cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שירות התזונה והמזון
היסטוריה
שירות התזונה והמזון של ארצות הברית הוקמה ב-8 באוגוסט 1969 כסוכנות בתוך מחלקת החקלאות של ארצות הברית, עם זאת תוכניות בסגנון של שירות התזונה והמזון פועלות כבר מתקופת השפל הגדול.
ב-2019 הוקצו 27 מיליארד דולרים לשיקול דעתם של מחלקת החקלאות האמריקאית, שבחרה לפזר את הכסף שקיבלה לשלל שירותים בסוכנות שירות התזונה והמזון האמריקאית, כך למשל במסגרת תוכנית הסיוע לתזונה משלימה מספקות ארוחות צהריים ל-30 מיליון תלמידים בבתי הספר שלהם, כ-15 מיליון תלמידים שקיבלו ארוחות בוקר לבתי הספר וכ-690,000 קשישים שקיבלו מזון במסגרת תוכנית מזון משלימה.
רענן ריין
רענן ריין  (Raanan Rein; נולד ב-17 ביוני 1960) הוא היסטוריון ישראלי, פרופסור מן המניין, לשעבר סגן נשיא אוניברסיטת תל אביב, וראש מרכז דניאל אברהם ללימודים בינלאומיים ואזוריים באוניברסיטת תל אביב. ריין הוא פרופסור להיסטוריה ספרדית ולטינו-אמריקאית ומחברם של ספרים ומאמרים רבים, שהתפרסמו בשפות שונות. תחומי מחקריו העיקריים הם היסטוריה מודרנית של ארגנטינה, היסטוריה של ספרד ומערכת היחסים בין שתי מדינות אלו, תנועות פופוליסטיות באמריקה הלטינית, יהודי אמריקה הלטינית בכלל, ויהודי ארגנטינה בפרט ומשולש היחסים שבין ארגנטינה, ישראל והקהילה היהודית בארגנטינה. מחקריו הנוכחיים עוסקים בספורט ובפוליטיקה באמריקה הלטינית, בארגונים של הגנה עצמית יהודית בדרום אמריקה ובמתנדבים היהודים שיצאו מארץ ישראל למלחמת האזרחים בספרד.
חייו
ריין, רענן נולד בגבעתיים בה גדל ולמד בתיכון "שמעון בן צבי". נשוי לד"ר מוניקה אסתי ריין ואב לשני ילדים. את דרכו החל בקריירה עיתונאית, עם גיוסו לצה"ל שירת כעורך חדשות החוץ ב-"גלי צה"ל" ולאחר שחרורו נמנה עם מייסדי היומון "חדשות". במהלך שנות ה-80 כתב מאות ידיעות חדשותיות ומאמרים במספר עיתונים בהם "חדשות", "על המשמר" ו"דבר".
אקדמיה
במקביל לעשייתו העיתונאית, השלים ריין את לימודיו האקדמיים החל מהתואר הראשון ועד התואר השלישי באוניברסיטת תל אביב. את לימודי התואר הראשון סיים בשנת 1986 בחוגים להיסטוריה כללית ומדעי המדינה. במהלך לימודי התואר השני עבר ריין למסלול ישיר לדוקטורט בהנחיית פרופ' שלמה בן עמי ופרופ' צבי מדין. נושא עבודת הדוקטורט היה הברית פרנקו-פרון ויחסי ספרד-ארגנטינה לאחר מלחמת העולם השנייה. בשנת 1992, לאחר קבלת תואר דוקטור להיסטוריה, הצטרף לחוג להיסטוריה כללית כמרצה ובגיל 38 זכה לתואר פרופסור.
במקביל לעבודתו האקדמית הענפה עוסק ריין גם בניהול אקדמי, במסגרתו נשא בתפקידים רבים ומגוונים באוניברסיטה: שימש כראש המכון להיסטוריה ותרבות של אמריקה הלטינית בין השנים 2000–2004 יושב ראש ועדת ההוראה הפקולטית של הפקולטה למדעי הרוח בין השנים 2003–2005, סגן רקטור האוניברסיטה בשנים 2005–2009, וסגן נשיא אוניברסיטת תל אביב לקשרים אקדמיים בינלאומיים בשנים 2012–2020. ריין היה מייסדו ומנהלו הראשון של המרכז ללימודים בינלאומיים ואזוריים ע"ש ס' דניאל אברהם. המרכז הוקם בשנת 2004 באוניברסיטת תל אביב ובמשך 17 השנים שבהן עמד ריין בראשו הוא קידם מחקר והוראה בין-תחומיים ופעל ליצירת קשרים עם אוניברסיטאות מובילות ברחבי העולם במטרה לקדם חילופי ידע בנושאים בינלאומיים ואזוריים.
פרסומים ומענקים
לאורך השנים זכה ריין בפרסים רבים. בשנת 2002 נבחר לחבר באקדמיה הלאומית להיסטוריה של ארגנטינה והיה הישראלי הראשון שהתקבל לשורות מוסד זה. במאי 2009 זכה באות "מפקד במסדר המשחרר סן מרטין" מידי ממשלת ארגנטינה על תרומתו לחקר ההיסטוריה של מדינה זו. בשנת 2013 זכה בפרס מטעם אגודת לימודי יהדות אמריקה הלטינית (LAJSA) על הספר שערך עם אדריאנה ברודצקי The New Jewish Argentina: Facets of Jewish Experiences in the Southern Cone. בשנת 2016 זכה ריין בפרס Reimar Lüst Award, בשיתוף עם Alexander von Humboldt Foundation and the Fritz Thyssen Foundatio, בעיטור מטעם ממשלת ספרד על תרומתו לקשרי התרבות והאקדמיה בין שתי המדינות וכן בעיטור Huesped de Honor Extraordinario מטעם אוניברסיטת לה פלטה בארגנטינה. בשנת 2016 הוענק לריין "חותם העצמאות" על ידי הרשות הלאומית לציון 200 שנות עצמאות לארגנטינה. במרץ 2017, עיריית בואנוס איירס העניקה לו את התואר "אורח של כבוד". במאי 2017 הוענק לריין תואר "דוקטור של כבוד" מטעם אוניברסיטת סן מרטין (UNSAM) בארגנטינה. בינואר 2020 ממשלת איטלה העניקה לו את התואר Ufficiale dell'Ordine della Stella d'Italia על תרומתו לקידום יחסים אקדמיים ושיתוף פעולה בין איטליה לישראל.
בין פרסומיו
(רשימה חלקית, שכן מרבית הספרים ראו אור ביותר משפה אחת. לרשימה המלאה ראו קורות חייו) Books
Articles
דיסטוציה
דיסטוציה, (אנגלית: Dystocia; ידוע גם בשם לידה חסומה) היא מצב בו העובר אינו יכול לעבור את האגן בעת הלידה, וזאת למרות התכווצויות ההרחם, בשל היותו חסום פיזית. הסיבוכים הרפואיים לתינוק שיכולים להגרם מדיסטוציה כוללים תשניק סב-לידתי (אי ספיקת חמצן לתינוק) אשר עלול לגרום למוות התינוק. כמו כן, דיסטוציה עלולה להגביר את הסיכון של האם לחלות בזיהום, בקרע של הרחם, או בדימום לאחר הלידה. בנוסף, ישנו סיכון לסיבוכים נוספים לטווח הארוך (לאם), כמו למשל פיסטולה מולדת. דיסטוציה עלולה להיגרם מעבודה ממושכת בלידה, כלומר כאשר השלב הפעיל של עבודה עולה על שתים-עשרה שעות.
נסיבות
הגורמים העיקריים של לידה חסומה הם: תינוק גדול מאוד או ממוקם בצורה לא נכונה, אגן קטן או בעיות עם הנרתיק. גורמי סיכון לאגן קטן כוללים תזונה לקויה וחוסר חשיפה לשמש, מה שגורם למחסור בוויטמין D. בנוסף, דיסטוציה נפוצה יותר אצל נערות בגיל ההתבגרות מכיוון שייתכן והאגן טרם סיים את התפתחותו. מיקום חריג של התינוק כולל בעיית כליאת הכתפיים, מצב בו לאחר יציאת ראש העובר יש כליאה של הכתפיים במעבר תעלת הלידה.בעיות עם תעלת הלידה כוללות נרתיק או חיץ הנקבים צר, עקב מום באיבר המין או גידולים.
אבחון וטיפול
לידה חסומה ניתנת לאבחון על סמך בדיקה גופנית. ניתן לעקוב אחר התקדמות העבודה ולאבחן בעיות שעלולות להתרחש, בשילוב עם בדיקה גופנית. שני הדברים האלו יכולים לעזור לזיהוי חסמים בעת העבודה.
הטיפול בדיסטוציה עשוי לדרוש ניתוח קיסרי או ואקום, לעיתים עם אפשרות פתיחה כירורגית. ניתן גם לטפל באמצעים נוספים: שמירה ומניעה מהתייבשות היולדת, ומתן אנטיביוטיקה במיקרה של קריעת הקרום יותר מ-18 שעות.
פרוגנוזה
במידה ומתבצע ניתוח קיסרי בזמן מספיק מוקדם, הפרוגנוזה טובה. לעומת זאת, דיסטוציה ממושכת יכולה להוביל לפיסטולה מולדת, מוות היולדת או מות עובר תוך רחמי.
אפידמיולוגיה
ב-2013 נספרו כ-19,000 מקרי מוות אימהי. ב-2015 התרחשו כ-6.5 מיליון מקרים של דיסטוציה או קרע של הרחם. באפריקה ואסיה השכיחות ללידה חסומה נעה בין 2 ל-5 אחוז. בנוסף, נספרו 23,000 מקרי מוות של יולדות, כנגד ל-1990, אז נספרו כ-29,000 מיקרי מוות. מוות האימהות בשל דיסטוציה מהווה כ-8% מכלל מקרי המוות הקשורים להריון. זהו גם אחד הגורמים העיקריים של מות עובר תוך רחמי. בנוסף, רוב מקרי המוות עקב דיסטוציה מתרחשים במדינות המתפתחות.
