cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מצבות צוער
המצבות היהודיות שכתובות בארמית הן חלק מקבוצה גדולה בהרבה. רוב המצבות שנמצאו במקום הן מצבות נוצריות הכתובות ביוונית (למעלה מ-300 מצבות), מיעוטן (73) כתובות בארמית ואחת היא דו-לשונית: יוונית וארמית יחד. יש מצבות יהודיות שכתובות ביוונית, אך קשה לזהות אותן מפני שלא על כל מצבה צוירו סמלים דתיים. מפיזור המצבות בשטח עולה שבאותה תקופה לא נמנעו בצוער מקבורת יהודים לצד נכרים.
המצבות הארמיות מיוחדות בכך שכמעט בכלן מופיע תאריך (בחלקן נמחק בגלל בליה של האבן), עניין נדיר במצבות יהודיות בנות התקופה. ייחוד נוסף במצבות הארמיות הוא שהתאריך לא מצוין לפי מניין שטרות או מניין מקומי אחר אלא לפי מניין השנים מחורבן בית שני. בחלקן הגדול של המצבות מופיע גם מספר השנה במחזור השמיטין וציון תאריך בחודש. בחלק מהמצבות מצוין גם היום בשבוע. לפי הכתוב במצבות עולה שזמנן הוא מאמצע המאה הרביעית ועד הרבע האחרון של המאה השישית לסה"נ. מנתוני התאריכים שבמצבות עולה שבתקופה זו לוח השנה לא היה קבוע לחלוטין ועדיין לא נכנסו לתוכו כל הכללים שנוהגים היום בלוח השנה העברי המודרני.
ככל שעבר הזמן, נוספו למצבות עיטורים שונים: מסגרות משוננות, שורות משורטטות, מוטיבים יהודיים בולטים, כגון מנורת שבעת הקנים ולצידה ארבעת המינים ושופר, ובכמה מצבות גם היכלית. לצד אלו מופיעים בחלק מהמצבות היהודיות סמלים שמשותפים להן ולמצבות הנוצריות: ציפורים, עצים, ענפי דקל פתוחים ובמצבה אחת אפילו דג.
בחלק מהמצבות מופיעים תוארי כבוד. התואר הנפוץ ביותר הוא כהנה - הכהן. אך יש גם בעלי תפקידים נוספים בקהילה: ראש הכנסת, חזן, חבר, חכם. כל אלו תארים שמוכרים מהספרות התנאית והאמוראית, ומממשיכים לשמש גם בתקופת הגאונים - המאוחרת למצבות. במובן זה המצבות הן החוליה החסרה המעידה ששימוש בתארים אלו היה רציף.
אוצר השמות במצבות הארמיות מגוון - יש שמות תנכי"ם וארמיים - ששימשו בעיקר את היהודים, ולצדם גם שמות ערביים-שמיים ויווניים-לטיניים. שם הנפטר מופיע כמעט תמיד כפלוני בן אלמוני, ובנשים מופיע לעיתים שם הבעל.
לאור ריכוז המצבות באזור צוער דווקא, המהווה גבולה הדרום-מזרחי של ארץ ישראל לפי התנ"ך וההלכה היהודית, ולאור הימצאות מצבה שמסופר על בעליה שנפטר בחמיר והובא לקבורה בצוער, יש הסבורים כי לאתר קבורה זה הובאו נפטרים או קשישים יהודים הנוטים למות, מרחבי מואב אדום וחצי האי ערב, על מנת שיזכו להיקבר באדמת ארץ ישראל. על קהילות יהודיות שהתקיימו לאחר חורבן הבית באזור דרום מואב, ובסביבות צוער בפרט, ניתן ללמוד מארכיון בבתא מנחל חבר ממקורות חז"ל, וכן מהקוראן ומספורי מלחמות יוסף די נואס.
לשון הכתובת שעל המצבה הארמית הראשונה שפורסמה:
.
תרגום הכתובת מארמית הוא:
"תנוח נפשו של שאול בן ... שמת בראש חודש מרחשון בשנה הראשונה לשמיטה, שנת שלוש מאות ששים וארבע לחורבן בית המקדש, שלום". משמעות הדבר שאותו שאול נפטר באוקטובר שנת 433 לספירה הנוצרית.
שלוש מהמצבות מוצגות כיום באגף לארכאולוגיה שבמוזיאון ישראל בירושלים, ומצבה נוספת שמורה במחסני המוזיאון. שתי מצבות נוספות נמצאות במוזיאון הכט בחיפה. מצבות נוספות נמצאות באוספים פרטיים ובמוזיאונים ברחבי העולם. בסמוך לאתר בו נמצאו המצבות הוקם מוזיאון על ידי ממשלת ירדן ובו מוצגות חלק מהמצבות שנמצאו במקום.
TQG
"TQG" (ראשי תיבות: "Te Quedó Grande") הוא שיר של הזמרות-יוצרות הקולומביאניות קרול ג'י ושאקירה. השיר יצא לאור ב-24 בפברואר 2023 באמצעות יוניברסל מיוזיק לטינו, כסינגל החמישי מתוך אלבום האולפן הרביעי של קרול ג'י, Mañana Será Bonito.
רקע
השמועות הראשוניות על שיתוף פעולה של קרול ג'י ושאקירה החלו בינואר 2023. ב-14 בפברואר, שאקירה איחלה לקרול ג'י יום הולדת שמח במדיה החברתית, בדומה לאיך שפעלה לקראת צאתו של שיתוף הפעולה הקודם שלה, עם ביסאראפ בחלק 53 של סדרת הסשנים המוזיקליים שלו. דווח כי השיר מכיל מסרים לבני הזוג של השתיים לשעבר, אנואל AA וג'רארד פיקה.
הוצאה וקידום
ב-21 בפברואר 2023, קרול ג'י חשפה באופן רשמי את שיתוף הפעולה עם שאקירה, אף על פי שהעידה קודם לכן כי לא יכללו הופעות אורח באלבום Mañana Será Bonito. באותו היום, גיראלדו הכריזה כי יש לה הפתעה למעריצים שלה בטיימס סקוור בניו יורק, שהתבררה כטיזר לווידאו קליפ.
הצלחה מסחרית
"TQG" נכנס למקום השביעי במצעד הבילבורד הוט 100 בארצות הברית ב-11 במרץ 2023, והפך לשיר הראשון של קרול ג'י, והשישי של שאקירה, שהגיע לעשירייה הפותחת במצעד.
נערי העיתונים
נערי העיתונים (באנגלית: Newsies) הוא סרט מוזיקלי משנת 1992 שהופק על ידי חברת וולט דיסני, בכיכובם של כריסטיאן בייל, רוברט דובאל, דייוויד מוסקו וביל פולמן. עלילת הסרט, אשר משלבת בתוכה שירים וריקודים בעלי כוריאוגרפיה מורכבת, מבוססת באופן רופף על השביתה בה פתחו הנערים מחלקי העיתונים בניו יורק בשנת 1899, בעקבות ההרעה בתנאי העסקתם. בעת יציאתו לאקרנים נכשל הסרט בקופות, אך בהמשך הפך לסרט פולחן ואף עובד למחזמר בברודוויי.
עלילה
הסרט נפתח בהצגת הקשיים בחיי נערי העיתונים, הנאלצים לקום בכל בוקר ולצאת למכור עיתונים ברחבי ניו יורק כדי להרוויח את לחמם. ג'ק קלי, המנהיג חבורה של מחלקי עיתונים, פוגש בדייוויד ובאחיו הצעיר לס. שני האחים יצאו למכור עיתונים כדי לפרנס את משפחתם, לאחר שאביהם נפצע ואיבד את מקום עבודתו. ג'ק ודייוויד נהפכים לשותפים, ולאחר שג'ק מלמדם כיצד למכור עיתונים הם מארחים אותו בביתם, שם הוא פוגש באחותם שרה אשר מוצאת חן בעיניו. לאחר שג'ק עוזב את ביתם הוא שר על חלומו לברוח מניו יורק אל סנטה פה.
ג'וזף פוליצר, בעליו של העיתון אותו מוכרים נערי העיתונים, מחליט להעלות את המחיר בו קונים מחלקי העיתונים את עיתוניו, ובכך להגדיל את רווחיו על חשבונם של נערי העיתונים. למחרת, כשנערי העיתונים שומעים את הבשורה המרה, ג'ק ודייוויד מחליטים לפתוח בשביתה במטרה לבטל את הגזרה. נערי העיתונים משחיתים את עמדת החלוקה של העיתונים והורסים את כל העיתונים שבה כמחאה, אך במהלך האירוע קראצ'י, נער עיתונים נכה שאינו מסוגל לברוח, נתפס ונשלח לבית מחסה לעבריינים צעירים. המחאה של נערי העיתונים תופסת את תשומת לבו של עיתונאי בשם דנטון, אשר מסקר את מהלך האירועים ומסייע לנערים.
נערי העיתונים מארגנים אספה באולם שבו מופיעה מדה לרקסן, כוכבת וודוויל המיודדת עם ג'ק קלי, אך המשטרה אורבת להם מחוץ לאספה ומצליחה לעצור רבים מנערי העיתונים במהומה שמתפתחת. ג'ק נאלץ לבחור בין מאסר בבית המחסה לעבריינים, או הצטרפות לאנשיו של פוליצר במטרה לשבור את השביתה. נערי העיתונים מאוכזבים מכך שג'ק בוחר לבגוד בהם ומצטרף אל פוליצר, אולם בשעה שחייו של דייוויד בסכנה הוא נחלץ לעזרתו ובכך מפר את הבטחתו לפוליצר וצפוי לחזור למאסר.
