cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ים גפיגן
ביוגרפיה
למד באוניברסיטת פרדו במשך שנה אחת, לפני שעבר לבית הספר לעסקים באוניברסיטת ג'ורג'טאון, שם סיים את לימודיו ב-1988 עם תואר בפיננסיים.
קריירה
בשנת 1990 עבר לניו יורק על מנת לעסוק בקומדיה. הוא מצא עבודה בפרסום והיה עובד ביום ולוקח שיעורי משחק בלילה. בשנת 1999 הופיע לראשונה בתוכנית "The Late Show with David Letterman", ומאז התחיל להשתתף בקביעות בתוכניות אירוח שונות ולהופיע במועדוני קומדיה. במהלך השנים הקליט מספר ספיישלים של סטנדאפ, וחלקם היו מועמדים לפרס גראמי. גפיגן הופיע בלמעלה מ-200 פרסומות בטלוויזיה. ב-2012 נכלל ברשימת עשרת הקומיקאים המרוויחים ביותר בארצות הברית.
גפיגן שיחק במספר רב של סרטים וסדרות, ביניהם תפקידי משנה ב"פתאום 30", "שוב בן 17", "סיפור מצחיק", "טסלה", "מכושפת 2", "חוק וסדר", "חוק וסדר: מדור מיוחד", "אד", "סקס והעיר הגדולה", "חוק וסדר: כוונה פלילית", "טיסת הקונקורד", "רופא להשכיר", "פורטלנדיה", "סטאר נגד כוחות הרשע", "קימי שמידט" ועוד. הוא אף שימש כמדבב, לעיתים כדמות הראשית, במספר סרטים וסדרות, ביניהם "אבא אווזה", "מפלצת של מלון 3: יוצאים לחופשה", "פליימוביל: הסרט", "לוקה", "מפלצת של מלון: הפוך על הפוך", "פיטר פן וונדי", "ד"ר כץ, מטפל מקצועי", "ההמבורגרים של בוב", "סטארגירל", "ריק ומורטי" ועוד. בשנים 2000–2001 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "ברוכים הבאים לניו יורק" . בשנים 2001–2002 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "המופע של אלן", לצד אלן דג'נרס. בשנים 2003–2004 שיחק בשבעה פרקים מהעונה השישית של סדרת הטלוויזיה "מופע שנות ה-70". בשנים 2006–2010 שיחק בתפקיד ראשי ב-40 פרקים של סדרת הטלוויזיה "הבנים שלי" . בשנת 2015 כתב, הפיק וכיכב בסיטקום "The Jim Gaffigan Show", המבוסס על חייו.
בשנת 2020 שיחק בדרמת הפשע הקנדית "מטרה מספר אחת" לצד ג'וש הארטנט.
פרסים
גפיגן היה מועמד שש פעמים לפרס גראמי לאלבום הקומדיה הטוב ביותר (בשנים 2013, 2015, 2018–2021), אך לא זכה. בשנת 2014 זכה בפרס הקומדיה האמריקאי.
חיים אישיים
ג'ים נשוי לשחקנית ג'ני גפיגן, ולזוג חמישה ילדים. גפיגן הוא קתולי,   ואת טקס הנישואין שלו בשנת 2003 ערך בכנסייה קתולית במנהטן. גפיגן נאם מספר נאומי פתיחה באוניברסיטאות קתוליות, ואף קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מרקט.
שמעון גלבץ
שמעון גלבץ (נולד ב-1951) הוא מלחין, מתרגם, עורך ומרצה. מיוצרי האלבום "בציר טוב" על פי שיריה של יונה וולך.
ביוגרפיה
גלבץ נולד בתל אביב וגדל בתל אביב, בבאר שבע ובחיפה. סבו וסבתו היו רופאים. סבו, שעל שמו הוא נקרא, היה פעיל ציוני ומראשי תנועת החלוץ ברוסיה. אביו אביגדור גלבץ היה מהנדס ריתוך ודודו היה עיתונאי התיאטרון והבידור ג. עיטור. אחותו תמר גלבץ הייתה סופרת ועיתונאית.
גלבץ החל את פעילותו המוזיקלית בגיל 14 בבאר שבע עם אילן וירצברג ויעקב רביץ (אחיה הגדול של יהודית רביץ). השלושה ניגנו שירים של להקות בנות התקופה. כשעברה משפחתו של גלבץ לחיפה, בהיותו בן 17, התפרקה השלישייה.
ב-1978 גלבץ הלחין שירי משוררים, בהם שירים של יונה וולך. השיר הראשון שהוקלט היה "שן דובי שן" אשר במקור נקרא "הבובה של גוגול". אריאל זילבר ביצע את השיר בפסטיבל שירי הילדים מספר 9 (עם שינוי של השורה האחרונה מכיוון שבמקור השיר מתייחס לבובת מין). השיר עובד על ידי חבר ילדותו אילן וירצברג. במהלך העבודה על השיר נפגשו השניים עם יונה וולך. מפגש זה הוליד את פרויקט "בציר טוב". במשך חצי שנה הלחינו גלבץ ווירצברג שירים של וולך, והתחילו להופיע עמם במועדונים. בחלק מההופעות הצטרפה אליהם וולך בהקראת שירים.
ב-1979 הקליטו השניים את "כשבאתי לקחת אותה מהעננים" כתקליט שדרים וזכה להצלחה מועטה. השירים האחרים של "בציר טוב" הוקלטו במשך שנתיים נוספות, כשבמקביל ב-1980 השתתפו השניים יחד עם נורית גלרון בפסטיבל הזמר והפזמון עם השיר "זה לא זה" שגם כתבה וולך, אך לא נכנס ל"בציר טוב" אלא לאלבומה של גלרון "סימפתיה". האלבום השלם יצא בשנת 1982. בשנת 2005 האלבום דורג במקום ה-18 במצעד האלבומים הישראלים הטובים ביותר שערך העיתון ידיעות אחרונות.
לאחר צאת האלבום גלבץ כתב והלחין שירים לאמנים שונים והחל להפיק ג'ינגלים. אחד השירים המוכרים ביותר שהלחין הוא "אדם צובר זיכרונות", למילותיה של יונה וולך. הראשונה להקליט את השיר הייתה דורית ראובני, ומאוחר יותר הוא התפרסם גם בגרסתו של אברהם טל. גלבץ אף כתב והלחין לראובני את השיר "קח כל מה שאלוהים נותן". בשנת 1988 הקליט בדואט עם גלי עטרי את השיר "נ.ב.", שהלחין למילים של וולך. השיר נכלל באלבומה של עטרי "צעד אחד לפני הנהר".
בהמשך החל ללמוד באוניברסיטת תל אביב והשלים תואר שני בהיסטוריה ותרבות של ארצות הברית. בשנים 1985-1982 היה בעל טור בנושאי מוזיקה ותרבות בעיתונים: העיר, כל העיר, רחוב ראשי וחדשות. לאחר מכן, בשנים 1989-1986 הקים וניהל חברת מחשבים.
עונת 1934/1935 בלה ליגה
הליגה כללה 12 קבוצות. אתלטיקו מדריד וסביליה עלו מהליגה השנייה.
בטיס בלומפי זכתה בתואר בפעם הראשונה בתולדות המועדון.
דונוסטיה וארנה קלוב ירדו לליגת משנה בסוף העונה.
כדורגלנים מצטיינים
בהתאם לנתונים הרשמיים של LFP איסידרו לאנגרה מאוביידו כבש 27 שערים ב-22 משחקים. הוא זכה בתואר מלך השערים. בהתאם לנתוני העיתון MARCA הוא כבש 26 שערים. זהו הייתה העונה השנייה ברציפות בה הוא זכה בתואר.
חואקין אורקיאגה מריאל בטיס היה השוער הטוב של העונה. הוא ספג 19 שערים ב-21 משחקים.
ארנסט גרינינג
ארנסט גרינינג (בשם מלא באנגלית: Ernest Henry Gruening; (/ɡriːnɪŋ/); 6 בפברואר 1887, ניו יורק – 26 ביוני 1974, וושינגטון) היה עיתונאי ופוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כמושל אלסקה בשנים 1939–1953 (לפני ששטח הוכרז כמדינת ארצות הברית) וסנאטור בשנים 1959–1969.
ביוגרפיה
ארנסט גרינינג נולד בניו יורק למשפחה יהודית של רופאי עיניים. הוא סיים אוניברסיטת הרווארד בשנת 1907 ובשנת 1912 קיבל הסמכה כרופא. אמנם במקום להתחיל לעסוק במקצוע הוא פנה לעיתונות. הוא עבד במספר עיתונים בבוסטון. לאחר הצטרפות ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה הוא התגייס ושירת בחיל התותחנים. בשנים 1920–1923 הוא היה עורך של The Nation.
גרינינג התעניין בהיסטוריה של מקסיקו. בשנת 1928 הוא פרסם ספר על המדינה. על כתיבת הספר גרינינג קיבל עיטור ממשלת מקסיקו.
בעקבות מדיניות הניו דיל גרינינג הצטרף לממשל וכיהן במספר תפקידים. בשנת 1939 גרינינג מונה למושל אלסקה. באותה תקופה אלסקה הייתה במעמד של "טריטוריה" ולא של "מדינה" של ארצות הברית.
לאחר המתקפה על פרל הארבור גרינינג היה שותף להכנות להתנגדות לפלישה אפשרית. ביוני 1942 יפן תקפה את האזור ואף הצליחה לקבל שליטה על מספר איים לתקופה מוגבלת.
גרינינג לא היה מרוצה מהתייחסות של הממשל לילידי אלסקה. הוא תמך בפעילות של ארגוני הילידים ושל אליזבת פרטרוביץ' להפסקת ההפליה. בתמיכתו בשנת 1945 עבר חוק Alaska Equal Rights Act.
