cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'יימס בלייק (טניסאי)
2008
בשנת 2008 המשיך בלייק את היכולת הטובה שלו, אך לא זכה בתארים. הישגי השיא של ג'יימס בלייק בשנת 2008 היו שתי הופעות בשלב הגמר: בפברואר בטורניר דלריי ביץ' (משטח קשה), ובאפריל בטורניר יוסטון (משטח חימר).
במהלך חודש אוגוסט של שנת 2008, היה בלייק אחד משלושת האמריקאים אשר ייצגו את ארצות הברית בטורניר הטניס של אולימפיאדת בייג'ינג. בשלב רבע הגמר השיג בלייק את אחד מניצחונותיו הגדולים בקריירה, כאשר ניצח לראשונה את רוג'ר פדרר. מפגש חצי הגמר היה מול פרננדו גונזאלס, שזכה במדליית הארד באולימפיאדת אתונה. לבלייק היו שלוש נקודות משחק במערכה המכרעת, אך בסופו של דבר הוא הפסיד במשחק. בלייק הפסיד גם את המשחק על מדליית הארד מול נובאק דיוקוביץ'.
את שנת 2008 סיים בלייק כמדורג במקום ה-10 בעולם.
2009
שנת 2009 לא האירה פנים לג'יימס בלייק. גם שנה זו הסתיימה ללא תארים, בנוסף להדחות מוקדמות במספר רב יותר של טורנירים מאשתקד. אף על פי כן, העפיל ג'יימס בלייק לשלב הגמר בשני טורנירים : אשטוריל (משטח חימר) וקווינס (משטח דשא).
בווימבלדון הודח בלייק כבר בסיבוב הראשון. במסיבת העיתונאים לאחר המשחק ציין בלייק כי הוא שיחק תחת השפעת משככי כאבים, עקב וירוס בקיבה. בנוסף, מתח בלייק ביקורת נוקבת על ה-ATP, ובה התלונן על הארגון הלוקה בחסר של לוחות הזמנים שגרם לו ליציאה מריכוז, ולרפאל נדאל לפרוש מן התחרות.
לאחר ההפסד בסיבוב השלישי באליפות ארצות הברית הפתוחה, נפרד בלייק ממאמנו משכבר הימים, בריאן בארקר, והחל להתאמן תחת הדרכתו של קלי ג'ונס.
את שנת 2009 סיים בלייק כמדורג במקום ה-44 בעולם.
2010
שנת 2010 לא הייתה שנה טובה עבור בלייק. באפריל הודיע בלייק כי יוותר על עונת החימר עקב פציעה קשה בברך. עקב כך בלייק לא שיחק באליפות צרפת הפתוחה, לראשונה מאז שנת 2004.
בלייק שב לפעולה בווימבלדון - שם הפסיד כבר בסיבוב הראשון להולנדי רובין האסה. ההפסד היה מפתיע לאור העובדה שהאסה הפסיד בצורה חד-משמעית לבלייק מוקדם יותר בעונה, בטורניר דלריי ביץ'. במהלך המשחק, האשים בלייק את שדרנית ESPN ושחקנית ה-WTA לשעבר פאם שרייבר בהפרעה למשחק כתוצאה משידור קולני מדי של המשחק מתא השידור שמוקם מאחוריו. הדבר אף הוביל לחילופי דברים בין השניים. לאחר המשחק, בלייק יצא בהצהרה שאם הבעיות החוזרות ונשנות בברכיו לא יפתרו, הוא עלול לפרוש. בלייק, שסירב לקחת משככי כאבים וחומרים נוספים נגד זיהומים, כינה את הופעתו במשחק "מביכה" וטען כי אינו יכול לנצח שחקנים כאשר הוא משחק בשמונים אחוז מיכולתו.
על אף הערות אלו, בלייק בחר להמשיך את שיקומו לקראת עונת המשטחים הקשים בארצות הברית ששיאה באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס.
במהלך טורניר ניו הייבן שבקונטיקט נרשם שיא בקריירה של בלייק. ניצחונו בסיבוב הראשון על פייר ריבה היה הניצחון המהיר ביותר לשנת 2010. משך כל המשחק היה 35 דקות בלבד.
את שנת 2010 סיים בלייק כמדורג במקום ה-135 בעולם.
2011
בלייק החל את שנת 2011 כשהוא מדורג מתחת ל-150 השחקנים הראשונים בדירוג לראשונה מאז 2005. בלייק בחר לסיים את הקשר עם קלי ג'ונס, ובחר לטוס לבד. בריאיון לפני תחילת העונה ציין בלייק כי הוא בריא, וכי הוא מתחיל את העונה בגישה חיובית, וזאת אף על פי שיאלץ לפספס את אליפות אוסטרליה הפתוחה, עקב דירוגו הנמוך.
2012-13
בלייק החל את שנת 2012 כמדורג 123 בעולם ולא הצליח להגיע להישגים כלשהם.
בשנת 2013 הצליח להגיע לסיבוב המקדמות השני של אליפות אוסטרליה הפתוחה בלבד, והגיע עד הסיבוב השני של טורניר ווימבלדון ולהפסיד  6–3 6–4 7–5 לברנרד טומיץ.
בלייק הכריז על פרישה מטניס באוגוסט 2013 לאחר 14 שנים כשחקן מקצועני.
הישגי גראנד סלאם
מקרא :
*ל"ה - לא השתתף.
*ס' - סיבוב.
*ס"מ - סיבוב מוקדמות.
הדיוויזיה ה-254 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-254 (בגרמנית: 254. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
ב-26 באוגוסט 1939 הוקמה הדיוויזיה, והוהעמדה תחת פיקודו של פרידריך קוך, ובמהלך המערכה בפולין היא הייתה בחזית המערבית כעתודת הארמייה החמישית. במהלך הקרב על הולנד לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-39 במסגרת הארמייה ה-18, והשתתפה בכיבוש הולנד, ולאחר מכן שימשה כחיל מצב באזור דנקרק. במהלך מבצע ברברוסה היא לחמה כחלק מהקורפוס ה-38 במסגרת הארמייה ה-18, והשתתפה בקרב על לנינגרד, ולאחר מכן לחמה בגזרה הצפונית. בפברואר 1944 היא הועברה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה, ולחמה עמה במהלך מבצע דנייפר-קרפטי, ולאחר מכן היא לחמה בקרבות בשלזיה ובמוראביה עד סוף המלחמה.
ולריאן רפואי
ולריאן רפואי או ולריאנה רפואית (שם מדעי: Valeriana officinalis) הוא צמח רב-שנתי ממשפחת הוולריניים עם פרחים ורודים או לבנים, בעלי ריח מתוק, הפורחים בחודשי הקיץ. מוצאו של הצמח באירופה ובחלקים של אסיה, אך הוא בוית גם בצפון אמריקה.
ולריאן, בפרמקולוגיה ובהרבליזם, הוא גם שמה של תמצית העשויה משורשי הצמח שנמכרת באריזות (בדרך כלל בכמוסות), לאחר שאלה רוככו (באמצעות השריה), נכתשו, ויובשו. הולריאן משווק כטיפול בבעיות רבות כגון נדודי שינה, חרדה, דיכאון, תסמונת קדם-וסתית, סימפטומים של מנופוז וכאבי ראש. למרות זאת, לא נעשו די מחקרים כדי לתמוך בטענות הטיפוליות הללו. האקדמיה האמריקאית לרפואת שינה ממליצה שלא להשתמש בולריאן כטיפול לנדודי שינה כרוניים במבוגרים. תופעות לוואי של ולריאן כוללות כאבי ראש, כאבי בטן, אי נוחות, בעיות לב ואף נדודי שינה.
תמציות בריח פרחי ולריאן שימשו כבושם במאה השש עשרה.
חומצת האמינו ולין קרויה על שמו.
VST
Virtual Studio Technology (ר"ת: VST) היא טכנולוגיה המאפשרת להפעיל כלי נגינה ואפקטי שמע מבוססי תוכנה כפלאג אין בתוך תוכנות להפקת מוזיקה. הטכנולוגיה פרצה דרך בשנות ה-90 המוקדמות, וכיום הפכה לכלי יצירה מקובל, תוך שהיא מסמנת את המעבר של מוזיקאים רבים לעידן המחשוב.
דזירה (ספר)
דזירה (Désirée) הוא רומן היסטורי מאת הסופרת האוסטרית אנמרי סלינקו, העוסק בחייה של דזירה קלארי, מי שהייתה ארוסתו של נפוליאון בונפרטה ובהמשך נישאה למצביא ז'אן בפטיסט ברנדוט, שהיה מאוחר יותר לקרל הארבעה עשר, מלך שוודיה. את הספר היא הקדישה לאחותה ליזולטה שנרצחה בימי הנאצים בימי מלחמת העולם השנייה. הספר היה לרב מכר ולספר המפורסם ביותר של סלינקו. הוא תורגם ל-24 שפות (ביניהן עברית), וב-1954 עובד בהוליווד לסרט באותו שם בכיכובם של מרלון ברנדו (כנפוליאון) וג'ין סימונס (כדזירה).
