cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בית תנורא
היסטוריה
היישוב היה מיושב ביהודים שטענו שאבותיהם ייסדו אותו לאחר שיבתם מבבל, ולפי טענה אחרת מהקווקז, אם כי מסמכים רבים מראים שהכפר התקיים בתקופה הקדם-יהודית ככפר אשורי פאגאני. היהדות כנראה הפכה לדתו של הכפר במאות הראשונות לפני הספירה או לאחריה.
על פי אגדה שהייתה מוכרת בכפר, כאשר הגיעו ראשוני הכפר למקום נגלה אליהם אליהו הנביא ובדרכי נס הקים את בית הכנסת של הכפר. לאחר מכן עלה במרכבת אש השמימה.
מבחינה כלכלית, הכפריים פרנסו את עצמם בעבודת כפיים ובחקלאות. ב-1893 נבזזה הקהילה בידי כורדים מן ההרים, אשר הרגו שני יהודים ופצעו אחרים. הנותרים ברחו לכפרים שכנים ולא העזו לחזור לבתיהם עד שהובטחה להם הגנתו של הואלי של מוסול, אותה שיריינו בעזרת מכתב ממשה הלוי, הרב הראשי של טורקיה.
האוכלוסייה של בית תנורא הידלדלה ואפילו במאה העשרים עדיין הייתה קטנה מזו שהייתה שם במאות קודמות, בשל מקרי טבח שהובילו הכורדים כנגד האוכלוסייה. אולם לאחר רצח העם האשורי גדלה אוכלוסיית הכפר, כאשר טיארי-אשורים מהרי הקארי צפונית לטורקיה התיישבו בכפר. האוכלוסייה האשורית הייתה כמעט שווה במספרה לאוכלוסייה היהודית, אולם האוכלוסייה היהודית נותרה הרוב, וגם רוב האדמות החקלאיות נותרו תחת בעלות יהודית. כך עד 1951, כאשר 17 המשפחות היהודיות שנותרו עזבו בעזיבה המונית לישראל. לאחר "יציאת מצריים" של יהודי עיראק הפך בית תנורא לכפר נוצרי עד מסע התעמולה של סדאם נגד הכורדים שהוביל להגירה של אשורים רבים החוצה משם. הצבא העיראקי הרס את הכפר ב-1971, והרס גם את הבתים העתיקים שנבנו ברובם על ידי האוכלוסייה היהודית המקורית.
בית תנורא נותר בהריסות עד שהמועצה העליונה לעניינים נוצריים בנתה שם ארבעה בתים, וב-2012 הכפר אוכלס בחמישה עשר נוצרים חברי הכנסייה האשורית המזרחית.
שפה
הניב המקומי, שידוע בשם "הניב הנאו-ארמי היהודי של בית תנורא", או בתנוראית יהודית הוא בין הגרסאות הנדירות ביותר והנמצאות בסכנת ההכחדה החמורה ביותר של הארמית החדשה המדוברת של ימינו.
משפחת קלי
משפחת קֶלי (באנגלית: The Kelly Family) היא משפחה אירופית-אמריקנית הפועלת כהרכב מוזיקלי, אשר מבצע שירי רוק, פופ ופולק. ההרכב זכה להצלחה באירופה – בעיקר בגרמניה, במדינות בנלוקס, סקנדינביה ומזרח אירופה, בספרד ובפורטוגל. מראשית שנות ה-80 מכרה הלהקה יותר מ-20 מיליון אלבומים.
במשך מרבית חייה הציגה הלהקה תדמית צוענית ואורח-חיים נוודי, שהתבטא בהופעתם בתלבושות "אתניות" ובשיער "היפי" ארוך, וכן במסעותיהם מסביב לאירופה באוטובוס קומתיים ובספינת מגורים.
X (אלבום של אד שירן)
× (מבוטא: "multiply"; בעברית: "כפל") הוא אלבום האולפן השני של הזמר-יוצר האנגלי, אד שירן. הוא פורסם ב-20 ביוני 2014 באוסטרליה ובניו זילנד, ובשאר העולם ב-23 ביוני, דרך אסיילום רקורדס ואטלנטיק רקורדס. האלבום זכה להצלחה מסחרית בינלאומית, כאשר הגיע למקום הראשון במצעדי 15 מדינות, בהם מצעד האלבומים הבריטי והבילבורד 200 האמריקאי. כמו כן, הגיע האלבום לחמישייה הראשונה בשבע מדינות אחרות, והיה לאלבום הנמכר ביותר לשנת 2014 באוסטרליה, ניו זילנד, אירלנד ובריטניה. מתוך האלבום פורסמו חמישה סינגלים: "Sing", "Don't", "Thinking Out Loud", "Bloodstream" (בשיתוף עם רודימנטל) ו-"Photograph". האלבום זכה לביקורות חיוביות ממבקרי מוזיקה. האלבום נכלל במספר רשימות שפרסמו גופי תקשורת שונים לסיכום האלבומים הטובים ביותר לשנת 2014, וסיכום האלבומים של העשור השני. כתב העת בילבורד דירג את האלבום במקום ה-98 ברשימתם "100 האלבומים הטובים ביותר של העשור השני".
נורת' שור
{{פירושונים|
ראו גם
}}
Msn
msn (או Microsoft Network) הוא פורטל בינלאומי של חברת מיקרוסופט. הפורטל נוסד ב-24 באוגוסט 1995. במקביל להשקת מערכת הפעלה חלונות 95.
msn מוגדר בברירת מחדל כדף הבית בכל דפדפני אינטרנט אקספלורר ומיקרוסופט אדג'.
היסטוריה
בסוף שנות ה-90, מיקרוסופט השתמשה במותג msn על מנת לקדם מספר רב של שירותי רשת, בפרט שירות דואר אלקטרוני הוטמייל ושירות מסרים מיידים - מסנג'ר.
בשנת 2003, השיקה שירות MSN בתשלום שכלול דואר אלקטרוני, אבטחת תוכנה, יומן ויישומי צילומים דיגיטליים.ב-30 באפריל 2003, MSN הכריזה על פרויקט "iLoo" ודבר גרם לבדיחות רבות לפני שהוכרז כמתיחה על ידי מיקרוסופט ב-12 במאי. ב-13 במאי, הצהרה נוספת של מיקרוסופט טענה שלמרות שהפרויקט לא היה מתיחה, הוא בוטל מכיוון שהוא לא היה מקדם מספיק את המותג של MSN. פרויקט ה-iLoo של מיקרוסופט הוכרז כ"כישלון" ביחסי ציבור ב-Online Journalism Review.
ב-2005 ביצעה מיקרוסופט ארגון מחדש של שירותי הרשת שלה והחליפה את המותג msn במותג Windows Live. באותה השנה נרכשה חברת Teleo של ונדל בראון במטרה להתחרות בסקייפ. אך ב-2011 רכשה את סקייפ עצמה וב-2013 החליטה לסגור את שירות תוכנת המסרים המיידיים מסנג'ר.
ביוני 2020, החליפה msn את העיתונאים שהעסיקה לטובת בינה מלאכותית. כ-80 משרות עורכים המועסקים בפורטל MSN ובאפליקציה Microsoft News ואוספים עבורם סיפורים מרחבי הרשת בארצות הברית ובבריטניה. הם הוחלפו על ידי אלגוריתמים שעוסק באיתור כתבות מרחבי הרשת וסידורן בעמוד הבית באופן אוטומטי.
msn ישראל
msn ישראל הוקמה ב-1999, בהשקעה של 7 מיליון דולר, כשותפות בין חברת מיקרוסופט העולמית שהחזיקה 49.9% מהמיזם וחברת אינטרנט זהב (שהייתה אז בשליטת איש העסקים שאול אלוביץ') שהחזיקה 50.1%. באותה עת, הודיעה מיקרוסופט גם על תוכנית להקמת מיזם שיעסוק בהפצה והפעלה של טכנולוגיה לגישה לאינטרנט, יחד עם חברת הטלוויזיה בכבלים מת"ב (מיזם שלא הבשיל לבסוף). בין השאר הציעה msn ישראל את שירות הוטמייל בעברית, אתר מסחר אלקטרוני ומנוע חיפוש שהחזיק בכ-35% מהשוק בישראל בשנת 2003. באותה שנה גם דיווחה על הכנסות של כ-5 מיליון דולר, כולם מפרסום התכנים באתר הופקו על ידי חברת בת של אינטרנט זהב "סמייל מדייה".
בין 2005 לבין 2007, רוב שירותי msn מותגו תחת השם החדש Windows Live.
בפברואר 2007, השיקה עיצוב חדש לעמוד הבית עם דגש על תוכן מקורי. לצורך כך גייסה לצוות האתר עשרות כתבים ועורכים על מנת לייצר כתבות וקטעי וידאו מקוריים.
ביולי 2008 רכשה מיקרוסופט את חלקה של אינטרנט זהב במיזם. פירוק השותפות נובע, בין היתר, מאסטרטגיה שעליה הוחלט במיקרוסופט, ולפיה הפורטל יתמקד באפליקציות, שירותי רשת וכלים טכנולוגיים, ולא בתכנים. עקב כך פוטרו כשליש מעובדי הפורטל, שעסקו ביצירת תוכן מקורי.
נתן אלתרמן
נתן אלתרמן (14 באוגוסט 1910, ט' באב ה'תר"ע – 28 במרץ 1970, כ' באדר ב' ה'תש"ל) היה משורר, פזמונאי, עיתונאי, פובליציסט, מחזאי, סופר ומתרגם ישראלי, מחשובי משוררי השירה העברית המודרנית, שהשפעתו עליה הייתה ניכרת. חתן פרס ישראל לספרות לשנת ה'תשכ"ח, 1968.
אלתרמן נולד בוורשה. ב-1921, כשלמד בגימנסיה העברית "מגן דוד" שבקישינב פרסם בכתב העת של הגימנסיה את שירו הראשון. את כל שיריו באותה תקופה וגם אחריה איגד במחברתו האישית. הוא עלה עם משפחתו לארץ ישראל ב-8 באפריל 1925 והמשפחה התגוררה בתל אביב. למד בגימנסיה העברית "הרצליה". בתקופה שבין תחילת הפלגתו לארץ ישראל ועד פברואר 1927 כתב 70 שירים, כולם נרשמו במחברתו האישית.
