cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בריליאנס BC3
בריליאנס BC3 (באנגלית: Brilliance BC3, קרויה גם בסין: Brilliance M3, קרויה במצרים: Brilliance Kouper, קרויה בגרמניה BC3 GT) היא מכונית ספורט, המוגדרת קופה, מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Brilliance Auto (שם רשמי: HuaChen Group Auto Holding Co., Ltd) אשר יוצרה בסין בין השנים 2007–2011. בנוסף הורכב הדגם במצרים באמצעות Bavarian Auto Group ובגרמניה באמצעות BMW.
שמואל ליימן-ווילציג
מדע, טכנולוגיה וחברה
לאורך כל הקריירה האקדמית שלו הביע ליימן-ווילציג עניין בתת-התחום מדע, טכנולוגיה וחברה. במשך למעלה משלושים שנה הוא לימד קורס לתואר שני שעסק במעבר מהעידן הפוסט-תעשייתי לעידן המידע, כהרחבת עבודתו של דניאל בל. במשך כל התקופה הזו כתב ליימן-ווילציג מספר מאמרים מקוריים (אשר ממשיכים להיות מצוטטים), ועוסקים בהיבטים "עתידניים" של טכנולוגיה עכשווית ומדע והשפעתם על החברה. במאמריו הוא עמד על תקדימים חוקיים-משפטיים במשך אלפיים שנה, אשר דנו בישויות "תת-אנושיות" המסוגלים להוות בסיס להתייחסות עכשווית ועתידית ליצורים בעלי תבונה מלאכותית, כגון רובוטים וכדומה וניתח את היכולות הקיימות והעתידיות של תרגום על ידי מכונה, תוך שימת דגש על ההשפעות החברתיות, כלכליות, פוליטיות ותרבותיות האפשריות. באופן פרדוקסלי, אחת המסקנות הייתה שמערכות תרגום אוטומטיות "יצילו" מספר לא בטל של שפות מהכחדה ויפחיתו את הדומיננטיות של השפה האנגלית. לבסוף, המאמר לעיל של ליימן-ווילציג אשר עסק בבריאות לקויה של מנהיגים פוליטיים, הקדיש תשומת לב משמעותית גם לסוגיות טכנולוגיות עתידיות כגון כריית נתונים, גנטיקה ואלגוריתמים של חיזוי אשר עשויים להשפיע על פרקטיקה עיתונאית, על ידי מתן כלים שיאפשרו לא רק לנתח את בריאותם של עובדי ציבור, אלא גם לנבא את העתיד הרפואי שלהם. מזווית זו, עסק המאמר גם בהיבטים אתיים של פיתוחים אלה.
פרסומים נוספים
ליימן-ווילציג פרסם גם שני ספרים שאינם אקדמיים: המדריך השימושי לתקשורת: מדריך לתאוריה ומעשה לעיתונאות, פרסום ויחסי ציבור (תל אביב: הוצאת יעדים, 1994), וכן ספר הילדים "מלחמיץ" העוסק בעסקים, פרסום, שיווק והתנהגות אתית (תל אביב: הוצאת כנרת, 1995), הנמצא באתר האישי שלו.
במהלך השנים, ליימן-ווילציג היה בעל טור קבוע במספר כתבי עת ועיתונים (למשל בשנות התשעים בכתב העת "אותות", כתב העת המקצועי לשיווק ויחסי ציבור בישראל; בשנות האלפיים, בעיתון Providence Jewish Voice & Herald), כמו גם בלוג שבועי שיזם בתקופת כהונתו כראש מחלקה בין השנים 2004–2007, ונקרא "?Higher.Education".
ארתור דארוויל
תומאס ארתור דארוויל (באנגלית: Thomas Arthur Darvill; נולד ב-17 ביוני 1982) הוא שחקן וזמר אנגלי. עיקר פרסומו מגילום דמותו של רורי ויליאמס בסדרת המדע הבדיוני "דוקטור הו" ובגילום ריפ האנטר בסדרה "אגדות המחר".
תחילת דרכו
בגיל עשר הצטרף דארוויל ללהקת תיאטרון צעירים בשם Stage2, בה היה חבר בשנים 1991–2000. בשנת 2000 הופיע במשך כשנה בערוץ הטלוויזיה האנגלי לילדים CITV בקריינות קישור בין התוכניות. לאחר שעזב, ייסד להקת תיאטרון בשם "הגברים של פואגו" (2001) אשר הופיעו באזור מרכז אנגליה. בגיל 18 עבר דארוויל עם ארבעה מחברי הלהקה להתגורר בעיר הלבנה שבלונדון, ולמד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
הופעתו המקצועית הראשונה הייתה במחזה Terre Haute מאת אדמונד וייט, אשר הוצג בפסטיבל אדינבורו. הופעתו זכתה לשבחים בעיתונות. בהמשך הופיע במחזה במסגרת תיאטרון הווסט אנד אולפני טרפלגר, הופעה עליה היה מועמד לפרס השחקן הצעיר לשנת 2007 מטעם ה-London Evening Standard. בשנת 2007 גילם דארוויל את רוב במונולוג "סטייסי", תפקיד שתואר בטיימס כ"משכנע". מאוחר יותר באותה שנה הופיע דארוויל בגרסת תיאטרון לסרט הקולנוע לשחות עם כרישים.
לאופולד מוצרט
יוהאן גאורג לאופולד מוצרט (בגרמנית: Johann Georg Leopold Mozart 14 בנובמבר 1719 – 28 במאי 1787) היה מלחין, מורה למוזיקה וכנר. נולד בעיר אאוגסבורג (היום בגרמניה) והיה אזרח בישופות זלצבורג, אולם בילה חלק גדול מזמנו בווינה. היה למלחין ידוע בזמנו, אבל כיום הוא מוכר בעיקר בזכות בנו, וולפגנג אמדאוס מוצרט.
ביוגרפיה
לאופולד מוצרט היה בנו של כורך הספרים וולפגנג מוצרט. הוא למד תאולוגיה באוניברסיטה של זלצבורג, אך גילה עניין רב יותר במוזיקה והפך לכנר ולמשרתו האישי של אחד מכמרי האוניברסיטה, הרוזן לבית Thurn und Taxis בשנת 1740. בשנת 1747 נישא לאנה מריה פרטל, שילדה לו שבעה ילדים, מהם שרדו שניים: מריה אנה ואלבורגה איגנציה, שכונתה "נאנרל", וולפגנג אמדאוס. בשנת 1756, שנת לידתו של וולפגנג אמדאוס, כתב לאופולד את Versuch einer gründlichen Violinschule - חיבור מקיף על נגינה בכינור, המהווה היום אחד המקורות העיקריים על ביצוע אותנטי במאה ה-18, יחד עם החיבור של יוהאן יואכים קוונץ Versuch einer Anweisung die Flöte traversière zu spielen (על נגינה בחליל) והחיבור של קרל פיליפ עמנואל באך Versuch über die wahre Art das Clavier zu spielen (על נגינה במקלדת). חיבור זה היה מקנה ללאופולד מוצרט מקום נכבד בתולדות המוזיקה, אך הוא הקדיש את רוב חייו המאוחרים לפיתוח כישרונם של שני ילדיו, על חשבון יצירתו שלו.
ללימודי הלוגיקה שלו בצעירותו הייתה השפעה חיובית על דרך מחשבתו של לאופולד. הוא היה לאדם משכיל, הן במוזיקה והן בציור, בספרות ובפוליטיקה, שידע לטינית ברמה סבירה והיה רהוט ביותר בגרמנית, הן בעל פה והן בכתב. היה אחד מהמפורסמים שבמורי המוזיקה באירופה של אותה תקופה. תחושת העליונות שלו הרחיקה אותו מעל הבריות ועוררה בו אי-אמון וחשד בכוונותיהם, רגשות שהשתדל לטעת גם בבנו וולפגנג. תקוותו הגדולה הייתה לשמר בידיו את השליטה בבנו המזהיר, אך וולפגנג נשמט והתרחק ממנו. שנותיו האחרונות עברו עליו באכזבה ובבדידות, כשכל נחמתו בקשריו עם בתו ננרל ועם נכדו, שממנו ציפה לגדולות בשטח המוזיקה, אך נכזב.
לאופולד נפטר ב-28 במאי 1787 בזלצבורג. בנו, כתב לחברו "בחוזרי היום הביתה נודע לי על מותו של אבי האהוב. אתה יכול לתאר לעצמך את מצבי!".
יצירתו המוזיקלית
המוזיקה של לאופולד מוצרט נמצאת, מסיבות מובנות, בצלה של היצירה של בנו וולפגנג אמדאוס, אך סימפוניית הצעצועים שחיבר (ויוחסה בעבר בטעות ליוזף היידן) עדיין זוכה לפופולריות, וחלק מהסימפוניות שחיבר, כמו גם מספר יצירות נוספות, שרדו עד היום. הוא השתדל ליצור תחושה נטורליסטית ביצירותיו. "סימפוניית הציד" שלו (לארבע קרנות וכלי קשת) כוללת כלבים ורובי ציד, וה־Bauernhochzeit (חתונת איכרים) כוללת חמת חלילים, הארדי גארדי, דולצימר, קולות "הופס" ומשרוקיות (באלתור) ויריות אקדח.
אף כי יצירתו הייתה מקיפה ורחבה, קשה להעריך את היקפה האמיתי או את איכותה, שכן רובה אבד וקשה לדעת עד כמה מייצגות היצירות ששרדו את מכלול יצירתו. חלק מיצירותיו יוחסו בטעות לבנו, וחלק מהיצירות שיוחסו לו התבררו בסופו של דבר כיצירות של בנו. רוב היצירה שלו ששרדה היא מוזיקה קלה, אך עם היצירות החשובות שלו ששרדו נמנות סקרמנט התחינה ברה (1762) ושלוש סונאטות לפסנתר, שכולן פורסמו במהלך חייו.
