cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שירי מלחמת העולם הראשונה
שירים בולגרים
שיר הלכת הידוע ביותר בבולגריה בתקופת מלחמת העולם הראשונה נקרא "החייל שלנו הוא גיבור" ("Великe нашият войник"). השיר נכתב ב-1916 באזור אדירנה בטורקיה, לכבודו של הרגימנט ה-23 שנלחם לצד הרוסים נגד הטורקים, במעבר ההרים שיפקה, ברכס הרי הבלקן, וזכה לתהילה רבה בבולגריה בעקבות לחימת הגבורה של חייליו. השיר נכתב על ידי קונסטנטין גאורגייב והולחן על ידי מיכאיל שקרדז'ייב שבעצמו היה חייל במלחמה. שיר זה הפך ב-2001 להמנון הצבא הבולגרי. קדם למארש זה שיר הלכת Шуми Марица ("שטוף דם זורם המריצה") שמילותיו נכתבו על ידי ניקולה ז'יבקוב שהיה מהחיילים הבולגרים שנלחמו לצד הרוסים בהמלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). השיר הושר לפי לחן פופולרי באותה עת. ב-1912 שיכתב המשורר הבולגרי הלאומי איוון ואזוב את המילים. השיר שהפך להמנונה של המדינה הבולגרית החדשה, היה פופולרי גם במלחמת העולם הראשונה Shumi Maritsa. אחד משירי המלחמה הפופולריים ביותר בבולגריה נקרא "מורשתנו", הוא חובר והולחן על ידי איואן יונצ'ב וגאורגי שגונוב ב-1915.
שירי האימפריה העות'מאנית
את מנגינות הלכת שליוו את חיילי טורקיה העות'מאנית לקרבות נגד הצבאות הפולשים בגליפולי הובילו שירי לכת שניגנה תזמורת היניצ'רים, תזמורת צבאית טורקית מסורתית, הנחשבת למבשרת התזמורות הצבאיות בעולם. התזמורת, המכונה MEHTER שהראשונה מסוגה הוקמה עוד במאה ה-14, ניגנה את המארש "סדין דדן", המארש הצבאי הטורקי הידוע והפופולרי ביותר.
בעקבות הקרבות הקשים בגליפולי, חוברה בטורקיה בלדה נוגעת ללב על הלוחמים הטורקים שנפלו בקרב. גליפולי נקראת בטורקית "צ'נקלה" (çanakkale), והבלדה נקראת: "צ'נקלה תורקוסו" (çanakkale türküsü).
שירו האנטי מלחמתי של אלתרמן: "אל תתנו להם רובים"
בראשית שנות ה-30 התפרסם שיר פציפיסטי מיוחד במינו, בין חניכי תנועות הנוער החלוציות בארץ ישראל. היה זה שירו של המשורר נתן אלתרמן, "אל תתנו להם רובים". השיר הוא תגובה מאוחרת למלחמת החפירות באירופה, במלחמת העולם הראשונה. אלתרמן לא כינס את השיר בספריו. ממילות השיר (שהולחן על ידי סטפן ווֹלְפֶּה ולימים גם על ידי דויד ברוזה):
דיר דבאן
דיר דבאן (בערבית: دير الدبان; פירוש שמו הוא "מנזר הזבובים") היה כפר ערבי בנפת ירושלים בסביבת בית גוברין. תושביו נמלטו או גורשו במהלך כיבוש הכפר במלחמת העצמאות ב-24 באוקטובר 1948 על ידי חטיבת גבעתי כחלק ממבצע יואב.
על פי מפקד האוכלוסין של שנת 1931 הכפר מנה 543 איש ו-112 בתים נושבים. על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל אוכלוסיית הכפר נאמדה בכ-730 תושבים, ושטח הכפר הוערך ב-7,784 דונם עות'מאני.
בשנת 1955 הוקם על אדמות דיר דבאן המושב הישראלי לוזית.
Home to Mama
Home to Mama (בעברית: בית לאמא) הוא שיר שבוצע על ידי הזמר-יוצר הקנדי ג'סטין ביבר, והזמר האוסטרלי קודי סימפסון, אשר מוצגים כ-"JB X CS" (ראשי התיבות של שמותיהם).
השיר הופיע במהדורה היפנית של אלבום האולפן הרביעי של ביבר, Purpose.
רקע
במהלך הקיץ של 2014, צייץ סימפסון שהיה באולפן יחד עם ביבר, וקבע כי הם כתבו "רצועת גיטרה יפהפייה".
בליעה (קרינה אלקטרומגנטית)
בְּלִיעָה של קרינה אלקטרומגנטית מתרחשת כאשר גל אלקטרומגנטי פוגע בחומר, והאנרגיה שלו נספגת בחומר באופן חלקי או מלא. האנרגיה של הקרינה הנבלעת מומרת לאנרגיה אחרת, בדרך כלל לאנרגיית חום. תכונה זו מהווה את עקרון הפעולה של דוד שמש ותנור מיקרוגל. הבליעה ההדרגתית של קרינה במהלך התפשטות גל בתווך נקראת גם ניחות של הקרינה המועברת. בדרך כלל ספיגת האנרגיה, הבליעה, נעשית על ידי מעבר בין רמות אנרגיה של אומים או מולקולות בחומר. רמות האנרגיה יכולות להיות אלקטרוניות, ויברציוניות או רוטציוניות.
בליעה היא אחד המנגנונים של מעבר קרינה, שפועלים על אור שפוגע בחומר. מנגנונים אחרים הם העברה (האור הממשיך בכיוון ההתקדמות ללא שינוי), החזרה, פיזור והגברה.
התהליך הפיזיקלי
אם קרני אור פוגעות בחומר כלשהו, הפוטונים שבקרניים יכולים לגרום למעבר בין רמות אנרגיה בחומר. כאשר מדובר ברמת אנרגיה אלקטרונית, אלקטרונים באטום או במולקולה קולטים את האנרגיה. אם האנרגיה חוזרת ונפלטת מיידית כפוטון באותו אורך גל התוצאה היא של החזרה של הפוטון (וכך מתקבלת החזרת אור) ואם האנרגיה מומרת לאנרגיה אחרת התוצאה בליעה. בעת בליעה, האלקטרון בולע את האנרגיה שבפוטון ובכך למעשה משמיד אותו, ועובר לרמת אנרגיה גבוהה יותר בשל האנרגיה הנוספת שהוא ספג. בהתאם לכמות האנרגיה שהאלקטרון קיבל, ייתכנו כעת מספר תופעות: במקרה של מולקולות בליעה הפוטון יכולה לגרום לעליה ברמת אנרגיה ויברציונית ( הבאה לידי ביטוי בתנודה של אטומים הקשורים זה לזה) או רוטציונית ( הבאה לידי ביטוי בסיבוב המולקולה סביב מרכז הכובד שלה).
בכל המקרים הנ"ל רמות האנרגיה קיימות, לפי מכניקת הקוונטים, כרמות בדידות ולכן הבליעה היא בספקטרום בליעה שבו אורכי גל בדידים (שבהם אנרגיית הפוטון שווה לאנרגיית המעבר בין רמות אנרגיה).
בליעת קרינה באטמוספירה
באטמוספירה של כדור הארץ עיקר הבליעה נובע מאדי מים, פחמן דו-חמצני ואוזון. תחומי תדרים שבהם קרינה חודרת את האטמוספירה למרחק של מספר קילומטרים נקראים חלונות אטמוספיריים. התחום של אור נראה הוא כולו חלון אטמוספירי, וקיימים חלונות רבים נוספים בתחום התת-אדום ושאר חלקי הספקטרום. ראות אטמוספירית היא גודל המתאר בממוצע את המרחק אליו חודר אור באטמוספירה בתחום האור הנראה, והיא נמצאת ביחס הפוך לבליעה באטמוספירה.
מדידת הבליעה
כושר הבליעה האופטית הוא תכונה של החומר המכמתת את הקרינה האלקטרומגנטית שהחומר מסוגל לבלוע. תכונה זו קשורה גם לתכונות אחרות של החומר, כפי שמאפשר לחשב חוק בר-למברט. מדידת כושר הבליעה של החומר באורכי גל שונים מאפשרת לזהות את החומר הנבדק. המדידה נעשית על ידי הארת החומר באור ומדידת סך כמות האור המוחזרת ממנו בכל הכיוונים, ומשמשת לספקטרוסקופיה.
מקדם בליעה (absorption coefficient) הוא מאפיין של החומר המאפיין את הקלות שבה ניתן לחדור באמצעות קרן אור, צליל, חלקיקים או אנרגיה אחרת או חומר. מקדם הנחתה גדול פירושו כי הקרן "נחלשת" במהירות (מוחלשת) כשהיא עוברת דרך המדיום, ומקדם הנחתה קטן פירושו שהמדיום "שקוף" יחסית לקרן ולא גורם לה להיחלש. יחידת SI של מקדם attenuation הוא מד הדדי (m-1).
הארלי רייס
הארלי ללאנד רייס (באנגלית: Harley Leland Race; 11 באפריל 1943 – 1 באוגוסט 2019), הידוע יותר בשם הבמה שלו, הארלי רייס היה מתאבק אמריקאי, משווק ומאמן. רייס התאבק בארגוני ההיאבקות National Wrestling Alliance (NWA), American Wrestling Association (AWA), World Wrestling Federation (WWF דאז, כיום ה-WWE), ו-World Championship Wrestling (WCW). רייס זכה שמונה פעמים באליפויות עולם: זכייה אחת באליפות העולם במשקל כבד של WWA ושבע זכיות באליפות העולם במשקל כבד של NWA בנוסף להיותו אלוף ארצות הברית הראשון של NWA.
