cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צלמיות במזרח הקרוב ובעולם האגאי הקדום
התקופה הקלאסית
במאה ה-5 לפנה"ס פרחה התרבות היוונית הקלאסית. אתונה בהנהגתו של פריקלס הפכה למרכז אמנותי ותרבותי בולט. בתקופה זאת נפוצו צלמיות בדמות אישה, ככל הנראה אלה, יושבת ועל ראשה כתר; היא לבושה כיתון (שמלת פשתן) ובחלק מן הצלמיות היא אוחזת בידיה קערת מנחה (ביוונית phiale). צלמיות אלה נעשו בתבנית. קבוצת צלמיות מבויאוטיה, ששימשו אולי צעצועים, מתארת אנשים במלאכתם ובהם נגר, ספר, מורה ואופה. צלמיות אלה עוצבו ביד ויש מהן שנעשו בדמות בעלי-חיים. הצלמיות האתונאיות במאה ה-5 הושפעו מעבודותיהם של הפסל פִידִיאָס ובעלי המלאכה שפעלו תחת שרביטו בהקמתו של הפרתנון באתונה.
במאה ה-4 לפנה"ס הופיעו בעולם היווני צלמיות שנוצרו על-פי תקן מסוים. בתקופה זאת נוצרו צלמיות שתיארו דמויות מן המחזות שהועלו על בימות התיאטרון היווני. צלמיות אלה, שנוצרו בראשונה באתונה, נמכרו ככל הנראה בקבוצות נושא לפי הצגה, כך שכל צלמית ייצגה דמות בהצגה. במאה זאת גם נפוצו בובות חרס (מריונטות). בובות כאלה נפוצו ביוון כבר בתקופות קדומות יותר, ובהן בובות מן המאות ה-10 ו-8 לפנה"ס עשויות בצורת פעמון, שהוצמדו אליו רגליים ניידות. לבובות אלה הייתה גם משמעות פולחנית. ביום האחרון לחג האתונאי לכבוד דיוניסוס – האָנְתֶסְטֶריה – נהגו לתלות בובות אלה על עץ. היוונים האמינו שבכוח סיבובן על העץ יש כדי לטהר את מקדישי הבובות.
באמצע המאה ה-4 לפנה"ס התפתחו באתונה צלמיות בסגנון נטורליסטי. ניכרת בהן בעיקר השפעתו האמנותית של הפסל האתונאי פרקסיטלס. הצלמיות נמצאו בבתים פרטיים, בחנויות, בקברים ובמקדשים. מאתונה וסביבתה יוצאו הצלמיות לכל חלקי העולם היווני ואף מחוצה לו. בסוף המאה ה-4 ובמאה ה-3 לפנה"ס התקיימה באזור טנאגרה שבחבל בויאוטיה תעשיית צלמיות, הדומה בשיטת הייצור, בהיקפו ובאיכות המוצר לתעשיית הצלמיות באתונה. תעשיית הצלמיות באתונה נפסקה בסוף המאה ה-3 לפנה"ס, אך השפעתה הוסיפה להתקיים באזורים אחדים עוד כ-250 שנה.
התקופה ההלניסטית
במאה ה-3 לפנה"ס התפתחה תעשיית צלמיות בדמויות ריאליסטיות מחיי היומיום, דוגמת זקנות וזקנים, מהם דייגים, וכן דמויות של שיכורות, רוכלים ועבדים. כן נעשו צלמיות בדמויות של בעלי מומים, כמו גיבנים וננסים. נושא זה היה התפתח בעיקר בעיר סמירנה שבאסיה הקטנה, ובמצרים. נעשו גם צלמיות בדמות אנשים שהתפרנסו ממופעי רחוב, כמו שחקנים, רקדנים, להטוטנים, נגנים ואתלטים. גיבנים וננסים שימשו הן בטקסי פולחן, בשל תכונות מקודשות שיוחסו להם, והן במופעי בידור במשתאות, נוהג שהיה קיים במצרים זה דורות. שימושן של יצירות אמנות שנוצרו בסגנון זה עדיין לא הוברר, אבל על חשיבותן מעידה העובדה, שפסלי שיש של איכרים, דייגים, רוכלים וזקנות שיכורות הוקדשו בידי בעלי הממון למקדשים. הצבתם של פסלי שיש וברונזה במקדשים מעלה את האפשרות שהמקדישים ראו בדמויות המפוסלות דמויות מגִנות. ועם זאת, ייתכן שהצלמיות, מקצתן לפחות, אינן מציגות דמויות ריאליות, אלא תיאטרליות, ואולי הן נרכשו בקרבת התיאטראות.
צלמיות בתקופה הרומית
תעשיית הצלמיות שהגיעה לשיא התפתחותה בתקופה ההלניסטית, ממשיכה גם לתקופה הרומית. יש מקרים שקשה לתארך במדויק את הצלמיות מהתקופות האלה. ייצורן של צלמיות נמשך בעיקר בחלקה המזרחי של האימפריה. אך על מקומן התחרו כעת פסלוני הברונזה, שהפכו זולים יותר.
בחפירות שנעשו בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 בבית נטיף, זוהו לראשונה קבוצה של צלמיות מהמאה ה-3 וראשית המאה ה-4 שנפוצו בארץ ישראל באותה תקופה. הקבוצה כונתה "צלמיות בית נטיף". צלמיות אלה מתאפיינות בעיצוב פנים סכמטי וחסר הבעה. פרטי לבוש או פרטים אנטומיים הוספו לצלמיות בצבע לאחר צריפתן. ברוב המקרים הצבע לא שרד. הצלמיות הן בדמות נשים ובדמות נערים, וכן יש צלמיות בדמות פרשים. צלמיות אחרות מקבוצה זאת מתארות דמויות ניצבות על כן מוגבה, ובולטים בהן עיצוב השיער ומדליון שעל צווארן. צלמיות הפרשים מתארות לרוב דמות גבר על גב סוס. הפרשים חבושים כובע חרוטי שקצהו מעוגל או קטום, הדומה לזה של פרשים המתוארים בצלמיות פרתיות בנות זמנן. הדמיון בסגנון העיטור בין הצלמיות לנרות מטיפוס בית נטיף מחזק את הדעה שהצלמיות והנרות נעשו באותו בית מלאכה. עם זאת, השוני בגון החרס של צלמיות אחדות מעיד שכמה בתי מלאכה עסקו בייצור צלמיות. סגנונן האמנותי של צלמיות בית נטיף מציג את מגמת ההתרחקות מן הקו הקלאסי, מגמה שרווחה במזרח במאות אלה. סגנון אמנותי זה נגד את עקרונות האמנות ההלניסטית-הרומית והושפע מהיסודות האמנותיים המזרחיים. שינוי זה בא לידי ביטוי בעיצובן הסכמטי של הדמויות ובהבלטת הפרטים החשובים או בעלי המשמעות ביצירה. סגנון אמנותי זה נוצר על רקע הטפותיהן של קבוצות רוחניות שדגלו בחיי פשטות ובזניחת חיי הוללות.
במאה ה-5 חדל ייצור צלמיות החרס כמעט לחלוטין, ככל הנראה בעקבות השתלטות הנצרות וזיהוי הצלמיות עם האלילוּת.
יצור הצלמיות
אין כל מידע על אמני יצור הצלמיות עד התקופה ההלניסטית. בתקופה זאת נמצאה חתימה של אמנים מאנטוליה עם השם ביוונית koroplathos שחתימתם הופיעה על תבניות או צלמיות.
הצלמיות היו זולות ליצור וסביר שייצורם לרוב היה מקומי. מקום הייצור של הצלמיות נקבע על פי הרכבו הכימי של החרס המלמד על מוצאו הגאולוגי, צבע הטין, וסגנון אמנותי. בתי יוצר באזורים שלא היה בהם חומר גלם מתאים ייבאו את הטין. עיבוד הטין נעשה באגנים גדולים, שבהם היה נשטף ומסונן. במקרים מסוימים הועשר הטין במינרלים שהפכוהו לפלסטי וראוי לעיבוד. במקרים אחרים הוספו לטין פיגמנטים ששינו את צבעו.
תפוצתן הרחבה בתקופה הקלאסית של צלמיות העשויות בתבנית, מעידה על כך ששיטת הייצור הזאת הייתה נפוצה בתקופה זאת. הימצאות תבניות הרחק ממקום ייצורן מעידה על מסחר בהן בין מרכזי הייצור. ייצור התבנית נעשה על ידי הצמדת טין אל צלמית ראשונית ובכך יצרו נגטיב ששימש כתבנית. לאחר שהתבנית נשחקה יוצרה תבנית חדשה.
בתקופה ההלניסטית והרומית רוב הצלמיות היו חלולות. הייצור שלהן נעשה על ידי הצמדת פיסות טין לתבנית. לצלמיות תלת־ממדיות השתמש האמן בשתי תבניות לפחות אחת לחזית הצלמית ואחת לחלקה האחורי. לאחר ייבוש הטין, הוצמדו שני חלקי התבנית ונצרפו בכבשן תוך השארת פתח לפליטת הגזים בעת הצריפה.
עיצובן של צלמיות בתבנית בתקופות שקדמו לתקופה ההלניסטית היה פשוט למדי, משום שהדמות הוצגה לרוב במצב סטאטי. בתקופה ההלניסטית ניסו האמנים לחדש וליצור יצירות מורכבות, שלהפקתן נדרשו לעיתים עד 15 תבניות. בשיטה זאת היה אפשר ליצור דמויות שאבריהן ומלבושיהן הוצגו בזוויות שונות ויצרו תחושה של תנועה. הצלמיות נצרפו בכבשנים בטמפרטורה של 750–950 מעלות צלזיוס. במקרים שהצלמית נועדה להיראות מלפנים בלבד, נאטם חלקה האחורי בלוחית חרס שנוצרה ביד על ידי הצמדתן של פיסות טין לאורכה או לרוחבה של הצלמית. בצלמיות תלת-ממדיות עוצב צד הגב בתבנית באופן דומה לזה של החזית.
