cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ויסלר בלקומב
הרעיון להקמת אתר סקי במתחם הוצע במקור כחלק מההצעה לזכייה באירוח אולימפיאדת החורף של 1968. אף על פי שההצעה לא זכתה, הבנייה החלה, והאתר נפתח לראשונה בינואר 1966. הר Blackcomb, במקור ישות נפרדת, נפתח לפעילות בדצמבר 1980. שני אתרי הנופש עברו תקופה של יריבות אינטנסיבית בשנות ה-80 וה-90, עם שדרוגים ושיפורים בלתי פוסקים שלא נראו באתרי הנופש האחרים. באמצע שנות התשעים האזור הוכרז שוב ושוב כאתר הנופש הטוב ביותר במגזיני סקי רבים. Intrawest, חברת הנדל"ן מקולומביה הבריטית שפיתחה את חברת Blackcomb, רכשה את אתר ויסלר בשנת 1997 ומיזגה את פעילותם באופן מלא בשנת 2003.
לאתר היה חלק מרכזי בהצעה המחודשת מצד העיר ונקובר הסמוכה לאירוח אולימפיאדת החורף 2010, בה זכתה לבסוף ביולי 2003. האתר אירח את אירועי הסקי האלפיני, כולל דיסציפלינות סקי אלפיני לגברים ולנשים האולימפיים והפראלימפיים של ירידות, סופר-ג'י, סלאלום, סלאלום ענק וסופר משולב. בניגוד להר סייפרס - שאירח את סקי הסגנון חופשי ואת כל אירועי הסנובורד, וסבל מחוסר שלג טרי וטבעי במהלך האולימפיאדה, מה שהוביל לתלונות רבות על איכות האתר - בוויסלר-בלקומב היה השלג השני בגובהו עם שיא של 1,432 ס"מ (מעל 14 מטר) עד סוף עונת הגלישה 2009/10.
בעשור הבא התרחבה Intrawest על ידי רכישת אתרי סקי נוספים ברחבי אמריקה הצפונית, לפני שהתרחבה גם לתחום הגולף ואתרי נופש אחרים. הכפר ויסלר, שזכה להכרה נרחבת בזכות עיצובו, היווה את הבסיס להתפתחויות דומות בהשראות טירוליות בסדרת אתרי הנופש המתרחבת שלהם, כמו גם אתרי נופש אחרים ששכרו את שירותה של Intrawest לבניית פיתוחים דומים. בשנת 2010 מכרה Intrawest חלק גדול מ-75% החזקותיה בוויסלר בלאק-קומפורט ריזורט באמצעות מכירת מניות לציבור.
ב-8 באוגוסט 2016 רכשה החברה האמריקאית Vail Resorts את חברת ויסלר בלקומב החזקות תמורת 1.39 מיליארד דולר.
תיאור
אזורי הסקי בוויסלר ובבלקומב נמצאים על שני קווי רכס העוברים בערך בכיוון מצפון-מערב לדרום-מזרח. השניים מופרדים על ידי עמק עמוק עם נחל פיצסימון העובר לאורך קרקעית העמק. אזור הבסיס העיקרי בכפר ויסלר ממוקם בקצה הצפון-מערבי של עמק זה, שם נשפך הנחל לנהר הירוק הגדול יותר, המהווה מישור בכיוון צפון-דרום, ממש מערבית לאזור הכפר. הכביש Sea-to-Sky נמשך לאורך עמק הנהר הירוק. מסלולי הסקי לרוב פונים לכיוון צפון מערב לכיוון אזור הכפר, או אל אזור העמק שבין שני הרכסים. מספר קטן של מסלולים נמצא בצד הדרומי של רכס ויסלר, שם הם פונים לאזור בסיס Creekside, דרומית לכפר הראשי.
הר Blackcomb הוא הרכס הצפוני, משמאל כשמביטים מהכפר. ניתן להגיע במעליות גונדולה לגובה של. הר Blackcomb עצמו מיתמר לגובה של, אך בניגוד לוויסלר, הפסגה אינה נגישה במעלית גלישה. ל-Blackcomb יש משטח החלקה אנכי גבוה יותר, בגובה, אך פחות שטחי גלישה. הוא מונגש על ידי 16 מעליות; 2 גונדולות, 6 מרובעים במהירות גבוהה, 1 משולש עם אחיזה קבועה ו-7 מעליות שטח (2 T-Bars ו-5 מעליות שטיחים), כמו גם תחנת הקצה של Peak 2 Peak. הר זה הוא מיקומו של מסלול "Couloir Extreme" המפורסם בעולם, שהוא אחד מעשרת המסלולים התלולים המובילים בעולם על פי מגזין סקי. במקור, כונתה בשם Saudan Couloir על ידי גולשים מקומיים עוד לפני שהיה חלק מאזור הסקי, החברה נאלצה בסופו של דבר להחליף את השם כאשר גולשת האקסטרים סילבן סאודן התלוננה על השימוש הבלתי מורשה בשמה.
שני אזורי הסקי הנפרדים בעבר של ויסלר ו-Blackcomb אוחדו בשנת 1997 לאחר שאינטרווסט התמזגה עם חברת סקי הר ויסלר. מערכות כרטוס, מעבר ובקרת גישה לשני אזורי הסקי שולבו במלואן בשנת 2003. יחד, ויסלר ובלקומב מהווים את אזור הסקי הגדול ביותר בצפון אמריקה, בשטח כולל של 33 קילומטר רבוע.
ניתן להגיע אל ההרים דרך ארבע גונדולות וריבועים במהירות גבוהה אחת: Blackcomb Excalibur Gondola, Whistler Mountain Village Gondola, ו-Fitzsimmons Express בכפר, גונדולה Blackcomb בבסיס Blackcomb / Upper Village, וגונדולה Whistler Creekside בדרום של אזור קרקסייד. שטח הסקי העיקרי מתחיל בגובה של כשליש מהגובה המקסימלי. טיולי סקי לעמק מתאפשרים בדרך כלל בחודשי דצמבר עד אפריל. האזורים האמצעיים והעליונים מנגשים על ידי 10 מעליות כיסא הניתקים במהירות גבוהה ו-5 מעליות אחיזה קבועות מתוצרת Lift Engineering, Doppelmayr ו-Poma. ארבעה T-בארים משרתים את קרחון הורסטמן ואת אזורי האלפים של ויסלר, ומביאים גולשים לכניסה לקרחון Blackcomb. כושר ההרמה הכולל, 65,507 גולשים לשעה, הוא הגדול ביותר בצפון אמריקה.
לפני שנת 2008 הקישור היחיד בין שני ההרים היה דרך הכפר, המצוי למרגלות שני ההרים. פתיחת גונדולה Peak 2 Peak ב־12 בדצמבר 2008 חיברה בין שני ההרים בגובה של כ. אורך הגונדולה הכולל הוא, והטווח הארוך ביותר שאינו נתמך להעלאה מסוגה בעולם נמתח לאורך , וכל זאת במקביל להיותו בעל המרווח הקרקעי הגבוה ביותר למעלית מסוגה, מעל קרקעית העמק.
הכפר ויסלר, המהווה חלק מעיריית הנופש של ויסלר, הוא ישות גאו-פוליטית שאינה קשורה ישירות לפעילות חברת הנופש, השוכנת בבסיס גונדולה ויסלר הכפר וגונדולה אקסקליבר להר בלקומב. הכפר משלב שירותים קהילתיים, חנויות, מקומות בילוי, מסעדות, ברים, מלונות, בתים משותפים ונכסי נופש. גובה הכפר הוא מעל פני הים, והוא ממוקם במרחק של כ-137 קילומטר מנמל התעופה הבינלאומי ונקובר.
Windows XP של מיקרוסופט נקראת בשם "וויסלר" על שם אתר הסקי, מכיוון שעובדי מיקרוסופט רבים גלשו באתר זה במהלך פיתוחו. כמו כן, חלונות ויסטה מכונה קוד לונגהורן על שם העמק שנמצא בין שני ההרים וחלונות 7 מכונה קוד וינה או Blackcomb.
מבקרים מוקדמים
אחד מתושבים הקסע הראשונים באזור אגם אלטה היה הלוכד ג'ון מילאר, שהקים בקתה ליד השביל, מעט דרומית לבסיס ההר. במהלך טיול למכירת פרוות בוונקובר בשנת 1911, מילאר עצר ב"פרסה בר וגריל" לארוחת הערב. הטבח היה אלכס פיליפ ממיין, ומילאר הזמין את פיליפ להצטרף אליו לארוחת ערב. מילאר היה מספר סיפורים, ובמהלך השיחות שלאחר מכן הוא הזמין את פיליפ לבקר באזור אלטה. אלכס ואשתו מירטל ביקרו במה שכונה אז אגם הפסגה מספר פעמים במהלך השנים הבאות, ובשנת 1913 הם רכשו 40,000 מטרים רבועים בפינה הצפונית-מערבית של אגם אלטה תמורת 700 דולר.
Rainbow Lodge ושאר אתרי הנופש המוקדמים האחרים
עד שנת 1914 הושלם אתר הדיג של פיליפס "הקשת של לודג'" שכללה ארבעה חדרי שינה, פינת מגורים/אוכל גדולה ומטבח. אתר הנופש נקרא על שם פורל הקשת שהיה האטרקציה העיקרית של אתר הנופש. באותה שנה הגיעה הרכבת הפסיפית הגדולה המזרחית (PGE) לאגם, מ-Squamish. מנהלי ה-PGE הציעו ללודג' לארח דייגים מוונקובר, שהייתה במרחק של פחות מיומיים (באמצעות שייט על ספינת קיטור לסקווימיש, ומשם הגעה לאגם אלטה באמצעות הרכבת).הקבוצה הראשונה הגיעה עם 25 איש, ואתר הנופש היה להיט. מילאר עצמו עזב כשהגיע הרכבת, בחפשו מרחק מהציוויליזציה.
