cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רחל ששון בר
נעוריה ונישואיה
כצעירה רחל התנדבה במשך שנתיים בבית החולים ברומפטון בלונדון והתעניינה רבות במוזיקה והלחנה. היא אף פרסמה סונאטה לפסנתר וטריו סונאטה שהלחינה בעצמה. בשנת 1887 נישאה לאיש עסקים בשם פרדריק ארתור בר, בן למשפחת בנקאים יהודית-גרמנית מתבוללת. בשלב זה בר כבר היה נוצרי אנגליקני, ורחל הלכה בדרכו והתנצרה גם כן. היא הייתה השנייה במשפחתה להינשא ללא-יהודי; הראשון היה אחיה אלפרד עזרא ששון (1861–1895), אביו של המשורר האנגלי הנודע סיגפריד ששון. שניהם נושלו מירושת משפחת ששון עקב כך. למרות זאת רחל לא התנכרה לעברה היהודי מהמזרח, והמשיכה לגלות סימפתיה גדולה למטרות יהודיות ולהבליט את מוצאה האוריינטלי במהלך חייה.
חתונתה לפרדריק בר נערכה בטקס מפואר בכנסיית השילוש המקודש בלונדון.
בעולם העיתונות
פרדריק בר היה הבעלים של העיתון האובזרבר אותו ירש מאביו, ובהדרגה החל לערב את אשתו בפעילות העיתון. תחילה פרסמה רחל מאמרים בעיתון, לאחר מכן קיבלה את עמדת עורכת המשנה, ולבסוף הגיעה לדרגת העורכת הראשית (1891). בשנת 1893 רכשו בני הזוג גם את העיתון הידוע הסאנדיי טיימס ורחל הייתה לעורכת הראשית שלו. למרות הגעתה לעמדת העורכת דרך הונו של בעלה, היא ניהלה את העיתונים באופן עצמאי ונשכני ביחס למקובל בתקופה. כמו כן עצם היותה של אישה עורכת עיתון לאומי היה יוצא דופן בנוף של בריטניה של סוף המאה ה-19, בה לנשים לא היה אף זכות הצבעה; לאחר עזיבתה את שני העיתונים בשנת 1903 עברו כ-80 שנה עד שאישה הגיעה לתפקיד עורכת ראשית באחד מהעיתונים הלאומיים בבריטניה.
שנותיה האחרונות
מצבו הבריאותי של בעלה פרדריק התדרדר בשנים אלו, והיא טיפלה בו במסירות רבה בביתם. עם פטירתו בשנת 1903, הייתה היורשת הבלעדית של הונו הרב, אך גם נכנסה למצוקה נפשית קשה שהובילה אותה להתמוטטות נפשית. היא צמצמה את פעילותה העיתונאית ובשלב מסוים אף אושפזה בביתה ביחד עם שלוש אחיות אשר טיפלו בה. אחיה היה לאפוטרופוס על רכושה ושני העיתונים בבעלות המשפחה נמכרו. לעיתים היא התאוששה מספיק כדי לתפקד בתקינות, ונהגה לתרום לבית החולים שבקרבת ביתה, לאמנים, מוזיקאים ונזקקים. בשנת 1927 לקתה בסרטן ונפטרה בעודה חסרת ילדים. רכושה עבר לאחייניה, במיוחד לסיגפריד ששון. היא נקברה בחלקת קבר קטנה, שלא במאוזוליאומים הגדולים של משפחת ששון או משפחת בר. על מצבתה כתוב בפשטות "בתו של דוד ששון המנוח".
משפט חיזור
משפט התחלה (באנגלית: פּיק-אפ ליין) הוא משפט המשמש לפנייה ראשונה לשם חיזור, למטרות רומנטיות או מיניות. לרוב משתמשים במשפט זה כדי ליזום שיחה. משפט זה קצר בדרך כלל, ואמור להעיד על משיכה כלפי האדם שאליו הוא מיועד. לעיתים משתדל אומר המשפט להפגין שנינות באמצעותו.
ישנן אסטרטגיות רבות אבל המשותף לכולן היא המטרה - לשבור את מחסום הזרות בין שני אנשים שעל פי רוב אינם מכירים זה את זה, ואחד מהם לפחות מעוניין ליצור קשר עם האחר.
לרוב האקט הראשוני של כניסה למרחב הפרטי של אדם אחר שאינו מוכר ליוזם מלווה במבוכה והרגשת חוסר שייכות וניכור. תחושות אלו מודגמות פעמים רבות בסצנות אופייניות בסרטים רומנטיים. שלב הביישנות שלפני אמירת משפט ההתחלה מלווה לעיתים בקשר טרום-מילולי בין הצדדים, המתבטא במבטים, חיוכים והתנהגות המיועדת ליצירת רושם ראשוני.
מחשב לוח
מחשב לוח (מוכר גם בשם באנגלית - טאבלט) הוא מחשב נייד בעיצוב משטח אחד. מסך המגע שלו מאפשר לעשות שימוש במחשב בעזרת עט סטיילוס, או במגע אצבע, כתחליף לעכבר ומקלדת. מחשב לוח כולל לעיתים גלישה סלולרית ויש כאלה הכוללים אפשרות לביצוע שיחות טלפון (בעיקר טאבלטי 7 אינץ'). רובם כוללים את מערכת ההפעלה אנדרואיד של גוגל, iOS של אפל, או את Windows של מיקרוסופט. המשתמש יכול להזין טקסט למחשב בעזרת זיהוי כתב יד או בעזרת מקלדת וירטואלית המוצגת על הצג. ניתן גם לחבר למחשב מקלדת חיצונית בחלק מהטאבלטים (בעזרת חיבור USB או בעזרת חיבור בלוטות').
העניין במחשבי לוח לא היה גדול עד שנת 2010, אז הציגה חברת אפל במסיבת עיתונאים מחשב לוח בשם אייפד, שהכניס לחברה שישה מיליארד דולר לאחר שנמכרו 9.25 מיליון יחידות ברבעון. הדבר גרר הצגת מכשירים דומים מצד חברות אחרות, וגרם להתעניינות מרובה במחשבי לוח. האייפד אמנם לא היה מחשב הלוח הראשון אך הוא גרם למהפכה שהפכה את מחשבי הלוח לנפוצים מאוד.
מאפיינים
בניגוד למחשבים אחרים המעוצבים כך שיהיה נוח להשתמש בהם דווקא כשיושבים מולם ליד שולחן ומניחים אותם על השולחן, מחשב זה נוח לעבודה במגוון תנוחות. קל להשתמש בו כאשר עומדים, לדוגמה, כאשר מנהלים רשימות תוך כדי עצירות תכופות בזמן סיור במקום העבודה. קל להשתמש בו כאשר שוכבים, לדוגמה כאשר מעוניינים לקרוא לפני השינה או כאשר נאלצים להיות מרותקים למיטה במהלך אשפוז ממושך. קל להשתמש בו גם כאשר יושבים ללא שולחן, לדוגמה סטודנטים באולם הרצאות או נוסעים ברכבת.
יתרון אחר של מחשב הלוח הוא החיסכון במקום. יתרון זה הופך את מחשב הלוח למחשב אופטימלי להרכבה קבועה על כיסא גלגלים ממונע, עבור משתמשים עם כושר תנועה מוגבל ביותר, שאינם יכולים לשלוף מחשב נייד מתוך תיק. משתמשי מחשבים שולחניים משתמשים בהם גם לצריכה של תוכן וגם ליצירת תוכן חדש. בניגוד לכך, הנטייה במחשבי לוח היא לצרוך תוכן בקריאה, צפייה בווידאו או בשידורי טלוויזיה.
חברת "אפל" תבעה כמה חברות שייצרו מחשבי לוח בשל הפרת פטנטים. לטענתה, מחשבי הלוח שלהן הם חיקוי של ה-iPad. לטענת החברות, יש רק דרך אחת אפשרית לייצר מחשב לוח, לכן לא מן הנמנע שיהיה דמיון מסוים.
שילוב בין מחשב נייד למחשב לוח נעשה בדגמים של מחשב נייד שבהם ניתן לנתק את המסך מהמקלדת, ולהשתמש במסך בלבד כמחשב לוח. בדגמים אחרים ניתן לסובב את המסך ב-180 מעלות סביב ציר הרוחב שלו, כך שהמחשב הנייד הסגור מתפקד כמחשב לוח.
לוח גרפי
טאבלט יכול גם להיות לוח גרפי. לוחות גרפיים אלה מיוצרים לרוב ללא מסכים בניגוד ל"מחשב לוח" (ישנם דגמים שכן באים עם מסכים דמויי מסכי מחשב). השימוש בלוח גרפי הוא לצורכי גרפיקה וציור ממוחשבים בעיקר. הלוח הגרפי מורכב מלוח מגנטי רגיש ללחץ ועט מיוחד שמגיע ביחד איתו לרוב, ובו מצויים חיישנים מגנטיים תואמים לחיישנים שנמצאים בשטח הרגיש ללחץ שעל לוח הטאבלט. כאשר מקרבים את העט המגנטי למרחק מסוים מהשטח הרגיש ללחץ על משטח הטאבלט, העט בעצם מחליף את העכבר, והמשתמש יוכל להזיז את העט וה"עכבר" שעל מסך המחשב יזוז בהתאם; ושכאשר לוחצים עם העט על המשטח הרגיש ללחץ מתבצעת הלחיצה גם בעכבר המחשב.
ישנן תוכנות ציור וגרפיקה ממוחשבות, שמותאמות לטאבלטים ובהן יש אפשרות לקליטת הרגישות ללחץ העט של הלוח הגרפי. תוכנות אלה מאפשרות למשתמש לצייר במחשב כמו על דף נייר. תוכנות כאלה הן רבות ומגוונות ומותאמות לצרכים השונים של המשתמש.
