cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יקום כותרי וורקראפט
ארוקה
הארוקה (Arakkoa) הם גזע דמוי-אנוש של ציפורים ילידים לדראנור. לארוקה גוף מכוסה נוצות צבעוניות, מקור ציפור וטפרים בידיים וברגליים. הארוקה מכוסים לרוב בברדסים. הארוקה מתחלקים לשני סוגים - "חכמים", בעלי תכשיטים על הכתפיים והראש, מכשפים וקוסמים, ו"לוחמים", בעלי מגנים וקסדות מברזל. תרבות הארוקה המרכזית סוגדת לשמש, ומוקירה את האלה היוצרת שלהם רוק'מאר (Rukhmar), אך חלקים מהארוקה שסולקו מהחברה סוגדים לאל ייחודי השומר עליהם, אל העורב של הצללים אנזו (Anzu). מקורם של הארוקה בחרוטי האראק בדראנור, אזור שהושמד בעת חורבן העולם והפיכתו לאווטלנד. מרבית הארוקה עיונים גם לעדר וגם לברית, אך בודדים ברחבי העולם נייטרליים וחבורתיים לשתי הבריתות.
היסודנים
היסודנים (Elemental) הם יצורים המורכבים מהיסודות (אלמנטים) הבסיסיים ביקום. היסודנים נוצרו כעבדיהם של האלים הקדומים וקיימים מספר סוגים. ארבעת הסוגים המרכזיים הם: אוויר, אדמה, אש ומים. סוגים נוספים מורכבים משילוב בין ארבעת היסודות המרכזיים וכוללים אבק, בוץ, לבה, קיטור, קרח, ניצוץ, גייזר, סופת חול, וולקני, פראי וארקיין.
מנהיגי היסודנים הם היצורים ששולטים בכל יצורי האלמנטים שקשורים לאלמנט שלהם וכללים את היצורים הבאים:
Worldometer
Worldometer (לשעבר Worldometers, ברבים), הוא אתר המספק ונתונים סטטיסטיים בזמן אמת למגוון נושאים. האתר בבעלות ומופעל על ידי חברת הנתונים Dadax שמייצרת הכנסות באמצעות פרסום מקוון.
האתר הוא חלק ממיזם בשם "Real Time Statistics" (בעברית: סטטיסטיקות בזמן אמת), שמנוהל על ידי צוות בין-לאומי של מפתחים, חוקרים ומתנדבים.
האתר זמין ב-34 שפות ומספק נתונים בנושאים כמו אוכלוסיית עולם, ממשלה, כלכלה, חברה, מדיה, סביבה, מזון, מים, אנרגיה ובריאות.
בשנת 2020 זכה האתר לפופולריות רבה עקב פרסום סטטיסטיקות הנוגעות למגפת הקורונה, אולם רמת הדיוק והמתודולוגיה שלו מוטלים בספק.
היסטוריה
האתר הוקם על ידי אנדריי אלימטוב, מהגר רוסי לארצות הברית, בשנת 2004, והושק מחדש ב-29 בינואר 2008. בשנת 2011, נבחר על ידי איגוד הספריות האמריקני לאחד מאתרי ההפניה החינמיים הטובים ביותר.
בינואר 2020 שינה האתר את שמו מ-"Worldometers" ל-"Worldometer" (ביחיד), ולשם כך עבר לדומיין חדש.
Xorg.conf
xorg.conf הוא קובץ המשמש להגדרת שרת X.Org. בדרך כלל הוא ממוקם בנתיב /etc/X11/xorg.conf, אך המיקום עשוי להשתנות.
זמן רב הייתה עריכת xorg.conf הכרחית לפעילות תקינה להתקנים בעלי קלט מתקדם, ותצוגת צגים מרובה. דבר זה היווה מכשול משמעותי לשימושיות הקובץ. במערכות מודרניות העריכה נחוצה לעיתים רחוקות, בשל יכול ההחלפה חמה של קלט, והרחבת XRandR ששולבה בשחרור החדש של X.org. התקנים מסוימים עדיין דורשים עריכה ידנית, ובכללם רכיבים המשתמשים במנהלי התקנים קניינים, עשויים לדרוש תצורה מפורשת, על מנת ש-Xorg יטען אותם.
אריאל טואף
אריאל טואף (נולד ב- 1942) הוא פרופסור אמריטוס מאוניברסיטת בר-אילן, היסטוריון ישראלי. התפרסם בעולם בעקבות השערורייה שנוצרה סביב ספרו "פסח של דם" ב-2007.
ביוגרפיה
טואף הוא בנו של הרב אליהו טואף שכיהן כרבה הראשי של רומא והיה אחד ממנהיגיה של יהדות איטליה. אחותו היא מרים דלה-פרגולה, עורכת ביטאון יהודי איטליה קול האיטלקים. דודו היה הגיניקולוג הפרופסור שלמה יונה רנצו טואף.
טואף כיהן עד לשנת 2007 כראש המחלקה לתולדות עם ישראל באוניברסיטת בר-אילן. ב-24 במרץ 2009 הוענק לו תואר פרופסור אמריטוס. הוא נחשב למומחה בינלאומי ליהדות איטליה בימי הביניים ובעת החדשה המוקדמת.
השערורייה סביב "פסח של דם"
ספרו, "פסח של דם" מספר ברובו על רציחתו של הילד הנוצרי סימון (יש אומרים סימונינו) מטרנטו במרץ 1475. יהודי העיר הואשמו ברצח ובשימוש בדמו לעשיית המצות. בעקבות האשמה זו הועלו על המוקד 13 מיהודי העיר. טואף טוען בספרו שלא ניתן לפסול את האפשרות שההאשמות נגד כמה מהיהודים היו מבוססות.
הטענות, שהתפרשו כעלילת דם חדשה, עוררו זעם רב בקהילה היהודית ברחבי העולם. בתגובה הודיע טואף על הפסקת הפצת הספר עד לבדיקה מחודשת. לדבריו, התכוון רק להצביע על סגנון דיבור שהיה רווח באותה עת, ושהיה עשוי לעורר את החשדות על היהודים ולהביא לעלילות מסוג זה.
לאחר פרסום הספר יצא טואף לאיטליה. באיטליה הוציא טואף לאור בתחילת 2008 מהדורה מחודשת של הספר ובה חזר בו מטענותיו וקבע שאין יסוד לטענה שיהודים הרגו נוצרים לצורך שימוש בדמם.
סויוז TMA-13
סויוז TMA-13 (ברוסית: Союз ТМА-13) היא חללית סויוז ששוגרה ב-12 באוקטובר 2008 בשעה 07:01 UTC מקוסמודרום בייקונור והיא המשימה ה-100 במספר של תוכנית סויוז. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה 3 אנשי צוות: הקוסמונאוט יורי לונצ'קוב ושני האסטרונאוטים ריצ'רד גאריוט ומייקל פינקל. שני אנשי צוות נותרו בתחנת החלל והצטרפו לצוות ה-18 שלה, והשלישי חזר עם הצוות ה-17 של תחנת החלל. סויוז TMA-13 נשארה בתחנת החלל עד 8 באפריל 2009 בשעה 07:16 UTC.
הצוות
צוות ששוגר:
צוות שחזר:
רוח הגולן
רוח הגולן היא עמותה ישראלית, אשר נוסדה בשנת 1983 המפעילה כמספר מוסדות חינוך (כשרובם ממוקמים ברמת הגולן). בשנת 2019 תקציב העמותה עמד על כ-129,559,000 ש״ח ועבדו בה כ-754 איש. משרדי העמותה ממוקמים במושב חיספין שבדרום הגולן. יושב ראש ״רוח הגולן״ הוא הרב יגאל אריאל והמנכ"ל גבריאל חמו.
כדורסל באולימפיאדת הנוער בואנוס איירס (2018)
טורנירי הכדורסל באולימפיאדת הנוער בואנוס איירס (2018) התקיימו בפארק הנשים הארגנטינאיות. התחרויות הורכבו מטורניר נערים וטורניר נערות בסגנון שלוש על שלוש, שבכל אחד מהם השתתפו עשרים נבחרות. בנוסף, התקיימו תחרויות כישורים נפרדות לכל מגדר.
העפלה
הוועד האולימפי הבינלאומי והפדרציה הבינלאומית של כדורסל סיכמו שעשרים נבחרות יעפילו לכל טורניר. מכסה בודדת, לכל טורניר, ניתנה למדינה המארחת, . מכסה בודדת ניתנה לנבחרת המנצחת בגביע העולם בכדורסל שלוש על שלוש לנוער לשנת 2017 שהתקיימה בין ה-28 ביוני ל-2 ביולי 2017 בצ'נגדו. יתר המכסות יחולקו בהתאם לדירוג פיב"א לנבחרות הנוער הלאומיות בכדורסל שלוש על שלוש שיפורסם ב-1 באפריל 2018. 8 מכסות בכל טורניר יחולקו לנבחרות בעלות הדירוג הגבוה ביותר בדירוג.
עשרת המכסות הנוספות יחולקו בהתאם לדירוג עם שלוש המגבלות הבאות: (א) מדינה יכולה להעפיל רק לטורניר אחד (נערים או נערות); (ב) מספר הנבחרות המזערי שמשתתפות בשני הטורנירים יעמוד על 30 נבחרות; (ג) מספר הנבחרות המרבי בכל טורניר לפי חלוקה אזורית יעמוד על 10 נבחרות. בהתאם לכך, אם יהיו יותר מ-10 נבחרות זכאיות מאותו אזור. הנבחרות בעלות הדירוג הנמוך ביותר תוחלף בנבחרת עם הדירוג הגבוה ביותר מאזור אחר. החלוקה לאזורים היא בהתאם לחמש היבשות: אמריקה, אירופה, אסיה, אפריקה ואוקיאניה.
שו"ת חתם סופר
שו"ת חתם סופר, הוא ספר שאלות ותשובות מפורסם שחובר על ידי רבי משה סופר.
