cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רוורדי ג'ונסון
רוורדי ג'ונסון (באנגלית: Reverdy Johnson; ) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי ממרילנד, שכיהן כהתובע הכללי של ארצות הברית וכסנאטור מטעם מרילנד. הוא זכה למוניטין שלו כפרקליט הגנה בתיקים בולטים כמו פסק דין דרד סקוט נגד סנדפורד, משפטו הצבאי של מייג'ור גנרל פיץ ג'ון פורטר ומשפטה של מרי סוראט, שהייתה שותפה לקשר לרצח לינקולן. כוויגי לשעבר, היה ג'ונסון תומך נלהב של מאמצי המלחמה של האיחוד. עד 1864 הוא התנגד לצעדים שננקטו תוך כדי מלחמת האזרחים לבטל את העבדות בארצות הברית, וב-1865 הוא תמך בקבלתו של התיקון ה-13 לחוקת ארצות הברית שאסר את קיומה של העבדות.
מוזיקה טורקית
מוזיקה טורקית פופולרית
למוזיקה הפופולרית מגוון רחב של אמנים, ביניהם גולשן, האנדה ינר, סילה גנסוגלו, טרקאן, קנן דואולו, ג'אן בונומו ומוסטפא סנדל. אמנים טורקים החלו לייצר גרסאות כיסוי באנגלית לשירים ולכתוב גם בעצמם.
רוורדי ג'ונסון
ראשית חייו
רוורדי ג'ונסון נולד באנאפוליס, מרילנד. הוא היה בנם של ג'ון ג'ונסון האב, עורך דין ופוליטיקאי מכובד ממרילנד, שכיהן כתובע הכללי של המדינה בשנים 1806–1811 ובהמשך כשופט העליון של מרילנד, ושל דבורה (לבית גיסלן) ג'ונסון. אחיו הצעירים היו ג'ון ג'ונסון הבן, שהיה השופט העליון האחרון של מרינלד, וג'ורג' ג'ונסון.
רוורדי ג'ונסון סיים את לימודיו בקולג' סנט ג'ון ולמד משפטים. ב-1816 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין.
ראשית הקריירה
ב-1817 עבר ג'ונסון לבולטימור, שם הוא היה לשותף של לותר מרטין, ויליאם פינקני ורוג'ר טוני, לימים התובע הכללי של ארצות הברית ונשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית בשנים 1836–1864. ב-1817 מונה ג'ונסון כנציב הראשי לענייני פשיטת רגל במרילנד. בשנים 1821–1825 הוא כיהן כחבר בסנאט של מרילנד ולאחר מכן שב לעסוק בעריכת דין במשך שני עשורים.
בפוליטיקה הארצית
בשנים 1845–1849 כיהן ג'ונסון כסנאטור וויגי מטעם מרילנד. לאחר מכן ועד יולי 1850 הוא כיהן כתובע הכללי של ארצות הברית בממשלו של הנשיא זאכרי טיילור. לאחר שמילרד פילמור התמנה כנשיא במקום טיילור שנפטר בעת כהונתו, התפטר ג'ונסון מתפקידו. בעת כהונתו כתובע הכללי הותר לו לסייע לצ'ארלס ו. ראסל ולאלכסנדר יו הולמס סטיוארט להגן על הגשר התלוי וילינג במסגרת עבודתו כעורך דין פרטי. גשר זה קישר בין שני חלקים של הכביש הארצי כגשר הראשון שחצה נהר ראשי ממערב להרי האפלצ'ים. אף על פי שבעלי הדין בתיק זכו בו פעמיים בהתבסס על הטיעון שהגשר משבש את תנועת הספנות על הנהר, הגשר מעולם לא נהרס, ורק תוקן לאחר שניזוק בסערה, וגשרים נוספים נבנו, כולל אחד על נהר המיסיסיפי ב-1856, שגם הוא הוביל להתדיינות בבית המשפט.
כדמוקרט שמרן, תמך ג'ונסון בסטיבן דאגלס בבחירות לנשיאות של 1860. הוא ייצג את מחזיק העבדים בתיק השנוי במחלוקת פסק דין דרד סקוט נגד סנדפורד ב-1857. עם זאת, ג'ונסון אישית התנגד לעבדות והיה לדמות מפתח במאמצים למנוע את פרישתה של מרילנד מן האיחוד במהלך מלחמת האזרחים.
ג'ונסון היה נציג לוועידת השלום הכושלת של 1861 ולאחר מכן ועד 1862 הוא כיהן כחבר בבית הנבחרים של מרילנד. בתקופה זו הוא ייצג את מייג'ור גנרל פיץ ג'ון פורטר במשפטו הצבאי, שם הוא טען ששירותו הצבאי ללא דופי חייב להיות מעל לכל שיקול. השופטים בבית הדין, שכולם מונו על ידי מזכיר המלחמה אדווין סטנטון, הרשיעו את פורטר בפחדנות ובאי-ציות לפקודות.
לאחר כיבוש ניו אורלינס, מינה הנשיא אברהם לינקולן את ג'ונסון לבקר את החלטותיו של המפקד הצבאי על העיר, גנרל בנג'מין באטלר, בנוגע לממשלות הזרות, והפך על פיהן את כל ההחלטות לשביעות רצון הממשל. לאחר המלחמה, בניגוד לדעת עמיתיו, טען ג'ונסון שתהליך השיקום צריך להיות עדין יותר בהשוואה לזה שדרשו הרפובליקנים הראדיקלים.
שובו לסנאט
ב-1863 נבחר ג'ונסון פעם נוספת לסנאט, ובתפקידו זה הוא כיהן עד 1868. הוא ייחס חשיבות רבה לתיקון ה-13 לחוקה שביטל את העבדות, בשל העבודה שהוא נתן פתרון חוקתי בלתי ניתן לערעור לבעיית העבדות. ב-1864, בנאום שנשא במליאת הסנאט, הוא תקף את כל הארגונים תומכי העבדות בהכרזה תקיפה בה הביע רגשות נגד העבדות, בדברו לטובת אמנציפציה מידית וכללית, וקידם את התיקון המוצע לחוקה שבו תיאסר העבדות לתמיד בארצות הברית.
ב-1865 הוא הגן על מרי סוראט במשפט הצבאי שנערך לה. סוראט הורשעה והוצאה להורג על קשירת קשר וסיוע לרצח לינקולן. ב-1866 הוא היה נציג לוועידת האיחוד הלאומי שבו נעשה ניסיון לגבש תמיכה לנשיא אנדרו ג'ונסון. דיווחו של הסנאטור ג'ונסון על דיוני הוועידה הוכנס לפרוטוקול של משפט ההדחה של הנשיא. בעת כהונתו בסנאט הוא גם היה חבר בוועדה המשותפת לענייני השיקום, שניסחה את התיקון ה-14 לחוקה, אך ג'ונסון עצמו הצביע נגד התיקון.
באותה שנה הוא נאם בפני הסנאט בנוגע למינוים של מושלים זמניים למדינות הדרום. ב-1867 הצביע ג'ונסון בעד חוק השיקום, והיה הדמוקרט היחידי שעשה זאת.
שגריר בממלכה המאוחדת
ב-12 ביוני 1868 מונה ג'ונסון כשגריר ארצות הברית בממלכה המאוחדת וב-14 בספטמבר אותה שנה הוא החל לכהן בתפקיד.
זמן קצר לאחר הגעתו לאנגליה הוא ניהל את המשא ומתן על הסכם ג'ונסון-קלרנדון ליישוב הסכסוכים שצצו כתוצאה ממלחמת האזרחים, כולל. עם זאת, הסנאט לא אישר את מינויו והוא שב לארצות הברית לאחר תחילת נשיאותו של יוליסס ס. גרנט.
שנותיו האחרונות
לאחר שובו לארצות הברית חידש ג'ונסון את עיסוקו בעריכת דין. הוא הגן על חברי הקו קלוקס קלאן בכתבי אישום שהוגשו על פי חוק הקו קלוקס קלאן של 1871.
אף על פי שכבר לא נשא בתפקיד רשמי, המשיך להביע ג'ונסון את דעותיו בעניינים ציבוריים. בדצמבר 1874 הוא כתב לניו יורק טיימס וציין שהוא מקווה שלאחר הבחירות הבאות לנשיאות, "תחזור הממשלה הפדרלית לנהוג על פי החוקה, שמגבלות סמכותה יישמרו, שסמכויות המדינות יוכרו, ושזכויות אזרחי המדינות יישמרו". בדצמבר 1875 הוא כתב מכתב לעיתון בולטימור סאן, בו הוא דן בהשפעה האפשרית של רכישת השליטה של בריטניה בתעלת סואץ.
בראשית 1876 הגיע ג'ונסון לאנאפוליס לצורך התדיינות בתיק שהוא ייצג בבית המשפט לעתירות של מרילנד והתארח במעון מושל המדינה. ב-10 בפברואר, במהלך ארוחת ערב במעון המושל, הוא נפל ליד דלת מרתף הבית, ככל הנראה בשל מעידה, וראשו נחבל בפינה חדה של יסודות הבית, ולאחר מכן ברצפת המבנה. רוורדי ג'ונסון נהרג כתוצאה מנפילה זו.
חיים אישיים
ב-16 בנובמבר 1819 נשא ג'ונסון לאישה את מרי מקאל בואי, אחותו של חבר בית הנבחרים תומאס פידלר בואי ובתם של תומאס קונטי בואי ושל מרי מקאל (לבית בואי) ווטון, שהייתה בתו של מושל מרילנד רוברט בואי. לרוורדי ומרי ג'ונסון נולדו 15 ילדים, שמתוכם הגיעו לבגרות חמש בנות ושלושה בנים.
לאחר מותו נטמן ג'ונסון בבית הקברות גרינמוט שבמזרח בולטימור. הוא היה אחרון חברי הקבינט של זאכרי טיילור שנותר בחיים. בסרט הקנוניה משנת 2011 המתאר את סיפורה של מרי סוראט, מגולמת דמותו של ג'ונסון על ידי טום וילקינסון.
