cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יע"ל קג"ם
דעות נוספות בפירוש ה'יעל קגם'
על פי שיטתו של רבנו תם, האות ל|ל' אינה מייצגת לחי העומד מאליו, אלא שאלה בנושא  ל ידה - האם זבה שילדה ולא ראתה דם מחשיבה את הימים לצורך לספירת זבה.
על פי שיטתם של חכמי נרבונא, האות ל' מייצגת את המחלוקת לגבי מי שיכול לא ליהנות מאיסור, אך אינו מתכוון ליהנות ממנו - 'אפשר ולא מתכוון' (שם). רבא אוסר, ואביי מכשיר כדעת ר' שמעון שמתיר דבר שאינו מתכוון.
מקומות נוספים שהלכה כאביי
הסבוראים הוסיפו שהלכה כאביי גם במקרה של אדם שעבר עבירה, כאשר תחילתה הייתה בפשיעה, וסופה באונס (דעת אביי שחייב במקרה זה ובבבא מציעא מב, א נפסק שתחילתו בפשיעה וסופו באונס חייב- כדעת אביי). עם זאת, פסיקה זו לאו דווקא סותרת את הכלל "יע"ל קג"ם", מאחר שהכלל מדבר על מחלוקות שחלקו מדעת עצמם ובמחלוקת זו חלקו מהי דעתו של רבה (שהיה רבם). אולם הרמב"ן כתב שאין הלכה כמותו בתחילתו בפשיעה וסופו באונס.
מרי ממודנה
מרי ביאטריס אלינור אן מרגרט איזבל אסט המכונה מרי ממודנה (באנגלית: Mary Beatrice Eleanor Anne Margaret Isabel Este המכונה Mary of Modena; 5 באוקטובר 1658 - 7 במאי 1718) הייתה המלכה הרעיה של ג'יימס השני, מלך אנגליה מ-6 בפברואר 1685 ועד ל-11 בדצמבר 1688.
ראשית חייה
מרי נולדה ב-5 באוקטובר 1658 בארמון הדוכס בעיר מודנה שבאיטליה, והייתה בתם הבכורה (והבת היחידה) של אלפונזו הרביעי ד'אסטה, דוכס מודנה ושל רעייתו לורנה מרטינוצי. אחיה הצעיר של מרי, פרנצ'סקו השני ד'אסטה, דוכס מודנה היה לדוכס בהיותו בן שנתיים, עת נפטר אביהם.
נישואיה לג'יימס, דוכס יורק
מרי נישאה לג'יימס, דוכס יורק באמצעות שליח, בטקס נוצרי קתולי שנערך ב-20 בספטמבר 1673. טקס הנישואין ביניהם נערך ב-21 בנובמבר 1673 בטקס נוצרי אנגליקני.
לנישואים הללו הייתה חשיבות פוליטית, שכן לג'יימס, הקתולי, היו שתי בנות אנגליקניות: מרי ואן מנישואיו לאשתו הקודמת, אן הייד.
בנו של ג'יימס מנישואיו למרי ממודנה יעקוף בסדר הירושה לכתר הבריטי את הבנות, ומשמעות הדבר שהמלך יהיה קתולי. אף שמרי הייתה מאוד נאה, תושבי אנגליה שנאו אותה בשל דתה הקתולית. שמועות שנפוצו באנגליה טענו כי היא מרגלת מטעם האפיפיור קלמנס העשירי. בזמן המזימה האפיפיורית בשנת 1678, בה היה מעורב המזכיר האישי של מרי, נאלצו מרי ובעלה ג'יימס, להימלט בסתר מאנגליה.
גלות בצרפת
מספר מועט של חודשים לאחר הלידה, פרצה המהפכה המהוללת. מרי ובנה נאלצו להימלט לצרפת ב-10 בדצמבר 1688. והפרלמנט הבריטי הזמין את בתו הבכורה של ג'יימס, מרי, ובעלה ויליאם מאורנג' למלוך במקום ג'יימס.
בהיותה בגלות, שהתה מרי כאורחת של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת בטירה בסן-ז'רמן-אן-לה, בסמוך לפריז. בהיותה בגלות ילדה מרי את לואיזה מריה תרזה סטיוארט, אשר נפטרה מאבעבועות רוח בגיל 19.
אלמנתו של ג'יימס
לאחר מותו של ג'יימס, ב-6 בספטמבר 1701, דרשה מרי כי יכירו בבנה כמלך אנגליה וסקוטלנד – דרישה אשר הביאה במידה מסוימת להצטרפותה של אנגליה למלחמת הירושה הספרדית.
מרי נפטרה בטירה בה התגוררה, ונקברה במנזר הטירה. קברה נהרס במהלך המהפכה הצרפתית.
מורשתה
מחוז דטשס ("מחוז הדוכסית") במדינת ניו יורק שבארצות הברית נקרא על שם תוארה, בעת כהונתה כדוכסית יורק (באותה עת הייתה ניו יורק מושבה של אנגליה).
יגאל אונא
ביוגרפיה
יגאל אונא נולד בשנת 1971, בן למלכה לבית גבירץ ולפיזיקאי פרופ' יששכר אונא.
שירת כקצין בדרגת סרן ביחידה 8200 באגף המודיעין. לאחר שחרורו עבר לשרת ב-1995 בשירות הביטחון הכללי. תחילה שירת באגף המבצעים והיה שותף במבצע המעקב אחר יחיא עיאש שהביא לחיסולו. בהמשך שירותו שימש ראש מחלקת תשתיות סייבר–סיגינט, ראש מחלקת מחקר תקשורת וכריית מידע וראש יחידת לוחמת סייבר. ב-2014 מונה לראש אגף סייבר וטכנולוגיות. ביוני 2017 מונה לראש היחידה לטכנולוגיות סייבר במטה הסייבר הלאומי.
בינואר 2018 אישרה הממשלה את מינויו לראש מערך הסייבר, מערך שיכלול את מטה הסייבר הלאומי והרשות הלאומית להגנת הסייבר.
בינואר 2022 הודיע אונא כי הוא פורש באופן מיידי מתפקידו.
חיים אישיים והשכלה
אונא בעל תואר ראשון בניהול והיסטוריה מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב. הוא נשוי ואב לשלושה.
ישראל ליפשיץ
הרב ישראל ליפשיץ בן הרב גדליה ליפשיץ (ה'תקמ"ב 1782 - דנציג, ג' בתשרי ה'תרכ"א, 19 בספטמבר 1860) היה מגדולי חכמי אשכנז. רב בגרמניה ומחבר הפירוש "תפארת ישראל" על המשנה. תלמידו של רבי עקיבא איגר, נכדו של הרב ישראל ליפשיץ מסדר הגט מקליווא ואבי משפחת ליפשיץ. כיהן כאב"ד בוורונקי, בדסאו, בחוזדייש ובדנציג.
הרב ליפשיץ נפטר בצום גדליה של שנת ה'תרכ"א, במהלך התפילה בבית הכנסת.
פירושו למשנה "תפארת ישראל"
פירושו למשנה נצמד לפשט ולהלכה, אך יש בו גם חידושים מקוריים. הוא גם תרגם מילים שונות לגרמנית.
בפירושו נהג כדרכו של הרמב"ם בפירושו, והוסיף הקדמות וסיכומי עניינים מסודרים לכמה סדרים ומסכתות:
הפירוש יצא במהדורה שנייה על ידי בנו הרב ברוך יצחק ליפשיץ בשנת 1862 ונחלק לשני חלקים שנקראו "יכין" ו"בועז" על שם יכין ובועז, שני העמודים שהיו בבית המקדש, ונקראו בשמות אלה:
הרב ישראל ליפשיץ הכניס לפרושו נתונים מדעיים רבים מחידושי המדע של זמנו. בתוך פרושיו ישנם מאמרים בנושאים שונים. הידועים בהם הם דרשת "אור החיים" המודפסת במהדורות של היום בסוף סדר נזיקין א'. במסה זו הרב ליפשיץ מתאר את הדינוזאורים, ומיישב את הממצאים הארכאולוגיים כמתאימים ליהדות. מסה שנייה משמעותית שלו היא המסה "אתם קרויים אדם" המצויה בפירושו לאבות ג, יד. במסה זו הוא טוען שיש צדדים שבהם לגויים יש מעלה על מדרגת היהודים (אם כי יש צדדים שבהם ליהודים יש עדיפות).
בקרב חוגים מסוימים קיימת התנגדות לספריו בפרט בענייני מחשבה, לדעתם יש בהשקפתו דעות הזרות ליהדות. הרב חיים אלעזר שפירא העלה השערה לפיה "דרשת אור החיים" חוברה על ידי בנו ברוך יצחק שייחס דרשה זו לאביו. בנו אף התבקש על ידי הרב אלעזר הכהן להשמיט מהדפוס את הדרשה הבעיתית לשיטתו.
בשנת תרנ"ח יצא לאור קונטרס "כליל תפארת" בו תוקף המחבר את דברי הרב ליפשיץ על דבריו בפירוש המשנה בסוף מסכת קידושין בקשר לאופיו המולד של משה רבנו. לעומתו כתב הרב יוסף זכריה שטרן "שאין בזה שום מקום להתלונן על בעל תפארת ישראל, שאדרבא דבריו נאמרו בהשכל להגדיל מעלת בחיר היצורים".
ג'יימס לסלי סטרקי
ג'יימס לסלי סטרקי (אנגלית: James Leslie Starkey; 3 בינואר 1895 - 10 בינואר 1938) היה ארכאולוג בריטי שעמד בראש משלחת שחשפה את תל לכיש. נרצח בידי כנופיית טרוריסטים ערבים בעת מאורעות תרצ"ו - תרצ"ט.