הספר
רבי משה סופר לא הדפיס שום ספר בחייו, ככל הנראה מפני שסבר ש"דברים שבעל פה אי אתה רשאי לכותבן", הספר נדפס לאחר מותו על ידי בניו, על ארבעת חלקי השולחן ערוך עם הקדמה בשם פתוחי חותם, הרב שמעון סופר (ערלוי) הדפיס חלק שביעי, הוצאות שונות הדפיסו חלק שמיני מלוקט מכתבי עת ומספרי שו"ת.
הספר נקרא כשאר ספרי רבי משה סופר בשם "חתם סופר", שהוא ראשי תיבות, חידושי תורת משה - סופר.
במקומות רבים בספר חזר בו מתשובתו הראשונה, הרב עקיבה יוסף שלזינגר כתב על תופעה זו,.
השפעתו של הספר הייתה עצומה, זאת ניתן לראות מעבודתו של הרב י' גולדשטיין אשר הדפיס סדרה של שישה ספרים בשם לקוטי הערות על שו"ת חתם סופר ובו ליקט הערות והארות מארבע מאות ספרים שפורסמו במאה שנים לאחר כתיבת הספר אשר דנו בדבריו והעלו אין ספור קושיות ותירוצים על כל תג ותג מדבריו, עבודה דומה עשו במהדורת מכון המאו"ר.
כמו כן הגהות לספר נדפסו מאת המהרש"ם מברז'אן, מאת הרב ירוחם פישל פרלא,, מאת הרב עקיבה יוסף שלזינגר, מאת הרב דוב בעריש וויידענפלד ומאת הרב שלמה זלמן אוירבך.
הרב בנימין פרידמן ממישקולץ חיבר בשנת תרפ"ה קיצור לספר ונדפס בברוקלין תש"ס.
בדרך כלל פסקיו הולכים אחרי הרמ"א, וכלשונו: "ודברי רמ"א אמיתיים ומשה אמת ותורתו אמת" "ומי שבא להוציא מרמ"א ומנהגיו עליו הראיה" "אני מתיירא לצאת חוץ לגדר המורא אפילו כחוט השערה... והיא תהלתי ותפארתי" אך לעיתים רחוקות חולק על דבריו.
תשובות מפורסמות
כמה מתשובותיו עוררו פולמוס. לדוגמה פסק שאסור לשנות מנוסח אשכנז לנוסח ספרד וביקר את החסידים ששינו, וכך כתב נגד ההשתתפות בהילולת רבי שמעון בר יוחאי בל"ג בעומר, ועוד.
ישנן תשובות שפורסמו מאוד דוגמת תשובתו על חשיבות הדפסת פירוש הרמב"ן לתורה ועל המנהג להדפיס ספר ללא הסכמה. על איסור הדפסת ספרים שלא לשם שמים, על מציאות הנבואה לאחר הפסקתה, שדין ספר הזוהר כשאר מדרשים ואינו נתחבר על ידי רשב"י, על איסור אמירת פיוט מכניסי רחמים ועוד.
בעקבות יוזמתו של ר' צבי הירש קלישר לחידוש עבודת הקורבנות ובמיוחד קרבן פסח, הוא כותב לחותנו ר' עקיבא איגר ש"הוא (הסולטן הטורקי) קפדן גדול כי ההוא אמר לבל יקרב שם מי שאינו מאמונת ישמעאל כי שם נבנה בית עבודה שלה" ולכן לא נוכל לקיים את הקרבת קרבן הפסח בהר הבית. אולם הבעיות הטכניות כביכול כגון טומאה וחוסר בכהנים מיוחסים ובשקלי הציבור - כל אלה אינם סיבה לעיכוב.
כמו כן כתב באריכות ובתקיפות נגד הרפורמים ובעיקר נגד אהרן חורין.
יחסי בורונדי–תאילנד
יחסי בורונדי–תאילנד הם היחסים הדו-צדדיים שבין הרפובליקה של בורונדי לבין ממלכת תאילנד.
נציגויות דיפלומטיות
לבורונדי אין שגרירות בתאילנד, והשגרירות שלה בבייג'ינג אמונה על היחסים בין המדינות; לתאילנד אין שגרירות בבורונדי.
סחר
בשנת 2018 הסתכם היקף הסחר בין המדינות ב-1.4 מיליון דולר.
אפיפורה
אפיפורה (מיוונית: επιφορά, לשאת מעל) היא אמצעי ספרותי, המאופיין בחזרה על מילה או כמה מילים בסוף מספר שורות או משפטים רצופים. מטרת השימוש באפיפורה היא להבליט ולהדגיש מסר מסוים. בשירת ימי הביניים העברית נכתבו שירים, שכל השורות שלהם הסתיימו באותה מילה, למשל הפיוט "צמאה נפשי" של רבי אברהם אבן עזרא, שכל שורותיו מסתיימות במילה "חי".
צורת הטכניקה ומקורותיה
האפיפורה מופיעה כבר בתנ"ך, ובמידת מה גם במשנה, ועל כן היא נחשבת לאחת מהטכניקות הקדומות ביותר. לדוגמה: וְאַתָּה שָׁלוֹם וּבֵיתְךָ שָׁלוֹם וְכֹל אֲשֶׁר לְךָ שָׁלוֹם (שמ"א כה 6).
האפיפורה משמשת בשירה, בסיפורת ובסיסמאות. מבנה החזרה נותן עוצמה לשורות ומקשר אותן בקשר חזק יותר. לרוב האפיפורה מופיעה במרווחים קצרים יחסית, אך לעיתים יש גם חזרות מרוחקות יותר. כך למשל הפזמונאי בוב דילן סוגר כל בית בשירו Ballad for a thin man במשפט: "?Do you, Mr. Jones".
אפיפורה במוזיקה
במוזיקה ישנו מונח מקביל המתאר קטע בו יש תמה מוזיקלית החוזרת בסוף כמה משפטים (אין לבלבל עם אקורד חוזר שאינו אפיפורה, אלא רק חריזה מוזיקלית). על התמה להיות מורכבת ממלודיה והרמוניה גם יחד. במקרים מסוימים הקטע עובר מודולציה בין המשפטים, אך המלודיה וההרמוניה, יחסית לסולם, נשמרות.
המונח המוזיקלי מקובל פחות מהמונח הספרותי וזאת כיוון שהוא נדיר יותר. אחת הדוגמאות הבולטות ביותר לאפיפורה מוזיקלית היא הבופ סטנדרט Epistrophy (בעברית: אפיפורה) שהולחן בידי הפסנתרן ת'לוניוס מונק והמתופף קני קלארק.
דוגמה מהשירה
הדובר משתמש במילה "בתי" כאפיפורה על מנת להדגיש את ההתמסרות הכפייתית והמוחלטת של הדובר לאהובתו.
קובץ INF
קובץ INF הוא קובץ להתקנת תוכנה או מנהל התקן, שבשימוש מערכות ההפעלה של חלונות. הקובץ שכיח בהתקנת מנהלי התקנים לרכיבי חומרה. לחלונות יש את התוכנה IExpress, המשמשת ליצירת התקנה הנעזרת בקובצי INF. קובץ ה-INF מהווה חלק מה-Setup API של חלונות, ומ-Windows Installer היורשת שלה. בנתיב ב-C:\windows\inf מאוחסנים קובצי INF שונים.
מבנה
הקובץ בנוי כקובץ טקסט פשוט. המבנה של קובץ INF דומה למדי למבנה קובץ INI. הוא מכיל מקטעים המגדירים את אופן העתקת הקבצים, רישום מפתחות ב-Registry, וכדומה.
או
חנוך זאבי
חנוך זאבי (נולד ב־5 באוקטובר 1966) הוא במאי, מפיק ויוצר קולנוע ישראלי, המתמקד בעיקר בסרטים דוקומנטריים. זאבי הוא המייסד והבעלים של חברת ההפקות "מאיה הפקות בע"מ" המתמחה בהפקה ובימוי של סרטים עבור תחנות טלוויזיה ישראליות ובינלאומיות. במקביל, הוא מרצה לקולנוע במסגרות שונות.
ביוגרפיה
זאבי נולד במושב כפר הרא"ה שבעמק חפר. ב-1992 סיים את לימודיו בבית הספר לקולנוע ולטלוויזיה "מעלה" בירושלים. עם תום לימודיו הפיק בפועל ושימש כעוזר במאי של הסרט "אל תגעו לי בשואה" (במאי: אשר טללים) אשר זכה בפרס האקדמיה הישראלית לקולנוע לסרט התיעודי הטוב ביותר.
לאחר מכן החל זאבי להתמקד בעיקר בסרטים תיעודיים, הבולטים שבהם: "צלו של הפיהרר" (1998), שתיעד את דמותו והמסתורין סביב היעלמותו של מרטין בורמן, עוזרו האישי של אדולף היטלר; "שנת ה"ש"" (2002), שתיעד שנת שירות במכינת "בית ישראל" בירושלים על רקע אינתיפדת אל אקצה ; "החברים של נאדיה" (2006), סרט אישי בו מתחקה זאבי אחר נאדיה ושאר בני כיתתו לספסל הלימודים בכפר הרא"ה; "ילדי היטלר" (2011), סרטו הנודע ביותר במסגרתו הצליח לשכנע קרובי משפחה של קצינים נאצים בכירים מהמעגל הקרוב להיטלר להיחשף לראשונה בפני המצלמה. על סרט זה היה מועמד סופי לסרט הטלוויזיה הדוקומנטרי הטוב ביותר לשנת 2012 בתחרות היוקרתית "PRIX EUROPA 2012" וכן זכה בפרס "Best single documentary at the North West region Royal Television Society awards 2012". "ילדי היטלר" שודר בתחנות טלוויזיה רבות בעולם ובהן גם ב BBC; "יומנו של נאצי" (2019) המספר את סיפורו יוצא הדופן של הקצין הנאצי וילם הוזנפלד שהציל את הפסנתרן היהודי ולדיסלב שפילמן וזכור מסרטו של רומן פולנסקי והמאבק להכיר בו כגיבור בכפר הגרמני טלאו בו התגורר ושימש כמנהל בית הספר.