רשידה טליב
רָשִׁידַה חַרְבִּי טַלִיבּ (באנגלית: Rashida Harbi Tlaib, בערבית: رشيدة حربي طليب; נולדה ב-24 ביולי 1976) היא פוליטיקאית ועורכת דין אמריקאית המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז ה-12 של מישיגן. נולדה בדטרויט, מישיגן, לזוג מהגרים פלסטינים. בעבר הייתה חברה בבית הנבחרים של מישיגן מטעם המפלגה הדמוקרטית וייצגה את המחוז ה-6. בשנת 2018 זכתה במועמדות המפלגה הדמוקרטית למחוז הקונגרס ה-13 של מישיגן. היא רצה בבחירות הכלליות לבית הנבחרים, ללא מועמד שיתחרה מולה, והפכה לאחת משתי הנשים המוסלמיות הראשונות שנבחרו לקונגרס של ארצות הברית, לצד אילהאן עומאר ממינסוטה, ולאישה הפלסטינית-אמריקנית הראשונה בקונגרס.
היא נחשבת לחלק מ"הסקווד", קבוצה של חברי קונגרס פרוגרסיבים הכוללת אותה ואת אלכסנדריה אוקסיו-קורטז, קורי בוש, אילהאן עומאר, ג'מאל באומן, סאמר לי, אייאנה פרסלי וגרג סזאר
ביוגרפיה
טליב היא הבת הבכורה מבין 14 ילדיהם של זוג מהגרים פלסטינים. אמה נולדה בבית עור אל-פוקא, ליד רמאללה. אביה נולד בבית חנינא, שכונה במזרח ירושלים. לטליב תואר ראשון במדעי המדינה בשנת 1998 מאוניברסיטת המדינה של ויין, ותואר JD מבית הספר למשפט קולי של אוניברסיטת מישיגן המערבית. לטליב שני ילדים והיא מתגוררת בדטרויט.
קריירה
טליב החלה את הקריירה הפוליטית שלה ב-2004, כשעבדה בצוות של נציג המדינה, סטיב טובוקמן, בבית הנבחרים של מישיגן.
בית הנבחרים של מישיגן
ב-2008 עודד טובוקמן את טליב לרוץ לבית הנבחרים של מישיגן במקומו מכיוון שהוא פרש לאחר שכיהן את מקסימום השנים. טליב ניצחה עם 44% מהקולות בבחירות הדמוקרטיות ועם יותר מ -90% מהקולות בבחירות הכלליות. עם כניסתה לתפקידה בבית הנבחרים של מישיגן ב-1 בינואר 2009, הייתה האישה המוסלמית הראשונה בבית המחוקקים של מישיגן והאישה המוסלמית השנייה בהיסטוריה בבתי הנבחרים של ארצות הברית אחרי ג'מילה נשיד ממיזורי. לאחר המקסימום של 6 שנים בתפקיד רצה טליב לסנאט של מישיגן, והפסידה לסנטור וירג'יל סמית' ג'וניור באוגוסט 2014.
לאחר שעזבה את בית הנבחרים של המדינה, עבדה טליב בעמותה ללא מטרות רווח בשם "Sugar Law Center" בדטרויט, אשר מספקת ייצוג משפטי חינם לעובדים.
בית הנבחרים של ארצות הברית
ב-2018 הודיעה טליב שהיא מתכוונת להתמודד על מקומו של ג'ון קוניירס, חבר הקונגרס הדמוקרטי לשעבר שכיהן בתפקיד מאז 1965 ופרש בעקבות תלונות נגדו על הטרדה מינית. נכון ליולי 2018, גייסה טליב 893,030 דולר לקמפיין הבחירות, יותר מכל חמשת מתחריה. בבחירות הכלליות היא רצה ללא מועמד שיתחרה מולה, והפכה לאחת משתי הנשים המוסלמיות הראשונות שנבחרו לקונגרס, לצד אילהאן עומאר ממינסוטה, ולאישה הפלסטינית-אמריקנית הראשונה בקונגרס. טליב הודיעה מראש כי בטקס ההשבעה תושבע על תרגום הקוראן לאנגלית מ-1734 שהיה שייך לתומאס ג'פרסון, נשיא ארצות הברית ואחד מהאבות המייסדים שלה. לדברי טליב העובדה שלנשיא השלישי של ארצות הברית היה ספר קוראן היא סמל לכך שהאסלאם היה חלק מההיסטוריה האמריקנית במשך זמן רב. לטקס ההשבעה התייצבה בלבוש פלסטיני מסורתי.
באוגוסט 2019 אסרו ראש ממשלת ישראל ושר הפנים על כניסתה לישראל, עקב תמיכתה ב-BDS, וזאת בהתבסס על ולכן בוטל ביקורה המתוכנן יחד עם חברת הקונגרס אילהאן עומאר. לאחר מכן אושרה בקשתה של טליב לביקור הומניטרי אצל סבתה הפלסטינית, בתנאי שתתחייב שלא לעבור על החוק הישראלי בזמן הביקור ושלא לנצל את ביקורה לקידום חרם על ישראל, אך היא סרבה להגיע בתנאים אלו.
בספטמבר 2021 הצביעה נגד מתן סיוע של מיליארד דולר לישראל לחידוש מלאי המיירטים של כיפת ברזל. היא קראה לישראל "מדינת אפרטהייד" שמבצעת פשעי מלחמה ובציוץ בטוויטר טענה שכיפת ברזל משמשת ל"הפצצת אזרחים פלסטינים". היא ספגה גינויים על הצבעתה ודבריה מכל קצוות הקשת הפוליטית.
עמדותיה
כבר ביומה הראשון בקונגרס, קראה להדחת הנשיא דונלד טראמפ במאמר דעה שכותרתו "עכשיו הגיע הזמן להתחיל בהליכי ההדחה נגד הנשיא טראמפ."
טליב דוגלת בתוכנית בריאות לכל האזרחים ואף זכתה בתמיכת ארגון "Justice Democrats", השואף ליצור "כלכלה משגשגת ודמוקרטיה שעובדת עבור העם". היא תמכה בקמפיין הדמוקרטי להעלאת שכר המינימום ל-15 דולרים לשעה, אך ביולי 2019 אמרה ששכר של 15 דולרים לשעה היה מתאים לתקופה שבה התחיל הקמפיין אך כיום שכר המינימום צריך להיות 18–20 דולרים לשעה.
טליב הביעה תמיכה בפתרון המדינה האחת ל והבטיחה שתצביע בקונגרס נגד הסיוע האמריקאי לצה"ל. בעקבות גל חקיקות נגד תנועת ה-BDS הגישה ב-2019, יחד עם חברי הקונגרס אילהאן עומאר וג'ון לואיס, הצעת החלטה שתומכת בזכות לנקוט בחרם על מנת לקדם זכויות אדם וזכויות אזרח בארצות הברית ומחוצה לה.
אנסטסיה, נסיכת מונטנגרו
אנסטסיה, נסיכת מונטנגרו (במונטנגרית: Анастасија Савојска; 4 בינואר 1868 – 15 בנובמבר 1935), הייתה בתו של ניקולה הראשון, מלך מונטנגרו ואשתו של ניקולאי ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה.
ביוגרפיה
אנסטסיה נולדה בצטיניה, מונטנגרו ב-4 בינואר 1868, לניקולה הראשון, מלך מונטנגרו ולמילנה ווקוטיץ', בתם של פטר ווקוטיץ' וילנה ווקוטיץ'. בילדותה נשלחה אנסטסיה יחד עם אחיותיה מיליצה, מריה ואלנה לרוסיה לצורך חינוכם, וב-28 באוגוסט 1889, התחתנה אנסטסיה במתחם הארמונות והגנים בפטרהוף, עם גאורג, דוכס לויכטנברג, ממנו נולדו לה שני ילדים. לפני הגירוש בסנט פטרבורג ב -15 בנובמבר 1906. בשנת 1906 התגרשו השניים, בין השאר בשל השפעתו של רספוטין על אנסטסיה.
בעלה של אנסטסיה, הדוכס הגדול ניקולאי ניקולאייביץ', היה מפקד הצבא הרוסי בשנה הראשונה של מלחמת העולם הראשונה, וביצע מסעות בחזית האוסטרו-גרמנית ובקווקז. ב-21 באוגוסט 1915 פיטרו הצאר ניקולאי השני מתפקידו, ולקח את הפיקוד העליון על הצבא לידיו.
לאחר המהפכה הרוסית נעצר בעלה ניקולאי על ידי הבולשביקים והושם במעצר ליד סבסטופול, אולם במרץ 1918 רוסיה חתמה על הסכם הפסקת נשק עם גרמניה, והכוחות הגרמניים שחררו את חברי משפחת המלוכה. באפריל 1919 עזבו ניקולאי ואנסטסיה את חצי האי קרים יחד עם הקיסרית האלמנה מריה פיודורובנה ובני משפחה אחרים, על גבי הסיירת הבריטית מרלברו. בתחילה הם התגוררו באיטליה לצד אחותה אלנה, נסיכת מונטנגרו ובעלה ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה, אולם בהמשך אנסטסיה וניקולאי עברו להתגורר יחד עם גיסה פיוטר בצרפת, שם מת ניקולאי באחוזת המשפחה באנטיב בשנת 1929, ואילו אנסטסיה מתה ב-15 בנובמבר 1935.
הדוכסית הגדולה אנסטסיה ובעלה מתו בגלות ונקברו במקור בכנסיית סנט ארכאנגל מישל בקאן, צרפת. בקשות להעביר את שרידיהם באו מניקולאי רומנוב, נסיך רוסיה, (מת ב-2014) ומדמיטרי רומנוביץ', נסיך רוסיה (מת ב-2016), ובעקבות כך שרידיהם נקברו מחדש במאי 2015 במוסקבה, בבית הקברות הצבאי של ברטסקי.