הבנייה במקום התקדמה בעקבות הביקוש, ועם הזמן האכסניה גדלה וכללה 45 בניינים נוספים (בקתות, מגרשי טניס, חנות כללית, סניף דואר) ויכלה להכיל 100 אנשים. זה הפך לאתר הנופש הפופולרי ביותר בחוף המערבי מזה 30 שנים. האנשים של פיליפס הפעילו את האכסניה עד 1948, אז מכרו אותה לאלק ולאודרי גרינווד. האכסניה הראשית נשרפה בשנת 1977, אך כיום האזור השתמר כפארק הקשת. אלכס ומירטל נשארו שם שניהם עד יומם האחרון. אלכס נפטר בשנת 1968 בגיל 86, ומירטל נפטרה בשנת 1986 בגיל 95.
לאחר ההשקה המוצלחת של Rainbow Lodge, כמה אתרי תיירות נוספים הוקמו בעמק. ראסל אנדרסון ג'ורדן פתח את מלון Alta Lake שנשרף בשנת 1930 והחליף אותו באכסניה של ג'ורדן באגם ניטה הסמוך. ברט ואגנס הרופ בנו את פוינט של הרופ בשנות העשרים. זה הפך לבקתת הברושים בשנת 1945 תחת בעלה, דיק פיירסט, שבנה בקתות חדשות ובקתת ראשית בראשית שנות השישים. בשנת 1972 נרכש הנכס על ידי התאחדות אכסניות הנוער הקנדית והוא נשאר הוסטל ויסלר, עד סגירתו בשנת 2010, כאשר האגודה (כיום Hosteling International) פתחה אכסניה חדשה וגדולה יותר. ססיליה וג'ון מנסל עברו לאגם אלטה בשנת 1945 ובנו את לודג' הילקרסט ליד פארק האגם, כיום ליד אגם אלטה. הם מכרו אותו בשנת 1965 למשפחת מייסון ואחרים שהפעילו אותה כ-Mount Whistler Lodge עבור גולשים. האכסניה הראשית נשרפה בתרגיל כיבוי שנעשה על ידי מכבי האש בשנת 1986.
היה שימוש מסחרי גם באזור של הר לונדון. כריתת עצים בוצעה במשך זמן מה, והגעת הרכבת בשנת 1914 הפכה את הענף לרווחי בהרבה, ובמשך כמה שנים הייתה התעסקות רבה יותר בתחום. סחר הפרוות נותר זמן מה, ומאוחר יותר הוחלף על ידי חוות מינק ומרטן. ג'ימי פיצסימונס ניהל חברת תמיכה בחיפושים, שהובילה לסקרי כרייה במעלה עמק פיצסימונס. את הפירים ניתן למצוא עדיין על שביל Singing Pass.
חלומות אולימפיים
בשנת 1960 ביקרה משלחת של האגודה האולימפית הקנדית בחוף המערבי וחיפשה אתרים פוטנציאליים שיועדו לאפשר אירוח לאולימפיאדת החורף, שהייתה צפויה להתקיים בשנת 1968. בתחילה הם הביטו באתר שנמצא על ראש היהלום צפונית לסקוויש, שכבר פותח עד כדי קיום מעלית כיסא יחידה. עם זאת, הם הגיעו למסקנה כי לא ניתן יהיה לפתח את האזור כראוי, "זה פשוט לא היה השטח הנכון עבור אתר נופש ברמה עולמית." פרנץ וילהלמסן, איש עסקים מקומי שהתחתן עם משפחת סיגראם, כבר הגיע לאותן מסקנות כאשר חיפש אזורים אחרים לצורך הקמת אתר סקי חדש. הוא נפגש עם ה-COA ושכנע אותם להסתכל צפונה יותר באזור הר לונדון, "והם התרשמו".
מעודד מהביקורות החיוביות שלהם, ארגן ווילהלם את האיגוד לפיתוח אולימפי של גריבלדי (GODA) כדי להגיש הצעה רשמית. בשלב זה לא היה כביש סלול שיוביל לאזור, לא היה חשמל זמין ולא היו תשתיות מים או צינורות ביוב באגם אלטה. ההצעה שלהם לאולימפיאדה נדחתה באופן לא מפתיע, וההצעה הקנדית ניתנה לקלגרי, שהגיעה במקום השני קרוב לגרנובל. בלא חשש, וילהלמסן החליט להקדים את פיתוח אתר נופש.
בשנת 1962 הוקמה חברת מעלית גריבלדי עם פרנץ ווילהילסן כנשיא. היו לה שני יעדים עיקריים, לממן ולפקח על לימודי קרקעות/עסקים נדרשים, ולהקים ולהפעיל מעליות סקי בהר לונדון. לחברה ניסיון רב בפעילות סקי, ולכן הם שכרו את וילי שפלר, מפתח ידוע, שיעזור להם. שפלר התגלה כה נלהב מהר לונדון כמו שהיה בעבר COA ו-GODA. שפלר חזר וכתב מחקר היתכנות טוב על אזור אלטה, בו לא היו תביעות לביצוע כרייה.
בשנים 1962–1965 גייסה מעליות גריבלדי כספים, והחלה בפיתוח אזור הסקי בצד הדרומי של ההר. הממשלה הסכימה להפריש שטח של 230,000 מטר רבוע בבסיס ההר לצורך רכישה של החברה, והסכימה לסלול את הכביש המהיר לבסיס ההר אם יוכלו לגייס מספיק כסף. עד 1965 הם הצליחו להשיג את מטרתם, גיוס 800,000 דולר, והחלו לתכנן פיתוח. עם זאת, הם לא היו מרוצים מהשם, וב־27 באוגוסט 1965 שונה שם ההר מהר לונדון להר ויסלר.
עד 1965 סיימה ממשלת המחוז להקים דרך חצץ צרה מוונקובר. חשמל הגיעה באותה השנה עם התקנת תחנת משנה לאורך הקווים מנהר ברידג'. הכל היה במקום, ואזור אלטה הפך לאזור מתפתח. GODA הגישה הצעה לאירוח אולימפיאדת חורף 1972, אך הצעה שהגיעה מבאנף ניצחה שוב בקרב על ההצעה הקנדית, ובסופו של דבר הפסידה בעצמה ליפן.
חרב דמוקלס
הביטוי חרב דָּמוֹקְלֶס מתייחס לסכנה המתמדת העומדת בפני אנשים בעלי משרה רמה או כוח רב. בהכללה, משמש הביטוי לתיאור הרגשה של סכנה מתקרבת.
ויסלר בלקומב
פתיחת אתר ויסלר
בסתיו 1965 אזור הסקי כלל גונדולה של ארבעה אנשים לתחנת האמצע של ההר, מעלית כיסא כפולה לקו העץ האלפיני (הכיסא האדום), ושני סורגים T, כולם סופקו על ידי GMD מולר. בנוסף נבנה בית מגורים ליום ושישה מסלולי סקי שנחנכו בהר. ויסלר נפתח רשמית לסקי לראשונה ב־15 בינואר 1966. ההר החדש זכה לשבחים מיידיים בגלל ירידתו האנכית, תנאי השלג הטובים והאזור האלפיני העצום. הבעיה היחידה באותה תקופה הייתה הכביש, שהיה למעשה מסלול עפר, שנחרש רק בשבת, לרעת מטיילים ביום שישי.
חרב דמוקלס
מקור הביטוי בכתביו של המדינאי הרומי קיקרו, שמסר בספרו "שיחות בטוסקולום" את המאורע הבא:
ויסלר בלקומב
פתיחת אתר ויסלר
עם פיתוח תשתיות במקום, ב־1968 הציעה GODA הצעה נוספת לאירוח אולימפיאדת החורף 1976, והפעם זכתה ההצעה המשותפת של ונקובר/גריבלדי במועמדות של קנדה. עם זאת, בשנת 1970 כאשר מונטריאול זכתה בהצבעה על אירוח אולימפיאדת הקיץ 1976, הוסרה ההצעה של ונקובר/גריבלדי, והמשחקים התקיימו בסופו של דבר בדנוור, קולורדו. במהפך מדהים של אירועים, דנבר דחתה את המשחקים לאחר שניצחה במכרז. המשחקים הוצעו אז למתמודדת האחרת בצפון אמריקה, ונקובר/גריבלדי, אך סערה פוליטית בגלל השינוי האחרון בממשלת הפרובינציה הביאה לכך שההצעה שלהם נשללה גם כן, ובייאוש ה-IOC החזיר את המשחקים לאינסברוק, שאירחה את המשחקים בפעם השנייה ברצף.
דרך חצץ נסללה לוויסלר בשנת 1966, ולפמברטון בשנת 1969. מעליות הכיסאות הכחולות והירוקות נוספו בשנת 1970 והעניקו גישה לשטח נוסף. בשנת 1972 הצטרפו למעליות הכיסא מעליות בצבע זית וכתום. המעלית המקבילה לכיסא הירוק, שנועדה להקל על העומס נוכח ההמונים שפקדו את האתר הגיעה בשנת 1974, ומעלית הכיסא האדום הקטן הגיעה בשנת 1978. ה-Roundhouse, לודג' ומסעדה על ההר, הושלמו בשנת 1980. האכסניה החדשה הזו סיפקה הפוגה לגולשים ששרדו את הנסיעה הארוכה למעלה על הכיסא האדום.
הכפר ויסלר
בשנת 1974 התעניינה המפלגה הדמוקרטית החדשה של קולומביה הבריטית בפיתוח תיירות ונקטה מספר צעדים שהשפיעו על ויסלר. באותה תקופה אזור אגם אלטה היה מפותח יתר על המידה, ולכן הממשלה הנהיגה הקפאת פיתוח בזמן שהם בחנו את העניין. הפתרון היחיד היה להמשיך בפיתוח במקום אחר. מהר מאוד הם החליטו להתמקד באזור בין ויסלר לבלקומב, בערך במרחק של 4 קילומטרים צפונית למתקנים הקיימים באגם אלטה. באותה תקופה זה היה אתר המזבלה של אגם אלטה, ושרידיו של ואן פולקסווגן עדיין קבורים מתחת לכפר המודרני.
