cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קווין סורבו
ביוגרפיה
סורבו נולד בעיר מאונד, מינסוטה לארדיס, אח במקצועו, ולין, מורה לביולוגיה ומתמטיקה. קווין גדל על ברכי הנצרות מהזרם הלותרניזם, ולאחר סיום לימודיו באוניברסיטת מורהד מינסוטה פנה לעסוק בדוגמנות צילום וטלוויזיה בשנות השמונים של המאה העשרים.
תחילת דרכו כשחקן החל בתפקידי אורח בסדרות כגון "ראשון עד עשר" (1st & Ten) ובסדרת הטלוויזיה הנודעת "רצח במשיכת קולמוס" (Murder, She Wrote) בכיכובה של השחקנית אנג'לה לאנסברי, בהמשך נבחן לתפקידים ראשיים בסדרות "לויס וקלארק: הרפתקאותיו החדשות של סופרמן", ובנוסף לסדרה "תיקים באפלה", שני מבחני בד אשר לא זכה בהם.
בשנת 2006 גילם את דמותו של פרנק אטווד בעונה הרביעית והאחרונה סדרת הנעורים "The O.C." של רשת FOX. בשנת 2008 שיחק בעיבוד האמריקאי של רשת NBC לסדרה הישראלית "האקס המיתולוגי", בכיכובה של אליזבת ריזר.
בשנת 2012 שיחק בסרט הטלוויזיה "מלאכים של החג", לצידה של איזבלה וידוביץ'.
בשנת 2018 שיחק בתפקיד ראשי לצד לוגן אלן בסרט הקולנוע "ברני הדולפין".
חיים אישיים
סורבו הוא נוצרי אדוק. לדבריו עובדה זו מנעה את קידומו בתעשיית הסרטים.
בריאיון לרדיו הנוצרי "פטר הייק", טען כי הוליווד נוקטת גישה מזלזלת בהפקת סרטים העוסקים בעלילות תנ"כיות.
סורבו שיחק בסרט "אלוהים לא מת" (2014). סרט העוסק בוויכוח בין מרצה אתאיסט לסטודנט נוצרי.
אל תאכל את המרגניות (סרט)
אל תאכל את המרגניות (באנגלית: Please Don't Eat the Daisies) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1960, בבימויו של צ'ארלס וולטרס, עם דוריס דיי ודייוויד ניבן בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס בחלקו על רב המכר האוטוביוגרפי "אל תאכל את המרגניות" של ג'ין קר משנת 1957. על הספר הופקה גם סדרת טלוויזיה של קומדיית מצבים של NBC בשנים 1965–1967.
דוריס דיי שרה בסרט שני שירים – "בבקשה אל תאכל את המרגניות", ו"לכל שנושבת הרוח" כן היא מזמזמת באחת הסצנות את "קה סרה, סרה (מה שיהיה, יהיה)".
תקציר העלילה
לורנס "לארי" מקיי (דייוויד ניבן) הוא פרופסור לתיאטרון שעבר להיות מבקר תיאטרון בעיתון חשוב בניו יורק. הוא גר עם אשתו קייט (דוריס דיי) בדירה שכורה בניו יורק ביחד עם ארבעה בנים קטנים שהופכים את הבית ומשתעשעים בזריקת פצצות מים על העוברים ושבים ברחוב. גם העוזרת/מטפלת מגי (פטסי קלי) מתקשה להשתלט עליהם.
הביקורת הראשונה של לארי היא על הצגה בהפקתו של חברם אלפרד נורת' (ריצ'רד היידן) עם השחקנית הראשית דבורה ווהן (ג'ניס פייג'). לארי קוטל את ההצגה ובעיקר את ווהן. אלפרד הופך מאוהב לאויב ווהן מזכה את מקיי בשתי סטירות לחי במסעדת סארדיס שמצולמות ומפורסמות בכל העיתונים, לארי הופך לידוען ומוזמן לכל המסיבות האנשים החשובים לחוסר שביעות רצונה של קייט. לארי נאלץ גם לקרא מחזה של נהג המונית שלהם ג'ו פוזיטאנו (ג'ק ווסטון) ולהבהיר לו שהא גרוע.
קייט בינתיים משתלבת בחיי הקהילה במקום ושרה ורוקדת עם הילדים את "בבקשה אל תאכל את המרגניות".
דבורה ווהן מנצלת את ההזדמנות ומתחילה לפלרטט אתו. אמה של קייט, סוזי רובינסון (ספרינג בינגטון), מצליחה להשפיע על בתה קייט להגיע לניו יורק ושניהם מתפייסים. שניהם חוזרים מחובקים להוטון כשהילדים משליכים עליהם פצצת מים.
סולת אבוט
סולת אבוט (שם מדעי: Papasula abbotti) היא עוף ימי גדול ממשפחת הסולתיים המהווה מין יחידי בסוגו. סולה זו חיה בעיקר באי חג המולד שבאוקיינוס ההודי ונמצאת בסכנת הכחדה. פרט ראשון מסוג זה נחקר ב-1892 על ידי החוקר וויליאם אבוט, ממנו קיבל העוף את שמו.
אורכה של הסולה כ-80 ס"מ ומשקלה כ-1,400 גרם. היא בעלת נוצות לבנות וכנפיים גדולות ושחורות. הראש כחול והמקור כחול כמותו. לסולה כנפיים גדולות והיא יכולה לדאות במשך חודשים מעל זרמי האוקיינוסים הטרופיים. כשהסולה מוצאת דג היא צוללת במהירות ותופסת אותו מתחת למים.
סולה זו מקימה מושבות רבייה זוגיות באי חג המולד ביערות הגשם של האי ושם מימה קן עשוי מצמחייה שמצוי על העצים הנמוכים. בני הזוג של הסולה חיים יחד כל החיים ומעמידים צאצא כל שנתיים או שלוש.
איומים
סולות אלה נפגעו מאוד עקב הפגיעה ביערות אי חג המולד בשביל כריית פוספט. כמו כן הם נגעו ממין של נמלים פולשות ציידות ממין Anoplolepis gracilipes שהורגות אפרוחים ומבריחות את הבוגרים המקננים באי. איום נוסף על הסולות הוא דיג יתר וזיהום ימי באזורים מסוימים.
קופרוליט
קופרוליט (או קופרולית) היא צואה מאובנת. קופרוליטים מסווגים כעקבות מאובנים בניגוד לגופים מאובנים, שכן הם מעידים על התנהגות החיה (במקרה זה, תזונה) ולא על המורפולוגיה שלה. השם נגזר מהמילים ביוונית עתיקה κόπρος ("קופרוס", שמשמעותה "גללים") ו-λίθος ("ליטוס", שמשמעותה "אבן"). הם תוארו לראשונה על ידי ויליאם בקלנד (William Buckland; 1784–1856) בשנת 1829. קודם לכן הם היו קרויים "אצטרובלים מאובנים" ו"אבני בזואר". הם משרתים מטרה חשובה בפלאונטולוגיה מכיוון שהם מספקים עדות ישירה לטריפה ולתזונה של מינים שנכחדו. גודלם של הקופרוליטים עשוי לנוע בין כמה מילימטרים למעל ל-60 סנטימטרים.
באנגלית נוהגים להבחין בין קופרוליטים שהם גללים מאובנים ל"פלאו-צואה" (Paleofaeces) שהיא צואת אדם עתיקה שהשתמרה. כמו בסוגי מאובנים אחרים, בקופרוליטים הוחלף חלק גדול מההרכב המקורי שלהם על ידי משקעים של מינרלים כמו סיליקט וסידן פחמתי. פלאו-צואה, לעומת זאת, שומרת על חלק גדול מההרכב האורגני המקורי שלה וניתן לשחזר אותה כדי לקבוע את תכונותיה הכימיות המקוריות, אם כי בפועל המונח קופרוליט משמש גם לחומר צואתי אנושי קדום בהקשרים ארכאולוגיים.
ערך למחקר
באמצעות בחינה של קופרוליטים מסוגלים הפלאונטולוגים להשיג מידע על תזונת בעל החיים (אם יש עצמות או שרידי מזון אחר), למשל אם זה היה אוכל עשב או טורף, והטפונומיה של הקופרוליטים, אף על פי שבעל החיים שהפריש את הגללים כמעט אף פעם לא ניתן לזיהוי באופן חד משמעי, במיוחד בדוגמאות קדומות יותר. במקרים מסוימים, ידע על האנטומיה של דרכי העיכול של בעלי חיים יכול להועיל אם מצליחים לקשר בין קופרוליט לבעל החיים שייצר אותו, ודוגמה אחת לכך היא הממצא כי ייתכן שהסילאזאורוס (Silesaurus), זוחל מהקבוצה דמויי דינוזאורים מהטריאס, היה אוכל חרקים, השערה שהתבססה על הלסתות דמויות המקור של בעל החיים ועל הצפיפות הגבוהה של שרידי חיפושיות שנמצאו בקופרוליטים הקשורים אליו. יתר על כן, ניתן לנתח את הקופרוליטים ולזהות מינרלים מסוימים שידועים ככמויות קורט במינים מסוימים של צמחים שעדיין ניתן לאתר אותם מיליוני שנים אחר כך.
זיהוי קופרוליטים
זיהוי קופרוליטים מסתייע בדפוסים המבניים שלהם, כמו סימונים ספירליים או טבעתיים, על ידי תוכנם, כמו חלקי מזון לא מעוכלים, ועל ידי שרידי מאובנים הקשורים אליהם. לעיתים קרובות קשה להבחין בין הקופרוליטים הקטנים ביותר לבין כדוריות אנאורגניות או ביצים. מרבית הקופרוליטים מורכבים בעיקר מסידן זרחתי, יחד עם כמויות זעירות של חומרים אורגניים.
