cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צבי הירש אשכנזי
יצירתו
בעת שהותו באמסטרדם הוציא לאור, בשנת תע"ב, את חיבורו חכם צבי, המהווה שילוב בין שו"ת לבין חידושים תלמודיים.
קיימברידג' אנליטיקה
קיימברידג' אנליטיקה (באנגלית: Cambridge Analytica) הייתה חברה פרטית בריטית ששילבה כריית נתונים, מסחר בנתונים, ניתוח מידע ואסטרטגיה תקשורתית לצורך השפעה על תהליכי בחירות במדינות ברחבי העולם. החברה קמה בסוף 2013 כחברת בת של חברת האם הבריטית SCL Group, כדי לקחת חלק בפוליטיקה של ארצות הברית. החברה הייתה בבעלות חלקית של משפחתו של רוברט מרסר, מנהל קרן גידור אמריקאית שמרנית.
ב-17 במרץ 2018, דיווחו העיתונים "הניו יורק טיימס" ו"האובזרבר" שקיימברידג' אנליטיקה עשתה שימוש עסקי במידע אישי מפייסבוק, שמלכתחילה נאסף על ידי חוקר חיצוני למטרות אקדמיות. בתגובה, אסרה פייסבוק על קיימברידג' אנליטיקה לפרסם בפייסבוק. "הגרדיאן" דיווח עוד כי פייסבוק ידעה על הפרת אבטחה זו במשך שנתיים, אך לא עשתה דבר כדי להגן על המשתמשים שלה.
סדרה של קטעי וידאו שצולמו בהחבא ופורסמו בחודש מרץ 2018 חשפה את אחד מראשי קיימברידג' אנליטיקה מספר לאדם שהתחזה ללקוח פוטנציאלי על שימוש בנשים בזנות, בתרגילי עוקץ, בשוחד וב"מלכודות דבש" כדי להכפיש פוליטיקאים. הבכיר טען גם כי החברה "ניהלה את כל הקמפיין הדיגיטלי של דונלד טראמפ", כולל פעילויות בלתי חוקיות לכאורה.
היסטוריה
בשנת 2013 החלה החברה לפעול בלונדון בתחום ההשפעה על מערכות בחירות. בקיץ אותה שנה החברה הזמינה את סטיב באנון, שהיה אז יושב ראש אתר החדשות ברייטברט. כדי ליצור רושם שמדובר בפעילות אקדמית החברה שכרה משרד בקיימברידג' ושם קיימו בכיריה את המפגשים עם באנון. אנשי החברה שכנעו את באנון שיש בידיהם כלי לעיצוב דעת קהל באמצעות micro-targeting, כלומר תפעול של נתוני מדיה חברתית לצורך סחיטה רגשית, באמצעות אפיון מדויק של הבוחרים וללא הסכמתם. הם הראו איך יוכלו לאסוף נתונים רבים על כל בוחר לצורך בניית פרופיל פסיכולוגי לעשרות מיליוני בעלי זכות בחירה בארצות הברית, לקראת מערכת הבחירות לנשיאות ב-2016. באנון השתכנע והזמין אותם למפגש עם רוברט מרסר, מנהל קרן גידור בארצות הברית ובעקבות פגישה זו מרסר השקיע בחברה 15 מיליון דולר.
החברה פנתה לאלכסנדר קוגן, שייצר אפליקציה שמאפיינת משתמשי פייסבוק באמצעות כפתור אהבתי שלהם. היישום של קוגן שאב את המידע המבוקש מאנשים שבחרו להתקין אותו וגם מחברי פייסבוק שלהם. מידע זה כלל את הסטטוסים, לייקים ולפעמים גם הודעות פרטיות. באופן זה החברה שאבה מתוך פייסבוק במהלך תקופה של חודשיים-שלושה כחמישים או שישים מיליון פרופילים ואלה היוו את בסיס המידע שלה. כעת יכולה הייתה החברה לזהות את התכנים שכל משתמש ראה, כולל הנושא, ההקשר, הטון, ומהיכן הם הגיעו, וכך התאפשר לה למצב כל אזרח בנוגע למידת ואופי ההשפעה הנחוצה כדי לשנות את דעותיו. המידע הזה שימש את צוותי הפרסום - מומחים בעיבוד נתונים, פסיכולוגים, רעיונאים, מעצבים, צלמים ואנשי וידאו – והם ייצרו תכנים שאותם השתילו המטרגטים (אנשים שמיומנים בכיוון למטרה) באינטרנט, על ידי בניית אתרי אינטרנט, בלוגים וכל מה שיתאים כדי להשפיע על כל פרופיל בדרך המתאימה.
בפעילות שלה החברה שיתפה פעולה עם חברת ישראלית Psy-Group.
בתחילת חודש מאי 2018 נסגרה חברת קיימברידג' אנליטיקה, עקב הוצאות משפטיות כבדות ואיבוד לקוחות.
שיטות עבודה
לפי דברי המנכ"ל לשעבר של קיימברידג' אנליטיקה, אלכסנדר ניקס, החברה עושה שימוש בביג דאטה ובפסיכוגרפיקה. שיטות אלה מתבססות על מדעי ההתנהגות, שלוקחים בחשבון מרכיבים כגון גיל, מגדר, דת, רמת הכנסה וכדומה ומשלבים אותם בחמש התכונות הגדולות, שהן מדדים שמגדירים אישיות: פתיחות להתנסויות חדשות, הנטייה לסדר, הרגלים ותכנון בחיים, הנטייה לחברותיות, אכפתיות ומעורבות חברתית והנטייה לדאגנות. מחקרים איפשרו לבצע ניתוח אישיותי למאות אלפי אזרחים בארצות הברית. בהתאם לניתוח אישיות זה הפיצה החברה לכל נמען מידע מותאם-אישית שתומך בלקוחותיה ומשמיץ את יריביהם. למשל: מידע מעורר דאגה אודות היריב נשלח לאנשים שנוטים לדאוג.
גם תהליך ייצור המסרים הפרסומיים עבר תהליך של שינוי. בעבר התבסס תהליך זה על דחיפה של דעות, רעיונות ואסוציאציות אל עבר קהל הלקוחות, בתקווה שישתכנעו. כיום המידע האישיותי שנאסף מאפשר לפרסם באופן ממוקד; לכל אדם בקהל המטרה מותאם הפרסום שישפיע עליו באופן היעיל ביותר.
תקשורת ההמונים אף היא פינתה את מקומה ובמקומה הופעלה תקשורת ממוקדת-מטרה, תפורה לפי מידות מדויקות. שיטות עבודה אלה הופעלו כדי להשפיע באופן רגשי על עשרות מיליוני משתמשים בפייסבוק בפרט וברחבי האינטרנט בכלל, ללא ידיעתם ומבלי שנתנו לכך את דעתם או הסכמתם.
ספקות לגבי שיטות העבודה ומידת יעילותן
חוקרים בתחום מדע המדינה מביעים ספקות באשר למידת ההשפעה של חברת קיימברידג' אנליטיקה על התוצאות הממשיות של מערכות הבחירות. יש לכך מספר סיבות:
ייתכן שבגלל סיבות אלה פנו נציגי החברה לתרגילי עוקץ, שוחד וכדומה.
בתרבות
הסרט התיעודי The Great Hack אנ' מספר את השתלשלות המאורעות מנקודות מבטם של כמה אנשים שהיו מעורבים בפרשייה.
חופמי חוף
חופמי חוף (שם מדעי: Charadrius leschenaultii) הוא מין עוף מים ממשפחת החופמיים והוא אחד המינים הגדולים ביותר במשפחתו. אורכו 19 - 22 ס"מ, מוטת כנפיים 57 ס"מ ומשקלו 70 - 84 גרם. בישראל חולף שכיח, בעיקר בחוף הכרמל ובאילת.
פירוש השם
שמו בערבית הוא קטקאט ר'מל כביר, שפירושו "חופמי חולות גדול".
שמו המדעי: Charadrius leschenaultii נקרא על שם ז'אן בפטיס לואיס קלוד תיאודור לשנאולטי דה לה טור, בוטנאי, אורניתולוג ואספן צרפתי (1773–1826).
תיאור המין
חופמי חוף הוא אחד החופמיים הגדולים. הוא בעל גזרה דקה ורגליים ארוכות ירקרקות. מקורו שחור, גדול, מגושם וארוך. מידותיו: אורכו 19 - 22 ס"מ, מוטת כנפיים 57 ס"מ ומשקלו 70 - 84 גרם.
המין הבוגר בלבוש קיץ הוא בעל כיפה חומה בהירה, פס הגבה אינו מודגש וצבעו חום אפרפר בהיר. פס העין שחור כמעין מסכה וקדמת העין לבנה. הגרון לבן ועל החזה סינור חלוד. הבטן לבנה. במעוף מראה כנף כהה ברובה עם פס לבן במרכז הצבע הכהה.
הצעיר דומה לבוגר בלבוש חורף, אך על החלקים העליונים מופיע דגם נימור קל דמוי "קשקשים" בזכות שולי הנוצות הבהירים-ג'ינג'ים. כשהם מגיעים לישראל הצעירים כבר דומים יותר לבוגרים ודגם הקשקשים בולט בעיקר על סוככות הכנף. גם הראש אחיד פחות עם כיפה מפוספסת בעדינות. הנקבות דהויות יותר.
מעופו חזק וישר, עם רגליים בולטות מעבר לזנב.
מזונו
תפריטו של חופמי החוף משתנה בהתאם לעונה. בתקופת הקינון, שבה חופמי החוף מבלה יותר בנופים ערבתיים, לעיתים לא בקרבת מים, התפריט שלו מורכב בעיקר מחרקים על דרגותיהם השונות: חיפושיות, טרמיטים ויבחושים. באזורי החריפה התפריט מורכב בעיקר מפירות ים: חרקי מים, רכיכות, תולעים וסרטנים.
