cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ואדים טישנקו
קריירת אימון
בשנת 1996 הצטרף טישצ'נקו לצוות המאמנים של קבוצת דניפרו דנפרופטרובסק והיה לעוזר המאמן של הקבוצה. בעונת 1998/1997 מילא את מקומו של מאמן הראשי של הקבוצה. בהמשך היה עוזר מאמן בקבוצת קריוובאס מהליגה האוקראינית הראשונה. בשנת 2001 שב לדניפרו והיה עוזר מאמן של הקבוצה עד יום מותו.
ב-14 בדצמבר 2015 מת ואדים טישצ'נקו באופן פתאומי מדום לב.
שואת יהודי הולנד
שואת יהודי הולנד היא השואה שעברה על יהודי הולנד, שהחלה עם כיבוש הולנד בידי גרמניה הנאצית במאי 1940, והסתיימה עם שחרור הולנד במאי 1945, עם כניעת גרמניה הנאצית. מתוך כ-140 אלף יהודים שהתגוררו בהולנד עם כיבושה, הערכה היא שמעל 75% מיהודי הולנד, או מעל 105 אלף יהודים, נרצחו בשואה. לאחר השחרור חזרו מעט יהודים להולנד והתקבלו בחוסר הבנה או חוסר אהדה גמורה על מה שעבר עליהם. "לא ידענו" טוענים הולנדים רבים לאחר השחרור מהכיבוש הגרמני.
רקע
יהדות הולנד התקיימה מהמאה ה-12. בשנת 1796, הולנד הייתה אחת המדינות הראשונות שהעניקה שוויון זכויות ליהודים. ערב מלחמת העולם השנייה חיו בהולנד כ-140,000 יהודים, שהיוו כאחוז וחצי מכלל אוכלוסיית הולנד. לפני המלחמה היהודים בהולנד נהנו מרווחה, ביטחון וסובלנות מצד השלטון והאזרחים והשתלבו בתרבות ההולנדית. רובם היו מבוססים מבחינה כלכלית, והם קיימו חיי קהילה פעילים.
הכיבוש הגרמני ותחילת רדיפתם של יהודי הולנד
במאי 1940 נכבשה הולנד בידי צבא גרמניה, באירוע שיזכר כתקרית פנלו ולאחר קרבות של 4 ימים בלבד, נכנעה הולנד. יהודים רבים ניסו לברוח לבריטניה ודרומה, ועשרות התאבדו. באופן כללי המשטר הנאצי התייחס להולנדים כשותפים פוטנציאלים והשקיע בתעמולה כדי לקרבם לתפיסותיו.
בחודשים הראשונים נהגו הגרמנים באיפוק יחסית. בהוראתו המפורשת של אדולף היטלר הוקם ממשל אזרחי של אנשי SS. מונה נציב בשם ארתור זייס-אינקווארט, וחמישה אנשי ממשל נוספים שתפקדו כעין שרים לכספים וכלכלה, ענייני חוץ, ביטחון, צבא ומשטרה. לצד ממשלה זו הייתה גם ממשלה הולנדית, אך כיון שהמלכה וממשלתה גלו לבריטניה, היו מנהלי משרדי הממשלה שמונו מטעם הנאצים הסמכות הגבוהה ביותר. בתחילה ניתן לממשל ההולנדי לפעול, אך עד מהרה הוחלף. ההנהגה של כוחות הכיבוש הגרמנים בהולנד הייתה חדורת מוטיבציה נאצית, ודאגה להקים מערכת יעילה לרדיפת יהודים.
ב-8 באוגוסט 1941, יצא 'צו ה'לירו' הראשון' [De eerste LiRo verordening] הטיפול ברכוש יהודי. כל הרכוש וההון היהודי היה צריך לעבור לבנק הגזל ליפמן, רוזנטל ושות'
ב־28 באוגוסט 1940 נאלצו מחלקות ממשלתיות להבטיח לא לשכור יהודים. ב--5 באוקטובר התבקשו עובדי מדינה לחתום על הצהרות מוצא ארי. ב-22 באוקטובר נדרשו עסקים יהודיים להירשם. ב-4 בנובמבר 1940 יהודים פוטרו ממשרות ממשלתיות; מבצע שהושלם עד ינואר 1941.
בפברואר 1941 הורו הגרמנים על הקמת יודנרט של כלל יהודי הולנד, יודנרט שכונה "יודסה ראט פור אמסטרדם". באותו חודש נעצרו כ-400 צעירים יהודים באמסטרדם, ובהמשך גורשו למחנות הריכוז בוכנוואלד ומאוטהאוזן ונספו כולם, להוציא אחד. המנהל האזרחי ההולנדי, שפעל תחת הוראות הכיבוש הנאצי, קיבל בהכנעה את הצעדים נגד היהודים. אבל מאסר היהודים ב-1941 ושילוחם למחנות ריכוז בגרמניה עורר זעם רב בקרב ההולנדים. ב-25 בפברואר 1941, הוכרזה שביתה על ידי איגודי פועלים הולנדים, הזכורה עד היום כ'שביתת פברואר'. בשיאה הקיפה השביתה כ-300 אלף עובדים, והיא מהווה את פעולת ההתנגדות הציבורית ההמונית הראשונה שביצעו לא יהודים כנגד הפגיעה ביהודים בשטחי הכיבוש הגרמני. השביתה דוכאה ביד רמה, ואחרי שהגרמנים הפעילו לחץ כבד, היא הופסקה.
עד ספטמבר 1941 נעצרו עוד מאות יהודים וגורשו למאוטהאוזן. בסוף 1941 הודיעו הגרמנים ל"יודסה ראט" על הקמת מחנות עבודה ליהודים. הייתה זו הסוואה למחנות שנועדו לרכז את היהודים לשם גירושם למחנות ההשמדה. הגרמנים הורו שמחודש מאי 1942 יהיה על היהודים לענוד את הטלאי הצהוב. הטלאי בהולנד נשא את הכיתוב JOOD בשפת המקום.
שילוחים להשמדה
בקיץ 1942 החלו שילוחים של יהודים מהולנד למחנות ההשמדה במזרח אירופה. השילוח בוצע ממחנות הריכוז וסטרבורק בצפון מזרח הולנד (שנפתח בתחילת 1942) ופוכט בדרום הולנד (שנפתח בתחילת 1943). ליהודים המגורשים נאמר שהם נשלחים למחנות עבודה בגרמניה. הגרמנים המגרשים הסתייעו בשיתוף פעולה מסיבי של עובדי הרשויות הציבוריות ורשויות התחבורה ההולנדיים.
בעקבות תחילת הגרושים למחנות המוות בקיץ 1942, מחו הכנסיות הקתוליות בהולנד. כתגמול על כך גירשו הגרמנים את היהודים שהוטבלו לנצרות. בתקופה הראשונה והגורלית של הגירושים, היהודים יכלו לסמוך אך ורק על עצמם במציאת מקומות מסתור. בהמשך הוקמו באופן ספונטני קבוצות הצלה הולנדיות של סטודנטים או של חוגי הכנסייה שסייעו ליהודים למצוא מקלט, ופעלו בעיקר להצלת ילדים.
בספטמבר 1942, הוקמו בהולנד יחידות מיוחדות של הולנדים משתפי פעולה עם הנאצים, שאנשיהן פעלו לצוד יהודים מסתתרים. לעזרתן של יחידות אלה פעלו מלשינים שהסגירו יהודים מסתתרים. בין היחידות הללו נמנית הקולונה הנייקה, שאנשיה הסגירו יהודים תמורת תשלום. מחתרת הולנדית מאורגנת ועם שליטה מרכזית, הוקמה ב-1943, לאחר שהגרמנים החלו לגייס הולנדים לעבודות כפייה. בתקופה זו כבר גורשו מרבית יהודי הולנד למחנות ההשמדה. בחודשים מרץ–יולי 1943 הגיעו לסוביבור 19 משלוחים עם כ-35,000 יהודים מהולנד. בספטמבר 1944, בתקופת מבצע מרקט גארדן (מבצע כושל של בעלות הברית המערביות בדרום הולנד), יצאו הגירושים האחרונים מהולנד לאושוויץ, טרזין וברגן-בלזן.
ב-5 וב-6 בספטמבר 1944 פינו הגרמנים את מחנה הריכוז פיכט לנוכח התקדמות בעלות הברית, והאסירים נשלחו לזקסנהאוזן. ב-26 באוקטובר 1944, שחררה הדיוויזיה הקנדית המשוריינת הרביעית את המחנה. באותה עת היו במחנה כ-500–600 אסירים שנותרו בחיים, ויועדו להיות מוצאים להורג באותו אחר הצהריים. כ-500 גופות של אסירים נתגלו בערימות ליד השערים, לאחר שנרצחו בבוקר אותו יום. ב-12 באפריל 1945 שחררו חיילים קנדים את מחנה הריכוז וסטרבורק. באותה עת היו כ-900 אסירים יהודים במחנה. המחנה חזר לשליטת הולנד, אבל האסירים נאלצו להישאר שם עוד שבועות אחדים עד שהותר להם לחזור לביתם.
כ-107,000 יהודים גורשו מהולנד למחנות השמדה ומתוכם שבו רק 5,000. כ-102,000 יהודים מתוך 140,000 יהודים שהיו בהולנד בתחילת המלחמה (מהם פליטים יהודים-גרמנים) נספו בשואה. על פי הערכה, כ-25,000 יהודים הסתתרו במקומות מסתור בהולנד. שליש מהם נחשפו בגלל מעשי הלשנה ושני שלישים – ניצלו.
חסידי אומות העולם מהולנד
כ-5,900 אישים מהולנד שהצילו יהודים בתקופה זו, או ניסו להצילם, תוך סיכון חייהם-שלהם, וללא קבלת תמורה, הוכרו בתואר חסיד אומות העולם. בהם היו חברים בקבוצת בני-בלי-שם, תושבים בכפר ניולנדה ועוד. רוב יהודי הולנד שניצלו מהשואה ניצלו הודות לסיוע של חסידי אומות עולם אלה.