ג'ק, דייוויד, שרה, לס ודנטון מפיצים כרוזים במטרה לארגן הפגנה של אלפי ילדים ונערים עובדים כנגד ניצולם. להפגנה אכן מגיעים אלפים רבים, ולמול מפגן כוח שכזה נאלץ פוליצר לקבל את דרישותיהם של נערי העיתונים. בנוסף, מנהל בית המחסה לעבריינים נעצר בגין התעללות, וכל העצירים משוחררים, לרבות קראצ'י. ג'ק זוכה לחנינה, ומחליט לבסוף להגשים את חלומו ולנסוע לסנטה פה. בעוד נערי העיתונים עצובים ומנסים להתרגל לחיים בלי ג'ק, הוא מפתיע אותם כשהוא מחליט לחזור למען מי שהוא השאיר בניו יורק. הוא ושרה חולקים נשיקה, וחיי נערי העיתונים שבים למסלולם.
פסקול
השירים והפסקול של הסרט הולחנו על ידי המלחין אלן מנקן, ומילות השירים נכתבו על ידי ג'ק פלדמן. השיר "High Times, Hard Times" זכה בפרס פטל הזהב לשיר הגרוע ביותר בשנת 1992.
המחזמר
בשנת 2012 עלתה על במת ברודוויי גרסת המחזמר של הסרט, כשאת העיבוד בגרסת התיאטרון למוזיקה ולמילים ביצעו גם הפעם אלן מנקן וג'ק פלדמן, עם לברית מאת הארווי פירסטיין. בניגוד לסרט, המחזמר קצר שבחים ואף זכה בשני פרסי טוני של שנת 2012, על הפסקול ועל הכוריאוגרפיה.
מאיר ברוקנטל
מאיר ברוקנטל (נולד ב-1951) הוא אלוף-משנה במילואים בצה"ל, אשר פיקד על חטיבת הנגב.
קורות חייו
ברוקנטל שימש כמנכ"ל אגודת המים קולחי שדרות
T-40
T-40 הוא טנק סיור אמפיבי תוצרת ברית המועצות שהופעל על ידי הצבא האדום במלחמת העולם השנייה.
כלי רכב אמפיביים היו חשובים לצבא האדום, עדות לכך היא ייצורם של יותר מ-1,500 טנקים אמפיביים בשנות ה-30 של המאה ה-20. ה-T-40 היה אמור להחליף את טנקים הקלים ה-T-37 וה-T-38 והציג שיפור במספר תחומים: מנוע הכוהל של ה-T-38 הוחלף במנוע בנזין מודרני יותר והוא חומש במקלע בעל קליבר של 12.7 מ"מ לעומת מקלע ה-7.62 מ"מ שהיה בשימוש ב-T-38. עיצובו היה מעולה, אך משום לחצי מלחמה הסובייטים העדיפו ייצור של טנקים אמפיביים קלים, ורק מספר קטן של T-40 נבנו.
ייצורו של הT-40 החל קרוב מאוד לפרוץ מלחמת העולם השנייה, והיה אמור להיכנס לתפקיד ביחידות סיור. כשהצורך לכמות גדולה של טנקים נהיה קריטי, עוצבה גרסה שנייה, לא אמפיבית, של הטנק. עיצוב זה הפך לטנק הT-60. טנק זה היה פשוט יתר, זול יותר, בעל חימוש טוב יותר ומילא אותם התפקידים של הT-40. תחת לחץ המלחמה, נעצר ייצורו של T-40 לטובת ייצורו של T-60. לכן, יוצרו רק 222 יחידות T-40 לעומת 6,000 יחידות של T-60.
הT-40 צולם רבות לאורך מבצע ברברוסה וגם במהלך ההגנה על מוסקבה. הופעותיו של הטנק הפכו נדירות לאחר 1941. כמה T-40 שנשארו בשירות עד שנת 1946 שימשו להכשרת טירונים בבסיסי אימונים.
נביא הכפר
נביא הכפר (צרפתית: Le Devin du Village) היא אופרה קומית מאת ז'אן-ז'אק רוסו, שבוצעה לראשונה לפני חצר המלך לואי ה-15 בפונטנבלו, ב-18 באוקטובר 1752. המלך נהנה כל כך מן היצירה, שהציע לרוסו גמלה לכל ימי חייו, כבוד גדול, אך רוסו סירב. האופרה הייתה פופולרית מאוד בשעתה.
תרגום אנגלי של צ'ארלס ברניי, "האיש הערמומי", בוצע בלונדון ב-1762. יצירתו של רוסו הייתה מושא לפרודיה בזינגשפיל "בסטיין ובסטיינה" של מוצרט בן השתים-עשרה.
תקציר העלילה
קולין (טנור) וקולט (סופרן) אוהבים איש את רעותו, אך חושדים זה בזה בבגידה. הם פונים בנפרד לדרוש בעצתו ובתמיכתו של נביא הכפר (בסו בופו או בריטון) כדי לחזק את אהבתם. אחרי שורה של מעשי רמיה, קולין וקולט מתפייסים ובאים בברית הנישואים.
מאלב, נתיבי אוויר הונגריים
מאלב, נתיבי אוויר הונגריים ובדרך כלל רק מאלב (בהונגרית: Malév, Magyar Légiközlekedési Vállalat, אנגלית Malev, Hungarian Airlines) הייתה חברת התעופה הלאומית של הונגריה, ובסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה בודפשט פרנץ ליסט שבעיר הבירה בודפשט. ב-3 בפברואר 2012 הודיעה על הפסקת טיסותיה.
תולדות החברה
מספר חברות תעופה פעלו בהונגריה לפני מלחמת העולם השנייה, אך המלחמה סתמה את הגולל על התעופה האזרחית במדינה. מאלב נוסדה זמן קצר לאחר המלחמה, ב-29 במרץ 1946, בשם "חברת תעופה אזרחית הונגרית - סובייטית" (הונגרית Magyar-Szovjet Légiforgalmi Rt, ובקיצור מאסובלט Maszovlet). החברה הפעילה שירותי נוסעים והטסת דואר, ומרכז פעילותה היה בשדה התעופה בפרוור בודארש (Budaörs) מערבית לבודפשט. ב-1950 נבנה בפריהג' (Ferihegy) נמל תעופה חדש עבור החברה ומרכז פעילותה הועבר אליו.
ב-26 בנובמבר 1956 רכשה ממשלת הונגריה את כל מניות החברה, ושמה שונה לזה הנוכחי. החברה החלה להרחיב את שירותיה ליעדים בינלאומיים קרובים, אך רק בשנת 1968, עם רכישת מטוסי הסילון הראשונים מדגם טופולב TU-134, החלה בטיסות לכל חלקי אירופה ולמזרח התיכון. כבר ב-1988, לפני התמוטטות ברית המועצות והפיכתה של הונגריה לדמוקרטיה, רכשה החברה את מטוס הנוסעים המערבי הראשון שלה מדגם בואינג 737-200. תהליך החלפת המטוסים הואץ, ושלוש שנים לאחר מכן, ב-2001, נפרדה החברה ממטוסיה הסובייטיים האחרונים.
לאורך השנים שיתפה מאלב פעולה עם מספר חברות תעופה החברות בברית חברות התעופה סקייטים, ובמיוחד עם צ'ק איירליינס. סקייטים הזמינה את מאלב להצטרף לשורותיה, אך החברה בחרה להיענות להזמנתה של ברית Oneworld מנובמבר 2005, צעד שהושלם ב-1 באפריל 2007.
החברה הפעילה טיסות סדירות ל-50 יעדים. רוב יעדיה של החברה נמצאים באירופה ובמזרח התיכון, אך היא הפעילה גם טיסות למספר יעדים באמריקה (ניו יורק וטורונטו) ובמזרח הרחוק (בייג'ינג ובנגקוק). החברה הפעילה קו טיסה סדיר בין תל אביב לבודפשט (בין 8 ל-16 טיסות בשבוע בהתאם לעונה). למעט מספר קווי תעופה עונתיים משדה התעופה הבינלאומי שארמלק (Sármellék) שליד אגם בלטון, כמעט כל טיסותיה של החברה היו משדה התעופה פריהג' ואליו. בשנת 2006 עשתה החברה ניסיון ראשון להפעיל טיסות בין יעדים בינלאומיים מחוץ להונגריה. צעד זה כלל הפעלת טיסות סדירות בין אתונה להלסינקי ולדבלין. בנוסף לכך הפעילה החברה במהלך שנת 2006 קו תעופה בין בודפשט ודברצן. בנוסף לטיסות נוסעים סדירות מפעילה החברה גם טיסות שכר.
פירוק
ממשלת הונגריה הזרימה לחברת מאלב 350 מיליון דולר בין השנים 2007 ל-2010, אך האיחוד האירופי מנע מהממשלה להמשיך בסיוע הכספי בשנת 2011 בגלל מגבלות חוקיות. חברת התעופה הולאמה מחדש בפברואר 2010, כאשר המדינה ההונגרית רכשה 95% מהונה העצמי של חברת התעופה ובעלת הרוב לשעבר איירברידג '(49% בבעלות Vnesheconombank בבעלות המדינה), והפחיתה את אחזקות המניות שלה ל -5%.
תאונות ואירועים
ב-30 בספטמבר 1975 התרסק מטוס החברה מדגם טופולב Tu-154 בעת טיסה MA240 משדה התעופה הבינלאומי בודפשט-פריהג' לשדה התעופה הבינלאומי בביירות. על סיפון המטוס שתפוסת מושביו הייתה קטנה ממחצית היו עשרה אנשי צוות הונגריים וחמישים נוסעים. איש מהנוסעים ואנשי הצוות לא שרד את ההתרסקות שאירעה מעל הים הפתוח, סמוך לקו החוף הלבנוני. הסיבות לאירוע לא נחקרו מעולם.
קישורים חיצוניים
מדיה וקבצים בנושא מאלב באתר Airliners.net
פרידריך מוס
פרידריך מוס (גרמנית: Friedrich Mohs; 29 בינואר 1773 – 29 בספטמבר 1839) היה גאולוג ומינרלוג גרמני שהתפרסם בשל סולם קשיות המינרלים שהמציא, הקרויה על שמו.
