cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מערת יונין
מערת יונין (בספרדית: Cueva de Llonín, או גם Concha de la Cova, או גם Cueva del queso, "מערת הגבינה") שוכנת במועצה העירונית בקהילה האוטונומית אסטוריאס בצפון ספרד. ביולי 2008 היא נכללה באתר המורשת העולמית "מערת אלטאמירה ואמנות המערות בתקופת האבן המוקדמת בצפון ספרד" של ארגון אונסק"ו.
במערה ציורים שונים של בעלי חיים (ביזון, איילים, יעלים וכו') וסמלים, שמספרם עולה על מאה דמויות מיוצגות, מה שהופך אותה למערה האסטורית עם המספר הגדול ביותר של ציורים.
המערה סגורה לציבור בגלל התמוטטויותיה התכופות.
ב בעיירה יש העתק של מערה זו.
תהליך איזוברי
תהליך איזוברי הוא תהליך תרמודינמי בו הלחץ נשאר קבוע. בתהליך איזוברי חום המועבר למערכת מבצע עבודה וגם משנה את האנרגיה הפנימית של המערכת.
בדיאגרמת PV מסלול של תהליך איזוברי נקרא איזוברה. סימן מזהה של איזוברה הוא שהיא מקבילה לציר הנפח (V) ולא נוטה למעלה או למטה (אחרת נקבל שינוי בלחץ - ). __תוכן_עניינים__
מאפיינים
תהליך איזוברי מתאפיין בלחץ קבוע (עבור חישובים דיפרנציאלים dP=0). נהוג לציין שתהליכים כאלו מתרחשים במגע עם מאגר/אמבט לחץ כך שהמערכת שומרת על הלחץ על ידי החלפת לחץ עם המאגר.
עבודה
בדיאגרמת PV השטח מתחת לאיזוברה יהיה העבודה שביצע הגז על הסביבה ולכן/:.
אנטרופיה
עבור גז אידיאלי בתהליך איזוברי ניתן לחשב את השינוי באנטרופיה של המערכת:
אנתלפיה
בתהליך איזוכורי, מאחר שהנפח קבוע לא מתבצעת עבודה וכל החום שמועבר למערכת מומר לאנרגיה פנימית:
עבור תהליכים איזוברים החום מתחלק בין ביצוע עבודה להגדלת האנרגיה הפנימית. במקרה כזה, נוח להגדיר פונקציית מצב חדשה, שבתהליך איזוברי השינוי בה יהיה בדיוק שווה לחום שהועבר.
הפונקציה הזאת נקראת אנתלפיה :
ואכן אם התהליך הוא איזוברי נקבל כפי שרצינו:.
קיבול חום
כל עוד גוף לא משנה את הפאזה שלו, קליטה או מסירה של חום משמשת לשינוי הטמפרטורה. קיבול חום מוגדר ככמות האנרגיה שיש להעביר לחומר בצורה של חום כדי להעלות את הטמפרטורה שלו בקלווין אחד.
כאשר רושמים נגזרת של פונקציה מרובת משתנים, חשוב לציין אילו משתנים מוחזקים קבועים. במקרה של גז, האבחנה הזאת היא מאוד חשובה.
תהליך איזוכורי
כל החום מומר להגדלת האנרגיה הפנימית (הטמפרטורה):.
נסמן:
תהליך איזוברי
בתהליך איזוברי חלק מהחום מומר לביצוע עבודה. המסקנה היא שצריך יותר חום כדי להעלות את הטמפרטורה בקלווין אחד אם התהליך הוא איזוברי.
נסמן:
אטימולוגיה
השם "איזוברי" נגזר מהמילים היווניות ἴσος ( איזוס ) שמשמעותן "שווה", ו- βάρος ( בארוס ) שפירושו "משקל".
דייוויד קוקס (הבן)
דייוויד קוקס (הבן) (באנגלית: David Cox; 9 ביולי 1809 – 6 בדצמבר 1885), הידוע בשם דייוויד קוקס הצעיר או דייוויד קוקס ג'וניור כדי להבדיל אותו מאביו הצייר הידוע יותר דייוויד קוקס (1783–1859), היה צייר אנגלי בצבעי מים, שצייר בעיקר נופים.
ביוגרפיה ויצירה
נולד בדאלוויץ', לונדון, והתחנך בבית הספר של הרפורד בצפון ויילס לשם עברה המשפחה.
אביו לימד אותו לצייר, אבל הוא השתמש בפלטת צבעים בהירה יותר מאביו.
בנוסף לעבודה של ציור נופים סביב לונדון, הוא עשה כמה ציורים של "צועני נורווד" וצייר קהילות מקומיות מקומי אחרות.
נופיו כללו את ויילס, סקוטלנד, אזור האגמים, דבון, צרפת, שווייץ ואיטליה.
הוא הציג באקדמיה המלכותית לאמנויות משנת 1827, וגם באגודה החדשה לציירים בצבעי מים משנת 1841 ובאגודת הציירים הוותיקה לצבעי מים משנת 1848, שם הציג בסופו של דבר 580 עבודות.
ריס איוואנס
ריס איוואנס (באנגלית: Rhys Ifans; נולד ב-22 ביולי 1967) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה ולשי. התפרסם הודות לתפקידיו בסרטים "נוטינג היל", "אין סוף לאהבה" " מקור הרוע", "שטן על הזמן" ו"ספיידרמן המופלא".
קורות חייו
נולד בשם ריס אוויין אוונס (Rhys Owain Evans) בעיירה הוורפורדווסט, פמברוקשייר, בוויילס שבממלכה המאוחדת, בנם של זוג המורים בטי ויין ואירווין אוונס. איוואנס גדל בעיירה רות'ין שבצפון ויילס, למד בבית הספר לשפות "ייסגול מאס גארמון" וב"אקדמיה הסקוטית המלכותית למוזיקה ודרמה".
קריירה
איוואנס החל את דרכו כשחקן בהפקות טלוויזיה ולשיות ובהפקות תיאטרון בלונדון. ערך את הופעות הבכורה הקולנועיות שלו בסרטו של השחקן הוולשי זוכה האוסקר אנתוני הופקינס "אוגוסט" ולצד אחיו השחקן ללייר איוואנס בקומדיה "תאומי העיירה". הופעת הפריצה שלו הייתה בקומדיה "נוטינג היל", בה גילם את ספייק, שותפו המוזר לדירה של בעל חנות הספרים ויל טאקר (יו גרנט). על הופעתו היה מועמד לפרס באפט"א לשחקן המשנה הטוב ביותר.
בשנת 2000 הופיע בקומדיות "המחליפים" בתפקיד הכדורגלן הוולשי נייג'ל וולף, "שטן על הזמן" בתור אדריאן בנו של השטן (הרווי קייטל) ו"קווין ופרי קורעים את איביזה" בתור הדיג'יי המפורסם אייבל פול.
ב-2001 שיחק איוואנס בקומדיה של מישל גונדרי וצ'ארלי קאופמן "המין האנושי" בתפקיד פאף והשתתף בדרמה "חדשות הספנות". ב-2004 זכה לביקרות טובות על התפקיד שלו בדרמה "אין סוף לאהבה" בתור המחלץ ג'ד פארי לצידו של דניאל קרייג והשתתף בדרמה התקופתית "יריד ההבלים" בתפקיד קפטן ויליאם דובין.
ב-2007 הופיע איוואנס בדרמה התקופתית "אליזבת: תור הזהב" בתפקיד הכומר רוברט רסטון ובסרט האימה "מקור הרוע" בתור מפקד הכוח הפשיסטי המורה לבשל את אחותו של ד"ר חניבעל לקטר. ב-2009 שיחק בדרמה הבדיונית "מר אף אחד" בתור אביו של נמו (ג'ארד לטו) ובקומדיה המוזיקלית "רדיו רוק" בתור הדיג'יי גאווין קבאנה.
ב-2010 השתתף בסרט "הארי פוטר ואוצרות המוות" בתפקיד קסנופליוס אביה של התלמידה לונה לאבגוד (אוונה לינץ'). איוואנס התבלט בשנה זו בתפקידים גדולים יותר בקומדיית הילדים "נני מקפי 2: הקסם חוזר" בתפקיד פיל גרין ובדרמה העצמאית "גרינברג" בתור איבן שרנק חברו ונהגו של רוג'ר גרינברג (בן סטילר). איוואנס נהג בסרט אף על פי שמעולם לא הוציא רישיון נהיגה.
בשנת 2011 שיחק את ג'יימס הוק במיני-סדרה "ארץ לעולם לא", לצד צ'רלי רואו. בשנת 2012 גילם את הלטאה בשובר הקופות "ספיידרמן המופלא" ,שם, הופיע כנבל הראשי. באותה שנה שיחק בקומדיה הרומנטית "עד החתונה זה יעבור" לצד ג'ייסון סיגל ואמילי בלאנט.
בשנת 2014 שיחק בדרמה הקומית "מצחיקה שכזאת" של הבמאי פיטר בוגדנוביץ', לצד ג'ניפר אניסטון, אוון וילסון וקתרין האן.
חיים אישיים
בשנת 2007 התארס איוואנס עם הדוגמנית והשחקנית סיינה מילר. הזוגיות התפרקה בפרידה מתוקשרת לאחר כשנה.
סטיבן בוצ'קו
סטיבן בוצ'קו (באנגלית: Steven Ronald Bochco; 16 בדצמבר 1943 – 1 באפריל 2018) היה מפיק טלוויזיה וקולנוע, תסריטאי, וסופר יהודי-אמריקאי, זוכה שנים עשר פרסי אמי, שני פרסי אדגר, פרס גילדת הכותבים של אמריקה, ארבעה פרסי פיבודי ופרסים רבים נוספים. מחשובי יוצרי הטלוויזיה בארצות הברית ובעולם כולו. בין היתר יצר את סדרות הטלוויזיה: בלוז לכחולי המדים, פרקליטי אל איי, דוגי האוזר, NYPD Blue ועוד.