זיכרון והנצחה
במחנה הריכוז וסטרבורק חנכה המלכה יוליאנה אנדרטה בשנת 1970. מאז 1983 קיים מוזיאון 3 ק"מ לפני הכניסה לאתר זיכרון המציג את ההיסטוריה של מחנה המעבר וסטרבורק.
אתר ההוצאה להורג ומחנה הריכוז פיכט מכילים אנדרטה לאומית ומוזיאון חינוכי בשם Nationaal Monument Kamp Vught.
בשנת 1958 החליטה הממשלה ההולנדית להפוך את מבנה התיאטרון ההולנדי, או הוֹלַנְדְסֶה סְכַאוּבּוּרְך (בהולנדית: Hollandsche Schouwburg – "התיאטרון ההולנדי"), לאתר זיכרון הולנדי לקורבנות הנאצים. מבנה זה שימש בתקופת הכיבוש הנאצי מקום לריכוז יהודי אמסטרדם בטרם שליחתם למחנה וסטרבורק ולמחנות אחרים.
בשנת 1960 הוקם באמסטרדם מוזיאון בית אנה פרנק המוקדש לזכרה של אנה פרנק ולהנצחת השואה. מספר המבקרים במקום עלה בהדרגה. ב-28 בספטמבר 1999, בתום השיפוץ השני, נחנך המוזיאון בנוכחותה של ביאטריקס, מלכת הולנד, ונכון לשנת 2007 ביקרו בו למעלה ממיליון מבקרים בשנה. פסלים לכבודה של אנה פרנק מוצגים במקומות שונים בהולנד כולל באוטרכט ומוזיאון מאדאם טוסו, באמסטרדם, ואנדרטאות לזכרה מוקמו גם במקומות שונים ברחבי העולם.
ב-7 בפברואר 2020 נחנכה בתחנת הרכבת של אאסן [Assen] אנדרטה לזכר משלוחי היהודים ברכבות ממחנה ווסטרבורק למחנות המוות במזרח. האנדרטה עשויה מקנבס גדול ועליו צילומי דיוקן וגלויות שהושלכו מהרכבות. בעזרת קוד אפשר לקבל מידע על האנשים. לדברי חאוידו אבאויס [Guido Abuys] מ'מרכז הזיכרון של מחנה ווסטרבורק' "הגלויות הן סימן החיים האחרון שהאנשים השליכו מהרכבות בתקווה שמישהו יעביר הודעות אלו למשפחותיהם." האנדרטה הזו היא חלק ממבצע 'דרך הרדיפות 1944-1942 ' [Route van Vervolging 1942-1944], שבה יקימו סימונים לאורך מסלול נסיעות הרכבות הללו. מתוך 93 המשלוחים שיצאו מווסטרבורק רובם עברו בדרך זו. "אז אתה מדבר על יותר מ-100.000 אנשים" אמר אבאויס. גם בתחנת הרכבת של הארן [Haren] חנכו באותו יום אנדרטה כזאת.
ההיפוגאום של חל-ספליני
ההיפוגאום של חל-ספליני (מלטזית Ħal-Saflieni) הוא מבנה תת-קרקעי בשטח של כ-500 מ"ר בעיר פאולה במלטה. ההיפוגאום מחולק לשלושה מפלסים - העליון מתוארך ל-3600 עד 3300 לפנה"ס, המרכזי ל-3300 עד 3000 לפנה"ס, והתחתון שעומקו המרבי 10.6 מטר מתחת לפני הקרקע, מתוארך ל-3150 עד 2500 לפנה"ס. ההיפוגאום הוא מבוך הבנוי מחדרים, אולמות ומעברים חצובים בסלע, בגדלים ובאיכויות גימור שונים. הסברה היא כי שימש כמקדש, ובשלב כלשהו הפך לאתר קבורה שהכיל את שרידיהם של כ-7,000 בני אדם. האתר הוא המקדש התת-קרקעי הפרה-היסטורי היחיד בעולם. הממצא המפורסם ביותר באתר הוא פסל האשה הנמה המוצג כיום במוזיאון הארכאולוגי של מלטה.
גילוי ומחקר
המבנה התגלה באקראי ב-1902 על ידי בנאי שחצב יסודות לבתים ופער פתח בתקרת המבנה. הכומר מנואל מגרי הופקד על חקירת האתר אך הוא נפטר ב-1907 ורישומיו אבדו. לאחר מכן מונה סיר טמי זמיט לתפקיד, וחפירותיו הניבו ממצאים רבים, ובכלל זה חרסים, עצמות אדם, תכשיטים ופסלוני חיות. עם הכרזתו של המקום כאתר מורשת עולמית בשנת 1980 נופקו בולים לציון האירוע. ההיפוגאום היה סגור לקהל לצורכי עבודות שימור משנת 1992 ועד 1996, עת נפתח לביקור שוב. מאז מבוקרים הטמפרטורה, הלחות והרכב האוויר שבו, ובכל יום רשאים 80 איש לכל היותר לבקר באתר.
המפלס העליון
המפלס העליון מגיע לעומק של כשלושה מטרים וחלק מחדריו הם מערות טבעיות שהורחבו מאוחר יותר באופן מלאכותי. מפלס זה הוא הקדום ביותר והוא כולל מעבר מרכזי עם אולמות קבורה משני צידיו ובור מים בעומק של שמונה מטרים.
המפלס האמצעי
המפלס האמצעי נחצב לאחר שהמפלס העליון שוב לא ענה על הצרכים ועומקו 4 עד 6 מטר. מפלס זה הוא הגדול מבין השלושה ובו אולם מרכזי עגול עם מספר שערי טריליתון, חלקם מובילים לאולמות אחרים וחלקם חסרי מוצא. רוב קירותיו של האולם המרכזי נצבעו באוכרה, ובחדר זה נמצא פסל האשה הנמה. חדר האורקל נמצא מערבית לחדר המרכזי וצורתו מלבנית. אחד המאפיינים המעניינים של חדר זה הוא שקול גברי יוצר בו הד ואילו קול נשי לא. במרכזו של המפלס נמצא בור הנחשים אשר שימש ככל הנראה לאחסנת נחשים או לאחסון זבחים. בצידו הדרומי של המפלס נמצא חדר האורקל.
המפלס התחתון
המפלס התחתון בעומק של 8 עד 10.6 מטר קטן בהרבה מקודמו ומאחר ולא נמצאו בו עצמות או ממצאים אחרים, הסברה היא כי שימש כמחסן בלבד, אולי לתבואה.
Battlefield 3
המשחק יצא כהמשך ישיר ל-Battlefield 2, למרות פיתוח משחקי Bad Company בין השניים ופיתוחם של המשחקים החינמיים Battlefield Play 4 Free ו-Battlefield Heroes. בדומה לקודמיו בסדרה, מכיל באטלפילד 3 מרכיב נרחב של משחק רשת רב-משתתפים (multiplayer) המתקיים בסביבת משחק בו השחקן בוחר בין מפות שונות המופעלות בשרתים שונים. על השחקן לבחור באחד מארבעה סוגי תפקיד צבאי אליו יכול השחקן להשתייך במהלך המשחק: לכל תפקיד יש את הכלים וכלי הנשק המיוחדים לו, על מנת למלא את משימתו בשדה הקרב. בנוסף, ברחבי המפה השחקן יכול למצוא כלי רכב שונים בהם טנקים ומטוסי קרב הממוקמים בבסיסי הקבוצות ובנקודות המשתייכות לקבוצה בהם יכול להילחם כנגד האויב. בנוסף למרכיב המשחק ברשת שמשותף לקודמיו בסדרה, מכיל באטלפילד 3 גם מצב משחק יחיד בו השחקן מלווה מספר דמויות במהלך עלילה דמיונית כנגד ארגון טרור בשם ה-PLR והלחימה כנגדו באיראן ולאחר מכן בפריז וניו יורק. גרסת הפרימיום של המשחק מאפשרת לשחקן לקבל את חמש ההרחבות ועוד בונוסים רבים.
עלילה
העלילה עוקבת אחרי סמל בלקברן (Blackburn) בשנת 2014. בלקברן מוחזק אצל ה־CIA שחוקרים אותו בחשד לרצח מפקדו. בתחילת כל שלב מנהל מוצגת שיחה של בלקברן עם שני החוקרים שלו. המשחק מתחיל בגבול עיראק-איראן כאשר יחידתו של בלקברן בפיקוד קפטן קוֹל (Coel) מגיעים לעיר כדי להילחם בארגון הטרור PLR בפיקודו של אל-באשיר (Al-Bashir). בהמשך בטהראן מגלים מספר חיילים בבנק המרכזי כספת ובה פצצת אטום אחת ושני ארגזים לשניים נוספות. הסיפור ממשיך לטהראן, איראן. בטהראן פוגשים היחידה לראשונה בסולמון (Solomon), טרוריסט מסוכן אשר ה־CIA מנסים לטעון לבלקברן שהוא בכלל חבר, אבל למעשה הוא זה שמפעיל את אל-באשיר וארגון הטרור שלו. בסופו של דבר דימה (Dima) - סוכן רוסי ועוד שניים, ולדימיר (Vladimir) וקיריל (Kiril) פורצים לביתו של סוחר נשק רוסי-קפרוב (Kafarov), ומגלים ממנו מידע על שתי הפצצות הנוספות שאמורות להישלח לניו יורק ופריז. תוך כדי משימת הרוסים אצל קפרוב מגיע בלקברן ודימה מסביר לו על זה ומבקש את עזרתו למנוע את הפיגועים. המפקד קול פורץ פנימה ודימה אומר לבלקברן שאם הוא לא יירה מייד בקול אז תפתח מלחמה בין ארצות הברית לרוסיה (בגלל הפיגועים). בלקברן יורה בו ועל זה ה־CIA חוקרים אותו. בפריז שלושת הרוסים הורגים מספר טרוריסטים ומגיעים לרכבת שם הפצצה מתפוצצת לפני שהם מנטרלים אותה. בניו יורק מוכנס אחד מחבריו של בלקברן לחדר החקירות והשניים מצליחים לברוח ממטה ה־CIA. בלקבארן קופץ על הרכבת התחתית שעליה השתלטו טרוריסטים ובראשם סולומון. הוא מצליח להרוג טרוריסטים עד שהוא נתקל בסולמון. סולומון מפעיל מטען שמפוצץ חלק מהרכבת. בלקברן מצליח לברוח ולבסוף ברחוב הוא הורג את סולמון ומציל את ניו יורק רגע לפני הפעלת הפצצה. בסוף המשחק רואים את דימה, שסובל מהרעלת קרינה, כותב על מאמציו שלו ושל בלקברן לעצור את סולומון ומתכוון להתאבד.