עלילה
הספר ערוך בצורת יומן אישי, הנפתח בשנת 1794. ברנאדין איז'ני דזירה קלארי היא בתו של סוחר משי ממרסיי. אביה מת זמן קצר לפני תחילת האירועים בספר, והיא חיה עם אחותה הגדולה ז'ולי, אמה אחיה הגדול וגיסתה. הימים הם ימי שיא המהפכה הצרפתית, ומקסימיליאן רובספייר מנהיג בצרפת את שלטון הטרור. אחיה של דזירה, אטיין, נעצר בידי השלטונות. דזירה יוצאת עם גיסתה כדי לנסות לפעול למענו, ואמנם מצליחה בכך. תוך כדי כך נפגשת דזירה עם קורסיקני צעיר ועני בשם ז'וזף בואונפרטה. ז'וזף מגיע לביקור בביתה, ומביא עמו את אחיו נפולאונה המשמש כגנרל בצבא המהפכה הצרפתי. עד מהרה נקשרים יחסי אהבה בין ז'ולי וז'וזף, ובמקביל בין דזירה לנפולאונה. ביום בו נישאים ז'ולי וז'וזף, מודיעים נפולאונה ודזירה על אירוסיהם. בעוד דזירה מתכוננת לחתונה, נפולאונה נוסע לפריז כדי לנסות להשיג משרה צבאית. דזירה מלווה לו לצורך כך כסף, אשר אותו חסכה כדי לקנות לו מדים חדשים. אלא ששהותו של נפולאונה בפריז מתארכת, ועד מהרה הוא מתחיל לכנות את עצמו במכתביו בשם צרפתי יותר - נפוליאון. דזירה מנחשת שהוא פגש בינתיים אשה אחרת, וללא ידיעת משפחתה היא נוסעת לפריז ונכנסת אל סלונה של מאדאם טאליין - מקום החברה הגבוהה של פריז. לתדהמתה, נפוליאון מודיע שם בפומבי על אירוסיו לז'וזפין דה בוארנה העשירה ורבת ההשפעה, אשר מבוגרת ממנו כמה שנים. דזירה הנדהמת מנפצת כוס משקה על שמלתה של ז'וזפין ונמלטת מהמקום.
נפוליאון ממנה את ברנדוט למרשל צרפת, ויוצא למסעות מלחמה אשר בהם לוקח ברנדוט חלק פעיל. ב-1804 הוא מכתיר את עצמו כקיסר צרפת. במהלך מלחמת הקואליציה הרביעית, ברנדוט לוכד יחידות צבא שוודיות. הוא מגלה יחס והוגן ואדיב אל השוודים השבויים, ועד מהרה זוכה לתהילה רבה בשוודיה. ב-1810 מופיעים בביתם של דזירה וברנדוט בהפתעה בני אצולה שוודים, ומודיעים לברנדוט כי קרל השלושה עשר, מלך שוודיה החולני וחשוך הילדים בחר בו כיורש העצר שלו. ברנדוט מקבל את ההצעה, והוא ודזירה מוותרים על אזרחותם הצרפתית ותאריהם הצרפתיים. ברנדוט משנה את שמו לשם קרל יוהאן, ודזירה נקראת בקרב השוודים "דזידריה". הם נוסעים לשוודיה, אולם בעוד שברנדוט מצליח להשתלב היטב בפוליטיקה השוודית ומתחיל לשפר את מצבה הכלכלי והצבאי של שוודיה, הרי שדזירה אינה מסתגלת לחיי החצר בעלת הכללים הנוקשים והמיושנים. היא סובלת מהצקות מצד נשות משפחת המלוכה השוודית ובראשן הדוויג אליזבת שרלוטה מהולשטיין-גוטורפ אשר אינה מחבבת אותה בעליל. לפיכך, היא חוזרת לפריז ומותירה את בעלה ובנה בשוודיה. במהלך מלחמת הקואליציה השישית, דזירה נקרעת בין רגשותיה הצרפתיים לנאמנותה כלפי בעלה ואזרחותה החדשה. צרפת יוצאת למלחמה באימפריה הרוסית, וברנדוט בוחר לעמוד לצדה של רוסיה. הוא מייעץ עצות לאלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה, ומסייע לו להנחיל תבוסה מוחצת לנפוליאון ולשבור כליל את הגרנד ארמה. לאחר מכן הוא מוביל את הצבא השוודי לקרב נגד הצרפתים, וממלא תפקיד חשוב בקרב לייפציג. קרב זה משפיע עליו קשות, כיוון שנפוליאון העמיד מולו בכוונה תחילה את הגדודים הוותיקים שלו אשר עליהם פיקד בעבר. לאחר הקרב הוא נעלם במפתיע, וחוזר כדי להשתתף במצעד הניצחון בפריז לצדם של הרוסים, הפרוסים והאוסטרים. נפוליאון מקבל על עצמו גלות. גם לאחר מכן, דזירה מסרבת לחזור עם ברנדוט לשוודיה ונותרת בפריז.
בעוד קונגרס וינה מתכנס, נפוליאון חוזר במפתיע ומתחיל את שלטון מאה הימים. שוב נמצאת צרפת במלחמה, ודזירה קולטת אל ביתה אנשים רבים מבית בונפרטה החוששים מכוחות בעלות הברית המתקרבים. נפוליאון מובס בקרב ווטרלו, והאנגלים והפרוסים מתקרבים אל פריז. נפוליאון רוצה לגייס צבא של מאות צעירים שיגנו על פריז עד האיש האחרון. בביתה של דזירה מופיעה משלחת של נציגי העם הצרפתי הכוללת את פושה, טליראן והמרקיז דה לה פאייט, המפצירים בה להשפיע על נפוליאון לחשוב בהגיון ולהפסיק להמיט סבל על צרפת. דזירה מסכימה, ונפגשת עם נפוליאון, אשר שמח בעליל לפגוש אותה. הוא מקשים לדבריה, נותן לה את חרבו ומסגיר את עצמו בידי האנגלים. דזירה מביאה את החרב לביתה, ולה פאייט מציג אותה בפני המוני העם בפריז כגיבורה שהביאה את השלום. למרות זאת, היא מסרבת ללכת לשוודיה. ב-1818 מת המלך קרל השלושה עשר, וברנדוט מוכתר כקרל הארבעה עשר, מלך שוודיה. דזירה עדיין אינה מוכנה לחזור, אולם להוטה לפגוש את בנה, אוסקר. היא מצליחה להיפגש עמו באאכן במסווה, אולם הוא מזהה אותה ומפציר בה לחזור לשוודיה למען אביו אשר נעשה פרנואידי ושלטונו בשוודיה הולך ומתערער. דזירה נכנעת לבקשותיו, והוא נענה לבקשה שלה ונישא לז'וזפין מלוכטנברג - נכדתה של יריבתה הוותיקה ז'וזפין דה בוארנה. הספר מסתיים כאשר דזירה מוכתרת רשמית כמלכת שוודיה.
דיין סקרלט
דיין פארל סקרלט (באנגלית: Dane Pharrell Scarlett; נולד ב-24 במרץ 2004) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת החלוץ בטוטנהאם הוטספר.
קריירה
ב-27 ביולי 2022 הושאל לעונה אחת לפורטסמות' מהליגה האנגלית השלישית. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-5 באוגוסט 2022, בניצחון 2–0 על צ'לטנהאם, והבקיע את שערו הראשון ב-27 באוגוסט, בניצחון קבוצתו 1–0 על פורט וייל.
קריירת נבחרות
לאחר ששיחק בכל נבחרות אנגליה הצעירות, ביוני 2022 שיחק בטורניר אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19 - 2022, בו זכתה קבוצתו לאחר שניצחה 3–1 את נבחרת ישראל בכדורגל עד גיל 19 במשחק הגמר. הוא שיחק גם בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 - 2023, בו הפסידה נבחרתו בשמינית הגמר לאיטליה.
דואר זבל אלקטרוני
דואר זבל אלקטרוני (באנגלית: Spam) הוא ביטוי לתוכן הנשלח לנמען בניגוד לרצונו ומהווה בכך מטרד. עיקר השימוש במונח "דואר זבל" מתייחס לתוכן הנשלח באמצעים אלקטרוניים, בעיקר בדואר אלקטרוני אך גם בהודעות באחת מהאפלקציות למסריים מיידים כגון וואטסאפ, במסרונים, בשיחות טלפון אוטמטיות ובפקס.
בישראל ובמדינות נוספות החוק אוסר על שליחת דואר זבל באמצעים אלקטרוניים כדוגמת דואר אלקטרוני או מסרונים. החוק האוסר זאת בישראל מכונה "חוק הספאם", ובו אף נקבע פיצוי כספי ללא הוכחת נזק לנמען שקיבל "דבר פרסומת" בלא שהסכים לכך.
ספקיות הדואר האלקטרוני וחברות האפלקציות למסרים מיידיים פועלות כל העת על מנת לנטר את דואר הזבל ולמנוע ממנו להטריד את המשתמשים.
רקע
בעוד שחברות רבות שומרות על קשר מתמיד ורצוי עם הלקוחות שלהן באמצעות דיוור אלקטרוני, מתפתות חברות רבות לשלוח דיוור פרסומי לאנשים אשר לא נרשמו ביוזמתם לקבלת דיוור זה. דיוור מסוג זה ידוע בשם דואר זבל, הסיבה לריבוי דואר הזבל נובעת מהסברה שאפילו אם אחוז קטן מאוד ממקבלי דואר הזבל יקנה מוצר או שירות כלשהו, די יהיה בכך כדי לכסות את העלויות למשלוח הודעות למיליוני אנשים. בגלל העלויות הנמוכות של הדיוור האלקטרוני, והזמינות שלו תופעת דואר הזבל נפוצה מאוד. ובעיית דואר הזבל האלקטרוני מהווה מטרד משמעותי בשימוש בדיוור האלקטרוני.
היסטוריה
דואר הזבל האלקטרוני הראשון נשלח ב-3 במאי 1978 באמצעות Arpanet, כשגארי תוקרט מחברת ייצור המחשבים DEC רצה לפרסם את הדגמים החדשים של משפחת המיני מחשבים מסוג System-20. הוא שלח ל-357 איש מסר שהכיל הזמנה להגיע להשקת הדגמים החדשים.
הודעת הדואר האלקטרוני המסחרית הראשונה הופצה ברשת האינטרנט בתחילת שנת 1994 על ידי בני זוג מפיניקס, אריזונה, עורכי הדין לורנס קנטר ומרתה סיגל, שפרסמו את מומחיותם בנושא מתן שירותים משפטיים למהגרים לארצות הברית ולמבקשי ויזה. בשנת 2004 הוגשה בישראל תביעת דואר הזבל הראשונה.
