cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שמות של אלוהים ביהדות
שמות אחרים
בחז"ל מופיע פעמים רבות הכינוי 'הקדוש ברוך הוא', (בראשי תיבות 'הקב"ה', בארמית 'קודשא בריך הוא' ובראשי תיבות 'קוב"ה'). אחת המשמעויות של 'קדוש' בתנ"ך היא מלאך, אך גם אלוהים עצמו מוגדר 'קדוש'. הפירוש המילולי של קדוש הוא מובדל ומופרש. במחקר נטען שהביטוי המקורי היה "הקודש" או "שם הקודש" ונוסף לו העיטור המקראי "ברוך הוא".
שם נוסף לאלוהים המופיע בחז"ל הוא 'שלום'. לדברי התלמוד בשם זה יש קדושה ואסור לאמרו בבית מרחץ. הרמ"א כתב שיש נזהרים לא לכתוב שלום באיגרת כדי שלא יבוא לידי בזיון.
לעיתים נקרא אלוהים בפי חז"ל 'שכינה', והוא השם היחיד של האלוהים ביהדות המופיע בלשון נקבה. המילה נגזרת מהשורש ש.כ.נ. וההסבר המסורתי הוא שהכוונה להתגלות האלוהית בעולם. בקבלה מוצגת השכינה (ספירת 'מלכות') כמתייחדת עם 'קודשא בריך הוא' (ספירת 'יסוד'), ומוסבר שהמצוות נעשות לשם ייחוד קודשא בריך הוא ושכינתו. הצורה הערבית של המילה ( "سكينة") מוזכרת גם בקוראן.
בחז"ל ישנם כינויים נוספים, ביניהם: 'מי שאמר והיה העולם', 'מלך מלכי המלכים', 'המקום' ו'הגבורה', בעיקר בשימוש הביטוי "מפי הגבורה".
במגילת העצמאות נכתב "מתוך ביטחון ב'צור ישראל' הננו חותמים בחתימת ידינו לעדות על הכרזה זו". נוסח זה נבחר כפשרה בין החילונים והדתיים שביקשו להכליל הודיה לשמו; כיוון שניתן לפרשו הן ככינוי מכובד של אלוהים והן לייחסו כלפי חוזקו של עם ישראל.
כינויים בקהילות שונות
בפי לומדי הקבלה שגורים הכינויים 'אין סוף ברוך הוא' ו'המאציל' המרמזים לתורת הצמצום. בקרב רפורמים ורקונסטרוקטיבים נפוץ הכינוי 'Eternal One' (הנצחי) כדי להימנע מייחוס מגדר לאלוהים. דוברי יידיש מכנים את אלוהים 'אויבערשטער' (עליון). בביתא ישראל שמו של אלוהים הוא אֶגזִאַבְּחֶר. בקרב יהודים יוצאי ארצות ערב, מקובל לכנותו "אללה" בהשפעת האיסלאם, בייחוד בביטויים נפוצים כמו "אללה ירחמו" (ביטוי נפוץ על אדם שנפטר).
שמות קבליים
בקבלה היהודית קיימים שמות שונים לאלוהים, המשמשים ל'כוונות' ו'ייחודים' או למאגיה (קבלה מעשית). בין השמות:
הלכות הקשורות לשמות
בזמן כתיבת סת"ם על הסופר לכוון לשם 'קדושת השם' כשכותב את שמות הקודש. אין לנהוג ביזיון בשמות הקודש, אסור למחקם, ויש לגנוז אותם כשהתבלו. גם את השמות המותרים בהגייה אין לומר ב'מקומות המטונפים' כמו שירותים או בית מרחץ.
סשה אליסון
סשה אליסון (באנגלית: Sasha Alyson; נולד ב-22 במאי 1952) הוא איש עסקים וסופר אמריקאי שקיבל מספר פרסים בתחום הספרות ויזמות.
ביוגרפיה
סשה אליסון גדל בעיירה בראה באוהיו. הוא לא אהב ספרים עד שהגיע לספר "חתול תעלול". בגיל 16 הוא היה בין יוזמי עיתון מחתרתי בבית הספר בו תוארו נושאים כמו מלחמת וייטנאם, גזענות וזכויות סטודנטים. לאחר סיום בית הספר הוא לא המשיך ללימודי קולג' ועסק בעבודות מזדמנות.
בשנת 1980 בהיותו להתגורר בבוסטון אליסון הקים הוצאה לאור Alyson Publications. תחילה הוא הוציא ספרים בנושאים שונים לרבות ספר "Young, Gay and Proud" וספר על וייטנאם Health Care for the People: Studies from Vietnam. עד מהרה הוא הבין שלהצלחת העסק צריך להתרכז בנושא ספציפי והחליט לרכז את פעילות הוצאה לאור סביב נושאים קשורים ללהט"ב.
בשנת 1988 הוצאה לאור הוציאה ספר You Can Do Something About AIDS. מהדורה ראשונה של 100 אלף העתקים נמכרה תוך 10 ימים. בסך הכול ספר זה נמכר בכ-1.5 מיליון העתקים. על ספר זה סשה אליסון קיבל פרס למבדה עבור "שרות הוצאה לאור".
בשנת 1990 אליסון הקים סדרה Alyson Wonderland המיועדת לילדים. הוא בעצמו כתב מספר ספרים לסדרה לרבות The Duke Who Outlawed Jelly Beans (1991). ספר זה זכה ב"פרס למבדה". לאור התוכן הוא נאסר להפצה במספר סיפריות.
בשנת 1992 Alyson Publications הגיע לרמת מכירות של כמיליון דולר בשנה. בשנת 1994 אליסון קיבל פרס "עסק קטן של השנה" ממועצת העסקים של בוסטון. בשנת 1995 אליסון החליט למכור את העסק ולפנות לתחום אחר.
בשנת 1995 אליסון הקים סוכנות נסיעות Alyson Adventures שהתמחה בארגון נסיעות לקהילת להט"ב. העסק פעל עד לשנת 2002 ונמכר.
בעקבות עסקי התיירות אליסון הגיע לדרום מזרח אסיה. הוא החליט לעבור להתגורר ללאוס ולהקים פרויקט Big Brother Mouse שמטרתו ללמד לקרוא ולהפיץ ספרים לאזורים נידחים של המדינה. בהשראת יצירות של דוקטור סוס אליסון כתב מספר ספרים. ספרים אלו תורגמו לשפות מקומיות בקמפוצ'יאה ומזרח טימור.
הסבה
הֲסִבָּה (בכתיב מלא: הֲסִיבָּה) היא תנוחת הישענות בישיבה או חצי-שכיבה, על פי רוב על רהיט רך כמו מיטה או כורסה. ההסיבה נעשית בדרך כלל לכיוון שמאל, כדי לאפשר במקביל תנועה ביד ימין.