מוס, בנו של סוחר, נולד בגרנרוד (Gernrode) (כיום במדינת-המחוז סקסוניה-אנהלט) שבגרמניה ולמד כימיה, מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת האלה (כיום, לאחר איחודה עם אוניברסיטת ויטנברג, Martin-Luther-Universität Halle-Wittenberg) ואף למד באוניברסיטת פרייברג לכרייה ולטכנולוגיה שבסקסוניה. לאחר תקופה קצרה כמנהל עבודה במכרה בנוידורף (Neudorf) ב-1801, עבר מוס לאוסטריה ב-1802 שם הועסק בזיהוי מינרלים באוספו הפרטי של הבנקאי ואן דר נול (van der Nüll, האוסף צורף ב-1827 לאוסף המינרלי הקיסרי). במסגרת משימה זו הוא החל לסווג את המינרלים על פי תכונותיהם הפיזיות (קשיוּת, צורה חיצונית, פצילוּת ומשקל סגולי), ולא על פי הרכבם הכימי כפי שהיה נהוג בתקופה זו. הדגש על המאפיינים הפיזיים היה בניגוד לשיטת הסיווג הכימית שרווחה אז. מינרלים מסווגים כיום על פי מאפייניהם הכימיים, אבל התכונות הפיזיות שימושיות מאוד גם כיום בקביעת סוג המינרל בתנאי שדה.
ב-1812 התמנה מוס לפרופסור למינרלוגיה באוניברסיטת יואנאום (Joanneum) בגראץ. לאחר שהגאולוג אברהם גוטלוב ורנר שהיה מורהו מת ב-1818 החליף אותו מוס באוניברסיטת פרייברג לכרייה ולטכנולוגיה בסקסוניה בתפקיד פרופסור למינרלוגיה. ב-1826 התמנה מוס כפרופסור למינרלוגיה באוניברסיטת וינה, וב-1835 כיועץ בנושא מכרות באוניברסיטת לאובן (בלאובן שבאוסטריה). הוא יצר טבלת סיווג של מינרלים על פי קשיותם המצויה בשימוש עד היום וקרויה סולם מוס, על שמו. מוס מת בעת טיול באיטליה, באגורדו (Agordo) שליד בלונו (Belluno).
חיבורו החשוב ביותר הוא "מסה על מינרלוגיה" (Gruudriss der Mineralogie), 1825.
כוח נתי
כוח נתי היה גדוד שריון מאולתר שהוקם במלחמת יום הכיפורים והורכב מאנשי מילואים שחזרו מחו"ל ולוחמי שריון חסרי שיבוץ וביניהם תלמידי ישיבות הסדר, אנשי כוחות הביטחון ומתנדבים נוספים. הגדוד נקרא על שמו של מפקדו, נתי גולן, אשר לפני המלחמה שהה בחו"ל וכמו רבים מלוחמיו חזר ארצה מיד עם פרוץ המלחמה. הגדוד התארגן תוך ימים ספורים, צויד בטנקי שוט קל, וב-12 באוקטובר הצטרף ללחימה בחזית הסורית.
הכוח לחם במובלעת הסורית עד הפסקת האש ב-24 באוקטובר, ולאחר מכן השתתף במלחמת ההתשה במובלעת הסורית עד לפירוקו, בתחילת דצמבר 1973.
הקמת הגדוד
עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים, ב-6 באוקטובר 1973, הופסקו הטיסות האזרחיות ארצה. ב-8 באוקטובר חודשו הטיסות לישראל, ולאור המצב הקשה בחזיתות השונות ניתנה עדיפות ללוחמי שריון. מיד עם חזרתם הוסעו הלוחמים למחנה ג'וליס שם התאספו בנוסף אליהם גם אנשי מילואים אשר לא היו משובצים (ובהם תלמידי ישיבות הסדר), מתנדבים, ולוחמים בסדיר ובמילואים שלא הצליחו לחבור ליחידותיהם. במחנה ג'וליס היה אחראי קצין שריון ראשי תא"ל מרדכי ציפורי על הקמת מסגרות לחימה מאולתרות לצורך תגבור החזית. במסגרת זו הוקמו בג'וליס שני גדודי שריון מאולתרים: גדוד 100 בפיקודו של אהוד ברק, וכוח נתי. נתי גולן, בעל עיטור הגבורה על תפקודו בקרב על קלע וזעורה במלחמת ששת הימים, שירת לפני המלחמה כמפקד גדוד במילואים. עם פרוץ המלחמה שהה בגרמניה. ב-8 באוקטובר חזר לארץ באחת הטיסות הראשונות. עם הגיעו לג'וליס החל לבנות סביבו כוח לוחם. בתוך יומיים הוקם הגדוד אשר כלל שלוש פלוגות טנקים (כ-30 טנקים), פלוגת חרמ"ש ומחלקת סיור. הגדוד צויד בטנקים מסוג שוט קל. נתי גולן היה מפקד הגדוד ולסגנו מונה עמרי נגב. אנשי הגדוד, אשר בקושי הכירו אחד את השני, התארגנו בחופזה ובערב ה-10 באוקטובר נשלחו צפונה לתגבור החזית ברמת הגולן. ב-11 באוקטובר, החל משעות הצהריים, נערך הגדוד סמוך לעין זיוון.
קרב ראשון במובלעת הסורית
לאחר קרבות הבלימה הקשים בימי המלחמה הראשונים, פנה צה"ל לתפוס שטח בעומק סוריה. ב-11 באוקטובר פרצו אוגדות 36 ו-210 את הגנות הסורים לאורך הגבול והתקדמו לתוך שטח סוריה. עד סוף היום התקדמו האוגדות לעומק של כ-10 ק"מ. אוגדה 210, בגזרה הדרומית של המובלעת הגיעה לאזור צומת מעץ. במהלך יום ה-11 באוקטובר השלים כוח נתי את התארגנותו ובבוקר ה-12 באוקטובר צורף לאוגדה 210. שתי פלוגות בפיקוד המג"ד (כ-20 טנקים) צורפו לחטיבה 679 ופלוגה נוספת נשלחה לתגבר את חטיבה 179 אשר ספגה אבדות כבדות בקרבות היום הקודם. על כוח נתי הוטל להוביל את התקפת חטיבה 679 על צומת הדרכים ליד כפר נסג'. שתי הפלוגות נערכו ממזרח לח'ן ארנבה, שם הותקפו על ידי מטוסים סורים וספגו אבדות ראשונות. פלוגה א' יחד עם המג"ד נתי גולן נעה דרום-מזרחה לכיוון כפר נסג' בעוד פלוגה ב' נעה באיגוף מצפון מערב. פלוגה א' נעה במהירות כמעט מבלי להיתקל בכוחות סורים והגיעה אל כפר נסג'. הפלוגה המשיכה בתנועה לכיוון תל קורין, מצפון מזרח לכפר, ואז נתקלה במארב של כ-20 טנקים סורים. טנקי פלוגה א' ניסו לתפוס עמדות ירי אולם בשל תוואי השטח היו בנחיתות מול הכוח הסורי המחופר. נגמ"ש הפיקוד נפגע מיד ותשעה מאנשיו נהרגו. נתי גולן נפצע קשה בראשו ופונה לאחור. מרבית טנקי הפלוגה נפגעו והשאר נסוגו. עשרה לוחמים נוספים נהרגו בהיתקלות זו, ביניהם מפקד הפלוגה שמואל אבישאול. לפחות אחד מהטנקים הפגועים נגרר לסוריה, ואיתו גם גופתו של המ"מ דודי ריבק. ריבק הוחזר במסגרת חילופי השבויים לאחר המלחמה.
פלוגה ב', בפיקוד יעקב קרני, נעה מצפון לפלוגה א', דרך ח'ן ארנבה וצומת מעץ, ונתקלה בהתנגדות קלה יחסית. כשהתקרבה לכפר נסג' זיהתה את הכוח הסורי המחופר שפגע קודם לכן בפלוגה א' והחלה לירות עליו מן האגף. הכוח הסורי נפגע ורבים מאנשיו נטשו את הטנקים.
שני הגדודים האחרים של חטיבה 679 המשיכו בהתקפה, השלימו את כיבוש תל קורין עד הצהריים, ונפרסו לתדלוק וחימוש. באותו זמן, בעזרת מחלקת הסיור של כח נתי, חולצו הטנקים ואנשי הצוות שנותרו מפלוגה א' מזירת הקרב והצטרפו לפלוגה ב'. משתי הפלוגות נותרו בשלב זה שבעה טנקים בלבד.
המשך הלחימה במובלעת
בעת פריסת החטיבה להתארגנות זוהה כוח אויב גדול הנע לקראת כוחות החטיבה. היו אלה שני גדודים מתוך חיל המשלוח העיראקי. אורי אור, מפקד חטיבה 679, התקשר למפקד פלוגה ב', יעקב קרני, והורה לו להצטרף לשאר החטיבה בתנועה דרומה אל מול האויב. במהלך התנועה דרומה חברה הפלוגה לסמג"ד עמרי נגב, אשר הוביל את הכוח המוקטן משלב זה ועד לסיום המלחמה. הכוח תפס עמדות מערבית לתל ענתר ויחד עם שאר כוחות חטיבה 679 לחם בכוח העיראקי אשר לא היה מוכן לקרב. כמה עשרות טנקים עיראקיים נפגעו ועד שעות הערב נסוגו העיראקים חזרה דרומה. בלילה הוחלט להסיג את החטיבה צפונה אל חניון לילה מאובטח יותר לצורך חימוש, תדלוק ותיקון תקלות. הסורים ניצלו את נסיגת כוחות צה"ל מאזור כפר נסג' ובמהלך הלילה תפסו את האזור בחזרה.