תתי -מינים
קיימים שלושה תת-מינים:
חופמי החוף מחליף את נוצותיו ל"לבוש דגירה" לפני סוף הקיץ.
תפוצה ומגמות אוכלוסין
חופמי החוף דוגר באזורים פתוחים שאינם מעובדים, אזורים מדבריים או חצי מדבריים, מישורי בוץ יבשים, טין וחרסית. תת-המין שמקנן בטורקיה, למשל, מחבב מאוד את "ערבות המלח" המצויות ברמה האנטולית. לעומת זאת, בחורף חופמי חוף מגלה העדפה ברורה לאזורי החוף או שפכי נהרות. לאחר תום עונת הקינון חופמי החוף מתקבץ ללהקות קטנות ויוצא בחזית רחבה לנדידה דרומה. הם יוצאים לדרך בין יוני לאוגוסט, ומגיעים לאתרי החריפה בסוף יולי ועד נובמבר. הפרטים הבוגרים והמתבגרים יוצאים לדרכם לפני צאת הדור הצעיר.
אתרי החריפה מתפרשים על פני שטח עצום: מצפון אפריקה מזרחה, דרך חצי האי ערב,  חופי הודו, בורמה, תאילנד, קמבודיה, וייטנאם, כל הארכיפלג האינדונזי ועד אוסטרליה. באפריקה: מחופי מזרח אפריקה ועד דרום אפריקה.
על פי Wetland International 2006, גודל האוכלוסייה העולמית נע בין 180 ל - 360 אלף פרטים.
תפוצה בישראל
בארץ חולף מצוי למדי, בעיקר בחוף הכרמל ובאילת. בחורף שכיח פחות אך מצוי כמעט תמיד, במספרים קטנים, לאורך חופי הים התיכון, בלהקות מעורבות של חופמיים מסוגים שונים.
מיכאל שודריך
הרב מיכאל (מרדכי יוסף) שודריך (בפולנית: Michael Schudrich; נולד ב-15 ביוני 1955) הוא רבה הראשי של פולין.
ביוגרפיה
נולד לדוריס גולדפרב ולרב דוד שודריך בעיר ניו יורק, סבו היגר לארצות הברית מהכפר בליגרוד שבפולין לפני מלחמת העולם השנייה.
הוא בוגר אוניברסיטת סטוני ברוק והשלים תואר שני בהיסטוריה באוניברסיטת קולומביה. הוא נסמך לרבנות בבית המדרש לרבנים באמריקה, המרכז האקדמי והרוחני העליון של הזרם היהודי הקונסרבטיבי, והסמינר להכשרת רבנים שלו. מאוחר יותר חזר וקיבל סמיכה אורתודוקסית מהרב משה דוד טנדלר בישיבה יוניברסיטי.
שודריך הוא חבר בהסתדרות הרבנים דאמריקה ובוועידת רבני אירופה. בתחום הכשרות הוא משתף פעולה עם ה-OU, עם הרבנות הראשית לישראל ועם ועד הרבנים דשיקגו וארגוני כשרות נוספים. ב-3 בנובמבר 2005 קיבל שודריך אזרחות פולנית ומאז הוא מחזיק באזרחות כפולה אמריקנית-פולנית. ב-27 במאי 2006 הוא הותקף במרכז ורשה בידי גבר בן 33, התוקף נעצר והודה בתקיפת הרב בחומר דומה לתרסיס פלפל. נמסר כי לתוקף היו בעבר קשרים עם ארגונים אנטישמיים והיסטוריה של בריונות בתחום הכדורגל.
ב-10 באפריל 2010 סירב להצטרף לטיסת הבכירים הפולנים, כדי לשמור על קדושת השבת. ההחלטה הצילה את חייו, בהתרסקות מטוס חיל האוויר הפולני ברוסיה נהרגו כל 96 הנוסעים ובהם הנשיא הפולני, לך קצ'ינסקי.
תמר אבידר
תמר אֲבידר (20 ביוני 1930 – 9 בפברואר 2016) הייתה עיתונאית וסופרת ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה בשם תמר רובינוביץ בחיפה, ארץ ישראל לפני קום המדינה, הוריה עברתו את שם המשפחה אחר כך לרביב. אביה היה פועל בבתי המלאכה של הרכבת המנדטורית, וכל המשפחה, הורים ושלושה ילדים גרו בדירת חדר. הוריה הקפידו על חינוכה והיא נשלחה ללמוד בבית הספר הריאלי העברי, והייתה חברה ומדריכה בתנועת הצופים. פיקדה על תלמידים בבית ספרה במסגרת הפעילות נוער בהגנה. בשנת הלימודים האחרונה בתיכון, בשנת 1947, הצטרפה לפלמ"ח ושירתה בחטיבת יפתח, השתתפה בכיבוש צפת ובמבצע דני. לאחר המלחמה ייסדה עם חברי הגרעין שלה בצופים את קיבוץ פלמחים, אך עזבה לאחר זמן קצר.
בגיל 21 נישאה למשה אבידר, ועברה לגור בתל אביב. בשנת 1954 כתבה מאמר קצר ששלחה לשבועון "לאשה", ובעקבותיו הזמין אותה עורך השבועון דוד קרסיק לשמש ככתבת. העיתונאית שושנה שגב שימשה לה כחונכת בתחילת דרכה. לאחר 5 שנים ב"לאשה" עברה לתפקיד עורכת מדור האשה ב"דבר". אחרי זמן קצר עברה ל"מעריב", לעבוד יחד עם טומי לפיד במדור שערך, שנקרא "שיחות מעריב", מדור חברה ורכילות. בשנת 1967 עברה עם לפיד לייסד את הירחון "אַת" של קבוצת מעריב, ושימשה כסגנית עורכת. אחר כך הקימה וערכה את מוסף "סגנון" של מעריב.
ב-1977 נשלחה מטעם משרד החוץ לשמש כנספחת לענייני נשים בארצות הברית ושירתה בתפקיד במשך שלוש שנים. חוויה זו תיעדה בספרה "אמריקה שלי".
ב-2011 הוענק לה התואר יקיר העיר תל אביב-יפו.
חיים אישיים
בשנת 1951 התחתנה עם משה אבידר. בשנת 1963 פגשה במסגרת עבודתה את עמוס אטינגר, שהיה אז כתב קול ישראל. לאחר מכן הייתה נשואה לאטינגר במשך 30 שנה, עד גירושיהם. היא אם לשלושה בנים, שניים מנישואיה הראשונים ואחד מנישואיה השניים – אבי אטינגר, שחקן וקומיקאי.
אבידר התגוררה בתל אביב.
אבידר נפטרה ב-2016, בגיל 85. נטמנה בבית העלמין ירקון.
דנזל ולנטיין
דנזל רוברט ולנטיין (באנגלית: Denzel Robert Valentine; נולד ב-16 בנובמבר 1993) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת יוטה ג'אז מליגת ה-NBA, בעמדת הקלע.
מרור
מרור הוא ירק מר הנאכל בליל הסדר, הלילה הראשון של חג הפסח. ישנה מצוות עשה מהתורה לאכול את בשר הפסח על מצות ומרורים, אך בהיעדר קורבן פסח אכילת מרור היא מצווה דרבנן. המרור נאכל לזכר שעבוד בני ישראל במצרים ומרירות חייהם. הוא אחד ממרכיביה של קערת ליל הסדר.
דנזל ולנטיין
קריירת תיכונים ומכללות
ולנטיין, אשר קרוי על שמו של שחקן הקולנוע דנזל וושינגטון, נולד וגדל בעיר לאנסינג שבמישיגן. בקבוצת הכדורסל של "תיכון סקסטון" בו למד, שיחק לצד שחקן ה-NBA לעתיד ברין פורבס ותחת אביו המאמן קרלטון ולנטיין, וזכה עמם באליפות ליגת התיכונים השנייה של מישיגן בעונות 2011 ו-2012. בעונתו האחרונה בקבוצה, 2011/2012, רשם ממוצעים של כ-14 נקודות, 11 ריבאונדים ו-9 אסיסטים למשחק.
מרור
מקור המצווה
מקור מצוות אכילת המרור הוא בפסוק:. פסוק זה מדבר על אכילת המרור יחד עם קרבן פסח. לאחר שנחרב בית המקדש ונפסקה הקרבת קרבן פסח, תקנו חכמים להמשיך לאכול מרור כזכר למקדש.
סוג המרור
מרורים הוא המונח המקראי למיני הירקות בציווי לאכול בליל הסדר בחג הפסח. במשנה ציינו חמישה מיני ירקות הכלולים בקטגוריה של "מרור": חזרת, עולשים, תמכא, חרחבינא ומרור. ה'חזרת' של המשנה היא החסה, אך יש אומרים שהכוונה לחסת הבר דוגמת חסת המצפן (Lactuca serriola), שהיא מרה יותר מהחסה המתורבתת. את ה"תמכא" יש שזיהו עם מה שכיום קוראים בעברית "חזרת", שורש חריף של הצמח חזרת הגינה.
דנזל ולנטיין
קריירת תיכונים ומכללות
בין השנים 2012–2016 למד באוניברסיטת המדינה של מישיגן ("מישיגן סטייט"), ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה ("הספרטנס") תחת המאמן חבר היכל התהילה של הכדורסל טום איזו. בעונת 2014/2015, לאחר מעברם של חבריו לקבוצה גארי האריס ואדריאן פיין ל-NBA, הפך ולנטיין לאחד השחקנים המובילים של מישיגן סטייט, והוביל אותה לפיינל פור טורניר אליפות המכללות עם ממוצעים של 14.5 נקודות, 6.3 ריבאונדים ו-4.3 אסיסטים למשחק. במשחק חצי הגמר מול אוניברסיטת דיוק, בה שיחקו שמונה שחקני NBA לעתיד, הצטיין ולנטיין עם 22 נקודות ו-11 ריבאונדים, אך קבוצתו הפסידה בתוצאה 81–61.
