cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קבר הבאבא סאלי
ביקורת על העלייה לקבר
זהבה גלאון התנגדה לחיוב חיילים לבקר בקברו של הבאבא סאלי והגדירה זאת כסגידה לקברים. היא כתבה כי "צה״ל מתיישר עם גופים קיצונים שמנסים להנחיל סגידה לקברים ואבנים במסווה של מורשת".
גם בציבור החרדי יצאו נגד העלייה לקבר. הרב אלעזר מנחם מן שך מתח ביקורת קשה על הרב מרדכי אליהו שעלה לקבר וטען כי זוהי עבודת אלילים.
פוסידון
פוסידון (ביוונית: Ποσειδών) הוא אל הימים, האוקיינוסים, הסוסים ורעידות האדמה, הוא אחד משנים-עשר האלים האולימפיים במיתולוגיה היוונית. מוכר גם כאחד משלושת האלים המרכזיים והחזקים המכונים "שלושת הגדולים", לצד אחיו זאוס והאדס. בקרב הרומאים הוא נודע כנפטון. נחשב בציבור כאל נקמני.
דמותו של פוסידון
פוסידון היה מבכירי האלים בהר האולימפוס, שני בחשיבותו רק לזאוס, ראש האלים. נקל להבין זאת על רקע היותה של יוון ארץ השוכנת לחופי ימים, שרבים מתושביה היו ימאים ודייגים.
פולחן פוסידון היה נפוץ מאוד ביוון העתיקה, ומקדשים רבים נבנו לכבודו. הוא היה האל העיקרי של מספר ערים ברחבי יוון, לרבות עיר הנמל קורינת. באתונה הוא היה שני רק לאתנה, פטרונית העיר. במיוחד זבחו לו מלחים ויורדי ים, שהקריבו לו פרים וסוסים, בתפילה שהוא יסייע להם במסעם על פני הים. גם יושבי היבשה ייחסו לו חשיבות רבה והתפללו שהוא לא יכה אותם ברעידות אדמה.
פוסידון בחברה
פוסידון נודע באופיו ההפכפך ובמצבי הרוח שלו, שיכלו להסתיים בהפלגה מוצלחת או באלימות ובאסונות, דוגמה לכך היא מסע אודיסאוס, שפוסידון אמלל אותו והעמיס עליו תלאות. בהיותו במצב רוח טוב, הוא הרגיע את הגלים, עזר לספינות להגיע בשלום אל חופיהן ויצר איים חדשים. אולם, כשהיה פוסידון במצב רוח רע, הוא היה חובט עם קלשונו על פני האדמה והים, יוצר סערות ורעידות אדמה ומטביע ספינות.
בהתאם לכך, נטען שפוסידון הוא הגורם להתנהגות אי-רציונלית ולסוגים מסוימים של מחלות נפש, בדומה לדיוניסוס - אל היין, השכרות והשיגעון. היפוקרטס כתב כי נהגו להאשים את פוסידון כאשר אדם לקה בהתקף אפילפטי.
פוסידון באמנות
פוסידון תואר כמי שחי בארמון ששכן בקרקעית הים, ושהיה עשוי כולו זהב, אלמוגים ואבני חן, וכרוכב במרכבה הרתומה להיפוקמפוסים (בעלי פלג גוף אחורי של דגים וקדמי של סוסים).
סמלו המוכר ביותר הוא הטריידנט - קלשון בעל שלוש שיניים, וביצירות אמנות פוסידון מתואר בדרך כלל אוחז בקלשון כזה. החיות המסמלות אותו הן סוסים, דולפינים ודגים למיניהם, וכן חיות יבשתיות המייצגות עוצמה וכוח, לדוגמה שוורים.
לידה, מלחמה וחלוקת השלטון
פוסידון היה הבן של הטיטאנים קרונוס וריה, ואחיהם של זאוס, הרה, האדס, הסטיה ודמטר. עם היוולדו, אביו בלע אותו שלם אל תוך בטנו, כמו את שאר ילדיו וילדותיו (למעט זאוס) בשל חששו מהנבואה שאחד מילדיו ידיח אותו ויתפוס את מקומו כבכיר האלים. על אף תוכניתו של קרונוס, הנבואה הוגשמה בסופו של דבר על ידי זאוס, שהכריח את אביו להקיא את אחיו ואחיותיו.
זאוס, יחד עם אחיו ואחיותיו המשוחררים, יצא למלחמה כנגד אביו ושאר הטיטאנים. בסופו של דבר, הוכרע קרונוס, הורד מכיסאו ונקצץ לאלף חתיכות ונזרק לטרטרוס (על ידי האלים), והשלטון בעולם ובסדרי היקום עבר לידי האלים הצעירים, הם האלים האולימפיים. אולם, בתחילה התעוררו מחלוקות בין שלושת האחים בשאלת חלוקת השלטון: פוסידון והאדס לא הסכימו שזאוס יהיה השליט היחיד, כיוון שהם אחיו הבכירים, שנלחמו לצידו נגד הטיטאנים.
על פי עצתו של הטיטאן החכם פרומתאוס חולק השלטון בעולם בין שלושת האחים: זאוס קיבל את השמים ומלכות האלים, האדס קיבל את השאול מעמקי האדמה האוצרות והעושר, ולפוסידון ניתנה השליטה בימים ובאוקיינוסים.
מאהבות, מאהבים וצאצאים
פוסידון, כמו אחיו זאוס, נודע בגבריותו ובמיניותו השופעת. הוא ניהל פרשיות אהבה רבות עם אלות שונות, נימפות ים, בנות תמותה ואף עם מפלצות מהן הוא הוליד צאצאים רבים במספרם ובדמותם.
בת-זוגו המוכרת של פוסידון היא נימפת הים אמפיטריטה, בתם של נראוס ודוריס ונכדתו של הטיטאן אוקיינוס. פוסידון חטף אותה בעזרתו של הדולפין, אשר זכה בשל כך להימנות על קבוצות הכוכבים שבשמים. אמפיטריטה ילדה לפוסידון את בנו טריטון, שבדרך כלל תואר כבן-ים, בעל פלג גוף עליון של אדם ופלג גוף תחתון של דג.
בת זוג ידועה נוספת של פוסידון היא אחותו האלה דמטר. המיתוס מספר שפוסידון חשק בה, אך היא דחתה את חיזוריו ונסה מפניו. על מנת שלא יזהה וימצאה, היא שינתה את דמותה לדמות סוסה, והתחבאה בעדר סוסים. אולם, פוסידון שם לב לתרמיתה של דמטר, שינה את מראו לדמותו של סוס הרבעה ולכד אותה. צאצאם, אריון, היה סוס מהיר במיוחד, שניחן ביכולת לדבר. כמו כן, מסופר שדמטר ילדה לו את הנימפה דספינה.
פוסידון קיים יחסים גם עם בת התמותה היפהפייה מדוזה, אולם מעשה אהבה זה התרחש במקדשה של אתנה. אתנה זעמה על חילול מקדשה, והפכה את מדוזה למפלצת בעלת שיער העשוי מנחשים חיים וארסיים, המסוגלת לאבן אנשים חיים באמצעות מבטה. מאוחר יותר, כשפרסאוס ערף את ראשה של מדוזה, זינקו מצווארה השחוט שני בניו של פוסידון: כריסאור ופגסוס, הסוס המכונף.
בין בנות זוגו הרבות של פוסידון ניתן למנות גם את בת התמותה איתרה, שילדה לו את הגיבור תזאוס, הורג המינוטאור;, את קיאונה אלת השלג ואת ההרפיה קליינו, שילדה לו את לייקוס. בין צאצאיו הרבים גם הצייד המיתולוגי אוריון; אל הים משנה הצורה פרוטאוס וכן המפלצת טורפת הילדים, למיה.
כמקובל ביוון העתיקה, פוסידון החזיק גם במאהבים גברים. בין היתר, הוא התאהב בפלופס, צעיר יפה תואר ובנו של טנטלוס, מלך לידיה, ולקח אותו לאולימפוס כדי שישמש לו כמאהב. על מנת להודות לו על אהבתו, פוסידון העניק לו מרכבה מכונפת, שאיתה פלופס ניצח במרוץ סוסים וזכה בידה של הנסיכה היפודאמיה.
מיתוסים נוספים
לאחר שפוסידון ואפולו המרו את פיו של זאוס, הוא שלח אותם לשרת את לאומדון, מלך טרויה. לאומדון הורה לשני האלים לבנות חומות עצומות סביב העיר, והבטיח לגמול להם בעין טובה. אולם, לכשנשלמה המלאכה, סירב המלך למלא את הבטחתו ולא תגמל את שני עובדיו בני האלמוות בשכר כלשהו. פוסידון ואפולו הזועמים החליטו לנקום בו: פוסידון שלח מפלצת ים שהטילה את חתתה על יושבי העיר ועל הבאים בשעריה (מאוחר יותר מפלצת זו הושמדה על ידי הרקולס), ואפולו שלח מגפת דבר על העיר.
מיתוס נוסף מספר שלאחר שקסיופיאה, מלכת אתיופיה ואמה של אנדרומדה, התרברבה כי היא יותר יפה מנימפות הים, עוררה את כעסו של פוסידון הקנאי והוא דרש שקסיופיאה תקשור את בתה (אנדרומדה) לסלע בים ושלח מפלצת ים להרגה, פרסאוס קטל את המפלצת והציל את אנדרומדה.
ממיתוסים אלו ואחרים פוסידון מצטייר כאל נוקם ונוטר, שלא ישכח עוול הנעשה לו ולצאצאיו ויתרה מכך - ינקום קשות בעושי העוול. כך, לאחר שאודיסאוס עיוור את בנו הקיקלופ פוליפמוס, גאתה שנאתו של פוסידון כלפיו, והוא עשה כל שביכולתו כדי לטרוד את מנוחתו של אודיסאוס ולהאריך את מסע שיבתו לביתו.
