cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ארתור שלוסמן
ארתור שלוסמן נולד בברסלאו אך משפחתו עברה לדרזדן ושם הוא סיים את לימודי בית הספר. אחרי לימודי רפואה במספר מקומות הוא קיבל תואר דוקטור באוניברסיטת מינכן בשנת 1891. כרופא צעיר הוא התחיל לעבוד בבית חולים לילדים של אדולף בגינסקי. בשנת 1897 ארתור שלוסמן חזר לדרזדן והקים בית חולים פרטי לילדים. בשנת 1906 הוא עבר לדיסלדורף וכיהן כמנהל בית חולים עירוני לילדים.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 ביחד עם אדולף גוטשטיין הוא פרסם ספר ב-6 כרכים בנושא של בריאות הציבור - Handbuch der sozialen Hygiene und Gesundheitsfürsorge.
ב-1926 הוא התקבל לאקדמיה לאופולדינה.
משפחתו
ארתור שלוסמן התחתן עם קלרה בונדי, בת למשפחת עורכי דין יהודים מדרזדן. היא הייתה פעילה חברתית. לזוג נולדו בת בשם אֶמָה (1998-1895) שהייתה רופאת ילדים, ונישאה לאלברט אקשטיין (1950-1891) אשר כיהן מנהל בית חולים לילדים בדיסלדורף. לאחר עליית הנאצים לשלטון, הם נאלצו לעזוב את גרמניה.
אותך
אותך הוא שיר שכתב והלחין שייקה פייקוב, עיבד אלדד שרים עבור אילנה אביטל ויצא לאור במרץ 1977.
רקע
שלמה צח יזם מפגש בין שייקה פייקוב לאילנה אביטל, שהייתה אז בת 16, כדי שישמע אותה שרה וכתוצאה מהמפגש נוצר השיר "אותך".
השיר השתתף בפסטיבל הזמר והפזמון 1977 והגיע למקום השלישי בתחרות.
במצעד השבועי של רשת ג' הגיע השיר בשיאו למקום השני.
במצעד השנתי לשנת 1977 של רשת ג' הגיע השיר למקום העשירי.
ג'ון ג'ייקוב אסטור
ג'ון ג'ייקוב אסטור (John Jacob Astor; 17 ביולי 1763 - 29 במרץ 1848) היה סוחר פרוות ואיל נדל"ן ניו יורקי, המולטי-מיליונר האמריקאי הראשון בהיסטוריה. אבי משפחת אסטור.
תולדות חייו
אסטור פתח חנות פרוות בניו יורק וסחר בפרוות אותן רכש מאינדיאנים. עד 1807 סחר עם אירופה וסין, אולם אז נמנע הסחר האמריקאי (בצעד שהוביל למלחמת 1812). כפיצוי קיבל אסטור היתר מהנשיא תומאס ג'פרסון ליצור את מונופול המסחר הראשון בארצות הברית - חברת הפרוות האמריקנית (American Fur Company). עסקיו השתרעו בכל האזורים המיושבים של ארצות הברית וקנדה. בשנת 1810 היה מחלוצי המסחר עם מערב ארצות הברית באמצעות חברת הפרוות הפסיפית (Pacific Fur Company). מספר תחנות סחר ברחבי ארצות הברית היו לערים הנקראות עד היום אסטור או אסטוריה (בהם אזור שהוא כיום חלק מקווינס, ניו יורק) וערים במדינות אורגון, אילינוי ודקוטה הדרומית, איווה, פלורידה, ג'ורג'יה וקנזס).
במקביל לעסקי הפרוות עסק אסטור מ-1816 לערך בסחר באופיום. חברת הפרוות שברשותו רכשה אופיום בטורקיה ומכרה אותו בקנטון שבסין. לאחר 1818 מכר אסטור אופיום לבריטניה.
בשנת 1804 חכר אסטור מסגן הנשיא ארון בר שטח אדמה במנהטן בחוזה ל-99 שנים. בשנת 1830 פרש אסטור מעסקי הפרוות והקדיש את כל זמנו לרכש נדל"ן במנהטן. כך היה לבעל האדמות הגדול ביותר בניו יורק, שהפכה באותה תקופה לאחת הערים הגדולות בעולם.
אסטור תמך באמנים. בין היתר היה פטרונו של הסופר אדגר אלן פו.
עם מותו היה אסטור האדם העשיר ביותר בארצות הברית. במותו הוערך הונו ב-20 מיליון דולר. לפי יחס ההון לתמ"ג האמריקאי הוערך ההון במונחי 2006 בכ-110 מיליארד דולר, דבר שהופך את אסטור לאמריקאי השלישי או הרביעי בעושרו בהיסטוריה.
400,000 דולר מירושתו הוקדשו להקמת ספריית אסטור, הספרייה הציבורית הראשונה והגדולה ביותר באמריקה דאז. כיום מהווה הספרייה חלק מספריית העיר ניו יורק.
דייב רוטשילד
דייב (קורט) רוטשילד (3 ביולי 1910 – 7 באוקטובר 1994) היה הבעלים והמנהל של פינק בירושלים. הבר, ששכן ברחוב ההסתדרות 2 פינת רחוב המלך ג'ורג', נבחר לאחד מ-50 הברים טובים בעולם.
ראשית חייו והעלייה ארצה
רוטשילד נולד ב-3 ביולי 1910 להרמן ובאבט רוטשילד בעיירה גרולצהופן, באזור בווריה שבגרמניה. ב-1928 הוא סיים לימודי מסחר בהלברשטאט, והצטרף לעבודה בעסק המשפחתי – ניהול פונדק ומבשלת בירה בשנים 1928-1929. בשנת 1933 נעצר אביו ונשלח למחנה הריכוז דכאו. בעקבות המעצר, החליט רוטשילד לעזוב את משפחתו וברח באותו הלילה.
הוא עזב להיידלברג, ועבר את הגבול לאמסטרדם, הולנד. משם עבר לפריז כדי למצוא עבודה, ונשלח כפליט לעזור בעבודה חקלאית בעיר ליון. עד מהרה גורש גם מליון ונסע בחזרה לפריז. ב-25 בספטמבר 1935 יצא ממרסיי על אוניית שמפוליון שהגיע לנמל יפו ב-3 באוקטובר 1935. הוא השתקע בירושלים ומצא תעסוקה ראשונה כמחלק סחורה לבתי קפה בעיר. הוא עבד מעט גם בבנייה, ובמקביל החל לעסוק במלצרות - תחילה בקפה 'פאראמונט' ליד קולנוע אדיסון.
ב-1937 שימש רוטשילד כמלצר ב'קפה תאבור' ברחוב בן-יהודה, ואחר כך במסעדת 'אירופה' הידועה בכיכר ציון. בהמשך החל לעבוד כמלצר בבר-מסעדה 'פינק' שבמרכז העיר, ושם למד את רזי המקצוע של עולם המסעדנות. ב-1946 הוא נכנס כשותף בבר, ובשנת 1950 קנה את חלקם של שאר שותפיו - ובכך הפך להיות הבעלים הבלעדי של מסעדת 'פינק'.
בר-מסעדה פינק
מ-1950 החל רוטשילד לפתח את הבר-מסעדה לפי ראות עיניו וטעמו האישי, ביחד עם אשתו אנטוניה 'טונקה' לבית הנדלר. הוא הפך את הבר-מסעדה הקטן למוסד בעל שם עולמי אשר נבחר בין היתר על ידי המגזינים ניוזוויק ו-Reader's Digest לאחד מ-50 הברים הטובים בעולם.
בתקופת ניהולו של רוטשילד הגיע המקום לשיא פרסומו ושגשוגו. בהתחלה המסעדה הייתה בת שתי הקומות, כשבקומה התחתונה היה בר ובקומה העליונה היו שולחנות-אוכל ופסנתרן. בתחילת שנות ה-50 החליטו רוטשילד ואשתו להפוך את הקומה השנייה לדירה, ושם הם התגוררו במהלך השנים.
ייחודו של המקום היה בשמירה על האווירה האירופאית אשר הייתה קיימת בו עוד מזמן המנדט. על גבי הקירות היו ציורים של אמנים רבים וידועי שם, ביניהם יוסי שטרן ויוסל ברגנר. המאכל המפורסם ביותר של הבר-מסעדה היה מרק הגולאש אשר מתכונו הסודי נשמר בחשאיות לאורך כל השנים.
פטירתו
רוטשילד נפטר בגיל 84 ב-7 באוקטובר 1994 בביתה של בתו במבשרת ציון. חתנו, מולי עזריאלי, לקח את המסעדה תחת חסותו והמשיך לשמור על צביון המסעדה מאז הקמתה. בשנת 2005 נסגרה המסעדה בעקבות אירועי האינתיפאדה השנייה.
לאחר סגירתה של מסעדת פינק נפתח במקומה סניף של קפה נאמן. כיום (2023) פועל במקום סלון-תספורות.
Scheiße
Scheiße (בעברית: חרא) הוא שיר, שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית ליידי גאגא מתוך אלבום האולפן השני שלה, Born This Way. השיר נכתב והופק על ידי גאגא ורד וואן והוקלט במהלך סיבוב ההופעות "The Monster Ball Tour" בתוך בית נייד. השיר הוצג לראשונה בתצוגת האופנה של מעצב האופנה טיירי מוגלר ב-19 בינואר 2011. השיר הוא שיר דאנס-פופ עם סינתסייזרים כבדים. בנוסף הוא גם מכיל השפעות של טכנו, אלקטרו-קלאש, ודיסקו אירופאי. בשיר גאגא את הבית הראשון וחלק מהפזמון בגרמנית, מבחינה לירית השיר עוסק בהעצמה נשית.
