cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אדית האן
אדית האן בר (Edith Hahn Beer; 24 בינואר 1914, וינה - 17 במרץ 2009 לונדון) הייתה סטודנטית למשפטים יהודייה באוניברסיטת וינה, שנמלטה מאוסטריה בגיל 24, לאחר הסיפוח לגרמניה (אנשלוס), מצאה מקלט בגרמניה ושרדה את השואה לאחר שהתחתנה עם גרמני נאצי בשם ורנר פטר (Werner Vetter). בעלה הגרמני שמר את סודה במשך כל תקופת המלחמה. לבני הזוג, שהתגרשו ב-1947, נולדה בת, אנגלה, שהייתה ליהודייה היחידה שנולדה בבית חולים גרמני ב-1944.
נעורים באוסטריה
אדית האן נולדה בווינה בשנת 1914 כבת הבכורה במשפחה יהודית מתבוללת בת שלוש בנות. הוריה, לאופולד וקלוטילדה, החזיקו וניהלו מסעדה. למרות העובדה שלימודים בגימנסיה לא היו מקובלים במשפחות של מסעדנים, הצליח אחד המורים לשכנע את האב לממן לביתו את הלימודים בגימנסיה. בנעוריה גילתה האן עניין בספרות, פילוסופיה והיסטוריה והתקבלה ללא קושי ללימודי משפטים באוניברסיטת וינה. היא תכננה קריירה בתחום זה אולם הפלישה הנאצית לאוסטריה שיבשה את תוכניותיה כיוון שלא הורשתה לגשת למבחני ההסמכה. בנוסף, נשלחו האם ובנותיה ל"גטו" של וינה. אחותה, יוהנה, היגרה בנובמבר 1938 לארץ ישראל. אחותה, מריה, נישאה בדצמבר 1938 לחבר ללימודים של האן והשניים הצליחו להימלט מאוסטריה ולהעפיל לארץ ישראל בפברואר 1939. האן פנתה לאהבת נעוריה, פפי רוזנפלד, יהודי שהתנצר, והציעה שהשניים יתחתנו וינסו להימלט יחד מאוסטריה. רוזנפלד סירב להצעתה. ב-1941 נשלחה האן לתקופה של 13 חודשים לעבודות כפייה בצפון גרמניה בקטיף אספרגוס ובמפעל קרטון. האם נותרה לבדה בגטו. שבועיים בטרם חזרתה המיועדת לווינה נשלחה אמה לאושוויץ ומאז לא נודעו עקבותיה.
זהותה החדשה
האן שבה לווינה ושם תלשה מעל בגדיה את הטלאי הצהוב, ירדה למחתרת והחלה לנדוד בין מקומות מסתור. לבסוף נחלצה לעזרתה ידידה נוצרייה, כריסטה ברן, שסיכנה את חייה ונתנה לה את מסמכיה. הידידה עצמה ביקשה מסמכים חדשים והסבירה כי ניירותיה אבדו בדנובה. האן נאלצה לעזוב את וינה ולנסוע לגרמניה, כדי שהשלטונות לא יגלו את הכפילות.
בגיל 28, בשנת 1942 לקחה האן רכבת במסמכים המזויפים למינכן. שם הציגה את עצמה כגרטה דנר (Grete Denner), אחות מתנדבת בצלב האדום.
הבעל הגרמני
יום אחד בקיץ 1942, בעת שהאן ביקרה בגלריה לאמנות במינכן והתבוננה בציור, התיישב לידה גבר גרמני גבוה, בלונדיני, שענד צלב קרס על שרוולו. הוא הציג עצמו כוורנר פטר, חבר המפלגה הנאצית, שהיה בחופשה. הם החלו לשוחח ומאותו רגע נפגשו במשך כל יום. כעבור שבוע ימים בלבד הציע לה נישואין. האן ניסתה להניא אותו מההצעה, ואמרה כי אין זה זמן מתאים להתחתן בתקופת מלחמה. כשהדבר לא הועיל היא לחשה באוזניו את סודה הגדול והתוודתה בפניו שהיא יהודייה. בתגובה הוא חשף בפניה סוד אישי שהסתיר ממנה, הוא לא היה רווק, אלא נשוי בהליכי גירושין ואב לילד. הרומן ביניהם הסתיים בכך שבני הזוג עברו להתגורר בעיר המזרח גרמנית ברנדנבורג, שם עבד ורנר כצבעי במפעל לבניית מטוסים. בעקבות הריונה של האן החליטו השניים להנשא בשנת 1943 ובאפריל 1944 נולדה הבת אנגלה. במהלך הלידה סרבה האן לקחת זריקות הרגעה, מתוך חשש שהיא עלולה לגלות את סודה כשתהיה נתונה להשפעה סמי ההרגעה.
האן שמרה על פרופיל נמוך ככל האפשר, נמנעה מלבקר בחנויות שם הייתה צריכה להצדיע במועל יד נאצי וסירבה לתלות את תמונתו של היטלר על קירות ביתם. לבני הזוג היה מסוכן ליצור קשר עם ידידים והיו לה רק כמה מכרים בודדים.
שופטת במזרח גרמניה
במרץ 1945 נעצר בעלה ונשלח על ידי הצבא הרוסי למחנה עבודה בסיביר. האן נטלה את תעודת הזהות היהודית שלה, אותה החביאה כל תקופת המלחמה בתוך עטיפה של ספר, והגישה בקשה לבית משפט מזרח גרמני לקבל בחזרה את שם נעוריה. לאחר המלחמה זכתה לקבל הכרה בלימודי המשפטים שעשתה בווינה. היא הפכה לתובעת ולאחר מכן לשופטת. לנוכח בקשותיה החוזרות ונשנות, הוחזר בעלה מן השבי הרוסי בסיביר. הוא גילה כי אשתו הפכה לאשה רבת עוצמה, שופטת במזרח גרמניה. נישואיהם התפרקו והוא שב לחיות עם אשתו הראשונה. לאחר שהשלטונות הסובייטים במזרח גרמניה הפעילו עליה לחץ לספק מידע לשירותי המודיעין נמלטה האן עם בתה ללונדון ופגשה באחיותיה, שהיגרו לשם מארץ ישראל.
בלונדון
בשנת 1957 נישאה האן לסוחר יהלומים יהודי בשם פרד בר והם גידלו את אנגלה כיהודיה. השניים חיו יחד בלונדון עד פטירתו של בר ב-1984. ב-1989, 5 שנים לאחר שהתאלמנה, היא עלתה לישראל והתגוררה בנתניה. תחילה שמרה על קשר עם בעלה לשעבר בגרמניה אך אחר כך הוא נותק. בשנת 1997 מכרה בסות'ביס את אוסף המסמכים והתמונות שלה מתקופת המלחמה כדי לממן ניתוח בעיניה. שני הזוכים במכירה הפומבית תרמו את האוסף למוזיאון ארצות הברית לזכר השואה בוושינגטון. בשנת 2003 הפיקה ליז גרבוס סרט תיעודי על חייה בשם "אשתו של הקצין הגרמני", The Nazi Officer's Wife.
אדית האן נפטרה בלונדון בשנת 2009, שם חיה בשנותיה האחרונות.
מתיאס, קיסר האימפריה הרומית הקדושה
מתיאס, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (24 בפברואר 1557 - 20 במרץ 1619) מבית הבסבורג מלך אוסטריה והונגריה מ-1608, מלך בוהמיה מ-1611 וקיסר האימפריה הרומית הקדושה מ-1612.
ביוגרפיה
מתיאס נולד ב-24 בפברואר 1557 בווינה שבאוסטריה למקסימיליאן השני ומריה מספרד, והיה אחיו הצעיר של רודולף השני. לאחר שאישטוואן בוצ'קאי (Bocskay) ובני בריתו העות'מאניים התקוממו התקוממות אלימה נגד השלטון ההבסבורגי בהונגריה (1604 - 1606), בזמן שאחיו רודולף השני היה קיסר האימפריה הרומית הקדושה, מתיאס צבר סמכות שלטונית בפועל אשר עלתה על זו של אחיו. המרד ניצת בעקבות ניסיונו של רודולף לכפות את האמונה הקתולית על תושבי הונגריה. בשנת 1608 נאלץ רודולף להיענות לתביעותיו של מתיאס והעניק לו את השליטה באדמות הונגריה, אוסטריה ומוראביה; מתיאס שלט באדמות אלו משנת 1608 ועד מותו.
רודולף פרסם היתר מלכותי מיוחד בשנת 1609 המתיר חופש דתי לאצילים ולערים הבוהמיות כדי לפצות על כך ולחזק את התמיכה בו בבוהמיה. ואולם מאמץ זה לא נשא פירות, ורודולף נאלץ לוותר על אחיזתו בבוהמיה לטובתו של מתיאס בשנת 1611. בשנת 1612 נהפך לקיסר האימפריה הרומית הקדושה עם מות אחיו.
כיון שלא היו למתיאס ילדים, החליט מתיאס למנות את פרדיננד משטיריה ליורשו, והלה הוכתר בשנת 1617 למלך בוהמיה, ובשנת 1618 למלך הונגריה. הכתרתו של פרדיננד שהיה קתולי אדוק, גרמה לפריצת המרד הבוהמי ומלחמת שלושים השנים.
המין
המין (Hemin / Haemin) הוא צורת גביש הכלוריד של הם, שנוסחתו הכימית C34H32N4O4FeCl וצבעו חום-אדמדם.
מחלות
המין נחשב ל"גורם האיקס" הנדרש לגידול של Haemophilus influenzae.