Msn
msn ישראל
מנובמבר 2009 חתמה MSN ישראל על הסכם שיתוף פעולה עם אתר נענע10. על פי ההסכם כל התכנים באתר MSN היו לקוחים מאתר נענע10. כמו כן, כל המשתמשים באתר נענע10 יכלו לקבל חשבון מיקרוסופט, אשר יוכל לשמש אותם גם לשירותי Windows Live, Xbox, msn, Office Online, Outlook.com ומסנג'ר. האתר בעיצוב החדש הושק בפברואר 2010. באפריל 2010 בהמשך שיתוף הפעולה בין נענע10 לבין msn ישראל הוקם גוף הפרסום MASA. במאי 2012 פורקה השותפות עם אתר נענע.
נתן אלתרמן
ב-1934 התחתן עם השחקנית רחל מרכוס ולזוג נולדה בת אחת - המשוררת והסופרת תרצה אתר.
Msn
msn ישראל
בינואר 2011 השיק (אז תחת השם Eonline), במסגרת שיתוף פעולה עם MSN ישראל, את האתר הרשמי שלו בישראל תחת פורטל msn. האתר בעברית פסק לפעול לאחר מספר שנים.
נתן אלתרמן
ב-1943 החל לכתוב את הטור השביעי ב"דבר".
אלתרמן לחם במלחמת העצמאות במסגרת חטיבה 8 והשתתף במבצע יואב. שוחרר משירות במלחמה בעקבות חששו של יצחק שדה לסכן את חייו של המשורר. על תחושותיו בעת המלחמה כתב בשירו ליל חניה.
Msn
msn ישראל
ממאי 2012 MSN ישראל חתמה על שיתוף פעולה עם פורטל וואלה לבמכירת שטחי פרסום ואספקת תוכן. שיתוף פעולה זה פסק בשנת 2014 כאשר msn העולמית עברה לעיצוב אחיד של האתרים בכל המדינות בה היא פועלת, כולל ישראל. התוכן בmsn ישראל נלקח מאתרי חדשות שונים בישראל והוא מופעל באמצעות שירות Microsoft Start.
נתן אלתרמן
אלתרמן חדל לכתוב את הטור השביעי ב-1967 כשעבר למעריב, שם כתב עד למותו. לאחר מלחמת ששת הימים היה ממייסדי התנועה למען ארץ ישראל השלמה. בשנה האחרונה לחייו חלה במחלת מעיים שממנה נפטר בגיל 59. הוא קבור בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
ראשית חייו (1910–1925)
נתן אלתרמן נולד בעיר ורשה שבפולין, אז במערב תחום המושב של האימפריה הרוסית, כבנם הבכור של בלה לבית ליבוביץ, רופאת שיניים (ואחותו של שלמה זלמן אריאל), ויצחק אלתרמן, שיהיה לימים מחלוצי גן הילדים העברי והמנהל הראשון של מחלקת החינוך בעיריית תל אביב. יצחק נולד באוברוביצ'י, עיירה ששוכנת בדרום מזרח בלורוסיה, הידועה כיום כבלארוס, באותה תקופה התגוררו בה כ-2,000 איש, יותר מחצי מהם היו יהודים. בלה נולדה בעיירה ז'לובין ב-12 במרץ 1882 לשניאור חיים ליבוביץ ולסטרנה פרידה, סבה מצד אמה היה הרב שניאור זלמן פרומקין. אמה סטרנה פרידה הייתה אמורה להתחתן עם צאצא משפחת שניאורסון, לאחר שאביה אסר עליה לחזר אחרי אהוב ליבה האמיתי, ולבסוף הודיעה פרידה כי היא איננה רוצה להתחתן עמו. ביטול נישואי השניים הזיק לסטרנה מבחינה כלכלית, והיא התחתנה עם שניאור מאוחר יותר.
יצחק ובלה התחתנו ב-1909, ונתן נולד שנה לאחר מכן. נתן קרוי על שמו של אחד מאבותיה של המשפחה. נתן כונה בילדותו "נונה", כינוי שדבק בו שנים רבות לאחר מכן. ב-15 באוגוסט 1913 נולדה אחותו לאה, שכונתה "לוסה". המשפחה התגוררה בוורשה ברחוב פאוויה, שכנם היה רופא העיניים אליעזר לודוויג זמנהוף.
בדצמבר 1914 הודיע מושל ורשה כי מי שאינו תושב קבע ייאלץ לעזוב את העיר, משפחת אלתרמן התגוררה בעיר ללא הסדר חוקי, והם נאלצו לעזוב אותה. המשפחה נסעה בהתחלה ברכבת להומל, שם היה ביתו הקודם של יצחק, אך כעבור זמן מה עזבו את העיר ועברו למוסקבה. משפחת אלתרמן התגוררה שם שלוש שנים עד למהפכת אוקטובר, אז הוטלו מגבלות חמורות על יהודי העיר, והם נאלצו לעזוב ב-1918 לקייב שבדרום-מערב רוסיה (באוקראינה של ימינו).
ב-1919 ברחה המשפחה מקייב, ושנה אחר כך התיישבה בקישינב, שם למד נתן בגימנסיה העברית "מגן דוד" שנוסד שנה אחר כך ב-1920, מייסד בית הספר היה יהודה לייב צירלסון, שגם עמד באותה תקופה בראש אגו"י. בלימודיו בבית הספר בלט אלתרמן בכתיבתו, אך בקרב בית הספר זכה לפרסום לראשונה לאחר שפרסם מספר שורות מחורזות ב"טל ילדות", כתב עת שעורכיו היו תלמידים. הגיליון הופיע לראשונה ב-16 בינואר 1921, בגיליון הופיעו מאמרים שהציגו את מטרות אגו"י ואת המגמה הכללית של כתב העת, שירו של אלתרמן "ירחון ערכנו באגודתנו" הציג בעיקר את כישרונו הספרותי.
אלתרמן איגד את שיריו שכתב בעיתוני בית הספר במחברתו האישית, במחברת היו 157 עמודים ונכתבו בה 70 שירים, שלושה מהם הגדיר אלתרמן כפואמות. רוב השירים נכתבו בקישינב, כמה נכתבו בקייב, אחד נכתב בקמיאנקה ואחד נכתב במוסקבה. במחברת כתב אלתרמן כמה שירים העוסקים בחגי ישראל ומועדיו, דוגמת ראש השנה ויום הכיפורים. זאת מכיוון שהחגים היהודיים היוו חלק מהותי מחיי יהודי קישינב.
העלייה לארץ ישראל (1925)
ב-31 במרץ 1925 סיים אלתרמן את לימודיו ב"מגן דוד", למחרת, ב-1 באפריל נערכה משפחתו לנסיעה לקונסטנצה שבדרום רומניה. המשפחה עזבה את קישינב ב-2 באפריל. ב-3 באפריל 1925 עלה עם משפחתו על האונייה "אסיה", שהפליגה מנמל קונסטנצה ברומניה. המשפחה נרשמה ברשימת הנוסעים, אך הפקיד שערך אותה רשם את שם משפחתם "אלטמן" במקום "אלטרמן".
מסלול האונייה עבר בים השחור, חצה את דרדנלים ולבסוף הפליגה בים התיכון. האונייה הייתה אמורה להגיע לנמל חיפה בליל הסדר של 1925, בשל הקרבה לחג ביקשו מחברת הספנות להקדים את הגעת האונייה ביום, כך שהיא תעגון בי"ג בניסן ה'תרפ"ה, 8 באפריל 1925.
כיכר המלך אלברט
כיכר המלך אלברט היא מהכיכרות הקטנות ביותר בתל אביב. היא נמצאת באזור הוותיק שבלב תל אביב, צפונית לשדרות רוטשילד, בהצטלבות הרחובות נחמני, מונטיפיורי, מלצ'ט ובצלאל יפה. במרכז הכיכר הקטנה ממוקמים רק שני עצי פיקוס גדולים וספסל.
נתן אלתרמן
התיישבותו בארץ והלימודים בגימנסיה הרצליה (1925–1929)
עת הגיעה המשפחה לארץ ישראל התיישבה בתל אביב, תחילה התגוררו בבית משפחת ספיבק שברחוב גרוזנברג 12, אחר כך יצחק הצליח לשכור דירה בעיר ברחוב העבודה, שם התגוררו במשך כחצי שנה. בהמשך עברו לרחוב ברנר 18, ובקיץ 1928 עברו לרחוב סירקין 11.
כיכר המלך אלברט
היסטוריה
הכיכר קרויה על שם אלברט הראשון, מלך בלגיה משנת 1909 עד ליום מותו. בזמן מלכותו דרש המלך מגרמניה לכבד את הנייטרליות של בלגיה ערב מלחמת העולם הראשונה, וכאשר נדרש לאפשר לצבא גרמניה לעבור בתחומי ארצו – התייצב בראש צבאו ושהה עם הצבא לכל אורך המלחמה.
נתן אלתרמן
התיישבותו בארץ והלימודים בגימנסיה הרצליה (1925–1929)
ב-1 בספטמבר 1926 החל אלתרמן ללמוד בגימנסיה הרצליה, בהגיעו לגימנסיה אלתרמן שלט היטב בשפה העברית, אך גם שלט במקצועות הכלליים. אלתרמן לא הרבה להשתתף בשיעורי הגימנסיה, וגם כשהיה משתתף היה לעיתים מגמגם עקב קשיי דיבור שהתגלו אצלו בצעירותו. לעומת זאת, אחותו לאה לקחה חלק פעיל בתנועות הנוער היהודיות הציוניות, בהתחלה במחנות העולים ולאחר מכן בשומר הצעיר.
כיכר המלך אלברט
היסטוריה
המלך אלברט ביקר בארץ ישראל ב-1933 וטייל עם ראש עיריית תל אביב מאיר דיזנגוף, שהבטיח לו לקרוא כיכר על שמו בעיר. המלך אלברט נהרג כשנה לאחר מכן בתאונת טיפוס הרים בהרי הארדנים שבדרום-מזרח בלגיה.
