cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לולינגיט
תכונות המינרל
הלולינגיט יוצר גבישים פריזמטיים אורתורומביים דקים, בעלי חתך בצורת יהלום, המסתיימים בפירמידות בשני הקצוות, כשפאות הגבישים מקווקווים. תופעת גבישים תאומים נפוצה למדי במינרל. גבישי התאומים מופיעים בצורה המכונה באנגלית טרילינגים (trillings) והם יוצרים תצורת כוכב או צלב. המינרל גם מופיע בגושים של גבישים בלתי מפותחים. צבע המינרל בין לבן כסף לאפור פלדה, וכאשר הוא נחשף לאוויר צבעו מתכהה. קשיותו היא בין 5 ל-5.5 בסולם מוס ומשקלו הסגולי גבוה יחסית, בין 7.1 ל-7.5 גרם לסמ"ק. תוך כדי חימום המינרל פולט אדים רעילים, הופך מגנטי ומפיץ ריח אופייני דמוי שום. ריח זה נפלט מהמינרל גם כשמכים עליו.
פרדריק המילטון-טמפל-בלקווד
רוח הרפאים
שנים לאחר מכן, בעת כהונתו כשגריר בפריז, זיהה דפרין נער מעלית במלון גרנד בעיר כאותו אדם שהוא ראה באותו לילה באירלנד. הוא סירב להיכנס למעלית ורגע אחד לאחר מכן המעלית התרסקה וכל הנוסעים בה, כולל אותו אדם, נהרגו. אותו נער מעלית מסתורי החל את עבודתו במלון באותו בוקר.
לולינגיט
תכונות המינרל
אופטית המינרל הוא אנאיזוטרופי (תופעה אופטית שבה נראה כאילו המינרל משנה את צבעו תוך כדי סיבובו כאשר הוא מואר באור מקוטב מוצלב) בצורה בולטת.
פרדריק המילטון-טמפל-בלקווד
רוח הרפאים
העיתונאי הצרפתי פול הוז הגיע ב-1922 למסקנה, שבמשך כל השנים, אירע מקרה מוות במעלית של המלון רק ב-1878, שנים לפני בואו של דפרין לפריז. תחקיר מאוחר יותר שנעשה על ידי כתב ה-BBC מלווין האריס, הראה שהסיפור היה לא יותר מאגדה אורבנית שדפרין הוסיף עליה כדי לספרה כאנקדוטה אישית.
לולינגיט
תכונות המינרל
הלולינגיט מצוי בדרך כלל בלוויית המינרלים ארסנופיריט, סידריט, ספלריט גלנה, פיריט, וסולפידים אחרים יחד עם קלציט.
קבוצת הלולינגיט
המינרל מצוי לעיתים קרובות בלוויית המינרל ארסנופיריט (FeAsS) וקשה מאוד להבדיל ביניהם. צורת הגביש שלהם, צבעם, והברק שלהם דומים מאוד. הלולינגיט הוא מעט רך וכבד יותר. כמעט שלא ניתן למצוא בטבע לולינגיט טהור. לעיתים מחליפים קובלט, ניקל וגופרית את הברזל והארסן במבנה.
על שם המינרל קרויה קבוצת הלולינגיט, קבוצה של מינרלים שנוסחתם הכללית היא XY2, כאשר X יכול להיות קובלט, ניקל ו/או ברזל, ו-Y יכול להיות ארסן ו/או אנטימון כשבחלק מהמקרים יש גם גופרית. לכל החברים בקבוצה יש מבנה אורתרומבי והם נדירים עד נדירים מאוד. קיימות גם שיטות המסווגות את חברי קבוצת הלולינגיט בקבוצת המרכזיט. חברי קבוצת הלולינגיט הם: הנוסחה הכימית של חברי הקבוצה היא המצב הטהור, בטבע כמעט תמיד יש יסודות אחרים במינרלים. כך למשל כמעט תמיד ימצא ברזל ברמלסברגיט ובספלוריט. ולהפך, כמעט תמיד ימצא גם ניקל בלולינגיט. לכן קיימת בטבע שורה איזומורפית בין הלולינגיט לבין הספלוריט.
גייריט (Geyerite Fe(As,S)2) הוא סוג נדיר של לולינגיט שבו יש 6.73% גופרית. גם סוג זה מכונה על שם המקום בו נתגלה, בסמוך לעיירה גייר (Geyer) במחוז אננברג (Annaberg) שבמדינת סקסוניה שבגרמניה. סוג זה מופיע לעיתים באבן החן לפיס לזולי.
שימושים
הלולינגיט היא מקור משני להפקת ארסן והוא נמכר גם לאספני מינרלים.
מקור ותפוצה
הלולינגיט הוא מינרל נדיר יחסית, ובדרך כלל מצוי בלוויית מינרלים ארסנידיים אחרים. לכן מוצאים אותו במכרות של ארסן. את הלולינגיט ניתן למצוא במחוז ללינג (Lölling) סמוך לעיירה הטנברג (Hüttenberg) שבמדינת קרינתיה (המקום בו נתגלה המינרל לראשונה), ובשלדמינג (Schladming) שבאוסטריה; בשלזיה שבפולין; בזנקט אנדראסברג (At St. Andreasberg) שבהרי הרץ שבגרמניה; בסיירה מורנה (Sierra Morena) שמחוז סביליה שבספרד; בסנט מיקה (Mt. Mica) שבמחוז אוקספורד במדינת מיין, בהרי פרנקלין וסטרלינג (Franklin and Sterling Hill) מחוז ססקס בניו ג'רזי, ובמכרה אינגרסול (Ingersoll) במחוז פנינגטון בדקוטה הדרומית שבארצות הברית; בברוקן היל (Broken Hill) במדינת ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה; וכן בברזיל, בקנדה ובנורווגיה.
Golden (אלבום)
Golden (בעברית: זהוב) הוא אלבום האולפן ה-14 של הזמרת האוסטרלית קיילי מינוג. האלבום יצא לאור ב-6 באפריל 2018, על ידי חברות התקליטים BMG רקורדס, ודארנוט אל טי די רקורדס.
רקע והפקה
את האלבום הפיקה מינוג ביחד עם אש האו, ריצ'רד "ביף" סטנרד, סקיי אדמס, ג'ון גרין, לינדזי ריימס, ג'סי פרשר, אלכס סמית', מארק טיילור, אג וויט וסמואל דיקסון. האלבום מכיל בתוכו שירי קאנטרי-פופ המשלבים גם את האלקטרופופ, כגון "Dancing", ושירים בסגנונות דומים.
בסמוך לצאתו של האלבום, הכריזה מינוג על שני סיבובי ההופעות "Golden Tour", ו-"Kylie Presents Golden", שיתקיימו בעולם תחת חסותו.
סדונה
סדונה היא עיר המשתרעת משני צדי קו המחוז בין קוקונינו ויאוואפאי בצפון אזור עמק ורדה באריזונה. נכון למפקד האוכלוסין בשנת 2010, אוכלוסייתה מנתה 10,031 נפש. היא שוכנת בתוך היער הלאומי קוקונינו.
האטרקציה העיקרית של סדונה היא מערך תצורות אבן חול אדומה. אבני החול נראות כזוהרות בכתום ואדום מבריק כאשר הן מוארות על ידי השמש העולה או השוקעת. הסלעים האדומים מושכים מבקרים לפעילויות רבות, החל מעיסוקים רוחניים ועד מאות מסלולי הליכה ורכיבה על אופני הרים.
סדונה נקראה על שם סדונה אראבלה מילר שנבלי (1877–1950), אשתו של תיאודור קרלטון שנבלי, מנהל הדואר הראשון בעיר, שנודעה בהכנסת אורחים וחריצות.
התיישבות אנגלו-אמריקאית
המתיישב הראשון, ג'ון ג'יי תומפסון, עבר לקניון אוק קריק בשנת 1876, לאזור הידוע בפרדסי האפרסק והתפוחים שלו. המתיישבים הראשונים היו חקלאים וחוואים. בשנת 1902, כאשר הוקם סניף הדואר בסדונה, היו ביישוב 55 תושבים. באמצע שנות החמישים, במדריך הטלפונים הראשון היו 155 שמות. חלקים מסוימים באזור סדונה לא חושמלו רק בשנות השישים.
סדונה החלה להתפתח כיעד תיירותי, בית נופש ומרכז פרישה בשנות החמישים. עיקר הפיתוח שנראה כיום נבנה בשנות השמונים והתשעים. נכון לשנת 2007, לא נותרו שטחים גדולים של אדמות לא מפותחות.
קפלת הצלב הקדוש
בשנת 1956 הושלמה בנייתה של קפלת הצלב הקדוש. הקפלה מתנשאת לגובה של 21 מטרים מעל צוק של 300 מטר. המאפיין הבולט ביותר של הקפלה הוא הצלב. מאוחר יותר נוספה קפלה. בתוך הקפלה יש חלון וצלב עם ספסלים.
מורשת קולנועית
סדונה הופיעה ביותר משישים הפקות הוליוודיות משנות הסרטים הראשונות ועד שנות השבעים. כבר בשנת 1923 שימשו הסלעים האדומים של סדונה מרכיב בהפקות הוליוודיות גדולות - כולל סרטים כמו Angel and the Badman, Desert Fury, Blood on the Moon, Johnny Guitar ו-3:10 ליומה. עם זאת, הסביבה זוהתה בדרך כלל בפני הקהל כשטח טקסס, קליפורניה, נבאדה ואפילו שטח הגבול בין קנדה לארצות הברית. על שמה של נראה הסרט משנת 2011 "סדונה", המתרחש בקהילה.
שריפות במאה ה-21
ב-18 ביוני 2006, שריפת שדה קוצים, שעל פי הדיווחים התחילה מחנאים, החלה כקילומטר אחד (1.61 ק"מ) צפונית לסדונה. השרפה של ברינס כילתה כ-17 קמ"ר בברינס מסה, הר וילסון ובקניון אוק קריק לפני ששירות היערות USDA הכריז על כך שהשתלט על השרפה במלואה ב-28 ביוני. עלות הנזק נאמדת ב־6.4 מיליון דולר.