שיטות מדעיות לזיהוי פלילי
ניתן לייצר המין מהמוגלובין על ידי מה שמכונה בדיקת טייכמן על שם לודוויג טייכמן, כאשר המוגלובין מחומם בחומצה אצטית קרחונית (רוויה בנתרן כלוריד). זה יכול לשמש לאיתור עקבות דם.
דייב מאסטיין
דייוויד סקוט "דייב" מאסטיין (באנגלית: David Scott "Dave" Mustaine; נולד ב-13 בספטמבר 1961 בקליפורניה, ארצות הברית) הוא מוזיקאי אמריקאי ממוצא יהודי. סולן, גיטריסט וליריקן בז'אנר הת'ראש מטאל. נחשב לאחד מכוכבי המטאל המצליחים והפופולריים בעולם.
דייב מאסטיין הוא אחד המייסדים, הסולן והגיטריסט של להקת הת'ראש מטאל מגאדת'. נחשב לאחד החלוצים של ז'אנר הת'ראש מטאל. ב-1981 היה מחבריה הראשונים של להקת מטאליקה אך פוטר מן הלהקה עוד בתחילת דרכה על רקע התנהגותו הבעייתית.
מאסטיין הוא יהודי על פי ההלכה - הוא נולד לאם (אמילי דייוויד) יהודייה אשכנזית, ולאב (ג'ון ג'פרסון מאסטיין) נוצרי ממוצא צרפתי ופיני. חונך על פי המסורת של עדי ה', אך כיום חי את חייו כנוצרי שנולד מחדש.
תקופת מטאליקה
ב-1981 פרסם לארס אולריך, מתופף להקת מטאליקה, מודעה בעיתון מקומי בחיפוש אחר גיטריסט מוביל. באותה התקופה עזב מאסטיין את להקתו הראשונה שנקראה Panic. מאסטיין נתקל במודעה והלך לחזרה של מטאליקה. מיד בסיום החזרה מאסטיין צורף כחבר להקה. לפי דבריו: "הייתי משוכנע שאני צריך להיות בלהקה והלכתי לחזרה, כיוונתי את הגיטרה שלי בזמן ששאר חברי הלהקה הלכו לחדר אחר. הם לא דיברו אלי אז נכנסתי לחדר ואמרתי: 'אז? אני בלהקה?' והם השיבו: 'ועוד איך'. "לא האמנתי כמה קל זה היה והצעתי להם לקחת כמה בירות ולחגוג".
אך חברותו של מאסטיין במטאליקה לא ארכה יותר משנתיים. לילה אחד, בהיותו שיכור, רוקן מאסטיין פחית בירה מלאה אל תוך גיטרת הבס של הבאסיסט של מטאליקה דאז רון מק'גובני. כאשר מק'גובני ניסה לנגן ביום שלמחרת על הגיטרה בס הוא חטף הלם חשמלי. בעקבות זאת, חברי הלהקה הזהירו את מאסטיין בפעם האחרונה שלא להמשיך במעשי הקונדס המוגזמים שלו. אך למרות זאת הוא המשיך. באחד הימים הוא הגיע עם אחד הכלבים שלו לחזרות. הכלב קפץ על הרכב של מק'גובני ושרט את הצבע. בתגובה, צעק ג'יימס הטפילד (סולן מטאליקה) על דייב ואף בעט בכלבו. מאסטיין, מצידו, לא נשאר חייב, תקף את הטפילד ואת מק'גובני וקילל את אולריך.
באפריל 1983, מאסטיין פוטר רשמית מהלהקה, בגין בעיות שתייה וסמים ובשל התנגחויות אגו בלתי פוסקות בינו לבין הטפילד. מתוך ריאיון עם בריאן סלגל, המנהל הראשון של מטאליקה: "דייב היה בחור מוכשר במידה שלא תאומן, אך הייתה לו בעיה גדולה עם אלכוהול וסמים. עם הזמן הוא נהרס והשתגע, מטורף זועם, ושאר הבחורים כבר לא יכלו להתמודד איתו יותר. אני מתכוון, כולם שתו כמובן, אבל דייב שתה יותר... הרבה יותר. יכולתי לראות שלכולם כבר נמאס לראות אותו שותה עד שיוצאת נפשו ממנו". במשך השנים נעשה פיוס חשאי בן הטפילד ומאסטיין ב-2007 חשף הטפילד את הקשר שנערך בן הלהקות ובמהלך הופעה במקסיקו סיטי מטאליקה ומגאדת' ביצעו ביחד את השיר "am i evil?", לפני שמסאטיין עלה לבמה אמר הטפילד: "היסטוריה קורית כאן, יש פה שתי להקות שמייצרות מטאל כבר מעל ל-30 שנה, ועדיין בחיים ועדיין על הדרך, וכחלק ממשפחת המטאל אני גאה לארח אותך, דייב." וכאשר עלה מאסטיין לבמה התחבק עם חברי מטאליקה בניהם גם לארס אולריך וג'יימס הטפילד.
בתקופת חברותו במטאליקה, מאסטיין השתתף בכתיבת מספר שירים כולל הלחנתם לכל הגיטרות. שירים אלו נהפכו בהמשך ללהיטים באלבומים Kill 'Em All ו-Ride The Lightning. על פי מאסטיין, הוא היה גם שותף בכתיבת Leper Messiah מאלבום Master of Puppets ושירים נוספים כגון קלטת הדמו של Hit the Lights. מעט מאוד מן השירים שמאסטיין כתב עם הטפילד ואולריך, הוקלטו מחדש לאחר מכן על ידי מגאדת'. השיר המפורסם בהם הוא The Four Horsemen מהאלבום Kill 'Em All של מטאליקה אשר נכתב על ידי מאסטיין מהתקופה שבה היה בלהקה הקודמת שלו, פאניק, ופורסם בהמשך עם הליריקה המקורית באלבום הבכורה של מגאדת' תחת השם Mechanix.
שנות השמונים עם מגאדת'
ב-1983, עקב זעמו של מאסטיין לאחר שסולק ממטאליקה, הוא החליט שאחת ממטרותיו בחיים היא להקים להקה שתצליח יותר ממטאליקה. באפריל של אותה השנה הקים מאסטיין להקה בשם Fallen Angels, שלא החזיקה מעמד. בקיץ 1983 הוא פגש את הבאסיסט דייב אלפסון ויחד איתו גייסו את הגיטריסט גרג הנדווידט ואת המתופף דיז'ון קרות'רס כדי להקים את מגאדת'. לאחר שלא נמצא סולן למגאדת', לקח על עצמו מאסטיין את תפקיד הסולן הראשי וגיטריסט הליווי של הלהקה (בעוד שבמטאליקה שימש כגיטריסט ראשי). לימים אמר על כך: "התחלתי לקחת שיעורי פיתוח קול, וגיליתי ש: יש לי קול! אני לא אומר שיש לי קול יפה, אבל בהחלט יש לי אחד כזה".
ב-1984 הקליטו מגאדת' 3 שירי דמו יחד עם המתופף לי רוש. קרי קינג, שלימים הפך לגיטריסט של סלייר, הצטרף ללהקה למספר הופעות אבל פרש אחרי פחות משנה. המתופף גר סמואלסון החליף את לי רוש. בנובמבר חתמה הלהקה על חוזה עם חברת ההקלטות Combat Records, חודש לפני הצטרפות הגיטריסט כריס פולנד ללהקה והופעתה הראשונה של מגאדת' בניו יורק.
בחודש מאי 1985, הוציאה מגאדת' לאור את אלבומה הראשון Killing Is My Business... And Business Is Good!. באותו הקיץ הלהקה הייתה בסיבובי הופעות בארצות הברית ובקנדה עם הגיטריסט מייק אלברט שהחליף את כריס פולנד ויחד עם להקת Exciter. באוקטובר חזר פולנד למגאדת' עם חזרתם לאולפנים, כשהם מקליטים את אלבומם השני ב-Combat Records. בחגיגות השנה החדשה הופיעה מגאדת' בסן פרנסיסקו עם הלהקות אקסודוס, Metal Church ומטאליקה.
שנות התשעים עם מגאדת'
בשנת 1992 יצא האלבום המצליח ביותר (מבחינה מסחרית) של הלהקה, Countdown to Extinction ("ספירה לאחור להכחדה"). האלבום הרקיע עד למקום השני במצעד הבילבורד האמריקאי. אלבום זה היווה תפנית משמעותית ללהקה בכך שדייב עצמו נתן חופש אומנותי גדול יותר לשאר הנגנים של הלהקה ואף נתן להם לכתוב חלק מהשירים. זאת, בהשוואה לאלבומים קודמים בהם מרבית השירים נכתבו על ידי מאסטיין.
בשנת 1994, כשהוא נהנה מהצלחת הלהקה, החליט מאסטיין להמשיך בכיוון המוזיקלי והרווחי של Countdown to Extinction והלהקה הקליטה את אלבומה השישי Youthanasia (מעין משחק מילים, המהווה שילוב בין המילה "נוער" לבין הביטוי "המתת חסד").
בשנת 1997 יצא האלבום Cryptic Writings ("כתיבה נסתרת"). האלבום הכיל אלמנטים שונים של הלהקה וניגודיות מוזיקלית של שירים ת'ראשיים וכבדים לעומת שירים יותר מלודיים. במקביל, עלה לאוויר אתר האינטרנט הרשמי של הלהקה. באותה שנה נולדה לדייב בת בשם אלקטרה.
