cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
וולטר קרטר
ביוגרפיה
קרטר עוטר במדליית השירות המצוין של הצי, פעמיים במדליית השירות העילאי של משרד ההגנה, שלוש פעמיים בלגיון ההצטיינות, בצלב התעופה המצוינת עם סימון V לאומץ לב, בכוכב הארד, פעמיים במדליית האוויר עם אות V וחמש פעמים במדליית האוויר היחידתית. הוא זכה בפרס הצי למנהיגות על שם ג'יימס סטוקדייל ובפרס הצי למנהיגות על שם ג'ון פול ג'ונס והיה בכך לקצין היחיד בתולדות הצי שזכה בשני הפרסים היוקרתיים ביותר שלו. ב-2014 נבחר להיכל התהילה של רוד איילנד.
בינואר 2020 מונה לנשיא מערכת האוניברסיטאות של נברסקה.
קרטר נישא ב-1982 ללינדה והם הורים לשני ילדים.
פרסי הטלוויזיה של איגוד אמנויות הקולנוע והטלוויזיה 1958
פרסי גילדת מפיקי ובמאי הטלוויזיה לשנת 1958 הייתה השנה הרביעית שבה חולקו פרסים בתחום הטלוויזיה, שנודעו בהמשך בשם פרסי באפט"א לטלוויזיה. בשנה זו גדל מספר הקטגוריות מארבעה לשבעה. זאת הייתה הפעם האחרונה שהגילדה העניקה את הפרסים. בשנה לאחר מכן שולב הארגון עם האקדמיה הבריטית לקולנוע ליצירת האיגוד לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה.
גץ פון ברליכינגן
גוטפריד "גץ" פון ברליכינגן (בגרמנית: Gottfried „Götz“ von Berlichingen) הידוע גם בכינוי "גץ בעל יד הברזל" היה אביר, לוחם, שודד, ושכיר חרב גרמני בן המאה ה-15.
המודעות הציבורית, ההיסטורית, והשפעתן התרבותית של פעולותיו של גץ פון ברליכינגן, התגברו בעיקר בהשפעת המחזה אודותיו פרי עטו של יוהאן וולפגנג פון גתה.
חייו
גץ פון ברליכינגן נולד למשפחת אצילים מברליכינגן שבווירטמברג. בשנת 1497 החל לפעול בשירותו של פרידריך הראשון מברנדנבורג-אנסבאך. בשנת 1498 נלחם בשורות צבאו של מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה באזור אלזס-לורן ובורגונדי ובמלחמה השוואבית.
בשנת 1500 פרש משירות הקיסר והקים צבא של שכירי חרב אשר פעלו בשירותם של אצילים שונים תמורת תשלום. בשנת 1504 לחמו ברליכינגן ושכירי החרב שלו עבור אלברט הרביעי, דוכס בוואריה. במהלך הקרב על העיר לנדסהוט איבד את ידו הימנית. פרוטזת הברזל שהותקנה לו על מנת להחליף את היד שנקטעה, הייתה מכשיר משוכלל במיוחד יחסית לתקופה ואיפשרה לו את המשך השימוש בחרב, אך גם כתיבה באמצעות עט נוצה. למרות פציעתו המשיך ברליכינגן בפעילותו הצבאית ובמהלך השנים הבאות השתתף במספר פעולות לנקמת דם בשמו ובשם מעסיקיו וידידיו.
בשנת 1512 תקפו ברליכינגן ואנשיו ושדדו קבוצה של סוחרים מן העיר נירנברג שחזרו מן השוק בלייפציג. המעשה נחשב פראי במיוחד, בתגובה לכך הוטל עליו חרם קיסרי, אשר על מנת להסירו נאלץ לשלם קנס גבוה במיוחד. בשנת 1518 שוב הוטל עליו חרם קיסרי והפעם שוב בגין פעולה אלימה במיוחד, חטיפת אציל ודרישת כופר תמורת שיחרורו.
בשנת 1519 החל לפעול בשירותו של דוכס וירטמברג כנגד הליגה השוואבית. באחד הקרבות נאלץ להיכנע ונלקח בשבי. הוא נמסר לידי תושבי אחת הערים ששדד בעבר אך שוחרר תמורת כופר והבטחה שלא לשוב ולהילחם כנגדם.
בשנת 1540 שוחרר ברליכינגן מהתחייבותו על ידי קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה והחל לפעול בשירותו. בשנת 1542 נלחם עבור הקיסר במערכה נגד האימפריה העות'מאנית בהונגריה, ובשנת 1544 בפלישה הצרפתית.
מורשתו
גץ פון ברליכינגן הותיר אחריו אוטוביוגרפיה בכתב ידו שנערכה ופורסמה במספר מהדורות.
בשנת 1773 פרסם יוהאן וולפגנג פון גתה מחזה הנושא את שמו של ברליכינגן אשר התבסס על המהדורה משנת 1731 של האוטוביוגרפיה. המדובר בדרמה היסטורית על רקע מרד האיכרים בגרמניה במאה ה-16. ביצירה עונה הגיבור, גץ פון ברליכינגן, לדרישתו של הבישוף מבמברג שייכנע: "הוא יכול לנשק לי בתחת" (Er kann mich im Arsche lecken). בעקבות מחזהו של גתה, הפך הביטוי "כדברי גץ פון ברליכינגן" ללשון נקייה המרמזת לביטוי "שק לי בתחת".
באוסטריה שלאחר האנשלוס, הביטוי "היטלר יכול לנשק את ישבני" נעשה נפוץ עד כדי כך שהגסטאפו נאלצה לפתוח קוד דיווח בעבורו, ששמו היה "ציטטת גץ", המתייחס לביטוי שנזכר במחזהו של גתה.
בגרמניה הנאצית כונתה דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-17, על שמו של ברליכינגן, בדומה לכינויים שניתנו גם לדיוויזיות אחרות, על שמות גיבורי מורשת ותרבות גרמנית מן העבר.
הפילוסוף הצרפתי סארטר כתב מחזה המציג את ברליכינגן כדמות אקזיסטנציאליסטית.
טירת הורנברג, שהחליפה בעלויות במשך השנים, משמשת כיום מוזיאון להנצחת פעילותו של ברליכינגן.
סמל העיר שנטאל (Schöntal) וכן של אחת משכונותיה, ברליכינגן (Berlichingen) מכילים בתוכם את איור פרוטזת הברזל של בן העיר המפורסם. סמל העיר יאגזטהאוזן (Jagsthausen) כולל בחלקו העליון איור של פרוטזת הברזל של ברליכינגן, במטרה להזכיר את הקשר שבין העיר לבין הדמות ההיסטורית שעל פי מחזהו של גתה התגורר בנעוריו בטירה המקומית (Burg Jagsthausen).
מיכאל שיונברג
מיכאל שיונברג כריסטנסן (בדנית: Michael Schjønberg Christensen, נולד ב-19 בינואר 1967 באסביירג שבדנמרק) הוא כדורגלן עבר דני ששיחק בעמדות הבלם והמגן השמאלי באסביירג, הנובר 96, עמה זכה בגביע הגרמני, אודנסה בולקלוב וקייזרסלאוטרן, עמה זכה באליפות הבונדסליגה בעונת 1997/98. לשיונברג 44 הופעות במדי נבחרת דנמרק, עמה השתתף זכה בגביע המלך פהד 1995, והשתתף בנוסף ביורו 1996, מונדיאל 1998 ויורו 2000. לאחר פרישתו שיונברג פתח בקריירת אימון, והוא מאמנה של פ.צ. סוונדבורג מליגת המשנה הדנית.
קריירת מועדונים
שיונברג החל את קריירת הבוגרים בשנת 1987 באסביירג, ובקיץ 1989 יצא למבחנים בבאיירן מינכן ביחד עם בן ארצו אלן נילסן. שיונברג לא חתם בבאיירן מינכן ונשאר שנה נוספת באסביירג, אך בשנת 1990, נזכר בו הנס-דיטר שמידט, שבחן אותו בבאיירן מינכן ומונה למאמן הנובר 96 ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה. שיונברג חתם מיד בהאנובר, ושיחק בקבוצה כמגן שמאלי. בעונת 1991/92 היה שיונברג שותף להישג מפתיע, כאשר האנובר זכתה בגביע הגרמני לאחר ניצחון בבעיטות הכרעה על בורוסיה מנשנגלדבך, כאשר 120 הדקות הסתיימו בתיקו מאופס. שיונברג בעט בהצלחה את הפנדל האחרון והמכריע במשחק, שהעניק להאנובר את הגביע. שיונברג כבר שקל לעזוב את האנובר בעקבות אי שביעות רצונו מתנאי חוזהו, אך עם הזכייה בגביע הגרמני קיבל חוזה משופר, ונשאר בהאנובר שנתיים נוספות, ומונה כקפטן הקבוצה. למרות זאת, שיונברג נשאר מאוכזב מכך שלא קיבל זימון לנבחרת דנמרק, וביקש להתקדם לקבוצה גדולה יותר. בשנת 1994 חתם שיונברג על חוזה באודנזה בולדקלאב מליגת העל הדנית, ששילמה עבורו להאנובר 700 אלף כתר דני. כמו ששיונברג צפה, המעבר לאודנזה הקנה לו בסופו של דבר את המקום בסגל של נבחרת דנמרק. בעונת 1994/95 הגיע שיונברג עם אודנזה לרבע גמר גביע אופ"א, כאשר בדרך עברה אודנזה בהפתעה את ריאל מדריד, והודחה לבסוף על ידי פארמה. שיונברג שיחק בסך הכל שתי עונות באודנזה, בהן הבקיע 14 שערים ב-64 הופעות.