דניאל זעפרני
דניאל זעפרני, הידוע בשם Le Mime Daniel (נולד ב-19 ביולי 1960), הוא אמן פנטומימה, כוריאוגרף ושחקן תיאטרון ישראלי-צרפתי.
ביוגרפיה
זעפרני נולד בקזבלנקה שבמרוקו ועלה עם הוריו ושבעת אחיו לחיפה ב-1970. יעקב, אחיו המבוגר של דניאל הוא חרש אילם, וכדי לתקשר אתו, האחים, עשו הצגות ללא מילים וממנו למד את שפת הסימנים ואיך להתבטא באמצעות תנועות גוף. לאחר שירותו הצבאי עבד כשלוש שנים בכפר הנוער אלוני יצחק כמדריך בפנימייה.
בשנים 1980–1983 למד פנטומימה בהדרכת דני לוצאטו בבית הספר לאמנות הבמה בבית רוטשילד (כיום בית הכט) בחיפה.
משנת 1985 המשיך ללימודי פנטומימה בפריז, בסטודיו Magenia בהדרכת אלה ירושביץ (אשתו של מרסל מרסו). במשך 3 שנים היה חלק מלהקת Magenia (להקת יוצרים של בית הספר וסטודיו לפנטומימה). בהמשך הופיע עם ירושביץ בהופעה אשר יצרו יחדיו.
זעפרני קנה לעצמו שם בצרפת כפנטומימאי מוערך על ידי הקהל והמבקרים, הידוע בשם Le Mime Daniel, ובמשך יותר מעשור הופיע ברחבי העולם במופעים פרי יצירתו וזכה במספר פרסים בינלאומיים. בין ההופעות היוקרתיות ביותר שלו היו הופעותיו עבור משפחת המלוכה של מרוקו ועבור נשיא צרפת בארמון האליזה. חלק מהופעתיו שודרו גם ב-TF1 (צרפת), Rai 1 (איטליה), TVE  (ספרד) ו-Marte 13  (צ'ילה). בנוסף, הופיע באירועי תרבות ובתוכניות טלוויזיה בצרפת, בלגיה, שווייץ, צ'ילה, דנמרק וספרד.
הוא חבר קבוע באנסמבל השחקנים והיוצרים של קבוצת התיאטרון אורתו-דה ואנסמבל השחקנים של תיאטרון דימונה.
ב-2015 השתתף בפסטיבל הליצנים העולמי יקטרינבורג.
אולימפיאס (בת הורדוס)
החוקר ניקוס קוקינוס הציע את האפשרות כי אולימפיאס נקראה בשם העיר אולימפיה, מתוך הנחה ששם נולדה, בזמן שאביה ביקר בעיר כשליווה את הקיסר אוגוסטוס בשנת 20/21 לפנה"ס. קוקינוס שקל גם את האפשרות שאולימפיאס נקראה כך לרגל חידוש המשחקים האולימפיים בחסותו, בשנת 16 לפנה"ס.
לאולימפיאס היו שני אחים: ארכלאוס האתנארך והורדוס אנטיפס הטטרארך. היא נישאה לבן דודה יוסף, אחיו של הורדוס אביה. בתם, מרים, הייתה אשתו הראשונה של הורדוס, מלך כלקיס, ולהם היה בן, אריסטובולוס.
Femme Fatale Tour
Femme Fatale Tour הוא סיבוב ההופעות השמיני של זמרת הפופ האמריקנית בריטני ספירס, שליווה את אלבומה השביעי Femme Fatale.
גרסת הDVD של המופע הופצה בנובמבר 2011 תחת השם Britney Spears Live: The Femme Fatale Tour.
רקע ופיתוח
ספירס הכריזה ב-12 באפריל באתרה הרשמי שהיא תארח את הזמרת ניקי מינאז' בסיבוב ההופעות בתור מופע פתיחה בגבולות ארצות הברית. בנוסף, הלהקה "Jessie and the Toy Boys" וה־DJ "פול די" שימשו כמופע חימום במרבית ההופעות מחוץ לארצות הברית. סיבוב ההופעות החל ב-16 ביולי 2011 בסקרמנטו, בירת קליפורניה.
לאחר סיום ההופעות בארצות הברית, הופיעה ספירס בקנדה, באירופה ובדרום אמריקה.
במצעד החצי שנתי של בילבורד שנערך בתחילת חודש יולי 2012, זכתה ספירס בארבע קטגוריות, בהן סיבוב ההופעות הטוב ביותר על סיבוב הופעות זה, ברוב של 48.5 אחוזים מההצבעות. גם במצעד סיכום השנה של הבילבורד נבחר סיבוב ההופעות כסיבוב ההופעות הטוב ביותר לשנת 2011 עם רוב מוחלט של 57 אחוזים מן הקולות.
מהלך המופע
למופע נבחרו להיטיה הגדולים של ספירס מאלבומיה הקודמים שלא נכללו בסיבוב ההופעות הקודם, ומספר שירים מתוך האלבום Femme Fatale במטרה לקדמו. מרבית השירים איתם הופיעה ספירס עברו עריכה שונה מגרסת האלבום. לראשונה מזה מספר שנים, ספירס שרה חי ברוב חלקי המופע, אך לוותה בפלייבק צמוד. למרות זאת, בגרסת הDVD של המופע מופיעות גרסאות הפלייבק ולא שירה חיה. לעומת סיבוב ההופעות הקודם של ספירס, הריקודים המופע היו פשוטים ונוחים יחסית לביצוע, על מנת להקל על ספירס לשיר תוך כדי.
שירים במופע
את המופע פתח הסינגל הראשון מהאלבום Hold It Against Me, וספירס יצאה לבמה דרך המסך שנחצה לשניים. בשיר הבא אחריו, Up N Down, הופיעה ספירס בתוך כלוב יחד עם כל הרקדניות שלה. את המערכה הראשונה סוגר השיר 3.
עבור המופע ספירס הקליטה חידוש לשיר Burning Up של מדונה, במופע היא הופיעה איתו על גיטרה חשמלית ענקית שמסתובבת במקומה. הקטע הוסר בהמשך סיבוב ההופעות מטעמי בטיחות. בשיר I Wanna Go העלתה ספירס לבמה מעריצים שרקדו יחד איתה.
את המופע חותמים השירים Toxic, בהופעה בסגנון יפני ו-Till the World Ends בו על הבמה הותקן עמוד חשמל שממנו "המריאה" ספירס אל מעל הקהל באולם.
שיתופי פעולה ואירוח
במופע החימום של ניקי מינאז' עלה הזמר דרייק להופיע יחד עם מינאז׳, וגם במקרה בודד השתתף הזמר קניה וסט עם השיר המשותף שלהם, Monster. ספירס עצמה הופיעה עם הזמרת העולה סאבי, בשיר המשותף שלהן מתוך האלבום, (Drop Dead) Beautiful.
ברוב ההופעות בצפון אמריקה, הצטרפה מינאז׳ לשיר הסיום Till the World Ends ברמיקס המשותף שלהן, בפסקת הראפ שלה.
רשימת השירים
במהלך סיבוב ההופעות Femme Fatale Tour ספירס הופיעה עם כ- 18 שירים וביניהם קטעי מעבר:
פאטאנו
העיר ממוקמת במזרח המדינה ומשתרעת על שטח של 7.75 קמ"ר. העיר גובלת עם איטליה ועם הקסטלים דומניאנו, פיורנטינו, מונטג'ארדינו ובורגו מג'ורה.
בשנת 2009 התגוררו בעיר 1159 תושבים.
קבוצת הכדורגל של העיר היא ס.ס. פאטאנו.
במאה ה-13 הייתה העיר חלק מהקומונה של רימיני. הזכות לשלטון בעיר נמסרה לסן מרינו על ידי האפיפיור פיוס השני בשנת 1463.
דאף 2800/3300/3600
דאף 2800/3300/3600 (בהולנדית: DAF 2800/3300/3600), היא סדרת משאיות כבדות, אשר יוצרו בהולנד על ידי יצרנית המשאיות דאף, (ראשי התיבות שלה: "מפעל המכוניות של דורן" – Doorne’s Automobiel Fabrieken), בין השנים 1974–1994.
דגמי "דאף 2800/3300/3600" מאופייניים על ידי 3 מגבים הממוקמים על שימשת החלון הקדמי.
קולופון
קולופון (מלטינית: colophon) הוא רשומה צורנית החותמת ספרים מימי כתבי היד וראשית הדפוס.
מקור המושג הלטיני במילה היוונית העתיקה "קולופון" (κολοφων), שמשמעהּ 'פסגת הר' או 'שיאהּ של המלאכה'. ברשומה צורנית זו, שלה היו צורות מגוונות – משולשים הפוכים, פירמידות, ריבועים ועוד – חתם המדפיס או הכותב את מלאכת הספר. בקולופון הובאו בקצרה תולדות כתב היד או הדפוס, שבחים לתורמים וגינויים למשנאים, תאריכים, לקחי מוסר ותכנים נוספים.
מלאכת הדפוס ירשה את נוהג הקולופון מכתבי היד. מעתיקי כתבי היד הם שהמציאו את רשומת הקולופון כחתימה לספריהם, ובמאה החמש עשרה, כשהחלו המדפיסים הראשונים להפיץ את ספריהם, הם אימצו את המנהג הזה ונהגו גם הם לסיים אותם בהבאת קולופונים. מאוחר יותר, תוך כדי גלגולים שונים, עבר ה"קולופון" של הספרים המודפסים ל"עמוד השער". היום מתנאים בהבאת קולופונים סופרים מודרניים הפוזלים אל הספר העתיק, וכן מהדירים שונים שרוצים לשוות נופך עתיק למלאכתם, חובבי ספרים, וסתם תלמידי חכמים הרוצים להתנאות בידיעותיהם. לדוגמה, בכתב העת לשירה "שבו", בהוצאת המו"ל הביבליופילי עוזי אגסי, נחתם כל גיליון של כתב העת בקולופון.
