cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מנשייה (יפו)
ימי העות'מאנים והמנדט
משנות התשעים של המאה התשע-עשרה ועד שלהי שנות העשרים של המאה העשרים נתפס המרחב העירוני שבצפון יפו, בקרב דוברי העברית, כמורכב משני אזורים נבדלים – פרוור דרומי שנקרא "נווה שלום" ואזור עוני צפוני שכונה "חארת אלתנכּ" ("שכונת הפחים" בערבית). הערבים הכירו את שני החלקים, הצפוני והדרומי כמנשייה. יהודים וערבים התגוררו זה לצד זה בשני האזורים. כלומר, נווה שלום ומנשייה חלקו את אותו המרחב הפיזי ורק שמן השונה בפי האוכלוסיות הערבית והיהודית הבדיל ביניהן וכך מעידות גם שתי המפות האחת המנדטורית מ-1918 והשנייה מטעם חברת הכשרת היישוב מ-1923. קו הגבול שסורטט על ידי הבריטים בין יפו לתל אביב בשנת 1921, לא קיבל ביטוי פיזי עד מלחמת העצמאות. ושכונות רבות נחצו על ידי גבול זה. ולמרות זאת, מסוף שנות ה-20 לפי אור אלכסנדרוביץ' חל מהפך עמוק בדימוי הציבורי היהודי של המרחב המשותף נווה שלום/מנשייה שלא לווה בשינויים פיזיים או דמוגרפיים מהותיים. לטענתו, במקום הבחנות מרחביות המבוססות על הבדלים ברשת הרחובות, ובמעמדות חברתיים כלכליים, התקבלה בתודעה של היישוב חלוקה "לאומית" של המרחב, בין רקמה עירונית מודרנית ויהודית בתחומה של תל אביב (בגבולות הסרטוט הבריטי) לבין רקמה עירונית ערבית שנקראה בשם "מנשייה". חלוקה זאת גרמה לטענתו לשכונה להיראות כ"שכונת סְפר" יהודית מרגע הקמתה.
לאחר המלחמה
בחלוף שבועות מעטים מסיום הלחימה במרחב תל אביב ויפו במאי 1948 נכנסו עולים חדשים למבנים הנטושים, והיא הפכה לשכונת עוני צפופה. נוכח אי–הוודאות בדבר האפשרות שהערבים ישובו ליפו בהתאם למתווה ברנדוט להשבת הפליטים לבתיהם, והחשש פן יפלשו למקום עוד תושבים יהודים וינציחו בכך את השכונה בתור שכונת עוני, החליטו ראש העיר, ישראל רוקח והמהנדס העירוני, דוד שיפמן ללא ידיעת מועצת עיריית תל–אביב והממשלה ליזום את הריסתה המיידית, חרף מחאת פולשים רבים שפונו מבתיהם לצורך פעולות ההריסה בהתראה קצרה. פעולת ההריסה, שהיא שהסבה לשכונה את הנזק העיקרי ולא הלחימה, התפרסה על פני חצי שנה לפחות עד ינואר 1949 ופסקה לאחר שהממשלה סירבה להשתתף במימונה.
לאחר איחוד תל אביב ויפו
תל אביב ויפו אוחדו ב-1949. בשנות ה-50 וה-60 התלבטו המתכננים באשר לגורל השכונה: היו שהציעו לדלל את בתיה ולשקם את הנותרים, והיו שהציעו להורסה לגמרי. ידם של המצדדים בהריסה גברה, ולבסוף החליטה עיריית תל אביב-יפו בשנת 1963 לפנות ולהרוס את השכונה, כמו גם את שכונת נווה צדק הסמוכה (שנחשבה גם היא באותה תקופה לשכונת עוני מוזנחת).
לקראת סוף שנות השישים הושלם פינוי תושבי מנשייה, והוחל בהריסת בתי השכונה. הקבלנים שהרסו את בתי השכונה לא פינו את פסולת הבנייה, אלא דחפו אותה למקום הקרוב האפשרי - לתוך הים. במהרה הצטברו על החוף כמויות עצומות של פסולת בניין, שהעירייה נדרשה לפנות. אולם, עד מהרה התברר כי עלות פינוי הפסולת גבוהה מאוד וכי משתלם יותר לכסות אותה בעפר. העירייה החליטה על הקמת גן הכולל עצים ומדשאות על גבי פסולת הבניין ועל פיסת הים שיובשה על ידי הריסות השכונה שפונו כולן אל האתר. התוצאה הייתה פארק צ'ארלס קלור המשמש עד היום לאירועים שונים ולרווחת הציבור. מנגד, איבדו תושבי תל אביב רצועת חוף ארוכה שיכלה לשמש כחופי רחצה. רק בחלקו הדרומי של הפארק קיימת רצועת חוף צרה וקצרה.
ממנשייה נותרו שלושה מבנים: מסגד חסן בק, הבניין בו ממוקם מוזיאון האצ"ל בתש"ח (בית גידי) בפארק צ'ארלס קלור ובית מוזנח ברחוב המרד 77 שניצל עקב הפיכתו לאתר הנצחה לאצ"ל. שכונת מנשייה הונצחה לפני שנהרסה במספר סרטים ישראליים, בהם "קזבלן", "לופו", "ניני" ו"מלכת הכביש".
במאה ה-21
מבנים רבים בתחנת הרכבת יפו וסביבתה, בצידה הדרומי של השכונה, שרדו מאחר שעם הקמת צה"ל, הפך מתחם התחנה לבסיס צבאי. הבסיס ננטש בשנות ה-80 והמבנים בו הוזנחו. בחלק הדרומי של המתחם הוקם מוזיאון בתי האוסף לתולדות צה"ל. בתחילת שנות האלפיים פנה ראש העירייה, רון חולדאי, לצה"ל בבקשה שיעביר את המתחם לרשות עיריית תל אביב, לצורך שיקום ופיתוח האזור.
בנובמבר 2005 החלה עיריית תל אביב, באמצעות החברה העירונית עזרה ובצרון, בשיקום מתחם תחנת הרכבת יפו, ובמסגרתו הוסב המתחם (כ-20 דונם) למוקד תרבות, בילוי ופנאי, באמצעות זכיין. בשנים הראשונות לאחר השקתו זכה "מתחם התחנה" להצלחה רבה, אולם בהמשך הייתה ירידה בפופולריות שלו, עסקים רבים נסגרו והתפוסה ירדה. באוגוסט 2020, המתחם חזר לרשות עיריית תל אביב, ומאז הוא מנוהל על ידי חברת אתרים העירונית.
בספטמבר 2019, אושרה סופית עסקה עם בעלי הדולפינריום, במסגרתה קיבלה קרקע סמוך למסגד חסן בק, תמורת פינוי הדולפינריום. במקום נבנה מגדל מגורים ובית מלון.
ביוני 2021, אושרה להפקדה תוכנית בנייה חדשה למנשייה ומתחם התחנה. התוכנית כוללת בנייה של 640 יחידות דיור, 670 חדרי מלון ושטחים מסחריים, רובם בשטח מגרש החנייה בחזית מתחם התחנה ובשטח מוזיאון צה"ל שנסגר ב-2019.
הנס פון דוהנאני
הנס פון דוהנאני, (בגרמנית: Hans von Dohnanyi;1 בינואר 1902 – 8 באפריל 1945) היה חסיד אומות העולם ומשפטן גרמני, מראשי קשר העשרים ביולי שנועד להתנקש באדולף היטלר ולהפיל את המשטר הנאצי, ופעיל בולט במסגרת ההתנגדות הגרמנית לנאציזם. שילם בחייו על פעילותו זו.
קורות חייו
פון דוהנאני נולד בווינה לפסנתרנית, אליזבט קונוולד ולמלחין ההונגרי ארנסט פון דוהנאני. הוא גדל בברלין ולמד באותה גימנסיה עם דיטריך בונהופר ואחיו הבכור קלאוס, שניהם היו לימים מן המתנגדים הפעילים לנאצים.
בעקבות עזיבת האב את הבית ב-1913 נאלץ פון דוהנאני לתת שיעורים פרטיים כדי לעזור בכלכלת המשפחה. כדי להשיג עבודה מכניסה הוא החליט ללמוד משפטים ולא היסטוריה. הוא החל את לימודיו בשנת 1920 באוניברסיטת הומבולדט ונחשב לעילוי. את התואר סיים בהצלחה ב-1924 והמשיך בלימודים לתואר דוקטור במשפטים. שנה לאחר מכן נישא לכריסטינה בונהופר, אחותם של קלאוס ודיטריך.
לאחר תקופת פעילות קצרה בסנאט של המבורג מונה בשנת 1929, (בגיל 27 בלבד) לעוזר לשר המשפטים, ובמשרה זו החזיק גם לאחר עלות הנאצים לשלטון. הוא ניצל תפקיד זה על מנת להכין תיק סודי על אדולף היטלר, על מנת לעצרו ולהכריז עליו כחולה נפש.
בשנת 1938 היה דוהנאני מעורב בניסיונם של ראשי הצבא הגרמני ובהם הגנרל לודוויג בק להפיל את המשטר הנאצי, במקרה שהיטלר יורה על פלישה צבאית לצ'כוסלובקיה, פלישה שהייתה יכולה לגרום למלחמה, אשר הוורמאכט לא היה מוכן לה עדיין. הצלחתו של היטלר בועידת מינכן לקבל את חבל הסודטים ללא קרב, מנעה את הצלחת התוכנית, וזו נגנזה.
בשנת 1939 עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הצטרף דוהנאני לאבווהר, המודיעין הצבאי הגרמני. ראשי האבווהר, האדמירל וילהלם קנריס והגנרל הנס אוסטר היו מתנגדים פעילים למשטר הנאצי. בשנות המלחמה המשיך בקשירת הקשר לרציחת היטלר, תוך שיתוף פעולה עם האנשים שלאחר מכן יהיו פעילים בקשר העשרים ביולי.