מצב רב-משתתפים (Multiplayer)
סדרת המשחקים ידוע בהתמקדות בחוויית המשחק במצב המרובה משתתפים, בפלטפורמת מחשב האישי ניתן לשחק בשרתים של עד 64 שחקנים בעוד בקונסולות הטלוויזיה (PS3 ו-XBOX360) ניתן לשחק בשרתים של עד 24 שחקנים.
לפני המשחק כאמור, על השחקן לבחור אחד מארבעת תפקידי הלחימה: צלף (Recon), מהנדס (Engineer), מקלען (Support) רובאי (Assault).
פיתוח
המשחק במקור פותח עבור פלטפורמת המחשבים בלבד, אך בשלבי האמצע של הפיתוח החליטו גם לפתח גרסאות לקונסולות. מנוע המשחק, Frostbite 2, העלה את הגרפיקה לרמה חדשה שלא נראתה עד כה במשחקי מחשב על ידי שיפורים בגרפיקה, בטכנולוגיית אנימציה חדשנית שהעניקה לדמויות מראה מציאותי, ובאפקט ההריסה של חפצים שעכשיו נראה יותר ריאליסטי. מנוע המשחק משתמש בפריסת תצוגה Direct3D 10 ו-11 מה שמבטיח שהמשחק ירוץ על Windows Vista ומעלה בלבד.
הרחבות
למשחק ישנן חמש הרחבות שהן:
Back to Karkand
הוא שוחרר ל-Xbox 360 ול-PC, בעוד של-פלייסטיישן 3 הוא שוחרר שבוע לפני כן. הוא עולה 15$ (15 דולר), אך חופשי לכל המשתמשים שרכשו את המהדורה המוגבלת. המשחק כולל ארבע מפות מהמשחק BF2 וחידוש אותן בהתאם למנוע של המשחק, כלי רכב חדשים [הנמצאים רק בהרחבה זו] ועשרה כלי נשק חדשים, אשר ניתן למצוא אותם בפרופיל השחקן.
Close Quarters
ב-2012 יצאה הרחבה חדשה וגדולה יותר מההרחבה הקודמת. הרחבה זו מציעה ארבע מפות חדשות [הקטנות ביותר במשחק], עוד עשרה כלי נשק חדשים, הריסה ב-HD,שני מצבי משחק חדשים ועשרה כלי נשק חדשים.
Armored Kill
ההרחבה השלישית, הגיעה ב-4 בספטמבר 2012 למשתמשי PS3, וב-11 בספטמבר למשתמשי ה-Xbox 360 וה-PC. בהרחבה זו יש כלי רכב משוריינים חדשים, בעיקר טנקים, טרקטורונים ותותחים ניידים, וגם מפה חדשה שהיא ככל הנראה המפה הגדולה ביותר בסדרת Battlefield (סדרת משחקים) [Bandar desert]
Aftermath
ההרחבה הרביעית, הגיעה ב-27 בנובמבר 2012 למשתמשי ה-PS3, וב-4 בדצמבר הוא שוחרר למשתמשי ה-Xbox 360 וה-PC למשתמשי "פרמיום", ב-11 בדצמבר למשתמשים שהם לא "פרמיום" ל-PS3, וב-18 בדצמבר למשתמשי ה-Xbox 360 וה-PC למשתמשים שהם לא "פרמיום". והיא עוסקת בעיקר במלחמה בשטח בנוי וצפוף וכל המפות בהרחבה הרוסות [כלאחר רעידת אדמה].
End Game
ההרחבה החמישית והסופית, שוחרר למשתמשי "פרימיום" ב-PS3 ב-5 במרץ 2013, ואל משתמשי ה"פרימיום" ב-Xbox 360 וה-PC ב-12 במרץ 2013, ולאחר מכן למשתמשים שהם אינם "פרמיום" ב-PS3 בתאריך ה-19 במרץ 2013, ולמשתמשים שהם לא "פרימיום" ב-Xbox 360 וה-PC בתאריך ה-26 במרץ 2013, ובה נוספו שני מצבי משחק חדשים, "תפוס את הדגל" שהופיע בBattlefield 2, ומצב המשחק "עליונות אווירית" שהוא בעצם קרב [Conquest domination] אוויר אחד גדול בין שתי קבוצות.
עלוקות
העלוקות (שם מדעי: Hirudinida) הן תת-מחלקה של תולעים טבעתיות. בתת-מחלקה זו מוכרים כ-600 מינים של עלוקות. גופן של העלוקות פחוס, מוארך וצבוע בצבעים זוהרים שונים: ירוק, חום, שחור, אדום או כחול, דומות במראן הכללי לחשופיות, הן עשויות טבעות-טבעות. אורכן של העלוקות נע בין סנטימטר בודד ל-15. עיני העלוקות סדורות בקדמת הראש בזוגות, מספרן משתנה בין המינים השונים ונע בין 4 ל-10 עיניים. העלוקה מתקדמת באמצעות שני כפתורי הצמדה, הן נאחזות בעצם בעזרת הכפתור האחורי ואז מתקדמות, נאחזות בעזרת הכפתור הקדמי, מושכות את גופן וכן פעמים רבות. פה העלוקה מכיל במינים מוצצי הדם כמה שורות של שיניים קטנות דמויות מסור ומנגנון שאיבה, הוא מצוי בחלק הקדמי של הראש ליד כפתור ההצמדה הקדמי. העלוקות הן אנדרוגיניות, כלומר, לכל עלוקה יש איברי רבייה זכריים וגם איברי רבייה נקביים. הן מזדווגות זו עם זו כשכל אחת מפרישה לגוף השנייה זרע ומפרה אותה.
תזונה
יש בין העלוקות אוכלות בשר (תולעים, שלשולים וזחלים), אוכלות פגרים ועלוקות האוכלות פירורי חומר אורגני, אולם רובן הן טפילים המוצצים את דמם של בעלי חיים שונים, כגון: יונקים, עופות ודגים. הן נצמדות אל הפונדקאי, נדבקות אליו ומוצצות את דמו אל תוך תאים מיוחדים בגופה המיועדים לאחסון דם. העלוקה מזרימה חומר מרגיע המונע מקורבנה לחוש בה ולאחר מכן מזרימה לפצע חומר בשם הירודיון המונע את קרישת הדם. לאחר שהיא מתמלאת, היא נושרת מעל הפונדקאי והדם שמילאה מספיק לה למשך כמה שבועות. העלוקות מוצצות הדם מסוכנות, מוטב לא לנסות לחשפם או ללוכדם למרות צבעיהם המושכים.
מקומות גידול
העלוקות זקוקות ללחות רבה כדי להתקיים, לכן, רוב העלוקות חיות ליד מקווי מים, יש החיות רק בתוך המים, יש החיות במים וביבשה ויש החיות רק ביבשה. העלוקות הללו מצויות בג'ונגלים לחים וביערות גשם במזרח אסיה. הן נמצאות על הקרקע או בסבך וממתינות ליונקים שיתקרבו אליהן ונצמדות אליהם. אין לפונדקאי כל אפשרות להימנע מהן, בגלל החומר המאלחש שהן מפרישות ושבגללו לא ניתן להרגיש אותן. הן ניתנות לזיהוי על פי הדימום שהן גורמות וגם אז, יקשה על הפונדקאי לעצור את הדם עקב החומר-מונע-קרישה שהעלוקה מפרישה.
העלוקות בשימוש הרפואה
העלוקה הרפואית (Hirudo medicinalis) מסוגלת למצוץ פי חמישה דם ממשקל גופה ומפרישה לפצע חומר נוגד קרישה המותיר את הפצע מדמם עד כ-10 שעות. ברפואה המסורתית היא שימשה בהליכים רפואיים בעיקר להקזת דם. ברפואה מודרנית יש לה עדיין מספר שימושים, והעיקרי בהם הוא בניתוח לחיבור מחדש של רקמות, למשל: אצבע גדומה. עקב אי-יכולת המנתחים לחבר מחדש את הוורידים (כשמחברים אך ורק את העורקים הראשיים), דם זורם לתוך הרקמה אך לא יוצא ממנה; העלוקה מוצצת עודפי דם, וחשוב מכך, מפרישה כל הזמן נוגדי קרישה למקום הנדרש, וזה מאפשר לגוף לבנות מחדש את הוורידים שנקטעו.
טקס פרסי לורנס אוליבייה 1993
טקס הענקת פרסי לורנס אוליבייה לשנת 1993 נערך בלונדון על ידי האיגוד של תיאטרון לונדון כהוקרה על הישגים בתיאטראות וסט אנד.
הפקות עם מועמדויות וזכיות מרובות
ההפקות הבאות היו מועמדות למספר פרסים:
ההפקות הבאות זכו במספר פרסים:
Million to One
Million to One (בעברית: מיליון לאחד) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית-קובנית קמילה קביו, מתוך פסקול הסרט "סינדרלה". השיר יצא לאור ב-21 ביולי 2021, על ידי חברת התקליטים אפיק רקורדס, לפני יציאת הפסקול עצמו, כסינגל השיווקי הראשון מתוכו. הוא נכתב על ידי קביו ביחד עם סקוט האריס.
