cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
היסטוריה של האריתמטיקה
האריתמטיקה במקרא
העברים השתמשו בגרסה של השיטה העשרונית שהייתה בנויה על חוקי החיבור והכפל, ולמרות זאת אנו יודעים כי חלק מן המידות והמשקולות במקרא נמדדו על פי בסיס 60 ובסיס 12. אף שייתכן כי לבני ישראל הייתה, כמו לשאר עמי הסהר הפורה הקדום, ובהם הבבלים והמצרים, שיטת ספירה משלהם, התנ"ך איננו כולל סימנים אריתמטיים, והמספרים כתובים בו אך ורק במילים. כל מספר מ-1 עד 10 נקרא בתנ"ך בשם שונה. שמות המספרים מ-11 עד 19 בנויים מצירוף היחידות אל העשרת, כבעקרון החיבור. השם "עשרים" הוא צורת רבים זוגית של המילה עשר, והוא מורה על פעולת הכפל "עשר כפול שתיים". באותו האופן, גם המילה "שלושים" היא בעצם "שלוש כפול עשר", כאשר סיומת הרבים "-ים" מהווה בהקשר זה, הלכה למעשה, סימן לשוני לכפל בעשרת.
היחידה הראשונה אחרי עשר היא מאה, אחריה אלף, והשלישית והגדולה ביותר במקרא היא רבבה, וברבים רבבות או ריבוא.
כתיבת מספרים גדולים במקרא התבצעה בשתי דרכים שונות. האחת היא "בסדר עולה", כלומר – מהיחידה הקטנה ביותר אל היחידה הגדולה ביותר. דוגמה: "ויחי ירד שתים ושישים שנה ומאת שנה, ויולד את חנוך". דרך זו היא הקדומה יותר והיא נובעת, ככל הנראה, מקשיי התפיסה של האדם הקדמון באשר לכמות, קרי: היה לו קל יותר לספור ראשית את היחידות – איתן התעסק רבות והכיר היטב – ובשלב הבא לעסוק במספרים בסדרי גודל היותר "מרוחקים" ממנו ושהיכרותו עמם מעורפלת יותר.
הדרך השנייה לכתיבת מספרים היא לפי "סדר יורד", כלומר – מן היחידה הגדולה ביותר לקטנה ביותר. בכל ספרי הנביאים פרט ליחזקאל, כתובים המספרים בסדר יורד. דוגמה: "ויהי משקל הזהב, אשר בא לשלמה בשנה אחת, שש מאות ושישים כיכר זהב".
במקביל, ישנם מקומות שבהם שתי הדרכים הנ"ל "מתערבבות", כלומר, חלק אחד במשפט נכתב בסדר עולה, והשני בסדר יורד. דוגמה: "ויהי כל בכור זכר במספר שמות, מבן חדש ומעלה לפקודיהם, שנים ועשרים אלף, שלושה ושבעים ומאתיים".
השימוש באריתמטיקה בקרב בני ישראל היה רב, שכן זו היוותה כלי חשוב למתן תרומות ומעשרות, מיקח וממכר, הן עם ישראלים והן עם עמי האזור, גביית מס מארצות כבושות ועוד. איננו יודעים בוודאות כיצד ערכו העברים את חישוביהם, אך הסברה ההגיונית ביותר היא שבנוסף לעשר אצבעותיהם נעזרו באבקוס כמו המצרים והבבלים.
ישנם בתנ"ך תרגילי חשבון הערוכים במלואם, לדוגמה: "אולי יחסרון חמישים הצדיקים חמישה, התשחית בחמישה את כל העיר? ויאמר: לא אשחית אם אמצא שם ארבעים וחמישה", כלומר 45=50-5.
במקביל אליהם, מופיעים בתנ"ך אף תרגילי חשבון חלקיים. למשל, ישנם בתנ"ך מופעים בהם החסירו את אחד הגורמים, כמו: "וכי יגף שור איש את שור רעהו ומת, ומכרו את השור החי וחצו את כספו" (שמות כא לה). ישנם גם פעמים בהם נתונים הגורמים, אך התוצאה חסרה, כמו: "ראה זה מצאתי, אמרה קהלת, אחת לאחת למצוא חשבון" ובלשון מתמטית: ?=1+1.
היחס אל האריתמטיקה כפי שמופיע בתורה ובכתבים מאוחרים יותר, הוא ברובו כאל כלי שימושי ולא כאל מדע מחקרי. ככל הנראה, קיבלו בני ישראל את מרבית ידיעותיהם האריתמטיות מהעמים הסובבים אותם.
השברים במקרא
במקרא מצויים שברים רבים והם: חצי, רבע, חמישית, שישית ועשירית. יש להניח שהשברים 1/20, 1/30 ו- 1/50 נכנסו לחישוביהם של העברים, מכיוון שהגרה הייתה החלק העשרים של השקל, הסאה – החלק השלושים של החומר והשקל – החלק החמישים של המנה.
העבריים, כמו המצרים באותה התקופה, לא השתמשו בשברים שאינם שברים יסודיים (בעלי מונה הגדול מאחד), זאת אנו למדים מאי הופעתם של שברים שאינם יסודיים במקרא. סביר להניח שזאת משום שלא הבינו את מושג השבר שמונהו גדול מ-1. השברים שמונהם גדול מאחד מצוינים במקרא על ידי המילה "ידות" המצינת ריבוי של שברים שמונהם אחד. לדוגמה:
"ארבע הידות", משמעו, "ארבעה חלקים". המחקר המודרני מחזק השערה בדבר אי הכרת שברים שאינם יסודיים בטיעון כי אדם מודרני היה כותב "חמישית...והשאר", או את המונה והמכנה, כפי המקובל כיום: "ונתתם חמישית לפרעה, וארבע החמישיות יהיה לכם".
אזכור ה"עשרון" בתנ"ך — "שלושה עשרונים לפר ושני עשרונים לאיל" — איננו סותר הנחה זו, משום שהעשרון הווה יחידת מידה, ואף נקרא לעיתים בשם אחר, הלא הוא עומר: "וְהָעֹמֶר עֲשִׂרִית הָאֵיפָה הוּא" . בכל הנוגע למספרים מעורבים, העברים נהגו לכתוב את השלם לפני השבר. דוגמה: "ועשו ארון עצי שטים, אמתיים וחצי אורכו, אמה וחצי רוחבו, ואמה וחצי קומתו".
אריתמטיקה עברית בימי הביניים
החיבור העברי "משנת המידות" נחשב לספר המתמטיקה העברי הראשון. ציטוטים ממנו משוקעים בדברי חכמי היהודים מימי הביניים, אולם ב התגלה לראשונה קטע כתב יד של החיבור בעצמו, מאז ועד היום נמצאו עוד שני קטעי כתב יד, היוצרים יחדיו את החיבור השלם, המכיל 6 פרקים ו-49 משניות, כאשר כתב היד המוקדם ביותר מתוארך ל לספירה. על זהות המחבר וזמנו חלוקות הדעות, יש המתארכים אותו לראשית התקופה המוסלמית, המאה ה-9 לספירה, ויש המקדימים ומייחסים אותו לתנא רבי נחמיה, בן המאה ה-2 לספירה.
ב וה-12 פורסמו מספר כתבים חשובים בנושא האריתמטיקה על ידי אברהם בר חייא (ראב"ח) ואברהם אבן-עזרא אשר סימנו את "לידתה" של המתמטיקה העברית. בר-חייא, יליד ברצלונה, אשר נחשב לאבי המדע העברי, חיבר אנציקלופדיה מדעית וחיבורים מתמטיים רבים, בהם "יסודי התבונה ומגדל האמונה" ו"חיבור המשיחה והתשבורת" השופכים אור על המחשבה המתמטית שהונהגה באותה תקופה בארצות האסלאם המערביות. בספר זה מופיע אזכור עברי ראשון לפונקציות הטריגונומטריות.
חיבורו של אבן עזרא, יליד אראגון, "ספר המספר", פרש לראשונה את הצגתה של מערכת ספירה עשרונית תלוית-מיקום הכוללת את האפס. בספר זה מוסברים עקרונות אריתמטיים חשובים כגון ארבע פעולות חשבון, שברים, פרופורציות ושורשים ריבועיים. הרמב"ם פיתח שיטה מתמטית לחישוב מופעי הירח.
המאה ה-14 אופיינה בתנופת תרגום בה תורגמו יצירות חשובות לעברית, הכוללות בין היתר כתבים מרכזיים של תלמי, אוקלידס (ובכלל זה ספרו המפורסם "יסודות") ואבו איבן אל חיתאם. פרסום יצירות אלה הכשיר את הקרקע לכתיבת יצירות מקור עבריות. בתקופה זו פרסם המלומד היהודי מטולדו יהודה בן סלומון הכהן, ראשית בערבית, אנציקלופדיה מדעית בשם "מדרש החוכמה". חיבור מתמטי בעל נדבך אריתמטי מעניין מאוד מתקופה זו הוא "ספר המלכים" העוסק בתכונותיהם של מספרים טבעיים. לוי בן גרשום חיבר מספר כתבים בנושאים מדעיים, בהם אריתמטיקה. מספר שנים אחר כך עסק עמנואל בין יעקב בהצגתם של שברים עשרוניים ובתכונות המעגל.
המאה ה-15 מאופיינת בהעברת עיקר "מרכז הכובד" המחקרי לאיטליה, שם המשיך תרגומן של יצירות חשובות. בין הבולטים מבין העוסקים במלאכה, ניתן למנות את מרדכי פינזי אשר תרגם את ספרו של אבו כאמל, "אלגברה", וחיבר את היצירה החשובה, "מאמר בחשבון מדידות הגיגיות והחביות".