משפחתה
ב־28 באוגוסט 1889, התחתנה אנסטסיה במתחם הארמונות והגנים בפטרהוף, עם גאורג, דוכס לויכטנברג, ממנו נולדו לה שני ילדים:
זלמוקסס
זלמוקסס (שם מדעי: Zalmoxes) הוא סוג של דינוזאור בעלי אגן דמוי עוף שחי בסופו של הקרטיקון לפני 66–70 מיליון שנה. הוא חי באי הקדום האצג שבטרנסילבניה, רומניה לצד אוכלוסייה שעברה גמדות איים. את שמו קיבל מהאל הדאקי שכונה "זלמוקסיס" או "זלמוקסס" (Zalmoxis) שהיה אדם שהפך לאל בעת הגעתו לרומניה.
מאפיינים
סוג זה התגלה כבר ב-1915, אך שויך לסוג דומה - רבדודון (Rhabdodon). רק ב-1899 החשיבו את הממצאים לסוג חדש בשם הנוכחי במין Z. robustus. ב-2003 התגלה עוד מין בסוג, Z. shqiperorum.
דינוזאור זה היה אוניתופוד קטן שעבר גמדות איים. הוא הגיע לאורך של 1.5 מטרים עד 2.5 מטרים. הרדבדון היבשתי הגיע לאורך של 3 מטר, כך שהוא היה קטן יותר, אף שהיו ליצור קרובים באותו גודל שחיו ביבשת כמו האורודרומיאוס. ליצור לא נמצאה גולגולת שלמה, אך מניחים ממבנה שאר הגולגולת שהיה אוכל צמחייה בעל ראש משולש ומקור עבה בקצהו. נמצאו ממנו עצמות חזה וכמה חוליות וזנב ארוך ועבה ששימש לאיזון. הרגליים חסרות במאובנים.
היצור היה קרוב של ההיפסילופודוניים, אך היה קרוב גם לקמפטוזאורוס שחי ביורה והיה מאבותיו של האיגואנודון.
בתרבות
דינוזאור זה הופיע בסדרה כוכב פרהיסטורי ובמשחק עולם היורה: המשחק.
בית היהודים
בית היהודים (באנגלית: Jew's House) הוא אחד מבתי העיר העתיקים ביותר באנגליה. הוא ממוקם ברחוב סטיפ היל, רחוב תלול בלינקולן, אנגליה, בצמוד למבנה אחר, "חצר היהודים". הבית נקשר באופן מסורתי לקהילה היהודית המשגשגת בלינקולן מימי הביניים.
בשנת 1255 העלילו תושבי המקום עלילת דם על יהודי העיר. הם טענו שילד בשם ליטל סנט יו תושב העיר, נרצח למטרות פולחן בידי יהודים. בשנת 1290 גורשה כל הקהילה היהודית מאנגליה, ובית היהודים הוחרם מבעליו. הבניין נותר תפוס ברציפות עד היום. מאז 1973 בערך משמש הבניין כמסעדה. לפני כן זו שכנה בו חנות עתיקות.
ארכיטקטורה
בית היהודים בנוי באבן גיר מקומית בסגנון נורמני או רומנסקי. הבניין, המתוארך מאמצע המאה ה-12, מורכב במקור מאולם בקומת הקומה הראשונה, שגודלו כ-12 על 6 מטרים, מעל שטחי שירות ואחסון במפלס הקרקע.
חלק מהחזית שרד; וכן הפתח המגולף בצורה משוכללת, שרידי שני חלונות קשתיים כפולים רומנסקיים וחלק ניכר מהאבנים בקומה העליונה. ארובה הותקנה מעל הקשת מעל דלת הכניסה ומשרתת את האח (בקומה העליונה). בעבר היו שני עמודים התומכים בקשת, אך אלה נעלמו.
בריגיטה קוהלמן
בריגיטה קוהלמן (בגרמנית: Brigitte Kuhlmann; 19 בינואר 1947 - 4 ביולי 1976) הייתה טרוריסטית גרמנייה מארגון "תאי המהפכה" אשר יחד עם וילפריד בזה הובילה את חטיפת טיסה 139 של מטוס אייר פראנס ונהרגה במהלך מבצע אנטבה.
ביוגרפיה
קוהלמן נולדה בהנובר. עוד לפני שסיימה את לימודי התיכון, עברה לגור לבד ולעבוד בעבודות שונות. לאחר שקיבלה תעודת בגרות, החלה ללמוד באוניברסיטת הנובר לחינוך. בתחילת שנות ה-70 עברה לגור בפרנקפורט שם חברה לגורמי שמאל רדיקליים כמו וילפריד בזה, מגדלנה קופ, הנס-יואכים קליין, שחיו יחד בקומונה סגורה. היא ניהלה מערכת יחסים עם גרד שפל. הם גרו יחד אולם מעולם לא נישאו. קוהלמן השקיעה את מרבית זמנה בהוצאת הספרים המהפכנית "רוטר שטרן", ובזמנה הפנוי טיפלה בנכים וכתבה שירה.
קוהלמן הצטרפה לארגון הטרור "סיעת הצבא האדום", ויצרה קשרים קרובים עם מנהיגת הארגון אולריקה מיינהוף. קוהלמן הייתה זו שביקשה מפריץ רודוואלד להשכיר דירה בהנובר למיינהוף. רודוואלד לא זיהה את מיינהוף, אולם חשש שהאשה היא טרוריסטית והסגיר אותה לידי המשטרה הפדרלית. חבריה של קוהלמן סיפרו לימים שקוהלמן האשימה את עצמה בכך שמיינהוף נאסרה, וקיוותה להביא לשחרורה באמצעות פעולות טרור. ב-1973 הקימו קוהלמן ובזה את ארגון הטרור "תאי המהפכה" שפעל בעיקר נגר ממשלת גרמניה המערבית. לפי חלק מהעדויות היא הייתה בין המתכננים של המצור על אופ"ק, אירוע שבמסגרתו הותקפה הוועידה השנתית של אופ"ק בווינה ב-1975 בידי טרוריסטים גרמנים בפיקודו של קרלוס התן. בעקבות אירוע זה, הפכה קוהלמן לאחת הטרוריסטים המבוקשים ביותר בגרמניה. בקרב חבריה הטרוריסטים היא נודעה לעיתים קרובות בכינוי "חלימה" (Halimeh).
ביולי 1976 הובילה קוהלמן את חטיפת טיסה 139 של מטוס אייר פראנס, שהיה בדרכו מישראל - לפריז בצרפת, עם נחיתת ביניים באתונה, ביחד עם חברה וילפריד בזה ושני פלסטינים. המטוס החטוף נחת בתחילה בבנגאזי שבלוב ולאחר מכן באנטבה שבאוגנדה. בזה הפריד בין נוסעי המטוס הישראלים לבין שאר הנוסעים, ושאר הנוסעים הורשו לרדת מן המטוס. לפי עדות חלק מהחטופים, קוהלמן הייתה נוקשה וברוטלית, והעלתה בהם אסוציאציות נאציות. לפי עדויות אחרות לעומת זאת, קוהלמן ובזה דווקא היו ידידותיים וניהלו שיחות ארוכות עם החטופים. החוטפים דרשו את שחרורם של 53 אסירים ביטחוניים. בעיקר פלסטינים שהיו כלואים בישראל, אך גם שישה טרוריסטים גרמנים מתנועת ה-2 ביוני. קוהלמן נהרגה במהלך מבצע כדור הרעם כאשר כוחות קומנדו של צה"ל פשטו על הטרמינל שבו הוחזקו בני הערובה.
קבוצת הטרוריסטים שביצעה את "חטיפת טיסה 181 של לופטהאנזה כינתה את עצמה "קומנדו הקדושה חלימה" (Kommando Martyr Halimeh) על שמה.
ייצוגים בתרבות
בסרט הישראלי "מבצע יונתן" מ-1977, גולמה דמותה של קוהלמן בידי סיביל דנינג. קוהלמן מוצגת בסרט בצורה שלילית ביותר. היא מתוארת כמוח שמאחורי החטיפה, והתנהגותה מזכירה את הנאצים. בסרט "שבעה ימים באנטבה" מ-2018, קוהלמן מגולמת בידי רוזמונד פייק. היא אחת הדמויות המרכזיות בסרט ומוצגת בצורה חיובית יחסית.
גיירמו גורוסטיסה
גיירמו גורוסטיסה (בספרדית: Guillermo Gorostiza; 15 בפברואר 1909 – 23 באוגוסט 1966) היה כדורגלן ספרדי, ששיחק בעמדת החלוץ.
גורוסטיסה נולד בסנטורצי שבספרד. הוא שיחק 14 שנים במועדונים אתלטיק בילבאו וולנסיה, כששם שיחק 255 משחקים וכבש 178 שערים בלה ליגה. בתקופה זו זכה איתם ב-11 תארים.
גורוסטיסה שיחק בנבחרת ספרד בין השנים 1930–1941 וגם שיחק במונדיאל 1934.
במהלך הקריירה שלו נאבק גורוסטיסה באלכוהוליזם, וזה בסופו של דבר הוביל לבעיות כלכליות קשות. הוא נמצא ללא רוח חיים ב-23 באוגוסט 1966 בבית האבות סנטה מריה שבבילבאו, בגיל 57.
אתלטיק בילבאו
גורוסטיסה נולד ב-15 בפברואר 1909 בסנטורצי שבספרד. הוא התחיל את הקריירה המקצועית שלו בארנס גצ'ו ולאחר מכן עבר לראסינג פרול לפני שהתחיל לשחק עבור אתלטיק בילבאו. בשנת 1929 ערך גורוסטיסה את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה במדי אתלטיק ב-1 בדצמבר 1929 נגד ריאל מדריד, ומשם כבש 37 שערי ליגה בשתי העונות הראשונות וזכה בארבע אליפויות ספרד ובארבעה גביעי מלך.