שימושים בצלמיות
צלמיות שנחשפו בחפירות ארכאולוגיות, נמצאו בבתים פרטיים, במבני ציבור, במקדשים, בבורות גניזה, בקברים ובבורות אשפה יחד עם כלי חרס יומיומיים. המחקר מנסה להבין את תפקידן של צלמיות בהקשר למקום בו הן נמצאו. תפקידן של צלמיות עשוי להיות שונה ממקום למקום ומחברה אחת לאחרת.
אלכסנדר ג'יימס דאלאס
אלכסנדר ג'יימס דאלאס (באנגלית: Alexander James Dallas; 21 ביוני 1759 – 16 בינואר 1817) היה מדינאי אמריקאי, שכיהן כמזכיר האוצר של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ג'יימס מדיסון.
ראשית חייו
אלכסנדר דאלאס נולד בקינגסטון, ג'מייקה לדר' רוברט צ'ארלס דאלאס ולשרה אליזבת (קורמק) יואיט. כאשר היה בן חמש עברה המשפחה לאדינבורו ולאחר מכן ללונדון. בלונדון הוא למד אצל ג'יימס אלפינסטון, מחנך ובלשן סקוטי. הוא תכנן ללמוד משפטים, אך לא יכול היה להרשות זאת לעצמו מבחינה כספית. ב-1870 הוא נשא לאישה את ארבלה מריה סמית' מפנסילבניה, בתו של מייג'ור ג'ורג' סמית' מהצבא הבריטי ובשנה שלאחר מכן הם עברו לג'מייקה, שם הוא התקבל ללשכת עורכי הדין באמצעות הקשרים של אביו. מריה סבלה ממצב בריאות לקוי בג'מייקה וב-1783 הם עברו לפילדלפיה. ב-1785 הוא התקבל שם ללשכת עורכי הדין. הקריירה המשפטית שלו התנהלה בעצלתיים וכעיסוק צדדי הוא ערך את העיתון Pennsylvania Herald בשנים 1787–1788 ולאחר מכן ועד 1789 את העיתון Columbian Magazine.
פקיד בית המשפט העליון
ב-1791 כאשר בית המשפט העליון של ארצות הברית קבע את מושבו בפילדלפיה, היה דאלאס לפקיד בית המשפט האחראי על פרסום פסקי הדין (Reporter of Decisions). מאחר שמשרה זו לא הייתה אז רשמית עדיין, לא שולמה לו משכורת על עבודתו. הוא הוציא ארבעה כרכים של פסקי דין שהיו פגומים בשל חוסר שלמותם, אי דיוקם והאיחור בפרסומם. לדוגמה, פסק הדין "צ'ישולם נגד ג'ורג'יה" משנת 1793, שהוביל לחקיקת התיקון ה-11 לחוקת ארצות הברית, פורסם על ידי דאלאס חמש שנים לאחר שהתקבלה ההחלטה בעניינו, זמן רב לאחר חקיקת התיקון לחוקה שנבע ממנו. הוא פרש מתפקידו בעקבות מעבר בית המשפט לבירה החדשה וושינגטון. דאלאס היה המייסד של "החברות הדמוקרטיות-הרפובליקניות".
מזכיר מדינת פנסילבניה
ב-1791 מינה מושל פנסילבניה, תומאס מיפלין את דאלאס כמזכיר המדינה של פנסילבניה, תפקיד בו הוא שימש עד 1801. בשל העובדה שמיפלין היה אלכוהוליסט, תפקד דאלאס כמושל דה פקטו בסוף שנות ה-90. דאלאס סייע להקים את המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית בפנסילבניה ודחף לניסוח קפדני של חוקת ארצות הברית החדשה.
נבחרת גבון בכדורגל
נבחרת גבון בכדורגל, הידועה בכינוייה "Azingo Nationale", היא נבחרת הכדורגל הלאומית של גבון.
אלכסנדר ג'יימס דאלאס
תובע מחוזי ומזכיר האוצר
ב-1801 מונה דאלאס כתובע של המחוז המזרחי של פנסילבניה ושימש בתפקיד זה עד 1814. כשפרצה מלחמת 1812 כיהן ידידו אלברט גלטין כמזכיר האוצר ודאלאס סייע לו להשיג מימון למלחמה. כאשר החליף דאלאס את גלטין כמזכיר האוצר, המלחמה כמעט וגרמה לממשל הפדרלי לפשיטת רגל. הוא ארגן מחדש את מחלקת האוצר, הביא את התקציב הממשלתי בחזרה לאיזון, תמך בהקמתו של הבנק השני של ארצות הברית, והחזיר את האומה למערכת המטבעות שהייתה מבוססת על זהב וכסף.
נבחרת גבון בכדורגל
שיאי שחקנים
נכון ל-23 במרץ 2023
אלכסנדר ג'יימס דאלאס
מורשתו והנצחתו
דאלאס היה חבר בחברה הפילוסופית האמריקאית החל משנת 1791. הוא גם היה חבר בחבר הנאמנים של אוניברסיטת פנסילבניה.
על שמו נקראו מחוז באלבמה ועיירה בפנסילבניה. שש ספינות של משמר החופים של ארצות הברית נקראו על שמו.
בנו, ג'ורג' דאלאס, סגן נשיא ארצות הברית בתקופת נשיאותו של ג'יימס פולק, הוא ככל הנראה זה שעל שמו נקראה העיר דאלאס, אם כי קיימות דעות שהעיר נקראה על שם אחרים מבני המשפחה.
תל דותן
תֵּל דּוֹתָן (תל דות'אן) הוא תל יישוב עתיק גדול במרכזו של עמק דותן כ-10 ק"מ מדרום-מערב לעיר ג'נין בצד כביש שכם-ג'נין. מתנשא לגובה 60 מטר מעל העמק, שטח פסגתו כ-40 דונם. לרגלי התל עברה דרך ההר.
חפירות ארכאולוגיות
בתחילת שנות ה-2000 החליטו חוקרים מוויטון קולג' לבחון מחדש את ממצאי החפירה ולערוך פרסום מקיף ומסכם על האתר. את המחקר המחודש הוביל הארכאולוג רוברט קולי (שניהל גם את חפירות "ח'רבת רדנה", אתר חשוב מתקופת הברזל הממוקם בתוך רמאללה). כמו כן, נערך באתר סקר מקיף וחפירת בדיקה בשנת 2004. ממצאי החפירה שהיו מאוכסנים בוויטון קולג', במוזיאון רוקפלר ובקולג' סנט ג'ורג' בירושלים, נבחנו מחדש ותוארכו באמצעים מודרניים. לפי מחקר זה התל היה מיושב ברציפות החל מהתקופה הנאוליתית ותקופה הכלקוליתית בארץ ישראל ועד לתקופה הרומית בארץ ישראל.
בשנת 2013 התגלה בתל דותן שברי מזבח עשוי מאבן גיר מקומית, בעל ארבע קרניים מתקופת הברזל II. מידותיו 65X65 סנטימטר ועוביו הכולל בנקודת המרכז 18 סנטימטר. ככל הנראה מזבחות מטיפוס זה שימשו להבערת קטורת או חומר אחר, ולא שימשו להקרבת בעלי חיים או מנחות אחרות. השערת החוקרים היא, שבשל מיקומו של הממצא בתוך מערכת של מבנים, אפשר לתארך את המזבח באופן מהימן לראשית תקופת הברזל II (המאה ה-9 לפנה"ס). מכלול המבנים שבמסגרתו נמצא המזבח זוהה במקור על ידי ג'וזף פרי כמבנה מנהלה, אך בעקבות גילוי המזבח משערים ששימש בראש ובראשונה למטרות פולחן.
רוב ממצאי תל דותן מוצגים במוזיאון קטן השוכן בתוך בור מים בחצר הקולג' של קתדרלת סנט ג'ורג' בירושלים.
ביר אל חפירה
בצמוד לתל מדרום ממוקמות שלוש בארות עתיקות, תעלה, מספר בריכות ובורות מים. בבאר העתיקה מביניהן, שנחפרה לעומק של כ-20 מטר, היה מבנה ומתקן אנטיליה לשאיבת מים. בתחילת המאה ה-20 הותקנה במקום משאבה ממונעת. כיום המבנה נטוש וחלקו הרוס.
האתר נקרא בערבית "ביר אל חפירה" ויש המזהים אותו עם "באר יוסף", המכנים אותו גם "בור יוסף" שעל פי המתואר בפרשת "וישב" בספר בראשית השליכוהו אחיו אל הבור.
היסטוריוגרפיה
דותן מוזכרת פעמיים בתנ"ך:
ישנם המזהים את דותן עם תתין ברשימת הערים שכבש תחותמס השלישי מלך מצרים. על זהות זו כותב בנימין מזר שהיא "אינה מתקבלת על הדעת" בגלל שתתין מוזכרת בזיקה לערים אחרות שמקומן בסוריה.
דותן מוזכרת גם בספר יהודית שלוש פעמים בתיאור המסע של הולופרנס בארץ ישראל, לצד היישוב "בלעמה" (כיום ח'רבת בלעמה הסמוכה, המזוהה עם יבלעם המקראית).
בפסיפס כתובת רחוב מתקופת התלמוד נזכר פטור שניתן ליהודי דותן מקיום חלק מהמצוות התלויות בארץ, בשל הימצאות נכרים (שומרונים) באזור בתקופה זו, כאשר לצדה של דותן נזכרות עיירות הסמוכות אליה, ובהן בלעם עלייתה (ח'רבת בלעמה), איקבין (הכפר עקאבה), מזחרו (ח'רבת מחרון הצמודה ממזרח לתל דותן) וציר (הכפר ציר).
אוסביוס מקיסריה מציין שדותן נמצאת 12 מילין מצפון לשומרון.
