cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
זכויות האדם באוקראינה
חופש תקשורת וחופש מידע
דו"ח מאי 2014 של הארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה (OSCE) קבע כי היו כ-300 מקרים של התקפות אלימות על התקשורת באוקראינה מאז נובמבר 2013. הארגון גינה את הסגירה של עיתונים ותחנות טלוויזיה פרו-רוסיות שפעלו באוקראינה.
העיתונאי האוקראיני רוסלן קוטסאבי נעצר בגין האשמות שונות בשנת 2015 ועדיין נמצא בכלא. ארגון אמנסטי אינטרנשיונל קרא לשחרורו והכריז עליו כאסיר מצפון.
מאז 2014, שירות הביטחון האוקראיני עצר מאות פעילי אופוזיציה במדינה לתקופות ארוכות, וסגר עיתונים ואתרי אינטרנט של ארגוני אופוזיציה במדינה.
בשנת 2022, בזמן הפלישה הרוסית לאוקראינה, הכריז נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי כי 11 מפלגות פוליטיות יוצאו מחוץ לחוק בשל קשרים עם רוסיה, בהן מפלגת האופוזיציה, שמחזיקה ב-44 מושבים בפרלמנט.
עינויים ותנאי מעצר
משנת 2007 דווח כי באוקראינה יש עינויים בחקירות המשטרה, תקופות ארוכות של מעצר לפני משפט, ותנאי מעצר קשים, בהם תאים צפופים, תנאים סניטריים ירודים והיעדר טיפול רפואי לעצורים. רבים מהם מנסים להתאבד בבתי המעצר.
בדו"ח של אמנסטי אינטרנשיונל משנת 2014 נמסר על חטיפה ומעצר של אזרחים רבים במזרח אוקראינה. כמו כן צוין כישלון הרשויות האוקראיניות בניהול חקירות בנושא הפרת זכויות אדם.
החל ממאי 2016 פורסמו עדויות רבות לעינויים בבתי מעצר, ולחקירות המתבצעות בבתי כלא סודיים.
זכויות חולי איידס
עקב מגפת איידס במדינה, ממשלת אוקראינה חוקקה מספר חוקים שנועדו להילחם בתופעה. על פי ארגוני זכויות האדם, חוקים אלה פוגעים בזכויות האדם של חולי איידס, וכן בבני אדם המשתמשים בסמים ובעובדי מין.
מהגרים ופליטים
קליטה של מהגרים ופליטים באוקראינה לוקחת זמן רב עקב קשיים ביורוקרטיים. כמו כן קיימות תופעות של ניצול לרעה של מהגרים ופליטים.
סחר בבני אדם
באוקראינה נפוצה זנות בכפייה, והיא משמשת כמדינת מוצא וארץ מעבר לאנשים, בעיקר נשים וילדים, שנסחרים לצורך ניצול מיני ועבודת כפייה, בעיקר במכרות פחם. ממשלת אוקראינה נקטה במספר צעדים למיגור תופעות אלה, אך הם אינם מספקים.
אלימות נגד נשים
אלימות נגד נשים היא בעיה חברתית מושרשת בחברה האוקראינית המסורתית. כמו כן, בכל שנה נרשמים מקרים רבים של רצח נשים.
חופש לשון
בשנת 2017 נחקק חוק הפוגע בחופש הלשון. על פי חוק זה, מותר ללמד בשפות שונות בגני ילדים ובבתי ספר יסודיים, אך בבתי ספר תיכוניים הלימודים חייבים להתנהל באוקראינית. חוק זה עורר תגובה חריפה בבולגריה, הונגריה, פולין, רומניה ורוסיה.
המלחמה בדונבאס
במהלך המלחמה בדונבאס, אוקראינה איבדה שליטה על שטחי הרפובליקה העממית של דונצק והרפובליקה העממית של לוהנסק, ולכן השעתה את מחויבויותיה לזכויות האדם באזורים אלה. במאי 2015 החליטה המועצה העליונה להשעות את כל האמנות הבינלאומיות לזכויות האדם באזור מזרח דונבאס, בהן האמנה הבינלאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות והאמנה האירופית לזכויות אדם.
ארגוני זכויות אדם אוקראינים
באוקראינה פועלים כ-20 ארגוני זכויות אדם, ובנוסף להם פעילים במדינה ארגונים בינלאומיים, בהם אמנסטי אינטרנשיונל וקבוצת הלסינקי.
טד באד
תיאודור פול באד (באנגלית: Theodore Paul Budd; נולד ב-21 באוקטובר 1971) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת קרוליינה הצפונית, מאז 2023. בשנים 2023-2017 היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-13 של מדינת קרוליינה הצפונית. באד, איש המפלגה הרפובליקנית, נבחר לראשונה לקונגרס בבחירות 2016.
ביוגרפיה
באד נולד בעיר וינסטון סיילם שבקרוליינה הצפונית. בצעירותו עברה משפחתו לחווה חקלאית שהשתרעה על שטח כבן 120 דונם על גדות נהר ידקין שבמחוז דייווי סמוך ליישוב אדוונס (Advance). בחווה זו גידלה משפחת באד בקר ותרנגולים. אביו היה בעל חברה לתחזוקת מבנים. באד למד בתיכון המחוזי של דייווי והשלים את לימודיו התיכוניים בשנת 1990. לאחר מכן למד באוניברסיטת אפלצ'יאן, שם למד מנהל עסקים והיה לבוגר אוניברסיטה ב-1994. כעבור זמן השלים לימודי תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת וייק פורסט. הוא הבעלים של חנות לכלי ירייה ואקדחים השוכנת בעיירה רוראל הול.
בעזרת הארגון השמרני "המועדון לצמיחה" (Club for Growth), שהוציא מעל 285,000 דולר אמריקני למען מתן סיוע למסע הבחירות של באד, הוא זכה בבחירות המקדימות עם 20% מהקולות. בבחירות הכלליות ניצב בפני ברוס דייוויס, מועמד המפלגה הדמוקרטית ולשעבר נציב מחוז גילפורד. באד גבר עליו וגרף כ-56% מקולות הבוחרים, והושבע לתפקידו בראשית ינואר 2017 עם התכנסות הקונגרס ה-115 של ארצות הברית.
באד מתנגד לחוק הגנת החולה וטיפול בר השגה והצביע בעד ביטולו במהלך 2017. כמו כן, הוא חבר ב"שדולת החירות", קבוצת חברי קונגרס המאגדת בתוכה רפובליקנים שמרנים. בדצמבר 2020 נמנה בין 126 חברי בית הנבחרים מהמפלגה הרפובליקנית שחתמו על מכתב ידידי בית המשפט לשם הבעת תמיכה בתיק "טקסס נגד פנסילבניה", תובענה ייצוגית שהוגשה לבית המשפט העליון של ארצות הברית בניסיון לערער על תוצאות הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020 במספר מדינות מתנדנדות, בהן ג'ו ביידן ניצח את הנשיא המכהן דונלד טראמפ. בית המשפט העליון מיאן לדון בתיק על סמך שלטקסס אין זכות עמידה לערער על תוצאות בחירות במדינה אחרת, על סמך פרק 3 לחוקת ארצות הברית.
ב-28 באפריל 2021 הכריז באד, לאחר פרישתו של הסנאטור ריצ'רד בר, על התמודדותו לסנאט של ארצות הברית בבחירות 2022. האו נמנה בין שלושת המתמודדים המובילים למועמדות המפלגה הרפובליקנית, לצד מושל קרוליינה הצפונית לשעבר פט מקרורי וחבר הקונגרס לשעבר מארק ווקר. ב-17 במאי 2022 נבחר למועמד המפלגה הרפובליקנית לסנאט. בבחירות הכלליות גבר על יריבתו הדמוקרטית שרי ביזלי, גרף 50.7% מהקולות ונבחר לכהונתו הראשונה בת שש השנים.
טוזלה
טוּזְלָה (בבוסנית: Tuzla, בכתב קירילי: Тузла) היא עיר השוכנת בצפון-מזרח בוסניה והרצגובינה והשלישית בגודלה במדינה מבחינת אוכלוסין, לאחר סרייבו ובאניה לוקה. מקור השם הוא מתקופת השלטון העות'מאני. "טוזלה" בטורקית עות'מאנית, פירושו "מקום המלח" ומתייחס למכרות המלח הרבים באזור העיר.
היסטוריה
קיים תיעוד בכתב למצודה במקום, במסמכים מהמאה ה-10 עת נשלח האזור על ידי האימפריה הביזנטית. ב-1461 נכבש היישוב על ידי צבאותיו של מהמט השני, סולטאן, האימפריה העות'מאנית. ב-1878, לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) סופח דה פקטו אזור בוסניה ובכלל זה העיר טוזלה לאימפריה האוסטרו-הונגרית, וב-1908 סופח דה יורה. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה טוזלה בשטחי ממלכת יוגוסלביה.
באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. בהמשך, נמסר אזור טוזלה לחזקת מדינת קרואטיה העצמאית תחת ממשלת הבובות של האוסטאשה. ב-2 באוקטובר 1943 שחררו כוחות הפרטיזנים של טיטו את טוזלה. לאחר המלחמה נכללה טוזלה בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה.
במסגרת תהליך ההתפרקות האלים של יוגוסלביה פרצה מלחמת בוסניה ובמהלכה התחוללו באזור העיר קרבות שהובילו לנפגעים בקרב באוכלוסייה האזרחית. לאחר המלחמה נכללה בשטחי בוסניה והרצגובינה. מרבית תושבי העיר הם ממוצא בוסניאקי ומקצתם סרבים וקרואטים.