גורוסטיסה היה חבר בהתקפת אתלטיק שכללה גם את באטה, חוסה איראראגורי, צ'יררי השני, לפואנטה ואת ויקטור אונמונו, שאומנו על ידי פרד פנטלנד האנגלי. גורוסטיסה זכה פעמיים בתואר הפיצ'יצ'י והיה לשחקן השני שזוכה בפרס אחרי פרנסיסקו ביאנזובס. בגמר הגביע הספרדי של 1933 כבש גורוסטיסה את שער השוויון נגד ריאל מדריד בברצלונה בניצחון 1–2.
במהלך מלחמת האזרחים בספרד שיחק גורוסטיסה במועדון אוסקאדי, קבוצה שנוצרה על פי הצעתו של חוסה אנטוניו אגיירה, נשיא חבל הבסקים ואתלט לשעבר. לאחר סיום מלחמת האזרחים חזר לעונה נוספת באתלטיק ולאחר מכן עזב לולנסיה. גורוסטיסה כבש 106 שערים ב-140 הופעות עבור אתלטיק בילבאו.
בוולנסיה זכה גורוסטיסה פעמיים בלה ליגה ובגביע ספרדי אחד. בעונת 1941/1942 בלה ליגה כבש 20 שערים ב-24 משחקים, כשבסך הכל כבש 72 שערים ב-115 הופעות עבורה.
לאחר שעזב את ולנסיה, שיחק גורוסטיסה בכמה קבוצות לפני הפרישה. הוא שיחק בברקאלדו, juvencia וב-CD לוגרונייס.
בשנת 1949 סיים את הקריירה המקצועית שלו כשחקן.
קריירת נבחרת
גורוסטיסה שיחק את משחקו האחרון ב-12 בדצמבר 1941 במשחק ידידות נגד שווייץ בולנסיה.
פוליצרוטיים
פוליצרוטיים (שם מדעי: Polychrotinae) היא משפחה של לטאות החיות ביערות אמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית על עצים וקרובי משפחתם של האנוליסיים (Dactyloidae). בעבר גם היו חלק ממשפחה זו. במשפחה זו רק סוג אחד קיים - איגואנה ארוכת רגל (Polychrus) הכולל 7 מינים.
מינים אלה מזכירים אנוליסים מהסוגים Anolis וNorops. והם לטאות דקות בעלות גוף ירוק וזרועות ארוכות וחיות על ענפי העצים ביערות. הם ניזונים מחרקים שהם מוצאים וחוטפים במהירות.
תעודת זהות (הרשות הפלסטינית)
תעודת הזהות הפלסטינית היא מסמך רשמי המנופק על ידי המשרד לעניינים אזרחיים של הרשות הפלסטינית.
יצחק ירוחם בורודיאנסקי
הרב יצחק ירוחם בורודיאנסקי (נולד בג' תמוז תש"ב, יוני 1942) הוא משגיח בישיבת קול תורה וראש כולל "ישיבת הר"ן" בירושלים.
תעודת זהות (הרשות הפלסטינית)
תעודה זהות כתומה
בעבר ניתנה לתושבי יהודה והשומרון וחבל עזה הפלסטינים תעודת זהות על ידי גורמי המנהל האזרחי, כאשר מספרי הזהות הוקצו להם על ידי גורמי הממשל. מבנה התעודה היה דומה לזה של תעודת הזהות הישראלית, אך הנרתיק של תעודה זו היה בצבע כתום (רוב תושבי השטחים) או ירוק (תושבי מזרח ירושלים), והוטבע על הנרתיק סמל צה"ל במקום סמל מדינת ישראל. בתעודות אלה הופיע השם הפרטי, שם האב, שם הסב ורק לאחר מכן שם המשפחה, ובמקום סעיף הלאום הופיע סעיף "דת". מתחת לכל כיתוב בעברית הופיע כיתוב גם בערבית.
יצחק ירוחם בורודיאנסקי
ביוגרפיה
נולד בג' תמוז תש"ב בתל אביב להניה ולרב אפרים בורודיאנסקי ראש כולל "שבט מיהודה" ועורך האנציקלופדיה התלמודית.
תעודת זהות (הרשות הפלסטינית)
תעודת זהות ירוקה
לאחר הקמת הרשות הפלסטינית, המשרד לעניינים אזרחיים שלה החל להנפיק תעודות זהות באישור ישראל, שהעבירה לרשותה את מסד הנתונים שבו מספרי הזהות של תושבי השטחים וממשיכה להקצות את מספרי הזהות. בשנת 1996 חזרה בה ישראל מהסכמה זו, ומאז היא שולטת במרשם האוכלוסין הפלסטיני, המשותף לרצועת עזה ולגדה המערבית. במקרים של שינוי במרשם האוכלוסין, הרשות הפלסטינית יכולה להנפיק תעודה או ספח רק לאחר קבלת אישור ישראלי. קובץ מרשם האוכלוסין מוחזק על ידי ישראל, ועל בסיס מידע זה נקבע מי מוכר כתושב פלסטיני לצורך קבלת היתר כניסה לישראל. פלסטיני הרשום כתושב רצועת עזה נחשב לשוהה בלתי חוקי אם הוא נמצא בתחומי הגדה המערבית.
יצחק ירוחם בורודיאנסקי
ביוגרפיה
בצעירותו למד בישיבת אור ישראל לצעירים, ובבחרותו בישיבת פוניבז' היה תלמיד מובהק לראשי ורבני הישיבה בעיקר התבלט בקשר עם הרב יחזקאל לוינשטיין מנהלה הרוחני של ישיבת פונביז'.
תעודת זהות (הרשות הפלסטינית)
תעודת זהות ירוקה
תעודות הזהות הפלסטיניות הן בעלות נרתיק בצבע ירוק ועליו מוטבע סמל הרשות הפלסטינית והכיתוב "הרשות הפלסטינית" (السلطة الفلسطينية) ו"תעודת זהות" (بطاقة هوية) בערבית. בנוסף, בתעודה מופיע הכיתוב "הרשות הפלסטינית" בצבע אדום והיא ממוסגרת בעיטור הדגל הפלסטיני.
הפרטים המופיעים בתעודה, כאשר כיתוב בערבית קודם לזה שבעברית, הם: שם פרטי, שם האב, שם הסב, שם המשפחה, שם האם, תאריך הלידה, מקום הלידה, המין, ומקום ותאריך הרישום, עם חותמת הרשות שהנפיקה את התעודה (סעיף הדת הוסר).
יצחק ירוחם בורודיאנסקי
ביוגרפיה
בשיחותיו מזכיר רבות את הרב יחזקאל לוינשטיין ומכנהו "המשגיח זכרונו לברכה".
תעודת זהות (הרשות הפלסטינית)
מסמכים נלווים
לתעודת הזהות מצורף ספח ובו מופיעה כתובת המגורים ופרטי בן הזוג והילדים. לצד הספח, נוהגים הפלסטינים העובדים בישראל לשאת את אישורי הכניסה שלהם לישראל בחלק התחתון של נרתיק תעודת הזהות.
יצחק ירוחם בורודיאנסקי
ביוגרפיה
בשנת תשנ"א התמנה לראש כולל ישיבת הר"ן של הרב צבי ויספיש בשכונת רמות בירושלים ושם מוסר שיעור כללי מדי יום שישי ושיחות מוסר בימי שני.
המשגיח מוסר שיחות קבועות בבית מדרש לתלמידי ישיבת פונביז' בבית מדרש ליד הישיבה, וכן לבוגרי הישיבה בשכונת עזרת תורה בירושלים, ולבוגרי ישיבת קול תורה בכל הארץ.
על אף היותו גיסו של הרב שמואל אוירבך, הרב בורודיאנסקי אינו נוקט עמדה פוליטית ב בעשורים השני והשלישי של המאה ה-21.
משפחתו
אחיו הוא הרב בן ציון בורודיאנסקי, ר"מ בישיבת קול תורה וחבר מועצת גדולי עולם התורה של בני תורה.
בין בניו המוכרים הם: הרב חיים יהודה ממודיעין עלית מנהל רוחני בישיבת חכמת התורה; הרב יהושע ראש כולל 'ישיבת הר"ן' - סניף קריית הרצוג, עורך ומהדיר כתבי סבו הרב שלמה זלמן אוירבך, ומחבר ספר "כוס ישועות"; הרב אברהם דב מרכסים ראש בית המדרש ברקאי בחיספין שבגולן.
שילה פראהם
שילה סלואן פרהאם (באנגלית: Sheila Sloan Frahm; נולדה ב-22 במרץ 1945) היא פוליטיקאית אמריקאית שכיהנה כחברת הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת קנזס לתקופה קצרה ב-1996.
ביוגרפיה
פרהאם נולדה בעיר קולבי, מושב המחוז של מחוז תומאס שבקנזס. אחרי שלמדה באוניברסיטת טקסס באוסטין, היא מונתה למועצת החינוך של קנזס ב-1985 ונבחרה מחדש ב-1986. ב-1988 התמנתה לתפקיד סגנית נשיא המועצה. פרהאם הייתה חברה בסנאט של מדינת קנזס בשנים 1989–1995. היא הייתה האישה הראשונה ששימשה בתפקיד מנהיג הרוב בסנאט של קנזס, עם בחירתה לתפקיד זה בידי עמיתיה למפלגה הרפובליקנית ב-1993. במשך כשנה וחצי, בין 1995 ל-1996, כיהנה כסגנית מושל קנזס ה-44. במהלך כהונתה כסגנית המושל כיהנה במקביל כמזכירת המדינה של קנזס.
