cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דונה דונה
השיר נכתב במקור עבור המחזמר ביידיש "אסתרק'ה", שהועלה בניו יורק בשנים 1940–1941. התרגום הראשון מיידיש לאנגלית נעשה על ידי סקונדה אך השיר לא זכה לפופולריות. ב-1956 תרגמו את השיר לאנגלית ארתור קודש וטדי שוורץ ושינו את מילות הפזמון מ"דאנא דאנא ... דאן" ל"דונה דונה... דון". בשנת 1960 ביצעה את השיר זמרת העם האמריקאית ג'ואן באאז, והשיר בביצועה זכה לפופולריות רבה. ב-1965 ביצע את השיר הזמר דונובן, שגם ביצועו זכה לפופולריות.כמו כן גם הזמרת הוולשית מרי הופקין ביצעה את השיר.
השיר תורגם לשפות רבות, ובכללן גרמנית, צרפתית, יפנית, רוסית ועברית. ביפן השיר אף הוכנס לתוכנית הלימודים בבתי הספר. לעומת זאת, המשטר הרודני בקוריאה הדרומית אסר בתקופה מסוימת את השמעת השיר בשל טענה כי הוא בעל נטייה קומוניסטית.
בין הזמרים שביצעו את השיר בולטים ג'ואן באאז, דונובן, נחמה הנדל, ג'וזי כץ (באלבום שבעים שמונים), חוה אלברשטיין (ביידיש), הצמד אבי עופרים ואסתר עופרים, תיאודור ביקל, אביבה סמדר, קלוד פרנסואה ופיטר סו ומארק וגם מקהלת הילדים הפינית טפיולה.
נראה כי משמעות המילים שבפזמון המקורי הן הקריאות שבהן נהגו העגלונים לעודד את סוסיהם המושכים את עגלתם. העורך המוזיקלי הוותיק, ישראל דליות, סיפר כי נחמה הנדל שתרגמה את השיר לעברית וביצעה אותו לראשונה בקול ישראל ב-1962, החליטה לשמור על מילות הפזמון שהתפרסמו באנגלית בביצועה של ג'ואן באאז.
בשנת 1983 פרסם המעבד גיל אלדמע את גרסתו לשיר.
יצחק צבי רקובסקי
יצחק צבי רקובסקי (ט"ו בחשוון תרצ"ד-כ' בניסן תשע"ו, 2016-1933) היה חזן ישראלי, בעל מוניטין בינלאומי.
ביוגרפיה
יצחק רקובסקי נולד בשנת התרצ"ד (1933), לאביו הרב הגאון אברהם ברוך אבא זצ"ל, שכיהן כרב השכונות 'אבן ישראל', 'עזרת ישראל' והסביבה, אשר בירושלים, ולאִמו חיה-באשה. הוא גדל בשכונת כנסת ג' בירושלים, והיה שמיני מתוך תשעה ילדים. בצעירותו למד בישיבת עץ חיים, ולאחר מכן בישיבת חברון. החל בקריירה החזנית שלו בגיל 17, כנער במקהלת "שירת ישראל", שייסד ר' שלמה זלמן ריבלין הידוע בכינויו "אבי החזנים". כבר אז התבלט בקול הטנור שלו ובכישרונו המוזיקלי, וסומן כחזן מבטיח.
משרתו הראשונה הייתה בשנת 1962, בבית הכנסת "גבורת ישראל" ברחוב בר-כוכבא בתל אביב. במשרתו השנייה, בבית הכנסת הגדול בחולון, כבר נודע שמו של החזן רקובסקי כחזן ייחודי, ורבים נהרו לבית הכנסת לשמוע את תפילותיו בשבתות ובחגים. החזן רקובסקי הושפע עמוקות בין היתר מסגנונו המיוחד של החזן משה קוסוביצקי, ואף ביצע רבות מיצירותיו בתפילות השונות. זכור במיוחד ביצועו של החזן רקובסקי ליצירה "ובדברי קדשך" של החזן קוסוביצקי, מתוך תפילת ה"קדושה" במוסף של שבת, שהוא התבקש לבצע פעמים רבות. בשנת 1972 התקבל למשרת החזן הראשי בבית הכנסת הגדול בהר הכרמל בחיפה, שם שימש כחזן כשבע שנים. לאחר מכן עבר לכהן כחזן הראשי בבית הכנסת הגדול בהרצליה. במהלך השנים שלאחר מכן שימש רקובסקי כחזן ראשי במרבית מבתי הכנסת הגדולים בארץ, כדוגמת: בית הכנסת הגדול בבת ים, בית הכנסת הגדול בגבעתיים, בית הכנסת הגדול בנתניה, בית הכנסת הגדול בבני ברק, בית הכנסת תפארת צבי (הרמן הכהן) בתל אביב, בית הכנסת היכל מאיר (מאנה) בתל אביב, ובית הכנסת רמה בתל אביב. יש לציין כי מעבר למקהלת בניו שליוותה אותו לאורך השנים, החזן רקובסקי התפלל גם בליווי מקהלות החזנים הגדולות והידועות בארץ באותן השנים, כדוגמת: מקהלת "בן ברוך" בניצוחו של ניסן תורן ז"ל, מקהלת החזנים בניצוחם של שאול חכמי, אבי פרי ועוד.
שמו של החזן רקובסקי אף יצא מעבר לגבולות הארץ, והוא שימש כחזן בימים הנוראים בקהילות שונות: במונטריאול קנדה, בווינה אוסטריה, ביוהנסבורג דרום אפריקה ובלוס אנג'לס ארצות הברית.
לאורך השנים הופיע החזן יצחק רקובסקי בקונצרטים רבים בישראל ומחוצה לה, בטקסים רשמיים כדוגמת יום השואה ויום הזיכרון לחללי צה"ל, ואף התראיין ושר בתוכניות רדיו רבות ובטלוויזיה הישראלית.
החזן יצחק רקובסקי אף הלחין יצירות חזנות רבות מתוך תפילות השבת והימים הנוראים, אותם ביצע בהופעותיו השונות, ואף הקליט אותם באופן מקצועי באולפן הקלטות בליווי מקהלת בניו והוציא אותם על גבי דיסק.
בתאריך י"ד אב התשע"ז, התקיים קונצרט הצדעה לזכרו של החזן יצחק רקובסקי, בניצוחם של ד"ר מרדכי סובול ובנו אופיר סובול, ובהשתתפות בניו, והחזנים שי אברמסון, שמואל ברזילי, צבי גרינהיים, צבי וייס, יעקב מוצן, יעקב רובין, שמחה רוטנברג וישראל רנד.
החזן יצחק רקובסקי היה נשוי ללאה-אפרת, ולהם נולדו 5 ילדים: אבי, נעם, אוריאל, גילה וישי.
שירי אפלבי
שירי פרידה אפלבי (באנגלית: Shiri Freda Appleby; נולדה ב-7 בדצמבר 1978) היא שחקנית ובמאית טלוויזיה יהודייה-אמריקאית ממוצא ישראלי. מוכרת בשל השתתפותה בסדרה "רוזוול" בתור ליז פרקר, ובסדרה "Unreal" בתור רייצ'ל גולדברג.
ביוגרפיה
אפלבי נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית, לדינה ולג'רי אפלבי. אמה, דינה אפלבי (לבית בואדר), ישראלית-צברית למשפחה יהודית-ספרדית ממרוקו שהתיישבה בנתניה, והייתה מורה בבית ספר עברי בלוס אנג'לס. אביה אמריקאי וממשפחה יהודית-אשכנזית. היא ואחיה הצעיר איוון גדלו במשפחה שומרת כשרות, היא למדה בבית ספר עברי, ואף חגגה בת מצווה.
בשנים 1998–1999 למדה לתואר בספרות אנגלית באוניברסיטת דרום קליפורניה. ב־2010 בזמן צילומי "חיים בלתי צפויים", היא החלה ללמוד לתואר בפסיכולוגיה מאוניברסיטת פיניקס המקוונת, אותו השלימה לאחר כשנה וחצי.
קריירה
אפלבי התחילה את דרכה בגיל ארבע, בפרסומות שונות למוצרים כמו צ'ריוס ו־M&M's. לאחר כחמש שנים התחילה את דרכה כשחקנית בטלוויזיה, בהתחלה כשחקנית אורחת בתוכניות אמריקאיות מפורסמות כמו "שלושים ומשהו" (Thirtysomething), "דוגי האוזר", "ER", "משמר המפרץ", "זינה הנסיכה הלוחמת", "הרקיע השביעי", "בוורלי הילס 90210" ועוד.
בשנת 1999, בגיל 21, שיחקה לראשונה בתפקיד קבוע וראשי בסדרת הטלוויזיה "רוזוול", שם גילמה את ליז פארקר.
אפלבי לקחה חלק בכ-13 סרטים, בהם "אהבה מהי" (What Love Is) לצד קובה גודינג ג'וניור ואן הייש; "לאהוב כמו הרוח" (Love Like Wind); "המלחמה של צ'ארלי וילסון" (Charlie Wilson's War), לצד טום הנקס וג'וליה רוברטס.
ב־2008 קיבלה אפלבי תפקיד חוזר וקבוע בעונה ה-15 של הסדרה "ER", ושיחקה בסרט הטלוויזיה "לאהוב ולמות" בתפקיד של המתנקשת הילדי יאנג.
בשנים 2013–2014 שיחקה בארבעה פרקים בסדרה "בנות" של רשת HBO, וגילמה את נטליה.
בשנת 2015 החלה אפלבי לככב בסדרת הדרמה "Unreal" ברשת לייפטיים, בתור רייצ'ל גולדברג, עד לסיום הסדרה בתום עונתה הרביעית ב-2018.