חינוך תחבורה וספורט
בעיר ישנן שתי אוניברסיטאות: אוניברסיטת טוזלה שבה למדו ב-2010 כ-15,000 סטודנטים והאוניברסיטה האמריקאית בבוסניה והרצגובינה. בעיר שוכן גם שדה התעופה הבינלאומי טוזלה שהוא השני בגודלו אחרי שדה התעופה הבינלאומי סרייבו. בעיר פועלות קבוצת הכדורגל סלובודה טוזלה וקבוצת הכדורסל סלובודה דיטה.
הקהילה היהודית
קהילה יהודית ספרדית קטנה נוסדה במקום ככל הנראה במחצית השנייה של המאה ה-19. בשלהי המאה ה-19, לאחר סיפוח האזור על ידי האוסטרו-הונגרים, היגרו למקום יהודים אשכנזים וב-1890 נוסדה רשמית במקום קהילה מאורגנת. ב-1900 נוסד בית עלמין לקהילה בפאתי היישוב וב-1902 נבנה בית הכנסת האשכנזי. בין 1909 ל-1913 כיהן כרב הקהילה ד"ר שמואל קליין. ב-1921 הגיעה הקהילה לשיא גודלה, מנתה 470 נפשות שהיוו 3.3 אחוזים מכלל האוכלוסייה. ב-1925 הוקם בית כנסת ספרדי קטן. בקרב בני הקהילה הייתה פעילות ציונית ענפה, הוקם קן של השומר הצעיר, סניף של תנועת מכבי וכן פעלה מקהלה קהילתית.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 315 נפשות. במהלך המלחמה, לאחר הקמת מדינת קרואטיה העצמאית גברו רדיפות היהודים. מקצת מבני הקהילה, חלקם רופאים, הצטרפו לכוחות הפרטיזנים של טיטו. בתגובה הוצאו להורג כ-20 מבני משפחות הרופאים על ידי חיילי ואפן אס אס. בהמשך, גורשו בני הקהילה למחנות ההשמדה ורובם נרצחו. לאחר המלחמה שבו השורדים לטוזלה וחידשו את פעילות הקהילה. ב-1968 התגוררו בעיר 60 יהודים. ב-1950 הופקע על ידי השלטונות מבנה בית הכנסת הספרדי והוסב בהמשך לחנות לניקוי יבש. ב-1955 נהרס מבנה בית הכנסת האשכנזי. בראשית המאה ה-21 שכן במקום בית העלמין היהודי. השטח היה מגודר ובאתר נמצאו מצבות ועליהן כיתוב בעברית, לאדינו, גרמנית וסרבו-קרואטית. נכון ל-1999 עמד על תילו מבנה בית הכנסת הספרדי.
לקהילה זו השתייכו יהודי הכפר גְרָאצָ'אנִיצָה. קהילה קטנה נוסדה שם במחצית השנייה של המאה ה-19. בית עלמין יהודי נוסד ב-1885. הקהילה חרבה בשואה. נכון ל-2006, היו שרידי בית העלמין ובהם 10 מצבות קיימים בשטח הכפר.
מאיר דודזון
מאיר (מאירק'ה) דודזון (5 במרץ 1916 - 29 ביוני 2003) היה מפקד בהגנה ובפלמ"ח, תת-ניצב במשטרת ישראל ממקימי המשמר האזרחי.
ביוגרפיה
דודזון נולד בעיר ריישא שבפולין, בנם של הורים שגורשו מארץ ישראל על ידי שלטונות האימפריה העות'מאנית. ב-1922 עלה עם משפחתו לישראל וגדל בתל אביב. למד בבית הספר אחד העם ובגיל 14 עזב את הלימודים לצורך עבודה במסגרות ובבניין לעזרה בפרנסת משפחתו. בגיל 15 הצטרף לתנועת השומר הצעיר בתל אביב, בהמשך היה ממקימי קומונה בעיר, בה הכיר את אשתו לעתיד רות.
גויס להגנה בשנת 1936 על ידי אליהו בן חור מפקד אזור פתח תקווה. בשנת 1937 עבר קורס מפקדים בכפר ויתקין ולאחריו פיקד על טנדר במסגרת המשמר הנע בגוש עפולה, שעסק באבטחת צינור הנפט כירכוכ-חיפה ושמירה על שדות חקלאיים בעמק יזרעאל בתקופת המרד הערבי. במסגרת הפו"ש השתתף עם הנדר בהקמת חניתה ב-1938. לאחר מכן פיקד על פלוגת השרון. היה ממייסדי קיבוץ אילון בנובמבר 1938, בו התגורר מאז. בשנת 1939 היה מפקד גדוד חי"ש בירושלים.
ב-1943 החליט יחד עם חברו ישראל ליברטובסקי להתנדב לצבא הבריטי והוצב בפלוגת ההובלה 462, שקלטה מגויסים חדשים אחרי אסון הארינפורה. באיטליה פגשו בניצולי השואה וסייעו להעלותם לארץ ישראל במסגרת המוסד לעלייה ב'. היה חלק מ"החבורה" שעסקה בהקמת נקודת הכשרה לפליטים היהודים הצעירים בעיר מג'נטה צפונית למילאנו, בה אספו נשק וציוד ושלחו את תשע ספינות המעפילים הראשונות מאיטליה לארץ ישראל.
לאחר שחרורו וחזרתו לישראל מונה על ידי דוד בן-גוריון למפקד גדוד 51 של חטיבת גבעתי, באותה תקופה חטיבת חי"ש בתל אביב. בהמשך מונה לקצין מבצעים ובהמשך לסגן וראש מטה החטיבה. השתתף בקרבות מלחמת העצמאות באזור תל אביב, מבצע נחשון, קרב גשר עד הלום ומבצע יואב. ב-1949, עבר להיות סגנו של שמעון אבידן במחלקת המבצעים במטכ"ל.
במהלך כנס קצינים בכירים בתחילת 1950 העביר ביקורת על בן-גוריון באשר לארגון הצבא. לימים הוא תיאר את שאירע:
ב-1979 פרש מהמשטרה, היה בין המקימים של מפעל המוזאיקה בקיבוץ אילון. היה פסל והקים משאריות המפעל גן ובו כ-150 פסלים מצופים באבני פסיפס. הגן נקרא על שמו גן דודזון. ב-1995 זכה בפרס יגאל אלון למעשה מופת חלוצי על מפעל חייו.
היה אב לארבעה ילדים, בנו יונתן נפצע קשה במלחמת יום הכיפורים ונהרג ב-1985 בתאונת דרכים.
עידית דורון
עידית דורון (9 באפריל 1951 – 27 במרץ 2019) הייתה בלשנית ישראלית, פרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית בירושלים, כלת פרס ישראל בתחום חקר הבלשנות העברית והכללית (תשע"ו).
ביוגרפיה
עידית דורון נולדה בירושלים לרחל, ילידת ארץ ישראל, ולחסדאי דורון, שעלה לארץ ישראל ב-1935, בגיל 11, לאחר שמשפחתו גורשה יחד עם יהודי גליפולי שבטורקיה. בילדותה התגוררה במרוקו ובצרפת, לשם הגיעה עם הוריה במסגרת עבודתם בשירות החוץ של ישראל. בתקופה זו למדה ספרדית וצרפתית.
בשנת 1987 הצטרפה במלגת אלון לסגל החוג לאנגלית באוניברסיטה העברית, שלימים התמזג עם החוג לבלשנות. ב-1991 עלתה לדרגת מרצה בכירה, ב-1999 מונתה לפרופסור חבר ובשנת 2008 מונתה לפרופסור מן המניין. בשנת 1994 הייתה מרצה אורחת בבית ספר הקיץ של האגודה הבלשנית האמריקאית (LSA) באוניברסיטת המדינה של אוהיו. בשנים 1998–1999 הייתה מרצה אורחת במחלקה לבלשנות באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז.
באוניברסיטה העברית עמדה בראש התוכנית ללימודי קוגניציה ובראש החוג לאנגלית. כיהנה פעמיים כנשיאת אגודה הישראלית לבלשנות תאורטית (איל"ת) (1997-1995, 2010-2008). בשנת 1997 עמדה בראש קבוצת המחקר לסמנטיקה במכון ללימודים מתקדמים. נמנתה עם מקימי המרכז לשפה לוגיקה וקוגניציה (LLCC), ועם מקימי תוכנית הלימודים המשותפת ללימודי דוקטורט של האוניברסיטה העברית ואוניברסיטת תל אביב והייתה המנהלת הראשונה שלה. אהבתה העזה של עידית לעברית הביאה אותה לייסד ולהוביל במסגרת האוניברסיטה שתי קבוצות מחקר שעסקו בהתהוותה של העברית החדשה. הקבוצה הראשונה פעלה בשנים תשע"ד-תשע"ו במסגרת מרכז מנדל-סכוליון. הקבוצה השנייה, פרויקט EMODHEBREW, החלה את פעילותה בשנת תשע"ח במימון הEuropean Research Council. הקבוצה עוסקת בתיאור שיטתי של התאוריות הבלשניות החשובות של אי-רציפות לשונית הקיימות כיום אל מול המאפיינים הצורניים, התחביריים והסמנטיים של העברית החדשה.
הייתה חברה פעילה בכתבי עת מדעיים מרכזיים (Associate Editor, Theoretical Linguistics; Co-Editor, Brill's Annual of Afroasiatic Languages and Linguistics), וחברת מערכת בכתבי העת A Journal of Theoretical, Experimental and Interdisciplinary Research ו-Semantics and Pragmatics.
