cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יעקב גדיש
ביוגרפיה
בשנת 1988 הקים את "יבין" - משרד לייעוץ כלכלי ובו עבד עד יומו האחרון; כתב חוות דעת, ישב בבוררויות רבות וביצע עבודות כלכליות למשרדי הממשלה, לרשויות מקומיות, למגזר החקלאי וההתיישבותי ולשוק הפרטי.
לאורך השנים מילא תפקידים תנועתיים רבים: יצא עם משפחתו לעזרת כפר דרום השכן, יצא לשליחות באיראן, היה יו"ר ועדת המשק והכלכלה של הקיבוץ הדתי בסוף שנות ה-70, וכיהן כיושב ראש ועדת המיסים הבין-קיבוצית. בתקופה זו הוביל בתנועה מדיניות כלכלית על פי עקרונות של "הסתפקות במועט", חיסכון לעתיד והתרחקות מהרפתקאות פיננסיות. כך שרדה תנועת הקיבוץ הדתי, שלא כאחיותיה, את משבר הקיבוצים של שנות ה-80.
בשנותיו האחרונות, לנוכח השינויים בתנועה הקיבוצית בכלל ובתנועת הקיבוץ הדתי בפרט, הקים יעקב את "הזרם השיתופי" שדבק ביסודות השיתוף, השוויון והערבות ההדדית, ופעל רבות להרחיב את שורותיו.
ב-2 במאי 2004 התמנה על ידי שר התמ"ת דאז, אהוד אולמרט לעמוד בראש הוועדה הציבורית לרפורמה במינהל מקרקעי ישראל, אשר כונתה על שמו, ועדת גדיש. מטרת הוועדה הייתה הצעת רפורמה במינהל מקרקעי ישראל. הוועדה הגישה את המלצותיה במרץ 2005, והציעה רפורמה בנושא שיווק קרקעות, האצת הליכי ההסדר והרישום ושינוי מבני במינהל מקרקעי ישראל.
בפברואר 2012 יצא לאור ספר לזכרו בשם "בדרך אשר הלכת" בהוצאת הקיבוץ המאוחד ותנועת הקיבוץ הדתי ובעריכת בתו רונית גדיש, ובו פרקים ביוגרפיים על ילדותו ונערותו ועל עשייתו בתחום הכלכלי, ומבחר מן הדברים שכתב ואמר בנושאים הקיבוציים והכלכליים.
הכוחות המזוינים של יוון
הכוחות המזוינים של יוון (ביוונית: Eλληνικές Ένοπλες Δυνάμεις, Ellinikés Énoples Dynámis) מורכבים מצבא יוון הכולל עתודות המשמר הלאומי, הצי היווני וחיל האוויר היווני הכולל הגנה אווירית. בראשם עומד המטה הכללי של ההגנה הלאומית (ביוונית: Γενικό Επιτελείο Εθνικής νμυνας, בקיצור ΓΕΕΘΑ או HNDGS). ראש המטה הכללי הוא קצין בדרגת גנרל. הרשות האזרחית המפקחת על הכוחות המזוינים היא משרד ההגנה הלאומית.
חובת גיוס
ביוון קיים גיוס חובה לגברים מגיל 18, משך תקופת גיוס החובה ביון נע בין 9 חודשים (בצבא יוון) ל-12 חודשים (בחיל האוויר היווני ובצי היווני). נשים יכולות לשרת בצבא יוון בהתנדבות, אך אינן חייבות בגיוס.
תקציב
לשנת הכספים 2018 הוערך תקציב ההגנה ב־4.3 מיליארד אירו במחירים קבועים לשנת 2010 או 4.1 מיליארד אירו במחירים שוטפים, שווה ערך ל-2.27% מהתמ"ג.
כוח אדם
מספר אנשי הצבא נאמד בכ-141,000: 90,000 בצבא, 16,000 בצי, 25,000 בחיל האוויר, 10,000 בשירות משותף, תמיכה ומטה וכ-35,000 משמר לאומי
ציוד ורכש צבאי
ציוד הכוחות הצבאיים של יוון מורכב ברובו משילוב של כלי נשק מיובאים מאירופה וארצות הברית, וכן ממספר מצומצם של מערכות מתוצרת מקומית, במיוחד ספינות ימיות; גרמניה היא הספקית המובילה של מערכות נשק ליוון מאז 2010, ואחריה צרפת וארצות הברית; התעשייה הביטחונית של יוון מסוגלת לייצר ספינות ימי ותתי מערכות נלוות (הערכת 2019)
פעולות בינלאומיות
יוון חברה באיחוד האירופי ובנאט"ו ומשתתפת בעיקר בפעולות שמירת שלום. פעולות כאלה הן ISAF באפגניסטן, EUFOR בבוסניה והרצגובינה וצ'אד ו-KFOR בקוסובו.
המטה הכללי של ההגנה הלאומית
למטכ"ל ההגנה הלאומי סמכויות פיקוד על המפקדות של הצבא היווני, הצי היווני וחיל האוויר היווני. והיחידות הכפופות להן. הוא אחראי לארגון ויישום מבצעים ותרגילים של הכוחות המזוינים, תיאום ויישום מבצעים במהלך ניהול משברים, בזמן המלחמה ובימי השלום, ופיקוח על פעולות הכוחות המזוינים מחוץ לשטח הלאומי של יוון.
הצבא היווני
הצבא היווני הוא הכוח היבשתי של יוון. משימתו להבטיח את הגנת המדינה, עצמאותה הלאומית ושלמותה הטריטוריאלית של המולדת. משימת הצבא וכלל הכוחות המזוינים נקבעת על ידי מדיניות ההגנה הלאומית והאסטרטגיה הצבאית הלאומית, לפיה על הצבא להרתיע איומים או תוקפנות נגד המדינה, לנהל משברים ביעילות, ואם ההרתעה נכשלת, לבצע את הפעולות הדרושות על מנת להגן על שלמות השטח הלאומי ולהשיג את היעדים הלאומיים.
בעתות שלום חובות הצבא כוללות: הצבא מורכב מארמיות וחילות. הארמיות כוללות את היחידות הלוחמות: חי"ר, שריון וארטילריה ואת יחידות התמיכה הקרבית: הנדסה, קשר וחיל האוויר של צבא. החילות מספקים את התמיכה הלוגיסטית. הוא מאורגן בחטיבות המורכבות על פי הדגם של נאט"ו משלושה גדודים מתמרנים, גדוד ארטילריה, וגדוד תמיכה.
ארבעה פיקודים מפקחים על כל יחידות הצבא:
הצי היווני
הצי היווני הוא צי מודרני המורכב מיחידות תקיפה, כגון פריגטות, ספינות תותחים, צוללות וספינות טילים ומספר סוגים של ספינות תמיכה. תפקידו להגן על האינטרסים הלאומיים של יוון ושלמות המים הטריטוריאליים שלה, ביבשת ובאיים.
כוחות הלחימה
חיל האוויר היווני
ארגון
צד א' צד ב' (אלבום של מתי כספי)
צד א' צד ב' הוא אלבום הסולו השלישי של המוזיקאי והזמר הישראלי מתי כספי, שיצא באוקטובר 1978.
בתחילת 1978 הקליט מתי כספי אלבום שלישי, חדש, אך החליט לגנוז אותו בשל חוסר שביעות רצונו מהתוצאות. יהונתן גפן הציע לו להקליט אלבום קאברים. כספי החל בעבודה באפריל והתקליט יצא לאור באוקטובר. האלבום צד א' צד ב' מכיל שירים שהולחנו על ידי כספי למילותיהם של יהונתן גפן, אהוד מנור, דן מינסטר, שמרית אור, ירון לונדון, לאה גולדברג וכספי עצמו. האלבום כולל שירים שבוצעו והתפרסמו בעבר על ידי מבצעים אחרים, ובאלבום זה זכו לגרסה של כספי. כך, למשל, השיר "מקום לדאגה" שבוצע כבר בשנת 1975 על ידי שרה בדישי (אז פורסם בשם "יש מקום לדאגה"), השיר "זה מכבר" שבוצע על ידי אושיק לוי והשירים "עוד יבוא היום" ו"שיר היונה" שבוצעו על ידי נתנאלה.
עטיפת האלבום, הכוללת את צללית פניו של מתי כספי מביט שמאלה, עוצבה על ידי דוד טרטקובר ומשמשת כיום כאלמנט עיצובי באתר האינטרנט של מתי כספי.
שני אלבומים מאוחרים יותר של כספי התייחסו בשמם לשמו אלבום זה:
אלבומו של אסף אמדורסקי, "צד א'", משנת 2011, מתייחס הן בשמו והן בעיצוב עטיפתו לאלבום "צד א' צד ב'".
יבלית
ליבלית קני שורש מסועפים, המעמיקים עד מטר ויותר באדמה. קני שורש אלה זוחלים ומתפשטים וממפרקיהם יוצאים שורשים כלפי מטה וניצנים כלפי מעלה. מאלה מתפתחים עלים צרים, קצרים ושטוחים ותפרחות מאוצבעות. היבלית מעדיפה אקלים חם ובחורף כל חלקיה העל-קרקעיים נצרבים מהקור ומתייבשים. היבלית מתרבה הן על ידי זרעים והן על ידי קני שורש, המתפשטים מתחת לפני הקרקע ועל כן נחשבת ל"עשב שוטה". צמח זה הוא בעל יכולת שרידה גבוהה והדברתו קשה ביותר.
היבלית מתפתחת בארץ בכל סוגי הקרקעות, באדמות כבדות וכן בקרקעות לס. מאחר שהיבלית גדלה גם בקרקע חולית, שורשיה מייצבים אותה ומאפשרים קליטת צמחים נוספים בעקבותיה.