זאבי הוא המייסד והבעלים של חברת ההפקות "מאיה הפקות בע"מ". במקביל, הוא מרצה לקולנוע במסגרות שונות.
פרסים שבהם זכה
"החברים של נאדיה"
"ציון לשבח" מפסטיבל הקולנוע הבינלאומי, ירושלים
"פרס הסובלנות" מפסטיבל הקולנוע היהודי בברלין
פורשה 356/1
פורשה 356/1 (בגרמנית: Porsche 356/1) היא מכונית ספורט, בתצורת רודסטר, מתוצרת יצרנית הרכב הגרמנית פורשה  אשר יוצרה בשנת 1948.
דגם ה"פורשה 356/1" יוצר כאב טיפוס של פורשה 356. פרויקט ייצור דגם ה"פורשה 356/1" החל בשנת 1947.
אב טיפוס דגם ה"פורשה 356/1" עלה לכביש ב-15 ביוני 1948.
רוב חלקיה המכניים של ה"פורשה 356/1" הראשונה הובאו מהחיפושית של פולקסווגן, ביניהם מרכיבי המנוע, מתלים ושלדה.
קווין וייזמן
קווין גלן וייזמן (באנגלית: Kevin Glen Weisman; נולד ב-29 בדצמבר 1970) הוא שחקן טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון יהודי-אמריקאי.
ביוגרפיה
וייזמן נולד בלוס אנג'לס. יש לו תואר ראשון במשחק מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, וכן למד גם בניו יורק.
וייזמן השתתף במחזות תיאטרון רבים, בהם מחזות של ז'אן ז'ירודו, ארתור שניצלר, ארתור מילר, אוסקר ויילד ועוד. קיבל מספר פרסים על פעילותו.
ב-2001 הופיע בסרט "אמן האשליות" של מייקל גורג'ין. הוא ידוע בעיקר בעקבות תפקידו בסדרת הטלוויזיה של רשת ABC, "זהות בדויה", בה גילם את מרשל פלינקמן במשך חמש העונות של הסדרה. הוא גם שיחק בסדרות "באפי ציידת הערפדים" משנת 2000 עד 2001, ו"רוזוול" משנת 1999 עד 2000.
בשנת 2010 שיחק בסרט האימה העצמאי "לא מתועד", לצד אלונה טל וסקוט מכלוביץ', ובסרטו של רוב ריינר "הפוך".
במקביל למשחק בקולנוע, וייזמן הוא המתופף של להקת הרוק "Trainwreck".
וייזמן נשוי ואב לשניים.
מיקלה מורוזיני
מיקלה מורוזיני היה בן לאחת ממשפחות האצולה העשירות והחזקות ביותר בוונציה. ההיסטוריונים חלוקים בדעותיהם בדבר אופיו של מורוזיני- חלקם סבורים כי אכן פעל לטובת לה סרניסימה במהלך המלחמה עם ג'נובה בין השנים 1378–1381, בעוד שאחרים סבורים כי ניצל באופן ציני את המלחמה להגברת עושרו שלו.
לאחר מות קודמו, אנדראה קונטאריני נבחר מורוזיני ונפטר זמן קצר לאחר מכן, לאחר שחלה במחלת הדבר. מורוזיני נקבר בבזיליקת סנטי ג'ובאני אי פאולו.
וסילי ארכיפוב
וסילי אלכסנדרוביץ' ארכיפוב (ברוסית: Василий Александрович Архипов; 30 בינואר 1926 – 19 באוגוסט 1998) היה קצין בצי הסובייטי שמנע ירי טיל גרעיני בעת משבר הטילים בקובה. לפי תיאורו של נועם חומסקי, המתקפה הייתה עלולה להתפתח למלחמת עולם ולמלחמה גרעינית. כמפקד שייטת וכסגן מפקד הצוללת B-59, היה ארכיפוב הקצין היחיד על הסיפון שהתנגד לכוונת המפקד לירות טילי טורפדו גרעיניים נגד צי ארצות הברית, כוונה שהייתה צריכה לקבל את אישורם של כל שלושת הקצינים הבכירים ביותר בצוללת. בשנת 2002, עם פרסום פועלו והאסון שמנע, כונה בתקשורת בתור "הקצין שהציל את העולם".
שירות צבאי
ארכיפוב נולד למשפחת איכרים ענייה בקרבת מוסקבה. השתתף במלחמה הסובייטית-יפנית בשנת 1945 כחלק מצוות שולת מוקשים ועבר הכשרות במספר בסיסי אימון של חיל הים הסובייטי.
ביולי 1961, ארכיפוב קיבל את הפיקוד העליון על הצוללת הגרעינית הסובייטית K-19. לאחר מספר שיוטים דרום-מזרחית לגרינלנד החלה להתפתח דליפה במערכת הקירור של התא האטומי של הצוללת. הדליפה הובילה לכשל במערכת הקירור וכתוצאה החום עלה לרמה מסוכנת. החום החל להשפיע גם על תשדורת הרדיו מן ואל הצוללת וכך הצוות לא היה יכול לתקשר כיאות עם הפיקוד במוסקבה. ללא מערכות אל-כשל, אחד ממפקדי הצוללת פקד על 7 מלחים מן הצוות ההנדסי למצוא פתרון לבעיה לפני שתחל תגובה גרעינית והתכה גרעינית. החיילים שנאלצו לתקן את הדליפה ולדאוג לקירור המנוע הגרעיני נחשפו לקרינה ברמה גבוהה לאורך זמן רב. הם הצליחו במשימתם, הרכיבו מערכת קירור משנית וגרמו לתא הגרעיני להתקרר במידה מספקת. על אף שהצוללת לא התפוצצה ושלא נוצרה תגובה גרעינית, כל אנשי הצוות, ביניהם ארכיפוב, ספגו כמות נכבדת של קרינה מייננת. המפקד האחראי על תיקון הדליפה ושבעת חייליו מתו בתוך חודש מאז תיקון הליקוי, מותם היה כתוצאה מן הקרינה הקטלנית. במשך שנתיים מאז התקרית, 15 מלחים שהיו על הסיפון החלו לחלות ולפתח תסמינים שונים הקשורים לקרינה.
מעורבותו במשבר הטילים בקובה
ב-27 באוקטובר 1962, במהלך משבר הטילים בקובה, 11 משחתות של הצי האמריקאי ונושאת המטוסים יו.אס.אס רנדולף איתרו את הצוללת הסובייטית מסוג פוקסטרוט B-59 בקרבת קובה. חרף העובדה שהצוללת הייתה במים בין-לאומיים ולא במים טריטוריאליים, הכוחות האמריקאים החלו להשליך פצצות עומק מעל הצוללת במטרה לגרום לה לצוף מעלה ולהזדהות. אנשי הצוות בצוללת לא קיבלו שום תשדורת ממוסקבה במשך כמה ימים, אף על פי שהם כן הצליחו לקבל תשדורות רדיו של האמריקאים, וברגע שהם החלו להימלט מכוחות ארצות הברית הם לא יכלו לעצור ולקלוט תשדורות כלשהן. כלומר, בצוללת שררה אפלה תקשורתית מוחלטת ואנשיה לא יכלו לדעת אם מלחמת עולם שלישית כבר פרצה או לא. מפקד הצוללת, ולנטין גריגורייבץ' סביטסקי, היה משוכנע שפרצה מלחמה ורצה לשגר טילי טורפדו גרעיניים לעבר הכוחות האמריקאים.
שלא כמו בספינות קרב או כלי מלחמה ימיים אחרים, החוק בצוללת קבע ששלושת הקצינים הבכירים ביותר בה צריכים להגיע להחלטה פה אחד באם לשגר נשק גרעיני: סביטסקי, פוליטרוק ("קצין חינוך") איוון סמנוביץ' וסגן מפקד הצוללת ארכיפוב. בצוללת אחרות מפקד הצוללת נזקק רק לאישורו הנוסף של הקצין הפוליטי כדי לעשות שימוש בנשק "שובר שוויון", אך בשל דרגתו הרמה של ארכיפוב נקבע כי על גבי הצוללת B-59 יש צורך גם באישורו. הקצינים החלו להתווכח ורק ארכיפוב התנגד לשיגור הטורפדו.
ארכיפוב לא היה המפקד של הצוללת בה נכח, B-59, אך הוא היה מפקדן של כל הצוללות באזור B-4, B-36 והצוללת B-130, ולכן מבחינה טכנית כוחו היה שווה לכוחו של המפקד סביטסקי. ארכיפוב הצליח לשכנע את סביטסקי לצוף מעל המים ולחדש את הקשר עם מוסקבה. בכך נמנעה כמעט לחלוטין פריצה של מלחמה גרעינית עולמית לו מפקד הצוללת היה משגר נשק גרעיני. סוללות הצוללת נחלשו בשל שהייתה הארוכה בעומק רב, המיזוג קרס וכתוצאה החום עלה וגם רמת הפחמן הדו-חמצני, אווירה זה עוררה מתחים ופגעה במחשבה שקולה וצלולה. הצוללת B-59 אולצה לצוף ולהתגלות ובסופו של דבר לחזור למים הטריטוראליים של ברית המועצות.
אחרית דבר
מיד עם חזרתם לרוסיה, רבים מחברי צוות הצוללת נתקלו בבוז מצד מפקדיהם. אחד מהאדמירלים של חיל הים הסובייטי אמר "היה עדיף לו הייתם שוקעים יחד עם הצוללת". אולגה, אשתו של ארכיפוב, אמרה "הוא לא אהב לדבר על זה. הוא הרגיש שהם לא העריכו את מה שעבר עליהם". כל אחד ממפקדי הצוללת נדרש לתת דין וחשבון על האירועים במשימה אל שר ההגנה הסובייטי, אנדריי גרצ'קו. גרצ'קו רתח מזעם על כך שהלוחמים בצוללת לא דבקו בנהלים ובפקודות לאחר שגילה שהאמריקאים איתרו אותם. אחד מהקצינים אף תיאר את תגובתו של גרצ'קו וסיפר "ברגע שהוא גילה שהיו אלה צוללות הדיזל שנשלחו לקובה, הוא הסיר את משקפיו והלם בהם בשולחן בזעם, הם נשברו לרסיסים והוא יצא במהרה מן החדר".