פהרניק
פַּהַרְנִיק (ברומנית: paharnic . ברבים:paharnici - פַּהַרְנִיץ', באותיות קיריליות ברומנית בימי הביניים: Пъхарникȣ), ידוע בעבר גם כ păharnic או păharnec, לפעמים בנסיכות מולדובה גם כ- ceașnic - צ'אשניק היה תפקיד בכיר או תואר לא תורשתי - (דרגטור)- בהיררכיה של אצולת החצר בנסיכויות הרומניות מולדובה ולאכיה. הבויאר שמילא את התפקיד של "פהרניק גדול" (ול-פהרניק vel-paharnic) היה מעין "שר המשקאות", אחראי על הגביע של השליט, שטעם מהמשקאות לפני השליט. הפהרניק דאג לאספקת המשקאות הדרושים לחצר ולמזיגתם לכוסות ולגביעים של בני החצר. עם הזמן מילא תפקיד מנהלי חשוב, ובוולאכיה גם תפקידים צבאיים.
בשתי הנסיכויות הייתה קיימת בתקופות מסוימות יחידה צבאית פרטית של "פהרניצ'יי" (păhărnicei) ("פהרניץ'" קטנים) תפקיד זה תועד לראשונה בוולאכיה בשנת 1392 בימי השליט מירצ'ה הזקן ובנסיכות מולדובה בשנת 1408 בימי השליט אלכסנדרו הטוב.
היו ידועות שלוש דרגות של פהרניק: א. הפהרניק הגדול (ול-פהרניק - vel-paharnic או mare paharnic) שדאג לאספקת היינות והמשקאות לשליט ולחצר, ומזג יין לשליט. לפהרניק הגדול היו גם משימות צבאיות. בעידן הפנריוטים, השליטים היונים שמונו בנסיכויות הרומניות על ידי הסולטן הטורקי, תפקיד הטעימה והמזיגה במסיבות החצר היה סמלי, ושימש בחגים ובטקסים מיוחדים. בנסיכות מולדובה הוא כיהן גם כפרקלאב של קוטנאר וחרלאו, יישובים ידועים בכרמים וביקבים שבסביבתם. בתקופה מאוחרת יותר הוחלף הפהרניק על ידי "ה"קופּאר הגדול"" ( mare cupar- מה מילה cupă שמשמעותה היא "גביע"). הפהרניק הגדול היה אחראי על גביית המיסים על הכרמים ועל סחר ביינות, שנקרא căminărit -קמינריט. שליש מהסכומים שנגבו על ה"קמינריט" היוו את הכנסת הפהרניק הגדול.
בנסיכות מולדובה הפהרניק הגדול היה אחד משמונת הבויארים החשובים שישבו במועצת החצר של הנסיכות, לצד הלוגופט הגדול (ול-לוגופט), הוורניק של "הארץ העליונה", ההטמאן, הפוסטלניק הגדול והוויסטיירניק. במסיבות הגיש הפהרניק הגדול לשליט את כוס היין הראשונה. והוא גם פיקח על כרמי השליט ועל העבודות בהם. איש לא יכול היה לקטוף את הענבים לפני שנתן הפהרניק רשות לעשות זאת ביום הצלב - 14 בספטמבר. על מתן הרשות להתחיל בקטיף זכה מהעם במתנות מיוחדות, כמו כן הוא קבע את ה"דסיאטינה", סוג של מעשר על היין שנגבה למען השליט.
ב. פהרניק שני (paharnic al doilea - vtori paharnic) - תפקידו היה לעיתים זהה או מקביל לזה של ה"פיבניצ'ר" (pivnicer) או ה"קופאר" (cupar). יחד עם ה"רושי" וה"פהרניציי" מהסביבה הכפרית, היו כפופוים לפהרניק הגדול. ג. פהרניק שלישי. (treti paharnic - paharnic al treilea)
החל משנת 1720 עם התחלת עידן הפנריוטים מספר ה"פהרניקים" עלה וחשיבותם הפוליטית ירדה. מאז ואילך הם, כולל הפהרניק הגדול, נחשבו לחלק מהמעמד השני של בויארים צאצאיהם הוכרו כענף של האצולה הקטנה, לצד ה"פהרניצ'יי". בעוד שהפהרניצ'יי הפכו למעמד בינוני כפרי, התארים של פהרניק הפכו לנגישים לנציגי הסוחרים שבערים. עם הפהרניקים המפורסמים במאה ה-18–19 בלטו שמות כמו של יאנקה האפטה ומנוק ביי שתרמו להתפתחות העיר בוקרשט, ושל גבריל איסטראטי שטיפח את הזהות הלאומית הרומנית תוך כדי התעמתות עם היוונים.
השם
"פהרניק" הוא מונח המורכב מן המילה pahar - "פּאהאר" שמשמעותה בשפה הרומנית היא "כוס" ושמקורה בהונגרית pohár (פוהאר = כוס) או אולי מסרבית-קרואטית pehar (פחאר= כוס, גביע) ) ומן הסיומת הסלאבית "nik" (-ניק) . ברומנית של ימי הביניים נהגתה המילה "פֶהַרנִיק păharnic (בכתב קירילי: Пъхарникȣ). עדיין המיטרופוליט אנטים האיברי במאה ה-18 השתמש בצורה הזאת. המונח בצורת Пєхарник (פחרניק) היה קיים בשפה הסלבונית שהייתה בימי הביניים בשימוש בכנסיות האורתודוקסיות בנסיכויות מולדובה ובוולאכיה. המלומד הרומני ממולדובה, דימיטריה קנטמיר סבר שתואר זה הועתק מהאצולה הסרבית שבעצמה שאלה אותו מהאצולה הביזנטית או ההונגרית. לפי חוקר תולדות המשפטים איוואן ביליארסקי המונח ברומנית ובסרבית קשור לתפקיד "פינקרנס" מה החצר הביזנטית.
הקמת התפקיד
בוואלכיה מוזכר התפקיד לראשונה בשנת 1392 בימי השליט מירצ'ה הזקן (1418-1386). הפהרניק היה חבר במועצת הבויארים כשהוא נמצא במקום הרביעי או החמישי בהייררכיה, אחרי הבאן, הוורניק, הלוגופט ולפעמים הספטאר. בנסיכות מולדובה מוזכר התפקיד לראשונה בשנת 1408 בימי השליט אלכסנדרו הטוב (1432-1400) והוא ממוקם במקום השני בין אצילי הצחצר אחרי הספטאר. להבדיל מהבאן והלוגופט שתפקידם נחשב ל"מנהלי" או "ציבורי" ותפקידים שנחשבו צבאיים - כמו לוגופט ושוב באן, הפהרניקנמנה עם קטגוריה שלישית של תפקידים שנחשבו "תפקידי חצר" (de curte) לצד הקלוצ'ר, הז'יטניצ'ר, המדלניצ'ר, הפיטאר, הפוסטלניק, הסלוג'ר והסטולניק במולדובה במאה ה-15 מינו פהרניק מיוחד בשרות אשת השליט.
במולדובה פיקח הפהרניק ישירות על הסטארוסטה של קוטנאר, שייצר את היין המתוק של קוטנאר, שנודע ביין הטוב באזור, כמו כן פיקח על הכרמים והיקבים של דיאלו מורי, חרלאו, הוש וטרגו טרוטוש. אחרי שנת 1482 גם הכרמים בפאנצ'ו באזור פוטנה, בגבול בין מולדובה וולאכיה, היו בפיקוחו של הפהרניק. בססביבות שנת 1700, הפהרניק הגדול (ול-פהרניק) עמד מתוקף תפקידו בראש תעשיית היין של אזור פוטנה, בעוד שעוזרו פיקח רק על הכרמים של הוש. בוולאכיה, לפי נ. סטויצ'סקו, פיקח הפהרניק במידה זו או אחרת על הכרמים והיקבים של גבעות בוזאו (דיאלורילה בוזאולוי), לא רחוק מהגבול עם האזור פוטנה בנסיכות מולדובה.
הפהרניק היה גם גובה מיסים מכל יצרני היין והיה זוכה מהם לאתנן מיוחד בתאריך 14 בספטמבר (חג הצלב). במולדובה גבו את מס היין - מען "מעשר" שכונה "וינריץ'"(vinărici) בוולאכיה הוינריץ' כלל 1000 חביות יין שנאספו ביקבים של אזור ארג'ש (שטפנשט, טופולובן) ואזור ולצ'ה (דרגשאן). מס אחר שכונה "פהרניצ'יה" (păhărnicie) נגבה מיצרני יין פרטיים, למשל בבוקרשט. במאה ה-18בוולאכיה גבה הפהרניק מס יין שנקרא קמינריט (căminărit)
חיילי הפהרניק - פהרניצ'יי
לפהרניק הייתה כפופה יחידה צבאית פרטית שחייליה נקראו "פהרניצ'יי" (ביחיד:פהרניצ'ל). בהתחלה הם היו בנים של בויארים. הפהרניצ'ל הראשון הידוע היה במולדובה פאן אורקה (Ureche) (דצמבר 1437). הוא היה קודם לכן פהרניק של השליט איליאש ואחר כך מונה כוורניק. בשנת 1438. בוולאכיה של המאה ה-15 התפקידים "באן" ו"פהרניק" נקשרו במיוחד למשפחת קראיובשט שמייסדה, בארבו קראיובסקו הוזכר לראשונה בשנת 1431 כפהרניק של השליט אלכסנדרו אלדיה וישב במועצת הבויארים. בעימות בין שושלות דנשט ודרקולשט היו הקראיובשט במחנה של הראשונים. הפהרניק בוולאכיה עמד בראש צבא הפהרניצ'יי ששימשו במשימות צבאיות ושל גביית מיסים. במולדובה הפהרניצ'יי היו עדיין בעלי אחוזות.
לקריאה נוספת
(תרגום מצרפתית) (קונסטנטין רזאקביץ' - הדרגטורים הגדולים של מולדובה וולאכיה", ב"מגזין איסטוריק" ינואר 1971 עמ' 22–25
קישורים חיצוניים
din Țara Românească și Moldova (sec.XIV-XVII), Editura enciclopedică română, București 1971
הסופרימס
הסופרימס (באנגלית: The Supremes) היו שלישייה קולית נשית אמריקאית, שפעלה במסגרת חברת מוטאון בשנים 1959–1977. הסופרימס שרו בסגנונות הדו-וופ, פופ, מוזיקת נשמה ודיסקו.
