
השיר גם מופיע באלבומי ההופעות החיות: Who's Last, Live from Royal Albert Hall, Live from Toronto ו-Greatest Hits Live. בהופעות דלטרי מנגן את סולו הכינור על מפוחית.
ז'ול רנאר
חייו
רנאר נולד בכפר שלון די מן בצפון צרפת, שבסביבתו אביו פיקח על הנחת קווי מסילת הברזל. ב-1868 עברה משפחתו להתגורר בכפר שיטרי לה מין בחבל בורגון. ב-1875–1881 למד בבית ספר תיכון בעיר נוור שבמרכז צרפת. סבל מרגשי נחיתות משום שהיה הבן הצעיר במשפחתו, ורצה להוכיח את יכולתו בכתיבה ובלימודי ספרות. עבר לפריז ולמד שם פילוסופיה, אך משלא התקבל לבית ספר יוקרתי, כתב שירים, נובלות ומחזות קצרים. נעשה חבר בחוגים הספרותיים של פריז שנפגשו בבתי הקפה שבעיר, והחל לפרסם מאמרים בעיתונים. ב-1885–1886 שירת בצבא הצרפתי בעיר בורז' בחבל ברי. ב-1888 נשא לאישה את מארי מורנו. הזוג התגורר בפריז, אך נהג לבלות מספר חודשים בשנה בכפר ילדותו של רנאר, שיטרי לה מין.
ז'ול רנאר קיבל את השראתו בכתיבה מחיי הכפר. הוא התפרסם בשל הנובלה "ראש גזר", המשקפת את זיכרונות ילדותו בכפר. ב-1896 פרסם "סיפורים עממיים" שבהם עשה האנשה של חיות, ולהפך: תיאר אנשים המדברים ומתנהגים כחיות. במשך שלוש עשרה השנים האחרונות לחייו כתב "יומן", מקור עשיר על החיים הספרותיים בפריז של תקופתו, ותיאור חודר של סופרים ומדינאים צרפתיים, המעיד על סגנונו האירוני ועל שליטתו המעולה ברזי השפה הצרפתית. ז'ול רנאר הכיר באופן אישי את מנהיגי הסוציאליזם הצרפתי, לאון בלום וז'ן ז'ורס, ופרסם מאמרים בעיתונות הסוציאליסטית של פריז. הוא היה לוחם שלום והתנגד להשתלטותם של אנשי צבא ושל אנשי דת על המדינה. הוא אמר: "יש לי נפש אנטי דתית ולב של נזיר." ב-1907 נבחר לחבר "אקדמיית גונקור" בעזרתו של אוקטב מירבו. ז'ול רנאר נפטר ב-1910 כתוצאה מהסתיידות עורקים, ונקבר בכפר ילדותו, שיטרי לה מין. ב-1925 יצא לאור ה"יומן" של ז'ול רנאר.
נור פטהאולו
אסייה נור פטהאולו וזירוגלו (בטורקית: Asiye Nur Fettahoğlu Veziroğlu; נולדה ב-12 בנובמבר 1980) היא שחקנית טורקייה ילידת גרמניה. היא הייתה ידועה מספר שנים בשם הנישואין שלה "נור אייסאן", אבל אחרי שהתגרשה, היא חזרה לשם הלידה שלה.
פטהאולו נולדה ב-1980 בעיר דיסבורג שבגרמניה לפטמה וסינאן פטהאולו כאחת מחמשת ילדיהם. היא למדה בתיכון Beşiktaş Lisesi ואז עברה ללמוד באוניברסיטת Haliç וסיימה את לימודיה עם תואר בעיצוב אופנה. היא עבדה זמן קצר בתור מגישת חדשות לחדשות פיננסיות בערוץ Sky Türk.
ב-2011 החלה לגלם את מאהידווראן סולטאן בסדרת הטלוויזיה המצליחה "הסולטאן".