מחשבי לוח לשירות אנשים עם מוגבלות
למחשבי הלוח יש יתרונות על מחשבים אחרים בשירות אנשים עם לקות. מחשבים אלה לרוב קלים יותר ממחשבים ניידים (לפטופים) וקל יותר לשאת אותם ממקום למקום על ידי אנשים חלשים. מחשב זה אינו דורש שטח גדול וקל לסדר על כיסא גלגלים ממונע כנה שתישא את המחשב בדיוק בזווית שבה אדם עם תנועת ידיים מוגבלת יחוש נוח להשתמש בו.
בזכות מסך המגע, מחשבים אלה נוחים גם לאנשים עם מתאם רע בין תנועות היד לעין. מתוך מחשבי הלוח, אלו שיש להם מערכת הפעלה דומה ל-Ipad, גם נדלקים מהר וקל להשתמש בהם כעזרי תקשורת תומכת וחלופית. מממצאים ראשוניים של מחקרים עולה, בין השאר, כי לאנשים עם אוטיזם קל יותר ללמוד ולתקשר עם סביבתם באמצעות מחשב לוח, בזכות המגע, הגרפיקה, הנוחות הפיזית והאפשרות לתקשורת ללא קשר עין עם הסביבה; עם זאת, מחקרים נרחבים יותר בתחום זה עדיין לא פורסמו.
ים מדר
ים מדר (נולד ב-21 בדצמבר 2000) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בעמדת הרכז בפנרבחצ'ה ובנבחרת ישראל בכדורסל. ב-2020 נבחר ל, הצעיר ביותר שזכה בתואר, וב- נבחר ל.
בדראפט ה-NBA 2020 נבחר בבחירה ה-47, על ידי בוסטון סלטיקס.
ביוגרפיה
מדר נולד בבית דגן, למשפחה יוצאת תימן. אביו זוהר מדר, סוכן ביטוח ולשעבר ראש מועצת בית דגן. ים שיחק בנוער של מכבי בית דגן, ובהמשך עבר לקבוצת הנוער של הפועל תל אביב.
הפועל תל אביב (2018–2021)
ביוני 2018 חתם מדר ל-4 שנים בהפועל תל אביב. בעונתו הראשונה במועדון שיחק מדר בבוגרים ולסירוגין גם בקבוצת הנוער. ב-6 באוקטובר במשחקו הראשון בבוגרים קלע מדר 5 נקודות ב-17 דקות בניצחון 81–100 על הפועל אילת. ב-29 באפריל קלע מדר שיא קריירה של 10 נקודות, 5 ריבאונדים ו-2 אסיסטים ב-18 דקות בניצחון 76–104 על מכבי אשדוד באר טוביה. בעונת 2018/19 סך הכל שותף מדר ב-29 משחקים בהם העמיד ממוצעים של 2.7 נקודות, 1 ריבאונדים ו-1 אסיסטים ב-9.7 דקות, באותה עונה הגיע מדר עם הפועל תל אביב עד לרבע הגמר בו הודחה הפועל על ידי מכבי תל אביב. במשחק הדרבי מול מכבי תל אביב שיחק דקה אחת בלבד. בזמן הארכה הועלה מן הספסל לאחר ששחקנים בקבוצה יצאו בחמש עבירות. מדר קלע 6 נקודות, והיה מן הגורמים לניצחון הפועל על היריבה העירונית.
בתום עונת 2019/20 נבחר מדר לשחקן המשתפר של העונה בליגת העל עם 9.3 נקודות, 3.2 אסיסטים ומדד 9.3 בעונה הרגילה ו-17.3 נקודות, 5.3 אסיסטים ומדד 17.3 בפלייאוף.
בנובמבר 2020 נבחר מדר על ידי בוסטון סלטיקס בבחירה ה-47 של דראפט ה-NBA 2020, יחד עם דני אבדיה שנבחר במקום ה-9 באותו דראפט, אך בעונת 2020/2021 המשיך לשחק בליגת העל הישראלית במדי הפועל תל אביב.
בליגת הקיץ של ה-NBA לקראת עונת שיחק מדר במדי הסלטיקס על מנת לנסות להשיג חוזה מובטח, אך לא חתם בקבוצה.
פרטיזן בלגרד (2021–2023)
באוגוסט 2021 חתם מדר בפרטיזן בלגרד, אותה אימן ז'ליקו אוברדוביץ', על חוזה לשנתיים עם אופציה לעונה שלישית.
ב-12 במאי 2023 נבחר ל לעונת.
פנרבחצ'ה (2023–הווה)
ביולי 2023, חתם מדר בפנרבחצ'ה מהליגה הטורקית והיורוליג בחוזה לשלוש שנים.
נבחרת ישראל
מדר שיחק בנבחרת הנוער של ישראל. בפברואר 2019 זומן לסגל הנבחרת הבוגרת. ביולי 2019 השתתף מדר עם נבחרת ישראל בכדורסל עד גיל 20 (נבחרת העתודה) באליפות אירופה שהתקיימה בישראל, זכה עמה באליפות, ונבחר לחמישיית הטורניר.
יערות הגשם של אטסינאנאנה
יערות הגשם של אטסינאנאנה הוא אתר מורשת עולמית שהוכרז על ידי אונסק"ו וכולל 13 אזורים בשישה פארקים לאומיים בחלק המזרחי של מדגסקר. ששת הפארקים הם: מרוג'ג'י, מאסואלה, זאהאמנה, ראנומאפאנה, אנדרינגיטרה, אנדוהאהלה.
יערות הגשם הללו הם מרכיב חשוב בשמירה על המגוון הביולוגי של מדגסקר, המשקף את ההיסטוריה הגאולוגית של האי. האי נפרד סופית מאפריקה לפני למעלה מ-60 מיליון שנים, כך שהפאונה והפלורה שלו התפתחו בסביבה מבודדת יחסית. היערות הוכרזו על ידי אונסק"ו בזכות חשיבותם בתהליכים ביולוגיים ואקולוגיים, ובשל המגוון העשיר והמינים בסכנת הכחדה הגדלים בהם. מינים רבים הם נדירים ומאוימים, אך בין המינים היותר מוכרים ניתן למנות כאלו המשתייכים לפרימטים וללמוריים.
אופי השטח המחוספס והגישה הגרועה לרוב האזורים המוגנים מעניקים להם מידה גבוהה של הגנה אינהרנטית, ולכן האיומים נוטים להיות מקומיים וברמה נמוכה יחסית. עם זאת, ישנם מספר רב של אנשים החיים בסמיכות לרבים מיערות הגשם התלויים במשאבי יער ולעיתים קרובות מנצלים אותם באופן בלתי חוקי ולא בר קיימא. קהילות תושבות מקומיות מחזיקות לעיתים קרובות באמונות מסורתיות וטאבו מקומי ששימשו להגנה על מיני יערות מסוימים כגון למורים באזורים מסוימים. מערכות אמונה מסורתיות כאלה ויתרונות השימור שהן מביאות יכולות להיות משובשות על ידי זרם של אנשים הנמשכים על ידי כריתת עצים בלתי חוקית והזדמנויות כרייה אומנותיות.
פאביו ג'וניור פריירה
פאביו ג'וניור פריירה (בפורטוגזית: Fábio Júnior Pereira; נולד ב-20 בנובמבר 1977) הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה
פאביו ג'וניור גדל במדינת מינאס ז'ראיס בברזיל, והחל את הקריירה שלו ככדורגלן בקבוצה מקומית קטנה, עד שעבר בשנת 1997 לקבוצת קרוזיירו. כשעלה לקבוצה הבוגרת הבקיע שערים רבים, ולאחר שרשם 12 הופעות ו-8 שערים בנבחרת הצעירה של ארצו, זומן ג'וניור לנבחרת ברזיל בשנת 1998, ובסך הכל רשם בשנה שלאחר מכן שלוש הופעות במדי הנבחרת הלאומית.
בשנת 1999 עבר לקבוצה האיטלקית רומא תמורת סכום של 15 מיליון דולר. לאחר כמעט שנתיים ברומא, בהן לא הצליח להשתלב בקבוצה, חזר לקרוזיירו, ולאחר מכן שיחק גם בפלמיירס, ויטוריה דה גימארייש ואתלטיקו מיניירו. לאחר גיחות קצרות לליגות הבכירות ביפן ובקטר, הוחתם ג'וניור בקבוצה הגרמנית בוכום בשנת 2006. ג'וניור שיחק עונה אחת בקבוצה, והבקיע במדיה שלושה שערים בבונדסליגה.
לקראת עונת 2007/2008 הגיע ג'וניור לישראל וחתם בקבוצת הפועל תל אביב. את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ערך מול שירוקי במסגרת מוקדמות גביע אופ"א. במחזור השני של ליגת העל הבקיע את שער הבכורה שלו, בהפסד 1–2 לבית"ר ירושלים באצטדיון בלומפילד. כבר בתחילת העונה נקלעה הקבוצה לתחתית הטבלה וג'וניור לא הצליח להבקיע שערים רבים, אך במחזור התשיעי העניק לקבוצה את ניצחונה הראשון באותה עונה, כשכבש את שער הניצחון (1–0) בדרבי מול מכבי תל אביב. ג'וניור הפך לאהוב על האוהדים כשכבש צמד בדקות האחרונות של הדרבי השני באותה עונה, והעניק לקבוצתו ניצחון 3–1, והוסיף שער נוסף בניצחון 3–1 על בית"ר ירושלים בסיבוב השלישי. בסך הכל כבש ג'וניור 11 שערים במדי הפועל תל אביב בכל המסגרות, והעפיל עם הקבוצה לגמר גביע המדינה. בתום העונה סיכם עם הנהלת הקבוצה על קיצוץ שכרו על מנת להישאר במועדון, אך לבסוף החתימה הקבוצה את החלוץ סמואל יבואה, ופאביו ג'וניור שוחרר מהפועל תל אביב.
