cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טיפוח, רכילות והאבולוציה של השפה (ספר)
הספר ספג ביקורת בטענה שמכיוון שהדיבור כל כך קל, "הטיפוח במילים", הצעתו של דאנבר, מהווה דרך אמינה פחות לתקשורת מאשר איתותים כנים אחרים, כגון השקעה בזולת, הסתכנות, חריצות, מאמץ ותכונות אחרות שיוצרות אמינות רבה יותר של זה שמפגין אותן. בנוסף, הספר אינו מספק הסבר משכנע לאופן שבו קולות חסרי משמעות הנובעים ממעשה הטיפוח, עשויים להפוך לדיבור תחבירי.
תזה
דאנבר טוען כי רכילות מאפשרת לבני אדם החיים בקבוצה מה שטיפוח ידני מאפשר לפרימטים אחרים - לשרת את מערכות היחסים שלהם וכך לשמור על בריתותיהם, על בסיס העיקרון: דאנבר טוען שכאשר בני האדם החלו לחיות בקבוצות חברתיות גדולות יותר ויותר, טיפוח ידני לכל החברים והמכרים החל לגזול זמן רב עד כדי כך שהפך לבלתי משתלם. בתגובה, טען דאנבר, המציא האדם צורת טיפוח זולה ויעילה במיוחד - טיפוח "ווקאלי, הלא הוא הרכילות." כדי לשמור על בעלי ברית מאושרים, צריך רק "לטפח" אותם בעזרת קולות שעלות השמעתם נמוכה (במובנים של השקעת מאמץ), וכך מתאפשר לשרת מספר בעלי ברית בו זמנית, תוך שמירה על שתי הידיים פנויות למשימות אחרות. הטיפוח הקולי התפתח בהדרגה לשפה קולית - בתחילה בצורה של רכילות. נראה כי ההשערה של דאנבר נתמכת בכך שמבנה השפה מראה התאמה לסיפור סיפורים.
ביקורת
מבקרי התיאוריה של דאנבר מצביעים על כך שיעילותו של "טיפוח ווקאלי" - העובדה שהמילים כל כך זולות, כל כך קלות להפקה - פוגעת ביכולתו לאותת על מחויבות כנה מהסוג שמועבר בטיפוח ידני, שגוזל זמן ודורש משאבים רבים יותר. ביקורת נוספת היא שהתיאוריה לא עושה דבר כדי להסביר את המעבר המכריע מטיפוח קולי - הפקת צלילים נעימים אך חסרי משמעות - למורכבויות הקוגניטיביות של הדיבור התחבירי.
ז'ראלד פאסדה
ז'ראלד פאסדה (בצרפתית: Gérald Passédat) (נולד ב-24 במרץ 1960) הוא שף מסעדת "לה פטי ניס" (Le Petit Nice) במרסיי שבצרפת, שמחזיקה בשלושה כוכבים במדריך מישלן האדום מאז 2008 (נכון ל-2021).
משפחתו
ז'רמן, סבו של ז'ראלד פאסדה נולד ב-1871 בטארן וגארון. אחרי לימוד אפייה ומגדנאות בפריז, הוא התיישב במרסיי ועסק במסחר וב-1917 רכש את וילה קורינת, בחוף הסלעי מול מצודת איף וקבוצת איי פריול למרגלות נוטרדאם דה לה גארד ופתח את מסעדת "לה פטי ניס" (Le Petit Nice).
כעבור שנים מספר נשא ז'רמן (שהיה אלמן) את זמרת האופרה לושיה (לוסי) אלאברן.
ז'אן-פול, אביו של ז'ראלד, נולד ב"פטי ניס" ב-1933 והפך כמו אמו לזמר אופרה, אבל עם תשוקה לבישול. בשנות השישים הוא החליט להקדיש את עצמו באופן בלעדי למטבח, ביחד עם אשתו, הוא הסב את "פטי ניס" למלון פאר, וזכה בכוכב במישלן ב-1977. הוא זכה ב-L'ordre national du Mérite ב-1988. המלון שייך לרשת רלה א שאטו. המסעדה נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם.
הוא זכה בתואר אביר לגיון הכבוד ב-1 בינואר 2009.
ילדות ולימודים
ז'ראלד פאסדה נולד ב-24 במרץ 1960 בוילה קורינת. הוא הרבה לשהות במטבח עם אביו ונשות המשפחה והחליט להיות שף. הוא התלמד שמונה שנים במוסדות שונים: Le Coq Hardi בבוז'יוואל, מלון בריסטול בפריז, מלון קריון בפריז, אצל האחים טרואגרו ברואן, ובלה פרה ד'אז'ני באז'ני לה בן אצל מישל גראר.
ב-1985 הוא הצטרף למטבח של אביו במסעדת "לה פטי ניס" כשוליה, ב-1987 עזב אביו על מנת לנהל את המסעדה במלון וז'ראלד נוטל את המושכות. בשנים 1987–1989 היה סגנו במטבח ז'יל גוז'ון.
930
אירועים
ייסוד האלת'ינגי, הפרלמנט האיסלנדי והנחשב כקדום ביותר בעולם.
יעקב אבן חן
יעקב אבן חן (אדלשטיין; 23 בדצמבר 1927, כ"ט בכסלו תרפ"ח – כ"ג בתמוז תשנ"ז, 28 ביולי 1997) היה עיתונאי, סופר ומשורר ישראלי ממטפחי הספרות והשירה הדתית בישראל. מייסד ועורך כתב העת לשירה ולספרות דתית "מבוע".
ביוגרפיה
אבן חן נולד באוגוסטוב שבפולין ליצחק ולזלדה (לבית קושילבסקי) אדלשטיין. בשנות השלושים גר עם משפחתו בקמיניץ שם מונה אביו שהיה פעיל ציוני ממייסדי "החלוץ המזרחי" ו"צעירי המזרחי" למזכיר ישיבת כנסת בית יצחק בראשות הרב ברוך דב בר ליבוביץ. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ברח עם הוריו לווילנה ומשם, דרך רוסיה, טורקיה, סוריה ולבנון, עלה לארץ ישראל אליה הגיעו ב-7 בינואר 1941 והתיישבו בירושלים. בבגרותו עבר להתגורר בכפר עציון. אדלשטיין היה מארבעת הניצולים מהטבח בכפר עציון ב-ד' באייר ה'תש"ח. הפואמה "מעשה שהיה בדורנו" מתארת את סיפורו של הקרב האחרון ואת הצלתו הפלאית בידי זקן ערבי מסתורי. ספריו "ערפל בעמק הברכה" ו"אלונים בסלע" מכילים קובצי סיפורים על רקע תקופת גוש עציון בחייו. יומן השבי "זכור זאת ליעקב" מכיל תיאור מפורט של ימיו כשבוי בידי הירדנים החל משבייתו בכפר עציון דרך בית הכלא ביריחו וכלה במחנה השבויים בזרקא שבירדן.
במשך שנים רבות, כתב בעיתון הצופה תחת שם העט יעקב אבן חן. החל משנות ה-50 ועד פטירתו שימש כתב העיתון בירושלים. אדלשטיין שסיקר את טקס חתימת הסכם השלום בין ישראל לירדן תואר על ידי הכתבים בעוברו את גשר אלנבי לכיוון ירדן בפעם השנייה בחייו כ"מי שעבר אז כבול בידיו וברגליו – עובר כעת כאדם חופשי ומשוחרר".
היה ממטפחי הספרות והשירה הדתית בישראל לאחר קום המדינה. גולת הכותרת של פעילותו הספרותית הייתה הוצאת כתב העת הספרותי-דתי "מבוע", ששימש במה, לעיתים יחידה, ליוצרים דתיים. בין הכותבים ב"מבוע" היו המשוררות זלדה, שפרה וינשטוק אשכול, הסופר בן ציון גרשוני ואחרים.
בשנת 1976 זכה בפרס ירושלים לעיתונות על שם גרשון אגרון.
נפטר בכ"ג בתמוז תשנ"ז. בשנת 2010 נקרא על שמו רחוב בשכונת הר חומה בירושלים. אלמנתו, נחמה אדלשטיין אבן-חן, היא מחנכת ומרצה לתנ"ך, יקירת ירושלים. לאחר פטירתו המשיכה בהוצאת כתב העת "מבוע". ליעקב ולנחמה אדלשטיין שני בנים ושתי בנות. בתו יונת היא מנהלת אולפנת אוריה בגוש עציון (מבית אור תורה סטון) ונשואה לעורך הדין יהושע למברגר. נכדו הוא השחקן אלחנן אבן חן.
אוליב
אוליב היא רשת מלונות ישראלית, בבעלותו של איש העסקים עמית פורת.
פורת הוא בן למשפחה העוסקת בחקלאות ולאם אשר הקימה את וילת האירוח הראשונה בישראל. הוא הקים לאחר שחרורו מצה"ל חברת סטארט-אפ בתחום התוכנה והמלונאות. לאחר מכירת החברה בשנת 2009, הקים פורת בשנת 2010 את רשת "אוליב", שהחלה דרכה כרשת ניהול אירוח כפרי, עם ניהול של מתחמי תיירות כפרית בגליל. בשנת 2016 הקים פורת את המותג Olive in the city, במסגרתו מפעילה רשת מלונות אוליב מלונות שונים גם במרכזי ערים בישראל.
מאז 2016 התפתחה הרשת לניהול וחכירה של מלונות נוספים וכיום ברשותה בתי מלון ומתחמי נופש הפרוסים ברחבי ישראל. מלונות הרשת מחולקים על פי קטגוריות בחירה שונות תחת המותג "החופש לבחור", כאשר האורחים יכולים לבחור בין סוגי חופשה שונים.
