cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חן עזרא
קריירה
עזרא נולד בבאר שבע ובצעירותו שיחק בקבוצות הילדים והנוער של הפועל באר שבע ובית"ר טוברוק. כשהיה בן 18 עבר למכבי נתניה, וב-1 בספטמבר 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בקריירה, כשנכנס כמחליף במשחק מול מכבי הרצליה במסגרת גביע הטוטו. ב-21 באוקטובר 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו ליגת העל, כשנכנס כמחליף בניצחון החוץ 0–2 מול מכבי תל אביב. עד תום שיחק עזרא בקבוצת הנוער של מכבי נתניה, וכן ערך ארבע הופעות בליגת העל. בעונת 2012/2013 הושאל עזרא להפועל כפר סבא מהליגה הלאומית, ובמדיה כבש ארבעה שערים.
בקיץ 2009 חזר עזרא למכבי נתניה ועד מהרה הפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצה, אך בנובמבר 2009 נפצע וסיים את העונה. בעונת 2010/2011 חזר להרכב הקבוצה, וכבש שלושה שערי ליגה. בעונת 2011/2012 כבש עזרא 12 שערים, ולצידם של אחמד סבע ופיראס מוגרבי היה מהשחקנים הבולטים בקבוצה שסיימה את העונה במקום הרביעי והבטיחה את ההשתתפות במוקדמות הליגה האירופית.
לקראת עונת 2012/2013 חתם עזרא על חוזה לארבע שנים בקבוצת מכבי חיפה. בעונתו הראשונה בקבוצה הצטיין תחת הדרכתו של המאמן אריק בנדו (שהחליף את ראובן עטר), כבש תשעה שערים והוסיף 14 בישולים, ונבחר ל"נבחרת העונה" של מעריב. בעונת 2013/2014 החמיץ משחקים רבים עקב פציעה, וב-24 הופעות כבש חמישה שערים ובישל ארבעה.
בתחילת עונת 2014/2015 כבש עזרא את שער הליגה הראשון באצטדיון סמי עופר במשחק מול בני סכנין. בעונה זו היה עזרא הכובש המצטיין של מכבי חיפה עם שמונה שערים, והוסיף 11 בישולים. עונת 2015/2016 לא הייתה מוצלחת עבור עזרא וברובה הוא ישב על הספסל. לקראת סוף העונה תפס מקום בהרכב, הבקיע ארבעה שערי ליגה וזכה בתואר ראשון בקריירה כאשר מכבי חיפה ניצחה בגמר גביע המדינה מול מכבי תל אביב. בתום העונה הסתיים חוזהו של עזרא במועדון.
ב-5 ביולי 2016, לקראת עונת 2016/2017, חתם עזרא לשלוש שנים בהפועל תל אביב. ב-10 באוגוסט 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב הקבוצה במשחק מול מכבי פתח תקווה במסגרת גביע הטוטו. ב-29 בנובמבר 2016 כבש את שער הבכורה שלו במדי הפועל תל אביב, במשחק מול הפועל חיפה ברבע גמר גביע הטוטו. שבוע לאחר מכן כבש את שערו הראשון בליגה עבור הקבוצה, בניצחון 0–1 על בני יהודה. בסך הכל כבש עזרא שלושה שערים ב-16 הופעות בכל המסגרות במדי הפועל תל אביב, ולאחר שהקבוצה נקלעה לקשיים כלכליים ונכנסה להליך של פירוק הוא שוחרר מהמועדון.
ב-16 בינואר 2017, חתם עזרא לעונה וחצי בבית"ר ירושלים. ב-22 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשעלה כמחליף בניצחון 2–0 על הפועל כפר סבא ובישל את שער היתרון. ב-11 בפברואר כבש עזרא את שער הבכורה שלו במדי הקבוצה, בניצחון 4–0 על הפועל רעננה. בסך הכל שיחק עזרא שנה וחצי במועדון וכבש עשרה שערים ב-46 משחקי ליגה. בסוף עונת 2017/2018 תם חוזהו במועדון והפך לשחקן חופשי.
ב-4 ביוני 2018 חתם עזרא לשנתיים בהפועל באר שבע. ב-10 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב במשחק נגד פלורה טאלין במסגרת מוקדמות ליגת האלופות, וכבש את השער הרביעי בניצחון 4–1. בליגה ערך 14 הופעות בעונת 2018/2019 ורשם בישול אחד.
ב-23 ביולי 2019 עבר לאומוניה ניקוסיה מליגת העל הקפריסאית ללא תמורה, לאחר ששוחרר מהפועל באר שבע, וירוויח כ-250 אלף אירו לעונה. כמו כן, מכיוון שעזרא שומר שבת, נכנס לחוזהו סעיף תקדימי הקובע כי אם האימונים המסכמים יגלשו לתוך השבת, הוא לא ישתתף בהם. בנוסף, כדי לא לחלל שבת, הקבוצה תשכור לו מלון בסמוך לאצטדיון במשחקי הבית ובמשחקי החוץ. באם זה לא יתאפשר, הוא יחמיץ את משחק הקבוצה. ב-27 ביולי 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון קבוצתו 2–1. ב-15 בינואר 2020 כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 5–0 על ארמיס במסגרת הסיבוב השני של הגביע הקפריסאי.
בינואר 2020 שב למכבי נתניה וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ב-5 בפברואר, בתיקו 1–1 עם הפועל באר שבע.
ב-13 ביוני 2022, בעקבות פציעה, הודיע על פרישה מכדורגל.
קריירת נבחרות
לזכותו של עזרא תשע הופעות במדי נבחרת הנוער של ישראל. ב-7 בספטמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת, במשחק מול נבחרת אזרבייג'ן במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. את שער הבכורה שלו בנבחרת כבש במשחק ידידות מול נבחרת הונדורס שנערך ב-2 ביוני 2013.
ורנר בראון (קצין אס אס)
קרל רודולף ורנר בראון (11 באפריל 1909 - 7 ביוני 1951) היה קצין אס-אס גרמני שסייע בהשמדת יהודי אירופה. עם פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות בשנת 1941, בראון היה מפקדה של איינזצגרופן 11b, שהייתה חלק מאיינזצגרופן D. בראון ארגן ופיקד על רצח המוני של יהודים בנציבות הרייך אוקראינה. על חלקו בשואה בראון נשפט במשפטי נירנברג הנוספים, במשפט שנודע בשם משפט האיינזצגרופן. הוא הורשע, נידון למוות והוצא להורג בשנת 1951.
ביוגרפיה
בראון סיים לימודים תיכוניים בשנת 1929 וקיבל דיפלומת "אביטור" גרמנית. לאחר מכן למד לימודי משפטים תאורטיים באוניברסיטת פרידריך שילר בינה, באוניברסיטת בון ובאוניברסיטת מינכן. בשנת 1933 סיים את לימודיו באוניברסיטת ינה עם תואר במשפט אזרחי. ב-1 ביולי 1931, בעודו סטודנט ובגיל 22, נהיה לחבר מספר 581,277 של המפלגה הנאצית.
בשורות הנאצים
בנובמבר 1931 בראון הצטרף לארגון הצבאי למחצה של הנאצים, האס-אה, פלוגות הסער של המפלגה הנאצית. בנובמבר 1934 הצטרף לשורות האס-אס כחבר מספר 107,364 של התנועה. בנוסף לאלה, הצטרף גם לשירות הביטחון הנאצי, האס דה. בשנת 1936 הקצין עוד יותר והצטרף גם לארגון הגסטפו. בשנת 1938 כבר פיקד על חיילי גסטאפו במינסטר. בשנת 1940 נהיה למפקד בכיר בגסטאפו (צ'יף), תחילה בעיר קובלנץ, ולאחר מכן כראש הגסטאפו של ברמרהאפן והחל ממאי 1941 של העיר האלה.
מפקד איינזצגרופה
מאוקטובר 1941 עד תחילת ספטמבר 1942, בראון פיקד על פלוגה מבצעית 11b, שהייתה חלק מאיינזצגרופן D, חטיבה תחת פיקודו של אוטו אולנדורף שנשפט יחד עם בראון כפושע מלחמה. אחיו הצעיר של בראון, פריץ בראון (יליד 1910 - 1973) היה מפקד של פלוגה מקבילה בחטיבה - פלוגה 4b. תחת פיקודו הישיר של בראון, פלוגתו ביצעה פשעי מלחמה ומעשי רצח המוני בסימפרופול, חצי האי קרים, בין ה-11 בדצמבר עד ה-13 בדצמבר 1941 הם טבחו ב-14,300 מיהודי האזור. בספטמבר 1942 בראון חזר להאלה. בשנת 1943 הועלה לדרגת אס-אס אובר-שטורמבאנפיהרר (דרגת אס אס המקבילה לסגן-אלוף בצה"ל). בשנת 1945 נשלח לנורווגיה כמפקד המשטרה החשאית, משטרת הביטחון, וכמפקד האס דה באזור.
משפט והרשעה
לאחר מלחמת העולם השנייה, בראון הועמד למשפט כפושע מלחמה במסגרת משפט האיינזצגרופן בפני בית דין צבאי בנירנברג. הגנתו היחידה של בראון הייתה כי הוא קיבל פקודה בלתי חוקית בעליל, כלומר שהוא רק מילא אחר פקודות הממונים עליו. הגנתו לא התקבלה על ידי שופטי בית הדין:
ב-10 באפריל 1948 בראון נידון לגזר דין מוות, הוא הוצא להורג מעט אחרי חצות ב-7 ביוני 1951. ההוצאה להורג בוצעה בכלא לנדסברג שם נתלו פושעי מלחמה נאצים רבים. יחד עימו הוצאו להורג פושעי מלחמה נוספים שנמצאו אשמים במשפט האיינזצגרופן: אוטו אולנדורף, אריך נאומן, פאול בלובל ואוסוולד פוהל.