גרינינג פעל להעברת חוק שמסדיר הטבות ללוחמי הצבא. בשנת 1946 תגבר את מאבק נגד השחפת ואף הכריז על מצב חרום באלסקה. כ-10% מתקציב אלסקה הופנה לנושא זה.
גרינינג פעל להסדרת הנושא המדיני והסדרת אלסקה כמדינת ארצות הברית. הנושא הוסדר בשנת 1959. באותו יום גרינינג מונה לסנאט של ארצות הברית כנציג המדינה החדשה. בשנת 1962 הוא ניצח בבחירות את טד סטיבנס וזכה לכהונה נוספת. בבחירות של שנת 1968 הוא רץ כמועמד עצמאי ולא זכה.
גרינינג היה בין הסנאטורים הבודדים שבשנת 1964 הצביעו נגד השתתפות במלחמת וייטנאם.
יחסי ארמניה–הממלכה המאוחדת
יחסי ארמניה-בריטניה הם יחסי החוץ בין ארמניה לבריטניה. בריטניה הכירה בארמניה ב-31 בדצמבר 1991. שגרירות ארמניה הראשונה באירופה הוקמה בלונדון באוקטובר 1992. מאז 1995, לבריטניה יש שגרירות בירוואן. שתי המדינות מקיימות יחסים שיתופיים וידידותיים.
שנות ה-90 של המאה ה-19
בסוף המאה ה-19 חולקה ארמניה בין רוסיה לטורקיה. המתחים החלו להסלים בטורקיה בשנות ה-80 של המאה ה-19 ובעיקר בשנות ה-90 של המאה ה-19, מה שהוביל לסדרת משברים בינלאומיים שהבריטים ניסו לסייע לפתורם על ידי הפעלת לחץ על ממשלת האימפריה העות'מאנית. בריטניה הייתה מזמן ידידה מרכזית של ממשלת טורקיה, וסייעה לה להתנגד ללחץ התפשטות כבד מצד רוסיה. בשנות ה-80 של המאה ה-19 דחפה לונדון לרפורמות, תוך התמקדות מיוחדת בטיפול טוב יותר בנוצרים ברחבי האימפריה העות'מאנית. הממשלה העות'מאנית התנגדה ללחצים, והתרחקה מבריטניה. במקום זאת, קונסטנטינופול פנתה יותר ויותר לגרמניה לצורך תמיכה פוליטית, כלכלית ומסחרית, מה שהוביל בסופו של דבר לכניסתה למלחמת העולם הראשונה כבעלת ברית של הקיסרות הגרמנית.
ככל שזוועות שהיו נגד ארמנים בטורקיה גרמו לזעם רב בדעת הקהל הבריטית. לונדון ניסתה לתאם תגובה מצד בריטניה, רוסיה, גרמניה, אוסטריה וצרפת, אך הם לא הצליחו להסכים על סנקציות או עונשים מתאימים; ההיסטוריונים מאמינים כי טורקיה הייתה עושה וויתורים אם הייתה מאוימת במלחמה בפועל. גרמניה רצתה לעזור לטורקיה; רוסיה לא רצתה לעורר את הקהילה הארמנית הגדולה שלה. צרפת רצתה להגביל את התפקיד הבריטי באזור. ויליאם גלאדסטון, ליברל מוביל אז בפנסיה, קרא לבריטניה להתערב לבדה. ראש הממשלה מטעם הליברלים, לורד רוזברי סירב. המשבר החליש את רוזברי, שהתפטר ביוני 1895. המשבר הגיע לשיא אלים בשנת 1896, לאחר שפיגועים בקונסטנטינופול הובילו למתקפות מאסיביות על ארמנים החיים בעיר, ואלפים שנרצחו. לורד סליסבורי, ראש הממשלה השמרני החדש ניסה ולא הצליח לגרום למעצמות להתערב. לא נעשה דבר כדי לעזור לארמנים.
מלחמת העולם הראשונה
המדיניות הבריטית סביב 1910 עמדה בניגוד לשליטה הרוסית בארמניה, וניסתה לדחוף את האימפריה העות'מאנית לשיפור הטיפול בה בארמנים. כשפרצה מלחמת העולם דחתה בריטניה את הרעיון להקים לגיון ארמני להילחם נגד הטורקים. במקום זאת תמכה בלגיון ארמני בפיקוד צרפתי שאכן נלחם בקפריסין.
ביקורים רשמיים
בין ארמניה ובריטניה מתקיימים ביקורים שונים במדינה, כאשר לאחרונה היה ביקורו של השר לענייני אירופה הבריטי דייוויד לידינגטון בירוואן. בנוסף ביקר נשיא ארמניה סרז' סרגסיאן בבריטניה ביולי 2012.
ראש הממשלה מרגרט תאצ'ר ביקרה בארמניה ביוני 1990, כשהיא עוד הייתה חלק מברית המועצות.
הכרה ברצח עם הארמני
הממשלות הוותיקות בוויילס, סקוטלנד וצפון אירלנד מכירות ברצח העם הארמני, אולם ממשלת בריטניה אינה מכירה ברצח העם הארמני, מכיוון שהיא סבורה כי הראיות אינן מספיק ברורות כדי לשקול בהתאמה את "האירועים הנוראיים אשר פגעו באוכלוסייה הארמנית העות'מאנית בתחילת המאה שעברה" כרצח עם תחת הגדרות ועידת האו"ם ב-1948. ממשלת בריטניה קובעת כי "הטבח היה טרגדיה מחרידה" ומגנה אותם באומרה כי זו הייתה השקפת הממשלה באותה תקופה.
הקהילה הארמנית בבריטניה
בשנת 1989 התגוררו בערך 10,000 ארמנים בלונדון רבתי. הרוב היו מהגרים מהדור הראשון מלבנון, סוריה, עיראק, איראן וקפריסין. הם כוללים גם ארמנים מאתיופיה, הודו, מצרים, ישראל, וכן יחידים ממדינות אחרות.
מנצ'סטר מאכלסת אוכלוסייה ארמנית מאז 1835, כאשר 30 עסקים ארמנים נחשבו שפעלו בעיר עד שנת 1862.
IBEX
חוקר החלל הבין גלקטי (באנגלית: Interstellar Boundary Explorer, IBEX) הוא לווין של נאס"א אשר מכין מפה של גבולות מערכת השמש. המשימה היא חלק מפרויקט החוקרים הקטנים של נאס"א. עיצוב וביצוע המשימה מונהגים על ידי מכון המחקר הדרום מערבי, עם המעבדה הבינלאומית של לוס אלאמוס והמרכז לטכנולוגיה מתקדמת של לוקהיד מרטין בתור מוסדות שותפים לחקר.
משך הזמן הצפוי למשימה היה שנתיים לתצפית מלאה של גבולות מערכת השמש. דבר זה הושלם ב-2011, והמשימה הוארכה ל-2013 על מנת להמשיך בתצפיות ולגלות עוד מידע.
IBEX נמצא בהקפה יציבה בעלת אוריינטציה של השמש סביב כדור הארץ. ביוני 2011, IBEX הועבר למסלול חדש ויעיל יותר. במסלול החדש IBEX לא קרוב לירח כמו מקודם, והוא דורש פחות דלק על מנת לשמר את מיקומו.
שיגור
הלוויין IBEX הוצמד לטיל Pegasus XL בבסיס חיל האוויר וואנדנברג שבקליפורניה, ושניהם יחדיו חוברו לתחתית מטוס האם Lockheed L-1011 Stargazer, והוטסו אל לוח השיגור בקוואג'לין אטול, במרכז האוקיינוס השקט. Stargazer הגיע לקוואג'לין ביום ראשון, השנים עשר באוקטובר 2008. לווין IBEX שוגר לחלל בתשעה עשר באוקטובר, 2008, על ידי טיל ה-Pegasus XL.
שינוי במסלול
ביוני 2011 IBEX הועבר למסלול חדש אשר העלה את נקודת הפריג'י (הנקודה בה הלוויין קרוב ביותר לכדור הארץ לאורך המסלול) ליותר מ-30,000 קילומטרים. המסלול החדש מונע מתנועה קרובה מדי לירח, אשר עלול להשפיע בצורה שלילית על המסלול על ידי כוח המשיכה שלו. בזכות המסלול החדש IBEX דורש פחות דלק על מנת להישאר יציב במסלולו- דבר המאריך את תוחלת חייו היעילים ליותר מ-40 שנים.
שיטת פעולה/רקע על איסוף המידע
חלקיקים שמצליחים להשתחרר מהשמש לבדם או בשל ההתפוצצויות שקורות בה, נעים במהירות של מיליון מייל בשעה, ו"דוחפים" את כל חלקיקי התווך הבין כוכבי שנמצאים בדרכם. בנקודה מסוימת, שנקראת "הליופאוס," חלקיקי הרוח הסולארית מפסיקים את דחיקת חלקיקי התווך הבין כוכבי, כי אין ביכולתם עוד לעשות זאת. ההליופאוס מציינת את הגבול הפנימי של מערכת השמש שלנו עם ההליוספירה-מעין "בועה" שנוצרת בעקבות דחיפתם של חלקיקי הרוח הסולארית. בנקודת ההליופאוס, בקצה ההליוספירה, נוצרים אטומי אנרגיה נייטרליים, המשוטטים ברחבי מערכת השמש. החשיבות שבחקירת ההליוספירה היא עצם העובדה שההליוספירה מגנה על מערכת השמש שלנו מהגלים הקוסמיים המגיעים מהשמש, ומשבשים את תפקיד התאים שלנו.
איסוף מידע
IBEX אוסף אטומי אנרגיה נטרליים שנעים במערכת השמש ועוברים באזורו של כדור הארץ. החלקיקים הללו נוצרים בקצה מערכת השמש שלנו על ידי אינטראקציה בין חלקיקי הרוח הסולארית לחלקיקי החומר הבין כוכבי.
בממוצע IBEX מאתר 500 חלקיקים כל יום.