הסופרימס היו אחת הלהקות המזוהות ביותר עם צליל "מוטאון", והיו ללהקה האפרו אמריקנית המצליחה ביותר בשנות ה-60. בין 1964 ל-1969 הגיעו תריסר מלהיטיהן אל המקום הראשון במצעד הכללי של הבילבורד. את להיטיהן כתב צוות הכותבים המוביל של מוטאון, הולנד-דוזייר-הולנד. הצלחתן גם בקרב קהל שאינו אפרו-אמריקני, סללה את הדרך להצלחת זמרים אפרו אמריקנים אחרים בקהל הרחב, הן בארצות הברית והן בעולם.
הסופרימס נוסדו בדטרויט ב-1959, והחלו כרביעייה בשם ה"פרימטס" (Primettes). החברות המייסדות היו פלורנס באלארד, מרי וילסון, דיאנה רוס ובטי מקגלאון, כולן תושבות שכונת העוני "ברוסטר-דאגלס" בדטרויט. ב-1960 החליפה ברברה מרטין את מקגלאון, והלהקה חתמה בחברת מוטאון בשם "הסופרימס" ב-1961. מרטין עזבה בתחילת 1962 ורוס, באלארד ווילסון המשיכו כשלישייה. השלישייה הגיעה להצלחה מרובה באמצע שנות השישים, ורוס הפכה למנהיגת הלהקה שנקראה "דיאנה רוס והסופרימס". בשנת 1967 הוחלפה באלארד בסינדי בירדסונג. רוס פרשה לקריירת סולו מצליחה ב-1970 והוחלפה בג'ין טרל. אחרי 1972 חלו חילופים רבים בהרכב הלהקה עד לסיום פעילותה ב-1977.
הסרט "נערות החלומות" נעשה בהשראת הלהקה.
הנרייטה לאקס
הנרייטה לאקס (באנגלית: Henrietta Lacks; (1 באוגוסט 1920 - 4 באוקטובר 1951) הייתה אישה אפרו-אמריקאית, שבשנת 1951 אובחנה כחולה בסרטן צוואר הרחם; דגימות התאים שנלקחו ממנה הן המקור לתאי הילה (HeLa Cells). תאי הילה הם תאים נצחיים הנמצאים עד היום בשימוש נרחב במחקר הרפואי; תאים נצחיים הם תאים שבתנאים מסוימים יצליחו להתחלק ולהעמיד דורות אינסופיים של תאים הנקראים "שורת תאים". היכולת של תאי הילה לשרוד זמן ממושך תרמה רבות למחקר מכיוון שניתן היה לבצע על אותם תאים בדיקות רבות. במהלך השנים נעשה שימוש רב בתאי הילה במחקרים שונים בתחום הרפואה והקוסמטיקה ובעזרתם פותחו חיסונים ותרופות שונות. דגימות התאים שנלקחו מהנרייטה לאקס נלקחו ללא הסכמתה וללא הסכמת בני משפחתה וכן הנרייטה ומשפחתה לא תוגמלו מעולם על לקיחת התאים. הדגימות נלקחו הן כשהנרייטה הייתה בחיים והן לאחר מותה, באותן שנים לא נדרשה הסכמה ללקיחת תאים מאדם חי. הנרייטה לאקס מתה ממחלת הסרטן ב-4 באוקטובר 1951.
ביוגרפיה
הנרייטה לאקס נולדה ב-1 באוגוסט 1920 בשם לורטה פלזנט (Loretta Pleasant) ברואנוק, וירג'יניה, אין מידע כיצד השתנה שמה להנרייטה. הוריה היו אלייזה לאקס פלזנט וג'וני פלזנט. ב-1924 בעת לידת בנה העשירי, מתה אמה של הנרייטה. מכיוון שאביה לא היה מסוגל לטפל בכל הילדים, הוא עבר איתם לקלובר שבווירג'יניה ושם חולקו הילדים בין קרובי משפחתו אשר התגוררו באזור ועבדו בשדות הטבק. הנריטה עברה לגור עם סבה, טומי לאקס. בביתו של הסב היא חלקה חדר עם בן דודה דיווייד (דיי) לאקס שלימים הפך לבעלה. הנרייטה למדה בבית הספר עד כתה ו' וכמו רוב בני משפחתה, עבדה בשדות הטבק. מספר חודשים לאחר יום הולדתה ה-14, ילדה הנרייטה את בנה הראשון, לורנס וארבע שנים לאחר מכן ילדה את בתה, לוסיל אלזי פלזנט. הנרייטה ודיי התחתנו ב-10 באפריל 1941, היא הייתה בת 20 והוא בן 25. עקב מצבם הכלכלי, הם לא יצאו לירח דבש וחזרו לעבודתם בשדות הטבק. מספר חודשים לאחר החתונה, עזב דיי את קלובר ועבר צפונה לטרנר סטיישן, עיירת אפרו-אמריקאים סמוך לבולטימור, כדי לעבוד במספנה. הנרייטה נשארה בקלובר עד אשר בעלה הספיק לחסוך מספיק כסף לרכישת בית וכרטיסי רכבת עבורה ועבור ילדיהם. בגיל 21, עזבה הנרייטה את שדות הטבק שהכירה מימי ילדותה ונסעה עם ילדיה להצטרף לבעלה לחייהם החדשים. לאחר המעבר, נולדו להנרייטה ודיי עוד שלושה ילדים: סוני נולד בשנת 1947, אחריו בשנת 1949 נולדה דבורה ולבסוף בשנת 1950 נולד ג'וזף. כבר מלידתה, אלזי סבלה מאפילפסיה ופיגור שכלי אך מצב זה אובחן רק לאחר מספר שנים ובשנת 1950 החליטו הנרייטה ודיי שעדיף לשכן את אלזי בבי"ח לשחורים חולי נפש שלימים הפך לבית החולים של קראונסוויל.
אבחנה וטיפול
ב-5 בפברואר 1951, קיבלה לאקס את הבשורה שאכן מדובר בגידול סרטני ממאיר מסוג "קרצינומה אפידרמואידית", הנרייטה לא סיפרה לאיש, כולל בעלה, על האבחנה והמשיכה בחייה הרגילים. למחרת היא התייצבה בבית החולים לטיפול וחתמה על טופס הסכמה לניתוח. הנרייטה טופלה בשיטת הטיפול השכיחה בעת ההיא, החדרת רדיום לגופה על ידי הצמדת מבחנות לצוואר הרחם שלה. לפני הצמדת מבחנות אלו, הרופא לקח שתי דגימות מצוואר הרחם שלה, האחת של הגידול והשנייה של תאים בריאים מהרקמה סמוך לגידול. לקיחת דגימות אלו נעשתה ללא ידיעת הנרייטה או הסכמתה. הדגימות הועברו למעבדתו של ד"ר ג'ורג' גאי לצורך פיתוח שיטת טיפול טיפול תאי. הנרייטה שוחררה מבית החולים מספר ימים לאחר הטיפול, אך נאלצה לחזור לטיפולים נוספים לאחר מכן.
מוות וקבורה
ב-8 באוגוסט 1951, הגיעה לאקס פעם נוספת לטיפול בבית החולים ג'ון הופקינס, אך הפעם ביקשה להישאר בבית החולים ולא לחזור הביתה לאחר הטיפול. הגידולים המשיכו להתפשט בגופה של הנרייטה והיא טופלה בבית החולים בקבלת עירויי דם ומשככי כאבים. ב-4 באוקטובר 1951 בשעה שתים עשרה ורבע בלילה הנרייטה מתה. לאחר מותה בוצעה נתיחה חלקית בגופה ונלקחו דגימות ממספר איברים בגופה. הנתיחה הראתה שהסרטן התפשט בכל איבריה. הנרייטה נקברה בחלקת הקברים של משפחת לאקס הממוקמת ליד בית ילדיה בקלובר, אך מקום קבורתה המדויק אינו ידוע אף לקרובי משפחתה.
הסכמה ופרטיות
הרופאים לא ביקשו את הסכמתה של הנרייטה לנטילת הדגימות. על פי החוק שהיה קיים אז ניתן היה לקחת רק רקמות מחולים חיים ללא בקשת הסכמתם. כאשר הנרייטה מתה, הרופאים פנו לבעלה בבקשה לקבל את רשותו לביצוע נתיחה לאחר המוות. בתחילה בעלה של הנרייטה סירב ורק לאחר ששוכנע על ידי אחד מבני משפחתו אישר לרופאים לבצע את הנתיחה. הרופאים לא ביקשו את רשותו לקחת דגימות של תאים מגופתה של הנרייטה.
בשנת 2013, שתי קבוצות מחקר פרסמו את הפרופיל הגנטי של תאי הילה. בעקבות פרסומים אלו, הפרופיל הגנטי של הנרייטה היה נגיש לכל אדם ושימש במיוחד חוקרים בתחומי מחקר שונים. פרסום זה עורר ויכוח אתי מכיוון שהפרסום חשף לא רק את הפרופיל הגנטי של הנרייטה אלא גם את הפרופיל הגנטי של קרוביה המתים והחיים. בעקבות ויכוח זה, אחת מקבוצות המחקר הסירה את הפרופיל הגנטי. לאחר מכן, בפעם הראשונה מאז שנלקחו התאים מהנרייטה, נציגי קבוצת מחקר נפגשו עם בני משפחת לאקס והסבירו להם את השתלשלות העניינים ואת תרומת תאייה למחקר. בעקבות פגישה זו, נציגי קבוצת המחקר ובני המשפחה הגיעו להסכמה לגבי השימוש בתאים. בנוסף, הוסכם שחוקרים שירצו גישה לתאי הילה יגישו בקשה מסודרת לוועדה שתכלול בין היתר גם נציגים של המשפחה. ועדה זו תחליט האם ולמי לאפשר גישה לתאים. בני המשפחה אומנם לא זכאים לקבל תשלומים מהשימוש בתאי הילה, אך ההסכם שנחתם לא מאפשר לגופים אחרים לקבל תשלום על השימוש בתאים גם כן.