תולדות חייו
ג'יימס לסלי סטרקי נולד בבריטניה בשנת 1895, היה בנו של סוקר. בילדותו לא התעניין במיוחד בלימודים. התעניינותו בארכאולוגיה התעוררה בעקבות קריאת ספרו של אוסטן הנרי לייארד (Sir Austen Henry Layard): "נינוה ושרידיה". סטרקי עבד עם סוחר עתיקות, והרבה לסייר בגלריות ובמוזיאון הבריטי. במלחמת העולם הראשונה שרת בחיל האוויר המלכותי. הוא הוצב לתקופה מסוימת במגדלור, שם העביר את זמנו בקריאת ספרי ארכאולוגיה אשר נשלחו אליו. לאחר המלחמה השתתף בשיעורי אגיפטולוגיה אשר התקיימו בערבים. השיעורים התקיימו בקולג' האוניברסיטאי של לונדון, שם פגש את הארכאולוג הנודע פלינדרס פיטרי ואת מרגרט מורי אשר לימדה אותו לאחר מכן כתב חרטומים. בשנת 1923 בגיל 28 החליט להיות ארכאולוג. סטרקי הצטרף לפיטרי בחפירותיו בקאו אל כביר אשר במצרים העליונה. החפירות התקיימו במסגרת בית הספר הבריטי לארכאולוגיה במצרים. יכולתו להבחין בפרטים ודקדקנותו הביאו אותו לזיהוי התרבות הבדרית. ב-1924 הוא מונה למנהל השטח בחפירה הארכאולוגית של אוניברסיטת מישיגן שהתקיימה באזור פיום. בשנה זו סטרקי התחתן עם מרג'ורי רייס, אשר נהגה ללוותו בחפירותיו ביחד עם שלושת ילדיו.
בשנת 1926 עבר פיטרי לחפור בארץ ישראל, סטרקי הצטרף אליו כעוזרו הראשי לחפירתו בתל ג'מה, שם הביא לידי ביטוי את ניסיונו בניהול חפירה אשר צבר במצרים. הוא היה שותף לחפירותיו של פיטרי בתל אל פארעה (הוא ניהל את עונת החפירות האחרונה), וכן היה עוזרו של פיטרי בחפירה בתל אל-עג'ול.
חפירת תל לכיש
ב-1932 עזב סטרקי את פיטרי כדי לנהל בעצמו חפירה. הוא בחר לחפור בתל אֶ דֻוֵיר אשר זוהתה לאחר מכן כלכיש המקראית, עיר חשובה בממלכת יהודה. חברו אליו הארכאולוגים אולגה טפנל וג'רלד לנקסטר הרדינג שעבדו לצידו עד אז בחפירותיו של פיטרי. החפירות בתל לכיש התנהלו עד שנת 1938. הממצאים העיקריים כללו מקדש מתקופת הברונזה המאוחרת, פיר גדול, קיר חיצוני מדופן, שער העיר, בנין מנהלי גדול מתקופת ממלכת יהודה ומקדש השמש מהתקופה הפרסית והליניסטית. אחד הממצאים החשובים ביותר שלו היו "מכתבי לכיש" אשר נתגלו בעונת החפירות השלישית בשנים 1934-1935. מכתבי לכיש הם אוסטרקונים ועליהם כתובת בכתב העברי הקדום. הם נתגלו בחדר קטן בשער העיר בשכבה II, שככל הנראה נשלחו אל מפקד לכיש ערב כיבוש העיר בידי נבוכדנאצר מלך בבל. מכתבי לכיש נחשבים לתגלית שהרחיבה את הידע ההיסטורי של תקופות הכיבוש הבבלי.
רצח סטרקי
ב-10 בינואר 1938 יצא סטרקי בדרכו לירושלים להשתתף בטקס הפתיחה של תצוגת הקבע של מוזיאון רוקפלר. בסביבות השעה 5.00 אחר הצהרים בנוסעו במכוניתו הנהוגה על ידי נהגו ובה גם שני עוזרים ערבים, נעצרה המכונית בהיותה בקרבת הכפר בית ג'יברין, ליד הכביש הראשי בית גוברין - חברון, על ידי כנופיית ערבים חמושים. סטרקי נשאל לזהותו, בענותו כי הוא בריטי, נדרש לרדת ממכוניתו. שני עוזריו הערבים שולחו ללא פגע ונהגו נדרש לנסוע לחברון. כשהנהג הרחיק מעט בנסיעתו הוא שמע שתי יריות וכשהסב ראשו לאחור ראה את סטרקי נופל ארצה. הנהג הודיע על המקרה למשטרת חברון והשוטרים יצאו למקום וגילו את גופתו של סטרקי כשהוא ירוי בשני כדורים בראשו. בעקבות הרצח נדחתה פתיחת מוזיאון רוקפלר ביומיים וטקס הפתיחה החגיגי שהנציב העליון היה אמור להשתתף בו, בוטל.
הכנופיה שרצחה את סטרקי הייתה הכנופיה הגדולה ביותר באזור חברון ובראשה עמד רוצח שברח מבית הכלא. הרצח זעזע את היישוב, אשר היה מודע לתגליותיו של סטרקי שנתפרסמו בעיתונות העברית. סטרקי נבחר להתנקשות בשל היותו אישיות בריטית, וזאת במהלך התקופה שלאחר רציחתו של מושל הגליל לואיס אנדרוס, בסוף שנת 1937, שבה הפרו הערבים לראשונה הסכם לא כתוב, שהתקיים מאז ראשית המאורעות, שלא להתנקש באנשי שלטון ואישים בריטיים. סטרקי הובא לקבורה בבית הקברות הפרוטסטנטי בהר ציון.
משאל העם על התיקונים לחוקת רוסיה (2020)
משאל העם על התיקונים לחוקה, רשמית: "משאל העם הכל-רוסי על התיקונים לחוקת רוסיה" (ברוסית: Общероссийское голосование по поправкам к Конституции России) נערך ברוסיה בתאריכים 25 ביוני – 1 ביולי 2020.
משאל העם מאפשר לבצע שינויים גורפים בחוקת רוסיה, בהם הארכת משך הכהונה של הנשיא, אפשרות לפטר שופטים מבית המשפט החוקתי על פי המלצת הנשיא, ואיסור על נישואים של בני-זוג מאותו המין.
טיוטת התיקונים לחוקה הוגשו למשאל עם בהתאם לסעיף 2 לחוק התיקונים לחוקה. משאל העם מכונה "ההצבעה הכל-רוסית", מכיוון שהוא אינו מתקיים בהתאם לחוק החוקתי הפדרלי על משאל העם. שלא כמו משאל עם שנערך בהתאם לחוק משאל העם, המצביעים ישאלו האם הם מאשרים את כל החוקה המתוקנת כולה או לא מאשרים כל תיקון בנפרד. עם זאת, אין הבדלים למשאל העם, ממש כמו בשנת 1993, כאשר נערכה ההצבעה הכל-רוסית על אימוץ החוקה, שגם היא לא כונתה רשמית כמשאל עם.
משאל העם הוצע על ידי נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין במהלך נאומו בפני האספה הפדרלית. המועד המדויק של ההצבעה לא הוכרז תחילה והייתה הערכה שייתקיים לפני 1 במאי. עד 20 בינואר, הרפורמות המוצעות נוסחו במלואן להצעת חוק וכבר הוגשו רשמית להצבעת הדומה הממלכתית. השינויים במערכת הפוליטית הרוסית צפויים להתרחש במהירות חסרת תקדים ויחזקו את הפרלמנט והממשלה על חשבון סמכויות הנשיא.
ברוסיה 110,564,632 בעלי זכות הצבעה על פי ועדת הבחירות המרכזית של רוסיה. בפועל הצביעו 74,108,049 איש, כ-67% מבעלי זכות ההצבעה.
במקור תוכנן לערוך את המשאל ב-22 באפריל 2020, ברם התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה אילצה את הנשיא פוטין להודיע על דחיית ההצבעה למועד מאוחר יותר. היה זה משאל העם הראשון מאז המשאל לאימוץ החוקה הרוסית בשנת 1993. בעקבות משבר הקורונה התאפשרה גם הצבעה ממוחשבת מרחוק בשיטת בחירות באינטרנט באמצעות פורטל השירותים הציבוריים של הפדרציה הרוסית, מבלי שהיה צורך להגיע לקלפיות, כשהקלפיות פתוחות עם מערך עיבוד פתקי הצבעה עבור אוכלוסייה במחוזות שלא הוגדרה בהן יכולת הצבעה מרחוק. בהצבעה האינטרנטית הצביעו מעל מיליון איש במוסקבה ובניז'ני נובגורוד.
בוועדת הבחירות המרכזית של רוסיה הודיעו כי 77.92% הצביעו בעד התיקונים המוצעים.
התיקונים המוצעים
ביתר פירוט, פוטין דיבר על התיקונים במהלך נאומו לאומה, בפני שני בתי הפרלמנט ב-15 בינואר 2020. בנוסף לתיקונים שהוזכרו במהלך מסיבת העיתונאים, פוטין הציע גם מספר תיקונים לשיפור המדיניות החברתית והמינהל הציבורי. מיד לאחר הנאום הקים פוטין קבוצת עבודה שתכין תיקונים לחוקה שכללה 75 אנשים, כולל פוליטיקאים, מחוקקים, חוקרים ואישי ציבור.