בספטמבר 1942 יזם, ביחד עם קנריס, אוסטר ודיטריך פון בונהופר, מבצע להצלת יהודים מגרמניה, וזאת על מנת להציל את ידידו האישי עורך הדין היהודי פרידריך ארנולד. הוא יזם משלוחם של שלושה עשר יהודים לשווייץ, במסווה של דיפלומטים וסוכנים גרמניים. המבצע כונה U7 במסגרת זו דרש הממשל השווייצרי תשלום במטבע זר עבור כל יהודי, ודוהנאני נאלץ לעבור על חוקי המטבע הגרמניים. לצורך המבצע יצא פון דוהנאני בחשאי לשווייץ לסידור קליטתם של הפליטים.
במרץ 1943 היה מעורב בניסיון החיסול של היטלר שיזם הנינג פון טרסקו שבמהלכו הועלתה פצצה למטוסו של היטלר. פצצה זו לא התפוצצה.
הגסטאפו עצר את פון דוהנאני ב-5 באפריל 1943 בחשד לעבירה על חוקי המטבע ועסקאות פיננסיות שונות. פון דוהנאני עבר מספר מתקני כליאה ובזכות סיועו של השופט הצבאי קארל זאק (Karl Sack) התעכבה העמדתו לדין. הוא הובא זמן קצר לפני קשר העשרים ביולי למחנה הריכוז זקסנהאוזן.
לאחר כישלון הקשר, מעצרם וחקירתם של קושרים אחרים נתגלה היקף פעילותו האמיתית. פון דוהנאני נידון למוות על ידי בית דין מיוחד (Standgericht), בהליך שיפוט מהיר והוצא להורג בתליה ביום 8 באפריל 1945, ימים ספורים לפני סיום המלחמה, בזקסנהאוזן.
משפחתו
פון דוהנאני הותיר אחריו את אשתו ושלושה ילדים - ברברה, קלאוס פון דוהנאני, לימים ראש עיריית המבורג, והמנצח הנודע כריסטוף פון דוהנאני.
זיכויו והוקרתו
ב-31 ביולי 1997 ביטל בית המשפט בברלין את הרשעתו של פון דוהנאני וטיהר את שמו. מדינת ישראל וארגון יד ושם הכירו בפעילותו של דוהנאני, ובאוקטובר 2003 הוענק לו התואר חסיד אומות העולם. המדליה ותעודת הכבוד הוענקו לילדיו - קלאוס, ברברה וכריסטוף, בטקס רשמי בברלין.
ביולי 2009 הוצב פסל לזכרו בפקולטה למשפטים באוניברסיטת הומבולדט, שבה למד.
טקס פרסי נשר הזהב הרוסי ה-16
טקס פרסי נשר הזהב ה-16 (ברוסית: Шестнацатая церемония вручения наград премии Золотой орёл) הוא טקס להענקת פרסי האוסקר של האקדמיה הרוסית לקולנוע למיטב סרטי הקולנוע והטלוויזיה של שנת 2017 שנערך בהיכל הראשון של מוספילם במוסקבה, ב-26 בינואר 2018.
יוסף חיים קסטל
קורות חיים
נולד בירושלים ב-30 במרץ 1899 (י"ט בניסן ה'תרנ"ט) לרב יהודה קסטל, בן למשפחה ספרדית שעלתה לארץ ישראל לאחר גירוש ספרד, ולרחל בת יוסף אנקונה מאיטליה. בצעירותו למד בתלמוד תורה שניהל אביו, בבית הספר של כל ישראל חברים ובגימנסיה העברית בעיר. בשנת 1917 החל ללמוד בגימנסיה הרצליה בתל אביב.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה שירת בצבא הטורקי כמתורגמן מתנדב לשפות צרפתית, ערבית וטורקית. כן שימש כסגן קצין, ולאחר תקופה שימש כמזכירו האישי של מפקד המחנה הצבאי בבאר שבע למשך שנתיים.
לאחר שביתת הנשק עבר לירושלים והחל לשמש כמזכיר בתחנת הבריאות העברית. זו החל לפעול ציבורית למען עדות המזרח בירושלים, ונמנה עם מייסדי "הסתדרות הספרדים הצעירים" (לימים ספרדים ועדות המזרח), אגודות "שפתנו" ו"הרצל", ונמנה עם מייסדיה ושחקניה הראשיים של "הבימה העברית".
בשנת 1920 (ה'תר"ף) החל לשמש כמזכיר בית משפט השלום העברי בירושלים, וכמזכיר בית המדרש למורים בהנהלת דוד ילין, וכשנוסד עיתון הארץ נמנה עם פעיליו וחברי המערכת שלו. בתקופה זו החל לשמש כחבר בלשכת העיתונות של ההנהלה הציונית וועד הצירים לארץ ישראל, ולאחר מכן התמנה לשמש כמנהלה.
בשנת 1921 (ה'תרפ"א) שימש כמזכיר המחלקה המדינית לענייני ערבים, ולאחר ארבע שנים עזב את משרתו, לאור חילוקי דעות בינו לבין ראשי ההנהלה הציונית.
בשנת 1925 (ה'תרפ"ה) עבר להתגורר בתל אביב, והחל לשמש כנציגה של סוכנות ידיעות ישראלית, וכמזכירו של חיים נחמן ביאליק במערכת חברת דביר. לאחר תקופה החל לשמש כמנהל המרכז הארצי של קרן היסוד וכמנהל התעמולה הראשון שלה, והודות לפעילותו שם, הוקמו וועדים שונים בערים ובמושבות. כן נמנה עם מנהלי התעמולה הראשונים למען תוצרת הארץ, ובתקופה זו הוציא לאור בתל אביב עלון יומי בשם "הזמן" שעסק בענייני מדיניות מסחר וטלגרמות, והופיע במשך 28 פעמים.
בסוף שנת 1925 (ה'תרפ"ה) נסע לפריז שבצרפת כדי להשתלם בעיתונות ובספרות, ולמד שם באוניברסיטה מקומית. בתקופת שהותו שם מונה על ידי ההנהגה הציונית בלונדון לשמש כנציג וכמארגן העבודה הציונית בצרפת, ויחד עם מספר ידידים, ייסד שם את הסתדרות "תרבות". בתקופה זו גם ייסד וניהל את לשכת "צרפת ארץ ישראל" ולשכת המסחר שלה.
בשנת 1927 (ה'תרפ"ז) עבר להתגורר בלונדון, וייסד שם בשיתוף עם חברת "פלסטין לויד" מפריז חברה לעידוד התיירות לארץ ישראל בשם "פלסטין אנד אורינט לויד'י". בלונדון הוציא לאור שבועון אנגלי מצויר בשם "Jewish World" בעריכתו, שבאמצעותו נלחם נגד האנטישמיות של קבוצות אנגלים ופשיסטים כדוגמת אוסוואלד מוסלי. בשבועון זה כתבו בין היתר אלפרד מונד, סטיבן שמואל וויז, לואי גולדין והרב משה גסטר. בהמשך הועבר השבועון לבעלות אחרת ושימש ככלי ביטוי של הציבור היהודי באנגליה.
בין השנים 1928–1936 שימש כמרצה וכמנהל התעמולה מטעם ההסתדרות הציונית באנגליה. כן השתתף כעיתונאי במספר קונגרסים ציוניים ובוועידות עולמיות שונות.
כשחזר ארצה שימש כחבר הנהלה וכמנהל משרדי חברת המלט "שמשון" בתל אביב, וייסד וניהל סוכנות בינלאומית לעיתונות ולספרות בשם "מסילות". כן שימש כחבר וועד העדה הספרדית בתל אביב, סגן יושב ראש וחבר הוועד הפועל הארצי של "התאחדות בני הישוב" בעיר, יושב ראש האגודה לאמנות ולספרות "אלאסף" וראש המועדון "אמנות".
נמנה עם חבריה הראשונים של "אגודת הסופרים העברים בארץ ישראל". פעל רבות לטובת אמנים, ובימי מלחמת העולם השנייה ארגן נשפים רבים לספרות ואמנות.
פרסם מאמרים אקטואליים רבים, בהם אודות בעיות מדיניות בעיקר על יחסי הערבים והמזרחים, וכן תרגומים רבים מהספרות הערבית. חלק ממאמריו ותרגומיו פורסמו ב"הארץ", ב"היישוב", בהעולם, בהדואר, בהצפירה, בהמצפה, בדואר היום, בהבוקר, בדבר ועוד. מאמריו פורסמו גם בירחונים "מנורה" בפריז, דר יודה של מרטין בובר ובעיתונים ערבים שונים. כן כתב רומנים, תרגומים מהשירה הצרפתית, ושירים וסיפורים מחיי ארץ ישראל, וסקירות על חיי הערבים בארץ ישראל.
הצהרת בלפור האלטרנטיבית
בשנת 1921 כתב גרסה חלופית להצהרת בלפור, שבמרכזה עמד רעיון בית לאומי ליהודים ולערבים יחד (מדינה אחת לשני עמים):
בגרסה החלופית שהגה, הוא קרא לבלפור לשנות את ההצהרה, ולמחוק ממנה את הסעיף שקובע כי "לא יעשה שום דבר העלול לפגוע בזכויות האזרחיות והדתיות של עדות לא יהודיות בארץ ישראל". במקום זאת, ביקש לכתוב כי היהודים "יפַתחו את ביתם הלאומי הנוכחי של שאר התושבים (...) וישמרו על זכויותיהם החוקיות על הארץ".
