cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרנף רחב-שפה
קרנף רחב־שפה (שם מדעי: Ceratotherium simum) הוא מין של קרנף מהסוג קרנף רחב שפה, הנפוץ בסוואנות של אפריקה. מקור השם "קרנף" הוא בהלחם "קרן" ו"אף". קרוי גם "קרנף לבן" בשל תרגום שגוי של המילה weit ("רחב" באפריקאנס) ל־white ("לבן" באנגלית). משום כך נוסף לשמו של קרנף צר־שפה, מין נוסף החי באפריקה, השם "קרנף שחור". צבעו של הקרנף רחב־השפה בהיר מעט מזה של הקרנף צר־השפה. הוא אחד מבעלי החיים הגדולים ביותר על פני היבשה ובין חמשת הגדולים של אפריקה. רק הפילים גדולים ממנו והוא דומה בגודלו להיפופוטם. הוא ניזון בעיקר מעשב. תוחלת חייו של הקרנף רחב־השפה היא 30–35 שנה בטבע ו־40–45 שנה בשבי.
אנטומיה
גובהו של הקרנף רחב־השפה נע בין 1.5 ל־1.85 מטרים. אורך גופו עד ארבעה מטרים, וזנבו מגיע לאורך של 60 סנטימטרים. אורך הקרן הוא למעלה ממטר. משקלו נע בין 2,500 ל־3,500 קילוגרמים. למרות משקלו הרב, הוא מסוגל להגיע למהירויות של 40 קילומטרים בשעה ואף למעלה מכך.
גופו של הקרנף כבד המשקל ארוך והוא בעל רגליים קצרות וחזקות המאפשרות את ריצתו המהירה. כמו לקרנף צר־השפה, גם לקרנף זה שתי קרניים שהאחורית בהן קצרה יותר. הקרן הקדמית משמשת לחפירה, להגנה ולתקיפה. משני צידי הקרן נמצאות שתי עיניים קטנות. ראייתו של הקרנף חלשה והקרן חוסמת את שדה הראייה. כדי להיטיב לראות הקרנף מטה את ראשו. לקרנפים שמיעה מעולה בזכות אוזניהם הארוכות. הם נעזרים בחוש ריחם המפותח כדי למצוא את מזונם.
רבייה
הנקבה נמצאת בהריון במשך 17 עד 18 חודשים, ובסופם היא תמליט לרוב ולד אחד. משקלו של הוולד כ־40 ק"ג. זכרים מבוגרים נראים לבד, או בחברת נקבה שלעיתים מלווה בקרנפון. בעונת ההזדווגות הנקבה מפרישה ריחות, וכך מושכת אליה את הזכר. עימותים בין זכרים בעונת ההזדווגות קשים ועלולים להסתיים במוות בשל פציעה מהקרן. הוולדות מגיעים לבגרות כעבור כשנתיים והאם מטפלת בהם עד אז, כך שהנקבות חיות בזוגות עם הגורים.
תפוצה ושימור המין
נותרו רק כמה אלפים מאוכלוסיית הבר, ומספרם מוערך ב־20,170 פרטים. בעבר שוטטו הקרנפים רחבי־השפה במרחבי אפריקה באזורים רבים. עם עלות השחר היו יוצאים לנהר או לבור המים הקרובים ושם היו משכשכים בבוץ כדי לנקות את עורם מן הטפילים השונים, בעוד בני השבטים המקומיים ממתינים לשעת כושר בניסיון לצוד אותם בשל עורם העבה ובשרם למאכל. ברם ציד שכזה לא הביא את הקרנפים אל סף כליה. הקרנף רחב־השפה הוכרז בעל חיים מוגן והוא מצוי כיום בסכנת הכחדה בשל גורם נוסף – קרנו.
הסיבה העיקרית לציד הפרוע נובע מחשיבות הקרן באמונתם של עמי מזרח אסיה. בני עמים אלה מאמינים כי החומר שממנו הקרן עשויה תורם לחיזוק כוח הגברא והוא בעל סגולות רפואיות אחרות וגם כישופיות. בשל כך רב הביקוש לקרנו של קרנף זה ושל מיני קרנף אחרים. באמונתם של עמים אלה אין ממש. הקרן עשויה שיער נוקשה וחסר בה הורמון הטסטוסטרון, הוא ההורמון הגברי. נראה כי מקורה של אמונה זו נובע מכך שבקרניהם של איילים אכן מצוי שיעור זעיר של טסטוסטרון, אולם לא ידוע כיצד השתרשה האמונה דווקא בכל הנוגע לקרנו של הקרנף.
כיום מצויים הקרנפים רחבי־השפה בשמורות טבע ובפארקים לאומיים תחת השגחה קפדנית ופיקוח כדי למנוע כל פגיעה בהם. בשנים האחרונות אף נהוג להרדימם ולהסיר את הקרן כדי למנוע כל רצון להמיתם בגללה. נעשים גם ניסיונות בעולם כולו להרבותם בשביה, אך לרוב גני החיות נוחלים כישלון חרוץ. בגן החיות מקבלים בעלי החיים מזון מועשר כדי לשמור את מצב בריאותן של החיות שפיר ככל שניתן, אולם המזון המועשר מביא לתוצאה בלתי רצויה כאשר נקבת הקרנף הרה, כי העובר מתפתח מעל הגודל הרצוי ולעיתים האם מתה בלידה. מלבד זאת, ככל הנראה, ויטמינים מסוימים שמצויים במזון המועשר גורמים להפלתו של העובר ולחולשה אצל האם. נראה גם שזכר בודד מאבד עניין בנקבה לאחר זמן לא רב ומחויב בתחרות עם זכר אחר כדי לחזר אחר הנקבה במידה הרצויה.
הואיל וקרנפים אלה כמעט שאינם מתרבים בגני חיות, הם מובאים לשם בדרך כלל מן הטבע, בניגוד למרבית בעלי החיים שם, שמתרבים גם בשביה. הבאתם לגני חיות, גם אם מטרתה היא להרבותם, לא תמיד פועלת בכיוון הרצוי, משום שחיות בר מתקשות לעיתים להסתגל לחיי שביה ומצויות במצב עקה תמידי, אשר אינו מאפשר להן כלל להתייחם.
בנובמבר 2015 מתה בגן החיות שבסן־דייגו נקבת קרנף לבן מהתת־מין הצפוני, והזכר האחרון מת ב־20 במרץ 2018 בקניה. משכך נותרו מתת־מין זה שתי נקבות בלבד.
באוגוסט 2019 הצליחה קבוצת מדענים מאיטליה להפרות באופן מלאכותי ביציות שנלקחו משתי הנקבות האחרונות מהתת־המין הצפוני. ההפריה נעשתה בעזרת זרע שנלקח בעבר משני זכרים של התת־המין, שחיו בגן חיות בצ'כיה, לפני מותם.
ג'קסון (חברה)
ג'קסון היא חברה אמריקאית המתמחה בייצור גיטרות חשמליות וגיטרות באס.
היסטוריה
החברה החלה לייצר גיטרות באופן עצמאי לאחר ההתנתקות משרבל בשנת 1978. הגיטרות הראשונה הייתה גיטרת ה-v רודס, על שם רנדי רודס מלהקתו של אוזי אוסבורן. לאחר האיחוד עם IMC עבר המפעל לאונטריו, קליפורניה.
תדמית
בגיטרות של ג'קסון משתמשים לעיתים קרובות בסגנונות המטאל עם נטייה למטאל כבד יותר מהגיטרות של גיבסון (בעיקר לס פול).
בנוסף הגיטרות של ג'קסון לעיתים בעלות עיצוב ייחודי ואגרסיבי, כמו שניתן לראות בדגמים כמו רודס, קינג V וקלי.
אתגר דלי הקרח
אתגר דלי הקרח (באנגלית:  Ice Bucket Challenge; מוכר גם כ-ALS Ice Bucket Challenge) הייתה פעילות המציבה בפני המשתתף בה החלטה בעלת שתי אפשרויות: לשפוך על ראשו דלי מלא במי קרח, או להעניק תרומה כספית לעמותות ALS, במטרה לעורר מודעות למחלה חשוכת המרפא. האתגר הפך לתופעת אינטרנט באוגוסט 2014, כשהמונים צילמו עצמם משתתפים באתגר בכל כלי המדיה החברתית.
באוגוסט 2015, עמותת ה-ALS האמריקאית יצאה בקמפיין גיוס תרומות מחודש על בסיס האתגר, מתוך כוונה להפוך אותו לריטואל שנתי בכל חודש אוגוסט.
מקור
אחת מהגרסאות המוקדמות לאתגר הוצגה בסרטון שהועלה ל-YouTube ב-26 באפריל 2014 שבו אדם קורא לארבעה אנשים נוספים לתרום 100 דולר לארגון מיסיונרי, או לקפוץ לבריכה עם מים קרים. גרסה נוספת הוצגה בניו זילנד ב-4 ביולי, כשארגון מקומי ניסה לגייס תרומות באמצעות האתגר למען חולי סרטן ומשפחותיהם בהתמודדות עם המחלה. האתגר התחיל לקבל חשיפה בארצות הברית ב-30 ביוני, כשכתב ספורט מרשת הטלוויזיה NBC תועד בתוכנית הבוקר שופך על עצמו דלי מים קרים.
אתגר דלי הקרח קושר לראשונה עם מחלת ה-ALS כשאדם בשם כריס קנדי עשה את האתגר ב-15 ביולי, והעביר אותו הלאה לבת דודה של אשתו שבעלה סובל מהמחלה. יום למחרת, בת הדודה שמתגוררת בניו יורק, עשתה את האתגר ופרסמה את הסרטון בחשבון הפייסבוק שלה. הסרטון הגיע לאדם בשם פאט קווין שאובחן כסובל מהמחלה במרץ 2013, והוא הפיץ את האתגר בפני קהילת החברים שלו. בסופו של דבר, האתגר קיבל חשיפה רבה והפך לוויראלי על ידי פיט פרייטס, שחקן בייסבול לשעבר בבוסטון קולג' שאובחן כסובל מ-ALS במרץ 2012, בגיל 27, ומאז הוא ומשפחתו פועלים למען העלאת המודעות למחלה וגיוס מימון למחקר הרפואי שלה.