שידור מידע
ביחס לחוקרי חלל אחרים, ל-IBEX יש תדירות העברת מידע נמוכה בשל הדרישות המעטות של המשימה.
"... העברת המידע של IBEX היא איטית ביחס לטלסקופים אחרים בגלל הטבע של המידע שהוא אוסף. IBEX לא צריך חיבור מהיר, בגלל שיש לו את האפשרות לאסוף מעט מאוד חלקיקים בכל דקה. התקשורת מהלוויין אל הקרקע איטית פי 20 מהמודם הטיפוסי אשר נמצא בבתים, ומהקרקע אל הלוויין המהירות קטנה פי 250 מהרגיל!..."
-שאלות ותשובות על IBEX שנערכו על ידי נאס"א
הישגים
IBEX היה הלוויין הראשון שהכין מפה מלאה של ההליוספירה. אחת התגליות המידיות הייתה הפתעה, המפה שהכין IBEX הייתה חצוייה על ידי סרט מתפתל שמקורו אינו ידוע. גילוי מקורו של הסרט עלול לשנות לחלוטין את ההבנה של ההליוספירה.
יחסי קטר–תוניסיה
בין מדינת קטר לרפובליקה התוניסאית מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים והן משתפות פעולה בנושאים שונים.
יחסים פוליטיים
קטר ותוניסיה חופפות מאוד אחת את השנייה בדעותיהן הפוליטיות ונשיא תוניסיה תיאר את היחסים כיחסים עמוקים והיסטוריים המבוססים על אמון וכבוד הדדי לשלמות האחרת. הוא אמר שכבוד בשבילו לשתף פעולה עם קטר בנושאים רבים כל כך וישמח לשיתופי פעולה בעתיד. הוא הוסיף כי תוניסיה שמחה שקטר נבחרה לארח את משחקי מונדיאל 2022 והוא סמוך ובטוח כי קטר תעמוד באירוח המשחקים ותעשה זאת ביופי, בהדר ובכבוד גדול. המדינות מרבות לחתום על הסכמים ובעת חתימת הסכם, ראש הממשלה התוניסאי גם הוא אמר דברי הלל על קטר. קטר מצדה, הודיעה כי תעזור לתוניסיה לשמר את חורבות קרתגו שנשמרו עד היום לאחר שקרתגו הפסידה במלחמות הפוניות.
סחר
היקף הסחר בין תוניסיה לקטר בשנת 2014 עמד על 20 מיליון דולר אמריקאי.
פייטרו קוך
פייטרו קוך (באיטלקית Pietro Koch (18 באוגוסט 1918 - 4 ביוני 1945) היה חייל איטלקי, מנהיג "כנופיית קוך" (Banda Koch) קבוצה הידועה לשמצה בשל הפעילות האנטי-פרטיזנית שלה והשותפות שלה בהשמדת יהדות רומא ברפובליקה של סאלו.
ביוגרפיה
נולד בבנוונטו כבנם של אולגה פוליטי ואוטו קוך, סוחר יינות וקצין בדימוס של הצי הקיסרי הגרמני, שירת תקופת מה בגרנדירים מסרדיניה והודח מהצבא ב-1939 בעוון העלבת קצין. התגורר בפרוג'ה, עסק בתיווך מקרקעין, נישא אולם התגרש אחרי מספר חודשים אחרי שאשתו תפסה אותו בוגד בה.
באביב 1943 נקרא לשירות ברגימנט ה-20 של הגרנדירים ושוחרר בספטמבר אחרי הסכם שביתת הנשק עם איטליה במלחמת העולם השנייה. התגורר בפירנצה ושם הצטרף למפלגה הפשיסטית הרפובליקנית, שהוקמה לאחר הדחתו של מוסליני מראשות הממשלה ופיזור המפלגה הפשיסטית הלאומית.
בינואר 1944, הקים את "כנופיית קוך" ככוח משימה מיוחד לציד פרטיזנים וריכוז המגורשים עבור הגרמנים. כנופיה שהייתה ידועה באכזריותה. טוליו טמבוריני העמיד לרשות הכנופיה מבנה ברומא ששימש ככלא והיו בו תאי עינויים למלוכנים, סוציאליסטים, קומוניסטים ושאר מתנגדי השלטון וכן עצרה הכנופיה יהודים שרובם נשלחו למחנות ההשמדה. למשל בלילה שבין 3 ל-4 בפברואר פשטו אנשי הכנופיה על הבזיליקה של סנט פאולו ועצרו 67 בני אדם, בהם יהודים שמצאו שם מקלט. במהלך התקפה היה קוך אחראי להריגתם של מאות בני אדם.
אף על פי שהיה חסר השכלה אקדמית רשמית תבע קוך מפיקודיו לכנותו "דוקטור". במהלך החקירות, השתמשו קוך ואנשיו בעינויים שונים, אם העציר לא דיבר, למשל לא גילה מי הוא ומה הייתה פעילותו הפוליטית, היו מכים אותו ברמות שונות של אלימות, מסטירות, דרך הטחתו בקיר, העברתו דרך שתי שורות של חוקרים שהכו אותו וכדומה. המכות היו בידיים חשופות, באגרופנים, עם קתות רובים ובעזרת שוטים. לאחר מכן היה נלקח הנחקר לבידוד בתא צפוף ומחניק ואם לא דיבר היה עוברים לענותו בעזרת חשמל, אש וזריקות, כולל כאלו שהכילו חומרים שאמורים לדובב אדם, וכן הוצאות להורג מדומות.
ההטמאנות הקוזאקית
ההטמאנות הקוזאקית (באוקראינית: Військо Запорозьке, Гетьманщина) הייתה ישות מדינית של קוזאקים, שבראשה עמד הטמאן. הישות הוקמה במסגרת מרד חמלניצקי בשנת 1648 ובראשה עמד עד מותו בוגדן חמלניצקי. ההטמאן האחרון היה קיריל רזומובסקי וכהונתו הסתיימה בשנת 1764. שטח המדינה כלל את השטח המרכזי של אוקראינה של כיום וגם שטחים שכיום נמצאים ברוסיה ובבלארוס.
הישות הוקמה על ידי בוגדן חמלניצקי בזמן מרד נגד האיחוד הפולני-ליטאי. בעקבות בקשת בוגדן חמלניצקי להסתפח לרוסיה הצארית החלה מלחמת רוסיה–פולין (1654–1667) שהסתיימה בהסכם אנדרוסובו. בוגדן חמלניצקי רצה שלאחר מותו בנו יורי יהיה יורשו והוא התמנה להיטמאן עוד כאשר אביו היה בחיים. בסתיו 1657 במקומו נבחר איוואן ויגובסקי. לא כל המנהגים הצבאיים של המדינה קיבלו את השינוי והחל מאבק מזוין. בשנת 1659 ויגודסקי סיים את הכהוה ויורי חמלניצקי התמנה מחדש. בהתאם להסכם אנדרוסובו השטח חולק לאזורים בשליטה רוסית ולאזורים בשליטה פולנית ובכל אזור היה הטמאן משלו. בשנת 1668 פטרו דורושנקו הצליח לאחד את כל החלקים לתקופה מסוימת. בתיווך של יוסיף שומליאנסקי מיכל הראשון ניסה לשכנע את פורושנקו להחזיר את האזור לשליטה של האיחוד הפולני-ליטאי. ניסיון זה לא הצליח וגרם למאבק מזוין פנימי בתוך ההטמאנות. בסופו של דבר איוואן סמוילוביץ' ניצח את צבא פורושנקו ואילץ אותו להעביר את התפקיד אליו.
מנהיג בולט של ההטמאנות הקוזאקית היה איוואן מזפה שכיהן בתפקיד משנת 1687 ועד 1708. במהלך מלחמת הצפון הגדולה הוא הצטרף לכוחות של קארל השנים עשר. בעקבות כך להתמאן מונה איוון סקורופאדסקי שסיים את הכהונה בשנת 1722. קיריל רזומובסקי מונה לתפקיד בשנת 1750. בשנת 1764 יקטרינה הגדולה ביטלה את תפקיד.
מסע בין-כוכבי
מסע בין־כוכבי (באנגלית Interstellar travel) הוא מושג היפותטי המתאר את טיסתה של משימת חלל, מאוישת או בלתי מאוישת, בין כוכבים או בין מערכות כוכבי לכת. בהיעדר טכנולוגיות עתידיות שישפרו את המהירות, מסע זה צפוי לארוך זמן רב באופן משמעותי יותר מהמשימות לחקר מערכת השמש, בגלל המרחקים העצומים, ומסע אשר יארך זמן רב מדי יאבד מן הרלוונטיות שלו או בכלל מן הסבירות לעצם יכולת קיומו.
נכון לטכנולוגיה הקיימת כיום, לא נמצאות שיטות הנעה של חללית המציעות למעשה האצה למהירות הנדרשת לשם הגעה לכוכב אחר (ולו הקרוב ביותר) בזמן החיים הממוצע של בן אדם – אפילו במערכת היפותטית בה יש יעילות הנעה מושלמת, האנרגיה הקינטית המתאימה היא עצומה ביחס לסטנדרטים כיום. בנוסף, במהירויות אלו קיימת סכנה משמעותית של פגיעות המשימה בשל המהירות העצומה במקרה של התנגשות עם אבק וגז בתווך הבין־כוכבי ויש לפתח מערכות הגנה ייעודיות מפני חום ומפני עצמים בדרך.
למסע בין־כוכבי יש מספר יתרונות:
מגוון שיטות ודרכים להתמודדות עם הבעיות הוצעו עד כה, מספינת חלל רב־דורית שבה יגדלו דורות של בני אדם ועד לגשושיות מיקרוסקופיות. כמו כן, הוצעו גם מגוון של שיטות הנעה שיאיצו את המשימה למהירות הנדרשת, כמו אלו המבוססות על אנרגיה גרעינית או באמצעות קרני לייזר וכן שיטות המבוססות על פיזיקה תאורטית. למרות זאת, דרושה קפיצה טכנולוגיה משמעותית כדי להוציא זאת לפועל וישנם אתגרים רבים, כלכליים וטכנולוגיים, כדי להביא למימוש הדבר. לפי רוב הרעיונות, למסע בין כוכבי דרוש פיתוח של מערכת לוגיסטיקה אשר מסוגלת לשאת מיליוני טונות והספק בסדר גודל של ג'יגה ואט.
