cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עורי עור
רקע על השיר ועל שמו
השיר "עורי עור" של אביב גפן נכתב בשנת 2000. שיר זה מבטא את הרגשות ואת הלכי הרוח של העם בתקופה שבה נכתב. שמו המקורי של השיר, שבעיקרו נועד להיות אהבה למדינת ישראל, היה "מולדת חשוכה". חבריו של גפן שכנעו אותו לשנות את שם השיר, ובמקום "חשוכה" לכתוב "אהובה", כדי לא לעורר כעס ציבורי. בעקבות כך, גפן שינה את מילות השיר ל"עורי עור", מה שהפך אותו ללהיט ענק בתחנות הרדיו.
ניתוח ספרותי
טלי ארטמן בכתבתה לאתר ynet טוענת כי בשיר זה גפן הגיע לרגע שבו הוא יכול לגלות למאזינים שלו שאהבה היא דבר נעים ואף מנחם, שמדינת ישראל היא לא מקום מעוות ושנוא, אלא מקום מעוות ואהוב.
השיר עורי עור מתכתב עם שיריהם של החלוצים ושל הצברים שמבטאים את הכוח ואת היכולת לעמוד בפני הקשיים שהיו בעבודת הפרך לפני קום המדינה. שירי ארץ ישראל הקלאסיים עוסקים בחוויות משותפות או בחוויות אישיות. אחד הנושאים שמובא בהם הוא היחס למולדת, לארץ ישראל. כך גם שיר זה מדבר על המולדת האהובה, אך מבטא עייפות, רפיון וצורך לקבל ממנה אהבה. גפן טוען שהמולדת האהובה הפכה למקום קשה, עם בעיות רבות במדינה ש"אין בה אפילו פינה קטנה לשמוח", כפי שכתב בשיר. הוא רוצה לאהוב את מולדתו, אך הבעיות של המדינה מטרידות אותו ולא מאפשרות לו לאהוב אותה. בתקופת העליות הראשונות השירים מפליגים בשבחּה וביופייּה של הארץ. נחישות הרוח, הביטחון הפנימי, האומץ והשמחה, באים לידי ביטוי בלחני השירים, בעלי מקצב המארש. זאת בניגוד גמור לשירו העצוב, האיטי והזועק של גפן.
הצלחה וביקורת
יש שיאמרו כי "עורי עור" הוא שיר בודד של יוצר נזעם. אך לטענת ד"ר אלירם, מרצה למוזיקה באוניברסיטת בר-אילן, הוא מבטא דבר שהוא מעבר לזעקתו הפרטית של יוצרו. השיר זכה בתואר "שיר השנה" ובפרס "תמליל השנה" בחלוקת פרסי האקדמיה הישראלית למוזיקה "תמוז" בדצמבר 2000. גידי גוב, מנחה הטקס, כינה את השיר "שיר מולדת חדש".
דנלי ז'אן ז'אק
דנלי ז'אן ז'אק (נולד ב-20 במאי 2000) הוא כדורגלן האיטי, המשחק בעמדת הקשר במץ הצרפתית, ובנבחרת האיטי.
קריירה
ז'אן ז'אק הוא תוצר של מחלקת הנוער של מועדון דון בוסקו מהאיטי. הוא החל את הקריירה המקצועית שלו עם הקבוצה הבוגרת בשנת 2015, שם רשם 52 הופעות, בהן כבש 7 שערים. באוגוסט 2021, הוא עבר לקבוצת המילואים של מץ. ב-7 ביוני 2022, הוא חתם על חוזה מקצועי עם מץ עד יוני 2024. ז'אן ז'אק ערך את הופעת הבכורה שלו עם הקבוצה הבוגרת של מץ בניצחון 0-3 על אמיין בליגת המשנה בצרפת ב-30 ביולי 2022.
נבחרת לאומית
ז'אן ז'אק שיחק בנבחרות הנוער של האיטי. במרץ 2022 הוא קיבל זימון בכורה לנבחרת הבוגרת.
וילאייט סלוניקי
וילאייט סלוניקי (בטורקית עות'מאנית: ولايت سلانيك) היה חטיבה מנהלית מהרמה הראשונה (וילאייט) של האימפריה העות'מאנית משנת 1867 עד 1912. בסוף המאה ה-19, לפי הדיווחים, שטחו היה.
הווילאייט הייתה תחומה על ידי נסיכות בולגריה בצפון; רומליה המזרחית בצפון מזרח (לאחר חוזה ברלין); וילאייט אדירנה ממזרח; הים האגאי בדרום; וילאייט מונסטיר והסנג'ק העצמאי של סרפיג' במערב (אחרי 1881); וילאייט קוסובו בצפון מערב.
חטיבות מנהליות
הסנג'קים של הווילאייט:
דמוגרפיה
על פי מפקד האוכלוסין העות'מאני 1881/82-1893 אוכלוסיית הווילאייט מנתה סך של 1,009,992 אנשים, המורכבת מבחינה אתנית כמו:
על פי מפקד האוכלוסין העות'מאני 1906/07 בווילאייט היו אוכלוסייה כוללת של 921,359 בני אדם, המורכבים אתנית כ:
על פי הערכה של ארם אנדוניאן בשנת 1908 הייתה ההתפלגות האתנית הבאה בווילאייט:
Diamonds & Rust
Diamonds & Rust הוא אלבום מאת ג'ואן באאז אשר יצא לאור בשנת 1975. באאז מוכרת כמי שנותנת פרשנויות חדשות לעבודתם של אחרים, ובאלבום זה היא מציגה גרסאות כיסוי לשירים שנכתבו או בוצעו על ידיד בוב דילן, סטיבי וונדר, האחים אולמן, וג'קסון בראון. אך Diamonds & Rust מכיל גם מספר יצירות משלה, כולל שיר הכותרת עתיר השבחים, אשר נכתב על בוב דילן.
שיר הכותרת יצא כסינגל, והיה להיט עבור באאז. השיר כוסה באופן נרחב על ידי אמנים אחרים.
בגרסת הכיסוי שלה לשירו דילן "Simple Twist of Fate", בית אחד כולל ניסיון של באאז לחקות בהומור את סגנונו של היוצר.
אחד משירי האלבום, "Dida", הופיע באלבומה מהשנה הקודמת, Gracias A la Vida. אך הגרסה ב-Diamonds & Rust הוקלט בעיבוד יותר קצבי וכלל דואט עם ג'וני מיטשל.
נתן נטע דונר
קורות חיים
נולד בה'תר"ך. אביו, צבי, היה בנו של הרב נפתלי הירש רבה של פרישטיק, מצאצאי הפנים מאירות. רבותיו היו הרב יוסף מדזוויצה, הרב נחום מסקרניביץ, הרב נתן נטע מריקא והרב יהודא ליבוש ליכט מפרשזבירז.
הוסמך להוראה על ידי הרב יהודא לייבוש ליכט רבה של פרשזבירז, הרב טוביה גוטמן רבה של קלץ והרב חיים אלעזר וקס רבה של קאליש. בשנת ה'תרמ"ד התקבל לרב ואב"ד ברדושיץ שבמחוז ראדום, ובה'תרנ"ד בעיר קולבייל הסמוכה לוורשה. תפקיד אותו ירש מקרוב משפחתו מצד אשתו, הרב נחום זאב רוזנטל, מחבר "קול הרמ"ז".
כמו כן עסק בהוצאה לאור, והשתתף בעריכתם ובליקוטם של ספרים אחרים לבקשת מחבריהם. בספרים אלו לא מופיע שמו של הרב דונר בשער הספר, אך הוא מוזכר לרוב בהקדמת המחבר כמי שסייע בעריכת הספר.
נפטר בקולבייל בה'תרפ"ו.
שמעון אלפסי
שמעון אלפסי (12 ביולי 1925, תל אביב – 8 באפריל 1948, הקסטל) היה לוחם ומפקד בפלמ"ח, שנהרג בקרב הקסטל.
נעורים ושירות בפלמ"ח
שמעון בן ציונה ומשה אלפסי, היה צאצא למשפחה מושרשת בארץ מזה מספר דורות. שמעון למד בבית הספר תחכמוני בת"א ולאחר מכן בבית הספר ביל"ו שם סיים את לימודיו. במהלך שנות לימודיו למד את מקצוע המסגרות המכנית.
בשנת תרצ"ח, 1938 כשהיה בן 13, חגג שמעון את טקס בר המצווה בשכונת שפירא. הימים היו ימי "מאורעות תרצ"ו–תרצ"ט". במהלך עלייתו לתורה וקריאת ההפטרה, הותקף בית הכנסת בירי על ידי פורעים ערבים. חמישה אנשים נפצעו באורח קשה. אירוע זה היה מכונן בחייו של שמעון, אשר נשבע לנקום.
מגנוס השישי, מלך נורווגיה
מגנוס הוקונסון (בנורדית עתיקה: Magnús Hákonarson, בנורווגית: Magnus Håkonsson; 1 במאי 1238 – 9 במאי 1280) היה מלך נורווגיה החל ממותו של אביו ב-1263 ועד מותו, תחת השם מגנוס השישי. לפני כן, מ-1257 ועד למותו של אביו הוא כיהן כמלך-שותף. אחד מהישגיו הגדולים ביותר היה תהליך המודרניזציה וההאחדה של ספר החוקים הנורווגי, תהליך שבזכותו הוא כונה "מגנוס המחוקק" (בנורדית עתיקה: Magnús lagabœtir, בנורווגית: Magnus Lagabøte). מגנוס השישי היה ראשון מלכי נורווגיה שידוע שהוא השתמש במספר סידורי לשמו מלכותי, למרות שבמקור הוא השתמש במספר "הרביעי".