ב-11 ביוני 1996 מונתה בידי מושל קנזס ביל גרייבס לסנאט של ארצות הברית כדי להחליף את מנהיג הרוב בסנאט בוב דול, שהתפטר מן הסנאט כדי להקדיש את כל זמנו למסע הבחירות הנשיאותי שלו בבחירות לנשיאות שנערכו באותה השנה. בתקופתה הקצרה בסנאט הצביעה פרהאם עם המפלגה הרפובליקנית ב-92.9% מהמקרים. היא מונתה לחברה בוועדת הכוחות המזוינים ובוועדת הבנקאות, השיכון ועניינים עירוניים. מינויה הפך את קנזס למדינה השנייה להיות מיוצגת בידי שתי נשים בסנאט - יחד עמה שירתה בסנאט הסנאטורית הוותיקה ננסי קאסבאום. היא התמודדה בבחירות המקדימות במפלגה הרפובליקנית למועמדות לסנאט האמריקאי מטעם המפלגה הרפובליקנית, אך הפסידה לסם בראונבק. בראונבק ניצח בבחירות הכלליות, והחליפהּ בסנאט.
פרהאם היא יושבת ראש לשם כבוד של הארגון "נשים עבור קנזס". אחרי שעזבה את הקפיטול היא שבה לעיר הולדתה קולבי והתמנתה למנהלת אגודת נאמני המכללות בקנזס. בבחירות 2018, הביעה פרהאם ביחד עם רפובליקנים מתונים אחרים את תמיכתה במועמדת המפלגה הדמוקרטית למושלות לורה קלי על פני תמיכה במועמד הרפובליקני כריס קובאק.
תלמטוזאורוס
תלמטוזאורוס (שם מדעי: Telmatosaurus; משמעות השם: "לטאת ביצה") הוא סוג דינוזאור אוכל צמחים שחי על האי הקדום האצג שבטרנסילבניה, רומניה.
מאפיינים
בדומה לדינוזאורים אחרים באי דינוזאור זה עבר גמדות איים. ביחס לקרוביו ההדרוזאוריים הוא היה קטן בהרבה, באורך של 5 מטר ומשקל של חצי טון מטרי בלבד.
היצור התגלה לראשונה ב-1895 וקיבל את השם "Limnosaurus", אך השם שונה עקב הקבלתו לשמו הקודם (מאת עתניאל מארש) של התנין הקדום פריסטיכאמפסוס ואז קיבל את שמו הנוכחי. בהמשך מאובנים נוספים שלו שויכו לסוג Hecatasaurus שכיום נחשב לטקסון מוטל בספק.
היצור חי על האי לצד פאונה גמדית, אף על פי שהיו בה גם פטרוזאורים ענקיים מסוג הטצגופטריקס ואורזדרכו שאולי צדו אותו.
אחד ממאובני היצור שהיה כנראה צעיר נראה עם גידול שפירי על לסתו וייתכן כי דבר זה הרג אותו. עד לאותו ממצא נחשבו תאי השפיר לדבר הנפוץ רק ביונקים.
בתרבות
דינוזאור זה הופיע בסדרות פלאווורלד וכוכב פרהיסטורי.
ארכיאוצרטופס
ארכיאוצרטופס (שם מדעי: Archaeoceratops; משמעות השם: "פרצוף מקורנן עתיק") הוא סוג של דינוזאור צרטופסי שהיה דומה במראה לפרוטוצרטופסיים, אך היה קדום יותר וחי לפני 125 מיליון שנה.
מאובניו של היצור נמצאו במחוז גאנסו שבצפון-מרכז סין. נמצאו 2 מינים בסוג. כיום הוא מצוי במשפחה עצמאית - ארכיאוצרטופסיים (Archaeoceratopsidae). ייתכן שגם הסוגים Helioceratops ואולי גם Yamaceratops משויכים למשפחה.
יצור זה קטן מאוד ביחס לקבוצתו ובאורכו לא עלה על מטר. ליצור לא היו קרניים על פניו, והיה בעל עטרה קטנה ביותר שבלטה מעט מאחורי העורף ולצד הלחיים. הוא היה בעל מקור נוקשה ובעל רגליים ארוכות וייתכן שעמד יציב על שתיים. מחקרים אפשריים טוענים שהיה מכוסה בנוצות, בייחוד סביב הזנב.
דינוזאור זה בדומה לקרוביו היה אוכל צמחייה. הצמחים בעלי הפרחים היו נדירים בתקופתו ואולי הוא התבסס יותר על מחטניים, ציקסיים ושרכים אותם הוא תלש בלסתותיו דמויות מקור התוכי. הוא נכחד לאחר 125 מיליון שנה.
וילת בית ג'וברין
וילת בית ג'וברין הוא בית מגורים מפואר מדרום מערב לקיבוץ בית גוברין ששימש, לאחר הקמתו, למגורי משפחת אל-עזי. בתקופת מלחמת העצמאות ישבה בוילה מפקדה מצרית ובהמשך נוהלו במקום השיחות בין ישראל למצרים לפתרון בעיית כיס פלוג'ה. שימש תקופת מה כבסיס צבאי ונכון ל-2016 המקום נטוש. מוגדר כאתר מורשת מטעם המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל (על אף שאין במקום שלט מטעם המועצה).
ההיסטוריה של האתר
הוילה נבנתה על ידי שייח' עבדאללה אל-עזי עבור משפחתו. שבט אל-עזי הגיעו לשפלת יהודה מהר חברון וחלק מחבריו התיישב בכפר בית ג'יברין. בתקופה העות'מאנית רכשו קרקעות רבות בסביבת מגוריהם. עם תחילת תקופת המנדט (1917 עד 1948) עזבה המשפחה את הכפר והקימה כקילומטר מערבית משם כפר משלה. הכפר כלל כ-8 בתים והווילה של שייח' עבדאללה היה המפואר ביניהם. בניינים ידועים נוספים בכפר הם בית הקשתות ובית הרופא. הקמת הוילה והכפר נעשתה במסגרת עסקה עם הבריטים במיסגרתה החכיר שייח' עבדאללה לבריטים שטח אדמה מצפון לכפר להקמתה של משטרת בית ג'וברין ובתמורה סיפקו הבריטים חשמל ומים לכפר.
ב-1948 פלשה החטיבה המצרית הרביעית (בפיקוד הקולונל הסודני סייד טהא שכונה ה"נמר הסודני") לאזור פלוג'ה. אחת מיחידות החטיבה גרשה את בני המשפחה והקימה בוילה מפקדה צבאית. במהלך אוקטובר 1948 פעל צה"ל לנתק ולכתר את החטיבה. כחלק מתהליך הידוק הכיתור כבשה חטיבה 8 ב-27 באוקטובר 1948 את המשטרה ואת הוילה תוך שהמצרים נסוגים מערבה.
במהלך חודש נובמבר 1948 שימשה הוילה כאתר לשיחות בין ישראל למצרים לפתרון את בעיית כיס פלוג'ה. אחד מהמשתתפים במשא ומתן היה גמאל עבד אל נאצר (לכן נקראת הוילה גם בשם "הוילה של נאצר"). לאחר כישלון השיחות המשיכו כוחות צה"ל לשבת במקום על מנת להמשיך במצור על הכיס. לאחר מלחמת העצמאות שימש המקום כבסיס צבאי מספר שנים עד נטישתו. בשנות ה-70 נהרסו שישה משמונת בתי הכפר.
הוילה נמצאת על שביל ישראל.
תיאור המבנה וסביבתו
מבנה בן 3 קומות:
הבית בנוי מאבני גזית מסותתות משני דגמים: סיתות חיצוני גס וסיתות עדין בחלק העליון. פתחי הבית מרובעים (בניגוד לבניה המקובלת של קשתות). משקופי הפתחים (חלונות ודלתות) נבנו מאבנים שנתמכו על ידי אבן הראשה. מסביב לבית ניכרים שרידים של טרסות ועצי פרי שהיו חלק מבוסתן.
לוח התלונה לאא-נסיר
לוח התלונה לאא-נסיר הוא לוח חרס שנשלח לאור העתיקה, ונכתב בסביבות שנת 1750 לפני הספירה. הלוח מכיל תלונה לסוחר בשם אֵאַ-נַסיר מלקוח בשם נאני. הלוח כתוב בכתב יתדות אכדי, ונחשב לתלונה הכתובה העתיקה ביותר. הלוח שמור במוזיאון הבריטי. בשנת 2015, תוכן הלוח ואא-נסיר בפרט צברו פופולריות כתופעה אינטרנטית.
תיאור הלוח
הלוח בגובה 11.6 סנטימטרים, ברוחב 5 סנטימטרים ובעובי 2.6 סנטימטרים, והוא פגום במקצת.
תוכן הלוח
אא-נסיר נסע לדילמון על מנת לקנות נחושת וחזר למכור אותה במסופוטמיה. בהזדמנות מסוימת הוא הסכים למכור מטילי נחושת ללקוח בשם נאני. נאני שלח את משרתו עם הכסף להשלמת העסקה. הנחושת נראתה לנאני באיכות ירודה ולכן הוא סירב לקבלהּ.
בתגובה, נאני יצר את הלוח הכתוב ומסרו לאא-נסיר. רשומה עליו תלונה לאא-נסיר על משלוח נחושת באיכות ירודה, ובעיות במסירת משלוח אחר. נאני גם התלונן על כך שמשרתו, שנשלח לבצע את העסקה בפועל, זכה ליחס רע מצדו של אא-נסיר. הוא הצהיר כי בעת כתיבת שורות אלו לא קיבל את הנחושת, אך בכל זאת שילם עבורה את הכסף.
מציאת הלוח
הלוח התגלה ונלקח על ידי לנרד וולי, שהוביל משלחת ארכאולוגית משותפת של אוניברסיטת פנסילבניה והמוזיאון הבריטי מ-1922 עד 1934 אל העיר אור.
לוחות אחרים
לוחות נוספים נמצאו בהריסות של הבית שנחשב לביתו של אא-נסיר. אלה כוללים מכתב מאדם בשם ארביטוּרַם שהתלונן שהוא עדיין לא קיבל את הנחושת שלו, ועוד לוח שבו מצהיר לקוח שנמאס לו לקבל נחושת באיכות ירודה.