חוקים
משתתף שאותגר על ידי משתתף אחר וקיבל החלטה לשפוך על עצמו את מי הקרח, צריך תוך יממה לצלם סרטון וידאו שבו הדבר מתועד, ולאחר מכן לקרוא בשמם של שלושה אנשים נוספים שצריכים להודיע על החלטתם תוך 24 שעות. בגרסאות מסוימות, אם המשתתף החליט לשפוך על עצמו את מי הקרח, הוא צריך לתרום 10 דולר לעמותת ALS, או 100 דולר אם הוא לא עושה זאת.
השפעה
האתגר הפך במהלך אוגוסט 2014 לתופעת אינטרנט רחבה, בעיקר בארצות הברית אך גם במדינות אחרות. מאות ידוענים, בהם פוליטיקאים, ספורטאים, זמרים, שחקנים, דוגמנים ויזמי היי-טק פרסמו סרטונים ברחבי האינטרנט כשהם מבצעים את האתגר.
בין הידוענים הבולטים שביצעו אותו נמצאים ביל גייטס, סטיבן ספילברג ומארק צוקרברג. נשיא ארצות הברית ברק אובמה אותגר מספר פעמים על ידי אחרים, אך לא ביצע אותו ותרם במקום זאת לעמותת ה-ALS האמריקאית 100 דולר. לעומת זאת, נשיא ארצות הברית לשעבר ג'ורג' ווקר בוש, כן ביצע אותו. בני משפחתו של סטיבן הוקינג ביצעו את האתגר במקומו של אובמה. גם דונלד טראמפ שלימים החליף את אובמה בבית הלבן, ביצע את האתגר.
מחקר שמומן בין השאר בעזרת כספים מהקמפיין הביא לפריצת דרך בהבנת תפקידו של חלבון TDP-43 הקשור למחלה. בכ-97% מחולי ALS נמצאו צברים של חלבוני TDP-43 במוח ובתאי עצב. המחקר גילה מה תפקידו של חלבון זה וכיצד הצטברותו בגושים פוגעת בתפקוד התאים.
נתונים כמותיים
בין 1 ביוני ל-1 בספטמבר שותפו יותר מ-17 מיליון סרטונים המתייחסים לאתגר באתר פייסבוק. סרטונים אלו נצפו יותר מ-10 מיליארד פעמים על ידי יותר מ-440 מיליון אנשים. על פי העיתון, מאז 29 ביולי הזכירו את האתגר יותר מ-2.2 מיליון פעמים באתר טוויטר. על פי האתר YouTube, סך הצפיות בסרטוני אתגר דלי הקרח שהועלו לאתר, הגיע למיליארד. במהלך חודש אוגוסט הערך על מחלת ה-ALS בוויקיפדיה האנגלית, נצפה כ-2.89 מיליון פעמים.
מספר החיפושים שנעשו על האתגר ומחלת ה-ALS במנוע החיפוש של גוגל הגיע למקום החמישי בכמותו בשנת 2014, כשהיקף חיפוש המידע אחר המחלה בשנה זו היה גדול יותר מאשר היקף כל החיפושים במהלך העשור הקודם. בחודש אוגוסט 2014, בוצעו מעל ל-90 מיליון חיפושים במנוע החיפוש של גוגל על האתגר והמחלה.
תוך חודש, בין 29 ביולי ל-29 באוגוסט, קמפיין גיוס התרומות באמצעות האתגר הביא לתרומות בסך 100.9 מיליון דולר לעמותת ה-ALS האמריקאית, שהגיעו ממעל 3 מיליון תורמים. זאת בהשוואה לתקופה המקבילה אשתקד שבה נתרמו 2.8 מיליון דולר. התרומות נעו בין דולר אחד ל-200,000 דולר. סך הכל האתגר הביא לגיוס כספים בסכום של 115 מיליון דולר. 77 מיליון מהסכום (67%) הושקע במחקר של המחלה, 23 מיליון דולר (20%) מהכספים הוקצו לשירותים לחולים ולקהילה, 10 מיליון (9%) להעלאת מודעות ציבורית והכשרה מקצועית ו-5 מיליון (4%) לגיוס תרומות ולעיבוד תשלומים.
השפעות חיצוניות
בשל ההצלחה הגדולה של הקמפיין בגיוס תרומות לעמותת ה-ALS האמריקאית, היא פנתה ל של ארצות הברית בבקשה להפוך את שם האתגר לסימן מסחרי, מהלך שעורר ביקורת כנגדה. לאחר מכן, העמותה חזרה בה ומשכה בחזרה את הבקשה. בהמשך, פרסמה העמותה סרטון הכרת תודה לכל מי שנטל חלק באתגר ותרם.
בעקבות הפופולריות הרבה של האתגר בקרב אישים רבים, הוציאה מחלקת המדינה של ארצות הברית מזכר בו היא מבקשת משגרירי ארצות הברית ודיפלומטים בכירים להימנע מלבצע אותו. במכתב שנשלח לכל המשלחות הדיפלומטיות של ארצות הברית, נטען כי הדבר מהווה פגיעה בקוד האתי הפדרלי, משום שנעשה שימוש במשרד ציבורי לשם פעילות פרטית. עוד בזמן שהמזכר נשלח, שגריר ארצות הברית בישראל,, ביצע את האתגר כשהוא מעביר אותו הלאה לשגרירת ארצות הברית באו"ם, סמנתה פאוור.
מנהיגי הכנסייה הקתולית בארצות הברית יצאו כנגד ההשתתפות של חבריה באתגר, משום שבחלק מהמחקרים הרפואיים של מחלת ה-ALS נעשה שימוש בתאי גזע עובריים, דבר שאותו רואה הכנסייה כבלתי מוסרי.
אתגרים מקבילים
האתגר קיבל תצורות שונות למחאה או תמיכה גם בנושאים חברתיים אחרים. בחוף השנהב, החל קמפיין העלאת מודעות למניעת התפשטות מחלת האבולה, על רקע התפרצות המחלה במערב אפריקה. בהודו, הושק קמפיין בו ישנה קריאה לתרום דלי של אורז לנזקקים. בישראל, על רקע מבצע צוק איתן, תושב הדרום שפך על עצמו פסולת בקר כדי למחות נגד המצב הביטחוני באזור, וגם בעזה, השתמשו בגרסה שונה של האתגר, כדי להסב את תשומת הלב למצב ב.
השחקן אורלנדו ג'ונס שפך על עצמו דלי מלא בכדורי תחמושת, כמחאה על אלימות משטרתית בעימותים שהתעוררו בעיירה פרגסון בארצות הברית בין צעירים שחורים והמשטרה. בלבנון, צעירים הציתו את דגלי הארגון הג'יהאדיסטי, המדינה האסלאמית, בעקבות פעולותיו האלימות באזור.
השחקן מאט דיימון, השתמש במי בית שימוש כדי לעורר מודעות למצוקת הנגישות למים נקיים של אנשים ברחבי העולם.
ביקורת והשפעות שליליות
בעקבות ההתפשטות הרבה של האתגר ברשתות החברתיות, בחלק גדול מהמקרים אנשים תועדו שופכים על עצמם או על חבריהם מי קרח מבלי שעניין התרומה הוזכר, דבר שעורר ביקורת וטענות שהאתגר מעודד סלקטיביזם, כלומר פעילות שמטרתה תמיכה לכאורה בנושא חברתי מסוים, אך אינה בעלת השפעה מעשית והיא נעשית בעיקר מתוך מניעים אישיים.
ביקורות נוספות התייחסו לכך שהאתגר מושך תשומת לב תקשורתית רבה, על חשבון קידום מטרות חברתיות ומתן תרומות למוסדות ועמותות צדקה שלא קשורות ל-ALS. בנוסף, נוצרו גם פרודיות על האתגר, ונטען כי האתגר גורם לבזבוז של מים, ואף עשוי להיות מסוכן מבחינה בריאותית. היה מקרה בו גרם האתגר להתחשמלות. פמלה אנדרסון סירבה לקחת חלק באתגר, משום שלפיה עמותת ה-ALS מממנת מחקרים שעורכים ניסויים בבעלי חיים.
אתגר דלי הקרח בישראל
תופעת האתגר הגיעה גם לישראל, כשבין הישראלים שתועדו עושים אותו, ניתן למצוא את שמעון מזרחי,יוסי בניון, שחר פאר, ערן זהבי, רני רהב, אייל גולן, גל גדות, גיא לרר, חבר הכנסת דב ליפמן ושגריר ישראל באו"ם, רון פרושאור. כמו כן, לקחו חלק באתגר חולי ALS ישראלים כגון, מייסד עמותת "פרס לחיים" המקדמת מציאת תרופה ל-ALS, ושי ראשוני המנהל אותה.
עמותת "פרס לחיים" דיווחה כי הצליחה לגייס כ-200 אלף ש"ח הודות לתרומות שהגיעו מקמפיין אתגר דלי הקרח. הכספים הוקצו לפיתוח מוצר שיאפשר תקשורת עם חולים, לפרויקט בינ"ל למיפוי גנטי של חולי ALS ולתוכנית ליצירת מסד נתונים מקיף של חולי ALS ישראליים. באוגוסט 2015, יזמה העמותה פעילות גיוס תרומות על בסיס אתגר דלי הקרח פעם נוספת תחת הסיסמה "אתגר דלי הקרח חוזר - בכל אוגוסט עד שתימצא תרופה" (בדומה לעמותת ה-ALS האמריקאית).