רשימה
ב-20 בינואר 2020 הגיש הנשיא ולדימיר פוטין טיוטת תיקונים לדומה. בסך הכל, 14 סעיפים ישונו. באופן כללי מוצעים התיקונים הבאים:
ב-10 במרץ 2020 מפלגת השלטון רוסיה המאוחדת הציעה לאפס את משך הכהונות שכיהן פוטין כנשיא ובעצם להסיר את מגבלות החוקה על שתי כהונות רצופות באופן כזה שתאופס ספירת ארבע כהונותיו של פוטין, באופן זה יתאפשר לו להמשיך לכהן בתפקיד גם מעבר לבחירות הצפויות להיערך ב-2024. בעקבות השינויים המוצעים הציע מנהיג המפלגה הליברל-דמוקרטית של רוסיה, ולדימיר ז'ירינובסקי, לערוך בחירות בזק לדומה הממלכתית כבר ב-20 בספטמבר 2020, אם התיקונים יאושרו.
מינוח
החוקה הנוכחית של הפדרציה הרוסית אומצה ב"הצבעה עממית" ב-12 בדצמבר 1993. זהו מונח רשמי בעל משמעות משפטית. ניתן לאמץ תיקונים או חוקה חדשה על ידי "הצבעה עממית". "משאל" (референдум), "בחירות חופשיות" (свободные выборы) ו"הצבעה עממיית" (всенародное голосование) נקבעים על ידי החוקה. שיעור ההצבעה של 51% הוא חובה ל"הצבעה בפריסה ארצית" על פי סעיף 135 לחוקת רוסיה של 1993. החוק הפדרלי אודות משאל העם אומץ בשנת 1995. לצורך עריכת משאל עם חובה כי תקופת קמפיין ואחוזי ההצבעה ייקבעו בהתאם לתקנים בינלאומיים לבחירות דמוקרטיות. תוצאות משאל העם לא ניתנות לשינוי אלא אם כן נערך משאל עם חדש. משאל עם מייעץ אינו מתקיים ברוסיה.
דיון
מצד שני, הצהרתו של פוטין כי "החלטה סופית" תתקבל רק לאחר שניתן לפרש את הליך ההצבעה כמשמעותה כי ההצבעה עצמה לא תהיה מחייבת. עם זאת, על פי החוקה, זה לא המקרה: יש לאכוף את תוצאות ההצבעה בפריסה ארצית כפי שהיא. המשמעות היא שמשאל עם ינוהל כנוהל חוץ-חוקתי (בדומה לסקר מקוון). המבקרים האשימו את פוטין ביישום "הפיכה חוקתית" וברצונו להשית שינויים במערכת הפוליטית במדינה מבלי לערוך נהלים חוקיים כמו משאל עם.
הצבעה כלל-רוסית
חידוש החוקה לא דורש משאל עם, ולא כינוס של ועדת החוקה, אך "הצבעה כלל-רוסית" (общероссийское голосование) נקבעה על פי סעיף 2 לחוק התיקונים לחוקה הרוסית. פוטין הציג מונח זה לראשונה והוא אינו מונח משפטי עם הגדרה ברורה. ההצבעה בכל רוסיה אינה מחויבת או מוגדרת על ידי החוקה ואינה מוזכרת בחוקים פדרליים, בחוקים אזוריים או במסמכים משפטיים אחרים.
עמדת פוטין
לאחר שההצעות הוגשו לפרלמנט, פוטין נשאל מספר פעמים באשר לכוונתו להישאר בשלטון לאחר 2024. כך, לאחר ההודעה על השינויים לחוקה בנאום לאספה הפדרלית, ולדימיר פוטין נשאל מספר פעמים באשר לתיקוני החוקה כשתומכיו הציעו אפשרויות להישאר בראש השלטון גם לאחר סיום הקדנציה הנשיאותית. פוטין השיב שלוש פעמים לשלילה.
ב-18 בינואר בסנקט פטרבורג בפגישה עם ותיקי מלחמת העולם השנייה, אחד המשתתפים ביקש לא להגביל את כהונתו של אדם לשתי קדנציות כנשיא.
"לגבי הקדנציות של ראש המדינה בשלטון, אני מבין על מה אתה מדבר." אמר פוטין, "רבים מאנשינו חרדים ליציבות החברה, ליציבות במדינה - הן ליציבות חיצונית והן פנימית. עם זאת, לדעתי, יהיה זה מאוד מדאיג לחזור למצב באמצע שנות השמונים, כאשר מנהיגי המדינה נשארו בשלטון בזה אחר זה עד סוף ימיהם, עזבו את השלטון הזה, תוך שהם לא מספקים את התנאים הדרושים למינוי יורש. לכן תודה רבה לך, אבל אני חושב שעדיף לא לחזור למצב שהיה באמצע שנות השמונים. תודה רבה לך. אבל בכל מקרה נעים מאוד לשמוע זאת, כי זו הערכה של עבודתי", הדגיש פוטין.
באשר לאפשרות ליצור רפובליקה פרלמנטרית ברוסיה ותפקידו של ולדימיר פוטין באופן אישי במודל שכזה, נשיא רוסיה נשאל על כך במהלך פגישה עם הציבור בעיר אוסמן שבמחוז ליפצק.
"בבית הספר דנים ביוזמות החוקתיות שלך. למעשה, ההצעה לחזק את אחריות השרים בפני הפרלמנט," אמר אחד המורים, "מהי השקפתך באשר להגדלה משמעותית של אחריות הממשלה והשרים? כלומר, הם יהיו אחראים באופן מלא לכלכלה, לתחום החברתי, לכל מה שחשוב לאנשים? ואתה, לדעתי, יכול להיכנס כבן אדם שיהיה אחראי לביטחון המדינה, למדיניות חוץ. כלומר, איך אתה מסתכל על זה שרוסיה תהפוך לרפובליקה פרלמנטרית?"
בהמשך נפגש הנשיא עם סטודנטים בסוצ'י. שם נשאל שוב מה יקרה אחרי הבחירות לנשיאות רוסיה 2024, כיצד תתפתח רוסיה והאם ולדימיר פוטין רוצה להפוך לחונך של הנשיא העתידי, לתקופת מעבר?
בתשובה לכך השיב פוטין, "למשל, כמו בסינגפור. לי קואן יו, השר המנטור, מונה שם. אבל הוא היה אבא, אבא ממש, אז שם ההמשכיות הייתה ישירה. הוא אדם מצטיין. אני לא יודע כמה שנים הוא היה בשלטון, לדעתי, 30. הוא, באופן עקרוני, יצר את המדינה, זה נכון. ליצור משהו דומה ברוסיה? אתם רוצים שאהיה מנטור? ודאי שמדינתנו צריכה להיות רפובליקה נשיאותית חזקה. מה שאתם מציעים יפגע במוסד הנשיאות. אני חושב שלמדינה כמו רוסיה זה לא ישים. במדינות שונות יש מצבים שונים, היסטוריות שונות ותרבויות שונות. במדינתנו, אם מוסד כלשהו יופיע מעל הנשיא, פירוש הדבר יהיה רק כוח כפול." לדברי פוטין עבור רוסיה זה יהיה מצב מסוכן.
דעת הקהל
נתוני סקרי דעת הקהל נלקחים מהמרכז הרוסי לחקר דעת הקהל (WCIOM), כמו גם ממכונים כמו FOM, מרכז לבאדה ואחרים.
חשדות לזיופים
על פי מספר גורמים, אחוז התמיכה הגבוה הוא בלתי-סביר ואינו משקף את רצון העם. לדבריהם התוצאה הושגה באמצעות הונאת בחירות ותעמולה.
העיתון The Moscow Times הציג מחקר של הפיזיקאי סרגיי שפילקין לפיו ניתן לזייף בקלות כ-22 מיליון הצבעות. גם גנאדי זיוגאנוב, מנהיג המפלגה הקומוניסטית, אמר שהיו זיופים נרחבים.
ניתוח דפוסי הצבעה על ידי הניו יורק טיימס מראה שעובדי מדינה רבים נאלצו להצביע ולתמוך בעמדות משאל העם בלחץ מעסיקיהם. כמו כן, מסע התעמולה למשאל העם הדגיש את האלמנטים הפטריוטיים בהצעת החוק, בהם ימי זיכרון לחללי מלחמת העולם השנייה, עיגון השפה הרוסית והגנה על קרנות הפנסיה, והצניע נושאים שנויים במחלוקת, בהם הארכת משך כהונת הנשיא והחלשת עצמאות מערכת המשפט.
זיקה (קדשים)
בהלכות קדשים, זיקה היא קשר בין שני חלקי קרבנות המוקרבים יחד, התולה את דיניהם של שני חלקי הקרבנות וכשרותם למזבח או לאכילה זה בזה.
רנטה פוגל
רנטה פוגל-היינריך (בגרמנית: Renate Vogel-Heinrich; נולדה ב-30 ביוני 1955) היא שחיינית עבר ממזרח גרמניה. היא אלופת עולם בעלת 3 מדליות זהב ושיאנית עולם שהתמחתה בעיקר בסגנון חזה.
זיקה (קדשים)
מהות הזיקה
סוגי הקרבנות, נחלקים לשניים: ישנם קרבנות המוקרבים כולם על גבי המזבח, כמו למשל קורבן עולה, וישנם קרבנות שונים שחלקיהם השונים אינם שווים בדינם, ורק חלק מהם מוקרב על גבי המזבח, כך למשל קורבן חטאת, רק חלק מבשר הקורבן נאכל על ידי הכוהנים. במקרה כזה, יש זיקה בין שני חלקי הקורבן, והחלק שעל המזבח הוא זה שמתיר ומרצה את החלק השני, נאכל על ידי הכוהנים, ואם התרחש בו פסול, גם החלק השני אינו כשר לאכילה על ידי הכוהנים.
כך גם בקורבן מנחה, בעוד שחלק קטן מהסולת והשמן המובאים לקורבן, נקמצים על ידי הכוהן, הרי שהנשאר (קרוי בתלמוד "שיריים") נאכל על ידי הכוהנים. במקרה שהקומץ לא הוקטר על המזבח, השיריים אינם מותרים לאכילה על ידי הכוהנים, והם במצב הראשוני - חלה עליהם קדושת המזבח.
