cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בבילון (סרט)
קלרה בואו
בדומה לבואו, פותחת לה-רוי במערכת יחסים רומנטית עם ליידי פיי ז'ו, שחקנית סינית העובדת בשירותה של חברת קינוסקופ, לאחר שהלה מצילה את חייה מנחש פעמונים המקיש אותה בצווארה. בתום עידן הראינוע משוחח מאני טורס עם שניים משותפיו המפיקים, ויחד הם מסיקים כי הציבור אינו מסתכל בעין יפה על פרשות מהסוג הזה. , אומר מאני לפיי ז'ו, ובתום שיחתם הוא מפטר אותה משורותיה של חברת קינוסקופ.
יש הטוענים כי דמותה של לה-רוי מבוססת הלכה למעשה על חייהן של השחקניות ו, שתיהן כוכבות עבר אשר התפרסמו במהלך שנות ה-20 ומתו כתוצאה משימוש בסמים. מקור השראה נוסף עשוי להימצא בשחקנית ג'ואן קרופורד, אשר אמנם לא צרכה אלכוהול או סמים בצורה מוגזמת, למיטב ידיעתנו, אך נודעה בשל חייה האישיים הסוערים אשר התאפיינו בנטייתה להתעלם מנורמות ומוסכמות חברתיות, תכונה המזהה אותה עם לה-רוי.
אנה מיי וונג
מלבד סממני הגזע הבולטים שיוצרים את ההשוואה הברורה בין השתיים, ניתן לזהות קווי דמיון נוספים בזכות מופעי הבידור של ליידי פיי ז'ו, אותם היא עורכת מספר פעמים לאורך הסרט במסיבות הענק של מפיקי הקולנוע ההוליוודים, שבמהלכם היא נוהגת לבחור בת זוג המוצאת חן בעיניה ולפצוח עמה בריקוד או לנשק אותה ארוכות. אחד מאותם מופעים מוביל להתפתחות מערכת יחסית רומנטית בינה לבין נלי לה-רוי, כאמור, אשר אינה כה רחוקה מהמציאות.במהלך חייה של וונג נפוצו שמועות רבות אודות מערכות יחסים שניהלה לכאורה עם נשות קולנוע שונות, ביניהן מרלן דיטריך ו, שמועות אשר פגעו קשות בתדמיתה הציבורית ועמדו בדרכה של הקריירה שלה, על אף שהמשיכה לשחק עד לשנות החמישים המאוחרות בטרם מתה מהתקף לב ב-1961. ליידי פיי ז'ו אכן מפוטרת מחברת קינסקופ בידי מאני טורס, המנסה להציל את הקריירה של נלי לה-רוי, אך גורלה נותר לא ידוע.
לי ג'ון לי אימתה את כל האמור לעיל במספר ראיונות שמסרה לתקשורת,.
אלינור גלין
עולם התקשורת בא לידי ביטוי בסרט באמצעות דמותה של אלינור סנט ג'ון, מבקרת קולנוע ידועה ומאריכת ימים המלווה את אנשי הסרטים באופן קבוע, בין אם במסיבות הראוותניות בהן הם משתתפים בכל ערב ובין אם לסט הצילומים עצמו. מעת לעת עובדת הלה אף לצד האולפנים עצמם, המבקשים ממנה לסייע להם בעיצוב דעת הציבור אודות כוכבי קולנוע חדשים, הדלפת שערוריות הוליוודית, וביקורת טובות או רעות עבור סרטיהם.
סנט ג'ון, המגולמת בידי השחקנית ג'ין סמארט, מבוססת ככל הנראה על דמותה ההיסטורית של, סופרת ותסריטאית בריטית שתרמה להתפתחות מושג האיט גירל והשפיעה רבות על קריירות משחק הוליוודיות שונות, ביניהן של השחקנים הידועים רודולף ולנטינו, גלוריה סוונסון, ואף של קלרה בואו עצמה, אשר, כאמור, מזוהה עם דמותה של נלי לה-רוי .הדוגמה הבולטת ביותר לשיתוף הפעולה בין סנט ג'ון לאולפנים מופיעה בדמות עזרתה לנלי לה-רוי, אותה היא מתנדבת להפוך לגברת מכובדת השולטת בשפה הצרפתית ואינה מקללת, שותה לשכרה או צורכת סמים. על אף כישלונה, שבה סנט ג'ון בהמשך וחושפת בפני ג'ק קונרד את האמת אודות תעשיית הקולנוע והסיבות לחוסר הצלחתם של סרטיו.
אירווינג תלברג
אירווינג תלברג, מפיק הוליוודי מפורסם משנותיו המוקדמות של עולם הקולנוע אשר עבד בשירותה של חברת מטרו גולדווין מאייר ונודע בשם "נער הפלא" בשל יכולותיו לזהות תסריטים מוצלחים ושחקנים מוכשרים, הוא בין הדמויות המועטות המוצגות בסרט תחת שמן האמיתי, ומגולם על ידי השחקן מקס מינגלה.
אף על פי שהוא משמש כדמות משנית ותו לא, נוכחותו מודגשת בסרט במספר סצנות מוקדמות לצדו של ג'ק קונרד, שחקן העובד בחברתו ונחשב לנכס היקר ביותר שלה, ומתגברת עד להגעתה לשיאה, קרי כאשר הוא נראה בסמוך לשולחן עבודתו שבמשרדו בעודו מקבל החלטות הרות גורל לגבי עתידם של שחקניו.
פעולותיו, אפוא, מתרחשות יותר ברקע התקופה של הסרט ולא בסרט עצמו, אולם השפעתן הופכת למורגשת יותר לקראת מחצית הצפייה, כאשר תקופת הזוהר של כוכבי הראינוע החיים תחת אור הזרקורים מתחילה לדעוך, והם נאלצים להסתגל לשינויים הטכנולוגיים שהביאו עמם הסרטים המדברים וכן לרוח המוסר המתחילה לנשוב על קהל הצופים שלהם.
מכבי נחלת יצחק תל אביב
מכבי נחלת יצחק תל אביב היא קבוצת כדורגל אולמות אשר נוסדה בשנת 2010.
רוב חברי הקבוצה הם תושבי שכונת נחלת יצחק בתל אביב. הקבוצה משחקת בליגת כדורגל באולמות הראשונה של ההתאחדות לכדורגל ומשתייכת למרכז מכבי ישראל.
היסטוריה
הקבוצה נוסדה בשנת 2010 על ידי חן לוינקרון ודורון צ'יקו, חברי הקבוצה שגדלו על מגרש האספלט בבית הספר היסודי "איילון" בשכונה, זכו בכל טורניר אפשרי ברמה החובבנית והארצית בתחום הקט-רגל/כדורגל באולמות בישראל והחליטו לעבור לשחק בצורה מקצוענית תחת ההתאחדות לכדורגל.
עונת 2009/10
עונת הבכורה של הקבוצה בליגה נפתחה עם ניצחון 4–9 על צור שלום במשחק הראשון של הליגה אשר שודר בשידור חי בערוץ הספורט. את העונה סיימה הקבוצה במאבקי הישרדות והצליחה להישאר בליגה לאחר ניצחון בסדרה על אריאל.
עונת 2011/12
הקבוצה הצליחה לזכות באליפות המדינה בכדורגל באולמות לראשונה לאחר ניצחון בגמר על בן-גוריון ב"ש 3–4 (כובשים: אדם כהן, דודי בן טורה, גולן קלימי, צ'יקו דורון).
עונת 2012/13
הקבוצה השתתפה במפעל הפוטסל קאפ של אופ"א uefa futsal cup, הקבוצה שיחקה בשלב המוקדמות מול אלופת נורווגיה - וגהקאמרטן vegakameratene, אלופת ארמניה - שהומיאן ירבאן fc shahumyan yerevan ואלופת אנדורה - אינקאמפ fc encamp המשחק הראשון נגד אלופת ארמניה הסתיים בתיקו 3-3 המשחק השני נגד אלופת נורווגיה הסתיים בתיקו 0-0 המשחק השלישי נגד אלופת אנדורה הסתיים בניצחון 4–7 הקבוצה סיימה את הבית במקום השני ולא הצליחה להעפיל לשלב הבא. בליגה המקומית הגיעה הקבוצה לשלב חצי גמר הפלייאוף שם הפסידה לראשון לציון בהפרש של שער אחד בסיכום שני המשחקים.
עונת 2013/14
העונה התחילה בזכייה של הקבוצה בטורניר אמסטרדם. את הליגה המקומית סיימה הקבוצה במקום השישי.
עונת 2014/15
הקבוצה חזרה למעמד הגמר והפסידה בגמר לבן-גוריון ב"ש, בדו-קרב פנדלים 1–2 לאחר 2-2 בסיום הזמן הרשמי.
משחקי מכבי אירופה 2015 ברלין
הקבוצה השתתפה במשחקי מכבי אירופה 2015 בברלין וזכתה במדליית כסף.
