cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קריית מד"א (רמלה)
הקריה צפויה להכיל את המבנים העיקריים של מגן דוד אדום, בהם בנק הדם הלאומי של מדינת ישראל, בנק החלב הלאומי של מד"א ובנק הדם הטבורי, משרדי מד"א הראשים, תחנת מגן דוד אדום רמלה, בית ספר להכשרת פרמדיקים, מוקד ארצי ממוגן, מוזיאון וחניון תת-קרקעי.
היסטוריה
בפברואר 2013 פורסם כי נקנה שטח אדמה לקריה שתשמש את כוחות מגן דוד אדום. במרץ 2015 תרמה קרן מרכוס האמריקאית כ-25 מיליון דולרים למען הקמת בנק הדם שתוכנן להיות אחד מהמבנים המרכזיים בקריית מד"א.
בנובמבר 2016 הונחה אבן הפינה של מרכז שירותי הדם החדש של מד"א, ובמרכזו החלה הקמתו של בנק דם ממוגן שיהיה בנק הדם התת-קרקעי הראשון בעולם וזאת על מנת שהבנק יכול לפעול במקרה של מתקפת טילים, רעידת אדמה או במצבי חירום אחרים. במרכז החדש הותקנו מערכות אוורור שיגנו עליו מפני מתקפה כימית והוא מכיל מעבדות מודרניות ויחידות חדישות לעיבוד דם, בנוסף לכך בבניין נבנה חדר קור מאובטח אשר ביכולתו בעת חירום להכיל עשרות אלפי מנות דם, שיכול לפעול גם במצב חירום באמצעות גנרטורים וללא תלות באמצעי חיצוניים.
שנה לאחר מכן, אגודת ידידי מד"א בארצות הברית קיימה ערב התרמה בו הם גייסו כ-17 מיליון דולרים למען הקמת בנק הדם של הקריה, כ-12 מיליון דולרים מהתרומה באו מתרומתם של זוג הפילנתרופים היהודים-אמריקאים, שלדון אדלסון ומרים אדלסון.
בדצמבר 2018 פורסם כי מנרב ואפקון החזקות זכו במרכז להקמת בנק הדם ומרכז הלוגיסטיקה של מד"א כקבלניות הפרויקט.
במאי 2022 נחנך מבנה בנק הדם, שנקרא על שם ברני ובילי מרכוס שהיו התורמים המרכזיים שמימנו את הקמת בנק הדם.
בקומת הכניסה של הבניין יפעל חדר התרמות דם אליו יוכלו אזרחים להגיע על מנת לתרום דם. בקומות התת-קרקעיות יפעלו מעבדות בנק דם, חדר קור מאובטח המתפרש על פני כ-400 מ"ר, המוגן מפני איומים ובו יישמר מלאי הדם, מרכז תחבורה וחנייה לאמבולנסים החדשים והמאובזרים.
Ralf-Stetysz
Ralf-Stetysz היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת חברת ההנדסה הפולנית K. Rudzki i S-ka (שם רשמי: Konstanty Rudzki & Co. Ltd) בשיתוף "Automobiles Ralf Stetysz" אשר יוצרה בין השנים 1924 - 1929 בפולין. בסך הכול נבנו כ-200 מכוניות.
Ralf-Stetysz
בשנת 1924 החל סטפן טישקביץ' הקים חברה בה תכנן את הדגם "Ralf-Stetysz" במפעל "Automobiles Ralf Stetysz" (מוקם בעיר "Boulogne-Billancourt" ליד פריז). שם המפעל היה ראשי תיבות של (בפולנית: "Rolniczo Automobilowo-Lotnicza Fabryka Stefana Tyszkiewicza". לאחר שמספר אבות טיפוס הוצגו בתערוכת המכוניות בפריז, בשנת 1926 ובשנת 1927 הוחל בשיתוף פעולה עם חברת ההנדסה הפולנית K. Rudzki i S-ka . את גוף הרכב ייצרה חברת המטוסים "Plage i Laśkiewicz" מלובלין.
למכונית היו 4 דלטות. מנוע בנזין היה ממוקם בקדמת האוטו.
בשנת 1929 השתתף דגם "Ralf-Stetysz" בראלי מונטה קרלו.
בשנת 1929 מפעל בפולין בו בוצע הרכבת המכונית נשרף כליל כולל מכוניות שעוד לא מנסרו ללקוחות. בעלי מניות לא הסכימו להשקיע סכומים לשיקום המפעל וחברה נסגרה.
גיורא גורן
גיורא גורן (נולד ב-1944) הוא טייס קרב ישראלי בדימוס שכיהן כראש להק המודיעין ונספח חיל האוויר בוושינגטון. השתחרר בדרגת תת-אלוף.
ביוגרפיה
גורן (במקור חומסקי), נולד וגדל בקיבוץ מסילות. ב-1962 התגייס לצה"ל והחל בקורס טיס מס' 44. לאחר שסיים את הקורס ואת קורס האימון המבצעי מונה למדריך בטייסת מטוסי אוראגן. הוא שירת כטייס קרב בשתי טייסות מיסטר. באפריל 1965 שובץ בטייסת 110 ("אבירי הצפון") כטייס ווטור. בשירותו בטייסת השתתף בגיחת תקיפה במהלך הקרב על המים. במלחמת ששת הימים החמיץ את התקיפות בגל הראשון של מבצע מוקד בשל תקלה במטוסו, וגיחתו הראשונה במלחמה הייתה הפצצת שדה התעופה קהיר מערב. ביום השני של המלחמה נפגע מאש נ"מ במהלך גיחת הפצצה ברמת הגולן ונאלץ לנטוש את מטוסו.
במלחמת ההתשה השתתף בגיחות מבצעיות רבות בחזית המצרית, בהם מבצע בוקסר 1 ביולי 1969, כטייס מיראז' 3 בטייסת 117 ("הסילון הראשונה"). גורן היה ממקימי טייסת 110 כטייסת מטוסי סקייהוק. ב-1972 מונה לסגן מפקד טייסת 144 ("עוף החול"), טייסת מטוסי נשר בבסיס עציון. עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים שימש כמפקד שלב ראשוני בבית הספר לטיסה. הוא חזר לטייסת בבסיס עציון ורשם במלחמה 60 גיחות, במהלכן הפיל מטוס סוחוי 17 סורי ומטוס מיג 17 מצרי. לאחר המלחמה, באוגוסט 1974, מונה למפקד הטייסת. ב-1977 חזר לבית הספר לטיסה כמדריך ראשי וסגן מפקד בית הספר, יצא ללימודים במכללת חיל האוויר האמריקאי באלבמה וב-1981 מונה למפקד בית הספר לטיסה.
ב-1985 מונה למפקד בסיס חצור ואחר כך שירת כראש להק המודיעין בדרגת תת-אלוף. תפקידו האחרון בשירות היה נספח אווירי בוושינגטון. השתחרר ב-1991. סך הכל רשם כ-350 גיחות מבצעיות ומעל 6,000 שעות טיסה.
בשנים 1992 עד 1997 כיהן כמנכ"ל בית התפוצות ואחר כך מונה למנהל ההקמה של מרכז יצחק רבין לחקר ישראל. כיהן כחבר מועצת מכבים-רעות, חבר הנהלת המועצה לשלום ולביטחון וחבר המועצה הציבורית של תנועת עתיד כחול לבן הדוגלת בעמדת שתי מדינות לשני עמים.
אינטרס ציבורי
האינטרס הציבורי אל מול טובת הפרט
לעיתים טובת הפרט מקיימת מתח עם האינטרס הציבורי, מתח זה משתקף, בין השאר, בדבריו הבאים של ג'ון סטיוארט מיל:.
התנגשות בין טובת הפרט לאינטרס הציבורי מתקיימת בגביית המסים. הפרט יעדיף שכל כספו יישאר בכיסו, בלי שיצטרך להפריש ממנו לגובי המיסים, ואילו האינטרס הציבורי מחייב גביית מיסים כדי לממן את השירותים שנכללים באינטרס הציבורי.
בישראל
דוגמאות לסוגיות שעירבו את האינטרס הציבורי בישראל: הרפורמה במערכת התכנון והבניה, מתווה הגז.
דוגמה נוספת בישראל למחלוקת בין האינטרס הציבורי לטובת הפרט היא החיסונים נגד הקורונה. אוכלוסייה רבה אשר בוחרת שלא להתחסן עלולה לפגוע באוכלוסיות שכן בסיכון ויכולות להיפגע מההחלטה שלהם ולכן מי שלא התחסן לא יכול לבצע פעולות מסוימות בחברה מחשש שיפגע באחרים על חשבונו.
לעיתים, מערכת המשפט הישראלית מוגבלת ביכולתה להגן על האינטרסים הציבוריים, משום שבדרך כלל, אינטרסים אלה אינם מעוגנים בחוקי יסוד. כתוצאה ממצב זה, בית המשפט העליון מוגבל ביכולתו לפסול חוקים שעלולים לפגוע באינטרס הציבורי. מכאן עשויים לנבוע מצבים שבהם אינטרס ציבורי משותף נפגע בקלות יחסית על ידי השלטון.
בשנת 2021 הוקמה רשות האסדרה ובהגדרת מטרותיה שולבו עקרונות של שמירה על האינטרס הציבורי, זכויות יסוד ושיקולי הגנת הסביבה.
האהבות
האהבות (בלטינית: Amores) הוא קובץ שירי אהבה הנכתב על ידי המשורר הרומי אובידיוס, אשר חי בין השנים 43 לפני הספירה עד 17 לספירה. הקובץ יצא לאור בחמישה חלקים בשנת 14 בערך לפני הספירה, ופורסם שנית בשנת 2 בערך לפני הספירה בשלושה חלקים, כאשר הגיע לידינו הצורה השנייה. הקובץ מכיל 49 אלגיות הכתובות בדיסטיכון האלגי, ועוסק בנושאי האהבה בין אוהב לנאהבת.