שחלוף לא ישיר
בפיזיקה, שחלוף לא ישיר הוא אפקט מכני קוונטי הפועל בין חלקיקים זהים באופן לא ישיר.
דיסטוציה
אטימולוגיה
משמעות המילה dystocia היא לידה קשה. מילת ההפך שלה היא τόκος או לידה קלה. ישנם מונחים אחרים עבור הפרעות העבודה בילדה, כגון עבודה קשה, לידה חריגה, לידה קשה.
בעלי חיים אחרים
המונח דיסטוציה יכול גם כן לשמש בהקשר של בעלי חיים שונים, וכן בנוגע לציפורים וזוחלים המונח אינו דיסטוציה, אלה egg binding. אחוז לידות חסומות אצל סוסים מיניאטוריים גבוה יותר משל גזעים אחרים בשל הרחבת הרבייה הסלקטיבית.
יהודה ארז
יהודה ארז (רַזְנִיצֶ'נקוֹ) (1 במאי 1900 – 22 במאי 1983) היה חלוץ, סופר, עורך וחוקר של תנועת העבודה וההתיישבות העובדת בארץ ישראל.
ביוגרפיה
ארז נולד בשנת 1900 בנובומירגורוד שברוסיה, בן לרבקה לבית פוסק ולירוחם פישל (ממשפחת רבנים וכלי קודש). למד כמקובל בחדרים ובישיבות בקורסון, קרמנצ'וג, סלובודקה ולומז'ה. בנוסף רכש לעצמו השכלה כללית והצטרף לציונות הסוציאליסטית: היה פעיל במפלגת "פועלי ציון", ובמפלגה הציונית-סוציאליסטית (צ"ס); קיומה של צ"ס, כמו פעילותה של התנועה הציונית בכלל, דוכא ונאסר בראשית שנות העשרים על ידי השלטונות הסובייטים, ורבים מחבריה נעצרו ונשלחו למחנות כפייה בסיביר. ארז עלה לארץ עם חבריו אנשי ארגון "החלוץ" בשנת 1920 בתקופת העלייה השלישית. הוא הצטרף לגדוד העבודה, עסק בחציבה וסלילת כבישים עם חבריו, והיה אחד מן הסופרים וההוגים שבהם. עם חבריו בגדוד העבודה היה ארז ממייסדי קיבוץ תל יוסף בעמק יזרעאל בתרפ"ב (1922), והתגורר בו עד שלהי שנות השלושים; אז עבר אל קיבוץ גבעת חיים.
בשנת 1922 היה ארז מזכיר המרכז של ארגון "חלוצי רוסיה ואוקראינה בפולין". הארגון טיפל בזרם החלוצים הרבים שהצליח להימלט מברית המועצות בראשית שנות העשרים, ולחצות את הגבול הפולני בגנבה בדרכם אל ארץ ישראל. רובם היו מחוסרי תעודות וממון וללא קורת גג לראשם, זרים ולא רצויים בפולין, שהוציאה כנגדם צו גירוש. הם התקשו להשיג רישיונות כניסה לארץ ישראל, במיוחד לאחר מאורעות תרפ"א. הארגון טפל בצרכיהם ומצא דרכים להעלותם.
ב-1932 נישא לאניה איסקוביץ', חלוצה ילידת קישינב (1909–1952). היה אב לגד ארז ולרבקה חן (שהייתה מחנכת, מנהלת בית ספר משגב).
יהודה ארז נפטר במאי 1983, בגיל 83. נקבר בקיבוצו, גבעת חיים איחוד.
נכדו הוא נמרוד ארז, בעל צל"ש הרמטכ"ל על לחימתו במלחמת יום הכיפורים. נינתו (בתו של נמרוד) היא הזמרת נגה ארז.
יצירתו
ארז היה מן הכותבים והעורכים בכתבי העת של חלוצים כבר בשנתו הראשונה בארץ: ב"הסולל" וב"מחיינו". הוא היה עורך חבר במערכות הוצאות הספרים עם עובד ועיינות. ובמסגרתן, תיעד וערך לראשונה כתבים נבחרים של מנהיגים ומורי דרך ביישוב היהודי החדש בארץ ישראל: יצחק בן-צבי, ברל כצנלסון, דוד בן-גוריון, עדה מימון, לוי אשכול, שלמה לביא, אליהו גולומב ושלמה לויטין. חיבוריו, הקבצים שליקט ואופי עריכותיו, תרמו רבות להבנת תולדות החלוציות, ההתיישבות ותנועת העבודה הארצישראלית.
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
על הקו
על הקו (באנגלית: Round Trip) הוא סרט טלוויזיה ישראלי משנת 2003 בבימויו של שחר רוזן, עם ענת וקסמן, נתתי מושש ואייל רוזלס בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על אישה ישראלית החיה בנפרד מבעלה ומתאהבת בעובדת זרה שחורה.
הסרט זכה בפרס הראשון בתחרות הבינלאומית לסרטים שצולמו בווידאו במסגרת פסטיבל טורינו השנתי לקולנוע הומו-לסבי. הסרט הוקרן עד כה בפסטיבל הסרטים היוקרתי Fipa שבביאריץ, בפסטיבל Inside out בטורונטו, בפסטיבל Newfest בניו-יורק וסן פרנסיסקו ובפסטיבל Outfest בלוס-אנג'לס הנחשב לאחד מפסטיבלי הסרטים ההומו-לסבי החשובים בעולם.
תקציר העלילה
נורית כהן (ענת וקסמן) היא נהגת אוטובוס בקריית שמונה. לה ולבעלה יוסי (אייל רוזלס) יש שני ילדים - הילה (רעות כחלון) וזוהר (עידו פוטס). יוסי מחליף עבודות היות שברוב הזמן הוא מובטל. עול הפרנסה נופל על נורית. יוסי מבלה יותר זמן איכות עם הילדים והם נקשרים אליו יותר.
נורית מחליטה לעשות שינוי בחייה, להיפרד מיוסי, לשכור דירה בתל אביב ולעבור לשם עם הילה וזוהר. יוסי נשאר בקריית שמונה ובטוח שכעבור זמן הם יחזרו אליו.
נורית שוכרת דירה זולה ברחוב ישראל מסלנט בשכונת שפירא. היא נפגשת עם עובד חברת דן, אבשלום (נתן זהבי) שעורך לה נסיעת מבחן, מקבל אותה לעבודה ובמשך הזמן מנסה להתחיל אתה.
העבודה בדן שוחקת אותה, היא חוזרת עייפה ומותשת, הילדים מוזנחים וכן הדירה. במצב של חוסר ברירה היא מפרסמת מודעות ברחובות השכונה בבקשה לעוזרת בית ללא תשלום תמורת דיור ואוכל חינם.
מגיעה אליה צעירה שחורה (נתתי מושש), בתחילה נרתעת נורית מלהעסיק אותה אבל לאחר מספר ימים היא נשברת וכשהיא רואה אותה שוב, היא מציעה לה לבוא ולגור אתה ועם ילדיה. הילדים מקבלים אותה בתחילה בהסתייגות אבל אחר כך מתחילים לחבב אותה. שמה מושידי והיא עובדת זרה מניגריה שם נמצא בנה היחיד. לפרנסתה היא עובדת ניקיון בבית החולים איכילוב וגם תופרת בגדים ומוכרת אותם.
היחסים בין נורית למושידי מתהדקים, הן יוצאות לבלות בשפת הים ואחר כך מתפתחים ביניהן יחסים אינטימיים והן שוכבות יחד במיטה אחת. מצב רוחה של נורית משתפר עד שיום אחד מגלה הילה את שתיהן במיטה ומוסרת זאת ליוסי.
יוסי מגיע ומאיים על נורית שתיתן לו מיד את הילדים אחרת יפרסם ברבים על יחסיה עם מושידי. נורית מודיעה לה בכאב על הפסקת יחסיהם. מושידי יורדת לרחוב, נעצרת על ידי משטרת ההגירה ומגורשת לניגריה.
נורית נשארת לבד בדירה אך לא יכולה לשאת זאת. היא חוזרת לדירה נפרדת בקריית שמונה כדי להיות שוב עם ילדיה.
הקנון המדעי
סקירה כללית
הקנון המדעי מציג סיכום של חלקים מתחומים שונים של המדע, וראיונות נרחבים של מדענים שעובדים בתחומים אלו. העיקרון של אנג'יר הוא שהבנת היסודות של התחומים העיקריים של המדע יכולה לסייע בהבנת סוגיות מדעיות נוכחיות, ושתהליך זה צריך להיות מהנה. במבוא שלה אנג'יר כותבת:
בקנון המדעי, אנג'יר מביאה ציטוטים של מדענים אותם היא ראיינה על מגוון נושאים כגון: איך אטומים עובדים, למה יש תגובות כימיות ואיך הן פועלות, איך התאים בגופנו והדנ"א בנויים ואיך הם מתפקדים, ומה אנו יודעים על מרחבי היקום כיום. דרך עדשת מדענים שונים אנו יכולים להתחיל להבין כיצד הם חווים את עבודתם, איך הם חושבים, ומדוע הם עושים מה שהם עושים.
מדענים שרואיינו
כדי להשיג חומר לקנון המדעי אנג'יר ראיינה מספר מדענים, פרופסורים, ואנשי מקצוע ומדע אחרים, ושילבה סיפורים וציטוטים שלהם לספרה. היא שאלה אותם שאלות כגון "מה זה אומר לחשוב באופן מדעי?", "מה מבוגרים שאינם מומחים למדע צריכים לדעת ואיך הם צריכים לדעת את זה?", ו"מה זה כיף?". רשימה חלקית של אנשי מדע שאנג'יר ראיינה עם פרטים נוספים הנוגעים לעבודתם:
הר סטורם (קולומביה הבריטית)
הר סטורם (באנגלית: Storm Mountain - מילולית: הר הסערה) הוא הר הממוקם על הגבול בין פרובינציית אלברטה ופרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
ההר בהרי הרוקי הקנדיים ממוקם על קו פרשת המים של אמריקה; גובהו של ההר 3,100 מטרים, והוא חלק מרכס בול.