בשנת 2022 ביימה פרק בודד (פרק 10) מתוך הסדרה הקומית "Maggie" של רשת הולו.
חיים אישיים
ביולי 2012 התארסה אפלבי לבן זוגה במשך כשנתיים, השף והמסעדן היהודי-אמריקאי ג'ון שוק. בתם הבכורה נולדה ב־23 במרץ 2013, והם התחתנו לאחר מכן. ב-17 בדצמבר 2015 נולד להם בן.
יחסי ברזיל–פולין
יחסי ברזיל–פולין הם היחסים הדו-צדדיים בין ברזיל לפולין. מעל 800,000 ברזילאים הם ממוצא פולני והופכים את ברזיל למדינה השנייה עם הקהילה הפולנית הגדולה ביותר בחו"ל (אחרי ארצות הברית). שתי המדינות חברות באו"ם.
היסטוריה
באמצע המאה ה-19 עודד פדרו השני, קיסר ברזיל, הגירה פולנית לברזיל ותמך בעצמאותה של פולין, שבאותה תקופה נשלטה על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית, האימפריה הרוסית והקיסרות הגרמנית. הדיפלומט הברזילאי, רוי ברבוסה, דגל בעצמאות פולין בוועידות האג בשנת 1907. בין השנים 1869–1920 היגרו לברזיל מעל 60,000 מהגרים פולנים. מרבית המהגרים הפולנים התיישבו במדינת פרנה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הכריזה ברזיל מלחמה על מעצמות המרכז. בתום המלחמה ברזיל השתתפה בחוזה ורסאי שהוביל להקמתה של פולין עצמאית. פולין השיגה את עצמאותה בשנת 1918 וברזיל הפכה לאומה הראשונה באמריקה הלטינית שהכירה בפולין ב-17 באוגוסט 1918. ב-27 במאי 1920, שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים וצירויות דיפלומטיות נפתחו בבירות זו של זו, בהתאמה. בתחילת מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939; ברזיל נותרה נייטרלית גם לאחר פלישת הכוחות הגרמנים לפולין. ב-22 באוגוסט 1942 הכריזה ברזיל מלחמה על גרמניה ואיטליה לאחר שטובעו שש ספינות ברזילאיות באוקיינוס האטלנטי על ידי צוללות גרמניות. גם הכוחות הברזילאים וגם הפולנים לחמו זה לצד זה במהלך המערכה בחזית האיטלקית. ב-12 בספטמבר 1945 הכירה ברזיל בממשלה הזמנית הפולנית של אחדות לאומית. זמן קצר לאחר מכן, שתי המדינות פתחו מחדש נציגויות דיפלומטיות.
בינואר 1961 הפך שר החוץ הפולני אדם רפצקי לנציג השלטון רם הדרג הראשון שביקר בברזיל. זמן קצר לאחר ביקורו, שדרגו שתי המדינות את משלחתן הדיפלומטית לשגרירויות. בשנת 1962 שר החוץ הברזילאי פרנשיסקו קלמנטינו דה סן טיאגו דנטש ביקר בפולין. במאי 1961 חתמו ברזיל ופולין על הסכם בנושא סחר והסכם על שיתוף פעולה תרבותי ומדעי נחתם באוגוסט 1963. בין השנים 1965–1985, ברזיל נשלטה על ידי דיקטטורה צבאית שבלמה את קידומם של היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות, בנוסף, פולין חוותה את מחאת תנועת האיגודים המקצועיים הפולנית סולידריות במהלך שנות השמונים אשר תרמו לקריסת הקומוניזם במדינה בשנת 1990. ב-1995 ביקר נשיא פולין לך ואלנסה בביקור רשמי בברזיל והיה לראש המדינה הפולני הראשון שביקר במדינה. בשנת 2002, נשיא ברזיל פרננדו אנריקה קרדוזו החזיר ביקור בפולין והיה לראש המדינה הברזילאי הראשון שביקר במדינה.
בינואר 2019 ביקר שר החוץ הפולני יאצק צ'פוטוביץ' בברזיל כדי להשתתף בהשבעה של הנשיא ז'איר בולסונארו. במאי 2020 חגגו שתי המדינות 100 שנות יחסים דיפלומטיים.
ביקורים רמי דרג
ביקורים רמי דרג מברזיל לפולין
ביקורים רמי דרג מפולין בברזיל
יחסי סחר
בשנת 2018 הסתכם המסחר הכולל בין ברזיל לפולין ב-1.8 מיליארד דולר. הייצוא העיקרי של ברזיל לפולין מורכב ממשאבים מינרליים, מכונות ומכשירים חשמליים, מזון, כימיקלים ופלסטיק. הייצוא של פולין לברזיל מורכב ממכונות ומכשירים חשמליים, כימיקלים וכן פלסטיק, בעיקר גומי סינתטי. ברזיל היא שותפת הסחר העיקרית של פולין באמריקה הלטינית. חברת המטוסים הברזילאית אמבראר מכרה מטוסים לפולין המשמשים את חברת הדגל הפולנית לוט פוליש איירליינס ומשרד ההגנה הלאומי. בשנת 2000 החלו המדינות החברות במרקוסור (הכוללות את ברזיל) והאיחוד האירופי (הכולל את פולין) במשא ומתן על הסכם סחר חופשי.
נרסיס לוון
נרסיס לוון (בצרפתית: Narcisse Leven; 1833-1915) היה עורך דין ופעיל חברתי יהודי-צרפתי.
למד בפקולטה למשפטים בפריז. היה מזכירו של אדולף כרמיה במשך חמש שנים, ואחד הפעילים בקבוצת האופוזיציה נגד נפוליאון השלישי. בתקופת מלחמת צרפת–פרוסיה שימש כמזכיר הכללי של משרד המשפטים הצרפתי אך עזב עם פרישתו של השר אדולף כרמייה ומאז סירב לכל משרה ממשלתית.
לוון לקח חלק פעיל בייסוד אליאנס כי"ח, ושימש כמזכיר כללי, סגן נשיא (1883–1898) וכנשיא מ-1898 עד מותו.
היה גם נשיא מועצת המנהלים של יק"א.
נכדו היה גוסטב לוון, שעמד בראש חברת פרייה והקים את קרן רש"י.
נונאטאקי מארטי
נונאטאקי מארטי או נונאטאקי מרטי (באנגלית: Marty Nunataks) הם קבוצה של שישה נונאטקים בחלקו המערבי של רכס בריטניה שבאנטארקטיקה.
קבוצת הנונאטאקים נמצאת באמצע הדרך בין הר הייבן לבין גבעת ואנטייג'.
הקבוצה משתרעת בכיוון מזרח - מערב, ואורכה 12 קילומטרים.
הנונאטאקים מתנשאים לגובה העולה על 2,000 מטרים מעל פני הים, כאשר ביניהם עמקים הנמוכים מהפסגות בכ-200 מטרים.
מקור השם
שם הנונאטאקים ניתן בשנת 2001.
קופה אמריקה 1999
קופה אמריקה 1999 (בספרדית: Copa América 1999) הוא טורניר הקופה אמריקה ה-39. הטורניר נערך מ-29 ביוני ועד 18 ביולי 1999 בפרגוואי. בטורניר זכתה נבחרת ברזיל לאחר שניצחה במשחק הגמר את נבחרת אורוגוואי בתוצאה 3–0.
לטורניר זה הוזמנו שתי נבחרות שאינן מדרום אמריקה – נבחרת מקסיקו ונבחרת יפן, אשר הפכה לנבחרת הראשונה מחוץ ליבשת אמריקה אשר משתתפת בטורניר.
מלכי השערים
5 שערים
4 שערים
3 שערים
קרן הון סיכון
קרן הון סיכון (באנגלית: Venture Capital fund, בראשי תיבות: VC) היא קרן השקעות פרטיות, המשקיעה כספים במיזמים ובחברות הזנק ("סטארט אפ") אשר הערכת הסיכונים בהם היא גבוהה, מתוך ציפייה לתשואות גבוהות במקרה של הצלחתם. קרנות הון סיכון הן דרך השקעה מקובלת ונפוצה לגיוס הון לצורך השקעה בחברות הזנק מתחום ההיי-טק.
מבנה הקרן ותהליך ההשקעה
הקרן מגייסת בעצמה כספים בבנקים, שוק ההון, משקיעים מוסדיים או פרטיים (בעלי אחריות מוגבלת - LP), והיא נתונה לניהול של נאמן הקרן או מועצת המנהלים שלה. קרנות הון סיכון נוהגות להשקיע הון בחברות הזנק, לפעמים תוך הכפפת הפעילות בחברת ההזנק לסדרה של תנאים. כמו כן, תמורת ההשקעה בתנאי אי-הוודאות של חברת ההזנק, נוהגות קרנות הון סיכון לקחת לעצמן אחוזים ניכרים מהון המניות של בעלי החברה (לרוב היזמים), כפיצוי על הסיכון הרב שבהשקעה. לרוב, הקרנות מעדיפות שלא להשקיע בחברות הזנק הנמצאות בשלביהן הראשוניים ("Pre-Seed" ו-"Seed" (הון ראשוני)) ואז, בדרך כלל, אמצעי המימון העיקריים הם חממות טכנולוגיות ואנג'לים - אלא כשהרעיון, המוצר, הכיוון העסקי או הטכנולוגיה של החברה כבר מגובשת (שלב ה-"Early Stage" והלאה).
מנהלי הקרן (השותפים הכלליים - GP) הם לרוב בעלי ניסיון טכנולוגי ועסקי ותומכים בחברה, לא רק מבחינה כספית אלא גם מבחינה ניהולית, אסטרטגית ושיווקית. עבור עבודתם הם מקבלים דמי ניהול שנתיים, ובנוסף אחוז מהרווחים נטו של הקרן (Carried Interest).