קורות חיים
בוצ'קו נולד בניו יורק, ב-1943, לזוג אמנים יהודים יוצאי פולין וליטא, רודולף (כנר במקצועו) ומימי (ציירת). הייתה לו אחות אחת, גדולה ממנו בשנתיים, שחקנית הקולנוע והטלוויזיה הידועה בזכות עצמה, ג'ואנה פרנק. למד בבית ספר תיכון למוזיקה ואמנות בניו יורק וסיים ב-1966 תואר ראשון בתיאטרון, BFA באוניברסיטת קרנגי מלון בפיטסבורג, פנסילבניה.
בתקופת לימודיו זו, ב-1964 נישא לאשתו הראשונה גבריאלה לוין, ממנה התגרש כעבור חמש שנים. בוצ'קו עתיד היה להינשא בהמשך חייו עוד פעמיים. ב-1970 הוא נישא לשחקנית הקולנוע ברברה בוסום, ממנה נולדו לו שני ילדיו, אחד מהם ג'סי בוצ'קו, במאי ומפיק טלוויזיה ידוע בזכות עצמו. בוצ'קו ובוסום התגרשו ב-1997, אחרי 27 שנות נישואין. כעבור שלוש שנים בוצ'קו נישא בשלישית, לדיינה קאלינס, לה הוא נשאר נשוי עד פטירתו מלוקמיה, ב-2018.
סרטי יוניברסל (1966–1978)
בעת לימודיו באוניברסיטה קיבל בוצ'קו מלגת כתיבה מחברת MCA. הוא ניצל עובדה זו כדי לסייע לו להתקבל לעבודת קיץ סטודנטיאלית בסרטי יוניברסל, בקליפורניה ובמהלך אותו קיץ הרשים את מנהל מחלקתו שם עד כדי כך, שהאחרון הציע לו, שכשיסיים את לימודיו יבוא לעבוד ב"יוניברסל" באופן קבוע. בוצ'קו אכן עשה זאת ולאחר סיום לימודיו עבד ב"יוניברסל" 12 שנה כתסריטאי ולאחר מכן כמפיק, עושה דרכו אט אט במעלה סולם התפקידים בחברה.
הקרדיט הראשון שקיבל ככותב (שותף) היה ב-1967, באחת האפיזודות האחרונות של סדרת הטלוויזיה Bob Hope Presents the Chrysler Theatre, של NBC. שנה לאחר מכן הוא היה אחד משני התסריטאים של סרט הקולנוע The Counterfeit Killer בכיכובו של ג'ק לורד. ב-1971 היה אחד התסריטאים של העונה השלישית והאחרונה בסדרת הדרמה הטלוויזיונית The Name of the Game (1968–1971), אף היא של NBC, הסדרה הטלוויזיונית שהייתה העתירה ביותר בתקציבה באותה עת.
באותה שנה, 1971 הוא גם כתב את התסריט של האפיזודה הראשונה בעונה הראשונה (אחרי שני פרקי הפיילוט) של סדרת הטלוויזיה המצליחה קולומבו. הבמאי של אפיזודה זו היה סטיבן ספילברג. בוצ'קו כתב אפיזודות רבות נוספות, הן ב"קולומבו" והן בסדרות טלוויזיה אחרות כמו "איירונסייד", "מקמילן ואשתו" ועוד.
קריירת ההפקה שלו החלה עם הסרט Lt. Shuster's Wife, בכיכובה של לי גרנט, שלא הצליח במיוחד. בתקופה זו הוא היה גם התסריטאי של כמה סרטי קולנוע אחרים, בהם סרט המדע הבדיוני Silent Running (1972) ועוד.
MTM Enterprises (1978-1985)
ב-1978 עבר בוצ'קו מ"יוניברסל" ל-MTM Enterprises, שאפשרו לו להתמקד יותר בהפקה ופחות בתסריטאות. הפרויקט הראשון שלו במסגרת החדשה היה סרט הקולנוע Vampire (1979), בכיכובם של ג'ייסון מילר, ג'סיקה וולטר ואחרים. בוצ'קו היה התסריטאי והמפיק בפועל. באותה שנה יצר (עם שותף), הפיק בפועל והיה התסריטאי של חלק מהאפיזודות בסדרת דרמת פשע טלוויזיונית כושלת יחסית בשם "פריס". הסדרה, בכיכובו של ג'יימס ארל ג'ונס זכתה לעונה אחת בלבד ברשת CBS בטרם ירדה מהאקרנים ב-1980, אולם שנה לאחר מכן יצר בוצ'קו, הפיק בפועל ותיסרט את הסדרה המצליחה באמת, הראשונה שלו, בלוז לכחולי המדים. סדרת דרמה משטרתית זו, שהפכה למודל עבור סדרות דומות במשך שנים אחר כך, הוקרנה ב-NBC בפריים טיים, במשך שבע עונות (1981–1987), 146 אפיזודות סך הכל וזכתה ל-98 מועמדויות לפרס אמי. בעונתה הראשונה היא זכתה בשמונה פרסי אמי, יותר מכל סדרה טלוויזיונית אחרת בהיסטוריה, למעט "הבית הלבן". שישה מתוך פרסי האמי בהם זכה בוצ'קו, ניתנו לו בגין סדרת טלוויזיה זו. בוצ'קו עזב את MTM Enterprises ב-1985, בסיומה של העונה החמישית ולאחר כישלונה של אחת הסדרות הטלוויזיוניות האחרות שיצר, הפיק ותיסרט.
מפיק ויוצר עצמאי
סמוך לאחר עזיבת MTM הקים סטיבן בוצ'קו חברת הפקות משלו, Steven Bochco Productions ומרבית יצירתו לאחר מכן נעשתה באמצעותה, בין לבדו ובין בשותפות עם אחרים. הלוגו של החברה היה דמות מצוירת של אביו, הכנר רודולף בוצ'קו.
סדרת הטלוויזיה המצליחה הבאה שיצר, לראשונה באופן עצמאי, אך שוב עם שותף, פרקליטי אל איי הופקה ביחד עם חברת פוקס המאה ה-20. הסדרה הוקרנה ברשת NBC שמונה עונות (ספטמבר 1986 - מאי 1994), כשבוצ'קו עצמו הוא המפיק בפועל של ארבע מתוכן, כללה 172 אפיזודות וזכתה ב-15 פרסי אמי, שלושה מתוכם לסטיבן בוצ'קו עצמו.
בוצ'קו יצר, הפיק וכתב סדרות טלוויזיוניות נוספות וגם סרטי קולנוע, בדרך כלל דרמות פשע לסוגיהן, אך הסדרה המצליחה הבאה שלו הייתה דווקא קומית, דוגי האוזר. הסדרה הוקרנה ברשת ABC ארבע עונות (ספטמבר 1989 - מרץ 1993) וכללה 97 אפיזודות. ההפקה בפועל הייתה כולה של בוצ'קו.
בספטמבר 1993 החלה ABC בהקרנתה של הסדרה NYPD Blue, אף היא פרי יצירתו של בוצ'קו (עם שותף). זו הייתה הסדרה הטלוויזיונית הארוכה ביותר והמצליחה ביותר שיצר והיא הוקרנה לא פחות מ-12 עונות (ספטמבר 1993 - מרץ 2005), על פני 261 אפיזודות. המפיק בפועל והתסריטאי (עם שותף) היה סטיבן בוצ'קו, שאף זכה בגינה באחד מפרסי האמי שלו, אחד מפרסי אדגר ושניים מפרסי פיבודי, בנוסף לפרסים אחרים.
הוא המשיך ויצר סדרות טלוויזיה אחרות גם במהלך שני העשורים הראשונים של המאה ה-21, גם לאחר שחלה בלוקמיה, אבל אף אחת מהן לא הגיעה להצלחה המרשימה כל כך של יצירתו במאה הקודמת.
נוסח אשכנז
נוֹסַח אַשְׁכְּנַז הוא נוסח התפילה המקובל אצל חלק מהיהודים יוצאי ארצות אשכנז.
הארצות בהן מקובל הנוסח
נוסח התפילה של היהודים האשכנזים מוצאו בגרמניה (היהודים כינו בשם "אשכנז" את גרמניה) והוא מבוסס ביסודו על חיבור בין נוסח התפילה של הגאונים לבין נוסח התפילה הארץ-ישראלי הקדום. חיבור זה מקורו כבר בנוסח איטליה. במהלך הדורות הושפע נוסח אשכנז מהכרעותיהם ההלכתיות של חכמי אשכנז.
בימי הביניים, היו הבדלי נוסח לא מעטים בין קהילה לרעותה, ונוסחים אחידים התקבעו באופן סופי רק לאחר הופעת הסידורים המודפסים. כאשר יהודים אשכנזים נדדו מגרמניה לארצות מזרח אירופה הם הביאו עמם את הנוסח האשכנזי, אך נוצרו שינויים נוספים בין הנוסח שנוצר בארצות המזרחיות לנוסח בארצות המערב. לפי מחקריו של ליפמן צונץ על נוסח התפילה, במאה ה-14 התקבעו שלושה ענפים עיקריים של נוסח אשכנז: הענף המערבי, שנהג במערב גרמניה וכונה "נוסח ריינוס", הענף המרכזי, שכונה "מנהג סקסוניה", וממנו התפתח הנוסח בארצות המזרח כפולין וביהם, והענף המזרחי שנהג במזרח גרמניה וכונה "מנהג אוסטרייך". במאה ה-15 הטשטשו ההבדלים בין ענפי סקסוניה ואוסטרייך ונוצר מנהג מזרחי מאוחד שכונה "מנהג אוסטרייך", ובהמשך "מנהג פולין". בנוסח התפילה הרגיל קיימים מעט מאוד הבדלים בין "נוסח אשכנז המערבי" ל"נוסח אשכנז המזרחי", אך בפיוטים (ראו לקמן) ובמנהגי החגים קיימים הבדלים רבים ביניהם, כאשר הראשון הוא המקובל ברוב גרמניה ובעוד מדינות במערב אירופה ומבוסס בעיקר על מנהגי מהרי"ל, והשני הוא המקובל במרכז ומזרח אירופה ומבוסס יותר על מנהגי ר' יצחק אייזיק מטירנא. במאות השנים האחרונות הגבול בין המנהגים היה נהר האלבה, אולם בימי הביניים הוא כנראה היה מערבה יותר.