תוכן רשומת הקולופון, שיש שתרגמוה לעברית בשם "אחרית דבר", היה מגוון מאוד. היו בו צורות קבועות ונוסחים קבועים של בתי הוצאה, בתי דפוס או מעתיקי כתבי יד בעלי מסורת, ובצדן גם הבעת תודה, שבחים לאל בורא עולם, תאריכים ומשחקי גימטריה, ואפילו חוויות אישיות, רשימת אסונות פרטיים וכדומה. רשומות הקולופונים מהוות מקור ביבליוגרפי מחקרי והיסטורי ממדרגה ראשונה. אלו הן עדויות חשובות, בדרך כלל ממקור ראשון, ויש בהן כדי ללמד על התקופה.
הקולופון המודפס העברי הראשון הודפס בסוף הספר העברי המתוארך הראשון (פירוש רש"י על התורה) שנדפס בעיר רג'ו די קלבריה שבדרום איטליה בשנת 1475.
מו"לים מסחריים אחדים התחילו להשתמש בקולופונים והם כוללים פרטים דומים בספרים שהם מוציאים לאור. הקולופונים שלהם מופיעים בסוף הטקסט (המקום המסורתי) או מעבר לשער. קולופונים כאלה עשויים לכלול את מעצב הספר, שיטת ההדפסה, בית הדפוס וכדומה. מו"לים ישראלים מדפיסים קולופון ובו שער נוסף באנגלית או בשפה אחרת, הכולל את מקום ההדפסה, השנה, שם המו"ל באנגלית וכדומה.
בימי הביניים קולופון כלל קללת ספרים.
לקריאה נוספת
קולופון - כללי
קולופונים עבריים
יחסי ברזיל–קוריאה הדרומית
יחסי ברזיל–קוריאה הדרומית הם היחסים הדו-צדדיים בין ברזיל לבין קוריאה הדרומית.
לדברי סקר ה-BBC World Service, 68% מאזרחי דרום קוריאה רואים את השפעת ברזיל באופן חיובי, ו-19% רואים זאת באופן שלילי, התפיסה החיובית ביותר של ברזיל מכל מדינות אסיה.
היסטוריה
היחסים הפוליטיים של ברזיל עם קוריאה הדרומית החלו ביוני 1949, אז הכירה ברזיל רשמית בקוריאה הדרומית. ברזיל הייתה המדינה השמינית בעולם והאמריקאית הלטינית השנייה (הראשונה הייתה צ'ילה) שהעניקה הכרה זו.
היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו בשנת 1959. אף על פי שברזיל הקימה את שגרירותה בסיאול בשנת 1965, היחסים, באופן כללי, נותרו ברמות נמוכות מאוד. בשנת 1989 נחתם בברזיליה תזכיר שמטרתו להקים ועדה משותפת שתדון ולטפח שיתופי פעולה גדולים יותר בין שתי המדינות בשנות ה-90.
שר החוץ הברזילאי, פרנסיסקו רסק, ביקר בסיאול באוגוסט 1991, הביקור הברזילאי הראשון ברמת השרים, וחתם על הסכם מסגרת לשיתוף פעולה מדעי וטכנולוגי. באותה שנה, ברזיל תמכה ומילאה תפקיד מוביל בתהליך הצטרפותה של דרום קוריאה (וגם זו של צפון קוריאה) לאו"ם.
נציגויות דיפלומטיות
ברזיל מחזיקה בקוריאה הדרומית שגרירות בסיאול, ואילו קוריאה הדרומית מחזיקה בברזיל שגרירות בברזיליה.
מונופולי
מונופולי (איטלקית: Monopoli) היא עיר נמל על שפת הים האדריאטי בנפת בארי שבמחוז פוליה, איטליה. העיר שוכנת בחצי הדרך בין ברינדיזי לבין בארי. בראשית המאה ה-16 נכבשה העיר, על ידי הרפובליקה של ונציה. בשנת 1496 התיישב בעיר רבי יצחק אברבנאל מממגורשי יהדות ספרד, ושם כתב חלק מספריו.
על העיר
מונופולי שוכנת 43 ק"מ דרום-מזרח לבארי. היא מצויה באזור הפורה של מחוז פוליה. נמלה נחשב בין הנמלים הפעילים במחוז. חזית הנמל כלפי הים נשמרה בצורה האופיינית לתקופת ימי הביניים. מצפונה מצויה העיר אלברובלו המפורסמת בשל מבני הטרולי (Trulli, יחיד Trullo) הייחודיים שבה. מבני הטרולי באלברובלו הם חלק מאתר מורשת עולמית שהוכרז על ידי אונסק"ו ב-1996. אתר חשוב הקרוב לעיר הוא מערות קאסטלאנה (Grotte di Castellana).
תולדות העיר
בעת העתיקה, הקימו היוונים במקום עיר בשם אגנטיה (Egnatia). מונופולי הייתה כפר קטן ליד העיר. בשנת 545 נהרסה העיר על ידי האוסטרוגותים ותושביה נסו לכפר מונופולי, שפרוש שמו "העיר היחידה". השליטה על המקום עברה בין: האימפריה הביזנטית, האיטלו-נורמדים (Italo-Norman) ובית הוהנשטאופן (Hohenstaufen). הנמל שימש ליציאת מסעות הצלבנים לארץ הקודש. שלטו בה לורדים פאודלים מבתי מלוכה צרפתים אנגווין (Angevin) ומ"בית ארגון"
בשנת 1484 נכבשה העיר על ידי ונציה ומאז זכתה לפריחה כלכלית, בתור עיר הנמל בים האדריאטי. בשנת 1545 נכבשה על ידי ספרד וכונתה "נמל חופשי". החל משנת 1860 העיר היא חלק מאיטליה.
דון יצחק אברבנאל
דון יצחק אברבנאל גר בעיר בין השנים 1496–1503. היה זה לאחר שגורש מספרד ונקלט בנאפולי בחצרו של המלך הספרדי בשנת 1492. ב-1494 עם הכיבוש הצרפתי, נס לסיציליה ואחר-כך לאי קורפו, ומשם חזר לאיטליה לעיר מונופולי. בעיר זו סיים את כתיבת פירושו לספר דברים וחידש את פעילותו הספרותית. אברבנאל חש שהגיע העת לספר על כוח הסבל של היהודים, וחיבר את ספרו "ימות עולם", בו תיאר את כוחו של העם היהודי. מכאן עבר לעסוק בשאלת הגאולה וחיבר את פירושו להגדה של פסח, "זבח פסח". הוא המשיך בכתיבת פירוש למסכת אבות בשם "נחלת אבות". הוא כתב זאת לבקשת בן זקוניו, שמואל, שהיה בסלוניקי. בפירוש הוא עמד על הירידה המוסרית שחלה בין מגורשי ספרד.
כן היה עסוק בחיבורו "מעייני הישועה" - טרילוגיה משיחית. בחלק הראשון חיווה דעתו כי שנת 1503 תהיה שנת הגאולה. בשני כרכים נוספים: "ישועות משיחו" ו"משמיע ישועה" הוא מפרש את פסוקי התנ"ך שבהם רמזים לגאולה. בעזרתם ניסה לבסס את ההשקפות והתחזיות שהשמיע ב"מעייני הישועה". בשנת 1498 סיים את הטרילוגיה המשיחית.
בשנת 1503, חזרה השליטה על ממלכת נאפולי לספרד. בנו, יהודה אברבנאל, היה לרופא המלך וחזר לעיר, אבל דון יצחק אברבנאל החליט לעבור צפונה לוונציה.
טרביטש לינקולן
טרביטש לינקולן (באנגלית: Trebitsch Linkoln; 4 באפריל 1879 – 6 באוקטובר 1943) היה הרפתקן בינלאומי ומרגל ממוצא יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה
טרביטש לינקולן העתיק את עסקיו למזרח אירופה ועסק ביזמות בכספי משקיעים בתעשיית הנפט של רומניה וגליציה. נותר חייב למשקיעים למעלה ממאה אלף לירות שטרלינג. על כך הועמד לדין בפני בית משפט רומני ובה בעת היה מבוקש על ידי הסקוטלנד יארד בגין עבירות מרמה וזיוף. במצב זה החליט להסב את עיסוקו מנוכלות והונאה לריגול, והציע את שירותיו כמרגל (למעשה, כסוכן כפול) הן לגרמניה והן לבריטניה. כשהצעותיו אלו לא נענו, נמלט בשנת 1916 לארצות הברית, שם נעצר כמרגל והוסגר לאנגליה. באנגליה נשפט לשלוש שנות מאסר.
בשנת 1919 גורש טרביטש לינקולן לגרמניה, שם התחבר לחוגי הימין הקיצוני והיה בין הקושרים בניסיון ההפיכה של וולפגנג קאפ ב-1920 (הידוע בשם הפוטש של קאפ) ונועד להיות איש הקשר לעיתונות הזרה בממשלת הקושרים. אחרי כישלון הפוטש ברח לבוואריה, חזר לברלין ונעצר. הוא ברח ממעצרו ונמלט להונגריה. במנוסתו השתמש בזהויות ותחפושות שונות בעשרה שמות בדויים.
בהונגריה הצטרף טרביטש לינקולן לחוגי הימין הקיצוני שהתנגדו לחוזה ורסאי. לאחר זמן החליטו אנשי הימין הקיצוני להתנקש בחייו משום שהרפתקאותיו סיכנו את ארגוניהם. טרביטש לינקולן נמלט מבודפשט ונטל עמו מזוודה מלאת מסמכים של ארגוני הימין הקיצוני, אותם ניסה למכור ללא הצלחה לבריטים ולצרפתים. עלה בידו למכור אותם לשלטונות צ'כוסלובקיה. הוא נעצר בווינה וגורש ממנה, ובשנת 1922 הגיע ליפן וממנה לסין.