נתן אלתרמן
התיישבותו בארץ והלימודים בגימנסיה הרצליה (1925–1929)
בלימודיו בגימנסיה הרגיש אלתרמן זיקה ללשון העברית, לתנ"ך ולציונות. אלתרמן בלט בגימנסיה במיוחד בחיבוריו, מורו לעברית בגימנסיה חיים הררי הקריא לא אחת את חיבוריו של אלתרמן בפני כיתתו. מלבד לימודי הספרות, אלתרמן אהב ללמוד את התנ"ך, בין המורים שלימדו אותו את המקצוע נמנים בן-ציון מוסינזון ודוד שמעוני.
גם כשהתגורר בתל אביב המשיך אלתרמן לכתוב שירים במהירות רבה, מוריו ואף אחד מבני כיתתו לא ידעו על כך. חבריו ממגן דוד הביאו לאלתרמן מחברת שירים זמן קצר טרם עזיבתו את קישינב. השיר הראשון במחברת נכתב בקונסטנצה, בעת שהמתין להפלגה, את השיר כתב ב-2 באפריל 1925, ואת השיר האחרון במחברת כתב ב-27 באפריל 1927. בסך הכל, כתב אלתרמן בתקופה זאת 70 שירים. לבסוף אלתרמן סיים את לימודיו בגימנסיה הרצליה ב-18 ביולי 1929.
כיכר המלך אלברט
היסטוריה
המבנה המפורסם ביותר בכיכר הוא בית הפגודה, שנבנה בשנת 1924 על ידי האדריכל אלכסנדר לוי בסגנון האקלקטי. הבניין נבנה עבור יהודי אמריקאי ממוצא מזרח-אירופי שכמעט לא התגורר בו. הבניין עמד מוזנח שנים רבות עד אשר שופץ בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20.
טרופיקליה
הטרופיקליה הייתה בראשיתה זרם מוזיקלי, שמייצגיה העיקריים הם קייטנו ולוזו, ז'ילברטו ז'יל, גל קוסטה, מריה בתניה, להקת אוס מוטנטס ("המוטנטים") וטום זה. אך התפתחה בשלב מאוחר יותר לזרם אמנותי בעל מבעים מגוונים כאמנות פלסטית, קולנוע ותיאטרון.
כיכר המלך אלברט
היסטוריה
בניין ייחודי נוסף נמצא בצדהּ הדרומי של הכיכר, ברחוב מונטפיורי 48. הבניין, שבמקורו היה בנוי בסגנון הבאוהאוס ותוכנן על ידי האדריכל דב כרמי נהרס כולו מלבד החזית הפונה לכיכר. מאחורי החזית ששומרה נבנה בניין מודרני עם קירות מסך על ידי האדריכלים רם כרמי בנו של דב, וסימון פרידמן. הניגוד בין הבניין החדש לחזית הישנה יוצר מבנה ייחודי. בנוסף, יצרו המשפצים על חזית הבניין תבליט שמתאר את השתקפות עץ השקמה שבמרכז הכיכר על הקיר.
נתן אלתרמן
הלימודים בצרפת (1929–1932)
ב-11 בספטמבר 1929 קיבל אלתרמן דרכון מטעם המנדט הבריטי, זמן קצר לאחר מכן החל להתכונן ללימודיו באוניברסיטת סורבון בפריז. אלתרמן קיבל אשרת כניסה לצרפת ב-1 באוקטובר, ולמחרת, ב-2 באוקטובר עזב את הארץ והתחיל את הפלגתו לצרפת, שלושה ימים לפני ראש השנה. אלתרמן היה אמור להתחיל את לימודיו ב-2 בנובמבר.
טרופיקליה
ראשית התנועה
הטרופיקליה צמחה מתוך מפגשים בין מוזיקאים שהזדמנו יחד לרגל פסטיבלים שהיו נפוצים בברזיל באותה עת. אחד מן האירועים החשובים בגיבושה של התנועה התרחש בפסטיבל ההקלטות של 1967, בעת שקייטנו ולוזו ביצע את Alegria, Alegria ("שמחה, שמחה") וז'ילברטו ז'יל ביצע עם המוטנטים את Domingo no Parque ("יום ראשון בפארק"). בשנה שלאחר מכן כבר נחשב הפסטיבל כאירוע טרופיקליסטי מובהק (טום זה ביצע את São São Paulo - "סאו פאולו הקדוש"). באותה שנה הוציאו ולוזו, ז'יל, זה, המוטנטים ואחרים את האלבום Tropicália ou Panis et Circensis ("טרופיקליה או לחם ושעשועים"), אשר הביע, כבר בשמו, ביקורת גלויה על המשטר הצבאי ששלט ברוחו של ההמון תוך נקיטה באותה טקטיקה רומית עתיקת יומין.
כיכר המלך אלברט
היסטוריה
בצידה הצפוני של הכיכר ניצב "בית שפרן", הקרוי על שם היזם של הבניין שהוקם בשנות ה-30 של המאה ה-20. ייחודו של מבנה זה הוא בחלל הכניסה שמשני צדיו מצוירים ציורי קיר מרשימים המתארים את הכותל המערבי ואת קבר רחל כפי שנראו בתחילת המאה ה-20. מצבם של הציורים בכי רע, והם ראויים לשימור בשל ייחודם בתל אביב.
נתן אלתרמן
הלימודים בצרפת (1929–1932)
אלתרמן שהה על האונייה "פרובידנס" במשך 6 ימים, הגיע לנמל מרסיי ומשם נסע לפריז בעזרת רכבת. על האונייה היה גם חיים גמזו, בין אלתרמן וגמזו נוצר קשר כבר ביום הראשון להפלגה, הם שהו יחד בתא ועלו יחד על הרכבת לפריז. אך אלתרמן התעקש לשמור מרחק מגמזו ולא הרבה בדברים, אך מנגד חש קרבה עמוקה לגמזו. אלתרמן וגמזו עזבו את הרכבת בתחנת ליון ומשם הגיעו לרובע הלטיני, בו שכנה אוניברסיטת סורבון. את הלילה הראשון בצרפת הם בילו במלון קטן וישן, אך למחרת קיבלו כתובת למעונות הסטודנטים שלהם, המגורים היו במלון ארמיטאז' (Ermitage Hotel).
אלתרמן וגמזו התעניינו בפוליטיקה של צרפת, אך לא פחות מכך באמנות ובספרות הצרפתית, אלתרמן השתדל לקרוא מדי שבוע את שבועון הספרות הפופולרי אז, בשבועון נכללו שירים וסיפורים שבעזרתם יכל אלתרמן לקבל רושם ראשוני על המצב באזורו.
טרופיקליה
מקורות והשפעות
הרקע הרעיוני לצמיחתה של הטרופיקליה קשור לרעיונות שהועלו כבר בשנות ה-20 והשלושים של המאה העשרים על ידי הוגים שונים, שהשתייכו לתנועה האנתרופופז'ית (movimento antropofágico) ועיקרם חובתה של התרבות הברזילאית לינוק רעיונות משלל תרבויות אחרות - אירופאיות, צפון-אמריקניות, אינדיאניות ואפריקניות- להטמיעם במאפייניה המקומיים וליצור תמהיל חדש, הטרוגני, רב-פנים, עשיר, ובמלה אחת - ברזילאי. ואולם, קיים הבדל הגדול בין עקרונות התנועה האנתרופופז'ית לאלה של הטרופיקליה. הראשונים היו מעוניינים ביבוא והפנמה של רעיונות מלומדים ודרכי הבעה אליטיסטיות. הטרופיקליה, לעומת זאת, גילתה עניין בכל ביטוי אסתטי, גבוה או עממי (ואגב כך, הציגה שאלה חדשה בעניין הביטוי התרבותי שאינו בהכרח עממי אך מכונה "פופ"). השפעתם של הפופ ארט ושל אנדי וורהול על השיח הטרופיקלי היא אפוא השפעה גלויה. המוזיקה הטרופיקלית, מכל מקום, היא תערובת של בוסה נובה, רוקנ'רול, מוזיקה באהיאנית עממית, מוזיקה אפריקנית ופאדו פורטוגזי. באופן מסוים, הושפעה היצירה הטרופיקליה גם מעקרונות הקונקרטיזם, זרם אמנותי שהתפתח בשנות ה-50 והתווה עקרונות של רציונליזם, הפרדה בין צורה ותוכן ועיסוק בשפה כבחומר. כך, נהגה הטרופיקליה בטקסטים השירים כבאלמנט פלסטי ויצרה בהם משחקי מילים.
נתן אלתרמן
הלימודים בצרפת (1929–1932)
בעת שלמד בסורבון העדיף אלתרמן את תחום מדעי הטבע כהכנה ללימודי חקלאות או רפואה. לעומת זאת, גמזו רצה ללמוד משפטים, אך נרשם לקורסים שעסקו בתולדות האמנות, פילוסופיה וספרות, ואילו אלתרמן הקדיש את עיקר זמנו לקורסים שעסקו בפיזיקה, מתמטיקה, כימיה ופיזיולוגיה. באותה עת ניסה לשפר את הידע שלו בצרפתית, ועשה הכל על מנת להשתפר בה: אלתרמן קרא את ספריהם של סטנדל, ויקטור הוגו, אונורה דה בלזק, שארל בודלר, פול ורלן, ארתור רמבו, גיום אפולינר ופרנסואה ויון, שהרשים את אלתרמן במיוחד. מספר פעמים ניסה אלתרמן לתרגם שירים צרפתיים לעברית, בעזרת מילון צרפתי-אנגלי, משום שבאותה תקופה לא היו מילונים צרפתיים-עבריים. בין היתר, ניסה אלתרמן לתרגם את שיריהם של ויון ובודלר.