קופרוליטים תועדו בשכבות שגילן נע מהקמבריון ועד קרוב לתקופתנו והם מצויים בכל רחבי העולם. כמה מהם מועילים כמאובנים מנחים, כדוגמת Favreina מתקופת היורה שנתגלה בסבואה עילית בצרפת. האוספים החשובים ביותר בעולם של קופרוליטים מצויים במוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע (חלק ממוסד הסמית'סוניאן בוושינגטון די. סי.), במוזיאון ניו מקסיקו למדע ולתולדות הטבע ובמוזיאון לתולדות הטבע של אוניברסיטת אוקספורד (אוסף בקלנד).
חלק מהמשקעים הימיים מכילים שיעור גבוה של שרידי צואה. עם זאת, צואת בעלי חיים מתפרקת ומושמדת בקלות, כך שלרוב יש סיכוי קטן שתהפוך למאובנים.
כריית קופרוליטים
ב-1842 גילה הכומר ג'ון סטיבנס הנסלו, פרופסור לבוטניקה בסנט ג'ונס קולג' באוניברסיטת קיימברידג', קופרוליטים סמוך לפליקסטו (Felixstowe) בסאפוק בכפרים "טרימליי סנט מרטין" (Trimley St Martin), פולקנהם (Falkenham) וקירטון (Kirton), וחקר את הרכבם. לאחר שהבין את משמעות מימוש הפוטנציאל שלהם כמקור לפוספט זמין לאחר שטופלו בחומצה גופרתית, הוא הגיש פטנט על תהליך המיצוי והתחיל לחפש מקורות חדשים. עד מהרה כרו קופרוליטים בקנה מידה תעשייתי לשימוש כדשן בגלל תכולת הפוספט הגבוהה שלהם. אזור המיצוי העיקרי היה במזרח אנגליה, שבמרכזו קיימברידג'שייר ואייל אוף איליי (Isle of Ely), כשהזיקוק בוצע באיפסוויץ' בחברת פיסון (Fison). כיום קיים רחוב קופרוליט (Coprolite Street) סמוך למזחים בנמל איפסוויץ' שם פעל בעבר מפעל פיסון. התעשייה גוועה בשנות ה-80 של המאה ה-19, אבל התאוששה לזמן קצר במלחמת העולם הראשונה במטרה לספק פוספטים לתחמושת. העניין המחודש בכריית קופרוליט במלחמת העולם הראשונה הרחיב את תחום הכרייה מערבה לחלקים מבקינגהאמשייר עד ל"ווברן סנדס" (Woburn Sands).
ג'ון גרגורי
ג'ון צ'ארלס גרגורי (באנגלית: John Charles Gregory; נולד ב-11 במאי 1954 בסקנת'ורפ שבאנגליה) הוא כדורגלן עבר אנגלי ומאמן כדורגלן בהווה.
בעבר שיחק גרגורי בקבוצות אנגליות בכירות כגון אסטון וילה, קווינס פארק ריינג'רס ודרבי קאונטי, כאשר את שתי האחרונות הוא אף הוביל לזכייה באליפות הפוטבול ליג ולהעפלה לפרמייר ליג. בשנת 1989, לאחר כ-16 שנים כשחקן, פצח בקריירת אימון, אך עד מהרה שב לשחק ופרש סופית בשנת 1990. במהלך קריירת האימון שלו אימן גרגורי בין היתר בפורטסמות', דרבי קאונטי ואסטון וילה, עימה זכה בגביע האינטרטוטו בשנת 2001.
קריירה כשחקן
בשנת 1972 ערך גרגורי את הופעת הבכורה שלו בקבוצת הבוגרים של נורת'האמפטון טאון, ששיחקה אז בליגת המשנה האנגלית. במשך חמש עונות שיחק עבור נורת'האמפטון וכבש שמונה שערים ב-187 משחקים. ב-1977 נקנה על ידי אסטון וילה מהפרמייר ליג, במדיה זכה להצלחה רבה עם עשרה שערים ב-65 משחקים בשתי עונות בקבוצה.
ב-1979 עבר לברייטון אנד הוב אלביון, לה זו הייתה העונה הראשונה בפרמייר ליג, לאחר שהעפילה מליגת המשנה בעונה הקודמת. בברייטון כבש גרגורי שבעה שערים ב-72 הופעות, אך עזב אותה לאחר שנתיים ושוב ירד לליגת המשנה וחתם בקווינס פארק ריינג'רס, במדיה הגיע לשיאו. כבר בעונתו הראשונה בקבוצה, הוביל אותה לגמר גביע ה-FA, שם הפסידה לטוטנהאם הוטספר. בעונתו השנייה בקווינס פארק הבקיע 15 שערים ב-42 הופעות והוביל את הקבוצה לזכייה באליפות ליגת המשנה ולהעפלה לפרמייר ליג. לאחר עונה זו זומן לראשונה לסגל נבחרת אנגליה וערך שש הופעות במדיה.
בעונת הוביל את קווינס פארק לאחד מהישגיה הגדולים ביותר, כאשר הקבוצה סיימה את העונה במקום החמישי בליגה והעפילה לגביע אופ"א, ממנו הודחה בסיבוב השני על ידי פרטיזן בלגרד. עונת  לא הייתה טובה עבור גרגורי, הן מבחינה אישית והן מבחינה קבוצתית. על אף שכבש חמישה שערים ב-37 משחקי ליגה, לא הצליח להפגין את היכולת שאפיינה אותו בשנים קודמות וקבוצתו הידרדרה עד למקום ה-19, כאשר היא מבטיחה את הישארותה בליגה רק במחזור הסיום. בעונה שלאחר מכן המשיך להידרדר ביכולתו ושותף רק ב-11 משחקים במשך העונה כולה ולא כבש אף לא שער אחד. בעקבות זאת, עזב את קווינס פארק וחתם בדרבי קאונטי שבעבר זכתה פעמיים באליפות הפרמייר ליג, אך הידרדרה עד לליגה השלישית.
כבר בעונתו הראשונה בדרבי היה גורם משמעותי בקבוצה ועם ארבעה שערים ב-22 משחקים הוביל אותה להעפלה לליגה השנייה. בעונה שלאחר מכן המשיך להפגין יכולת מצוינת ועם 12 שערים ב-42 משחקים הוביל את קבוצתו להעפלה לפרמייר ליג ובכך להשלים שנתיים רצופות שבהם מעפילה דרבי מהליגה השלישית לליגה הראשונה.
בעונת הוביל את דרבי להישארות בליגה עם 43 נקודות שמיקמו אותה במקום ה-15, נקודה אחת בלבד יותר מצ'לסי שירדה לליגה השנייה. לאחר עונה זו הודיע גרגורי על פרישתו ממשחק פעיל כשלזכותו 22 שערים ב-103 משחקים במדי דרבי.
ב-17 בינואר 1989 פצח גרוגורי בקריירת אימון כאשר מונה לתפקיד מאמן קבוצת פורטסמות' מליגת המשנה, אך שוחרר כשנה לאחר מכן בעקבות מאזן גרוע של 10 ניצחונות בלבד ב-50 משחקים כמאמן הקבוצה. לאחר מכן חזר לשחק והופיע עוד שלוש פעמים במדי פליימות' ארגייל ושבע פעמים במדי בולטון וונדררס לפני שפרש סופית מהמשחק.
קריירה כמאמן
לאחר פרישתו השנייה החל גרגורי לתפקד כעוזר המאמן של בריאן ליטל, תחילה בלסטר סיטי ולאחר מכן באסטון וילה. בספטמבר 1996 מונה למאמן קבוצת ויקומב וונדררס. ויקומב שלפני מינויו של גרגורי הייתה אחת הקבוצות הגרועות בליגה האנגלית השלישית השתפרה משמעותית עם הגעתו והפכה לקבוצת אמצע טבלה יציבה. עם זאת, הקבוצה הושפלה בגביע ה-FA 1998, כאשר הודחה כבר בסיבוב הראשון על ידי באסינגסטוק טאון. בפברואר 1998 שב לאסטון וילה, הפעם כמאמן הראשי של הקבוצה. גם בווילה חולל שינוי גדול והקבוצה סיימה את העונה במקום השביעי והעפילה לגביע אופ"א, ממנו הודחה כבר בסיבוב השני על ידי סלטה ויגו. את העונה הבאה פתחה הווילה בצורה מצוינת ובאמצע העונה דורגה ראשונה בפרמייר ליג. אף על פי כן, יכולת רעה במיוחד בחצי השני של העונה הורידו אותה עד למקום השישי, מרחק 22 נקודות מהאלופה מנצ'סטר יונייטד. עונת הייתה עונת השיא של הווילה בתקופת גרגורי, היא הגיעה עד לגמר גביע ה-FA, שם הפסידה לצ'לסי וסיימה במקום השישי בליגה, ממנו העפילה למשחקי גביע האינטרטוטו, בו הגיע עד לחצי הגמר. בעונה שלאחר מכן הידרדרה הקבוצה למקום השמיני בליגה, אך בכל זאת העפילה לגביע האינטרטוטו, וזו הפעם אף זכתה בו לאחר ניצחון בגמר על פ.צ. בזל.
בינואר 2002 הודיע גרגורי על עזיבתו לאחר ארבע שנים בווילה, ומספר שבועות לאחר מכן חתם בקבוצת התחתית דרבי קאונטי. שני ניצחונות ותיקו נגד מנצ'סטר יונייטד מיד עם הגעתו של גרגורי העלו את דרבי מעל ל"", אך שבעה הפסדים בשמונת מחזורי הסיום הורידו את הקבוצה למקום ה-18, ממנו ירדה לליגת המשנה. גם בעונה הבאה לא זכה להצלחה רבה והוביל את דרבי למקום ה-18 בליגת המשנה, מרחק 6 נקודות בלבד מירידה לליגה השלישית. לאחר שנתיים לא מוצלחות, לקח גרגורי הפסקה של שלוש שנים בהן לא אימן אף קבוצה.