בסין הסתפח לאחדים מאילי המלחמה הסינים שלחמו באותה תקופה אלו באלו, חזר על תעלוליו הכספיים ונדד הלוך ושוב בין סין לאירופה.
הוא נאלץ להגיע מהמזרח הרחוק לבריטניה, כאשר בנו, ששירת כסמל בצבא הבריטי, נדון למוות על ידי בית דין צבאי באשמת רצח. הבן הוזמן לארוחה בבית ארוסתו בערב חג המולד 1925. כדי שלא להגיע בידיים ריקות החליט לפרוץ לאחד הבתים במטרה למצוא כסף או דבר מה שיוכל להביא כמתנה. בעל הבית הפתיע אותו והוא ירה בו והרגו. מתוך אגרטל שבבית לקח כמה שושנים ויצא לבית ארוסתו. שוטרי הסקוטלנד יארד עלו על עקבותיו, שלפו אותו מהארוחה והוא הועמד לדין. האב חש להציל את בנו. בכוונתו היה להציע לשלטונות בבריטניה למסור להם סודות צבאיים שברשותו תמורת חיי בנו. ספינתו התעכבה בתעלת למאנש בשל הערפל, הוא הגיע ללונדון לאחר שבנו כבר הוצא להורג ונאלץ לשוב לסין ריקם.
בשנת 1931 הפך טרביטש לינקולן לנזיר בודהיסטי בשם "צ'או קונג". בראשית מלחמת העולם השנייה יצר קשר עם סוכן נאצי בשאנגחאי והציע את שירותיו לגרמניה הנאצית, אך ריינהארד היידריך דחה את הצעתו בשל מוצאו היהודי. טרביטש לינקולן נפטר בשאנגחאי בשנת 1943.
הסופר והמתרגם יוסף נדבה, שנכח בקבורתו, הביע לאחר זמן השערה כי ארון הקבורה היה ריק. נדבה העלה את קורות חייו של טרביטש לינקולן בספר ביוגרפי. דמות של "הטרביטש האמיתי: " (az igazi Trebitsch) מופיעה גם בספר הרפתקאות סאטירי פופולרי של הסופר ההונגרי ינה רייטה.
אלחנדרו ולוורדה
אלחנדרו ולוורדה בלמונטה (בספרדית: Alejandro Valverde Belmonte; נולד ב-25 באפריל 1980) הוא רוכב אופניים מקצועי ספרדי לשעבר. מנצח הוואלטה אספנייה ב-2009, אלוף העולם (אינסברוק 2018) וסגן אלוף העולם (2003, 2005). הוא ניצח את המונומנט לייז'–בסטון–לייז' ב-2006, 2008, 2015 ו-2017, לה פלש ואלון ב-2006, 2014, 2015, 2016, ו-2017 וקלאסיקה סן סבסטיאן ב-2008 ו-2014. הישגיו הבולטים במרוצי הקטעים הם: קריטריום דו דופינה בשנים 2008–2009, וולטה אה קטלוניה ב-2009, 2017, ו-2018, הטור של חבל הבסקים ב-2017, וואלטה אה אנדלוסיה ב-2012, 2013, 2014, 2016 ו-2017, מה שמציב אותו כשיאן הניצחונות במרוץ, והישגים רבים נוספים. נוסף על כך הוא אלוף ספרד ב-2008, 2015 ו-2019 ובמקצה נגד השעון ב-2014.
הישגים אלו ואחרים, הביאו אותו להיות לאחד הרוכבים הבולטים בשני העשורים הראשונים ב, ולוורדה שילב תכונות נדירות של הצטיינות גם במרוצי קטעים וגם במרוצים חד-יומיים, ונחשב לרוכב מאוד מגוון, עקב הצלחתו בקריירה גם כמטפס, גם כפאנצ'ר ולעיתים גם כספרינטר. על הישגיו בקריירה מעיבים מבצע פוארטו, שבעקבות ממצאי הבדיקה הושעה ולוורדה ממאי 2010 עד 2012, כשהישגיו מ-2010, כולל ניצחונו בטור דה רומאנדי נשללו ממנו.
ביוגרפיה
ולוורדה נולד בלס לומברראס, שנמצאת במורסיה. אחיו, חואן פרנסיסקו היה רוכב אופניים חובב. וגם אביו חואן, היה רוכב חובב וקנה לו את האופניים הראשונים שלו כשהיה בן 6.
קבוצת קלמה קוסטה בלאנקה
ולוורדה החל לרכוב במסגרת מקצוענית בקבוצת קלמה קוסטה בלאנקה, קבוצה צמרת ספרדית בניהולו של ויסנטה בלדה. הוא השתתף בוולטה אה קטלוניה והגיע למקום ה-2 בקטע ה-5 בוואלטה אספנייה, לא השיג תוצאות בולטות. ב-2003, ולוורדה ניצח את המירוץ החד יומי קלאסיקה פרימאברה. השתתפותו בוואלטה אספנייה הייתה טובה עבור ולוורדה, הוא ניצח ב-2 קטעים והגיע שלישי כללי, 2 בדירוג המאיצים ו4 בדירוג המטפסים. באליפות העולם שנערכה בהמילטון (קנדה), זכה ולוורדה במדליית הכסף לאחר שסיים 5 שניות לאחר המנצח, איגור אסטרלואה. ב-2004 רשם ניצחונות כללים בוואלטה ולנסיה, הוואלטה מוריסה, ווואלטה בורגוס. בוואלטה אספנייה ניצח את הקטע ה-3 וסיים 4 כללי. באליפות העולם הגיע במקום ה-6.
קאס ד'פארן (2005–2022)
ב-2005 הצטרף לקבוצת קאס ד'פארן. הוא רשם עונה מוצלחת שבשיאה סיים 2 כללי בפריז - ניס, ניצח מקטע בטור דה פראנס, והגיע שני באליפות העולם. ב-2006 ולוורדה המשיך לצבור תאוצה, כשרשם "דאבל" יוקרתי לאחר שהצליח לנצח גם את הלייז'–בסטון–לייז' גם את הלה פלש ואלון. בנוסף לכך ניצח קטע בטור דה רומאנדי וקטע בוואלטה אספנייה, וזכה במדליית הארד באליפות העולם. ב-2007 ואלוורדה סיים במקום השני גם בליאז' - בסטון - ליאז' וגם בפלש וואלון. הוא ניצח את קטע השעון בוואלטה בורגוס. וסיים 6 כללי בטור דה פראנס. ב-2008 ולוורדה השתתף גם בטור דה פראנס, וגם בוואלטה אספנייה. הוא ניצח את הקטע הראשון בטור ולבש את החולצה הצהובה עד שרומיין פיילו, לקח לו אותה בקטע ה3, בסופו של דבר סיים במקום ה-8 הכללי. בוואלטה ניצח את הקטע הראשון. את 2009 פתח ולוורדה עם עוד שני ניצחונות בקטעים בוואלטה קאסטיליה לאון. בנוסף לכך, ניצח את הוולטה אה קטלוניה ואת הדופינה ליברה. אבל ההישג הגדול שלו הגיע מאוחר יותר באותה עונה, כשניצח את הוואלטה אספנייה. הישגיו של ולוורדה בשנת 2010 נשללו לאחר שהושעה לשנתיים בעוון שימוש בחמורים אסורים.
בשנת 2011 ולוורדה כאמור לא התחרה בגלל ההשעייה. וב-2012 הוא חזר בכושר טוב לאחר שניצח את הוואלטה אה אנדלוסיה וקטע בטור דאון אנדר. בוואלטה אספנייה, ניצח עם קבוצתו את נגד השעון הקבוצתי ועוד קטע ואישי, וסיים 2 כללי וניצח בדירוג המאיצים. ב-2013 ניצח שוב בוואלטה אה אנדלוסיה, וסיים 2 בג'ירו די לומברדיה ו-3 באליפות העולם שהתרחשה באיטליה. וסיים 2 במירוץ החד יומי הקשה, קלאסיקה סאן סבסטיאן. ב-2014 ניצח בפעם השלישית ברצף את הוואלטה אנדלוסיה, ואת הגראן פרמיו מיגל אינדוראין. ולוורדה המשיך בכושר הגבוה כשניצח ב"לה פלש ואלון" וסיים רביעי כללי בטור דה פראנס, שלישי כללי בוואלטה אספנייה ו3 באליפות העולם. ב-2015 ניצח שוב את הלייז'–בסטון–לייז' והלה פלש ואלון, הגיע 2 במרוץ אמסטל גולד וניצח את אליפות ספרד. הוא נכנס אל הפודיום בטור דה פראנס וסיים 3, ובוואלטה אספנייה ניצח שוב את דירוג המאיצים. ב-2016 ולוורדה ניצח בפעם הרביעית את הוואלטה אה אנדלוסיה, באותה עונה רשם השתתפות בכל שלושת מרוצי הגראנד טורס, כשהתחרה לראשונה בג'ירו ד'איטליה. ואף ניצח קטע וסיים 3. אך זה עלה לו ביכולת בשני הגראנד טורים האחרים, כשבטור סיים 6 ובוואלטה במקום ה-12. את 2017 פתח את העונה עם ניצחון חמישי בוואלטה אנדלוסיה, דבר שהציב אותו כשיאן הניצחונות במרוץ. ולוורדה ניצח בפעם הרביעית את לייז'–בסטון–לייז' ובפעם החמישית גם את לה פלש ואלון. אך בטור דה פראנס התרסק בקטע הראשון ונאלץ לפרוש מהמירוץ, ההתרסקות הזו גם סיימה לוולרדה את העונה חזר, וניצח את המירוץ הצרפתי בן הארבעה ימים הרוט דיד'אוקסיטאני. ושני קטעים בוואלטה אספנייה. אך הישגו הבולט באותה עונה היה מדליית הזהב באליפות העולם, כשהקדים בספרינט את רומן בארדה, מייקל וודס וטום דימולן.