ויליאם מוריס דייוויס
ויליאם מוריס דייוויס (באנגלית: William Morris Davis, 12 בפברואר 1850 – 5 בפברואר 1934). גאוגרף, גאולוג, גאומורפולוג ומטאורולוג אמריקאי, שכונה "אבי הגאוגרפיה האמריקאית". שימש כפרופסור לגאוגרפיה פיזית ולגאולוגיה באוניברסיטת הרווארד ותרם רבות להוראת הגאוגרפיה במערכת החינוך האמריקאית. היה ממייסדי איגוד הגאוגרפים האמריקאים וחבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
רקע משפחתי, ילדותו ושנות לימודיו
ויליאם מוריס דייוויס נולד ב-1850 למשפחה קוייקרית בפילדלפיה, פנסילבניה הצעיר מבין שלושת ילדיהם של איש העסקים אדווארד מ' דייוויס ומריה לבית מוט. לוקרישה מוט, סבתו מצד אמו, הייתה פעילה למען זכויות הנשים וכן ממתנגדי עבדות השחורים ואף ארגנה "רכבת מחתרתית" שהבריחה עבדים שנמלטו מהדרום צפונה. אביו של דייוויס גורש מקהילת הקווייקרים בשל התגייסותו לצבא הצפון (ה"יוניוניסטים") במלחמת האזרחים האמריקנית והמשפחה כולה עזבה את הקהילה הזו.
כבר מילדותו נמשך דייויס ללימודי טבע ולרישומים. למד בבית ספר פרטי (וגם מאמו) והצטיין במינרלוגיה, אנטומולוגיה ואסטרונומיה. בגיל 16 נרשם לאוניברסיטת הרווארד בה השקיע במיוחד בלימודי גאולוגיה. בשנת 1869 סיים לימודי תואר שני וכעבור שנה סיים שם גם את התואר השני בהנדסה.
הקריירה האקדמית
בקיץ של שנת 1869 התלווה דייויס לפרופסור ז'וזייה ויטני למסע מדעי שנועד למדידת גובהן של כמה מפסגות ההרים במדינת קולורדו. מסע זה היה מקור ההשראה לעבודות השטח בהן עסק כל חייו. אחרי שנת 1870 עבד שלוש שנים בקורדובה (ארגנטינה) כעוזר של המטאורולוג והאסטרונום בנג'מין גולד, שהקים את המצפה הלאומי של ארגנטינה. בתקופה זו עסק בזמנו הפנוי בחקר חרקי הסביבה. בשובו לבית הוריו נאלץ לעבוד שלוש שנים כמנהל החשבונות של המשפחה. בשנת 1874 היה עוזר שטח של רפאל פאמפלי במסע התצפית אל האוקיינוס השקט הצפוני ובקיץ של שנת 1875 התלווה אל נתניאל ס. שאלר, פרופסור לגאולוגיה מהרווארד, ועסק בעבודות שטח במדינות קנטקי וטנסי. בשנת 1877 אחרי חזרתו מחופשה של מסעות ברחבי העולם (החוף המערבי של ארצות הברית, יפן, סין, הודו, מצרים ומערב אירופה), מונה דייוויס לעוזרו של שאלר בקתדרה לגאולוגיה של אוניברסיטת הרווארד. בשנים 1879–1885 כיהן כמורה זוטר בגאולוגיה וקיבל הערות שליליות מהממונים עליו. עם הזמן שיפר את הרצאותיו והתקדם בסולם הדרגות וב-1890 מונה פרופסור מן המניין לגאולוגיה, תפקיד שבו החזיק עד לפרישתו בשנת 1912.
הוראת הגאוגרפיה
דייוויס היה חבר בוועדה שקבעה את הסטנדרטים של הוראת הגאוגרפיה במערכת החינוך בארצות הברית. ואף כתב בעצמו ספרי לימוד המאוירים בדיאגרמות וציורים המסייעים בלמידה. עם תלמידיו של דייוויס נמנו מארק ג'פרסון, איסאיה באומן, אלסוורת' הנטינגטון ואחרים.