Please Don't Suck
Please Don't Suck (בעברית: בבקשה אל תבאס) הוא הסינגל הבינלאומי הראשון של הזמרת הישראלית נועה קירל והראשון מאלבום הבכורה שלה. הסינגל הוא הראשון של הזמרת שיצא תחת הוצאת חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס. הסינגל יצא לאור ב-14 ביולי 2021.
רקע וקידום
בחודש יוני 2020 הוכרז כי קירל חתמה בחברת התקליטים האמריקאית אטלנטיק רקורדס על חוזה בין-לאומי בשווי מיליוני דולרים. בחודש נובמבר של אותה השנה טסה קירל ללוס אנג'לס על מנת לעבוד על אלבום הבכורה שלה.
ב-8 ביולי 2021 פרסמה קירל פוסט בחשבון האינסטגרם שלה, בו פרסמה את עטיפת הסינגל ותמונה מהווידאו קליפ הנלווה לשיר. בפוסט נראית גם קירל בתמונה משותפת עם במאי הקליפ, ג'ייק וילסון וכוריאוגרף הקליפ, שון בנקהאד. יום לאחר מכן פרסמה קירל טיזר של השיר בחשבונות המדיה החברתית שלה.
ב-10 ביולי השיקה קירל אתגר טיקטוק לקידום השיר.
ב-13 ביולי, יום לפני צאת השיר, ערכה קירל מסיבת עיתונאים להשקת הקריירה הבינלאומית שלה לצד פיט גנברג, מנהל מחלקת הניהול האמנותי של אמנים בחברת אטלנטיק רקורדס. במהלך מסיבת העיתונאים סיפרה:.
בספטמבר יצאו לשיר שתי גרסאות חדשות - גרסה אקוסטית וגרסת רמיקס בהפקת התקליטן ההולנדי אפרוג'ק וההרכב המוזיקלי Black V Neck.
הרכב
השיר כולל סימפול של השיר "Mr. Sandman" מאת להקת הנשים האמריקאית הקורדטס. השיר הוא שיר דיסקו-פופ.
את השיר כתבה קירל לצד אלידה גרפסטד פק, אנדרה דוידסון, ג'קלין יאנג, מייק קארן, פט בלארד ושון דוידסון.
קירל הסבירה כי השיר הוא.
ביקורות
לפני צאתו של השיר, ציין מגזין Time Out תל אביב כי הטיזר בן 30 השניות לשיר.
עמי פרידמן סקר את השיר בישראל היום וציין כי השיר נשמע כמו שיר פופ מוצלח וקליל אך.
בן שלו כתב באתר הארץ על השיר כי הוא אך ציין לרעה את חוסר המקוריות של השיר באמרו.
עינב שיף ציין באתר ynet אף הוא את הדמיון לשיר "Kiss Me More":.
דודי פטימר סקר את השיר וכתב כי הוא קליט - אך אינו מיוחד או מקורי:.
הצלחה מסחרית
הסינגל זכה להצלחה מתונה בישראל. הסינגל הגיע למקום השישי במצעד השירים העבריים של מדיה פורסט, ולמקום השלישי במצעד השבועי של גלגלצ. במצעדי המוזיקה של שנת תשפ"א הגיע השיר למקום ה-17 במצעד של גלגלצ ואתר וואלה! בלבד.
במדינות שאינן ישראל, קודם השיר בפלייליסטים של מוזיקת פופ בפלטפורמות הסטרימינג השונות, וכמו כן הקליפ שודר בערוצי MTV באירופה. למרות זאת, הסינגל לא זכה להצלחה ונכשל להיכנס למצעדים.
נכון לחודש פברואר 2022, צבר השיר כ-4.1 מיליון השמעות בספוטיפיי, בעוד גרסת הרמיקס של השיר עם אפרוג'ק צברה כ-1.4 מיליון השמעות בפלטפורמה.
וידאו קליפ
את הווידאו קליפ ביים ג'ייק וילסון, שביים גם את הקליפ לשיר "Truth Hurts" של ליזו. קירל עבדה על הכוריאוגרפיה לקליפ עם הכוריאוגרף האמריקאי שון בנקהאד, שעבד בעבר עם נורמני על הווידאו קליפ לשיר "Motivation".
יום לפני צאת הקליפ הוציאה קירל טיזר בן 22 שניות בחשבונות המדיה החברתית שלה. עם צאת הסינגל עלה הווידאו קליפ לחשבון היוטיוב הרשמי של קירל.
הווידאו קליפ צולם בחודש אפריל 2021 בעת ביקור של קירל בלוס אנג'לס ועלותו הייתה כחצי מיליון דולר.
בקליפ משתתפים הדוגמנים ארסני סביטקי ובטיסטה זוריו.
נכון לחודש ינואר 2022, צבר הקליפ כ-25 מיליון צפיות בערוץ היוטיוב של קירל.
טלאסקו סגוביה
קריירת מועדונים
סגוביה גדל במחלקת הנוער של דפורטיבו לרה. הוא ערך 58 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הוונצואלית, בהן הבקיע ששה שערים.
ב-10 באוגוסט 2022 חתם סגוביה על חוזה לארבע שנים בסמפדוריה מהסרייה א'.
קריירה בינלאומית
ב-28 בינואר 2022 ערך סגוביה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ונצואלה, בניצחון 1–4 על נבחרת בוליביה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
בוזיוס
ארמאסאו דוש בוזיוס (בפורטוגזית: Armação dos Búzios), המכונה לעיתים קרובות רק בוזיוס, היא עיירת נופש השוכנת במרחק 170 ק"מ מריו דה ז'ניירו, ברזיל. אוכלוסייתה מונה 28,278 תושבים (נכון ל-2011) ושטחה הוא כ-69 קמ"ר. בוזיוס הוא מפלט פופולרי מהעיר, ואתר תיירות ידוע, בעיקר בקרב ארגנטינאים וברזילאים. הוא חצי אי, ומוקף בכ-26 חופים מגוונים ויפים. חלקם מאוד תיירותיים ועמוסים, חלקם שקטים יותר ומרוחקים. בחופים אפשר לגלוש, לצלול, לעשות שנורקלינג, וסיורי באגי (Buggy) בין החופים או שיט בין החופים במוניות ימיות.
תיירות
בשנת 1900, בוזיוס הייתה פופולרית בקרב אנשי החברה הגבוהה של ריו זה ז'ניירו, שרצו לברוח מחיי העיר הבעייתיים שם וליהנות מהחופים. לאחר מכן המקום שימש כעיירת דייגים קטנה שהלכה והתפתחה עם השנים והפכה לאתר נופש פעיל. היא עברה התפתחות תיירותית גדולה ונפתחו אופציות שונות למטיילים. חופיה בצד המזרחי, מול הים הפתוח, פראיים יותר, מושכים גולשים, חובבי ספורט ומים. בלילה, הרחוב הראשי של בוזיוס, Rua das Pedras, מציע למבקרים חיי לילה פעילים ומגוון גדול של קניות ומסעדות.
החבר הכי טוב שלי
החבר הכי טוב שלי הוא ספר מתח מאת הסופרת רינת פרימו. הספר אויר בידי יניב שמעוני והוא הוצא לאור על ידי הוצאת הספרים אדם צעיר בדצמבר 2017. הספר מספר על שני חברים הכי טובים שהופרדו ועוברים הרפתקאות על מנת להתאחד.
תקציר העלילה
ליואב ואיתי יש פסלים שהאפריקאים טוענים שהם ג'וג'ו, מקוללים. החבורה מגלה שבתוך הפסלים יש מיץ מיוחד, ואם הם רוצים לגלות פרטים נוספים, עליהם לטוס לאפריקה. כאשר הם מגיעים לאפריקה דודתו של יואב חוטפת אותם. הם מצליחים להשתחרר ומגלים שהמיץ בתוך הפסלים מוחק את הזיכרון, ושדודתו של יואב החליפה בין שחר לאיתמר בשביל לבדוק אם זה אפשרי להחליף בין אנשים. לדודתו עזרה האישה מההתחלה להפיץ את המיץ, והמיץ הועבר לארץ דרך הפסלים. השלושה מוצאים את איתמר, שחשב שהוא החבר הכי טוב של איתי. בסוף איתמר חוזר לגור בארץ, והסוף טוב.
שוק (איבר)
השוֹק (TA: Crus) היא החלק התחתון של הרגל שנמצא מתחת לירך ומעל לכף רגל, בין מפרק הברך למפרק הקרסול. הרכבה הגרמי כולל שתי עצמות ארוכות, השוקה והשוקית. השוק מכילה שרירים הממוקמים בשלושה מדורים, הנבדלים זה מזה בתפקודם וכן באספקת הדם שלהם ובעצבובם. כמעט כל השרירים בשוק מניעים את כף הרגל על מפרקיה ואת אצבעות כף הרגל. ישנו עוד שם לשוק: רגל (אבל רק שמדובר על עוף).
עצמות
השלד הגרמי של השוק מורכב משתי עצמות ארוכות, מהשוקה שהיא נושאת המשקל העיקרית והגדולה יותר, ומהשוקית. השוקה והשוקית מחוברות זו לזו דרך שני מפרקים הנמצאים בקצה העליון של השוק ובקצה התחתון. בין שתי העצמות מחברת גם יריעת רקמת חיבור חזקה בשם קרום השוק הבין גרמי הנמשכת לכל אורך הגבולות הסמוכים של העצמות. הפן התיכון של השוקה נמצא מיד מתחת לעור, ללא רקמות נוספות המכסות אותו.