על היצירה
קובץ שירי האהבה מחולק לשלושה ספרים ומכיל 49 אלגיות הכתובות בדיסטיכון האלגי (הכסאמטר דאקטילי+ פנטאמטר דאקטילי). בשנת 14 בערך לפני הספירה הספר יצא לאור בחמישה חלקים, ופורסם שנית בשנת 2 בערך לפני הספירה בשלושה חלקים. הצורה השנייה היא זו שהשתמרה והגיעה אלינו. השירים כתובים בגוף ראשון יחיד, בדמות השירית של אובידיוס (שייתכן ששונה מדמותו הביוגרפית). כל ספר פותח באלגיה שמשמשת כמעין פתיחה לשאר השירים, המוקדשים לדמות בשם קורינה, שייתכן שהיא דמות השואבת השראה מדמות קינתיה בכתביו של פרופרטיוס. בכל אחד מהספרים מדובר על אותו נושא; התהילה שתיפול בחלקה של האישה אשר זכתה לאהבת המשורר, שלטונו של אל האהבה קופידון, ייסורי האהבה, עורמת הנשים, מפגשים ליליים, משא ומתן עם האומנת, עם הסריס השומר על צניעות האישה, עם הספרית המסדרת את שיערה של האישה, מריבות וקטטות בסערה האהבה, ונושאים שונים אשר קשורים ישירות לנושא האהבה והארוטיקה. דמותו של המשורר משמשת תפקיד כפול; הוא משמש כמשורר וכמאהב.
שתיים מהאלגיות חורגות ממסגרת האהבה: השיר התשיעי בספר השלישי, המוקדש לזכר טיבולוס, והשיר השלושה-עשר שנכתב לכבוד חגה של יונו ומכיל ידיעות היסטוריות על מוצא החג. בשיר הראשון של הספר השלישי מביע אובידיוס את השקפותיו של השירה הארוטית בכלל. הוא מתאר את אלת הטרגדיה ואת אלת האלגיה הרבות על המשורר. אלת האלגיה הצולעת, מעין רמז לדיסטיכון האלגי, שהפנטאמטר בו ׳צולע׳ לעומת ההכסאמטר, זוכה בלב אובידיוס ועושה אותו לבעל בריתה. אובידיוס משמש כסניגור על שירת האהבה, ומזכיר את שמותיהם של המשוררים גאלוס, טיבולוס, קאלימאכוס ומנאנדרוס.
הספר הראשון
שני השירים הראשונים של הספר הראשון מציגים את עניין הדובר בגוף ראשון, וחווייתו באהבה. הדובר מספר על כך שהתכונן לכתוב שיר אפי, כאשר אל האהבה שינה את השורה השנייה של ההכסאמטר לפנטאמטר, ושינה את השיר לאלגיה, ואת המשורר עצמו למשורר של אלגיות אהבה. המשורר מתנגד לשינוי הראשון, בטענה שהוא בכלל לא מאוהב, דבר שאל האהבה מתקן בכך שיורה בו בחץ. אחרי לילה ללא שינה, המשורר נהפך לעבדו הרוחני של אל האהבה. בשלוש האלגיות הבאות מוצגת תוכניתו של המשורר. תחילה, הצהרת אהבה של המשורר כלפי נערה (puella) לא מזוהה. הוא מצהיר שהוא יישאר נאמן כלפיה לעד, שהוא ישרת אותה כמו עבד, ושיהפוך את שניהם למפורסמים. לאחר מכן אלגיה ארוכה יותר מציגה בעיה, הנערה שייכת לאחר, ומסביר לה כיצד יוכלו להיפגש במשתה והיא תוכל להתחמק מאהובה. באלגיה הרביעית מספר המשורר שהנערה הצטרפה אליו למיטתו בזמן שנת הצהריים. בסוף השיר מתגלה שמה של הנערה, קורינה, ומתווסף לו תיאור של יופייה. אלגיות שש עד עשר פותחות בסיטואציה שונה מתיאור היופי של קורינה באלגיה חמש. המשורר מגלה שחדרה של האהובה סגור בפניו. הוא פוצח בשיר אך ללא תשובה. אין הסבר לסיבה שהיא אינה פותחת את הדלת. בשיר שמונה אנו מגלים שלמשורר יש יריב. הוא מצותת לשיחה בין הנערה האהובה לסרסורית, אשר השנייה אומרת לראשונה שכדאי לה לפתות אדם עשיר. באלגיה עשר אנו מגלים שהנערה מתרגשת פתאום מקבלת מתנות, מעשה מחשיד שאכן היא מפתה אדם עשיר. בשלב זה המשורר רואה את הפגם ביופייה, ומודיע לה שהוא לא מוצא אותה כבר מושכת פיזית. למרות זאת, שיר אחד-עשר פותח בניסיון של המשורר לחדש את הקשר שלו עם הנערה, ובשיר שנים עשר היא מסרבת. למרות זאת, השיר הבא נפתח במילותיו של המשורר שהוא מודיע שהוא שוכב בזרועותיה של הנערה. בשיר 14 המשורר מודיע על החשד שלו שאהובתו מעוניינת בגבר אחר, ובאפילוג הספר הראשון, אלגיה 15, הוא מוכתר והוא מנבא לעצמו שהוא הולך להיות בן אלמוות בזכות שיריו.
הספר השני
הספר מכיל עשרים פרקים. הספר מחולק לארבעה תתי פרקים, לפי התקדמות העלילה, כל אחד מהם מכיל חמש אלגיות. האלגיה הראשונה דומה לפתיחת הספר הראשון, בכך שגם כאן נמנע המשורר מלחבר שיר אפי. השיר הזה היה צריך להיות בנושא יופיטר והגיגנטים. הפעם לא אל האהבה הוא זה שמתערב, אלא הנערה. היא סוגרת את הדלת בפני המשורר, ולכן הוא צריך לחזר אחריה דרך שירה. באלגיות שתיים ושלוש אנו מגלים שיש נערה נוספת בעיני המשורר, ושהנערה מהספר הקודם אינו מושא אהבתו היחיד. שורות 23- 38 מוקדשות לסוגים השונים של הנשים שהמשורר נמשך אליהן. באלגיות שבע ושמונה מושא אהבתו של המשורר היא המשרתת של קורינה. באלגיה 9 (או 9א), המשורר מבקש לפרוש משירותו את האל, אבל חוזר בו באלגיה 10 (או 9ב). באלגיה 11 הוא מדבר עם חברו גראייקינוס ומספר לו שהוא מאוהב בשתיים בו זמנית. באלגיה 12, הוא מביע חששות בקשר למסע שקורינה הולכת לערוך, ומביע דאגה על כך שזה לא בטוח ושעדיף לה להישאר, אך אומר לה שאם היא בכל זאת תצא למסע, הוא יקבל אותה לאחר מכן בזרועות פתוחות ויאמין לכל דבר שהיא תגיד לו. באלגיות 14- 15 קורה דבר חריג באלגיות מסוג זה, וקורינה עוברת הפלה. המשורר אינו בטוח שהוא האחראי על הריונה. לקראת סוף הספר הוא ממשיך ביחסיו עם קורינה, ואפילו מסכים שהיא תניא אותו מלכתוב טרגדיה. באלגיה 19 הוא כותב שהוא עצמו המחבר של ה׳גיבורות׳ (אחד מחיבוריו של אובידיוס עצמו).
הספר השלישי
העלילה חוזרת לחוסר הנאמנות של הדובר. נוספת לנו דמות נוספת, האחות התאומה הזהה של קורינה. כמו קורינה היא יפה מאוד, היא לובשת חלוק שהבד שלו כל כך דק שהוא כמעט שקוף, והיא גם כן מוצגת כסיבה לחיים המופקרים של הדובר. השיר השני מתרחש בקירקוס, שם הדובר מדבר על אומנות הפיתוי. הדובר מדבר ישירות אל הנערה, אך מדי פעם עוצר את דבריו כדי לפנות לקוראים. הדובר מציג את חוסר הנאמנות של הנערה שהוא אוהב. באלגיה 3, שורה 5, הוא חולם חלום שהנערה תעזוב אותו למען גבר אחר; הוא חולם שפרה יפה מאוד תעזוב את השור שלה כדי להצטרף לאחרים. הרבה מהשירים בספר זה מוכיחים שקורינה שייכת ליריב שלו. במהלך האלגיות, הדובר עובר כל מיני מכשולים, אלגוריות לאהבה שלו, אותם אינו צולח. באלגיה 13 משהו משתנה, כאשר אנו מגלים שיש לדובר אישה, ושהוא רחוק ממושא האהבה שלו משום שהוא איתה. הם הולכים יחד לפסטיבל באזור פליסקוס, אזור מולדתה של אשתו, לכבוד יונו, אלת הנישואין. באלגיה 14 הדובר מבקש מהנערה דבר מוזר, שלא תספר לו על ההרפתקאות שלה. אם היא תסכים לכך, היא יכולה להמשיך עם הרפתקאותיה במיטה עם גבר אחר שהיא רוצה. במקום הזה זו הפעם הראשונה בכל ה׳אהבות׳ שאובידיוס מתאר בצורה מפורטת יחסי מין. אלגיה 15 משמשת כאפילוג לספר הזה ולכל החיבור. הדובר אומר לונוס עצמה; ׳מצאי לעצמך משורר אחר׳. הוא מצהיר שהוא עובר לז׳אנר של באכחוס, כנראה ז׳אנר הטרגדיה.
טירת שלושת הכתרים
טירת שלושת הכתרים (בשוודית: slottet Tre Kronor) הייתה טירה היסטורית ששכנה בלב העיר העתיקה בסטוקהולם. הטירה הוקמה במאה ה-13, וסביבה קמה העיר סטוקהולם. השם "שלושת הכתרים" ניתן לטירה לראשונה בשנת 1588, כאשר שלושה כתרי-זהב הוצבו בראש המגדל הראשי. ב-7 במאי 1697 נשרפה הטירה כליל, ובמקומה נבנה ארמון המלוכה השוודי (בו ממוקם היום "מוזיאון שלושת הכתרים").