מרור
סוג המרור
השומרונים נוהגים להשתמש במרור הגינות.
דנזל ולנטיין
קריירת תיכונים ומכללות
במשחק השני של עונת 2015/2016 השיג ולנטיין את הטריפל דאבל הרביעי בתולדות הספרטנס – אחרי שעשו זאת מג'יק ג'ונסון, צ'ארלי בל ודריימונד גרין – כאשר קלע 29 נקודות, הוריד 12 ריבאונדים ומסר 12 אסיסטים בניצחון קבוצתו מול אוניברסיטת קנזס. עד לסיום אותה עונה העמיד ממוצעים מרשימים של 19.2 נקודות, 7.5 ריבאונדים ו-7.8 אסיסטים למשחק, אולם קבוצתו הפסידה כבר במשחק הראשון של טורניר המכללות. במרץ 2016 זכה בפרסי "שחקן העונה של ליגת המכללות" מטעם ה-Associated Press ומטעם "האיגוד הלאומי של מאמני הכדורסל" (NABC) – הנחשבים לשניים מתוך ששת הפרסים היוקרתיים ביותר לשחקן העונה. כמו כן נבחר ולנטיין לחמישיית העונה של ליגת המכללות (First-team All-American), לצדם של בן סימונס, באדי הילד, מלקולם ברוגדון וטיילר יוליס.
מרור
סוג המרור
חשיבות זיהוי מיני המרור בימינו אינה מצטמצמת לגבולות המחקר הלמדני והאקדמי, אלא עשויה להיות לו גם השלכה מעשית. מי שייבחר את סוג המרור לפי שיטת הפסיקה המקובלת עליו, מטעמי זמינות ואפילו מטעמי בריאות או כשרות יכול להעדיף מין מרור אחד על משנהו.
דנזל ולנטיין
שיקגו בולס
בדראפט ה-NBA 2016 נבחר ולנטיין על ידי שיקגו בולס, בבחירה ה-14. לאורך עונת הרוקי שלו שימש ולנטיין כמחליפו מהספסל של דוויין וייד, ותרם 5.5 נקודות בממוצע למשחק. את אותה עונה סיימו הבולס במקום השמיני באזור המזרחי, והודחו בסיבוב הראשון של הפלייאוף על ידי בוסטון סלטיקס. בעונתו השנייה פתח ב-37 מתוך 77 המשחקים בהם שותף, ורשם ממוצעים של 10.5 נקודות ו-5.1 ריבאונדים למשחק. ב-17 במרץ 2018 קלע שיא קריירה של 34 נקודות (עם 8 שלשות) בהפסד קבוצתו מול קליבלנד קאבלירס.
מרור
מרור עם קורבן הפסח
כאשר בית המקדש היה קיים, הייתה המצווה לאכול את המרור יחד עם המצה וקורבן הפסח, כמו שכתוב בתורה: "ואכלו את הבשר בלילה הזה, צלי אש ומצות על מרורים יאכלהו" (שמות יב, ח). אלא שנחלקו התנאים כיצד מתקיימות המצוות. דעת הלל הזקן שהפסוק כפשוטו וקיום המצוות הוא לאכול את שלושתם יחד, ועל כן היה הלל כורך מצה ומרור ביחד עם קורבן פסח - ואוכלם יחד. לעומת זאת דעת חכמים היא שיש לאכול כל אחד בנפרד, ואדרבה במידה ויאכל הכל יחד יהיו טעמים של אלו מבטלים את אלו ולא יצא ידי חובה כלל, ולדעתם ביאור הפסוק הוא שקיום מצוות מצה ומרור הוא בזמן קיום מצוות קרבן פסח.
דנזל ולנטיין
שיקגו בולס
בספטמבר 2018 נפצע בקרסולו השמאלי, וכחודשיים לאחר מכן נאלץ לעבור ניתוח אשר השבית אותו ממשחק לכל אורך עונת.
מרור
מרור עם קורבן הפסח
לאחר חורבן בית המקדש, היות שאין קורבן פסח ממילא אכילת המרור אינה מצווה מן התורה, אלא מדברי חכמים, כזכר למרור שהיה נאכל עם הפסח.
דנזל ולנטיין
קליבלנד קאבלירס
בספטמבר 2021 חתם ולנטיין על חוזה בקליבלנד קאבלירס.
מרור
מרור עם קורבן הפסח
המרור נאכל גם עם פסח שני, שהתקיים בי"ד באייר למי שלא יכול היה לעשות את הפסח במועדו.
דנזל ולנטיין
יוטה ג'אז
ב-10 בינואר 2022 חתם ולנטיין על חוזה לעשרה ימים ביוטה ג'אז.
מרור
מרור וכורך
כיום נוהגים לאכול פעמיים מרור. פעם אחת מרור לבדו, טבול בחרוסת, ופעם שנייה כורכים מצה ומרור טבול בחרוסת ביחד ("כורך"). הסיבה לדבר היא לצאת ידי חובה גם לפי דעת הלל הזקן. שלדעתו, כאמור, על מנת לצאת ידי חובה יש לכרוך הכל יחד. אלא שגם הלל מודה שבזמן שאין קרבן פסח אי אפשר לצאת ידי חובת אכילת מצה ביחד עם המרור היות שכיום המרור אינו מצווה מהתורה ועל כן טעמו מבטל את טעם המצה. על כן יש לאכול תחילה מצה לבדה - לקיים אכילת מצה (מהתורה), ולאחר מכן מרור עם מצה - לקיים אכילת מרור (מדרבנן).
חלקים בעדות המזרח נוהגים להשתמש במצות רכות, כך שהכריכה נוחה ופשוטה יותר מאשר במצות קשות ופריכות.
טיבול בחרוסת
על פי התלמוד (פסחים קטו, ב), הטיבול בחרוסת הכרחי כאשר אוכלים חסה, כדי להסיר ממנה את ה"קפא" (שיש שפירשו שהיא סוג של תולעת, או רעל כלשהו, או אפילו רוח רעה). להלכה, נוהגים כיום לטבול בכל מקרה את המרור בחרוסת, זכר לשיעבוד במצרים. עם זאת, יש לנער את החרוסת לאחר הטיבול ולא לאוכלו עם מנה גדושה של חרוסת, כדי שיישאר טעמו המר של המרור.
הברכה על אכילת המרור
לפני אכילת המרור יש לברך "ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם אשר קדשנו במצוותיו וציוונו על אכילת מרור". בזמן שבית המקדש היה קיים, היה כורך את המצה והמרור ומברך עליהם ביחד "על אכילת מצה ומרור" (לפי גרסת הרמב"ם: ומרורים).
כמות המרור שיש לאכול
יש לאכול מן המרור כזית (שיעור של זית בינוני - כיום ישנה מחלוקת בדבר הגודל הנצרך בימינו, מגודל של זית בימינו (כ-3 עד 7 סמ"ק), דרך 27 סמ"ק ועד 50 סמ"ק), גם במצוות המרור וגם ב"כורך".
מנהג אי-אכילת מרור בערב פסח
בספרי הראשונים מוזכר מנהג שלא לאכול מרור בערב פסח, בדומה למנהג שלא לאכול מצה ביום זה. ואולם, רבי יוסף קארו בספרו בית יוסף כתב שאין טעם למנהג זה.
מצלצלים
מצלצלים היא תוכנית טלוויזיה מסוגת שעשועון רוויה בחידונים, ששודרה בערוץ 10 בין השנים 2007–2008 בשידור חי מבודפשט שבהונגריה. הפורמט שבו "מצלצלים" משודרת משודר באופן מקומי בכ-60 מדינות בעולם, בעיקר באירופה, כל מדינה בשפתה, ועם הצוות הלאומי שלה (מנחים ועורכי התוכנית). האולפנים, אנשי ההפקה והצלמים הם הונגרים.
הרעיון שמאחורי התוכנית היה להשתמש ב"שעות המתות" שבלוח השידורים, בהן כמות הצופים מועטה ומחירי הפרסום זולים, כמקור הכנסה הממומן ישירות על ידי הצופים. העיקרון הכלכלי שמאחורי התוכנית הסתמך על העובדה, שחלק מההוצאות התפעוליות של ערוץ הטלוויזיה כולל שידור בשעות בעלות מדרוג (רייטינג) נמוך, וכל הכנסה שניתן לייצר בשעות אלה, מהווה רווח נקי.
רקע
מקור הפורמט הוא בשידורים של ערוץ חידונים ייעודי בשם 9Live בגרמניה, אשר התיימר להיות ערוץ החידונים הראשון בעולם. שידוריו החלו בספטמבר 2001. לאחר עלייתו של ערוץ זה, קמו ערוצים דומים נוספים ברחבי העולם, אשר שידרו אף הם תוכניות בפורמט זה. חלק מערוצים אלו שידרו באמצעות לוויין תקשורת באופן רציף לאורך כל שעות היממה, וחלקם הועברו בשעות שידור "מתות" על ידי ערוצי טלוויזיה שונים, בתמורה לחלק מהרווחים.
התוכנית הגיעה לערוץ 10 כשיתוף פעולה בין הערוץ לבין חברת Telemedia InteracTV, הרשומה בקפריסין, אשר הפורמט בבעלותה, ומפיקה את התוכנית בפועל ממרכז אולפנים אשר נמצא בבודפשט. ממרכז זה, משדרת החברה את התוכניות לכ-60 מדינות בעולם (כל מדינה והתוכנית המקומית שלה). בתחילת הדרך, שודרה התוכנית בימים ראשון עד חמישי בין השעות 13:00 ל-15:00. לאחר מכן, התוכנית שודרה בכל ימות השבוע בשעות הלילה, בסביבות השעות 00:30 עד 03:00.