ורגיליוס בספרו "איניאדה" סיפר כי לאחר הפסדם האיום של הטרויאנים במלחמת טרויה, פוסידון עדיין כעס עליהם, אך הוא לא שנא אותם כמו אחותו הרה. בשלב מסוים הוא אף מנע מהרה להטביע את הצי הטרויאני, אך הסיבה העיקרית לכך לא הייתה דאגתו להם, אלא זעמו על הפלישה לתחום שלטונו העצום.
בספריו של ריק ריירדן
בסדרת הפנטזיה "פרסי ג'קסון והאולימפיים" מאת ריק ריירדן, פוסידון הוא אביו של פרסי ג'קסון אשר קיבל ממנו כוחות של: נשימה מתחת למים, שליטה במים, תקשור עם יצורי מים וסוסים ויכולת לעשות רעידות אדמה בדומה לפוסידון. חוץ מפרסי יש עוד חצוי שהוא צאצא רחוק של פוסידון והוא פרנק ז׳אנג, פרנק הוא בנו של מארס אל המלחמה היווני ובשל קרבתו לפוסידון הוא יכול להפוך לכל חיה אפשרית.
איוס
איוס (ביוונית: Ίος, נקרא בעגה המקומית Νιός, ניוס) הוא אי יווני בקבוצת האיים הקיקלאדיים בים האגאי. האי נמצא בחצי הדרך בין האיים נקסוס וסנטוריני. אורכו של האי 18 ק"מ ורוחבו 19 ק"מ; שטחו כ-109 ק"מ רבועים. בשנת 2006 התגוררו באי 1,820 תושבים, ירידה משמעותית לעומת 3,500 תושבים שהיו במקום במאה ה-19.
מקור השם
לא ברור מה מקור שמו של האי. גרסה אחת היא שהשם נגזר משמם של האיונים, אחד מארבעת השבטים ההלנים, אך מבחינה לשונית הדבר אינו סביר שכן אז היה שם האי צריך להיות "איוניה" או "איוניס". הסבר שני גורס כי שם האי נגזר מן המילה הפיניקית "איון", שפירושו "גל אבנים". גם הסבר זה אינו מקובל, שכן הפיניקים שלטו באזורים טרשיים בהרבה מאיוס, ולא מצאו לנכון לכנותם בשם כזה. על פי הסבר שלישי נקרא האי בשמו בשל פרחי הסיגליות הנפוצות באי; שמם של פרחים אלו הוא "איון" ביוונית.
היסטוריה
חפירות ארכאולוגיות בגבעת סקארקוס חשפו שרידי יישוב פרהיסטורי, המעיד על התיישבות אנושית באי עוד מן התקופה הקיקלאדית, 5,000 שנה לפני זמננו. המבנים שנחשפו בסקארקוס התנשאו לגובה 3 מטרים, וניכר שרוב המבנים היו בעלי שתי קומות, עם רצפות אבן ומערכת ביוב. נמצאו כלים רבים מחומרים שונים - חרס, מתכת, אבן ועצם. בשנת 2008 זכתה סקארקוס, יחד עם עוד שישה אתרים (מבין 109 אתרים שהתחרו) בפרס האיחוד האירופי למורשת תרבותית, על מאמצי השימור יוצאי הדופן באתר. ממצאים דומים נמצאו גם באתרים אחרים באי, ובהם הכפר כוֹרָה (Chora).
לפי מסורות קדומות נולדה באי אמו של הומרוס, והוא עצמו נקבר באי. מסורות וכתבים של היסטוריונים עתיקים, ובהם הרודוטוס, תומכות בגרסה זו, ותושבי האי מראים מערה הנמצאת ליד העיירה פלאקאטוס, בצפון האי, בה נמצא קברו, לטענתם.
במהלך התקופה הקלאסית (בין המאה ה-6 לפנה"ס למאה ה-4 לפנה"ס) היה האי חלק מן הברית האטית-דלית, כדי להתגונן מפני האימפריה הפרסית. ממצאים ארכאולוגיים מתקופה זו מעידים שתושבי האי דיברו בניב איוני, וסגדו לאפולו מדלפי ולמגינם של האיונים, פוסידון. לאחר קרב כירונאה בשנת 338 לפנה"ס, בו הביסה מוקדון את אתונה ותבאי, עברה השליטה באי לידי מוקדון. בשנת 315 לפנה"ס שב האי להיות עצמאי, והיה חלק מברית בין האיים. בשנת 280 לפנה"ס היה האי בברית עם המלך תלמי השני (פילדלפוס), מלך מצרים התלמיית, ולאחר מכן בברית עם רודוס, בשנת 220 לפנה"ס. רודוס הייתה אז כוח ימי עולה בים האגאי, והברית עמה נועדה להיות משקל נגד למוקדון.
במאה השנייה לפני הספירה כבשו הרומאים את האי. הרומאים השתמשו באי בעיקר כאתר להגלייה. במהלך התקופה הביזנטית נבנו באי כנסיות רבות, על יסודותיהם של מקדשים פגניים. בבניית הכנסיות נעשה שימוש בעמודי השיש של המקדשים ובכתובות שבמקדשים: זאת, כדי לתת לדת החדשה עיגון באמונות הישנות ולהבטיח את המשכיות הפולחן הדתי.
האי סבל רבות מפשיטות של שודדי ים, עד שנכבש בשנת 1204 בידי הצלבנים. עד שנת 1537 נשלט האי בידי משפחת האצולה כריספי, והאי היה חלק מדוכסות נאקסוס. בתקופה זו נבנה באי מחדש המבצר שהיה בו, ונועד כדי להגן מפני שודדי הים. בשנת 1537 נכבש האי בידי הטורקים. תושבי האי המשיכו לשמור על זהותם הנוצרית, והשתתפו בשנת 1820 במלחמת העצמאות היוונית, כשהם מספקים 24 אוניות. עם קבלת עצמאותה של יוון, השתלב האי במדינה היוונית החדשה.
יעד תיירותי
בשנות ה-70 של המאה ה-20 היה האי יעד לתיירות צעירה שביקשה יעד תיירותי שונה ופחות פורמלי. האי משך "ילדי פרחים", שנהגו לישון על החוף בשקי שינה. כיום קיימת באי תשתית תיירותית מפותחת, הפונה בעיקר לקהל הצעיר.
ג'נט הנפריי
ג'נט אי איי הנפריי (באנגלית: Janet E. A. Henfrey; נולדה ב-16 באוגוסט 1935) היא שחקנית תיאטרון וטלוויזיה בריטית. היא ידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד גברת בייל סדרה הקומית "בחלוף השנים", ובתפקיד המורה במיני-סדרה "הבלש המזמר" מאת דניס פוטר. ב-1965 שיחקה גם במחזה מאת פוטר בשם "Stand Up, Nigel Barton" בתפקיד מורה.
ביוגרפיה
הנפריי נולדה באלדרשוט שבהמפשייר. היא למדה אנגלית בקולג' סנט אן באוניברסיטת אוקספורד, והיסטוריה במכללת סמית'. אחר כך למדה משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA).
קריירה
בטלוויזיה הופיעה הנפריי בסדרה "Victoria Wood As Seen On TV" של ויקטוריה ווד, במיני-סדרה "היהלום שבכתר", בסדרה הביוגרפית "Reilly, Ace of Spies", בפרק "The Curse of Fenric" מ-1989 ובפרק "Mummy on the Orient Express" ב-2014 בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו". עוד השתתפה בסדרות "ג'יבס וווסטר", "חדר מיון", "לאבג'וי", "רגל אחת ברגל" ו-"Simon and the Witch". ב-1996 שיחקה הנפריי בתפקיד קטן בפרק "Five Get into Trouble" בסדרה על פי ספרי "החמישייה הסודית", אשר נקראה "החמישייה הסודית". היא גילמה את מיסטרס היקייט ברומהד בשני פרקים בסדרה "The Worst Witch". ב-2015 הופיעה במיני-סדרה הבריטית "וולף הול".
חיים אישיים
ג'נט הנפריי חיה באיזלינגטון שבצפון לונדון. היא חברה במפלגת הלייבור, ונאמנה של קרן הסיוע לאמנים "International Performers Aid Trust".
מטריצת בלבול
בענף למידת המכונה, ובאופן ספציפי בבעיות סיווג סטטיסטי, מטריצת בלבול, המכונה גם מטריצת טעות, היא טבלה המציגה באופן ויזואלי, ביצועי מודל סטטיסטי, בדרך כלל בתחום הלמידה המונחית. באופן ספציפי, המטריצה מציגה היכן המודל הצליח לחזות את המצב הנכון והיכן לא. כל שורה במטריצה מייצגת את המופעים במחלקה בפועל (כלומר, התשובה הנכונה) בעוד שכל עמודה מייצגת את המופעים במחלקה חזויה (כלומר, התשובה שהמודל חזה כנכונה), או להפך.
המטריצה היא סוג מיוחד של לוח שכיחות, בעל שני ממדים ("בפועל" ו"חזויים").
דוגמה
בהינתן מדגם של 12 אנשים, 8 שאובחנו כחולי סרטן ו-4 שאינם חולים, כאשר החולים סווגו כ-1 (חיובי) והבריאים סווגו כ-0 (שלילי), ניתן להציג את הנתונים כך: נניח שיש לנו מודל סיווג, המקבל נתונים אודות אדם, ומכריע האם הוא חולה סרטן או אינו חולה סרטן. נרצה לבחון את המודל באמצעות הפעלתו על 12 האנשים במדגם לעיל, מבלי להגיד למודל מי מהם חולה ומי לא. נניח שהמודל חזה באופן מדויק את מצבם של 9 מתוך 12 האנשים, וטעה ביחס לשלושה מהם. לצורך הדוגמה, המודל חזה כי משתתפים 1 ו-2, אשר בפועל הם חולי סרטן, כבריאים, וכי משתתף 9, שבפועל הוא בריא, כחולה סרטן. את 12 הסיווגים שסיפק המודל שלנו ניתן לחלק ל-4 תוצאות שונות:
האחת, "חיובי-אמיתי" (True-Positive (TP)), כאשר הסיווג בפועל חיובי והסיווג החזוי חיובי (1,1). כלומר, המודל סיווג נכונה תוצאה כחיובית.