כספי הקרן מושקעים בחברות העשויות להשיג לפי הערכות כלכליות רווחים, או בעלות סיכוי לתשואה גבוהה, תוך מודעות לכך שאחוז ניכר מהחברות לא יגיעו ליעדן וייסגרו במהלך תהליך הפיתוח. לפיכך, אסטרטגיית ההשקעה של קרנות הון הסיכון, המשקיעות רק באחוזים בודדים מהמיזמים המוצגים בפניהן, מבוססת על בחינת הסבירות של אקזיט תוך מספר שנים מיום ההשקעה, לצד הערך העתידי וההחזר על ההשקעה (ROI) הצפוי של אקזיט זה. במקרים מסוימים, אקזיט בודד עשוי להחזיר את ההשקעה של קרן שלמה. בתקופת ההשקעה (שמתבצעת בשלבים) מחויבת החברה בשקיפות ובדיווחים סדירים של התקדמותה ומידת עמידתה ביעדים למנהלי הקרן, והתייעצות עימם בתהליך קבלת ההחלטות (בדיקת נאותות באנגלית: Due Diligence).
אורך חייה של קרן הון סיכון לרוב בין שבע עד עשר שנים, כאשר תקופה זו ניתנת להארכה, במידה והמשקיעים נותנים לכך את הסכמתם. בתקופה זו נדרשת הקרן להשקיע את כספה, ובסופה לממש את השקעותיה על ידי מכירת מניות חברת ההזנק לחברה אחרת (בתהליך שנקרא אקזיט (Exit)), לחברה המושקעת בחזרה (במקרה ולחברה המושקעת יש רווחים ריאליים ממכירות המוצר החדש) או להנפיקן בבורסה (IPO). כאשר חברת ההזנק מנצלת את רוב הכסף שגויס בסיבוב הראשון של ההשקעה, היא יכולה לפנות למשקיעים בה, שביניהם נמצאת בדרך כלל קרן הון הסיכון, בבקשה לבצע סבב גיוס נוסף. בסבב זה תיתכן גם הוספה של קרנות סיכון נוספים או משקיעים אחרים - תוך כדי דילול המשקיעים הקיימים. ייתכנו גם סיבובי גיוס נוספים, לרוב בחברות שמתחילות למכור מוצרים ומתקרבות או מגיעות לרווחיות.
סוגי קרנות הון סיכון
בנוסף לקרנות ה'קלאסיות' שפועלות על פי המודל שהוצג לעיל, ישנן גם קרנות מסוגים אחרים כגון קרנות הון סיכון תאגידיות (Corporate VC), שמבצעות לרוב השקעות אסטרטגיות בחברות שעשויות לשרת בראייתם את החברה בעתיד; 'קרן של קרנות' (Fund of Funds), שמשקיעה בקרנות הון סיכון קיימות; קרנות הון סיכון ממשלתיות (Government VC) ועוד. כמו כן, לצד קרנות הון הסיכון מצויות קרנות ההשקעה הפרטיות (Private Equity), שמשקיעות בחברות בוגרות יותר, כולל אלו שבגרו מתעשיית ההון סיכון.
היסטוריה
קרנות הון הסיכון החלו להופיע בארצות הברית לאחר תום מלחמת העולם השנייה. שתי קרנות הון הסיכון הראשונות נוסדו בשנת 1946, במטרה לעודד השקעה של המגזר הפרטי ביזמות עסקית של חיילים משוחררים: ARDC) American Research and Development Company) ו-J.H. Whitney & Company (על ידי ג'ון היי ויטני ובֵנו שמידט). הקרנות היו מוצלחות מאוד מבחינת התשואה שהניבו למשקיעים, ועובדה זו עודדה הקמה של קרנות נוספות שבאו בעקבותיהן.
החל מסוף שנות ה-70 החלו הקרנות לפרוח כאמצעי מימון מקובלים לפיתוח מיזמים חדשים בתחום הטכנולוגיה והמחשבים. רבות מחברות ההזנק והקרנות קבעו את מקומן בעמק הסיליקון, קליפורניה ובמסצ'וסטס בחוף המזרחי, ושתיהן הפכו למרכזים הטכנולוגיים הבולטים של ארצות הברית. שנת 1978 הייתה השנה הראשונה של גיוס הון משמעותי על ידי תעשיית הון הסיכון – באותה שנה גויסו $750 מיליון. עם העברת חוק הפנסיה בארצות הברית בשנת 1974 (ERISA), נאסר על קרנות פנסיה להחזיק השקעות מסוימות שנחשבו מסוכנות כגון השקעות בחברות פרטיות. בשנת 1978 הוגמשו חלק מתקנות ERISA ולקרנות הפנסיה הותר להזרים כספים לקרנות הון הסיכון.
ההצלחה הציבורית של תעשיית קרנות ההון בשנות ה-70 המאוחרות ושנות ה-80 המוקדמות של המאה ה-20 עודדה הקמת קרנות רבות. מכמה עשרות בודדות בתחילת העשור, מספר פירמות קרנות הון הסיכון הגיע לכ-650 בסופו. למרות הגידול במספר קרנות הון הסיכון, ההון המנוהל על ידי קרנות אלו גדל רק ב-11% במהלך העשור – מ-$28 מיליון ל-$31 מיליון. הגידול בהיקף התעשייה הואט במעט לקראת סוף שנות השמונים של המאה ה-20 עקב הגידול בתחרותיות בין הפירמות השונות, העובדה שהחלו להיווצר הפסדים מהשקעות מסוימות וכן קריסת שוק ההון בשנת 1987.
הפופולריות והביצועים של הקרנות הגיעו לשיאן בשנות בועת הדוט-קום (1995-2000), אך הן גם היו הראשונות להיפגע מהשפעתו ההרסנית לאחר התפוצצות הבועה, כאשר חברות רבות נסגרו ומרבית הקרנות הסבו הפסדים למשקיעיהם. החל משנת 2004 החלו הקרנות להתאושש, אך ההשקעות המשיכו לסבול מתנודתיות ולא התקרבו עוד לשיאים שנקבעו בתקופת הבועה.
בשנת 2008 השקיעו הקרנות האמריקניות 28.8 מיליארד דולרים ב-2550 חברות. 13.4 מיליארד דולרים הושקעו באותה שנה ב-1416 עסקאות על ידי קרנות מחוץ לארצות הברית, בעיקר בקנדה, אירופה, בסין ובישראל. ב-2007 הוקמה ברוסיה החברה הרוסית להון סיכון, כחברה ממשלתית להשקעות ובין השקעותיה הראשונות היו בתי השקעות ישראליים שונים.
תחומי ההשקעה של קרנות הון הסיכון הם לרוב בתחומים טכנולוגיים כגון: תוכנה, אינטרנט, מדיה, ביוטכנולוגיה, מיכשור רפואי ופרמצבטיקה. קיימות גם קרנות המתמחות באפיקים ספציפיים כגון: אנרגיה חלופית וטכנולוגיות מיחזור (קלינטק), חקלאות ועוד.
תעשיית ההון סיכון בישראל
קרן הון הסיכון הראשונה בישראל, "קרן אתנה", הוקמה בשנת 1985 על ידי גדעון טולקובסקי ביחד עם אביו, מפקד חיל אוויר לשעבר, דן טולקובסקי ופרד אדלר, משקיע הון סיכון מניו יורק. אתנה השקיעה בחברות EFI של אפי ארזי ובמרקיורי אינטראקטיב בראשית דרכן.
בשנת 1990, הוקמה תוכנית "ענבל", יוזמה לעידוד פעילות קרנות הון סיכון המגובה בכספי הממשלה, באמצעות חברת הביטוח הממשלתית ענבל שהייתה ערבה ל-80% מההשקעות בקרן. במסגרת התוכנית הוקמו 4 קרנות הון סיכון: "מרתון", "תעוזה", "שדות מו"פ" ו"מופת" שנסחרו בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
תעשיית הון סיכון ענפה בישראל התפתחה, בין השנים 1992 ל-1994, לאחר שהממשלה הקימה את "תוכנית יוזמה" בשיתוף המדען הראשי של משרד התמ"ת, אשר מימנה הקמה של עשר קרנות הון סיכון וחממות טכנולוגיות רבות שסייעו משמעותית לזינוק תעשיית ההייטק בישראל והפיכת תעשיית ההון סיכון בישראל לאחת הגדולות בעולם.
בין הקרנות הבולטות והגדולות בישראל כיום ניתן למנות את NVP, פיטנגו, JVP, וינטג׳, גלילות קפיטל פרטנרס, ויולה, TLV Partners, ג'נסיס, מאגמה, Aleph וקרן גיזה. לצידם פועלות כמה עשרות קרנות קטנות יותר שמשקיעות לרוב בשלבים מוקדמים. כמו כן פועלות בישראל קרנות זרות רבות, ברובן אמריקאיות, המשקיעות באופן קבוע בישראל, כגון קרן סקויה קפיטל, בסמר ועוד. התחומים העיקריים בהן מתמקדות הקרנות הן תוכנה, אינטרנט, מדעי החיים ותקשורת. בשנים האחרונות יש מעורבות רבה יותר של אנג'לים (משקיעים פרטיים) בהשקעות, וכן פלטפורמות של מימון המונים המאפשרות גיוס הון ישירות ממשקיעים רבים במקום מקרנות.