רנטה פוגל
ביוגרפיה
פוגל נולדה בקרל-מרקס-שטאדט (כיום קמניץ).
זיקה (קדשים)
שחיטה ותנופה
קיימים מקרים, בהם שני חלקי הקרבן אינם מעכבים זה את זה, אם הקריבו כל חלק מהקורבן בנפרד, ורק אם מקריבים את שניהם יחד החלק האחד מעכב את ריצוי השני. כך למשל, בקרבן העצרת בן מובאים שבעה כבשים לעולה, שני כבשים לשלמים ושתי הלחם, שכבשי החטאת אינם קשורים לשתי הלחם. לפי חכמי המשנה, למרות שכבשי העולה מתירים את שתי הלחם, אם הביאו כל אחד מהם לקורבן בנפרד, הוא נחשב לקורבן נפרד והוא כשר.
רנטה פוגל
ביוגרפיה
באולימפיאדת מינכן (1972) זכתה פוגל במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:24.91 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 4:20.75 דקות ולפני מערב גרמניה (4:26.46 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום עשירי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:16.87 דקות.
זיקה (קדשים)
שחיטה ותנופה
לפי חידוש הלכתי אותו חידש רבי יוחנן, מראשוני אמוראי ארץ ישראל, הרי שגם לפי הדעה האומרת שהכבשים אינם מעכבים את שתי הלחם, הרי שאם הכבשים נשחטו כבר לצורך ההקרבה, הם נקשרים הלכתית בשתי הלחם - שהם למעשה חלק מהקורבן, וחלה זיקה ביניהם, כך שאם הכבשים יפסלו לאחר השחיטה, יהיה אסור להקריב את שתי הלחם,
רנטה פוגל
אלופה ושיאנית עולם
באליפות העולם בשחייה שנערכה בבלגרד, לשעבר יוגוסלביה, בשנת 1973 זכתה פוגל ב-3 מדליות זהב. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:13.74 דקות, לפני ליובוב רוסנובה מברית המועצות (1:15.42 דקות) ובת ארצה בריגיטה שוכארדט (1:15.82 דקות), במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:40.01 דקות, לפני בת ארצה הנלורה אנקה (2:40.49 דקות) ולין קוללה מארצות הברית (2:41.71 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם אולריקה ריכטר, רוזמרי קותר וקורנליה אנדר בשיא עולם חדש של 4:16.84 דקות, לפני ארצות הברית (4:25.80 דקות) ומערב גרמניה (4:26.57 דקות).
זיקה (קדשים)
שחיטה ותנופה
חכמי ארץ ישראל הסתפקו, מה דינה של התנופה, בהם מרימים את שני הלחם צמוד לשני הכבשים, שגם היא חלק ממהלך ההקרבה; האם הסיבה לכך שרבי יוחנן פסק כי שחיטה עושה זיקה ולא הזכיר את התנופה היא מכיוון שתנופה איננה עושה זיקה, או שמא מסופק היה בכך.
רנטה פוגל
אלופה ושיאנית עולם
בתחרות שחייה שנערכה בקונקורד, קליפורניה ב-1 בספטמבר אותה שנה קבעה פוגל במשחה ל-100 מטר חזה שיא עולם חדש של 1:12.28 דקות.
בשנת 1979 ברחה פוגל למערב גרמניה דרך הונגריה, שם החלה לעבוד כמאמנת שחייה.
שימוש בסמים
לאחר איחוד גרמניה נחשפה תוכנית האימרוץ של גרמניה המזרחית, בה נתנו סטרואידים אנאבוליים באופן שיטתי לספורטאים רבים. בין היתר, השחיינית בריגיט מיינקה ספרה ששחייניות נבחרת מזרח גרמניה השתמשו באימרוץ נרחב.
מים לבנים
מים לבנים (באנגלית: Whitewater) הם מונח המתאר מים הנוצרים באשד, כאשר זרם שיפוע הנהר נופל מספיק כדי לייצר זרם בועתי, אוורירי ובלתי יציב; המים המוקצפים נראים בצבע לבן.
במונח זה נעשה לעיתים שימוש גם לצורך התייחסות לזרמי מים שאינם טורבולנטיים אך עם זאת עדיין סוערים. כמו כן, למונח יש משמעות רחבה יותר, המתייחסת לכל נהר או נחל ובו מספר משמעותי של אשדות. יש גם המשתמשים במונח האנגלי כפועל, תוך התייחסות לפעילויות ספורטיביות הנערכות במים לבנים, כגון שיט בקיאק או בקאנו.
בנדיקטוס השישי
האפיפיור בנדיקטוס השישי (בלטינית: Benedictus VI; מת ביוני 974) היה האפיפיור מ-19 בינואר 973 עד מותו בשנת 974. שלטונו הקצר התרחש בהקשר הפוליטי של הקמת האימפריה הרומית הקדושה, במהלך המעבר בין שלטונם של הקיסרים גרמנים אוטו הראשון ואוטו השני, אשר שילב את המאבק על שלטון של משפחות רומיות האריסטוקרטית כגון קרסנטי וטוסקולאני.
ביוגרפיה
בנדטו היה בנו של רומאי ממוצא גרמני בשם הילדברנד, ונולד ברומא באזור שנקרא Sub Capitolio. לפני בחירתו כאפיפיור, הוא היה הדיאקון הקרדינלי של כנסיית תאודורה הקדושה.
עם מותו של יוחנן השלושה עשר בספטמבר 972, רוב הבוחרים שדבקו בסיעה הקיסרית בחרו בבנדיקט ליורשו, אולם הוא לא הוכתר עד ינואר 973, בשל הצורך לקבל את אישור הקיסר הגרמני, אוטו הראשון. האפיסטוקרטיה הרומית המקומית, שהתנגדה לאפיפיור תחת חסותו של אוטו הראשון, אשר נתפש כבובה של הקיסר, התמרמרה על הדומיננטיות של הקיסר בעניינים אזרחיים וכנסייתיים רומיים.
התכתובת מתקופת שלטונו של בנדיקטוס כאפיפיור היא מועטה. יש מכתב מתקופת שלטונו של בנדיקטוס מפיליגרים, הבישוף של פסאו, המבקש שבנדיקט יעניק לו את הפליום, ויעשה אותו בישוף כדי שיוכל להמשיך במשימתו להמיר את העם ההונגרי לנצרות. עם זאת, התגובה של בנדיקטוס נחשבת למזויפת.
הוא גם ידוע כמי שאישר פריבילגיות מסוימות עבור מנזרים וכנסיות מסוימים. לבקשת לותר, מלך צרפת ואשתו, בנדיקטוס הציב את מנזר בלנדין תחת הגנת האפיפיור. יש גם בולה אפיפיורית שבה פרידריך, הארכיבישוף של זלצבורג ויורשיו נקראים כוהני האפיפיור בפרובינציות הרומיות לשעבר של פאנוניה העליונה והתחתונה ונוריקום ; עם זאת, האותנטיות של בולה זו שנויה במחלוקת.
אוטו מת מיד אחרי בחירתו של בנדיקטוס ב-973, ועם עלייתו לשלטון של אוטו השני, צצו בגרמניה בעיות עם האצולה. עם הקיסר החדש שהסיח את דעתו, סיעת האצולה הרומית התנגדה להתערבותם של הקיסרים הגרמנים בעניינים הרומיים, ניצלה את ההזדמנות לנוע נגד בנדיקטוס השישי. בהנהגתו של קרסנטיוס הזקן והקרדינל-דיאקון פרנקו פרוצ'י (שהיה המועמד המועדף על הסיעה האנטי-גרמנית), בנדיקטוס נעצר ביוני 974 ונכלא בטירת סנטאנג'לו, אז מעוז של משפחת קרסנטי. פרוצ'י הוכרז אז כאפיפיור החדש, ונטל את השם בוניפקיוס השביעי.
כששמע על הדחתו של בנדיקטוס השישי, שלח אוטו השני נציג קיסרי, הרוזן סיקו, לדרוש את שחרורו. בוניפקיוס סירב לשחררו, והורה לכומר בשם סטפנו לרצוח את בנדיקט בזמן שהיה בכלא, והלה חנק אותו למוות.
מים לבנים
אשדות
ארבעה גורמים, בנפרד או ביחד, יכולים ליצור אשדות: שיפוע, כיווץ, מכשול ושיעור זרימה. שיפוע, כיווץ ומכשול הם גורמי טופוגרפיה דרכם זורם הנהר והם עקביים באופן יחסי. שיעור הזרימה תלוי במשתנים עונתיים כמשקעים, המסת שלגים ושחרור זרימה מסכרים במעלה הנהר.
טופוגרפיה דרכה זורם הנהר
טופוגרפיה דרכה זורם הנהר היא הגורם העיקרי ליצירת אשדות ובדרך כלל עקבית רוב הזמן. זרם מים הולך וגדל במהלך תנועה או בעונה גשומה, יכול ליצור שינויים קבועים לקרקעית הנהר על ידי הזזת סלעים ואבנים, ומיקום מחדש של משקעי חול או על ידי יצירת ערוצים חדשים לזרימת המים.
כיווץ
כיווץ יכול לייצר אשד כאשר הנהר זורם בכוח אל ערוץ צר. לחץ זה גורם למים לזרום יותר במהירות ולהגיב באופן שונה לאירועי נהר משתנים (סלעים, נפילות וכו').