תאוריית מחזור הסחיפה והתפתחות תצורות הנוף
תרומתו החשובה ביותר למדע הייתה התאוריה של מחזור הסחיפה שאותה פיתח בסביבות שנת 1884. רעיונותיו באו לידי ביטוי במאמרו על הנהרות והעמקים של פנסילבניה שפורסם בשנת 1889 שבו הסביר את היווצרות תצורות הנוף על ידי נהרות. על פי תאוריה זו לנהרות הגדולים יש שלושה חלקים: עליון, אמצעי ותחתון וכל אחד מהם מטביע את חותמו על הנוף.
דייויס הושפע מהמדענים שדגלו בעקרון האחידות ולכן ניתן לשחזר את העבר על בסיס הבנת התהליכים שבהווה. הוא שאל רעיונות מגאולוגים כמו גרוב קארל גילברט, קלרנס דטון, ג'ון וסלי פאוול ויליאם ג'ון מקגי. הוא הושפע עמוקות מתורת האבולוציה של צ'ארלס דרווין כפי שהתבטא בשנת 1889: תורת הסחיפה שלו (הקרויה גם - מעגל הסחיפה, המעגל הגאוגרפי או המעגל הגאומורפי) הוא ניסיון לתאר את התעצבות הנוף עלי אדמות. לפי דייוויס, הנוף עובר תהליך רב שלבי: שלב הצעירות, שלב הבגרות ושלב ההזדקנות. ושלבים האלה חוזרים על עצמם במחזורים.
בשלב הביניים, של ה"בגרות", הסחיפה המתקדמת והובלת המשקעים באפיקים גוברת. חתך הזרימה מתמעט, ולעומת זאת מתעצם לחץ המים בצדדים, תוך היווצרות נפתולי נהר בולטים (מיאנדרות). עם הגברת העיקולים, העמקים מאבדים את צורת ה-V שלהם. רבות מתצורות הנוף הגבוהות מתחילות להיעלם.
בשלב ההזדקנות נוצרים גאונות שטוחים, עם אגמי נפתול (Oxbow Lakes) וביצות המתרבים בסביבה. העמק מתחיל להשתטח ומגיע במצב של peneplain ה-peneplain הוא אזור כמעט שטוח, ובו חלקים עמידים יותר הקרויים monodnocks.
למרות חשיבותו המכריעה של תורה מוקדמת זו של דייוויס לגאומורפולוגיה, רבות מהתאוריות שלו בנוגע להתפתחות הנופים, המוכרות במונח הכולל של גאומורפולוגיה דייוויסית, עוררו בקורת קשה בקרב הגאומורפולוגים המודרניים. גאולוגים גרמנים העירו שדייוויס התעלם מהשפעות מזג האוויר והאקלים. קם כעס גם על נטייתו לרדוף אחרי גאומורפולוגים שלא הסכימו עם דעותיו ונוהגו לעשות דיסקרדיטציה שלהם. למעשה עד שפרש לגמלאות יצר דייוויס לעצמו מעין "מונופול" על חקר הפתחותם של הנופים.
ויליאם מוריס דייוויס ייסד בשנת 1904 את איגוד הגאוגרפים האמריקאים והיה מעורב מאוד בפעילות החברה "ניישנל ג'אוגרפיק" בשנותיה המוקדמות, במיוחד על ידי כתיבת מאמרים במגזין שלה.
דייוויס פרש מאוניברסיטת הרווארד בשנת 1911. באותה שנה ניהל "עליית רגל" גאוגרפית שנמשכה 9 שבועות מוויילס ועד איטליה. ב-1912 הוביל סיור מדעי ברחבי ארצות הברית, בחסות החברה הגאוגרפית האמריקאית. בשנים האחרונות לחייו לימד גאוגרפיה פיזית במכון הטכנולוגי של קליפורניה (1934-1930).