טרכודון
מאפיינים
בעל לסת ארוכה ובה שיניים פנימיות גדולות ששימשו לטחינת מזון צמחי. כיום רואים בשיניים שנמצאו שיניים של דינוזאורים צרטופסיים בעוד מרבית הגוף שנמצא אולי היה זהה לשרידי הקלאוזאורוס, האדמונטוזאורוס, הקוריתוזאורוס והקריטוזאורוס הקרובים. לצידו של דינוזאור זה נמצאו דינוזאורים נוספים שבוטלו בהמשך כמו הדיינודון (Deinodon) והפלאוסקינקוס אך גם הטרודון שנחשב לסוג תקף כיום.
פערי שכר מגדריים
פער שכר מגדרי הוא ההפרש הממוצע בין השכר (או התגמול הכספי) שמקבלים גברים ונשים. בדרך כלל נשים מרוויחות משכורת נמוכה מגברים. יש שני מספרים שונים שמייצגים את פער השכר המגדרי - פער השכר הלא מתוקנן ופער השכר המתוקנן, כשהאחרון לוקח בחשבון את כמות השעות של השכר (שכר שעות, משרה חלקית, משרת אם או משרה מלאה), את המקצוע הנבחר (שבו השכר משתנה דרמטית), את רמת ההשכלה, ואת הניסיון המקצועי. בארצות הברית למשל - ההפרש הלא מתוקנן הוא ששכר נשים הוא כ-79% משכר הגברים, בהשוואה ל-95% משכר הגברים לפי פער שכר מתוקנן. Gender pay gap
הסיבות לפערים נובעות מהבחירות האישיות שנשים רבות לוקחות, ומגורמים חיצוניים שונים. דוגמה לבחירה מרצון יכולה להיות, בחירה לעבוד במשרה חלקית, על אף שהאפשרות לעבוד במשרה מלאה זמינה גם כן. דוגמה לבחירה שלא מרצון היא הצורך לעבוד בעבודה עם תשלום נמוך, משום שאין גישה להשכלה גבוהה. דוגמה לגורם חיצוני היא אפליה מינית.
פערי שכר מגדריים יכולים להוות בעיה מנקודת מבט של מדיניות ציבורית, גם כאשר הסיבה לפערים היא בחירה מרצון, שכן היא מקטינה את התוצר הכלכלי, ומשמעותה היא שנשים נוטות יותר להיות תלויות בתשלום מצד אגף הרווחה, בעיקר בגיל מבוגר.
הפרשי השכר בין נשים לגברים הפכו לנושא שנמצא במחלוקת ציבורית בכל המדינות המתועשות משנות ה-70 של המאה ה-20 ואילך.
הפורום הכלכלי העולמי מוקדש לנושא זה ומדי שנה הארגון מפרסם את דו"ח פערי השכר המגדריים הגלובלי אשר מציג את המצב הנוכחי של השוויון בין המינים בתחומים שונים לפי מדינות.
פרספקטיבה היסטורית
ניתוח מטא-אנליזה משנת 2005 שבוצע על ידי דוריס ויכלסבאומר ורודולף ווינטר-אבמר ושכלל 260 מחקרים בנושא שבוצעו במעל ל -60 מדינות מצא שמשנות ה -60 ועד שנות ה-90 הממוצע של פערי השכר בין גברים לנשים בעולם צנח מ-65% ל -30%. עיקר הירידה הזו נובעת מכך שכיום בדרך כלל לנשים בשוק העבודה יש חינוך, הכשרה, וקשרים טובים בהרבה.
ניתוח מטא-אנליזה נוסף מ-1998 שמתבסס על 41 מחקרים אמפיריים על פערי השכר המגדריים מצא שהפער מצטמצם בכ-1% מדי שנה.
מחקר שנערך בשנת 2011 על ידי ה-CMI הבריטי גילה שאם העלייה במשכורות של נשים תמשיך עבור מנהלות בשיעורים הנוכחיים, הפער בין הרווחים של מנהלות למנהלים לא ייסגר עד שנת 2109.
חישוב פער השכר המגדרי
פער השכר המגדרי הוא ההפרש הממוצע בין הגמול של כל הגברים והנשים שעובדים במדגם נבחר. פער השכר המגדרי מיוצג בדרך כלל כאחוז או כשיעור של "ההפרש בין ההכנסה הממוצעת ברוטו להכנסה לשעה (או ההכנסה השנתית) של גברים ונשים כאחוז מהרווחים ברוטו של הגברים".
פער השכר המגדרי הלאומיים מבוססים בדרך כלל על מדגם של כלל האוכלוסייה העובדת במדינה. ארגונים לא ממשלתיים מבצעים את החישוב לדגימות שונות. לדוגמה, פער השכר המגדרי לפי קבוצה אתנית, בתוך ארגון מסוים, או כהשוואה של הגברים והנשים בארגון בהם הם מקבלים בדיוק את אותו השכר.
מחקר שנערך בישראל ב-2016 מצא כי הגורם בעל ההשפעה הרבה ביותר על פער השכר בין נשים לגברים (71%) הוא ההבדל במספר שעות העבודה. היקף המשרה הנמוך יותר של נשים מסביר 57 אחוזים מן הפער, וההבדלים בין המקצועות השונים שבוחרים גברים ונשים אחראים ל-14 אחוזים נוספים של פערי השכר בין גברים לנשים בישראל.
סיבות לקיומם של פערי שכר מגדריים
פערי שכר מגדריים הם תופעה סוציו-תרבותית והמתייחסות לדפוסי התנהגות, תפקידים ואחריות ומבוסס על ההקשרים החברתיים והתרבותיים. פערי שכר מגדרים הם תוצאה של עבודה בתעשיות שונות, וותק הממוצע בתפקידים, ההבדלים בשעות העבודה ואפליה.
דוגמה לבחירה מרצון יכולה להיות בחירה לעבוד במשרה חלקית, על אף שהאפשרות לעבוד במשרה מלאה זמינה גם כן. דוגמה לבחירה שלא מרצון היא הצורך לעבוד בעבודה עם תשלום נמוך משום שאין לאדם גישה להשכלה גבוהה. דוגמה לגורם חיצוני היא אפליה מינית.
בספרו מדוע גברים מרוויחים יותר? טוען החוקר וורן פארל שישנן 25 בחירות שעושות נשים עובדות, אשר מובילות בהמשך הדרך להגדלת פערי השכר. לדוגמה: בחירה במקצועות עם הכנסה נמוכה יותר, בטוחים יותר, בקרבה למגורים, בשעות נוחות יותר, נשים ממעטות לבקש העלאות שכר, ועוד. במקביל, הוא טוען שאלו בחירות המובילות לחיים שמחים ומאוזנים יותר, ומעודד גם גברים לקדם איזון עבודה-משפחה בחייהם. בנוסף, הוא מדגיש כי פערי השכר אינם בין נשים לגברים, אלא למעשה זהו "פער בין גברים נשואים עם ילדים, לנשים נשואות עם ילדים"
אפליה מינית
טענות על כך שנשים פחות מוכנות לתת מעצמן למקומות עבודה ושיש להן פחות יכולת לנהל משא ומתן על המשכורות שלהן ועל כך שהן צריכות להתמודד עם אפליה מינית בשוק העבודה מיוחסות לעיתים קרובות כגורם העיקרי ל-25% עד 40% מפערי השכר המגדריים הלא-מתוקנים. מחקר שנערך בשנת 2018 מצא שגברים בעלי הישגים גבוהים נבחרים לעיתים רבות יותר על ידי מעסיקים מאשר נשים בעלות הישגים גבוהים (בשיעור של כמעט 2 ל-1).
לפי הנציבות האירופית אפליה מינית מתחלקת למספר קטגוריות. בעוד שאפליה ישירה, כאשר משלמים לאישה פחות מאשר לגבר שעובד באותו משרה, היא בעיה קיימת, בעיה מהותית יותר לפי הנציבות האירופית היא ההמעטה בערך של עבודה שמבוצעת על ידי נשים, שכן לנשים משלמים פחות עבור עבודה בעלת ערך שווה משום שבאופן כללי קיימת בדרך כלל הפחתה בערך של תחומי התעסוקה בהן עובדות בעיקר נשים.
משפחה
מחקרים הראו שחלק ניכר מפערי השכר המגדרי נובע מכך שנשים בוחרות להביא ולגדל ילדים. התופעה של שכר נמוך יותר עקב ההיריון מכונה לעיתים "תופעת הענישה על בחירה באימהות". הסכמי השכר הקיבוציים בישראל התירו לאמהות לעבוד פחות מאשר אבות. כיום ההבדל בין אבות לאמהות רלוונטי רק למשפחות בהן אחד ההורים אינו עובד.
הבחירה באימהות יכולה להשפיע גם על אפשרויות העבודה שיהיו זמינות בפני אימהות לאחר מכן. באופן מסורתי הנשים הן אלה שבחרו מרצונן לעזוב את כוח העבודה באופן זמני על מנת לטפל בילדיהם או כי לא הייתה להן אפשרות אחרת. כתוצאה מחוסר רציפות, נשים נאלצות לבחור משרות עם שכר נמוך יותר משום שאותן המשרות מאפשרות להם גמישות רבה יותר. מאחר שנשים בממוצע עובדות פחות שעות מגברים, ממילא הן צוברות פחות ניסיון.
תפקידי מגדר
גורם חברתי נוסף, הקשור לאלו שהוזכרו לעיל, הם הציפיות והאמונות המשותפות המוחלות על נשים רבות בכוח העבודה על בסיס מגדרם. במקרים רבים, בעיני העובדים, נשים בתפקידים ניהוליים עשויים להיחשב כחסרות אומץ, מנהיגות, והדחף שיש לגברים בתפקידים ניהוליים, אף על פי שהן בפועל משיגות את אותן התוצאות כמו הגברים במונחים של עבודה על פרויקטים, והשגת תוצאות לחברות שמעסיקות אותן.