בספטמבר 2006 שב לאמן וחתם לעונה אחת בקווינס פארק ריינג'רס, במדיה הגיע לשיאו כשחקן. בקווינס פארק החליף את גרי ודוק, אשר הוביל את הקבוצה לתחתית ליגת המשנה. גרגורי הביא לשינוי משמעותי ביכולת הקבוצתית של קווינס פארק והקבוצה סיימה את עונת במקום ה-18 עם 53 נקודות, כאשר היא מבטיחה את הישארותה בליגה כבר מספר מחזורים לסיום. לאחר עונה זו שוב פרש זמנית ושב לאמן בדצמבר 2009, כאשר החליף את אלי מחפוד במכבי אחי נצרת הישראלית.
באחי, שלפני הגעתו של גרגורי הייתה הקבוצה הגרועה בליגת העל, הפך גרגורי לאחד המאמנים המוערכים בישראל, בעיקר בזכות עבודה שקטה, הסתפקות בתקציב נמוך וסגל שחקנים בינוני, ולחימה עיקשת על ההישארות בליגה. הלחימה בסופו של דבר לא צלחה, ואחי ירדה לליגה הלאומית. עם זאת, גרגורי קנה לעצמו שם של מאמן שקול ומנוסה ולקראת עונת מונה למאמן קבוצת מועדון ספורט אשדוד. גרגורי התפטר מהקבוצה עם סיום הסיבוב השני, עקב חוסר הצלחתה תחת הדרכתו. לאחר מכן אימן תקופה קצרה את קבוצת קאיראט אלמטי מקזחסטן.
קלי פרטל
קלי פרטל (באנגלית: Kelly Fertel), היא שחיינית יהודיה-אמריקאית. היא אלופת המכביה העשרים (2017) ושיאנית המכביה. זוכת 7 מדליות, מהן 5 מדליות זהב.
ביוגרפיה
פרטל גדלה במיאמי, פלורידה.
בתחרויות השחייה של המכביה העשרים שנערכו בבריכת טוטו וינגייט ביולי 2017 זכתה פרטל ב-7 מדליות, מהן 5 זהב ו-2 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא מכביה חדש של 4:18.19 דקות, לפני רוני בווה מישראל (4:22.48 דקות) והיילי הרצברג מארצות הברית (4:28.72 דקות), במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:57.21 דקות, לפני גלי זילברברג (9:03.51 דקות) ואביטל פליישמן (9:11.72 דקות), שתיהן מישראל, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא מכביה חדש של 2:15.03 דקות, לפני ליאה גולדמן (2:16.60 דקות) וג'סיקה אנטילס (2:19.28 דקות), שתיהן מארצות הברית, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא מכביה חדש של 4:45.54 דקות, לפני ג'סיקה אנטילס (4:58.27 דקות) ושחר מנחם מישראל (4:59.72 דקות) ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בשיא מכביה חדש נוסף של 8:21.73 דקות, לפני ישראל (8:27.41 דקות) וקנדה (9:04.80 דקות). מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:17.62 דקות, אחרי טסיז'ה קרוסאס מארצות הברית שקבעה שיא מכביה חדש של 2:10.88 דקות ולפני שחר מנחם (2:19.23 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:50.14 דקות, אחרי ישראל שקבעה שיא מכביה חדש של 3:44.64 דקות ולפני קנדה (4:05.08 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 57.31 שניות.
הרולד פאלטרמאייר
הרולד פאלטרמאייר (בגרמנית: Harold Faltermeier; נולד ב-5 באוקטובר 1952) הוא מלחין גרמני.
ביוגרפיה
פאלטרמאייר נודע כאחד המלחינים והמפיקים שלכדו בצורה מיטבית את רוח הזמן של הסינת'פופ בשנות ה-80 בעשרות סרטים. התפרסם בעיקר כמלחין השיר Axel F, שיר הנושא של הסרט "השוטר מבברלי הילס" משנת 1984, וכן של שיר הנושא של "אהבה בשחקים".
נולד במינכן שבגרמניה לאנליזה שמידט, עקרת בית, ולהוגו פאלטרמאייר, איש עסקים בענף הבנייה. בגיל 6 החל לנגן בפסנתר בעידוד הוריו. בגיל 11 גילה מורה למוזיקה מנירנברג את כישרונו ואת ה"אוזן" שפיתח כבר בגיל זה, והוא קיבל בעקבות זאת הכשרה במוזיקה קלאסית, תוך התמקדות ברוקנרול. הוא ניגן באורגן חשמלי, ולמד חצוצרה ופסנתר באקדמיה למוזיקה במינכן.
עם סיום לימודיו באקדמיה למוזיקה במינכן עבר פאלטרמאייר לארצות הברית, בעידודו של ג'ורג'ו מורודר עמו עבד על פסקול הסרט "אקספרס של חצות", שם הכיר את המפיק ג'רי ברוקהיימר והחל לעבוד כמלחין.
פאלטרמאייר זכה בשני פרסי גראמי, בשנת 1986 עבור השיר Axel F, ובשנת 1987 עבור הפסקול לסרט "אהבה בשחקים", שהלחין יחד עם הגיטריסט סטיב סטיבנס.
בן דודי ויני
בן דודי ויני (באנגלית: My Cousin Vinny) הוא סרט קומדיה אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 1992. הסרט נכתב והופק על ידי דל לאונר, בוים על ידי ג'ונתן לין ומככבים בו ג'ו פשי, ראלף מאצ'יו, מריסה טומיי ופרד גווין. עבור גווין היה זה הסרט האחרון לפני שמת מסרטן הלבלב ב-2 ביולי 1993.
תקציר העלילה
המשפט מתחיל באופן לא מבטיח לגבי ביל גמביני ורותנסטיין, ועו"ד גמביני מואשם בביזיון בית המשפט בעקבות בגדיו, התנהגותו והבורות שהוא מפגין בסדרי הדין הפלילי. השניים מתחילים לאבד את סבלנותם ושוקלים לפטרו. עם זאת, כאשר מתחילה חקירת העדים מתגלה שוויני הוא עו"ד נבון ושנון, שמצליח בחקירותיו הנגדיות לחלץ מהעדים את העובדות האמיתיות. בהמשך המשפט מונה ליסה ויטו, שהיא מכונאית רכב מומחית, תורמת את חלקה ומפריכה את עדותו של מומחה הרכב של התביעה, שטען שסימני צמיגים ליד זירת הפשע מוכיחים את אשמתם של סטן וביל.
לבסוף, בעקבות רעיון של ויני, מוצא שריף העיירה את הרוצחים האמיתיים וכתב האישום מבוטל.
ביקורות
הסרט קיבל ביקורות חיוביות באופן כללי ולציון 85% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 39 ביקורות. עם תקציב זעום יחסית של 11 מיליון דולר בלבד הצליח הסרט לגרוף כמעט 65 מיליון בעקבות הצלחתו. מריסה טומיי זכתה בפרס אוסקר כשחקנית המשנה הטובה ביותר על משחקה בסרט. ההצלחה הייתה כל כך גדולה עד שהתסריטאי דל לאונר החליט לכתוב סרט המשך על מעלליו של עורך הדין הכושל, ג'ו פשי הסכים לקחת חלק בסרט ההמשך, אך טומיי לא הייתה מוכנה בשום אופן. בשנת 2008 דירג המגזין ABA את הסרט במקום השלישי ברשימת 25 הסרטים המשפטיים הטובים ביותר ושנתיים מאוחר יותר נבחר פשי במקום ה-12 ברשימת 25 עורכי הדין הבדיוניים הטובים בכל הזמנים.
אסון אייברוקס (1971)
האסון
ביום ראשון, 2 בינואר 1971, נערך באצטדיון משחק של שתי קבוצות הכדורגל הבכירות של גלאזגו - הקבוצה הביתית גלאזגו ריינג'רס מול יריבתה הגדולה סלטיק, בנוכחות כ-80 אלף צופים. בסיום המשחק עזבו אלפי צופים את האצטדיון דרך שער 13. אז אירע האסון, כאשר מאות אנשים מעדו במדרגות אל השער ונערמו זה על גבי זה לגובה של קרוב לשני מטרים. רוב הנספים מתו מחנק. בין המתים היו 26 ילדים ונערים עד גיל 17. הנספים באו מכל רחבי סקוטלנד אך למעלה משליש מהם היו בני גלאזגו.
רייבן סימון
רייבן-סימון כריסטינה פירמן-מאדיי (באנגלית: Raven-Symoné Christina Pearman-Maday; נולדה ב-10 בדצמבר 1985), הידועה בשם הבמה רייבן, היא שחקנית, זמרת ופזמונאית אמריקאית.
אסון אייברוקס (1971)
האסון
לא היה זה האסון הראשון באייברוקס. ב-5 באפריל 1902, במהלך משחק בין נבחרת סקוטלנד לבין נבחרת אנגליה, קרס יציע בנוי עץ באצטדיון. האירוע הביא למותם של 25 אנשים ולפציעתם של למעלה מ-500. ב-16 בספטמבר 1961 נרמסו למוות שני אנשים במדרגות שער מס' 13 באצטדיון ו-70 נפצעו. בשתי תאונות אחרות באותו מקום - ב-1967 וב-1969 - נפצעו עשרות אנשים נוספים.
רייבן סימון
ביוגרפיה
רייבן סימון נולדה בעיר אטלנטה שבמדינת ג'ורג'יה, ללידיה וכריסטופר פירמן. יש לה אח צעיר, בלייז. כילדה, היא עבדה בסוכנות הדוגמנות של אטלנטה והופיעה בפרסומות מקומיות. בגיל שנתיים היא עבדה עם פורד מודלס בניו יורק והופיעה במודעות של חברות שונות. בגיל שלוש, משפחתה עברה לכפר אוסינינג שבמדינת ניו יורק.