היבלית במשנה
היבלית מוזכרת במשנה כצמח שהפיקו ממנו דבק לצורך הדבקת כדי יין: "יבלית שטופלין בה את הפיטסין" (כלים ג', ו'). ייתכן כי היבלית המצויה היא צמח אחר, מאחר שלא ידוע על הפקת דבק מהיבלית המצויה. היבלית המשנאית מזוהה (לפי אפרים הראובני) עם עירית גדולה, שמשורשיה מפיקים תרופה ליבלות קשות וייתכן כי כונתה יבלית. כמו כן ידוע שמפיקים משורשי העירית דבק.
יחסי ברזיל–רומניה
יחסי ברזיל–רומניה הם היחסים הדיפלומטיים בין ברזיל לרומניה. שתי המדינות חברות באו"ם.
היסטוריה
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-7 בינואר 1928 ברמת הצירות, שהייתה הנציגות הדיפלומטית הרומנית הראשונה באמריקה הלטינית. ב-5 במרץ 1942 נותקו היחסים הדיפלומטיים בין המדינות בעקבות מלחמת העולם השנייה, והם חודשו רק ב-22 במרץ 1961. ב-9 במאי 1974 שודרגו היחסים בין המדינות לרמת שגרירות. בשנת 2013 נחגגו 85 שנה לכינון היחסים בין המדינות.
מודיבו קייטה
מודיבו קייטה (בצרפתית: Modibo Keïta; בכתב נקו: ߡߏߘߌߓߐ߬ ߞߋߕߊ߬ 4 ביוני 1915 - 16 במאי 1977) היה פוליטיקאי מאלינזי, והנשיא הראשון של רפובליקת מאלי (1967-1960) ובזמנו ראש ממשלת הפדרציה של מאלי (1960-1959). תמך בצורה של סוציאליזם אפריקאי ובאחדות אפריקה. נודע בכישוריו כמתווך בסכסוכים בינלאומיים, כמו סכסוך הגבול בין אלג'יריה ולמרוקו בשנת 1963.
רקע משפחתי ושנותיו המוקדמות
מודיבו קייטה נולד ב-1915 בבמאקו-קורה, שכונה של במאקו, שהייתה אז בירת סודאן הצרפתית, במשפחה של מוסלמים מאמינים בני לאתניה מאלינקה. הוריו היו דאבה קייטה והטומה (פאטומתה) לבית קמארה. כינויו בילדות היה "מוד" והצטיין מנעוריו בקומתו הגבוהה וגופו האתלטי. מאוחר יותר הנשיא שארל דה גול, שהיה ידוע בגובהו, סיפר שקייטה היה ראש המדינה היחיד שבשיחה איתו, הוא לא נצרך להנמיך את הראש.
קייטה התחנך בבית הספר היסודי העירוני קוראמה של במאקו בשנים 1925–1931, אחר כך בבית הספר התיכון "טראסון דה פוז'ר" (כיום התיכון "אסקיה מוחמד").אחרי שלוש שנים עבר ללמוד למשך שנתיים בבית הספר הגבוה "אקול נורמל סופרייר" ע"ש ויליאם פונטי בדקאר, שבו היה התלמיד המצטיין במחזורו.
התחלת פעילותו הפוליטית
בשנת 1945 היה מועמד לבחירות לאספה החוקתית של הרפובליקה הצרפתית הרביעית, בתמיכת קבוצות הלימוד הקומוניסטיות (GEC) ושל המפלגה הדמוקרטית הסודנית. מאוחר יותר באותה שנה, יחד עם ממאדו קונאטה הקים את ה "גוש הסודני" ( Bloc soudanais), שהפך אחר כך ל"איחוד הסודני".
עלייתו בהיררכיה הפוליטית
באוקטובר 1946 בוועידה של נציגים מכל מושבות צרפת באפריקה שהתכנסה בבמאקו הוקמה קואליציית המפלגות RDA - "ההתלכדות הדמוקרטית האפריקאית" ובראשה פליקס הופואה-בואני. מודיבו קייטה נבחר למזכיר הכללי של RDA בסודאן הצרפתי. בשנת 1948 נבחר קייטה ל"יועץ כללי" באספה הטריטוריאלית מטעם סודאן הצרפתית. ב-10 באוקטובר 1953 נבחר לאספת האיחוד הצרפתי. ב-26 בנובמבר 1956 נבחר לראשות העיר במאקו ובאותה שנה נבחר לחבר באספה הלאומית של צרפת. יתרה מזו הוא נבחר לסגן היושב ראש האפריקאי הראשון של הפרלמנט הצרפתי. פעמיים שימש כמזכיר מדינה בממשלות צרפת של מוריס בורז'ס-מונורי (יוני 1957) ושל (נובמבר 1957).
בשנת 1958 הפך מודיבו קייטה ליושב ראש האספה החוקתית של הפדרציה של מאלי ואחר הבחירות במרץ 1959 לראש הממשלה של הפדרציה, שכללה את סודאן הצרפתית ואת סנגל. ב-3 ביולי 1959 הקים בדקאר את "מפלגת הפדרציה האפריקאית" והיה למזכיר הכללי שלה, בעוד לאופולד סדאר סנגור היה אמור להיות ליושב ראשה. בסופו של דבר סנגור ויתר על התפקיד לטובת ממאדו דיה. ב-20 ביוני 1960 הוכרזה העצמאות של הפדרציה של מאלי. ב-20 ביולי 1960 נבחר שוב לראש הממשלה של הפדרציה של מאלי. אולם באוגוסט 1960 פרץ קרע ביחסים עם סנגל ועם הנשיא סנגור וסנגל עזבה את הפדרציה.
נשיא מאלי
אחרי התפרקות הפדרציה של מאלי, הסניף המאלי של ה"התכנסות הדמוקרטית האפריקאית" הכריז על עצמאותה המלאה של רפובליקת סודאן (הצרפתית לשעבר) בשם "רפובליקת מאלי". מודיבו קייטה היה ב-22 בספטמבר 1960 לנשיאה הראשון של המדינה העצמאית החדשה. בינואר 1961 נבחר שוב לנשיא הרפובליקה על ידי האספרה הלאומית של מאלי שהצביעה בעדו בפה אחד.
כאוהד הרעיונות הסוציאליסטים, הוביל קייטה את ארצו אל סוציאליזציה הולכת וגוברת של כלכלתה. תהליך זה התחיל בתחום החקלאות והמסחר, עם הקמתה באוקטובר 1960 של "החברה המאלית ללייבוא ולייצוא" SOMIEX, שזכתה למונופול על ייצוא תוצרתה של מאלי, על הפצתה ברחבי המדינה, על ייבוא המוצרים התעשייתיים ומוצרי המזון (למשל, סוכר,תה, אבקת חלב ועל הפצתם במדינה. הקמת המטבע הלאומי - הפרנק המאלי, בשנת 1962 וקשיי האספקה גרמו לאינפלציה חמורה ולאי שביעות רצון גוברת בקרב האוכלוסייה, במיוחד האיכרים ואנשי העסקים.
ביוני 1961 ערך מודיבו קייטה ביקור ממלכתי בבריטניה, ובהזדמנות זו עוטר על ידי המלכה אליזבת השנייה בצלב הגדול של מסדר הקדושים מיכאל וג'ורג' עם דרגת אביר. אף על פי שנחשב בארצות הברית לסוציאליסט, הבהיר קייטה באופן ברור כי הוא מעוניין ביחסים טובים עם וושינגטון. בספטמבר 1961 נסע לארצות הברית יחד הנשיא האינדונזי סוקרנו ופגש את הנשיא קנדי.
תמיכתו באחדות אפריקה
מודיבו קייטה הקדיש חלק רב מפעילותו לשאיפה לאחדות אפריקה. החוקה של מאלי בהנהגתו כללה את הסעיף 48, שבו צוין: .יחד עם לאופולד סדאר סנגור הוא מילא תפקיד חשוב בהקמת הפדרציה של מאלי. אחרי התפרקותה התרחק מסנגור השמרן יותר, (בין היתר תוך חילוקי דעות לגבי התמיכה במאבק האלג'ירי נגד צרפת) כדי להתקרב אל המנהיגים ה"מתקדמים" סקו טורה, נשיא גינאה ואל קוואמה נקרומה, נשיא גאנה, איתם ייסד במאי 1961 במפגש קונאקרי, את "האיחוד של מדינות מערב אפריקה". הוא היה פעיל במסגרת תנועת המדינות הבלתי-מזדהות והשתתף באופן אקטיבי בוועידת ראשי המדינות הבלתי-מזדהות בבלגרד בשנת 1961. בדצמבר 1961 התקיים מפגש חוזר של קייטה, טורה ונקרומה כדי להוקיע את המצב שנוצר בקונגו הבלגית לשעבר. יחד עם מצרים ומרוקו, מאלי, גינאה וגאנה הקימו את "קבוצת קזבלנקה" שתמכה בחזית הלאומית לשחרור אלג'יריה והתנגדה לניסויים גרעיניים הצרפתים בסהרה.
בשנת 1963 תרם לניסוח מסמך יסוד של הארגון לאחדות אפריקה.
בשנת 1963 הזמין לבמאקו את מלך חסן השני של מרוקו ואת נשיא אלג'יריה, אחמד בן בלה, בתקווה להשיג את סיום מלחמת החולות, סכסוך גבולות בין שתי מדינות אלה. יחד עם הקיסר היילה סלאסי הביא קייטה לחתימת הסכמי במאקו ששמו לבסוף קץ לסכסוך זה. כתוצאה מכך זכה באותה שנה לפרס לנין לשלום.
בשנים 1966-1963 השיג מודיבו קייטה נורמליזציה ביחסי מאלי עם סנגל, וולטה עילית (כיום בורקינה פאסו) וחוף השנהב.