קרב קורונאה (394 לפנה"ס)
קרב קורונאה, (ביוונית: Μάχη της Κορώνειας) היה קרב יבשתי שנערך בשנת 394 לפנה"ס במהלך המלחמה הקורינתית. הקרב התרחש במישור קורונאה על אדמת תבאי, והשתתפו בו 15,000 לוחמים הנאמנים לספרטה מחד ו-20,000 לוחמים של ערי הליגה האנטי ספרטנית מאידך. אולם למרות נחיתותם המספרית ניצחו הספרטנים.
הרקע לקרב
לאחר המלחמה הפלופונסית הפכה ספרטה לעיר החזקה ביותר ביוון. מלך ספרטה אגסילאוס השני יצא למסע מלחמה נגד פרס, אולם ביוזמתו של טימוקרטס מרודוס אוחדו ביוון אתונה, תבאי, קורינתוס, ארגוס, וערים נוספות, לליגה אנטי-ספרטנית גדולה. בעלי הברית ניסו לתקוף את הפלופונס, אולם הובסו בקרב נמאה. השלטונות בספרטה הזעיקו את אגסילאוס חזרה מאסיה הוא חזר בדרך היבשה חצה את תסאליה וחדר לבויואטיה. כוחות תבאי ובעלות בריתה המתינו לו במישור קורונאה.
הקרב
צבא בעלי הברית התחלק לשניים: הצבא התבאני, והכוחות של בעלי הברית. הצבא הספרטני הורכב בעיקר מהלוטים משוחררים ומשכירי חרב וותיקי מסע הרבבה. שני הצדדים התקדמו כמה מאות מטרים בדממה עד שהתבאנים הסתערו על האגף השמאלי החלש של הספרטנים. בעוד האגף הימני הספרטני תקף את האגף השמאלי התבאני שהיה מורכב בעיקר מבעלי הברית של תבאי. האגף הימני הספרטני נחל ניצחון, אולם במקביל האגף הימני התבאני הביס את האגף השמאלי הספרטני והצליח לבזוז את המחנה הספרטני. אגסילאוס שפיקד על האגף הימני, מיהר וחסם את דרך הבריחה של התבאנים. כאשר נודע לתבאנים שבעלי בריתם הובסו ונמלטו הם ניסו להימלט, אולם הספרטנים חסמו את דרכם אך בקושי הם הצליחו להימלט ולברוח משדה הקרב.
תוצאות
אגסילאוס שנפצע בעצמו בקרב, טען לניצחון כיוון שהמישור נותר בידיו. אולם למעשה כעבור כעבור כמה ימים נאלץ לעזוב את האזור ולהגיע לפלופונס דרך מפרץ קורינתוס. על פי טענת דיודורוס, 600 תבאנים נהרגו בקרב ו-350 ספרטנים.
חוק גודהארט
חוק גודהארט הוא חוק במיקרו-כלכלה. ניתן לנסח את חוק גודהארט בצורות רבות, אך בצורתו הכללית ביותר משמעותו שכל שינוי בפרמטר חברתי כלכלי כלשהו בניסיון להשיג תוצאה שנובעת בדרך כלל מהפרמטר החברתי כלכלי הזה, תאבד את ההשפעה המקורית שהייתה לשינוי בפרמטר זה אם היה קורה לא על ידי שינוי מדיניות. העיקרון פותח על ידי צ'ארלס גודהארט, יועץ בנק אנגליה ופרופסור בדימוס בבית הספר לכלכלה של לונדון.
החוק נוסח לראשונה בשנת 1975 במאמר שכתב גודהארט, מאמר שצבר תהילה בבריטניה בהקשר להתנהלות המוניטארית של הממשלה של מרגרט תאצ'ר למרות שהרעיון ישן יותר. רעיונות דומים הם חוק קאמפבל והביקורת של לוקאס. החוק של גודהארט משמש גם בכלכלה, בכל הנוגע לציפיות רציונליות. למרות שבמקור החוק נהגה על תגובת השוק למדיניות, הוא מיושם בעוד ארגונים רבים.
יש הרואים את ההתייצבות הכלכלית שהייתה בבריטניה תחת השלטון של ג'ון מייג'ור כיישום מהופך של חוק גודהארט – הממשלה פגעה באמינות של עצמה במידה כזו שהעסקים לא יכולים היו להתבסס על מדיניות ברורה של הממשלה ולהתאים את עצמם אליה, ולכן נאלצו להתעלם ממנה ולהתייחס למצב בשוק כמו שהוא.
אלישה ויינרייט
אלישה אנה וויינרייט (באנגלית: Alisha Ena Wainwright; נולדה ב-14 ביולי 1989) היא שחקנית אמריקאית, הידועה בתפקידיה בסדרה "איך לגדל גיבור-על" של נטפליקס ומהסדרה "ציידי הצללים" ברשת Freeform.
קריירה
בשנת 2018 החלה לשחק בסדרה "איך לגדל גיבור-על" של נטפליקס.
סימפוניות פריז
סימפוניות פריז הן הכינוי שניתן למספר סימפוניות של המלחין פרנץ יוזף היידן, אשר נכתבו בין השנים 1785-1786.
בשנת 1780 היה היידן כבר מלחין פופולרי מאוד, ומצליח. בעקבות הצלחתו, ביקש ממנו בשנת 1785 המוסד הפריזאי "האגודה של התא האולימפי" לכתוב סדרה של שש סימפוניות. היידן נעתר לבקשתם וכתב את הסימפוניות, אשר ממוספרות בסימפוניות 82-87 ברשימת הסימפוניות לפי הובוקן. סימפוניות אלו נכתבו בין השנים 1785-1786. סימפוניות פריז נודעו באיכותן הגבוהה וברף הגבוהה שהיידן הציב להן. סדרת סימפוניות זו היא מן הסימפוניות הראשונות אשר לא הוזמנו מן החצר אשר העסיקה את היידן, אלא יצירות אשר נכתבו לפי הזמנה, ופתחו צוהר לקראת הזמנות רבות אשר יקבל היידן בעתיד. אחת מן הסימפוניות הללו היא הסימפוניה מס' 85 בסי-במול מז'ור, שנודעת בכינויה "המלכה". המלכה מארי אנטואנט שמעה את הסימפוניה הזו ומאוד התלהבה ממנה, ולכן ניתן לסימפוניה הזו הכינוי הזה.
סימפוניה מספר 82 בדו מז'ור ("הדב") 1786
כינוי הסימפוניה "הדב" ניתן לה שנים רבות מאוחר יותר. הפרק האחרון, הכולל צלילי דרון אשר מזכירים מוזיקה לחמת חלילים, עובד יחד עם כל הסימפוניה לפסנתר, ולחוברת אשר יצאה לאור קראו "ריקוד הדב". עיבוד זה נועד ללוות ריקוד דובים - בידור חוצות אשר היה פופולרי באותה עת.
הסימפוניה כתובה להרכב הכולל חליל, שני אבובים, שני בסונים שתי קרנות\חצוצרות, טימפני וכלי קשת. בשני כתבי יד שקיימים לסימפוניה, התזמור כולל קרנות באחד, וחצוצרות באחר. לרוב נהוג לבצע אותה עם קרנות וחצוצרות גם יחד. למרות מספורה של הסימפוניה, היא האחרונה אשר נכתבה בסדרת סימפוניות זו.
סימפוניה מספר 83 בסול מינור ("התרנגול") 1785
כינויה של סימפוניה זו דבק בה, משום שהמוטיב של הנושא השני בפרק הראשון, הזכיר למאזינים בני התקופה את תנועות הראש של תרנגול.
סימפוניה מספר 84 במי-במול מז'ור 1786
הסימפוניה נכתבה ב-1786 באחוזת אסתרהאזי וביצוע הבכורה היה ב-1787 בפריז. הרכב הסימפוניה הוא: חליל, שני אבובים, שני בסונים, שתי קרנות, טימפני וכלי קשת.
סימפוניה מספר 85 בסי-במול מז'ור ("המלכה") 1785
הסימפוניה כונתה בשמה כבר סמוך לזמן ביצועה, והוא ניתן לה משום שהיא הייתה החביבה ביותר על המלכה מארי אנטואנט. לעיתים ניתן לסימפוניה הכינוי הארוך יותר "מלכת צרפת". הרכב הסימפוניה הזו הוא שני חלילים, שני אבובים, שני בסונים, שתי קרנות וכלי קשת.
סימפוניה מספר 86 ברה מז'ור 1786
הרכב הסימפוניה הוא: חליל, שני אבובים, שני בסונים, שתי קרנות, שתי חצוצרות, טימפני וכלי קשת.
מוסטפא פאשה אל-ח'ליל
מוסטפא פאשה אל-ח'ליל היה ראש העירייה הרביעי של חיפה, הוא כיהן בתפקיד בין השנים 1903-1885.
מוצאו ממשפחה ערבית מוסלמית שהתגוררה בכפר לאם שבמישור החוף הצפוני (מושב הבונים של היום). הוא היה סוחר תבואה וגבינה, אשר במסגרת עיסוקיו הגיע לחיפה ורכש שטחי אדמה גדולים באזור; ובהמשך הפך גם לחוכר מיסים של השלטון העות'מאני. בעקבות העלייה במעמדו קיבל מן השלטונות העות'מאניים את התואר פאשה. בשנים 1880, ו-1905 היה חבר במועצת המינהל של מחוז חיפה.
אל-ח'ליל בנה את ביתו בעיר העתיקה של חיפה בקרבת השכונה היהודית חארת אל-יאהוד. הבית קיים עד היום ונקרא על שמו: מתחם אל-פאשה. זהו בית מגורים גדול ומפואר ועל שמו נקרא הרחוב בו שוכן הבית 'חמאם אל-פאשה'.
במסגרת תפקידו כראש העירייה דאג לשיפורים רבים בחזות העיר: הוא בנה בקרבת ביתו את "חמאם אל-פאשה" שהיה בית מרחץ ציבורי לתושבי העיר, דאג לשיפור חזות מסגד אל-ג'רינה, המסגד הגדול של העיר, ובהמשך להוראתו של הסולטאן עבדול חמיד השני בנה במסגד את מגדל השעון בן שש הקומות.