לפי פרופסור הלל כהן וד"ר יובל עברי, קסטל שבר את הטאבו המקובל בשיח הציוני, בכך שהציג את ארץ ישראל כביתם הלאומי של יהודים וערבים כאחד. הוא ראה בהצהרת בלפור את המכשול העיקרי לעבודה הדדית בין שני העמים, וציין כי היא "מבהילה" את הערבים.
הלך לעולמו ב-11 באפריל 1968 ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
נישא לאדריאן. אחיו היה משה קסטל.
ראובן אדלר
ראובן אדלר (8 באפריל 1943 – 25 בינואר 2022) היה פרסומאי ויועץ אסטרטגי-תקשורתי ישראלי, שותף במשרד הפרסום "אדלר חומסקי ורשבסקי GREY ושות'". בשנת 2010 מכר אדלר את חלקו במשרד הפרסום אך נשאר יושב ראש פעיל למשך מספר שנים.
ביוגרפיה
ראובן אדלר נולד בוורשה בפולין כאשר הייתה תחת הכיבוש של גרמניה הנאצית, בן יחיד להוריו. במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה הוריו התחבאו במחבוא בגטו ורשה, ולאחר מכן נשלחו לאושוויץ. בגיל 5 עלה עם הוריו לישראל ממחנה עקורים בגרמניה. והמשפחה התגוררה בקריית ים
בישראל היה חבר בתנועת הנוער השומר הצעיר. שירת בצה"ל בחיל האוויר כטכנאי מטוסים. התגורר בהרצליה.
עיצוב
למד אומנות ועיצוב בבצלאל. עבר ללונדון לתקופה, חזר לארץ ופתח את סטודיו אדלר. ב-1996 הקים עם אייל חומסקי את משרדם. ב-1998 רכשו השניים את חברת הפרסום ורשבסקי פרייליך דובב IMC וב-2003 הקימו את "אדלר חומסקי & ורשבסקי", שהפך לקבוצת פרסום מהגדולות בישראל.
בנוסף, לימד אדלר ב-"בצלאל" במשך כ-19 שנים.
יועץ תקשורת
אדלר עסק ביחסי ציבור ובייעוץ תקשורתי ואסטרטגי לחברות עסקיות, לפוליטיקאים ולמפלגות. הוא התפרסם במיוחד בשל קשריו עם ראש ממשלת ישראל אריאל שרון ועם מפלגת קדימה. בבחירות המיוחדות לראשות הממשלה – 2001 ובבחירות לכנסת השש עשרה ב-2003 ניהל אדלר את קמפיין הבחירות של שרון. הוא נמנה עם "פורום החווה" של שרון יחד עם איל ארד וליאור חורב.
בבחירות לכנסת השבע עשרה בשנת 2006 הריץ את אהוד אולמרט, מסע בחירות זה תועד בסרט כל אנשי הקמפיין. בבחירות לכנסת השמונה עשרה ב-2009 ניהל את הקמפיין של ציפי לבני ומפלגת קדימה. בבחירות אלו קיבלה קדימה 28 מנדטים, אף שהסקרים צפו תוצאה קטנה יותר. בבחירות לכנסת העשרים בשנת 2015 היה אדלר האסטרטג הראשי של הרשימה המשולבת של מפלגת העבודה והתנועה - המחנה הציוני בראשות יצחק הרצוג.
חיים אישיים
היה נשוי לרונית ולהם שלוש בנות.
בשנים האחרונות לחייו סבל אדלר ממצב בריאותי קשה ומהידרדרות מתמדת, וב-25 בינואר 2022 נפטר ממחלת הקורונה.
פלישת התרנגולות
פלישת התרנגולות (באנגלית: Chicken Invaders) היא סדרת משחקי וידאו שפותחה על ידי InterAction Studios. הסדרה היא פארודיה על פולשים מהחלל, מלחמת הכוכבים ו־מסע בין כוכבים.
במשחק השחקן שולט על חללית שמטרתה לירות בתרנגולות המתקדמות אליה ויורות עליה ביצים. במקביל השחקן יכול לקבל נקודות בונוס או לקבל שדרוגים לחללית ולנשק בו היא משתמשת.
פלישת התרנגולות
לפלישת התרנגולות משחקיות פשוטה, עם אפשרות לשחקן יחיד או שני שחקנים. השלבים מורכבים מעשרה שלבים בכל רמה. כל השלבים נראים זהים, אך עם ההתקדמות במשחק הם נעשים קשים יותר. בכל השלבים, נופלות ביצים מלמעלה, ועל השחקן להתחמק מהן. בנוסף, נופלים גם בונוסים שיש לאסוף על מנת לקבל נקודות.
זמינות
המשחק הראשון מוצע בחינם באתר המפתחת לאחר שחדל להיות רווחי זמן קצר לאחר יציאת המשחק השני.
פלישת התרנגולות 2: הגל הבא
בפלישת התרנגולות 2 אפשרות לשחקן יחיד או שני שחקנים. יש בו 110 שלבים (כולל 10 שלבים סודיים), עשרה בכל אחת מ-11 רמות על פני 10 כוכבים במערכת השמש+רמת אסטרואידים. השלב האחרון בכל רמה כולל בוס. בכל השלבים, מוטלות ביצים על ידי התרנגולות ועל השחקן להתחמק מהן. בנוסף לביצים, נופלים גם בונסים שיש לאסוף על מנת לקבל טילים ונקודות. במשחק יש 3 כלי נשק שונים.
עלילת המשחק
הגיבור מצליח להציל את כדור הארץ מאיום התרנגולות, אך לאחר שנראה שהכל בטוח, התרנגולות מתחילות לשרוץ גם על כוכבי מערכת השמש. הגיבור יוצא למסע במערכת השמש ולהצילה מאיום התרנגולות הבלתי פוסק.
זמינות
המשחק מוצע בתשלום באינטרנט בלבד וכן בגרסת ניסיון המאפשרת לשחקנים לשחק במשחק למשך שעה באתר החברה.
גרסאות אחרות
בפלישת התרנגולות 2 יש גרסה אחרת חוץ מהרגילה: גרסת חג המולד. הגרסה מציעה את המשחק במהדורת חג המולד עם התרנגולות שחובשות כובע חג מולד, האסטרואידים שהופכים לכדורי שלג, התפריט הראשי שהופך לאדום והעוף שהופך לעלה חג מולד.
הבוס הסופי
לבוס הסופי של המשחק קוראים ספינת האם של התרנגולות (קיצור: ספינת האם-אן). ספינת האם-אן היא ביצה גדולה שיורה יריות במעגלים, מזמנת אליה תרנגולות, יורה לכיוון השחקן וזזה לכל מקום. ככל שמנפצים אותה היא יותר אתגרית. כשמפוצצים אותה מנצחים במשחק.
פלישת התרנגולות 3: נקמתו של החלמון
פלישת התרנגולות 3, דומה לגרסה השנייה של המשחק (עם אפשרות לעד ארבעה שחקנים במשחק דרך האינטרנט או הרשת הביתית). במשחק 120 שלבים המתפרסים על 12 רמות על פני 12 מערכות בגלקסיה. במשחק ישנם 30 בונוסים ייחודיים, למשל תוספות כוח ו-6 כלי נשק שונים+נשק המזלג הסודי. בנוסף, המשחק כולל מספר "מדליות" שניתן להשיג על ידי ביצוע מעין "אתגרים", כגון סיום המשחק ברמה הקשה ביותר.
עלילת המשחק
במשחק השלישי בסדרה, הגיבור מגלה שהתרנגולות זוממות משהו חדש, אך לרוע מזלו הוא נשאב לתוך חור שחור ונאלץ לסייר בכל גלקסיית שביל החלב בשביל לחזור למערכת השמש ולהציל את כדור הארץ מאיום נוסף.
זמינות
כמו המשחק הקודם, הוא מוצע בתשלום באינטרנט בלבד, אך מוצע גם בגרסת ניסיון המאפשרת לשחקנים לשחק במשך שעה באתר החברה. ניתן להשיג את האפשרויות משחק רב-משתתפים או דרך האינטרנט אך ורק בתשלום (המשחק המלא).
גרסאות אחרות
כמו במשחק הקודם, למשחק הזה יש עוד גרסאות: גרסה אחת היא גרסת חג המולד המציעה את המשחק במהדורת חג המולד, הגרסה השנייה היא גרסת חג הפסחא המציעה במקום תרנגולים רגילות, אפרוחים הבוקעים מביצי פסחא.
הבוס הסופי
לבוס הסופי קוראים כוכב החלמון. כוכב החלמון הוא ביצה ענקית ובלחימה איתו יש שני חלקים: חלק 1: הקליפה- הקליפה יורה ארבעה לייזרים כחולים שזזים לכל מקום. כשמנפצים את הקליפה מגיעים תרנגולות שעוקבים אחרי השחקן. ככל שמנפצים את הקליפה, יותר תרנגולות באות. חלק 2: החלמון- אחרי שמפוצצים את הקליפה, מגיעים לחלמון. החלמון זז מהר בכל מקום במסך. כשהוא זז, הוא מבלבל חלק מהשחקנים שמשחקים במשחק. הם מתקרבים אליו ופוגעים בו וזה גורם לפסילה. כשמפוצצים את החלמון, מנצחים במשחק.