השיר קיבל ביקורות חיוביות ממבקרי מוזיקה אשר החמיאו על השפעות הדאנס הכבדות שלו ועל הפזמון הקליט אם כי מתחו ביקורת על השימוש במילים בגרמנית ועל המבטא של גאגא. השיר זכה להצלחה כאשר הצליח להיכנס למצעדים הרשמיים של קנדה, גרמניה, איטליה, בריטניה ובדרום קוריאה שם הגיע למקום ה-20. בארצות הברית השיר הגיע למקום ה-6 במצעד הדאנס ולמקום ה-11 במצעד השירים מתחת להוט 100. גאגא שרה את השיר במהלך סיבוב הופעות "Born This Way Ball", בפסטיבל קואצ'לה, בסיבוב ההופעות "Joanne World Tour" ובסדרת ההופעות שלה בלאס וגאס.
רקע
השיר נכתב והופק על ידי ליידי גאגא ורד וואן. הוא הוקלט בקארוון ב-2010 במהלך סיבוב ההופעות שלה "The Monster Ball Tour" ולאחר מכן עובד לרמיקס אשר שימש את תצוגת האופנה של המעצב טיירי מוגלר. גאגא סיפרה כי השיר נכתב בהשראת בילוי שלה במועדון לילה בברלין ויום למחרת היא כתבה את השיר.
גאגא הסבירה כי שם השיר יכול להתפרש בשני מובנים: מצד אחד במובן טוב אך מצד שני גם במובן רע מכיוון שהשיר מדבר על הקושי של אישה להיות חזקה ועוצמתית. בנוסף גאגא אמרה שזו המילה היחידה באותה תקופה שידעה בגרמנית מה שגם הייתה הסיבה שהובילה אותו לבחור בשיר בשם זה.
בית יורדי הים
בית יורדי הים (ידוע גם כבית הימאי או בית הימאים) הוא מבנה היסטורי בעיר התחתית שבחיפה. הבניין נבנה בשנת 1935 על ידי אגודת המלחים הבריטים, ונועד לשמש כמקום לינה ומועדון עבור המלחים השוהים בנמל חיפה. הבניין תוכנן על ידי האדריכל בנימין חייקין ומוכר כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל. טקס חנוכת הבית נערך ב-23 באפריל 1935 בנוכחות הנציב העליון סר ארתור ווקופ.
בית יורדי הים נמצא ברחוב הנמל 2/קפטן סטיב 1, בפינת הרחובות הנמל, דרך העצמאות ורחוב קפטן סטיב.
בשנת 1949 עבר הבניין לרשות "החבל הימי בישראל", לשימוש הימאים הישראלים של צי הסוחר הישראלי. בשנת 1953, עם הקמת המוזיאון הימי הלאומי, הוא שכן בקומה הראשונה של בית יורדי הים והכיל את אוספו הפרטי של רס"ן אריה בן־אלי, קצין חינוך בחיל הים לשעבר, אשר ייסד את המוזיאון והיה מנהלו הראשון עד מותו בשנת 1980. המוזיאון שכן בבניין עד לשנת 1972, בה עבר למשכנו הנוכחי ברחוב אלנבי.
Hspell
Hspell היא תוכנה חופשית מסוג בודק איות בשפה העברית. התוכנה משמשת (אם ישירות, ואם על ידי יצירת רשימת מילים תקינות) גם עבור יישומי ליברה אופיס, דפדפני מוזילה, שירות הדואר Gmail, ועוד. מפתחיה הם נדב הראל ודן קניגסברג.
בינואר 2000, במהלך דיון ברשימת התפוצה ivrix-discuss לגבי הדרכים לכתיבת בודק איות עברי בלינוקס, החליטו נדב הראל ודן קניגסברג לפתור את הבעיה. הם כתבו תוכנית בשפת פרל אשר משתמשת ברשימה בסיסית של שורשים, מרחיבה אותם לרשימת מילים מלאה, ובודקת עבור מסמך נתון אילו ממילותיו אינן מהרשימה. העבודה על הפרויקט המשיכה בשנת 2002. בדצמבר 2002 יצאה גרסה 0.1. לאחר כחצי שנה שוכתב הקוד בשפת C (בגרסה 0.6). באותה שנה נמשך פיתוח מהיר, אולם עם הזמן קצב השינויים הואט. גרסה 1.0 יצאה בשנת 2006, גרסה 1.1 יצאה רק בשנת 2009, גרסה 1.2 יצאה בשנת 2012, גרסה 1.3 בשנת 2015 והגרסה האחרונה יצאה ביוני 2017.
Hspell יכול לפעול כתוכנית משורת הפקודה, אשר מקבלת קובץ ומדפיסה את המילים השגויות שמתוכו. אפשר לבקש ממנה להדפיס גם ניתוח מורפולוגי של המילים הנכונות. מספר תוכנות, כגון LyX יכולות להשתמש בה ישירות כבודק איות בדרך זו, אם כי היא לא מכירה מילים אנגליות, ולכן לא יודעת לבדוק טקסט מעורב בשפה שאינה עברית.
שימוש נפוץ יותר בה הוא להכנת מילון עבור מערכות בדיקת האיות הנפוצות ispell, aspell, MySpell ו־HunSpell. התוכנה המשרדית OpenOffice.org, לדוגמה, משתמשת ב־Hunspell והדפדפן Firefox משתמש ב־MySpell. תוספי האיות לעברית של שניהם מבוססים על Hspell.
המילון ש-Hspell מייצרת, בתוספת המידע המורפולוגי שמצורף לכל מילה, משמש גם את פרויקט הקוד-הפתוח HebMorph כבסיס המאפשר חיפוש עברי באמצעות מנועי חיפוש כגון Lucene ו-אלסטיקסרץ'.
מאות אלפי הטיות של מילים עבריות הועלו לוויקינתונים עם הניתוח הלשוני של Hspell.
STS-67
נתוני משימה
המטרה העיקרית של המשימה הייתה ביצוע תצפיות בעל סגול באמצעות מערכת Astro-2 (בהמשך לשימוש במערכת במסגרת משימה STS-35) שכללה מספר מכשירי תצפית. שימוש במערכת כלל 23 תת-תוכניות וכולם בוצעו. בעזרת Hopkins Ultraviolet Telescope בוצעו כ-200 תצפיות על כ-100 גרמי שמיים.
המעבורת נחתה במסלול נחיתה מס' 22 בבסיס חיל האוויר אדוארדס ב-18 במרץ 1995.
שאבאתנוק
ילדותו של שאבאתנוק
בעודם מחכים לילד נוסף אשר ייוולד לבני הזוג, סטניה ביימה את פטירתו של התינוק אחרי הלידה והסתירה אותו. היא פונה לאבי התינוק ומספרת כי הילד נפטר בעת הלידה ורצונה כעת היא לקבור אותו מתחת לעץ גדל. האב לא התנגד לרעיון, נתן את הסכמתו לקבורת את הילד והתאבל עליו. בחלוף מספר ימים מנצלת סטניה את היעדרותו של האב מהבית כדי למצוא פתרון בדבר מקום גידולו וחינוכו של הילד הצעיר כדי שיתאימו לרצונותיה. היא יצאה אל הכרם כדי להרהר במחשבותיה למציאת הפתרון. זוג זקנים שעבד בכרם העניק לה את התשובה, והיא החליטה שהם אלו אשר יגדלו את בנה במרתף ביתם תחת הדרכתה.
היורש של ואזרומודג'
חרושת השמועות על תוכנית ההתנקשות הגיעו לאוזניה של סטניה. השמועה אמרה, כי בעת הרמת הכוסית לנעילת ישיבת הנארתים, יוכנס לכוסו של ואזרומודג' (הכוס של מנהיג הנארתים הייתה תמיד גדולה משאר הכוסות) נחש ארסי חבוי אשר יכיש אותו ויביא למותו. סטניה החליטה שזה היה הרגע לחשוף את זהותו של שאבאתנוק. סטניה סיפרה לבנה את הסיפור האמיתי וכי הגיע הרגע בו הוא יבצע את המשימה הראשונה בחייו. היא ביקשה ממנו להגיע אל הכנס, להסתנן בסתר אל האולם, ורגע לפני הרמת הכוסית לעצור את אביו מלנסות לשתות מהכוס, לשבור אותה ולחשוף את הנחש הארסי ואת המזימה לרצוח אותו.
החברות עם סוואסרוקו
אף אויב לא רצה להיתקל בשני הלוחמים הללו, שאבאתנוק וסוואסרוקו. לפי הפולקלור הצ'רקסי נודעו לוחמים אילו כאמיצים ללא פחד, רוכבים מצוינים ולא היו סיכויים רבים לנצח אותם בקרבות. התכונות שלהם היו זהות לגמרי. אחד הדברים שאהבו לעשות היה לצאת לצייד ולערוך ביניהם תחרויות. באחת הימים יצאו לצוד שועלים, כשראו שועל סוואסרוקו נתן פקודה לכלבי הציד לרדוף אחרי השועל, אולם שאבאתנוק רטן עליו כי ההוראה לכלבים הבהילה את השועל שברח ליער ולא ניתן היה לתופסו עוד. ויכוח קל נוצר ביניהם והם שבו בסוף היום בידיים ריקות.
למחרת בבוקר הקדים סוואסרוקו את השכמתו ויצא לצוד את השועל. שאבאתנוק ידע כי סוואסרוקו לא יוותר בנקל ולכן הוא יצא בעקבותיו, הגיע אליו ומצא אותו יושב ופושט את עורו של השועל שצד. בעוד סוואסרוקו אמר "כמה שלא תהייה מהיר, לא תוכל לברוח ממני", שאבאתנוק לגלגל בחזרה: "כי לא אפשרת לשועל לברוח". סוואסרוקו לא נשאר חייב וענה: "ואתה היכן היית? ומי צד את השועל?". תשובתו של שאבאתנוק הייתה: "שנינו יחד תכננו את הציד והסכמנו על הדרך היעילה ביותר והיא לצוד את השועל בשטח פתוח ולא ביער, הלא זה לא מה שהופך אותנו למיוחדים? מתכננים ומוציאים לפועל ביחד". למעשה זה מה שהפך את החברות ביניהם להצלחה בשדה הקרב. התחרות הפנימית מי חזק יותר ומי אמיץ יותר תמיד העניקה להם דחף להצליח יותר.