בזמן מלחמת העולם הראשונה נהג לחלק חיטה בחינם לבני כל העדות בחיפה.
אל-ח'ליל נפטר בסוף מלחמת העולם הראשונה ונקבר בחלקת הקבורה של המשפחה הנמצאת מול כיכר פייסל בשכונת ואדי סאליב בעיר התחתית של חיפה.
לואיג'י איליקה
לואיג'י איליקה (באיטלקית: Luigi Illica 9 במאי 1857 - 16 בדצמבר 1919) היה לבריתן איטלקי, שכתב בשביל מלחינים איטלקים ידועי-שם, בהם ,פוצ'יני (על פי רוב עם ג'וזפה ג'אקוזה), אלפרדו קאטאלאני, אומברטו ג'ורדאנו ופייטרו מסקאני. הלבריות המפורסמות ביותר שלו הן אלה שנכתבו לאופרות לה בוהם, טוסקה, מאדאם באטרפליי ו"אנדראה שנייה"
נפילד יוניברסל
נפילד יוניברסל (באנגלית: Nuffield Universal) היא סדרת טרקטורים בתצורות: 4 גלגלים ותלת אופן שיוצרה על ידי "החטיבה החקלאית מוריס מוטורס", חברת-בת של יצרנית הרכב הבריטית Morris Motors בין השנים 1948 – 1967 בבריטניה.
לואיג'י איליקה
חייו
כמחזאי בעל איכות בלתי מבוטלת, הוא זכור כיום באמצעות אחד הפרסים הוותיקים ביותר באיטליה, "הפרס הבינלאומי על שם לואיג'י איליקה, שנוסד בשנת 1961 וניתן לזמרי אופרה בעלי שם עולמי, למנצחים, לבמאים ולכותבים בתחום האופרה. הפרס מחולק כיום מדי שנתיים לסירוגין עם התחרות הבינלאומית לבימת האופרה ע"ש איליקה, המציעה פרסים והזדמנויות הופעה ראשונות לזמרים צעירים.
.
לבריות
התאריכים מציינים את מועד היצירה.
הלקאט
הלקאט היא האלטר אגו של פטרישיה "פטסי" ווקר, דמות שנוצרה במקור בתור הזהב של הקומיקס כדמות הראשית בקומיקס הומוריסטי מסוג קומדיה רומנטית שנועד לבני-נוער. לאחר הצגתה המחודשת ביקום מארוול בשנת 1965, נקבע כי הופעותיה מתור הזהב הן לא קאנוניות ביקום מארוול הבדיוני, וכחוברות קומיקס בדיוניות בתוך היקום שנכתבו בידי אמה. לאחר שהוצגה מחדש, הפכה ווקר לגיבורת-העל "הלקאט" במהלך הרצת "האוונג'רס" של סטיב אנגלהארט מ-1976. דמותה של פטסי ווקר/הלקאט כיכבה בהרצות קומיקס שונות, כאשר האחרונה שבהן ארכה 17 חוברות בין פברואר 2016 ליוני 2017.
את דמותה של פטרישיה "טריש" ווקר מגלמת בסדרות הלייב אקשן "ג'סיקה ג'ונס" ו"המגנים" השחקנית רייצ'ל טיילור, שתרמה את קולה בתפקיד אורח בסדרה "לוק קייג'". בגרסה זו, פטרישיה ווקר הייתה כוכבת ילדים שכיכבה בסדרה "זו פטסי!", שעברה התעללות בידי אמה השאפתנית, שאימצה למשפחה את ג'סיקה ג'ונס עבור השם הטוב שייצא למותג פטסי. כשהתבגרה, אימצה פטרישיה את הכינוי "טריש", התכחשה לאמה ונעשתה לשדרנית תוכנית הרדיו "טריש טוק".
פטסי ווקר
דמותה של פטסי ווקר הופיעה לראשונה בנובמבר 1944 בחוברת Miss America Magazine #2, הגיליון השני בסדרת חוברות קומיקס לנוער שפורסמו בידי טיימלי קומיקס. דמותה של פטסי הוצגה כנערה ממוצעת, ששווקה לקהל קוראות צעיר כ"נערה שיכולה להיות את". יחד עם דמויותיהם של הוריה, חברה רוברט "באז" בקסטר ויריבתה הידידותית הדי וולף, כיכבה פטסי בהרצות שונות בין 1944 ל-1967, בהן המשך Miss America Magazine והרצות Teen Comics, Girls' Life, Patsy Walker, נוסף לחוברות הספין אוף Patsy and Hedy, Patsy and Her Pals וחוברת יחידה בשם A Date with Patsy. הרצות פטסי הפופולריות הן מהרצות הקומיקס הבודדות שפורסמו בידי טיימלי קומיקס, שלאחר מכן שינתה את שמה ל"אטלס קומיקס" ולבסוף ל"מארוול קומיקס", לאורך תור הזהב של הקומיקס עד לתור הכסף של הקומיקס, לצד חוברות "מילי הדוגמנית" ו"קיד קולט, פורע החוק".
לאחר סיום לימודיה של פטסי בבית ספר תיכון בגיליון #116 (אוגוסט 1964), מוקד הסדרה הוחלף מהומור להרפתקה רומנטית. חוברות Patsy Walker הופצו בין 1945 לדצמבר 1965 למשך 124 גיליונות. הרצת Patsy and Hedy, בה כיכבו פטסי והדי וולף, ארכו 110 גיליונות שהופצו בין פברואר 1952 לפברואר 1967. הגיליון ה-95 בהרצת Patsy Walker, שפורסם ביוני 1961, הוא מהראשונים שנשאו את חותם "מארוול קומיקס" על עטיפת החוברת.
דמויותיהן של פטסי והדי הוצגו באופן קאנוני ביקום מארוול קומיקס בחוברת הספיישל השנתית השלישית של כותר "ארבעת המופלאים" מאוקטובר 1965. החוברת Defenders #89 מנובמבר 1980 קבעה כי עלילותיה של פטסי עד להצגתה בשנת 1965 הן לא קאנוניות, והן למעשה חוברות קומיקס בתוך היקום שנכתבו בידי אמה, ומבוססות באופן רופף על עלילותיה של פטסי וחבריה בנעוריהם. חוברת מפברואר 2006, המציגה הסבר על דמויות שונות שהופיעו בחוברת מארוול קומיקס בשנות ה-60, קבעה כי ווקר חוותה רבים מן האירועים המתוארים בחוברות הקומיקס הבדיוניות.
הלקאט
החוברת Amazing Adventures Vol.2 #13 מיוני 1972 הציגה את רעיון הפיכתה של פטסי לגיבורת-על, בו הכותב ומעריץ חוברות הקומיקס הקודמות סטיב אנגלהארט התעניין לאחר הצגת הדמות ליקום מארוול הקאנוני. דמותה, שליוותה את חברי קבוצת האוונג'רס בהרפתקאותיהם בחוברות ה-141 עד ה-143 של הרצת הקבוצה, הופיעה לראשונה כגיבורת-העל המחופשת הלקאט בחוברות ה-144 שפורסמה בפברואר 1976. השם והתלבושת הצהובה יועדו במקור לדמותה של טיגרה, גיבורת-על בעלת מאפיינים חתוליים, שדמותה לא יצרה עניין באנגלהארט - והוא החליט להשתמש בשם ובתלבושת לדמותה של פטסי. לאחר מכן, דמותה הופיעה כחברה ודמות בראשית בסדרת חוברות הדפנדרס, החל מהחוברת ה-44 מפברואר 1977. הדמות התחתנה עם חבר הקבוצה דיימון הלסטרום בחוברת #125 מפברואר 1981, דבר שהוביל למותה בשנת 1994.
בעקבות החייאתה באירועי הקרוס-אובר לרגל שנת 2000 בין חוברות האוונג'רס לת'נדרבולטס, כיכבה הדמות במיני-סדרה של שלוש חוברות בין ספטמבר לנובמבר 2000. לאחר מכן חזרה לשורות הדפנדרס להרצת חוברות שנייה אודות הקבוצה, שארכה 12 חוברות בין מרץ 2001 לפברואר 2002. הרצה זו הובילה למיני-סדרה בשם "המסדר", שרצה למשך 6 חוברות שפורסמו בין אפריל לספטמבר 2002.
לאחר הופעות אורח שונות, הכותבת קתרין אימונן ובעלה סטוארט הציגו את דמותה של הלקאט בתפקיד ראשי בארבע החוברות של הרצת כותר Marvel Comics Presents השנייה בין נובמבר 2007 לינואר 2008. מאוחר יותר, כיכבה הדמות בסדרת סולו של חמש חוברות שפורסמו בין ספטמבר 2008 לפברואר 2009 בכתיבתה של קתרין אימונן ובאיורם של סטוארט אימונן ודייוויד לפונטה. הדמות הייתה לאחת מארבע הדמויות הראשיות של סדרת "הדיוות של מארוול", שהוצגה לעורכי מארוול קומיקס כ"סקס והעיר הגדולה" ביקום מארוול, לצד דמויותיהן של החתולה השחורה, כוכב אש ופוטון. ההרצה ארכה 4 חוברות, שפורסמו בין ספטמבר לדצמבר 2009.
הדמות הופיעה בתפקיד ראשי בכרך השלישי של סדרת חוברות הסולו של הענקית הירוקה, בו הופיעה כחברה במשרד עורכי-הדין של ג'ניפר וולטרס החל מהגיליון השני בסדרה שפורסם במאי 2014. כחלק מחידוש הכותרים "מארוול החדשה והשונה", הדמות החלה לככב בסדרת סולו בשם Patsy Walker, A.K.A שהחלה בפברואר 2016. הסדרה, שנכתבה בידי קייט לת' ואוירה בידי בריטני ויליאמס, הייתה ניסיון לשלב את עברה של הדמות כדמות קומיקס מסוג קומדיה רומנטית יחד עם דמותה כגיבורת-על באופן הומוריסטי. הסדרה, שהושוותה בידי לת' ל"סדרת אנימציה של שבת בבוקר", בוטלה לאחר פרסום החוברת ה-17 בסדרה ביוני 2017.