שמעון אלפסי
נעורים ושירות בפלמ"ח
ציונה, אמו של שמעון אלפסי סיפרה מעט על דמותו ואופיו של בנה:
מגנוס השישי, מלך נורווגיה
ראשית חייו
מגנוס היה צעיר בניהם של הוקון הרביעי ושל רעייתו, מרגרטה סקולדוטר. הוא נולד בטונסברג והוטבל במאי 1238. הוא בילה את רוב תקופת ילדותו בברגן. ב-1257 מת אחיו הבוגר הוקון הצעיר, בהותירו את מגנוס כיורש העצר. באותה שנה העניק לו אביו את התואר מלך. ב-11 בספטמבר 1261 הוא נשא לאישה את אינגבורג, בתו של אריק הרביעי, מלך דנמרק המנוח, לאחר שלמעשה היא נחטפה מהמנזר בו היא חיה על ידי אנשיו של המלך הוקון. המאבק על קבלת ירושתה של אינגבורג מאביו שנרצחה, גרמה מאוחר יותר לנורווגיה להיות מעורבת בעימותים עם דנמרק שנמשכו לסירוגין בעשורים הבאים. מגנוס ואינגבורג הוכתרו מיד לאחר נישואיהם ולמגנוס ניתן התפקיד השליט הישיר של מחוז רייפילקה. ב-16 בדצמבר 1263 מת הוקון הרביעי כאשר היה בעיצומה של מלחמה כנגד סקוטלנד על השליטה על האיים ההברידיים ומגנוס היה למלך נורווגיה.
שמעון אלפסי
נעורים ושירות בפלמ"ח
כשפרצה מלחמת השחרור השתתף שמעון בפעולות רבות כמ"מ חבלנים. בין היתר השתתף בתקיפה בכפר יאזור לאחר רצח הנוטרים על ידי חוליה מכפר זה. אלפסי פעל בהגנה על בית קק"ל בבית דגון, פיצוץ מפקדת חסן סלאמה וליווה שיירות בדרך לירושלים. בהיותו בקיבוץ חולדה היה שמעון אלפסי מהמארגנים של פריצת הדרך לירושלים ב"מבצע נחשון". בעת פריצת הדרך לירושלים ותפיסת נקודות שולטות על הדרך, פיקד שמעון אלפסי על כוח בכיבוש הקסטל.
מגנוס השישי, מלך נורווגיה
מדיניות חוץ
מדיניות החוץ של מגנוס הייתה שונה בהשוואה לזו של אביו שהייתה תקיפה במידה מסוימת. ב-1266 הוא וויתר לסקוטלנד על השליטה באיים ההברידיים ועל האי מאן, בתמורה לתשלום שנתי גדול במטבעות כסף, על פי הסכם פרת', שבמסגרתו הכירו הסקוטים בשלטונה של נורווגיה על איי שטלנד ועל אורקני. ב-1269 התבססו היחסים הטובים עם הנרי השלישי, מלך אנגליה במסגרת הסכם וינצ'סטר. נראה היה גם שלמגנוס היו יחסים טובים עם ולדמאר, מלך שוודיה ובשנות השישים של המאה ה-13 הוגדר לראשונה הגבול בין שתי הממלכות באופן רשמי. כאשר הודח ולדמאר על ידי שני אחיו ונמלט לנורווגיה ב-1275, גייס מגנוס עקב כך צי מלחמתי בפעם הראשונה והיחידה במשך תקופת מלכותו. כשהוא עומד בראש צי גדול, הוא נפגש עם המלך השוודי החדש, מגנוס הראשון, כדי להגיע להסדר בין שני האחים, אך ללא הצלחה. מגנוס השוודי לא נכנע ללחצים ומגנוס הנורווגי נסוג מבלי להיכנס לעימות אלים.
שמעון אלפסי
הקרב האחרון
לאחר כיבושו של הקסטל, כוח של החי"ש נותר לשמור על השליטה במקום. הערבים ערכו מספר התקפות למען החזרת הקסטל לידיהם. קרב הקסטל היה ארוך ומורכב. במהלכו עברה השליטה במקום מספר פעמים בין הצדדים. בלילה שבין 7 – 8 באפריל נהרג מפקד הכוחות הערבים עבד אל קאדר אל חוסייני. בכ"ח באדר ב' התש"ח, 8 באפריל 1948 ערכו הערבים "פזעה", על מוצב הקסטל למען השבת מפקדם. כתוצאה מההסלמה במהלכי הקרבות בקסטל, נשלחה מקריית ענבים תגבורת בת שלוש מחלקות תחת פיקודו של המ"פ נחום אריאלי. התגבורת מהגדוד החמישי של חטיבת הראל נועדה לסייע בנסיגת הכוחות על ההר. אחת המחלקות הייתה בפיקודו של שמעון אלפסי. מחלקה זו חיפתה על נסיגת שתי המחלקות האחרות. במהלך הקרב לאחר פקודה מנחום אריאלי, קרא אלפסי אל הכוח במרחב הלחימה: "טוראים לסגת, המפקדים נשארים לחפות". קריאה זו הפכה לאבן יסוד במורשת הקרב הצה"לית. שמעון אלפסי ונחום אריאלי נהרגו עם רבים אחרים בקרב זה. ב-11 באפריל 1948 הובא לקבורה במעלה החמישה. בי"ב בכסלו תשי"ד, 19 בנובמבר 1953 הועבר לקבורה בהר הרצל.
מגנוס השישי, מלך נורווגיה
מדיניות פנים
במדיניות הפנים שלו ביצע מגנוס מאמצים גדולים להכניס חידושים בספר החוקים. שינויים אלו אומצו באספות האצילים שהתכנסו ב-1274 וב-1276. ב-1274 הוא חוקק ספר חוקים לאומי אחיד שיושם בכל חלקי נורווגיה, כולל באיי פארו ובאיי שטלנד. ספר חוקים זה החליף את החוקים האזוריים השונים שהיו קיימים קודם לכן. מהלך זה הושלם על ידי חקיקתו של חוק מוניציפלי חדש שחוקק ב-1276 ובמקביל בוצע מהלך דומה באיסלנד. ספר חוקים אחיד לכל הארץ היה נוהג חדש יחסית באותה תקופה, שעד אז היה מקובל רק בממלכת סיציליה ובממלכת קסטיליה. ספר החוקים של מגנוס יצר את התפיסה שמעשי פשע הם פגיעה במדינה ולאו דווקא נגד אדם מסוים, וכך צמצם את האפשרויות של מעשי נקם אישיים. ספר החוקים הרחיב את סמכותו הפורמלית של המלך והפך את כס המלכות כמקור של צדק. החוק המוניציפלי העניק לערים חרות מורחבת. פרק מיוחד בספר החוקים קבע את סדר הירושה לכתר, בהתאם להסדרים שהבסיס להם הונח על ידי הוקון הרביעי ב-1260.
שמעון אלפסי
הקרב האחרון
הסופר יורם קניוק אשר בעברו היה לוחם בפלמ"ח הספיד את שמעון אלפסי וסיפר על דמותו:
מגנוס השישי, מלך נורווגיה
מדיניות פנים
סוגיית סדר הירושה הייתה חשובה ורגישה, שכן היא הייתה אחד הגורמים העיקריים להתנהלותה של מלחמת האזרחים הנורווגית, שלמעשה הייתה סדרה של מלחמות שהתנהלו משנת 1130 ועד שנת 1240. ב-1273 העניק מגנוס לבנו הבכור, אריק, שהיה אז בן חמש, את התואר מלך ולאחיו הצעיר, הוקון, את התואר דוכס, וכך הוא הבהיר באופן חד משמעי מה יהיה סדר הירושה.
שמעון אלפסי
הקרב האחרון
קניוק תיאר את הקרב בקסטל גם בספרו "תש"ח", שם סיפר כי אלפסי צעק "הטוראים לסגת. המפקדים יחפו על הנסיגה!" וכינה אותו "הגיבור בגברים".
מגנוס השישי, מלך נורווגיה
מדיניות פנים
למרות שעל פי כל הדיווחים היה מגנוס מבחינה אישית מלך אדוק מאוד באמונתו הדתית, עבודת החקיקה שלו הביאה אותו לעימות עם הארכיבישוף של נורווגיה, שהתנגד לשליטה החילונית על הכנסייה ושאף לשמר את ההשפעה של הכנסייה על הממלכה. הסכם טונסברג, שנחתם ב-1277 בין מגנוס לבין יון ראודה, הארכיבישוף של נידארוס (טרונדהיים), אישר זכויות מסוימות לכמורה, את החירות לבחירות חופשיות למשרות הכנסייתיות ועניינים דומים. הכנסייה שמרה על עצמאות משמעותית בעניינים שיפוטיים, אך ויתרה על הטענה העתיקה שעל פיה ממלכת נורווגיה הייתה פייף הכפוף לסמכות המלאה של הכנסייה הקתולית.
בתחום התרבותי, המשיך מגנוס את מדיניותו של אביו להנהיג בנורווגיה את תרבות חצרות המלכות האירופאית. ב-1277 הוא החליף את תוארי האצולה הנורדים העתיקים בתארים אירופאים כמו ברון ואביר (riddar), ובאותה עת גם הרחיב את הזכויות של נושאי תארים אלו והעניק להם את הזכות להיקרא בתואר לורד (herra). מגנוס היה ככל הנראה המלך הנורווגי הראשון שעשה שימוש במספר סידורי בשמו המלכותי. הוא קרא לעצמו "מגנוס הרביעי", כשהוא לא כולל ברשימת המלכים את מגנוס השני ואת מגנוס הרביעי. מיד לאחר מותו של אביו הוא הטיל על הסופר האיסלנדי, סטורלה תורדארסון, לכתוב את הסאגה על אביו. ב-1278 הוא הטיל עליו את המשימה לכתוב את הסאגה אודותיו. "הסאגה על מגנוס המחוקק" (Magnúss saga lagabœtis) הייתה לפיכך האחרונה בסאגות שנכתבו על מלכי נורווגיה בימי הביניים ולרוע המזל רק קטע קטן ממנה שרד.