בתרבות
הלוח הוכר על ידי גינס שיאי עולם כ"תלונת הלקוח העתיקה ביותר".
פיקוס טינקטוריה
פיקוס טינקטוריה (שם מדעי: Ficus tinctoria; מכונה גם dye fig או humped fig) הוא עץ אפיפיט חלקי, והוא אחד המינים המכונים "תאנה חונקת".
תפוצת העץ היא ביבשת אסיה, בעיקר באוסטרליה, מלזיה והאיים הדרומיים באוקיינוס השקט.
העץ ניזון כאפיפיט בעיקר מעצי דקל, אך הוא נובל במקרה שהעץ המארח מת או נרקב.
לעץ בדרך כלל יש עלווה חלקה וירוקה. הוא צומח רבות ליד או מעל סלעים, ועליו הם סגלגלים וא-סימטריים. פריו של הפיקוס הוא בצבע חום-חלודה, ומפיקים ממנו צבע טבעי לצביעת בגדים מסורתיים באיי אוקיאניה ובאינדונזיה. העץ משמש לעיתים גם כמרכיב ברפואה טבעית אצל המקומיים, והוא נמצא בסכנת הכחדה מקומית.
גורילה מזרחית
גורילה מזרחית (שם מדעי: Gorilla beringei) היא המין הגדול ביותר בסוג גורילה וכן במשפחת ההומינידיים ובסדרת הפרימטים. המין מתחלק לשני תת-מינים – גורילת השפלה המזרחית (Goriila beringei graueri) עם אוכלוסייה המונה 5,000 פרטים, והנדירה שבגורילות – גורילת הרים (Gorilla beringei beringei) עם אוכלוסייה המונה כ-700 פרטים.
ישנה אוכלוסיית גורילות הרים בפארק הלאומי בווינדי שבדרום אוגנדה, אותה שוקלים לסווג כתת-מין נוסף.
הגורילה המזרחית חיה ביערות אגן קונגו ומרכז אפריקה – המדרונות הוולקנים של רואנדה, מזרח הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ויער בווינדי שבדרום אוגנדה.
במהלך היום הגורילות בעיקר אוכלות, בלילה הן בונות קנים על ידי קיפול מעל הצמחייה, בדרך כלל על הקרקע. כמו שאר הגורילות, הגורילה המזרחית היא צמחונית וניזונה מעלים ופירות.
תיאור פיזי
לגורילה המזרחית יש ראש גדול, אף שטוח ונחיריים גדולים, חזה רחב וזרועות ארוכות. הפנים, כפות הידיים, כפות הרגליים והחזה קירחים, והפרווה שחורה בעיקר, אך מרגע שהגיעו לגיל מסוים- לזכרים ישנו מעין "אוכף" כסוף על גבם ולכן הם נקראים כסופי גב (Silverbacks). קיימים הבדלים במראה הפרווה בין שני תת-המינים: לגורילת השפלה המזרחית יש פרווה קצרה יותר, עבה יותר, שחורה עמוקה. לגורילות ההר יש פרווה המזכירה צבע כחול כהה. כמו כן ישנם הבדלי גודל בין שני תת-המינים- גורילת השפלה מעט גדולה יותר מגורילת ההרים והזכרים שבשני המינים גדולים יותר מהנקבות ומשקלם נע בין 140–205 ק"ג וגובהם 1.7 מטרים בעמידה, כשהם בוגרים. משקלה הממוצע של נקבת גורילת השפלה המזרחית נע בין 90–100 ק"ג, וגובהה בעמידה עומד על 1.5 מטרים.
מצב שימור
הגורילה המזרחית נדירה יותר מהגורילה המערבית אם כי מאוימת פחות. האיומים העיקריים על הגורילה המזרחית הם צייד למטרות מזון והעמקת החקלאות לתוך היער, מה שגורם להרס בית הגידול הטבעי שלה. בחלק מהשמורות הלאומיות ישנה תוכנית תיירות של צפייה בגורילות, ולה יתרונות וחסרונות – מצד אחד התיירות מובילה למודעות סביבתית והכנסות כספיות לתושבים, ומצד שני היא גורמת להפרעה בהתנהגות הטבעית של הגורילות. הגורילות המזרחיות נדירות ביותר בגני החיות, וגן החיות היחיד שנמצא מחוץ לאזורי המחיה הטבעיים של הגורילות בו נמצאים פרטים הוא גן החיות של אנטוורפן, בו חיות שתי נקבות בוגרות. בקונגו ישנם גופים המחזיקים את הגורילות שהוחרמו מציידים לא חוקיים.
יהודה בן ניסים אבן מלכה
רבי יהודה בן ניסים אבן מלכה היה פילוסוף ומקובל יהודי, שחי ופעל במרוקו באמצע המאה ה-13 (תחילת האלף השישי לפי הלוח העברי).
הגותו וכתביו
יהודה אבן מלכה התגורר כנראה בעיר פאס וחיבר את עיקר הגותו בשפה ערבית יהודית. על פי החוקר ז'ורז' ויידה, הגותו הפילוסופית של אבן מלכה מזכירה את עקרונות הנאופלאטוניזם כפי שהופיעו בזרם האיסמאעיליה. להשקפתו של אבן מלכה יש בדת הרבה מעבר לגלוי, ובעוד שעל רוב המאמינים למלא את חוקי הדת כפשוטם, תפקידם של הפילוסופים הוא להבין את כתבי הקודש לעומקם. כמה מכתביו של יהודה אבן מלכה השתמרו עד ימינו:
בנוסף אבן מלכה מתייחס בכתביו לחיבור נוסף שלו הנוגע לתחום האסטרולוגיה, אך חיבור זה כנראה לא השתמר.
העיסוק בתורת הקבלה החל בקרב מספר מצומצם של מקובלים בדרום צרפת בסוף המאה ה-12, התפשט משם לחכמי יהדות ספרד במהלך המאה ה-13 ובהמשך הגיע גם לארצות אשכנז. יהודה אבן מלכה שהחל לעסוק בתורת הקבלה באמצע המאה ה-13 היה כנראה המקובל הראשון בצפון אפריקה לעשות זאת. בנוסף אבן מלכה היה כנראה בין המקובלים הראשונים שנתנו מקום מרכזי לאסטרולוגיה בכתביהם על הקבלה, והוא השפיע כנראה על מקובלים מאוחרים יותר.
עונת 2022 ב-MLB
עונת 2022 היא העונה ה-89 של ליגת ה-MLB. העונה הסדירה נפתחה ב-7 באפריל והסתיימה ב-5 באוקטובר 2022.
בנובמבר 2021 הכריזה קבוצת קליבלנד אינדיאנס, מהקבוצות המובילות והותיקות בליגה, על שינוי שמה ל"קליבלנד גארדיאנס" עקב תלונות של ילידים אמריקאים על גזענות בשם. העונה נפתחה באיחור של שבוע, ולא ב-1 באפריל כנהוג, עקב שביתת שחקנים.
לוקאאוט
ב-2 בדצמבר 2021 החליטו מנהלי ליגת ה MLB לשבות ולנעול את העונה באופן זמני (לוקאאוט). לוקאאוט זה כלל גם ביטול עסקאות כולל שהציב מספר בעיות בפני מנהלי הליגה וביניהן כיצד לפצות את השחקנים צעירים. לוקאאוט עונת 2022 הייתה השבתת הפעילות הראשונה של ליגת ה-MLB מאז הפסקת הפעילות בעונת 1995, על אף שלבסוף התפרקה והעונה נערכה. זו תהיה השנה הראשונה מאז עונת 1920 ללא שלב ליגת דראפט 5 (המתרחשת מדי שנה בדצמבר) אם כי שלב הליגה המשנית עדיין יתקיים כמתוכנן. ב-10 במרץ 2022, כמעט 100 ימים לאחר תחילת הנעילה, MLB וה-MLBPA הגיעו לעסקה על CBA חדש לחמש שנים. שחקנים יתחילו להתייצב למחנות האימונים ב-11 במרץ, כאשר אימוני האביב יתחילו ב-17 במרץ, ויום הפתיחה מתוכנן ל-7 באפריל. הליגה מתכננת לשחק עונה שלמה, בת 162 משחקים, ומשחקים שנעקרו בגלל ההתחלה המושהית יתוזמנו מחדש. לפי אתר Draftkings nation, לדעת הליגה הלאומית, לוס אנג'לס דודג'רס ינצחו את העונה (בין יתר יתרונותיהם, נמנה גם יתרון אירוח העונה שנזקף לזכותם).
לוח זמנים
ה-MLB פרסמו את לוח העונה הסדירה של 2022 ב-4 באוגוסט 2021. כפי שהיה מאז 2013, כל הקבוצות משחקות נגד ארבע היריבות שלהן מהליגה 19 פעמים כל אחת במשך 76 משחקים בסך הכל, משחקות שישה או שבעה משחקים מול כל אחת מהשנייה. עשרה יריבים בליגה זהה. בסך הכל 66 משחקים, ו-20 משחקי בינליג. משחק האינטרליג יכלול את: הליגה האמריקאית המזרחית נגד הליגה הלאומית המרכזית, הליגה האמריקאית המרכזית נגד הליגה הלאומית המערבית, והליגה האמריקאית המערבית נגד הליגה הלאומית המזרחית.
משחק ה-MLB ב-Field of Dreams מתוכנן לחזור לשנה שנייה, בהשתתפות שיקגו קאבס והסינסינטי רדס במגרש שנבנה במיוחד בדיירסוויל, איווה ב-11 באוגוסט.
פליקנימימוס
פליקנימימוס (שם מדעי: Pelecanimimus; משמעות השם: "מחקה-שקנאי") הוא סוג של דינוזאור תרופודי דמוי אורניתומימי שחי בקרטיקון התחתון לפני 130 מיליון שנה.