רייס הוא אחד משישה אנשים שהוכנסו להיכלי התהילה של ה-WWE, NWA, WCW, היכל התהילה של ההיאבקות המקצועית והיכל התהילה של מגזין ההיאבקות Wrestling Observer Newsletter.
ביוגרפיה
רייס נולד ב-11 באפריל 1943 בקוויטמן, מיזורי. רייס נחשף לענף ההיאבקות המקצועית בגיל מוקדם, כשצפה ברשת טלוויזיה DuMont ששידרה את אירועי הענף באזור שיקגו. לאחר שגבר על מחלת שיתוק הילדים, הוא החל להתאמן על מנת להפוך למתאבק מקצועי תחת הדרכתם של אלופי העולם לשעבר, סטניסלאוס וולאדק זביסקו, שניהלו חווה במיזורי.
חייו ומותו
רייס נולד להורים ג'יי אלן רייס ומארי רייס בשנת 1943. הוא נישא לאשתו הראשונה, ויויאן ג'ונס בשנת 1960. היא נפטרה כחמישה שבועות לאחר חתונתם באותה תאונת דרכים שבה רייס כמעט ואיבד את רגלו. זמן קצר לאחר מותה של ויויאן, רייס נישא בשנית, הפעם לסנדרה ג'ונס. נישואיהם הובילו ללידת בתם, קנדיס מארי, אך נישואים אלו הסתיימו לבסוף בגירושים. אשתו השלישית, איבון, התגרשה ממנו בשנות ה-90 המוקדמות לאחר למעלה משלושים שנות נישואים. ביחד, נולד להם בן בשם ג'סטין, שהיה מתאבק, אך לעולם לא נטל חלק בענף ההיאבקות המקצועית. אשתו הרביעית, בוורלי שימשה כסגנית הנשיא של בנק מסחר בקנזס סיטי. הם נישאו בשלהי שנת 1995, זמן קצר לאחר תאונת הדרכים שסיימה את הקריירה של רייס. בוורלי נפטרה מדלקת ריאות. לרייס יש חמישה נכדים.
ב-1 במרץ 2019, חברו הקרוב של רייס, ריק פלייר הודיע שרייס אובחן כחולה סופני בסרטן ריאות. יום לאחר מכן, המשווק של ארגון ההיאבקות CWFH, דייב מארקס הודיע שרייס אכן אובחן בסרטן ריאות, אך לא במצב סופני. ב-1 באוגוסט של אותה השנה, רייס נפטר ממחלה זו בגיל 76. הוא נקבר סמוך להוריו ואחיו בבית הקברות של קוויטמן.
היסטוריה של מצרים העתיקה
ההיסטוריה של מצרים העתיקה מתחילה באלף הרביעי לפנה"ס ומסתיימת עם נפילתה של הממלכה והפיכתה לפרובינקיה רומית לאחר מותה של המלכה קלאופטרה בשנת 30 לפנה"ס.
הלוח הכרונולוגי
הלוח הכרונולוגי של מצרים העתיקה מתחלק לתקופות הבאות:
התקופה הקדם-שושלתית
עוד בתקופה הפרה-היסטורית היה יישוב אנושי בעמק הנילוס. ישנן עדויות למעבר הדרגתי מכלי אבן לכלי מתכת, ומציד לחקלאות קבע. התושבים החלו לייבש ביצות, לברא שיחים ולהכשיר שטחי חקלאות.
מוצאם וגזעם של תושבי מצרים בתקופה זו איננו ידוע, אך כבר בשנת 4000 לפנה"ס התגבשו העמים השונים לעם בעל זהות משותפת אחת. עם הזמן, ובהשפעת סוחרים ממסופוטמיה שפקדו את הארץ, התפתחה תעשייה מקומית של טווייה, אריגה ובניית ספינות, וכן אמנות, ציור ופיסול.
תקופת הממלכה הקדומה
מצרים בתקופה זו נחלקה לשתי ארצות עיקריות, מצרים העליונה ומצרים התחתונה, עד ששושלת שמוצאה ממצרים העליונה, בראשות הפרעה נערמר (ביוונית: מנס), השתלטה בכוח הזרוע על שני חלקי מצרים בשנת 3100 לפנה"ס וייסדה את שושלת הפרעונים שבירתם הייתה ממפיס, היא מוף, הנקראת גם קא.
בשנת 2700 לפנה"ס התאחדו אזורי מצרים השונים לממלכה אחת . זוהי תחילתה של השושלת השנייה וראשית תקופת הזוהר של מצרים העתיקה הפרעונית. מלכי השושלת השנייה, והשושלות הבאות אחריהם, בנו מבני קבר אדירים מלבנים שיובשו בשמש, ומאוחר יותר מאבן שנחצבה במחצבות מרוחקות. הפירמידות ומיזמי בנייה אדירים אחרים נחשבים גם בימינו לפלא הנדסי, משיאי האדריכלות בהיסטוריה. הפירמידה הגדולה של גיזה נכללת בשבעת פלאי העולם העתיק ובשבעת פלאי תבל החדשים, ומפליאה את התיירים הרבים.
הפירמידה הראשונה היא פירמידת המדרגות של הפרעה ג'וסר בסאקרה, אשר נבנתה בשנת 2700 לפנה"ס בקירוב.
שיא פארה של מצרים הגיע בתקופת השושלת הרביעית, בשנים 2650–2500 לפנה"ס. הפרעונים של תקופה זו, סנפרו, ח'ופו וחעפרע, בנו פירמידות עצומות, הגדולות ביותר במצרים על ידי אלפי בני המעמד הנמוך ובסיוע הגאות הכלכלית והמסחר המשגשג. ההמון העריץ את המלכים האדירים ואת הישגיהם הכבירים שהעידו על חכמתם ועצמתם. ההמונים כינו את המלך "פרעה", כלומר הבית הגדול, על שם היכלו האדיר. סביב מפעלות הבניה הללו התפתחה פקידות ענפה שעסקה בגיוס עובדים, גביית מיסים ואחסון מוצרי מזון שנלקחו כמס במחסנים המלכותיים, יין, דבש, שמן, מלח, קמח וכו'.
המצרים האמינו בהישארות הנפש, הם חנטו את חשובי מתיהם, קברו אותם עם רכושם וכלים לשימושם אחרי המוות. ככל שהאדם היה חשוב יותר כך בנו לו קבר גדול, גבוה וחזק שיגן על גופו החנוט, שכן הם האמינו בקשר בין שלמות הגוף להשארות הנפש. כמו כן, הם בנו פסלים למת, פסלי הקא, כדי שנשמת המת תעבור לפסל במקרה והגופה תינזק.
התפתחה תרבות מפותחת בעלת הישגים רבים במדעים, הנדסה, רפואה, ספרות ועוד.
בתקופה זו ניהלה מצרים קשרי מסחר ענפים עם סודאן, לוב, ארץ ישראל ופניקיה. אמצעי התשלום היה מטיל מתכת בעל משקל קבוע.
תקופת הביניים הראשונה
מתוארכת לשנים 2250–2000 לפנה"ס. בשם זה מכנים את התקופה מתחילתה של השושלת ה-7 ועד השושלת ה-11. תקופה זו מאופיינת בהתרופפות השלטון המרכזי . זו הייתה תקופת שפל בתולדות מצרים. תקופה של ריבוי מלכים אשר חלקם מלכו תקופות קצרות מאד.
תקופת הממלכה התיכונה
תקופת הממלכה התיכונה מתוארכת לשנים 2000–1750 לפנה"ס וכוללת את השושלת ה-12. השושלת ה-12 (1990–1780 לפנה"ס) הגיעה להישגים גבוהים העולים על אלו של תקופת הפירמידות הקודמת. מדע הרפואה ותורת הניתוח הרפואי הגיעו לשיאים חדשים. התפתחו תרבות, ספרות ושירה המעידים בין היתר על מודעות חברתית, דאגה לעני ולחלש ותקוה לעתיד טוב יותר. במקביל התפתחה ספרות מסעות והרפתקאות מהווי הספנים והסוחרים המצרים.
בתקופה זו נחצבה תעלה שקישרה את הים האדום לים התיכון וחיזקה את הקשר בין מצריים לבין האיים האגאיים, יוון, כריתים, פיניקיה וסוריה. המסחר התפתח מאוד, והתרבות המצרית התעשרה עוד יותר.
תקופת ביניים שנייה: פלישת החיקסוס
הממלכה התיכונה המפותחת, החזקה והיציבה, נפלה בפתאומיות בשנת 1750 לפנה"ס. אולי בשל התחזקות כוחם של האצילים, שליטי המחוזות, חולשתם של מלכי השושלת האחרונים ופלישות חוזרות ונשנות של שבטי הדרום והתקוממויות מלכויות החסות באזור המזרח הקרוב. החלה "תקופת הביניים השנייה" המתוארכת לשנים 1750 - 1550 לפנה"ס, שושלות 13–17.
נדידת העמים הגדולה בשנים אלו הביאה למצרים את החיקסוס. ככל הנראה מדובר במהגרים מבני העמים שהתגוררו באזור כנען וסוריה וסביבתן, אשר היגרו לאזור הדלתא של מצרים במהלך המאות ה-20 - ה-18 לפסה"נ, ובשלב מסוים, במהלך התרופפות שלטון השושלת ה-13 במאה ה-18 לפסה"נ, הצליחו למרוד בשליטים המצרים המקומיים והקימו בדלתא ממלכה חדשה ובירתה אווריס. לפי טענת ההיסטוריוגרפים המצרים הם נהגו בכח ובתוקפנות בתושבים המצריים, לא נטמעו באוכלוסייה המקומית, וקיימו תרבות מקבילה משלהם שהייתה צבאית למחצה ואכזרית (מחקרים ארכאולוגיים וגנטיים שנערכו באתרי התקופה שבדלתא הראו דווקא שהאוכלוסייה הזרה אימצה באופן סינקרטיסטי אלמנטים דתיים מצריים, והתערבבה גנטית עם האוכלוסייה המצרית המקומית). החיקסוס הביאו למצרים כלי נשק חדשים ויעילים ממערב אסיה, כמו מרכבות אישיות או זוגיות רתומות לסוס, קשתות ירי מצוינות, פגיונות ומגינים מיוחדים, ופיתחו קשרי מסחר ענפים עם כנען וסוריה ואף עם קפריסין והתרבות המינואית של כרתים ויוון.