בשנת 1977 שכרה העירייה יועצי פיתוח לתכנון מתווה לפיתוח הכפר ויסלר. עם זאת, העיצוב שלהם נחשב לקונבנציונלי מדי ואפשר תנועה רבה מדי של מכוניות. ריין המליץ על אלדון בק, שהיה המעצב הראשי בווייל. העיצובים של בק כללו רחוב ראשי המיועד להולכי רגל, ומערכת שבילים מוגנת ומוגבהת, שהגבילה את כל הרכבים לחלק החיצוני של האזור המפותח. עד היום הכפר שומר על עיצוב בסיסי זה למרות הרחבות דרמטיות שעבר, וזכה לשבחים עולמיים בחוגים אדריכליים.
בינואר 1978, נמסרו לעיריית ויסלר אדמות כתר בהיקף של 210,000 מטר רבוע לפיתוח מרכז העיר. חלקת האדמה הראשונה נמסרה לכפר ב-18 באוגוסט 1978 על ידי ראש העיר הראשון פאט קרלטון. עד 1979 היו הרבה שירותים, כולל אולם עירייה, מכבי האש, מרכז בריאות ובית ספר יסודי. הרחבת שלב 1 כללה 11 מגרשים באזור כיכר הכפר המודרני, כולל מרכז הכנסים ויסלר, מגוון מלונות, מסעדות, מכולת, חנות לחומרי בניין וכדומה. מוסך תת-קרקעי עצום הוקם לצורך תמיכה בכל הבניינים באזור, שהושלם לפני שכל הבנייה תוכל להתחיל מעליו. המלון הראשון, Blackcomb Lodge, נמצא באזור כיכר הכפר עד היום.
פתיחת בלקומב
בשנת 1978 יצאה קריאה להצעות מחיר לפיתוח אתר גלישה בהר בלקומב. על ההצעה לפיתוח התחרו שתי חברות, חברת הסקי אספן, ו-Blackcomb Skiing Enterprises) BSE) שזה עתה הוקמה. אספן, לאחר שפיתחה לאחרונה את אתר הנופש Mountain Fortress באלברטה, זכתה בתחרות. חברה חדשה, Fortress Mountain Resorts, הוקמה בשיתוף בעלות בשיעור של 50-50 בין אספן לבנק לפיתוח עסקי של קנדה. המתחרה החדשה לא הוערכה כראוי על ידי הבעלים של ויסלר בהתחלה.
פיתוח ראשוני של ההר כלל הקמת ארבע מעליות כיסא משולשות (לימים קרוזר, סטוקר, קאטסקינר ופיצסימונס), ומעלית כיסא כפולה אחת, שסופקו כולם על ידי Lift Engineering) Yan Lifts). מעלית הכיסא הכפולה הותקנה על מסלול Gear Jammer התחתון בו נמצא פארק הצינורות כיום, והיא שימשה ככיסא למתחילים במהירות מופחתת. אזור זה היה גם האזור הראשון שהשיג צינורות תת-קרקעיים קבועים של שלג תת-קרקעי המספקים תותחי שלג בצד הדרומי של המסלול. באותה עת התייחסו למעליות רק לפי מספר.
אתר בלקומב נפתח לסקי ב־6 בדצמבר 1980 יחד עם הכפר שהוקם לאחרונה. כדי להבטיח שהאורחים יוכלו להמשיך ולגשת בקלות לוויסלר מהכפר החדש, נוספו לוויסלר שלוש מעליות כיסא משולשות באותה עונה: כיסאות הכפר, האולימפי והשחור, שנפגשו עם ראש הכיסא הכתום בראש מסלול ההורדה של הגברים. אל הבסיס המקורי של ויסלר, באגם אלטה התחילו להתייחס בכינוי ויסלר קריק, או Creekside, על שם הנחל העובר באזור.
תחרות ובנייה
לאורך שנות השמונים התחרו שני אזורי הסקי במכירת כרטיסים בקרב מבקרי הכפר, מה שהביא לבנייה מהירה של מעליות חדשות שפתחו אזורים חדשים ושיפרו את זמני הנסיעה.
בשנת 1982 נפתח "כיסא 6" (לימים קרם ג'רסי מיתוג מחדש) בנחל הורסטמן קריק על בלקומב. בוויסלר חנכו מסלולים חדשים לאורך האגף הצפוני של ההר. בשנת 1983 רכשה חברת בלקומב T-Bar משומש מהר המצודה והתקינה אותו על מדרון הפונה דרומה, בתצפית מלאה על הר ויסלר. מעלית זו סיפקה גישה לשטח אלפיני גבוה ולקרחון. זה גם העניק לבלקומב את הירידה האנכית הגבוהה ביותר הניתנת לשירותי המעליות בכל אזורי סקי בצפון אמריקה, כאשר ראש המעלית מצוי בגובה. בלקומב קידמו את מיתוגם כ"ההר הגבוה".
המענה של ויסלר הגיע בשנת 1986 על ידי פתיחת כיסא מעלית המוביל לפסגת הר ויסלר, בגובה, רכישת מעלית כיסאות משולשת של פומה מאזור הסקי Pikes Peak הסגור בקולורדו. אף על פי שהיא לא הייתה גבוהה כמו השמיים השביעיים, המעלית הזו פתחה את השטח האלפיני של הר ויסלר, ואפשרה גישה לאזור הקערה ההרמונית. השטח החדש זיכה את ויסלר בתואר אתר הסקי האלפיני הגדול ביותר בצפון אמריקה.
גולשים יכלו לרכוש כרטיס מעבר של בלקומב, כרטיס מעבר של ויסלר, או כרטיס מעבר הרים כפול. תושבים אהבו כאשר התיירים היו שואלים "איפה ההר הכפול?".
Intrawest קונה את בלקומב
בשנת 1986, נכסי בלקומב וזכויות הנדל"ן נקנו על ידי יזם נדל"ןIntrawest. Intrawest ראתה את הפוטנציאל בפיתוח אתר הסקי עם נכסי הבית המשותף.
Intrawest ביצעה מיד שדרוגים מאסיביים באתר בלקומב. הם התחילו בהעברת T-Bar השמיים השביעיים בר מעבר לרכס אל קרחון הורסטמן, עדיין במסלול עד הפסגה, והשלימו אותו עם ה-Showcase T-Bar לשירות קרחון בלקומב. דופלמאר החליף את השמיים השביעיים במערך המקורי במעלית כיסא ארבע במהירות גבוהה, ובנה שתי מעליות מהירות גבוהות נוספות, מעליות הקוסם ורכבת השמש, שקיצרו את זמן הנסיעה מאזור הבסיס למפגש מ-45 דקות ל-15 בלבד.
תחרות מחודשת
בתגובה לבנייה של שלושה מרובעים מהירים בידי חברת הר בלקומב, בחברת ויסלר נטלו על עצמם לבצע את אחד הפרויקטים הגדולים ביותר של בניית מעליות סקי שנעשו אי פעם בקנדה, בניית גונדולת הוויסלר אקספרס, המעלה את נוסעיה בכ-, לאורך בכיוון האופקי, בזכות מעל ל-63 מגדלי תמיכה. המעלית נפתחה ב־24 בנובמבר 1988. בשנת 1990 ויסלר החלה לשדרג את צי המכיסאות המתקדם עם מעליות האחיזה הקבועות שלה באמצעות תוספת מעלית הכיסא הגדולה המהירה הראשונה שלה. הכיסא הירוק אקספרס, שהחליף את שני הכיסאות הירוקים, נבנה על ידי Lift Engineering (יאן), וחתך משמעותית את התורים הארוכים למעליות באזור הירוק של ההר. שנה לאחר מכן, החברה החליפה שלוש מעליות כיסאות כפולים ואת הגונדולה המקורית של Creekside בשתי מעליות ארבעה כיסאות במהירות גבוהה, מעליות Quicksilver Express ו-Redline Express, שנבנו גם כן על ידי Lift Engineering. בשנת 1994 הוסר הכיסא הכחול והוחלף בארבע מהירות גבוהות של פומה בשם הרמוני אקספרס, והעניק גישה ל-Little Whistler Peak.
בשנת 1994 עשתה חברת בלקומב את הרחבת המעלית הגדולה האחרונה שלה עד לשנת 2018, עם החלפת מעליות הכיסא המשולשות התחתונות. סטוקר הוחלף ברביעייה במהירות גבוהה בקו ארוך יותר המכונה האקסלרטור אקספרס, ואילו פיצסימונס וקרוזר הוחלפו בגונדולה אקסקליבור. השנייה מכונה על ידי חלקם כ"גונדולה לשום מקום" כיוון שהיא אינה מתחברת לשום מסעדה או גישה לשטח נוסף. עם זאת, היא אפשרה גישה מהירה לסלקומק לתנועת ויסלר וילג', שלפני כן נאלצה לקחת שלוש או ארבע מעליות כיסא לראנדזווס (פיצ'סימונים, סטוקר, קרוזר וג'רזי קרם, כאשר 3 מהם היו מעליות כיסא איטיים יותר; או פיצ'סימונים, הקוסם ורכבת השמש). ה-Excelerator פתח גם שטח עצום של פני שטח עם קושי בינוני משמאל לרכבת השמש ומתחת לקרם ג'רזי, שהיה מוזנח בעבר ולא נוצל במלואו, מכיוון שגולשים שנסעו במדרונות הללו נאלצו לעיתים קרובות ללכת עד לקרקעית ההר, שהיה מתאים יותר לגלישה, וקפוא.