יחסי אוקראינה–מונטנגרו
יחסי אוקראינה–מונטנגרו הם יחסי החוץ בין אוקראינה ומונטנגרו.
סקירה כללית
היחסים בין המדינות החלו ב-15 ביוני 2006, כאשר אוקראינה הכירה במונטנגרו, פחות משבועיים לאחר שהפרלמנט של מונטנגרו הכריז על עצמאותה של מונטנגרו מסרביה. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-22 באוגוסט 2006. לאוקראינה יש שגרירות בפודגוריצה, מונטנגרו. בשנת 2008 הביעה ממשלת מונטנגרו את כוונותה לפתוח שגרירות בקייב. אף על פי שהקשרים הכלכליים חלשים, מונטנגרו היא נקודת מעבר לסחר בבני אדם בין אוקראינה לשאר אירופה.
ביקורים והצהרות רשמיות
בשנת 2006 ביקר נשיא מונטנגרו פיליפ וויאנוביץ' את נשיא אוקראינה ויקטור יושצ'נקו. בפברואר 2009 נפגש סגן ראש ממשלת מונטנגרו ושר האוצר איגור לוקשיץ' עם אוקסנה סליסארנקו ודן באינטרסים משותפים כולל שיתוף פעולה בנקאי וכלכלי.
ביולי 2009, ביום השנה השלישי למונטנגרו כמדינה עצמאית, שלח נשיא אוקראינה ויקטור יושצ'נקו את ברכתו לנשיא מונטנגרו פיליפ וויאנוביץ'. מאוחר יותר באותו חודש סגן ראש ממשלת אוקראינה לאינטגרציה אירופית ובינלאומית נפגש עם מקבילו במונטנגרו והביע תמיכה בשאיפות מונטנגרו לשילוב אירופי.
הסכמים
בספטמבר 2006 הסכימו שתי המדינות לשתף פעולה במאבק בהלבנת הון. במרץ 2008 אוקראינה הודיעה כי היא יוזמת הסכם על נסיעות ללא ויזה עם מונטנגרו. באוקטובר 2008 נחתם הסכם בין שרי החוץ של אוקראינה ומונטנגרו בנושא ידידות ושיתוף פעולה בין שתי מדינות. ביוני 2009 חתמו שתי הממשלות על הסכם בנושא סיוע הדדי בענייני מכס.
סחר בבני אדם
מונטנגרו זוהתה כנקודת מעבר לסחר בבני אדם בין אוקראינה לאיחוד האירופי. קבוצות פגיעות באוקראינה כוללות נשים בזנות, קטינים זרים לא מלווים, רומנים אתניים ועובדי בניין זרים. "דרך הבלקן" היא דרך ידועה לשמצה לסוחרי מין ממדינות מזרח אירופה כמו אוקראינה. עם זאת, מונטנגרו הכחישה את האשמות האו"ם בנושא סחר בבני אדם.
בוגאטי שירון סופר-ספורט 300+
בוגאטי שירון סופר-ספורט 300+ (באנגלית: +Bugatti Chiron Super Sport 300) היא מכונית-על במרכב קופה בעלת שני מקומות ישיבה, שיוצרה בייצור מוגבל (30 יחידות ) על ידי יצרנית הרכב הצרפתית בוגאטי בין השנים 2020 ל-2022. המכונית הוצגה בתערוכת הרכב הבינלאומית של לוס אנג'לס בנובמבר 2019. המכונית היא דגם משופר של הבוגאטי שירון.
בתערוכת הרכב של מילאנו שבאיטליה הציגה בוגאטי גרסה מוגבלת וסטנדרתית של השירון סופר-ספורט 300+, זו מיוצרת כמעט ללא שינויים מה-300+, ומיוצרת עם הגבלה של 9 יחידות , היא מיוצרת תחת השם בוגאטי שירון סופר-ספורט.
שם המכונית
בוגאטי יצרה דגם ששמו בוגאטי שירון ספורט זהו דגם חזק יותר של השירון הרגיל, הסופר-ספורט 300+ מבוסת על השירון ובמיוחד על השירון ספורט אך לשמה נוסף "סופר-ספורט 300+" מכיוון שהיא הראשונה בתולדות בוגאטי שהגיעה למהירות של למעלה מ-300 מייל לשעה (482.76 קמ"ש).
היסטוריה
הבוגאטי שירון סופר-ספורט 300+ נחשבה למכונית המהירה ביותר בעולם. מהירותה המרבית עומדת על. היא החזיקה בתואר עד שנת 2020, כאשר פותחה הבוגאטי בוליד שמהירותה המרבית היא כ-.
הלקוחות שהזמינו את הדגם עם כלוב התהפכות מהמפעל, יוכלו לנהוג בדגם על מסלול הניסויים של פולקסווגן וולפסבורג, שם הדגם קבע את שיא המהירות.
ב-23 בספטמבר 2021 הודיעה בוגאטי כי מתחילה ההשקה של הסופר ספורט 300+ ללקוחות.
אף על פי שכל דגמי בוגאטי מיוצרים עם מגביל מהירות, אשר מגביל את המהירות ל-420 קמ"ש, הספורט ספורט 300+ מגיעה ללא מגביל.
הייצור הסתיים רשמית ב-21 ביולי 2022.
עיצוב
הבוגאטי שירון סופר ספורט 300+ קיבלה עיצוב מיוחד, מכיוון שהיא מיועדת למרוצים. היא מצופה בסיבי פחמן, המיועדים להוריד את המשקל, עם שני פסים כתומים הנמצאים במרכז המכונית. סיבי הפחמן מצופים בורנית. הגלגלים והצמיגים הם מחברת מישלן, אשר יוצרו במיוחד כדי לעמוד בדרישות הרכב.
מפרט טכני
הרכב כולל מנוע בנזין W16 צילינדרים בנפח 8.0 ליטר עם ארבעה מגדשי טורבו המספק ב-7,100 סל"ד. תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שבעה הילוכים. התאוצה מ-0 ל-200 קמ"ש אורכת 5.8 שניות ומ-0 ל-300 קמ"ש אורכת 12.1 שניות, המהירות המרבית הרשמית היא 490.484 קילומטרים לשעה . צריכת הדלק המשולבת עומדת על 21.470 ליטר לכל 100 ק"מ. פליטת הפחמן דו-חמצני עומדת על 486.723 גרם לכל ק"מ.
טקאו (סאגה)
טקאו (באנגלית: Taku, ביפנית: 多久市), היא עיר הממוקמת במחוז סאגה באי קיושו, יפן. העיר נוסדה ב-1 במאי 1954 תוך מיזוג של כמה עיירות וכפרים באזור. נכון ל־2021, אוכלוסיית העיר מנתה 18,093 תושבים וצפיפות אוכלוסין עמדה על 187 נפש לקמ"ר. השטח הכולל הוא 96.96 קמ"ר. מבחינת כמות האוכלוסייה העיר טקאו נחשבת לעיר הקטנה ביותר במחוז סאגה.
גאוגרפיה
העיר נמצאת בעמק המהווה את אגן הניקוז של נהר אושיצו, במרחק של כ-25 קילומטרים מערבית לעיר סאגה. העמק מוקף הרים משלושה כיוונים והוא ממשיך מזרחה על קרקע מישורית לאזורים נוספים. כביש הלאומי 203 מחבר את העיר עם בירת המחוז העיר סאגה.
הרים, נהרות ואגמים
נהרות: נהר אושיצו ונהר אימאד.
אגמים: סוללת דוקאן, בריכת אסאקובה, סכר קישיקאווה, סכר אמאגאסה.
חינוך
במערכת החינוך בעיר ישנם 8 בתי ספר יסודיים, 3 חטיבות ביניים ובית ספר תיכון אחד.
בריאות
בעיר קיים בית חולים אחד. הוא מספק לתושבי העיר את כל השירותים הרפואיים שהם נזקקים להם.
כלכלה
להלן התפלגות האוכלוסייה הנמצאת בגיל העובדה (64-15) לתחומי התעשייה השונים בעיר נכון לשנת 2010 :
בעידן המודרני, תעשיית הפחם בעיר התפתחה מאוד בעיר וסביבותיה. באותה תקופה הוקמו מכרות הפחם של מיצובישי קוגאיאמה ומכרה מייג'י שין מייג'י סאגה. כשתעשיית מכרות הפחם הגיעה לקיצה, על אזור המכרות הממוקם ליד הכביש המהיר לנגסאקי, הוקם אזור תעשייה.
תיירות ותרבות
מקדש טקאו סייביו הוא מקדש קונפוציאני שנבנה בשנת 1708 על ידי השליט הפאודלי שיגפומי. הוא אחד המקדשים הקונפוציאניים העתיקים ביותר ביפן והוא הוגדר כאתר מורשת יפנית. מדי שנה מבקרים במקום מבקרים רבים המקבלים הדרכות אודות המקום בחינם מסטודנטים המתנדבים להדריך ביפנית.
לאורך כל השנה המקדש מארח פסטיבלים. בדרך כלל תלמידים מבתי הספר המקומיים משתתפים בריקודים כשהם לובשים שמלות צבעונית מסורתיות. באוקטובר 2008 חגגה העיר טקאו את יום השנה ה-300 למקדש וארחה פסטיבל גדול שכלל תלבושות מסורתיות, ריקודים וטקס דתי.