טרופיקליה
ביקורת
הטרופיקליה נראתה בעיני מבקריה כתנועה מעורפלת וחסרת ממשות פוליטית, בשונה מביטויי התנגדות אמנותיים אחרים שהיו ברורים וחד-משמעיים. אכן, אמני הטרופיקליה, בדרך כלל, לא היו מעוניינים בהבעת התייחסויות פוליטיות ואידאולוגיות ישירות, אבל אין לטעות ולסבור משום כך כי הם לא חשו מעורבות ולא גילו עניין בחברה שבה חיו. ההפך הוא הנכון: הם האמינו כי החוויה האסתטית חשובה כשלעצמה וכי אותה חוויה עצמה מהווה כלי לשינוי חברתי. במהלך שנות ה-60 התגבשו במוזיקה הפופולרית הברזילאית שלושה זרמים עיקריים: הראשון הובל בידי אמנים שהמשיכו את מורשת הבוסה נובה ועסקו במוזיקה שהייתה לה זיקה לסמבה ולג'אז (למשל - שיקו בוארקי). הזרם השני ניתן לתיאור כזרם שירי מחאה, והיה לו עניין מצומצם יותר בדיונים אודות מוזיקה כשלעצמה ועניין רב יותר בשימוש בשיר ככלי ביקורת פוליטי וחברתי (בקבוצה זו ניתן למצוא למשל את ז'ראלדו ונדרה). הזרם השלישי הקדיש עצמו להתנסויות וחדשנויות מוזיקליות ואסתטיות והוא מורכב מאמני הטרופיקליה (וגם מועדון פינת הרחוב).
נתן אלתרמן
הלימודים בצרפת (1929–1932)
בשהותו בפריז חיבר אלתרמן כמה שירים על העיר. באחד מהם תיאר את גני טווילרי והזכיר את כיכר הקונקורד ואת המקום בו עומד שער הניצחון.
בסך הכל, שנתו הראשונה של אלתרמן בפריז נמשכה תשעה חודשים בלבד. אלתרמן הגיע לעיר באוקטובר 1929, ובסוף יולי 1930, לאחר סיום תקופת המבחנים, חזר לחופשה בארץ ישראל. כדי להגיע לארץ אלתרמן נסע למרסיי ברכבת ועלה על אונייה שיצאה ממנה ליפו, ההפלגה נמשכה שישה ימים. את ימי החופשה ניצל אלתרמן לטובת קריאת דברים שלא הספיק לקרוא במהלך לימודיו, כגון ספרים ועיתונים חדשים וכתבי עת ספרותיים. מדי יום קרא את הארץ, בסופי השבוע הקפיד לקרוא את דבר, לרוב בשל מוסף הספרות שבו, ועיין בעיתונים הספרותיים שהיו נפוצים אז: כתובים ומאזנים. גם בהיותו בארץ המשיך בסתר לכתוב שירים, רק אביו ידע על כך.
טרופיקליה
ביקורת
תחת שלטון הדיקטטורה, צעירי אותה תקופה וגם האינטלקטואלים שלה נטו לדחות את העמדה הטרופיקליסטית וראו באמניה תמהונים; קייטנו ולוזו הצעיר, צריך להזכיר, ספג מן הקהל באוניברסיטאות יותר עגבניות משאפשר לדמיין. דווקא השלטונות הם שהשכילו להבין את רוחה של הטרופיקליה ואת העוצמה הצפונה בחתרנותה, וכך, עד סוף שנות ה-60 נעצרו ולוזו וז'יל ואחר כך נאלצו לגלות לאירופה למשך מספר שנים. רק עשורים אחר כך, ואחרי שלא התקיימה עוד, הובנו רעיונותיה של הטרופיקליה, והיא חדלה להיות מושא ללעג.
נתן אלתרמן
הלימודים בצרפת (1929–1932)
ב-22 באוקטובר 1930 עלה על אונייה שיצאה מיפו למרסיי, אך הפעם לא שב לפריז ברכבת, אלא נסע לנאנסי, שם החל ללמוד חקלאות. אלתרמן בחר ללמוד שם שנתיים על מנת להיות אגרונום. במחזור של אלתרמן למדו 12 סטודנטים מארץ ישראל.
טרופיקליה
טרופיקליה עכשיו
אמנות הטרופיקליה לא זכתה להצלחה מסחרית מסחררת מחוץ לברזיל, אך היא מוזכרת כמקור השפעה על מוזיקאי רוק כדייוויד ביירן, בק, קורט קוביין, ארטו לידזי ונלי פורטדו וכן של הרכבים ומוזיקאים מהדור הצעיר בברזיל (פאטו פו לדוגמה). מספר אוספי טרופיקליה יצאו בשנים האחרונות על גבי תקליטורים. העניין המחודש בטרופיקליה גבר גם לאחר שב-2002 פרסם קייטנו ולוזו ספר עב כרס בשם "אמת טרופית: סיפורה של המוזיקה והמהפכה בברזיל". הספר, המספר את סיפור הטרופיקליה, תורגם לאנגלית. הטרופיקליה היא גם נושאן של תערוכות אמנות פלסטית המוצגות בגלריות ובמוזיאונים ברחבי העולם.
נתן אלתרמן
הלימודים בצרפת (1929–1932)
בינואר 1931 החליט אלתרמן לשלוח עותק של אחד משיריו במחברת לאברהם שלונסקי. הוא שלח את השיר לכתובת של מערכת כתב העת "כתובים" שאותו ערך שלונסקי, שדרות רוטשילד 13. אלתרמן בחר לשלוח לשלונסקי את השיר "בשטף עיר", ושלונסקי מיהר להוציא את השיר בגיליון ה-19 של כתב העת. השיר נכתב בהשראת המשורר הצרפתי שארל בודלר. ב-16 באפריל שלח למערכת "כתובים" שיר נוסף שלו, "בגן בדצמבר". לאחר ששניים משיריו פורסמו ב"כתובים", פורסם עוד שיר שלו בכתב העת, יתד. השיר פורסם בשני גיליונות שונים בשל אורכו. חלקו הראשון של השיר פורסם ב-21 במאי, והחלק השני פורסם ב-28 במאי, שבוע לאחר מכן.
אלתרמן עוד היה בנאנסי, אך עדיין הביע את דעתו על השיר, את טיעוניו לשיר הגדיר "הערות לויכוח", תוך שהוא מצטט משיר אחר של ביאליק "שחה נפשי", אלתרמן היה בעל תכונה שמרנית ונטה לכבד את מסורת העבר, אלתרמן הטיל ספק בנטייה לחלק את הספרות לפי אסכולות. אף שהיה מזוהה עם האסכולה של שלונסקי, אלתרמן לא הצליח לשאת את הביקורות הלא מוצדקות שהוטחו בביאליק. אך באותה מידה ראה צורך להגן על שלונסקי, לו רחש כבוד והכיר תודה, ובהמשך המאמר דחה את ניסיונו של שלמה צמח לשלול לחלוטין את יצירותיו של שלונסקי (הציטוט מ"שחה נפשי" מודגש):
למרות שמפרסום "בשטף עיר" ועד לפרסום "במעגל", אלתרמן עדיין חשב שיצטרף לעבוד כאגרונום כפרנסה. אך לא היה לו ספק בכך כי הספרות איננה מאורע בודד חולף, אלא קביעה של ממש. ותהה כיצד אפשר לחבר בין השירה לחקלאות. הנושא עלה מספר פעמים במכתבים בין אלתרמן לאביו יצחק, ב-25 ביוני 1932 כתב יצחק לבנו: "בעת האחרונה התחלתי דואג למצוא עבודה בשבילך כאן", במשפט זה גרס כי אלתרמן צריך לעבוד כפועל חקלאי לצורך הכשרתו ככזה, אך מנגד אמר כי הוא צריך שיהיה לו זמן על מנת להתכונן לבחינות, כדי שיוכל לעסוק בספרות.
בין 4–5 ביולי 1932 נערכו הבחינות במגמתו של אלתרמן, הבחינות עסקו בזואולוגיה, בוטניקה, כימיה וגאולוגיה, אלתרמן סיים אותן בהצלחה וציונו הסופי היה AB (עובר). דיפלומתו של אלתרמן הונפקה כמעט שלושה שבועות מראשית הבחינות ב-22 ביולי.
החזרה לארץ ישראל ונישואיו (1932–1935)
לאחר שסיים את לימודיו אלתרמן החליט לא להישאר בצרפת, יצחק חשב לשלוח אליו כרטיס נסיעה לארץ ישראל, אך במקום זאת העדיף לשלוח לו בהמחאה את הסכום הדרוש להגעתו. יצחק שלח לבנו 1,750 פרנק צרפתי טרם הבחינות ב-25 ביוני, על מנת שיוכל לרכוש כרטיס נסיעה אך גם כדי לממן עניינים נוספים בנוגע לעזיבתו. מייד לאחר שקיבל את הכסף אלתרמן רכש כרטיס נסיעה לרכבת וגם כרטיס הפלגה לאונייה חזרה, אחר כך פינה את חדרו, ארז את חפציו, סידר את הניירות הרבים שהיו בו ונפרד מחבריו ללימודים. בראשית אוגוסט עלה על הרכבת ויום אחר כך עלה על אונייה שיצאה ממרסיי, האונייה הגיעה לאלכסנדריה שבמצרים ומשם המשיכה לנמל יפו.
אלתרמן הגיע לארץ ישראל באוגוסט 1932 ועבר להתגורר בבית הוריו החדש שברחוב אלנבי, ביום חזרתו הופיע גיליון חדש של כתובים עם שני פרסומים של אלתרמן שכתב בנאנסי, רשימה בשם "המזרקה" ושיר בשם "שני ימים".