מרחק וזמן המסע
בתוך מערכת השמש נמדדים המרחקים ביחידות אסטרונומיות, כאשר יחידה אחת שוות ערך למרחק הממוצע בין כדור הארץ לשמש (כ־150 מיליון קילומטר). כוכב הלכת נוגה, הקרוב ביותר לכדור הארץ נמצא במרחק 0.28 יחידות אסטרונומיות ואילו נפטון, המרוחק ביותר מן השמש, הוא במרחק 29.8 יחידות אסטרונומיות. וויאג'ר 1, העצם המלאכותי המרוחק ביותר אשר שוגר בשנת 1977, נמצא במרחק של 135 יחידות אסטרונומיות מכדור הארץ (נכון לאוגוסט 2016).לעומת זאת, בחישוב המרחק בין מערכות כוכבי לכת, מדובר במאות אלפי יחידות אסטרונומיות. לשם המחשה, פרוקסימה קנטאורי, הכוכב הקרוב ביותר למערכת השמש, הוא במרחק של 268,332 יחידות אסטרונומיות (פי 9,004 מאשר המרחק מנפטון). לכן, על פי רוב גם ההתייחסות למרחקים אלה היא בשנות אור, מרחק שאותו לוקח לקרן אור לעבור בשנה אחת של כדור הארץ. כך שניתן לראות את הדברים גם כך, שפרוקסימה קנטאורי נמצא במרחק 4.24 שנות אור מכדור הארץ, לעומת נפטון שנמצא במרחק 4 שעות אור או השמש במרחק 8 דקות אור. וויאג'ר 1, עד עתה במשך מעל ל-40 שנה, עברה מרחק של רק 1 חלקי 450 משנת אור אחת והיא החפץ הכי מהיר שהאדם יצר עד כה.
המרחקים כה עצומים שגם אם נשתמש ברקטות שמהירותן היא קילומטר בשנייה, הרי שהמסע יארך מיליון ורבע שנה אל הכוכב הקרוב ביותר. אם נבקש להגיע מעבר לסביבה הקרובה שלנו ייקח מסע כזה דורות ארוכים באופן בלתי־נתפס, שכן גלקסיית שביל החלב גודלה הוא 100,000 שנות אור ויש עוד מיליארדי גלקסיות... אפילו הזמן המינימלי של מספר שנות טיסה הוא רחוק מהניסיון והידע, במיוחד ככל שמדובר בבנייה ותכנון של משימות מאוישות.
השוואת המרחקים:
אנרגיה
על מנת להגיע בפרק זמן סביר לכוכבים הקרובים ביותר לכדור הארץ צריך לנוע במהירויות גבוהות מאוד. השינוי באנרגיה הדרוש להאצה למהירויות כאלו הוא עצום: מדובר למעשה בפי 100 מתפוקת האנרגיה של כל העולם כיום בשנה עבור חללית בגודל סביר. זוהי כמות אנרגיה הגבוהה פי אלפים מזו שיכולות חלליות לספק כיום.
התווך הבין־כוכבי
יש ללמוד על התווך בין־כוכבי, מאחר שהוא סביבה לא מוכרת שעלולה להסב נזק לחללית בעת מפגש וחיכוך עם אבק וגז, בגלל המהירות היחסית לגופים הנעים בחלל והאנרגיה המושקעת בתנועה בחלל. מספר אמצעים להגנה על חלליות כבר נחקרו, שכן הם רלוונטיים גם עבור משימות קיימות, וגם הוצעו מערכות הגנה מפני אבק בין כוכבי. עם זאת, עצמים גלויים לעין (אף על פי שהם נדירים בתווך הבין־כוכבי) עלולים להסב הרס לחללית, כמו גם שדה מגנטי. סביבה זו עדיין לא מוכרת.
תקשורת
קשר כלשהו עם המשימה, בין שהיא מאוישת או שהיא לא, חייב להיווצר על מנת שיהיה תוקף למחקר מדעי והן לצורך שליחת פקודות מחשב או הנחיות לצוות החללית; לא פחות חשוב מכך הוא הצורך לקבל מידע בחזרה, בעיקר בנוגע לממצאים. גלי רדיו נעים בחלל החיצון במהירות האור (300 אלף ק"מ בשנייה בקירוב), לכן לשדר שמועבר מכדור הארץ לנמען במרחק שנת אור אחת ייקח שנה להגיע. כבר כיום במשימות מהחלקים החיצוניים של מערכת השמש לוקח זמן רב לקבל ולשלוח מידע באמצעות רשת חלל עמוק - למשל, מגשושית ניו הורייזונס כל שדר מסביבות כוכב הלכת הננסי פלוטו הגיע לכדור הארץ באיחור של 5 שעות בגלל המרחק.על מנת לתקשר עם משימות כה רחוקות יהיה צורך לפתח מערכת תקשורת למרחקים מתאימים. כמו כן, המידע יגיע באיחור של שנים ולא יהיה ניתן באמת לנהל "שיחת טלפון".
ניווט
ניווט אסטרונומי מתייחס למיקום גרמי השמיים לעומת כדור הארץ, אולם במרחק רב מכדור הארץ לא יהיה ניתן לצור קשר באופן שוטף לשם כך ולכן יהיה צורך לצייד את המשימה בכלי עזר נוספים כדי לקבוע את המיקום המדויק שיכוון לעבר היעד.
יעדים למסע
הודות למרחק העצום, היעדים שאפשריים למסע שכזה (בטכנולוגיות המוכרות או המוצעות תאורטית־מדעית) נמצאים בטווח של מספר קטן של שנות אור. בסביבת מערכת השמש ישנם מספר כוכבים בעלי מערכת כוכבי לכת שניתן באמצעים מסוימים להגיע אליהם:
גשושית בלתי מאוישת
שיטות הנעה המבוססות על טכנולוגיות קיימות או על כאלה הנמצאות בפיתוח ותכנון בפועל, תבאנה את הגשושית לכוכב הקרוב בטווח זמן של בין מאה שנים לאלפי שנים וזאת בדומה למה שכבר נעשה בתוכנית וויאג'ר. כאשר לא נשלחים בני אדם לחלל המורכבות פוחתת וגם העלויות, אך יש טעם במשימה כזו אך ורק אם תצליח להגיע לזמן מסע סביר על מנת שיהיה למשימה ערך כלשהו למדע או לאנושות.מספר שיטות שהועלו הן: פרויקט דדלוס, פרויקט איקרוס, פרויקט לונגשוט וכן פריצת דרך סטארשוט.
מאמר של יוניברס טודיי מציע שלושה רעיונות למסע לפרוקסימה קנטאורי:
משימות מאוישות
מספר רעיונות ושיטות מוצעים:
ספינת דורות
הרעיון הוא שיאיישו את החללית בני אדם שיתחזקו את החללית ויעסקו במשימות יומיות תוך שהם מגדלים דורות של צאצאים. בחלק מהרעיונות העתיקים יותר, הספינה דומה עקרונית ל"תיבת נח" (כפרפרזה לסיפור התנ"כי) מאחר שמעבר לבני אדם יצטרכו להיות בה גם מספר מינים של צמחים ואולי גם של בעלי חיים. אפילו בהנחה שכל הדורות שיגודלו על הספינה ויחונכו באותה סביבה טכנולוגית בלי שום בעיה, יש לרעיון זה קושי רב מאחר שהוא מביא איתו הומוגניות ב־DNA ודבר זה יוצר מקרים של פיגור שכלי ומחלות גנטיות. יתרה מכך, גם עצם ההתרבות בחלל בכל שלביה נתונה בספק בגלל חוסר הכבידה, הקרינה והעדר מחזוריות של יום ולילה.
כדי להימנע מכך יהיה צורך להטיס מלכתחילה כמות של כמה מאות אנשים ממגוון מטענים גנטיים, מה שיוסיף כובד לספינת הדורות ויאט את קצבה, או לחלופין, הארכת תוחלת החיים אפילו עד כדי חיי נצח.
ספינת עוברים
חללית רובוטית נושאת כמות של עוברים בשלביהם המוקדמים במצב של הקפאה, כאשר תגיע החללית ליעד העוברים יופשרו ויתפתחו בתוך רחם מלאכותי. באופן זה תיווצר מושבת חלל בידי האנשים שייווצרו בתוך החללית. רעיון זה לוקה מאוד מבחינה מוסרית, שכן בשם האנושות כביכול נשלחים עוברים לגדול בעצמם ללא הכוונה הורית ובשם רעיון שלא יהיה למין האנושי בכדור הארץ שום תועלת ממנו ככל הנראה.
דילוג בין "איים" בתווך הבין־כוכבי
במסגרת פרדוקס פרמי הועלתה הסברה שכך תרבויות של חוצנים אמורים לעשות, אולם בפועל זה לא קרה לפי הפרדוקס.