הקצה העליון של השוקה מופרק לעצם הירך דרך מפרק הברך. שני המניסקוסים של הברך מחוברים למשטחים המפרקיים העליונים של השוקה. הקצה העליון של השוקית נמוך יותר מהברך ולא מהווה חלק ממנה. בחלק התחתון של השוק, מרכיבים השוקה והשוקית מבנה דמוי האות ח', המהווה את חלקו העליון של מפרק הקרסול. משני צדדיו של המבנה דמוי האות ח', בולטים שני הפטישונים, הפטישון התיכון של השוקה והפטישון הצידי של השוקית.
המפרקים בין עצמות השוק מאפשרים תנועה מעטה. מפרק השוקה והשוקית העליון הוא מפרק סינוביאלי, ומפרק השוקה והשוקית התחתון הוא מפרק צמוד מסוג חיבור רצועי. מרבית התנועה במפרקי השוקה והשוקית מתרחשת כאשר הקרסול מגיע לכפיפה גבית מקסימלית ועצם הערקום מרחיקה מעט בין השוקה לשוקית, תנועה המועברת דרך השוקית עד למפרק השוקה והשוקית העליון ומניעה אותו.
חיתולית ושרירים
שרירי השוק עטופים בחיתולית עמוקה המכונה מַחְתֶּלֶת השוק (Fascia cruris). מחתלת השוק היא המשכה של המחתלה הרחבה העוטפת את שרירי הירך. מחתלת השוק עוטפת את מרבית השוק, היא נמשכת מהרכס הקדמי של השוקה, לכל אורכו, עוטפת את שרירי השוק, ושבה ומתחברת לגבול התיכון של השוקה. מספר חלקים בקדמתה של מחתלת השוק הסמוכה לקרסול מעובים יותר ויוצרים את חֶבֶק השרירים הפושטים העליון (Retinaculum musculorum extensorum superius pedis) ואת חבק השרירים הפושטים התחתון (Retinaculum musculorum extensorum inferius pedis). החבקים פועלים כגלגלת המונעת מגידי השרירים הפושטים של כף הרגל והאצבעות להימתח ישירות מהשוק אל אזורי החיבור שלהם בחלקים קדמיים של כף הרגל.
שתי שלוחות של מחתלת השוק נמשכות ממנה לכל אורכה ומתחברות לשוקית. השלוחות מכונות החיץ הבין-שרירי הקדמי של השוק (Septum intermusculare cruris anterius) והחיץ הבין-שרירי האחורי של השוק (Septum intermusculare cruris posterius). בין החצים הבין-שריריים ובין קרום השוק הבין גרמי נוצרים שלושה מדורים. המדור הקדמי מופרד מיתר המדורים בידי השוקה, הקרום הבין הגרמי, השוקית והחיץ הבין-שרירי הקדמי. המדור הצידי מופרד מיתר המדורים בידי החיץ הבין-שרירי הקדמי, השוקית והחיץ הבין-שרירי האחורי. המדור האחורי מופרד מיתר המדורים בידי החיץ הבין-שרירי האחורי, השוקית, הקרום הבין גרמי והשוקה. כל מדור מכיל קבוצת שרירים שלה מאפייני פעולה דומה. לכל מדור אספקת דם נפרדת ועצבוב נפרד.
המדור הקדמי של השוק או מדור הפושטים (Compartimentum cruris anterius; Compartimentum cruris extensorum) מכיל שרירים פושטים של כף הרגל ושל אצבעות כף הרגל. הוא כולל את השריר השוקתי הקדמי, את השריר פושט הבוהן הארוך, את השריר פושט האצבעות הארוך ואת השריר השוקיתי השלישי. שרירי מדור הפושטים מעוצבבים על ידי העצב השוקיתי העמוק ואספקת הדם שלהם מגיעה מהעורק השוקתי הקדמי.
המדור האחורי של השוק או מדור הכופפים (Compartimentum cruris posterius; Compartimentum cruris flexorum) מכיל שרירים כופפים של כף הרגל ושל אצבעות כף הרגל. המדור האחורי מחולק לחלק עמוק ולחלק שטחי. החלק השטחי של המדור האחורי מכיל את שריר הסובך השלש ראשי (הכולל את שריר הסובך ואת שריר הסוליה) הגדול שנותן לשוק את המבנה השרירי הבולט שלה. יחד עם שריר כף הרגל הזניח, שריר הסובך השלש ראשי מניע בחוזקה את הקרסול לכיוון כפיפה כפית ויוצר ניידות כגון הליכה, ריצה וקפיצה. החלק העמוק של המדור האחורי מכיל את שריר בית הברך את השריר כופף הבוהן הארוך, את השריר כופף האצבעות הארוך ואת השריר השוקתי האחורי. שרירי המדור האחורי של השוק מעוצבבים על ידי עצב השוקה ואספקת הדם שלהם מגיעה מהעורק השוקתי האחורי.
המדור הצידי של השוק או מדור השוקיתיים (Compartimentum cruris laterale; Compartimentum cruris fibularium; Compartimentum cruris peroneorum) מכיל את השריר השוקיתי הארוך ואת השריר השוקיתי הקצר המפנים את כף הרגל כלפי חוץ (איברסיה). שרירי המדור הצידי מעוצבבים על ידי העצב השוקיתי השטחי. המדור הצידי לא כולל עורק המספק דם לשריריו, אל שרירי המדור הצידי מגיעים ענפים מהעורק השוקיתי שנמצא במדור האחורי של השוק.
עצבים
המבנים השונים בשוק מעוצבבים כמעט בלעדית על ידי ענפיו של עצב השת. החריג הוא העור בחלק התיכון של השוק המעוצבב על ידי העצב הַצָּפוּן (Nervus saphenus), ענף תחושתי של עצב הירך. עצב השת מגיע לשוק מכיוון הירך, שם הוא מתפצל לשני מרכיביו העיקריים, עצב השוקה והעצב השוקיתי המשותף, הנכנסים לשוק דרך גומץ בית הברך. מהעצב השוקיתי המשותף מתפצל ענף תחושתי בשם עצב עור הסובך הצידי (Nervus cutaneus surae lateralis) המתחבר לענף תחושתי של עצב השוקה בשם עצב עור הסובך התיכון (Nervus cutaneus surae medialis). חיבור הענפים יוצר את עצב הסובך (Nervus suralis) המעצבב את החלק האחורי צידי של עור השוק.
העצב השוקיתי המשותף נכנס לחלקה הצידי של השוק, עובר מעל לראש השוקית וממשיך לכיוון מטה ועמוק יותר כשהוא סובב את צוואר השוקית. בהמשך מתפצל העצב השוקיתי המשותף לעצב השוקיתי העמוק ולעצב השוקיתי השטחי. העצב השוקיתי העמוק חודר דרך החיץ הבין-שרירי הקדמי ונכנס למדור הקדמי של השוק. הוא נע מטה יחד עם העורק השוקתי הקדמי על פני הקרום הבין גרמי, ונכנס לכף הרגל. לאורך מהלכו במדור הקדמי של השוק, מעצבב העצב השוקיתי העמוק את שרירי המדור ומבנים נוספים הנמצאים שמה. העצב השוקיתי השטחי נע מטה בתוך המדור הצידי של השוק. הוא מעצבב את שרירי המדור הצידי ובהמשך מהלכו יוצא מהמדור דרך המחתלת העמוקה העוטפת אותו ומעצבב את העור בחלק התחתון הקדמי של השוק וכן את מרבית גב כף הרגל.
עצב השוקה נכנס לחלק המרכזי של השוק, לתוך המדור האחורי של השוק ונע ישר למטה עד מוצאו מהשוק וכניסתו לכף הרגל לאחר שסובב את הפטישון התיכון של השוקה. במהלך העצב במדור האחורי, הוא מעצבב את כל שרירי המדור האחורי של השוק. המשכו של עצב השוקה בכף הרגל מתפצל לענפים נוספים המעצבבים את רוב השרירים הפנימיים של כף הרגל.
כלי דם
אספקת הדם לשוק ולכף הרגל מגיעה מעורק בית הברך (Arteria poplitea). עורק בית הברך, המשכו של עורק הירך, מגיע מגומץ בית הברך ומתפצל בין היתר לשני ענפיו הסופיים, לעורק השוקתי הקדמי (Arteria tibialis anterior) ולעורק השוקתי האחורי (Arteria tibialis posterior).
העורק השוקתי הקדמי נע מטה לאורך המדור הקדמי של השוק יחד עם העצב השוקיתי השטחי, ומספק דם לשרירים ולמבנים נוספים במדור. קצהו התחתון של העורק השוקתי הקדמי נכנס לכף הרגל ונע על גבהּ תחת השם עורק גב הרגל (Arteria dorsalis pedis). העורק השוקתי האחורי הוא הענף הסופי הגדול יותר של עורק בית הברך. הוא נע במורד המדור האחורי של השוק, בין החלק השטחי לבין החלק העמוק של המדור האחורי. מחלקו העליון של העורק השוקתי האחורי, יוצא ענף בשם העורק השוקיתי (Arteria fibularis; Arteria peronea) הנע גם הוא במדור האחורי של השוק, בחלק הצידי של המדור. העורק השוקתי האחורי והעורק השוקיתי מגיעים עד כף הרגל ונכנסים לתוכה.
מערכת ורידים עמוקים ושטחיים אוספת דם מאיברי השוק וכף הרגל ומניעה אותו מעלה לכיוון הלב. תפקודה התקין תלוי במערכת של שסתומים חד כיווניים בתוך הוורידים, המונעים מדם לנוע בהשפעת הכבידה לכיוון מטה. מרכיב חיוני נוסף הוא כיווצם של שרירי השוק, הפועלים כמשאבת שרירים ההודפת את הדם בוורידים העמוקים בכיוון שמאפשרים השסתומים בוורידים, כלפי מעלה.