אסון אייברוקס (1971)
לאחר האסון
שופט מקומי בגלאזגו קבע כי האסון התרחש בשל רשלנותה ואף אדישותה של בעלת האצטדיון, קבוצת גלאזגו ריינג'רס. בעקבות זאת תבעו קרובי הנספים פיצויי נזיקין מהקבוצה, אשר לא חלקה על קביעת אחריותה בעניין.
רייבן סימון
ביוגרפיה
בשנת 1989, סימון נבחנה לתפקיד בסרט של ביל קוסבי, אבא חלומי. בגיל שלוש היא נחשבה צעירה מדי לתפקיד, אבל קוסבי חיבב אותה עד כדי כך שהוא מצא לה תפקיד בתוכנית שלו, משפחת קוסבי, בתור נכדתו החורגת אוליביה. היא עשתה את הופעת הבכורה שלה בפרק הבכורה של העונה השישית של התוכנית ונשארה עד גמר הסדרה בשנת 1992. לאחר מכן הופיעה בתור הגרסה הצעירה יותר של דמותה של האלי ברי בסרט הטלוויזיה הקווין של אלכס היילי, המבוסס על הספר "Queen: The Story of an American Family" שנכתב על ידי הסופר האפרו אמריקאי אלכס היילי.
אסון אייברוקס (1971)
לאחר האסון
האסון הביא את ממשלת בריטניה לערוך בדיקה מעמיקה בנוגע לבטיחותם של מתקני ספורט במדינה. היא מינתה את השופט הסקוטי לורד ויטלי (Wheatley) לחבר דין וחשבון בנושא. דו"ח זה היווה את הבסיס למדריך הירוק - מדריך לבטיחות מתקני ספורט, שפורסם ב-1973. האסון גם הביא לעריכת שיפוץ מקיף באייברוקס, וב-1981 הושלמה הסבתו לתכולה של 44 אלף צופים (עד 1990 הוגדלה תכולתו ל-50 אלף), ואופ"א העניקה לאייברוקס מעמד של אצטדיון בדרגה של חמישה כוכבים.
רייבן סימון
ביוגרפיה
ב-1992 החלה סימון את קריירת השירה שלה כשהייתה בת 7, כשחתמה ב-MCA רקורדס.
אסון אייברוקס (1971)
לאחר האסון
במשך שנים רבות הונצח האסון על ידי שלט זיכרון שנקבע על קיר האצטדיון. בשנת 2001, ביום השנה השלושים לאסון, נחנכה בו אנדרטה שהנציחה את שמות כל הנספים באסון וכן את שמות אלו שנספו באסונות 1902 ו-1967. ב-2011, ביום השנה הארבעים לאסון, ניצבו הנוכחים בפתיחת משחק בין ריינג'רס לסלטיק דקת דומייה לזכר הנספים.
רייבן סימון
ביוגרפיה
בשנת 1993, שנה אחת לאחר סיום התכנית משפחת קוסבי, סימון קיבלה את התפקיד של ניקול לי בתוכנית הכדור חוזר לקופר. היא עשתה את הופעת הבכורה שלה בפרק הראשון של העונה השנייה של התוכנית ונשארה עד גמר הסדרה ב-1997. ב-1994, היה לה תפקיד קולנועי ראשון בסרט חבורת השובבים, כששיחקה החברה של סטימי. באותה השנה יצא לאור אלבום הבכורה שלה, Here's to New Dreams ב-22 ביוני 1993.
בשנת 1995 עזבה את חברת התקליטים MCA רקורדס.
בשנת 1996 הקימה סימון ביחד עם אביה את חברת התקליטים רייבלייז רקורדס.
בשנת 1999 הוציאה לאור את אלבומה השני, Undeniable.
בשנת 2001, היא שיחזרה את תפקידה של צ'ריס דוליטל בקומדיית ההמשך של אדי מרפי דוקטור דוליטל 2. הסרט הרוויח 176.1 מיליון דולר ברחבי העולם. באותה שנה, היא השתתפה בשני פרקים של הסדרה הקומית, אשתי והילדים בתור צ'ארמיין, חברתה ההריונית של קלייר, ההפקה הראשונה שלה תחת חברת ABC. באותה השנה סימון ניגשה לאודישן לתפקיד בסדרה של ערוץ דיסני על נערה עם יכולות של מדיום. היא למעשה עברה אודישן לתפקיד של צ'לסי דניאלס, אבל תפקידה שונה לדמות הראשית רייבן בקסטר ושם הסדרה שונה לכל כך רייבן. הסדרה עלתה לאוויר ב-17 בינואר 2003, והסתיימה ב-10 בנובמבר 2007. הלסדרה הרייטינג הגבוה ביותר והיא הארוכה ביותר של הערוץ עם 100 פרקים, עד שהמכשפים מווייברלי פלייס עברה אותה באוקטובר 2011. הסדרה גם הייתה מועמדת לפרס אמי לבידור בשעות היום ויש לה ספין אוף - קורי בבית הלבן.
בשנת 2002, סימון קיבלה את תפקיד הדיבוב של מוניק בקים פוסיבול, בתור החברה הכי טובה של קים פוסיבול. היה לה תפקיד משני, שכן הופיע בכל עונות התוכנית, והשתתפה בשני הסרטים של הסדרה, קים פוסיבול: מסע בזמן וקים פוסיבול: כה הדרמה.
בשנת 2003, היא כיכבה בתור הזמרת הראשית גלריה גריבלדי בסרט בנות הצ'יטה, סרט מקורי של ערוץ דיסני על ארבע בנות שחולמות להיות כוכבות. הסרט היה הסרט המוזיקלי הראשון של הערוץ. את הסרט הפיקה ויטני יוסטון. הסרט משך מעל ל-6.5 מיליון צופים בערב הפתיחה, מה שהפך אותו באותה עת לסרט הנצפה ביותר של ערוץ דיסני. פסקול הסרט, The Cheetah Girls, הופיע במקום ה-33 בבילבורד 200 והוא אלבום פלטינה כפולה בארצות הברית. זה היה הפסקול השני הנמכר ביותר של שנת 2004, אחרי פסקול הסרט שרק. באותה השנה חתמה סימון על חוזה הקלטות עם חברת הוליווד רקורדס.
בשנת 2004, היא דיבבה את קולה של דניאלה בסרט אלברט השמן וילדי קוסבי. היא הופיעה בבסרט יומני הנסיכה 2: אירוסין מלכותיים בתור הנסיכה אסנה, במהלכו שרה דואט עם ג'ולי אנדרוז. בסרט המקורי של ערוץ דיסני, זינון: Z3, סימון שיחזרה את תפקידה כנבולה ווייד. ב-21 בספטמבר של אותה השנה הוציאה לאור את אלבומה השלישי, This Is My Time. באותה השנה גם הוציאה את הפסקול הראשון של הסדרה כל כך רייבן.
ב-2006 היא שיחקה בדרמה ללילה אחד, שהתבססה על סיפור אמיתי. הבכורה שלו הייתה ב-6 בפברואר 2006. היא גילמה את התפקיד של בריאנה מקאליסטר, בהשראת סיפורה האמיתי של נערה שחורה שהרעיד עיר קטנה שבה נשפי תיכון היו מופרדים מבחינה גזעית במשך עשרות שנים. במהלך תקופה זו, היא גם עזבה את ערוץ דיסני. באותה שנה היא המשיכה בתפקידה בסרט בנות הצ'יטה 2, הסרט בוים על ידי קני אורטגה והופק גם הוא על ידי יוסטון. היא שימשה כמפיקה בפועל של הסרט. הסרט הביא יותר מ-8 מיליון צופים בערב הפתיחה, מה שהפך אותו (באותה עת) לסרט הנצפה ביותר של ערוץ דיסני ולתוכנית בעלת הרייטינג הגבוה ביותר של ערוץ דיסני בשנת 2006. היא שיחקה בפרק קרוסאובר של ערוץ דיסני, כל כך החיים היפים של האנה מונטנה, לצד מיילי סיירוס, דילן ספראוס וקול ספראוס. מאוחר יותר באותה שנה, היא דיבבה את מרטי ברוסטר בסרט גיבור של כולם שיצא לאקרנים ב-15 בספטמבר 2006.
סימון לא חזרה על דמותה בסרט השלישי של זיכיון בנות הצ'יטה, בנות הצ'יטה: עולם אחד. בשנת 2008 כיכבה כדמות הראשית בסרט טרמפ לקולג' לצד מרטין לורנס. באותה השנה הוציאה את אלבומה הרביעי, Raven-Symoné. לאחר צאת האלבום נודע כי היא לא צפויה לחדש את החוזה שלה עם חברת הוליווד רקורדס.
בשנת 2010 כיכבה בסרט נקמת השושבינות לצד ג'ואנה גרסיה. בנוסף, ביצעה תפקיד אורח בסיטקום תנו לסוני צ'אנס של ערוץ דיסני בכיכובה של דמי לובאטו.
בשנת 2012 כיכבה במחזמר Sister Act בברודוויי במשך חצי שנה, מחודש מרץ ועד אוגוסט.
בשנת 2015, ביצעה הופעות אורח במספר סדרות אמריקאיות: אימפריה, קייסי אנדרקאבר ושחור-כזה. בחודש יוני של אותה השנה הצטרפה לפאנל התוכנית The View עד לחודש אוקטובר 2017. באותו החודש השתתפה בסרט A Girl Like Grace.
בשנת 2019 התחרתה סימון בעונה השנייה של תוכנית המציאות האמריקאית, הזמר במסכה.