מסע בין גלקסיות
כאמור, אפילו מסע למערכות כוכבים המרוחקות שנות אור בודדות צפוי לארוך זמן רב בשימוש בטכנולוגיות הקיימות נכון לתחילת המאה ה־21, עד כדי כך שמסעות מעין אלו לא ייתכנו כלכלית, מחקרית או מעשית. לא כל שכן כשמדובר במסע לגלקסיה אחרת, אז המרחקים הם עצומים בקנה מידה הרבה יותר גדול - בעוד שכוכבים שכנים הם במרחק שנות אור בודדות, הרי שהמרחק לשכנות הקרובות ביותר של שביל החלב הוא בין מאות אלפים למיליוני שנות אור. משמעות הדבר היא שאם תנוע החללית במהירות האור (שהיא המקסימלית מאחר שלא ניתן לעבור אותה, כאמור) המסע לגלקסיה שכנה ייקח לכל הפחות מאות אלפי שנים.לשם הבנת הממדים, אפילו הגלקסיה הננסית (לוויינית לשביל החלב) הכי קרובה, גלקסיה ננסית בקבוצת הכלב, נמצאת במרחק של 42,000 שנות אור ממרכז גלקסיית שביל החלב - פי 10,000 מהמרחק לכוכב הקרוב ביותר; הגלקסיה הקרובה ביותר, אנדרומדה, נמצאת בזמננו במרחק של 2.5 מיליון שנות אור.
בהתאם לכך, מסע שכזה הוא בגדר רעיון היפותטי ורחוק מכל יכולת של האנושות לתכנן וקל וחומר להוציא אל הפועל. במילים אחרות, ההתייחסות למסע שכזה נמצאת, נכון לתחילת המאה ה־21, אך ורק במחוזות המדע הבדיוני - אלה משתמשים במושגים כמו חור תולעת כיישום מעשי לקיצור מרחקים בין גלקסיות, כמו בסדרה "מסע בין כוכבים" למשל, ואף כמעבר ליקום מקביל. עם זאת, מבחינה מדעית אין שום דבר שפוסל את הרעיון מלהיות ישים, השאלה היא של תועלת ותמורה להשקעה. מכיוון שמדובר במשימה כה ארוכה מוטל ספק רב אם תהייה בה תרומה למחקר המדעי או לאיזושהי מטרה אחרת.
ביקורת וספקנות
הספקנות טוענת כי כמות האנרגיה הדרושה למשימה שכזו היא עצומה וקשה להשגה. מעריכים שכמות האנרגיה הדרושה למשימה זו היא פי 100 מכמות האנרגיה המופקת בעולם כולו במשך שנה. טענה נוספת מתייחסת לערכו המדעי לצורכי מחקר בתחום האסטרונומיה, ישנו כבר מחקר מעמיק לחיפוש אחר כוכבי לכת דמויי ארץ וטוענים שאין תרומה לידע בתחום הזה במסגרת הזמן שמתאפשר למשימה כזו להתבצע.
אהדה זנטי
רקע
זנטי היא ילידת טריפולי, שבלבנון, ועברה עם משפחתה לאוסטרליה בגיל שנתיים. אחד מעיצוביה הראשונים של זנטי היה ה"hijood" - הלחם של חיג'אב וברדס (hood) - שהתאים לנערות מוסלמיות באימוני ספורט. ב-2004, היא השיקה ליין בגדי ספורט לנשים מוסלמיות תחת השם Ahiida, וכן ייסדה חברה מסחרית באותו שם. תחת המותג הזה, היא עיצבה את הבגד לו נתנה את השם בורקיני (הלחם של בורקה וביקיני) לשימושן של שחייניות מוסלמיות. זנטי מעריכה כי מכרה למעלה מ-700,000 מבגדי הרחצה מאז 2008. השמות של הבורקיני (באנגלית - Burqini או Burkini) הם סימנים מסחריים רשומים בבעלות החברה של זנטי, למרות שהם אומצו לשימוש כללי-גנרי לכל סוג דומה של בגד רחצה.
סוגיית הבורקיני 2016
בקיץ 2016, לפחות 11 ערים צרפתיות העבירו חוק האוסר על לבישת בורקיני בחופים, בטענה שזהו בגד שמפר את החילוניות הצרפתית. נשים רבות הפרו את האיסור, ביניהן עשרות שהתבקשו לעזוב את החופים, וכך גם נשים שלא היו לבושות בבורקיני, אלא רק בבגדים לא חושפניים, כולל אחת בבגד שחייה אולימפי. מספר נשים נקנסו. אישה אחת נאלצה להתפשט מבגד ארוך (שהסתבר שהוא כלל לא בורקיני) על ידי ארבעה שוטרים חמושים, מקרה שגרם להדים ברחבי עולם.
זנטי הגיבה להתפתחויות אלה בהצהרה שהיא עיצבה את הבורקיני כדי לקרב בין קהילות אסלאמיות וקהילות אחרות, ובמיוחד כדי לאפשר לנשים מוסלמיות יותר חופש, לא פחות - שהבורקיני איפשר לנערות ונשים גישה לפעילויות ספורטיביות ופנאי שלא היו יכולות להשתתף בהן ללא בגד שמכסה אותן לנוחיותן. לטענה שהאיסור על הבורקיני בא לשחרר נשים מוסלמיות מכפייה, היא הגיבה שהבורקיני דווקא מגביר את הביטחון העצמי של נשים מוסלמיות ונותן להן חופש מוגבר. היא ציינה גם שכ-45% מלקוחותיה כלל אינן מוסלמיות, וכוללות נשים יהודיות, מורמוניות, נוצריות, הינדואיות, בודהיסטיות ונשים שכלל אינן מגדירות את עצמן לפי דת, אלא מעוניינות להתכסות מסיבות אחרות - כגון היסטוריה של סרטן עור או דימוי גוף ירוד. מכירותיה עלו באופן חד לאחר שפרצה סוגיית האיסור בריביירה הצרפתית.
לאיוש לייטאי
לאיוש לאייטאי (במקור מנו ליברמן, בהונגרית: Lajtai Lajos; בודפשט, 13 באפריל 1900 – בודפשט, 12 בינואר 1966) היה מלחין בכלל ומלחין אופרטות יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה
לאיוש מנו ליברמן נולד במשפחה יהודית כבנם של הסוחר אברהם ליברמן ושל שפרינה קורנבלי (Kornblüh Sprince 1874–1939). בסיום לימודיו היה סטודנט ב"אקדמיה לייצוא" בווינה. הוא למד גם מוזיקה בווינה באותה עת. התגייס לצבא במרץ 1918. בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 הוצג הרביו הראשון שלו בווינה. הוא זכה להצלחה בינלאומית עם מחזהו "הקיץ הישן". בשנת 1923, האופרטה הראשונה שלו הועלתה לראשונה בבודפשט ( Az asszonok bolondja - Budai Színkör), ואחריה (Mesék az írógópezre - Városi Színház 1925); הקיץ הישן (תיאטרון בודה, 1928) וכו'. התקדמות הנאציזם שמה קץ להצלחתו המקומית והוא היגר לשוודיה דרך פריז ב-1935. לאחר 1945 ביקר לעיתים קרובות בבודפשט. רבים משיריו נותרו פופולריים. לאחר מלחמת העולם השנייה, הלחין רק יצירה אחת חדשה, ששמה "שלושה אביבים". העבודה מבוססת על הלברית של דז'ה קלר ועיבדה מחדש את הלהיטים המצליחים ביותר של יצירותיו הקודמות. ההצגה עלתה ב-1958 בתיאטרון האופרטה של בודפשט. אשתו הייתה רקדנית הרביו (בֶּאֶה זולטנה), איתה התחתן ב-5 בדצמבר 1933 בבודפשט.
לאיוש לייטאי מת ב-12 בינואר 1966 בבודפשט, בחדר המלון שלו. קברו נמצא בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה.
יאיר פורסטנברג
יאיר משה פורסטנברג (נולד ב-18 באוגוסט 1975) הוא חוקר תלמוד ישראלי, פרופסור חבר וראש החוג לתלמוד באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה
נולד בירושלים בשנת 1975. למד בישיבת נווה שמואל וישיבת ההסדר הר עציון. בשנת 2002 סיים תואר ראשון בלימודים קלאסיים ותלמוד בהצטיינות יתירה, ובשנת 2005 סיים תואר שני בתלמוד בהצטיינות יתירה; שניהם מהאוניברסיטה העברית.
בין השנים 2009–2010 למד במסגרת חילופי סטודנטים בחוג לדתות באוניברסיטת פרינסטון.
בשנת 2010 סיים את עבודת הדוקטורט שלו באוניברסיטה העברית, בהנחיית פרופסור שלמה נאה.
בין השנים 2013–2017 שימש כמרצה במחלקה להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת בן-גוריון.
בשנת תשע"ד (2014) היה חבר בפורום הצעירים של החטיבה למדעי הרוח באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
בשנת 2018 החל ללמד כמרצה בכיר בחוג לתלמוד באוניברסיטה העברית. בשנת 2020 מונה לתפקיד ראש החוג לתלמוד, ובשנת 2022 מונה לפרופסור חבר.
זכה בפרס טורונטו למצוינות במחקר לשנת תשע"ו.
מחקריו עוסקים בהשפעות של המשפט הרומי והמשפט היווני על היווצרותה של ההלכה היהודית הקדומה, בתולדות חיבור המשנה ובספרות התנאית.
חיים אישיים
אביו הוא המתמטיקאי פרופ' הלל פורסטנברג ואחיו הוא ד"ר אריאל פורסטנברג.
יאן טינברגן
יאן טינברגן (בהולנדית: Jan Tinbergen; 12 באפריל 1903 - 9 ביוני 1994) היה כלכלן הולנדי. בשנת 1969 הוענק לו פרס נובל לכלכלה יחד עם רגנאר פריש על שפיתח ויישם מודלים דינמיים לניתוח תהליכים כלכליים. טינברגן היה נאמן מייסד של ארגון כלכלנים לשלום ולביטחון הפועל בחסות האו"ם.