תחרות זו הובילה את התפתחות שני אתרי הסקי בשיעור שאף אתר נופש אחר לא היה יכול להתקרב אליו. בשנת 1992, "מגזין Snow Country" הצביע על ויסלר כאתר הסקי מספר אחת בצפון אמריקה. דירוגים דומים הגיעו במהירות בעקבות מגזינים גדולים אחרים, ובין השנים 1992 ל-2000 זכה בדירוג מספר 1 מאחד המגזינים הגדולים בכל שנה. בשנת 1996 הוא הפך לאתר הנופש היחיד בהיסטוריה שזכה במקביל במקום הראשון על ידי שני המגזינים Snow Country ו, SKI.
Intrawest קונה את ויסלר
בשנת 1997 רכשה חברת Intrawest את חברת סקי הר ויסלר.
בדומה להרחבתם על ידי Intrawest, חברת בלקומב החלה בבנייה משמעותית באתר ויסלר. מעלית Quicksilver הוחלפה בגונדולה של פומה, גונדולה Creekside, ואילו מעליות הכיסא הירוק והמעליות האדומות הוסרו והוחלפו במעליות הכיסא הרביעיות של דופלמייר, ושמן היו המעליות "אמרלד אקספרס" וה"האדום אקספרס הגדול". בית הסיבוב המקורי נהרס ובמקומו נבנה לודג' חדש. בערך באותה תקופה החלה Intrawest בשיווק שני ההרים כאזור סקי אחד גדול בשם "ויסלר-בלקומב". ב־20 באפריל 1999 הפך ויסלר בלקומב לאתר הסקי הראשון בצפון אמריקה שאירח מעל לשני מיליון גולשים בעונה אחת.
בשנת 1998 התקיימה החלפת כיסא הפסגה בארבעה מהירים במהירות גבוהה. מעלית כיסא הפסגה המקורית שונתה לומעלית הכיסא של פרנץ, והועברה במקביל לאדום הגדול עם תחנת חזרה בערך באמצע קו המעלית שלו (האדום הגדול). הכיסא השחור הוחלף בארבע מהירות גבוהה, הגרבנזו אקספרס. ה-Fitzsimmons Express התווסף בשנת 2000, בעקבות הקו של כיסא הכפר הממושך ובמקביל לחלק התחתון של הגונדולה. פסגת פיצסימונים וקרקעית גרבנזו ממוקמים במשותף באזור התחנה האולימפית של הכפר גונדולה, ומספקים יכולת הרמה נוספת מהכפר ויסלר לראש אזור ההר באמצעי נוסף לגונדולה עצמה. זוהי המעלית השנייה עם שם פיצ'ימונס, כאשר המעלית המקורית היא מעלית כיסאות משולשת שהוחלפה על ידי שלב 1 בגונדולה אקסקליבור בשנת 1994.
החל משנת 2000 החלה Intrawest לפתח מחדש את אזור Creekside עם מתווה כפרי חדש. לאורך כל הדרך, Intrawest פיתחה בהרחבה את אטרקציות המתאימות לקיץ, בעיקר גולף ואופני הרים. כיום מבקרים באתר בממוצע 2 מיליון מבקרים בעונת הסקי, לעומת 2.5 מיליון נוספים במהלך הקיץ.
בעונת 2006/2007 של ויסלר בלקומב דופלמייר בנה את הסימפוני אקספרס, מרובע מהיר שמתחיל לעבר קרקעית האמפתיאטרון הסימפוניה ונושא רוכבים לראש של פיקולו. אחד השמות המקוריים שהוצעו למעלית זו היה פיקולו אקספרס.
שדרוג שאפתני יותר היה גונדולה Peak 2 Peak שנפתחה כדי לספק חיבור ישיר בין ה-Roundhouse ב-Whistler ל-Rendezvous ב-Blackcomb. גונדולת Peak-to-Peak נפתחה לראשונה ב־12 בדצמבר שנת 2008. יום ההפעלה הראשון בקיץ היה ב-6 ביוני 2009.
ההצעה האולימפית חידשה
בזמן שהאתר המורחב המשיך לזכות בפרסים - שמונה ברציפות עד שנת 2000 - אתר הנופש היווה את הבסיס להצעה מחודשת באולימפיאדה, הפעם לאולימפיאדת החורף 2010. קלגרי גם הציעה את שירותיה כמארחת מטעם קנדה, מכיוון שהציוד שלהם מאולימפיאדת החורף של 1988 כבר היה במקום ואפשר להם להציע הצעה בעלות נמוכה, כמו גם הצעה מקוויבק סיטי, שאיבדה את ההצעה ב -2002. קלגרי הודחה בהצבעה צמודה ב־21 בנובמבר 1998, ונקובר-וויסלר זכתה בסיבוב ההצבעה השני ב־3 בדצמבר. בהצבעה ב- IOC אתר פיונגצ'אנג ניצח בסיבוב הראשוני, שחיסל את סיכוייה של זלצבורג, אך בסיבוב השני ב־2 ביולי 2003, הם ניצחו כל אחד מאוהדי זלצבורג והעדיפו את פיונגצ'אנג, ברוב של 53–56.
ארגון מחדש
בשנת 2006 נרכשה Intrawest על ידי חברת ניהול הנכסים האלטרנטיבית, Fortress Investment Group. שלושה שבועות לפני פתיחת אולימפיאדת 2010, לא הצליחה Fortress לשלם את ההלוואה ששימשה לרכישת Intrawest. זה גרם לנושים שלה להכריח את Intrawest לפרוק את עצמה מכמה מהחזקות הנופש שלה בשנים 2009 ו-2010 שכללה מכירה חלקית של ויסלר בלקקומב, על מנת להפחית את עומס החוב שלה. זה הושג באמצעות הצעה ציבורית של מניות ויסלר בלקומב החזקות בבורסת טורונטו בשנת 2010. התוצאה נטו של הארגון מחדש היא שוויסלר בלאקומב החזקות הוא השותף המנהל ושולט ב-75% מהשותפויות המחזיקות בנכסי ויסלר בלאקומב. יתר 25% מהשותפויות הם בבעלות כבל ניפון. Intrawest מכרה את חלקה הנותר של 24% בוויסלר בלאקומב ל-KSL Capital Partners בשנת 2012.
המשחקים האולימפיים 2010
לקראת אולימפיאדת החורף 2010 אירח האתר (בחלק של ויסלר) את אירועי הסקי האלפיני. סקי הגברים התקיים בקורס דאב מוריי במורד ההר, ואילו סקי נשים התקיימו במסלול חדש, שהתחיל ב-Wild Card, חתך על פני הג'וקר של ג'ימי למסלול פרנץ, והתחבר בתחתית דאב מוריי במורד הגבעה. על מנת לשרת את הצופים והשופטים שהיו צריכים לנסוע רק לאזור התזמון במרחק קצר מעל בסיס Creekside, נבנה מרובע מהיר במהירות גבוהה על ידי דופלמייר, המכונה משטח טיימס אקספרס, בבסיס Creekside. דרישה זו הקלה את הביקוש על הגונדולה הראשית ובמעליות אחרות המשרתות את אזורי המוצא, הרבה יותר גבוה במעלה ההר. לאחר האולימפיאדה הוא פורק ונמכר לסאנשיין וילג', אלברטה והחליף את כיסא התות.
בלקומב אירחה את אירועי הזריזות, הקצוות והשלד במרכז הזזה ויסלר. הפארק האולימפי בוויסלר אירח ביאתלון אולימפי ופראלימפי, סקי קרוס קאנטרי, שילוב נורדי וקפיצות סקי, מרחק מהדרום לאזור Creekside שבעמק Callaghan.
ממשלת קולומביה הבריטית שילמה 600 מיליון דולר עבור שדרוגים גדולים לכביש Sea-to-Sky, דרכו עברו מרבית המבקרים באתרים האלפיניים.
הישגים בולטים עבור ספורטאי ויסלר במשחקים האולימפיים בשנת 2010: אשלי מקיבר זכה בזהב הראשון אי פעם בסקי קרוס, אירוע אולימפי חנוכי; מייל ריקר זכתה בזהב בסנובורד קרוס; אחים מייק ובריט ג'אנק התחרו באירועי סקי אלפיני בהר; אתלט הסקי צולב ג'וליה מוריי, בתו של דייב מוריי, התמודדה בראשונה, ככל הנראה, במשחקים האולימפיים הרבים.
העשור השני של המאה ה-21
בקיץ 2010 היו שני פרויקטים של בניית מעליות בבסיס Creekside. ה-Timing Flats Express, המשמש להסעת נוסעים למשחקים, הוסר ונבנה מחדש כ-Strawberry Express בכפר סאנשיין, אלברטה, קנדה. הפרויקט השני היה בניית גונדולה קאדנווד, והעניקה גישה לבתי האחוזה של קאדנווד מבסיס Creekside. נבנה על ידי דופלמייר-CTEC, זוהי גונדולה דופק עם 8 תאי נוסעים בשתי קבוצות של 2.
החברה הודיעה ב-18 בינואר 2013 על תוכניות להקמת שני מתקני מעלית מהירים להסרה במהירות גבוהה לעונת 2013–2014. בסופו של דבר, דופלמייר בנה מארז שש מהיר חדש שיחליף את מעלית הרמוני אקספרס, ושדרג את הקיבולת שלו מ-2,400 ל -3,600 איש לשעה. המעלית הותקנה לקראת עונת החורף 2013–2014 באותו מקום בו הייתה המעלית הרביעית הקיימת. לייטנר-פומה התקין מחדש את ציוד הרמוניה אקספרס המקורי באזור הקריסטל רידג' של בלקומב כמעלית של קריסטל רידג', והחליף את מעלית הכיסא המשולשת הקצרה והאיטית יותר של קריסטל. בעוד ש- Crystal Ridge Express מסתיים באותו מקום כמו זה של הטריפל שהוסרה בקריסטל האט, הוא מתחיל במורד ההר ממש מתחת לדרך הקרחון בלקומב ליד בסיס רוקנרול. קו המעלית למעלית זו נחתך שנים רבות לפני הצפייה לבנייה, ומאפשר לגשת למסלולים באזור זה מבלי צורך לחזור לאקסלרטור אקספרס.