מקור המונח Spam
במקור, "ספאם" הוא שמו המסחרי של הלוף (בשר קצוץ משומר) הוותיק של חברת Hormel Foods. השם הוא הלחם בסיסים של Spiced Ham (בשר מתובל), ונעשה בו שימוש בקמפיין השיווקי של החברה מאז 1937. כתוצאה מהקמפיין, הפך המונח שם נרדף לבשר משומר שאינו טעים, מזין ומגרה.
השימוש במילה "ספאם" בהקשר של פרסום בדואר האלקטרוני קיים מתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20. הכינוי מבוסס על שיר שהופיע בסדרת הטלוויזיה הבריטית הקרקס המעופף של מונטי פייתון, מתוך מערכון שהקדישה החבורה לספאם. במהלכו קבוצת ויקינגים שרה במקהלה "ספאם ספאם ספאם", בקצב גובר שמשתיק את כל הקולות מסביב. דבר זה דומה להתנהגות של דואר הזבל, שכמו במערכון מחריש כל תקשורת אחרת באינטרנט על ידי כך שהוא מציף את תיבות הדואר.
הסבר נוסף גורס שהכינוי נטבע על ידי קבוצת מעבדת המחשבים של אוניברסיטת דרום קליפורניה, משום שיש לו מאפיינים משותפים עם המאכל: איש לא רוצה או מבקש אותו; מעדיפים מאכלים אחרים על פניו כשם שמעדיפים לקרוא מכתבים אחרים על פני הודעות זבל; לעיתים רחוקות הוא באמת טעים, כשם שנדיר שדואר זבל הוא באמת מועיל.
באנגלית נכתב המונח "ספאם" באותיות קטנות ("spam") כאשר הוא מתייחס לדואר זבל, מתוך כוונה שלא להתבלבל עם הבשר המשומר שמיוצר על ידי Hormel Foods, שנכתב באותיות גדולות ("SPAM").
היקף התופעה
חברת סיסקו מערכות דיווחה כי ב-2009, הסתכם הנפח הכולל של דואר זבל של עשר המדינות המובילות בעולם ב-34.7 טריליון הודעות. בראש הרשימה הובילו ברזיל עם 7.7 טריליון הודעות, ארצות הברית עם 6.6 טריליון הודעות, והודו עם 3.6, קוריאה הדרומית: 3.1;טורקיה: 2.6; וייטנאם: 2.5; סין: 2.4; פולין: 2.4; רוסיה: 2.3; ארגנטינה: 1.5. טריליון הודעות.
נזקים
דואר הזבל גורם לנזקים הן למשתמש הקצה והן לספק שירותי אינטרנט. את המשתמשים הוא מאלץ לקרוא או להתייחס לתוכן פרסומי על חשבון זמנם מבלי שהם בחרו בכך. הוא גורם לטורח ובזבוז זמן שמוקדש לסינון דואר הזבל, אובדן דברי דואר בשל סינון שגוי, חשיפה לתכנים מפוקפקים, ואף עלול לגרום להקטנת השימוש במערכות אלקטרוניות, כדי להימנע מהטרדה שכרוכה בהם. הנזק אצל ספקי האינטרנט גדול עוד יותר, מכיוון שהם צריכים להגדיל את כוח המחשוב ואת נפח החיבור בשל ריבוי הודעות דואר זבל (על פי הערכות מעל ל-70 אחוז מהדוא"לים הנשלחים בעולם הם ספאם). גם בתחומים אחרים של ספאם ישנו נזק למקבלו. בהודעות פקס דואר הזבל גורם לבזבוז של נייר ודיו אצל מקבלו.
חקיקה
במדינות רבות בעולם ובניהם ישראל ארצות הברית ומדינות האיחוד האירופי החוק אוסר על משלוח דואר זבל ומטיל עונשים על מפירי החוק.
בדברי ההסבר לחוק נאמר:
ולפיכך החוק קובע כי:. 'דבר פרסומת' מוגדר בחוק: כמו כן נקבע בחוק שיכול בית המשפט לפסוק פיצוי של עד 1,000 ש"ח, ללא הוכחת נזק, לכל הודעת דואר זבל שנשלחה למנוי. תובעים רבים זכו בסכומי כסף שונים, במספר בתי משפט, כפיצוי לפי חוק זה.
בתיקון נוסף, שתוקפו מאוגוסט 2016, הוטלה הגבלה זו גם על משלוח בקשת תרומה ותעמולה (למעט תעמולה פוליטית ובקשת תרומה למסע בחירות).
בנוסף, התיקון הוסיף את פרט 12 לתוספת השנייה לחוק תובענות ייצוגיות, תשס"ו-2006, המאפשר להגיש תובענות ייצוגיות בגין הפרת הוראות סעיף 30א לחוק התקשורת.
ביולי 2014 נקבעה הלכה בבית המשפט העליון בעניין גובה הפיצוי על כל הודעת זבל. בפסק-דין על שני ערעורים בתיקים שהגיעו מבית-המשפט לתביעות קטנות ונדחתה בקשתם לערעור במחוזי. השופט אליקים רובינשטיין הותיר בידי השופטים את שיקול הדעת להפחית את הפיצוי, כאשר נקודת המוצא היא הסכום המרבי הקבוע בחוק, ממנו יש להפחית במקרים המתאימים. השופט הזכיר שעל-פי החוק, אם הנמען לא אישר את שליחת ההודעות אליו, אסור למפרסם לשלוח הודעות, ולכן גם מבלי שהנמען יבקש את הסרתו מהרשימה, המפרסם עובר על החוק וחייב בפיצויו של הנמען. ב-21.6.15 קבע בית המשפט לתביעות קטנות בקריות, פיצוי שיא של 617 אלף ש"ח בגין הפצת דואר זבל, ב-87 תביעות שאוחדו להליך אחד כנגד חברת "אור הקסם". בפסקי דין אחרים נפסקו פיצויים של עשרות או מאות שקלים להודעה.
מאבק בדואר זבל אלקטרוני
בנוסף לפעולות החקיקה מתקיימיים כל העת מאמצים רחבים על ידי מספר גורמים למנוע את שליחת וקבלת דואר הזבל ולהטריד את המשתמשים, פעולות אלה כוללות:
מנגד שולחי דואר זבל (ספאמרים) משתמשים כל העת בתכסיסים שונים כדי לעקוף את מסנני הדואר האלקטרוני. לעיתים הם מנצלים פרצות אבטחה בשרתים המאפשרים שליחת דואר אלקטרוני, פרצות דוגמת הזרקת דואר אלקטרוני, ואת מתקפת הבוטנט שבה משתלטים על מחשבי קצה באמצעות תכנת סוס טרויאני. ועוד. ספאמרים משיגים כתובות דואר אלקטרוני בכמה אמצעים: איסוף כתובות מהודעות של Usenet, רישומי DNS, או סריקת אתרי אינטרנט. בעקבות השימוש המתגבר בדואר זבל תוך התחזות לגולשים אחרים, שרתי שליחת דואר רבים הפכו לשרתים מאובטחים, שדורשים אימות באמצעות שם וסיסמה של שולח הדואר האלקטרוני. גם התנהגות לא זהירה של גולשים עלולה לגרום להגברת דואר הזבל, בין ההתנהגות הזו ניתן למנות פרסום של כתובת דואר אלקטרוני באתרי אינטרנט כמו פורומים, שליחת דואר אלקטרוני באמצעות אתרי אינטרנט, או הפניות של דואר אלקטרוני הלאה באופן שכל שרשרת המכותבים יכולה ליפול לידיו של ספאמר.
שיחות ספאם
דרך נוספת של דואר זבל היא שיחות שפאם - שיחת טלפון שבה מושמעת לנמען הודעה מוקלטת ובה תוכן שיווקי בלא שהנמען הסכים לכך.
שיחות הספאם מהוות מטרד למשתמשים בטלפונים שכן הם נדרשים להקדיש מזמנם ותשומת לבם לענות לטלפון במחשבה שמישהו מחפש אותם אך כאשר הם עונים הם מגלים שעשו זאת רק בשביל לשמוע הודעה מוקלטת שיווקית, כמו כן לעיתים שיחות אלו נעשות בשעות לא שגרתיות ומהוות הפרעה כפולה לנמענים. עם עליית השימוש בתוכנות אוטומציה לשיחות היקף התופעה גדל והפך למטרד של ממש.
שיחות הספאם למטרות שיווקית נאסרו גם הם בישראל כחלק מחוק הספאם, אך תופעה זו עדיין נפוצה בקרב ארגוני צדקה משום שהם אינם עונים להגדרת חוק הספאם כ'דבר פרסומת'.
לעיתים משתמשים המפרסמים בצינתוק כלומר מחייגים לנמען שיחה קצרה ומנתקים, וכאשר הוא חוזר למספר זה מושמעת לו הודעה מוקלטת שיווקית, פעולה זו הוזכרה בחוק הספאם ואסורה על פי חוק.
קישורים חיצוניים
פסקי דין:
ראול פרננדס
ראול פרננדס ואלווארדה (בספרדית: Raúl Omar Fernández Valverde; נולד ב-6 באוקטובר 1985) הוא כדורגלן פרואני המשחק באתלטיקו גראו בעמדת השוער.
קריירת מועדונים
פרננדס התחיל את הקריירה שול במחלקת הנוער של אוניברסיטריו. ב-31 ביולי 2005 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 1-1 נגד אוניון הואראל. בעונת הושאל לספורט אנקאש ובתום העונה חזר לאוניברסיטריו.
במהלך עונת הפך פרננדס לשוער הראשון באוניברסיטריו. פרננדס זכה עם אוניברסיטריו באליפות האפרטורה בשנת.
ב-2 בדצמבר 2010 חתם פרננדס בניס מליגת העל הצרפתית. ערך פרננדס את הופעת הבכורה שלו בניצחון 1-2 נגד טולוז.
ב-10 בינואר 2013 חתם פרננדס בדאלאס מה-MLS בה שיחק שנתיים.