הייתה חברה בשתי ועדות לחידושי מילים של האקדמיה ללשון העברית: הוועדה למונחי הלוגיקה (2007-2005), והוועדה למונחי הבלשנות (2015-2011).
בשנת תשע"ו הוענק לה פרס ישראל בתחום חקר הבלשנות העברית והכללית. בפתח נימוקי ועדת הפרס נאמר:
הייתה חברה בקבוצת הטריאתלון של אס"א בירושלים.
נפטרה ב-27 במרץ 2019. הותירה אחריה בן.
קומפלקס (כימיה)
בכימיה, קוֹמְפְּלֵקְס (לפי האקדמיה ללשון העברית: תַּצְמִיד) הוא מולקולה המורכבת מאטום או יון מרכזי, בדרך־כלל של מתכת, ומליגנדים (חומרים מקמפלקסים), המקושרים על ידי תרומה של זוג או מספר זוגות אלקטרונים של הליגנד לאטום או ליון המרכזי. תרכובות המכילות קומפלקס מכונות תרכובות קואורדינטיביות. קומפלקסים שבהם ליגנדים אורגניים קשורים לגרעין מתכתי באמצעות אטום פחמן קרויים קומפלקסים אורגנומתכתיים.
דוגמאות לחומרים שהם קומפלקסים: כחול פרוסי, נחושת גופרתית, המוגלובין, כלורופיל איי.
אנדרו ריי
אנדרו ריי (באנגלית: Andrew Ray; 31 במאי 1939 - 20 באוגוסט 2003) היה שחקן אנגלי שהיה מוכר במיוחד כשחקן ילד.
ביוגרפיה
ריי נולד בשם אנדרו אולדן (ריי היה שם הבמה של אביו) בסאותגייט שבמידלסקס (צפון לונדון). אביו היה טד ריי קומיקאי שהיה מפורסם מהופעותיו ברדיו ואמו דורותי סיביל. חייו השתנו כשהיה בן עשר ולוהק לסרט "The Mudlark", סרט בהפקת פוקס המאה ה-20 ובכיכובם של אלק גינס ואיירין דון. הוא גילם דמות של ילד רחוב שבסופו של דבר פוגש את המלכה ויקטוריה. הסרט נבחר ב-1950 לבקשת בית המלוכה והזניק את ריי למעמד של ילד-כוכב.
בשנים הבאות הופיע במספר רב של סרטים בהם "הבלון הצהוב" (1953), "Escapade" (מ-1955), "Woman in a Dressing Gown" (מ-1957), "The Young and the Guilty" (מ-1958), "Serious Charge" (מ-1959) עם קליף ריצ'רד, "Twice Round the Daffodils" (מ-1962), ו-"The System" (מ-1964). ב-1974 גילם את הרברט פוקט בסרט "תקוות גדולות" על פי ספרו של צ'ארלס דיקנס לצדו של מייקל יורק. ב-1980 שיחק בסרט "Rough Cut", ב-1981 הופיע בסרט "הבונקר", ב-1984 בסרט הביוגרפי "האפיפיור יוחנן פאולוס השני" וב-1988 שיחק בסרט "פריז של לילה".
אחרי תקופה חלשה בשנות העשרים שלו הופיע ריי במשך השנים בתפקידים רבים בקולנוע, בתיאטרון ובטלוויזיה. בין השאר גילם את דמותו של הפיזיקאי קלאוס פוקס ואת המלך ג'ורג' השישי במחזה "Crown Matrimonial" על הבמה ועל מסכי הטלוויזיה. הוא נחל הצלחה רבה בגילום דמותו של ג'ורג' השישי, עד כדי כך שלוהק לשחק באותו תפקיד (אם כי בדמות הנסיך אלברט, דוכס יורק) בסדרת הטלוויזיה "אדוארד וגברת סימפסון" (1978).
בטלוויזיה שיחק ריי בשני פרקים בסדרה "Tales of the Unexpected" והופיע בדרמה התקופתית "על אדונים ומשרתים". עוד השתתף בסדרה הבלשית "המפקח מורס" ובסדרת הדרמה "Peak Practice".
ריי היה חבר ב-Equity איגוד השחקנים הבריטי ושימש כחבר מועצה של האיגוד.
חיים אישיים
בגיל 19 התחתן עם השחקנית ילידת רודזיה סוזן בורנט. לבני הזוג נולדו שני ילדים.
Double Fine
Double Fine Productions, היא חברה אמריקאית לפיתוח משחקי וידאו, שבסיסה בסן פרנסיסקו, קליפורניה.
החברה נוסדה על ידי המפתח טים שייפר והחל משנת 2020 החברה משתייכת לחטיבת מפתחי המשחקים של Xbox.
שמה של החברה נגזר מאזור הקנס הכפול (double fine zone) על גשר הזהב, שמזהיר אופנוענים מפני מהירות מופרזת.
היסטוריה
החברה נוסדה על ידי מספר מפתחים לשעבר של LucasArts, ובראשם טים שייפר ביולי 2000.
הסיבה לעזיבתם הייתה שינוי הכיוון של LucasArts מכיוון של פיתוח משחקי פאזלים והרפתקה לאקשן ופעולה, וזאת למרות ההצלחה של גרים פנדנגו.
לאחר מספר חודשים החברה החלה בגיוס עובדים חדשים יצירת משחק הרפתקה חדש, שיקרא לימים Psychonauts.
אחרי Psychonauts החברה התרכזה ביצירת מספר משחקים קטנים במקביל תוך כדי קבוצות קטנות, וכן החלה לשווק משחקי אינדי.
עם תחילת הפיתוח של 2 Psychonauts אוחדה החברה מחדש לכדי סטודיו אחד.
The Joe Rogan Experience
The Joe Rogan Experience הוא פודקאסט אותו מנחה הסטנד-אפ יסט, השחקן, פרשן הספורט, אמן הלחימה ומגיש הטלוויזיה האמריקני ג'ו רוגן. הפודקאסט הושק ב-24 בדצמבר 2009. עם השנים הפך הפודקאסט לאחד מהפודקאסטים הפופולריים ביותר בעולם, והוא זוכה באופן קבוע למיליוני צפיות עבור כל פרק. בפודקאסט מתארחים מגוון רחב של אורחים אשר דנים במגוון רחב של נושאים.
Double Fine
היסטוריה
ביוני 2019, בכנס E3 השנתי הוכרז כי החברה תהיה חלק מ-Xbox Game Studios.
The Joe Rogan Experience
ברוב הפרקים רוגן מארח אורח יחיד ומנהל איתו שיחה באורך שעתיים עד שלוש שעות על מגוון רחב של נושאים. התוכנית מוקלטת באולפן שנמצא בטקסס.
ב-19 במאי 2020 הצהיר רוגן שספוטיפיי לקחה בלעדיות על הפודקאסט בעסקה המוערכת בכ-100 מיליון דולרים. על פי תנאי ההסכם עם ספוטיפיי, גרסת הווידאו של הפודקאסט תמשיך להתפרסם ביוטיוב עד דצמבר 2020, כאשר לאחר מכן גרסת הווידאו תהיה זמינה רק בספוטיפיי. עם זאת, קטעי ווידאו קצרים נבחרים מהפודקאסט ימשיכו להיות זמינים ביוטיוב גם לאחר המעבר. בעקבות ההודעה עלו המניות של ספוטיפיי ב-7% ב-20 במאי.
Double Fine
היסטוריה
הסיבה לכך היא הקושי של למצוא חברת שיווק גדולה מספיק. דבר שלא עלה בידה של החברה בעבר.
רוברט, ברון סקידלסקי
רוברט ג'ייקוב אלכסנדר, ברון סקידלסקי (באנגלית: Robert Skidelsky, Baron Skidelsky, נולד ב-25 באפריל 1939) הוא היסטוריון כלכלי ממוצא רוסי ומחבר של ביוגרפיה זוכת פרסים על הכלכלן הבריטי ג'ון מיינרד קיינס (1883–1946). כיום מלמד היסטוריה באוניברסיטת אוקספורד, אנגליה, ופרופסור בדימוס לכלכלה פוליטית באוניברסיטת וורוויק, אנגליה.
The Joe Rogan Experience
אורחים
תחומי העיסוק והעניין של רוגן משפיעים על בחירת אורחיו, ולכן נוהג לארח סטנדאפיסטים, אמני לחימה, ספורטאים באליפות הלחימה האולטימטיבית ואושיות כושר וקומדיה נוספות.
רוברט, ברון סקידלסקי
חייו
הוריו של סקידלסקי, בוריס סקידלסקי וגליה סאפלקין, היו נתינים בריטיים ממוצא רוסי. אביו היה יהודי ואימו הייתה נוצרייה. אביו של סקידלסקי עבד בחברה המשפחתית, ל. ס. סקידלסקי, אשר שכרה את מכרה הפחם של מולין מהממשלה הסינית.
Double Fine
פרויקטי Amnesia Fortnight
בשנת 2007 ובמהלך פיתוח משחק האסטרטגיה Brütal Legend ניסתה החברה לפתח אבות טיפוס של משחקי אינדי בפרק זמן קצר (כשבועיים).