הם לא כבשו את מצרים העליונה - שם נשארו לשלוט מלכים מצריים (שבחלק מהזמן היו כנראה בני חסות נאמנים להם) ששלטו על ממלכה עצמאית לכאורה ובירתה תבאי.
ממלכה חדשה: תקופת האימפריה
מתוארכת לשנים 1550–1070 לפנה"ס, כוללת את השושלות ה-18–20. הממלכה החדשה נוסדת לאחר גירוש החיקסוס על ידי המלך יעחמס אשר יסד את השושלת ה-18. המרכז האדמיניסטרטיבי עובר לתבאי במצרים העליונה, אשר הייתה מולדת השושלת החדשה. תקופה זו מצטיינת בשינוי ניכר במדיניות החוץ של מצרים. במקום מדיניות של התגוננות עברה מצרים למדיניות של כיבוש. מצרים חדרה מזרחה וניכרת ההשפעה של התרבויות אותן פגשה על האומנות, לבוש, מותרות ועוד.
השושלת ה-18
ב-1571 לפנה"ס התמרד שליט החסות של תבאי, המלך יעחמס הראשון, נגד השלטון של אווריס (בירת החיקסוס). תחת שלטונו התקוממו המצרים, כבשו את אווריס ב-1570 לפנה"ס ורדפו את החיקסוס צפונה עד כנען. על מצרים השתלטה השושלת ה-18 (1570–1305 לפנה"ס). זוהי תקופה של עוצמה צבאית אימפריאליסטית. השלטון המצרי השתרע ממסופוטמיה ועד מקורות הנילוס במרכז אפריקה. מלכים אחדים בשושלת היו גדולים וחזקים. המלכה חתשפסות הנהיגה משטר וסדר ושיפרה את המנהל הפנימי. היא גם פיתחה את סחר החוץ והפכה את העיר תבאי לעיר מפוארת מאוד, ובנתה אנדרטת קבר לתפארתה על גדת הנילוס. המלך תחותמס השלישי (1490–1436 לפנה"ס) ערך מסעות מלחמה לסוריה ולארץ ישראל, שם הכה את ברית מלכי כנען שמרכזה היה במגידו. השליט על המחוזות שליטים מטעמו שיהיו נאמנים לו ולקח את בניהם כבני ערובה למצרים כדי להבטיח את התנהגותם הטובה של אבותיהם.
גם הוא פיאר את עצמו במפעלות בנייה ופסליו האדירים קיימים עד היום. בירתו נא-אמון הייתה העיר המפוארת ביותר במזרח הקדום. לצורך פרויקטים אלו התרחבה תופעת העבדות ושבויים רבים, כמו גם רבבות עבדים מצריים הועסקו בכפייה בבניה.
בתקופתו של תחותמס השלישי עלה מעמד חדש. מעמד כוהני האל אמון-רע, ובראשם הכוהן הראשי רב העצמה, שמעמדו היה מעל מפקדי הצבא, שרי המדינה ולעיתים גם מעל המלך. הממסד הכוהני צבר עצמה כלכלית ושלט על אוצרות, אדמות וצוותי חרטומים, כוהנים ואריסים, סמכויות משפט וגביית מיסים.
מערכת המשפט והפקידות התפתחו מאוד. נתמנה שר ראשי למצרים העליונה, שר ראשי למצרים התחתונה, ומשנה למלך, בדרך כלל בן המלך, האחראי לאימפריה הדרומית ולמכרות הזהב בנוביה. על האימפריה בצפון היה אחראי המלך עצמו.
השלטון הדתי עובר באותם הימים מהאל רע לאל אמון וכוהניו ונוספים אלים חדשים נוספים. מתרחב פולחן המתים, ומונהג "ספר המתים" שהוא מעין וידוי שהמת לוקח אל עולם המתים, על מעשים שעשה או לא עשה בחייו. האמונה בצורך בהישארות הגוף ממשיכה ואף גוברת. מטרת הפירמידות החזקות היא לשמור על הגוף לנצח כדי שהנשמה תתקיים לנצח בעולם המתים. קבר נבמון, שנחשף בשנת 1820 בנקרופוליס של העיר תבאי, מכיל ציורים המתארים את החיים בתקופת השושלת ה -18
המהפכה הדתית של פרעה אחנתון
ההתנהלות הדתית הקלוקלת, וריבוי האלים וכוהניהם הובילו לחוסר שביעות רצון במצרים. כוחם ההולך וגובר של כוהני האל אמון היושבים בתבאי, עושרם ושחיתותם לא היו לרוחו של פרעה אמנחותפ הרביעי (1336–1353 לפנה"ס) . אגדה מספרת כי בעת שאמנחותפ טייל במדבר, התגלה אליו האל אתון, וסיפר לו כי הבריאה החלה במקום זה. אמנחותפ ביטל את פולחן אמון שטוף הכשפים והקסמים והנהיג במקומו את פולחן האל אתון, הריהו גלגל השמש, כאל יחיד. פולחן האל אתון היה מצוי עוד קודם לכן ואף נבנה לכבודו מקדש בבירה נא-אמון. חרף הנהגת פולחן לאל יחיד, המצרים ייחסו דמות גוף לאל אתון, ומהפכה דתית זו אינה מעבר מלא לאמונה מונותאיסטית.
הבירה הועברה מתבאי (נא אמון) ל"אחאת אתון" (אל-עמארנה של היום), אשר הוקמה במקום שבו התגלה אתון לאמנחותפ. שמו של אמון הוסר מכל המקדשים. גם פרעה עצמו שינה את שמו לאחנתון (העומד לשירות אתון), וגם במלבושו ומנהגיו הופיע כמלך פילוסוף, איש משפחה נקי כפיים.
הרפורמה הדתית והתעסקותו של המלך בשיקום המנהל הפנימי הביאו למשבר כלכלי ולפריקת עול על ידי עמי האימפריה. לכנען חדרו שבטי נודדים בשם "חבירו", שיש הסבורים שהם (או חלק משבטים אלו) היו שבטי ישראל הנודדים במדבר. ארץ כנען התפצלה לעשרות מלכויות, ברובן לא נאמנות לכתר המצרי. גם באסיה התמרדו עמים שונים.
ישנה סברה שבשנות שלטונו האחרונות, מלך אתו במשותף, סמנח כא רע ( Smenkhkare 1335-32) עם מותו של אחנתון, אחרי 17 שנים בשלטון, בשנת 1332 לפנה"ס, עלה לשלטון בנו מאישה משנית וחתנו, תות ענח' אתון, ששינה את שמו לתות ענח' אמון, לאחר שלש שנות מלכות באמרנה הוא שב לעיר תבאי , החזיר את הדת הקודמת ויישר את ההדורים עם כוהני הדת המנושלים. האל אתון נמחק לחלוטין מהדת. עדויות שונות מתקופה זו מספרות על פולחן לאל אחד, אבל אמון ולא אתון.
השושלת ה-19
ימי השושלת ה-19 (1305–1200 לפנה"ס) הם ימי תור הזהב של מצרים הפרעונית. בשנת 1290 לפנה"ס עלה לשלטון אחד מהענקים שבמלכי מצרים, פרעה רעמסס השני שמלך עד מותו ב-1224. רעמסס השני יצא במרץ רב להשבת כבודה ותפארתה של האימפריה.
רעמסס ערך מסע כנגד השבטים המתמרדים בארץ ישראל ושבטי הנוודים הפולשים (שוסו), הכפיף אותם למרותו בשנית והשתלט על החופים והעמקים. בכך הוא הבטיח את דרכי המסחר הבינלאומיות למסופוטמיה וארם. עם זאת, באזורי ההר אשר בכנען לא טיפל.
תקופת שלטונו הצטיינה בשגשוג כלכלי, וקופת הכתר התעשרה מאוד, מה שאיפשר ביצוע מיזמי בנייה גרנדיוזיים אשר רבים מהם קיימים גם היום. התחבורה והמסחר שגשגו, כולל המסחר הימי ולאורך הנילוס. כרית הנחושת בסיני והזהב בנוביה חודשו.
נפילת האימפריה הפרעונית
במקביל לימי פריחה ושגשוג אלו, החלו איומים מבחוץ. בתקופת משבר תקופת הברונזה המאוחרת פלשו שבטי גויי הים מיוון ומכריתים והשתלטו על אזורים פוריים תוך כדי שהם זורעים הרס וחורבן. הפלשתים ישבו בשפלת החוף הדרומית (אשדוד - עזה), הסקאלים התיישבו בדור, מדרום לחיפה. וגם אזורים אחרים באימפריה סבלו גיחות ביזה ושוד, או כיבוש על ידי השבטים הפולשים מהים.
המלך רעמסס השלישי (1195–1164 לפנה"ס), נאלץ להתמודד עם ההתקפות הקשות של גויי הים, הממלכה נחלשה, הברית עם החיתים התמוססה בהדרגה, ומצרים איבדה את שליטתה בכנען. הכוהנים צברו כח מחודש והשתלטו על נתח משמעותי מהכלכלה. הם שלטו על 107,000 עבדים וחמישית מאדמת מצרים, והמלך נאלץ להעביר לידיהם מיסים כבדים בזהב, כסף ותבואה אשר דלדלו את הקופה הציבורית. מה גם שהמסחר הבינלאומי של מצרים דעך.