בקיץ 2008 חזר פאביו ג'וניור לברזיל וחתם בקבוצת באהיה, ולאחר מכן שיחק בקבוצות נוספות בברזיל. בשנת 2010 חתם בקבוצת אמריקה מיניירו. בעונתו הראשונה במועדון כבש 19 שערים והעפיל עם הקבוצה לליגה הראשונה. בעונה שלאחר מכן כבש ארבעה שערים אך לא הצליח לסייע לקבוצה להינצל מירידה בחזרה לליגת המשנה, ובעונת 2012 כבש 14 שערים. בינואר 2014 עבר לקבוצת מינאס בוקה, וכעבור חמישה חודשים חתם בקבוצת בואה אספורטה, אך במדיה שיחק שלושה חודשים בלבד. לאחר חצי שנה שלא שיחק, ב-31 בינואר 2015 חתם בקבוצת גוארני MG. בינואר 2016 חתם בקבוצת וילה נובה, ובתום העונה פרש ממשחק פעיל.
עין טב
עין טב (גם עייני טב) הוא שמה של עיירה יהודית קדומה ביהודה הנזכרת רבות בכתבי חז"ל, בעיקר בהקשר לקידוש החודש שהתקיים בה לאורך השנים.
בהתאם למקורות היהודיים, בעין טב התקיים בית הוועד המיוחד לקידוש החודש ולעיבור השנה לאורך תקופת המשנה והתלמוד, וזאת גם לאחר מעבר הסנהדרין לגליל עם דיכוי מרד בר כוכבא. זאת, בהתאם להלכה לפיה:.
בתלמוד הבבלי מובא כי רבי יהודה הנשיא הורה לרבי חייא ללכת ולקדש את החודש בעין טב, ולשלוח לו אישור מיוחד על כך:.
בתלמוד הירושלמי נזכר מעשה ברבי חנינא שהלך לקדש את החודש בעין טב בשעה שמזג האוויר היה מעונן, אולם הצליח לבסוף להבחין בירח דרך חור בעננים:. כן נזכר בתלמוד מעשה באמורא רב הונא (חונא) בר אבין שהלך לקדש את החודש במקום:.
הגם שקידוש החודשים והשנה התבצע במקומות נוספים, כגון יבנה שביהודה ואושה שבגליל, המשיכה העדות בבית הוועד בעין טב להיחשב למוסמכת ביותר:.
לאור התיאורים שבמקורות, מקובל להצביע על מיקומה של עין טב הקדומה באזור שפלת לוד. חיזוק משמעותי לכך הוא אזכורה של עיירה בשם ENTABA במפת מידבא מהמאה השישית לספירה, בין לוד ובין יבנה. בנוסף, יישוב בשם עין טאב נזכר בתעודה עות'מאנית מן המאה השש עשרה ככפר קטן שהתקיים באותה תקופה באזור לוד ואונו.
High-Speed Downlink Packet Access
HSDPA (High-Speed Downlink Packet Access) היא טכנולוגיה לתקשורת סלולרית שמרכזה תקשורת נתונים. טכנולוגיה זו נחשבת כאחת מממשיכות הדרך של ה-UMTS (דור 3) ויחד עם HSUPA ו-CDMA2000 נחשבות לדור 3.5.
הטכנולוגיה מסוגלת להגיע רשמית לקצב נתונים מרבי של 14.4Mbps, אם כי בפועל המהירות היא לכל היותר 3.6Mbps. החברה הראשונה שהקימה פריסת HSDPA היא חברת סינגולר בארצות הברית. לשם השוואה רשת ה-UMTS מגיעה רשמית למהירות 384Kbps בזמן שהמהירות האמיתית נמוכה בהרבה.
התפתחות הטכנולוגיה
תכנון רשתות הדור השלישי בעולם החלו בדצמבר 1999 במסמכי הבנות שממשיכים לעדכן שני הגופים האחראים לפעילות התקינה של הטכנולוגיה, 3GP היה אחראי על המעבר מרשתות GSM לרשתות WCDMA, ו-3GPP היה האחראי על המעבר מרשתות CDMA אל EV-DO ו-EV-DV.
טכנולוגיית ה-HSDPA משפיעה בעיקר על לקוחות המשתמשים בתקשורת נתונים סלולרית, ומאפשרת גלישה במהירות גבוהה יותר מבעבר, שיכולה אף להשתוות ולעלות על מהירות החיבור הביתי. החיסרון הוא הקצב המעשי שניתן לקבל בטכנולוגיה זו, והוא נמוך יותר מהקצב המרבי המוצהר. כמו כן, חברות תקשורת רבות גובות תשלום בהתאם לנפח הגלישה החודשי.
טכנולוגיות מתחרות
מול טכנולוגיית ה-HSDPA מתחרות מספר טכנולוגיות כשהראשונה ביניהם היא WiMAX, שמציעה קצב העברת נתונים גבוה יותר, אולם עדיין אינה נפוצה בטלפונים סלולריים. טכנולוגיית ה-WiMAX דומה יותר ל-WI-FI מאשר לטכנולוגיות הסלולריות. לרשת ה-WiMAX יש חיסרון נוסף מכיוון שהיא דורשת הקמת תשתית חדשה לרשת בניגוד לרשת ה-HSDPA שדורשת עדכון תוכנה בלבד.
HSDPA בישראל
לחברת פרטנר בישראל רשת HSDPA בפריסה ארצית. ב-1 בינואר 2007 השלימה חברת סלקום את הכנת התשתית בפריסה ארצית של 85% והשיקה שני מכשירים תומכים HSDPA, מוטורולה v6 ומחשב כף יד משולב סלולר - Jasjam, בניגוד לציפיות למהירות גבוהה יותר. מסלקום נאמר שהמכשירים מגיעים רק ל-1.4Mbps. כמו כן עלות הגלישה התייקרה משמעותית ונוספו הגבלות על כמות הגלישה. נכון למאי 2010 גם פלאפון משתמשת בפרוטוקול. בסוף שנת 2011 חברת פלאפון שדרגה את תמיכה העברת הנתונים שלה מ-21Mbps ל-42Mbps, ונכון לזמן כתיבת שורות אלו (שנת 2014), כל הרשתות בעלות התשתית תומכות במהירות מקסימלית של 42Mbps.
אוהל שלמה
שכונת אוהל שלמה היא שכונה קטנה מצפון לרחוב יפו בירושלים, בסמוך לשוק מחנה יהודה.
רקע היסטורי
שנות התשעים של המאה ה-19 ראו התפרצות של בנייה יהודית אל מחוץ לחומות העיר העתיקה, במסגרת היציאה מן החומות. בניית השכונות נעשתה במגוון צורות ומגוון התארגנויות. מחד אגודות של תושבי העיר העתיקה שחברו לבנות שכונות חדשות, ומאידך שכונות שנבנו על ידי חברות כלכליות שונות. יוצאות דופן היו השכונות האחיות שערי ירושלים ואהל שלמה שנבנו על ידי יצחק ליפקין, איש חזון ציוני.
סביב שכונת בית יעקב, עד אז שכונה מבודדת במערב ירושלים, נבנה גרעין של שכונות, הנסמך על עורק התנועה של רחוב יפו עליו עברה התנועה מירושלים מערבה לכוון מישור החוף.
בנין השכונה
ליפקין בנה את השכונה מכספו יחד עם יהושע משה ושותפו הקבלן רחמים מזרחי, שעל שם אביו שלמה נקראה השכונה בשם 'אהל שלמה'. השכונה ידועה גם בכינוי "אבו אלבסל", בשל מקצועו של מייסדה, שהיה סוחר בצל. השכונה הוקמה בין שכונת שערי צדק מצפון, לבין שכונת בית יעקב הוותיקה מדרום.
השכונה הוקמה על פי התבנית המוכרת של סוף המאה ה-19. בשכונה הייתה חצר גדולה מוקפת בתים בני קומה אחת או שתיים. במרכז החצר היה בור מים גדול שבו נאספו מי שתייה. מרבית הדירות בשכונה היו בנות 2 חדרים, חצר מקורה עם מטבחון ושירותים, וכן חצר פתוחה לגידול תבלינים וצמחי נוי.
הווי השכונה
הרצל ובלפור חקק שהתגוררו בסמוך לשכונת 'אהל שלמה' מספרים::
שנוי והריסה
בסוף המאה ה-20 סבל רחוב יפו בכלל והשכונות הצמודות מלחלקו המערבי בפרט מהזנחה שהביאה להידרדרות במצב המבנים ולחולשה של האוכלוסייה המתגוררת בהם. הזנחה זו הקרינה על כל חלקי מרכז העיר, שכיום כבעבר יונקים את חיותם מהתנועה השוקקת ברחוב יפו.
לתהליך מספר סיבות, סיבה אחת היא הקמת מתחמי מסחר ותרבות בפריפריה של העיר ומחוץ לה, כדוגמת קניון מלחה. אזורי המסחר והתעשייה הקלה בתלפיות וגבעת שאול רוקנו את אזור מרכז העיר. סיבה נוספת היא פיגועי הטרור, שהכו במרכז העיר ירושלים בעוצמה.
נכון לשנת 2008 עובר מרכז העיר ירושלים שינויים מאסיביים ונעשים מאמצים לשיקומו והזרקת חיים חדשים לרחובותיו. במרכז התהליך עומד פרויקט הרכבת הקלה שהקו הראשון שלו –הקו האדום, העובר לאורך כל רחוב יפו ועתיד לקשר את אזור מרכז העיר עם שכונות הפריפריה.
התקווה היא כי פיתוח מערכת הסעת המונים יעילה תשפר את איכות הסביבה העירונית ותמשוך חזרת תושבים, חיי מסחר והשקעות למרכז, דבר הבא פעמים רבות על חשבון ערכים היסטוריים-תרבותיים רבי חשיבות.