בשנת 2002, הקצין במילואים ואדים פבלוביץ' אורלוב, שנכח בצוללת, ערך מסיבת עיתונאים וגילה לתקשורת שהצוללת הייתה חמושה בטילי טורפדו גרעיניים וכי ארכיפוב היה הסיבה שלא נעשה בהם שימוש. אורלוב הציג את התרחשות האירועים באופן פחות דרמטי, הוא ציין שהמפקד סביטסקי איבד את מזגו אך לבסוף נרגע.
כאשר דן במשבר הטילים בקובה בשנת 2002, רוברט מקנמארה, שר ההגנה של ארצות הברית באותה תקופה, אמר: "היינו ממש קרובים" למלחמה גרעינית, "קרוב יותר מכפי שידענו באותו זמן". ארתור מאייר שלזניגר, מיועציו של הנשיא ג'ון פ. קנדי והיסטורין חיזק את דעתו של מקנמארה וציין "זה לא היה הרגע המסוכן ביותר במלחמה הקרה, זה היה הרגע המסוכן ביותר בהיסטוריה האנושית".
לאחר התקרית
ארכיפוב המשיך את שירותו בצי הסובייטי. בשנת 1964 מונה לפקד על פלגת צוללות ובהמשך פיקד על שייטת צוללות. בשנת 1975 הועלה לדרגת "קונְְטְר-אדמירל" (דרגה המקבילה לדרגת תת-אלוף בצה"ל) ומונה לראש האקדמיה הצבאית של הצי בעיר לנינגרד. בשנת 1981 הועלה לדרגת "וִיצֶה-אדמירל" (המקבילה לדרגת אלוף בצה"ל). בשנת 1985 פרש מהשירות הצבאי.
הוא השתקע בעיר בלאשיחה שבמחוז מוסקבה וחי שם עד מותו ב-19 באוגוסט 1998. הקרינה, לה נחשף ארכיפוב בשנת 1961, הובילה לכך שהוא פיתח סרטן כליות, כמו רבים מחברי הצוות שלו שנכחו על הצוללת K-19. ניקולאי ולדימירוביץ' זטייב, מפקד הצוללת K-19 בעת התקרית, מצא את מותו 9 ימים בלבד לאחר מותו של ארכיפוב, ב-28 באוגוסט 1998. הן זטייב והן ארכיפוב מתו בגיל 72.
על תקרית הצוללת משנת 1961 ועל תגובתו של ארכיפוב הופק הסרט קיי-19 בכיכובו של האריסון פורד בשנת 2002.
ארנסט גומבריך
סר אֶרְנְסְט הנס יוסף גוֹמבְּריך (בגרמנית: Ernst Hans Gombrich; 30 במרץ 1909, וינה – 3 בנובמבר 2001, לונדון) היה חוקר תולדות האמנות יהודי יליד אוסטריה, שימש כמנהל במכון ורבורג בלונדון. זכה לפרסום עולמי בזכות ספריו הנודעים "היסטוריה של העולם לצעירים מכל הגילים" ו"קורות האמנות".
קורות חייו
אֶרְנְסט הנס יוסף גוֹמבְּריך נולד ב-30 במרץ 1909 בווינה למשפחה יהודית משכילה. אביו קרל היה עורך דין ואימו ליאוני מבית הוֹק הייתה פסנתרנית מפורסמת. בשנים 1928–1933 למד באוניברסיטת וינה תולדות האמנות וארכאולוגיה קלאסית לדוקטורט.
ערב מלחמת העולם השנייה, עזב את אוסטריה עקב רדיפת היהודים לאנגליה שם עבד כעוזר מחקר במכון ורבורג. במשך שש שנות מלחמת העולם השנייה, שימש כמתרגם שידורי רדיו בשפה הגרמנית לאנגלית עבור ה-BBC. בסיום המלחמה שב לעבודתו במכון ורבורג. שנתיים לאחר שקיבל אזרחות בריטית בשנת 1947 מונה למנהל המכון.
כתביו שלא תורגמו לעברית
רשימה חלקית:
אדולף הלצל
אדולף ריכרד הלצל (בגרמנית: Adolf Hölzel; 13 במאי 1853 – 17 באוקטובר 1934) היה צייר גרמני. הוא החל כריאליסט, אך הפך לצייר מוקדם של סגנונות מודרניים שונים.
ביוגרפיה
הלצל נולד באולומואוץ. אביו היה המו"ל אדוארד הלצל. בשנת 1868, הוא השלים חניכות של שלוש שנים בחברת פרסום המפות F.A Perthes בגוטה. שלוש שנים לאחר מכן, הוא ומשפחתו עברו לווינה, שם נרשם לאקדמיה לאמנויות, ועבר מאוחר יותר לאקדמיה לאמנויות, מינכן, בשנת 1876, שם למד אצל וילהלם פון דיץ.
לאחר סיום לימודיו, התחתן הלצל וחילק את זמנו בין מינכן לרוטנבורג על הטאובר. במינכן התוודע לפריץ פון אוהדה, שהכיר לו את האימפרסיוניזם. יחד עם פון אוהדה, לודוויג דיל וארתור לנגהמר, הוא עזר בהקמת בית ספר לאומנות בכפר הסמוך לדכאו, שהפך לימים לאבן היסוד של מושבת האמנות המפורסמת בדכאו.
הוא חי שם בין השנים 1888 עד 1905 ושיטות הלימוד שלו משכו תלמידים מכל רחבי אירופה. בשנת 1904 הוא השתתף בתערוכה הראשונה של דויטשר קונסטלרבונד.
במהלך שהותו בדכאו, עבודתו של הלצל החלה להתפתח לעבר ההפשטה, ומשקפת את התעניינותו בעקרונות כמו תורת הצבעים של גתה. לאחר שלמד את תיאוריות הצבע של וילהלם פון בצולד, פיתח תורת צבעים משלו, המבוססת על מעגל בעל ערכים "דיאטוניים" ו"כרומטיים" (מונחים הלקוחים ממוזיקה). הוא היה מעורב ביצירת הזצסיון במינכן והזצסיון הווינאי. חיבורו המשפיע "על צורות והפצה המונית", התפרסם בכתב העת האמנותי "ור סקרום". לאחר שעזב את דכאו, הוא עדיין נהג לחזור לשם בחודשי הקיץ להעביר שיעורים פרטיים.
בשנת 1905 מונה הלצל לפרופסור באקדמיה הממלכתית לאמנויות יפות בשטוטגרט וקיבל עבודות בנושאים דתיים מה-Deutscher Werkbund. למרות נטישתו את הריאליזם, הוא עדיין הרגיש כי ציוריו מכילים אלמנט דתי חזק.
בין תלמידיו התפתח מה שמכונה "חוג הלצל", כולל אוסקר שלמר, וילי באומייסטר, מקס אקרמן, אלף ביירלה ויוהאנס איטן. הוא קידם כל העת תערוכות של אמנות אקספרסיוניסטית והקים בית ספר מיוחד לציור לנשים.
עייף מההתנגדות הרצופה מצד עמיתיו, הלצל פרש בשנת 1919, אך המשיך לתת שיעורים פרטיים ולעבוד כצייר עצמאי.
הוא נפטר בשנת 1934, בשטוטגרט.
בשנת 2005 הוקמה עמותת "קרן אדולף הלצל" ללא כוונת רווח כדי לשמר ולקדם את עבודותיו.
היפופיאה
היפופיאה (שם מדעי: Hippophae), המכונה גם אוֹבּליפּיחה (מרוסית: Облепиха), הוא סוג של שיח נשיר קוצני בעל גרגירים שמנוניים גדולים בצבע כתום-צהוב מבריק, השייך למשפחת היצהרוניים (Elaeagnaceae).
תיאור ותפוצה
השיחים צומחים לגובה של 0.5 עד 6 מטרים, ולעיתים נדירות (במרכז אסיה) מגיעים אף עד לגובה של 18 מטרים. על פי רוב גדל השיח באזורים יבשים וחוליים. הצמח סביל למלח באוויר ובקרקע, אך הוא דורש אור שמש מלא לשם צמיחה טובה, ואינו מיטיב לצמוח בצילם של עצים גדולים.
ההיפופיאה המצויה
ההיפופיאה המצויה (Hippophae rhamnoides) הוא המין הנפוץ ביותר, עם תפוצה שנפרשת מן החופים המערביים של אירופה ועד צפון-מערב סין. במערב אירופה הוא תחום בעיקר לאזור החופים, שבהם המלח הניתז מן הים מונע מצמחים גדולים אחרים להתחרות בו; במרכז אסיה הוא נפוץ בעיקר באזורים מדבריים-למחצה, שבתנאי היובש השוררים בהם לא יכולים צמחים אחרים לשרוד; במרכז אירופה ובאסיה הוא נפוץ גם בגבהים שמעל לקו העצים (קו דמיוני במרומי ההרים שמעבר לו לא צומחים עצים) ובאזורים שמשיים אחרים כגון גדותיהם של נהרות.
להיפופיאה המצויה ענפים דחוסים, נוקשים וקוצניים. עליו צרים ומחודדים בקצותיהם, גונם ירוק-כסוף חיוור, אורכם 3–8 ס"מ ועוביים פחות מ-7 מ"מ. הוא דו ביתי – ישנם צמחים זכריים וצמחים נקביים. הצמח הזכרי מפיק פרחים בעלי גון הנוטה לחום, היוצרים אבקה המפוזרת באמצעות הרוח.