בקעת ארדון
בקעת ארדון היא בקעה חולית ששטחה 30 קמ"ר בהר הנגב המזרחי. בקעת ארדון היא חלקו המרכזי של מכתש רמון. הבקעה מוקפת מצוקים, והקרקע שלה מכוסה מישורי חול ותלוליות חול.
הבקעה נוצרה בעקבות תהליכים של בליה וסחף. באזור הבקעה שוכנים נחל ארדון והר ארדון. האקלים בבקעת ארדון הוא אקלים צחיח.
מקור השם של בקעת ארדון הוא על שמו של "ארדון", בנו של כלב בן חצרון (דברי הימים א ב).
מדינת אי
מדינת אי היא מדינה הממוקמת באי או בקבוצת איים, ואין לה טריטוריה יבשתית כלשהי.
בעולם ארבעים ושבע מדינות אי כשחלקן קטנות ביותר. חלק ממדינות האי מרוכזות על אי אחד עיקרי או על שני איים עיקריים, כגון ניו זילנד. אחרות מפוזרות על פני מאות, ולעיתים אלפים של איים קטנים, כדוגמת מדינת הפיליפינים המורכבת מ-7000 איים. חלק ממדינות האיים חולקות את האי המרכזי שבו הן שוכנות עם מדינות נוספות: כך למשל האיטי והרפובליקה הדומיניקנית חולקות את שטחו של האי היספניולה, ולברוניי שהיא מדינת אי, גבול משותף עם מלזיה המזרחית, שאינה מדינת אי כלל שכן חלקה המערבי שוכן בחצי האי המלאי. אינדונזיה היא מדינת האי שמחזיקה בשיא של שלושה גבולות יבשתיים עם שלוש מדינות נפרדות על שלושה איים שונים (עם מלזיה על האי בורנאו, עם מזרח טימור על האי טימור, ועם פפואה גינאה החדשה על האי גינאה החדשה). בחריין וסינגפור הן מדינות אי שמחוברות כיום ליבשה באמצעות גשר, ואילו בריטניה מחוברת ליבשה באמצעות מנהרה.
מאפיינים
מבחינה פוליטית, נוטות מדינות אי להיות דמוקרטיות יותר מאשר מדינות יבשתיות; עם זאת הן נוטות יותר, ובעיקר הקטנות ביניהן, גם לחוסר יציבות פוליטית. קיימים מספר הבדלים נוספים בין מדינות אי גדולות למדינות אי קטנות. הקבוצה הראשונה של מדינות האי כוללת מדינות גדולות, מאוכלסות, השוכנות בקרבה יחסית ליבשת. קבוצה זו כוללת מדינות כמו הממלכה המאוחדת, יפן, סרי לנקה, הפיליפינים, קובה. המדינה הגדולה ביותר בקבוצה זו היא אינדונזיה, השוכנת על גבי קבוצת איים, ובה מעל 241 מיליון תושבים. מדינות אלה חולקות לעיתים קרובות מאפיינים תרבותיים ופוליטיים הדומים למאפייני המדינות היבשתיות הסמוכות. לדוגמה, אירלנד היא מדינת אי המהווה חלק מן האיחוד האירופי. מבחינה גאופוליטית, עובדת היותן מדינות אי היוותה עבורן יתרון, הן מכיוון שהבידוד הגאוגרפי יכול היה להפחית באופן משמעותי סכנה לפלישות, והן מכיוון שהיו יכולות להפוך לצומת מסחר אזורי, בזכות מיקומן ובזכות היכולות הימיות שתושביהן רכשו.
אוסטרליה היא המדינה היוצאת דופן בקבוצה זו. שטחה הגאוגרפי כה גדול, עד שהיא נחשבת כיבשת בפני עצמה.
זכות בחירה
זכות בחירה או זכות הצבעה (בלטינית: suffragium) היא הזכות של אדם להשתתף בהצבעה על מנת להשפיע על מדיניות של ארגון או מדינה.
בארגונים
בארגונים, כמו מפלגות, עמותות, ארגוני עובדים ובתי כנסת, מתקיימות הצבעות בעניינים שונים ובהם בחירת נציגים לתפקידים שונים.
נהוג לקבוע תנאים הקובעים למי מותר להצביע בבחירות אלו. תנאים אלו יכולים לכלול אחד או יותר מ:
תנאים אלו נדרשים בטענה שיש למנוע מאנשים אשר אינם מעוניינים בטובת הארגון להטות את תוצאות הבחירות מתוך רצון לקדם אינטרסים אשר אינם קשורים לטובת הארגון או אף נוגדים את טובת הארגון.
בבחירות למוסדות המדינה
במדינה דמוקרטית מודרנית מוענקת זכות הבחירה לכלל האזרחים הבוגרים, ללא הבדל דת, לאום, מגדר, שפה, השכלה או מעמד חברתי, זאת כפועל יוצא מערך השוויון. נתינים שאינם אזרחים אמנם כפופים לשלטון אך אינם בעלי זכות בחירה בדרך כלל. עם זאת ישנם מקרים יוצאי דופן, ובעבר, חלק ממדינות ארצות הברית אפשרו לשוהים שאינם אזרחים להצביע בבחירות למשרת המושל. הדבר התאפשר מכיוון שחוקת ארצות הברית אינה אוסרת על חסרי אזרחות להצביע בבחירות שאינן פדרליות. כיום הדבר אינו נהוג באף מדינה בארצות הברית אך ישנן מס' רשויות מקומיות במרילנד המאפשרות ללא אזרחים להצביע לבחירות מוניציפליות.
לרוב, גיל המינימום לזכות הבחירה נע בין 15, הנהוג באיראן, ל-21 בלבנון.
בחלק מהמדינות נאסר על אסירים להצביע, או שקיימות מגבלות טכניות המונעות את הצבעתם.
בעבר התקיימו תנאים נוספים, ששללו את זכות הבחירה מקבוצות אוכלוסייה גדולות. עד סוף המאה ה-19 ניתנה זכות הבחירה למוסדות המדינה בכל המדינות שבהן התקיימו בחירות לגברים בלבד. זכות בחירה לנשים הוענקה לראשונה בניו זילנד ב-1893, ובמהלך המאה ה-20, לאחר מאבקים ממושכים, הוכרה זכותן להצביע בהדרגה בכל המדינות הדמוקרטיות. במדינות מסוימות שררו הגבלות על דתם של הזכאים לבחור: בבריטניה נשללה הזכות לבחור מן המיעוט הקתולי עד 1793. תנאי נוסף שהתקיים בעבר הוא מעמד כלכלי. בבריטניה ובמדינות אחרות ניתנה זכות הבחירה רק לבעלי הכנסות או נכסים מעל רף מסוים. במדינות אחרות נשללה זכות הבחירה מחסרי השכלה, ובפרט מאנאלפביתים. הנימוק שניתן לכך הוא שאדם חסר השכלה מינימלית אינו יכול לשקול נכון את הסוגיות העומדות על הפרק ועל כן הוא עלול להיות מוטה בקלות אחר שיקולים פופוליסטיים או אחרים, אך שלילת זכות הבחירה מחסרי השכלה שירתה גם את הרצון של המעמדות השולטים להגביל את כוחן של אוכלוסיות חלשות, דוגמת השחורים במדינות הדרום של ארצות הברית, בין השנים 1865–1960.
חובת הצבעה
ברוב המדינות, ובכללן ישראל, הבחירות הן בגדר רשות, אך ישנן 21 מדינות, בהן אוסטרליה, ארגנטינה ולוקסמבורג, בהן קיימת חובת הצבעה. במדינות אלה בעלי זכות הבחירה חייבים להצביע, ומוטל עליהם קנס אם אינם ממלאים חובה זו.
ליאון צ'ולגוש
ליאון פרנק צ'ולגוש (באנגלית: Leon Frank Czolgosz; 1873 – 29 באוקטובר 1901) היה אנרכיסט אמריקאי שהתנקש בחייו של נשיא ארצות הברית ויליאם מקינלי.
ביוגרפיה
צ'ולגוש נולד בדטרויט, מישיגן כאחד מתוך שמונה ילדים להורים ממוצא פולני-קתולי, פאבל ומריה צ'ולגוש. את החווה המשפחתית בקליבלנד, אוהיו, בה גדל, עזב בגיל עשר בצאתו לעבוד במפעל. כשהיה בן 12 מתה אימו בעת לידה. את עבודתו איבד לאחר שהשתתף עם עובדים אחרים בשביתה. ב-1898 שב במצב נפשי רעוע לבית אביו ואמו החורגת, אשר עם אמונתם הקתולית לא הסתדר.
בתקופה זו החל להתעניין בסוציאליזם ובאנרכיזם. הוא קרא עיתונים אנרכיסטים ואף שמר גזירי עיתון שדיווחו על ההתנקשות במלך איטליה אומברטו הראשון ב-1900. הוא התלהב לשמע נאום של המנהיגה האנרכיסטית אמה גולדמן ולאחר מכן נפגש עימה. הוא לא התקבל בחוגים האנרכיסטים וכאיש לא מוכר שדיבר בצורה בוטה וגלויה על מעשי אלימות, נפל עליו החשד שהוא סוכן חשאי המנסה לחדור לשורותיהם.
בקיץ 1901 עקב צ'ולגוש אחרי גולדמן, שנסעה לנאום בשיקגו. שם נודע לו על ביקורו הצפוי של הנשיא ביריד הפאן-אמריקני בבאפלו. הוא נסע לבאפלו ורכש שם ב-2 בספטמבר אקדח מסוג איבר ג'ונסון, הזהה לזה ששימש את גיבורו גאטנו ברשי לרצח המלך אומברטו. ב-6 בספטמבר 1901, ניגש לנשיא המבקר בתערוכה, תוך כדי שהוא מסתיר את אקדחו במטפחת, עד שהתקרב אליו וירה בו פעמיים מטווח אפס. הנשיא מת מפצעיו ב-14 בספטמבר, כשבוע לאחר הירי.