פרסום במדיה
בשנת 1976 פורסם לראשונה הסיפור האמיתי של הנרייטה לאקס בעיתונות לא מדעית. הסיפור פורסם בעיתון "רולינג סטון" על ידי הכתב מייקל א. רוג'רס. זו הייתה הפעם הראשונה שפורסם שמקור תאי הילה באישה אפרו-אמריקאית.
בשנת 2010 יצא לאור הספר "The Immortal Life of Henrietta Lacks" שנכתב על ידי רבקה סקלוט בהוצאת Crown Publishing Group. הספר תורגם לעברית ויצא לאור בשנת 2011 בשם "חיי הנצח של הנרייטה לאקס" בהוצאת כנרת, זמורה-ביתן -מוציאים לאור.
בשנת 2017, HBO הוציאה סרט טלוויזיה בשם "חיי הנצח של הנרייטה לאקס". הסרט מספר על חייה של הנרייטה לאקס ובני משפחתה ומבוסס על הספר באותו השם אשר נכתב על ידי רבקה סקלוט. בסרט מככבות רוז ביירן כרבקה סקלוט ואופרה ווינפרי כדבורה, בתה של הנרייטה.
הכרה בתרומתה של הנרייטה
בשנת 2010 בית החולים ג'ון הופקינס החל בשיתוף פעולה עם בני משפחת לאקס להכרה בתרומתה של הנרייטה למחקר ולקידום הבריאות בכל העולם. שיתוף הפעולה כולל בין השאר: הענקת מלגות, שיתופי פעולה עם בתי ספר מהאזור וכנס שנתי.
בשנת 2017, נקבע בבולטימור שבתאריך 4 באוקטובר בכל שנה יצוין "יום הנרייטה לאקס" (יום מותה). באותה שנה נקבע שבמרלינד יצוין "יום הנרייטה לאקס" בתאריך 1 באוגוסט. דרך נוספת להכרה בתרומתה של הנרייטה צוינה בטרנר סטיישן, שם הרחוב שבו התגוררה הנרייטה שונה והוא נקרא “Henrietta Lacks Place”.
ארווין סקלה
ארווין סקלה (באלבנית: Ervin Skela; נולד ב-17 בנובמבר 1976 בוולורה) הוא כדורגלן עבר אלבני ששיחק בעמדת הקשר. לזכותו של סקלה 75 הופעות במדי נבחרת אלבניה.
קריירה
הקריירה המקצוענית שלו בכדורגל החלה במועדון הצמרת האלבני פלמורטרי ולורה ומאוחר יותר בקבוצת אס קיי טירנה. בשנת 1995 עבר לשחק בגרמניה, בקבוצות אוניון ברלין (בין השנים 1995-1998), ארצגבירגה אווה (1998-1999) וקמניצר (1999-2000) לפני שעבר לשחק בוולדהוף מנהיים, שהחמיצה את העלייה לבונדסליגה בעונה שלאחר מכן בנקודה אחת בלבד. הוא עבר לשחק באיינטרכט פרנקפורט (2001-2004), ארמיניה בילפלד (2004-2005) ובקייזרסלאוטרן (2005-2006).
אחרי העונה המאכזבת ב-2005-2006 (ירידה לבונדסליגה השנייה), ארווין סקלה שוחרר מחוזהו בקייזרסלאוטרן, והצטרף למועדון האיטלקי אסקולי בהעברה חופשית. הוא חתם באיטליה לעונה אחת וערך את משחק הבכורה שלו באסקולי, ב-9 בספטמבר 2006. למרות זאת, סקלה לא הצליח לפרוץ להרכב הראשון של הקבוצה ושוחרר מיד לאחר תחילת מועד ההעברות של ינואר 2007, עת שחתם באנרגי קוטבוס מגרמניה לשנתיים וחצי. בקוטבוס הציג יכולת טובה ולאחר שנתיים בהן הבקיע 9 שערים עזר את הקבוצה ב-30 ביוני 2009. במשך חודשים רבים חיפש סקלה קבוצה, אך אף אחת מהקבוצות באחת מהליגות הבכירות באירופה לא גילו בו התעניינות ולכן לאחר ארבעה חודשים ללא קבוצה, נאלץ לחתום בטוס קובלנץ, קבוצת תחתית מהבונדסליגה השנייה. אך עזב את הקבוצה בפברואר 2011 לטובת מועדון הכדורגל של ווינדק, גרמניה. לאחר חודש בלבד בקבוצה, במרץ באותה שנה עבר לקבוצת ארקה גדיניה בעיר גדיניה שבפולין שם שיחק עד לפרישתו ממשחק פעיל.
ארווין סקלה זומן לראשונה לסגל נבחרת אלבניה בשנת 2000, בה רשם 75 הופעות בהן הבקיע 12 שערים.
מירון בלייברג
מירון בלייברג (נולד ב-9 בפברואר 1955 בחיפה) הוא מאמן כדורגל ישראלי.
בלייברג החל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת הנוער של מכבי חיפה. לאחר שלא קיבל מעמד של ספורטאי פעיל החליט להתנדב לקורס חובלים בסיומו שירת בסטי"ל ובהמשך אף פיקד על ספינת דבור. בעת שירותו בצה"ל שיחק בנבחרת חיל הים ולאחר מכן החל לאמן כדורגל. בשנות ה-80 אימן בקבוצת הפועל קריית חיים.
את קריירת האימון שלו מחוץ לישראל החל בקבוצת הנוער של מלבורן ויקטורי ולאחר מכן עלה לאמן את הקבוצה הבוגרת. לאחר מכן עבר לאמן קבוצות מליגה ה-NSL, היידלברג יונייטד, בריסביין ליונס ונורת' סטאר. במהלך עבודתו כמאמן באוסטרליה הוא גם הפך לאיש עסקים מצליח מאוד והוא כיום בעל תחנת דלק ומפעל לייצור שטיחים. בשנת 2005, עם הקמת הליגה האוסטרלית, יונדאי אוסטרליה A, הוא חתם בקבוצת קווינסלנד רואר. לאחר עונה בקווינסלנד חתם בשנת 2009 בגולד קוסט יוניטד, ועזב אותה בפברואר 2012, אחרי ויכוח עם הבעלים, עשרה ימים לפני שהתאחדות הכדורגל של אוסטרליה שללה את רישיון הקבוצה. ב-2013, הוא החל לאמן את אוקליי קנונס בליגה השנייה באוסטרליה.
DarkComet
דארקומט (באנגלית: DarkComet) היא תוכנת מחשב זדונית המאפשרת שליטה וניהול מחשב מרוחק (RAT). תוכנה זו תומכת במערכות הפעלה חלונות מבית מיקרוסופט ומאפשרת למשתמש בה להריץ כלים ופקודות במחשב מרוחק.התוכנה מאפשרת שליטה על מערכות הפעלה עם ממשק משתמש גרפי (GUI) ומציעה כלי תמיכה רבים המסייעים בפתרון תקלות. לדארקומט מספר כלים זדוניים המאפשרים לצלם מסך, ללכוד סיסמאות, רישום הקשות, הפעלת קבצים ועוד.
אפקט טינקרבל
אפקט טינקרבל (באנגלית: Tinkerbell effect) הוא ביטוי באנגלית אמריקנית, המתאר דברים שמתקיימים רק משום שאנשים מאמינים בהם.
DarkComet
מבנה התוכנה
ישנם שני מרכיבים לתצורת שרת-לקוח, קובץ הלקוח (אותו מתקינים על המחשב המרוחק) וקובץ השרת (המציג פאנל ניהול ומאפשר הרצת פקודות).
אפקט טינקרבל
דוגמה קלאסית לאפקט זה היא כסף, אשר כיום כמעט אינו מחזיק ערך בפני עצמו (מבחינת החומרים ממנו עשוי), אלא ערכו קיים בזכות האמונה הקולטיבית של החברה בערכו.
DarkComet
מבנה התוכנה
קובץ השרת חייב להיות מותקן במחשב המרוחק בו רוצים לשלוט ומכיל ממשק הפעלה פשוט המאפשר לבצע פעולות שונות:
אפקט טינקרבל
אטימולוגיה
האפקט נקרא על שם הפיה טינקר בל מהספר פיטר פן, שבעת מותה אומר פיטר פן כי היא יכולה לחזור לחיים, באם מספיק אנשים יאמינו בפיות.
DarkComet
איתור ומניעה
רוב מערכות האנטי-וירוס מזהות את התוכנה ומסירות אותה מהמחשב באופן אוטומטי, עם זאת כדי להבטיח את שלמות המערכת יש לעדכן את מערכת ההפעלה והיישומים המותקנים עליה לעיתים קרובות. התוכנה מופצת ברשתות חברתיות, דואר אלקטרוני, באתרים פגיעים וזדוניים ותתחיל לפעול לאחר ההרצה הראשונית.
ניתן לאתר את הקובץ הזדוני ולזהות פעולות חשודות בעזרת מספר כלים מהאוסף לניהול, אבחון, ניטור ופתרון בעיות בסביבת חלונות מבית מיקרוסופט Sysinternals:
אפקט טינקרבל
אפקט טינקרבל הפוך
בשנת 2003 טבע דייוויד פוסט את הביטוי "אפקט טינקרבל הפוך", שבו הוא טוען שככל שאתה מאמין במשהו, סביר יותר שהוא ייעלם.
דוגמאות:
נהר די-נור
נְהַר דִּי נוּר (בתרגום מארמית: נהר של אש) הוא נהר אגדי המוזכר במקורות יהודיים.
בספר דניאל, פרק ז', מתואר נהר די-נור היוצא מלפני כיסא הכבוד.
חז"ל אמרו עליו שיוצא מזיעת חיות הקודש, הנושאות את כיסא הכבוד. יש גם תיאורים של נהר די-נור המשמש כחלק מן הגיהנום ובו נענשים הרשעים, שעל ראשיהם הוא נשפך, ואולי דרכו יזוקקו נשמות כל בני האדם, בטבילת אש. מהנהר גם נבראים מלאכים רבים בכל יום.