רשת של ורידים שטחיים מתנקזת לווריד הצפון הגדול (Vena saphena magna) ולווריד הצפון הקטן (Vena saphena parva). הווריד הצפון הגדול מתחיל את דרכו בכף הרגל, ועולה מעלה בחלקה התיכון של הרגל, עד מקום ניקוזו לווריד הירך במשולש הירך. הווריד הצפון הקטן נע מעלה בחלק האחורי של השוק עד לאזור הברך. שם הוא חודר את החיתולית העמוקה ומתנקז לווריד בית הברך. בעומק השוק, ורידים מלווים את עורקי השוק עד לבית הברך.
קישורים חיצוניים
Gar
טירת בלאקנס
טירת בלאקנס (באנגלית: Blackness Castle) היא טירה מהמאה ה-15, ליד הכפר בלאקנס בסקוטלנד, על החוף הדרומי של לשון הים של פורת'.
הטירה נבנתה, ככל הנראה במיקום שבו הייתה טירה אחרת, על ידי סר ג'ורג' קרייטון (George Crichton) בשנות ה-40 של המאה ה-15. באותה עת, בבלאקנס היה הנמל העיקרי ששימש את העיר בעלת הצ'רטר המלכותי לינלית'גו (Linlithgow), ששימשה אחד המשכנים המרכזיים של המלוכה הסקוטית. בשנת 1453 עברה הטירה, יחד עם אדמותיו של קרייטון, לבעלות ג'יימס השני, מלך סקוטלנד, ומאז היא מהווה רכוש הכתר. הטירה שימשה בית כלא של הממלכה, ועם אסיריה המפורסמים ניתן למנות את הקרדינל דייוויד ביטן (David Beaton) וארצ'יבלד דאגלס, הדוכס השישי של אנגוס (Archibald Douglas, 6th Earl of Angus).
באמצע המאה ה-16, שיפץ אותה האדריכל סר ג'יימס המילטון מפינארט (James Hamilton of Finnart) וחיזק את יסודותיה, ובעקבות זאת הפכה הטירה לאחד המבנים המתקדמים ביותר בסקוטלנד מבחינת ביצורים מול ארטילריה. כעבור בערך מאה, ביצורים אלו לא הספיקו כדי למנוע את נפילתה בידי צבאו של אוליבר קרומוול ב-1650. מספר שנים לאחר המצור, הטירה שופצה, ושוב שימשה כמתקן כליאה וכבסיס חיל מצב. ב-1693 הוגבהו השער וביצוריו, והמגדל הדרומי חוזק בשלושה תותחים. בשנות ה-70 של המאה ה-19 נוספו למבנה מגורי חיילים וקצינים, כאשר הטירה שימשה מחסן תחמושת, עד ל-1912. במלחמת העולם הראשונה הייתה הטירה, לפרק זמן קצר, בשימוש הכוחות הבריטיים. כיום מסווג המבנה "מונומנט רשום", והוא נמצא באחזקת ארגון סביבה היסטורית סקוטלנד (לשעבר סקוטלנד ההיסטורית).
בשל מיקומה של הטירה, שנושקת לנהר הפורת', וצורתה הארוכה והצרה, היא זכתה לכינוי "הספינה שמעולם לא הפליגה".
מסרים סודיים בשירים
מסר סודי בשיר הוא מסר שאינו נשמע בשיר בצורתו הגלויה והמקובלת, אך ניתן לזהות אותו בטכניקות השמעה לא מקובלות, ובפרט השמעתו של השיר מהסוף להתחלה.
יש הטוענים כי זו דרכו של המוזיקאי להעביר מסר מבלי שאנשים אחרים ידעו זאת. הסבר פשוט יותר הוא שמדובר בצירוף מקרים חסר משמעות, בתרגיל יחסי ציבור, בבדיחה פנימית או פשוט ברצון עז של מגלה המסר לגלות מסר כזה.
יש דרכים מגוונות להכנסת מסר סודי לשיר, כאשר הדרך המפורסמת ביותר היא הדרך של הפיכת השיר, בדרך זו ניתן לשמוע את המסר הסודי כאשר שומעים את השיר לאחור. עוד דרך להכנסת מסר לשיר היא הוספת קול חלש שאותו ניתן לשמוע רק אם מגבירים את עוצמת הקול. מסרים סודיים יכולים לדבר על כל דבר, החל מבדיחות פרטיות ועד סגידה לשטן.
שירים עם מסר במהופך
"Fire On High" של ELO. המסר בשיר זה הוא מובהק גם כן ונראה מתוכנן: '''The music is reversible but time is not... turn back... turn back... turn back... turn back.'''
אורי שפר
אורי שפר (נולד ב-15 בינואר 1950) הוא ד"ר בחינוך גופני וספורט, כיהן סמנכ"ל וראש מינהל הספורט במשרד התרבות והספורט.
ביוגרפיה
שפר נולד בחיפה. לאחר לימודי התיכון, התגייס למסלול העתודה ושילב את שירותו הצבאי בלימודים בתחום הספורט במכללת זינמן לחינוך גופני במכון וינגייט. בשנת 1971 הוסמך כמאמן שחייה על ידי בית הספר למאמנים ומדריכים. בהמשך, סיים שפר לימודי M.A ו-B.A (מוסמך אוניברסיטה) מבית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב. כיום שפר, בעל תואר ד"ר בחינוך גופני וספורט.
שימש בעברו בתפקידים שונים במכון וינגייט, בין היתר כמנהל בית הספר למאמנים, מנהל היחידה לטיפוח ספורטאים צעירים ומרצה במכללה לחינוך גופני. תפקידו האחרון במכון וינגייט משנת 1997 ועד 2008 היה כמנכ"ל המכון. החל מ-2008 מתפקד כסמנכ"ל וראש מנהל הספורט במשרד התרבות והספורט. בתוקף תפקידו כראש מנהל הספורט הוא אחראי על תמיכה בכל ארגוני הספורט ומחלקות הספורט ברשויות המקומיות. כמו כן, מסייע בהקמת מתקני ספורט ותקצוב תומך לתפעולם, וכן גם למכון וינגייט כמכון הלאומי לספורט. שותף ותומך להכנות לקראת המשחקים האולימפיים, המשחקים הפאראלימפיים וה - Special Olympics. במהלך תפקידו הוביל, בין היתר, את חקיקת חוק 'המועצה הלאומית לספורט' (ע"פ המלצות ועדת לוין לה היה שותף.), חוק איסור אלימות בספורט והקמת המועצה למניעת אלימות בספורט בראשות השופט בדימוס אמנון סטרשנוב וכן תיקונים בחוק חוק הנהיגה הספורטיבית, שיאפשר בקרוב את פתיחתו הרשמית של הספורט מוטורי בישראל. כמו כן יזם והוביל את חקיקת חוק המכון הלאומי למצוינות בספורט הוא מכון וינגייט. בשנת 1974יזם את הקמת המועצה הבין לאומית להכשרת מאמנים (ICCE), והיה בין מייסדיה. בשנת 1997 הוקמה המועצה בכנס בינלאומי שנערך במכון וינגייט והוא נבחר כנשיא המועצה תפקיד בו שימש עד 2005. בשנת 2012 נבחר לסגן נשיא המועצה הבינלאומית למדעי הספורט והחנה"ג (ICSSPE). בשנת 2014 נבחר לנשיא בפועל במקום הנשיאה פרופ' מרגרט טלבוט מאנגליה שניפטרה ממחלה קשה. בשנת 2016 נבחר בברזיל לנשיא המועצה ובתום 4 שנות כהונה נבחר במאי 2021 לתקופת כהונה נוספת בת 4 שנים. בשנת 2019 יזם עם אלכס אברבוך את הקמת האיגוד הישראלי לקידום מעמדם וזכויותיהם של מאמנים בספורט (ע"ר)ומכהן כמנכ"ל העמותה אשר הוכרה על ידי רשם העמותות במאי 2021.
שפר נשוי למירי ( לה שני ילדים)הוא אב לשני ילדים וסבא ל-5 נכדים ומתגורר בנירית.
פרסים בולטים
1998 - פרס של הוועד האולימפי בישראל על מנהיגות וקידום הכשרת המאמנים בישראל.
שרי אנסקי
ביוגרפיה
שרה אנסקי נולדה וגדלה בשכונת נווה שאנן בירושלים, בבית שומר מסורת להורים ממוצא צ'כי. אביה היה חוקר התנ"ך פרופ' חיים גבריהו (במקור: חיים גוטסמן); ואמה הייתה חנה (דוידוביץ) מורה לחקלאות שגידלה ירקות ופירות בערוגות ופיתחה את סקרנותה של אנסקי לסביבה, לשווקים ולמטבחים השונים. למדה בבתי הספר הדתיים "במעלה" ובבית הספר לבנות "אוולינה דה רוטשילד", במלחמת יום הכיפורים שכלה את אחיה, ואת ספרה "המטבח של שרי אנסקי" הקדישה לו.
אחרי עשר שנים בהן עבדה כגרפיקאית במעריב, החלה אנסקי לכתוב ב-1992 טור בנושאי אוכל בעיתון מעריב. בכתיבתה היא משלבת לעיתים קרובות סיפורים אישיים מילדותה והתבגרותה בירושלים. באמצע 2011 הפסיקה לכתוב במעריב ופתחה דוכן לכריכי דג מלוח בשם "שרי הרינג" בשוק הנמל המקורה שבמתחם נמל תל אביב.