תולדות חייו
טינברגן היה הבכור מבין חמשת ילדיהם של דירק קורנליס טינברגן וג' נט ואן איק. אחיו ניקולאס טינברגן זכה אף הוא בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1973 על עבודתו בתחום אתולוגיה, ואילו אחיו הצעיר לוק היה לאורניתולוג ידוע. בין השנים 1921–1925 טינברגן למד מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת ליידן בהנחיית פאול ארנפסט. במהלך אותן שנים ניהל שיחות רבות עם ארנפסט, האיקה קמרלינג אונס, הנדריק לורנץ, פיטר זימן, ואלברט איינשטיין. לאחר סיום לימודיו, טינברגן עבד במסגרת שירות לאומי בהנהלת בית סוהר ברוטרדם והלשכה המרכזית לסטטיסטיקה בהאג. עם סיום השרות הוא שב ללימודים באוניברסיטת ליידן וב-1929 הגן שלו עבודת הדוקטורט שלו בנושא בעיות מיזעור בפיזיקה וכלכלה. נושא זה הוצע על ידי ארנפסט ואיפשר לטינברגן לשלב את תחומי העניין שלו במתמטיקה, פיזיקה, כלכלה ופוליטיקה. באותה תקופה, חברת CBS הקימה מחלקה חדשה לסקרים עסקיים וסטטיסטיקה מתמטית. טינברגן התמנה לראש המחלקה הראשון ועבד בחברת CBS עד 1945. הגישה למאגר המידע הענק של CBS עזר לטינברגן לבחון את המודלים התאורטיים שפיתח. במקביל לעבודתו זו, החל מ-1931 הוא שימש מרצה לסטטיסטיקה באוניברסיטת אמסטרדם, ב-1933 הוא התמנה פרופסור חבר במתמטיקה וסטטיסטיקה בבית הספר לכלכלה של אוניברסיטת ארסמוס ברוטרדם, שם עבד עד 1973.
משנת 1929 עד 1945 הוא עבד עבור משרד הסטטיסטיקה ההולנדי ושימש תקופה קצרה יועץ של חבר הלאומים (1936-1938). בשנת 1945 הוא הפך למנהל הראשון של הלשכה ההולנדית למדיניות ולניתוח כלכלי, משרה אותה עזב בשנת 1955 כדי להתמקד באקדמיה. הוא היה שנה אחת פרופסור אורח באוניברסיטת הרווארד ואז חזר למכון הכלכלי ההולנדי באוניברסיטת ארסמוס. במקביל הוא שימש יועץ לארגונים בינלאומיים ולממשלות שונות במדינות מתפתחות, כגון הרפובליקה הערבית המאוחדת, טורקיה, ונצואלה, סורינם, אינדונזיה ופקיסטן.
טינברגן היה חבר באקדמיה ההולנדית מלכותית לאמנויות ומדעים ובאקדמיה הבינלאומית למדעים. ב-1956 ייסד את המכון הכלכלי באוניברסיטת ארסמוס יחד עם הכלכלן הנרי טיל. ב-1960 הוא נבחר כחבר לאגודה הסטטיסטית האמריקאית. מכון טינברגן נקרא לכבודו.
עבודתו
בשנת 1936 טינברגן פיתח את המודל המקרו-כלכלי הלאומי המקיף הראשון להולנד. מודל אותו ישם שנים אחר כך גם בארצות הברית ובממלכה המאוחדת.
את עבודתו של טינברגן במודלים מקרו-כלכליים המשיך לורנס קליין, אשר אף הוא זכה בפרס נובל לכלכלה.
קון-וו פאק
קון-וו פאק (בקוריאנית: 백건우, בתעתיק אנגלי: Kun-woo Paik; ) הוא פסנתרן דרום קוריאני של מוזיקה קלאסית.
ילדותו וצעירותו
יליד סיאול, קון-וו פאק הופיע לראשונה כסולן בקונצרט פומבי בגיל 10 עם התזמורת הלאומית של קוריאה כשניגן את הקונצ'רטו לפסנתר של גריג. בשנים הבאות הופיע בקונצרטים נוספים בקוריאה, בין השאר ניגן תמונות בתערוכה מאת מוסורגסקי. מאוחר יותר למד בבית הספר ג'וליארד בניו יורק (1965-1971) אצל רוזינה לוין, וכן בלונדון (אצל אילונה קאבוש) ובאיטליה (אצל גידו אגוסטי ווילהלם קמפף). קון-וו פאק זכה בתחרות על שם פרוצ'ו בוזוני בשנת 1969 ותחרות הבינלאומית לפסנתר על שם וולטר נאומבורג בניו יורק (בשנת 1971).
המשך הקריירה האמנותית
במהלך השנים הופיע קון-וו פאק ברסיטלים במרכזי המוזיקה החשובים כדוגמת לינקולן סנטר, קרנגי הול, ויגמור הול ובאולם הבית של הפילהרמונית של ברלין. הוא ניגן גם עם התזמורת הסימפונית של לונדון, תזמורת רשות השידור הבריטית (בלילה האחרון של הפרומס ב-1987), עם התזמורת הסימפונית של פיטסבורג, התזמורת הלאומית הרוסית, התזמורת הפילהרמונית של סנקט פטרבורג, תזמורת פריז, התזמורת הלאומית של צרפת, האנסמבל התזמורתי של פריז, תזמורת רשות השידור האיטלקית RAI בטורינו, התזמורת הפילהרמונית של ורשה, התזמורת הקאמרית האנגלית והתזמורת של רשות השידור הפולנית ותחת שרביטיהם של מנצחים כמו מאריס יאנסונס, נוויל מרינר, לורנס פוסטר, מיכאיל פלטניוב, דמיטרי קיטאיינקו, ג'יימס קונלון (שניצח על קונצרט הבכורה שלו בניו יורק ב-1972), ג'ון נלסון ואליהו ענבל. קון-וו פאק הוא אורח קבוע בפסטיבלים חשובים למוזיקה קלאסית כמו ברלין פסטווכן, הפסטיבלים באקס-אן-פרובאנס, בלארוק ד'אנטרון, קולמאר,ספולטו,אלדבורו ורוויניה. הוא ערך סיורי קונצרטים מקיפים באוסטרליה, ניו זילנד, אסיה, כולל ישראל (בה ניגן במרץ 2013 עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית) ובאיטליה.
הרפרטואר של האמן הוא מגוון מאוד וכולל יצירות נדירות כמו קונצ'רטו לפסנתר מאת בוזוני, הפנטסיה לפסנתר ותזמורת מאת גבריאל פורה ופנטסיה על נושאים מ"לליו" של ברליוז מאת פרנץ ליסט. כמו כן מבצע פאק מבחר רחב של טרנסקריפציות מאת ליסט וברליוז, ואת הקונצרטו לפסנתר מאת סוק-הי האנג.
קון-וו פאק הקליט את כל הקונצ'רטי לפסנתר של דמיטרי פרוקופייב יחד עם תזמורת רשות השידור הפולנית בניצוחו של אנטוני ויט, הקלטה שזכתה לדיאפזון הזהב ב-1993, את כל הקונצ'רטי לפסנתר מאת סרגיי רחמנינוב עם תזמורת רשות הישודר ממוסקבה תחת ניצוחו של ולדימיר פדוסייב, ותקליטים סולו של יצירות לפסנתר מאת סקריאבין, ליסט, מוסורגסקי, רחמנינוב,מנדלסון.
בשנת 2000 חתם פאק חוזה אסקלוזיבי עם חברת "דקא קלאסיקס". בתקליט הראשון שהוציא במסגרת חוזה זה כלל טרנסקריפציות של בוזוני לפי יצירות לעוגב מאת באך. בשנים 2005-2007 הוא הקליט בחברת דקא את כל הסונאטות לפסנתר של בטהובן.
פאק הוא המנהל האמנותי של הפסטיבל למוזיקה בחוף האיזמרגד שבדינאר בצרפת. הוא היה האמן הקוריאני הראשון בתחום המוזיקה הקלאסית שהוזמן רשמית בספטמבר 2000 לנגן בסין העממית. בשנת 1987 קון-וו פאק ניגן בבכורה את הקונצ'רטו לפסנתר מאת לואי סאגה (Saguer).
חייו הפרטיים
החל משנת 1974 קון-וו פאק מתגורר בפריז, יחד עם אשתו, השחקנית יון ג'ונג-הי. יון היא כוכבת ידועה בקוריאה הדרומית במיוחד הודות לפעילותה משנות ה-1960 המאוחרות. לזוג יש בת כנרת.
צופות אירופה
צופות אירופה הוא המשרד האזורי של אגודת המדריכות והצופות העולמית, אשר תומך במדריכות ובצופות ביבשת אירופה, כולל מדינות ברית המועצות לשעבר ארמניה, אזרבייג'ן, בלארוס, גאורגיה, מולדובה, רוסיה ואוקראינה, ובנוסף גם קפריסין מסיבות תרבותיות וישראל מסיבות פוליטיות. המשרד האזורי של צופות אירופה תומך ב-64 ארגונים לאומיים של צופות ב-39 מדינות ובסך הכל מגיע למעל מיליון חברים.
כל המדינות הקומוניסטיות לשעבר של מרכז ומזרח אירופה ושל ברית המועצות לשעבר פיתחו ומפתחות ארגוני צופות-בנות במהלך הרנסאנס של האזור. במדינות אלה נכללות אלבניה, בולגריה, מזרח-גרמניה, הונגריה, פולין, רומניה, מדינות צ'כוסלובקיה, יוגוסלביה והמדינות הבלטיות. מתוכן, פולין, צ'כיה והונגריה הן המדינות המצליחות ביותר לפיתוח תנועת הצופות.
המשרד פועל בשיתוף פעולה עם אזור צופי אירופה של ארגון הצופים העולמי. שני המשרדים חולקים משרד משותף בבריסל בשנים האחרונות ומפעילים אתר אינטרנט משותף.
אזור אירופה פיתח שותפויות ברמה אירופאית עם מועצת אירופה, הנציבות האירופית ופורום הנוער האירופי, בנוסף, צופות אירופה חברות בשדולת הנשים האירופית.