בשנת 2014 נקנו בקתות חדשות עם 8 אנשים לשדרוג גונדולה וילג', הבקתות הקיימות כבר בשירות מאז 1988. סיגמא, חברת בת של לייטנר-פומה שהתקינה במקור את המעלית, נבחרו לייצר את הבקתות החדשות.
באפריל 2016 הוכרז על תוכנית פיתוח תלת פאזית בת שלושה שלבים, בשם 'רנסאנס', שתוארה כ"ההשקעה הגדולה והמרגשת ביותר בתולדות החברה". שיפורים על ההרים בפעילות סקי וסנובורד כוללים החלפת כיסא הקסם במעלית חדשה במהירות גבוהה ותוספת של סקי לילה באותו אזור במהלך השלב הראשון. בנוסף, במהלך השלבים השני והשלישי, יוחלפו הכיסאות פרנץ, קטסקינר ואולימפי במעליות חדשות במהירות גבוהה, גונדולה חדשה תוקם מבסיס קרקסייד בהר ויסלר, שתי מעליות כיסאות חדשות יתווספו בבאגל וקערות קיבר, ושתי מעליות חדשות במהירות גבוהה יחליפו את הקוסם ורכבת השמש. ההתפתחויות ברנסאנס משקפות רבות מההצעות הכלולות בתוכנית המתאר של הנופש שעודכנה בסוף 2013.
ב־8 באוגוסט 2016 הוכרז כי ויסלר בלאקומב החזקות, שהייתה בעלת 75% מהבעלים של חברת ויסלר בלקומב, יימכרו לווייל ריזורטס בקולורדו תמורת 1.4 מיליארד דולר.
לכבוד עונת 2018, דופלמייר ביצע שני פרויקטים בתחום ההרמה העיקרי. בבלקומב, גונדולה נוסעים דו-שלבית חדשה לעשרה נוסעים החליפה את מעליות הכיסא של האשף אקספרס ו"החלפת השמש", עם תחנת פנייה באמצע הדרך בה נפגשו הריבועים קודם. בדומה לכפר ויסלר וגונדולות אקסקליבור, הוא נבנה כך שניתן יהיה להפעיל את שני הקטעים כמעלית אחת רציפה או כשתי מעליות נפרדות. בזמן שזה קרה, האמרלד אקספרס בוויסלר הוחלף במהירות גבוהה של שש חבילות, ובדומה להרמונית חמש שנים קודם לכן, המעלית המקורית הועברה לבלקומב, שם היא החליפה את המעלית Catskinner. ה-Catskinner Express פועל על קו שונה לעומת קודמו, החל מתחת לטירת הקסמים ואילו המשולש התחיל בבסיס פארק השטח של נינטנדו.
מתקנים אחרים
פארק אופני ההר ויסלר חגג 10 שנים להיווסדו בשנת 2008. לאחר שגדל בעקביות מאז הקמתו, הוא משרת בממוצע 100,000 אופנוענים בכל קיץ.
בפארק 47 שבילים לכל רמות המיומנות בסך הכל 250 ק"מ + שבילים. ישנם שבילים חלקים עם פינות גדולות עדינות למתחילים, שבילים מפותלים ותלויים לרוכבים בינוניים, שבילים צמודים עם קפיצות ופעלולים לרוכבים מתקדמים, ושבילים מאתגרים עם קפיצות ענק, נפילות ותנאי שטח למומחים. במהלך הקיץ, מעליות כיסאות ארבע במהירות גבוהה (Fitzsimmons ו-Garbanzo) המשמשות את פארק האופניים מחליפות כל כיסא שני במתלה לאופניים. מתלים אלה מתאימים לארבעה אופניים, שלושה בחריצים ואחד על וו בצד הכיסא. לאחר מכן האופנוענים עולים על הכיסא הבא שהוא נושא נוסעים רגיל.
בפארק האופניים שלושה אזורים: אזור פיצסימונס (האזור התחתון), אזור גרבנזו (האזור העליון) ואזור Creekside. כל רוכבים לקחת גם את כפר גונדולה או פיצסימונס quad לאזור התחנה האולימפית. ואז רוכבים בינוניים ומתקדמים יכולים לקחת את הגרבנזו quad. ניתן להגיע לאזור Creekside דרך גונדולה Creekside או ברכיבה דרך אזור גרבנזו. מפסגת גרבנזו לכפר ישנם ירידה אנכית; יורדת רק בירידה מתחנת הגונדולה העליונה או בראש כיסא הפסגה, הנקודה הנגישה הגבוהה ביותר בהר. "A-Line" הוא המסלול הידוע ביותר. מסלול הסנופייל בונארד הוא חלק מאזור פיצסימונס ונמצא ממש בתחתית פארק האופניים, הנראה מבסיס הר ויסלר. ה- Boneyard כולל אוסף של תכונות סלופסטייל גבוהות ביניים ומתקדמות, כולל נפילות, קפיצות עפר ועוד.
כל קיץ מאז שנת 2004, מתארח בפארק תחרות Crankworx השנתית הגדולה Freeride. תחרות גדולה נוספת, Harvest Huckfest, התקיימה שם בכל סתיו בין השנים 2002–2008.
פארק הצינורות של ויסלר בלאקומב
בעונת הסקי 2005/06, נפתח בהר בלקומב פארק הצינורות כדי לאפשר שייט אבובים באתר הנופש. פארק הצינורות ממוקם בבסיס II לצד מסלול הכפר.
כשל אחיזה של קוויקסילבר אקספרס, 23 בדצמבר 1995
מפעיל המעליות במעלית קוויקסילבר לחץ על הכפתור כדי לבצע עצירה שגרתית, כדי לאפשר לגולש שנפל לצאת מדרכה של רמפת הפריקה. במקום זאת, בלם החירום הופעל, ושיגר גלי הלם במורד הכבל. האחיזות בלפחות שניים מהכיסאות החליקו וגרמו לכיסאות להחליק במורד הכבל ולהיטרק זה בזה. בסך הכל נפצעו שמונה, ושניים נהרגו באחת מתאונות המעליות הקשות ביותר בצפון אמריקה. יצרן המעלית, Lift Engineering / Yan, נכנס לפשיטת רגל לאחר האירוע ביולי 1996. הסיבה התגלתה בעיצוב האחיזה הניתנת להסרה של יאן. המעלית "קוויקסילבר" הוסרה והוחלפה על ידי גונדולה Creekside. שני Quads המהירים האחרים של יאן בוויסלר, גרינליין ורדליין, הוחלפו בדאפלמייר רביעי בשנה שלאחר מכן, עם כל הטרמינלים, האחיזות והכיסאות החדשים, ושונו בשם האמרלד אקספרס והביג אדום אקספרס בהתאמה.
התמוטטות גונדולה אקסקליבר, 16 בדצמבר 2008
בגונדולה של אקסקליבר הייתה תקלה משמעותית ב־16 בדצמבר 2008, כאשר החלק העליון של אחד ממגדלי המעלית ניתק והתמוטט, מה שגרם לכמה מבקתות הגונדולה לצנוח בקרקע, והשאיר 53 אנשים לכודים בחלק התחתון של קו המעלית. צוותי כיבוי חילצו נוסעים מתא מטלטל מעל פיצסימונס קריק, ומגונדולה אחרת שנחתה בסככה לאוטובוסים. תא הנוסעים השלישי התרסק על עצים. 12 אנשים נפצעו קל. על פי דברי האתר, מפרק במגדל נפרד בגלל הצטברות קרח ממים שחלחלו למגדל. המחצית העליונה הבלתי פגועה של המעלית העולתה מבסיס 2 של בלקומב, ונפתחה מחדש בשבת, 20 בדצמבר. לאחר שבוצעו תיקונים במגדל שקרס, כל המעלית חזרה לפעולה ביום רביעי, 24 בדצמבר.
כשל אחיזה בהרמוניה אקספרס, 18 בפברואר 2009
צוות פעולות המעלית ב-Whistler's Harmony Express חווה בעיות במעלית במהלך היום ביום רביעי, 18 בפברואר 2009. באותו לילה, מפעיל מכונות טיפוח מצא כי כיסא נפל מהמעלית במגדל 11.
בחלק העליון של מגדלי המעלית יש סדרה של גלגלים המכונים צעיפים, או רכבת גלגלות, מכיוון שיש כמעט תמיד יותר מגלגלת ברציפות. במגדלים בדרך כלל יש שתי רכבות גלגלות, אחת עבור הצד הנע של לולאת הכבלים, ואחת לצד ההליכה. בבדיקה למחרת בבוקר, צוותי התחזוקה גילו כי רכבת הכריעה בצד הירידה של מגדל 11 נכשלה, וכי האריגה פנתה לדרך של כיסא ואילצה אותה לסטות מהכבל. בהמשך נקבע כי הגורם הוא בריח כושל, וכל הברגים הוחלפו.
המעלית נפתחה מחדש ביום ראשון, 22 בפברואר 2009. הכיסא הנגוע מספר 37 הורחק מהפעולה באופן זמני; זה הוחלף מאז.
אירוע תחזוקת קיץ בWhistler T-Bars, ב-31 באוגוסט 2009
ביום שני, 31 באוגוסט 2009, נפגעו שני עובדי תחזוקת מעלית כשהמעלית החלה לנוע, לאחר שקיבלה את הכוח בזמן שאיש אחזקה רתום בבטיחות למגדל. האדם נשאר מחובר הן למגדל והן למוביל האחזקה ואילו העובד השני היה מאובטח למוביל. רתמת הבטיחות הסתיימה כל כך חזק במוביל האחזקה, המוביל התנתק מהכבל וצנח לקרקע הסלעית שמתחת, ופצע קשה את העובד שבתוכו. העובד התלוי מהמגדל קיבל רק חבלות.