שיעור הזרימה
גורם רביעי, מגביר או מאט את הזרימה יכול ליצור אשד, "הסרת" אשד (הפחתת הסכנה) או יצירת מעבר בטוח דרך אשדות עבירות גבוהה היא משימה מסובכת ולעיתים בלתי אפשרית. במהלך "שיטפון" (זרימת מים גבוהה מאוד), נדרש לבצע תצפית אשדות כצעדי בטיחות למניעת תאונות. שיעור הזרימה בדרך כלל נמדד בקוב לשנייה, או CFS (קוב-רגל לשנייה), תלוי במדינה.
דירוג מים לבנים
מערכת הדירוג הנפוצה ביותר היא סולם בינלאומי של קושי נהרות, בה מים לבנים מדורגים לפי שש קטגוריות מדרגה 1 (הקלה והבטוחה ביותר) ועד דרגה 6 (הקשה והמסוכנת ביותר). הדירוג משקף גם את הקושי הטכני והסכנה המיוחסת לאשד, כאשר דירוג 1 מתייחס לתנועת מים איטית או שטוחה עם מעט סכנות ודרגה 6 מתייחסת לאשדות הקשים ביותר אשר הם מסוכנים מאוד אפילו עבור שייטים מקצוענים. אשדות דרגה 6 לפעמים מופחתים בדירוג ל-5- או 5+ אם הצליחו לעבור דרכם בהצלחה. אשדות קשים יותר (לדוגמה דירוג 5- בנהר דרגה 3 בעיקר) בדרך כלל נקראים "פורטג'", מונח בצרפתית להובלה. אשד פורטג' הוא אשד בו השייטים עוצרים ועוקפים אותו מסביב לחלקיו המסוכנים.
איי בהאמה
קהיליית איי בהאמה (באנגלית: Commonwealth of The Bahamas) היא מדינה עצמאית דוברת אנגלית באיים הקריביים. איי הבהאמה הם ארכיפלג בן 700 איים באוקיינוס האטלנטי, מזרחית לפלורידה שבארצות הברית, צפונית לקובה ולשאר האיים הקריביים.
היסטוריה
עד העת החדשה חיו באיים ילידים בני שבט אראוואק. בשנת 1492 היה סן סלוודור לאי הראשון שכריסטופר קולומבוס הגיע אליו במסעו הראשון לעולם החדש. כיוון שלא מצאו שם אוצרות טבע או אדמה פורייה, הספרדים לא התיישבו באיים, אך העבירו 40,000 מתושביהם הילידים לעבודה באיים אחרים.
מסוף המאה ה-15 ועד למאה ה-17 שלטה ספרד באיי בהאמה. במאה ה-18, מתיישבים בניו אינגלנד שהיו נאמנים לבריטניה עזבו את ניו אינגלנד בשל התגברות הרגשות האנטי-בריטיים במקום, ועברו לאיים. בשל המספר הגדול של מתיישבים בריטיים ברחבי האיים, הבעלות על האיים הועברה מספרד לידי בריטניה, ואיי הבהאמה הוכרזו כקולוניה בריטית ב-1783. באותה תקופה שימשו איים רבים בבהאמה כבסיס לשודדי ים.
בשנת 1964 קיבלו האיים ממשל עצמי וב-1973 הצביעו תושבי בהאמה במשאל עם לטובת עצמאות מבריטניה. מאז קבלת העצמאות משגשגים איי הבהאמה בעיקר בזכות תעשיית תיירות מפותחת, והיותם מרכז לבנקאות בינלאומית וניהול השקעות.
פוליטיקה
לאחר שקיבלו עצמאות נותרו איי הבהאמה חלק מחבר העמים הבריטי, ומלך אנגליה צ'ארלס השלישי מכהן כראש המדינה. נציג המלך באיים הוא המושל הכללי של בהאמה (Governor General of the Bahamas), שממונה על-ידו, בהמלצת ראש הממשלה המקומי. בראש ממשלת הבהאמה עומד ראש הממשלה, שהוא בדרך-כלל ראש המפלגה שזכתה בבחירות לפרלמנט. הפרלמנט מחולק לשני בתים, הסנאט (ובו 16 חברים) ובית האספה (40 חברים). בחירות נערכות מדי 5 שנים.
בבחירות שנערכו בשנת 2017 מפלגת השלטון של פרי כריסטי נחלה מפלה ואיבדה 25 מ-29 מושבים שהיו לה. מפלגת האופוזיציה זכתה ברוב הקולות והרכיבה את הממשלה החדשה.
צבא
כוחות ההגנה המלכותיים של בהאמה (RBDF) הוא למעשה הצי הימי של איי בהאמה, מאחר שלאיי בהאמה אין צבא ואין חיל אוויר. לפי חוק הביטחון, התפקידים של כוחות ההגנה המלכותיים של בהאמה הם להגן על המדינה, לשמור על שלמותה הטריטוריאלית, לסייר במימיה, לסייע בשעות אסון, לשמור על הסדר בשיתוף עם רשויות אכיפת החוק של בהאמה, ולבצע כל חובה נוספת שנקבעה על ידי המועצה לביטחון לאומי של איי בהאמה.
כלכלה
בהאמה היא מדינה מפותחת ויציבה עם כלכלה המבוססת על תיירות, אשר לבדה מהווה יותר מ-60% מהתוצר המקומי הגולמי ואחראית, ישירות או בעקיפין, לתעסוקתם של יותר ממחצית העובדים בארכיפלג. גידול יציב בתיירות נכנסת ופריחה בבניית בתי מלון, אתרי נופש ומבני מגורים חדשים הובילו לגידול נאה בתמ"ג בשנים האחרונות. עוד ענפים חשובים, שפותחו במחצית השנייה של המאה ה-20, הם בנקאות ורישום אוניות סוחר.
שידורי טלוויזיה באיים החלו בשנת 1977 על ידי תאגיד ZNS-TV.
גאוגרפיה
איי בהאמה נמצאים מצפון לים הקריבי, מול חופה הדרום-מזרחי של פלורידה, מצפון לקובה והאיטי. באיי בהאמה כ-700 איים וכ-1000 שוניות, אך רק 22 מהם מיושבים. האי הגדול ביותר בבהאמה מבחינת שטח הוא אנדרוס שבמערב. עיר הבירה נסאו שוכנת על האי ניו פרובידנס, מזרחית לאנדרוס; על אי זה שוכנים כשני שלישים מכלל אוכלוסיית הבהאמה. איים חשובים אחרים הם גרנד בהאמה, שבו שוכנת העיר השנייה בגודלה של בהאמה, אחרי נסאו – פריפורט, בצפון ואינגואה בדרום.
מרבית האיים הם תצורות אלמוגים, ולפיכך הם שטוחים יחסית עם מספר גבעות נמוכות ועגולות. הגבוהה שבגבעות אלה היא אלברינה שעל האי קאט, וגובהה 63 מטר. 16% משטח האיים מיוער.
במטרה להגן על הטבע הוקמו באיים השונים 32 פארקים לאומיים לרבות הפארק הלאומי אבאקו שהוקם בשנת 1994.
אקלים
האקלים באיי הבהאמה הוא סובטרופי עד טרופי, והוא ממותן באופן ניכר בשל זרם הגולף, בעיקר בחורף. צירוף זה הופך למסוכן מאוד לעיתים קרובות בקיץ ובסתיו, אז חולפות סופות הוריקן באיים או סמוך להם. ההוריקן "אנדרו" פגע באיים הצפוניים בשנת 1992, וההוריקן "פלויד" פגע במרבית האיים ב-1999.
בשנת 2019 הכה ההוריקן דוריאן באיי בהאמה וגרם לנזק, הצפות, אבדות בנפש, אלפי נעדרים, והרס רב. שווי הנזק מוערך, באופן ראשוני בלבד, ב-7 מיליארד דולר.
דמוגרפיה
מרבית אוכלוסיית איי הבהאמה שחורה (85%), צאצאים לעבדים שהובאו מאפריקה מאז המאה ה-16. בין המיעוט הלבן נמנים צאצאים של נאמני בריטניה שנמלטו מהמושבות האמריקאיות בעת מלחמת העצמאות האמריקאית. השפה הרשמית היא אנגלית, וכל האוכלוסייה דוברת שפה זו -- אם כי רבים מדברים בניב קראולי (מעורבת) של השפה.
אוכלוסיית בהאמה דתית מאוד, ובמדינה זו יש יותר בתי-תפילה לנפש מבכל מקום אחר בעולם. הדת העיקרית היא נצרות (95% מתושבי בהאמה הם נוצרים). הזרם העיקרי הוא הבאפטיזם (כשליש), ולאחריו הכנסייה האנגליקנית והכנסייה הקתולית. כמו כן בבהאמה קיים בית כנסת אחד - בית הכנסת לואיס דה טורס.
תושבים רבים, בעיקר באיים הדרומיים והמזרחיים, מאמינים באוביאה (Obeah), דת ספירטואליסטית הדומה לוודו. במקרים רבים נוצרים מוסיפים אמונות ומנהגים מדת האוביאה לאמונתם הנוצרית. לעומתם, רבים מהתושבים הלבנים באיים ומתושבי הערים נמנעים ומתרחקים מאוביאה.
תרבות
התרבות בבהאמה היא תערובת של תרבות אפריקאית, אירופאית, וילידית. נראה כי ה"ייצוא" המוכר ביותר של תרבות זו הוא המוזיקה הקצבית הקרויה "גנקנו".
סמל קנזס
סמל מדינת קנזס מספר את סיפור הקמתה של המדינה.