שמו של ההר ניתן לו על ידי ג'ורג' מרסר דוסון בשנת 1884.
דוסון קרא להר נוסף בהרי הרוקי הקנדיים בשם הר סטורם - הר הנמצא כ-100 ק"מ צפונית להר זה, באזור הפארק הפרובינציאלי קאנאנאסקיס; דבר יוצא דופן שלשני הרים באותו אזור, נתן אותו אדם שם זהה.
אהרן גולדשטיין
אהרן גולדשטיין (19 בדצמבר 1902 - 12 באוקטובר 1976), קבלן בניין וחבר הכנסת.
חייו
אהרן גולדשטיין נולד ב-19 בדצמבר 1902 בזלטופול שבאוקראינה. היה פעיל בתנועת "החלוץ העברי". עלה לארץ בשנת 1921 ביחד עם רעייתו מרים, אחיו שלמה וגיסתו זינה. היה חבר גדוד העבודה. עבד כפועל בניין וביחד עם אחיו שלמה, היה ממייסדי שכונת בורוכוב וגבעתיים ואף שימש, תקופות מסוימות, כיו"ר הוועד המקומי של שכונת בורוכוב. היה חבר ההגנה.
משנת 1933 עבד כקבלן בניין, וביחד עם אחיו ייסד את חברת הבניה "האחים גולדשטיין". שלושת האחים, אהרן, שלמה ונפתלי היו שותפים בחברה, אשר הפכה לאחת מחברות הבניה הגדולות בישראל. בשנת 1952 נבחר ליו"ר התאחדות הקבלנים והבונים בישראל.
היה ממייסדי המפלגה הליברלית וחבר מרכז המפלגה, ושימש כחבר בכנסת החמישית (חלקית), השישית והשביעית בין השנים 1963 ועד 1973. שימש חבר בוועדת הכלכלה, ועדת העבודה והרווחה וחבר בוועדת הכספים של הכנסת.
אהרן גולדשטיין נפטר בביתו בגבעתיים, בשנת 1976.
כובע פטרייה
כובע פטרייה הוא כובע רך בעל תיתורה (שוליים) הנוטה מטה. הכובע מספק הגנה מהשמש לעיניים ולפנים.
הכובע, עשוי לרוב מבדים עמידים, כדוגמת קנבס או כותנה. מרבית הכובעים מצוידים במספר חורי אוורור. שרוך להידוק וכיס קטן הם תוספות נוספות המקובלות בתעשייה.
בישראל מכונה הכובע גם כובע רפול, על שם רפאל איתן, שנהג ללכת עם כובע כזה בשנים שלאחר שירותו הצבאי. הוא נקרא באנגלית "כובע דלי" (Bucket hat) על שום צורתו.
הכובע בתרבות
בישראל הכובע הוא חלק מבגדי העבודה של צה"ל, ופעמים רבות ניתן לראות באמצעי התקשורת חיילים מצולמים ולראשם הכובע.
בארצות דוברות אנגלית, בהן שודרה הסדרה האי של גילגאן מזוהה הכובע עם דמותו של גיליגאן. בסדרת הטלוויזיה מ.א.ש, חבשה דמותו של קולונל הנרי בלייק כובע פטרייה.
לאונידס דרוסיס
לאונידס דרוסיס (ביוונית: Λεωνίδας Δρόσης; 1836, נאפפליו – 1882) היה פסל יווני נאו קלאסי.
דרוסיס התמחה באתונה ואחר כך במינכן בתמיכתו של הפילנתרופ היווני סימון סינאס.
עיקר עבודתו הפיסולית היא בשיתוף פעולה עם האדריכל הדני אוסטרי תאופיל הנסן בבניית האקדמיה של אתונה.
אש תופת
אש תופת (באנגלית: Wild Fire) הוא רומן משנת 2006 מאת הסופר האמריקאי, נלסון דה מיל. זהו הרביעי בסדרת הרומנים של דה-מיל שמציג את הבלש ג'ון קורי, שעובד כעת כקבלן של כח המשימה האנטי-טרוריסטי של ה-FBI בעיר ניו יורק. הרומן הוא ספר המשך ל"התרסקות לילית" ומתרחש כשנה לאחר מכן. אחרי "אש תופת" יצא רומן המשך בשנת 2010, האריה.
עלילה
ברוכים הבאים למועדון קאסטר היל, המצוי בבקתת הציד המפוארת, אדירונדאק. המועדון מונה בין חבריו כמה מהמנהיגים העסקיים, מאנשי הצבא ומפקידי הממשל הבכירים ביותר בארצות הברית.
למראית עין, מטרת המועדון לספק מרגוע לחבריו הוותיקים. אלא שבסוף-שבוע סתווי אחד, מועצת המנהלים של המועדון מתכנסת לדון בטרגדיה של האחד-עשר בספטמבר ולגבש סופית את פעולת התגמול, הידועה בשם הקוד שלה: "אש תופת".
באותו סוף שבוע מוצא חבר בכוח המשימה האנטי-טרוריסטי, את מותו. עד מהרה מוטל על הבלש ג'ון קורי ועל אשתו, סוכנת הבולשת הפדרלית, קייט מייפילד, לחשוף את המזימה האיומה, שתחילתה במועדון קאסטר היל וסופה באיום גרעיני על ערים אמריקניות.
יוזף יואכים
יוזף יואכים (בהונגרית: Joachim József, בגרמנית: Joseph Joachim; קיטזה, 28 ביוני 1831 – ברלין, 15 באוגוסט 1907) היה כנר, מנצח, מלחין ומורה הונגרי-יהודי. הוא נחשב לאחד הכנרים המשפיעים והגדולים ביותר בכל הזמנים.
ביוגרפיה
יוזף יואכים נולד בכפר קִיטְזֶה (בשמו הגרמני Kitsee), במשולש הגבולות הונגריה-סלובקיה-אוסטריה, בעת הולדתו הכפר היה בשטח הונגריה, כיום הכפר נמצא באוסטריה. בתקופה ההיא, היה קיטזה חלק מנחלת הנסיך אסטרהאזי בהונגריה, ויואכים נחשב להונגרי.
בשנת 1833, בהיותו בן שנתיים, עברה משפחתו אל פשט, שם למד כינור אצל סטינסלאוס סרוואצ'ינסקי, הכנר הראשון של האופרה בפשט. (בהמשך עבר סרוואצ'ינסקי ללובלין, פולין, שם היה מורו של הנריק וייניאבסקי). משנת 1839 המשיך יואכים את לימודיו בווינה. היו לו שם מורים אחדים, שהחשוב ביניהם יוזף בהם. דודניתו, פאני ויטגנשטיין, לקחה אותו ללייפציג, שם היה לבן חסותו של פליקס מנדלסון. ביצוע הקונצ'רטו לכינור של בטהובן בלונדון על ידי יואכים בן השתים-עשרה, בשנת 1844, נחל הצלחה גדולה ותרם לביסוס יצירה זו ברפרטואר של יואכים. חיבה רבה נודעה לו בלונדון מאז ועד אחרית ימיו והוא ראה בה את ביתו השני. לאחר מות מנדלסון, נשאר יואכים עוד זמן קצר בלייפציג, לימד בקונסרבטוריון וניגן בקבוצת הכינור הראשון של תזמורת הגוונדהאוס, שהוביל פרדיננד דויד. בשנת 1848 בא פרנץ ליסט לשבת בויימאר, נחוש בהחלטתו לחדש את ימיה כאתונה של גרמניה. שם קיבץ סביבו חוג של תלמידים חדשניים ומתקדמים בדעותיהם, שהביעו ברמה את התנגדותם לשמרנות של חוגי לייפציג. יואכים היה בין הראשונים בקבוצה זו. הוא שירת את ליסט ככנר ראשון ובמשך שנים אחדות אימץ לו בהתלהבות את "המוזיקה הפסיכולוגית", כפי שכינה אותה. בשנת 1852 עבר להאנובר ובמקביל התנתק מן האידיאלים המוזיקליים של האסכולה הגרמנית החדשה (ליסט, וגנר, ברליוז וחסידיהם, על פי הגדרתו של העיתונאי פרנץ ברנדל) והצטרף תחת זאת לרוברט שומאן, קלארה שומאן ויוהנס ברהמס. הניתוק שלו מליסט התקבע סופית באוגוסט של שנת 1857, כשיואכים כתב למורו לשעבר: "איבדתי כליל כל אהדה למוזיקה שלך; היא נוגדת כל מה שנפשי קיבלה מראשית נעורי מרוחם של רבי האמנים הדגולים."
התקופה שיואכים עשה בהנובר הייתה הפוריה ביותר ביצירתו. במשך הזמן הזה, הרבה לנגן עם קלארה שומאן ועם ברהמס, הן לעצמם, בפרטיות, והן לפני קהל. בשנת 1860 כתבו ברהמס ויואכים בצוותא גילוי דעת נגד המוזיקה "המתקדמת" של האסכולה הגרמנית החדשה, בתגובה על ההתפלמסות ב- Neue Zeitschrift für Musik של ברנדל. רוב הציבור ראה בגילוי הדעת משגה, שהתקבל בלעג ועוינות.
ב-10 במאי 1863, נשא יואכים לאישה את הזמרת אמלי וייס (שנוייס). בשנת 1866 עבר לברלין, שם היה למנהל המייסד של האקדמיה המלכותית למוזיקה. הוא ייסד שם תזמורת ובשנת 1869 הקים את רביעיית יואכים, ששמה יצא תוך זמן קצר כמעולה ביותר באירופה.