כשל בורג אדום אקספרס גדול, 6 בדצמבר 2009
ביום ראשון, 6 בדצמבר 2009, בשעה 8:55 בבוקר, נוסע על סיפון ה-Big Red Express בהר ויסלר הבחין כי רכבת גלגלות ניתקה ממגדל 31 ונפלה על האדמה. הם מייד הודיעו למפעיל המעליות בטרמינל העליון (שני מגדלים משם) ומחלקת תחזוקת מעליות Whistler Blackcomb. לאחר בדיקה של כמעט 30 דקות, הם קבעו שהנושא אינו חמור מספיק כדי לפנות את המעלית. המעלית הונעה במהירות נמוכה כדי לפנות את כל הנוסעים. סוף סוף עברו כל הנוסעים מהמעלית בבוקר. המעלית נסגרה במשך היום, תוקנה וחזרה לפעולה ביום שני, 7 בדצמבר.
בסיס ויגסימלי
ספירה על בסיס ויגסימלי היא ספירה על בסיס 20. שיטה זו נוצרה עם התפתחות החקלאות וגבירת הצורך במספרים עבור כמויות הולכות וגדלות. שיטות ספירה על בסיס 2 או 3 לא היו מספקות, ולכן עברו לאמצעי אשר התבסס על אצבעות הידיים והרגליים.
דוגמאות לשיטה זו אפשר למצוא בשיטת הספירה ששימשה את בני המאיה, בחלוקת הלירה הבריטית ל-20 שילינג, בשפה הצרפתית, שבה המספרים 80 ו-90 נספרים בכפולות של 20: quatre vingt (ארבע פעמים 20) ו-quatre vingt dix (ארבע פעמים 20 ועוד 10), ובנאום גטיסברג, שמתחיל במילים Four score and seven years ago. בשפה הבסקית, כל המספרים עד מאה נספרים בכפולות של 20.
Miss Americana
Miss Americana (ידוע גם כ-Taylor Swift: Miss Americana) הוא סרט דוקומנטרי אודות הזמרת טיילור סוויפט אשר בוים על ידי לנה וילסון ויצא בלעדית לשירות הסטרימינג נטפליקס ב-31 בינואר 2020. הסרט זכה לביקורות חיוביות, הרבה מבקרים שיבחו אותו על האינטימיות והפגיעות שלו. הסרט אף כונה כ"גולמי וחושפני רגשית" על ידי נטפליקס. במהלך הסרט רואים את סוויפט במהלך ההכנות לאלבומה השביעי Lover, מדברת על פוליטיקה בפעם הראשונה בקריירה שלה והחששות שלה בעקבות זה, על מחלת הסרטן של אימה וכו'. תוך כדי שבמקביל רואים צילומים של הופעות שלה וקטעים נוספים אשר צולמו בעבר לפני צילומי הסרט.
הסרט הוצג לראשונה בפסטיבל הסרטים "Sundance" כשבוע לפניי יציאתו וזכה לשבחים מצד הצופים בפסטיבל ובהמשך זכה לביקורות חיוביות גם מהמבקרים. בנוסף גם הפך לסרט התיעודי של נטפליקס על אמן שזכה לציון הגבוה ביותר באתר IMDb.
תוכן
הסרט עוקב אחרי סוויפט בקריירה שלה ובחייה האישיים במשך מספר שנים. הסרט מציג קטעי ראיונות, זיכרונות, צילומי אולפן, הקלטות ביתיות וסלולריות והופעות אשר כולם מציינים נקודות שונות לאורך חייה של הזמרת. במהלך הסרט סוויפט נראית בהכנות של אלבומה השביעי ומדברת בין היתר על מחלת הסרטן של אימה, ההתמודדות שלה עם הפרעות אכילה, הדעות הפוליטיות שלה, על המתקפה נגדה ברשת, על התביעה שלה בגין תקיפה מינית ועל החלטה לתמוך בפומבי בקהילת הלהט"ב.
נטפליקס תיארה את הסרט כ"גולמי וחושפני רגשית" ואף הוסיפו: "במהלך תקופת טרנספורמציה בחייה כשהיא לומדת לאמץ את תפקידה לא רק ככותבת שירים ומבצעת, אלא כאישה הרותמת את מלוא כוחה של קולה". בפסטיבל "Sundance" תיארו את הסרט כך: "הבמאית לאנה וילסון מציעה חלון רב גוני לסוויפט, לתהליך היצירה שלה, ולחוויה הייחודית שלה להיות אחד האורות הבהירים ביותר על הבמה העולמית בעולם. וילסון לוכדת את פגיעות הסימנים המסחריים של סוויפט ואת האינטליגנציה העזה שלה, שנינות. רגעים רכים ומלהיבים כשכוכבת העל יוצאת לפרק האחרון בקריירה היוצאת דופן שלה".
ליהוק
בנוסף הקטעים המצולמים מהעבר כוללים את קלווין האריס, ביונסה, פינק, הארי סטיילס, שאקירה, לני קרביץ, דיקסי צ'יקס, ארת', וינד אנד פייר, קרלי קלוס, קים קרדשיאן, קניה וסט, מרשה בלקברן, דונלד טראמפ, טיילור לאוטנר, טום הידלסטון, ג'ייד ג'ולי, ריילי נוקס, ברברה וולטרס, דן האריס, דייוויד לטרמן, ארין רובינסון, גרהם נורטון, הודה קוטב, ג'דדיה בילה, ג'ני ג'ונסון, ג'ימי פאלון, ג'וג'ו צ'אנג, ננסי אודל, ניקי גלייזר, פיל מק'גרו, שרה היינס, סטיבן קולבר, סאני הוסטין, וופי גולדברג, אנטוני פורובסקי, בובי ברק, קרמו בראון, ג'ונתן ואן נס וטאן פרנס.
קידום
ב-15 בינואר 2020 הכריזה סוויפט עלתאריך השחרור של הסרט בחשבונות המדיה החברתית שלה. לאחר כשבוע יצא גם הקדימון לסרט ביוטיוב ובחשבונות המדיה החברתית שלה. יום לפניי יציאת הסרט חשפה את רשימת בתי הקולנוע אשר יקרינו את הסרט לזמן מוגבל בארצות הברית כולל הקרנה גם בקולנוע על שם הנסיך צ'ארלס בבריטניה.
מוזיקה
בסוף הסרט נשמע השיר "Only the Young", אותו כתבה סוויפט לראשונה ב-2018 בעקבות ההתמודדות לבית הנבחרים בארצות הברית. עם שחרורו, השיר זכה לביקורות חיוביות מהמבקרים אשר שיבחו את המילים שלו שבין היתר הזכירו את השימוש בנשק למטרות אלימות ולירי בבתי הספר בארצות הברית. השיר הגיע למקום הראשון במצעד המכירות הדיגיטליות האמריקאי.
הוגו ארמן
הוגו ארמן (בגרמנית: Hugo Armann; 11 באוגוסט 1917 – 9 במאי 1989) היה מורה וחסיד אומות העולם מגרמניה, שהציל יהודים בעת שירותו כמפקד על יחידה בצבא הנאצי שהוקצתה להסדיר חזרת החיילים לחופשה בבית מהחזית המזרחית ומוקמה בעיר ברנוביץ'.
לפני המלחמה
ארמן נולד בשנת 1917 בעיירה ראונשטיין במחוז תורינגיה בגרמניה, למשפחה פרוטסטנטית. הוא למד בבית ספר יסודי ולאחריו למד חקלאות בבית ספר מקצועי. ארמן סיים את לימודיו כחקלאי מוסמך, בהצטיינות. משם נסע לבראונשוויג להמשך לימודים ולתקופת הכשרה והתנסות בהוראה מקצועית. בשנת 1940 נקטעו לימודיו והתנסותו, עם גיוסו לצבא.
בין השנים 1934–1935 היה חבר בנוער ההיטלראי, אך לא הצטרף כחבר המפלגה הנאצית (NSDAP).
במלחמה
בשנת 1940 הוצב הוגו ארמן, לשרת במשרד המנהלי לשבויי מלחמה בצרפת. ב-1941 הועבר לשרת בוורשה ומשם בעיקר למינסק. במהלך התקופה שהה מספר חודשים באשפוז בבית חולים. בפברואר שנת 1942 ארמן הוצב בעיר ברנוביץ, כקצין משנה (Hauptfeldwebel) ומפקד יחידה שתפקידה היה להסדיר את חזרת החיילים לחופשת מולדת בחזרתם מהחזית המזרחית. בעיר ברנוביץ' היה גטו, ולצידו הוקם מחנה עבודה בו הועסקו רוב הצעירים והצעירות היהודים מהגטו בעבודות שונות.
מתוקף תפקידו כמפקד היחידה להחזרת חיילים גרמנים מהחזית המזרחית לחופשת מולדת, הייתה לארמן שליטה בלעדית על שיבוץ מקומות הישיבה ברכבות לגרמניה. בנוסף הייתה לו גישה כמעט לכל מתקן צבאי או משטרתי באזור, כולל בתי המלאכה שהעסיקו עובדי כפייה יהודיים, שהופעלו על ידי הס"ד. הוא השתמש בסמכויותיו אלו כדי להעסיק במשרדו ובביתו עובדים יהודים. בנוסף, ארמן איפשר ליהודים לבוא במגע עם תושבי המקום הפולנים והביילרוסים ולסחור עמם במזון בתמורה לבגדים שהיהודים הספיקו לקחת איתם לפני שנלקחו לגטו.