נראה שיש לשייך את נהר די נור בדברי חז"ל אל שביל החלב, עקב מאמר הגמרא לפיו אם לא היה זנב העקרב טבול בנהר די נור - לא היה אדם שנעקץ מעקרב יכול לחיות. ואכן, שביל החלב נראה כיוצא מתוך "זנבו" של מזל עקרב.
ז'מאלדין חודז'ניאזוב
ז'מאלדין עבדולחליטוביץ' חודז'אניאזוב (ברוסית: Джамалдин Абдухалитович Ходжаниязов, בטורקמנית: Jamaldin Abduhalitowiç Hojanyýazow, או Җамалдин Абдухалитович Хоҗаныязов; נולד ב-18 ביולי 1996) הוא כדורגלן טורקמני-רוסי המשחק עבור אקרון טוליאטי מהליגה הרוסית השנייה. אויגורי במוצאו.
ביוגרפיה
חודז'ניאזוב נולד בטורקמניסטן, בעיר באירמאלי. הוא דובר רוסית שוטפת.
קריירת מועדונים
הוא בוגר בית הספר לספורט של צ'ילנזר טשקנט. מאמנו הראשון היה גרגורי רוזייב. בהמשך, הוא שיחק עבור קבוצת "אקדמיה" טוליאטי.
בחורף 2012 הוא עבר לזניט סנקט פטרבורג, חתם על חוזה ל-3 שנים. ב-26 ביולי 2013 הוא עשה את הופעת הבכורה שלו בליגה במשחק מול קובאן קרסנודאר.
הוא הושאל למועדון הדני AGF ב-31 באוגוסט 2015, כשזניט מאפשרת סעיף שבו המועדון הדני יוכל לרכוש את כרטיס השחקן שלו לאחר סיום תקופת ההשאלה. את החוזה שלו יש הסתיים ביולי 2017.
בקיץ 2018 עבר לבלטיקה קלינינגרד, אך זמן קצר לאחר מכן חתם באורל מליגת העל הרוסית.
קריירה בנבחרת
הוא החל להופיע בנבחרת הנוער הרוסית ב-2012. הוא השתתף בהרכב הנבחרת בטורניר לזכר ויקטור באניקוב שבו הוא שיחק ארבע משחקים. בטורניר, הנבחרת סיימה במקום השני, לאחר שהפסידה בגמר בפנדלים לאוקראינה.
הוא היה בהרכב הנבחרת לאליפות אירופה עד גיל 17, ב-2013. במשחק הראשון, הוא הבקיע את שער הבכורה בנבחרת. בטורניר ההוא, הוא שותף בכל חמשת משחקים של נבחרת רוסיה בכדורגל עד גיל 17, שסכתה באותה שנה באליפות אירופה. הוא גם השתתף בגביע העולם עד גיל 17 באותה שנה.
אדם וודיאט
אדם וודיאט (באנגלית: Adam Woodyatt; נולד ב-28 ביוני 1968) הוא שחקן בריטי המופיע בקולנוע, בטלוויזיה ובתיאטרון.
חייו
אדם וודיאט נולד וגדל בלונדון והחל בצעירותו בלימודי משחק. בתחילת שנות ה-80 הוא הופיע בסדרות טלוויזיה המכשפות והגריניגוג וב-The Baker Street Boys. בהמשך לקח וודיאט הפסקה מקריירת המשחק שלו ועבד תקופה מסוימת כקצב.
בשנת 1985 החל להופיע בסדרת טלוויזיה חדשה בשם איסטאנדרס. תחילה ציפה לשחק עונה בודדת לעונה בודדת, אך וודיאט המשיך להופיע בסדרה, ונכון לכיום הוא היחיד בין שחקני הסדרה שמשחק בה מהפרק הראשון ועד כה. בשנת 2013 הוא קיבל פרס מפעל חיים על השתתפותו בסדרה.
בנוסף לכך, משתתף אדם וודיאט בתוכניות טלוויזיה נוספות ובהצגות תיאטרון.
אדם וודיאט הוא צלם חובב. בשנת 2008 הוא קיבל פרס על צילום.
קרל פון אוסייצקי
קרל פון אוסייצקי (בגרמנית: Carl von Ossietzky; 3 באוקטובר 1889 – 4 במאי 1938) היה עיתונאי ופציפיסט גרמני שזכה בפרס נובל לשלום לשנת 1935.
ביוגרפיה
במרץ 1927 פרסם עיתונו של אוסייצקי מאמר של ברתולד יאקוב, שמתח ביקורת על הרייך בגין מתן הכשר לארגונים כמו-צבאיים. אוסייצקי, כעורך האחראי, נשפט באשמת הוצאת דיבה, נמצא אשם ונידון לחודש מאסר. אוסייצקי נחשב לפובליציסט מאוד משפיע בגרמניה. גוסטב שטרזמן צוטט כאומר שלא יכל לחתום על ההסכמים שחתם עליהם עם צרפת בלי הגיבוי של אוסייצקי. בשנת 1929 פרסם השבועון כתבה שחשפה כי הרייכסווהר מקים חיל אוויר בשיתוף פעולה עם ברית המועצות בניגוד להסכם ורסאי. אוסייצקי הועמד לדין בסוף שנת 1931 באשמת בגידה, הורשע ונדון ל-18 חודשי מאסר. הוא שוחרר מהכלא בסוף שנת 1932 במסגרת שחרורים לכבוד החגים. בעודו בכלא הוגש כנגדו כתב אישום נוסף, על כי התיר פרסום מאמר של טוכולסקי שכלל את השורה "חיילים הם רוצחים". במשפט זה זוכה.
במשך שנים הזהיר אוסייצקי מהנאצים ומאדולף היטלר. עם עלות הנאצים לשלטון בינואר 1933, לא נשמע אוסייצקי לעצת חבריו לברוח מגרמניה והביע בפומבי את התנגדותו למשטר החדש. לאחר שריפת הרייכסטאג ב-28 בפברואר 1933, נאסר שוב, והוחזק בתחילה בכלא שפנדאו, ועבר עינויים שכללו שבירת שיניו. לאחר מכן הועבר למחנה הריכוז אסטרווגן ליד אולדנבורג, ומחנות נוספים. במאי 1936 הוא הועבר לבית חולים בכלא בברלין בשל דלקת ריאות חמורה כתוצאה ממחלת השחפת. בנובמבר 1936, מספר ימים לפני ההודעה על הזוכה בפרס נובל לשלום, הודיעו השלטונות הנאציים על שחרורו. הוא הועבר לבית הבראה בו הותר לאשתו לשהות עימו, אך הוא עדיין נותר תחת פיקוח הגסטפו. הוא מת בעודו בבית ההבראה ב-4 במאי 1938 מסיבוכים של מחלת השחפת, הקשורים בתנאי מעצרו הקשים. האוניברסיטה של אולדנבורג קרויה על שמו וכן הספרייה העירונית והאוניברסיטאית של המבורג (SUB).
פרס נובל
בינואר 1934 פרסם ויקהאם סטיד בטיימס הלונדוני קריאה לשחרורו של אוסייצקי. הקריאה עוררה הדים ונעשו ברחבי העולם פעולות שונות בדרישה לשחרר את אוסייצקי. בסוף 1934 התארגנו ידידיו, גולים גרמנים ברחבי העולם, במטרה לקדם את מועמדותו של אוסייצקי לפרס נובל לשלום, בתקווה שהדבר יביא לשחרורו. בראש המהלך עמד הלמוט פון גרלך והשתתפו בו בין השאר וילי ברנדט שפעל בנושא באוסלו ואלברט איינשטיין ששכנע את ג'יין אדמס להגיש את מועמדותו של אוסייצקי. עוד חמישה אנשים גויסו בהמשך להצעת המועמדות. במקביל, פעלו חבריו של אולייצקי לעורר את דעת הקהל בעד מועמדותו. בין השאר הוצע מחוגי מפלגת העבודה הנורווגית לתת לו את הפרס בשותפות עם טומאש מסריק. בנובמבר 1935 הודיעה ועדת הפרס שאף מועמד אינו ראוי לקבלת הפרס וכספי הפרס הועברו לחלוקה בשנה הבאה. המאמצים להענקת הפרס לאוסייצקי נמשכו בשנת 1936.
המאמצים למתן הפרס לאוסייצקי הוכתרו בהצלחה כאשר בנובמבר 1936 הודיעה ועדת הפרס על הענקת הפרס לשנת 1935 לאוסייצקי. הנאצים הביעו מחאה בפני ממשלת נורווגיה על מתן הפרס לאוסייצקי והודיעו שמעתה והלאה לא יותר לאזרחי גרמניה לקבל פרסי נובל לשלום. לאחר ההודעה על מתן הפרס התירו הנאצים לנציגי התקשורת הזרה לבקר את אוסיצקי בבית החולים. אוסיצקי אמר לעיתונאים שהוא הסכים לקבל את הפרס ושהוא מצטער על שמתן הפרס הביא למתיחות ביחסי גרמניה-נורווגיה. השלטונות הותירו את שאלת נסיעתו לקבלת הפרס עלומה ולבסוף מנעו ממנו את הנסיעה. ממיטת חוליו הצליח אוסייצקי להבריח הודעה בה הוא מקבל את הפרס, תוך שהוא דוחה את הטענה שהסכמה לקבלת הפרס מוציאה אותו מ"קהיליית העם הגרמני" (deutsche Volksgemeinschaft). ניסיונות של רופאים בריטים לבקר אותו בבית החולים נדחו על ידי הגסטפו.
בעיתונות פורסם בתחילה שכספי הפרס הועברו לחשבון בנק בדנמרק ושהגסטפו עשה ניסיון להוציא את הכסף. בפברואר 1937 פורסם שהכסף הועבר לגרמניה. בתחילת 1938 העמידו הנאצים לדין את עורך הדין של אוסייצקי בטענה שהוא מעל בכספי הפרס ודנו אותו לשנתיים מאסר.
