cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יאנוש קמני
חייו
בשובו לטרנסילבניה, קמני מצא מדינה קרועה בין שאפתנותו של ג'רג' ראקוצי השני, שלא היה מוכן להתפטר, לתומכים בטוענים הרבים לכתר. הטורקים העות'מאנים לא סלחו לטרנסילבנים על אי הציות לפקודותיהם. "השער הנשגב" לא הכירה שוב בזכות הפרלמנט (הדיאטה) הטרנסילבני לבחור בשליט. משראה זאת ולאחר הפהשיטות החוזרות ונשנות של הטורקים ושל בני בריתם הטטרים של קרים לטרנסילבניה, קמני חשש מאוד לאבדן האוטונומיה של מולדתו והחליט לפנות לעזרת ההבסבורגים.
ב-1 בינואר 1661 אחרי שהשליט אקוש ברצ'אי, איש הטורקים, נאלץ להתפטר, הדיאטה הטרנסילבנית בחרה ביאנוש קמני לשליט. באפריל 1661 הדיאטה הטרנסילבנית, בראשות קמני, הכריזה על השתחררות מדינתו מחסות העות'מאנים וקראה לעזרתה של אוסטריה. כתגובה, ביוני 1661 הותקפה טרנסילבניה על ידי צבא טורקי-טטרי גדול. קמני הובס ואולץ להימלט לשטח הונגריה שבשליטה הבסבורגית. הטורקים העלו את מיהאי אפּאפי על כס הנסיכות של טרנסילבניה. בהתחלת ספטמבר 1661 שב יאנוש קמני לטרנסילבניה, כשהוא מלווה בכוח צבאי אוסטרי בפיקוד הגנרל ריימונדו מונטקוקולי. אולם במהרה ננטש על ידי האוסטרים ונהרג בקרב נאג'סלש נגד הטורקים.
איידואים
איידואים (בלטינית: Aedui) היו שבט גאלי גדול, אחד משלושת השבטים הגאלים החשובים ביותר לצד הארוורנים והסקוואנים. שטחיהם נמצאו בין נהרות הסון והלואר. על פי טיטוס ליוויוס השתתפו האיידואים במסעו של בלובסוס לאיטליה ב. לאיידואים היו קשרים מבוססים היטב עם רומא והם אימצו מנהגים רומים רבים.
באמצע המאה ה-1 לפנה"ס ביקשו את עזרת רומא להדיפתו של אריוביסטוס הסואבי. בקשתם הייתה אחד הגורמים לכיבושה של גאליה כולה על ידי יוליוס קיסר שהשתמש בבקשות מעין אלה כדי להצדיק את מלחמת גאליה (58 - 50 לפנה"ס). האיידואים היו נאמנים לקיסר לאורך המלחמה, אך מרדו בו בשנת 52 לפנה"ס והצטרפו לוורקינגטוריקס. התבוסה הגאלית במצור אלסיה הפסיקה את מרד האיידואים.
בשנת 21 לספירה מרדו בשלטונו של טיבריוס תחת מנהיגותו של יוליוס סקרוויר (Julius Sacrovir), אך הובסו על ידי גאיוס סיליוס. בהמשך היו הראשונים מבין הגאלים לקבל את האפשרות להיבחר לסנאט הרומי בעת שלטונו של קלאודיוס.
מושק
מוּשְׁק או מאסק (מסנסקריט: मुष्क) הוא כינוי כללי לקבוצה של חומרים ארומטיים המשמשים כבסיס לבשמים. המונח כולל הפרשות מבלוטות של חיות שהבולט שבהם הוא אייל מושק, צמחים רבים הפולטים ניחוחות דמויי מושק, וכן חומרים מלאכותיים עם ריחות דומים אף על פי שהתרכובת האורגנית שלהם שונה לחלוטין. המונח "מושק" הוא שם שניתן במקור לחומר עם ריח חודר במיוחד שמקורו בבלוטה של זכר אייל המושק. החומר שימש כמקבע בושם פופולרי מימי קדם, והוא אחד ממוצרי החי היקרים בעולם. מקורו של השם בשפת הסנסקריט, והוא הושאל לשפות רבות בהתאם למסלול הסחר שלו באסיה ואירופה.
מושק האייל
אייל מושק (Moschus) הוא סוג יחיד במשפחת איילי המושק הכולל 7 מינים החיים בנפאל, הודו, בהוטן, פקיסטן, סין העממית, קוריאה, רוסיה (סיביר) ומונגוליה; מספרים קטנים מצויים גם בווייטנאם ואפגניסטן. על מנת להשיג את תרמיל המושק של הזכר, אשר ממוקם בין הטבור לאברי הרבייה, הורגים את האיילים בעזרת מלכודות או ירי ממארב, ותרמיל המושק שלו מוסר ממנו (הציידים ינצלו גם את עורו ובשרו). החומר מיובש לרוב כשהוא מונח על אבן חמה בשמש הקופחת, או על ידי טבילה בשמן רותח. לאחר הייבוש, העיסה החומה-אדמדמה נפתחת ובה מתגלים גרגירים שחורים בריכוז גבוה אשר מכונים "תבואה מושקת", והם מעורבבים עם חומרים אלכוהוליים. המושק המופק מאיילים אלה מחולק לכמה סוגים בהתאם לאיכותו ומקום הפקתו: מושק טונקין, מושק אסאמי, מושק נפאלי ומושק קאבארדין. בסין ישנם חוות מיוחדות לגידול איילי המושק על מנת לחלץ מהם את ההפרשה מבלי להורגם. מחירה של בלוטת מושק אחת הוא כ-250 דולר, והמחיר של קילו מושק מגיע לכ-45,000 דולר.
מושק הבונה
מושק הבונה הידוע יותר כקסטוריום, הוא הפרשה נוזלית שומנית בצבע חום כהה שמדיפה ריח עז ומופקת בבלוטה של הבונה הקנדי והבונה האירופי; הבלוטה ממוקמת באזור פי הטבעת של הבונה. ההפרשה משמשת את הבונה לצורך טיפוח פרוותו וכן לצורך סימון טריטורייה.
כיום השימוש בנוזל נפוץ בעיקר כתוסף מזון בתעשיית המזון (תחת הסיווג "חומר טעם טבעי"), ובתעשיית הבשמים. עד למאה ה-18 החומר היה נפוץ כתרופת פלא לטיפול במחלות שונות בהן כאבי ראש, חום, והיסטריה. כוורנים בימי ביניים נהגו גם להשתמש בחומר לצורך הגברת ייצור הדבש. קסטוריום משמש גם לצורך הוספת טעם וריח ייחודיים לסיגריות.
מושק הזבד
מושק הזבד הידוע בפשטות כבושם זבד, הוא הפרשה שעוונית לבנה-צהבהבה מהבלוטה הפריניאלית של הזבד אפריקאי אשר משמש את הזבד לסימון הטריטוריה שלו. בלוטות פריניאליות ואנאליות מצויות גם בזכרים וגם בנקבות של הזבד האפריקאי, אך הבלוטות אצל הזכרים גדולות יותר ומפרישות הפרשה חזקה וריחנית יותר.
הפרשת הבלוטות הפריניאליות היוותה מרכיב בסיסי בבשמים רבים במשך מאות שנים והיא נמצאת בשימוש עד היום, אם כי במידה פחותה מאז יצירת המושק הסינתטי. זבדים אפריקאים גודלו בשבי וההפרשה הופקה מהם ודוללה לתוך בשמים. הזבד האפריקאי מסוגל להפריש שלושה עד ארבעה גרמים של נוזל בשבוע, והוא נמכר בכ-500 דולרים לק"ג.
מושק מבעלי חיים אחרים
האונדטרה המכונה גם "חולדת המושק" (Ondatra zibethicus), היא מין של מכרסם יליד צפון אמריקה אשר היה ידוע כבר מאז המאה ה-17 בכך שהוא מפריש חומר ריחני מבלוטות עם ריח מושק. בשנת 1940 התגלתה דרך אפשרית לחילוץ המושק מהאונדטרה באמצעות חומרים כימיים, אך המסחר בה מעולם לא התפשט בשל חוסר כדאיות.
הפרשות ריח מושק מצויות גם אצל בעלי חיים אחרים: זכר ברווז המושק החי בדרום אוסטרליה מפיק ריח בעיקר בעונת הרבייה. כבש המושק המצוי בקוטב הצפוני בעל ריח עז המגיע מבלוטות בין עיניו; כבש המושק מחכך אותם בגופו ובשילוב עם התזת שתן, לפרווה יש ריח חריף וחזק במיוחד. מינים נוספים הם חיפושית המושק (Aromia moschata) אשר מפרישה חומר דמוי מושק מבלוטה בבטן באמצעות נקבוביות הפרשה ברגליים, הסוג חדף המושק שכולל כ-130 מינים, הסוג צב המושק (Sternotherus) שכולל 4 מינים, דסמן המושק - מין חפרפרת אשר לו זוג בלוטות ריחניות בבסיס הזנב המשמשות לסימון, אליגטור אמריקני, מינים מסוימים של נחשים ובעלי חיים אחרים. אצל תנינים רבים יש שני זוגות של בלוטות מושק: זוג אחד ממוקם בפינת הלסת וזוג אחר בפתח הביב. בעלי חיים אחרים פחות ידועים שלהם ניחוח מושק הם דלקרן המושק, חזיר המושק, עטלף המושק, התוכי לורי המושק, קנגוריל המושק, זכר האימפלה, וכן ברווז מוסקובי, גירית סמורית סינית, זאב נהרות מושקי (Esox masquinongy) ותמנון המושק (Eledone moschata).