עונת 2015/16
הקבוצה העפילה לחצי גמר אליפות המדינה והפסידה לאס"א תל אביב
עונת 2016/17
הקבוצה זכתה באליפות המדינה בכדורגל באולמות בפעם השנייה לאחר ניצחון כפול בגמר על אס"א תל אביב 0-1 (כובשים: מאיר וייס) ו1-4 (כובשים: איבן דדונוב, אדם כהן, מאיר וייס צמד)
עונת 2017/18
הקבוצה זכתה לראשונה באליפות ישראל בקטרגל חמש על חמש על דשא ונבחרה לייצג את ישראל במונדיאל F5WC 2018 בקייפטאון, דרום אפריקה
הקבוצה זכתה באליפות המדינה בכדורגל באולמות בפעם השלישית לאחר ניצחון חוץ בחיפה במשחק השני בסדרת גמר הפלייאוף על אס"א טכניון 3-9
(כובשים: מאור ודוט 3, איוון דדונוב 2, תמיר שקולניק 2, מאיר וייס 1, אדם כהן 1) 0-0 הייתה התוצאה במשחק הבית הראשון בתל אביב
עונת 2018/19
הקבוצה השתתפה לראשונה כנבחרת ישראל במונדיאל הקטרגל 5 על 5 הגדול בתבל בקייפטאון, דרום אפריקה והצליחה לרשום את ההישג הכי גדול בתולדותיה ובתולדות ענף הקטרגל בישראל, העפלה לחצי גמר מונדיאל. בטורניר השתתפו 32 הנבחרות הטובות בעולם, לשלב הבתים הוגרלה הקבוצה עם ספרד, מקסיקו ומצרים והעפילה לשמינית הגמר מהמקום השני לאחר תיקו 1-1 עם מצרים, ניצחון 4-0 על ספרד החזקה והפסד 2-1 למקסיקו בשלב שמינית הגמר ניצחה הקבוצה את אוסטרליה 3-1 בשלב רבע הגמר ניצחה הקבוצה 2-1 את המארחת דרום אפריקה בחצי הגמר שיחקה הקבוצה נגד בולגריה המשחק הסתיים בתוצאה 1-1 והוכרע בבעיטות מ11 מטר 3-2 לבולגריה בסיום.
הקבוצה הצליחה לזכות באליפות שלישית ברציפות ורביעית בסה"כ לאחר ניצחון דרמטי נגד אס"א טכניון במשחק גמר של הטוב משני משחקים במשחק הראשון ניצחו הטכניון 1-2 בתל אביב (כבש:אדם כהן) במשחק הגומלין בחיפה, הצליחה הקבוצה להפוך את התוצאה לאחר פיגור 0-1, לנצח 4-2 ולזכות באליפות (כבשו: מאור ודוט 2, אלק סטוניס, תמיר שקולניק)
משחקי מכבי אירופה 2019 בודפשט
הקבוצה זכתה במדליית זהב היסטורית במשחקי מכבי אירופה בבודפשט, הונגריה.
עונת 2020/2021
הקבוצה סיימה את שלב הבתים במקום הראשון, ברבע הגמר ניצחון כפול על רופין 3-4 ו1-5, בחצי הגמר הפסידה 2-3 לאחר הארכה לדולפיני אשדוד.
עונת 2021/2022
הקבוצה העפילה לרבע גמר הפלייאוף בליגה שם הפסידה במפגש כפול לדולפיני אשדוד, 3-3 במשחק הראשון, 4-3 בגומלין (לאחר הארכה).
משחקי המכביה 2022
עם סיום העונה הקבוצה השתתפה לראשונה כנבחרת ישראל במשחקי המכביה 2022, הציגה טורניר מושלם עם ניצחונות בשלב הבתים על נבחרות ארגנטינה, צרפת, בריטניה, אורוגוואי, מקסיקו וגיברלטר וזכתה במדליית זהב בטורניר הפוטסל מאסטרס לאחר ניצחון בגמר על נבחרת ארגנטינה 1-3
כבשו: רומן פודולסקי 2, יניב דוד.
חינוך ליין
חינוך ליין הוא לימוד והכשרה מקצועית בתחום היין ואוצרות היין. מטרתו היא להסמיך אנשי מקצוע כמו גם להרחיב ידע בקרב אנשים שאינם מקצועיים ושאינם עובדים בתעשיית הכורמות (מלשון כרם), הייננות ואוצרות היין.
ישנן מספר מוסדות שאמונים על השכלה, הכשרה והנגשת ידע בנושאי היין. המוסדות מציעים מסלולי לימוד שונים, כאשר היוקרתיים מביניהם הם: המאסטר ביין והמאסטר סומלייה.
אוגוסט ניידהרדט פון גנייזנאו
אוגוסט וילהלם אנטוניוס גראף ניידהרדט פון גנייזנאו (בגרמנית: August Wilhelm Antonius Graf Neidhardt von Gneisenau; 27 באוקטובר 1760 – 23 באוגוסט 1831) היה פילדמרשל בצבא הפרוסי במלחמות הנפוליאוניות, הצטיין בפרט בקואליציה האנטי-צרפתית השישית כראש מטהו של הגנרל בליכר ותרם לניצחון המכריע בקרב ווטרלו. נודע כאינטלקטואל וכהוגה צבאי בכיר בצוות החשיבה של שרנהורסט, לצד חברו קרל פון קלאוזביץ. קודם לדרגה הצבאית הגבוהה ביותר, גנרל-פלדמרשל, לאחר שיחרורו מהצבא הסדיר.
שנים ראשונות
גנייזנאו נולד בשילדאו (Schildau) שליד טורגאו לקצין הארטילריה ממוצא סקסוני, אוגוסט ויליאם ניידהרדט, המשפחה חיה בעוני. בשנת 1777 החל ללמוד באוניברסיטת ארפורט ולאחר שנתיים הצטרף לגדוד אוסטרי שחנה בעיר. בשנת 1782 אימץ לעצמו את התואר פון גנייזאו, על שם אחוזה אוסטרית שהייתה שייכת למשפחתו בעבר. הוא השכיר עצמו כקצין לנסיך ביירוית - אנסבך ונשלח להילחם במימון בריטי במלחמת העצמאות של ארצות הברית.
עם חזרתו ב-1786 התמנה ללוטננט (סרן) חיל רגלים בצבאו של מלך פרוסיה, פרידריך הגדול. בשנים 1793–1794 שירת כקצין מטה בפולין ובמשך עשר שנים חי בעיר יאור שליד ורוצלב. בתקופה זו העמיק בלימוד תאורטי של יסודות המלחמה, אסטרטגיה צבאית, מדע המדינה והיסטוריה.
בשנת 1796 נשא לאשה את קרולינה פון קוטויץ (Caroline von Kottwitz).
המלחמות הנפוליאוניות
את שירותו במלחמות הנפוליאוניות החל גנייזנאו כקצין מטה בקרב ינה (1806). לאחר מכן שימש כמפקד בדרגת מיור (רב-סרן) בבריגדת רגלים בליטא. בראשית 1807 נשלח לארגן את ההגנה על העיר קולברג שבפומרניה, ולהחזיק מעמד כנגד כוחותיו העדיפים של נפוליאון עד השגת חוזה טילזיט. על הצטיינותו במשימה זו קיבל גנייזנאו את עיטור פור לה מריט וקודם לדרגת לויטננט קולונל (סגן-אלוף).
בהמשך כיהן במטהו של שרנהורסט בתפקידי קצין הנדסה קרבית וארגון צבאי. הוא צורף לצוות החשיבה והארגון-מחדש של הצבא הפרוסי שארגן שרנהורסט ותרם תרומה חשובה לצד הארגוני. ב-1809 פרש בדרגת קולונל. לאחר פרישתו עשה במשימות חשאיות בשוודיה, האימפריה הרוסית ובריטניה ולאחריהן השתקע בברלין כראש המפלגה הפטריוטית.
עם התגבשות הקואליציה השישית חזר לצבא כראש מטהו של הגנרל בליכר. בתפקיד זה היווה איש-צוות משלים לבליכר ושיתוף הפעולה הפורה ביניהם מהווה דוגמה לצמד פיקודי הרמוני. גנייזנאו היה זה שתכנן את המסע לכיבוש פריז וצעד יחד עם בליכר בראש הכוחות שכבשו אותה. ב-1814 לאחר שהודח נפוליאון ונמלט לטירת פונטנבלו קיבל גנייזנאו תואר של גראף (רוזן). באותה עת פרסם קלאוזביץ, עמיתו, "דו"ח על מסע המלחמה" וגנייזנאו צירף לו הקדמה.
לאחר הקרב דאג גנייזנאו שהכוחות הפרוסים יצעדו לפריז לפני כוחותיו של וולינגטון ובתמורה זכה לקידום לדרגת פילדמרשל ולחברות במסדר העיט השחור.
אחרית ימיו
ב-1816 מונה גנייזנאו למפקד הקורפוס ה-8, אך פרש לאחר זמן קצר בשל בריאותו הלקויה והנסיבות הפוליטיות. במשך שנתיים חי באחוזתו בשלזיה, אך לאחר מכן נקרא לשוב לברלין והיה למושל העיר. ב-1825 קודם לדרגת גנרל-פלדמרשל
עקב ההתקוממות הלאומית הפולנית ב-1830 נשלח לפוזנן בראש כוחות ההתערבות והתצפית. ראש המטה שלו היה עמיתו משכבר לצוות החשיבה, קרל פון קלאוזביץ. ב-24 באוגוסט 1831 נפטר עקב התפרצות של כולרה.
הנצחה
גנייזנאו נודע בציבוריות הפרוסית הן כחייל (החייל הטוב ביותר מאז פרידריך הגדול) והן כאדם בעל מידות שחיבבו אותו הן על מפקדיו והן על פקודיו. בשנת 1855 הוצב פסל שלו בשדרות אונטר דן לינדן בברלין. הגדוד עליו פיקד ב-1807 במצור בקולברג נקרא על שמו ב-1889. בערים גרמניות רבות נקראו על שמו רחובות וכיכרות בהן ברלין, לייפציג, היידלברג והמבורג.
על שמו נקראו מספר כלי שיט. בהם הסיירת המשוריינת SMS Gneisenau ששרתה במלחמת העולם הראשונה וסיירת המערכה גנייזנאו ששרתה במלחמת העולם השנייה.
שרלוטה פליציטס מבראונשווייג-לינבורג
שרלוטה פליציטס מבראונשווייג-לינבורג (בגרמנית: Charlotte Felicity von Braunschweig-Lüneburg; 6 במרץ 1671 – 29 בספטמבר 1710), הייתה אשתו של רינלדו השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה.
פוגת מוות
פרסום היצירה
פוגת מוות היא היצירה המפורסמת ביותר של צלאן, וזכתה לתרגומים לשפות רבות. הפואמה פורסמה לראשונה, בתרגום לרומנית, בשם "טנגו המוות" (Tangoul morţii), ב-1947, בכתב העת "Contemporanul". השיר תורגם לעברית בידי שמעון זנדבנק והודפס בקובץ "סורג-שפה" (1994).