גאוגרפיה
בסדונה יש חורפים מתונים וקיצים חמים.
על פי נתוני מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, שטחה הכולל של העיר הוא, מתוכם או 0.22% הם מים.
פלורה
בסדונה יש הרבה שיחים ומיני עצים קטנים של אלונים מהמין Quercus turbinella ואוג Rhus ovata, ואוכלוסייה גדולה אלוני Quercus palmeri. ביער האגן הגדול יש עצים קטנים עד בינוניים רבים של אורן חד-מחטי מזן fallax, ערער אריזוני (Juniperus arizonica), ערער דפה (Juniperus deppeana), ערער יוטה, ערער חד-זרעי (Juniperus monosperma), ואוכלוסייה גדולה של ברוש קרח. בגבהים גבוהים יותר בקניון אוק קריק נמצאים ערער וירג'יניה, אורן דו-מחטי ואורנים אחרים.
גאולוגיה
הסלעים האדומים של סדונה נוצרים על ידי שכבת סלע ייחודית המכונה תצורת גבעת שנבלי. תצורת גבעת שנבלי היא שכבה עבה של אבן חול בצבע אדום עד כתום שנמצאת רק בסביבת סדונה. אבן החול, שייכת לחבורת סופאי, הושקעה עד תור הפרם.
אקלים
בסדונה יש אקלים צחיח למחצה. בינואר הטמפרטורה הגבוהה הממוצעת היא14 ° C עם ונמוכה של -1 מעלות צלזיוס. בחודש יולי הטמפרטורה הגבוהה הממוצעת היא34 ° C והנמוכה היא של 17 מעלות צלזיוס. משקעים שנתיים הם קצת יותר מ.
דמוגרפיה
על פי מפקד האוכלוסין בשנת 2000, התגוררו בעיר 10,192 נפשות, 4,928 משקי בית ו-2,863 משפחות. צפיפות האוכלוסייה הייתה 211.6 איש לקמ"ר. היו 5684 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 118.0 לקמ"ר. ההרכב הגזעי של העיר היה 92.2% לבן, 0.5% שחור או אפרו אמריקאי, 0.5% אינדיאנים, 0.9% אסיה, 0.1% תושבי האוקיינוס השקט, 4.3% מגזעים אחרים ו 1.6% משני גזעים או יותר. 8.9% מהאוכלוסייה היו היספנים או לטינים מכל גזע.
במפקד 2000 התגוררו 7,229 בני אדם בחלקה של מחוז יוופאי (מערב) (70.9% מאוכלוסייתה) ו -2,963 התגוררו במחוז קוקונינו (מזרח) (29.1%). לפי שטח אדמה יוופאי היא 66.2% משטחה, לעומת 33.8% עבור קוקונינו.
בעיר האוכלוסייה מגוונת, עם 13.7% מתחת לגיל 18, 4.5% בין 18 ל־24, 21.2% בין 25 ל־44, 35.0% בין 45 ל־64, ו- 25.6% שהיו בני 65 או מבוגר יותר. הגיל החציוני היה 50 שנה. על כל 100 נשים היו 88.1 גברים. על כל 100 נשים בגיל 18 ומעלה היו 85.9 גברים.
ההכנסה החציונית למשק בית בעיר הייתה 44,042 דולר, וההכנסה החציונית למשפחה הייתה 52,659 דולר. לגברים הכנסה חציונית של 32,067 דולר לעומת 24,453 דולר עבור נשים. ההכנסה לנפש בעיר הייתה 31,350 דולר. כ -4.7% מהמשפחות ו -9.7% מהאוכלוסייה היו מתחת לקו העוני, כולל 12.1% מבני 18 ו -5.0% מבני 65 ומעלה.
בריאות
המרכז הרפואי עמק ורדה - קמפוס סדונה הוא מתקן אשפוז המספק שירותי חירום 24/7, טיפול בסרטן ושירותי בריאות באזור סדונה / אוק קריק. המתקן הוא חלק ממערכת הבריאות בצפון אריזונה.
בתי קברות
מקום הקבורה העתיק ביותר של סדונה הוא בית העלמין שורמן–רד רוק, משנת 1893. בית קברות לחלוצים הוא בית העלמין קוקס סידר גייט, שהחלו להיקבר בו בשנת 1918. בית הקברות הקהילתי של סדונה, הידוע גם בשם פארק הזיכרון של סדונה, נמצא בפיין דרייב.
פרס הרב קוק לספרות תורנית
פרס הרב קוק לספרות תורנית על שם הרב אברהם יצחק הכהן קוק הוא פרס הניתן בתחום הספרות התורנית על ידי עיריית תל אביב-יפו לזכרו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק, רבה הראשי הראשון של ארץ ישראל ורבה של יפו בתחילת המאה ה-20.
מאפיינים והיסטוריה
הזוכים נבחרים בידי ועדה בת 5-7 חברים של עיריית תל אביב-יפו, שבה חברים גם נציגים של הרבנות הראשית לישראל ו/או הרבנות הראשית לתל אביב-יפו, מישיבת מרכז הרב ומאוניברסיטאות העוסקות בתחום.
הפרס ניתן החל משנת 1943 לעוסקים בתחום ספרות תורנית מקורית כמו פרשנות, חידושים ושאלות ותשובות וספרות מחקר וספרי עזר תורניים, כמו הוצאות מחדש של ספרי ראשונים, ספרי עזר, מחקרים ופילוסופיה דתית. הפרסים ניתנו על ספרים שיצאו ב-2–3 השנים שלפני שנת חלוקת הפרס. מטרת הפרס בחיזוק אלו העוסקים בכתיבת ובחקר ספרות תורנית. סכום הפרס נקבע על מאה לירות לשנה, בשנת 1944 הוכפל ל-200 לירות וב-1945 חולקו פרסים בשווי 400 לירות. נכון לשנת תשע"ה הפרס עומד על 18,000 ש"ח.
בשנת 1956 נבחר פרופ' שאול ליברמן לקבל את הפרס, על מהדורתו לתוספתא, אך בשל המחאה החרדית ארוכת השנים בעקבות עבודתו בבית המדרש לרבנים באמריקה המשתייך לתנועה הקונסרבטיבית, סירב אחד השופטים לחתום על חלוקת הפרסים לכל הזוכים, וחלוקת הפרס בוטלה. בשנת 1957 בקשו לחלק את הפרסים לזוכים מהשנה הקודמת ולאלו שנוספו עליהם, אולם בעקבות סירובו של הרב משולם ראטה לקבל את הפרס יחד עם ליברמן נדחה טקס חלוקת הפרס, עד שליברמן הודיע שויתר על הפרס.
אנמיה אפלסטית
אנמיה אפלסטית או חוסר דם אפלסטי (באנגלית: aplastic anemia) היא מחלה שבה מח העצם לא מייצר מספיק תאי דם לתפקוד תקין של הגוף.
6 מתוך מיליון בני אדם חולים באנמיה אפלסטית. האנמיה האפלסטית נחלקת לשניים: אנמיה אפלסטית נרכשת ואנמיה אפלסטית ראשונית. את האנמיה האפלסטית הראשונית קשה מאוד לרפא.
סיכונים
אנמיה אפלסטית נרכשת שהיא תוצאה של נטילת תרופות מסוימות, תרופות כימותרפיות, אנטיביוטיקה כלורמפניקול, קרינה מזיקה או שתיית חומר רעיל, בדרך-כלל נרפאת מעצמה. בניגוד לכך, אנמיה אפלסטית ראשונית, היא מחלה מסוכנת ביותר, אשר מחצית מן החולים בה מתים מזיהומים או מחיידקים בתוך פחות משנה.
אבחון
לרוב אבחון האנמיה נערך כאשר החולים מגיעים למיון במצב רעוע, המתבטא לעיתים בעייפות בלתי נגמרת, בחיוורון ולעיתים בדימום שלא נפסק או בקושי חמור בנשימה. במקרים חמורים, החולים מגיעים למיון עקב זיהום. קרוב לחצי מחולים אלה ייתקלו בקושי רב להגיע לריפוי. את האנמיה אפשר לגלות בבדיקת דם פשוטה, אך כדי לבחון את המחלה יש צורך בביופסיה של מח העצם כדי לראות שאכן יש קושי בייצור התאים.
טיפול
כאשר ידוע הגורם לאנמיה האפלסטית והיא ניתנת לטיפול, אזי ניתן לרפאה על ידי מנות דם, מנות טסיות וממריצי ייצור נויטרופילים. אומנם נדיר, אך אפשרי כי אנמיה אפלסטית שהיא קבועה תירפא מעצמה. מחלות חום שמאחוריהן מסתתר חיידק שמצריך טיפול אנטיביוטי, דימום קל עד קשה שמצריך עירוי טסיות דם ובעיות נוספות עלולות להביא לאשפוז חולי אנמיה אפלסטית בבית החולים. כדי לטפל במחלה נעזרים בממריצי מח עצם או נוגדנים מיוחדים (ATG).הפתרון האולטימטיבי הוא השתלת מח עצם.
נענע המים
נַעְנַע הַמַּיִם (שם מדעי: Mentha aquatica) היא צמח עשבוני רב-שנתי בעל קנה שורש וארומטי מאוד בסוג נענע ממשפחת השפתניים הצומח במקווי מים בדרום מערב אסיה, בחלקים מאירופה ובצפון מערב אפריקה. נענע המים היא אחת משלושה מיני נענע הצומחים בארץ ישראל.