ילדות והצלחה, הפיכה להלקאט
לאחר שהתגרשה מרוברט בעקבות ריבים חוזרים ונשנים, חיפשה פטסי את חיה, שנעשה לחבר בקבוצת האוונג'רס, כדי להזכיר לו את הבטחתו. היא סייעה לחיה ולאוונג'רס בחקירות אירועים פליליים הקשורים לחברה בה רוברט עובד, ואחרי ההרפתקה מצאה חליפה צהובה שהייתה שייכת לטיגרה. פטסי לבשה את החליפה, הכריזה על עצמה כגיבורת-העל "הלקאט" והחליטה להשתמש בכישוריה האקרובטיים הטבעיים במסגרת האוונג'רס. יכולותיה לא היו טובות מספיק לצורך קבלה לקבוצת גיבורי-העל, והיא עברה הכשרה באמנויות לחימה שונות בידי מונדרגון על ירח טיטאן. במהלך שהותה על טיטאן, מונדרגון העצימה את יכולותיה המנטליות של פטסי והעניקה לה כוחות-על מנטליים מוגבלים. כשחזרה לכדור הארץ נפגשה פטסי עם קבוצת דפנדרס, והיא הצטרפה לקבוצה במקום לאוונג'רס.
דפנדרס, מוות וחזרה לחיים
פטסי נשארה חברה בקבוצת הדפנדרס הראשית לזמן מה, בו נעשתה לחברתם הקרובה של ולקיריה ונייטהוק. בשהותה בקבוצה פגשה פטסי בדיימון הלסטרום, בנו של השטן. השניים התאהבו ונישאו בגרינטאון, אוהיו, עיר הולדתו של דיימון ועיר המגורים הנוכחית של אביה, שהתגרש מאמה ונישא שנית. את טקס החתונה תקפו רוברט, שעבר מוטציה ונעשה לנבל-על בשם "כלב משוגע", וכוחות נוספים שהביא עמו. רוברט וכוחותיו הובסו בידי הדפנדרס, שנפרדו מפטסי ודיימון. הזוג עבר להתגורר בסן פרנסיסקו, שם נעשו לחוקרים על-טבעיים. הם סייעו לגיבורי-על שונים במקרים מיסטיים, בהם קבוצת האוונג'רס מהחוף המערבי, שנעזרה בפטסי להבסת טייגר שארק ו-וויירלווינד. עם הזמן, טבעו הדמוני של דיימון השפיע על נשמתה, והביא אותה למצב של אי שפיות ושיתוק. ישות בשם דת'יורג חשה במצוקתה הרבה ושכנעה אותה לתת לנשמתה לצאת מגופה, ובכך לגרום למותה. עם זאת, רוחה של פטסי הודיעה על כוונתה לחזור לחיים בעתיד הקרוב.
פטסי הגיעה למימד הגיהנום בשליטתו של מפיסטו, שם נלחמה במאבק נצחי בנשמות מרושעות לצד חברת האוונג'רס המתה מוקינגבירד. השתיים הוחיו בידי גרים ריפר, שהטמיע בהן שנאה לאוונג'רס ושלח אותן לקרב נגדם. מכשפת השני החזירה אותן למצבן הרגיל, והן סייעו לאוונג'רס בקרב נגד גרים ריפר לפני שחזרו לגיהנום. לפני שנעלמה, מוקינגבירד הזהירה את בעלה הוקאיי אודות מזימה זדונית אותה מתכנן דיימון. כאשר הוקאיי הוביל את קבוצת ת'נדרבולטס לגיהנום כדי להחיות את מוקינגבירד, דיימון תעתע בהם וגרם להם להחיות את פטסי. היות שנדרי הנישואים של פטסי ודיימון כללו נדר להישאר זה עם זה עד המוות, מותה והחייאתה של פטסי גרמו לביטול נישואיהם.
פטסי, המדוכאת מכישלונותיה בחיים ובתקופתה בגיהנום, כתבה ספר אוטוביוגרפי אודות חייה ויצאה למסע מכירות לקידום הספר. במסגרת מסע המכירות היא הגיעה לסנטרוויל, וגילתה כי יריבתה הדי וולף נעשתה ליו"ר תאגיד שביסס את הונו על מכירות חוברות "פטסי" והפכה את סנטרוויל לאטרקציה תיירותית. בשהותה בעיר גילתה פטסי כי המכשף ניקולס סקראץ' וכת בני הנחש מנצלים את תושבי העיר למזימותיהם, והביסה אותם בסיועם של האוונג'רס. לאחר שסקראץ' תאב-הנקם תקף אותה, חשפה פטסי את מזימתו של דורמאמו להשתלטות על ממדי הגיהנום של דיימון, מפיסטו ושטניש. פטסי איחדה את שלושת השדים נוסף לאלי המוות הלה ופלוטו נגד דורמאמו, התגברה על דיכאונה וחזרה באופן מלא לזהות הלקאט. היא הצטרפה מחדש לקבוצת הדפנדרס בעקבות מתקפתו של יאנדרות' המכשף על כדור הארץ, שקיללה את ארבעת חברי הדפנדרס המקוריים להיות מזומנים במקרי משבר. הקבוצה התפרקה לאחר שהתגלה כי יאנדרות' השתלט על ארבעת הדפנדרס המקוריים למטרותיו הזדוניות.
היוזמה, ציוותים עם גיבורות-על שונות
פטסי, שנרשמה בחוק רישום העל-אנושיים, הצטרפה ליוזמת 50-המדינות של טוני סטארק/איירון מן, והוא שלח אותה לייצג את היוזמה באלסקה. אחרי שלחמה בדובי קוטב מפלצתיים ובמפלצת ים, נתקלה פטסי במכשפות מקומיות שביקשו ממנה להציל את ילדתן הנעדרת. במהלך מסע החיפושים חברה פטסי לשלל יצורים קסומים שונים, כשלבסוף איתרה את החוטף, שהתגלה כחברה של הנערה שהחליט לברוח איתה יחדיו. פטסי הצליחה לשכנע את הנערה לחזור לבית המכשפות, ונשלחה לתחקור בידי סטארק באנקורג'. לקראת אירועי "פלישה סודית", נראתה פטסי במחנה האמונד. היא נעשתה לחברה בצוות הנהלת מחנה האמונד, ולקחה חלק בדיון על פעילותם של יחידת יוזמת הצללים. פטסי לקחה חלק בקרב נגד ראגנארוק, וערקה מהיוזמה וממחנה האמונד זמן מה לפני תחילת המצור על אסגרד.
פטסי נעשתה לפחות פעילה כגיבורת-על, והחלה לכתוב סדרת ספרים אוטו-ביוגרפיים. היא פיתחה חברות קרובה עם גיבורות-העל החתולה השחורה, מוניקה רמבו וכוכב אש, שאובחנה כחולה בסרטן השד. בניסיון להציל את חברתה ביצעה פטסי עסקה עם בעלה לשעבר, דיימון, שהציע להסיר את מחלתה של כוכב אש תמורת לילה אחד עם פטסי בגיהנום. ללא ידיעתה, לילה אחד בגיהנום נמשך נצח, כמו שנוכחו חברותיה אחרי שכוכב אש רופאה. שלוש הגיבורות מצאו את דרכן לגיהנום ושכנעו את דיימון לשחרר את פטסי, בתמורה לכך שתוסיף שני פרקים להדפסות המחודשות של ספרה, ובהם ייכתב כי היא לא התגברה על הפרידה ממנו. היא הייתה לאחת מגיבורות-העל שהוזמנו למסיבת ההפתעה של אמה פרוסט בלאס וגאס, שנקטעה עקב פיצוץ בסיס S.W.O.R.D סמוך. חקירתן הובילה אותן למציאת פרנקי ריי, מבשרתו לשעבר של גלקטוס שנחשבה למתה.
חוקרת פרטית, נגד הדי והחתולה השחורה
זמן מה לאחר שפתחה משרד עורכי דין פרטי, ג'ניפר וולטרס/הענקית הירוקה שכרה את פטסי לעבוד כחוקרת עבור תיקי המשרד. אחרי שעצרה ניסיון שוד בנק התיידדה פטסי עם השודד איאן סו, בלתי אנושי בעל כוחות טלקינטיים שהתדרדר לפשע לאחר שקיבל את כוחותיו מהפצת ערפילי טריגן באטמוספירת כדור הארץ. פטסי שכנעה אותו להחזיר את הכסף שגנב, ולאחר מכן פוטרה בידי וולטרס ונעשתה לשותפה בדירה עם איאן. כשליוותה את איאן לחנות ספרים גילתה פטסי כי בעלי החנות הוא ידידה הוותיק טום הייל, שהודיע לה כי הדי וולף השיגה את הזכויות לחוברות הקומיקס "פטסי ווקר" והחליטה להדפיסן מחדש. הצלחת חוברות הקומיקס, שעלילותיהן דווחו בידי הדי כאמיתיות, משכה תשומת לב לא רצויה לפטסי, שהחליטה לצאת למאבק משפטי להחזרת הזכויות על חוברות הקומיקס. היא פתחה סוכנות מציאת עבודה לגיבורי-על, שמטרתה להרוויח כסף להשבת הזכויות. בסיוען של ג'ניפר וולטרס וג'סיקה ג'ונס הצליחה פטסי להביס את הדי במאבק המשפטי, כשהוכיחה שהדי קיבלה את רשותה של אמה כשהיא הייתה מסוממת.
