cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרי ריטר בירד
התפתחות רעיונית ושינוי דרך
היא חיברה עם בעלה היסטוריה של ארצות הברית בשבעה כרכים, אשר תורגם בקיצורים לעברית בידי יוסף עוזיאל, ויצא בשני כרכים בהוצאת יחדיו, 1962. כמו כן, חיברה ספר על נשים בתחום השלטון המקומי (העירוני), היסטוריה קצרה של תולדות תנועת העובדים האמריקאית, ואת הספר המרכזי שלה, Woman as a Force in History, שפרסמה בשנת 1946.
היא ביקשה לחנך נשים על אודות ההיסטוריה שלהן באמצעות כתיבה, אך משחשה שאינה מגיעה אל קהל היעד שלה, שינתה את דרך הפעולה שלה.
ארכיונאות
בעזרת הפמיניסטית פעילת השלום העולמי רוזיקה שווימר, יסדה בירד בשנת 1935 את ה-World Center for Women's Archives (WCWA, המרכז העולמי לארכיוני נשים). בראשות המרכז, קיוותה בירד לא רק לאסוף כל חומר ראשוני כתוב בידי נשים, בין אם פורסם או לא, אלא גם להקים מוסד חינוכי, שיסייע בחינוך נשים ובכתיבת היסטוריה. המרכז זכה בראשית דרכו לחשיפה רבה, אסף חומרים רבים, עודד שימור רשומות, עורר עניין בהיסטוריה של נשים, זכה לתמיכתה של אלינור רוזוולט, והוביל עם הזמן להקמת ספריית ארתור ואליזבת שלזינגר להיסטוריה של נשים באמריקה, במכללת רדקליף, וכן להקמת אוסף סופיה סמית' במכללת סמית'. על אף כל זאת, בעיני בירד המרכז לא מימש את יעדיה. לאחר חמש שנים בראשו, תוך התמודדות עם עיסוקים מתחרים וויכוחים בתוך תנועת הנשים, פרשה בירד מן המרכז בשנת 1940. המרכז נסגר חודשיים לאחר מכן, בעיקר בשל מחלוקות פנימיות, כמו גם בשל היעדר מימון.
ביקורת על אנציקלופדיה בריטניקה
לאחר שפרשה מן הפעילות במרכז, עסקה בירד בניתוח הייצוג הנשי באנציקלופדיה בריטניקה. היא כינסה קבוצת חוקרות (דורה אדינגר, ג'אנט א' זליג, ומרג'ורי ווייט), והן הפיקו מחקר בשם A Study of the Encyclopedia Britannica in Relation to its Treatment of Women, לאחר מחקר שארך שנה וחצי. הן הגישו את המחקר, בן 42 עמודים, לוולטר יאסט, העורך הראשי של האנציקלופדיה באותה עת. על אף שיאסט הביע עניין והבטיח שבריטניקה תשופר בהתאם, המלצות הדו"ח לא מומשו. בירד התאכזבה מן המיזם ובחליפת מכתבים בשנת 1947 הציעה שנשים תחדלנה מלכתוב עבור בריטניקה.
הדו"ח הכיל המלצות לגבי ערכים קיימים באנציקלופדיה, כמו גם הצבעה על ערכים חסרים. לדוגמה, ציינו מחברות הדו"ח שהערך על הפלה מלאכותית היה לקוי, שכן עסק בעיקר בשאלה המוסרית, והזניח את ההיבטים הרפואיים, הפוליטיים, הבריאותיים, החברתיים, והדמוגרפיים. כמו כן ציינו שהערך על השכלה היה ממוקד מדי בגברים, שאלו מדוע הערך "מלכה" לא קיים, ומדוע אין אזכור לנשים בערכים על רפואה ובריאות. על הערך "שיר" (זמר), כתבו המחברות "מן הערך עולה שנשים מעולם לא שרו באירופה. תרומתן של נזירות לזמרה ולהלחנה למקהלה אינה מוזכרת כלל." הדו"ח הציע להוסיף ערכים על רחצה, אפיית לחם, צביעת בדים, בית חולים, רעב, כביסה, וסלוני יופי.
שריפת ארכיונה
על אף מסירותה של בירד לארכיונאות ולשימור מסמכיהן של נשים מכל העולם, היא עצמה שרפה כמעט את כל מסמכיה וכתבי היד שלה, וכך עשה גם בעלה לארכיונו. הם אף ביקשו מילדיהם שלא יפרסמו את מכתביהם.
מיקייל אנטוניו
מיקייל גרגורי אנטוניו (באנגלית: Michail Gregory Antonio; נולד ב-28 במרץ 1990) הוא כדורגלן אנגלי-ג'מייקני המשחק בעמדת הקיצוני בקבוצת וסטהאם יונייטד מהפרמייר ליג ובנבחרת ג'מייקה.
קריירת מועדונים
אנטוניו נולד בוונדסוורת', לונדון רבתי. הוא החל את הקריירה שלו ב-Tooting & Mitcham United Juniors בגיל 12 ושיחק שם במשך שש עונות.
סאות'המפטון החתימה את אנטוניו בהשאלה לחודש אחד ב-5 באוקטובר 2009, הוא הבקיע את שערו הראשון בסאות'המפטון בניצחון בגביע האנגלי על בריסטול רוברס ב-6 בנובמבר. ההלוואה הוארכה לאחר מכן עד סוף העונה.
קולצ'סטר יונייטד היה היעד הבא עבור אנטוניו, שם חתם על הלוואה לחודש ב-15 באוגוסט 2011. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון למחרת בהפסד 2:0 לצ'רלטון אתלטיק. הוא הבקיע את שערו הראשון עבור המועדון בהפסד 3:2 להאדרספילד טאון ב-20 באוגוסט. ההלוואה הוארכה עד לסוף נובמבר. בסך הכל כבש ארבעה שערים ב-15 מחזורי ליגה עבור קולצ'סטר.
ב-21 בפברואר 2012, חתם אנטוניו בשפילד ונסדיי בהשאלה עד סיום העונה. הופעת הבכורה שלו הגיעה בניצחון 0–1 על שפילד יונייטד ב-26 בפברואר. בהופעתו הבאה, בניצחון 1–4 נגד מידלסברו, כבש אנטונין שני שערים ובישל אחד. אנטוניו חתם על בשפילד ונסדיי על בסיס קבוע ב-6 באוגוסט 2012 בעסקה לארבע שנים. בעונתו הראשונה במועדון, אנטוניו הוביל את טבלת הכובשים בקבוצה עם תשעה שערים, אך פציעה שספג בחודש מרץ, גרמה לו לסיים את העונה מוקדם.
ב-6 באוגוסט 2014 חתם אנטוניו על חוזה לשלוש שנים בנוטינגהאם פורסט תמורת דמי העברה באזור של 1.5 מיליון ליש"ט. הפתיחה החזקה שלו, עם שלושה שערים ושלושה בישולים בחמישה משחקים העמידה אותו למועמד לשחקן חודש אוגוסט אך הוא לא זכה לבסוף. אנטוניו פתח בהרכב הקבוצה בכל משחקי הליגה במהלך עונתו הראשונה במועדון, כבש 14 שערים, ונבחר לשחקן העונה של הקבוצה.
ב-11 ביולי 2020, אנטוניו כבש את כל ארבעת השערים בניצחון 0–4 של וסטהאם על נוריץ' סיטי, והפך לשחקן הראשון בתולדות המועדון שכובש ארבעה שערים במשחק אחד בפרמייר ליג, ושחקן וסטהאם הראשון שכבש ארבעה שערים במשחק אחד מאז דייוויד קרוס שעשה זאת נגד טוטנהאם הוטספר בספטמבר 1981. ב-22 ביולי 2020, אנטוניו הבקיע את השער העשירי שלו לעונת 2019/2020 הכמות הגבוהה ביותר שלו בעונה אחת בפרמייר ליג, הוא עשה זאת ב-1-1 עם מנצ'סטר יונייטד באולד טראפורד. תוצאה שגם הבטיחה את מקומה של וסטהאם בפרמייר ליג גם בעונה שלאחר מכן. בסיום אותו החודש, נבחר לשחקן החודש של חודש יולי בפרמייר ליג. ב-10 בספטמבר 2021, זכה שוב בתואר שחקן החודש בפרמייר ליג עבור חודש אוגוסט. אנטוניו כבש את השער הראשון של ווסטהאם בניצחון 0–2 על דינמו זאגרב במשחק הפתיחה בעונת 2021/2022 בליגה האירופית. ,זהו השער הראשון של ווסטהאם בתחרות אירופית גדולה מאז 1999.
קריירה בינלאומית
במרץ 2016 חשף אנטוניו כי דחה את ההזדמנות לשחק עבור נבחרת ג'מייקה מכיוון שיש לו שאיפה לשחק עבור אנגליה.
ב-28 באוגוסט 2016, זומן אנטוניו בפעם הראשונה לסגל הנבחרת על ידי המאמן סם אלרדייס, הוא לא שותף במשחק נגד סלובקיה. ב-16 במרץ 2017, אנטוניו זומן שוב לסגל על ידי המאמן החדש גארת' סאות'גייט למשחק הידידות נגד גרמניה ב-22 במרץ ומוקדמות מונדיאל 2018 נגד ליטא ב-26 במרץ, אולם ב-20 במרץ, אנטוניו נופה מהסגל עקב פציעה.
הנרי סוויקה
הנרי סוויקה (נולד ב-1957 בניו יורק, ארצות הברית) הוא יזם יהודי-אמריקאי. מייסד ומנהל חברת הייברידג'-קפיטל, מייסד קרן "תלפיון" למימון השקעות ואחד המייסדים של מכון המקדש בעיר העתיקה של ירושלים.
חיים אישיים
סוויקה גדל במשפחה יהודית בוושינגטון הייטס, ניו יורק. הוא בנם של שני ניצולי שואה מפולין שהיגרו מצרפת ב-1955. שני הוריו מתו כשהיה בן תשע עשרה, כאשר אמו נפטרה ממחלת לו גריג ולאחר מכן אביו נפטר מהתקף לב. סוויקה נשוי לאמריקאית ממוצא ישראלי ולו ארבעה ילדים. משתייך לזרם היהדות האורתודוקסית.