הסודות
הסודות הוא סרט קולנוע ישראלי שיצא לאקרנים ב-2007 בבימויו של אבי נשר. הסרט מתמקד בקבוצת נערות דתיות הלומדות במדרשה תורנית שבעיר צפת. הסרט היה מועמד ב-2010 לפרס "הסרט הזר הטוב ביותר" של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה. בסרט צפו בשנת 2007 כ-200,000 צופים בישראל.
עיבוד למחזה
בשנת 2017 העלה תיאטרון בית לסין את המחזה "הסודות" מאת הדר גלרון, שנכתב בהשראת התסריט מאת הדר גלרון ואבי נשר.
אברהם שם טוב
הרב אברהם יצחק שם טוב (נולד בה' באדר תרצ"ז, 16 בפברואר 1937) הוא יושב ראש "אגודת חסידי חב"ד העולמית", מוסד העל העולמי של חסידות חב"ד, מנהל "בית רבקה", מוסד החינוך לבנות בשכונת קראון הייטס שבברוקלין, מנהל מחנה הקיץ "גן ישראל" בניו יורק, מנהל "חוג הידידות" של חב"ד בארצות הברית, וכלוביסט של חב"ד בממשלת ארצות הברית, שליח חב"ד הראשי בפילדלפיה, ומנהל פעילות חב"ד במדינת פנסילבניה שבארצות הברית.
קורות חיים
נולד במוסקבה שבברית המועצות לרב בן ציון וגולדה שם טוב. התחנך בישיבות חב"ד שהתקיימו במחתרת בימי השלטון הקומוניסטי בסמרקנד ובטשקנט שבאוזבקיסטן. לאחר הגירתו לארצות הברית, החל (בשנת 1952) ללמוד בישיבת תומכי תמימים בניו יורק, בה הוסמך לרבנות בשנת 1960.
בוושינגטון
שם טוב, המכונה בחב"ד "השגריר של הרבי בוושינגטון", יצר קשר עם אישים רבים בוושינגטון ופעל לקידום ענייניה של חסידות חב"ד והרבי מנחם מנדל שניאורסון מול נשיאי ארצות הברית. ב-1972 הקים בהוראת האדמו"ר מלובביץ' את חוג ידידי חב"ד בארצות הברית. ב-1978 פעל להצבת ההחנוכייה הלאומית של ארצות הברית בסמיכות לבית הלבן. ב-1984 מונה על ידי הנשיא רונלד רייגן לאחד מחמשת חברי המועצה הלאומית לחינוך מבוגרים בארצות הברית.
שם טוב ממונה מדי שנה על המשלחת של רבני חב"ד לבית הלבן לפגישה עם נשיא ארצות הברית המכהן. באותו מעמד חותם הנשיא על הצהרת יום החינוך לכבודו של הרבי מלובביץ'. המשלחת קיימה את האירוע עם כל הנשיאים מניקסון ועד אובמה.
שם טוב פעל להענקת מדליית הזהב של הקונגרס שניתנה לאדמו"ר המנוח בשנת 1995, אחרי מותו בשנת 1994. וקיבל בשמו את המדליה בטקס בבית הלבן.
שם טוב היה פעיל בהבאת ארכיון ספריית אגודת חסידי חב"ד ששכן בפולין מאז מלחמת העולם השנייה. כמו כן פעל למתן רישיון להצבת חנוכיות ציבוריות ברחבי ארצות הברית. פעל במערכה להשבת הספרים שנלקחו מספריית אגודת חסידי חב"ד במשפט הספרים.
פעילות אחרות
בשנת 1964 החל לנהל את מחנה הקיץ (קעמפ) המרכזי של חב"ד - 'גן ישראל', תפקיד שהוא ממלא עד היום. בשנות השישים יצא בשליחות הרבי מלובביץ' למדינת פנסילבניה שבארצות הברית, ופתח את מרכז חב"ד בפילדלפיה.
בשנת 1985 מינה אותו הרבי מלובביץ' ליו"ר ועד אגודת חסידי חב"ד העולמית.
משפחתו
מבניו של הרב שם טוב מכהנים כשלוחי חב"ד:
אילהם אלייב
אילהם אלייב, שמו המלא אילהם היידר אוגלו אלייב (באזרית: İlham Heydər oğlu Əliyev; נולד ב-24 בדצמבר 1961) הוא נשיא אזרבייג'ן.
ביוגרפיה
אלייב נולד בעיר באקו שבאזרבייג'ן. לאביו חיידר אלייב, ראש הקג"ב באזרבייג'ן ולימים נשיאה. בשנת 1977 התחיל ללמוד במכון הממלכתי ליחסים בינלאומיים של מוסקבה. אלייב סיים לימודי תואר ראשון בשנת 1982, ובשנת 1985 סיים דוקטורט בהיסטוריה. בין השנים 1983–1990 הרצה באוניברסיטה בה למד, בתחום יחסים בינלאומיים, ומשנת 1991 עד 1994 הרצה בעוד אוניברסיטאות ברוסיה ובאיסטנבול שבטורקיה.
משנת 1999 עד 2001 כיהן כסגן ראש העיר, בשנת 1997 החל לשרת בתפקיד נשיא הוועד האולימפי של אזרבייג'ן. ב-4 באוגוסט 2003 נפטר אביו, נשיא המדינה דאז.
ב-15 באוקטובר 2003 נבחר לכהן כנשיא המדינה. ב-15 באוקטובר 2008 נבחר לכהונה שנייה בבחירות שהוחרמו על ידי מפלגות האופוזיציה העיקריות. על פי דו"חות של Human Rights Watch, זכויות האדם באזרבייג'ן נפגעו קשות בתקופת שלטונו, וחלה הידרדרות משמעותית משנת 2012 ואילך. בנאום משנת 2020 קרא אלייב למפלגת האופוזיציה "גיס חמישי", ואמר שצריך "לחסל אותם" ושהם "גרועים מהארמנים". לפחות 120 פעילי אופוזיציה נעצרו בידי כוחות הביטחון, בהם מספר עיתונאים.
בפברואר 2017 מינה את אשתו מהריבן לתפקיד סגן הנשיא - תפקיד שנתפר עבורה, ובמסגרתו תחליף מהריבן את בעלה במקרה של נבצרות.
אלייב דובר טורקית, אנגלית, צרפתית, אזרית ורוסית.
לאלייב בן ושתי בנות.
המלך לואי (ספר הג'ונגל)
המלך לואי (באנגלית: King Louie) הוא דמות בדיונית של קוף, שהופיעה לראשונה בסרט ההנפשה המוזיקלי של חברת וולט דיסני "ספר הג'ונגל". הדמות לא הוצגה בספרו של רודיארד קיפלינג, אך הקופים שתחתיו הוצגו.
בסרט משנת 1967
בסרט לא ידוע מה מהות היחסים עם מוגלי. האם חבר אליו, האם שנא אותו ורק מתוך תועלת אישית הביאו לארמונו או שהוא נייטרלי ביחסיו איתו. דמותו של לואי באנימציה היותר ישנה מופיעה בסדרת הפריקוול לסרט "גורי הג'ונגל" ובסדרה "עולם סחרחר".
בסרט משנת 2016
בסרט להקת קופים ממינים שונים (ביניהם לנגור אפור, מקוק מזוקן ועוד מקוקים וגיבון לבן-גבות מערבי) מעבירים אותו איתם למקדש גבוה מעל הג'ונגל ובתוכו שוכן המלך לואי בצללים. לואי מעביר למוגלי פפאיה ונותן לו להיות בן בית בארמונו בתמורה למידע על איך מדליקים אש. מוגלי לא יודע אך המלך לואי בטוח שהוא מסתיר ממנו מידע ומחליט להשאיר אותו בארמון.
בגירה ובאלו מגיעים כאשר באלו מנסה להצטרף לשבט הקופים. המלך לואי לא מתרשם ומורה להעיף אותו מהארמון, בעוד בגירה מחלץ את מוגלי אך מאותר בידי חלק מהקופים וכולם רודפים אחריהם. המלך לואי הכבד מיטלטל על הקירות בניסיון לעצור את מוגלי. הוא כמעט תופס אותו אך מוגלי מקפץ על עץ החוצה מהארמון. לואי אומר למוגלי שאין לו כעת לאן לברוח ומגלה לו שאקלה מת. לאחר שמוגלי לא מתרשם הוא מנסה לתפוס אותו בזרועותיו הגדולות אך בטעות מפיל את ארמונו עליו ומת, מה שמפזר את להקת הקופים.
פיקסיז
חברי הלהקה
הפיקסיז הוקמה בבוסטון, מסצ'וסטס ב-1986 וכללה עד שנת 2014 ארבעה חברים קבועים:
היסטוריה
צ'ארלס תומפסון נפגש לראשונה עם ג'ואי סנטיאגו במעונות הסטודנטים של אוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט והם החלו לנגן יחד בזמנם החופשי. בהמשך לימודיו נסע במסגרת תוכנית לחילופי סטודנטים לפוארטו ריקו, אך התקשה בלימודי ספרדית ומאס במגורים בדירה עם שותף שאותו תיאר כ"עליז, מוזר ומשוגע", וחזר לבוסטון. הוא החליט לפרוש מלימודיו באוניברסיטה ולהקים עם סנטיאגו להקה.
בינואר 1985 הוא פרסם מודעה בה הזמין מתופף ובסיסט שאהבו את פיטר, פול ומרי והוסקר דו (Hüsker Dü); בכך הייתה הבעה של טעמו המוזיקלי - פולק ופאנק רוק. היחידה שנענתה למודעה הייתה קים דיל. למרות שלא ניגנה בס לפני כן, תומפסון החליט שהיא תתאים ללהקה. דיל ניסתה לצרף את אחותה התאומה קלי דיל המתופפת, אך זה לא צלח. בעלה של דיל, ג'ון מרפי, המליץ על המתופף דייוויד לאברינג ובכך הושלם הרכב הלהקה. שם הלהקה נבחר באקראי ממילון. ההגדרה של המילה פיקסי, נראתה מתאימה - "אלפים קטנים ועושי צרות".