צ'ולגוש נשפט במהירות הבזק ב-23 בספטמבר 1901, נמצא אשם ונידון למוות. ב-29 באוקטובר הוצא להורג באובורן, ניו יורק, בכיסא חשמלי. מילותיו האחרונות היו: "הרגתי את הנשיא כי הוא היה אויבם של האנשים הטובים - האנשים העובדים. איני מצטער על פשעי". לתוך ארון קבורתו נזרקה חומצה גופרתית, על מנת להאיץ את התכלות גופתו.
הר חזון
מבנה
הר חזון בנוי בעיקר מסלעי חוואר, המבנה הגאולוגי של הר חזון ניכר בשכבות הנראות בו מן הכביש העולה למושב חזון. בפסגה של ההר יש שכבת דולומיט. על פסגת ההר
גדל חורש ים תיכוני.
מיקום
ההר הוא חלק מרכס ההרים הרי שגורת שנמצאים בגליל התחתון.
הכביש אל ההר נמצא ממערב לכביש אלמע'אר, במדרונו הצפוני-מערבי של ההר נימצא מושב חזון. ומשם בדרך עפר המגיעה עד לפסגת הר חזון.
עוזר מחקר
עוזר מחקר באוניברסיטאות, במוסדות אקדמיים שונים ובמכוני מחקר אחרים הוא אדם המסייע למחקר האקדמי הנערך במוסדות אלה. בדרך-כלל עוזר המחקר מסייע לפרופסור (או איש סגל אקדמי בכיר אחר) באחד או יותר ממחקריו השונים, או שהוא עובד במעבדה.
סוג העבודה שעושה עוזר המחקר במסגרת עבודתו יכול להיות מגוון מאוד – החל מעבודה משרדית והקלדת נתונים וכלה בהשתתפות של ממש בשיקולים המדעיים של המחקר – תכנון ניסויים, ביצועם, ניתוח תוצאותיהם והסקת המסקנות הנדרשות. כן יכול לסייע עוזר המחקר בכתיבת מאמרים מדעיים ובחיפוש המידע הנחוץ עבור מאמרים אלה.
לעיתים עובד עוזר המחקר באופן קבוע אצל פרופסור מסוים ומסייע לו בכל מחקריו, ולעיתים הוא מועסק לצורך מיזם מסוים, כגון כתיבת ספר הדורש עבודה מחקרית או ביצוע ניסוי יחיד.
לעיתים עוזר המחקר משמש גם כעוזר הוראה בקורסים אותם מלמד הפרופסור שאצלו הוא עובד.
תפקיד עוזר המחקר ניתן בדרך כלל לסטודנטים מצטיינים (לרוב סטודנטים לתארים מתקדמים), לא רק כדי לקבל את עבודתם, אלא גם כדי לאפשר להם פרנסה נוחה בתקופת לימודיהם.
Promovendus 助手 Asistent
הוועדה הבין-לאומית למונומנטים ולאתרים
ICOMOS הוא ארגון לא ממשלתי, יחיד מסוגו, המתמקד בקידומן ויישומן של תאוריה, מתודולוגיה, טכניקות מדעיות בשימור מורשה ארכיטקטונית וארכאולוגית. הארגון מקיים ועדות מדעיות בינלאומיות ככלי מרכזי לעבודת הארגון ולהעברת מידע מקצועי בין מומחים מובילים בעולם בתחום השימור.
בארגון חברים כ-10,546 חברים פרטיים מ-151 מדינות, 271 חברים מוסדיים, 107 ועדות לאומיות ו-28 ועדות מדעיות בינלאומיות (נכון לשנת 2018). כל חברי הארגון כמעט ללא יוצא מן הכלל, הם אנשי מקצוע בתחום האדריכלות, הארכאולוגיה, אדריכלות נוף, תכנון ערים, הנדסה, תולדות האמנות וכדומה. הנהלת הארגון נמצאת בפריז ויש לה סניפים לאומיים ברחבי העולם. הארגון מעניק את פרס גזולה (Gazzola) אחת לשלוש שנים ליחיד או לקבוצת אנשים אשר תרמו באופן יוצא דופן למימוש מטרותיו של הארגון.
איקומוס ישראל
השלוחה הישראלית של הארגון הבינלאומי נוסדה בשנת 1989 ושמה המלא הוא "איקומוס-ישראל - המועצה הישראלית של איקומוס". כל בעלי התפקידים בעמותה הם מתנדבים (מלבד מזכירה). האדריכל ערן מורדכוביץ מכהן כיושב ראש הוועד המנהל וחברים נוספים הם פרופ' עירית עמית-כהן, ד"ר ואדריכלית קרן מיטרני, תמר טוכלר, ד"ר ואדריכל רם שואף ומיכל הלוי בר. העמותה מונה עשרות חברים, פרטיים כמוסדיים, מאנשי המקצוע המובילים בתחום השימור בארץ.
עבודתה של העמותה מתבצעת באמצעות ‘ראשי תחומים‘ המקבילים לראשי הוועדות המדעיות בחו”ל. הם אחראים להובלה של פעילויות, ימי דיון, הרצאות, סיורים וניירות עמדה בתחום אחריותם תוך שימת דגש על אופן היישום בארץ. הם גם מייצגים את איקומוס ישראל בוועדות המדעיות הבינלאומיות בחו”ל.
איקומוס ישראל לוקחת חלק בכנסים המשותפים לגופים העוסקים בשימור, הוועד הישראלי לאונסק"ו, רשות העתיקות, רשות הטבע והגנים הלאומיים והמועצה לשימור אתרים. פעילויות רבות שהיא מקיימת פתוחות גם לקהל הרחב.
איקומוס ישראל פרסמה קריאה להגנה על נכסי המורשת התרבותית לאור פרעות מאי 2021, שכללו גם פגיעה בנכסי מורשת ברחבי הארץ כולה, ובכללם שרפת מבנה מרכז השימור הבינלאומי בעכו העתיקה ע"ש העיר רומא.
טאקאשי מורקמי
ביוגרפיה
מורקמי נולד בשנת 1962 בטוקיו ולמד באוניברסיטה הלאומית של טוקיו לאמנויות יפות ומוזיקה, ובראשית דרכו נטה דווקא לאמנות יפנית מסורתית יותר. הוא סיים את הדוקטורט שלו בניהונגה (Nihonga), סגנון ציור ששורשיו בסוף המאה ה-19, המערב בין ציור יפני מסורתי וציור מערבי. עם זאת, הפופולריות ההולכת וגוברת של האנימה והמאנגה, סגנונות יפניים של אנימציה וסיפורי קומיקס, גרמה למורקמי לנטוש את הניהונגה ולפתח עניין בתרבות אוטאקו (Otaku). תרבות אוטאקו הוא כינויה הבלתי מחמיא של חברת ה"חנונים" (Nerd Society), המורכבת מבני-נוער (בנים ובנות) המגלים עניין אובססיבי במאנגה או באנימה. מורקמי חש שתרבות האוטאקו נתנה ייצוג הולם יותר לחיים ביפן המודרנית.
התעניינותו של מורקמי בתרבות אוטאקו באה לידי ביטוי בסגנון ה"סופר-שטוח" (להלן Superflat), סגנון שהוא עצמו פיתח תוך שילוב בין אמנות הפופ לתרבות האוטאקו ונקרא פוקו (Poku = Pop+Otaku). מורקמי כתב שהוא שואף לתת ייצוג לתרבות הפוקו מכיוון שהוא צופה שהאנימציה היפנית והאוטקו עשויים ליצור תרבות חדשה, שתשיב לסצנת האמנות היפנית העכשווית את נעוריה. זוהי מהות הדבר עבור מורקמי; במספר ראיונות בחמש או שש השנים האחרונות הוא הביע את התסכול שממנו צמחה האמנות שלו. התסכול נבע מהמחסור בשוק אמנות אמין ויציב ביפן שאחרי המלחמה, ומהדעה הרווחות בתוך יפן ומחוצה לה, שאמנות יפנית היא אמנות "נמוכה". הוא מצוטט באומרו ששוק האמנות היפני הוא רק "ניכוס שטחי של אופנות מערביות". כפעולת-נגד תכנן ליצור אמנות במדיה שאינה משויכת לתחום האמנות היפה, אבל במקום זאת החליט להתמקד בשוק האמנות המוכר לו יותר והחל לקדם את עצמו בעולם. הדבר סימן את לידתו של Kaikai Kiki, LLC.
Kaikai Kiki LLC
בשנת 1996 הקים מורקמי את מפעל הירופון (Hiropon Factory). במפעל עבדה תחילה קבוצת אסיסטנטים שעזרו למורקמי לייצר את הפסלים והציורים שלו, אולם ביקוש הולך וגובר למוצרים ופרויקטים חדשים שהחלו לזרום הביאו את הצורך לגידול בנפח העבודה. המפעל הלך והתרחב, עד שבשנת 2001 - במקביל לתערוכת יחיד של מורקמי במוזיאון לאמנות בת-זמננו בטוקיו - הפך לארגון מקצועי העוסק בייצור אמנות וייצוג אמנים. באותה שנה רשם מורקמי את החברה תחת השם Kaikai Kiki Co., Ltd. החברה מוכרת כיום ברחבי העולם בתחומה, ומעסיקה יותר ממאה עובדים בארצות הברית וביפן. ל-Kaikai Kiki LLC יש שתי מטרות: האחת, להמשיך ולשווק בהצלחה את עבודותיו של מורקמי עצמו, והשנייה היא יצירת סביבה תומכת ללימוד ולטיפוח של אמנים יפנים צעירים.
מורקמי צוטט פעמים רבות באומרו שביל גייטס הוא אחד האנשים המשפיעים עליו ביותר. חלק מהצלחתה ויעילותה של KaiKai Kiki LLC, אמר מורקמי, ניתן לזקוף לזכות הרעיונות המועלים בספרו של גייטס "מהירות המחשבה" (Speed of Thought). "יצאתי לחקור את סודם של השווקים השורדים תמיד - האלמותיות של דמויות כמו מיקי מאוס...". זהו הרעיון העומד בבסיס הצלחתו של מורקמי. Kaikai Kiki עוסקת לא רק בייצור חפצי אמנות באיכות גבוהה - הן חומרית והן רעיונית - אלא גם בחשבונות ומאזנים, בהיצע וביקוש.