לאחר יורו 1996, נרכש שיונברג על ידי קייזרסלאוטרן תמורת 1.35 מיליון מארק גרמני. בעונה הקודמת לכן, 1995/96, זכתה קייזרסלאוטרן אמנם בגביע הגרמני, אך גם נשרה לראשונה בתולדותיה אל הבונדסליגה השנייה. שיונברג הובא כחיזוק לקבוצה, במטרה לחזור במהירות האפשרית אל הבונדסליגה. בעונת 1997/98 היה שיונברג חלק מהאליפות ההיסטורית של קייזרסלאוטרן, שהייתה לקבוצה הראשונה והיחידה שזוכה באליפות כבר בעונת העלייה לבונדסליגה. שיונברג שיתף פעולה בהגנה בעונה זו עם מירוסלב קאדלץ, הארי קוך ואקסל רוס. שיונברג הבקיע את השער הראשון של קייזרסלאוטרן בעונה זו, בניצחון 1-0 על האלופה המכהנת באיירן מינכן, לאחר שקיבל בישול מצ'יריאקו ספורצה. שער זה היווה את האות לתחילתה של עונה בה נחשבה קייזרסלאוטרן לסיפור סינדרלה. בתחילת עונת 1998/99 שבר שיונברג את עצם השוקה לאחר התנגשות עם שוער בוכום תומאס ארנסט, והיה מושבת לשבעה חודשים. עם זאת, שיונברג הבקיע שישה שערי ליגה בעונה זו, על אף היותו שחקן הגנה ולמרות ששיחק 15 משחקים בלבד.
בעונת 1999/00 הייתה לשיונברג הופעה ראויה לציון, כאשר שני השוערים הזמינים של קייזרסלאוטרן לאותו משחק, גאורג קוך ואובה גוספודארק, נפצעו במהלך המשחק, ולא נשארו לקייזרסלאוטרן חילופים במשחק הליגה מול פרייבורג. שיונברג נכנס לשער במקומו של גוספודארק, ואמנם ספג שער מרגליו של לבאן קוביאשווילי שהעלה את פרייבורג ל-2-1, אך בהמשך הפגין יכולת גבוהה בשער, ואף עצר פנדל של אלכסנדר יאשווילי. המשחק הסתיים בתוצאה 2-1 לפרייבורג. גם את עונת 2000/01 פתח שיונברג עם פציעה, וחזר לשחק רק בחודש דצמבר. בהמשך סבל מפציעות נוספות, ונאלץ לפרוש בתום עונה זו לאחר שהבקיע 13 שערים ב-117 הופעות ליגה בקייזרסלאוטרן.
קריירה בינלאומית
בשנת 1998, לאחר שזכה באליפות עם קייזרסלאוטרן, זומן שיונברג לסגל דנמרק למונדיאל 1998, ופתח בכל שלושת משחקיה בשלב הבתים, אותו סיימה עם ארבע נקודות ועלתה לשמינית הגמר. שיונברג לא שיחק בניצחון 1-4 בשמינית הגמר על נבחרת ניגריה לאחר שאיבד את מקומו בהרכב ליאן היינצה, ונכנס כמחליף בדקה ה-87 ברבע הגמר, בו הפסידה דנמרק 3-2 לנבחרת ברזיל. שיונברג זומן גם ליורו 2000, ופתח בכל שלושת המשחקים של דנמרק, שהודחה בשלב הבתים עם אפס נקודות. המשחק האחרון של דנמרק בטורניר זה, בו הפסידה במחזור האחרון של שלב הבתים לנבחרת צ'כיה, היה ההופעה ה-44 והאחרונה של שיונברג במדים הלאומיים. שיונברג כבש שלושה שערים עבור דנמרק במהלך השנים.
קריירת אימון
לאחר פרישתו מכדורגל, מונה שיונברג בשנת 2003 כמאמן הנוער של קייזרסלאוטרן. בשנת 2004 עבר לאמן את הרפולגה מליגת העל הדנית, בצוותא עם חברו הטוב אלן נילסן, אך הקבוצה ירדה ליגה עמם. למרות זאת, שיונברג נשאר בתפקיד, עד שקיבל הצעה מהנובר 96 להיות עוזר המאמן של פיטר נוירורר בנובמבר 2005. שיונברג כיהן בתפקיד זה במשך כשנה, ואף היה המאמן הראשי למשחק אחד בספטמבר 2006, כאשר נוירורר פוטר מהקבוצה, וניצח במשחק זה את דינמו דרזדן במסגרת הגביע הגרמני. עם מינויים של דיטר הקינג כמאמן הקבוצה, ודירק ברמזר כעוזרו, שיונברג הפך למאמן קבוצת המילואים של האנובר.
באפריל 2007 חזר שיונברג לקייזרסלאוטרן, בתפקיד המנהל הספורטיבי, ומילא את התפקיד הזה במשך כחצי שנה. בקיץ 2008 מונה כמנהל הספורטיבי של וסטסיאלנד, ובאפריל 2009 מונה למאמן הראשי של הקבוצה. ביוני 2011 פוטר שיונברג מהתפקיד, בגין סיום עונה חלש של הקבוצה.
בינואר 2013 מונה שיונברג כעוזר המאמן בואלרנגה הנורווגית, לאחר שהומלץ לקבוצה על ידי קייטיל רקדאל, שזכר אותו מהתקופה שעבדו ביחד בקייזרסלאוטרן. בנובמבר 2014 מונה שיונברג כמאמן הראשי של נסט-סוטרה פוטבול הנורווגית, ופוטר במאי 2015.
החל משנת 2016, שיונברג הוא המאמן של פ.צ. סוונדבורג הדנית.
תארים
עם הנובר 96:
עם קייזרסלאוטרן:
יסמין דאימונד
יסמין דאימונד (נולדה ב-20 במאי 1978) היא שחקנית ישראלית.
מיכאל שיונברג
תארים
עם נבחרת דנמרק:
יסמין דאימונד
ביוגרפיה
נולדה ברמת גן. כשהייתה בת חמש הוריה התגרשו, והיא עברה עם אביה לאיטליה. לאחר תקופה חזרה עם אביה לישראל. כשהייתה בת 15 אביה החל תהליך של חזרה בתשובה, הפך לחסיד ויז'ניץ והציע לה להצטרף אליו לתהליך זה. בעקבות כך החל נתק בינה לבין אביה, והיא התגוררה עם אמה.
בגיל 17 עזבה את בית אמה, עברה להתגורר בדירה שכורה, והשתתפה בסרטים שונים.
כשהייתה בת 20 החלה ללמוד משחק בבית הספר למשחק "בית צבי", ולאחר שנתיים הפסיקה את לימודי המשחק.
שיחקה במספר פרסומות, בין השאר לבנק לאומי. באותה תקופה החליטה לא לעסוק במשחק, והחלה לעבוד במכירת טלפונים ניידים.
ב-2001 גילמה את כלנית אפרתי בטלנובלה "לחיי האהבה".
ב-2002 שיחקה לצד עודד מנסטר ומורן אייזנשטיין במחזמר "מסביב לעולם ב-80 שירים" שיצר וביים אבי דור.
באפריל 2003 נסעה ללונדון על מנת לגשת למבחני הבד למועמדות להנחיה בערוץ המוזיקה הבינלאומי MTV, בו חיפשו מחליפה למנחה עדן הראל, אך היא לא זכתה בתפקיד.
במשך תקופה עבדה בעבודות מזדמנות, וב-2003 חזרה שוב לשחק בסדרה "החצר". דרישות התפקיד כללו כיעור של פניה - עיבו את גבותיה והרחיבו את אפה.
בעקבות משחקה בסדרה "החצר" החלה בתהליך של חזרה בתשובה והתקרבה לחסידות חב"ד ובהמשך פרשה ממשחק.
ארנה סולי
ארנה סולי (בנורווגית: Arne Solli; 6 באפריל 1938 – 20 בספטמבר 2017) היה גנרל נורווגי אשר שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של צבא נורווגיה בין 1994–1999.
ביוגרפיה
הוא נפטר ב-20 בספטמבר 2017.
אנטון פייסטאואר
אנטון פייסטאואר (בגרמנית: Anton Faistauer; 14 בפברואר 1887 – 13 בפברואר 1930) היה צייר אוסטרי.
חיים
אנטון פייסטאואר הגיע ממשפחה חקלאית ובמקור רצה להיות איש דת. הוא בילה חלק גדול מנעוריו במישופן. במהלך לימודיו בבית ספר התיכון הוא פנה לציור, למד בבית הספר הפרטי לציור של שפר בווינה בין השנים 1904–1906 ולמד באקדמיה לאמנויות יפות בווינה בין השנים 1906–1909 אצל אלואיס דלוג וכריסטיאן גריפנקרל.
יחד עם אנטון קוליג, רובין כריסטיאן אנדרסן, שלימים הפך לגיסו, פרנץ ויגלה ואגון שילה, הוא הקים את קבוצת האמנות החדשה בשנת 1909 במחאה נגד עסקי האמנות השמרניים. בסוף סמסטר הקיץ של 1909 עזב את האקדמיה. בשנים שבין 1909 ל־1912 נסע לצפון איטליה וברלין. ב־1909 וב־1910 הוצגה לראשונה קבוצתם החדשה בסלון האמנות בשוורצנברגפלאץ; לאחר מכן הוצגו התערוכות בבודפשט, במינכן, בווינה, בקלן, בדרזדן וברומא.
בשנת 1913 התחתן אנטון פייסטאואר עם אידה אנדרסן, אחותו של הצייר רובין כריסטיאן אנדרסן. היא ילדה את בנם פיטר. ב-1 באוקטובר נפתחה התערוכה הקולקטיבית הראשונה בגלריה מיטקה בווינה, שכללה 33 ציורי שמן והצליחה מאוד. בשנת 1915 עבר למישופן בגלל המלחמה. במהלך מלחמת העולם הראשונה עשה פייסטאואר שירות צבאי בין השנים 1916 ל־1918, בתחילה - בגלל אי התאמה היה "ללא נשק" - בגדוד חי"ר ומיולי 1917 הוצב במוזיאון הצבא. במוזיאון הוא ארגן תערוכות של ציורי מלחמה יחד עם אגון שילה והצליח להתפתח שוב באופן חופשי כאמן.