שנתיים מאוחר יותר יצא האלבום Risk ("סיכון"). מקור שם האלבום בתגובה לריאיון עם מתופף מטאליקה, לארס אולריך, בו טען האחרון כי "דייב חייב לקחת יותר סיכונים". בתקופה זו חזר מאסטיין לבצע מוזיקה כבדה יותר ויותר נאמנה לקלאסיקות של הלהקה מתחילת העשור. באותה שנה, עקב מחלוקות אומנותיות, עזב מרטי פרידמן את הלהקה ומאסטיין גייס את אל פיטרלי שימלא את מקומו.
פציעה וחזרה לפעילות
בעת ביקור בבית החולים לצורך בדיקת בעיית אבנים בכליות, נרדם מאסטיין על ספסל ההמתנה בצורה שגרמה לפגיעה בעצב ראשי בזרועו השמאלית, וכתוצאה מכך איבד את יכולתו לנגן. חוסר היכולת של מאסטיין לנגן גרר את פירוק ההרכב דאז של מגאדת'. בניגוד להערכות רופאיו, בעזרת טיפולי פיזיותרפיה שב מאסטיין לנגן במהירות, אך עקב הפציעה גם אבד כל זיכרון השרירים בזרועו ולכן נאלץ ללמוד לנגן מחדש. בשנת 2004 הוציא את האלבום העשירי במספר של מגאדת', The System Has Failed. האלבום נחשב להצלחה גדולה וסימן את חזרת הלהקה לסצנת המטאל. בהמשך, הוציא מאסטיין את האלבום האחד העשר של מגאדת', United Abominations, ב-2007, והאלבום השנים עשר שלה, Endgame, ב-2009, לאחר שהחליף מספר הרכבים. בפברואר 2010 חזר ללהקה הבסיסט דייוויד אלפסון, שניגן בה בעבר מ-1985 עד 2002,בשנת 2011 יצא האלבום ה-13 של הלהקה TH1RT3EN. בשנת 2016 שוחרר האלבום ה-13 של הלהקה Dystopia האלבום זיכה את הלהקה בפרס גראמי לביצוע השיר הטוב ביותר, Dystopia.
ביוני 2019 הודיע מאסטיין כי החל טיפול לאחר שאובחן עם סרטן בגרון וכי הלהקה מבטלת את סיבוב ההופעות הנוכחי שלה. בינואר 2020 במהלך הופעה של הלהקה, הוא הודיע שהחלים לחלוטין.
גיטרות
הגיטרות הראשונות הידועות של מאסטיין היו מסדרת ה-Bich של B.C. Rich. בהמשך, מאסטיין עבר ליצרנית הגיטרות ג'קסון והוא עזר לעצב את ה Jackson King V. אותם הוא עזב לחברת אי.אס.פי, אשר הוציאו ב-2005 עבור חגיגות ה-20 של מגאדת' את דגמי הגיטרות Axxion ו-DV8 שזכו להצלחה רבה.
ב-6 בדצמבר 2006 מאסטיין הודיע כי הוא עוזב את אי.אס.פי לטובת Dean Guitars. ב-19 בינואר 2007, Dean Guitars הוציאו את דגם ה-VMNT, אשר דמה בצורת ה-V לגרסאות ה-Jackson וה-אי.אס.פי הקודמים. בשנת 2010 Dean Guitars הוציאו את דגם ה-Zero, אשר גם נחתם על ידי מאסטיין ודומה בצורתו לגיטרת הגיבסון אקספלורר. עם זאת, צורתו נלקחה בהשראה מדגם ה-VMNT.
עמוס גוטמן
עמוס גוטמן (10 במאי 1954 - 16 בפברואר 1993) היה במאי קולנוע ישראלי.
קורות חייו
גוטמן נולד ביישוב סיטה בוזאולוי (Sita Buzăului) במחוז קובסנה בטרנסילבניה, רומניה, ועלה לארץ בגיל 7. הוא למד קולנוע בבית הספר "בית צבי" ובין השנים 1977–1982 ביים שלושה סרטים קצרים: "מקום בטוח", "פרמיירות חוזרות", ״סיפורי בדים״ ו"נגוע".
בשנת 1983 ביים את סרטו הארוך הראשון, "נגוע" (אין קשר לסרט הקצר בן אותו השם, ושניהם סרטים שונים ומכונים "נגוע הקצר" ו"נגוע הארוך"). לאחר מכן ביים עוד שלושה סרטים - "בר 51" (1985), "חימו מלך ירושלים" (1987) ו"חסד מופלא" (1992).
גוטמן היה הומוסקסואל גלוי, ומרבית סרטיו (פרט ל"חימו מלך ירושלים", סיפור העוסק בזוועות מלחמת העצמאות דרך עיניהם של הפצועים המאושפזים, על פי סיפור של יורם קניוק) עסקו בהוויה ההומוסקסואלית, והאחרון שבהם במחלת האיידס. שחקנים ישראלים רבים התגלו בסרטיו של גוטמן ונתנו בסרטיו את הופעותיהם המרגשות והזכורות ביותר. כך יונתן סגל ב"נגוע", אלון אבוטבול ב"בר 51", ושרון אלכסנדר, אקי אבני ורבקה מיכאלי ב"חסד מופלא".
גוטמן היה חלק מקבוצת קי"ץ של במאי קולנוע ישראלים שקראו לעידוד סרטי איכות על חשבון הקולנוע המסחרי. בתקופת יצירתו הקצרה הצליח גוטמן ליצור שפה קולנועית עשירה ומסוגננת, והיווה קול ייחודי ומסקרן בקולנוע הישראלי. בסרטיו ניכרים הן תשומת הלב הקפדנית לצדדים הוויזואליים והגרפיים (איפור, תנועות מצלמה וכו') והן לתכנים ייחודיים. בשנת 1993 נפטר גוטמן ממחלת האיידס שבהּ לקה, ואשר עם השלכותיה ומורכבויותיה התמודד בסרטו האחרון "חסד מופלא". גוטמן נקבר בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
בשנת 2007 יצא מארז DVD הכולל את כל סרטיו של גוטמן, בהוצאת האוזן השלישית.
ביוני 2015, במלאת 40 שנה לאגודת הלהט"ב, זכה גוטמן להיכלל בין 40 המשפיעים בתולדות קהילת הלהט"ב.
הנצחה
הסרט גוטמן כפול חמש שהפיק יאיר הוכנר עוסק בדמותו של עמוס גוטמן.
שלמה ברוך הלוי פראגר
הרב שלמה ברוך הלוי פראגר (כ"ו באלול תרמ"ז, 1887 - תש"ד, 1943) היה רבו של הכפר באצ'קו פטרובו סלו (פטרוביסלה) ביוגוסלביה (כיום בסרביה) וראש ישיבה.
ביוגרפיה
נולד לרב יעקב פראגר, רבה של העיירה אדה שבתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום בסרביה), ושל פטרוביסלה, מחבר שו"ת "שאילת יעקב" ותלמיד הכתב סופר, ולבריינדל, שהייתה בתו של מהר"ם שיק אב"ד חוסט. למד בישיבה של הרב יהודה גרינוולד, ששימש מאוחר יותר כרבה של סאטמר והוסמך על ידו להוראה. נישא לרבקה בתו של הרב יהודה ליכטנשטיין, רבה של בקליאן.
הרב פראגר היה ידוע בתפילותיו הממושכות, סופר כי לעיתים, בעיקר בשבתות וחגים הייתה תפילתו מתארכת עד סמוך לשקיעת החמה. כרב, גילה אחריות ציבורית גם ליהודי הכפרים הסמוכים, בדרך כלל ילידי הארץ. הוא היה מכתת רגליו בדרכים משובשות כדי להגיע לכפרים חקלאיים נידחים, היה מגשר בסכסוכים פנימיים, ודאג לבניית מקוואות כשרים, ולהדרכה נאותה לנשים הכפריות בדבר החשיבות של טהרת המשפחה.
תפיסת עולמו הייתה, כשל הרבנים החרדים בהונגריה, מבית מדרשו של החת"ם סופר, אשר טבע את מטבע הלשון המייצגת את התפיסה לפיה אין לשנות דבר ממנהגי הדור הקודם, אף בדברים שלכאורה אין להם משמעות דתית: . החת"ם סופר העניק לביטוי שבמקורו עוסק באיסור "חדש", משמעות חדשה, לפיה כל שינוי במנהג ישראל חשוד כקשור ברפורמה ולפיכך אסור, גם אם אינו סותר במפורש את התלמוד והפוסקים. על פי תפיסה זו הדריך הרב פראגר את בני קהילתו.
בשנת תש"ד, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, נלקח עם אשתו ושבעת ילדיו, יחד עם בני העיירה, למחנה ההשמדה אושוויץ, שם נרצחו.
משפחתו
לרב פראגר ואשתו רבקה, היו שבעה ילדים. חלקם נישאו לפני השואה. חלקם נרצחו בידי הנאצים; בין הנרצחים: בנו משה זאב עם אשתו ושלושת ילדיהם, בנו הלל עם אשתו ושני ילדיהם. בתו רחל היימפלד ובעלה יוסף וארבעה ילדיהם, בתו חוה, ושלושה בנים נוספים צעירים.
ארבע מבנותיו שרדו, גיסו הרב יוסף אריה פלדמן, היה חותנו של האדמו"ר מסדיגורה.
כתביו
מכתביו וחידושיו לא נותר חומר רב בדפוס, הערות שרשם בשולי גליונות ספרו של אביו, שו"ת "שאילת יעקב", נדפסו בסוף המהדורה החדשה של הספר, עם הערותיו של המחבר
יששכר נבון
יששכר (שוכר) נבון קליגר (נולד ב-1945) הוא ספורטאי פאראלימפי.