ברית ערים אחיות
לטקאו יש הסכם ברית ערים תאומות עם:
סמי דייוויס ג'וניור
סמואל ג'ורג' "סמי" דייוויס ג'וניור (באנגלית: Samuel George "Sammy" Davis Jr.) (8 בדצמבר 1925 - 16 במאי 1990) היה זמר, רקדן, שחקן וקומיקאי אמריקאי-יהודי. התפרסם בין היתר כחבר בחבורת הבידור והשירה "ראט פאק", לצד פרנק סינטרה ודין מרטין, לצדם הופיע גם בסרט "האחד עשר של דני אושן" (1960). זכה לכינוי "מיסטר שואו ביזנס" לאחר מופעיו המצליחים בלאס וגאס. היה מועמד לפרס גלובוס הזהב ופרס אמי, וזכה ב-2001 בפרס גראמי למפעל חיים.
כמו כן השתתף פעמיים בהנחיית טקס פרסי אוסקר.
ראשית חייו
כילד למד ריקוד מאביו, סמי דייוויס האב, ומ"דודו" ויל מסטין, שהיה מנהיג להקת הריקוד שאביו היה חלק ממנה. דייוויס הצטרף למופע כילד צעיר והם הפכו ל"שלישיית וויל מסטין". לכל אורך הקריירה הארוכה שלו הזכיר דייוויס את שלישיית וויל מסטין בקורות החיים שלו.
מסטין ואביו של דייוויס גוננו עליו וחסכו ממנו את הגזענות בה נתקלו, שהוסברה לו כ"צרות עין", אולם עם גיוסו לצבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה נאלץ דייוויס להתעמת עם הגזענות והדעות הקדומות בכל עוצמתן.
בשירותו הצטרף ללהקה צבאית ומצא שאור הזרקורים מגרש חלק מהדעות הקדומות. "הכישרון שלי היה הנשק, הכוח, הדרך שלי להיאבק. הוא היה הדרך היחידה שקיוויתי שתשפיע על דרך חשיבתם של האנשים", אמר.
אחרי שחרורו מהצבא הצטרף מיד למופע ריקודים וכוכבו החל לדרוך.
תאונת הדרכים והגיור
ב-1954 נפגע בתאונת דרכים ואיבד אחת מעיניו. בעת שהיה מאושפז בבית החולים סיפר לו ידידו היהודי, אדי קנטור, על הדמיון שהוא מוצא בין השחורים לבין היהודים. דייוויס מצא עניין מיוחד בספרו של פול ג'ונסון, "ההיסטוריה של היהודים". דייוויס החליט להתגייר לאחר מספר שנים ב-1961. הוא אף סירב להופיע ביום כיפור. אולם, פעם אחת כשהופיע בחברת פרנק סינטרה על במה בלאס וגאס כשאריה לצידם, נראה היה שהאריה עומד לזנק על דייוויס ודייוויס הצטלב. משנשאל על ידי סינטרה מדוע הצטלב והרי הוא יהודי, השיב לו דייוויס כי לא היה סיפק בידו לחוות מגן דוד.
קריירה מאוחרת
השלב הבא בקריירה שלו היה תפקיד ב-"Mr. Wonderful" בברודוויי.
בשנת 1959 הפך דייוויס לחבר בחבורת "ראט פאק", אשר הונהגה על ידי פרנק סינטרה, ידידו משכבר. הוא הופיע איתם בסרט האחד עשר של דני אושן ושלושה סרג'נטים. ב-1964 שיחק עם דין מרטין ופרנק סינטרה בסרט "ימי שיקגו העליזים".
משקנה את פרסומו סירב להופיע במקומות שהנהיגו הפרדה גזעית. דרישתו הובילה לביטול ההפרדה במועדוני הלילה במיאמי ובבתי הקזינו בלאס וגאס. בשנת 1960 חולל דייוויס סערה בנשאו לאישה את מיי בריט, שחקנית לבנה ממוצא שוודי שהתגיירה למענו. לשניים נולד ילד משותף והם אימצו עוד שני ילדים. הם נפרדו בשנת 1968.
דייוויס נפטר ב-16 במאי 1990 בבוורלי הילס כתוצאה מסיבוכים של סרטן הגרון והוא טמון בבית הקברות Forest Lawn Memorial Park בגלנדייל (קליפורניה), לצד העילית של תעשיית הבידור האמריקאית.
בית הכנסת יקר (ירושלים)
בית הכנסת יקר הוא בית כנסת אורתודוקסי אשכנזי ברחוב הל"ה בשכונת קטמון שבירושלים.
רב בית הכנסת ומנהל הקהילה הוא הרב ד"ר שלמה דב רוזן . רבנים נוספים הפועלים בקהילה הם שאול (של) בסל, מנחם קאלוש, חיים קורנברג, חיים ברובנדר והרבנית גילה רוזן.
בערב שבת יש בבית הכנסת שני מניינים – מניין בוגר ומניין של אוכלוסייה צעירה יותר. שני המניינים פרוסים בשתי קומותיו של בית הכנסת.
בנוסף על התפילות בשבתות ובימים טובים, פועלות בבית המדרש תוכניות לימוד שונות. הרב שלמה קרליבך למד באחרית ימיו במקום. בתקופת הקורונה החל לפעול "בית מדרש שישי" - חבורות לימוד וניגונים לצעירים על ידי תלמידי הרב עדין אבן ישראל.
בוקס
{{פירושונים|
ערכים המכילים בוקס בשמם:
ראו גם
}}
Tina Live
Tina Live (בעברית: טינה בהופעה חיה) הוא אלבום הופעה של הזמרת האמריקאית טינה טרנר, אשר יצא ב-28 בספטמבר 2009. האלבום מתעד את הופעתה של הזמרת בהולנד ב-21 במרץ 2009, במסגרת סיבוב ההופעות "50th Anniversary Tour".
האלבום כולל שני דיסקים כאשר דיסק אחד הוא ה-DVD עצמו ואילו הדיסק השני הוא כל הביצועים מהמופע בגרסת אודיו על גבי תקליטור.
ג'ון קמפבל
'''ג'ון וו. קמפבל''' (.John Wood Campbell, Jr; 8 ביוני 1910 - 11 ביולי 1971) היה דמות משפיעה במדע בדיוני אמריקאי. מסוף 1937 ועד מותו ערך את Astounding Science Fiction, ונחשב למעצב "תור הזהב של המדע הבדיוני".
אייזיק אסימוב הכתיר את קמפבל כ-.
כסופר, קמפבל פרסם אופרת חלל סופר מדעית תחת שמו שלו וסיפורים זולים יותר תחת פסידונים "דון א. סטיוארט". הוא הפסיק לכתוב ספרות אחרי שהפך לעורך של Astounding Science Fiction.
ביוגרפיה
קמפבל נולד בניוארק, ניו ג'רזי בשנת 1910 והחל ללמוד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT), שם התיידד עם נורברט וינר, שטבע את המונח קיברנטיקה. הוא החל לכתוב מדע בדיוני בגיל 18 והצליח במכירת סיפוריו הראשונים. עד היותו בן 21, כבר היה סופר ספרות זולה ידוע, אך הוא הודח מ MIT: הוא נכשל בגרמנית. לאחר מכן הוא בילה שנה אחת באוניברסיטת דיוק, שם סיים תואר ראשון בפיזיקה בשנת 1932.
הוא התחתן עם דונה סטיוארט בשנת 1931, והם התגרשו בשנת 1949. קמפבל התחתן עם מרגרט (פג) ווינטר בשנת 1950. הוא בילה את מרבית חייו בניו ג'רזי ומת בביתו.
קריירת כתיבה
סיפורו הראשון של קמפבל שפורסם, "כאשר האטומים נכשלו", הופיע בגיליון ינואר 1930 של Amazing Stories כשהוא היה בן 19. היה לו סיפור קודם, "פולשים מהאינסוף", שהתקבל על ידי עורך המגזין, טי. או'קונור סלואן, אבל סלואן אבד את כתב היד.
סיפוריו המוקדמים של קמפבל כללו שתי סדרות אופרת חלל שבססו את מעמדו של קמפבל כסופר של הרפתקה בחלל. לכן כשהחל, בשנת 1934, לפרסם סיפורים בסגנון שונה, הוא השתמש בשם בדוי שנגזר משם נעוריה של אשתו.
קמפבל היה גם חובב רדיו בעל אות קריאה משל עצמו: W2ZGU, וכתב מאמרים רבים על אלקטרוניקה ורדיו עבור מגוון רחב של מגזינים.
השפעה
בסוף 1937, פ אורלין טרמיין שכר את קמפבל כעורך המגזין אסטאונדינג. הוא לא קיבל סמכות מלאה למגזין עד מאי 1938, אבל כן היה אחראי לרכישת סיפורים עוד קודם. הוא ביצע שינויים במגזין באופן כמעט מיידי ויזם הוספת תווית "מוטציה" לסיפורים יוצאי דופן. במרץ 1938 שינה את שם המגזין מ"סיפורים מדהימים" (Astounding Stories) ל"מדע בדיוני מדהים" (Astounding Science-Fiction).
הסיפור הראשון של לסטר דל ריי, במרץ 1938, היה גילוי מוקדם של קמפבל, ובשנת 1939, הוא פרסם בפעם הראשונה קבוצה יוצאת דופן של סופרים חדשים כך שתקופה זו נחשבת בדרך כלל כתחילתו של "תור הזהב של המדע הבדיוני". וגיליון יולי 1939 בפרט. בגיליון יולי פורסם סיפורו הראשון של א. א. ואן ווגט "משחתת שחורה" (Black Destroyer), וסיפור מוקדם של אסימוב "מגמות" (Trends); באוגוסט הובא הסיפור הראשון של רוברט א. היינליין "קו חיים" (Life-Line), והסיפור הראשון של תאודור סטרג'ן הופיע בחודש לאחר מכן.