עקב נפילתה של וולטרס לתרדמת בידי תאנוס, החליטה פטסי לא להתערב במלחמת האזרחים השנייה בין גיבורי-העל. הדי הנקמנית איחדה את גרושיה של פטסי, רוברט בקסטר/כלב משוגע ודיימון, נגדה. דיימון חטף את פטסי למימד הגיהנום של השד בליעל, שרומה להחזירה לכדור הארץ. בשעה שגיבורי-העל היו עסוקים בלחימה זה בזה, החתולה השחורה וכנופייתה החליטו להשתלט על העולם התחתון של ניו יורק. פטסי, איאן וג'ובילי עמדו בדרכה, הצליחו להביס את הכנופיה.
יעקב אלפרין
יעקב (יענקל'ה) אַלְפּרין (28 באוקטובר 1921 – 9 בדצמבר 2012) היה שחקן תיאטרון יידיש וחבר בתיאטרון יידישפיל.
קורות חייו
נולד בבוטושאן שבחבל מולדובה. בשנת 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, נשלח למחנה לעובדי כפייה יאדינץ בבסרביה, ושם החל לשחק לראשונה.
לאחר סיום המלחמה ברומניה, בשנת 1944, שב לבוטושאן והצטרף שם לתיאטרון. בשנה שלאחר מכן עבר לבוקרשט והצטרף לתיאטרון יידי פרטי. בשנת 1948, עת הוקם התיאטרון היידי הממלכתי בעיר, הצטרף אלפרין לצוות השחקנים ושיחק שם בתפקידים דרמטיים שונים במשך 10 שנים. בשנת 1956 זכה לאות הוקרה של מסדר העבודה הרומני על הישגיו בתחום המשחק.
עלה לישראל בשנת 1961, והצטרף לשחקן היידי המוכר והמצליח שמעון דז'יגאן ויחד הופיעו בארץ ובעולם, בין השאר במערב אירופה, ארצות הברית, דרום אמריקה, דרום אפריקה וברית המועצות. הוא השתתף בהפקות והצגות פרטיות רבות ביידיש והופיע עם השחקן היידי יוסף בולוף כאשר הלה הגיע להופעות בארץ. ב-1968 השתתף בסרט "נס בעיירה" בהפקתו של מנחם גולן.
בשנת 1979 יצא להופעות בארצות הברית והחל להופיע בתיאטרון יידי בניו יורק.
אלפרין שב לישראל בשנת 1986. שנה לאחר מכן, עם ייסוד התיאטרון היידי "יידישפיל" הצטרף לצוות השחקנים שלו. בתיאטרון הופיע ברוב ההצגות שהעלה, בהן: "המגילה", "נערי הזהב", "מסעות בנימין השלישי", "מירה'לה אפרת", "הכתובה", "הרשלה מאוסטרופולי", "דז'יגן ושומאכר לנצח", "קשה להיות יהודי", "פויגלמן", "שירי החומש", "מוטק'ה גנב", "המכשפה", "ילדה יפה" ו"חלומו של שימל'ה". על גילום דמותו של פייביש ב"נערי הזהב" זכה אלפרין בפרס התיאטרון הישראלי בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר בשנת 2001. היה בן זוגה הקבוע של השחקנית פאולינה טאכמן, עד פרישתה לגמלאות, בתחילת שנות ה-90.
אלפרין כתב את המחזות "זיווג משמים", "כל יום פורים" ו"עניינים מבדחים" לתיאטרון יידישפיל. את ההצגה "זיווג משמיים" גם ביים. הוא הופיע בכמה הצגות גם בעברית: "פישקה החיגר" בתיאטרון השדרה (1967) ובהצגות לילדים.
במקביל לפעילותו ביידישפיל הוזמן על ידי תיאטרון הבימה בשנת 1992 לשחק את וילי לומן, התפקיד הראשי, בהצגה "מותו של סוכן". בנוסף הופיע בתיאטרון בית ליסין בהצגה "שיחות עם אבי" בתפקיד סבא סלומון. כמו כן, ב-1994 השתתף בסדרת הטלוויזיה "משפט קסטנר" בתפקיד מלכיאל גרינוולד.
אלפרין הופיע בתפקידי משנה במספר סרטים, ביניהם: "הבן האובד" (1968), "להט במים" (1969), "אבו אל בנאת" (1973), "מיליונר בצרות" (1978), "כשנותנים - קח!" ("איז מען גיפט, נעמט מען") (1982), "שגעון של אבא" (1983), "חימו מלך ירושלים" (1987), "בשם האהבה" (1994), סדרת הטלוויזיה "סיטון" (1995), ו"בשם האהבה" (1994).
אנדור שוגאר
אנדור שוגאר (במקור זוננשיין, בהונגרית: Sugár Andor; בודפשט, 10 במרץ 1903 – בין שארוואר לבין אושוויץ, מאי 1944) היה צייר יהודי-הונגרי שנספה בשואה.
יעקב אלפרין
קורות חייו
לאחר פרישתו לגמלאות המשיך אלפרין בכתיבת קטעי קישור להופעות, בעיבודים בימתיים ובתרגומים. בין השאר כתב גרסאות יידיש על פי מנגינות צועניות לאלבומו של הזמר יוני אילת, "ציגיַינער נשמה". בתיאטרון יידישפיל הופיע ב-2010 בהצגה "מי הוא מי", על-פי מחזה של סמי גרונמן. בנובמבר 2010 זכה בתואר "יקיר אמ"י". תעודת הוקרה הוענקה לו ולמספר אמנים ותיקים נוספים במסגרת הטקס השנתי לוותיקי הארגון.
אנדור שוגאר
ביוגרפיה
אנדור שוגאר זוננשיין נולד במשפחה יהודית כבנם של דיולה שוגאר זוננשיין (Sonnenschein) (1931–1870) ושל אילונה קוריצ'ונר (1876–1944). הוא למד בבית הספר החופשי של ארתור פודוליני-פולקמן ובשנים 1924–1927 עבד כצורף באיטליה עם גיסו אישטוואן דשי הובר. מאוחר יותר עבר למילאנו, שם עסק בחריטת נחושת בנוסף לעבודתו היומיומית. הוא חזר להונגריה והצטרף לתנועת הפועלים בשנת 1927 ולמפלגת הקומוניסטים של הונגריה בשנת 1933. הוא השתתף בתערוכות של החברה החדשה לאמנים (KUT) ושל קבוצת האמנים הסוציאליסטית. הוא נסע שוב לאיטליה בשנת 1937, ועיבד את חוויותיו במחזור ציור נוף גדול. באותה השנה ארגן תערוכה משותפת עם שאנדר סנדאי בגלריית טמאש. תמונתו האדום מהןלוקה בשנת 1939 הפך לדימוי של מלחמה שהתקרבה. בשנת 1942 השתתף בתערוכה האסורה האחרונה של קבוצת האמנים הסוציאליסטים. בנוסף לציוריו, גם התחריטים ורישומיו הם בעלי ערך.
ב-12 באוקטובר 1931 נשא לאישה את קטלין אגנש קלמאר בבודפשט שידועה בשם קאטה שוגאר בהיסטוריה של הצילום ההונגרי. בין 1940 לבין 1943 נלקח מספר פעמים לשרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא הונגרי, אך גם צייר ואייר במהלך מלחמת העולם השנייה. אשתו, שסבלה ממחלה נוירולוגית, התאבדה בשנת 1943. אנדור שוגאר התחתן עם ידידתו הישנה, ז'וז'ה מאוטנר בפברואר של השנה שלאחר מכן. אחרי הכיבוש הגרמני (מבצע מרגרטה), באפריל 1944, הוא ואשתו נעצרו הן כיהודים והן כחתרנים קומוניסטים ולאחר מכן נשלחו במחנה המעצר שארוואר. הוא מת בדרכו לאושוויץ בזמן ובמקום לא ידוע. מועד מותו נקבע ל-15 במאי 1944 על ידי בית המשפט.
יעקב אלפרין
קורות חייו
יעקב אלפרין נפטר בגיל 91 ב-9 בדצמבר 2012 ונטמן בבית עלמין הדרום. הותיר אחריו את רעייתו דינה ושלושה ילדים - בן ושתי בנות.
המפלגה הליברלית של גיברלטר
מצע
המפלגה מאמינה ב"חופש, אחריות, סובלנות, צדק חברתי ושוויון הזדמנויות: אלו הערכים המרכזיים של הליברליזם, והם נותרו העקרונות על פיהם החברה החופשית חייבת להיבנות. עקרונות אלו דורשים מאזן כוחות זהיר בין המעמדות האזרחיות החזקות, ממשלה דמוקרטית, שווקים חופשיים והתאחדות בינלאומית".
המצע של המפלגה הליברלית של גיברלטר כולל את הסעיפים הבאים:
בחירות
בבחירות הכלליות לאספה המחוקקת של גיברלטר בשנת 1991, קיבלה המפלגה (אז עוד "המפלגה הלאומית של גיברלטר") 4.7% מהקולות, ולא קיבלה מושבים בכלל בפרלמנט.
בבחירות הכלליות לאספה המחוקקת של גיברלטר בשנת 1996, קיבלה המפלגה 4.68% מהקולות, ולא קיבלה מושבים בכלל בפרלמנט.
בבחירות הביניים לאספה המחוקקת של גיברלטר בשנת 1999, שהתקיימו לאחר מותו של חבר הפרלמנט רוברט מור ממפלגת העבודה הסוציאליסטית של גיברלטר (GSLP), זכתה המפלגה הליברלית בראשותו של ד"ר ג'וזף גרסיה ב-51.46% מהקולות ובמושב.
בבחירות הכלליות לאספה המחוקקת של גיברלטר בשנת 2000, זכתה המפלגה (ברשימה מאוחדת עם ה-GSLP) ב-40% מהקולות, ובשני מושבים בפרלמנט.
בבחירות הכלליות לאספה המחוקקת של גיברלטר בשנת 2003, זכתה המפלגה (ברשימה מאוחדת עם ה-GSLP) ב-39.7% מהקולות, ובשני מושבים בפרלמנט.
בבחירות הכלליות לפרלמנט של גיברלטר בשנת 2007, זכתה המפלגה (ברשימה מאוחדת עם ה-GSLP) ב-45.49% מהקולות, וב-3 מושבים בפרלמנט.