מאפיינים
נענע המים היא עשב רב-שנתי בגובה 30 עד 100 ס"מ, בעל קנה שורש, ארומטי מאוד, מלבין ושעיר. הגבעולים רבועים, זקופים בדרך כלל, פשוטים או מסועפים וצבעם יכול להיות סגול או ירוק. מכה שורש לא רק מקנה השורש אלא גם ממפרקי הגבעול. העלים, שאורכם 2 עד 5.5 ס"מ, נגדיים, פשוטים, רכים, בעלי פטוטרת קצרה ושערות בלוטיות המדיפות שמנים אתריים ריחניים. הטרף דמוי ביצה או עגול, בסיסו מעוגל ומורחב, קודקודו מחודד, שפתו משוננת מעט ושני צדדיו מלבינים.
התפרחות אמיריות או לפעמים כמעט אמיריות, ומורכבות מכמה קבוצות של 1 עד 3 פרחים המתאגדים לקרקפת כדורית או כדורית למחצה בקוטר 2 ס"מ. חפי התפרחת גדולים.
הפרחים דו-מיניים, בעלי עטיף כפול, מאוחה עלים, והם זעירים אורכם 4 מ"מ עד 5.5 מ"מ וצבעם ורוד-ארגמן. הגביע דמוי פעמון, אורכו 2.5 עד 4 מ"מ, בעל 5 שיניים שוות כמעט זו לזו בגודלן והוא מכוסה שערות בלוטיות. לוע הגביע אינו חסום בטבעת של שערות (בשונה מנענע הכדורים).הכותרת דמוית משפך ורודה-ארגמנית וכמעט אינה דו-שפתנית אלא כבעל 4 אונות כמעט שוות. צינור הכותרת אינו בולט מהגביע. בפרח 4 אבקנים שווים פחות או יותר וזריהם קירחים. הפרי מורכב מ-4 פרודות חלקות וביציות.
נענע המים בתפרחותיה הכדוריות בקצות הגבעול נבדלת מנענע משובלת שהיא בעלת תפרחות מוארכות ומנענע הכדורים שתפרחותיה הכדוריות והקטנות ערוכות לאורך הגבעול.
הפריחה מסוף יוני עד תחילת דצמבר.
הריבוי באמצעות זרעים ובאמצעות ייחורים.
תפוצה בעולם ובישראל
בישראל הצמח גדל כיום בעמק החולה, בגולן, בבקעת כנרות, בעמק עכו ובשרון ולמרגלות החרמון, שם אותר רק במעיין ליד עין קיניה. בעבר נאסף ונרשם גם בחוף הכרמל ובדרום שפלת החוף, אך נכחד מאזורים אלה.
בית גידול
נענע המים משגשגת במקווי מים מתוקים כגון שלוליות חורף, שפות אגמים, נחלים, גדות פלגים, תעלות ומקומות מצופים ואף בשטחי אדמה מוּצפים במים עומדים (ביצות). השורשים מעדיפים קרקע גירית עם חומציות קלה, ואם הצמח גדל בתוך מים הגבעולים יצמחו מעל פני המים. ביצות, גדות פלגים, בריכות, שלוליות ומקומות מוצפים.
בני כלאים
נענע המים מכליאה את עצמה בקלות עם נענע קרחת ליצירת נענע חריפה.
Eres
Eres (באנגלית: You, ובעברית: אתה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הקולומביאנית שאקירה, מתוך אלבומה השני, Peligro. השיר יצא לאור ב-11 במאי 1993, כסינגל השלישי מתוך האלבום, וכסינגל השיווקי הראשון והיחיד מתוך האלבום.
רקע וכתיבה
את השיר כתבה והפיקה שאקירה לבדה, כפי שעשתה עם מרבית משירי האלבום. באותה השנה בה יצא השיר כסינגל, הופיעה איתו שאקירה בפסטיבל הבינלאומי של וינה דל מאר. הפסטיבל נתן לזמרים הלטינו-אמריקאים הזדמנות לבצע את שיריהם, והזוכה נבחר על ידי שופטים רבים.
לבסוף, שאקירה ביצעה את השיר, וזכתה במקום השלישי. אחד מהשופטים שהצביעו לשאקירה, היה הזמר הלטיני המפורסם ריקי מרטין.
הופעה
במקום וידאו קליפ מלא אשר לא צולם בסופו של דבר, הוחלט כי ההופעה שביצעה שאקירה בפסטיבל הבינלאומי של ויניה דל מאר יהיה הקליפ הלא רשמי של השיר. ההופעה הועלתה לערוץ הרשמי של הפסטיבל בשנת 2012, וצברה למעלה מ-100 אלף צפיות.
תיכון אורט אבין
תיכון אורט אבין (שם רשמי: "אורט אבין - תיכון למדעים, אומניות ותקשורת") הוא בית ספר תיכון עירוני ארבע שנתי (כיתות ט'-י"ב) בעיר רמת גן, הממוקם בשכונת רמת השקמה. בית הספר נמצא בבעלות רשת אורט ישראל. התיכון קרוי על שמו של תורם אמריקאי יהודי אשר ביקש לתרום להקמת בית ספר טכנולוגי מדעי.
היסטוריה
בית הספר נוסד כבית ספר פרטי לכימיה בשנת 1954. הוא מנוהל על ידי רשת אורט משנת 1965 ונתמך על ידי עיריית רמת גן. בראשיתו היו בו שתי כיתות לימוד בלבד, ובהן נלמדו מקצועות מדעיים שונים, בדגש על כימיה ברמה אוניברסיטאית. משנת 2012 עד שנת 2021 ניהלה את בית הספר הגברת מריאנה בן יוסף (כיום מנהלת המחקה לחינוך על-יסודי ברמת גן) ומספטמבר 2021 מנהל את בית הספר מר רותם לצטר. בבית הספר לומדים תלמידים מהעיר רמת גן וכמו כן, לומדים בו גם תלמידים מערים אחרות באזור.
נכון לשנת הלימודים תשפ"ג, בבית הספר לומדים 771 תלמידים והוא משלב למידה עיונית והשכלה טכנולוגית. בשנת תשפ"ב אחוז תלמידי בית הספר בשכבת י"ב אשר היו זכאים לתעודת בגרות היה 100%.
בית הספר זכה בפרס החינוך הארצי בשנת תשע"ז.
בוגי-ווגי
בוגי-ווגי (באנגלית: Boogie-woogie) הוא סגנון של בלוז המבוסס על תפקידים לפסנתר ומקורו בשיקגו שבארצות הברית. הסגנון היה פופולרי מאוד בשנות השלושים ותחילת שנות הארבעים.
בניגוד לבלוז, שלרוב מטרתו היא להביע רגשות או לספר סיפור, הבוגי ווגי משמש בעיקר כמוזיקת ריקודים, ואפילו מילות השירים בסגנון לרוב יעסקו בהוראות לרוקדים.
המבנה ההרמוני של הבוגי ווגי לרוב דומה עד מאוד לזה של הבלוז. מנוגן בסולם פנטטוני, ומבוסס על הטוניקה הסובדומיננטה והדומיננטה, כשלעיתים משתמשים גם בדומיננטות שניוניות. כמעט תמיד הקצב הוא ארבעה רבעים, כל "סבב" של המהלך ההרמוני (בית של שיר) אורך 12 תיבות, והטמפו מהיר.
בסגנון מורגשת מאוד היד השמאלית של הפסנתרן, המנגן על פי רוב בס מהלך המדגיש את הדרגות של הסולם. יד ימין בעיקר מקשטת ומלווה. הסגנון התפתח כך שלעיתים יכולים לנגן בו גם שלושה פסנתרים, וגם כלים אחרים מצטרפים. יש מי שמנגן בוגי ווגי בביג בנד.
אפשר לקטלג כמעט כל בלוז בטמפו מהיר ובלי סינקופות רבות לבוגי ווגי. במידה רבה הסגנון הוא אחד מאבותיו של הרית'ם אנד בלוז, והוא בהחלט מדגיש את הקצב ואת המבנה ההרמוני הפשוט (כמו הרית'ם אנד בלוז אחריו).
לסגנון הייתה חשיבות רבה ברבע השני של המאה העשרים, והוא השפיע רבות על עיצוב המוזיקה שבאה אחריו.
בין הנגנים הבולטים של הסגנון הם:
ואלרי מרצ'נקו
וָלֵרִי בֶֿנִיאַמִינוֹבִיץ' מַרְצֶ'נְקוֹ (באוקראינית: Валерій Веніамінович Марченко , 16 בספטמבר 1947 - 7 באוקטובר 1984) היה פעיל למען הדמוקרטיה ("דיסידנט") אוקראיני, מסאי, מורה, משורר, בלשן (טורקולוג) ומתרגם ועיתונאי, חבר בקבוצת הלסינקי מאוקראינה.
רקע משפחתי ושנות לימודיו
ואלרי מרצ'נקו נולד בשנת 1947 בעיר קייב במשפחה של משכילים. סבו מצד אביו, מיכאילו איוואנוביץ' מרצ'נקו (1902-1983), היה היסטוריון מומחה בתולדות ימי הביניים וכיהן כרקטור הראשון תחת השלטון הסובייטי של אוניברסיטת לבוב. אמו, נינה מרצ'נקו-סמוז'אניציה, הייתה מורה לספרות אוקראינית. הוא למד פילולוגיה באוניברסיטת קייב ועשה בו זמנית לימודי שפות טורקיות באוניברסיטת באקו באזרבייג'ן. התמחה במיוחד ביחסי הגומלין בין התרבויות האוקראינית ואזרית.