סחרן יום
סחרן יום הוא סוחר הקונה ומוכר מכשירים פיננסיים (לדוגמה, מניות, איגרות חוב, אופציות, מטבעות זרים, וחוזים עתידים) בתוך אותו יום מסחר, כך שמחיר המכירה נקבע בטרם נסגר יום המסחר בשוק. סגנון מסחר זה נקרא "מסחר יומי". סחרן יום עשוי לתת בין הוראות בודדות למאות הוראות קנייה ומכירה מדי יום, תלוי בסגנונו האישי.
סוגי סחרני יום
ישנם שני סוגים עיקריים של סחרני יום: מוסדיים וקמעונאיים.
סחרן יום מוסדי הוא סוחר העובד עבור מוסד פיננסי. לסוחר זה יתרונות מסוימים על סחרני יום קמעונאיים כיוון שבדרך כלל עומדים לרשותו משאבים גדולים יותר, כלים, ציוד, כוח קנייה גדול יותר, תזרים מזומנים גדול יותר המאפשר מסחר מתמיד בשווקים, קווי תקשורת ומרכזי מידע מתמחים, תוכנות יקרות ומתוחכמות לניתוח מגמות שוק, צוותי סיוע, ועוד. משאבים אלה נותנים לסחרני היום המוסדיים יתרון מסוים על פני הסחרנים הקמעונאיים.
בעבר היו רוב סחרני היום גורמים מוסדיים בשל היתרונות העומדים לרשותם. אולם, מאז המהפכה הטכנולוגית שהתרחשה בשוקי המכשירים הפיננסיים במחצית השנייה של שנות ה-90, התקדמות המיחשוב האישי והאינטרנט, התאפשרה אף לסוחרים בודדים גישה לכלי ניתוח שוק מתקדמים. עמלות ברוקר נמוכות וכן תקנות המאפשרות גישה קלה יותר לבורסה לניירות ערך הביאו לעלייה במספר סחרני היום הקמעונאים.
טוני קוקס
ג'וזף אנתוני "טוני" קוקס (באנגלית: Joseph Anthony "Tony" Cox; נולד ב-31 במרץ 1958) הוא שחקן אמריקאי הידוע בשל ההופעות הקומיות שלו ב"סנטה רע", אני, עצמי ואיירין, מת לדייט ודיזסטר מובי. הוא ידוע גם עבור משחקו בסרט ווילו של ג'ורג' לוקאס כמו גם כהאוק במלחמת הכוכבים פרק VI: שובו של הג'די. בשני הספין-אופים לסרטים שלאחר מכן, הוא שיחק את "Widdle Warrick". קוקס גם הופיע בקליפים "Just Lose It" של הראפר אמינם ו"From tha Chuuuch to da Palace" של סנופ דוג.
קורות חייו
ג'וזף אנתוני קוקס נולד במנהטן, ניו יורק, לג'ו ג'ונס ולהנרייטה קוקס. הוא בילה את ילדותו ביוניונטאון, שבאלבמה עם סבתו וסבו, לוטי והנרי ג'ונס. אמו, הנרייטה קוקס-פן ואביו החורג, רודולף (רודי) פן מתגוררים כיום בקולג' פארק שבג'ורג'יה. בגיל 10 הוא הפך למתופף.
לאחר סיום לימודיו בתיכון, למד קוקס באוניברסיטת אלבמה ובמקור תכנן ללמוד מוזיקה. קוקס אמר בריאיון למגזין "Jet" בשנת 2003, "ניגנתי על פי שמיעה. זה היה בדיוק כמו בסרט "Drumline". התחרתי בתיפוף נגד כמה מתופפים מבית הספר, והם לא היו טובים ממני בשום דבר. פשוט לא יכולתי לקרוא תווים".
קרחון אגאלינה
קרחון אגאלינה (באנגלית: Agalina Glacier; בבולגרית: ледник Агалина) הוא קרחון רחב בחוף דנקו, בצידו המערבי של חצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
טוני קוקס
קריירה
זמן קצר לאחר סיום לימודיו בתיכון, החליט קוקס להמשיך לשחק לאחר שצפה בבילי ברטי, ננס שהיה שחקן וגם המייסד של אגודת "האנשים הקטנים של אמריקה". בעידודם של קרובי משפחה וחברים, הוא עבר ללוס אנג'לס בגיל 18. הוא התחיל לקחת שיעורים בבית הספר למשחק מריק סטודיו עם השחקנית דה דה טילמן ועד מהרה החל לעבוד בפרסומות, סרטים ותפקידים בטלוויזיה. הוא ידוע בזכות תפקידיו בסנטה רע שם שיחק את מרקוס, במוחם של צוות פיצוח בטוח, במת לדייט שם שיחק פרודיה על ד"ר היצ' מהיצ'. כשחקן מוביל שני לצד בילי בוב תורנטון, תפקידו של קוקס בסנטה רע היה התפקיד הראשון והיחיד שלו כדמות הראשית (נכון ל-2011).
קרחון אגאלינה
אורכו של הקרחון 4.8 קילומטרים, ורוחבו 2.9 קילומטרים.
הקרחון ממוקם בחצי האי פפור; ממזרח לקרחון פודואנה; וממערב לקרחון קראפטס.
טוני קוקס
חיים אישיים
קוקס הוא בעלים של 350 דונם (1.4 קילומטר מרובע) בחווה בסדונה, אריזונה. הוא פגש את אשת אותליה, במהלך התיכון והם נישאו בסופו של דבר בשנת 1981 כאשר קוקס היה בן 23.
קרחון אגאלינה
הקרחון זורם לכיוון צפון; ונשפך אל מעבר גרהאם, ולזרוע המערבית של מפרצון סלווסן.
פאל סקרש
פאל סקרש (בהונגרית: Pál Szekeres; נולד ב-22 בספטמבר 1964) הוא סייף הונגרי. סקרש הוא הספורטאי היחיד שזכה הן במדליה אולימפית והן במדליה פאראלימפית, ונחשב לספורטאי הפאראלימפי המצליח ביותר במשלחת ההונגרית.
טוני קוקס
חיים אישיים
קוקס סובל מגמדות וגובהו הוא 107 סנטימטרים בלבד.
פאל סקרש
קריירה ספורטיבית
סקרש היה חבר במשלחת האולימפית של הונגריה לאולימפיאדת סיאול 1988, כחלק מנבחרת הסיף, עימה זכה במדליית ארד בתחרות הרומח הקבוצתית.
קרחון אגאלינה
מיפוי הקרחון
הקרחון מופה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1978.
פאל סקרש
קריירה ספורטיבית
בשנת 1991 נפגע סקרש בתאונת דרכים ונותר נכה המרותק לכסא גלגלים. הוא החל להתאמן בסיף בכיסאות גלגלים וכבר באולימפיאדת הנכים ברצלונה (1992) זכה במדליית הזהב הפאראלימפית בתחרות הרומח האישית.
קרחון אגאלינה
מקור השם
הקרחון נקרא על שם נקודת אגאלינה שבבולגריה - לשון יבשה לחוף הים השחור.
פאל סקרש
קריירה ספורטיבית
סקרש המשיך וזכה בשתי מדליות זהב פאראלימפיות באולימפיאדת הנכים אטלנטה (1996) (בתחרויות הרומח והחרב האישיות) ובמדליית ארד בכל אחד משלושת הטורנירים הפאראלימפיים הבאים. נוסף על כך, הוא זכה במדליית הארד במשחקי אליפות העולם בסיף בכיסאות כלכלים של שנת 2006 (חרב אישית)
אררט הקטן
אררט הקטן, הידוע גם בשם הר סיס (בארמנית: Փոքր Արարատ, בטורקית: Küçük Ağrı, בכורדית: Agiriyê biçûk, באזרית: Küçük Ağrı) הוא הפסגה השישית בגובהה בטורקיה. זוהי פסגה בצורת חרוט גדול הממוקם על האגף המזרחי של הר אררט המסיבי, פחות משמונה קילומטרים מערבית לגבול בין טורקיה לאיראן. על אף שהוא חוסה בצילה של הפסגה הגבוהה והמפורסמת הרבה יותר, אררט הקטן הוא הר געש משמעותי בפני עצמו, עם צורת חרוט סימטרית כמעט באופן מלא, ומדרונות חלקים. הוא מתנשא לגובה של בערך 1,200 מטרים מעל האוכף המחבר אותו עם הפסגה העיקרית, ולגובה כולל של 3,925 מטרים מעל גובה פני הים.
קורט שומאכר
קורט ארנסט קרל שומאכר (בגרמנית: Kurt Schumacher; 13 באוקטובר 1895 – 20 באוגוסט 1952) היה פוליטיקאי ומדינאי גרמני, מייסדה מחדש והיושב ראש הראשון של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה בגרמניה המערבית לאחר מלחמת העולם השנייה.
אררט הקטן
ב-8 בנובמבר 1829 טיפסו החוקר הגרמני הבלטי פרידריך פארוט והסופר הארמני חצ'אטור אבוביאן על ההר. פסגתו ואגפו המזרחי של ההר היו בצד האיראני של הגבול עד שנות ה-30. במהלך מרד אררט, המורדים הכורדים השתמשו באזור "כמקלט נגד המדינה בהתקוממות שלהם." טורקיה חצתה את הגבול וכבשה את האזור עם כוח צבאי, ואיראן בסופו של דבר הסכימה לוותר לאנקרה בתמורה להחלפה טריטוריאלית (ראו יחסי איראן–טורקיה).
קורט שומאכר
שומאכר, בנו של סוחר, התחנך באוניברסיטאות האלה, ברלין ומינסטר. לאחר ששירת במלחמת העולם הראשונה שבה איבד את זרועו הימנית, הוא הפך לעורך עיתון פוליטי ב-1920 של העיתון "ההארה השוואבית" (Swäbische Tagwacht) שפעל מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ברפובליקת ויימאר. הוא נבחר לחבר בית המחוקקים של המדינה החופשית וירטמברג ב-1924. ב-1930 נבחר לחבר ברייכסטאג מטעם המפלגה. לאחר עליית הנאצים לשלטון ב-1933 הוא נעצר ונשלח למחנות ריכוז. במשך עשור עבר בין מחנות ריכוז עד אשר שוחרר במרץ 1943. באוגוסט אותה השנה נעצר בשנית ושוחרר בפברואר 1944. הוא נעצר מחדש לאחר המזימה להרוג את אדולף היטלר ב-20 ביולי 1944 מחשד למעורבות בקשר.