מושק צמחים
מספר מיני צמחים ופרחים מפיקים ריח מושק. ביניהם: סחלב המושק (Herminium monorchis), סחלב מושק מדומה (Chamorchis alpina), האנג'ליקה הנורווגית (Angelica archangelica), חלמית המושק (Malva moschata), תות מושק (Fragaria moschata) ורד המושק (Rosa moschata), הבמיה המושקת (Abelmoschus moschatus) מהודו, פרח המושק (Mimulus moschatus) המצוי בצפון-מערב אמריקה, עץ מושק (Olearia argophylla) האנדמי לאוסטרליה, מלפפון המושק (Sicana odorifera) מאמריקה הדרומית, היביסקוס המושק (Hibiscus moscheutos), מקור חסידה מושק (Erodium moschatum), גדילן המושק (Carduus nutans), קימרונה (Ocotea moschata), טבורית המושק (Crassula moschata), לימון מושק (Citrofortunella microcarpa), חמנית מושק (Amberboa moschata), דלעת המושק, שרך המושק (Phymatosorus scolopendria), מלון מושק ועוד. תרכובות של צמחים אלו נמצאות בשימוש נרחב של בשמים כתחליף למושק האיילים או שמשתמשים בהם כדי לשנות את הריח של חומר מושק אחר.
מושק מלאכותי
באוסטרליה וניו זילנד ישנם ממתקים פופולריים המכונים מקלות מושק; אלו מורכבים ממקל רך בצבע ורוד בדרך כלל, אשר לו טעם וארומה פרחונית שמזכירה את בושם המושק.
המושק ביהדות
בתקופת התלמוד, נהגו להריח את המושק לאחר הבהובו על האש. לריחו של המושק המהובהב נודעת ברכה יהודית מיוחדת; וכך נאמר ב: "כל המוגמרות [=הבשמים המהובהבים] מברכין עליהן 'בורא עצי בשמים', חוץ ממושק, שֶׁמִּין-חיה הוא, שמברכין עליו 'בורא מיני בשמים' ". וכך נפסק גם בהלכה. מקורות אלה אינם מוסיפים ומרחיבים על מהות החיה ומהות החומר המופק ממנה, רש"י המסביר כי "ריח המושג"א נובע מן הרעי (צואה) של החיה".
רבי סעדיה גאון, ואחריו הרמב"ם הסיקו כי המור, שהוא בושם שמשמש להכנת שמן המשחה והקטורת, הוא המושק, ומוסיף הרמב"ם:
צו הורות פסיקתי
צו הורות פסיקתי הוא צו הניתן על ידי בית משפט בישראל, המורה להכיר בהורותו של אדם נטול זיקה גנטית או פיזיולוגית ליילוד, מכוח הקשר הזוגי שהוא מקיים עם ההורה בעל זיקות ההורות הקלאסיות, במקרים בהם אין בחוק הישראלי הסדרה של הורות היילוד.
היסטוריה
צו ההורות הפסיקתי ניתן לראשונה בשנת 2012, לשתי נשים, בעניינו של ילד שנולד בישראל מתורם זרע אנונימי, כאשר אחת מהנשים תרמה את הביצית והאחרת נשאה את ההיריון. היועץ המשפטי לממשלה סבר בהליך זה כי על האם שתרמה את הביצית לנקוט בהליך אימוץ, משום שהדין אינו מכיר בסטטוס משפחתי המורכב משתי אימהות ביולוגיות. אלא שבית המשפט קבע כי נוכח הקשר הגנטי הקיים בין האם תורמת הביצית לבין היילוד, אימוץ היילוד על ידה "נוגד את השכל הישר וההיגיון הבריא". בהשראה מ"חוק הפונדקאות" נקבע, כי יש לנקוט בהליך של מתן מעין "צו הורות", אך זאת בכפוף להגשת תסקיר מאת עובד סוציאלי, בדומה לתסקיר שנדרש בשעתו לשם תמיכה בבקשה למתן "צו הורות" לפי "חוק הפונדקאות".
בתחילת 2013 נקבע כי יש ליתן "צו הורות" במצב שבו קיימת זיקה גנטית בין האם והאב לבין היילוד, גם כאשר מדובר בהליך פונדקאות מחוץ לישראל, אשר לגביו לא חלות הוראות "חוק הפונדקאות", ללא צורך בפרוצדורה משפטית נוספת, וללא קבלת תסקיר. זאת כאשר לאם הפונדקאית אין כל זיקה ליילוד על פי דין מקום מושבה. עם זאת, נקבע כי כאשר מתברר כי האם המיועדת, בת הזוג של האב הגנטי, איננה בעלת המטען הגנטי, אלא רק בת זוגו של האב, עליה לעבור הליך אימוץ.
בשנת 2013, במהלך דיון בבג"ץ על הכרה בהורות של שני גברים שבצעו תהליך פונדקאות מחוץ לישראל, הסכים משרד הפנים למתן צו הורות פסיקתי גם במצב זה, בכפוף לתסקיר והרעיון אומץ על ידי שופטי בית המשפט העליון. צו ההורות הפסיקתי משמש ליילודים בהליכי פונדקאות המתנהלים מחוץ לגבולות ישראל, ובמקרים של הסתייעות בתרומת זרע אנונימית.
בפברואר 2020 קבע בית המשפט העליון כי צו הורות פסיקתי הוא צו מכונן ותחולת הצו אינה רטרואקטיבית. בשנת 2021 קבע בית המשפט העליון שצו הורות פסיקתי ליילודים מתרומת זרע יקבל תחולה רטרואקטיבית מהלידה רק אם הבקשה לצו הוגשה תוך תשעה חודשים מהלידה. בדיון נוסף נקבע שגם ליילודים מפונדקאות בחו"ל יוכל להינתן צו הורות רטרואקטיבי, אולם זה לא יהיה מהלידה אלא מהזמן בו נותק הקשר מהאם הפונדקאית, על מנת להימנע ממצב בו ליילוד יהיו שלושה הורים. כן נקבע כי לא ניתן לרשום הורה שאין לו זיקה ביולוגית או פיזיולוגית ליילוד ללא צו הורות פסיקתי מבית המשפט.
ביולי 2022 קבע בית המשפט העליון שביטול צו הורות פסיקתי יכול להעשות רק במקרים נדירים, וכי הוא אינו תלוי בהמשך התקיימות הזוגיות בין ההורים.
פורום השואה העולמי
פורום השואה העולמי הוא סדרה של אירועים בעלי פרופיל גבוה שמטרתם לשמור על זיכרונות מזוועות השואה ושאר האירועים הטרגיים של מלחמת העולם השנייה. על מנת לארגן ולתמוך בפורום העולמי, הוקמה בשנת 2005 קרן מיוחדת בראשותו של משה קנטור, נשיא הקונגרס היהודי-אירופי ויו"ר הוועדה המארגנת של הפורום.
הפורומים
חמישה פורומים עולמיים נערכו עד כה.
הפורום הראשון
הפורום העולמי הראשון "תנו לעמי לחיות!" נערך בשנת 2005 בקרקוב (פולין) לציון 60 שנה לשחרור מחנה הריכוז אושוויץ-בירקנאו. בפורום הראשון השתתפו למעלה מ-20 משלחות רשמיות בהנהגת ראשי מדינות, ביניהם נשיא הפדרציה הרוסית ולדימיר פוטין, נשיא ישראל משה קצב, נשיא פולין אלכסנדר קוואשנייבסקי וסגן נשיא ארצות הברית של אמריקה ריצ'רד צ'ייני. הפורום העולמי הראשון זכה לסיקור תקשורתי נרחב.
הפורום השלישי
הפורום העולמי השלישי התקיים ב-27 בינואר 2010 בקרקוב, פולין והוקדש לרגל 65 שנה לשחרור אושוויץ-בירקנאו ונועד לשמר זיכרונות מאירועי מלחמת העולם השנייה, ליצור קשרים בין העבר לעתיד ולמנוע כל הישנות של טרגדיות העבר. נשיא הקונגרס היהודי האירופי משה קנטור היה המנהיג והמארגן של הפרויקט. הפורום היה הראשון בשורה ארוכה של אירועי זיכרון שתוכננו לשנת 2010 לציין 65 שנה לניצחון במלחמת העולם השנייה. הפורום היה נקודת פתיחה בעלת משמעות פוליטית שנועדה למשוך את תשומת לב הקהילה העולמית ולהזכיר לציבור את המאבק המאוחד חסר תקדים של חברי הקואליציה של בעלות הברית כנגד הפשיזם והתפקיד המכריע של ברית המועצות בשחרור אירופה. בפורום השתתפו 100 צירים של הפרלמנט האירופי בראשות ירזי בוזק, נציגי מוסדות אירופיים אחרים ומשלחות רשמיות מרחבי העולם. איוואן מרטינושקין ויעקב ויניצ'נקו, שניהם ותיקי מלחמת העולם השנייה ומשחררי אושוויץ-בירקנאו, היו בין אורחי הכבוד של הפורום. בקרב הנואמים בפורום העולמי היו משה קנטור, נשיא הקונגרס היהודי האירופי ומארגן הפורום, ירזי בוזק, נשיא הפרלמנט האירופי, אלכסנדר קוושנייבסקי, לשעבר נשיא פולין, יו"ר המועצה האירופית לסובלנות ופיוס, ישראל מאיר לאו, רבה הראשי של תל אביב וניצול בוכנוולד, אבנר שלו, יו"ר הנהלת יד ושם, רון לאודר, נשיא הקונגרס היהודי העולמי נשיא ארצות הברית ברק אובמה ונשיא צרפת ניקולא סרקוזי לא נכחו אישית אך שלחו הצהרות מוקלטות. שני המנהיגים קראו לקהילה העולמית לזכור תמיד את טרגדיות העבר והציעו שהזיכרון צריך להיכנס למדיניות. התוצאה העיקרית של הפורום הייתה הודעה על היוזמה להקמת מוסד חינוך מיוחד ומחקר חדש, האוניברסיטה הפאן-אירופית לביטחון גלובלי וסובלנות. מטרת המפתח של הארגון החדש היא לסייע לקהילה הבינלאומית במאבקו לביטחון גלובלי מול אתגרים שמציבה הקיצוניות. האוניברסיטה תתמקד בסידור תוכניות חינוך והדרכה חוצה תרבויות המיועדות להרמוניה בפיתוח שיתופי פעולה וחינוך בינלאומי.