גרגירים ועלים
הצמח הנקבי מפיק גרגירים כתומים, שקוטרם 6–9 מ"מ. הגרגירים רכים ועסיסיים, ועשירים בוויטמין C (בריכוז ממוצע של 600 מ"ג ל-100 גרם, ולעיתים אף של 1,500 מ"ג ל-100 גרם). יש פרטים העשירים בנוסף גם בוויטמין A, בוויטמין E ובשמנים. הגרגירים מהווים מרכיב חשוב בתזונת החורף של ציפורים מסוימות, ובעיקר בזו של הקיכלי האפור.
העלים נאכלים בידי פגיותיו של מין של עש החי באזור החוף, וכן בידי פגיות של פרפראים אחרים.
Hippophae salicifolia
המין Hippophae salicifolia (היפופיאה בעל עלים דמויי-ערבה) נפוץ רק בהרי ההימלאיה, מדרום לתפוצתו של ההיפופיאה המצוי, וגדל בפסגות גבוהות ובעמקים יבשים. הוא נבדל מן ההיפופיאה המצוי בעליו, שהם בעלי עובי של עד 10 מ"מ וגונם ירוק ופחות כסוף, ובצבע הצהוב של גרגיריו.
תזונה
כאשר נמעכים גרגירי ההיפופיאה, המיץ המתקבל נפרד לשלוש שכבות: למעלה מתקבל קרם כתום סמיך; באמצע, שכבה המכילה בצורה אופיינית אחוז גבוה של שומנים רוויים ולא-רוויים; ובשכבה התחתונה – משקעים ומיץ.
שמן אובליפיחה
שמן אובליפיחה הוא שמן בעל גוון כתום עז הנוטה לעשות כתמים על בגדים. השמן עשיר בוויטמין E. תעשיית הקוסמטיקה עושה לעיתים שימוש בשמן - ניתן למצוא סבונים, שמפו וקרמים המכילים את שמן האובליפיחה. כמו כן ישנם רופאים הממליצים למרוח את השמן על צלקות לאחר ניתוחים פלסטיים, כוויות ועוד על-מנת לעזור באיחוי ושיקום הצלקות והעור.
קטיף ועיצוב
קטיף פירות ההיפופיאה קשה בשל קוציו הצפופים של השיח. טכניקת קטיף נפוצה היא הסרתו של ענף שלם; אולם פעולה זו הרסנית לצמח, ומפחיתה את היבולים הבאים. הענף שהוסר מוכנס להקפאה, וטלטול קל שלו גורם לגרגירים לנשור. הענפים שנחתכו מוכנסים להקפאה עמוקה של 32°C−, ומופשרים קלות על פני השטח בעת הסרת הגרגירים. הגרגירים נמעכים, בתהליך שבו נפטרים מכ-95% מן העלים ומיתר הפסולת. הגרגירים הנוזליים מאוחסנים בטמפרטורה של 22°C−.
הדרך היעילה ביותר לקצור את הגרגירים מבלי לפגוע בענפים היא באמצעות שימוש במנער-גרגירים (מכשיר אשר פותח באסטוניה לפני מספר שנים). קציר מכני מותיר עד ל-50% מן הגרגירים במטע, וניתן לקצור את הגרגירים רק פעם בשנתיים – בעוד שבשימוש במכונה זו ניתן להגיע ליבול הגדול עד פי ארבעה מזה המתקבל בשיטת חיתוך הענפים.
במהלך המלחמה הקרה, פיתחו גננים מברית המועצות ומגרמניה המזרחית זנים מגוונים, בעלי ערך תזונתי רב יותר, גרגירים גדולים יותר, עיתות הבשלה שונות וענפים בעלי צורה המקלה על קציר הגרגירים. במשך עשרים השנים האחרונות גודלו גידולים ניסיוניים בארצות הברית – אחד בנבדה ואחד באריזונה – ובפרובינציות המערביות של קנדה.
שיח ההיפופיאה מהווה גם צמח נוי פופולרי, העשוי לשמש גדר חיה. בחלקים מסוימים של העולם משתמשים בשיח החזק כדי לייצב את גדותיהם של נהרות ושיפועים תלולים. נופו של הצמח זוכה להערכה באזורים בעלי אקלים צפוני, שכן אשכולות הגרגירים הצבעוניים נשמרים לאורך החורף. מוכרי פרחים משתמשים בענפיו של השיח לעיצוב קישוטים.
Remember Me (קוקו)
כמו כן בסוף כותרות הסרט השיר מושר בגרסת פופ בידי מיגל. כמו כן קרלוס ריברה הקליט גרסה לשיר בשם "Recuérdame" לגרסה הספרדית של האלבום.
תוכן
השיר בוצע מספר פעמים בסרט. בתחילה השיר בוצע על ידי ארנסטו דה לה קרוז (בנג'מין בראט) שביצע הופעה ענקית מול קהל לפני שנפל עליו הפעמון, בהמשך השיר בוצע על ידי הקטור (גאל גרסיה ברנאל) ששר שיר ערש לבתו הקטנה קוקו המתואר כפלאשבק ולבסוף השיר בוצע על ידי מיגל (אנתוני גונזלס) למאמא קוקו שהוא מזכיר לה את אביה ומאמא קוקו (אנה אופליה מורגינה) נזכרת באביה ומצטרפת אליו לשירה.
וובעלם טזזו-מקונן
וובעלם טזזו-מקונן (נולדה ב-1 בינואר 1975) היא סופרת ילדים, מאמנת אישית ופעילה חברתית של קהילת יוצאי אתיופיה בישראל.
ביוגרפיה
סיימה לימודי תואר שני בחינוך באוניברסיטת בר-אילן, השלימה תעודה באימון ממכללת iccm וסיימה לימודי תעודה במנהיגות חינוכית באוניברסיטת תל אביב לצד תעודת הוראה בתלמוד.
היא מרצה בתחומים רבים של העצמה אישית, חברתית ומשפחתית.
בין השנים 2019–2020 ניהלה את מעון אמונה באוניברסיטת בר-אילן בנוסף להיותה מנחת קציני ביקור סדיר במחוז מרכז, משרד החינוך.
ספריה
טזזו-מקונן הוציאה שלושה ספרים תראפוטים לילדים, הורים ומורים.
אולם (בית המקדש)
מידות האולם
רוחבו (ממזרח למערב):
אורכו (מצפון לדרום):
במקדש שני - משני צידי האולם, לקחו 15 אמות מכל צד, וקבעו במקומות שלקחו את בית החליפות, כך שבלי בית החליפות, אורך האולם מצפון לדרום היה - 70 אמה.
פתח האולם
יש שני הבדלים בין פתחו של אולם לבין הפתחים האחרים:
הקישוטים באולם
קורות של ארז- היו קורות של ארז קבועים מקיר ההיכל לקיר האולם, כדי שלא יטה הקיר מרוב גובהו וייפול.
השרשרות והעטרות- שרשרות מזהב היו קבועות בתקרת האולם, שבהם פרחי כהונה עולים ורואים את העטרות. לפי התוספות בשם הגאונים מסכת גיטין ז', א', ה"עטרות" היו כעין כיפות מוזהבות.
גפן של זהב- גפן מזהב הייתה עומדת על פתחו של ההיכל אשר הייתה מורמת ומשוכה על גבי מוטות. מי שהתנדב להביא זהב בצורת עלה, בצורת גרגיר או בצורת אשכול, היה מביא ותולה באותה גפן על ידי כהן.
נברשת- הילני המלכה תרמה נברשת לבית המקדש. את הנברשת תלו בפתח ההיכל.
שני שולחנות- באולם היו שני שולחנות: שולחן של זהב ושולחן של שיש. כאשר הביאו את לחם הפנים להיכל, שמו אותו על השולחן של שיש, וכאשר הוציאו אותו, שמו אותו על שולחן של זהב.
השערים שהיו באולם
באולם היו שלושה שערים:
המנון פינלנד
ההמנון הלאומי של פינלנד הוא Maamme בפינית ו-Vårt Land בשוודית ופירוש שמו הוא אדמתנו. להמנון גרסה פינית וגרסה שוודית, שהן שתי השפות הרשמיות בפינלנד. ההמנון הוא המנון דה-פקטו, אך לא קיים חוק שקבע אותו ככזה.
מילות ההמנון נכתבו במקור בשוודית על ידי לודוויג רונברג, פיני ממוצא שוודי, ובוצע לראשונה בתקופת אביב העמים ב-13 במאי 1848. השיר המקורי נכתב ב-1846 והיו לו 11 בתים, מתוכם 2 מרכיבים את ההמנון הנוכחי. הוא היווה למעשה את הפרולוג לחיבור אפי מסוגת הרומנטיציזם הלאומי בשם "עלילות המלח שטול" (שוודית: Fänrik Ståhls Sägner; פינית: Vänrikki Stoolin tarinat). השיר במקור היה נפוץ בכל רחבי סקנדינביה ולא שויך לפינלנד בפרט. עד לשנים 1917–1918, כשפינלנד אימצה אותו באופן בלתי רשמי כהמנונה, הוא היה נפוץ לביטוי רגשות לאומיים גם בשוודיה, נורווגיה ודנמרק (ואכן עד היום בגרסתו בשפה השוודית, שם המדינה כלל אינו מוזכר), ומנגינתו מזכירה לרבים את המנגינה של ההמנון השוודי וההמנון הנורווגי.
ההמנון הולחן על ידי המלחין הגרמני פרדריק פאסיוס, והוא גם הלחן המשמש את ההמנון האסטוני. בשל כך (ובשל העובדה כי המלחין הוא ממוצא גרמני, ולא פיני) היו בפינלנד שהציעו שיוחלף ביצירה "פינלנדיה" של ז'אן סיבליוס, אך הצעה זו לא התקבלה. הלחן נושא דמיון גם לשיר שתייה גרמני, Papst und Sultan.
יחסי אוזבקיסטן–סלובקיה
יחסי אוזבקיסטן–סלובקיה הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת אוזבקיסטן והרפובליקה הסלובקית.