לתהליך החידוש וההתחדשות קיים פן נוסף של הרס העבר וחשש למחיקתו. הקו האדום העתיד לעבור ברחוב יפו לכל אורכו הצריך ביצוע עבודות הרחבה של הרחוב והריסת המבנים הגובלים ברחוב. כך נהרסים מרקמי מגורים, רחובות, וחיי התושבים שנשארו בשכונה משתנים לבלי היכר. כך נהרסו חזיתות הבתים בשכונת אהל שלמה, ובמקומם נבנו חזיתות דמה מצועצעות, אופי השכונה כשכונת חצר נהרס והושמד, וצורתו ההיסטורית של המתחם שונתה.
שאול גבעולי
שאול גבעולי (15 בפברואר 1926 – 29 באפריל 2022) היה תת-אלוף בצה"ל וניצב במשטרת ישראל, כיהן כקצין חינוך ראשי בצבא ובמשטרה וכמפקד המשמר האזרחי. כיהן כמנכ"ל המועצה לשלום ולביטחון.
ביוגרפיה
גבעולי נולד בתל אביב, והיה חבר בתנועת השומר הצעיר. הוא הצטרף לפלמ"ח, ולאחר קורס מ"כים של הפלמ"ח הצטרף להכשרה מגויסת לקיבוץ נירים. הוא נעצר על ידי משטרת המנדט בשבת השחורה ועל כן לא השתתף בהקמת נירים בעת הקמת 11 הנקודות. במלחמת העצמאות התמנה למפקד נירים, לאחר נפילתו של המפקד הקודם, דוד אלון, בהתקפה הגדולה על נירים. לאחר המלחמה היה מפקד גוש מגן, ועשה קורס מג"דים. ב-1952 השתחרר מהשירות הצבאי, ונהיה למרכז משק נירים.
בשירות המילואים פיקד על גדוד 128 של חטיבת יפתח שלחם בעזה ובח'אן יונס במלחמת סיני. ב-1960 חזר לשירות הקבע וב-1962 התמנה למפקד גדוד בחטיבה 80, חטיבת מילואים של הצנחנים. שימש מפקד פלוגה בבה"ד 1, עבר הסבה לשריון ושירת כמפקד גדוד 52 בחטיבה 14, כסגן מפקד חטיבה 7 וסגן מפקד חטיבה 14. במלחמת ששת הימים היה סגן מפקד חטיבת עודד שכבשה את העיר ג'נין.
לאחר המלחמה התמנה למושל הצבאי של אל עריש, בה פעל לחידוש החיים האזרחיים בעיר לאחר נסיגת המצרים ותחת פחד התושבים משיתוף פעולה עם הישראלים. באוקטובר 1968 הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה למושל שכם. בשנת 1972 התמנה לקצין חינוך ראשי בדרגת תת-אלוף, תפקיד בו כיהן עד 1975.
לאחר שיחרורו משורות המשטרה הצטרף ב-1989 למועצה לשלום ולביטחון ושימש כמנכ"לה (1994–2011). היה חבר דירקטוריון התעשייה הצבאית, יו"ר ההתאחדות לפעילות תת-ימית, חבר במועצה הציבורית של תנועת עתיד כחול לבן הפועלת לפתרון הסכסוך הסכסוך הישראלי-פלסטיני בדרך של שתי מדינות לשני עמים וחבר הנהלת האגודה לזכויות האזרח בישראל. ב-1993 התמודד בבחירות לרשויות המקומיות בישראל על ראשות מועצת רמת השרון מטעם סיעת מרצ.
עסק שנים רבות בהתנדבות במרכז קליטה ברעננה, על כך קיבל את מגן השר לקליטת עלייה.
גבעולי נישא ב-1949 לאסתר (בתו של בנציון רסקין), ממנה התאלמן ב-2019.
גבעולי נפטר ב-29 באפריל 2022 בגיל 96. הותיר אחריו שתי בנות. התגורר ברמת השרון.
קלה
ראו גם
}}
בית החולים של המיסיון האנגלי
בית החולים של המיסיון האנגלי (באנגלית: English Mission Hospital) נוסד ונוהל על ידי החברה הלונדונית להפצת הנצרות בקרב היהודים ופעל בירושלים בין השנים 1844–1948. בתחילה בעיר העתיקה והחל מ-1897 בבניינים שנבנו ברחוב הנביאים 82.
המבנה בעיר העתיקה
בית החולים של המיסיון נחנך בשנת 1844 בשולי הרובע היהודי, צמוד למתחם הפרוטסטנטי של כנסיית המשיח. הוא נקרא בתחילה "בית החולים היהודי" במטרה מוצהרת לשמש חולים יהודים בלבד כדי לנצרם. פתיחתו עוררה התנגדות עזה בקרב היישוב הישן ואף גרמה להכרזה על חרם על כל מי שיעז להיכנס אליו. על אף החרם, היו לא מעט יהודים שביכרו את הטיפול הרפואי האיכותי שניתן בבית החולים של המיסיון על פני הרפואה הפרימיטיבית שסופקה במוסדות רפואיים (או סמי-רפואיים) אחרים בירושלים.
בתגובה לבית החולים של המיסיון הוקם עוד באותה שנה בית חולים יהודי קטן ברובע היהודי על ידי ועד הפקידים והאמרכלים בשיתוף עם משה מונטיפיורי. גם משפחת רוטשילד התגייסה למלחמה בבית החולים של המיסיון והקימה בשנת 1854 את בית החולים רוטשילד ברובע היהודי.
הבניינים ברחוב הנביאים
הבניינים ברחוב הנביאים נבנו בשנים 1895–1896 על פי תכנונו של האדריכל הבריטי ברספורד פייט (Beresford Pite), ונחנכו ב-13 באפריל 1897. הבנייה היא בסגנון קולוניאלי בריטי. במרכז: מבנה מרכזי מפואר הקרוי אגף קנוויי (Kennaway) ששימש את המינהלה, ומצידיו ארבעה ביתנים עבור מחלקות החולים, מחוברים באמצעות מעבר מקורה בצורת חצי עיגול. שני מבנים דו קומתיים נוספים עם כיפות אבן. האחד שימש למרפאה ולבית המרקחת והשני את בית הרופא.
בסמוך לבית החולים שכן בית הספר לבנות של המיסיון האנגליקני - ברחוב הנביאים פינת רחוב פינס, אשר נבנה על ידי אותה אגודה הלונדונית להפצת הנצרות בקרב היהודים, בתכנונו של האדריכל קונרד שיק. בניין זה נודע לאחר מכן כ"בית הדגל".
במלחמת העצמאות, עם הפיכת הר הצופים למובלעת בשטח ממלכת ירדן, עבר בית החולים הדסה אל בנייני בית החולים האנגלי ואל בניין בית הספר לבנות הסמוך לו. בשנת 1963 עבר בית החולים הדסה למשכנו בעין כרם, והמבנים של בית החולים הוחזרו לבעליהם המקוריים. מאז שוכן במקום בית הספר האנגליקני (The Anglican School) שהוא בית ספר פרטי, ולומדים בו בעיקר ילדי דיפלומטים ואנשי או"ם. בית הספר לבנות, לעומת זאת נהרס, ובמקומו הוקם מלון.
מריו (סדרת טלוויזיה)
מריו היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגת קומדיה, אשר עלתה לשידור ב-7 באוקטובר 2015 בערוץ הילדים ללקוחות yes. הסדרה, הכוללת עונה אחת ו-40 פרקים, הופקה על ידי נגה תקשורת ודורי מדיה דרסט.
עלילה
מריו (רועי בר נתן) (מריו גוסטו איבנז פליפו קרתחנה אוטוואלו בורחס סנטו בניוס אומברטו קריסטבל קולון) הוא מכשף בוליביאני גרוע שמופיע בטעות בסלון של משפחת גדות הכוללת את ציפי, עמי, טלי וערן, לאחר כישוף שהסתבך. משפחת גדות מסכימה לתת למריו לגור בביתם בתור עוזר בית, ובהמשך הם מלמדים את מריו על העולם המודרני שאותו הוא אינו מכיר.
צבי רוטברג
ביוגרפיה
נולד בפתח תקווה לרב זלמן רוטברג ולשרה, בת הרב מאיר קרליץ. למד בתלמוד תורה יבנה, בישיבת חפץ חיים בכפר סבא ובישיבת תפארת ציון בבני ברק. בגיל 13 החל ללמוד בישיבת פוניבז'. לאחר שפתח אביו את ישיבת בית מאיר עבר ללמוד בה.
בשנות ה-60 נשא את חיה, בתו של הרב שמחה בונים לייזרזון ואחותו של אברהם יוסף לייזרזון.
לאחר נישואיו החל לכהן כר"מ בישיבת בית מאיר, ולאחר פטירת אביו, בשנת תשס"ב, התמנה לראש הישיבה. בנוסף על שיחותיו ושיעוריו בישיבה (המסכתות הישיבתיות), נוהג למסור שיעורים מחוץ לישיבה בענייני קדשים, זרעים וטהרות.
משך עשרות שנים למד בחברותא עם הרב חיים קניבסקי, ויחד למדו בעיון את כל התלמוד בבלי והתלמוד ירושלמי. במסגרת הלימוד, איירו השניים ציורים השייכים להלכות קידוש החודש במשנה תורה לרמב"ם, והם הודפסו במשנה תורה מהדורת פרנקל.
לאחר פטירת רעייתו, נשא את שרה, בת הרב שמואל רוזובסקי.
מצ'ינג
מצ'ינג (בעברית: מימון תואם) היא שיטה המופעלת בישראל לתקצוב רשויות מקומיות על ידי המדינה. על פי השיטה, מתחייבת המדינה לממן פרויקטים ותוכניות שונות בשלטון המקומי בתחומי החינוך והרווחה, תמורת השתתפות במימון על ידי הרשות המקומית.
רקע
בישראל הרשויות המקומיות משמשות כספקיות של שירותים שונים לתושבים החיים בהן. תקציב הרשויות המקומיות מגיע ממסי הארנונה המשלמים תושבי הרשות, ומתשלומים המועברים לרשות באמצעות משרד הפנים. תשלומי הארנונה המשולמים על ידי משקי הבית הפרטיים אינם מכסים את הוצאות הרשויות עליהם והרשויות המקומיות נסמכות על תשלומי הארנונה של בתי עסק בתחומן, מאחר שארנונה לעסקים גבוהה יותר מארנונה למשקי בית, בעוד העסקים מקבלים מעט מאוד שירותים מן הרשות המקומית.