מבין יהודי האימפריה הביזנטית בולטת במיוחד עבודתם של אברהם קומטינו, מחבר "ספר החשבון והמידות", של אליהו מזרחי, מחבר "ספר המספר" ושל כלב אפנדופולו אשר תרגם את ספרו של ניקומכוס "מבוא לאריתמטיקה" לעברית.
גימטריה
הגימטריה משמשת כדרך לקבלת רמז להבנת הכתוב וככלי פרשני שולי נמצאה בשימוש התנאים והאמוראים במדרש, אך אין לומדים הלכות מגימטריה (אלא אם כן הן מקובלות במסורת כהלכה למשה מסיני). בברייתא של רבי אליעזר הגלילי היא נמנית עם המידות שהתורה נדרשת בהן באגדה.
בפרקי אבות, לעומת זאת, מודגש ערכה השולי של הגימטריה:
אותיות האלפבית העברי משמשות לכתיבת ספרות עבריות, לפי ערכן המספרי של האותיות המופיע בטבלה: לעיתים נמצא בהלכה היהודית ערכים נפרדים לאותיות מנצפ"ך, כך שמתקיים: ך=500 ,ם=600 ,ן=700, ף=800 ,ץ=900.
אירופה מימי הביניים ועד לתום תקופת הרנסאנס
לאחר שקיעתה של תרבות יוון העתיקה, התפתחות האריתמטיקה בפרט והמתמטיקה בכלל באירופה נעצרה כליל. הסיבה לכך הייתה התפשטות הכנסייה הקתולית ברוב אזורי אירופה. ההתפתחות המדעית קפאה על שמריה, שכן בימי הביניים רובם המוחלט של האנשים המשכילים היו אנשי הכנסייה שדגלה בכפיית "משטר מחשבתי". ומשום שלא נערכו מחקרים מדעיים, לא היה צורך במתמטיקה לשם חישובים מורכבים. לכן, התעניינו אנשי אירופה של ימי הביניים באריתמטיקה לצורך חישובים יומיומיים בלבד, כגון מחירי סחורות, תרומות לכנסייה וכו'.
רוב ההתפתחות המתמטית באותה תקופה הייתה בעולם המוסלמי, בהודו ובסין. הערבים שילבו את המתמטיקה של היוונים, שהתבססה ברובה על עקרונות גאומטריים עם המתמטיקה ההודית שהתבססה ברובה על עקרונות אלגבריים, באותה התקופה, ואף הגיעו בעצמם להישגים ניכרים. השפעת המדענים המוסלמים על מדעני ספרד היהודים הייתה גדולה ומכרעת. האדם שהעביר את השיטה העשרונית ממקורות יהודים או ישירות מהמתמטיקה הערבית למתמטיקה הלטינית-נוצרית במערב אירופה היה המתמטיקאי הנוצרי לאונרדו מפיזה, הידוע גם בשם "פיבונאצ'י". ספרו "ספר החשבונייה" היה הראשון באירופה, מלבד ספרד, בה הוצגה השיטה העשרונית. הלכה למעשה, היווה ספר זה סיכום של כל הידע האריתמטי המרכזי עד לאותה התקופה. מושג האפס גם הוא יובא על ידי פיבונאצ'י, ונראה לראשונה במערב באחד מספריו.
בתקופת הרנסאנס החלה תחייה של המדעים והאומנויות באירופה. כחלק מההתחדשויות המדעיות, החלה לעלות בשנית קרנה של המתמטיקה, שהפכה שוב לגוף ידע נצרך. הדבר הוביל להתעניינות מחודשת אף באריתמטיקה, ואנשי התקופה המשיכו בחקר אריתמטי ושיפור, סיכום ופיתוח הידע שנצבר לפניהם.
העת החדשה
בהאצת מהפכת הדפוס, התקיים תהליך של האחדה בינלאומית בסימונים ובשיטות האריתמטיות והתקבעה מערכת אריתמטית תקנית הכוללת כתיבה בספרות הודיות, שימוש בבסיס העשרוני לצורכי חישוב יום-יומיים ולרוב הכתיבה המדעית והטכנולוגית ומערכת מוסכמת של סימונים שונים לצורכי הכתיבה האריתמטית. בד בבד לשימוש במערכת זו, נכנסו לשימוש מערכות כתיבה נוספות המשמשות בעיקר בתחומי המדע והטכנולוגיה, כגון הבסיס הבינארי וההקסדצימלי. הבסיס הבינארי, בו ישנן שתי ספרות - 0 ו- 1, פותח על ידי לייבניץ ב ונכנס לשימוש רב בעת החדשה בעיקר במערכות אלקטרוניקה ספרתית ובמחשבים, שם הוא משמש כחלק משפת המכונה.
ההתפתחות המתמטית בעת המודרנית הרחיבה את מושג ה"אריתמטיקה" באופן שהוא איננו עוסק עוד אך ורק בפעולות חישוב אלמנטריות, אלא כולל גם תחומים משיקים או קרובים, כך שגבולותיו כיום אינם מוגדרים לחלוטין. המינוח "אריתמטיקה", בראי מודרני, יכול להתייחס אף לתחומים כגון תורת המספרים, גאומטריה אלגברית ותחומים נוספים.
מגאוס ואילך - אריתמטיקה בראי מודרני
בשנת 1801 פרסם המתמטיקאי קרל פרידריך גאוס את ספרו Disquisitiones Arithmeticae (בעברית: "מחקרים אריתמטיים") בו דן בנושאים מרכזיים באריתמטיקה, בין היתר דן בספרו בבעיות של משוואות ריבועיות ובנייה בסרגל ומחוגה עליהן אמר:
אותם עקרונות המתמטיקה הגבוהה שבהם דן גאוס בספרו היוו מקור להתעניינותם של מתמטיקאים נוספים אשר שאפו בחלקם לבסס את יסודותיהם של ענפים שונים במתמטיקה, בעיקר האנליזה, על מצע של אריתמטיקה איתנה. מתמטיקאים כדוגמת ארנסט קומר, לאופולד קרונקר, ויליאם ווטרהאוס ואחרים העמיקו, חקרו וביססו את האריתמטיקה המודרנית. על כך אמר המתמטיקאי דויד הילברט כי המתמטיקה של המאה ה-19 התפתחה "בסימן המספרים". המתמטיקאי הגרמני פליקס קליין השתמש במינוח "אריתמטיזציה של המתמטיקה". קרונקר ודיריכלה טענו כי בסופו של יום, כל טענה באלגברה או באנליזה מבוססת על תכונותיהם של המספרים הטבעיים.
צעד חשוב נוסף לקראת ביסוס האנליזה המודרנית על בסיס אריתמטי איתן ניתן בעבודותיהם של גאורג קנטור, אוגוסטן לואי קושי וריכרד דדקינד, שהציגו מבט חדשני על מהותם של מספרים. אחת הדוגמאות להתקדמות שכזו היא פיתוחם של חתכי דדקינד. כמו כן, בוצעה התקדמות בעיצובם של אובייקטים מתמטיים כגון סדרות. משפטים והגדרות רבים בחשבון דיפרנציאלי ואינטגרלי, למשל, ניתנים להצגה על ידי מאפייניהן של סדרות.
עבודתו המקיפה של שארל הרמיט, בהשראת כתביו של גאוס, לגראנז' ושל יעקבי הרימה אף היא תרומה משמעותית לפיתוח האריתמטיקה המודרנית ולתחומים המשיקים לה. המתמטיקאי הרוסי איגור זולוטרב תרם תרומה נוספת להבנתם של המספרים האלגבריים.
הרמן מינקובסקי פיתח את "גאומטריית המספרים" שהיא ענף חשוב באריתמטיקה המודרנית.
התפתחות סימני הפעולות
במקביל להתפתחות מערכות הספירה וסימני הספרות, גם סימוני הפעולות עברו התפתחות ארוכה במרוצת השנים, עד להתקבעות הסימונים המוסכמים כפי שהם מוכרים כיום. בתחילת דרכה של האריתמטיקה יוצגו רוב הבעיות מילולית ולא בעזרת סימנים מתמטיים מיוחדים. סימנים לחיבור וחיסור הונהגו כבר במצרים העתיקה, בעיקר כחלק משיטת הכתיבה השברית בה נהגו המצרים הקדמונים. הראשון להכניס סימוני פעולות מוסכמים לשימוש נרחב יותר היה דיופנטוס, שהכניס סימונים מקוצרים בדמות אותיות לציון פעולת החזקה כאשר חיסור בוטא על ידי הסימן ψ וחיבור על ידי כתיבת המספרים זה לצד זה.
ההודים נהגו לסמן חיסור על ידי נקודה מעל המחוסר וכפל על ידי קיצור המילה המתאימה בהודית. שברים סומנו על ידי כתיבת המכנה מתחת למונה ללא קו שבר. חזקות שונות יוחסו לצבעים שונים כך שסימון החזקה בוצע על ידי קיצורי מילים של שם הצבע.
לוקה פאצ'ולי השתמש באות p (האות הראשונה של המילה plus) כדי לסמן את פעולת החיבור, באות m (האות הראשונה של המילה minus) כדי לסמן חיסור, בסימן co (האותיות הראשונות של המילה cosa שמשמעה "משהו") כדי לסמן נעלם, בסימן ce כדי לסמן נעלם בריבוע, cu על מנת לסמן נעלם בשלישית, ae (קיצור של aequalis, שוויון) על מנת לסמן שוויון ובאות r (האות הראשונה של radix) על מנת לסמן שורש ריבועי, סימן שהתפתח לבסוף לסימון המוכר "√".
סימן האחוז התפתח בהדרגה מקיצור המילה "per cento" שמשמעותה "למאה" לאות p. הסימון המשיך להתפתח ובסביבות השנה 1650 הופיע כבר בתור הסימן. עם השנים, הוטה הקו ונהפך לסימן המוכר כיום: "%".