תיאור הסמל
הסמל כולל שדה שמאחוריו זורחת שמש המסמל את ענף החקלאות במדינה; נהר ובו עוברת אוניית קיטור המסמלת את המסחר; בקתה ואדם החורש בשדה, המסמלים את המתיישבים הראשונים באזור; עגלה המסמלת את המסע של המתיישבים מערבה; שני אינדיאנים, רכובים על סוסים צדים ביזון (מתוך עדר של ביזונים) מסמלים את המתיישבים המקוריים של האזור, ו-34 כוכבים בראשו של הסמל המסמלים את היותה של קנזס המדינה ה-34 שהצטרפה לארצות הברית. בתחתית הסמל מופיע מוטו המדינה: "Ad Astra per Aspera" (בלטינית: "עד הכוכבים על אף הקשיים").
הסמל מופיע במרכזו של דגל המדינה.
היסטוריה
הסמל הוצע על ידי ג'ון אינגלס, סנטור של המדינה, אשר הציע גם את מוטו המדינה, והתקבל כסמל המדינה על פי החלטה משותפת של שני בתי המחוקקים של המדינה מ-25 במאי 1861.
ויטליס אסטפייבס
קריירה קבוצתית
אסטפייבס שיחק ב-8 קבוצות: FK דאוגבה, סקונטו ריגה (ארבע קדנציות), אוסטריה וינה, בריסטול רוברס, אדמירה ואקר, רובין קאזאן, אולימפס JFK וונטספילס. בקריירה הקבוצתית יש לו 431 משחקים ו-109 שערים. בקריירה הבינלאומית יש לו 16 שערים ו-167 הופעות.
קריירה בינלאומית
אסטפייבס היה קפטן נבחרת לטביה ונחשב שיאן ההופעות בנבחרת וגם שיאן ההופעות באירופה. אסטפייבס שיחק עם הנבחרת ביורו 2004.
ג'ייקוב ראדר מרכוס
הרב ג'ייקוב ראדר מרכוס (5 במרץ 1896 - 14 בנובמבר 1995) היה היסטוריון לתולדות עם ישראל, מחנך, רב רפורמי, ומקים הארכיון היהודי-אמריקאי.
קורות חייו
מרכוס נולד בקונלסוויל וגדל בהאמסטד, פנסילבניה, ארצות הברית למשפחה יהודית מסורתית. הוא החל להתעניין ביהדות רפורמית בגיל 15, כאשר החל ללמוד לקראת לימודי רבנות בהיברו יוניון קולג' (HUC), בסינסינטי, אוהיו.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, שירת שנתיים בצבא האמריקאי ולאחריהן חזר להשלים את לימודיו בסינסינטי.
בשנת 1920, קיבל הסמכה רבנית והתקבל לסגל המרצים בהיברו יוניון קולג', שם לימד היסטוריה מקראית.
בשנת 1926, לאחר שנת לימודים מקוצרת באוניברסיטה העברית, חזר מרכוס להיברו יוניון קולג', שם שימש כמרצה עד לשנת 1995.
בשנת 1959 קיבל תואר פרופסור ע"ש אדולף אוקס לתולדות העם היהודי-אמריקאי.
בשנת 1965 התמנה ליושב ראש מכון מילטון והאטי כץ לתולדות העם היהודי-אמריקאי בהיברו יוניון קולג'.
מרכוס הקדיש את רוב עבודתו ההיסטורית לאחר מלחמת העולם השנייה לחקר תולדות העם היהודי-אמריקאי וייסד בשנת 1947 את הארכיון היהודי-האמריקאי בסינסינטי בקמפוס ההיברו יוניון קולג'. מרכוס נודע בעיקר בשל עבודתו המפורסמת בנושא תולדות יהודי אירופה בימי הביניים. ספרו '"היהודי בעולם ימי הביניים ספר מקור 315-1791", ראה אור לראשונה בשנת 1938.
נפטר ב-14 בנובמבר 1995 בסינסינטי, אוהיו, ארצות הברית, בגיל 99.
== רשימת ספרים שכתב או השתתף בכתיבתם ==
מייבש כביסה
מייבש כביסה הוא מכשיר חשמלי שמטרתו לייבש בגדים, אריגים וכדומה, לאחר שיצאו רטובים ממכונת הכביסה. הייבוש נעשה בעזרת אוויר חם המוזרם על הבגדים. מייבש הכביסה הוא אלטרנטיבה לייבוש על גבי מתלה כביסה.
תוף
המכל שלתוכו מכניסים את הבגדים הרטובים הוא, למעשה, גליל, שצידו האחד פתוח לדלת, ואילו בצידו השני יש דופן בעלת חורים רבים. שאר דפנות התוף – אטומות וחלקות, למעט מספר זיזים בולטים לאורך התוף, שמטרתם לגרוף ולערבל את הכביסה בזמן שמייבש הכביסה מופעל. התוף מורכב במייבש הכביסה, כך, שהדופן האחורית, המנוקבת, מתחברת לגבו של המייבש בעזרת ציר. והחלק הקדמי, הפתוח, של התוף מוחזק על ידי כך ששוליו של הגליל נשענים על בליטה שנוצרת על ידי חזית המייבש.
דלת
בדומה למכונת כביסה, גם במייבש הכביסה עשויה הדלת, בדרך כלל, מזכוכית עבה (ישנם מייבשים בעלי דלת אטומה). כאשר הדלת נפתחת, מנגנון בדלת יפסיק את פעולת הייבוש. ליתר דיוק, מנגנון העצירה יפסיק את פעולת הייבוש כבר בזמן שידית הפתיחה, המורכבת על הדלת, תוזז, לאו דווקא בזמן שהדלת תפתח (בעוד שבמכונת כביסה, הדלת ננעלת ואי אפשר לפותחה במשך תהליך הכיבוס).
מנוע
למייבש הכביסה יש מנוע חשמלי המוזן מרשת חשמל ביתית. המנוע מחובר לקרקעית המייבש. את תנועתו הסיבובית מעביר המנוע אל התוף בעזרת רצועה מחורצת הנכרכת סביב כל התוף (להבדיל ממכונת כביסה, שם הרצועה כרוכה סביב גלגל מניע, ולא סביב התוף). המנוע גם מפעיל את המאוורר שמייבש את הכביסה.
מאוורר
בחלקו האחורי של ציר המנוע מותקנת שבשבת המזרימה כלפי מעלה אוויר קר. האוויר הקר זורם מבעד לגופי חימום שם הוא מתחמם, ואז מוטה הצידה (בעזרת לוח משופע), ונכנס לתוף מבעד לחורים שבדופנו האחורית. אוויר זה הוא הגורם לכביסה להתייבש.
שיטת חימום האוויר
ברוב העולם, נעשה שימוש בגופי חימום חשמליים כדי לחמם את האוויר שמגיע מהמאוורר ואשר מייבש את הבגדים. זאת לעומת ארצות הברית וקנדה ששם רוב מייבשי הכביסה עושים שימוש בגז פחמימני מעובה לחימום האוויר.
מסנן
בקדמת התוף, מתחת לדלת, ישנו פתח דרכו יוצא האוויר החם החוצה (לאחר שספח אליו לחות מהכביסה הרטובה). מייבש הכביסה מזיק במעט לכביסה בגלל החום הרב, ונוצרת נשירה של סיבים מהבגד, בנוסף לכך, הבגד עלול להתכווץ במעט. כדי שסיבי הבגדים לא יגיעו לצינורות הפליטה, מותקן מסנן בתחילת מערכת הפליטה. המסנן עשוי מסגרת פלסטיק עליה מתוחה רשת עדינה. לאחר כל הפעלה של המייבש, יש לנקות את המסנן מהסיבים, כי אחרת, האוויר החם יתקשה לצאת מהמייבש. בדרך כלל, המסנן לא מצליח לסנן את כל הסיבים, כך, שמצטברים סיבים בשאר חלקי מערכת הפליטה. לעיתים, ניתן לראות הצטברות סיבים אף בקצה מערכת הפליטה.
פליטת אדי המים
קיימות שלוש שיטות לפליטת אדי המים העולים מן הכביסה. צינור הפליטה, הזולה יותר, שיטת המעבה וכן שיטת משאבת חום.
צינור פליטה
לאחר שהאוויר החם עבר את המסנן, הוא זורם מבעד לצינור קשיח אל ירכתי המייבש, משם הוא זורם דרך צינור פלסטי שרשורי אל האוויר הפתוח. האוויר שיוצא מהמייבש הוא אוויר לח. ולכן, יש להפנות את הצינור מבעד לחלונות הבית.
משאבת חום
משאבת חום מקררת את האדים שנפלטים ומעבה אותם למים המתנקזים למכל הממוקם בתחתית המייבש, ואז מחממת את האוויר שהתייבש לשימוש חוזר במייבש הכביסה. מכיוון שהחום נשאר בתוך המייבש ולא יוצא החוצה, מייבשי כביסה עם משאבת חום, בדרך כלל צורכים פחות חשמל ממייבשי כביסה עם מעבה או עם צינור פליטה.
לוח בקרה
מספר הכפתורים בלוח הבקרה של המייבש מועט בדרך כלל.
זמן העבודה של המייבש מחולק לשני שלבים: השלב הראשון, העיקרי, שבו האוויר המנשב הוא אוויר חם. השלב השני, המתבצע בעשר הדקות האחרונות של תהליך הייבוש, הוא זמן שבו גופי החימום לא עובדים, כך שהמייבש מוציא אוויר קר, כדי לצנן את הכביסה החמה. במשך כל זמן הפעילות, התוף מסתובב לימין ולשמאל לסירוגין (רגעים מועטים לכל כיוון), וזאת, על מנת לאוורר ולייבש במידה שווה את כל הכביסה. במייבשי כביסה האמריקאיים, התוף מסתובב בדרך כלל רק לכיוון יחיד למשך כל הייבוש.
במייבשים מתוחכמים יותר מבוצעת בקרה על ידי משוב המודד את הלחות אשר נותרה בבגדים. הותרה של מידת לחות מסוימת מתאימה להקלת הגיהוץ לאחר הייבוש.