יואכים נשאר בברלין עד מותו, בשנת 1907 מפטרת קרנית (אקטינומיקוזיס).
מורשתו
בין הישגיו החשובים ביותר של יואכים ראוי לציין את השבתן לחיים של יצירות כמו הסונאטות ופרטיטות לכינור סולו, מס' 1001–1006 ברשימת יצירותיו של יוהאן סבסטיאן באך, והקונצ'רטו לכינור ברה מז'ור, אופוס 61 של לודוויג ואן בטהובן. יואכים היה בין הראשונים שניגנו את הקונצ'רטו לכינור של פליקס מנדלסון, שאותו למד מהמלחין. ליואכים היה תפקיד מרכזי בקריירה של יוהנס ברהמס והוא התמיד בתמיכה בלתי מסויגת ביצירותיו של ברהמס בכל העליות והמורדות של ידידותם. הוא ניצח על ביצוע הבכורה באנגליה של הסימפוניה הראשונה בדו מינור של ברהמס.
כמה מעמיתיו המלחינים של יואכים, כגון שומאן, ברהמס, מקס ברוך ואנטונין דבוז'אק, חיברו קונצ'רטי מתוך מחשבה על יואכים, ורבים מהם נכנסו לרפרטואר הסטנדרטי. עם זאת, רפרטואר הסולו של יואכים נשאר מצומצם יחסית. על אף קרבתו אל ברהמס, יואכים ביצע את הקונצ'רטו לכינור שלו (אופוס 77 ברה מז'ור) לא יותר משש פעמים במהלך הקריירה שלו. הוא לא ביצע מעולם את הקונצ'רטו לכינור של שומאן (ברה מינור) - ששומאן כתב במיוחד בשבילו - או את זה של דבוז'אק (אופוס 53 בלה מינור). היצירה יוצאת הדופן ביותר שנכתבה בשביל יואכים הייתה סונאטת FAE שחוברה בשיתוף פעולה בין שומאן, ברהמס ואלברט דיטריך והתבססה על ראשי התיבות של המוטו של יואכים, Frei aber einsam (חופשי אך בודד). אף כי רק לעיתים רחוקות מבצעים את הסונאטה בשלמותה, הפרק השלישי, סקרצו בדו מינור, שחיבר ברהמס, עדיין מנוגן לעיתים קרובות גם כיום. וריאציה אחרת על אותו המוטו, Frei aber stets froh (חופשי אך מאושר תמיד) היא הבסיס לסימפוניה השלישית של בראהמס (F-As-F, או פה-לה במול-פה).
Danube Company
חברת דנוב (בערבית: شركة الدانوب; באנגלית: Danube Company) היא רשת מרכולים סעודית.
מטה החברה הראשי נמצא בעיר ג'דה, ערב הסעודית, מלבדו מפעילה החברה כ-47 סניפים נוספים ברחבי ערב הסעודית.
היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 1987, אך סניף המרכול הראשון שלה נפתח בשנת 1993 בקניון הרה אינטרנשיונל (Heraa International) בג'דה.
בשנת 2006, פתחה שני מרכולים, בקניון הייאט (Hayat) ובמרכז פנורמה (Panorama) בריאד.
בשנת 2010, הפעילה החברה כ-47 סניפים ברחבי ערב הסעודית ובנוסף מפעילה אתר להזמנות דרך האינטרנט.
בשנת 2018, זכתה החברה בפרס הטכנולוגיה הקמעונאית המובילה במזרח התיכון.
בשנת 2019, זכתה החברה בפרס עבור טרנספורמציה הדיגיטלית של השנה.
בשנת 2020, זכתה בפרס למצוינות בתעשיית המזון והמשקאות.
דירוג (צי מסחרי)
בצי הסוחר דירוג (באנגלית: Rating) הוא איש צוות שאינו קצין. המלחים בצי הסוחר מתחלקים לכמה קבוצות בהתאם לתפקיד ולהכשרה. על המלחים מפקד רב המלחים שכפוף לחובל הראשון (חובל בכיר).
בישראל
תקנות הספנות (ימאים), תשס"ב-2002, קובעות חובת הסמכה לדירוגים שהם חלק ממשמרת הגשר באוניה או חלק ממשמרת המכונה. בסוגי ההסמכה נכללים: ימאי רב תכליתי, מלח משמרת, מלח כשיר, מכונן בכיר, עובד מנוע, עובד קיטור. בהסמכה עוסקת רשות הספנות והנמלים.
הימאים הדירוגים בישראל היו מאוגדים באיגוד הימאים הדירוגים. במרוצת השנים הוחלפו הימאים הדירוגים הישראלים בצי הסוחר הישראלי במאים זרים (נותרו עדיין קציני ים ישראלים).
מבצע המאמץ הפעיל
מבצע המאמץ הפעיל (באנגלית: Operation Active Endeavour) הוא מבצע של נאט"ו בים התיכון אשר מאז פברואר 2006 השתתפה בו רוסיה. המטרה העיקרית של המבצע היא למנוע הברחת חומרים שיכולים לשמש מחבלים (כולל חומרי נפץ ונשק להשמדה המונית). בנוסף נועד המבצע להבטיח את בטיחות מעברם של משאבי האנרגיה דרך הים התיכון. בשנת 2006 תכננה נאט"ו להרחיב את מנדט הפעולות גם לים השחור.
המבצע החל ב-26 באוקטובר 2001, בעקבות פיגועי הטרור בארצות הברית. המבצע היה הפעם הראשונה בה הופעל סעיף 5 לאמנה הצפון-אטלנטית משנת 1949, הקובע מתן סיוע קולקטיבי למדינת נאט"ו שהותקפה.
המבצע כלל אוניות שטח, מטוסי סיור ימיים, צוללות וסירות מהירות. בשיתוף פעולה זה נעשה מעקב תצפית אחר ספינות חשודות ובדיקתן. במקרה של סירוב לחיפוש, מידע אודות הספינה החשודה מועבר לנמל היעד, מכיוון שנאט"ו אינה רשאית לעצור ספינות. בסוף שנת 2005 נבחנו כ-59 אלף אוניות ונערך חיפוש על סיפונן של 80 אוניות.
ב-5 בפברואר 2006, שייטת של ספינות רוסיות מצי הים השחור של הפדרציה הרוסית שטו ב כדי להשתתף במבצע. רוסיה ונאט"ו מאמינים שהמבצע הימי מציין את תחילתו של שלב חדש של שיתוף פעולה צבאי בין הצדדים.
המבצע בוטל ב-9 באוקטובר 2016 ובמקומו הושק מבצע "Sea Guardian", שאינו קשור ליישום סעיף 5 להגנה קולקטיבית.
ארצות הברית במשחקים הפאראלימפיים
ארצות הברית שלחה משלחת לכל אחד מאירועי אולימפיאדת הנכים. הן במשחקי הקיץ, והן במשחקי החורף. המשלחת האמריקאית היא אחת המשלחות המצליחות בתולדות המשחקים, וברבים מהטורנירים זכתה בכמות המדליות הגבוהה ביותר.
ארצות הברית ארחה את משחקי הקיץ הפאראלימפיים בשנת 1984 (במשותף עם בריטניה) ובשנת 1996. נוסף על ארחה ארצות הברית את משחקי החורף הפאראלימפיים בשנת 2002 בסולט לייק סיטי.
השחיינית האמריקאית טרישה זורן היא הספורטאית המעוטרת ביותר בתולדות המשחקים הפאראלימפיים. היא זכתה ב-55 מדליות, מהן 41 זהב, 9 כסף ו-5 ארד. ספורטאית בולטת נוספת היא השחיינית ארין פופוביץ' שזכתה ב-19 מדליות אולימפיות, מהן 14 זהב ו-5 כסף.
מילבה מאריץ'
מִילֶבַה מַארִיץ' (בסרבית: Милева Марић; 19 בדצמבר 1875 – 4 באוגוסט 1948) הייתה אשתו הראשונה של אלברט איינשטיין (בין השנים 1903–1919) ואם שלושת ילדיו. למדה עם איינשטיין ב-ETH (מכון הפוליטכניק) בשווייץ. מאריץ' הייתה אחת הנשים הראשונות באירופה שקיבלה תואר אקדמי במתמטיקה ופיזיקה.
ביוגרפיה
מילבה מאריץ' נולדה למשפחה מבוססת ממוצא סרבי, בעיירה קטנה באזור וויבודינה (אז באימפריה האוסטרו-הונגרית, כיום בסרביה) כבת בכורה מבין 3 ילדים. אביה, איש צבא בעברו, עבד לאחר לידתה בבתי משפט בערים שונות בסרביה ובהן בזאגרב (שבאותה העת הייתה ידועה גם בשמה האחר, אגרם).
בשנת 1891 השיג אביה אישור מיוחד לרשום את בתו כתלמידה פרטית בבית הספר המלכותי בזאגרב (שקיבל בנים בלבד). מאריץ' עברה את מבחני הכניסה, ונכנסה לכיתה י' בשנת 1892. היא קיבלה אישור מיוחד ללמוד שעורים בפיזיקה ועברה את בחינות הסיום בספטמבר 1894. הציונים שהשיגה במתמטיקה ובפיזיקה היו הגבוהים ביותר שבית הספר העניק למי מתלמידיו. במהלך לימודיה בתיכון למדה במגמה ריאלית, דבר שלא היה נפוץ בזמנו לבנות. מאריץ' המשיכה בבית הספר הגבוה לבנות בברן שבשווייץ וזכתה שם לתעודת בגרות.