ב-2019, סיים שני בדירוג הכללי של הוואלטה ולנסיה, בוואלטה מורסיה ובטור דובאי. הוא סיים 7 במילאנו - סן רמו, וניצח את מרוץ הרוט די ד'אוקסטיאני ואת אליפות ספרד. הוא סיים במקום התשיעי הכללי בטור דה פראנס, ונבחר גם לוואלטה אספנייה, שם ניצח את הקטע ה-7 וסיים במקום השני הכללי, לאחר פרימוז' רוגליץ' המנצח.
ב-2020, ולוורדה התחרה בפעם ה-13 בטור דה פראנס וסיים במקום ה-12 הכללי, 17:41 דקות מטאדיי פוגאצ'אר המנצח, כשהוא מסייע לבן קבוצתו, אנריק מאס, לסיים חמישי. גם בוואלטה אספניה ולוורדה רכב על תקן דומסטיק של מאס, וגם שם מאס סיים חמישי, אך הפעם ולוורדה הצליח להיכנס לעשירייה הראשונה, 9:34 דקות מפרימוש רוגליץ' המנצח.
פרשיות סמים
בשנת 2010, ולוורדה הושעה לשנתיים החל מ-1 בינואר, לאחר שה-DNA שלו נתפס במה שהיה קשור לפרשיית הסמים הגדולה של 2006, שכונתה "מבצע פוארטו".
שנת בשה
שנת בשה היא אחת מארבעה עשר סוגי השנים בלוח העברי הקבוע. שנה מסוג בשה היא שנה המתחילה ביום שני (ב), היא שלמה (ש) ועל כן יש 30 ימים גם בחשוון וגם בכסלו, וחג הפסח חל ביום חמישי (ה). שנה מסוג בשה היא שנה פשוטה (לא שנה מעוברת) ואורכה 355 ימים שבהם 50 שבתות.
בערך 11.8% מהשנים בלוח העברי הן מהסוג של שנת בשה, כלומר זה הסוג השלישי בשכיחותו. היא מתרחשת כאשר מולד הלבנה של חודש תשרי של שנה פשוטה חל בין יום ראשון 9 שעות ו-204 חלקים (3:11:20 בשעון המקומי בירושלים, 2:50:23 בשעון חורף ישראל) ליום שני 15 שעות ו-589 חלקים (9:32:43 בשעון המקומי בירושלים, 9:11:46 בשעון חורף ישראל) וכשהשנה הקודמת פשוטה גם כן עד יום שני 18 שעות (12:00 בשעון המקומי בירושלים, 11:39 בשעון חורף ישראל). בין השנים ה'ת"ש-ה'תת"ן חלה קביעות זו בשנים: ה'תש"ב, ה'תש"ה, ה'תש"ט, ה'תשי"ב, ה'תשכ"ט, ה'תשל"ב, ה'תשל"ט, ה'תשנ"ו, ה'תשנ"ט, ה'תש"ף, ה'תשפ"ג, ה'ת"ת, ה'תת"ז, ה'תת"י, ה'תתכ"ז, ה'תת"ל, ה'תתל"ד, ה'תתל"ז.
קריאה בתורה והפטרות
בשנת בשה 50 שבתות. בשתיים מתוכן אין קוראים פרשה: שבת חול המועד סוכות ושבת חול המועד פסח. על מנת להתאים את מספר הפרשות הנקראות בשבת (53, פרשת וזאת הברכה נקראת בשמחת תורה) עם מספר השבתות שבהן קוראים פרשה (48), מחוברות הפרשות ויקהל ופקודי, תזריע ומצורע, אחרי מות וקדושים, בהר ובחוקותי ופרשות מטות ומסעי. בנוסף, מחוברות פרשות ניצבים ווילך, כך שיוצא שפרשת וילך נקראת פעמיים בשנה מסוג בשה. בחוץ לארץ, מכיוון שהיום השני של שבועות חל בשבת, קוראים ביחד גם את פרשות חוקת ובלק, כך שכל הפרשות שניתן לחבר מחוברות בשנים מסוג בשה.
פרשות בהן לא קוראים את ההפטרה הרגילה:
טינה פיי
אליזבת סטמטינה "טינה" פיי (באנגלית: Elizabeth Stamatina "Tina" Fey; נולדה ב-18 במאי 1970) היא קומיקאית, תסריטאית, שחקנית, מפיקה וסופרת אמריקאית, זוכת שלושה פרסי גלובוס הזהב, שבעה פרסי אמי וארבעה פרסי גילדת שחקני המסך.
ידועה בשל הופעותיה בתוכנית המערכונים של NBC "סאטרדיי נייט לייב", בקומדיה של NBC "רוק 30", ובסרטים "ילדות רעות" (2004) ו"בייבי מאמא" (2008).
פיי פרצה לראשונה לתחום הקומי כשהצטרפה כשחקנית לקבוצה הקומית "The Second City" שפעלה בשיקגו. בהמשך הצטרפה ל"סאטרדיי נייט לייב" ככותבת, ולאחר מכן הפכה לכותבת הראשית ולמשתתפת והנחתה באופן קבוע את המערכון "Weekend Update". בשנת 2004, פיי כתבה את התסריט לסרט "ילדות רעות" ואף השתתפה בו. לאחר עזיבתה את "סאטרדיי נייט לייב" בשנת 2006 יצרה פיי את סדרת הטלוויזיה "רוק 30", קומדיית מצבים המבוססת באופן רופף על חוויותיה ב"סאטרדיי נייט לייב". פיי היא התסריטאית הראשית של הסדרה. בשנת 2008 היא כיכבה בסרט הקומדיה "בייבי מאמא". בשנת 2010 פיי הופיעה בקומדיות "דייט לילי" ו"מגה-מוח".
בשנת 2008 פיי קיבלה את תואר "המשפיעה הגדולה ביותר על התרבות והבידור בשנת 2008" מטעם "Associated Press" לאחר שגילמה את חברת המפלגה הרפובליקנית שרה פיילין במערכון של סאטרדיי נייט לייב. בשנת 2010 היא קיבלה את "פרס ההומור האמריקאי מארק טוויין", ובכך הפכה לזוכה הצעירה ביותר אי פעם בפרס זה.
ביוגרפיה
פיי נולדה באפר דרבי, פנסילבניה שבארצות הברית. אמה זנוביה "ג'ין" (לבית קנאקס), ממשפחה נוצרית-יוונית-אורתוקדסית, עובדת בחברת ברוקרים. אביה המנוח דונלד הנרי פיי, ממשפחה נוצרית ממוצא בריטי וגרמני, היה מכין להרשמות אוניברסיטאיות. לפיי אח גדול, פיטר.
פיי נחשפה לתחום הקומדיה בגיל צעיר, לדבריה:
פיי נהגה לצפות בילדותה בערוץ הטלוויזיה "Second City Television", וראתה ב קתרין אוהרה כמודל לחיקוי.
פיי למדה בבית הספר היסודי "Cardington" ובחטיבת הביניים "Beverly Hills Middle School" באפר דרבי. כבר בחטיבת הביניים ידעה שהיא מתעניינת בתחום הקומדיה, ובחרה ללמוד את הנושא מכיתה ח'. היא למדה בתיכון "Upper Darby High School", בו הייתה תלמידה מצטיינת, חברת מקהלה, וחברה בקבוצות הדרמה והטניס. בנוסף, הייתה פיי אחת מעורכי עיתון בית הספר, שבו כתבה טור בעילום שם, "The Acorn". ב-1988 סיימה את לימודיה בתיכון ונרשמה לאוניברסיטת וירג'יניה, בה למדה מחזאות ומשחק. היא סיימה את לימודיה באוניברסיטה ב-1992 עם תואר ראשון בדרמה.
פיי נשואה לג'ף ריצ'מונד, לימים המעבד המוזיקלי של רוק 30. השניים הכירו ב-"Second City" בשיקגו ויצאו במהלך 7 שנים עד שנישאו בטקס נוצרי-יווני-אורתודוקסי ב-3 ביוני 2001. לזוג שתי בנות: אליס זנוביה ריצ'מונד (נולדה ב-5 בספטמבר 2005) ופנלופה את'נה ריצ'מונד (נולדה ב-10 באוגוסט 2011). באפריל 2009 השניים רכשו דירה בשווי 3.4 מיליון דולר באפר וסט סייד בניו יורק.
לפיי יש צלקת לאורך הצד השמאלי של סנטרה ולחייה. בראיון שהעניקו פיי וריצ'מונד בינואר 2009 ל-Vanity Fair, נחשף כי הצלקת נגרמה כתוצאה מתקרית חיתוך כשפיי הייתה בת 5.
עבודת הפילנתרופיה של פיי כוללת תמיכה בארגון ה "Autism Speaks". באפריל 2008 היא הופיעה ב-"Night of Too Many Stars", מופע קומדיה שהכנסותיו נתרמו למימון חינוך אוטיסטי.
פיי תומכת בקמפיין נגד הרעב העולמי של ארגון "Mercy Corps". היא תומכת בארגון האמריקאי "Love Our Children" (תרגום חופשי: לאהוב את ילדינו) שנלחם נגד אלימות נגד ילדים. הארגון כלל אותה כאחת מ"האמהות שעושות שינוי" בשנת 2009. באותה שנה היא הייתה הדוברת העולמית של "Light the Night Walk" שנלחם בלוקמיה ולימפומה.
ביוני 2010 דווח כי פיי תקבל כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד ב-2011.