הוא החל לארגן מחדש את המפלגה המפורקת לאחר כניעת גרמניה הנאצית וחלוקת גרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה. באוקטובר 1945 בהנובר עמד בראש הישיבה הפתוחה הראשונה של המפלגה מזה 12 שנים. במאי 1946 הוא התמנה ליו"ר ה-SPD עבור שלושת האזורים המערביים של גרמניה הכבושה תחת בעלות הברית המערביות, אשר בהמשך התאחדו לגרמניה המערבית. הוא ביקש להרחיב את בסיס מפלגתו על ידי פיתוח מצע שפנה למעמד הביניים ולמעמד המסורתי דתי, ובבחירות בברלין המערבית של 1947 הופיעה ה-SPD עם קולות גבוהים מאי פעם. דרך מצע זה, המפלגה התקרבה לעבר המרכז הפוליטי.
לאחר הבחירות שומאכר סירב לממשלת אחדות עם אדנאואר והיה למנהיג האופוזיציה הראשון בבונדסטאג, ולאחר מכן התנגד באופן עקבי לתוכנית שומאן, לאיחוד המכס בין צרפת לחבל הסאר (הבסיס לקידום הקהילה הכלכלית האירופית) ולהקמת הבונדסוור במסגרת חימוש מחודש של גרמניה. הוא נשאר מחויב עמוקות לאיחוד גרמניה מחדש. שומאכר כיהן כיו"ר האופוזיציה עד לפטירתו ב-20 באוגוסט 1952.
קסדת פלדה לכוחות מוצנחים
קסדת פלדה לכוחות מוצנחים (באנגלית: Helmet, Steel, Airborne Troops או בר"ת HSAT) היא קסדת פלדה שפותחה עבור הכוחות המוצנחים והמיוחדים של הממלכה המאוחדת ובעלות בריתה במהלך מלחמת העולם השנייה.
הקסדה הגיעה לאחר מלחמת העצמאות לידי צה"ל ושימשה את כוחות הצנחנים והיחידות המיוחדות של צה"ל לאורך כל המבצעים ומערכות ישראל עד סוף שנות ה-70.
היסטוריה
עם הקמת היחידות המוצנחות הראשונות ב ותחילת הכשרת החיילים ביכולות צניחה באמצע 1940, עלה הצורך בציוד מגן לראש המותאם לצניחה. קסדות הפלדה הבריטיות עוצבו עם שוליים רחבים שלא התאימו לציוד הצניחה, לשם כך עוצבה קסדת בד קשיחה כפתרון זמני שהייתה למעשה טבעת מרופדת ללבישה באימון והמשיכה לשמש לאימונים לאורך שנות המלחמה. בשנת 1941 פותחה קסדת פלדה מבצעית לשימוש הצנחנים ששאבה השראה (כמו עם רוב ציוד הצניחה הבריטי בתקופה) מקסדת הפלשירמיאגר הגרמנים (ה-M36/40). קסדה זו שנקראה "דגם P" עוצבה באופן קמור סביב הראש וללא שוליים היוצאים כלפי חוץ, היא כללה רצועת גומי לאורך בסיס הקסדה ורצועות סנטר מעור חום שהתחברו לבסיס הקסדה בארבע נקודות. היא חולקה לצנחנים וכוחות מיוחדים במספרים קטנים החל מסוף 1941 ועברה את טבילת האש הראשונה שלה במבצע בייטינג בפברואר 1942.
באמצע 1942 קיבלה הקסדה את השם "קסדה, פלדה, כוחות מוצנחים" (HSAT) והיא עברה מספר שיפורים. דגם זה כלל רצועת בד סינטטני לאורך בסיס הקסדה במקום הגומי וביטנה מבד במקום מעור, רצועות הסנטר עברו שינוי קל ועברו לעור שחור, בנוסף נוספו קוביות גומי פנימיות לבלימה זעזועים בין הראש לקסדה. הדגם הראשוני של ה-HSAT היה לדגם היצור הראשון לאחר הפילוט של הדגם P ובנראותו החל להתרחק מהעיצוב הגרמני עליו התבסס. מספר חודשים לאחר מכן התבצע מקצה שיפורים קל נוסף עם פיתוח הדגם I (MK I) לקראת סוף 1942, שכלל ביטול הרצועה בבסיס הקסדה ובמקומה שולי הקסדה נעטפו בטבעת פלדה דקה בלבד. הדגם האחרון שפותח במהלך המלחמה היה דגם II שיצא במהלך 1944 וכלל בעיקר שינוי רצועת הסנטר מעור לבד ברזנט עבה, אם כי בנקודת העגינה של הרצועות לסנטר נותרה פיסת עור אליפטית.
לאחר מלחמת העולם השנייה פותח הדגם האחרון של הקסדה הסימן III שהמשיך לשמש את הכוחות המוצנחים עד לתחילת שנות ה-80, דגם זה כלל בעיקר שינוי לרצועות הסנטר (מארבע נקודות חיבור לקסדה לשלוש נקודות). במהלך שנות ה-80 בדומה לצבאות רבים אחרים, החל הצבא הבריטי לעבור לקסדות בליסטיות מבוססים על חומרים סינתטיים במקום פלדה, וכך גם קסדת הצנחנים פותחה עם עיצוב דומה אך על בסיס הרכב פלסטית. בהמשך הקסדות פותחו על בסיס קבלר ובהדרגה עברו הכוחות המוצנחים לעשות שימוש בקסדות הסטנדרטיות של הצבא הבריטי (הסימן 6, והחל מתחילת שנות האלפיים הסימן 7).
קסדת הצנחנים בצה"ל
קסדות הצנחנים הבריטיות הגיעו לידי צה"ל עם סיום המנדט הבריטי ונכנסו לשימוש יחידות הצנחנים הישראליות. בצה"ל כונתה "קסדת פלדה (קפל"ד) צנחנים" ושימשה לצד קסדת M1 האמריקאית ששימשה את כל שאר הכוחות. עד שנכנסה לשימוש קסדת פלדה תוצרת ישראל, שיוצרה במפעל "הארגז". קסדת הצנחנים הפכה לסמל אייקוני בצה"ל ונחשבה לנוחה בהרבה מהקסדה האמריקאית, היא שימשה את היחידות המיוחדות וצנחני צה"ל לאורך כל המבצעים, הפעולות והמלחמות כולל מלחמת העצמאות, מלחמת ששת הימים ומלחמת יום הכיפורים היא נותרה בשימוש מילואים עוד מספר שנים לאחר החלפתה בסוף שנות ה-70.
הקסדה הוחלפה בהדרגה על ידי קסדת קוולר (קפלס"ט), תוצרת ישראלית, שפותחה החל משנת 1973, ייוצרה במפעל "אורלייט" החל מ-1975 ונכנסה לשירות בתחילת 1976.
אסתטיקה יפנית
המחקר המודרני של האסתטיקה היפנית במערב החל רק לפני 200 שנים. האסתטיקה היפנית היא אוסף של אידיאלים עתיקים הכוללים את ה וואבי-סאבי (היופי הטבעי שבחלודה וההזדקנות) והיוגאן (חסד ודקות עמוקים). האידיאלים האלו, ועוד אחרים, תומכים ברוב המוסכמות של החברה והתרבות היפנית על מה שנחשב לטעם טוב או יפה. לכן, למרות שהאסתטיקה היפנית נתפסת כפילוסופיה בעולם המערבי, המושג של אסתטיקה ביפן נחשב כחלק מהותי מחיי היום יום. האסתטיקה היפנית כעת מכילה בתוכה מגוון רב של אידיאלים, חלקם מסורתיים בעוד אחרים מודרניים ולעיתים מגיעים גם מתרבויות אחרות.
שינטו - בודהיזם
שינטו נחשב לרוב כבסיס לחברה ולתרבות היפנית. עם הדגש הזה על האחדות של הטבע, עם דגש באתיקה, והחגיגה השינטואיסטית של הנופים, הוא קובע חלקים מהאסתטיקה היפנית. עם זאת, האידיאלים היפניים לאסתטיקה מושפעים רבות גם מהבודהיזם. במסורת הבודהיסטית, כל הדברים נחשבים למתפתחים מהכלום או נהפכים אליו. הכלום הבודהיסטי אינו חלל רק, הוא ליתר דיוק חלל לפוטנציאל. אם הים ייצג פוטנציאל, אז כל דבר יהיה גל היוצא מהים וחוזר אליו, כאשר אין גלים נצחיים או מושלמים. בכל נקודה בזמן הגל אינו שלם, אפילו לא כאשר הוא בגובהו המרבי. הטבע נתפס כמכלול שלם ומשתנה שיש להעריך. הערכה זו לטבע היא הבסיס להרבה אידיאלים יפניים באסתטיקה, אומנות ועוד היבטים רבים של התרבות היפנית. מהבחינה הזאת גם האמנות היפנית שונה רבות מהאומנות המערבית.
אנסו
אנסו (ביפנית: 円相 באנגלית: Ensō ) היא מילה יפנית אשר משמעותה "מעגל". היא מייצגת את המוחלט, ההארה, כוח, אלגנטיות, היקום והריק; לעיתים יהיה ניתן להשתמש בו גם כדי לייצג את האסתטיקה היפנית בעצמה. נזירי זן - בודהיזם לעיתים יאמינו כי "האופי של האומן נחשף לחלוטין כאשר היא או הוא מציירים את האנסו. רק אדם שהוא מושלם רוחנית ושכלית יכול לצייר אנסו אמיתי. אמנים מסוימים יתרגלו ציור אנסו על בסיס יומי, כתרגול רוחני".