פרדריק ג'אד ווה
פרדריק ג'אד ווה (באנגלית: Frederick Judd Waugh; 13 בספטמבר 1861 – 10 בספטמבר 1940) היה אמן אמריקאי, הידוע בעיקר כאמן ימי. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא תכנן הסוואה של ספינות עבור הצי האמריקני.
ביוגרפיה
פרדריק ווה היה בנו של צייר פורטרטים ידוע בפילדלפיה, סמואל בל ווה, ואח חורג של הציירת אידה ווה. הוא היה אביו של הצייר קולטון ווה.
הוא למד באקדמיה לאמנויות בפנסילבניה אצל תומאס איקינס, ובאקדמיה ז'וליאן בפריז, אצל אדולף ויליאם בוגרו. לאחר שעזב את פריז, עבר להתגורר באנגליה והתגורר באי סארק בתעלה האנגלית, שם התפרנס כצייר נוף ימי.
בשנת 1908 חזר ווה לארצות הברית והתיישב במונטקלייר הייטס, ניו ג'רזי. לא היה לו סטודיו עד שאספן האמנות ויליאם אוונס (מממן מסילות רכבת ונשיא תאגיד מילס גיבס) הציע לו סטודיו תמורה ציור אחד בשנה. בשנים מאוחרות יותר הוא התגורר באי ביי, מיין ובפרובינסטאון, מסצ'וסטס. בשנת 1914 הוא היה שופט בתערוכת האמנות באי מונגגן, במהלך חגיגות בשנת 1914 למסעו של קפטן ג'ון סמית'.
בשנת 1918 הומלץ על ווה שישמש כאמן הסוואה עבור הצי האמריקני, כחבר במדור העיצוב של יחידת ההסוואה הימית שבה שירת. מדור זה היה ממוקם בוושינגטון הבירה, ובראשו עמד הצייר האמריקאי אוורט ל' וורנר.
על פי ביוגרפיה של ווה, ספינות גדולות רבות, כולל ה"לויתן", הוסוו על פי עיצוביו. אף שהמיזם היה מאמץ צוותי בו איש בודד לא שיחק תפקיד סולו, הייתה לו כל הסיבות להיות גאה בעבודתו. רק ספינה אחת עם מערכת ההסוואה שלו אבדה במהלך המלחמה.
יצירתו
פרדריק ג'אד ווה נחשב לאמן רב-תכליתי, שמעבר לציורי שמן, גם עיצב ספרים וגם חפצי כסף ונחושת והשתתף בבניית בתים.
טילון
טילון הוא שם גנרי בישראל למוצר גלידה תעשייתי הכולל גביע גלידה ממולא בגלידה ומוקפא. המוצר הקפוא נעטף ונמכר ביחידות בודדות בקיוסקים ולעיתים בגלידריות ובאריזות מאגדות במרכולים.
בישראל נמכרים טילונים של מגוון יצרנים. בשנים האחרונות הוצגו גם "מיני" טילונים (או טילוני "ביס") הנמכרים במרכולים באריזות מאגדות וכן טילוני "דיאט" שאינם כוללים סוכר או שומן.
פרדריק ג'אד ווה
יצירתו
המורשת החשובה ביותר של ווה היא נופי הים הרבים שלו, שנוצרו באירופה ובאמריקה. המוטיבים הנפוצים ביותר שלו כוללים נופים של האוקיינוס הפתוח - בעיקר האוקיינוס האטלנטי - עם גלים ושמים, אך ללא ספינות או חופים. עבודות מוקדמות כמו נוף איכרים (1883) מראות השפעות מהציור הריאליסטי באוויר הפתוח מאת ז'ול בסטיין-לפה.
הכי גאים שיש (סדרת טלוויזיה, 2022)
הכי גאים שיש (באנגלית: Queer as Folk) היא סדרת טלוויזיה דרמטית אמריקאית שנוצרה עבורשירות הסטרימינג Peacock.
פרדריק ג'אד ווה
יצירתו
במאמר שכותרתו "כמה מילים על ציור הים" (1910) תיאר האמן את המתודולוגיה שלו: על פי הכתוב, הוא התבונן באוקיינוס ובחן את תנועותיו בחיפוש אחר "שלבים אטרקטיביים במיוחד". ברגע שהוא הכיר מקרוב את תנועת הים, הוא כבר לא היה צריך לצייר מהטבע, אלא יכול היה לשחזר מזיכרונו. לדוגמה, הוא צייר ציור ימי ב-1908 בהתבסס על זיכרונותו מחציית האוקיינוס האטלנטי בסוף הסתיו הקודם. הוא אמר לחברו: "אי אפשר לצבוע את הים בתנועה בעזרת מילים או לחוש בנחיריים את ריח של מי המלח (...) ובכל זאת כל אלה מורגשים איכשהו ביצירת האמנות."
הכי גאים שיש (סדרת טלוויזיה, 2022)
הסדרה היא עיבוד מחודש של הסדרה "קוויר בעיר", שנוצרה בשנת 1999 על ידי עבור ערוץ 4 הבריטי, אשר עובדה כבר בעבר עבור הטלוויזיה האמריקאית ל-"הכי גאים שיש" על ידי רשת Showtime ורצה בשנים 2000–2005.
הסדרה שוחררה ב-9 ביוני 2022 וכללה 8 פרקים. הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת ב-23 בספטמבר 2022.
פרדריק ג'אד ווה
יצירתו
ווה העדיף את טכניקת האימפסטו עם עובי רב ומחוספס על כל התמונה. הוא נהג למרוח את הצבעים בצורה לא מעורבבת ככל האפשר על בד שהוכן עם שכבת גסה של צבע כהה. הציור שהיה פריצת הדרך המסחרית שלו, מאופיין במשיחות מכחול רחבות ובצבעים ירוקים וברורים.
הכי גאים שיש (סדרת טלוויזיה, 2022)
תקציר
עלילת הסדרה מתרחשת בניו אורלינס ועוקבת אחר קבוצה מגוונת של חברים, שחייהם משתנים לאחר פיגוע ירי במועדון לילה קווירי בשם "בבילון". חברי וחברות הקבוצה מתמודדים עם, התמכרות, אבל ועוד.
פרדריק ג'אד ווה
יצירתו
בנוסף לציור הימי, האמן גם התפרסם כמאייר. ציוריו החשובים ביותר כוללים את תמונות ממלחמת הבורים השנייה, שהייתה בין השנים 1899–1902 עבור המגזין הבריטי "The Graphic", כמו גם את האיורים לרומן הפנטזיה שלו "שבט המונס", שנכתב בשנים 1914-1916.
הכי גאים שיש (סדרת טלוויזיה, 2022)
פיתוח
בדצמבר 2018, הוכרז שערוץ בראבו האמריקאי החל בפיתוח של ריבוט לסדרת הטלוויזיה הבריטית "קוויר בעיר" עם שיכתוב ויביים ועם  שיפיק. עם זאת, באוגוסט 2019, הוכרז שהסדרה נמצאת כעת בפיתוח עבור Peacock. באפריל 2021, Peacock אישרו את הפקה הסדרה.
דאן ציין שגלגול זה של הסדרה נוצר בהשראה ישירה של הסדרה המקורית "קוויר בעיר", וקבע שהוא לא לקח בחשבון את העיבוד הקודם של ערוץ שואוטיים.
דאן הרכיב את צוות הכותבים בעודו בבידוד בדירתה של אמו בסנט ג'ונס, ניופאונדלנד ולברדור, בשל מגפת הקורונה. כל צוות הכותבים של הסדרה היה מורכב מלהט"בים. עקב רייטינג נמוך, ב-23 בספטמבר 2022, הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת בלבד.
ליהוק
באוגוסט 2021, הצטרפה לצוות שחקני הסדרה בתפקיד קבוע. בספטמבר 2021, הצטרפו אליה גם קנדיס גרייס, ג'וני סילבילי, דווין ווי, פין ארגוס וריאן או'קונל. בנובמבר 2021, קים קטרל הצטרפה לצוות השחקנים בתפקיד חוזר. בדצמבר 2021, ג'ולייט לואיס, אד בגלי ג'וניור, ארמנד פילדס, כריס רנפרו, אריק גרייז, סאצ'ין בהאט ובניטו סקינר הצטרפו בתפקידים חוזרים. במרץ 2022, הוכרז כי לוקאס גייג',, אולי האסקיבי וקלווין סיברוקס הצטרפו לצוות כשחקנים אורחים.
פרדריק ג'אד ווה
יצירתו
לפחות ציור אחד תלוי בכנסיית סנט מרי של הנמל בפרובינסטאון, שם נפטר.
הכי גאים שיש (סדרת טלוויזיה, 2022)
צילומים
צילומי הסדרה החלו באוקטובר 2021 בניו אורלינס, לואיזיאנה.
הפצה
בארצות הברית הסדרה משודרת החל מה-9 ביוני 2022 ב-Peacock. באוסטרליה הסדרה עלתה לשידור לראשונה על ידי שירות הסטרימינג ב-10 ביוני 2022. בקנדה הסדרה משודרת בערוץ Showcase החל מה-26 ביוני 2022, כחלק מהסכם הפצה בין התאגיד הקנדי Corus Entertainment לבין NBCUniversal, הכולל זכויות הפצה לתוכניות המקור של Peacock. זכויות השידור לסדרה נרכשו גם על ידי Starzplay להפצה בבריטניה ובמדינות נוספות באירופה ובאמריקה הלטינית. בבריטניה, הסדרה עלתה לראשונה ב-1 ביולי 2022, ובטריטוריות האחרות ב-31 ביולי 2022.