תהליך ייצור האמנות ב-Kaikai Kiki מתבצע, בדרך-כלל כך: מורקמי מגיע עם סקיצה או עם רעיון מאחד מספרוני הסקיצות שלו, הסקיצה משועתקת לממדים גדולים יותר ואז נסרקת לתוכנת Adobe Illustrator; זהו השלב האחרון שמורקמי מעורב בו באופן ישיר. האסיסטנטים שלו מדפיסים את התמונה בגודל הרצוי, מעבירים אותה דרך מסך-משי (Silkscreen) לקנבס וצובעים את הקנבס. באופן זה יכול מורקמי להמשיך ולייצר כמות גדולה של מוצרים.
המטרה השנייה של Kaikai Kiki היא ניהול אמנים וטיפוח אמנים יפנים צעירים. כל האסיסטנטים של מורקמי הם אמנים שלמדו ממורקמי את תהליך הייצור, אולם הסטודיו מספק להם מרחב רעיוני ופיזי לשם שיתוף אחרים ברעיונותיהם ויצירת האמנות שלהם. רבים מהאומנים האלה מציגים כעת ביפן ומחוצה לה בגלריות בעלות שם.
נדבך חשוב נוסף של המיזם הזה הוא יריד האמנות שמקיימת Kaikai Kiki פעמיים בשנה, הגייסאי (GEISAY).
הגייסאי פתוח לכל מי שמעוניין להציג בו. קרוב לאלף אמנים ומספר קטן של גלריות שוכרים דוכן ביריד ומציגים את עבודתם במשך יום אחד. היריד מושך אליו קהל של חובבים ומקצוענים מכל רחבי העולם, ונציגי תקשורת רבים מגיעים לגייסאי על מנת לתור אחר "הכוכב העולה" הבא. למרות שהגייסאי פונה לקהל מתקדם, שורשיו נשארו נעוצים במורשת האמנות היפנית העשירה. הניגוד הזה יוצר פסטיבל אמנות ייחודי, השומר על צביונו היפני הגם שהוא פתוח לכל, ומקווה להמשיך לחדש ולהשפיע על הדור הבא של אמנים יפנים.
שנות ה-30 של המאה ה-20
שנות ה-30 של המאה ה-20 היו העשור הרביעי של המאה ה-20, החלו ב-1 בינואר 1930 והסתיימו ב-31 בדצמבר 1939.
במהלך שנות השלושים, מדינות העולם ניסו להיחלץ מהמיתון הכלכלי העולמי, שפרץ בסוף שנות ה-20. באירופה התחזקו המשטרים הטוטליטריים, כמו הפשיזם והנאציזם. בארצות הברית הופעלה תוכנית הניו דיל שהשקיעה כספי מדינה בצמצום האבטלה, אך רק פריצת מלחמת העולם השנייה, בשנת 1939, הובילה לסיום המיתון העולמי.
הדור שנולד בשנות ה-30 (יחד עם ילידי ילדי המחצית השנייה של שנות ה-20 וילדי המחצית הראשונה של שנות ה-40) מכונה הדור השקט.
אירופה
אחד המהלכים הפוליטיים המשמעותיים והמזוהים ביותר עם עשור זה באירופה, הוא התחזקותם של הנאצים בגרמניה, ובמדינות נוספות. מגמה זו היא גורם מפתח בתחילתה של מלחמת העולם השנייה בסוף העשור, ולשואה שסימניה הראשונים החלו במהלך העשור.
תנועות חברתיות ופוליטיות
שנות ה-30 יצרו קונפליקטים בין תנועות פוליטיות שונות, ובראשן: הפשיזם המזוהה עם מדינות הציר ; הדמוקרטיה הליברלית המזוהה עם מדינות ההסכמה ; הקומוניזם המזוהה עם ברית המועצות. מתחים אלו התגבשו לכדי עימותים אלימים בכמה מקרים, בהם מלחמת אזרחים בספרד או בסין, כששיאם הגיע בסוף העשור עם פרוץ מלחמת העולם השנייה.
טרוצקיזם
טרוצקיזם היא תאוריה מרקסיסטית שמפתח לאון טרוצקי במשך מספר עשורים. טרוצקי מגדיר עצמו כ"בולשביק – לניניסט" שמצדד בהקמת מפלגת אוונגרד. הוא מחשיב עצמו כתומך של המרקסיזם האורתודוקסי, המתנגד בצורה חדה לאלו של סטלין ומאו, בעיקר בהכרה על חשיבות "המהפכה המתמדת" הבינלאומית. בשנת 1938 מקימים טרוצקי ותומכיו את האינטרנציונל הרביעי, בניסיון להוביל את המהפכה העולמית. מפלגות טרוקציסטיות קמות ברחבי העולם, וזוכות להצלחה מסוימת במדינות שונות, בהן בוליביה, סרי לנקה ווייטנאם.
התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות
ההתנקשויות, החיסולים, וניסיונות ההתנקשות הבולטים ביותר במהלך העשור (לא בהכרח רק רציחות פוליטיות):
פיתוחים טכנולוגיים בתחום התחבורה
שנות ה-30 הוא עשור מפנה בתחום התחבורה, כאשר משתפרת יכולתם של מטוסים וכלי רכב, שכבר היו זמינים בעשורים הקודמים, להפוך ליעילים ופרקטים יותר.
מדע האטום
בשנות ה-30 מגיע המדע להישגים רבים בחקר האטום וחלקיו, כשבהם גילוי הביקוע הגרעיני בשנת 1937, שעומד בבסיס פצצת האטום.
קולנוע
עשור זה נחשב לחלק מעידן הזהב של הוליווד, שבשנים אלו מתפקדת בתור מרכז הפקת הקולנוע של ארצות הברית בפרט ושל העולם בכלל. למרות המשבר הכלכלי, נהרו תושבים בהמוניהם לצפות בסרטי קולנוע על בסיס שבועי.
מנהיגי עולם בולטים
מנהיגי עולם שנכללו במהלך העשור בצמרת רשימת אנשי השנה של המגזין "טיים":
פושעים
פושעים בולטים של תקופת השפל הגדול:
נחל חצרה
נחל חצרה הוא נחל בהר הנגב והערבה. הוא יוצא מתוך המכתש הקטן ומתחבר אל נחל צין, היורד דרך הערבה אל ים המלח.
בנחל חצרה קיימת מעין מרפסת שממנה ניתן להשקיף על שיטפונות בעונת החורף. וכן קיימת מרפסת תחתונה שם יש זרימה חלשה מאוד של מים בכל ימות השנה. בנחל חצרה קיים מפל וטפטפת נטיפים.
צמחייה בנחל: ליד הנחל גדלים עצי אשל שגדלים באדמת סחף בנוסף ישנם עצי אשל.
נפוליאון השני
נפוליאון פרנסואה ז'וזף שארל בונפרט, הידוע כנפוליאון השני (20 במרץ 1811 – 22 ביולי 1832), דוכס רייכשטאט, היה לזמן קצר קיסר צרפת דה יורה.
קורות חייו
נפוליאון השני נולד ב-20 במרץ 1811 כתוצאה מנישואיהם של הקיסר נפוליאון בונפרטה ואשתו השנייה הארכידוכסית מריה לואיזה מאוסטריה, בתו של פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה. הוא הוכתר כ"הוד מלכותו מלך רומא", תואר אשר יועד על ידי נפוליאון האב ליורשו החוקי, אך בפועל היה תואר כבוד בלבד.
שלוש שנים לאחר לידתו בפריז התמוטטה הקיסרות הצרפתית הראשונה אשר הוקמה בידי אביו ואותה עתיד היה לרשת. נפוליאון הראשון, שהודח על ידי הסנאט הצרפתי, ויתר ב-6 באפריל 1814 על כיסאו ותוארו לטובת בנו העולל. בנו זה נלקח על ידי אמו הקיסרית לטירת בלואה שבעמק הלואר. נפוליאון השני החזיק בתוארי אביו חמישה ימים בלבד. לאחר מכן תבעו מנהיגי בעלות הברית, שפלישתם לצרפת הדיחה את נפוליאון הראשון מכיסאו, שיתפטר ללא תנאי, ובכך ביטלו למעשה את העברת הקיסרות לנפוליאון השני התינוק.
לאחר חזרתו של נפוליאון הראשון לצרפת, תקופה המכונה "מאה הימים", והתפטרותו החוזרת בסופה, אישר הסנאט הצרפתי ביום ההתפטרות (22 ביוני 1815) את קיסרותו של נפוליאון השני, אשר שהה באותה עת באוסטריה. כניסת כוחות בעלות הברית ב-7 ביולי אותה שנה שמה קץ לשלטון קצר מועד זה.
ימיו האחרונים
לאחר 1815, חי נפוליאון השני - כאסיר, למעשה - בארמון הקיסרי ארמון שנברון בווינה, על אף שגלותו לא הוכרזה מעולם בפומבי. בשנת 1818 הוענק לו התואר "דוכס רייכשטאט" כמעין פרס ניחומים על אובדן ירושתו המקורית - קיסרות צרפת. ב-22 ביולי 1832 נפטר נפוליאון השני משחפת בארמון שבו הוחזק.
נפוליאון השני לא הורשה מעולם להתכתב עם אביו, שהיה אסור באי הנידח סנט הלנה.
מורשת
נפוליאון השני נודע בצרפת בכינוי "L'Aiglon" (בצרפתית: "העיט הקטן"). המחזאי הצרפתי אדמון רוסטאן חיבר מחזה הנקרא באותו כינוי ומתאר את חייו של נפוליאון השני.