התוכנית
התוכנית היא תוכנית חידונים לקהל הצופים בבית. התוכנית מוגשת על ידי מנחה צעירה ומצולמת באולפן צבעוני, כאשר המצלמה נעה ללא הרף ומשדרת דינמיות. התפאורה מצועצעת (קיטשית) ומורכבת מעצמים בגדלים שונים ובצורות גאומטריות שונות ומשונות, כאשר פעמים לא מועטות, צורתם אמביוולנטית או כלל לא מזוהה, וכוללת גם מסכי טלוויזיה שטוחים, המקרינים את אנימציית פתיח התוכנית ללא הרף. ברקע מושמעת מוזיקה קצבית, מְלֻוּוָה (מדי פעם) באפקטים קוליים, כגון קולות של רשרוש מטבעות, צלצולי טלפון ומחיאות כפיים. כל זאת, במטרה לעורר את הצופה (בשעות הלילה המאוחרות), ולתת לו הרגשה של כיף, דינמיות, עליצות כללית והרגשה שכדאי להשתתף.
רוב התוכנית מורכב ממונולוג ארוך ומאולתר של המנחה, שעיקרו שכנוע של הצופים להשתתף, וגם הסברים אודות החידות המוקרנות על המסך, אופן ההשתתפות וחוקי התוכנית. מדי מספר לא קבוע של דקות (לרוב, מדי כמה דקות, לעיתים, מדי כמה עשרות דקות (20, 30 ואפילו יותר, ולפעמים, מדי כמה שניות), נערכות שיחות טלפון קצרות של התוכנית והמנחה עם הצופים בבית, המנסים לפתור את החידות. סכומי הזכייה בתוכנית מוזכרים באופן תדיר ומופיעים באופן קבוע, גדול, ולעיתים מונפש, על המסך, על מנת לשדל את הצופים להשתתף. מספר שיחות הטלפון המועברות לאולפן מדוד מאוד, כאשר לפעמים ההפקה מנצלת פרקטיקה זו, ומנסה לשדר לצופים את ההרגשה שאין להם מתחרים בשעות הללו, ושהפרס עומד ומחכה רק להם. אפקט זה מועצם על ידי מונולוג מעודד של המנחה.
אופן ההשתתפות
בתחילת הדרך, שיטת ההשתתפות הייתה על ידי משלוח הודעת SMS בעלות של חצי שקל, וקבלת הודעת תשובה, הכוללת שאלת ידע כללי, שעליה יש לענות במסרון נוסף, מהר ככל האפשר, בעלות של 4.50 שקלים (סך הכול, 5 שקלים לכל ניסיון השתתפות). בעקבות ביקורת ציבורית (ראו להלן), שונתה שיטת ההשתתפות להתקשרות למספר טלפון בחו"ל, בעלות של חמישה שקלים, ומענה על שאלת ידע כללי, מהר ככל האפשר.
מנחות התוכנית
בחודשיה הראשונים, הוגשה התוכנית על ידי לבנת קראוס. בשלב זה, שודרה התוכנית ברצועת הצהריים וספגה ביקורות רבות. כשהתוכנית הועברה לשעות הלילה, על פי דרישת הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, נוצר צורך להפוך אותה לדינמית ומשעשעת יותר. בשלב זה, התווספה לתוכנית מנחה נוספת - גילי ברסלרמן, אשר הנחתה את התוכנית עם לבנת, לסירוגין (בימים שונים). העברת התוכנית לרצועת הלילה פגעה ברייטינג התוכנית וחתכה אותו בחצי. בהמשך, צורפו מנחות נוספות: שירלי פרקש, שהנחתה את התוכנית לזמן קצר בלבד (כשבועיים-שלושה), וכנרת אריאלי, שהחליפה לבסוף את לבנת. גילי ברסלרמן שידרה את התוכנית במשך כשנה וחצי, ועזבה לטובת לימודים בישראל. כנרת אריאלי הנחתה במשך עוד כחודשיים, ולאחר מכן, הוחלט בערוץ 10 על סיום שידורי התוכנית.
ביולי 2013, כארבע וחצי שנים לאחר רדתה של התוכנית מהמסכים, חזרה התוכנית באותו פורמט, באותו ערוץ ובאותה רצועת שידור לילית תחת השם "Moon Time", אך עם מספר הבדלים: לוגו חדש, פסקול חדש, אולפן חדש, צוות הפקה חדש, מנחות חדשות, תמהיל (יחס סוּגֵי) חידות שונה ועלות השתתפות יקרה יותר עבור הצופים.
החידות
החידות בתוכנית מתחלקות לשני סוגים עיקריים:
עם פתרון חידה, המנחה אינה מסבירה את הפתרון, אלא עוברת מייד לחידה הבאה. ככל שעובר הזמן, וחידה אינה נפתרת, סכומי הפרס מועלים. מדי פעם, מכניסה הפקת התוכנית אלמנט של הגבלת זמן לפתרון החידה, המוסיפה עניין ומתח. לעיתים, כאשר "נתקעים" על חידה מסוימת יותר מדי זמן, הפקת התוכנית מחליטה לעבור לחידה אחרת. גם במקרה זה, מוצג רק הפתרון הסופי, והמנחה אינה מסבירה את הפתרון.
המודל הכלכלי
התוכנית אינה מתיימרת להיות תוכנית איכות או להגיע למדרוג גבוה. מטרת התוכנית היא כלכלית – להגיע להכנסה מקסימלית ולהוצאה מינימלית.
ההכנסות מגיעות מהצופים, המבקשים להשתתף בתוכנית. כל צופה, המבקש להשתתף, משלם עלות השתתפות של 5 שקלים. הצופה מתקשר ונדרש לענות על שאלת ידע כללי, במהירות המקסימלית (ראו "אופן ההשתתפות", לעיל). הצופה שענה הכי מהר בכל תקופת זמן עולה לשידור.
על מנת לחסוך בהוצאות, וגם בהתאם לדרישות החברה המפעילה, התוכנית משודרת מאולפנים בהונגריה, אשר עלות השימוש בהם לשעה זולה ביחס לאולפנים בישראל.
ביקורת על התוכנית
בראשית דרכה, עלתה התוכנית לשידור ברצועה יומית בשעות אחר הצהריים. הקהל הישראלי, ובעיקר בני נוער, אשר לא הכיר עד כה את הפורמט הזה, הגיב בהיענות רבה. סיפורים רבים פורסמו בתקשורת על צופים, ובהם בני נוער רבים, אשר השקיעו מאות שקלים בניסיונות להשתתף בתוכנית. זאת, על אף האזהרות וההסברים כי ההשתתפות בתוכנית מוגבלת לבני 18 ומעלה.
ביקורת ציבורית רבה הושמעה באמצעי התקשורת השונים, ובאתרי הבלוגים וקטעי סאטירה שונים נוצרו בנושא זה. הביקורת הייתה על רדידות התוכנית, המניפולציות המתבצעות בה כדי להשפיע על הצופה, חוסר ההגינות בשיטת ההשתתפות, ועל תקלות טכניות. בין השאר, הוגשה תובענה ייצוגית כנגד ערוץ 10, בטענה כי נתונים טכניים מקריים משפיעים על מהירות קבלת התשובה באמצעות מסרון, ובכך הופך המשחק למשחק הגרלה, האסור על פי חוק העונשין (ת.א. 1135/07, בשא 17771/07), אך זו נמחקה מאוחר יותר.
בעקבות הביקורת, החליטה מועצת הרשות השנייה להגביל את שידור התוכנית לשעות הלילה, החל מהשעה 22:00, ובכך, למנוע, במידה מסוימת, מבני נוער לצפות ולהשתתף בתוכנית. הביקורת גרמה גם לשינוי שיטת ההשתתפות, מהסתמכות על מסרונים, למספר טלפון קווי רגיל (בחו"ל).
על אף הביקורת, התוכנית השיגה את מטרותיה, והפכה את שעות השידור המתות למקור הכנסה. בעקבות זאת, זכייניות ערוץ 2, רשת וקשת, החלו בשידור תוכניות מתחרות בפורמט דומה בשם "צלצול הכסף" (בהנחיה, לסירוגין, של שי-לי שינדלר, שרון חיימי וקרין פוזיילוב) ו"לילה לבן" (בהנחיית ירון ברובינסקי ושני שחקני משנה). זאת, חרף ניסיונותיו של ערוץ 10 למנוע מהלך שכזה.
לאחר ירידת ה"באז" סביב התוכנית, ועלייתו של ערוץ 20, אשר שידר את "האח הגדול", ההכנסות מהתוכנית פחתו. אבי אלקלעי, עורך התוכנית "מצלצלים", טען אז כי אין צידוק כלכלי להמשך שידורה של התוכנית.
פרודיה
על התוכנית נעשו מספר פרודיות, בהן הפרודיה של הצמד שוגר זאזא, "מצלצלים עובדים עליכם בעיניים". הסרטון הפרודי יצא בשנת 2008 וזכה למאות אלפי צפיות. צפיות הסרטון צוחק גם על נשיא ארה"ב באותה תקופה "ג'ורג' בוש הבן" ואף גם על המדינה "הונגריה" שהיא הייתה בעלת התוכנית
חילוץ הישראלים מאיראן (1979)
חילוץ הישראלים מאיראן היה אירוע בן שמונה ימים (11 עד 18 בפברואר 1979), שבסיומו יצאו מאיראן בשלום 33 ישראלים שנלכדו בטהראן עם פרוץ המהפכה האיסלאמית.
רקע – המהפכה האסלאמית באיראן
המצב באיראן התדרדר במהלך שנת 1978 ולקראת סוף השנה הוחל בפינוי משפחות הישראלים באירן. בתחילת ינואר 1979 הוחל בפינוי הזרים מטהראן. בטיסות אל על נתנה קדימות לישראלים. עובדי נמל התעופה בטהראן שבתו ונמל התעופה הופעל על ידי הצבא.