ביוגרפיה
נולד ברומניה ב-1945 עלה לארץ בגיל 5 גדל בתל אביב ובקיבוץ גלאון. במלחמת יום כיפור שירת באוגדה בפיקודו של אריאל שרון וב-22 באוקטובר 1973 לאחר חציית תעלת סואץ, נפצע קשה ברגלו השמאלית שנקטעה מעל הברך, לאחר תהליך שיקום קצר החל להתהלך על פרוטזה ולהתאמן בבית הלוחם.
השתתף במשחקי סטוק-מנדוויל אנגליה, ב-1974 זכה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל. כנ"ל ב-1979. ב-1983 במשחקי פריז זכה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל ובמדליית ארד בזריקת דיסקוס. ב-1985 השתתף באליפות אירופה בבריסל. השתתף באליפות אירופה בגטבורג שוודיה, ב-1986.
דינר
דינר הוא יחידת מטבע של מדינות מוסלמיות רבות במזרח התיכון ובצפון אפריקה וכמו כן במדינות סלאביות במערב הבלקן, כולל סרביה וצפון מקדוניה של היום. המילה "דינר" (دينار בערבית ובפרסית, משם גם Динар או Dinar בסרבית-קרואטית ובמקדונית) נובעת מהמילה denarius, שמו של מטבע רומי, שבעברית ובארץ ישראל נקרא "דינר" (וגם "זוז"), ובשם זה הוא נזכר בספרות חז"ל.
All Eyez on Me (אלבום של מוניקה)
All Eyez on Me (בעברית: כל העיניים עליי) הוא אלבומה השלישי של הזמרת מוניקה, אשר יצא ב-21 באוקטובר 2002, על ידי קלייב דיווס ג'יי רקורדס כאלבום הראשון שלה איתם. אלבום זה יצא לאור ביפן בלבד שם הגיע למקום ה-14 במצעד האלבומים היפני. האלבום הוא ערבוב של שירי מיד-טמפו ובלדות בסגנונות כמו R&B עכשווי ומוזיקת נשמה לצד היפ-הופ, דאנס-פופ, גוספל. על האלבום עבדו מספר מפיקים ביניהם דאלס אוסטין, ג'רמיין דופרי (מפיק בפועל) ורודני ג'רקינס.
האלבום קיבל ביקורות מעורבות. מתוך האלבום יצאו שני סינגלים: "All Eyez on Me" ו-"Too Hood" אשר לא זכו להצלחה בדומה לשירים הקודמים של הזמרת. האלבום תוכנן לצאת כחודש לאחר מכן גם בארצות הברית אך בסופו של דבר הוחלט להקליט חלק מהשירים מחדש ולהוציא אותו מחדש ובכך שנה לאחר מכן יצא אלבומה After the Storm.
טורי הסק
ויקטוריה "טורי" הסק (באנגלית: Victoria "Torri" Huske; נולדה ב-5 בדצמבר 2002) היא שחיינית אמריקאית, אלופת העולם (בודפשט 2022) במשחה ל-100 מטר פרפר, סגנית אלופה אולימפית (טוקיו 2020) במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, אלופת ארצות הברית, שיאנית ארצות הברית ובעלת התוצאת הרביעית בטיבה בעולם בכל הזמנים במשחה ל-100 מטר פרפר.
ביוגרפיה
הסק נולדה וגדלה במחוז ארלינגטון, וירג'יניה, בתם של יינג, ארכיטקטית ילידת מגואנגג'ואו, שבסין (היגרה לארצות הברית בשנת 1991), וג'ים. היא התאמנה בהדרכתו של טורין אורטמאייר.
אלופת עולם לנוער
באליפות העולם בשחייה לנוער שנערכה בבודפשט, הונגריה באוגוסט 2019 היא זכתה ב-6 מדליות, 5 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.70 שניות, לפני אנסטסיה שקוראדיי מבלארוס שקבעה שיא לאומי חדש של 25.77 שניות ובת ארצה קלייר קורזן (25.81 שניות), במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.71 שניות, לפני אנסטסיה שקוראדיי (57.98 שניות) וקלייר קורזן (58.37 שניות), במשחי שליחות 4x100 מטר חופשי, 4x100 מטר מעורב ו-4x100 מטר מעורב משולב. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.54 שניות, אחרי בת ארצה גרטשן וולש (53.74 שניות) ולפני מג האריס מאוסטרליה (54.58 שניות).
2021
בתחרות שנערכה בקרי, קרוליינה הצפונית באפריל 2021 קבעה הסק במשחה ל-100 מטר פרפר את התוצאה הרביעית בטיבה בעולם השנה של 56.69 שניות, אחרי קלייר קורזן שקבעה את התוצאה השנייה סטיבה בעולם של 56.20 שניות. נוסף לכך, היא קבעה במשחה ל-50 מטר חופשי שיא אישי חדש של 24.44 שניות ובמשחה ל-100 מטר חופשי שיא איש נוסף של 53.46 שניות.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת טוקיו שנערכו באומהה, נברסקה ביוני אותה שנה היא קבעה במשחה ל-100 מטר פרפר שיא לאומי חדש של 55.66 שניות. כבר בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא לאומי חדש של 55.78 שניות.
במשחקים האולימפיים עצמם היא זכתה במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, ביחד עם רגן סמית', לידיה ג'קובי ואבי וייצל בתוצאה של 3:51.73 דקות, אחרי אוסטרליה שקבעה שיא אולימפי חדש של 3:51.60 דקות ולפני קנדה שקבע שיא לאומי חדש של 3:52.60 דקות. כשחיינית שלישית היא שחתה את סגנון הפרפר ב"זינוק שליחות" בתוצאה של 56.16 שניות. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.73 שניות, מאית השנייה איטי ממדליית ארד ובמקום חמישי במשחה שליחים משולב 4x100 מטר מעורב, ביחד עם ראיין מרפי, לידיה ג'קובי וקיילב דרסל בתוצאה של 3:40.58 דקות, כשחיינית שלישית היא שחתה את סגנון הפרפר ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 56.27 שניות.
אלופת עולם
באליפות העולם שנערכה בבודפשט ביוני 2022 זכתה הסק ב-6 מדליות, 3 זהב ו-3 ארד. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ארצות הברית חדש של 55.64 שניות, לפני מארי ואטל צרפת שקבעה שיא לאומי חדש של 56.14 שניות וג'אנג יופיי מסין (56.41 שניות), במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם רגן סמית', לילי קינג וקלייר קורזן בתוצאה של 3:53.78 דקות, לפני אוסטרליה (3:54.25 דקות) וקנדה (3:55.01 דקות), כשחיינית שלישית היא קבעה בפרפר ב"זינוק שליחות" תוצאה של 56.67 שניות ובמשחה שליחים משולב 4x100 מטר מעורב ביחד עם האנטר ארמסטרונג, ניק פינק וקלייר קורזן בתוצאה של 3:38.79 דקות, לפני אוסטרליה (3:41.34 דקות) והולנד (3:41.54 דקות), כשחיינית שלישית היא קבעה בפרפר ב"זינוק שליחות" תוצאה של 56.17 שניות. מדליות ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.92 שניות, אחרי מולי אוקלהן מאוסטרליה (52.67 שניות) ושרה שסטרם משוודיה (52.80 שניות), במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם אריקה בראון, קייט דאגלס וקלייר קורזן בתוצאה של 3:32.58 דקות, אחרי אוסטרליה (3:30.95 דקות) וקנדה (3:32.15 דקות), כשחיינית ראשונה היא קבעה שיא אישי חדש של 52.96 שניות ובמשחה שליחים משולב 4x100 מטר חופשי ביחד עם ראיין הלד, ברוקס קארי וקלייר קורזן בתוצאה של 3:21.09 שניות, אחרי אוסטרליה שקבעה שיא עולם חדש של 3:19.38 שניות וקנדה (3:20.61 שניות), כשחיינית שלישית היא קבעה בחופשי ב"זינוק שליחות" תוצאה של 52.70 שניות. נוסף לכך, היא סיימה פעמיים במקום שישי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.64 שניות ובמשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.45 שניות. בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא לאומי חדש של 25.38 שניות.
באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה במלבורן, אוסטרליה בדצמבר אותה שנה היא זכתה ב-7 מדליות, 4 זהב ו-3 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר פרפר ביחד עם מרגרט מקניל מקנדה בתוצאה של 24.64 שניות ולפני ג'אנג יופיי מהרפובליקה העממית של סין (24.71 שניות) במשחה שליחות 4x50 מטר חופשי בשיא אליפות חדש של 1:33.89 דקות, לפני אוסטרליה (1:34.23 דקות) והולנד (1:35.36 דקות), כשחיינית ראשונה היא קבעה תוצאה של 24.08 שניות, במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם קלייר קורזן, לילי קינג וקייט דאגלס בשיא עולם חדש של 3:44.35 דקות, לפני אוסטרליה (3:44.92 דקות) וקנדה (3:46.22 דקות), כשחיינית שלישית היא שחתה את סגנון הפרפר ב"זינוק שליחות" בתוצאה של 54.53 שניות ובמשחה שליחים משולב 4x50 מטר מעורב ביחד עם ראיין מרפי, ניק פינק וקייט דאגלס בשיא עולם חדש של 1:35.15 דקות, לפני איטליה (1:36.01 דקות) וקנדה (1:36.93 דקות), כשחיינית רביעית היא קבעה בזינוק שליחים תוצאה של 23.73 שניות. מדליות כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 54.75 שניות, אחרי מרגרט מקניל שקבעה שיא עולם חדש של 54.05 שניות ולפני לואיז הנסון משוודיה (54.87 שניות), במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:26.29 דקות, אחרי אוסטרליה שקבעה שיא עולם חדש של 3:25.43 דקות ולפני קנדה (3:28.06 דקות), כשחיינית ראשונה היא קבעה תוצאה של 51.73 שניות, במשחה שליחות 4x50 מטר מעורב בתוצאה של 1:42.41 דקות, אחרי אוסטרליה שקבעה שיא עולם חדש של 1:42.35 דקות ולפני שוודיה (1:42.43 דקות). כשחיינית שלישית היא שחתה את סגנון הפרפר ב"זינוק שליחות" בתוצאה של 24.94 שניות ובמשחה שליחות 4x50 מטר מעורב בתוצאה של 1:42.41 דקות, אחרי אוסטרליה שקבעה שיא עולם חדש של 1:42.35 דקות ולפני שוודיה (1:42.43 דקות), כשחיינית שלישית היא שחתה את זגנון הפרפר ב"זינוק שליחות" בתוצאה של 24.94 שניות.