ישנה מחלוקת לגבי מקור הסימונים המודרניים המשמשים לחיבור וחיסור. ההשערה המקובלת בנוגע לסימן החיבור היא כי התפתח כקיצור למילה הלטינית "et" שמשמעותה "וגם" כאשר נכתבו הבעיות בצורה מילולית, בדומה להתפתחות הליגטורה "&". בנוגע לסימן החיסור, השערה אחת היא כי התפתח מאחד הסימנים אשר שימשו בכתיבה האיטלקית כסימונים מקוצרים לפעולת החיסור: \tilde{m} או \bar{m}, אולי אף מהאות m עצמה. השערה נוספת היא כי הסימון התפתח מהסימון ההודי של נקודה מעל המחוסר.
רוברט רקורד הכניס לשימוש את סימונם של שני קווים אופקיים מקבילים באורך זהה בתור סימן השוויון כאשר כסיבה לכך כתב:
המתמטיקאי האנגלי תומאס האריוט הכניס לשימוש את הסימונים >, < ו- \cdot (עבור כפל), את האחרון בהשפעתו של כריסטופר קלאוויוס. ויליאם אאוטרד הכניס את השימוש בסימן × עבור כפל, כאשר כיום שניהם נמצאים בשימוש. כמו כן שמורה לאאוטרד הזכות על הכנסת השימוש בסימנים "≠" לציון אי-שוויון ו-"::" לציון פרופורציה. רנה דקארט הכניס לשימוש את סימון החזקה המודרני.
עיטורי נאס"א
עיטורי נאס"א הם עיטורים שמעניק מנהל האווירונאוטיקה והחלל הלאומי של ארצות הברית, לבודדים ולקבוצות אשר עזרו בביצוע משימות הסוכנות. אותות אלו יכולים להיות מוענקים לעובדי נאס"א, לעובדי ממשל או לאחרים.
מדליית נאס"א לשירות ציבורי מצוין
מדליית נאס"א לשירות ציבורי מצוין (NASA Distinguished Public Service Medal) היא העיטור הרם ביותר שמעניקה נאס"א לאנשים שתרמו תרומה יוצאת דופן לקידום מטרות הארגון, ואינם נמנים עם עובדי הממשל האמריקני. המדליה היא שוות ערך ל"מדליית השירות המצוין של נאס"א".
"המעשה בגינו מוענקת המדליה חייב להיות כה יוצא דופן, עד שאין מדליה או הוקרה אחרת ההולמת אותו". (מתוך נוסח העיטור).
מדליית המנהיגות הבולטת של נאס"א
מדליית מנהיגות בולטת של נאס"א (NASA Outstanding Leadership Medal) היא העיטור השני בחשיבותו המוענק על ידי נאס"א. המדליה מיועדת להענקה לעובדים פדרליים עבור מנהיגות בולטת שתרמה לקידום תוכניות נאס"א. לאנשים שלא היו עובדים של מוסד ממשלתי מוענקת "מדליית נאס"א המנהיגות הציבורית הבולטת" שנוסדה בשנת 2012.
מדליית השירות יוצא דופן של נאס"א
מדליית השירות יוצא דופן של נאס"א (NASA Exceptional Service Medal) היא העיטור הגבוה ביותר המוענק על ידי נאס"א. המדליה מיועדת להענקה לעובדים פדרליים בלבד, אזרחים או אנשי צבא, ואינה מוענקת לאזרחים שאינם אמריקניים. במקרה שהמדליה מוענקת לאסטרונאוטים המשרתים באחת מזרועות הכוחות המזוינים של ארצות הברית, היא מאושרת לענידה על המדים, ותופיע לאחר העיטורים הצבאיים. לאנשים שאינם עובדי הממשלה ניתן להעניק "מדליית השירות הציבורי יוצא דופן של נאס"א"
מדליית טיסת החלל של נאס"א
מדליית טיסת החלל של נאס"א (NASA Space Flight Medal) היא עיטור המוענק של ידי סוכנות החלל האמריקנית לאסטרונאוטים שביצעו מעשה הראוי לציון או השיגו הישג משמעותי בעת טיסתה לחלל בחללית של נאס"א. בדרך כלל היא מוענקת עבור כל טיסת חלל.
מדליות נוספות
בנוסף לכך מוענקות מדליות עובר הישגים בתחום הנדסה, מדע, וניהול.
קישורים חיצוניים
עיטורי נאס"א השונים, באתר של נאס"א
תו ה-Null
תו ה-Null (או תו ריק, מסומן גם NUL, באנגלית: null character, ידוע גם כ-null terminator, או null byte) הוא תו בקרה בעל הערך אפס. התו קיים במערכות תווים רבות, כמו ISO/IEC 646 (או ASCII), קוד C0 לתווי בקרה, מערכת Universal Coded Character Set (או יוניקוד) ו-EBCDIC. פעמים רבות הוא מקוצר לסימון NUL (או NULL, אם כי סימון זה משמש לעיתים כסימון למצביע האפס, שמהותו שונה).
משמעותו המקורית של תו זה הייתה כמו NOP (no-operation) – כאשר התו נשלח להתקן חומרה כמו מדפסת או מסוף מחשב, סימן הדבר שאין לעשות כל פעולה (אם כי, במסופי מחשב מסוימים, הוצג התו בצורה שגויה כרווח). כאשר טלפרינטרים אלקטרו-מכניים החלו לשמש כמכשירי פלט למחשבים, נעשה שימוש בתווי null, מספר תווים או תו בודד, כקלט למחשב שמתווסף בסוף כל שורה מודפסת, על מנת לאפשר למכשיר זמן לחזור לנקודת ראשית ההדפסה לפני הדפסת השורה הבאה. על גבי סרט מנוקב, ייצוג התו הוא ללא חורים כלל, כך שגליל חדש שמיועד לשימוש כסרט מנוקב, המגיע לא מנוקב כלל, מלא תחילה בתווים ריקים, וטקסט חדש "יוכנס" במרווח השמור לשם כך בין התווים הריקים, על ידי ניקוב תווים חדשים על הסרט, מעל לתווים הריקים.
ביקור ממלכתי
ביקור ממלכתי הוא ביקור רשמי של ראש מדינה במדינה זרה, בהזמנת ראש המדינה של אותה מדינה זרה, כאשר האחרון משמש גם כמארח הרשמי למשך הביקור. ביקורים ממלכתיים נחשבים לביטוי הגבוה ביותר ליחסים בילטרליים ידידותיים בין שתי מדינות ריבוניות, ומאופיינים באופן כללי בדגש על טקסים פומביים רשמיים.
תו ה-Null
כיום לתו זה חשיבות רבה בשפות תכנות עיליות כמו C והשפות המבוססות עליה, ובייצוגי מידע רבים, כיוון שהוא משמש כתו מסיים (terminator), לסימון סוף מחרוזת (ומכאן המינוח null-terminated string). ייצוג זה מאפשר למחרוזת להיות בכל אורך שהיא נדרשת, עם תקורה (overhead) של בית אחד בלבד. ייצוג חלופי, השומר את אורך המחרוזת לצדה, מצריך להגביל את אורכה עד ל-255 תווים, או להגדיל את התקורה הנדרשת מעבר לבית בודד.
ייצוג
התו הריק מיוצג לרוב באמצעות רצף המילוט (escape sequence)  בליטרלים (string literals) או קבועי תו בקוד. בשפות תכנות רבות (כמו C, שהציגה לראשונה סימון זה), רצף תווים זה לא מסמן בהכרח רצף מילוט נפרד, אלא זהו רצף מילוט אוקטלי עם ספרה אוקטלית בודדת - 0; אסור שלאחר הייצוג  תופיע אחת הספרות בין 0 ל-7, אחרת הוא יפורש כהתחלה של רצף מילוט אוקטלי ארוך יותר. ייצוגי מילוט נוספים שבהם משתמשים בשפות שונות הם,   או. בקידוד URL, התו הריק יוצג ב-URL באמצעות קידוד-האחוז (percent code).
ביקור ממלכתי
ביקורים פחות רשמיים מביקור ממלכתי במדינה אחרת, הכוללים גם דגש מופחת על אירועים טקסיים, יכולים להיקרא (בסדר חשיבות יורד) ביקור רשמי, ביקור עבודה רשמי, ביקור עבודה, ביקור אורח ממשלה, או ביקור פרטי.
בעוד שראשי מדינות בדמוקרטיות פרלמנטריות רשאים להזמין ולקבל הזמנות באופן רשמי, הם עושים זאת בעצת ראשי הממשלה שלהם, שבדרך כלל מחליטים מתי תינתן או תתקבל ההזמנה מראש.
תו ה-Null
ייצוג
היכולת לייצג את התו ולכותבו, אין משמעה תמיד כי התוכנית תדע לפרשו בצורה נכונה וכחלק מגוף הקלט. תוכניות רבות יפרשו קלט המכיל בתוכו את התו הריק, ככזה שמסתיים באותה נקודה שבה מופיע תו זה, למשל בשל חוסר התייחסות לאורכו של הקלט המתקבל אליהן, בעת עיבודו. על כן, היכולת להקליד תו זה בקלט זדוני, יכולה ליצור חולשה של null byte injection ("הזרקת בית ריק"), שיכולה לגרום לפרצות אבטחה בתוכנה.
בנוטציית קארט (או "נוטציית גג"; caret notation), שהיא אחת מהאופציות לסימון תווי בקרה, התו הריק מיוצג כך:. בחלק מהמקלדות, ניתן להקליד את התו הריק על ידי החזקת מקש ה- ולחיצה על (בפריסות מקלדת אמריקאיות, לרוב לחיצה על  בלבד תוסיף את התו, כאשר אין צורך ללחוץ גם על מקש ה- לצורך קבלת התו @).