פלישת התרנגולות 4: חביתה אולטימטיבית
בפלישת התרנגולות 4 אפשרות לעד 4 שחקנים דרך הרשת. במשחק 120 שלבים המתפרסים על 12 רמות על פני 12 מערכות בגלקסיה. במשחק ישנם 30 בונוסים ייחודיים לדוגמה תוספות כוח ו-9 כלי נשק שונים+נשק המזלג הסודי. בנוסף, המשחק כולל 15 "מדליות" שניתן להשיג על ידי ביצוע מעין "אתגרים", כמו סיום המשחק ברמה הקשה ביותר. במשחק מתוך ה-12, יש 3 רמות מיוחדות: הרמה הראשונה היא שהגיבור נכנס לחור שחור המוביל אותו לזמן אחר ובו חייזרים פולשים במקום תרנגולות. הרמה השנייה היא שהגיבור עדיין בזמן אחר. הוא נכנס לחור שחור אחר ומגיע לסופרנובה של כדור הארץ. הרמה דומה לרמת אסטרואידים, רק שחלקי הפיצוץ מתפצלים. הרמה השלישית היא שהגיבור מגיע למפקדת בורגר החלל ונלחם בדרואידי אספקה. ביוני 2011 יצאה לאור גרסה 4.05 בה הוספו שפות נוספות: ספרדית, גרמנית, רוסית. ב-16 ביולי 2011 יצאה גרסה העברית, גרסה 4.07.
עלילת המשחק
במשחק הרביעי בסדרה, הגיבור מוצא את עצמו נח במסעדת בורגר החלל המקומית לאחר שהצליח למנוע את הפלישה השלישית של התרנגולות. לפתע, בחור בשם הן סולו מופיע פתאום ומבקש ממנו לבוא איתו למקום כלשהו בחלל על מנת למנוע פלישה נוספת של התרנגולות.
זמינות
כמו המשחק הקודם, הוא מוצע בתשלום באינטרנט בלבד, אך מוצע גם בגרסת ניסיון באתר החברה המאפשרת לשחקנים לשחק במשך שעה. ניתן להשיג את האפשרויות שניתנות במשחק הקודם (משחק רב-משתתפים או דרך האינטרנט) אך ורק בתשלום (המשחק המלא).
גרסאות אחרות
כמו במשחק הקודם הגרסאות השונות הם: גרסת חג המולד, שמציעה את המשחק במהדורת חג המולד, גרסת חג הפסחא, המציעה במקום תרנגולות, ארנבי פסחא, וגרסת חג ההודיה.
הבוס הסופי
לבוס הסופי קוראים תותח הביצים. תותח הביצים הוא תותח ענק ויש לו 5 מתקפות שונות: מתקפה מספר 1: תותח הביצים יורה תרנגולות. מתקפה מספר 2: התותח יורה 3 לייזרים צהובים. מתקפה מספר 3: מגיעים 15 יריות אדומות בסדר של 3 כל פעם לכיוון השחקן. מתקפה מספר 4: תותח הביצים יורה ביצה ענקית. מתקפה מספר 5: מגיעים יריות צהובות שמכסות את המסך. אחרי המתקפה האחרונה, אפשר לפוצץ את התותח ולנצח במשחק.
פלישת התרנגולות 5: המרוץ אל הצד האפל
המשחק שוחרר בינואר 2015. במשחק ישנם 120 שלבים רגילים. כמו כן, בכל רגע במשחק המשתמש יכול לעיין במצבו מבחינת יכולות ואיכויות, לעצב את חלליתו בהתאמה אישית ולהשתמש באחד מהנשקים החדשים, שכוללים בין היתר גם פופקורן שנראה כמוטיב בולט בגרסה זו של המשחק.
עלילת המשחק
במשחק החמישי בסדרה, גיבורנו מנסה לאכול במזללת ההמבורגר-חלל ליד כדור הארץ כשלפתע הכל מוחשך ונשק צבאי משוכלל של התרנגולות מסתיר את השמש. הגיבור מצליח להניס את הנשק בתקווה שלא ישוב עוד, אבל הנשק השאיר את מערכת השמש מלאה בנוצות שחורות שמסתירות את האור. כדי לא לגלות לחלוטין את מהלך המשחק נציין רק שגיבורנו נאלץ ללכת לידעונית מסתורית בשם מאד מאדאם מאדאם כדי להצליח לגלות איך נפטרים מהנוצות השחורות, והיא שולחת אותו למשימות הזויות ברחבי היקום.
נקודת ברון
נקודת ברון או ברון פוינט (באנגלית: Beron Point; בבולגרית: нос Берон) היא לשון יבשה בחוף הדרום-מערבי של האי רוברט, באיי שטלנד הדרומיים שבאנטארקטיקה.
נקודת ברון ממוקמת 4.5 קילומטרים דרומית-מזרחית מנקודת נגרה;
נקודת ברון ממוקמת 1.7 קילומטרים ממערב לנונאטאק באחו;
נקודת ברון ממוקמת 1.8 קילומטרים מערבית - צפון-מערבית לנקודת זהרי;
נקודת ברון ממוקמת 3.7 קילומטרים צפונית - מערבית לנקודת אדוארדס;
נקודת ברון ממוקמת 5 קילומטרים צפונית - מזרחית לנקודת אש שבאי גריניץ'.
לשון היבשה גדלה בשטחה בשנים האחרונות, בשל נסיגת הקרחונים שמצויים צפונית-מערבית לנקודת ברון.
מקור השם
נקודת ברון נקראת על שם המדען והמחנך הבולגרי המשפיע דוקטור פטאר ברון.
קיוטו (מחוז)
מחוז קיוטו (ביפנית: 京都府) הוא אחד ממחוזות יפן השוכן בחבל קנסאי שבאי הונשו. בירת המחוז היא העיר קיוטו.
היסטוריה
למשך מרבית ההיסטוריה היפנית הייתה העיר קיוטו הבירה הקיסרית של המדינה. ניתן לעקוב אחר ההיסטוריה של העיר עצמה עד המאה ה-6, וב-794 העביר הקיסר קאמו את הבירה לעיר הייאן-קיו, שסימנה את תחילתה של העיר קיוטו כיום.
ב-1603, עם עליית שוגונות טוקוגאווה לשלטון, העביר השוגון טוקוגאווה איאיאסו את הבירה לאדו (כיום טוקיו). עם חזרת השלטון הקיסרי ליפן בתקופת מייג'י ב-1868 נותר הקיסר בטוקיו, ומאז הבירה לא שבה לקיוטו. לאחר ביטול שיטת ההאן ב-1871 אוחדו פרובינציות טנגו, ימאשירו ומזרח טנאבה למחוז קיוטו של היום.
אף על פי שרבות מערי יפן הופצצו על ידי ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, נותרה הבירה העתיקה ללא פגע, ובמהלך תקופת הכיבוש האמריקאי שכנה מפקדת הארמייה השישית האמריקאית בקיוטו.
ערים
במחוז קיוטו חמש עשרה ערים:
כלכלה
כלכלת מחוז קיוטו מתבססת בעיקר על תיירות. בצפון המחוז, בחצי האי טנגו פעיל ענף הדיג ומרכז המחוז הוא אזור חקלאי ומיוער. המשרדים הראשיים של חברת נינטנדו שוכנים בקיוטו.
תרבות
קיוטו הייתה ועודנה מרכז תרבותי של יפן. גם לאחר שהבירה עברה לטוקיו נותרה קיוטו מרכז תרבותי, וניתן למצוא בה שרידים רבים מתקופות שונות בהיסטוריה היפנית.
ג'רזי סיטי
ג'רזי סיטי (באנגלית: Jersey city) היא עיר במחוז הדסון, ניו ג'רזי, ארצות הברית. לפי סקר אוכלוסייה שנערך בארצות הברית בשנת 2000 חיים 240,055 תושבים בג'רזי סיטי, מה שהופך אותה לעיר השנייה בגודלה בניו ג'רזי, אחרי ניוארק.
ג'רזי סיטי שוכנת על הגדה המערבית של נהר ההדסון מהצד השני של מנהטן שבעיר ניו יורק, והיא חלק ממטרופולין ניו יורק (שנמצאת במדינה אחרת). ג'רזי סיטי, מרכז מסחרי ותעשייתי, היא נמל כניסה ומרכז ייצור. עם כמעט 18 קילומטר של גישה לים ותשתית רכבות מפותחת, ג'רזי סיטי היא מרכז תחבורה וניידות חשוב. יש בה מוסכי רכבות, מזקקות נפט, מחסנים, ומפעלים שמייצרים מבחר של סחורות, בהן כימיקלים, דלק, מוצרי חשמל, ביגוד ומוצרי טיפוח. ג'רזי סיטי הרוויחה ממיקומה ליד האי מנהטן מכך שרוב החברות בה הן שלוחות של עסקים שמקורותיהם במנהטן בעיר הענק ניו יורק. הפיתוח שנעשה בעת האחרונה כלל העלאת מספר יחידות המגורים ומרכזי הקניות. אולם, חלקים מהעיר נשארים כפי שהיו בזמן המהפכה התעשייתית.
הלנאפי והולנד החדשה
האדמה שעליה יושבת ג'רזי סיטי כיום הייתה פעם אזור פראי שאוכלס על ידי קבוצת שבטים אינדיאניים בשם לנאפי. בשנת 1609 עגן הנרי הדסון, שעל שמו קרוי נהר ההדסון המפורסם שליד העיר ג'רזי סיטי, שחיפש מסלול חלופי למזרח אסיה, את אונייתו בחצי האי סנדי הוק. לאחר שסייר באזור במשך תשעה ימים ופגש את התושבים המקומיים, הוא חזר להולנד. ההולנדים ארגנו את חברת הולנד החדשה המאוחדת על מנת לנהל את הטריטוריה החדשה וביוני 1623, הפכה הולנד החדשה לפרובינציה הולנדית, שבסיסה בניו אמסטרדם (עם הזמן, ניו יורק). מייקל ריינירז פאו, לורד אכטינהובן ומנהל בחברת מזרח הודו, קיבל מעמד של פטרון בתנאי שיקים מושבה של פחות מ-50 איש במהלך ארבע שנים. הוא בחר בגדה המערבית של נהר ההדסון וקנה את האדמה מהלנאפי.