בתחום תקציבי הרווחה, רשויות מקומיות שאינן יכולות לעמוד בהשלמת המימון מתקציבן אינן מקבלת את התקצוב, והכסף מועבר לרשויות שיכולות לעמוד במימון מתקציבן.
ביקורת על שיטת המצ'ינג
מבקרי השיטה טוענים כי נוצר אי שוויון בין רשויות חלשות כלכלית לרשויות חזקות כלכלית. על פי דו"ח של מרכז טאוב משנת 2017 קיים אי שוויון בין רשויות חזקות כלכלית לחלשות, כך שבערים שנמנות עם פורום ה-15, שהן ערים חזקות כלכלית, ההוצאה הממוצעת למטופל בשירותי הרווחה עומדת על 9095 שקלים לתושב, וברשויות הערביות שהן רשויות חלשות ההוצאה עומדת על 3,387 שקלים בלבד. רשויות חלשות כלכלית נפגעות בכך שאין להן את האפשרות לבצע את ההשלמה למימון פרויקטים מתקציבן. ברשויות אלו מספר גבוה יחסית של נצרכים לשירותי רווחה, בעוד ברשויות חזקות שאליהן מועברים עודפי המימון, יש פחות תושבים הנזקקים לשירותי רווחה.
ב-2016 פתחו ראשי רשויות מקומיות בפריפריה במחאה וב"צעדת השוויון" כנגד שיטת המצ'ינג בתחומי החינוך והרווחה, תוך דרישה לתקציב דיפרנציאלי המעניק יותר תקצוב לרשויות חלשות. לדברי המתנגדים, אחוז ההשלמה הנדרש מכל הרשויות הוא זהה, והתקציב הלא מנוצל מועבר לרשויות חזקות היכולות להוסיף על השירותים אותם הן מציעות לתושבים.
פסגת קרושה
פסגת קְרוּשָׁה (באנגלית: Krusha Peak ;בבולגרית: връх Круша) היא הר ברכס אוון בדרום רכס סנטינל, בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 2,800 מטרים מעל פני הים.
הפסגה מתנשאת מעל קרחון בולגראד שנמצא מדרום מזרח לה, ומעל קרחון ברוק שנמצא מצפון מערבה לה.
הפסגה נמצאת 6.94 קילומטרים מזרחית לפסגת צ'פלין, 3.87 קילומטרים מדרום להר סרייבינג, 2.88 קילומטרים מערבית מהר אלן, ו-4.83 קילומטרים צפונית מערבית להר ליפטאק.
גילוי הפסגה
הפסגה מופתה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1961, ומופתה בשנית בשנת 1988.
מקור השם
הפסגה נקראת על שם המחנך הבולגרי זאהאריי קרושה (Круша).
אלי נועם
אלי נועם (באנגלית: Eli Noam; נולד ב-22 באוגוסט 1946 בירושלים) הוא פרופסור ישראלי-אמריקאי לכלכלה באוניברסיטת קולומביה. נועם כתב יותר מ-400 מאמרים וערך כ-25 ספרים.
ביוגרפיה
נועם נולד בישראל, ועזב עם הוריו לארצות הברית בהיותו בן 9.
את שירותו הצבאי עשה נועם בחיל האוויר הישראלי, ושירת במהלך מלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים.
למד כלכלה ומשפטים באוניברסיטת הרווארד. המנחה שלו לדוקטורט בכלכלה היה מרטין פלדסטיין.
ב-1975 לימד בפקולטה למשפטים באוניברסיטת קולומביה ובפקולטה לכלכלה באוניברסיטת פרינסטון. מ-1976 מלמד נועם באוניברסיטת קולומביה במגמת כלכלה. בשנים 1998-2000 לימד גם באוניברסיטת סנט גאלן בשווייץ. החל משנת 1990 הוא מנהל מרכז לחקר מידע טלוויזיוני (Columbia Institute for Tele-Information) שהוא חלק של בית הספר לכלכלה באוניברסיטת קולומביה.
נשוי לנאדין סטרויסן, ששימשה בעבר כנשיאת האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות.
נוטות החסד (ספר)
נוטות החסד (בצרפתית: Les Bienveillantes) הוא רומן מאת ג'ונתן ליטל, שיצא לאור בצרפת בשפה הצרפתית בשנת 2006. הספר מספר בגוף ראשון את סיפורו של קצין אס דה בדיוני בשם מקס אואה, ששירת בחזית המזרחית והיה מעורב ברצח המונים בשואה. ליטל עצמו מעדיף להתייחס לפעולות ההרג בשם "מדיניות ההשמדה הנאציונל-סוציאליסטית" וזאת בשל כך "שהיא כוללת גם את השמדת ההומוסוקסואלים, הצוענים, הנכים ועוד שורה של מיעוטים".
חייו הפרטיים של אואה מתוארים בפירוט רב. אואה, הומוסקסואל, המתאר בפירוט רב את יחסיו עם גברים, מעיד גם על עצמו כי קיים גילוי עריות עם אחותו. במהלך הספר מבצע אואה פשעים רבים, בנוסף להשתתפותו בפעולות ההרג במסגרת האס דה. בין היתר רוצח אואה את אחד ממאהביו, את ידידו הטוב ביותר וככל הנראה את אמו ואת אביו החורג.
קבלה וביקורת
הספר, שאורכו בשפת המקור כ-900 עמודים, יצא לאור בצרפת בשנת 2006 וזכה להצלחה מסחרית וביקורתית. בששת השבועות הראשונים לאחר הוצאתו לאור, נמכר הספר בצרפת ב-280,000 עותקים. הספר זכה בשנת 2006 בפרס גונקור וכן ב"פרס הגדול לרומן של האקדמיה הצרפתית".
לצד השבחים הרבים להם זכה הספר, שאף כונה "הרומן הגדול הראשון של המאה ה-21" והשוואת מחברו לכמה מגדולי הסופרים בהיסטוריה, ספג הספר ביקורות חריפות על הבחירה לתאר את האירועים דרך עיניו של התליין, ועל שגיאות היסטוריות ועובדתיות רבות. ההיסטוריון הצרפתי־גרמני פטר שטלר האשים את ליטל בחוסר הבנה של התרבות הגרמנית בזמן המלחמה ובשיבושים רבים הנובעים מכך, וכינה את הספר "דומה לסרט הוליוודי בו מופיעים נאצים המדברים אנגלית ומנהלים דיאלוג משמים... גרוטסקי תדיר, לעיתים דוחה או מענה, ולא מעט מגוחך." מבקרים לא מעטים ביקרו את הספר על ההתפלשות הנהנתנית שלו באלימות, מין ומוות והגדירו אותו, בין השאר, כ"סטאלג פסבדו אינטלקטואלי". ביקורות אחרות התעמתו עם מה שנתפש בעיני כותביהן כאימוץ בו זמני של תפישת הבנאליות של הרוע, והצגת אואה כאדם רגיל שנקלע לנסיבות בלתי־רגילות ותיאורו כמקרה חריג וייחודי המונע מתוקף דחפיו הפנימיים הרצחניים. עמוס עוז מתח ביקורת על הספר, בטענה שאינו מקורי, וכי הרעיון העיקרי בו לקוח מ"אייכמן בירושלים" של חנה ארנדט, אך בניגוד לאייכמן של ארנדט, האמור להיות 'כל אדם', גיבורו של ליטל הוא פסיכופת. כן טען עוז כי המדובר ב"טריוויאליזציה של השואה", וכי הספר "מאוהב ברוע".
שמה של היצירה, "נוטות החסד", מוזכר רק בפיסקה האחרונה של הספר, בה מתייחס הסופר אל הטרגדיה היוונית "נוטות החסד" של אייסכילוס, שבה רודפות אלות נקמניות את אורסטס, גיבור המחזה, לאחר שרצח את אמו.
הספר תורגם לשפות שונות, בהן אנגלית (הוצאת הרפר וקולינס, 2008). בעברית, יצא הספר יצא לאור בשנת 2008, בתרגומו של ניר רצ'קובסקי, בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר. עקב הפולמוס שהתעורר במקומות בהם יצא הספר לאור, לוותה הוצאת הספר, במהדורתו העברית, בהוצאת חוברת בת 91 עמודים בשם "הפולמוס", בה ענה הסופר לביקורת שספג הספר.
מראה שחורה: בנדרסנאץ'
מראה שחורה: בַּנדֶרסְנאץ' (באנגלית: Black Mirror: Bandersnatch) הוא סרט אינטראקטיבי מסוגת האימה והמדע בדיוני משנת 2018, מתוך סדרת המדע הבדיוני "מראה שחורה", שנכתב על ידי יוצר הסדרה צ'ארלי ברוקר ובבימויו של דייוויד סלייד. הסרט עלה לנטפליקס ב-28 בדצמבר 2018 ככותר עצמאי.
ב"בנדרסנאץ'" (דמות בדיונית מספרו של לואיס קרול "מבעד למראה ומה אליס מצאה שם" ומ"ציד הסנרק"), הצופים מקבלים החלטות עבור הדמות הראשית, המתכנת הצעיר סטפן באטלר (פין וייטהד) אשר מעבד ספר פנטזיה למשחק וידאו בשנת 1984. הדמויות המשניות כוללות את מואהן תאקור (אסים צ'אודהרי) ואת קולין ריטמן (ויל פולטר) שעובדים בחברת משחקי וידאו, אביו של סטפן, פיטר (קרייג פרקינסון) והפסיכיאטרית של סטפן, ד"ר היינס (אליס לאו). הסרט מבוסס על משחק וידאו מתוכנן של חברת "Imagine Software" באותו השם שלא יצא, לאחר שהחברה הגישה בקשה לפשיטת רגל ב-9 ביולי 1984, באותו היום בו מתחיל הסרט. באמצעות אלמנטים של אימה ומדע בדיוני, בנדרסנאץ' משלב מטא-פרשנות והרהור על בחירה חופשית.