רוברט, ברון סקידלסקי
חייו
כאשר פרצה המלחמה בין בריטניה ליפן בדצמבר 1941, הוא והוריו נכלאו תחילה במנצ'וריה ואחר-כך ביפן, ולבסוף שוחררו תמורת עצירים יפנים באנגליה. עם שחרורה עברה המשפחה לסין ב -1947, שם חיו במשך קצת יותר משנה בטיינטין (כיום טיינג'ין) המשפחה עזבה להונג קונג ממש לפני השתלטות הקומוניסטים על העיר. לסקידלסקי שני בנים, אדוארד סקידלסקי, מרצה לפילוסופיה באוניברסיטת אקסטר, וויליאם סקידלסקי, עיתונאי וסופר.
חינוך
מ 1961 עד 1969 הוא היה סטודנט ועוזר מחקר בקולג' נופילד, אוקספורד. ב־1967 פרסם את ספרו הראשון, "פוליטיקאים והשפל" (באנגלית, Politicians and the Slump) אשר התבסס על התיזה שלו. הספר בוחן את הדרכים בהן טיפלו הפוליטיקאים הבריטים בשפל הגדול.
קריירה אקדמית
במהלך שנתיים בהן עבד בתור עמית מחקר מטעם האקדמיה הבריטית, התחיל סקידלסקי לעבוד על הביוגרפיה שלו על אוסוולד מוסלי (יצא לאור בשנת 1975) ועל ספרו English Progressive Schools (יצא לאור בשנת 1969). בשנת 1970, הוא הפך לפרופסור חבר להיסטוריה בבית הספר ללימודים בינלאומיים מתקדמים, אוניברסיטת ג'ונס הופקינס. אמנם המחלוקת סביב פרסום הביוגרפיה שכתב על סר אוסוולד מוסלי הובילה את אוניברסיטת ג'ונס הופקינס לדחות את בקשתו למינוי קבוע. גם אוניברסיטת אוקספורד סרבה לתת לו משרה קבועה.
מ 1976 -1978, עבד כפרופסור להיסטוריה, פילוסופיה ולימודים אירופיים במכון הפוליטכני של צפון לונדון (Polytechnic of North London).
קריירה פוליטית
סקידלסקי היה חבר בשלוש מפלגות פוליטיות: תחילה חבר במפלגת הלייבור, אותה עזב כדי לייסד את המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, בה נשאר עד פירוקה ב -1992. ב -15 ביולי 1991 קיבל את התואר "ברון סקידלסקי, מטילטון במחוז במזרח ססקס". ב -1992 הצטרף למפלגה השמרנית והיה דובר האופוזיציה בבית הלורדים, הבית העליון של הפרלמנט הבריטי, תחילה לענייני תרבות, ואחר כך לענייני האוצר (1997-9), אך הוא הורחק מתפקידו על ידי מנהיג המפלגה השמרנית וויליאם האג בשל התנגדותו הפומבית להפצצת נאט"ו ביוגוסלביה בשנת 1999. ב־2001 עזב את המפלגה השמרנית. סקידלסקי תמך בקמפיין של ג'רמי קורבין בבחירות לראשות מפלגת הלייבור ב - 2015 . הוא כתב בעיתון הבריטי, הגרדיאן: "יש לשבח את קורבין, לא להשמיצו, בכך שהביא לתשומת הלב הציבורית את הנושאים הרציניים הנוגעים לתפקידה של המדינה ואת הדרכים הטובות ביותר לממן את פעילותה. העובדה שהוא פוטר על כך מדגימה את מסוכנות השאננות של האליטות הפוליטיות של ימינו, ומיליונים באירופה חשים בצדק שהמצב הכלכלי הנוכחי אינו משרת את האינטרסים שלהם. מה יעשו אם יתעלמו מחאותיהם?" . כיום הוא כותב טור על ההיסטוריה הכלכלית של פרויקט סינדיקט, ארגון תקשורת בינלאומי.
פרסים
הכרך השני של סקידלסקי ביבליוגרפיה של ג'ון מיינרד קיינס, הכלכלן כמושיע, 1920-1937, זכה בפרס וולפסון להיסטוריה ב 1992. הכרך השלישי, "נלחמים בשביל בריטניה", 1937-1946, זכה בפרס דאף קופר בשנת 2000 ובפרסים נוספים.
Double Fine
פרויקטי Amnesia Fortnight
הפרויקט היה מוצלח מאוד, וארבעה אבות טיפוס מתוכו הפכו למשחקים באורך מלא באחד מהוצאות המשחקים הידועות, THQ :
Costume Quest ("קווסט מסכות"), Stacking  ("ערימה"), Iron Brigade  ("חטיבת הברזל") וSesame Street: Once Upon a Monster  (המבוסס על רחוב סומסום).
במהלך השנים, החברה ביצעה את הפרויקט שלוש פעמים נוספות: בשנת 2012, בשנת 2014 ובשנת 2017.
The Joe Rogan Experience
אורחים
רוגן אירח גם מספר אורחים שנוים במחלוקת המשויכים לארגונים המזוהים עם הימין הרדיקלי ושהביעו דעות גזעניות, הומופוביות, וטרנספוביות, ביניהם אלכס ג'ונס, גאווין מקאינס ועוד, וזכה לביקורת בשל כך. בנוסף זכה לביקורת על כך שאירח טועני תאוריות קשר והפיץ מידע כוזב, הן בתחום המגפת הקורונה והן בתחום קיומם של חייזרים, הכחשת משבר האקלים, ועוד. על חלק מאמירות אלו רוגן התנצל בעקבות ביקורת מידי אנתוני פאוצ'י, והצהיר כי אין להתייחס אליו לפודקאסט כמקור מידע רפואי אמין.
פולאד בולבולולו
פולאד בולבולולו (באזרית: Polad Bülbüloğlu; נולד ב-4 בפברואר 1945) הוא זמר, שחקן, מלחין, פוליטיקאי ודיפלומט אזרי. בולבולולו התפרסם בברית המועצות כשביצע שירים באזרית וברוסית, בסגנון ששילב בין ג'אז ומוזיקה אזרית מסורתית. בסוף שנות ה-80 פנה לפוליטיקה, וכיהן כשר התרבות. כיום בולבולולו הוא שגריר אזרבייג'ן ברוסיה.
ביוגרפיה
בולבולולו נולד בבאקו בשם פולאד מורטוזה אוגלו מאמאדוב (Polad Murtuza oğlu Məmmədov). אביו, שכונה בולבול (מילולית: זמיר), היה זמר אופרה נודע בברית המועצות, ואמו, ילידת בתומי, הייתה ממוצא אזרי-גאורגי. הוא גדל בבאקו ובשושה.
הוא למד פסנתר בבית ספר למוזיקה, והופיע לראשונה בגיל 15, כשליווה את אביו בהופעה. בגיל 17 כבר הלחין מספר שירים, שבוצעו בידי זמרים מקצועיים, בהם חברו מוסלים מגומאייב. כישורי השירה של בולבולולו עצמו התגלו במהלך נסיעה עם מגומאייב למוסקבה, בה הקליט מספר שירים באזרית. בין 1963 ל-1968 למד אצל המלחין גארא גאראייב באקדמיה למוזיקה בבאקו.
סגנונו הייחודי של בולבולולו הפך אותו לזמר פופולרי בברית המועצות. שירים שכתב זכו ארבע פעמים ברציפות בפסטיבל שיר השנה (בין 1977 ל-1980), וב-1982 העניקה לו הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האזרית את תואר "אמן העם". בין האמנים שביצעו משיריו - יוסיף קובזון ולב לשצ'נקו. בנוסף, הלחין מוזיקה ללמעלה מ-20 סרטים, ואף השתתף בכמה מהם כשחקן.
ב-1976 ניהל בולבולולו את אנסמבל הבימה האזרי, וב-1987 מונה למנהל התזמורת הפילהרמונית האזרית הלאומית. באותה שנה, ועד 1990 כיהן כחבר מועצה בעיריית באקו. ב-1988 מונה לשר התרבות בממשלת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האזרית, וב-1995 נבחר לאספה הלאומית של אזרבייג'ן. הוא המשיך לכהן כשר התרבות גם לאחר עצמאותה של אזרבייג'ן, במשך 18 שנים, עד 2006. באותה שנה התפטר מתפקידו, והתמנה לשגריר אזרבייג'ן במוסקבה. הוא המשיך לעסוק במוזיקה גם כשגריר, ובשנת 2010 הוציא אלבום.
לבולבולולו תואר דוקטור בהיסטוריה של האמנות מהאקדמיה האזרית הלאומית לתרבות. בנו, טיימור פולאד אוגלו בולבול, יליד 1975, עוסק אף הוא במוזיקה, בתזמורת צ'ייקובסקי של רדיו מוסקבה.
בנוסף לתואר אמן העם, העניקה לו אזרבייג'ן גם את עיטור העצמאות (2005). מדינות אחרות אף הן העניקו לבולבולולו אותות הוקרה: עיטור הכבוד הגאורגי (2002), עיטור הידידות הרוסי (2005), והפרס הלאומי לשלום ולקידמה (קזחסטן, 2010).
נקודת דופניצה
נקודת דופניצה (באנגלית: Dupnitsa Point ; בבולגרית: нос Дупница) היא לשון יבשה, המהווה את הקצה הצפון-מזרחי של פתחו של למפרצון חיסריה, באי סמית', באיי שטלנד הדרומיים שבאנטארקטיקה.
נקודת דופניצה ממוקמת 8.2 קילומטרים צפונית-מזרחית לכף ג'יימס, 2.9 קילומטרים דרומית-מזרחית מפסגת ריגס, ו-4.47 קילומטרים דרומית-מערבית מנקודת איוואן אסן.
מיפוי הנקודה
הנקודה מופתה לראשונה על ידי סוקרים בולגריים בשנת 2009.