קריירה
לאחר מות הוריו החל לקנות מניות מסחר עם כ-50,000 דולר שהוריו הורישו לו והחל לתמוך באחיו דרך בית הספר לרפואה. עם הכסף שהרוויח, החל סוויקה להשקיע ולעבוד בחברת מריל לינץ' והפך לאחד הסוחרים המובילים בבורסה לניירות ערך בניו יורק. בשנת 1984 הקימו הנרי סוויקה וגלן דוביין את קבוצת דוביין וסווייקה, הם היו חלוצים באינטגרציה של השקעות בניירות ערך מסורתיים ובאסטרטגיות השקעה נגזרות.
פלפלון בכות
פלפלון בכות (שם מדעי: Schinus molle) הוא מין של עץ ירוק-עד שגדל עד גובה של 15 מטרים. מקורו בהרי האנדים בפרו. הפירות הוורודים הבוהקים של פלפלון בכות נמכרים לעיתים קרובות כ"גרגירי פלפל ורוד" אף על פי שפלפלון בכות אינו קשור לפלפל אמיתי (Piper nigrum). הסיומת molle בשם המדעי באה מ-mulli, המילה בקצ'ואה לעץ. העץ הוא פונדק לעש עץ הפלפל, .
תיאור
פלפלון בכות הוא עץ ירוק-עד שגדל במהירות עד לגובה ולרוחב של 15 מטרים. זהו הגדול ביותר מבין כל מיני הפלפלון וייתכן שגם המין בעל אורך החיים הגדול ביותר. הענפים העליונים של העץ נוטים לצנוח. אורך העלים המרוכבים המנוצים של העץ הוא 8–25 סנטימטרים ורוחבם 4–9 סנטימטרים והם מורכבים מ-19–41 עלעלים מסורגים. הפרחים הזכריים והנקביים מופיעים על צמחים נפרדים (צמח דו-ביתי). הפרחים קטנים, לבנים ונישאים בשפע במכבדים בקצוות הענפים המשתלשלים. הפירות הם בית גלעין כדורי בקוטר 5–7 מילימטרים עם זרעים מעוצים שהופך מירוק לאדום, ורוד או סגול, נישאים באשכולות צפופים של מאות פירות יער שיכולים להתפתח במשך כל השנה. הקליפה האפרפרה המחוספסת מעוותת ומטפטפת מוהל. הקליפה, העלים ופירות היער ארומטיים בעת כתישה.
תפוצה
מקורו של פלפלון הבכות באזור הצחיח של צפון אמריקה הדרומית ומדבריות האנדים של פרו, המשתרעים עד למרכז ארגנטינה ומרכז צ'ילה. עם זאת, הוא הופץ באופן נרחב ברחבי העולם. הוא ידוע בעץ החזק שלו המשמש לאוכפים, והיה אחד ממקורות האספקה של המושבות הספרדיות לאוכפים. הוא שימש גם לייצור תבלינים, אך נטוע בעיקר כעץ נוי. פלפלון בכות הוא מין ירוק-עד עמיד לבצורת, בעל אורך חיים גדול וחסון, שהפך למין פולש רציני בעולם. לדוגמה, בדרום אפריקה פלש פלפלון הבכות לסוואנה ואדמות עשב וגדל לאורך קווי ניקוז ושולי דרכים באזורים צחיחים למחצה. הוא גם מין פולש בכל חלקי אוסטרליה במגוון בתי גידול, החל משטחי עשב ועד אזורי יער פתוחים וחוף יבשים, כמו גם בשולי סוללות מסילות רכבת וחוות נטושות.
בישראל הוא גדל בצדי דרכים, אך טרם יצר אוכלוסיות גדולות. מין זה מוגדר בישראל כ"מאוזרח". מכיוון שבדרום אפריקה עבר זמן רב (כ-150 שנה) מאז שהוכנס המין ועד שהפך לפולש, משערים שנדרשת לו תקופת הסתגלות ארוכה עד שהוא הופך למין פולש. הוא נכלל ברשימת המינים שאינם מומלצים לגינון שפרסמו המשרד להגנת הסביבה, משרד החקלאות ופיתוח הכפר, רשות הטבע והגנים והגן הבוטני בירושלים.
מזון
אף על פי שאינם קשורים לפלפל מסחרי (Piper nigrum) נמכרים הגרגרים הוורודים/אדומים כגרגרי פלפל ורוד ולעיתים קרובות מעורבבים עם פלפל מסחרי. עם זאת, הפרי והעלים עלולים להיות רעילים לעופות, חזירים ואולי לעגלים. יש גם תיעוד של ילדים צעירים שחוו הקאות ושלשולים לאחר אכילת הפרי. אין לפלפלון הבכות מעמד מוכר כבטוח (באנגלית generally recognized as safe ובראשי תיבות GRAS) במנהל המזון והתרופות האמריקאי.
תמציות של פלפלון בכות שימשו כתוספי טעם במשקאות ובסירופים.
ברפואה
ברפואה העממית שימש פלפלון בכות לטיפול במגוון פצעים וזיהומים בשל תכונותיו האנטי-בקטריאליות והמחטאות. הוא שימש גם כנוגד דיכאון ומשתן, ולכאבי שיניים, שיגרון והפרעות במחזור החודשי, כאשר מחקרים עדכניים בעכברים מספקים תמיכה אפשרית להשפעותיו נוגדות הדיכאון. הועלתה גם השערה שתכונות קוטל החרקים של פלפלון בכות הופכות אותו למועמד טוב לשימוש כחלופה לכימיקלים סינתטיים בהדברת מזיקים.
עלים ירוקים טריים בצרורות משמשים באופן שמאני בטקסים מסורתיים מסו-אמריקאים לטיהורים וברכות.
שימושים אחרים
העלים משמשים גם לצביעה טבעית של טקסטיל באזור האנדים. נוהג זה מתוארך לתקופות הפרה-קולומביאניות. בני האינקה השתמשו בשמן מעליו בשיטות חניטה מוקדמות כדי לשמר ולחנוט את מתיהם.
שימושים היסטוריים
האינקה השתמש בחלק החיצוני המתוק של פירות בשלים להכנת משקה. הפירות שופשפו בזהירות כדי למנוע ערבוב עם החלקים הפנימיים המרים, התערובת סוננה ולאחר מכן הושארה לכמה ימים כדי לייצר משקה. נהוג גם להרתיח לסירופ או לערבב עם תירס להכנת דייסה מזינה.
ישנן גם עדויות ארכאולוגיות משמעותיות לכך שפירותיו של פלפלון הבכות שימשו באופן נרחב באזורי האנדים המרכזיים בסביבות 550–1000 לספירה להפקת צ'יצ'ה, משקה אלכוהולי מותסס.
בסוף המאה ה-19, נשתל פלפלון הבכות בשפע בקליפורניה ונודע כ"עץ הפלפל של קליפורניה" לרבים. לעץ היו אסוציאציות רומנטיות עם המיסיונים הספרדיים של המדינה - בשנות ה-70 של המאה ה-19 "עץ הפלפל הפך לדימוי חזותי מוכר כמו הסנדלים והמטות של הכמרים." הם זכו להערכה גם בשל הצל שלהם ועמידותם לתנאים של צחיחות למחצה, וכך הם נשתלו לאורך שדרות חדשות בערים של דרום קליפורניה. בשנת 1911 הלל מאמר מערכת בלוס אנג'לס טיימס את עץ הפלפל:
עם זאת בתחילת המאה העשרים ירד פלפלון הבכות מגדולתו כעץ רחוב, בין השאר משום שהוא פונדקאי לכנימת מגן מהמין שאיימה על מטעי ההדרים של דרום קליפורניה. העצים גם נוטים להרים מדרכות עם שורשיהם, לייצר שריגים מהגזע ולפגוע בחוטי טלפון וצינורות ביוב קבורים. רבים מהעצים העתיקים ביותר נעקרו ונטיעות רחוב חדשות נאסרו ביישובים שגידלו הדרים (לוס אנג'לס אסרה על נטיעות רחוב חדשות ב-1930).
גידול
העץ מתרבה באמצעות זרעים, שריגים וייחורים. לזרעים יש קליפה קשה במיוחד ושיעורי הנביטה משתפרים מאוד לאחר שעברו במעיים של ציפורים או חיות אחרות. זרעים נובטים באביב, כאשר שתילים גדלים באיטיות עד שהם מתבססים. הזרעים נובטים בקלות מתחת לעץ בערימת העלים הקיימת של עץ האם, במאות בבת אחת וניתן לשתול אותם בקלות.
בויגה עצים חום
בויגה עצים חום (שם מדעי: Boiga irregularis) הוא מין נחש תת-ארסי מסוג בויגה שבמשפחת הזעמניים. הנחש מצוי בטבע באינדונזיה וקצה מלזיה, גינאה החדשה וצפון אוסטרליה אך הובא על ידי האדם לאי גואם שם הוא מין פולש בעל השלכות אקולוגיות הרסניות ביותר.
מאפיינים
אורכו של הבויגה נע בין 1.5–2 מטר ויכול אף להגיע לשלושה מטר. הנחש בעל עיניים גדולות וצבעו חום-זהוב. הוא מצוי במשך רוב זמנו בין ענפי העצים ונתלה מהם במשך היום מלופף.
הוא פעיל במשך הלילה וניזון מטרף קטן של זוחלים אחרים, עופות, עטלפים, מכרסמים. הארס הורג את הטרף במהירות והנחש בולע אותו שלם.
