cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חביב נורמגומדוב
מקגרגור נגד נורמגומדוב
ב-6 באוקטובר 2018 התמודד נורמגומדוב נגד קונור מקגרגור האירי בהיכל טי-מובייל בלאס וגאס. הקרב הוכרע בכניעה בסיבוב הרביעי על ידי נורמגומדוב באמצעות מניפולציה על הצוואר (neck crank), ובכך נותר בלתי מנוצח, עם מאזן קרבות של 27:0. בסוף הקרב התעוררה באולם מהומה לאחר שמקגרגור דיבר על דתו, משפחתו ומוצאו של חביב בצורה מבזה, נורמגומדוב קפץ מעל זירת האוקטגון אל עבר אחד המדריכים של מקגרגור ותקפו. באותו רגע גם חבריו המתאבקים של נורמגומדוב קפצו מהאולם אל תוך הזירה ותקפו את מקגרגור. בעקבות זאת, סירב נשיא ה-UFC דיינה וייט להעניק לנורמגומדוב את חגורת האליפות בזירה מחשש שהדבר יוביל להתפרעויות אוהדים באולם. כמו כן הוסיף וייט לאחר הקרב כי הוא נגעל מהתקרית וכי חבריו של חביב אשר תקפו את מקגרגור לעולם לא ילחמו שוב ב-UFC, כמו כן הוסיף כי הם נעצרו על ידי המשטרה אך שוחררו לאחר שמקגרגור סירב להגיש תלונה נגדם. בנוסף, ועדת האתלטיקה של מדינת נבדה החרימה לאחר הקרב את הכספים שאמור היה נורמגומדוב לקבל כתוצאה מהשתתפותו בקרב, וזאת עד לסיום חקירת התקרית וקבלת החלטה בנוגע לטיפול בה. מספר ימים לאחר האירוע הודיעה ועדת האתלטיקה של מדינת נבדה כי נורמגומדוב ומקרגור מושעים לעשרה ימים עד לקבלת החלטה בעונשם. מספר ימים לאחר התקרית פרסם נורמגומדוב בחשבון האינסטגרם שלו איום לעבר ה-UFC ונשיא ה-UFC דיינה וייט כי אם חברו של נורמגומדוב, זוביירה טוקוגוב, אשר לקח חלק בתקרית, יפוטר מה-UFC, הוא יעזוב גם כן. תקרית זו התרחשה על רקע של תקרית אחרת שהתרחשה באפריל 2018 במערכה חבריו של קונור מקגרגור לרבות ארטיום לובוב תקפו את הצוות של חביב נורמגומדוב. תקרית זו הסתיימה בדיון משפטי.
אני ירושלמי
אודות הסרט
בעקבות הסרט הוציא יהורם גאון גם אלבום בשם "אני ירושלמי", עם עשרה מהשירים, שהופיעו בסרט, וביניהם "הנני כאן", "אני עושה לי מנגינות", "מעל פסגת הר הצופים", "השר משה מונטיפיורי" ועוד. השיר הפותח את האלבום, "הנני כאן", הצליח במצעדי הפזמונים.
חביב נורמגומדוב
גייצ'י נגד נורמגומדוב
ב־25 באוקטובר 2020 התמודד בקרב על המשקל הקל באליפות הלחימה האולטימטיבית מול ג'סטין גייצ'י במרכז האוקטגון באבו דאבי וניצח במה שהיה לקרב הראשון שלו לאחר מות אביו מסיבוכי מגפת הקורונה. בתום הקרב הודיע על פרישה. ב-19 במרץ 2021 הודיע דיינה וייט על פרישתו של חביב מליגת ה-UFC.
חסבולה
נורמגומדוב נודע בזכות שיתוף הפעולה המתמשך שלו עם כוכב הרשת חסבולה, שאף זכה לכינוי "מיני חביב", על שם נורמגומדוב.
חייו האישיים
נורמגומדוב נשוי ואב לשניים. ב-2016 הקים את קבוצת "עיטי MMA" יחד עם זיאווידין מוחמדוב. ביולי 2020 איבד את אביו, שמת בעקבות סיבוכי נגיף הקורונה שבו נדבק, ובעקבות כך, פרש מעולם הספורט. נכון ל-2023, נורמגומדוב הוא מאמן ומלווה בפינה של מספר לוחמי UFC בניהם אסלאם מקצ'יב, שהתאמנו יחד מילדות.
פרדריק ויטאקר
סר פרדריק ויטאקר (באנגלית: Frederick Whitaker; 23 באפריל 1812 – 4 בדצמבר 1891) היה מדינאי ניו זילנדי יליד אנגליה שכיהן פעמיים כראש ממשלת ניו זילנד ושש פעמים כתובע הכללי של ניו זילנד.
ראשית חייו
ויטאקר נולד באחוזת דינרי שבבמפטון שבמחוז אוקספורדשייר, אנגליה. הוא היה בנם של פרדריק ויטאקר ושל אשתו סוזנה לבית המפרי. הוא רכש השכלה משפטית והוכשר כעורך דין בגיל 27. שנה לאחר מכן הוא הפליג לאוסטרליה ולאחר מכן לניו זילנד. ב-1843 הוא נשא לאישה את ג'יין אוגוסטה גריפית', בתו החורגת של אלכסנדר שפרד, שר האוצר של המושבה ניו זילנד.
ויטאקר חי באוקלנד ומונה להיות שופט מחוזי, עד שב-1844 בוטלה משרתו והוא שב לעסוק בעריכת דין. בין 3 במרץ עד 22 בדצמבר 1845 היה חבר במועצה המחוקקת (הבית העליון של ניו זילנד אז). בהמשך הוא מונה להיות חבר במועצה המחוקקת של מחוז ניו אלסטר, אך המועצה לא התכנסה לאחר שכוננה החוקה החדשה. הוא נכנס להיות חבר במועצה המחוקקת החדשה ממאי 1853 ועד להתפטרותו בדצמבר 1864. הוא מונה למועצה שנית באוקטובר 1879 וכיהן בה עד מותו, 12 שנים לאחר מכן. כמו כן הוא שימש כמייג'ור במיליציה.
באוקטובר 1854 נבחר למועצת מחוז אוקלנד וכיהן בה עד ספטמבר 1855. הוא מונה להיות חבר במועצה המנהלת של אוקלנד ממרץ 1854 ועד ינואר 1855 והיה הפקיד המשפטי של המחוז.
תובע כללי
ויטאקר מונה להיות התובע הכללי של ניו זילנד בממשלתו של הנרי סיוול ב-1856. בממשלתו הראשונה של ויליאם פוקס הוא לא שימש בתפקיד זה, אך החל מיוני אותה שנה, הוא שימש בתפקיד זה בממשלתו של אדוארד סטפורד עד לנפילתה של הממשלה ביולי 1861 ואז חזר לעריכת דין. באוקטובר 1863 נקרא ויטאקר להחליף את ראש הממשלה אלפרד דומט שממשלתו נפלה בהצבעת אי-אמון.
כהונה ראשונה כראש הממשלה
כהונתו הראשונה של ויטאקר כראש ממשלה ארכה קצת יותר משנה עד נובמבר 1864 כהונתו הסתיימה עקב חילוקי דעות בינו לבין המושל הכללי ג'ורג' גריי על ניהול מלחמות הקרקעות של ניו זילנד. הוא גם התפטר מהמועצה המחוקקת ולתקופה קצרה בין 1866 ל-1867 הוא היה חבר הפרלמנט.
באוקטובר 1865 הוא נבחר להיות נציב מחוז אוקלנד, משרה אותה החזיק עד 1867. בתשע השנים הבאות הוא התרחק מהחיים הציבוריים.
כהונה שנייה כראש הממשלה
ב-1884 הוענק לוויטאקר תואר אביר מפקד של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש והוא שירת שוב כתובע הכללי וכיושב ראש המועצה המחוקקת בין השנים 1887 – 1890.
פרדריק ויטאקר מת ב-4 בדצמבר 1891.
D'eux
D'eux (מצרפתית: מהם או אודותיהם; הומופונית: שניים) הוא אלבום האולפן השלושה עשר של הזמרת הקנדית סלין דיון. האלבום יצא לאור על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס ב-30 במרץ 1995 בקנדה, וב-3 באפריל 1995 בצרפת. בחודשים שלאחר מכן, יצא לאור במדינות נוספות. בארצות הברית יצא האלבום בשם The French Album.
הצלחתו חסרת התקדים של האלבום הגיעה תחילה מהצלחת הסינגל הראשון מתוכו, "Pour que tu m'aimes encore". האלבום הופק בעיקר על ידי הפזמונאי הצרפתי ז'אן-ז'אק גולדמן. כלפי האלבום הופנו ביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה, תוך שהפך לאלבום בשפה הצרפתית הנמכר ביותר בכל הזמנים, עם מכירות של למעלה מ-10 מיליון עותקים ברחבי העולם.
רקע, הוצאה ותוכן
שלוש הרצועות האחרונות הוקלטו מאוחר יותר בשפה האנגלית בשמות "", "" ו-"Fly" ונכללו באלבום הבא של דיון, Falling into You. D'eux הופץ ב-30 במרץ 1995 בקנדה וב-3 באפריל 1995 בצרפת. הוא הופץ גם במדינות אחרות באירופה בין אפריל לנובמבר 1995, ובארצות הברית במאי 1995. D'eux הופץ בינואר 1996, בניו זילנד ובאוקטובר 1996 ביפן. בשנת 2007, הוציאה דיון את האלבום D'elles, אשר שמו נגזר משם האלבום הזה.