ביקור ממלכתי
המלכה אליזבת השנייה הייתה ראש המדינה המטייל ביותר בהיסטוריה העולמית, כשביצעה 261 ביקורים רשמיים ו-96 ביקורים ממלכתיים ב-116 מדינות עד יובל היהלום למלכותה ב-2012. אף על פי שהיא הייתה המלכה של כל אחת מממלכות חבר העמים הבריטי, בפועל היא ביצעה בדרך כלל ביקורים ממלכתיים מלאים כמלכת הממלכה המאוחדת, בעוד שהמושל הכללי במדינה ביצע ביקורים ממלכתיים עבור מדינתו מטעמה. עם זאת, המלכה ערכה מדי פעם כמה ביקורים ממלכתיים ורשמיים בשם אחת ממלכות חבר העמים האחרות.
תו ה-Null
ייצוג
בקטעי תיעוד קוד, נהוג פעמים רבות לייצג את התו הריק באמצעות סימבול בודד הכולל את האותיות "NUL". ביוניקוד, ישנו תו מקביל לייצוג ויזואלי של התו הריק, הנקרא "symbol for null", וערכו U+2400 (␀), שאין לבלבלו עם התו הריק עצמו, שערכו ביוניקוד U+0000.
קידוד
בכל מערכות התווים המודרניות, ערכו של התו הריק הוא אפס. ברוב הקידודים, הוא מתורגם ליחידת קידוד בודדת בעלת הערך אפס. למשל, במערכת התווים UTF-8, ייצוגו בית בודד מאופס. עם זאת, בתקן UTF-8 משופר (Modified UTF-8), התו הריק מקודד באמצעות שני בתים:. קידוד זה מאפשר לבית המאופס, שכעת לא משמש לאף תו תקני, להיות באופן בלעדי שמור כמסיים מחרוזת.
ביקור ממלכתי
מרכיבי ביקור ממלכתי
ראש המדינה המבקר מלווה בדרך כלל על ידי שר בכיר בממשלה, בדרך כלל על ידי שר חוץ. לפי הפרוטוקול הדיפלומטי, משלחות המורכבות מארגוני מסחר מלוות גם ראש המדינה המבקר, ומציעות הזדמנות לרשת ולפתח קשרים כלכליים, תרבותיים וחברתיים עם מנהיגי התעשייה במדינה המבקרת. בתום ביקור ממלכתי, ראש המדינה המבקר מפרסם באופן מסורתי הזמנה רשמית לראש המדינה המארח, לביקור גומלין.
מכיוון שהעלויות של ביקור ממלכתי משולמות בדרך כלל על ידי המדינה המארחת, רוב המדינות מארחות פחות מעשרה ביקורים ממלכתיים בשנה. רוב ראשי המדינה הזרים שוהים במעונו הרשמי של ראש המדינה המארח, בבית הארחה השמור למבקרים זרים, או בנציגות הדיפלומטית של מדינתם במדינה המארחת.
ביקורים ממלכתיים של מנהיגים או דמויות עולמיות ידועות, כמו המלכה אליזבת השנייה, נשיא ארצות הברית או האפיפיור, מושכים לעיתים קרובות תקשורת ופרסום רבים והרבה קהל. מדי פעם, ביקורים כאלה כוללים גם הפגנות.
ארמניה
ביקורים ממלכתיים בארמניה מתקיימים בעיר הבירה ירוואן, כאשר בדרך כלל מתקיים טקס קבלת פנים בנמל התעופה הבין-לאומי זוורטנוץ. ראשי מדינות זרים מתקבלים במעון הנשיא ואילו ראשי ממשלה מתקבלים במעון ראש הממשלה.
מאז 1991, מנהיגים זרים המגיעים לביקור בארמניה חולקים כבוד לקורבנות רצח העם הארמני במתחם ציצרנקברד. בביקור במתחם רוב המנהיגים זוכים לסיור במוזיאון, נוטעים עצים ליד האנדרטה ומניחים זרים ליד הלהבה הנצחית.
בלגיה
ביקור ממלכתי בבלגיה מתחיל בסקירת מסדר כבוד מול הארמון המלכותי בבריסל, ולאחר מכן המלך והמלכה נפגשים בפרטיות עם ראש המדינה המבקר ובן זוגו. היום הראשון של הביקור הממלכתי מסתיים באופן מסורתי עם משתה ממלכתי בטירת לייקן, שהיא מעונו הרשמי של מלך הבלגים.
קנדה
טקסי הגעה מתקיימים בגבעת הפרלמנט או באחוזת רידו, שם מתקבל האורח על ידי ראש ממשלת קנדה או המושל הכללי של קנדה, בהתאמה. ביקורים ממלכתיים כוללים גם ביקור באנדרטת המלחמה הלאומית. משרד הפרוטוקול אחראי על ההיבטים התפעוליים של ביקורים ממלכתיים ורשמיים בקנדה ומנהל את כל האירועים הקשורים לביקור. הוא גם מגדיר את כללי הטקס לביקורים ממלכתיים של ראשי מדינות וממשלות.
ביקורים ממלכתיים ורשמיים בקנדה מבוצעים על ידי המונרך של קנדה או נציגו – המושל הכללי, המשנה למושל או חבר אחר ממשפחת המלוכה. הביקור הממלכתי הראשון של קנדה היה בארצות הברית בשנת 1937, כאשר ארצות הברית העניקה למושל הכללי את המעמד המקביל שניתן לראש מדינה מבקר. עם זאת, המושל הכללי לא קיבל סמכות רשמית לייצג את קנדה בביקורים ממלכתיים עד 1947.
הרפובליקה העממית של סין
טקסי נחיתה ממלכתיים ברפבוליקה העממית של סין מתקיימים בחצר המזרחית של האולם הגדול של העם בכיכר טיין-אן-מן בבייג'ינג. משמר הכבוד לטקס הוא משמר הכבוד של חיל המצב של בייג'ינג בליווי מוזיקלי של הלהקה הצבאית המרכזית של צבא השחרור העממי.
בזמן שהלהקה הצבאית מנגנת את ההמנונים הלאומיים של שתי המדינות, סוללת ארטילריה יורה מטח כבוד. לאחר שהלהקה מסיימת את הופעתה, שני המנהיגים סוקרים את משמר הכבוד בהזמנת מפקד המשמר. לאחר מכן המנהיגים פוגשים תלמידי בית ספר המנופפים בפרחים ובדגלי שתי המדינות. בשלב זה, הלהקה מבצעת מארש צבאי או שיר עם מארצו של המבקר. אם ראש ממשלה, קנצלר או יורש עצר מבקר בסין, טקס קבלת הפנים מתקיים על ידי ראש הממשלה. אם המבקר הוא נשיא, מושל כללי או מלך, טקס קבלת הפנים יתקיים על ידי הנשיא.
משמר הכבוד של צבא השחרור העממי צועד לאחר מכן מהכיכר לצלילי מארש צבא השחרור העממי. הטקס מסתיים עם תרגולת צבאית של תזמורת הצבא.
במהלך ביקורים ממלכתיים, מוענקים עיטורים לאומיים לנכבדים המבקרים, כולל מסדר הידידות.
הרפובליקה הסינית
לכבוד נכבדים המבקרים ברפובליקה הסינית (טאיוואן) נערך טקס בן כ-30 דקות בכיכר המרכז הלאומי לאמנויות הבמה בטאיפיי, בירת המדינה. לאחר השמעת ההמנונים, הנשיא מלווה את המבקר על פני משמר הכבוד של הכוחות המזוינים של הרפובליקה הסינית. לאחר שסקר את החיילים, נשיא הרפובליקה הסינית נושא דברי ברכה, ולאחר מכן המנהיג הזר נואם ומקבל את מפתח העיר מראש עיריית טאיפיי.
צרפת
טקסי ההגעה לצרפת מתקיימים בארמון האליזה או באינווליד, בהשתתפות להקת חיל הרגלים ובתרועת חצוצרה על ידי להקת המשמר הרפובליקאי הצרפתי וגדוד הרגלים הראשון של המשמר הרפובליקאי. היכל הכבוד (Le Vestibule d'Honneur) באליזה הוא המקום שבו נשיא צרפת נפגש עם מבקרים ומקיים פגישות בילטרליות. לקראת סוף הביקור, ראש המדינה או הממשלה המבקר ינאם בארמון בורבון בפני הסנאט הצרפתי, ויקיים פגישות עם חברי הפרלמנט. במהלך הביקור הממלכתי, המבקר יניח זר על קבר החייל האלמוני בשער הניצחון בפריז.
גאורגיה
ביקורים ממכלתיים בגאורגיה מתקיימים מחוץ לארמון הנשיאות של גאורגיה בטביליסי. הטקס נערך על ידי משמר הכבוד ולהקת המשמר הלאומי של גאורגיה. הלהקה מנגנת את שירי צבא גאורגיה במהלך סקירת משמר הכבוד. בתקופת נשיאותו של מיכאיל סאקשווילי, הלהקה ניגנה את מארש גדוד פראוברז'נסקי במהלך ביקורים ממלכתיים.
הנכבדים בדרך כלל נפגשים עם ראש הממשלה, יושב ראש הפרלמנט והקתוליקוס-פטריארך של גאורגיה כולה בנפרד מהנשיא. ארוחות ערב ממלכתיות מתקיימות גם בתוך ארמון הנשיאות עם נוכחים משתי המדינות.