מקור השם
הנקודת נקראת על שם העיר דופניצה שבדרום-מערב בולגריה.
השם אושר רשמית ב-4 בספטמבר 2008.
פיתון מפוספס
הסוג פיתון מפוספס הוא סוג של נחשים ממשפחת הפיתוניים הנפוצים בצפונה של אוסטרליה. בסוג זה ישנם 2 מינים.
אלו נחשים גדולים המגיעים לאורך של יותר מ-2 מטרים והם מפוספסים בצבעים כהים וגופם כתום-צהבהב עם בטן לבנה. הם פעילי לילות בעיקר ומצויים באזורים יבשים באוסטרליה. הם הורגים את טרפם באמצעות חניקה וגם על ידי מחיצתו על קירות המאורה בה הוא נמצא.
מרמיטה אולימפית
מרמיטה אולימפית (שם מדעי: Marmota olympus) היא מין של מרמיטה החיה אך ורק במדינת וושינגטון בחצי האי האולימפי, שליד סיאטל. היא נפוצה בעיקר בפארק הלאומי אולימפיק. מרמיטה זו היא היונק הלאומי של מדינות וושינגטון (היונק האנדמי הלאומי), לצד הקטלן (היונק הימי הלאומי).
מאפיינים
המרמיטה מצויה בטבע רק במדרונות ההרריים של הרי אולימפיק, קרוב לחופי האוקיינוס השקט. היא מתחפרת באדמה במשך החורף ויוצאת רק באביב. המרמיטה ניזונה מצמחייה קרקעית כמו: טחבי עלים, גומא, אברשיים, ארכוביתיים, פעמונית, פרחים מהסוג Erythronium ותורמוסים. עם זאת בהתקרב החורף והרעב היא תאכל גם נבלות ואף תטרוף גורים של טמיאסים.
המרמיטה נטרפת בידי שונרים, פומות וקויוטים וכן בידי עופות דורסים ודלקים גדולים. המרמיטה מתחפרת באדמה בקבוצות גדולות כדי להימלט מטורפיה.
אילן חצור
אילן חצור (נולד ב-6 בספטמבר 1964) הוא מחזאי, במאי ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה
חצור נולד למרגלית ויעקב חצור, למד בבית ספר תיכון בקריית חיים והוא בוגר החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב במגמת כתיבה ובימוי. חצור מורה לכתיבה דרמטית ומשחק, מתרגם לעברית ואנגלית, כותב במגזינים ומקומונים כדוגמת ידיעות תל אביב, כלבו חיפה ומסע אחר. מקים, מנחה ומפיק הצגות לקבוצות תיאטרון חובבים וקהילתי, בין היתר לאנשים עם צרכים מיוחדים, אסירים, נוער במצוקה ועולים חדשים.
בשנת 1990 העלה את המחזה "רעולים" בתיאטרון הקאמרי, המחזה תורגם לאנגלית, ספרדית, ערבית וגרמנית והוצג בכ-100 הפקות באירופה וארצות הברית. רעולים גם זכה בפסטיבל עכו 1990, פרס אקו"ם, ופרס רוזנבלום לאמנויות הבמה. בשנת 1992 כתב יחד עם אילן שיינפלד את הקברט הסאטירי "היי רימונה". בשנת 1994 תרגם את רוויזור של גוגול למחזה "מבקר המדינה: מחזה מדברי סהרורי" שהועלה בתיאטרון הקאמרי באותה השנה, ובשנת 2005 העלה את "מבקר המדינה 2005" בתיאטרון הבימה. בשנת 1999 הועלה מחזהו "ז'קו" בתיאטרון בית ליסין, המחזה הוא עיבוד חופשי של חצור ל"המתאבד" המתרחש בישראל, ההצגה הועלתה שוב בתיאטרון הבימה בשנת 2015. בשנת 2002 הועלה בתיאטרון החאן הירושלמי מחזהו "מלחמה על הבית" (בהשראת המחזות "האכארנים" "הפרשים" ו"ליסיסטרטה" מאת אריסטופאנס) שזכה בפרס התיאטרון הישראלי ל"קומדיה הטובה של השנה".
תנשמת מינהאסה
תנשמת מינהאסה (שם מדעי: Tyto inexspectata) הוא מין של דורס לילה ממשפחת התנשמתיים, החי ביערות האי סולאווסי שבאינדונזיה. התנשמת קרויה על שם חצי האי מינהאסה, בו התגלתה ובו מצויה ביותר, אף שנצפתה גם בצפון סולאווסי. היא תוארה ב-1879.
תיאור
תנשמת זו בינונית בגודלה באורך 27 עד 31 סנטימטרים ובעלת מוטת כנפיים של 24 עד 25 סנטימטרים, והן קצרות ומעוגלות, מותאמות לתנועה ביערות בחרישיות. צבע הנוצות חומות אדמוניות עם פרצוף שמע בהיר ועיניים שחורות גדולות המותאמות לראיית לילה. אין הרבה הבדלים בין הזוויגים, אך הזנב של הנקבות לרוב כהה יותר.
התנשמת פעילת לילה ומחפשת בלילות זוחלים או יונקים קטנים, בייחוד עטלפי פרי שהיא חוטפת מהעצים. בימים היא נחה בנקרות עצים פתוחות. בעונת הרבייה התנשמת היא מונוגמית.
תנשמת זו מצויה בטבע בסכנת הכחדה, והיא נפוצה בעיקר ביערות הגשם הצפופים, בגובה 100–2,500 מטר בעיקר סביב הפארק הלאומי לור לינדו והפארק הלאומי בוגני נאני וורטבון.
חדד (דמות מקראית)
חדד הוא דמות מקראית, בנו של ישמעאל. לחדד היו 11 אחים: נביות, קדר, אדבאל, מבשם, משמע, דומה, משא, תימא, יטור, נפיש, קדמה, בשמת.
בכתבי יד רבים מוזכר השם הדד במקום חדד ובדברי הימים גם נכתב חדר במקום חדד, אך כל אלו הם כנראה שיבושים ותו לא.
פירוש השם חדד הוא ככל הנראה, הפועל הנהוג בעברית, ארמית וערבית, ופירושו בעל שכל חד וחודר. כך גם תרגום יונתן מתרגם את שמו "חריפא".
אין ידיעות על שבט ישמעאלי זה.
יחסי הממלכה המאוחדת–ליכטנשטיין
יחסי הממלכה המאוחדת–ליכטנשטיין הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד לבין נסיכות ליכטנשטיין.
סקירה כללית
הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד מקיימת יחסים דיפלומטיים עם ליכטנשטיין. ב-23 ביוני 2016 הצביעו תושבי הממלכה המאוחדת בעד עזיבת המדינה את האיחוד האירופי. כחלק מיצירת בעלות ברית מסחריות חדשות, כהכנה לעזיבה, בפברואר 2019 נחתם בין ליכטנשטיין לממלכה המאוחדת הסכם מסחר כחלק מהסכם גדול יותר בין הממלכה המאוחדת לשווייץ.
אזרחי הממלכה המאוחדת ואזרחי ליכטנשטיין הם בעלי חופש תנועה בין מדינה למדינה.
פיתון מנומר
פיתון מנומר (שם מדעי: Antaresia maculosa) הוא מין של נחש ממשפחת הפיתוניים החי בצפון אוסטרליה ובפפואה ניו גיני.
פיתון זה הוא אחד מהקטנים שבבני המשפחה. אורכו 100–140 ס"מ. הוא בעל גוף כהה עם רצועות בהירות ומוכתמות על גופו, מהם קיבל את שמו. הראש חשוף יחסית והזנב קצר ומעוגל בקצה.
הפיתונים חיים במגוון בתי גידול, אך מעדיפים בעיקר אזורי סלעים חשופים, צוקים ומערות. הם ניזונים מיונקים ועופות קטנים ויודעים לתפוס עטלפים המעופפים בפתחי המערות בהם הם חיים. בשבי הם ניזונים בעיקר על חולדות ועכברים.
הארווי (סרט)
הארווי (באנגלית: Harvey) הוא סרט קומדיה אמריקאי בשחור-לבן משנת 1950 בבימויו של הנרי קוסטר, עם ג'יימס סטיוארט וג'וזפין האל בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על המחזה "הארווי" מאת מרי צ'ייס שהועלה בברודוויי ב-1944, זכה להצלחה עצומה במשך חמש שנים וזיכה את המחברת בפרס פוליצר.
המחזה עבר עיבוד לטלוויזיה ב-1958, 1972 ו-1996.
תקציר העלילה
אלווין פ. דוואד (ג'יימס סטיוארט), הוא רווק חביב בן 42. לכל אדם שהוא פוגש הוא נותן כרטיס ביקור שלו. יש לו "חבר שקוף" צמוד בשם הארווי שהוא ארנב בגובה 6 רגל ו-3.5 אינץ'. אלווין אוהב גם לשתות בבר של צ'רלי ומזמין כל פעם שתי כוסיות מרטיני ושני כיסאות - עבורו ועבור הארווי. הוא מסביר שהארווי הוא הפוקה שלו, דמות בלתי נראית מהפולקלור הקלטי.
אלווין גר בבית גדול עם אחותו וטה (ג'וזפין האל) ובתה המבוגרת מירטל מיי (ויקטוריה הורן). וטה אוהבת את אלווין אבל מתביישת בו. היא מזמינה אליה לחוג בית נשים נכבדות כאשר אלווין יושב בבר אבל כשהוא חוזר פעם אחת מוקדם יותר הוא עושה לה "בושות" בהציגו לפני כל הנשים הכבודות את חברו הארווי הבלתי נראה וגורם לכולן לעזוב במהירות...