לאחר תום המלחמה, פיסטאואר היה בזלצבורג (משנת 1919), שם הקים את אגודת האמנים הרדיקלית "דר וסרמן" יחד עם פליקס הרטה ואחרים. אשתו הראשונה נפטרה לילה לפני שנפתחה התערוכה הגדולה הראשונה של הקבוצה ב-3 באוגוסט 1919.
בשנת 1921 הוא נישא פעם שנייה עם אמילי ארנברגר, כעבור שלוש שנים נולד בנו השני תומאס. הוא השתתף בתערוכת האביב והסתיו של הזצסיון הוינאי. ב־1924 וב־1925 שהה מספר פעמים בבולצאנו כדי לטפל במחלות הקיבה והריאות.
בשנת 1925 השתתף בתערוכת האמנות הבינלאומית בציריך יחד עם אוסקר קוקושקה. לאחר שהנישואין השניים נכשלו, הוא התגורר עם אדלגונדה קריפל. הוא הוזמן לקשט את תיאטרון פסטיבל זלצבורג בציורי קיר.
בשנת 1930 סבל מדימום בקיבה שהצריך ניתוח. ב־13 בפברואר נפטר אנטון פייסטאואר. פייסטאואר נקבר בבית העלמין במישופן.
הכרה
בשנת 1914 זכה פייסטאואר בפרס הראשון בתחרות ריינינגהאוס. בשנת 1926 מונה לפרופסור.
בשנת 1987 פרסם הדואר האוסטרי חותמת דואר מיוחדת לכבוד יום הולדתו ה-100 של פייסטאואר. בשנת 2004 נוסד פורום אנטון פייסטאואר, המוקדש לתיעוד, פרשנות והצגה של עבודתו של פייסטאואר. בין התאריכים 11 בפברואר ל-22 במאי 2005 התקיימה תערוכה מיוחדת גדולה במוזיאון זלצבורג קרולינו אוגוסטום. פיסטוירגאסה בזלצבורג נקראה על שמו של אנטון פיסטאואר, וכך גם פיסטאורגאסה בווינה-הייצינג (מאז 1931) וקיים פרס אנטון פייסטאואר.
יצירה
פייסטאואר הוא אחד הציירים החשובים ביותר של המודרניזם האוסטרי. האמן הצעיר נודע לפני מלחמת העולם הראשונה באמצעות תערוכות בגרמניה) ובבודפשט. בניגוד לרוב עמיתיו, הוא ניסה לפתח ציור מסורתי. בספרו "ציור חדש באוסטריה", שיצא לאור בשנת 1923, עסק באופן ביקורתי ולעיתים בצורה חריפה ביותר על המודרניזם של תקופתו. הוא התייחס לגוסטב קלימט ולאגון שילה: "קלימט משך את היהדות הכספית הקלילה והרדודה של העיר הפנימית והוא הפך לצייר שלה; הפרברים הכבידו על שילה עם הפרצופים הטראגיים, עם רעב, שנאה ועוויתות". עבור פייסטאואר, הציור של פול סזאן היה חשוב במיוחד.
בנוסף לנופים, טבע דומם ודיוקנאות, פייסטאואר יצר כמה ציורי קיר בפורמט גדול בשנות העשרים, שנחשבים ליצירותיו העיקריות. איתם ניסה לפתח ציור פרסקו ולמזג מודרני עם אלמנטים מסורתיים. ההתעניינות בנושאים דתיים באה לידי ביטוי גם בעבודתו.
לטאה תנינית סינית
לטאה תנינית סינית (שם מדעי: Shinisaurus crocodilurus), היא לטאה גדולה, יחידה בסוגה והיא המין היחיד ששרד במשפחת הסיניזאוריים (Shinisauridae). לטאה זו חיה בטבע רק ביערות הקרירים של וייאטנאם - במחוז קואנג נין ושל סין במחוזות חונאן, גואנגשי וגוויג'ואו.
לטאה זו קרובה מעט לקמטניים ומשפחת ההלודרמיים ובעבר הייתה שייכת למשפחת הקסנוקזאוריים (Xenosauridae). היא מגיעה לאורך 40–46 ס"מ והיא בעלת קשקשים גבשושיים על גופה האפור. גבשושיות אלה היקנו לה את שמה עקב דמיונם לשריון תנין. היא בעלת צוואר קצר ולסתות גדולות וקצרות, זנב ארוך ותחתית אדומה מפוספסת בצדדים בשחור.
הלטאה נמצאת רוב זמנה בין העצים או במים רדודים ביערות בהם היא חיה ומחפשת תולעים, חלזונות, ראשנים וחרקים. בשבי הם ניזונים בעיקר מגורי עכברים.
הלטאה מצויה בסכנת הכחדה בטבע עקב סחר לחיות מחמד ובעיקר בגלל אובדן בית גידולה.
פסגת נאופיט
פסגת נאופיט (באנגלית: Neofit Peak; בבולגרית: връх Неофит) היא פסגה ברכס אימאון, באי סמית', באיי שטלנד הדרומיים, שבסמוך לאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 1,750 מטרים מעל פני הים.
הפסגה ממוקמת 1.13 קילומטרים דרומית-מערבית לפסגת סלאבייקוב; 3 קילומטרים דרום-מערבית להר פוסטר; 2.38 קילומטרים צפון-מזרחית לפסגת ריגס; ו-10.60 קילומטרים צפון-מזרחית לכף ג'יימס.
הפסגה מתנשאת מעל קרחון גראמאדה, שמדרום לה, ומעל קרחון ארמירה שממזרח, ומדרום מזרח לה.
גילוי ומיפוי הפסגה
הפסגה מופתה לראשונה על ידי חוקרים בולגריים בשנת 2009.
מקור השם
הפסגה נקראת על שם הנאופיט של רילה, שהיה נזיר, ואמן, ותרגם את התנ"ך לבולגרית מודרנית.
ז'אן-קלוד קרייר
ז'אן-קלוד קרייר (בצרפתית: Jean-Claude Carrière; 17 בספטמבר 1931 – 8 בפברואר 2021) היה תסריטאי, סופר ושחקן צרפתי, נשיא בית הספר הצרפתי לקולנוע.
ביוגרפיה
קרייר סיים לימודיו בבית הספר "נורמאל סופרייר דה סן קלו" (École normale supérieure de Saint-Cloud). הוא עבד שנים רבות עם לואיס בונואל. התסריט הראשון שכתב עבור ועם בונואל היה "החדרנית" (Chambermaid) ב-1964, בו שיחק את תפקיד הכומר. קרייר ובונואל שיתפו פעולה כמעט בכל סרטיו האחרונים של בונואל כולל "יום יפה" (1967), "סוד הקסם הבורגני" (1972), "רוח החופש" (1974), "תשוקה אפלה" (1972), "תשוקה" (1977) ו"שביל החלב" (1969).
קרייר כתב תסריטים לסרטים נוספים כמו: "תוף הפח" (The Tin Drum), (1979), "שובו של מרטין גר" (1982), "דנטון" (1983), "התמונה האחרונה" (1986), "הקלות הבלתי נסבלת של הקיום" (1988), "הפיתויים האסורים של ולמונט" (Valmont) (1989), "הלילה הבנגלי" (1988), "תיבה סינית" (1997) ו"לידה" (2004).
היה שותף בכתיבת "מקס, אהובי" (1986) עם הבמאי נגישה אושימה (Nagisa Oshima).
קרייר עבד בקביעות עם פיטר ברוק כמעט מאז הקמת תיאטרונו של ברוק תיאטרון בוף דה נור בפריז בשנת 1974. הוא עיבד, שיכתב, ואף כתב את מחזותיו של ברוק בשיתוף פעולה עמו ובבימוי ברוק, בין השאר: האפוס הסנסקריטי ההודי העתיק "מהאבהארטה", הצגה שאורכה 9 שעות, סרט בשלוש ורסיות שונות, שאורכן שש, ארבע וחצי או שעתיים.
עבודתו בטלוויזיה כוללת סדרות מהרפתקאותיו של רובינזון קרוזו (1964) זוהי סדרה צרפתית-גרמנית שנמכרה במדינות רבות בעולם.
בשנת 2006,שיתף פעולה עם מילוש פורמן בכתיבת התסריט של הסרט "הרוחות של גויה", על חייו של פרנצ'סקו גויה - גדול ציירי ספרד
בשנת 2006, שיתף פעולה עם מיכאל הנקה בכתיבת התסריט של הסרט "סרט לבן".
קאריר נפטר בשנתו ב-8 בפברואר 2021, בביתו שבפריז.
פסגת בול
פסגת בול (באנגלית: Ball Peak) היא הר ברכס אסגארד, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
מקור השם
שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוועד הגאוגרפי של ניו זילנד בשנת 1998.
הפסגה נקראת על שם גרי בול, מורה דרך של מחלקת החקר האנטארקטית של ניו זילנד, ומדריך לכישורי הישרדות בבסיס סקוט בין השנים 1976–1977.
שמעון רבינוביץ'
שמעון רבינוביץ' (נולד ב-16 במאי 1979) הוא טניסאי שולחן ישראלי. אלוף ישראל ביחידים, בזוגות ובזוגות מעורבים. שחקן נבחרת ישראל בין השנים 1992–2000 ובין השנים 2007–2018. משמש כרכז המקצועי של איגוד טניס השולחן בישראל. נכון לשנת 2022 משחק רבינוביץ' בבית"ר מיכה ראשון לציון.
ביוגרפיה
רבינוביץ נולד בעיר רחובות, לוולף ואולגה רבינוביץ'.