תגובות וביקורות
אתר האינטרנט Rotten Tomatoes העניק לסדרה דירוג של 80% עם ציון ממוצע של 7.6/10, בהתבסס על 20 ביקורות מבקרים. על פי דעת רוב המבקרים, נכתב באתר כי הסדרה "מעדכנת בהצלחה את הייצוג הלהט"בי עבור העידן החדש." מבקרים רבים שיבחו את הגיוון של העידן החדש, בהם הגרדיאן, שכתב כי הכי גאים שיש מוצאת דרכים חדשות לספר סיפורים בועטים ולהציג דמויות להט"ביות יוצאות דופן וכי "צוות השחקנים והדמויות מגוון הרבה יותר מהגרסאות הקודמות מבחינת גזע, זהות מגדרית ומיניות". עם זאת, בקרב הציבור הרחב הסדרה לא זכתה להכרה כה נרחבת - באתר Rotten Tomatoes, על פי דעת הקהל, לסדרה דירוש של 44% בלבד. באתר Metacritic, שמשתמשת בממוצע משוקלל, הסדרה קיבלה ציון של 53 מתוך 100 על סמך ביקורות של 8 מבקרים.
בעוד שהמבקרים, ברובם, שיבחו את הסדרה, היו מבקרים שמתחו עליה ביקורות שליליות. כמו כן, הסדרה לא מצא חן בעיני קהל הצופים והסדרה בוטלה לאחר עונה אחת בלבד. קמילה לונג מהטיימס בבריטניה כתבה כי "Peacock הולכת על קו דק בין ייצוג קהילות שוליים לבין ניצול של הטראומה שלהן ... הכי גאים שיש תמיד הרגיש מסוכן ומעניין, כאילו אנחנו מציצים לעולם שאנחנו לא צריכים. האתחול מרגיש מיושן, כאילו אנחנו צופים בדברים שראינו מאה פעמים בעבר." ריצ'רד לוסון, בביקורת שלו ב-"ואניטי פייר", כתב כי "הכי גאים שיש החדרה נקלעת לטרגדיה ... אבל האם זה מה שהכי גאים שיש צריכה להיות? אחרי שצפיתי בכל העונה הראשונה, אני חושב שהתשובה שלי היא לא." כמה מבקרים ציינו שקשה היה להזדהות עם הדמויות, כאשר ב-"בוסטון גלוב" נכתב "יש הרבה רגשות שצפים, והנושאים שעל כף המאזניים ברורים מספיק, אבל אין מספיק עומק לדמויות וחמימות באוויר. הדמויות נראות שקועות בעצמן, ואבוי, סיפורי הרקע והמאבקים שלהן לא ריגשו אותי".
מרחק אופטי
באופטיקה גאומטרית, מהירות האור שונה בכל תווך (חומר) כתלות במקדם השבירה שלו, וגם אורך הגל של האור משתנה בצורה דומה. מרחק אופטי או דרך אופטית מוגדר על ידי הזמן שלוקח לאור לעבור מרחק מסוים, או לחלופין על ידי מספר אורכי הגל שנכנסים במרחק מסוים. עבור חומר שמקדם השבירה שלו גדול מ-1 (רוב החומרים), המרחק האופטי יהיה גדול מאשר המרחק האמיתי לפי הנוסחה:
כאשר \ L הוא המרחק האופטי, \ L_0 הוא המרחק האמיתי ו-\ n הוא מקדם השבירה של החומר.
האור נע תמיד בין שתי נקודות בדרך האופטית המינימלית. מעיקרון זה נובע את חוק סנל, הקובע את הזווית שבה נשבר אור במעבר בין שני תווכים.
גביע העולם בכדורגל נשים עד גיל 20
גביע העולם בכדורגל נשים עד גיל 20 הוא טורניר כדורגל המאורגן על ידי פיפ"א. בטורניר, שמתקיים אחת לשנתיים, מתחרות נבחרות כדורגל המורכבות מכדורגלניות עד גיל 20.
הטורניר הראשון נערך בשנת 2002, בקנדה והוא היה מוגבל לשחקניות עד גיל 19. משחק הגמר, בין נבחרת ארצות הברית לבין נבחרת קנדה, נערך באדמונטון לעיני 30,000 צופים. ארצות הברית ניצחה בשער זהב, וכריסטין סינקלייר הקנדית זכתה בנעל הזהב (מלכת השערים).
הטורניר של 2006, נערך ברוסיה ובו עלתה מגבלת הגיל ל-20. הנבחרות האסיאתיות שלטו בטורניר זה, והגמר נערך בין סין לצפון קוריאה. צפון קוריאה זכתה בטורניר, אבל השחקנית המצטיינת ומלכת השערים הייתה סינית (שיאושו מה).
מ-2010, אחת לשני טורנירים, הטורניר מתקיים במדינה שמארחת בשנה שלאחר מכן את אליפות העולם בכדורגל נשים, ומהווה מעין חזרה גנרלית בארגון הטורניר, בדומה לגביע הקונפדרציות.
קישורים חיצוניים
ֻ
זו הדרך
זו הדרך הוא שבועון המפלגה הקומוניסטית הישראלית בעברית. בטרם הפך לשבועון, הוציאה המפלגה הקומוניסטית הישראלית לאור את "זו הדרך" כביטאון לבעיות התאוריה והפרקטיקה. כתב עת זה יצא לאור מינואר 1951 ועד יוני 1965. המו"ל והעורך של כתב העת היה מאיר וילנר. במקביל הוציאה מק"י לאור את "א-דרב", כתב עת רעיוני בערבית.
לאחר הפילוג במק"י בשנת 1965, המשך ההוצאה לאור של עיתוני המפלגה פוצל, כאשר "קול העם" היומון נותר בידי הפלג בראשות שמואל מיקוניס ומשה סנה, שסיעתו בכנסת כונתה מק"י, בעוד ש"אל-איתיחאד", העיתון בערבית, וכן הביטאונים הרעיוניים "זו הדרך" ו"א-דרב" נותרו בידי הפלג בראשות מאיר וילנר ותופיק טובי, שסיעתם בכנסת כונתה רק"ח. ביוזמת מאיר וילנר, "זו הדרך" הפך מכתב עת לשבועון, המופיע בסדירות מאז אוגוסט 1965. בשנת 2001 בעקבות קשיים כלכליים צומצם היקף שבועון, וכיום הוא כולל שמונה עמודים.
תפוצת השבועון המודפס היא כאלף עותקים. נוסף לכך נשלח השבועון בדוא"ל לאלפי קוראים נוספים. מיום הקמתו עד שנת 1984 העורך הראשי של העיתון היה מאיר וילנר, מ-1984 ועד 2011 כיהנה כעורכת ראשית תמר גוז'נסקי. לאחר פרישתה של גוז'נסקי מעריכת העיתון, מונו ד"ר אפרים דוידי כעורך הראשי ואורי וולטמן כעורך בפועל.
בשנת 2019 מונה לרכז המערכת אסף טלגם.
בחודש פברואר 2021 הוקם אתר האינטרנט של "זו הדרך". בניגוד לעיתון המתפרסם מדי שבוע, אתר האינטרנט מתעדכן באופן רציף.
הטירה המלכותית בוורשה
הטירה המלכותית בוורשה (בפולנית: Zamek Królewski w Warszawie) היא טירה, ששימשה בעבר במשך מאות בשנים כמעונם הרשמי של מלכי פולין. הטירה ממוקמת בכיכר הטירה, בכניסה לעיר העתיקה בוורשה. משרדיו האישיים של המלך ומשרדי ההנהלה של בית המשפט המלכותי של פולין היו ממוקמים שם מן המאה ה-16 עד נפילת המונרכיה של פולין.
בתחילה שימש הארמון כמקום מגוריהם של דוכסי מזוביה, ומאז המאה ה-16 כמקום מושבו של האיחוד הפולני-ליטאי: המלך והפרלמנט (בית הנבחרים והסנאט). בהיסטוריה הארוכה שלה הטירה המלכותית נשדדה שוב ושוב ונהרסה על ידי צבאות פולשים, בין היתר של פרוסיה ושל הצאר. במאה ה-19, לאחר קריסת מרד נובמבר, היא שימשה כמרכז מנהלי על ידי הצאר ועוצבה מחדש לצרכים של הממשל הרוסי הקיסרי. במהלך מלחמת העולם הראשונה זה היה מקום המגורים של המושל הכללי הגרמני. בשנים 1920–1922 משנת 1926 ועד מלחמת העולם השנייה היה הבניין מגוריו של נשיא פולין, איגנצי מושצ'יצקי.
הבניין נשרף ונבזז על ידי הנאצים שפלשו לפולין בשנת 1939 ונהרס כמעט לחלוטין בשנת 1944. לאחר מרד ורשה שכשל, הטירה נבנתה מחדש לחלוטין ושוחזרה; בשנת 1965 שברים ששרדו של הטירה והספרייה המלכותית, ארמון גג הנחושת הסמוך ואולמות קוביקי נרשמו כמונומנטים היסטוריים על ידי הממשלה. שחזור של הטירה שבוצע בשנים 1971–1984 הובל על ידי הוועדה האחראית לבנייה מחדש של ורשה. בשנת 1980 הטירה המלכותית, יחד עם העיר העתיקה, נרשמו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. היום זה מונומנט היסטורי ולאומי, והוא מסווג כמוזיאון לאומי. מבקרים בו למעלה מ-500,000 אנשים בכל שנה.
הטירה המלכותית, בשל מראה האייקוני וההיסטוריה הארוכה שלה, היא אחד מציוני הדרך הבולטים ביותר של ורשה.
מול הארמון ממוקמת כיכר הטירה שבמרכזה מוצב עמוד המלך זיגמונט.
בכיכר הטירה מתחיל הרחוב המפורסם של ורשה, קרקובסקה פשדמיישצ'ה.