השלישית, "חיובי-כוזב" (False-Positive (FP)), כאשר הסיווג בפועל שלילי והסיווג החזוי חיובי (0,1). כלומר, המודל סיווג באופן כוזב תוצאה שלילית כחיובית.
הרביעית, "שלילי-אמיתי" (True-Negative (TN)), כאשר הסיווג בפועל שלילי והסיווג החזוי שלילי (0,0). כלומר, המודל סיווג נכונה תוצאה כשלילית.
לאחר מכן נוכל לבצע את ההשוואה בין סיווגים בפועל לסיווגים חזויים, ולהוסיף מידע זה לטבלה. את התוצאות הנכונות נסמן בצבע ירוק ואת הכוזבות באדום, על מנת להקל על הזיהוי. את ארבע התוצאות השונות לעיל, ניתן להציג במטריצת בלבול בגודל 2×2, באופן הבא:
מטריצת בלבול עם יותר משתי קטגוריות
מתוך שמונה חתולים אמיתיים, המודל חזה שלושה ככלבים.
מהמטריצה ניתן לראות שהמודל מתקשה להבחין בין חתולים לכלבים, אך מבחין בצורה סבירה בין ארנבים לבעלי חיים אחרים.
בית המדרש לרבנים בבודפשט
בית המדרש הארצי לרבנים – האוניברסיטה ללימודי יהדות (הונגרית: Országos Rabbiképző – Zsidó Egyetem) הוא מוסד להכשרת רבנים ולמדעי היהדות הממוקם בבודפשט שבהונגריה, שנפתח ב-1877 והוא הסמינר הרבני הוותיק ביותר שעודו פועל. בית המדרש הוא המרכז האינטלקטואלי של היהדות הנאולוגית במדינה, והכשיר גם חניכים מארצות רבות אחרות.
הקמה
עוד ב-1806 הציע המשכיל דוד פריזנהויזן לארכידוכס יוזף, פלטין הונגריה, להקים מוסדות מודרניים שיכשירו רבנים ומורים ברחבי הקיסרות ההבסבורגית, שהיו אמורים ללמד גם נושאי חול. החצר דחתה את הצעתו סופית ב-1813, אך בינתיים הוא עורר עליו את רוגזם של הרבנים. במהלך העשורים הבאים הוסיף לפנות לשלטונות בעניין, אך ללא תוצאה. הרעיון הועלה שוב ב-1844 על ידי הרב לאופולד לעף, ממנהיגי הציבור הליברלי בין היהודים והוגה נאולוגי מרכזי. הדיאט ההונגרי אישר במהרה את התוכנית והורה ליהודים לגייס את הסכום הדרוש, אך המתווה לא התממש.
לאחר דיכוי המהפכה ההונגרית של 1848 הטילו האוסטרים על היהודים קנס עצום של 2.3 מיליון פלורין. ב-1850, ברוח של פייסנות, הוריד הקיסר פרנץ יוזף את הסכום הנדרש למיליון וקבע כי יופנה כולו לצורכי חינוך. הגביה הושלמה ב-1855, וב-1856 קבעה הממשלה כי תשתמש בכסף כדי להקים גם סמינר. הרב עזריאל הילדסהיימר קיווה להקים מוסד מודרני משלו, ברוח אורתודוקסית, אך השלטונות סירבו לתוכניתו. ב-1859 פנתה קבוצה אחרת של רבנים אורתודוקסים אליהם וביקשה לבטל את רעיון בית המדרש ולהעניק לישיבת פרשבורג מעמד ממלכתי תחת זאת, שאכן ניתן לה. ב-1862 יזם איגנאץ הירשלר פנייה נוספת לגבי המוסד המתוכנן, והחצר נפנתה לטפל בכך. ב-3 בפברואר 1864 מונו שלושה רבנים, שני אורתודוקסים מתונים ואחד נאולוגי – שמואל לייב בריל מפשט, מרדכי עמרם הירש מאובודה ויעקב שטיינהרדט מאראד – להכין את המתווה לסמינר. הם ביססו את תוכנית הלימודים על זו שהייתה נהוגה בבית המדרש לרבנים בברסלאו של זכריה פרנקל, שרבים מבוגריו כיהנו בקהילות הליברליות בהונגריה. עם פרסום התוכנית, התעוררה סערה בקרב האורתודוקסים, והם ארגנו עצומת שחתמו עליה יותר ממאה רבנים והוגשה לקיסר עצמו על ידי משלחת בראשות יהודה אסאד. הוא הורה להקפיא את הנושא.
כשעלתה השאלה שוב בקונגרס היהודי של 1868, הצליח הילדסהיימר, שרצה סמינר אורתודוקסי משלו, למנוע הצבעה בנידון בתואנה שמדובר בעניין דתי. גם לאחר חלוקת הקהילות והקמת ארגונים נפרדים לשני המחנות בין יהודי הונגריה לא חדלו השמרנים מהתנגדותם ותבעו שלא להקצות כספים מקרן החינוך לנושא. לאחר שנים של לחצים, נעתר הקיסר לבסוף לנאולוגים ב-6 במאי 1873 והעביר את הסכום. בקרב יריביהם התקבלו החדשות בזעזוע: מהר"ם שיק קרע את בגדיו ור' הלל ליכטנשטיין הורה על צום ומספד. ב-4 באוקטובר 1877, בטקס חגיגי שהשתתפו בו בין היתר ראש הממשלה קלמן טיסה ונכבדים אחרים, נפתח בית המדרש לרבנים.
פעילות
מנהלו הראשון של הסמינר היה הרב משה לייב בלוך, חוקר תלמוד ידוע שחיבר בין היתר את הספרים "שערי תורת התקנות" ו"שערי המעלות". הוא היה אחד מהפרופסורים המכהנים, יחד עם דוד קאופמן ובנימין זאב בכר. שלושתם שימשו כוועדת הסמיכה לרבנות של בית המדרש. בלוך לימד תלמוד והלכה, קאופמן הורה פילוסופיה של הדת והיסטוריה, ובכר עסק בתנ"ך. המוסד התבסס על דוגמת ברסלאו, ובהתאמה כמעט שלא נלמדה בו ביקורת המקרא. הוא התחלק לשתי חטיבות: בתחתונה, רכשו התלמידים במשך חמש שנים חינוך דומה לזה של גימנסיה והוענקה להם תעודת בגרות. בעליונה, לאחר עוד חמש שנים של לימודי דת מתקדמים במקביל לסיום תואר דוקטור לפילוסופיה או לשפות שמיות באוניברסיטת בודפשט, הוענקה לבוגרים סמיכה ורובם פנו לכהן בקהילות נאולוגיות. אף כי האורתודוקסים הטילו איסור על הסמינר וברבות מהישיבות בהונגריה אף חויבו התלמידים לחתום על הצהרה כי לא ינסו להתקבל אליו, היו מרבית מוסמכיו יוצאי ישיבות. בבית המדרש הרצו מומחים מפורסמים מכל אירופה, ביניהם המזרחן יצחק יהודה גולדציהר. אחד המורים הראשונים שלימד בבית המדרש משנת 1878 (כיום נקרא גם האוניברסיטה היהודית) היה קארוי ביין שלימד מתמטיקה, פיזיקה ומדעי הטבע בקורסים של השנה הראשונה-שנייה (לימודי חול).
ב-1907 החליף בכר את בלוך כשזה פרש, אך מת ב-1913 ואת מקומו תפס לאיוש בלאו (יהודה אריה בלאו) שנותר רקטור עד 1932. ב-1917, לאחר מות הקיסר, הוחלף שם המוסד ל"בית המדרש לרבנים על שם פרנץ יוזף." עד 1927, במלאת יובל לפתיחה, הוסמכו בסך הכול 135 רבנים במוסד. את בלאו ירש יחיאל מיכאל הכהן גוטמן, שכיהן כמנהל עד 1942 והוחלף על ידי שמואל לווינגר. בעת הכיבוש הגרמני הוקם בבניין הסמינר מחנה הסגר בו הוחזקו כבני-ערובה כמאתיים מהבולטים והעשירים בין יהודי הונגריה. אדולף אייכמן החרים כ-3,000 פריטים מהספרייה הגדולה והעביר אותם לפראג, שם נועד לקום מוזיאון להנצחת הגזע היהודי. הם הושבו רק ב-1989. לאחר שנות המלחמה היה אלכסנדר שייבר לדמות הבולטת בבית המדרש, אותו ניהל בין 1950 ל-1986. המוסד היה היחיד מסוגו מאחורי מסך הברזל, והכשיר רבנים מכל הגוש המזרחי. עד 1999 הוסמכו בסמינר כ-300 רבנים בכל שנותיו. נכון ל-2014 משמש הרב אלפרד שיינר כרקטור.
קורט הובר
קורט הובר (גרמנית: Kurt Huber; 24 באוקטובר 1893 - 13 ביולי 1943) היה חבר בקבוצת הוורד הלבן אשר הייתה חלק חשוב מן ההתנגדות הגרמנית לנאציזם. שמאל|ממוזער| מצבה לזכרו של הובר וחברי [[הוורד הלבן, באוניברסיטת LMU, מינכן ]]
הובר נולד בכור שבשווייץ להורים גרמנים. הוא גדל בשטוטגרט, ולאחר מות אביו עבר למינכן. הובר הראה נטייה לנושאים כמוזיקה, פילוסופיה ופסיכולוגיה, והיה לפרופסור בשנת 1920 באוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן במינכן.