לאחר שתנועת החסידות חיברה את נוסח ספרד במקום נוסח אשכנז, האחרון כבר לא היה הנוסח הבלעדי של יהדות אשכנז באירופה. במזרח אירופה היו פילוגים חריפים בין החסידים והמתנגדים בכמעט כל הקהילות הגדולות, ופילוג זה השתקף גם בנוסחי התפילה בבתי הכנסת השונים בעיר. כמעט תמיד, בבתי הכנסת העירוניים הגדולים המשיכו להתפלל בנוסח אשכנז בהתאם למנהג הישן, והאוכלוסייה החסידית (שלפעמים הייתה רוב הקהילה) התפללה בבתי מדרש ושטיבלאך שבהם התפללו בנוסח ספרד.
לעומת זאת נוסח אשכנז נשאר הנוסח הכמעט-בלעדי במערב אירופה ובמרכזה (לפחות עד לתקופת מלחמת העולם הראשונה, שאז הגיעו מהגרים חסידים ממזרח אירופה לגרמניה), וכן אצל מהגרים יהודים מאירופה לעולם החדש (ארצות הברית, קנדה, מקסיקו, ארגנטינה) ולשאר ארצות דוברות-אנגלית (כגון אוסטרליה ודרום אפריקה). בארצות אלו, רק חסידים מובהקים או משפחות עם מסורת חסידית חזקה החזיקו בנוסח ספרד, וכל השאר התפללו מסידורים בנוסח אשכנז. זה כולל את סידורי התפילה של התנועות הלא-אורתודוקסיות, שמבוססים עליו. לכן נוסח אשכנז הוא כיום נוסחם של הרוב המכריע של אשכנזים בחו"ל.
בארץ ישראל לעומת זאת, נוסח ספרד של החסידים מהווה את נוסח התפילה של חלק גדול מהיהודים ממוצא אשכנזי, בין השאר מכיוון שזה הנוסח בו מתפללים ברוב מוסדות החינוך הממלכתי דתי.
נוסח אשכנז הארץ ישראלי
הנוסח האשכנזי המקובל כיום בארץ ישראל משתייך ל"נוסח אשכנז המזרחי" מסיבות היסטוריות: היהודים האשכנזים הראשונים שהגיעו לארץ היו מתלמידי הגר"א שהיו ממוצא ליטאי. כאשר הגיעו תלמידי הגר"א לארץ ישראל רוב היישוב היהודי היה ספרדי. מתוך תפיסה הלכתית שעליהם לקבל את מנהגם של יהודי המקום הם שינו כמה דברים מנוסח אשכנז והתאימו אותם לנוסח הספרדים (למשל אמירת הלל בליל פסח בבית הכנסת ואמירת אין כאלהינו ופיטום הקטורת בכל יום) כאשר חלק משינויים אלה תאמו גם את דעת הגר"א (למשל אמירת "מוריד הטל" בקיץ, אמירת פרק "במה מדליקין" בקבלת שבת לפני תפילת ערבית ולא אחריה ועוד שינויים רבים). הרב בנימין שלמה המבורגר טוען שיוצאי אשכנז (גרמניה) בארץ ישראל לא קיבלו מנהגים אלו, ועל פי הוראתו, הוקמו בשנים האחרונות כמה מניינים בארץ לפי נוסח אשכנז הישן.
הפיוטים בנוסח אשכנז
בעוד שיהודי ספרד דחו את הפיוטים של משוררי ארץ ישראל הקדומים (כדוגמת יניי והקליר), יהודי אשכנז נטו לקבלם, ואף חיברו פיוטים נוספים בהשפעתם של אותם פייטנים. ביחס לאמירת הפיוטים קיים הבדל מהותי לא רק בין מזרח אירופה למערבהּ, אלא גם בין הקהילות השונות שהתקיימו בכל אחד משני האזורים הללו: דומה כי כמעט לכל עיר באירופה, שבה התקיימה קהילה ותיקה, ישנו מנהג מיוחד ביחס לפיוטים. בשל גורמים היסטוריים (מהפכת הדפוס, ההגירה לעולם החדש, רפורמה דתית וקיצור התפילה לשם הנוחות, ומאוחר יותר השואה והקמת מדינת ישראל) כמעט נעלמו כל המנהגים הללו, והתקבל ברוב הקהילות נוסח אחיד של פיוטים, המודפס במחזורים כ"נוסח אשכנז" (למעשה, שני נוסחים אחידים, אחד במנהג המזרחי ואחד במנהג המערבי). בסליחות, נשארו הרבה חילוקי מנהגים אפילו בדפוס.
כיום, ברוב הקהילות המתפללות בנוסח זה, ניכרת השמטה רבה של הפיוטים שנאמרו בעבר במנהג אשכנז, ורק במספר קהילות בודדות אומרים פיוטים כמנהג הקדמון. ישנן קהילות המשמיטות את כל הפיוטים, וישנן כאלה האומרות חלק מהם, כגון בימים נוראים בלבד, או רק בחגים, או שאומרים פיוטים בחזרת הש"ץ, אבל משמיטים את אלה שבברכות קריאת שמע.
נוסחים מוזיקליים
הנוסח המוזיקלי של התפילה הוא בעיקרו מסורת שעוברת בעל פה. עם זאת, מאז המאה ה-18, ובעיקר מאז המאה ה-19 קיים תיעוד בתווים של חלקים מן התפילה האשכנזית ואף של תפילות שלמות. בפנקסי חזן שנשתמרו (בין השאר בספרייה הלאומית) רשמו חזנים את היצירות שחיברו, או שלמדו מחזנים אחרים או שהעתיקו מספרים של חזנים אחרים. בנוסף, היו מלחינים, מנצחי מקהלות וחזנים שהוציאו לאור אנתולוגיות של חזנות וקבצים של לחנים שונים לתפילה, בעיקר במערב אירופה. בין האנתולוגיות החשובות של נוסח אשכנז אפשר למנות את:
בקהילות גרמניה סביב מפנה המאה ובתחילת המאה ה-20 יצאו לאור מספר ספרי תווים המתעדים את המסורת המוזיקלית של דרום גרמניה ובעיקר של קהילת פרנקפורט דמיין:
בישראל בלטו במשך שנים רבות ספריו של החזן והמורה יהושע לייב נאמן:
בארצות הברית נודעו ספריו של החזן והמורה פנחס ספיירו (שפירא) ללימוד נוסח התפילה לחול, לימים נוראים, ולקריאת הפטרה.
Trap
Trap (בעברית: מלכודת) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הקולומביאנית שאקירה, בשיתוף הזמר הקולומביאני מאלומה, מתוך אלבומה ה-11, El Dorado. השיר הוא שיתוף הפעולה השני של השניים בעוד הקודם היה הלהיט המצליח "Chantaje". השיר יצא לאור ב-26 בינואר 2018, כסינגל הרביעי מתוך האלבום.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-25 במצעד שבמקסיקו.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי שאקירה, רנה קנו וקווין מאוריציו, והוא הופק על ידי שאקירה, מאלומה, אל גניו, וצ'ירינו. לפני שיצא השיר, חשבו מבקרי המוזיקה ומעריציה של הזמרת כי השיר יהיה גרסה בשפה האנגלית, לשיר "Chantaje".
בסמוך לצאתו של האלבום, העלתה שאקירה לערוץ ה-Vevo שלה את האודיו של השיר, ונכון לאוקטובר 2019, מונה הצפיות שלו עומד על כ-23 מיליון צפיות, דבר אשר הופך אותו לאודיו השני הנצפה ביותר מן האלבום כשקודמו הוא, "Perro Fiel".
וידאו קליפ
ב-23 בינואר 2018, חשפה שאקירה באינסטגרם שלה קטע בין כמה שניות, שבו ניתן לראות אותה ואת מאלומה, מתרוממים מתוך נוזל דמוי חלב. לאחר מכן, פרסמו השניים הצצות נוספות וב-26 בינואר באותה השנה, הועלה הקליפ לערוץ ה-Vevo של שאקירה.
בקליפ ניתן לראות את השניים, כשהם שוחים בנוזל דמוי חלב, לאורכו. הקליפ מבוסס על עטיפת האלבום, בה ניתן לראות את שאקירה באותו המצב גם כן, כאשר היא שקועה בתוך נוזל דמוי החלב. נכון למרץ 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-125 מיליון צפיות.
רחוב בנק 25
רחוב בנק 25 (באנגלית: 25 Bank Street) הוא גורד שחקים ברציפי הרון באזור הדוקלנדס של לונדון. גובהו של המבנה 153 מטרים, ובו 33 קומות. המבנה, שהושלם בשנת 2003 הוא המבנה השביעי בגובהו בלונדון.
במבנה ממוקם המטה האירופי של חברת ההשקעות ג'יי פי מורגן צ'ייס.