אסכולת אלכסנדריה (נצרות)
אסכולת אלכסנדריה או הדידָסקאלִיה (ביוונית: Διδασκαλία, "הוראה") הייתה מרכז לתאולוגיה ופילוסופיה נוצריות, שפעל בעיר אלכסנדריה שבמצרים מן המאה השנייה ועד המאה השביעית. האסכולה הייתה אחת משתי המובילות בעולם הנוצרי בשעתה, לצד וכנגד אסכולת אנטיוכיה. היא דגלה בפרשנות כתבי הקודש באמצעות אלגוריה, ובהדגשת טבעו האלוהי של ישו בתחום הכריסטולוגיה.
הגות
המאפיין הבולט והמשפיע ביותר של האסכולה האלכסנדרונית היה השימוש בפרשנות אלגורית לכתבי הקודש, בייחוד לפרשנות הברית הישנה, וכאמצעי להצביע על רצף בינה לברית החדשה. הוגי האסכולה שאבו נטייה זו מיהודי העיר, שהשיטה האלגורית רווחה בקרבם, ובמיוחד מן הפילוסוף פילון, שנקט בכך כדי לפשר בין קדושת המקרא לרעיונות האפלטוניים בהם דגל. האלכסנדרונים לא נרתעו מעקירה גמורה של פשט הטקסט, בנימוק שהספרים חוברו בהשראה אלוהית ישירה, וממילא לא ניתן היה לקראם כחיבורים רגילים; נדרש למצוא את המשמעות העמוקה אליה כיוון האל.
כך, לדוגמה, בעוד שיריביהם האנטיוכיים הסבירו שלמשפטים סתומים קיים מובן פשוט שיכול להיות מטאפורי, המצרים סירבו להכיר בכך שייתכן והכתוב משתמש באמצעים ספרותיים כאלה. התייחסויות אנתרופורמורפיות לאלוהים, כמו, שעוררו לעג רב מצד אויבי הנצרות מבין הפילוסופים היוונים, ושתורצו על ידי האנטיוכיים כדימויים פיגורטיביים, התקבלו כמות שהם על ידי האלכסנדרונים. הם הסבירו שהכתוב מעולם לא נועד להעביר דיווח רגיל על עובדות היסטוריות, אלא להביא לאנושות מסר רוחני טרנסצנדנטי. אוריגנס, גדול הוגי האסכולה, הצהיר בספרו "על העיקרים" שכל מקום בו נראה שיש סתירה בין ספרי הקודש להגיון או לפילוסופיה הגבוהה, היה כזה בכוונת מכוון. הסתירות נועדו לעורר את האדם לתהייה ולחקירה שיביאוהו אל המשמעות האמיתית. בכל נקודה כזו, הכתובים כללו "אירועים שלא התרחשו, לעיתים אירועים שלא יכלו כלל להתרחש, או אירועים שאולי יכלו להתרחש ובכל זאת לא התרחשו." לכל פסוק ולכל מילה היו רובדי משמעות מרובים, לא-חופפים, שניתן היה לחלץ רק באמצעות אלגוריה. אפילו קטעים שיכלו להיחשב כדימויים רגילים, כמו זה בו מראה השטן לישו את כל ממלכות האדם מראש הר גבוה, נתפסו כפשוטם ממש על ידי התאולוגים המצרים. הם קבעו שהיות ואין הר גבוה דיו ממנו יכל ישו לראות את הכל, אין אפשרות להבין את הפסוקים מילולית אלא יש לחתור אל המשמעות הנסתרת בהם.
שיטה זו אפשרה לאוריגנס ולדומיו התמודדות נוחה עם קטעים רבים בברית הישנה, שנראו מבחילים מוסרית או מעליבים בעיני חסידי הפילוסופיה הפגאנית, אותם ניסו לקרב אל הנצרות. מחיית שבעת העממים בידי יהושע בן נון, הפכה בעיניהם מאירוע היסטורי לאלגוריה. הכנענים סימלו תאוות וחטאים שונים, ויהושע – ששמו אוית בתרגום השבעים באופן דומה לזה של ישו – היה רק משל לכריסטוס עצמו. הסיפור כולו, אם כן, לא היה אלא אלגוריה על ישו המתגבר על החטא והתאווה. חוט השני של רחב הזונה ושני המרגלים פורש כסמל לדמו הגואל של ישו, והעץ השתול על פלגי מים בתהילים רימז על טקס הטבילה. האלכסנדרונים מצאו נבואות ורמזים על בוא ישו בכל רחבי המקרא, וראו אפילו את שלוש מאות ושמונה-עשר משרתי אברהם כייצוג לשמו ולצליבה, בשל הדמיון בין האותיות ב"ישו" למספר 318 בספרות יווניות.
בפן הכריסטולוגיה, האסכולה הרבתה להדגיש את הרצף והאחדות בין המימד האלוהי של האל הבן ובין טבעו האנוש של ישו, בעוד שיריביה האנטיוכיים עמדו על הבידול והשוני בין שני הטבעים שחוברו באינקרנציה. האנטיוכיים שאפו להגן על השלמות והאופי הבלתי-משתנה של האלוהי בישו, באמצעות התעקשות על כך שהיה גם אדם רגיל עם נפש ומוח אנושיים. האלכסנדרונים ודומיהם ביקשו, לעומת זאת, להבליט את נוכחותו בעולם הגשמי ואת פועלו בתוכו, על ידי העלאת חשיבות הצד השמימי בו, שביטל או שינה את האדם. בגרסאותיה הקיצוניות, תפישה זו התבטאה בין היתר בהגותו של אפולינריוס מלאודיקאה, שהושפע מהאלכסנדרוני אתנסיוס. אפולינריוס הטיף כי לצלוב לא היו כלל שכל ונפש אנושיים, אלא האל הבן-הלוגוס לבש את בשרו כקליפה. התורה האפולינרית הוקעה ככפירה. אתנסיוס עצמו התפרסם כלוחם חסר-פשרות באריאניות, שנטתה לבדל בין האלוהי לאנושי עד כדי כך ששללה את השילוש הקדוש והכריזה כי הבן נברא על ידי האב בשלב מאוחר. עוד גרסה קיצונית שצמחה מאלכסנדריה הייתה המונופיזיטיות, שמנסחה אוטיכס שאב רבות מן האסכולה. המונופיזיטים טענו כי שני הטבעים הותכו ויצרו טבע חדש, אחד ויחיד, כאישיותו של ישו. גם תורה זו גונתה ככפירה. המצרים מן הזרם המרכזי, במיוחד קירילוס האלכסנדרוני, לא נסחפו להפרזות כאלו אך דחו מכל וכל את הטיעונים לפיהם ניתן היה לבדל בכל עת בין המימד האלוהי לזה האנושי בישו, ושרק האנושי שבו סבל ומת על הצלב. לשיטתם, האדם שבו היה ספוג כל-כולו בלוגוס ובאלוהות, ושני פנים אלה עונו כאחד ונשאו בחטאי האנושות. קירילוס אמנם נזהר מלייחס תכונות אנושיות של יכולת לחוש כאב לצד העל-טבעי בנוצרי, והקפיד לציין שלא סבל ממש. הוא תירץ זאת באמרו שהמימד האחר "התענה מבלי להתענות."
התאולוגיה האלכסנדרונית הדגישה כי כל העניינים הקשורים בישו היו מעבר להשגה, ולא ניתן היה לתארם בהגיון ובשפה מקובלים. האנטיוכיים, יריביהם, נזהרו מאוד בניסוחיהם, וראו את לשון הדרשות והספרים כמיועדת להעביר בדיוק רב רעיונות מסובכים, ולמנוע סילופים וטעויות. האלכסנדרונים, לעומתם, התייחסו לדרשותיהם וכתביהם בדומה לפרשנות המקרא שלהם. המשמעות הרוחנית והחינוכית, האופן בו השפיעו על נפש המאזין והקורא, הייתה לדידם הדבר החשוב, גם אם הניסוחים הנלהבים היו עשויים שלא להיות מדויקים פילוסופית.
היבט נוסף של האסכולה, שגם הוא הבדיל בינה לזו האנטיוכית, היה התפקיד ואופן המעורבות שייחסה לאל בהבאת הישועה. הבורא נתפש לא כישות מרוחקת, ששומה על האדם להתקרב אליו באמצעות שיפור מוסרי מתמיד, אלא כגורם פעיל ואינטימי שהתעניין מאוד בגורל בריותיו ופעל ללא הרף בעולם. בני האנוש כלל, טובים ככל שיהיו, כלל לא היו מסוגלים להתעלות בעצמם. רק חסד אלוהי מתמיד היה ערובה לגאולה. רחמי האל, לא השיפור באדם, היו המפתח לתהליך הישועה.
היסטוריה
הדידסקאליה נוסדה סביב 180 על ידי פָּנתֶּנוּס, יליד סיציליה שהתחנך כפילוסוף סטואי, ולבסוף קיבל את הנצרות. המוסד נועד לפנות אל הפילוסופים האפלטוניים במצרים ואל המוני חסידיהם, ולשכנעם באמיתות הדת החדשה. פנתנוס עזב את הארץ ב-189 ויצא לשליחות בחצי האי ערב (או בהודו). הוא הוחלף על ידי תלמידו, והדמות הבולטת באסכולה בימיה הראשונים, קלמנס האתונאי. בשלב זה, הדידסקאליה שימשה עדיין יותר כבית-הוראה למומרים טריים, לפני טבילתם. קלמנס הפך אותה למרכז שבו נלמדו כל המקצועות, כולל פילוסופיה ומוזיקה, והעניין הנוצרי היה רק אחד מהם. כך נמשכו רבים, אפילו פגנים, למקום, ונוצר לו המוניטין ששירת אותו בהמשך להפצת עקרונותיו הדתיים. קלמנס היה תאולוג ופילוסוף בעל שם, ודוגמתו עודדה את הנוצרים בעיר להגן בשיטתיות ובתחכום על אמונתם כנגד הפגנים והיהודים.