השיר הגיע למקום ה-32 במצעד הסינגלים החמים של ניו זילנד.
רקע וכתיבה
באפריל 2019 פורסם כי קמילה קביו הקליטה את פסקול הסרט "סינדרלה". באוקטובר 2020 אישרה אידינה מנזל כי "[לה ולקמילה] יש גם שירים מקוריים". ביוני 2021 פורסם קטע מהשיר בטריילר של הסרט, כאשר הבמאי של הסרט, קית' האריסון, חשף את שם השיר. ב-28 ביולי 2021 דלפה לאינטרנט גרסת הדמו של השיר שהוקלט בשנת 2019. ב-27 באוגוסט 2021 פורסם רמיקס הפופ הרשמי של השיר, שנוצר עבור ניסיון להעלות את הפופולריות שלו ברשת החברתית, טיקטוק. רמיקס הפופ יצא לאור באופן רשמי ב-3 בספטמבר 2021, יחד עם מהדורת הדלוקס של הפסקול. בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-9 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר, שביים קיי קנון, הוצג בבכורה עולמית ב-31 באוגוסט 2021 בערוץ ה-Vevo הרשמי של "סינדרלה".
רחוב תל חי (כפר סבא)
מבנה הרחוב
הרחוב חוצה את העיר מצפון לדרום. בחלקו הצפוני הוא נפגש עם רחוב בן יהודה, שם נמצא בית הספר בר לב. במורד הרחוב ניכרת הבנייה של בניינים רבי קומות בעלי גגות רעפים. כאשר ממשיכים בכביש דרומה נתקלים בכיכר האקליפטוס, כיכר ובה עץ אקליפטוס בודד. כאשר נבנה הכביש הוחלט לשמור את העץ ועל כן הוא נשמר במרכז הכביש והפך לסמל של השכונה. העץ, מסוג אקליפטוס המקור, ננטע לראשונה בשנות השלושים והיווה נקודת ציון בין בתי המושבה לכפר טאריק-אל חראם, היום דרך בן יהודה. מצידו המערבי של הכביש נמצא בית הספר הדתי-ממלכתי "תורה ומדע".
מעט אחר כך נמצאת תחנה מרכזית כפר סבא, שהיא התחנה הגדולה ביותר בעיר. בסביבת הרחוב של התחנה קיימות חנויות רחוב רבות, בהן מספרות, מכולות, גלידריות, חנויות גיימינג, מאפיות ועוד. חלקו הדרומי של הרחוב כולל בניינים רבי קומות נוספים, ובסופו הוא מתחבר לגשר תל-חי שממשיך אל כביש 531.
אורכו הכולל של הרחוב הוא 1.68 קילומטר.
תוכניות לעתיד
ישנו תכנון לבנות מחדש את כביש הרחוב מתחילתו ועד סופו ולהוסיף לו שני מסלולים באופן סדיר (חלק מהרחוב כולל רק נתיב אחד), שבילי אופניים וחנויות רחוב נוספות גם בחלקיו הצפוניים, בדומה לרחובות כצנלסון וסוקולוב. עבור המבצע הוקצו 1.428 מיליון שקל, מהלך שספג ביקורות מצד האופוזיציה בעירייה.
בנוסף, תכנון המטרו הארצי כולל חמש תחנות בעיר כפר סבא, אחת מהן ברחוב תל חי.
רנה נוויל
רְנֶה נֶוויל (René Victor Neuville; 30 באוקטובר 1899, גיברלטר – 23 ביוני 1952, ירושלים) היה דיפלומט צרפתי, שכיהן כקונסול צרפת בירושלים, ומחלוצי המחקר הפרהיסטורי בארץ ישראל.
קורות חייו
רְנֶה נֶוויל, שנולד בגיברלטר בעת שאביו שירת כקונסול צרפת במקום, הצטרף לשירות החוץ הצרפתי מיד בתום מלחמת העולם הראשונה. תחילה הוצב בטנג'יר ואחרי כן בוֶנטימיליה שבאיטליה, שם התמקד בלימודי אגיפטולוגיה. ב-1927 הוצב בירושלים כסגן הקונסול הצרפתי, ובמשך אחת-עשרה השנים הבאות התמסר לחקר הפרהיסטוריה של ארץ ישראל. רנה נוויל היה פעיל בחברה המזרחנית הארץ-ישראלית וחבר הנהלתה, ובשנת 1931 אף כיהן כנשיא החברה. כמו כן היה חבר במועצה הארכאולוגית המייעצת של מחלקת העתיקות המנדטורית. ב-1937 הוצב מטעם משרד החוץ של צרפת בארצות צפון אפריקה, ובשהותו במרוקו המשיך במחקריו באתרים פרהיסטוריים. אחרי מלחמת העולם השנייה, שבמהלכה הצטרף לכוחות צרפת החופשית, מונה לקונסול הכללי של צרפת בארץ ישראל ובעבר הירדן ושימש בתפקיד זה עד למותו.
חלקו במחקר הפרהיסטורי
במרוצת השנים שבהן שהה בארץ (1928–1937, 1946–1949) ניהל רנה נוויל חפירות באתרים פרהיסטוריים במדבר יהודה מטעם המכון לפלאונטולוגיה של האדם בפריז: במערות אֻם קַטַפָה, אבו זיף, צַחבָּה, א-טַבַּן, אֻם נְקוּס, עֵין סַח'רי, אֻם א-זֻויתינה ואֻם קַלעָה, במחסי-הסלע עִרק אל-אחמר ואל-קֻצַיר, וכן בטרסות אל-חִ'יאם ואבו זיף. בשנים 1929–1934 השתתף בחפירותיו של אלכסיס מאלון בתלוליות ע'סול מטעם המכון האפיפיורי למקרא, ובשנים 1934–1935 חפר לצד משה שטקליס במערת קפזה (קדומים) שלמרגלות הר הקפיצה. לפני פטירתו ב-1952 הספיק לחפור שנית באום קטפה ולקבל לידיו שני אוספים מן החפירות שערכו עוזריו הבדואים באתרים נוספים, ואלה פורסמו על ידי ז'אן פרו.
כבר ב-1934 סיכם נוויל, לראשונה, את הסכימה של שלבי התקופה הפלאוליתית העליונה בארץ ישראל. נוויל, לצד דורותי גארוד ואלפרד רוּסט, שחפר בסוריה, התווה את המסגרת הכרונו-תרבותית של הפרהיסטוריה באזורנו המשמשת בעיקרה עד היום. לפני פטירתו הספיק נוויל להפיק את חיבורו המקיף על התקופות הפלאוליתית והמזוליתית במדבר יהודה, שבו הציג את תוצאות מחקריו ועליו זכה בפרס בּוֹרדין (Prix Bordin) מטעם האקדמיה לכתובים ולספרות המסונפת למכון של צרפת. החיבור כלל גם את מחקריהם של עמיתיו, הגאולוג יעקב בן-תור והזואולוג גאורג האז מהאוניברסיטה העברית ושל הארכאולוג ז'אן פרו והפלאונטולוג ריימונד וופרי (Vaufrey) מהמרכז הלאומי למחקר מדעי בצרפת.
נציג צרפת בארץ ישראל
כנציג צרפת בארץ ישראל ובעבר הירדן פעל נוויל בהתאם לעמדת ממשלתו למען בינאום ירושלים (לפי תוכנית החלוקה מ-1947) מתוך ההכרה שרק במסגרת זו יובטחו המקומות הקדושים לנוצרים ונחלותיה ההיסטוריות של צרפת בירושלים ובסביבתה. נוויל היה חבר בוועדה הקונסולרית שמינתה מועצת הביטחון של האו"ם ב-1948 להפסקת האש בירושלים ובחלק מתקופת פעולתה עמד בראשה. על אף ההפגזות שניתכו על ירושלים במלחמת העצמאות לא עזב נוויל את מגוריו בקונסוליה ואף הקפיד על הנפת דגל צרפת מדי יום ביומו. בשנים סוערות אלה לא היה בכוחו להתמקד בפעולה מדעית כאוות נפשו, אף שלא הרפה ממנה.
רנה נוויל היה מעוטר לגיון הכבוד הצרפתי (ב-1936 התכבד בדרגת אביר וב-1948 הועלה לדרגת קצין) ובעל דרגת מפקד במסדר אבירי הקבר הקדוש.
נוויל נפטר ב-1952 בירושלים אחרי מחלה קשה. מסע ההלוויה יצא מבניין הקונסוליה הצרפתית, עבר בשער מנדלבאום והסתיים בכנסיית סנטה אנה שבעיר העתיקה, שם נקבר.
א"ל סוקניק, ראש המחלקה לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית, הדגיש בהספדו את הלהט שאִפיין את נוויל הן במילוי תפקידו כנציג ממשלת צרפת והן בעבודת המחקר המדעי.
ירך
ירך (TA: Femur) היא החלק העליון של הרגל. מבחינה אנטומית היא מוגדרת כנמצאת בין אזור האגן לברך.
הירך בנויה מעצם הירך, וממסה גדולה של שרירים המניעים את מפרק הירך ואת הברך. דרך הירך עוברים כלי דם ועצבים גדולים האחראים לאספקת הדם ולעצבוב של הירך ושל הרגל כולה. המבנים בירך משתתפים במילוי תפקידי הגפה התחתונה, כגון מתן ניידות, שמירה על שיווי המשקל ונשיאת משקל הגוף.