בספטמבר 1932 עבר לעבוד במקוה ישראל, הוא עבד בחווה החקלאית בבית הספר. כדי להגיע לחווה נאלץ לקחת אוטובוס מתל אביב, כשהגיע לחווה, אליהו קראוזה קיבל את פניו ושלח אותו לעבוד בפרדס. משימתו הראשונה הייתה לחפור סביב שורשי העצים על מנת שיקבלו רוח ושמש. ההערכה הייתה לחפור עד 80 עצים בכל יום, בשעות הלילה האדמה הייתה לחה עקב הטל הרב שספגה, וביום הרטיבות הגיעה למכנסיהם של העובדים והובילה לאי-נוחות. עבודתו של אלתרמן נמשכה כ-12 שעות, הוא נהג להגיע למקום בשעות הבוקר המוקדמות ומשם להמשיך לעבר הפרדס ולהתחיל בעבודה. גם בעת עבודתו במקוה ישראל המשיך לכתוב פרוזה ושירה. אלתרמן עזב את מקוה ישראל בדצמבר 1932, שלושה חודשים בלבד לאחר שהחל לעבוד במקום.
בזמן שעבד במקוה ישראל הפגיש אותו מרדכי עובדיהו עם הניה זיסלה, אלתרמן החליט לחזר אחריה במטרה ליצור מערכת יחסים איתה. אך לפי עובדיהו, בסוף 1933 זימן אביו יצחק את הניה למשרדו, ושאל אותה מה היא מחפשת בבנו, והסביר לה שבנו יהיה אדם מפורסם בעתיד וניסה לרמוז לה שהוא לא מתאים לה. יצחק ביקש מהניה שלא תצא עם אלתרמן ובכך תיפרד ממנו, יצחק אף בכה באותה הפגישה. לבסוף הזוג נפרד לאחר שהניה גילתה שאלתרמן שתה לשכרה והחליטה להינשא לעובדיהו, ההודעה על הנישואים של השניים פורסמה בינואר 1935.
לאחר שעזב את מקוה ישראל עבר ל"דואר היום", עיתון יומי שערך איתמר בן-אב"י, בנו של אליעזר בן-יהודה. אלתרמן עבד בעיתון כמתרגם טלגרמות ולא כתב בעיתון. אך העבודה בעיתון לא נמשכה חודשים רבים ושוב התעורר אצל אלתרמן הצורך בעבודה לצד פרנסה, הוא עזב את העיתון לאחר חודשים ספורים. לאחר שעזב את "דואר היום" נסע לחיפה לאחר שקיבל הזמנה אליה מיוסף סערוני, סערוני הודיע לאלתרמן שיצחק טריואקס רוצה לייסד עיתון בעיר, והוא גייס אותם לשם כך. עיתונו של טריואקס נקרא "בשער", העיתון הודפס לראשונה ב-1 ביוני 1933. למרות התקוות הגדולות של טריואקס, העיתון לא צלח והודפסו רק חמש גיליונות שלו, ובסוף החודש נסגר. באותה שנה החל לכתוב פזמונים לתיאטרון "המטאטא".
מאוחר יותר פגש אלתרמן את עבריה שושני (עופר). השניים נפגשו בבית הקפה ""שלג לבנון" בתל אביב, עבריה היא ילידת בית-גן שעברה לתל אביב כשהייתה בת 16 ב-1930 לצורך לימודי גננות, לאחר מכן עברה למרחביה ובקיץ 1933 חזרה לתל אביב. בעת שנפגשו אלתרמן היה עוד בקשרים עם זיסלה, אך למרות זאת עדיין חפץ בעבריה, אם כי גם לעבריה היו קשרים עם חבר אחר. אלתרמן נהג ללוותה לצריף בו התגוררה בתל אביב ושוחח איתה שם רבות. אלתרמן עורר בעבריה אמון רב, בין היתר בזכות שנינותו, מהידע הרב שלו ומיושרתו.
ב-22 בדצמבר 1933 התפרסם בטורים שיר אהבה ושמו "עץ הפלפל", השיר עוסק בעיקר ביחסים בין אלתרמן לשושני. בשיר שושני מוצגת כמי שמנסה להתחמק מאלתרמן, אך הוא נמשך אליה בכל זאת ובוחר להתעלם מיחסה כלפיו:
רק בראשית 1934 אלתרמן הבין כי עבריה שושני איננה מעוניינת בו, עבריה רצתה אדם איתן ואמין שייתן לה מקום מגורים וביטחון כלכלי עקב פטירת אביה בגיל צעיר והיותה ילדה ונערה ענייה תוך כדי שהיא רחוקה מאמה ומאחיה. לאחר שנפרדה מאלתרמן עברה לחוות כנרת, שם פגשה את יוסף אופין והם עברו להתגורר בקיבוץ אפיקים, אך למרות שנשאר בתל אביב המשיך אלתרמן לעקוב אחר חייה של עבריה וכמה פעמים בודדות נפגש איתה, וכאשר היה צריך לנסוע לצפון הארץ היה עובר דרך קיבוץ אפיקים, שבו קיים פגישה עם חבריו: ישראל זמורה, אליהו טסלר, יעקב אורלנד ואבות ישורון.
ב-15 בפברואר 1934 פרסם אלתרמן בפעם האחרונה בעיתון "הארץ". חצי שנה אחר כך, ב-20 ביולי 1934 החל לפרסם בעיתון "דבר" טור שירי אקטואלי בשם "סקיצות תל אביביות", שעליו חתם בשם העט "אלף נון". בראשית כל שיר תיאר אלתרמן את הערב שהגיע על תל אביב, באחת מהשירים תיאר את חופה בשיאה של עונת הרחצה. אורח החיים בשירים הללו הוא אורח חיים חילוני, על אף שאלתרמן כיבד רבות את המסורת.
ב-27 ביולי העביר לשלונסקי את "אל תיתנו להם רובים", העוסק בחייל שלחם במלחמת העולם הראשונה המשחזר את סיפורו בשיר. השיר היה יוצא דופן מכל שיריו של אלתרמן עד אז, עד לפרסום השיר אלתרמן לא שילב בשיריו מסרים פוליטיים. אם כי בכתביו עבור "המטאטא" ול"סקיצות תל אביביות" שילב אלתרמן חלקים אקטואליים, כמה מהם עסקו ביחסים בין היהודים, הערבים והבריטים ובמתח בין השמאל לימין. ב"אל תיתנו להם רובים" התנגד אלתרמן למלחמה ולהתחמשות, והביע תמיכה בשלום ושילב בשיר סיסמאות פציפיסטיות שהיו נפוצות בשמאל באירופה, אך גם ב"יחדיו". נטייה זאת חלה גם ביצירות אחרות של אלתרמן בעיתונות, בבלדה ששמה "אבא נלחם לחופש" שפורסמה ב"דבר" הזדהה אלתרמן עם פעילי הרפובליקנישר שוצבונד בעקבות קרבותיהם עם אוסטריה בפברואר 1934. לצד "אל תיתנו להם רובים" הופיעו תרגומיו של אלתרמן לשני שירים של אמיל ורהארן שעסקו בסוציאליזם.
ב-2 בנובמבר עזב את העיתון, ובסך הכל פרסם 22 טורים של "סקיצות תל אביביות", כשהאחרונה שבהן פורסמה ב-20 בספטמבר, השיר האחרון שפורסם ב"סקיצות תל אביביות" היה מותר לומר. אלתרמן חזר ל"הארץ" והחל לפרסם טור דומה אך בעל אופי פחות לירי ויותר סאטירי, בשם "רגעים". הוא התמיד בכתיבתו שמונה שנים, שבהן התפרסמו 297 טורים שעליהם חתם בשם העט "אגב".
ב-7 בנובמבר חזר לעיתון הארץ והחל לכתוב שירים בנוסח פיליטוני, עזיבתו של אלתרמן את דבר התרחשה בעקבות הצעה שהציע לו משה יוסף גליקסון, גליקסון הציע לאלתרמן לעבוד כעורך לילה ולקבל משכורת קבועה. נוסף על כתיבת שירים בנוסח פיליטוני, אלתרמן תרגם מברקים שהגיעו מסוכנויות הידיעות. אלתרמן הגיע למערכת העיתון בשעות הערב, ועזב אותה בחצות. בעקבות שני מאמרים שפרסם שמריהו גורליק התפתח ויכוח בין עיתון הארץ לעיתון דבר, האחרון תקף את גורליק ואף האשים אותו בבגידה. אלתרמן נכנס באופן מפתיע לויכוח שבועיים בלבד לאחר שעזב את דבר, במאמר שפרסם ב"הארץ" בשם "פרוזדורים" ניסה להגן על גורליק.
לצד כתיבתו האקטואלית הוא הצטרף לקבוצת המשוררים "יחדיו" של אברהם שלונסקי ולאה גולדברג, שהתרכזה סביב כתב העת "טורים" ומרדה בממסד הספרותי של אותה עת, שהיה מזוהה עם חיים נחמן ביאליק. ספר שיריו הראשון, "כוכבים בחוץ", יצא לאור ב-1938 בהוצאת "יחדיו" (למעשה, הוצאה עצמית של חברי הקבוצה), והתקבל כחידוש בשירה העברית.
בדצמבר 1934 החל לכתוב את המדור "רגעים" ב"הארץ" ופרסם שישה שירים באותו החודש, בסך הכל, אלתרמן פרסם במדור 333 שירים במהלך שבע השנים שבהן הופיע המדור, בממוצע, פורסמו במדור בין שניים לשלושה שירים בשבוע. למעשה, המדור "רגעים" הוא המשך של המדור "סקיצות תל אביביות" שפרסם ב"דבר". ב-10 במאי 1935 פרסם במדור את השיר "הדרך להיסטוריה", שנכתב בעקבות פרשת חבש שהתרחשה באימפריה האתיופית. במסגרת הפרשה, ממשלת איטליה הפשיסטית בראשות בניטו מוסוליני איימה לכבוש את חבש.
ב-4 ביולי 1935 הוקרן הסרט "לחיים חדשים", סרט הסברה שהופק לצורך גיוס כספים עבור פעולות ההתיישבות בארץ. אלתרמן כתב ארבעה שירים שנכללו בסרט, הסרט זכה להצלחה אדירה גם בקרב התפוצות, כמו גם שיריו של אלתרמן שנכללו בסרט. את השירים שכתב אלתרמן עבור הסרט ביצעו הרכבים מוזיקליים וזמרים, והם היו נפוצים בקרב היישובים, תנועות הנוער, והושמעו רבות בתחנות הרדיו והופצו על גבי תקליטים, גם שמואל סמבורסקי, שהרבה לנהל ערבי שירה בציבור, שר אותם שוב ושוב בערבי השירה שניהל.