תקופת ביניים שלישית
מתוארכת לשנים 1070–712 לפנה"ס, כוללת את השושלות ה-21–25.
בזמן כהונתו של רעמסס האחד עשר נחלש מאוד כוחה של השושלת ה-20, ובעקבות כך הכריז על הכהן הגדול מנוא אמון, חרי-חור, כפרעה. אירוע זה הביא לחלוקתה של מצרים בקרב השושלת החדשה שצמחה בדרום מצרים ובירתה נא אמון (תבאי) לבין יורשי השושלת הקודמת בצפון המדינה שבירתם טאניס. ניתן לבנות רשימה של שליטיהם הראשונים של השושלות המקבילות, אולם סופן קשה למעקב וזאת בשל חוסר תיעוד שנבע מתוהו ובוהו שלטוני במדינה.
הממלכה מתחלקת לצפון ולדרום.
כבר בסוף תקופת השושלת ה-22 החל השלטון המרכזי בממלכה מתפורר. מצב זה נוצל על ידי שליטי העיר בובסטיס שבצפון להקמת שושלת מקבילה לשושלת ה-22, השושלת ה-23. פילוג זה התווסף על הפילוג הקיים בין הצפון לדרום מתקופת השושלת ה-21 ולמעשה בתקופה זו היו במצרים מלכים כמספר משפחות האצולה.
השושלת ה-24 הייתה שושלת קצרה בת שני פרעונים בלבד אשר התקיימה בשנים 727–715 לפנה"ס בצפון המדינה במצרים התחתונה.
במקביל לשושלת ה-24 שמלכה במצרים התחתונה, התקיימה במצרים העליונה השושלת ה-25, שושלת של מלכים אשר פלשו לאזור מנוביה. תקופה זו הייתה משופעת במלחמות פנים ארציות כמו גם באיום מתמיד מצפון של ממלכת אשור. ואמנם, סופה של השושלת הגיע מאשור אשר כבשה את האזור כולו והבריחה את שליטי השושלת חזרה לנוביה. זהו למעשה סוף תקופת שלטון המצרים במצרים ותחילת שלטון הזרים במדינה.
תקופה מאוחרת
מתוארכת לשנים 712–332 לפנה"ס, כוללת את השושלות ה-26–30.
שליטי השושלת ה-26 ("הסאיטית") היו אלו אשר גירשו את האשורים בעזרת צבאות של שכירי חרב יוונים. מלכי שושלת זו היו בעלי מעורבות גבוהה במתרחש באזור המזרח התיכון כולו באותה התקופה. במסגרת זאת המצרים בנהגת פרעה נכו יצאו ממצרים ב-609 לפנה"ס להילחם עם המעצמה העולה בבל בטרם תשתלט על מה שנשאר מאשור המתפוררת. מסע מלחמה זה ידוע בתולדות ממלכת יהודה כשמלכה יאשיהו יצא לקראת פרעה נכו בדרכו צפונה ונלחם עמו בקרב מגידו. צבא יהודה נחל מפלה בקרב זה ויאשיהו נפל בו. פרעה נכו המשיך בדרכו לנהר פרת ושם נלחם עם הבבלים אך ללא הכרעה למשך 4 שנים. בזמן זה מצרים שלטה בפועל בכל השטח מהנילוס ועד הפרת ואף הדיחה את יהואחז יורשו של יאשיהו ומינתה במקומו את יהויקים. מצב זה נגמר תוך 4 שנים עת בבל בהנהגת נבוכדנצר הביסה את המצרים בקרב כרכמיש. המצרים נסוגו בחזרה למצרים וההפסד שלהם היה כל כך מוחלט עד כדי כך שהמקרא פירט:. למעשה פסוק זה מהווה מעין סיכום לדמות של מצרים כאימפריה בתנ"ך, ועד לחתימתו כ-100 שנים מאוחר יותר מצרים לא תוזכר יותר כמעצמה אלא כגורם שולי.
בשנת 525 לפנה"ס נכבשה מצרים בידי הפרסים והממלכה סופחה לשטח פרס עד לשנת 404 לפנה"ס. בתקופה זו ראו המלכים הפרסים בעצמם כפרעוני מצרים בני השושלת ה-27.
לשושלת ה-28 היה פרעה אחד: אמירתאיוס, אשר מרד בשליטים הפרסיים וחידש את השלטון המצרי במדינה.
השושלת ה-29 – שליטיה היו ממוצא מצרי, אך הסתמכו רבות על עזרת היוונים במלחמתם נגד הפרסים.
תקופה הלניסטית: שלטון בית תלמי
בשנים 305–30 לפנה"ס שלט במצרים בית תלמי, שושלת מלוכה הלניסטית. השושלת שלטה בחלק מהזמן גם על האי קפריסין ועל שטחי ארץ ישראל. השליט הראשון בשושלת היה תלמי הראשון שהיה אחד ממצביאיו של אלכסנדר הגדול. כאשר כבש אלכסנדר הגדול את מצרים ב-332 לפנה"ס, הוא הקים עיר חדשה, קרא לה אלכסנדריה, ומינה את תלמי לסטראפ (נציב) מצרים.
שושלת תלמי, בעלת האוריינטציה ההלניסטית, שלטה במצרים כ-300 שנה. למרות השליטה על מצרים, בניה אינם מצריים, וחלקם אף לא ידעו את שפת העם. שלטונם היה נגוע ביריבויות קשות בין האצילים, ומתנגדים רבים הוגלו ונרצחו.
המלכה האחרונה לבית זה הייתה קלאופטרה, שנודעה כמאהבתו של יוליוס קיסר ומאוחר יותר גם של מרקוס אנטוניוס. קלאופטרה הצליחה לשמור על עצמאותה של מצרים, אך לאחר הפסדו של אנטוניוס לאוגוסטוס בקרב אקטיום (31 לפנה"ס), היא התאבדה. לאחר מותה בא הקץ על בית תלמי, ומצרים הפכה לפרובינקיה רומית.
ג'ון אנטוויסל
ג'ון אלק אנטוויסל (באנגלית: John Alec Entwistle; 9 באוקטובר 1944 – 27 ביוני 2002) היה נגן גיטרת הבס של להקת המי. נחשב אחד מהבסיסטים המשפיעים והחשובים ביותר בתחום מוזיקת הרוק. סגנון הנגינה שלו השפיע הן על בסיסטים בני-זמנו והן מאוחרים יותר.
חייו ויצירתו
אנטוויסל נולד בצ'יסוויק, פרבר של לונדון. בשנות ה-60 המוקדמות, ניגן במספר הרכבי ג'אז ודיקסילנד ג'אז מסורתיים עם חברו לבית הספר פיט טאונסנד, ומאוחר יותר הצטרף ללהקתו של רוג'ר דלטרי The Detours (המעקפים), אשר מאוחר יותר שינתה את שמה ל- המי. שם החיבה שלו היה "השור", בעיקר בשל נטייתו להישאר בתנוחה קפואה על הבמה, בניגוד מוחלט לשאר חברי הלהקה. ביל ווימן תיאר אותו כ"איש השקט ביותר בצנעה אך הרועש ביותר על הבמה." הוא כונה גם "אצבעות רעם" בידי חבריו ללהקה והמעריצים.
אנטוויסל כתב מספר שירים ידועים מאוד של להקת המי, ביניהם:
למרות שהמשיך לתרום חומרים לכל אחד מאלבומי המי (פרט מלאופרת הרוק Quadrophenia), חש תסכול בעיקר על כך שנאלץ למסור את תפקידי השירה לדלטרי, ואלה הובילו אותו להפיץ את אלבום הסולו Smash Your Head Against The Wall (רסק את ראשך כנגד הקיר) בשנת 1971, ובכך להיות הראשון מחברי המי להוציא אלבום סולו.
אנטוויסל פיתח את הפוטנציאל הגלום בגיטרת בס ככלי מוביל. הוא היה מראשוני המשתמשים במיתרי בס עגולים מפלדה, שפותחו במיוחד בשבילו בידי חברת רוטוסאונד. במסגרת חיפושיו אחר הצליל המושלם התנסה במגוון רב של כלים מתוצרת חברות שונות.
באמצע שנות השישים, אנטוויסל היה אחד הראשונים לנסות ולהשתמש בציוד הגברה חדשני כגון "הגברה כפולה," כאשר הצליל הגבוה והצליל הנמוך נשלחים באותות נפרדים. בשלב מסוים ציוד ההגברה שלו נעשה כה עמוס בתיבות רמקולים וציוד עיבוד, עד שזכה לכינוי "מנהטן הקטנה."
אנטוויסל פיתח גישה מקורית לנגינת הבס אותה הוא כינה "מכונת-כתיבה." בעשותו כן, הוא מיקם את יד ימין מעל המיתרים כך שכל ארבע האצבעות יוכלו להקיש על המיתרים באופן קצבי, מה שגרם למיתרים לפגוע בלוח וליצור צליל מאנפף. בדרך זו מתאפשר לנגן על שלושה או ארבעה מיתרים בבת אחת, או להשתמש במספר אצבעות על מיתר אחד. דרך הנגינה הזו איפשרה לו ליצור קטעים שהיו מאוד מהירים ומלודיים. הוא השתמש בטכניקה זו כדי ליצור מעברים בדומה לאלה שיוצרים מתופפים בלהקות, ולעיתים היה יוצר מעברים מהירים אפילו ביחס למתופפים.
אנטוויסל טען כי ביצירתו הושפע בעיקר מלימודיו בבית-הספר לנגינה בקרן יער, חצוצרה ופסנתר שתרמו לאצבעותיו כוח וזריזות מרשימים.