בדצמבר 2019 הסתבכה פעילות של המשטרה המקומית לתפיסת סוחרי סמים. במהלך הירי בג'רזי סיטי נהרגו שלושה אזרחים ושוטר.
אוסקר, נסיך פרוסיה
אוסקר קרל גוסטב אדולף, נסיך פרוסיה (בגרמנית: Oskar Karl Gustav Adolf Prinz von Preußen; 27 ביולי 1888 פוטסדאם – 27 בינואר 1958 מינכן) היה בנו החמישי של אחרון קיסרי גרמניה וילהלם השני.
ביוגרפיה
עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה היו הדעות חלוקות בקרב משפחת המלוכה לשעבר. הקיסר הגולה וילהלם השני ראה זאת כהזדמנות לחזור ולתפוס את השלטון. אוסקר לעומת זאת יחד עם אחיו אייתל פרידריך ואחיינו לואי פרדיננד תיעבו את הנאציזם והתנגדו לו בכל תוקף, ואף ניתקו את קשריהם עם אוגוסט וילהלם, נסיך פרוסיה אחיו של אוסקר שהצטרף לאס אה. התנגדות זו לא מנעה מאוסקר ובנו לשרת בוורמאכט, אולם כאשר במהלך המערכה על צרפת מת וילהלם, נסיך פרוסיה אחיינו של אוסקר ובהלווייתו השתתפו כ-50,000 איש, מה שהבהיר לנאצים שעדיין יש תומכים למלוכנים בגרמניה וגרם להיטלר לפרסם את צו הנסיכים האוסר על נסיכים גרמניים לשרת בצבא. בעקבות הצו סולק הנסיך אוסקר מהצבא.
אוסקר נפטר במינכן ב-27 בינואר 1958 מסרטן הקיבה.
משפחתו
ב-31 ביולי 1914 הוא נישא לרוזנת אינה מריה פון באסוויץ ונולדו לו ארבעה ילדים:
צבעוני
צבעוני (שם מדעי: Tulipa; טוּלִיפּ) הוא צמח חד-פסיגי השייך למשפחת השושניים. זהו סוג שבו כ-100 מינים הגדלים בר באירופה ואסיה ו אמריקה.
מאפיינים
לצבעוני פרח דמוי גביע, בעל ששה עלי עטיף צבעוניים. תפוצת הצבעונים בטבע היא בצפון אפריקה, בארצות הים התיכון ובמזרח התיכון. מקור הצבעוני התרבותי במיני בר שהגיעו לאירופה במאה ה-16 מפרס דרך טורקיה. טיפוח זני התרבות הביא אלפי זנים שנוצרו בטיפול תרבותי בדרכים של תירבות צמחי בר ושל ברירה מלאכותית. מקור השם המדעי Tulipa במילה הפרסית טורבאן, שפרושה כובע. מקור השם העברי "צבעוני" במגוון הצבעים הגדול של הזנים התרבותיים.
בתרבות
הצבעוני הוא הפרח הלאומי של איראן ושל טורקיה, הוא מופיע בצורה בולטת באמנות העממית של שתי מדינות אלה. הצבעוני הוא גם סמל לא רשמי של הולנד. באימפריה העות'מאנית ובהולנד היו תופעות שונות של מה שכונה "שגעון הצבעונים". השיא היה בהולנד בין השנים 1634 עד 1638. הצבעוני נחשב לאחד מפרחי התרבות העיקריים של המין האנושי לצד פרחים נפוצים אחרים. הצבעוני גם מסמל אהבה נצחית בשפת הפרחים.
בישראל
בארץ ישראל גדלים הטקסונים צבעוני ההרים, צבעוני השרון, צבעוני המדבר, צבעוני ססגוני וצבעוני החרמון. הצבעוני פורח באביב בלבד ובקיץ נשאר ממנו רק הבצל בתוך האדמה. בעבר הצבעוני היה נפוץ בגבעות מישור החוף אך בעקבות הצטמצמות משמעותית בתפוצתו הוכרזו כל מיני הצבעוני בישראל כפרח מוגן.
הערות שוליים
Сепкілгүл
ביקור הגברת הזקנה (סרט, 1964)
ביקור הגברת הזקנה (באנגלית: The Visit) הוא סרט דרמה בשחור לבן המבוסס על מחזה בעל אותו שם שנכתב על ידי פרידריך דירנמאט והוצג לראשונה בשנת 1956. בסרט יש שיתוף פעולה בין המדינות ארצות הברית, צרפת, גרמניה ואיטליה. הסרט בוים על ידי ברנרד ויקי, נכתב על ידי בן ברצמן ומוריס ולנסי, הופק על ידי דריל זאנוק, ז'וליין דרודה, אינגריד ברגמן ואנתוני קווין והופץ על ידי אולפני פוקס המאה ה-20.
הסרט הוקרן לראשונה בצרפת ב-6 במאי 1964, ולאחר מכן באותה שנה בארצות הברית ב-4 באוקטובר. אורך הסרט הוא כ-100 דקות, ושפות המקור שלו הן אנגלית וצרפתית.
תקציר העלילה
הסרט עוסק באישה עשירה בשם קלרה זאחנסיאן, אשר חוזרת לעיירה אותה נאלצה לעזוב שנים רבות קודם לכן. היא עזבה בעקבות עדות שקר במשפט שבו אהוב נעוריה, סרג' מילר, הוקיע אותה כמופקרת והתכחש לאבהותו ואחרי המשפט, זנח אותה בהריון מתקדם והתחתן עם חנוונית מקומית בעלת ממון. קלרה חוזרת לעיירה, כיורשת מיליונרית, ומציעה לתושבים עסקה מפתה במיוחד – מענק של מיליון דולר לשיקום העיירה ועוד מיליון דולר לחלוקה שוויונית בין התושבים, בתנאי שהם יתקנו את עוול הדין שנעשה לה בצעירותה ויוציאו להורג את האדם שהכפיש ונטש אותה לגורלה - סרג' מילר. התושבים מזדעזעים מההצעה ודוחים אותה על הסף, בנימוק שאת הצדק לא ניתן לקנות ושהם מעדיפים להמשיך ולחיות כעניים חפים מפשע, מאשר כעשירים עם דם על הידיים. קלרה מצהירה שהיא מתכוונת להמתין בעיירה ושההצעה שלה עומדת בעינה. אט-אט, עם חלוף הזמן, מחלחלת בתושבים ההכרה באפשרות המעשית של עושר עתידי והם משפרים את רמת חייהם ברכישה בהקפה של מוצרי צריכה ולבוש. ככל שעולה איכות חיי התושבים, כך גם הולכת ונסדקת התנגדותם המוסרית להצעה של קלרה, עד שהם מגיעים למצב שבו הוצאתו להורג של סרג' מילר הופכת כורח המציאות, משום שחייו הם אבן נגף לרווחת העיירה ורווחתם האישית. העיירה דנה לפיכך את סרג' מילר למוות, אך לאחר הישמע גזר הדין עוצרת קלרה את הליך ההוצאה להורג ומחייבת את התושבים להשאיר את סרג' מילר בחיים על מנת שכתם גזר הדין ירבוץ על מצפונם בעוד הנידון למוות ממשיך לחיות ביניהם.
נושאים עיקריים
בסרט, כמו במחזה, יש התבוננות נוקבת בחולשות הטבע האנושי. הנושאים העיקריים הם נקמנות, תאוות בצע, אנוכיות, צביעות ושחיתות. המסקנה הנובעת מהעלילה היא שערכי המוסר והצדק כפופים לכוחו המשחית של הכסף ושחמדנות מייצרת שינאה ועלולה להכשיר אפילו רצח.
קבלה
לפי הרישומים בפוקס המאה ה-20, הסרט היה צריך להכניס $6,100,000 מהשכרת סרטים, לכיסוי העלויות, אך ההכנסותיו הסתכמו ב-$2,635,000, משמע, בהפסד כספי ניכר.
Metallica Through The Never
Metallica Through The Never הוא מותחן אמריקאי משנת 2013, הסובב סביב הופעה של להקת ההבי מטאל האמריקאית מטאליקה. שם הסרט נובע משיר מהאלבום השחור שיצא בשנת 1991.
הסרט עוקב אחרי נער משלוחים בשם טריפ, אשר נשלח למשימה דחופה בזמן ההופעה ובדרך נקלע לקטטות אלימות, הסרט משלב את ההופעה של חברי הלהקה ואת סיפורו של טריפ.
עלילת הסרט
טריפ נער צעיר מתקבל לעבוד בתור נער משלוחים עבור הלהקה האהובה עליו מטאליקה, שבאותו לילה עומדת להופיע בפני קהל נרחב. בתחילת הסרט רואים את טריפ רוכב על הסקייטבורד שלו ושם פוגש בסדר אקראי את ארבעת חברי הלהקה במסדרון ובחנייה של האולם. כאשר מתחילה ההופעה טריפ מקבל עבודה מהממונה עליו, לקחת מכל דלק ולנסוע לתדלק משאית של הלהקה שמובילה משהו שהלהקה זקוקה לו בשביל המופע.
טריפ לוקח מן כדור ומתחיל לנסוע לעבר יעדו בואן רעוע. כאשר הוא עוצר ברמזור הוא רואה סימנים מוזרים של דם על אחד השלטים הקרובים אליו, בפתאומיות הוא עובר תאונת דרכים, כאשר מכונית שנוסעת במהירות מופרזת נכנסת במכוניתו. כשהוא מתעשת, הוא רואה נהג עומד באמצע הכביש, וכאשר הנהג מסתובב אליו הוא רואה שפניו מלאות בדם. במהלך הליכתו ברחובות העיר הוא מבין שבעיר ישנו מרד, ומבלי לשים לב מוצא את עצמו באמצע של קרב עיקש בין המורדים למשטרה. טריפ רואה את מנהיג המרד: אדם שרירי בעל מסכה אשר רוכב על סוס, מחזיק פטיש בידו ותולה והורג אנשים, טריפ זורק עליו לבנה ובמהרה טריפ הופך להיות מטרתו הבאה של מנהיג המרד.