הוא היה נשוי החל משנת 1879 לאלן ב. ווארנר מספרינגפילד, מסצ'וסטס. היא ילדה את שלושת ילדיו. אחרי מותה התחתן שוב בשנת 1914 עם מרי מ. ויימן, ידידה ותיקה מקיימברידג' (מסצ'וסטס), ואחרי מותה התחתן בשלישית בשנת 1928, עם לוסי טננט, מורה בדימוס ממילטון, מסצ'וסטס, אותה הכיר באריזונה.
ויליאם מוריס דייוויס הלך לעולמו בפסדינה, קליפורניה, שבוע לפני יום הולדתו ה-84.
מבחר פרסומים
במהלך הקריירה שלו פרסם דייוויס מעל 500 פרסומים מדעיים, בעיקר בתחום הגאוגרפיה הפיזית, ובנוגע להוראת הגאוגרפיה. כמו כן כתב 46 מאמרים בתחום המטאורולוגיה וספר לימוד "יסודות המטארולוגיה" (Elementary Meteorology) מסה בת 70 עמודים, במבוא מסביר כמה מהנחותיו וארגון המאמר, מביא תיאור של אזור פנסילבניה על ידי לואיס איוואנס משנת 1755, אחר כך דן בתרומותיהם של פשל, טיצה, לואול, פיליפסון ולזלי חקר האזור. הפרק השני מוקדש להיסטוריה הגאולוגית של פנסילבניה ומתאר את יצירת תצורות הנוף שלה, תוך ליווי במספרים ואיורים גרפיים. בפרק השלישי מסביר את המושגים שפיתח אותם - על מעגל החיים של נהר:צעירות, התבגרות, בגרות וזקנה. מציג תחילה היסטוריה של חיי נהר. באופן אידיאלי המחזור מתחיל ב"נהר המקורי". דייוויס מתאר את כל שלבי המחזור ומצביע כי מחזור התפתחותי כזה יכול להשתנות על ידי שינויי מבנה המקומות. הפרק האחרון דן בהתפתחות זרמי הנהרות והנחלים של פנסילבניה. מציג את השלבים השונים בהם נמצאים הנהרות של האזור. מאמר זה הנחשב בעצמו שלב בהתפתחות החשיבה הגאוגרפית, נותר אבן דרך עד לימינו בחקר התפתחות הנהרות. המאמר מתאר את התכונות הפיזיות של היבשות. דן בהתפתחויות מדעי הארץ, בתרומותיהם של כמה גאוגרפים להתפתחויות אלה, וכן באינטראקציות בין האפיונים הפיזיים השונים של חלקי כדור הארץ.
קישורים חיצוניים
Reginald A Daly William Davis Morris - Biographical Memoir vol. XXIII 11th Memoir, autumn 1944 Lee, Jeffrey - Davis, William Morris in Encyclopedia of Earth (ed. Peter Saundry) (2009)
ג'ייהאן (נהר)
החל בשנות ה-90 התקיימו מגעים בין טורקיה לישראל כמו גם עם ירדן וערב הסעודית בדבר יצוא מים מטורקיה למדינות אלה. הפרויקט אשר יועד להזרים את מי הג'ייהאן והסייהאן הסמוך לו בצינור או באמצעות מכליות אל מדינות אלה זכה לשם "נהר השלום" (Barış Suyu), אך הוא לא יצא לבסוף אל הפועל, בין היתר בשל עלותם הגבוהה של המים.
הנהר נזכר על ידי סטראבון שטען כי הוא נושא כמות כה גדולה של בוץ עד שהקרקע שהוא משקיע בשפכו תגיע יום אחד עד לאי קפריסין ותחבר אותו ליבשה. אגדה טורקית מספרת כי שמו של נהר ג'ייהאן ושמו של הנהר הסמוך לו סייהאן באו משמם של שני אחים אשר שלטו בעבר באזור.
ברני ביקרסטאף
אביו של מאמן הכדורסל ג'יי. בי. ביקרסטאף.
נעורים וקריירת מכללות
ביקרסטאף נולד בעיר בנהאם שבקנטקי. בשנת 1961 החל ללמוד ב"מכללת ריו גראנד" אשר באוהיו, אך כבר לאחר שנה אחת עזב את הלימודים לטובת עבודה במפעל פלדה בקליבלנד. בין השנים 1964–1966 למד באוניברסיטת סן דייגו, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה בעמדת הרכז.