אסתטיקה והזהות התרבותית של יפן
בגלל הטבע שלה, לאסתטיקה היפנית יש רלוונטיות יותר גדולה מאשר יש לאסתטיקה לרוב במערב. בספרה המהפכני, אייקו איקגאמי (Eiko Ikegami) מגלה היסטוריה מורכבת של חיי חברה אשר בהם אידיאלים אסתטיים נהפכים משמעותיים לזהות התרבותית של יפן. היא מראה כיצד רשתות תקשורת באומנות הייצוגית, טקס התה ושירה עצבו מנהגים תרבותיים ומנהגים פוליטיים. היא מראה כי מה אשר המערב לרוב מפולג, פוליטיקה ואומנות, ביפן היה מאוחד. לאחר ההיכרות של יפן עם האומות המערביות, האידיאלים היפנים של אסתטיקה נבחנו, בידי יפנים ולא יפנים כאחד, תחת תפיסת העולם המערבית ונמצאו כמשקפים את המסורת היהודית-נוצרית והפילוסופיה המערבית.
ראו גם
קינצוגי - אמנות תיקון כלי חרס
אסף רזין
אסף רזין (נולד בשנת 1941) הוא כלכלן ישראלי, פרופסור אמריטוס באוניברסיטת תל אביב. היה מראשוני החוג לכלכלה באוניברסיטת תל אביב וכיהן בה כראש חוג, דקאן הפקולטה למדעי החברה וסגן הרקטור. לאחר פרישתו כיהן כפרופסור בחוג לכלכלה באוניברסיטת קורנל.
ביוגרפיה
אסף רזין נולד וגדל בקיבוץ שמיר. הוריו, מרדכי ודורה רזין, הגיעו לישראל לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה מ בסרביה והיו ממייסדי הקיבוץ. כאחד מבני הקבוצה הבכורה בקיבוץ הוא למד אצל המורים הראשונים שהוכשרו להוראה מטעם הקיבוץ. מערכת החינוך של הקיבוצים הייתה מנותקת מהמערכת הארצית, ללא בחינות, שעורי בית וכדומה, עם עבודה יומית. אסף רזין למד בתיכון האזורי עינות ירדן הממוקם בקיבוץ עמיר והתגייס לצה"ל ב-1958. הוא נפצע קשה במהלך שירותו הצבאי, והשתחרר כעבור שנה כנכה צה"ל. מכיוון שלא יכול היה לחזור לקיבוץ לעבודת כפיים, פנה לכיוון של לימודים אקדמאים, והיה בין הבודדים שעשו זאת מקרב התנועה הקיבוצית באותה תקופה. על מנת להתקבל לאוניברסיטה היה עליו להשלים תעודת בגרות, זאת הוא עשה בשיטה אקסטרנית במהלך שהותו הממושכת בבית החולים תל השומר. לאחר שהוא התקבל ללימודים באוניברסיטה העברית הוחלט בשיחת הקיבוץ (הגוף המחליט על נושאים כללים ואישיים כאחד) כי הוא, כחבר הקיבוץ באותה עת, ילמד מקצוע "מועיל" לקיבוץ, כלכלה חקלאית. בשנת 1966 סיים תואר מוסמך בכלכלה חקלאית מהפקולטה לחקלאות של אוניברסיטה העברית ברחובות. במקביל, לאחר שמיקד את מהוויו האינטלקטואלים במקצוע הכלכלה, הוא למד את קורסי הליבה לתואר בוגר בכלכלה בבית הספר הגבוה למשפט וכלכלה וסיים תואר ראשון בשנת 1963. עם סיום לימודיו, הוא חוזר לקיבוץ ומועסק במשרד החקלאות כמתכנן אזורי באזור הגליל המזרחי.
אוניברסיטת שיקגו
ב-1966 הוא קיבל מלגת לימודים והחל ללמוד באוניברסיטת שיקגו, שהייתה אז מרכז בינלאומי ללימודי כלכלה והעמידה מעל לחמישה עשר זוכי פרס נובל בכלכלה. הוא השלים שם תואר שני נוסף בכלכלה בשנת 1968, ודוקטורט בכלכלה, בהנחיית הפרופסור היפני הירופומי אוזאווה, בשנת 1969. נושא עבודת הדוקטורט הוא "השקעה בהון אנושי וצמיחה כלכלית", ידוע גם בכינוי "צמיחה אנדוגנית", שהיה אז בראשיתו, ושזכה אחרי עשור וחצי להפוך לנושא מרכזי במחקר העוסק בהבנת מהותה של הצמיחה של כלכלות בעולם. עם סיום לימודיו בשנת 1969, עבר לאוניברסיטת מינסוטה ללמד כפרופסור.
אוניברסיטת תל אביב: החוג לכלכלה בחיתוליו
החוג לכלכלה באוניברסיטת תל אביב הוקם בשנת 1965 בראשותו של כלכלן נודע, אבא לרנר. אבל בהיעדר סטודנטים, מורים, ותוכניות לימודים עזב אבא לרנר את האוניברסיטה בשנה השנייה לתחילת לימודי הכלכלה באוניברסיטת תל אביב. איתן ברגלס, ראש החוג האפקטיבי הראשון, מתמסר מיד למילוי החסר, ומציע מינויים למסיימי תואר שלישי בארצות הברית. ומגבש תוכנית של 5–6 שנים לגיוס מסיימי תואר שני בהצטיינות בירושלים המתכננים ללמוד לתואר שלישי בארצות הברית ותלמידים מצטיינים בארצות הברית העומדים להשלים שם לימודי התואר השלישי. כך התעשר החוג בתגבורת אנשי סגל (אסף רזין, אלישע פזנר ויעקב פרנקל) שהעלו את רמת המחקר לרמה בינלאומית. איתן ברגלס איתר גם שני תלמידים מצטיינים בחוג החדש עצמו, אלחנן הלפמן ואפרים צדקה, וסיוע במימון לימודי הדוקטורט שלהם בהרוורד וב אם.אי.טי. עם חזרתם ארצה באמצע שנות השבעים, הגיעה רמת המחקר בחוג לשיא חדש שאינו נופל מזה של המחלקה לכלכלה בירושלים, לפחות בכמה תחומים, וזאת לאחר תום עשר שנים לקיומו. במקביל, עם התרחבות תחומי המחקר ועלית רמתו, מתגבשת מדיניות קפדנית ביחס למתן קביעות ולקידומים המעמידה רף גבוה שאינו מאפשר הידרדרות או אפילו קפיאה במקום. מדיניות זו ו"רכישות" מהאוניברסיטה העברית (למשל, אריאל רובינשטיין) הבטיחה את עליית מעמדו של החוג במשך השנים לאחד מהטובים בעולם. אסף רזין שיתף פעולה מחקרית, עם פרסומים בכתבי העת הבינלאומיים עם איתן ברגלס, אלישע פזנר, יעקב פרנקל, אלחנן הלפמן ואפרים צדקה. עם שלושת האחרונים, פרסם עבודות המצוטטות עד היום ברחבי העולם.
במהלך עבודתו באוניברסיטת תל אביב כיהן במקביל כפרופסור אורח בסטנפורד, אוניברסיטת שיקגו, הרווארד, פרינסטון, נורסוואסטרן, מינכן, ואוניברסיטת פנסילבניה. הוא שימש בתפקידי ייעוץ בקרן המטבע הבינלאומית, הבנק העולמי, ובבנקים המרכזים של ישראל, ארצות הברית, אנגליה, והונג קונג. בשנת 2001 הצטרף לסגל אוניברסיטת קורנל, תחילה במשותף עם אוניברסיטת תל אביב. משנת 2008, כאשר יצא לגמלאות מאוניברסיטת תל אביב, עבד 7 שנים נוספות באוניברסיטת קורנל, ממנה פרש ב-2015.
כלכלת ישראל בתקופות משברים כלכליים
ישראל הייתה ב אמצע שנות השמונים המדינה בעלת חוב חיצוני לנפש מהגבוהים בעולם, עם שעורי אינפלציה שעלו בהתמדה והגיעו לממדים תלת-ספרתים מדאיגים עם חוסר יכולת התמודדות עם בעיות יסוד של המשק והחברה. בתקופה ההיא הופעלה מדיניות כלכלית פופוליסטית עם רצון להביא שיפורים מהירים-מיידיים ברמת החיים. דוגמה בולטת הייתה בסבסוד יתר של מוצרי יסוד, ובשירותים ציבוריים אשר אמנם שמרה בקושי על רמת החיים לחודשים ספורים אבל מוטטה את מרחב הפיסקלי שהיה דרוש להשקעות בחינוך, בבריאות ובתשתיות. כמו כן, הוגבל באופן מלאכותי שיעור הפיחות של השקל ביחס לדולר.
בישראל, שימש ראש הרשות לתכנון כלכלי במשרד האוצר ויועץ כלכלי ראשי של הממשלה. לאחר המהפך הפוליטי ב-1977 הפעילה ממשלת מנחם בגין מדיניות מקרו-כלכלית פופוליסטית, ללא משמעת תקציבית. כאשר החלה להתפתח ההיפר-אינפלציה בתחילת שנות השמונים של המאה העשרים, התריע אסף רזין לממשלה ולציבור, בתוקף תפקידו כראש הרשות לתכנון כלכלי במשרד האוצר, מפני משבר האינפלציה הצפוי להתממש אם לא ינקטו צעדי מדיניות בולמים, פוטר ממשרתו בממשלה, לפני פיטורי שר האוצר דאז על כישלון המדיניות הכלכלית. מדיניות הייצוב שנקטה ממשלת אחדות שכללה קיצוץ ניכר בתקציב הביטחון (לאחר שהושג השלום עם מצרים שהייתה האויב העיקרי במשך עשרות שנים לפני כן) ורפורמה מוניטרית, תוך כדי הסכם ציבורי משולש: הממשלה, המעסיקים, והעובדים.