קריירה
רבינוביץ' התחיל לשחק טניס שולחן בגיל 9, בשנת 1988, בהפועל ראשון לציון, אצל המאמן רמי פרידמן, כשבמקביל שיחק כדורגל בקבוצת הילדים של מכבי שעריים. בשנת 1989 זכה באליפות ישראל לגילאי 10 ועזב את ענף הכדורגל כדי להתמקצע בענף טניס השולחן. בשנת 1991 זכה במקום שלישי באליפות ישראל עד גילאי 12. בשנת 1992 זומן לנבחרת הקדטים של ישראל בטניס שולחן. בשנת 1993 זכה במדליית ארד קבוצתית באליפות אירופה לקדטים שנערכה בסלובניה. בשנת 1994 הצטרף לפנימיית המחוננים במכון וינגייט והתאמן תחת הדרכתם של צקה רטהויז רז ואיזי כהן. בין השנים 1997-1995 התגורר בבלגיה ושיחק בקבוצת האסלט מהליגה הראשונה בבלגיה תחת המאמן אנג'י דומאג', כשבמקביל היה מגיע למשחקי הנבחרת, לתחרויות בחו"ל ולתחרויות בישראל.
בשנת 1996 זכה באליפות ישראל עד גילאי 18 וזכה לראשונה בתחרות דירוג (ראנקליסט) א' בוגרים. סיים במקום החמישי באליפות אירופה קבוצתית לנוער, בצ'כיה.בשנת 1997 זכה שוב באליפות ישראל עד גילאי 18, ובאותו שנה התגייס לצבא ושירת כספורטאי מצטיין.
בשנת 1998 זכה במקום השלישי באליפות ישראל לבוגרים, והגיע עם קבוצתו, הפועל לוד, לרבע גמר גביע אירופה לקבוצות "ננסי אבנס". בשנת 1999 שיחק בליגה הבכירה בישראל וזכה באליפות ישראל לבוגרים יחד עם הפועל לוד. בשנת 2000 זכה יחד עם יניב שרון ואיסק אברמוב באליפות העולם לדרג ב' במלזיה.
בין השנים 2007-2001 החליט לפרוש מנבחרת ישראל, מתחרויות בינלאומיות ומתחרויות בארץ בשל סיבות אישיות אולם המשיך לשחק בליגה.
בעונת 2005-2004 העלה את הפועל קריית אונו לליגת העל, ושיחק בקבוצה בליגת העל עד 2007. בין השנים 2009-2007 חזר לפעילות תחרותית בענף טניס השולחן, שיחק בשורותיה של בית"ר ראשון לציון וזכה שלוש פעמים ברציפות בתואר סגן אלוף ישראל לבוגרים. בשנת 2011 זכה בגביע המדינה במכבי רחובות, ועבד כעוזר מאמן בפנימיית המחוננים במכון וינגייט תחת המאמן איציק אברמוביץ'. בשנת 2012 שיחק בשורותיה של מכבי זכרון יעקב וזכה באליפות הארץ לבוגרים. באותה שנה ניצח במוקדמות האולימפיאדה בלוקסמבורג את אלן בנטסן מדנמרק (אלוף אירופה קבוצתי).
בשנת 2013 עבר לשחק בליגת העל ולאמן בשורותיה של "העמותה לקידום הספורט גבעתיים", וזכה שש פעמים בדאבל: אליפות וגביע הליגה. בשנת 2014 זכה באליפות ישראל לבוגרים, והיה בנבחרת ישראל כשעלתה מדרג ג' לדרג ב' באליפות אירופה בפורטוגל. לאורך התקופה שבין מאי 2013 למרץ 2015 לא הפסיד אף משחק ליגה, תחרות דירוג, גביע או אליפות בישראל.
בשנת 2015 הגיע לשלב 1/64 באליפות אירופה ליחידים. בשנת 2017 מונה לרכז ענף טניס השולחן בקבוצה "קידום הספורט גבעתיים". משנת 2018 משמש כמנהל המקצועי באיגוד טניס השולחן בישראל. משנת 2019 משמש כמנהל האקדמיה למצוינות בטניס שולחן במכון וינגייט ומאמן ראשי באקדמיה למצוינות בטניס שולחן במכון וינגייט.
חיים אישיים
בשנת 2000 נישא רבינוביץ' לאפרת נגר. נולדו להם שתי בנות, והם התגרשו.
אפטא
אפטא (מיידיש: אַפּטאַ; בפולנית: Opatów, "אופטוב") היא עיירה בפולין בפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה. היא בירתו של מחוז אופטוב. אוכלוסייתה מונה 6,658 אנשים (סוף 2010). אפטא נמצאת בין הגבעות של פולין קטן כשנהר אופטובקה (Opatówka) מחלק את העיר לשני חלקים.
אתר התיירות המרכזי בה הוא הכנסייה על שם מרטין הקדוש (Kolegiata św. Marcina w Opatowie), מנזר מן המאה ה-15, שער העיר מן המאה ה-16 ועוד כמה בניינים ראויים לציון.
היסטוריה
אפטא נוסדה על גדות נהר הוויסלה באזור בו יש יערות ואגמים. כשנזכרה לראשונה ב-1189 היא הייתה מקום מושבם של שליט המבצר האזורי ושל הבישוף הקתולי. ב- 1237 היא קיבלה זכויות שהסדירו את מעמדם של התושבים וב-1361 היא קיבלה מעמד של עיר בעל זכויות נרחבות. במשך כמה מאות שנים, עד חלוקת פולין הייתה אפטא מרכז אזורי חשוב ובה ישב הסיימיק של מחוז סנדומייז' (Województwo sandomierskie). בזמן הפלישה של הטטרים ב-1502 העיר נחרבה. ב-1514 היא הועברה לרשותו של האציל קשישטוף שידלוביצקי (Krzysztof Szydłowiecki) ששיקם את העיר, הקיף אותה בחומה, בנה מבצר ומטה עבור הממשלה המקומית ושיפר את אספקת המים לתושבים. אחרי מותו של שידלוביצקי הייתה העיר שייכת לכמה משפחות אצולה: משפחת טרנובסקי, משפחת אוסטרוגסקי, משפחת לובומירסקי, משפחת פוטוצקי ומשפחת קרסקי. היא נשארה בידיים פרטיות עד 1864.
במאה ה-18 נעשתה אפטא לביתם של כמה יוונים שנמלטו לפולין ממולדתם שנכבשה על ידי הטורקים. הם הורשו לפתוח כנסיות יווניות אורתודוקסיות. ב-1778 נוסדה קהילה על שם ניקולס הקדוש שעברה ב-1837 לראדום.
בזמן מלחמת העולם השנייה הייתה אפטא מרכז גדול של פעילות מחתרתית. בלילה בין ה-12 ל-13 במרץ 1943 תקפה יחידה של המחתרת הפולנית יחד עם חיילים מהארמייה קריובה את בית הסוהר המקומי ושחררה 82 אסירים.
לפני מלחמת העולם השנייה היו באפטא כ-5,000 יהודים.
צבי החול
צבי החול או צבי חול ערבי (שם מדעי: Gazella marica) הוא מין בסוג צבי שחי בחצי האי ערב ובלבנט. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1897 על ידי אולדפילד תומאס, ונחשב לאורך המאה ה-19 והמאה ה-20 כתת-מין של צבי הזפק. בשנת 2010, מחקר DNA קבע חד משמעית שמדובר במין עצמאי, ומחקר נוסף משנת 2012 מצא קרבה גנטית רבה עם שני מינים צפון-אפריקנים: צבי רים וצבי קיווייה. שמו ניתן לו עקב המראה החיוור של הפרווה שמתמזג עם הסביבה החולית במדבריות המזרח התיכון. לפני 6,000 שנים לערך, צביי החול נלכדו ונהרגו בעזרת עפיפוני מדבר (מתקן ששימש לציד המוני של עדרי חיות בר). אמנות סלע נמצאה בירדן ובה מצויר טקס שחיטה.
אנטומיה ומראה
צבי החול דומה מבחינה חיצונית לצבי הזפק, אך קטן ובהיר ממנו; מבנה גופו דק ואלגנטי, צווארו עבה וארוך וראשו חרוטי וקצר. רגליו דקיקות וארוכות ופרסותיו חדות ורחבות ומותאמות לתנועה במישורים החוליים במדבריות ערב. האוזניים צרות וארוכות, העיניים גדולות והאף מחורץ. הן לזכר והן לנקבה יש נפיחות בגרון דמוית זפקת אך היא פחות בולטת מאצל צבי הזפק. הנפיחות מאפשרת לצביי החול להשמיע קריאות עמוקות במהלך החיזור.
גובה הכתפיים של צבי החול 55–60 ס"מ, אורך ראשו וגופו 97 ס"מ ואורך זנבו 15 ס"מ; משקל הזכר 22 ק"ג לעומת 18 ק"ג אצל הנקבה. לשני הזוויגים יש קרניים אפורות ואלגנטיות דמויות נבל, כאשר אצל הזכר הן מגיעות לאורך 27 ס"מ, ואצל הנקבה לאורך 15 ס"מ. קרני הזכר מתעקלות כלפי מעלה ואחורה והקצוות שלהן מחודדים ומתכופפים כלפי פנימה או קדימה. קרני הנקבה דקיקות וישרות יותר. אצל צבי הזפק לעומת זאת, הנקבות נטולות קרניים.
תפוצה וסביבת מחיה
צבי החול אנדמי מצוי בחצי האי ערב ובלבנט; טווח התפוצה ההיסטורי שלו השתרע על מרבית מישורי החול של סעודיה, עומאן, קטר, איחוד האמירויות הערביות, כווית, עיראק וסוריה, מזרח תימן וירדן ודרום טורקיה, אולם עד סוף המאה ה-20 הטווח הצטמצם בדרסטיות ומצבו הנוכחי במדינות רבות אינו ידוע. בעבר, צבי החול גם חי בארץ ישראל אך נכחד ממנה. שרידיו נמצאו בעפיפוני מדבר ליד יטבתה. המין מצוי גם במדינת האי בחריין, אך לא ידוע האם מדובר באוכלוסייה טבעית או באוכלוסייה שהוכנסה לאי על ידי האדם מסעודיה הסמוכה.