ב-16 בינואר 1979 עזב השאה מוחמד רזא פהלווי את איראן בעקבות מהומות קשות וממושכות שהתחוללו בה. באותו היום הוקמה באיראן ממשלה חדשה בראשותו של שאפור בח'תיאר. אייתוללה ח'ומייני, מנהיג תנועת המהפכה האיסלאמית, קרא ממקום גלותו בפריז להפיל את ממשלת בח'תיאר והודיע כי ישוב לאיראן בקרוב. לאחר תקופה שבה לא היה ברור מי שולט באיראן שב ח'ומייני לאיראן ב-1 בפברואר וב-10 בפברואר התמוטטה ממשלת בח'תיאר. באותו יום הקים אחד מאנשיו של ח'ומייני, מהדי בזרגאן, את הממשלה הראשונה של איראן האסלאמית. ב-11 בפברואר הוכרזה באיראן המדינה האיסלאמית החדשה.
הקבוצה הישראלית שנלכדה בטהראן
ערב המהפכה פונו מאיראן משפחות הישראלים ששהו בה. ונותרה רק קבוצה קטנה. ב-11 בפברואר היו בטהראן 33 ישראלים. שישה מהם היו נציגים דיפלומטים, ובהם השגריר באיראן יוסף הרמלין (לשעבר ראש השב"כ) והנספח הצבאי תת-אלוף יצחק שגב. יתר הישראלים היו אנשי ביטחון ששמרו על השגרירות, עובדים של תאגיד כור ושל חברת אל על ואחרים. בהם היה גם מרדכי בן-פורת (לשעבר ולעתיד חבר כנסת, אך לא בשעת מעשה), שהגיע לאיראן על מנת לנסות לשכנע יהודים בה לעלות לישראל. הדיפלומטים נשארו באיראן בהוראת ממשלת ישראל – כנראה בשל אי רצון של הממשלה לוותר על היחסים המורכבים בני 25 השנים עם איראן, שגם היקף הסחר עמה היה גדול.
11 בפברואר
בבוקר ה-11 בפברואר שהו בשגרירות ישראל בטהראן רק אנשי ביטחון. באותו בוקר נוכח השגריר הרמלין כי החיילים האיראנים ששמרו על דירתו בטהראן נעלמו. באותה עת הודיע לו קצין הביטחון של השגרירות כי הכוח הצבאי האיראני ששמר עליה, בסדר גודל של גדוד, נעלם גם הוא. הרמלין פנה אל ראש הממשלה לשעבר בח'תיאר בבקשת עזרה ונענה על ידו כי הוא אינו יכול לסייע לישראלים. תשובה דומה קיבל הנספח הצבאי שגב, שפנה אל הרמטכ"ל האיראני.
באותה עת החל המון שמנה כ-20 אלף איש להסתער על בניין שגרירות ישראל. בראש ההמון עמדו מחבלים פלסטינים. קצין הביטחון של השגרירות ואנשיו הצליחו לברוח מן הבניין בטרם השתלט עליו ההמון.
הנספח הצבאי שגב נסע אל מחנה המטה הכללי האיראני ונוכח שחלק גדול ממנו כבר נמצא בשליטת המהפכנים האיסלאמיים. משם נסע לכיוון בניין השגרירות, אך ראה מרחוק שהוא כבר נכבש וכי הדגל הפלסטיני הונף על שעריו.
לאחר נפילת השגרירות התרכזו 33 הישראלים במספר דירות מסתור בטהראן. אלו הוכנו בהוראת השגריר הרמלין מספר שבועות קודם לכן וצוידו במצרכי מזון. רובם שהו בשלוש דירות, שבאחת מהן נמצא השגריר הרמלין, באחרת נמצא הנספח הצבאי שגב ובשלישית נמצאו בעיקר אנשי חברת אל על. בין הדירות השונות התנהל קשר רצוף.
שגב הגיע רגלית לדירת המסתור עם שבעה אנשים נוספים לאחר שהם נטשו בחופזה את דירת מגוריו. הם עשו דרכם ברחובות מלאים מפגינים, שבהם כבר נערכו הוצאות להורג על ידי משמרות המהפכה. באותה עת הגיעה אל הרמלין ידיעה כי אנשי משמרות המהפכה הגיעו לחפש אותו בבניין בו התגורר עד אותו יום.
הרמלין הקים מדירת המסתור בה שהה קשר אלחוטי עם ישראל ודיווח למשרד החוץ בירושלים על המצב. שם הוקם באותו יום צוות בינמשרדי לתיאום פעולות החילוץ של הקבוצה בטהראן. שר החוץ משה דיין העמיד בראש הצוות את מנכ"ל משרדו יוסף צ'חנובר. הנספח הצבאי שגב מצדו התקשר אל הרמטכ"ל רפאל איתן ואל ראש אג"ם, יקותיאל אדם.
לאחר התייעצות עם השגריר צלצל הנספח שגב בבקשת סיוע אל מספר קצינים איראנים בכירים, שעמם היו לו קשרים קרובים. ניסיונות אלו העלו חרס שכן התברר כי קצינים אלו כבר איבדו במציאות שנוצרה את השפעתם. חלקם נאסרו והוצאו להורג בימים הבאים על ידי המהפכנים.
12 עד 16 בפברואר
במהלך חמשת הימים שלאחר ההגעה לדירות המסתור שמרו השגריר הרמלין והנספח שגב על קשר עם ישראל וניהלו מגעים עם גורמים באיראן: הרמלין בא במגע עם שגרירי ארצות הברית, גרמניה והולנד בטהראן ואף עם אחד מאנשי משרד החוץ האיראני בניסיון לברר את אפשרויות החילוץ בעזרתם. שגב, ששלט בשפה הפרסית, ניהל מגע (לעיתים תוך סיכון עצמי) באותו הנושא עם בעלי תפקידים שמינתה ממשלתו החדשה של בזרגאן. אנשי הקבוצה הישראלית בחנו אפשרויות שונות להיחלץ מאיראן בכוחות עצמם. במהלך ימים אלו יצא שגב מדי יום מן הדירה על מנת לרכוש עיתונים ומצרכים ולעקוב אחר המתרחש ברחובות.
במהלך ימים אלו התברר למשרד החוץ בירושלים כי הממשלה המהפכנית האיראנית התירה לארצות הברית להנחית בטהראן שני מטוסים של חברת פאן אמריקן כדי שיפנו את מרבית סגל השגרירות שלה שם (בסופו של דבר נותרה מאחור קבוצה אמריקנית קטנה, שנשבתה בפריצה האיראנית לשגרירות). מאותו רגע התמקדו מאמצי ישראל בהסדרת הצטרפות הישראלים הלכודים בטהראן אל האמריקנים שיתפנו. המגעים בקשר לכך נוהלו בסיוע שגרירות ישראל בארצות הברית עם משרד ההגנה ומחלקת המדינה של ארצות הברית. לאחר מגעים ממושכים הבטיחו האמריקנים לישראל כי הישראלים הלכודים יועלו על המטוס שייצא שני מטהראן. ככל הנראה היה השלטון המהפכני האיראני מודע לכך שישראלים אמורים לצאת מאיראן עם האמריקנים, אם כי הוא לא העביר ידיעה זו לכל אנשיו שבשטח.
לצורך החילוץ היה על הישראלים להגיע אל מלון הילטון בטהראן, שנקבע על ידי האיראנים כאתר הריכוז לאנשים שיתפנו. ראש הצוות הבינמשרדי צ'חנובר הורה לאנשי הקבוצה בטהראן להגיע למלון, אך לא בקבוצה אחת.
17 בפברואר
הנספח הצבאי שגב סיפר כי לקראת ערב היום אסרו האיראנים שניים מאנשי הקבוצה הישראלית בטענה שהם איראנים שהאמריקנים מנסים להבריח מאיראן. לאחר התייעצות עם השגריר הרמלין ניגש שגב למפקד האיראני של המלון והודיע לו כי שני האסורים ועמם כל אנשי הקבוצה הם ישראלים. האיראני המופתע דיווח לממונים עליו ובעקבות זאת הגיע למלון אחד מראשי המהפכה, אייתוללה מונטזרי. שגב ציין בפניו כי הקבוצה היא ישראלית ודרש ממנו לאפשר להם לצאת מאיראן. מונטזרי ענה לו כי "המהפכה תאפשר לכם לצאת". הישראלים המתינו במלון עד למועד הטיסה, שנקבע למחרת היום.
18 בפברואר
האמריקנים והישראלים שבמלון נועדו לנסוע אל נמל התעופה של טהראן ב-20 אוטובוסים. הישראלים סיכמו עם האמריקנים שהם יפוזרו בין האוטובוסים, אך בסופו של דבר מצאו עצמם באוטובוס אחד, עובדה שגרמה לחששות רבים. כדי להגביר את ביטחונם תלו הישראלים על חלונות האוטובוס תמונות של אייתוללה ח'ומייני ושרו במהלך הנסיעה אל נמל התעופה שירים בשבחו.
בנמל התעופה עברו המפונים בדיקות מתוחות והטרדות איראניות נוספות, שארכו כארבע שעות. לאחר העלייה למטוסים עוכבה ההמראה בשלוש שעות נוספות, אך בצהרי היום המריאו המטוסים ועזבו את המרחב האווירי האיראני. בערב אותו יום נחתו המטוסים בפרנקפורט שבגרמניה המערבית. שם עלו אנשי הקבוצה הישראלים על סיפונו של מטוס אל על והגיעו לישראל בבוקר ה-19 בפברואר.