פעילותו בתחום הספרות, ההוראה והתרגום
החל משנת 1970 עבד במערכת כתב העת "ליטראטורנה אוקראינה" (אוקראינה הספרותית), בין השאר, כמתרגם. תרגם בעיקר מהשפות האזרית ופולנית. כמו כן לימד במשרה חלקית שפה וספרות אוקראינית בבית ספר תיכון בקייב. בשנים 1968–1973 כתב למגירה, בלי שיוכל לפרסם עבודות על המשורר וחוקר הספרות מיקולה זרוב, ממנהיגי הזרם הספרותי ה"נאו-קלאסי" שהוצא להורג בשנת 1937, בתקופת "הטרור הגדול" של סטלין, כמו כן מאמרים כמו "הדו-שיח הקייבי", "נטל כבד מנשוא" וכו'. כתב מאמרים גם לכתבי עת לנוער באזרבאיג'אן וטורקמניסטן. בשנים 1971–1972 פרסם תרגומים מיצירות הסופרים האזרים סולימאן סאני אחונדוב (1875-1939) וג'ליל ממדקולוזאדה (1866-1932)
מאסרו הראשון וימי ההגליה
ב-25 ביוני 1973 נעצר על ידי הבולשת והואשם בעבירות של "פעילות ותעמולה אנטי סובייטית" ו"לאומנית" לפי סעיף 62 של החוק הפלילי של ברית המועצות. זאת בעיקר בגלל שלושה מאמרים שכתב ובעקבות מאמציו לפרסם באוקראינה את עבודתו של איוואן דזיובה (נ' 1931) - "אינטרנציונליזם או רוסיפיקציה?" ב-29 בדצמבר 1973 נידון לשש שנות מאסר ב"מחנה בתנאי משטר חמור", ושנתיים הגלייה.
נשלח בהתחלה למחנה מס' 35 בפרם לאסירים פוליטיים. שם הכיר את הפעילים לזכויות אדם האוקראינים איוואן סביטליצ'ני (1929–1992), סמיון גלוזמן (נ' 1946) (מראשי הוועד "באבי יאר") ואחרים. הוחזק תכופות בחדרי בידוד, בתנאי צינוק, חלה במחלת כליות כרונית, סבל מיחס אלים, מעבודות פרך, ומטיפולים רפואיים רשלניים, נסיבות שהעצימו את נחישותו להיאבק במשטר הסובייטי. בין השנים 1979–1981 אחרי שחרורו מהמחנה נשלח לגלות קזחסטן, בכפר ספראלז'ין במחוז אקטיובינסק (כיום אקטובה). על סמך עבודות מחקר שעשה ככל שהתאפשר- איסוף חומר על חיי היום יום של האסירים, ראיונות איתם, וניסיונו האישי, כתב מאמרים על תנאי הקיום בגולאג. כמו כן ערך מסות, בין השאר, על ההיסטוריה של מערב אוקראינה בשנות 1940–1950. בעת כליאתו תרגם לאוקראינית את הכרזת העצמאות של ארצות הברית (1976 לרגל מאתיים שנה לפרסומה) ויצירות של אדגר אלן פו, אדגר לי מאסטרס, ויליאם באטלר ייטס (1975-1976), רוברט ברנס, סומרסט מוהם (1980) ווולטר.
מאסרו השני
בשנת 1982 הממשלה הקומוניסטית החליטה להגביר את הוראת השפה הרוסית באוקראינה, צעד שקומם את מגני השפה האוקראינית, שמרצ'נקו נמנה עמהם. בחזרתו לקייב חי במעקב משטרתי תמידי ומהיד לפה כשבקושי מצא לעיתים עבודה בשמירה תמורת שכר זעום. התקרב לדת ובשנת 1982 כתב את המסה "גולאק" - על המלומד האוקראיני מיקולה גולאק (1821-1899), ממקימי ה"אחווה ע"ש הקיריל ומתוד", שסבל מרדיפות המשטר הצארי והכיר כמוהו את התרבות האזרית. מסה אחרת שכתב בשנת 1983 הייתה "שם, במערות של קייב" המושפעת על ידי השקפתו הדתית. כתבים משלו הוברחו בצורת ספרות "סמיזדאט" לחו"ל. בסימן כבוד לאומץ וליושרתו העיתונאית התקבל כחבר ב"פא"ן-קלאב" האירופי. באותה שנה - 1983 - הצטרף לקבוצת הלסינקי לזכויות האדם באוקראינה.
ב-23 באוקטובר 1983 מרצ'נקו נעצר בשנית שוב בהאשמות של "הסתה ותעמולה אנטי סובייטית", שוב לפי סעיף 62. במשפט הוכרז כעבריין מסוכן ונידון הפעם לעשר שנות מאסר וחמש שנים הגליה. מאסרו השני של ואלרי העציב מאוד את סבו ההיסטוריון, (שהיה אסיר לשעבר ב"גולאג" בשנים 1940-1944}, והוא הלך לעולמו ממש באותם הימים. ואלרי מרצ'נקו הוחזק שוב בתנאים קשים מאוד והובל ממחנה אחד לרעהו (חרקוב, מורדוביה, צ'ליאבינסק, קאזאן וכו') -בתנאי רעב וצמא - שהחמירו את מחלתו. אחרי התערבות גורמים מחו"ל בשם חופש העיתונות, אושרה העברתו מהמחנה לבית חולים. ב-7 באוקטובר 1984 נפטר בבית חולים של הכלא בלנינגרד בגיל 37. הובא לקבורה על יד סבו, בכפר האטנה, באזור קייב, שבו נולדה אמו, בשנת 1990 בית המשפט העליון של ברה"ם ביטל את המשפט של מרצ'נקו וזיכה אותו לאחר המוות כחף מפשע.
הנצחה
אחרי נפילת המשטר הקומוניסטי:
לקריאה נוספת
(ואלרי מרצ'נקו - יצירתו וחייו, הוצאת ספירה, קייב, 2001 באוקראינית)
נונו מנדש
נונו אלשנדרה טבארש מנדש (בפורטוגזית: Nuno Alexandre Tavares Mendes; נולד ב-19 ביוני 2002 בסינטרה שבפורטוגל) הוא כדורגלן פורטוגזי, המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת פריז סן-ז'רמן מליגת העל הצרפתית.
ספורטינג ליסבון
מנדש הצטרף אל מחלקת הנוער של ספורטינג ליסבון מליגת העל הפורטוגלית בגיל 10.
ב-12 ביוני 2020 ערך מנדש את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הפורטוגלית, כשנכנס כמחליף בדקה ה-72 בניצחון 1-0 על פאסוס די פריירה במסגרת המחזור ה-26 לעונת בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת ערך מנדש תשע הופעות ליגה.
ב-4 באוקטובר 2020 הבקיע מנדש את שער הבכורה שלו בליגת העל הפורטוגלית, כשהבקיע בדקה הרביעית בניצחון 2-0 על פורטימוננסה במסגרת המחזור השלישי לעונת. בסך הכל ערך מנדש 29 הופעות ליגה בעונת, בהן הבקיע שער אחד.
קריירה בינלאומית
ב-24 במרץ 2021 ערך מנדש את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פורטוגל, כששיחק 90 דקות בניצחון 1-0 על נבחרת אזרבייג'ן במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
מנדש זומן לסגל נבחרת פורטוגל לקראת טורניר יורו 2020.
נכלל בסגל נבחרת פורטוגל לטורניר מונדיאל 2022.
תארים
פ.ס.ז.
מור פולנוהר
מור פולנוהר (נולדה ב-10 בנובמבר 1990) היא שחקנית וזמרת ישראלית.
ביוגרפיה
פולנוהר נולדה וגדלה בנתניה. עשתה את תפקידה הראשון לטלוויזיה בשנת 2001 (גיל 11) ומאז החלה להופיע בהפקות טלוויזיה, קולנוע ובמה.
בשנת 2012 הצטרפה פולנוהר ללהקת מיומנה. במסגרת הלהקה השתתפה במופע "Momentum" המשלב אקרובטיקה, מחול, טכנולוגיה, קצב ושירה איתו הופיעה בישראל ומחוצה לה.
שירתה בצה"ל בחיל המודיעין.
טלוויזיה
תפקידה הראשון של פולנוהר בטלוויזיה היה בסרט הטלוויזיה "יומן כיתה", שכיכבה בו בגיל 11, בתפקיד הראשי. כמו כן, השתתפה בפרסומות ל"סלקום", "קוקה-קולה" ול"האגודה למלחמה בסמים". בשנת 2009 עשתה את תפקידה בסדרת הדרמה "פרשת השבוע", ששודרה ב-HOT3.
בשנים 2012–2016 גילמה את דמותה של "רונה דיין" בסדרת הנעורים "גאליס", וב-2012 הסופרת סמדר שיר הוציאה לאור ספר המבוסס על תפקידה בסדרה, הנקרא "גאליס - הקיץ של רונה ודורי" שהפך לרב-מכר בקרב בני הנוער. במהלך אותה שנה, השתתפה בשני פרקים בתוכנית המציאות "TLV עושים את תל אביב".
בשנת 2014 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרה הקומית "משפחה שולטת", ששודרה בערוץ הילדים ב-yes במשך 4 עונות, שם היא גם מבצעת את שיר הנושא של הסדרה "מלך". באותה השנה מור הצטלמה לסדרה האמריקאית "הרודן" ("Tyrant") בתור סמירה, נערה מוסלמית בת 20 הפעילה באופוזיציה ונלחמת באומץ על העקרונות בהם מאמינה. הסדרה משודרת ברשת FOX וב-YES. עונתה השנייה, בה מופיעה גם עלתה ביולי 2015.
בשנת 2015 החלה בערוץ 10 סדרת הנוער "להתבגר", המבוססת על סדרת הספרים של גלילה רון פדר עמית "להתבגר", בה פולנוהר משחקת את נעמה נאור לצדם של טום יפת וניב סולטן. ובנוסף התארחה בתוכנית "הבנים והבנות".
בשנת 2017 שיחקה בסדרה "כיפת ברזל" בתפקיד שולי כחברתו של גור-אריה כהן, חייל דתי-לאומי שמתאבד עקב פגיעה מינית.
קולנוע
בשנת 2005 השתתפה פולנוהר בסרטו של רם לוי "עור", בו גילמה את דמותה של "נטלי", השתתפה בסרט הסטודנטים הקצר ב-2007, "בדרך שלה".
בשנת 2014 לוהקה לסרט הקולנוע "מקום בגן עדן" בבימויו של יוסי מדמוני.
בשנת 2015 דיבבה את דמותה של לולה בסרט "השדון הראשון שלי".