בעבר הייתה נשואה לשחקן ושדר הרדיו אלכס אנסקי. לזוג שני ילדים מנישואים אלה: הגסטרונומית ואשת הטלוויזיה מיכל אנסקי, והצייר הלל אנסקי. אחריו הייתה בת זוגו של הצלם אלכס ליבק (שגם צילם חלק גדול ממתכוניה) ויש להם בן משותף בשם חיים. ב-2014 הם נפרדו. בנוסף, ניהלה אנסקי מערכת יחסים קצרה עם המשורר יהונתן גפן.
אלבן פנישי
אלבן פנישי (באלבנית: Alban Pnishi; נולד ב-20 באוקטובר 1990) הוא כדורגלן קוסובני המשחק בעמדת הבלם בווהלן.
קריירת מועדונים
פנישי נולד בשווייץ להורים ממוצא קוסובני. פנישי התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של ווהלן. ב-31 באוקטובר 2009 פנישי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 2–3 לקריינס. בשתי עונותיו הראשונות בקבוצה, פנישי שימש כבלם מחליף ולא שיחק ברוב משחקי הקבוצה. בעונת פנישי תפס את מקומו בהרכב הקבוצה.
בקיץ פנישי חתם בגראסהופרס ציריך מליגת העל השווייצרית.
ב-9 ביולי 2018 פנישי חתם בבני סכנין מליגת העל.
ב-6 באוגוסט 2019 פנישי חתם בבני יהודה תל אביב לשנתיים. הוא שוחרר מהקבוצה בינואר 2020
ב-5 במרץ 2021 פנישי חתם בווהלן.
קריירה בינלאומית
ב-13 בנובמבר 2015 פנישי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קוסובו בתיקו 2-2 נגד.
הרי בנימין
גאוגרפיה
אזור הרי בית אל הם אחד מתוך שלושת החלקים אליהם מחולקים הרי יהודה (שני החלקים האחרים הם הרי ירושלים והרי חברון). אזור הרי בית אל הוא החלק השני בגובהו מבין שלושת החלקים של הרי יהודה ומתנשא לגובה של 1016 מטרים מעל פני הים בפסגתו (הר בעל חצור). הוא נבדל מהשומרון במערכת ערוצים תלולים, המבתרת את הנוף. משום כך, מעטות הדרכים החוצות אותו והן מפותלות והרריות. שני הצירים העיקריים: כביש 443 - מעלה בית חורון, וכביש 465 - כביש חוצה בנימין. עם-זאת, הוא דומה לשומרון ברוחבו: הוא אינו מתאפיין בשפלה מתונה במערבו, כדוגמת שפלת יהודה שממערב להרי ירושלים והר חברון, אלא ב'הדום' הר (במת הר נמוכה מגב ההר המרכזי) הנמשך מהדום-השומרון שלצפונו ומהווה גבול טבעי לעמק לוד וסביבתו.
האזור נחשב חלק מאזור הרי יהודה, מסיבות גאוגרפיות, טופוגרפיות והיסטוריות.
תקופת המקרא
אזור זה התחלק בין נחלות בנימין ואפרים. שבט בנימין ישב באזור הדרומי של הרי בנימין, בין ירושלים לבית אל, ושבט אפרים ישב באזור הצפוני והמערבי, שהיה מיוער ברובו.
בחלק הצפוני של הרי בנימין שכן המשכן בעיר שילה במשך 369 שנים.
באזור זה חיו אלקנה וחנה, בנם שמואל הנביא, אליהו ואלישע, ירמיהו, שאול, עלי הכהן ובניו חפני ופינחס.
בית שני
באזור הרי בנימין התגוררו חלק ממשפחות הכהונה ששרתו במקדש. באזור גופנה היה ריכוז של משפחות כהנים. אחת ממשפחות הכהנים שהתגוררה באזור הייתה משמרת בילגה, ובואדי חרמיה אף נמצאה מערת קבורה המיוחסת למשמרת זו.
בהרי בנימין התקיימו כמה מקרבות המכבים, ובאזור זה אף נהרג יהודה המכבי בקרב מול בקכידס המצביא היווני.
ההתיישבות באזור
הערים הפלסטיניות המרכזיות בהרי בנימין הן רמאללה ואל-בירה. שוכנים בה גם ביר זית, בית עור אל-פוקא ובית עור א-תחתא, ביתוניא, בילעין, נעלין וכובאר, כולם בנפת רמאללה ואל-בירה, בה מתגוררים כ-358,000 תושבים פלסטינים (נכון לשנת 2016).
יישובים ישראלים באזור הם: מודיעין, מבוא מודיעים, לפיד, כפר רות ושילת.
ההתנחלויות באזור בנימין
העיר המרכזית בהרי בנימין היא מודיעין עילית, עם 80,554 תושבים. רוב ההתנחלויות באזור שייכות לתחום שיפוט המועצה אזורית מטה בנימין, בה מתגוררים מעל 70,000 תושבים (נכון ל-2021).
ההתנחלויות במערב בנימין: בית חורון, מועצה מקומית גבעת זאב, גבעון החדשה, דולב, טלמון, חרשה, נריה, נחליאל, נווה צוף (חלמיש לשעבר), עטרת, מועצה מקומית בית אריה-עופרים, ניל"י, נעלה, חשמונאים, מתתיהו, כפר האורנים.
ההתנחלויות בגב הרי בנימין: מועצה מקומית בית אל, עפרה, פסגות, כוכב יעקב, מגרון, גבע בנימין ועלמון.
ההתנחלויות במזרח בנימין: כוכב השחר, רימונים ומעלה מכמש.
וגובלת עם שכונת פסגת זאב שבירושלים.
נחיתת חירום
נחיתת חירום היא נחיתה לא מתוכננת של כלי טיס בעקבות אירוע חריג המחייב נחיתה בשדה התעופה הקרוב ביותר. נחיתת חירום עלולה להתבצע בשל אירוע שאינו מאפשר הטסה נורמלית של כלי הטיס, כגון תקלה טכנית, או מקרה חירום רפואי.
סוגי נחיתות חירום
ישנם מספר סוגים של נחיתות חירום, מתוכננות או לא מתוכננות:
תהליך נחיתת החירום
במהלך נחיתת אונס, במקרה של כשל בכל המנועים, כלי טיס מסוג "כנף קבועה" (מטוס) ימשיך לדאות אך קצב המהירות האנכית השלילית שלו יהיה גבוה יותר. כלי טיס מסוג "כנף סובבת" (מסוק) יבצע אוטורוטציה כלפי הקרקע. טייסים מתאמנים לעיתים בסימולציה של נחיתת אונס, המדמה כשל במנוע, בה הם נדרשים להנחית את המטוס בשלום בדאיה במהירות האופטימלית.
אם מאותר אתר נחיתה במרחק דאיה או אוטורוטציה של כלי הטיס, תסתיים בדרך כלל נחיתת החירום ללא פציעות או נזק משמעותי לכלי; זאת כיוון שכלי טיס ממונעים אינם צורכים בדרך כלל כח מנוע רב, או כלשהו בזמן הנחיתה. מטוסים קלים יכולים לנחות בשלום, במקרים רבים, בשדות, כבישים, על שפת נהרות (או על פני המים, אם הם מצוידים במצופים). לעומת זאת, כלי טיס בינוניים או כבדים דורשים, בדרך כלל, מסלול נחיתה ארוך בשל משקלם הכבד ומהירות הנחיתה הגבוהה הנגרמת, בין היתר, מכך שלא ניתן לפרוס את המדפים והספוילרים המסייעים להאטת המטוס בצורה משמעותית והיפוך הדחף המסייע לבלימה אינו פעיל (במקרה של כשל בכל המנועים או במערכת ההידראוליות).
דוגמאות לנחיתת חירום
למטוסים גדולים יש מספר מנועים ומערכות תומכות כפולות, כך שנחיתות אונס נדירות ביותר עבורם. עם זאת מטוסים כאלה ביצעו מספר נחיתות אונס, לדוגמה:
קישורים חיצוניים
Landung
שמואל קלמן מירסקי
הרב פרופ' שמואל קלמן מירסקי (Samuel Kalman Mirsky; ב' באב תרנ"ט, יולי 1899 – כ"ו באלול תשכ"ז, אוקטובר 1967) היה רב וחוקר ספרות חז"ל, הגאונים והראשונים, מאנשי הציונות הדתית.
תולדות חייו
נולד לאביו, משה צבי מירסקי, בעיירה בלאסור שברוסיה, על גדות הדנייסטר. בגיל חמש עלה עם הוריו ואחותו הגדולה לירושלים, לבית ישראל בה התגוררו כבר הורי אמו. לאחר תקופה קצרה בתלמוד תורה בשכונה, החל בגיל 7 או 8 ללכת ללמוד יחד עם סבו בישיבת תורת חיים בעיר העתיקה. הוא למד שעתיים ביום עם רב מהישיבה שנשכר ללמוד איתו ובשאר הזמן למד לבדו. בשלב מסוים ביקש ללמוד עם בני גילו ולמד בתלמוד תורה של ישיבת עץ חיים במשך כחצי שנה. אולם לאחר שראה שההספק הרבה פחות, שב ללמוד בישיבה ולמד עם הרב מרדכי דוד לוין. בהמשך למד בבית המדרש לרבנים של "חברת עזרה". שם למד אצל הרבנים בן-ציון מאיר חי עוזיאל ובן ציון אברהם קואינקה. לימודי חול למד אצל יוסף יואל ריבלין. לאחר הבר מצווה למד כשנה בבית מדרש רבנים בגבעת שאול. בגיל 16 נסמך לרבנות על ידי הרב מתיתיהו מדינצקי (מחבר השו"ת "מתת ידו").