גיורא רם-פורמן
גיורא רם-פורמן (נולד ב-14 בינואר 1935) הוא איש צבא ישראלי בדימוס ומנהל ישראלי. שימש טייס קרב בחיל האוויר הישראלי, ותפקידו הבכיר ביותר היה סגן מפקד החיל. לאחר שחרורו כיהן כיושב ראש דירקטוריון חברת מוצרי מעברות וכמזכ"ל הקיבוץ הארצי.
שירותו הצבאי
פורמן, יליד קיבוץ מעברות, שירת כטייס בחיל האוויר וכמדריך בבית הספר לטיסה. השתחרר ב-1957 וחזר לאחר שלוש שנים לשירות הקבע. היה שותף בהקמת אחת מטייסות המיראז' 3 הראשונות בחיל האוויר. ב-1965 מונה למפקד טייסת 113, טייסת מטוסי אוראגן. ב-1967 היה אמור להחליף את עמוס לפידות בפיקוד על טייסת 101, טייסת מטוסי מיראז' 3, אך בשל הכוננות בתקופת ההמתנה לפני פרוץ מלחמת ששת הימים, בוטלה ההחלפה. במלחמה השתתף פורמן במבצע מוקד כמוביל בכיר במסגרת טייסת 113, במקביל ערך גיחות במסגרת טייסת 101, ביום השני של המלחמה הפיל מטוס מיג 21 מצרי. כיהן כמפקד טייסת תעופה בבסיס חצור, וכמפקד בית הספר לטיסה. במלחמת ההתשה הפיל שני מטוסים נוספים במהלך קרב אוויר שהתרחש ב-8 ביולי 1969, בו הופלו שבעה מטוסי מיג 21 סורים באזור רמת הגולן. במלחמת יום הכיפורים, היה ראש מחלקת מבצעים של חיל האוויר, במהלך המלחמה נקרא לפקד על כנף 1 (בסיס רמת דוד) לאחר נפילתו של ארלוזור (זוריק) לב ומונה לתפקיד ב-23 באוקטובר 1973. בשל בעיות ראייה הושבת מטיסה.
ב-1977 היה שותף בצוות ההקמה מחדש של המכללה לביטחון לאומי. לאחר שרן פקר נאלץ לוותר על מינויו כראש להק אוויר וסגן מפקד חיל האוויר, מונה פורמן לתפקיד ב-1979. בתחילת 1981 השתחרר משירות הקבע, חזר לשירות בינואר 1982 ומונה לעוזר ראש אג"ם. במהלך מלחמת לבנון הראשונה המליץ לשר הביטחון, יחד עם עוזר ראש אמ"ן, אביעזר יערי, להימנע מכניסה לביירות. השתחרר בינואר 1983 בדרגת תת-אלוף.
לאחר שחרורו מצה"ל
פורמן הוא בוגר תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטת בר-אילן ותואר שני בכלכלה באוניברסיטת תל אביב. לאחר שיחרורו השלים דוקטורט בכלכלה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס שבבולטימור. היה מנכ"ל חברת מוצרי מעברות בסוף שנות ה-80. במהלך שנות ה-80 כתב סדרת מאמרים בעל המשמר נגד מלחמת לבנון הראשונה, בין השאר קרא להקמת ועדת חקירה בנושא. פורמן הוא ממקימי המועצה לשלום ולביטחון ב-1988 ונשיאה בתחילת שנות ה-90. בזמן משבר הקיבוצים כיהן כמזכ"ל הקיבוץ הארצי עד שהוחלף ה-1996 על ידי אבשלום וילן.
היה חבר דירקטוריון בחברת רמות של אוניברסיטת תל אביב וכיהן כמנכ"ל חברת התרופות "תרימה" מקיבוץ מעברות. בפברואר 2003 התמנה ליו"ר דירקטוריון חברת מוצרי מעברות וכיהן בתפקיד עד אוגוסט 2014. בתקופתו רכשה החברה את השליטה בחברת "אדמה" מתחום המזון האורגני ואת חברות "אנליט", "טבע טעם" ו"אלטמן" מתחום תוספי התזונה. ב-2009 מכרה מעברות 51% מהבעלות בחברת "מטרנה" לאסם ונסטלה תמורת 268.5 מיליון ש"ח.
במהלך הבחירות לכנסת העשרים בשנת 2015, הוצב במקום ה-96 ברשימת מרצ.
אפי נצר
אפרים (אפי) נצר (נולד ב-27 ביוני 1934) הוא מלחין ישראלי ואחד מאבות השירה בציבור בארץ. בשנות השישים והשבעים, לחניו הושרו בידי זמרים רבים בישראל.
ביוגרפיה
נצר נולד בשם אפרים שטמר, לחייק'ה ואהרון בחיפה. בגיל 16 קיבל אקורדיון מהוריו כמתנת יום הולדת. את שם משפחתו הנוכחי הוא שאל מדודו, חבר קיבוץ משמר העמק.
בנעוריו למד בבית ספר המקצועי בסמ"ת ועבד במקביל במוסך אגד. לאחר שירותו הצבאי כאקורדיוניסט בצוות הווי עבד במוסך כמכונאי דיזל, ובמקביל ניגן באקורדיון בערבי ריקודי עם. לאחר מכן החל ללמוד במגמת מוזיקה ב"סמינר אורנים", והחל להלחין כבר בגיל 20.
הלחנה וכתיבת שירים
נצר כתב את הלחן הראשון שלו לתחרות ריקודים ואת המילים לשיר "הורה נעורים" כתב אברהם בן זאב.
השיר "אני ושירי" שהלחין אפי נצר למילותיו של אברהם בן זאב בביצועה של שושנה דמארי זכה בשנת 1964 בפסטיבל הזמר והפזמון במקום השלישי.
השיר "בלדה לחובש", שהלחין נצר למילותיו של דן אלמגור ולעיבוד של שמעון כהן ושר יהורם גאון, זכה במקום הראשון בפסטיבל הזמר והפזמון 1969 (שהיה הפסטיבל הראשון שצולם לטלוויזיה). השיר "בלדה לחובש" זכה במקום הראשון בתחרויות שהתקיימו ברדיו בין כל השירים שהקליט יהורם גאון.
נצר כתב את ההמנונים ליחידות רבות בצה"ל
הקמת חבורת זמר
נצר קיים חוג לזמר עם בבית רוטשילד בחיפה, בתחילת שנות ה-60 ובעקבותיה הקים את חבורת הזמר הראשונה בארץ "חבורת בית רוטשילד", וגילה במסגרתה זמרות שזכו בהמשך לקריירה מצליחה, דוגמת עדנה לב וירדנה ארזי.
מנהל מוזיקלי ושירה בציבור
ייחודו היה בהמצאת השקופיות למילים, שהוקרנו מול הקהל המזמר
ספריו
נצר הוציא חמישה ספרי שירים שבכל אחד מהם ליקט 200 שירים של טובי היוצרים בארץ. הספרים מכילים מילים, תווים ואקורדים לנגינה.
חיים אישיים
נצר מתגורר בשכונת כרמליה בחיפה. היה נשוי לאילנה, אותה הכיר בערב ריקודי עם, ולהם שני ילדים. נכדו, עידו נצר, הוא חבר בהרכב האלקטרוני "Triangle" ואחד מיוצריו של השיר "Set Me Free", אשר נבחר לייצג את ישראל באירוויזיון 2021, בביצועה של עדן אלנה.
ברי סימון
ברוריה (ברי) סימון זהר (נולדה ב-24 ביולי 1959) היא מעצבת שמלות כלה ומורה לריקודי בטן ישראלית. בעבר התפרסמה כרקדנית בטן וב-2004 חזרה בתשובה.
ביוגרפיה
סימון נולדה בחיפה למשפחה מסורתית בת תשעה ילדים יוצאת מרוקו.
סימון הייתה רקדנית בטן מהמובילות והידועות בישראל בעיקר בשנות השמונים. השתתפה בין היתר בסרטי הקולנוע "כאסח" (1984), "תלווה לי את אשתך" (1989) ו"טיפת מזל" (1992). בטלוויזיה הופיעה בין היתר בתוכנית "זהו זה!" (בפרק "סרט ערבי") ובפרק הראשון של הסדרה "שכנים". כמו כן, עשתה תפקידי אורח בסרטים "אדון לאון" ו"קומפוט נעליים". ואף השתתפה בקליפ sandanya בהרכב Foreign Affair של פורטיסחרוף בשנת 1989.
בשנת 2011 סימון הופיעה, והתראיינה בתוכנית התחקירים "פנים אמיתיות" בהגשת אמנון לוי.
סימון השתתפה ב-2012 בעונה הרביעית של תוכנית המציאות הישראלית, "האח הגדול", ופרשה מהתוכנית ביום ה-17 של העונה.
חיים אישיים
סימון הייתה נשואה שמונה פעמים, לשישה בעלים. בין היתר נישאה לפייטן יחיאל נהרי ולספר מוטי טולדנו שבעקבותיו חזרה בתשובה. נישואיה הראשונים היו ב-1974 וכעבור כחצי שנה נולד בנה היחיד זוהר.
שוד הבנק המרכזי (סרט)
שוד הבנק המרכזי (בפורטוגזית: Assalto ao Banco Central) הוא סרט מותחן ברזילאי משנת 2011 שביים והפיק מרקוס פאולו סימואס, בכיכובם של מילם קורטז, הרמילה גודס, אריברטו לאו ולימה דוטרטה. אירועי הסרט מבוססים על אירועי שוד הבנק המרכזי בשנת 2005 בפורטלזה.