הפורום הרביעי
בתאריכים 26–27 בינואר 2015, נערך הפורום הרביעי בפראג ובטרזין (צ'כיה) לציון 70 שנה לשחרור מחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו. באירוע נכחו כמה מאות אורחים מכובדים, בהם ראשי מדינות, מנהיגים פוליטיים, חברי פרלמנט, דיפלומטים, חוקרים ואישי ציבור ממדינות רבות, אחד המעטים שנותרו ממשוחררי אושוויץ-בירקנאו, לאונטיי ברנדט, אסירים לשעבר ממחנות הריכוז וניצולי שואה. האירוע בן היומיים כלל שני חלקים עיקריים, פורום החברה האזרחית העולמית שהתקיים בטירת פראג וטקס ההנצחה בטרזין, שהתמקד בזיכרון העבר והרהור בהווה בתקופה בה אנטישמיות גוברת וחוסר סובלנות מהווים איום לא רק על הישרדותן של קהילות יהודיות באירופה, אלא גם על ביטחון אירופה כולה. בפורום, שאורגן על ידי הקונגרס היהודי האירופי וקרן פורום השואה העולמית עם הפרלמנט האירופי ונשיאה מרטין שולץ, הגיעו למעלה מ-900 אורחים, בהם 30 משלחות רשמיות ונציגי פרלמנטים, ראשי מדינות אירופאים וסלבריטאים בינלאומיים, מומחים ומלומדים, שהתכנסו בטירת פראג כדי להשתתף בשלושה פאנלים של דיון שהתמקדו באנטישמיות, נאו-נאציזם ורדיקליזם דתי. פעיל זכויות האדם האמריקני הנודע אברהם פוקסמן, ההיסטוריון ופרופסור אוניברסיטת ייל, טימותי דייוויד סניידר, הסופר והפילוסוף הצרפתי ברנאר-אנרי לוי, ראש האספה הלאומית הגדולה של טורקיה סמיל צ'יצ'ק, נשיא בית הנבחרים של רומניה ולריו זגונאה ואנשים בולטים אחרים שנכחו ביום הראשון של הפורום. רוסיה יוצגה על ידי סגן יו"ר מועצת הפדרציה איליאס אומחאנוב ונשיא הפורום הציבורי העולמי לדיאלוג בין תרבויות ולדימיר יאקונין (במקביל כיהן כנשיא חברת הרכבות הלאומית). נשיא הקונגרס היהודי האירופי ויאצ'סלב משה קנטור, ראש ממשלת צ'כיה בוהוסלב סובוטקה, יו"ר לשכת הנבחרים של הפרלמנט הצ'כי יאן המאצ'ק ונשיא הסנאט הצ'כי מילאן שטש, נאמו בפני הקהל. ב-27 בינואר 2015 אירח נשיא צ'כיה מילוש זמאן את מושב הסיום של הפורום ואת הטקס הרשמי להנצחת קרבנות השואה. התזמורת הפילהרמונית הלאומית של רוסיה, 98 מוזיקאים בניצוחו של ולדימיר ספיוואקוב, ביצעה את הקונצ'רטו של הכוכבים הצהובים לתזמורת מאת יצחק שוורץ בליווי סרטון על תולדות השואה. לאחר דקת הדומייה המקוונת שקשרה בין שלושה מחנות ריכוז נוספים, הוזמנו האורחים להשתתף בטקס ההנצחה בטרזיינשטט, מחנה ריכוז ששימש תחנת מעבר בדרך למחנות מוות אחרים. אסירי טרזיינשטט כללו מוזיקאים, מלחינים, קריקטוריסטים ומשוררים רבים, ששמרו על אומנותם על ידי הוצאת המגזין "וודם". במהלך הטקס הופיעו החזן המפורסם ג'וזף מלובני וזוכה האוסקר סר בן קינגסלי. בסיום הפורום הבינלאומי הרביעי לשואה אימצו המשתתפים הצהרה על מאבק באנטישמיות ופשעי שנאה.
הפורום החמישי
הפורום העולמי החמישי התקיים ביד ושם בירושלים ב-23 בינואר 2020 בחסות נשיא מדינת ישראל ראובן (רובי) ריבלין. הכינוס נערך לקראת יום השנה ה-75 לשחרור אושוויץ ויום הזיכרון הבינלאומי לשואה, כמו גם על רקע העלייה בתופעת האנטישמיות.
בפורום השתתפו מנהיגים מכ-45 מדינות מלבד נשיא מדינת ישראל, בהם: 26 נשיאים ובתוכם נשיאי גרמניה, צרפת, רוסיה, איטליה, קרואטיה, מונטנגרו, סרביה ואוסטריה; ארבעה מלכים ובתוכם מלכי ספרד ובלגיה, הדוכס הגדול של לוקסמבורג; סגן נשיא ארצות הברית; שני יורשי עצר ובתוכם יורש העצר של בריטניה, נסיך ווילס ויורש העצר הנורווגי; המושלים הכלליים של קנדה ואוסטרליה; ארבעה ראשי ממשלות, ביניהם ראש ממשלת מונקו ודנמרק; שלושה ראשי פרלמנט ובתוכם יושבת-ראש בית הנבחרים האמריקאי ויו"ר הפרלמנט הבלארוסי; קרדינל מקריית הוותיקן שמשמש כנציג הכס הקדוש לענייני היהודים; וכן נשיאי הפרלמנט האירופי, המועצה האירופית והנציבות האירופית. בכך היה הפורום אחד ממפגשי הפסגה הגדולים בתולדות מדינת ישראל.
ימי זיכרון לשואה בבריסל
ב-25 בינואר 2011 בפרלמנט האירופי בבריסל, בערב יום הזיכרון הבינלאומי לשואה נערכה ישיבת זיכרון שהוקדשה לזכר השואה ותוזמנה לציון 66 שנה לשחרור מחנה הריכוז אושוויץ-בירקנאו על ידי הצבא הסובייטי. בין המארגנים העיקריים של האירוע היו הקונגרס היהודי-אירופי, המרכז הקהילתי היהודי-אירופי, הקואליציה האירופית למען ישראל, כמו גם את הפרלמנט האירופי ומשרד ההסברה והתפוצות של ישראל. נשיא הקונגרס היהודי האירופי משה קנטור, נשיא הפרלמנט האירופי ירזי בוזק, שר ההסברה והתפוצות של ישראל יולי אדלשטיין, הרב הראשי לתל אביב ישראל מאיר לאו נאמו לקהל שבא להנציח את קורבנות השואה. קתרין אשטון, הנציגה הבכירה של האיחוד האירופי לענייני חוץ וביטחון הייתה אורחת הכבוד באירוע זה.
יום הזיכרון לשואה הבא נערך ב-24 בינואר 2012 בבניין הפרלמנט האירופי בבריסל, תחת חסותו של נשיא הפרלמנט האירופי. אירוע זה תוזמן לרגל 70 שנה מאז ועידת ואנזה הידועה לשמצה ו-50 שנה לסיום משפטו של אדולף אייכמן. בין אורחי האירוע היו נשיא הפרלמנט האירופי מרטין שולץ, שר התפוצות יולי אדלשטיין, כמו גם גורמים ושגרירים אירופיים רבים אחרים.
אירועי יום הזיכרון הבינלאומי לשואה נערכו גם בפרלמנט האירופי בשנת 2013 וב-2014. בשנת 2013, מאפיין חשוב באירוע היה חסותו האישית של נשיא הפרלמנט האירופי מרטין שולץ, שהכריז על יום הזיכרון הבינלאומי לשואה כאירוע שנתי רשמי לפרלמנט האירופי החל משנת 2013.
הורסט פליינר
הורסט פליינר (בגרמנית: Horst Pleiner; נולד ב-14 בנובמבר 1941) הוא גנרל אוסטרי בדימוס אשר שימש כמפקח הכללי של הכוחות (מקביל לרמטכ"ל) של אוסטריה, בין השנים 1999–2002.
ביוגרפיה
פליינר נולד בזלצבורג ב-14 בנובמבר 1941. ב-1959 התגייס לצבא אוסטריה והוצב בגדוד היגרים ה-29. בין 1960–1969 למד באקדמיה הצבאית התרזיאנית. ולאחר מכם עבר קורסים ליגרים. בין השנים 1969–1972 השתתף בקורס המטה הכללי באקדמיה להגנה הלאומית בווינה, ולאחר מכן הועבר למחלקת המבצעים במשרד ההגנה הפדרלי. במקביל שימש כמפקד גדוד הלנדווהר ה-32. ב-20 בדצמבר 1999 הוא מונה למפקח הכללי של הכוחות (מקביל לרמטכ"ל) בד בבד עם העלאתו לדרגת גנרל. הוא היה האחרון שכיהן בתפקיד זה, ב-1 בדצמבר 2002 הוא פרש מהצבא ולאחר מכן שונתה הגדרת התפקיד של מחליפו ל"ראש המטה הכללי".
יחסי סרביה–שווייץ
יחסי סרביה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של סרביה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היסטוריה
בין הרפובליקה של סרביה לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים הדיפלומטיים שבין שווייץ לסרביה הם יחסים דיפלומטיים חמים וידידותיים עד מאוד, ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה ענפים בתחומים שונים.
בשנת 1919 הכירה שווייץ בעצמאותה של ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים אשר בשנת 1929 שינתה את שמה לממלכת יוגוסלביה. צירות שווייצרית נפתחה בבלגרד בשנת 1940 וזו שודרגה למעמד שגרירות בשנת 1957. שווייץ ראתה ב כממשיכת דרכה של הממלכה.
שווייץ הכירה בסרביה כממשיכת דרכה של יוגוסלביה באופן סופי בשנת 2006 לאחר שמונטנגרו פרשה מאיחוד סרביה ומונטנגרו והאמנות של שווייץ ויוגוסלביה עברו לתחום האחריות של ממשלת סרביה.