סוף שלטונו
ב-13 במאי 1964 נבחר שוב לנשיא. במישור הפנימי דיכא מודיבו קייטה את האופוזיציה וכלא מנהיגים שלה כמו פילי דאבו סיסוקו. החל משנת 1967 הכריז על "מהפכה פעילה" (Révolution active) ביטל את החוקה והקים את ה"וועד הלאומי להגנת המהפכה" (CNDR). אלימות חברי "המיליציה העממית" (של ה US-RDA) ופיחות הפרנק המאלי בשנת 1967 עוררו מהומות כלל ארציות. קייטה פיזר את הלשכה הפוליטית של המפלגה השלטת והקים ועד לאומי להגנת המהפכה. אחרי פיזור הפרלמנט בינואר 1968 ועד זה בהנהגתו קיבל את רוב הסמכויות בניהול המדינה. ניסה להחזיר את היציבות לכלכלה על ידי חזרת מאלי לאזור הפרנק הצרפתי וחתימת כמה הסכמים עם צרפת. אולם התרעומת בקרב העם לא שככה.
ב-19 בנובמבר 1968 הקולונל מוסא טראורה, בן 32, ארגן הפיכה צבאית נגד הנשיא קייטה, שנעצר ונשלח לכלא בעיר הצפונית קידאל, באזור מדברי, כ-1500 קילומטר מבמאקו. לא נשפט כלל והוחזק בהסגר כמעט מוחלט. אושר לו לקבל ארבעה משלוחים בשנה.
אחרי שבפברואר 1977 הובל חזרה לבמאקו במסגרת מה שהממשלה הצבאית תיארה כמחוות פיוס לאומי, לקראת שחרורו הקרוב מן הכלא. ב-8 במאי התקיימה ברחובות במאקו הפגנה שבו הושמעה הקריאה "יחי מודיבו!". כעבור שבוע נפטר מודיבו קייטה, עדיין במאסר, ב-16 במאי 1977, בנסיבות שנשארו מסתוריות. יש אומרים אחרי שקיבל זריקה וניתן לו לאכול מנת דייסת דוחן. הרופא פנאן סמאקה שנתן לו את הזריקה האחרונה התאבד בשנת 1978. השלטון הודיע במודעה קצרה כי "המורה בדימוס מודיבו קייטה נפטר בעקבות בצקת ראות חריפה". מודיבו קייטה הובא לקבורה בבית הקברות המדלה בבמאקו. בניגוד לרצון המשטר הפכה הלווייתו למפגן אדיר של הרבה אלפים של מוקיריו. חלק מהמשתתפים הבולטים בלווייה נעצרו.
שמו טוהר בשנת 1992 בעקבות נפילת משטרו של מוסא טראורה ובחירתו לנשיאות של אלפא אומר קונארה.
ביבליוגרפיה נוספת
Paul Hamlyn, London, 1967
כיכר ראסל
כיכר ראסל (באנגלית: Russell Square) היא כיכר בשכונת בלומסברי ברובע קמדן שבלונדון. הכיכר סמוכה למוזיאון הבריטי ונושקת לאוניברסיטת לונדון. מקורו של שם הכיכר הוא שם המשפחה של הדוכס מבדפורד שאחוזתו הייתה באזור. הכיכר נוצרה בתחילת המאה ה-19 כאשר היא הוקפה מכל צדדיה ברחובות ובניינים שונים. זו הכיכר השנייה בגודלה של לונדון. היא הוקמה בשנת 1801 על ידי המפרי ריפטון. ג'יימס ברטון היה המעצב של המבנים המקוריים שהקיפו את הכיכר, שרק מעטים מהם נותרו.
בסמוך לכיכר מצויה תחנת הרכבת התחתית כיכר ראסל.
אלכסנדר קריסטוף
קבוצת בי.אמ.סי
ב-2010, הצטרף קריסטוף לקבוצת בי.אמ.סי מדרג הפרו קונטיננטל. באליפות העולם, סיים במקום ה-69. ב-2011, בי.אמ.סי עלתה לדרג הוורלד טור וקריסטוף לראשונה לגראנד טור כאשר רכב בג'ירו ד'איטליה. התוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ הייתה כאשר הגיע למקום השני בקטע השמיני. הוא ניצח את אליפות נורווגיה באופני כביש.
2012
קריסטוף הצטרף לקבוצת קאטיושה. הוא ניצח את שלב 3א' במרוץ דרידאסז'ה דה פאנה וניצח את קטגוריית המאיצים. הוא נבחר שוב לג'ירו ד'איטליה, וסיים שני בקטע ה-12. הוא סיים שלישי באליפות נורווגיה באופני כביש, ושלישי באולימפיאדת לונדון (2012). הוא ניצח את הקטע הרביעי בטור של דנמרק, וניצח את קטגוריית המאיצים.
2013
קריסטוף ניצח את שלב 3א' בדרידאסז'ה דה פאנה, וניצח גם את קטגוריית המאיצים. הוא ניצח שלושה קטעים בטור של נורווגיה, וניצח את השלב החמישי בטור דה סוויס. באליפות נורווגיה, קריסטוף הגיע שני. הוא נבחר לראשונה לטור דה פראנס, וההישג הבכיר שלו היה המקום השני בקטע הראשון. הוא הוסיף ניצחון בקטע השני בטור של פיורדס.
2014
קריסטוף ניצח את הקטע השני בטור של עומאן. וקבע הישג שיא, כאשר ניצח את מרוץ מילאנו–סן רמו. קריסטוף ניצח גם את מרוץ אשבורן–פרנקפורט. בטור של נורווגיה, ניצח את הקטע הראשון והחמישי בטור של נורווגיה. קריסטוף הוסיף ניצחונות בשלושה קטעים בטור של פיורדס, כאשר ניצח את הקטע ה-2, ה-4, ה-5. הוא השתתף שוב בטור דה פראנס, ואף ניצח את הקטע ה-12 וה-15, וסיים שני בקטגוריית המאיצים. קריסטוף ניצח את הקטע השני והרביעי ב, ואת קלאסיקת ואטנפול בהמבורג. הוא סיים שמיני באליפות העולם בפונפרדה.
2015
בעונת 2015, קריסטוף הציג את אחת מעונות השיא שלו. הוא ניצח שלושה קטעים בטור של קטר, ואת קטגוריית המאיצים. קריסטוף הוסיף ניצחון בקטע השלישי בטור של עומאן, סיים שני במרוץ הקורן - בריסל - קורן. הוא סיים שני במילאנו–סן רמו, רביעי במרוץ E3 בינקבנק קלאסיק, ותשיעי במרוץ גנט–וייפלחם. באפריל, קריסטוף רשם את אחד מההישגים הגדולים בקריירה שלו כאשר ניצח את מרוץ הרונדה ון פלנדרן. הוא הוסיף ניצחון ראשון גם במרוץ סכלדפרייס. הוא סיים עשירי במרוץ פריז–רובה וניצח את שלושת הימים של ברוז'-דה פאנה. הוא ניצח שני קטעים בטור של פיורדס ובטור של נורווגיה. הוא ניצח את המרוץ החד יומי, ג'יפי דו קאנטון. ואת הקטע השביעי בטור דה סוויס. בטור דה פראנס, הוא סיים שלישי בקטעים 15 ו-21. הוא ניצח את הקטע הראשון ב, וניצח את גראנד פרי דה פלואה. באליפות העולם, סיים במקום הרביעי.
2016
קריסטוף פתח את העונה עם שלושה ניצחונות בקטעים בטור של קטר, הוא סיים שני בדירוג הכללי וניצח את קטגוריית המאיצים. הוא ניצח שני קטעים בטור של עומאן. הוא ניצח את הקטע הראשון בדרידאסז'ה דה פאנה, וניצח את קטגוריית המאיצים. הוא ניצח את מרוץ אשבורן–פרנקפורט, ואת הקטע השביעי ב. הוא סיים שני באליפות נורווגיה באופני כביש, וסיים שני בקטע ה-14, וה-16 בטור דה פראנס. הוא ניצח את הקטע הראשון ב, והוסיף שלושה ניצחונות בקטעים בטור של פיורדס, ואת הדירוג הכללי ואת דירוג המאיצים. הוא סיים שביעי באליפות העולם בדוחה.
2017
הוא ניצח את הקטע הראשון במרוץ אטואל דה בסז', והוסיף ניצחונות בשלושה קטעים שונים בטור של עומאן, בנוסף לכך, ניצח את דירוג המאיצים. הוא סיים רביעי במילאנו–סן רמו, ניצח את הקטע השני בדרידאסז'ה דה פאנה וניצח את קטגוריית המאיצים. הוא ניצח את מרוץ אסקבורן פרנקפורט, בטור דה פראנס, ההישג הבכיר שלו היה מקום שני בקטע ה-4. הוא ניצח את קלאסיקת לונדון - סארי, ואת אליפות אירופה. הוא ניצח את הקטע השני ב. הוא זכה במדליית הכסף באליפות העולם שנערכה ברגן, לאחר שהפסיד לפטר סאגאן בספרינט.
2018
לאחר שש שנים במדים של קטיושה, הצטרף קריסטוף לקבוצת יו.איי.אי אמירטס. קריסטוף ניצח את הקטע השישי בטור של עומאן, ואת הקטע הראשון בטור של אבו דאבי. הוא סיים רביעי במילאנו סן רמו, וניצח את מרוץ אשבורן–פרנקפורט. קריסטוף ניצח את מרוץ ג'יפי דו קאנטון, בטור דה פראנס, ניצח את השלב האחרון והמסורתי בשאנז אליזה.
2019
קריסטוף ניצח את הקטע הראשון בטור של עומאן, ואת מרוץ גנט–וייפלחם. הוא ניצח את השלב החמישי בטור של נורווגיה ובעקבות כך גם את המרוץ כולו ואת דירוג המאיצים, הוא ניצח את מרוץ ג'יפי דו קאנטון. ובטור דה פראנס ההישג הבכיר שלו היה מקום שני בקטע הרביעי. הוא ניצח את הקטע השני בטור של גרמניה וסיים שני בדירוג המאיצים. קריסטוף התחרה בטור של סלובקיה, וניצח את החלק הראשון של קטע 1 במרוץ.