ב-13 באוקטובר לחם כוח נתי יחד עם חטיבה 679, אשר תקפה דרומה וכבשה מחדש את כפר נסג' והתילים באזור, מלבד תל ענתר. ב-15 באוקטובר השתתף הכוח בכיבוש תל ענתר. התל נכבש בהתקפה משולבת, כאשר חטיבה 679, וטנקי כוח נתי בתוכה, נעים אל התל מצפון, בעוד חטיבה 9 תוקפת ממערב. לאחר קרב שכלל ירי סורי מתמשך של טילי סאגר, נסוגו הכוחות הסורים אשר הגנו על התל וחטיבה 9 תפסה אותו.
פלוגה ג' לחמה עם חטיבה 179 במובלעת עד 14 באוקטובר, אז נשלחה חטיבה 179 לגזרת סיני, והפלוגה הועברה לפיקודה של חטיבה 9. ב-17 באוקטובר יצאה חטיבה 679 להתארגנות מחוץ למובלעת וטנקי כוח נתי עברו גם כן לחטיבה 9.
ב-19 באוקטובר החלו הסורים בהתקפה המשולבת האחרונה במלחמה. כוחות שריון סורים, יחד עם דיוויזיה עיראקית וחטיבת שריון ירדנית תקפו את כוחות צה"ל בדרום-מזרח המובלעת. גדוד הטנקים 278 שסופח לחטיבה 9, תפס עמדות על תל ענתר ובלם את ההתקפה מכיוון מזרח. כח נתי שהתמקם מדרום לתל מצא את עצמו בקרב מול עשרות טנקי אויב שהתקדמו מדרום לצפון. רק אחרי שהגיעו לטווח של פחות מ-1,000 מטרים ומספר טנקים נפגעו מהירי של פלוגות ב' וג', נסוגו הכוחות התוקפים.מספר ימים לאחר הפסקת האש חזר כוח נתי לפיקודה של חטיבה 679 ויצא מהמובלעת, לראשונה מאז הוקם, להתארגנות של מספר ימים ברמת הגולן. ב-4 בנובמבר חזר הכוח, יחד עם חטיבה 679, למובלעת ותפס את הקו באזור צבצבה (מצפון לכפר נסג'). ב-3 בדצמבר פורק הכוח לאחר כחודשיים של פעילות. חלק ממתנדבי חו"ל שוחררו משירות וחיילי הסדיר חזרו ליחידותיהם. שאר אנשי המילואים, כמו גם טנקי הגדוד, נקלטו בחטיבה 179, ושימשו להקמתו מחדש של גדוד 266 אשר נשחק כמעט לחלוטין ביממה הראשונה של המלחמה. טנקי כוח נתי המשיכו לשרת במובלעת כחלק מגדוד 266 עד תום מלחמת ההתשה במובלעת הסורית במאי 1974.
בקרבות במובלעת הסורית איבד הגדוד 22 לוחמים, מרביתם נפלו ב-12 באוקטובר במסגרת הקרב באזור כפר נסג'-תל קורין.
הנצחה
לאחר המלחמה התפזרו לוחמי הכוח והקשר בין מרבית לוחמיו נותק. רק בשנת 2013 נעשה ניסיון לאתר את אנשי הגדוד ולראשונה התקיים מפגש של חיילי הכוח.
בשנת 2016 נחנכה ברמת הגולן אנדרטה לכוח נתי. האנדרטה נמצאת על כביש 98, כ-100 מטרים מצפון לתצפית קוניטרה, ומשקיפה על אזור המובלעת הסורית שבו נלחם הכוח. האנדרטה הוקמה ביוזמה פרטית של ותיקי הכוח. במרכזה מוצב שלט ועליו שורה משירה של חנה סנש: "קול קרא והלכתי, הלכתי כי קרא הקול". באנדרטה מונצחים 22 לוחמי הכוח שנפלו במלחמה. כמו כן כוללת האנדרטה עמדת "מסבירן" ומפה המתארים את קורות הגדוד במלחמה.
ביולי 2022 הוצב באנדרטה טנק שוט קל, מהסוג ששימש את הכוח בלחימה.
כל אנשי סמיילי
כל אנשי סמיילי (באנגלית: Smiley's People) הוא מותחן ריגול מאת הסופר הבריטי ג'ון לה קארה, שיצא לאור בשנת 1979, ונחשב לאחד מן הספרים החשובים בז'אנר ספרות הריגול. זהו הספר השלישי והחותם את טרילוגיית קארלה, הכוללת גם את הספר הראשון "החפרפרת" ואת ספר ההמשך "התלמיד המכובד". בספר מתחקה איש הביון הבריטי, ג'ורג' סמיילי, אחר רב המרגלים הסובייטי, "קארלה", ומנהל כנגדו את השלב המכריע בקרב המוחות שהחל בספר הראשון בסדרה, "החפרפרת", ומנהל לבסוף מבצע חשאי מורכב ביותר כדי להביסו אחת ולתמיד.
בשנת 1959 הצטרף דייוויד קורנוול לשירות הביון הבריטי. בשנת 1961 התפרסם, ספרו הראשון, "Call for the dead" (תורגם לעברית כ"חיוג אל השאול") תחת שם העט "ג'ון לה קארה". קורנוול שירת כסוכן חשאי בגרמניה, תחת הכיסוי של דיפלומט בריטי. הוא נחשף כאשר המרגל המפורסם ביותר של התקופה, סוכן הק.ג.ב. קים פילבי, העביר את שמו למפעיליו הרוסים. עקב כך שב קורנוול, לבריטניה בשנת 1964, פרש מן השירות ועבר לעבוד כסופר במשרה מלאה תחת שם העט ג'ון לה קארה. לימים העיד כי תקופת שירותו בשירות החשאי הבריטי הייתה מאושרת ומלאת תחושת שליחות וסיפוק. כמו כן סיפר קורנוול כי את ההשראה לעלילת ספרו המרגל שחזר מן הכפור קיבל מתקופת שירותו כסוכן חשאי בבון שבגרמניה.
רקע
דמותו של סמיילי מהווה אנטיתיזה לדמותו של ג'יימס בונד, אף כי גם הוא היה בעברו איש שטח שפעל רבות מעבר לגבולות אנגליה. סמיילי, נמוך, שמן וממושקף, גויס לביון הבריטי בעת שהיה סטודנט באוניברסיטת אוקספורד והתמחה בשירה גרמנית במאה ה-17. הוא עבר הכשרה כלוחם וכסוכן חשאי ב"משתלה" (כך מכנה לה קארה בספריו את בסיס האימונים של הארגון שבסאראט) ולחם במלחמת העולם השנייה כסוכן חשאי בריטי באירופה הכבושה על ידי הנאצים, בין היתר בגרמניה עצמה.
בספר הראשון בטרילוגיה, "החפרפרת", שב סמיילי, ראש לשכתו של ראש השירות החשאי הבריטי ואחד מחמשת בכיריו, מפרישה ועמד בראש חקירה ממושכת ומצוד אחר חפרפרת בצמרת המודיעין הבריטי, הפועל למען ה"מרכז" המוסקבאי (כך מכנה לה קארה בספריו את ארגון ה-KGB) ומופעל על ידי רב המרגלים הסובייטי, "קארלה". את ההשראה לדמותו של "קארלה" קיבל לה קארה, ככל הנראה, על פי דמותם של מרקוס וולף ובכיר הק.ג.ב. רם קראסילניקוב. שמו האמיתי של "קארלה", המכונה כך על שום רשת הביון הראשונה שניהל במלחמת האזרחים בספרד, נותר מסתורי ונחשף - ברמז שקל להחמיץ - רק בספר הסיום של הטרילוגיה.
בסיומה של חקירה ממושכת לכד סמיילי את הבוגד, אשר היה ביל היידון, ראש "תחנת לונדון" (כך מכנה לה קארה בספר את אגף המבצעים בשירות המודיעין החשאי הבריטי) וחברו של סמיילי. לאחר מכן נתבקש סמיילי לשוב לשירות כראש השירות בפועל ולשקמו מן החורבן המבצעי שהמיטה עליו הבגידה של היידון. סמיילי נאלץ לפרוש מן השירות לאחר ששימש כראש השירות החשאי בפועל והשלים מבצע מוצלח בהונג קונג בשל מזימה בין האחראים עליו, חלק מפקודיו שחתרו תחתיו וה"דודנים" (כך מכנה לה קארה בספריו את סוכנות הביון המרכזית של ארצות הברית) למנות לראש ה-MI6 אדם מבשרה של נאט"ו.
גיוסו של סמיילי לחקירת רצח
עלילת הספר, המתרחשת במהלך המלחמה הקרה, נפתחת כאשר שר החוץ לענייני מודיעין, אוליבר לייקון, מזעיק את ג'ורג' סמיילי, ראש השירות החשאי בפועל, אשר פרש מן ה"כיכר" (כך מכנה לה קארה בספריו את ה-MI6, ארגון הביון הבריטי, וזאת משום שבספריו בניין המפקדה הראשית של הארגון שוכן בכיכר קיימברידג' שבלונדון. במציאות שוכן מטה הארגון, מאז 1995, בווקסהול שבלונדון, על גדת נהר התמזה), כדי לזהות את גופתו של ולדימיר, גנרל סובייטי בכיר ממוצא אסטוני אשר פעל כסוכן בעבור סמיילי במוסקבה ולבסוף ערק למערב, אשר נרצח בפארק והוא בדרכו לפגישה עם מפעילו מטעם ה"כיכר".