חיים אישיים
באוגוסט 2013, סימון התייחסה ללגליזציה של נישואים חד מיניים בארצות הברית, והצהירה כי היא ושזה  בראיון באוקטובר 2014 עם אופרה וינפרי, היא הסבירה את דחייתה מלתייג את עצמה ולהזדהות כאפרו-אמריקאית או לסבית, תוך שהיא מציינת שהיא "אמריקאית" ו"אדם שאוהב בני אדם".
סימון הייתה במערכת יחסים עם הדוגמנית והשחקנית אזמרי ליווינגסטון משנת 2012 עד 2015. ביוני 2020 היא נישאה למנהלת המדיה החברתית מירנדה מאדיי.
בשנת 2013, היא פרשה לזמן קצר ממשחק ונרשמה לאוניברסיטת האקדמיה לאמנות כדי להמשיך לתואר באמנויות יפות, אותו השלימה בשנת 2016. היא חזרה לעסקי הבידור בשנת 2015 כמנחה שותפה ב-The View. בבחירות לנשיאות 2016, היא תמכה במועמד הליברטריאני גארי ג'ונסון.
סימון מזדהה כא-בינארי.
רוברט ווד
רוברט קולדוול ווד (באנגלית: Robert Coldwell Wood; 16 בספטמבר 1923 - 1 באפריל 2005) היה מדען פוליטי אמריקאי, פקיד ממשל ופרופסור למדע המדינה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT). מ-1965 עד 1969 שימש ווד כתת-מזכיר השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית תחת הנשיא לינדון ב. ג'ונסון, ובמשך שבועיים כיהן כמזכיר בפועל של המחלקה.
לאחר ששב ל-MIT הוא ניהל את המרכז המשותף ללימודים עירוניים ב-MIT ובאוניברסיטת הרווארד. הוא גם מונה ליושב ראש רשות התחבורה של מפרץ מסצ'וסטס. הוא כיהן כנשיא אוניברסיטת מסצ'וסטס בשנים 1970–1977, ופיקח על התרחבות תוכניות באוניברסיטה, כולל בניית הקמפוס בדרום בוסטון.
ביוגרפיה
רוברט ווד נולד ב 16 בספטמבר 1923 בסנט לואיס שבמדינת מיזורי למרי (לבית ברדשו) ווד ותומס פרנק ווד. הוא זכה למלגת לימודים באוניברסיטת פרינסטון, אך הפסיק את לימודיו במהלך מלחמת העולם השנייה במטרה לשרת בצבא ארצות הברית. ווד לקח חלק בקרב על הבליטה, הוענק לו כוכב הארד והוא הועלה לדרגת סמל.
לאחר שסיים את חוק לימודיו באוניברסיטת פרינסטון, זכה ווד בשלושה תארים אקדמיים מאוניברסיטת הרווארד: תואר שני במינהל ציבורי יחד עם תואר שני נוסף ודוקטורט בממשלה.
ווד לימד מדע המדינה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס מ-1959 עד 1965. משנת 1965 ועד 1969 שימש ווד כתת-מזכיר מחלקת השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית בקבינט של הנשיא לינדון ג'ונסון.
בשנת 1968 הוענקה לווד מדליית האגודה האמריקנית לקיברנטיקה. בעקבות התפטרותו של רוברט ויוור מתפקידו כמזכיר השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית, כיהן ווד לקצרה כמזכיר המחלקה לבערך שבועיים לפני כניסתו של ג'ורג' רומני לתפקיד.
ווד שב למכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, שם ניהל את המרכז המשותף ללימודים עירוניים במכון הטכנולוגי ובהרווארד. במקביל, הוא מונה ליושב ראש רשות התחבורה של מפרץ מסצ'וסטס (MBTA).
בשנים 1970–1977 כיהן כנשיא אוניברסיטת מסצ'וסטס. בשנים אלו ווד הוביל את הרחבת מבנה האוניברסיטה. בימי כהונתו כנשיא האוניברסיטה צורף המרכז הרפואי UMass לקמפוס האוניברסיטה. הוא גם מילא תפקיד מרכזי בהבאת הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם ג'ון קנדי למיקומה הנוכחי בקולומביה פוינט בבוסטון, סמוך לקמפוס האוניברסיטה. הוא גם לימד באוניברסיטת וסליין.
בשנת 1978 ווד מונה לכהן כמפקח על מערכת בתי הספר הציבוריים של בוסטון. הוא נשא בתפקיד עד 1980.
חיים אישיים
ווד התחתן עם מרגרט ביירס ב-22 במרץ 1952. היו להם שלושה ילדים, ביניהם השחקן פרנק ווד ומושלת ניו המפשייר והסנאטורית מגי האסן. ווד נפטר מסרטן הקיבה בביתו בבוסטון ב-1 באפריל 2005.
רוזאלימס
רוזאלימס (בליטאית: Rozalimas) היא עיירה קטנה במחוז המשנה פאקרואוייס במחוז שאולאי שהוא אחד מעשרת מחוזות ליטא בצפון-מרכז ליטא. העיירה ממוקמת כתשעה ק"מ מהעיר פאקרואוייס ולידה זורם נהר דאוגיוונה. מקור השם אינו ברור, אך יש הסוברים כי העיירה נקראה על שם אשתו של בעל האחוזה המרכזית באזור, רוזאליג'ה וכך נקראת משנת 1755. העיירה מאופיינת במבני העץ המיוחדים שבה. עד יוני 1941 התגוררו בעיירה כ-800 יהודים. בתאריך ה-4 באוגוסט 1941 התקיים פוגרום בכל יהודי האזור על ידי תושבי המקום הליטאים במהלכו נרצחו רוב היהודים.
מספר התושבים בעיירה נכון לשנת 2011 הוא 746 תושבים, כאשר לא נותר אף יהודי בעיירה.
היסטוריה כללית של המקום
העיירה רוזאלימס צוינה לראשונה במהלך המאה ה-17 בכתבי רוזאלימס וספרי המורשת של כנסיית קלובינאיו. היא התפתחה לצד אחוזת פאדובוסוס שבעליה היו בני משפחת דראביסמאס אשר עזרו לה בתחום הכלכלה. העיירה ממוקמת מדרום לנהר דאוגיוונה ובחלקה המערבי היא נמצאת ליד נהר דוביסה אשר שימש כמקום מפגש לסוחרים עוד מהתקופה הנאוליתית. בעיירה קיים מוזיאון לאומי בו מוצגים חפצים מהיישובים הסמוכים מתקופות קדומות.
בסוף המאה ה-18 נמכרה אחוזת פאדובוסוס לפליטארס והפכה למרכז קהילתי ובו שוק. מיקום האחוזה שימש כצומת דרכים לסוחרים רבים, ובאחוזה עצמה התקיימו ישיבות רבות שעסקו בעתיד העיירה. בשנת 1790 נבנו בעיירה שבעה משקי בית, ובמהלך שמונה השנים שאחרי נוספו לעיירה עוד ארבעה משקי בית. העיירה הוכתרה כקדושה, הוקם בה מרכז דתי שבו התקיימו אירועים מגוונים, כנסייה על שמה של מריה הקדושה שהיוותה אבן דרך מרכזית בפיתוח העיירה. הכנסייה נבנתה על אזור אדמה יבש ששימש מקום לאורוות. האירוע הראשון שהועבר בכנסייה היה חתונתם של בני משפחת דראביסימאס בהנחיית הכומר המקומי. הכנסייה הייתה עשויה מעץ יציב עם כיפה גדולה ומעליה מגדל גבוה בו נתלו שלושה פעמונים. בשנת 1796 שופץ מגדל הפעמונים מעל הכנסייה שהוסיף לחזות המרהיבה של העיירה.
רוזאלימס מאופיינת בעיקר בזכות ארכיטקטורת עץ שמתבטאת במבניה המיוחדים, בקפלת העץ שנבנתה לצד הכנסייה ובבית הקברות. בשנת 1800 החלה העיירה להופיע על המפות הטופוגרפיות של ליטא ולאחר כ-12 שנים הוצגה כמחוז כפרי קטן. בתקופה זו כבר חיו בעיירה 122 אנשים ומהם 26 ילדים אשר למדו בבית הספר המקומי. עד סוף המאה ה-18 העיירה לא הצליחה להתפתח ולהפוך לעיר, מכיוון שהייתה קרובה אל ערים גדולות וחשובות. למרות זאת העיירה התפרסמה בזכות מרכז המלאכה הכלכלי והאחוזה הקטנה שבה.
בין השנים 1830-1831 פרץ מרד בעיירה בראשות קורדזיקוביקס ובעקבותיו מת בעל האחוזה. שטחי האחוזה חולקו בין בניו ותפקידים מרכזיים בעיירה אוישו על ידי אנשי המרד. כל אחד מבני בעל האחוזה התיישב בחלק שקיבל והחל לפעול לשיפור הפעילות באזורו. מאוחר יותר העיירה החלה להשתקם ולהתרחב והתיישבו בה 110 יהודים.
בשנת 1868 ישבו בעיירה 299 תושבים, שבנו בה שתי חנויות, שני פונדקים, מסבאה, פונדק יין, תחנת משטרה ובית ספר עממי רוסי.
באזור העיירה התנהלו קרבות רבים ביניהם הקרב על עצמאות ליטא שנערך בשנת 1919. ליטא לא קיבלה עצמאות ולכן העיירה נשארה עצמאית, המשיכה להתפתח ואף נבנו בה חמישה בתי ספר תיכוניים בעקבות גדול במספר התושבים. לאחר סוף המלחמה על עצמאותה של ליטא העיירה החלה להשתקם ומספר שנים שרר בה שקט, ובשנת 1938 מנתה האוכלוסייה 800 תושבים.