תנוחת ההסיבה מבטאת נינוחות וחופש ואינה מקובלת בפני מקור סמכות. היהדות הרבנית אימצה את ההסיבה כאחת ממצוות ליל הסדר מכיוון שהיא מסמלת חירות.
היסטוריה
התנוחה נפוצה בתרבות הערבית כיום, הייתה נפוצה בעת העתיקה במזרח התיכון, והייתה נהוגה בעיקר בזמן האכילה. התנוחה בזמן אכילה כבר מוזכרת בספר עמוס (מהמאה ה-8 לפנה"ס). התנוחה היא מעין שכיבה, שהייתה נפוצה בעיקר בקרב המעמדות המכובדים יותר ביוון וברומא העתיקות, וסימלה סטטוס של נוחות וכבוד. גם ברחבי המזרח התיכון נהגו אכילת הסיבה באותן תקופות בקרב המעמדות הגבוהים. מסיבה זו, לא היה מקובל שעבד או בן מעמד נחות אחר, יסב כשהוא נמצא יחד עם אדונו או בעל מעמד גבוה ממנו.
התנוחה מבוצעת לרוב כשההשענות היא על צד שמאל, משתי סיבות עיקריות:
בהלכות ליל הסדר
ההלכה אימצה את תנוחת ההסיבה כתקנה מרכזית שתקנו חכמים בהלכות ליל הסדר, והיא באה להמחיש את היציאה לחירות משעבוד מצרים. זאת בהתאם לעיקרון ש"חייב אדם לראות את עצמו כאילו הוא יצא ממצרים". המשנה במסכת פסחים מדגישה ש"אפילו עני בישראל לא יאכל עד שיסב" - כדי לבטא את חירותו, אף על פי שבדרך כלל אינו רגיל להסב.
מרכזיותה של ההסיבה בליל הסדר באה לידי ביטוי בכך שהמשתתפים בליל הסדר קרויים לעיתים "מסובים", כפי שנאמר בהגדה של פסח: "מעשה ברבי אליעזר ורבי יהושע ורבי אלעזר בן עזריה ורבי עקיבא ורבי טרפון - שהיו מסובין בבני ברק".
יש להסב בזמן אכילת המצה, ה"כורך" ושתיית ארבע הכוסות, אך לא בשעת אכילת המרור, כיוון שאכילתו היא על שם השיעבוד ועל שם שמיררו המצרים את חיי בני ישראל. הידור מצווה הוא להסב בכל שעת אכילת הסעודה. בשעת אמירת ההגדה - אין להסב, אלא יש לשבת בכובד ראש.
לדעת ראבי"ה, חובה זו אינה נוהגת היום, שהרי בני חורין אינן מסובים בימינו, ואדרבה - הישיבה על הכיסאות היא דרך חירות.
אדם היושב בנוכחות אדם שמוראו מוטל עליו - אינו מיסב, משום שההסיבה מבטאת מידת מה של קלות ראש, ולכן תלמיד היושב בנוכחות רבו - אינו מיסב, אולם בן היושב אצל אביו - צריך להסב. בתלמוד נאמר ש"אשה אינה צריכה הסיבה", אולם "אשה חשובה" - צריכה להסב. בטעם הדבר נאמרו שני טעמים: האחד - האשה כפופה לבעלה, ולכן היא אינה מסבה, בעוד שאשה חשובה שאינה כפופה לבעלה - מסבה; השני - אין דרך נשים להסב, ולכן הסיבה שלהן אינה מבטאת חירות. כמה מפוסקי אשכנז בתקופת הראשונים קבעו כי "כל הנשים שלנו מיקרו (=נקראות) חשובות", אולם להלכה נפסק בכל זאת שנשים אינן חייבות להסב, בנימוק שהנשים מסתמכות על הדעה שאין חובה כלל להסב בזמן הזה (ראו לעיל).
קומאנובו
קומאנובו היא עיר בצפון מקדוניה הצפונית. העיר ממוקמת עשרה קילומטרים מהגבול עם סרביה וכ-40 קילומטרים ממזרח לבירה סקופיה.
רקע כללי
שם העיר לא משתנה בשפה הסרבית והבולגרית הוא אותו הדבר כמו במקדונית: "קומנובו (Куманово)". השם נובע מהמילה קומאן, שבט טורקי שפלש לאזור בתחילת המאה ה -12.
הנהרות "ליפקוב" ממערב ו"טבאנובצ'ה" מצפון, מתמזגים בשטח העיר לנהר "קומאנובו". באזור קומאנובו קיים האתר הארכאולוגי "קוקינו" המתנשא לגובה של 1,030 מטרים מעל פני הים ומשמש כתצפית על האזור כולו.
תחבורה
בעיר יש תחנת רכבת שהיא חלק מהקו "סקופיה-בלגרד". במהלך שנת 2013 ישודרג הקו בין קומאנובו לסופיה בבולגריה. מצפון לעיר פועל שדה תעופה בעל מסלול אחד. נמל התעופה הבינלאומי המשרת את העיר הוא נמל התעופה אלכסנדר הגדול.
הקהילה היהודית
בקומאנובו התגוררה קהילה יהודית קטנה אשר ככל הנראה נוסדה במהלך המאה ה-19. ב-1910 פרץ מרד אלבני נגד השלטון העות'מאני של הטורקים הצעירים. באזור התחוללו קרבות כבדים ומשפחות יהודיות רבות איבדו את רכושן. 15 משפחות יהודיות עזבו את קומאנובו ועברו להתגורר בסקופיה, כאשר הן נתונות במצב כלכלי קשה. הקהילה היהודית בעיר לא שוקמה.
תרבות וספורט
בסוף חודש אוגוסט בכל שנה, מתקיים בעיר "פסטיבל ג'אז". כמו כן מתקיים בעיר פסטיבל "ימים של קומדיה" מדי שנה.
לעיר יש מועדוני ספורט בענפים הבאים: קומנובו 2009, קבוצת כדורסל בליגה הבכירה. מילאנו קומנובו, קבוצת כדורגל בליגה הבכירה. בנוסף קיימת קבוצת כדוריד בולטת בליגה הבכירה.
תמונות מהעיר
הצעירים (סרט)
הצעירים (באנגלית: The Young Ones, בארצות הברית: !Wonderful to Be Young) הוא סרט קומדיה מוזיקלית משנת 1961 בבימויו של סידני ג'. פיורי, עם קליף ריצ'רד, רוברט מורלי וקרול גריי בתפקידים הראשיים.
זה סרטו המוזיקלי הגדול הראשון של של קליף ריצ'רד והוא הצליח מאוד בבריטניה אחריו היו הסרטים "חופשת קיץ" (1963), "חיים נפלאים" (1964) ו-"Finders Keepers" (1966). בכולם הופיע עם חברי להקת הצלליות.