קריירה מוקדמת
לאחר לימודיה בתיכון תכננה פיי ללמוד באוניברסיטת "DePaul" בשיקגו, אך לבסוף ויתרה על הרעיון מכיוון שלדבריה הייתה לה "את ההרגשה הזאת כאילו זה לא הולך לעבוד[...](ש)הם הולכים לקחת את הכסף שלי ואז לזרוק אותי משם". עם זאת, היא אכן עברה לשיקגו לאחר ששמעה על קבוצת האלתור הקומית "The Second City" הפועלת בעיר. היא השתתפה בסדנאות לילה ב-"Second City" ועבדה בארגון ימק"א באוונסטון כדי לממן אותן. מהרגע שהחלה להשתתף בסדנאות היא הפכה לחלק מ"כת האלתור"..
בשנת 1994, פיי הצטרפה לצוות השחקנים של "The Second City" בה הופיעה על הבמה 8 פעמים בשבוע במשך שנתיים. בנוסף, היא הופיעה ב-Citizen Gates (1996) ו-Paradigm Lost (1997). האלתור הפך להשפעה חשובה ביותר על תפישתה את המשחק. בראיון שהעניקה ל"The Believer" בנובמבר 2003 סיפרה פיי כי:
כשהתגוררה בשיקגו התנסתה פיי גם בסטנד-אפ אותו תיארה כ"חובבני" והופיעה על בימת תיאטרון "I.O.".
סאטרדיי נייט לייב (1997 - 2006)
במהלך הופעותיה יחד עם The Second City ב-1997 כתבה פיי כמה תסריטים לתוכנית הטלוויזיה של NBC "סאטרדיי נייט לייב" לבקשתו של כותבה הראשי אדם מקיי, שהופיע לצדה ב-Second City. היא נשכרה לעבוד ככותבת בסאטרדיי נייט לייב לאחר פגישה עם יוצר הסדרה לורן מייקלס ועברה לניו יורק. פיי סיפרה לניו יורקר: "תמיד שמתי עין על התוכנית". המערכון הראשון שיצרה היה בכיכוב כריס פארלי. פיי המשיכה לכתוב מערכונים לפרויקטים אחרים, בין היתר לתוכנית הבוקר של ABC "The View". היא הייתה אחת מכותבי המערכונים "Sully and Denise", שבהם כיכבה רייצ'ל דראץ'.
לאחר שפיי השתתפה באחד מפרקי המערכונים שלה, וצפתה בו בטלוויזיה היא החליטה שהיא רוצה לעשות דיאטה וירדה כ-13 קילו. בריאיון להניו יורק טיימס: "הייתי במשקל נורמלי, אך גרתי פה, בניו יורק, היה לי כסף ולא מצאתי בגדים. לאחר שירדתי במשקל היה יותר עניין לראות אותי על מסך הטלוויזיה". ב-1999 מקאיי ירד מדרגת הכותב הראשי של סאטרדיי נייט לייב ומייקלס החליט שפיי תהיה מחליפתו. היא נהייתה לאישה הראשונה בתפקיד, ציון דרך שהיא ממעיטה בחשיבותו.
בשנת 2000 החלה פיי להופיע במערכונים של התוכנית, והחלה להגיש לצד ג'ימי פאלון את הפינה "Weekend Update". פיי לא ביקשה להיבחן לתפקיד, אך מייקלס ביקש ממנה לעשות זאת. לטענתו, הייתה כימיה בין פיי לפאלון ועם זאת הוא חשש כי לקחת את פיי לתפקיד יהיה "לקחת סיכון". התפקיד שלה ב-"Weekend Update" התקבל בצורה טובה על ידי המבקרים. קן טאקר מ"אנטרטיינמנט ויקלי" כתב "...פיי קולעת למטרה. הבדיחות מלאות הרעל אותן אומרת בסבר פנים הופכים את המערכון למהנה ושטני עוד יותר". דניס מילר, יוצר "Weekend Update" שמח לעבוד עם פיי: "...פיי אולי המגישה הטובה ביותר שהייתה ב-"Weekend Update". היא כותבת את הבדיחות המצחיקות ביותר". לצד כל השבחים, רוברט ביאנקו מUSA Today טען שהוא "לא התלהב" מזוג המגישים.
ב-2002 היא זכתה לצד כל צוות הכותבים של התוכנית בפרס אמי.
ב-2004 פאלון ופיי הגישו בפעם האחרונה את המהדורה ביחד לאחר שעזב פאלון את התוכנית. מחליפתו הייתה איימי פולר. זו הייתה הפעם הראשונה ששתי נשים הגישו את "Weekend Update". פיי חשפה שהייתה זו היא ששכרה את פולר כדי להגיש איתה את הפינה. הביקורות על עבודתן של פיי ופולר היו חיוביות, רייצ'ל סקלאר מ-Chicago Tribune טענה שהזיווג בין השתיים הוא "מצחיק, הצלחה כמעט מושלמת".
ב-2006 עזבה פיי את הסדרה כדי לעבוד על סדרה חדשה שיצרה, רוק 30.
רוק 30 (2006 - 2013)
ב-2002 פיי הציעה פיילוט מסוג קומדיית מצבים על חברת חדשות לרשת NBC, שדחתה את ההצעה. בהמשך, סוכם שהפיילוט יהיה בסגנון SNL כך ש-NBC הסכימו לקבלו. במאי 2003 חתמה פיי על חוזה עם NBC לפיו היא חייבת להישאר ב-SNL כתסריטאית ראשית לפחות עד עונת 2004-2005 של התוכנית. כחלק מהחוזה החלה פיי לפתח פרויקט פריים טיים בהפקת Broadway Video ו-NBCUniversal. בהמשך היא החלה לפתח את הפיילוט שהציגה לרשת לפני כן בשם "Untitled Tina Fey Project". הפיילוט, שבוים על ידי אדם ברנשטיין, מתרכז בכותבתה הראשית של תוכנית מערכונים וביחסיה עם כוכב התוכנית והמפיק הראשי. באוקטובר 2006 הפיילוט עלה לאוויר ברשת NBC, הפעם תחת השם "רוק 30". על אף שהפרק קיבל ביקורות מעורבות, הוא הגיע למקום השלישי בטבלת הצפייה של אותו שבוע.
הפיילוט המשיך לסדרה, ו-NBC חידשו אותה לעונה שנייה שהחלה באוקטובר 2007. בכורת העונה השלישית התקיימה ב-30 באוקטובר 2008.
ב-2007 קיבלה פיי מועמדות ל"שחקנית הטובה ביותר בקומדיה" בטקס פרסי האמי. באותו טקס זכתה התוכנית בפרס אמי בקטגוריה "הקומדיה הטובה ביותר". ב-2008 זכתה פיי בפרס "השחקנית הטובה ביותר בקומדיה" בפרס גלובוס הזהב, פרס גילדת שחקני המסך ובפרס אמי. ב-2009 פיי זכתה בשנית בפרס גלובוס הזהב ובפרס גילדת שחקני המסך והייתה מועמדת לפרס אמי באותה קטגוריה. ב-2010 קיבלה פיי מועמדות לפרס גלובוס הזהב בקטגוריה עליה הייתה מועמדת בשנים הקודמות, וזכתה בפרס גילדת שחקני המסך בקטגוריה "השחקנית הראשית הטובה ביותר". רוק 30 חודשה לעונה חמישית במרץ 2010 והמשיכה לעונה שישית ב-2011, ובתחילת 2013 הסדרה הסתיימה לאחר עונתה השביעית. הסדרה זכתה ב-13 פרסי אמי עבור העונה השביעית - והייתה הסדרה הקומית בעלת מספר הזכיות הרב ביותר ב-2013.
סרטים
ב-2002 הופיעה פיי בקומדיה הסוריאליסטית "Martin & Orloff". ב-2004 היא יצרה ושיחקה בסרט ילדות רעות, הסרט הראשון אותו כתבה. הדמויות וההתנהגויות בסרט היו מבוססות על חייה של פיי בבית הספר התיכון ועל ספרה של רוזלינד וייסמן "Queen Bees and Wannabes". בין צוות שחקני הסרט ניתן למנות גם את שחקני SNL טים מידאווס, אנה גסטייר ואיימי פולר. הסרט זכה לביקורות חיוביות, וגרף 129 מיליון דולר ברחבי העולם.
בראיון שהעניקה ב-2004 הביעה רצון להפיק סרטים נוספים שבהם גם תשחק. ב-2006 פיי עבדה על תסריט לסרט לסרטי פרמאונט בכיכוב סשה ברון כהן תחת השם "Curly Oxide and Vic Thrill", שמבוסס בחלקו על חיי מוזיקאים חסידים. ב-2007 היא לוהקה לסרט האנימציה "צוות נערי אקווה הרעבים" בתפקיד אמה הצעירה של אקווה, בוריטו ענקית.
ב-2008 כיכבה פיי לצד איימי פולר מ-SNL בסרט "בייבי מאמא". הסרט נכתב ובוים על ידי מייקל מקאלרס. העלילה מספרת על קייט (פיי), אשת עסקים שרוצה ילד, אך מגלה שיש לה רק סיכוי של אחד למיליון להיכנס להריון ולכן מחליטה למצוא אם פונדקאית: אנג'י (פולר), אישה ערמומית ממעמד "הזבל הלבן". הסרט קיבל ביקורות מעורבות, אם כי הרבה מהמבקרים טענו שנהנו מהופעתה של פיי בסרט. טוד מקארטני מוראייטי כתב: "זה תענוג לצפות בפיי לאורך כל הסרט. (היא) מסוגלת להעביר כוונותיה ורגשותיה של קייט דרך הבעות פנים פשוטות, ואין רגע אחד שבו היא מלודרמטית". הסרט גרף מעל ל-64 מיליון דולר בקופות.
הפרויקטים הבאים שפיי לקחה בהם חלק כוללים בין היתר את דיבוב הדמות ליסה בגרסה האנגלית של הסרט "פוניו על הצוק ליד הים", הופעה בסרט "המצאת השקר" (2009) לצד ריקי ג'רווייס, ג'ניפר גארנר ורוב לאו וכיכוב בסרט הקומדיה של שון לוי "דייט לילי" (2010) המתרכז בחיי זוג נשוי שיוצא לדייט שמסתבך, בו היא מופיעה לצד סטיב קארל. ב-2010 היא דיבבה את הדמות רוקסן ריצ'י, כתבת טלוויזיה, בסרט האנימציה של דרימוורקס "מגה-מוח", שהרוויח 321 מיליון דולר ברחבי העולם והפך לסרט המכניס ביותר שפיי לקחה בו חלק.