ב-16 ביוני 1940 במהלך התקופה הסובייטית נכבשה רוזאלימס על ידי הצבא האדום. בתקופה זו שגשגה העיירה מבחינה כלכלית, חברתית ותרבותית בהשפעת הרוסים הסובייטים ששלטו באזור מחוז רוזאלימס. שגשוג זה הביא להקמת מוסדות ציבוריים רבים, כגון: תיכונים, גנים, בתי מרקחת, בתי חולים, ביתן שירות ציבורי, סניפי דואר, סניף בנק, ספרייה, חנויות ומוסך.
ב-22 ביוני 1941 נפתחה החזית במלחמת העולם השנייה בין ברית המועצות ובין גרמניה, וחלק מהעיירה נכבש על ידי הגרמנים הנאצים.
תושבי העיירה והפרטיזנים התקוממו כדי להגן על העיירה. באזור זה התאספו ביחידות קרביות. הייתה לחימה באזור ובשנת 1944 הוחלט להקים את "גדודי ההשמדה", שאלו היו גדודי חיילים מהמדינות האויבות שמטרתם הייתה לחסל את כל היהודים בעיירה ובאזור. בסוף המלחמה, העיירה לא נכבשה ונשארה עצמאית.
תולדות הקהילה היהודית
הקהילה היהודית ברוזאלימס החלה להתפתח במאה ה-19. בשנת 1839 דווח על המספר המדויק של היהודים בקהילה, 110 תושבים יהודים מתוך 222 תושבי העיירה. כל התושבים היהודיים התאכסנו באכסניה אחת. מספר התושבים היהודים בקהילה ירד בשנת 1912 בעקבות הגבלת מספר התושבים היהודים בעיירה. במאה ה-19 חלו שינויים במספר היהודים בקהילה בעקבות קשיים פוליטיים וכלכליים. למרות זאת היוותה הקהילה היהודית כמחצית ממספר התושבים בקהילה עד שנת 1920. בין השנים 1920-1930 הרחיבה הקהילה היהודית את מוסדותיה בעיירה והוקמו בה בית ספר יהודי, בתי כנסת, חנויות, חדר ובתי רבנים.
תושבי רוזאלימס, כמו בערים ובעיירות ליטאיות אחרות שבהן חיו יהודים, הואשמו בסיוע לגרמנים ונאלצו לעזוב את בתיהם על פי צו הצאר שיצא לאור בתקופה זו. הצו פורסם בשנת 1904 בעקבות ההפסד שנחלה רוסיה במלחמת רוסיה–יפן. על פי הצו היהודים הואשמו במפלת רוסיה במלחמה. לכן הקימה הקהילה היהודית בעיירה קבוצה ציונית בשם "הסצ'רוס" שעסקה ברעיונות הציוניים וברעיון העלייה לארץ ישראל. בשלהי המאה ה-20 פרצה שרפה בעיירה ומספר בתים יהודיים נשרפו ביניהם ביתו של שמואל שפירא. מסופר, כי משפחתו של שפירא חזרה לעיירה בשנת 2001 ומצאה את אוצר נכסי המשפחה: שולחן עשוי מזהב, תכשיטים, מטבעות ומתכות אחרות. רוב היהודים עזבו את העיירה והיגרו אל מדינות מערב אירופה כדי למצוא בהן מחסה ותמיכה.
כלכלה יהודית בין שתי מלחמות העולם
במאה ה-20 שלטו היהודים ברוב ענפי המסחר, כגון: חקלאות, מלאכה ועיבוד צמר בניגוד למספר מצומצם של סוחרים ליטאיים שפעלו בעיירה. בין שתי מלחמות העולם המשיכו היהודים לעסוק במסחר בין הערים והעיירות הסמוכות וכך התעשרו. דוגמה לסוחר מפורסם מהעיירה הוא חי גורביץ, שעסק בהלוואת סחורה חקלאית בריבית. ענפים נוספים בהם עסקו יהודי העיירה היו בנקאות ורוקחות. עיסוקים אלו אפשרו ליהודים העשירים לצאת לנופש בעיירה הסמוכה.
טורקיה טופ 20 (2020 ואילך)
ערך זה עוסק במצעדי הפזמונים הטורקיים השבועיים של טורקיה טופ 20 שנערכים משנת 2020 עד שנת 2029.
רוזאלימס
חיים בין שתי מלחמות העולם
היהודים בעיירה התרכזו ברחובות סודובה וסטיליקו ובהן נמצאו גם בית כנסת ובית הרב. בין היהודים לקהילה המקומית הנוצרית נוצרו קשרי חברות טובים והם חיו בשיתוף. לאחר מלחמת העולם הראשונה, ליטא קיבלה עצמאות מרוסיה והיהודים קיבלו אוטונומיה בקהילה היהודית. ליהודים היו תפקידים מרכזיים בהנהלת העיירה. לדוגמה: הרב לוין שימש כחבר הנהלה בעיירה ויעקב לאפידה היה היועץ הפורמלי של מועצת העיירה. בנוסף היהודים היו חברים בארגונים וולנטרים חברתיים שפעלו בעיירה. דוגמה לכך, היא השתתפות היהודים באירועים חברתיים קהילתיים, פסטיבלים והשתתפות בקבוצת הכדורגל המקומית.
טורקיה טופ 20 (2020 ואילך)
במצעדים משוקללים נתוני ההשמעה של סינגלים טורקיים בתחנות הרדיו בטורקיה.
רוזאלימס
מבנים יהודיים בעיירה
בית הכנסת נבנה בסוף המאה-19 על פי הארכיטקטורה המקומית כדוגמת גרם מדרגות שחיבר בין קומת הנשים לבין קומת הגברים שלמטה. במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה העיירה ובית הכנסת ננטש. הוא עומד עד היום, אך כמה קירות פנימיים והיכל הכניסה נהרסו. בשנת 2003 ארגון העוסק בבניית אנדרטאות ומבנים אדריכליים בשם "World Monuments Fund" העניק למועצת העיירה כספים לטובת שיפוץ בית הכנסת והוא נותר בין בתי הכנסת המעטים שהשתמרו לאחר המלחמה.
טורקיה טופ 20 (2020 ואילך)
תוצאות המצעד מתפרסמות באופן רשמי מדי יום חמישי באתר האינטרנט של נילסן מיוזיק קונטרול.
רוזאלימס
מבנים יהודיים בעיירה
בית הקברות לא נשמר בצורתו המקורית, 14 מונומנטים שרדו, מתוכם מצבה עתיקה שככל הנראה נבנתה בשנת 1897.
רבני הקהילה
רבני העיירה היו בעלי תפקיד חשוב בקהילה היהודית ועבדו בה שנים רבות. הם שמרו על אוטונומיה דתית וקיום אורח חיים מסורתי. המידע היחיד אודותיהם הוא שמותיהם ותאריך פטירתם. זוסמן ג'קל מת בשנת 1923, שיח נחום - ראש קהילת אליטוס - נרצח בשואה ואליעזר גולדברג, רב רוזאלימס אחרון שנרצח בשואה.
סוף המלחמה
בסוף תקופת השואה שרדו בעיירה רק שני יהודים.
יושקה מאצ'ט שניצל על ידי חקלאים באזור ועלה לארץ בשנת 1944.
קלובנסקט שניצל והצליח להימלט אל רוסיה. בשנת 1950 לאחר סיום המלחמה חזר לליטא ושם חי ועבד. הוא נפטר ברוסיה בשנת 1988.
סופי תומפסון
סופי תומפסון (באנגלית: Sophie Thompson; נולדה ב-20 בינואר 1962) היא שחקנית אנגלייה זוכת פרס אוליבייה.
ביוגרפיה
תומפסון היא בתם השנייה של השחקנית פילידה לאו והשחקן אריק תומפסון, ואחותה הצעירה של השחקנית אמה תומפסון.
הופעת הבכורה שלה הייתה בגיל 15 במחזה "A Traveller in Time", עוד לפני שהחלה ללמוד משחק בבית הספר למשחק בריסטול אולד ויק.
על מסכי הקולנוע הופיעה תומפסון בסרטים "ארבע חתונות ולוויה אחת", "לאכול, להתפלל, לאהוב", "אמה", "רוקדים בלונאסה", "פארק גוספורד", "Fat Slags", "הכל יחסי באהבה" ובסרט "Morris: A Life with Bells On". ב-2010 שיחקה בסרט הארי פוטר ואוצרות המוות בתפקיד מפאלדה הופקירק. תומפסון כיכבה לצידם של הקומיקאים אלן דייוויס בסדרה "ג'ונתן קריק" ולי אוונס בסדרה. עוד השתתפה בסרט "אהבה כמוסה", עיבוד לרומן "הטיית לב" של ג'יין אוסטן, בתפקיד אורח בסדרות הטלוויזיה "רציחות במידסומר", "הרפתקאותיו של שרלוק הולמס", "A Harlot's Progress" ובסרט הטלוויזיה "מגנוליה". ב-2007 שיחקה בתפקיד מיס ברטלט בסרט הטלוויזיה "חדר עם נוף", עיבוד של אנדרו דייוויס לרומן באותו שם מאת א.מ. פורסטר. תומפסון הופיעה בפרק האחרון בעונה הרביעית של הסדרה "דוק מרטין".
בשנים 2006–2007 שיחקה בתפקיד סטלה קרופורד באופרת הסבון הבריטית "איסטאנדרס".
אל-קובייבה
אֶל־קֻבֵּיבֶּה (ערבית القبيبة) הוא כפר ברשות הפלסטינית, השוכן בשטח B כשני קילומטרים מצפון להר אדר. משמעות שמו של הכפר הוא "הכיפה הקטנה". בשנת 2010 התגוררו באל־קובייבה 3,321 תושבים.