סינגלים
הסינגל הראשון והפותח מתוך האלבום, "Pour que tu m'aimes encore", יצא לראשונה בקוויבק ובצרפת במרץ 1995. כמו כן, הופץ השיר במדינות נוספות כמה חודשים לאחר מכן. "Pour que tu m'aimes encore" הצליח מאוד במדינות בהן מדברים צרפתית. בצרפת, הצליח השיר לכבוש את פסגת מצעד השירים במשך שנים עשר שבועות. בוולוניה הצליח לכבוש את פסגת מצעד השירים במשך חמישה עשר שבועות. השיר הגיע למקום הראשון בקוויבק, שם נשאר במשך ארבעה שבועות. בין היתר, הפך השיר לשיר הנמכר ביותר בשנת 1995, הן בצרפת והן בוולוניה. בצרפת הצליח להימכר בלמעלה ממיליון עותקים, מה שהופך אותו לאחד מן השירים הבודדים בהיסטוריה שהצליחו לעשות זאת. השיר זכה להצלחה גם במדינות אחרות, כאשר הגיע לעשירייה הפותחת בפלנדריה, הולנד ושוודיה. למרות היותו של השיר שיר בשפה הצרפתית, הוא הצליח להגיע אל העשירייה הפותחת בבריטניה ואירלנד. במצעד של אירופה הוט 100, הצליח להגיע אל המקום הרביעי.
הסינגל השני, "Je sais pas", יצא בקוויבק ביולי 1995, בבלגיה באוגוסט 1995, ובצרפת באוקטובר 1995. השיר כבש את צמרת מצעד השירים שבצרפת (במשך שבעה שבועות), ולוניה (במשך שבועיים) וקוויבק (במשך ארבעה שבועות). במצעד של אירופה הוט 100, הצליח להגיע אל המקום השביעי. "Je sais pas" הפך לאחד מהשירים הנמכרים ביותר בצרפת ובוולוניה בשנת 1995, ואף הצליח להיכנס אל מצעדי סוף השנה של שתי המדינות. בצרפת נמכר "Je sais pas" בלמעלה מחצי מיליון עותקים.
"Le ballet" יצא בצרפת בינואר 1996, כסינגל שיווקי. הוא הגיע למקום החמישי במצעד האירפליי של המדינה, תוך שתיפקד כבי-סייד של השיר "Falling into You". בגלל ההצלחה של D'eux, תחנות הרדיו בקוויבק החלו לנגן את "Destin" בינואר 1996. השיר הצליח לשהות במצעד האירפליי של קוויבק במשך שמונה חודשים, מה שהופך אותו לאחד מהשירים הבודדים בהיסטוריה שהצליחו לעשות זאת. במאי 1996, החלו תחנות רדיו שונות בקוויבק לנגן את "J'irai où tu iras", דואט עם ז'אן-ז'אק גולדמן. השיר הגיע אל המקום ה-14 במצעד האירפליי של קוויבק. כל הסינגלים מ-D'eux נכללו באלבום הלהיטים המצליח ביותר של דיון משנת 2005, On ne chang pas.
ביקורות
D'eux קיבל ביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה. סטיבן תומאס ארלוויין מ-AllMusic העניק לו שלושה כוכבים מתוך חמישה. הוא ציין כי לכתיבה של ז'אן-ז'אק גולדמן הייתה השפעה רבה על האלבום, תוך שציין כי גולדמן ניסה לכתוב שירים בסגנון הפופ העכשווי למבוגרים. דבר אשר השפיע על הצלחת האלבום. לסיום, הוסיף ארלוויין כי מדובר באלבום פופ עכשווי למבוגרים שמצליח בזכות סגנונו הייחודי, לעניין את הקהל הרחב.
רשימת רצועות
כל הרצועות הופקו על ידי ז'אן-ז'אק גולדמן ואריק בנזי.
צוות
המידע לקוח מ-AllMusic.
איזבלה גרינבסקאיה
איזבלה גרינבסקאיה (באנגלית: Isabella Grinyevskaya; 3 במאי 1864 - 15 באוקטובר 1944) הייתה סופרת, מחזאית ומבקרת ספרות רוסייה-יהודייה מפורסמת. היא גם הייתה מתורגמנית שתרגמה לרוסית כתבים רבים בפולנית, גרמנית, צרפתית, איטלקית, ארמנית וגאורגית. שמה האמיתי של איזבלה גרינבסקאיה הוא ביילה (ברטה) פריידברג ואילו איזבלה גרינבסקאיה הוא שם העט שלה.
חיים אישיים
איזבלה גרינבסקאיה נולדה ב-3 במאי 1864 בגרונדו לסופר הרוסי-יהודי אברהם שלום פרידברג ובשלב מאוחר יותר בחייה עברה לסנט פטסבורג. בשנת 1886 היא התחתנה עם הסופר מרדכי ספקטור והייתה אשתו הראשונה. שנה לאחר חתונתם הם עברו לורשה, שם הם גם התגרשו. איזבלה גריבנסקאיה פרסמה עבודות רבות. ביניהן, הרומן הראשון שלה נקרא "The Orphan" שפורסם בהנס פרייד בשנת 1888, הסיפור "From Happiness to the Grave" שהתפרסם בורשה בשנת 1894, והעבודה הראשונה שפרסמה נקראה "The First Storm" ב-1895, בכתביה היא ניסתה לתאר את חיי מעמד הביניים של היהודים ובעיקר את מצבן של נערות צעירות נאורות. בשנת 1903 כתבה את המחזה "Bab" אשר עוסק בדת הבהאאית וזכה להערכה רבה בקרב המבקרים, זה הרגע שבו החלה איזבלה גריבנסקאיה להתקרב לדת הבהאאית ולבסוף להפוך למאמינה בדת. במהלך השנים עברה לקונסטנטינופול (איסטנבול ) ואת שנותיה האחרונות בחרה איזבלה גרינבסקאיה לחיות בבדידות וב-15 באוקטובר 1944 היא נפטרה באיסטנבול.
כתיבה והתעניינות בדת הבהאאית
איזבלה גרינבסקאיה התעניינה בדת הבהאאית ובמאי 1903 איזבלה גרינבסקאיה כתבה את המחזה "Bab" אשר הוצג בסנט פטסבורג שלוש פעמים במהלך השנים 1904–1917. המחזה מבוסס על חייו של ממציא הדת הבהאאית, הבאב. המחזה תורגם לצרפתית וטטרית ומאוחר יותר לגרמנית. המחזה קיבל שבחים רבים מליאו טולסטוי (מבקר מפורסם בזמנו) ומבקרים מפורסמים אחרים. בינואר 1904 כאשר המחזה עלה בפעם הראשונה נחשף טולסטוי לראשונה לדת הבהאאית. הוא שיבח את גרינבסקאיה ושיתף אותה בחיבתו לדת הבהאאית.
בשנת 1910 היא התיישבה בקונסטנטינופול, מקום שבו הייתה קהילה גדולה של דת הבהאאית. בתקופה זו, בשנים 1910–1911, היא פגשה את עבד אלבהאא ראש הדת הבהאאית במהלך מסעו למצרים, שם הייתה אורחת שלו במשך שבועיים. בעקבות המפגש עימו נהפכה איזבלה גרינבסקאיה למאמינה בדת. לאחר שחזרה לרוסיה הם המשיכו להתכתב ביניהם. במהלך ההתכתבויות ביניהם שיבח עבד אלבהאא את איזבלה גרינבסקאיה על מאמציה להעלות מצגים ומחזות אודות הבאב ובהאא אללה וכי למצגים ומחזות אלו תהיה השפעה גדולה מאוד והכרה משמעותית של אירופה בדת.
פייפאל פארק
פייפאל פארק (באנגלית: PayPal Park) הוא אצטדיון כדורגל בעיר סן חוזה בקליפורניה שבארצות הברית, והוא האצטדיון הביתי של סן חוזה ארת'קווייקס מליגת ה-MLS. האצטדיון ממוקם מערבית לנמל התעופה הבינלאומי סן חוזה.
פייפאל פארק נפתח רשמית ב-27 בפברואר 2015, והוא בעל קיבולת של כ-18,000 צופים. בתחילה נקרא בשם אצטדיון אוויה (באנגלית: Avaya Stadium) עקב הסכם חסות עם חברת אוויה, שבסיסה בסנטה קלרה הסמוכה לסן חוזה. האצטדיון כולל גג מחפה וכמה מהמושבים התלולים ביותר ב-MLS, כדי לספק ראות טובה יותר. בנוסף, האזור שמאחורי השער הצפוני-מזרחי מאכלס את הבר הפתוח הגדול ביותר בצפון אמריקה, אזור מוקצה לאוהדים בגודל 2 אקר (כ-8 דונם) ולוח תוצאות דו-צדדי. הסוויטות ומושבי המועדון ממוקמים בגובה המגרש. האצטדיון הוא חלק מפיתוח מעורב למגורים, מסחר, מו"פ ובתי מלון.
בשנים 2020–2021 נקרא בשם אצטדיון ארת'קווייקס (באנגלית: Earthquakes Stadium).
היסטוריה
ההצעה להקמת אצטדיון חדש לסן חוזה ארת'קווייקס הובאה בפני מועצת עיריית סן חוזה ביוני 2007. ההצעה קראה לעיריית סן חוזה לאזר מחדש את חלקת האדמה התעשייתית בשכונת "Edenvale" בעיר לשימוש למגורים. החלקה נמצאת בבעלות חברת "iS tar Financial", אך חברי קבוצת הבעלות של הארת'קווייקס מחזיקים באופציה לרכישת הקרקע. אִיזוּר מחדש של החלקה יגדיל את שווי הנכס בכ-80 מיליון דולר. הקיבולת התעשייתית של האתר תועבר לנכסים מסביב לו, מה שיאפשר לאתרים אלה להגדיל את צפיפות הפיתוחים באדמותיהם, מה שיוציא את הפרויקטים הבודדים מהדור המוקדם באתרים אלה. זה ישמור גם על היכולת התעשייתית לעיר באזור "Edenvale". האופציה על הקרקע תימכר ואז הכסף שיתקבל מהמכירה ישמש להקמת אצטדיון כדורגל באתר "Airport West" (שם שכן בעבר מפעל של "FMC Corporation") ללא עלות מצד העירייה. בנוסף, לואיס וולף ושותפיו יממנו וייבנו את הפרויקטים בשימוש מעורב הצמודים לאצטדיון.