הנחש הופץ לאי גואם שמצפון לאינדונזיה, במערב האוקיינוס השקט, ככל הנראה כ"נוסע סמוי" על ספינות. לנחש לא היו טורפים טבעיים כך שהוא היה יכול להתרבות ולהתבסס באי. הנחש הרג את אוכלוסיית העופות הטבעיים באי. הנחש הצליח להגיע גם לאיים וייק, טיניאן, אוקינאווה שביפן, דייגו גרסיה, הוואי ואפילו לטקסס שבארצות הברית. ייתכן שהוא נראה גם באי סאיפאן.
הנחש גרם לפגיעה קשה בעופות המקומיים כולל ביונת פרי מריאנית (Ptilinopus roseicapilla), חטפית גואם (Myiagra freycineti) שנכחדה, זנבן רופוס (Rhipidura rufifrons) ומיזומליה מיקרונזית (Myzomela rubratra) וכן בכמה מעטלפי הפרי של האי.
וילי ג'אגי
וילי ג'אגי (בצרפתית: Willy Jäggi; 28 ביולי 1906 – 1 בפברואר 1968) היה כדורגלן שווייצרי, ששיחק בעמדת החלוץ.
ביוגרפיה
וילי ג'אגי נולד ב-28 ביולי 1906 בזולותורן שבשווייץ. במהלך הקריירה שיחק רק בקבוצות שווייצריות, כשהמוכרות יותר הן סרבט ז'נבה ולוזאן. עם לוזאן שיחק בין 1933–1939 וזכה עימה פעמיים באליפות ב-1935 ו-1936 ופעמיים גם בגביע השווייצרי ב-1935 ו-1939. בנוסף לכך סיים ג'אגי כמלך שערי הליגה ב-1936 עם 30 כיבושים.
ג'אגי שיחק בנבחרת שווייץ בין 1927–1935 וכבש 13 שערים ב-21 הופעות. הוא השתתף במשחקים האולימפיים של 1928 ובמונדיאל 1934. במוקדמות אותו מונדיאל כבש ג'אגי נגד יוגוסלביה את שער השוויון במשחק שנגמר בתוצאה 2–2. בטורניר עצמו לא שיחק בשמינית הגמר נגד הולנד וכבש נגד צ'כוסלובקיה ברבע הגמר, שער שלא הספיק למנוע את הדחתה של שווייץ. שנה אחר כך סיים את הקריירה במדים הלאומיים.
פינה
{{פירושונים| אישים:
דלפו קבררה
דלפו קבררה גומס (בספרדית: Delfo Cabrera Gómez; 2 באפריל 1919 – 2 באוגוסט 1981) היה אתלט ארגנטינאי, שהתחרה בריצת מרתון והיה האלוף האולימפי באולימפיאדת לונדון (1948).
קבררה נולד בעיירה ארמסטרונג שבפרובינציית סנטה פה. בעקבות זכייתו של חואן קרלוס סבאלה במדליית הזהב בריצת מרתון באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932), החל להתחרות באתלטיקה. ב-1938 עבר לבואנוס איירס והחל להתאמן במועדון סן לורנסו. באותה שנה זכה באליפות ארצו בריצת 5000 מטר. במהלך מלחמת העולם השנייה התגייס לצבא ארגנטינה, והתיידד עם חואן פרון. לאחר שחרורו הצטרף למפלגה הפרוניסטית.
אולימפיאדת לונדון הייתה התחרות הבינלאומית הגדולה הראשונה בה התחרה קבררה. לאורך רוב המירוץ הוליך הבלגי אטיין גלי, שהיה גם הראשון להיכנס לאצטדיון האולימפי. כ-400 מטרים לפני קו הסיום התמוטט גלי ונפל, וקבררה חלף על פניו וזכה במדליית הזהב.
קבררה זכה גם במדליית הזהב במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בבואנוס איירס ב-1951. באולימפיאדת הלסינקי (1952) סיים במקום השישי, ולהישג דומה הגיע גם במרתון בוסטון שנערך ב-1954. לאחר מכן פרש, והחל לעסוק כמורה לחינוך גופני. ב-1981 נהרג בתאונת דרכים סמוך לבואנוס איירס.
אלכסנדר מסליאקוב
אלכסנדר ואסילייביץ' מסליאקוב (ברוסית: Александр Васильевич Масляков; נולד ב-24 בנובמבר 1941 בסברדלובסק, ברית המועצות) הוא מנחה טלוויזיה סובייטי ורוסי. הוא דמות אייקונית ידועה במיוחד ברחבי ברית המועצות לשעבר, לאחר שהופיע על המסך במשך למעלה מ-50 שנה, בכך הוא משווה עם אישים כמו בוב ברקר או אפילו דיק קלארק בטלוויזיה האמריקאית.
שעשועונים
מסליאקוב עובד בטלוויזיה מאז 1964. הוא אירח תוכניות משחק רבים בתקופה זו, כולל "שלום, אנו מחפשים כישרונות", "כתובות הצעירים", "חבר'ה שמחים" והמשחק "הלאה, בנות", בהן נשים צעירות התמודדו זו בזו במיומנויות כמו בישול, ריקוד או חליבת פרות, והוא הנחה גם את המקבילה לזמן קצר לגברים צעירים, "הלאה, בנים". הוא גם היה המנחה הראשון (1974) של מה שהפך לאחר מכן לאחת מתוכניות המשחק הארוכות ביותר ברוסיה, "מה? היכן? מתי?".
מסליאקוב היה המנחה הקבוע של הסיקור הסובייטי בפסטיבלים עולמיים לנוער וסטודנטים, שהתקיימו בבירות עולמיות מרכזיות כמו סופיה, הוואנה, (מזרח) ברלין, פיונגיאנג ומוסקבה וכן אירח מספר תחרויות שירים סובייטיים בסגנון האירוויזיון.
KVN
עם זאת, מסליאקוב הוא המפורסם ביותר בזכות מעורבותו בתוכנית המשחקים KVN (מועדון המצחיקים ובעלי התושייה), תוכנית משחק ותיקה, שבה קבוצות של צעירים נלהבים וחכמים (בדרך כלל סטודנטים באוניברסיטה) מתחרות זו בזו בסדרה של מערכונים קומים ומוזיקליים מאולתרים וחזרות ומופעים שנונים (ומדי פעם עולים עם סאטירה ארסית פוליטית וחסכנית) מול קהל חי וחבר מושבעים של כוכבי במה ומסך. KVN עלה לשידור בשנת 1961 ומסליאקוב הפך למנחה שלה בשנת 1964, כשהיה עדיין סטודנט בעצמו. מאז ועד היום הוא נשאר בראש ההגה וכעת הוא מנהל את חברת ההפקה שבבעלותה המופע עצמו והזיכיון. מסליאקוב הוא כיום נשיא האיחוד הבינלאומי של KVN ומארח את משחקי הליגה הבכירה של KVN וכן של פסטיבלי KVN השנתיים בסוצ'י ויורמאלה.
חינוך ופרסים
מסליאקוב סיים את לימודיו בשנת 1966 במכון למהנדסי תעבורה במוסקבה ובשנת 1968 סיים קורסים גבוהים לעובדי טלוויזיה. הוא דמות ראויה לאמנויות של הפדרציה הרוסית, חתן פקס Ovation ב-1994 וחבר באקדמיה הרוסית לטלוויזיה. בשנת 2002 הוענק לו הכבוד הגבוה ביותר של האקדמיה לטלוויזיה רוסית, פרס TEFI עבור תרומה פרטנית להתפתחות הטלוויזיה המקומית. בשנת 2006, לציון יום השנה ה-45 ל-KVN, נשיא הפדרציה הרוסית העניק לו עיטור ממלכתי כתרומה משמעותית להתפתחות הטלוויזיה הביתית ושנים רבות של פעילות יוצרת.
הוא זכה בשלל פרסים ועיטורים ביניהם:
הליגה הפשיסטית האימפריאלית
הליגה הפשיסטית האימפריאלית (באנגלית: Imperial Fascist League) הייתה מפלגה נאצית בריטית שהקים ארנולד ליס ב-1929.
הקבוצה דגלה באנטישמיות וצידדה בדומיננטיות של "הגזע הארי". הקבוצה קיבלה לאחר מכן מימון עקיף מהנאצים. אף על פי שהיו לה בין 150 ל-500 חברים בלבד, התנועה הייתה מוכרת וידועה.
היסטוריה
לאחר שהליגה הפשיסטית האימפריאלית דחתה הצעה להתאחד עם איגוד הפשיסטים הבריטי ב-1932 עקב הבדלי מדיניות, איגוד הפשיסטים הבריטים ערך קמפיין נגד הליגה הפשיסטית האימפריאלית והפריע למהלכים שתכננה לעשות.
הליגה הפאשיסטית הקיסרית פורקה לקראת תחילת מלחמת העולם השנייה, לאחר שליז הכריז על נאמנותו ל"מלך ולמדינה", למורת רוחם של החברים הפרו-גרמנים במפלגה. אף על פי כן, ליז נכלא בזמן המלחמה והתנועה לא הצליחה להשתקם לאחר המלחמה.
הקשר לנאציזם
הליגה הפשיסטית האימפריאלית התרחקה במהרה מהפשיזם האיטלקי וזאת לאחר שליז נפגש עם התעמולן הראשי של המפלגה הנאצית ומהמוציא לאור של דר שטירמר, יוליוס שטרייכר. עד מהרה הפכה האנטישמיות לאידאולוגיה מנחה מרכזת של התנועה, בנוסף לכך אנשי התנועה הדגישו את עליונות הגזע הארי. הארגון שינה את דגלו כך שהציג את דגל הממלכה המאוחדת עם צלב קרס במרכזו. כתוצאה מ"המרה" זו, המפלגה נהנתה מתמיכה ומימון נאצי רחב יותר.
יאן
{{פירושונים|
ראו גם
}}
עיר שמנה
עיר שמנה (באנגלית: Fat City) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמת ספורט משנת 1972 בבימויו של ג'ון יוסטון, עם סטייסי קיץ', ג'ף ברידג'ס וסוזן טיירל בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי לאונרד גרדנר והוא מבוסס על ספרו "עיר שמנה" משנת 1969.