2020
קריסטוף פתח את עומת 2020 עם מקום שני בקלאסיקה די אלמריה, אחרי פסקל אקרמן המנצח. הוא סיים שלישי בקורנה–בריסל–קורנה, שלמעשה היה שני מתוך הפלוטון, לאחר שקספר אסגרן ניצח מתוך בריחת סולו וג'אקומו ניצולו ניצח את הספרינט מהפלוטון. בטור דה פראנס, חווה קריסטוף הצלחה גדולה מאוד בקטע הראשון עם ניצחון בספרינט רב משתתפים, לפני מאדס פדרסן וקייס בול ולבש את החולצה הצהובה בקטע ה-2. אולם בשאר המרוץ קריסטוף מיעט להתבלט, הוא שימש כפועל של טאדיי פוגאצ'אר שניצח את המרוץ וסיים רביעי בקטע ה-21. לקראת סוף העונה השיג קריסטוף עוד פודיום במונומנט כשסיים שלישי ברונדה ון פלנדרן, כשניצח את הספרינט על המקום השלישי מתוך דבוקה של 14 רוכבים, שהגיעה 8 שניות אחרי מת'יו ואן דר פול המנצח וווט ואן ארט.
מכתש שקלטון
מכתש שקלטון הוא מכתש פגיעה, הנמצא בקוטב הדרומי של הירח. קוטר המכתש 21 ק"מ ועומקו 4.2 ק"מ. המכתש נקרא על שם ארנסט שקלטון שהיה ראש כמה משלחות מחקר בריטיות לאנטארקטיקה.
חלקו העליון של המכתש נמצא באזור המואר תמידית על ידי השמש. חלקו התחתון נמצא בצל תמידי, שמאפשר לחומרים נדיפים להיות במצב צבירה מוצק. הקוטב הדרומי של הירח נמצא בתוך מכתש שקלטון. מכדור הארץ ניתן לראות רק את הצד המואר של המכתש, הפונה לכדור הארץ.
פרטי המכתש
הקוטב הדרומי של הירח נמצא מספר ק"מ ממרכז המכתש. שפת המכתש אינה ישרה אלא נוטה בזווית 1.5°. פנים המכתש נמצא בחשיכה תמידית. חלק מהגבעות בשפת המכתש נמצאות 80% - 90% מהזמן באור השמש. לפנים המכתש יש מדרון, בזווית של 30° היורד לבסיסו בקוטר 6.6 ק"מ. לתחתית המכתש צורת כיפה לא אחידה בגובה 400–300 מטר. הפסגה המרכזית של הכיפה נמצאת בגובה של 200 מטרים. בתוך המכתש יש מספר קטן של מכתשים בגודל כמה מאות מטרים. בשל הצל התמידי הטמפרטורה הממוצעת במכתש היא 183- מעלות צלזיוס.
חקר המכתש
פנים המכתש צולם על ידי החללית היפנית SELENE בעזרת אור שהוחזר משפת המכתש. במדידות ספקטרומטר נייטרונים שהיה בגשושית "לונר פרוספקטור" נמצאו ריכוזים גבוהים יחסית של מימן קרוב לקטבים הצפונים והדרומים.
ביולי 1999 רוסקה הגשושית "לונר פרוספקטור" במכוון על יד מכתש שומכר הקרוב למכתש שקלטון. לא נמצאו סימני מים בחומר שנפלט בהתנגשות כנראה משום שלא היה קרח במקום או שהתנגשות לא הייתה עמוקה מספיק לפלוט סימני מים.
ב-15 בנובמבר 2008 גשושית בשם "MOON IMPACT PROBE" נחתה נחיתה קשה ליד המכתש. על הגשושית היה מד גובה, מכ"ם וספקטרומטר אופטי שגילו סימני מים. זו הייתה הגשושית הראשונה שמצאה סימני מים במכתש.
בנובמבר 2009, בעקבות ממצאים שסיפק לוויין המחקר LCROSS, יצאה נאס"א בהודעה רשמית שיש מאגר של מים באזור הקוטב הדרומי של הירח.
ב-26 במרץ 2019 בישיבה של ועדת החלל בארצות הברית הודיע סגן הנשיא מייק פנס שבנחיתה הבאה על הירח, ינחתו בקוטב הדרומי, מכיוון שניתן להפיק דלק לחלליות מהמים שנמצאו שם.
בנדיקוט מדברי
בנדיקוט מדברי (שם מדעי: Perameles eremiana), הוא מין כיסאי קטן בסוג בנדיקוט שהיה אנדמי למרכז יבשת אוסטרליה ונכחד מן העולם במהלך המאה ה-20. המין היה פעיל בשעות הלילה, ניזון מרמשים וצמחים, וחי בכיסי שיחים במדברות הצחיחים של היבשת. ההכחדה שלו מיוחסת לטורפים הפולשים שהובאו על ידי האדם ליבשת, ושינויים במשטרי האש של הילידים האבוריג'ינים.
טקסונומיה
הבנדיקוט המדברי תואר מדעית לראשונה בשנת 1897 על ידי הזואולוג האנגלי-אוסטרלי, בהתבססו על דגימה מפוחלצת שנשלחה אליו מכתב אירופי שביקר באליס ספרינגס ואסף אותה במישור ברט בטריטוריה הצפונית. הדגימה המקורית נמצאת כיום במוזיאון הלאומי של מלבורן (ראו תמונה ראשית), והיא השריד היחיד שקיים ממין זה.
מעמדו של הבנדיקוט המדברי בתור מין עצמאי אינו ודאי: הוצע בעבר שהוא מייצג אוכלוסייה מדברית ייחודית של בנדיקוט סרוג מערבי, אולם הדעה המקובלת כיום היא שמדובר במין עצמאי, וכך ההתייחסות אליו בארגוני שימור בינלאומיים. לבנדיקוט המדברי היו מספר שמות מקומיים בשפה האבוריג'ינית כמו "מולגוארקרה" באזור אליס ספרינגס ו"אויורה" בשארלוט ווטרס. שמו הנפוץ מתייחס לבית גידולו הצחיח במרכז היבשת, והוא מכונה גם בנדיקוט כתום-גב או וואלייה באזור וורברטון באוסטרליה המערבית.
תיאור
הבנדיקוט המדברי היה כיסאי קטן עד בינוני. מבנה גופו היה קומפקטי וגוצי, עם ראש גדול, צר ומחודד שנועד לחיטוט בחול, וזנב שעיר ודקיק שהיה ארוך יחסית למינים בסוג. פלג גופו האחורי היה רחב מהקדמי, ותנועתו הייתה דומה לארנב. הגפיים היו דקיקות וקטנות, כאשר האחוריות היו ארוכות יותר בדומה לקנגוראים, עם אצבעות סינדקטיליות. בכפותיו הזעירות של הבנדיקוט היו טפרים ארוכים וחדים ששימשו אותו לחפירה בחול.
לבנדיקוט המדברי היו מספר התאמות לסביבה הצחיחה: אוזניים ארוכות וגדולות יחסית לקירור, כפות שעירות ופרווה צבעונית שנועדה להתמזג עם הנוף הכתום-צהוב של המדבר. אורך ראשו וגופו של הבנדיקוט היה 18–28 סנטימטרים ואורך זנבו 7–13 סנטימטרים; מסת גוף הייתה בסביבות 250 גרם. לבנדיקוטית היה כיס עם 8 פטמות שנפתח לאחור כדי למנוע חדירת חול לתוכו במהלך החפירה.
הפרווה של המין הייתה קצרה, גסה וזיפית. צבעה בצד העליון היה כתום או אדמוני בניגוד לצבע החדגוני אצל מרבית הבנדיקוטים, והיא הפכה ללבנבנה בצד התחתון של הגוף ובמותניים. הפרווה הכתומה הייתה חצויה בפלג הגוף האחורי על ידי פס או זוג פסים שחרחרים דהויים, ולאורך הגב היה לעיתים פס כהה דהוי. הראש היה צבוע בכתמתם או אדמדם, והלחיים, הסנטר והלוע היו לבנים. האוזניים היו אפורות, או מוכתמות בכתום ולבן. הזנב היה כהה בצידו העליון ולבן בצידו התחתון.
תפוצה וביולוגיה
הבנדיקוט היה פעיל לילה, ובילה את שעות היום בשינה במקלט מוצל. לרוב, היה מדובר בקן מרופד בעשב ששכן במחילה לא ארוכה שהבנדיקוט חפר באדמה מתחת לשיח או כדור ספיניפיקס. במהלך הלילה, הבנדיקוט נבר וחפר בחול כדי למצוא מזון, והותיר אחריו סימני טפרים וחורים קטנים.
התזונה שלו אינה ידועה בוודאות, אך נראה שהיא כללה בעיקר טרמיטים, נמלים וזחלים ואולי גם עשבים. הילידים האבוריג'ינים נהגו ללכוד את הבנדיקוט על ידי חסימת הכניסה לקן עם הרגל ושליפתו עם היד מתוכו. הבנדיקוטית הייתה ממליטה שגר של 2–4 ולדות, אותם נשאה בכיס לתקופה קצרה.
הכחדה
אוכלוסיית הבנדיקוט המדברי החלה להתכווץ במהירות בראשית המאה ה-20 עד שנכחדה מן העולם; הצניחה במספרים נבעה ככל הנראה מהכנסת טורפים לא-ילידים ליבשת על ידי האדם, בפרט שועל אדום וחתול הבית שגרמו להכחדת יונקים מדבריים רבים. גורם נוסף שהוביל לירידה, הוא העקירה הכפויה של ילידים אבוריג'ינים מהאזור על ידי המתיישבים הלבנים; כתוצאה מכך, הופסקו השריפות המבוקרות שחידשו את הצמחייה ויצרו גומחות אקולוגיות, והצמחייה המדברית החלה להתייבש עד שהושמדה בשריפות עונתיות גדולות. התפשטות הארנבונים הובילה גם היא לפגיעה בבית הגידול ולדלדול במשאבי מזון וייתכן גם שהבנדיקוטים נדבקו מהארנבונים במחלות לא-מקומיות.