עלילה
בשנת 2005, הפושע הבכיר באראו (מילם קורטז) ואשתו קרלה (הרמילה גודס) מתכננים את השוד שהעניק השראה לסרט - הם צריכים לחפור מנהרה המחברת בית לכספת של הבנק המרכזי בפורטלזה, כדי לגנוב מיליוני ריאלים. כדי להשיג את מטרתם הם מרכיבים קבוצה של שמונה עבריינים נוספים: מיניירו (אריברטו לאו), יד ימינם של הזוג וראש החבורה כאשר באראו אינו בסביבה; דוטור (טוניקו פריירה), מהנדס אזרחי קומוניסטי; טאטו (ג'רו קמילו); קאטאנו (פאביו לאגו), סאולו (קראו קלאב), דסיו (ז'וליאנו קזארה) ופירמינו (קאדו פאברו), כולם לבנים; ולאו (הייטור מרטינז), ראש הביטחון וקצין משטרה לשעבר, סולק מתפקידו בגלל שחיתות.
לפני הרכבת החבורה, באראו משיג מידע חיוני ממוקיר (אנטוניו אבוג'מרה) ומשתמש בו מאוחר יותר כדי לתכנן את מהלכי החבורה פעם אחת בתוך הכספת. באראו גם מסדר בית ישן כמפקדה לאנשיו ושני שתחתיו נחפר הבור. הוא גם מייסד חברת דשא מלאכותית מזויפת כדי לכסות את פעילות החבורה. אחיה האוונגלי של קרלה דבנילדו (ויניסיוס דה אוליביירה) מצטרף בהמשך כמזכיר החברה. אף כי בתחילה לא היה מודע לכוונותיהם האמיתיות של עמיתיו, הוא מאוחר יותר מתגנב בסתר למנהרה ומגלה את תוכנית החבורה. הוא מבקש מבאראו לאפשר לו לעזוב אך נאלץ להישאר.
בחזרה לתקופה שקדמה לשוד, החבורה מגיעה סוף סוף לכספת ב-6 באוגוסט 2005, לאחר שלושה חודשי מאמץ. באראו, קרלה ומניירו אוספים את המזומנים והחבורה מעבירה סכום של 164 מיליון דולר למרכז המטה שלהם, שם כל אחד מרוויח 2 מיליון דולר. סאולו, בהשראת האידיאלים הקומוניסטיים של דוטור, מוחה נגד החלוקה הבלתי שוויונית של הכסף, אך נורה למוות על ידי באראו. על מנת לפתות את המשטרה ממקום הימצאו, יש לבאראו סכום כסף גדול הנטוע בתוך מכונית שהועמסה אחר כך על מכונית אוטומטית לכיוון סאו פאולו. המשטרה עוצרת את המכונית ועוצרת את הנהג שלה, מתוך אמונה שכל הכסף נשלח לסאו פאולו.
בהמשך, לאו מקבל ביקור מחבריו לשעבר מהמשטרה רובסון (מרסלו גונסאלבס) ווגנר (ז'ורז'ה מדינה). הם מגלים את התעשרותו הפתאומית ודורשים ממנו להכניס אותם לתוכנית. ליאו מודה באי רצון שהוא היה חלק מהשוד ומסכים למכור את עמיתיו. הם מתחילים עם דסיו, שלליאו היו חילוקי דעות לפני השוד. דסיו מסרב לחשוף את מיקום הסכום ונורה למוות על ידי ליאו. ילדים מהשכונה מתגנבים אחר כך לחצר של דסיו ומגלים את החלק שלו קבור שם. אמורים מגיע אחר כך לחקור את העניין.
בינתיים, קרלה ובאראו מתווכחים אם עליהם להתחיל לבזבז את כספם או לא - באראו רוצה להוריד פרופיל שהמשטרה תירגע. אך היא לא מרוצה מהגישה של באראו ומחליטה לעזוב אותו ועוברת למרכז המחלקה לשעבר של החבורה, שם מתגורר כיום מיניירו. אמורים עורך ביקור בקאטנו לאחר שהוא מנסה לקנות אחוזה עם שטרות ישנים של 50 מיליון ריאל - עם אותו סוג של שטרות שנגנבו במהלך השוד. קטאנו חושף שלא בכוונה את הקשר שלו לשוד ובסופו של דבר נאזק על ידי אנשיו של אמורים.
אנג'ליקה אכבר
אנג'ליקה אכבר (נולדה בשנת 1969) היא פסנתרנית ומלחינה טורקייה ממוצא אוזבקי-יהודי.
שוד הבנק המרכזי (סרט)
עלילה
דוואנילדו מגלה לכומר שלו (מילטון גונסאלבס) שהוא הרוויח הרבה כסף לאחר שעבד עם אנשים ש"לא פעלו על פי הוראת האל". הכומר משכנע אותו לתרום את כל הכסף לכנסייה, אך דוואנילדו מחליט לשמור על חלקו. כשהוא חוזר מהכנסייה, הוא מפיל כמה שטרות ומגיב באופן מוזר כששוטר מרים את זה עבורו, בסופו של דבר נעצר ואחר כך נחקר על ידי אמורים. אמורים ותלמה עוצרים גם את פירמינו, וטועים לזהותו בתור באראו. פירמינו מכחיש בתחילה את זהותו כבאראו, אך עורך דינו של באראו משחד אותו להתחזות לבאראו.
אנג'ליקה אכבר
קורות חייה
אנג'ליקה אכבר נולדה בקרגנדה שבקזחסטן, למשפחה מוזיקלית. אביה היה פילוסוף ומוזיקאי יהודי ואמה הייתה מוזיקאית אוזבקית. היא למדה לנגן בפסנתר ולקרוא תווים בגיל שנתיים וחצי וכאשר הייתה בת שלוש החלה לקחת שיעורים פרטיים. המורה הראשון שלה היה ו. ליפובצקי, אחד המייסדים של הקונסרבטוריון בחרבין ומורה בקונסרבטוריון במוסקבה. בגיל חמש היא כבר הלחינה.
שוד הבנק המרכזי (סרט)
עלילה
מיניירו מתקשר לחברי החבורה שנותרו וקובע פגישה כדי שיוכלו לדון בצעדים הבאים שלהם עכשיו כשראש כנופייתם כביכול בכלא. לילה אחד מפתיע באראו את מיניירו בדרכו חזרה הביתה ומתעמת איתו בשל היכרותו עם אשתו קרלה לאחר שנודע לו על כך ממרטיניו (קאסיו גאבוס מנדס), בלש ששכר כדי לשמור על חברי כנופיה אחרי השוד. באראו מכה בקלות את מיניירו ומחזיק אותו באיומי אקדח, ובסופו של דבר חס עליו וקובע כי לאף אחד לא יהיה אכפת ממותו. ליאו מודיע לחבריו במשטרה על הפגישה והם מתכננים לחשוף את שאר החבורה. עם זאת, אמורים וטלמה מאזינים לטלפון של מיניירו ולכן גם הם מודעים לפגישה. הם מרכיבים קבוצת כוחות מיוחדים ופורצים למפקדה הישנה, ועוצרים את מיניירו, לאו, טאטו וקרלה. חברי המשטרה של ליאו פשוט צופים בנעשה לפני שהם מספיקים לברוח.
אנג'ליקה אכבר
קורות חייה
היא הגיע לטורקיה בשנת 1990 עם בעלה הראשון, הם החליטו להישאר במדינה וקיבלו אזרחות.
שוד הבנק המרכזי (סרט)
עלילה
בחקירתו פירמינו מופרע על ידי אמורים שמודיעה על פרישתו. מאוכזב מההתמודדות עם פשע בזמנים הנוכחיים, הוא מברך את תלמה שקודמה לאחרונה כשהיא מודיעה שהיא תתפוס את מקומו. אז תלמה מלווה את קרלה אל רכב שטח משטרתי בזמן שאמורים צופה בהן. באראו מסתנן בין הצלמים ומחייך אל קרלה שמחייכת אליו בחזרה מול אמורים המבולבל.
אנג'ליקה אכבר
קורות חייה
אכבר היא הראשונה בעולם שכתבה עיבוד סולו לפסנתר עבור היצירה "ארבע העונות" מאת אנטוניו ויוואלדי. החוברת יצאה לאור על ידי חברת 'סוני מוזיקה' בשנת 2002, ונכנסה לקטלוג של סוני גם בתור האלבום הטורקי הראשון של מוזיקה קלאסית בקטלוג.
אכבר תומכת בהתנזרות מאלכוהול ועישון. היא נשואה ויש לה שני ילדים.
יז'י פטרסבורסקי
קורות חיים
יז'י פטרסבורסקי נולד בוורשה למשפחת מוזיקאים. הוא למד בקונסרבטוריון של ורשה והמשיך ללימודי מוזיקה בווינה. אמריך קלמן הכיר את יכולתו והמליץ לו להמשיך בהלחנה.
בשנת 1922 ביחד עם בן דודו ארתור גולד יז'י פטרסבורסקי הקים תזמורת ג'אז. בשנות ה-30 של המאה ה-20 הוא כתב מוזיקה לסרטים רבים שצולמו באותה תקופה בפולין. בשנת 1936 הוא כתב טנגו To ostatnia niedziela שבוצע על ידי מייצ'יסלב פוג וזכה לפופולריות גדולה.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה יז'י פטרסבורסקי גויס לצבא ולאחר כיבוש פולין הגיע לברית המועצות. בהיותו במינסק הוא הקים תזמורת ג'אז חדשה שרובה הייתה מאזרחי פולין לרבות הנריק גולד. שיריו זכו לפופולריות גדולה במיוחד תכול המטפחת בביצוע של קלבדיה שולז'נקו. בהמשך הוא הצטרף לצבא אנדרס ועזב את תחומי ברית המועצות.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, יז'י פטרסבורסקי התגורר בארגנטינה. באותה תקופה הוא כתב שיר שנכלל ברפרטואר של שרה גורבי. בשנת 1967 הוא חזר לפולין. יז'י פטרסבורסקי נפטר בוורשה בשנת 1979.