2023
באליפות ארצות הברית שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה בסוף יוני 2023 זכתה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 56.18 שניות, לפני גרטשן וולש (56.34 שניות) וקייט דאגלס (56.43 שניות). מדליית כסף במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 25.33 שניות, אחרי גרטשן וולש ששיפרה לה את השיא הלאומי והעמידה אותו על 25.11 שניות ולפני קלייר קרזן (25.74 שניות).
באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי אותה שנה היא זכתה ב-4 מדליות,1 זהב, 1 כסף ו-2 ארד. מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ומדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חחפשי לאחר ששחתה בהם בשלב המוקדמות. מדליות ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 56.61 שניות, אחרי ג'אנג יופיי מהרפובליקה העממית של סין (56.12 שניות) ומרגרט מקניל מקנדה (56.45 שניות) ובמשחה שליחים משולב 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:40.19 דקות, אחרי הרפובליקה העממית של סין (3:38.57 דקות) ואוסטרליה (3:39.03 דקות), כשחיינית שלישית האי שחהת את סגנון הפרפר ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 58.19 שניות. נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.64 שניות.
האפס המוחלט
האפס המוחלט הוא גבול לטמפרטורה הנמוכה ביותר האפשרית, 273.15- מעלות צלזיוס, 459.67- מעלות פרנהייט או אפס קלווין. המדען הבריטי, לורד קלווין קבע באופן תאורטי בשנת 1848 כי לא תיתכן טמפרטורה נמוכה מזו. לפי החוק השלישי של התרמודינמיקה, לא ניתן להביא חומר אל האפס המוחלט.
באפס המוחלט חלקיקים מאכלסים את מצב היסוד של המערכת, והאנטרופיה מתאפסת עד כדי אנטרופיה שיורית.
בעת קירור של חומרים מסוימים לטמפרטורה הקרובה לאפס המוחלט, מתגלות תופעות קוונטיות רבות, בהן מוליכות על ונוזליות-על. התפלגות החלקיקים ברמות האנרגיה השונות תלויה בטמפרטורה. שתי ההתפלגויות הנובעות מתורת הקוונטים - פרמי-דיראק ובוז-איינשטיין ישאפו בטמפרטורות גבוהות מספיק להתפלגות בולצמן הקלאסית, או במילים אחרות - האנרגיה הקינטית גבוהה מספיק כך שההפרש בין רמות האנרגיה הבדידות הוא חסר משמעות. בטמפרטורות נמוכות יחסית יתגלה האופי הקוונטי של החלקיקים, ואיתו מגוון תופעות פיזיקליות חדשות.
טמפרטורות שנמדדו קרוב לאפס המוחלט
לא ניתן לקרר חומר לטמפרטורת האפס המוחלט, אך ניתן להתקרב אליו. בספטמבר 2003 הצליחו וולפנג קטרל ושותפיו למחקר במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס לקרר אטומי סידן לטמפרטורה של 450pK או, כלומר פחות מחצי מיליארדית המעלה מעל האפס המוחלט.
בערפילית הבומרנג, הנמצאת בקבוצת הכוכבים קנטאורוס, נמדדה בפברואר 2003 טמפרטורה של 272.15- מעלות צלזיוס, או קלווין אחד מעל האפס המוחלט. זוהי הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנמדדה מחוץ למעבדה. הערפילית נמצאת במרחק של כ-5000 שנות אור ממערכת השמש.
מדידת ערכו של האפס המוחלט
ישנן מגוון תופעות התלויות בטמפרטורה של החומר. בחלקן ניתן להניח כי כאשר החלקיקים יפסיקו את תנועתם התופעה תיעלם גם היא, ולכן על ידי אקסטרפולציה ניתן לקבוע את ערכו של האפס המוחלט. דוגמה אחת למדידה ניסיונית כזו היא מדידת רעש תרמי בנגד, שזהו אות חשמלי אקראי הנובע מתנועתם האקראית של האלקטרונים בחומר. עוצמתו של הרעש (ריבוע המתח הנוצר) תלוי ליניארית בטמפרטורה.
טמפרטורות מתחת לאפס המוחלט
תאוריות קוונטיות מסוימות טוענות שניתן לרדת מתחת לטמפרטורה הנמוכה מהאפס המוחלט. ניסויים הראו תוצאות שיכולות להתפרש כטמפרטורה מתחת לאפס המוחלט.
אי הנסיך אדוארד
שטחו של האי 5,660 קילומטר רבוע, הפרובינציה הקטנה מבין הפרובינציות של קנדה.
אוכלוסיית האי מונה כ- 160,536 תושבים (הערכה לשנת 2021), ובכך הוא גם הפחות מאוכלס מבין הפרובינציות, אך צפיפות האוכלוסייה בו היא הגבוהה מבין הפרובינציות והטריטוריות.
אי הנסיך אדוארד זכה לפרסום בעקבות סדרת ספריה של לוסי מוד מונטגומרי, שהראשון בהם הוא "האסופית", המתרחשים באי.
מקור השם
האי נקרא על שם הנסיך אדוארד אוגוסטוס, דוכס קנט, שחי בין השנים 1767 ו-1820, והיה אביה של המלכה ויקטוריה.
גאוגרפיה
הפרובינציה נמצאת כולה על אי הממוקם בין קו רוחב 46° ו-47° צפון, ובין קו אורך 62° ו-64° מערב. האי נמצא במפרץ סנט לורנס מזרחית לפרובינציית ניו ברנזוויק וצפונית לנובה סקוטיה, כאשר בין נובה סקוטיה לאי מפריד מצר נורת' אמברלנד. ב-1997 נבנה על המצר גשר הקונפדרציה המקשר בין הפרובינציה לניו ברנזוויק.
בירת הפרובינציה והעיר הגדולה ביותר בה היא שארלוטטאון, הנמצאת לחופו הדרומי של האי.
ההתיישבות האירופית באי הביאה לשינוי פני האי - מאחר שבשל התיישבות זו נכרתו למעלה ממחצית היערות שכיסו את האי.
האופי הפסטורלי של האי השפיע רבות על הסופרת לוסי מוד מונטגומרי ועל ספריה.
היסטוריה
האי היה בעבר חלק ממושבת אקדיה שבצרפת החדשה. מושבה זו הפכה להיות מושבת נובה סקוטיה לאחר סיפוחה על ידי האנגלים בעקבות חוזה פריז ב-1763 והם קראו לאי סנט ג'ונס. בשנת 1769 הפך האי סנט ג'ונס שעד אז היה חלק מנובה סקוטיה למושבה עצמאית, ולאחר מכן שונה שמו לאי הנסיך אדוארד על מנת שלא יתבלבלו בינו לבין אזורים אחרים באותו שם הנמצאים בקנדה - סנט ג'ון בניו ברנזוויק, סנט ג'ונס בניופאונדלנד ולברדור ועוד.
כלכלה
עיקר כלכלת הפרובינציה מתבססת על תעשיות עונתיות של חקלאות, תיירות ודייג, כאשר חקלאות מהווה מקור ההכנסה הדומיננטי של הפרובינציה גם כיום, כפי שהיה הדבר בתקופה הקולוניאלית. המשאבים הטבעיים של הפרובינציה מוגבלים ביותר, אף שנמצאו מצבורים קטנים של גז טבעי בחלקה המזרחי של הפרובינציה. הפרובינציה מספקת יותר משליש מתצרוכת תפוחי האדמה של קנדה. בפרובינציה מבקרים כמיליון תיירים מדי שנה על מנת לבקר בחופים ובמגרשי הגולף שבאי. עיקר התיירות מגיעה לאי בחודשים יולי ואוגוסט. תיירים מגיעים גם בחודשים ספטמבר ואוקטובר על מנת לראות את השלכת. בשל העובדה שבין החודשים דצמבר ואפריל קופא הים סביב הפרובינציה, הדייג הוא עונתי ומתרחש רק בקיץ. עיקר הדיג הוא של סרטנים ופירות ים.
ארמון ורסאי
ארמון ורסאי (בצרפתית: Château de Versailles) היה ארמונם העיקרי של מלכי צרפת בשלהי המאה ה-17 ובמאה ה-18. נמצא בוורסאי שבצרפת.
היסטוריה
תחילת הנוכחות המלכותית בורסאי החלה עוד בתקופתו של לואי ה-13 מלך צרפת, אשר בנה במקום בקתת צייד בשנת 1624.