בקצה המזרחי של התפוצה, גבול הטווח בין צבי החול לצבי הזפק אינו ברור, אך ההשערה היא שנהר החידקל ושט אל-ערב מהווים מחסום טבעי המפריד בין המינים, כשצבי החול נמצא עד הגדה המערבית של הנהר וצבי הזפק מהגדה המזרחית ואילך. עם זאת, מדובר בהשערה בלבד, וייתכן שאוכלוסיות הצבאים באיראן מקצה הרי זגרוס ועד הגדה המזרחית של החידקל שייכות גם הן לצבי החול ולא לצבי הזפק.
כפי שמרמז שמו, צבי החול מאכלס אזורים צחיחים דוגמת המדבר הערבי והמדבר הסורי, ובית הגידול שלו מורכב מדיונות חול, ערג'ים ענקיים ומישורי חול, חצץ, בזלת וגבס. הוא נמנע מאזורים תלולים וסלעיים, ואת תפקידו האקולוגי באזורים הללו ממלא הצבי הערבי. הטמפרטורות בסביבת המחיה שלו 30–36 מעלות, וכמות המשקעים הממוצעת נמוכה במיוחד ועומדת על כ-500 מילימטרים לשנה.
אקולוגיה
צבי החול ניזון מעשב, עלים, שורשים ופקעות. הצבי מקבל את מרבית הלחות הנדרשת ממזונו הצמחי ואינו זקוק לשתיים מים. על מנת להמעיט את אובדן הנוזלים, הצבי שומר על טמפרטורה אחידה במהלך היום מבלי להתנשף או להזיע; לצורך כך, הצבי מבלה את שעות היום החמות באזור מוצל בתוך בור רדוד שחפר באדמה הקרירה, ויוצא לפעילות בשעות הערב עד הזריחה. צבי החול הוא אצן וקפצן מעולה, והוא משתמש בזריזותו כדי להתחמק מטורפיו הזאב הערבי והנמר הערבי; בעבר היה ניצוד גם על ידי הברדלס האסייתי בטרם הוכחד מן האזור.
הארגון החברתי של צבי החול משתנה בין העונות. בקיץ, צביי החול חיים בקבוצות משפחתיות קטנות של 2–10 פרטים, אולם בחורף הם מתאספים בעדרים גדולים של עשרות עד מאות פרטים. בעונת הרבייה, כל זכר דומיננטי מתפלג מהעדר ההמוני ומנסה להחזיק הרמון בלעדי של עד 30 צביות בטריטוריה שאותה הוא מסמן בשתן וצואה; הזכרים המתבגרים מתאספים בזמן זה בקבוצות רווקים במרחק לא גדול מההרמון, עד שיהיו גדולים מספיק בשביל להתמודד על הנקבות. לאחר עונת הרבייה הקבוצות חוזרות למבנה ההמוני שלהם. עם בוא האביב, הזכרים והנקבות נפרדים לקבוצות נפרדות, ולקראת ההמלטה הנקבות הופכות ליחידאיות.
מצב
צבי החול מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור פגיע (VU) ולא בסכנת הכחדה (EN), שכן אף על פי שאוכלוסייתו בטבע מוערכת בסביבות 2,100-1,750 פרטים בלבד וחרף הירידה במספריו, האוכלוסייה בכללותה אינה מאוימת ויש אוכלוסייה גדולה במיוחד בשבי. אוכלוסיות בר רבות שלו נמצאות כיום באזורים מוגנים שבהם מצב יציב או בעליה. האוכלוסיות באזורים לא מוגנים מאוימות ונמצאות בירידה מתמדת. האיומים העיקריים על צבי החול הם ציד בלתי מבוקר לבשרו וקרניו, ותחרות על מקורות מזון עם בעלי חיים מקומיים. הצבי פופולרי בתור חיית מחמד, ונלכד לעיתים קרובות בטבע עבור גני חיות פרטיים בחצי האי ערב.
צבי החול מצוי בשמורת מחזאת סייד ושמורת אורוק בני מעריב בסעודיה, המחזיקות אוכלוסייה של 700 ו-400 פרטים בהתאמה וכן בשמורת אום אל-זומול באבו דאבי. קיימים מרכזי רבייה שלו בטורקיה, איחוד האמירויות, ירדן, סעודיה ועיראק לצד אוכלוסיות גדולות בגני חיות ואוספים פרטיים בחצי האי ערב; האוכלוסייה הכוללת בשבי מוערכת בסביבות 100,000 פרטים.
מאיר שור
מאיר שור (בגרמנית: Mayer Schorr, 11 באוקטובר 1856 פלטיצ'ן, מולדובה – 24 בדצמבר 1913 וינה) היה חזן יהודי-אוסטרי יליד חבל מולדובה, בעל קול בריטון, נודע גם כמלחין מוזיקת חזנות אשכנזית.
קורות חיים
בשנת 1893 נבחר כחזן ראשי של בית הכנסת הפולני "בית ישראל" ("די פולנישע שול") שזה עתה קם בלאופולדגאסה בווינה ברובע II של העיר. בשנת 1897 משרתו הפכה לקבועה והוא שימש בתפקיד זה עד מותו בשנת 1913. בגלל איכות קול הבריטון שלו (ייתכן כי עשה שיעורי פיתוח קול אצל יוזף גנזבאכר) קיבל הצעה לזמרה בימתית חילונית אך דחה אותה. מאיר שור שימש כסגן יושב ראש איגוד החזנים של אוסטרו-הונגריה ותרם רבות לתחיית החזנות ה"מזרח-אירופית" בווינה.
ועדת שכטר
ועדת שכטר היא ועדה ציבורית לבחינת הרגולציה בתקשורת, והסדרת התוכן השיווקי בעידן האינטרנט בישראל.
הנסיבות להקמת הוועדה
ועדת שכטר הוקמה על ידי שר התקשורת גלעד ארדן בראשית שנת 2014. שמה המלא של הוועדה הוא "הוועדה הציבורית לבחינת האסדרה העתידית על השידורים המסחריים". הוועדה הוקמה בעקבות השינויים מרחיקי הלכת בצריכה התקשורתית בישראל. בעוד הרדיו והטלוויזיה נותרו תחת פיקוח והסדרה, עמדה רשת האינטרנט כמעט ופרוצה, וללא כל הסדרה מדינית. השר ארדן הדגיש את חשיבות הקמת הוועדה באומרו: "ההתפתחויות הטכנולוגיות, השינויים בהרגלי הצפייה של הצופים והמעבר לשידורים על גבי רשת האינטרנט מחייבים אותנו לבחון את המצב הקיים ולתת מענה לשאלות חדשות. נדרש פתרון מקיף שיסדיר את השידורים לטווח הארוך וייצור מגרש משחקים שוויוני".
הצורך להקמת הוועדה עלה בעקבות המהלכים השונים בשוק, ובהם קליטת התכנים באמצעות האינטרנט, במהירות, באיכות גבוהה ובכל מקום באמצעות הטאבלט או הסמארטפון, לצד מערך השידור עידן פלוס המתרחב, והציפייה כי שידורים על גבי האינטרנט יוזלו בעקבות פתיחת הפס הרחב - כל אלה יוצרים שינוי של ממש בשוק השידורים, אשר יצרו השלכות רחבות גם על שוק הפרסום והמודלים העסקיים של חברות התוכן וגופי השידור המסורתיים. הוועדה בחנה מחדש את ההשקעות להם מחויבים גופי השידור - במדיה הישנה והחדשה כאחד.
בנוסף, הוועדה בחנה האם המודל הקיים כיום לפיקוח על הזכייניות ועל גופי השידור בישראל הוא המודל הנכון. הוועדה בחנה את שוק השידורים כשוק אחד שבו פועלים גורמים שונים על גבי פלטפורמות שידור שונות.
חברי הוועדה
בראשות הוועדה הועמד פרופסור עמית שכטר, חוקר בכיר באוניברסיטת בן-גוריון. לצד שכטר כיהנו בוועדה עשרה חברים נוספים - פרופסור שמואל ליימן-ווילציג, ראש החוג ללימודי תקשורת באוניברסיטת בר-אילן, ומאחוריו שנות מחקר רבות בתחום זה. ד"ר תהילה שוורץ-אלטשולר, חוקרת בכירה במכון הישראלי לדמוקרטיה. ד"ר דליה זליקוביץ מהמרכז ללימודים אקדמיים, חברת מועצת הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו, המתמחה בתחום כלכלת האינטרנט. הפרסומאי רמי שלמור. נציג היוצרים במועצת הרשות השנייה, אייל מלובן. היועצת המשפטית של המועצה לשידורי כבלים ושידורי לוויין לשעבר, דורלי אלמגור. איש המועצה לשידורי כבלים ושידורי לוויין ומנהל מרכז מורשת בגין, הרצל מקוב. העורך לשעבר של האתרים nrg ווואלה, עופר שני. מנכ"ל פורום יצרני החשמל הפרטיים, איתי אייגס. וד"ר גלי עינב, לשעבר בכירה ברשת הטלוויזיה האמריקאית NBC.
מסקנות הוועדה
הוועדה התכנסה פעמים רבות, וזימנה עשרות דוברים, רובם אישים בכירים בתחום הכלכלה והתקשורת. הוועדה אף ביקשה ייעוץ מהציבור הרחב. המלצות הביניים של הוועדה הוגשו באוגוסט 2014. הבולטת שבהן היא כי הוועדה אינה ממליצה לבצע שינויים מהותיים ברגולציה המוטלת על yes ו-HOT כמו גם על הערוצים המסחריים (ערוץ 10 ו- ערוץ 2) בתקופת הזמן שמכנה הוועדה "תקופת הביניים". תקופה זו, שאינה מוגדרת במדויק, מתייחסת לפרק הזמן עד שיכנסו לשוק שחקנים נוספים, יבססו את מעמדם ויושג שיווי משקל חדש.