עמי שפרן
עמי (עמיקם) שפרן (נולד ב־9 בספטמבר 1954) הוא אלוף במילואים בצה"ל, בתפקידו האחרון כיהן כראש אגף התקשוב.
שירות צבאי
עמי שפרן התגייס לצה"ל ב-1972 לחטיבת גולני ובהמשך הגיע לחיל הקשר והאלקטרוניקה. שפרן לחם במלחמת יום הכיפורים וב-1976 שימש כפרויקטור במערך הטכנולוגי באגף המודיעין. ב-1987 מונה לראש ענף תקשורת ומחשוב במחלקת מחקר ופיתוח באגף המודיעין, וב-1991 מונה לראש המחלקה. ב-1995 שימש כפרויקטור במינהל למחקר, פיתוח אמל"ח ותשתית טכנולוגית (מפא"ת). ב-1996 מונה לנציג מחקר ופיתוח בנציגות משרד הביטחון בוושינגטון. ב-1998 מונה לעוזר הרמטכ"ל. ב-2002 מונה לראש היחידה למחקר ופיתוח (מו"פ) במפא"ת, ומספר חודשים לאחר מכן, מונה לראש מטה משרד הביטחון.
ב-8 ביוני 2006 אישר שר הביטחון עמיר פרץ, בהמלצת הרמטכ"ל, רב-אלוף דן חלוץ, את מינויו של שפרן לתפקיד ראש אגף התקשוב והוא החליף בתפקיד את אלוף אודי שני בנובמבר 2006. מילא תפקיד זה עד אוקטובר 2011.
לאחר פרישתו מצה"ל
החל מנובמבר 2013 עומד שפרן בראש המרכז לחדשנות בסייבר באוניברסיטת אריאל בשומרון.
במאי 2014 מונה לחבר הוועדה לבחינת תקציב הביטחון ("ועדת לוקר"), שהגישה המלצותיה ביולי 2015.
כמו כן, מאז 2017 מכהן כדירקטור חיצוני וכחבר ועדת הביקורת בפז חברת הנפט. כמו כן, מכהן כדירקטור בשורה של חברות נוספות, בהן אימאג'סאט אינטרנשיונל, קומיוניטייק טכנולוגיות בע"מ, אויגילו בע"מ, אל סייט בע"מ ו-אורורה סטאר בע"מ.
שפרן גם נמנה עם המייסדים של שותפות מחקר ופיתוח נייטיב אלפא שהוקמה לשם השקעה בחברות הזנק בתחום הסייבר ותכננה הנפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב במרץ 2021 אך לבסוף ביטלה את ההנפקה.
השכלה וחיים אישיים
בעל תואר ראשון בהנדסת חשמל מאוניברסיטת בן-גוריון ובעל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב. שפרן נשוי ואב ל־5 ילדים, מתגורר ברעננה. הוא בנו של הרב מנחם שפרן, אחיו של הרב יגאל שפרן, ונכדו של הרב בצלאל זאב שפרן, רבה של בקאו ברומניה.
זאורופגנקס
זאורופגנקס (שם מדעי: Saurophaganax; מילולית: "אדון אוכלי-הלטאות") הוא סוג של דינוזאור טורף ממשפחת האלוזאוריים שחי ביורה העליון כ-150 מיליון שנה לפני זמננו. ישנם חוקרים הטוענים שמדובר במין של אלוזאורוס. הזאורופגנקס הוא המאובן הלאומי של אוקלהומה.
יצור זה התגלה ב-1931 באוקלהומה וקיבל את שמו כ-10 שנים לאחר מכן. המאובנים שנמצאו נחשבו למאובני אלוזאורוסים ורק ב-1995 החוקר דניאל צ'ור טען שסוג זה שונה מאלוזאורוס והוא סוג עצמאי, עקב צורתם השונה של החוליות וגודל הדינוזאור העצום. דבר זה נתון לוויכוח מדעי עד היום.
דינוזאור זה היה טורף-העל של היורה והיה גדול גם מקרובו האלוזאורוס. אורכו הגיע ל- ומשקלו ל-3–5.5 טון. הוא דמה במראהו לאלוזאורוס אך היה בעל חוליות שטוחות יותר. עם זאת מבנה לסתותיו וצורת גופו דומה מאוד לאלוזאורוס.
בתרבות
הזאורופגנקס נראה בסדרה הכוכב דינוזאור בפרק הרביעי, שם הוא מופיע כיצור חוטף לאלוזאורוס שטרף קמפטוזאורוס את מזונו ומגרש אותו בנשיכה. הוא נראה גם בסדרת המשחקים: מלך הדינוזאורים.
הזאורופגנקס הוא המאובן הלאומי של מדינת אוקלהומה.
קובי מיכאל
קובי (יעקב) מיכאל (נולד ב-17 באוקטובר 1960) הוא חוקר בכיר במכון למחקרי ביטחון לאומי, המתמחה בלימודי שלום ומלחמה, אסטרטגיה, ביטחון לאומי, יחסי דרג מדיני-דרג צבאי, צבא-חברה, שמירה על השלום, והסכסוך הישראלי-פלסטיני. מיכאל הוא פרופסור באוניברסיטת דרום ויילס שבבריטניה.
ביוגרפיה
מיכאל נולד בישראל, גדל באשקלון. בשנת 1979 התגייס לצה"ל והתנדב לסיירת שקד. במהלך מסלול הלוחם נפצע, השלים קורס קציני מודיעין ושימש בשורה של תפקידים באחת מיחידות האיסוף החשאיות של חיל המודיעין. במאי 1994 הושאל להקמת מנגנון התיאום הביטחוני ברצועת עזה בעקבות הסכם אוסלו ופיקד על מנגנון התיאום הביטחוני ברצועת עזה בשנים 1994–1996. לאחר מכן שב לתפקיד פיקודי בכיר ביחידת האיסוף בה שירת קודם לכן. בשנת 1999 מונה למפקד מנגנון התיאום הביטחוני ביהודה ושומרון, שם שירת עד אוגוסט 2000. לאחר מכן השתחרר מצה"ל בדרגת סא"ל. משפרצה האינתיפאדה השנייה היה מיכאל חבר בצוות האסטרטגי של דובר צה"ל ובינואר 2001 גויס בשנית, הפעם למילואים בתנאי קבע, לצורך הקמת המפקדה למודיעין ולתקשורת בפיקוד המרכז, גוף שמטרתו הייתה להסתייע במודיעין ולאכוון מודיעין לצורכי הסברה ותקשורת בעיצומה של האינתיפאדה השנייה.
למיכאל תואר ראשון במדעי ההתנהגות מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב ותואר שני מטעם התוכנית לחקר סכסוכים של האוניברסיטה העברית. בשנת 2004 השלים את לימודי הדוקטורט מטעם האוניברסיטה העברית, שעסק בהשפעת הצבא על תהליכי מעבר ממלחמה לשלום בתהליך השלום עם מצרים ובתהליך אוסלו. בשנים 2005-2002 שימש בתפקיד ראש החטיבה האסטרטגית במרכז ישראל פלסטין למחקר ומידע (IPCRI), אותה הקים. במסגרת תפקיד זה עסק בתוכניות ובמאמצים לחידוש התיאום הביטחוני הישראלי-פלסטיני ובקידום מיזמים שיסייעו ליישום מפת הדרכים. בקיץ 2005 יצא ללימודי פוסט דוקטורט באוניברסיטת נורת'ווסטרן במקביל לפוסט דוקטורט נוסף במכון טרומן באוניברסיטה העברית. בקיץ 2006 החל ללמד כפרופסור אורח באוניברסיטת נורת'ווסטרן בארצות הברית. לאחר שובו מארצות הברית בקיץ 2007, הצטרף ל כראש הדסק הפלסטיני ולאוניברסיטת בן-גוריון כחבר סגל בתוכנית ליישוב סכסוכים. בשנת 2008 התמודד מיכאל לראשות עיריית אשקלון ואף היה חבר מועצת העיר למשך שנה, במהלכה שימש כממונה על התכנון האסטרטגי, כיו״ר ועדת תיירות וכחבר בוועדת בניין ערים.
בנובמבר 2009 הצטרף למשרד לנושאים אסטרטגיים בראשות השר משה יעלון כראש אגף פלסטינים ומדינות שכנות, ונאלץ להתפטר מתפקידו במועצת העיר. מאוחר יותר גם מונה לתפקיד המשנה למנכ"ל המשרד. בספטמבר 2013 סיים את תפקידו והצטרף כחבר סגל בכיר למחלקה למדעי המדינה וישראל במזרח התיכון באוניברסיטת אריאל, וכחוקר בכיר במכון למחקרי ביטחון לאומי ועורך ראשי של כתב העת "עדכן אסטרטגי" - כתב עת רב-תחומי לביטחון לאומי. מיכאל הצטרף כחבר סגל בכיר למחלקה למדעי המדינה וישראל במזרח התיכון באוניברסיטת אריאל, אותה עזב באוקטובר 2015. בשנת 2017 לימד כפרופסור אורח באוניברסיטת פקינג בביג'ין. בשנת 2022 מונה מיכאל לפרופסור במרכז הבינלאומי לשיטור וביטחון שבאוניברסיטת דרום ויילס שבבריטניה.
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
בלאטה אל-בלד
העיירה בלאטה (בערבית: بلاطة البلد; בלאטה אל-בלד) היא פרבר של העיר שכם, הממוקם כקילומטר אחד ממזרח למרכז העיר. בעבר היה כפר בפני עצמו, והוא סופח לעיריית שכם במהלך השלטון הירדני (1967-1948).