מגנוס הראשון
מגנוס אולפסון (בנורדית עתיקה: Magnús Óláfsson, בדנית ובנורווגית: Magnus Olavsson; ידוע יותר כמגנוס הטוב, בנורדית עתיקה: Magnús góði, בדנית ובנורווגית: Magnus den gode; 1024 לערך – 25 באוקטובר 1047) היה מלך נורווגיה מ-1035 ועד מותו ומלך דנמרק מ-1042 ועד מותו.
מגנוס היה בנו הבלתי חוקי של אולף השני, מלך נורווגיה, אך כאשר הודח אביו מכס המלוכה ב-1028 הוא נמלט מנורווגיה יחד עם אמו. הוא שב לנורווגיה ב-1035 והוכתר כמלך בגיל 11. ב-1042 הוא הוכתר גם כמלך דנמרק. מגנוס מלך על שתי הארצות עד למותו בנסיבות לא ברורות. לאחר מותו התפלגה ממלכתו בין האראלד השלישי, מלך נורווגיה לבין סוון השני, מלך דנמרק.
ראשית חייו
בראשית 1031, הגיעה פמליה שכללה את דודו של מגנוס, האראלד, לימים האראלד השלישי, מלך נורווגיה, כדי לדווח על הידיעה על מותו של אולף, אביו של מגנוס, בקרב סטיקלסטד. בשנים הבאות חונך מגנוס בשפות הרוסית העתיקה וביוונית והוכשר כלוחם. לאחר מותו של קנוט הגדול ב-1035, לא חפצו עוד אנשי האצולה הנורווגית לחיות תחת שלטונם העריץ של בנו סוון קנוטסון ואמו אלגיפו. עיינר וקאלף, שניים מחברי האצולה הנורווגית, שלאחר מותו של אולף קיוו שקנוט ימנה אותם להיות העוצרים, נסעו יחדיו לרוס של קייב להביא את הנער מגנוס כדי להמליכו כמלך נורווגיה. לאחר שקיבלו את אישורה של אינגגרד, הם שבו עם מגנוס לזיגטונה וקיבלו את גיבויו של מלך שוודיה, אחיה של אמו החורגת של מגנוס, אסטריד. אסטריד מיד הפכה להיות תומכת נלהבת של מגנוס וקובץ צבא בשוודיה בראשותם של עיינר וקאלף, כדי להושיב את מגנוס על כס המלוכה הנורווגי.
מלך נורווגיה ודנמרק
ב-1035, בגיל 11, הוכרז מגנוס כמלך וסוון ואמו נמלטו. סוון מת זמן קצר לאחר מכן. בתחילה שאף מגנוס לנקום באויבי אביו, אך בעצתו של סיגבט טורדרסון הוא נמנע מכך ועקב כך הוא היה ידוע בכינוי "הטוב" או "האציל".
בן נוסף של קנוט, הארדיקאנוט ישב על כס המלכות הדני ושאף שארצו תתאחד עם נורווגיה, כאשר מגנוס יזם ב-1040 מערכה נגד דנמרק. עם זאת, חוגי האצולה של שתי הארצות יזמו מפגש של שני המלכים בנהר גותה, הגבול בין שתי הממלכות. הם כרתו על שלום והסכימו שלאחר שהראשון מביניהם ימות, יירש אותו השני. ב-1042 מת הארדיקאנוט באנגליה ומגנוס היה למלך דנמרק, למרות תביעתו לכתר של אחינו של קנוט, סוון אסטרידסן, שבידיו השאיר הארדיקאנוט את השליטה על דנמרק כאשר הוא יצא לאנגליה.
כחלק מהצעדים לייצוב שליטתו, החריב מגנוס את יומסבורג, מרכז השליטה של היומסויקינגים (Jomsvikingene). סוון נמלט מזרחה ושב כאחד ממנהיגי פלישת הונדים ב-1043 שאותה הביס מגנוס בהחלטיות בקרב שהתנהל ליד הדבי. בקרב זה, הניף מגנוס את גרזן הקרב של אולף, שנקרא על שמה של אלת המוות הנורדית. בלילה שלפני הקרב הוא חלם על אביו והנורווגים נשבעו שלפני פרוץ הקרב הם יכלו לשמוע את הפעמון שאולף הקדוש העניק לכנסיית קלמנט הקדוש בקאופנג, סימן שהקדוש משגיח על בנו ועל צבאו. היה זה הניצחון הגדול ביותר שהושג על הוונדים שמהם נהרגו כ-15,000 איש.
בדנמרק המשיך סוון להתנגד למגנוס, למרות שעל פי מחזור העולם הם הגיעו להסדר על פי סווין היה לרוזן דנמרק תחת שליטתו של מגנוס.
מגנוס שאף לאחד את אימפריית הים הצפוני של קנוט הגדול על ידי כך שהוא גם יוכתר כמלך אנגליה. לאחר מותו של הארדיקאנוט, בחרו אצילי אנגלי את בנו של אתלרד השני, מלך אנגליה, אדוארד המודה. מגנוס כתב לו שהוא מתכוון לתקוף את אנגליה עם כוחות דנים ונורווגים משולבים ושהוא מתכוון לשלוט עליה. האנגלים היו עוינים במיוחדת את מגנוס. סוון היה מאוד רצוי שם, למרות שאמו של אדוארד אמה מנורמנדיה, העדיפה באופן מוזר את מגנוס.
בינתיים, שב דודו של מגנוס, האראלד הארדרדה, לנורווגיה ממזרח והתמודד על השלטון שם, בעוד שסוון המשיך לאיים על דנמרק. האראלד ראה עצמו כבעל ברית של סווין. מגנוס בחר לפייס את האראל דוב-1046 הוא הפך אותו למלך-שותף על נורווגיה.
מותו
סוון הגביר את הלחץ על מגנוס ממקום מושבו בסקונה, אך בסוף 1046 הוא גירש אותו מדנמרק. בכל אופן, ב-25 באוקטובר 1047 מת מגנוס באופן פתאומי בהיותו בדנמרק, בזילנד או ביוטלנד, מתאונה או ממחלה. הדיווחים על מותו מאוד סותרים אלה את אלה. הדיווחים כוללים נפילה לים מאחד מהספינות שהוא כינס לצורך פלישה לאנגליה, נפילה מגב סוס ונפילה למשכב בעת שהיה על סיפון הספינה. נאמר שעל ערש דווי הוא ציווה שסוון ירש אותו בדנמרק והאראלד יירש אותו בנורווגיה. מגנוס נקבר בקבר אביו בקתדרלת נידארוס שבטרונדהיים של היום.
סנורי סטורלוסון תיאר את מגנוס כ:"בעל קומה ממוצעת, מאפיינים רגילים ועור בהיר. היה לו שיער בלונדיני. הוא דיבר באופן רהוט והיה בעל החלטה מהירה, בעל אופי אצילי, נדיב ביותר, לוחם גדול ואמיץ לב".
קו הירושה של אולף השני נקטע עם מותו של מגנוס. אך ב-1280, הוכתר אריק השני, מלך נורווגיה, שמצד אמו היה צאצא של אחותו של מגנוס, וולפהילד. מגנוס לא נישא מעולם, אך הייתה לו בת בשם רגנהילד, שנישאה מאוחר יותר לאציל נורווגי. נינה יהיה לימים אריק השלישי, מלך דנמרק.
רחל פרימור
רחל פּרימוֹר (3 באוגוסט 1946 – 6 במרץ 2009) הייתה עיתונאית ופעילת ציבור ישראלית, חברת מערכת "מעריב", דוברת "עמידר" ודירקטורית, חברת מליאת רשות השידור, חברת מועצת הרשות השנייה ויושבת ראש ועדת הכספים של המועצה.
ביוגרפיה
רחל פרימור נולדה ב-1946 בפולין, עלתה לישראל וגדלה בלוד. סיימה את לימודיה בסמינר למורים ושירתה בצה"ל כמורה חיילת. הודות להכשרתה החינוכית נשלחה ב-1968 כקצינה בדרגת סגן לניז'ר שבאפריקה בשליחות המחלקה לשיתוף פעולה בינלאומי (מש"ב) של משרד החוץ, שם שהתה למעלה משנה ועסקה בהכשרת נערות כאמהות. בהמשך דרכה סיימה לימודי תואר בוגר במדע המדינה וסוציולוגיה ותואר מוסמך במשפטים, שניהם מאוניברסיטת בר-אילן.
את עבודתה העיתונאית החלה פרימור בשנות ה-60 בעיתון "למרחב", והייתה אחת העיתונאיות הישראליות הראשונות ששימשו ככתבות שטח. ב-1968, בעת שהותה באפריקה, החלה לכתוב לעיתון "מעריב", ועם שובה ב-1969 הצטרפה לעיתון והייתה כתבת "מעריב" במשך כ-20 שנה. תחילה הייתה כתבת העיתון לענייני תעופה, ומראשית שנות ה-70 שימשה כסופרת העיתון בלונדון. ב-1976 סיקרה את חטיפת מטוס "אייר פראנס" (מבצע אנטבה) והייתה העיתונאית הראשונה שהצליחה להביא לעולם תמונת מצב ראשונה על החוטפים ובני הערובה, לאחר שראיינה בלונדון את בת הערובה הראשונה ששוחררה מהמטוס, שהגיעה ללונדון. בהמשך ייסדה וערכה את המדור "אנשים", שעסק באחורי הקלעים של העולם הפוליטי. כמו כן כיהנה כחברת מערכת "מעריב" ושימשה כעורכת בעיתון עד לפרישתה ב-1990. בנוסף לעבודתה המקצועית, כיהנה כיו"ר ועד עיתונאי "מעריב" וכרכזת מקצועית של אגודת העיתונאים בתל אביב.