יחסים כלכליים
שיתוף הפעולה הכלכלי בין שתי המדינות כולל פגישות בין-ממשלתיות על בסיס קבוע. ישנן ועידות כלכליות משותפות ופורומים שונים אשר בהם נועדות שתי המדינות על מנת לשוחח על קשיים ועל הזדמנויות בפיתוח היחסים הכלכליים בין שתי המדינות. בין שתי המדינות מתקיימות השקעות הדדיות רחבות.
משרד החוץ השווייצרי מדגיש כי היחסים הכלכליים של שווייץ וסרביה הם בעלי פוטנציאל, וכי סרביה היא שוק אטרקטיבי עבור חברות שווייצריות שלהן בסיסים משניים בסרביה.
הגירה
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף 2018 התגוררו בסרביה אלפיים מאתיים תשעים ואחד אזרחים שווייצרים, לרבים מהאזרחים הבאים היו אזרחויות כפולות סרביות ושווייצריות. ישנה גם קהילה סרבית מז'ורית ומשמעותית בשווייץ, לפני גל ההגירה המוסלמי לאירופה היוותה האוכלוסייה הסרבית את האוכלוסייה הזרה הרביעית בגודלה בשווייץ.
הפטיטיס E
דלקת כבד נגיפית מסוג E או צהבת E הנה מחלה נגיפית, הנגרמת על ידי נגיף ההפטיטיס E HEV וגורמת לדלקת בכבד. התיעוד הראשון של המחלה הוא מהתפרצות של דלקת זיהומית בכבד בהודו בשנים 1955–1956, שיוחסה בהתחלה בטעות לדלקת כבד נגיפית מסוג A (HAV). בבדיקות וירולוגיות שבוצעו בשנות ה-80 מדגימות רפואיות שנשמרו מאותם חולים, לא נמצאה עדות לנגיף מסוג A או B, ואז והנגיף החדש קיבל את שמו בהתאם Non A non B hepatitis. בעקבות תגלית המיקרוסקופ האלקטרוני בסוף המאה ה-20, היה נתין לקבוע שזה סוג חדש של הנגיף דלקתי בכבד, עם תכונות משלו והוענק לו את השם Hepatitis E virus. השם מבוסס על מקור ההדבקה - צואה-מזון (Enteric) ויכולתו לגרום לאפידמיות.
אופן ההדבקה
להבדיל מדלקת כבד נגיפית מסוג A (HAV), אין הדבקה מאדם לאדם. שיעור ההדבקה בין בני בית הוא בין 0.7-2.2%, לעומת 50-75% בחולים עם HAV. הנגיף מועבר בצואה. צורת ההדבקה השכיחה היא עקב זיהום במי השתייה. רוב המגפות המדווחות היו קשורות לצריכת מי שפכים מזוהמים. המגפות מתרחשות בדרך כלל בעונת הגשמים ובעת שיטפונות, כאשר מקורות המים מזדהמים. בדרום מזרח אסיה נמצא קשר בין ההתפרצויות להשלכת מי שפכים לנהרות ושימוש במים מאותם נהרות לשתייה ורחצה.
Live in Atlantic City
Live in Atlantic City (בעברית: הופעה חיה באטלנטיק סיטי) הוא אלבום וידאו ואלבום הופעה של הזמרת-יוצרת האמריקאית, ביונסה. האלבום יצא לאור ב-22 בנובמבר 2013, על ידי חברות התקליטים קולומביה רקורדס ו-Parkwood Entertainment, כחלק מההוצאה של הסרט הדוקומנטרי "Life Is But a Dream".
הפטיטיס E
אופן ההדבקה
ישנן ארבע צורות הדבקה בנגיף HEV:
Live in Atlantic City
עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום הראשון במצעד אלבומי הווידאו של בילבורד.
הפטיטיס E
אופן ההדבקה
ההדבקה דרך מים מזוהמים הנה השכיחה ביותר.
Live in Atlantic City
רקע
האלבום מכיל אוסף של קטעים מתוך סדרת ההופעות שביונסה ערכה ב-2011, לקידום אלבומה הרביעי באטלנטיק סיטי שבניו ג'רזי, בשם Revel Presents: Beyoncé, בין ה-25 ל-28 במאי 2012, אשר בוימה על ידה ועל ידי אד בורק.
הפטיטיס E
סימנים ותסמינים
תקופת הדגירה של הפטיטיס E נעה בין 3 ל-8 שבועות. השלב ראשון הוא הופעת סימפטומים ראשוניים תקופת הפרודרום שנמשכת מימים עד שבועות אחריו. הם עשויים לכלול סימפטומים צהבת, עייפות ובחילות. השלב הסימפטומטי עולה בקנה אחד עם עליית רמות האמינוטרספיראז בכבד (תהליך ביוכימי של עיבוד חומצות אמינו).
Live in Atlantic City
רקע
לאחר שהסרט הופץ, ביונסה העלתה שלושה מופעים מתוך האלבום לערוץ היוטיוב שלה.
הפטיטיס E
סימנים ותסמינים
RNA הנגיפי הופך לגילוי בצואה ובסרום הדם במהלך תקופת הדגירה. נוגדני IgM ו-IgG בסרום הדם הדם נגד HEV מופיעים ממש לפני הופעת תסמינים קליניים. שחזור הדם בכליות גורם לסילוק נגיף מהדם, בעוד שהווירוס עלול להימשך בצואה לעוד הרבה זמן. שחזור הוא גם מסומן על ידי היעלמותם של נוגדני IgM ועלייה של רמות של נוגדני IgG.
Live in Atlantic City
הצלחה
האלבום זכה להצלחה מסחרית רבה אשר הגיע לעשירייה הפותחת ברוב המדינות בעולם. בארצות הברית האלבום הגיע למקום הראשון במצעד אלבומי הוידאו הרשמי של המדינה מה שהפך לאלבום הרביעי שלה לעשות זאת.
הפטיטיס E
סימנים ותסמינים
אמנם בדרך כלל המחלה היא מחלה חולפת, אך יש מצב להיותה גם מחלה כרונית, בעיקר אצל חולים המושתלים הסובלים מתפקוד ירוד של מערכת החיסון, הזיהום במצב הזה עלול להיות כרוני. לפעמים זה עלול לגרום לפיברוזיס בכבד או לשחמת הכבד.
Live in Atlantic City
הצלחה
בבריטניה הגיע למקום הראשון במצעד אלבומי הווידאו של חברת המצעדים הרשמית, ונהיה לאלבומה הראשון שעשה זאת, תוך שהגיע במדינה למעמד פלטינה ובאוסטרליה הגיע למעמד זהב.
הפטיטיס E
טיפול
אין טיפול זמין שמסוגל לשנות את מהלך הצהבת E. מניעה היא הגישה היעילה ביותר נגד המחלה הזו. מחלה זו בדרך חולפת מעצמה, אשפוז הוא בדרך כלל לא נדרש. עם זאת, יש צורך באשפוז לאנשים אשר המחלה הגבילה את תפקודם החיוני, או לנשים בהריון שנדבקו במחלה.
תברואה
שיפור תברואה הוא המדד החשוב ביותר למניעה של הפטיטיס E, זה מורכב מטיפול וסילוק נכון לפסולת אנושית, סטנדרטים גבוהים יותר עבור אספקת מים ציבוריים, נוהלי היגיינה אישית משופרים והכנת מזון סניטרית. לכן, האסטרטגיות למניעת מחלה זו דומות לאלה של הרבה מחלות אחרות. זו הסיבה שמדינות מתפתחות לא כל כך מצליחים למנוע המחלה הזו, מכיוון שהם צרכים מימון בינלאומי בקנה מידה גדול מאוד, כדי לבצע פרויקטים לטיפול ואספקת מים בסטנדרטים הנדרשים למניעה.
חיסונים
חיסון המבוסס על חלבונים נגיפיים פותח ב-1990 ונבדק באוכלוסייה בסיכון גבוה (אנשי צבא של נפאל)ב-2001.החיסון הופיע להיות יעיל ובטוח, אך פיתוחו נעצר מסיבות כלכליות. ולמרות שניסויים אחרים ורבים נערכו על חיסון HEV, אין כרגע חיסון צהבת E מורשה לשימוש בארצות הברית. כוללים גם ברשימה ניסויים שנערכו באוכלוסיות בדרום מזרח אסיה, אמנם החיסונים מועמדים להיות יעילים, אך עדיין לא הופקו ואינם נגישים לאוכלוסיות רגישות. יוצא מן הכלל היא סין. שלאחר יותר משנה של בדיקה ופיקוח על ידי רשות מנהל המזון והתרופות של סין (SFDA),חיסון נגד צהבת מסוג E שפותח על ידי מדענים סינים היה זמין בסוף 2012. זה חיסון שנקרא HEV 239ונמכר בשם Hecolin, החיסון אושר למניעת צהבת E ב-2012 על ידי המשרד הסיני למדע וטכנולוגיה, אך עדיין לא קיבל הוקרה עולמית כחיסון יעיל.
אפידמיולוגיה
דלקת כבד נגיפית מסוג E נפוצה יותר בדרום מזרח ומרכז אסיה. לאורך השנים, מספר התפרצויות נצפו במזרח התיכון, צפון ומערב אפריקה ומקסיקו. הנגיף נדיר באזורים אחרים בעולם, והידבקות באזורים אלו מיוחסת בדרך כלל לנסיעה לאזור הפגוע בנגיף. התפרצויות אפידמיות של הנגיף מערבות דרך כלל אוכלוסיות גדולות. כמו כן, המחלה שכיחה יותר במבוגרים צעירים מאשר בילדים. גברים נדבקים יותר מנשים. ידוע המחלה נוטה להיות קשה יותר בקרב נשים בהריון. בהודו, דלקת נגיפית מסוג E אחראית לכ-50-70% מהמקרים של דלקת נגיפית ספורדית של הכבד.