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נשאר מירסקי בארץ ישראל, בזכות האזרחות האמריקאית של אביו וגילו הצעיר. הוא למד בחבורה של זרח ראובן ברוורמן בעיר העתיקה. לקראת סוף המלחמה בעת שארצות הברית נכנסה למלחמה, התחבא מירסקי זמן מה עד שהחליט להתייצב במשטרה הטורקית. הוא היה מאחרוני המוגלים לדמשק שכן בזמן שהוא הוגלה נכבשה ירושלים על ידי הבריטים. בדמשק הוא נפגש עם דוד ילין, ובהשפעתו נכנס ללמוד בבית המדרש העברי למורים, כאשר שבו לירושלים לאחר המלחמה. לאחר שהוסמך למורה, נכנס ללמד בבית הספר תחכמוני כמחנך הכיתה הבוגרת. על פי בקשת מורו אליעזר מאיר ליפשיץ, נבחן מירסקי בשנית, וקיבל סמיכה לרבנות מהרב יוסף גרשון הורוביץ.
ב-1920 נישא לשולמית, בת יוחנן דוד סלומון בנו של יואל משה סלומון.
מירסקי היה בן המחזור הראשון של הלומדים בבית הספר המנדטורי למשפטים, שם למד בין השאר אצל השופט העליון גד פרומקין וד"ר יעקב ישראל דה האן. בשנת 1924 קיבל את הדיפלומה במשפטים והיה פעיל באגודת בוגרי בית הספר ובהנחלת המשפט העברי.
היה פעיל בתנועת המזרחי בארצות הברית וקנדה, ואף שימש מטעמם ציר בקונגרס הציוני בז'נבה בשנת 1939. שימש כרב קהילת בית הכנסת של קהילת ישראל הצעיר בשכונת בורו פארק בברוקלין.
שימש בתפקידים רבים, בעיקר בארגונים הקשורים לשפה העברית ותרבותה, כן היה נשיא ועד הרבנים של שכונת בורו פארק. היה קשור מאוד לארץ ישראל ונהג לבקר בה כמעט מדי שנה. בשנת 1951 הוא הוציא את ספרו "בין שקיעה לזריחה" בהוצאת "סורא" ובשנת 1953 הקים בשיתוף פעולה של ישיבה יוניברסיטי ומשרד הדתות את "מכון סורא" שייעד להיות גשר בין ירושלים של מעלה וניו יורק של מעלה. המכון הוציא מאסף, שיצא ארבע פעמים בין השנים תשי"ד ותשכ"ד ועסק בהוצאת כתבי קדמונים וענייני משפט עברי. לנשיא הכבוד של המכון גייס מירסקי את נשיא המדינה, יצחק בן-צבי, ולאחר מותו את זלמן שזר. באמצע שנות ה-60 הוא פעל להקים מבנה למכון סורא בגבעת מרדכי ותרם את ספרייתו הפרטית למכון.
בעיצומה של עבודתו המדעית, חלה מירסקי ונפטר בניו יורק בכ"ו באלול, תשכ"ז (1 באוקטובר 1967).
משפחתו
אשתו הראשונה, שולמית, הייתה בתו של יוחנן דוד סלומון ונכדתו של יואל משה סלומון. בנו פרופ' דוד מירסקי שימש כדקאן קולג' שטרן של הישיבה יוניברסיטי. חתנו פרופ' מאיר חבצלת ההדיר גם הוא ספרי קדמונים. בין נכדיו: אהוד חבצלת, סופר יהודי אמריקאי ופרופסור לכתיבה יוצרת באוניברסיטת אורגון; ויהודה מירסקי, פרופסור חבר בחוג למדעי היהדות והמזרח הקרוב ומרכז שוסטרמן לחקר ישראל באוניברסיטת ברנדייס שבמסצ'וסטס.
אשתו השנייה הייתה פני בירנבאום, נכדה של יוסף אלטר אפשטיין, מחבר ״גנזי יוסף״.
עבודתו המחקרית
עבודתו הבולטת הייתה הוצאה מחדש של שאילתות דרב אחאי, שיצאה לאור בחמישה כרכים.
כתבים נוספים:
כמו כן היה, עורך הרבעון "תלפיות" שיצא בשנים תש"ד-תשכ"ה וחיבר מאמרים רבים שנתפרסמו בכתבי עת שונים.
ספרי יובל וזיכרון
בשנת תשל"א יצא לזכרו ספר זיכרון:
לקריאה נוספת
ביבליוגרפיה:
קישורים חיצוניים
כתביו:
1968 במדע
רשימת אירועים מדעיים עיקריים שהתרחשו ב-1968.
מכתבים מפליקס
מכתבים מפליקס (בגרמנית: Briefe von Felix) הוא הראשון בסדרת ספרי ילדים שנכתבה על ידי הסופרת הגרמנייה אנט לנגן ואוירה על ידי המאיירת קונסטנצה דרופ. הספר מספר על פליקס, בובת ארנב קטנה, שאבדה לסופי בנמל תעופה בסוף חופשה משפחתית. יום אחד, מתקבל מכתב מפליקס בתיבת הדואר שלהם, ולאחר מכן שולח פליקס מכתבים בזה אחר זה, כל אחד מעיר אחרת, ומתחנה אחרת במסעו חזרה הביתה. בספר, המכתבים מגיעים במעטפה, לפעמים בצירוף צילום או מפה, מה שהופך את הקריאה למרגשת עבור הילדים.
הספר יצא לאור בגרמנית בשנת 1995. בשנת 2004 הגיע הספר לראש רשימת רבי המכר (לספרי ילדים) בגרמניה.
הספר תורגם לעברית על ידי ארנו בר ויצא בהוצאת שוקן בשנת 2000. ספרים אחרים בסדרה יצאו בתרגומו של חגי ברקת.
ביקורת
מנקודת מבטם של מבוגרים, מתקבל הרושם כי שורת המכתבים שמקבלת סופי היא הסחה שנוצרה על ידי הוריה על מנת להסתיר את עובדת היעלמותו של הצעצוע האהוב. הסיטואציה המתוארת בספר נראית כמו מסכת שקרים ארוכה, שמגיעה לסיומה עם "חזרתו" של הארנב הביתה, שמתרחשת "במקרה" בערב חג המולד.
ביקורות נוספות מובעות על תוכנו בטענה כי הוא נגוע בשוביניזם.
עיבודים נוספים
הספר עובד בשנת 2000 על ידי Caligari Film GMBH בשיתוף עם TV-Loonland לסדרת אנימציה טלוויזיונית בעלת אותו השם. גיבור הסדרה, שלא כמו הספר, הוא פליקס עצמו והסדרה מתמקדת בהרפתקאות העוברות עליו. לסדרה הופקו 2 עונות שכל אחת מהן בעלת 26 פרקים. בהשראת הסדרה הופקו גם שני סרטי קולנוע - "מסביב לעולם עם פליקס" שהופק בגרמניה ובהולנד ב-2005 בבימויו של חנן קמינסקי, אנימטור ובוגר בצלאל, וסרט ההמשך בשם "פליקס 2: ארנב הצעצוע ומכונת הזמן" משנת 2007.
אנטיגונוס הראשון
אנטיגונוס הראשון (ביוונית: Αντίγονος; נהרג בשנת 104 לפנה"ס) היה מצביא חשמונאי, בנו של יוחנן הורקנוס.
אנטיגונוס היה אחד מחמשת בניו של יוחנן הורקנוס. לא ידוע אם היה לו גם שם יהודי בנוסף על שמו היווני, אולם ניתן לשער שאכן היה לו כזה, כפי שהיה גם לשני אחיו, יהודה אריסטובולוס וינאי אלכסנדר.
בחיי אביהם שיתפו פעולה הוא ואחיו הבכור, יהודה אריסטובולוס הראשון, במלחמה בצוותא בכיבוש השומרון. משעלה אריסטובולוס לשלטון, הרג את אימו על ידי הרעבתה בבית הסוהר וכלא את כל משפחתו פרט לאנטיגונוס, שהפך למצביא מהולל שלו ושרת אותו בנאמנות. אף על פי כן שמר אריסטובולוס, שבריאותו הייתה מעורערת, על חשדנותו. הוא חשש שמא אחיו איש הצבא הצעיר יתפוס את מקומו ולפיכך הורה שזה לא יבוא אליו מזוין בנשק. בנוסף אף ציווה שכל מי שיבוא למלך חמוש ייהרג לאלתר.
שלומציון המלכה ששטמה את אנטיגונוס הורתה לספר לו שאחיו רוצה לראות אותו עם כל כלי נשקו, כיאות לגיבור מנצח. כך הוא אכן בא אל אחיו המלך, וכצפוי הרגו אותו השומרים.
האשמה שחש על מות אחיו הגבירה את חוליו של יהודה אריסטובולוס, ואף מסופר שכשהחל לפלוט דם מפיו, נתגלגלו העניינים כך שדם זה נשפך בדיוק היכן שנשפך דם אחיו, מה שהבעיתו מאוד. בסופו של דבר הוא מת מחוליו ומאשמתו.
הישגו הגדול של אנטיגונוס בעת שלחם למען אחיו היה בכיבושם וגיורם של היטורים, שבט ערבי צפוני.
בית החולים היהודי בתוניס
בית החולים נפתח בשנת 1895 בכיכר חלפאון, פרבר מצפון לרובע המדינה של העיר תוניס.
הוא שכן בארמון חזנאדר, והוקדש ליהודים המתגוררים ברובע חארה שברובע המדינה של תוניס.