הקשר לשואה
תאודור אדורנו טען ב-1949 ש"לכתוב שירה אחרי אושוויץ זו ברבריות"; ואם כן, ניתן לראות ב"פוגת מוות" את תשובת צלאן, תשובה המוכיחה שיש אמנות ששרדה את השואה ואף צמחה מתוכה. ב-1988 נבחרה הפואמה "פוגת מוות" להיקרא בבונדסטאג לציון יובל לליל הבדולח, ומאז היה לנוהג ברחבי גרמניה להקריא את הפואמה בטקסי יום הזיכרון לשואה.
חלב שחֹר
צלאן היה מיודד עם המשורר היהודי האלזסי איוואן גול, ואף תרגם את שיריו. גול הלך לעולמו בפברואר 1950, ולאחר הפרסום והשבחים להם זכה השיר "פוגת מוות", יצאה ב-1953 אלמנתו של גול, העיתונאית והמשוררת קלייר גול, בהאשמה כלפי צלאן, בכך שהדימוי "חלב שחור" היה דימוי של בעלה, וצלאן ביצע גנבה ספרותית, כשעשה בו שימוש. היא פרסמה את התקפותיה במשך שנים, בכל אמצעי תקשורת שהיה מוכן לקבלם. צלאן נמנע ממתן תשובה ישירה להאשמה, וטען שרק האמת חשובה לו. תשובה זו, אניגמטית כמו שירתו, הביאה למיני פרשנויות: לדוגמה, ג'ון פלסטינר, שכתב ביוגרפיה של צלאן, העלה השערה שהדימוי "חלב שחור" אינו מטפורה, אלא נלקח מתוך ז'רגון של שוכני המחנות, ז'רגון משותף לצלאן ולגול. זו לא הייתה "השאלת" הדימוי היחידה שנקשרה ל"פוגת מוות" – ז'אן אמרי ברומן ופרימו לוי בשיר עשו שימוש בדימוי ה"קבר באוויר". כשנשאל פרימו לוי על "השאלת" הדימוי, טען כי לא מדובר בגנבה ספרותית, אלא במחוות כבוד. האם צלאן שאל את הדימוי ברשות או גזל אותו, האם הייתה זו מחווה לידידו או שכל השערורייה נוצרה כדי לקדם את פרסומה של קלייר גול, שיצירותיה לא זכו לתשומת לב – אין לדעת; אך תשובה מסוימת מצויה ביצירתו של צלאן, "Die Niemandsrose" ("הוורד של אף-אחד") ובסופו של דבר, גם הדימוי אינו משועבד לאיש, ומרגע יציאתו לאור הפך לנחלת הכלל.
השפעה
הפואמה השפיעה על אמנים חזותיים; כך המיצג על החלב השחור בתערוכת "עשן ואפר" שהציג בלו סמיון פיינרו וכך סדרת ציוריו של אנסלם קיפר, שקיבלו את השראתם מדמויותיהן של מרגרטה ושולמית.
לחן וביצועים
ב-2011, כחלק מפרויקט של רשת ג' ליום השואה, הקליט המוזיקאי הישראלי דן תורן גרסה בה מקריא את הפואמה בתרגומו של זנדבנק על רקע מוזיקה אינסטרומנטלית.
ב-2023, הוציא המוזיקאי הישראלי ליעד עיני את "חלב שחור". השיר הוא לחן של עיני לפואמה בתרגומו של זנדנבק.
ההמון
ההמון (באנגלית: The Crowd) הוא סרט אילם אמריקאי משנת 1928 בבימויו של קינג וידור. בסרט משחקים ג'יימס מוריי, אלינור בורדמן וברט רואצ'. הסרט הוא בעל גוונים אקזיסטנציאליסטים, מתאר את האדם הפשוט והקטן, בתוך ההמון הגדול בעולם המודרני.
הסרט הוא בעל השפעה וזכה לשבחים רבים. הוא היה מועמד בטקס פרסי אוסקר ה-1, שהתקיים באותה שנה.
עלילה
הגיבור, ג'ון סימס מתייתם מאביו בהיותו ילד. בבגרותו הוא מגיע לניו יורקי עם חלומות ותקוות להגשמה עצמית, אבל מוצא עצמו במשרה פקידותית משעממת, בורג קטן במערכת מסואבת, חלק מההמון. ג'ון פוגש במרי, השניים מנהלים רומן שמתפתח לנישואין אך הוא הם נקלעים לחילוקי דעות ומריבות בלתי פוסקות, שרק הריון מצליח לשכך. לזוג נולדים ילד וילדה, כאשר האחרונה נהרגת בתאונת דרכים. ג'ון ההלום מתקשה לתפקד בעבודתו ולכן מפוטר ובלית ברירה מתפרנס כליצן.
טריוויה
זהו הסרט האמריקאי הראשון בו נראה בית שימוש, דבר אשר עורר שערורייה בזמנו.
מרד הר הלבנון
המרד
האיכרים המרונים אשר ישבו במרכז הר הלבנון ודוכאו, בצורה אכזרית, דרשו שוויון זכויות לאיכרים בשם ה"ח'ט-י הומאיון" (או: "ח'ט'י שריף של גילח'אנה" - מסמך מטעם האימפריה המבטיח את שוויון כל האזרחים בממלכה), ופתחו במרד, בשנת 1858. לאחר זמן מה עמד בראש המרד טאניוס שאהין, נפח ואחד ממנהיגי המרונים, יוסֻף כַּרַם.
טאניוס שאהין היה, למעשה, הגורם שליבה, התסיס והוביל את המרד. הוא התחיל את המרד במוקטעת כסרואן, ולאחר מכן השתלט (לעיתים מזומנות גם בדרכים דיפלומטיות) על אזור הצפון. לאחר שהשתלט על צפון הר-הלבנון שלח טאניוס שליחים מטעמו לכיוון מרכז הר-הלבנון, במטרה לגייס כפרים נוספים למרד. אולם בגלל היות אוכלוסיית הכפרים מעורבת מבחינה אתנית, כאשר השליטים דרוזים והאיכרים מרונים, הפכה המרידה באזור זה ממרד מעמדי למלחמה עדתית-דתית (1860). במהירות עוצבו שני המחנות בלבוש "חדש": השייח'ים הדרוזים מול האיכרים המרונים.
אך הדרוזים בעלי המסורת הצבאית המפוארת - עברו לשלב הבא של הלחימה: עם הצטרפות דרוזים מאזור החורן, מתואלים, בדואים ומוסלמים אחרים הם התחילו לטבוח בזה אחר זה בתושבי הכפרים המרונים באזורים המעורבים שנפגעו. לעיתים קרובות אף הצטרפו אליהם כוחות צבאיים עות'מאניים ששהו בשטח, או נשלחו "להפריד בין הצדדים היריבים".
מן הכפרים עברו הדרוזים לעיירות ומן העיירות לערים. זה אחר זה נפלו הכפרים והעיירות כפרי בשל לידיהם של הדרוזים. הדרוזים מצדם לא פסחו בטבח גם על הנוצרים היוונים-אורתודוקסים, בני בריתם לשעבר.
באמצע שנת 1860, "נעלם" טאניוס שאהין מהנהגת המלחמה הבין-עדתית, כפי שאפשר ללמוד מחיבור של עד אלמוני (שכינויו הוא סווניר) שכתב: "אין שומעים עוד על טאניוס שאהין; ההוכחה החותכת על המפנה הראשון [בקרבות] החזירה אותו לאפילה, אשר ממנה לא היה צריך לצאת לעולם".
לטאניוס שאהין אמנם הייתה עדנה בצורת "חזרה" קצרה לזירת המאבק שהתבטאה בקרב בעוצמה קטנה: טאניוס התייצב בראש כוח קטן (שאותו ארגן "בשם הדת הנוצרית") ויצא למלחמה ממוקדת במתואלים (השיעים). אבל מלחמה זו לא צלחה (מעורבותו של טאניוס שאהין בפרשה אפופת מסתורין ומוטלת בספק).
התערבות חמש המעצמות (רוסיה, פרוסיה, אוסטריה, צרפת ובריטניה) בנעשה בהר הלבנון התרחשה רק כאשר החל המרד להתפשט לדרום הר-הלבנון ולסוריה השכנה. בסוף אותה שנה אמורות היו כל המעצמות לשלוח חילות מצב מטעמן לשם הרגעת הכוחות הלוחמים. לבסוף, רק הצרפתים שלחו כוח (אשר התפנה שנה לאחר מכן) אך עד הגעתו חלה רגיעה והמצב החל לחזור לקדמותו.
עם היעלמות משטרו של טאניוס שאהין השתלטו על הקאימקאמיות אנשים חדשים. החשוב שבהם היה יוסף כרם, שהוזכר לעיל, איש בעל קשרים ענפים בכנסייה המרונית, אשר העמיד את עצמו בראש הקאימקאמיה הנוצרית. מתוקף היותו הקאימקאם דן יוסף כרם עם טאניוס שאהין, אשר עדיין היה בעל השפעה מרובה בקרב האיכרים ושימש כנציגם, ועם השייח'ים הח'אזנים, על הסדר הפנימי שבו יישבו את ההדורים ויחלקו ביניהם את העוצמה השלטונית.
לבסוף, לאחר משחקים פוליטיים בינלאומיים מורכבים, התנהל בשנת 1861 קרב קצר בין תומכי יוסף כרם לבין מגיני טאניוס שאהין. בסופו של הקרב נמלט טאניוס שאהין לביירות. רק לאחר מכן הגיעו להסכם אשר במסגרתו הפך טאניוס שאהין לחסר עוצמה פוליטית ממשית ומשפחות הח'אזנים קיבלו בחזרה את רכושם הנשדד.