ב-28 באוקטובר 1935 הזכיר אלתרמן לראשונה את הערבים בשיר "השביתה", אלתרמן כתב את השיר בעקבות השביתה הכללית שהתקיימה בקרב הערבים עקב הודעת ממשלת המנדט כי משטרת המנדט מצאה כלי נשק מוברחים על אונייה שיצאה מבלגיה כדי לייבא לארץ ישראל נפט, בעוד שהוועד הערבי העליון טען כי היו אלה היהודים אשר הבריחו את כלי הנשק. בשיר זה תיאר אלתרמן באופן לועג אפנדי הנמצא מול בית הסראייה ביפו, המעשן נרגילה ושובת.
1936–1938
בעת שהגיעו חברי ועדת פיל לארץ ישראל בנובמבר 1936 פרסם אלתרמן שיר בשם "הועדה מסיירת", בו הגן אלתרמן על הציונות. אלתרמן טען כי ניתן להציג את החקלאות המפותחת ואת הכבישים שנסללו בארץ ישראל כעובדה שניתן להציג בפני הוועדה.
החל מ-29 בדצמבר 1937 ועד ל-16 במרץ 1938 לא הופיע מדורו בעיתון הארץ "רגעים", בעקבות חופשתו של אלתרמן מהעיתון שנמשכה כחודש, מינואר עד פברואר.
שבוע לפני שהספר הופץ לראשונה, ב-11 בפברואר 1938 ערך אברהם שלונסקי בביתו נשף ספרותי לכבוד אלתרמן. בנשף השתתפו חבורת "יחדיו", הוריו של אלתרמן יצחק ובלה וישעיהו קלינוב, מזכיר מערכת הארץ דאז. בתחילת הטקס פתח שלונסקי בהערכות על ספרו החדש של אלתרמן, אך מנגד אמר שלא הבין כמה שירים מהספר, ואף אביו של אלתרמן, יצחק, לא הבין. אחרי שלונסקי דיברו חבריו ב"יחדיו" מנשה לוין ולאה גולדברג, אלתרמן שתה הרבה משקאות חריפים באותו הערב, כששכרותו נרגעה מעט הקריא לנוכחים כמה מהשירים בספר.
אלתרמן זכה להצלחה רבה לאחר ש"כוכבים בחוץ" הופץ, אך באותה עת היה אביו, יצחק, חולה מאוד. בעקבות מחלתו זו נאלץ יצחק לפרוש מתפקידו כמנהל מחלקת החינוך ב-11 בספטמבר 1936. אך לא רק יצחק סבל ממחלה באותה עת, גם סבתו של נתן ואמה של בלה, סטרנה פרידה, חלתה בסרטן הכבד. פרידה נפטרה ב-25 בנובמבר 1936, שבועיים בלבד לאחר שנולד ללאה אלתרמן בן ושמו ערן, סטרנה נקברה בבית הקברות נחלת יצחק.
ב-1938 שיתף פעולה עם דניאל סמבורסקי ושניהם יצרו את השיר "זמר הפלוגות", שהיה ההמנון של פלוגות השדה. יצחק שדה ביקש באופן אישי מאלתרמן לכתוב את השיר לכבוד כינוסם הראשון של פלוגות השדה, שדה היה מוערץ על ידי אלתרמן ואף הוגדר על ידי אלתרמן כידיד נפש. בספטמבר 1938 כתב אלתרמן את השיר "תוצרת הארץ".
1939–1942
ב-1 בפברואר 1939 סבל יצחק משיתוק בנשימה, איבד את יכולת הדיבור ואושפז בבית החולים הדסה. לאורך היום שכב במיטתו בבית החולים כשנתן, רחל, בלה וזלמן עומדים לידו. ביום חמישי, 2 בפברואר 1939, בשעות הבוקר, נפטר יצחק בגיל 57. בעקבות מותו, ציווה ראש עיריית תל אביב ישראל רוקח לסגור את מחלקת החינוך בעיר כאות אבל על מותו של יצחק. הוועד הלאומי של כנסת ישראל הכריז על הפסקת הלימודים בבתי הספר ובגנים ביום שלמחרת החל מ-10:00 בבוקר, אפילו המורים בתיכונים ובבתי הספר העממיים ארגנו משלחות תלמידים להלוויתו של יצחק.
שלושה שבועות לאחר פלישת גרמניה הנאצית לפולין ופרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939, פרסם אלתרמן רשימה בשם "רשימה על אותו נושא" בשבועון "השומר הצעיר", בעקבות רשימה שפרסמה לאה גולדברג באותו שבועון ב-8 בספטמבר 1939. הרשימה הייתה למעשה שלושה שירים שכותרתם הייתה "משירי מכות מצרים", לשירים ברשימה נתן את השמות "דם", "צפרדע" ו"כינים". בשיר תיאר את העיר תבאי במצרים שחוותה אסון, אלתרמן מציג את האסון כעונש על חטא שחטאה בו.
רק ב-17 באוקטובר 1939 פרסם אלתרמן לראשונה בטורו "רגעים" את השיר "שלום גרמני" המתייחס לאירועי מלחמת העולם השנייה, בשיר רמז אלתרמן את מדיניותה של האימפריה הרומית ביחס לכיבושים. אלא שבניגוד לאירועים שאחרי חלוקת צ'כוסלובקיה, צרפת ובריטניה דחו הצעה לשלום באופן מיידי, מה שגרם להיטלר להיות מופתע. היטלר הורגל למדיניותו של ראש ממשלת הממלכה המאוחדת נוויל צ'מברלין, שאלתרמן התנגד לו.
אלתרמן המשיך לתקוף את גרמניה הנאצית גם בשיריו ההבאים ב"רגעים", לגנות את האגרסיביות של ברית המועצות על פינלנד, לזלזל במדינות שהפגינו נייטרליות, לעקוב אחרי האירועים במזרח הרחוק ובחבל הבלקן, לבקר את הברית שנוצרה בין גרמניה, יפן ואיטליה ואת החיבור של מדינות הציר לסלובקיה ולהונגריה. אחד מהשירים החריגים שפרסם ב"רגעים" בזמן מלחמת העולם השנייה, היה "לובלין" ב-27 בנובמבר 1939, בו שם דגש על מצבה של יהדות פולין. השיר נכתב בעקבות ידיעה שפרסם עיתונאי מלונדון שהופיעה באותו היום בעיתון "הארץ", בידיעה נחשף כי בלובלין הוקם אזור בגודל של 12,000 קמ"ר, שנועד לאכלס יהודים שהובאו גם ממחוזותיה החדשים של גרמניה הנאצית ומזרח גרמניה, וינה ופראג. מרבית השירים שכתב אלתרמן בעת מלחמת העולם השנייה הופיעו בכתב העת מחברות לספרות. הגיליון הראשון של כתב העת בינואר 1940 נפתח בחמישה שירים שחיבר אלתרמן, מלבד אלתרמן, לקחו חלק בגיליון הראשון גם עורך כתב העת ישראל זמורה, יעקב פיכמן, יעקב הורוביץ, אליהו דוד שפיר, סיני אוקו, יונתן רטוש, יוכבד בת-מרים, אבות ישורון ואליהו טסלר.
גם בשנתיים הבאות למלחמה אלתרמן היה נתון למתרחש בה, עקב כך, סדר היום של מדורו ב"הארץ" "רגעים", תאם את זה של העיתונות היומית בארץ, שהעדיפה להציג קודם את הדיווחים על מהלכיה של המלחמה טרם הצגת העדכונים על מצבם של היהודים.
ב-1939 פורקה גם חבורת "יחדיו", ואברהם שלונסקי הקים את "דפים לספרות" בשבועון "השומר הצעיר", באותו הזמן ישראל זמורה היה עסוק בהכנות לקראת כתב עת חדש. אל שלונסקי הצטרפו אלתרמן, יוכבד בת-מרים, אבות ישורון, יעקב הורוביץ, אליהו טסלר, רפאל אליעז ויעקב אורלנד.
ב-5 בדצמבר 1940 נערכה הצגת הבכורה של המחזה "גם הוא באצילים" של ז'אן-בטיסט לולי, שאלתרמן תרגם מצרפתית. הצגת הבכורה נערכה בבית ארלוזורוב ובוימה על ידי משה הלוי, ממייסדי תיאטרון האהל. את התפקיד הראשי במחזה, מסיה ג'ורדן, גילם מאיר מרגלית. עיבוד זה של אלתרמן זכה לשלל ביקורות חיוביות, ואף עודד אותו להמשיך בתרגום יצירותיו של מולייר.
בינואר 1941 נולדה בתם היחידה של נתן ורחל תרצה אתר, לימים משוררת אף היא. במקביל לנישואיו עם מרכוס ומגוריו עמה בדירה בשדרות נורדאו עד יום מותו, ניהל בידיעתה יחסי אהבה ממושכים עם הציירת צילה בינדר, אשר איירה אחדים מספרי הילדים שכתב. הוא היה ידוע במצבי רוחו המתחלפים תדירות, בשתיינותו (היה יושב יום יום בקפה "כסית" בתל אביב), בחדות לשונו ובצניעותו החומרית.
בשלהי מרץ 1941, פרסם אלתרמן את ספר השירה השני שלו "שמחת עניים", לכבוד הופעת הספר התקיימה מסיבה שנערכה על ידי ישראל זמורה ורעייתו, עדה. במסיבה קרא אלתרמן את כל הספר מראשיתו ועד סופו. ביום הופעת הספר נתכנסה החבורה לעוד מסיבה, בביתו של אבות ישורון, שהיה אחד ממעריציו הגמורים. ביומנו האישי, כתב ישראל זמורה על אותה מסיבה בביתו של ישורון כי היו בה "מזיגה מצויינת של פראות, פרימיטיביות, בלתי-אמצעיות, עם שירה, הברקות בינה, אהבה מיוחדת, חושנית, לשירה ולמשורר." אלתרמן התייצב בספר כמבשר תאולוגיה הומניסטית, שכללה תכנים חילוניים מובהקים.