הוורד הלבן
הובר נחרד מדיווחים על מעשיהם הנוראים של הגרמנים במלחמת העולם השנייה ובשואה, והחליט להתנגד לשלטון הנאצי. הוא יצר מגע עם קבוצה מתלמידי אוניברסיטת מינכן, שנכחו בשיעוריו, ביניהם הנס שול ואלכסנדר שמורל. הקבוצה, שכונתה "הוורד הלבן" החלה בשנת 1942 בהפצתם של עלונים אנטי נאצים, בהם הביעו את דעתם כי גרמניה מובלת על ידי שלטון דיקטטורי לתבוסה בלתי נמנעת, וכי יש להתנגד לנאציזם. הובר סייע בניסוח חלק מהעלונים, וניסח בעצמו את העלון השישי והשביעי שמעולם לא פורסם, ונמצא על הנס שול בעת מעצרו על ידי הגסטפו.
בין יוני 1942 לפברואר 1943 הכינה הקבוצה והפיצה שישה עלונים שונים וגרפיטי עם הסיסמאות "חירות" ו"הלאה היטלר" על קירות האוניברסיטה, וכן על בניינים אחרים במינכן. חברי הוורד הלבן פעלו כתנועת התנגדות לא אלימה וקראו לסיום שלטון הרודנות הנאצי באמצעות התנגדות פעילה של העם הגרמני. באמצעים הדלים שעמדו לרשותם, עלונים וגרפיטי, הם קראו להתנגדות עממית לשלטון הדיקטטורה הנאצית, בטענה כי תבוסתה של גרמניה היא רק עניין של זמן, וכי קרוב היום בו ישלם העם הגרמני על פשעי המשטר.
בינואר 1943, באמצעות מכונת שכפול ידנית, הפיקה הקבוצה כמות המוערכת בין 6,000 ל-9,000 עותקים של עלונם החמישי "פנייה אל כל הגרמנים" שהופץ באמצעות הדואר אל בלדרים שהפיצו אותו בערים רבות. עותקים מן העלון נמצאו בשטוטגרט, קלן, וינה, פרייבורג, חמניץ, המבורג וברלין. העלונים חוברו על ידי הנס שול, ושופרו על ידי הובר. העלון הזהיר מפני המפלה שאליה מוביל היטלר את העם הגרמני. כוחם של בעלות הברית חזק בהרבה מזה של גרמניה, טען העלון, והתבוסה היא ודאית. קוראי העלון הומרצו "לתמוך בתנועת ההתנגדות" במאבק ל"חופש הדיבור, חופש הדת, והגנת האזרח היחיד מהפעולה השרירותית של מדינת הרודנות הפושעת". אלו היו העקרונות לפיהם תוקם "אירופה החדשה".
העלונים גרמו למהומה, והגסטפו יצא ביוזמה לחיפוש אחר מפיציהם. המשטר הנאצי ראה התפרצות ספונטנית זו כמדאיגה, שכן אפילו בימים שלפני עליית הנאצים לשלטון היו האוניברסיטאות מעוז אידאולוגי לנאציזם.
התבוסה הגרמנית בסטלינגרד, שממדיה התבררו בפברואר 1943 סיפקה את הנושא לעלון השישי של הקבוצה, שנוסח על ידי הובר. העלון קרא ל"חברי הסטודנטים" כי "יום הדין" מגיע אל "הרודן המתועב ביותר שעמנו נאלץ לסבול". כפי שהעם הגרמני קרא לסיוע מאת הסטודנטים על מנת לעצור את נפוליאון ב-1813, כך נראה כי יש צורך בסטודנטים על מנת "לעצור את הטרור הנציונל-סוציאליסטי" ולפעול בשם המתים בסטלינגרד.
מאסר ומשפט
ב-18 בפברואר 1943, אותו היום עצמו בו נשא שר התעמולה יוזף גבלס את נאומו המפורסם ב"ארמון הספורט", נאום בו קרא לעם הגרמני ל"מלחמה טוטאלית", הביאו סופי והנס שול אל האוניברסיטה מזוודה מלאה בעלון השישי של הוורד הלבן שאותו ניסח קורט הובר. הם פיזרו ערימות של עלונים במסדרונות הריקים, במטרה שיימצאו על ידי הסטודנטים כאשר אלו יצאו מכיתות הלימוד. כאשר הנס וסופי התכוונו לעזוב את המקום החליטו השניים לנסות ולהפיץ כמה עותקים נוספים שנותרו במזוודתם. הם שבו על עקבותיהם, עלו בגרם המדרגות אל הקומה העליונה, וסופי פיזרה את העלונים באוויר. פעולה זו נצפתה על ידי משגיח בשם יאקוב שמיד. שמיד הזעיק את המשטרה, והנס וסופי שול נעצרו על ידי הגסטפו.
לאחר שהנס וסופי שול נתפסו כשברשותם העלונים, נעצר גם כריסטוף פרובסט, סטודנט, חבר נוסף בקבוצה. השלושה הובאו למשפט בפני ה"פולקסגריכט" בית הדין העממי הידוע לשימצה, שדן בפשעים פוליטיים כנגד המשטר הנאצי. ב-22 בפברואר נמצאו השלושה אשמים בבגידה, ואב בית הדין, רולנד פרייזלר דן אותם לעונש מוות. גזר דין המוות התבצע עוד באותו היום באמצעות גיליוטינה. שהייתה הכלי להמתת אסירים פליליים בגרמניה הנאצית.
חמישה ימים אחר כך, ב-27 בפברואר 1943 נעצר הובר והובא בפני אותו בית המשפט ובפני אותו אב בית דין. רולנד פרייזלר, שנודע לשמצה גם כ"שופט התליין", השפיל את הובר תוך שימוש בצעקות רמות ואלימות מילולית ודן אותו למוות. לאחר מאסרו נשללו מהובר תוארי הפרופסורה והדוקטורט שלו. גזר הדין בוצע ב-13 ביולי בבית הסוהר במינכן, באמצעות הגיליוטינה.
אשתו של הובר סיפרה לימים כי המלחין קרל אורף, חברו הקרוב של הובר, צלצל אל ביתם במקרה יום לאחר מאסרו של הובר. היא הפצירה במלחין המפורסם להשתמש בהשפעתו בקרב החוגים הנאצים כדי להציל את בעלה, אך אורף סירב בטענה כי המעצר של הובר "יהרוס" אותו..
ניסיונות לאסוף כספים עבור אלמנתו של הובר, קלרה, הביאו למאסרו והוצאתו להורג של חבר נוסף בקבוצה, הנס לייפלט.
מורשת
נוסח העלון השישי הוברח אל מחוץ לגרמניה, דרך סקנדינביה והגיע לאנגליה. באמצע שנת 1943 הופצו בגרמניה מיליוני עותקים של עלון זה באמצעות מטוסי בעלות הברית, בכותרת "מניפסט הסטודנטים של מינכן". בה במידה עודדה פעילותם של אנשי "הוורד הלבן" את קבוצות ההתנגדות גרמנית לנאציזם האחרות. אך פעילות הקבוצה הייתה אפיזודה מבודדת, שנגדעה על ידי משפטי הראווה וההוצאות ההורג המהירות של הפעילים. לאחר נפילת השלטון הנאצי נראה כי "הוורד הלבן" מייצג צורה טהורה של התנגדות לשלטון עריץ, ללא כל אינטרס אישי שהוא.
סיפורם פורסם כאשר המוזיקאי קרל אורף נעצר על ידי בעלות הברית, ובחקירתו טען כי היה חבר ב"ורד הלבן". הוא אכן היה מיודד עם הובר, אולם אין עדויות ממקום אחר לאמת את טענתו.
כיום נחשבים אנשי הקבוצה בגרמניה למופת לאומץ לב והומניות גם אל מול שלטון אימים דיקטטורי, זכרם מונצח בקריאת בתי ספר, כיכרות ורחובות על שמם. הכיכר בפקולטה למשפטים באוניברסיטת מינכן היא על שמו של פרופסור קורט הובר.
ליגת ההוקי המקצוענית (רוסיה)
ליגת ההוקי המקצוענית היא ארגון הוקי, שהיה אחראי לניהול אליפות רוסיה בהוקי קרח משנת 2000 עד 2006.
היסטוריה
ליגת ההוקי הוקמה ב-30 ביוני 1999. עד לאותה עת פעלו ברוסיה הליגה הבינלאומית להוקי (MHL) (1992-1996) וליגת ההוקי הרוסית (RHL) (1996-1999). לפני תחילת עונת 1999–2000 היה צורך לערוך רפורמה בליגת RHL בהתאם לחקיקה הרוסית הנוכחית, שהובילה לשינוי בצורה החוקית ושמה של הליגה.
צורת התאגדות
עד 2006 PHL הייתה שותפות ללא כוונת רווח שהוקמה על ידי 45 מועדוני הוקי מקצועיים ברוסיה, כמו גם הסוכנות הפדרלית לתרבות גופנית וספורט של רוסיה ופדרציית ההוקי הרוסית (FHR). בשנת 2006 חולקה PHL לשני ארגונים - חברת המניות הסגורה PHL, שערכה תחרויות בין קבוצות ליגת העל וארגון NP PHL, שעסקה בתחרויות בין קבוצות הליגה הבכירה. בעלי המניות של PHL היו מועדוני הוקי רוסיים. הארגון פורק ב-24 בינואר 2007, בעוד NP PHL ממשיך להתקיים היום באופן רשמי.
על פי החוק הפדרלי של הפדרציה הרוסית לתרבות גופנית וספורט (סעיף 8), "כל הזכויות לקיים אליפויות רשמיות של רוסיה שייכות לפדרציה." לפני עונת 2006/2007 FHR במסגרת הסכם הייתה האחראית על הליגה והאליפות הרוסית. עם זאת, לאחר שא. סטבלין עזב את תפקידו כנשיא הפדרציה, הפדרציה משכה את תמיכתה מה-PHL ונטלה ממנה את הסמכות לארח את אליפות רוסיה.