וטה מחליטה שהמצב לא יכול להימשך ובעצת העורך דין, השופט גפני (ויליאם לין), הם מחליטים לאשפז את אלווין בסנטריום לחולי נפש. הם מתקבלים על ידי האחות קלי (פגי דו), הסניטר וילסון (ג'ס ווייט) וד"ר סנדרסון (פרנק דרייק). וילסון דוחף את אלווין לתוך המעלית בדרך לטיפול באמבט. ד"ר סנדרסון משוחח עם וטה המבולבלת שמספרת לו על אלווין והוא משתכנע שהיא החולה ומורה לאשפז אותה ולשחרר את אלווין. אלווין לא נפגע מהאשפוז הוא מחלק לרופא ולאחות כרטיסי ביקור ומזמין אותם לשתות איתו בבר הקבוע שלו.
לאחר זמן מתגלה הטעות למנהל הסנטורים, ד"ר קאמלי (ססיל קלאוויי). וטה מאיימת לתבוע אותו במאה אלף דולר. הוא מפטר את ד"ר סנדרסון והאחות ונזעק למצוא את אלווין. וילסון מחפש את אלווין בדירתו אך במקומו הוא מוצא את מירטל מיי וניצתת ביניהם אהבה.
ד"ר סנדרסון והאחות קלי מגיעים לבר ומוצאים את אלווין ביחד עם "הארווי". הוא מספר שד"ר קאלמי שוחח איתו ונעלם. הם מנהלים שיחה ארוכה ואלווין מספר להם על היכרותו עם הארווי.
הם משכנעים את אלווין ואחותו לקבל טיפול בתרופה 977 שתחזיר אותו לשפיות. כולם מגיעים לסנטוריום שם נמצא ד"ר קאמלי שכעת משוכנע באמיתותו של הארווי ומפחד ממנו. הוא שוכב על המיטה ואלווין מרגיע אותו...
אלווין נכנס לקבל את התרופה. נהג הטקסי (וולאס פורד) מבקש את שכרו ולווטה ולשופט גפני אין כסף. וטה נכנסת לחדר הטיפולים ומבקשת מאלווין כסף לנהג. הוא יוצא ובחביבות ובנימוס משלם לו. הנהג מזהיר את וטה מהזריקה. מניסיונו, כל אלה שקבלו אותה הפכו מאנשים טובים ונימוסיים לאנשים נורמלים מעצבנים וצועקים.
וטה משתכנת ומוציאה את אלווין מחדר הטיפולים. אלווין יוצא מהשער עם ידידו הארוויי בדרך לעוד כוסית בבר של צ'רלי.
שקע חזיתי
שקע חזיתי הוא סוג של מערכת סינופטית האופיינית לאזור הממוזג שבו נפגשים גושי אוויר חמים, הבאים מאזור קו המשווה, עם גושי אוויר קרים, המגיעים מאזורי הקטבים. גושי האוויר אינם מתערבבים זה בזה, וכל גוש נע בתנועה סיבובית המתכנסת לתוך השקע כדי למתן את הלחץ נמוך שבו. קווי המפגש של גושי האוויר החמים והקרים נקראים "חזיתות", והשקע שהם מתכנסים לתוכו נקרא "שקע חזיתי". מעברֹו של שקע כזה מעל לאזור יכול להימשך כמה יממות.
סוגים עיקריים של חזיתות
חזית קרה- כאשר האוויר הקר נע כלפי האוויר החם, נוצרת בקו המפגש שלהם תופעה המכּונה חזית קרה. בחזית הקרה האוויר הקר והצפוף יותר נכנס מתחת לאוויר החם וגורם לו לעלות במהירות. עלייה מהירה של אוויר חם ולח יוצרת ענני עּרמה מפותחים מקבוצת הקומּולֹוס והקומּולֹונימבוס. עננים אלה גורמים לירידתן של כמויות משקעים גדולות, המלוות לעיתים בברקים ורעמים כבדים ובברד. חזית כזאת יכולה ליצור תנאים להתפתחות טורנדו במקרים פחות שכיחים.
קווקס הנער ההיטלראי
נער היטלר קוֶוקס: סרט אודות רוח ההקרבה של הנוער הגרמני (גרמנית: Hitlerjunge Quex: Ein Film vom Opfergeist der deutschen Jugend) הוא סרט תעמולה גרמני שביים הנס שטיינהוף והוקרן לראשונה בשנת 1933. הסרט התבסס על הספר באותו השם מאת קרל אלואיס שנצינגר, בהשראת חייו של הרברט נורקוס. הסרט מהווה דוגמה בולטת לקולנוע נאצי.
רקע היסטורי
ב-24 בינואר 1932 נרצח בברלין נער בשם הרברט נורקוס, שהיה חבר בהיטלריוגנד, בידי קבוצת קומוניסטים. נורקוס הפך בן-לילה לקדוש מעונה של המפלגה הנאצית ולסמל תעמולתי. הסופר קרל אלואיס שנצינגר כתב ביוגרפיה בדיונית על חייו בשם "נער היטלר קווקס", ("קווקס" – "כספית", על שום תזזיתיותו של נורקוס ומהירותו לציית), והנס שטיינהוף עיבד אותו לסרט.
עלילה
הסרט עוסק בנער בשם הייני פולקר, אשר חבריו הקומוניסטים העניקו לו את הכינוי "קווקס". הוא גר בברלין בדירת חדר עם שני הוריו המרוששים. אביו המובטל הוא קומוניסט ששולח את הייני למחנה יער של תנועת הנוער הקומוניסטית. ההילולה הבלתי ממושמעת של הקומוניסטים לא מוצאת חן בעיני קווקס. הקומוניסטים שותים, מהמרים, מעשנים, ורוקדים אל תוך הלילה. ארוחת הערב היא חתיכות לחם הנזרקות אל תוך פיות של נערים רעבים אשר דוחפים זה את זה בתור. הבנים והבנות משחקים משחק בו לפי תור הם מכים זה את זה באיברים המוצנעים. קווקס בורח ומוצא בחלק אחר של היער מחנה של הנוער ההיטלראי ליד האגם. הוא צופה בהם ממרחק ורואה כי ההיטלריוגנד עובדים בצוותא בהבערת מדורות והכנת ארוחת הערב. הם שרים שירים פטריוטיים, מקשיבים לנאומים וצועקים יחד את סיסמתם "עוּרי גרמניה!" (!Deutschland, erwache). אצלם אין אלכוהול וסיגריות. בבוקר הם אפילו קמים מוקדם ויוצאים לאגם לשחייה משותפת לפני ארוחת הבוקר. קווקס רואה כי בריאות, ניקיון, עבודת צוות ולאומיות פטריוטית הם הערכים המוצגים בתנועה.
כאשר קווקס חוזר לביתו בעודו מזמזם את אחד משירי ההיטלריוגנד, אביו, הקומוניסט הנלהב, מכה אותו ורושמו כחבר במפלגה הקומוניסטית; פעילויותיה מאורגנות על ידי זר אפלולי הדובר גרמנית במבטא מזרחי מודגש. קווקס, לעומת זאת, מנצל את תפקידו כדי לעזור לנוער ההיטלראי, ומודיע להם על מזימה לארוב להם ולהרגם בנשק. הוא הופך למנודה בקרב הקומוניסטים, ולגיבור עבור ההיטלריוגנד. אמו המעורערת של קווקס איננה יודעת מה לעשות, ומנסה להתאבד בהשארת כירי הגז דולקים כל הלילה. היא נהרגת, אך קווקס נותר בחיים. אביו, המרוסק ממות אשתו, מתחיל לתהות האם בנו צדק אחרי הכל, והנאציונאל-סוציאליסטים באמת ייטיבו עם גרמניה ועם פועלים עניים כמוהו יותר מאשר הקומוניסטים. גאורג וילדה, פעיל הנוער הקומוניסטי, שונא את קווקס ובסופו של דבר דוקרו למוות בפינת רחוב בלילה כשהלה מחלק עלוני תעמולה עבור היטלר. קווקס הופך לגיבור התנועה הנאצית, שכן מילותיו האחרונות הן "דגלנו מתנופף" מהמנון הנוער ההיטלראי, אשר את מילותיו כתב באלדור פון שיראך. נושא הסרט מתאפיין במילים האחרונות בפסקול אשר מסיים את הסרט, מתוך ההמנון: "אכן, דגלנו אדיר מן המוות!"
בתקופת השלטון הנאצי
להקרנתו הראשונה של הסרט במינכן הגיעו רבים בעלי משרות נאציות, בהם יוזף גבלס, רודולף הס ואדולף היטלר. גבלס אף אמר על הסרט: "אם 'קווקס' מייצג את הניסיון הראשון בקנה מידה גדול לתאר את הרעיונות והעולם הנאציונל-סוציאליסטי בקולנוע, אז עלי לומר כי הניסיון הזה, בהתחשב באפשרויות של הטכנולוגיה המודרנית, הוא הצלחה מסחררת."
כיום
בגרמניה כיום הסרט מוגדר כסרט מושגח (Vorbehaltsfilm), יחד עם כמה עשרות סרטים אחרים מהתקופה הנאצית. אסור להקרינו אלא רק באירועים חינוכיים המודרכים על ידי מומחה.