באפריל 1941 פרסם ישראל זמורה מאמר ב"מחברות לספרות", המאמר התפתח לסדרת מאמרים שהתפרסמו במדורו של זמורה "מפנקסו של מבקר". המאמר הראשון התפרס על גבי שני עמודים, בראשית המאמר שיבח זמורה את ספרו של אלתרמן, וכתב כי הוא ייחודי מאוד, מקורי, עממי, חדשני, לשוני ועוד.
ב-27 בנובמבר 1942, לאחר שנודע על כך שמבוצעת השמדה שיטתית של יהודים באירופה, פרסם אלתרמן שיר שהעביר מסר של מחאה כלפי האל. המחאה היא למעשה פרודיה על אתה בחרתנו מכל העמים, מילים שאותן העמיד אלתרמן כצירו הרעיוני והמבני של השיר עקב לימודיו ב"מגן דוד". אך לא רק האל מוזכר בשיר, גם נושא הילדים באירופה (לפני שנודע על כמות הנרצחים בשואה) מוזכר בשיר: בבית הרביעי בשיר מתאר אלתרמן ילד החווה פוגרום, ובבית השישי כמה ילדים פונים לאמם ודורשים ממנה לא להביט לעברם, על מנת שלא תראה את המעולל בהם.
1942–1947
אלתרמן פנה אל מו"ל "הארץ" גרשום שוקן וביקש ממנו להעלות את שכרו, על אף הצלחת ספריו, "כוכבים בחוץ" ו"שמחת עניים", אלתרמן רצה להגדיל את הכנסתו. גם הכנסותיה של אשתו רחל היו מעטים, ומשכורתה של אמו הייתה נמוכה. שוקן סירב, ובינואר 1943 אלתרמן עזב את עיתון "הארץ" וחזר ל"דבר", שם החל לכתוב את מדורו האקטואלי "הטור השביעי", שהתפרסם מאז מדי שבוע עד תחילת 1967. רק מאוחר יותר הבין שוקן כי שגה בסירוב לבקשתו של אלתרמן.
ב-5 בפברואר 1943 פרסם את פרסומו הראשון ב"דבר". אלתרמן פרסם שיר בשם "נקודת ארכימדס" בטורו השביעי שלו בעיתון (שעל שמו נקרא המדור "הטור השביעי").
חודש לפני כן, ב-7 בינואר 1943 הוצג לראשונה בתיאטרון "האוהל" המחזה "שלמה המלך ושלמי הסנדלר" מאת סמי גרונמן, בתרגומו של אלתרמן, וכן יצא הראשון מספרי הילדים שלו, "האפרוח העשירי".
בפברואר 1944 יצא ספרו השלישי של אלתרמן, "שירי מכות מצרים", בהוצאת צבי שנקראה על שם בנו של ישראל זמורה, שהקים את חברת ההוצאה לאור. כמה חודשים אחר כך הוציא את ספרו הרביעי, "האפרוח העשירי", שהיה למעשה ספר הילדים הראשון של אלתרמן.
אלתרמן תמך בפלישה לנורמנדי ב-6 ביוני 1944, וב-9 ביוני כתב על כך בשירו "בזרוח הזרח":
ב-12 באוגוסט אותה שנה נפטר ברל כצנלסון, עורך העיתון "דבר", שישה ימים לאחר מכן ב-18 באוגוסט, פרסם אלתרמן את השיר "על מות" לזכרו.
ב-30 באפריל 1945 מת אדולף היטלר בפיהררבונקר, 11 ימים אחר כך, ב-11 במאי, פרסם אלתרמן את השיר "ואם יהיה צורך – לבדנו!". בשיר השתמש ברטוריקה של הבריטים של המלחמה האנטי-נאצית, לבין מאבקו של היישוב בבריטניה:
בשנה שאחרי מלחמת העולם השנייה, שיריו בטור השביעי התמקדו במצבם של היהודים באירופה. אחד מהשירים הבולטים האלה היה "על הילד אברם", שנכתב בהשראת מאמר שפרסם שמעון סאמט בעיתון "הארץ". ב-19 באפריל 1946 פרסם סאמט את המאמר "ילדי ישראל בפולין של היום", בו סיפר על פגישותיו עם ילדים ניצולי שואה בעת ביקורו בפולין. במאמר פורסמו שתי תמונות, ובשנייה מופיע ילד בשם אברמה'לה (אבראמאק) היושב על גרם מדרגות. שבוע בלבד לאחר המאמר פרסם אלתרמן את השיר, ששמו המלא היה "על הילד אברם הישן על מדרגות ביתו בפולין מפחד לשכב במיטתו".
ככל שעבר הזמן, ביקורתו התקיפה כלפי ממשלת בריטניה תחת שלטון מפלגת הלייבור הלכה וגדלה. בפרט אלתרמן הרבה להתעמר כלפי מזכיר המדינה לענייני חוץ וחבר העמים דאז ארנסט בווין, שביישוב תפסו את עמדותיו כפרו-ערביות, אנטי-ציוניות ואף אנטישמיות. בעת עבודתו ב"דבר" עקב אחרי הדיונים והמחלוקות שהתקיימו בפרלמנט של בריטניה בנוגע לעתידה של ארץ ישראל.
ב-14 במרץ 1946 הציע לו יוסף אבידר להתלוות אליו ולצפות בעלייה לביריה, שרוכל הופקד עליה. בסופו של דבר, ביריה הורדה מהקרקע והשטח נתפס והוחזק על ידי הבריטים. לאחר הפרשה שב אלתרמן לתל אביב.
ב-21 באפריל 1947 התאבדו מאיר פיינשטיין ומשה ברזני בתאם לפני שהועלו לגרדום. אלתרמן, שהתנגד לאצ"ל וללח"י, פרסם ארבעה ימים לאחר מכן, ב-25 באפריל, שיר לזכרם בשם "בליל ההתאבדות". בשיר הביע אלתרמן את צערו על התאבדות, שיבח את גבורתם וטען כי מעשה ההתאבדות הוא מעשה לאומי:
אלתרמן סיקר רבות את פרשת אוניית המעפילים " אקסודוס", ופרסם שלושה שירים בנושא. שירים אלו פורסמו בין סוף יולי לאמצע ספטמבר 1947: השיר הראשון, "מפלת אירופה תש"ז", פורסם ב-25 ביולי. השיר נכתב בעקבות בקשתה של בריטניה לקלוט את פליטי האונייה בצרפת. השיר השני, "העם ושליחו", פורסם ב-5 בספטמבר. ונכתב על רקע ידיעה שעסקה במות תינוק על אחת מהאוניות שהיו בדרכן לנמל המבורג. השיר השלישי והאחרון, "מהו חג לאומי", פורסם ב-12 בספטמבר. לאחר שהוחלט ביישוב על "יום המבורג" ארבעה ימים קודם לכן. יום זה נועד להבעת הזדהות עם המעפילים שהיו על אקסודוס.
כ"ט בנובמבר ומלחמת העצמאות (1947–1948)
כמרבית תושבי ארץ ישראל באותה תקופה, עקב אלתרמן אחרי דיוני האומות המאוחדות בסתיו 1947 בעניין תוכנית החלוקה שהציעה ועדת אונסקו"פ. ב-10 באוקטובר באותה שנה כתב על כך בטורו בשיר "מה שידוע לכל או על הסף":
ב-29 בנובמבר 1947 קיבל האו"ם את הצעת ועדת אונסקו"פ, במה שנודע ככ"ט בנובמבר. יום לפני כן, 28 בנובמבר, לא הופיע הטור השביעי. לדעת מרדכי נאור, אלתרמן לא פרסם את הטור השביעי ב-28 בנובמבר כי אלתרמן חווה אז סערת נפש בשל מאורעות הדמים שהיו אז. יום לאחר כ"ט בנובמבר פרצה מלחמת העצמאות. אלתרמן הגיב לראשונה לכ"ט בנובמבר ב-5 בדצמבר, עקב העובדה שלא פרסם את הטור השביעי בשבוע הקודם.
ב-19 בדצמבר 1947 פרסם בטור השביעי את אחד משיריו המפורסמים: "מגש הכסף". בשיר זה התייחס אלתרמן לאירועי שנות המרד והמרי של ארגוני המגן העבריים בשלטון הבריטי בארץ ישראל, שהתגברו לאחר רדיפות היהודים באירופה במהלך השואה ובמלחמת העולם השנייה. בעת כתיבת השיר נאבקו כוחות המגן העבריים על משמר היישובים ונערכו להתמודדות הצפויה עם יציאת הכוחות הבריטים מהארץ.
בסמוך להכרזת העצמאות פורסם הקובץ הראשון של הטור השביעי, הכולל את הטורים שהופיעו מהופעתו לראשונה עד לשלהי 1947. הספר כלל גם מבחר מהשירים ב"רגעים".
בראשית יוני 1948 סייר אלתרמן במחנות המעצר שהקימו הבריטים בקפריסין. ביקור זה תוכנן על ידי לוי שורץ, שותפו למסע ומאנשי המוסד לעלייה ב'. אלתרמן ביקר במשך עשרה ימים בקפריסין. כמה לאחר שחזר לארץ ישראל, ב-22 ביוני, הופגזה האונייה אלטלנה בידי צה"ל. שלושה ימים אחר כך, ב-25 ביוני, פרסם ב"טור השביעי" את השיר "אהבת ישראל ושרפת הנשק". בשיר תמך אלתרמן בדעתו של דוד בן-גוריון, לפיה כל ויתור לאצ"ל היה מוביל את מדינת ישראל לאנרכיה.
כאשר אלתרמן החליט להתייצב בלשכת גיוס בתל אביב, הוצע לו לשרת כקצין תרבות במחלקת התרבות. אלתרמן סירב לכך, ולאחר מאמץ רב והתערבות מצד יצחק שדה, אושר שאלתרמן ישרת ביחידה קרבית. ב-29 באוגוסט 1948 הגיע אלתרמן במחנה תל ליטוינסקי, ובכך גויס לצה"ל. הדיווחים על גיוסו של אלתרמן פורסמו בעיתונים "דבר" ו"מעריב". מספרו האישי היה 122609. יצחק שדה, שהיה אז מפקד חטיבה 8, הורה להציב את אלתרמן בחטיבה, ואלתרמן צורף לגדוד 88, גדוד מרגמות שהוקם במסגרת החטיבה.