בשנת 2017 שיחקה בסרט "כמעט מפורסמת" לצד עמית יגור, נועה קירל, עומר דרור ועוד.
בשנת 2021 שיחקה בסרט "שתיים" של היוצרת אסתר אלקיים לצד אגם שוסטר.
פילמוגרפיה
קולנוע: דיבוב: טלוויזיה:
Queen (אלבום)
Queen הוא אלבום הבכורה של להקת הרוק הבריטית קווין, והוא יצא בשנת 1973. האלבום מאופיין בעיקר בהשפעות מוזיקת הרוק הכבד, אך כולל גם פן של מוזיקה קלאסית, אשר ימשיך ויופיע בהמשך הקריירה של הלהקה בשנות השבעים.
היסטוריה
החל משנת 1972 ובמשך שנתיים הופיעה קווין כלהקה אנונימית במועדונים ומכללות באזור לונדון. מזלם של חברי הלהקה שיחק להם כאשר קיבלו רשות להיכנס לאולפני "De Lane Lea" ולהשתמש בציוד ההקלטות החדש כדי לבדוק אותו, שם הכינו קלטת נסיונית אך מלוטשת של חמישה שירים (רצועות 1 ו-3 בצד הראשון של האלבום ורצועות: 1, 2, ו-5 בצידו השני). על אף איכות ההקלטות, לא הסכימה אף חברת תקליטים להחתימם. לבסוף, הם נחלו הצלחה אצל נורמן ובארי שפילד, שהקימו את אולפני Trident. ההסכם עם הלהקה חסרת הניסיון היה שהם יוכלו להקליט רק על בסיס מקום פנוי באולפנים - בדרך כלל מדובר בשעות שבין 3:00–7:00 בבוקר.
גוריי
גורַיי (בפולנית: Goraj; ביידיש: גאריי) הוא כפר בדרום-מזרח פולין, במחוז בילגוריי, כ-60 ק"מ מדרום ללובלין וכ-20 ק"מ מבילגוריי, בו מתגוררים כ-1,000 תושבים.
תולדות היישוב
היישוב גוריי נזכר לראשונה בתעודות מהמאה ה-14, וסמוך למועד זה הוענקו לו זכויות עיר, אשר אושרו בידי המלך ולדיסלב השני יגיילו. בסוף המאה ה-16 עבר היישוב לבעלות האציל יאן זמויסקי.
במאה ה-17 נהרס היישוב כתוצאה מפלישות הקוזקים. בחלוקת פולין הועבר היישוב לשליטת אוסטריה, ומשנת 1815 נכלל בשטחי פולין הקונגרסאית. בשנת 1837 פרצה ביישוב שרפה גדולה שכילתה את רוב בתיו, ובשנת 1869 הוחזר היישוב למעמד של כפר. מסוף המאה ה-19, עם חיבור היישוב לרשת מסילות הברזל, הואצה התפתחותו הכלכלית.
יהודי גוריי
התיעוד הראשון לישיבת יהודים ביישוב הוא משנת 1626, ובפרעות ת"ח ות"ט נפגעו יהודי היישוב מכנופיותיו של חמלניצקי.
במהלך מלחמת העולם הראשונה סבלו יהודי היישוב ממעשי ביזה מצד החיילים הרוסים ומהפצצותיהם את הכפר, ובנובמבר 1918 סבלו יהודי הכפר מהתעמרות מצד החיילים הפולנים. כתוצאה מכך, רבים מיהודי הכפר עזבו אותו. בסיוע ארגונים מקומיים ויוצאי הכפר בארצות הברית השתקמה הקהילה בכפר, ובין מלחמות העולם התגברה בו הפעילות הציונית, וקבוצה קטנה ממנו אף עלתה לארץ ישראל. כמו כן, פעלה ביישוב אגודת ישראל, אשר הפעילה בו בית ספר מרשת בית יעקב. בשנים אלו נמנו בכפר כ-400 יהודים.
בשואה
באמצע ספטמבר 1939 נכבש הכפר בידי הגרמנים, ועם כניסתם אליו, החלו לחטוף יהודים לעבודות כפייה. תוך תקופה קצרה הגיעו לכפר פליטים יהודים מפרמפול הסמוכה, ובאפריל 1941 הובאו לגוריי כ-800 יהודים מבילגוריי.
אזכורים בתרבות
הסופר וחתן פרס נובל יצחק בשביס-זינגר פרסם ב-1937 את ספרו השטן בגוריי העוסק כולו בקורות העיירה ויהודיה במאה ה-17 בתקופת שבתאי צבי.
כנס ג'רני
כנס ג'רני הוא כנס שנתי המיועד לתעשיית ההיי-טק הישראלית, מדעי החיים וקרנות הון סיכון ישראליות. הכנס מתקיים כל שנה מאז שנת 1996, לרוב בחודש ספטמבר.
יוזמי הכנס הם פירמת רואי החשבון ארנסט אנד יאנג, קוסט פורר גבאי את קסירר, ובשיתוף העיתון גלובס. בכנס משתתפים מעל ל-2,000 איש כל שנה, ביניהם אנשי מפתח מקרנות הון סיכון ישראליות, יזמים בולטים בתעשיות ההיי-טק, מנהלים של חברות הזנק בתחומי הטכנולוגיה ומדעי החיים.
מיריה מוסקוסו
ביוגרפיה
מוסקוסו הושבעה לתפקיד ב-1 בספטמבר. בעת זו היא הייתה גרושה, ולכן אחותה שימשה כגברת הראשונה של פנמה. במהלך כהונתה בתפקיד, ניהלה את העברת תעלת פנמה מארצות הברית לידי פנמה, והתמודדה עם ההאטה הכלכלית שנבעה כתוצאה מאובדן כוח אדם אמריקני. מוסקוסו גם ניסתה להיאבק בכל הקשור לפשע במדינה. פרשיות שחיתות שהתרחשו בזמן שלטונה של מוסקוסו והאשמות בנפוטיזם הקשו על כוחה למשול, ובסופו של דבר היא הפסידה בבחירות שנערכו בשנת 2004. לאחר עזיבת התפקיד, נשארה פעילה באופוזיציה, ולמען זכויות נשים ברחבי העולם.
צפע החרמון
צֶפַע הַחֶרְמוֹן (שם מדעי: Montivipera bornmuelleri) הוא מין נחש ארסי, האנדמי לאזורים מסוימים הנמצאים בסוריה, לבנון וישראל : הרי הלבנון, הרי מול הלבנון והחרמון הלבנוני, הסורי והישראלי וייתכן שאף במספר אתרים נוספים ברמת הגולן. ככלל, בית הגידול שלו נמצא בגובה רב, בין 1,250 ל-3,100 מטרים בערך. צפע החרמון משתייך לסוג צפע שבמשפחת הצפעיים. לא ידוע על תת-מינים של צפע החרמון.
תיאור
מבחינה גנטית, צפע החרמון קרוב לצפע מצוי, אולם הוא קטן ממנו וצבעיו שונים. צבעו הכללי אפור עם כתמי רוחב שחורים. משקלו של פרט בוגר נע בין 200 ל-270 גרמים ואורכו המרבי בסביבות 60-75 סנטימטרים. הגוף רחב ועבה יחסית, והראש משולש בצורתו, בדומה לראשם של חלק ניכר מהנחשים הארסיים. בקרב צפע החרמון קיימים שני מופעים עיקריים בצבעי הגוף. האחד הוא חום ועליו כתמים חומים (זהו המופע הנדיר מבין השניים), השני הוא אפור ועליו כתמים כהים, שצבעם קרוב לשחור. מעל כל עין קיים מעין מבנה קשקשים המסוכך עליה. לא קיימת דו-צורתיות זוויגית מבחינה מראה הגוף, אולם הזכר גדול במעט מן הנקבה. אורך הזנב נע בין 7 ל-10 אחוזים מאורכו הכולל של הגוף. קשקשי הראש קטנים באופן ניכר מקשקשי הגוף.
סימני היכר נוספים : צפע קטן עם ראש משולש. הקרינים הגבתיים (גבות העיניים) בולטים לצדדים וסוככים על העיניים כמצחיות זעירות, עד כדי כך שלא רואים את העיניים במבט מלמעלה. העיניים והנחיריים מצויים בתוך שקע מאורך, משותף. קשקשי הראש, הגב והזנב הם בעלי קרינים. קשקשי הראש קטנים באופן ניכר מקשקשי הגב.
צפע החרמון חי בממוצע כ-7 שנים.
התנהגות
בעת החורף קשה לאתר את צפע החרמון, משום שבזמן זה הוא ספון במאורתו או נח מתחת לסלעים. בהיותו יצור פויקילותרמי (בעל "דם קר"), עליו לנסות לחסוך באנרגיה בעת החורף הקר יחסית ששורר באזור תפוצתו. בקיץ, לעומת זאת, ניתן למצוא את צפע החרמון נע בנוף סלעי ובין הצמחייה, או רובץ על בול עץ או על סלע שפונה אל השמש במטרה לאגור חום בשעות היום. צפע החרמון אינו מרבה לטפס על עצים.
צפע החרמון פעיל בעיקר בשעות היום, בין השאר מפני שקשה לזוחלים לפעול במזג האוויר הקר ששורר בגבהים שבהם הוא חי.
רבייה
כמרבית הצפעוניים, נקבת צפע החרמון משריצה צאצאים חיים, ולא מטילה ביצים. ההשרצה מתרחשת בקיץ. אורך הוולדות נע בין 15 ל-20 סנטימטרים, ומיד לאחר היוולדם הם נפרדים מאמם, הולכים לדרכם ונעשים עצמאיים.
ארס
זהו אחד המינים הארסיים והמסוכנים בישראל אף שלא נרשמו מקרי מיתה בישראל. למין ארס קרדיוטוקסי המשפיע על פעילות הלב ועלול לגרום להפרעות קצב. שיני הארס ממוקמות בקדמת הפה.