קולה של קרול גריי מדובב על ידי הזמרת גרזינה פריים (Grazina Frame).
בסרט יש שירים וקטעי ריקוד רבים. השיר "The Young Ones" הגיע מיד למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי, שהה במקום הראשון במשך שישה שבועות והיה במצעד במשך עשרים שבועות.
העלילה היא על קבוצת צעירים שמפעילים מועדון בו הם מבלים, שרים ורוקדים. טייקון נדל"ן רכש את המקום ורוצה להרסו כדי לבנות שם מגדל משרדים.
תקציר העלילה
ניקי (קליף ריצ'רד) וחבריו, מפעילים מועדון צעירים בוסט אנד בלונדון לשם מגיעים צעירים כדי לבלות, לשמוע מוזיקה, לשיר ולרקוד. המיליונר המילטון בלאק (רוברט מורלי), רכש את השטח מסביב למועדון ועומד להרוס את המועדון ולבנות שם מגדל משרדים. הצעירים מטכסים עצה איך להתנגד לכך. הם אינם יודעים שניקי הוא בנו של המילטון והמילטון אינו יודע שניקי פעיל במועדון הצעירים.
ניקי מופיע במועדון בשירה בליווי מתופף ושלושה נגני גיטרות חשמליות (הצלליות). חברתו הצמודה היא טוני (קרול קרייג). למקום מגיעה זמרת מפורסמת יותר וחושנית בשם דורינה מורל (סוניה קורדו) והיא מחליפה את טוני בשיר "שעורים באהבה" למורת רוחה של טוני.
הצעירים מחליטים להעלות מופע כדי לחדש את חוזה השכירות שלהם. הם שוכרים אולם ומתחילים בחזרות אך המילטון רוכש את האולם ומסלק אותם. הם מצליחים למצוא אולם נטוש נוסף ומתחילים שוב בחזרות אך גם אותו רוכש המילטון ועומד לסלק אותם.
ברוב יאוש הם מצליחים להפעיל תחנת טלוויזיה פירטית ומשדרים שיר של ניקי עם פרסומת על המופע.
ביום המופע האולם מלא בעיקר בצעירים וצעירות. המילטון מגיע כדי להפסיק את המופע אבל חבריו של ניקי עוצרים אותו עד שמגיע ניקי ומודיע להם שהוא בנו.
מייק גל
מיכאל גל (גצוביץ') (14 בפברואר 1928 - 20 במאי 2008) היה קצין חיל הים בדרגת סגן-אלוף. גויס לפלי"ם תוך כדי עלייתו, שירת כמפקד פלגת ספינות סער. ושימש כרב חובל לספינה שהבריחה עולים ממרוקו. וסייע למוסד בעבודת שטח באירופה. לאחר שחרורו ניהל פעילות של המועצה לשיווק פרי הדר באירופה.
משפחה והישרדות בשואה
נולד בכפר 'מנסטרס' שליד עיר המחוז 'הוסט' בהרי הקרפטים שבצ'כיה, הוריו דורה ויוסף גצוביץ' היו אנשים אמידים בעלי רכוש ואדמות בכפר. מיכאל היה בן שני מתוך ששת הילדים במשפחה. הקהילה מנתה כ-10 משפחות. גל למד בבית ספר כללי ובו זמנית גם ב"חדר". ב-1939 עם פרוץ המלחמה, גויס האב לצבא הצ'כי ומאז נראה למשפחה רק פעם אחת. כנראה נהרג באחד הקרבות עם הפולשים. האם שנשארה לבד עם 6 ילדים ובלי האב לא יכלה להשתלט על העסקים. על האזור השתלטו ההונגרים. המצב התדרדר והתחילה רדיפה אחרי היהודים. הגברים היהודים מגיל 14 ומעלה אולצו לעבוד בתנאים קשים מאוד ביערות. האם שלחה את מיכאל ואחיו הבכור אמיל לבודפשט לעבוד במפעל רהיטים השייך ליהודי. שם נמצאו כשנה עד שהגרמנים פלשו להונגריה ואז שבו לכפר. לאחר תקופה קצרה נשלחה המשפחה לגטו ולמחנות ריכוז: אושוויץ, בריג, גרוס-רוזן ורייכנבאך. במאי 1945 שוחרר המחנה ברייכנבאך על ידי הצבא הסובייטי. מיכאל ואחיו אמיל שרדו אך שאר בני משפחתו נרצחו במחנות.
שארית הפליטה
לאחר השחרור נשאר גל עוד מספר חודשים ברייכנבאך ושימש כמתורגמן לסובייטים. באותה עת ידע לתקשר במרבית שפות מרכז אירופה: יידיש, הונגרית, צ'כית, רוסית, קצת גרמנית ועברית. כאשר חש שהסובייטים מתייחסים אל היהודים שאינם דוברי רוסית באופן גרוע, עזב. בקשיים ותלאות הדרך שב לכפר מולדתו מנסטרס בצ'כיה אך לא מצא שם את מקומו. אף יהודי לא נשאר ובאזור שררה אנדרלמוסיה. הסובייטים השליטו טרור קומוניסטי והאוכלוסייה המקומית לא שמחה על שובם של היהודים. חלקם רצו להמשיך ולהחזיק ברכוש היהודי, שהשתלטו עליו בשנות המלחמה. גל לא הבליג על כך ועל רקע זה היו לגל קטטות רבות. כעבור חודש פגש את אחיו אמיל ויחד החליטו להצטרף אל הדוד מצד האם מקס במרכז צ'כיה. לאחר כחודש הרפתקאות וסיכונים בדרכים תוך גנבת גבולות רומניה והונגריה הצליחו להגיע לקרובים.
האחים שהו אצל הדוד מקס כשנה עד 1946. שם נודע לגל שיש אפשרות להבריח את הגבול, לעבור למחנות פליטים בגרמניה ושם מתחילה הדרך לארץ ישראל. האח והדוד לא התלהבו מהרעיון. בצ'כיה שאחרי המלחמה גל חווה המשך לשנאת יהודים והחליט שאינו מוכן יותר לחיות בין גויים. יצא לדרך והצליח להגיע למחנה עקורים יהודים באזור הכבוש על ידי האמריקנים בגרמניה.
גל התרשם שבמחנה שלטו עסקנים יהודים, מושחתים. ראשי המחנות קיבלו משלוח מזון וסיגריות, בגדים וכו' מכל מיני ארגונים כולל אונר"א עבור הפליטים אך הם מכרו את הרוב לגרמנים הרעבים. המחנה היה מפולג בין מפלגות ומחנות: השומר הצעיר, גורדוניה, פרטיזנים לוחמים, בית"ר ובית"ר הצעירה וכולם נלחמו בכולם. גל הצטרף לבית"ר הצעירה אך מאחר שנחשב לבית"רי לא קיבל עדיפות בעלייה. לאחר דחיות מספר הבין את המצב, התוודע לאפשרות לצאת ממחנה הפליטים, בתנאי התחייבות לעבוד שנתיים במכרה פחם בבלגיה.