הצילומים נערכו בסטוקטון (קליפורניה) כמו שמתואר גם בספר, עיר מוזנחת עם בעיית עוני, אבטלה, פשע ושכרות. העלילה היא על הקשיים בעולם האגרוף ומתארת קשר בין מתאגרף בסוף דרכו המקצועית למתאגרף צעיר.
סוזן טיירל הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
תקציר עלילה
בילי טולי (סטייסי קיץ') הוא מתאגרף בן 30 בסוף דרכו המקצועית. בעבר היה מתאגרף מצליח, השתכר יפה והיה נשוי. כשהקריירה שלו החלה לרדת, הוא מצא מפלט בשתייה ואשתו נטשה אותו. כעת הוא נמצא בחדר במלון מוזנח, קם בקושי בבוקר, שותה אלכוהול ולא יודע מה לעשות. לבסוף הוא מחליט להתאמן קצת במועדון ימק"א המקומי.
במועדון הוא מבחין בצעיר המתאמן במרץ על שק איגרוף. הצעיר מציג את עצמו בתור ארני מונגר (ג'ף ברידג'ס) בן 18. בילי מציע להתאגרף אתו ומגיע למסקנה שיש לו כשרון לאיגרוף הוא שולח אותו למאמנו בעבר, רובן (ניקולאס קולאסנטו).
בילי ממשיך לצרוך אלכוהול בבר שם הוא פוגש את אומה (סוזן טיירל), אשת בר אלכוהוליסטית שמבלה את רובה זמנה בבר לאחר שהחבר שלה ארל (קרטיס קוקס), נשלח למאסר. בין בילי ואומה מתנהל דו-שיח של אלכוהוליסטים עם עליות וירידות ולבסוף הוא עובר לגור בדירת החדר שלה.
טיסה 9 של בריטיש איירווייז
טיסה 9 של בריטיש אירווייז הייתה טיסת נוסעים מסחרית, שהייתה מעורבת באירוע אווירי חמור בשמי האוקיינוס ההודי מדרום לאי ג'אווה שבאינדונזיה ב-24 ביוני 1982. ארבעת מנועי המטוס שנשא את הטיסה כבו עקב חדירת אפר געשי לתוכם, לאחר שהמטוס טס דרך ענן של אפר זה. המטוס החל לאבד גובה והיה צפוי להיאלץ לנחות על פני האוקיינוס, אך צוות הטיסה שלו הצליח להניע את המנועים מחדש ולהנחית את המטוס בשלום בג'קרטה שבאינדונזיה ללא נפגעים בנפש.
האירוע
המטוס נמצא בטיסה מנמל התעופה הית'רו שבלונדון אל העיר אוקלנד שבניו זילנד, שכללה חניות ביניים בהודו, מלזיה ואוסטרליה. במטוס בואינג מדגם 747-236B נמצאו 248 נוסעים ו-15 אנשי צוות. בעת האירוע הטיסו אותו אנשי צוות הטיסה שעלו עליו במהלך חניית הביניים בקואלה לומפור. היו אלו הקברניט אריק מודי (Eric Moody), טייס המשנה רוג'ר גריווס (Roger Greaves) ומהנדס הטיסה בארי טאונלי-פרימן (Barry Townley-Freeman).
עיר שמנה
תקציר עלילה
חברתו של ארני, פיי (קנדי קלארק), נכנסת להיריון. הם מתחתנים ונולד להם בן. ארני ממשיך באגרוף ומצליח. ארל חוזר מבית הכלא לאומה ובילי נזרק מהדירה. הוא מבקש מרובן להשתתף שוב בתחרות ורובן מסכים לאחר היסוסים.
טיסה 9 של בריטיש איירווייז
האירוע
המטוס נמצא מעל האוקיינוס ההודי מדרום לאי ג'אווה בשעה 20:40 לפי שעון ג'קרטה (13:40 לפי שעון גריניץ'). אז הופיעו זהרוריי אור סביב גוף המטוס, בדומה לאש אלמו הקדוש. לאחר מכן החל מה שנראה כעשן לחדור לתא הנוסעים, והוא התעבה והלך בלוויית ריח של גפרית. הצוות הורה לנוסעים להדק את חגורות המושב שלהם. באותה עת ראו נוסעים שהשקיפו מהחלונות את מניפות המנועים צבועות בצבע כחול כשאור קורן מבעד למניפות.
עיר שמנה
תקציר עלילה
בילי מתאגרף מול לוצרנו (סיקסטו רודריגז) ומנצח אותו אך רובן משלם רק 100 דולר. בילי עוזב אותו בכעס ופוגש ברחוב את ארני. שניהם נכנסים לשתות קפה בבר מסתכלים אחד בשני וכמעט לא מדברים.
טיסה 9 של בריטיש איירווייז
האירוע
הקברניט הכריז על מצב חירום, אך הבקרה האווירית האינדונזית לא הבינה תחילה את המסר וסברה שהמטוס איבד רק מנוע אחד. בתיווכו של מטוס נוסעים אחר הועבר לה המסר הנכון. הבקרה פקדה על המטוס לפנות צפונה לנתיב נחיתת חירום בנמל התעופה האלים פרדנקוסומה (Halim Perdanakusuma) בג'קרטה, בתקווה שניתן יהיה להניע אחד או יותר ממנועיו באופן שיצליח להגיע אל הנמל.
הנוסעים הבינו את המצב הקשה והחלו לכתוב פתקים לבני משפחותיהם. הקברניט פנה אליהם ברמקולים בהודעה שתוארה כמופת של לשון המעטה:
בשל השתתקות המנועים ירד לחץ האוויר בתוך המטוס ועקב כך השתחררו אוטומטית מסיכות החמצן לחירום לנוסעים ולצוות. הקברניט מצא שהמסכה שלו שבורה. הוא החליט להנמיך במהירות עד לגובה שבו יאפשר לחץ האוויר החיצוני לכולם לנשום ללא סיוע מסיכות החמצן.
המטוס הגיע לגובה של 4,100 מטרים ולסף הגובה שבו ייאלצו לפנות לנחיתה על פני האוקיינוס. הצוות המשיך בניסיונות להניע את המנועים מחדש. בשעה 13:56 החל מנוע מס' 4 לפעול, והקברניט השתמש בכוחו על מנת להאט את קצב ההנמכה של המטוס. סמוך לאחר מכן החל מנוע מס' 3 לפעול, דבר שסייע למטוס לעבור לנסיקה, ומיד לאחר מכן החלו גם מנועים 1 ו-2 לפעול והמטוס המשיך בנסיקה.
כשהתקרב המטוס לגובה הטיסה המיועד לו הופיעו שוב זהרוריי האור סביב גוף המטוס ולאחר מכן הפסיק שוב מנוע מס' 2 לפעול. הקברניט הנמיך מיד לגובה המינימום של 3,700 מטרים. כשהתקרב המטוס לנמל התעופה בג'קרטה נוכח הצוות שהחלונות הקדמיים של תא הטייס הפכו עמומים ולא ניתן לראות דרכם. הוא נאלץ לבצע את הנחיתה בהסתמך על טיסת מכשירים בלבד. עם זאת מערכת ההנחיה האנכית לא פעלה כראוי וטייס המשנה נאלץ לקרוא בקול ברציפות את הגובה שבו נמצא המטוס. הצוות הצליח לנחות בשלום.
לאחר האירוע
לאחר האירוע התברר כי מבלי שצוות המטוס היה מודע לכך הוא נקלע לתוך ענן של אפר געשי, שנפלט עקב התפרצות הר הגעש גאלונגונג (Galunggung) שבאינדונזיה, כ-180 קילומטרים מדרום-מזרח לג'קרטה. כיוון שהאפר היה יבש לא הבחינה בו מערכת מכ"ם מזג האוויר של המטוס, שתוכננה להבחין בלחות שבעננים. זהרוריי האור שהופיעו סביב המטוס נבעו מחיכוך חלקיקי האפר הגעשי בו, והעשן שחדר לתא הנוסעים היה למעשה האפר עצמו. בדיקת המטוס לאחר הנחיתה העלתה שגוף המטוס שויף למעשה על ידי חלקיקי האפר עד כדי הסרת הצבע מעליו, כאילו נוקה באמצעות התזת חול, ובאותו אופן שויפו חלונות תא הטייס עד שהפכו עמומים ולא ניתן היה לראות דבר דרכם. בבדיקת המנועים נמצאו בהם שרידי האפר. התברר שהאפר חדר לתאי הבערה הלוהטים של המנועים והותך שם, הפך לצמיג וחנק את פעולת מניפות האוויר של המנועים עד שהם כבו. לאחר שהמנועים כבו הם התקררו והמטוס הנמיך ויצא מענן האפר הגעשי. אז התקרר גם האפר והתאפשרה התנעת המנועים מחדש. כיוון שהגנרטור של המטוס והמצברים בו פעלו כתקנם היה למטוס כוח חשמלי מספיק לשם הטענה.
נוסעי המטוס הועברו בג'קרטה למטוס אחר. המטוס עבר שם טיפול ראשוני של החלפת שלושה ממנועיו וכן החלפת חלונות תא הטייס. כמו כן היה צורך לרוקן את מכלי הדלק שלו, שהזדהמו על ידי האפר הגעשי. לאחר שהמטוס הוטס בחזרה ללונדון נערך בו שיפוץ מקיף לתיקון כל נזקי האירוע. הוא המשיך לשרת בחברת בריטיש איירווייז ולאחר מכן בחברת טיסה אחרת עד שהוצא משימוש בשנת 2004 ובהמשך פורק לגרוטאות.
חיל הים המלכותי הירדני
חיל הים המלכותי הירדני הוא הזרוע הימית של הכוחות המזוינים של ירדן.
טיסה 9 של בריטיש איירווייז
לאחר האירוע
המרחב האווירי שסביב הר הגעש נסגר זמנית על ידי השלטונות האינדונזיים ונפתח שוב לתנועה, אך נסגר בקביעות לאחר שב-13 ביולי טס מטוס 747 נוסף (של אייר סינגפור) דרך ענן האפר ואיבד את הכוח בשלושה ממנועיו. בדיעבד התברר שחודשיים וחצי לפני המטוס הבריטי חדר לענן האפר מטוס DC-2 של חברת גארודה אינדונזיה.