בבחירות הכלליות לפרלמנט של גיברלטר בשנת 2011, זכתה המפלגה (ברשימה מאוחדת עם ה-GSLP) ב-48.88% מהקולות. המפלגה הליברלית וה-GSLP זכו במרבית הקולות, והן הרכיבו את הממשלה, כאשר למפלגה הליברלית יש 3 מושבים בפרלמנט (ואילו ל-GSLP יש 7 מושבים).
לערבי בן בארכ
לערבי בן בארכ (בערבית:  لعربي بن مبارك; 6 ביוני 1917 – 16 בספטמבר 1992) היה כדורגלן ומאמן כדורגל מרוקאי-צרפתי. נחשב אחד מגדולי הכדורגלנים האפריקאים, והיה לשחקן האפריקאי הראשון שהצליח באירופה. בעקבות כך זכה לכינוי "הפנינה השחורה". בן בארכ זכה לרוב תהילתו, בתקופות ששיחק בצרפת ובספרד.
קריירה
בן בארכ התחיל את הקריירה בקבוצה של עיר הולדתו - אידיאל קלאב קזבלנקה. בשנת 1938, בהיותו בן 20, עבר בן בארכ לקבוצת אולימפיק מרסיי הצרפתית, והיה הכדורגלן האפריקאי הראשון שזכה להצלחה באירופה. מה שאפשר לו לעשות את המעבר הזה הייתה העובדה שהוא היה אזרח צרפתי, משום שבאותם ימים מרוקו הייתה מושבה צרפתית באפריקה. בצרפת זכה בן בארכ לכינוי "הפנינה השחורה". הצלחתו של בן בארכ הייתה מיידית - הוא הפך לחביב האוהדים, בשל כישרונו הרב ויכולותיו הטכניות. פלה אמר עליו: "אם אני המלך של הכדורגל, אז לערבי בן בארכ הוא אלוהי הכדורגל".
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה חזר בן בארכ למרוקו. עם סיום המלחמה, חתם בסטאד פרנסיס פריז. לאחר 3 עונות במדי הקבוצה, חתם בן בארכ באתלטיקו מדריד מההליגה הספרדית. הכינוי שנתנו לו אוהדי אתלטיקו היה "רגל האלוהים", מכיוון שהיה מלך השערים של הקבוצה בעונות ששיחק בה. בן בארכ סייע לאתלטיקו לזכות באליפות ספרד פעמיים ברציפות, בעונות 1949/1950 ו-1950/1951. בשנת 1953 חזר בן בארכ לאולימפיק מרסיי, ובשנת 1955 עבר לבל אבאס האלג'יראית, שם סיים את קריירת המשחק שלו.
לאחר הפרישה
לאחר פרישתו של בן בארכ ממשחק פעיל, מונה לתפקיד מאמן נבחרת מרוקו, והיה למאמן הראשון של נבחרת זו, משהוקמה בשנת 1957. בשנת 1960 מונה למאמן הזמני של מרוקו.
בן בארכ נפטר ב-16 בספטמבר 1992, בעיר הולדתו קזבלנקה. 6 שנים לאחר מותו זכה בן בארכ בתואר המצוינות של פיפ"א על תרומתו לכדורגל. פרס זה הוא הפרס בעל החשיבות הגבוהה ביותר שמעניק הארגון.
מפלצות אוניברסליות ללא שם (סרט, 2024)
מפלצות אוניברסליות ללא שם (באנגלית: Universal Monsters film) הוא סרט אימה בבימוים של מאט בטילני-אולפין
וטיילר ג'ילט, מתוך תסריט שנכתב על ידי סטיבן שילדס וגיא בוסיק. בסרט מככבים מליסה באררה, אלישה ויר, דן סטיבנס, קווין דורנד, קתרין ניוטון, אנגוס קלאוד, ויל קטלט וג'אנקרלו אספוזיטו.
הסרט עתיד לעלות לאקרנים ב-19 באפריל 2024, תחת הפצת "סרטי יוניברסל".
פיתוח
באפריל 2023, דווח כי Radio Silence Productions מפתחת סרט מתח מפלצתי עבור סרטי יוניברסל, וכי הבמאים בטינלי-אולפין וטיילר ג'ילט יביימו את הסרט יחד, כאשר צ'אד ויללה משמש כמפיק לצד ויליאם שרק, פול נינשטיין וג'יימס ונדרבילט בX Project-Entertainment, בעוד שסטיבן שילדס וגיא בוסיק יכתבו את התסריט.
ליהוק
באפריל 2023, מליסה באררה לוהקה לסרט, ושיחקה בעבר בסדרת סרטי צעקה. בחודש שלאחר מכן נוספו לצוות השחקנים דן סטיבנס, קווין דורנד, אלישה ויר, קתרין ניוטון, אנגוס קלאוד וויל קטלט. ביוני 2023, הוכרז כי ג'אנקרלו אספוזיטו לוהק לסרט.
צילום
הצילום הראשי החל ביוני 2023 בדבלין שבאירלנד. קלאוד סיים לצלם את הסצנות שלו לפני מותו ב-31 ביולי. באותו החודש הופסקו הצילוצים עקב שביתת גילדת שחקני המסך.
הפצה
הסרט עתיד לעלות לאקרנים ב-19 באפריל 2024.
יוטבת
{{פירושונים| אישים ששם משפחתם יוטבת או יטבת:
ראו גם
}}
ספאל (כדורגל)
ספאל (באיטלקית: Società Polisportiva Ars et Labor 2013 או בקיצור  S.P.A.L. 2013) הוא מועדון כדורגל איטלקי שבסיסו בעיר פרארה, במחוז אמיליה-רומאניה, שבאיטליה. המועדון משחק בסרייה ג'.
המועדון הוקם לראשונה בשנת 1907, ומאז 1928 מקיים את משחקיו הביתיים באצטדיון פאולו מאצה, על שם נשיא המועדון בין השנים 1946–1977, פאולו מאצה.
המועדון השתתף בסך הכל ב-24 עונות בליגה העליונה של הכדורגל האיטלקי, והישג השיא שלו היה בעונת 1959/1960, אז סיים במקום החמישי בליגה (ביחד עם עוד 2 קבוצות). כמו כן הגיעה הקבוצה לגמר קופה איטליה לעונת 1961/1962.
הקמה והשנים הראשונות
המועדון החל את דרכו במרץ 1907 בשם "Circolo Ars et Labor" (מלטינית: "הקבוצה לאומנות ולעבודה"), על ידי הכומר הסלסיאני פייטרו אסרביס. בתחילה הייתה זו אגודה שהתעסקה במטרות תרבותיות ודתיות, ובשנת 1913 הפכה האגודה לאגודת ספורט, והפכה את שמה ל-"Società Polisportiva Ars et Labor" (S.P.A.L) ("מועדון הספורט לאומנות ועבודה"). המועדון החל את דרכו המקצוענית תחת ההתאחדות האיטלקית רק ב-1919 והתחרה בטורניר הליגה השנייה.
ספאל התמודדה בליגה העליונה בין השנים 1920–1925, והישג השיא שלה הוא הגעה לשלב הפלייאוף של הגמר הלאומי בעונת 1921/1922. מ-1925 ועד למלחמת העולם השנייה שיחק המועדון בסרייה ב' ובסרייה ג', ובתקופה זו שיחק והבקיע החלוץ המקומי מאריו רומאני 130 שערים ב-189 משחקים (ב-2 קדנציות במועדון 1925–1932 ו-1937/1938) והפך לשיאן ההבקעות של המועדון בכל הזמנים (עד היום).
בין 1939 ועד 1943 המועדון שינה את שמו באופן זמני ל"A.C. Ferrara" ולבש מדים שחור ולבן של העיר. לאחר השעיית המשחקים בליגות בעקבות המלחמה, חזר המועדון ב-1945 לשמו המקורי S.P.A.L. ולצבעים הכחול והלבן.
תקופת הזהב בסרייה א'
ב-1946 הפך פאולו מאצה לנשיא המועדון. אחרי 5 עונות בסרייה ב', העפילה ספאל לסרייה א' לראשונה בתולדותיה, לאחר שסיימה במקום הראשון בעונת 1950/1951. הספליאנים הצליחו להישאר בליגה העליונה במשך רוב העונות בשנות ה-50 ושנות ה-60 כשהצליחו להתחרות ב-16 מתוך 17 העונות בליגה העליונה בין השנים: 1951-1968.
ספאל סיימה חמישית בעונת 1959/1960 וזהו הישג השיא שלה בהיסטוריית המועדון, כמו כן הגיעה לגמר הקופה איטליה בעונת 1961/1962 והפסידה רק בגמר, 2-1 לנאפולי. כמו כן במהלך עונת 1962/1963 הצליחה הקבוצה להגיע למקום הראשון בליגה, אך לא לזמן רב, לפני שהידרדרה וסיימה לבסוף במקום השמיני בליגה. בתקופה זו היה המועדון מקפצה לקבוצות הגדולות והייתה קבוצה שבה שחקנים פורחים לפני שהם מגיעים לקבוצות הבינלאומית, כדוגמת פאביו קאפלו ששיחק אצלה לפני שהגיע לרומא, יובנטוס ומילאן. בעונת 1963/1964 ירדה הקבוצה לסרייה ב', אך חזרה מיד עונה לאחר מכן, והצליחה להישאר בליגה העליונה עד ל-1968.
שנות ה-70 ועד למאה ה-21
במהלך שנות ה-70, ה-80 וה-90 התנדנדה הקבוצה בין סרייה ב' לסרייה סי. פאולו מאצה עזב את תפקידו ב-1976 והוחלף בפרימו מצנאטי. מאצה נפטר בדצמבר 1981, והוחלט לקרוא על שמו את האצטדיון של הקבוצה שלושה חודשים לאחר מכן.
ב-1990 ג'ובאני דוניגאגליה הפך לנשיא המועדון אז הצליח המועדון לעלות מהליגה השלישית לליגה השנייה (הסרייה ב'), תחת הדרכתו של המאמן ג'יובאן בטיסטה פברי. דוניגאגלה עזב את הנשיאות בשנת 2002, כאשר המועדון בליגה השלישית והוחלף בלינו די-נארדו.