העבודה במכרה הפחם הייתה קשה מאוד. כל היום עבודה פיזית קשה בעומק של מעל 1000 מטר מתחת לאדמה. התמורה לעבודת הכורים הייתה זעומה והספיקה רק למזון ומגורים בצריפים.
גל מצא את עצמו היהודי היחידי במחנה של כורי הפחם. איתו נמצאו ערב רב של אנשים קשים בני לאומים שונים: רוסים עריקי הצבא האדום, אוקראינים ששירתו בצבא הנאצי, מרוקאים, תוניסאים ואחרים. העבודה הקשה ויותר מכך הבידוד האישי גרמו שלאחר כשלושה חודשים סירב לעבוד יותר. הוכנס לבית סוהר בעיר מונס ולאחר מכן הועבר למחנה מעצר Petit Chateau, על יד בריסל במגמה להחזירו לגרמניה. כדי להימנע מכך חתם על התחייבות לעבודה במכרה פחם אחר בקרבת לייז', באותה עיר חייתה קרובת משפחה שלו. במכרה בלייז' עבד גל כשלושה חודשים ואז נודע לו שאפשר להגיע למחנה עלייה בדרום צרפת על ידי הברחת הגבול. לאחר שבועות של גלגולים והרפתקאות בדרכים כולל מעצר, הגיע גל למחנה בנדול (Bandol) בריביירה הצרפתית.
עליה ופלי"ם
במחנה המעפילים בבנדול פגש גל את אברהם הראל (סיקורל), שהיה אחראי לאספקת מזון למחנה. התנדב להוביל חלב מהכפר אל המחנה. הדבר נעשה כל בוקר על גבי תלת אופניים וכך נהפך עוזר לענייני מזון.
בתחילת מרץ 1948, שובץ גל באוניית המעפילים Tadorne שנעשתה "נחשון". לגל הייתה זאת הפעם הראשונה להימצא על אנייה ועל הים בכלל. גל נוכח שהמפקד יוסף אלמוג (אז פינצ'וק). מחלק פקודות והוראות אך המעפילים שלא הבינו עברית לא שעו לדבריו. גל פנה אל מפקד האונייה בעברית ספרותית כפי שקרא בתנ"ך והציע את שירותיו כמתרגם. מיד המשיך ופנה למעפילים ביידיש והכל הסתדר לשביעות רצון. גל שכבר היה לו ניסיון כאיש צוות המחנה התקבל ברצון לצוות מלווי האנייה. כך ביום ההפלגה הראשון נעשה גל לאיש פלי"ם והחל את הקריירה הימית לכל חייו.
משימה ראשונה - קליטת המעפילים ומיקומם באנייה. הקצאת מקום ל-530 מעפילים לדרגשי שכיבה צפופים שהותקנו במחסן המטען שהיה צר ובלתי מאוורר. השטח שהוקצה לכל אדם היה צר ביותר, אבל אנשים לא התלוננו. רבים מהמעפילים הקיאו. גם גל הרגיש קצת משונה, אבל לא ידע למה לייחס זאת. כמי שנולד בהרים והסתובב ביבשת לא היה לו מושג על מחלת הים או שבים צריך להרגיש לא טוב.
משימה שנייה – חלוקת מזון ומים בגמר העמסת המעפילים, התרשם מפקד האונייה אלמוג שניתן לסמוך על גל. והפקיד בידיו את מפתחות מחסן המזון והמים. קיצוב המים היה הגזירה הכי קשה. רוב האנשים התייחסו לחוסר המים בהבנה, אך היו חלק שהתלוננו. בסה"כ התנהגות המעפילים הייתה טובה. תקלות לספינה  - כבר בניתוק החבל ביציאה מהחוף ארעה תקלה. החבל נתפס במדחף והספינה לא יכלה להפליג. היה מחניק בבטן האונייה, אחר כך אירע קלקול בדוודים והמעפילים הועברו לאונייה "יחיעם", והספינה הפליגה לנמל בסטיה בקורסיקה לתיקונים. לגל הייתה זו הזדמנות להכיר נושא חדש. הוא נהנה מהיחס של אלמוג והמלווים האחרים. תקופת התיקונים נוצלה ללימוד השפה העברית המדוברת ומושגי ימאות בהדרכת המפקד יוסף אלמוג.
בגמר התיקונים בקורסיקה חזרה הספינה לבנדול כדי לקלוט כ-550 איש. והפעם הביצוע היה מוצלח, ההפלגה לארץ ישראל נעשתה ללא אירועים מיוחדים. גל היה עסוק מאוד בחלוקת מזון. הקושי העיקרי למעפילים היה הקיצוב במים.
כיומיים לפני חופי ארץ ישראל, גבר המתח. מ-26 באפריל משחתות בריטיות ליוו את הספינה. ההשתלטות הבריטית התבצעה בלילה בכוח רב וביעילות רבה. המלווים וגל בתוכם וגם חלק מהצוות הצרפתי ירדו לסליק שהוכן למטרה זאת בחרטום האונייה. הסליק היה מוסווה היטב ולמרות חיפושי הבריטים הם לא התגלו. כעבור כמה שעות בסליק עלו אנשי פלוגת הנמל ויחד איתם ירדו המלווים וגל בתוכם לחוף ללא קשיים. טנדר הביא אותם למלון "כרמליה קורט" ברחוב הרצליה בחיפה. חיפה הייתה המעוז האחרון של הבריטים בארץ ישראל. במלון גרו גם קצינים בריטיים והרחובות היו מלאים בריטים בעיקר בעיר התחתית ובנמל חיפה.
הימים הראשונים של ההתאקלמות היו לגל כמו חלום, הוא הרגיש כאילו נולד מחדש. כולם דיברו עברית, גם נהג האוטובוס ובכלל, שהיו אוטובוסים. עד אז תיאר לעצמו את ארץ ישראל כפי שקרא בתנ"ך ונוכח כי נראתה בדומה לאירופה. לגל לא היו אז קרובי משפחה בארץ מלבד המלווים לא הכיר איש. האלחוטאי באנייה שלום בורשטיין היה בן קיבוץ יגור והזמין אותו להצטרף. גל ביקר אצלו כמה ימים, אך לא מצא את מקומו שם. כעבור זמן הצטרף לפלוגת הנמל, כמסגרת כללית שהייתה כבר בפירוק.