התפרצויות אחרונות
ב-2004 היו שתי התפרצויות גדולות, שניהם באפריקה, דרום למדבר סהרה. הייתה התפרצות בצ'אד, נכון ליום 27 בספטמבר באותה שנה, היו 1,442 מקרים של הדבקות בנגיף דווחו 46 מקרי מוות. השני היה בסודאן, נכון ליום 28 בספטמבר 6,861 מקרים של הדבקות בנגיף ו-87 מקרי מוות. יותר ויותר, הנגיף הגיע גם למדינות מפותחות, עם דיווחים של מקרים בבריטניה, ארצות הברית ויפן.
בחודש אוקטובר ב-2007 מגפה של E הצהבת נחשדה באוגנדה הצפונית שבה אין מגפות קודמות תועדו. התפרצות זו התקדמה והפכה לאחת התפרצויות הגדולות בעולם להצהבת E. עד יוני 2009, המגפה גרמה להדבקת ל-10,196 אנשים ו ל-160 מקרי מוות.
בחודש יולי 2012 התפרצות נוספת דווחה במחנות פליטים דרום סודניים במחוז מאבאן ליד גבול סודאן. המשרד של הדרום סודאן הבריאות דיווח על 400 מקרים ו-16 הרוגים ביום 13 בספטמבר 2012.
אייל אנאמייט
אייל אנאמייט (שם מדעי: Hyelaphus annamiticus; מכונה גם אייל תאילנדי או אייל הודו-סין), הוא מין חדש של אייל קטן ונדיר בסוג אייל זהוב, אשר תואר מדעית לראשונה בשנת 1888 על ידי הזואולוג הצרפתי פייר מרי הוד והוכר סופית כמין נפרד רק משנת 2011; עד אז, היה נחשב כתת-מין של קרובו האייל החזירוני. הפירוש של שמו המדעי הוא "אייל דמוי חזיר החי באנאמייט" ומתייחס למבנה גופו ולמקום שבו תואר לראשונה - רכס אנאמייט בגבול וייטנאם-לאוס. אייל זה הוא בין האיילים הנדירים והמאוימים ביותר בהודו-סין, וחוקרי טבע מעריכים שהוא עשוי להיכחד מן העולם בעשורים הקרובים. הסיבה לכך היא ציד פרוע שהתרחש בלי הגבלות במשך עשרות שנים, בשילוב עם הסכסוכים הצבאיים ברחבי הודו סין שנמשכו עד שנת 1990.
תיאור
אייל אנאמייט הוא אייל קטן קומה, איטי, כבד וחינני. גובהו בכתפיים 66–74 ס"מ, ואורך גופו בסביבות מטר וחצי. משקל העופר בעת הלידה כ-2 ק"ג, בגיל 3 חודשים כ-8 ק"ג, בגיל 6 חודשים כ-14 ק"ג, בגיל 9 חודשים כ-15 ק"ג ובגיל שנה כ-19 ק"ג. המשקל המרבי שלו 50–60 ק"ג. מבנה הגוף קומפקטי למדי, הראש סימטרי וקצר, העיניים גדולות ובולטות, והאוזניים עגלגלות. הצוואר באורך בינוני, והזנב קצר ומשתנה בין צבע ערמוני בצד העליון, לבין צבע לבן בצד התחתון. הרגליים קצרות ומוצקות. הגוף נוטה להיות שפוף. לזכר יש זוג קרניים בינוניות באורך 37–50 ס"מ עם 3 סיעופים בלבד. הקרניים קטנות יחסית לאיילים גדולים, אולם גדולות וכבדות יותר משל המינים בסוג וכן מקרני אייל הכרמל. בניגוד לאייל חזירוני שמתאפיין לעיתים קרובות בשורת נקודות סמוך לגב, לאייל אנאמייט אין נקודות אפילו לעופרים.
הצבע הכללי של פרוותו הוא חום קפה כהה או חום זהוב, והוא נוטה להיות כהה יותר מקרובו האייל החזירוני. החזה, הירכיים, והבטן בצבע לבן. המראה של הפרווה משתנה בין עונות השנה: מאגוז בהיר עד חום כהה מבריק בחורף, לגוון זהב-צהבהב בקיץ. האייל משיר את כסות החורף שלו מינואר עד יוני, כשבתחילה, נושר השיער בכתף, בירך, ובמותניים. הזכר בדרך כלל משיר מוקדם יותר מהנקבות. במהלך הייחום, לזכרים יש פרווה חומה מבריקה. הפנים בצבע בהיר יותר, וסביב העיניים יש משקפיים לבנים דהויים. הסנטר והשפתיים לבנים.
תפוצה וביולוגיה
התפוצה ההיסטורית של אייל אנאמייט, כללה את מרבית האזור המזרחי והדרומי של הודו-סין: דרום סין העממית, לאוס, וייטנאם (במיוחד במחוזות דאק לאק, לאם דונג ודונג נאה), תאילנד וקמבודיה. כיום המין נעלם לחלוטין מהודו-סין, להוציא עשרות איילים בודדים שנותרו ליד נהר המקונג במחוז קראטי ובמחוז קו קונג שבדרום מערב קמבודיה, וכן מספר פרטים ששוחררו בשמורה חואי-קה-קאנג בתאילנד. ייתכן שסיבת ההיעלמות של המין נעוצה בסוג בית הגידול שאכלס: אייל אנאמייט בדומה לשאר המינים בסוגו, אוהד בעיקר קרחות יער, שטחי מרעה הסמוכים ליערות ואגני ניקוז חשופים של מקווי מים כנהרות, נחלים וביצות בגבהים של פחות מ-1,000 מטר מעל פני הים - מה שהפך אותו לפגיע ונגיש במיוחד עבור הציידים. בניגוד לקרוביו, הוא היה מצוי גם במידה מסוימת ביערות טרופיים. רישומים היסטוריים מראים שהאוכלוסייה הגדולה ביותר שחיה ליד נהרות, הייתה מצויה באגן נהר הדונג בווייטנאם. האקולוגיה שלו זהה לזו של האייל החזירוני.
התזונה של האיילים הללו מורכבת ברובה מעשב ירוק וטרי הגדל על שפת הביצות והנהרות, ובמידה פחותה גם עלים ומקורות צמחיים אחרים. אייל אנאמייט נוטה להיות פעיל לילה, ואת שעות היום יבלה במנוחה באזורים מוסתרים היטב בסבך. ככל הנראה, בעבר המין חי בעדרים בינוניים של 10–30 פרטים. הטורפים הפוטנציאליים של המין הם נמר הודו-סין, דול מצוי וטיגריס הודו-סיני.
כאשר הנקבה מחפשת זכר לרבייה היא תקבע אם הוא ראוי לה על בסיס צבע, מבנה גוף, גודל, סימוני הפנים, צורת וגודל הקרניים, עובי ואורך הצוואר, וגודל הראש והאוזניים. אחד הגורמים החשובים הוא אורך הרגליים, כאשר זכרים בעלי רגליים ארוכות ודקות מועדפים בשל יתרון הריצה שהם יקנו לצאצאים אשר יסייע להם לשרוד. עונת הרבייה של אייל אנאמייט היא בספטמבר, ותקופת ההריון היא 8–10 חודשים. הנקבה ממליטה עופר אחד על פי רוב.
מצב
מכיוון שאייל אנאמייט מוכר בטקסונומיות רבות כתת-מין, הוא טרם קיבל מעמד נפרד ברשימה האדומה של IUCN, אם כי בעבר היה רשום בה בשנת 2000. הוא היה רשום גם בספר הנתונים האדום הווייטנאמי בשנת 1992 ובשנת ה-2000, ונחשב למין בסכנת הכחדה בספר הנתונים האדום הקמבודי; כן הוא רשום בנספח א' של אמנת CITES. בהתחשב בתפוצה המצומצמת שלו ועל בסיס הנתונים של IUCN, סביר להניח שמצבו הוא סכנת הכחדה חמורה (CR) שכן שיעור הירידה שלו מוערך בכ-25% בעשור האחרון, מספר הפרטים הבוגרים נמוך מ-250 והוא עשוי להיכחד מהעולם בתוך 40-14 שנים. ארגוני שימור מסוימים כבר ממליצים להתחיל ללכוד בחיים את האיילים הללו ולהקים אוכלוסייה שלהם בשבי כדי להציל את המין מכליה. האוכלוסייה העולמית שלו מוערכת בפחות מ-230 פרטים. הנתונים שלהלן, לקוחים מתוך הרשימה האדומה:
קרחון ונדרפורד
קרחון ונדרפורד (באנגלית: Vanderford Glacier) הוא קרחון באזור ארץ וילקס שבאנטארקטיקה.
רוחבו של הקרחון 9.26 קילומטרים.
הקרחון זורם לכיוון צפון-מערב. קרחון ונדרפורד נשפך אל צידו הדרום-מזרחי של מפרץ וינסן, בסמוך מדרום לאיי וינדמיל.
מיפוי הקרחון
הקרחון מופה לראשונה בהתבסס על תצלומי אוויר, שצולמו על ידי צי ארצות הברית במהלך מבצע היי ג'אמפ (מבצע קפיצה לגובה), שנערך על ידי צי ארצות הברית בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) שבשנים 1946–1947. אזור הקרחון צולם מהאוויר על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה (ANARE), בשנת 1956.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של ארצות הברית.
הקרחון נקרא על שם בנג'מין ונדרפורד (Benjamin Vanderford), שהיה טייס על הסלופ וינסן (Vincennes), במהלך משלחת החקר של ארצות הברית, שנערכה בפיקודו של קפטן צ'ארלס וילקס, בין השנים 1838–1842.
אייל מושק קשמירי
אייל מושק קשמירי (שם מדעי: Moschus cupreus), הוא מין של מעלה גרה נדיר במשפחת איילי מושק, המצוי בדרום אסיה. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1982 על ידי הזואולוג האנגלי פיטר גרוב. בעבר נחשב כתת-מין של אייל מושק אלפיני ואייל מושק ההימלאיה והוא די דומה למין האחרון. שמו המדעי נגזר מלטינית כדלהלן: "Moschus" = "מושק" - מתייחס לבלוטת המושק האופיינית לסוג. "cupreus" - מתייחס לצבע ה"נחושתי" של פרוותו - סימן היכר בולט לעומת שאר המושקים.