בינואר חזר פרננדס לאוניברסיטריו. בינואר 2019 חתם פרננדס באוניברסיאדד ססאר ואייחו.
בינואר, פרננדס חתם בדפורטיבו בינסיונל.
בדצמבר 2021 חתם פרננדס באתלטיקו גראו.
קריירה בינלאומית
בשנת זומן פרננדס לסגל נבחרת פרו לקראת משחק ידידות נגד.
פרננדס שימש כשוער הראשון של הנבחרת בקופה אמריקה 2011, בו סיימה פרו במקום השלישי.
קירסטן פלגסטד
קירסטן מלפריד פלגסטד (בנורווגית: Kirsten Malfrid Flagstad; 12 ביולי 1895 - 7 בדצמבר 1962) הייתה זמרת אופרה נורווגית, שנחשבת לאחת מזמרות הסופרן הווגנריאניות הגדולות ביותר במאה ה-20. הופעתה הבימתית הצטיינה בביטוי רגשי מאופק ויפי הצליל הצרוף של קולה, לצד לכידות הקו והגוון, זיכו אותה בהוקרה ובהתפעלות.
ראשית החיים והקריירה
פלגסטד נולדה בהאמאר למשפחה מוזיקלית; אביה היה המנצח מיכאל פלגסטד ואמה הפסנתרנית מארי פלגסטד יונסרוד. את לימודי המוזיקה שלה החלה באוסלו והופעתה הבימתית הראשונה נערכה בתיאטרון הלאומי באוסלו, בתפקיד "נורי" ב"ארץ השפלה" (Tiefland) של אז'ן ד'אלבר בשנת 1913.
אחרי ששרה באופרטה ובתפקידים ליריים כגון "מרגריט" ב"פאוסט" במשך יותר מעשור, שוכנעה פלגסטד לנסות את כוחה בתפקידים אופראיים כבדים יותר, כמו "טוסקה" ו"אאידה". בזמן זה הייתה כמעט בת 40 וכבר שקלה אפשרות של פרישה. בשנת 1932 קיבלה עליה את תפקיד "איזולדה" ומצאה, כמסתבר, את קולה האמיתי. אלן גולבראנסן (1863–1946), זמרת סופרן נורווגית בביירוית, שכנעה את ויניפרד וגנר להזמין את פלגסטד למבחן קול לפסטיבל ביירוית. בשנה הראשונה התקבלה פלגסטד לתפקידים קטנים, ואחר ניתן לה תפקיד "זיגלינדה" בהוולקירות.
קריירה במטרופוליטן ובמקומות אחרים
הופעת הבכורה של פלגסטד במטרופוליטן אופרה בתפקיד זיגלינדה, ששודרה ברחבי אמריקה ב-2 בפברואר 1936, עוררה התלהבות רבה. כעבור ארבעה ימים שרה פלגסטד את איזולדה ועוד באותו חודש הופיעה בפעם הראשונה בתפקיד "ברונהילדה" בהוולקירות ובדמדומי האלים. בהמשך אותה עונה שרה את "אלזה" בלוהנגרין, "אליזבת" בטנהויזר וכן, בפעם הראשונה, את "קונדרי" בפרסיפאל. כמעט בן-לילה הציבה עצמה כזמרת הסופרן הווגנריאנית הראשונה במעלה בתקופתה. "פידליו" (בשנת 1936 ואחריה) היה תפקידה הלא-וגנריאני היחיד במטרופוליטן לפני מלחמת העולם השנייה. נאמר עליה, שהצילה את המטרופוליטן אופרה מפשיטת הרגל שאיימה על קיומה. בשנת 1936 ביצעה את כל שלושת תפקידי ברונהילדה של מחזור הטבעת באופרה של סן פרנסיסקו. ב-1937 הופיעה לראשונה באופרה הלירית של שיקגו.
בשנים 1936 ו-1937 ביצעה פלגסטד את תפקידי איזולדה, ברונהילדה ו"סנטה" בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בניצוח תומאס ביצ'ם, פריץ ריינר ווילהלם פורטוונגלר. ההתלהבות שעוררה השתוותה לזו שידעה בניו יורק.
קריאת הקרב שלה בתפקיד ברונהילדה מתוך הוולקירות של וגנר הונצחה על מסך הקולנוע בקטע מן האנתולוגיה המוזיקלית "השידור הגדול", בשנת 1938.
עם זאת, הקריירה שלה במטרופוליטן לא חסרה עליות ומורדות. פלגסטד הסתבכה בסכסוך מתמשך עם זמר אחר, לאוריץ מלכיור. מלכיור נעלב מהערה של קירסטן על "תצלומי פרסומת מטופשים", שמלכיור, כך הרגישה, כפה עליה שלא בטובתה. היא הסתכסכה גם עם אדוארד ג'ונסון אחרי מותו של ארתור בודנסקי, כשהעדיפה כמנצח את המלווה שלה, אדווין מקארתור, על פני אריך ליינסדורף. עד לעזיבתה את המטרופוליטן, בראשית שנות ה-40', כבר יישרה את ההדורים הן עם מלכיור והן עם ג'ונסון. מלכיור וג'ונסון, מצדם, לא נקפו אצבע לעזור לפלגסטד כאשר הותקפה אחרי מלחמת העולם השנייה.
מלחמת העולם השנייה והקשיים שצצו אחריה
בשנת 1941, כשאמריקה נכנסה למלחמה, חזרה פלגסטד לנורווגיה להיות עם בעלה ונשארה שם כל תקופת המלחמה. היא לא שרה בנורווגיה ולא בשום מדינה אחרת שבכיבוש גרמניה בשנות המלחמה, אלא רק, ובהבלטה, בשוודיה ובשווייץ הנייטרליות. בעלה נעצר אחרי המלחמה על עשיית רווחי מלחמה, משום שמכר ציוד לגרמנים. הוא היה כבר חולה במחלה קשה ומת זמן קצר לאחר מכן, ונכסיו הוחרמו על ידי המדינה. אף כי פעולותיה של פלגסטד עצמה בתקופת המלחמה לא היו שנויות במחלוקת, הרי עצם שובה לנורווגיה ונאיביות פוליטית מסוימת מצדה יצרו רגשות שליליים כלפיה, בעיקר בארצות הברית, שם יצא שגריר נורווגיה במערכה אישית חסרת-רחם כנגדה. גם בעל הטור וולטר וינצ'ל יצא במערכה מכוערת נגד פלגסטד; מלכיור וג'ונסון סירבו שניהם לבוא לעזרתה. בקונצרט בפילדלפיה השליכו עליה אנשים מן הקהל פצצות סירחון.
שלהי הקריירה
במשך ארבע עונות רצופות בקובנט גארדן, משנת 1948 עד 1952, חזרה פלגסטד על כל תפקידי וגנר בקבועים שלה, כולל קונדרי וזיגלינדה. בתקופה זו גם הופיעה בביצוע בכורה עולמי של "ארבעה שירים אחרונים" מאת ריכרד שטראוס, תחת שרביטו של וילהלם פורטוונגלר באלברט הול. הופעה אגדית זו ב-22 במאי 1950 הוקלטה של גבי טייפ ומצויה לקניה גם היום, אם כי באיכות צליל ירודה. פלגסטד סיירה בדרום אמריקה בשנת 1948 וחזרה לסן פרנסיסקו בשנת 1949, אך לא הוזמנה שוב למטרופוליטן עד שרודולף בינג התמנה למנהל. בעונת 1950–1951, אף כי הייתה כבר בשנות ה-50 לחייה, הוכיחה פלגסטד את כוחה המרשים בתפקידי איזולדה, ברונהילדה ופידליו.
אחרי פרישתה מן הבימה, המשיכה פלגסטד להופיע בקונצרטים ולהקליט. משנת 1958 עד 1960 כיהנה כמנהלת כללית באופרה הלאומית של נורווגיה.
מבין הקלטותיה הרבות, "טריסטן ואיזולדה" השלם עם וילהלם פורטוונגלר נחשב למייצג הטוב ביותר של פרשנותה האמנותית הבוגרת. עם זאת, אומרים שתקליטיה מלפני המלחמה מציגים את קולה במיטבו, רענן, צלול ומבריק. במהלך הקריירה שלה הקליטה שירים לאין מספר, משל גריג ואחרים, ואלה מעידים על קול, ששימר את יופיו ללא שינוי במשך שנים רבות באורות הבמה.
פלגסטד מתה באוסלו בגיל 67. תמונת דיוקנה מופיעה על שטר הכסף הנורווגי בערך של 100 קרונות.
מוזיאון קירסטן פלגסטד בהאמאר, נורווגיה, מכיל אוסף פרטי של אביזרי אופרה, הנחשב לגדול בעולם. תלבושותיה מושכות תשומת לב מיוחדת ובהן כמה מוצגים בהשאלה מארכיון המטרופוליטן אופרה.
לוקה פאוליני
לוקה פאוליני (באיטלקית: Luca Paolini; נולד ב-17 בינואר 1977) הוא רוכב אופני כביש איטלקי לשעבר. פאוליני נחשב לרוכב מגוון ואת עיקר הישגיו השיג במרוצים חד יומיים, כשניצח את אומלופ הט ניוסבלד ב-2013, גנט–וייפלחם ב-2015, חץ ברבנט ב-2004 וג'ירו דל פיימונטה ב-2002. הוא ניצח קטע אחד בוואלטה אספנייה (2006) וקטע אחד בג'ירו ד'איטליה (2013) שלאחריו לבש את החולצה הורודה של מוביל המרוץ למשך ארבעה ימים.
ביוגרפיה
נולד במילאנו. כבר כחובבן התבלט כשזכה במדליית כסף באליפות העולם עד גיל 23 שנערכה בורונה.