בשנת 1940 הועברו עצמותיו של נפוליאון השני לצרפת כמחווה אישית של אדולף היטלר. לאחר ההעברה נקברו עצמותיו לצד קברו של אביו בארמון האינווליד בפריז.
נחל ברקן
נחל ברקן הוא נחל אכזב במחוז חיפה אשר ראשיתו בכפר הערבי מועאויה, כ-5 קילומטר מערבה לאום אל-פחם. הוא עובר מצפון לכפר קרע ומתאחד עם נחל משמרות שממשיך לאור עקיבא.. הוא אחד ממקורות המים של מפעל נחלי מנשה, ומנקז את מורדותיו הצפוניים-מערביים של רכס השומרון. לאורך הנחל מספר מסלולי הליכה..
בזיב (נהר)
נהר בזיב (בגאורגית: ბზიფი, בּזיפּי, באבחזית: Бзыҧ, ברוסית: Бзыбь) הוא הנהר הגדול ביותר באבחזיה, רפובליקה אוטונומית בצפון-מערב גאורגיה. הנהר זורם מהקווקז הגדול לים השחור לאחר שהוא מסתעף לשניים, נהר הבוויאו (ბავიუ) ונהר גגה (გეგა).
אורכו 110 ק"מ ואגן הניקוז שלו משתרע על 1,510 קמ"ר. מתחילת זרימתו הוא זורם בתחילה מערבה עד שמעט אחרי העיר פסחו פונה הנהר דרומה לכיוון הים השחור. מקורות המים של הנהר מתחלקים ל-32.7% מי גשם, 32.2% מי תהום ו-30.6% שלג. אפיק הנהר נושק לרכס בזיב, רכס גגרה ורכסים נוספים של הקווקז. הכביש המוביל מהים השחור לאגם ריצה נמתח במקביל לאפיק הנהר. בנקודת כניסתו לים השחור נמצא הכפר האבחזי בזיב שליד פיצונדה.
המנהיג הסובייטי ניקיטה חרושצ'וב רצה לבנות תחנה הידרואלקטרית על הנהר בקרבת העיר פיצונדה, עיר הספא האהובה עליו. אבל המהנדסים הניאו אותו מכך עקב בעיות סביבתיות ואפשרות להיווצרות ארוזיה, תהליכי סחף של אדמה בקרבת חוף הים. במקומו נבחר נהר האנגורי.
הנהר מהווה אתר תיירות עבור קיאקים ורפטינג.
מטווח 24
מטווח 24 המכונה גם שטח אש 24 א', שדה ניסויים 24 או מ.ק. 113 הוא מטווח של חיל הטכנולוגיה והאחזקה ויחידת נס"א השוכן על חופה הדרומי של ראשון לציון, צפונית לבסיס חיל האוויר פלמחים. המטווח משמש לניסויים בתחמושת חיה, בטילים, אמצעי לחימה מיוחדים, מערכות מבצעיות חדישות, ומדים חדשים. שטחו 7,500 דונם והוא קיים מאז קום המדינה.
ב-25 בפברואר 2008 נפצעו קצין ונגד מפיצוץ שאירע במהלך ניסוי בבסיס בנשק נ"ט שנפל שלל בידי צה"ל.
החל מינואר 2014 מתקיימים במטווח ימי הסיירות, לאחר תקופה ארוכה בה נערכו במכון וינגייט.
בשנים האחרונות תכנן צה"ל לפנות את חלקו הצפוני של הבסיס, ששווי שטחו נאמד במיליוני שקלים, אך הפינוי התעכב עקב מחלוקת בין משרד הביטחון לבין עיריית ראשון לציון באשר לגורם שיישא בעלויות פינוי השטח מחומרי נפץ ומנפלי פגזים. ב־7 בספטמבר 2022 נחתם ההסכם לפינויו של בסיס הניסויים שצפוי להוסיף לרצועת החוף של ראשון לציון לפחות 2 ק"מ, וישלש את גודלה.עיריית ראשון לציון בונה תוכנית פיתוח נרחבת לשטח שצפוי להתפנות (כ-2400 דונם) בהיקף של כ- 10,000 יח"ד (מסחר, מגורים ותיירות) ולפי פירסומי העירייה 90% מהשטח יהפכו לשמורת טבע פתוחה לציבור עם גישה לחוף הים. עם זאת, טרם הוכרז השטח באופן רשמי כ"שמורת טבע מוכרזת" על ידי כל הרשויות המוסמכות לכך ומעמדה נכון לאוגוסט 2023 הוא עדיין "שמורה מוצעת".
שמורת הטבע חולות ראשון לציון צפויה להשתרע בשטחו המלא של הבסיס (כ-7500 דונם).
סוסיים
סּוּסִיִּים (שם מדעי: Equidae) היא משפחה של פרסתנים הכוללים את סוס הבית ובעלי חיים קרובים לו כמו חמור הבית והזברה, ומינים נוספים רבים הידועים רק ממאובנים. משפחה זו כוללת כיום סוג אחד בלבד — סוס. משפחת הסוסיים שייכת לסדרת מפריטי פרסה, הכוללת את הטפיר ואת הקרנף וסוגים נוספים הידועים רק ממאובנים.
בישראל חיים פראים בבר, סוסים וחמורים מבויתים וערודים בחי בר יטבתה.
אבולוציה
המאובנים הקדומים ביותר השייכים למשפחת הסוסיים שויכו בעבר לסוג איוהיפוס (Hyracotherium), אבל המין הראשון של סוג זה שנתגלה משויך כיום למשפחה אחרת (Palaeotheriidae) בסדרת מפריטי פרסה שנכחדה. מאובנים השייכים לסוג זה, המתוארכים לאאוקן מלפני 54 מיליון שנים נתגלו לראשונה על ידי ריצ'רד אוון ב-1841. סוסיים ראשונים אלו היו בעלי חיים בגודל שועל בעלי שלוש אצבעות ברגליהם האחוריות וארבע ברגליהם הקדמיות. לפי שיניהם הם הותאמו לרעייה של צמחים רכים, והיו מותאמים לריצה. גודל המוח שלהם העיד שהם היו בעלי חיים נבונים יחסית. מספר האצבעות הצטמצם במינים מאוחרים יותר והם פיתחו שיניים מותאמות יותר לטחינת עשבים וצמחים נוקשים יותר.
בתקופת המיוקן הפכה המשפחה להיות מגוונת יחסית, עם הופעת מינים חדשים רבים. באותה תקופה היו בני המשפחה דומים יותר לסוסים, כשהם מפתחים את צורת הגוף האופיינית לחיות מודרניות. רבים ממינים אלו נשאו את עיקר משקל גופם על האצבע המרכזית, כשהאצבעות האחרות מתנוונות וכמעט שאינן נוגעות בקרקע. הסוג היחיד ששרד עד ימינו סוס, התפתח בפליסטוקן התחתון, והתפשט במהירות ברחבי העולם.
ארצות הממלכה המאוחדת
החלוקה המנהלית של הממלכה המאוחדת היא מורכבת, רב־שכבתית ולא אחידה. כמדינה, הממלכה כוללת את אנגליה, ויילס, סקוטלנד וצפון אירלנד. לפעמים מתייחסים אליהם כ"אומות הבית" (באנגלית: Home Nations). עם זאת, המסמך שהוגש לארגון האומות המאוחדות מדגיש שהם חלקים של הממלכה אך לא מהווים ישויות מנהליות מהדרגה הגבוהה.
היסטוריה
המבנה הנוכחי הוא תוצאה של איחוד שבוצע במספר שלבים.
בשנת 1707 הוקמה ממלכת בריטניה הגדולה כתוצאה מהסכם בין הממלכות העצמיות של אנגליה וסקוטלנד בהתאם לחוקי האיחוד של 1707 שהיו בתוקף עד לשנת 1800. בשנה זו נכנס לתוקף חוק האיחוד של 1800 והוקמה הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד.
בשנת 1922 קיבלו 26 מ־32 המחוזות של אירלנד הכרה כמדינה העצמאית וכתוצאה מכך הוקמה הממלכה המאוחדת הנוכחית. (והמדינה אירלנד לצידה, הקרויה על שם האי אשר היא מהווה את מרבית שטחו)
ויילס היא חלק מהממלכה המאוחדת כתוצאה מחוקי ויילס 1535–1542.
אלחנדרו ליפשוץ פרידמן
אלחנדרו ליפשוץ פרידמן (בספרדית: Alejandro Lipschutz Friedmann; 28 באוגוסט 1883, ריגה (לטביה) – 10 בינואר 1980, סנטיאגו דה צ'ילה) היה רופא ואנתרופולוג צ'יליאני, ממוצא יהודי-לטבי. היה חוקר בתחום הפיזיולוגיה, האנדוקרינולוגיה, כמו כן בתחום האתנוגרפיה והיסטוריה של הילידים האינדיאנים. אחד מההוגים החשובים של תרבות השמאל הצ'יליאני.
ביוגרפיה
נולד וגדל בריגה, בלטביה, אז חלק מהאימפריה הרוסית, כילד שלישי מבין שבעת הילדים של משפחה יהודית. אביו, אהרן ליפשוץ, היה טכנאי ליטוגרף וסוחר, ואמו, פרידה פרידמן, הייתה ציירת. בשנת 1901 סיים את לימודי התיכון בגימנסיה "ניקולאי הראשון" בריגה. מנעוריו התעניין באנתרופולוגיה ואך לפי עצת אביו נרשם לבסוף ללימודי רפואה באוניברסיטת ברלין.
בשנת 1905 נרשם למפלגה הסוציאל-דמוקרטית הרוסית ונמנה עם הפלג הבולשביקי. בחודש מרץ הפסיק את לימודיו כדי להשתתף בפעילות המהפכנית באותה שנה בעיר מולדתו, ריגה.