במהלך ביקורו של נשיא אוזבקיסטן אסלאם קרימוב בשנת 1997 בסלובקיה נחתמו מסמכים בילטרליים שיצרו בסיס משפטי לשיתוף פעולה בין אוזבקיסטן וסלובקיה. אלה כוללים את ההסכם על יסודות היחסים ושיתוף הפעולה, ההסכם להגנה הדדית ותמריצים להשקעות, וההסכם לשיתוף פעולה סחר, כלכלי, מדעי וטכנולוגי.
ההסכם בין הבנק הלאומי לפעילות כלכלית זרה באוזבקיסטן לבין סלובקיה בנושא מיסוי דו-צדדי ואי מיסוי הכנסות מנכסים, שנחתם במהלך ביקורו של נשיא סלובקיה רודולף שוסטר באוזבקיסטן במרץ 2003, חיזק עוד יותר את היחסים בין שתי המדינות.
אוקסזין
בכימיה, אוקסזינים (באנגלית: Oxazines) הן תרכובות הטרוציקליות הכוללות אטום חמצן אחד ואטום חנקן אחד בטבעת משושה בעלת 2 קשרים כפולים. קיימים 8 איזומרים של אוקסזינים כתלות במיקום אטום החמצן והחנקן ובמיקום הקשרים הכפולים.
דוגמאות לכך הן איפוזפאמיד (תרופה לסרטן) ומורפולינים.
זאורופסידה
זאורופסידה (שם מדעי: Sauropsida) היא קבוצה של חולייתנים בעלי שפיר עוברי. קבוצה זו היא ענף (פילוגנטיקה) אבולוציוני שהתפצלה על-מחלקת בעלי ארבע הרגלים, וקבוצת הזוחלים התפתחה ממנו, ממנה התפתחו הדינוזאורים, ומחלקת העופות התפתחה מהם. כל העופות והזוחלים בני ימינו משתייכים לזאורופסידים.
זהבה גלאון
זהבה גלאון (נולדה ב-4 בינואר 1956) היא יושבת ראש מרצ לשעבר, נשיאת מכון זולת לשוויון וזכויות אדם ופובליציסטית ישראלית. גלאון נבחרה לכנסת ב-1999 וכיהנה בכנסת במשך 16 שנה. כיהנה כיושבת ראש מפלגת מרצ בשנים 2012–2018. גלאון הייתה חברה בוועדת החוץ והביטחון של הכנסת, בוועדת הכספים, בוועדה למעמד האישה, בוועדת החוקה ובוועדת הכנסת ועמדה בראש ועדת החקירה הפרלמנטרית למאבק בסחר בנשים. בבחירות המקדימות למפלגה במהלך תקופת בחירות 2022 ניצחה בפער ניכר את יאיר גולן, ונבחרה לכהן שוב כיו"ר מרצ. מרצ לא עברה את אחוז החסימה וגלאון לא נכנסה לכנסת ה-25 כחברת כנסת.
ביוגרפיה
גלאון נולדה בווילנה, עיר הבירה של ליטא (אז חלק מברית המועצות) בשם זלטה (גולדה) שניפיצקי, לאריה ויפה שניפיצקי, ניצולי השואה. בשנת 1960, כשהייתה בת ארבע, עלתה יחד עם משפחתה לישראל והתגוררה כשנה במעברת פרדס רובין (כיום גבעת שמואל) ולאחר מכן עברה לפתח תקווה. את שירותה בצה"ל, כפקידה בחטיבת הצנחנים, סיימה בדרגת סמלת.
גלאון בוגרת המכללה האקדמית בית ברל בחינוך מיוחד ובעלת תואר שני בפילוסופיה של החינוך מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
את דרכה הציבורית החלה גלאון בשנת 1984, בהיותה ממובילות המאבק על חופש הדת, המצפון והתרבות בפתח תקווה. היא הנהיגה במשך חצי שנה את ההפגנות לפתיחת קולנוע "היכל" בלילות שבת. הייתה עוזרתו של מזכ"ל רצ דדי צוקר, ייסדה עם צוקר את ארגון "בצלם", והמנכ"ל הראשון של הארגון, מזכ"ל מפלגת רצ וכן חברה בצוות המזכ"לים של מרצ. גלאון הייתה חברה בתנועה "השנה ה-21", שחבריה נעצרו בשנת 1989 לאחר ניסיון לארגן הפגנה בקלקיליה, והואשמו בהפרת צו, לאחר שהוסר נגדם אישום בהמרדה.
בשנת 1999 נבחרה לראשונה כחברת הכנסת מטעם מרצ בכנסת החמש עשרה, ושימשה כיושבת ראש הסיעה בכנסת עד סיום כהונתה בכנסת ה-17 ב-2009. בין הוועדות העיקריות שבהן הייתה חברה נמנות ועדת הכנסת, ועדת חוקה, חוק ומשפט והוועדה לקידום מעמד האישה. בשנת 2000 נוסדה ביוזמתה ועדת החקירה הפרלמנטרית למאבק בסחר בנשים, אשר בראשה עמדה עד לסיום עבודתה בשנת 2005. לאחר מכן מונתה ליושבת ראש ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים, למעקב אחר יישום המלצות ועדת החקירה.
בעקבות תוצאות הבחירות לכנסת השבע עשרה ב-2006, שבהן איבדה מרצ כ-30% ממצביעיה, קראה גלאון ליושב ראש המפלגה יוסי ביילין לקבל אחריות לכישלון. בבחירות המקדימות להנהגת מרצ שנערכו במרץ 2008 התמודדה גלאון מול חיים אורון ורן כהן והגיעה למקום השלישי עם כ-18% אחוזי תמיכה.
בשנת 2009, במסגרת הסכם בין מרצ והתנועה החדשה, ויתרה גלאון על מקומה השלישי ברשימה והוצבה במקום הרביעי ברשימת התנועה החדשה מרצ. בבחירות לכנסת ה-18 השיגה המפלגה 3 מנדטים בלבד וגלאון לא נבחרה לכנסת.
במהלך תקופה זו הגישה את התוכנית "ראש בראש" בערוץ הכנסת ביחד עם העיתונאי חגי סגל, החלה לימודי דוקטורט בחוג למגדר באוניברסיטת בר-אילן ולימדה קורס בשם "סחר בבני-אדם וזכויות-אדם" במרכז האקדמי למשפט ולעסקים ברמת גן. כמו כן עמדה בראש קבוצת דיון במכון ון ליר בירושלים ל"שינוי חברתי באמצעות חקיקה".
במרץ 2011 חזרה גלאון לכהן כחברת כנסת, אחרי שחיים אורון פרש ממנה לפני תום הקדנציה כדי לפנות לה את מקומו. גלאון כיהנה כחברה בוועדת הכספים עד פיזורה של הכנסת השמונה עשרה.
בפברואר 2012 נבחרה לראשות מפלגת מרצ ובבחירות לכנסת התשע עשרה הכפילה מרצ את כוחה בכנסת לראשונה מאז שנות התשעים וזכתה לשישה מושבים בכנסת. כיו"ר המפלגה הובילה גלאון קו אופוזיציוני הן למדיניות המדינית של הממשלה והן למדיניות הכלכלית-חברתית.
בליל הבחירות לכנסת העשרים, כשהמדגמים והתוצאות החלקיות הראו כי מרצ עתידה לזכות רק בארבעה מושבים בכנסת, הודיעה גלאון שתתפטר מתפקידה כיו"ר המפלגה וכחברת כנסת, ותפנה את מקומה בכנסת לתמר זנדברג, שהייתה מדורגת במקום החמישי ברשימת מרצ לכנסת. עם סיום ספירת המעטפות הכפולות ופרסום התוצאות הסופיות, משנמצא שהמפלגה זכתה בחמישה מנדטים, חזרה בה גלאון מהודעת הפרישה.
ב-18 באוקטובר 2017 הודיעה גלאון שבכוונתה להתפטר מחברותה בכנסת. התפטרותה נכנסה לתוקף ב-22 באוקטובר 2017. ב-28 בפברואר 2018 הודיעה על פרישתה מהמרוץ לראשות מרצ ומהחיים הפוליטיים, לאחר שלדבריה נוכחה לראות שהמתפקדים "מעוניינים בהנהגה חדשה". ברשימת מרצ בבחירות לכנסת העשרים וארבע הוצבה גלאון במקום ה-119 הסמלי.
בשנת 2019 הקימה את מכון זולת לשוויון וזכויות אדם שהיא נשיאתו.
ב-19 ביולי 2022 הודיעה גלאון על התמודדותה מחדש לראשות מרצ, לקראת הבחירות לכנסת ה-25. היא התמודדה מול יאיר גולן על ראשות המפלגה, ולאחר שניצחה ברוב של 60%, שבה לכהן כיו"ר מרצ. בבחירות לכנסת לא עברה המפלגה בראשותה את אחוז החסימה ולכן לא נכנסה לכנסת.
גלאון נשואה לפסח גלאון ואם לשניים. בנה, נדב גלאון, הוא ממובילי המחאה נגד ממשלת ישראל השלושים ושבע. היא מתגוררת בשכונת כפר גנים ג' בפתח תקווה.
זכויות אדם
גלאון פעלה במגוון נושאים: במאבק לסיום הכיבוש, בעשייה פמיניסטית למען שוויון, נגד אלימות מגדרית, למען קורבנות סחר בבני אדם, נגד שנאת האחר כמו גם נגד הריכוזיות המשקית, נגד שחיתות שלטונית ובעוד נושאים רבים נוספים.
בנוסף היא מגלה עמדות עקביות של הגנה על זכויות האדם בישראל ובשטחים, וידועה כתומכת של קהילת הלהט"ב בזכות חקיקה ותמיכה פומבית במצעדי הגאווה ובמאבק לשוויון זכויות. בעקבות מאבק שהובילה למען הלומי קרב זכתה אוכלוסייה זו להכרה של צה"ל ומשרד הביטחון כמי שנפגעה במסגרת השירות הצבאי.