בשנת 1939, קמפבל גם ייסד את מגזין הפנטזיה "לא ידוע" (Unknown) (מאוחר יותר שונה שמו ל-"עולמות לא ידועים" - Unknown Worlds). ואף על פי שהמגזין בוטל לאחר ארבע שנים בלבד, עקב מחסור בנייר בימי מלחמה, מאמרי המערכת של השבועון התוו כיוון משמעותי בהתפתחות סיפורי הפנטסיה המודרנית.
קמפבל נחשב לעורך החשוב והמשפיע ביותר בהיסטוריה המוקדמת של המדע הבדיוני. באנציקלופדיה של המדע הבדיוני נכתב:. לאחר שנת 1950, מגזינים חדשים כגון גלקסי (Galaxy Science Fiction) והמגזין לפנטזיה ומדע בדיוני (The Magazine of Fantasy & Science Fiction) עברו לכיוונים שונים ופתחו סופרים חדשים ומוכשרים שלא הושפעו ישירות על ידו. קמפבל הציע לעיתים קרובות רעיונות לסיפורים לסופרים (כולל, אמרתו הידועה, "כתבו לי על יצור שחושב, בדומה לאדם, או טוב יותר מאשר האדם, אבל לא כמו האדם"). לפעמים אף בקש סיפורים שיתאימו לציורים שכבר קנה עבור עטיפת הגיליון.
לקמפבל הייתה השפעה מעצבת חזקה על אסימוב ובסופו של דבר הפך לידיד אישי. אסימוב אמר על השפעתו של קמפבל בתחום: "על ידי הדוגמה האישי ועל פי הוראותיו ועל ידי התעקשות תמידי, הוא כפה, תחילה על אסטאונדינג ולאחר על כל המדע הבדיוני, להתיישר לפי תבניתו. הוא נטש את הכיוון הקודם של התחום, הרס את הדמויות קבועות שמלאו אותו, הכחיד את העלילות הגרועות והשמיד את המדע-של-מוסף-סוף-השבוע. בקצרה, הוא הוציא את ה"זול" מספרות זולה. במקום זאת, הוא דרש מסופרי המדע הבדיוני להבין במדע ולהבין אנשים. דרישה קשה שרבים מסופרי שנות ה-30 לא יכלו להתמודד עמה. קמפבל לא התפשר: מי שלא יכל לעמוד בדרישותיו לא יכל למכור לו, והקטל היה גדול כמו שהיה בהוליווד עשור קודם, כשהסרטים האילמים פינו את מקומם לסרטים המדברים."
הדוגמה המפורסמת ביותר לסוג חדש זה של מדע בדיוני ספקולטיבי אך עדיין הגיוני שקמפבל דרש מכותביו היה הסיפור "מועד אחרון" (Deadline), סיפור קצר מאת קליב קרטמיל (Cleve Cartmill) שהופיע במהלך המלחמה בשנת 1944, שנה לפני הפיצוץ של הפצצה האטומית הראשונה. כפי שבן בובה (Ben Bova), יורשו של קמפבל כעורך האנלוג, כתב, הסיפור "תאר את העובדות הבסיסיות של איך לבנות פצצת אטום. קארטמיל ו... קמפבל עבדו ביחד על הסיפור, מחלצים את המידע המדעי ממאמרים שפורסמו בכתבי העת הטכניים לפני המלחמה. עבורם, המכניקה של בניית פצצת ביקוע אורניום נראתה לגמרי ברורה". ה-FBI פשט על משרדו של קמפבל אחרי שהסיפור הודפס ודרש להורידו מדוכני העיתונים. קמפבל שכנע אותם שעל ידי הסרת המגזין "ה-FBI יפרסם לכולם שפרויקט כזה אכן מתקיים ושיש כוונה לפיתוח נשק גרעיני", והדרישה להסיר את המגזין אכן התבטלה.
קמפבל היה אחראי גם לסיום העגום והשנוי במחלוקת של הסיפור הקצר המפורסם של טום גודווין "המשוואות הקרות". הסופר ג'ו גרין (Joseph L. Green) סיפר כי קמפבל שלח בחזרה שלוש פעמים את "משוואות קרות" לגודווין, לפני שקבל את הגרסה שרצה ... גודווין המשיך לבוא עם דרכים מתוחכמות כדי להציל את הילדה! מאז, כוחו של הסיפור הקלסי הזה טמון בכך שחייה של אישה צעירה אחת חייב להיות מוקרב כדי להציל את חייהם של רבים. לא הייתה לזה אותה ההשפעה אם היא הייתה נשארת בחיים.
מאמרי מערכת וחוות דעת
קמפבל נודע במאמרי המערכת הדעתניים שלו בכל גיליון של המגזין, בו הוא הציג לפעמים השערות די מגוחכות, שנועדו אולי ליצור רעיונות לסיפורים. אנתולוגיה של מאמרי המערכת האלה יצא לאור בשנת 1966.
עבדות
גרין כתב כי קמפבל "נהנה לקחת את עמדת 'פרקליטו של השטן' כמעט בכל תחום, מוכן להגן אפילו על נקודות מבט להן הוא לא הסכים, אם זה הוביל לוויכוח ערני." כדוגמה, הוא כתב, קמפבל "ציין כי המוסד המושמץ של העבדות בדרום ארצות הברית למעשה שיפר את חיי השחורים שהובאו לשם, עם רמת חיים גבוהה יותר ממה שהיה להם באפריקה" ..."חשדתי, מפרסומים של אסימוב, בין שאר - ומכמה מאמרי מערכת של אנלוג שקראתי - שלקמפבל היו כמה עמדות גזעניות, לפחות בכל הקשור לשחורים". לבסוף, עם זאת, גרין הסכים עם קמפבל כי "האצת קצב המיכון לאחר 1850 היה הופך את העבדות למיושנת ממילא. וייתכן שהיה עדיף לארצות הברית לשאת זאת עוד מספר שנים ולא לסבול את העלויות הנוראיות באמת של מלחמת האזרחים".
בשנת 1961 מאמר המערכת שג'ון כינה "מאה שנה למלחמת אזרחים", קמפבל טען כי עבדות הייתה צורה דומיננטית של יחסים בין בני אדם במרבית שנות ההיסטוריה ושההווה הוא יוצא הדופן בכך שתרבויות נגד העבדות שולטות בכדור הארץ. הוא כתב, "להערכתי הדרום היה משתלב עד שנת 1910. העבודה הייתה נעשית - ונעשית כמו שצריך - חצי מאה מוקדם יותר, עם הרבה פחות סבל אנושי, וכמעט ללא שפיכות דמים ... הדרך היחידה בה עבדות אי פעם הסתיימה, היא על ידי החדרת התיעוש ... אם אדם הוא מכונאי מיומן ומוסמך - אם המחרטות עובדות גם תחת ידיו - כדי להישאר תחרותיים, מנהלים בתעשייה היו מוכרחים לקבל אותו לעבודה, בין אם האדם הוא שחור, לבן, סגול, או מנוקד."
עישון
קמפבל היה מעשן כבד במשך כל החיים ורק לעיתים נדירות נראה ללא פומית הסיגריה הרגילה שלו. בגיליון ספטמבר 1964 של מגזין אנלוג, תשעה חודשים לאחר האזהרה הגדולה הראשונה על סכנות עישון הסיגריות שהוצאו ב-11 בינואר, קמפבל כתב מאמר מערכת, "A Counterblaste to Tobacco" כמחווה לספר נגד העישון בשם דומה שנכתב על ידי ג'יימס הראשון, מלך אנגליה. במאמר הוא ציין כי החיבור לסרטן הריאות היה "אזוטרי", ודבר על "קשר אפשרי קטן בין עישון סיגריות וסרטן." הוא טען שהשפעתו המרגיעה של הטבק מובילה לחשיבה יעילה יותר. עם זאת, במאמר בן עמוד אחד על בטיחות רכב בגיליון מאי 1967 של אנלוג, קמפבל כתב "אנשים נעשו פתאום מודעים לעובדה שמכוניות הורגות יותר אנשים מאשר סיגריות, גם אם מעוררי חרדת הטבק צדקו לגמרי ..."
במאמר בן עמוד אחד על בטיחות רכב בגיליון מאי 1967 של אנלוג, קמפבל כתב "אנשים נעשו פתאום מודעים לעובדה שמכוניות הורגות יותר אנשים מאשר סיגריות, גם אם מעוררי חרדת הטבק צדקו לגמרי ..."
פסוודו-מדע ופוליטיקה
בשנות החמישים, קמפבל פיתח עניין רב בתאוריות אזוטריות כמו פראפסיכולוגיה, מה שגרם לחלק מהסופרים איתם עבד להתרחק ממנו. הוא כתב בחיוב על המצאות כמו "הכונן של דין" (Dean drive), מכשיר שלכאורה פיתח דחף בניגוד לחוק השלישי של ניוטון, ועל "מכונת הירונימוס", המסתמכת על רדיוניקס ויכולה לכאורה להגביר כוחות פסי (פאראפסיכולוגיה). הוא פרסם סיפורים רבים על טלפתיה ויכולות פסיוניות (psionic) אחרות.
בשנת 1949, קמפבל החל להתעניין בדיאנטיקה. הוא כתב על מאמרו הראשון של ל. רון האברד באסטאונדינג כי "זה הוא, אני מבטיח לכם בכנות מלאה ומוחלטת, אחד המאמרים החשובים ביותר שפורסמו אי פעם". הוא גם טען שהשתמש בעצמו בטכניקות דיאנטיקה בהצלחה.