לאנטוויסל הייתה השפעה מסיבית על סגנונות נגינה וצלילים ששימשו דורות רבים של נגני בס. עד היום בסקרים שנערכים מדי פעם הוא ממשיך להיבחר כ"נגן הבס הטוב ביותר אי פעם". בשנת 2000, המגזין "גיטרה" כינה אותו "בסיסט המילניום", בסקר שנערך על ידי הקוראים.
קריירה מאוחרת
לקראת סוף הקריירה שלו, ייסד את הלהקה של ג'ון אנטוויסל ביחד עם חברו משכבר הימים, המתופף סטיב לנגו. גודפרי טאונסנד ניגן בגיטרה והוביל את השירה. בשנת 1996, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות בשם נעזב למות עם הקלידן אלן סנט ג'ון. אחרי הפסקה שבה חזר להופיע אנטוויסל עם להקת המי במטרה לקדם את Quadrophenia בשנים 1996-97, שוב יצאה הלהקה לסיבוב הופעות והפעם עם הקלידן גורדון קוטן, שזכה לשם נעזב למות - ההמשך. לאחר סיבוב ההופעות זה, הוציאה הלהקה אלבום להיטים שנקרא בשם נעזב לחיות.
בשנים הבאות שוב חזר אנטוויסל לנגן עם חבריו הוותיקים בלהקת המי. בשנת 2001 הוא ניגן בהופעת המחווה של אלן פרסון לביטלס, בהליכה במורד אבי רוד, ביחד עם אומנים רבים נוספים.
מותו
ג'ון אנטוויסל מת ב-27 ביוני 2002, במלון "הארד רוק הוטל אנד קזינו", בלאס וגאס, יום אחד לפני תחילת סיבוב ההופעות המתוכנן של המי בארצות הברית. מספר החדר עצמו בו הוא מת נשמר בסוד מחשש שהחדר יהפוך למקדש או למוקד עלייה לרגל למעריציו. על פי האבחנה הרפואית נקבע כי המוות נגרם בשל התקף לב כתוצאה משימוש בסמים.
באטו חאן
באטוּ חאן (1205–1255) היה שליט מונגולי, מייסד חאנות אורדת הזהב. באטו הוא בנו של ג'וצ'י, ולכאורה נכדו של ג'ינגיס חאן (הדעות על כך חלוקות, מכיוון שאמו של ג'וצ'י נחטפה ונאנסה כ-9 חודשים לפני לידתו, ולכן לא ידוע אם אכן היה בנו הביולוגי של ג'ינגיס).
ביוגרפיה
ב-1235 היה באטו אחראי על כיבוש אירופה, כשתחתיו צבא שמוערך ב-130,000 חיילים - זאת לאחר שפיקד על כיבוש חצי האי קרים ותושביו הטטרים. צבאו של באטו חצה את הוולגה ופלש לשטח האימפריה הבולגרית ב-1236, ולרוסיה ב-1237. המונגולים הכניעו בקלות יחסית את צבא רוס של קייב (מדינה סלאבית בימי הביניים), הרסו את הערים ראיזאן וולדימיר וכבשו את הבירה קייב ב-1240. המדינות הסלאביות הוכנעו והפכו למדינות ואסאליות, אך לא צורפו לשטח האימפריה.
בשנת 1242, הכריז באטו חאן על הקמתה של אורדת הזהב, שידועה גם כ"אולוס של ג'וצ'י" על שם אביו.
בהמשך הכיבוש האירופאי פלשו המונגולים בשלוש קבוצות - הקבוצה הראשונה כבשה את פולין, כשהקבוצות האחרות פולשות דרך הרי הקרפטים והדנובה. ב-1241 התאחדו שלוש הקבוצות וכבשו את הונגריה ב-11 באפריל. ב-1242 השתלטו הכוחות המונגולים על אוסטריה ודלמטיה, אך מותו הפתאומי של אוגדיי חאן עצר את המומנטום המונגולי, מכיוון שבאטו נקרא לקורילטאי (אספת חאנים) במונגוליה.
משפט לובאס-קנזר
בתורת הגרפים, משפט לובאס-קנזר הוא משפט מתמטי שקובע את מספר הצביעה של גרף קנזר. ייחודו של המשפט בכך שההוכחות הסטנדרטיות שלו מבוססות בעיקר על כלים מתחום הטופולוגיה.
היסטוריה
את המשפט שיער המתמטיקאי הגרמני מרטין קנזר ב-1955, אז הוא נודע בשם השערת קנזר. ב-1978 הציג לסלו לובאס הוכחה מפתיעה למשפט תוך שימוש בכלים טופולוגיים. הוכחה זו נחשבת לתוצאה הראשונה בענף הקומבינטוריקה טופולוגית, העוסק בשימוש בשיטות טופולוגיות בקומבינטוריקה (שימושים של קומבינטוריקה בטופולוגיה היו ידועים עוד לפניכן). מאז נמצאו הוכחות טופולוגיות רבות למשפט, רובן מבוססות על משפט בורסוק-אולם. הוכחה קומבינטורית טהורה נמצאה על ידי Matoušek ב-2004, אך גם היא מבוססת על "חיקוי" של הוכחה טופולוגית (בפרט נעשה שימוש בלמה של טקר שהיא תוצאה קומבינטורית השקולה למשפט בורסוק-אולם הטופולוגי).
נוסח המשפט
גרף קנזר KG_{n,k} הוא גרף המוגדר באופן הבא: הצמתים בגרף הם כל התתי קבוצות של שיש בהן k איברים. יש קשת בין שני צמתים אם ורק אם הם זרים כקבוצות. למשל ב-KG_{4,2} יש קשת בין \{1,3\} ל-\{2,4\} ואין קשת בין \{1,3\} ל-\{3,4\}.
צביעה של גרף היא התאמה של צבע לכל צומת כך שאין שני צמתים בעלי צבע זהה המחוברים בקשת. מספר הצביעה של גרף G מסומן \ \chi(G) והוא מוגדרת כמספר המינימלי של צבעים הדרושים כדי לצבוע את G.
קל להדגים צביעה שאכן משתמשת ב-n-2k+2 צבעים, והדבר נעשה כבר על ידי קנזר. הקושי הוא להוכיח כי זו הצביעה המוצלחת ביותר (מסמפר מינימלי של צבעים). באופן כללי מציאת מספר הצביעה של גרף נחשבת בעיה קשה, בפרט במקרים הדומים לגרף קנזר, בהם מספר הצביעה גדול יחסית ל-n-ים גדולים.
הוכחה
ההוכחה מתחלקת באופן טבעי לשני שלבים. בשלב הראשון נוכיח ש- על ידי כך שנדגמים צביעה המשתמשת ב-n-2k+2 צבעים. בשלב השני נוכיח ש- באמצעות טיעון טופולוגי.
שלב ראשון
נדגים את הצביעה של הגרף שהוצגה על ידי קנזר. בתור שמות לצבעים נשתמש במספרים טבעיים. נגדיר את הצביעה באופן הבא: לכל צומת A, כלומר את הצמתים שמכילים מספרים קטנים מ-n-2k+2 נצבע במספר הקטן ביותר שהם מכילים, ואת כל השאר נצבע בצבע n-2k+2. כעת נניח ש-A,B צמתים הצבועים באותו הצבע. אם זה אחד מבין הצבעים אז יש להם איבר משותף (הצבע עצמו) ולכן אין ביניהם קשת. ואם שניהם צבועים בצבע n-2k+2 אז שניהם קבוצות בנות k איברים החלקיות לקבוצה שיש בה 2k-1 איברים, ולכן הם חולקים לפחות איבר אחד ואין ביניהם קשת.
שלב שני
נציג הוכחה קצרה שנתגלתה על ידי ג'ושוע גרין. ההוכחה מבוססת על משפט לוסטרניק-שנירלמן (הנובע ממשפט בורסוק-אולם).
נסמן. נסמן ב-S^d את ספירת היחידה ה-d-ממדית (שפת הכדור ה-d+1-ממדי). נפזר על פני הספירה n נקודות במצב כללי (אין d נקודות בקבוצה שנמצאות על על-מישור יחיד שעובר דרך הראשית; אפשר לעשות זאת למשל על ידי בחירת נקודות על היטל על הספירה של עקום המומנטים ). לצורך ההוכחה נניח ללא הגבלת הכלליות שהצמתים של KG_{n,k} הם תתי הקבוצות מגודל k של. את קבוצת הצמתים נסמן ב-V. תהי c צביעה של KG_{n,k} ב-d צבעים 1,\ldots,d.
לכל x \in S^d נגדיר את H(x) להיות ההמיספירה הפתוחה ש-x הוא הקוטב (במובן הגאוגרפי) שלה (באנלוגיה תלת-ממדית, ניתן לחשוב על זה כאילו השמש נמצאת בדיוק מעל הנקודה x, H(x) היא ההמספירה המוארת). פורמלית:. לכל נגדיר: כלומר A_i היא קבוצת הנקודות כך שבהמספירה H(x) יש k נקודות של X המגדירות צומת של הגרף שצבעו i. ברור ש-A_i קבוצה פתוחה כי X קבוצה דיסקרטית ותזוזה קטנה מספיק של ההמספירה H(x) לא תשנה את הנקודות מ-X שהיא מכילה.
נגדיר כעת:. זוהי קבוצת הנקודות שאין בהמיספרות שהן מגדירות k נקודות של X (שיגדירו צומת), ולא ניתן לשייכן לאף צבע. זוהי קבוצה סגורה (כמשלים של איחוד של קבוצות פתוחות). קיבלנו כיסוי של S^d על ידי הקבוצות שכולן פתוחות או סגורות, ולכן לפי משפט לוסטרניק-שנירלמן קיים l כך ש-A_l מכילה זוג נקודות אנטיפודיות.
אם 1\le l\le d אז קיים צומת B^+\in V כך ש- וקיים צומת B^- \in V כך ש-, ושניהם מקיימים. אולם (המיספרות הפוכות) ולכן , ויש ביניהם קשת, בסתירה לצביעה שלהם באותו הצבע.