קריירת אימון וניהול
מיד עם סיום לימודיו מונה לעוזר מאמן בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת סן דייגו, תחת פיל וולפרט, ובשנת 1969 החליף אותו כמאמן הראשי. ב-4 עונותיו כמאמן הקבוצה רשמה סן דייגו מאזן כולל של 54 ניצחונות ו-49 הפסדים.
לקראת עונת מונה לעוזרו של מאמן קפיטל בולטס, קיי. סי. ג'ונס, וב-11 העונות הבאות נשאר בתפקיד זה כעוזרם של ג'ונס, דיק מוטה וג'ין שו. בעונת זכה עם הבולטס באליפות ה-NBA הראשונה בתולדות המועדון.
בקיץ 1990 החליף את גלן גרונוולד כג'נרל מנג'ר של דנוור נאגטס. בעונתו הראשונה בתפקיד עזבו את הקבוצה שניים משחקניה הבולטים ביותר – אלכס אינגליש ופאט ליבר – והיא החמיצה את הפלייאוף לאחר 9 העפלות רצופות. בעונה העוקבת נפרדו הנאגטס גם ממייקל אדמס, וולטר דייוויס ואורלנדו וולרידג', ובשנים הבאות גיבש ביקרסטאף את בסיס הקבוצה סביב השחקנים הצעירים דיקמבה מוטומבו, מחמוד עבדול-ראוף, רג'י ויליאמס ולפונזו אליס. במהלך עונת פיטר ביקרסטאף את מאמן הקבוצה דן איסל, ולאחר מכן גם את מחליפו ג'ין ליטלס, ומינה את עצמו כמאמן הראשי. בפברואר 1997, לאחר כ-6 וחצי עונות כג'נרל מנג'ר וכשתי עונות כמאמן, פוטר ביקרסטאף מכל תפקידיו בדנוור.
בהמשך עונת מונה למאמן וושינגטון בולטס, וסייע לה להעפיל לשלב הפלייאוף לראשונה מאז עונת. בעונה העוקבת החמיצה וושינגטון את הפלייאוף, ולאחר שפתח את עונת עם מאזן שלילי 13–19, פוטר ביקרסטאף מתפקידו.
בשנים 1999–2001 שימש כמאמן קבוצת "סנט לואיס סווארם" מ"ליגת הכדורסל הבינלאומית" (IBL), ובשתי העונות זכה בפרס "מאמן העונה" לאחר שקבוצתו זכתה בתואר האליפות.
בשנת 2004 מונה לג'נרל מנג'ר ולמאמן הראשי של קבוצת שארלוט בובקאטס, לקראת עונת הבכורה שלה. באותו הקיץ צירפה הקבוצה את ג'רלד וולאס (דרך דראפט ההרחבה 2004) ואת אמקה אוקפור (בדראפט 2004), אשר היו שחקני המפתח של הבובקאטס בשנים הבאות. בדראפט 2005 בחר ביקרסטאף את ריימונד פלטון הסולידי (בחירה חמישית), ובדראפט 2006 את אדם מוריסון (בחירה שלישית) אשר התברר כמאכזב במיוחד ונפלט מה-NBA כבר לאחר 4 עונות. במאי 2007 פוטר ביקרסטאף מתפקידיו בקבוצה, לאחר שרשמה תחתיו מאזן כולל של 77 ניצחונות ו-169 הפסדים (31.3%).
בין השנים 2008–2010 שימש כעוזר מאמן בשיקגו בולס תחת ויני דל נגרו, ובשנים 2010–2012 היה עוזרו של נייט מקמילן בפורטלנד טרייל בלייזרס.