אסימוב כתב: "מספר סופרים כתבו דברים פסוודו-מדעיים עבור קמפבל, אבל מיטב הסופרים נסוגו, ואני ביניהם ....". ובמקום אחר אסימוב המשיך והסביר "קמפבל דגל ברעיונות מרחיקי לכת... הוא הכאיב בכך לאנשים רבים מאוד אותם חנך (ואני ביניהם), אבל הרגיש שזו חובתו לעורר את דעת הקוראים ואת סקרנותם לחצות את הקווים. הוא החל בסדרה של מאמרי מערכת בהם דגל בנקודת מבט חברתית, שיכולה הייתה להיות מתוארות כימין קיצוני (למשל, הוא הביע אהדה לג'ורג' וולאס בבחירות של 1968) רבים התנגדו בחריפות לכך (כולל אותי - כמעט אף פעם לא הצלחתי לקרוא מאמר מערכת של קמפבל ולשמור על שלוות רוחי)".
פרסים והנצחה
אגודת המדע הבדיוני העולמית ייסדה פרס שנתי על שם ג'ון קמפבל לסופר החדש הטוב ביותר.
היכל התהילה למדע בדיוני ופנטזיה שנוסד ב-1996 בחר את קמפבל וכן את ג'ק ויליאמסון, את הוגו גרנסבק ואת א. א. ואן ווגט במעמד הבכורה שלו.
בוניטן ערטילאי
בוניטן ערטילאי (שם מדעי: Gymnosarda unicolor) היא מין של דג טונה ממשפחת הקולייסיים, החי ברחבי האוקיינוסים לאורך האזור האינדו-פסיפי. דג זה קשור לדגי הבוניטו אך הוא מין יחידי בסוגו.
תיאור
הבוניטן הוא דג גדול באורך של 190 עד 248 ס"מ ומשקל של מעל 130 ק"ג, אם כי נפוץ יותר באורך 40 עד 120 ס"מ. הוא בעל סנפירים גבוהים וחדים, בעל סנפיר גבי גבוה ואונות זנב גבוהות בצורת מגל המתאימות לתנועה מהירה במים. הוא בעל גב ירוק-כחול, צידיים כסופים ובטן לבנבנה. הוא שוחה דרך קבע עם הלסתות פתוחות.
דג זה נפוץ באוקיינוסים הטרופיים שממזרח אפריקה לרבות ים סוף עד לפולינזיה הצרפתית ואיי מערב האוקיינוס השקט (למעט הוואי) צפונה עד יפן ודרומה עד אוסטרליה.
דג זה הוא טורף של דיונונים ולהקות דגים קטנות בקרבת שוניות כמו כחליים, צניניתיים ושפתוניים. לדג עצמו ישנם טורפים מועטים הכוללים בעיקר כרישים, דגי מקור ולווייתני שיניים.
הדג עצמו נידוג בידי אנשים המשמרים את בשרו משומר וכן נידוג לספורט. עם זאת הדג קשה לתפיסה ונדיר באופן יחסי, כך שהוא לא מהווה דג מאכל מסחרי. בנוסף בשרו יכול להיות רעיל לעיתים, כתוצאה מתזונתו.
קוסטה ריקה במשחקים האולימפיים
קוסטה ריקה השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת ברלין (1936). היא נעדרה מארבע האולימפיאדות הבאות, והיא משתתפת במשחקים ברציפות מאז אולימפיאדת טוקיו (1964).
שתי שחייניות קוסטה ריקניות זכו במדליות אולימפיות, האחיות סילביה וקלאודיה פול. סילביה, הבכורה, זכתה במדליה אולימפית הראשונה לזכות קוסטה ריקה, באולימפיאדת סיאול (1988), לאחר שסיימה במקום השני במשחה ל-200 מטר חופשי. כן סיימה במקום החמישי במשחה ל-100 מטר חופשי ובמקום השישי במשחה ל-100 מטר גב. באולימפיאדת ברצלונה (1992) התחרתה פול רק במשחי הגב. היא סיימה במקום השביעי במשחה ל-200 מטר ובמקום ה-15 במשחה ל-100 מטר.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) הייתה אחותה הצעירה של סילביה, קלאודיה פול, לספורטאית הקוסטה ריקנית הראשונה שזוכה במדליית זהב אולימפית, לאחר שניצחה במשחה ל-200 מטר חופשי. כן סיימה במקום החמישי במשחה ל-400 מטר חופשי. באולימפיאדת סידני (2000) זכתה קלאודיה בשתי מדליות ארד במשחים אלה. באולימפיאדת אתונה (2004) לא הצליחה לשחזר את הישגיה. היא סיימה במקום התשיעי במשחה ל-400 מטר חופשי, ובמקום העשירי במשחה ל-200 מטר. באותם משחקים בלטה גם נבחרת הכדורגל, שהעפילה לשלב רבע הגמר, אך הובסה בידי נבחרת ארגנטינה בתוצאה 4-0. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) העפיל נרי ברנס לשלב חצי הגמר בריצת 400 מטר וסיים במקום העשירי.
קוסטה ריקה השתתפה גם בשש אולימפיאדות חורף, מאז אולימפיאדת לייק פלאסיד (1980). בחמש מהן, היה הספורטאי היחיד ארטורו קינץ', שהתחרה בסקי אלפיני ובסקי למרחקים. באולימפיאדת האחרונה בה השתתף, אולימפיאדת טורינו (2006), היה בן 49.
לפי אולימפיאדה
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף
בענפי הקיץ:
נחלת שבט יהודה
ההבטחה לנחלה
ההבטחה למתן נחלה לשבט יהודה ניתנת לכלב בן יפונה. פסוקים אלו משמשים כמצג לסיפור התנחלות שבט יהודה. הרעיון המרכזי העומד בבסיסם של פסוקים אלה הוא לטעת בקורא מהו השכר הבא על נאמנות לה'. כלב בן יפונה זכה להתנחל ראשון בארץ כנען, בלא הגרלה כשאר השבטים ואף לפני אנשי שבטו. ספר יהושע מעמיד את איש שבט יהודה הנזכר לראשונה בספר, עכן בן כרמי אשר חטא בחרם והוצא להורג, כנגד נאמנותו של בן שבט אחר כלב בן יפונה.
גבולות נחלת שבט יהודה
יש הטוענים כי תיאור התנחלות שבט יהודה, חובר בידי מחבר שני של ספר יהושע. תיאור זה מופיע בתחילת תיאור ההתנחלות של שבטי עבר הירדן המערבי, וזאת כדי להדגיש את מעמדו הרם של שבט יהודה. נחלת השבט השתרעה מים המלח עד הים התיכון, מירושלים ועד לקדש ברנע. שטח נחלת שבט יהודה הוא הגדול ביותר מבין שטחם של שאר שבטי ישראל. גבולו הדרומי של שבט יהודה זהה לכתוב המתואר כגבולה הדרומי של הארץ ב. במזרח גובלים ים המלח ונהר הירדן עד ליישוב בית חגלה. מערבה לבית חגלה ממשיך הגבול הצפוני של נחלת השבט. בגבול המתאר באריכות יתר ממשיך ועולה לכיוון מעלה אדומים, משם לכיוון מזרחו של הר הזיתים, משם נפגש הגבול עם עין רוגל, במפגש עם נחל קדרון וגיא בן הינום, משם הגבול חוצה את הרי ירושלים ובכיוון מערב הר קסטל משם יורד הגבול עד לים דרך נחל שורק.
יחסי הונגריה–מונטנגרו
יחסי הונגריה–מונטנגרו הם יחסי החוץ בין הונגריה ומונטנגרו. שתי המדינות חברות בנאט"ו ובאו"ם, ומונטנגרו מועמדת להצטרפות ל.
סקירה כללית
הונגריה הכירה במונטנגרו ב-12 ביוני 2006, וכעבור יומיים, ב-14 ביוני 2006, כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים. לאחר שנת 2010 המגעים התקרבו במיוחד. לדוגמה, מומחים הונגרים סייעו למונטנגרו במשא ומתן על הצטרפותה ל. עם השנים גם יחסי הסחר צמחו משמעותית.
הונגריה היא שחקנית גדולה בכלכלת מונטנגרו. הבנק הגדול במדינה נמצא בידיים הונגריות. זוהי חברת בת של OTP, הבנק הגדול ביותר בהונגריה. במשך זמן מה הייתה קרנוגורסקי טלקום בבעלות מגיאר טלקום. הבעלים של המלון הגדול ביותר במונטנגרו הוא לרינץ' משרוס, שקנה אותו לאחרונה מאיש עסקים הונגרי אחר.
משה חי בן-נאים
משה חי בן-נאים (1881 – 15 בינואר 1926) היה איש ציבור ירושלמי, ממייסדי ומו"ל עיתון החרות, חבר ועד העדה המערבית, שופט בית משפט השלום העברי בעיר ומייסד אגודת "אהבה ואחווה".
קורות חיים
נולד בירושלים בשנת 1881 (ה'תרמ"א) לרב יוסף בן נאים שעלה מתטואן שבמרוקו. בילדותו התחנך בתלמודי תורה ובישיבות העיר, ומשם המשיך לבית ספר של חברת כל ישראל חברים. בצעירותו למד את מקצוע הסת"ם ועסק בו מספר שנים, ולאחר מכן פתח חנות לממכר מוצרי סת"ם ותשמישי קדושה שעסקה גם בהוצאה לאור של סידורים וספרי קודש שונים.
בשנת 1909 (ה'תרס"ט) נמנה עם מייסדי עיתון "החרות", ובשנה הראשונה שימש כמו"ל העיתון יחד עם משה עזריאל.