באוקטובר 2006, עקב המצב הקשה בהוקי הרוסי, נערך בלוז'ניקי ועידה של NP PHL, שם נציגי פדרציית ההוקי, בראשות מנכ"ל הפדרציה סרגיי הרוטיוניאן, שיקמו את NP PHL למקרה שמתנגדי הפדרציה ינסו ליצור ליגה חדשה. למעשה, בכנס, הפדרציה השתלטה על ה-PHL וניקולאי אורופין, ראש מחלקת התחרויות בפדרציה נבחר למנהל הליגה במקום ולדימיר שלאייב שנבחר למנהל מחלקת התחרויות בפדרציה. לאחר מכן לא נערכו עוד כינוסים של NP PHL.
מבנה
הגוף הגבוה ביותר של ה-PHL הוא האספה הכללית של חברי הליגה, הבוחרים את נשיא ה-PHL. האספה הכללית הקימה שתי מחלקות - מחלקת ליגת העל ומחלקת הליגה הבכירה. המכללות הובילו את הליגות. הניהול התפעולי של התחרות בוצע על ידי מנגנון ה-PHL שכלל: נשיא, סגן נשיא, מנהל ספורט, מנהל עניינים משפטיים, ראש מחלקת שופטים, ראש מחלקה לביצוע תחרויות בין קבוצות ליגת העל, ראש המחלקה לניהול תחרויות בין קבוצות הליגה הבכירה אחרים.
כתם שמש
כתם שמש הוא אזור על פני השמש (הפוטוספירה) שבו מתרחשות מערבולות מגנטיות עצומות. הטמפרטורה באזור זה נמוכה יחסית לסביבתו, והפרש טמפרטורות זה גורם לאזור להיראות כהה יותר.
ככל הנראה גילו האסטרונומים הסיניים את כתמי השמש כבר באלף הראשון לספירה. אולם רק לאחר המצאת הטלסקופ בשנת 1609 כתמי שמש נצפו ונחקרו ביתר עומק. בתצפיות אלו מצא היינריך שוובה שמספרם הכולל ועצמתם הממוצעת של כתמי השמש משתנים במחזוריות של כ-11 שנים, המכונה מחזור סולארי. הסיבה לקיומו של מחזור זה עדיין אינה ברורה. עם זאת, לא תמיד התקיים מחזור זה - בין השנים 1645-1715 לא נצפו כלל כתמי שמש, תקופה הידועה בתור המינימום של מאונדר.
לשמש יש שדה מגנטי חזק, הנוצר מתנועת הגזים הטעונים שלה. השדה המגנטי ערוך בצורה של קווי שטף ארוכים, המשתרעים מקוטב לקוטב. הגזים הטעונים יוצרים צינורות מגנטיים ארוכים, המתעוותים בגלל ההבדל בין מהירות הסיבוב של השמש בקו המשווה לבין מהירות סיבוב השמש בקטביה, והשדה המגנטי הופך להיות סבוך ובלתי יציב. לבסוף נוצרת לולאת קווי שטף מגנטיים המתנתקת מהשדה הכולל, ואז מדמים השדה המגנטי את רתיחת אזור ההסעה, במקום שהיא נוצרה. תחת השפעת השדה המגנטי המרוכז מתקררת נקודה זו והטמפרטורה שלה יורדת. מכיוון שכך היא פולטת פחות אור. לולאה זו מבקעת את השמש בשתי נקודות ויוצרת שני כתמים כהים, שהם למעשה, כתמי השמש הנראים לעיתים על פני הפוטוספירה.
ההבדל בכמות האנרגיה בין שיא המחזור למינימום הופעת הכתמים הוא 0.1%.
מדענים מהמרכז הלאומי למחקר אטמוספירי גילו מתאם בין מחזוריות הפעילות של השמש לבין מצב הסטרטוספירה ודרכה השפעה על מזג האוויר של כדור הארץ.
קוטביות האחד-צפון והשני דרום
כתמי השמש מופיעים במקביל לקו המשווה השמשי, כאשר בכל חצי כדור הקיטוב של הכתמים נעשה בהתאמה לקיטוב אותו חצי הכדור. כתמי השמש מורכבים מאזור מרכזי כהה (אומברה), המוקף באזור בהיר יותר (פנומברה) וצורתם בלתי סדירה. הם מופיעים תמיד בזוגות, כאשר הצפוני מוביל בחצי הכדור הצפוני והדרומי גרור, כשבחצי הכדור הדרומי המצב הפוך. לאחר 11.2 שנות ארץ מתחלף הקיטוב: הצפוני מוביל בחצי הכדור הדרומי והדרומי מוביל בחצי הכדור הצפוני. לאחר עוד 11.2 שנות ארץ מתחלף שוב הקיטוב וחוזר למצב הקודם. מכאן נובע שקיימים, למעשה, שני מחזורי כתמים: האחד של 11.2 שנות ארץ והשני של 22.4 שנות ארץ.
מבנה הכתמים
החלק הכהה ביותר של כתם השמש, הנמצא במרכזו, נקרא umbra. קוטרו יכול להגיע לכ- 30,000 ק"מ (לשם השוואה, קוטר כדור הארץ הוא 12,756 ק"מ לערך). כאשר מתבוננים בכתם שמש, נראה כי מרכזו עטוף במבנה הנראה כעשוי מסיבים, המופנים לכיוונים שונים. נוכחותו של מבנה זה, כמו גם כיוון הסיבים, מרמזים על קיומם של קווי שדה מגנטיים. מבנה זה נקרא penumbra.
ההיסטוריה של חקר כתמי השמש
הראשון לצפות בכתמי השמש באמצעות טלסקופ היה ככל הנראה תומאס הריוט (Thomas Harriot) שככל הנראה צפה בהם כבר בשנת 1610, אולם הוא לא פרסם את תצפיותיו. בנובמבר 1611 המדען הישועי כריסטופר שיינר (Christoph Scheiner) שלח מכתב (שפורסם בידי הנמען מרק וולצר Mark Welser) בו הוא טען שכבר לפני שבעה חודשים זיהה באמצעות טלסקופ כתמים על השמש, אך מכיוון שלא ייחס לכך חשיבות לא פרסם את העניין. מכיוון שהוא זיהה שוב את הכתמים השתכנע לאחר בדיקות רבות שאכן ישנם כתמים על השמש ויש להסביר את אופן היווצרותם.
בתגובה למכתבים אלו שהודפסו והופצו כתב גלילאו מכתב לוולצר. במכתב מחודש מאי 1612 טען גליליאו שהבחין בכתמים על השמש כבר 18 חודשים לפני כן בסוף  שנת 1610. הוויכוח העיקרי בין שיינר לבין גלילאו לא נסב סביב השאלה מי ראה קודם את הכתמים אלא כיצד יש להסביר את התצפיות.
שיינר טען כי הכתמים אינם על השמש ממש שכן הם נעים על פני השמש ואינם קבועים במקום אחד. אף אם נטען כי השמש מסתובבת סביב צירה ולכן הכתמים נעים, היינו מצפים כי הכתמים יחזרו בקביעות מסוימת. חזרה כזו לא נצפתה על ידו ולכן הוא שלל את האפשרות כי הכתמים נמצאים על השמש עצמה. בעקבות זאת שיינר הגיע למסקנה כי הכתמים נגרמים בגלל גופים שמימיים - כוכבים - שנעים בין כדור הארץ לבין השמש בסמוך לשמש.
גלילאו דחה את עמדתו של שיינר והוכיח באופן מתמטי על פי תצפיותיו שלו כי הכתמים נמצאים על השמש עצמה ואינם גוף מנותק מהשמש. גלילאו נטה לומר כי השמש עצמה מסתובבת סביב צירה ויוצרת את התנועה בכתמי השמש.
רוגה
רוּגָה או רוּאָה (Ruoa) או רוּאָס או יגבו רוילה הוא הראשון מבין שליטי ההונים במערב שעליו ידועים פרטים מסוימים בוודאות. ידוע כי לפניו היו שליטי ההונים במשותף אחיו מונדזוק או מונדז'וק (בערך 390 עד 420) שהיה שליט ההונים במערב במקביל לשרטון (411 עד 420) ששלט בהונים המזרחיים באזור הים השחור. אחרי מות מונדזוק ושרטון עלה רוגה לשלטון באזור המערב יחד עם אחיו אוקטר (420 עד 432) ואחרי מותו של זה שלט עד שנת 434 כשליט יחיד.
רוגה שמר על יחסים טובים עם רומא בזמן שלטונו ואף סייע לה מספר פעמים, כמו בהשאלת כוחות לדיכוי בגאודס בגאליה. בנו, אטילה, אף בילה תקופה מסוימת בחצר ברומא. אחרי מותו של רוגה עבר השלטון לבניו של מונדזוק, אטילה ובלדה, שקיבלו את השליטה ממערב וממזרח לנהר הדון.
אברהם סילברט
הרב אברהם סילברט (כ"ו בכסלו ה'תרצ"ד, 14 בדצמבר 1933, ניו יורק - כ"ט בחשוון ה'תשמ"א, 8 בנובמבר 1980) היה ראש ישיבת בני עקיבא אהל שלמה בבאר שבע סמוך להקמתה ועד למותו.
ביוגרפיה
אברהם סילברט נולד בניו יורק לנחמיה והניה, מהגרים מרוסיה. בשנת 1938 עברה המשפחה לעיר וושינגטון די. סי., שבה פתח האב אטליז. סילברט למד בבית ספר ממלכתי, מכיוון שבאותה תקופה לא היו ישיבות בעיר. בגיל 9 נשלח ללמוד בניו יורק בישיבת תורה ודעת בהנהגתו של הרב יעקב קמינצקי. בישיבה החל הרב להתעניין בבני עקיבא. הוא הפך "ראש סניף" בתנועה בגיל 15. עם סיום לימודיו בישיבה לצעירים עבר לישיבת מיר, שם למד בחברותא עם הרב מאיר כהנא, שנעשה לידידו הקרוב. השניים הוסמכו לרבנות על ידי ראש הישיבה, הרב אברהם קלמנוביץ'. לאחר נישואיו לשושנה לבית טלנסקי, (אחותו של משה טלנסקי), הקים בוושינגטון סניף חדש של בני עקיבא, בעזרתו של הרב חיים דרוקמן (אז שליח התנועה בארצות הברית).