הבנדיקוט האחרון הידוע ממין זה נאסף בשנת 1943 במסלול הבקר (Canning Stock Route) באוסטרליה המערבית ומאז המין לא נצפה שוב. עדויות של אבוריג'ינים מצביעות על כך שהמין נעלם בין 1940 ל-1960, ויש דיווח לא מאומת על בנדיקוט מדברי שניצוד בסוף שנות ה-60 באזור אגם מאקאיה בטריטוריה הצפונית. מכיוון שחלפו למעלה מ-50 שנה ללא צפייה בפרט החי, הרשימה האדומה של IUCN מסווגת את הבנדיקוט המדברי כמין נכחד (EX). מלבד הבנדיקוט המדברי, באותה תקופה נכחדו מסדרת הבנדיקוטאים המינים בנדיקוט רגלי-חזיר ובילבי זוטר מסיבות דומות, כמו גם מינים מדבריים נוספים מסדרת הקנגוראים.
מקש Enter
מקש Enter ומקש Return הם שני מקשים אשר לפחות אחד מהם מצוי במקלדת מחשב סטנדרטית, ולעיתים נקראים שניהם בשם "מקש Enter".
לרוב, לשני המקשים הללו תפקיד זהה, אך לעיתים ייתכנו הבדלים ביניהם בתלות במערכת ההפעלה או ביישום בו משתמשים.
תפקוד
מקורו של מקש ה-Return, הגדול יותר מבין השניים, הוא למעשה ממכונות הכתיבה בהן מצוי בקר שתפקידו הוא לבצע פעולת Carriage return, כלומר החזרת ראש הכתיבה לראשית השורה על מנת שהכותב יוכל לבצע פעולת שורה חדשה (line feed) על ידי הורדת המנוף בצידה השמאלי של המכונה. במקלדות מחשב, מקש זה משלב את שתי הפעולות, ומאפשר ירידת שורה במסמך והחזרת סמן הטקסט לתחילת השורה החדשה. בחלק ממעבדי התמלילים הממוחשבים, לחיצה על מקש Return מציינת דווקא ירידת פסקה על ידי הכנסת התו "¶" (הבלתי נראה) למסמך. על מנת לבצע ירידת שורה רגילה במעבדי תמלילים אלו, יש להשתמש בצירוף המקשים Shift+Return.
במקור, למקש ה-Enter אשר נמצא סמוך למקשי הספרות, יועד תפקיד נפרד משל מקש ה-Return במקלדות המחשב הראשונות, כאשר תפקידו היה לוודא אישור של ביצוע פעולה מסוימת במחשב: ביצוע פקודה בשורת הפקודה, שליחת מידע בטופס חלונאי גרפי, אישור של תיבת דו-שיח, או כסימן שוויון (=) ביישומי מחשבון למיניהם. ראשיתה של הפרדה זו מקורה במסופי המחשב מדגם 3270 ו-5250 של יבמ, ואומצה אף על ידי אפל במחשבי המקינטוש הראשונים.
למעשה, במקלדות המודרניות אין הבחנה בין שני המקשים, וניתן להשתמש בכל אחד משני המקשים לכל פעולה מהפעולות המפורטות להלן. הדבר מאפשר גם ליצרני מחשבים ניידים, או יצרני מקלדות קומפקטיות ללא מקשי ספרות צדדיים, להכליל רק מקש יחיד המבצע את כלל התפקודים שפורטו לעיל. מבחינה היסטורית, גישה זו אומצה ממחשבים ביתיים מיושנים דוגמת הקומודור, בהן לא היו קיימים מקשי ספרות צדדיים.
כיום, בחלונות כמעט ולא קיים הבדל בין שני המקשים, ובעת שימוש ביישומים כמו המקלדת הווירטואלית של חלונות ניתן לראות כי שני המקשים מתוייגים ויזואלית כ-Enter. מערכות הפעלה אחרות, דוגמת macOS של אפל, משתדלות לשמור על ההפרדה הטכנית בין שני המקשים עד היום, ובעוד שכברירת מחדל המערכת אכן מקצה לשני המקשים את אותם התפקודים, היא מאפשרת ליישומים שונים להקצות תפקודים שונים לשני המקשים. כך לדוגמה בתוכנת אדובי פוטושופ, בעת עריכת טקסט בתוכנה, ניתן להשתמש ב-Return על מנת לבצע ירידת שורה, וב-Enter על מנת לסיים את העריכה.
מיקום וצורה
בעוד שלמקש ה-Enter מיקום קבוע במקשי הספרות הצדדיים של המקלדת, מתחת למקש "+" ומימין למקשי "3" והנקודה העשרונית, מיקומו וצורתו של מקש ה-Return עשויים להשתנות ממקלדת למקלדת, בהתאם לתקן המקובל ולעיתים גם בתלות במדינה בה יוצרה המקלדת. צורתו של מקש ה-Return תהיה גדולה יותר מצורת שאר מקשי המקלדת, על מנת למנוע "החלקת אצבע" שתוביל לטעויות דפוס ולאישור שגוי של פעולות.
סימול גרפי על המקש
הסמל התקני עבור מקש ה-Return הוא ⏎ (ובקוד יוניקוד: U+23CE); חץ הפונה למטה ושמאלה. בחלק מהמקלדות נפוץ דווקא השימוש בסמלים כמו ↵ (יוניקוד U+21B5) או ↩ (U+21A9).
סימול מקש ה-Enter נדיר יותר, ובעוד שתקן ISO 9995 מגדיר את הסמל ⎆ (יוניקוד U+2386) עבור המקש, במרבית המקרים הייצוג הוויזואלי שעל גבי המקש יסתכם בפשטות בכיתוב Enter. הסמל הנ"ל נפוץ בעיקר במקלדות בפורמט צרפתי-קנדי . במקלדות של חברת אפל נפוץ השימוש בסמל ⌤ (יוניקוד U+2324) או בסמל ⌅ (יוניקוד U+2305).
רייכספיהרר אס אס
היסטוריה
רייכספיהרר אס אס היה גם תואר וגם דרגה. התואר נוצר לראשונה בשנת 1926 על ידי מפקד האס אס השני, יוזף ברכטולד. יוליוס שרק, המייסד של האס אס, וקודמו של ברטולד בתפקיד, לא התייחס לעצמו כמפקד האס אס, אולם בדיעבד, יוחסה לו הדרגה הזו רטרואקטיבית. בשנת 1929 היינריך הימלר הפך למפקד האס אס, והגדיר את תואר רייכספיהרר אס אס כדרגתו, במקום דרגתו הקודמת אובר-גרופנפיהרר.
לפני ליל הסכינים הארוכות, האס אס היה כוח מיוחד של אס אה, וראש האס אס היה כפוף לראש ה-SA. ב-20 ביולי 1934, כחלק מהטיהור של ה-SA, האס אס הפך ליחידה עצמאית של המפלגה הנאצית, והיה אחראי רק כלפי היטלר. מנקודה זו ואילך, התואר מפקד האס אס הפך לדרגה בפועל, ולמעשה לדרגה הגבוהה ביותר של האס אס.. במצב הזה, הימלר היה שווה ערך לגנרל-פלדמרשל בצבא הגרמני.
בעלי הדרגה
בסך הכל, חמישה אנשים החזיקו בתואר רייכספיהרר אס אס במהלך עשרים שנות קיומה. שלושה מהם החזיקו בדרגה זאת כתואר בלבד, בעוד השניים האחרים זו הייתה דרגתם. האנקה מונה למנהיג האס אס באפריל 1945, אולם לא היה מודע לכך עד תחילת מאי. הוא נהרג ב-8 ביוני 1945, תוך כדי ניסיון לברוח ממחנה שבויים צ'כי.
Toxicity
Toxicity (בתרגום חופשי: רעילות) הוא אלבום האולפן השני של להקת המטאל הארמנית-אמריקאית סיסטם אוף אה דאון. האלבום יצא לאור ב-4 בספטמבר 2001, על ידי חברת ההקלטות קולומביה רקורדס.
האלבום שומר על ה"ריפים" הנוקשים ועל הקצב הגס של האלבום הראשון, אם כי הוא מוסיף ניחוח מלודי ופופ-חברותי במקצת. בעקיפין, עם מילים מתחום הפוליטיקה, פרסמה Toxicity את סיסטם אוף אה דאון כלהקת מטאל מהשורה הראשונה. האלבום Toxicity נמכר בלמעלה מ-6.5 מיליון עותקים ברחבי העולם. שיר הנושא של האלבום שנושא גם את שמו נצפה כמעל לחצי מיליארד פעמים באתר יוטיוב (נכון ליולי 2020).
הדרך לפסגה
הדרך לפסגה: העצה העסקית הטובה ביותר שקיבלתי אי פעם (באנגלית: The Way to the Top: The Best Business Advice I Ever Received) הוא ספר עסקים שחיבר איש העסקים ונשיא ארצות הברית לשעבר, דונלד טראמפ.
הספר פורסם ב-18 במאי 2004 וכבר שבוע לאחר מכן הגיע הספר למקום ה-10 ברשימת ספרי העסקים הנמכרים ביותר של עיתון ה"וול סטריט ג'ורנל" והיה אחד מרבי המכר ברשימה עד יולי 2004.
תקציר
הדרך לפסגה כוללת הצעות עסקיות מכ-100 אנשי עסקים, כולל מתווכים, יזמים, אנשי תקשורת ואנשי יח"צ.
ביקורות
מגזין הספרות האמריקאי "Publishers Weekly" המליץ על הספר וכתב כי "קוראים רציניים של ספרי עסקים עשויים להתאכזב מכמה עצות אבל יש כאן מספיק עצות חכמות כדי לספק את רוב מעריצי המתמחה".