לקראת עונת מונה לעוזר מאמן בלוס אנג'לס לייקרס תחת מייק בראון, ובמהלך העונה שימש כמאמן הראשי ב-5 משחקים, בין פיטוריו של בראון לבין מינויו של מייק ד'אנטוני כמאמן הקבוע. עד לסיום העונה המשיך ביקרסטאף לתפקד כעוזרו של ד'אנטוני.
בעונת שימש כעוזרו של מייק בראון בקליבלנד קאבלירס.
דז'ניק טלוויזיני
דז'ניק טלוויזיני (בתרגום לעברית: יומן טלוויזיה; שמו מקוצר לעיתים רבות ל"דז'ניק") הייתה תוכנית החדשות של הטלוויזיה הפולנית בין 1958 ו-1989 ברפובליקה העממית הפולנית. התוכנית הייתה התוכנית עם הרייטינג השני בגובהו במדינה והיווה כלי תעמולה עיקרי על ידי מפלגת הפועלים המאוחדת הפולנית בזמן המלחמה הקרה. הפרק האחרון של התוכנית שודר ב-17 בנובמבר 1989 ויום לאחר מכן התוכנית הוחלפה על ידי "ויאדומוסצ'י"
דז'ניק בזמנו החליפה תוכנית טלוויזיה קצרה ששודרה לא הרבה זמן בינואר 1958. כל פרק של התוכנית, שהיה באורך ממוצע של 30 דקות שודר בערוץ הראשון הפולני ב-20:00 באזור הזמן של מרכז אירופה בשנים 1958–1965 ולאחר מכן, אחרי שנת 1965 התוכנית שודרה ב-19:30. עד סוף עידן הסוציאליזם בפולין ב-1989. התוכנית נודעה לשמצה לגישתה המניפולטיבית, הסגנון התעמולתי, ביטויים טעונים, ואג'נדה פוליטית. שידור התוכנית הזכיר והיה דומה לתוכניות טלוויזיה חדשותיות במדינות קומוניסטיות אחרות כמו "אקטואל קאמרה" המזרח-גרמנית. לתוכנית היו כתבים ששהו באופן קבוע בכמה מערי העולם כמו ניו יורק, לונדון, מוסקבה, פריז, ורומא.
את מורשת התוכנית שהתפתחה ב-31 שנות שידוריה ניתן לראות בפולין כיום בקרב הדור המבוגר יותר, אשר מתייחסים לכול תוכנית חדשות עכשווית כ"דז'ניק" גם בעיתונים ובאמצעי תקשורת המונים. בשיא הפופולריות של התוכנית בשנות השבעים, דז'ניק טלוויזיני נצפתה על ידי יותר מ-11 מיליון אנשים, אחד מתוך שלושה משקי בית בפולין באותו זמן.
רקע
מקורות הטלוויזיה הפולנית מגיעים לסוף שנות השלושים כאשר מספר מבחנים לשידור תמונת מונוכרום ברדיוס של 20 קילומטר נערכו במעלה מגדל "פרודנטיאל" בוורשה. עם זאת, תחילת מלחמת העולם השנה הפריעה לניסיונות נוספים של ייסוד שידור טלוויזיה סדיר. תאגיד השידור הפולני, הטלוויזיה הפולנית נוסדה לאחר מלחמת העולם השנייה ב-1952. תאריך הייסוד של התאגיד מתכתב עם זמן השידור הטלוויזיוני הסדיר שקרה ב-19:00 ב-25 באוקטובר 1952. ב-23 בינואר 1953 תוכניות סדירות החלו להופיע בערוץ הראשון, והיחידי, "TVP1". עם זאת, אמצעי התקשורת הכי אמין בשנות החמישים נחשב לעיתונים, ובמיוחד טריבונה לודו.
משדר החדשות הראשון (וששודר לזמן קצר) היה "ויאדומסוצ'י דנייה" אשר החל שידור באפריל 1957 ושרד עד סוף 1957. תשדיר התחזית הראשון שודר ב-4 בספטמבר 1957. מפלגת הפועלים המאוחדת הפולנית והפוליטביורו של המפלגה הכריזו על דז'ניק טלויזיני, תוכנית חדשות בשליטת הממשלה אשר החלה שידוריה ב-1 בינואר 1958. הקיצור של התוכנית היה "DTV" עד שנות השבעים המאוחרות אך התוכנית נהייתה ידועה כ"דז'ניק" (יומן) לקהל הרחב במהלך שלושת העשורים הבאים.