חקירת הרצח הופכת למסע ציד
לאחר שסמיילי מזהה את גופתו של ולדימיר הוא פוגש בתת-השר לייקון ובסוכן הצעיר מוסטין. מוסטין מספר לסמיילי כי ולדימיר פנה ל"כיכר", זמן רב לאחר שערק למערב וחדל לשמש כסוכן פעיל, ואמר כי לו מידע הנוגע ל"קארלה", אותו כינה "איש החול", על שום אגדה גרמנית עתיקה. מוסטין מוסיף ואומר כי לוולדימיר היו שתי הוכחות וכי הוא תבע שלמרות שהפגישה נערכת בלונדון היא תתנהל על פי "תקנות מוסקבה", אשר הם כללי הזהירות המחייבים סוכנים הפועלים בארצות יעד. אוליבר לייקון מבקש מסמיילי לסגור את הקצוות בנוגע למותו של ולדימיר, במטרה לנקות את "הכיכר" מכל קשר. סמיילי מסכים, אולם במקום לסייע לשירות החשאי לנקות את עצמו, הוא פותח בחקירה נמרצת לאורך ימים ארוכים, נטולי שינה. צעד צעד הוא מתחקה אחר המתנקשים של ה"מרכז", ואחר ההודעה אותה ניסה ולדימיר להעביר ובגינה נרצח. סמיילי חוקר את חברי הרשת של ולדימיר ואת קצין המבצעים של השירות החשאי שהפעיל אותה, עמיתו הוותיק טובי אסתרהזי. אף כי טובי מסתייג מהחקירה של סמיילי, ואף מטיל בגלוי ספק בחוקיותה, הוא מוסר לבסוף לסמיילי את קצה החוט החיוני, ומפציר בפני סמיילי כי ימנה את טובי ל"שמרטף" שלו בחקירתו (כך מכנה לה קארה בספריו שומרי ראש ומאבטחים).
הציד הופך למבצע סחיטה
סמיילי חושף את התגלית בפני ראש השירות החשאי הבריטי, סול אנדרבי, ומפתה אותו בסיכוי להשיג אוצר בלום של מידע חשאי מחקירת קארלה, ובכך לשקם את מעמדו המעורער של "הכיכר". אנדרבי מאשר לסמיילי לפעול בנושא ואף לקבל מימון ללא הגבלה, אולם רק באופן עצמאי ללא גיבוי רשמי מה"כיכר". או אז יוצא סמיילי למשימתו האחרונה, ומגייס לשם כך את כל אלו שפעלו איתו במבצעים חשאיים לאורך הקריירה שלו, ובהם המפקח מנדל, בעברו איש הסקוטלנד יארד, פיטר גוילאם, עוזרו מימים ימימה וסוכן חשאי מיומן בזכות עצמו, וכן טובי אסתרהזי, לשעבר מפקד אגף יחידת "מדליקי הפנסים" (כך מכנה לה קארה בספריו את האגף הממונה על ביצוע מעקב סמוי והטמנת מכשירי ציתות תצפית והאזנת סתר), המביא עמו את אנשיו הנאמנים פאולי סקורדנו וניק דה-סילסקי. במבצע מתוחכם עליו מנצח סמיילי חוטפים טובי וצוותו את גריגורייב, יועץ כלכלי בשגרירות ברית המועצות היישר מרחוב סואן בברן. בחקירתו מתוודה גריגורייב בפני סמיילי על המבצע החשאי של "קארלה" ועל הנערה המאושפזת בקליניקה. לבסוף מבקר סמיילי בקליניקה ופוגש בנערה, טטיאנה. לאחר מכן שולח סמיילי מכתב אישי ל"קארלה" באמצעות בלדר ובו הוא מאיים על קארלה שאם לא יערוק למערב ויחשוף את כל הידוע לו על המודיעין הסובייטי, יחשוף סמיילי את הפרשה כולה בפני הממונים על "קארלה" בביון הסובייטי, דבר שיבטיח את חיסולו של קארלה וגרוע מזה - יגרום להפקרת בתו חולת הנפש לגורל איום.
הפרק האחרון של הספר מתרחש בברלין החצויה, מתאר במעין הומאז' לפרק הסיום של הספר המרגל שחזר מן הכפור, את עריקתו הכפויה של "קארלה" למערב, כשהוא חוצה, את המחסום שבחומת ברלין. סמיילי ניצב שם והם פוגשים זה במבטו של זה אולם אינם מדברים. "קארלה" שומט את המצית שלקח מסמיילי בשעתו, בדלהי, אולם סמיילי אינו מרימו והולך משם, מלווה בפיטר גוילאם. בכך מסתיים הספר, אך בהערה בספר מאוחר יותר מתאר סמיילי חקירה שחקר הוא עצמו את קארלה אחרי העריקה במילים "דו-שיח של נפשות פגועות"
שמו של הספר נגזר מן העובדה שבמבצעו האחרון קורא אליו סמיילי את אנשיו ומוביל אותם למשימה אחת אחרונה.
עיבודים לקולנוע ולטלוויזיה
"כל אנשי סמיילי" זכה לעיבוד למיני סדרה טלוויזיונית על ידי BBC, את דמותו של סמיילי, איש השירות החשאי הבריטי, גילם השחקן אלק גינס ואילו את "קארלה", רב המרגלים של הק.ג.ב., גילם השחקן פטריק סטיוארט.
כביש 805
כביש 805 הוא כביש רוחב אזורי בצפונה של ישראל, המחברת בין צומת יבור וצומת דיר חנא ומאפשר מעבר נוח מרצועת החוף בצפון, לאזור הכנרת. מצומת יובלים עד צומת משגב הכביש חופף לכביש 784. אורך הכביש הוא 23.5 ק"מ.
בשנות ה-50 הכביש היה צר ורעוע, סבל מתחזוקה לקויה ותואר כ"כביש ממדרגה שנייה, רעוע במקומות רבים והטלטולים בו קשים". בשנת 1965 תואר הכביש כנמצא במצב שאינו ראוי לנסיעה.
הקטע מדיר חנא לעראבה זופת בסוף שנת 1955.
ריו ברנקו (עיר)
ריו ברנקו (בפורטוגזית: Rio Branco) היא בירת מדינת אקרי שבברזיל.
העיר, הממוקמת על גדת נהר אקרי, נוסדה בשנת 1882. בעיר מתגוררים, נכון ל-2017, 383,443 תושבים.
בסמוך לעיר נמצא נמל התעופה הבינלאומי ריו ברנקו, ועוברים בו כחצי מיליון נוסעים בשנה.
ריימונד קארבר
ביוגרפיה
קארבר נולד בקלצקני, אורגון, למשפחה ממעמד הפועלים. בגיל 19 נישא ריימונד למרי אן, שהייתה אז בת 16, ועד מהרה נולדו לזוג שני ילדים. קארבר עבד בעבודות מזדמנות, לעיתים כפועל במנסרה לצד אביו, על מנת לפרנס את משפחתו.
בשנת 1958 החל ללמוד בקולג' בצ'יקו, קליפורניה. שם נתגלה כישרונו הספרותי. הוא החל לפרסם סיפורים קצרים ושירים, בין היתר בעיתונים נחשבים כ"אסקווייר" ו"הניו יורקר".
קארבר המלנכולי התמכר לאלכוהול והדבר גרם לשורה של אשפוזים ופרידות מאשתו. חיי נישואיו היו סוערים ביותר. על אף כישרונו המוכח לא הצליח להיחלץ ממצוקה כלכלית ולהתבסס והתמכרותו לאלכוהול דחפה אותו להרס עצמי כמו גם למסעות למקומות שונים בעולם (בין היתר גרה משפחת קארבר שנה וחצי בשכונת רמת אביב בתל אביב בין ינואר 1968 למאי 1969 לאחר שאשתו של קארבר קיבלה מלגה ללימודים מאוניברסיטת תל אביב).
בשנת 1977 חל לפתע שינוי לטובה בחייו של קארבר. קובץ סיפוריו "התואיל להיות בשקט, בבקשה?" זכה לפרסום ולהכרה ובגיל 37 לפתע יכול היה ליהנות מתשלום תמלוגים מהמו"ל שלו ולמקדמה על חשבון ספרו הבא. הוא הפסיק לשתות ולאחר שאשתו עזבה אותו סופית הכיר את המשוררת טס גאלאגר שהפכה לאשתו השנייה. השנים שלאחר מכן היו שנים מאושרות, פוריות ויצירתיות בחייו.
קארבר נפטר בגיל 50 בשנת 1988 ממחלת סרטן הריאה.
יצירתו
קארבר נחשב לאמן הסיפור הקצר. בספריו ובשיריו מתאר קארבר לרוב מצבים מחיי היום יום של מעמד הפועלים האמריקני. הסיפורים נקראים בתחושה של אינטימיות, כאילו המדובר בחבר טוב המשתף את הקורא במחשבותיו האינטימיות, ובמקרים אשר קרו לו. קארבר נחשב לאמן המינימליזם. גדולתו היא ביכולת לרגש בקטעים קצרים, בתיאור של מצב או הלך רוח, במספר מילים מצומצם. הוא הושפע רבות מאנטון צ'כוב.
כוסמין
כֻּסְמִין או חיטת הכוסמין (שם מדעי: Triticum spelta) היא מין הקסאפלואידי של חיטה, ששימש כמזון בסיסי בחלקים של המזרח התיכון ואירופה מתקופת הברונזה עד ימי הביניים, עד שפינה את מקומו לחיטת הלחם (Triticum aestivum), שקל יותר לגדל ולעבד. אחוז החלבון (גלוטן) בכוסמין גבוה מבחיטת הלחם אך ריכוז הגלוטנין נמוך יותר, אחוז הסיבים התזונתיים נמוך מבחיטת הלחם, ואחוז הוויטמינים דומה, אם כי בוויטמינים שונים.
על-אף הדמיון בשם, הכוסמין אינו קרוב משפחה ואינו דומה לכוסמת, ואפילו בלשון חז"ל פעמים שהכוסמין קרויים כוסמת, אמנם הכוסמין הוא דגן מחמשת מיני דגן, ואילו הכוסמת היא מין קטנית ששמה התחדש בתקופה המאוחרת.