ב-15 באפריל 2008, נחשף כי הושגה עסקה למכירת אתר "Airport West" לקבוצה בראשות הבעלים של הארת'קווייקס. קבוצת הבעלות תשלם 132 מיליון דולר עבור 66 אקרים (270,000 מ"ר) של אתר "Airport West", שטח שעיריית סן חוזה רכשה תמורת 81 מיליון דולר בשנת 2005. העסקה אושרה לאחר הצבעה ב-21 במאי על ידי מועצת עיריית סן חוזה. לאחר מכן נוהל מחדש משא ומתן על מחיר הרכישה בין העירייה לקבוצת הבעלות באפריל 2009, על מנת להסביר את הערך האבוד של השטח עקב שינויי האקלים הכלכלי מאז שבוטלה העסקה המקורית. בנוסף, הארת'קווייקס ושותפיה צמצמו את שטח האדמה שנרכש מ-75 האקרים המלאים (300,000 מ"ר) של אתר "Airport West" לחלקה קטנה יותר של 65 אקרים (260,000 מ"ר), מה שהוריד את מחיר הרכישה שלהם ל-89 מיליון דולר.
קבוצת הבעלות של לואיס וולף רכשה את אתר "Airport West" מעיריית סן חוזה, והקלה גם על העירייה מתשלום מס שימוש של 7.5 מיליון דולר שהעירייה שילמה על האתר מדי שנה. אתר "Airport West" נרכש בעבר על ידי העירייה לצורך הרחבה אפשרית לתשתיות נמל התעופה הבינלאומי סן חוזה. עם זאת, בנובמבר 2007, נמל התעופה ציין כי השטח אינו נחוץ עוד לפיתוחים נוכחיים או עתידיים.
העירייה העריכה כי הפיתוח הכולל של אתר "Airport West" וגם של אתר "iStar" יביא לסן חוזה כ-1.3 מיליארד דולר בהשקעות הון ויגרום להכנסות ממסים של מיליוני דולרים. הפיתוח יספק גם עבודות חדשות בתחומי המחקר והפיתוח, המסחר והמלונות לעיר. אתר "iStar" יפותח עם שילוב שימושים למגורים ולמסחר, ואילו אתר "Airport West" יפותח על ידי וולף עם שני בתי מלון, כמו גם פרויקטים למגורים, למחקר ולמסחר.
במאמר בעיתון "סן חוזה מרקיורי ניוז" באוגוסט 2009, לואיס וולף נמנע מלציין בפומבי את מועד הפתיחה הספציפי בשנת 2012 של האצטדיון, עד שניתן יהיה למצוא ולחתום עסקת חסות על שם האצטדיון.
ההדמיות הרשמיות הראשונות של האצטדיון שוחררו לציבור ב-19 בספטמבר 2009 על ידי בעלי הקבוצה לואיס וולף. אזורו מחדש של הנכס אושר ב-16 במרץ 2010 כדי לאפשר את הקמת האצטדיון.
באפריל 2010 הארת'קווייקס סיימה את הבנייה, ופתחה את "מתקן האימונים נוטריליט", הכולל מגרש אימונים צמוד לאדמות המיועדות לאצטדיון החדש.
בנובמבר 2010, קבוצת הבעלות של הארת'קווייקס ביקשה מעיריית סן חוזה לתיקון נוסף באופציית הרכישה של אתר האצטדיון. התיקון מקטין את התשלומים ללא החזר של האופציה לעירייה בשני מיליון דולר, לסכום של חמישה מיליון דולר, וכן מאריך את תקופת האופציה מעד שנת 2013 לעד שנת 2015. אם קבוצת הבעלות של הארת'קווייקס תסגור את העסקה על הנכס קודם לתום התקופה, הם יזכו להפחתה של 4 מיליון דולר בתשלומי האופציה שאינם ניתנים להחזרה. במקרה שהאקלים הכלכלי ימשיך למנוע את בניית האצטדיון, האופציה כוללת הוראות לעירייה לשקול להתיר שימוש מסחרי באתר האצטדיון.
ב-20 בינואר 2011 הגישה הקבוצה בקשה לעירייה לקבלת היתר פיתוח.
הבנייה
סן חוזה ארת'קווייקס קיימה טקס הריסה באתר האצטדיון ב-3 במרץ 2011 כדי להתחיל תהליך הריסה של 12 שבועות לקראת הבנייה. ב-14 בדצמבר 2011 אישרה ועדת התכנון את ההיתר לבניית האצטדיון, אך לאחר מכן הוגש ערעור על ידי התושבים הגרים בסמוך לאתר. ב-22 בפברואר 2012 שמעה הוועדה את הערעור והצביעה פה אחד לדחות את הערעור ולסיים את תהליך מתן אישור היתר הבנייה. הקבוצה הצהירה כי היא עדיין מתכננת לפתוח את האצטדיון בשנת 2014.
טקס התחלת הבנייה של האצטדיון החדש התרחש ב-21 באוקטובר 2012, עם 6,256 משתתפים שחפרו ידנית באדמה, וניפצו את השיא העולמי הקודם. שופט רשמי מטעם שיאי העולם של גינס היה באתר כדי לאמת את השיא.
נשיא סן חוזה ארת'קווייקס, דייב קוואל, הצהיר בראיון שנערך בפברואר 2013 כי בניית האצטדיון תתחיל עד 26 בפברואר, כאשר השלמת האצטדיון מתוכננת לעד תחילת 2014.
עם זאת, בזמן שצוותי הבנייה הרסו והכינו את האתר לבנייה, הם גילו שלושה בונקרים תת-קרקעיים וכמה מאות קורות בטון מהמפעל הקודם של FMC. מכשולים אלה גרמו לדחיית מועד השלמת האצטדיון ליולי 2014. מאוחר יותר תאריך זה הוזז למועד סיום שנקבע בראשית 2015. ההריסה, הפילוס והכנת האתר לבנייה בוצעו עד אמצע ספטמבר 2013. השלבים הבאים בתהליך היו יציקת היסודות, ואחריה כינון הפלדה.
הצעדים הראשונים שננקטו לבניית מבנה האצטדיון בפועל, היו ב-27 בספטמבר 2013, עת התרחשה יציקת הבטון של בניין הקבוצה וחדרי ההלבשה. אחריה יצקו את יסודות האצטדיון. קורות הפלדה הראשונות לאצטדיון הונחו ב-5 בנובמבר 2013, והקורה הסופית הונחה במקומה ב-28 במרץ 2014.
המושב הראשון מבין 18,000 המושבים באצטדיון, הותקן ב-23 בספטמבר 2014.
ב-19 בנובמבר 2014 אושר כי חברת אוויה תהיה נותנת החסות לאצטדיון החדש של הארת'קווייקס, שנקרא רשמית אצטדיון אוויה, והיא תשלם 20 מיליון דולר (2 מיליון כל שנה) בעסקה למשך 10 שנים. החברה הגישה בקשה לפשיטת רגל ותכננה בתחילה לשמור על עסקת החסות, אך בהמשך ביקשה משופט פדרלי בדצמבר 2017 לבטל את עסקת החסות על שם האצטדיון. הקבוצה לא הצליחה למצוא ספונסר חדש לאצטדיון, ולבסוף שינתה את שם האצטדיון לאצטדיון ארת'קווייקס בשנת 2020.
כדורגל
ב-10 במאי 2015 שיחקה נבחרת ארצות הברית בכדורגל נשים בפייפאל פארק את משחק ההכנה הראשון שלה לפני גביע העולם בכדורגל נשים 2015, ובו ניצחה 3–0 את אירלנד.
בשנת 2016, פייפאל פארק אירח את משחק האולסטאר של ה-MLS בין כוכבי ה-MLS לבין ארסנל מהפרמייר ליג, ובמשחק ניצחה ארסנל 2–1.
הארי דייוויס
ראשית חייו
הארי דייוויס נולד בקליבלנד כבנם של איוון וברברה ג'ונס דייוויס. בגיל 13 הוא עזב את לימודיו בבית הספר כדי לעבוד במפעל פלדה, והמשיך ללמוד בבית ובבית ספר של ערב. בגיל 21 הוא היה היועץ המשפטי של חברת הטלפונים של קליבלנד ומאוחר יותר הקים חברות למכירת מניות בחברות טלפון ופוליסות ביטוח.
קריירה פוליטית
ב-1909 נבחר דייוויס כגזבר המפלגה הרפובליקנית בקליבלנד. ב-1915 הוא נבחר כראש עיריית קליבלנד לאחר שניצח בבחירות את פיטר ויט. כראש העיר הקים דייוויס ב-1917 את המועצה המייעצת למלחמה לסיוע למאמץ המלחמתי במלחמת העולם הראשונה, ופעולתו זכתה להכרה לאומית. הוא גם התמודד עם מהומות 1 במאי 1919 והפצצת ביתו על ידי מסיתים קומוניסטים. הבהלה האדומה שהתחוללה באותה תקופה יצרה סדרה של דילמות חדשות. דייוויס הגיב לפגיעות בקידום גירושם של הקומוניסטים מאמריקה. ב-1919 התפטר דייוויס מכהונתו כראש העיר והתמודד בהצלחה בבחירות למשרת מושל אוהיו.
קליפורד אלכסנדר
קליפורד לאופולד אלכסנדר הבן (באנגלית: Clifford Leopold Alexander Jr.; 21 בספטמבר 1933 – 3 ביולי 2022) היה עורך דין, איש עסקים ופקיד ממשל אמריקאי מניו יורק. הוא היה האפרו-אמריקאי הראשון שכיהן כמזכיר הצבא של ארצות הברית.