תוצאות המרד
בשנת 1861, עם שוך המרד (שלמעשה היווה את מלחמת האזרחים ה-II של הר-הלבנון), נקבע הסדר שלטוני חדש בהר הלבנון. היה זה הסדר שנכפה על טורקיה העות'מאנית על ידי המעצמות (תקופה קצרה מאוד היה עדיין בתוקף מבנה השלטון על פי ההסכם הישן. בראש כל אחת מהקאימקאמיות עמד שליט חדש. כאמור, השליט של הקאימקמאיה הנוצרית, יוסף כרם, סילק את טאניוס שאהין מהר-הלבנון, לאחר שניסיונות להשגת הסדר עמו כשלו)
ההסדר החדש הוציא את הדרוזים - אף על פי שיצאו כמנצחים מבחינה צבאית - כמפסידים מבחינה פוליטית.
ההסדר החדש קבע מפתח עדתי חדש המתבסס על הדמוגרפיה האמיתית באותה תקופה בהר הלבנון. אך למרות זאת, ההסדר היה כולו "הסדר של פשרות" – פשרה בין האימפריה העות'מאנית לבין חמש מעצמות אירופה ובני חסותן. ההסדר החדש ביטל את הפיאודליות ואת סמכויות המוקאטעג'י (אדון המוקטעת) לחלוטין.
ההסדר החדש, שנקרא גם "החוק האורגני" (Réglement Organique), התבסס על מפתח עדתי מעודכן, על פיו נקבע כי: המעורבות הטורקית והאירופאית והיותו של המושל לא מקומי נקבעו כדי להמתיק קמעה את תבוסתם הפוליטית של הדרוזים.
בפועל, ההכרה העות'מאנית ב"חוק האורגני" עלתה לאימפריה העות'מאנית בהפסדים קשים. השער העליון הפסיד למעשה את השליטה המוחלטת בשטח שהייתה קיימת למן המאה ה-15 ואף נאלץ לתת הטבות כלכליות שונות לתושבי האוטונומיה. על מנת לצמצם את ההפסדים דרשו העות'מאנים לצמצם את שטחו של האזור ולהגבילו לאזור בהם היה רוב נוצרי מוחלט. פעולה זו של צמצום השטח טמנה בחובה את זרעי הוויכוח העתיד להתפרץ אחרי מלחמת העולם הראשונה אודות שטחה של האוטונומיה.
בהתאם להסכם, מונה דאוד (אוגלו) פאשא, אדם בגיל העמידה, אשר שירת שנים רבות כנספח בחצר המלוכה של ברלין ובחצר המלוכה הבריטית, לתפקיד מושל הלבנון.
בין השנים 1861–1914 הייתה תקופת רגיעה יחסית, אך בשום אופן אין להסיק מאמירה זו כי פסקו הסכסוכים, ההאשמות ההדדיות בין העדות השונות, התערבות המעצמות והתככים הפנימיים.
דוגמה מצוינת אפשר לראות באירועים השונים שהתרחשו בשנת 1867 בלבנון המוכיחים כי למעשה המתח העדתי היה שריר וקיים.
בתחילת 1867 הופעל לחץ כבד של מעצמות אירופה על יוסף כרם, אחד ממנהיגי המרד המרוני, להעביר את תלונותיו אודות דאוד פאשא דרך הצינורות הדיפלומטיים שנקבעו לאחר המרד ב-1860, ולעזוב את לבנון על מנת שהיציבות הנוכחית תישמר. יוסף כרם, מצידו, הודיע בפומבי כי הוא מוכן לעזוב את הלבנון, אך מאחורי הקלעים הדריך את מפלגתו להמשיך במאבק למען מטרתם מאז כישלון המרד ב-1860: מינוי יליד הלבנון למשרת המושל. בפברואר 1867 היה יוסף כרם בדרכו אל אלג'יריה. מסעו מן הארץ לא עורר בלבנון שום הפגנות נגד או התנגדות פיזית, אך אין לפסול את האפשרות כי מאורעות שנת 1867 הם תוצר מזימותיו של כרם:
רק חודש לאחר עזיבתו של כרם, ב-17.03.1867 הופץ ברחבי הלבנון עלון תמים לכאורה המציע תמיכת סעד לנפגעי המהומות ב-1860. בנוסף להפצת העלון פיזרו המוסלמים והדרוזים שמועות כי מאות מאחיהם נטבחו בדם קר וכי הגיע הזמן להתחמשות לקראת מלחמת ג'יהאד, שמועות שגרמו לפאניקה בציבור הנוצרי. המושל, ראשיד פאשא, פרסם מצידו "כרוז נגד" והפיל את אשמת כתיבת העלון על אחד מהמוקטאג'ים והודיע על כוונתו לפעול מיידית בהיראות סימן אחד לשבירת הסטטוס קוו.
הפאניקה בלבנון לא קטנה בעקבות פרסום כרוז המושל, אלא התגברה. הגירה של נוצרים החלה. פרסומים מלאי דיווחים מוגזמים ואף חסרי בסיס ונפוצו בין הנוצרים. החשד העיקרי לכתיבתם ולהפצתם נפל על הכמורה. הדרוזים והמוסלמים מצידם לא דחו את ההאשמות שפורסמו בכרוזים כי אלו רק עזרו להם בבזיזת בתיהם של הנוצרים העוזבים.
הרוחות לא נרגעו. פרסום כרוז נוסף הקורא להתחמשות הנוצרים מחשש לחזרת מאורעות 1860 מטעם כומר יווני-אורתודוקסי עוררה התלהמות מחודשת בקרב יושבי הארץ.
אך למרות כל זאת נחשבת התקופה לתקופת רגיעה יחסית והשגשוג הכלכלי שהחל פוקד את האזור, היה לאחד מתקופות השפע הכלכלי בהיסטוריה של הר-הלבנון עד אז.
בתרבות הפופולרית
סדרת הטלוויזיה הלבנונית "מרד האיכרים" עוסקת באירועים שהובילו למהפכה מנוקדת מבטם של שני הצדדים, האצילים והכפריים. דמותו של "נווארס", הנפח הנודד שנעשה מהפכן, מבוססת באופן חופשי ורופף על דמותו של טאניוס שאהין, שהיה גם הוא נפח נודד.
גשר שלג
גשר שלג (באנגלית: snow bridge) הוא מבנה מקושת מעל בתרון בקרח, בקיע בסלע, פלג או כל פרצה אחרת בקרקע. גשר כזה נוצר באופן טיפוסי על ידי סחף שלג, שיוצר תחילה כרכוב, העשוי לגדול בהדרגה ולהגיע אל עברה השני של הפרצה.
צ'יין הום
צ'יין-הום (באנגלית: chain home) הוא שמה של שרשרת עמדות מכ"ם אשר נבנו לאורך חופה המזרחי של בריטניה בידי כוחות הביטחון הבריטיים לפני ובמהלך מלחמת העולם השנייה. עמדות המכ״ם נבנו בעקבות החשש הבריטי מתקיפה אווירית גרמנית בכלל ותקיפה על לונדון הקרובה יחסית לחוף בפרט. בסך הכל נבנו במסגרת מיזם הצ׳יין-הום 60 תחנות.
רקע כללי
מספר שנים לפני מלחמת העולם השנייה פשטה שמועה ברחבי בריטניה אודות פיתוחן של ״קרני מוות״ רדיולוגיות בידי הנאצים. מערכת הביטחון הבריטית ביקשה כתגובה חוות דעת בנושא מרוברט ווטסון ואט אשר היה ידוע באותה עת במחקריו בעניין גלי הרדיו.
ווטסון ועוזריו שללו את רעיון ״קרני המוות״ ובמקביל הציעו למערכת הביטחון הבריטית את רעיון המכ״ם לגילוי מטוסים, אשר היה אז עוד בחיתוליו. הבריטים בהיעדר עומק הגנתי אסטרטגי על ערי רצועת חופם המזרחי, חששו מתקיפה אווירית שם, ועל כן הסכימו לבחון את הצעתו של ווטסון אשר התבקש לערוך ניסוי אשר יוכיח את יעילות ואמינות הצעתו. בשל הצורך בחשאיות מוחלטת נערך ניסוי ההדגמה של ווטסון באמצעות שימוש בגלי הרדיו של אחת מתחנות השידור של ערוץ הרדיו הבריטי -BBC, ללא ידיעת מפעילי התחנה. השימוש בתחנת שידור קיימת מנע את הצורך בבנית תחנת שידור עצמאית אשר היה מעורר שאלות מיותרות. במהלך הניסוי אשר בוצע בנוכחות נציג הצבא הבריטי הראה ווטסון כיצד מזוהה מטוס קרב אשר חג במרחק מספר מיילים מתחנת השידור, וזאת באמצעות קליטת החזרי גלי הרדיו אשר שודרו מתחנת ה-BBC.
בעקבות הצלחת הניסוי פתחו הבריטים במאמצי פיתוח נרחבים בנושא, אשר בסופם נבנו עשרות תחנות מכ״ם לאורך חופה המזרחי של בריטניה.
ייחודן של התחנות במערכת זו הייתה בעיקר בזכות יעילות ומהירות ניתוב המידע שבה אל הגורמים הרלוונטיים, (מטוסים וכוחות נ.מ.) שכן למדינות נוספות ובכללן גרמניה היו גם כן מערכות מכ״ם אך בעלות יעילות נמוכה יותר בשל הסירבול ואיטיות שליחת המידע מתוכן.
במהלך מלחמת העולם השנייה
בשנותיה הראשונות של המלחמה הכריעו מטוסי חיל האוויר הבריטי את המטוסים הגרמניים בקרבות אוויר רבים, וזאת רבות בזכות תחנות המכ״ם הבריטיות אשר סיפקו מידע חיוני באשר למיקום המטוסים הגרמניים.
תוך כדי לחימה הבינו הכוחות הגרמניים את עוצמת הבעיה בה נתקלו ובעקבות כך נשלחו מטוסים אשר הפציצו חלק מתחנות המכ״ם של הצ׳יין-הום. כדי להערים ולשטות בגרמנים הוסיפו הבריטים לשדר גלי רדיו סתמיים מאתרים סמוכים לתחנות המכ״ם שהופצצו, וכך גרמו למבוכה במערכות המודיעין והצבא הנאציים.