פרימור כיהנה כחברת מועצת הרשות השנייה מאז ראשית ימי ערוץ 2 המסחרי (שתי קדנציות: 1994–1998, 2006–2009), כחברת דירקטוריון חברת החדשות של ערוץ 2 (שתי קדנציות) וכחברת מליאת רשות השידור (שתי קדנציות). כמו כן, שימשה כחברת דירקטוריון של החברה הממשלתית למדליות ולמטבעות, של חברת האינטרנט "נטקס", של בנק טפחות ושל חברת עוז הידראוליקה. בעבודתה במועצת הרשות השנייה עיצבה את מכרזי הטלוויזיה והרדיו והנחילה אמות מידה של עבודת התקשורת בישראל. בתפקידה האחרון, כיו"ר ועדת הכספים של הרשות השנייה, הייתה שותפה למהלך של קיצוץ התקציב השנתי של הרשות ולקבלת המלצות דו"ח שטרום בנושא עמלות המפרסמים.
רחל פרימור נפטרה ב-2009 כתוצאה מסיבוך רפואי, בגיל 62. נקברה בבית העלמין הישן בלוד. הותירה בת.
פרימור ביטאה בפעילותה הציבורית רגישות לצורכי הפרט והציבור ואת חשיבות הקידום של נושאים חברתיים. מספר חודשים לאחר מותה קבעה הרשות השנייה פרס על שמה על תחקיר עיתונאי בנושאים חברתיים, המוענק מדי שנה.
קישורים חיצוניים
ממאמריה:
תור הזהב
תור הזהב הוא כינוי לתקופת פריחה בולטת של עם, מדינה או תחום פעילות.
שריר החזה הקטן
שריר החזה הקטן (TA: Musculus pectoralis minor) הוא שריר דק בעל צורה משולשת, הנמצא בחלקו הקדמי של כלוב הצלעות, עמוק יותר משריר החזה הגדול. השריר נאחז בכלוב הצלעות בצידו האחד ובעצם השכם בצידו השני וכך יכול לתפקד כמייצב של עצם השכם או בהנעתה לכיוון מטה וקדימה על כלוב הצלעות (פעולה העשויה להתבטא בהבלטת הזווית התחתונה של עצם השכם). כאשר עצם השכם מקובעת לכלוב הצלעות על ידי שרירים אחרים, יכול שריר החזה הקטן לתפקד כשריר עזר בשאיפה מאומצת על ידי הרמת הצלעות.
תיאור
תחילתו של שריר החזה הקטן בצלעות מספר שלוש, ארבע וחמש, בסמוך לסחוס הצלעי. השריר נאחז בצידו המרוחק בזיז החרטום של עצם השכם.
את השריר עוטפת רקמה פיברוטית חזקה המכונה חיתולית הבריח והחזה (Fascia clavipectoralis).
עצבוב
שריר החזה הקטן מעוצבב על ידי שורשי העצב הצווארי השמיני והחזי הראשון (C8, T1) דרך עצב החזה הקידמי התיכון (Nervus pectoralis medialis).
ממשלת יוון
ממשלת יוון (באופן רשמי: ממשלת הרפובליקה ההלנית וגם הממשלה ההלנית) היא ממשלתה של יוון, שהוקמה במתכונתה הנוכחית בשנת 1974. הממשלה פועלת בבירה אתונה.
הדמות המובילה בממשלה היא ראש ממשלת יוון. הוא ממליץ לנשיא המדינה על מינוי שרים וסגני שרים. ראש הממשלה, השרים וסגניהם חברים במועצת השרים, שמהווה ועדת קבלת ההחלטות העליונה. בדרך כלל השרים וסגניהם חברים ועובדים בפרלמנט. סגני השרים אינם חברים בממשלה.
פרט למועצת השרים, פועלות בממשלה גם הוועדה למוסדות ומועצת הממשלה לענייני חוץ וביטחון.
יחסי ירדן–קוריאה הדרומית
יחסי ירדן–קוריאה הדרומית הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת ירדן ובין הרפובליקה של קוריאה.
היסטוריה
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-26 ביולי 1962. בין המדינות מתקיימים יחסים בילטרליים ענפים, שבאים לידי ביטוי במספר רב של ביקורים דיפלומטים בין המדינות.
המועצה הלאומית לסוואהילי
המועצה הלאומית לסוואהילי (סוואהילי Baraza la Kiswahili la Taifa, ובקיצור BAKITA) היא הרשות הטנזנית הרשמית האחראית על הפיקוח על שפת הסווהילי בטנזניה.
המועצה הלאומית לסוואהילי הוקמה מכוח חוק בשנת 1967 ובין תפקידיה העיקריים:
בראש המועצה יושב ראש הממונה על ידי נשיא טנזניה לתקופה של שלוש שנים, הניתנת להארכה. יתר חברי המועצה ממונים מכל אזורי המדינה על ידי המשרד הממשלתי האחראי על נושאי תרבות בטנזניה למשך תקופת כהונה של שלוש שנים, הניתנת אף היא להארכה.
צ'בדאר ינקוב
צ'בדאר קירילוב ינקוב (בבולגרית: Чавдар Кирилов Янков; נולד ב-29 במרץ 1984 בסופיה שבבולגריה) הוא כדורגלן עבר בולגרי ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
נבחרת לאומית
ינקוב הופיע לראשונה במדי נבחרת בולגריה בשנת 2004. את שערו הראשון בנבחרת הוא הבקיע ב-13 באוקטובר 2004 במשחק מול נבחרת מלטה בדקה ה-41, המשחק הסתיים 1:4 לזכות הבולגרים.
צבי הירש אורנשטיין
רבי צבי הירש אורנשטיין (רצ"ה; ה'תקע"ו, 1816 - ט' בניסן ה'תרמ"ח, 21 במרץ 1888) היה רב גליציאני. רבן של בריסק, רישא ולבוב, מחבר ספר השו"ת ברכת רצ"ה.
ביוגרפיה
נולד בלבוב שבגליציה לרב מרדכי זאב אורנשטיין, בנו של הרב יעקב משולם אורנשטיין – מגדולי פוסקי ורבני יהדות גליציה בזמנו, ומחבר "ישועות יעקב". אביו כיהן כרבה של פשמישל. למד אצל אביו ואצל הרב שמריה שטיקלר ממוסט ורבנים נוספים. נישא לבת עשירים מסלוצק אך התגרש לאחר זמן מה, הוא נישא בשנית לשרה עכסה בת ר' יחיאל מיכל בן ציון קריסטינופולר (נפטרה טבת תרנ"א).
בשנותיו הראשונות סירב לקבל תפקידי רבנות, הוא ירש הון רב, רכש אחוזה והתפרנס מדמי השכירות. הוא סבר שרכישת ביטוח רכוש נובעת מחיסרון באמונה ולכן לא ביטח את רכושו. שרפה שכילתה את רכושו כמעט כליל אילצה אותו לחפש משרה רבנית. בשנת ה'תרכ"ג (1863) הדפיס את ספרי "ישועות יעקב" של סבו וצירף להם הערות והשגות משלו, הספר זכה לתפוצה רחבה והקנה לנכד הצעיר שם ברחבי העולם התורני. שנה לאחר מכן חיפשה קהילת בריסק הוותיקה, רב שיחליף את רבה המנוח הרב יעקב מאיר פאדווא, ופנתה בהצעה למינוי אל הרב יוסף שאול נתנזון. האחרון דחה את ההצעה והציע במקומו את הרב צבי הירש אורנשטיין. הוא כיהן ברבנות העיר במשך תשע שנים. בתרל"ג (1873) גורש מבריסק בידי השלטונות הרוסיים בשל היותו נתין זר. הוא נסע לריישא וכיהן ברבנות העיר במשך שנה וחצי.
עם פטירת רבי יוסף שאול נתנזון נפתחה מערכת בחירות סוערת לרבנות העיר לבוב, מרכז יהדות גליציה. הרב אורנשטיין שמלבד קרבת המשפחה שלו לרבני העיר הקודמים, גם שלט בשפה ובספרות הגרמנית והצרפתית, זכה לתמיכת האליטה של הקהילה ולתמיכת החוגים המתקדמים. זו כשלעצמה הייתה סיבה טובה עבור המחנה החסידי להתנגד למינויו ולבחור במועמד אחר, הרב יצחק אהרן איטינגא (אטינגר), שלמרות עושרו היה עממי ואהוב על המעמדות הנמוכים. לאחר מערכת בחירות יצרית ועמוסת כתבי פלסתר הדדיים, ניצח רצ"ה, במה שהגדיר וונדר "ניצחון האריסטוקרטיה על הדמוקרטיה".
לאחר שנבחר, השלימו מתנגדיו עם בחירתו, בעיקר בשל הכבוד הרב שהסב למעמד הרבנות. הוא היה שותף גם בפעילות הציבורית של מוסדות הקהילה וחבר מועצת העיר. התנגד להקמת בית מדרש לרבנים בסגנון מודרני בעיר. היה שותף לתכנון הקמת תנועת מחזיקי הדת של חרדי גליציה, אך בשל נקודות מסוימות שלא התקבלו על דעתו פרש ולא השתתף בכנס היסוד של התנועה.
הוא נפטר בט' בניסן ה'תרמ"ח, 21 במרץ 1888 לאחר מחלה ממושכת ממנה סבל בשנותיו האחרונות.
חתנו הרב אריה לייב ברודא כיהן אחריו כראב"ד לבוב, והביא לדפוס את ספרו "ברכת רצ"ה" שנה לאחר פטירתו (למברג תרמ"ט) בתוספת הערות והגהות בשם "מלחמות אריה".
האגן האדריאטי
האגן האדריאטי הוא אגן אוקייני מתחת לים האדריאטי. העומק הממוצע בים האדריאטי הוא 252.5 מטר, והעומק המרבי שלו הוא 1,233 מטרים; עם זאת, צפון אגן הים האדריאטי כמעט ולא עובר את עומק 100 מטר.