חיל הים
לגל נודע על הקמת חיל הים. משרד הגיוס היה ברח' הנמל והאחראי היה יהודה בן-רון אותו הכיר. היות שלא היה לו בית התמקם במקום המיועד למחנה חיל הים בין חברת החשמל לבית חרושת "שמן". קודם הייתה שם "קרנטינה" של בקר. חלק מהמקום היה תפוס על ידי חולי הנפש אשר הועברו לשם מבית הסוהר בעכו. מאחר שלא היה מבנה פנוי, התמקם תחת עץ דקל יחד עם כלב דני גדול. כעבור כשבועיים פינו את חולי הנפש ובמקומם הגיעו צעירים ששוכנו באוהלים ואנשי הפיקוד מיד הוחל בארגון המחנה. היה דרוש אחראי למחסן הנשק וגל התנדב. אף על פי שלא הייתה לו הכשרה אבל אהב את נושא הנשק. במשך הזמן למד להפעיל סוגי נשק שונים, רימונים, וגם מקלע 0.5. במהלך מלחמת העצמאות השתתף גל בקרבות שבהם השתתפו כוחות מחיל הים. כאחראי על הנשקייה תמיד ידע על המבצעים - כי באו לקחת ממנו נשק - והצטרף אליהם. מבצע נמל - לפני כיבוש טנטורה אספו קבוצת לוחמים בפיקודו של מנחם כהן. גל נבחר להיות מפעיל המקלע 0.5. הקבוצה עלתה לספינת דיג "כריש" של מושב מכמורת, ובערב הפליגה לטנטורה. בלילה כאשר התחיל הירי, המפקד מנחם כהן נהרג מפליטת כדור. בסיום הפעולה החליט יגאל להפליג לקיבוץ נווה ים, משם הובאה סירת חתירה שהעבירה את מנחם כהן הפצוע למרפאה של הקיבוץ ושם התברר כי מת. ואז הועבר במשאית של הקיבוץ לבית חולים רוטשילד בחיפה.
לאחר קום המדינה עבר מחנה חיל הים לבת גלים ושם הנשקייה הייתה גדולה יותר וגל קיבל שני עוזרים. הגיעו רובים ומקלעים MG34 מצ'כיה וגם חלק מהשלל של מבצע שודד. בסוף ספטמבר 1949 סיים את שירות החובה וגויס לקבע. במשך הזמן העברית שלו השתפרה וגל הגיש בקשה לקורס חובלים אבל הרמה שלו לא הספיקה ולכן נשלח לקורס מפקדי תותחים בטירת כרמל. לאחר הקורס הוצב על הק-18 אח"י וג'ווד כתותחן. בשנת 1950 התקבל לקורס חובלים מחזור ג' שהתחיל בבה"ד 1 והמשיך בבה"ד חיל הים.. בקורס היה לגל מאוד קשה כי כל החניכים היו בוגרי תיכון, אבל היו ביניהם שעזרו לו. ב-1953 סיים גל בהצלחה את הקורס והוצב לשייטת הטרפדות שובץ כסגן מפקד טרפדת שנוצרה בבריטניה. מפקדו היה מושי כץ, ששימש לו כמורה טוב, בעיקר בנושא ימאות ושליטה בתמרון כלי השיט. גל התלהב מאוד מהטרפדת, מהמהירות וכח האש. תקרית כנרת - בשנת 1954 נשלחו אנשי הטרפדות לפלגה 788 בכנרת. גל היה מעורב בתקרית נגד המוצבים הסורים כאשר יצאו הוא ועזרא קדם (כריש) בסירת דיג קרוב מאוד לחוף המזרחי וגירו את המוצבים הסורים לפתוח בירי. לאחר מכן פתחו ספינות המשמר בירי מתותחים שהותקנו בהם למטרה זו.
מבצע ירקון – במאי יוני 1955 השתתף גל עם קצינים נוספים משייטת הטרפדות בהשטת כוח הסיור להנחתה בדרום מפרץ אילת. הצוות ירד לאילת להתארגנות כחודש וחצי לפני המבצע.
נזק לטרפדת - גופי הטרפדות הבריטיות שנבנו מעץ ושרתו במלחמת העולם השנייה היו במצב גוף רעוע עוד בטרם נרכשו. בספינה הראשונה שקיבל לפיקודו "אח"י תנשמת (ט-212)" נפער חור בתחתית כי כנראה הפליג מהר מדי מול ים גלי ברוח דרומית מערבית. לאחר כ-24 שעות הגיע בגרירה לנמל יפו. מצב הגוף לא ניתן לתיקון והוחלט להשבית את הספינה. גל היה מאוד עצוב כי מאוד הזדהה עם הספינה. כעבור כ-5 שנים בשייטת 5 הוצב גל למפקדת חיל הים אך עבודת המטה לא התאימה לו וחיפש אתגרים אחרים.
משחתת וטרפדות
מרכיב חשוב ברכישת המשחתות מהצי המלכותי הבריטי היה קבלת ידע ימי תפעולי. קציני המחלקות עברו הכשרה לתפקידם בבריטניה. לאחר שובו של גל מאפריקה נשלח בשנת 1958 עם עוד שני קצינים לקורס קציני שנערך בבסיס הצי הבריטי בפורטלנד (בריטניה). כמקובל אז, בתנאי היציאה מחוץ לישראל של עובדי המדינה, שינה את שם משפחתו מגיצוביץ' לגל. הקורס באנגליה ארך כחצי שנה ועם שובו הוצב למשחתת אח"י אילת בתפקיד קצין מחלקת . ולאחר כשנתיים הוצב שוב לסט"רים, הפעם כמפל"ג 915, היה מאוד מרוצה לחזור לטרפדות.
חילוץ יהודי מרוקו
תוך כדי שירותו בפלגת הטרפדות ב-10 בינואר 1961 קרה אסון ימי לעלייה ממרוקו. הספינה אגוז טבעה במיצרי גיברלטר ונספו 52 עולים ממרוקו ואלחוטאי צרפתי אחד. הברחת היהודים שם התנהלה על ידי אנשי המוסד למודיעין ותפקידים מיוחדים, שהיו לא כל הכשרה ימית. לאחר האסון מינה ראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון ועדת חקירה של שני אנשים – מנחם כהן אז רב חובל, ואליעזר שושני מקיבוץ יפעת והוחלט להמשיך את הפעולה בים על ידי אנשי מקצוע. מפקד החיל האלוף יוחאי בן-נון הזמין את גל והציע לו להתנדב לתפקיד וגל ענה בחיוב.