כלכלת העולם
תקופת היותו הכלכלן הבכיר של ממשלת בגין הייתה לכן תקופה קצרה במיוחד. הוא חזר לאוניברסיטת תל אביב, שם לימד עד גיל הפרישה. הוא קיבל אז מינוי כפרופסור לכלכלה בינלאומית ב- Cornell University. במשך השנים הוא שימש כמרצה אורח באוניברסיטאות ברחבי ארצות הברית: פנסילבניה, שיקגו, הרווארד, פרינסטון, נורסווסטרן, ברקלי, ייל, סטנפורד, וכן בבית הספר לכלכלה של לונדון ואוניברסיטת מינכן. הוא חבר-חוקר במספר ארגונים בינלאומיים לכלכלה: National Bureau of Economic Research (USA), Centre for Economic Policy Research (Europe, ו-Fellow of the Econometric Society.
אסף רזין זכה בפרס א.מ.ת- פרס המדע, האמנות והתרבות - בחסות משרד ראש הממשלה, שהוענק לו ב-2017.
אסף רזין שימש כיועץ בקרן המטבע הבינלאומית, בבנק של אנגליה, בבנק ישראל, בבנק של הונג קונג, וב- US Federal Reserve Bank. הוא כיהן כנשיא האגודה הישראלית לכלכלה, וכדירקטור מטעם הציבור בבנק הבינלאומי הראשון. אסף רזין שימש במספר תפקידים בכירים באוניברסיטת תל אביב, בהם ראש החוג לכלכלה בין השנים 1976–1974. בין השנים 1980 ל-1985 היה דיקאן הפקולטה למדעי החברה, ובין השנים 1992 ל-1994 היה סגן הרקטור.
אסף רזין נשוי לשולה, לשעבר חכלילי, בת קיבוץ עין החורש, ואב לשלושה ילדים. בנו הבכור, עופר, נפטר ממחלה קשה. בנו השני, רני, הוא פרופסור לכלכלה בבית הספר לכלכלה בלונדון - London School of Economics. ביתו, עינת, גרה בתל אביב. אחותו, חוה זמיר, נשואה לפרופסור לכירורגיה באוניברסיטה העברית, עודד זמיר, ואחיו, אהוד רזין, הוא פרופסור באוניברסיטה העברית בתחומי האימונולוגיה והביוכימיה, שימש גם כדיקאן הפקולטה לרפואה.
פעילות מדעית
עבודותיו המדעיות של אסף רזין כוללות כ-150 מאמרים בכתבי עת מדעים מובילים בעולם, כגון American Economic Review, Journal of Political Economy ,Quarterly Journal of Economics, Econometrica ו-19 ספרים. הקש https://www.waterstones.com/author/assaf-razin/122874. ברשימת הספרים שחיבר:
Globalization, Migration. and Welfare State, Pelgrave-Macmilan, 2021
Israel and the World Economy: The Power of Globalization -MIT Press, 2018
פרסים
בשנת 2017 זכה רזין ב- פרס א.מ.ת (פרס האמנות המדע והתרבות), בקטגוריה מדעי החברה: כלכלה
ג'אסם בן מוחמד אאל ת'אני
ג'אסם בן מוחמד אאל ת'אני (בערבית: جاسم بن محمد آل ثاني; 1825 – 7 ביולי 1913) היה אחד האנשים החשובים בהיסטוריה של קטר ואחד הגורמים המרכזיים להיותה מדינת ערב מכובדת, עשירה ומודרנית במיוחד. לג'אסם היו 19 ילדים שכולם היו בנים ו־7 אחים, מייסדי בית ת'אני.
מלחמת קטר-בחריין
ג'אסם התגייס לצבא קטר במלחמת קטר-בחריין שהייתה ב־1867 ונפל בשבי בחריין. הוא הובא לבחריין אך ברח מהכלא מהר מאוד ופגש משפחה בדואית קטרית שהביאה אותו לאבו דאבי, באבו דאבי רכש נשק בשביל קטר וב־1868 חזר לקטר להמשך המלחמה. לאחר חזרתו לקטר המושכות התהפכו ולקטר היה יתרון גדול מאוד על בחריין מה שגרם לניצחון קטרי מוחץ במלחמה.
הגעת העות'מאנים לקטר
באפריל 1871 מידהט פאשא העות'מאני שלח משלחת לקטר מטעם הממשלה העות'מאנית בבגדאד למזרח חצי האי ערב. העות'מאנים שיגרו שליח לג'אסם הנושא את דגל האימפריה העות'מאנית. לאחר המשלחת המוזרה הזו קטר והאימפריה העות'מאנית חיממו יחסיהם בהמון תחומים למשל, בצבא. בחודש ינואר 1872 שתי המדינות התאחדו סופית אך ג'אסם הורד בדרגתו לשייח' והיה תת-המושל של מחוז מזרח חצי האי ערב שכלל את: בחריין, קטר, מזרח ערב הסעודית, איחוד האמירויות הערביות, ומחוז מוסנדם שבעומאן. נקודת המפנה הגיעה כאשר ג'אסם עלה לשלטון. בתקופת שלטונו היה טוב בקטר ובעקבות הגעת התרבות העות'מאנית אליה היא התפתחה משמעותית. גם כוחות העצמאות של קטר הכירו בשלטון העות'מאני במדינתם וכולם תמכו בו מלבד שבטים מקומיים. לפתע יחסי האימפריה העות'מאנית וקטר קפאו, העות'מאנים סירבו לסייע לקטרים במגוון תחומים ובשנת 1885 נעשו ניסיונות רבים מצד הקטרים להוקיע את השלטון ולדכא אותו. ג'אסם הפך לדמות בולטת באופוזיציה של השלטון וניסה להוציא מקטר את ההשפעה העות'מאנית. בשנת 1892 היחסים הגיעו לשיא השפל וג'אסם התפטר מתפקידו כתת-המושל של המחוז והפסיק לשלם מיסים לנושים העות'מאנים.
מותו
ג'אסם מת ב-13 ביולי 1913 אחר הצהריים בלוסייל (שהייתה אז כפר קטן, 24 קילומטרים צפונית לדוחה) ושם נקבר.
ילדיו
היו לג'אסם 19 ילדים בסה"כ וכולם היו בנים.
Owl Pharaoh
רקע
בשנת 2011 הכריז סקוט על המיקסטייפ כמיני-אלבום בעל 11 רצועות ושתי רצועות בונוס. גרסה זו של המיקסטייפ הייתה אמורה לכלול שירים כמו "Lights (Love Sick)", "Analogue" ו-"That B!tch Crazy". עם זאת, זה היה לפני שסקוט נחקר על ידי ראפרים ומוכרי תקליטים כגון טי. איי. וקניה וסט. לאחר שעבד עם השניים על הפרויקט, הודיע סקוט כי המיקסטייפ יפורסם באותו חודש של צאת אלבום האוסף Cruel Summer של GOOD Music. עם זאת, הפרויקט לא יצא באותו החודש. סקוט עיבד מחדש את הפרויקט וקבע תאריך חדש לצאתו, 22 בפברואר 2013. הפרויקט לא פורסם בשנית.
סקוט קבע תאריך נוסף לצאת האלבום ל-21 במאי 2013, תוך שהוא מודיע כי הוא יוצע למכירה בחנות האייטונס זמן קצר לאחר מכן. הוא גם הצהיר כי הוא עשוי לפרסם אותו בחינם לפני תאריך זה. סקוט ציין את קניה וסט, טי. איי. וג'סטין ורנון כאלו שעזרו לו ליצור את הפרויקט. עבור המיקסטייפ סקוט שיתף פעולה עם אמנים שונים כגון קניה וסט, טי. איי., 2 צ'יינז, ג'סטין ורנון, וייל, קומון, טורו ומוי וגאנפליי. רשימת הרצועות הסופית חשפה שיתופי פעולה נוספים עם אייסאפ פרג, ת'אופילוס לונדון ופול וואל. בסופו של דבר, קומון וגאנפליי לא השתתפו במיקסטייפ. MTV חשפו כי סקוט יפרסם את המיקסטייפ להורדה חינמית במאי 21 והוצאת המיקסטייפ לחנות האייטונס בוטלה.
הוצאה וקידום
הסינגל הראשון שפורסם לקידום המיקסטייפ הוא "Blocka La Flame", בהשתתפות אמן הדאנסהול הג'מייקאני פופקאן. הוא פורסם ב-14 בדצמבר 2012, והפיקו אותו יאנג צ'ופ, מייק דין וסקוט עצמו.
הסינגל השני שפורסם מתוך המיקסטייפ הוא "Quintana" בהשתתפות הראפר וייל. הוא פורסם ב-22 במרץ 2013 והפיקו אותו סאק פייס, אנתוני קילהופר וסקוט עצמו. השיר לווה גם בווידאו קליפ.
הסינגל השלישי מתוך המיקסטייפ, ששימש כסינגל המוביל, "Upper Echelon", בהשתתפות 2 צ'יינז וטי. איי. (גרסת המיקסטייפ כללה רק את טי. איי.), פורסם ב-18 באפריל 2013, ויצא באופן רשמי בחנות האייטונס למחרת. ב-16 ביוני 2013 פורסם הווידאו קליפ של השיר. השיר הופק על ידי אנתוני קילופר, ג'יי גראם וסקוט עצמו.
ביקורת
המיקסטייפ זכה לשבחים מצד מבקרי המוזיקה. ראלף בריסטאוט מ-XXL העניק לאלבום ציון "XL", באומרו כי "בעוד שהוא עדיין מוצא את עצמו לירית, עבודתו [של סקוט] מאחורי הלוחות והלהיטות לנסות דברים חדשים מונעים מכך שזה יהיה בעייתי. אולי החיסרון היחיד של Owl Pharaoh הוא שזה עדיין לא ממש נראה לענות על השאלה 'מיהו טראוויס סקוט בדיוק?' למזלו, הופעת הבכורה המגובשת להפליא הזו כל כך מהפנטת שכולם ירצו לגלות".