גלאון הגישה כמה עתירות לבג"ץ בטענה של פגיעה בזכויות האדם ועוולות אחרות, כמו העתירה נגד שר הביטחון בעקבות סירובו להעמיד תחת פיקוח את מתקן 1391 (שנדחתה בשנת 2011[10]). בנוסף הגישה גלאון עתירה נגד הצעת פוליסת ביטוח שמכסה בין היתר את ההוצאות של נושאי המשרה בתאגיד בגין האשמתם בהטרדה מינית.
כלכלה וחברה
גלאון דוגלת בהשקפה סוציאל-דמוקרטית. כחברה בוועדת הכספים של הכנסת היא הובילה את המאבק בריכוזיות במשק, פעלה למען זכויות חברתיות, נאבקה בניגודי האינטרסים בשוק ההון, והעבירה את "חוק התספורות" הקובע כי ימונה מפקח מטעמו של בית המשפט על כל הסדר חוב הכולל "תספורת" של למעלה מ-10 אחוזים מהחוב, פעלה נגד הקיצוץ של הבנקים בחובות הטייקונים, והעלתה את הנושא ביחד עם ח"כ וקנין מש"ס לתודעה הציבורית.
יחד עם חיים כץ מהליכוד יזמה הצעת חוק, שנדחתה, לאיסור על העסקה דרך קבלן במוסדות מדינה.
נושאים מדיניים
גלאון דוגלת בהשקפה שמדינת ישראל היא "מדינתו של העם היהודי ומדינת כל אזרחיה". היא הביעה התנגדות ל"זכות השיבה" של כל הפליטים הפלסטינים לתוך מדינת ישראל, ותמכה ביוזמת ז'נבה הכוללת שיבה מוגבלת של פליטים לישראל.
בתקופת האינתיפאדה השנייה הייתה אחת מהמתנגדות הבולטות לסיכולים הממוקדים, בטענה שהם מהווים הוצאה להורג ללא משפט, המנוגדת לחוק ולזכויות האדם האלמנטריות שיש גם לפושעים. בניגוד לרוב חבריה בסיעת מרצ שהביעו התנגדות תקיפה לסרבנות בתקופת האינתיפאדה השנייה, גילתה (יחד עם רומן ברונפמן) סימפתיה לסרבנות.
בעת מלחמת לבנון השנייה הייתה מהראשונים בשמאל שיצאו נגד המלחמה, ובמהלכה הייתה בין המתנגדים הבולטים למלחמה ולהרחבתה. אחרי המלחמה קראה להתפטרותם של אהוד אולמרט ועמיר פרץ ולהקמת ועדת חקירה ממלכתית, ועמדה בראש המאבק הציבורי והמשפטי לפרסם את עדויות בכירי הממשלה בפני ועדת וינוגרד.
התנגדה למבצע עופרת יצוקה ולאחר הגשת דו"ח גולדסטון קראה לפתיחת חקירה ישראלית בנושא הדו"ח. התנגדה למבצע עמוד ענן וקראה למשא ומתן בתחילת המבצע.
בריאיון לגלי צה"ל אמרה זהבה גלאון שהיא מחרימה מוצרים מרמת הגולן. ב-2014 חזרה בה מהאמירה הזו.
ביוני 2018, לאחר שבג"ץ אישר את פינוי ח'אן אל-אחמר, כינתה גלאון את השופטים כ, וקראה למרי אזרחי, אי־ציות והתנגדות אקטיבית נחושה כלפי מערכות הביטחון.
חקיקה
בשנות כהונתה בכנסת שימשה גלאון כחברה באופוזיציה. עם זאת, במסגרת פעילותה יזמה שורה ארוכה של חוקים, אשר כמה מהם אף אושרו, בהם:
SHL גזאלה
SHL גזאלה (בפולנית : SHL Gazela, קרוי גם : SHL M17 Gazela) הוא אופנוע מתוצרת יצרנית האופנועים הפולנית SHL אשר יוצר בין השנים 1970–1968 בפולין
היסטוריה
ייצור הדגם התחיל במפעלי מוצרי המתכת "Huta Ludwików". המנוע עם ייעודו "W-2" נבנה על ידי "Wiesław Wiatrak" בשיתוף עם אוניברסיטת קרקוב לטכנולוגיה, עם קיבולת גדלה ב־1 סמ"ק (ל־174 סמ"ק) התאפיין, בין השאר ב-4.5 כ"ס יותר כוח מאשר מנוע "WFM S-32", המתקבל על ידי אופטימיזציה של מילוי הצילינדר, כמו גם הגדלת העמידות של מערכת הארכובה.
לראשונה בייצור הפולני שלאחר מלחמת העולם השנייה, היה האופנוע מצויד במנגנון הצתה של סוללה ובאלטרנטור של 12 וולט (הספק 50 ואט).
המתלה הקדמי התבסס עדיין על מתלה הדחף, אך אורכו התקצר ובולמי הזעזועים הטלסקופיים הוחבאו באלמנטים הנושאים של המסגרת, אשר שיפרו גם את האסתטיקה. בגזלה, לראשונה בפולין, נעשה שימוש בבולמי זעזועים אחורי עם כוונון קשיות דו-שלבי, כמו גם משקף מובנה עם מכל דלק.
דגם התיירות "M17" יוצר מספטמבר 1968 עד 5 ביוני 1970, במספר של כ 50,000 יחידות, מתוכם כ־15,000 לייצוא.
אופנוע זה לא שונה מעיצובים מודרניים באותה תקופה, החיסרון העיקרי היה מחירו הגבוה - 17,300 זלוטי. חוסר ביקוש תרם להפסקת הייצור.
דובר (דלאוור)
דובר (באנגלית: Dover) היא בירת מדינת דלאוור שבארצות הברית, וכן בירת מחוז קנט. נכון לשנת 2020 מתגוררים בעיר 39,403 תושבים.
היסטוריה
דובר נוסדה בשנת 1683 על ידי ויליאם פן, אשר קיבל מהמלך צ'ארלס השני, מלך בריטניה את הזיכיון לאדמות דלאוור ופנסילבניה. בשנת 1717 תוכננה העיר על ידי מועצה מיוחדת. במהלך המהפכה האמריקאית ומלחמת האזרחים האמריקנית שימשה העיר כנקודת הכינוס של המיליציות של דלאוור.
לואי ת'רו
לואי סבסטיאן ת'רו (באנגלית: Louis Sebastian Theroux; נולד ב-20 במאי 1970) הוא דוקומנטריסט ומגיש טלוויזיה בריטי-אמריקאי.
דובר (דלאוור)
היסטוריה
עד לאחר תום מלחמת האזרחים הייתה דלאוור מדינה בה הותרה העבדות, אף שלא היה בה מספר רב של עבדים. במהלך מלחמת האזרחים הייתה המדינה מדינת גבול- מדינה אשר נשארה חברה באיחוד אך עדיין הותרה בה העבדות.
ג'ק ניטשה
ג'ק ניטשה (נולד כברנרד אלפרד ניטשה, באנגלית: Bernard Alfred "Jack" Nitzsche; 22 באפריל 1937, שיקגו - 25 באוגוסט 2000, הוליווד) היה מוזיקאי וזוכה פרס אוסקר.
דובר (דלאוור)
כלכלה
עיקר כלכלת דובר מתבססת על שירות המדינה. רוב האדמיניסטרציה של דלאוור נמצאת בדובר (אשר אינה העיר הגדולה במדינה, היא וילמינגטון).
לואי ת'רו
קורות חיים
ת'רו נולד בסינגפור, אמו בריטית שעבדה בשרות ה-BBC ואביו הסופר האמריקאי ומחבר ספרי המסע פול ת'רו, בן דודו של השחקן ג'סטין ת'רו. הוא למד בבית ספר העצמאי וסטמינסטר וסיים לימודים לתואר ראשון בהיסטוריה מודרנית באוניברסיטת אוקספורד
דובר (דלאוור)
כלכלה
בקרבת העיר נמצא בסיס חיל האוויר דובר, המעסיק רבים מתושבי העיר.
לואי ת'רו
קורות חיים
את הקריירה העיתונאית שלו החל בשבועון בסאן חוזה שבקליפורניה. את הפריצה לטלוויזיה עשה ככתב בתוכנית "TV Nation" של היוצר השערורייתי האמריקאי מייקל מור. בפינתו חקר ת'רו נושאים אזוטריים כגון תסמונת ירושלים ואת ניסיונות הקו קלוקס קלאן למתג את עצמם מחדש כלוחמי זכויות אדם של לבנים. לאחר שהתוכנית ירדה מן המסך, לקח ת'רו את הפורמט של הדוקומנטריה האזוטרית מהפינה שלו אצל מייקל מור, ופיתח אותו לסדרת תוכניות בשם "סוף שבוע פרוע עם לואי ת'רו", ב-BBC.
ג'יאני גיגו
ג'יאני ביסמרק גיגו מרטינס (בספרדית: Gianni Bismark Guigou Martínez; נולד ב-22 בפברואר 1975) הוא כדורגלן עבר אורוגוואי ששיחק בעמדת הקשר ההגנתי. גיגו מחזיק גם באזרחות איטלקית.
לואי ת'רו
קורות חיים
בשנת 2005 הוציא ספר שבו הוא חוזר לארצות הברית ומתאר את חייהם של חלק מהמשתתפים בתוכנית הראיונות שלו.
ג'יאני גיגו
קריירה
גיגו החל את הקריירה שלו בנסיונל, שם שיחק בין השנים 1994 ל-2000, ובה הצליח לזכות בשתי אליפויות הליגה. בשנת 2000, הוא עזב את נסיונל עבור מועדון הכדורגל רומא מהסרייה א' עבור 5.8 מיליון דולר. במדי הקבוצה הצליח לזכות באליפות הליגה כבר בעונתו הראשונה. גיגו יצא להשאלה לעונה בסיינה בקיץ 2003 ובתום העונה נמכר מרומא לפיורנטינה. ביוני 2016, הוא הצטרף לקבוצת הסרייה ב', טרוויזו. לאחר שמועדון הכדורגל חדל לפעול בשנת 2009, הוא שוחרר בחינם וחזר לשחק בקבוצתו הראשונה באורוגוואי, נסיונל.