לאחר מלחמת העולם השנייה
עם הסרת האיום מגרמניה הנאצית על בריטניה, לא היה צורך נראה לעין לשכלל את תחנות המכ"ם, שהפעילות ברובן הופסקה.
החדשות אודות הניסוי בפצצת אטום שערכה ברית המועצות באוגוסט 1949 ותחילת המלחמה הקרה עוררו את בריטניה לבנות יכולת לאתר מפציצים סובייטים. חלק מהפתרון היה השמשה מחדש של תחנות ה-CH הקיימות, לצד פיתוח חידושים טכנולוגיים. מערכת הראדאר שהחליפה את תחנות הצ'יין הום היא מערכת הROTOR.
נועה שכטר
ביוגרפיה
שכטר נולדה ב-1984 בירושלים. בוגרת מגמת תיאטרון בתיכון לאומנויות ובוגרת לימודי משחק בבית הספר של סופי מוסקוביץ’ בתל אביב.
הקריירה שלה בתיאטרון התחילה, לדבריה, בגיל 16 כשעבדה כמלצרית בבית הקפה של תיאטרון החאן בירושלים.
בוגרת הקורס לניהול מוסדות תרבות ואמנות באוניברסיטת תל אביב, ועבדה חמש שנים בתיאטרון הקאמרי כעוזרת למנהל האומנותי עמרי ניצן.
לימדה משחק והייתה חברה בוועדה הפדגוגית של גודמן - בית ספר למשחק בנגב, וניהלה את התיאטרון הגאה "תהל" בשנים 2017-2018
שכטר חברה בהנהלת עמותת קיפוד הזהב ואחת ממייסדות "פרויקט המחזאים" לפיתוח מחזאות ישראלית ביחד עם רועי מליח רשף, דניאל בוצר ושי שבתאי. במסגרת הפרויקט נכתבו והוצגו עשרות מחזות קצרים של למעלה מ-150 יוצרים.
בשנת 2015 זכתה שכטר בפרס היוצר המבטיח בפרויקט "מונו-שואו" של תיאטרון אורנה פורת, וב-2018 זכתה בפרס רוזנבלום לאמנויות הבמה של עיריית תל אביב.
בשנת 2020 מונתה למנהלת האומנותית של פסטיבל "מדרום" באופקים והייתה אחראית להשקת הפסטיבל באופן וירטואלי לאחר פרוץ מגפת הקורונה וכניסתה של ישראל לסגר.
חיים אישיים
נשואה לשחקן אבי גולומב מאז 2012, ובשנת 2017 נולדה בתם המשותפת.
אמה היא האומנית אפרת שכטר ואחיה הוא נדב שכטר, נציג חברת gtec למכשור להנדסה רפואית בישראל.
ילנה יאנקוביץ'
ילנה יאנקוביץ' (בסרבו-קרואטית : Јелена Јанковић; נולדה ב-28 בפברואר 1985) היא טניסאית סרבית. יאנקוביץ' דורגה בעבר במקום הראשון בעולם (למשך 18 שבועות לא רצופים בין אוגוסט 2008 לפברואר 2009).
ביוגרפיה
ילנה יאנקוביץ' נולדה בבלגרד, אז ברפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה (וכיום בסרביה) כילדה השלישית לזוג הורים כלכלנים. אמה של יאנקוביץ' היא ממוצא סרבי ואילו אביה יליד מונטנגרו.
מאז ספטמבר 2007 מכהנת יאנקוביץ' כשגרירה לאומית של ארגון יוניצ"ף בסרביה. יאנקוביץ' היא הטניסאית הסרבית השנייה שהתנדבה לקדם את זכויות הילדים ולאסוף תרומות עבור יוניצ"ף, לצד אנה איבנוביץ'.
ב-2008 יצא לאקרנים סרט תיעודי על יאנקוביץ' שנקרא "העולם של ילנה" (בסרבו-קרואטית : Jelenin svet). הסרט תיעד את שגרת חייה של יאנקוביץ' מקרוב בעודה מנסה להגשים את חלומה להיות מדורגת במקום הראשון בעולם.
תחילת הקריירה
יאנקוביץ' החלה לשחק טניס בגיל 9 במועדון הטניס "הכוכב האדום בלגרד". לאחר כארבע שנים החליטה יאנקוביץ' לעבור לבדה לארצות הברית כדי לפתח את קריירת הטניס שלה. לאחר כמה חודשים באקדמיית הטניס של ניק בולטיירי קיבלה יאנקוביץ' מלגה וחתמה עם חברת IMG (שלה שייכת האקדמיה) על חוזה. בגיל 16 השיגה יאנקוביץ' את הישגי השיא שלה בסבב הנערות כאשר זכתה באליפות אוסטרליה הפתוחה לנערות והעפילה למקום הראשון בעולם. בשנת 2000 הפכה יאנקוביץ' לשחקנית מקצועית כאשר שיחקה לראשונה בחייה במוקדמות של שני טורנירים לנשים, האחד בסבב ה-ITF והאחר בסבב ה-WTA. בשנת 2001 שיחקה יאנקוביץ' לראשונה בהגרלה הראשית של טורניר מסבב ה-WTA. הדבר קרה בטורניר אינדיאן וולס מאסטרס שהשתייך אז לדרג הראשון. יאנקוביץ' הצליחה להגיע עד לסיבוב השני. ב-2002 הגיעה יאנקוביץ' לשלב רבע הגמר בטורניר סטנפורד (דרג 2) והפסידה בו לקים קלייסטרס. בשנת 2003 נכנסה יאנקוביץ' אל רשימת מאה הטניסאיות הטובות בעולם. יאנקוביץ' הגיעה בשנה זו לשלב רבע הגמר בטורניר בודפשט (דרג 3; הפסידה למריה סאנצ'ס לורנסו) ושיחקה לראשונה בהגרלה הראשית של טורניר גראנד סלאם, באליפות אוסטרליה הפתוחה (הפסידה בסיבוב השני לאמנדה קוצר). בנוסף זכתה יאנקוביץ' בשנה זו בתואר ראשון בקריירה בטורניר מסבב ה-ITF על סך 75,000 דולר שנערך בדובאי. ב-2004 המשיכה יאנקוביץ' את התקדמותה המקצועית. יאנקוביץ' זכתה בשנה זו בתואר יחידות ראשון מסבב ה-WTA בבודפשט (ניצחה את מרטינה סוחה בגמר). כמו כן היא הגיעה פעם אחת לשלב חצי הגמר, בטורניר לינץ (הפסידה לאמלי מורסמו). את השנה סיימה יאנקוביץ' כאחת מבין 30 הטניסאיות הטובות בעולם.
2005
בשנה זו הגיעה יאנקוביץ' שלוש פעמים לשלב הגמר : בטורניר דובאי (הפסידה ללינדזי דבנפורט), ברמינגהאם (דרג 3; הפסידה למריה שראפובה) וסיאול (הפסידה לניקול ואידישובה). לשלב חצי הגמר הגיעה יאנקוביץ' פעם אחת, בטורניר ברלין (דרג 1; הפסידה לנדיה פטרובה). יאנקוביץ' סיימה שנה זו כאחת מ-30 הטניסאיות הטובות בעולם בפעם השנייה ברציפות.
2006
החודשים הראשונים של שנת 2006 היו קשים מאוד עבור יאנקוביץ'. היא חוותה בחודשים אלו רצף של עשרה הפסדים רצופים, תשעה מתוכם בסיבובים ראשונים של תחרויות WTA. המשבר היה כה עמוק עד שיאנקוביץ' שקלה אפילו לפרוש מקריירת הטניס שלה. השינוי לטובה החל באליפות וימבלדון, שם ניצחה יאנקוביץ' בסיבוב השלישי את ונוס ויליאמס (לפני שהפסידה בסיבוב הרביעי לאנסטסיה מיסקינה), והמשיך בהעפלה היחידה של יאנקוביץ' לשלב הגמר בטורניר WTA באותה השנה, בטורניר לוס אנג'לס מהדרג השני (הפסידה לילנה דמנטייבה). גולת הכותרת של שנת 2006 עבור יאנקוביץ' הייתה ההגעה לשלב חצי הגמר באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס. יאנקוביץ' ניצחה את המדורגת 10 בטורניר ניקול ואידישובה, את המדורגת 7 סבטלנה קוזנצובה ואת המדורגת 5 ילנה דמנטייבה לפני שהפסידה לז'וסטין הנין. מלבד ההישג הזה הגיעה יאנקוביץ' בשנה זו עוד שלוש פעמים לשלב חצי הגמר : בטורניר שטרסבורג (דרג 3; פרשה מהמשחק מול ניקול ואידישובה עקב תשישות), בייג'ינג (דרג 2; הפסידה לאמלי מורסמו) וגואנגג'ואו (פרשה מול אנה צ'קבטדזה עקב מכת חום). בשנה זו זכתה יאנקוביץ' גם בתואר זוגות ראשון בקריירה, בטורניר ברמינגהאם בצוותא עם נה לי. את השנה סיימה יאנקוביץ' כאחת מבין 20 הטניסאיות הראשונות בדירוג ה-WTA.