הצורך היה דחוף ביותר תוך מספר ימים התארגן לנסיעה. לפני צאתו קיבל תדרוך מדב מגן (ברצ'יק), שתיאר את ארגון הוצאת אנשים בחשאי מהחוף המרוקאי. כשהגיע לפריז פגש את משה רבינוביץ' שהיה ממונה על המבצע הימי מטעם המוסד. גל השתלב בעבודת המוסד שהיה אז בראשותו של איסר הראל, והייתה לו תחושה של כמו משפחה. הוא התרשם מההתלהבות והמסירות וכולם נתנו לו הרגשה של שיוך ותמיכה. רבינוביץ' חכר בנאפולי ספינה של כ-500 טון - שכונתה קוקוס כאסוציאציה לאגוז שטבעה - גל קיבל את הפיקוד בנמל Portici ליד נאפולי והפליג לכיוון גיברלטר. ההפלגה נמשכה כשבוע והייתה רצופה סערות החל מהים הליגורי ואחר כך בסערת מיסטרל. רק מערבה לאיים הבלאריים נרגע קצת הים. בגיברלטר נפגש עם משה רבינוביץ', מנחם כהן ואליעזר שושני ואיתם גובשה תוכנית העבודה.
הניסיון הראשון להוציא יהודים, בחוף האוקיינוס האטלנטי, ליד אגאדיר, נכשל. הים לא סער במיוחד אבל גלי החוף היו אדירים ולא אפשרו גישה ויציאת סירות. הספינה חזרה לגיברלטר ושם פגש לראשונה את מפקד המבצע כולו, מטעם המוסד, אלכס גתמון במקום הוחלט שגל יטוס למרוקו וינסה לאתר חופי מילוט מתאימים. במרוקו אז, ישראלי נמצא בסכנה מתמדת. ההסתה נגד ישראל בפרט ונגד יהודים בכלל הייתה בשיאה, הנאצריזם שלט ברחוב, המלך מוחמד החמישי - שנחשב מגן היהודים מחד אך התקרב לנאצר מאידך- נפטר ויורשו חסן השני טרם שלט בעניינים. במרוקו נותרו כ 135 אלף יהודים, פזורים ברחבי מרוקו, רובם במרחקים גדולים מהמרכז. חוקקו חוקים נגד יהודים בדומה לחוקי נירנברג.
גל הגיע למרוקו, סייר בחופים ומצא חוף מתאים. כל שנת 1961 הוצאו ממרוקו עולים בדרך הים בעיקר. בשנים 1962–1963 גם בדרכים אחרות. גל בספינתו העביר את העולים לגיברלטר, משם הועבר הטיפול לידי הסוכנות היהודית. סה"כ 73,000 עולים. כאות הערכה לפעילותו הוצג מייק גל בפני נשיא המדינה יצחק בן-צבי לאחר שהומלץ על ידי ועדה בראשות משה שרת כאזרח מצטיין ואף קיבל תעודת
חזרה לחיל הים
בשנת 1963 שב גל לישראל וקיבל את הפיקוד על אח"י נגה (ק-22) ערך איתה הפלגות לאימוני חובלים במזרח הים התיכון. בשנים 1964–1965 שימש סגן מפקד אח"י חיפה (ק-38). בשנים 1965–1966 עבר קורס פו"מ ימי מחזור י"ב. מפקד המכללה היה מרדכי גור.
ספינות סער - לאחר סיום הקורס במכללה לפיקוד ולמטה הוצב גל לצוות "שלכת" היחידה שהחלה בהכנות לקליטת הסטי"לים שנבנו אז בשרבורג. במסגרת זו יצא בחודש דצמבר 1966 עם מיכה רם וקצינים נוספים לאימונים בטרפדות הצי הגרמני. הם בילו חודש ימים על טרפדות מדגם 'יגואר' שהיוו את הבסיס לספינות סער. בסיס שייטת הטרפדות הגרמנית היה בוילהלמסהאפן. גל כראש המשלחת דרש מחבריו לא לדבר על נושא השואה ולא להפגין עוינות נגד הצוותים הגרמניים שמרביתם היו צעירים מלקחת חלק במלחמה. אך הימאים הגרמנים העלו ביוזמתם את הנושא בשיחות רבות. מפקד שייטת הטרפדות אדמירל ארנדט, אשר שימש במלחמה כמפקד צוללת בצי הגרמני, קיבל בחום רב את המשלחת והזמינה לביתו להכיר את אשתו שאביה היה יהודי. אח"י מבטח - בחודש יולי 1967 הצטרף גל לצוות שלכת בשרבורג קיבל את הפיקוד על אח"י מבטח שהושקה למים ב-11 באפריל 1967. עם אח"י מבטח זו הסתובב בתעלה הבריטית כשישה חודשים וביצע את כל הבדיקות הנחוצות. באחת ההפלגות נפגש עם הצוללת דקר שעשתה גם היא ניסויי ים.
המשך באח"י מבטח – לאחר מלחמת ששת הימים חזר גל לשרבורג ועסק בהשלמת הניסויים וההתקנות באח"י מבטח. ב-15 בדצמבר יצאה הספינה בפיקודו של גל משרבורג והפליגה לישראל עם תדלוק בגיברלטר ובנמל אוגוסטה בסיציליה. נתיב אותו עברו ספינות הטילים אחריו.
ב 25 בדצמבר 1967 הגיעה אח"י מבטח לנמל חיפה בחיל הים הישראלי. מערכות טילי הגבריאל עוד לא היו מוכנות והספינה חומשה בשלושה תותחי 40 מ"מ. ב-25 בינואר 1968 אבד הקשר עם הצוללת דקר והמשימה המבצעית הראשונה שקיבל גל הייתה השתתפות בחיפושים אחריה. החיפושים נערכו במצב ים סוער הרבה מעל מה שהספינה הייתה מתוכננת. עם הגעת הספינה השנייה אח"י משגב מונה מיכאל גל למפקד פלגה 31 בדרגת סא"ל.
עבודת מטה - ב-1968 סיים גל את התפקיד בשייטת ספינות הטילים והוצב בענף במפקדת חיל הים. לאחר שנתיים של שירות במפקדה הגיע גל למסקנה כי יוכל להביא תועלת רבה יותר בעבודה בשטח.
המוסד למודיעין ותפקידים מיוחדים – בסוף שנת 1970 על פי בקשתו הושאל גל לשירות במוסד בפעם השנייה ופעל באיטליה. במסגרת זו לקח חלק במבצע זעם האל. ושירת בו עד ינואר 1975 ופרש מצה"ל.
אוניית גלנוע - ב-1 בפברואר 1978 חזר גל לשירות קבע ושימש כמפקד האוניה אח"י בת גלים 2 בים סוף. במסגרת זו יצא עם משלחת קציני חיל הים לביקור בצי ארצות הברית בנאפולי בנושא תספוק יחידות צי בלב ים. בתפקיד זה שירת עד 31 בינואר 1979 עת פרש לגמלאות בשנית.
באזרחות
לגל רישיון רשמי כקצין ימי ראשון תעודה המספיקה לפיקוד על כלי שיט מסחריים קטנים. לאחר סיום שירותו במוסד בשנים 1976–1977 עבד בחברת ספנות בחוף ובים.