יחסי מזרח טימור–מקסיקו
יחסי מזרח טימור–מקסיקו הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הדמוקרטית של מזרח טימור למדינות המקסיקניות המאוחדות. שתי המדינות חברות באו"ם.
היסטוריה
ב-20 במאי 2002, מזרח טימור קיבלה את עצמאותה מאינדונזיה. בטקס העצמאות השתתף סגן שר החוץ של מקסיקו מיגל מרין בוש. מקסיקו הכירה מיד בעצמאותה של מזרח טימור, והפכה למדינה השנייה באמריקה הלטינית שעושה זאת. כחברה לא קבועה במועצת הביטחון של האו"ם, הצביעה מקסיקו בעד החלטה 1414 של מועצת הביטחון של האו"ם הממליצה לקבל את מזרח טימור לאומות המאוחדות. ב-26 בספטמבר 2003, שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים.
במאי 2008 ערך שר החוץ של מזרח טימור, זקריאס דה קוסטה, ביקור רשמי במקסיקו, והפך לפקיד הממשל הבכיר ביותר ממזרח טימור שביקר במקסיקו. במהלך פגישה עם שרת החוץ המקסיקנית, פטרישיה אספינוסה קנטלאנו, שתי המדינות דנו בעניין חיזוק היחסים הדו-צדדיים בין שתי המדינות. שני השרים הסכימו לשתף פעולה במסגרת האו"ם, שם ניתן למצוא נושאים בעלי עניין משותף בין המדינות. באפריל 2014, משלחת ממזרח טימור השתתפה במפגש הראשון בדרג הגבוה של הפסגה העולמית לשיתוף פעולה יעיל לפיתוח במקסיקו סיטי.
יחסי סחר
בשנת 2018, הסחר בין מזרח טימור למקסיקו הסתכם ב-287 אלף דולר. היצוא העיקרי של מזרח טימור למקסיקו כולל חלקים למכשירי טלפון, וסחורה לקידום תעשיית הקפה. למקסיקו אין יצוא רשום למזרח טימור.
טוני ליאון
טוני ליאון בשמו המלא אנתוני ג'יימס "טוני" ליאון (באנגלית: Anthony James "Tony" Leon, נולד ב-15 בדצמבר 1956 בדרבן) הוא פוליטיקאי ועורך דין דרום-אפריקאי, יהודי, פרשן פוליטי ומחבר, שהיה מנהיג המפלגה הדמוקרטית בשנים 2000-1994 ואחר כך מנהיג "הברית דמוקרטית" בדרום אפריקה בשנים 2007-2000 .ליאון היה מנהיג האופוזיציה בפרלמנט של דרום אפריקה בשנים 2007-1999. (חבר בפרלמנט עוד משנת 1989). בשנים 2012-2009 כיהן כשגריר ארצו בארגנטינה. אחרי שנת 2012 מכהן טוני ליאון כיושב ראש חברת Resolve Communications (Pty) Ltd לייעוץ בתחום תקשורת אסטרטגית וניהול מוניטין וכיועץ בכיר לחברת K2 Intelligence (מיסודם של ז'ול וג'רמי קרול) לייעוץ בתחום מחקרים בינלאומיים וניתוח סיכונים. כמו כן מפרסם ליאון מדורים שבועיים או חודשיים קבועים בעיתוני קבוצת "Times Media Group Ltd": "ביזנס דיי", "סנדיי טיימס" ו"טיימס"
ילדות וצעירות
טוני ליאון נולד בשנת 1956 בעיר דרבן בדרום אפריקה כאחד משני הבנים של משפחה יהודית ואנגלופונית. אביו, עורך הדין רמון נייג'ל ליאון (יליד יוהנסבורג, 2018 - 1925), היה לשופט,  וכיהן, בין השאר, כנשיא בית המשפט העליון של סווזילנד וחבר בבית המשפט העליון של ממלכת לסוטו. אמו היא שילה לבית הרמן. ליאון למד במכינת קליפטון ואחר כך בפנימיית מכללת קרסני על יד דרבן. בהמשך למד משפטים באוניברסיטת ויטווטרסראנד ביוהנסבורג ועבד כעורך דין. הוא נמשך לפוליטיקה מגיל 12. בימי הלימודים נבחר ליושב ראש ארגון הסטודנטים למשפטים ולסגן יושב ראש ארגון הסטודנטים באוניברסיטה. ב-1986 היה לאון למרצה בפקולטה למשפטים.
פעילותו הפוליטית
החל משנת 1974 הוא היה פעיל במפלגה הפרוגרסיבית האופוזיציונית של הלן סוזמן שהתנגדה למפלגה הלאומית השלטת ולמשטר האפרטהייד שלה. לדבריו הלן סוזמן והרי שוורץ היו הדמויות שהיוו מופת עבורו. ב-1986 נבחר למועצת העיר יוהנסבורג מטעם מפלגתו והיה בה מנהיג האופוזיציה.
בשנת 1989 אחרי שהמפלגה הפרוגרסיבית התאחדה עם שתי קבוצות פוליטיות והפכה למפלגה הדמוקרטית, ליאון נבחר כנציג מפלגה זו בפרלמנט הדרום אפריקאי מטעם המחוז האוטון. בשנים 1994-1990 הוא עמד בראש הוועדה לזכויות האזרח Bill Of Rights, היה חבר ב- „Convention for a Democratic South Africa“ (CODESA) והשתתף במשא ומתן על חוקת דרום אפריקה בקמפטון פארק (1993-1992) שהביא לסיום רשמי של האפרטהייד ולהשכנת דמוקרטיה רב-מפלגתית בדרום אפריקה.
בה-1994 נבחר ליאון מחדש בבחירות הראשונות לפרלמנט שקויימו אחרי ביטול האפרטהייד ומיד אחר כך נבחר למנהיג המפלגה הדמוקרטית. כשבשנת 1999 ירדה באופן דרמטי כוחה של המפלגה הלאומית החדשה (מ-82 מנדטים ל-28), בפרלמנט החדש שנשלט ב-2/3 על ידי הקונגרס הלאומי האפריקאי, הפך ליאון בפועל לראש האופוזיציה, כשלמפלגתו 38 מושבים בפרלמנט, פי 5 משבעבר. באפריל 2000 ניהל בהצלחה התנגדות חריפה לשינוי שם בירת דרום אפריקה - פרטוריה. באותה שנה, 2000, בבחירות המקומיות זכתה המפלגה החדשה שלו - הברית הדמוקרטית - בלמעלה מ-22 אחוזים, הישג משמעותי. בבחירות בשנת 2004 השיגה  "הברית הדמוקרטית"  12.37% מהקולות.
בראש האופוזיציה היה ליאון מבקר חריף של כישלונותיו של שלטון ה-ANC תחת מנהיגותו של נלסון מנדלה ובעיקר תאבו מבקי בהתמודדות עם העוני, האבטלה, הפשיעה הזוחלת והתפשטות מגפת האיידס. פעילותו הפוליטית זכתה להערכה מצד הציבור ומצדו של נלסון מנדלה עצמו. ליאון כיהן תקופה כסגן יושב ראש של האינטרנציונל הליברלי. בשנת 2004 הביע ליאון תמיכה בהחזרת עונש המוות. זאת בנסיבות העלייה הבלתי-נסבלת של הפשיעה במדינה.
קלאו מזרחי
קלאו מזרחי (שם מדעי: Anthracoceros albirostris) הוא מין של עוף טרופי בינוני במשפחת הקלאוניים.
טוני ליאון
אחרי פרישתו מן הפוליטיקה
בנובמבר 2006 הודיע ליאון שלא יציג יותר את מועמדותו לראשות הברית הדמוקרטית באפריל 2007. במקומו נבחרה ראשת העיר קייפטאון, הלן זילה. הוא נשאר חבר באספה הלאומית עד שנת 2009. בשנת 2007 הוזמן כעמית בבית הספר ע״ש קנדי באוניברסיטת הרווארד. ב-3 באוגוסט 2009 התמנה על ידי הנשיא ג'ייקוב זומה כשגריר דרום אפריקה בארגנטינה, אורוגוואי ופרגואי עם המושב בבואנוס איירס וכיהן בתפקיד זה עד ספטמבר 2012. בעת כהונתו כשגריר יחסי הסחר והתיירות בין דרום אפריקה לארגנטינה התחזקו באופן ניכר.
קלאו מזרחי
הקלאו המזרחי הוא הקלאו הקטן ביותר החי באסיה אך גדול בגודלו יחסית לקלאויים ולטוקוסים האפריקניים; אורכו של זכר מגיע ל-55–60 ס"מ ונקבות אף קטנות יותר. מוטת הכנפיים בממוצע היא 23–36 ס"מ. אורכו של המקור 19 ס"מ בממוצע אצל זכר בוגר, וכ-16 ס"מ אצל נקבה בוגרת.
טוני ליאון
אחרי פרישתו מן הפוליטיקה
מאז פועל ליאון כיועץ, מרצה, סופר ופרשן פוליטי בעיתונות המקומית והבריטית.
קלאו מזרחי
הקלאו חי ביערות גשם אך לעיתים, בשונה מרוב הקלאויים, הקלאו מבקר ביישובי אדם כדי לאכול פירות אך עדיין מבלה הרבה מזמנו ביערות הגשם. הפרטים ממין זה מקננים רק ביערות. תחום תפוצתו מתפרס על המדינות בנגלדש, הודו, בהוטן, ברוניי, קמבודיה, סין, אינדונזיה, לאוס, מלזיה, בורמה, נפאל, סינגפור ותאילנד.
טוני ליאון
חייו הפרטיים
טוני ליאון מתגורר בקייפטאון והוא נשוי החל משנת 2000 לאשה ישראלית, מיכל  ליאון  (בעבר אבן זהב, נולדה כמיכל לבנון בתל אביב) שאותה הכיר בשנת 1996. יש לו שני ילדים חורגים: נועה ואיתי מנישואיה הראשונים של אשתו.