בנדרסנאץ' זכה בפרס אמי בשנת 2019 בקטגוריה "סרט הטלוויזיה הטוב ביותר".
הצגה
בנדרסנאץ' הוא סרט אינטרקאטיבי: מדי פעם הצופה נדרש לבצע בחירה בין שתי אפשרויות שמוצגות על המסך אשר ישפיעו על המשך העלילה. מדריך קצר בתחילת הסרט, שמותאם למכשיר שהסרט מוזרם עליו, מסביר לצופה כיצד לבצע את הבחירות. יש לצופה עשר שניות כדי לבחור, אחרת החלטת ברירת המחדל מתבצעת. לאחר סיום סיבוב, לצופה ניתנת האפשרות לחזור ולבצע בחירה אחרת. זמן הצפייה הממוצע הוא 90 דקות, אם כי המסלול המהיר ביותר מסתיים לאחר 40 דקות, ולפחות מסלול אחד מוביל לחוויית צפייה של 2.5 שעות (150 דקות). ישנם 150 דקות של חומר גלם ייחודי שמחולק ל-250 קטעים. IGN דיווח כי על פי נטפליקס, ישנם חמישה סופים "מרכזיים", עם גרסאות מעט שונות לכל סוף. המפיק ראסל מקלין אמר שיש בין 10 ל-12 סופים, שחלקם מעורפלים יותר בהשוואה לאחרים, ולברי דייוויד סלייד, יש כמה "ביצי זהב" שייקח הרבה זמן עד שהצופים יגלו איך להשיג אותן. על פי המפיקים בפועל צ'ארלי ברוקר ואנאבל ג'ונס, אף סוף אינו נחשב ל"עדיף" על כל האחרים.
ברוב המקרים, כאשר הצופה מגיע לסוף, הסרט האינטראקטיבי נותן לצופה את האפשרות לבצע שוב בחירה קריטית כדי לאפשר לו לחקור את הסופים האלה, ולחלופין הצופה יכול לבחור להציג את כתוביות הסיום של הסרט. במקרים מסוימים, ניתן להגיע לאותו קטע בדרכים שונות רבות, אך הוא יציג בפני הצופה אפשרויות בחירה שונות בהתאם לאופן שבו הוא הגיע אליו. במקרים אחרים, לולאות מסוימות מכוונות את הצופים להגיע לנרטיב מסוים, ללא קשר לבחירות שהם עושים.
עלילה
באנגליה של יולי 1984, מתכנת צעיר בשם סטפן באטלר (פין וייטהד) חולם לעבד ספר משחק בשם "בנדרסנאץ'" מאת הסופר הטרגי ג'רום פ. דייוויס (ג'ף מינטר), לתוך מה שהוא מקווה שיהיה משחק הרפתקאות מהפכני. במשחק יש לחצות מבוך גרפי של מסדרונות, תוך הימנעות מיצור בשם פקס, ולקבל מדי פעם החלטות על ידי הוראה שמופיעה על המסך. באטלר יוצר את המשחק עבור חברת משחקי הווידאו "Tuckersoft", שמנוהלת על ידי מואהן תאקור (אסים צ'אודהרי) ומעסיקה את יוצר המשחקים הדגול קולין ריטמן (וויל פולטר). לבאטלר מוענקת בחירה האם לקבל או לדחות את עזרתה של החברה בפיתוח המשחק. אם באטלר יקבל את ההצעה, ריטמן יגיד שהוא בחר את "המסלול הלא נכון", באטלר יחוה את היום שוב, ובסופו תינתן לו אותה הבחירה.
בבחירה השנייה, באטלר מתחיל לעבוד על המשחק בכוחות עצמו, לאחר שניתן לו דדליין לספטמבר, כדי שהחברה תוכל להוציא אותו לחג המולד. במאבק כנגד באגים של תוכנת המשחק, באטלר נהיה יותר ויותר לחוץ ומפתח עוינות כלפי אביו פיטר (קרייג פרקינסון). במהלך תקופה זו, באטלר מבקר אצל ד"ר ר. היינס (אליס לאו), במרפאה לטיפול בדיכאון. הצופה יכול לבחור לגרום לבאטלר להסביר לד"ר היינס על מות אימו כשהיה בן חמש; פיטר לקח את בובת הארנב הממולא שלו, כיוון שחשב שבני גילו אינם צריכים להסתובב עם בובות. סטפן מסרב לצאת בלעדי הבובה ואימו נאלצת לנסוע ברכבת מאוחרת יותר. רכבת זו יורדת מן הפסים וכמה נוסעים נהרגים, כולל אימו של סטפן. באטלר חש מאז כי הוא האחראי למותה. ד"ר היינס נותנת לבאטלר מרשם לתרופות נוגדות דיכאון, והצופה יכול לבחור אם באטלר ייקח או ידיח באסלה.
לצופה ניתנת האפשרות להחליט עבור באטלר אם לבקר בדירה של קולין, שם הוא מתגורר יחד עם חברתו קיטי וילדתם פרל. הזוג לוקח הלוצינוגנים, ולאחר מכן קולין מדבר על ציר זמן חלופי ומסלולים שונים. כדי להדגים את התאוריה על מציאות חלופית, קולין דורש מבאטלר לקבוע, באמצעות הצופה, מי מהם יקפוץ למוות מהמרפסת. אם באטלר קופץ הוא מת, והחברה מסיימת את המשחק, שמקבל ביקורת שלילית. אם קולין היה זה שקפץ, הוא נעדר מסצינות עתידיות באופן מסתורי.
אפשריות סיום הפרק
ישנם סופים אפשריים רבים. מסלול אחד מוביל את באטלר להילחם בפסיכיאטרית שלו במהלך הפגישה, ולאחר מכן מתגלה שהוא נמצא בסט צילומים, שבו אביו הוא אחד השחקנים. סדרה אחת של בחירות מובילה את באטלר לעבור דרך מראה לעצמו בן ה-5 ולמות עם אימו בתאונת הרכבת, דבר שגורם לו למות בהווה. במסלולים אחרים, לצופה יש אפשרות לגרום לבאטלר להרוג את אביו, ולקבור או לבתר את הגופה שלו. קבירת הגופה מובילה את באטלר להיעצר לפני הוצאת המשחק; ביתור הגופה מוביל לשחרור מוצלח של המשחק, אבל באטלר נכנס לכלא זמן קצר לאחר מכן והמשחק נאסף מהחנויות. בחלק מהמקרים מגיעים קולין, תאקור או קיטי לביתו של באטלר, ולעיתים ניתנת האפשרות להרוג אותם.
בחלק מהסופים, לצופה מוצגת ביקורת בטלוויזיה למשחק בנדרסנאץ'. סוף אחר מראה את פרל המבוגרת שעובדת כמתכנתת בנטפליקס, ומנסה לעבד את המשחק לסרט אינטראקטיבי, דבר שמוביל אותה להתחיל לחוות את אותם דימויי "מסלול מסתעף", כפי שנראו על ידי ג'רום דייוויס ובאטלר.
ניתוח
מקורו של המונח "בנדרסנאץ'" ("Bandersnatch") מגיע מיצור דמיוני שנוצר על ידי לואיס קרול, ומופיע בשיריו "ג'ברווקי" ו-"ציד הסנרק". הסרט מספק מספר אזכורים לעבודות של קרול. חלק מהמניעים של באטלר הוא למצוא את בובת הארנב הממולאת שלו, דבר שמוביל אותו לסודות עמוקים יותר – בדומה לחיפוש של אליס לארנב הלבן ב"הרפתקאות אליס בארץ הפלאות". קולין וחברתו מובילים את באטלר לחוויה פסיכדלית, שדומה למסיבת התה של הכובען המטורף מאותו סיפור, והופעתה של קיטי, חברתו של קולין, דומה לזו של הכובען. בשלב מסוים, באטלר עובד דרך מראה, דבר שכנראה מהווה אזכור ל"מבעד למראה ומה אליס מצאה שם". העיצוב של הדמות פקס דומה לציור של הדמות בנדרסנאץ' שצייר קרול. בנוסף, הסרט מכיל אלמנטים מיצרותיו של פיליפ ק. דיק, שכתב לעיתים קרובות על מציאויות חלופיות, וספרו "יוביק" מאוזכר ויזואלית בסרט. צ'ארלי ברוקר השווה את הסיפור לסרט הקומדיה "לקום אתמול בבוקר", שמספר על דמות שחיה מחדש את אותו היום שוב ושוב. כמה מן הנושאים של היעדר בחירה חופשית, ניטור ובקרה, וכמו גם שנת התרחשות הסרט, 1984, מובילה להשוואתו לרומן של ג'ורג' ארוול, 1984.
ב"בנדרסנאץ'" יש אלמנטים של קומדיה, זוועה, פאתוס, מדע בדיוני ואלמנטים תקופתיים של שנות ה-80. דייוויד גריפין מ-IGN השווה את הסרט למשחק ההרפתקאות "המתים המהלכים", ולמשחק ההרפתקאות "Detroit: Become Human".
הסרט מכיל מטא-פרשנות: סטיוארט מורטינג מ"הגרדיאן" כתב כי "ברוקר פרסם צורה חדשה של סיפור סיפורים, אחר כך זיהה את המבוכות שבה ופירק אותן בזו אחר זו".