שמו של הכפר הוא בלאטה מזה שנים רבות, והוא השתמר על ידי התושבים המקומיים. אף שצליל השם ערבי לכאורה ("סלע שטוח"), מקורו ככל הנראה בשיבוש שמו היווני של העץ דולב מזרחי (Platanus orientalis), ולכן מזהים אותו עם פְּלָטָנוֹס (פלטאנוס, פלאטנוס, פלטינוס), יישוב מימי התלמוד שנקרא ככל הנראה בעקבות העץ. לפי מסורת השומרונים גדל במקום זה עץ האלה הנזכר בקשר עם יעקב אבינו.
התוספת "אל-בלד" (כלומר "העיירה"), משמשת להבדיל בין הכפר המקורי לבין מחנה הפליטים בלאטה, הנמצא מזרחה ממנו, ואשר הוקם בשנת 1950.
היסטוריה
שם הכפר מתועד בכתביהם של אאוסביוס והירונימוס, כ"בלנוס" או "בלאטה".
במפקד 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, נמנתה בבלאטה אוכלוסייה של 461 נפשות, כולם מוסלמים. אוכלוסייה זו גדלה במפקד 1931 ל-574 נפש, אשר התפלגו ל-6 נוצרים ו-568 מוסלמים, אשר גרו בסך הכל ב-114 בתים.
בעקבות מלחמת השחרור, הוקם מחנה הפליטים הפלסטיני בלאטה בסמוך לכפר בשנת 1950. אוכלוסייתו הייתה גדולה משמעותית מזו של הכפר בלאטה. בשנת 1961 מנתה האוכלוסייה בכפר 2,292 נפש.
מאז מלחמת ששת הימים מצוי הכפר תחת שליטה ישראלית.
בתקופת האינתיפאדה הראשונה נכלל שטח הכפר בתוך הסגר שהיה צה״ל מטיל מדי פעם על מחנה הפליטים הגדול הסמוך אליו.
גספאריניזאורה
גספאריניזאורה (שם מדעי: Gasparinisaura; מילולית: "לטאת גספאריני") הוא סוג של דינוזאור קטן מקבוצת האלסמריה שחי בקרטיקון העליון. מאובניו נמצאו ב-1992 במחצבים ליד העיר סינקו סאלטוס, ארגנטינה. דינוזאור זה קיבל את שמו מהחוקר הארגנטינאי זולמה דה-גספאריני (Zulma Brandoni de Gasparini).
מאובניו של יצור זה חסרי גולגולת ועצמות חשובות אך ניתן להסיק מהם שהוא היה קרוב משפחה של ההיפסילופודון. התגלו 3 מאובנים שלהם שהתבררו כשלדי פרטים צעירים.
דינוזאור קטן זה הגיע לאורך 1.8 מ' ושקל עד 13 ק"ג. הוא נע על שתי רגליים כדי לנוע מהר ולברוח מטורפיו. ככל הנראה הוא דמה להיפסילופודון והיה בעל מקור עם שיניים קטנות שהותאמו ללחיכת עלים. ייתכן שהדינוזאורים נדדו בלהקות לאורך מישורי אמריקה הדרומית.
בתרבות
הגספאריניזאורה מופיע בסדרה הכוכב דינוזאור ובסרט דינוזאורים: ענקי פטגוניה.
גנאדי אורלוב
גנאדי סרגייביץ' אורלוב (ברוסית: Генна́дий Серге́евич Орло́в; נולד ב-2 במרץ 1945, חרקוב, אוקראינה הסובייטית, ברית המועצות) הוא כדורגלן עבר סובייטי, ששיחק בעמדת החלוץ. חתן פרס אמן הספורט של ברית המועצות. ידוע יותר בתור פרשן ספורט, זוכה פרס TEFI משנת 2008.
ביוגרפיה
הוא נולד בחרקוב ב-1945 במשפחה של שחקן הכדורגל והמאמן סרגיי איוואנוביץ' אורלוב. לאחר המלחמה עברה המשפחה לעיר קמנסק-אורלסקי. לאחר תאונת קרינה שהתרחשה במפעל מאיאק בספטמבר 1957, המשפחה חזרה לאוקראינה.
קריירה בספורט
בעודו עדיין תלמיד בית הספר, הוא שיחק בקבוצת אוונגרד סומי. לאחר סיום הלימודים, הוא קיבל הזמנה מקבוצת אוונגרד חרקוב, שם הוא שיחק עד 1965.
באביב 1966, במחנה האימונים, הבחין בו מאמנה של קבוצת הפאר מלנינגרד, "זניט" והוא זומן ללנינגרד. בשנת 1966, הוא שיחק עבור קבוצת המילואים של המועדון ולאחר מכן עבר להרכב הקבוצה הבוגרת ושיחק 5 משחקים. בשנה שלאחר מכן נפצע קשה עקב קרע בשריריו והתכוון לחזור לחרקוב, אך נשאר בלנינגרד, משום שאשתו נטליה אורלובה החלה לעבוד בתיאטרון בעיר.
הוא שיחק גם בקבוצת דינמו לנינגרד. בגיל 25, הוא נאלץ לסיים את קריירת המשחק מסיבות בריאותיות (עקב פריצת דיסק).
חינוך
בגיל 17, הוא התקבל ללימודים במכון הרדיוטכני של חרקוב והתמחה כ"מעצב של ציוד רדיו". לאחר שלמד במשך שלושה חודשים הוא הועבר לאוניברסיטת חרקוב בפקולטה להיסטוריה. כשהפך לשחקן של "זניט" בלנינגרד, עבר לאוניברסיטת לנינגרד ולמד שם בפקולטה לעיתונאות. מאוחר יותר הוא חזר לאוניברסיטת חרקוב.
הוא למד גם במכון לאמנות התיאטרון והקולנוע. מאז 2005, עומד בראש המחלקה לתאוריה ושיטות כדורגל במחלקת האימון באוניברסיטה על שם לסגפט בסנקט פטרבורג.
בשנת 2006, כתב את התזה שלו על "גיבוש נכונות הגיוס של שחקני כדורגל בליגה הרוסית" וקיבל תואר מועמד למדעי הפדגוגיה.
פעילות עיתונאית
עוד כששיחק בהרכב דינמו לנינגרד, פרסם כתבות בעיתון Smena. לאחר סיום הקריירה שלו ככדורגלן הוא הפך לכתב של העיתון "פועל הבנייה".
כיום הוא נשיא איגוד עיתונות הספורט של סנקט פטרבורג והוא נשיא האיגוד הרוסי של פרשני הספורט.
ב-1973, לאחר מותו של הפרשן הלנינגרדי הנודע, ויקטור סרגייביץ' נבוטוב, הוכרזה תחרות בטלוויזיה על מנת למלא את התפקיד שהתפנה, שזכה בו גנאדי אורלוב.
הוא עבד כפרשן בתחרויות ספורט שונות: באליפות העולם בכדורגל, ביורו ובמשחקים האולימפיים. הוא היה מארח של תוכניות ספורט בטלוויזיה של לנינגרד וסנקט פטרבורג (בעיקר בערוץ חמש). הוא גם נהג שוב ושוב לשמש כפרשן כדורגל בערוץ הראשון (ORT), שם הוא גם אירח את התוכנית "השער!".
בנובמבר 2009 הוא עבר לחברת הטלוויזיה NTV פלוס.
מנובמבר 2015 פירשן לא רק טורנירי כדורגל אלא גם כדורעף עבור ערוץ הטלוויזיה "Match TV". משמש כפרשן הספורט של העיתון "סוף שבוע ספורט" (Спорт уик-энд). מאז 2015, הוא מנחה את תוכנית הספורט "הארכה" בתחנת הרדיו "הד מוסקבה".
מאז 2017 מנהל את הבלוג שלו "GSO" ברשת החברתית VKontakte.
קרחון קלארק (ארץ ויקטוריה, רכס אולימפוס)
קרחון קלארק (באנגלית: Clark Glacier) הוא קרחון הזורם בין הר תסאוס לבין הר אלן במזרח רכס אולימפוס בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם במעבר הרים נמוך במזרח הרכס.
מקור השם
הקרחון נקרא על שם פרופסור ר. ה. קלארק (R. H. Clark) שהיה ראש המחלקה לגאולוגיה באוניברסיטת ויקטוריה ויזם את המשלחת.
הלגיון הראשון ארמניקה
הלגיון הראשון ארמניקה (בלטינית: Legio I Armeniaca) היה לגיון רומאי, אשר הוקם במהלך המאה השלישית והוצב במחוז ארמניה.
היסטוריה
המידע על הלגיון מועט. ההערכה היא שהוא הוקם במהלך המאה השלישית, אולם לא ידוע בידי מי. יחד עם הלגיון השני ארמניקה, היווה הלגיון הראשון את הלימיטאני שהגן על אזור ארמניה. בשנת 363 השתתף הלגיון במערכה הכושלת של הקיסר יוליאנוס הכופר כנגד האימפריה הסאסאנית. בשנת 382 הועבר הלגיון לפרובינקיה איסאוריה (באזור אנטוליה) והשתתף בחיזוק ביצורי העיר אנימוריום. על פי הנוטיטיה דיגניטטום, בשלב מאוחר יותר שודרג הלגיון מלימיטאני ללגיון עצמאי, בפיקודו של המגיסטר מיליטום בעצמו.
קש (גבינה)
קש (Caş, לפי האלפבית הפונטי הבינלאומי: ) היא סוג של גבינה המיוצרת במזרח אירופה ובארצות הבלקן.
המילה קש לקוחה מהמילה הלטינית caseus והיא קרובה מבחינה לשונית למילה האנגלית cheese (גבינה).
הגבינה מיוצרת על ידי הוספת אנזים הגבנה לחלב טרי ולאחר שהיא מקרישה, ה נמעך ואחר כך נאסף ונתלה בתוך אריג כדי לאפשר למי הגבינה להתנקז. בתהליך זה, הגבינה מקבלת צורה של מין דמעה עגולה ומיובשת ומבשילה עד שהיא מקבלת צבע צהוב וטעם חמוץ במידת-מה.