אנטומיה
הגבול העליון של תחום הירך (Regio femoris) הוא תל הירך הגדול, שנמצא בחלק העליון של עצם הירך, והגבול התחתון של תחום הירך הוא מפרק הברך, שהוא המפרק המחבר בין הירך לשוק. בלתי נפרד מתחום הירך הוא תחום החלציים (Regio coxae), הנמצא מעט מעל תחום הירך, כאשר גבולו התחתון הוא תל הירך הגדול, וגבולו העליון הוא רכס הכסל של עצם הכסל. מעל חלקה האחורי של הירך נמצא תחום העכוז המכיל שרירים המשפיעים על הירך וכן כלי דם ועצבים שחלקם מגיעים לירך.
עצם הירך
עצם הירך, הבסיס הגרמי של הירך, היא העצם הגדולה והחזקה ביותר בגוף האדם. היא ממוקמת בשלד בין עצמות האגן לבין השוקה. ראש עצם הירך מופרק עם שקע המרחשת באגן להרכבת מפרק הירך. חלקה התחתון של עצם הירך מופרק עם עצם הפיקה ועם השוקה ומרכיב את מפרק הברך.
החיתולית השטחית של הירך והמחתלה הרחבה
בירך נמצאות שתי שכבות של חיתולית, חיתולית שטחית וחיתולית עמוקה.
החיתולית השטחית, הנמצאת עמוק יותר מעור הירך, נפרדת במספר מקומות לשתי שכבות. בין שכבות החיתולית השטחית נמצאות קשריות לימפה ונעים כלי דם שטחיים ועצבים. חלקים מהחיתולית השטחית עבים יותר מאחרים, למשל האזור שעוטף את גבששות השת ("עצמות הישיבה") מכיל רקמת שומן עשירה בסיבים לשם נשיאת משקל הגוף בישיבה.
החיתולית העמוקה של הירך מכונה המחתלה הרחבה (Fascia lata). המחתלה הרחבה מורכבת מרקמת חיבור צפופה והיא עוטפת בצורה הדוקה את שרירי הירך. היא מונעת מהשרירים לבלוט יתר על המידה בעת כיווצם ומשפרת את יעילותם. תחילת המחתלה הרחבה באזור האגן, היא מחוברת לרצועת המפשעה (Ligamentum inguinale), לרכס הכסל, לחלק האחורי של עצם העצה ועצם העוקץ, לרצועת העצה והגבשוש (Ligamentum sacrotuberale), לגבששת השת ולקשת החיק ועצם החיק. בחלק העליון של המחתלה הרחבה נמצא פתח בשם מבקע הַצָּפוּן (Hiatus saphenus), המאפשר לווריד הצפון הגדול השטחי להעמיק ולהתנקז לוווריד הירך.
החלק הצדי של המחתלה הרחבה מעובה וחזק במיוחד ומכונה שביל הכסל והשוקה (Tractus iliotibialis), הנמשך מהאגן ועד לשוק. השריר מותח המחתלה הרחבה נאחז בשביל הכסל והשוקה, מייצב אותו ושומר אותו במקומו מלנוע אחורה, במיוחד בזמן כיווץ של שריר העכוז הגדול המחובר גם הוא לשביל הכסל והשוקה.
לחלק הפנימי של המחתלה הרחבה שלוחות המגיעות עד עצם הירך ומתחברות לרכס הירך, שנמצא לאורך חלקה האחורי של עצם הירך. השלוחות מכונות חֵיצִים בין-שרירים (Septum intermusculare femoris laterale, Septum intermusculare femoris mediale) והן יוצרות שלושה מדורים לשרירי הירך: המדור הקדמי, המדור האחורי והמדור התיכון. המדורים מחלקים את שרירי הירך לקבוצות השונות האחת מהשנייה על פי פעולתן ועל פי העצבים המעצבבים אותן.
שרירי הירך
השרירים בירך ממוקמים בשלושה מדורים:
משולש הירך ומבנים נוספים
בחלק העליון של הירך, צמוד למפשעה, נמצא חלל עמוק למחתלה הרחבה בשם משולש הירך. בסיס המשולש הוא רצועת המפשעה, וחודו נמצא בכיוון מטה מהרצועה, במפגש של השרירים המרכיבים את צלעותיו הנוספות, שריר החייטים והשריר המתוויך הארוך. דרך המשולש עוברים כלי הדם העיקריים של הגפה התחתונה וכן חלק מעצבי הגפה.
עורק הירך ווריד הירך נכנסים למשולש הירך כשהם עטופים בחיתולית ההמשכית לחיתולית מאזור הבטן והכסל ונמשכת סנטימטרים ספורים מתחת לרצועת המפשעה. המעטפת מחולקת לשלושה מדורים, בראשון והצדי ביותר עובר עורק הירך, בשני עובר וריד הירך והשלישי מכונה תעלת הירך (Canalis femoralis). תעלת הירך ריקה למעט רקמת חיבור רפה, ולעיתים קשריות לימפה. תעלת הירך היא חלל שיכול לתפוס וריד הירך, אם מידת ההחזר הוורידי מהרגל דורשת את התרחבות הווריד. פתחה העליון של תעלת הירך מכונה טַבַּעְתּוֹן הַיָּרֵךְ (Anulus femoralis).
מפגשם של שריר החייטים והשריר המתוויך הארוך, הוא גם תחילתה של תעלה נוספת המורכבת מחיתולית. תעלת המתוויכים (Canalis adductorius) נמשכת לכיוון מטה, בין שרירי הירך עד מִבְקַע תעלת המתוויכים (Hiatus adductorius) שבאחז השריר המתוויך הארוך בחלק התחתון של עצם הירך. בתעלת המתוויכים נעים כלי דם של הירך ועצבים עד לבית הברך (חלקה האחורי של הברך).
גומץ בית הברך
גומץ בית הברך (Fossa poplitea) הוא שקע בחלק האחורי של הברך. לגומץ בית הברך צורת מעוין שאת צלעותיו מרכיבים שריר הירך הדו-ראשי בחלקו העליון-צידי, השריר החצי-קרומי והשריר החצי-גידי בחלקו העליון התיכון ושני ראשיו של שריר הסובך בחלקו התחתון-צידי ובחלקו התחתון-תיכון. רצפת הגומץ היא אחורי החלק התחתון של עצם הירך. תקרת הגומץ מורכבת מעור ומחיתולית.
אל גומץ בית הברך מגיעים עורק הירך ווריד הירך המחליפים את שמם לעורק בית הברך (Arteria poplitea) ולווריד בית הברך (Vena poplitea). באזור יציאת כלי הדם מגומץ בית הברך לכיוון מטה, הם מתפצלים לכלי דם קטנים יותר. בגומץ בית הברך עוברים גם סעיפיו של עצב השת, עצב השוקה והעצב השוקיתי המשותף. מגיע לשם קצהו של עצב עור הירך האחורי וכן סעיף מהעצב הסותם.
עצבים
את עור הירך, שריריה וחלקיה הנוספים מעצבבים עצבים שמקורם במקלעת המותן ובמקלעת העצה. דרך הירך עוברים עצבים נוספים בדרכם לעור ולשרירי החלק התחתון של הגפה התחתונה.
מקלעת המותן שבבטן היא מקורם של העצב הסותם ושל עצב הירך. העצב הסותם נכנס לירך דרך הנקב הסתום בתחתית האגן ומעצבב את שרירי המדור התיכון של הירך וחלק מעור הירך בצד התיכון של הירך. עצב הירך נכנס לירך באזור משולש הירך, צידי יותר מכלי הדם של הירך. הוא מעצבב את שרירי המדור הקדמי של הירך ואת עור הירך בחלקה הקדמי והתיכון. אחד הענפים התחושתיים של עצב הירך הוא העצב הַצָּפוּן (Nervus saphenus) העובר דרך משולש הירך ודרך תעלת המתוויכים. העצב הצפון מגיע עד קרבת הפתח התחתון של תעלת המתוויכים ויוצא ממנה, הוא ממשיך מטה כשהוא מעצבב חלק גדול מעור השוק וכף הרגל, בצידם הקדמי והתיכון. עצב נוסף שמקורו בשורשי העצב המותניים הוא עצב עור הירך הצידי (Nervus cutaneus femoris lateralis) המעצבב את החלק הצידי של עור הירך.
הענף העיקרי של מקלעת העצה שבאגן הוא עצב השת, העצב הגדול ביותר בגוף האדם. הוא יוצר מהאגן דרך נקב השת הגדול ונכנס לאזור העכוז, משם הוא ממשיך לנוע לאורך חלקה האחורי של הירך עד גומץ בית הברך. בדרכו בירך, מתפצל עצב השת לשני עצבים, עצב השוקה והעצב השוקיתי המשותף שנכנסים לשוק ומעצבבים את שרירי החלק התחתון של הרגל ואת מרבית העור של השוק ושל כף הרגל. בירך מעצבב עצב השת את שרירי המדור האחורי של הירך ואת החלק האחורי של השריר המתוויך הגדול. יחד עם עצב השת, יוצא מהאגן דרך נקב השת הגדול גם עצב עור הירך האחורי (Nervus cutaneus femoris posterior) המעצבב את העור בחלק האחורי של הירך.
כלי דם
עיקר אספקת הדם לגפה התחתונה מגיעה דרך עורק הירך (Arteria femoralis), המשכו של עורק הכסל החיצון (Arteria iliaca externa). עורק הירך נכנס לירך ממשולש הירך וממשיך לתעלת המתוויכים ודרכה לגומץ בית הברך. סנטימטרים ספורים לאחר כניסת עורק הירך למשולש הירך, מתפצל ממנו עורק הירך העמוק (Arteria profunda femoris), יוצא ממשולש הירך ונע כלפי מטה בחלקה האחורי של הירך.
מאיר יעקב פרייד
מאיר יעקב פרֶייד (M. J. Freid; 13 באוגוסט 1871 או כ"ח באלול תרל"א, קלווריה, פלך סובאלק, רוסיה (ליטא) – 26 במרץ 1940, ט"ז באדר ב' ת"ש, תל אביב) היה מו"ל ומוכר ספרים בוורשה, סופר ומתרגם יידי ופעיל ציוני בפולין. בערוב ימיו, ב-1932, עלה לארץ ישראל.