ביוגרפיה
קליפורד אלכסנדר נולד בניו יורק לקליפורד לאופולד אלכסנדר האב. הוא למד בבית הספר פילדסטון שבניו יורק. ב-1955 הוא סיים את לימודיו בקולג' של אוניברסיטת הרווארד וב-1958 הוא סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ייל. עם סיום לימודיו הוא התגייס למשמר הלאומי של מדינת ניו יורק ושירת לזמן קצר בגדוד התותחנים ה-369 בפורט דיקס, ניו ג'רזי.
ב-1959 נשא אלכסנדר לאישה את אדל לוגן. אדל הייתה לפרופסור באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון לאחר שסיימה את לימודי הדוקטורט שלה בהיסטוריה והתמחתה בהיסטוריה אפרו-אמריקאית. לשניים נולדו בת, אליזבת, ובן, מארק.
לאחר שהתקבל ללשכת עורכי הדין, שימש אלכסנדר כעוזר פרקליט המחוז של מחוז ניו יורק בין השנים 1959–1961. הוא היה למנהל של מיזם השימור של שכונת מנהטנוויל-המילטון גרנג'. לאחר מכן הוא שימש כמנהל של מיזם ההזדמנויות לנוער של הארלם. במקביל הוא עסק בעריכת דין בניו יורק.
לאחר בחירתו של הנשיא הרפובליקני ריצ'רד ניקסון הוא עזב את עבודתו בממשל הפדרלי ועסק בעריכת דין במשרד עורכי הדין הוושינגטוני "ארנולד ופורטר" בין השנים 1969–1975. בין השנים 1972–1976 הוא שימש כפרשן חדשות בטלוויזיה. בשנים 1973–1974 הוא לימד כפרופסור למשפטים באוניברסיטת הרווארד. ב-1974 הוא התמודד ללא הצלחה על תפקיד ראש עיריית וושינגטון. הוא שב לעיסוקו במשפטים וב-1975 הוא היה לשותף במשרד עורכי הדין "ליפפרט, ברנרד, מקפרסון והנד".
עם היבחרו של ג'ימי קרטר לנשיאות, שב אלכסנדר לשירות הממשלתי ובמשך כל תקופת נשיאותו של קרטר, בין השנים 1977–1981, הוא כיהן כמזכיר הצבא של ארצות הברית. הוא היה האפרו-אמריקאי הראשון שכיהן בתפקיד זה. במהלך כהונתו בתפקיד הוא התרכז בשיפור צבא המתנדבים, הוא שם דגש על תוכניות לשיפור המקצועיות ועל מתן חוזים לעסקים בבעלות מיעוטים כדי לקיים את המחויבות הפדרלית לעודד גיוון.
ב-1981 הקים אלכסנדר את חברת הייעוץ "אכסנדר ושות'". בנוסף הוא שימש כחבר דירקטוריון בכמה תאגידים ארציים והיה חבר במועצת הנגידים של הבורסה לניירות ערך בניו יורק.
בראשית המאה ה-21 בלט אלכסנדר בהתנגדותו למדיניות אל תשאל, אל תספר, שהוא קרא לביטולה על ידי הקונגרס.
משפחתו
בתו אליזבת אלכסנדר היא משוררת שהייתה פרופסור לאנגלית באוניברסיטת ייל. היא התבקשה לכתוב ולקרוא שיר עבור טקס ההשבעה של נשיא ארצות הברית, ברק אובמה. בנו, מארק אלכסנדר הוא דקאן בית הספר למשפטים של אוניברסיטת וילנובה שבפנסילבניה. הוא גם שימש כיועץ פוליטי למסעות הבחירות של ביל בראדלי, טד קנדי והנשיא אובמה.
קליפורד אלכסנדר נפטר ב-3 ביולי 2022.
Duet (אלבום של צ'יק קוריאה וגרי ברטון)
Duet (בעברית: דואט) הוא אלבומם המשותף השני של הפסנתרן צ'יק קוריאה והוויברופוניסט גארי ברטון, לאחר Crystal Silence משנת 1972. האלבום הוקלט בשנת 1978 ויצא שנה מאוחר יותר על ידי חברת התקליטים ECM.
ביקורות
המבקר סקוט ינאו מאתר Allmusic העניק לאלבום 4 כוכבים מתוך 5, באמרו "סט עדין זה מוצא את ברטון וקוריאה מעוררי השראה זה לזה באמצעות אלתור מלודי וספונטני מאוד. כדאי להקשיב היטב". האלבום זכה להצלחה ניכרת, והגיע למקום ה-14 במצעד אלבומי הג'אז של בילבורד. במגזין All About Jazz האמריקני נכתב על האלבום כי "דואט משקף הרבה מהניסויים הקומפוזיציוניים של קוריאה עם הפרויקטים האחרים שלו, אך כתמיד, הפסנתרן מצא דרכים לפשט את המוזיקה מבחינה אינסטרומנטלית, אך עם זאת ובאופן פרדוקסלי הצליח לעסוק ברמה מורכבת יותר, בצמד שלו עם ברטון".
וולטר סידני אדמס
וולטר סידני אדמס (באנגלית: Walter Sydney Adams; 20 בדצמבר 1876 - 11 במאי 1956) היה אסטרונום אמריקאי.
חייו ועבודתו
אדמס נולד באנטיוכיה שבטורקיה ללוסיאן הארפר אדמס וננסי דורנס פרנסיס אדמס, שהיו בשליחות מיסיונרית. הם חזרו לארצות הברית בשנת 1885. הוא סיים את לימודיו בדרטמות' קולג' שבניו המפשייר בשנת 1898 ולאחר מכן המשיך את לימודיו בשיקגו ובגרמניה. אחרי שחזר לארצות הברית, הוא החל את עבודתו באסטרונומיה, שהגיעה לשיאה כשהפך למנהל מצפה הכוכבים הר וילסון שבקליפורניה.
תחומו העיקרי היה חקר הספקטרוסקופיה האסטרונומית. הוא עבד על ספקטרוסקופיה סולארית, והוא אחד המגלים של היחס בין האינטנסיביות היחסית של קווים ספקטרליים מסוימים לבין הבהירות המוחלטת של כוכב. הוא הצליח להוכיח שאפשר להשתמש בספקטרום כדי לקבוע האם כוכב מסוים הוא ענק או ננס. בשנת 1915 החל לחקור את הכוכב המשני במערכת הכוכבים הכפולה של סיריוס. הוא גילה שלמרות גודלו הזעיר של אותו כוכב, אשר קצת יותר גדול מכדור הארץ, פני השטח של כוכב זה היו בהירים יותר מבחינת יחידת שטח מהשמש שלנו, מסתו של כוכב זעיר זה הייתה כמסת השמש. כוכב מסוג זה נודע מאוחר יותר כננס לבן. יחד עם תאודור דונהאם, הוא גילה את נוכחותו החזקה של פחמן דו-חמצני בספקטרום התת-אדום בכוכב הלכת נוגה.
בין היתר גילה אדמס בשנת 1912 את מיקומו המדויק של הכוכב העתיק ביותר הידוע לבני האדם, כוכב HD 140283.
אדמס נפטר בגיל 79 בפסדינה שבקליפורניה, ארצות הברית.
בקטריוציט
בקטריוציט, הידוע גם כמיצטוציט, הוא אדיפוציט בעל התאמות מיוחדות הנמצא בחלק מקבוצות החרקים כגון זבובי הצה צה, כנימות העלה, ותיקן גרמני. תאים אלו מכילים חיידק אנדוסימביונטי כגון Buchnera, אשר מספקים חומצות אמינו הכרחיות וכימיקלים נוספים לפונדקאי שלהם, שאחרת לא היו יכולים לקבל. בקטריוציטים עשויים להתאסף בצבר דמוי איבר, הקרוי בקטריום. בקטריוציטים מועברים בתורשה מהאם אל הצאצא, כחלק מכלל האנדוסימביונטים המועברים לצאצאיה.
במקרים אחדים הבקטריה מועברת דרך הביצים, כמו ב-Buchnera, ואילו במקרים אחרים הם מועברים דרך חומר חלבי שהעוברים המתפתחים ניזונים ממנו, כגון ב-Wigglesworthia.
צורת החיים של בקטריוציטים (דוגמת כנימות העלה) יכולה להיות גם אנדוסימביונטים אובליגטורים.
ורפיי (גארון עילית)
ורפיי (בצרפתית: Verfeil; הגייה צרפתית:​ vɛʁfɛj), היא קומונה (מועצה מקומית) חקלאית, צרפתית. הקומונה ממוקמת בצד הצפון מזרחי של מחוז גארון עילית שבחבל אוקסיטניה, בדרום צרפת ובאזור ההשפעה של העיר טולוז. נכון לשנת 2020 חיו בוורפיי 3,727 תושבים. צפיפות האוכלוסייה מאוד נמוכה ונכון לשנת 2020 עמדה על 90 תושבים לקילומטר מרובע.
במרכז הקומונה, בחלק האורבני שלה, נמצאים חמישה מבנים שהוכרזו כמבנים מוגנים וכאתרי המורשת האדריכלית של הקומונה. מצודת ורפיי, מבצר ואבאיס, טחנת נאגאסה, כנסיית סן-בליז, וכנסיית סן-סרנין.
הסמל והשם
הסמל של ורפיי, הוא ארז'ן, מגן מוכסף, עם ציור של עץ תאנה בעל עלים ירוקים בראש גבעה ירוקה.
שם היישוב/הקומונה השתנה לאורך ההיסטוריה. בשנת 1137 היישוב נקרא Verful 137; בשנת 1162 היישוב נקרא Verdfel; ובשנת 1390 הוא נקרא Verfuelh.
השם Verfeil זוהי צורה טופונימית הנגזרת מהטופוגרפיה והטבע המקומי, מימי הביניים. בצרפת קיימת קומונה קטנה יותר נוספת, בעלה שם זהה Verfeil (במחוז טארן וגארון), משנת 1272 שנקראה Viridifolio.