יואב סגלוביץ
ביוגרפיה
יואב סגלוביץ נולד ב-1959 לרואה החשבון נחום (חומי) ולתחיה סגלוביץ. גדל והתחנך בתל אביב, שירת בצה"ל כקצין מודיעין בחטיבת הצנחנים. לאחר שחרורו למד משפטים באוניברסיטת תל אביב. במהלך לימודיו התגייס לשורות משטרת ישראל ושירת כתובע משטרתי במרחב שרון. בהמשך מונה לראש מחלקת חקירות בתחנת נתניה, לסגן מפקד התחנה ולמפקד תחנת כפר סבא, תפקיד אותו נאלץ לעזוב בטרם עת לאחר סכסוך עם מפקד המרחב בני קניאק.
נתן אלתרמן
כ"ט בנובמבר ומלחמת העצמאות (1947–1948)
לאחר סיום אימוניו בחטיבה, הועלה אלתרמן לדרגת טוראי ראשון, והוחלט כי תפקידו יהיה להגיש תחמושת לרגמים.
ביום השני של מבצע יואב, 16 באוקטובר 1948, תקפה חטיבה 88 את הכפר עיראק אל-מנשייה, למען כיבושו. על אלתרמן הוטל המלאכה להוציא את הפגזים שנועדו לפגוע באויב, ולהגישם לרגם, אלתרמן צלח זאת. לבסוף הקרב כשל. בעת שאלתרמן התייצב בפני יצחק שדה, הודיע לו שדה כי הוא שולח אותו לביתו, עקב גילו ובריאותו. אלתרמן סירב, ודרש לחזור לגדוד, שדה סירב, ודרש ממפקדת חטיבה 88 להורות על אלתרמן לארוז את ציודו ולחזור לביתו. כשבועיים לאחר תקיפת החטיבה, ב-31 באוקטובר, הגיע אלתרמן למחנה תל ליטוינסקי, שם קיבל את ההודעה הרשמית על סיום שירותו בחטיבה.
יואב סגלוביץ
הקמת להב 433
ביולי 2007 מונה לראש מטה אגף חקירות ומודיעין ובתחילת 2008 קודם לדרגת ניצב והקים יחידה חדשה של המשטרה, להב 433 שאיגדה תחתיה את יחידות העלית של המטה הארצי: היחידה הארצית לחקירות בינלאומית (יאחב"ל), היחידה הארצית לחקירות הונאה (יאח"ה), היחידה הארצית למלחמה בפשיעה הכלכלית (יאל"כ), היחידה הארצית למלחמה בגנבות רכב (אתג"ר) ויחידת הגדעונים (יח' 33).
מינוי למפקד אגף חקירות
בינואר 2009 התמנה למפקד אגף חקירות ומודיעין. הוא אישר את המלצות צוות החקירה בעניינו של ראש ממשלת ישראל לשעבר אהוד אולמרט להעמידו לדין בפרשת המינויים הפוליטיים אך החליט לסגור את התיק בפרשת הבית בכרמיה. כמו כן המליץ ליועץ המשפטי לממשלה מני מזוז להעמיד לדין את שר החוץ אביגדור ליברמן באשמת שוחד, תיק אשר נסגר בסופו של דבר לאחר דחיות רבות על ידי היועץ המשפטי לממשלה יהודה וינשטיין. סגלוביץ טען במספר רב של ראיונות כי: "תיקים ציבוריים בהם נידונים מקרים של בכירים, נבחרים ואישי ציבור ראויים להתברר בבית המשפט ולא להסתיים בהסדר טיעון. ליברמן הוא חשוד שהיה צריך להעמיד לדין על עבירות שביצע".
פיקוד המזרח (הודו)
פיקוד המזרח (בהינדית: पूर्वी कमान ইস্টার্ন কমান্ড) הוא אחד משבעת הפיקודים המבצעיים של צבא הודו. בסיס הפיקוד נמצא בקולקטה, ומפקדו הנוכחי הוא לוטננט גנרל Rana Pratap Kalita
יואב סגלוביץ
מינוי למפקד אגף חקירות
סגלוביץ הוביל את החקירה המסועפת של פרשת הולילנד מראשיתה, כנגד אישים בכירים רבים בהם ראש הממשלה לשעבר אהוד אולמרט. בתקופת כהונתו נחקרו פרשיות שחיתות רבות כנגד ראשי רשויות ואישים בכירים נוספים בהם הרב הראשי האשכנזי לשעבר יונה מצגר והרב יאשיהו פינטו.
בנובמבר 2013 קיבל סגלוביץ את אות אביר איכות השלטון בקטגוריית צבא וביטחון.
פיקוד המזרח (הודו)
היסטוריה
ב-1 באפריל 1895, הוקם צבא הודו הבריטית. המבנה הראשוני של הצבא הורכב מארבעה "פיקודים" כל אחד מהם תחת קצין המחזיק בדרגת לוטננט גנרל. ארבעת הפיקודים הראשונים היו: פיקוד בומביי, פיקוד מדראס, פיקוד בנגל, ופיקוד פונג'אב. בשנת 1908 פורקו הפיקודים והוחלפו בשתי ארמיות: ארמיית הצפון וארמיית הדרום. בשנת 1920 הוחלט לחזור להסדר הקודם ובמקום הארמיות הוקמו שוב ארבעה פיקודים פיקוד הדרום, פיקוד הצפון, פיקוד המזרח ופיקוד המערב.
החלוקה המשיכה גם לאחר עצמאות הודו והקמת צבא הודו. הבסיס הראשון של פיקוד המזרח היה בלאקנאו. הפיקוד הועבר לקולקטה במהלך מלחמת הודו–סין. הפיקוד התבלט במהלך מלחמת הודו-פקיסטן (1971). בתקופה זו כיהן הגנרל היהודי ג'ייקוב פרג' רפאל ג'ייקוב כראש המטה של הפיקוד. אז ניצחו כוחות פיקוד המזרח ההודיים את צבא פקיסטן והביאו לקריסתו.
מפקדים
מפקדי הפיקוד לפני עצמאות הודו, היו כולם בריטים. להלן רשימה:
יואב סגלוביץ
פעילות פוליטית
ב-29 במאי 2016, הודיע סגלוביץ על הצטרפותו למפלגת "יש עתיד". בתחילת דרכו הפוליטית הוביל וכתב את תוכנית נחשון, תוכנית למאבק בשחיתות השלטונית וחיזוק מערכת האכיפה. בגיבוש התכנית נשען על מאמרו בנושא "שחיתות חוקית" שהתפרסם מטעם העמותה המכון הישראלי לדמוקרטיה.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת בשנת 2019, אוחדו הרשימות של המפלגות יש עתיד, חוסן לישראל ותל"ם לרשימת "כחול לבן", סגלוביץ שובץ במקום ה-28 ברשימה ונבחר לכנסת לאחר שהרשימה זכתה ל-35 מנדטים. במהלך הבחירות לכנסת העשרים ושתיים הוצג באותו המיקום שוב ונבחר לכנסת. במהלכה, היה חבר ועדת הכנסת.
הכנסת ה-23
בשנת 2020 במהלך הבחירות לכנסת העשרים ושלוש, הוצג במקום ה-28 ברשימת "כחול לבן" ונבחר לכנסת. לאחר מערכת הבחירות, התנגד סגלוביץ להחלטתו של ראש מפלגת "כחול לבן", בני גנץ, להיכנס לממשלה. אכן סיעת "כחול לבן" התפלגה בעקבות המהלך, וסגלוביץ החל לכהן בכנסת העשרים ושלוש מטעם הסיעה "יש עתיד-תל"ם". באותה שנה, דורג במקום ה-2 כשיאן נוכחות בעבודת הכנסת ע"פ "שקוף".
סגלוביץ בולט בפעילותו למיגור תופעת האלימות כלפי נשים, כך קידם את הצעת החוק למניעת אלימות במשפחה (אלימות כלכלית), שהפכה להצעת חוק ממשלתית, את הצעת החוק איזוק אלקטרוני לגברים אלימים והפעיל כלים פרלמנטריים רבים לפיקוח על הממשלה בתחום. במהלך הכנסת ה-23 כיהן בתפקיד יו"ר השדולות למאבק בשחיתות שלטונית והאלימות בחברה הערבית, וכמו כן חבר ועדת החוקה, חוק ומשפט, חבר הוועדה המיוחדת לעניין הקרן לאזרחי ישראל ומ"מ ועדת החוץ והביטחון. בנוסף, פעיל ביותר בוועדה לקידום מעמד האישה ולשיווין מגדרי ובוועדה למיגור הפשיעה בחברה הערבית. במהלך הקדנציה, היה חבר משלחת הכנסת לאספה הפרלמנטרית לארגון לשיתוף פעולה וביטחון באירופה – אבש”א (OSCE).
במהלך כהונתו כחבר כנסת באופוזיציה הוזמן סגלוביץ לכנס של "יוזמות אברהם" בכפר קאסם שם הבין את המצוקה בה נתונה החברה הערבית בצל האלימות והפשיעה. במהלך השנתיים הבאות סייר וביקר סגן השר סגלוביץ בעשרות ישובים ערביים ונפגש עם מנהיגי ציבור ונציגי ארגונים אזרחיים מהם למד לעומק את הנושא הפשיעה והאלימות וכיצד ניתן לטפל בתופעה. לקראת הבחירות לכנסת ה24 הציג בעיר טייבה יחד עם יאיר לפיד את התכנית למאבק בפשיעה ובאלימות בחברה הערבית שכתב. התכנית שולבה במצע "יש עתיד"
לקראת הבחירות לכנסת ה-24 בשנת 2021 הוצב במקום ה-11 ברשימת "יש עתיד" לכנסת ונבחר.