המיקסטייפ קיבל מועמדות לקטגוריית "המיקסטייפ הטוב ביותר" בטקס פרסי ההיפ הופ של ה-BET לשנת 2013. מגזין Spin דירג את המיקסטייפ במקום ה-21 ברשימת "40 אלבומי ההיפ-הופ הטובים ביותר לשנת 2013". מגזין XXL העניק למיקסטייפ את תואר המיקסטייפ החמישי הטוב ביותר מ-2013, באומרו: "מעל הכל, כישורי ההפקה של ה-XXL Freshman של 2013 מוצגים בתצוגה מלאה ומציגים את מגוון הצלילים הרחב שלו. Owl Pharaoh הוא סימן מוקדם לכך שהפוטנציאל בשבילו הוא מונומנטלי".
השילד הערבו-נובי
השילד הערבו-נובי הוא שילד (אזור יציב מבחינה טקטונית) שמקורו בתהליכים טקטוניים ואורוגניים שהתרחשו בפרקמבריון. השילד נמצא בצפון-מזרח הלוח האפריקאי, בחלקו המערבי של הלוח הערבי ובדרום-מזרח הלוח הלבנטיני, ומהווה את חלקו הצפוני של האורוגן המזרח-אפריקאי.
השתרעות
עוביו של השילד הערבו-נובי הוא כ-40-45 ק"מ – עובי אופייני לקרום יבשתי. השילד משתרע לאורך כ-3,000 ק"מ מצפון לדרום ומקיף את ים סוף משני צדדיו: כ-500 ק"מ ממזרח ("השילד הערבי") ומרחק דומה ממערב ("השילד הנובי"). שני חלקים אלה של השילד נפרדו בעת ביקוע ים סוף כחלק מהתהוות הבקע הסורי-אפריקני, לפני כ-20 מיליון שנים.
סלעי השילד – בעיקר סלעי יסוד וסלעים מותמרים – נחשפים באתיופיה, באריתריאה, בסודאן, במצרים, בסיני, בערב הסעודית ובירדן. בישראל נחשפים סלעיו בהרי אילת. לעומת קרומים יבשתיים אחרים באפריקה ובחצי האי ערב – המכוסים בשכבות עבות של סלעי משקע, מהווה הקרום החשוף של השילד מקור ללימוד תהליכי בנייה קרומית. מאחר שהשילד משתרע במדבריות חצי האי ערב, סיני והסהרה הדלים בצמחייה ובקרקעות, הוא נחשף בקלות. חשיפה זו מאפשרת לחקור אותו לא רק מהקרקע אלא גם באמצעות חישה מרחוק מלוויינים.
השתרעותו של הקרום הנאופרוטרוזואי למזרח בתשתית הלוח הערבי אינה מוגדרת היטב, אם כי נראה כי הוא מצוי בתשתית האזור כולו. כמה מחשופים של סלעי יסוד בעומאן תוארכו לעידן זה, ובאזור לא נמצאו שרידים משמעותיים לקרום עתיק יותר.
בצפונו נקטע השילד הערבו-נובי כתוצאה משבירה שהתרחשה בגבול פרקמבריון-קמבריון. שרידים לשבירה זו זוהו בדרום-מזרח אירופה, בטורקיה ובאיראן.
היווצרות ומסלע
סלעי השילד מיוצגים בחבורות מהנאופרוטרוזואיקון, והם נוצרו באירועים טקטוניים ואורוגניים שהתרחשו בארבעה אירועים עיקריים:
בניית התשתית
התשתית הקריסטלינית החלה להיווצר לפני כ-1,100 מיליון שנים במהלך האורוגנזה הקיבארית, וסלעיה בנו קרום יבשתי שהיווה בסיס להתפתחות סלעים צעירים יותר. אורוגנזה זו התאפיינה במעוותים שנבעו משלבי קימוט רבים. סלעי אורוגנזה זו מיוצגים בחבורות אילת-נביעות ופיראן-סלאף וכוללים סלעי גרניט, סלעים מותמרים בדרגות התמרה שונות – בעיקר גנייס, מיגמטיט וצפחה ודייקים מותמרים.
בשלבי בניית התשתית חלו בשילד 7 אירועי מעוות, שאת תוצאותיהם ניתן לראות בקמטים ובסלעים שהותירו. אירועים אלה נחלקים ל-3 מחזורים:
מתיחה וביקוע
מתיחת קרום שאירעה לאחר בניית התשתית גרמה לביקוע רודיניה, להידקקות הקרום ולהיווצרות אוקיינוס. בקרקעיתו של האוקיינוס נוצר אזור פתיחה ובו רכס מרכז אוקייני שבנה קרום אוקייני. בשולי האוקיינוס התפתח אזור הפחתה, שיצר קשתות איים וקשתות געשיות.
בקרום היבשתי המידקק חדרה מאגמה והביאה להיווצרות דייקים.
התנגשות
התכנסות של הלוחות – שהיוו את מזרח ומערב גונדוונה – בעקבות שינוי בכיוון תנועתם התבטאה בהיווצרות הרים, בהתרוממות קרקעית האוקיינוס שחשפה את האופיוליטים ובגעשיות ערה שיצרה סלעים פירוקלסטיים. קשתות האיים היו לא יציבות בשלב זה: בהרי הגעש שהלכו וגבהו חלה סחיפה מהירה, שיצרה משקעים לא ממוינים.
מערכת העתקי חילוף שמאלי שכיוונם מצפון-מערב לדרום-מזרח במצרים וחצי האי ערב נוצרה כתוצאה מ"בריחה" טקטונית הקשורה בהתנגשות, והייתה פעילה לפני 560-630 מ"ש.
האירועים שחלו במהלך התנגשות הלוחות מיוצגים באורוגנזה החיג'אזית ומתבטאים בסלעי חבורות כיד, סעל-זע'ארה וחבורת פיראני, הכוללות סלעים מותמרים לצד סלעים געשיים.
האירוע הפאן-אפריקאי
השלב האחרון בבניית השילד הערבו-נובי הוא האירוע הפאן-אפריקאי – אירוע טקטוני-מגמטי שנמשך כ-50 מיליון שנים ומכונה לעיתים "האורוגנזה הפאן-אפריקאית", הגם שלא הגיע עד כדי אורוגנזה. אירוע זה – בו נמשכה הדחיקה הטקטונית – התבטא בגעשיות דו-אופנית פחותה ובמעוותים חלשים, ולווה בפעילות פלוטונית ערה שנבעה מהתחממות מחדש של הקרום היבשתי.
השילד הערבו-נובי הוא המקטע הקרומי הנאופרוטרוזואי הגדול ביותר באפריקה שהושפע על ידי האירוע הפאן-אפריקאי. המעוות הקשור בהתנגשות הסופית היה עז יותר בצפון השילד ולווה בהעתקה אנכית הדוקה, בדחיקה תלולה ובאזורי גזירה שהשפיעו על מארג התשתית הסלעית באריתריאה, באתיופיה ובדרום חצי האי ערב. מערכת העתקים זו ומבני ההתנגשות מטשטשים את המבנים המוקדמים בדרום השילד הקשורים לצמיחת הקשתות. עוצמת המעוות יצר קושי בזיהוי מכלולי האופיוליטים באזורים אלה.
השלבים הסופיים של התפתחות השילד היו עדים להיווצרות פוסט-טקטונית של גרניטים, לגעשיות דו-אופנית ולמשקעים צמיגים. אלה מעידים על מתיחה עזה שנגרמה על ידי התמוטטות אורוגנית בסוף הנאופרוטרוזואיקון. מתחמי התמרה וגעשיות הקשורים במתיחה זוהו בצפון השילד אך מועדים להימצא עוד יותר באזורים מעוותים יותר בדרומו.
הסלעים שנוצרו בתקופה זו מיוצגים בחבורות פיראני וקתרינה וכוללים סלעים געשיים וכן סלעים ומחדרים פלוטוניים.
אירועים מאוחרים
בשלהי הפרקמבריון דעכה הפעילות הטקטונית. העיוות בשילד הערבו-נובי הסתיים בתחילת הקמבריון, אם כי נמשך ברמה מקומית אל תוך הקמבריון והאורדוביק דרומית יותר באפריקה. לקראת סוף הקמבריון התפתח מישור גידוע מפותח בראש הקרום השילדי הצעיר, שיצר משטח יבשתי עליו הורבדו במהלך הזמן סלעי משקע. משקעים קמבריים אלה נוצרו כנראה על ידי קרחון יבשתי נרחב, וכיום הם מוסרים בחלקם באמצעות סחיפה וחושפים את סלעי התשתית.
סלעי המשקע הם בעיקר אבן חול לא מבוגרת וואקה הנובעים מבליית הקשתות הגעשיות. משקעים המקושרים לכדור השלג ארץ הנאופרוטרוזואי – תאוריה הגורסת כי בשלהי הפרקמבריון היה כדור הארץ מכוסה בקרחונים – זוהו בחלקים של השילד, וקיומן של תצורות ברזל הפסים עשוי להעיד על ביטוי ימי עמוק של אירועי כדור השלג.
ביקוע וחשיפה
במרכז השילד החלה להתפתח בסוף האוליגוקן מערכת ביקוע שכיוונה מדרום-מזרח לצפון-מערב, שלוותה בהתרוממות מגמטית. מערכת זו גרמה לתנועת לוח ערב צפונה, להיפרדותו מלוח אפריקה ולהיווצרות מפרץ עדן, ים סוף ומפרץ סואץ. עדויות לכך נמצאו בשולי ים סוף בדמות משקעי ים רדוד מתחילת המיוקן.
באמצע המיוקן השתנה כיוון הביקוע לצפון-דרום, שיצר את שלוחת מפרץ אילת וגרמה להיפרדות הלוח הלבנטיני מלוח ערב. שינוי הכיוון הוריד באופן משמעותי את דרגת ההעתקה במפרץ סואץ, בעוד באזור מפרץ אילת המשיכה ההתרחבות וחלה השקעה במיוקן-פליוקן. מערכת זו, שהיא חלק מהבקע הסורי-אפריקני, חדרה גם ללוח האפריקאי ויצרה את בקע מזרח-אפריקה שצפונו מצוי בתחום השילד הערבו-נובי. בקע זה מפצל את הלוח האפריקאי לשני לוחות: הלוח הנובי במערב והלוח הסומלי במזרח.