ביולי 2010 דווח כי פיי תככב לצד מריל סטריפ בסרט הקומדיה "Mommy & Me" המספר על אמא ובת. את הסרט יביים סטנלי טוצ'י.
פיי גם שיחקה בסרט "החבובות - מבוקשות" בתפקיד נדיה, שוטרת רוסיה, הסרט יצא בארצות הברית ב-21 במרץ ובישראל ב-27 במרץ 2014.
בשנת 2016 שיחקה פיי בסרט הדרמה הביוגרפי "כתבת אמריקאית" המספר את סיפורה האמיתי של העיתונאית קים ברקר.
עבודות נוספות
בשנת 2000 העלו פיי וחברתה לSNL רייצ'ל דראץ' מופע אוף ברודוויי תחת השם "Dratch & Fey" שהציג ב"Upright Citizens Brigade Theater in" בניו יורק. ההפקה קיבלה ביקורות חיוביות. טים טאונסנד מ"Wall Street Journal" כתב שהחלק הכיף במופע היה "לראות כמה נוח להן אחת עם השנייה". הוא סיכם את הביקורת בכך שההפקה "לא על שתי נשים מצחיקות[...]דראץ' ופיי פשוט מצחיקות. נקודה".
ב-13 באוגוסט 2007 פיי ביצעה הופעת אורח בתוכנית הילדים "Sesame Street" בפרק "The Bookaneers". ב-25 בנובמבר 2007 היא הופיעה כשופטת אורחת באחד מפרקי תוכנית ערוץ האוכל "Iron Chef America". היא הופיעה בקמפיין של חברת וולט דיסני, "שנה של מיליון חלומות", בתור טינקר בל. פיי הופיעה בפרסומות של אמריקן אקספרס.
Tina Fey 3 Bossypants 2011 Shankbone.jpg 5.3.10SarahPalinByDavidShankbone.jpg
ב-10 באפריל 2010 היא הנחתה את אחת מתוכניות SNL, וקיבלה על הופעתה מועמדות לפרס אמי בקטגוריה "שחקנית האורח הטובה ביותר בקומדיה".
ב-5 באפריל 2011 היא השיקה את ספרה, "Bossypants", שקיבל ביקורות חיוביות מהניו יורק טיימס.
בשנת 2015 יצרה בשיתוף עם רוברט קרלוק את סדרת הטלוויזיה הקומית "קימי שמידט הבלתי שבירה" בכיכובה של אלי קמפר ושודרה בנטפליקס במשך 4 עונות ואפילו בסרט על הסדרה.
בשנת 2021, שוב לצד קרלוק יצרה את הסיטקום "אדוני ראש העיר" לרשת NBC, והיא אף כתבה 3 פרקים.
בתקשורת
ב-2001 אנטרטיינמנט ויקלי נכללה פיי ברשימת הבדרניות המוצלחות של השנה על עבודתה ב"Weekend Update". היא נכללה ברשימה זו גם ב-2007 ודורגה במקום השני ברשימה ב-2008. ב-2009 הגיעה פיי למקום החמישי ברשימת "15 הבדרנים הטובים ביותר בשנות ה-2000" של המגזין. היא נכללה ברשימת "100 הסלבריטאים המשפיעים ביותר" מטעם פורבס בשנים 2008 (מקום 99), 2009 (מקום 86) ו-2010 (מקום 90).
ב-2007 הניו יורק פוסט כלל אותה כאחת מ-50 הנשים הניו יורקריות המשפיעות ביותר, כשהיא במקום ה-33. פיי נכללה ברשימת "100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם" מטעם טיים מגזין בשנים 2007 ו-2009. היא נבחרה על ידי ברברה וולטרס כאחת מ"עשרת האנשים המעניינים ביותר לשנת 2008".
פיי דורגה במקום ה-80 ברשימת "100 הנשים הלוהטות" מטעם מגזין מקסים בשנת 2002. היא נכללה ברשימת "50 האנשים היפים ביותר" מטעם מגזין פיפל ב-2003, וכמו כן נכנסה גם לרשימת "100 הנשים היפות ביותר" של המגזין בשנים 2007, 2008 ו-2009. ב-2007 היא דורגה במקום ה-7 ברשימת "100 הנשים הלוהטות" מטעם AfterEllen.com, ובשנה העוקבת היא דורגה במקום הראשון.
מומי דהן
מומי (מימון) דהן (נולד ב-5 בנובמבר 1961) הוא כלכלן ישראלי, פרופסור מן המניין בבית הספר פדרמן למדיניות ציבורית וממשל באוניברסיטה העברית בירושלים, ומנהלו בין השנים 2014-2011.
ביוגרפיה
דהן נולד בעיר בני מלאל שבמרוקו. במאי 1963 עלה לישראל עם משפחתו והם התיישבו במגדל העמק.
את השכלתו האקדמית, רכש דהן באוניברסיטה העברית אשר בירושלים. בשנת 1987 קיבל בהצטיינות תואר בוגר בכלכלה ובמנהל עסקים, בשנת 1989 קיבל תואר מוסמך, גם כן בהצטיינות, ובשנת 1996 הוסמך כדוקטור לכלכלה. עבודת הדוקטורט של דהן עסקה בקשרי הגומלין בין צמיחה כלכלית לאי-שוויון. באותה שנה זכה בפרס געתון לחוקרים צעירים מטעם המכון למחקר כלכלי בישראל (מכון פאלק).
בין השנים 1999-1989 היה כלכלן ראשי במחלקת המחקר של בנק ישראל וכיהן כראש תחום מקרו-כלכלה. בשנים 1989–1997 ובשנים 2001–2002 שימש כמרצה מן החוץ בחוג לכלכלה של האוניברסיטה העברית. משנת 2002 דהן הוא פרופסור חבר בבית הספר פדרמן למדיניות ציבורית וממשל באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנות הלימודים 1993, 2007, 2010 ו-2012 נבחר על ידי הסטודנטים כמרצה מצטיין בפקולטה למדעי החברה. בין השנים 1999–2001 שימש כיועץ כלכלי בכיר למנכ"ל משרד האוצר. בשנים 2006-2003 היה יושב ראש ועדת ההשקעות של קרן הפנסיה של פועלי הבניין ובין השנים 2015-2002 היה עמית בכיר במכון הישראלי לדמוקרטיה. בפברואר 2011 מונה לראש בית הספר למדיניות ציבורית של האוניברסיטה העברית, תפקיד בו כיהן עד אוקטובר 2014.
רשימת פרסומיו כוללת ספרים ומאמרים על אי שוויון ומדיניות תקציבית שהתפרסמו בכתבי עת בישראל ובעולם. בשנת 2008 דורג במקום הראשון בדירוג החוקרים וכותבי המאמרים בכתב העת המדעי "רבעון לכלכלה", דירוג שגיבשו ד"ר שילה ליפשיץ ושלומית פלדשטיין.
באוגוסט 2014, פרסם דהן ספר במהדורה דיגיטלית בלבד פנקס הכתובות של קהילת בני מלאל. הספר עושה שימוש בכתובות של זוגות שנישאו בעיר בני מלאל בין השנים 1955 עד 1962 מהאוסף של הרב פרופ' משה עמאר, כדי ללמוד על חיי קהילת יהודי בני מלאל במרוקו.
בין השנים כתב טור קבוע במדור המאמרים של עיתון "הארץ" ובין השנים 2004–2012 הגיש טור שבועי בתוכנית הכלכלית של גלי צה"ל.
דהן נשוי למזל ואב לשלושה ילדים.
השתתפות בוועדות ציבוריות
בשנת 1997 היה חבר ועדת טל, הוועדה לגיבוש קריטריונים לקביעת אמות מידה להטבות מס ליישובים. בין השנים 2000-1999 היה מרכז המחקר של ועדת בן בסט, הוועדה הציבורית לרפורמה במס הכנסה. בשנת 2000 היה גם חבר ועדת ורניה, ועדה בין-משרדית לניסוח חוק המחקר והפיתוח. בשנת 2003 היה חבר ועדת קמא, הוועדה לסיוע חד פעמי בהסתגלות לשינוי מבנה הגמלאות. בין השנים 2006–2008 היה חבר ועדת גרונאו לתחרות בתקשורת. בשנת 2009 היה חבר הפורום המייעץ למנכ"לית הביטוח הלאומי. בין השנים 2006–2011 היה חבר הוועדה לפטורים ולמיזוגים של רשות ההגבלים העסקיים ובין השנים 2009–2011 היה חבר הפורום המייעץ לשר האוצר. בין השנים 2016–2017 היה יושב ראש הוועדה לפיתוח מדד יכולת מוניציפלית של משרד הפנים וכן כיהן כנציג ציבור בוועדה לאיתור-קרן העושר (לפי חוק קרן לאזרחי ישראל). החל משנת 2013 דהן חבר בוועדה הציבורית לבחירת חברי הדירקטוריון של קופת חולים מאוחדת. משנת 2015 הוא יושב ראש ועדת ההיגוי למדדים שוטפים לאפיון הרשויות המקומיות של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה. החל מאותה שנה הוא גם חבר בפורום "צבא-חברה" בראשות הרמטכ"ל. משנת 2020 הוא חבר במועצה של הביטוח הלאומי.