פילמנט
פילמנט (מאנגלית: Filament; ובעברית קור) הוא שרשרת ארוכה עשויה חלבונים, למשל בשיער, בשרירים או בשוטון. לעיתים מתחברים קורים יחד ליצירת מבנה חזק וקשיח. קורים לדוגמה בתאים הם מיקרוטובולים, קורי אקטין וסיבי ביניים.
פילמנט - קיים גם בתחום התלת מימד כשם של גליל המהווה חומר גלם לתעשיית הדפסות תלת מימד.
Crying Out Your Name
"Crying Out Your Name" (בעברית: "בוכה החוצה את שמך") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת השוודית לורן. הוא יצא לאור ב-8 באוקטובר 2012, על ידי חברת התקליטים וורנר מיוזיק גרופ, כסינגל הרביעי מתוך אלבום הבכורה שלה, Heal. הוא נכתב על ידי מו דנבי, אנה דיאז, ניק יארל, גינו יונאן, סוואנטה האלדין ויאקוב הזל. בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-12 מיליון השמעות. לשיר לא הופק וידאו קליפ רשמי, אך קטע אודיו שלו פורסם בערוץ היוטיוב של לורן ב-2012.
ועד ראשי האוניברסיטאות
ועד ראשי האוניברסיטאות (ור"ה) הוא גוף שהוקם באמצע שנות ה-60 וכולל את הנשיאים, הרקטורים והמנהלים של שמונה מאוניברסיטאות המחקר בישראל: הטכניון, האוניברסיטה העברית בירושלים, מכון ויצמן למדע, אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת בר-אילן, אוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ואוניברסיטת אריאל. האוניברסיטה הפתוחה היא במעמד משקיף.
הוועד עוסק בנושאי מדיניות המשותפים לכל האוניברסיטאות בישראל: שכר הסגל האקדמי, שכר הלימוד, גודל ההקצבה לקרן קשרי מדע בינלאומיים, מדיניות קבלת סטודנטים וכדומה. נציגים מכל האוניברסיטאות שבוועד מפקחים על פעילות של מרכז ארצי לבחינות ולהערכה שנוסד על פי החלטת הוועד בשנת 1981.
הוועד מוציא לאור כתב עת בשם "אקדמיה", ובו מאמרים בנושאי פעילותו של הוועד, מאמרים בנושאי שיטות הוראה ומחקר, וידיעות על הנעשה באוניברסיטאות.
יושב ראש ור"ה הנוכחי הוא פרופ' אשר כהן, נשיא האוניברסיטה העברית, אחדים מקודמיו הם פרופ' יוסף קלפטר מאוניברסיטת תל אביב, פרופ' פרץ לביא מהטכניון, פרופ' מנחם בן-ששון מהאוניברסיטה העברית בירושלים, פרופ' רבקה כרמי מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב ופרופ' אהרון בן זאב מאוניברסיטת חיפה.
מקום מושבו של הוועד הוא בקמפוס גבעת רם של האוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 2012 פעל הוועד נגד ההכרה באוניברסיטת אריאל בשומרון כאוניברסיטה, אך עמדתו לא התקבלה. בשנת 2018 פעל הוועד למניעת הקמתה של פקולטה לרפואה באוניברסיטת אריאל, אך נכשל. תחילה, במשך עשור, לא קיבל הוועד לשורותיו את אוניברסיטת אריאל, אך החלטה זו התבטלה ביוני 2022. בשנת 2018 יצא הוועד נגד הקוד האתי לאוניברסיטאות שגובש במועצה להשכלה גבוהה, ובאותה שנה יצא גם הוועד נגד ההחלטה לאפשר למרכז הבינתחומי הרצליה (כיום אוניברסיטת רייכמן) לפתוח מסלול לתואר דוקטור למשפטים.
הוועד נמנע מלצרף את אוניברסיטת אריאל לוועד ולשיתופי הפעולה הבין-אוניברסיטאיים המתקיימים דרכו, כדוגמת מרכז החישובים הבינאוניברסיטאי, ועד שנת 2020 הצליח למנוע מינוי נציג של אריאל ל, אך בשנת 2022 החליט הוועד על צירופה של אוניברסיטת אריאל, בין היתר בשל חוות דעת משפטית הקובעת כי חבריו לא יהיו חשופים לחרמות בינלאומיים עקב צירוף אוניברסיטת אריאל לשורותיו.
מילון איילון-שנער
מלון ערבי-עברי ללשון הערבית החדשה מאת דוד איילון ופסח שנער הוא המילון המקובל והנפוץ ביותר בקרב לומדי הערבית דוברי העברית בישראל. נכון ל-2008, נמכר ב-22 מהדורות, ונכון ל-1997 ב-80,000 עותקים. המילון משמש בין היתר בבתי הספר, באוניברסיטאות, בצה"ל ובשירותי הממשלה, ומספק את אוצר המילים המתאים הן לשפה הערבית המודרנית החדשה, ספרות מודרנית ועיונית, והן ליצירות בערבית קלאסית והקוראן.
כתיבת המילון
דוד איילון חיפש אדם נוסף שיוכל להעביר ביקורת על ספר שהשתתף בכתיבתו והוא "אוצר מלות היסוד בעיתונות היומית הערבית", אשר נכתב ביוזמת המרצה לחינוך משה בריל. בחיפושיו הגיע איילון לפסח שנער. העבודה כללה בדיקה לפי קטעי עיתונות מהן המלים הבסיסיות שמשתמשים בהן בערבית לא מדוברת לפי מידת שכיחותן וסדר האלף בית. איילון ושנער החליטו בשנת 1940 להרחיב את העבודה ולהפכה למילון ערבי-עברי לשפה הערבית החדשה שייועד לתלמיד העברי. בשנת 1947 קיבלו שנער ואיילון חופשה בתשלום ממשה שרת, שהיה ראש המחלקה המדינית של הסוכנות (שניהם עבדו במחלקה המדינית של הסוכנות היהודית) שהתעניין מאוד בעבודתם, על מנת להשלים את המילון. העבודה הגיעה לסיומה בספטמבר 1947.
המילון באינטרנט
המילון נותר כפי שנכתב במקור ללא שינויים בהוצאתו הראשונה לאור ב-1947. במלאת יובל שנים למילון החליטה האוניברסיטה העברית להכין מהדורה חדשה. העבודה הוטלה על צוות בראשות פרופסור אריה לוין ופרופסור מנחם מילסון. למילון הושק בשנת 2006 אתר אינטרנט, והוא מתעדכן בשתי שיטות: האחת, צוות מחקר והשנייה, כל אדם יכול לשלוח דואר אלקטרוני למערכת ולהציע מילה חדשה, ועדכונה ייבדק על ידי העורכים.
נגב (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
חירט אדריאנס בומחארט
חירט אדריאנס בומטארט (בהולנדית: Geert Adriaans Boomgaard; 21 בספטמבר 1788; נטבל ב-23 בספטמבר 1788 – 3 בפברואר 1899) היה הולנדי שהגיע לגיל 110 ועל פי מספר רב של חוקרים, היה גם האדם הראשון שאומת כי הגיע לגיל זה.
ילדותו
מעט ידוע על חייו של בומחארט: הוא נולד בחרונינגן, הולנד. הוריו היו אדריאן יאקובס בּוֹמחָארט (1763–1844) וחֵייסְיֶה חיירטס בּוֹנְטֶקוּ (1762–1834). אביו היה רב חובל של סירה, ורישומים אזרחיים אומרים שלחירט הייתה אותה עבודה. בנוסף להיותו רב חובל של סירה, מקורות אחרים אומרים שהוא שירת גם כחייל בגדוד החי"ר הקל ה-33 בגרנד ארמה של נפוליאון.
נישואים
בגיל 29, ב-4 במרץ 1818, הוא נישא לסטְיינְצֶ'ה בוּס (נטבלה ב-19 בפברואר 1797 ונפטרה ב-24 במרץ 1830). סטיינצ'ה נפטרה בגיל 33, חודש לאחר לידת ילדם השמיני. שנה לאחר מכן, ב-17 במרץ 1831, נשא בומחארט לאישה את חְריצ'יֶה אָבֶּלְס יוֹנקֶר (נטבלה ב-19 במאי 1793 – 18 במאי 1864), איתה נולדו לו עוד ארבעה ילדים, בסך הכל 12. הוא חי יותר מכל ילדיו: ילדו האחרון ששרד, יאנְסְיֶה הינדריקה, מת בגיל 57, במאי 1885.
אריכות ימיו
הוא נפטר בגיל 110 שנים ו-135 ימים. האישה הראשונה שהגיעה לגיל 110 הייתה מרגרט אן נווה - שעקפה את גילו הסופי של אדריאנס ומתה כמעט בגיל 111 (1792–1903) – אם כי תוארו כגבר בעל תוחלת החיים הארוכה ביותר אי פעם לא נעקף עד 29 באוקטובר 1966, על ידי ג'ון מוזלי טרנר, שהגיע ל-111 שנים ותשעה חודשים (1856–1968).
לבון (פירושונים)
{{פירושונים|
יהודא ליאון אשכנזי
הרב יהודא ליאון אשכנזי (בצרפתית: Léon (Yehouda) Askénazi; נודע בכינויו מָנִיטוּ (Manitou); 21 ביוני 1922 – 21 באוקטובר 1996, ט' בחשוון תשנ"ז) היה מחנך והוגה דעות שפעל בקרב יהדות צרפת בצרפת ובישראל.