לאחר שגבינת הקש מוכנה, לעיתים הופכים אותה לגבינות מסוגים אחרים, כמו בורדוף או קשקבל.
מחוץ לטרנסילבניה, לעיתים המונח Caş מתאר גבינת טלמיה לפני שהומלחה או קצת אחרי.
תיכון (גאומטריה)
בגאומטריית המישור, תיכון במשולש הוא קטע המחבר את הקודקוד של המשולש עם אמצע הצלע שמולו. התיכון הוא אחת הבניות היסודיות בגאומטריה האוקלידית, לצד הגובה וחוצה הזווית, ונושאם של משפטים ובעיות רבות.
תכונות התיכון
התיכון מחלק את המשולש לשני משולשים שווים בשטחם (כיוון שלשני המשולשים אותו בסיס ואותו גובה).
משפט התיכון קובע שריבוע אורך התיכון m מקיים, כאשר a היא הצלע שאותה חוצה התיכון, ו-b,c הן הצלעות האחרות.
שלושת המקטעים - התיכון, חוצה הזווית והגובה - מתלכדים כאשר הם יוצאים מקודקוד הראש של משולש שווה-שוקיים, ושונים זה מזה בכל מקרה אחר.
במשולשים מיוחדים
במשולש ישר-זווית התיכון ליתר שווה למחציתו (ובכך מחלק את המשולש לשני משולשים שווי-שוקיים), ומהווה רדיוס במעגל החוסם את המשולש.
במשולש שווה-שוקיים, התיכונים לשוקיים שווים באורכם. ולהפך: כל משולש שיש לו שני תיכונים שווים הוא שווה-שוקיים.
במשולש שווה-צלעות, שלושת התיכונים שווים באורכם.
מפגש התיכונים
שלושת התיכונים במשולש נפגשים בנקודה אחת (לפי משפט צ'בה). נקודה זו, שהיא הממוצע של שלושת הקודקודים, היא מרכז הכובד של המשולש. נקודת המפגש מחלקת כל תיכון ביחס של 2:1 (כאשר החלק הארוך ליד הקודקוד והקצר ליד הצלע). הנקודה נמצאת על ישר אוילר.
שלושת התיכונים מחלקים את המשולש לשישה משולשים שווי-שטח.
סיבוב משולש אחד מכל זוג משולשים שלאורך כל אחת מצלעות המשולש, ב-180 מעלות סביב נקודת אמצע הצלע, מניב שלושה משולשים חופפים, אשר אורכי צלעותיהם הם כחלק הארוך של כל אחד משלושת התיכונים.
רובוטריקים 2: הנקמה
רובוטריקים 2: הנקמה (באנגלית: Transformers: Revenge of the Fallen) הוא סרט מדע בדיוני ופעולה שיצא ב-19 ביוני 2009, המבוסס על סדרת הטלוויזיה "רובוטריקים". הסרט בוים על ידי מייקל ביי והופק על ידי סטיבן ספילברג. זהו סרט המשך ל"רובוטריקים" (2007).
עלילת הסרט ממשיכה את קו העלילה של הסרט הקודם בסדרה. סם וויטוויקי, בגילומו של שיה לה-באף, חוזר לפעול עם אופטימוס פריים, באמבלבי ושאר הרובוטריקים כאשר "הנופל", המנהיג הקדום ביותר של השקרניקים, מאיים לשוב ולנקום ולהרוס את השמש של כדור הארץ. הסרט זכה להצלחה בקופות אבל קיבל ביקורות שליליות יותר מהסרט הקודם.
כחלק מפסקול הסרט כתבה להקת הרוק האמריקאית לינקין פארק את השיר "New Divide", שזכה להצלחה.
עלילת הסרט
שקרניק מחדיר לתוך ראשו של סם רובוט קטן שיקרא את מחשבותיו וה"דוקטור" רוצה להוציא את מוחו של סם. בשנייה האחרונה לפני שה"דוקטור" הורג את סם, מופיעים אופטימוס פריים ושאר הרובוטריקים, ללחימה בשקרניקים.
במהלך הלחימה השקרניקים מנסים לתפוס את סם ולנסות להרוג אותו, אך אופטימוס פריים מגן על סאם ונלחם במגטרון בסטארסקרים ובעוד שקרניק. בסוף הקרב מגטרון הורג את אופטימוס פריים. סם רואה זאת ובורח עם באמבלבי, מיקאלה וליאו.
אף אחד לא יכול לעצור את הנופל מלבד סם, לכן הנופל מתפרץ לשידורים הישירים בכל רחבי העולם ואומר להם שאם לא יסגירו את סם וויטוויקי הוא ישמיד את כדור הארץ. סם מבין שהוא חייב להסגיר את עצמו, אך הוא נזכר בסימנים שמופיעים בראשו מ"האולספארק" ושואל את הרובוטריקים מה הם אומרים. לאחר שלא מוצא תשובה, ליאו נזכר שיש "לוחם רובוטים" שמכיר את עברם של הרובוטריקים והשקרניקים.
סם, מיקאלה, ליאו ובאמבלבי מגיעים אל מקום עבודתו של "לוחם הרובוטים" באטליז בניו-יורק, וכשנכנסים הם פוגשים את הסוכן סימונס שהיה ראש מדור 7 שפורק. לאחר שמתברר שהוא "לוחם הרובוטים" הם מבינים שהם צריכים ללכת לפגוש רובוט במוזיאון מטוסים.
לאחר שפוגשים ברובוט, הם מחיים אותו עם השבר של האול ספארק ומתברר שהוא שקרניק בשם ג'טפייר שעבר צד והפך להיות רובוטריק כיוון שלא סבל את התנהגותם של השקרניקים. סם מסביר לו על הסמלים שמופעים בראשו וג'טפייר מסביר לו שהם מסמלים את מפתח "המטריקס" ואת "הפריימים", אבות אבותיהם של הרובוטריקים והשקרניקים (בהם הנופל ואופטימוס פריים). הפריימים בנו את מחבואו של הקבר מגופותיהם כדי להגן על המטריקס מהנופל, שיודע מה מיקומו של הקבר.
סם מסביר לג'טפייר שאופטימוס פריים הקריב את חייו למענו, וג'טפייר אומר שרק אנרגיה אדירה כמו שבמפתח המטריקס יכולה להחזיר את אופטימוס פריים לחיים.
לאחר שג'טפייר מעביר את החבורה למצרים, הם מגיעים למקום הקבורה של הפריימים ומוצאים את הקבר ואת המטריקס אך רגע לאחר שסם נוגע במטריקס, הוא מתפורר וסם ההמום אוסף את האבקה הנותרת ממנו.
לאחר שבקשתו של סם להביא את היחידה של לנוקס עם הרובוטריקים וגופתו של אופטימוס פריים מתממשת, מופיעים שם גם השקרניקים ומתחולל קרב ליד הפרמידות בקהיר. לאחר שסם נפגע מפיצוץ ונראה כי הוא מת, הוא חוזה בחלום שמראה לו את הפריימים שהגנו על הקבר. הם אומרים לו שלא מוצאים את המטריקס אלא שנמצאים בתוכו. סם מתעורר מהחלום והוא רואה שהאבקה הפכה בחזרה למטריקס. הוא רץ אל אופטימוס פריים ומחזיר אותו לחיים.
זמן קצר לאחר מכן, מופיע הנופל ופוצע את אופטימוס פריים הוא לוקח את המטריקס ומפעיל אותו. ג'טפייר מסביר לאופטימוס שהוא התקווה האחרונה לעתיד האנושות. ג'טפייר הורג את עצמו ונותן לאופטימוס להשתמש בחלקים של גופו כדי שיהיה לו מספיק כוח להביס את הנופל. אופטימוס פריים נלחם במגהטרון ופוצע אותו, אך לא הורג אותו. הוא נלחם בנופל ולבסוף, מביס אותו ומשמיד את המטריקס.
בסיום הקרב מגהטרון הפצוע וסטארסקרים מצליחים לברוח בעוד אופטימוס פריים נפטר מחלקיו של ג'טפייר, ומודה לסם שהציל אותו. הוא שולח מסר לכל הרובוטריקים שהוא ושאר הרובוטריקים בכדור הארץ יגנו על הגזע האנושי.
לומוסטין
לומוסטין (באנגלית: Lomustine) בקיצור CCNU ; שם המותג המקורי CeeNU, המשווק כיום כ-Gleostine) הוא תרכובת אלקילטורית (alkylating), המשמשת כתרופה כימותרפית.
התרופה מסיסה בשומנים, ובשל כך היא עוברת את מחסום הדם-מוח. מאפיין זה הופך אותו לאידיאלי לטיפול בגידולי מוח, אם כי הוא משמש גם לטיפול בלימפומת הודג'קין.
השימוש בלומוסטין אפשרי, מאחר שניתן ליטול אותו זמן בממושך בטרם בו תאי הדם הלבנים מגיעים למספרם הנמוך ביותר.
גן המושבה
גן המושבה, הידוע גם כגן העיר וגן הנדיב, בראשון לציון הוא הגן העתיק והמרכזי בעיר. הגן ניטע עוד ב-1883 והחל כחלקות חקלאיות אך בהמשך הפך לפארק עירוני. ברבות השנים נבנו בשטחי הגן מבני ציבור שונים. הגן משתרע על שטח של 40 דונם בין רחוב הכרמל בדרום למדרחוב רוטשילד בצפון, ובין מדרחוב זד"ל במזרח לרחוב הרצל במערב.