ירך
כלי דם
עורק הירך העמוק הוא מספק הדם העיקרי לירך. בדרכו בירך מתפצלים ממנו עורקים נוספים המגיעים לשרירי הירך ולמבנים נוספים. מחלקו העליון של עורק הירך העמוק מתפצלים העורק כּוֹתֵר הירך הצידי (Arteria circumflexa femoris lateralis) והעורק כותר הירך התיכון (Arteria circumflexa femoris medialis), המספקים דם בין היתר גם לראש ולצוואר עצם הירך. מהמשך עורק הירך העמוק מתפצלים העורקים הנוקבים (Arteriae perforantens) ומספקים דם לסביבתם.
מאיר יעקב פרייד
קורות חיים
פרייד נולד בקיץ 1871 בעיירה קלווריה שבפלך סובאלק, בצפון-מערב רוסיה (ליטא). אביו חיים יצחק פרייד היה סוחר ועסקן, מ"חובבי ציון". למד אצל כמה מלמדים ב"חדר" מסורתי וגם ב"חדר מתוקן" עד גיל 12, אז התכונן ללימודים בסמינר לרבנים בווירצבורג, אך בשל גזרת ביסמרק הדבר נמנע ממנו, והוא נכנס ללמוד בגימנסיה רוסית בעיר המחוז מריאמפולה.
ירך
כלי דם
דם מהירך ומהרגל מתנקז לווריד הירך (Vena femoralis) וממנו לווריד הכסל החיצון (Vena iliaca externa). וריד הירך מגיע אל משולש הירך מגומץ בית הברך דרך תעלת המתוויכים. במשולש הירך מתנקזים לתוך וריד הירך וריד הירך העמוק (Vena profunda femoris) האוסף דם מהירך והווריד הצפון הגדול (Vena saphena magna) האוסף דם ממערכת הוורידים השטחית של הגפה תחתונה. בוורידי הירך ישנה מערכת של שסתומים חד כיווניים המונעים מהדם הורידי לנוע מטה בהשפעת הכבידה.
מאיר יעקב פרייד
קורות חיים
לאחר סיום לימודיו נישא וב-1889 השתקע בעיר ורשה שבפולין הרוסית. בתחילה עבד כפקיד בבית מסחר לספרים, ובשנת 1897 פתח משרד למודעות ולצדו בית מסחר ספרים והוצאת ספרים על שמו, "מ. י. פרייד", והתמחה בספרי יודאיקה והבראיקה.
בבית המסחר שלו, שפעל ברחוב רימרסקה (Rymarska) עד עלייתו ב-1932, נמכרו מבחר ספרים בעברית, והוא שימש כמרכז הפצה ראשי של עיתונים עבריים וציוניים כמו "הצפירה" "העולם".
בהוצאתו הופיעו מבחר פרסומים ביידיש: ספרות יפה – "נאָוועלן" ('נובלות', 1920) מאת יקיר ורשבסקי, תולדות יהדות פולין ואישיה – "הרב ד"ר שמואל אברהם פּאָזנאסקי: זיין לעבען און זיינע ווערק" ('הרב ד"ר שמואל אברהם פוזננסקי: חייו ועבודתו', 1922) מאת מאיר בלבן, "משומדים אין פוילען" ('משומדים בפולין', 1923–1924) מאת עזריאל נתן פרנק (פרענק), "די פאמיליע דאווידזאָהן" ('משפחת דווידזון', 1924) מאת עזריאל נתן פרנק וישראל חיים זגורודסקי, ומדע פופולרי – ג' קאווארסקי, "די יסודות פון דער נייער אטאם-טעאריע" ('יסודות התאוריה האטומית החדשה', 1926), וכן כתב העת "אלבאטראָס: זשורנאל פאר דעם נייעם דיכטער און קינסטלער אויסדרוק" ('אלבטרוס', 1922), כתב העת האקספרסיוניסטי של האוונגרד היהודי בעריכת אורי צבי גרינברג, שאחר-כך עבר להופיע בברלין.
לצדם ראו אור שורה של פרסומים בפולנית בנושאי ציונות ויהדות: הספרונים Kto moze jechac do Palestyny?‎ ("מי יכול לנסוע לארץ ישראל?", 1925) ו-Rewizjonizm: jego cele i drogi ('רוויזיוניזם: מטרותיו ודרכיו', 1925) מאת זאב ז'בוטינסקי, Palestyna przed laty dwudziestu: z pamietników podrózy ('ארץ ישראל לפני עשרים שנה: זיכרונות מסע', 1927) מאת אברהם פודלישבסקי, כתבי הרצל: "אלטנוילנד" (U wrót nowego zycia (Altneuland): powiesc-utopja) בתרגום הנריק אדלר ו"מדינת היהודים" (Panstwo zydowskie) בתרגום יעקב אפנשלאק (Appenszlak), תרגום של "אוטואמנציפציה!" לי"ל פינסקר (Samowyzwolenie: apel do Zydów), תרגום של "תיאודור הרצל" מאת יהושע טהון, רומן מחיי החלוץ מאת יוסף הרטבליי (Hartblaj), אנתולוגיה של משוררים ארצישראלים צעירים בתרגום שמעון וולף, הקובץ Dowcipy żydowskie ('בדיחות יהודית', 1927) בעריכת אנדז'יי מארק, Etyka judaizmu i podstawy religii Mojzeszowej ('האתיקה היהודית ויסודות דת משה', 1927) מאת ל' שפירא, Studja historyczne ('מחקרים היסטוריים', 1927) מאת מאיר בלבן ו-Teksty zródlowe do nauki historji Zydów w Polsce i we wschodniej Europie ('מקורות ללימוד תולדות יהודי פולין ומזרח אירופה') מאת עמנואל רינגלבלום ורפאל מאהלר.
מזמן לזמן פרסם פרייד מאמרים בעיתון העברי "הצפירה" בשם העט "בן-רשי". בהשפעתו של י"ל פרץ החל לכתוב ביידיש, ופרסם במאספים הספרותיים של פרץ – "ליטעראַטור און לעבען" (1894), "די יודישע ביבליאָטעק" ג (1895) ו-"יום־טוב־בלעטלעך" – סדרה של ציורים מחיי בעלי החיים: "די רויטע קאַראָלינאַ: א ראָמאַן פון בהמה'שען לעבען" ('קרולינה האדומה: רומן מחיי הבהמות'), "מורזאַ" ('מוּרזָה', מחיי הכלבים) ועוד. היו אלה היצירות הראשונות מסוגה זו בספרות היידית, והן אף תורגמו למספר שפות. לימים תורגמו יצירות אלה לעברית וראו אור בכרך ב של ספר זיכרונותיו, "ימים ושנים" (תרצ"ט).
בזמן פרשת דרייפוס פנו אליו סוחר הספרים לאזר צוקרמן בשותפות עם מרדכי ספקטור, סוחר הנייר י' בורנשטיין ומנהל "הצפירה" א' ברמן והציעו לו לעבד ליידיש - בעבור 12.5 רובל לגיליון דפוס - רומן סנסציוני ("שוּנד") על דרייפוס מגרמנית. כך נולדו חוברות ה"קאפיטאן דרייפוס: א העכסט אינטערעסאנטער ראָמאן פון היינטיגער צייט": היה זה הרומן-בחוברות הראשון בפולין, והוא זכה להצלחה עצומה – תפוצתו הגיעה לעשרות אלפי עותקים, שנמכרו ב-5 קופיקות האחד. בסך הכול הופיעו 56 חוברות; באחת מהן הופיעו שירי צוענים מאת י"ל פרץ. הרומן תורגם לרוסית ולפולנית.
כאשר החל ל' צוקרמן ב-1898 להוציא בוורשה סדרת ספרים ביידיש בשם "צוקערמאנן'ס פאָלקס-ביבליאָטהעק" ('הספרייה לעם של צוקרמן'), עיבד פרייד עבור הסדרה את "די גאָלדמאכער: א אמת אינטערעסאנטע געשיכטע" על פי הרומן "כפרם של עושי הזהב" (Das Goldmacherdorf) מאת הסופר הגרמני היינריך צשוֹקֶה ואת הטרגדיה "הסוחר מוונציה לשייקספיר בצורת סיפור.
הוא גם עיבד את הרומן ההיסטורי הידוע של הסופר וההיסטוריון הרוסי-אוקראיני דניאיל מוֹרדֹובצֶב "גיבורי ירושלים" (1899). חיבר את הספרון "די גרויסע ציוניסטען-אספה אין מינסק" ('הוועידה הציונית הגדולה במינסק', 1902), ופרסם מאמר על דון יצחק אברבנאל בעיתון "דער יוד" (1899).
בשנת תר"ע-1910 החל פרייד להוציא שבועון מאויר בשם "דער שטראַהל" ('קרן האור: שבועון מאויר למשפחה היהודית'). בעוד פרייד היה המו"ל והעורך הרשמי, העורך בפועל היה א"ל יעקובוביץ (לימים עקביא), ופרייד כתב בו כמעט מדי שבוע מאמרי מערכת, פיליטונים, מאמרים וביקורות ספרות על סופרים פולנים ויהודים, ספרים, תיאטרון ועוד, בשמות העט "א' פרעמדער'", "מי"ף" ועוד. כתב העת הופיע במשך 15 חודשים (1911), ונסגר בגירעון של 15,000 רובל.
בשנת 1927 פרסם ב"ליטערארישע בלעטער" מזיכרונותיו על יהואש, מנדלי מוכר ספרים, יצחק אליעזר ליזרוביץ' ועל הרומן שלו על דרייפוס.