במהלך אותה תקופת הביניים לא יהיה שינוי באיסור המוטל על yes ו-HOT לשדר פרסומות בערוצים העצמאיים שלהם. כמו כן, yes ו-HOT יחויבו להמשיך ולממן הפקות מקור בהיקף של 8% לפחות מתוך הכנסותיהם. שתי החברות ידרשו עדיין לעמוד בכללים רגולטורים מפורטים הנוגעים למשל לשירות הלקוחות שלהן ולערוצי שמשודרים על ידן, כאשר ההקלות שיינתנו להן יהיו שוליות יחסית. בנוסף, גם חברות התקשרות בעלות תשתית גישה, בזק והוט טלקום, יחויבו להעביר מימון לקרן מיוחדת ליצירה ישראלית, על אף שאינן עוסקות בשידורים.
במקביל, מאפשרת הוועדה כניסה חלקה יחסית לשחקנים חדשים שיצטרפו לענף וישדרו על גבי האינטרנט. אותם שחקנים חדשים לא יחויבו לקבל היתר מהמדינה ויוטלו עליהן מחויבויות רגולטוריות כמו השתתפות במימון הפקות מקור או עמידה בכללים דקדקנים של שירות רק לאחר שיגיעו למספר מנויים או נתח שוק מסוים. לפחות לפי המלצות הביניים, הוועדה אינה מתכוונת לאסור על שחקנים אלו לשדר פרסומות.
המלצה נוספת של הוועדה היא ליצור רשות תקשורת עצמאית, לא ממשלתית ולא פוליטית שתהיה אחראית על ההסדרה הן של שוק השידורים והן של תחום תשתיות התקשורת. רשות מקצועית כזו פועלת ברוב המכריע של מדינות המערב, ובישראל היא אמורה ליטול את הסמכויות שיש כיום למשרד התקשורת, לרשות השנייה (המפקחת על ערוצים 2 ו-10 והרדיו האזורי) והמועצה לשידורי כבלים ושידורי לוויין (המפקחת על שידורי HOT ו-yes).
הוועדה קבעה המלצות גם בנושא פרסומות בערוצים העצמאיים של ספקי השידור והמליצה על מימון באמצעות דמי מנוי או באמצעות פרסומות. כלומר, ספק הגובה דמי מנוי לא יוכל לשדר פרסומות.
ביקורת על המלצות הוועדה
בעקבות החלטות והמלצות הוועדה קמו קולות המתנגדים להצעותיה. קולות אלו קמו הן מצד החברות העסקיות הנוגעות בדבר, ואף הוקם דף פייסבוק כנגד הוועדה על ידי איגוד האינטרנט הישראלי, הממומן על ידי אותן חברות עסקיות. השחקנים הקיימים בשוק הטלוויזיה, ובראשם yes ו-HOT, תקפו החריפות את המלצות אלו כיוון שלטענתן הן יוצרות הפרדה ברורה בין המחויבויות המוטלות עליהן לבין המחויבויות המוטלות על שחקנים חדשים שיכנסו לשוק. עורכת דין מי-טל גרייבר-שוורץ, הפנתה אצבע מאשימה כלפי החלטת הוועדה לחייב בתשלום עמודי אינטרנט. לטענתה עמודים חשובים יאלצו לעמוד בחסות השוק הכלכלי, ורובם עלולים להפסיק ולהתקיים. אלא שאין בהמלצות הוועדה כל המלצה לחייב עמודי אינטרנט בתשלום, כך שלא ברור מקורה של ביקורת זו.
סקוט ספידמן
קריירה
בשנת 1995 ניסה ספידמן להתמודד לתפקיד רובין בסרט "באטמן לנצח", אשר לוהק באותה עת בטורונטו. לבסוף, את התפקיד קיבל השחקן כריס אודונל. אולם האודישן העניק לספידמן את החשיפה לה היה זקוק, והוא החל לעבוד עם סוכן שחקנים והחל באודישנים לתפקידי טלוויזיה וקולנוע קנדיים.
ספידמן ערך את הופעת הבכורה שלו בטלוויזיה בשנת 1995, והופיע בפרק בסדרה "קונג פו: האגדה נמשכת", ואחריו שיחק בתפקיד חוזר בסדרה "ננסי דרו" באותה שנה.
לאחר שהופיע במספר תפקידים קטנים בטלוויזיה, החליט ספידמן לעבור לניו יורק ללמוד זמן קצר בבית הספק למשחק "Neighborhood Playhouse School of the Theatre" לפני שנשר וחזר הביתה לטורונטו.
בשנת 1998 הגיעה הפריצה הגדולה שלו כשהוא קיבל שיחת טלפון מסוכן ליהוק אמריקאי שרצה שהוא יבצע אודישן לסדרה חדשה בשם "פליסיטי". ספידמן לוהק לתפקיד ראשי בסדרה וזכה לשבחים רבים על משחקו. זמן קצר לאחר שהשתתף בסדרה החל ספידמן לקבל הצעות לתפקידים נוספים. בשנת 2000 ספידמן לוהק לתפקיד של בילי האנן לצדה של גווינת' פלטרו בסרט "דואט".
בשנת 2002 הוא לוהק לתפקיד הראשי הראשון שלו, כשהוא מגלם בלש משטרת לוס אנג'לס חסר ניסיון שנתפס ברשת של שחיתות, מול קורט ראסל, בסרט "כחול מושחת". לאחר מכן, ספידמן שיחק את בעלה של אישה חולה סופנית (שרה פולי) בסרט הדרמה "החיים בלעדיי". ספידמן זכה ב"פרס גולדן וויב" על משחקו בסרט.
ביוני 2013 שיחק בהפקת HBO של ראיין מרפי בשם "Open" לצד וס בנטלי. בשנת 2014 הוא השתתף יחד עם ג'וליה סטיילס בסרט המותחן "מתוך האפלה". הוא כיכב בסרטים עצמאיים שונים כמו "יחפה", "שבויה" ו"The Monster".
בשנים 2016–2018 הוא שיחק בתפקיד בארי "באז" בלקוול בסדרת דרמת הפשע של רשת TNT "ממלכת החיות" עד לפרק הראשון של עונה 3.
באוקטובר 2020 פורסם כי ספידמן לוהק לתפקיד החוזר של מת'יו אנגלר בעונה השלישית של הסדרה "את" בהפקת נטפליקס.
ג'יימס אלן
ג'יימס אלן (באנגלית: James Allen; 28 בנובמבר 1864 - 25 בינואר 1912 ) היה סופר ופילוסוף בריטי.
חייו
ג'יימס אלן נולד ב-28 בנובמבר 1864, בלסטר שבאנגליה. ב-1879, כשהיה בן 15, משפחתו נקלעה לקשיים כלכליים, ואביו החליט לעבור לארצות הברית בתקווה לבנות עתיד טוב יותר למשפחתו. יומיים לאחר הגעתו לניו יורק, הוא נפטר, ויש האומרים שהוא נרצח. מותו של אביו גרם לג'יימס לעזוב את בית הספר ולהתחיל לעבוד. ב-1893, אלן עבר ללונדון, ולאחר מכן לדרום ויילס. ב־1895, התחתן אלן עם הסופרת האירית לילי ל. אלן (Lily L. Allen), וב-10 בספטמבר 1896 נולדה בתם הראשונה.
ב-1898 החל אלן לעבוד ככתב במגזין The Herald of the Golden Age, ובשנת 1901 הוא הוציא לאור את ספרו הראשון. ב-1902, החל להוציא לאור מגזין שנקרא The Light of Reason. ב-1903 הוציא לאור את ספרו השלישי, שהוא גם ספרו המפורסם ביותר, As a Man Thinketh. הספר ראה אור גם בעברית בשם "אדם כיציר מחשבותיו". באותה שנה, אלן ומשפחתו עברו לאילפרקום (Ilfracombe), שם התגורר עד פטירתו ב-24 בינואר 1912.
שום שחור
שום שחור הוא שום שעבר תהליך טבעי ומבוקר של יישון והתססה במהלכו השתנו צבעו, טעמו והמרקם שלו.
צבי הזפק
צבי הזפק (שם מדעי: Gazella subgutturosa) הוא מין בסוג צבי שחי במרכז אסיה. הוא תואר מדעית בשנת 1780 על ידי חוקר הטבע הגרמני ג'ון אנטון גולדנסטט ולו כ-4 תת-מינים. המין קרוי על שמה של נפיחות גדולה בגרונו שמזכירה את מחלת הזפקת. צבי הזפק חי בערבות עשב או מדבריות ופעיל בשעות הדמדומים. הארגון החברתי שלו משתנה בין העונות מקבוצות קטנות לעדרים עצומים. בעבר, האוכלוסייה של צבי הזפק הכילה מיליוני פרטים, אולם במהלך המאה ה-20 היא צנחה במהירות כתוצאה מציד איטנסיבי שהחמיר עם כניסת הנשק החם ורכבי שטח. נכון לשנת 2020, האוכלוסייה שלו קטנה מ-50,000 פרטים והיא נמצאת במגמת ירידה מתמשכת.
שום שחור
שום שחור מקבל את צבעו לאחר תהליכי יישון ותסיסה בתנאי טמפרטורה ולחות קבועים למשך תקופה מסוימת שבסופה מתקבל הצבע הכהה. השינוי מתבטא גם בצבע עמוק וכהה וגם בעידון של הריח והטעם בהשוואה לשום הלבן המקורי: השום בעצם התקרמל מבחינת הגוון לצבע חום ככה עד שחור, איבד מטעמיו החריפים וקיבל טעמי אוממי שיש הטוענים שהם מזכירים מעט חומץ בלסמי מצומצם.
צבי הזפק
טקסונומיה ותת-מינים
צבי הזפק שייך לסוג צבי בשבט אנטילופות ערבה שבתת-משפחת הצבאים, לצד 10 מינים נוספים. בתוך הסוג צבי, הוא מסווג בתת-הסוג Trachelocele לצד צבי רים וצבי קיווייה הקרובים אליו מבחינה גנטית. מבחינה חיצונית, צבי הזפק חולק קווי דמיון רבים עם הצבי ההודי ומיני הצבי היעלי, ותפוצתו חופפת עם כל שלושת המינים בסוג.