התקופה העתיקה
מתקופת הברזל ועד האימפריה הרומית האזור היה מיושב על ידי קלטים שהגיעו מצפון אירופה. בתקופה הרומית נבנו באזור יישובי קבע והייתה בו פעילות נרחבת.
ימי הביניים
בסביבות המאה ה-8, במקום שבו ניצבת טירת ורפיי, היה מתחם שאכלס לוחמים, בני משפחותיהם ובעלי החיים שלהם. בהמשך נבנה המבצר. איכרים ואומנים שבקשו את הגנת לוחמי המבצר התיישבו למרגלותיו ובנו את בתיהם ומשקיהם. כשהכפר גדל הוקמה בו כנסייה. "אבירי ורפיי" היו למעשה שודדים, ששדדו ובוזזו את השיירות שהיו בדרך לטולוז. היו גם אבירים שהגנו על השיירות תמורת כופר.
ויכוחים ומלחמות דת
משנת 1000 בערך ועד אמצע המאה ה-13, ורפיי הייתה מרכז חשוב של הקתריזם. בשנת 1145, ברנאר מקלרבו הטיף נגד כפירה בוורפיי. הוא נשלח משם ללא שימוע הולם על ידי הסניורים. יש שאומרים שהוא קילל את העיר במילים Viridefolium, desiccet te Deus! ("ורפיי, שאלוהים ייבש אותך!" ). התאוששותה של קומונה תוארכה על ידי המאמינים לתקופת מסע הצלב האלביגנזי (בין 1209 ל-1229), כאשר סיימון דה מונפורט, הרוזן החמישי מלסטר נתן אותה לבישוף פולק דה טולוז.
ב-1206, נערך ויכוח קתולי-קתרי חשוב בוורפיי. הצד הקתולי הונהג על ידי דייגו דה אסבו, הבישוף של אוסמה, שנתמך על ידי דומיניקוס הקדוש לעתיד; בין הקתרים היו פונס ג'ורדה וארנו ערופאת (Arnaud Arrufat).
תושבי ורפיי תמכו בפרוטסטנטיות שהתבססה באזור במאה ה-16: במאי 1562 יצא צבא של שישים Verfeillois (כינוי של תושבי ורפיי, הקיים גם בימינו) דתיים לתגבר את הפרוטסטנטים של טולוז שלחמו בעיר. צעדים זהירים שנקטו הקונסולים מוורפיי, פייסו בהדרגה את להט המלחמה והשקט חזר לעיר.
המהפכה הצרפתית
לפני המהפכה הצרפתית (1789-1799) אזור ורפיי היה שקט ורגוע, ברמה חומרית ודתית. כשהחלה המהפכה עשירי העיירה נמלטו מהאזור והשאירו את כל רכושם והסחורות שלהם במקום. כולל את הנכס החשוב ביותר את הטירה. הטירה ניצלה, היא לא נשרפה ולא נהרסה אף על פי שהיו כמה רוכשים פוטנציאלים שרצו לקנות ולשרוף אותה. אנטואן מארי בפטיסטאט, שהיה בורגני תושב ורפיי, זכה בקניית הטירה וסירב להרסה. המהפכה עוררה גם בלבול אצל אנשי הדת והכמרים שהעדיפו לעזוב את האזור כדי לא להיכנע להמון. הגל האנטי-דתי לא דילג על ורפיי וההמון החל בהרס הכנסיות. עם זאת, ההרס נעשה באיטיות ובחוסר רצון. כך יצא שכנסיית סן-סרנין-דה-ראיס בוורפיי נפגעה רק במעט. מצד שני, שתי כנסיות אחרות על הדרך למונפיטול נהרסו עד היסוד.
מלחמת העולם השנייה
במאה ה-20, מלחמת העולם השנייה הייתה האירוע המשמעותי ביותר בהיסטוריה של ורפיי. חקלאים רבים תושבי האזור גויסו לצבא, נלכדו על ידי הגרמנים ונותרו אסירים בגרמניה. ללא החקלאים, החיים בוורפיי היו קשים לכולם. אבל בזכות עבודתן של הנשים ועובדת הפליטים שהגיעו לאזור החקלאי של ורפיי, חומרת אספקה המזון, הייתה מופחתת ביחס לאזורים אחרים של צרפת. בעיה לא פחותה שחוותה ורפיי הייתה בעיית הפליטים שהגיעו מבלגיה ב-1940 יחד עם פליטים צרפתים שהגיעו מצפון צרפת. ב-1942 הצבא הגרמני פלש לדרום צרפת, לאזור צרפת החופשית בזמן שוורפיי קלטה משפחות יהודיות או רק את ילדיהם כדי להגן עליהם מפני מעצר על ידי המיליציה של וישי או הגסטפו. באביב 1944, מחשש מהפצצות האוויריות הגרמניות, היו אלה תושבי טולוז שהגיעו במספרים גדולים לאזור ורפיי כדי למצוא מקלט.
המיקום
ורפיי נמצאת בצד הצפון מזרחי של מחוז גארון עילית שבחבל אוקסיטניה, בדרום צרפת. היא נמצאת במרחק 19 קילומטרים כמעוף העורב (בקו ישר) מצפון מזרח לעיר טולוז בירת המחוז ובמרחק 16 קילומטרים מדרום מזרח לקומונה Pechbonnieu. ורפיי גובלת עם 11 רשויות מוניציפליות נוספות. שטח ורפיי כ-42 קילומטרים רבועים. הנקודה הנמוכה ביותר נמצאת בגובה 146 מטר מעל גובה פני הים והנקודה הגבוהה ביותר נמצאת בגובה 273 מטרים מעל גובה פני הים. ורפיי נמצאת באגן הניקוז של הנהר גארון.
אוכלוסייה
משנת 1793 התבצעו בוורפיי מפקדי אוכלוסין. מפקד האוכלוסין האחרון התקיים בשנת 2020 באותה שנה התגוררו בוורפיי 3,727 תושבים, זו עלייה של 8.22% לעומת מספר התושבים בשנת 2014. בין השנים 2015–2020 קצב גידול האוכלוסייה עמד על 1.3% בלבד. התפלגות האוכלוסייה לפי גברים ונשים היא: 51.2% נשים ו-48.8% גברים; התפלגות האוכלוסייה לפי גילאים היא: 24.4% עד גיל 17, בין הגילאים 18–64 עומד על 58.6% ומעל גיל 65 16.9%. צפיפות האוכלוסייה לשנת 2020: 90.4 תושבים לקילומטר מרובע.
חינוך ותרבות
בוורפיי ישנם שני בתי ספר ומכללה. בית ספר ציבורי החל מגן ילדים ועד כיתה ה' (CM2), ובית ספר פרטי נוסף Sainte-Thérèse גם הוא החל מגן ילדים ועד כיתה ה'. תלמידי המכללה (קולג' ז'אן-גיי), לאחר השנה השלישית, ממשיכים את הלימודים בטולוז או בעיירה לאבאור.
תרבות פנאי
במסגרת תרבות הפנאי קיים בוורפיי בית הספר לריקוד Fever Dance המלמד רוק, סלסה, קאנטרי, זומבה, ריקוד מודרני, טנגו ארגנטינאי, היפ הופ, ריקודים סלוניים. עמותת Parta'Jeu 65 מקדמת משחקים ופנאי בהם גם ערבי משחקים למבוגרים ומשפחה, פעילויות כיף ועוד. המועצה המקומית מנהלת ומפעילה ספריית צעצועים אסוציאטיביים.
ספורט
בוורפיי ישנם מועדוני ספורט רבים: כדורסל, טניס, כדורגל, שיט ורוגבי. כמו גם בריכת שחייה עירונית. מועדון הטניס מקיים תחרויות רבות במהלך השנה, ומארגן טורניר טניס פתוח למבוגרים וילדים, בשבוע האחרון של אוגוסט למשך 15 ימים. מועדון השייט המקומי הוא אחד הגדולים באזור.
הכנסות
בשנת 2018 על פי נתוני המועצה המקומית שפורסמו בספטמבר 2021, בוורפיי היו 1,425 משקי בית המשלמים מיסים, הכוללים 3,641 נפשות. ההכנסה החציונית הפנויה ליחידת צריכה היא 24,880€. 58% ממשקי הבית מחויבים בתשלום מיסים.
תעסוקה
בשל העובדה שהקומונה היא חלק מאזור ההשפעה של טולוז, לפחות 15% מהתושבים בני גיל העבודה עובדים בעיר הגדולה. בשנה 2018 עבדו בעיר ב-817 מתושבי ורפיי, לעומת 706 ב-2013 ו-654 ב-2008. אחוז התושבים בני גיל העבודה המועסקים מחוץ לוורפיי עמד על 62.3%.
מתוך 1,658 התושבים המועסקים, 336 עובדים ברשות המקומית, שהם 20% מכוח העבודה המקומי. 86.8% מגיעים לעבודה ברכבי 4 גלגלים פרטיים או של המעסיקים ו-5.7% מגיעים לעבודה בתחבורה ציבורית, 3.7% מגיעים לעבודה ברכב דו גלגלי או ברגל.
מגזרי פעילות בלתי חקלאית
בוורפיי קיימים 348 עסקים שאינם חקלאיים, (נכון ל-31 בדצמבר 2019), בתחומים הבאים:
ייצור, כרייה ותעשיות אחרות, בנייה, מסחר סיטוני וקמעוני, הובלה, לינה והסעדה, מידע ותקשורת, פעילות פיננסית וביטוח, פעילות נדל"ן, פעילות מקצועית, מדעית וטכנית, פעילויות אדמיניסטרטיביות תומכות, מנהל ציבורי, חינוך, בריאות בני אדם ופעילות חברתית, פעילויות שירות אחרות. תחום המסחר הסיטונאי והקמעונאי, התחבורה, האירוח וההסעדה הם השולטים בוורפיי. תחומים אלה מהווים 26.1% מסך העסקים בוורפיי (91 מתוך 348 חברות).