היסטוריה
העדות הארכאולוגית המוקדמת ביותר של כוסמין היא מהאלף החמישי לפני הספירה בדרום הקווקז, מצפון-מזרח לים השחור, אם כי העדות הארכאולוגית השופעת והמתועדת ביותר לכוסמין נמצאת באירופה. שרידי כוסמין נמצאו בכמה אתרים נאוליתיים מאוחרים יותר (2500–1700 לפני הספירה) במרכז אירופה. בתקופת הברונזה התפשט הכוסמין באופן נרחב במרכז אירופה. בתקופת הברזל (750-15 לפנה"ס), הפך הכוסמין למין חיטה עיקרי בדרום גרמניה ובשווייץ, וב-500 לפנה"ס הוא היה בשימוש נפוץ בדרום בריטניה.
ישנן עדויות לכך שהכוסמין גדל בבריטניה בתקופת הברזל, כאשר התיישבו באזורים לחים במדינה עם קרקעות כבדות שנסבלות על ידי כוסמין.
בימי הביניים תורבת הכוסמין בחלקים של שווייץ, טירול, גרמניה, צפון צרפת ודרום ארצות השפלה. הכוסמין הפך לגידול מרכזי באירופה במאה ה-9 לספירה, סביר להניח בגלל שהוא מקולף, בניגוד לדגנים אחרים, ולכן מתאים יותר לאקלים קר ומתאים יותר לאחסון.
הכוסמין הובא לארצות הברית בשנות ה-90 של המאה ה-19. במאה ה-20 הוחלף הכוסמין בחיטת לחם כמעט בכל האזורים שבהם עדיין גדלה. תנועת החקלאות האורגנית החייתה מעט את הפופולריות של הכוסמין לקראת סוף המאה, שכן כוסמין דורש פחות דשן. מאז תחילת המאה ה-21 הפך הכוסמין לתחליף חיטה נפוץ להכנת לחם, פסטה ופתיתים מלאכותיים. הדגן היה לגידול ומוצר צריכה פופולרי גם בבריטניה, קזחסטן ואוקראינה.
יהודה ידידיה
יהודה (דידי) ידידיה (נולד ב-1963) הוא אלוף-משנה במילואים בצה"ל, אשר פיקד על חטיבה 5.
קורות חייו
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1982, שירת בחיל הרגלים ועבר מסלול הכשרה כלוחם. הוא לחם במלחמת לבנון הראשונה. לאחר מכן עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בשירות המילואים ביצע מספר תפקידי פיקוד, בהם מפקד גדוד בחטיבה 5 וסגן מפקד החטיבה. במבצע חומת מגן מונה למפקד על חטיבה 5 והוביל אותה בלחימה, בין היתר בקרב בג'נין.
ידידיה הוא יזם בתחום הנדל"ן, מייסד ומנכ"ל רותם שני.
לידידיה ארבע בנות, מתגורר ברעננה.
Se Acabó el Amor
Se Acabó el Amor (באנגלית: The Love Is Over; בעברית: האהבה הסתיימה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הלטיני אברהם מתאו, ביחד עם יאנדל וג'ניפר לופז. השיר יצא לאור ב-9 במרץ 2018, כסינגל מתוך אחד מאלבומיו של מתאו.
השיר הגיע אל המקום ה-64 במצעד שבספרד, וה-83 במצעד שבשווייץ.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה של השיר צולם ב-8 במרץ 2018, תחת חסותם של סרטי יוניברסל בהוליווד, לוס אנג'לס, בבימויו של דניאל דוראן.
ריין (פירושונים)
אישים:
ראו גם
}}
RemoteAccess
RemoteAccess הייתה תוכנה פופולרית להפעלת מערכת BBS אשר פותחה במקור עבור מערכת ההפעלה DOS. התוכנה נוצרה במקור על ידי המתכנת האוסטרלי אנדרו מילנר ושווקה על ידי חברת ההפצה Wantree Development שבבעלותו.
בסוף 1997 אנדרו מכר את קוד המקור התוכנה לברוס מורס בארצות הברית. ברוס פרסם מספר עדכונים לתוכנה בהם תיקון לבאג 2000, אך מעולם לא הוסיף פ'יצרים חדשים לקוד התוכנה. הגרסה הסופית של התוכנה, גרסה 2.62, הושקה באוגוסט 2000.
חגי כנען
חגִי כנען הוא פילוסוף ישראלי, פרופסור מן המניין בחוג לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, ראש החוג לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב בשנים 2018-2022, ועורכו של כתב העת לפילוסופיה, עיון. כתיבתו עוסקת בפילוסופיה קונטיננטלית, בפנומנולוגיה, באקזיסטנציאליזם בפוסטמודרניזם ובאסתטיקה.
ביוגרפיה
כנען למד תואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. את הדוקטורט שלו עשה בחוג לפילוסופיה באוניברסיטת ייל (Yale University) בקונטיקט, ארצות הברית.
חיים אישיים
כנען גר בתל אביב, נשוי לורד לב כנען, פרופסור ללימודים קלאסיים ולספרות השוואתית באוניברסיטת חיפה, ואב לשתי בנות, אילאיל לב כנען, במאית תיאטרון, ורננה לב כנען.
מחקר וכתיבה
כתיבתו הפרשנית של כנען כוללת מאמרים רבים על הוגים כגון קירקגור, ניטשה, הוסרל, היידגר, ויטגנשטיין, סרטר, מרלו-פונטי, לוינס, דרידה, דלז, וננסי, וכן טקסטים על אמנים ישראלים ובינלאומיים עכשויים. הגותו העצמאית עוסקת בשאלות על שפה והקשבה, סינגולריות ומשמעות לא-מושגית, עצמיות והפתיחות לאדם האחר, פילוסופיה והעיר, תפקידה וערכה של האמנות בעת הזו ובאופן כללי יותר, ההצטלבות בין האתי והאסתטי.
בשנים האחרונות, כנען עוסק באונטולוגיה ואתיקה של דימויים חזותיים, מציורי מערות פרה-היסטוריים לגרפיטי ואמנות רחוב, לצילום ו – VR. פילוסופיית החזותי שמפתח כנען מבוססת על המוטיבציות הבאות:
חורחה לורנסו
חורחה לורנסו גררו (Jorge Lorenzo Guerrero ; נולד ב-4 במאי 1987, פלמה דה מיורקה, ספרד) הוא רוכב מרוצים ספרדי שהתחרה בסדרת ה-MotoGP, והאלוף בשנים 2010, 2012 ו-2015 בקבוצת ימאהה. בשנים 2006 ו-2007 היה אלוף העולם בקטגוריית ה-250 סמ"ק.
קריירה
בעונת 2005 עבר לורנסו להתחרות בקטגוריית 250 סמ"ק על גבי אופנוע הונדה. הוא סיים את העונה במקום החמישי אף על פי שלא ניצח בשום מרוץ. רוב הניצחונות בעונה זו הושגו על ידי האלוף דני פדרוסה וקייסי סטונר, שעברו לקטגוריה הבכירה בעונת 2006. לורנסו עבר לרכוב בעונה זו עבור קבוצת אפריליה וזכה באליפות העולם הראשונה שלו. הוא שלט בעונה זו וסיים בהפרש נקודות ניכר ממתחריו, תוך שהוא ניצח בשמונה מרוצים וזכה עשר פעמים במקצה הדירוג בעמדה הטובה ביותר. גם בעונת 2007 נמשכה שליטתו של לורנסו והוא ניצח בתשעה מרוצים שאת כולם החל מעמדת הדירוג הטובה ביותר.
MotoGP
ב-2009 לורנסו שוב החל את העונה בהצלחה רבה, עם שני ניצחונות בארבעת המרוצים הראשונים אך פרישות ותאונות באמצע העונה הובילו לפיגור במרוץ לתואר האליפות אחר ולנטינו רוסי. הוא סיים את העונה במקום השני עם ארבעה ניצחונות, שמונה פודיומים נוספים וחמישה מקומות ראשונים במקצה הדירוג. המאבק הצמוד בין לורנסו ורוסי הוביל להתקררות היחסים ביניהם ולחרושת שמועות בקשר לעזיבתו של לורנסו לקבוצה מתחרה לקראת העונה הבאה.
את עונת 2013 החל לורנסו בניצחון, אך ההמשך כלל סיום המקום השביעי ופציעה שפגעה בביצועיו באמצע העונה. הוא שבר את עצם הבריח במקצה אימון ביום שישי וטס באותו יום לניתוח בספרד. הוא הספיק לחזור ולהשתתף במרוץ ביום ראשון. לאחר כמה מרוצים חזר לורנסו לכושר מלא, אך יריבו החדש מארק מארקס שהייתה זו עונתו הראשונה בקטגוריה הצליח לפתוח פער נקודות גדול בטבלת הדירוג. לורנסו ניצח חמישה ממרוצי סיום העונה ובסך הכל ניצח שמונה פעמים, פעמיים יותר ממרקס, אך גם בסיום העונה הוא נותר שני בדירוג בפער של ארבע נקודות.
עונת 2014 נפתחה בקצב צבירת נקודות איטי יחסית - במחצית העונה צבר רק 97 נקודות, פער של 128 נקודות אחרי מארקס שהוביל את האליפות. את הניצחון הראשון בעונה רשם במירוץ אראגון שנערך במסלול רטוב ובמירוץ הבא שנערך ביפן הוסיף ניצחון שני. במירוץ סיום העונה, שהתקיים בוולנסיה, החליק במהלך ניסיון עקיפה בסיבוב ה-20 של המירוץ ונאלץ לפרוש. הפרישה אפשרה לרוסי לסיים את העונה במקום השני, בעוד לורנסו מסיים שלישי עם 263 נקודות.