שום שחור
רקע ושימוש
מוצרי השום השחור שונים ומגוונים, בין היתר: שיני שום לשימושים שונים, אבקה או מחית, טחינה עם שום שחור ועוד. המוצרים השונים המופקים מהשום השחור מתאימים לשימושים קולינריים שונים: בישול, אפייה, תיבול של סלטים ומנות קרות שונות ועוד. שיני השום יכולות להתאים כתוספת לסלטים או מאפים, האבקה מעניקה צבע עמוק לתבשילים ורטבים להם מוסיפים אותה והמחית יכולה להוות בסיס לממרחים ומטבלים שונים.
בתהליך הייצור שלו נעשה חימום פקעות שלמות של שום (בשמו המדעי: Allium sativum) במהלך מספר שבועות, שמביא להשחרת שיני השום.
צבי הזפק
טקסונומיה ותת-מינים
לצבי הזפק יש בין 3 ל-5 תת-מינים. להלן ארבעה המוסכמים חלקית:
שום שחור
רקע ושימוש
בתהליך היישון נוצרת תסיסה, במהלכה נוצרת תגובה כימית בין חומצות האמינו שבשום והסוכרים שבו. תגובה כימית זו מכונה תגובת מייאר. הטעם הסופי של השום השחור הוא מתוק וסירופי עם רמזים לטעם הדומה לחומץ בלסמי, תמרהינדי ועוד.
צבי הזפק
טקסונומיה ותת-מינים
בעבר, לצבי הזפק היה תת-מין נוסף שנודע בתור צבי החול (G.s.marica); תת-מין זה, חי בחצי האי ערב, במערב עיראק ובלבנט. החל משנת 2010, צבי החול פוצל מצבי הזפק על ידי ארגוני שימור בינלאומיים על בסיס מחקר גנטי שמצביע על כך ששני המינים הם פרפילטים, ומאז הוא מוכר כמין עצמאי.
שום שחור
במטבחי מזרח אסיה
השום השחור שימש לראשונה כמרכיב מזון במטבח האסייתי והפופולריות שלו התפשטה ברחבי העולם והוא הפך למרכיב מבוקש המשמש גם בבישול ביתי וגם במטבחי יוקרה. בקוריאה השום השחור פותח במקור כמוצר בריאות והוא עדיין נתפס ככזה. לעיתים מוסיפים אותו למשקאות אנרגיה. בתאילנד טוענים כי צריכתו יכולה להאריך את תוחלת החיים ובקמבודיה מאמינים ששום שחור יכול לעזור להילחם בשפעות, לחזק את מערכת החיסון ולשפר באופן כללי את החסינות, ומומלץ לצרוך אותו מוקדם בבוקר לפני ארוחת הבוקר.
יתרונות תזונתיים
בשום שחור יש יותר נוגדי חמצון בהשוואה לשום לבן, בערך פי שלושה. כמות הפלבנואידים והאלקלואידים, שני נוגדי חמצון חזקים במיוחד, גבוהה כמעט פי חמישה מהכמות המצויה בשום הלבן. נוגדי חמצון אלו ידועים כבעלי תכונות נוגדות דלקת, המסייעים לגוף להתמודד עם רדיקלים חופשיים הפוגעים בתאים השונים. ממחקרים שנעשו על חולדות מעבדה עולה כי יש לו פוטנציאל בריאותי, הוא יכול לתרום להגנה על הכבד והכליות ויכול לעזור להפחתת בעיות הקשורות להשמנת-יתר. כמו כן נמצא במחקרים שהוא מסייע בשיפור זרימת הדם ובכך עוזר להפחית סיכון לבעיות לב וכלי דם. עוד לא נעשו מחקרים דומים בבני אדם.
צבי הזפק
אנטומיה ומראה
סימן ההיכר של המין שהעניק לו את שמו, הוא הנפיחות הבולטת בגרון דמוית הזפקת שנראית אצל שני הזוויגים; הנפיחות גדולה ובולטת במיוחד אצל הזכר, והיא משמשת אותו להפקת קריאות עמוקות במהלך החיזור.
שום שחור
פרטי תהליך ההפקה
שום שחור נוצר כאשר ראשי שום מיושנים בתנאים מיוחדים של חום ולחות. הפקעות של השום נשמרות בסביבה מבוקרת לחות בין %80 ל-90% בטמפרטורות שנעות בין 60 ל-90 מעלות צלזיוס למשך 15 עד 90 ימים (בדרך כלל: 40 ימים בטמפרטורה ממוצעת של 70 מעלות צלזיוס ולחות של 85%). בתהליך הייצור אין תוספים, חומרים משמרים או חימום מכל סוג שהוא. בתהליך הייצור של השום השחור האנזימים שנותנים לשום הטרי את הריח והחריפות שלו מתפרקים. תנאים אלו ניתנים כדי להקל על תגובת מייאר, התהליך הכימי המייצר תרכובות טעם חדשות האחראיות לטעם העמוק של בשר צרוב ובצל מטוגן למשל. שיני השום משחירות ומפתחות מרקם דביק דמוי תמר. העידון בטעמו של השום השחור בא לידי ביטוי גם בריח שהוא מאוד עדין וכמעט שלא קיים בפה לאחר האכילה, בניגוד לשום לבן.
צבי הזפק
אנטומיה ומראה
לצבי הזפק פרווה קצרה ודקה שהופכת לעבה, ארוכה ושעירה לקראת החורף. צבעה הכללי משתנה על פני טווח התפוצה הרחב שלו, ונע מחאקי לחום קקאו, חום אפרורי, כתום בוהק, צהבהב חיוור או חולי. הבטן, המפשעה, המותניים, החזה ופנים הרגליים בצבע לבן בוהק, והזנב שחור מבריק. הפס השחרחר במותניים שאופייני לצבאים, נראה לעיתים קרובות אצל צבי הזפק, בפרט אצל צביים שחיים באזורים קרים. לצבי הזפק פנים לבנות בוהקות ופסים כהים דהויים בצידי הפנים. סימוני הפנים נוטים להיעדר אצל צביים החיים באזורים מדבריים. העיניים והאף בולטים בצבעם השחור.
שום שחור
פרטי תהליך ההפקה
אנדופיטים חיידקיים בעלי יכולת תסיסה ובעלי יכולת עמידות חזקה בחום זוהו בשום ובשום שחור מה שעשוי להיות רלוונטי לייצור שום שחור.
צבי הזפק
תפוצה וסביבת מחיה
צבי הזפק מצוי במרכז אסיה; טווח התפוצה שלו משתרע לאורך הערבות האסיאתיות הגדולות, כולל מרבית שטחן של איראן, טורקמניסטן, אוזבקיסטן, קזחסטן ואזרבייג'ן, מערב עיראק, מזרח פקיסטן, אפגניסטן, חלקים נרחבים מצפון ומרכז סין העממית (בפרט שינג'יאנג, צ'ינגהאי, מונגוליה הפנימית וגאנסו), וכלה בדרום ומרכז מונגוליה. הצבי נכחד מארמניה ומג'ורג'יה אך הושב לטבע אצל האחרונה. הוא הובא על ידי האדם למספר איים בים הכספי ובימת אראל.
שום שחור
שימושים קולינריים
בשום שחור, טעם השום מתרכך כך שהוא כמעט נעלם לחלוטין בהתאם למשך הזמן שהוא מחומם. בנוסף, טעמו תלוי בטעם השום הטרי ששימש להכנתו. שום עם תכולת סוכר גבוהה יותר מייצר טעם עדין יותר, דמוי קרמל, ואילו שום עם תכולת סוכר נמוכה מייצר טעם חד יותר, מעט יותר חומצי, הדומה באופיו לעגבניות. טעמים שרופים עשויים להיות נוכחים אם השום חומם זמן רב מדי בטמפרטורה גבוהה מדי או לא מספיק זמן: במהלך החימום, השום הופך לשחור בצבעו הרבה לפני שמצליחה להתפתח מלוא מידת המתיקות שלו.
צבי הזפק
תפוצה וסביבת מחיה
בשל הדמיון הרב בין שני המינים, גבול הטווח במערב בין צבי הזפק לצבי החול אינו ברור; ככל הנראה נהר החידקל ושט אל-ערב מהווים מחסום טבעי בין המינים, כשהשניים תופסים את הגדה המזרחית והמערבית בהתאמה. עם זאת, ישנה אפשרות שאוכלוסיות הצבאים במישורים ממזרח להרי הזגרוס באיראן אינן שייכות לצבי הזפק.
בית הגידול של צבי הזפק כולל ערבות-עשב עצומות וערבות-שיחים על מישורים או רמות גבוהות, מדבריות חול ומלח ומורדות הרים; הוא נמנע לחלוטין מיערות וצוקים. הצבי מצוי הן בשפלות והן ברמות גבוהות עד רום 3,500 מטר מעל פני הים. הגורם העיקרי שמגביל את הצבי הוא עומק השלג ורוחות סוערות.
שום שחור
שימושים קולינריים
שום שחור ניתן לאכול לבד, על לחם, או להשתמש בו במרקים, רטבים, במיונז או פשוט לכתוש אותו על גבי צלחת ירקות. ניתן להכין ויניגרט עם שום שחור, חומץ שרי, רוטב סויה, שמן נייטרלי וחרדל דיז'ון. הרכות שלו עולה עם תכולת המים.
צבי הזפק
התנהגות ופעילות
שעות הפעילות של צביי הזפק משתנות בין העונות; במהלך הקיץ, הם פעילי דמדומים ויוצאים לתור אחר מזון בשעות הבוקר המוקדמות ושעות בין הערביים, בעוד שאת שעות היום הם מבלים במנוחה באזור מוצל או בשוחה רדודה שחפרו באדמה הקרירה בצורת אליפסה; בחורף לעומת זאת, הם פעילים לאורך היום ברציפות להוציא מנוחה קצרה בצהריים. במקומות שבהם יש לחץ ציד גבוה, הצביים אף מסוגלים לעבור לפעילות לילית. שעות הפעילות קשורות למזג האוויר: בקיץ, הטמפרטורות הגבוהות מאלצות את הצביים למצוא מסתור מוצל מפני השמש ברוב היום, בעוד שבחורף מנוחת הצהריים קצרה מאוד אם בכלל; בנוסף, יש קשר הדוק לזמינות המזון: בקיץ יש מזון בשפע, כך שהצבי יכול לוותר על פעילות ברוב היום, בעוד שבחורף הוא מוכרח לבלות זמן רב בחיפוש אחר מזון.