את לימודי הרפואה חידש בשנת 1906 בציריך והמשיך את לימודיו בגטינגן שם סיים את התואר בשנת 1907 עם עבודת גמר מצוינת לשבח על אודות האוסטאיופורוזיס  האידיופאתית.
בין השנים 1908–1912 עבד במכון לפיזיולוגיה ההשוואתית באוניברסיטת גטינגן. בהדרכת פרופ' מקס פרוורן חקר שם את פיזיולוגיית מערכת העצבים המרכזית, ובהדרכת  פרופ' אוגוסט פוטר את הפיזיולוגיה  השוואתית של הבלוטות האנדוקריניות. במאי 1914 התחתן עם מרגרטה פוגל-לך. לבני הזוג נולדו שתי בנות - מריון (ב-1915) ויוסטינה (ב-1925).
פעילותו האקדמית באירופה
בימי מלחמת העולם הראשונה, בין השנים 1914–1919 היה מרצה בדרגת פריבט-דוצנט באוניברסיטת ברן. מחקריו אז זכו ב"מדליית צ'ארלס ל. מאייר" בתחום חקר הסרטן. בשנת 1916 עבד כאורח במעבדתו של אויגן שטיינך במחקר על תפקודו האנדוקריני של האשך ועל היפרמסקוליניזציה. בין השנים 1919–1926 כיהן כפרופסור לפיזיולוגיה באוניברסיטת טרטו באסטוניה והצטיין במחקריו בתחום אטרופיית השרירים ותפקוד הבלוטות האנדוקריניות. בשנת 1924 פרסם עבודה על "ההפרשות הפנימיות של הגונאדות".
פעילותו בצ'ילה
בשנת 1926, כדי להתגבר על מחלת השחפת שלקה בה, לצורך מעבר לתנאי אקלים הולמים יותר הסכים לקבל את המשרה של פרופסור באוניברסיטת קונספסיון בצ'ילה. הוא הגיע לצ'ילה בספטמבר 1926. כפי שתרם בזמנו להעלאת אוניברסיטת טרטו על מפת המחקר הפיזיולוגי האירופי, כך גם בצ'ילה. הוא ארגן ופיתח את המכון המקומי לפיזיולוגיה וניהל אותו עד שנת 1936. בשנת 1927 מונה לדיקן הראשון של הפקולטה החדשה לרפואה שנוסדה בקונספסיון והקים שם חברה לביולוגיה, סניף של החברה הביולוגית Société de biologie מפריז. בשנים 1934–1935 פרסם יחד עם פּי-סונייר, עמית  מפורסם מספרד, את ספר הלימוד "קורס לעבודות מעשיות בפיזיולוגיה" שהוצא לאור במדריד. באותן השנים התחיל להתעניין בבעיותיהן ובתרבותן של האוכלוסיות האינדיאניות.
כשבסוף שנת 1935 עקב מחלוקות, אוניברסיטת קונספסיון החליטה לא לחדש את החוזה איתו, החל משנת 1936 עבר אלחנדרו ליפשוץ לסנטיאגו דה צ'ילה שם, לבקשתו של שר הבריאות דאז, ד"ר אדוארדו קרוז קוק, לקח על עצמו את ניהול המכון לרפואה ניסויית של שירות הבריאות הלאומי.
בשנת 1941 קיבל את האזרחות הצ'יליאנית. בשנת 1943 בטקס פומבי מתוקשר בתיאטרון קאופוליקן התקבל יחד עם המשורר פבלו נרודה כחבר במפלגה הקומוניסטית הצ'יליאנית. בשנת 1944 זכה בארצות הברית בפרס צ'ארלס ל. מאייר לחקר הסרטן על מחקריו באונקולוגיה.
ספריו בנושא העמים האינדיאנים השפיעו את האידיאלוגיה של מפלגות השמאל בצ'ילה בנושא היחס לאוכלוסייה זאת. בשנת 1946 עמד בראש משלחת מחקר בקרב האינדיאנים בארץ האש מטעם הממשלה הצ'יליאנית.
בהקדמתו לספר של ליפשוץ, "הבעיה הגזעית בכיבוש אמריקה ונישואי התערובת" (El problema Racial en la Conquista de América y el Mestizaje"), בשנת 1963 פבלו נרודה שהיה ידידו ושכנו, הגדיר את המחבר כ"האדם הכי חשוב בצ'ילה" של אותם הימים. בשנת 1970 זכה אלחנדרו ליפשוץ בפרס הלאומי למחקר, על עבודותיו בתחום האנדוקרינולוגיה והרפואה הניסויית. בשנת 1972 התקבל כחבר כבוד לאקדמיה למדעים של צ'ילה. באותה שנה הנשיא סלבדור איינדה רתם אותו לקחת חלק בעבודה על תוכנית החוק החדש בנוגע לאוכלוסייה הילידה.
ליפשוץ אסף אוסף ספרים גדול בענייניי רפואה, סוציולוגיה, אנתרופולוגיה, היסטוריה של אמריקה ושל האינדיאנים, דרוויניזם ומרקסיזם, אתנולוגיה, פיזיולוגיה, אנדוקרינולוגיה, אונקולוגיה ניסויית, פתולוגיה ורפואה ניסויית. הוא תרם ספרייה זו לאוניברסיטת צ'ילה ולאוניברסיטה הקתולית של צ'ילה.
ב-1973 בעת ההפיכה הצבאית, פרצו אנשי צבא לביתו בלוס גינדוס. הוא פרש לגמלאות בגיל 77. ליפשוץ נפטר בבית האבות היהודי בסנטיאגו דה צ'ילה בגיל 93 ב-10 בינואר 1980. לאחר מותו בשנת 1983 הוקם מכון למדעים על שמו, הקשור למפלגה הקומוניסטית.
בופור (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
Bitch, Don't Kill My Vibe
Bitch, Don't Kill My Vibe הוא שיר של הראפר האמריקאי קנדריק לאמאר. הוא יצא לאור ב-18 במרץ 2013, כסינגל החמישי מתוך אלבום הבכורה שלו בחברת תקליטים גדולה, Good Kid, M.A.A.D City, באמצעות טופ דואוג אנטרטיינמנט, אפטרמת' אנטרטיינמנט ואינטרסקופ רקורדס. הוא הופק על ידי סאונווייב ומכיל בתוכו דגימה של השיר "Tiden Flyver" של הרכב המוזיקה האלקטרונית הדני Boom Clap Bachelors.
השיר הגיע בשיאו למקום ה-32 במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע
השיר הוקלט עבור אלבום האולפן השני של לאמאר, Good Kid, M.A.A.D City, וכלל במקור שירה של מוזיקאית הפופ האמריקאית ליידי גאגא. ב-15 באוגוסט 2012, גאגא הודיעה שהיא שיתפה פעולה עם לאמאר בשיר נוסף שהוקלט עבור האלבום בשם "Partynauseous", וכי הוא ייצא לאור ב-6 בספטמבר. שמונה ימים לאחר מכן, היא הודיעה שהשיר לא ייצא לאור בתאריך שהוכרז והתנצלה בפני המעריצים. בסופו של דבר, אף אחת מהתרומות של גאגא לאלבום לא הופיעה בו עקב בעיות תזמון והבדלים יצירתיים. על שיתוף הפעולה עם גאגא, אמר לאמאר: "היה לנו תאריך, אך היינו צריכים לעמוד בתאריך היעד של פרסום ההזמנה מראש. זה רק הצד העסקי שעובר ומבלגן דברים".
שיכון פאג"י
שיכון פאג"י היא שכונה חרדית קטנה בתוך שכונת סנהדריה בירושלים.
Bitch, Don't Kill My Vibe
רקע
ב-8 בנובמבר 2012, ליידי גאגא הוציאה את הגרסה המקורית של השיר הכוללת את השירה שלה, בה היא מבצעת את הפזמון ובית נוסף בשיר. לאמאר הביע את הפתעתו ואת הסכמתו לפרסום השיר, מכיוון שלדעתו הוא הראה ביטחון בעבודתם המשותפת. יתרה מכך, גרסת סולו של ליידי גאגא לשירם "Partynauseous" הייתה חלק מסיבוב ההופעות ArtRave: The Artpop Ball של גאגא, אך האודיו הרשמי של השיר מעולם לא פורסם באופן רשמי.
שיכון פאג"י
היסטוריה
תוכנית השכונה ממזרח לשכונת סנהדריה גובשה בשנת 1945. אבן פינה לשכונה הונחה ב-21 במרץ 1946. היא נבנתה על ידי קבוצת משתכנים חרדים, מאנשי פאג"י, בראשותו של אברהם זאב טרגר (שלעתיד הקים שכונות נוספות בירושלים: נוה פאג"י בבית וגן, נוה צבי ברחוב בר-אילן, שכונת עזרת תורה, בתי טרגר בשכונת רמות), ועמו אברהם אליהו מוקוטובסקי (הוא אליהו כי טוב, מחבר ספר התודעה), ובסיוע הרב יצחק אביגדור אורנשטיין ועוד.
Bitch, Don't Kill My Vibe
וידאו קליפ
הווידאו קליפ לשיר, בבימוים של דה ליל הומי ו-OG מייק מיהייל, פורסם ב-13 במאי 2013. באותו יום, פורסמה גרסת הבמאי של הקליפ, הכוללת הופעות קמע של ג'וסי ג'יי וג'יי רוק וקליפ בונוס של שיר של סקולבוי קיו בשם "Man of the Year". הקומיקאי האמריקאי מייק אפס מופיע במהלך הקליפ.
הקליפ מסתיים בחיתוך קשיח של הרכב המיתרים למסך שחור עם טקסט לבן הקורא "Death to Molly" ("מוות למולי"). בראיון ל-MTV News, לאמאר הסביר שהטקסט הוא ביקורת על קידום בליריקה של שירים שונים של הסם MDMA הידוע בכינויו "מולי" במוזיקת ההיפ הופ, ואמר: "כשכולם משתמשים עכשיו במודע במונח הזה אובביטוי הזה במילים, זה משקה את התרבות... אז זה באמת הזמן לעבור הלאה".