מאפיינים
מאובניו של דינוזאור זה נמצאו ב-1994 בספרד.
הוא היה קטן יחסית לקרוביו האורניתומימיים והגיע לאורך 2-2.5 מטר והיה בעל צוואר ארוך וגולגולת צרה וארוכה. בניגוד למרבית האורניתומימיים הוא היה בעל מספר גבוה מאוד של שיניים בפיו: מעל 250, אשר היו בעלי כמה צורות: שיניים קדמיות שנועדו לחיתוך וריסוק, שיניים אחוריות שדמו ללהבים. הלסת התחתונה כללה שיניים דקות וחלשות יותר. מבנה הרגליים היה דומה לשאר קרוביו והם היו ארוכות, בעלות טפרים רחבים דמויי-וו והרגליים האחוריות היו קלות ושריריות.
בחלקו האחורי של ראש הדינוזאור נמצא שק עורי גדול שהזכיר את שקו של השקנאי ומשם קיבל את שמו. נראה שיצור זה ניזון מדגים לחופי האגמים או הימים של ספרד ודג מהגדות בדומה לשקנאי או אנפה מודרניים. לצידו נמצאו מינים משומרים כמו האיגואנודון הצמחוני, הקונקוונטור הטורף וכמה תנינאים, יונקים קדומים ופטרוזאורים ממשפחת הטפג'ריים.
בתרבות
דינוזאור זה הופיע במשחקים פארק היורה 3: בניית פארק ועולם היורה: המשחק.
רבקה דה מורניי
רבקה דה מורניי (באנגלית: Rebecca De Mornay; נולדה ב-29 באוגוסט 1959) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית.
ביוגרפיה
כשהייתה בת שנתיים התגרשו הוריה, ובגיל חמש שונה שם משפחתה לדה מורניי שהיה שם משפחתו של אביה החורג.
לדה מורניי שני אחים חורגים, יונתן איש העסקים, ופיטר הגיטריסט. בילדותה למדה רבקה בבית הספר העצמאי "סאמרהיל" אשר בלייסטון סאפוק אנגליה, את לימודי בית הספר התיכון העבירה בקיצבהיל אוסטריה, ואת לימודי המשחק למדה דה מורניי ב"מכון לי שטרסברג" שבניו יורק.
קריירת משחק
בשנת 1992 כיכבה במותחן שובר הקופות "היד שמנענעת את העריסה", שזיכה אותה במועמדות לפרס סאטורן לשחקנית הטובה ביותר ובסרט שובר הקופות שלושת המוסקטרים (1993), שם גילמה את ליידי סבין דווינטר לצידם של השחקנים צ'ארלי שין, קיפר סאת'רלנד, אוליבר פלאט וכריס אודונל. בשנת 1998 שיחקה בסרט הטלוויזיה "רמאית" בתפקיד ברברה אטון לצד ויליאם ה. מייסי, ושודר בUSA Network.
בשנת 2005 שיחקה לצד הית' לדג'ר בדרמה שמספרת על תרבות הסקייטבורד, "שליטי דוגטאון" בבימויה של קתרין הארדוויק. ב-2007 שיחקה בסרט "המוזיקה שבפנים" לצד רון ליווינגסטון. ב-2010 שיחקה בסרטו של רוב ריינר "הפוך". ב-2016 שיחקה בסרט האקשן "אני הזעם", לצד ג'ון טרבולטה.
חיים אישיים
דה מורניי הייתה נשואה לשחקן ברוס וגנר לזמן קצר ואחר-כך הייתה לה מערכת יחסים עם השחקן טום קרוז שנמשכה כשנתיים בניו יורק. היא נישאה בשנית לפטריק אוניל (בנו של השחקן ראיין אוניל) בשנים 1995–2002 שבהן נולדו להם שתי בנות.
מיכאל שלי (סרט)
מיכאל שלי הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1975 בבימויו של דן וולמן עם עודד קוטלר ואפרת לביא בתפקידים הראשיים.
בסרט משתתף גם מוטי מזרחי (ארבל) שהתפרסם בהופעתו כ"אלטמן הקטן" בסרט מציצים.
התסריט הוא של אסתר מור ודן וולמן והוא מבוסס על הספר מיכאל שלי מאת עמוס עוז.
דן וולמן היה מועמד לפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים בשיקגו, 1975. הסרט זכה בשלושה פרסי כינור דוד.
תקציר העלילה
ירושלים 1950, בניין טרה סנטה בו שוכנת האוניברסיטה העברית. חנה (אפרת לביא) היא סטודנטית לספרות עברית. היא מועדת במדרגות ומיכאל גונן (עודד קוטלר), סטודנט לגאולוגיה תומך בה וכך מתחילה ידידותם.
חנה היא בחורה שקטה ומופנמת. היא מפרנסת את עצמה כעוזרת גננת. חנה מתגעגעת לתקופה לפני המלחמה בו שיחקה עם ילדים תאומים ערבים משכונת קטמון. מיכאל הוא בחור נאה ושקט המרוכז בלימודי גאולוגיה. יחסיהם מתהדקים, חנה נכנסת להיריון ונענית לבקשתו של מיכאל להתחתן.
גניה, דודתו של מיכאל, מנסה לשכנע אותה לדחות את הנישואים אך ללא הצלחה. הם שוכרים דירה בשכונה של קשי יום. מיכאל שקוע במחקריו וחנה משועממת ודיכאונית. היא מתבוננת בהתקפי הטירוף של שכנתה דובה (אולגה שפנדורף) ומרגישה כאילו גם היא על סף טירוף.
נולד להם בן בשם יאיר אך זה לא מועיל למצב רוחה של חנה. חיי המין שלה עם מיכאל הם דלים והיא חולמת כל הזמן על יחסי מין עם תאומים ערבים. לא אכפת לה שמיכאל נמשך אל הסטודנטית שלו ירדנה (אירית מאירי).
חנה נותנת שיעורים בספרות לבן השכנים, יורם (מוטי מזרחי-ארבל). יורם הוא נער מתבגר ומבטים אירוטיים נמשכים בינו לחנה אך לא מתממשים. לבסוף הוא עוזב את השכונה עם משפחתו וחנה מתבוננת בו במבט של געגועים.
חנה מרגישה שחייה משעממים וכל יום דומה לקודמו. היא מטיחה זאת בפני מיכאל אך הוא אינו מתרגש.
יצחק כ"ץ (צייר)
יצחק כ"ץ (1908 – 1981) היה צייר ישראלי.
ביוגרפיה
יצחק כ"ץ נולד בגליניאני שבגליציה המזרחית, אוסטריה (כיום באוקראינה). בשנת 1926 עלה לארץ ישראל. בין השנים 1927–1932 חזר לאירופה, שם למד נגינה בכינור בווינה. לאחר שובו לארץ ישראל שימש כמורה לשפות. בין השנים 1940–1947 עבד בשירות הצבא הבריטי. בין השנים 1947–1968 שימש כפקיד בעיריית חיפה. לאחר פרישתו לגמלאות התמסר לרישום ולאמנות. עיקר יצירתו של כ"ץ מאופיינת בגישה נאיבית. ברבות מעבודותיו מופיעים תיאורים פנטסטיים של העיירה היהודית באירופה.
היינץ סטוי
היינץ סטוי (בהולנדית: Heinz Stuy; נולד ב-6 בפברואר 1945) הוא כדורגלן עבר הולנדי, ששיחק בעמדת השוער. היה שותף בהצלחה של אייאקס בתחילת שנות ה-70.
ביוגרפיה
סטוי סיים את הקריירה בעונת 1977/78 בקבוצה אמסטרדם עם 16 משחקי ליגה בה. לאחר הפרישה מכדורגל ניהל יקב מצליח בדרייהויס אותו מכר ב-2007. בנוסף לכך, בין השנים 1988–1998 היה מאמן שוערים בקבוצה טלסטר.
ניר ברוך
ניר ברוך (בבולגרית: Нир Барух; 4 באוקטובר 1922, סופיה, ממלכת בולגריה – 23 בינואר 2011, הרצליה, ישראל) היה דיפלומט ואיש מודיעין ישראלי אשר מילא שורת תפקידים במוסד ובשירות הביטחון הכללי. במהלך שנות השבעים של המאה העשרים כיהן כראש האגף לישראל ולזרים בשב"כ וכסגן ראש השב"כ. ברוך היה גם היסטוריון וסופר, אשר חקר את תולדות יהודי בולגריה ואת חלקה של בולגריה בגירוש יהודי תראקיה, מקדוניה והעיר פירוט למחנה ההשמדה טרבלינקה.
ראשית חייו
ניר ברוך נולד בסופיה בירת ממלכת בולגריה, למשפחה ציונית ותיקה אשר הייתה מעורה בחיים הציבוריים, ונקרא בשם ננסן ברוך (בבולגרית: Нансен Барух), על שמו של המדינאי הנורווגי פריטיוף ננסן. ב-1935 הצטרף לחוגי הנוער של בית"ר בעירו ובהמשך הפך למדריך ולקצין בית"ר. ב-1942 במלאת לו עשרים נשלח ברוך למחנות לעבודות כפייה מתוקף התקנות שליוו את החוק להגנת האומה. באוקטובר 1944 לאחר הפיכת הליגה הצבאית של בולגריה וסילוק המשטר הפרו-גרמני חידשה התנועה הציונית את פעילותה בבולגריה כגוף מאוחד ובו הסיעות השונות. ברוך חבר לבנימין ארדיטי, נמנה עם אנשי התנועה הרוויזיוניסטית בתנועה המאוחדת וכיהן כקצין בית"ר בבולגריה. בדצמבר 1944 עלה לארץ ישראל עם סרטיפיקט דרך טורקיה. לאחר עלייתו שינה את שמו הפרטי לניר. בארץ כתב במשך כשלוש שנים עבור בטאון התנועה הציונית בבולגריה "ציוניסטיצ'קה טריבונה". הוא נודע כפובליציסט חריף אשר התפלמס עם התא היהודי במפלגה הקומוניסטית (מבולגרית: אברייסקה סקצייה). כמו כן כתב בבטאון "איגרת לגולה". ב-1946 הצטרף ליחידות הגפירים ומאוחר יותר הוצב במחלקת ההדרכה של ההגנה.