אלברטו איגלסיאס
חייו
איגלסיאס נולד בעיר סן סבסטיאן שבספרד. הוא התמחה בנגינה בפסנתר באקדמיה למוזיקה בסן סבסטיאן וכן בפריז. איגלסיאס מוכר כמלחין פורה. הוא הלחין מוזיקה למספר סרטים (רובם סרטיו של פדרו אלמודובר, בהם "הכל אודות אמא", "דבר אליה", "חינוך רע", "לחזור", "חיבוקים שבורים" ו"הקול האנושי", וכן הסרט "רודף העפיפונים"), ועל מוזיקה זו איגלסיאס גרף שבעה פרסי גויה וכן מועמדות אחת לפרס אוסקר.
איגלסיאס הלחין וכתב את הפסקול לסרטו האפי-היסטורי של רידלי סקוט "אקסודוס: אלים ומלכים" שיצא בדצמבר 2014.
Time and a Word
Time and a Word הוא האלבום השני של להקת הרוק המתקדם הבריטית, יס. האלבום יצא לאור באמצע 1970 בבריטניה, ובנובמבר 1970 בארצות הברית. זהו האלבום האחרון בהרכבה המקורי של יס לאחר שגיטריסט הלהקה פיטר בנקס, פוטר עוד לפני יציאת האלבום.
האלבום דורג במצעד האלבומים הבריטי במקום ה-45, ובארצות הברית לא הגיע למצעד כלל.
האלבום
עם החלטתו של סולן הלהקה ג'ון אנדרסון לשים תזמורת חיה בכמה משירי האלבום (כפי שאמר בסרט YesYears), נדחק גיטריסט הלהקה פיטר בנקס וכמעט ולא השתתף באלבום. מתחים בין חברי הלהקה נוצרו, ומיד אחרי יציאת האלבום ב-1970, בנקס פוטר. לאחר מכן, במרץ יצטרף סטיב האו אל ההרכב ויחליף את בנקס. האלבום כלל שני שירים שנכתבו על ידי אנדרסון ודייוויד פוסטר מלהקת הלוחמים.
לאלבום נוספה תזמורת. החלטה זו הוסכמה מפני ששימוש בתזמורת במוזיקת רוק, היה מתאים בתקופה הזאת. השיר הפותח כולל פתיחה תזמורתית לשירו של ריצ'י הייבנס, "No Opportunity Needed, No Experience Necessary", אשר כולל בתוכו את קטע הנושא מתוך הסרט The Big Country בתזמורו של ג'רום מורוס (Jerome Moross). השיר "Everydays" כולל בתוכו קטע מתוך החלק "Jupiter" של סוויטת הפלנטות של גוסטב הולסט.
עטיפת האלבום
עטיפות האלבום של בריטניה וארצות הברית שונות. העטיפה הבריטית היא ציור בסגנון דאדא בשחור-לבן ובו אישה ערומה עם פרפר. לעומת זאת, בארצות הברית נראית תמונה של חברי הלהקה אך בעטיפה נראה סטיב האו במקום פיטר בנקס (האו לא השתתף באלבום). לעומת זאת, העטיפה האחורית של ארצות הברית כוללת תמונה של חברי הלהקה של ההרכב המקורי: ג'ון אנדרסון, כריס סקווייר, טוני קיי, ביל ברופורד ובנקס.
רשימת השירים
בהוצאה המחודשת של האלבום בשנת 2003 נוספו מספר קטעי בונוס:
מבצעים
עם:
איסט לנקס מילניום ויקינג
איסט לנקס מילניום ויקינג (באנגלית: East Lancs Myllennium Vyking) הוא אוטובוס דו-קומתי עירוני, אשר יוצר על ידי יצרנית מרכבי האוטובוסים East Lancashire Coachbuilders בין השנים 2006–2001 בבריטניה.
מרכב "איסט לנקס מילניום ויקינג" התבסס על שלדת "Volvo B7TL" מתוצרת וולוו.
השם "ויקינג" נגזר מהשלדה שנבנתה על ידי חברה משוודיה.
אהבתה האחרונה של לורה אדלר
אהבתה האחרונה של לורה אדלר הוא סרט דרמה ישראלי, בבימויו של אברהם הפנר, משנת 1990. העלילה סובבת סביב חייה של לורה אדלר, כוכבת תיאטרון יידיש, אותה מגלמת ריטה זוהר.
עלילה
לורה אדלר היא שחקנית בתיאטרון ביידיש בתל אביב. היא מצליחה בתחום המשחק, ומאפייניה כשל כוכבת ודיווה. עם זאת, היא נאלצת להתמודד עם שקיעתו של התיאטרון היידי וגוויעתה של השפה.
לורה מחפשת אחר אהבה. אף שיש לה מחזר, שחקן המשחק עימה בתיאטרון, שרוצה להתחתן איתה, היא דוחה את חיזוריו. במקביל, במאית קולנוע אמריקאית מציעה לה לחתום עימה על חוזה למשחק בסרט הוליוודי בתפקיד ראשי, אך לורה מתייחסת אליה בחשדנות. ביום הולדתה בבר בחיפה היא פוגשת בגבר צעיר, ומערכת יחסים מתחילה להתפתח ביניהם. אך תוכניותה נקטעות כאשר בפגישה עם רופאה, היא מתוודעת למחלת הסרטן בה היא חולה. היא מחליטה לא לטפל במחלתה במוסד רפואי, אלא מעדיפה לסיים את הקריירה על הבמה.
ביקורת ופרשנות
מאיר שניצר כתב על הסרט:
עם יציאת הסרט לאקרנים כתב שניצר: "גם בסרטו הארוך הרביעי ממשיך הפנר להתעקש על סגנון הגשה ייחודי, שלא תמיד עומד בסטנדרטים המקובלים אצל צופי הסרטים. הסרט הוא לאו דווקא תיאור של פולקלור יידישיסטי, אלא יותר הדגמה לרעיון שרק האמנות מעניקה תוקף לחיים.... בשתי מלים: יפה ביותר".
באתר האוזן השלישית נכתב על הסרט:
מאצ'יי ריבוס
מאצ'יי ריבוס (נולד ב-19 באוגוסט 1989) הוא כדורגלן פולני המשחק בעמדת הקשר הקיצוני בספרטק מוסקבה ובנבחרת פולין.
קריירת מועדונים
ריבוס החל את הקריירה שלו בקבוצה של העיר בה נולד, פליקן לוביץ' ונמכר בקיץ 2006 לקבוצת MSP שאמוטולי, שבה שיחק עונה אחת עד שהוחתם בקבוצת לגיה ורשה. את הופעת הבכורה שלו במדי לגיה ערך ב-15 בנובמבר 2007 במשחק גביע כאשר נכנס כמחליף. כעבור תשעה ימים ערך את הבכורה שלו בליגה הפולנית. את שערו הראשון בקבוצה כבש בדצמבר נגד גורניק זאבז'ה. בשנת 2012 הוחתם בשורות טרק גרוזני הרוסית, שבה רשם מעל מאה הופעות. בעונת 2016/17 שיחק בליון הצרפתית וכעבור שנה אחת בלבד נמכר ללוקומוטיב מוסקבה הרוסית בחוזה לשלוש שנים.
ב-11 ביוני 2022 חתם בספרטק מוסקבה.
נבחרת פולין
את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים ערך בנובמבר 2009 נגד נבחרת רומניה. במשחקו הבא נגד נבחרת קנדה כבש את שערו הראשון.
הנעה לעבודה בקיבוץ
תחום ההנעה לעבודה בקיבוץ עורר לאורך השנים עניין מחקרי, כלכלי וחברתי מיוחד. זאת בשל המבנה הכלכלי הייחודי של הקיבוץ בישראל, המשפיע על ההנעה לעבודה בו.
רקע
ביסוד הקיבוץ כתופעה מהותית (כפי שהוא בא לידי ביטוי בעשורים הראשונים לקיומו), ביצוע "עבודה" על ידי חברי הקיבוץ לא התאימה להגדרה של "ביצוע פעילות תמורת תגמול"; זאת משום שבאופן תאורטי, חברי הקיבוץ לא עובדים על מנת לקבל גמול, אלא משום שהם מעוניינים בקיום תוצאות פעילותם. לדוגמה: חבר קיבוץ אשר גידל גידול חקלאי כלשהו, עשה זאת על מנת שיהיה מזון לו, לחברי הקיבוץ, ולכלל העם בארץ ישראל הנבנית (בעשורים הראשונים לקיום הקיבוץ הייתה משמעות רבה לבניית יסודותיה החומריים של המדינה העתידית הצעירה).
רעיון זה מכונה "ביטול העבודה", והוא קיים את הקיבוץ כצורה חברתית שיתופית. עם זאת, הרעיון היה תאורטי ביותר, ובמציאות היו מעורבים גורמים שונים בעלי מאפייני עבודה בקיבוץ. כך למשל הייתה ההתייחסות אל הקיבוץ כולו כאל ישות שעליה לבצע עבודה, כלומר - למכור תוצרת למען רווח כלכלי. אמנם ניתן להתייחס במקרה זה אל התגמול כמניע לעבודה עבור הישות הקיבוצית, אך קשה להתייחס אל ההנעה לעבודה עבור חבר קיבוץ מסוים, שכן החבר לא זכה לתגמול אישי עבור עבודתו האישית.
מניעים אפשריים לעבודה בקיבוץ
במערכת המוטיבציה הקולקטיבית (כלומר, בבחינת הגורמים המביאים אדם לפעולה בהקשר חברתי) נבחנים שלושה ממדי מוטיבציה: הממד הכלכלי (תגמול חומרי עבור פעילות), הממד הערכי (פעולה המונעת על ידי ערכי האדם העובד) וממד הזהות וההזדהות (פעולה הנובעת משיתוף פעולה בהקשר חברתי).