בקיץ 1896 למדה במשך סמסטר אחד רפואה באוניברסיטת ציריך. לאחר מכן, בחורף 1896 עברה מאריץ' ללמוד מתמטיקה ופיזיקה בפוליטכניון של ציריך (שהפך מאוחר יותר למכון הטכנולוגי של ציריך). מוסד זה היה מוסד הלימודים היחיד שהסכים לקבל נשים בתחומי לימוד אלו והיא הייתה האישה החמישית שהתקבלה לשורותיו והיחידה במחזור שלה. במשך שנה למדה באוניברסיטת היידלברג שבגרמניה ושבה ללימודיה בציריך. בשנת 1899 עברה את הבחינה הראשונה לתואר בהצלחה, אולם במבחן התואר הסופי בשנה לאחר מכן נכשלה. מאריץ' הכירה את אלברט איינשטיין במהלך לימודי המעבדות בפיזיקה, אולם בני הזוג שמרו על יחסיהם בחשאי היות שמשפחתו של איינשטיין התנגדה להם. בשנת 1901 חזרה מאריץ' על מבחן הדיפלומה ונכשלה בשנית. לאחר מכן שבה לסרביה ושם נודע לה כי היא בהריון. ב-4 בפברואר 1902 נולדה בסרביה בתם הבכורה ליזרל, אותה לא פגש איינשטיין מעולם. שמה נזכר בפעם האחרונה במכתב מספטמבר 1903, שם נאמר כי היא סובלת ממחלת השנית. לא ברור מה עלה בגורלה, ההשערות הן כי נפטרה מהמחלה או נמסרה לאימוץ. קיומה של ליזרל לא היה ידוע לביוגרפים עד 1986, עת התגלתה חליפת המכתבים בין איינשטיין למשפחתה של מילבה בסרביה.
ב-6 בינואר 1903 התחתנו איינשטיין ומילבה. ב-14 במאי 1904 נולד בנם הנס אלברט. מילבה הצטרפה לבעלה בפראג ובציריך, שם גם נולד בנם השני אדוארד (כונה בפיהם "טדל") ב-28 ביולי 1910.
ביוגרפים שונים מייחסים למאריץ' חלק פחות או יותר משמעותי בניסוח העבודות שפרסם איינשטיין בשנת הפלאות (1905), אולם לא נמצא לכך כל ביסוס עובדתי, ומאריץ' עצמה מעולם לא העלתה טענה כזו, אפילו לא ברמז.
משנת 1912 ניהל איינשטיין חילופי מכתבים חשאית עם אהובתו (ולימים אשתו השנייה) אלזה. במהלך מספר חודשים התגוררו כל בני המשפחה בברלין ואז עזבה מאריץ' עם הילדים לציריך. מברלין ניסה איינשטיין לשכנע את מאריץ' להתגרש ואפילו הבטיח לה בתמורה את סכום פרס נובל, אם יזכה בו.
לאחר חמש שנות מגורים בנפרד התגרשו בני הזוג ב-14 בפברואר 1919. בהסכם הגירושים נכתב שאם יזכה איינשטיין בפרס נובל לפיזיקה יעבור סכום הפרס לקרן על שם מאריץ' להחזקת ילדיהם, והיא תוכל להשתמש בכספי הריבית מקרן זו. ועדת פרס נובל נאותה ב-1922 להעניק לאיינשטיין את הפרס רטרואקטיבית לשנת 1921, אך בנימוקיה צוינה רק עבודתו על האפקט הפוטואלקטרי, ולא על פיתוח תורת היחסות הכללית, עבודתו העיקרית, שעדיין לא הייתה תמימות דעים בקרב הפיזיקאים לגבי נכונותה. כשהועבר לו הפרס, בסך 32,000 דולר, הוא העביר את סכום הפרס למאריץ', שקנתה בכסף שלושה בתים בציריך - באחד התגוררה ושני האחרים שימשו כהשקעה. בשנת 1930 חלה הבן הצעיר אדוארד בסכיזופרניה ואושפז במוסד פסיכיאטרי. עקב הוצאות האשפוז של אדוארד, נאלצה מאריץ' למכור את שני הבתים. הבית השלישי, בו התגוררה מאריץ', הועבר לרשות איינשטיין כדי למנוע את הצורך למכור גם אותו. איינשטיין המשיך להעביר למאריץ' ולאדוארד קיצבה עד סוף ימיהם. הנס אלברט, לימים פרופסור ב-UCLA, נפטר בארצות הברית בשנת 1973. אדוארד נפטר ב-25 באוקטובר 1965 בשווייץ.
בשנת 2005 הוצב לוח זיכרון על ביתה בציריך וב-2008 גם על הבית בו נפטרה, גם הוא בציריך.
מיטרוביצה
מִיטְרוֹבִיצָה וכן קוֹסוֹבְסְקָה מִיטְרוֹבִיצָה (באלבנית:  Mitrovica, בסרבית קירילית:  Косовска Митровица) היא עיר ורשות מקומית בצפון קוסובו ובירת מחוז מיטרוביצה. החזקה על העיר נתונה במחלוקת בין הרפובליקה של קוסובו, אשר הכריזה על עצמאותה ב-2008 וזכתה להכרה בינלאומית חלקית, לבין סרביה, שלא הכירה בעצמאות קוסובו.
היסטוריה
צפונית-מערבית למיטרוביצה מצויים שרידיה של מצודת גבול מתקופת נסיכות רשקה. בהמשך נשלט השטח על ידי האימפריה הביזנטית וממלכת סרביה. במהלך המאה ה-15 נכבש השטח על ידי צבא האימפריה העות'מאנית. ב-1912, במהלך מלחמת הבלקן הראשונה נכבשה העיר על ידי צבא ממלכת סרביה והעיר נכללה בשטחי הממלכה. במהלך מלחמת העולם הראשונה נכבש האזור על ידי כוחות מעצמות המרכז ולאחר תבוסתן נכללה מיטרוביצה בשטחי ממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה נכבש האזור בידי גרמניה הנאצית ומיטרוביצה נותרה בשליטה גרמנית. לאחר המלחמה נכללה העיר בשטחי יוגוסלביה. ב-1980, לאחר מותו של שליט יוגוסלביה יוסיפ ברוז טיטו שונה שמה של העיר לטיטובה מיטרוביצה וב-1991 הוחזר שמה לקוסובסקה מיטרוביצה. לאחר פירוק יוגוסלביה נכללה העיר בשטחי סרביה. במהלך מלחמת קוסובו נפגעה מיטרוביצה קשות ונגרמו נזקי רכוש ואבדות בנפש. בפברואר 2008 הכריזה קוסובו על עצמאותה ומיטרוביצה נכללה בשטחה. בשנת 2013 חולקה העיר לשתי רשויות מקומיות, אחת סרבית ברובה והשניה, שנקראה מיטרוביצה, היתה קוסוברית ברובה באוכלוסיתה. בין שתי הרשויות היה גשר שסימל את הפיצול בין הרוב הקוסבורי למיעוט הסרבי באזור
יהודי מיטרוביצה
מקובל לתארך את ראשיתה של הקהילה במיטרוביצה בחורבנה של העיר נובו ברדו במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) ועזיבת יהודי העיר לפרישטינה ומיטרוביצה.
ב-1910 פרץ מרד אלבני נגד השלטון העות'מאני של הטורקים הצעירים. באזור התחוללו קרבות כבדים ומשפחות יהודיות רבות איבדו את רכושן, עזבו את מיטרוביצה ועברו להתגורר בסקופיה. קיים תיעוד לפעילות ציונית בעיר לאחר מלחמת העולם הראשונה. ב-1924 השתתפו נציגי הקהילה בוועידה האזורית של הנוער הציוני שנערכה בסקופיה.
ב-1940 מנתה קהילת מיטרוביצה 116 נפשות. לאחר כיבוש ממלכת יוגוסלביה בידי גרמניה נותרה מיטרוביצה בחזקת הגרמנים. 25 מיהודי מיטרוביצה הצליחו להימלט לפרישטינה שהייתה תחת שליטת האיטלקים. ב-2 במרץ 1942 ערכו הגרמנים אקציה במיטרוביצה ועצרו את יהודי העיר. בהמשך, גורשו יהודי מיטרוביצה למחנה הריכוז סיימישטה וממנו גורשו מקצתם לברגן-בלזן. 75 מהמגורשים נספו בסיימישטה והשאר בברגן-בלזן. 25 הנמלטים לפרישטינה ניצלו, משום שהועברו על ידי האיטלקים לשטחי "אלבניה הישנה" ופוזרו בין יישובים שונים.
פרנץ פון מרסי
ביוגרפיה
פון מרסי נולד בלונגווי, ובשנת 1606 התגייס לצבא הקיסרי. בשנת 1630 הוא הועלה לדרגה גבוהה, ובשנת 1631 הוא פיקד על רגימנט רגלים במהלך קרב ברייטנפלד (1631). לאחר מכן הוא הועלה לדרגת גנרלפלדוואכטמייסטר, ובשנים 1635-1637 השתתף במערכות השונות באזור הריין.
בספטמבר 1638 הוא מונה לגנרל הכללי של נסיכות הבוחר מבוואריה, ולאחר מותם של שני הגנרלים האגדיים טילי וולנשטיין קיבל מרסי את הפיקוד על צבא הליגה הקתולית. והדהים את כולם בניצחונו בקרב טוטלינגן, בקרב זה הוביל מרסי כוח משולב של גרמנים לוורנים ובווארים, והביס את הכוחות הצרפתיים של המרשל ז'וסיאה רנטזאו. בנוסף על כך לקח מרסי את רנטזאו ו-7,000 מחייליו בשבי, והכריח את הנותרים לסגת חזרה אל אלזס.
בשנת 1644 הותקפו המבצרים הבוואריים בפרייבורג בפיקודו של מרסי בידי כוחות צרפתיים בפיקודם של לואי השני דה בורבון, נסיך דה קונדה ואנרי דה לה טור. האבדות בקרב זה היו קשים יותר מכל קרב אחר במהלך המלחמה ובסופו כבשו הצרפתים את פרייבורג.
מרסי מת בגרמניה במהלך קרב נורדלינגן (1645) ב-3 באוגוסט 1645.