חקלאות
ורפיי מהווה אזור חקלאי קטן יחסית באזור הצפון-מזרחי של מחוז גארון-עילית, שגבעותיו נושאות בעיקר יבולים גדולים של חיטה, דורום וחמניות. בשנת 2020, נמשכה האוריינטציה הטכנית והכלכלית של החקלאי ורפיי לגידול גידולי שדה אלה (למעט זרעי שמן וחלבון).
מספר המשקים הפעילים בוורפיי, ירד מ-94 מאז המפקד החקלאי בשנת 1988 ל-58 בשנת 2000, לאחר מכן ל-47 בשנת 2010 ולבסוף ל-50 בשנת 2020, ירידה של 47% ב-32 שנים. אותו שינוי נצפה גם ברמת המחוז שאיבד 57% ממשקיו בתקופה זו. גם השטח החקלאי המעובד בוורפיי, ירד מ-3,295 דונם בשנת 1988 ל-2,533 דונם בשנת 2020. במקביל, גדל השטח החקלאי הממוצע למשק, מ-35 ל-51 דונם.
בשנת 2018 השימוש בקרקע של קומונת ורפיי היה כדלקמן: שטחי עיבוד (83.4%), שטחים חקלאיים הטרוגניים (10.1%), שטחים עירוניים (3.7%), שטחי גידול רב שנתיים (1.6%), מקווי מים ונחלים (1%), יערות (0.3%). בשנת 1990 השימוש בקרקע למטרות חקלאות עמד על 96.8%.
אסונות טבע
שטחה של קומונת ורפיי פגיע לאסונות טבע שונות: סערות, סערות שלגים, קור קיצוני, גלי חום או בצורת, שיטפונות ורעידות אדמה. חלקים מסוימים של השטח המוניציפלי צפויים לסכנת הצפה עקב הצפת מקווי המים, במיוחד נחל דאגור ונחל לארגו. העיירה הוכרה כאזור אסון טבע בגין נזקים שנגרמו משיטפונות ומפולות בוץ שהתרחשו בשנים 1982, 1988, 1991, 1992, 1993, 1999, 2000, 2009 ו-2018. כמו כן, ורפיי הוכרה כאזור של אסון טבע בגין נזקים שנגרמו מבצורת בשנים 1989, 1991, 1996, 1998, 2003, 2011 ו-2017.
מדליית השירות הכללי (2008)
מדליית השירות הכללי 2008 (באנגלית: General Service Medal בר"ת: 2008 GSM) היא מדליית מערכה אשר מוענקת למשרתים בכוחות המזוינים של בריטניה על השתתפות במערכות ומבצעים קטנים סביב העולם החל משנת 2008. בשונה ממדליית השירות הכללי (1962) אותו הוא החליף, אבזמי המערכה שנוספים למדליה מתייחסים לאזור גאוגרפי ולא למערכה מסוימת.
תיאור
המדליה מורכבת מדיסק עשוי כסף בקוטר 36 מ"מ. בחלקה הקידמי מוצבת דמותה של המלכה אליזבת', בטבעת סביבה נכתב בראשי תיבות תוארה המלכותי המלא; 'ELIZABETH II DEI GRATIA REGINA F D' (אליבת' השנייה, בחסד אלוהים, מגנת האמונה).
מצידה השני בתוארת דמותה של בריטניה אוחזת קלשון ומאחוריה אריה. מתחת לבריטניה נכתב למען שירות מערכה 'FOR CAMPAIGN SERVICE', כאשר מסביב מוצגים זרי עלי אלון המעטרים את האיור המרכזי.
המדליה תלויה מסרט המורכב מפסים ירוקים וסגולים לסירוגין, עם פס ירוק עבה במרכז. תצורה זו נהוגה גם באות העיטור (גרסה מוקטנת של העיטור אשר נענדת באירועים לא פורמליים).
אבזמים
המדליה כוללת שישה אבזמים לציון פעולות ומערכות שונות שניתנו לענידה על סרט העיטור. בשונה ממדליות שירות קודמות, כל אבזם מציין אזור גאוגרפי במקום שם של מערכה ספציפית.
הקורפוס ה-21 (בריטניה)
הקורפוס ה-21 של הצבא הבריטי היה קורפוס בריטי, אשר השתתף במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה
ב-27 ביוני 1917 החליף גנרל אדמונד אלנבי את גנרל ארצ'יבלד מארי בפיקוד על חיל המשלוח המצרי, ובמסגרת רענון הכוח פורקו "הכוח המזרחי" ו"שדרת המדבר" ובמקומם הוקמו 3 קורפוסים: פיליפ צ'טווד מונה למפקד הקורפוס ה-20, הנרי שובל מונה למפקד "קורפוס המדבר הרכוב" ואדוארד באלפין מונה למפקד הקורפוס ה-21. כמפקד הקורפוס הוביל באלפין את הקורפוס לסדרת קרבות כנגד הטורקים:
במערכה על באר שבע
במהלך המערכה על באר שבע ומרדף פלשת ועד להתייצבות לאורך קו שתי העוג'ות היה הרכב הקורפוס כדלקמן:
במערכת מגידו וצפון ארץ ישראל
במהלך המערכה על מגידו וכיבוש צפון הארץ היה הרכב הקורפוס כדלקמן:
יאבירו
יַבִּירוּ (שם מדעי: Jabiru mycteria) היא סוג ומין יחיד של עוף במשפחת החסידתיים. היאבירו הוא עוף גדול ומסיבי ומעדיף לנוע על הקרקע מאשר לעוף. היא נפוצה ממקסיקו עד ארגנטינה וחיה בביצות ויערות הגשם של אמריקה הדרומית ושל אמריקה המרכזית.
היאבירו קיבלה את שמה מהשפה הדרום-אמריקאית טופי-גוארני ופירושה: "מנופחת הצוואר", זאת עקב הבליטה הכדורית הגדולה שבצווארה.
זוהי חסידה גדולה ואחת מהגדולות שבבני משפחתה וכן העוף הגבוה באמריקה הדרומית, שני רק לננדו המצוי ולעיתים מגיע אליו. היא מגיעה לגובה 120-140 ס"מ.
במוטת כנפיה שעומדות על 2.3-2.8 מ' היא שנייה באורכם ביבשת, לאחר קונדור האנדים (וכן אחרי והמינים אלבטרוס נודד ואלבטרוס מלכותי הנודדים לאורך חופי אמריקה הדרומית). משקלה מגיע ל-4.3-9 ק"ג.
היא חיה בביצות, יערות גשם לחים וגדות אגמים ונהרות ומחכה בדריכות לכל טרף קטן שהיא יכולה לתפוס במקורה הענקי. היא ניזונה גם מנבלות ומחטיפת מזון לעופות מים אחרות.
Broken Bones
Broken Bones (בעברית: עצמות שבורות) הוא סינגל של להקת היורודאנס הקנדית,. הסינגל יצא בנובמבר 1997 כסינגל הראשון מתוך האלבום .
השיר הגיע לפסגה של מצעד שירים לריקודים הקנדי ולמקום ה-6 במצעד הקנדי במרץ 1998, הוא זכה רק למקום ה-24 במצעד הקנדי הרשמי. למרות זאת הוא זכה בפרס וידאו של השנה בקנדה. מחוץ לקנדה הוא הגיע למצעדי הפזמונים באוסטרליה ובבריטניה.
עימוד סטפנוס
עימוד סטפנוס היא מערכת של התייחסות וארגון המשמשת במהדורות ובתרגומים מודרניים של אפלטון (כמו גם של כתבי פלוטארכוס) המבוססת על מהדורת שלושת הכרכים של יצירותיו השלמות של אפלטון שתורגמה על ידי ז'ואן סרנוס (ז'אן דה סרס ) משנת 1578 אשר נקראת על שם המוציא לאור שלה הנריקוס סטפנוס (אנרי אסטיאן ) בז'נבה.
עימוד בקר הוא השיטה המקבילה ליצירותיו של אריסטו, ומספור דילס-קרנץ הוא השיטה המקבילה לפילוסופיה קדם-סוקרטית.
סקירה כללית
במקרה של יצירותיו של אפלטון, עימוד סטפנוס מחלק תחילה את היצירות למספרים שהם מספרי העמודים של כל אחד משלושת הכרכים של מהדורת סטפנוס, וכל עמוד ומספר עמוד כאלה מחולקים בחלוקה פנימית נוספת לחלקים המסומנים באותיות המתאימים לתרגום מקביל ביוונית או בלטינית. קטעים בעמוד נתון, הם לרוב e, d, c, b ,a (אם כי קיימים יוצאי דופן). מערכת זו משמשת במחקר מודרני כדי לצטט את אפלטון ולהפנות לכתביו.
לדוגמה, " Symposium 172a" מציין את הדיאלוג המשתה, עמוד סטפנוס 172 (הכרך הוא כרך 3), קטע a. כדי למנוע אי בהירות בסכימה זו, יש לצטט את היצירה האפלטונית או את מספר הכרך. ללא ציון הדיאלוג הפנייה ל"עמוד 50" יכולה להתייחס "עמוד 50" בכל אחד משלושת הכרכים של סטפנוס. ציטוטים ספציפיים יותר עשויים להוסיף מספרי שורות, למשל Symposium 209a5–9, אבל אלה מתייחסים בדרך כלל לשורות ב-Oxford Classical Texts של ג'ון ברנט, ולא לחלוקות השורות של הנריקוס סטפנוס.