משנת 1980 עד 1988 עבד במועצה לשיווק פרי הדר באירופה. מ-1989 עד 1993, ניהל חברת בת של "אמישראגז" בניגריה. בין השנים 1993-1998 עבד בחברה רוסית כיועץ לארגון וניהול ולאחר מכן הפסיק לעבוד.
לימודים והשכלה
הלימודים של גל נקטעו בגיל צעיר ואת ידיעותיו השלים בעצמו. לא קיבל השכלה מסודרת ברמת תיכונית או אקדמית. היה לגל כישרון לרכוש שפות ולתקשר עם אנשים שונים. לשפות מרכז אירופה שקלט בילדותו: יידיש, הונגרית, צ'כית, רוסית, גרמנית ועברית מקראית. נוספו במשך השנים אנגלית, איטלקית וצרפתית. גל למד והשתלם קורסים מקצועיים: בקורס חובלים של חיל הים ובקורס קציני טורפדו ונגד צוללות בצי הבריטי. כמו כן הוסמך כ'חובל ראשון' בצי הסוחר.
חיים אישיים
ממשפחתו של גל נותר האח הבכור אמיל גצוביץ שהגיע לארץ ישראל, התגורר בכפר אתא, נעשה נהג משאיות וניהל מתקן באבן וסיד.
נישואים - בסוף שנת 1948, נודע לגל כי הגיעו עולים מצ'כיה במחנה עולים בפרדס חנה. הוא הגיע למחנה ופגש את פרידה ממשפחת ברקוביץ אותם הכיר בעבר. פרידה, נולדה בכפר 'הורינץ', במרחק כ-10 ק"מ מכפר הולדתו של גל. המשפחות היהודיות באזור הכירו וכך היה קשר מוקדם בין המשפחות. משפחת ברקוביץ נספתה גם היא בשואה. נותרו לפליטה רק פרידה עם בת דודה הנשואה שהגיעו לארץ. שותפות הגורל הביאה לאהבה ממבט ראשון. הזוג נישא והתגורר בבית נטוש ברחוב יפו בחיפה. ובשנת, 1950, נולד הבן הבכור אהרון בבית החולים "מולדה" בכרמל. בשנת 1951, עברה המשפחה לגור בשיכון צבא הקבע בקריית חיים המערבית.
מעין נקמה - בשנת 1955, בעת נסיעה ברכב צבאי ברחוב הרצל, בחיפה זיהה גל ברחוב את מי ששימש קאפו במחנה הריכוז שבו היה כלוא. עצר את הרכב והכה עם מפתח הגלגלים את האיש, מכות נמרצות. בעקבות כך נעצר הועמד למשפט אך זוכה.
דור המשך - למשפחה נולדו שלושה בנים. גל היה גאה מאוד בהם. הבכור אהרון למד בבית הספר לקציני ים עכו וסיים קורס חובלים, מחזור י"ח ונעשה קצין ים בחיל הים. גל רווה נחת והופתע, ביוני 1969, לקרוא בהארץ, ולראות את תמונתו של הבן כמצטיין בקורס קציני ח"יר השלב הראשון בקורס החובלים. הבן השני יוסי חלה בשיתוק ילדים והתגבר על כך, סיים בה"ד 1 ושירת כקצין שליטה בחיל הים. הבן הצעיר אילן למד בבית הספר לקציני ים עכו, הצטרף למשפחתו וסיים לימודי תיכון בגרמניה. שירת בפלגת דבורים בחיל הים.
נדודים - בשנת 1961, בתחילת השירות במוסד עברה המשפחה לפריז. ב-1963, חזרה לביתם בקריית חיים. בתקופת השירות השנייה במוסד עברה המשפחה בשנת 1971 למילאנו, איטליה. בשנת 1974 שבו לישראל והתגוררו ברחוב 'יפה נוף' בחיפה. כשגל נעשה מנהל הלוגיסטי של החברה לשיווק פרי הדר, יצאו, בשנת 1980, לברמן גרמניה. ב-1981, עברו להתגורר בהמבורג.
בעת המגורים בגרמניה חלתה פרידה גל במחלה ממארת. הטיפולים בגרמניה לא עזרו, היא הוטסה לישראל ונפטרה בשנת 1983 (בגיל 55) בחיפה. לאחר פטירתה של פרידה ב 1983, המשיך גל להתגורר בהמבורג. בשנת 2007 חזר לישראל. ב-20 במאי 2008 נפטר במרכז רפואי בני ציון בחיפה.
במותו השאיר אחריו גל שלושה בנים ושמונה נכדים: אהרון גל – עוסק בהקמת תחנות כוח במערב אפריקה, בתפקיד מנכ"ל החברה. החל מאוקטובר 2016, פיתוח עסקי בתחום האנרגיה והתשתיות בחברה ישראלית. יוסי גל – סמנכ"ל משאבי אנוש בחברת שירותי הענן Infinidat. אילן גל – מנהל הקמת פרויקט חקלאי בסנגל.
גל היה סב לשמונה נכדים.
אליפות אירופה בכדורסל נשים 1989
אליפות אירופה בכדורסל נשים 1989, הייתה האליפות האזורית ה-22 שאורגנה על ידי פיב"א אירופה. האליפות נערכה בבולגריה בין ה-13 ביוני ל-19 ביוני 1989.
ברית המועצות ניצחה באליפות בפעם ה-20 בתולדותיה ובפעם ה-16 ברציפות.
מתכונת האליפות
בתחרות השתתפו 8 נבחרות. הם חולקו ל-2 בתים. מנצחת הבית וסגניתה המשיכו התמודדות על המדליות בשיטת פלייאוף.
משחקי הגמר
משחק הגמר
משחק על המקום השלישי
נבחרת ישראל בתחרות
נבחרת ישראל בכדורסל נשים התמודדה על מקום באליפות במסגרת בית א'. המשחקים נערכו בהשתתפות 6 קבוצות. הנבחרת זכתה במקום הרביעי בבית ולא העפילה.
Special
Special (בעברית: מיוחד/ת) הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת האמריקאית ליזו. האלבום יצא לאור ב-15 ביולי 2022, על ידי חברות התקליטים אטלנטיק ונייס לייף. מתוך האלבום יצא הסינגל המוביל "About Damn Time".
רקע והכרזה
ליזו הוציאה את אלבום האולפן השלישי שלה ואת אלבום הבכורה של הלייבל הגדול, Cuz I Love You, ב-19 באפריל 2019. האלבום זכה לשבחי המבקרים והגיע למקום הרביעי במצעד בילבורד 200. האלבום היה מועמד לאלבום השנה בטקס טקס פרסי גראמי ה-62, מה שתרם לכך שליזו קיבלה את מירב המועמדויות בטקס. האלבום זכה גם בפרס גראמי לאלבום ה-R&B המתקדם הטוב ביותר.