מצב שימור
הפרט הראשון נתגלה בלבנון בשנת 1898. צפע החרמון נתון בסכנת הכחדה. ארגון ה-IUCN מגדיר אותו כמין בסכנת הכחדה, שיש סיכוי גדול שייכחד מהטבע. נראה שמצב זה נובע מכך שהאוכלוסייה הקטנה מוגבלת לאזורי-תפוצה לא גדולים. על פי הערכת ה-IUCN, שטח התפוצה של צפע החרמון עומד על כ-5,000 קילומטרים רבועים בלבד, ומכל מקום אין הוא מצוי בצורה נרחבת בכל אזור זה; ידוע על כ-10 אתרים ספציפיים בהם מצוי צפע החרמון דרך קבע. בנוסף, האוכלוסייה המעטה שקיימת מתחלקת בין אזורים מרוחקים יחסית, ולכן קיים חוסר גיוון גנטי באוכלוסיית צפע החרמון. רעיית יתר הורסת את שטחי המחיה של צפע החרמון, וקיימת מגמת ירידה בממדי האוכלוסייה.
לאונרדו פביו
ביוגרפיה
לאונרדו פביו נולד בשם פואד חורחה חורי למשפחה ערבית בעיירה בצפון-מערב מנדוסה. העוני הביא אותו לפנימייה לילדים קשים וגם לבית הסוהר.
לאחר סיום תקופת מעצר, הוא הגיע לבואנוס איירס והחל להתעניין בקולנוע. תחילה הוא שיחק בתפקידים משניים ואף היה עוזר במאי. סרטו הראשון Crónica de un niño solo שצולם בשנת 1965 קיבל הכרת המבקרים והוכרז כסרט השנה בארגנטינה. בפסטיבל הקולנוע במר דל פלטה הסרט זכה בפרס עיתונאים. בשנת 1966 הוא סיים עבודה על הסרט Este es el romance del Aniceto y la Francisca, de cómo quedó trunco, comenzó la tristeza y unas pocas cosas más... שזכה בפרס "קונדור הכסף".
בנוסף לקולנוע לאונרדו פביו היה זמר פופולרי. הוא כתב שירים וביצע אותם תוך נגינה בגיטרה. במהלך הקריירה הוא הוציא כ-20 אלבומים.
במהלך כל חייו לאונרדו פביו היה תומך של פרוניזם. הדבר הביא לכך שבשנת 1976 הוא נאלץ לעזוב את המדינה וחזר לארגנטינה רק בשנת 1987. בשנת 1993 הוא ביים וכתב תסריט לסרט על חייו חוסה מריה גטיקה, גם הוא בין תומכי פרון מובהקים.
יחסי ארצות הברית–ניו זילנד
יחסי ארצות הברית–ניו זילנד הם מכלול היחסים הדיפלומטיים בין ארצות הברית של אמריקה לניו זילנד. על פי נתוני מחלקת המדינה של ארצות הברית מחודש אוגוסט 2011, היחסים בין שתי המדינות הם "הטובים ביותר שהיו זה עשורים". בעבור ארצות הברית, ניו זילנד היא בעלת ברית עיקרית שאינה בנאט"ו. ארצות הברית וניו זילנד חולקות במשותף מוצא והיסטוריה משותפים, מאחר ששתיהן היו קולוניות של האימפריה הבריטית. בשתי המדינות התקיימו תרבויות ענפות של עמים ילידים שנושלו מהטריטוריות שלהם במהלך יישוב ואכלוס הקולוניות. שתי המדינות היו גם חלק מברית של מדינות מערביות במהלך מלחמות שונות. יחד עם שלוש מדינות אחרות (אוסטרליה, הממלכה המאוחדת וקנדה), הן מהוות את ברית הריגול והמודיעין הצבאי "חמש העיניים".
ראשית היחסים
ייצג קונסולרי אמריקאי ראשון נוסד בניו זילנד ב-1838 כדי להגן ולייצג את האינטרסים של שינוע משלוחי ציד לווייתנים, וג'יימס רדי קלנדון מונה לקונסול דיפלומטי. ב-1840 נהפכה ניו זילנד לחלק מהאימפריה הבריטית בעקבות חתימת הסכם ואיטנגי. אף על פי שבהדרגה העצמאות של ניו זילנד התפתחה יותר ויותר, במשך מאה השנים הראשונות לקיומה, מדיניות החוץ של ניו זילנד הוכתבה בידי הממלכה המאוחדת. כאשר בריטניה הכריזה מלחמה על גרמניה הנאצית ב-3 בספטמבר 1939, הכריז מיד אחריה ראש ממשלת ניו זילנד מייקל ג'וזף סאבג' מלחמה על הנאצים גם הוא באומרו "לאן שהיא תלך, אנו נלך. היכן שהיא תעמוד, אנו נעמוד".
סיוע ניו זילנדי לארצות הברית בעימותים צבאיים
כמו במדינות אחרות, מלחמת וייטנאם הייתה נושא שנוי במחלוקת בניו זילנד והציתה מחאה נרחבת של תנועות אנטי-מלחמתיות ששאבו את השראתם מעמיתיהם האמריקנים. מלחמה זו הייתה גם הראשונה שבה ניו זילנד השתתפה לצידה של מדינה אחרת מאשר בריטניה, לצידה של ארצות הברית במסגרת מחויבותה על פי הסכם ANZUS. תרומתה של ניו זילנד למלחמה החלה ב-1962 עם חיל משלוח ראשוני של כוחות הנדסה שלא עסקו בפעילות קרבית והחל מ-1965 נשלחו סוללת תותחנים, יחידת הכוחות המיוחדים (SAS) ו-2 פלוגות חיל רגלים. כל אלה שהו בווייטנאם עד שנת 1971.
ניו זילנד סייעה לארצות הברית ולבריטניה ברבות מפעולותיהן במזרח התיכון בעשורים האחרונים. אולם רק באפגניסטן ביצעו פעולות קרביות של ממש. במדינות אחרות באזור ביצעו כוחות ההגנה של ניו זילנד פעולות הנדסה וסיוע. במהלך מלחמת איראן–עיראק שתי פריגטות של הצי המלכותי של ניו זילנד הצטרפו לכוחות של הצי המלכותי הבריטי בשמירה על נתיבי השייט במפרץ הפרסי וב-1991 נשלחו 3 מטוסי תובלה וצוות רפואי לסיוע לכוחות הקואליציה הבינלאומית במלחמת המפרץ. אחרי המלחמה השתתפה ניו זילנד בפעולות לפיקוח מטעם האו"ם על נשק בלתי קונבנציונלי.
המשבר ביחסים
ב-1985 השתנה אופייה של ברית ANZUS באופן משמעותי. עקב רגשות אנטי-גרעיניים בניו זילנד, התגלעו מתחים בין חברות הברית בהיותה של ארצות הברית מעצמה גרעינית בגלוי. צרפת, שהיא מעצמה ימית וגרעינית, קיימה ניסויים גרעיניים באיים בדרום האוקיינוס השקט. בעקבות ניצחונה של מפלגת הלייבור בניו זילנד בבחירות של שנת 1984, אסר ראש ממשלת ניו זילנד דייוויד לנג על ספינות המונעות באנרגיה גרעינית או נושאות נשק גרעיני להיכנס לנמליה של ניו זילנד. הנימוקים לצעד זה היו הסכנה שבנשק הגרעיני, המשך הניסויים הגרעיניים הצרפתים וההתנגדות למדיניותו התקיפה של נשיא ארצות הברית רונלד רייגן כלפי ברית המועצות. בשל סירובו של הצי של ארצות הברית להכחיש או לאשר את קיומם של כלי נשק גרעיני על הספינות, מנעו חוקים אלה את כניסתן של כל ספינות הצי לנמלים ניו זילנדים. בפברואר 1985, סירבה ניו זילנד להתיר את ביקורה של המשחתת "ביוקנן" עקב יכולתה של המשחתת לשאת פצצות עומק גרעיניות. במשאלי דעת קהל שהתקיימו בניו זילנד לפני המשבר ולאחריו הייתה תמיכה רחבה לאיסור זה ולכך שניו זילנד תפעל לקידומו של תהליך פירוק נשק גרעיני עולמי על ידי האו"ם ולקידומם של הקמתם של אזורים נקיים מנשק גרעיני.
לאחר התייעצויות עם אוסטרליה ולאחר שהמשא ומתן עם ניו זילנד עלה על שרטון, הכריזה ארצות הברית כי היא משעה את התחייבויותיה החוזיות עם ניו זילנד עד שיבוטל האיסור על ספינות הצי שלה לעגון בנמלי ניו זילנד, בציינה כי ניו זילנד נותרה "ידידה, אך לא בעלת ברית". המשבר תפס כותרות ראשיות בשבועות הבאים בתקשורת האמריקנית, בעוד חלק ניכר משרי ממשלת ארצות הברית צוטטו באומרם כי הם מרגישים נבגדים. עם זאת, לא נסוג לנג מברית ANZUS, אף על פי שמדיניות ממשלתו גרמה לארצות הברית להשעות את התחייבויותיה כלפי ניו זילנד. במשאל דעת קהל שנערך בניו זילנד ב-1991 תמכו 54% מהנשאלים בדעה כי עדיף שההסכם יפקע ובלבד שלא תותר כניסתם של ספינות גרעיניות לנמלי ניו זילנד. המדיניות שהחלה ב-1985 הפכה לשורה של חוקים שהפכו את כל הארץ לאזור נקי מנשק גרעיני הלכה למעשה. למרות מדיניותה זו של ניו זילנד, הכריז מזכיר המדינה האמריקני ג'ורג' שולץ כי ברית ANZUS קיימת ושרירה ועל ניו זילנד להחליט בעתיד אם ברצונה להמשיך במדיניות אנטי-גרעינית זו ולחזור לשיתוף פעולה ביטחוני מלא עם ארצות הברית. הנשיא רייגן אף הוא הכריז כי ניו זילנד נותרה "ידידה, אך לא בעלת ברית".