קוויק-סטפ דאוויטאמון (2003–2005)
ב-2003 הצטרף לקבוצה החדשה שנוצרה אחרי סגירתה של מאפי, קוויק-סטפ דאוויטאמון. הוא ערך עונה בולטת, שהתחילה עם מקום שישי בוואלטה אה אנדלוסיה ומקום תשיעי בטירנו–אדריאטיקו. הוא התחרה במונומנט מילאנו–סן רמו ויזם במעלה הפוג'ו די סן רמו התקפה מתואמת עם בן קבוצתו, פאולו בטיני, שיצרה קבוצת בריחה משולשת שכללה גם את מירקו צ'לסטינו. קבוצת הבריחה שרדה עד הסיום כשפאוליני עובד עבור בטיני ומסייע לו לנצח במרוץ, כשפאוליני עצמו מסיים שלישי. לאחר מכן סיים שלישי גם בחץ ברבנט, 9 שניות ממיכאל בוחרד המנצח. בהמשך העונה ערך את הופעת הבכורה שלו בטור דה פראנס, ושימש כספרינטר של קבוצתו והתבלט בחלקים המישוריים של המרוץ, לאחר שבקטע 1 סיים שמיני, בקטעים 3 ו-5 סיים שישי, ובקטעים 16 ו-20 סיים רביעי. הוא סיים את הטור במקום ה-69 וחמישי בקטגוריית הנקודות, עם 156 כאלו. לאחר הטור עבר פאוליני להתמקד במרוצים חד יומיים, ואף ניצח את גראן פרמיו ברונו בגלי לאחר שניצח בספרינט מתוך דבוקה של ארבעה רוכבים. מלבד זאת סיים שמיני בפריז–טור, שני בקופה סבטיני, ושביעי בפריז–בריסל. באליפות העולם, סיים פאוליני שמיני, 12 שניות מהמנצח איגור אסטרלואה.
ב-2004 התוצאה הבכירה הראשונה שלו הייתה מקום חמישי בטרופאו לאיגווייה. הניצחון הראשון שלו בעונה הגיע בחץ ברבנט, לאחר שניצח בספרינט מתוך דבוקה של חמישה רוכבים. באולימפיאדת אתונה, סיים פאוליני במקום ה-39, כשבן נבחרתו פאולו בטיני מנצח את המרוץ. לאחר מכן הוא נבחר לוואלטה אספנייה, התוצאה הטובה ביותר שלו הייתה מקום חמישי בקטע ה-7, אך הוא נטש את המרוץ לפני תחילת קטע 19. לאחר הוואלטה התחרה באליפות העולם שנערכה בורונה, פאוליני היה חלק מקבוצה קדמית שכללה עוד 14 רוכבים, ובספרינט הסיום נכנע לאריק צאבל ואוסקר פריירה המנצח, וזכה במדליית הארד. ב-2005 הניצחון הראשון של פאוליני הגיע בקטע השלישי בטור דה וואלני, לאחר מכן הוא סיים שני ב-HEW Cyclassics, כשבן קבוצתו פיליפו פוצאטו מנצח, הוא המשיך להתמקד במרוצים חד יומיים כשסיים שמיני בג'י.פי. קווסט פראנס. יומיים לאחר מכן זינק ל, ניצח שני קטעים (3 ו-6) ואת קטגוריית הנקודות במרוץ.
ליקוויגאס (2006–2007)
ב-2006 עבר פאוליני לליקוויגאס האיטלקית. הוא שיחזר את הישגו מ-2003 כשסיים בפעם השנייה במקום השלישי במונומנט מילאנו–סן רמו אחרי פיליפו פוצאטו המנצח ואלסנדרו פטאקי בספרינט רב משתתפים. שבוע לאחר מכן סיים שביעי ב-E3 פרייס פלנדרן, 1:42 דקות מתום בונן המנצח. בהמשך העונה נבחר לטור דה פראנס ושימש כספרינטר של קבוצתו, אך התקשה להתמודד עם ספרינטרים אחרים, כמו רובי מקיואן, תור הוסהובד ועוד. בקטע ה-1 וה-20 סיים במקום החמישי, שהיוו את התוצאות הטובות ביותר שלו במרוץ. גם בקטע ה-2 וה-3 בלט עם מקום שישי, ובקטעים 6, 8 ו-9 סיים שמיני. הוא סיים במקום ה-99 את המרוץ, כשאת קטגוריית הנקודות סיים שוב חמישי, הפעם עם 174 נקודות. לאחר הטור ניצח את GP Città di Camaiore, מרוץ חד יומי באיטליה. באוגוסט נבחר גם לוואלטה אספניה, וניצח את הקטע ה-12 במרוץ לאחר שהיה חלק מקבוצת הבריחה של השלב, והמשיך סולו. הוא נטש את הוואלטה לפני הקטע ה-16.
ב-2007 ניצח פאוליני את הקטע הראשון של שלושת הימים של דה פאנה-קוקסייד וסיים עשירי כללי את המרוץ. חמישה ימים לאחר מכן הוא התחרה במונומנט רונדה ון פלנדרן וסיים שלישי את המרוץ, 5 שניות אחרי אלסנדרו באלאן המנצח וליף הוסטה. פאוליני בעצם ניצח מהדבוקה השנייה את הספרינט על המקום השלישי, כשהוא מקדים את קרסטן קרון וולדימיר גוסב. בהמשך העונה תוצאותיו הבולטות היו מקום רביעי בקופה ברנוקי ומקום שלישי בג'ירו די רומאנה, מרוצים חד יומיים באיטליה.
אקווה & סאפונה (2008–2010)
לאחר שנתיים בליקוויגאס עבר פאוליני לאקווה & סאפונה, גם היא איטלקית. הניצחון הראשון שלו בעונה היה בטרופאו לאיגווייה. לאחר מכן הוא שיחזר את הישגו מהעונה הקודמת כשסיים עשירי בשלושת הימים של דה פאנה-קוקסייד, לאחר מכן סיים שישי בגנט–וייפלחם בספרינט רב משתתפים, כשאוסקר פריירה מנצח. בהמשך העונה סיים חמישי באליפות איטליה וב-GP Industria & Artigianato - Carnaghese. לקראת סוף העונה התרכז פאוליני במרוצים חד יומיים, והישגיו הבולטים היו ניצחון בטרופאו פלאקי ושני בג'ירו דל פיימונטה.
קטושה (2011–2015)
ב-2011 הצטרף לקטושה הרוסית. בקלאסיקות האביב מטרתו הייתה לסייע לפיליפו פוצאטו, בן קבוצתו החדש, אך האחרון איכזב ולא הצליח לנצח אף אחת מהקלאסיקות. פאוליני עצמו הספיק לסיים חמישי באומלופ הט ניוסבלד, 1:21 דקות מסבסטיאן לנגבלד המנצח. בהמשך העונה סיים עשירי באליפות איטליה ורביעי בקופה אגוסטוני. לאחר מכן נבחר לוואלטה אספנייה, לראשונה מאז 2006. התוצאה הטובה ביותר שלו הייתה מקום תשיעי בקטע ה-2, זו גם הייתה הפעם היחידה במרוץ בה סיים בעשירייה הראשונה, והוא סיים את המרוץ במקום ה-135. לאחר הוואלטה סיים שני ב-GP Industria & Commercio di Prato, עשירי בגראן פרמיו ברונו בגלי, שלישי בגראן פיימונטה, ו-11 בג'ירו די לומברדיה.
ב-2012 סיים פאוליני במקום ה-7 ברונדה ון פלנדרן, 38 שניות מתום בונן המנצח. שבוע לאחר מכן המשיך גם למקום 11 בפריז–רובה. בהמשך העונה נבחר לטור דה פראנס לראשונה מאז 2006. התוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ הייתה מקום שמיני בקטע ה-6. לאחר מכן סיים תשיעי במרוץ הכביש באולימפיאדת לונדון, 8 שניות מאלכסנדר וינוקורוב המנצח. לאחר מכן התחרה כהרגלו במרוצים חד יומיים לקראת סיום העונה ובלט כמעט בכולם אך לא הצליח לנצח, כשסיים עשירי בג'יפי קווסט פראנס, רביעי בגרנד פרי קוויבק, תשיעי בגרנד פרי מונטריאול, רביעי בגרנד פרי דה ואלוני, שני ב-GP Industria & Commercio di Prato ושני בגראן פיימונטה.
ב-2013 השיג פאוליני את אחד מהניצחונות הגדולים בקריירה שלו, כשניצח את אומלופ הט ניוסבלד לאחר שגבר על סטיין ואנדנברח שהיה איתו בקבוצת הבריחה ששרדה עד סיום המרוץ בספרינט הסיום. בהמשך העונה הוא סיים חמישי במילאנו - סן רמו, לאחר שהיה חלק מדבוקה קדמית של עוד שישה רוכבים ובספרינט הסיום סיים שישי, כשג'רלד צ'יולק ניצח. לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בג'ירו ד'איטליה, בקטע ה-3 התקיף פאוליני בירידה לקראת סיום השלב וניצח את הקטע, כשהוא מקדים ב-16 שניות את קאדל אוונס וריידר הסג'דל שהובילו את דבוקת הדירוג הכללי במקומות 2 ו-3 בהתמאה. בעקבות כך עבר פאוליני להוביל את המרוץ וללבוש אל החולצה הורודה של מוביל המרוץ עד הקטע 7, לאחר שסיים את הקטע במקום ה-53, 2:38 דקות ממנצח הקטע אדם האנסן, בעוד שאר רוכבי הדירוג הכללי סיימו בפער של 1:07 דקות מהאנסן. בסופו של דבר סיים את הג'ירו במקום ה-59. לאחר מכן זינק גם לוואלטה אספנייה, התוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ הייתה מקום רביעי בקטע ה-12, כשפיליפ ז'ילבר מנצח. את הוואלטה סיים במקום ה-107 הכללי.