פסק דין פרמייר ליג נגד המועצה להסדר ההימורים בספורט
ע"א פרמייר ליג (The FA Premier League) נגד המועצה להסדר ההימורים בספורט הוא פסק דין של בית המשפט העליון שניתן בשנת 2010. עיקר המחלוקת נסובה סביב רצונן של ליגות הכדורגל בבריטניה לנכס לעצמן את זכות היוצרים בלוחות משחקים שהוכנו עבור הטורנירים שמתבצעים בליגות האנגליות והסקוטיות. כלומר, לנכס לעצמן את היכולות להשתמש ולאפשר שימוש באותם הלוחות שבהכנתם הושקעו משאבים רבים. בבואו להכריע את הדין, ביקש בית המשפט לאזן בין האינטרסים העומדים בבסיס דיני זכויות היוצרים, בעיקר בין האינטרס לתמרץ יוצרים כדי לעודד יצירה ובכך להעשיר את עולם הביטוי ובין הזכות לחופש המידע. פסק הדין מהווה חיזוק להלכות בית המשפט בעניין דרישת המקוריות שבחוק זכות יוצרים וכן למבחנים המשפטיים שנועדו לקבוע קנה מידה בנוגע לטיב המקוריות הנדרשת. השופט סלים ג'ובראן, בהסכמתם של השופטים ניל הנדל ומרים נאור, קבע שלוחות המשחקים אינם מהווים יצירה מקורית ולפיכך לא חוסים תחת הגנת זכות היוצרים.
הרקע לפסק הדין
אחת הסוגיות המשפטיות שעמדו להכרעתו של בית המשפט היא סוגיית המקוריות בדיני זכויות היוצרים. ככלל, מדובר באחת הדרישות המרכזיות ומטרתה היא שמקור היצירה יהיה באדם שחיבר אותה. כלומר, שהיצירה לא תועתק מאדם אחר.
בתקופה שבין תחילת הפרשה ועד לפסיקת בית המשפט העליון, נכנס לתוקף חוק זכות יוצרים, התשס"ח-2007. בחוק לא קיימת הגדרה למושג מקוריות. עם זאת, בית המשפט דן במשמעות הביטוי עוד לפני חקיקת החוק החדש ופסיקותיו המשיכו להנחותו גם לאחר חקיקתו. בין הפרשות המרכזיות שדנו בסוגיה היו פרשת InterLego ופרשת Eisenman. פסק הדין למעשה סייע בשילוב הפסיקה המוקדמת עם דרישת המקוריות שהתווספה לחוק בשנת 2007. בעקבות בקשת העותרים לסעד הצהרתי, בחר השופט ג'ובראן לבחון את החקיקה הישנה והחדשה. מסקנתו הייתה שכניסתו לתקוף של החוק החדש לא שינתה את הדין בענייננו.
מנקודת מבט נוספת, יש להדגיש את משמעותה של הבעלות בזכות היוצרים. זכות היוצרים היא נכס.לפיכך, אם תופר הזכות, עלול המפר למצוא עצמו חייב בפיצויים לבעל הזכות ואף ייתכן שבית המשפט יורה לו להפסיק את השימוש ביצירה.
עובדות המקרה
ענייננו בחמש תובעות שתפקידן המרכזי הוא לארגן ולנהל את ליגות הכדורגל המקצועיות בבריטניה (להלן: ליגות הכדורגל בבריטניה / המערערות). ארבע התובעות הראשונות מנהלות ומארגנות את הליגות הסקוטיות והאנגליות בעוד שהתובעת החמישית היא חברה המשמשת לצורכיהן המסחריים של הליגות. במסגרת טורניר שנתי שהליגות מקיימות, הן קובעות מראש את סדר המשחקים אשר מועבר לבסוף לקבוצות המשחקות, לגופי השידור ולציבור המבקש לצפות במשחקים. סידור המשחקים דורש משאבים רבים מפאת כמות המשחקים הגדולה. לוח המשחקים כולל בתוכו, בין היתר, מידע כגון סדר המשחקים בליגות, מועדם ומקומם. לאחר הכנתו, מפורסם הלוח במספר מוקדים וביניהם אתרי האינטרנט של הליגות ומועדוני המעריצים.
המועצה להסדר ההימורים בספורט (להלן: המועצה / המשיבה) היא המשיבה בענייננו. המועצה היא תאגיד שהוקם מכוח החוק והיחידה שמוסמכת לערוך הימורים על משחקי ספורט בישראל. כחלק מכך, מארגנת המשיבה הימורים על משחקים שמתרחשים בליגות הכדורגל בבריטניה ובין היתר משתמשת בלוחות המשחקים של המערערות. מנגד, האחרונות מתרעמות על השימוש שמבצעת המועצה בלוחות המשחקים שבהכנתם השקיעו משאבים רבים.
טענות הצדדים
טענתן המרכזית של ליגות הכדורגל בבריטניה היא שיש לסווג את לוחות המשחקים כיצירה ספרותית מוגנת כאמור בסעיף 35 ל. לפיכך, שימוש בלוחות המשחקים בהיקף נרחב על ידי המועצה מהווה למעשה הפרה של זכות היוצרים בלוחות המשחקים. טענתן השנייה של ליגות הכדורגל בבריטניה היא שבשימוש בלוחות המשחקים על ידי המועצה יש משום התעשרות שלא כדין. לדעתן, המשיבה פעלה בחוסר תום לב משום שהשתמשה בלוחות לצרכים מסחריים בעוד שהייתה מודעת למשאבים הרבים שנדרשו ליצירתם.
המועצה מצידה משיבה שלוחות המשחקים אינם מוגנים בזכות היוצרים. ראשית, משום שזכות היוצרים אינה חלה על עובדות ונתונים. שנית, בלוחות המשחקים עצמם אין כל יצירתיות. בעניין טענת ההתעשרות שלא כדין, סבורה המועצה שההתעשרות, ככל שהייתה כזאת, לא נעשתה על חשבון המערערות. בנוסף, המועצה פעלה כדין. לפיכך, פסיקת סעד למעשה תרוקן מתוכן את הכלל המנחה בזכויות יוצרים לפיו אין הגנה על מידע ונתונים.
הליכים קודמים - בית המשפט המחוזי
טענת ההתעשרות שלא כדין התבססה בעיקרה על סעיף 1(א) ל. בעניין זה סברה השופטת ברון כי לא מתקיימת תחרות עסקית בין המועצה לליגות הבריטיות לכדורגל. יתרה מכך, סביר שפעילותה של המשיבה מעשירה את הליגות הבריטיות מאחר שמתגברת תשומת הלב המוענקת לשידורי הליגות האנגליות והסקוטיות.
בחודש יולי 2008 דחתה השופטת ברון את התביעה ופסקה תשלום של הוצאות משפט לטובת המועצה.
פסק הדין בבית המשפט העליון
בדיון שנערך בבית המשפט העליון בהובלת השופט ג'ובראן ובהסכמתם של השופט הנדל והשופטת נאור, עמד בית המשפט העליון על השאלות המרכזיות שנדונו בביהמ"ש המחוזי. כאמור, השאלות היו: האם לוחות המשחקים יוגנו על ידי זכויות היוצרים והאם השימוש בהם מהווה התעשרות שלא כדין. בעניין השאלה השנייה, סבר השופט ג'ובראן, בדומה לשופטת ציפורה ברון, שהמועצה לא עשתה שימוש לרעה במידע. להפך, סביר שהשימוש במידע העלה את המודעות לליגות האנגליות. לפיכך, הליגות לא זכאיות לסעד בגין תביעה בעילה של התעשרות שלא כדין.
סעיפי החוק המרכזיים בעניינו, נמצאים ב והם: סעיף 1 לחוק כולל בהגדרתה של "יצירה ספרותית" טבלה ולקט של נתונים, סעיף 4(א)(1) קובע שזכות יוצרים תהא בין היתר גם ביצירה ספרותית מקורית. מנגד, סעיף 5 לחוק קובע שזכות היוצרים ביצירה לא תחול על רעיון, עובדה או נתון אלא על דרך ביטויים.
השופט ג'ובראן מסווג את היצירה כ. כאמור, דרישה מרכזית להכרה בזכות יוצרים היא דרישת המקוריות. כתנאי למילוי הדרישה, הכירה הפסיקה הישראלית בשני מבחנים: מבחן "היצירתיות" ומבחן "ההשקעה".
על-פי מבחן היצירתיות, יש להראות שמקור היצירה הוא ביוצר אך מעבר לכך, על היצירה לשקף רמה מינימלית של ביטוי אישי. כמו כן, המבחן מתמקד בעיקר בתהליך הכנת היצירה ולא בתוצר הסופי. על-פי מבחן ההשקעה, על היוצר להראות שהשקיע ביצירתו השקעה מינימלית של משאב אנושי מסוים. לדוגמה, השקעה של זמן, עבודה, כישרון, ידע וכדומה. בדין הישראלי, מקובלת הגישה לפיה המבחנים הם מצטברים. כלומר, כדי לקבל את הגנת זכות היוצרים יש לעמוד למלא אחר הדרישות של שניהם.
בפסק הדין בענייננו, ביהמ"ש בוחן את זכות היוצרים בלקט. על-פי סעיף 4(ב) לחוק, . כלומר, ייתכנו מצבים בהם הלקט עצמו יהיה מוגן אך הנתונים שהוא מכיל יהיו שייכים לרשות הציבור.