רמת המוטיבציה לפעול בהקשר חברתי תלויה בקשר בין תגמולים כלכליים, המידה בה התרומה לארגון מחזקת את ערכי הפרט, ומידת חיזוק הזהות האישית באמצעות הזדהות עם הארגון.
כדי להתייחס למוטיבציה לעבודה בקיבוץ במסגרת רעיון "ביטול העבודה", נדרשת ההנחה כי חבר הקיבוץ מזוהה עם הקיבוץ והוא בעל מערכת ערכית תואמת (כלומר קולקטיביסטית ולא אינדיבידואליסטית או אחרת). הזהות עם הקיבוץ חשובה, שכן בלעדיה אין הפרט מסוגל לתפוס את מטרת פעולותיו, מלבד תגמול.
למשל, על מנת שחקלאי בקיבוץ לא יתעניין בתגמול עבור פעולותיו אלא בעצם קיומו של המזון שהוא מגדל, עליו להיות בעל מערכת ערכים שיתופית ולא אחרת (כלומר, שיעניק משמעות להקשר החברתי באופן לא מעשי), וכן עליו להיות מזוהה עם הקיבוץ. רק על ידי הזדהות עם הקיבוץ, אשר צורך את המזון אותו הוא מגדל, יוכל החקלאי לרצות בגידול המזון על מנת שייאכל, ולא על מנת שיביא לחקלאי תגמול.
השינויים במניעים לעבודה בקיבוץ
הקיבוץ אופיין שנים רבות כתרבות שבה ממדי הערכים וההזדהות היו בעלי עוצמה מוטיבציונית גבוהה יותר ביחס לממד הכלכלי במוטיבציה הקולקטיבית. אך עם השנים נתערערו יסודות ערכיים שהיוו בסיס למוטיבציה של חברי הקיבוץ ולהזדהות עם הקיבוץ ועם ערכי "ביטול העבודה".
בעקבות התרופפות הממדים השיתופיים, חל ריחוק בין ערכי הפרט בקיבוץ לבין הערכים המכוננים. אלו הוחלפו במערכות עבודה הנפוצות בחברות שאינן שיתופיות, שגם חשופות לבעיות מוטיבציה ולניסיונות שונים של תגמול כדי להגביר את הפריון במקומות העבודה ולמנוע עזיבה של אנשי מקצוע.
כיום מנסה לעיתים הקהילה הקיבוצית אשר איבדה ממאפייניה השיתופיים, לתגמל את חבריה עבור מאמציהם באמצעות סולידריות, אחריות משותפת, ביטחון חברתי ועשייה משותפת רלוונטית. גורמים אלו תלויים גם במידה בה קיים "ביטול עבודה" בקיבוץ. אך אלו גורמים המאפשרים את "ביטול העבודה" ואת צורת החיים השיתופית, ולא גורמים המשמשים כמניע עיקרי לעבודה בקיבוץ.
הרעיונות שעומדים מאחורי עקרונות אלו הם:
במידה ועקרונות אלו לא מתקיימים, צפויה ירידה בנכונות החברים להתמסר לטובת הקהילה, וצורת החיים הקיבוצית עשויה לאבד חלק ניכר ממשמעותה. לשינויים המתרחשים בחברה הקיבוצית יש השפעה רבה על עקרונות אלו.
אג'נדה
אג'נדה (מלטינית דרך האנגלית: Agenda) מילה שפירושה סדר יום, לוח זמנים, תוכנית, סעיף המפרט סדרת פעולות וזמנן, סדרת אירועים מפורטים עם ציון זמנם, סדרת אירועים מתוכננים, לוח פעילויות לפי סדר הזמן, אך משמשת את דוברי העברית הישראלית (בעקבות Political agenda באנגלית) לתיאור סדר היום הציבורי שאדם או קבוצה מעוניינים לקדם.
אף על פי שבמקור הלטיני מדובר במילה בלשון רבים (היחיד הוא Agendum, שהוא סעיף אחד, מתוך הרשימה שהיא סעיפים רבים - Agenda) השתרשה המילה בלשון יחיד, הן בעברית והן בשפות שמקורן לטיני.
במדיניות ציבורית
בחירת אג'נדה היא השלב הראשון מבין ארבעה בתהליכי מדיניות ציבורית. לאחר שנבחרת אג'נדה מעוצבת המדיניות הרצויה, השלב השלישי הוא יישום המדיניות והרביעי הוא הערכתה.
חוקרי מדיניות ציבורית מצביעים על מספר מודלים אפשריים לקביעת אג'נדה. לפי מודל הייזום החיצוני, קבוצות אינטרס מחוץ לממשל מקדמות נושא/עניין או אינטרס מסוים, וקיומו בשיח הציבורי הופך אותו גם לאג'נדה של הממשל. מודל זה אופייני במשטרים ליברליים. לפי מודל המוביליזציה, הממשל עצמו הוא שמקדם את האג'נדה שלו, ומגייס תמיכה מהציבור לצעדיו ולמהלכיו. מודל זה אופייני במשטרים טוטליטריים וחד-מפלגתיים. לפי מודל שלישי, מודל הייזום הפנימי, קידום אג'נדה שאינה נחשפת לציבור נעשה בידי גורמים המקורבים לממשל או בקרב הממשל עצמו. במרבית המקרים, קידום אגנ'דה נעשה כשילוב של שלושת המודלים.
ג'ון קינגדון חקר מדוע נושאים מסוימים הופכים לאג'נדה ואחרים לא, ופיתח תאוריה שכינה "תאוריית שלושת הזרמים". לפי תאוריה זו, קיימים שלושה זרמים - זרם הבעיות, זרם החלופות המדיניות וזרם הפוליטיקה. לפי תאוריה זו, בכל רגע נתון ישנן בעיות הממתינות לפתרון, יש הצעות לפתרון שלא תמיד מתאימות לבעיות הקיימות, ויש חילופי שלטון. כשכל הזרמים משתלבים זה בזה - משטר פוליטי מסוים שיש לו פתרון מסוים לבעיה מסוימת - תקודם האג'נדה. קינגדון מצביע גם על בעיה אפשרית שיוצרת תאוריה זו - לעיתים קבוצות אינטרס מנסות לקדם בעיה מסוימת או פתרון מסוים, ובהינתן המצב הפוליטי הספציפי, ייתכנו מקרים שבהם שילוב הזרמים יוביל לכך שהפתרון שמוצע לבעיה אינו בהכרח הפתרון הטוב ביותר, או שהבעיה שפיתרונה הפך לאג'נדה אינה הבעיה העיקרית, שפיתרונה הוא החשוב או הדחוף ביותר.
שימושים נוספים
מפלגות ופוליטיקאים מציגות לציבור אג'נדה בתחומים שונים - המדיני, החברתי, הסביבתי, וכדומה, כדי שיוכלו לבדל עצמם מאחרים. כך, למשל, אמר חבר הכנסת אופיר פינס בהתייחסו למצבה של מפלגת העבודה: "צריך לייצר אג'נדה משלנו. צריך להכין תוכנית מדינית וביטחונית".
גופים ציבוריים משתמשים לעיתים במונח "אג'נדה" כדי לתאר קידום סדר יום מסוים. כך למשל "אג'נדה 21" הוא שמה של תוכנית שיזם האו"ם לקידום פיתוח בר-קיימא במאה ה-21. המועצה הלאומית לכלכלה הגישה לממשלת ישראל בשנת 2007 הצעה לתוכנית כלכלית-חברתית רב-שנתית, אותה כינתה "האג'נדה".
לעיתים, עצם קיומה של אג'נדה מסוימת נתפש כדבר שלילי. אהרן ברק התנגד למינויה של רות גביזון לבית המשפט העליון משום ש"יש לה אג'נדה... ואג'נדה זו אינה מתאימה וראויה לבית המשפט העליון".
הקומדי סטור
הקומדי סטור הייתה תוכנית מערכונים ישראלית, ששלוש עונותיה שודרו במסגרת הזכיינית טלעד בערוץ 2, בשנים 1994–1997. התוכנית, אשר נחשבת היום לתוכנית קאלט, כללה רצף מערכונים קצרים ופינות הומוריסטיות קבועות, לעיתים קרובות עם מוטיב ומשפטי מחץ חוזרים. מפיקי התוכנית היו טדי יזמות והפקות ובמאי התוכנית היה יואב צפיר.
נכון ל-2021, משודרת התוכנית בשידורים חוזרים בערוץ 24, המופעל בעצמו על ידי "טלעד". במרץ 2020, צולמה עונת איחוד לערוץ טדי בפרטנר tv, ובה 10 פרקים קצרים עם מערכונים חדשים.
רקע
שורשיה של חבורת הקומיקאים שכיכבה ב"קומדי סטור" הם במקבץ מופעי סטנד-אפ, שהועלו בשם "הקומדי סטור" בבית ציוני אמריקה בתל אביב. עם האמנים הצעירים שנטלו חלק במופעים ניתן למנות את צביקה הדר, אסף אשתר, איתי שגב, רובי דואניאס וגיל ססובר, שהפכו אחר־כך לחברי הצוות במופע הטלוויזיוני, ולצדם קומיקאים נוספים כאריק זילברמן, ארז בן הרוש ורובי מוסקוביץ', שהופיעו בפרקיה הראשונים של התוכנית. במופעים אלה גם התגבשו כמה מן הדמויות ששולבו לאחר מכן בתוכנית, כמו דמותו הידועה של ז'וז'ו חלסטרה, אותה גילם הדר.