לצד עבודתו הספרותית, היה פרייד פעיל חברתי ופוליטי בחיים היהודיים. תחילה היה חובב ציון, כאביו, ועם הופעתו של תיאודור הרצל הצטרף לציונות המדינית. אחרי הקונגרס הציוני הראשון ייסד בוורשה את אגודות "בני ציון" ו"חובבי שפת עבר". היה פעיל באגודות תרבות ציוניות ועבריות בעיר: היה ממייסדי ופעילי "הזמיר" (אגודה ספרותית-מוזיקלית), "עבריה", "תרבות" ו"שול קולט", במשך שנים רבות כיהן בהן כחבר הוועדים שלהן (ותקופה מסוימת גם כיושב-ראש). ב-1910 לקח חלק פעיל בחידושו של "הצפירה". כיהן כחבר הוועד המרכזי להסתדרות הציונית בפולין ותקופה מסוימת גם כסגן יו"ר הוועד. כיהן כיו"ר הוועד הציוני בוורשה וכחבר ועד הקהילה היהודית בוורשה מטעם הסיעה הציונית. היה ציר לוועידת מינסק ולקונגרס הציוני ה-12 (1921).
נאם והרצה על ספרות עברית ויידית, תולדות עם ישראל וציונות בוורשה ובערים שונות בפולין.
בשנת 1924 ביקר בארץ ישראל, וב-1932, אחרי שאיבד את הונו, עלה והשתקע בה. היה חבר ועד ברית הציונים הכלליים בארץ ישראל (ציונים כלליים ב') וועד קק"ל בתל אביב, וכן חבר אגודת העיתונאים בתל אביב.
בשנות ה-30 שימש כתב היומון היידי הוורשאי "היינט" בתל אביב. בשנת תרצ"ה היה ממייסדי ועורכי הדו-שבועון "העולה", ביטאון התאחדות עולי פולין בארץ ישראל, שהופיע במשך מספר חודשים. לרגל יובלו הכפול (40 שנה להופעת מאמרו הראשון ב"הצפירה" ו-50 שנה לתחילת עבודתו הציבורית) התארגן ועד יובל להוצאת כתביו. זיכרונותיו, בשני כרכים (מתוך חמישה שכתב ביידיש), ראו אור בשנים תרצ"ח–תרצ"ט בתרגומו של אברהם זמיר בהוצאת "זכרונות" שעל-יד דביר. (הכרכים הנוספים לא ראו אור.)
בארץ סבל ממחלה ממושכת, ממצב כלכלי קשה ומכך שחש נשכח מלב. פרייד נפטר באביב 1940 בבית החולים הדסה בתל אביב, בגיל 68. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק. אלמנתו רבקה נפטרה ב-1946 ונטמנה לצדו.
פרייד היה דודנו של חיים ארלוזורוב (שניהם נכדיהם של שלמה ואסתר טובולובסקי). אחיה הצעיר של סבתו אסתר טובולובסקי היה הסופר העברי ט"ף שפירא, שלפי עדותו של פרייד השפיע רבות עליו ועל חינוכו; בנו ישראל שפירא היה ביבליוגרף ופרופסור ללימודים שמיים.
מבחנה
מבחנה היא כלי מעבדה המשמש לאחסון דגימות של נוזלים. מבחנה עשויה בדרך כלל מגליל זכוכית אטום מצידו התחתון ובעל פתח הניתן לסגירה בפקק מצידו העליון.
פעמים רבות השימוש במבחנה הוא רב פעמי, למרות שעלות ייצורה נמוך. לחלק ממכוני המחקר והאוניברסיטאות יש בית חרושת קטן לזכוכית המייצר מבחנות.
המבחנה הרגילה אינה כלי אנליטי: לא נרשמים עליה סימונים למידות נפח כלל. קיימות מבחנות ממגוון חומרים, כגון זכוכית ופלסטיק. קיימות גם מבחנות בקטרים שונים ובאורכים שונים.
בנוסף, מבחנה הוא שם כללי לכלים רבים שצורתם הכללית דומה.
כימיה
מבחנות עבור עבודות כימיות כלליות עשויות בדרך כלל מזכוכית, עבור עמידות טובה יותר לחום כימיקלים קורוזיביים ולחיים ארוכים יותר. מבחנות עשויות זכוכית רחבה, בעיקר זכוכית בורוסיליקט יכולות לעמוד בטמפרטורות גבוהות, עד מאות מעלות צלזיוס.
מבחנות שמיועדות למטרות כימיה זמינות במספר רב של מידות, בדרך כלל מ-50 עד 200 מ"מ אורך ומ-10 עד 20 מ"מ רוחב. חלקים עליונים במבחנות לעיתים קרובות כוללות שפות מתרחבות כדי לסייע לשפוך את תכולת המבחנה.
במבחני כימיה יש בדרך כלל תחתית שטוחה, עגולה או חרוטית. כמה מבחנות עשויות לקבל פקק זכוכית או פקק מתברג. המבחנות מסופקות לעיתים קרובות עם זכוכית קרקעית קטנה או אזור זיגוג לבן ליד דף עבור תיוג עם עיפרון.
מבחני הבדיקה נמצאים בשימוש נרחב על ידי כימאים כדי להתמודד עם כימיקלים, במיוחד עבור מבחני ניסוי איכותיים. תחתיות המבחנות מעוגלות על מנת למנוע אובדן המוני כאשר שופכים נוזל, קל יותר לשטיפה, ומאפשר ניטור של הנוזל. הצוואר הארוך והצר מאט את התפשטות הגזים לסביבה.
המבחנות הם מכולות נוחות לחימום כמויות קטנות של נוזלים או מוצקים עם מבער בונזן או מבער אלכוהול. המבחנה מוחזקת בדרך כלל על ידי הצוואר עם מהדק או מלקחיים. על ידי הטיה של המבחנה, התחתית יכולה להיות מחוממת עד מאות מעלות צלזיוס בלהבה, בעוד שהצוואר נשאר קריר יחסית, דבר זה מאפשר לאדים להתעבות על הקירות שלה. צינור רותח הוא צינור בדיקה גדול המיועד במיוחד עבור נוזלים רותחים.
מבחנה מלאה במים וסולדת לתוך מבחנה מלאת מים משמשת לעיתים קרובות כדי ללכוד גזים, למשל: בהדגמת אלקטרוליזה.
מבחנה עם פקק משמשת לעיתים קרובות לאחסון זמני של דגימות כימיות או ביולוגיות.
ביולוגיה
מבחנות משמשות את הביולוגיה והמדעים הקשורים לטיפול בעיבוד כל מיני אורגניזמים חיים, כגון עובש, חיידקים, שתילים, ייחורים בצמחים, וכו'. כמה מתלים עבור מבחנות נועדו להחזיק את הצינורות בצורה אופקית, כדי למלא את פני השטח במבחנה.
מבחנות שמיועדות למטרות ביולוגיה עשויות בדרך כלל פלסטיק צלול (כגון פוליסטירן או פוליפרופילן) על ידי הזרקת פלסטיק ומושלכות לפח האשפה לעיתים קרובות לאחר השימוש. מבחנות פלסטיות עם מכסה בורג נקראות לעיתים קרובות 'מבחנות פלקון' לאחר שיוצרו על ידי בקטון דיקינסון.
רפואה
ברפואה קלינית, מבחנות סטריליות שהאוויר בהן הוסר, נקראות "וקוטיינר", משמשות לאסוף ולקיים דגימות של נוזלים פיזיולוגיים כגון דם, שתן, מוגלה ונוזל סינוביאלי. מבחנות אלה בדרך כלל אטומות בפקק גומי, ולעיתים קרובות יש תוסף מסוים להציב את הצינור עם צבע פקק המציין את התוסף. לדוגמה, החלק העליון במבחנה כחולה הוא בדיקה של 5 מ"ל המכיל ציטרט נתרן כמו נוגדי קרישה, המשמש לאיסוף דם עבור קרישה ובדיקות גלוקוז-6-פוספט דהידרוגנאז.
שימושים אחרים
מבחנות מועברות לפעמים לשימושים מזדמנים מחוץ לסביבות המעבדה. למשל, כמו אגרטלי פרחים, כלי זכוכית עבור שוטים חלשים מסוימים, או מיכלים עבור תבלינים. מבחנות יכולות לשמש גם לגידול מלכת נמלים במהלך החודשים הראשונים שלה לצורך פיתוח.
סוגי מרד
מרידות נערכו פעמים רבות בהיסטוריה האנושית. דוגמאות רבות והרואיות למרד כוללות מיתוסים אודות מרד חוה ואדם בגן עדן ומרד פרומתאוס, מרד החשמונאים, מרד גטו ורשה ועוד. במשך השנים, נבחנה תופעת המרד ומאפיינה וכן נעשתה הבחנה בין סוגי מרד שונים והתנהגויות מרדניות בעלות אופי שונה. אפטר הגדיר מרד כ-"לרצות או להרגיש מחויב לעשות דבר המנוגד לדרישה של סוכן חיצוני".. בהמשך, ביחד עם מקדרמוט, הבחין בין שני סוגי מרד:
מרד מסוג זה ניתן לראות בהתנהגותם של לוחמי חטיבת כפיר. הלוחמים שאיישו מוצב ביהודה ושומרון דרשו ממפקדיהם שחיילים "צעירים" יותר ישמרו במקום. כשנענו בשלילה, מרדו ועזבו את המוצב.
סוגי מרד בקבוצה
במאמר משנת 2003 חוקר בשם Billow מתייחס להתנהגות מרדנית במסגרת קבוצתית. לטענתו, בהקשר של יחסים בתוך קבוצה ניתן להתייחס למרדנות כאסטרטגיה חברתית לפיה האדם מחבל בסטאטוס קוו של הקבוצה. שיקולים המביאים למרידה הם היכולת הבסיסית של קבוצה מסוימת לערוך דיון ושינויים, כמו גם הלך הרוח של המורד. כלומר הערכה מקדימה: איזו סוג של קבוצה זו עבורי והאם היא מקובלת עלי כאדם?