חיל הים המלכותי הירדני
ירדן מוקפת יבשה, למעט אזור הדרום עם 26 קילומטרים של קו חוף לאורך מפרץ אילת ועל ידי כך מתאפשרת לה גישה לים האדום. כוחות הים שלה מורכבים מ-27 ספינות סיור. משמר החופים המלכותי הוקם ב-1951 ומוקם בעקבה. מפקדתו עברה ב-1952 לאזור ים המלח, ונשארה שם עד 1967.
טיסה 9 של בריטיש איירווייז
לאחר האירוע
לאנשי צוות הטיסה של המטוס הוענקו מספר עיטורים אזרחיים כאות הערכה על אופן תפקודם בעת האירוע. משך הדאייה של המטוס ללא מנועים הוכר כשיא גינס לכלי טיס שלא נועד לדאייה - שיא שנשבר בהמשך על ידי דאון גימלי וטיסה 236 של אייר טראנסט.
חיל הים המלכותי הירדני
שמו של משמר החופים המלכותי שונה לחיל הים המלכותי הירדני ב-13 בנובמבר 1991.
טיסה 9 של בריטיש איירווייז
לאחר האירוע
התפרצות הר הגעש אייאפיאטלאייקוטל שבאיסלנד בארפיל 2010 גרמה לשיתוק טיסות בשמי אירופה. הדבר נבע ממסקנות תחקיר טיסה 9.
יוליאן בראנדט
יוליאן בראנדט (בגרמנית: Julian Brandt; נולד ב-2 במאי 1996 בברמן שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק כקשר כנף בקבוצת בורוסיה דורטמונד מהבונדסליגה ובנבחרת גרמניה.
קריירת מועדונים
בראנדט נולד בברמן שבגרמניה. הוא שיחק במחלקות הנוער של המועדונים המקומיים SC בורגפלד ו-FC אוברנוילנד, לפני שעבר למחלקת הנוער של וולפסבורג.
ב-12 בדצמבר 2013 נודע כי בראנדט עבר לבאייר לברקוזן וחתם על חוזה עד לשנת 2019. ב-8 בפברואר 2014 ערך הופעה בבאייר לברקוזן II, קבוצת המילואים של באייר לברקוזן. באותו משחק גם הבקיע שער, וב-15 בפברואר 2014, שבוע לאחר מכן, ערך בראנדט את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשהחליף בדקה ה-82 את סון יונג-מין בהפסד 1–2 לשאלקה 04 במסגרת המחזור ה-21 בבונדסליגה. ב-18 בפברואר ערך בראנדט את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, כשהחליף בהפסקת המחצית את סון יונג-מין בהפסד 0–4 לפריז סן-ז'רמן במסגרת שמינית גמר ליגת האלופות לעונת 2013/2014. ב-4 באפריל הבקיע בראנדט את שער הבכורה שלו בבונדסליגה, שער בדקה ה-58 בהפסד 1–2 להמבורג במסגרת המחזור ה-29.
בראנדט הבקיע בשישה משחקי בונדסליגה רצופים בין ה-20 במרץ ל-30 באפריל 2016, והיה השחקן הצעיר ביותר שהשיג הישג זה מאז שעשה זאת גרד מולר.
קריירה בינלאומית
בראנדט שיחק בכל הנבחרות הצעירות של גרמניה, וערך את הופעת הבכורה בנבחרת גרמניה הבוגרת במאי 2016, כשנכנס כמחליף במשחק הכנה ליורו 2016, בו הפסידה גרמניה בתוצאה 1–3 לנבחרת סלובקיה. בראנדט נכלל בסגל ההתחלתי ליורו, אך נופה לקראת תחילת הטורניר מהסגל הסופי. באוגוסט 2016 השתתף באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו, וזכה עם הנבחרת הגרמנית האולימפית במדליית כסף, לאחר הפסד בגמר בבעיטות הכרעה לנבחרת ברזיל האולימפית. ביוני 2017, בהופעתו השביעית במדי הנבחרת הבוגרת, הבקיע בראנדט את שערו הראשון בנבחרת, בניצחון 0–7 על נבחרת סן מרינו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. בראנדט נכלל בסגל הגרמני לגביע הקונפדרציות 2017 ולמונדיאל 2018..
נכלל בסגל נבחרת גרמניה לטורניר מונדיאל 2022.
אופלנד
אוּפְּלַנְד (Uppland) הוא אחד מחבלי שוודיה. החבל משתרע במזרח "ארץ סביאה", והוא המאוכלס ביותר מבין 25 חבלי הארץ ההיסטוריים שמרכיבים את ממלכת שוודיה.
זהו חבל שמזוהה בעיקר עם הארמונות, האחוזות, האבנים הרוניות ושרידי ההיסטוריה הרבים מספור שפזורים בו. הוא גובל מדרום בחבל סדרמנלנד ובאגם מלארן, ממערב בווסטמנלנד, מצפון-מערב בדלרנה, מצפונו ביסטריקלנד וממזרח משתרע הים הבלטי ובו איים רבים. שמו של החבל, "הארץ העילית", הוא במשמעות "צפונית למלארן".
וורבאת
וָורבַּאת (בערבית: وربات) היא מאפה מתוק מהמטבח הערבי, דומה מאוד לבקלווה, העשוי שכבות בצק פילו וביניהן מילוי של חביצה בטעם וניל. לעיתים מוסיפים למלית גם פיסטוקים, שקדים, אגוזים או גבינה מתוקה. המאפה ממותק בסירופ מי סוכר, שלעיתים כולל מעט גרידת לימון.
אופלנד
החבל שטוח יחסית, והנקודה הגבוהה ביותר בו היא 118 מטר מעל פני הים. הוא מאופיין בהשפעותיהן של יריעת הקרח הקדומה והתרוממות פני הקרקע. תלוליות סחף ומורנות מעצבות את הנוף. היערות הם בעיקר של אורן ואשוחית.
וורבאת
לעיתים מוגש הוורבאת לצד קרם קשטה. אז, הוא קרוי וורבאת בל קשטה (وربات بالقشطة). קינוח זה נפוץ במיוחד בתקופת הרמדאן. הוורבאת פופולרי גם בלבנון, שם הוא ידוע בשם שאאביאת.
אופלנד
החיה המסמלת את החבל היא עיטם לבן-זנב, המצוי בעיקר לאורך החוף הבלטי.
בחלקים הגבוהים של מערב אופלנד ישנם שרידי יישובים מתקופת האבן. לצדם, התופעה הארכאולוגית המרכיבה יותר מאחרות את נוף החבל היא שדות קבורה מתקופת הברזל. עידן הוויקינגים השאיר את חותמו בראש ובראשונה באמצעות מונוליתים שבהם חקוקות הקדשות רוניות. היישוב המסחרי הקדמון בירקה, שעל אי באגם מלארן, מייצג תקופה זו והוא ככל הנראה האתר הוויקינגי החשוב ביותר בסקנדינביה.
גרשון מסיקה
גרשון מסיקה (נולד ב-י"ז בתמוז ה'תשי"ב, 10 ביולי 1952) כיהן כראש המועצה האזורית שומרון משנת 2007 ועד למאי 2015, מועד בו השעה עצמו מהתפקיד לאחר שנחקר בחשד למעורבות בפרשת שוחד הקשורה במפלגת ישראל ביתנו והפך לעד מדינה.
ביוגרפיה
נולד בשנת 1952 ליוסף וגיטה מסיקה. הוריו שעלו לישראל מלוב התגוררו תחילה במעברה בבאר יעקב ולאחר מכן היו מראשוני התושבים בעיר אשדוד. שני אחיו הגדולים מתו במחנה ג'אדו בלוב במהלך מלחמת העולם השנייה. מסיקה השתחרר מצה"ל בדרגת סרן, הוסמך כעורך דין וכמורה ועסק בהוראה ובעסקים לפני שפנה לפעילות ציבורית. בעל תואר במינהל חינוכי ובמשפטים.
מאז 1982 התגורר מסיקה באלון מורה. הוא שימש כיושב ראש מזכירות היישוב במשך עשר שנים, וכחבר מליאת המועצה האזורית שומרון. בתקופת כהונתו במזכירות היישוב אלון מורה גדל היישוב מ-60 משפחות ל-300 משפחות. במהלך השנים סייע בחילוץ מוסדות שנקלעו למשברים כלכליים, בהם ישיבה תיכונית חיצים, ישיבת כינור דוד והיישוב הר ברכה.
בשנת 2007 נבחר לראשות המועצה האזורית שומרון והחליף בתפקיד את בנצי ליברמן. בשנת 2012 נבחר מסיקה לתקופת כהונה שנייה, לאחר שאיש לא התמודד מולו על התפקיד.
בתקופת כהונתו הרבה לעסוק בפעילות הסברה בנוגע להתיישבות היהודית בשומרון. תחת הנהגתו אורגנו סיורים לאישי ציבור, עיתונאים ואזרחים מישראל ומהעולם בתחומי המועצה האזורית וביישוביה. פעילות זו נוהלה על ידי מנהל היחידה האסטרטגית דאז דוידי בן ציון. במסגרת זאת השתתף במספר כנסים ופגישות בעולם, בהם ביקור בניגריה, בבית הלורדים באנגליה ובכנס מפלגות ימין מאירופה שנערך בפרלמנט האיחוד האירופי ונשא שם נאום.
בשנת 2011 זכתה המועצה בראשותו בפרס מטעם פיקוד העורף על רמת מוכנות גבוהה למצב חירום ובשנת 2012 ב"פרס החינוך הארצי" של משרד החינוך. באותה שנה זכה מסיקה ב"פרס ירושלים" המוענק במסגרת כנס ירושלים של ערוץ 7, על פעילותו בתחום הבנייה והקליטה ברחבי המועצה ועל יוזמות ההסברה שנעשו בהנהגתו.