לואי ת'רו
קורות חיים
בשנת 2007 ביים סרט על הכנסייה הבפטיסטית וסטבורו, שנקרא "The Most Hated Family in America".
ג'יאני גיגו
קריירה
גיגו רשם 41 הופעות עבור המדים הלאומיים של נבחרת אורוגוואי, ואף נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 2002.
דובר (דלאוור)
השכלה
בדובר נמצאת אוניברסיטת מדינת דלאוור, ומכללת ווסלי. כמו כן נמצא בעיר קמפוס של המכללה הטכנית והקהילתית דלאוור.
תרבות
בית האופרה של דובר נבנה בשנת 1904. הבניין נקרא כיום מרכז שוורץ לאומנות ומשמש את התזמורת הסימפונית של דובר.
בעיר מצוי מוזיאון מדינת דלאוור, מוזיאון סוול ס. ביגס לאומנות אמריקאית (Sewell C. Biggs Museum of American Art) וכן הספרייה המדינתית של דלאוור.
גאוגרפיה
דובר ממוקמת ב- "43 '9 39° צפון, "36 '31 75° מערב. שטחה של העיר 58.8 קמ"ר מתוכם 58 קמ"ר שטחי יבשה, ו- 0.8 קמ"ר שטחי מים (1.32%).
ג'ק ניטשה
חייו
בהמשך התפתח ניטשה לכיוון של תיזמור שאפתני, וזאת תחת חסותו של מפיק העל המצליח ביותר באותה העת פיל ספקטור. בתפקיד זה יצר את התיזמור המצליח לשירם של טינה טרנר ואייק טרנר "River Deep Mountain High". במקביל לעבודתו עם ספקטור, עבד ניטשה עם מוזיקאים מהחוף המערבי כדוגמת ליאון ראסל וטים באקלי.
את פרסומו כמעבד, קיבל ניטשה בעת עבודתו עם המוזיקאי ניל יאנג במחצית השנייה של שנות ה-60. ניטשה הפיק את אלבום הבכורה של יאנג והמשיך לעבוד עמו גם כנגן ליווי (בעיקר בקלידים). ניטשה גם ידוע כיוצר פסקולים לסרטים. בשנת 1982 אף זכה בפרס האוסקר ובפרס גלובוס הזהב על שיר הנושא מהסרט "קצין וג'נטלמן", השיר 'Up Where We Belong' בוצע על ידי הזמר ג'ו קוקר. ב-1986 חיבר את הפסקול לסרט תשעה וחצי שבועות של שכרון חושים.
בהמשך העשור וכן עד מותו, המעיט ניטשה לעבוד ולמעט שערוריית מאסר שתועדה לתוכנית טלוויזיה, לא זכה לכל פרסום. בשנת 2000 נפטר בעקבות סיבוך שנבע מזיהום.
בשנת 2007 זכה ניטשה למחווה מבמאי הסרטים קוונטין טרנטינו כשזה פתח את סרטו "חסין מוות" ביצירה אינסטרומנטלית שהולחנה על ידי ג'ק ניטשה בשנות ה-60 המוקדמות.
קובץ INI
קובץ INI הוא פורמט קובץ המהווה את התקן הרשמי לקובצי הגדרות, בפלטפורמות ותוכנות מסוימות. קובץ ה-INI מורכב ממבנה בסיסי המורכב מ"סעיפים" ו"מאפיינים".
מ-MS-DOS ומערכות החלונות מבוססות ה-16 ביטים ומעלה, עד חלונות ME ו-2000, שימשו קובצי ה-INI כמנגנון המרכזי להגדרת מערכות הפעלה, ותכונות של יישומים מותקנים, כמו גופנים, מנהלי התקנים, הוספת קובצי הפעלה לתוכניות על שולחן העבודה, והפעלת תוכניות נדרשות בזמן עליית מערכת ההפעלה. קובצי INI גם משמשים תוכניות באופן כללי לאחסון הגדרות ייחודיות להן.
בחלונות NT, קידמה מיקרוסופט את ה-Registry, והרחיקה את המפתחים משימוש בקובצי ה-INI. החל מגרסה זו השתמשו כל הגרסאות הבאות אף הן ברישום להגדרות מערכתיות, ויישומים שנבנו על שלד התוכנה .NET משתמשים בקובצי הגדרה מיוחדים הכתובים ב-XML.
על אף השינויים שנעשו במרוצת השנים באופן הרישום, עדיין ניתן להשתמש בקבצים אלו בחלונות.
השם קובץ INI מגיע מסיומת קובץ נפוצה   המהווה קיצור של המילה האנגלית "initialization" שמשמעותה אתחול. סיומות קובצי אתחול נוספות הן ,   ו-   (במיוחד מופעים של הקובץ 'config.txt').
לינוקס ויוניקס משתמשות גם הן באותו פורמט קובץ.
פנחס בוכריס
פנחס בוכריס (בראל) (נולד ב-11 באפריל 1956), הוא קצין בצה"ל בדימוס, כיהן כמפקד יחידה 8200 בדרגת תת-אלוף, כמנכ"ל משרד הביטחון וכמנכ"ל חברת "בתי זיקוק לנפט". פועל כיועץ ומשקיע הון סיכון. זכה בפרס ביטחון ישראל ובעל עיטור נשיא מדינת ישראל.
ביוגרפיה
בוכריס נולד למשפחת עולים מתוניסיה, השלישי משבעה בנים. הוא גדל והתחנך במושבה יבנאל ובפנימייה שבכפר הנוער ע"ש ב.צ. מוסינזון בהוד השרון.
הוא בעל תואר B.Sc. במדעי המחשב מהטכניון, השלים את תוכנית הניהול המתקדמת בבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד, והוא בעל תואר MBA משלוחת אוניברסיטת דרבי בישראל.
צבאית
עם גיוסו לצה"ל החל קורס טיס, אך נשר ממנו והתנדב לסיירת מטכ"ל. לאחר טירונות צנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם ביחידה וכן הכשרה כמפקד כיתה. זמן קצר לאחר שהשלים את מסלול הלוחם השתתף בפשיטה על שדה התעופה באנטבה ב"מבצע יונתן". בהמשך הוסמך לקצונה, שימש כמפקד צוות ביחידה, ועבר קורס סיור ביחידת הריינג'רס של צבא ארצות הברית. ב-11 במרץ 1980 פיקד על תרגיל מבצעי בשיתוף עם לוחמי שייטת 13, שכלל את חציית נהר הירדן, ובמהלכו טבע לוחם השייטת, רס"ל. ב-1982 השתחרר מהשירות הצבאי והחל ללימודים בטכניון בו סיים תואר ראשון בהנדסת מחשבים.
ב-1988 נקרא על ידי מפקד סיירת מטכ"ל, משה יעלון, לשוב לשירות קבע ולשמש כסגנו ביחידה. בדצמבר 1988 פיקד על מבצע בן בליעל לחטיפתו של ג'וואד קצפי מדרום לבנון. בשנים 1989 עד 1997 שירת בתפקידים בכירים ביחידות הטכנולוגיות באגף המודיעין וכיהן כמפקד יחידה 81 ומפקד מערך המבצעים המיוחדים. ב-1997 התמנה למפקד יחידה 8200 - יחידת האיסוף המרכזית של אמ"ן, ופיקד עליה עד יולי 2001.
אזרחית
עם שחרורו מצה"ל פנה לעסוק בתחום ההשקעות. בינואר 2003 הצטרף כשותף עצמאי לקרן ההשקעות "אייפקס ישראל". בין היתר השתתף בצוות שהוביל את ההשקעה בבזק. במקביל לעבודתו באייפקס, שימש כנציגו בישראל של המיליארדר הבריטי־יהודי פויו זבלודוביץ'.
משנת 2007 עד ינואר 2010 כיהן כמנכ"ל משרד הביטחון. בתפקידו זה השפיע השפעה מכרעת על ההחלטה לדחיית רכישת מערכת ההגנה "נאוטילוס" מארצות הברית ופיתוח עצמאי של מערכת כיפת ברזל.
בינואר 2015 הצטרף כדירקטור חיצוני לחברת "שירותי בנקאות אוטומטיים", כמומחה סייבר.
בקיץ 2015, הצטרף כשותף בקרן הון סיכון "State of Mind Ventures" (SOMV), שהקים עם יובל בהרב וניר אדלר. במאי 2016 הושלם גיוס של 75 מיליון דולר. בקיץ 2021 גייסה SOMV 140 מיליון דולר לקרן חדשה אך בוכריס החליט לא להיות שותף לקרן זו.
מעורבות פוליטית
באפריל 2019, לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת, חתם על עצומת תמיכה פומבית ברשימת כחול לבן.
חיים אישיים
נשוי ליודפת הראל-בוכריס, יועצת עסקית, משקיעה בהיי-טק ודירקטורית במספר חברות ציבוריות. ניהלה בעבר את קבוצת טמרס של המיליארדר פויו זבלודוביץ'.
המלחמה האיטלקית-אתיופית הראשונה
מלחמת איטליה-אתיופיה הראשונה (באיטלקית: Prima Guerra Italo-Etiopica) התחוללה בין ממלכת איטליה לבין האימפריה האתיופית בין 17 בספטמבר 1895 ל-1 במרץ 1896. ניסיונה של איטליה להשליט את מרותה על אתיופיה ולהופכה למדינת חסות במסגרת המירוץ לאפריקה נכשל כישלון חרוץ והיה דוגמה יוצאת דופן להתנגדות מוצלחת לפלישה קולוניאלית אירופית מצד מדינה אפריקנית.