ניק ג'וניור
ניק ג'וניור (באנגלית: .Nick Jr) הוא ערוץ הבת של ניקלודיאון, המכוון לילדים בגילאי 2–8. בישראל שודרו תוכניות ערוץ הבת בערוץ ניקלודיאון ישראל ובערוץ הופ!. עד פברואר 2012 הערוץ שודר בשעות הבוקר בערוץ ניקלודיאון.
החל מפברואר 2012, הפך ניק ג'וניור לערוץ עצמאי בחברת HOT (אפיק 85) ובחברת yes (אפיק 85), הערוץ משודר גם ב-STINGTV. באתר תוכניות המיועדות לגילאי 3–8.
ארנולד (מכונית)
ארנולד (מכונית) (באנגלית: Arnold (automobile)) היה כלי תחבורה פתוח שנבנה בבריטניה בין השנים 1898–1896 על ידי William Arnold & Sons.
"ארנולד (מכונית)" - היסטוריה
"ויליאם ארנולד ובניו" הייתה חברת הנדסה חקלאית שנוסדה בשנת 1844. בית המלאכה של היצרן מוקם בדרום-מזרח אנגליה במחוז קנט ביישוב "East Peckham".
בשנת 1895 "ויליאם ארנולד ובניו" רכשו רישיון לבניית מכוניות בנץ. בתור "חברת הובלות ארנולד ושות'". בית המלאכה בנה שתים-עשרה מכוניות שעוצבו על פי קרל בנץ ונבנו ברישיון שלו, אך היו מצוידות במנועים משלהן.
דגם "ארנולד אחד" משנת 1896 הצטייד במתנע (סטרטר)("Starter (engine)" ) מהראשונים בעולם, על ידי מהנדס החשמל הרברט ג'ון דוזינג. זה היה גנרטור-מנוע שחובר לגלגל התנופה, לסייע למכונית על גבעות וגם להפעיל את המנוע.
שפמנון כחול
שפמנון כחול (שם מדעי: Ictalurus furcatus), הוא דג גדול מסדרת השפמנונאים החי בנהרות באמריקה הצפונית.
זהו אחד הגדול שבשפמנוני צפון אמריקה. אורכו מגיע ל-165 ס"מ (אך נפוץ יותר באורך 64–117 ס"מ) ומשקלו ל-68 ק"ג. כשמו הוא בעל עור כחול כהה והוא בעל ראש גדול עם לסת גדולה שסביבה "שפמות". הסנפירים קטנים ומסודרים לאורך הגוף והזנב קטן. דג זה יכול להגיע ליותר מ-20 שנה בטבע.
הוא חי ביובלי המיסיסיפי ובנהרות מיזורי, אוהיו, טנסי וארקנסו ותחומו הדרומי נמצא בפלורידה. דג זה בניגוד לרוב השפמנונים, יכול לחיות במים מליחים וכך הוא יכול לשהות בכמה מהחופים.
זהו טורף תוקפני הניזון מכל יצור קטן יותר שהוא יכול לבלוע. הוא ניזון בעיקר מדגים, סרטני נהרות וצפרדעים. הם ניזונים גם מנבלות ולעיתים יעקבו אחרי להקות דגים קטנים.
טיילור קיני
טיילור ג'קס הייסלר קיני (באנגלית: Taylor Jacks Heisler Kinney; נולד ב-21 ביוני 1981) הוא שחקן ודוגמן אמריקאי. התפרסם בזכות הופעותיו בסדרות "יומני הערפד", "שיקגו FIRE" ובסרטים "כוננות עם שחר" ו"האישה האחרת".
ביוגרפיה
נולד בעיר לנצ'סטר שבפנסילבניה. למד לתואר ראשון במנהל עסקים מאוניברסיטת מערב וירג'יניה אותם סיים בשנת 2003.
קריירה
בשנת 2006 החל קיני את דרכו כשחקן בטלנובלה האמריקאית "בית האופנה" בתור לוק בנה החורג של כוכבת הסדרה מריה ג'יאני (בו דרק). בשנת 2009 שיחק בסדרת הדרמה הרפואית "טראומה" בתפקיד הפציינט גלן מוריסון. לאחר מכן השתתף בתשעה פרקים בסדרת האימה המצליחה "יומני הערפד" בתפקיד מייסון, בן דודו של טיילר לוקווד.
בשנת 2012 חל לככב בסדרת הדרמה "שיקגו FIRE" בתפקיד לוטננט קלי סברייד מפקד צוות ההצלה והשתתף גם בסרט הפעולה של קתרין ביגלו "כוננות עם שחר" בתור לוחם אריות הים ג'ארד. שיחק תפקיד אורח בסדרה "קאסל".
הר סטורם (איי פוקלנד)
הר סטורם (באנגלית: Storm Mountain) הוא הר באי פוקלנד המערבי שבאיי פוקלנד.
גאוגרפיה
גובהו של ההר 521 מטרים מעל פני הים, והוא ההר התשיעי בגובהו באיי פוקלנד.
ההר ממוקם על חצי אי הבולט לתוך דרום האוקיינוס האטלנטי הדרומי, בין מפרץ ביירון ומפרץ המלך ג'ורג'.
מקור השם
בשל מיקומו החשוף לרוחות האוקיינוס, ההר מוכה סערות רבות, ומכאן שמו.
לובצ'ה (בלארוס)
לוּבְּצָ'ה (בכתיב יידי: לובטש; בבלארוסית: Любча, Lubča, לוּבְּצָ'ה; ברוסית: Любча; בפולנית: Lubcz) היא עיירה ליד הנהר ניימן, 23 ק"מ מנבהרדק, במחוז גרודנו שבבלארוס.
היסטוריה מוקדמת
העיירה מוזכרת לראשונה בכתובים מ-1401 ומניחים שנוסדה בשלהי המאה ה-12 או בראשית המאה ה-13 עת נשלט האזור על ידי הדוכסות הגדולה של ליטא. עד לסוף המאה ה-15 עדיין השתייכו אדמות העיירה לדוכס הגדול. בשנת 1499 הוענקה העיירה על ידי הדוכס הגדול דאז, אלכסנדר יגיילו (לימים מלך פולין), למזכירו האישי פדק קרפטוביץ.
המאות ה-16–17
בראשית המאה ה-16 הותקף היישוב על ידי כוחות טטרים, האזור הסובב אותו נכבש אך היישוב עצמו עמד במצור. ב-1528 נמכרה העיירה לאלברכט גסטולד, מושל וילנה. ובשנת 1547 עברה לרשותו של יאן קישקה "האביר הגדול של ליטא", ותומך הזרם האריאני בנצרות. ב-1581 הוחל בבניית מצודה במקום. ב-1590 לאחר הקמת האיחוד הפולני-ליטאי הוענקו ללובצ'ה זכויות מגדבורג, לבקשת קישקה. ב-1606 ניתנה העיירה במתנה לבית משפחת רדזיוויל. ואולם בעקבות מלחמות ננטשה העיירה ונחרבה במחצית הראשונה של המאה ה-17, בתקופת שלטונו של יאן השני קז'ימייז', מלך פולין.
בית הדפוס בלובצ'ה
ב-1592 נוסד בלובצ'ה, תחת חסותו של יאן קישקה, בית דפוס ראשון מסוגו בליטא שעסק בהוצאת ספרי דת שאינם קתוליים. המדפיס הראשון היה פיוטר בלסטוס קמיטה; אחריו, בנו יאן קמיטה; ואחריהם, יאן לאנגה. מיום הקמתו נשא בית הדפוס אופי מחתרתי כללי, אך במהלך שנות פעילותו פעל בעיקר כדפוס אריאני. ב-1655 הופסקה פעילותו, ודברי דפוס בלטינית ובפולנית שנדפסו בו, נדירים ומהווים פריטי אספנות.
המאות ה-18–20
בראשית המאה ה-18, במהלך המלחמה הצפונית הגדולה, נכבשה לובצ'ה על ידי צבאו של קרל השנים עשר, מלך שוודיה והועלתה באש.
בהמשך שוקם היישוב אך ב-1812 וב-1835 פרצו בו דליקות אשר גרמו לנזקים. ב-1842 נכללה העיירה בשטחי מחוז (גוברניה) מינסק של האימפריה הרוסית. ב-1897 התגוררו בלובצ'ה 3,239 תושבים ומתוכם 2,463 היו יהודים. במהלך מלחמת העולם הראשונה התחוללו באזור לובצ'ה קרבות ותושביה פונו לעומק שטחי האימפריה הרוסית. ליישוב ולמצודה נגרמו נזקים כבדים במהלך המלחמה. ב-1939, לאחר חתימת הסכם ריבנטרופ–מולוטוב כבש הצבא האדום את לובצ'ה והיא סופחה בהמשך לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית. ב-26 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה נכבשה לובצ'ה על ידי הוורמאכט וב-7 באוגוסט 1944 שוחררה על ידי הצבא האדום. לובצ'ה נכללה בשטחי ברית המועצות עד 1991 עת הוכרה רשמית בלארוס.
הקהילה היהודית
עדויות על קיומה של קהילה יהודית בלובצ'ה ישנן מן המאה ה-17, ב-30 בינואר 1690 קיבלו יהודי העיירה כתב זכויות. אף על פי שלובצ'ה שוכנת בסביבה חקלאית לא עסקו יהודי העיירה בחקלאות ורובם התפרנסו ממסחר ותיווך.
רוב תושבי לובצ'ה היו יהודים. ב-1897 מנתה הקהילה 2,463 נפשות מתוך כלל האוכלוסייה שמנתה 3,239 נפשות. כאמור, במהלך מלחמת העולם הראשונה פונתה אוכלוסיית העיירה ולאחריה, רבים לא שבו להתגורר בה. ערב השואה חיו בלובצ'ה כ-500 יהודים. לאחר הפלישה הגרמנית הגיעו לכפר עוד כאלף פליטים יהודים. הכפר נכלל באזור שהוקצה לברית המועצות בהסכם ריבנטרופ–מולוטוב.