גרמניה
במהלך ביקורים ממלכתיים בגרמניה, טקסי הקבלה נערכים על ידי הוואכטבטליון הגרמני (גדוד המשמר) ולהקת המטה של הבונדסוור. חריג לכך היה ב-3 במאי 2007 במהלך ביקורו של נשיא צרפת ז'אק שיראק בברלין, במהלכו סיפקה הבריגדה הצרפתית-גרמנית את משמר הכבוד. בהתאם למעמד האורח, טקסים ממלכתיים מתקיימים בארמון בלוו או במתחם הקנצלר. בשנים האחרונות, ביקורים ממלכתיים צוינו באנדרטאות כגון עמוד הניצחון של ברלין, האנדרטה לזכר יהודי אירופה שנרצחו ואנדרטת המלחמה הסובייטית (טירגארטן).
הודו
מנהיגים זרים מתקבלים ברשטרפטי בהוון בניו דלהי במהלך ביקורים ממלכתיים. ראשי מדינות זוכים גם למטח כבוד של 21 רובים, וראשי ממשלה למטח של 19 רובים. הלהקות ומפקד משמר הכבוד נבחרים ברוטציה בין הצבא, הצי וחיל האוויר. בשנת 2015, מפקדת הטיס פוג'ה תאקור הפכה לקצינה הראשונה שהובילה משמר הכבוד למנהיג זר.
נשפים ממלכתיים מתקיימים גם עבור נכבדים זרים ברשטרפטי בהוון ומתארחים על ידי נשיא הודו. למעלה מ-100 אורחים מוזמנים להשתתף בנשפים של המדינה, כולל סגן נשיא הודו, ראש ממשלת הודו, פקידי ממשל ומנהיגי מפלגת השלטון.
ישראל
נשיא מדינת ישראל, בתפקידו כראש המדינה, מוביל את אירועי קבלת הפנים והוא המארח הרשמי של מנהיגים זרים המבקרים בישראל. משמר כבוד המורכב מאנשי כל חילות צבא הגנה לישראל מקבל את פני האורח בנמל התעופה בן-גוריון.
רוב הביקורים הממלכתיים כוללים המסלול ביקור באנדרטת יד ושם, שם המנהיג, בליווי ראש הממשלה, מצית מחדש את הלהבה הנצחית ומניח זר לזכר 6 מיליון היהודים שנרצחו בשואה.
איטליה
כשמכובדים מגיעים לבירת איטליה, רומא, הם מתקבלים בטקס קבלת פנים קצר בשדה התעופה על ידי ראש המשרד הטקסי הדיפלומטי ופקידים אחרים, אשר לאחר מכן מארחים חברה לאורח לזמן קצר בחדר הישיבות כדי לאפשר את הטיפול ברשמיות בשדה התעופה. טקס ההגעה לנכבדים זרים המבקרים ברומא מתקיימים בארמון קווירינאלה (מעונו הרשמי של נשיא איטליה) או בארמון קיג'י (מעונו הרשמי של ראש ממשלת איטליה). במהלך הטקס, משמר הכבוד מסופק על ידי יחידה צבאית ולהקה צבאית תומכת המופיעה המנגנת את ההמנון הלאומי של מדינת האורח ואת המנון איטליה. בשנים האחרונות, הברסליארי, הקרביניירי והצי האיטלקי סיפקו משמר כבוד לטקסים.
שאר הביקור כולל פגישות דו-צדדיות, שיחות אחד על אחד, מסיבת עיתונאים משותפת וארוחת ערב ממלכתית, שבה מתקיימים חילופי מתנות והענקת עיטורים. למחרת נראה הנחת זרים בקבר החייל האלמוני במזבח המולדת. כל אירועי הטקס בבירה מאורגנים על ידי משרד הטקסים של המדינה. בפרט, מחלקת הטקסים של משרד ההגנה מטפלת בפרוטוקול הקשור לכוחות המזוינים האיטלקיים, ומחלקת הטקסים הדיפלומטית של משרד החוץ מטפל בפרוטוקול הקשור לאורחים דיפלומטיים.
יפן
יפן שולחת הזמנות למבקרי מדינה ומבקרים רשמיים שואפת לקדם את הידידות והיחסים בין יפן למדינת המוזמן. בנוסף לביקורים ממלכתיים ורשמיים, ממשלת יפן מגישה גם כמה צורות אחרות של הזמנות לבקר במדינה.
ההזמנה של מבקרים מעשיים רשמיים, מבקרים מעשיים ומבקרים במשרד החוץ של יפן נועדה לקדם משא ומתן, לחזק את הביטחון ולשמש לתיאום מדיניות וכו'.
הזמנת השרים היא הזמנה המורחבת לשרים ממדינות אחרות, ומטרתה להעמיק את הבנתם ביפן ולשלוח מידע על יפן על סמך הידע שהושג באמצעות הזמנות דרך כנס, בדיקה וכו' עם VIP ומומחים יפנים.
במהלך הביקורים הממלכתיים של אנשים המשתייכים לשתי הקטגוריות העליונות (מונרך, נשיא, נסיך, ראש ממשלה וכדומה), מוצב משמר כבוד של המשמר הקיסרי וכוחות ההגנה של יפן.
מקסיקו
ביקורים ממלכתיים נערכים במקסיקו סיטי על בסיס קבוע. טקסי ההגעה מתקיימים בדרך כלל בארמון הלאומי, במקום מושבו של הנשיא או בנמל התעופה הבין-לאומי של מקסיקו סיטי. בהזדמנויות מסוימות מתקיים בקמפו מרטה טקס הוקרה בהשתתפות חיל המשמר הנשיאותי של המשמר הלאומי. טקס ההגעה מתחיל במשמר כבוד המדגל את נשקו עם הגעתו של האורח לארמון הלאומי. לאחר שהאורח מגיע עם נשיא מקסיקו (והגברת הראשונה) לחצר הדרומית של הארמון, חברי משמר הכבוד מדגלים את נשקם בעוד להקת הכוחות המזוינים של מקסיקו מנגנת את ההמנונים של שתי המדינות (המנון מקסיקו תמיד מנוגן ראשון). לאחר מכן נשיא מקסיקו מציג את חברי הקבינט שלו לפני שהמכובד המבקר מציג את חברי המשלחת המלווים אותו. לאחר שהדבר נעשה, מפקד פלוגת משמר הכבוד של המשמר הלאומי מזמין את האורח לסקור את משמר הכבוד.
הולנד
במהלך ביקור ממלכתי, המלך ההולנדי מקיים ארוחת ערב ממלכתית לכבוד האורח, לפעמים בארמון המלכותי באמסטרדם ולפעמים במעונו של המונרך, ארמון נוריינדה בהאג. במהלך ביקורים ממלכתיים נהוג להעניק את הצלב הגדול של מסדר אריה הולנד.
קוריאה הצפונית
למרות שביקורים ממלכתיים בקוריאה הצפונית אינם מתרחשים לעיתים קרובות בשל בידודה של המדינה, הם מתקיימים ברמה הגבוהה ביותר כאשר הם מתרחשים. דיוקנאות של המנהיג המבקר והמנהיג העליון של קוריאה הצפונית תלויים בכל רחבי העיר ובנמל התעופה הבין-לאומי סונאן בפיונגיאנג, שם מתקיים טקס ההגעה. במהלך הטקס, משמר הכבוד של הכוחות המזוינים העממיים של קוריאה הצפונית, המורכבת מחיילים מכוחות היבשה, חיל הים, חיל האוויר, המבצעים המיוחדים והכוחות האסטרטגיים, יחד עם מחלקה של השומרים האדומים, מעניקים כבוד בזמן שהלהקה המרכזית של הצבא מבצעת את המנון האורח והמנון קוריאה הצפונית. לאחר מכן, מפקד המשמר מדווח למנהיג לפני שהוא סוקר את משמר הכבוד. לאחר מכן הם נוסעים בשיירת מנוע שלוקחת אותם לבית ההארחה של המדינה לפגישותיהם. בדרך לבית ההארחה, משמר כבוד של איגוד הילדים הקוריאני מעניקה למנהיג המבקר מטפחת כבוד אדומה בשם כל החברים הנוכחים, ובנוסף מוענקים זרי פרחים על ידי נציגים מטעם הצבא, תושבי פיונגיאנג וממשלת העיר.
ביקורים ממלכתיים בולטים שנערכו במאה ה-21 במדינה היו של נשיאי קוריאה הדרומית, כמו רו מו-היון ב-2007 ומון ג'יאה-אין ב-2018, וכן של נשיא הרפובליקה העממית של סין שי ג'ינפינג באותה שנה. במהלך ביקורו של שי, הוא הפך למנהיג הסיני הראשון שביקר בארמון קומסוסאן והשתתף בפתיחה המחודשת של משחקי ההמונים של אריראנג באצטדיון האחד במאי. במשך ביקורים ממלכתיים רבים, המקהלה והתזמורת הסימפונית של צבא העם הקוריאני ביצעו יצירות שמקורן במולדת המבקרים, כמו קטיושה במהלך ביקורו של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין בשנת 2000. מנהיגים אחרים בעולם בדרגים נמוכים יותר שביצעו ביקורים ממלכתיים במדינה כוללים את נשיא מועצת המדינה של קובה, מיגל דיאס-קאנל, בנובמבר 2018, ונשיא מונגוליה צחיאגיין אלבגדורג' ב-2013, כשהאחרון ספג גינויים במדינה לאחר שלא נפגש עם קים ג'ונג-און.
נורווגיה
ביקורים ממלכתיים בבירת נורווגיה, אוסלו, מתחילים בסקירת המשמר המלכותי הנורווגי בארמון המלוכה על ידי המכובד המבקר ומלך נורווגיה. ברגע שהם נמצאים בארמון, המונרך מוביל את המכובד לחדר הציפורים להחלפת מתנות. הביקור כולל גם טקס הנחת זרים במבצר אקרשוס, שהוא גם מעונו הרשמי של ראש ממשלת נורווגיה. בערב מתקיימת בארמון המלכותי ארוחת ערב חגיגית בהשתתפות משפחת המלוכה הנורווגית לכבוד ראש המדינה המבקר.