בארצות הברית ובקנדה, ממוקם לוח הבקרה בחלקו האחורי של מייבש הכביסה. בשאר העולם ממוקם לוח הבקרה בחזית המכשיר.
לינקולן (נברסקה)
לינקולן (באנגלית: Lincoln) היא עיר הבירה של מדינת נברסקה שבארצות הברית והשנייה בגודלה בערי המדינה. העיר מהווה בירת מחוז לנקסטר שבמדינה. בעיר מתגוררים 258,379 תושבים (2010).
היסטוריה
כפר בשם "לנקסטר" (באנגלית: Lancaster) נוסד במקום בו ממוקמת כיום מרכז העיר בשנת 1856. כפר זה הפך לבירת מחוז לנקסטר בשנת 1859. בעת הקמת טריטוריית נברסקה בשנת 1854, בירת הטריטוריה הייתה העיר אומהה, אולם מרבית תושבי הטריטוריה התגוררו דרומית לנהר פלאט בעוד שעיר הבירה הייתה צפונית לנהר. מאחר שרוב התושבים תמכו בהצטרפות למדינת קנזס, בית המחוקקים של הטריטוריה החליט להעביר את הבירה מערבה, ונבחר הכפר לנקסטר בשל קרבתו לביצות המלח שהיוו אז מקור תעסוקה חשוב. זמן קצר מההחלטה להעביר את הבירה, נרצח נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן ושם העיר שונה לשמו של הנשיא - צעד שנועד למעשה למנוע את מעבר הבירה לעיר זו בשל תמיכתם של מרבית תושבי הטריטוריה בקונפדרציית המדינות של אמריקה ולא במדינות האיחוד. לאחר סיום מלחמת האזרחים האמריקנית ועם הפיכת טריטוריית נברסקה למדינה, ב-1 במרץ 1867 נבחרה לינקולן כעיר בירתה.
בשנת 1969 מחוקק נברסקה חוקקה העירייה חוקים להתחדשות עירונית. זמן קצר לאחר מכן החלה לינקולן בתוכנית של התחדשות וייפוי. מרבית פרויקטי ההתחדשות העירונית התמקדו במרכז העיר ובאזורים הדרומיים הקרובים. רעיונות רבים נשקלו אך לא יושמו. ההצלחות שיושמו כללו גלריה לאמנות הזיכרון של שלדון, בתכנונו של פיליפ ג'ונסון, ספריות חדשות, תאורת רחוב חדשה, בניין הבנק הלאומי הראשון ובניין בנק המסחר הלאומי שתוכנן על ידי איי אם פיי.
בשנת 1971 הושלמה הרחבת קניון Gateway. ראש עיריית האישה הראשונה של לינקולן, הלן בוהליס, נבחרה בשנת 1975. ראש העיר בוהליס הייתה תומכת חזקה בהתחדשותה של לינקולן עם השלמת פרויקט היופי במרכז העיר בשנת 1978. בשנת 1979 נפתח מרכז העיר המרכזי ברחוב המתחם בכיכר וחובר לבניינים עם מסלול שמיים. הסנטרום היה קניון דו מפלסי עם מוסך ל-1,038 מכוניות. עם היופי ופרויקטים של התחדשות עירונית, נהרסו בניינים היסטוריים רבים בעיר. בשנים 2007 ו-2009 קיבלה העיר לינקולן מענקי ייפוי לשיפורים ברחובות O ומערב O, מערבית לגשר האריס, לזכר ההיסטוריה של איגוד הכביש המהיר של דטרויט-לינקולן-דנוור (DLD).
גאוגרפיה
שטחה של העיר 195.2 קמ"ר מהם 193.3 קמ"ר שטחי יבשה, ו-1.9 קמ"ר שטחי מים (0.98%). העיר היא היחידה מבין ערי נברסקה שאינה ממוקמת בקרבת הנהר פלאט או הנהר מיזורי. העיר ממוקמת באזור של גבעות, בקרבת מישורי מלח שהיוו את הבסיס הכלכלי להקמת העיר. בעיר למעלה מ-100 פארקים וגנים ציבוריים. הגנים מקושרים בשבילי טבע שאורכם 159 קמ"ר.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היומית החודשית נעה בין C° 3.9− בינואר ל-C° 25.6 ביולי. עם זאת, העיר נתונה הן לאפיזודות של קור בחורף והן בגלי חום בקיץ, עם 10.1 לילות של C° 18−, 41.8 ימים של C° 32, ו-3.5 ימים של C° 38. העיר חוצה את גבול אזורי העמידות 5b ו-6a. הטמפרטורות הקיצוניות נעו בין C° 36.1− ב-12 בינואר 1974 ועד C° 46.1 ב-25 ביולי 1936. טמפרטורות גבוהות של עד C° 41 או נמוכות עד C° 20− מתרחשות לעיתים רחוקות, המקרה האחרון של כל אחד מהם היה ב-22 ביולי 2012 ו-16 בפברואר 2021 בהתאמה.
דמוגרפיה
נכון למפקד האוכלוסין משנת 2010, בעיר התגוררו 258,379 תושבים, 103,546 משקי בית ו-60,300 משפחות. צפיפות האוכלוסייה היה 2,899.6 תושבים למייל רבוע (1,119.5 / קמ"ר). היו 110,546 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 1,240.6 למייל רבוע (479.0 / קמ"ר). החלוקה הגזעית בעיר הייתה 86.0% לבנים, 3.8% אפריקאים אמריקאים, 0.8% אמריקאים ילידים, 3.8% אסייתים, 0.1% תושב האי האוקיינוס השקט, 2.5% ממרוצים אחרים ו-3.0% משני גזעים או יותר. 6.3% מהאוכלוסייה היספנית או הלטינית מכל גזע.
נכון למפקד זה היו 103,546 משקי בית, מתוכם 27.7% היו ילדים מתחת לגיל 18 שגרה איתם, 44.0% היו זוגות נשואים שגרים יחד, 10.2% היו בעלי בית נשי ללא בעל נוכח, 4.1% היו בעלי בית גבר ללא אישה נוכחת, ו-41.8% היו לא משפחות. 31.3% מכלל משקי הבית היו מורכבים מאנשים פרטיים וכ-8.8% היו אנשים שגרים לבד בגיל 65 ומעלה. גודל משק הבית הממוצע היה 2.36 וגודל המשפחה הממוצע היה 3.01.
הגיל הממוצע בעיר היה 31.8 שנים. 22.7% מאוכלוסיית העיר הייתה מתחת לגיל 18; 15.7% היו מגיל 18 עד 24; 27.9% היו מגיל 25 עד 44; 22.9% היו מגיל 45 עד 64; ו-10.7% היו בני 65 ומעלה. החלוקה המגדרית של העיר הייתה 50.0% גברים ו-50.0% נשים. לינקולן היא העיר השנייה באוכלוסייה.
בשנת 2013, לינקולן נבחרה לאחת מעשרת הערים הטובות ביותר בקבלת פליטים מרחבי עולם באמריקה על ידי Welcome America.
לאחר נפילתה של סייגון בשנת 1975, פליטים וייטנאמים הקימו קהילת מגורים ועסקים גדולה לאורך מסדרון הרחוב ה-27 לצד בתי אוכל מקסיקניים ושווקים אפריקאים. לינקולן הוגדרה כעיר "ידידותית לפליטים" על ידי משרד המדינה האמריקני בשנות השבעים. בשנת 2000 הייתה לינקולן אתר היישוב מחדש בגודל שתים עשרה לנפש במדינה. נכון לשנת 2011, לינקולן הייתה האוכלוסייה הגדולה ביותר בקארן (המיעוט האתני הבורמזי) בארצות הברית (מאחורי אומהה), עם כ-1,500 נפש בשנת 2019. נכון לאותה שנה, נברסקה הייתה אחד האתרים הגדולים ביותר ליישוב מחדש של תושבי סודאן, בעיקר בלינקולן ובאומהה. בשנת 2014 העריכו כמה ארגוני שירות סוציאלי כי עד 10,000 פליטים עיראקיים התיישבו מחדש בלינקולן. בתקופה של שלוש שנים אוכלוסיית התלמידים העולים והפליטים בבתי הספר הציבוריים בלינקולן עלתה 52% - מ-1,606 תלמידים בשנת 2014, ל-2,445 בשנת 2017.
באוקטובר 2019 שיעור האבטלה המקדמי של לינקולן מטרופוליטן (MSA) היה 2.7% (לא מותאם עונתית). עם שוק עבודה הדוק, לינקולן חלה עליית שכר מהירה. מקיץ 2014 לקיץ 2015 עלה התשלום הממוצע לשעה לעובדים ציבוריים ופרטיים כאמור בשיעור של 11%. מאוקטובר 2014 לאוקטובר 2015, גם השכר עלה ב-8.4%.
הערכה לשנת 2019 היא שבעיר ישנם 289,102 תושבים.
שלטון מקומי
העיר לינקולן מנוהלת על ידי מועצת עיר בת שבעה חברים הנבחרים על בסיס אישי מבין תושבי העיר. בראש המועצה עומד ראש העיר. ארבעה מחברי המועצה נבחרי מכל אחד מארבעת רובעי העיר, ושלושת החברים האחרים נבחרים בבחירות כלל עירוניות.
תחבורה
העיר מקושרת לרשת מסילות הברזל של חברת אמטרק, ועוצרת בה הקליפורניה זפיר בדרכה מתחנת יוניון שבשיקגו לאמריוויל שבקליפורניה. חברת סטארטראן מפעילה בעיר מערכת תחבורה ציבורית הכוללת 60 אוטובוסים ו-9 מיניבוסים. שדה התעופה העיקרי של העיר הוא שדה התעופה לינקולן המקשר את העיר לנמל התעופה שיקגו או'הייר ולנמל התעופה הבינלאומי דנוור באמצעות קווים של חברת יונייטד איירליינס וכן לנמל התעופה הבינלאומי מיניאפוליס - סיינט פול באמצעות חברת נורת'ווסט איירליינס.