אחיו, פיטר ליאון, הוא גם כן פוליטיקאי.
Plesiochronous Digital Hierarchy
PDH (ראשי תיבות באנגלית של "היררכיה פלזיוכרונית דיגיטלית") הוא פרוטוקול תקשורת במערכות טלפוניה. משמעות המילה פלזיוכרוני קשורה לעובדה כי רשתות מבוססות טכנולוגית PDH, עובדות במצב בו חלקים שונים מהרשת אינם מסונכרנים.
רוב ממשקי PDH מועברים על זוגות שזורים חשמליים (עד קצב נתונים של 45 מגהביט/שנייה) או במערכות רדיו מיקרוגל, אולם ישנם מקרים מועטים בהם נעשה שימוש גם בסיבים אופטיים עבור קצב של 140 מגהביט/שנייה.
טכנולוגיה זו מוחלפת בהדרגה בטכנולוגיית SDH.
מימוש
המימוש האמריקאי והאירופאי שונים במקצת מבחינת רוחב המסגרות, אבל מבוססים על אותם עקרונות. המימוש של ה-E-carrier האירופאי מפורט פה:
מסגרת התקשורת הבסיסית - E1 - היא בקצב של 2048 קילו סיביות לשנייה (קס"ש). לצורך העברת טלפוניה היא מחולקת ל-30 ערוצי שיחה של 64 קס"ש ו-2 ערוצי איתותים וסינכרון של 64 קס"ש כל אחד. בצורה אלטרנטיבית, כל המסגרת בקצב 2048 קס"ש יכולה לשמש להעברת נתונים.
כדי להעביר מספר אפיקים של 2 מס"ש במקביל ניתן לרבב ארבע מסגרות E1 לתוך מסגרת אחת. זה נעשה על ידי לקיחת הסיבית הראשונה מהמסגרת הראשונה, את הסיבית השנייה מהמסגרת השנייה, מהשלישית ואז מהרביעית. המרבב גם מוסיף עוד סיביות בסוף המסגרת החדשה שנוצרה לצורך סנכרון. המסגרת החדשה שנוצרה נקראת E2 והיא ברוחב של 8,448 קס"ש (בערך 4 מס"ש). באותה צורה ניתן לרבב ארבע מסגרות E2 לקבלת מסגרת E3 ברוחב 34 מס"ש. כל היררכית ריבוב מוסיפה סיביות סנכרון ולכן רוחב הפס תמיד גדל ביותר מפי-4.
חסרונות
החיסרון העיקרי של הפרוטוקול הוא שהוא מצריך שימוש במרבב עבור כל היררכיה של מסגרות. לדוגמה: כדי לשלוף ערוץ שיחה בודד מתוך מסגרת E3 יש צורך במרבב שיוציא את מסגרת ה-E2 ממסגרת ה-E3, מרבב שיוציא את מסגרת ה-E1 ממסגרת ה-E2 ומרבב שיוציא את אפיק השיחה הבודד מתוך מסגרת ה-E1.
היחידה הארצית למאבק בפשיעה הכלכלית
היחידה הארצית למאבק בפשיעה הכלכלית (יאל"כ) היא יחידה במשטרת ישראל המופקדת על מאבק בעבירות פליליות בעלות מאפיינים כלכליים הגורמות לפגיעה בקופה הציבורית, תת-יחידה של להב 433.
היחידה למאבק בפשיעה הכלכלית הוקמה בשנת 2004 על פי החלטת הממשלה לאחר שזוהו תופעות פשיעה ברמות חומרה שונות, אשר גורמות נזק כספי ישיר ועקיף לקופה הציבורית, ונוכח תובנה כי בחברה הישראלית התפתחו נורמות פסולות להוצאת כספים מהקופה הציבורית במרמה. נורמה פסולה זו הצליחה לחדור לרבדים רחבים בחברה, הן בשל אדישותה ולעיתים בעידוד ובשיתוף פעולה מצד גורמים עבריינים שונים.
ייעוד
הובלה של מאבק כלל מערכתי לצמצום תופעות של פשיעה כלכלית - הוצאת כספים או מניעת כספים מן הקופה הציבורית או אובדן/נזק לנכסים ציבוריים ו/או לקופת המדינה.
עיסוק
בנוסף לאלו מטפלת היחידה בארגוני פשיעה, בעבירות פליליות וכלכליות חמורות המבוצעות על ידי עבריינים הפועלים במסגרת ארגוני פשיעה או מטעמם.
חיל האוויר במהלך מבצע אחים
פעילותו של חיל האוויר במסגרת מבצע אחים כללה הנחתה של מטוסי הרקולס בסודאן והעלאת עולים באמצעותם ישירות לבסיסי החיל בישראל. הפעילות כללה שיתוף פעולה עם המוסד והקומיטי. במסגרת הפעילות עלו 4,162 עולים שהם כרבע מהעולים במבצע אחים.
רקע
בתחילת שנות ה-80 החל המוסד במאמצים להעלאת יהודי אתיופיה בטיסות אזרחיות, ממחנות הפליטים בסודאן בהם שהו, לאירופה, ומשם לישראל. על מנת להאיץ את קצב העלאת היהודים הוחלט להעלות את היהודים גם דרך הים, במסגרת מבצע נמל בית. המבצעים הימיים היו מסוכנים, הצריכו לוגיסטיקה מורכבת והיו קשים מאוד לעולים: הבאת העולים בלילה לנקודה בחוף סודאן תוך התגברות על מחסומי דרך של הצבא הסודאני, השטת העולים בסירות גומי בחשיכה מוחלטת, העלאת הסירות אל האונייה ועוד.
התוכנית
על מנת לייעל את המבצעים הוחלט להוציא את היהודים גם במטוסים. לצורך המבצע אותר בסודאן שדה התעופה קרתגו (18.75151°N, 36.84049°W), שדה נטוש מתקופת השלטון הבריטי, הנמצא בלב המדבר, כ-100 ק"מ מדרום לפורט סודאן.
ב־31 במארס 1982, במסגרת מבצע "בת שיר", נשלח צוות בוחנים מחיל האוויר בכדי לבחון את המנחת. הצוות יצא בשני מסוקי יסעור שהמריאו מבסיס חיל האוויר בחצי האי סיני, ואתו כוח אבטחה מסיירת צנחנים בפיקוד ישראל זיו. במהלך הטיסה בוצעו שני תדלוקים אוויריים, ולבסוף נחתו המסוקים במנחת קרתגו. הכוח בחן את המנחת ומצא אותו מתאים לנחיתת מטוס תובלה.
במאי 1982 בוצעו שני המבצעים הראשונים ובהם נחת מטוס הרקולס של חיל האוויר הישראלי בקרתגו, ועליו הועלו היהודים שהובאו למקום על ידי אנשי המוסד. העולים הוטסו ישירות לישראל.
ראו גם
מבצע יהושע - מבצע של חיל האוויר האמריקאי להעלאתם של נותרי מבצע משה.
The Zone
The Zone הוא סינגל של הזמר הקנדי דה ויקנד בהשתתפות הראפר הקנדי דרייק. השיר יצא במקור בשנת 2011, כחלק מתוך המיקסטייפ Thursday, ויצא מאוחר יותר כסינגל השלישי מתוך אלבום האוסף של דה ויקנד, Trilogy, משנת 2012. השיר יצא לאור כסינגל דיגיטלי ב-16 בנובמבר 2012, על ידי חברות התקליטים XO וריפבליק רקורדס. השיר הוא שיתוף הפעולה הראשון בין דה ויקנד לדרייק.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של "The Zone" הוקרן בבכורה ב-7 בנובמבר 2012 בערוץ היוטיוב של דה ויקנד ובוים על ידי דה ויקנד עצמו. מאז צאתו, נצפה הקליפ למעלה מ-70 מיליון פעמים ביוטיוב. הקליפ כולל גרסה שונה מגרסתו של השיר באלבום. בגרסת הקליפ לשיר, הוסר הבית השני של דה ויקנד והוחלף בבית של דרייק, שהיה לבית השלישי בגרסה המקורית. הפזמון השני ארוך יותר גם הוא וכולל צליל נוסף של מיתרים. ישנם גם שינויים קלים אחרים, כמו האאוטרו של השיר.
ניקולס חייק
ניקולאס ג'ורג' חייק או הייק (באנגלית: Nicolas Hayek, ביירות 19 בפברואר 1928 – ביל\ביין 28 ביוני 2010), היה יזם לבנוני-שווייצרי, מייסד-שותף, מנכ"ל ויו"ר הדירקטוריון של קבוצת Swatch.
ביוגרפיה
חייק היה השני מתוך שלושה ילדים שנולדו בביירות לאם לבנונית ואב לבנוני-אמריקאי, שניהם ממשפחות נוצריות יווניות אורתודוקסיות מנפת אל-כורה במחוז צפון לבנון. אביו הוכשר כרופא שיניים באוניברסיטת לויולה הקתולית בשיקגו.
חייק עצמו הוכשר ועבד בתחילת דרכו כאקטואר בחברת הביטוח סוויס-רה בשווייץ, לאחר מכן ניהל זמן קצר את חברת ההנדסה של חמיו, אדוארד מצגר. לאחר זמן קצר פרש וב-1963 הקים חברת ייעוץ שווייצרית בשם "חייק הנדסה" (Hayek Engineering) שגדלה תוך זמן קצר באופן מרשים. עד 1979 היו לחברה כ-300 לקוחות מ-30 מדינות.