בסופו של דבר מוצא טריפ את המשאית הנטושה, הוא פותח את תא המטען שלה ולא מוצא כלום חוץ מתיק גב ישן, הוא פותח אותו ונופל בחרדה (תכולת התיק אינה ידועה לצופה). אך המורדים תופסים אותו ורודפים אחריו בעיר עד שהם מגיעים רחוב חסום. טריפ מוריד ממנו את התיק ושופך על עצמו את מכל הדלק ולאחר מכאן מדליק את עצמו בעזרת מצית. לאחר מכן מתחיל קרב בין המורדים לטריפ בעודו עולה באש, בסופו של דבר הם מנצחים אותו ומכבים ממנו את האש בעזרת מים.
הרעידות משבשות את ההופעה של מטאליקה ובסוף ההופעה הם מנגנים את השיר האחרון שלהם "HIT THE LIGHTS" בעזרת מגברים פשוטים.
בסוף הסרט הלהקה מנגנת את השיר Orion, טריפ מביא להם את התיק אך תכולתו נשארת לא ידועה.
ביקורות
הביקורות לסרט בחו"ל היו חיוביות, הסרט קיבל 7.8 באתר האינטרנט רוטן טומייטוז".
מגזין הרולינג סטון אמר: "הסרט מלא ברוק אנד רול אנרכיסטי"
אך בישראל רוב הביקורות לסרט היו שליליות
במאקו אמרו שהסרט: "מביך ומיותר לצפייה".
זרוע
באנטומיה אנושית זרוע (TA: Brachium) היא חלק מהיד שנמשך מהכתף ועד למרפק. הזרוע יכולה לנוע במרחב עם שלוש דרגות חופש הודות לתנועה שמאפשר מפרק הכתף, המרפק בקצה הזרוע מוסיף שתי דרגות חופש לאמה, המשכה של הזרוע, וכולם יוצרים חופש תנועה ויכולות תמרון ליד ולקצה הפעלתני שלה, כף היד והאצבעות.
הזרוע מספקת בסיס גרמי להמשך היד ומשכן לשרירים המניעים את האמה. דרך הזרוע עוברים כלי דם ועצבים בדרכם להמשך היד ובחזרה.
עצם הזרוע
עצם הזרוע היא בסיסה הגרמי של הזרוע. היא ממוקמת בין עצם השכם בצידה המקורב אליה היא מופרקת דרך הכתף, לבין עצמות החישור והגומד בצידה המרוחק אליהן היא מופרקת דרך המרפק. זוהי העצם הגדולה ביותר ביד.
חיתולית ושרירים
הזרוע עטופה בחיתולית עמוקה בשם חיתולית הזרוע (Fascia brachii) הנמשכת מחיתולית בית השחי ומחיתולית החזה עד לעליות העליים של עצם הזרוע ולזיז המרפק של עצם הגומד. שני חֵיצִים בין-שרירים (צידי ותיכון, Septum intermusculare brachii laterale ו-Septum intermusculare brachii mediale) הנמשכים לאורך עצם הזרוע ומשני צדדיה, יוצרים בזרוע שני מדורים. מדור קדמי או מדור הכופפים ומדור אחורי או מדור הפושטים. כל מדור כולל שרירים וכן עצבוב ואספקת דם לשרירים.
המדור הקדמי (Compartimentum brachii anterius; Compartimentum brachii flexorum) מכיל את השרירים המכופפים שריר הזרוע, שריר הזרוע הדו-ראשי ושריר החרטום והזרוע. כולם מעוצבבים על יד עצב השריר והעור. שרירי המדור הקדמי מכופפים את המרפק ואת הכתף.
המדור האחורי (Compartimentum brachii posterius; Compartimentum brachii extensorum) מכיל את השריר הפושט שריר הזרוע התלת-ראשי ואת שריר המרפק (הנחשב לעיתים לחלק משריר הזרוע התלת-ראשי). הם מעוצבבים על ידי עצב החישור. שרירי המדור האחורי פושטים את המרפק.
שני שרירים נוספים נמצאים באופן חלקי בזרוע, שריר הדלתא עוטף את הכתף ונאחז בעצם הזרוע. הוא מניע את הכתף למספר כיוונים. שריר הזרוע והחישור מתחיל את דרכו בחלק המרוחק של הזרוע ונמשך לתוך האמה. הוא מכופף את המרפק.
גומץ המרפק
גֻּמַּץ המרפק (Fossa cubitalis) הוא שקע בקדמת המרפק. לגומץ המרפק חשיבות קלינית הנובעת מהמבנים האנטומים בתוכו.
גבול הגומץ העליון הוא הקו הדמיוני בין שתי עליות העליים של עצם הזרוע, הגבול הצידי של הגומץ הוא שריר הזרוע והחישור והגבול התיכון הוא השריר הכפן העגול. רצפת הגומץ מורכבת משריר הזרוע ומהשריר הגבן ותקרת הגומץ היא העור והאֲלַל הדו-ראשי (אחז שריר הזרוע הדו-ראשי).
בתוך גומץ המרפק עוברים עצב התווך (שגם מתפצל בגומץ), עורק הזרוע (המתפצל גם הוא), גיד שריר הזרוע הדו-ראשי, עצב החישור וורידי הזרוע, ביניהם וריד המרפק התיכון (Vena mediana cubiti), המשמש פעמים רבות להוצאת דם ורידי.
עצבים
עצב החישור נע יחד עם עורק הזרוע העמוק בחריץ בחלקה האחורי של עצם הזרוע המכונה מַעֲנִית העצב החישורי (Sulcus nervi radialis). לאחר שעצבב את שרירי המדור האחורי חוצה עצב החישור את החיץ הבין-שרירי הצידי ונכנס לאמה מפוצל לענף עמוק ולענף שטחי.
עצב הגומד ועצב התווך נעים לאורך הזרוע, בין שריר הזרוע הדו-ראשי לשריר הזרוע התלת-ראשי, משני צדדיו של עורק הזרוע. בערך במחצית אורך הזרוע חוצה עצב הגומד את החיץ הבין-שרירי התיכון, נע לחלקה האחורי של הזרוע ונכנס לאמה לאחר שעבר מאחורי עילית העלי התיכונה של עצם הזרוע. עצב התווך ממשיך מאמצע הזרוע עד לגומץ המרפק ונכנס לאמה. הגומד והתווך מעצבבים את מפרק המרפק אך הם אינם מעצבבים עור או שרירים בזרוע.
כלי דם
במהלכו של עורק הזרוע, מסתעפים ממנו עורקים קטנים יותר המספקים דם לאיברי הזרוע. אחד העיקריים שבהם הוא עורק הזרוע העמוק (A. profunda brachii) המסתעף מעורק הזרוע מיד לאחר תחילת מהלכו של עורק הזרוע. עורק הזרוע העמוק נע יחד עם עצב החישור במדור האחורי של הזרוע, צמוד לעצם הזרוע.
אל תוך ורידי הזרוע מתנקז דם מאיברי הזרוע, הם גם מובילים דם שנאסף באמה ובכף היד בחזרה ללב. ורידים עמוקים בזרוע (Venae brachiales) מלווים את מהלכו של עורק הזרוע ונעזרים בכוח פעימותיו (הנובעות מפעימות הלב) לשיפור יכולתם להניע דם. הוורידים המלווים של עורק הזרוע הם המשכם של הוורידים המלווים של עורק החישור (Venae radiales) ושל הוורידים המלווים של עורק הגומד (Venae ulnares).
הוורידים השטחיים העיקריים של הזרוע הם וריד הזרת (Vena basilica) הנע בצד התיכון של הזרוע עד כניסתו לבית השחי (שם משתנה שמו לווריד בית השחי), והווריד האגודלי (Vena cephalica) הנע בצד הצידי של הזרוע.
יום הזיכרון הצ'רקסי
יום הזיכרון הצ'רקסי (באדיגית: Шъыгъо маф) הוא יום זיכרון לאומי המצוין על ידי הצ'רקסים בכל שנה ב-21 במאי כיום המציין את האירועים המכונים גלות הצ'רקסים.
היסטוריה
ב-2 ביוני 1864 (21 במאי לפי הלוח היוליאני) הכריז הצאר אלכסנדר השני על כיבוש הקווקז ובכך על סיום המלחמה הרוסית-צ'רקסית/מלחמת קווקז; הכרזה זו לוותה בכך שהאימפריה הרוסית גירשה מיליוני צ'רקסים מאדמות הקווקז. במהלך המלחמה (שנמשכה כמאה שנה) ובגירוש הצ'רקסים נהרגו ונרצחו קרוב למיליון וחצי איש.
משמעותו של יום הזיכרון
יום הזיכרון הצ'רקסי עוסק גם ברצח הפיזי וגם בגירוש הגאוגרפי מהקווקז. כך שמצד אחד, יום זה נושא אופי של הנצחה, כאשר טקסים, התבטאויות ואירועים מבטאים את אירועי העבר; הן כלפי פנים לצורך שימור ותיעוד המסורת והן כלפי חוץ לצורך ההכרה בסבל הצ'רקסי וההכרה במעשי האימפריה הרוסית. מצד שני, יום זה נושא אופי הצהרתי, כאשר התבטאויות שונות קוראות להכיר בזכות הצ'רקסים למדינה ריבונית עצמאית.