2007
בשנת 2007 הגיעה יאנקוביץ' להישגים רבים, לרבות זכייה בארבעה טורנירים מסבב ה-WTA. הזכיות היו באוקלנד (דרג 4; ניצחה את ורה זבונרבה בגמר), צ'ארלסטון (דרג 1; ניצחה את דינארה סאפינה בגמר), רומא (דרג 1; ניצחה את סבטלנה קוזנצובה בגמר) וברמינגהאם (ניצחה את מריה שראפובה בגמר). ארבע פעמים נוספות בשנה זו הגיעה יאנקוביץ' לשלב הגמר: בסידני (דרג 2; הפסידה לקים קלייסטרס), ס'הרטוחנבוס (דרג 3; הפסידה לאנה צ'קבטדזה), טורונטו (דרג 1; הפסידה לז'וסטין הנין) ובייג'ינג (הפסידה לאגנש סאבאי). יאנקוביץ' גם הגיעה בשנת 2007 שבע פעמים לשלב חצי הגמר : בדובאי (פרשה מול אמלי מורסמו עקב פציעה), דוחה (הפסידה לז'וסטין הנין), ורשה (דרג 2; הפסידה לז'וסטין הנין), שטרסבורג (פרשה מהמשחק מול אנבל מדינה גאריגס), אליפות צרפת הפתוחה (חצי גמר גראנד סלאם שני בקריירה; הפסידה לז'וסטין הנין), לוס אנג'לס (הפסידה לאנה איבנוביץ') ושטוטגרט (דרג 2; הפסידה לז'וסטין הנין). בסוף שנת 2007 העפילה יאנקוביץ' לראשונה לאליפות סבב ה-WTA, ובה הודחה בשלב הבתים. כמו כן זכתה יאנקוביץ' בשנה זו בתואר גראנד סלאם ראשון מסוג כלשהו, כאשר ניצחה בתחרות לזוגות מעורבים באליפות וימבלדון בצוותא עם ג'יימי מארי. בהתאם להישגיה הרבים בשנה זו טיפסה יאנקוביץ' במעלה הדירוג. לאחר אליפות אוסטרליה הפתוחה היא נכנסה אל העשירייה המובילה, במאי כבר נכללה בין חמש הטובות ואת השנה סיימה כשהיא מדורגת במקום השלישי. יאנקוביץ' ניצחה לאורך השנה 72 משחקים בסבב היחידות, יותר מכל טניסאית אחרת בשנה זו.
2008
בשנת 2008 שברה יאנקוביץ' שיאים נוספים. הראשון שבהם התרחש בחודש אוגוסט, אז היא העפילה למקום הראשון בדירוג ה-WTA. יאנקוביץ' שהתה במקום הראשון שבוע אחד בלבד, אולם שבה אליו בחודש אוקטובר והחזיקה בו עד לחודש פברואר בשנת 2009, אז הוחלפה בידי סרינה ויליאמס. השיא הנוסף הגיע בחודש ספטמבר, אז הגיעה יאנקוביץ' בפעם הראשונה לגמר גראנד סלאם (אליפות ארצות הברית הפתוחה; הפסידה לסרינה ויליאמס). מלבד הישגים אלה זכתה יאנקוביץ' בארבעה טורנירים בסבב ה-WTA. הזכיות היו ברומא (ניצחה את אליזה קורנה בגמר), בייג'ינג (ניצחה את סבטלנה קוזנצובה בגמר), שטוטגרט (ניצחה את נדיה פטרובה בגמר) ומוסקבה (ניצחה את ורה זבונרבה בגמר). הזכיות בשלושת הטורנירים האחרונים התרחשו במשך שלושה שבועות עוקבים, בהם ניצחה יאנקוביץ' 12 משחקים ולא הפסידה אף לא במשחק אחד. מלבד אליפות ארצות הברית הפתוחה הגיעה יאנקוביץ' בשנת 2008 פעם נוספת לשלב הגמר, בטורניר מיאמי (דרג 1; הפסידה לסרינה ויליאמס). לאורך השנה נעצרה יאנקוביץ שש פעמים בשלב חצי הגמר : באליפות אוסטרליה הפתוחה (הפסידה לאלופה בדיעבד למריה שראפובה), בדובאי (הפסידה לסבטלנה קוזנצובה), אינדיאן וולס (הפסידה לאלופה בדיעבד אנה איבנוביץ'), אליפות צרפת הפתוחה (הפסידה לאלופה בדיעבד אנה איבנוביץ'), לוס אנג'לס (הפסידה לאלופה בדיעבד דינארה סאפינה) ובאליפות סבב ה-WTA (הפסידה לאלופה בדיעבד לוונוס ויליאמס). גם בשנה זו ניצחה יאנקוביץ' יותר משחקים (65) מכל טניסאית אחרת, מלבד ורה זבונרבה, שחלקה איתה הישג זה.
2009
בשנת 2009 זכתה יאנקוביץ' בשני טורנירים נוספים בסבב ה-WTA. הזכיות היו במארבלה (הקטגוריה הבינלאומית; ניצחה את קרלה סוארס נבארו בגמר) ובסינסינטי (הקטגוריה העליונה; ניצחה את דינארה סאפינה בגמר). פעם אחת הגיעה יאנקוביץ' לשלב הגמר, בטוקיו (פרשה במהלך המשחק מול מריה שראפובה). כמו כן הגיעה יאנקוביץ בשנה זו שלוש פעמים לשלב חצי הגמר : בפריז (הקטגוריה העליונה; הפסידה לאלופה בדיעבד אמלי מורסמו), בטורונטו (הקטגוריה העליונה; הפסידה לאליסה קלייבאנובה) ובאליפות סבב ה-WTA (הפסידה לוונוס ויליאמס).
2010
בחודש מרץ 2010 זכתה יאנקוביץ' בתואר הגדול ביותר בקריירה שלה עד כה, כאשר ניצחה בגמר טורניר אינדיאן ולס (הקטגוריה העליונה) את קרוליין ווזניאקי. בחודש מאי הגיעה יאנקוביץ' לגמר טורניר רומא (הקטגוריה העליונה), והפסידה בו למריה חוסה מרטינס סאנצ'ס. בחודש יוני הגיעה יאנקוביץ' לשלב חצי הגמר באליפות צרפת הפתוחה, בו הפסידה לסמנתה סטוסור. עוד בשנה זו העפילה יאנקוביץ' לאליפות סבב ה-WTA בפעם הרביעית ברציפות, ונשרה ממנה לאחר שלב הבתים.
2011
בשנת 2011 הגיעה יאנקוביץ' פעמיים לשלב הגמר בטורנירים בהם השתתפה בשנה זו. בחודש מרץ הגיעה יאנקוביץ' לשלב הגמר של טורניר מונטריי מהקטגוריה הבינלאומית, והפסידה בו לאנסטסיה פבליוצ'נקובה. בחודש אוגוסט הגיעה יאנקוביץ' לגמר טורניר סינסינטי, והפסידה בו למריה שראפובה. בנוסף, הגיעה יאנקוביץ' בשנת 2011 לשלב חצי הגמר בטורנירים שנערכו בדובאי (הפסידה לאלופה בדיעבד קרוליין ווזניאקי) בדוחה (הפסידה לאלופה בדיעבד לורה זבונרבה) ובצ'ארלסטון (הפסידה לאלופה בדיעבד קרוליין ווזניאקי).
2013
בעונה זו הרוויחה יאנקוביץ' 2,030,349 דולר, רק מפרסים על תחרויות בהן השתתפה.
גביע הפדרציה
יאנקוביץ' שיחקה בגביע הפדרציה במדי שלוש מדינות שונות. בין השנים 2001 ל-2003 היא שיחקה עבור נבחרת נבחרת יוגוסלביה. עם התפרקות יוגוסלביה שיחקה יאנקוביץ' כחלק מהנבחרת של סרביה ומונטנגרו ומאז שנת 2007 היא משחקת תחת הדגל הסרבי, זאת מכיוון שסרביה ומונטנגרו התפרקו בשנת 2006 לשתי מדינות נפרדות. הופעת הבכורה של יאנקוביץ' בגביע הפדרציה הייתה באפריל 2001, אז היא ניצחה את קטארז'ינה סטראצ'י הפולנייה כחלק מהניצחון של נבחרת יוגוסלביה על זו של פולין. להישגים הטובים ביותר בגביע הפדרציה הגיעה יאנקוביץ' בשנים 2008 ו-2009, אז היא סייעה לנבחרת הסרבית (בה נכללת בין היתר גם אנה איבנוביץ') להעפיל מהבית האירופי-אפריקני 1 עד לבית העליון 1, בו משחקות 8 הנבחרות הטובות בעולם.
המאזן של יאנקוביץ' בגביע הפדרציה עומד על 29 ניצחונות (23 ביחידות ו-6 בזוגות) מול 12 הפסדים (7 ביחידות ו-5 בזוגות).
ביקורת
לאחר שיאנקוביץ' העפילה למקום הראשון בעולם נמתחה ביקורת על שיטת הדירוג של סבב ה-WTA, המאפשרת לשחקניות שלא זכו בתואר גראנד סלאם להגיע אל פסגת הדירוג. כך למשל, היה עימות פומבי בעניין בין הטניסאי רוג'ר פדרר ליאנקוביץ', ובו מתחו השניים ביקורת הדדית זה על זו. לארי סקוט, מנכ"ל ה-WTA, יצא להגנתה של יאנקוביץ' וטען שלמרות שיאנקוביץ' לא זכתה בתואר גראנד סלאם טבלת הדירוג אינה משקרת. הוא הוסיף וטען שיאנקוביץ' הייתה השחקנית הטובה ביותר בשנת 2008, וש"אין אף אחת בחדר ההלבשה שמפקפקת בכך שליאנקוביץ' מגיע להיות במקום הראשון". טניסאית העבר מארי קארילו טענה שיאנקוביץ' אולי לא הייתה הטניסאית הטובה ביותר בשנת 2008, אולם היא ללא ספק הייתה השחקנית העקבית והיעילה ביותר בשנה זו.
הפסד במשחק הגמר (14)
בטבלה זאת לא מוצגים הפסדים במשחק הגמר בטורנירים שנערכו בסבב ה-ITF.
אני תמיד אדע מה עשית בקיץ האחרון
אני תמיד אדע מה עשית בקיץ האחרון (באנגלית: I'll Always Know What You Did Last Summer) הוא סרט אימה שבוים על ידי סילבן וויט ונכתב על ידי מייקל ד. וייס. סרט זה הוא הסרט השלישי בסדרת סרטי "אני יודע מה עשית בקיץ האחרון", ובניגוד לשני הסרטים הקודמים, הסרט לא הופץ בקולנוע, אלא יצא ישירות ל-DVD.