הביקורים תמיד מלווים על ידי שר החוץ הנורווגי ונציגי הממשלה. בין 2 ל-4 ביקורים ממלכתיים באוסלו וביקורים מלכותיים במדינות אחרות מתבצעים בשנה, בדרך כלל על ידי המלך.
רוסיה
מחלקת פרוטוקול המדינה של משרד החוץ של רוסיה אחראית על ארגון ביקורים ממלכתיים במדינה. היא נוסדה ב-18 בדצמבר 1991, בצו מס' 291 של הנשיא בוריס ילצין על בסיס שירות מדיניות החוץ של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית. תפקידיה של המחלקה נעים מהזמנות לביקורים ועד הכנת לוח זמנים לביקור. המחלקה מארגנת לרוב פגישות, אירועים טקסיים, הנחת זרים, וארוחות בוקר וצהריים. גם משרד הפרוטוקול הנשיאותי בסגל הנשיאותי של הפדרציה הרוסית משרת מטרה דומה.
ראש מדינה או ממשלה זר מקבל משמר כבוד מרגימנט משמר פראובראז'נסקי ה-154 ומהלהקה הצבאית המיוחדת עם הגעתו למסוף ה-VIP בנמל התעופה הבין-לאומי ונוקובו, שם הוא מתקבל בדרך כלל על ידי סגן שר החוץ הרוסי. ראשי מדינות לוקחים חלק בטקס קבלת פנים עם נשיא רוסיה באולם מסדר סנט ג'ורג' בארמון הקרמלין הגדול.
קיבו קיפט
קיבו קיפט (באנגלית: Kibbo kift, מילה בדיאלקט האנגלית העתיקה של קנט שפירושה הוכחה לעוצמה) הייתה תנועת נוער שהתקיימה בבריטניה בין 1920 ל-1951 שהשפיעה על אופי תנועות הנוער הצופיות.
ביקור ממלכתי
ספרד
ביקורים ממלכתיים בממלכת ספרד מתקיימים בהשתתפות מלך ומלכת ספרד. אירועי היום מתחילים כשהמכובד המבקר מגיע ברכב מיוחד לארמון המלכותי בבירה מדריד. כשהמכובד מגיע, מתכוננות יחידות של המשמר המלכותי הספרדי לתחילת טקס הקבלה. הטקס מתחיל בכך שכל היחידות מדגלות את נשקן לקול קריאת המפקד ומבצעות הצדעה מלכותית, תוך השמעת המנון האורח והמנון ספרד. לאחר מכן ניגשים שלושה קצינים בכירים מהמשמר ליציע המרכזי כדי לדווח לאורח ולמלך על מוכנות הגדוד לסקירה. לאחר מכן הם מתחילים את סקירת משמר הכבוד. לאחר סיום הסקירה, מתקיים מצעד צבאי גדול בחצר הקדמית של הארמון, כשהלהקות הצבאיות מנגנות מוזיקה צבאית בזמן שהיחידות צועדות.
קיבו קיפט
הקמת התנועה ואופייה
התנועה הוקמה ב-1920 על ידי ג'ון הרגרייב. הרגרייב, חבר בתנועת הצופים של רוברט באדן פאוול, שירת במלחמת העולם הראשונה בגליפולי כחבר בצוות סיוע רפואי. חוויות המלחמה חיזקו את תפיסת עולמו הפציפיסטית והוא ראה בחומרה את הנטיות הלאומניות והמיליטריסטיות של תנועת הצופים הבריטית בהנהגת באדן פאוול.
ביקור ממלכתי
אוקראינה
ביקורים ממלכתיים באוקראינה מנוהלים על ידי המחלקה הראשית לטקסים של לשכת נשיא אוקראינה וכן מחלקת הפרוטוקול של משרד החוץ. בביקורים ממלכתיים מעורבים נשיא אוקראינה, יושב ראש המועצה העליונה וראש ממשלת אוקראינה. ראשי המדינות נפגשים בנמל התעופה הבין-לאומי בוריספיל, ובמהלך המפגש פוגשים אותם ילדים בתלבושות לאומיות אוקראיניות ומעניקים להם לחם. לאחר מכן הם מוסעים לארמון מרינסקי כדי לקבל משמר כבוד מגדוד משמר הכבוד הנשיאותי של קייב. להקת הגדוד מנגנת את ההמנונים לאומיים של שתי המדינות, ומתקיימת הצדעה ארטילרית של 21 תותחים. כשהאורח מרכין את ראשו בפני דגל אוקראינה, הוא מברכים את משמר הכבוד בקריאת הקרב "סלבה אוקראיני" (הברכה הרשמית של הכוחות המזוינים של אוקראינה). לאחר הטקס נערכות הפגישות וארוחת בוקר/צהריים לכבוד האורח. בקייב קיימת מסורת של הנחת זרים בקבר החייל האלמוני. ביום הראשון לביקור, ככלל, מתקיימת ארוחת ערב ציבורית מטעם נשיא אוקראינה לכבוד ראש המדינה באולם האדום של ארמון הנשיאות. בתום ארוחת הערב הממלכתית מתקיים קונצרט באולם הלבן. הפרוטוקול קובע כי ביקור ממלכתי נמשך זמן רב יותר (3–4 ימים) מביקור רשמי (2–3 ימים).
קיבו קיפט
הקמת התנועה ואופייה
בהשראת ארנסט תומפסון סטון (Ernest Thompson Seton), מייסד תנועת הצופים של ארצות הברית וגישתו לגבי דגש על חיים בטבע, כמו אמריקאים ילידים, תוך השקעה בלימוד ופיתוח מיומנויות הישרדות ביער ושימוש במוצרי עץ לבניית מחסות ומתקנים, יצר הרגרייב "שבט" של תנועה חדשה, בשם קיבו קיפט. השבט היה פתוח לבנים ובנות כאחד, בכך עבר על כלל של באדן פאוול, בשלו סולקו הרגרייב ושבטו מתנועת הצופים. התנועה כללה בכל שבט חלוקה לשבט צעיר (לנערים ונערות במשותף) ושבט בוגר (למבוגרים).
ביקור ממלכתי
איחוד האמירויות הערביות
חיל האוויר של איחוד האמירויות הערביות מבצע מטס תוך כדי צביעת השמיים בצבעי דגל המדינה של האורח, כאשר מכוניתו של המנהיג מגיעה לארמון הנשיאות עם ליווי רכוב של הצבא. עם הגעתו, הוא מתקבל על ידי נשיא איחוד האמירויות הערביות או סגן המפקד העליון של הכוחות המזוינים, שם שניהם מקבלים משמר כבוד צבאי ממשמר הנשיאות של איחוד האמירויות. בעודם בתוך הארמון מקבלים את פניהם גם ילדים המנופפים בדגלי איחוד האמירויות ובדגלי המדינה המבקרת. העיר אבו דאבי מקושטת בדרך כלל לקראת הביקור, כאשר דגלים מונחים ברחובות ותמונות גדולות של מנהיגי המדינה המבקרת ואיחוד האמירויות מוצבות על מבנים גדולים.
הממלכה המאוחדת
ביקור ממלכתי בממלכה המאוחדת הוא אירוע מלכותי הכולל את המונרך ושאר בני משפחת המלוכה. טקס קבלת פנים מתקיים בדרך כלל הרחבת משמר הסוסים (יש גם מקרים שבהם הוא מתקיים בארמון בקינגהאם או טירת וינדזור), כאשר משמר הכבוד מסופק על ידי חברי משמר המלך.
קיבו קיפט
הקמת התנועה ואופייה
התנועה העלתה על נס, מלבד חיים בטבע, לאומיות בריטית מתונה ופציפיזם. לכל חבר הוענק שם "אינדיאני", שמו של הרגרייב היה "שועל לבן". פסגת הפעילות הייתה טיולים ומסעות בטבע, שזכו להילה רוחנית. הכינוסים, שאורגנו בסוף כל טיול, נקראו "אלת'ינגי", כשמו של הכינוס הנורדי העתיק, וכללו טקסים פרי יצירתו של הרגרייב ששילבו אלמנטים מדומניינים מטקסי אמריקאים ילידים והעמים הנורדיים.
ביקור ממלכתי
הממלכה המאוחדת
בהתאם לאזור בו מתקיים הטקס, מיד לאחר סקירת משמר הכבוד תתקיים צעדה. לאחר מכן האורח הזר והמלך נוסעים לארמון בקינגהאם בתהלוכת כרכרה בליווי מספר רב של חיילים רכובים מחיל הפרשים. טקס קבלת הפנים מלווה במטח כבוד של 21 רובים שנורים מגרין פארק וממצודת לונדון. כ-150 אורחים מוזמנים לארמון בקינגהאם למשתה הממלכתי בערב באולם האירועים.
ביקורים ממלכתיים אינם מתרחשים באופן רשמי בין הממלכה המאוחדת ל-14 ממלכות חבר העמים הבריטי האחרות, שכן המדינות הללו חולקות כולן מונרך וראש מדינה משותפים. גם ביקור שערך המלך בממלכת חבר העמים אינו נחשב לביקור ממלכתי, אלא נקרא סיור מלכותי (Royal Tour). סיורים בממלכות חבר העמים נערכים על ידי המונרך בתפקידו כמלך אותה ממלכה, ולא כמלך בריטניה. כתוצאה מכך, ביקורים מטעם בריטניה בממלכות חבר העמים האחרות נערכות בדרך כלל כביקורים רשמיים של ראש ממשלת הממלכה המאוחדת. לעומת זאת, ביקורים רשמיים בממלכה המאוחדת על ידי ממלכה אחרת בחבר העמים מבוצעים בדרך כלל על ידי המושל הכללי או ראש הממשלה.