יישום מבחני הפסיקה והחקיקה:
בניגוד לטענתם של הליגות הבריטיות לכדורגל, קבע השופט ג'ובראן שבחינת המקוריות תעשה עבור תהליך יצירת הלקט ולא עבור תהליך הכנת הטורניר או קביעת סדר המשחקים שנעשו בהתאם לשיקולים מסוימים. השופט מוסיף שמבחן ההשקעה מתקיים מאחר שהושקעו מאמצים במידה מינימלית בהכנת הרשומות. עם זאת, מבחן היצירתיות אינו מתקיים. לדעתו, הנתונים עצמם שמופיעים בלוח אינם מוגנים בזכויות יוצרים, אך למעלה מכך, גם הלוח עצמו מציג רשימת משחקים מאוגדת שאינה מוגנת. זאת הואיל ולא הוכחה יצירתיות בבחירת סידור הנתונים או בבחירת הנתונים עצמם. השופט ג'ובראן מוסיף שעל אף שמארגני הליגות בחרו את המשחקים שיופיעו בלוח, כך שלכאורה מתקיימת יצירתיות בבחירת הנתונים, אין זה מספיק מכיוון שבחירתם אינה משקפת ביטוי אישי של היוצר. כלומר, בבחירה לא נדרשה מומחיות או דמיון והמידע המוצג הוא מידע טריוויאלי.
בנוגע לסידור ועיצוב המידע בלוח, מציין השופט כי הדרך שנבחרה להציג את המשחקים על-פי תאריך התקיימותם, ציון שמות הקבוצות ושם המגרש היא ההגיונית ביותר, על אף שאינה הדרך היחידה. לסיכום, נתוני המשחקים עצמם הם למעשה עובדות שאינן מוגנות בזכויות יוצרים. כמו כן, לוחות המשחקים עצמם אינם מוגנים בזכויות מאחר שלא עמדו בדרישות הפסיקה והחוק. לפיכך, מסקנתו היא שניתן לעשות שימוש במידע שנמצא בלוחות המשחקים בין אם בחלקו או במלואו ללא צורך בקבלת רשות או תשלום כלשהו.
השופט ג'ובראן, בהסכמתם של השופטים הנדל ונאור, הכריע שהערעור יידחה והליגות לכדורגל בבריטניה ישלמו את הוצאות המשפט של המועצה.
לאחר פסק הדין
לא אחת, פסקי דין מאוחרים מערכאות שונות הסתמכו על הדגשת מבחני המקוריות שנעשתה על ידי השופט ג'ובראן. ביניהם ניתן למנות את הפרשה המרכזית סייפקום אשר עסקה בשאלת המקוריות הנדרשת להגנה על יצירות פונקציונליות. ופסקי דין בערכאות נמוכות יותר כגון פסק הדין בפרשת סער ברודסקי שם נשאלה בין היתר, שאלת המקוריות של פורמט טלוויזיוני. פסק הדין בפרשת סייפקום ניתן בשנת 2013. השופט יורם דנציגר אשר הוביל את הדיון, פירט את מבחני המקוריות. לדעת השופטים, יש לבחון שלושה מבחני משנה והם: מבחן המקור, מבחן ההשקעה ומבחן היצירתיות. מעבר לכך, על אף הסכמתו עם השופט יורם דנציגר, ביקש השופט אליקים רובינשטיין להוסיף מבחן נוסף והוא מבחן השכל הישר.
סבינה פרנקלין
אליזבת סבינה פרנקלין (באנגלית: Elizabeth Sabina Franklyn; נולדה ב-15 בספטמבר 1954) היא שחקנית אנגלייה.
ביוגרפיה
פרנקלין נולדה בלונדון, בתם של השחקנים ויליאם פרנקלין ומרגו ג'ונס. היא למדה בבית הספר לבנות "Queen's Gate School". היא החלה לשחק בתיאטרון רפרטוארי לפני שהופיעה בטלוויזיה.
ב-1985 שיחקה בדמות ג'ואנה ברטון בסרט הטלוויזיה "Marple: The Moving Finger" עיבוד לספר מאת אגאתה כריסטי. ב-1980 גילמה את ג'יין בנט במיני-סדרה "גאווה ודעה קדומה" עיבוד לרומן באותו שם מאת ג'יין אוסטן. ב-1986 הופיעה בסרט "The Worst Witch" לצדם של שרלוט ראה, דיאנה ריג, פאירוזה באלק וטים קארי.
חיים אישיים
פרנקלין הייתה נשואה לשחקן ג'ון צ'אליס המוכר מהופעתו בסיטקום "על אנשים ושוטים".
מרסילי
מרסילי הוא הר מצולה גדול בים הטירני, כ-175 ק"מ דרומית לנאפולי. ההר הוא הר געש תת-ימי. גובהו כ-3,000 מטר ופסגתו נמצאת כ-450 מ' מתחת לפני הים. על אף שבמהלך ההיסטוריה המתועדת ההר לא התפרץ, וולקנולוגים מאמינים כי המבנה שלו שברירי יחסית, עשוי צפיפות נמוכה ואבנים לא יציבות, המוזן על ידי תא מאגמה רדוד בתחתיתו.
מרסילי הוא אחד מהרי הגעש התת-ימיים המסוכנים בים הטירני. התפרצות תת-ימית של ההר או התמוטטות של חלק מההר עלולים לגרום לצונאמי באיטליה ובחופים הסמוכים בים התיכון. ב-29 במרץ 2010 הודיעו וולקנולוגים מהמכון הלאומי האיטלקי לגאופיזיקה וולקנולוגיה (INGV) כי מרסילי עשוי להתפרץ בכל רגע.
גאומורפולוגיה
הר מרסילי הוא חלק מהקשת הגעשית של האיים הליפאריים. אורכו 70 ק"מ ורוחבו 30 ק"מ והוא אחד מהרי הגעש הגדולים ביותר באירופה, גדול יותר מאשר הר אטנה. הוא התגלה במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 ונקרא על שם הגאולוג הגאיטלקי לואיג'י פרדיננדו מרסילי. מחקרים מקיפים בוצעו עליו רק החל משנת 2005, כאשר המועצה האיטלקית הלאומית למחקר החלה בפרויקט לחקר ההר.
הר הגעש עולה מקרום אוקייני דק בעובי 10 ק"מ בלבד, המהווה אגן ימי משלו. קרום האגן עשוי בזלת תולאיטית, האופייני לאגנים בחלק האחורי של קשתות געשיות אוקייניות.
נראה כי מרסילי נוצר לפני כ-200 אלף שנים. על מורדותיונמצאו ראיות לזרמי מגמה. כמו כן, נמצאו עדויות על קריסה של הרי געש תת-ימיים קודמים אחרים באזור.
שרה פייג'
ביוגרפיה
שרה פייג' נולדה ב-1855 במוקסלי, סטפורדשייר, הרביעית מתוך תשעה ילדים לסוחר עצים מצליח, סמואל פייג' ושרה פייג', שאביה תומאס וולס (1804–1876) היה עשיר מקומי. סם וולס, פייג', אחיה של שרה, היה כונס נכסים רשמי של וולברהמפטון ועורך דין במידלנדס. שני ההורים מתו בשנות ה-70, והותירו לילדיהם הון ניכר, שעזר להם לחיות באופן עצמאי. בין 1884 ל-1891, פייג' למדה רישום בבית הספר לאמנות בוולברהמפטון, ו לאחר מכן למדה את יצירותיהם של המאסטרים מתקופת הרנסאנס באיטליה. בשנת 1892, לאחר שחזרה מאיטליה, היא הציגה באיגוד האמנים המלכותי ברמינגהם ציור ונציאני מוזהב.
פריז
שרה פייג' הגיעה לפריז בערך ב-1892 ולמדה אצל ויליאם-אדולף בוגרו, טוני רובר-פלרי וגבריאל פרייר מהאקדמיה ז'וליאן. היא הציגה בתערוכת אגודת הציירים הצרפתית משנת 1893. בסלון פריז ובאקדמיה המלכותית לאמנויות בלונדון. ציוריה מ-1892 עד 1896 כללו דיוקנאות של בני משפחתה המורחבת. בשנים הבאות היא המשיכה לצייר דיוקנאות נשיים, כגון: ביאטריס (1899), תיאודורה (1903), בלונדינה (1914), איזובל (1915, 1916), הנרייט (1935).
ב-1897 היא התיישבה בפרבר מגורים עשיר של פריז עם אווירה אמנותית חזקה, וקיימה שם סטודיו משלה. היא לקחה שיעורים נוספים מהאמנים המבוססים והמובילים של הסגנון האקדמי פסקל דגנן-בוורט וגוסטב-קלוד-אטיין קורטואה, שהתגוררו גם הם בשכונה הזאת.
הצלחתה הגדולה ביותר הייתה ציור השמן בקנה מידה גדול של אנדרומדה בשנת 1902. בשנת 1904 התגוררה בפריז בשדרת ניל 16, וזוהה כציירת מיניאטורות. הציור ״הרוחץ״, שהוצג ב-1911 וב-1935, דומים לאנדרומדה בסגנון, בקומפוזיציה ובטכניקה. ככאלה, ניתן לראות בהם דוגמאות טובות לסגנון האקדמי הצרפתי של מוריה.
משנת 1909 לערך, פייג' למדה אצל ציירת המיניאטורה גבריאל דבילמון-שרדון, נשיאת אגודת ציירי המיניאטורות הצרפתיים. ב-1910 השתתפה בתערוכת המיניאטורות בגלריה ג'ורג' פטיט, כשהיא מציגה תמונה של ילדים הולנדים. יצירותיה המיניאטוריות שהוצגו ב-1921 בגלריה ברונר, זכו לביקורת חיובית בכתב העת לאמנות מודרנית.