עלילה
חבורת צעירים מחליטים לארגן מתיחה לחבר לרגל ה-4 ביולי, יום העצמאות האמריקאי. הם שמעו על האגדה של הרוצח המחופש לדייג, ומחליטים לחקות את המעשה. לכאורה התוכניות מבוצעות כמתוכנן, אך לבסוף הן משתבשות וחברם נהרג. לאחר שיחה, החבורה מחליטה לשכוח מכל העניין. לאחר שנה, החבורה נפגשת בשנית, לאחר שנשלחה הודעת SMS לאחת מהחברות, שתוכנה "אני יודע מה עשית בקיץ האחרון". ארבעת הימים שלאחר קבלת ההודעה הם גורליים: בכל יום החבורה מנסה למצוא את הרוצח ולנסות להתחמק ממנו.
יער אום צפא
שְׁמוּרַת יַעַר אֻם צַפָא (יַעַר נווה צוף), שמורת יער בדרום השומרון. היא משתרעת צפונית לכביש 465 (חוצה בנימין), צפונית־מזרחית ליישוב נווה צוף (לשעבר חלמיש) ומערבית לכפר אום צפא וליישוב עטרת. שטח השמורה כ־800 דונם ובחלקה הצפוני נובעים שני מעיינות קטנים – מעין עין עמר ומעין עין קוביש, ולצידם צמחי מים. ביער יש תערובת של נטיעות עצי אורן ירושלים, ברוש מצוי וחורש טבעי של עצי אלון מצוי וקטלב. היער עשיר במיני סחלבים הגדלים בצילי העצים. הטיול בשמורה מחייב אישור צה"ל.
היסטוריה
היער ניטע בראשית ימי השלטון הבריטי בארץ ישראל ביוזמתו של אסף גור, מפקח חקלאי מטעם השלטון ואחיו, עמיהוד גור, סגן מפקח על הייעור. במקום התקיים יער צפוף טבעי של אורן ירושלים ושרידי חורש ים תיכוני. השלטונות הבריטיים נטעו במקומות הפתוחים בין שרידי החורש אורן קפריסאי, אורן הסלע, ברוש ואלון התבור. הצל של העצים הנטועים אפשר לחורש להתאושש וצמחו בו עצי קטלב, אלון ואורן. היער הוכרז על ידי ממשלת המנדט הבריטי כשמורת יער סגורה ב-1922 ובכך היה השמורה הראשונה בארץ ישראל. המקום נשמר גם בימי השלטון הירדני ומצבו הטוב הפתיע את המבקרים הישראלים לאחר מלחמת ששת הימים. בצל עצי היער גדלים מגוון סחלבים. בתחומי השמורה נמצאים שני מעיינות קטנים - עין עמר ועין קוביש, ולצידם גדלה צמחיית מים. השמורה נמצאת מזרחית ליישוב נווה צוף, לצד כביש אזורי 465.
הכניסה לשמורה היא מכביש 465, כ־200 מ' מערבית למכינה הקדם-צבאית "אלישע", שנמצאת כק"מ מזרחית לנווה צוף.
בשמורה סומנו בעבר שני שבילי רגל קצרים וטבעתיים - ירוק 7612 ושחור 7611. כמו כן, מקיפה את השמורה דרך לכלי רכב, אדום 7610.
על פי תוכנית של הממשלה להקמת התנחלויות ביהודה ושומרון תוכנן לנצל את היער שהוכרז כשמורת טבע ועל כן שטחו הוכרז כאדמות מדינה המיועדות להקמת התנחלות ובה 700 בתים. הגרעין שיועד להתיישב במקום, היה גרעין נחושתן של בני ברית שהוקם ביוני 1978. הגרעין התנגד להרס היער ושכר את האדריכל טומס לייטרסדורף כדי שיתכנן יישוב שישתלב ביער. על פי התוכנית המתוקנת, יועד היישוב למאה משפחות אשר יתיישבו על 80 דונם, המהווים 10% מהיער, וישתלבו בתוכו בתוך קרחות יער. כדי להימנע מפגיעה ביער הוחלט שחלק מהבתים בנקודות הרגישות יהיו בתי עץ שבנייתם לא תפגע ביער. התוכנית זכתה לאישור של רשות שמורות הטבע אשר סברה שהקמת ההתנחלות תסייע בשמירה על היער אשר לטענת המתיישבים התחילו להופיע בו סימני פגיעה מצד ערביי הסביבה ושטחו הצטמצם ל-530 דונם בלבד, בגלל הרס חלקים מהיער והפיכתם לשדות ומטעים. אולם בקרב הציבור עלה חשש לפגיעה ביער והחברה להגנת הטבע התגייסה למאבק נגד הקמת היישוב בתוך השמורה. פרופ' היינריך מנדלסון התריע שאפילו הקמת בית אחד בתוך השמורה עלולה לפגוע באיזון של השמורה ולהביא להחרבתו כפי שקרה כתוצאה מהקמת קריית טבעון. לטענת המתנגדים, השמורה הייתה במצב טוב ולא ניכרו בו פעולות הרס של ערבים אלא של המודד מטעם היישוב. בעקבות פעילות החברה להגנת הטבע, חזרה בה רשות שמורות הטבע מתמיכה בהקמת היישוב ביער ושר החקלאות, אריאל שרון, הודיע בסוף יוני 1979 שהיישוב ייבנה באתר אחר. היו שביקרו את שר החקלאות על החלטתו וטענו שדווקא אי-הקמת היישוב יזיק ליער.
הצומח והחי
ביער יש ריכוז גבוה של בעלי חוליות, בהם תנים, שועלים, גיריות, דלק הסלעים, צבועים וחתולי בר. בחורף מקננים בו פרטים של נץ גדול ונץ מצוי ובקיץ בז עצים. בשמורה נמצא חורש ים-תיכוני טבעי של עצי אלון מצוי וקטלב מצוי, כולל אחד הריכוזים הטבעיים המעטים בארץ של עצי אורן ירושלים. החל מהמחצית השנייה של שנות ה-20, החלו יערני הממשל הבריטי בפעולות יזומות לייעור השטח, במסגרת זו ניטעו בעיקר עצי אורן ירושלים וברוש מצוי. פעולות הייעור במקום, שהוכרז כשמורת יער, נמשכו גם בתקופת השלטון הירדני.
בראשית שנות ה-30 התגלה באזור המזיק תהלוכן האורן (טוואי התהלוכה הקפריסאי), ומכאן התפשט המין לעבר יערות ברחבי הארץ.
בצל עצי היער גדלים מגוון סחלבים. בתחומי השמורה נמצאים שני מעיינות קטנים - עין עמר ועין קוביש, ולצידם גדלה צמחיית מים.
שמורת היער לאחר שנת 1977
עם התחלת התיישבות יהודית באזור בכלל ובנווה צוף בפרט, החלה פעילות של טיפוח ושמירת היער. מטיילים ישראלים רבים הגיעו לביקור, מכל רחבי הארץ. בשמורה סומנו באמצע שנות ה-90' שני שבילי רגל קצרים וטבעתיים - ירוק 7612 ושחור 7611. כמו כן, מקיפה את השמורה דרך לכלי רכב, אדום 7610.
מועצה אזורית מטה בנימין לקחה על עצמה את הטיפול השוטף, את הכנת תשתיות המים והנקיון ביער תוך הצבת מיכלי אשפה ופינויים באופן שוטף. בשנים האחרונות, עקב בעיות ביטחון, התמעטו הביקורים של יחידים ביער, אך עדיין מגיעות קבוצות מאורגנות בתיאום הצבא. בחגים וביום העצמאות יש ביער מדי שנה הפנינג בניהול המועצה, הכולל פעילויות מגוונות של סיורים והפעלות לילדים..
בסופי שבוע יש נוכחות של תושבי הכפרים באזור, וגם הם נהנים מבילוי בשמורת אום צפא ומהתשתיות הקיימות ביער.
11 בנובמבר
11 בנובמבר הוא היום ה־315 בשנה (316 בשנה מעוברת) בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 50 ימים.
נירנית ארנוידיאד
נירנית ארנוידיאד (בסינדרין (כתיב אנגלי): "Nírnaeth Arnoediad", "קרב הדמעות לאין-מספר"), או "הקרב החמישי" הוא קרב בדיוני המתרחש בלגנדריום של טולקין. על פי המסופר, קרב זה היה הקרב הגדול החמישי נגד מורגות, שהתקיים בעידן הראשון.
רקע
כמעט עשרים שנה אחרי תבוסתם של העלפים והאדין בדאגור בראגולך, הנולדור איבדו את אחיזתם על כל צפון בלריאנד והחזיקו רק במבצריהם בהיתלום, הימרינג ונרגותרונד. גונדולין עדיין הייתה מוסתרת ועדיין לא ניתן היה לתקוף אותה. עם זאת, מעשיהם של ברן ולותיין, שהביסו את סאורון בטול-אין-גאורהות ועקרו את הסילמריל מכתרו של מורגות באנגבנד, שכנעו את מיד'רוס שמורגות אינו בלתי מנוצח. בשנת 468 לעידן הראשון, מיד'רוס החל לכונן ברית שקיווה שתהיה מסוגלת להפוך את פני המצב, ברית זו נודעה כאיחוד מיד'רוס.