בשנת 1660, לואי ה-14 חיפש מקום להתגורר בו מחוץ לפריז ההומה, אך העדיף מקום לא רחוק מהבירה. לואי ה-14 החליט להרחיב את הבקתה ולהפוך אותה לארמון. בשנת 1661 פנה לארכיטקט לואי לה וו שהרחיב את הטירה בין השנים 1661 - 1668. בשנת 1678 מונה ז'ול הארדוון מאנסאר על העבודות, ותחת פיקוחו נבנו הקפלה המלכותית. ב-6 במאי 1682 עבר לואי ה-14 להתגורר בטירה. עבודות הבנייה בטירה הושלמו בשנת 1688, ברשות לואי לה וו, מעצב הפנים שארל לה ברון ומתכנן הגנים אנדרה לה נוטרה (Andre Le Notre) וסגנון האמנות ששלט בארמון היה הבארוק, אך לא לאורך זמן.
בסוף המאה ה-17, על אף שלואי ה-14 היה חולה וזקן וקופתו הייתה ריקה כתוצאה מביזבוזיו הראוותנים להאדרת שמו וממלחמות, הוא החליט לשנות את סגנון הארמון ולחדשו. ארמון ורסאי סבל מדעיכה זמנית והאצולה שחויבה לגור בארמון וסביבתו התעייפה מאורח החיים הנוקשה והטקסי. ב-1698 זימן לואי את האדריכל שלו ז'ול הרדווי מנסאר (Jules Hardouin Mansart) ובפנים זועפות אמר לו שהעיצוב שהכין לגן החיות בוורסאי (Menagerie) לא לרוחו "הנושאים רציניים מידי...צריכה להיות רוח נעורים בעיצובים האלה". הרצון לשינוי גרם לו למנות ב-1699 את החרט פייר לפאטור (Pierre Lepautre) לתפקיד של צייר המבנים המלכותי (Dessinateur des Batiments Du Roi). באותה שנה ביקש לואי ה-14 מלאפטור לעצב דקורציה לחדרים בגן החיות (Chateau de la Menagerie) במרלי, ולאפטור תכנן את עיצוב הפנים של מספר חדרים. המלך התרשם ושכר את לאפטור לחדש את ארמון ורסאי ולהפוך אותו לפאר היצירה של סגנון הרוקוקו.
תוספות לארמון ורסאי נבנו מאוחר יותר: לואי ה-14 הורה על בניית הטריאנון הגדול, בית אחוזה נפרד לו ולפילגשיו, לואי ה-15 הורה על בניית הטריאנון הקטן, שאף הוא שימש אחוזה לפילגש המלך, והתוספת האחרונה נעשתה על ידי לואי ה-16, שהוסיף בגני ורסאי מספר בתים כפריים קטנים, הידועים בשם "הכפר הקטן" או "כפר המלכה" (Petit hameau), ששימשו את מארי אנטואנט ליצירת חיי כפר שלווים עבורה ועבור פמלייתה לצד ארמון ורסאי המפואר.
משמעות פוליטית
ארמון ורסאי לא נבנה על מנת לשמש רק כמקום מגורים למשפחה המלכותית. לואי ה-14 בנה את הארמון כחלק מתוכניתו להפוך להיות מרכז מלכות ושלטון צרפתי, להשיב את הכח הפוליטי למלך במקום לאצולה, ולהפוך את צרפת למרכז תרבותי רב עוצמה, שיעורר הערצה, הערכה וחשש ויהפוך להיות מודל לחיקוי בכל אירופה.
על מנת לעשות זאת הוא בחר את מיקום הארמון בקפידה, מחוץ לפריז אך לא מרוחק מדי ממנה, על מנת לגרום לאצילי הממלכה לעלות לרגל אל משכן המלך. במקום לחיות בקרבם בפריז, בארמון הלובר שהיה משכן המלכים עד אז ובכך להיות חלק מחייהם בפריז, הוא הכריח את אצולת המדינה לנטוש את בתיהם, עסקיהם ושעשועיהם ולהפוך להיות קהל האורחים של המלך - אם ברצונם לזכות בחסדיו.
המטרה הושגה, ובעת מלכותו של לואי ה-14 היווה הארמון את מרכז האדמיניסטרציה והשלטון של צרפת. החדר המרכזי בארמון - "חדר השינה של המלך" ("Chambre du Roi"), היווה למעשה מרכז השלטון של צרפת, והמקום בו הוחלט על כל הפעולות השלטוניות. אצילי צרפת נהגו להגיע לוורסאי ולהשתכן בה, על מנת להיות קרובים אל חצר המלוכה, לקבל ממנה טובות הנאה ולהשפיע עליה. ריכוזיות זו היוותה הבסיס לריכוזיותו של השלטון הצרפתי בידי המלך, והשליטה הקרובה של המלך באציליו בהיותם בארמון איפשרה לו למנוע מהאצילים להתנגד למגמות הריכוזיות.
כמו כן, לואי ה-14 קבע את מהלך החיים בוורסאי בקפידה, ושיגרת היום הייתה מלאה לעייפה בטקסים, בגינונים, בהחלפת תלבושות, סעודות ומחוות שונות הסובבים סביב המלך. אצילי הממלכה שהשתכנו בוורסאי בילו את זמנם בשעשועים המועדפים על המלך, מסיבות, נשפים, ארוחות, קונצרטים ובעיקר עסקו ברכילות ובהוללות מינית.
מבקרים רבים בארמון ורסאי נדהמים מגודלו ופארו של הארמון (אשר כיום, לאחר שנמכרו מרבית רהיטיו המקוריים, אינו מפואר כפי שהיה עת התגוררה בו משפחת המלוכה). השפעת הארמון ועושרו הייתה גדולה והקיפה לא רק את צרפת אלא את כל אירופה. לואי כונה "מלך השמש" בגין השימוש בזהב ובעיטורים בעיצוב ארמון ורסאי.
עלויות תחזוקה
בשל גודלו של הארמון, אחזקתו הייתה יקרה מאוד. היו היסטוריונים שהעריכו כי עלות האחזקה של הארמון וכן סיפוק צורכיהם של כל הגרים בו, המשפחה המלכותית, היוו כ-25% מכלל ההכנסה השנתית של צרפת, אולם היסטוריונים בעת האחרונה חושבים כי הערכה זו היא מוגזמת, וכי העלות בפועל הייתה רק כ-6% מכלל הכנסות המדינה.
יתרונות מקיומו של הארמון
ארמון ורסאי הפך את לואי ה-14 למלך העוצמתי ביותר באירופה ומושא לקנאת כל מלכי אירופה, אשר ניסו ליצור העתקים של ארמון ורסאי בארצותיהם. ביריבות בין מדינות אירופה והתנגשויות הצבאות ביניהם כוחו של לואי ה-14 עלה בעקבות הקמת ארמון ורסאי, שסימל את עושרו וכוחו.
בכל הקשור למלחמות הפנים בין המלוכה לאצולה, ארמון ורסאי הפך את אצילי צרפת לכנועים ומחפשים את קרבת המלך, שבעבורה עזבו את שעשועי פריז והפכו את ורסאי למרכז התרבותי של צרפת. הדבר איפשר יצירת שלטון ריכוזי אחד בידי המלך תוך החלשת האצולה בפרובינציות. שלטון ריכוזי זה אפשר, שנים מאוחר יותר, את הקמת האדמיניסטרציה הריכוזית של צרפת המודרנית.
לארמון הייתה השפעה רבה הן על הארכיטקטורה, הן על עיצוב הפנים והן על האומנות בצרפת בפרט ובאירופה בכלל. השפעת הארמון ניכרת בכל רחבי אירופה. הארמון נבנה בחלון ראווה של יכולות צרפת בתחומי הארכיטקטורה, העיצוב והאומנות, וגרמו לגל של הערצה וחיקויים בכל אירופה.
אולם המראות
אולם המראות (בצרפתית: Galerie des Glaces) הוא האולם הגדול בארמון, ונחשב לאחד האולמות היפים בו.
הקמת האולם החלה בשנת 1678 עת הפך הארמון למגורים הרשמיים של לואי ה-14, והושלמה בשנת 1684.
לאחר החתימה על הסכמי ניימכן בשנת 1678 הורה לואי ה-14 למעצב ואדריכל שארל לה ברון לצייר את המעשים הגדולים של ממשלתו על תקרת האולם. 30 תמונות צוירו על התקרה בהם מתואר המלך כקיסר רומאי המנצח על מדינות אירופה האחרות.
האולם היה מקום התרחשותם של מספר אירועים היסטוריים. כך, בשנת 1871, ב-18 בינואר, הוכרז באולם על הקמת האימפריה הגרמנית, לאחר הפסדה של צרפת במלחמת צרפת–פרוסיה. באותו אולם אף חתמה גרמניה על הסכם ורסאי המסיים את מלחמת העולם הראשונה.
האולם ממוקם בקומה הראשונה של הבניין, ומצויות בו 357 מראות. אורכו 73 מטרים ורוחבו 10.5 מטרים. גובה האולם 12.3 מטרים. האולם ממוקם בין "אולם המלחמה" (בצרפתית: salon de la Guerre ) בצפון, לבין "אולם השלום" (בצרפתית: salon de la Paix) הנמצא מדרום לאולם המראות. בשנת 2007 עבר האולם שיקום ואחזקה מדוקדקת בעלות של כעשרה מיליון אירו, על מנת לשמר את יופיו ואת חשיבותו ההיסטורית.
הגנים
גני ורסאי הם הדוגמה הקלאסית ביותר לסגנון הגן הצרפתי. הגנים אשר תוכננו על ידי אנדרה לה-נוטרה פרוסים על פני מאות מטרים המטופחים ברובם בצמחייה, שבילים, תעלות מים ומזרקות. בדומה לשאר הארמון הגנים משקפים תפישה תרבותית שאפיינה את האריסטוקרטיה הצרפתית של עליונות האדם על הטבע וניצחון השכלתנות. על אף גודלם, הגנים מאופיינים בצירים ישרים וסימטריים, חלוקה גאומטרית מאוד של השטח, וצורות גיזום וטיפוח מיוחדות של הצמחייה השומרות עלייה ישרה. על אף שתחזוקת הגנים יקרה מאוד, הגנים מהווים אטרקציה תיירותית חשובה מאוד בצרפת וטיפוחם ממשיך גם היום.