כשנודעו לארמן תאריכי האקציות שנועדו לשלוח את יהודי העיר להשמדה, הוא העביר את הידיעה למכריו היהודים והציע להם שלא לחזור לגטו בסיום יום העבודה, אלא להישאר במחנה העבודה. ארמן הסתיר בביתו שישה יהודים בשתי האקציות. לאחר האקציה השנייה ומאחר שנשארו כ־3000 יהודים בלבד בגטו והיה ברור לכולם שהגטו עומד להיות מחוסל בקרוב, עזר ארמן לקשר בין יהודים מהגטו לפרטיזנים הפולנים, והאיץ ביהודים לברוח מהמחנה. הוא סיפק ליהודים עשרה רובים ותחמושת, וקישר אותם לאדוארד חצ'ה, (Edward Chacza) חסיד אומות העולם פולני, שהבריח אותם אל הפרטיזנים הפולנים. לפי הערכות ארמן הציל באופן ישיר ועקיף 35–40 יהודים שעבדו תחתיו.
עד אמצע שנת 1944 ארמן שירת בברנוביץ', ולאחר מכן הופנה לחזית המערבית ללחום בצרפת, ושם נפצע.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה היה ארמן מורה ומנהל בבית ספר בעיירה דטר במחוז באד קיסינגן שבגרמניה. הוא היה נשוי, ונולדו לו בן ובת. שרה מנושביץ, מעובדי המטבח שהחביא וגיסה שבתאי שטרנפלד שמרו עם ארמן על קשר עד מותו.
הכרה והנצחה
ב-15 בספטמבר 1985 הוכר ארמן כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם. ב-11 בספטמבר 1986 ארמן הגיע למוזיאון יד ושם לטקס נטיעת העץ על שמו בשדרת חסידי אומות העולם במוזיאון.
שר היער - מחווה למישל טרונייה
תיאור
סדרת ההדפסים "שר היער", המונה כ-12 עבודות, הודפסה בשנים 1986-1985 במרכז ברסטון לגרפיקה במהדורה של 20 עותקים (כ"א). תומרקין יצר את ההדפסים תוך צירוף פלטות שונות, חלקן חתוכות ומכופפות, שנוצרו בטכניקה של תחריט יבש ותצריב צילומי. כמו כן הוסיף לרוב ההדפסים דימוי של סרגל עשוי עץ. בחלק מן ההדפסים אף נעשה שימוש בהדפס רשת ובעיפרון חשמלי.
העבודות מהוות תגובה לספרו של הסופר הצרפתי מישל טורנייה, שראה אור בעברית בשנת 1982. ספרו של טרונייה מתאר אנרכיסט ושבוי מלחמה צרפתי בתקופת מלחמת העולם השנייה. שמו של הספר קשור אל השיר "שר היער" (1782) מאת יוהאן וולפגנג פון גתה, המתארת רכיבה לילית של אב עם בנו. במהלך הרכיבה רואה הבן את דמותו של שר היער, ייצור מיסטי, ההורג אותו בסיומו של המסע הלילי.
תומרקין משתמש בשלושה מוטיבים עיקריים בסדרה: תיאור האב הרוכב עם בנו, ראש של אייל צלוב וכן תצלומים של גרמניה הנאצית ושל השואה. סגנון ההדפסים אופייני ליצירתו של תומרקין והוא מאופיין בקומפוזיציה קולאז'ת ובשימוש בחללים נגטיבים.
אסא (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
קצף גילוח
קצף גילוח הוא תכשיר המסייע לגילוח, בעיקר של שיער פנים באמצעות סכין גילוח. מטרת קצף הגילוח היא ריכוך השיער ובכך הוא מונע כאבים ופציעות מסכין הגילוח בעת הגילוח.
מרבית קצף הגילוח נמכר במיכלי אוויר דחוס (אירוסולים), או מוקצף מג'ל גילוח. בעבר, בטרם נעשה שימוש באירוסולים, הוקצף קצף הגילוח מסבון גילוח באמצעות מברשת גילוח.
היסטוריה
על פי עדויות ארכאולוגיות, השימוש הראשון בסבון למטרת גילוח נעשה בשומר באלף השלישי לפנה"ס, כאשר עץ בסיסי שולב עם שומן בעלי חיים במטרה להקל על הגילוח.
עד ראשית המאה ה-20 קצף הגילוח נוצר באמצעות הקצפת סבון גילוח בעזרת מברשת גילוח שהייתה עשויה לרוב משערות גירית. בשנות ה-40 של המאה ה-20 החלה מכירת סבון גילוח רך בשפופרות.
השימוש הראשון במיכל אוויר דחוס לצורך יצירת קצף גילוח נעשה בשנת 1949 במוצר של חבר קארטר וולס (Carter-Wallace) מיכלי הגז הראשונים עשו שימוש בגז CFC (הלואלקאן) אולם בשל הנזק שגרם גז זה לשכבת האוזון בשנות ה-70 של המאה ה-20 הגבילה הסוכנות הגנת הסביבה של ארצות הברית את שימוש בגז זה והחל שימוש בגזים אחרים כגון פנטאן, פרופאן, בוטאן ואיזובוטאן.
גרנית הכרמל
גרנית הכרמל השקעות בע"מ היא חברת החזקות ישראלית שהוקמה בשנת 1981 ונמצאת בבעלות חברת אלקו. קודם לכן נמצאה משנת 2006 בשליטת קבוצת עזריאלי.
היסטוריה
החברה נוסדה בינואר 1981 כחברת השקעות, על ידי קבוצה של משקיעים שכללה בין השאר את: יוסי ורדי, יורם אלמוגי, קבוצת האחים עופר, שמואל (סם) נאמן, זכריה דרוקר, גד זאבי חברת חירם-לנדאו ואחרים. ההשקעה הראשונה של החברה הייתה רכישת חברת סונול וחברת הבת שלה סופרגז תמורת 44 מיליון דולר.
בשנת 1992 הונפקו מניות החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב, ובהמשך הפכה חברת משאב לבעלת השליטה בחברה.
בשנת 1998 מכרה חברת משאב את השליטה בחברה לאיש העסקים ישראל בורוביץ וגיסתו תמי מוזס-בורוביץ' (באמצעות חברת "ד.ת בורוביץ-מוזס השקעות (1995)") תמורת כ-200 מיליון דולר. בעסקה השתתפו גם חברת הפניקס אחזקות וחברת גלנקור.
ביולי 2019 הוסכם על מכירת גרנית הכרמל, לאחר שהנכס היחיד שייוותר בידיה הוא חברת "סופרגז", לחברת אלקו, תמורת 770 מיליון ש"ח.
גרנית-סונול קידוחי נפט וגז
גרנית הכרמל החזיקה 50% ב"גרנית-סונול קידוחי נפט וגז - שותפות מוגבלת" (בשותפות עם חברת סונול שהחזיקה 50%). גרנית-סונול הייתה שותפה ברישיון גל בו התגלה שדה הגז תמר, אך יצאה מהמיזם בשנת 2003 לפני שהתגלה שדה הגז.
כמו כן החזיקה ברישיון החיפוש הימי "מד אשדוד" הסמוך לחופי אשדוד. בין השנים 2000–2003 ביצעו השותפות בשטח הרישיון שני קידוחים ("ניר 1" ו"ניר 2") שהסתיימו בכישלון, ונערכו לביצוע קידוח שלישי ("ים 3"). קידוח "ים 3" אמור היה להתבצע ב-2004. אולם, קשיים שהערימו משרד הביטחון והממונה על ההגבלים העסקיים, וכן קשיים בהשגת אסדת קידוח והתייקרות הפרויקט, הביאו לדחייתו במשך שלוש שנים, עד שב-25 באוקטובר 2007 הודיע משרד התשתיות על פקיעת רישיון "מד אשדוד".
בשנת 2000 קיבלה גרנית-סונול רישיון לקידוח יבשתי, "רישיון מודיעין", המשתרע על שטח של 400 קמ"ר מערבית לעיר רמלה, אך לא ביצעה קידוחים במסגרת רישיון זה.
כנימות האלה
כנימות האלה (שם מדעי: Fordinae) הן תת-משפחה של כנימות עלים, היוצרות עפצים על עצי האלה (Pistacia).
כ-15 מינים שונים של כנימות מתת משפחת Fordinae יוצרים עפצים על שלושת מיני עץ האלה הנפוצים בארץ: אלת המסטיק (P. lentiscus), אלה ארצישראלית (P. palaestina) ואלה אטלנטית (P. atlantica).
לכנימות עץ האלה (Fordinae) מחזור חיים דו-שנתי. מחזור חיים זה כולל רבייה מינית ולא-מינית והחלפה בין פונדקאים. עץ האלה הוא הפונדקאי הראשוני ספציפי. הפונדקאי השניוני הוא לא ספציפי והכנימה נטפלת לשורשיו. יצירת עפצים על גבי עצי האלה מושרית באביב על ידי נימפות הבוקעות מהביצים לאחר שנת חורף. בכל עפץ נוצרים 2-3 דורות ברביית בתולין. בסתיו כנימות בעלות כנפיים נפוצות מהעפצים והצאצאים שלהן מתפתחים על שורשי הפונדקאי השניוני. באביב הבא דור מעופף נוסף מטיל ביצים בעלות זוויג על גביי הפונדקאי הראשוני. לאחר ההזדווגות הביצים המופרות נשארות על גבי הפונדקאי, כעבור שנה בוקע דור לא-מיני של נקבות.
הצבא לשחרור מזרח טימור
הצבא לשחרור מזרח טימור (בפורטוגזית: Forças Armadas de Libertação de Timor-Leste; בר"ת: FALINTIL, בעברית: פלינטיל) היא הזרוע הצבאית של תנועת פרטילין, החזית המהפכנית למען מזרח טימור עצמאית. התנועה הוקמה ב־20 באוגוסט 1975 ותחילה התבססה על כ-2,500 חיילים מקצועיים ועוד כ־7,000 שאומנו על ידי הפורטוגזים. 10,000 חיילים נוספים קבלו הדרכות קצרות יותר. לאחר מכן מחיילי הארגון נוסד צבא מזרח טימור.