מרחב
האגן האדריאטי הצפוני, המשתרע בין ונציה לטריאסטה לכיוון קו המחבר בין אנקונה וזאדאר, הוא בעומק של 15 מטר בלבד בקצה הצפוני-מערבי; ומעמיק בהדרגה בכיוון דרום-מזרח. זהו המדף היבשתי הים תיכוני הגדול ביותר, והוא בו-זמנית ים בין-יבשתי ואתר נביעת מים תחתית. אמצע האגן האדריאטי הוא דרומי לקו אנקונה–זאדאר, והוא כולל את בור אמצע האגן האדריאטי שעומקו 270-מטר. בהמשך בצד דרום, קרקעית הים עולה 780 מטרים ויוצרת את מפתן אוטרנטו על גבול הים היוני.
האגן האדריאטי הדרומי דומה במובנים רבים לים היוני הצפוני לו, אליו הוא מחובר.
האנטילים הקטנים
האנטילים הקטנים (באנגלית: Lesser Antilles) הם חלק מהאיים האנטילים המצויים בים הקריבי. איים אלה, יחד עם איי בהאמס והאנטילים הגדולים מהווים את איי הודו המערבית.
האנטילים הקטנים הם שרשרת איים ארוכה המקיפה ממזרח את הים הקריבי ומפרידה בינו לבין האוקיינוס האטלנטי.
האנטילים הקטנים כוללים את:
איים הסמוכים לחופי ונצואלה:
קישורים חיצוניים
अँटिल्स
ליטקה
בליטקה חיו מעט יהודים ובמקום אף קיים בית קברות יהודי.
אייר דולומיטי
אייר דולומיטי (באיטלקית: Air Dolomiti) היא חברת תעופה אזורית איטלקית שבסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה מינכן פרנץ יוזף שטראוס. החברה היא חברת בת של חברת התעופה לופטהנזה הגרמנית והיא חלק מהרשת האזורית של החברה לופטהנזה רגיונל.
היסטוריה
אייר דולומיטי נוסדה בינואר 1989. טיסתה הראשונה התקיימה בינואר 1991 בקו טריאסטה - ג'נובה. בשנת 1992 החלה להפעיל טיסות בינלאומיות בקו ורונה - מינכן.
בשנת 1999 קנתה חברת לופטהנזה 25% ממניות החברה ובשנת 2003 רכשה גם את שאר המניות. החל מתקופה זו, אייר דולומיטי היא חלק מהרשת האזורית לופטהנזה רגיונל.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לינואר 2019:
קישורים חיצוניים
מדיה וקבצים בנושא אייר דולומיטי באתר Airliners.net
חופמי זרעים
חופמי זרעים (שם מדעי: Thinocoridae) היא משפחת עופות מסדרת החופמאים. בצורתם ובאורח-חייהם דומים לשליו או לקטה. הכנפיים ארוכות וחדות והרגליים קצרות, 4 אצבעות, המקור קצר וחרוטי.
מזונם העיקרי: זרעים בתוספת חרקים. מקננים על האדמה. 5-4 ביצים הדומות בצורתן ובצבען לביצי שאר החופמאים.
במשפחה 2 סוגים, בהם 4 מינים. תפוצתם בהרי האנדים, מארץ האש עד אקוודור.
השם המדעי בשל משכנם גם בחופים סלעיים. שם כנראה נתגלו בראשונה, שני הסוגים הם:
מיון
משפחה חופמי זרעים (Thinocoridae)
אלונה אפשטיין
קורות חייה
נולדה ב-1975 בבאקו, אזרבייג'ן, ועלתה לישראל בשנת 1990. למדה קומפוזיציה באקדמיה על שם רובין אצל לאון שידלובסקי וראובן סרוסי. אפשטיין זכתה במספר מלגות, בהן של קרן התרבות אמריקה ישראל, וולפסון ובוכמן.
המוזיקה שלה מבוצעת במגוון מקומות בישראל ומחוצה לה - ב"תחרויות האביב" בתל אביב (2005), בפסטיבל “Young Euro Classics” בברלין (2006), בפסטיבל כפר בלום למוזיקה קאמרית (2010), פסטיבל ACL בטאיפיי (2011) ופסטיבל Contemporary Music Days בנירנברג (2013).
יצירותיה הופיעו גם כן בסדרות קונצרטים בבואנוס איירס ובניו יורק. שתיים מיצירותיה התזמורתיות: "שערים" (2006) ו-"מלאכי סתיו" (2010) זיכו אותה בפרס אקו"ם (2010) ובפרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים (2013).
בנוסף להלחנה, חוקרת אפשטיין את האינטרטקסטואליות במוזיקת האוונגרד בישראל. ב-2013 הוציאה מאמר בנושא המוזיקה של לאון שידלובסקי במגזין "פעימות: כתב עת למוזיקה ותרבות". אפשטיין גם מלמדת את מקצועות המוזיקה לסוגיהם.
ברוס
{{פירושונים| אישים:
אחר:
ראו גם
}}
דבון ורקהייזר
דבון ורקהייזר (באנגלית: Devon Werkheiser; נולד ב-8 במרץ 1991) הוא שחקן, מוזיקאי וזמר-יוצר אמריקאי, אשר ידוע בעיקר בזכות גילום הדמות נד ביגבי בסדרה "מדריך ההישרדות של נד" בערוץ ניקלודאון.
בשארה מרג'יה
בשארה מרג'יה (בערבית: بشاره مرجية; נולד ב-1954) הוא סופר, מסאי ומתרגם ערבי ישראלי.
דבון ורקהייזר
ביוגרפיה
ורקהייזר נולד באטלנטה, ג'ורג'יה, וגדל בעיר ג'ונס קריק, ג'ורג'יה. הוריו רשמו אותו לבית הספר המקומי למשחק.
קריירת משחק
לאחר ששיחק בתפקיד שולי בסרט "חיילים היינו" בשנת 2002, הוא ואימו עברו ללוס אנג'לס כדי לפתח את קריירת המשחק שלו. בשנת 2003 היה לו תפקיד ראשי בתור מקס קורדה בסרט הטלוויזיה "Recipe for Disaster" של ערוץ הטלוויזיה ION Television. מאז הגעתו להוליווד, ורקהייזר קיבל מספר תפקידים בטלוויזיה ובקולנוע, הגדול שבהם הוא זה של נד ביגבי בסדרה "מדריך ההישרדות של נד" בניקלודיאון. ורקהייזר דיבב את קולו של קספר בסרט "קספר ובית הספר לרוחות: הסרט" ששודר ברשת Cartoon Network.
בשארה מרג'יה
ביוגרפיה
ספרו "דמות האישה בספרות הערבית הקלאסית" (בערבית: شخصية المراة في الادب العربي القديم) זכה לביקורות משבחות בעולם הערבי, והפך לרב-מכר במספר מדינות. הספר זיכה אותו בפרס נשיא המדינה לספרות לשנת 2005 (בשיתוף האוניברסיטה העברית). חברי הוועדה ציינו כי לספר תרומה חשובה להבנת מעמדה החברתי והספרותי של האישה בימי הביניים.
בשנת 2005 קיבל ד"ר מרג'יה את תעודת יקיר המגזר הערבי.
דבון ורקהייזר
קריירת משחק
בשנת 2007, ורקהייזר כיכב בסרט של ניקלודיאון "שרדרמן שולט" הסרט מבוסס על סדרת ספרים בשם זה. מאוחר יותר באותה שנה, ורקהייזר שיחק את התפקיד של כריס מרינו בסרט המקורי של ערוץ לייפטיים "Christmas in Paradise".
בשארה מרג'יה
ביוגרפיה
הוא פרסם מספר ספרים בערבית שעסקו בספרות ילדים ובייצוג האישה בספרות. זאת, לצד עשרות מאמרים שפורסמו בכתבי עת ובעיתונים מקומיים. בנוסף, חיבר עשרות ספרי ילדים ותרגם מספר רב של ספרי ילדים משפות זרות, ובפרט מעברית, לערבית.
כיום מנהל ד"ר מרג'יה את המרכז הארצי לספרות ילדים ערבית בישראל, הנמצא בעיר נצרת.
דבון ורקהייזר
קריירת משחק
בשנת 2009, ורקהייזר כיכב בתפקיד ויקטור בסרט "הפעם הראשונה". הוא שיחק את התפקיד של ויקטור, אשר מאוהב באניה, ואין לה שמץ של מושג שהוא קיים. היה לו גם תפקיד משמעותי בסרט "הקונדס" משנת 2010, בו שיחק בתפקיד בראד באריס.
בשארה מרג'יה
ביוגרפיה
מרג'יה נשוי ואב לשלושה, מתגורר בנצרת.
דבון ורקהייזר
קריירת משחק
בשנת 2011, ורקהייזר שיחק את התפקיד של דני בסרט מותחן האימה "תחתית החושך". בשנת 2012, הוא שיחק את התפקיד הראשי של קאסידי וורן בסדרת האינטרנט "Never Fade Away". בשנת 2013 כיכב ורקהייזר בתפקיד מקס בסרט האימה "The Wicked".
בשארה מרג'יה
ספרות ילדים
ועוד מספר גדול של מחקרים וחיבורים שעסקו בספרות ילדים.
דבון ורקהייזר
קריירת משחק
בשנת 2014, ורקהייזר כיכב בתפקיד ניק בסרט "California Scheming" וגילם את פיץ' בסרט "Helicopter Mom" לצדה של ניה ורדלוס.
בשנת 2016, ורקהייזר כיכב בתפקיד ג'ייסון בסרט הטלוויזיה "Bad Sister", שהוקרן בבכורה בערוץ Lifetime ב-4 בינואר 2016; בסרט דמותו רדופה על ידי הנזירה החדשה בבית הספר. בקיץ 2016, ורקהייזר כיכב בתור לוגן בסרט הקומדיה הרומנטית "Sundown" בבימויו של פרננדו ליברייה. ב-5 בדצמבר 2016, הוא התארח בפרק של הסדרה "מרוששות" ברשת CBS.