קרנגי דלי
קרנגי דלי (באנגלית: Carnegie Deli) הייתה מסעדה ששכנה בשדרה השביעית במידטאון מנהטן, ניו יורק, בין הרחובות ה-54 ל-55 בבניין הסמוך לקרנגי הול. המסעדה פעלה בין השנים 1937–2016, והייתה אחד היעדים הקולינריים הפופולריים ביותר מסוגם בעיר, כפי שמוסרת לשכת הוועידות והמבקרים של העיר ניו יורק. העיתון USA Today כינה את המסעדה ה"דלי" (קיצור של "דליקטסן", בעברית מעדנייה) "המפורסמת ביותר" בארצות הברית. בשנותיה האחרונות ניהלה אותה סנדי לוין, שבכרטיס הביקור צוין שהיא "בנב" (ראשי תיבות של המשפט: "בתו הנשואה של הבוס"), כלומר מריאן פרקר.
המסעדה הציעה פסטרמה, קורנביף וסנדוויצ'ים אחרים המכילים לפחות פאונד אחד (0.45 ק"ג) של בשר, וכן אוכל יהודי מסורתי כגון מרק קניידלעך, לביבות, כבד קצוץ וסלמון מעושן. המסעדה הגישה גם מזון שונה, לא-יהודי (או לפחות לא-כשר) כמו נקניק שינקן וקותל חזיר. כמו כן ניתן היה להזמין חתיכת עוגת גבינה של למעלה מ-0.45 ק"ג למנה. המוטו של המסעדה הוא: "אם אתה מסוגל לסיים את הארוחה, אנחנו עושים משהו לא בסדר". בנוסף לכמויות המזון הגדולות המוגשות, ידועה המסעדה בשל מלצריה קצרי הרוח, שלכאורה מנסים להעביר את הסטריאוטיפ המחוספס של ניו יורק כלפי תייריה.
היסטוריה
"קרנגי דלי" היא מקום הבילוי המועדף על הקומיקאי הני יאנגמן; אדם סנדלר התייחס ל"דלי" בשירו The Chanukah Song משנת 1996. את קירות המסעדה כיסו תצלומים חתומים של ידוענים שסעדו בה. תפריט האוכל כולל מאכלים שנקראו על-שמם של לקוחות מפורסמים, בכללם קורנביף וסנדוויץ פסטרמה הנקראים על שמו של וודי אלן; הסיבה לכך היא שהמעדנייה שימשה כאתר הצילום של סרטו של אלן "דני רוז האיש מברודוויי". מספר מנות מהתפריט מתייחסות לנושאים מברודוויי ומתבססות על אוצר המילים של השפה היידית, בכללם תבשילים כמו: "נוש, נוש, נאנט" (ביידיש: "נוש", היא ארוחה קלה או חטיף) ו"דה אג אנד אוי" (הביצה ואני) (The Egg and I), שהוא גם שמו של ספר זכרונות הומוריסטי של הסופרת האמריקאית בטי מקדונלד). בתפריט כלולים גם כמה פריטים הומוריסטיים כמו סנדוויץ הכבד המפורסם המכונה "50 דרכים לאהוב את הכבד שלך" (50 Ways to Love Your Liver), בפרפרזה על להיטו של פול סיימון "50 Ways to Leave Your Lover" (50 דרכים לעזוב את המאהב שלך). אנשי תקשורת רבים נהגו לפקוד את המסעדה, בכללם צוות בניין רשת הטלוויזיה CBS כמו פול סיימון. הבעלים מילטון פרקר, שהלך לעולמו ב-2009, כתב ספר (ביחד עם אלין פרימן) וקרא לו How to Feed Friends and Influence People: The Carnegie Deli (הדומה לשם הספר: How to Win Friends and Influence People של דייל קרנגי, שגם שמו (של קרנגי) מזכיר את שם המסעדה). הספר מגולל את ההיסטוריה של המעדנייה והוא נמכר בעמדת הקופאי.
ב-30 בדצמבר 2016 נסגרה המסעדה בניו יורק.
סניפים נוספים
ה"דלי" פתחה מספר סניפים בשנות ה-80, בכללם שניים בניו ג'רזי, ב-Secaucus ובאטלנטיק סיטי ואחד בפרוור טייסון קורנר של וושינגטון די. סי.; אולם רוב הסניפים הללו נסגרו מאז ואינם פועלים עוד. סניף נוסף בבוורלי הילס, קליפורניה, הוקם במימונו של המיליארדר מרווין דייוויס ועוצב בידי הארכיטקט פט קולטו בעלות של 4 מיליון דולר, במטרה להיות "הדלי הטוב ביותר בעולם", לאחר שדייוויס התלונן שה"דלים" בקליפורניה אינם טובים כמו אלה שבניו יורק.
כיום, ה"דלי" מפעילה סניף שני בלאס וגאס, נבדה, שנפתח במלון "מיראז'" ב-2005. סניף שלישי נפתח ב-2006 בפארק השעשועים Six Flags Great Adventure בניו ג'רזי ומתפקד כ"מסעדה הבריאה" בפארק, אבל, התפריט קטן יותר ומכיל רק את המנות הפופולריות ביותר של המסעדה. סניף רביעי, המוגבל למנות קורנביף וסנדוויצי פסטרמה, שוכן במלון-קזינו "פוקסוודס" בקונטיקט. הסניף החמישי נמצא בקזינו "סנדס" בפנסילבניה ונפתח ב-22 בנובמבר 2009.
בנוסף למסעדות הקמעונאיות, המעדנייה מוכרת גם עוגות גבינה ופריטי לבוש כמו חולצת טי וכובעי בייסבול.
רלה דה לה פוסט
רלה דה לה פוסט (בצרפתית: Le Relais de la Poste) היא מסעדה בכפר מאז'סק (Magesq) במחוז לאנד בצרפת. המסעדה בעלת שני כוכבים במדריך מישלן האדום והיא שוכנת במלון בוטיק, החבר ברשת רלה א שאטו.
המסעדה נמצאת באכסניה העומדת על תילה משנת 1782 ושימשה בעבר כתחנה להחלפת כרכרות דואר, שף המסעדה הוא ז'אן קוסו (Coussau). אביו החל לעסוק במסעדנות בכפר הסמוך ארם ב-1952. הוא הקים מוסד שהיה רווח באותה עת בצרפת: מכולת ששימשה גם כמסעדה וכמזנון. בחלוף השנים המקום השתפר בטיבו עד שהמסעדה עוטרה בשני כוכבי מישלן בשנת 1971, עליהם היא שומרת מאז ועד היום, תחת בנו ז'אן (2011). היא גם נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם. ז'אן קוסו התלמד ב"קפה דה פארי" בביאריץ, משם עבר להתמחות במלונות "ריץ" ו"פלזה אתנה" בפריז. ז'אן הצטרף לעסק המשפחתי בשנת 1973, הוא הפך את האכסניה למלון בוטיק שהצטרף ב-1973 לרשת "רלה א שאטו". במקום מגרשי גולף, מגרש טניס, בריכה וספא.
ז'אק, אחיו של ז'אן, הוא שותפו לעסקים, ומתפקד כאוצר היין של המסעדה ומנהלה. ז'אן נטע כרם ובנה יקב וב-2002 החל לשווק את הבציר הראשון של יינותיו.
אביטל ענבר כותב בספרו כי זוהי הטובה במסעדות חבל הלאנד.
מלחמת גוג ומגוג
מלחמת גוג ומגוג הוא מושג הקיים במסורות שונות ביהדות, בנצרות ובאסלאם, המתאר מלחמה או סדרת מלחמות שצפויות להתרחש באחרית הימים. גוג ומגוג קשורים בכוחות הרוע: האנטיכריסט במסורת הנוצרית, ארמילוס במסורת היהודית ואל-מסיח א-דג'ל במסורת המוסלמית.
בשלוש הדתות האברהמיות היו מי שהתייחסו לגוג ומגוג כאל אלגוריה לכוחות רשע הקיימים בנפש האדם או במציאות החברתית או הפוליטית. בתקופות שונות היו שזיהו אותם עם עמים או מעצמות שנתפסו כאיום קיומי ממשי על החברה והדת וכחלק מיום הדין ומסוף העולם העומדים להגיע. אמונות אלה ממשיכות להתקיים ותופסות מקום בהשקפות העולם ובפירושים למציאות הפוליטית והחברתית האקטואלית.
הנבואה על גוג ומגוג בספר יחזקאל
מקור האמונות בגוג ומגוג הוא בפרקים ל"ח ו-ל"ט בספר יחזקאל. בפרקים אלה מתואר חזון יחזקאל על "גוג מארץ מגוג" שהוא הבסיס לכמה מהתיאוריות האסכטולוגיות בדתות המונותאיסטיות. הנביא נשלח להביא את דבר האלוהים אל "גּוֹג מאֶרֶץ הַמָּגוֹג ". גוג המכונה נְשִׂיא, הוא רֹאשׁ מֶשֶׁךְ וְתֻבָל וגם פָּרַס כּוּשׁ וּפוּט גֹּמֶר ותּוֹגַרְמָה, היושבים ב"יַרְכְּתֵי צָפוֹן". הם מתוארים כעמים לוחמים, פרשים רכובים על סוסים, עוטי שריון ולהם כלי נשק רבים. גוג מצווה להכין אותם ולפקד עליהם עד שיגיע זמן "אחרית הימים", שבו יצא בראש צבאו להתקיף את ארץ ישראל – שתהיה ארץ שלווה ומפורזת ובה ישב עם ישראל בביטחון. גוג והעמים שקיבץ יבואו על עם ישראל בהפתעה, כמו ענן המכסה את הארץ, כדי לשלול שלל ולקחת ביזה. אך אז יקום כנגדם אלוהים ויביס אותם בקטסטרופה קוסמית שתשמיד את כל החיים בארץ ובים. כתוצאה מכך יפנו העמים אחד כנגד השני ותפתח ביניהם מלחמת הכול בכול, שתהיה סיבה נוספת למפלתם. תבוסת גוג וצבאותיו תהיה כה גדולה עד שלא יהיה די מקום בארץ כדי לקבור את כל מתיהם. לאחר הניצחון הגדול הזה יכירו כל העמים בעולם בגדולתו של אלוהים, שישוב ויקבץ את עם ישראל לארצו והעם ישב בה לבטח ויחזור בתשובה מכל חטאותיו בעבר. מטרת המלחמה והניצחון היא ההכרה בגדולת האל: "והִתְגַּדִּלְתִּי, וְהִתְקַדִּשְׁתִּי, וְנוֹדַעְתִּי, לְעֵינֵי גּוֹיִם רַבִּים; וְיָדְעוּ, כִּי-אֲנִי יְהוָה".