באביב 1942 שולחו רוב יהודי הגטו לגטאות אחרים ולמחנות עבודה ועד סוף 1942 נרצחו במקומות אלה. יתר היהודים שנותרו בגטו, בעיקר קשישים וחולים, נרצחו באזור הכפר באוגוסט 1942.
עאסם מאדיבו
עאסם עומר אל-חאג' מאדיבו (בערבית: عاصم عمر الحاج ماديبو; נולד ב-22 באוקטובר 1996) הוא כדורגלן קטרי המשחק בא-דוחייל בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים
מאדיבו התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אוסר הצרפתית. בקיץ הצטרף לאקדמיית אספירה.
בינואר מאדיבו חתם בל.א.ס.ק. לינץ מהבונדסליגה האוסטרית. ב-13 באוגוסט 2015 מאדיבו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת נגד אוסטריה לוסטנאו.
בינואר מאדיבו חתם בקולטורל לאונסה מהליגה הספרדית השלישית.
ביולי חתם בלחוויאה במדיה שיחק 12 משחקי ליגה. מאדיבו שיחק גם בקבוצה המאוחדת לאחר האיחוד עם אל-ג'ייש.
בקיץ הושאל לאויפן מליגת העל הבלגית.
ב-28 בינואר 2018 הושאל לאל-ע'ראפה.
קריירה בינלאומית
מאדיבו נולד בקטר להורים ממוצא מאלי ולכן הוא זכאי לייצג את שתי המדינות.
מאדיבו שיחק בצעירותו בכל הנבחרות הצעירות של קטר ובשנת זכה עם נבחרת הנוער באליפות אסיה בכדורגל עד גיל 19.
ב-23 באוגוסט 2017 מאדיבו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קטר בהפסד 1–2 ל.
רוזנות לוקסמבורג
רוזנות לוקסמבורג הייתה מדינה באימפריה הרומית הקדושה, אשר במהלך המאה ה-14 תפסה מעמד בכורה באימפריה, ושליטיה אף התמודדו עם בית הבסבורג על השליטה באימפריה.
היסטוריה
בשנת 963 בנה זיגפריד, רוזן הארדנים את מבצר לוקסמבורג, ונטל לעצמו את התואר "רוזן לוקסמבורג". בשנת 1065 מונה ואלראן מארלון לרוזן לימבורג, ובשנת 1119 הועלה נכדו ואלראן השני למעמד דוכס. בשנת 1247 ירש היינריך בנו של ואלראן השלישי, דוכס לימבורג את הרוזנות מאמו ארמסינדה, רוזנת לוקסמבורג, בתו של היינריך הרביעי, רוזן לוקסמבורג, שהיה צאצא של הענף המבוגר של בית לוקסמבורג.
בשנת 1281 מת היינריך החמישי, רוזן לוקסמבורג, ובמקומו עלה לשלטון בנו היינריך השישי, רוזן לוקסמבורג, אולם הוא נהרג בקרב וורינגטון, ובמקומו עלה לשלטון בנו היינריך השביעי, רוזן לוקסמבורג. בשנת 1308 הוכתר היינריך השביעי כמלך הרומאים, ובשנת 1312 אף הוכתר כקיסר האימפריה הרומית הקדושה, אולם הוא מת במפתיע בשנת 1313.
בשנת 1310 התחתן בנו של היינריך - יוהאן, מלך בוהמיה עם אליזבת מבוהמיה, אחותו של וצלאב השלישי, מלך בוהמיה, והוכתר כמלך בוהמיה. בשנת 1314 ניסה יוהאן להיבחר במקום אביו כמלך הרומאים, אולם נכשל בכך, ולודוויג הרביעי, דוכס בוואריה הוכתר בתואר.
בשנת 1346 נבחר קרל מבוהמיה, בנו של יוהאן, מלך בוהמיה לאנטי-מלך ללודוויג, על ידי חלק מהנסיכים שהסתכסכו עם לודוויג, ואף נתמכו על ידי האפיפיור קלמנס השישי. בשנת 1347 מת לודוויג הרביעי, ועד מהרה הפך קרל לשליט היחיד באימפריה.
לאחר מכן
בשנת 1354 העניק קרל לאחיו ונצל הראשון, רוזן לוקסמבורג את התואר דוכס, ולאחר מותו בשנת 1383 ירש אותו בנו של קרל - וצלאב. בשנת 1378 מת קרל, ובנו וצלאב הרביעי, מלך בוהמיה ירש את נחלותיו. וצלאב אף הוכתר כמלך הרומאים, אולם בשנת 1400 הודח מתפקידו על ידי רופרכט השלישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ. בשנת 1410 מת רופרכט, ובמקומו נבחר זיגמונד, מלך הונגריה, אשר נבחר גם למלך בוהמיה לאחר מותו של וצלאב בשנת 1419. זיגיסמונד סיים את הקרע המערבי בשנת 1417, ואף גבר על ההוסיטים בשנת 1434. בשנת 1437 מת זיגיסמונד, ועם מותו נכחד בית לוקסמבורג. לאחר ההכחדה של בית לוקסמבורג, עברה הדוכסות בשנת 1443 לשליטת דוכסות בורגונדיה, ולאחר מכן לשליטת בית הבסבורג, כחלק מארצות השפלה ההבסבורגיות. במהלך מלחמות המהפכה הצרפתית, לוקסמבורג סופחה לצרפת, ובקונגרס וינה בשנת 1815, הפכה לוקסמבורג לדוכסות גדולה תחת שלטון הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה.
שיכחון הינקות
שכחון הינקות (מכונה גם אמנזיה של הינקות; infantile amnesia) היא חוסר היכולת של המבוגרים לאחזר זיכרונות אפיזודיים, שהם זיכרונות של אירועים ספציפיים ואוטוביוגרפים לפני גיל 2–4 שנים, משמעות התופעה איננה שלא נוצרים כלל זיכרונות בגיל הינקות, מאחר שישנם מחקרים המורים על כך שילדים מצליחים לזכור בגיל שלוש את האירועים שאירעו בגיל שנה וחצי, אך עם זאת הם אינם מסוגלים לשמר את הזיכרון לגיל מבוגר יותר, ולמעשה בבגרות אין זכרונות מלפני גיל שנתיים וחצי (ולעיתים נדירות מגיל שנתיים).
היסטוריה
התופעה פורסמה לראשונה ב-1893 על ידי הפסיכולוגית קרוליין מיילס במאמרה "מחקר על פסיכולוגיה אינדיבידואלית" בכתב העת האמריקני לפסיכולוגיה. המונח אמנזיה של גיל הינקות נטבע על ידי זיגמונד פרויד, שטען כי הזיכרונות המוקדמים מודחקים מפני היותם בלתי הולמים לגיל מבוגר.
שפמנון תניני ענק
שפמנון תניני ענק (שם מדעי: Bagarius yarrelli) הוא מין של שפמנון גדול ממשפחת הסיסוריים החי בנהרות דרום אסיה ואולי גם בכמה נהרות באינדונזיה (סומטרה ובורנאו).
מין זה ענקי ויכול להגיע לאורך 2 מטר ולמשקל של 90 ק"ג. הוא בעל גוף ארוך עם שפמות ארוכות והוא בעל פה ענקי. צבעו חום כהה עם פסים אופקים שחורים. יש חוקרים הטוענים שמין זה מבולבל עם המין שפמנון תניני בגריוס ואחרים טוענים שהמין השני הוא קטן ואורכו רק 20 ס"מ.
הוא חי בנהרות גדולים כולל נהרות מהירים ברחבי דרום אסיה מנפאל והודו ומזרחה. דג זה הוא צייד תוקפני של טרף קטן יותר.
בתקרית שאירעה בנהר קורי בנפאל שבה נטרפו מספר אנשים ששחו בנהר על ידי בעל חיים, ונטען כי הטורף היה שפמנון ממין זה.
הפנתר
הפנתר הוא רומן משנת 2012 מאת הסופר האמריקאי נלסון דה-מיל.
זהו הרומן השישי בסדרת הספרים אודות ג'ון קורי, שעובד כעת כקבלן של כח המשימה של ה- FBI למלחמה בטרור בעיר ניו יורק. הרומן הוא ספר המשך לספר האריה.
לספר יצא ספר המשך משנת 2015, Angel Radiant. כמו כן הוצג ברומן זה דמות בדיונית אחרת של דה-מיל, פול ברנר, שמופיע ברומנים בת הגנרל ומשחק האריה.
עלילה
סוכן כוח המשימה האנטי-טרוריסטי ג'ון קורי ואשתו סוכנת האף-בי-איי קייט מייפילד הוצבו מעבר לים צנעא, בתימן, אחד המקומות המסוכנים ביותר במזרח התיכון.
הם נשלחים לעבוד עם צוות קטן כדי לאתר את אחד המוחות שעמדו מאחורי הפצצת המשחתת USS Cole: פעיל בכיר באל-קאעידה המכונה "הפנתר".
הוא חסר רחמים וחמקמק, מבוקש על פעולות טרור ורציחות מרובות — וממשלת ארצות הברית נחושה להפיל אותו, לא משנה מה מה המחיר. כמי שהגיעו באיחור למשחק בוגדני, ג'ון וקייט לא מכירים את החוקים, את השחקנים או את התוצאה. מה שהם כן יודעים הוא שיש יותר ממה שנראה לעין במשימה ושהציידים עומדים להפוך לניצודים.
גלאוקוכרואיט
גלאוקוכרואיט הוא מינרל נזוסיליקטי (סיליקט במבנה דמוי איים) השייך לקבוצת האוליבין.
תכונות
נוסחת המבנה הכימי של גלאוקוכרואיט טהור היא CaMn+2SiO4. הגלאוקוכרואיט כמעט ואינו יוצר תמיסה מוצקה (שורה איזומורפית, כלומר תרכובות דומות בהרכבן) עם מינרלים אחרים. מחקר שנערך ב-1987 הוכיח כי יש מעט מאוד תמיסה מוצקה בין הגלאוקוכרואיט והטפרואיט (Mn2 SiO4), אף הוא חבר בקבוצת האוליבין. כמו כן יש מעט החלפות של קטיון המנגן במגנזיום, ברזל או אבץ.