ב-2014 התחרה פאוליני בטור דה פראנס וסיים במקום ה-136 הכללי. ב-2015, ניצח פאוליני את גנט–וייפלחם, במהדורה קשה של המרוץ שכללה מזג אוויר מאתגר, שבעקבותיו רק 39 מתוך 160 רוכבים סיימו את המרוץ, פאוליני הקדים את ניקי טרפסטרה במקום השני ואת גריינט תומאס במקום השלישי ב-11 שניות. לאחר מכן התחרה בג'ירו ד'איטליה, התוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ הייתה מקום שישי בקטע ה-3. הוא סיים את הג'ירו במקום ה-111, לאחר מכן התחרה בטור דה פראנס, אך נטש את המרוץ לפני הקטע השמיני לאחר שבדיקת הסמים שלו יצאה חיובית לקוקאין.
פרשיות סימום
ב-2015, פאוליני יצא חיובי בבדיקת הסמים שלו במהלך הטור דה פראנס לקוקאין, ונזרק מהמרוץ אחרי קטע 7. פאוליני אמר לאחר מכן שהוא סבל מהתמכרות לסם השינה benzodiazepine. באפריל 2016 הוא קיבל ענישה של כשנה וחצי מה-UCI, בהם נאסר עליו להתחרות בתחרויות, פאוליני לא התכוון להפר את כללי האנטי סימום, מכיוון שה-UCI לא אוסר על שימוש בקוקאין מחוץ לתחרויות, למרות זאת, קטושה אישרה שהוא לא יחזור לקבוצה.
אברהם כהן
{{פירושונים|
תוכי ים פסיפי
תוכי ים פסיפי (שם מדעי: Fratercula cirrhata) הוא מין של תוכי ים, שמצוי בצפון האוקיינוס הפסיפי. תוכיי הים הפסיפיים מקננים בלהקות צפופות בחופי הים של יפן ושל איי דרום-מזרח אסיה, ובצדו המזרחי של האוקיינוס בין אלסקה לדרום קליפורניה.
המין תועד לראשונה בשנת 1769 על ידי פטר סימון פלאס. משמעות שמו המדעי של המין היא "מצויץ" (cirrhata), ושל הסוג היא "אח קטן" (Fratercula). המזון המועדף על תוכיי הים הבוגרים הוא דגים קטנים, אך הם ניזונים גם מדיונונים, תמנונים, סרטנים, זואופלנקטון ומדוזות; לעומת זאת, תזונתם של הגוזלים מורכבת כמעט כולה מדגים קטנים. תוכיי הים צדים על ידי צלילה קרוב לפני המים, ויכולים לשאת כמויות גדולות של דגים במקורם, כ-5 עד 20, אותם הם מביאים לגוזליהם.
תוכיי הים מעדיפים לקנן באיים או צוקים בלתי נגישים לטורפים יבשתיים, שיש מהם גישה ישירה לאוקיינוס. מקומות אלה חייבים להיות גבוהים מספיק על מנת שתוכי הים יוכלו להמריא בקלות. תוכיי הים מקננים בדרך כלל במחילות, שעומקן יכול להגיע עד 1.5 מטר, אך לעיתים הם משתמשים גם בסדקים בין סלעים כמקומות קינון. הנקבה מטילה ביצה אחת, בדרך כלל בחודש יוני, והיא והזכר דוגרים עליה במשך כ-45 ימים. הגוזלים בוקעים עם פלומת נוצות דקה. הם פורחים מהקן לאחר 40 עד 55 ימים.
ברוקן
פסגת ברוקן מגיעה לגובה של 1,141 מ' מעל פני הים. גובה נמוך יחסית לפסגות האלפים בדרום גרמניה, אך למרות זאת מתקיים בסביבתו של ההר מיקרו אקלים האופייני בדרך כלל לגבהים שמעל 2,000 מטרים. כך למשל האזור שמעל קו העצים מכוסה בשלג בין החודשים ספטמבר עד מאי, תנאי מזג אוויר ערפיליים מתקיימים בו במשך 300 ימים בשנה, והטמפרטורה השנתית הממוצעת בפסגה עומדת על 2.9 מעלות צלזיוס בלבד.
על ההר מנוהל גן בוטאני היסטורי המכיל מגוון של כ-1,600 מיני צמחים אלפיניים. אל הפסגה עליה ממוקמים תחנה מטאורולוגית, אנטנה לשידורי רדיו, מלון ומסעדה, ניתן להגיע באמצעות רכבת קיטור בסגנון עתיק.
הקשרים תרבותיים
ברוקן מקושר בהיסטוריה ובתרבות הגרמנית עם מעשיות ואגדות עם אודות מכשפות ושדים המתגוררים על פסגתו:
רוח הרפאים של ברוקן
"רוח הרפאים" של ברוקן (Brockengespenst) היא תופעה של אשליה מטאורולוגית-אופטית הנוצרת כאשר השמש מאירה בגבו של צופה בסביבה של ערפל כבד. במקרה זה, מוטל צילו של הצופה בהגדלה רבה לפניו כמו על גבי מסך ענק. התופעה יכולה להתרחש במקומות שונים שבהם מתקיימים תנאים דומים, בדרך כלל בפסגות הרים, ואפילו בעת טיסה, אך היא מרבה להתרחש בעיקר על פסגת הברוקן אפופת הערפל והאד הנצחיים. התופעה תוארה לראשונה על ידי יוהאן זילברשלאג (Johann Silberschlag) בשנת 1780 ומאז מתקשרת היטב למסורת המיסטית המיוחסת להר.
לעיתים קרובות מלווה רוח הרפאים בתופעה אופטית נוספת של הילה עגולה ומושלמת בראשה של הדמות, אשר מחזקת ומגבירה את התחושה המיסטית האופפת את הצופה.
פורפיריו דיאס
פורפיריו דיאס (בשמו המלא: חוסה דה לה קרוס פורפיריו דיאס מורי, בספרדית: José de la Cruz Porfirio Díaz Mori; נהגה: ; ~15 בספטמבר 1830 – 2 ביולי 1915) היה קאודיו (מנהיג) - מצביא ומדינאי מקסיקני. גיבור צבאי מקסיקני מימי המלחמה הפרנקו-מקסיקנית שכיהן שבע פעמים בתפקיד נשיא מקסיקו במשך 34 שנים במצטבר בין השנים 1876–1911. תקופת שלטונו במדינה נקראת על שמו ה"פורפיריאטו" והייתה לדיקטטורה.
דיאס הנהיג את מקסיקו במהלך המהפכה התעשייתית, כאשר פיתח תעשיית פועלים חלשה והביא את התעשייה החקלאית להדרכת הממשלה אשר הפכה אותה בעיקרה לכלכלה שהתמקדה בייצוא. אחת החקיקות רחבות ההיקף ביותר של דיאס הייתה חקיקה שקבעה כי באירועים מסוימים, שהגדרתם לא לגמרי הוסדרה, ישנם אזרחים שאינם כפופים לאזרחים מסוימים. על פני השטח הכלכלה המדינית של מקסיקו גברה במהלך שנות שלטונו, אך הייתה זאת צמיחה כלכלית שהגדילה את הפרש המעמדות הפנימי במדינה. בשלהי שלטונו גבר הריבוד החברתי במדינה וממדי הפערים הכלכליים הלכו והחריפו, מצב זה היה הגורם הישיר למהפכה המקסיקנית שפרצה לאחר שכלא את יריבו לבחירות והכריז על עצמו כנשיא נבחר בפעם השמינית למשרה.
בעקבות המהפכה נמלט דיאס לצרפת, שבה נפטר לאחר גלות של ארבע שנים. הוא נקבר בבית הקברות מונפרנאס בפריז. בהיסטוריה של מקסיקו נותרה דמותו של פורפיריו שנויה במחלוקת; באתוס של המהפכנים שהפילו אותו מכיסאו ושיורשיהם הנהיגו את המדינה ברציפות עד שנת 2000 (הנהגת המפלגה המוסדית המהפכנית) נתפס פורפיריו כתככן ונבל. אך בקרב הקהילה העסקית הוא נתפס כגיבור קפיטליסט שתקופת שלטונו התאפיינה ביציבות שלטונית רבת שנים והתברכה במודרניזציה של המשק וצמיחה כלכלית לאומית טובה.
תחילת דרכו ומלחמת הרפורמה
פורפיריו דיאס נולד באואחאקה, השישי משבעת ילדיהם של פטרונה מורי וחוסה דיאס. אמו הייתה בת לאדם שאביו היגר מספרד ולטקלה קורטס שהייתה מקומית ממוצא אינדיאני, יחוס שעשה את פורפיריו דיאס למסטיס (מעורב אירופאי-מקומי), עובדה שלא הסתיר מעולם. אביו היה קריאולי ונקרא במסמכי ההטבלה שלו "חוסה דה לה קרוס דיאס", אך היה ידוע בשם חוסה פאוסטינו דיאס. משפחת דיאס הייתה משפחה ענייה, אביו של פורפיריו היה בעל פונדק ומת כאשר היה בנו בן שלוש. תאריך הלידה של דיאס אינו ידוע במדויק ויום הולדתו הרשמי הוא למעשה יום ההטבלה שלו, 15 בספטמבר. לתאריך זה נודעה משמעות בהיסטוריה של מקסיקו, שכן ביום זה (למעשה ב-16 בספטמבר) בשנת 1810 התרחשה גריטו דה דולורס (Grito de Dolores), זעקת דולורס, הכרזתו הידועה של מיגל אידלגו קוסטייה שסימנה את תחילת מלחמת העצמאות של מקסיקו. יום זה הוא יום עצמאותה הרשמי של מקסיקו. חגיגות העצמאות מתחילות כבר ב-15 בספטמבר ומאז שנות כהונתו של דיאס בנשיאות מקסיקו הושם דגש מיוחד על חגיגות יום זה. מקסיקו בצעירותו של פורפיריו הייתה עמוסת טלטלות. לאחר עצמאותה מהאימפריה הספרדית האליטה החברתית-כלכלית מהתקופה הספרדית נותרה בשלטון והטיחה בכל גוף שפעל לערער את מעמדה. מצב פוליטי רעוע זה הותיר את המדינה בסדרת מלחמות אזרחים ומרידות ממושכות. החשובה שבהן, המהפכה הטקסנית, הייתה גורם מפתח בפרוץ מלחמת ארצות הברית–מקסיקו, שבסופה מחצית משטחה של מקסיקו סופח לתוך ארצות הברית. הכאוס הפוליטי הממושך בתוך המדינה הוביל למצב שבין השנים 1828 ל-1857 היו מעל חמישים נשיאים במקסיקו. לאחר מות אביו, למשפחה לא היה אף כסף לשלם כדי לקנות נעליים לפורפיריו בצעירותו. למרות מצבה הכלכלי הגרוע של משפחתו לאחר מות אביו, נשלח דיאס ללמוד בבית ספר, כשגדל היה מבחר המקצועות שיכל לבחור מצומצם באותה תקופה והוא נשלח בגיל 15 ללימודי כמורה בנצרות קתולית.