למנהיג או מנחה בקבוצה מסוימת יש משמעות חשובה ועליו לנווט בין ריחוק לקרבה כלפי יתר חברי הקבוצה, כך שתוכל להיווצר עצמאות מחד וגיבוש וקרבה מנגד. במאמרו, מתייחס Billow לארבעה סוגים שונים של מרידות בקבוצה:
סוגי מרד כפי שנמצאו במחקרים
תאורטיקן נוסף אשר חקר את תופעת המרד לעומקה והבחין בין סוגי מרד שונים הוא גבריאל בוקובזה. בפרי עטו משנת 2009 הוא מחלק את ההתנהגות המרדנית לחמישה סוגים מובחנים:
הקשר בין סוגי המרד למגדר
במחקר שערך ב-2009, מצא בוקובזה קשר בין משתנה המגדר לבין סוג המרד המדווח. במחקר נמצא שבנים מאופיינים יותר מבנות בסוגי המרד: המתריס, ההדוניסטי והאנרכיסטי. לגבי סוג המרד הטלי והמרד הפנטסטי, לא נמצאו הבדלי מגדר מובהקים.
הקשר בין סוגי מרד לדפוסי הורות
כמו כן, במחקר של בוקובזה, נבדק הקשר בין סוג המרד המדווח לבין דפוס הורות (דפוס זה מתייחס להוריו של המשיב). משתנה דפוס ההורות נבחן על ידי שני מאפיינים: רמת הדרישות של ההורים (demendingness) ורמת הפיקוח שלהם (monitoring). כל חמשת הסוגים (מרד מתריס, מרד טלי, מרד הדוניסטי, מרד אנרכיסטי ומרד פנטסטי) נמצאו קשורים באופן מובהק לרמת הדרישות של ההורים. זאת בניגוד לתוצאות הקשר בין סוגי המרד השונים לבין רמת הפיקוח ההורי, שיצאו כולן לא מובהקות.
הקשר בין סוגי מרד לגיבוש זהות והתנהגויות סיכון
במחקר נוסף, בוקובזה ביקש לחקור את הקשר בין מרדנות וסוגיה השונים, לבין גיבוש זהות והתנהגויות סיכון (risk-taking behavior) בגילאי ההתבגרות. לשם בחינת שלב גיבוש הזהות בו נמצא המתבגר, השתמש בוקובזה בסולם Extended Objective Measure of Ego Identity Status: סולם זה עושה שימוש בתאוריה של ג'יימס מארסיה (James Marcia) לגיבוש הזהות. תאוריה זו עוסקת באופן מעשי ויישומי במחקר מושגיו של אריקסון ובפרט על מושג הזהות. מארסיה מצא כי ישנם ארבעה סגנונות זהות שונים המתבססים על שני קריטריונים: מחויבות וחקירה. אופן גיבוש הזהות, לפי מארסיה, נקבע לפי שני הקריטריונים: האם ערך הפרט חקירה (חווה משבר) והאם הצליח הפרט לקבל על עצמו מחויבות. ארבעת סגנונות הזהות הם: פיזור זהות (Diffusion), פורקלוז'ר (סגירות - Forecloser), מורטוריום (Moratorium) והשגת זהות (identity achieved). בוקובזה מצא, שאכן ישנו קשר בין סוגי המרד השונים לבין גיבוש הזהות של המתבגר והפגנת התנהגויות מסוכנות:
כל סוגי המרד, מלבד מרד אנרכיסטי, נמצאו קשורים באופן חיובי ומובהק לסגנון הזהות מורטוריום (לפי מארסיה, סגנון מורטוריום מאפיין פרטים אשר אינם בעלי מחויבות ברורה והם נמצאים בעיצומו של תהליך אקספלוראטיבי ובמשבר על-מנת למצוא את הדרך שלהם). המרד הטלי נמצא קשור באופן חיובי ומובהק לסגנון פורקלוז'ר (לפי מארסיה, סגנון זה מאפיין פרטים אשר אינם מביעים מחויבות וביטחון בהחלטות שונות, אך זאת ללא תהליך של חקירה או חוויית משבר). מרד מתריס נמצא קשור באופן חיובי ומובהק לסגנון פיזור הזהות (לפי מארסיה, סגנון זה מאפיין פרטים אשר אינם מביעים עניין בסוגיית הזהות והאקספלורציה ואינם מביעים מחויבות לדבר). המרד האנרכיסטי נמצא קשור באופן שלילי ומובהק לסגנון השגת זהות (לפי מרסיה, סגנון זה מאפיין פרטים אשר עברו תהליך אקספלוראטיבי, בחרו והתחייבו לכיוון ברור). בנוסף, כל סוגי המרד השונים, מלבד המרד הטלי, נמצאו קשורים באופן חיובי להתנהגויות מסוכנות (כגון: שימוש בסמים, שתייה לשוכרה, מין לא בטוח, נהיגה במהירות גבוהה מהמותר וכדומה).
IWork
iWork היא חבילת יישומים משרדיים מבית אפל, שהוצגה לראשונה ב-2001 ומיועדת למחשבי מקינטוש. החבילה, שיועדה לרשת את AppleWorks, כוללת שלוש תוכנות שכוללות כולן ממשק עבודה גרפי: מעבד התמלילים Pages, תוכנת המצגות Keynote והגיליון האלקטרוני Numbers. הגרסה האחרונה של התוכנה נקראת iWork 09 והיא הושקה ב-6 בינואר 2009.
אף על פי שאפל התחייבה ש־iWork הוא כמו "ממשיך דרכה של AppleWorks" (חבילת יישומים משרדיים קודמת, גם היא מבית אפל), התוכנה לא מצליחה להגיע אל כמות האפשרויות ומורכבותן בתוכנת הגיליון האלקטרוני בAppleWorks, ובאפשרות הציור בתוכנה זו. כמו כן, iWork לא מתעמתת ישירות עם גרסת ה-Microsoft Office ל-macOS, אלא מציעה כלים בעלי מיקוד בנושאים שונים (במצגות יותר מבניתוחים), במחיר נמוך יותר.
לחבילת iWork תמיכה מינימלית בעברית. ניתן ליישר לימין ולכתוב בעברית, אך הסמן נעלם כשהוא נמצא בתוך בלוק של טקסט, כך שלא ניתן לדעת על איזה חלק מהטקסט תבוצע הפעולה הבאה. בנוסף, שקופיות ב-Keynote שיש בהן הנפשה לא מציגות את הטקסט בעברית - פרט לאות הראשונה.
בגרסה העדכנית ביותר, iWork 09, נוספה לחבילת היישומים תכונה חדשה: iWork.com - שירות שנמצא כעת בבטא, שמאפשר למשתמשים בכל רחבי העולם להעלות את הקבצים שיצרו באמצעות חבילת היישומים אל השרתים של iWork.com ולהראות אותם לאחרים, ואף להגיב בקבצים של משתמשים אחרים.
Keynote
קינוט (בעברית: הרצאת אורח) היא תוכנה ליצירת מצגות. התוכנה מאפשרת, תוך שימוש בממשק ברור ומובן, ליצור מצגות פשוטות ומעוצבות היטב. הממשק מאפשר פתיחת סרגלים בצידי המסך, במטרה לאפשר עבודה "נקייה" מול המצגת, ללא תפריטים. קיימת אפשרות גישה לקובצי גרפיקה, וידאו ועוד מתוך דפדפן הקבצים של iLife. בנוסף, מסוגלת התוכנה לייצא קבצים בפורמטים הבאים: SWF, MOV (וידאו); PPT (תוכנת המצגות PowerPoint); פורמט PDF של אדובי ופורמט KEY.
Pages
פייג'ס (בעברית: דפים או עמודים) היא תוכנה לעיבוד תמלילים. התוכנה עובדת בממשק דומה מאוד ל-Keynote, ויוצרת בקלות מסמכים מסובכים גרפית כמו הזמנות, ירחונים ועלונים. התוכנה יודעת לייצא מסמכים בפורמטים הבאים: pages ,doc ,pdf ,html ,rtf, וtxt.
Numbers
נמברס (בעברית: מספרים) היא תוכנת גיליון אלקטרוני. התוכנה משתמשת בטבלאות כדי ליצור הפרדה המאפשרת עיצוב והדפסה נוחים יותר, וכוללת תכונה בשם "טבלאות חכמות" - טבלאות המציגות נוסחאות כטקסט ולא כאותיות ומספרים כגון (SUM(Total Cost במקום (Sum(e1+e2+e3, מה שהופך את הנוסחאות לקריאות הרבה יותר. באופן כללי, דומה הממשק של Numbers לממשק של Pages ו-Keynote.
אלפרד גוזנבאואר
אלפרד גוזנבאואר (בגרמנית: Alfred Gusenbauer; נולד ב-8 בפברואר 1960) הוא פוליטיקאי אוסטרי אשר כיהן כקנצלר אוסטריה מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית (SPÖ) בין השנים 2008-2007, ואף היה היושב ראש של המפלגה לאותה עת.
חייו
ב-1991 נבחר גוזנבאואר ליו"ר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית בעיירה איבס אן דר דונאו וחבר ברשות המבצעת של המפלגה באוסטריה תחתית. באותה שנה נבחר לחבר במועצה הפדרלית, הבית התחתון של הפרלמנט האוסטרי כנציג אוסטריה תחתית. גוזנבאואר היה חבר במשלחת האוסטרית למפגש הפרלמנטרי של מועצת אירופה ב-1991 והיה יו"ר הוועדה הסוציאליסטית שלה בשנים 1995-1998.
ב-2000 נבחר למנהיג קבוצת המפלגה הסוציאל-דמוקרטית במועצה הפדרלית וגם למזכיר הראשי של המפלגה. תחת הנהגתו בבחירות 2002 עלתה התמיכה במפלגתו והיא זכתה בארבעה מושבים נוספים בפרלמנט, אך היא כשלה בניסיון להביס את ממשלת מפלגת העם של הקנצלר וולפגנג שיסל.