אנטומיה
בדומה ליונקים החיים באזורים גבוהים, למושק הקשמירי פרווה מותאמת היטב עבור בתי גידול אלה: היא שעירה ועבה - במיוחד באזור האוזניים הרגישות לקור, ובנוסף יש לה שכבת שיער חיצונית ארוכה אשר נושרת לקראת הקיץ כשהטמפרטורות מתחממות. צבע הפרווה של מין זה יוצא דופן משאר המושקים: צהבהב-כתמתם בהיר עם מראה מוזהב, נחושתי או ברונז'ה - מזכיר במקצת את פרוות הטאקין; עם זאת, ישנם מקרים רבים בהם לגם למין זה יש פרווה כהה שתיבדל משאר המינים רק בכך שיהיו שזורים בה שערות זהובות ונחושתיות. גחונו, רגליו וחזהו של המין בצבע אפרפר דהוי המעורב בשערות לבנות וחומות, וצווארו לעיתים יהיה עם זוג רצועות לבנות לאורכו בדומה למושק הסיבירי והאלפיני ולעיתים יהיה בצבע לבן דהוי בדומה למושק ההימלאיה. האזור הסמוך לפרסות יהיה לרוב בצבע לבנבן. ראשו של המושק הקשמירי יהיה זהה לצבע גופו: אפרפר דהוי או כהה. הסנטר, סביב השפתיים ובסיס האוזניים יהיו בצבע לבנבן, והצד החיצוני של האוזניים יהיה שחרחר. סימוני הפנים שלו אופייניים למושקים: פס לבן שנמשך מהסנטר לעין במקביל לעצמות הלסת, וגבות לבנות מעל ומתח לעיניים.
גופו של המושק הקשמירי קומפקטי וקטן הגורם לו להראות כאייל קטן, והוא בעל שדרה גמישה להפליא שמוסגלת להתעגל בעת שהמושק מתמתח בדומה לחתול. צווארו קצר ועבה וראשו קטן יחסית לעומת העיניים והאף הגדולים. הרגליים קצרות ומוצקות והאחוריות ארוכות יותר מהקדמיות; מאפיין זה מציב את המושק בעמדה מזומנת לקפיצה בכל עת שהוא חש מאוים. האוזניים שלו גדולות ועגלגלות כשל הארנבים וזנבו קצרצר ביותר ונראה יותר כבליטה. למין זה כקרוביו זוג ניבים ארוכים וחדים אשר בולטים מהשפה ומשמשים את הזכרים כנשק בקרבות. לזכרים נוסף על כך יש בלוטת מושק בין הטבור לאברי הרבייה המפרישה ריח עז וחריף שנועד למשוך את הנקבות לשטחו של הזכר. מלבד שני ההבדלים האחרונים, אין כלל דו-צורתיות זוויגית בין הזכרים לנקבות. גובהו של מושק זה כ-60 ס"מ, אורך ראשו וגופו בסביבות 100 ס"מ ומשקלו כ-10 ק"ג.
תפוצה ובית גידול
המושק הקשמירי מצוי בדרום אסיה. תפוצתו מוגבלת למשולש הגבולות: הודו, פקיסטן, אפגניסטן ואולי גם במקצת מסין העממית. התפוצה העיקרית שלו היא במדינה ההודית ג'אמו וקשמיר, בפקיסטן: גילגיט-בלטיסטן, אזאד קשמיר, ח'ייבר פח'טונח'ווה, ובמחוזות האפגנים: קונאר, לגמן ונוריסטן.
בית הגידול של המושק הקשמירי כולל אזורים גבוהים מאוד בהרי ההימלאיה והרי הינדו-כוש בגבהים של 2,400 עד 4,500 מטר מעל פני הים - לרוב עד לקו העצים בהרים שבהם הטמפרטורות עדיין נסבלות. בית הגידול מורכב מפסיפס של יערות אלון, אשוח, אורן כחול, רודודנדרון וליבנה, שיחים, סלעים, כרי דשא תת-אלפיני ומדרונות תלולים. הטמפרטורות בתחומי מחייתו 10–30 מעלות וכמות המשקעים הממוצעת היא 2,000-500 מילימטר לשנה.
אקולוגיה
המושק הקשמירי הוא בעל חיים בודד הפעיל בעיקר בשעות הבוקר המוקדמות, שעות הערב ושעות החשיכה. יש לו אופי ביישני והוא נוטה להיבהל בקלות - במיוחד כאשר הוא מזהה נוכחות של בני אדם. מסיבה זאת קשה מאוד לצפות בו בטבע. למושק יש הילוך זהיר ומוזר שנראה במקצת כדילוג, ויש לו יכולת קפיצה מעולה. הזכרים הבוגרים הם כנראה טריטוריאליים. למושק יש הרגל מעניין לבצע צרכים בנקודות קבועות, ובנוסף הם נוהגים לשפשף את בלוטת הזנב בצמחייה שמותירה בעקבותיה על הצמח כתם שמנוני צהוב וצמיג. המושק הוא מעלה גרה והוא מסוגל להתקיים על מזון באיכות ירודה - תכונה חשובה עבור בתי גידול עם פלורה דלילה. בסתיו ובחורף הוא אוכל בעיקר שיחים, עשבי תיבול, וענפי עצים שונים כאלון, מחט ואורן, ובקיץ בעיקר שיחים, עשבים וחזזיות. המושק הקשמירי חולק את בית גידולו עם יעל בורג, ובאזורים מסוימים גם עם כבש אוריאל, כבש ארגאלי, יעל ההימלאיה, גוראל ההימלאיה ומספר פרסתנים נוספים. תרמיל המושק נמצא אצל הזכרים בלבד. המושק באיכות הגבוהה ביותר נמצא אצל הזכר בעונת הרבייה הנמשכת מדצמב עד ינואר בשל הצורך למשוך אליו נקבות. במהלך תקופה זאת התרמיל מפיק גרגירים אדומים כהים-חומים עם ריח חזק. במהלך חודשי נובמבר, אפריל וינואר החומר דליל מאוד ויש לו מראה בצקי בצבע לבנבן והוא מפריש מעט ריח. תרמיל המושק הוא באורך של 4.1 ס"מ וברוחב של 3.3 ס"מ.
הטורפים הפוטנציאליים של המושק הקשמירי הם נמר פרסי, זאב הודי, דול מצוי ונמר השלג. סביר להניח שהאקולוגיה והרבייה של המושק הקשמירי זהים לאלו של מושק אלפיני ומושק ההימלאיה: הריון שנמשך כ-6 חודשים והמלטה של עופר אחד עד שניים אשר נותר רוב הזמן חבוי בצמחייה ללא מגע רב עם אימו להוציא את זמני ההנקה. תוחלת החיים הממוצעת של איילי המושק בטבע היא כ-7 שנים.
בעיקרון, מעט מאוד ידוע על מספרי המין. שני סקרים שכללו ראיונות עם תושבים מקומיים במחוז נוריסטן שבצפון מזרח אפגניסטן מראים כי מספרים קטנים של מושקים עדיין נוכחים ביערות אורן ואלון באזור. בסקר הראשון שנערך בשנת 2007, רק 7 מתוך 97 נשאלים דיווחו על ציד של המין. עם זאת, בסקר השני שנערך בשנת 2008 מעל 100 אנשים דיווחו על נוכחות ערה של המושק וכי הוא ניצוד בהרחבה. מצלמות נסתרות שנפרשו ביערות באזור בגבהים של 3,010-1,150 מטר לא זיהו כלל מושקים אף על פי שבו זמנית תיעדו מגוון רק של יונקים גדולים אחרים. מנתונים אלה עולה כי המושק ככל הנראה הופך לנדיר יותר ויותר באפגניסטן ואף דיווחים על נוכחות גדולה הם כנראה מאוד נקודתים. למעשה, באפגניסטן לא נצפו כלל איילי מושק על ידי רשויות השימור מ-1948 עד 2009. בסקר שנערך בחודש יוני 2009 על ידי WCS במחוז נוריסטן, תועדו שלושה פרטים, מה שמאשר כי המינים עדיין נמצאים במדינה למרות ציד נרחב, כריתת יערות, הרס בית גידול, והיעדר שלטון החוק. הסקר גם מצא שבקיץ איילי מושק מאכלסים אזורים תת-אלפינים על מחשופי סלע מפוזרים בשוליים העליונים של יערות מחטניים סגורים בגובה של 3,500-3,000 מטר מעל פני הים. בשל נטייתם להשתמש במדרונות תלולים מאוד, קשה מאוד להתקרב לסביבתם מבלי להתגלות - כך שייתכן והם בורחים מבעוד מועד. נתונים גאוגרפים מראים כי בית הגידול המתאים עבור איילי המושק באפגניסטן משתרע על פני 1,300 ק"מ מתוכם: 75.5% במחוז קונאר, 14.4% במחוז נוריסטן ו-10.1% במחוז לגמאן. חלקים גדולים מבית הגידול הפוטנציאלי של איילי המושק קטוע על ידי התיישבות אנושית.
מצב
המושק הקשמירי מסווג על ידי IUCN במצב השימור "סכנת הכחדה" (EN), בשל כך שמאוד סביר שאוכלוסייתו פחתה בצורה דרסטית בלמעלה מ-50% על פני 21 שנים כתוצאה מציד נרחב ביותר שאופייני מאוד למיני המושק. אף על פי שאין נתונים ישירים לגבי הירידות האחרונות, סביר להניח על בסיס רמות הציד הגבוהות שהמין ממשיך לרדת במספריו. זאת ועוד, למין יש טווח תפוצה מצומצם יחסית.