בשנת 1846 התנדבו תלמידי הסמינר שבו למד לעזרה בשולי מלחמת ארצות הברית–מקסיקו, אף על פי שלא השתתף בלחימה בפועל, הכיר פורפיריו אז כי עתידו בתחום הצבאי ולא במשרת כמורה. בתקופה זו התוודע לבניטו חוארס בוגר הסמינר שנהיה ב-1847 מושל מדינת אואחאקה. חוארס היה ליברל והתנגד מתחת לשולחן למשטרם הדיקטטורי של חברי האליטה במקסיקו סיטי ובראשם הדיקטטור אנטוניו לופס דה סנטה אנה. כאשר היה ברור כי אין בכוחה של מקסיקו לנצח במלחמה, סירב חוארס לשלוח חיילים נוספים ממדינת אואחאקה להילחם בצבאו של סנטה אנה. ב-1849 עזב דיאס את לימודיו למגינת לבה של אמו והחל בלימודי משפטים. באותה התקופה נטל אידאולוגיה ליברלית ועקב אחר צעדיו של המושל בניטו חוארס. כאשר חזר אנטוניו לופס דה סנטה אנה למקסיקו ב-1853 ותפס את השלטון, הוא השעה את החוקה של 1824 והליברלים הפכו לנרדפים, הם פוטרו מתפקידיהם במנגנון המדינה, הוגלו ונכלאו. דיאס שבאותה תקופה היה חבר לליברלים הקיצוניים נמלט אף הוא מצו מעצר שהוצא נגדו. בעוד ראשי הליברלים כמו חוארס, התארגנו בניו אורלינס והתכוננו לשוב ולתפוס את השלטון מידי סנטה אנה (תוכנית איוטלה ), דיאס נמלט להרים שבצפון אואחאקה והצטרף למורדים בראשות חואן אלברס. לאחר הצלחת המרד ותפיסת השלטון בידי המורדים בראשות אלברס, תוגמל דיאס במשרה במחוז איקסטלאן שהעניקה לו ניסיון מעשי רב ערך בניהול מנגנון מערכתי.
כאשר הליברלים עלו לשלטון לאחר הדחתו של סנטה אנה, הם החלו בסדרת רפורמות מרחיקות לכת במקסיקו. החוקה הליברלית החדשה הותירה את חופש הביטוי וחופש אחזקת נשק ואף ביצעה הפרדת דת ממדינה דה פקטו (בפועל). החל בראשית 1858 החלו זעזועים חמורים ביציבות השלטון במדינה, השמרנים הצליחו להעמיד לצדם את כוחות הצבא הסדיר, והליברלים נתמכו במיליציות וכוחות לא-סדירים. החלו מעשי איבה הדדיים ובשלב מסוים שבו השמרנים את בניטו חוארס שעבר עם ממשלתו לגוודלחרה והוא גלה מהמדינה. כששב התחדשה המלחמה שנקראה "מלחמת הרפורמה" בשל חוקי הרפורמה עליהם הכריז חוארס שיחוקק מיד עם שובו לשלטון, ובהם: הלאמת רכוש הכנסייה, סגירת מנזרים, העברת השיפוט בדיני אישות לשלטונות האזרחיים, ביטול חגים דתיים והעברת תחום הקבורה מהכנסייה למנהלת אזרחית. הוא ניצח בינואר 1861 והחיל מיד את חוקי הרפורמה. בשל בעיותיה הכלכליות החמורות של מקסיקו הכריז חוארס על שמיטת חובות של המדינה לנושים בינלאומיים כמו אנגליה, ספרד וצרפת. במהלך המלחמה נאבק דיאס לצד הממשלה הליברלית ואף נורה בצד חזהו. כאשר המלחמה הסתיימה בניצחון ליברלי בשנת 1860, דיאס הועלה בדרגות הקצונה והיה לגנרל בצבא המקסיקני הודות לגבורתו במהלך המלחמה.
בשלב זה נכנסו לתמונה הנושים והחליטו בוועידת לונדון לפלוש למקסיקו ולכפות את רצונם. מקסיקו, כלכלית לכל הפחות, הייתה מפורקת לגמרי לאחר המלחמה ועל כן הממשל הקפיא את כל שילומי החובות למדינות זרות, בעיקר מעצמות אירופאיות. לאחר שהצליח הממשל הליברלי להסיג את האנגלים והספרדים מכוונותיהם, פרצה המלחמה הפרנקו-מקסיקנית שכונתה ההתערבות הצרפתית במקסיקו כדי להדגיש את העובדה שאין מדובר במלחמה מול העם המקסיקני אלא ניסיון להסדיר את ענייניה הפנימיים של מקסיקו באמצעות מעבר לשלטון מלוכני יציב שייתמך בידי הגורמים השמרניים. בסופו של המהלך ניצחו הצרפתים ותומכיהם ומינו את מקסימיליאן הראשון, קיסר מקסיקו לעמוד בראש המדינה. במהלך הקרב על פואבלה פיקד דיאס על הסתערות פרשים לעבר הכוחות הצרפתים אשר לא החזיקו את קו האש ונסוגו. הקרב על פואבלה היה הניצחון הראשון של הכוחות המקסיקנים במהלך המלחמה על הצרפתים, והוא זכור עד היום בחגיגות השנתיות של סינקו דה מאיו. הקרב הפך את דיאס מאישיות צבאית מוצלחת לגיבור לאומי ברחבי מקסיקו. שלטונו נטה דווקא לצד הליברלים מבחינת התנהלותו המתקדמת, אך הליברלים לא השלימו מעולם עם השלטון האימפריאלי שנכפה עליהם. עם תום מלחמת האזרחים האמריקנית התפנו מנהיגי ארצות הברית לעסוק בענייני היבשת ודרשו מהצרפתים להסתלק ממקסיקו, קיסר צרפת נפוליאון השלישי שחש במתיחות מול פרוסיה שהתפתחה כעבור שנים ספורות למלחמת צרפת–פרוסיה, נאלץ להוציא את כוחותיו ממקסיקו, והמורדים המקסיקנים שתחת פיקודם של רמון קורונה ופורפיריו דיאס הכריעו את המערכה והוציאו להורג את הקיסר מקסימיליאן ואת המפקדים השמרנים שנלחמו לצדו. בניטו חוארס חזר לשלטון.
בימי שלטון חוארס ולרדו דה טחאדה
בניגוד לצפוי, מיד עם כניסתו של חוארס למקסיקו סיטי כמנצח, הביע בפניו הגנרל הצעיר פורפיריו דיאס את רצונו להתרחק מהשררה ולשוב לחוותו שבאואחאקה. מעשה זה העניק לדיאס פופולריות, שכן היה ניתן לצפות שכאחד ממנהיגי המרד יתבע לעצמו סמכות שלטונית כלשהי. שלושה חודשים לאחר מכן הפתיע דיאס שוב, כאשר העמיד את עצמו כמועמד בבחירות מול בניטו חוארס עצמו. היה ברור כי הגנרל הצעיר מכוון גבוה, ואף שלא היו לו סיכויים לנצח בשל השכלתו הלקויה וניסיונו הפוליטי האפסי, הוא מיצב את עצמו כמנהיג עתידי כאשר זכה בשליש מהקולות לנשיאות ו-42% מהקולות לתפקיד נשיא בית המשפט העליון. זמן מה לאחר מכן התמודד למשרת מושל מדינת מורלוס, למשרת מושל מדינת מקסיקו ועל מושב בבית הנבחרים. הוא לא הצליח להשיג משרת מושל אך נכנס לראשונה לבית הנבחרים של מקסיקו.
בבחירות הבאות התמודד שוב מול חוארס, כשהפעם מתמודד מולם מועמד שלישי סבסטיאן לרדו דה טחאדה, אף לא אחד מהשלושה זכה בניצחון ברור, ולכן בחר הפרלמנט את הנשיא בהתאם לחוקה, בניטו חוארס נבחר לכהונה נוספת. בשלב זה, היה אמור דיאס להיות מרוצה ממצבו הפוליטי, חוארס קיבל פחות מ-50% מהקולות, ובקרב יתר הבוחרים גבר דיאס על דה טחאדה שהיה מדינאי ופוליטיקאי ותיק ממנו. דיאס יצא בסדרת נאומים במסגרתם הפיץ ללא הפסק תעמולה פוליטית נגד חוארס, אותו הוא כינה "דיקטטור". חצי שנה מאוחר יותר מת חוארס בפתאומיות ואפשר שדיאס היה נבחר בבחירות דמוקרטיות כבר ב-1872. דיאס לא המתין וניסה להשתלט על מוסדות המדינה באמצעות מרד, אך האקלים הפוליטי שלאחר מות חוארס לא הסביר פנים למרד והניסיון נכשל. הנשיא הזמני דה טחאדה העביר במהלך ימי האבל חוק חנינה שהציע לכל המורדים לחמוק מעונש בתנאי שיוותרו על דרגותיהם הצבאיות, דיאס ראה בכך השפלה וסירב להיכנע אך לבסוף הוכרע ושב מושפל למקסיקו סיטי.