בכפר שוכנת כנסיית אל־קובייבה הפרנציסקנית המנוהלת על ידי משמורת ארץ הקודש ואשר מנציחה את התגלות ישו לשניים מתלמידיו בדרך לאמאוס, מיד לאחר שנצלב. כחצי קילומטר ממערב לכנסייה, בלב כיפה מיוערת, שוכנת אכסניה פרנציסקנית.
סופי תומפסון
ביוגרפיה
על הבמה הופיעה תומפסון כגברת הרדקאסל ב-"She Stoops To Conquer" בבימויו של ג'יימי לויד שעלה בתיאטרון הלאומי, ובתפקיד דוקטור מתילדה פון צאהנד ב"הפיזיקאים" בהפקת ג'וסי רורקס.
ב-2011 שיחקה ב-"Clybourne Park", הפקה של דומיניק קוקס בתיאטרון רויאל קורט, ובהמשך בתיאטרון וינדהם. ב-1996 הייתה תומפסון מועמדת לפרס אוליבייה על משחקה בתפקיד אמי במחזה "Company", הפקה מחודשת של סם מנדס בתיאטרון דונמר ורהאוס. ב-1999 היא זכתה בפרס אוליבייה כשחקנית הטובה ביותר על משחקה במחזמר "אל תוך היער" בתפקיד אשת האופה. עוד גילמה את אופליה בהפקה של "המלט" של להקת תיאטרון רנסאנס בשנת 1988, תחילה בברמינגהאם ואחר כך בסיבוב הופעות ברחבי אנגליה. סר דרק ג'קובי ביים את ההצגה בכיכובו של קנת בראנה (שהיה נשוי לאחותה אמה) כהמלט, ריצ'רד איסטון בתפקיד קלאודיוס ודירבלה מולוי כגרטרוד. במהלך ההפקה והחזרות צולם סרט תיעודי בשם "מגלים את המלט", שיצא ב-1990, בפורמט DVD בשנת 2010.
תומפסון השתתפה בתוכנית מאסטר שף ב-2014, וניצחה בשלב הגמר את המועמדים האחרים.
חיים אישיים
תומפסון נשואה לשחקן ריצ'רד לומסדן מאז 1995. לבני הזוג יש שני בנים והם מתגוררים באיסט פינצ'לי שבצפון לונדון.
שיבוטיים
לדגים אלה סנפירי גחון גדולים שלעיתים מאוחדים יחדיו. הראש גדול עם עיניים גדולות והפה מופנה מטה ובעל "מחושים" קטנים מתחתיו. דגים אלה הם טורפים המחפשים מזון בקרקעית הים וניזונים מרכיכות, סרטנים, כוכבי ים ומדגים קטנים.
דגים אלה הם דגי מאכל חשובים שבעקבתיהם התפחתו מספר מלחמות על שטחי דיג. דגים אלה כשרים למאכל ביהדות.
ריינאך
ריינאך (בגרמנית: Reinach, בגרמנית שווייצרית: Riinech) היא עיר במחוז ארלסהיים, שבקנטון בזל-לנדשאפט שבשווייץ.
היסטוריה
האזכור הראשון אודות ריינאך הוא בין השנים 1168 – 1176 בשם Rinacho.
גאוגרפיה ודמוגרפיה
שטחה של ריינאך הוא 7 קמ"ר. מתוכם 26.3% משמשים לחקלאות, 16.6% הם שטחים מיוערים, 55.3% הם שטחים בנויים, 0.9% הם שטחי נהרות ואגמים ו-0.6% הם שטחים בלתי מעובדים.
העיר שוכנת במחוז ארלסהיים. הכפר המקורי צמח לאורך נחל קטן. בראשית המאה ה-21 היא מהווה חלק מבזל רבתי.
נכון לשנת 2014 מנתה אוכלוסיית ריינאך 18,810 תושבים.
בוב ניוהארט
ביוגרפיה
ניוהארט נולד בכפר אואק פארק שבשיקגו, אילינוי לג'וליה פאולין ולג'ורג' דייוויד ניוהארט. לניוהארט שלוש אחיות וירג'יניה, מרי ג'ואן ופאולין. גדל כנוצרי קתולי אדוק, הוא למד במוסדות הפרטיים "מכללת סט' אייגנטיאוס" ו"אוניברסיטת ליולה שיקגו", משם סיים עם תואר אקדמאי בניהול עסקי.
לאחר שסיים את לימודיו התגייס ניוהארט לצבא ארצות הברית ושירת במלחמת קוריאה, הוא שוחרר לאחר תקופה קצרה.
קריירת משחק
ניוהארט החל את דרכו המקצועית בשנות ה-60 של המאה ה-20 בסדרה הקומית "המופע של בוב ניוהארט" ובסרטים "איש נוכל היה" בתפקיד ווילארד עוזרו של הפושע מרקוס פנדלטון (פיטר יוסטינוב) ו"גיהנום הוא לגיבורים" של דון סיגל. בשנת 1962 קיבל פרס גלובוס זהב לכוכב הטלוויזיה הטוב ביותר.
בשנות ה-70 וה-80 היה ניוהארט לאחד מכוכבי הטלוויזיה הקומיים הבולטים ביותר בארצות הברית בזכות תפקידיו הראשיים בקומדיות המצבים "המופע של ניוהארט" ו"ניוהארט" על משחקו באותן הסדרות בתפקיד הפסיכולוג רוברט הארטלי והסופר דיק לודון הועמד לשישה פרסי גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרה קומית. באותן השנים השתתף בקולנוע בפנטזיה המוזיקלית של וינסנט מינלי "ביום בהיר אתה יכול לראות לנצח" בתפקיד ד"ר מייסון היום, בעיבוד הקולנועי של מייק ניקולס לרומן המלחמה "מלכוד 22" בתפקיד המייג'ור ודיבב בסרט האנימציה הקלאסי "הרפתקאות ברנרד וביאנקה" את הדמות הראשית של העכבר ברנרד, אותה הוא דיבב גם בסרט ההמשך "ברנארד וביאנקה במבצע אוסטרליה".
חיים אישיים
ניוהארט נשוי לוירג'יניה קווין, בתו של השחקן ביל קווין והוא אב לארבעה.
ארתור סגל (אמן)
ארתור סגל (באנגלית: Arthur Segal; 23 ביולי 1875 – 23 ביוני 1944) היה אמן וסופר רומני, חי בגרמניה ובאנגליה.
קריירה
לאחר לימודיו בפריז ובאיטליה, עבר בסופו של דבר לברלין בשנת 1904 שם הציג את עבודתו עם Die Brucke "(הגשר)" ו- Der Blaue Reiter, ("הפרש הכחול"), שתי קבוצות אמנים גרמניות מובילות. בשנת 1910 הוא הקים את ה"זצסיון הברלינאי החדש"- Neue Sezession, קבוצת אמנים שעבודתם נדחתה.
עם פרוץ המלחמה בשנת 1914 עבר לאסקונה, שווייץ עם משפחתו, ונשאר שם עד 1920. במהלך המלחמה הפכה שווייץ למפלט עבור אמנים רבים כמו סגל, ובעודו שם הציג חלק מעבודותיו עם ארפ. ודאדא בקברט ולטייר בציריך.
בשנת 1920 חזר לברלין, שם הקים בשנת 1923 בית ספר לאמנויות משלו, נובמברגרופ. הוצעה לו משרת הוראה בבאוהאוס בדסאו, אך הוא סירב. בגלל הרקע היהודי שלו הוא היה מנוע מלהציג את עבודותיו בגרמניה, וכך בשנת 1933 עבר לפלמה, מיורקה ואחר כך עבר ללונדון, שם הקים בית ספר נוסף עם בתו מריאן.
הוא נפטר בלונדון.
סגל היה בתחילה צייר, ועבודתו המוקדמת הושפעה מאוד מאימפרסיוניזם ונאו-אימפרסיוניזם.
בסביבות 1910 החל לצייר בסגנון אקספרסיוניזם ודאדיזם, ובסביבות 1916 מצא את הסגנון המודרני שלו.
סגל היה גם מחברם של ספרים, מאמרים רבים, ולעיתים קרובות העביר הרצאות.
בנו היה האדריכל ולטר סגל.
נדיפות (כימיה)
בכימיה ובפיזיקה, נדיפות היא מונח המכמת את נטייתו של חומר כלשהו להתאדות. נדיפותו של חומר קשורה באופן ישיר ללחץ האדים של אותו חומר; בטמפרטורה נתונה, חומר בעל לחץ אדים גבוה יותר יתאייד מהר יותר מאשר חומר בעל לחץ אדים נמוך יותר.
במונח נעשה שימוש בעיקר בהקשר של נוזלים, אך הוא יכול גם לשמש לתיאור תהליך ההמראה של חומרים בעלי מאפיינים של מוצקים, כמו למשל קרח יבש (פחמן דו-חמצני מוצק) ואמוניום כלוריד, אשר יכולים להפוך ישירות ממצב מוצק למצב גזי מבלי להפוך קודם לנוזל.
קשרים בין לחץ אדים, טמפרטורה, ונקודת רתיחה
לחץ האדים של חומר הוא הלחץ שבו הפאזה הגזית שלו היא בשיווי משקל עם הפאזות המעובות הסמוכות שלו (נוזל ומוצק). זהו מדד לנטייתן של מולקולות ואטומים לברוח מנוזל או ממוצק. נקודת הרתיחה של נוזל בלחץ אטמוספירי היא אותה הטמפרטורה שבה לחץ האדים שלו משתווה ללחץ האטמוספירי שמסביבו והיא לעיתים מכונה נקודת הרתיחה הנורמלית.
ככל שלחץ האדים של נוזל גבוה יותר בטמפרטורה נתונה כך נדיפותו גבוהה יותר ונמוכה יותר נקודת הרתיחה שלו. טבלת לחצי האדים (משמאל) מציגה את תלות לחץ האדים בטמפרטורה של מגוון נוזלים.