אחרי מלחמת העולם השנייה ייצרה שווייץ 80% מהשעונים בעולם, אך בעקבות התחרות עם החברות היפניות והיצור הזול במזרח אסיה חלקה הלך וירד. בתחילת 1980, כאשר חברת סייקו היפנית הגישה הצעת רכישה למספר מותגים שווייצריים, סברו האנליסטים שחוץ ממספר מפעלי נישה, לתעשיית השעונים בשווייץ אין עתיד.
חייק הוזמן אז כדי לגבש טיוטה למיזוג שתי יצרניות שעונים שווייצריות גדולות - ASUAG ו-SSIH, על מנת להשיג מהיפנים את הצעת הרכישה הטובה ביותר, אך הוא עשה יותר מאשר לכתוב טיוטה – הוא הוביל את המיזוג ולאחר מכן הוביל קבוצת רכישה וקנה את החברה החדשה מתוך מטרה להתחרות ביפנים במגרש שלהם – בזירת המחיר.
החברה נוסדה רשמית בשנת 1982 בשם SMH ("Swiss Corporation for Microelectronics and Watchmaking Industries"). הדבר הראשון שחייק עשה כיו"ר ומנכ"ל החברה החדשה היה להוזיל עלויות. הוא ביטל פסי ייצור כפולים, שיפר את האוטומציה, והורה למהנדסים להקטין את מספר החלקים בשעון, ולעבור לפלסטיק.
אך חייק עשה הרבה יותר מכך. בדומה לסטיב ג'ובס והאייפד שנים מאוחר יותר, הוא הפך את שעוני הפלסטיק לאביזר אופנה ובנה שוק עולמי חדש. החברה בנתה מותג חדש בשם Swatch, בדגמים וצבעים נועזים הפונים בעיקר לצעירים.
המשמעות המקורית של שם השעון סווטש נבעה מהלחם בסיסים של המילים באנגלית "Second Watch" ("שעון שני"). זאת משום שבתחילה הוא שווק כשעון חליפי לשעון היוקרתי הקבוע של לקוחותיה, והוצג כרעיון חדש של שעונים יומיומיים פשוטים.
השעון החדש הוצג בציריך ב-1 במרץ 1983. היו בו 51 חלקים בסך הכל (לעומת מספר כפול ויותר בשעון מסורתי) והוא היה בעל רצועה שחורה. לאחר השנה הראשונה נמכרו 1.1 מיליון שעונים. בשנה השלישית כבר נמכרו 12 מיליון שעונים. ההצלחה הייתה כה גדולה שחייק שינה ב-1998 את שם התאגיד ל- Swatch Group.
המיתוג, החומר והעיצוב הקליל הפכו את מוצרי המותג לפופולריים ומזוהים עם תרבות הפופ, ועם הזמן אף זכו להומאז'ים שונים, בין השאר בטיימס סקוור, ועד שיתופי פעולה עם אמנים ומעצבי אופנה כפראדה. עם הזמן נוספו קווים נוספים למותג הכוללים גם שעונים עשויים בחלקם מתכת, וקולקציית תכשיטים.
חייק נשאר נשוי לאותה אישה כ-60 שנה, גר באותה בית עשרות שנים, סירב להעסיק נהג, והמשיך להיות פעיל בקהילה המקומית.
הוא מת מדום לב בלתי צפוי ב-28 ביוני 2010 במהלך יום עבודה שגרתי במטהו שבביל\ביין. במותו בגיל 82 היה מדורג במקום 232 ברשימת עשירי העולם, עם הון משוער של $3.9 מיליארד דולר.
בתו ניילה חייק, ילידת 1951, לקחה את מקומו כיו"ר החברה, ובנו ניק (ג'ורג' ניקולס ג'וניור), יליד 1954, החליפו בתפקיד המנכ"ל.
מסוף קסטינה
מסוף קסטינה או תחנה מרכזית קריית מלאכי או צומת מלאכי הוא מסוף אוטובוסים בצומת קסטינה, המשרת את אזור קריית מלאכי והסביבה, המסוף עבר שיפוץ לאחר שנים שהיה בהזנחה וממנו יוצאים קווי אוטובוס רבים לרחבי הארץ, בעיקר לאזור המרכז, גוש דן, אזור הדרום ואילת.
אונסקוצרטופס
אונסקוצרטופס (שם מדעי: Unescoceratops) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הלפטוצרטופסיים אשר חי באמריקה הצפונית בתור הקרטיקון בגיל הקמפן לפני 75–76.5 מיליון שנה. המשמעות של שמו היא: "הצרטופסיד של אונסק"ו". היא ניתנה על שם החלטת הארגון להעניק יותר משקל לאתרים היסטוריים ברחבי העולם.
מאובני הדינוזאור התגלו באלברטה שבקנדה על יד הפארק הפרובינציאלי דינוזאור. הוא התגלה ב-2012 בידי משלחת מדענים, בהם פיליפ קורי ומיכאל ג. ראיין, שהעניק לו את שמו. הממצאים כללו מאובנים של שרידים חלקיים של שיניים ולסת תחתונה.
דינוזאור זה היה קרובו של הלפטוצרטופס והגיע למשקל 91 ק"ג בממוצע ולאורך 1–2 מטרים. המקור שלו היה קרני וקטן ובניגוד לצרטופסיים הוא היה דו-רגלי. ייתכן שהיו לו שרידי נוצות קטנות על זנבו.
יחסי יוון–מזרח טימור
יחסי יוון–מזרח טימור הם היחסים היחסים הבין-מדינתיים בין הרפובליקה ההלנית לרפובליקה הדמוקרטית של מזרח טימור.
סקירה כללית
"קבוצת התמיכה היוונית במזרח טימור" היה ארגון לא ממשלתי ביוון שפעל למען עצמאותה של מזרח טימור מאינדונזיה.
מזרח טימור ויוון כוננו יחסים דיפלומטיים ב-4 באפריל 2003.
אזרחי מזרח טימור פטורים מדרישת ויזה בכניסה למדינות שנגן (ביניהן יוון). גם אזרחי יוון נהנים מנסיעה ללא ויזה למזרח טימור.
יחסי סחר
נכון לשנת 2018, המשרד הסטטיסטי של מזרח טימור אינו מצביע על יחסי סחר בין יוון למזרח טימור.
טוני טאן
טוני טאן קנג יאם (בסינית: 陈庆炎; נולד ב-7 בפברואר 1940) הוא פוליטיקאי סינגפורי שכיהן כנשיא השביעי של רפובליקת סינגפור וכמפקד העליון של הכוחות המזוינים של סינגפור משנת 2011 עד שנת 2017.
טאן, חבר לשעבר במפלגת הפעולה העממית, כיהן כסגן ראש ממשלת סינגפור מ-1 באוגוסט 1995 עד ה-1 בספטמבר 2005. טאן כיהן כיו"ר מפלגת הפעולה העממית מה-1 בספטמבר 1993 עד ל-3 בדצמבר 2004. כיהן כמתאם לשר הביטחון וההגנה של סינגפור מ-2003 עד 2005, שר החינוך של סינגפור מ-1995 עד 2003, שר ההגנה של סינגפור מ-1985 עד 1991 ושר האוצר של סינגפור מ-1983 עד ל-1985.
חינוך וקריירה מוקדמת
טוני טאן קנג יאם נולד במושבות המצרים שבסינגפור ב-7 בפברואר 1940. כילד למד בבית הספר סנט פטריק'ס ובתיכון הקתולי "St. Joseph's institution". בשנת 1957 עיתון ה-"Straits Times" כינה את טאן כ"תלמיד המבריק ביותר בסינגפור" אחרי שעבר בהצטיינות מבחנים של אוניברסיטת קיימברידג'. שנתיים לאחר מכן היה אחד משלושת התלמידים הראשונים בסינגפור שקיבל את מלגת סינגפור שהחליפה את "מלגת המלכה" שחולקה בעת השלטון הבריטי בסינגפור.
בשנת 1962 טאן סיים את לימודיו האקדמיים באוניברסיטת סינגפור עם תואר ראשון בפיזיקה בהצטיינות. עם מלגה מקרן אסיה סיים תואר שני בפיזיקה (עם התמחות בחקר ביצועים) מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) ב-1964. אחרי שהרצה במשך שנה במחלקת הפיזיקה באוניברסיטת סינגפור, טאן קיבל מלגת מחקר מאוניברסיטת אדלייד באוסטרליה, שם למד לדוקטורט שלו במתמטיקה שימושית. הוא קיבל דוקטורט ב-1967 וחזר לעבודתו כמרצה באוניברסיטת סינגפור, הפעם במחלקת המתמטיקה.
בשנת 1969 עזב את אוניברסיטת סינגפור והחל בקריירה כבנקאי ב-OCBC Bank (אנ') שם התקדם עד דרגת מנהל כללי. בשנת 1979 עזב את הבנק והצטרף למפלגת הפעולה העממית של סינגפור. בבחירות 1979 נבחר לנציג בפרלמנט של סינגפור ומונה לסגן שר החינוך של סינגפור.
שר חינוך
טאן הצטרף לקבינט של סינגפור ב-1980 וכיהן כשר החינוך. במהלך כהונתו כשר, החל טאן במדיניות שתיעדפה ילדים לאמהות משכילות על ילדים לאמהות לא משכילות בהרשמה למוסדות חינוך. מדיניות זו ספגה ביקורת רבה והובילה לירידה דרמטית בכמות הקולות שקיבלה מפלגת הפעולה העממית בבחירות 1984, אחוז הקולות הנמוך ביותר שקיבלה המפלגה מאז עצמאות סינגפור ב-1965. הוא גם השיק את מערכת בתי הספר הפרטיים שמאפשרים למוסדות חינוך בסינגפור לגבות תשלום מהורים ולשלוט בתכנים הנלמדים ובסגל ההוראה במוסד. גם מהלך זה ספג ביקורת רבה והוגדר כמהלך אליטיסטי המונע מילדים להורים מעוטי יכולת ללמוד בבתי ספר יוקרתיים.