נשיאותו: "הפורפיריאטו"
דיאס יצא מאוחר יותר למסע בארצות הברית, שם התחבב על מספר מנהלים עסקיים רבי השפעה אשר להם הוא הציע הטבות כלכליות בתמורה לתמיכה בעלייתו לשלטון. שלוש שנים לאחר מכן הצליח לאחד סביבו כמה קבוצות ממאוכזבי שלטונו של לרדו דה טחאדה, לאחר שגיבש עמם את תוכנית טוקסטפק בכפר אוחיטלאן (Ojitlán) שבמחוז טוקסטפק, הוא הכריז שוב על מרד וגבר על כוחות הצבא שנשמעו לממשלה. דיאס השיב את החוקה של 1824, ובכך מנע מנשיא מכהן מלרוץ לבחירות ליותר מקדנציה אחת. הוא ביצע שינוי חוקתי זה לצד תנועת "לא לבחירה מחדש" שהנהיג. לאחר ייצוב שלטונו הכריז על בחירות כלליות, וב-5 במאי 1877 נבחר לראשונה כנשיא חוקי בבחירות. ואולם ממשלת ארצות הברית סירבה להכיר בשלטונו למרות הבחירות, דבר שאפשר לה לממן ולחמש את אנשי הנשיא הקודם, לרדו דה טחאדה, שמצאו מקלט זמני בשטח טקסס. חבריו למרד נקראו על שם תוכניתם "לוס טוקסטפקוס", והיו נודעים לשמצה במקסיקו בשל ניסיונותיהם לטהר את מסדרונות השלטון מכל מי שהיה נדמה להם כתומך לשעבר של לרדו דה טחאדה. כשפעילותם התרחבה גם למישור המוניציפלי והקבוצה ניסתה להשתלט על תפקידים עירוניים, נגרמו לדיאס נזקים פוליטיים חמורים בשל התחייבויות קודמות שלו שנועדו להקנות לו שקט באזורים מסוימים. למעשה, בשלב הראשון להנהגתו היה דיאס מוקף באנשים חסרי ידע בניהול מדינה כמעט באופן גורף, לאחר שהודח דור שלם של מושלים עתירי ניסיון.
לנגד יריביו הפוליטיים הנהיג דיאס מדיניות שכונתה "לחם או מקל". הלחם כוון לכך שאילולא יצדדו לתמוך בממשלו, יעשה דיאס את מתנגדיו לשעבר עשירים כקורח והם יהיו לחלק מהאליטה השלטונית המקסיקנית. לעומת זאת, כל הפלגים שהיו עלולים להוות אופוזיציה עתידית לשלטונו של דיאס; חקלאים שדרשו זכויות, פועלים שקראו להקמת איגודים ועוד, קיבלו את "המקל" והושמו תחת פיקוח השלטון של דיאס ללא הפסק כדי לוודא שלא תקום התנגדות סדירה לשלטון. תחת ממשלו של דיאס כמעט ולא היו הוצאות להורג על פעילות נגד הממשל. במקום זאת, דיאס קידם מדיניות שהממשלה הייתה מלאימה את כל רכושם של יריביו ואו הייתה מגרשת אותם ליישוב מחדש באזורים שונים ברחבי המדינה., מרוחקים מבני משפחתם.
כאשר עלה לשלטון הייתה מקסיקו מדינה ענייה שהתקשתה לשלם את חובותיה למשקיעים, בעיקר מאירופה. דיאס הפך את תשלום החובות לגורם בראש סדר העדיפויות של הממשל. לאחר מכן פנה אל המשקיעים האמריקאים איתם הסדיר מתחת לשולחן השקעות קודם עלה לשלטון. דיאס הותיר למשקיעים אלו לקבל מונופולים על שווקים בתוך מקסיקו ובתמורה היה על המשקיעים הללו לפתח את המדינה. בשל עובדה זו התמקד פורפיריו בפיתוח מהיר של תשתיות וקידום החקלאות, המסחר והתעשייה; תחת הסיסמה "אפס אחוז מדיניות, מאה אחוז אדמיניסטרציה". בימי שלטונו זכתה מקסיקו לתנופה כלכלית עצומה שבאה לידי ביטוי ביצירת תשתיות, ובעיקר ברשת מסילות ברזל, במאזן הסחר הלאומי, בהשקעות זרות רחבות היקף במדינה, בקידמה ובמודרניות. הוא פיתח רבות את הבירה מקסיקו סיטי, בנה את מלאך העצמאות המוזהב, הרחיב את שדרות הרפורמה והחל את בניית ארמון האמנויות היפות לרווחת חובבי האמנות בעיר. עם זאת, מחיר הקידמה היה היעדר חירויות פוליטיות, נישול אינדיאנים מאדמותיהם, והעברת מרבית השליטה על המשאבים הלאומיים לידיים זרות. כך, למשל, 97% מכלל ההשקעות בכרייה היו זרות, וכך גם 98% מההשקעות בגומי ו-90% מההשקעות בתעשיית הנפט. 95% מכלל האוכלוסייה הכפרית הייתה מחוסרת אדמה, פחות מעשירית מהקהילות האינדיאניות היו בעלות אדמה, בעוד שזרים החזיקו בין 14 - 20 אחוזים מהקרקע ומרבית שטחה של מקסיקו הייתה בבעלותן של למטה מ-1,000 משפחות.
דיאס ציפה כי לאחר עשורים של כאוס ממושך, תושבי מקסיקו יקבלו את דריכתו על זכויות ליברליות בתמורה להזדמנות להפוך לעשירים ובתמורה ליציבות הפוליטית שהסדיר. לקראת העשור הרביעי לשלטונו החלו מגזרים נרחבים בחברה המקסיקנית, הן מבחינת הריבוד החברתי והן מבחינת ביזורם הגאוגרפי, לראות במשטר נטל יותר מאשר רווח. דיאס, באמצעות המשמר הכפרי הידוע לשמצה שסר לפקודתו, נאלץ למשול בכוח הזרוע יותר ויותר. ידועה מחאת פועלי מפעל הנחושת בקנאנאה, אשר שבתו בשנת 1906 כנגד תשלום משכורות גבוהות יותר לפועלים אמריקאים, שיבוצם של האמריקאים במשרות טכניות וניהוליות, ותשלום במטבעות שונים למקסיקנים ואמריקאים. שומרי המפעל פיזרו את 3,000 הפועלים השובתים באמצעות סילוני מים רבי עוצמה ולאחר מכן ירו ללא הבחנה אל תוך ההמון, בהרגם עשרות פועלים. כאשר כשל דיאס בהבאת המשמר הכפרי פנה ויליאם גרין, בעל החברה, לארצות הברית ו-275 חיילי אריזונה ריינג'רס חצו את הגבול וכבשו את העיר. אולם לא היו אלו הפועלים והאיכרים העניים בלבד שמחו כנגד דיאס, שכן האליטה גם היא התנגדה לסגירותה של המערכת הפוליטית. עם תום כהונתו ב-1880 לא יכול היה דיאס לשוב ולהתמודד בבחירות, לפי החוקה המקסיקנית. ולכן התמודד ונבחר לתפקיד, מקורבו ועושה דברו הגנרל מנואל גונסאלס פלורס. בסוף 1884 חזר דיאס ונבחר לכהונה נוספת לאחר סדרת חקיקות לא פופולריות של יורשו. שנות שלטונו ובכללן השנים שלא שימש בפועל כנשיא, אך שלט למעשה במדינה זכו לכינוי "פורפיריאטו" על שמו. בשובו שינה דיאס את החוקה המקסיקנית כך שהיה ביכולתו לרוץ לנשיאות מספר בלתי-מוגבל של קדנציות. על רקע אי נחת ציבורית זו וההתנגדות למשטרו הכריז דיאס בשנת 1908 בראיון שנתן לעיתונאי האמריקני ג'יימס קרילמן (Creelman) כי לא ישתתף בבחירות שיערכו לנשיאות. דיאס צוטט: "אני חיכיתי באיפוק ליום שבו תושבי הרפובליקה המקסיקנית יהיו מוכנים לבחור ולשנות את ממשלתם בכל יום בחירות... אני מאמין כי היום הזה הגיע." בעקבות הכרזתו זו החלו ארגונים פוליטיים ומפלגות שונות לקרום עור וגידים ברחבי מקסיקו. אחד המתמודדים, פרנסיסקו איגנאסיו מדרו, צעיר משכיל וליברל ובן למשפחת חוואים עשירה ממדינת קואווילה, פרסם את המניפסט "הירושה הנשיאותית" (La sucesión presidencial), שבו קרא להחליף את הדיקטטורה בדמוקרטיה. דיאס הפתיע את יריביו הפוליטיים כאשר חזר בו מהצהרתו והודיע כי יתמודד בבחירות הקרובות בשנת 1910. על מנת להבטיח את ניצחונו הביא דיאס לפרישתו של ברנרדו רייס, מושל נואבו לאון והמתמודד העיקרי מולו, מהמירוץ, וכך נותר מדרו יריבו העיקרי. מדרו התמודד תחת "המפלגה נגד בחירה מחדש" וקרא לרפורמה פוליטית ובחירות פתוחות. ערב הבחירות אסר דיאס את מדרו, אשר צבר פופולריות רבה בקרב הציבור המקסיקני. תוצאות הבחירות הראו על ניצחון מוחץ לדיאס על פני מדרו (כמיליון קולות כנגד פחות מ-200 אלף), מה שהיה, כפי הנראה, תוצאה של מערכת בחירות מושחתת ולא הגונה, פרקטיקה מקובלת באותם הימים במרבית מדינות אמריקה הלטינית. מדרו נמלט מבית הכלא וחצה את הגבול לארצות הברית, שם החל לתכנן את השינוי הפוליטי הנחוץ למקסיקו.