תלמידו וממשיכו של קלמנס היה אוריגנס, גדול הוגיה של האסכולה. הוא היה זה שביסס עיונית את השיטה האלגורית בפרשנות כתבי הקודש. על אף תרומתו העצומה למחשבה הנוצרית, חלק מרעיונותיו נחשבו כפרניים, ולכן מעולם לא הוכרז כקדוש. אחרים שפעלו בדורו של אוריגנס, ומעט אחריו, היו גרגוריוס תאומטורגוס (עושה המופתים), הפטריארך הרקלס מאלכסנדריה, דיוניסיוס הגדול ודידימוס העיוור. בתקופה זו הייתה הדידסקאליה כבר המרכז ההגותי הנחשב ביותר בנצרות, עד כדי כך שאסכולת אנטיוכיה היריבה התגבשה מתוך התנגדות לשימושה באלגוריות ומתוך חתירה לפשט הכתוב.
הכריסטולוגיה של הדידסקאליה זכתה למייצג נאמן בדמותו של אתנסיוס. הוא הוביל את המלחמה באריאניות, והיה אולי התאולוג החשוב ביותר בוועידת ניקאה, בה נוסחו הקרדו ועקרון השילוש. עם זאת, אתנסיוס התרחק במידת-מה מהאלגוריות של אוריגנס ביחס לפרשנות הכתובים. את מקומו כלוחם למען הדגש על אחדות הטבעים בישו, תפס כעבור כמה עשורים קירילוס האלכסנדרוני, שכמעט והאפיל על קודמו בעת מאבקו להוקעת הנסטוריאנים. קירילוס ניצח על ועידת אפסוס ב-431, בה הוחרם נסטוריוס, ששלל ממרים אם ישו את התואר "מולידת האלוהים" (תאוטוקוס) והטיף לכך ששני טבעיו היו נבדלים. כעבור שמונה שנים כונסה ועידת אפסוס השנייה, בה היה לאלכסנדרונים רוב חזק. הם הדיחו כמה בישופים אנטיוכיים, והכריזו על האסכולה השנייה כנגועה בנסטוריאניות ללא תקנה.
אבל מותו של קירילוס פינה את הבימה לגישות כריסטולוגיות קיצוניות יותר. אוטיכס אבי המונופיזיטיות, אחוז קנאות אנטי-נסטוריאנית, ביטל לחלוטין את ההפרדה בין האנושי לאלוהי וטען כי לישו היה טבע אחד. בכך הגדיש את הסאה. האנטיוכיים המושפלים, ובעל-בריתם לאו בישוף רומא, גברו על האלכסנדרונים בוועידת כלקדון ב-451. בכלקדון נוסחה ההגדרה הכריסטולוגית הרווחת עד ימינו, לפיה היו לו שני טבעים מושלמים. אסכולת אלכסנדריה, אף שלא נסחפה אחרי המונופיזיטים, ספגה מכה קשה, ויומרתה לעליונות בעולם הנוצרי התערערה. הכנסייה המצרית (יחד עם כמה אחרות במזרח) לא קיבלה את החלטות כלקדון, שנראו לה כנסיגה לכיוון נסטוריאני, ונוצר קרע בינה לכל היתר. המונופיזיטיות הייתה פופולרית מאוד במצרים, והפטריארכים הבאים באלכסנדריה נבחרו לרוב רק אם גילו לפחות אהדה כלפי הזרם. הדידסקאליה הלכה ונחלשה, ונעלמה לאחר הכיבוש המוסלמי במאה השביעית.
משיב (RF)
בטלקומוניקציה, משיב (באנגלית: Transponder, הלחם של Transmitter ו Responder) הוא אחד משני סוגים של מכשירים. בניווט אווירי או זיהוי בתדר רדיו, משיב מוטס (flight transponder) הוא מכשיר הפולט אות זיהוי כתגובה לקבלת אות מתשאל. בתקשורת לוויינית, משיב אוסף אותות במגוון תדרי "uplink" (תשדורת אל הלוויין) ומשדר אותם במגוון תדרי "Downlink" אל עבר מקלטים על פני כדור הארץ, בדרך כלל ללא התערבות בתוכן האותות ובמידע המאופנן עליהם.
כמה ראשי תיבות נפוצים באנגלית המשמשים לתיאור משיבים הם: XPDR, XPNDR, TPDR או TP.
לווין/שידור תקשורת
ערוצי לוויין תקשורת נקראים משיבים, כי כל אחד הוא משלט או Repeater נפרד. עם דחיסת נתונים וריבוב וידאו דיגיטלי. מספר ערוצי וידאו ואודיו יכולים לעבור על גל נושא אחד בפס רחב. במקור לווידאו אנלוגי היה רק ערוץ אחד לכל משיב, עם גלים שונים (subcarriers) עבור אודיו ושירות זיהוי שידור אוטומטי (ATIS). תחנות רדיו לא מרובבות יכולות לעבור במצב של ערוץ בודד לגל נושא (SCPC), עם מספר גלים נושאים (אנלוגיים או דיגיטליים) לכל משיב. זה מאפשר לכל תחנה לשדר ישירות ללוויין, לעומת לשלם עבור המשיב כולו, או להשתמש בקווים קרקעיים לשלוח לתחנה קרקעית לריבוב עם תחנות אחרות.
תקשורת אופטית
בתקשורת סיב אופטי, משיב הוא אלמנט השולח ומקבל אות אופטי מסיב. משיב בדרך כלל מאופיין על ידי קצב הנתונים והמרחק האפקטיבי המרבי שהאות יכול לעבור.
המונח "משיב" משמש לתיאור מגוון רכיבים גדול, עם הבדלים פונקציונליים, ומוזכר ברחבי הספרות האקדמאית והמסחרית: כתוצאה מכך, ההבדל בין פונקציונליות של משיב עלולה להשפיע על ההגדרה התפקודית של מודלים אופטיים רלוונטיים כמו משלטים ו "muxponders".
תעופה
סוג אחר של משיב קיים במערכות צבאיות של זיהוי עמית-טורף, בתחום התעופה הצבאית ובמערכות הכוללות מכ"ם פיקוח טיסה (מכ"ם אבוקה), במערכות תעופה כללית ותעופה מסחרית. מכ"ם ראשי עובד הכי טוב עם כלי טיס גדולים מתכתיים, אבל לא כל כך טוב עם כלי טיס קטנים ומורכבים. הטווח שלו מוגבל גם על ידי השטח, וגשם או שלג ולפעמים מזהה גם אובייקטים "לא רצויים" כגון מכוניות, גבעות ועצים. יתר על כן, זה לא תמיד ניתן להעריך את גובה כלי הטיס. מכ"ם משני מתגבר על מגבלות אלה, אבל הוא תלוי במשיב המטוס שיגיב לחקירות מן הקרקע כדי להפוך את המטוס לגלוי יותר.
בהתאם לסוג החקירה, המשיב שולח בחזרה קוד משיב (או "squawk code", מוד A) או מידע על הגובה (מוד C) כדי לעזור לפקחי טיסה לזהות את המטוס, ולשמור על הפרדה בין מטוסים. מצב נוסף הנקרא מוד S (או Mode Select) נועד לסייע במניעת תחקור-יתר של המשיב (עם רבוי מכ"מים באזורים עמוסים) ולאפשר מניעת התנגשות אוטומטית. משיבי מוד S "תואמים לאחור" עם המודים A ו C. מוד S הוא חובה במדינות רבות שבהן מרחב אווירי מנוהל. בכמה מדינות יש גם דרישה, או נעות לכיוון המחייב כי כל כלי טיס יהא מצויד במוד S, אפילו במרחב אווירי לא מבוקר. עם זאת, בתחום התעופה הכללית היו התנגדויות למהלכים אלו, בגלל העלות, הגודל, והיתרונות המוגבלים למשתמשים במרחב לא מבוקר, וכן במקרה של בלונים ודאונים, דרישות החשמל במהלך טיסות ארוכות.
רכב
לרכבים מודרניים רבים יש מפתחות עם משיבים חבויים בפלסטיק של המפתח. המשתמש לפעמים אפילו לא מודע לכך שקיים משיב כזה מכיוון שאין לו לחצנים. כאשר מוכנס המפתח והצילינדר מסובב, המחשב של הרכב שולח אות למשיב. אם המשיב לא עונה עם הקוד המתאים, המחשב לא יאפשר הנעה של הרכב. למפתח עם משיב אין סוללה; הם מונעים על ידי אות הרדיו עצמו.
כביש
מערכות איסוף אגרה אלקטרוני כגון E-ZPass במזרח ארצות הברית משתמשים במשיבי RFID כדי לזהות כלי רכב. כביש 407 באונטריו הוא אחד מהכבישים הראשונים בעולם הפועל אוטומטי לחלוטין בגביית האגרה.
ספורט מוטורי
בנאסקאר (NASCAR) נעשה שימוש במשיבים בכבלי לולאה הממוקמים במספר נקודות לאורך המסלול כדי לקבוע את ההרכב במהלך חלק ה "cuation" (מסירת הודעות ויזואלית). מערכת זו החליפה את מערכת הסימול בדגלים המסוכנת.
תת-ימי
משיבי סונאר פועלים מתחת למים, משמשים למדידת מרחק, ומהווים את הבסיס לסימון מיקום, עקיבה וניווט תת-מימיים
קהילות מגודרות
משיבים עשויים לשמש גם על ידי התושבים כדי להיכנס אל הקהילות המגודרות שלהם. עם זאת, כאשר יש יותר ממשיב אחד עלולות להיווצר בעיות. אם מכונית של תושב עם משיב פשוט חונה באזור, כל רכב יכול לעלות אל עבר השער האוטומטי, כתוצאה מכך יופעל מנגנון החקירה של השער, אשר עשוי לקבל תגובה תקינה מהמשיב של מכונית התושב האחרת. יחידות כאלו המותקנות כראוי עשויות לכלול עיצוב אלומה, משיבים ייחודיים עבור כל כלי רכב, או פשוט לחייב מרחק מינימלי של כלי רכב מהשער.