בשנת תשט"ז (1956), חודשים מספר לאחר נישואיהם, עלו אברהם ורעייתו שושנה לישראל והשתקעו בכפר הרא"ה. כאן החל לעבוד בהקמת מוסדות חינוך ברשת מרכז ישיבות בני עקיבא, ושימש כמנהל התיכון בישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה. לאחר מכן נשלח על ידי הרב נריה לשקם את ה ישיבה התיכונית בבאר שבע. בנוסף הקים את אולפנת בני-עקיבא בערד. היה גם ממייסדי ישיבת ימית וכיהן בה כר"מ. התנדב לשירות ביחידת הקבורה הפיקודית (יק"פ) של פיקוד הדרום.
אברהם סילברט נפטר מלוקמיה בגיל 47, ונקבר בבית העלמין הישן בבאר שבע. על שמו קרוי רחוב בסמוך לישיבת בני עקיבא בעיר. כמו כן, והאולפנה שייסד בערד קרויה על שמו "נאות אברהם".
משפחתו
הרב סילברט היה נשוי לשושנה לבית טלנסקי, מורה לאנגלית ויקירת באר שבע לשנת ה'תשנ"ה. אביה הרב דוד טלנסקי שימש רב קהילה בניו יורק ולימים עלה לישראל והתגורר בבני ברק. גיסיו היו איש העסקים משה טלנסקי והרב יעקב בוברובסקי, ראש "ישיבת חפץ חיים" בבולטימור ו"ישיבת היי סקול" בקווינס, מחבר ספר "חידושי רבי יעקב מקמניץ".
לרב סילברט ולרעייתו נולדו שש בנות. חתניו הם הרב משה ביגל - רב היישוב מיתר, הרב עמנואל נשר - מרבני הקהילה החרדית באופקים, הרב אורי מנחם אומן - ראש כולל "תפארת אשר" בירוחם וראש ארגון הקירוב "מקצה הארץ", הרב חנוך זונדל כהנא (בנו של הרב נחמן כהנא), ר"מ בישיבה תיכונית קריית ארבע (יתק"א), משה מיזל, מהנדס אווירונאוטיקה בהכשרתו והרב עמיאל נאומבורג - ר"מ בישיבת נצר מטעי באריאל. נכדו הרב נחמיה נשר נבחר באלול ה'תשע"ח לשמש כדיין בבית הדין הרבני האזורי בפתח תקווה.
דמוקרטים למען אנדורה
דמוקרטים למען אנדורה (בקטלאנית: Demòcrates per Andorra) היא מפלגת השלטון באנדורה ואחת משתי המפלגות העיקריות בה. כיום (2011) יש למפלגה רוב בפרלמנט של אנדורה. אפיונה הפוליטי של המפלגה הוא מרכז-ימין.
היסטוריה
שורשי המפלגה נטועים באיחוד של המפלגה הליברלית, מפלגת מרכז חדש ואלמנטים שונים מהמפלגה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. בנוסף, המפלגה זכתה לתמיכתה של מפלגת איחוד לורידיאנה.
עד בחירות ב-2011 באנדורה, היא הייתה מפלגת האופוזיציה המרכזית במדינה. בבחירות אלו, התחרתה המפלגה בעיקר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית, אותה היא ניצחה וזכתה ב-20 מושבים בפרלמנט, הנתון הגבוה ביותר מאז תחילת תקפותה של חוקת אנדורה, בשנת 1993.
כיום עומד בראש המפלגה שאווייר אספוט זמורה, המכהן מאז 2019 גם כראש ממשלת אנדורה.
ויליאם לוי
ויליאם לוי (באנגלית: William Levy; נולד ב-29 באוגוסט 1980) הוא שחקן ודוגמן אמריקאי-קובני.
ביוגרפיה
נולד בשם ויליאם גוטיירז לוי נולד בהוואנה, קובה. סבו מצד אמו היה יהודי (מקור השם "לוי"). אולם הוא סיפר שגדל בבית ללא דת, על ידי אמו החד-הורית, ברברה לוי. כאשר היה בן 14, היגר לוי יחד עם משפחתו למיאמי, פלורידה. לאחר סיום לימודי התיכון, למד מנהל עסקים במלגת בייסבול באוניברסיטת סנט תומאס במשך שנתיים. מאוחר יותר הוא נסע ללוס אנג'לס כדי ללמוד משחק, והמשיך את לימודי המשחק שלו במיאמי ובמקסיקו סיטי.
קריירה
לוי עבד כדוגמן בסוכנות הדוגמנות "נקסט" (next), והוא השתתף בשתי תוכניות ריאליטי: "אי הפיתוי" (isla de la tentacion) ו"גיבורי טלנובלה 2" של ערוץ טלמונדו.
ב-2005 הוא השתתף במחזה "לילדה יש קצב" (la tiene tum) אשר הועלה במרכז לאומניות בסאן חואן, פוארטו ריקו, ובאותה שנה החל להופיע בטלנובלות.
ב-2008 שיחק לוי בטלנובלה המקסיקנית "זהירות עם המלאך" (cuidado con el angel) לצד מאיטה פרוני, איתה שיתף פעולה גם ב"אהבה מנצחת".
בשנת 2009 כיכבלוי בתפקיד הראשי בטלנובלה "כישוף" (Sortilegio) לצד ג'קלין ברקמונטס.
בשנים 2010 - 2011 שיחק בטלנובלה המקסיקנית "אהבה מנצחת" לצד מייטה פרוני. עוד ב-2011, לוי כיכב בקליפ לשיר "I'm Into You" של ג'ניפר לופז, והיו שמועות לרומן ביניהם.
בשנת 2014, לוי שיחק בסרט "מכורה" ("Addicted") לצד השחקנית האמריקאית ליאל שרון, ובאותה שנה שיחק בסרט "מועדון החד-הוריות" לצד איימי סמארט.
ב-2016 שיחק בסרטו של פיטר בילינגסלי "במנוסה", דרמת פשע בכיכובם של וינס ווהן, היילי סטיינפלד, טראג'י פ. הנסון ואחרים.
בשנת 2017 שיחק בסרט "האויב שבפנים: פרק הסיום", השישי בסדרת הסרטים "האויב שבפנים", בכיכובה של מילה יובוביץ', ושיחק בסרט "שינוי של הלב" לצדה של גלוריה אסטפן.
בשנת 2018 הצטרף לעונה השלישית של סדרת הדרמה המוזיקלית "סטאר" ברשת FOX, בגילומו של מת'או פררה.
בשנת 2021 שיחק את התפקיד הראשי של סבסטיאן ואייחו בטלנובלה הקולומביאנית "קפה בניחוח אישה", המהווה חידוש רימייק לטלנובלה באותו שם מ-1994, גם היא קולומביאנית.
חיים אישיים
מאז 2003, לוי נמצא במערכת יחסים און-אוף עם השחקנית המקסיקנית-אמריקאית אליזבת' גוטיירז; בני הזוג הכירו כאשר השתתפו בתוכנית הריאליטי "גיבורי טלנובלה 2" (protagonistas de novela 2), שבה התחרו 12 משתתפים על הזכות לככב בטלנובלה. יש להם שני ילדים משותפים, בן (נולד ב-2006) ובת (נולדה ב-6 במרץ 2010).
ב-11 ביולי 2009 הוא הוטבל לכנסייה הקתולית וקיבל לראשונה את לחם הקודש ("primera comunión") בטקס שנערך בכנסיית "גברתנו של התקווה" במקסיקו, ובו השתתפו בני משפחה וקומץ חברים קרובים. הסנדקים שלו היו המפיקה קרלה אסטרדה ובעלה אוסקר דל טורו.
ללוי יש משפחה בישראל. בשנת 2017 כאשר ביקר בארץ עם משפחתו כחלק מקמפיין של משרד התיירות לעודד תיירים להגיע לישראל ביקר גם את משפחתו.
שינוי שם
הוא נולד בשם ויליאם גוטיירז לוי. את הרעיון לשינוי השם קיבל מחבר של הוריו שניסה לעזור למשפחה לצאת מקובה בזמן שאמו של ויליאם עדיין בהריון, כפי שסיפר בראיון לתוכנית הבידור "Entertainment Tonight". לוי הוא שם המשפחה היהודי של אמו.
תמונות עירום
במאי 2012, בזמן שהתחרה בתוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים", דלפו תמונות עירום של לוי. לוי הגיב ואמר "אני כבר רגיל לזה. [התמונות] כבר יצאו בכל העולם. הייתי דוגמן כשעשיתי את הדברים האלה, אז בתור דוגמן אין שום דבר רע בלעשות דברים מהסוג הזה. אתה חייב לעבוד. אתה חייב להרוויח כסף".
שדה גלובלי
יש מספר קווי דמיון בין שני סוגי השדות. לשדות משני הסוגים יש את התכונה שכל ההשלמות שלהם הם שדות טופולוגים קומפקטים מקומית (ראו שדה מקומי). כמו כן, שדה מכל אחד מהסוגים ניתן למימוש כשדה השברים של חוג דדקינד שבו כל אידיאל שאיננו אידיאל האפס הוא מאינדקס סופי.
נוסחת המכפלה
הנוסחה המגדירה את השדות הגלובליים קושרת את כל הערכים המוחלטים של השדה, וליתר דיוק את הערכים המוחלטים עד כדי שקילות. שדה הוא גלובלי אם אפשר לבחור נציג אחד של כל מחלקת שקילות של ערכים מוחלטים, כך שלכל x שונה מאפס בשדה מתקיים. לדוגמה, בשדה המספרים הרציונליים יש לעבור על כל ההערכות ה-p-אדיות, לרבות ההערכה הארכימדית, שהיא הערך המוחלט הסטנדרטי. הערך המוחלט ה-p-אדי של מספר רציונלי x הוא 1 כמעט לכל p, ומכפלת הערכים ה-p-אדיים האחרים שווה להפכי של x.