בפיקודו של מיד'רוס הוזמנו כל עלפי בלריאנד, כמו גם אדין, גמדאים ובני מזרח שהגיעו לאחרונה, כדי להצטרף לצבא ולהילחם כנגד מורגות. שבועת פאנור והמעשים הרעים שעשו בשמה בני פאנור כדי למלא אותה גרמו לפיחות כוחה של הברית אילולא היו עושים את אותם מעשים רעים. אורודרת, אדון נרגותרונד, שנזכר במעשיהם של קלגורם וקורופין שהביאו בעקיפין למותו של אחיו, פינרוד פלגונד, לא שלח שום חיילים לברית. עם זאת, בניגוד לרצונו של אורודרית, חבורה קטנה בפיקודו של גווינדור יצאה מנרגותרונד. תקוותם הייתה לנקום את שבייתו של אחיו של גווינדור, גלמיר במהלך הדאגור בראגולך. גרוע מכך, מדוריאת הגיעו רק מבלונג ובלג, שרצו לקחת חלק במעשים הגדולים שידעו שעתידים לבוא. שכן תינגול, מלך דוריאת, החזיק ברשותו את ברן ולותיין את הסילמריל, ובניו של פאנור שלחו אליו דרישה מתנשאת להיכנע. תינגול עם זאת, גם נעלב מהדרישה והחל להתאוות לסילמריל. לפיכך, בניגוד לעצתו של מליין, הוא סירב לשלוח חיילים. כתוצאה מכך, קלגורם וקורופין נשבעו בגלוי להשמיד את דוריאת אם יצאו מנצחים מהקרב מול מורגות. לכן תינגול חיזק את סיורי המשמר שבגבולותיו ולא שלח שום חיילים לסייע למיד'רוס.
הברית חילקה את כוחה לשני אגפים נפרדים לתקיפת צבא אנגבנד. תחת מיד'רוס במזרח נאספו שארית בני פאנור, עלפי ואנשי ההימרינג היו תחת פיקוד מיד'רוס ובור, אנשי אמון ארב תחת פיקוד קרנתיר ואולפנג, והגמדאים מנוגרוד ובלגוסט. תחת פינגון במערב התקבצו העלפי ואנשי היתלום, העלפים של הפלס, הלדין מברתיל ואנשיו, הפלוגות שנשלחו מנרגותרונד ושני העלפים מדוריאת, בלג ומבלונג. התוכנית הייתה שצבאו של מיד'רוס, הגדול יותר מבין השניים, יצעד בגלוי על פני אנפאוגלית ויוציא את הצבא הראשי של אנגבנד, ולאחר מכן צבא פינגון יתקוף מארד ותרין וימעך את צבאות מורגות בתנועת מלקחיים. לאחר מכן יאטמו את דלתות אנגבנד, ובתקווה, ויסלקו את מורגוט מתחת לפני האדמה. הצבא פינה תחילה את צפון בלריאנד ואת דורתוניון מאורקים, ואז התכנס לתקוף את אנגבנד. עם זאת, התקפות אלה התריעו בפני מורגות על קיומו של הצבא, והוא חשב על תוכנית נגד.
למורגות נודע על תוכנית הקרב של האלדר ממרגליו, וביקש למנוע מכוחותיו של מיד'רוס להיפגש עם פינגון. לשם כך הוא שלח כוח עצום משלו, כזה שכלל את גלאורונג ואת רוב הבלרוגים שלו, כדי להשמיד את צבא של מיד'רוס. בסופו של דבר חייליו של פינגון התמקמו ביער למרגלות הרי ארד ותרין כדי להמתין לבוא כוחותיו של מיד'רוס, מבלי שידעו שהם הותקפו. עם הגעת כוחותיו של פינגון לארד וותרין, עלו עשן ואש מהתנגורודרים והרי הברזל. ופינגון החכם ידע אפוא שמורגות התוודע לכוחותיו, והספק החל ללבלב בו. בדיוק באותו הרגע, טורגון הגיע במפתיע עם צבא בן עשרת אלפים גונדולינדרים אשר מגונדולין, והתקווה התחדשה בלב צבא העלפים.
מהלך הקרב
בהיותו מודע הן למיקום כוחותיו של פינגון והן לאסטרטגיה שקיוו העלפים להוציא לפועל, שלח מורגות כוח גדול של אורקים מאנגבנד לפגוש בצבא פינגון. למעשה, כוח זה לא היה אלא חלק קטן מהצבאות שהכין מורגות, ובסופו של דבר היה מעט יותר מפיתיון. כי מורגות ייעד לכוח הפיתיון הזה להוציא את צבאו של פינגון ממסתור, ואז לתגבר אותו כאשר פינגון יבוא מהגבעות להילחמם איתו. אבל פינגון, שהיה זהיר, התעלם מהקנטות האורקים והשאיר את כוחותיו מוסתרים. כשראה זאת, קפטן האורקים שלח רוכבים עם שבויים. איתם היה גלמיר, אחיו של גווינדור מנרגותרונד, שהאורקים עיורו אותו. כדי להתגרות בצבא העלפים, הם עקרו את עיניו של גלמיר ואז הרגו אותו, תוך שהם מאיימים לעשות את אותו הדבר עם שאר שבויי העלפים שלהם. לרוע המזל גווינדור עצמו היה בחזית הצבא, והוא היה עד לרצח האכזרי של אחיו. מטורף מצער וזעם, הוא התפרע ותקף את האורקים שהרגו את אחיו והרג אותם, והצליח לחדור עמוק למרכז צבא האורקים. כשראה שאי אפשר לרסן את חייליו, השמיע פינגון את תרועתו, והעביר את כל כוחו לקרב. בהתקפה, תוכניות מורגות כמעט עלו בתוהו, שכן תחילת זעם נולדור היה כה מהיר ונורא, עד שצבא האורקים הושמד לפני שהיה ניתן לתגברו. בחזית הקרב עמדו גווינדור ופלוגתו, וזעמם היה כה גדול עד שהם פרצו בשערי אנגבד והרגו את שומרי השערים ממש בחצרות אנגבנד.
נאמר כי מורגות רעד כשפלוגתו של גווינדור הלמה בשעריו, אך אז הוקפו בים של אויבים הם נלכדו בחצר, וכולם נהרגו למעט גווינדור שנלקח, מכיוון שפינגון לא יכול היה לעזרם. ואז, מדלתות נסתרות רבות בתנגורודרים, מורגות שחרר את צבאו הראשי. צבאו של פינגון נהדף מחומות אנגבנד באבידות גדולות. אנשי ברתיל שהרכיבו את המאסף נהרגו כולם, יחד עם שרם הלדיר, אדון הלדין. היום הרביעי לסכסוך היה תחילתו הרשמית של נירנית ארנודיאד, וכוחות פינגון המשיכו לסגת עם אבדותיהם. אולם בתחילת היום החמישי הצטרף טורגון לכוחותיו של פינגון, שמנע מחייליו להסתער. פלוגותיו של טורגון פרצו את קווי האויב ונפגשו יחד עם משמר פינגון יחד עם הורין בן גלדור. בעזרתו של טורגון, כוחותיו של פינגון הצליחו להכות את צבא אנגבנד מספיק כדי להתחיל בנסיגה מסודרת.
עם זאת, אז מזל האלדר השתנה לרעה. כי בזמן שצבאותיו של פינגון נלחמו בכוחותיו של מורגות במישורי אנפאולית, מיד'רוס הובס על ידי הצבאות ששלח מורגות כנגד צבאו. כדי להחמיר את המצב, מיד'רוס נבגד על ידי אולפנג, אחד מבניו של אולדור הארור, שזימן כוח גדול של אנשי מזרח מהגבעות שמסביב לתקוף את צבא העלפים. הצבא המזרחי היה מתמוטט לחלוטין, אלמלא הגבורה של הגמדאים מבלגוסט, כשהוא מתחמק מהבוגדנות הבלתי צפויה ומההתקפה המתמשכת של דרקוני מורגות. כי באופן טבעי הם היו מסוגלים לעמוד באש של הדרקונים טוב יותר מהעלפים או מהאדין, ויתרה מכך הם לבשו מסכות ברזל טובות שהעניקו להם הגנה נוספת. גמדאים אלה היוו את המאסף האחורי של הצבא המזרחי, ואיפשרו לעלפים ולאדין הנותרים לברוח מהדרקונים. אזגאל, מלך הגמדאים מבלגוסט, אסף את כוחותיו והקים טבעת סביב גלאורונג כדי להבריחו. כזה היה כוחם ופתיחת ציריהם שאפילו עורו המשוריין של גלאורונג לא היה פגיע ממכותיהם. זועם, גלאורונג הכה את אזגאל ודרך מעליו, אך בכוחו האחרון אזאגאל דקר בפגיון את בטנו של גלאורונג, והדרקון ברח מכאב. איתו ברחו כל חיות מורגות. בטקס חגיגי אספו הגמדאים את מנהיגם שנפל, ושכחו מהקרב, והם הצעידו את גופתו הביתה. חמתם הייתה כה גדולה עד שאיש לא הטריד אותם. ההקרבה שלהם אפשרה לכל שבעת בני פאנור להימלט, אם כי צבאם הובס והתפזר ברחבי אוסיריאנד.
לאחר שהביס את מיד'רוס, צבאו המזרחי של מורגות מיהר להצטרף לקרב כנגד כוחותיו של פינגון, והגיע כשכוחות העלפים החלו לסגת. כאשר הם איגפו את העלפים הנסוגים, הגותמוג עצמו הגיע לשדה הקרב והעסיק את פינגון בקרב אחד על אחד. פינגון הצליח להחזיק את עצמו נגד הקפטן העליון של אנגבנד עד שבלרוג אחר כרך את פינגון מאחור בשוט בוער. באבחה אחת פיצל גותמוג את ראשו של פינגון בגרזן השחור שלו, ושדה הקרב אבד במהרה לחלוטין. כשראה זאת, התחנן הורין בפני טורגון לחזור לגונדולין, ואמר למלך שהוא ואנשיו יחפו על נסיגת העלפים. הואור, הורין ואנשי דור-לומין הנותרים הקימו אז חומה חיה מעבר לגדרות השרך, וקנו זמן לטורגון לברוח עם מרבית עלפי הצפון ששרדו. לוחמי דור-לומין נהרגו עד לאדם האחרון, והואור נפל מת כשחץ מורעל בעינו. לבסוף הורין נותר להילחם לבדו, כשהוא אוחז בגרזן הגדול של קפטן אורקים בשתי ידיו. הוא הצליח להרוג שבעים מאויביו, כולל רבים משמרו של גותמוג, עד שנשבר גרזנו. לאחר שלא היה חמוש, שבה אותו גותמוג ולקח אותו לאנגבנד.