מלחמת גוג ומגוג וימות המשיח
לפי הנאמר בנבואה, תתרחש מלחמת גוג לאחר שישראל כבר יגאלו וישובו לאדמתם, ואף יחיו שם בשלום שנים רבות. תיאור זה הוא מיוחד במינו בספרות הנבואית. בנבואות גאולה אחרות של יחזקאל אין כל רמז לאירוע כזה, שיתרחש לאחר קיבוץ הגלויות והשיבה לארץ. עם זאת רוב הפרשנים מקשרים את נבואת יחזקאל על גוג עם נבואות זעם וגאולה של נביאים אחרים: ישעיהו, ירמיהו, יואל, זכריה, ורואים בהן תיאור של אותה המלחמה. בנבואות אלה, כמו בנבואת יחזקאל, מלחמת האל באויבי ישראל תלווה בזעזוע אדיר בסדרי היקום שיביא להרס את כל סדרי הטבע. חז"ל יחסו חשיבות יתרה לנבואה זו וקבעוה כהפטרה לשבת של חול המועד סוכות.
מלחמת גוג ומגוג נקשרה בבואו של המשיח. על פי מסורת מקובלת משיח בן יוסף ייהרג במלחמת גוג ומגוג. יש מדרשים המקשרים את מלחמת גוג ומגוג כנגד ישראל עם ארמילוס, הרשע, שהוא זה שיהרוג את משיח בן יוסף. לאחר תבוסתם הסופית של גוג ומגוג וארמילוס יגיע משיח בן דוד ועמו הגאולה השלמה. במהלך הדורות הרבו פרשנים ודרשנים לעסוק במלחמת גוג ומגוג. הם רואים את גוג ומגוג כמייצגים את כל האומות שבעולם או את כל מי שהיו אויבי עם ישראל מאז ומעולם. אלוהים בעצמו הוא שילחם בהם והניצחון המוחלט והשלם עליהם יהיה עדות מושלמת וסופית למלכות האלוהים וגדולתו. כל העמים והאומות יכירו בו, ולישראל תהיה גאולה שלמה. יש שראו במלחמה כוונה עמוקה למלחמת הטוב ברע, ולעבודה הרוחנית שיש לעשות כדי להתגבר על היצר הרע.
מקורות יהודיים חלוקים בזמנה של המלחמה, האם תתקיים לפני או אחרי בוא המשיח, או שמא תתחיל לפני אך תסתיים לאחר בואו. על פי המדרש לאחר המלחמה לא יגלה עוד עם ישראל מארצו. על פי הלכות מלכים ומלחמות לרמב"ם, בראשית מלחמת גוג ומגוג יבוא נביא לישראל שיכין ויישר את לב העם בהיבטים הרוחניים והמוסריים.
הפרשנות היהודית המסורתית העלתה נימוקים שונים לכך שההתקפה של גוג ואסופת העמים תבוא לאחר שכבר יחזור העם לארצו וישב בה לבטח. יש שניסו לטעון שהעם או חלק ממנו ישוב ויחטא ולכן יחליט אלוהים להענישו. אחרים טוענים כי לאחר קיבוץ הגלויות תהיה ארץ ישראל מרכז לסחר בינלאומי ותהפוך ל"טבור הארץ", והאומות ירצו לבזוז את עושרה. (יחזקאל, ל"ח, 12–13) מסורות שונות מדגישות שמלחמת גוג ומגוג היא שלב בתהליך הגאולה: "לא כגאולה ראשונה גאולה אחרונה, כי גאולה ראשונה היה לכם צער ושעבוד מלכויות אחריה, אבל גאולה אחרונה אין לכם צער ושעבוד מלכויות אחריה." וגם "צא וראה איזו היא מלחמה שישראל נושעים ממנה ואין אחריה שעבוד אין אתה מוצא אלא מלחמת גוג ומגוג וכן הוא אומר ויצא ה' ונלחם בגוים ההם... והיה ה' למלך על כל הארץ". יש המדגישים כי מלחמת אלוהים בגוג וצבאותיו לא נועדה בעיקרה כדי לנקום באויבי ישראל ולהביא לעם גאולה, אלא בראש ובראשונה כדי למחות את ההשחתה והרוע ולקדש את שם האל בעולם. ולכן, מלחמה זו תהיה מלווה בקטסטרופה קוסמית שתמחה את העולם הקיים על כל הרע שבו כדי לבנות עולם חדש וטהור.
העיסוק במלחמת גוג ומגוג
בספרו "משנה תורה" כתב הרמב"ם בנוגע למלחמת גוג ומגוג ולגאולה המשיחית לעתיד לבוא, שאין אדם צריך להתעסק בדברים הללו, משום שהם לא מביאים לא ליראה ולא לאהבה. למרות אזהרתו של הרמב"ם, ניסו רבים במהלך השנים לזהות את מלחמת גוג ומגוג עם אירועים ותהליכים היסטוריים וזיהו את גוג ומגוג בעיקר עם עמים וממלכות שאיימו על קיומו של עם ישראל. בין שהיו אלה אויבים מהעבר המקראי – כמו, (סנהדרין צ"ד, א') או שזיהו את גוג ומגוג עם האימפריה הרומית, שהייתה המעצמה העולמית בימיהם. בהשפעת המסורות על העמים הכלואים בין הים הכספי והקווקז, שהתפשטו בעולם הנוצרי והמוסלמי בשלהי העת העתיקה ובימי הביניים, היו גם רבנים שזיהו את גוג ומגוג עם עמים ברבריים מהצפון כמו הסקיתים והגותים. בשנת 1812 כשפלש נפוליאון לרוסיה הייתה מחלוקת בין מנהיגי החסידות במזרח אירופה. יש שרצו שנפוליאון ינצח ויש שרצו שינצח הצאר הרוסי. בראשם של מי שרצו בניצחונו של נפוליאון היה רבי מנחם מֶנדל מרימַנוֹב. ר' מנדל וסיעתו השתדלו בכל מאודם בתפילה שנפוליאון יהפוך לגוג ומגוג כי אחריו תבוא הגאולה השלמה. אך היו צדיקים אחרים שרצו בניצחון הצאר הרוסי, בהם החוזה מלוּבּלין והמגיד מקוז'ניץ. אלה התפללו לתבוסת נפוליאון, כי עדיין לא הגיע זמן הגאולה. על מחלוקת זו כתב מרטין בובר בספרו "גוג ומגוג".
צמיחת המסורות על גוג ומגוג בנצרות ובאסלאם
גוג ומגוג וגם השטן מופיעים בחזון יוחנן האפוקליפטי מסוף המאה הראשונה לספירה. לטקסט זה הייתה לו השפעה עצומה על האמונות באחרית הימים ובגוג ומגוג בנצרות ובאסלאם: וְאַחֲרֵי כְלוֹת אֶלֶף הַשָּׁנִים יֻתַּר הַשָׂטָן מִבֵּית מִשְׁמָרוֹ: וְיָצָא לְהַדִּיחַ אֶת־הַגּוֹיִם בְּאַרְבַּע כַּנְפוֹת הָאָרֶץ אֶת־גּוֹג וּמָגוֹג וּלְקַבְּצָם לַמִּלְחָמָה אֲשֶׁר מִסְפָּרָם כְּחוֹל הַיָּם:
וַיַּעֲלוּ עַל־מֶרְחֲבֵי אֶרֶץ וַיָּסֹבּוּ אֶת־מַחֲנֵה הַקְּדֹשִׁים וְאֶת־הָעִיר הַחֲבִיבָה וַתֵּרֶד אֵשׁ (מֵאֵת הָאֱלֹהִים) מִן־הַשָּׁמַיִם וַתֹּאכַל אֹתָם: וְהַשָׂטָן אֲשֶׁר הִדִּיחָם הֻשְׁלַךְ בַּאֲגַם־אֵשׁ וְגָפְרִית אֲשֶׁר־שָׁם גַּם־הַחַיָּה וּנְבִיא הַשָּׁקֶר וְיֻסְּרוּ יוֹמָם וָלַיְלָה לְעוֹלְמֵי עוֹלָמִים כמה מהתאורים המופיעים בטקסט זה הפכו למוטיבים חוזרים בטקסטים נוצריים ומוסלמיים על גוג ומגוג: המאסר בן אלף שנים שיוטל על השטן שבסיומו הוא יצא בראש גוג ומגוג, הנמצאים ב"ארבע כנפות ארץ" והם כה רבים עד ש"מספרם כחול הים". מוטיבים אלו הופיעו באפוקליפסה של פסיבדו מיתודיוס, מהמאה השביעית, שמופיעים בה גוג ומגוג והאנטיכריסט. בעקבותיה התקבע התיאור של גוג ומגוג כ"עמים טמאים". הם מתוארים כקניבלים האוכלים בשר ילדים ועוברים ושותים דם, האוכלים כל מאכל טמא ולא מקובל, כמו כלבים, עכברים, זוחלים וחרקים. בטקסט זה גם מופיע לראשונה הקישור של גוג ומגוג עם יצורים בעלי ראש כלב (Cynocephaly) לפיו עם של בעלי ראש כלב הוא אחד מהעמים הנלווים לגוג ומגוג. מקורו של הטקסט הוא בקהילה סורית-נוצרית והושפע, ככל הנראה, מהאירועים הדרמטיים של התקופה: הניצחון של הירקליוס, הקיסר הביזנטי, על פרס ב-628, כיבוש ירושלים על ידי המוסלמים ב-636 והקמת כיפת הסלע. טקסט זה הוא אחד המקורות המוקדמים ביותר בו מופיע אלכסנדר הגדול כמי שבנה את החומה העוצרת את גוג ומגוג.