מסנני צ'בישב
מסנני צ'בישב הם מסננים אשר משמשים לצורכי עיבוד אותות (בהנדסת חשמל ובפרט באלקטרוניקה) המתבססים על פולינומי צ'בישב. ישנם שני סוגים של מסננים: מסדר ראשון ומסדר שני.
מסנן מסדר שני
ניתן לראות שזהו מסנן מעביר תדר נמוך וחוסם תדר גבוה.
F-14 טומקט
F-14 טומקט (Tomcat; מאנגלית: "חתול"; מקור הכינוי Tomcat הוא באות הקריאה בקשר שניתן לאדמירל תומאס קונולי) הוא מטוס קרב על-קולי, דו-מנועי, דו-מושבי, עם כנף בעלת משיכה משתנה, מתוצרת חברת גראמן האמריקאית. ה-F-14 היה מטוס הקרב העיקרי של הצי האמריקאי להשגת עליונות אווירית בסביבה ימית, הגנת צי ויירוט וסיור טקטי מ-1972 עד 2006. החל משנות ה-90 הופעל ה-F-14 גם במשימות תקיפה באמצעות נשק מונחה, עם ציודו במערכת ה-LANTIRN.
המטוס פותח לאחר שבוטל מיזם ה-F-111B, והיה למטוס הקרב הראשון שבתכנונו יושמו לקחי מלחמת וייטנאם. ב-1972 הוא נכנס לשירות הצי האמריקאי, כמחליף ל-F-4 פנטום. המדינה הזרה היחידה שרכשה את המטוס הייתה איראן (79 מטוסים), ב-1976, בתקופת שלטונו של השאה (לפני המהפכה האסלאמית בשנת 1979), שם נכנס לשירות חיל האוויר האיראני האימפריאלי. הוא יצא משירות הצי האמריקאי ב-30 בספטמבר 2006, כאשר ה-F/A-18 סופר הורנט תפס את מקומו. נכון ל-2015, המטוס נמצא בשירות חיל האוויר של הרפובליקה האיסלאמית האיראנית בלבד.
תהליך הפיתוח
המטוס פותח במטרה להחליף את הגרסה הימית של מטוס התקיפה F-111, שהתגלתה ככבדה, מגושמת ובלתי-מתאימה לשירות על נושאות מטוסים. הגרסה הימית בוטלה סופית בשנת 1968. המטוס תוכנן להשתמש במערכות ההנעה והנשק של ה-F-111, ולבצע הסבה מדורגת למערכות חדשות. הדגם הראשון (A) צויד במערכות הישנות, בדגם השני (B) הורכבו מנועים חדשים ובדגם השלישי (D) הוכנסה לשימוש מערכת הנשק החדשה.
המטוס תוכנן כמטוס יירוט, להגנה על ספינות חיל הים מטילי השיוט הסובייטים. הוא נשא שני סוגי מכ"ם, 4 מכ"מי גל-רציף ו-2 מכ"מי פעימות. בעזרתם היה יכול לאתר עשרות מטרות ממרחק 320 ק"מ בו-זמנית. החימוש העיקרי שלו היה טילי אוויר-אוויר AIM-54 פניקס, לטווח 200 ק"מ. את ששת טילי הפניקס שנשא, יכול היה לירות בעת ובעונה אחת אל עבר 6 מטרות שונות. (הטילים האלו הוצאו משירות בספטמבר 2004). F-14 היה המטוס היחיד בעולם הנושא ומשגר טילי פניקס. חימוש נוסף: טילי אוויר-אוויר AIM-7 ספארו, AIM-9 סיידוויינדר ותותח M61 וולקן בקוטר 20 מ"מ. בהמשך, המטוס הותאם לנשיאת חימוש מונחה לתקיפת מטרות קרקע.
דגם A טס לראשונה בדצמבר 1970, דגם B טס לראשונה בנובמבר 1987 ודגם D טס לראשונה בשנת 1990.
בהמשך, חברת גראמן התמודדה במכרז לפיתוח מטוס תקיפה חדש עבור חיל הים והציעה דגם משופר (בשם "סופר-טומקט 21"), אך הפסידה למטוס ה-F/A-18 סופר הורנט של בואינג, בשל מחירו הגבוה של ה"סופר-טומקט".
ה-F-14 וה"סופר-טומקט" הם המטוסים היחידים המסוגלים להתחמש בטילי הפניקס (AIM-54) לטווחים ארוכים במיוחד (מעל ל-210 ק"מ) בעוד ה-F-18 יכול לשאת טילים עד לטווח בינוני (מסוג AIM-120 AMRAAM לטווח של כ-75 ק"מ בדגמים הראשונים ו-110 ק"מ בדגם D האחרון).
בצי האמריקאי
המטוס נכנס לשירות בשנת 1973, והחליף את מטוסי ה-F-4 "פנטום" הוותיקים. בנובמבר 1987 הוצג דגם B, עם מנועים חדשים מתוצרת ג'נרל אלקטריק. בשנת 1990 הוצג דגם D, שצויד במערכות חדשות ומתקדמות. כל המטוסים הותאמו לתקיפה בחימוש מונחה ולפעולה בלילה והותקנו בהם מערכות חדשות. הוא יצא משירות הצי האמריקאי ב-22 בספטמבר 2006, כאשר ה-F/A-18 סופר הורנט תפס את מקומו.
בחיל האוויר האיראני
איראן רכשה 79 מטוסים, והם נפלו לידיהם של מנהיגי המהפכה האיסלאמית בשנת 1979. ארצות הברית סירבה לספק לאיראנים תמיכה טכנית מכל סוג, ואלה העבירו את מערכות המטוס לבדיקה בברית המועצות, שמיהרה לפתח מערכות מקבילות. כיום לא ידוע מה מצב המטוסים וכמה מהם כשירים לטיסה.
חימוש
חימוש במשקל מרבי של 13,000 ליברות (5,900 ק"ג) הכולל:
בתרבות הפופולרית
המטוס כיכב בסרט אהבה בשחקים והוא מופיע במשחקי מחשב כמטוסו של הצי האמריקאי בתקופת המלחמה הקרה.
העברית (כתב עת)
העברית הוא כתב עת לענייני השפה העברית בהוצאת האקדמיה ללשון העברית, המופץ כארבע פעמים בשנה.
רוני דואני
לירון (רוני) דואני-מונצ'ז (נולדה ב-10 במרץ 1986), שנודעה גם בשם הבמה "רוני סופרסטאר" (שהתקבע בזכות שיר הפריצה שלה "סופרסטאר"), היא זמרת, מדבבת, דוגמנית, שחקנית, רקדנית, מנחת טלוויזיה ויזמית ישראלית בתחום הדרכת הכושר.
העברית (כתב עת)
כתב העת פונה אל הקורא העברי המשכיל, ובכך הוא משמש מעין מקבילה עממית יותר ל"לשוננו", כתב העת המדעי לחקר הלשון העברית, גם הוא בהוצאת האקדמיה ללשון העברית.
רוני דואני
החל מ-2018 היא בעלת מכון כושר, ובשנים 2020–2021 הנחתה תוכנית כושר יומית בערוץ הספורט.
העברית (כתב עת)
היסטוריה
כתב העת החל לצאת לאור בשנת תש"ה, ועד לשנת תש"ע נקרא לשוננו לעם. קדם לו מדור שבועי בשם זה מטעם ועד הלשון שהתפרסם בשנת תרצ"ג בעיתונים "דאר היום" ו"הארץ", ובשנים תרצ"ה עד תש"ח ב"הארץ" לבדו. הקונטרס הראשון של כתב העת "לשוננו לעם", שיצא לאור בתמוז תש"ה, כלל טקסטים שהודפסו בחודשים שבט עד ניסן תש"ה במדור "לשוננו לעם" ב"הארץ".
עם עורכי כתב העת נמנו יצחק פרץ; עלי איתן ומאיר מדן; שושנה בהט, יוסף עופר, דוד טלשיר; חיים א' כהן; משה פלורנטין; לובה חרל"פ (תשע"ג–תשע"ו); אריאל שוה (תשע"ז–תשפ"ב).
בכל גיליון של "העברית" מתפרסמים מאמרים אחדים בנושאי השפה העברית. לעיתים הגיליון מוקדש לנושא יחיד, כגון חוברת נט/א-ב (תשע"א) שהוקדשה לאליעזר בן־יהודה.
חוברות מיוחדות הוקדשו לכללים שקבעה האקדמיה:
רוני דואני
ביוגרפיה
נולדה בשם לירון דואני בראשון לציון. אביה הוא רמי, מנכ"ל החברה הכלכלית ראשון לציון, אמה היא דפנה, גננת לשעבר, ואחותה הגדולה היא השחקנית יעל דואני. מגיל צעיר החלה ללמוד ריקוד בחוג מיני ג'אז של הכוריאוגרפית לימור שולב. דואני למדה במגמת ספורט, התמקדה במחול ובקבוצת המעודדות הבית ספרית בגימנסיה הריאלית שבראשון לציון. אחת מעבודותיה הראשונות הייתה כמרקידה במסיבות ילדים. היא הייתה גם רקדנית בתוכנית של מיכל ינאי. דואני הייתה מעודדת במכבי ראשון לציון, ובשנת 2001 עברה לשמש כמעודדת בקבוצת המעודדות של מכבי תל אביב.
בפברואר 2005 דואני התגייסה לצה"ל, ושירתה כמש"קית הסברה בחיל החימוש.
דואני בעלת תואר ראשון בתקשורת מהמרכז הבינתחומי הרצליה.