ב-10 ביולי 1985, סוכנים של סוכנות הביון הצרפתית, הניחו פצצה בספינה Rainbow Warrior של ארגון גרינפיס שעגנה בנמל אוקלנד. הפיצוץ גרם להרוג אחד והימנעותם של מנהיגי מדינות המערב מלגנות פעולה אלימה זו שבוצעה על אדמתה של מדינה ידידותית, גרמה לשינוי משמעותי במדיניות החוץ והביטחון של ניו זילנד, וחיזקה את ההתנגדות מבית של הציבור בניו זילנד לטכנולוגיה גרעינית על כל צורותיה. ניו זילנד הרחיקה עצמה מבעלת הברית המסורתית שלה, ארצות הברית, בנתה מערכות יחסים עם שכנותיה הקרובות בדרום האוקיינוס השקט, והמשיכה לשמור על יחסים טובים עם אוסטרליה ובמידה מסוימת גם עם בריטניה.
היחסים כיום
ניו זילנד וארצות הברית מקיימות יחסי עבודה טובים במגוון רחב של סוגיות וחולקות מערכת תקשורת מצוינת. נשיא ארצות הברית לשעבר ג'ורג' ווקר בוש וראש ממשלת ניו זילנד לשעבר הלן קלארק הצליחו לשפר את היחסים הבילטרליים בין שתי המדינות ולעבוד סביב המדיניות האנטי-גרעינית של ניו זילנד ולהתמקד בעבודה משותפת בנושאים חשובים לשתי המדינות, אם כי הרצון של ארצות הברית לשנות את מדיניותה של ניו זילנד נגד נשק גרעיני נותר עדיין סוגיה מרכזית ביחסים. לאחר ביקורה של הלן קלארק בארצות הברית במרץ 2007, דווח בעיתון "הניו זילנד הראלד" כי ארצות הברית חדלה מלהשפיע על עמדה האנטי-גרעינית של ניו זילנד. המגמה החיובית ביחסים באו לידי ביטוי בדבריה של קלארק בנאומה בפני ארגון ללא כוונת רווח בוושינגטון די. סי.:
במהלך שנת 2010 חידשו ניו זילנד וארצות הברית את יחסיהן הקרובים, אף על פי שלא ברור אם שיתוף הפעולה המחודש הוא במסגרת הברית המקורית של 1951. הצהרה שפורסמה בוולינגטון ב-2010 מגדירה את השותפות האסטרטגית בין ניו זילנד לבין ארצות הברית וניו זילנד הצטרפה לתרגיל הצבאי הדו-שנתי המשותף "הטבעת הפסיפית" (Rim of the Pacific) בהוואי ב-2012 בפעם הראשונה מאז 1984. איסור העגינה לספינות ניו זילנדיות בנמלים אמריקנים בוטל לאחר תרגיל זה. ב-2012, תחת נשיאותו של ברק אובמה, פתחה מחדש ארצות הברית את נמליה בפני הצי של ניו זילנד ושתי המדינות חידשו את שיתוף הפעולה הצבאי ביניהן.
חוקי הדיפוזיה של פיק
חוקי הדיפוזיה (או: הפעפוע) של פיק (Fick) הם שני חוקים המתארים את תופעת הפעפוע (דיפוזיה בלעז), ונתקבלו לראשונה על ידי הרופא והפיזיולוג הגרמני אדולף פיק ב־1855.
שני החוקים מתארים את תנועתו של חומר המיוחסת למנגנון הדיפוזיה. פיק, שהושפע מעבודתו של הכימאי תומאס גרהאם, מדד ריכוזים ושטפים של מלח, המפעפע בין שני מאגרים דרך צינורות מים, ועל בסיסם ניסח את החוקים הנקראים על שמו. עבודתו של פיק התרכזה בדיפוזיה בנוזלים, משום שבאותה תקופה דיפוזיה של מוצקים לא נחשבה לאפשרית. כיום, חוקיו של פיק נמצאים בלב ההבנה של תופעת הדיפוזיה במוצקים, בנוזלים ובגזים גם יחד.
החוק הראשון של פיק
חוק זה קובע כי הקשר בין השטף של חומר מסוים לריכוז שלו הוא קשר של נגזרת - השטף עומד ביחס ישר לגרדיאנט (נגזרת מרחבית) של הריכוז. במערכת בעלת מימד אחד נקבל:
כאשר \ J הוא השטף הדיפוזיוני של כמות החומר, \ D הוא קבוע הדיפוזיה, \ \phi הוא ריכוז החומר כתלות במקום, ו-\ x הוא המיקום.
במערכות בהן ריכוז החומר משתנה במספר ממדים, יש צורך להשתמש בפונקציות \ \nabla אשר מכלילה את הנגזרת הראשונה ולקבל: , כאשר הוא הגרדיאנט של הריכוז.
קבוע הדיפוזיה \ D מתכונתי למהירות החלקיקים הדיפוזיוניים. מהירות החלקיקים תלויה בטמפרטורה, בצמיגות הנוזל ובגודל החלקיקים (על פי משוואת איינשטיין-סטוקס). בתמיסות מהולות, קבוע-הדיפוזיה של מרבית היונים דומה ונע בטמפרטורת החדר בתחום שבין 0.6x10-9 ובין 2x10-9 m2/s. עבור מולקולות ביולוגיות דוגמת חלבונים קבוע הדיפוזיה נע בין 10-11 ובין 10-10 m2/s.
הכוח המניע של הדיפוזיה במערכת דיפוזיה חד-ממדית מבוטא על ידי:
בתמיסה אידיאלית ביטוי זה מבטא את מפל הריכוזים. בתמיסות שאינן אידיאליות או בתערובות, הכוח המניע לדיפוזיה של כל צורון הוא מפל הריכוזים של אותו צורון. במקרה כזה חוק הראשון של פיק (במימד אחד) יכול להיכתב כ:.
החוק השני של פיק
החוק השני של פיק מתאר מערכות שבהן ריכוז של חומר משתנה בזמן. ניסוחו:
כאשר \ \phi הוא ריכוז החומר, \ t הוא הזמן, \ D הוא קבוע הדיפוזיה ו-\ x הוא המיקום. ניתן לגזור את החוק השני של פיק מתוך החוק הראשון תוך שימוש במשוואת רציפות:
בהנחה שקבוע הדיפוזיה D אינו משתנה במרחב, ניתן לקבל את ניסוחו של חוק פיק השני, כפי שמופיע בראשית הפסקה.
במקרה הכללי בו הדיפוזיה איננה חד-ממדית אלא בעלת שני ממדים או יותר, החוק ינוסח בעזרת אופרטור הלפלסיאן: כאשר קבוע הדיפוזיה קבוע במרחב, המשוואה הדיפרנציאלית תצטמצם לצורה הפשוטה יותר: .
דוגמה חשובה היא המקרה שבו \ \phi נמצא בשיווי משקל. במקרה כזה הריכוז איננו משתנה עם הזמן ולכן כל האגף השמאלי במשוואה שווה לאפס. במערכת המתוארת כבעלת ממד אחד כאשר קבוע הדיפוזיה \, D הוא קבוע, הפתרון לריכוז הוא ליניארי (תלות ליניארית של הריכוז במיקום). בשני ממדים או יותר מתקבלת משוואת לפלס:, שהפונקציות המקיימות אותה נקראות פונקציות הרמוניות.
דוגמה לפתרון במימד אחד
נדגים את המקרה של דיפוזיה משתנה בזמן במימד אחד (ציר x, בלי הגבלת הכלליות), של חומר שריכוזו נתון על ידי \ n(x,t) ממשטח גבול הממוקם ב-\ x=0, כאשר הריכוז על הגבול מוחזק בגודל קבוע \ n(0) (חומר חצי-אינסופי). הפתרון למקרה זה הוא:
erfc היא פונקציית השגיאה המשלימה. הגודל נקרא אורך הדיפוזיה, והוא גודל אופייני הקשור לעומק שאליו פעפע החומר בזמן t.
הערות שוליים
Diffusion Коефіцієнт дифузії
יוג'ין דבס
יוג'ין ויקטור דבס (Eugene Victor Debs; 5 בנובמבר 1855 – 20 באוקטובר 1926) היה מנהיג פועלים ופוליטיקאי אמריקאי. היה מועמד לנשיאות ארצות הברית חמש פעמים מטעם המפלגה הסוציאליסטית האמריקאית בתחילת המאה ה-20. אחד ממייסדי ארגון פועלי התעשייה של העולם (IWW), מאיגודי העובדים המשפיעים והמוכרים בארצות הברית בתחילת המאה ה-20.
ביוגרפיה
בצעירותו עבד כפועל רכבת. החל לפעול במסגרת האיגוד המקצועי של פועלי הרכבת האמריקאים. נבחר למזכיר האיגוד המקצועי של מסיקי הקטרים. בעקבות מעורבות בוטה ולעיתים אף בכוח צבאי של הממשלה ומערכת המשפט האמריקאית לטובת המעסיקים במספר שביתות (בראשן שביתת פולמן), חל שינוי בהשקפותיו והוא הפך לסוציאליסט מתוך הכרה.
דבס החל לפעול במסגרת המפלגה הסוציאליסטית האמריקאית. הוא היה מועמדה בבחירות לנשיאות ארצות הברית כחמש פעמים, וקיבל כמה מאות אלפי קולות מצביעים בכל פעם. דבס נהג לנסוע ברחבי ארצות הברית בקרון רכבת עטור דגלים אדומים. במערכת הבחירות של 1912 קיבל כתשע מאות אלף קולות ובבחירות ב-1920 קיבל כתשע מאות ועשרים אלף קולות. אלו היו ההישגים האלקטורליים הגדולים ביותר של המפלגה הסוציאליסטית האמריקאית, אך אלו היו רק כשישה אחוזים בלבד מקולות המצביעים.