פרטים חבויים
כמו בפרקים הקודמים, "בנדרסנאץ'" מעניק מספר רב של אזכורים לפרקים קודמים של "מראה שחורה". סמל "המסלול המסתעף", שג'רום דייוויס ולאחר מכן באטלר חווים, הוא הגרסה הדיגיטלית לסמל שבשימוש בפרק "דב לבן". אחד המשחקים המצליחים של חברת "Tuckersoft" הוא "Metal Hedd", רפרנס ל"מטאלהד", פרק של מראה שחורה שבויים גם הוא על ידי דייוויד סלייד. בנוסף, קולין עובד על משחק בשם "Nohzdyve", רפרנס לפרק "Nosedive" ("תגובת שרשרת"). באטלר נפגש עם הפסיכיאטרית שלו במרפאת סיינט ג'וניפר, על שם "סאן ג'וניפרו", בעוד ש-"Tuckersoft " מתייחס ל-"TCKR מערכות" שהוצג לראשונה ב"סאן ג'וניפרו", ואוזכר שוב בפרקים נוספים מאוחר יותר. אזכורים לפרקים אחרים של "מראה שחורה" ניתן לראות בכתבות חדשותיות המוצגות בתצלומים קצרים של דפי העיתון "סאן" ובסיקורים חדשותיים בטלוויזיה; פרקים כאלו כוללים את "ההמנון הלאומי", "15 מיליון נקודות", "מיד אשוב", "הרגע של וולדו", "השנואים במדינה", "החללית קאליסטר", "קרוקודיל" ו-"Hang the DJ".
באחד הסופים, נשמע צליל של הקלטת נתונים על קלטת; טעינת הצליל לתוך ספקטרום סינקלייר תיתן קוד QR עם סמל "דב לבן" באמצע, שמוביל לאתר בדיוני של "Tuckersoft".
מיג-17
מיקויאן מיג-17 (רוסית: МиГ-17; קוד דיווח נאט"ו: Fresco - פרסקו) הוא מטוס קרב סובייטי שנכנס לשירות חיל האוויר הסובייטי בשנת 1952. המטוס היה בשימוש מבצעי רב במלחמת וייטנאם ובמלחמות ישראל במדינות ערב.
פיתוח
תכנון המיג-17 התבסס על קודמו מבית מיקויאן-גורביץ', המיג-15. כנפי המטוס אינן מאונכות לגוף המטוס אלא משוכות לאחור בזווית בת 45 עד 42 מעלות. עיצוב זה מאפשר למטוס מהירות מרבית גבוהה יותר.
אב הטיפוס של המיג-17 השתמש באותו מנוע סילון קלימוב VK-1 כקודמו, ועיצובו הכללי לא שונה משמעותית. אב הטיפוס הראשון כונה בשם SI וטס ב-14 בינואר 1950. אב הטיפוס השני SP-2 היה מטוס יירוט בעל מכ"ם. למרות התרסקות אב הטיפוס SP-2 ב-17 במרץ 1950, הוכתרו בהצלחה ניסויי אבות הטיפוס הבאים בשנת 1951. ב-1 בספטמבר 1951 המטוס אושר לייצור. על-פי ההערכות, הגיע המיג-17 למהירות מרבית גבוהה ב-40-50 קמ"ש משל קודמו (עם אותו מנוע) והצטיין בכושר תמרון גדול יותר בגובה רב.
ייצורו התעשייתי של המטוס החל באוגוסט 1951. במהלך הייצור, המטוס שופר ושונה מספר פעמים. המיג-17 הבסיסי היה מטוס קרב רב-משימתי לשעות היום, החמוש בשלושה תותחים, ונחשב למיירט מטוסי אויב מצוין. המטוס היה יכול לשמש גם כמפציץ, אך מטען הפצצות אותו יכול היה לשאת נחשב לקטן יחסית למטוסים אחרים בתקופה, והוא בדרך-כלל נשא מכלי דלק נתיקים במקום פצצות לשם הגדלת טווחו הקצר.
פיתוחו הבא של המטוס היה ה-MiG-17P שיועד לכל סוגי מזג האוויר ונשא מכ"ם "איזומרוד" בחרטומו. באביב 1953 החל ייצור הדגם MiG-17F שיועד לתקיפות יום. בדגם זה הורכב מנוע VK-1F עם מבער אחורי, מה ששיפר את ביצועיו והביא לייצורו בכמויות גדולות. הדגם MiG-17PF צויד במכ"ם ובמבער אחורי. בשנת 1956 הוסבו 47 מיגים לדגם MiG-17PM (שמכונה גם PFU), שחומש ב-4 טילי אוויר-אוויר K-5 (בנאט"ו הם כונו AA-1 "אלקלי"). נבנו גם מעט מטוסי צילום וסיור MiG-17R עם מנועי VK-1F ו-VK-5F.
בסך הכול יוצרו כמה אלפי מטוסי מיג-17 בברית המועצות עד שנת 1958.
ייצור המטוס במדינות אחרות
בשנת 1955 קיבלה פולין רישיון לייצר מטוסי מיג-17. הדגם MiG-17F יוצר תחת השם Lim-5. ה-Lim-5 הראשון נבנה ב-28 בנובמבר 1956 ו-477 מטוסים כאלו יוצרו עד שנת 1960. נבנו גם מספר מטוסי סיור Lim-5R עם מצלמת AFA-39. בין השנים 1959-1960 יוצרו 129 מטוסי יירוט MiG-17PF תחת השם Lim-5P. לאחר מכן, החלו הפולנים לפתח גם מפציצים ודגמי סיור.
בסין, המטוס הראשון מדגם MiG-17F הורכב מחלקים סובייטיים בשנת 1956, ושנה לאחר מכן החל ייצור עצמאי בשן-יאנג. הדגם הסיני סומן שן-יאנג J-5 (לשימוש כללי) או F-5 (שיועד ליצוא; ללא קשר למטוס האמריקאי F-5). החל משנת 1964, יצרו הסינים דגם נוסף בעל מכ"ם, הדומה לדגם MiG-17PF, בציון J-5A. הסינים גם פיתחו מטוס אימון דו-מושבי בציון JJ-5 (דגם היצוא הוא FT-5), שהיה מיזוג של הדגמים J-5 ו-JJ-2 (המטוס MiG-15UTI שיוצר ברישיון). הדגם יוצר בין השנים 1966-1986, והיה דגם המיג-17 האחרון שיוצר והיחיד עם שני מושבים. הסובייטים לא יצרו מיג-17 דו-מושבי, מפני שסברו שדגם מטוס האימון הישן יותר MiG-15 מספק.
שירות
המיג-17 היה למטוס קרב נפוץ בכל מדינות ברית ורשה בסוף שנות ה-50 ובתחילת שנות ה-60. מספר רב של מדינות שהיו תחת השפעתה הפוליטית של ברית המועצות רכשו את המטוס, בעיקר באפריקה ובאסיה.
מטוסי המיג-17 לא השתתפו במלחמת קוריאה, אך הם זכו לשימוש רב כמטוס הקרב העיקרי של חיל האוויר של צפון וייטנאם במהלך מלחמת וייטנאם, כאשר הם שיתפו פעולה עם מטוסי מיג-21 שבדרך-כלל הוטסו על ידי טייסים סובייטים או סינים. למעשה, הטייסים העדיפו את המיג-17 על פני המיג-21 מפני שהמיג-17 היה בעל כושר תמרון עדיף, אם כי היה איטי יותר. חיל האוויר המצרי וחיל האוויר הסורי הפעילו גם הם מטוסי מיג-17 במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים.
מיג-17 בישראל
המטוסים נבדקו באופן מעמיק על ידי חיל האוויר הישראלי ונתגלו כמקבילים לסופר מיסטר הצרפתי שהיה בשירות חיל האוויר הישראלי באותה העת. דני שפירא, טייס הניסוי של חיל האוויר, סיפר: "המיג-17 היה מטוס בעל כושר תמרון מדהים, הוא ביצע תמרונים בצורה הרבה יותר טובה מכל מטוס שהיה אז ברשותנו, כולל המיראז'. אך כל זה היה נכון עד למהירות 350 קשר. מעל מהירות זאת, התחילו ההגאים להתקשות, ומעל 600 קשר כמעט שלא ניתן היה להזיז אותם".
הוא יעץ לטייסי חיל האוויר להיכנס לקרב עם מיג-17 רק במהירות של 400 קשר ומעלה, שכן במהירות נמוכה יותר כושר התמרון העדיף של המיג היה מאפשר לו להפילם בקלות.
שני המיגים נשלחו לארצות הברית בשנות ה-60, אחד מהם הוחזר לישראל ומוצג במוזיאון חיל האוויר בחצרים.
דגמים
בין דגמי הניסוי היה מטוס תקיפה בשם "aircraft SN" שנוסה בשנת 1953, שבו הומר כונס האוויר המרכזי לשניים צדיים, ושני תותחי 23 מ"מ הותקנו בחרטום חדש בעל יכולת צידוד וירי על מטרות קרקע. הדגם הזה לא יוצר.
דגמי מטוסי הקרב שיועדו לתקיפות יום (MiG-17/F) היו חמושים בשני תותחי NR-23 (נודלמן-ריכטר) 23 מ"מ (80 פגזים לכל אחד) ותותח 37 מ"מ N-37 אחד (40 פגזים), שהותקנו מתחת לכונס האוויר.
דגמים עם מכ"ם (MiG-17P/PF) היו חמושים רק בשלושה תותחי 23 מ"מ (100 פגזים) עקב משקל המכ"ם. כל הדגמים יכלו לשאת פצצות במשקל 100 ק"ג על מנשאים מתחת לכנפיים, אבל בדרך כלל הם נשאו מכלי דלק מסוג 400-I. הדגם MiG-17R היה חמוש בשני תותחי 23 מ"מ. הדגם היחיד שצויד בטילי אוויר-אוויר היה (MiG-17PM(PFU, שנשא 4 טילי K-5 וחסר תותחים.
הדגם MiG-17P היה מצויד במכ"ם (איזומרוד-1 RP-1), הדגם MiG-17PF במכ"ם RP-1 או במכ"ם החדש יותר (איזומרוד-5 RP-5). הדגם MiG-17PM גם צויד במכ"ם להנחיית הטילים. לדגמים האחרים לא היו מכ"מים.