אירועי יום הזיכרון
אירועי יום הזיכרון כוללים תהלוכות, טקסים, פעילות הסברתית ופעולות נוספות. טקסים רשמיים נערכים ברפובליקות הצ'רקסיות בקווקז ובאבחזיה; בעיר מייקופ שברפובליקת אדיגיה, נערך טקס מרכזי ליד האנדרטה של הנופלים לחירות מדינת צ'רקסיה. בנוסף בעשרות מקומות ברחבי העולם בהם יושבים צ'רקסים מתקיימים טקסי זיכרון, הטקס הגדול ביותר נערך מדי שנה בחוף הדרומי של הים השחור (אזור קאפקין), בהשתתפות עשרות אלפי צ'רקסים. גם בישראל הקהילה הצ'רקסית מקיימת טקסים ותהלוכות לציון יום זה. ברפובליקת אדיגיה, שמייצגת את כל הצ'רקסים בעולם, הוצאה תקנה נשיאותית לציון והיערכות לקיום יום הזיכרון. הצ'רקסים רואים ביום זה הזדמנות לפעילות הסברתית הנוגעת לרצח העם הצ'רקסי ולגירוש הגאוגרפי; כך לדוגמה בישראל, ביום זה פועל הקונגרס הצ'רקסי (סניף ישראל) על ידי הוצאת ידיעון מיוחד וסטיקרים.
הכרה בינלאומית
ביום שישי, 20 במאי 2011, הפרלמנט הגאורגי הצביע פה אחד על הכרה ברצח העם הצ'רקסי ברוב של 90 קולות ללא מתנגדים ונמנעים. גאורגיה היא המדינה הראשונה בעולם אשר הכירה ברצח העם הצ'רקסי.
מוזיאון מוניו גיתאי וינרויב לאדריכלות
מוזיאון מוניו גיתאי וינרויב לאדריכלות הוא מוזיאון לאדריכלות בחיפה, הראשון מסוגו בישראל המוקדש לתחום זה. המוזיאון מוקדש לחייו ולפועלו של האדריכל החיפאי פרופ' מוניו גיתאי-ויינרויב, מחלוצי הארכיטקטורה המודרנית בישראל.
היסטוריה
המוזיאון הוקם ביוזמת בנו, במאי הסרטים עמוס גיתאי, בשיתוף עיריית חיפה וחברת מוזיאוני חיפה, ונפתח ב-14 בספטמבר 2012. הוא הוקם בשדרות הנשיא 135 חיפה, בסטודיו שבו גר ועבד האדריכל בשכונת מרכז הכרמל.
האדריכלים צבי אפרת ומאירה קובלסקי הופקדו על התאמת הסטודיו לייעודו כמוזיאון, והאדריכלית כרמית הרניק סער הייתה אחראית על הביצוע.
לאורך השנים סייעה קרן תרבות חיפה למוזיאון במימון לימוד והדרכות באמנות העיצוב לתלמידי היסודי מבתי הספר מהמגזרים השונים בעיר
תערוכות
תערוכת הפתיחה של המוזיאון הייתה 'הארכיטקטורה של הזיכרון' אותה אצר עמוס גיתאי. התערוכה שימשה מעין דיאלוג פומבי בין הארכיטקט האב לבין הבן. במוזיאון מוצגות תערוכות מתחלפות בנושאי אדריכלות ישראלית ובינלאומית, ומתקיימים מפגשים עם אדריכלים ויוצרים שעוסקים בתחומים המשיקים לאדריכלות.
ביולי 2021 התקיימה במוזיאון התערוכה "פיתוח המרחב העירוני", שעסקה בתכנון ופיתוח המרחב העירוני.
בדצמבר 2021 נערכה במוזיאון התערוכה "עיר רפאים" של הצלם עומר מוזר שתיעד את המבנים הנטושים בחיפה. מוזר התמקד במבני ציבור אייקוניים שנטושים שנים רבות.
באוקטובר 2022 לקראת פסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-38 בחיפה, תערוכת צילומים של זיו קורן "הארכיטקטורה של הכיבוש" צילומים שהיוו תפאורה לסרטו של עמוס גיתאי "לילה בחיפה"
סרטים
שיחות על אדריכלות וקולנוע עם עמוס גיתאי ועוד.
סופיה בוש
סופיה אן בוש (באנגלית: Sophia Anne Bush; נולדה ב-8 ביולי 1982) היא שחקנית טלוויזיה וקולנוע, במאית טלוויזיה, מפיקת קולנוע ואקטיביסטית אמריקאית. היא כיכבה בסדרת הטלוויזיה של The CW, "מגרש ביתי", בתפקיד ברוק דייוויס, בשנים 2003–2012. ידועה גם בשל תפקידיה בסרטים "ג'ון טאקר מה זה גמור" ו"הטרמפיסט". בשנים 2014–2017 כיכבה בסדרת הדרמה המשטרתית של רשת NBC "שיקגו PD" בתפקיד הבלשית ארין לינדסי.
ביוגרפיה
בוש נולדה בפסדינה, קליפורניה, בתם היחידה של מורין וצ'ארלס ויליאם בוש. אמה מנהלת סטודיו לצילום, ואביה הוא צלם פרסום ויופי. בית הספר התיכון שבו למדה היה לבנות בלבד, ובוש סיימה אותו בשנת 2000, בגיל 18. בזמן לימודיה בבית הספר הייתה חברה בנבחרת הכדורעף הבית ספרית. בנוסף, בוש לקחה חלק בהצגות בית ספר ובתוכנית אומניות הבמה, וציינה שזה היה ציון הדרך בו החליטה להיות שחקנית. בגיל 17, בשנת 2000 השתתפה ואף זכתה בתחרות יופי מטעם "מצעד הוורדים" (מכונה גם טורניר מצעד הוורדים), מצעד הנערך מדי שנה בראש השנה האזרחית באזור מחוז לוס אנג'לס.
למדה באוניברסיטת דרום קליפורניה כשלוש שנים, עד שבחרה לפרוש כדי להתחיל את קריירת המשחק שלה.
קריירה
בוש עשתה את ההופעה הקולנועית הראשונה שלה בשנת 2002 בסרט הקולנוע "יחצ"ן המסיבות" לצד ראיין ריינולדס. לאחר מכן היא הופיעה במספר תוכניות טלוויזיה, כגון "ניפ/טאק", "סברינה המכשפה הצעירה", והסרט של HBO, "נקודת מוצא." בשנת 2003, לוהקה בוש כקייט ברוסטר בסרט "שליחות קטלנית 3: עלייתן של המכונות", אך הוחלפה על ידי השחקנית קלייר דיינס לאחר שבוע של צילומים. ג'ונתן מוסטו, במאי הסרט, הצהיר שהחליף אותה מכיוון שהוא הרגיש שהיא צעירה מדי לתפקיד, אבל שיבח את כשרונה כשחקנית.
ביולי 2006, בוש השתתפה בסרט הקומדיה של פוקס המאה ה-20, "ג'ון טאקר מה זה גמור", שבויים על ידי בטי תומאס, וכיכבה בו לצד בריטני סנואו וג'סי מטקאלף. הסרט היה הצלחה מסחרית, וגרף יותר מ־60 מיליון דולר ברחבי העולם. באותה השנה כיכבה במותחן המדע הבדיוני "להישאר בחיים" לצד ג'ון פוסטר, פרנקי מוניז ואדם גולדברג, גם הסרט הזה זכה להצלחה. היא כיכבה בשנת 2007 במהדורה מחודשת של סרט האימה הקלאסי, "הטרמפיסט", לצד שון בין. בשנת 2008, בוש כיכבה לצד קווין זגרס ווינסנט ד'אונופריו בסרט העצמאי, "The Narrows".
לאחר שלוש שנים, בפברואר 2011, הופיעה בסרט הקומדיה הרומנטית "מסלול לאהבה". בפברואר 2012, דווח כי בוש הצטרפה לצוות השחקנית של קומדיית המצבים של רשת CBS, "שותפים". לאחר שעלתה לאוויר ב-24 בספטמבר 2012, הסדרה שודרה לעונה אחת עד חודש נובמבר, בו הוכרז שהסדרה בוטלה לאחר שישה פרקים. שבעת הפרקים הנותרים בסדרה נותרו לא משודרים בארצות הברית, אם כי הם שודרו מאוחר יותר על ידי חברות תוכן בינלאומיות שונות. באותה השנה, בוש כיכבה בוידאו קליפ של ההרכב המוזיקלי, Passion Pit.
בשנת 2014 הצטרפה לצוות השחקנים הראשי של "שיקגו PD" - סדרת הספין אוף לסדרת הדרמה "שיקגו FIRE" של רשת NBC, שם היא מגלמת את ארין לינדסי. בשנת 2017 עזבה את הסדרה.
בשנת 2015 לקחה חלק בהפקת הסרט הקצר-תיעודי "The Thousand Year Journey" שביים קני לאובכר. בשנת 2018 הפיקה את הסרט התיעודי "A Girl Named C".
בשנת 2018 דיבבה בוש את ווייד בסרט "משפחת סופר-על 2", סרט ההמשך ל"משפחת סופר-על" משנת 2004.
בשנת 2020 השתתפה בוש בעונה הראשונה של הסדרה של הולו, באהבה, ויקטור.
חיים אישיים
בוש התארסה במאי 2004 לשחקן צ'אד מייקל מאריי, ששיחק לצידה במגרש ביתי. הם נישאו ב-16 באפריל 2005, בסנטה מוניקה, קליפורניה. לאחר חמישה חודשי נישואין, בוש ומורי הכריזו על פרידתם בספטמבר 2005. בפברואר 2006 הגישה בוש מסמכים לביטול הנישואין, בהסתמך על הונאה; העתירה של בוש נדחתה, והיא ומאריי קיבלו במקום זאת אישור להתגרש בדצמבר 2006.