בתקופה שלפני מלחמת העולם הראשונה נסע בשליחות בית חינוך עיוורים לאלג'יר ולמרוקו, ושהה שם במשך כשלוש שנים. כשחזר לירושלים יצר קשרים מסחריים בערי חו"ל, ושימש כסוכן הראשי של חברת הביטוח "לה מוטואל דה פראנס" בישראל.
בראותו את מצוקותיהם השונות של הסוחרים מקרב עדות המזרח, ייסד עם ידידיו בשנת 1913 (ה'תרע"ג) את אגודת "אהבה ואחווה" שמטרתה לסייע לכל דורש ונזקק.
בפעילותו הציבורית בירושלים נמנה עם מייסדי וחברי ועד העיר ליהודי ירושלים. כן היה חבר בוועדים ובחברות שונות, בהן "בנק הלוואה וחיסכון", "ועד העדה המערבית", וועד "ההסתדרות הארצי-ישראלית" בירושלים.
שימש כחבר וכשופט בבית משפט השלום העברי.
ריקארדו אנטוניאצי
ריקארדו אנטוניאצי (באיטלקית: Riccardo Antoniazzi; 19 בדצמבר 1853 - 10 בנובמבר 1912), היה בונה כלי קשת איטלקי.
ריקארדו אנטוניאצי נולד בקרמונה ולמד את תורת בניית כלי הקשת אצל אביו, גאטנו אנטוניאצי. הוא היה המוכשר והמתמיד ביותר במשפחתו, אך ליאנדרו ביזיאק העיב עליו במידה רבה ועקב כך לא חתם על רבים מכלי הנגינה, שיצר בתקופתו הטובה ביותר. את שנות עבודתו והכלים שיצר בהן אפשר לחלק לשלוש תקופות: משנות חניכותו וראשית התפתחותו עד שנת 1887-88 בערך, תקופה שבמהלכה בנה כלים דומים לאלה של אביו; התקופה הטובה ביותר שלו, שנמשכה עד סביבות 1904, כאשר פיתח לו סגנון משלו ועבד בראש ובראשונה אצל ליאנדרו ביזיאק; והתקופה שמשנת 1904 ואילך, כאשר עבד בפירמה מונצינו ובניו ובנה כלי נגינה יפים, אך מוקפדים פחות, בייחוד במה שנוגע ללכה. מבין הכלים שבנה במשך חייו, אלה הם הנודעים ביותר בימינו. ריקארדו אנטוניאצי העמיד מספר רב של תלמידים וממשיכי דרכו.
ריקארדו אנטוניאצי השתמש במגוון דגמים, והלכה שלו הייתה צהובה-כתומה או, לפעמים, אדומה כהה. הוא ידוע בשימוש בארבע תוויות שונות, בתקופת עבודתו אצל מונציני השתמש בתו מסחרי, שכלל את ראשי התיבות שלו, A.R, בתוך מעגל כפול שבראשו צלב. התו המסחרי הזה מיוחס לעיתים קרובות לרומיאו אנטוניאצי, אך נראה שהוא מעולם לא השתמש בו.
ריקארדו אנטוניאצי מת במילאנו.
מחילת הארנב
מחילת הארנב (באנגלית: Rabbit Hole) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2010, שהופק על ידי ניקול קידמן ובוים על ידי ג'ון קמרון מיטשל. הסרט הוא עיבוד קולנועי למחזה זוכה פרס פוליצר בעל אותו שם שכתב דייוויד לינדסי-אבייר. בסרט מככבים ניקול קידמן, אהרון אקהרט ודיאן ויסט. הסרט פתח את פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בספטמבר 2010. הוא יצא לאקרנים בארצות הברית ב-17 בדצמבר 2010.
עלילה
בקה (ניקול קידמן) והאווי קורבט (אהרון אקהרט) הם זוג שאיבד את ילדם, דני, בעקבות תאונת דרכים. בקה פורשת מעבודתה בעקבות האירוע. והיא סובבת חברים ומשפחה המנסים לנחמה; אימה, נאט (דיאן ויסט), משווה את ארתור, בנה שמת ממנת יתר, לדני. אחותה, איזי (תמי בלאנצ'רד), פוגשת מוזיקאי ונכנסת להריון ממנו. בהמשך הסרט, בקה מחליטה לפגוש את ג'ייסון, הנער שהרג בטעות את בנה. במהלך פגישותיה איתו, היא מגלה שהוא חש רגשי אשמה לגבי מה שקרה עם דני, והיא מנסה להבהיר לו שהוא לא אשם בתאונה. האווי הולך לפגישות של קבוצת תמיכה של הורים שכולים שם הוא פוגש את גבי (סנדרה או). הוא כמעט מנהל איתה רומן, אך לבסוף הוא נסוג. בסוף הסרט, בקה והאווי מזמינים את חבריהם הקרובים כדי לשבור את הקרח ביניהם.
הפקה
הסרט צולם בדאגלסטון, שכונה בקווינס ניו יורק. והוא צולם במשך עשרים ושמונה ימים. מפיקת הסרט, ניקול קידמן, עזבה את סרטו של וודי אלן, "כשתפגשי זר גבוה ומסתורי", לטובת פרויקט זה. מלחין הסרט הוא אנטון סאנקו.
ביקורות והכנסות
הסרט זכה בעיקר לביקורות חיוביות בעיקר של תפקידה של ניקול קידמן. הסרט קיבל קימת כבוד בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו. לפי האתר "Rotten Tomatoes", קיבל הסרט כ-86% ביקורות חיוביות ממבקרי הקולנוע בארצות הברית. קידמן הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסרט דרמה, לפרס גילדת שחקני המסך ולפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
המטבח היהודי ספרדי
המטבח היהודי הספרדי הוא שם כולל למסורות הבישול הנהוגות בקרב יהודי ספרד.
ערך זה מתמקד במטבח של צאצאי מגורשי ספרד ובהם מרבית עולי ארצות הבלקן, חלק גדול מעולי צפון אפריקה וצאצאי הישוב הספרדי הוותיק בארץ ישראל, ולא במטבח הכללי והרחב יותר של יהודי עדות המזרח.
היסטוריה
יהדות ספרד הייתה הקהילה היהודית שהתקיימה בחצי האי האיברי החל מהתקופה הרומית בספרד דרך השלטון הוויזיגותי, המוסלמי ובעקבות הרקונקיסטה, בממלכת ספרד הנוצרית, עד גירוש ספרד בשנת 1492. שיא תפארת הקהילה היה במאות ה-9 ועד ה-13, תחת השלטון המוסלמי בתקופה הנקראת "תור הזהב של יהודי ספרד". בעקבות הגירוש ב-1492 נאלצו היהודים שלא התנצרו להגר לפורטוגל הסמוכה, ממנה גורשו לאחר מכן, והיגרו צפון אפריקה, לאימפריה העות'מאנית, למערב אירופה, לאזורים אחרים במזרח התיכון ולאיטליה. בהמשך, חלק מהמגורשים וכן מהאנוסים, היגרו גם לעולם החדש.
התחלקו לשתי קבוצות מרכזיות בהתאם למקום מושבם החדש: "ספרדים מערביים" ל"ספרדים מזרחיים". בחלק מהאזורים הללו נטמעו הקהילות היהודיות הוותיקות בקרב היהודים הספרדים (לדוגמה: בבלקן, בטורקיה, בסוריה ובארץ ישראל), שכן המגורשים, שבלטו מבחינה תרבותית ודתית, השליטו בהדרגה את מסורותיהם ואת נוסח התפילה שלהם על הקהילות המקומיות, כמו המוסתערבים והרומניוטים. במקומות אחרים היהודים הספרדים נטמעו בקרב הקהילות המקומיות, על אף שנודעה להם השפעה גדולה על אורחות חייהם (לדוגמה, במגרב), וגם שם נוסח התפילה והמסורות הספרדיות תפסו בהדרגה. כך נוצרה זהות דתית-הלכתית משותפת שבעטייה כונו כולם "ספרדים" בערך מן המאה ה-19.
המטבח של היהודים הספרדים כולל גם את המטבח של אלה שהפכו לספרדים המערביים שהתיישבו בהולנד, באנגליה, ובמקומות אחרים באירופה. הספרדים המערביים, אנוסים שיצאו מחצי האי האיברי בזרם קבוע במאות השנים לאחר גירוש ספרד, ושבו לחיק היהדות בהולנד, אנגליה וכו'. ב-1654 הגיעו 23 יהודים ספרדים לניו אמסטרדם (ניו יורק של ימינו) והביאו עמם את המסורת הקולינרית שלהם למושבות שהפכו לאחר מכן לארצות הברית. המטבח היהודי האמריקאי המוקדם הושפע מאוד מענף זה של המטבח הספרדי.
הסוחר הגרמני בן המאה ה-16 הנס דרנשוואם דיווח שהיין היהודי באימפריה העות'מאנית הוא הטוב ביותר, והתלונן שהיוונים מוסיפים מים ליינות שלהם. כיוון שיהודים באימפריה העות'מאנית נמנעו מצריכת חמאה מזוקקת, אופים טורקים שהכינו גזלמה ולוקמה עבור לקוחות יהודיים עשו זאת עם שמן שומשום.
מאז הקמת מדינת ישראל ולאור קיבוץ הגלויות שהתהווה בה, המסורות הקולינריות של הקהילות היהודיות השונות, על כל השונות ביניהם, נודעו בכינוי המשותף "המטבח היהודי ספרדי".
יסודות המטבח היהודי-ספרדי
בראשית ימיו, המטבח הספרדי הושפע מהמטבחים המקומיים של ספרד ופורטוגל, הן תחת המשטר הנוצרי והאיסלאמי. זיקה מסוימת למאכלים אקזוטיים שמקורם מחוץ לספרד התגברה תחת השלטון המוסלמי בעקבות סחר עם אזורים אחרים בעולם.