חלקות חקלאיות ושדה ניסויים
הגן ננטע ב-1883 ושימש בהתחלה כקרקע חקלאית בידי האיכרים. החלקות נמכרו לפקידי הברון רוטשילד ואלה הקימו שם תחנת ניסויים לבדיקת התאמת גידולים חקלאיים לקרקע במושבה הצעירה. לצד התחנה ניטע בגן פרדס. בקצה הצפון מזרחי של הגן מצויים באר "מצאנו מים" ומגדל המים הישן, שסיפקו מים לחלקות.
ב-1890 ננטעה בגן שדרת הדקלים הקנריים המפורסמת. השדרה ננטעה לכבוד אורחים רבי מעלה ובין הנכבדים שביקרו בה נמנו בנימין זאב הרצל, ארתור ג'יימס בלפור וסר וינסטון צ'רצ'יל.
ב-1934 הוקמה בחלקו הצפוני-מזרחי של הגן פינת משחקים לילדים.
ב-5 באפריל 1936 הונחה בדרום הגן אבן פינה למוזיאון לזכרו של הברון רוטשילד, אך המוזיאון מעולם לא הוקם.
גן ציבורי
ב-1939 הגיעה המועצה להסכם עם פיק"א על העברת הפרדס לבעלות המועצה. ההסכם איפשר את עקירת הפרדס ב-1940 והפיכתו לגן ציבורי.בשנים 1946 –1947 עוצב הגן מחדש כגן אנגלי בתכנונו של אדריכל הנוף יחיאל סגל. המשך העבודה והתכנון הופקדו בידי אדריכל הנוף צבי מילר. בשנת 1950 הסתיימו עבודות הנוף בגן, במסגרתן נחפר אגם מלאכותי בחלקו הצפון-מערבי, ניטעה שדירת עצים להפרדת הגן מרחוב הרצל; נשתלו מדשאות וניטעו עצי וושינגטוניה בחלקו הדרום-מערבי, בניסיון לטשטש את צורת הצלב שיצרו שדרות הדקלים.
ברחבי הגן פוזרו ברבות השנים כלובי חיות ובהם בין היתר איילים, קופים, בבונים, פסיונים, טווסים ועבדקן הרעמה. מרבית הכלובים הועברו בסוף שנות ה-80 לחי-כיף שבמערב ראשון. נוסף לפינת החי כלל הגן בשנות ה-80 מתקני שעשועים לילדים ואמפי-פארק טבעי.
בגן התגורר עד למותו מוישה דודל, דמות מיוחדת בהווי של "ראשון הוותיקה". פסל בדמותו הוצב בסמוך לבאר ולמגדל המים שבקצה הגן.
תכנון חדש ושיפוצים
בשנים 1996 –1997 עוצב הגן מחדש על פי תוכנית של אדריכל הנוף משה בירקנטל. עלות הפרויקט עמדה על כ-7.3 מיליון ש"ח. שדירת העצים שהפרידה בין הגן לרחוב הרצל, גבולו המערבי של הגן, נעקרה, ומפלס הקרקע הוגבה למפלס הרחוב. שערי הגן עוצבו כשערי הפרדס הישן שהיה במקום. האגם נהרס לטובת בריכת מים רדודה עם מזרקות וגשר ממעל. בבריכה ברווזים ובסביבתה מצויות עשרות יונים הבאות לאכול ואף תרנגולות. מדרום לבריכה רחבה ובימת מופעים מקורה ("הפגודה") הפונה אל עבר המדשאה הגדולה.
שדירת הדקלים שופצה ומשני צידיה ניטעו דקלים חדשים, כאשר ביניהם לבין הדקלים הישנים מפרידות שתי אמות מים מלאכותיות ובהן מזרקות, זכר לתעלות ההשקיה שהעבירו מים לחלקות החקלאיות שהיו במקום. השדרה משתרעת מהמדרחוב בצפון עד לרחוב הכרמל בדרום וממנה יש מבט על המבנה האדום של היקב העתיק.
בדרום הגן פינות משחקים לילדים ובצפון סככה מקורה עם שולחנות למשחקי שחמט, דומינו, דמקה וקלפים. ליד הסככה הוקמה ב-1996 אנדרטה לזכר 25 בני ראשון שנהרגו בהפצצות חיל האוויר המצרי על המושבה במלחמת העצמאות. ב-22 במאי 2002 התפוצץ ליד הסככה מחבל מתאבד פלסטיני בן 16 ורצח שני ישראלים.
בחלק המזרחי של הגן מדשאות, פינת משחקים לילדים, עצים רבים, ספסלים וכן מגדל המים הישן (בצפון).
במסגרת "פרויקט זד"ל" נהרס בשנות ה-90 של המאה ה-20 "בית מכבי הישן" (אולם הספורט) ושונו פניו של רחוב זד"ל. בשטחו של האולם נבנה בית העירייה החדש, שאוכלס לבסוף בשנת 2005. לצד הבניין כיכר רחבה שפונה אל הגן ומתחברת לשדרת הדקלים. רחוב זד"ל, גבולו המזרחי של הגן, הפך למדרחוב, כשמפלס הכביש הורד אל מתחת לפני הקרקע. בית העם שופץ והושב לו מראהו המקורי. שאר המבנים ברחוב נהרסו. צידו המערבי של הרחוב נותר פתוח לגן ובצידו המזרחי הוקמו שני בניינים המערבים שימושי מסחר, משרדים ומרכז דיור מוגן לקשישים. לאורך המדרחוב בנק, חנויות ובית קפה. מגרש המיני גולף ומגרש ההחלקה לגלגיליות שבקצהו הדרומי-מערבי של הגן נסגרו ונהרסו.
בשנת 2012 הוקמה פינת חי לציפורים על חלק משטחו של הקצה הדרומי-מערבי. שאר השטח שוקם במהלך 2013–2014, נסללו בו מחדש שבילים, נשתלו מדשאות והוקמה מזרקה עם אורות צבעוניים.
מותה של שדרת הדקלים
ב-2015 ניזוקה קשות שדרת הדקלים המפורסמת של גן המושבה ועשרות עצים מתו מפגיעת חדקונית הדקל האדומה. כתוצאה מכך בנובמבר 2015 נאלצה עיריית ראשון לציון לכרות את הדקלים המתים מחשש שיקרסו וייפלו על המבלים בגן. במאי 2016 החלה העירייה בנטיעת 150 דקלים חדשים במטרה לשחזר את השדרה. במהלך נטיעת הדקלים החדשים שופרו התשתיות בשדרה, הותקנו 60 עמודי תאורה חדשים וכן מצלמות אבטחה.
אובליסק אבישם
אובליסק אבישם או אובליסק אבִשמו הוא אובליסק אבן גיר המוקדש למלך הכנעני־פיניקי אבישם מגבל. האובליסק מעוטר בכתובת מצרית עתיקה. הוא נוצר בסביבות 1800 לפנה"ס, והוא נחשף בשנות ה־50 על ידי מוריס דונאן במקדש האובליסקים . זהו האובליסק השלישי בעתיקותו בעולם, העתיק ביותר שנמצא מחוץ למצרים.
תיאור
האובליסק עשוי אבן גיר, מורכב מבסיס מרובע בתחתיתו, ניצב מרובע מתחדד ובחלקו העליון פירמידיון. על הניצב כתובת מצרית עתיקה בשתי שורות אנכיות של כתב חרטומים. האובליסק הוא הדוגמה היחידה של אובליסק שלם עם פירמידיון שנמצא במקדש האובליסקים; רוב האחרים הם אסטלות גסות.
הכתובת
תרגום הכתובת הוא:"אהוב חרישף, אבישם, מלך גבל, נחון בחיים,[...] שלו, כוּכוּן בן הליקי, הצדיק"
שמות בכתובת
באובליסק מוזכר שמו של מלך גבל (Kpny בכתובת) בשם "אבישם" (במצרית עתיקה: ). השם זהה לשם שומו-אבו (בן ימיו של אבישם) במהופך, ומשמעות השמות היא "שם (זה שמה של אלוהות אב) הוא אב", ומקבילות לאותו אל "שם" נמצאו גם בשירת אוגרית.
אולם, האובליסק לא הוקם לכבוד המלך אבישם המוזכר בו – אותו מלך ללא ספק הקים מצבות זיכרון מרשימות יותר – אלא לזכר כוכון ה"רוקּי" (לוקּי, שכן במצרית עתיקה לא היה סימן ל' נפרד). שני השמות האלה, "כוכון" ו"ר/לוקּי" הם לא מצריים, שמיים או חוריים. השם הפרטי, "כוכון", ידוע מטקסטים חתיים, למשל כמלך וילושה, ממלכה המזוהה לעיתים בליקיה, והוא שם ליקי במקורו; "ר/לוקּי" מזוהה עם אנשי ליקיה (בהגייה יוונית עתיקה "לוּקיה", וכן באכדית של אל־עמארנה "" ובחתית "" על צורותיהם, ובפיניקית "לוךּ" ).
כווית איירווייז
כווית איירווייז (בערבית: الخطوط الجوية الكويتية; באנגלית: Kuwait Airways) היא חברת התעופה הלאומית של כווית, ובסיסה הראשי בנמל התעופה הבינלאומי כווית.
הקשר הישראלי
לפי הכתבה, שלח אמ"ן שני טייסים יהודים אמריקאיים ממתנדבי מלחמת העצמאות, אל כווית עם סכום כסף נכבד, כדי להציע לשליטיה להקים חברת תעופה בבעלות משותפת. הכוויתים הסכימו, ומאז ועד סיום אותו מבצע מודיעיני קיים אמ"ן שלוש טיסות שבועיות מכווית לקהיר באמצעות חברת התעופה. לדברי נאמן, בסופו של דבר מכר אמ"ן את מניותיו בחברה.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2020:
אסון ילדי אוסלו
אסון ילדי אוסלו היה תאונה אווירית שהתרחשה ב-20 בנובמבר 1949. מטוס שהטיס 28 ילדים יהודים מתוניס להבראה בנורווגיה לפני עלייתם לישראל התרסק ליד אוסלו. בהתרסקות נספו 27 ילדים, ארבעה אנשי צוות המטוס ושלוש המלוות של הקבוצה.