הסיפורים על גוג ומגוג, כעמים מסתוריים חורשי רע, המאיימים להשמיד את העולם הנוצרי והסיפור על החומה שבנה אלכסנדר הגדול למרגלות הרי הקווקז מצאו את מקומם ברומן אלכסנדר. באחת הגרסאות הקדומות של רומן אלכסנדר, (הנוסח הסורי 629–636), נזכרים גוג ומגוג כמלכי העמים הפראיים שאלכסנדר לכד מאחורי החומה הידועה כשערי אלכסנדר. על פי הסיפור אלכסנדר רדף אחר אויביו עד למעבר בין שתי פסגות הרים בקווקז. הוא החליט לאסור את "האומות הטמאות" של הצפון, הנקראים גוג ומגוג, שהם ההונים, מאחרי קיר ברזל או אבן קשה. בעזרת האל סגרו אלכסנדר ואנשיו את המעבר הצר, ובכך מנעו מגוג ומגוג ה"פראים" פלישה לאדמות שמדרום. על שער הברזל חרט אלכסנדר כתובת לפיה הכלואים ישוחררו בעוד 826 שנים. מיקום המעבר שבו הציב אלכסנדר את החומה לא היה ברור מעולם. חלק מהמקורות מתארים אותו כמעבר בין הרים וחלקם כמעבר צר בין פסגות הרים והים הכספי. רומן אלכסנדר ובו הסיפור על גוג ומגוג תורגם לשפות רבות זכה לתפוצה נרחבת במזרח התיכון ובאירופה בעת העתיקה ובימי הביניים בארצות הנצרות ובארצות האסלאם. גוג ומגוג, כעמים המאיימים על שלום העולם ועל הדת נתפסו גם בעולם הנוצרי וגם בעולם המוסלמי כאיום ממשי וכסכנה הנמנעת כל זמן שהחומה העוצרת אותם לא נפרצה. יש הרואים בגוג ומגוג מעין צופן שאליו נוקז הפחד מפני תופעות שנראו מאיימות והרסניות לחברה: קאניבליזם, רצח ילדים, רצח הורים, התמוטטות המוסר, זרים וכופרים. כך במפת אבסטורף מהמאה ה-13 מופיעות שתי דמויות אנוש מעוותות ליד הים הכספי ולידן נכתב: כאן כלא אלכסנדר את העמים הטמאים גוג ומגוג, אוכלי בשר אדם ושותי דם שהאנטיכריסט מנהיג. תיאור דומה של גוג ומגוג מופיע גם באטלס הקטלאני של אברהם קרקש מהמאה ה-14.
גוג ומגוג בנצרות
בספרו, "עיר האלוהים", התייחס אוגוסטינוס לגוג ומגוג כאל אלגוריה. הוא מציג את גוג ומגוג לא כאומות ספציפיות, אלא כ"אזרחי השטן" – אויבים פוטנציאליים של הנצרות העשויים להימצא בכל חברה ולהתפרץ בבוא היום. יואכים מפיורה, שהשפיע מאוד על זרמים אסכטולוגיים בנצרות טען שגוג הוא האנטיכריסט האחרון.
על אף שמעולם לא פסקו הניסיונות לזהות את גוג ומגוג עם עמים ושבטים ריאליים, או כיצורים דמוניים השוכנים בקצוות העולם, היו שטענו שיש לזהות אותם בתוך החברה הנוצרית ואף בלב ליבו של המימסד הכנסייתי. כך פירשו את "הצפון" – משם יגיעו גוג ומגוג על פי נבואת יחזקאל כאלגוריה ליסוד המרדני שבאדם, האנטיכריסט שבטבע האנושי. כחלק בתוך גופו של ישו, שהוא הכנסייה, הנגוע בכוחות האופל: המינים, הפורשים, הצבועים ואנשי הכהונה המתחזים. מגמה זו התפתחה בעקבות הזיהוי של אנשי כנסייה בכירים ואף של אפיפיור כאנטיכריסט – מי שנועד להרוס את הנצרות ביחד עם גוג ומגוג. תופעה זו החלה בתקופת מאבק האינווסטיטורה במאה ה-12 ונמשכה עם המאבקים סביב אפיפיורות אביניון. ברנאר מקלרבו שהטיף למען מסע הצלב השני כינה את הסרצנים (המוסלמים) גוג ומגוג.
במאבקים המרים שפרצו סביב התנועה ההוסיטית, שיצאה בביקורת על השחיתות והצביעות של הכנסייה, Jacob of Mies שאל במסה שפרסם: "מי הם גוג ומגוג?" ומשיב, תוך הסתמכות על הפרשנות המילולית של אוסביוס והירונימוס לשמות: "גוג" פירושו גג (בעברית) – הוא מסתיר תחתיו את כל הצבועים והמושחתים. "מגוג" פירושו – מחוץ לגג, אלו שכבר ויתרו על הצביעות ויצאו בגלוי כנגד הכנסייה כעריצים אכזריים. ביקורתו כוונה כנגד הפלגים הקיצוניים של התנועה ההוסיטית, כלומר אויבי הנצרות הפועלים בתוך החברה הנוצרית עצמה.
לאחר ניצחונותיהם של העותמאנים בהונגריה ובהשפעת המצור על וינה ב-1529, מרטין לותר, הטיף כנגד שתי סכנות שמאיימות על הנצרות. הוא קרא למלחמת קודש כנגד האיום הטורקי על אירופה הנוצרית, והבטיח שהנופלים בקרב נגד הטורקים יוכרו כמרטירים. בפרשנותו לנבואת יחזקאל טען כי הנבואה אינה פונה לעם ישראל, אלא אל הנוצרים וכי ירושלים הנזכרת בה היא אלגוריה לנצרות. הוא האמין שמאורעות התקופה מעידים על סוף העולם המתקרב ובדרשותיו קרא לטורקים "גוג", ולאפיפיור קרא "מגוג". הראשון מסמל את האויב מבחוץ – הטורקים, והשני את האויב מבפנים. מבין השניים האויב הפנימי הוא המסוכן יותר, כי המלחמה בטורקים ממלאת את השמים במרטירים, ואילו האפיפיורות ממלאת את השאול בנוצרים.
בעקבות לותר פשטו האמונה שהאפוקליפסה קרבה, וזיהוי הסכנה הטורקית עם גוג ומגוג, לחוגים פרוטסטנטים באנגליה ובקרב הפוריטנים במושבות ניו אינגלנד. בתקופת מלחמת האזרחים בארצות הברית שימשו הנבואות על גוג ומגוג בספר יחזקאל ככלי נשק רוחני נגד הצד השני גם למדינות הצפון וגם למדינות הקונפדרציה.
במאה ה-20 תפסו פרשנויות אקטואליות לנבואת יחזקאל מקום חשוב בדרשות של מטיפים אוונגליסטיים. ברית המועצות זוהתה כאויב האפוקליפטי גוג ומגוג, המקרב את מלחמת "יום הדין", המאיים על ארצות הברית גם באידאולוגיה הקומוניסטית שלו וגם בנשק הגרעיני שברשותו.
המטיף והמנהיג האוונגליסטי ג'ון הייגי טוען כי רוסיה ומדינות ערב יפלשו לישראל בשנים הקרובות, וכי הם יעצרו על ידי ה' צבאות. לאחר מכן ימלוך משיח-השקר (האנטיכריסט), שיהיה ראש האיחוד האירופי. לאחר מכן צבאות אירופה יתעמתו עם סין בהר מגידו. ברגע האחרון יגיעו צבאות האל בהנהגת ישו, יחסלו את הרשעים ויפתחו במלכות אלף השנה (המילניום) תחת שלטון ישו מהר הבית. לפי טענתו כל זה נכתב בספר יחזקאל, דניאל ובחזון יוחנן. הייגי כתב ב-2006 כי "הדו-קרב הגרעיני עם איראן הוא ודאי. המלחמה העצומה במזרח התיכון תאסוף את העולם אל ארמגדון."
עמים שזוהו כגוג ומגוג
מאמינים של הדתות האברהמיות, למן העת העתיקה ועד ימים אלה, האמינו ועדיין מאמינים בקיומם של גוג ומגוג. אולם הניסיונות לתאר אותם נסובו בין שני קטבים. מצד אחד רווחו תיאורים דמיוניים, של יצורים מפלצתיים שהם ספק אדם, מעוותים, טמאים, קניבלים, מרושעים בעלי בריתו של השטן. מצד שני הם זוהו בתקופות שונות עם עמים ושבטים קיימים. בדרך כלל כאלו השוכנים בצפון אירופה או בערבות אירו-אסיה, שנודעו כלוחמים נועזים, ויצאו במסעות כיבוש והרס למערב ולדרום. נוסעים וגאוגרפים טענו שראו אותם או שמעו עליהם שמועות מהימנות. במקרים אחרים הם זוהו עם אימפריות ידועות.