מלבד ציד לבשרו של המושק אשר נחשב למעדן מקומי ולפרוותו, המושק ניצוד במיוחד עבור סחר בבלוטות המושק שלו שמספק רווח נאה ביותר לציידים. המקומיים מדווחים כי סוחרים זרים מהמזרח התיכון משלמים 200–250 דולר עבור כל תרמיל אשר מכיל כ-25 גרם מושק בלבד. הזמינות המוגברת של רובים בעשורים האחרונים וחוסר היציבות הפוליטית באזור (כדוגמת מלחמת אפגניסטן, המלחמה בצפון-מערב פקיסטן, מלחמת קשמיר), כל אלו מובילים לפריחה בסחר הלא מבוקר בחיות בר ובמוצריהם במשולש הגבולות ההודי-פקיסטני-אפגני. בצפון פקיסטן, המושק נמצא בקיץ באזורים גבוהים מאוד וניצוד בדלילות בעיקר על ידי רועים חמושים שמסיירים באזור עם עדריהם, בעוד שבחורף הציד שלו הופך לנפוץ יותר בעקבות ירידתו לאזורים נמוכים מפאת הקור הרב.
המושק הקשמירי מופיע בנספח א' של אמנת וושינגטון (CITES) - מה שאוסר לחלוטין מסחר בינלאומי במין זה או במוצריו. עם זאת, הערך הגבוה של מוצריו דורש פעילות מנע חזקה מהרגיל. ככל הנראה הוא נמצא בתוך האזורים המוגנים בהודו ופקיסטן - אך יעילותם מוטלת בספק. ממשלת אפגניסטן רשמה את המושק הקשמירי ברשימת המינים המוגנים במדינה ואסרה כל ציד ומסחר במין זה ברחבי המדינה, אך השליטה על הציד והמסחר הלא חוקי אינה משמעותית.
אולג אנטונוב
אולג אנטונוב (ברוסית: Олег Константинович Антонов; 7 בפברואר 1906 - 4 באפריל 1984) היה מהנדס אווירונאוטיקה רוסי. הוא תכנן חלק ממטוסי חברת תכנון המטוסים אנטונוב, אותה יסד.
ביוגרפיה
אולג אנטונוב נולד בכפר במחוז מוסקבה. החל משנת 1912 הוא התגורר בסראטוב וסיים את בית הספר המקומי. כבר בגיל צעיר החל להתעניין בתעופה, אך לבקשתו להתקבל לבית הספר לטיסה לא קיבל מענה חיובי. בשנת 1924 החל ללמוד באוניברסיטת סראטוב ובמקביל החל להתעניין בניית דאונים. בשנת 1925 אנטונוב עבר ללמוד במכון הפוליטכני של לנינגרד וסיים אותו בשנת 1930. בשנת 1931 אנטונוב החל לבנות דאונים באחד ממפעלי מוסקבה.
בשנת 1933 אנטונוב החל לעבוד בחברת תכנון מטוסים יאקובלב. בשנת 1940 הוא מונה למהנדס הראשי של מפעל החברה בלנינגרד ובשנת 1943 מונה לסגן הראשון של מנהל החברה. בשנת 1946 הוא הועבר לסניף החברה בנובוסיבירסק. בעיר זו הוא תכנן את המטוס הראשון שבשמו צוין "An" על שם המתכנן הראשי. מטוס זה מדגם An-2 נמצא בייצור עד היום בסין, בסך הכול נבנו כ-17 אלף יחידות.
בשנת 1952 הצוות הטכני עבר לקייב בו נוסדה חברת תכנון חדשה שעם הזמן התפתחה לחברת אנטונוב הפועלת עד היום. במהלך פעילות אנטונוב בראש החברה בקייב תוכננו מספר מטוסים כולל מטוסי נוסעים ומטוסי תובלה. מטוס מדגם An-22 היה בעבר מטוס תובלה הגדול בעולם.
More Only
More Only הוא המיני-אלבום הרביעי של הזמרת-יוצרת האמריקאית, ביונסה. המיני-אלבום יצא לאור ב-24 בנובמבר 2014, על ידי חברות התקליטים פארקווד אנטרטיינמנט וקולומביה רקורדס. המיני-אלבום כולל רמיקסים לשירים מאלבומה החמישי ותוספת של שני שירים חדשים.
בנוסף לכך, הוא מכיל את גרסתו המורחבת של Beyoncé, ו-DVD עם עשר הופעות מתוך סיבוב ההופעות "The Mrs. Carter Show World Tour", אשר שודרו בספיישל מיוחד של HBO.
סינגלים
הסינגל השלישי היה השיר "Ring Off" אשר הופץ ב-28 בנובמבר 2014.
הצלחה מסחרית
עם יציאתו הגיע המיני-אלבום אל המקום השמיני במצעד הבילבורד 200, לאחר שנמכר בלמעלה מ-71 אלף עותקים, מתוכם 43 אלף נקיים. ביולי 2016 הוכרז כי האלבום זכאי למעמד כסף בבריטניה על מכירות משולבות של 60 אלף עותקים.
מרקוס ליקיניוס קראסוס (קווסטור)
מרקוס ליקיניוס קראסוס (בלטינית: Marcus Licinius Crassus 86 לפנה"ס או 85 לפנה"ס - 49 לפנה"ס) היה בנו הבכור של מרקוס ליקיניוס קראסוס, בן בריתו הפוליטי של יוליוס קיסר. מרקוס קראסוס נבחר לקווסטור ושירת בצבאו של יוליוס קיסר במהלך מלחמת גאליה, אך לא התבלט בה. לאחר מותם של אביו ואחיו, פובליוס ליקיניוס קראסוס בקרב חרן בשנת 53 לפנה"ס, המשיך לתמוך בקיסר במהלך מלחמת האזרחים שפרצה בשנת 49 לפנה"ס, עת קודם לדרגת לגאטוס והיה לנציב גאליה קיסאלפינה.
סטודיו
סטודיו הוא חדר עבודה של אמן, אומן או עובד. מקור המושג בלטינית, משורש שמשמעותו ללמוד, התגלגל לאיטלקית במשמעות חדר לימודים, ומאיטלקית לשפות אחרות במשמעותו הנוכחית.
מושג מקביל, אָטֶליֶיה (atelier) מקורו בצרפתית ומשמעותו סדנה. במקור, סדנת נגר. כיום המושג אטלייה מקובל לתיאור סטודיו של אמנים ושל מעצבי אופנה. בעבר אטלייה קושר גם עם סדנאות של אלכימאים ושל מכשפים.
במושג "סטודיו" משתמשים גם כשם עצם קיבוצי לתיאור מעביד וכלל העובדים עמו באותו סטודיו. שימוש כזה מקובל בתחומים רבים: אדריכלות, ציור, קדרות, פיסול, צילום, עיצוב גרפי, סקרפבוקינג, קולנוע, אנימציה, רדיו, טלוויזיה, אולפני הקלטות, מחול, תיאטרון.
סטודיו של אמן
במאות ה-15 עד ה-19 סטודיו של אמן מצליח כלל את האמן וכל עוזריו, תלמידיו וחניכיו אשר יצרו יחד יצירות שהוצאו לשוק תחת שם האמן או תויגו "מהסטודיו של...". זו הייתה דרך העבודה המקובלת באירופה מימי הביניים ונפוצה גם במקומות אחרים. באירופה הימי-ביינמית שיטה זו נתמכה על ידי כללי הגילדות. הכשרת השוליות החלה בגיל צעיר, בסביבות שתים עשרה, כשסיימו את הכשרתם עבדו כעוזרי האמן, לעיתים הפכו בהמשך לאמן עצמאי. שיטת הגילדות הוחלפה בהמשך בשיטה האקדמית, אך עדיין נמצאו אמנים שהכשירו שוליות בתשלום או סטודנטים ששילמו לאמן שכר לימוד. גם כיום קיימים בתי ספר לאמנות ב"שיטת האטלייה", בדרך כלל מדובר בצייר או פסל מקצועי המכשיר קבוצת סטודנטים קטנה.
אונלים
האוּנֶלִים או בשמם האחר וֶנֶלִים (ביוונית: Οὐένελοι, אוּאֶנֶלִים; בלטינית: Unelli או Venelli) היו בני שבט גאלי קדום של יורדי ים שחי בחצי האי קוטנטן (Cotentin), בצפון מערבה של צרפת, בחבל הארץ שנקרא בפי הרומאים ארמוריקה.
יוליוס קיסר מזכיר אותם בספרו "מלחמת גאליה" לצדם של הוונטים, האוסיסמים, הקוריוסוליטים ושבטים גאלים נוספים שחיו לחופו של האוקיינוס האטלנטי ועליו הייתה פרנסתם. הם ושכניהם נכנעו ללא קרב לפובליוס ליקיניוס קראסוס ב-57 לפנה"ס. שנה אחר כך התקוממו יחד עם שבטים גאלים אחרים נגד השלטון הרומי, ומנהיגם, וירידוביקס, עמד בראש הצבא המשותף לשבטים המורדים באזורם, שכלל גם את האולרקים, האבורוביקים והלקסובים. קיסר שיגר נגדם ונגד שכניהם את קווינטוס טיטוריוס סבינוס (Sabinus) ועימו שלושה לגיונות.
סבינוס הקים את מחנהו על גבול ארץ האונלים והמתין לראות כיצד יתפתחו הדברים. ניסיון העבר לימד שצבאות גאלים גדולים לא היו מסוגלים להישאר בשדה הקרב לאורך זמן והזמן פעל לטובתו של סבינוס. וירידוביקס, שהקים את מחנה הגאלים מרחק שני מילין בלבד ממחנה הרומאים, ניסה למשוך את סבינוס לקרב, אך סבינוס נותר איתן בדעתו ולא יצא לקראתו. וירידוביקס, מצידו, לא רצה לתקוף את המחנה הרומאי המבוצר. כדי למשוך את וירידוביקס לתקוף את המחנה ובכך לתת את היתרון לרומאים, הגה סבינוס תחבולה. הוא שלח גאלי ששירת בחיל העזר שלו כדי שזה יתחזה לעריק ויספר לווירידוביקס שרוחו של הצבא הרומי נפלה וסבינוס מתכוון לסגת. הגאלים השתכנעו שדברי העריק אמיתיים, במיוחד נוכח התנהגותו הפסיבית של סבינוס שלא יצא לקרב בשדה הפתוח נגד הגאלים.