רקע
באותה תקופה הייתה תוניסיה ארץ חסות של צרפת. יהודי המדינה מנו כמאה אלף איש ואשה, שרובם התגוררו בעיר הבירה תוניס ובסביבותיה. עם הקמת מדינת ישראל הגיעו לתוניס שליחים של עליית הנוער ובהסכמת השלטונות הצרפתיים נבחרו ילדים, ברובם ממשפחות עניות, לעלייה למדינת ישראל. הבחירה נעשתה בהסכמת ההורים. בשנת 1949 נחתם הסכם בין ארגון הג'וינט ומשרד הסעד הנורווגי לפיו יועמדו 200 מקומות במרכז הבראה לחולי שחפת שפונה, לרשותם של ילדים יהודים מצפון אפריקה. הילדים נשלחו למרכז ההבראה כדי לחזק אותם מבחינה בריאותית לפני הטסתם לישראל.
באפריל 1949 הגיע למחנה המחזור הראשון, כ-200 ילדים ממרוקו. מחזור שני המורכב מילדים מתוניסיה היה מיועד להגיע בעקבותיו.
התאונה
ב-20 בנובמבר 1949 המריאו משדה התעופה ליד תוניס שני מטוסי DC-3 דקוטה של חברת אירו הולנד, בדרכם לאוסלו. מטוס אחד הגיע בשלום. המטוס השני נחת בבריסל לשם תיקון מכשיר הקשר ובשעה 12:56 המריא להמשך הטיסה לאוסלו. לקראת הנחיתה נתקל הטייס בערפל כבד. הוא הנמיך את המטוס בשטח הררי. ליד הורום, כ-39 קילומטרים דרומית לאוסלו, פגעה אחת הכנפיים בעץ. המטוס המשיך עוד 60 מטר והתנגש בצלע הר. מעוצמת ההתנגשות בקרקע התהפך המטוס ורוב הנוסעים הועפו החוצה. מכלי הדלק נצתו וחלקו הקדמי של המטוס עלה באש.
בעת ההתרסקות ניתק זנב המטוס מהגוף והתלקח. בחלק אחורי זה נותר הילד בן ה-11 יצחק אלל, כשהוא חגור בחגורת הביטחון לכיסאו. הוא לא נפגע מהאש, שהמשיכה לבעור וכך הצילה אותו ממוות בקפיאה. בזנב המטוס נמצא גם ארגז תפוחים שממנו יכול היה אלל לאכול. מזג האוויר באזור ההתרסקות היה קר מאוד, אך האש שבערה בזנב המטוס, והוסיפה לבעור כמה ימים, הצילה את אלל מקפיאה. הוא ניזון מהתפוחים שמצא, וכך שרד שלושה ימים, עד שנמצא על ידי צוותי הצלה. אלל היה הניצול היחיד מן האסון, שבו נספו גם אחותו ושני אחיו.
גל של חמלה שטף את נורווגיה. באמצעי התקשורת דובר על הנס של יצחק אלל ומלך נורווגיה שסיפור זה נגע ללבו ביקש לאמצו לבן.
לאחר שבוע של זיהוי הגופות הוחלט להחזיר את הגופות לתוניס ולקבור אותן בארץ מוצאן ולא בישראל. ב-1 בדצמבר 1949 התקיימו טקסי הקבורה בתוניס בהשתתפות נציגי השלטון התוניסאי והצרפתי ביחד עם ראשי הקהילה היהודית והארגונים הציוניים בתוניס.
ב-23 בנובמבר 1949 נשא יושב ראש הכנסת יוסף שפרינצק נאום הספד בכנסת:
בעקבות האסון
יו"ר מפלגת העבודה בנורווגיה, הוקון לי (Haakon Lie} יזם מבצע התרמת כספים להקמת מושב בישראל בשם "מושב נורווגיה". נורווגיה שלחה עצים וקורות להקמת צריפים, שיועדו למושב ינוב. המשלוח הראשון עלה באש בנמל בטורקיה, ולאחריו נשלח משלוח חלופי. מחמישים הצריפים שנתרמו נשאר אחד המשמש כ"בית ראשונים".
יצחק אלל עלה לישראל ושינה את שמו ליצחק אל על. הוא התיישב במושב ינוב והקים משפחה. אלל נפטר ב-14 בפברואר 1987 מסרטן, בגיל 48.
פאוול
שם המשפחה פאוול הוא ולשי במקורו ומשמעותו "בנו של משרתו של פאולוס הקדוש".
חיים מיכאל דב ויסמנדל
הרב חיים מיכאל דוב בר וַיְסְמֶנְדֶל (דברצן, הונגריה ד' בחשוון תרס"ד, 25 באוקטובר 1903 - ו' בכסלו תשי"ח, 29 בנובמבר 1957) היה רב חרדי בסלובקיה. מפעילי ההצלה הבולטים בתקופת השואה וממפתחי שיטת דילוגי אותיות בתורה.
לפני פטירתו הוסיפו לו את השם "חיים" כסגולה לאריכות ימים.
עד מלחמת העולם השנייה
נולד בדברצן שבהונגריה ליוסף, שהיה שוחט. משפחתו עברה לעיר טירנוי (כיום טרנבה בסלובקיה). למד בישיבות בעיר סרד, ובגאלאנטה שבסלובקיה. כאשר עבר רבו, רבי שמואל דוד אונגר, לניטרה, עבר לשם איתו. נישא לברכה רחל, בתו של הרב אונגר.
ביקר בארץ ישראל. עסק בחקר כתבי יד עתיקים, ולשם כך נסע לספרייה הבודליינית שבאוניברסיטת אוקספורד. פרסם מהדורה של הספר "קיקיון דיונה" (חידושים על התלמוד הבבלי מאת הרב יונה תאומים-פרנקל, נדפס לראשונה באמסטרדם, תכ"ט 1669) בתוספת הערות.
עוד לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה פעל כשתדלן לטובת יהודים שנקלעו לצרה, הן עבור רבנים שגורשו מאוסטריה מזרחה, והן עבור יהודים חסרי נתינות שגורשו על ידי ההונגרים.
בזמן מלחמת העולם השנייה
בעת פרוץ המלחמה שהה באוקספורד. הוא חזר לסלובקיה כשליח מטעם אגודת ישראל. היה חבר במרכז היהודים שהיה היודנרט של יהודי סלובקיה. בשנת 1942 הקים יחד עם נשיאת ויצו ונציגת הג'וינט בסלובקיה, גיזי פליישמן, את קבוצת העבודה שתהווה אופוזיציה למרכז היהודים. הקבוצה יזמה את תוכנית אירופה להצלת היהודים. הרב ויסמנדל העלה לראשונה את הדרישה מבעלות הברית להפציץ את אושוויץ. כאשר הנאצים גרשו 60 רבנים בבורגנלנד, פעל להסדרת כניסתם לאנגליה.
באפריל 1944 החלו הגירושים ההמוניים של יהודי הונגריה לאושוויץ. הרב ויסמנדל תכנן לפוצץ את המנהרה של פסי הרכבת המובילים לשם. לבסוף לא יצאה תוכניתו אל הפועל מכיוון שהתגלתה לאחד מחברי קבוצת העבודה ממקורביו שאיים למסור אותו לידי המשטרה הסלובקית. הרב ויסמנדל התייסר על כך שלא ביצע את התוכנית בעצמו.
המשא-ומתן עם דיטר ויסליצני
אחרי שאנשי הקבוצה שמעו שדיטר ויסליצני, קצין האס אס, מעוזריו של אייכמן, שהיה אחראי על שליחת היהודים לאושוויץ, הוציא יהודי ממשלוח לפולין תמורת שוחד, הם פנו אליו באמצעות קארל הוכברגר, יהודי ששימש פקיד במשרדו של ויסליצני והציע לו עסקה של "דם תמורת סחורה". תמורת 50,000 דולר שהג'וינט הבטיח להעביר, יפסיק ויסיליצני את משלוחם של יהודי סלובקיה לאושוויץ. ויסליצני קיבל את הצעת העסקה, שתנאיה היו הקפאת שלושת המשלוחים הקרובים, ובזמן הזה יעבירו יהודי ארצות הברית 25,000 דולר, וכעבור שבעה שבועות יעבירו 25,000 דולר נוספים.
את הסכום הראשוני השיג וייסמנדל משלמה בנימין שטרן - איש כספים מברטיסלאבה. על פי דברי הרב ויסמנדל, תמורת המקדמה הופסקו באוקטובר 1942 המשלוחים למשך שבעה שבועות. "קבוצת העבודה" שלחה שליח לשווייץ, במטרה להשיג את הכסף לתשלום השני. השליח נשא איתו מכתבים אל סאלי מאייר נציג הג'וינט, אל נתן שוואלב מנהל משרדי הסוכנות היהודית והחלוץ בז'נבה, ואל מנהיגות יהדות ארצות הברית. אולם, סאלי מאייר לא הסכים למסור את הכספים הדרושים מהנימוקים שסלובקיה היא מדינה קטנה ו-50,000 דולר הם סכום גדול מדי בשבילה וכן עקב החוק האמריקני, האוסר הוצאת כספים למדינת אויב.
כאשר יתרת התשלום לא הגיעה, ביקשו היהודים ארכה, אולם כשהכסף המשיך להתעכב, חודשו החטיפות והמשלוחים לאושוויץ. לבסוף, בעזרת יהדות הונגריה השיגו את הסכום הדרוש, ובכך קנו ליהדות סלובקיה שקט יחסי.