בר-קיימא לתרבות, אמנות, מוסיקה ושלום
בר-קיימא לתרבות, אמנות, מוסיקה ושלום (ע"ר) היא עמותה ירושלמית, הפועלת בתחום התרבות בירושלים, במטרה לאפשר סביבה מוגנת ותומכת להקמה והפעלה של פרויקטים קבוצתיים ורב-תחומיים משלב הרעיון ועד ליציאה לעצמאות. העמותה מספקת תשתית ביורוקרטית, משפטית, ארגונית ושיווקית, עם ייעוץ וליווי לפרויקטים בתחום התרבות, וכן מפתחת כלי ארגון, ניהול וביטוי שיתופיים ואינטרנטיים.
מטרת העמותה היא לאפשר חופש יצירה וביטוי על-ידי מזעור נזקי הביורוקרטיה על אמנים ופעילי-תרבות הפועלים במסגרת עמותת בר-קיימא, וכן ליצור מודלים חדשים וברי-קיימא לביטוי וארגון משותף תוך פיתוח שיתופי-פעולה המבוססים על שיתוף קהילה ותמיכת הקהל. העמותה פועלת כפלטפורמה ליוצרים, ומעודדת שימוש בטכנולוגיה, הומור ומיקור-המון לפיתוח יוזמות עצמאיות וחדשניות. באמצעות חיבור בין אמנים, מוסדות תרבות והקהל, אנו פועלים ליצור מגרש-משחקים תרבותי מגוון, תוך מתן מסגרת חופשית ועצמאית לכל אחד מהפרויקטים. זה מאפשר לפרויקטים הפועלים בבר-קיימא להתמקד ביצירה של אמנות וחוויות המשקפות ויוצרות את התרבות העכשווית בירושלים.
בשנת 2020 מנהלי העמותה לידיה מלטין ונועם כוזר זכו בפרס "נבחרי העיר 2020" ירושלים.
הקמת העמותה - 2006 - 2011
העמותה הוקמה בשנת 2006, במטרה להמשיך את הפעילות התרבותית שהתקיימה בפאב הדיוואן (פאב), אחד המקומות היחידים שפעלו בירושלים בתקופת האינתיפאדה השנייה, והיווה עוגן תרבותי באותה תקופה. בין העובדים בדיוואן ניתן למנות את שאנן סטריט, וסייד קשוע, ומדי ערב היו מופעים, תקלוטים, סטנד-אפ ועוד. אולם המקום נסגר בטרם העמותה התחילה לפעול באופן רשמי, ולאחר מחאת האוהלים של שנת 2011, החליטו מייסדי העמותה להפעילה מחדש, כבית לקבוצות רב-תחומיות.
פעילויות העמותה
משרדי העמותה נמצאים בבניין כלל שבמרכז העיר ירושלים, שם פועל ה"ביורו - סטודיו לאמנות וביורוקרטיה" שמעניק ליווי, ייעוץ, הרצאות והכשרות מקצועיות בתחום ההפקה, הניהול והארגון.
כמו-כן, העמותה מפתחת מודלים כלכליים ברי-קיימא במסגרת "בנקיימא - שותפות משאבים וגורל", וכן מפתחת כלים אינטרנטיים לארגון וניהול פרויקטים ועמותות.
מוסדות ומתחמי תרבות
מזקקה - מרכז תרבות הכולל אולם הופעות, אולפן הקלטות ובית-קפה, ברחוב שושן 3, ירושלים.
גלריה ברבור - גלריה מקצועית-קהילתית. בשנת 2020 לאחר סיום הליך משפטי מול עיריית ירושלים הגלריה פינתה את המבנה בו שכנה במשך 15 שנה, ועברה למשכן זמני ברחוב שלמה המלך 9, ירושלים
המפעל - בית האמנים "המפעל" הוקם על-ידי קבוצת בית ריק בשנת 2016, ובהמשך הוקמה אגודה שיתופית המנהלת את המתחם כיום.
מוזיקה
תזמורת הרחוב הירושלמית - תזמורת קלאסית המופיעה במרחב הציבורי ובחללים לא קונוונציונאליים. התזמורת הוקמה בשנת 2014 ומאז שיתפה פעולה עם אמנים צעירים וותיקים כולל ארקדי דוכין, ירון לונדון, אורי אלבוחר, מיכאל גריילסאמר ועוד
ליריק-אופרה - המפיקים מופעי וסדנאות אופרה, כולל כיתות אמן בינ"ל בהשתתפות יוצרים מובילים מהתחום מהארץ ומהעולם.
הפיראטיות הפיראטיות - תזמורת רחוב ומחאה לכלי נשיפה ותופים
פסטיבל זיקוק - פסטיבל מוזיקה שנתי המציג את חוד החנית של היצירה המוזיקלית האלטרנטיבית הישראלית והמשלב להקות צעירות ומבטיחות עם אמנים ותיקים ומוערכים במגוון רחב של סגנונות וז'אנרים מוזיקליים. הפסטיבל זוכה להתעניינות תקשורתית וקהל רב המגיע לירושלים מרחבי הארץ ומהווה אירוע שיא של קהילת המוזיקה האלטרנטיבית.
אממ"י - איגוד מוזיקאים ירושלמי.
ספרות ושירה
עירובין - קובץ ספרותי בעריכת אמיר מנשהוף ורונה ברנס, הכולל יצירות מקור בספרות ושירה, וכן תרגומים מקוריים, בשילוב אמנות חזותית.
הַמּוּסָךְ-מוסף לספרות - מגזין אינטרנטי דו-שבועי לספרות ושירה, הפועל כחלק מאתר הספרייה הלאומית, ומאז שנת 2020 מוכר על ידי משרד התרבות.
מגזינים אינטרנטיים ופודקאסטים
ערב-רב - מגזין לתרבות ואמנות המסקר ומבקר את המתרחש בזירת האמנות והתרבות בישראל
שלג פודקאסט - אולפן ולייבל לפודקאסטים ותוכן אודיו, אחד המוכרים פודקאסט אגדות אמיתיות, שיתופי פעולה עם מוזיאון ישראל, בית אבי חי ועוד.
קולומבוס - מגזין לאוהבי ואוהבות מוזיקה, שרוצים לגלות מוזיקה חדשה וישנה, מכל הכיוונים.
תיאטרון ומחול
סטארקצ'ר - קובצת תיאטרון קהילתי המעלה מחזות-זמר באנגלית.
תיאטרון בתזוזה - קבוצת תיאטרון קהילתי המעלה מופעי שייקספיר, פרופורמנז ותיאטרון במרחב הציבורי
איגודים
איגוד האוצרים - איגוד שהוקם בתקופת הקורונה ומונה כ-100 אוצרים מרחבי הארץ.
פעילויות עבר
אף (מגזין) - מגזין רחוב חודשי בנושא עיצוב, מדיה ותרבות הופץ ברחובות ירושלים, תל אביב ועוד בין השנים 2010 - 2013.
מסיבות ביטחוניות - פנזין מודפס שריכז והפיץ את אירועי התרבות בירושלים, הודפס בין השנים 2002-2007, ולאחר מכן פעל כאתר אינטרנט שיתופי.
דוניא - בית-ספר למוזיקה מזרחית לנוער, שפעל בקטמון ובבית צפאפא, ובשנת 2017 הפך לאגף למוזיקה מזרחית בקונסרבטוריון שליד האקדמיה למוסיקה.
פלמנקה - סטודיו פלמנקו בניהולה של מיכאלה הררי. החל משנת 2017 פועל כחלק ממינהל קהילתי בית הכרם.
קולקטיב פנדורה - קולקטיב לתיאטרון חפצים ובובות, שפעל עד שנת 2019.
חדר דימויים - מיני-גלריה שפעלה במתחם המעצבים ברחוב בצלאל.
ימת חול
ימת חול (גם עֶרְג) היא אזור גדול ושטוח למדי של מדבר המכוסה בחולות נודדים, ומאופיין במיעוט צמחייה או בהיעדרה כליל. המונח הלועזי erg מקורו בערבית (עַרְק, عرق; "קרקע חולית") של תושבי הסהרה, שבדומה להרבה מונחים הקשורים למדבר השתרשו בספרות המקצועית, מפני שרוב החוליות בעולם נמצאות בסהרה ובחצי האי ערב.
נעל הזהב הבלגית
נעל הזהב הבלגית (בהולנדית: Gouden Schoen, בצרפתית: Soulier d'Or) הוא פרס המוענק על בסיס שנתי לכדורגלן הטוב ביותר באותה השנה בליגת העל הבלגית. הפרס מוענק בתחילתה של כל שנה אזרחית, ומוענק בחסות העיתון הבלגי Het Laatste Nieuws. הפרס מחולק החל משנת 1954.
ימת חול
המונח מתייחס לאזורים מדבריים שמכילים יותר מ-125 קילומטרים רבועים של דיונות, ובהם החול מכסה לפחות 20% מהשטח הכללי. הגדול שבמדבריות העולם הוא מדבר סהרה המתפרש על פני 9,000,000 קמ"ר ומכיל מספר ימות חול. ימת החול הרציפה הגדולה בעולם היא הרֻבּע אל-ח'אלי ('הרֶבע הריק') בחצי האי ערב ושטחה מגיע ל-650,000 קמ"ר. הדעה הרווחת היא שכ-85% מהחול הנייד בעולם נמצא בימות חול שגודלם עולה על 32,000 קמ"ר.