במדינת ישראל
ב-1953 התגייס לשירות הדיפלומטי ולשירות הביטחון הכללי. בין 1953–1957 עבד בצירות ישראל בבולגריה ושימש בפועל כנציג לשכת הקשר נתיב. ברוך טיפל באיתור וזיהוי הנספים באסון הפלת מטוס אל על בשמי בולגריה, ובהמשך כתב ספר אודות הנושא ביחד עם העיתונאי הבולגרי דראגוליוב גאג'ב. בעת שהותו בבולגריה עסק ברוך בריגול וצילם מתקנים צבאיים לבקשת ה-CIA. עם שובו לישראל הוצב ברוך באגף לסיכול ריגול ומניעת חתרנות, ובין השאר היה מעורב בלכידת קורט סיטה. בין 1961–1963 כיהן כמזכיר ראשון בצירות ישראל בהוואנה, קובה. לבקשת עמוס מנור ריגל ברוך עבור ה-CIA, העביר מידע על הגעתם של מומחים מברית המועצות ועל הצבתם של טילים בליסטיים באי. ברוך טס לארצות הברית ודיווח על ממצאיו לג'יימס אנגלטון מבכירי ה-CIA. לאחר שובו לישראל המשיך לעסוק בסיכול ריגול וב-1965 השתתף בלכידת בני הזוג סמואל שריגלו עבור רומניה. בין 1969–1971 כיהן כציר יועץ בשגרירות ישראל בארצות הברית. עם שובו לישראל מונה לראש האגף לישראל ולזרים ובתפקידו זה ניהל את מבצע לכידתו של הקולונל יורי לינוב אשר ריגל עבור ברית המועצות. ברוך כיהן כסגן ראש השב"כ עד לפרישתו מהשירות ב-1978.
חקר ההיסטוריה של יהודי בולגריה
לאחר תום שירותו בשב"כ היה ניר ברוך איש עסקים ובין השאר עסק בקידום הקשרים המדיניים-התרבותיים והכלכליים בין ישראל לבולגריה. מ-1952 החל ברוך באיסוף חומר ארכיוני היסטורי ובתיעוד קורותיהם של יהודי בולגריה, ויהודי מקדוניה הווארדארית, תראקיה המערבית והעיר פירוט אותם גירשו הבולגרים ב-1943 לטרבלינקה. בעת שהותו בעיקר בבולגריה ובהמשך בארצות הברית נעזר ברוך בקשריו הדיפלומטיים לצורך כניסה לארכיונים והשגת מסמכים שונים, והקים ארכיון מקיף ובו ספרים ומסמכים המתעדים את תקופת השואה בבולגריה. ברוך מתפלמס במחקריו עם נרטיב "ההצלה" שהונחל לסיפור השואה בבולגריה, במסגרתו "הצילו" הבולגרים את היהודים שהמתינו חסרי אונים לגורלם המר. לדבריו, מנהיגי הקהילה היהודית במישור הארצי והמקומי היו הגורם הדומיננטי בהישרדותה, כאשר פעלו מול מכריהם, ידידיהם, ומול המוסדות והארגונים השונים שנותרו פעילים בבולגריה, ולולא פעילות זו היו יהודי בולגריה נשלחים למחנות ההשמדה.
ב-1996 חנכה הקרן הקיימת את יער בולגריה הממוקם סמוך ליער חרובית ובו הוצבה אנדרטה לכבודו של בוריס השלישי ורעייתו ג'ובאנה על פועלם להצלת יהודי בולגריה. הנושא עורר מחלוקת קשה בין משפחות הנספים בשואה מקרב יהודי תראקיה ומקדוניה אשר לעזרתם נרתם ניר ברוך, לבין חלק מיוצאי "בולגריה הישנה". הוקמה ועדה בראשות השופט משה בייסקי אשר בפניה העידו ניר ברוך ומשה מוסק שתמכו בגרסת המשפחות ומיכאל בר זוהר שתמך בהנצחתו של המלך בוריס. ברוך היה גורם מרכזי בהמלצת הוועדה להסיר את האנדרטה. האנדרטה הוסרה ובמקומה הוקם גלעד לזכר 11,343 יהודי תראקיה ומקדוניה שהובלו למחנות ההשמדה ולכבוד העם הבולגרי.
את ארכיונו העביר ניר ברוך לבמאי הדוקומנטרי ג'קי קומפורטי. הלך לעולמו ב-2011 והוא בן 88, ונקבר בבית הקברות בקיבוץ עינת.
גדליה דורון
גדליה דורון (דצמבר 1928 – 11 במאי 2019) היה איש עסקים ותעשיין ישראלי, שכיהן כמנכ"ל כיתן, איטונג וקדם כימיקלים, וחתן פרס התעשייה לשנת התשל"ה 1975 בתחום הניהול הכללי. קידם את פריון העבודה והייצור במשק הישראלי בעשורים הראשונים לאחר קום המדינה.
שנים ראשונות
גדליה דורון נולד בז'יכלין, פולין, לפנינה ויהושע ודיסלבסקי. אביו היה אידיאליסט ציוני-דתי שעסק בקבלנות צביעה וסיוד, ואמו הייתה בת למשפחת סוחרים. המשפחה עלתה ארצה בהיותו בן 3, והתיישבה בתל אביב. בילדותו חווה מחסור ועוני. הוא למד 8 שנים בבית ספר יסודי ביאליק ואחר כך התכונן לבחינת בגרות במתכונת ה-London Matriculation בגימנסיה "השכלה", במקביל לעבודה בבקרים.
לאחר שחרורו מהצבא בשנת 1949, עבד כעוזר למנהל חשבונות בחברה קבלנית בניהולו של משה רפאלי שלאחר מכן מינה אותו לנהג ועוזר אישי, ולימים הפך לפטרונו.
דורון נישא לעליזה בירנבוים מפתח תקווה, ואב לבת. ב-1955 עברת את שם משפחתו לדורון.
המכון לפריון העבודה והיצור 1955–1971
בשנת 1955 התקבל בסיועו של רפאלי למדור הבנייה של המכון לפריון העבודה והייצור. תוך זמן קצר, נבחר לעבור השתלמות מעשית ותאורטית בת 6 חודשים בשוודיה במהלך שנת 1956, שעיקרה פריון העבודה בענף הבנייה. עם שובו למדור הבנייה, יזם, ארגן, ועמד בראשו של מסע לאומי לייעול ופריון העבודה בענף הבנייה בארץ, והתמנה למנהל המדור במכון. באותן שנים ראשונות לקום המדינה, היה "פריון העבודה" לסיסמה ואידיאל של המשק. בגלל מיעוטם של מומחים והיעדר שכבת משכילים בארץ בנושאי הנדסה וטכנולוגיה, תפסה מחלקת הבנייה של המכון בניהולו של דורון מקום חשוב בהנחלת פריון העבודה וקידומו בענף הבנייה בכל הארץ.
בעקבות הצלחתו הרבה של מדור הבנייה בניהולו, נשלח דורון ב-1964 על ידי המכון, ובסיוע קרן פולברייט, ללמוד מנהל עסקים לתואר MBA באוניברסיטת הרווארד בבוסטון, ארצות הברית, שאותו סיים ב-1966 בהצלחה.
בשנת 1966 חזר לארץ ומונה לסגן מנהל המכון ומנהלו בפועל, והוביל שינוי אסטרטגיה עסקית מאוריינטציה ייצורית, שהדגישה נורמות ופרמיות לעובדים, בקרת איכות, ייעול בתכנון הייצור, ויחסי עבודה, לאוריינטציה עסקית כוללת, בראייה רחבה. באמצעות צוותים רב-תחומיים שהקים במכון, הוביל אבחון כולל של ארגונים וחברות, שכלל ניתוח מעמיק של חוזקות וחולשות, המלצות לגבי פתרון בעיות, ואסטרטגיות מומלצות לניהולם (משרד השיכון, יקבי כרמל מזרחי, עמידר, ועוד). בראשותו, נתנו צוותים של המכון גם ייעוץ נקודתי בנושאי ארגון וניהול לגופים כמו משרד הביטחון, סולל בונה, הביטוח הלאומי, נתיבי איילון, החברה הלאומית לשיכון עולים, ואחרים.
לאורך כל תקופת עבודתו במכון לפריון העבודה והייצור, שימש גם יועץ-מומחה מטעם האו"ם בארצות מתפתחות, והעביר קורסים רבים לקבלני בנייה מאפריקה בארץ ו"קורסים ניידים" בארצות שונות ביבשת אפריקה.
כיתן 1971–1975
בשנת 1971 יצא אל השוק הפרטי, וקיבל לידיו כמנכ"ל מפעלי טקסטיל כושלים של חברת כיתן עם בעיות מובנות, שהעסיקו אלפי עובדים בעיירות פיתוח (דימונה, בית שאן, נצרת). הוא נקט באסטרטגיה עסקית יצירתית שהתאימה לתנאי החברה באותה עת, יצר תדמית חדשה לחברה ולמוצריה, פיתח עבורה שווקים בישראל ומחוצה לה, והביא אותה לרווחיות גבוהה לראשונה בתולדותיה, ולתרומה נכבדת לייצוא . על הישגיו זכה בפרס התעשייה לשנת התשל"ה 1975 בשטח הניהול הכללי.
במהלך מלחמת יום הכיפורים ב-1973, גויס למילואים ומונה על ידי הממשלה לראש מל"ח (משק לשעת חרום) באזור ירושלים.