לדוגמה, עבור כל טמפרטורה נתונה, למתיל כלוריד יש את לחץ האדים הגבוה ביותר בין הנוזלים בטבלה. יש לו גם את נקודת הרתיחה הנמוכה ביותר (24.2- °C), שהיא הנקודה שבה לחץ האדים של מתיל כלוריד (הקו הכחול) חותך את קו הלחץ האופקי של אטמוספירה אחת של לחץ מוחלט.
קמפיין עקרון 6
קמפיין עקרון 6, הידוע גם כ-"עקרון 6" או "P6", הושק בינואר 2014 כמחאה אולימפית נגד חוקי רוסיה נגד הומוסקסואלים במקביל לאולימפיאדת 2014 שנערכה בסוצ'י, רוסיה. עקרון 6 מתייחס לעיקרון השישי של האמנה האולימפית האומר כי כל צורה של אפליה אינה מתיישבת עם השתייכות לתנועה האולימפית באומרו:
פעיל זכויות האדם פיטר טאצ'ל ציין כי ספורטאים הומוסקסואלים ולסביות מופלים באופן פעיל לרעה ברוסיה וכן בעשרות מדינות המפלילות מערכות יחסים חד מיניות, או הומוסקסואלים בנפרד ברמה המוסדית. "אלה הפרות ברורות של עקרון 6 של האמנה האולימפית נגד אפליה. עם זאת, הוועד האולימפי הבינלאומי לא אמר ולא עשה דבר. הוא מאפשר לממשלת רוסיה לאסור את הקמת "Pride House" (מקום זמני ייעודי המארח ספורטאיי להט"ב, מתנדבים ומבקרים המשתתפים באולימפיאדה או באירועי ספורט בינלאומיים אחרים בעיר המארחת) ולהפלות צופים וספורטאים המוגדרים בתור לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב)".
מסע הפרסום של קמפיין עקרון 6 הוקם על ידי "All Out", קבוצת תמיכה במדיה החברתית עם מעל 1.9 מיליון חברים מרחבי העולם, ו-"Athlete Ally", ארגון הפועל להפסקת הומופוביה וטרנספוביה בענפי ספורט על ידי פנייה לקהילות אתלטיות. חברת ההלבשה, אמריקן אפרל שיתפה פעולה עם שתי הקבוצות כדי לייצר ולהפיץ ציוד מטעמה המציג את עיקרי הקמפיין באינטרנט ובחנויותיה ברחבי העולם.
רקע
מחאות אולימפיות על רקע חוקי רוסיה נגד חברי קהילת הלהט"ב בשטחה התעוררו בחודשים שקדמו לאולימפיאדת החורף 2014 בסוצ'י, רוסיה שהתקיימו בין ה-6 ל-23 בפברואר 2014.
בשנת 2013 רוסיה היוותה מוקד עבור ביקורות שליליות מהקהילה הבינלאומית על חקיקת חוק האוסר הפצת "תעמולה של יחסי מין לא מסורתיים לקטינים" הידוע בתור החוק נגד תעמולה הומוסקסואלית דה יורה. דה פקטו, מאז העברת החוק, נאסרו הפגנות ציבורית לטובת זכויות להט"ב, דיבור המגן על זכויות להט"ב או קביעה שמערכות יחסים חד-מיניות שוות למערכות יחסים הטרוסקסואליות. החוק הביא למעצרים רבים של פעילי זכויות אדם ולהט"ב רוסים אשר התנגדו בפומבי לחוק. לאחר חקיקתו נרשמה עלייה במקרי ביריונות הטרדות ואלימות נגד להט"ב ברוסיה כפי שתועד בסרט התיעודי "Hunted" של ערוץ 4 הבריטי. החוק מטיל קנסות של עד 5,000 רובל על אזרחים רוסים שנמצאו אשמים בהפרתו, וקנסות של עד 50,000 רובל לפקידי ציבור. ארגונים או עסקים ייקנסו עד מיליון רובל וייאלצו להפסיק את פעילותם למשך עד 90 יום. זרים עשויים להיעצר ולהיכנס למעצר עד 15 יום ולאחר מכן להיות מגורשים מהמדינה וכן להיקנס בסך של עד 100,000 רובל. אזרחים רוסים המשתמשים באינטרנט או בתקשורת על מנת לקדם "יחסים לא מסורתיים" ייקנסו עד 100,000 רובל. כשנתיים לפני קיום האולימפיאדה, באוגוסט 2012, פסק בית המשפט במוסקבה איסור למשך 100 שנה לקיום מצעד גאווה בעיר.
לאחר חקיקת החוק הופעל לחץ בינלאומי כדי לאלץ את הוועד האולימפי הבינלאומי להעביר את משחקי החורף האולימפיים למדינה אחרת, ועל נותני החסות האולימפיים לנקיטת עמדה התומכת בשוויון עבור זכויות חברי קהילות להט"ב בעולם ורוסיה בפרט. במקביל, יצאו קריאות להפגין ולהחרים את האולימפיאדה לפני, במהלך ולאחר המשחקים. מספר פוליטיקאים בהם נשיא ארצות הברית ה-44, ברק אובמה הצהירו כי לא ייקחו חלק בציון התחרויות. המשלחת האולימפית מטעם ארצות הברית הורכבה ממספר ספורטאים המשתייכים לקהילת הלהט"ב בהם המחליק האומנותי בריאן בויטנו והטניסאית מרטינה נברטילובה. צעד זה צוטט על ידי מבקרים בינלאומיים כמחאה ישירה נגד חקיקת החוק. בתגובה למאמצי המחאות והחרמת האולימפיאדה, הוועד האולימפי הבינלאומי ותאגידים נקטו בצעדים להבטחת בטיחות עובדיהם, הספורטאים וצוותים ששהו ברוסיה מראש או במהלך המשחקים.
שרגא פביוס פופלס
שרגא פביוס פופלס (1 ביולי 1843 - 23 במרץ 1912) (קרוי גם: שרגא פייביש פופלס, פופליס או פופלעס) היה מראשוני הרופאים בירושלים ומחלוצי רופאי הילדים בירושלים, לשעבר רופא ראשי בבית החולים ביקור חולים, ממלא מקום מנהל בית חולים שערי צדק.
זהות – איגוד המרכזים לזהות יהודית
זהות - איגוד המרכזים לזהות יהודית, היא גוף המאגד בתוכו 40 עמותות הפועלות בפיקוח האגף לתרבות יהודית ומטה שנהר במשרד החינוך. איגוד זהות מפעיל 63 סניפים הפועלים ברחבי בארץ, מקריית שמונה שבצפון ועד אילת שבדרום.
שרגא פביוס פופלס
ביוגרפיה
פופלס למד בבית המדרש לרבנים בברסלאו, ובסיום לימודיו האוניברסיטאיים הוסמך לד"ר לפילוסופיה. בהמשך פופלס עבר לווינה, סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת וינה והמשיך לעבוד שנתיים בקליניקה האוניברסיטאית למחלות ילדים.
זהות – איגוד המרכזים לזהות יהודית
פעילות האיגוד
מרכזי זהות פועלים בלמעלה מ-700 גנים ובתי ספר יסודיים ועל יסודיים, בזרם הממלכתי בלבד, במטרה לערוך פעילויות בנושא זהות יהודית וישראלית בקרב תלמידים ולתת מענה חינוכי וחוויתי על מנת לחזק את לימודי מורשת ישראל במערכת החינוך הישראלית. האיגוד עוסק בהכשרת מדריכים ובנות שרות לאומי ומעביר השתלמויות מקצועיות במהלך השנה. כמו כן נותן האיגוד גם הכשרה מקצועית ומגוונת למנהלי ומנחות המרכזים השונים.
שרגא פביוס פופלס
ביוגרפיה
במקביל ד"ר פופלס שמר בקפדנות על מצוות הדת. נזהר במשך שנות לימודו בכל חוקי היהדות ובשמירת שבת ואפילו בבחינותיו נזהר לבל יחלל שבת.
זהות – איגוד המרכזים לזהות יהודית
פעילות האיגוד
זהות שותפה במגוון פרויקטים ארציים, כגון יום ההוקרה לפצועי מערכות ישראל, והמיזמים "בעוז רוחם", "דיבור טוב", "הכתה של ישראל" ו"מגלים את התנ"ך". יו"ר העמותה הוא יניב צברי מנכל עמותת רעות שדרות, והמנכ"ל הוא אליהו ליפשיץ.
שרגא פביוס פופלס
ביוגרפיה
ב-1868 התחתן פופלס עם רבקה לבית נוספלד.
בארץ ישראל
ב-1872 עלו בני הזוג פופלס לארץ ישראל, לאחר שהוזמן על ידי חברת התמיכה של יהודי פרנקפורט ואמסטרדם לרפא את עניי היהודים בירושלים.
המפלצות שלי
המפלצות שלי (באנגלית: Me and My Monsters) היא סדרת קומדיה עם בובות ושחקנים.
זהות – איגוד המרכזים לזהות יהודית
דיון ציבורי
לדברי מיכל שליו-רייכר מהפורום החילוני, "זהות" משמש כזרוע של מפלגת הבית היהודי במטרה לחזק תכנים שעולים בקנה אחד עם ערכי המפלגה וכן כדי לחולל תהליכי הדתה במערכת החינוך הישראלית. אחד המקורות לטענה זו הוא חברותו של מנכ"ל האיגוד לשעבר במפלגה זו. מאידך אנשי האיגוד טוענים שמדובר באיגוד פלורליסטי ששם למטרה לחזק ערכים ותכנים ציוניים ישראליים ויהודיים שמשתלבים בעקרונות של מערכת החינוך הממלכתית וכי אין מדובר בניסיונות של החזרה בתשובה.