ניתן להצביע על כמה "מוזרויות" בשיטת מספור העמודים של סטפנוס. ראשית, האורך של כל עמוד וכל פסקה יכול להשתנות אם מופיעה פרשנות נוספת בעמוד של מהדורת 1578. לפיכך עמודי סטפנוס אינם כולם באורך שווה. בחלק מהעמודים אין את כל הפסקאות a עד e. בנוסף לכך, ישנם גם פערים ברצף מספרי העמודים של סטפנוס בשני הדיאלוגים הארוכים ביותר של אפלטון, שהם הפוליטיאה ו-החוקים אשר כל אחד מהם מחולק ל"ספרים". הסיבה היא שהעורכים הוסיפו מבואות נפרדות לכל "ספר" של יצירות ארוכות אלו, ולפיכך מספרי העמודים של במבואות אלו אינם משמשים להתייחסות לעמודים בדיאלוגים של אפלטון.
הדיאלוג הפסאודו-אפלטוני Halcyon נכלל בקורפוס של יצירותיו של לוקיאנוס מסטמוסאטה ואין לו מספרי סטפנוס.
מספרי סטפנוס
בטבלה הבאה נכללים כתבי אפלטון וכתבים שהיום נחשבים לפסאדו-אפלטוניים. כתבים מסומנים ב-(?) אם ישנה מחלוקת בין החוקרים על היותם מחוברים בידי אפלטון. כתבים מסומנים ב- (×) אם רוב החוקרים מסכימים על כך שלא נכתבו על ידי אפלטון.
למבורגיני אסטריון
מנכ"ל למבורגיני סטפן וינקלמן אמר על האסטריון כי "מדובר יותר במכונית שיוט יוקרתית ליום יום יותר מאשר מכונית המחוות להציע ביצועי מסלול אולטימטיביים".
מפרט טכני
היא כוללת מערכת הנעה היברידית פלאג-אין המשלבת בין מנוע בנזין V10 צילינדרים בנפח 5.2 ליטר המספק 610 כ"ס ומומנט מרבי של 57.0 קג"מ עם שלושה מנועים חשמליים המספקים 300 כ"ס, יחד ארבעת המנועים יוצרים מערכת הנעה המספקת 910 כ"ס. סוללת ליתיום-יון המאפשרת טווח נסיעה חשמלי של 50 ק"מ עד למהירות של 125 קמ"ש. תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שבעה הילוכים. התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש אורכת 3.0 שניות והמהירות המרבית עומדת על 320 קמ"ש. צריכת הדלק המשולבת עומדת על 23.8 ק"מ לליטר.
תמר יסעור
תמר יסעור (נולדה ב-24 באוגוסט 1965) היא מנהלת ודירקטורית ישראלית. שימשה כסמנכ"לית בכירה וראש החטיבה לבנקאות דיגיטלית בבנק לאומי וכמנכ"לית לאומי קארד. מכהנת כיו"ר ישראכרט החל מדצמבר 2020.
ביוגרפיה
תמר יסעור גדלה בהרצליה. למדה ב"תיכון הראשונים" בעיר. היא בעלת תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים (סיימה ב-1988) ותואר שני במנהל עסקים, עם התמחות בשיווק (1990). שני תאריה הם מהאוניברסיטה העברית.
בין השנים 1991–1994 שימשה מנכ"לית "כל העיר". בשנים 1994–1999 הייתה שותפה במשרד לייעוץ אסטרטגי AMC.
ב-2001 מונתה לסמנכ"לית לקוחות ותכנון אסטרטגי במשרד הפרסום פוגל-אוגלבי ובשנים 2005–2007 כיהנה כמנכ"לית המשרד.
בין השנים 2007–2009 הייתה מנהלת מערך השיווק בבנק לאומי, ובשנתיים שלאחריהן שימשה ראש חטיבת השיווק בבנק. בתפקיד זה הובילה את מיתוג הבנק כ"לאומי דיגיטל".
בשנים 2011–2012 כיהנה כמנכ"לית לאומי קארד, ובין השנים 2013–2015 שימשה כראש חטיבת הבנקאות בבנק לאומי. בין השנים 2013–2018 כיהנה כיושבת ראש דירקטוריון לאומי קארד.
בינואר 2016 החלה יסעור לנהל את חטיבת הבנקאות הדיגיטלית בבנק לאומי, אותה הקימה. הייתה אחראית על הקמת ותפעול הבנק הדיגיטלי "פפר", שהושק רשמית ביולי 2017, וכן על תחום השיווק, הפיתוח העסקי, החדשנות והשימוש ב-Big Data. במרץ 2019 הודיעה על עזיבתה את הבנק. יסעור שימשה מאז כדירקטורית חיצונית בבית ההשקעות מיטב דש.
ספריית ג'ורג' פיבודי
ספריית ג'ורג' פיבודי (באנגלית: George Peabody Library) שנודעה בעבר כספריית מכון פיבודי (באנגלית: Library of the Peabody Institute) היא ספריית מחקר של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס. הספרייה מתמקדת בספרים מהמאה ה-19 בשלל נושאים.
הספרייה ממוקמת בקמפוס פיבודי שבמערב שכונת מאונט ורנון בבולטימור, מרילנד, מול אנדרטת וושינגטון.
אשר לב
אשר לב (גם: אשר לב ולרשטיין, נולד ב-1754 במינסק; נפטר ב-23 ביולי 1837 בקרלסרוהה) היה רב ראשי בדוכסות הגדולה באדן, ובנו של רבי אריה ליב גינצבורג (בעל "שאגת אריה").
ביוגרפיה
למד אצל הרב מאיר זייא במיץ.
רבנות
בשנת 1783, לאחר שנסמך לרבנות, התקבל לכהן ברבנות העיר נידרוורן שליד שוויינפורט, שם נשא לאישה את גיטל, בתו של "יהודי החצר" שמואל וולף. הוא ירש את חמיו כרב המדינה של אבירות וירצבורג. כעבור שנתיים עבר לוולרשטיין בבוואריה והתקבל שם כרב המדינה. בשנת 1809 נקרא לכהן כרב המדינה בקרלסרוהה. הוא דחה הצעות דומות שקיבל ממץ ומפריז. בנוסף לידע הרב שלו בתלמוד, הוא היה בקיא גם בספרות גרמנית, צרפתית ואיטלקית. הוא נחשב לאורתודוקסי למהדרין, אך עם זאת בעל "ראש פתוח".
כ-200 תלמידים למדו בישיבתו בקרלסרוהה, ביניהם יעקב אטלינגר. תלמידים בולטים נוספים כללו את אברהם י. אדלר (וורמס), יעקב אוירבך, משה בלוך, ליב בודנהיימר, ליב אטלינגר, אייזיק פרידברג, יעקב לוונשטיין, משה פראגר , יהודה ליב שוט , אליאס ובנימין ווילשטטר, ובנו אברהם , שנולד לו מנישואיו לגיטל.
רובם של כתביו הרבים לא שרדו, למשל שו"ת קול שחל.
בנישואיו השניים נישא לשרה וורמס מסארלואי, אלמנתו של הרב הראשי של מיינץ שמואל וולף לוי (1751–1813). היא נפטרה בגיסן ב-1854.
הרב לב קבור בבית הקברות היהודי ב-Kriegsstrasse בקרלסרוהה.
קונרד הראשון, רוזן אולדנבורג
קונרד הראשון, רוזן אולדנבורג (בגרמנית: Konrad I. von Oldenburg; מת ב-1347) היה הרוזן של אולדנבורג מ-1344 עד 1347. הוא ירש את אחיו, יוהאן השלישי, רוזן אולדנבורג.
ביוגרפיה
קונרד נולד ב-1313 והיה בנם של יוהאן השני, רוזן אולדנבורג והדוויגה מדיפהולץ. משנת 1324 הוא שלט יחד עם אחיו למחצה הבכור יוהאן השלישי, רוזן אולדנבורג. לאחר מותו של אחיו ב-1342 הוא שלט לבדו, ומ-1345 שלט יחד עם אחיינו יוהאן הרביעי, רוזן אולדנבורג. ב-6 בינואר 1345, שני הרוזנים של העיר אולדנבורג העניקו זכויות עירוניות לברמן כדי להפוך את אולדנבורג לאטרקטיבית יותר כשוק לזרים. סוחרים וכאלה כדי לחזק את הבסיס הכלכלי של הרוזנות הקטנה באמצעות הכנסות גבוהות יותר ממכס. קונרד הראשון שמר את חירותה של העיר בגבולות צרים על ידי מדיניות שבה ברית עם ערים אחרות נאסרה במפורש. למרות פריבילגיה זו של חופש, אולדנבורג נשארה משולבת היטב ברשות הריבונית.
משפחתו
קונרד נישא לאינגבורג מהולשטיין, בתו של גרהרד הרביעי, רוזן הולשטיין-פלן. נולדו להם ארבעה ילדים:
פידס
פידס – הברית האזרחית ההונגרית (בהונגרית: Fidesz – Magyar Polgári Szövetség), או בקיצור פידס, היא מפלגת ימין שמרנית בהונגריה. זוהי המפלגה הגדולה ביותר בהונגריה, ומחזיקה בשלטון מאז שנת 2010. שמה המקורי "פידס" הוא קיצור של "Fiatal Demokraták Szövetsége - "ברית הצעירים הדמוקרטים". בשנת 1995 הוסיפה המפלגה לשמה הקודם את השם (Magyar Polgári Párt) - המפלגה האזרחית ההונגרית. החל משנת 2003 היא הפכה ל"פידס - הברית האזרחית ההונגרית".
היסטוריה
המפלגה נוסדה כארגון אנטי-קומוניסטי בשנת 1988, בעיקר על ידי סטודנטים שנפגשו בקבוצות חשאיות. היא התחזקה במהלך השנים, עד שעלתה לשלטון בבחירות שנערכו בשנת 1998. בשנת 2002 הפסידה בבחירות למפלגה הסוציאליסטית. משנת 2006 מפלגת העם הנוצרית רצה במשותף עם פידס ומהווה למעשה מפלגת לוויין שלה.
בבחירות בשנת 2022 ניצחה המפלגה בראשות ויקטור אורבן, עם 54.18% מהקולות, וקיבלה את נתח הקולות הגבוה ביותר של כל מפלגה מאז נפילת הקומוניזם ב-1989.