שיכון פאג"י
היסטוריה
השכונה תוכננה על ידי האדריכל יוסף שנברגר. בדצמבר 1946 תוארה השכונה:
מרדכי גילולה
מרדכי גילוּלָה (29 בינואר 1936 – 10 באוגוסט 2002) היה בלשן ואגיפטולוג, פרופסור חבר בחוג לארכאולוגיה ותרבויות המזרח הקדום שבאוניברסיטת תל אביב.
Bitch, Don't Kill My Vibe
רמיקסים
ב-13 במרץ 2013, קטע מהרמיקס הרשמי של השיר, הכולל הופעת אורח של הראפר האמריקאי ג'יי-זי, הוקרן בבכורה על ידי טכנאי המיקס של ג'יי-זי יאנג גורו. כאשר לאמאר עבד על הרמיקס, הוא תיאר אותו כ"הישג" על כך שיש לו שיר עם ג'יי-זי וחשף שהוא כתב את הבית שלו לרמיקס ביום אחד. הגרסה המלאה של הרמיקס הוצגה בבכורה על ידי Funkmaster Flex ב-17 במרץ 2013. הרמיקס נוסף לרשימת הרצועות של גרסת חנות האייטונס של האלבום, ולאחר מכן יצא לרדיו קצבי עכשווי ב-9 באפריל 2013. העטיפה של הרמיקס כוללת תצלום של שחקני הכדורסל קובי בראיינט ומייקל ג'ורדן, המשמשים כייצוגים של לאמאר וג'יי-זי, בהתאמה.
שיכון פאג"י
היסטוריה
ביוזמת מקימי השכונה הוקמו בשכונה מפעל דפוס ומאפיית לחם. בסוף 1946 נסלל רחוב הרב בלוי המחבר את השכונה לרחוב שמואל הנביא.
Bitch, Don't Kill My Vibe
רמיקסים
רמיקס של השיר בהשתתפות הזמרת-יוצרת הבריטית אמילי סאנדיי, המכונה "International Remix", יצא לאור ב-27 במאי 2013. השניים הציגו בעבר את השיר באירוע Footaction בניו יורק מוקדם יותר באותו החודש. הרמיקס יצא כסינגל דיגיטלי ב-25 ביוני 2013. ברמיקס, סאנדיי מבצעת קטע אינטרו חדש ודואט עם לאמאר בפזמון השיר.
מרדכי גילולה
ביוגרפיה
מרדכי גילולה נולד בעפולה, בן לחלוצים מפולין ובסרביה. אביו משה היה מנהל המכירות בבית החרושת 'פניציה', ואמו חיה מזכירת איגוד המהנדסים בחיפה. צבי גילולה הוא אחיו הצעיר. הוא גדל בחיפה, שם למד בבית הספר העממי גאולה ובבית הספר התיכון ביאליק, והיה ספורטאי מצטיין. שירת בצבא בחיל המודיעין והשתחרר בדרגת סגן. עשה את חוק לימודיו לתואר הראשון במקרא ובהיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים. תוך לימודי המקרא למד מצרית קדומה בתור שפת עזר לחקר המקרא אצל פרופ' ח"י פולוצקי, מייסד אסכולת ירושלים של חקר הבלשנות המצרית, והשפה, ובעיקר פולוצקי, שבו את לבו. והוא החליט להתמחות במצרית כתחום לימודיו העיקרי. את עבודת הגמר לתואר מוסמך כתב על ההשפעה של ספרות החכמה המצרית על ספר משלי, ואת התואר סיים בשנת 1964. את עבודת הדוקטורט עשה בהנחיית פולוצקי. פולוצקי, תלמידתו פרופ' שרה ישראלית-גרול, וגילולה הם החוקרים שהיוו בזמנם את האסכולה. את עבודת הדוקטור, "מליות אנקליטיות במצרית קלאסית", הגיש בשנת 1968.
שיכון פאג"י
היסטוריה
לאחר כיבוש בית הספר לשוטרים על ידי הלגיון הירדני נסוגו לוחמי האצ"ל לשיכון פאג"י ומיקמו בו את עמדותיהם הקדמיות. תושבי השכונה פונו ממנה ובימים שלאחר מכן יצאו מבית הספר לשוטרים כוחות של הלגיון לתקוף את סנהדריה ושיכון פאג"י, אך נהדפו. ב-22 בפברואר 1949 חזרו תושבי השכונה לבתיהם. לאור הקרבה לקו העירוני, חלק מן המתיישבים לא חזרו לגור בה והעדיפו לגור בשכונות שנכבשו מן הערבים, כשכונת קטמון. במקומם באו לגור בשכונה ניצולי שואה מהונגריה. במרץ 1950 חגגו בשכונה את שיקומה לאחר הקרבות.
מרדכי גילולה
ביוגרפיה
עשה פוסט-דוקטורט באוניברסיטת שיקגו בשנים 1969–1972. בשובו ארצה ב-1972 החל ללמד בחוג לארכאולוגיה ולתרבויות המזרח הקדום שבאוניברסיטת תל אביב. בשנת 1974 עלה לדרגת מרצה בכיר. שהה בשבתונים באוניברסיטאות אוקספורד והסורבון. הוא עסק שנים רבות בכתיבת ספר דקדוק של השפה המצרית שהזמינה אצלו אוניברסיטת אוקספורד, אך לא עלה בידו לסיים את המשימה.
גילולה חקר את תרבות מצרים הפרעונית ואת השפה המצרית ובכך המשיך את מחקריו של מורהו פולוצקי שהתמחה בשפות המצריות. הוא עסק בתחביר של הטקסטים שנכתבו מעל גבי ארונות המתים, מראשית האלף השני לפני הספירה וחקר את הזיקה בין המצרית האמצעית והשפות השמיות האחרות.
שיכון פאג"י
היסטוריה
עד למלחמת ששת הימים נחשבה השכונה כשכונת ספר בירושלים ובינה לבין בית הספר לשוטרים הוקמו ביצורים. לאחר מלחמת ששת הימים נבנו סביב שיכון פאג"י השכונות רמת אשכול ומעלות דפנה.
מרדכי גילולה
ביוגרפיה
מרדכי גילולה הניח אחריו אישה, פרופסור דבורה גילולה, ושלושה ילדים. בתו ד"ר לאה גילולה היא מנהלת הארכיון והמוזיאון לתיאטרון ע"ש ישראל גור.
שיכון פאג"י
היסטוריה
רבני השכונה היו הרב בנימין זאב יעקובזון, הרב יעקב בלוי וכיום הרב חיים יוסף בלוי.
מרדכי גילולה
מחקריו
בעבודת הדוקטור ובמחקריו שאחריה חקר גילולה את תפקידן של המליות האנקליטיות בשפה המצרית, שנחשבו קודם לכן לבעלות הדגשה פרוזודית בלבד. הוא בדק את הדגמים המדויקים בהם מופיעה כל מלית ומלית והראה שלצד מליות בעלות משמעות לקסיקלית גרידא יש גם מיליות בעלות שימוש דקדוקי. התגלית הבולטת ביותר והמהפכנית ביותר בשטח הדקדוק המצרי היא תגליתו של פולוצקי בדבר תפקידם של הזמנים המשניים במצרית. מסקנות עבודתו של גילולה מסתמכות על תורתו של פולוצקי, מאשרות את שיטתו ומהוות הוכחה לנכונותה. הוא המשיך את דרכו של פולוצקי גם בחקר משפטים שמניים במצרית ובקופטית.
גילולה השתמש בהזדמנות שנקרתה לו לכתוב ביקורת על הספר של זצינגר (Satzinger ) כדי לפרסם את ממצאיו באנגלית. הביקורת הזאת היא עד היום בסיס לחקר הדקדוק המצרי, שעליה מסתמכים הבלשנים שאינם קוראי עברית.
גילולה גם חקר במשך שנים רבות את התרבות הכנענית והמיתולוגיה הכנענית. הוא סבר כי האל יהוה ראשיתו בפנתאון של אלים וייצוגו המקודש, היה השור של אל השמש, "עגל הזהב". את דרכו להיות אל אוניברסלי, חסר דמות, החל כאל כנעני, כשהוא גורר איתו במשך מאות שנים את שאריות הפולחן האלילי וסמליו, שכללו, בין השאר את זוגתו האשרה. בעקבות חקר הממצאים שנמצאו באתר כונתילת עג'רוד בה שני דמויות וכתובת "ליהוה שמרנ ולאשרתה", הוא פרסם מאמר בו פרש אותם כאל יהוה שעבדו בממלכת ישראל הצפונית בצורת עגל (או כיושב על עגל). אשרתה מוסברת בתור האלה אשרה, שבאוגרית ובמיתולוגיה הכנענית היא בת זוגו של אל, והאזכור שלה בחיבור עם יהוה יכול רק לומר שהיא נתפסה כבת זוגו. זה, מצדו, יכול לשמש הוכחה לקשר ההדוק של יהוה ואל, מאחר שיהוה בפנתיאון הכנעני נשא עמו במשך מאות שנים את בת זוגו ואולי סמלים אליליים אחרים. יש להניח שפולחן יהוה המיוצג על ידי העגל לא הוחלף ברפורמות של יאשיהו ובזמן ריכוז הפולחן, ונמשך למעשה עד גלות בבל.
הארכיון של מרדכי גילולה נמצא ב-Griffith Institute, אוניברסיטת אוקספורד.
פרשת כרמלה בוחבוט
האירוע
כרמלה (ילידת 1954) נישאה ליהודה בוחבוט בשנת 1970, ונולדו להם שלושה בנים.
בנובמבר 1993 שלושה חודשים לפני מקרה הריגתו הכה בוחבוט את כרמלה בראשה עד שנזקקה לטיפול רפואי, והיא טענה באוזני הצוות הרפואי כי היא פגעה בעצמה.