פעילות במוסדות מחקר ומדיניות
דהן שימש גם יועץ וחוקר במוסדות כלכליים בינלאומיים. בשנת 1993 היה אורח מחלקת הכלכלה של אוניברסיטת MIT. בשנת 1997 יעץ דהן לקרן המטבע הבינלאומית. בשנים 1998–1999 יעץ בענייני עוני ואי שוויון ל-Inter-American Development Bank. בין השנים 2000–2001 היה מרצה מן החוץ בחוג לכלכלה שבאוניברסיטת תל אביב, ובשנים 1999–2003 חבר הפורום לצדק חברתי במכון ון ליר בירושלים. באפריל 2006 היה אורח במכון המחקר CES שבמינכן, גרמניה, ובשנת 2011 היה חבר הוועדה המדעית של המכון למחקר כלכלי בישראל (מכון פאלק). בשנת 2013 היה חבר הוועדה המדעית של פורום ספיר. החל משנת 2006 דהן הוא עמית במכון המחקר הגרמני CESifo, כמו כן, החל משנת 2016 הוא חבר הוועדה המדעית של פרויקט הניעות החברתית, יד הנדיב וקרן רש"י.
נובל קוויזין
נוּבֶל קוִויזין (מצרפתית: Nouvelle Cuisine, "מטבח חדש") הוא גישה לבישול אוכל והצגתו במטבח הצרפתי. הביטוי הופיע לראשונה במאה השמונה עשרה, כשוונסן לה שאפל כתב על אודות סגנון הבישול הפשוט שעליו הוא ממליץ בספרו "הטבח המודרני" (Cuisinier moderne, 1735). הביטוי נוצר מחדש בהקשר הבישול הצרפתי בסוף שנות השישים של המאה ה-20 בידי מבקרי המסעדות הנרי גו וכריסטיאן מיו, אשר חזרו על סיסמה שהייתה שגורה בפיו של המעצב כריסטיאן דיור בשנות החמישים של המאה ה-20, "New Look" (מבט חדש), שאותו הטיח כלפי כתבי אופנה נלהבים.
הנובל קוויזין במשמעותו המקובלת כיום הוא זרם בבישול שתיארו וייסדו שני מבקרי המסעדות החשובים בצרפת, בשנת 1972, הנרי גו וכריסטיאן מיו. גו ומיו ייסדו בשנת 1968 מדריך מסעדות בשם גו מיו, השני בחשיבותו בצרפת לאחר מדריך מישלן. מטרת הזרם היא עידוד הצגה טבעית ופשוטה יותר של האוכל, שבו יגולמו תכונותיו הטבעיות של חומר הגלם. זאת, ללא בישול יתר שיהרוס את מרכיביו וללא שומן רב מדי, שני מאפיינים של הבישול הראוותני בן המאה התשע עשרה, מבית מדרשו של אוגוסט אסקופייה וקודמיו, ועדיין משל בכיפה. מיישמי אידאולוגיה זו היו השפים מישל גראר, אלן סנדרנס, האחים טרואגרו ואלן שאפל, מאיר הצוהר לנובל קוויזין ומבשרה היה השף פרנאן פואן כולם בעלי שלושה כוכבים במדריך המסעדות מישלן.
עקרונות הנובל קוויזין היו כדלהלן: טריות מוחלטת של מרכיבי המאכל, קלילות והרמוניה טבעית בביצועו ופשטות בשיטת הבישול. הבישול יתבצע עם פחות שומן, לא עוד תבשילים בלתי ניתנים לעיכול ולא מאכלים "בתחפושת". במקום זאת הם פיתחו רטבים קלים המבוססים על צירי בשר ומיציו, תבלינים וירקות המבושלים כך שטעמם הטבעי נשמר, ובישול מהיר ללא שומן, בו האוכל ישמור על חלק ממרקמו. הדבר היה כרוך בבישול בתנור או בגריל, אידוי, בישול בבאן מארי, או בישול בפפיוט.
הנרי גו התווה עשרה קווי מתאר שלאורם יבשלו בנובל קוויזין:
זרם הנובל קוויזין היה שנוי במחלוקת אך הוא הותיר את חותמו, ושפים רבים דוגלים בו גם במאה ה-21.
אולבורי
אולבורי (באנגלית: Albury) היא עיר במדינת ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה. העיר שוכנת על הגדה הצפונית של נהר מארי, המפריד בינה לבין עיר האחות שלה וודונגה שבוויקטוריה. שתי הערים יחדיו מהוות אזור אורבני שאוכלוסייתו מונה יותר מ-80,000 תושבים. אוכלוסיית אולבורי עצמה מנתה 45,627 תושבים במפקד 2011. העיר שוכנת במרחק של 462 ק"מ מהעיר סידני ו-259 מבירת ויקטוריה מלבורן.
היסטוריה
האזור היה מיושב על ידי בני עם הווירדג'ורי (Wiradjuri) האבוריג'יני. משלחת המחקר בראשותם של האמילטון יום (Hamilton Hume) וויליאם הובל (William Hovell) סקרה את האזור לראשונה בנובמבר 1824 וציינה את המקום בתור נקודת חצייה של נהר המארי. הם קראו לנהר בשם נהר יום והמשיכו בדרכם דרומה. ב-1829 גילה את חלקו התחתון של הנהר צ'ארלס סטרט (Charles Sturt) במקום התחברותו לנהר מורומבידג'י (Murrumbidgee) ולא העלה על דעתו שזה אותו הנהר וקרא לו נהר מארי. שני השמות המשיכו להתקיים במקביל כמה שנים וכיום הנהר נקרא מארי. מקום החצייה שסומן על ידי יום והובל היה פופולרי ובקיץ ניתן היה לחצות שם את הנהר באופן רגלי.
היישוב עצמו הוקם ב-1839 ונקרא על שם כפר הנושא שם דומה השוכן במחוז קנט שבאנגליה. ב-1847 היו ביישוב שני מבני ציבור, בקתות מגורים רבות, תחנת משטרה ונפחיה. ב-1844 הוצבה רפסודת עץ על גדת הנהר כדי לסייע בחצייתו. סניף הדואר נפתח ב-1843.
עם הפרדתה של ויקטוריה מניו סאות' ויילס ב-1851, מצאה עצמה אולבורי כעיירת ספר. עם התפתחות הסחר עם מלבורן נבנה הגשר הראשון ב-1860. העיירה שמשה כעמדת מכס בין שתי המושבות. אוכלוסיית העיירה החלה לגדול עקב גל של מהגרים גרמנים שעסקו בגידול גפנים ליין. בשנות השבעים הוקמו בעיר מפעל לחמאה, טחנת קמח, יקבים ומפעל לייצור סיידר ומשקאות קלים. ב-1888 נפתח באלבורי בית הספר הראשון. ב-1881 קושרה אולבורי לסידני באמצעות מסילת ברזל.
בית ספר תיכון
בית ספר תיכון (מכונה גם חטיבה עליונה או בראשי תיבות חט"ע) הוא השלב העליון במערכת החינוך הבסיסית הניתנת לילדים ולנוער במדינות רבות בעולם. לימודים שלאחר שלב זה נערכים במערכת ההשכלה הגבוהה וההכשרה המקצועית.
בישראל
המסלול העיוני בבית הספר התיכון מסתיים בבחינות הבגרות, שהעומדים בהן בהצלחה זכאים לתעודת בגרות. במסלול הטכנולוגי בבית הספר התיכון יכול התלמיד להיבחן במקצועות בעלי חלקים טכנולוגיים. מסלול נוסף הוא המסלול המקצועי, שבו בנוסף ללימודים העיוניים לומד התלמיד מקצוע.
בית הספר התיכון התקיים בארץ ישראל, כחלק מהחינוך הפורמלי, בתחילה במסגרת בת 8 שנים החל מכיתה ה' שהמשיכה את לימודי בית הספר העממי שהסתיימו בכיתה ד' (זוהי גם הסיבה ההיסטורית לכך שתלמידי כיתות י, י"א ו-י"ב נקראים "שישיסטים", "שביעיסטים" ו"שמיניסטים" בהתאמה). מאוחר יותר, אחרי הרחבת לימודי החינם ל-6 שנים הייתה תקופה קצרה שבה בית הספר התיכון החל בכיתה ז', ובתקופה מאוחרת יותר הגיעו התלמידים לבית הספר התיכון אחר 8 שנים של לימוד בבית הספר היסודי (כיתות א' עד ח'), למסגרת לימוד בת 4 שנים (כיתות ט' עד י"ב).
במסגרת רפורמה במערכת החינוך, שהחלה בשנת 1968, הוקמו בהדרגה חטיבות הביניים (כיתות ז' עד ט'), וחטיבה עליונה בת שלוש כיתות (כיתות י' עד י"ב). מרבית בתי הספר התיכוניים פועלים במתכונת החדשה, אך יש הממשיכים לפעול במתכונת הארבע-שנתית. "בית ספר שש-שנתי" או "בית ספר על-יסודי" הוא כינוי לבית ספר הכולל בתוכו חטיבה עליונה וחטיבת ביניים, כלומר 6 שנות לימוד.
בתי הספר התיכוניים הם לעיתים עיוניים בלבד, מקצועיים/טכנולוגיים בלבד, חקלאיים בלבד, או בתי ספר מקיפים, הכוללים מגמות עיוניות ומגמות טכנולוגיות גם יחד.
הלימודים בבית ספר תיכון ניתנים כיום במסגרתו של חוק לימוד חובה, אך בשנת 1949, עם חקיקתו של חוק זה, נקבע בו לימוד חובה בכיתות א' - ח' בלבד. בהתאם לכך, הלימודים בכיתות אלה ניתנים בבתי ספר של משרד החינוך, ואילו בתי ספר תיכוניים הם בדרך כלל בבעלות הרשויות המקומיות, ולעיתים בבעלות של רשתות המפעילות בתי ספר כאלה (כגון רשת "אורט ישראל", או רשת "קבוצת תיכון תל אביב"), או בבעלות של עמותה המפעילה בית ספר יחיד או בתי-ספר בודדים (כגון "גימנסיה הרצליה" או "בית הספר הריאלי העברי בחיפה").