נעל הזהב הבלגית
הזוכה בפרס נבחר על ידי משאל בין עיתונאים ואנשי כדורגל בולטים בבלגיה. המצביעים מתבקשים לבחור עבור השחקן המצטיין בחצי העונה השני של העונה החולפת, ובחציה הראשון של העונה הנוכחית. כתוצאה מכך, הזוכה יכול לקבל את כל קולותיו עבור חצי עונה בלבד, כך למשל אם הצטרף/עזב את הליגה הבלגית בסיום העונה, או לקבל קולות עבור הופעותיו בשתי קבוצות שונות.
ימת חול
תיאור
ימות חול מרוכזות בין קווי רוחב 20° ל-40° בהמיספירות הצפונית והדרומית, וכוללים אזורים שעוברות בהן רוחות הסחר. ימות חול פעילות, מוגבלות לאזורים שבהם כמות המשקעים עולה על 150 מ"מ בשנה. הגדולות שבהן מצויים בצפון ודרום אפריקה, מערב אסיה ומרכז אוסטרליה. ימות חול ושדות דיונות נוצרים על פי רוב במקומות שופעי חול יבש ומשוחרר כמו ואדיות, דלתה, מישורי הצפה, אגמים שיַבשוּ וחופים. כמעט כל ימות החול הגדולים ממוקמים עם כיוון הרוח לוואדיות יבשות, שלא יכלו לקיים צמחייה ולכן היו נתונות לסחיפה מתמשכת של הרוח. חול ממקומות כאלו נודד עם כיוון הרוח ונערם לדיונות גדולות במקומות בהם התנועה נחלשת ואף נעצרת בשל חסמים טופוגרפיים. נדידת החול עשויה להרחיק מאות ואלפי קילומטרים ממקום המוצא, ומשך התהליך אורך לפחות כמיליון שנים. מדבריות כגון חצי האי ערב, ימת מורזוק בלוב, מדבר סימפסון ומדבר החול הגדול באוסטרליה.
נעל הזהב הבלגית
פול ון הימסט הוא שיאן הזכיות בפרס, עם ארבע זכיות, בין 1960 ל-1974. יאן קולמנס ווילפריד ון מואר זכו בתואר שלוש פעמים כל אחד. הזר הראשון שזכה בתואר היה יוהאן בוסקאמפ ההולנדי שזכה בתואר ב-1975. פאר זטרברג השוודי ומבארק בוסופה המרוקאי הם הזרים היחידים שזכו בתואר יותר מפעם אחת. בשנת 2011 היה מתיאס סוארס הארגנטינאי לדרום אמריקאי הראשון שזוכה בתואר.
בשנת 2016 חולק לראשונה במקביל פרס נעל הזהב לכדורגלנית המצטיינת של השנה, והזוכה הראשונה בתואר הייתה טסה וולארט.
תיאודור רבניץ
תיאודור רבניץ (בגרמנית: Theodor Rehbenitz; 2 בספטמבר 1791 – 19 בפברואר 1861) היה צייר ושרטט גרמני, המזוהה עם תנועת הנצרתיים.
ביוגרפיה ועבודתו
רבניץ נולד באחוזה בה שימש אביו כמפקח. לאחר שקיבל הדרכה מהרקטור המקומי, השתתף בגימנסיה ההומניסטית "קתרינאום" בליבק. כאשר אביו נפטר בשנת 1810, ראש עיריית באד אולדסלוי נהיה לאפוטרופוס שלו. בשנה שלאחר מכן הוא הפך לסטודנט למשפטים באוניברסיטת קיל, ואז עבר לאוניברסיטת היידלברג. בעודו שם, הוא הצליח לראות את אוסף הציורים שהוצג שם. התצוגה נתנה לו השראה לוותר על לימודי משפטים ולהפוך לצייר היסטורי. הוא נכנס לאקדמיה לאמנויות יפות בווינה, בשנת 1813.
באיטליה
בשנת 1816 יצא למסע הלימודים המסורתי לרומא. מכיוון שאחותו אוגוסטה התחתנה עם אחיו של יוהאן פרידריך אוברבק, כריסטיאן גרהרד, הוא מצא כניסה מהירה לחוגים הפנימיים של תנועת הנצרתיים אף שבניגוד לרובם הוא נשאר פרוטסטנטי. הוא טייל רבות ברחבי איטליה במשך שנים. בשנת 1819 הוא הקים סטודיו משותף עם יוליוס שנור פון קרולספלד ופרידריך פון אוליבייה בפאלאצו קפרלי ליד גבעת הקפיטולין. עם זאת, הוא עבד לאט, משימה גדולה שהתחיל, לא הושלמה, בזמן שהוא מהר לעזוב את רומא. קיץ 1823 בילה בפירנצה ובפיזה, ובעקבותיו נסע לפרוג'יה, שם שהה עד 1827. בין השנים 1828 עד 1831 עבד במשרדי השגריר הפרוסי, כריסטיאן צ'ארלס ג'וזיאס פון בונסן. מעט מאוד יצירות שרדו מהתקופה האיטלקית שלו.
רבניץ עבר לליבק בשנת 1832, ועבד בעיקר כצייר פורטרטים. בין השנים 1835 עד 1841 הוא חי במינכן ושוב היה מעורב במיזם משותף עם קרולספלד והאחים אוליבייה. שם עבד בעיקר על נושאים דתיים ועל סדרת דיוקנאות עצמיים.
לאחר שהות קצרה נוספת בליבק, הוא התקבל לעבודה כמדריך באוניברסיטת קיל, תפקיד שכלל ניהול אוסף האמנות של האוניברסיטה.
הוא הפך לחבר באגודה לאמנות קיל והיה בדירקטוריון החברה לאיסוף ושימור לשימור עתיקות גרמניות.
הוא נפטר לאחר מחלה ממושכת.
ליגת העל הטאיוואנית בכדורגל
ליגת העל הטייוואנית בכדורגל (בסינית: 台灣企業甲級足球聯賽) היא הליגה הבכירה ביותר בליגות הכדורגל של טאיוואן המנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל של טאיפיי הסינית (ה-CTFA).
היסטוריה
הליגה הוקמה בשנת 2017 לאחר התפרקות הליגה הלאומית בכדורגל (ליגת הכדורגל הבין-עירונית) שפעלה בין 2007 ל-2017. לפני כן בין 1983 ועד 2007 הייתה קיימת "ליגת המיזם לכדורגל".
תחת מגפת COVID-19 בשנת 2020, ניצלה ההתאחדות את המצב הקל יחסית בטאיוואן והפכה לאחת מליגות הכדורגל הבודדות בעולם שפעלו ופתחו את העונה כרגיל, לצד ליגת העל הבלארוסית בכדורגל וליגות בודדות נוספות, מה שעזר גם לתפוצה נרחבת של שידורי הליגה לצרכנים ברחבי העולם.
פורמט
לוח הזמנים של ליגת העל בכדורגל של טאיוואן נמשך בין אפריל לאוקטובר בשנה קלנדרית. הליגה מכילה 8 קבוצות שמתמודדות בסדרה של שלושה סבבים, שכל אחד מהם מורכב משבעה משחקים. לאחר השלמת לוח הזמנים של 21 המשחקים, הקבוצה העליונה זוכה בתואר אלופת הליגה ומעפילה אוטומטית לגביע AFC בשנה שלאחר מכן.
מאז 2020 קיימת מערכת העפלה וירידת ליגה בין ליגת העל לליגת האתגר בכדורגל (台灣企業甲級升降足球聯賽). הקבוצה במקום האחרון בליגת העל יורדת לליגת האתגר והקבוצה הראשונה מליגת האתגר עולה לליגת העל. סגנית אלופת ליגת האתגר משחקת בטורניר המוקדמות עם המקום השביעי בליגה, כשהמנצחת נשארת בליגה הבכירה.
גרנובל
גְרֶנוֹבְּל (בצרפתית: Grenoble) היא עיר בדרום-מזרח צרפת, לרגלי הרי האלפים. היא בירת מחוז איזר (Isère) שבחבל אוברן-רון-אלפ.
במפקד האוכלוסין שנערך ב-1999 נספרו בגרנובל 153,317 תושבים (156,107 לפי אומדן 2006). באזור המטרופולין של העיר נספרו 514,559 תושבים באותו מפקד אוכלוסין.
גאוגרפיה
גרנובל נמצאת לרגלי האלפים, בנקודה בה נשפך נהר הדראק (150 ק"מ) לנהר האיזר (290 ק"מ), הנותן את שמו למחוז כולו. היא מוקפת הרים - מצפון הרי השרטרז, ממערב הרי הוורקורס, וממזרח רכס הרי הבלדונה. משום כך, היא זוכה לעיתים קרובות לביקור הטור דה פראנס, כמו גם לכינוי "עיר הבירה של האלפים".
היסטוריה
האזכור הראשון לעיר היה בשנת 43 לפנה"ס. בזמנו העיר הייתה לכפר והיא נשאה את השם קוּלרוֹ. היא נוסדה על ידי האלוברוזים הגאליים. בשנת 286 נבנתה חומה מסביב לעיר הקטנה, שרידים ממנה עדיין עומדים כיום. כשהוא נפעם מקבלת הפנים בכפר, שדרג אותו הקיסר הרומי גרטיאנוס למעמד של עיר, וב-377 שונה שם העיר לגרטיאנופוליס כדי לכבד אותו.
לאחר נפילת הקיסרות הרומית, הייתה העיר לחלק מהממלכה הבורגונדית הראשונה, לפחות עד שנפלה לידיו של קלוטייר הראשון, מלך הפרנקים ובנו של כלוביס. בהמשך מצאה עצמה העיר בידם של המלכים הקרולינגים, ולאחר מכן עברה לידי ממלכת ארל הבורגונדית. בסופו של דבר עברה לבעלות רוזני ויין, אשר התואר שלהם, "דופן" (Dauphin), היה לשם האזור כולו - דופינה. גרנובל הייתה לעיר הבירה של פרובינציית דופינה עד 1790 כאשר הוחלפה מערכת הפרובינציות במערכת המחוזות.