Russia Beyond
Russia Beyond הוא פרסום רב לשוני בבעלות חברת רוסיה היום, סוכנות חדשות ממשלתית ברוסיה, המציעה חדשות, הערות, חוות דעת וניתוח על תרבות, פוליטיקה, עסקים, מדע וחיים ציבוריים ברוסיה. העיתון ספג ביקורת על היותו תעמולה רוסית של הממשלה הרוסית.
היסטוריה
"Russia Beyond The Headlines" הושקה בשנת 2007 על ידי העיתון Rossiyskaya Gazeta, עיתון תיעוד רוסי. המפרסם הראשון של הפרויקט היה המשנה למנכ"ל מערכת רוסייסקאיה גזטה יבגני אבוב.
ביקורת
על Russia Beyond נמתחה ביקורת על היותו ארגון תעמולה רוסי-ממשלתי.
מספר שמות יוקרתיים במערב התייחסו בביקורת לעיתון שמקדם מידע מוטעה על רוסיה. באירופה שילם גוף התקשורת הממשלתי הרוסי ל"דיילי טלגרף" הלונדוני, לה פיגארו הצרפתי, Süddeutsche Zeitung בגרמניה והיומון האיטלקי La Repubblica כדי ש- Russia Beyond יופץ כתוסף לפרסומים אלה ובארצות הברית הוא צורף כנספח לוושינגטון פוסט. עד 2015; וול סטריט ג'ורנל והניו יורק טיימס קיבצו את העיתון במהדורות שלהם החל משנת 2018.
במקרה של ה"דיילי טלגרף", "Russia Beyond" שילם למו"ל הבריטי 40,000 ליש"ט בכל חודש על מנת להפיצו כתוספת לפרסום שלהם בסוף השבוע ואילו באתר הטלגרף הוצג גם תוכן מאתר RBTH. התוסף החודשי הופיע לראשונה בעיתון הבריטי "הדיילי טלגרף" ו"וושינגטון פוסט" האמריקאי בשנת 2007 בשם Russia Now.
בית הכנסת אנקרה
בית הכנסת אנקרה (בטורקית: Ankara Sinagogu) הוא בית הכנסת היחיד הקיים כיום באנקרה, בירת טורקיה. בית הכנסת נפתח לראשונה לפני כ-750 שנה, ושימש במקור את הקהילה הרומניוטית בעיר. בתקופה העות'מאנית, לאחר גירוש ספרד הגיעו לאנקרה יהודים ספרדים ופורטוגזים, ובית הכנסת הפך לבית כנסת ספרדי. בית הכנסת קרס בשנת 1840 ונבנה מחדש ב-1843. ב-1907 שופץ בית הכנסת. בית הכנסת יכול להכיל כ-100 מתפללים. מאז שנות ה-70 של המאה ה-20, עם התמעטות מספר התושבים היהודים באנקרה ומעברם לשכונות מרוחקות, לא מתקיימות תפילות סדירות בבית הכנסת.
טמאש אצל
טמאש אצל (בהונגרית: Aczél Tamás; בודפשט, 16 בדצמבר 1921 – בוסטון, 18 באפריל 1994) היה משורר, סופר יהודי-הונגרי, עיתונאי זוכה פרס קושוט (פרס בהונגריה המקביל לפרס ישראל) וכן זוכה פרס סטלין, מורה להונגרית-אנגלית מרצה באוניברסיטה. הוא היה נשוי לאולגה גיארמטי שגם היא עזבה את הונגריה בשנת 1956.
ביוגרפיה
טמאש אצל נולד במשפחה יהודית וסיים את לימודיו התיכוניים בבודפשט בשנת 1939. לאחר מכן המשיך את לימודיו בתעשיית ההסעדה באיטליה ( בשל החוקים היהודיים ובמיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי לא יכול היה כבר להתקבל ללימודים אקדמיים בהונגריה).
הוא עזב את הונגריה ב-1956 בתקופת המרד ההונגרי, תוך ביקורת עצמית חריפה על פועלו עד אז. אצל חי בממלכה המאוחדת מ-1956 ובארצות הברית מ-1966. הוא ערך את העיתון ההונגרי של ההונגרים שחיו במערב בשם "העיתון העולמי של ההונגרים" ואת "העיתון הספרותי". מ-1957 עד 1961 עבד במכון אימרה נוג' למדע המדינה ולמדעי החברה בבריסל. הוא לימד באוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט משנת 1966 והיה סגן נשיא מועדון ה-PEN הבינלאומי (ארגון הסופרים הבינלאומי).
אדמונד טיודור, רוזן ריצ'מונד הראשון
האחים זכו לתואר רוזנים בכירים בחצר המלוכה והיו להם תפקידים משפיעים בפרלמנט של אנגליה. אדמונד קיבל גם את טירת ביינרד, לונדון, וניהל אחוזה מצליחה. הוא היה נשוי למרגרט בופור, הרוזנת מריצ'מונד ודרבי, לאחר שנישואיה הראשונים בוטלו. לפני תחילת מלחמות השושנים, אדמונד היה בקשר עם ריצ'רד מיורק ותמך בו כשהמלך חלה במהלך 1453–1454. לאחר תחילת המלחמה ב-1455, שלח יורק את אדמונד לשמור על סמכותו של המלך בדרום ויילס. בזמן שהיה שם, יורק הודח על ידי המלך, ובתגובה נשלחו כוחות יורקיסטים להילחם באלו של טיודור בדרום ויילס. אדמונד נלכד בטירת קרמרטן, שם מת מדבר הבלוטות ב-3 בנובמבר 1456.
ראשית חייו
לאחר מותו של הנרי החמישי, מלך אנגליה, נישאה אלמנתו המלכה קתרין מוולואה עם אוון טיודור. הנישואים היו בסתר, ולא היו ידועים עד לאחר מותה של קתרין. מקובל שקתרין ואוון נישאו בסביבות 1429/1430, מאחר שהמלכה הפסיקה לגור בביתו של בנה הנרי השישי, ואוון קיבל את זכויותיו של אנגלי בפרלמנט של מאי 1432.
ילדיהם של קתרין ואוון נולדו מחוץ לבית המלוכה. בנם הראשון, אדמונד, נולד בארמון Much Hadham, הרטפורדשייר. בית האחוזה היה בבעלות הבישוף של לונדון. בשנת 1436 פרשה אמו למנזר ברמונדסי, שם נפטרה ב-3 בינואר 1437. כשקתרין מתה, אויביה של המלכה נעו נגד אוון. הוא נקרא ללונדון, אך זוכה על ידי בית המשפט המלכותי מאישומים הקשורים לנישואים. בזמן שהיה בדרכו לוויילס, הוא נעצר ונכלא בכלא ניוגייט. לאחר שנמלט בתחילת 1438, הוא נתפס מחדש ונכלא פעם נוספת בטירת וינדזור.
לאחר מות אמם וכליאתו של אביהם, אדמונד ואחיו ג'ספר גדלו בטיפולה של קתרין דה לה פול, בתו של מייקל דה לה פול, הרוזן השני של סאפוק, איתה נשארו עד לפחות מרץ 1442. הנרי השישי החל לשים לב לאחיו למחצה בשלב זה. הוא דאג להכניסם לטיפולם של כמרים המפקחים על הוראתם. אדמונד, ואחיו ואביו, נלקחו לבית המלוכה של הנרי. הנרי חיבב לכאורה את אחיו למחצה, והאציל כל אחד מהם כאשר אדמונד הפך לרוזן ריצ'מונד ב-15 בדצמבר 1449, וג'ספר לרוזן פמברוק ב-23 בנובמבר 1452.
רוזן ריצ'מונד
כרוזנים, ומוכרים על ידי בית המלוכה כאחיו למחצה של המלך, לאדמונד וג'ספר הייתה עדיפות חסרת תקדים על פני כל שאר אנשי החצר, למעט הדוכסים. כל אחד מהם קיבל קרקעות, למרות שג'ספר קיבל קצבה שנתית עד שפמברוק התפנתה. לאחר שבע שנות נישואים עם מרגרט מאנז'ו, הנרי עדיין היה חסר ילדים. לאחר מותו של האמפרי, דוכס גלוסטר, שושלת המלוכה הייתה בסיכון, והאחים טיודור נחשבו כיורשים אפשריים. היו חששות שאמנם היו ממוצא מלכותי צרפתי דרך קתרין, אך לא היה להם קשר דם לכס המלכות האנגלי.
עד 1452, אדמונד וג'ספר היו שניהם בין קבוצת היועצים האישיים הקטנה של הנרי; הם היו קשרי הדם היחידים בבית המלוכה. עם זאת, אף אחד מהם לא היה מיומן בענייני המדינה באנגליה, ובמקום זאת הם קיבלו בעיקר את המשימה להבטיח את סמכותו של המלך בוויילס. הדבר הביא לחיבה ארוכת שנים למשפחה באותה מדינה. החקירה הרשמית של הצמד התרחשה במצודת לונדון ב-5 בינואר 1453. מאוחר יותר באותה שנה, ב-6 במרץ, הם תפסו את מקומותיהם בפרלמנט של אנגליה כראש כל הרוזנים בחצר. לאחר עתירה של בית הנבחרים של אנגליה, הן ג'ספר והן אדמונד הוכרו רשמית כאחים למחצה לגיטימיים של המלך והמוגבלויות הסטטוטוריות הקשורות בשל החשבתם כוולשים הוסרו. בשנים 1452 ו-1453, הנרי נתן להם מענקים כספיים גדולים, וכן נתן לאדמונד רכוש בווסטמורלנד ולנקשייר. אדמונד ניהל אחוזה רווחית והשקיע בתעשיית הצמר שבסיסה בבוסטון, לינקולנשייר. הנרי גם העניק לו את הארמון מימי הביניים של טירת ביינארד, ליד נהר התמזה בלונדון.