ארצות הברית
ביקורים ממלכתיים בוושינגטון די. סי. מתרחשים רק בהזמנת נשיא ארצות הברית בתפקידו כראש המדינה וראש הממשלה הפדרלית של ארצות הברית. ביקורים רשמיים מתייחסים לביקור של ראש ממשלה בוושינגטון. במהלך ביקורי המדינה מתקיימים בדרך כלל אירועים רבים בבירה, בהשתתפות מאות אנשים. הביקור הממלכתי הראשון בארצות הברית התקיים ב-1874 על ידי קלאקאוה מממלכת הוואי, ואחריו פדרו השני, קיסר ברזיל ב-1876.
האירועים עשויים לכלול טקס במסלול הטיסה בבסיס אנדרוז של הכוחות המזוינים של ארצות הברית, טקס הגעה (בבית הלבן או בפנטגון), ארוחת צהריים המאורגנת על ידי מחלקת המדינה, ארוחת ערב ממלכתית ונאום בפני הקונגרס.
קיבו קיפט
הפילוג והמעבר לפעילות פוליטית
בשנת 1923 נחשף הרגרייב לרעיון האשראי החברתי ושילב את רעיונותיו לתוך המצע הרעיוני של הקיבו קיפט.
התנועה התפלגה ב-1925, כאשר הפלג שנקרא "עם מלאכת-היער" (Woodcraft Folk) חבר לשמאל הפוליטי. הרגרייב המשיך להנהיג את פלג הקיבו קיפט שהפך לאלים יותר בדרישותיו החברתיות. ב-1930 ייסד את "לגיון המובטלים" בקובנטרי, מדיהם כללו חולצות ירוקות. ב-1932 הפכו החולצות הירוקות למדי הקיבו קיפט ושם התנועה שונה לתנועת החולצות הירוקות לאשראי חברתי (The Green Shirt Movement for Social Credit).
חברי התנועה השתתפו בשנות השלושים בקרבות-רחוב נגד הפשיסטים שחורי החולצות של אוסוואלד מוסלי ונגד חברי המפלגה הקומוניסטית של בריטניה הגדולה.
בשנת 1935, בהשראת המפלגה לאשראי חברתי של אלברטה (קנדה), החליט הרגרייב להקים את מפלגת האשראי החברתי של אנגליה וצפון אירלנד. ב-1936 ספגה המפלגה מכה אנושה לאחר החלת "חוק הסדר הציבורי (1936)" שאסר על לבישת מדים על ידי אזרחים.
במהלך מלחמת העולם השנייה הופסקה הפעילות המפלגתית והתנועתית. לאחר כישלונו בבחירות הכלליות של 1950 והתדלדלות התנועה, החליט הרגרייב לפרוש ולפרק את התנועה.
ראשי תיבות בדיעבד
ראשי תיבות בדיעבד הם התייחסות למילה כאל ראשי תיבות, אף שלמעשה נוצרה בדרך אחרת, וראייתה כראשי התיבות נעשתה בדיעבד, לעיתים שנים רבות לאחר שנוצרה.
ראשי תיבות בדיעבד מקובלים כשעשוע לשון, ולעיתים הם מתקיימים כאטימולוגיה עממית.
במדרש
הפסוק הפותח את פרשת ויצא, "ויצא יעקב מבאר שבע וילך חרנה", נדרש כראשי תיבות המספרים סיפור: "ויצא יעקב צדיק אז ישא עשו קולו בבכי מיד בא אליפז רשע שהוא בן עשו וייתן יעקב לו כל חפציו רק נשאר המקל".
במונחים מקצועיים
שמו של נוהל התכנות RSS נוצר כראשי תיבות של המילים RDF Site Summary. לאחר מכן שונה פענוח ראשי התיבות ל"Rich Site Summary", ולאחר מכן גם ל"Really Simple Syndication".
בפוליטיקה
בשנת 1945 החלה צרפת להנפיק מטבע מיוחד לשימוש במושבותיה באפריקה, שנקרא פרנק CFA. האותיות CFA ציינו Colonies françaises d'Afrique (המושבות הצרפתיות של אפריקה). בשנות השישים (של המאה העשרים) קיבלו המושבות עצמאות, אך המשיכו להשתמש במטבע אחד ואף שימרו את שמו, אלא שהאותיות CFA פורשו מחדש כ-Communauté Financière Africaine (קהילה פיננסית אפריקאית).
טיסה 3704 של איראן אסמאן איירליינס
טיסה 3704 של איראן אסמאן איירליינס התרסקה בבוקר יום 18 בפברואר 2018 בעת שעשתה את דרכה בטיסה פנימית באיראן מנמל התעופה הבין-לאומי מהראבאד בטהראן ליאסוג'. כל 60 נוסעי המטוס וששת אנשי הצוות נספו באסון.
ההתרסקות
כחמישים דקות לאחר ההמראה נעלם המטוס ממסכי המכ"ם. על פי ההערכות, ההתרסקות נגרמה עקב שגיאת מי מצוות המטוס או מחמת מזג האוויר הקשה.
המטוס התרסק בשטח הררי ליד העיר אספהאן.
אהרון אלמוג (שחקן)
אהרון אלמוג (נולד ב-4 במרץ 1937) הוא שחקן ובמאי תיאטרון ישראלי.
קורות חייו
אהרון אלמוג נולד בווידין שבבולגריה. אמו ודודו מצד אמו היו שחקני תיאטרון בבולגריה. עלה לישראל ב-1950. בוגר הסטודיו הדרמטי של תיאטרון הבימה בתל אביב, בהדרכת צבי פרידלנד, אליו התקבל בסביבות 1959. היה בין מקימי תיאטרון החאן. אלמוג שיחק במספר תיאטראות בישראל.
בתיאטרון
ב-1975 שיחק במועדון התיאטרון בהצגה "ילדי קנדי" מאת רוברט פטריק.
בתיאטרון הבימה
ב-1961 גילם את פליקס ודמויות שונות בהצגה "בגדי המלך" שכתב וביים נסים אלוני; גילם את הקשר טוראי ויטאקר בהצגה "הארוך השמן והגוץ" מאת וויליס הול שביים מישא אשרוב, וגילם את אוקטביוס בהצגה "יוליוס קיסר" מאת שייקספיר שביים פיטר קו. ב-1962 גילם לקוח וסוהר במחזמר "אירמה לה דוס" מאת אלכסנדר בּרֶפוֹר שביים אברהם ניניו; גילם נהג מונית וקופאי בבנק בהצגה "אמיל והבלשים" שעיבדו מרג'ורי סיגלי ויוליוס גלנר (ע"פ ספר בעל אותו שם מאת אריך קסטנר) וביים מרג'ורי סיגלי; גילם את הבל בהצגה "בראשית" מאת אהרן מגד שביים אמנון קבצ'ניק; גילם קצין צרפתי בהצגה "מלחמה ושלום" שכתבו אלפרד נוימן, ארווין פיסקטור וגונטרם פריפר (ע"פ טולסטוי) וביים יוליוס גלנר, ושיחק בהצגה "צדיקים אנחנו" מאת זיגפריד לנץ שביים א' מושקוביץ.
ב-1998 גילם את אגאוס מלך אתונה בהצגה "מדיאה" מאת אוריפידס שביים רוברט וודרופ. ב-1998 שיחק ב"מעלילות גבורת הבורגנים - פרויקט שטרנהיים" שהיה 4 מחזות מאת קרל שטרנהיים בבימויים של 4 במאים שונים. ב-1999 גילם את יוסף, בנה של מרגה ויסברג (ליא קניג) בהצגה "מדריך למטייל בוורשה" שכתב וביים הלל מיטלפונקט.
ב-2000 גילם את מאיר שמעון (סיימון) גולד בהצגה "אנשים קשים" מאת יוסף בר-יוסף שביים חנן שניר. ב-2001 גילם את סול קפלן בהצגה "חבילות מאמריקה" שכתב וביים הלל מיטלפונקט. על עיצוב תפקידו בהצגה זו זכה בפרס על שם שמואל סגל לשחקן המשנה המצטיין. ב-2002 גילם את אוגניוש בהצגה "טנגו" מאת סלאבומיר מרוז'ק שביים מישה לוריה. ב-2003 גילם את האבא בהצגה "משפחה" שכתבה וביימה רביד דברה. ב-2004 גילם את מנו, בעלה של באדלה (גילה אלמגור) בהצגה "ארטון" מאת עזרא אהרון שביים רוני ניניו. באותה שנה גילם את שריה בהצגה "כתר בראש" מאת יעקב שבתאי שביים אילן רונן. ב-2005 גילם את אהרון קונסטנטינופול (פטיש), היועץ המשפטי בהצגה "מבקר המדינה 2005" מאת אילן חצור שביים אילן רונן. ב-2006 גילם את אחד מזקני תבי בהצגה "אנטיגונה" מאת סופוקלס שעיבד וביים חנן שניר; וגילם את נח במחזה "נמר חברבורות" מאת יעקב שבתאי שביים חנן שניר.
ב-2008 גילם את אלפונס בהצגה "אלינג" שביים רמי הויברגר. ב-2010 גילם את אלבר דנון בהצגה "אותו הים" שכתב וביים חנן שניר ע"פ ספר בעל אותו השם מאת עמוס עוז. באותה שנה גילם את רנה בהצגה "גיבורים" מאת ז'ראלד סיבלראס שביים יוסי פולק. ב-2011 גילם את המורה בהצגה "ביקור הגברת הזקנה" מאת פרידריך דירנמאט שביים אילן רונן. ב-2012 גילם את אליהו חסדאי בהצגה "החולה ההודי" מאת רשף לוי שביים אלון אופיר. ב-2014 גילם את אנסלם ואת משרתו של הרפגון בהצגה "הקמצן" מאת מולייר שביים אילן רונן. ב-2015 שיחק בהצגה "אדיפוס: תיאור מקרה" מאת סופוקלס שביים חנן שניר.