עם הזמן עבר שם העיר שינויים באופן היגויו - תחילה ל"גרניובול" (Graignovol), ולאחר מכן שונה לגרנובְּל משום שביקשו לקשר אותו עם המילה הצרפתית Noble (אציל) כהתייחסות למלך צרפת.
בשנת 1968, אירחה העיר את משחקי החורף האולימפיים.
ערים תאומות
הערים התאומות של גרנובל הן:
מדעי המוח
מדעי המוח (באנגלית: Neuroscience, או Neurobiology) הם מדעים בין־תחומיים החוקרים את כל ההיבטים השונים של מערכת העצבים בבעלי חיים ובבני אדם.
הגדרת התחום
מדעי המוח כללו בראשיתם בעיקר את תחום הנוירוביולוגיה – החקר של הביולוגיה התאית והמולקולרית של תאי העצב (הנוירונים) ושל התאים האחרים, המבנים והאיברים של מערכת העצבים. בעשורים האחרונים התרחבו מדעי המוח בצורה ניכרת ותחומי מחקר רבים נוספו להם. למרות זאת רבים עדיין רואים את המונחים "מדעי העצב" ו"נוירוביולוגיה" כמקבילים. מדעי המוח (באנגלית: Neuroscience) קרויים בעברית גם מדעי העצב, מכיוון שבתחום זה נחקרים גם מערכות עצבים פשוטות של בעלי חיים נטולי מוח או עצבים של ממש, שלהם רשת תאי עצב בלבד (לדוגמה C. elegans).
שני תחומים מסורתיים נוספים הנכללים במדעי המוח הם הנוירולוגיה והפסיכיאטריה, שני תחומים רפואיים המתמקדים במחלות ובפתולוגיה של מערכת העצבים, עם התמקדות של הפסיכיאטריה במחלות נפש.
כיום מדעי המוח כוללים בין השאר את התחומים הבאים:
שיטות מחקר
חלק ניכר מהמחקר בתחומים של מדעי המוח מתמקד במבנה ובתפקוד של מערכת העצבים והאזורים השונים בתוכה, זאת תוך שימוש בשלל שיטות ומכשירים.
בשל סיבות פרקטיות ואתיות, חלק מהשיטות אינן תמיד ישימות כאשר מדובר במחקר בבני אדם. במקרים אלה, משתמשים במחקרים הנערכים על אורגניזם מודל (לרוב חולדות או פרימטים) כדי להסיק על מבנים פיזיולוגיים מקבילים ועל התנהגויות דומות בבני אדם.
חקר מבנה המוח ומרכיביו
דימות רפואי משמש במדעי המוח ככלי מחקרי לקבלת תמונות של מבנה המוח ביצור החי. הכלי הנפוץ ביותר הוא סריקות דימות תהודה מגנטית (MRI) של מערכת העצבים המרכזית, אם כי נעשה שימוש גם בכלים נוספים כגון סריקת טומוגרפיה ממוחשבת (CT), המבוססת על קרני רנטגן.
בנוסף, מבנה המוח נחקר על ידי הסתכלות על רקמות תחת מיקרוסקופ. לצורך כך, נחתכות 'פרוסות' של רקמת מוח לאחר מותו של היצור. שיטות איתור וצביעה מיוחדות מאפשרות התמקדות במאפיינים שונים של המוח:
חקר תפקוד האזורים במוח
כלים אלה הם רלוונטיים במיוחד עבור תחומים העוסקים בקשר בין הפעילות המוחית לבין התנהגות, כגון נוירולוגיה, פסיכוביולוגיה ונוירופסיכולוגיה.
תיעוד פעילות עצבית בזמן אמת - פותחו מספר שיטות המודדות את הפעילות העצבית בזמן אמת, ובכך מאפשרות לראות את אופי הפעילות בעת ביצוע התנהגות מסוימת. בהתאם למכשירים שבהם משתמשים, המבנים שפעילותם נמדדת נעים מרמת הנוירון הבודד, דרך תבנית הפעלתם של אזורים שלמים, ועד למאפיינים של הפעילות החשמלית במוח כולו.
השפעה זמנית על ההולכה העצבית -
גירוי מגנטי חוץ-גולגולתי (TMS) - שיטה המשתמשת בהשראה אלקטרומגנטית על מנת לייצר דחפים עצביים על פני אזור מסוים בקליפת המוח ובכך להשפיע על הפעילות המוחית (למשל ליצור הפעלה של המערכת המוטורית).
גירוי מוחי עמוק (DBS) - בהליך זה, אשר משמש גם כשיטת טיפול נוירולוגית, מושתלות אלקטרודות באתרי מטרה בתוך המוח. האלקטרודות נשלטות על ידי קוצב השולח גירוי חשמלי לאותו אזור. מנגנוני הפעולה שדרכם משפיע הגירוי על הפעילות העצבית עדיין אינם ברורים, אך לעיתים הוא משפיע על אזורים במוח בצורה דומה ללזיות. יתרונו הגדול ככלי מחקרי הוא בכך שניתן לשלוט מבחוץ בזמן אמת על הגירוי החשמלי בעוד האדם/החיה מסתובבים בחופשיות. בצורה זו אפשר להיווכח בהשפעה של גירוי או 'שיבוש' באזור מוחי מסוים על ההתנהגות, גם בתנאים של סמיות כפולה.
קישורים חיצוניים
כתבי עת באנגלית:
תוכניות לימוד בישראל למדעי המוח:
אגודות ומכוני מחקר:
ניל דה-גראס טייסון
ניל דה-גראס טייסון (באנגלית: Neil deGrasse Tyson; נולד ב-5 באוקטובר 1958 בניו יורק) הוא אסטרופיזיקאי ואסטרונום אמריקאי, ומנהלו של פלנטריום היידן במוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע, בו הקים את המחלקה לאסטרופיזיקה ב-1997.
ביוגרפיה
טייסון למד באוניברסיטת הרווארד, באוניברסיטת טקסס באוסטין ובאוניברסיטת קולומביה. בין השנים 1991 ל-1994 הוא עסק במחקר פוסט-דוקטורט באוניברסיטת פרינסטון.
בין השנים 1995 ל-2005, כתב טייסון מאמרים בנושאי היקום עבור מגזין Nature History האמריקאי, שחלקם פורסמו מאוחר יותר בספריו "מוות מחור שחור" ו"אסטרופיזיקה למי שאין לו זמן". במהלך אותה תקופה, כתב טור חודשי במגזין Star Date, וענה על שאלות בנושאי היקום תחת השם "מרלין". טייסון שירת בוועדה הממשלית של ארצות הברית ב-2001 שעסקה בעתידה של תעשיית התעופה והחלל האמריקאית, ובוועדת "הירח, מארס, ומעבר" בשנת 2004. הוא זכה במדליית שירות יוצא דופן של נאס"א במהלך אותה שנה.
נוסף למחקרו האקדמי הוא ידוע בכך שהוביל את ההחלטה להחריג את כוכב הלכת פלוטו ככוכב לכת ולהגדירו מחדש ככוכב לכת ננסי. טייסון מתראיין רבות בגופי תקשורת ואף מנחה את תוכנית רדיו אינטרנטית שבועית הנקראת StarTalk.
תרבות ליאנגג'ו
תרבות ליאנגג'ו (בסינית: 良渚文化, בפין-יין: Liángzhǔ Wénhuà; זמנה 3,400-2,250 לפנה"ס) הייתה תרבות הירקן הנאוליתית האחרונה בדלתה של הנהר יאנגצה בסין. על סמך הממצאים הארכאולוגיים אנו יודעים שהתרבות הייתה מחולקת למעמדות. השערה זו מתבססת על כך שירקן, משי, שנהב וחפצים מצופים בלכה נמצאו אך ורק בקברים של האליטות, בעוד שבקברים של האנשים העניים יותר נמצאו כלי חרס. חלוקה זו למעמדות מוכיחה ששיטת הממשל בתקופת ליאנגג'ו הייתה של מדינה קדומה המאופיינת בהבחנה ברורה בין מעמדות חברתיים במבני הקבורה. מרכז עירוני התגלה באתר העיר ליאנגג'ו וקבוצות עילית מאתר זה שלטו על המרכזים המקומיים. לתרבות ליאנגג'ו הייתה השפעה רבה מאוד על האוכלוסייה באזור זה של סין, ותחום השפעתה היה סביב אגם טָאיְחוּ (האגם השלישי בגודלו בסין), והגיע עד צפון שאנשי ועד דרום גואנגדונג. האתר שעל שמו קרויה התרבות הוא אתר ארכאולוגי בתת־המחוז העירוני האנגג'ואו במחוז ג'ג'יאנג שנחפר לראשונה ב-1936 על ידי הארכאולוג הסיני שְׁה שִׂינ'גֶנְג.
ב-9 ביולי 2019 הוכרז האתר הארכאולוגי של ליאנגג'ו כאתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו.
אתר העיר ליאנגג'ו
העיר ליאנגג'ו, שהייתה מרכז תרבות ליאנגג'ו, אותרה בתת־המחוז העירוני האנגג'ואו במחוז ג'ג'יאנג ונחפרה לראשונה ב-1936 על ידי הארכאולוג הסיני שְׁה שִׂינ'גֶנְג. משנות השמונים של המאה ה-20 נערכים באתר העיר ובסביבתה חפירות ארכאולוגיות שחשפו יישוב מאורגן, בתי קברות ומערכת מים היקפית. האתר מתוארך משנת 3,300 לפני הספירה עד שנת 2,300 לפני הספירה, כלומר בתקופה הנאוליתית.