פעולה נוספת שביצע כשר חינוך היא להבטיח שכל תלמיד יסיים לפחות 10 שנות לימוד לפני שיעבור לחינוך מקצועי. פעולה זו גרמה לשיפור ניכר במערכת החינוך היסודית והתיכונית בסינגפור. בנוסף הגדיל משמעותי את התקצוב למוסדות אקדמיים בסינגפור.
בשנים 1981 עד 1986 כיהן כשר המסחר והתעשייה של סינגפור וכשר האוצר (1983-1985) ושר הבריאות (1985-1986).
בדצמבר 1991 פרש טאן מהקבינט וחזר לעבוד במגזר הפרטי כיו"ר ומנכ"ל של OCBC Bank (אנ'). בתפקידים אלו כיהן מ-1992 עד 1995 תוך כדי שהוא שומר על כיסאו כנציג בפרלמנט של סינגפור.
סגן ראש ממשלת סינגפור
אחרי אבחונם בסרטן של אונג טנג צ'יאונג ב-1992 ולי הסיין-לונג ב-1993 התבקש טאן לשוב לקבינט. באוגוסט 1995 שב לקבינט ומונה לשר ההגנה ולסגן ראש הממשלה. בשנת 2000 מונה לראש ועדת השרים למדעי החיים שהיוותה חלק משמעותי בכניסתה של סינגפור למגזר מדעי הביו-רפואה.
נשיאות
טאן חתר לייחד את כהונתו כנשיא על ידי קידום האחדות בעם הסינגפורי. בנובמבר 2016 הודיע כי לא יתמודד בבחירות לנשיאות סינגפור של 2017 שהוקדשו רק למועמדים בני העם המלאי. עזב את תפקידו כנשיא ב-31 באוגוסט 2017 והוחלף על ידי חלימה יעקוב, האישה הראשונה בתפקיד.
ג'יימס קוליפ
ג'יימס ברטרם קוליפ (באנגלית: ; 20 בנובמבר 1892 בלוויל, אונטריו, קנדה – 19 ביוני 1965, לונדון, אונטריו, קנדה) היה ביוכימאי קנדי. נודע בשל תפקידו המרכזי בצוות המחקר אשר זיקק לראשונה אינסולין.
תחילת דרכו וזיקוק האינסולין
בשנת 1916, קוליפ קיבל תואר דוקטור בביוכימיה מאוניברסיטת טורונטו. כבר בשנה שלפני כן קיבל מינוי לסגל אוניברסיטת אלברטה – מינוי, אשר פתח עבורו קריירה ארוכה ופרודוקטיבית כחוקר רפואי.
בסתיו 1921, בזמן שקוליפ היה בשנת שבתון מאוניברסיטת אלברטה, פרופסור ג'ון מקלאוד ביקש ממנו להצטרף לצוות שחקר את ההפרשה הפנימית של הלבלב. כאשר קוליפ הוזמן לצוות שפעל תחת מקלאוד, שני חוקרים שהיו חברים בצוות זה - פרדריק בנטינג וצ'ארלס בסט - הצליחו ליצור תמצית של רקמות לבלב שהצליחה להוריד את רמות הסוכר בדם, אך פתרון זה לא התאים עדיין לטיפול בבני אדם: ב-11 בינואר 1922, בבית החולים הכללי בטורונטו, ד"ר אד ג'פרי הזריק את התמצית ללאונרד תומפסון, נער בן 14 שסבל באותה עת מרעב קשה ומתסמינים חמורים אחרים של סוכרת. התמצית נקראה 15cc ותוארה כ"רפש חום וסמיך". הטיפול שנערך באמצעותה נחל כישלון.
בהקשר זה, כישוריו של קוליפ כביוכימאי הוכחו כבעלי ערך: בינואר 1922 הוא פיתח שיטה ליצור תמצית חדשה של 5cc, שהייתה תמצית טהורה של אינסולין. הניסוי על הנער לאונרד תומפסון חודש ב-23 בינואר 1922, כאשר ניתנה לו התמצית החדשה והטהורה, בכמות של 10 מילימטר יותר מאשר בניסוי הקודם, ולמשך 24 שעות. הפעם תוצאות הניסוי היו מוצלחות ביותר. בבוקר ה-29 בינואר, הסוכר בדם של לאונרד תומפסון עמד על רמה של 520 מ"ג/ ד"ל. בבוקר שלמחרת, הסוכר בדמו עמד על רמה של 120 מ"ג/ ד"ל. לאונרד תומפסון המשיך לקבל את התמצית של קוליפ במשך 10 ימים נוספים, וחל שיפור ניכר במצבו הקליני: התמצית חיסלה אצלו תסמיני סוכרת חמורים (קטונוריה וגליקוזוריה). בעקבות ההצלחה, קוליפ יצר את האינסולין הראשון המתאים לשימוש עבור בני אדם, והוא הופק בייצור המוני.
ביחד עם בסט ובנטינג, קוליפ רשם פטנט על האינסולין הטהור שמחקרו אפשר להפיק. בשנת 1923, פרדריק בנטינג וג'ון מקלאוד זכו ביחד בפרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה על גילוי האינסולין. פרדריק חלק את הפרס עם צ'ארלס בסט, וג'ון מקלאוד חלק את הפרס עם קוליפ לאות כבוד ותודה על עזרתו במחקר.
ריב עם בנטינג וקשיים בייצור האינסולין במעבדה גרמו לקוליפ לחזור לאלברטה בסוף שנת השבתון שלו.
המשך דרכו
במשך השנים שאחר כך, קוליפ התעמק במחקר אנדוקרינולוגי, והיה אחד הראשונים לבודד את הורמון יותרת התריס. בשנת 1928 הוא החליף את מורו לשעבר, ארצ'יבלד מקלום, כפרופסור לביוכימיה באוניברסיטת מקגיל. שם, במשך עשור, הוא ותלמידיו הובילו מחקרים בתחום האנדוקרינולוגיה והיו חלוצים בחקר הורמונים הפועלים בשחלה וגונדוטרופינים.
בשנת 1925 קוליפ הפך חבר בחברה המלכותית של קנדה, ובשנת 1933 הפך חבר בחברה המלכותית של בריטניה.
בשנת 1936 קוליפ זכה במדליית פלוול הניתנת על תרומה יוצאת דופן למדע הביולוגיה. מדליה זו מצטרפת לפרסים שונים שבהם זכה לאורך שנות עבודתו כחוקר.
כדמות דומיננטית במחקר הרפואי הקנדי, קוליפ כיהן כדיקאן בית הספר לרפואה באוניברסיטת אונטריו המערבית בין השנים 1947-1961.
Wild Love
Wild Love (בעברית: אהבה פראית) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית אל קינג. השיר יצא לאור ב-6 במרץ 2017, על ידי חברת התקליטים RCA רקורדס, כסינגל שלא מתוך אלבום וכסינגל היחיד של קינג שיצא באותה השנה.
השיר הגיע למקום ה-31 במצעד שירי הרוק & האלטרנטיביים.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי מדיאן מת'רס וכריס ברייד והופק על ידי כריס ברייד. השיר הוא שיר מסוגת הפופ, המשלב בתוכו גם את סוגת הרוק. לאחר שהוציאה בשנת 2015 את אלבום הבכורה שלה Love Stuff, חדלה קינג מהוצאת אלבום נוסף, תוך שהוציאה את הסינגל הזה כסינגל שלא מתוך אלבום.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-13 מיליון השמעות.
ביקורת
יוסי חרסונסקי כתב כי "קינג מחפשת "אהבה פראית". אהבה בשביל העונג, ההתמכרות. מרגישה שיש סיכוי לאהבה כזו לטווח רחוק. כל מה שהיא רוצה הוא גבר שאיתו תבלה ותחיה את העכשיו בלי לחשוב על העתיד. אם עבר עליך יום טוב, אתה מסוגל לפזז, להרגיש fun ועליז. הקול שלה תפור חזק למנגינה ולהפקה".
באתר המוזיקה Idolator, נכתב כי "בשיר, קינג מנסה צליל שונה לחלוטין ביחס לצלילים שמאפיינים את שאר השירים שלה".
נכון להיום (שיר)
נכון להיום הוא פזמון שכתב שאול בן שאול, הלחין אבנר גדסי וביצע זוהר ארגוב.
רקע
השיר יצא לאור בשנת 1982 ונכלל באלבום "נכון להיום", אלבומו השלישי של ארגוב.
השיר נכתב על ידי שאול בן שאול, אדריכל במקצועו. את ההשראה לכתיבת השיר ספג כאשר תכנן בית בראשון לציון, ושמע אדם שר בבית ליד. "הוא הרעיד את כל נימי נפשי. הלכתי וכתבתי שיר, שהיה מעין השתקפות של מה שאני רואה בו", סיפר בן שאול.
השיר מתאר עליות ומורדות בחייו של אדם במהלך החיים, ומנגד האפשרות לפרוש ממרוץ החיים.
השיר הפך לנכס צאן ברזל במוזיקה הישראלית, כשהוא מקדים את זמנו עם נגיעות פופ ורוק וזכור במיוחד בשל תפקיד הגיטרה הפותח המנוגן על ידי שמוליק בודגוב מלהקת ברוש.
מילות השיר
בשיר מופיעות המילים "במזוזה אני עבד". "במזוזה" היא לשון שבועה (קיצור של "נשבע במזוזה"). אך בדפי אינטרנט רבים מופיעה הגרסה השגויה "למזוזה", וזאת עקב העתק-הדבק מטעות.