אופס
אוֹפּס (לטינית: Ops) היא אלה רומית ואשתו של סטורנוס. לכן יש המזהים אותה עם האלה היוונית ריאה (אשתו של קרונוס, מקבילו של סטורנוס במיתולוגיה היוונית). ולפי מסורת מאוחרת היא אימה של יונו. במקור, אופס הייתה אלת השפע של העם הסביני.
יהודא ליאון אשכנזי
ביוגרפיה
נולד באוראן שבאלג'יריה בשנת 1922 לרחל ולרב דוד אשכנזי, רבה הראשי האחרון של אלג'יריה. סבו מצד אמו, הרב חיים טובול, היה מקובל ודיין בעיר אוראן. בנערותו למד במקביל בישיבה ובאוניברסיטת אלג'יר, ותקופה מסוימת השתלם בקבלה במרוקו, בעיר מרקש. ב־1943 גויס ללגיון הזרים של צרפת, כיתר היהודים אזרחי צרפת שגויסו על אף שהיו בעלי אזרחות צרפתית וגרו בצרפת. היה חייל בחיל הרגלים ואף נפצע במהלך שירותו. לאחר מלחמת העולם השנייה היגר לצרפת והצטרף לתנועת הצופים היהודיים, שם קיבל את הכינוי 'מניטו' (Manitou, רוח גדולה בשפות של השבטים האינדיאנים האלגוקיאניים) בו נודע בקרב חניכיו ומאוחר יותר תלמידיו. לקריאת רובר 'קסטור' גמזון הצטרף לשנת לימודים בבית הספר אורסיי למנהיגות יהודית והתוודע למורו יעקב גורדין אשר חשף אותו לתורתו של המהר"ל. במקביל השתלם בלימודי אתנולוגיה, אנתרופולוגיה ופילוסופיה בסורבון בפריז.
אופס
באומנות משורטטת אוֹפּס לרוב כשהיא כורעת, בידה האחת שרביט או שיבולת, ובידה השנייה מחזיקה את קרן השפע.
יהודא ליאון אשכנזי
ביוגרפיה
הרב אשכנזי מילא תפקידים מנהיגותיים וחינוכיים שונים בקהילת יהודי צרפת. עמד בראש בית הספר למנהיגות יהודית באורסיי, והחל משנת 1957 השתתף בכנסים השנתיים של האינטלקטואלים היהודים, כשיחד עם עמנואל לוינס ואנדרה נהר היה מראשי "אסכולת פריז למחשבת ישראל" (L'école de Pensée Juive de Paris), תנועה אינטלקטואלית רוחנית ששאיפתה הייתה להציג את תורת ישראל באמצעות לשון תרבותית מודרנית ואקדמאית, אוניברסלית.
אופס
הפירושים הלטיניים למילה אוֹפּס הם: הרבה (opis), אושר, טוּב, שפע והדר. המילה גם מקורבת למילה אפוּס שפירושה בלטינית הוא עבודה, במובן של עבודת אדמה. מסיבה זו יש המזהים אותה כמקבילה הרומית לאלה היוונית "מָאיה" - אלת ההרים והשדות, אשר על שמה נקרא חודש מאי.
יהודא ליאון אשכנזי
ביוגרפיה
בצרפת שמע שיעורים מפי מר שושני, בין היתר בספר נפש החיים.
במהלך פעילותו כיושב ראש הצופים היהודים בצרפת נפגש בישראל עם הרב צבי יהודה קוק, אשר עשה עליו רושם גדול והכיר לו את תורת אביו על גאולת ישראל. הרב אשכנזי אמר שהוא "הוריד לי את התורה לארץ". המפגש עם הרב צבי יהודה קוק (1955) חידד אצלו את מרכזיותם של ארץ ישראל והמדינה העברית. במשך שנים ביקש הרב אשכנזי לעלות לארץ, אך הרב צבי יהודה קוק הורה לו להישאר בצרפת: "היהודים זקוקים לך שם יותר מאשר בארץ". אחרי מלחמת ששת הימים בא הרב אשכנזי לרבו הרב צבי יהודה קוק ואמר לו שהוא לא יכול עוד להיות בגלות והוא חייב ללמוד את חכמת ארץ ישראל. ואכן הוא עלה לארץ והקים את מכון 'מעיָנות', מרכז למנהיגות יהודית ובעקבותיו עלו מאות משפחות. מכל שכבות הציבור באו לשמוע את שיעוריו.
באותו ביקור הכיר הרב אשכנזי בארץ גם מקובלים, בהם הרב יהודה לייב הלוי אשלג, הרב מרדכי עטיה והרב לוי סעדיה נחמני והוא הטמיע אלמנטים ממשנתם בהגותו.
לאחר מלחמת ששת הימים עלה לישראל והתגורר בירושלים. הקים את מכון מעיינות ומרכז יאיר ללימודי יהדות וארץ־ישראל. מסר שיעורים לתלמידים דוברי צרפתית במכון מאיר. הוא היה למנהיג רוחני של רבים מיוצאי צרפת בישראל והמשיך לנסוע לצרפת כדי ללמד שם. בשנת 1990 הוענק לו פרס יושב־ראש הכנסת לאיכות החיים.
נפטר בירושלים בט' בחשוון ה'תשנ"ז בגיל 74. נקבר בהר המנוחות בירושלים.
משנתו והשפעתו
תורתו הציעה זווית מקורית להבנת התורה, להבנת ההיסטוריה הלאומית והעולמית, ולהבנת המשכיות היהדות באמצעות חקירת תהליכי ההתחדשות מאברהם העברי, המשך בעם ישראל, דרך הזהות היהודית באלפיים שנות גלות, וכלה בזהות הישראלית. הרב אשכנזי הדגיש את חשיבות המעבר בימינו מיהודיות גלותית לישראליות לאומית, דרך "העבריות", בדומה לתרבות העברית שביקשה הציונות לחדש.
יחד עם תפיסותיו לגבי המעבר לזהות הישראלית, ראה הרב אשכנזי בממלכתיות (דוגמת זו של רבני ישיבת מרכז הרב) צביעות, והחזיק בדיעות קיצוניות בנושאים אלו. הוא ראה בנסיגה מסיני ובנסיגת אוסלו התנהגות גלותית מחפירה, ומשבר לאומי חריף. כמו כן הוא תמך בעצורי המחתרת היהודית ללא סייג.
הרב אשכנזי עודד את העלייה מצרפת. על תלמידיו הבולטים נמנים הרב שלמה אבינר, הרב יהושע צוקרמן, הרב ד"ר אליהו רחמים זייני, הרב אורי שרקי, פרופ' ג'ורג' מנדלבאום, הרב דוד בן־עזרא, הרב יוסף אטון, פרופ' רות רייכלברג, הרב אליקים (פייר) שמשוביץ ופרופ' אנדרה היידו. במשך שנים נותרה הגותו של הרב אשכנזי עלומה לציבור דובר העברית כיוון שנמסרה בצרפתית. לאחר פטירתו החלו תלמידיו ומכון מניטו לערוך ולפרסם ספרים והקלטות מהגותו בעברית. כמה מתלמידיו הקימו מסגרות של לימודי תורה על שמו, כגון המכינה הקדם צבאית חמדת בבקעת הירדן ובית מדרש 'הרוח הגדולה' הפועל בירושלים וברשתות החברתיות.
לפי הרב אשכנזי, "המרחב המשפחתי הוא המקום לממש את תכלית השאיפה האנושית", והציווי פרו ורבו כולל גם את חובת החינוך.
התייחסותו לשואה
הרב אשכנזי התוודע לשואה דרך אשתו אסתר פפרמן, שכל משפחתה נרצחה בשואה, והעיד על עצמו שהמפגש עם צלקות השואה השפיע רבות על הגותו. הוא התייחס לשאלה התאולוגית של השואה ולתשובות השונות שניתנו לשאלה זו, בפרט במאמרו "ויהי באחרית הימים".
הוא דחה את הרעיון של "פגאניזם בסגנון עברי", לפיה השואה הייתה רגע שבו כוחות הרוע גברו על כוחות הטוב שבאל. כמו כן, הוא דחה את התפיסה של "השואה כעולה" במובן של Holocaust, לפיה השואה התרחשה על מנת להוות כפרה לחטאי האנושות, כמעין "עקדה". גם הרעיון שהשואה היא עונש על חטאי עם ישראל נדחה על ידו, מתוך הכרה באמונה הפשטנית העומדת בבסיסה ובחוסר המידיות ביחס שבין החטא לחומרת העונש. גם הרעיון שהשואה היא המחיר שהיה צריך לשלם כדי להגיע לתקומה ולהקמת מדינת ישראל או הרעיון ההפוך שהיא הייתה עונש על "עוון הציונות" נדחו על ידו מכל וכל.
לעומת זאת, הרעיון שחופש הבחירה של האדם הוא מוחלט, ובכוחה של האנושות לחולל זוועות כמו השואה, התקבל אצלו כרעיון עוצמתי. עם זאת, הוא עצמו ראה בשואה אירוע חריג, הנתפס כהפרת הברית בין האל לעם ישראל והקורא לחשיבה מחודשת אודות קשר זה.
בסוף מאמרו, ובעקבות ספרו של הרב מרדכי עטיה, "סוד השבועה", הרב אשכנזי הסביר שלדעתו, השואה התחוללה כתוצאה של היעדרותה של ההשגחה האלוקית, דווקא בתקופה זו, כאשר עם ישראל נותר בגלות, אף על פי שהגיע זמן הגאולה, והעם עצמו היה אמור לפעול להגשמתה. גישה זו מטילה את אחריות השואה על האדם, ובפרט על רבני התקופה שלא ידעו לזהות את טיבה של התקופה ולצפות לגאולה.