בשנים 2008–2009 ניהלה בוש מערכת יחסים עם ג'יימס לאפרטי, אשר שיחק לצידה בסדרה "מגרש ביתי". בוש גם ניהלה מערכת יחסים ארוכה עם השחקן אוסטין ניקולס, ואישרה בשנת 2010 כי השניים מנהלים מערכת יחסים לסירוגין כבר ארבע שנים. השניים נפרדו בשנת 2012. בוש החלה מערכת יחסים עם דן פרדינבורג, מנהל תוכניות בחברת גוגל בתחילת שנת 2013. הם נפרדו לאחר שנה, בפברואר 2014, וציינו שהפרידה נגרמה בשל הקושי לנהל מערכת יחסים בטווח ארוך. פרדינבורג נהרג בזמן רעידת האדמה בנפאל ב-2015 בזמן ששהה במחנה הבסיס שעל הר האוורסט. בוש ופרדינבורג נשארו חברים לאחר הפרידה, והיא ציינה כי מותו השפיע עליה באופן משמעותי.
בשנים 2014–2016 יצאה בוש עם השחקן ג׳סי לי סופר, שכיכב לצידה בסדרה "שיקגו PD".
במאי 2020 בוש החלה מערכת יחסים עם איש העסקים האמריקאי גרנט הג'ס, ב-10 באוגוסט 2021 הזוג התארס באגם קומו שבאיטליה.
באס ואן פראסן
באס ואן פראסן (בהולנדית: Bas van Fraassen; 5 באפריל 1941) הוא פילוסוף אמריקאי-הולנדי של המדע. מחשובי הפילוסופים של המדע החיים כיום.
ביוגרפיה
ואן פראסן נולד בחוס, הולנד, ובגיל 15 היגר עם משפחתו לאדמונטון באלברטה, קנדה.
קריירה
בספרו התמונה המדעית (1980) ובספריו העוקבים פיתח גרסה מקורית של אמפיריציזם, הקרויה אמפיריציזם קונסטרוקטיבי. האמפיריציזם הקונסטרוקטיבי נחשב לתפישה המובילה של אמפיריציזם בימינו, ולמעשה ליחידה שעדיין בת-קיימא. בנוסף, האמפיריציזם הקונסטרוקטיבי נחשב לתפישה המובילה המתנגדת לריאליזם מדעי.
תרם גם לפילוסופיה של תורת הקוונטים ולאפיסטמולוגיה.
אאודי A1
דור ראשון (2010–2018)
הדור הראשון יוצר בין השנים 2010–2018. הדור הראשון כלל מנוע טורבו בנזין I3 צילנדרים בנפח 1.0 ליטרים המספק כ-95 כוחות סוס ב-5,000 סיבובים לדקה. תיבת הילוכים אוטומטית רובוטית כפולת מצמד בעלת שבעה הילוכים. היא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 10.9 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 186 קמ"ש.
גרסאות הדור הראשון
לדור הראשון כשלוש גרסאות נוספות. הראשונה אאודי A1 ספורטבק גרסה בעלת חמש דלתות הכוללת אותו מנוע כמו הגרסה הבסיסית. היא הוצגה בשנת 2011. השנייה אאודי A1 קוואטרו גרסה מוגבלת (333 יחידות) בעלת מנוע חזק והנעה כפולה (4X4), היא נחשבת למכונית המיני החזקה ביותר בעולם. היא כוללת מנוע טורבו בנזין בנפח 2.0 ליטרים המספק כ-258 כוחות סוס. תיבת הילוכים ידנית בעלת שישה הילוכים. היא מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 5.7 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 245 קילומטרים לשעה. היא הוצגה בשנת 2011 ושיווקה החל במחצית שנת 2012. השלישית אאודי S1 גרסת הספורט לגרסה הבסיסית הכוללת מנוע טורבו בנזין I4 צילנדרים בנפח 2.0 ליטרים המספק כ-231 כוחות סוס. תיבת הילוכים ידנית בעלת שישה הילוכים. היא מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 2.8 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 250 קילומרטים לשעה. היא הוצגה בז'נבה בשנת 2014.
מתיחת פנים שנת 2014
בסוף שנת 2014 עברה ה-A1 מתיחת פנים, הכוללת עיצוב חדיש ומודרני ומנועים חדשים ומשופרים.
דור שני (2018–הווה)
בשנת 2018 הציגה אאודי את הדור השני לאאודי A1. הדור השני כולל עיצוב חדשני ומידות (אורך, רוחב, גובה) גדולות יותר. גרסאות ה-A1 (ספורטבק ו-S1) נשארו ואאודי הוסיפה גרסה חדשה במרכב קרוסאובר בשנת 2019. הדור השני כולל מנוע טורבו בנזין I3 צילנדרים בנפח 1.0 ליטרים המספק כ-116 כוחות סוס ב-5,000 סיבובים לדקה. תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שבעה הילוכים. היא מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 9.4 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 203 קילומטרים לשעה.
גרסאות הדור השני
בדור השני הציגה אאודי כשלוש גרסאות נוספות. הראשונה אאודי A1 ספורטבק גרסת החמש דלתות הכוללת אותו מנוע כמוהגרסה הבסיסית. השנייה אאודי S1 גרסת הספורט לגרסה הבסיסית הכוללת אותו מנוע כמו מלפני הדור הראשון. השלישית אאודי A1 סיטיקארבר גרסת קרוסאובר בעיצוב מכונית שטח. היא הוצגה בשנת 2019.
מכירות בישראל
נתוני מכירות בישראל על פי נתוני קארזון:
אורי ארליך
אורי ארליך (נולד ב-28 ביולי 1956) הוא פרופסור במחלקה למחשבת ישראל ע"ש גולדשטיין-גורן באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, המכהן כממלא מקום ראש המחלקה.
קורות חיים
אורי ארליך גדל בקבוצת יבנה. את שרותו הצבאי עשה בחיל השריון וסיים כסגן מפקד פלוגה בשנת 1978. הוא למד לתואר ראשון בתלמוד ובמחשבת ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים והמשיך בה במסלול ישיר לדוקטורט. בשנת 1979 נשא לאישה את יעל לבית גלס ולהם ארבעה ילדים. כיום מתגורר ארליך ביישוב מיתר.
את עבודת הדוקטורט בנושא "דרכי התפילה ומשמעותן בתקופות המשנה והתלמוד" סיים בשנת 1994. בתקופה זו למד גם במכון שלום הרטמן ללימודי יהדות מתקדמים בירושלים. במקביל ללימודיו החל ללמד במוסדות שונים, ביניהם המכללה לחינוך ע"ש דוד ילין ומכון שלום הרטמן, שם ניהל את ישיבת ה"שילוב" שפעלה לזמן קצר. משנת 1996 הוא מלמד במחלקה למחשבת ישראל ע"ש גולדשיין-גורן באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. הוא שימש בתפקידים שונים ובשנת 2012 נבחר למלא את תפקיד ראש המחלקה.
מחקר
מחקרו של ארליך מתמקד בשני צירים: הריטואל כשפה תרבותית-דתית בתקופת חז"ל וחקר התפילה בעת העתיקה כמשתקף מספרות חז"ל ומן הסידורים הקדומים. בתחום חקר הריטואל, יצא ספרו 'כל עצמתי תאמרנה: השפה הלא מילולית של התפילה' על מקומן של המחוות הגופניות בתפילה בתקופת חז"ל. בנוסף, הוא חקר נוהגים בינאישיים בתקופת חז"ל כגון מנהגי פרידה מהחיים ומהמתים ונוהגם של חכמי ארץ ישראל בתקופת התלמוד להישען על תלמידיהם בזמן ההליכה. בתחום השני, חקר התפילה הקדומה, פרסם ארליך מאמרים רבים ואף הקים מאגר נתונים במרשתת: 'התפילה בספרות חז"ל: מאגר נתונים מתפתח'. בשנת 1999 הקים את 'המפעל לחקר התפילה' בסיוע הקרן הלאומית למדע, ובשנת 2003 פרסה האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים את חסותה על המפעל והעמידה אותו כאחד ממפעלי האקדמיה. ספרו בנושא תפילת עמידה של חול בסידורים הקדומים מהגניזה הקהירית יצא לאור בהוצאת מכון בן-צבי בשנת תשע"ג. ספר זה זכה בפרס יצחק בן-צבי בתולדות ארץ ישראל וישובה לשנת תשע"ד.
קרב פורט סאמטר השני
קרב פורט סאמטר השני (באנגלית: Second Battle of Fort Sumter) היה קרב אשר נערך ב-7 בספטמבר 1863 - 8 בספטמבר 1863 במפרץ צ'ארלסטון אשר בקרוליינה הדרומית במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית. קרב זה היה ניסיון כושל של כוחות צבא האיחוד בפיקודו של מייג'ור גנרל קווינסי גילמור להשתלט מחדש על פורט סאמטר אשר שוכן בפתחו של המפרץ.
הקרב נערך לאחר סיומו של קרב מפרץ צ'ארלסטון השני בו הופגז פורט סמאטר קשות, אולם חיל המצב, אשר כלל חיילי ארטילריה הוחלף על ידי הגנרל פ.ג.ט. בורגארד בכוח של 320 רגלים שכן בורגארד חשד בניסיון פלישה אמפיבי.
הקרב הסתיים בניצחון הקונפדרציה ודגלה המשיך להתנופף מעל חומות המצודה ההרוסה.
עקבים גבוהים
עקבים גבוהים (בספרדית: Tacones Lejanos) הוא סרט קולנוע ספרדי משנת 1991, שכתב וביים פדרו אלמודובר. הסרט הוא מלודרמה המתמקדת ביחסי אם ובתהּ, ועוסקת גם ביחסים בין בני זוג, זאת על רקע חקירת רציחתו של בעלה של הבת, שהיה קודם לכן מאהבה של האם.