אוצרות טבע
המסלע המגוון הבונה את השילד הערבו-נובי מהווה מקור לאוצרות טבע רבים. השילד הערבו-נובי היה מקור לזהב מאז מצרים הפרעונית. אחד השרידים הראשונים לחיפוש אוצרות טבע באזור הוא פפירוס טורין – מפה טופוגרפית וגאולוגית שצוירה על פפירוס, המתוארכת ל-1150 לפנה"ס. מפה זו הוכנה לקראת סיור רעמסס הרביעי במדבר המזרחי, והיא מסמנת את מיקומם של סלעי השילד ומרבצי זהב במצרים העתיקה. זהב נכרה גם בחג'אז, ב"מאהד אד דהב", בערבית: محافظة مهد الذهب – ערש הזהב, ויש הסבורים שזה מקור הזהב של שלמה.
בהווה יש התעוררות מחודשת של סקירה וכריית זהב בתחומי השילד, במיוחד בסודאן, בערב הסעודית, באריתריאה ובאתיופיה. אך לא רק זהב נכרה באזור. שמה היווני של העיר אסואן – Συήνη (סיֶינֶה) – נובע משמו של סלע היסוד סיאניט שנכרה בסביבתה, ואף הרומאים חצבו שם פורפיר וגרניט – אותם השיטו לרומא. בחלק השילד הערבי נכרו ב-5,000 השנים האחרונות מתכות יקרות: זהב, כסף, אבץ, בדיל, עופרת ונחושת. נחושת נכרתה גם בבקעת תמנע, ובשנת 2009 נערכו ניסיונות לחידוש כרייתה.
גם מינרלים ואבני חן נכרות באזור, בהן הפרידוט הייחודי לאי המצרי זברג'ד המכונה גם "האי של יוחנן הקדוש" (באנגלית למשל St. John's Island) בים האדום שמול חופי מצרים, שם החלו בכרייתה סמוך ל-1300 לפנה"ס.
לאוניד אומנסקי
לאוניד אומנסקי (23 ביולי 1890, יוזובקה, האימפריה הרוסית – 3 באפריל 1957, סקנקטדי, ניו יורק, ארצות הברית) היה מהנדס חשמל יהודי בעל נתינות האימפריה הרוסית ואזרחות אמריקאית, ראש מחלקת ההנדסה והתעשייה של חברת ג'נרל אלקטריק, זוכה "מדליית אדיסון IEEE".
ביוגרפיה
בשנת 1907 סיים את לימודיו בגימנסיה בניקולייב. באותה השנה, התקבל למחלקה האלקטרומכנית של המכון הפוליטכני האימפריאלי של סנט פטרבורג.
לאחר סיום המכון נשלחה על ידי ועדת התותחנים ב-1915 לארצות הברית כדי לקבל פגזים עבור צבא האימפריה הרוסית. לאחר מהפכת אוקטובר נשאר בארצות הברית ונהיה למהנדס בג'נרל אלקטריק. עסק בחשמול תעשיית המתכות, מפעלי גלגול, תנורים, חלוקת אנרגיה. מאז 1950, ראש מחלקת ההנדסה והתעשייה של ג'נרל אלקטריק. בשנת 1956 הוענקה לו מדליית תומאס אדיסון IEEE "על תרומה יוצאת דופן לחשמול תעשייה" (מדליה זו מלבד לאוניד אומנסקי, הוענקה רק לעוד נתין של האימפריה הרוסית: ולדימיר זבוריקין). בעלים של 18 פטנטים ומחברם של 30 מאמרים מדעיים.
פלוגלס
פלוגלס (באנגלית: Floogals) היא סדרה בריטית לילדים בשילוב הנפשה ולייב אקשן שעלתה לשידור בשנת 2016. בישראל שודרה הסדרה בדיבוב לעברית בערוץ הופ!.
עלילת הסדרה
הפלוגלים הם חייזרים ידידותיים וסקרניים שהגיעו לכדור הארץ כדי לחקור את בני האדם וללמוד על חייהם.
לאחר נחיתת הפלוגלים בכדור הארץ, ילד קטן מוצא את החללית שלהם ותולה אותה על תקרת חדר השינה שלו ומשם הפלוגלים יוצאים להרפתקאות. הפלוגלים אוהבים לגלות דברים מעניינים על עולם בני האדם בעזרת שאלות וניסויים ובכל פרק נתקלים בחפץ מכדור הארץ שאינם מכירים ומנסים לגלות מידע אודותיו. לאחר סיום המחקר הם מעבירים את הממצאים למפקד הבסיס בכוכב ממנו הגיעו. אם המפקד אוהב את החפץ, הפלוגלים מקבלים מדבקה עם התמונה של החפץ שחקרו.
אדמונטון אוילרס
אדמונטון אוילרס (באנגלית: Edmonton Oilers) היא קבוצת הוקי קרח מקצוענית מאדמונטון, אלברטה, קנדה, המשחקת בליגת ה-NHL בה היא חברה בבית הפסיפי שבחטיבה המערבית.
תחת השם אלברטה אוילרס, הייתה הקבוצה ב-1972 בין מייסדות ליגת ה-WHA שניסתה להתחרות ב-NHL. לאחר עונה אחת שינתה את שמה לשם הנוכחי. עם סגירתה של ה-WHA ב-1979 התקבלו האוילרס כקבוצת התרחבות ל-NHL והחלו לשחק בה בעונת 1980.
האוילרס זכו חמש פעמים בגביע סטנלי. כל הזכיות היו בתקופת הזוהר של הקבוצה בין 1984 ו-1990, אז הציגה לדעת רבים את אחת הקבוצות הטובות בתולדות ה-NHL. בשורותיה שיחקו באותה תקופה מספר גדול של שחקנים שצמחו להיות כוכבי על, ובראשם מי שנחשב לשחקן ההוקי קרח הטוב בכל הזמנים, וויין גרצקי.
1972 - 1979: שנות ה-WHA
תחת השם אלברטה אוילרס הייתה הקבוצה אחת מ-12 המייסדות של ה-World Hockey Association ובראשי תיבות WHA, ליגה שניסתה להתחרות ב-NHL ולמשוך את כוכביה. מקור השם הוא בתעשיית הנפט המפותחת באלברטה.
הקבוצה הייתה אמורה להיות קבוצה ייצוגית של כל אלברטה ולשחק חלק ממשחקיה הביתיים בקלגרי, כיוון שלקלגרי לא הייתה קבוצה הן ב-WHA והן ב-NHL. לבסוף שיחקה הקבוצה את כל משחקיה בעונה הראשונה באדמונטון, באולם "אדמונטון גארדנס", ובתום העונה הראשונה שינתה את שמה לאדמונטון אוילרס. בתום העונה השנייה עברה הקבוצה לאולם חדש, "נורת'לנדס קוליסאום" (כיום רקסול פלייס).
האוילרס שיחקו ב-WHA בכל שבע העונות בהן התקיימה. בשש הראשונות ההצלחה של האוילרס הייתה חלקית בלבד, כאשר אף על פי עלו ארבע פעמים לפלייאוף, לא הצליחו לנצח ולו סדרה אחת.
בעונת 1979, העונה האחרונה לקיומה של ה-WHA, עשתה הקבוצה את הצעד ששינה את פניה לעתיד לבוא. עם התפרקותה של קבוצה אחרת בליגה, אינדיאנפוליס רייסרס, החתימו האוילרס את הרוקי בן ה-17 שלה, וויין גרצקי, שנחשב לכוכב בהתהוות. עם גרצקי הצעיר הצליחו האוילרס להגיע עד לגמר ה-WHA באותה עונה, אולם בסדרת הגמר נוצחו על ידי ויניפג ג'טס. זו הייתה גם הסדרה האחרונה בתולדות ה-WHA; הליגה נסגרה, והאוילרס, עם שלוש קבוצות נוספות - הג'טס, ניו אינגלנד ויילרס וקוויבק נורדיקס - התקבלו ל-NHL לקראת עונת 1980.
1980 - 1983: התחלות קשות ועלייה לצמרת
בגלל חוקי ה-NHL באותו זמן, איבדו האוילרס את מרבית שחקניהם שפוזרו בדראפט בין הקבוצות הוותיקות בליגה. עם זאת, בעזרת הסכם מיוחד, הם הצליחו להגן על וויין גרצקי ולשמור אותו בקבוצה. בנוסף, הצליחה הקבוצה באופן יוצא דופן בדראפט הרגיל של הליגה, כשבחרה שלושה שחקנים שהפכו לכוכבים גדולים - מרק מסיה, גלן אנדרסון וקווין לואו.
גרצקי הטביע חותם בליגה כבר בעונה הראשונה שלו בה, כשזכה בגביע הארט כ-MVP של העונה. מכיוון שה-NHL קבעה שהוא אינו רוקי, עקב העובדה ששיחק עונה מלאה ב-WHA, נמנע ממנו לקבל את גביע קאלדר ולזכות בתואר רוקי השנה. פרט לגרצקי, האוילרס בעלי הסגל הצעיר היו בינוניים. למזלם, 16 קבוצות עלו לפלייאוף מתוך 21 שהיו אז בליגה, ולכן הצליחו האוילרס לעלות לפלייאוף, שם הובסו על ידי פילדלפיה פליירס.
האוילרס המשיכו להוכיח כישרון יוצא דופן לבחירות דראפט מוצלחות, כשלקראת עונת 1981 בחרו את המגן פול קופי, את השוער אנדי מוג ואת החלוץ הפיני יארי קורי. גרצקי זכה שוב בגביע הארט, והפעם צירף אליו את גביע ארט רוס כמבקיע המצטיין של הליגה, כשצבר 164 נקודות - שיא NHL חדש. האוילרס עלו לפלייאוף, שם השיגו ניצחון מרשים על מונטריאול קנדיאנס לפני שנוצחו בסיבוב השני על ידי האלופה, ניו יורק איילנדרס.