העונה הראשונה (20 פרקים)
עם תחילת שידורי ערוץ 2 החדש בסוף שנת 1993, שיתפה חברת ההפקות "טדי" פעולה עם "טלעד" בהפקת תוכנית בידור, שהתבססה על מופעי הבמה של "הקומדי סטור". המתכונת הראשונית של התוכנית, שעלתה לשידור ב-14 במרץ 1994, הייתה שונה במידה ניכרת מזו שהתעצבה מאוחר יותר, וכללה בין השאר תיעוד של קטעים ממופעי ה"קומדי סטור" כפי שהועלו על הבמה. לאחר כמה ניסיונות כושלים לערוך שינויים במתכונת התוכנית – ובהם פינה של הדר וחידה לשונית נושאת פרסים – התעצבה התוכנית במתכונת מסורתית יותר של רצף מערכונים ושירים, בשילוב פינות קבועות – המתכונת המוכרת של התוכנית. בעונה הראשונה נולדו דמויות ומשפטי מפתח שהפכו למזוהים עם התוכנית, כמו: "יש לי, יש לי", "ז'וז'ו חלסטרה", "אבי ברך אותי" ובהמשך גם "פינת העצה הפולנית" ו"במיטה עם איתי". לקראת סוף העונה התווספו גם "המצלמה המשוטטת של ג'ודי" ו"הפרסומות של מ. כוערת". בשני הפרקים הראשונים של העונה השתתפו צביקה הדר, אסף אשתר, ארז בן הרוש, רובי מוסקוביץ', אריק זילברמן, איתי שגב, מירב גרובר, דרור שגב, גיל ססובר ורובי דואניאס. בהמשך העונה מירב גרובר ודרור שגב פרשו מהתוכנית ואילו זילברמן השתתף רק בשלושה פרקים נוספים. לקראת סוף העונה הצטרפו ססובר ודואניאס לצוות הקבוע של התוכנית ואילו בן הרוש ומוסקוביץ' עזבו אותה, וכך התגבש ההרכב המוכר של התוכנית.
העונה השנייה (36 פרקים)
עונתה השנייה של התוכנית הייתה לעונת הפריצה והשיא שלה. שידורה החל באוקטובר 1994 ובתוך זמן לא רב זכו פינותיה וכוכביה לפופולריות רבה. בעונה זו נולדו רוב הדמויות והפינות המזוהות ביותר עם התוכנית, עמן ניתן למנות את: "המבזק של ז'ק", "רואים כוכבים עם לולו", "שמעון וביטון", "רגע רגע לא הבנתי" ו"חם ויפת". לפרק זמן מסוים אף חדרו מטבעות לשון שונים שהושמעו בתוכנית לשפה העברית. כמה שירים מהתוכנית הפכו ללהיטים, לדוגמה, "שיר הטרטע" שבו שיתפו שחקני התוכנית פעולה עם להקת אתניX והשיר "שיר חם ויפת", שדורגו שניהם במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תשנ"ה. כוכבי הסדרה גם כיכבו על גבי מוצרים נלווים שונים, ממנות לבישול מהיר, עבור בפוגים, וכלה ביומנים ובציוד כתיבה לבית הספר. עם סיום העונה, ביוני 1995, פרשו כוכביה הבולטים של התוכנית - איתי שגב וצביקה הדר, כאשר האחרון פרש לטובת תוכנית בידור ואירוח בהנחייתו בערוץ 2, "שישי שואו". התוכנית של הדר אמנם כשלה וירדה מהמרקע אחרי פרקים בודדים, אך הוא לא שב לתוכנית, למעט הופעות אורח במספר מערכונים בעונה השלישית.
כמו כן, באמצע העונה שודר פרק נוסף, שהוגדר כספיישל יום העצמאות. הספיישל היה פרק באורך כפול. הפרק אינו נחשב כחלק מסדר הפרקים הקבוע, ועל כן, מעולם לא שודר בשידורים חוזרים. בפרק התארחו כמות אורחים רבה יחסית לפרקים אחרים.
העונה השלישית (34 פרקים)
בעונתה השלישית של התוכנית (1995–1996) ניכרה ירידה בולטת בפופולריות שלה, וגם שעת שידורה הוקדמה ל-19:30. אל חברי הצוות הוותיקים - אשתר, דואניאס וססובר, הצטרפו ליאור כלפון ויניב קציר. אחת לכמה פרקים חזר צביקה למערכון אחד בדרך כלל. למרות השמירה על המתכונת הישנה והוספת דמויות חדשות לצד אלה הישנות, כמו: "ניסים בוסקילה" (כלפון) ו"כלנית ורקפת" (קציר עם אסף אשתר), "לקח נושא תמים עשה אותו פושע" (דואניאס עם אסף אשתר) דעך עניינו של הציבור בתוכנית, והפקתה באה לקיצה עם תום העונה. לאחר מכן נעשה ניסיון להחיות את מתכונת התוכנית בסדרת המשך משלה בשם "פרה פרה", ששודרה בערוץ הילדים בשנת 1997, בכיכובם של כמה ממשתתפי התוכנית המקורית. אולם תוכנית זו לא זכתה להצלחה והפקתה הופסקה אחרי עונה אחת בלבד.
ספיישלים טלוויזיוניים ואיחודים
ביום העצמאות 1996 הופיעו כוכבי התוכנית בספיישל בערוץ 3 שכלל בתוכו פארודיות על סרטי בורקס ישראלים תחת השם "בורקס בצרות". בספיישל השתתפו כוכבי העונה השלישית ביחד עם איתי שגב ומשה פרסטר. בחנוכה 1996, כחודשיים לפני עלייתה של סדרת ההמשך "פרה פרה", הופיעו משתתפיה בספיישל בערוץ הילדים שכלל בתוכו פארודיות על תוכניות טלוויזיה בראי יוון העתיקה תחת השם "משדרים חשמונאים פלוס". בתוכנית התארחו צביקה הדר ומשה פרסטר. זו הייתה הפעם האחרונה בה יואב צפיר ביים את הקומדי סטור. לאחר מכן תפקיד הבימוי הופקד בידי מבקר הקולנוע תומר קמרלינג ומאוחר יותר בידי רובי דואניאס.
בשנת 2003, במהלך פרק של הסיטקום "שמש", הופיע מערכון "יש לי יש לי" מיוחד - שכן מרבית הצוות של "הקומדי סטור" היה גם צוות ההפקה של "שמש". כמו כן בשנת 2000, הפרק "באג 2000" כלל מערכון של "רגע רגע לא הבנתי". בשנת 2015 התאחדו חברי העונה השנייה וליאור כלפון להופעה מיוחדת כתרומה ל"מרכז טל לרפואה אונקולוגית אינטגרטיבית". מרבית הופעת האיחוד הייתה מורכבת משירים של הקומדי סטור ואילו כלפון הופיע בדמותו המיתולוגית של "ניסים בוסקילה".
המיטב לדורותיו
בקיץ 1997, כחודש לאחר ירידתה מהמסך של סדרת ההמשך "פרה פרה", הוחלט להחזיר את הקומדי סטור למסך בסדרת ספיישלים בהנחיית צביקה הדר, המחופש לדמויות שונות (ביניהן גם הדמות המפורסמת והמזוהה עימו ביותר של "ז'וז'ו חלסטרה") ומגיש קטעי קישור לקטעי ארכיון משלוש העונות הראשונות של התוכנית. 8 פרקים של "המיטב לדורותיו" הופקו ושודרו פעם בשבוע לכל אורך החופש הגדול של אותה שנה.
עונה 1
"חפש מי ינענע אותך" - שיר מהעונה הראשונה המבוסס על הלחן של השיר "Go West" של להקת "אנשי הכפר".
הפצה ומוצרים נלווים
בעקבות הצלחת הסדרה יוצרו מוצרים נלווים, שכוללים:
ההרכב הקומי
ההרכב "הקומדי סטור" החל לפעול מספר שנים טרם עליית תוכנית הטלוויזיה, בעיקר על במת בית ציוני אמריקה. בתוכניות הראשונות של הקומדי סטור, נכללו מספר קטעים מהופעות ה"קומדי סטור". לאחר תחילת התוכנית בוטלו הופעות ההרכב בבית ציוני אמריקה.
לאחר סיום הקומדי סטור, ההרכב עצמו נשמר. אל חברי העונה האחרונה בתוכנית שנשארו (אסף אשתר, רובי דואניאס וליאור כלפון) הצטרפו גם שרית וינו אלעד ואביעד בנטוב לתוכנית ההמשך של ההרכב "פרה פרה" (צביקה הדר חזר לספיישל אחד במסגרת התוכנית)
לאחר רדת פרה פרה, חזרה הקומדי סטור המקורית לסדרת ספיישלים קצרה בשנת 1997. מרבית העונה כללה סדרת לקטים עם קטעים משלוש העונות הראשונות, אך גם מספר קטעי קישור חדשים בהנחיית צביקה הדר.
לאחר סדרת הספיישלים (שזכתה לשם "המיטב לדורותיו") ההרכב "הקומדי סטור" נעלם מעט, אך חזר בשנת 2001, בתוכנית "קן הקוקיות". התוכנית שודרה בשידורי קשת, והופקה (בדומה לקומדי סטור) על ידי יואב צפיר ורובי דואניאס, והופקה גם היא על ידי טדי הפקות. חברי הסדרה החדשה היו אסף אשתר (היחיד שנשאר בכל עונות הסדרה בגרסאותיה) וגיל ססובר (שחזר אחרי ההיעדרות מפרה פרה), ואליהם הצטרפו השחקנית קארין אופיר ואלון דהן. לאחר רדת התוכנית פורק ההרכב סופית (נכון לימים אלו).
בשנת 1997 נוצרה הסדרה שמש, שמרבים חברי ההפקה שלה הם חברי הפקה מהקומדי סטור. כמו כן, כל משתתפי התוכנית בעונתה השנייה, ורבים ממשתתפי העונה הראשונה התארחו בתוכנית לפחות פעם אחת, ורובם גם עבדו בה (רובם ככותבים, למעט צביקה ששיחק את הדמות הראשית). כמו כן, הייתה בתוכנית התייחסות רבה לקומדי סטור, בעיקר על ידי שימוש במשפטים קבועים של קומדי סטור. בפרק "אתי בארץ הפלאות" אף בוצע מערכון איחוד מיוחד של חבורה "יש לי יש לי" (בהשתתפות צביקה, רובי, אסף ואריק זילברמן)