אתרים בעלי חשיבות
בעיר לינקולן ממוקם בניין הקפיטול של מדינת נברסקה, שתוכנן על ידי האדריכל ברטרם גודיו ונבנה בין השנים 1922–1932. מבנה זה הוא גורד שחקים שבראשו כיפה מוזהבת. בראש המגדל פסל שגובהו שישה מטרים המתאר חקלאי בשדה חיטה ותירס מעשה ידי הפסל לי לורי, המייצג את תושבי המדינה החקלאים.
בעיר פועלים מספר מוזיאונים ובהם מוזיאון הילדים של לינקולן, גן חיות לילדים, מוזיאון הטלפון של פרנק וודס, מוזיאון המהירות האמריקאי והמוזיאון להיסטוריה של נברסקה.
השכלה
בעיר פועלת אוניברסיטת נברסקה–לינקולן, מוסד הדגל של מערכת אוניברסיטאות מדינת נברסקה, מכללת בריין למדעי הבריאות, מכללת וסליאן נברסקה, מכללת יוניון וכן סניפים של אוניברסיטת בלוויו, מכללת דואן, מכללת פרו המדינתית, והמכללה הקהילתית סאות' איסט.
ספורט
בלינקולן פועלת קבוצת הפוטבול האוניברסיטאית נברסקה קורנהסקרז. במסגרת אוניברסיטת נברסקה–לינקולן שבעיר פועלות 21 קבוצות ספורט של גברים ו-14 קבוצות ספורט של נשים החברות בליגות הלאומיות של ארצות הברית. בעיר פועלת קבוצת ההוקי קרח ה-לינקולן סטארז ("כוכבי לינקולן") החברה בליגת הוקי הקרח האמריקאית הצעירה.
נג'ווא נג'אר
ביוגרפיה
נג'אר נולדה לאב ירדני ולאם פלסטינית בוושינגטון די. סי. בארצות הברית גדלה בסעודיה ובאירופה. למדה לתואר ראשון במדע המדינה וכלכלה, ולתואר שני בקולנוע בארצות הברית. בתקופת הסכמי אוסלו חזרה לירושלים ונכון ל-2011 מתגוררת ברמאללה.
סרטה משנת 2000, נעים ו-ודיע, הוא סרט תיעודי על יפו שלפני מלחמת העצמאות, דרך סיפוריהם של סבה וסבתה של הבמאית והשפעת העזיבה על חייהם. בסרט גם ראיונות עם אמה ודודותיה של נג'אר.
סרטה משנת 2000, התגלמות השכחה, עוסק במזרח ירושלים דרך סיפורו של בית הקולנוע "אלהמברה" משנות החמישים ועד לסגירתו בשנת 1989.
סרטה העלילתי מור ורימון (משנת 2008) זכה בפרס בחירת הקהל בפסטיבל דוחא-טרייבקה בקטר בשנת 2009 והוצג בפסטיבל סאנדנס. הסרט, שצולם ברמאללה ובירושלים, מגולל סיפור שבמרכזו משולש אהבה בין כוריאוגרף, רקדנית ובעלה זיאד, שנעצר על ידי צה"ל לאחר שסירב לוותר על אדמתו. בסרט משתתפים היאם עבאס, עלי סולימאן, אשרף פרח ויסמין אל-מסרי.
היא הקימה ומנהלת את חברת הפקות הקולנוע הפלסטינית Ustura Films.
אנסטסיו סומוסה דביילה
אנסטסיו סומוסה דביילה (בספרדית: Anastasio Somoza Debayle; 5 בדצמבר 1925 – 17 בספטמבר 1980) היה רודן ניקרגואה בשנים 1967–1979. הוא כיהן כנשיא המדינה בשנים 1967–1972 ו-1974–1979 לאחר בחירות מפוקפקות. הוא היה הנשיא השלישי והאחרון של ניקרגואה משושלת סומוסה, שהחזיקה בשלטון משנת 1936. לאחר שהודח במהפכה יצא את ניקרגואה ובהמשך נרצח בהתנקשות בחייו בפרגוואי.
חייו המוקדמים
אנסטסיו סומוסה היה ילדם השלישי של אנסטסיו סומוסה גרסייה וסלבדורה דביילה, וכמקובל בארצות דוברות ספרדית רבות נשא את שמות המשפחה של שניהם. מגיל עשר חונך בארצות הברית. הוא ואחיו הבכור לואיס סומוסה דביילה למדו בבית הספר התיכון הקתולי "האקדמיה הצבאית לה סאל" בלונג איילנד שליד ניו יורק. ב-1943 התקבל לאקדמיה הצבאית וסט פוינט וסיים את לימודיו בה ב-1946.
לאחר שובו לניקרגואה מונה על ידי אביו הנשיא לראש מטה המשמר הלאומי, צבאה של המדינה. כמפקד הצבא היה סומוסה האדם השני בעוצמתו במדינה.
ב-1950 נישא להופ פורטוקררו, אזרחית ארצות הברית. נולדו להם חמישה ילדים. סומוסה היה גם אב לבת שנולדה לפני נישואיו. לסומוסה הייתה פילגש ובני הזוג התגרשו בשלהי שנות השבעים.
רודן ניקרגואה
ב-1 במאי 1967, עקב בריאותו המידרדרת של אחיו לואיס ומעט לפני מותו, היה סומוסה לראשונה לנשיא. הוא לא סבל אופוזיציה משום סוג, ושלטונו היה נוקשה יותר משל אחיו ודומה לזה של אביו, ומושחת וחסר רחמים יותר משל שניהם.
נשיאותו הייתה אמורה להסתיים ב-1972, בשל חוק המדינה שאסר עליו להיבחר מחדש. סומוסה רקח תוכנית: הוא יפרוש מהנשיאות ויעמוד שוב לבחירה שנתיים לאחר מכן, כאשר בתקופת הביניים ימשול בארץ טריומווירט שבחר. סומוסה והחונטה שיצר ניסחו חוקה חדשה שאושרה על ידה ועל ידי הקבינט ב-3 באפריל 1971 וב-1 במאי 1972 פרש מכהונתו כמתוכנן. הוא הוסיף לעמוד בראש המשמר הלאומי וככזה שלט במדינה דה פקטו.
ב-23 בדצמבר 1972 פקדה את הבירה מנגואה רעידת אדמה הרסנית: העיר חרבה, כ-5,000 איש נספו ואלפים רבים היו לחסרי בית. האירוע שימש לסומוסה עילה להכריז על משטר צבאי, והוא העמיד את עצמו בראשו. ככל הנראה סומוסה בזז חלק ניכר מהכספים שהזרימו מדינות אחרות לניקרגואה לשם שיקומה מהאסון. נטען כי הוא גם מכר בשוק השחור מנות פלזמה שנשלחו למדינה עבור פצועי האסון, שלא נמצא עבורם ציוד רפואי מספיק, ושילשל את התמורה לכיסו. מעשים אלו הגבירו מאוד את הפעילות האופוזיציונית נגדו.
ב-1974 הכריז סומוסה על עצמו כנשיא בפעם השנייה. באותה עת פנתה נגדו גם הכנסייה הקתולית בניקרגואה ותנועת החזית הסנדיניסטית צברה תמיכה בציבור והחלה במלחמת גרילה. ב-1977 סבל סומוסה התקף לב ויצא לארצות הברית לטיפול.
בשנים הבאות החריפו העימותים האלימים בין הסנדיניסטים לבין שלטונו של סומוסה, שנקט במעשי דיכוי קשים, והיו למלחמה ממש. ממשל הנשיא קרטר בארצות הברית, שקודמיו תמכו בממשל סומוסה וסייעו לו לשרוד, הגיב בהשעיית הסיוע הביטחוני לניקרגואה. ביוני 1979 החלו קרבות רחוב במנגואה, שבמהלכם ניזוקה העיר קשות בהפצצות אוויריות והפגזות ארטילריות חסרות אבחנה שעליהן הורה סומוסה.
ב-16 ביולי 1979 התפטר סומוסה ולמחרת עזב את המדינה, שהשלטון בה עבר לידי החזית הסנדיניסטית. בני משפחתו יצאו אף הם לגלות. כ-50 אלף מתושבי ניקרגואה נהרגו במהפכה, 80% מהם אזרחים שנפגעו מאש כוחותיו של סומוסה.
שלהי חייו
סומוסה ופמלייתו טסו מניקרגואה למיאמי שבארצות הברית בשלושה מטוסים עמוסי רכוש וממון. הנשיא קרטר אסר על כניסתו אליה. סומוסה מצא מקלט בפרגוואי שתחת שלטונו של הרודן אלפרדו סטרסנר. הוא קנה לעצמו חווה ובית מוקף גדר בבירה אסונסיון. הוא פרסם שם את ספר זכרונותיו תחת השם ניקרגואה נבגדת, שבהם האשים את ממשל קרטר בנפילתו מהשלטון. ב-1979 העריך עיתון ברזילאי את הונו של סומוסה במיליארד דולר ואת הונה של משפחתו כולה ב-2 עד 4 מיליארד דולר.
ב-17 בספטמבר 1980 נרצח סומוסה ליד ביתו שבאסונסיון. הוא הותקף על ידי חוליית חיסול בת שבעה אנשים של החזית הסנדיניסטית. פצצת RPG-7 שירה אחד מאנשיה פוצצה את מכוניתו, וסומוסה נהרג במקום יחד עם יועצו ונהגו. הוא נקבר במיאמי.