תזמון ולוח זמנים
כל פרק של התוכנית שודר במקור בשעה 20:00 ומ-1965 בשעה 19:30. הטלוויזיה הפולנית ממשיכה לשדר את תוכנית הדגל שלה, "ויאדומוסצ'י" באותה שעה, עד היום.
עם התפתחותה של הטלוויזיה הפולנית, ספין-אופים ותוכניות אחרות החלו ללוות את דז'ניק. ב-2 באוקטובר 1970 הערוץ השני, "TVP2", נוסד. מ-1965 עד 1976 גרסת הערב של דז'ניק הוחלפה על ידי "מוניטור" אשר קוריינה על ידי קארול מלצוז'ינסקי ואדמונד מצלבסקי. ב-26 ביוני 1986, שודר לראשונה מבזק חדשות חדשה שהיה קצר יותר וישיר יותר שנקרא "טלהאקספרס" ב"TVP1". מ-30 במרץ 1987, תוכנית חדשה שודרה, "פנרומה" שהקבילה ל"טלהאקספרס" ב"TVP2".
תחת המשטר הצבאי בפולין, מדצמבר 1981 דז'ניק קוריינה על ידי קצינים של הצבא הפולני, או קריינים לבושים במדי צבא ושודרה 24 שעות ביממה. זמן השידור באותה תקופה הוארך ל-60 דקות לפרק. התוכנית חזרה לצורתה המקורית ב-1983.
השידור הצבעוני הראשון של דז'ניק התרחש ב-6 בדצמבר 1971.
התוכנית שודרה לאחרונה ב-17 בנובמבר 1989.
פולמוסים ומורשת
התוכנית הייתה שנויה במחלוקות במהלך קיומה מכיוון שלא שידרה חדשות שיכלו לגרות סנטימנט אנטי-ממשלתי. יותר מכך, הסמכויות הקומוניסטיות ברפובליקה העממית הפולנית ומפלגת הפועלים המאוחדת הפולנית שימשו בתוכנית כתעמולה ומניפולציות של הקהל. משדרי חדשות דומים שומשו עבור סיבות זהות והיו קיימים בכל מדינות הגוש המזרחי, הידועות לשמצה הן "אקטואל קאמרה" של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית וורמיה של ברית המועצות.
אולדנבורג
נכון לדצמבר 2021 אוכלוסיית העיר מונה 170,389 תושבים, העיר היא הרביעית בגודלה במדינת סקסוניה התחתונה לאחר האנובר, בראונשווייג ואוסנבריק.
בעיר אולדנבורג שוכנת אוניברסיטה המונה 12,000 סטודנטים.
היסטוריה
שמה של העיר מוזכר עוד בשנת 1108, אז נקראה בשם אלדנבורג. חשיבותה של העיר הייתה משמעותית מאוד עקב מיקומה על מעברה של נהר ההונטה החשוב, והפכה לבירת מחוז אולדנבורג, דוכסות שהתקיימה מ-1180 ועד ל-1918.
אולדנבורג הייתה לעיר עשירה מאוד במהלך מלחמת שלושים השנים במאה ה-17, כאשר כוח השפעתה ואוכלוסייתה גדלו במידה ניכרת.
בשנת 1667 נפגעה אולדנבורג ממגפה הרסנית, וזמן קצר לאחר מכן, שרפה הרסה את העיר. המלכים הדנים ששלטו באזור היו אדישים למצבה של העיר והזניחו את שיקומה, על כן איבדה את חשיבותה. רק כאשר הסתיים השלטון הדני בשנת 1773, החל שיקומה של העיר, ובניינים החלו להיבנות בסגנון נאו-קלאסיציזם.