רדגייט
רדגייט תוכנה (באנגלית: Redgate Software) היא חברת תוכנה עם משרדים ראשיים בקיימברידג', אנגליה. היא מפתחת כלים עבור מפתחי אפליקציות ובסיסי נתונים ולאנשי ניהול טכנולוגי בתחומי ה IT וה DBA. החברה מנהלת ומתחזקת אתרי קהילות מפתחים ומומחים, המפורסמים שבהם SQL Server Central  ו Simple Talk. היא מארגנת אירועים כגון SQL בעיר.
מוצרי רדגייט מתמחים בניהול מסדי נתונים, כלים עבור SQL Server, Oracle, MySQL ו - Azure של מיקרוסופט. היא גם מייצרת כלי למפתחים מתקדמים בטכנולוגיית NET Framework. כגון SmartAssembly ו Net Reflector.
לונה 21
לונה 21  הייתה גשושית לחקר הירח ששוגרה על ידי ברית המועצות כחלק מתוכנית לונה. הגשושית שוגרה לחלל ב-8 בינואר 1973 ונחתה על הירח ב-15 בינואר 1973. היחידה שנחתה כללה רכב "לונוחוד 2" שפעל כ-4 חודשים ועבר מרחק של כ-40 ק"מ. הגשושית ומרבית תכולתה תוכננו ונבנו על ידי חברת לאבוצ'קין.
מהלך המשימה
השיגור בוצע מקוסמודרום בייקונור בעזרת משגר פרוטון K ב-8 בינואר 1973. ב-12 בינואר הגשושית הגיע למסלול סביב הירח. ב-15 בינואר בוצע נחיתה באזור ים הרוגע. כ-3 שעות לאחר הנחיתה שוחרר רכב "לונוחוד 2". משקל הרכב היה כ-840 ק"ג. הוא היה מצויד ב-3 מצלמות, ציוד מדעי ומערכת היגוי משופרת לעומת לונוחוד 1. תוך זמן קצר הרכב עבר מרחק גדול יותר מ"לונוחוד 1" כי היה ניתן לנייד אותו במהירות גבוהה יותר.
פעילות מדעית נמשכה רק במהלך "יום הירח", במהלך הלילה הרכב היה נכנס למצב המתנה. ב-9 במאי הרכב נכנס לאזור קשה ובמהלך תמרון נכנס אבק בתוך חלל רכב. בעקבות כך נפגעו מערכות חיוניות ותוך זמן קצר הקשר עם הרכב הופסק.
במהלך העבודה רכב עבר כ-40 ק"מ ושידר מעל ל-80 אלף תמונות ו-86 צילומים פנורמיים. כמו כן בוצעו בדיקת קרקע.
בשנת 1993 נחתת ורכב נמכרו לריצ'רד גריאט, בנו של אואן גריאט.
יחסי בולגריה–דרום אפריקה
יחסי בולגריה–דרום אפריקה הם יחסי החוץ שבין הרפובליקה הבולגרית לבין דרום אפריקה. היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו רשמית ב-2 בפברואר 1992.
יחסים כלכליים
בשנת 2016 ייצאה בולגריה לדרום אפריקה סחורה בשווי 134 מיליון דולר אמריקאי. נתחים גדולים מהסחורה הם סוללות חשמליות, עופרת נחושת, זרעי חמניות, זרעי שמן, קרבונט, מכסי פלסטיק, טבק גולמי. לעומתה, דרום אפריקה ייצאה לבולגריה סחורה בשווי 20.6 מיליון דולר אמריקאי. נתחים גדולים מהסחורה הם משאיות, לבנת פחם, פרי הדר, דם אנושי, נחושת מזוקקת וצמר מעובד.
M3 סטיוארט
M3 סטיוארט (באנגלית: M3 Stuart) הייתה סדרת טנקים קלים מתוצרת ארצות הברית בתקופת מלחמת העולם השנייה. הם נקראו על שמו של ג'.א.ב סטיוארט, גנרל בצבא הקונפדרציה.
מעל ל-22,000 טנקים יוצרו במשך השנים 1944-1941, והם היו בשימוש נרחב ביותר (בשל מספרם) בקרבות מול צבאות גרמניה הנאצית, איטליה ויפן. הקרבות במדבר המערבי ובצפון אפריקה בשנים 1941–1942 הדגישו את חסרונות טנק הסטיוארט בלוחמת שריון. חולשתו העיקרית של ה־M3 הייתה נעוצה בחימושו - תותח בקוטר 37 מ"מ שהיה חלש מכדי להתמודד מול השריון הגרמני. מאחר שטנקי הסטיוארט היו זמינים בכמויות כה גדולות, הם לא הוצאו משירות ובמקום זאת הוגבלו בעיקר לתפקידי סיור.
במהלך המלחמה, טנקי סטיוארט רבים הועברו לבעלות בריתה של ארצות הברית כחלק מחוק השאל החכר. כ-6,900 סופקו לבריטניה, ו-1,681 לברית המועצות. לאחר המלחמה הועברו טנקי הסטיוארט המיושנים לצבאות ברחבי אירופה, אסיה, ואמריקה הדרומית. מצרים קיבלה לידיה מספר טנקים, אך הם הוצאו משירות מבלי שהשתתפו במלחמות נגד ישראל. מחליפו של הסטיוארט בצבא ארצות הברית היה הטנק M24 צ'אפי.
דגמים
M3: דגם ייצור ראשוני. 5,811 יחידות יוצרו.
M3A1: לדגם זה נוסף מייצב גירוסקופי לתותח, כיפת המפקד הוסרה. 4,621 יחידות יוצרו.
M3A3: דגם ייצור אחרון עם תצורת תובה חדשה עם שריון חזית משופע, והגדלת מספר הפגזים לתותח 37 מ"מ ל-174. 3,427 יחידות יוצרו.
M3 עם להביור: הסבה של טנקי סטיוארט לנשיאת להביור במקום התותח הראשי. פותח במיוחד לשימוש חיל הנחתים בזירת האוקיינוס השקט.
תותח הוביצר מתנייע T18: דגם ניסיוני בו הותקן תותח הוביצר בקוטר 75 מ"מ על תובת M3 ללא צריח. נזנח לטובת M8.
M5: השינויים העיקריים בדגם זה הם התקנתם של צמד מנועי קדילק, ותצורת תובה דומה לדגם M3A3.
M5A1: דגם ייצור משופר עם צריח ה-M3A3. 6,810 יחידות יוצרו.
תותח הוביצר מתנייע M8: בדגם זה הותקן תותח הוביצר 75 מ"מ על טנקי M5 עם צריח פתוח. שימשו לסיוע אש קרוב. 1,778 יחידות יוצרו בין 1942 ל-1944.
מאייר קראוס
ביוגרפיה
לאחר שהשלים את בתי הספר המקומיים בכפר הולדתו, קראוס שנולד בכפר קטן בהונגריה שרוב אוכלוסייתו הייתה ממוצא גרמני, הפך לסוחר בעיירה בונהאד הסמוכה. יש להניח שכסוחר כפרי הוא בא בקשר עם המשפחות היהודיות של לוי ופולק, שעסקו באותה עת בסחר סיטונאי באויפשט ובפשט.
בשנת 1838 הצטרף לפירמה פולק לאו ולבנו כחבר צוות ובאותה השנה נשא לאישה את עמליה, בתו של ברנאט לוי, שאביו איז'אק לוי (1793 – 1847) היה בורסקאי, מאסטר לעיבוד עורות, ראש הקהילה היהודית המקומית, הפוגט (שופט) הראשון של היישוב וממייסדי אויפשט, בנו ברנאט היה הבעלים של בית מלאכה לבורסקאות שהקים באויפשט. קראוס, שהפך לאחד הסיטונאים בפשט, הגיש בקשה לתושבות בעיר פשט בשנת 1841, שעבורו הוכיח קיומו של עושר אישי על ידי מלאי הטאנינים בעלי הערך הגבוה שהיה ברשותו.
משפחתו ועיסוקו
קראוס רשם את החברה העצמאית הראשונה שלו, "מאייר קראוס", בשנת 1864. בשנת 1867 הכניס כשותף את בנו הבכור לאיוש והחברה הפכה ל"קראוס מאייר ובנו". הוא ייסד את המזקקה הראשונה שלו בשנת 1870, שכותנה "קראוס מאייר כהל ושמרים", עם רכישת מפעל ביוז'פווארוש (רובע 8 של היום בבודפשט), שהוקם על ידי פרנץ שדל בשנת 1853, אך שדל פשט רגל.
עם ההון שצבר מייצור משקאות חריפים, הוא פנה לתעשיית הטחנות והקים את "טחנת הקיטור גיזלה" בשנת 1880, כאשר בנו הצעיר, איזידור, הפך לבעלים המשותף של העסק. העסק המשפחתי הזה נמשך כעשר שנים. בשנת 1889 איזידור פרש והמשיך את העסקיו בתעשיית המשקאות החריפים, בעוד קראוס, בן השמונים, ולאיוש בנו המשיכו את סחר התבואה ואת תעשיית טחנות הקמח.
אייליים
אַיָּלִיִים (שם מדעי: Cervidae) היא משפחה של יונקים מעלי גירה בסדרת מכפילי פרסה. בעלת 16 סוגים ו־36 מינים.
מאפיינים ובית גידול
האיילים מפרישים ריח מסוים מבלוטות הנמצאות ליד עיניהם ומצחם כדי לסמן את הטריטוריה שלהם. ריח זה משמש לעיתים ציידים המעוניינים במציאת האיילים. בנוסף, לאייליים יש שכבה מחזירת אור מיוחדת בעיניהם (Tapetum lucidum), המאפשרת להם ראיית לילה טובה. במהלך עונת הרבייה, האיילים ישתמשו בקרניהם כדי להילחם אחד בשני כדי למשוך נקבות מהעדר. שני האיילים ינועו במעגל, יעקמו את רגליהם אחורנית, ינמיכו את ראשם, ואז יתקיפו האחד את השני.