ב-52 לפנה"ס, תוך כדי המרד הגאלי הגדול בהנהגת ורקינגטוריקס, שלחו האונלים כוח המונה 6000 חיילים כדי להילחם ברומאים הצרים על אלסיה. המרד דוכא בסופו של דבר, והאונלים – יחד עם השבטים הגאלים האחרים – הוכנעו.
פליקס בודוג וידר
פליקס בודוג וידר (בהונגרית: Widder Félix Bódog; 28 באפריל 1874 – 26 בספטמבר 1939) היה צייר יהודי-הונגרי, שפעל בעיקר בבודפשט. יצירותיו מוצגות בגלריה הלאומית של הונגריה בבודפשט.
ביוגרפיה
וידר נולד ב-28 באפריל 1874 בארד בממלכת הונגריה להורים יהודים. הוא למד באוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות, בבודפשט, בהנחיית הצייר ההונגרי הבולט ברטלן סקיי. הוא הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
אריק סטונסטריט
אריק סטונסטריט (באנגלית: Eric Stonestreet; נולד ב-9 בספטמבר 1971) הוא שחקן אמריקאי זוכה שני פרסי אמי לשנת 2010 ו-2012 על תפקידו כקמרון טאקר בסדרה הקומית הפופולרית "משפחה מודרנית".
ביוגרפיה
סטונסטריט נולד בקנזס סיטי שבקנזס, למד לימודים אקדמאיים באוניברסיטת קנזס ולימודי משחק ב"תיאטרון האימונים השני" שבשיקגו. עבר להתגורר בלוס אנג'לס כדי לפתח קריירת משחק והתגלה בסדרת הפשע "CSI" בתפקיד הטכנאי רוני לייטר ובקומדיה "בנות יישארו בנות". משנת 2009 התפרסם סטונסטריט וקיבל שבחים רבים בזכות הופעותיו בסדרה הקומית המצליחה "משפחה מודרנית" בתפקיד קמרון טאקר. סטונסטריט זכה על התפקיד בשני פרסי אמי לשחקן הקומי המשני הטוב ביותר והועמד לשני פרסי גלובוס הזהב.
בשנת 2015 שיחק בתפקיד ראשי בסרט המתח "הדירה" לצד ונטוורת' מילר וג'יימס מרסדן.
אייל רוסה
מאפיינים
מיני אייל רוסה מתאפיינים בפרווה גסה ושעירה שצבעה בדרך כלל בגוונים כהים (חום ערמוני עד שחור). האוזניים של איילי רוסה עגולות ומשולשות בקצוות, אך בעוד שאצל המינים הגדולים הן רחבות מאוד, אצל המינים הקטנים הן צרות. הזנב קצר ועבה, והרגליים ארוכות. ההיכר של המינים בסוג הוא מבנה הקרניים: הקרן מורכבת מהמוטה המרכזית ומזוג סיעופים קטנים-בינוניים בתחילת ובאמצע הקרן. זאת לעומת הסוג אייל או אייל רוסרבוס בעלי הקרניים המסועפות.
בית הגידול של אייל רוסה מורכב מאזורים סבוכים וגשומים בדרך כלל, ולכל המינים בו יש הסוואה מושלמת על רקע הסביבה המיוערת שלהם: מין אחד נוהג לרבוץ על אדמה בוצית או פסולת עלים כשפרוותו הרטובה והחומה תתמזג לחלוטין איתה, למין אחד יש פרווה כהה מנוקדת המחקה את הצללים והאורות בעומק היער, ומין אחד בצבע שחור המתאים במיוחד עבור יערות חשוכים עם חופה סגורה המונעת את חדירת קרני השמש והוא הדין לגבי המין הרביעי והגדול. מיני אייל רוסה מחבבים מים והם עשויים לרחוץ בבוץ או ללקט מזון במים רדודים. התזונה שלהם כוללת שיחים, עשבים, עלים, שרכי מים, וכדומה.
הם בעלי חיים חברותיים החיים בקבוצות קטנות או בעדרים בגודל בינוני, אך הזכרים (בעיקר אצל המינים הקטנים) יהיו בדרך כלל בודדים ואגרסיביים. איילי רוסה פעילים בעיקר בשעות הלילה ובשעות הדמדומים, ובכך הם יוצאי דופן לעומת איילים גדולים אחרים; עם זאת, יש מהם הפעילים גם בחלק משמעותי של היום. איילי רוסה ידועים בשאגות שלהם הנשמעות מפי הזכרים בעיקר בעונת הרבייה על מנת למשוך נקבות ולהזהיר זכרים יריבים. משך ההריון של הנקבה הוא 240 ימים בממוצע, ולרוב נולד עופר יחיד.
רמים
במהלך מלחמת גאליה (58 לפנה"ס - 50 לפנה"ס) קשרו את גורלם בקיסר ונותרו נאמנים לו גם ברגעים הקשים כמו מרד אמביוריקס וורקינגטוריקס. נאמנותם השתלמה והאופידום העיקרי שלהם (דורוקונטורום; כיום ריימס) היה לבירת גאליה בלגיקה.
ג'ף ואן דרו
'''ג'פרסון ה. ואן דרו (באנגלית: Jefferson H. Van Drew'''; נולד ב-23 בפברואר 1953) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של מדינת ניו ג'רזי. טרם היבחרו לבית הנבחרים האמריקאי, היה ואן דרו חבר בית המחוקקים של ניו ג'רזי — ראשית בבית הנבחרים ולאחר מכן בסנאט. ואן דרו נבחר אל בית הנבחרים האמריקאי בבחירות 2018 מטעם המפלגה הדמוקרטית, אך בדצמבר 2019 הודיע ואן דרו על הצטרפותו אל המפלגה הרפובליקנית.
ביוגרפיה
ואן דרו נולד בניו יורק. הוא קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת ראטגרס ובהמשך למד באוניברסיטת פיירלי דיקינסון. רופא שיניים במקצועו, ואן דרו כיהן כחבר בבית הנבחרים של ניו ג'רזי בשנים 2002–2008. ב-6 בנובמבר 2007 נבחר ואן דרו לסנאט של ניו ג'רזי, הבית העליון בבית המחוקקים של המדינה, כאשר גבר על הסנאטור הרפובליקני המכהן ניקולס אסלטה. בנובמבר 2011 נבחר שוב לסנאט וב-2013 בפעם השלישית.
מחוז הקונגרס השני של ניו ג'רזי יוצג על ידי פרנק לוביונדו מאז 1995, אשר כיהן 11 תקופות כהונה בטרם שהודיע על פרישתו ב-7 בנובמבר 2017. המחוז הוא הדרומי ביותר בניו ג'רזי והגדול במדינה, התוחם בתוכו חוות כפריות ממחוז סיילם, דרך החוף של ג'רזי ועד אטלנטיק סיטי. ברק אובמה זכה במירב הקולות במחוז ב-2008 וב-2012, אם כי דונלד טראמפ זכה בו בבחירות לנשיאות ב-2016. עם הודעת הפרישה של לוביונדו, הניוזלטר "The Cook Political Report" שינה בבחירות אמצע הכהונה את סיווגו של המחוז מ"רפובליקני בטוח" ל"צמוד".
ב-29 בנובמבר 2017 הודיע ואן דרו כי יתמודד על מושב זה של ניו ג'רזי בקונגרס, במטרה "לנצל הזדמנויות כלכליות ומשרות טובות עבור דרום ניו ג'רזי". בפברואר 2018, ועדת הקמפיין הדמוקרטית לקונגרס כללה את ואן דרו בתוכנית "אדום לכחול", שסיפקה משאבים ותרומות למועמדים במחוזות נפיצים בהם הקרב מול המפלגה הרפובליקנית נחשב לצמוד. ב-5 ביוני 2018 זכה ואן דרו בבחירות המקדימות מפלגה הדמוקרטית עם רוב בן 55.4% מהקולות. באותו הלילה זכה סת' גרוסמן במועמדות המפלגה הרפובליקנית.
בבחירות האמצע שנערכו ב-5 בנובמבר 2018 זכה ואן דרו ב-52.9% מהקולות, ומחוז הקונגרס השני נמנה בין ארבעת מחוזי הקונגרס של ניו ג'רזי שעברו משליטה רפובליקנית לידי הדמוקרטים. בכך נהפך ואן דרו לדמוקרטי הראשון שייצג את מחוז הקונגרס השני של ניו ג'רזי בבית הנבחרים מאז 1995.
בסוף נובמבר 2019 הודיע ואן דרו כי בכוונתו להישאר חבר המפלגה הדמוקרטית חרף התנגדותו להליך ההדחה של דונלד טראמפ. בדצמבר, לעומת זאת, דווח כי ואן דרו שוקל לעבור למפלגה הרפובליקנית לקראת בחירות 2020. לאחר פגישה פרטית בין ואן דרו לנשיא דונלד טראמפ, מרבית עוזריו הבכירים התפטרו כאות מחאה. מעבר המפלגות המתוכנן נתקל בשבחים ובביקורת מצד חברי שתי המפלגות. "קואליציית הכלב הכחול", המאגדת חברים דמוקרטים של בית הנבחרים התומכים במדיניות פיסקלית שמרנית, הדיחה אותו משורותיה בעקבות דיווחים על כוונתו להחליף מפלגה. ב-19 בדצמבר 2019 הודיע ואן דרו באורח רשמי על מעברו למפלגה הרפובליקנית. כתוצאה מכך, הנשיא טראמפ הודיע על תמיכתו בוואן דרו לקראת הבחירות שנערכו בשנה העוקבת.