המטבח הספרדי שם דגש על סלטים, ירקות ממולאים ועלי גפן, שמן זית, עדשים, פירות טריים ויבשים, עשבי תיבול, אגוזים וחומוס. בתבשילי בשר כוללים לרוב בשר טלה או טחון. מיץ לימון סחוט משמש במגוון רחב של מאכלים, מרקים ורטבים. מנות בשר ואורז רבות משלבות פירות יבשים כמו משמשים, שזיפים מיובשים וצימוקים. צנוברים משמשים לקישוט.
כמון, כוסברה וכורכום הם תבלינים שכיחים מאוד בבישול היהודי ספרדי. קימל וצלפים הובאו לספרד על ידי המוסלמים והם גם כן שכיחים במטבח זה. תבלין ההל משמש לתיבול קפה. כוסברה טרייה קצוצה ופטרוזיליה הם קישוטים פופולריים. לסלטים ולתבשילים מבושלים מוסיפים נענע קצוצה, ועלי נענע טריים מוגשים בתה. קינמון משמש לעיתים לתיבול בשר, במיוחד במנות הכוללות בשר טחון. זעפרן, שגדל בספרד, משמש במנות רבות במטבח הספרדי. לאורך השנים נטמעו במטבח היהודי הספרדי תבלינים נוספים שהיו נפוצים במקומות בהם מגורשי ספרד התיישבו.
שבת
תבשיל השבת הידוע ביותר בקרב יהדות ספרד הוא החמין (מהמילה "חם"), המקביל לצ'ולנט האשכנזי ונודע בשמות נוספים בקהילות ישראל השונות. לאחר גירוש ספרד ב-1492, רבים נמלטו לצפון אפריקה דרך מצר גיברלטר. בצפון אפריקה, החמין התאים את עצמו לחומרי הגלם המקומיים ובמרוקו נודע גם בשם דפינה ("מכוסה").
בבוקר שבת היה נהוג להכין בורקס, בולמאס ובויוס. הבולמאס הוא מאפה בצורת שבלול העשוי מבצק דק ובתוכו מלית של גבינות עם תרד, מנגולד (פזי) או חצילים. הבויוס הוא מאפה העשוי מתערובת של קמח, שמן חמניות ומעט טחינה, לרוב ללא מלית, ומקובל להגישו לצד תה שחור וביצה קשה עם פלפל שחור.
מאפה נוסף, הפסטליקוס, המצופה בשומשום ובתוכו מלית בשר, צנוברים, ובצל, גם כן נחשב למאפה אופייני לבוקר שבת במטבח היהודי ספרדי, וכן הסמבוסק, כיס חצי עגול של בצק במילוי מחית חומוס, בצל מטוגן ותבלינים. על-פי היסטוריון האוכל גיל מרקס, הסמבוסק נעשה חלק מסורתי מסעודת השבת הספרדית במאה ה-13.
האבס קון ארוז הוא מאכל יהודי ספרדי שמקורו בירושלים. מאכל זה כולל אורז לבן ושעועית יבשה המבושלת ברוטב עגבניות, והוגש בעבר בצהרי שבת. היום הוא מוגש במסעדות פועלים בירושלים, לעיתים בליווי בקר, ונקרא בשפה העממית: "אורז שעועית".
במאה ה-16, יהודים שהתגוררו בחבל אנדלוסיה נהגו לאכול בשבת דגים מטוגנים בבלילה ("פסקדו פריטו"). מגורשי ספרד הביאו איתם את המנה כשהתיישבו באנגליה במאה ה-16, ובמרוץ השנים הוא הפך לבסיס למאכל הבריטי הידוע פיש אנד צ'יפס.
חנוכה
בחנוכה מוגשות מנות כמו קסולה (לביבות גבינה מתוקה), בורמואלוס (פריטר המטוגן בשמן עמוק), קציצות תרד ("קפטס דה אספינאקה"), קציצות כרישה ("קפטס דה פראסה") ושמליאס (מאפה מסולסל מטוגן).
ט"ו בשבט
לרגל ט"ו בשבט, נהוג להכין תבשיל חיטה מתוק הידוע בשם אשורה או טריגו קוצו. החיטה מבושלת בתערובת של סוכר, אגוזים קצוצים, קינמון ולעיתים גם פירות יבשים. היסטוריון האוכל הטורקי איילין אוניי טאן סבור כי מקור המנה דווקא בקהילה היהודית הרומניוטית שחיה באסיה הקטנה תחת השלטון הביזנטי, ולאחר מכן היא אומצה בידי מגורשי ספרד שהתיישבו באזור בסוף המאה ה-15, שעתה כבר היה חלק מהאימפריה העות'מאנית. בחלק מהקהילות היהודיות היה נהוג להכין מאכל זה כדי לחגוג את בקיעת השן הראשונה של תינוק. מאכל זה ידוע גם במטבח הארמני ובמטבח הטורקי בשם אשורה. בארמניה מכינים אותו בחג המולד ואילו בטורקיה מכינים אותו באזורים מסוימים לרגל העשוראא. במסורת של ערבי הגליל ישנו תבשיל דומה בשם "סנונייה", שגם אותו מקובל להכין עם צאתה של השן הראשונה של תינוק.
פורים
בפורים נהוג להגיש פזואלוס, בצק דק, מטוגן ופריך העשוי מקמח והרבה ביצים, ומקביל לאוזני המן. במטבח של יהדות מרוקו נהוג מאכל דומה בשם שבקיה.
פסח
ישנו הבדל ניכר בין המטבח הספרדי למטבח האשכנזי הנהוג בפסח בשל נושא הקטניות, שנאסרו למאכל ביהדות אשכנז. בעוד שהחרוסת הנהוגה אצל אשכנזים היא תערובת של תפוחים קצוצים ואגוזים מתובלים ביין וקינמון, החרוסת הספרדית מבוססת על צימוקים או תמרים ובדרך כלל סמיכה יותר.
בחג הפסח נהוג להגיש מנה קרה של דג קרפיון מטוגן עם רוטב אגריסטדה. מינה (המכונה סקאצ'י באיטליה) היא פשטידת בשר או ירקות עם מצות.
בקהילות יהודי ספרד יוצאי טורקיה נהוג להכין בורמואלוס לחג הפסח, אשר מוכנים מתערובת בסיסית של מצות, מים וביצים ממנה מלבבים לביבות בגדלים שונים ומטגנים בשמן עמוק. על גירסה אחת, מתוקה, בוזקים אבקת סוכר, וגירסה אחרת, מלוחה, נאכלת עם תבלינים, בצל קצוץ וגבינה בולגרית.
אלווירה נביאולינה
אלווירה סחיפזאדובנה נביאולינה (ברוסית: Эльвира Сахипзадовна Набиуллина; נולדה ב-29 באוקטובר 1963) היא כלכלנית ופוליטיקאית רוסייה המכהנת כנגידת הבנק המרכזי של רוסיה החל מיוני 2013.
ילדותה
אלווירה נולדה באוקטובר 1963 בעיר אופה שבבשקיריה לאביה סחיפזאדה סאיטדאדאייביץ', שעבד כנהג הובלות. אמה, זולייכה חמאטנורובנה, עבדה כפקידה במפעל לבניית רכיבים.
קריירה
לאחר שהשלימה תואר שני ב-1990,התקבלה לעבוד כמומחית ראשית בוועדה לניהול המדע והתעשייה, שלאחר התפרקות ברית המועצות הפכה לאיגוד הרוסי של אנשי העסקים והתעשיינים והייתה אחראית ליישום רפורמות כלכליות ועבדה באיגוד עד 1994.
בממשלת רוסיה
בשנת 1994 מונתה לסגנית ראש המחלקה לרפורמות כלכליות במשרד הכלכלה, ב-1996 מונתה לראשות המחלקה ולאחר שצברה די מוניטין מונתה ב-1997 לתפקיד סגנית שר הכלכלה.
לאחר פיטורי ממשלת צ'רנומירדין עברה למגזר העסקי ועבדה כסגנית יו"ר דירקטוריון פרומטורגבנק בשנים 1998–1999.
ב-1999 חזרה לממשלה ומונתה למנהלת מחלקה במשרד לפיתוח כלכלי של רוסיה.
עד שנת 2000 כיהנה כסגנית נשיא קרן המרכז ליישומיים אסטרטגיים. באותה שנה מונתה לכהן כסגנית השר לפיתוח כלכלי ומסחר.
בשנת 2003 התמנתה לנשיאת המרכז ליישומים אסטרטגיים, עד 2005 כשמונה לראשת המועצה המומחית להבטחת ארגון פסגת G-8 ברוסיה ב-2006.
לאחר מינויו של ויקטור זובקוב לראש ממשלת רוסיה וכינונה של ממשלת זובקוב, היא מונתה לתפקיד השרה למסחר ולפיתוח כלכלי, תפקיד שמילאה גם בתקופת ממשלת פוטין השנייה מספטמבר 2007 ועד מאי 2012.
במקביל כיהנה בתפקיד בכיר בחברת רוסטך והייתה חברת מועצת הדירקטוריון בגזפרום בשנים 2008–2011.
לאחר מינויו של ולדימיר פוטין לנשיא רוסיה היא מונתה לעוזרתו לענייני כלכלה.
נגידת הבנק המרכזי
ב-12 במרץ 2013 הועמדה כמועמדת לתפקיד נגידת הבנק המרכזי של רוסיה, באפריל 2013 מועמדותה אושרה על ידי הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית וב-24 ביוני 2013 מונתה לנגידה-אישה הראשונה ברוסיה. ב-22 במרץ 2017 אושרה כהונתה לקדנציה נוספת.