בתיאטרון הקאמרי
ב-1964 שיחק בהצגה "צ'יפס על כל דבר" מאת ארנולד וסקר שביים עודד קוטלר בתיאטרון הקאמרי ושיחק בהצגה "אדם לכל עת" מאת רוברט בולט שביים גרשון פלוטקין. ב-1983 גילם את אבנר בהצגה "אורזי מזוודות" מאת חנוך לוין שביים מייקל אלפרדס. ב-1986 גילם את יאקיש בהצגה "יאקיש ופופצ'ה" שכתב וביים חנוך לוין.
בתיאטרון החאן
ב-1968 שיחק בהצגה "נח" מאת אנדריי אוביי שביים פיליפ דיסקין בתיאטרון החאן, ושיחק בהצגה "כך משתעשעת אמי המשוגעת" מאת אן ג'ליקו שביים עודד קוטלר בתיאטרון החאן.
ב-1973 שיחק בהצגה "וויצק" מאת גאורג ביכנר שביים מייקל אלפרדס, ובהצגה "עיר אחת" שביים מייקל אלפרדס. ב-1977 שיחק בהצגה "חד גדיא" שביימו אילן רונן ורות זיו איל; שיחק בהצגה "פנשן" מאת דייוויד הר שביים חנן שניר, ושיחק בהצגה "צ'רלי קאצ'רלי" מאת דני הורוביץ. ב-1978 שיחק ב"משיח בא, משיח בא" מאת סלבומיר מרוז'ק שביים הלל נאמן; ב"רוזנקרנץ וגילדרנשטרן" מאת טום סטופארד שביים דוד זינדר, ובהצגה "קדימה בית"ר" שכתב וביים אילן רונן. ב-1979 שיחק ב"חקירה" שביימה אנבל מלצר; גילם את ואט המספר בהצגה "מרסיה וקאמיה" מאת סמואל בקט שביימה מיכל גוברין; שיחק ב"אוכלים" מאת יעקב שבתאי שביים אילן רונן; ובהצגה "שבעת הקבצנים" שביים יוסי יזרעאלי.
ב-1980 שיחק בהצגה "אגממנון" מאת אייסכילוס שביים סטיבן ברקוף; בהצגה "הרפתקות החייל איבן צ'ונקין" שביים אילן רונן; בהצגה "חייו של ז'אן בטיסט פוקלן" שביים יונתן מרזר ובהצגה "חסות" שביים אילן רונן.
ב-1981 שיחק בהצגה "מלחמות היהודים" מאת יהושע סובול שביים אילן רונן ובהצגה "המרפסת" מאת ז'אן ז'נה שביים יעקב רז. ב-1982 שיחק בהצגה "וולפונה" מאת בן ג'ונסון שביים אילן רונן.
בתיאטרון חיפה
ב-1971 שיחק בהצגה "לה מנדראגולה" מאת ניקולו מקיאוולי שביים מייקל אלפרדס בתיאטרון חיפה. ב-1972 שיחק בהצגה "חמורים" מאת פלאוטוס שביים מייקל אלפרדס. ב-1992 שיחק בהצגה "אולם מס' 6" שהייתה עיבוד של נוריאל טוביאס לסיפור מאת צ'כוב בבימויו של אילן תורן. ב-1994 שיחק בהצגה "הכפיל".
בתיאטרון באר שבע
ב-1989 גילם את אנגסטראנד בהצגה "רוחות" מאת הנריק איבסן שביים מייקל אלפרדס בתיאטרון באר שבע. ב-1991 שיחק בהצגה "הנאהבים" שכתב וביים הלל מיטלפונקט.
בימוי
ב-1981 ביים את ההצגה "תל אביב - ניו יורק - תל אביב" מאת רמי רוזן בתיאטרון החאן.
בתיאטרון הבימה: ב-1985 ביים את ההצגה "הפרדס" מאת יוסף בר-יוסף. ב-1992 ביים את ההצגה "תינוקות לילה" מאת אברהם ב. יהושע.
בתיאטרון הקאמרי: ב-1986 ביים את ההצגה "הקן" מאת פרנץ קסוור קרץ. ב-1987 ביים את ההצגה "רכוש נטוש" מאת שולמית לפיד. ב-1989 ביים את "שיץ" מאת חנוך לוין ואת ההצגה "אחרי החגים" שכתב שמואל הספרי ע"פ ספר בעל אותו שם מאת יהושע קנז. ב-1990 ביים את ההצגה "שלוש אחיות" מאת צ'כוב. ב-1992 ביים את ההצגה "העלמה ז'ולי" מאת יוהאן אוגוסט סטרינדברג.
בין השנים 1987–1989 שימש כמנהל האמנותי של המרכז התיאטרוני בנווה צדק, וביים שם את ההצגות "האזרח העומד מעל כל חשד", "החייל הטוב שוויק", "נעורי ורדהל'ה" ו"הירושה".
בתיאטרון בית ליסין ביים בשנות ה-90 את הצגת היחיד בכיכובה של מרים גבריאלי "שש שעה רקובה" מאת חנוך לוין.
בתיאטרון באר שבע ביים את ההצגה "ציד המכשפות" מאת ארתור מילר.
המוזיאון לאמנות האסלאם
'''מוזיאון ל. א. מאיר לאמנות האסלאם''' הוקם על ידי ורה ברייס סלומונס בשנת 1974 לזכרו של הפרופסור אריה לאון מאיר אשר נפטר בשנת 1959 ומטרתו חקר אמנות האסלאם, והצגת מוצגים של אמנות האסלאם לציבור הרחב. המוזיאון ממוקם בגבול שכונת טלביה וקטמון הישנה בירושלים, בקרבת תיאטרון ירושלים ומשכן נשיאי ישראל. המוזיאון רשום כעמותה משנת 1994.
אהרון אלמוג (שחקן)
בימוי
בתיאטרון חיפה: ב-1993 ביים את ההצגה "כובע הקש האיטלקי" מאת אז'ן לביש ומארק מישל. ב-1994 ביים את ההצגה "הדה גאבלר" מאת הנריק איבסן. ב-1995 ביים את ההצגה "המליונרית מנאפולי" מאת אדוארדו דה פיליפו.
המוזיאון לאמנות האסלאם
מוצגי המוזיאון
המוזיאון מציג כלי חרס, טקסטיל, תכשיטים ומוצגים נוספים של אמנות אסלאמית מכל רחבי ארצות האסלאם - מספרד שבמערב ועד הודו שבמזרח. במוזיאון תשע גלריות המרכזית בהם מציגה סקירה כללית על אמנות האסלאם מכל התקופות, חמש גלריות מסודרות לפי סדר כרונולוגי, שתי גלריות לתערוכות מתחלפות וגלריית השעונים.
אהרון אלמוג (שחקן)
בטלוויזיה ובקולנוע
ב-1969 שיחק בסרט "מקרה אישה" שכתבו אמנון סלומון וז'ק קתמור שגם ביים. ב-1972 שיחק בסרט "הגלולה" מאת נסים אלוני שביים דוד פרלוב. ב-1973 שיחק בסרט "שלום, תפילת הדרך" שכתב וביים יקי יושע. בין השנים 1974–1976 שיחק בתוכנית הטלוויזיה הסאטירית "ניקוי ראש" שיצר מוטי קירשנבאום וביים יעקב אסל. ב-1987 שיחק בסרט "ילדי סטלין" שכתב וביים נדב לויתן. ב-1997 גילם את טיטו בסרט הטלוויזיה "מצליח" שכתב אילן חצור וביים ערן ריקליס.
חיים אישיים
נשוי לשחקנית מרגלית אלמוג ולהם בן אחד ומתגורר בתל אביב.
המוזיאון לאמנות האסלאם
מוצגי המוזיאון
מרבית מוצגי המוזיאון נרכשו על ידי מכספה של הגב' ורה סלומונס, וקומץ פריטים נתרמו מאוספו של הפרופסור א. ל. מאיר. בין היתר מוצגים במוזיאון כלי משחק (שחמט, דומינו וקלפי משחק), כלי נשק (חרבות, קסדות), בדים ושטיחים, תכשיטים וחפצי זכוכית.
בנוסף לכך יש במוזיאון תצוגת קבע של עיצובי פייזלי.
הקמת המוזיאון
מייסדת המוזיאון, ורה ברייס סלמונס, למדה בצעירותה אמנות ואף פרסמה מספר מחקרים בתחום, מצאה עניין רב בתרבות ובאמנות האסלאם. ורה מתחילה ללמוד אצל הפרופסור מאיר אמנות אסלאמית, ומרחיבה את הידע שלה בתחום. בשנות ה-60 ממנה ורה את הפרופסור ריצ'רד אטינגהאוזן, היסטוריון ומומחה עולמי לאמנות האסלאם, על מלאכת הקמת האוסף - שהפך לאחד האוספים החשובים והמשובחים לאמנות אסלאמית. במקביל מינתה ורה את הפרופסור להקמת ספריה שהיוותה את הבסיס למכון חקר אמנות האסלאם על שם הפרופסור מאיר, בתקווה שלימוד הנושא והצגתו לציבור יביאו לקירוב בין יהודים לערבים במדינת ישראל (בשנת 2016 בישראל פורקה הספרייה, וחלקה הועבר לספריה הלאומית בירושלים). הגב' סלומונס הקדישה את המוזיאון לחוקר ל.א. מאיר.