בדצמבר 2014 נעצר בחשד למעורבות בפרשת השחיתות בישראל ביתנו, במאי 2015 חתם על הסכם עד מדינה בפרשה והשעה עצמו מראשות המועצה.
ב-2015 חזר לעסקים והוא משלים תואר שני במגמה מסחרית באוניברסיטת בר-אילן.
ב-22 בנובמבר 2015 מנע פיגוע דקירה בצומת חטיבה מרחבית שומרון כאשר הבחין במחבלת חמושה בסכין מנסה לדקור שתי אזרחיות ודרס אותה ברכבו.
מסיקה הודיע כי יתמודד על ראשות המועצה האזורית שומרון בבחירות המוניציפליות בשנת 2018. על התמודדות זו נמתחה ביקורת על ידי בכירים במערכת המשפטית.
מסיקה ועמיתו יוסי דגן, החליטו ללכת להליך בוררות אצל הרב שמואל אליהו, על מנת לקבוע מי יהיה ראש המועצה. הרב אליהו פסק שיוסי דגן ימשיך בתפקידו כראש המועצה. מסיקה קיבל עליו את הדין ופרש מן המירוץ.
בשנת 2022 התמודד בבחירות המקדימות לכנסת ה-25 בליכוד על מקום המשוריין לנציג מחוז יו"ש ברשימה, אך הפסיד לאביחי בוארון והוצב במקום ה-63 הלא ריאלי ברשימת הליכוד בבחירות לכנסת ה-25.
חיים אישיים
גרשון היה נשוי לשושי (נפטרה ביולי 2015) והוא אב לחמישה. ביולי 2016 נישא לאילנה ירחי. כיום מתגורר ביישוב עץ אפרים.
דרור פרידמן
דרור פרידמן הוא קצין מילואים בדרגת תת-אלוף בצה"ל. כיהן כסגן-מפקד מפקדת העומק, כמפקד שייטת 13, כראש מספן המטה של חיל הים, כראש מספן הים, כמפקד בסיס אשדוד וכמפל"ג לוחמים שייטת 13.
ביוגרפיה
פרידמן נולד וגדל בקיבוץ בארות יצחק. ב-1988 התגייס לצה"ל ושירת כלוחם וקצין בשייטת 13. הוא עבר קורס חובלים ופיקד על ספינת טילים. בשנת 2000 מונה למפקד פלגת הלוחמים בשייטת 13, אותה הוביל בלחימה במהלך האינתיפאדה השנייה, בין היתר במבצע תיבת נוח (הפשיטה על אוניית הנשק קארין איי) ובמבצע זמן תגובה. במבצע חומת מגן השתתפו כוחות הפלגה בפיקודו בקרב בג'נין.
בפברואר 2007 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד שייטת 13. בתקופת פיקודו השתלטה השייטת, במבצע ארבעת המינים, על אוניית הנשק "פרנקופ" (Francop), שהובילה נשק, תחמושת ואמצעי לחימה מאיראן לארגון חזבאללה. במהלך מבצע עופרת יצוקה פנה למפקד פיקוד הדרום וביקש לשלב את לוחמי השייטת בלחימה, מה שהביא להשתתפות היחידה במספר מבצעים ברצועת עזה. עם סיום כהונתו באפריל 2010 זכתה השייטת בשני ציונים לשבח מטעם הרמטכ"ל על רצף מבצעים מורכבים באזור ובמחוצה לו.
ריצ'רד ויילד
סר  הרברט ריצ'רד צ'רטון ויילד (באנגלית: Herbert Richard Churton Wild; 20 בספטמבר 1912 – 22 במאי 1978) היה הנשיא התשיעי של בית המשפט העליון של ניו זילנד.
דרור פרידמן
ביוגרפיה
לאחר לימודים במכללה לביטחון לאומי מונה פרידמן ב-2011 למפקד בסיס אשדוד ושימש בתפקיד עד 2014. במסגרת תפקידו כמפקד הבסיס נרשמה לו הערה פיקודית ביולי 2012, לאחר תאונת דרכים שבה נהרגו שניים מקציני הבסיס. בשנת 2014 הועלה לדרגת תא"ל ומונה לראש מספן הים. הוא שימש בתפקיד עד שנת 2016. ביוני 2016 מונה לראש מספן המטה.
ריצ'רד ויילד
ביוגרפיה
ויילד נולד ב-20 בספטמבר 1912, בבלנהיים שבצפון האי הדרומי של ניו זילנד. הוא התחנך בבית הספר התיכון שבפילדינג שבדרום האי הצפוני ואת לימודיו הוא השלים באוניברסיטת ויקטוריה שבוולינגטון.
Army of Mushrooms
Army Of Mushrooms (בעברית: צבא של פטריות) הוא האלבום השמיני של הרכב המוזיקה האלקטרונית הישראלי אינפקטד מאשרום.
ריצ'רד ויילד
ביוגרפיה
בין השנים 1966–1978 הוא כיהן כנשיא בית המשפט העליון של ניו זילנד. פסק הדין הידוע שלו הוא פיצג'רלד נגד מולדון שהכריז על מעשהו של ראש ממשלת ניו זילנד, רוברט מולדון, שניסה לבטל את תוכנית הפנסיה של ממשלת הלייבור ללא חקיקה, כלא חוקתי.
בשנת 1977 אובחן שוויילד סבל מגידול מוחי. בראשית 1978 הוא התפטר מתפקידו ובמאי אותה שנה הוא הלך לעולמו. אחד מבניו, ג'ון ויילד היה שופט בבית המשפט לערעורים.
Army of Mushrooms
הפקה
האלבום יצא ב-8 במאי 2012, תחת חברת התקליטים Dim Mak Records ורובו כלל רצועות בסגנונות שלא היו אופייניים לאינפקטד עד כה, כגון אלקטרו האוס, דראם נ' בייס ודאבסטפ ובין היתר נכללות בו רצועות כמו רמיקס לשיר The Pretender (במקור שיר של Foo Fighters), קטע דאבסטאפ נסיוני בשם "U R So Fucked" (שיצא קודם לכן כסינגל ב-14 בפברואר 2012) וקטע הטראנס ה"טהור" היחיד באלבום "Serve My Thirst".
דרור פרידמן
ביוגרפיה
פרידמן נשוי לאלמנתו של סא"ל, מפקד פלגת הלוחמים של השייטת ונהרג באסון השייטת. הוא אב לשתי בנות ובן חורג מנישואיה הראשונים של אשתו.
Army of Mushrooms
הפקה
עטיפת האלבום נחשפה לראשונה ב-20 במרץ 2012.
האלבום הודלף לרשת ב-1 במאי כשבוע לפני תאריך יציאתו הרשמי.
הסימפוניה השביעית (הצהריים) של היידן
סימפונית "הצהריים" בדו מז'ור (הובוקן 7/I) היא מן הסימפוניות המוקדמות שכתב יוזף היידן. היא נכתבה יחד עם הסימפוניות מס' 6 ("הבוקר") ומס' 8 ("הערב") זמן קצר לאחר שהיידן נשכר כעוזר קאפלמייסטר בחצר אסטרהאזי.
תיאור
שלוש הסימפוניות הללו ידועות באופי הסולני והווירטואוזי שלהן. הריבוי הלא רגיל של קטעי סולו לכלים שונים אינו מיקרי; הנגנים בתזמורת החצר קיבלו "בונוסים" למשכורתם על הפגנת וירטואוזיות בנגינתם. נגינת סימפוניות אלה בוודאי גרמה לכך שהנגנים קיבלו יותר תוספות למשכורתם, דבר שהוביל לכך שהיידן התחבב על ידי נגני התזמורת, שאיתם רק התחיל לעבוד.
שלוש הסימפוניות הללו מתארות את מחזור היום. היצירות הוזמנו על ידי הנסיך אסטרהאזי בעצמו, שביקש שהיידן יכתוב את היצירות להרכב התזמורת שהייתה ברשותו. היצירה נכתבה בקרוב בשנת 1761, כאשר היידן זה אך הגיע לבית אסטרהאזי.
הרכב ומבנה
היצירה כתובה לתזמורת הכוללת:
2 חלילים, 2 אבובים, בסון, 2 קרנות יער , כינור ראשון, כינור שני, ויולות, צ'לים, קונטרבסים ו צ'מבלו.
מקור הכינוי
הכינוי של הסימפוניה (במקור Le midi) איננו מאת היידן, אך ניתן לה זמן קצר לאחר השמעתה הראשונה, כנראה על ידי הנסיך אסטרהאזי, שביקש מהיידן לכתוב יצירות שמתארות את מחזור היום: שמש, צהריים וערב. עוד סיבה לשם הזה היא בהקדמה: הפתיחה האיטית של הסימפוניה, שכנראה הזכירה למאזיניה הראשונים יום שטוף שמש, או שעת צהריים חמה.
מצודה (כתב עת)
מצודה היה כתב עת עברי בהוצאת תנועת הנוער בית"ר שראה אור בוורשה שבפולין בשנים 1935–1938. עורך "מצודה" היה אייזיק רמבה בהשתתפות י"ש פקר במסגרתו ראו אור עשרה גיליונות. כל גיליון כלל עמוד שער, מאמרים אידאולוגיה והגות, יצירות ספרותיות, סקירות היסטוריות, מדור חדשות וידיעות קצרות על הנעשה בתנועת הנוער בארץ ישראל ובקני התנועה ברחבי העולם, ובדף האחרון סדרת מודעות על מיזמים ספרותיים הקשורים לתנועת ז'בוטינסקי.