הקלטות ראשונות
בקיץ 1986 הופיעה הלהקה לראשונה במועדון הראתסקלר (The Rathskeller) בבוסטון. על ההופעה הזו נאמר שהיא הייתה "אולי ההופעה הגרועה ביותר בתולדות הרוק", אבל הלהקה המשיכה להופיע. בהופעה משותפת עם להקת ת'רואינג מיוזז (Throwing Muses) הם משכו את תשומת לבו של המפיק גארי סמית' מאולפני פורט אפאצ'י (Fort Apache Studios). באולפנים האלה הפיקסיז הקליטו לראשונה באופן מקצועי מספר שירים שהופצו במה שכונה "הקלטת הסגולה" (The Purple Tape). כבר בקלטת הזו נקבע הסגנון שיאפיין את רוב שירי הלהקה: שירים קצרים - רובם פחות מ-2 דקות, גיטרות צורמות, ושירה חזקה עם צרחות רבות.
ב-1987 שחררו הפיקסיז את המיני-אלבום Come On Pilgrim; שמו היה מבוסס על אמרה של זמר הרוק הנוצרי לארי נורמן - "Come on, pilgrim, you know he loves you" - "בוא, צליין, אתה יודע שהוא (ישו) אוהב אותך". בלאק פרנסיס גדל במשפחה נוצרית פנטקוסטלית ורבים משיריו עוסקים בנושאים נוצריים - דמויות מקראיות, מטיפים נוצריים וכיוצא בזה. גם שירתו של פרנסיס שכללה צרחות אקסטטיות, הושוותה לסגנון של מטיפים פנטקוסטליים. שני שירים בתקליט הושפעו מחשיפתו של פרנסיס לתרבות היספנית בפוארטו ריקו.
Surfer Rosa
בעקבות הצלחת התקליט הלהקה יצא לסיבוב הופעות בארצות הברית, הממלכה המאוחדת והולנד.
Doolittle
האלבום השני של פיקסיז, Doolittle, יצא בשנת 1989. הפיק אותו גיל נורטון, אשר נתן לו צליל נקי יותר מקודמיו, אך הוא עדיין כלל שירי רוק רועשים שעסקו בנושאים דומים - דת, מיניות ואלימות, אך עם הומור רב. באלבום היה שיר אחד שנכתב ובוצע על ידי קים דיל, Silver, ושיר אחד שבוצע על ידי דייוויד לאברינג, La La Love You. השירים Debaser, Here Comes Your Man, Hey ו-Wave of Mutilation זכו להשמעות רבות ברדיו במדינות רבות.
מוזיקאים רבים, בהם תום יורק (רדיוהד), פי ג'יי הארווי, קורט קוביין (נירוונה) וג'יימס איהא (הסמאשינג פאמפקינס) הודו שהאלבום השפיע עליהם מאד.
במהלך סיבוב ההופעות של Doolittle התגבר המתח בין פרנסיס לבין דיל, שרצתה לשלב יותר שירים פרי עטה בהופעות. לאחר כמה ריבים הלהקה יצאה לחופשה של כמה חודשים. דיל הקימה עם אחותה קלי את להקת הברידרז, שהוציאה אלבום הבכורה שלה, Pod בהמשך השנה.
Bossanova
האלבום השלישי של הלהקה, Bossanova יצא בשנת 1990. באלבום זה הסתמן שינוי כיוון משמעותי עבור הפיקסיז: לראשונה כל השירים באלבום נכתבו על ידי פרנסיס (למעט שיר הפתיחה Cecilia Ann, שהיה גרסת כיסוי לשיר של להקת The Surftones) ולא היה בו שום שיר שכתבה דיל. גם שירתה של דיל הוגבלה רק לקולות רקע בשירים מעטים. בנוסף, חלק משירי האלבום עסקו בטיסה בחלל ומדע בדיוני, תחביבים של פרנסיס שלא באו לידי ביטוי באלבומים הראשונים. רוב השירים היו יותר מופנמים ומלודיים וארוכים יחסים לאלבומים קודמים.
במהלך סיבוב ההופעות של Bossanova קים דיל כמעט פרשה מהלהקה, אך החליטה להישאר בעקבות הופעות מוצלחות ותגובות אוהדות מהמעריצים.
Trompe le monde ופירוק
בשנת 1991 יצא אלבום האולפן האחרון של הלהקה, Trompe le monde (צרפתית - "לרמות את העולם"). לאלבום היה צליל רוקיסטי כבד יותר, וקולה של דיל כמעט לא נשמע בו. הלהקה יצאה לסיבוב הופעות מצליח, במהלכו חיממה את להקת U2.
הלהקה התפרקה ב-1993 עקב מתחים וחילוקי דעות, בעיקר בין פרנסיס ודיל; האחרונה שאפה לשלב משיריה באלבומי הלהקה, דבר שזכה להתנגדות מצד פרנסיס. הלה הודיע באופן ספונטני בראיון טלוויזיוני על פירוק הלהקה מבלי ששאר חבריה ידעו על כך; באותו היום שלח לחברי הלהקה את הודעת הפירוק בפקס.
לאחר הפירוק
כל חברי הלהקה המשיכו לעסוק במוזיקה בפרויקטים עצמאיים. המצליחה ביותר הייתה קים דיל, אשר להקתה, הברידרז, (The Breeders), אותה הקימה עוד כשפעלה בלהקת הפיקסיז, זכתה להצלחה מפתיעה עם האלבום "Last Splash", ממנו מוכר במיוחד הלהיט "Cannonball". האלבום הפך לאלבום זהב בארצות הברית.
בלאק פרנסיס הפך את שמו לפרנק בלאק והוציא מספר אלבומי סולו אשר זכו לביקורות מעורבות ולהצלחה מועטה בהשוואה לפיקסיז. דייוויד לאברינג וג'ואי סנטיאגו הקימו יחדיו את הלהקה The Martinis, אשר הוציאה אלבום בודד.
האיחוד
בשנת 2004 התאחדו הפיקסיז לסיבוב הופעות אשר זכה להצלחה רבה ונמשך מעל שנתיים. אחר כך המשיכו בקריירות המוזיקה הנפרדות שלהם, וב-2009 הודיעו על איחוד נוסף להופעה אחת בפסטיבל שיתקיים בבריטניה בקיץ של אותה שנה.
בשנת 2008 בסיסטית הלהקה קים דיל הופיעה בארץ בתל אביב במועדון הזאפה. ב-2010, יצאה הלהקה למסע הופעות חדש שבמסגרתו אמורה הייתה להופיע בין היתר בישראל. שלושה ימים לפני המועד בו ההופעה בישראל הייתה אמורה להתקיים, הודיעה הנהלת הלהקה על ביטולה בשל "אירועים שמעבר לשליטת הלהקה", אולם לפי הערכת המעורבים בהפקת המופע הביטול בא בעקבות תקרית ספינת המרמרה (המשט לעזה). בשנים לאחר מכן, חברי הלהקה הגיעו להופיע בישראל.
עזיבתה של דיל והצטרפותה של לשנטין
ביוני 2013 הודיעה קים דיל שהיא עוזבת את הלהקה. ובסיבוב ההופעות האירופי של הלהקה באותה השנה, החליפה אותה קים שאטוק המוכרת בעיקר כחברה בלהקת "The Muffs".
באותו החודש הוציאה הלהקה שיר חדש אחרי עשור הנקרא "Bagboy". באפריל 2014 הוציאה הלהקה אלבום חדש בשם Indie Cindy. וכך אלבום זה הפך לאלבום הראשון של הלהקה ללא קים דיל.
לסיבוב ההופעות של האלבום הצטרפה אל הלהקה פז לשנטין, אשר ידועה כחברה לשעבר בלהקות "Zwan" ו- "A Perfect Circle". בנוסף, לשנטין הקליטה מעט מהשירים מהאלבום. באותה שנה, לשנטין הפכה לחברה רשמית בלהקה.
ב-17 ביוני 2014 הופיעו הפיקסיז באצטדיון בלומפילד בתל אביב, במסגרת "פסטיבל רוקנרולר". ההופעה זכתה לביקורות חיוביות.
ב-6 ביולי 2016 הוציאה הלהקה אלבום חדש בשם "Head Career". לראשונה באלבום זה הופיע השיר "All I Think About Now", שבו לשנטין שרה בעצמה.
ביולי 2017 הלהקה הגיעה בשנית להופעה בישראל לצמד הופעות בקיסריה. בדצמבר 2019 פורסם כי הלהקה עומדת להופיע שוב בישראל. מועד ההופעה נקבע ל-14 ביולי 2020, באקספו תל אביב, אך בגלל התפשטות מגפת הקורונה בישראל ההופעה נדחתה ליולי 2021, ונדחתה שוב ל-11 ביולי 2022.
ב-2019 הוציאה הלהקה את אלבום האולפן השביעי שלה - "Beneath the Eyrie".
עקרון המדינה המועדפת
בהיסטוריה של הכלכלה הפוליטית העולמית במאה העשרים אפשר להבחין במגמה שנעה ממכסי הגנה לסחר חופשי. למרות שהמדינות לא עזבו לחלוטין את המדיניות של פרוטקציוניזם, שנועדה להגן על המשק המקומי ממתחרים זרים, הכיוון לפתיחת השווקים לסחר חופשי הוא ברור. הפרוטקציוניזם נקשר באופן היסטורי לתפיסה מרקנטיליסטית שטוענת שמדינה חייבת לייצא כמה שיותר ולהימנע מלייבא. לעומתו הגישה של סחר חופשי, שמתבססת על התאוריה של יתרון יחסי של ריקרדו, דוגלת בסחר חופשי; הטענה הבסיסית היא שלכל מדינה יש יתרון יחסי כלפי מדינה אחרת, לכן שתי מדינות יכולות להרוויח אם יסחרו ביניהן. ברוח המחשבתית הזאת נחתם בין המדינות הסכם GATT.