הארמון כמוזיאון
לאחר סילוק המלך והמלכה מארמונם החלה ביזה של חפצי הערך, הרהיטים ויצירות האומנות שהיו בארמון. קישוטי הארמון ועיטוריו החלו להמכר בסדרה של מכירות פומביות במטרה לממן את צבא צרפת מפני המתקפה של מדינות אירופה, אך גם מתוך כוונה שלא יוותר כל ארמון אליו יוכל לשוב מלך בעתיד. הרס שיטתי זה אכן עבד, ונפוליאון לא ישן ולו לילה אחד בארמון לאחר הכתרתו לקיסר.
על אף כל זאת, פריטים רבים נשמרו ושרדו גם במאה ה-21, בכך שיצירות אומנות הועברו למשמורת מוזיאון הלובר בפריז, הספרים הועברו לספריה הלאומית של צרפת והשעונים וחפצי המדע שהיו באוסף לואי ה-16 הועברו לבית הספר לאומנות ומדע (École des Arts et Métiers). על אף ההרס במהלך המהפכה נותר הארמון אחד הארמונות המפוארים באירופה.
הארמון נותר ללא שימוש גם לאחר השבת המלוכה, ובשנת 1830, הכריז המלך לואי פיליפ על הארמון כמוזיאון. אולם דבר זה לא מנע את מכירתם של חלק מהרהיטים במכירות פומביות בלונדון.
רק בשנות ה-60 של המאה ה-20 הצליח המוזיאון להשיב חלק מהריהוט לארמון. ריהוט זה נאסף מאוספים פרטיים, שגרירויות ומשרדי ממשלה של צרפת. במאה ה-21 ניתן לראות רהיטים אלה בחדרים המרוהטים מחדש של הארמון. חלק מהריהוט שלא נמצא, כגון המצעים של המיטות המלכותיות, שוחזר.
חיקויים של הארמון
לאחר שנבנה ארמון ורסאי על ידי לואי ה-14, הפכה ורסאי למקור של קינאה והערצה מצד בתי מלוכה אחרים. גני ורסאי הפכו מקור לחיקוי בכל מדינות אירופה, הן על ידי בתי המלוכה והן על ידי אליטות אחרות.
אחד החיקויים המדויקים ביותר של גני ורסאי, הם הגנים בוילהלמסהוהה (Wilhelmshöhe), שנבנו בשנת 1786 על ידי ווילהלם ה-9.
גני ארמון שנברון (Schönbrunn) בווינה, אוסטריה וכן גני דרוטנינגהולם בסטוקהולם, נבנו על פי גני ורסאי.
באיטליה, הוקמו גנים בקאזרטה ליד נאפולי, על ידי לואיג'י ואנויטלי בשנת 1752 המחקים את גני ורסאי, וכן בקולרנו וסטופניגי על יד טורינו נבנו גנים דומים.
באנגליה תכנן המלך צ'ארלס השני לבנות בוינצ'סטר ארמון הדומה לוורסאי, אולם תכנון זה לא בוצע מעולם. ארמון בלנהיים שנבנה עבור הדוכס ממלבורו הוא החיקוי האנגלי הקרוב ביותר לגני ורסאי.
הצאר פיוטר הגדול הורה על בניית פטרהוף בסנקט פטרבורג כחיקוי לגני ורסאי.
לודוויג השני הורה על בניית העתק זהה לגני ורסאי בהרנכימזה. אמנם המימון אזל בטרם הסתיימה הבנייה, אולם נבנו המבנה המרכזי, לרבות העתק של אולם המראות, והגנים.
רותי הולצמן
רותי הולצמן-ברק (נולדה ב-20 במרץ 1951) היא זמרת, מדבבת, שחקנית ומנחה ישראלית.
ביוגרפיה
רותי הולצמן נולדה וגדלה בתל אביב ולה שתי אחיות. למדה ב"בית הספר לאמנויות רננים". עם גיוסה לצה"ל בשנת 1969, הצטרפה ללהקת הנח"ל ובה השתתפה בתוכנית "בהיאחזות הנח"ל בסיני", שבה בוצע השיר בעל השם הזהה וכן "הבן יקיר לי אפריים" ו"שיר לשלום".
עם שחרורה הוחתמה על ידי אברהם דשא (פשנל), והשתתפה בהצגות המוזיקליות "ג'אמבו" ו"קונגרס הצחוק הציוני הראשון", שהפך לאחר מכן להצגה "שוקולד מנטה מסטיק". בעקבות הצגה זו הוקמה שלישיית הבנות "שוקולד מנטה מסטיק", שכללה את הולצמן, ירדנה ארזי ותמי עזריה אשר הוחלפה כעבור מספר חודשים בלאה לופטין. בין השנים 1972–1978 הייתה השלישייה הרכב מוביל בזמר ובבידור הישראלי, ובשנת 1976 ייצגה את ישראל בתחרות האירוויזיון, בשיר "אמור שלום".
לאחר פירוק השלישייה נטלה הולצמן חלק בפרויקטים מוזיקליים רבים, ביניהם "שירי הבלקן" ו"שיר לדרום אמריקה", מתוכם הצליחו בביצועה השירים "סילבריו" ו"אני אשתגע". הנחתה ושרה במספר תוכניות טלוויזיה, בהן הגרסה הראשונה ל"כוכב נולד", התוכנית "תן הזדמנות". היא שיחקה ושרה במופעים הקומיים "לצון נופל על לצון", "זו ארץ ZOO" מ-1981 והצגת הקברט "נישואין זה לא הכול".
ב-1979 השתתפה הולצמן בשירוויזיון עם השיר "אוליב" שזכה במקום הרביעי.
ב-1981 השתתפה הולצמן בפסטיגל אותו הנחתה לצד אושיק לוי, עזרא דגן, רחלי חיים וגרגורי טל, ואף התחרתה בו עם השיר "דג דג אדם" שזכה במקום החמישי.
הולצמן דיבבה עשרות סדרות טלוויזיה לילדים ותרמה את קולה בין השאר ל"רחוב סומסום", לדמות דב קוטר ב"דובוני אכפת לי", מלכת הלבבות ב"עליסה בארץ הפלאות", המספרת ודמות העכברוש ב"בננות בפיג'מות", וכן "פוני קטן" ופיטר פן ב"פיטר פן", שם בנוסף לדיבוב הדמות הראשית שרה גם את שירי הנושא והסיום. דיבבה גם סרטים מצוירים לילדים כדוגמת "דמבו הפיל המעופף" (שם ביצעה את דמות החסידה ודמות הפילה), "סינדרלה", "היפה והחיה", "דינוזאורים" ו"אצבעונית", ושרה את שיר הנושא (גלגל החיים) בגרסה העברית לסרט "מלך האריות". כמו כן דיבבה דמויות משנה בסרטים "אלאדין" ו"הרקולס" של חברת וולט דיסני.
לאחר הפסקה של כמה שנים שבה לבמה וגילמה את אם המנזר במחזמר "צלילי המוסיקה" בגרסה של שנת 2005.
בשנת 2006 השתתפה במחזמר "ברנשים וחתיכות" שהועלה בתיאטרון בית ליסין, ובו גילמה שלושה תפקידים: "הומלסית" משוגעת ברחובות ניו יורק, זמרת קברטים במועדון לילה בהוואנה ואת תפקיד הגנרלית קארטרייט של צבא הישע.
בשנת 2007 שיחקה במחזמר "גלי חום" (Menopause) בתיאטרון חיפה.
בשנת 2018 הופיעה בתפקיד נאווה בדרמה הטלוויזיונית "על הספקטרום".
בשנת 2021 שיחקה בסדרות הטלוויזיה "מה שבע", ו"הקיבוצניקים".
הולצמן היא אחת משבעת המייסדים של אמ"י ומסמכי העמותה נוסחו ונחתמו בביתה.
חיים אישיים
ב-1976 הולצמן נישאה לשמעון ברק, רופא ילדים, ולהם שני ילדים – הסטאנדאפיסט יונתן ברק ומיכל.
הולצמן מתגוררת בתל אביב.
דניאל סוורן
'''דניאל א. סוורן (אנגלית: Daniel Swern'''; 21 בינואר 1916 - 5 בדצמבר 1982) היה כימאי אמריקאי אשר גילה את חמצון סוורן. עיקר עיסוקו היה בכימיה אורגנית.
ביוגרפיה
סוורן היה בוגר הסיטי קולג' של ניו יורק, אוניברסיטת קולומביה ואוניברסיטת מרילנד.
הוא שימש ככימאי במשרד החקלאות האמריקאי מ-1937 עד 1963. ב-1963 הוא הצטרף לפקולטה של אוניברסיטת טמפל.
במהלך חייו זכה סוורן בפרסים רבים ממגוון אגודות כימיות על מחקריו, ופרסם יותר מ-280 מאמרי מחקר ושישה ספרים.