בשלושת מרוצי הפתיחה של עונת 2015 לא הצליח להגיע לפודיום ודורג רק במקום הרביעי. רצף של ארבעה ניצחונות הוביל אותו למקום השני בפער של נקודה בלבד מרוסי. הניצחון החמישי בעונה הגיע בצ'כיה, ניצחון שהקנה ללורנסו את המקום הראשון עם מספר נקודות זהה לרוסי. מקום רביעי במירוץ סילברסטון והתרסקות במיזאנו הגדילו שוב את הפער משותפו לקבוצה, פער שצומצם ל-14 נקודות עם השגת ניצחון שישי בעונה באראגון. הניצחון במירוץ הבטיח לימאהה את הזכייה באליפות היצרנים, לראשונה מאז שנת 2010. הפער גדל ל-18 נקודות אחרי המרוץ ביפן וצומצם ל-7 נקודות אחרי המרוצים באוסטרליה ובמלזיה. עימות בין מארקס ורוסי במהלך המירוץ במלזיה הוביל להענשתו של האחרון שזינק למירוץ האחרון בעונה מהמקום האחרון. לורנסו זינק מהפול פוזישן ושמר על ההובלה לאורך כל המרוץ, בעוד רוסי מסיים רק במקום הרביעי, דבר שהקנה ללורנסו את הזכייה באליפות השלישית.
בשנת 2016 חתם לורנזו חוזה עם קבוצת דוקאטי הרשמית יחד עם הרוכב אנדריאה דוביציוזו לשנים 2017-2018. לורנזו התקשה לשחזר את הצלחותיו בשנת 2017 וטען כי עדיין אינו מרגיש בנוח על האופנוע ולא מצליח לשמור על הכוח למשך כל המרוץ. עם זאת לקח 3 פודיומים במהלך העונה וסיים במקום השביעי בטבלת האליפות.
בשנת 2018 ממשיך לורנזו לרכב על הדוקאטי, ובמוג'לו איטליה ניצח בפעם הראשונה על גבי הדוקאטי. אחרי המרוץ טען כי הוא שמח שדוקאטי בחרו לבסוף להישמע לעצותיו ולתת לו את חופש הפעולה לו הוא זקוק כרוכב, ובין השאר למרוץ זה זינק לורנזו עם מכל דלק שעוצב במיוחד לנוחיותו. בניצחון זה נכנס לורנזו למועדון היוקרתי של ששת הרוכבים שניצחו מרוץ ב2 קבוצות שונות. אחרי הניצחון חתם לורנזו עם קבוצת הונדה רפסול חוזה לשנתיים הבאות 2019-2020 במקום דני פדרוסה, שעתידו לוט בערפל בשנים הבאות. בקטלוניה ספרד זינק חורחה מהמקום הראשון והוביל את המרוץ מההקפה השנייה ועד לדגל השחמט שאז נקבע הפער בינו ובין המקום השני על 4 שניות. הפעם האחרונה שלורנזו ניצח מרוץ בק טו בק (זינוק מהמקום הראשון וסיום במקום הראשון) היה בלה מאן צרפת בשנת 2016.
אנטונין סוחור
אנטונין סוחור (בצ'כית: Antonín Sochor; 1914–1950) היה קצין ביחידה צ'כוסלובקית שלחמה במסגרת הצבא האדום במלחמת העולם השנייה. גיבור לאומי בצ'כוסלובקיה וכן בעל תואר גיבור ברית המועצות. בשנת 1948 פיקד על הבריגדה הצ'כית שהכשירה לוחמים לצה"ל מקרב יהודי צ'כוסלובקיה.
שנותיו המוקדמות
אנטונין סוחור נולד ב-16 ביולי 1914 במשפחה סלובקית בעיירה הכורים לוהברג (Lohberg) בנורדריין-וסטפאליה שבגרמניה, שם עבד אביו במכרה פחם. בתום מלחמת העולם הראשונה חזרה משפחתו למקום הולדתו של אביו - העיירה דוכוב שבחבל הסודטים.
אנטונין סיים בית ספר מקצועי ועבד כפועל במפעל לייצור כלי זכוכית. בשנת 1936 התגייס לצבא הצ'כוסלובקי. במהלך שירותו הצבאי סיים קורס מש"קים ובתום שירות החובה המשיך לשירות בצבא הקבע.
מלחמת העולם השנייה
כאשר השתלטה גרמניה הנאצית על צ'כוסלובקיה, עזב סוחור את הצבא וחזר לעיירת הולדתו. במאי 1939 הוא נעצר על ידי המשטרה הגרמנית, הואשם בפעילות נגד המשטר ונכלא במחנה העבודה ליד לייפציג. הוא הצליח להימלט מהמחנה ולעבור את הגבול לפולין. בפולין הצטרף סוחור אל שורותיו של הלגיון הצ'כוסלובקי בפיקודו של לודביק סבובודה. בסוף ספטמבר 1939 סוחור יחד עם שארי חברי הלגיון נפל בשבי הצבא האדום, אשר פלש לפולין במסגרת הסכם ריבנטרופ–מולוטוב. הוא הוחזק במחנות מעצר שונים בברית המועצות.
בפברואר 1942 היה סוחור בין המתנדבים הראשונים אל הגדוד הצ'כוסלובקי שהוקם על ידי קולונל סבובודה בברית המועצות. היחידה הצ'כוסלובקית סבלה ממחסור בקצינים, לכן סוחור, כבעל ניסיון פיקודי וסמל לשעבר, עבר הסמכה מזורזת לקצונה והועלה לדרגת סגן משנה. הוא מונה למפקד מחלקת הסיור של הגדוד.
בתחילת מרץ 1943 השתתף סוחור עם מחלקתו בפעילות הקרבית הראשונה של הגדוד ליד כפר סוקולובו (Соколово) שבמחוז חרקוב. בקרב זה נפצע סוחור, אך למרות הפציעה המשיך לפקד על מחלקתו. על תפקודו בקרב סוקולובו הוא עוטר ב"צלב המלחמה הצ'כוסלובקי" ובעיטור הדגל האדום הסובייטי.
ביולי 1943 הוא הועלה לדרגת סגן ומונה למפקד פלוגה בגדוד הראשון של החטיבה הצ'כוסלובקית העצמאית.
לאחר שחרור קייב הוא השתתף בקרבות לשחרור החלק המערבי של אוקראינה. באפריל 1944 הועלה לדרגת סרן ומונה למפקד גדוד חי"ר ממוכן. בספטמבר 1944, בעת הקרב על מעבר דוקלה בהרי הקרפטים סוחור נפצע קשה בעת שהוביל באופן אישי את חייליו להתקפה על עמדה גרמנית מבוצרת. בתום תקופת החלמה של כמה חודשים הוא חזר לשירות, אך כבר לא לקח חלק פעיל בלחימה, אלא שירת בתפקידי מטה בעורף.
לאחר המלחמה
לאחר סיום המלחמה המשיך סוחור לשרת בצבא. בשנים 1945-1947 למד במכללה לפיקוד בפראג, כשסיים את לימודיו – קיבל תפקיד במטה הכללי.
בשנת 1948 הוא מונה למפקד מחנה אימונים עבור הבריגדה הצ'כית בעיירה ולקה שטרלנה, אשר הוקם על ידי קצינים יהודים ששירתו בצבא הצ'כוסלובקי בתמיכת ממשלת צ'כוסלובקיה והממשלה הזמנית בישראל. הוא אף ביקר בישראל ונפגש עם אנשי הצבא והממשל בארץ לצורך תיאום הפעילות בצ'כוסלובקיה. כעבור כמה חודשים התקררו היחסים בין ישראל לבין הצ'כוסלובקיה הקומוניסטית והמחנה פורק. סוחור חזר לתפקידו הקודם במטה הכללי.
בספטמבר 1949 הוא מונה למפקד בית הספר לקציני חי"ר בעיר מילוביצה (Milovicích). ביולי 1950 הועלה לדרגת קולונל. בלילה בין 15 ל 16 ביולי 1950, במהלך תרגיל צבאי, המכונית בה נסע התנגשה עם משאית, וכתוצאה מכך הוא נפצע אנושות. כעבור כמה שעות מת מפצעיו. לאחר מותו הועלה לדרגת גנרל.
עיטורים והנצחה
במהלך שירותו עוטר אנטונין סוחור ב-12 עיטורים שונים של מדינות שונות: שישה צ'כוסלובקיים, שניים סובייטיים, שניים רומניים, פולני אחד ויוגוסלבי אחד. על שמו קרויים רחובות בערים ועיירות רבות בצ'כיה ובסלובקיה. כמו כן נקראו רחובות על שמו בעיר חרקוב באוקראינה ובעיר בוזולוק במחוז אורנבורג שברוסיה.
מסילת ראשון לציון–מודיעין
מסילת ראשון לציון–מודיעין (נקראת גם רכבת שורק או מסילת 431) היא מסילת רכבת בבנייה של רכבת ישראל, שתחבר בין ראשון לציון למודיעין. חיבור זה יאפשר שירות נוסעים בין הפרברים הדרומיים של גוש דן לכיוון ירושלים או מודיעין.
בעתיד יוקמו קשתות נוספות למסילה אשר יחברו את קווי הנוסעים מכיוון רחובות ובאר שבע ללא צורך בנסיעה לתל אביב ובהחלפת רכבת לכיוון ירושלים או מודיעין. בניית הקשתות אינה חלק מהפרויקט הנוכחי.
תכנון המסילה בוצע על ידי קבוצת ד.א.ל. בנייתה החלה בנובמבר 2019 וצפויה להסתיים בשנת 2027.
התוכנית המקורית
תוואי המסילה תוכנן להתחיל בתחנת משה דיין דרך מנהרה מתחת לנתיבי איילון, משם ימשיך בשדרות יצחק רבין בראשון לציון, עבור דרך תחנה חדשה שהייתה אמורה לקום ליד המכללה למנהל, משם ל"תחנת שער ראשון" שהייתה אמורה לקום מול התחנה המרכזית החדשה של ראשון לציון ובהמשך לעבור דרך מחלף גן רווה ומחלף עין הקורא עד לתחנת הראשונים.
מתחנת הראשונים תעבור המסילה בין נתיבי כביש 431 דרך תחנת רמלה דרום, עד שתתחבר למסילה למודיעין ולמסילת ירושלים - גנות באזור מחלף ענבה.