דבס גם נמנה עם ששת המייסדים של איגוד פועלי התעשייה של העולם, שהיה מאיגודי העובדים החזקים ביותר בארצות הברית של תחילת המאה ה-20. איגוד עובדים זה היה שונה באופיו ובהשקפותיו מפדרציית העבודה האמריקאית של סמואל גומפרס. האיגוד לא דגל במשא ומתן קיבוצי, אלא היה בעל מאפיינים אנרכיסטיים ודגל בחרם, חבלה ושביתות כחלק ממלחמת המעמדות. כמו כן כלל איגודו של דבס גם פועלים בלתי מיומנים. לימים הגיע דבס לקרע עם חבריו להנהגת הארגון עקב השתתפותו בבחירות לנשיאות ופעילותו בתחום הפוליטי.
דבס התנגד נחרצות למעורבות אמריקאית במלחמת העולם הראשונה. בשנת 1918 הוא אף נשפט, הורשע ונשלח לעשר שנות מאסר על נאום אנטי מלחמתי שנשא במסגרת משפט הראווה של הנהגת ה-IWW מ-1917. הוא שוחרר כעבור שלוש שנים לאחר המתקת עונשו על ידי נשיא ארצות הברית וורן הרדינג (במהלך מאסרו התמודד בפעם החמישית לנשיאות ארצות הברית, ב-1920, מתוך כותלי בית הכלא).
ג'נסיס מוטורס
ג'נסיס מוטורס (באנגלית: Genesis Motors) היא יצרנית רכבי יוקרה דרום קוריאנית, הפועלת תחת יצרנית הרכב הדרום קוריאנית "יונדאי".
היסטוריה
לוק דונקרוולקה, ששימש בעבר כמנהל העיצוב של המותגים בנטלי, למבורגיני ואאודי מקבוצת פולקסווגן מונה להוביל את המותג ג'נסיס החל משנת 2016 ועובד מאז עם מעצב הראשי של קיה מקבוצת יונדאי, פיטר שרייר.
יונדאי הציגה את הג'נסיס קונספט בחודש מרץ 2007 כ"פרשנות מתקדמת למכוניות הספורט-סדאן המודרניות שלהן הנעה אחורית". הרעיון להשקת הג'נסיס עלה ב-2003. עיצוב גוף הרכב ארך שלוש שנים ועלותו הכוללת של הפרויקט הייתה כחצי מיליארד דולר על פני תקופה של כ-23 חודשים. מבחני האמינות נמשכו 800,000 מיילים. היונדאי ג'נסיס (שמותגה מחדש עם השקת המותג כג'נסיס G80) הוצגה ב-2008 בתערוכת הרכב הבינלאומית של צפון אמריקה. ב-4 בנובמבר 2015 נפרדה ג'נסיס מיונדאי ופועלת עצמאית מאז. עד סוף שנת 2015 השיקה ג'נסיס שני דגמי סדאן - יונדאי ג'נסיס מותגה מחדש כ-ג'נסיס G80 והיונדאי אקווס מותגה מחדש כ-ג'נסיס G90 (בקוריאה נקראת EQ900). כמו כן השיקה החברה גרסת ספורט ל-G80.
במאי 2021 הכריזה החברה על מכירת חצי מיליון (500,000) כלי רכב.
ב-2 בספטמבר 2021 הודיעה ג'נסיס כי כחלק מהמעבר לרכב חשמלי של רוב יצרני הרכב גם אנחנו משנת 2025 נציג רק רכבים חשמליים.
בישראל
ג'נסיס מוטורס משווקת בישראל על ידי יבואנית הרכב כלמוביל מפברואר 2021 (למעט דגם אחד שהגיע ב-2020). כל רכבי ג'נסיס למעט ה-G90 משווקים בישראל. במרץ 2022 סיכמה ג'נסיס את שנת המכירות הראשונה שלה (פברואר 2021 - מרץ 2022) בישראל עם 520 מסירות.
להלן נתוני המכירות של ג'נסיס בישראל:
מרסיי
מָרסיי (בצרפתית: Marseille, באוקסיטנית: Marselha או Marsiho, בעבר: מרסיליה) היא העיר השנייה בגודלה בצרפת, אחרי עיר הבירה פריז. היא נמצאת בדרום-מזרח צרפת, על חוף הים התיכון. מרסיי מהווה עיר בירה לחבל הארץ פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור ולמחוז שפך הרון. נמל מרסיי הוא הנמל המסחרי הגדול ביותר בצרפת ובים התיכון. בעיר עצמה (בשטח 240 קמ"ר) חיים כ-852 אלף תושבים, ובמרסיי רבתי (בשטח 2,830 קמ"ר) חיים כ-1.6 מיליון תושבים.
כלכלת העיר מתבססת על הנמל המסחרי הגדול. בעיר פועלת רכבת תחתית (מטרו), ובסמוך אליה נמצא שדה תעופה בינלאומי.
במרסיי מוצב "גדוד כיבוי האש הימי של מרסיי" (BMPM) - יחידה צבאית של חיל הים הצרפתי, שמתמחה בפעולות כיבוי אש, חילוץ והצלה, רפואה, חירום ומשימות מיוחדות. הגדוד הוקם בשנת 1719, הוגדר כגדוד הגנה של מרסיי בשנת 1816, נקבע כגדוד בן חמש פלוגות בשנת 1838, ומשנת 1962 הוא אחראי גם על הנמל המסחרי ועל שדה התעופה. בגדוד משרתים כ-1,740 חיילים, והוא נמצא תחת פיקוד חיל המצב של מרסיי.
בין ילידי העיר המפורסמים: דזירה קלארי (1777-1860, מלכת שוודיה), אדולף טייר (1797-1877, נשיא צרפת) ושחקן הכדורגל זינדין זידאן (נולד ב-1972).
העת העתיקה
העיר הוקמה כמושבה קרתחדשתית בשם הפיניקי 𐤌𐤎𐤋𐤕 (מסלת), ונכבשה על־ידי איונים מפוקאיה שברחו מפני הרפגוס וזכו בשטחי העיר בקרב ימי מול הקרתחדשתים. אותם יוונים נחלו את העיר וקיימו אותה כקולוניה מסחרית, בשם מסליה (Μασσαλία), שנגזר מהשם הפיניקי. מסליה הייתה לנמל היווני הראשון במערב אירופה, ואוכלוסייתה צמחה ועלתה במהירות אל מעל לאלף תושבים. חשיבותו של נמל מסליה עבור היוונים ולכן התפתחותה המהירה של העיר ושרידותה הייתה בהיותו נמל מעבר לבדיל, שהיה יקר מציאות ונדרש לייצור ארד, העשוי מסגסוגת של נחושת ובדיל. מסליה הייתה להתיישבות הראשונה אשר זכתה למעמד עיר בצרפת. מגלה הארצות היווני פיתאס, בן המאה ה-4 לפנה"ס, הוא יליד מסליה, ולמסע הימי שלו לצפון אירופה הוא יצא מעיר זו. מסליה נכבשה על ידי הקלטים, ומאוחר יותר על ידי הרומאים. בתקופת הכיבוש הרומאי נקראה העיר מסיליה (Massilia).
ימי הביניים והעת החדשה
מרסיי הפכה לחלק מממלכת צרפת בעשור התשיעי של המאה ה-14, אך במהרה רכשה מוניטין בהתמרדותה כנגד הממשל. התושבים אימצו בהתלהבות רבה את המהפכה הצרפתית, ובשנת 1792 שלחה העיר 500 מתנדבים כדי להגן על פריז. ההמנון הלאומי של צרפת, "המרסייז", נקרא על שם כוחות אלו.
בין האתרים הבולטים בעיר נמנים הנמל העתיק, כנסיית "נוטרדאם גארדה" (נוסדה במאה ה-13) ואי הכלא העתיק "שאטו ד'איף" (נבנה במאה ה-16 ומוזכר בספר "הרוזן ממונטה כריסטו" מאת אלכסנדר דיומא). בשנים שקדמו לקום מדינת ישראל, שימשה מרסיי נמל יציאה לכמה אוניות מעפילים, במסגרת המוסד לעלייה ב'. אחרי קום המדינה הוקם גרנד ארנס, המחנה הגדול, מחנה בו רוכזו מאות אלפי עולים מצפון אפריקה אירופה ושלח אותם לארץ ישראל. ניסים בנימין היה מפקד המחנה בשנים 1950-1952.
בשנים המאוחרות של המאה ה-20 שימשה העיר כנמל כניסה למיליוני מהגרים לתוך צרפת, מאות אלפים מהם הגיעו בשנת 1962 מאלג'יריה.
במרסיי צולמו סרטי קולנוע רבים, ביניהם סרטי "הקשר הצרפתי" (1971, 1975), "פאני" (1961) ו"טקסי" (1998, 2000).
דמוגרפיה
כיום, רבים מתושבי העיר הם צאצאים של מהגרים. כתוצאה מכך, הצרפתים האתניים נמצאים במיעוט בעיר. הקבוצה האתנית הגדולה ביותר בעיר הם האיטלקים, המהווים כ-37% מתושבי העיר. קבוצות אתניות משמעותיות אחרות בעיר הן ערבים מצפון אפריקה (כ-25% מהאוכלוסייה), וארמנים (כ-12% מהאוכלוסייה). על-פי הערכה, הצרפתים האתניים מהווים כרבע מהאוכלוסייה הכוללת. קבוצות אתניות אחרות בעיר הן ממוצא טורקי, יווני, גרמני ווייטנאמי.
ספורט
מועדון הכדורגל העיקרי של העיר הוא אולימפיק מרסיי. המועדון נוסד בשנת 1899, זכה ב-9 תוארי אליפות (נכון לשנת 2010) ובליגת האלופות בשנת 1993. אצטדיון הבית של המועדון הוא ה"סטאד ולודרום", שמכיל כ-67 אלף מושבים.
יהודי מרסיי
הקהילה היהודית במרסיי עתיקה והתקיימה כבר מראשית ימי הביניים כקהילה יהודית חשובה.