נמל התעופה הבין-לאומי איסטנבול סביהה גקצ'ן
היסטוריה
הנמל נבנה כנמל תעופה שני המשרת את איסטנבול, במטרה להעניק מענה לעומס הגובר והולך על נמל התעופה הבין-לאומי איסטנבול אטאטורק הסמוך לעיר והממוקם בצדה האירופי. בניית הנמל החלה בפברואר 1998 בעלות של כ-550 מיליון דולר, והוא החל לפעול בינואר 2001. הטרמינל הבינלאומי הראשון השתרע על שטח של 20,000 מ"ר והיו בו שמונה שערי עלייה למטוס. טרמינל זה היה מסוגל לטפל בתנועת נוסעים בהיקף של 3 מיליון נוסעים בשנה בלבד. הטרמינל הפנימי הסמוך לו, העניק מענה לתנועה של חצי מיליון נוסעים בשנה.
עם התגברות העומס בנמל, החלה בשנת 2007 הקמתו של טרמינל חדש המסוגל לטפל בתנועת נוסעים שנתית של 25 מיליון איש, המאחד את התנועה הבינלאומית והפנימית תחת קורת-גג אחת. בשנת 2010 כבר עברו דרך הנמל 11,129,472 נוסעים, עלייה של 71% ביחס ל-2009, כשליש מהם בטיסות בינלאומית.
שירותים
נמל התעופה משמש לתנועה בינלאומית ופנימית, ומשרת מספר חברות התעופה טורקיות וכן מספר חברות בינלאומיות. החברות העיקריות הפועלות בנמל הן טורקיש איירליינס (באמצעות חברת אנאדולוג'ט (AnadoluJet), סאן אקספרס, וחברת התעופה במחיר נמוך פגאסוס איירליינס. חסרונו העיקרי של נמל התעופה הוא ריחוקו ממרכז העיר והיעדר אמצעי תחבורה מסילתי מהיר המקשר אותו אליה. מנגד, הנמל מעניק מענה טוב לצרכיהם של תושבי חלקה האסייתי של העיר ולנוסעים הטסים אליו.
בנמל מסלול אספלט בודד באורך 3,000 מטר בכיוון צפון-מזרח דרום-מערב.
תנועת נוסעים
סטטיסטיקת נוסעים בנמל התעופה הבינלאומי איסטנבול סביהה גקצ'ן בשנים 2003–2017
כלורתיאזיד
כלורותיאזיד (באנגלית: Chlorothiazid) היא תרופה להורדת לחץ דם. התרופה שייכת לקבוצת תרופות הנקראות משתנים תיאזידיים, ושם מסחרי נפוץ הוא "דיוריל".
תרופות אלו מסלקות עודפי מים מהגוף ומפחיתות נוזלים במטופלים הסובלים מיתר לחץ דם, אי ספיקת לב המלווה בבצקות, שחמת כבד, ומחלות כליות. השפעה זו מיטיבה את תפקוד הכליות ומסייעת בהפחתת נפיחות בקרסוליים, רגליים, ידיים או בטן וכן הפחתת תסמינים של קשיי נשימה.
כלורותיאזיד נרשם כפטנט בשנת 1956, והוא חלק מרשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי.
התוויות
ההתויה של כלורותיאזיד היא יתר לחץ דם, בצקת הקשורה לאי-ספיקת לב, שחמת הכבד, סטרואידים, טיפול באסטרוגן, תפקוד לקוי של הכליות.
התוויות נוספות הן נפרוליטיאזיס, אוסטאופורוזיס, וסוכרת.
התרופה נמכרת טבליות, ותדירות נטילת התרופה היא פעם אחת בבוקר (או לפי הוראות הרופא). טווח מינון הוא במבוגרים 250–1000 מ"ג ליום. תחילת השפעה היא תוך שעתיים, ומשך ההשפעה 6–12 שעות.
בעבר השתמשו לטיפול טרום ויסתי, ומשתמשים בה כדי למנוע הישנות של סוגים מסוימים של אבני כליה.
התוויות נגד
רגישות יתר לכלורותיאזיד או סולפונאמידים, אנאוריאה.
כלורותיאזיד מגביר סילוק אשלגן ובכך גורם להפרעות קצב לב ולחולשת שרירים, בעיקר בקרב מטופלים בדיגוקסין. לכן, נהוג לתת תוספות של אשלגן ניתן עם תיאזידים.
תופעות לוואי
בפחות מאחוז באוכלוסייה ייתכנו תופעות לוואי הבאות: אקזמה, תסמונת סטיבנס-ג'ונסון, נמק אפידרמלי, הפרעה במבנה ההמטופוייטי, הפטוטוקסיות, זאבת (SLE).
לעיתים נדירות ביותר ייתכנו התופעות לוואי הבאות: לחץ דם נמוך, רגישות לאור, פריחות, אורטיקריה, היפרגליקמיה, עצירות, שלשול, אובדן תיאבון, בחילות והקאות, חוסר איזון אלקטרוליטי, היפרגליצמיה, היפראוריצמיה, ספסטיות, סחרחורת, כאב ראש, ראייה מטושטשת, קסנתופסיה ואימפוטנציה.
שימוש ממושך בתרופה עלול להוביל לאיבוד יתר של אשלגן ולערעור מאזן המלחים האחרים. לכן מומלץ לבצע בדיקות דם תקופתיות לניטור תפקוד הכליות ולבדיקת רמות סוכר, אשלגן, חומצת שתן ומלחים אחרים בדם.
בטיחות בהריון
אצל קשישים מסוימים יהיה צורך בהפחתת מינון.
פרמקוקינטיקה
זמן מחצית חיים: 145-120 דקות.
התחלה: השפעה ראשונית: 2 שעות, השפעה מקסימלית: 4 שעות.
משך זמן השפעה: 6-12 שעות.
שיא זמן פלזמה: בהזרקה: 30 דקות; דרך הפה: 4 שעות.
זמינות ביולוגית: מוגבלת מאוד.
חילוף חומרים: לא נראה מטבוליזם.
הפרשה: שתן (96%).
ניתן לדיאליזה: לא.
מישל פיליפס
מישל פיליפס (באנגלית: Michelle Phillips; נולדה ב-4 ביוני 1944) היא זמרת, פזמונאית ושחקנית אמריקאית. היא נולדה בקליפורניה ובהיותה נערה הכירה את ג'ון פיליפס בסן פרנסיסקו, נישאה לו וב-1965 הקימה יחד איתו ועם קאס אליוט ועם דני דוהרטי את להקת The Mamas & the Papas. הלהקה עלתה לתהילה עם הסינגלים הפופולריים שלהם California Dreamin' ו-Creeque Alley שפיליפס הייתה שותפה לכתיבתם. הלהקה הוציאה חמישה אלבומי אולפן עד להתפרקותה ב-1970.
לאחר פירוק הלהקה ולאחר גירושיה מג'ון פיליפס, פתחה פיליפס בקריירת משחק מוצלחת והייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב עבור הופעתה כבילי פריצ'ט במותחן הביוגרפי שזכה לשבחי הביקורת "דילינג'ר" (Dillinger) משנת 1973. היא המשיכה להופיע במספר רב של סרטים במשך שנות השבעים והשמונים של המאה ה-20, כולל "ולנטינו" של קן ראסל משנת 1977 בו היא שיחקה בדמותה של נטשה רמבובה, ובסרטים בלונדליין (Bloodline) משנת 1979 ו"מספריים" (Scissors) משנת 1991. פיליפס גם שיחקה כאחת הדמויות הראשיות בסדרה נוטס לנדינג בין השנים 1987 – 1993. בשנת 1977 הוציאה פיליפס אלבום סולו בשם "קורבן הרומנטיקה" (Victim of Romance). בתה היא הזמרת והשחקנית שיינה פיליפס.
ראשית חייה
מישל פיליפס נולדה בשם הולי מישל גיליאם (Holly Michelle Gilliam) בלונג ביץ', קליפורניה כילדתם השנייה של ג'ויס לאון (לבית פול), מנהלת חשבונות ושל קרדנר בורנט גיליאם, איש צי הסוחר. יש לה אחות אחת גדולה ממנה. אמה של פיליפס מתה ממפרצת תוך-גולגולתית כאשר היא הייתה בת חמש. מגיל שש ועד גיל שתים עשרה גדלה פיליפס במקסיקו סיטי, שם למד אביה סוציולוגיה בקולג' המקומי. בשנותיה שם היא התחנכה בבתי ספר מקומיים ורכשה שליטה בשפה הספרדית. בגיל שלוש עשרה היא שבה לארצות הברית עם אביה ועם אחותה והם התיישבו מחדש בלונג ביץ', שם היא החלה את לימודי התיכון שלה. בבית הספר התיכון הייתה פיליפס פעילה בכמה ענפי ספורט וכן למדה לנגן בפסנתר, גיטרה וצ'לו.
קומתה של פיליפס הגיעה ל-1.70 מטר והיא עברה לסן פרנסיסקו מתוך תקווה לעבוד בדוגמנות. שם היא הכירה את ג'ון פיליפס שהיה אז בעיצומו של מסע הופעות בקליפורניה עם להקתו, The Journeymen. הוא התגרש מאשתו הראשונה וב-31 בדצמבר 1962 נשא את מישל לאישה כאשר היא הייתה בת שמונה עשרה. ב-1968 נולדה בתם שיינה פיליפס, שבשנות התשעים הייתה זמרת בשלישיית הבנות וילסון-פיליפס.
The Mamas & The Papas
לאחר נישואיה לגון פיליפס, עבר הזוג לניו יורק, שם הם החלו לכתוב שירים ביחד. מישל הייתה אחת מהחברים המייסדים של להקת The Mamas & The Papas בשנת 1965. היה השתתפה בכתיבת כמה מלהיטי הלהקה, כולל California Dreamin', שנכלל באלבום הביכורים שלהם If You Can Believe Your Eyes and Ears שיצא לאור ב-1966.