החיבור בין תחנת משה דיין לתחנת ראשונים אושר כתוכנית מתאר ארצית, אולם עקב התנגדות עיריית ראשון לציון לביצוע עבודות ממושכות במרכז העיר היא בוטלה, והוחלט להעביר את המסילה מדרום לעיר.
התוואי החלופי
בינואר 2014 הודיע שר התחבורה ישראל כץ כי משרדו והנהלת רכבת ישראל יבחנו חלופה לתוכנית המקורית, עקב התנגדות ראש עיריית ראשון לציון דב צור לתוואי שאושר, כך שהמסילה העתידית לא תעבור דרך שכונות המגורים במערב ראשון לציון.
ב-21 בפברואר 2017 פרסמה הוועדה המחוזית לתכנון ובניה-מרכז את התוכנית להפקדה. בתוכנית הזו שונה התוואי: התוואי המוצע לאורך כ-6.5 ק"מ יחבר בין שתי תחנות רכבת קיימות, ראשונים ומשה דיין, דרך תחנת רכבת חדשה - "מעוין שורק". כלומר, התבטל התווי העובר לאורך רחוב רבין בראשון לציון והתבטלו שתי התחנות המתוכננות ליד התחנה המרכזית החדשה של ראשון לציון וליד המכללה למינהל.
מקטעי התוואי והתקדמות בנייתם
אורכו הכולל של תוואי המסילה בפרויקט, הצפויה להיות חשמלית, הוא כ-30 ק"מ. במסגרת הפרויקט מתוכננים להיבנות הגשר הארוך ביותר בארץ, 3.5 ק"מ אורכו, אשר ייבנה במקביל לכביש 431, בין מחלף קריית ראשון בואכה לתחנת ראשונים, וכן שלוש מנהרות בעומק של 20 מטרים מתחת לאדמה, מתחת לכביש 20, באזור מחלף מבוא איילון ובאזור רמלה דרום. אחת המנהרות תהיה באורך 450 מטרים, ואחרת - באורך 250 מטרים. הצפי לסיום הפרויקט הוא שנת 2025. ב-3 בפברואר 2019 פורסם כי עלות המסילה המשוערת היא 1.565 מיליארד שקלים והפרויקט צפוי להסתיים בשנת 2024. בספטמבר 2020 פורסם באתר הבורסה שהצפי לסיום הוא בשנת 2026 והעלות המשוערת הכוללת היא כ-3.5 מיליארד ש"ח.
פרויקט הקמת המסילה מתחלק לשלושה מקטעים:
הקטע המערבי
נמצא בין מסילת תל אביב – פלשת מזרחית לתחנה משה דיין לבין תחנת ראשון לציון הראשונים ויכלול את התחנה המתוכננת מעוין שורק שתמוקם בגובה 18 מ' מעל האזור הסמוך. אחרי תחנת משה דיין תעבור המסילה דרך מנהרה קיימת באורך 420 מטר, שנבנתה בשנת 2006 מתחת לכביש 20. אחרי כ-900 מטר מקצה המנהרה תימשך המסילה במנהרה נוספת, חדשה, מתחת למחלף מבוא איילון. לאחר מכן תעבור המסילה על גשר עתידי באורך 3.5 ק"מ ותגיע לתחנה המתוכננת מעוין שורק. המסילה תימשך מעל מחלף עין הקורא, תיכנס בין נתיבי כביש 431 ותגיע לתחנת ראשונים.
בספטמבר 2020 הודיעה רכבת ישראל על זכיית חברת שיכון ובינוי במכרז להקמת מקטע 5 של הפרויקט, המקטע המערבי ביותר, מתחנת משה דיין עד תחנת מעוין שורק (המקטע כולל את המנהרה שכבר נבנתה).
ב-3 בנובמבר 2020 הודיעה רכבת ישראל על זכיית חברת דניה סיבוס במכרז להקמת מקטע 8 של הפרויקט, מתחנת מעוין שורק (כולל בניית התחנה) עד לתחנת ראשונים, כולל הקמת גשר באורך 1.8 ק"מ.
בסוף נובמבר 2020 צפויות להתפרסם תוצאות המכרז להקמת מקטע 6 של הפרויקט.
הקטע המרכזי
הקטע כולל שני תת-קטעים. הקטע הראשון, בין תחנת ראשון לציון הראשונים לתחנה המתוכננת ברמלה דרום, כולל מסילות חדשות באורך 5.5 ק"מ, שני זוגות גשרי רכבת, זוג אחד באורך 380 מטר מעל המסילה לרחובות ומעל כביש כביש 4313 וזוג שני באורך 80 מטר מעל כביש 200, מנהרה באורך כ-250 מטר ובעומק 20 מטר בואכה מחלף רמלה דרום ומבנה שליטה ובקרה. הקטע השני, בין רמלה דרום למחלף נשרים, כולל מסילות חדשות באורך של 4.5 ק"מ וארבעה גשרי רכבת, בהם גשר מעל המסילה לבאר שבע, גשר מעל נחל גזר וגשר מעל כביש 6. ב-2 בדצמבר 2018 פרסמה רכבת ישראל שני מכרזים המתייחסים לשני קטעי המסילה.
הקטע המזרחי
נמצא בין תחנת פאתי מודיעין לבין מחלף נשרים ואורכו 4 ק"מ. המסילה תעבור מעל לכביש 1 באזור מחלף ענבה והקטע כולל שישה גשרים חדשים עבור המסילות, שיצרו מחלף רכבתי מעל כביש 1.
מקטע 4.2 כולל את גשר 8 באורך כולל של 1200 מטר, שיתחיל בין נתיבי כביש 431 ויעבור מעל כביש 1, רמפות שמחברות את כביש 1 לכביש 431, ויסתיים בחיבור למסילה לירושלים. כמו כן כולל המקטע את גשר 9.
גשר 8 מורכב, למעשה, מחמישה גשרים שייבנו בטכנולוגיות שונות.
גשר 9, שאורכו כ-240 מטר, יעבור בין שני צדי גשר 15 ויעביר את המסילה לתחנה פאתי מודיעין.
ב-26 במרץ 2020 הודיעה רכבת ישראל על זכיית חברת סולל בונה (בבעלות שיכון ובינוי) במכרז להקמת הקטע המזרחי של המסילה.
באפריל 2020 פורסם כי החלו עבודות עפר והכנת הקרקע בכל המקטע מלבד תת-קטע ביצוע קטן בסמוך לתחנת הרכבת רמלה דרום
תוכניות עתידיות
ב-2030 מתוכנן חיבור המסילה בקשתות מסילתיות למסילת לוד–אשקלון ולמסילת הדרום.
גברת עם סלים
גברת עם סלים הוא שיר ילדים ישראלי נודע, פרי-עטה של חיה שנהב, בלחנו של יוני רכטר ובביצועם של רכטר ואריק איינשטיין. השיר התפרסם באלבומם המשותף של איינשטיין ורכטר הייתי פעם ילד.
היצירה
השיר מדבר על אישה ששבה מקניות מן השוק או מהמכולת, עולה על אוטובוס, ומניחה את כל הסלים עם המוצרים שרכשה על ספסלי האוטובוס משום שכמותם הגדולה מקשה על נשיאה ידנית. לרוע מזלם של הנוסעים לא נותר ספסל פנוי ויתר על כך: האישה עצמה נזקקת גם לספסל.
במהלך השיר מסופר מה מכיל כל סל. מרבית המוצרים שהאישה רכשה הם מוצרי-מזון בסיסיים. יוצאים מכך שני הסלים האחרונים המוזכרים בשיר: אחד מהם מכיל "כל מיני", דהיינו שלא מוסבר במדויק מהו תוכנו של הסל. הסל האחרון המוזכר בשיר מכיל עיתונים, אולם מפאת החריזה בשיר נאמר כי הוא מכיל "עיתונֵי". כידוע אין זו מילה תקנית אלא סמיכות (כמו "רמת", "נקודת", "שעת" וכדומה).
שנה לאחר צאת השיר, ב-1990, ביצע אותו רכטר יחד עם להקת כוורת בסיבוב הופעות האיחוד שלה, כחלק ממחרוזת שירי סולו של חברי הלהקה.
נבחרת ישראל בכדורגל נשים עד גיל 19
נבחרת ישראל בכדורגל נשים עד גיל 19 או נבחרת הנערות של ישראל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של ישראל בכדורגל נשים עד גיל 19. סגל הנבחרת מורכב ממיטב שחקניות הכדורגל המחזיקות באזרחות ישראלית שגילן מתחת ל-19 (אף כי גילן יכול להגיע גם ל-20 במקרים מסוימים). מאמן הנבחרת ממונה על ידי ההתאחדות לכדורגל בישראל, הגוף האדמיניסטרטיבי החולש על נבחרות ישראל בכל הגילים ועל הכדורגל הישראלי כולו.
הנבחרת שיחקה בטורנירי העפלה לאליפויות אירופה כבר מ-1997, אך מעולם לא עברה את שלב המוקדמות. הישג השיא בטורנירי המוקדמות היה העפלה לשלב העילית (שלב הבתים הסופי לקראת האליפות) במסגרת המוקדמות לאליפות ב-2005, 2006, 2018 ו-2020. למרות זאת, הנבחרת השתתפה בטורניר הגמר ב-2015 כמארחת הטורניר.
הקמת הנבחרת
נבחרת הנערות הוקמה בשנת 1997 במקביל להקמת נבחרת הנשים הלאומית. הנבחרת הוקמה כנבחרת נשים עד גיל 18 לפי חוקי פיפ"א בשנים אלו. למאמן הנבחרת מונה אלון שרייר שהוביל אותה בקמפיינים הראשונים. במשחקה הרשמי הראשון במסגרת מוקדמות אליפות אירופה אירחה הנבחרת את טורקיה וניצחה אותה 3–2.