כמו שאר המינרלים בקבוצת האוליבין, הגלאוקוכרואיט מתגבש במערכת האורתורומבית (חבורת סימטריות מרחבית Pbnm) כפי שמוצג באיור 1. היונים של המנגן מצויים באתר M1 והיונים של הסידן באתר M2. תא היחידה גדול יותר מתא היחידה של האוליבין נטול הסידן, הטפרואיט, והפרמטרים שלו הם: Åa=4.92, b=11.19Å, c=6.51Å.
הגלאוקוכרואיט מופיע בטבע בדרך כלל במקבצים גרגריים או חסרי צורה. הגבישים פריזמתיים ארוכים, אינם מפותחים, וגודלם עד 1 ס"מ, בדרך כלל בנפרד או במקבצים עמודיים. גבישים תאומים נפוצים בדרך כלל בזוגות, ולעיתים רחוקות בשלישיות. הקשיות של המינרל בינונית, 6 בסולם מוס, והמשקל הסגולי הוא 3.4.
אופטית המינרל הוא דו-צירי שלילי. מקדם השבירה של הגלאוקוכרואיט נע בין 1.68 ל-1.73. צבעם של גבישי הגלאוקוכרואיט הוא בדרך כלל ירוק, אפור כחלחל, ורדרד או לבן, ובגושים גדולים חום. במקצת הדגימות נתגלה "אפקט האלכסנדריט" (שינוי צבע כתלות בסוג האור המוטל על המינרל).
המינרל נתגלה לראשונה ב-1899 במכרה פרנקלין, במחוז ססקס (Sussex) שבניו ג'רזי שבארצות הברית על ידי צמד הגאולוגים האמריקנים סמואל פנפילד (Samuel Lewis Penfield) וצ'ארלס וורן (Charles Hyde Warren). מקור שם המינרל מיוונית, צרוף של המילים "כחול-ירוק" ו"צבע", רמז לגוון של דגימות המינרלים הראשונות. הדגימה המקורית שנתנה את השם למינרל מצויה כיום באוניברסיטת ייל.
מקור ותפוצה
הגלאוקוכרואיט נוצר באבני גיר המכילות מינרלי מנגן שעברו התמרה (כך בפרנקלין ובקורומן בדרום אפריקה); בסלעי סקארן במגע בין דיאבז לשיש (כך בערוץ אנאקיט ברוסיה)
גלאוקוכרואיט הוא מינרל נדיר מאוד, ועד היום הוא אותר בשישה מקומות בלבד בעולם. המקומות לדוגמה בהם ניתן למצוא גלאוקוכרואיט כוללים את מכרה פרנקלין, ב שבניו ג'רזי שבארצות הברית (המקום שבו נתגלה המינרל לראשונה), מקום בו המינרל מצוי בשפע, אך בניגוד למינרלים רבים אחרים מפרנקלין, הוא אינו מצוי כלל בגבעת סטרלינג (Sterling Hill) הסמוכה; במכרה וסלס (Wessels) במחוז הכף בדרום אפריקה; סמוך לערוץ אנאקיט בשפך הנהר טונגוסקה תחתונה במרכז סיביר שברוסיה ובמכרה קומבאט (Kombat), 49 ק"מ מצואמב שבנמיביה.
דוד פרידלנדר
דוד פְרִידְלֶנְדֶר (בתעתיק שנהג בזמנו: פרידלענדר, לעיתים נכתב פרידלענדער; Friedländer; 6 בדצמבר 1750, קניגסברג – 25 בדצמבר 1834, ברלין) היה מהרדיקליים באנשי תנועת ההשכלה היהודית וממנהיגי הקהילה היהודית בברלין.
קורות חיים
דוד פרידלנדר נולד למשפחת סוחרים אמידה בקניגסברג, וב-1771 בא לברלין. הוא היה חתנו של הבנקאי העשיר דניאל איציג. היה תלמידו וידידו של משה מנדלסון, ולאחר מותו ראה את עצמו כתלמידו המובהק וכיורשו הרוחני, ואף תרגם כמה מכתביו העבריים לגרמנית. עם זאת, השקפותיו היו רחוקות מאלה של מנדלסון; הוא האמין בדאיזם ובעקרונות הדת הטבעית והאוניברסלית, וביקש להסיר מן היהדות את התוספות הרבניות שהרחיקו אותה מצורתה המקורית, שהייתה קרובה מאוד, לפי השקפתו, לדת הטבעית והמוסרית. ב-1789 כתב: "מי יתן וננתק את מוסרות הרבנים מעל צווארינו במהרה בימינו, למען נוכל לעבוד את ה' שכם אחד באהבה וביראה". במקום אחר כתב שלפי דעתו תיעלם בראשית המאה ה-19 היהדות בצורתה הנוכחית, והיהודים יפסיקו לקיים את המצוות המעשיות.
פרידלנדר היה פעיל אצל השלטונות כדי להשיג אמנציפציה ליהודים, ועמד בעניין זה בקשר עם מלך פרוסיה פרידריך וילהלם השני. בהנהגתו דחתה ב-1787 נציגות של היהודים הצעה של פרידריך וילהלם השני להעניק שיווי זכויות ליהודים. הוא דחף להרחיב את השימוש בלשון הגרמנית אצל היהודים לתרבות וגם לתפילה, ואף תרגם את הסידור לגרמנית באותיות עבריות – "גבעטי דער יודן אויף דאס גאנצי יאהר" ("Gebete der Juden auf das ganze Jahr") (ברלין, תקמ"ו-1786) – במקביל לתרגומו של יצחק אייכל, שהופיע באותה שנה בקניגסברג באותיות גרמניות ("Gebete der hochdeutschen und polnischen Juden"). כן תרגם את ספר קהלת ותרגם וביאר את פרקי אבות, והשתתף במפעל תרגום ההפטרות לגרמנית. ב-1812 יעץ לבישוף הפולני פְרַנְצִ'ישֶק מַאלְצֶ'בְסקי (Malczewski; לימים הארכיבישוף של ורשה) להיטיב את מצב היהודים בארצו על ידי תיקונים בדת.
פרידלנדר פעל גם בתחום החינוך. הוא וגיסו יצחק דניאל איציג הקימו ב-1778 את בית הספר החופשי (פריישולע, Freischule) "חברת חינוך נערים" בברלין, ומימנו וניהלו אותו לאחר מכן. ב-1784 הקימו לידו בית דפוס להדפסת ספרי השכלה. ב-1779 חיבר פרידלנדר מקראה של טקטסטים כלליים ויהודיים בגרמנית, "Lesebuch für jüdische Kinder", לתלמידי בית הספר. ב-1782 תרגם את "דברי שלום ואמת" של נפתלי הרץ וייזל לגרמנית, תוך שינויים קלים שהדגישו את נטייתו הרדיקלית לעומת השמרנות של וייזל. הוא היה פעיל גם ביצירת פרובוקציות נגד הרבנים במסגרת הפולמוס שהתפתח סביב הצעות הרפורמה בחינוך של וייזל, והשתתף גם בפולמוס שפרץ בעקבות פרסום "מצפה יקתאל" של שאול ברלין.
ב-1799 שלח פרידלנדר לכומר הפרוטסטנטי וילהלם אברהם טֶלֶר (Teller) בעילום שם "איגרת מאת מספר ראשֵי בתי-אב בני הדת היהודית" ("Sendschreiben von einigen Hausvätern jüdischer Religion"), שבה הציע לו שהוא וכמה ראשי משפחות יהודים אמידים נוספים ימירו את דתם לנצרות בתמורה לכך שיינתן להם לנהל חיים דתיים לפי ההשקפה הדאיסטית ושלא יחויבו להאמין בישו ובדוֹגמוֹת נוצריות לא-רציונליות. צעד זה, שנענה בשלילה מצד טלר, היה חלק מפעולותיו לשוויון זכויות של היהודים בני חוגו של פרידלנדר ולהשתלבותם בחברה הגרמנית הנוצרית המשכילה, וכנראה משקף גם את ייאושו מן הניסיון לשפר את מצב היהודים בדרכים אחרות. המכתב פורסם ברבים באותה שנה והיה מוקד לדיון נרחב. המשכילים השמרנים ראו צעד זה כבגידה של פרידלנדר בתנועת ההשכלה, ומתנגדי ההשכלה הצביעו על פרידלנדר כעל אבטיפוס של דמות המשכיל האפיקורס המתנתק מעמו וממורשתו ויוצא לשמד. ב-1812 פרסם חוברת ובה קרא למסור את ניהול החינוך היהודי לשלטונות הגרמניים, להוציא מהסידור את כל התפילות העוסקות בירושלים ובקיבוץ גלויות ולהחליף את לשון התפילה מעברית לגרמנית. הוא אף תמך בביטול ברית המילה. כעבור שנה ענה לו אברהם מוהר בהתנגדות להצעותיו ובקריאה לשמר את הרעיון המשיחי כאידאה אוניברסלית. פרידלנדר היה מקורב למבשרי היהדות הרפורמית, אך הוא עצמו היה דאיסט מוחלט, ושאף להתנתק מהדת כליל, לא לשנותה.
במסגרת הפעילות בקהילת ברלין היה רואה החשבון של הקהילה, וב-1809 היה ליהודי הראשון שישב במועצת העיר ברלין. לפרנסתו החזיק בית חרושת למשי. עושרו אפשר לו לתמוך בפעילויות תרבות ומדע, בין השאר בפעילותם של האחים אלכסנדר ווילהלם פון הומבולדט. הוא תמך גם ברבים מן המשכילים שהיו להם קשיי פרנסה, כגון נפתלי הרץ ויזל, יצחק סטנוב, שמואל רומאנלי ואחרים.