השנים האחרונות
המועדון פשט רגל בשנת 2005 ונוצר מחדש בשם "SPAL 1907 S.r.l.". בקיץ 2012 לאחר פשיטת רגל שנייה, המועדון נוצר עוד פעם מחדש בשם "Società Sportiva Dilettantistica Real SPAL" והחל את דרכו מחדש בסרייה ד'.
בסוף עונת 2012/2013 חזר המועדון לשמו המקורי. המועדון "A.C. Giacomense" שנוסד ב-1967 במאסי סן גיאקומו, ועבר לעיר פרארה, התמזג עם ספאל ב-12 ביולי 2013 לאחר שהבעלים רוברטו בנסיקוטי סגר את העסקה עם משפחת קולומאריני, והמועדון שינה את שמו הרשמי ל-"S.P.A.L. 2013". בעונת 2013/2014 עלה המועדון לליגה השלישית וב-2015/2016 עלה המועדון בחזרה לסרייה ב' בפעם הראשונה מאז 1992/1993. בסוף עונת 2016/2017 עלה המועדון לליגה הראשונה אחרי 49 שנות היעדרות. בעונה הראשונה בליגה העליונה, 2017/2018, סיים המועדון במקום ה-17 והצליח לשרוד בליגה. ב-2018/2019 סיים המועדון במקום ה-13. בעונת 2019/2020 לאחר שהשיגה הקבוצה 15 נקודות בלבד מתוך 23 משחקים והייתה עמוק בתחתית הליגה, פוטר המאמן לאונרדו סמפליצי בפברואר 2020, והוחלף על ידי המאמן הנוכחי לואיג'י די ביאג'ו, בסיום העונה ירדה הקבוצה לסרייה ב'.
בסיום עונת 2022/2023 ירדה הקבוצה לסרייה ג'.
מבחן אמצעים
מבחן אמצעים (means test) הוא מבחן המיושם על ידי רשויות המדינה כדי להחליט אם מישהו זכאי לעזרה פיננסית מהמדינה במסגרת הבטחת ביטחון סוציאלי. המבחן בודק אמצעי הכנסה או רכוש העומדים לרשותו של אותו אדם.
מטרת המבחן לווסת שירותים חברתיים מסוימים וקצבאות שונות שהמדינה מעניקה כחלק ממדיניות הרווחה הנהוגה בה, והוא נבנה במדינות שונות בהתאם לעקרונות הקצאה שמנחות אותן.
דוגמאות לשימוש
בקנדה עושים שימוש במבחני אמצעים על מנת לקבוע את מידת הסיוע הניתנת לסטודנטים, למצבי רווחה ולקבלת סיוע משפטי מן המדינה.
בבריטניה מושפעת מידת הזכאות לקבלת תמיכות ממערכת הרווחה ממבחני אמצעים הכוללים הכנסה וחיסכון.
בארצות הברית הזכאות לביטוח הבריאות "מדיקאייד" נקבעת בהתאם לתוצאות מבחני האמצעים של הפרט. בנוסף, האפשרות להכריז על פשיטת רגל מושפעת גם היא ממבחני אמצעים, בעיקר הכנסות וחסכונות.
בסינגפור ואירלנד סיוע רפואי מטעם המדינה ניתן בהתאם למבחני אמצעים, ובאוסטרליה משפיעים מבחני אמצעים על קבלת פנסיה מהמדינה.
מבחן אמצעים בישראל
מדיניות הרווחה של מדינת ישראל מעוגנת בחוק הביטוח הלאומי ובתקנות הביטוח הלאומי (ביטוח סיעוד). לאחר שינויים שחלו בשנות ה-80, כיום מנהיגה ישראל מדיניות רווחה סלקטיבית על פיה יותר קצבאות ניתנות על פי תבחינים ייחודיים המוגדרים בחוק. זאת בניגוד למדיניות של "קצבאות אוניברסליות" שאינן תלויות בהכנסה ורכוש.
מבחן הכנסה בישראל לוקח בחשבון את כל סוגי ההכנסות מעבודה, מקרקע, מרווחי הון ומקניין רוחני, ואילו הכנסות מקצבאות אינן נלקחות בחשבון. לכל קיצבה מפורסמת נוסחה לחישוב זכאות עבור אותה הקצבה תוך שכלול מספר הנפשות במשפחה, גילם והכנסותיהם. ישנן גמלאות והנחות אשר ניתנות בהתאם ליכולת השתכרות ולא רק בהתאם לעבודה בפועל, וכן באופן פרטי נבדקת החזקה או אי החזקה ברכב.
יטבתה (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מינה קנת
מינה קנת הייתה המחזאית והסופרת הגדולה הראשונה בשפה הפינית, אחרי אלכסיס קיווי, הסופרת הלאומית של פינלנד, והעיתונאית הראשונה בשפה הפינית. היא גם הייתה האישה הראשונה שזכתה ב לכבודה, החל ביום הולדתה, ב-19 במרץ, זהו גם יום השוויון החברתי בפינלנד.
ביוגרפיה
קנת נולדה בטמפרה לגוסטף וילהלם יונסון (Gustaf Vilhelm Johnsson; 1816–1877) ולאשתו אולריקה (Ulrika; 1811–1893). אביה עבד במפעל הטקסטיל של בתחילה כפועל ואחר כך כמנהל עבודה. לגוסטף ואולריקה נולדו ארבעה ילדים, כולל מינה, מהם הגדול, אדולף, מת בינקותו. אחיה של מינה ששרדו היו גוסטף (Gustaf; 1850–1894) ואוגוסטה (Augusta; 1852–1877). בשנת 1853 קיבל אביו את האחריות על חנות הטקסטיל של פינלייסון בקואופיו וכל המשפחה עברה לשם.
קנת קיבלה חינוך מעמיק במיוחד עבור אישה ממעמד הפועלים בתקופתה. עוד לפני שעברה לקואופיו היא למדה בבית הספר במפעל של פינלייסון שהיה מיועד לילדי הפועלים. בקואופיו המשיכה ללמוד בבתי ספר שונים לבנות וכראיה להצלחתו של אביה כמנהל חנות, אף התקבלה לבית ספר המיועד לילדי המעמד הגבוה. בשנת 1863 היא החלה את לימודיה בסמינר למורים של יובסקילה שהוקם זמן קצר קודם לכן, שהיה בית הספר הראשון בפינלנד שהציע השכלה גבוהה לנשים.
ב-1865 היא נישאה למורה שלה למדעי הטבע, יוהאן פרדיננד קנת (Johan Ferdinand Canth; 1835–1879), ונאלצה לעזוב את הסמינר. בשנים 1866–1880 היא ילדה שבעה ילדים: אנני (Anni; 1866–1911), אלי (Elli; 1868–1944), האנה (Hanna; 1870–1889), מאייו (Maiju; 1872–1943), יוסי (Jussi; 1874–1929), פקה (Pekka; 1876–1959) ולילי (Lyyli; 1880–1969); בעלה יוהאן נפטר ב-1879 זמן קצר לפני לידת הילד השביעי של המשפחה. היא החלה את קריירת הכתיבה שלה בעיתון ("מרכז פינלנד"), שם עבד בעלה כעורך. היא כתבה על נושאי נשים ודגלה במתינות. בשנת 1876 נאלצו בני הזוג קנת לעזוב את העיתון כי מאמריה של מינה עוררו התנגדות; עם זאת, שניהם הועסקו בעיתון המתחרה Päijänne ("היום שלך") בשנה שלאחר מכן. מינה פרסמה את היצירות הבדיוניות הראשונות שלה על דפי ה-Päijänne: סיפורים קצרים שונים, אשר קובצו בספרה הראשון, Novelleja ja kertomuksia ("סיפורים קצרים ונרטיבים"), ב-1878.
קנת מתה בפתאומיות מדום לב בגיל 53 ב-12 במאי 1897 בביתה בקואופיו. היא נקברה בקבר משפחתי בבית העלמין של קואופיו.
דיון ציבורי
קנת בלטה כשהיה דיון ציבורי על זכויות נשים. ב-1885 טען הבישוף של קואופיו שהצו של אלוהים מחייב שנשים לא יהיו משוחררות. הסופר השוודי טען אז שגברים יכולים לשאוף שיום אחד יקבלו את הטוהר של הנשים כי הן שונות מהותית וזו הייתה הסיבה לזנות ולהיעדר מוסריות. קנת התנגדה נחרצות לטיעון זה מכיוון שפירושו היה שגברים יכולים להגן על המוסר הירוד שלהם בהתייחסות לחסרונותיהם המרומזים, בעוד שלכל הנשים המעורבות בזנות לא תהיה אותה הגנה.
יצירותיה החשובות ביותר
מינה קנת פרסמה בסך הכל עשרה מחזות, שבעה סיפורים קצרים, וכן מאמרים בעיתונים ונאומים. כנציגה מרכזית של הריאליזם של זמנה, היא התבוננה בעיקר בחוליי החברה ביצירותיה. היצירות החשובות ביותר של קנת הן המחזות Työmiehen vaimo ("אשת הפועל") מ-1885 ו, שנכתבה ב-1895.
ב-Työmiehen vaimo, הדמות הראשית יוהאנה נשואה לריסטו, אלכוהוליסט שמבזבז את כל הכסף של אשתו. יוהאנה לא יכולה למנוע זאת ממנו - הכסף שלה הוא מבחינה חוקית שלו, לא שלה. הצגת הבכורה של המחזה עוררה שערורייה, אך כמה חודשים לאחר מכן, חוקק הפרלמנט חוק חדש על הפרדת רכוש.
בתרבות הפופולרית
מיני סדרת טלוויזיה בת שני חלקים על מינה קנת בשם Minna, שנכתבה על ידי לורי לסקינן ובוימה על ידי מאונו הייוונן, שודרה ב-1977. במיני-סדרה מגלמת אניה פויולה את מינה קנת.