מוזיקה
ב-2002 הוחתמה על חוזה בחברת "פופ-ארט" והופקה על ידי חברת התקליטים "הליקון". במשך שנתיים למדה דואני פיתוח קול ומשחק. בשנת 2004 יצא אלבום הבכורה שלה "עולם שלם בחוץ". השיר "סופרסטאר" הפך למפורסם והמוכר ביותר מתוך האלבום של דואני כשהפך גם לסינגל הראשון שלה. השיר המקורי של הזמרת הדנית קריסטין מילטון נרכש, כמו חלק משיריה של דואני, מחברות בינלאומיות שכותבות שירי פופ ומוכרות את הזכויות לאמנים ממדינות שונות לביצוע גרסאות מקומיות. כך קרה שאת השיר ביצעו מספר זמרות מסביב לעולם במספר שפות. השיר בגרסתו בעברית הפך ללהיט גדול בישראל, ובעקבותיו היא קיבלה את הכינוי "רוני סופרסטאר".
כמו כן, השתתפה במופע לחנוכה 2004 "לא יאומן כי פסטיגל" עם השיר "נסיכת פופ" שזכה במקום הרביעי.
בנוסף ב-2004 זכתה בפרס זמרת השנה בטקס נבחרי הילדים של ערוץ הילדים.
ביוני 2005 הוציאה דואני את אלבומה השני, "לא עוצרת", שנמכר בשני חלקים נפרדים. האלבום כלל את הלהיט "אדוני", שכתב והלחין עבורה עברי לידר. באותה שנה הופיעה דואני ב"פסטיגל גיבורי על" עם השיר "לא עוצרת" ופתחה את אירועי המכביה. במרץ 2006 הוציאה את הסינגל "סוכרייה" מהחצי השני של האלבום "לא עוצרת". השיר במקורו הוא שיר רוסי בשם "Moi Marmiladnii" ששרה הזמרת הרוסייה קטיה לייל. שיר זה, אף על פי שהפך ללהיט, זכה בתואר "השיר הגרוע של השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי ה'תשס"ו של גלגלצ. בהמשך אותה שנה הוציאה DVD שנקרא "על קצות האצבעות", ובו נכללו קטעים מצולמים בהם דואני מדגימה כיצד לבצע את כל ריקודיה, יחד עם כל הקליפים שלה.
באוקטובר 2007 הוציאה סינגל עם קליפ, שנקרא "צפוף". לאחר מכן, בחרה לצאת להפסקה מהעשייה המוזיקלית. לקראת סוף שנת 2008 היא כיכבה ב"פסטיגל-תפוס ת'פסטיגל" בשיר "חיה בסרט". בינואר 2010 הוציאה את הסינגל "לא שם", ובמרץ את הסינגל "אל תוך הלילה". בספטמבר 2010 הוציאה את הסינגל "אוהבת, עוזבת". באותה שנה גילמה את מארי אנטואנט לצד טל מוסרי בפסטיגל, וזכתה במקום הראשון עמו עם השיר "שיר אהבה צרפתי".
באפריל 2013 הוציאה את "אוסף פרטי", פרויקט של גרסאות כיסוי ללהיטי הפופ העבריים של שנות השמונים. הסינגל הראשון מתוכו היה "ענוג" - גרסת כיסוי ללהיט של להקת "נוער שוליים" ולאחר מכן "שיר בכיף" שכתבו שמוליק קלוסקי וקורין אלאל, (במקור, בביצוע קורין אלאל) ו"אתמול" (במקור, של טובה גרטנר). ב-2014 הוציאה מחדש את האלבום בשם "אוספרטי". בינואר 2015 הוציאה את השיר "גוגו".
ב-2015 הופיעה במופע "מותק של פסטיבל 8 - חגיגה בעולם המים", בתור תמי.
בינואר 2018 התראיינה דואני לאתר ynet והצהירה שעזבה את עולם המוזיקה והבמה, ופתחה מכון כושר.
באוגוסט 2021 הוציאה את הסינגל "צ'יל".
בשנת 2023 הוציאה ביחד עם חברת הדי ג'יים HYPE שיר גאווה בשם "קראש", שלווה בקליפ מילים. שיתוף הפעולה נעשה ביחד עם קראש תל אביב.
דוגמנות וטיפוח
בשנים 2007–2003 הייתה הפרזנטורית של חברת בגדי הים הישראלית "בננה".
ב-2005 דואני הייתה הפרנזטורית בארץ גם לחברה האמריקאית "קונברס" ("אולסטאר"). דגמנה גם לרשת האופנה הישראלית "קסטרו".
בתחילת שנת 2007 בה השתחררה, השיקה סדרת מוצרי קוסמטיקה לצעירות בשם "U-GIRL", בשת"פ עם פנינה רוזנבלום.
דיבוב
ב-2006 דיבבה לעברית את הת'ר האופוסומית בסרט האנימציה האמריקאי "מעבר ליער" שיצא לאקרנים בארץ.
ב-2010 דיבבה דמות המבוססת על עצמה בסדרת האנימציה הישראלית "הקרמבויז" בערוץ ניקלודיאון הישראלי.
טלוויזיה
בשנת 2006–2004 הנחתה דואני בערוץ ניקלודיאון ישראל: בשתי עונותיה הראשונות של התוכנית "ג'ונגל", ובתוכניות "אחי! אחותי!" ו"מסטיק". בשנת 2005 שיחקה בתור לירון בסדרה הקומית "בצפר" מבית ניקלודיאון.
ב-2006 שיחקה בסדרה "השיר שלנו" של yes, בתור תמרה בתסריט של חלי. בשנים 2007–2008 שיחקה דואני בעונה השלישית והרביעית של סדרת הנעורים "ראש גדול" ששודרה בערוץ הילדים אצל yes. בנוסף ב-2007, שיחקה בסדרה "האלופה" של הוט, בתור קרן. בשנת 2009 שיחקה דואני בסדרה "קוויקי" ששודרה בערוץ 2 של קשת בתור איילת.
ביולי 2010 חתמה דואני על חוזה הנחיה בערוץ הילדים עד סוף 2012. בשנים 2013–2012 שיחקה בתור עדן בעונה השנייה והשלישית של סדרת הנעורים "אליפים" בערוץ הילדים למנויי הלוויין. ב-2012 הנחתה את התוכנית "הקול נשאר במשפחה" ששודרה בערוץ הילדים לצידו של טל מוסרי, ואת "מה המצה?" ששודרה אף היא בערוץ הילדים לצידו של עודד פז. בשנת 2012 הנחתה דואני את התוכנית "הכי בסטייל" יחד עם דנה פרידר בערוץ הילדים. כן, הגישה יחד עם דנה פרידר וטל מוסרי את שעשועון "ששטוס" בערוץ הילדים.
בשנת 2014 שודרה העונה הרביעית של תוכנית המציאות "המירוץ למיליון" בערוץ 2 של רשת, בה דואני התחרתה כזוג ביחד עם אחותה יעל דואני. אולם הן הודחו מהתוכנית בהדחה השישית. בנוסף ב-2014 שיחקה בתפקידה עצמה בסדרה "נוי והדר" מבית yes. ב-2015 שיחקה בקומדיית המצבים "הפיג'מות" בערוץ הילדים.
ב-2019 שימשה מנטורית בדוקו-ריאליטי "קאמפ BFF" בערוץ KIDZ, תוכנית בה בנות צעירות מגיעות למחנה אימונים של שבוע, שם הן יקבלו שיעורי ריקוד, פיתוח קול, משחק, סטיילינג ועוד, וילמדו את כל מה שצריך לדעת כדי להפוך ללהקת הפופ הצעירה בישראל.
יזמית ומדריכת כושר
בשנים 2020–2021 הנחתה את תוכנית הכושר היומית "ישראל בכושר: עם רוני דואני" בערוץ הספורט, בה היא משדרת מחדר הכושר "בוסט" שבבעלותה בתל אביב-יפו (מאז שנוסד ב-2018).
תיאטרון
בשנת 2006 גילמה דואני את דמותה של דורותי בהפקה המחודשת של המחזמר "הקוסם!", עיבוד לעברית לספר "הקוסם מארץ עוץ".
בשנת 2011 הופיעה בתיאטרון היהלום בהצגה "סינדרלה". בחנוכה 2011 השתתפה דואני במחזמר "שכחו אותי בבית", המבוסס על הסרט האמריקאי באותו השם.
בשנת 2012 גילמה את דמותה של טינקר בל במחזמר "פיטר פן", לצדם של הראל סקעת ורוני דלומי.
בשנת 2013 שיחקה במחזה "שלושת המוסקטרים".
חיים אישיים
דואני נשואה לרואה החשבון חן מונצ'ז ומתגוררת בתל אביב-יפו. השניים הורים לשתי בנות ובן.
גן השקמים
גן השקמים הוא פזמון שכתב יצחק יצחקי והלחין יוחנן זראי. השיר עוסק בראשית ימיה של העיר תל אביב באופן נוסטלגי, ומתאר את הגעגועים לתקופה שבה הייתה יישוב קטן עם בתים בודדים בחולות ואת הפיכתה לכרך סואן, שבו גורדי שחקים, כבישים וחנויות.
השקמים בשיר מהווים משל לשינוי זה: בתחילה, "היה היו כאן פעם שקמים... ויש לפעמים נערכו ישיבות מתחת שקמים אז בצל", אחר כך "נשכחו השקמים והלבין אז ראשם מאבק", ולבסוף "השקמים נעלמו ואינם, רק שלט את שמם עוד מזכיר".
את השיר ביצעה לראשונה להקת פיקוד המרכז בתוכניתה "כ"ף קו"ף אחד" שהועלתה ב-1954, בעת שיצחקי היה קצין החינוך הפיקודי וזראי היה המנהל המוזיקלי שלה. ביצועו של השיר בידי רעייתו דאז, ריקה זראי, הוא המזוהה עמו ביותר. מאוחר יותר חידשו את השיר אמנים רבים נוספים, ובהם אריק סיני, ירדנה ארזי, הכל עובר חביבי ויזהר כהן.
יאנוס (ירח)
יאנוס (באנגלית: Janus) הוא אחד מירחיו של כוכב הלכת שבתאי. שמו ניתן לו על שם האל המיתולוגי יאנוס.