הגם שכתב העת הוגדר כ"במה מרכזית לבית"ר העולמית" כלומר לחניכי תנועת הנוער ולבוגריה, הרי שבפועל הוא היווה במה אידאולוגית ופרוגרמטית לכלל שוחרי הציונות הרוויזיוניסיטית, חברי הצה"ר והאצ"ל. ב"מצודה" פרסם ז'בוטינסקי, ראש בית"ר, מאמרי הגות ומביכורי תרגומיו לספרות הלועזית, כגון "מנגינת הרוחות (תמונה מפאוסט לי. וו. גיטה)". במצודה השתתפו גם דב חומסקי, יחזקאל דיליון, ח"ש הלוי, שמואל אורזשך, יצחק גוריון, שמעון גוטספלד, אורי צבי גרינברג, דוד ליניבסקי, בן-מנחם (ירושלים), ז' לרנר, אביגדור מוריק, פרופ' יעקב באדר, נתן פרידמן, אליעזר שוסטק, יוסף פעמוני, י' קרלמן, ד"ר י"ה ייבין, עזרא מרקוביץ, מרדכי כ"ץ, ד"ר ב' שייב (אלדד), ש' סקולסקי, ואחרים.
תקציב "מצודה" אורגן, בין השאר, על ידי דמי מנוי.
STS-90
STS-90 הייתה משימתה ה-25 של מעבורת החלל קולומביה. המשימה העיקרית הייתה ביצוע ניסויים בעזרת מערכת ספייסלאב שתוכננה בסוכנות החלל האירופית וכבר הייתה בשימוש בעבר.
תיאור המשימה
המשימה שוגרה ב-17 באפריל 1998 מ-LC-39B ממרכז החלל קנדי. על המעבורת הותקנה מערכת ספייסלאב בעזרתה היה מתוכנן לבצע סדרת ניסויים לחקר השפעת חוסר כבידה על מערכת העצבים. התוכנית הוכנה על ידי מספר מדינות וכללה 31 ניסויים. לצורך ביצוע ניסויים במעבורת היו מספר חיות מעבדה. בנוסף בוצעו ניסויים בתחומים נוספים. כל הניסויים למעט ניסוי עם חולדה בוצעו לפי התוכנית.
לקראת סוף המשימה נבדקה הצדקה להארכת המשימה ליום נוסף אך בסופו של דבר הוחלט לפעול לפי תוכנית.
לאחר סיום תוכנית ניסויים מעבורת נחתה במסלול נחיתה מס' 33 במרכז החלל קנדי.
קינומקס
קינומקס (ברוסית: Киномакс) היא מפעילת רשת בתי קולנוע רוסית. הרשת מאגדת 36 בתי קולנוע ב-24 ערי רוסיה. לפי Nevafilm Research, החברה מדורגת במקום הרביעי מבחינת מספר בתי הקולנוע ברוסיה.
היסטוריה
באמצע שנות ה-90 הציע טום גרמן, מנהל הנציגות הרוסית של חברת קודאק, ליצור רשת בתי קולנוע ברוסיה. בשנת 1996 נפתח במוסקבה קולנוע קודאק קינומיר. קודאק רצתה לפתוח בתי קולנוע במוסקבה ובסנקט פטרבורג, ולפתח רשת אזורית ליצירת חברה בשיתוף עם החברה הרוסית Tekhsoyuz, העוסקת בהפצת מוצרי צילום.
עקב המשבר הכלכלי שפרץ ברוסיה ב-1998 והירידה במכירות הסרטים, קודאק שינתה את אסטרטגיית הפיתוח שלה וזנחה את פרויקט הקולנוע. מייסדי חברת Tekhsoyuz בוריס אסרייב ואיגור אניסימוב החליטו לפתח בעצמם את עסקי הקולנוע ובשנת 1999 נרשמה חברת המניות קינומקס. קולנוע "קינומיר" הפך לחלק מהרשת המתהווה. ב-1999, לאחר בנייה מחדש, פתחה חברת קינומקס את קולנוע אורל בצ'ליאבינסק, שהפך לפרויקט העצמאי הראשון של הרשת.
בתחילת פעילותה, קינומקס רכשה או שכרה בתי קולנוע סובייטיים ישנים ושיפצה אותם. עם התפתחות הקמת מתחמי קניות ובילוי, החלה החברה לשכור שטחים לטווח ארוך לארגון הקרנת סרט בהם, וכן להשקיע בהקמת בתי קולנוע בשלב התכנון או הבנייה הראשונית של קניון הקולנוע. החברה גם הזמינה בתי קולנוע אחרים להצטרף לרשת שלה על בסיס זיכיון.
פעילות
נכון ל-1 בדצמבר 2016 היו 211 אולמות אודיטוריום ל-30 בתי קולנוע של קינומקס, שהיוו 5% מסך בתי הקולנוע במדינה. בנוסף לבתי קולנוע, החברה כוללת מחלקת רפרטואר, מחלקת פרסום ומחלקת פיתוח.
פטר סאס
פטר סאס (בהונגרית: Szász Péter; בודפשט, 19 באוגוסט 1927 – המבורג, 1 בפברואר 1983) היה במאי קולנוע יהודי-הונגרי, תסריטאי, מחזאי, מבקר רב פעלים, זוכה פרס בלה באלאז' (הפרס המקצועי הממלכתי ההונגרי הגבוה ביותר שמוענק ליוצרי קולנוע ומפיקי טלוויזיה). בנו, יאנוש סאס, הוא במאי קולנוע.
ביוגרפיה
במהלך מלחמת העולם השנייה, כיהודים, הוא ומשפחתו גורשו למחנה הריכוז דכאו. הוא שרד וחזר הביתה בגיל 17 (1945). בסיום לימודיו, הצטרף לכתב העת "וילאג", כלומר "עולם" (Világ) כעיתונאי, ובשנת 1949 הפך לעובד של הרדיו ההונגרי. גם פטר בצ'ו הבחין בכישרונו ופיתה אותו לעבור לאולפני הסרטים, שם חתם על חוזה כדרמטורג ב-1953.
במהלך השנים שבהן בילה באולפני הסרטים של הוניה (Hunnia Filmstúdió), כתב גם מספר רב של תסריטים. תחומי העניין שלו נעו בין קומדיה לבין דרמה; עבודותיו התאפיינו בסגנון קליל, מלא דמיון, תוסס; הוא אהב גם הומור, הרפתקאות וטרגיקומדיה.
הוא כתב - בין היתר - את "ראש למעלה", "דריסה", "האדון המורה חניבעל", "סיפור על 12 הניחושים", "מותר לדרוך על הדשא", וחלק מהתסריט לאחת מקומדיות הקולנוע ההונגריות המצליחות ביותר - הקלאסית כעת - "הרב"ט והאחרים". (בשמו האנגלי: The Corporal and the Others). הוא עבד גם כעוזר במאי - למשל עם רבים מהבמאים היהודים-הונגרים הגדולים ביותר כמו: ויקטור גרטלר, יאנוש הרשקו, מארטון קלטי וזולטאן וארקוני - ולאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו כבמאי קולנוע בעצמו ב-1967 עם הסרט "בנים מהפארק". אחרי זה "האחז בעננים!" (1971), "מקום קטן מתחת לשמש" (1974) ו"יפים וטיפשים" (1976). בשנת 1977 הוענק לו פרס בלה באלאז'. הוא פרש מהקולנוע ב-1980 עקב מחלתו. עבודתו האחרונה הייתה "איך לשכוח את האהבה הגדולה ביותר של חיינו?".
בשנותיו האחרונות עזב את אולפן הסרטים, מיואש, וחתם על חוזה עם היומון אשטי הירלאפ (Esti Hírlap). רבים ממאמריו פורסמו גם בכתב העת התרבותי הצבעוני החשוב "קולנוע תיאטרון מוזיקה" (Film Színház Muzsika). הוא עבר מספר ניתוחי לב, עד שלבסוף ב-31 בינואר 1983 נדם לבו בשהותו בהמבורג.
וזיר אכבר ח'אן, אמיר אפגניסטן
וזיר אכבר ח'אן (בפשטו: وزير اکبر خان; 1816–1845) היה אמיר אפגניסטן בשנים 1842–1845. אכבר ח'אן נודע כמצביא אפגני מוכשר שנלחם נגד האימפריה הסיקית ונגד האימפריה הבריטית ונשא את התואר ראזי. אכבר ח'אן הועלה לשלטון לאחר המלחמה האנגלו-אפגנית הראשונה הודות לנאמנותו לאימפריה הבריטית ונשאר בתפקיד עד מותו בשנת 1845, ולאחריו החליף אותו אביו, דוסת מוחמד ח'אן.
שנותיו הראשונות
אכבר ח'אן נולד בשנת 1816 באימפריה הדוראנית, כבן השני לדוסת מוחמד ח'אן, מדינאי רב השפעה משושלת ברקאזי (על שם ברק בן אבינעם). בהיותו בן עשר, פרצה מלחמת אזרחים שהרסה את האימפריה הדוראנית. אביו ניצל את המצב והפך לאמיר (נסיך) אמירות אפגניסטן שנוסדה מתוך הריסות האימפריה הדוראנית.
אכבר ח'אן הפך למצביא מוכשר במלחמותיו נגד האימפריה הסיקית, שם הוכיח את עליונותו האסטרטגית והתכנונית. על גבורתו הצבאית ניתן לו הכינוי ראזי בשנת 1837, לאחר שהוביל את חיל הפרשים האפגני לניצחון בקרב על ג'מרוד נגד הסיקים (כיום באזורים השבטיים המנוהלים פדרלית.
מלחמה בבריטים
עם תחילת המלחמה האנגלו-אפגנית הראשונה, היה על הכוחות האפגנים תחת אכבר ח'אן לסגת מהבירה קאבול אל הרי הינדו-כוש בשביל לארגן את הכוחות נגד צבא חברת הודו המזרחית הבריטית. כאשר בינואר 1842 נסוגו הבריטים מקאבול דרך ג'לאלאבאד, ארבו להם כוחותיו של אכבר ח'אן ופתחו במאבק הררי, שבו טבחו האפגנים בבריטים אלפי הרוגים. האפגנים הותירו חייל בריטי אחד בלבד לפליטה.