במהלך היממה, צבי הזפק נע למרחקים בינוניים דרך שטחי מרעה, בורות מים ואזורי מנוחה. התנועה של הצבי מושפעת גם היא מזמינות המזון ומזג האוויר; במהלך החורף, עדרי הצביים גומעים מדי יום לפחות 10–30 ק"מ עקב המחסור במזון, בעוד שבקיץ הם נעים בממוצע ביום כ-3 ק"מ בלבד. בקיץ, הצביים נודדים לעבר ההרים השופעים במזון, אך בחורף נאלצים לחזור לעמקים וקניונים עקב הקור העז ועומק השלג.
שום שחור
שימושים קולינריים
בניגוד לשום הלבן ממנו הוא עשוי, השום השחור בעל טעם עדין ועמום מאוד שטעמים אחרים גוברים עליו בקלות.
צבי הזפק
התנהגות ופעילות
כשצבי הזפק נרגש או נבהל, הוא פותח בסדרת קפיצות גבוהות עם רגליים נוקשות המוכרות כדלגנות; הצבי מסוגל לרוץ במהירות של 60 קמ"ש, ובמהלך הריצה צווארו מושט וזנבו זקוף. כאשר הצבי נמלט מסכנה, הוא עוצר אחרי 200–300 מטר כדי להעריך מחדש את האיום ולמנוע בזבוז אנרגיה. לאחר שנוכח שחלפה הסכנה, הצבי מבצע תנועה מעגלית רחבה עד שחוזר לנקודת המוצא. צביי הזפק מתקשרים ביניהם באמצעות פעיות, קריאות רמות, ציוצים וגניחות. הצביות משמיעות קול צרוד נמוך כדי לקרוא לעופרים, והללו מגיבים בגעייה שדומה לבקר. בעונת הרבייה, הזכרים מפיקים צליל עמוק שנשמע למרחק 100–150 מטר כדי להכריז על נוכחותם.
תזונה ויחסי גומלין
צבי הזפק הוא יונק צמחוני אוכל-עשב שצורך מדי יום 6 ק"ג של מזון צמחי; תזונתו העיקרית מורכבת מעשבים, אך הוא ניזון גם מהלופיטים (צמחים שגדלים בקרקעות מלוחות), מורכבים, קטניות, זוגניים, שרביטנים, דלועיים, עפריתיים ואשליים. באזורים חקלאיים, הצבי עשוי להזיק לגידולים שונים ככותנה, חיטה, שעורה, קנה סוכר, תירס, חומוס, בצל, פירות, תמרים ומלונים. צבי הזפק אינו זקוק לשתיים מים, ומקבל את מרבית הלחות הנדרשת ממזונו הצמחי. אף על פי כן, הוא מבקר לעיתים קרובות בבורות מים כאשר יש לו הזדמנות ושותה 2–4 ליטר ביום. בשבי, הצבי ניזון מאספסת, שיבולת שועל, תערובת וקוביות מלח נטולות גופרית.
הטורף העיקרי של צבי הזפק הוא הזאב (בעיקר מתת-המינים: זאב טיבטי, זאב ההימלאיה וזאב הודי); במהלך החורף, הזאב הופך לקטלני במיוחד עקב היותו מותאם לריצה בשלג לעומת צבי הזפק שהופך לאיטי יותר. טורפים נוספים הם הנמר הפרסי שאורב לצבי ליד בורות המים והברדלס האסייתי, ובעבר גם הטיגריס הכספי בטרם נכחד מן העולם. העופרים מהווים טרף לשועל אדום, קרקל, עיט זהוב ועיט ערבות. הצבי ניצוד על ידי האדם בעיקר עבור בשרו ופרט בוגר מניב 12–18 ק"ג בשר. הוא מבוקש גם בציד ספורטיבי עבור עורו וקרניו, אך ציד זה אינו חוקי כיום ברוב המדינות שבהם הוא מצוי.
שום שחור
שימושים קולינריים
בגלל טעמיו העדינים והעמומים, יש להשתמש בכמות גדולה משמעותית של שום שחור בהשוואה לשום לבן על מנת להגיע לרמות עוצמה דומות. בנוסף, שום שחור לא יכול לשמש כתחליף לשום לבן. אם מעוניינים בטעם האופייני לשום בנוסף לטעם של שום שחור, אז יש להוסיף שום טרי.
צבי הזפק
ארגון חברתי
הארגון החברתי של צבי הזפק דינמי במיוחד ומשתנה בחדות על פני עונות השנה. בקיץ, הצביים פעילים בקבוצות משפחתיות קטנות של 2–10 פרטים שמחולקים לפי זוויג: זכרים לחוד ונקבות לחוד. לקראת החורף, הקבוצות הקטנות מתאספות לכדי עדרים גדולים של עשרות עד אלפי פרטים, ובעבר אף למגה-עדרים של רבבות פרטים. העדרים הגדולים הללו נוצרים זמן קצר לפני עונת הרבייה שחלה בחורף, ועם תחילת העונה, הם מתפרקים לפי גיל וזוויג: הזכרים הבוגרים הופכים ליחידאים ועסוקים בחיפוש טריטוריה ובהגנה עליה, הזכרים הצעירים והמתבגרים מתאספים בקבוצות קטנות של 5 פרטים ללא טריטוריה, ואילו הנקבות יוצרות קבוצות גדולות עד 30 פרטים שנעות בין הטריטוריות.
בסיום העונה, הצביים מתאספים שוב בעדרים עצומים מעורבים למשך תקופה קצרה, ולקראת האביב מתפרקים שוב וחוזרים למבנה הקייצי שלהם: קבוצות קטנות של זכרים ונקבות לחוד. נקבות שנכנסו להיריון במהלך החורף, עוזבות את הקבוצות שלהן במהלך האביב כדי ללדת בבדידות באזור מוגן.
שום שחור
שימושים קולינריים
שיטה אחת להדגיש את הטעמים העדינים של השום השחור היא ללוש שן קלופה בין האצבעות עד שהמבנה שלה מתפרק ביסודיות ואז להמיס את העיסה שנוצרה בכמות קטנה של מים חמים. זה מייצר תרחיף חום כהה בצבע קפה ומרקם סיבי של תמיסה שנושא טעמים שונים כולל חומציות ותכולת סוכר. לאחר מכן ניתן להוסיף את הנוזל הזה למזונות שהם נייטרליים בטעמם (כמו, למשל מחית תפוחי אדמה) כדי להדגיש את הטעם של השום השחור.
צבי הזפק
רבייה
עונת הרבייה של צבי הזפק נמשכת מספטמבר עד עד ינואר. לקראת העונה כל זכר מנסה לתפוס לעצמו טריטוריה, והוא מגן עליה בקנאות ומסמן את גבולותיה באמצעות הפרשות מבלוטות ריח, עשיית צרכים בבורות קטנים שחפר עם פרסותיו הקדמיות וגירוד האדמה באמצעות קרניו ופרסותיו; כאשר הזכר מאתר בשטחו בור צרכים של זכר אחר, הוא בדרך כלל חופר בו שוב וממלא אותו בצרכיו. בתחילת העונה, בלוטות הריח המפשעתיות של הזכר מתנפחות ומפיקות ריח מושק חזק, והסחוס בגרונו מתנפח אף הוא ומאפשר לו להפיק קולות רמים לצורך הכרזה על נוכחותו.
מצגי הזירה של הזכרים כוללים עמידה זקופה, מתיחת צוואר, הרמת אף, שחרור פרומונים לאוויר ובעיטות קדמיות על האדמה. הקרבות בין הזכרים מורכבים מהסתערות, דחיפה ונעילת הקרניים עד התשת היריב. לאחר שהזכר ביסס את נוכחותו בטריטוריה, הוא מתפנה ליצירת הרמון שגודלו נע בין 2 ל-30 צביות (12 בממוצע); לצורך כך, הזכר מבריח קבוצות נקבות לתוך הטריטוריה שלו ואז מנסה לשמור עליהן לתקופה מסוימת עד תום העונה.
שום שחור
בתרבות הפופולרית
השום השחור זכה לפופולריות ועמד במרכז תשומת הלב הטלוויזיונית בארצות הברית כשנעשה בו שימוש על ידי משתתפים בתוכניות ריאליטי מתחום המזון. הוא שימש בין היתר במהלך הכנת מנה של דג אדום בפרק של התוכנית Iron Chef America המשודרת בערוץ Food Network, ובפרק של התוכנית Top Chef New York המשודרת בערוץ בראבו (Bravo) שם הוא התווסף לרוטב נלווה לדג ים.
צבי הזפק
מחזור חיים
ההיריון נמשך 5–6 חודשים, ומרבית ההמלטות מתרחשות בין מרץ ליולי. לפני ההמלטה, הצבייה מחפשת אזור עם צמחייה גבוהה או סבך כדי לא להיות חשופה לטורפים. היא ממליטה עופר אחד עד ארבעה, ויש שכיחות גבוהה במיוחד של לידת תאומים (75%), דבר שנחשב לחריג אצל מיני הצבאים. לאחר ההמלטה וניקוי זריז של העופר, הוא מסוגל לעמוד תוך 15 דקות, ומחפש מסתור בכוחות עצמו; הצבייה רועה או נחה ברדיוס של 50–500 מטר ממקום המסתור של העופר ומגיעה להניק אותו מדי פעם. לאחר כל הנקה, הצבייה לוקחת את העופר למקום מסתור חדש, ותאומים מוחזקים במרחק 50 מטר עד קילומטר זה מזה בשבוע הראשון לחייהם.