מועדון מיקי מאוס
מועדון מיקי מאוס (באנגלית: The Mickey Mouse Club) הייתה תוכנית טלוויזיה אמריקנית לילדים שהופקה בידי אולפני וולט דיסני, ושודרה באופן לא רציף בשנים 1955–1996.
התוכנית נוצרה בידי וולט דיסני, ושודרה לראשונה בשנים 1955- 1960 ברשת ABC. הסדרה הופקה שוב בשנים 1977- 1979 בסינדיקציה, ובשנים 1989- 1996 בערוץ דיסני.
ילדים רבים שהשתתפו בתוכנית הפכו לכוכבים באמנות הבמה, בהם ג'סטין טימברלייק וג'יי סי שאזיי (להקת הבנים אן סינק), בריטני ספירס, כריסטינה אגילרה, ראיין גוסלינג וקרי ראסל.
לסדרה הופק רימייק בשנת 2017.
תדמור
תַּדְמוֹר (בערבית: تدمر תַדמֻר; ביוונית Παλμύρα, פלמירה; בארמית: ܬܕܡܘܪ) היא עיר קדומה השוכנת בשטחה של סוריה. העיר הוקמה בנווה מדבר והייתה בין ערי השיירות החשובות ששימשו סוחרים בנתיבות המסחר הבינלאומי דוגמת דרך המשי, ובעיקר בין האימפריה הפרתית לבין האימפריה הרומית. שרידים ארכיטקטוניים מרהיבים של העיר מהעת העתיקה נשתמרו עד התקופה המודרנית, על אף שהעיר המשיכה להיות מאוכלסת. בשנת 1980 הכריז ארגון אונסק"ו על תדמור כאתר מורשת עולמית.
בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה הוכרזה תדמור בשנת 2013 כאתר הנתון בסיכון, במאי 2015 נכבשה העיר תדמור על ידי ארגון הטרור "המדינה האסלאמית", ומאות תושבים ומתנגדים הוצאו להורג, בעיקר על ידי עריפת ראשם. לפני שאנשי המדינה האסלאמית נכנסו אל מתחם המוזיאון והאתר הצליחו כוחותיו של נשיא סוריה, בשאר אל-אסד, להעביר חלק ממוצגי המוזיאון למקום מבטחים, כדי להצילם מההרס. במרץ 2016, לאחר התאוששות מסוימת של הצבא הסורי, הצליחו כוחות משטר אסד לשוב ולכבוש את תדמור מידי כוחות המדינה האסלאמית, אך מדצמבר 2016 עד פברואר 2017 שוב הייתה העיר בשליטת המדינה האסלאמית, עד שנכבשה בשנית בידי צבא סוריה.
היסטוריה
העיר תדמור מוזכרת בטקסטים קדומים כנקודת ציון במדבר. המלך תגלת פלאסר הראשון האשורי ציין בכתובת ניצחון כי ניצח את הארמים בעיר תדמור בשנת 1110 לפנה"ס. אולם, רק במאה הראשונה לפנה"ס החלה התפתחות משמעותית בעיר, והחל בתקופה זו נתגלו ממצאים ארכאולוגיים שונים, לרבות כתובות.
המערב נחשף לעיר תדמור בשנת 41 לפנה"ס, כאשר מרקוס אנטוניוס פשט על העיר בניסיון לבזוז את אוצרותיה. זמן קצר לאחר מכן נכנסה העיר רשמית לאזור ההשפעה הרומי, לאחר דחיקת האימפריה הפרתית מהאזור. נראה כי בשלב זה לא נפגעה העצמאות של העיר והיא נותרה עצמאית עוד כמאה שנים. במאה הראשונה לספירה התחזקה השפעת רומא בעיר תדמור והתבטאה, בין היתר, בהקמת סנאט והצבת כוחות צבא לסיוע בהגנה על שיירות הסוחרים שעברו בעיר.
הקיסר אדריאנוס זכה לתהילת עולם במקורות התדמוריים והוכרז על ידי התושבים כמייסדה השני של העיר. אדריאנוס ביטל את מדיניותו של הקיסר טראיאנוס במזרח וכונן שוב יחסי שלום עם האימפריה הפרתית, מה שאיפשר לעיר תדמור ליהנות שוב משיירות הסוחרים שעברו בשטחה.
היחלשותה של האימפריה הרומית בראשית המאה השלישית, הביאה לכך שהאימפריה הסאסאנית התפשטה מערבה ואיימה על הפרובינקיות הרומיות במזרח. אחד ממנהיגי תדמור, ספטימיוס אודינטוס (בלשון חז"ל: פפא בר נצר), המליך עצמו למלכה ומונה כנציב עליון לפרובינקיה הרומית סוריה-פיניקיה . ספטימיוס אודינטוס השיג עם צבאו ניצחונות רבים על האימפריה הסאסאנית, עד לתבוסתו של המלך הסאסאני שאפור הראשון. כתוצאה מכך זכה הלה לתהילה רבה באימפריה הרומית ואף קיבל תואר "מתקן כל המזרח", שנשמר לקיסרים עד אז.
בשנת 267 נהרג ספטימיוס אודינטוס במהלך ריב משפחתי. בנו ירש להלכה את אביו, אך למעשה, אשתו השנייה זנוביה היא ששלטה בעיר ובצבא. זנוביה הקימה את האימפריה התדמורית. המלכה זנוביה וצבאה ניצלו את הכוח הרב שהיה בידיהם ואת חולשת האימפריה הרומית והאימפריה הסאסאנית, הכריעו בתוך שנתיים את הפרובינקיות הרומיות במזרח והכפיפו אותן לשלטון העיר תדמור.
הקיסר הרומי אורליאנוס, שהצליח לייצב את השלטון המרכזי ברומא, התפנה גם לחסל את האיום ממזרח. לאחר מספר ניצחונות צבאיים הוא כבש את תדמור והמלכה זנוביה, שניסתה להימלט, נתפסה. אורליאנוס שב לרומא כמנצח, לאחר שהשאיר חיל מצב בעיר תדמור. בדרכו חזרה, נודע לאורליאנוס כי תושבי תדמור התקוממו וחיסלו את חיל המצב. אורליאנוס שב על עקבותיו, כבש שוב את העיר והפעם הורה לחייליו להחריבה. על סופה של המלכה זנוביה לא ידוע בוודאות, אם כי לפי אחת הסברות, אורליאנוס חס על חייה בטענה שהיא יפה מכדי להיות מוצאת להורג והיא זכתה לסיים את חייה בשלווה בווילה בטיבולי.
הנוסע היהודי בנימין מטודלה ביקר בתדמור בשנת 1170 וכתב עליה: "והעיר תדמור מוקפת חומה והיא במדבר רחוקה מן היישוב ומבעלות הנזכרת ד' ימים. ובתדמור כמו אלפיים יהודים גיבורי מלחמה ונלחמים עם בני אדום ועם ערב שהם תחת ממשלת נור אל דין המלך ועוזרים לשכניהם הישמעאלים. ובראשם ר' יצחק היווני ור' נתן ור' עוזיאל".
במקורות היהודים
בתנ"ך מסופר על העיר תדמור כי נבנתה על ידי שלמה המלך, כך עולה גם מכתביו של יוסף בן מתתיהו. בספרות חז"ל הובא כי התיישבו בעיר קבוצת בני עבדי שלמה. לחז"ל הייתה מסורת על השתתפותם של בני תדמור בלגיונות שהחריבו את ירושלים, כפי שעולה מפרשנותם הדרשנית את הכתוב בספר בראשית: "ויירש זרעך את שער שונאיו -- רבי אומר: זו תרמוד, אשריו כל מי שהוא רואה במפלתה של תרמוד, שהייתה שותפת בשני חורבנות". על הכתוב במגילת איכה פרשו: "אמר רבי יוחנן; אשרי מי שראה במפלתה של תדמור. למה? שהייתה שותפת בשני חורבנות. רבי יודן אמר בחורבן ראשון העמידה פ' אלף קשתין, ובשני העמידה מ' אלף קשתין. רב הונא אמר, בחורבן אחרון הם כראשון". כעסם של חז"ל על אנשי תדמור בא לידי ביטוי בגזר הדין שהוציאו עליהם: "אין מקבלים גרים מן התרמודים", משום ש"בשעה שנכנסו עובדי כוכבים להיכל הכל נפנו על כסף וזהב והם נפנו על בנות ירושלים". כיוון שיש ספק ממזרות על התרמודאים, עתידים ישראל לעשות יום טוב לכשתיחרב. כמו כן מסופר על בני תדמור שהיו מוכרים עצים להדלקה בשווקים של בבל, ולהלכה נפסק שמצוות הדלקת נר חנוכה היא עד שמוכרי תדמור עוזבים את השוק. מתואר ששלמה המלך בתחילה שלט על כל העולם, לאחר מכן נתמעטה מלכותו ושלט על ישראל ותדמור ועוד נתמעטה מלכותו על ישראל בלבד. עולה כי מרבית מקורות חז"ל העוסקים בתרמודאים מתארים תקופות מעבר ומשבר לעם ישראל, ושותפותם התמידית לרעת ישראל.
המקורות לחקר העיר תדמור
המקורות ההיסטוריים על אודות העיר תדמור מצומצמים, ונכתבו על ידי סופרים רומים, בדרך כלל תוך התייחסות למעשיהם של קיסרים רומים במזרח. לא נתגלו טקסטים ספרותיים של תושבי העיר תדמור. מקורות ארכאולוגים על אודות העיר מצויים בשפע יחסי, בעיקר בכתובות. הכתובת המפורסמת ביותר תוארכה לשנת 137 לספירה, ובה נרשמו בארמית בניב התדמורי ובתרגום ליוונית סעיפי החוק הקובעים את שיעור המס שייגבה מסחורות שונות שמועברות בעיר ואת המחירים לשירותים שונים שהוענקו בעיר לשיירות הסוחרים.