הכוחות האפגנים המשיכו להתקדם נגד הבריטים בג'לאלאבאד, ושם כוחם היה רב משל הבריטים בכמה אלפים. למרות כל המאמצים של האפגנים, הכוחות הבריטים היו בעלי עליונות צבאית וטכנולוגית. רוב הכוחות האפגנים עוד נהגו להילחם בעזרת חרבות ונפלו בקרב אל מול הנשק החם של הבריטים.
לאחר ניצחונם של הבריטים בג'לאלאבאד, יצאו הבריטים במשלחת שנייה לכיבוש קאבול. המשלחת הצליחה במשימתה, אך לא החזיקה בעיר העוינת זמן רב. עם סיום המאבק נוצר הסכם הפסקת אש. הבריטים לא הצליחו להפוך את אפגניסטן למדינת חסות כמשקל נגד להתערבות האימפריה הרוסית במרכז אסיה אך הדיחו את דוסת מוחמד ח'אן והסדירו את אכבר ח'אן, שנשבע אמונים לויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, בכס האמיר האפגני.
אמיר אפגניסטן
אכבר ח'אן הפך לאמיר אפגניסטן במאי 1842 עם כיבוש מצודת קאבול. היה מאבק כוחות בין אכבר ח'אן לאחיו הבכור ואביו, אך העליונות הצבאית תרמה לשימור השלטון של אכבר. בתור אמיר, אכבר תכנן להביא למודרניזציה של הצבא ולפתוח את שערי אפגניסטן לקראת פיתוח מהמעצמות המערביות ברואו את תוצאותיה של המהפכה התעשייתית. אכבר לא הספיק למלא את חזונו ושלטונו הקצר שנמשך שלוש שנים בלבד הסתיים במותו בשנת 1845. במותו, אביו, דוסת מוחמד ח'אן, שב לכס המלוכה האפגני בתור אמיר ונותר בתפקיד עד למותו בשנת 1863, לאחר כמעט 20 שנה.
הקטור ריאל
הקטור ריאל (בספרדית: Héctor Rial; נולד ב-14 באוקטובר 1928 בפרגמינו, שבארגנטינה; נפטר ב-24 בפברואר 1991 במדריד) היה כדורגלן ספרדי-ארגנטינאי ששיחק בעמדת החלוץ ושיחק את רוב הקריירה שלו בקבוצת ריאל מדריד.
קריירת משחק
ריאל החל לשחק כדורגל מקצועי בשנת 1947 בסן לורנסו מליגת העל הארגנטינאית. ביולי 1949 עבר לקולומביה לשחק באינדפנדיינטה סנטה פה. לאחר שתי עונות במועדון הקולומביאני, עבר לנסיונל האורוגוואית וזכה איתה באליפות ליגת העל האורוגוואית ב-1952.
ב-1954 הצטרף לריאל מדריד הספרדית, במדיה שיחק 7 שנים וזכה בארבע אליפויות ספרד וחמישה גביעי אירופה לאלופות רצופים בין השנים 1956–1960. ריאל כבש צמד בגמר הראשון בהיסטוריה של הטורניר נגד סטאד ריימס הצרפתית, וכבש גם נגד מילאן האיטלקית בגמר גביע אירופה לאלופות 1958, שער ששלח את המשחק להארכה, בה ניצחה מדריד. בשנת 1961 עזב את מדריד והצטרף לאספניול, אך לאחר עונה אחת מאכזבת, בה סיימה הקבוצה במקום ה-13 מתוך 16 בליגה, עבר לאולימפיק מרסיי הצרפתית ב-1963, שסיימה בתחתית הטבלה, ובמדיה פרש.
מעמול
מַעֲמוּל (בערבית : معمول, שפירושו "עשוי") הן עוגיות מבצק פריך הממולאות בתמרים, אגוזים, פיסטוקים, שקדים או תאנים. הן פופולריות בעיקר במטבח הלבנטיני, במדינות המפרץ ובצפון אפריקה. הן עשויות להיות בצורת כדורים או כיפות שטוחות. חלקן מעוטרות ביד או באמצעות תבניות עץ או סיליקון שבעזרתן לוחצים את בצק המעמול וכך נוצרת דוגמה מחורצת. לעיתים במקום כדורים מרדדים את בצק המעמול לעלה דק, מורחים מילוי ומגלגלים לרולדה, מסמנים חריצים וחותכים את המעמול ליחידות בודדות לאחר אפייתו.
על אף שנוהגים להכינן בכל ימות השנה, הן משמשות בעיקר בחגים דתיים. מוסלמים נוהגים לאכול אותן בלילה במהלך חודש הרמדאן וגם בחגים הגדולים עיד אל פיטר וחג הקורבן, נוצרים דוברי ערבית אוכלים אותן בימים לפני התענית, בחג הפסחא ובחג ההתגלות כשהן ספוגות בשמן, ובקהילות יהודיות הן נאכלות בחג הפורים כשהן ממולאות בתמרים ואגוזים, וכן בראש השנה ובחנוכה.
דב כהן
דב ברנרד כהן (כינוי מחתרתי: "גונדר שמשון"; 28 בדצמבר 1915 - 4 במאי 1947) היה חבר תנועת בית"ר, סופר וכותב שירה, איש מחתרת ומפקד באצ"ל, במלחמת העולם השנייה היה לוחם ומפקד בחיל החפרים, הבאפס, הבריגדה היהודית. לוחם ומפקד ביחידות מיוחדות בריטיות קומנדו 51, קבוצת החקירה המיוחדת SIG ו־SAS. וחבר בקבוצת הנוקמים. מפקד הח"ק (החיל הקרבי של האצ"ל) בפתח תקווה חבר חוליית התכנון של האצ"ל, פיקד ותכנן מבצעים באצ"ל. בעת פיקודו על מבצע הפריצה לכלא עכו, נהרג כשחיפה על חייליו הנסוגים.
נעוריו
דב כהן נולד בעיירה הורודנקה (אז בפולין) עיר במחוז איוואנו-פרנקיבסק שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. לסופיה ואהרון-לייב כהן. דב גדל במשפחה משכילה והשלים בעיר הולדתו את לימודי בית ספר היסודי והתיכוני וגם למד עברית. במקביל הצטרף לתנועת בית"ר שם מונה לסגן מפקד הסניף המקומי ולמפקד בית"ר הצעירה. עם סיום לימודיו שירת בצבא פולין. בתחילת 1938 הגיע לסוריה ומשם חצה את הגבול והצטרף לפלוגת בית"ר בראש פינה. ביוני 1938 נרשם לאוניברסיטה העברית בירושלים ללימודי פילוסופיה בצד לימודיו באוניברסיטה המשיך פעילותו בבית"ר לפלוגת נחלת יצחק בקרבת ירושלים.
חיל החפרים
ב-20 בדצמבר 1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, התגייס כהן לחיל החפרים המלכותי ובתחילת 1940 נשלח עם יחידתו לעיר רן בצרפת, שם עבדו בהנחת מסילת רכבת. עם התקדמות הצבא הגרמני נסוגה היחידה לעיירת החוף סן-מלו ופונו לאנגליה. לאחר חודשיים הוחזרו למזרח התיכון.
קומנדו 51
באוקטובר 1940 הקים לוטננט קולונל הנרי ג' קייטור את יחידת הקומנדו 51, על בסיס מתנדבים מחיילי חיל החפרים שפונו מסן-מלו וזאת לאור הרושם הרב שעשתה היחידה על הפיקוד הבריטי, כאשר התפנתה בסדר ובמשמעת, בניגוד לחיילי יחידות אחרות שנטשו את נשקם וברחו. החיילים נלקחו לסדרת אימונים על שפת תעלת סואץ שבמצרים ועם סיומם נשלח הגדוד בו שירת כהן לאריתריאה. היחידה השתתפה במערכה לסילוק האיטלקים מקרן אפריקה. כהן לחם במספר רב של קרבות, ששיאם היה הקרב על קרן בפברואר-מרץ 1941, במהלכו נכבשה העיר קרן שבאריתריאה. על לחימתו בקרב זכה כהן בציון לשבח.
באפס
עם התפרקות היחידה, עבר כהן לשרת באחת מפלוגות חיל הרגלים הארצישראלי (ה"באפס") בדרגת סמל. כהן הדריך טירונים במשך שבועות אחדים בצריפין בתרגילי-סדר, אך לא מצא סיפוק בתפקידו.
SIG
בזכות הצטיינותו בלימודי הגרמנית עבר כהן להתנדב בקבוצת החקירה המיוחדת (SIG), יחידה שנבנתה ממתנדבים יהודים דוברי גרמנית, ברובם מארץ ישראל, ששירתו בחיל החפרים ובקומנדו 51. היחידה ערכה פשיטות חבלה וקומנדו כנגד כוחות מדינות הציר במהלך המערכה בצפון אפריקה תוך כדי התחזות לגרמנים. היחידה פעלה תחת יחידת הSAS במדבר המערבי.
בריגדה יהודית
ב-1943, פוזרה היחידה וכהן נשלח חזרה ארצה וצורף לגדוד העברי השני של הבריגדה היהודית. תחילה נשלח הגדוד למדבר המערבי, אך בינואר 1945 נשלח לגזרת נהר הסניו באיטליה. בחזית זו מונה כהן למפקד מחלקת חבלנים ובתפקיד זה פינה מוקשים בדרכו של הגדוד לחציית נהר הסניו. על פעילותו בזירה ועל אומץ ליבו עוטר כהן במדליה.
הנוקמים
בשלהי המלחמה ולאחריה נטל כהן חלק בפעילות קבוצת חיילים מהבריגדה היהודית בראשות ישראל כרמי וחיים לסקוב, אשר נודעה בשם הנוקמים. בעזרת קשריו של כרמי עם המודיעין הבריטי איתרה קציני גסטפו ואס אס ונקמה בהם. הקבוצה, כללה יהודים יוצאי הבריגדה או שורות הפרטיזנים, ועם חבריה נמנו אבא קובנר, יצחק אבידב, רוברט גרוסמן, שלום גלעדי, מאיר זורע, שייקה וינברג ומשה קורפוביץ.