באוקטובר 2020, ליזו הודיעה שאלבום האולפן הרביעי שלה מתקרב לסיום, ואמרה שיש לה "עוד כמה שירים לכתוב". בינואר 2021, הזמרת האמריקאית סיזה אישרה ששמעה חומרים חדשים מליזו. באוגוסט 2021, ליזו הכריזה על "Rumors", השיר הראשון שלה לאחר שנתיים, שיצא ב-13 באוגוסט. הסינגל כולל את הראפרית האמריקאית קארדי בי.
בראיון עם זאן לואו עבור אפל מיוזיק 1, ליזו הסבירה שהאלבום נקרא במקור In Case Nobody Told You עד שמקס מרטין עזר לה "לבנות מחדש" את הקרס של השיר "Special", ולאחר מכן שינתה את שם האלבום.
סיבוב הופעות
ב-25 באפריל 2022, הכריזה ליזו על סיבוב הופעות הנקרא "The Special Tour" על מנת לקדם את האלבום, שיחל ב-23 בספטמבר 2022 בסנרייז, פלורידה ויסתיים ב-18 בנובמבר 2022 באינגלווד, קליפורניה. בנוסף הכריזה ליזו כי הזמרת לאטו תחמם את הסבב הופעות.
רשימות סיכום שנה
האלבום נכלל במספר רשימות שפרסמו גופי תקשורת שונים לסיכום האלבומים הטובים ביותר לשנת 2022.
אספידיסקה
תכונות
אספידיסקה הוא על-ענק לבן מסוג ספקטרלי A7 Ib, מסתו מוערכת בכ-7.4 מסות שמש, רדיוסו פי 190 מרדיוס השמש, טמפרטורת פניו כ-7,500 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 6,000 מעוצמת ההארה של השמש. בעבר נטען שבהירות נראיתו משתנה מעט מאוד בין דרגות 2.23 ו-2.28, אך מדידות חוזרות לא מצאו השתנות כזו. הכוכב נמצא בשלב מתקדם של חייו בו אזל המימן שבליבתו וההיתוך עבר לשכבותיו החיצוניות בתהליך שגורם להתנפחותו ולהתקררותו.
גוסטב פון ורסט
גוסטב פון ורסט (בגרמנית: Gustav von Vaerst; 19 באפריל 1894 – 10 באוקטובר 1975) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה והיה מפקד ארמיית הפאנצר החמישית.
קריירה מוקדמת
לאחר המלחמה נשאר פון ורסט ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1924 הועלה לדרגת ריטמייסטר, וב-1 בפברואר 1934 הועלה לדרגת מיור. באוגוסט 1935 הועלה פון ורסט לדרגת אוברסט לויטננט, ובאוקטובר אותה שנה מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרובאים ה-2. בינואר 1938 מונה למפקד רגימנט הרובאים ה-2, ובאוגוסט 1938 הועלה לדרגת אוברסט. באוגוסט 1939 מונה פון ורסט למפקד חטיבת הרובאים ה-2, שהייתה חלק מדיוויזיית הפאנצר ה-2.
לאחר המלחמה
פון ורסט שוחרר מהשבי בשנת 1947. לאחר שחרורו התגורר פון ורסט בשטוקהיים עד למותו ב-10 באוקטובר 1975.
זניט-2 סנקט פטרבורג (כדורסל)
זניט-2 (ברוסית: «Зенит-2») היה מועדון כדורסל רוסי מקצועני מהעיר סנקט פטרבורג שהתמודד בסופרליגה הרוסית בכדורסל ושימש כקבוצת המילואים של מועדון הכדורסל זניט.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה על בסיס קבוצת טריומף-2 שהייתה קבוצת המילואים של מועדון טריומף ליוברצי על חורבותיו קמה זניט והשתתף בליגת הנוער המאוחדת של VTB. באוגוסט 2017 נודע כי הוקמה קבוצת מילואים בשם "זניט-פארם" שתתמודד בסופרליגה-1, השנייה בחשיבותה במערך ליגות הכדורסל. אנדריי נוביקוב מונה למאמן הראשי של הקבוצה, גנאדי שצ'טינין מונה לעוזר המאמן.
ב-23 בספטמבר 2017, זניט-פארם שיחקה את המשחק הרשמי הראשון שלה, במשחק החוץ נגד ספרטק פרימוריה שניצחה אותה בתוצאה 61:96.
ב-14 באוקטובר 2018, זניט-פארם שיחקה משחק ידידות מול קבוצת הכוכבים של איגוד הכדורסל האמריקני לנוער, JBA. המשחק הסתיים בתוצאה 114:121 לטובת נבחרת JBA.
לפני פתיחת עונת 2019/2020 הוחלט לשנות את שמה של זניט-פארם לזניט -2 ולרשום את הקבוצה לסופרליגה-2, השלישית בחשיבותה. הקבוצה המחודשת הורכבה משחקנים צעירים שעל פי התקנות הייתה להם הזכות לשחק בליגת הנוער המאוחדת VTB וכדורסלנים, שבמידת הצורך יוכלו להיות מעורבים בהרכב הבוגר של זניט. על פי תוצאות העונה שהסתיימה זניט-2 סיימה במקום השמיני, לאחר שניצחה 19 ניצחונות ב-36 מפגשים, עד להפסקת העונה בשל התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה.
באוגוסט 2020 הנהלת מועדון הכדורסל זניט החליטה לנטוש זמנית את הפרויקט וזניט-2 לא נרשמה לסופרליגה-2.
מונגול (סרט)
מונגול (ברוסית: Монгол, הופץ בשם מונגול: עלייתו של ג'ינגיס חאן בארצות הברית, מונגול: עלייתו לשלטון של ג'ינגיס חאן בממלכה המאוחדת) הוא סרט היסטורי אפי משנת 2007 שבוים על ידי סרגיי בודרוב, אודות חייו המוקדמים של טמוג'ין, אשר מאוחר יותר נודע בכינוי ג'ינגיס חאן. העלילה עובדה מתוך תסריט שנכתב על ידי בודרוב עצמו בשיתוף פעולה עם עריף אלייב ובהפקתם של בודרוב, סרגיי סליאנוב ואנטון מלניק ובכיכובם של שחקנים כטדאנובו אסאנו, סון הונגליי וצ'ולואוני חולאן בתפקידים הראשיים. מונגול בוחן את נושאי ההקרבה וההשלכות של המלחמה.
הסרט היה הפקה משותפת בין חברות קולנוע ברוסיה, גרמניה וקזחסטן. הצילומים התרחשו בעיקר באזור הרפובליקה העממית של סין, בשטחי מונגוליה הפנימית (אזור אוטונומי מונגולי) ובערבות קזחסטן. הצילומים התחילו בספטמבר 2005 והושלמו בחודש נובמבר 2006. לאחר הקרנת הבכורה שהתקיימה בפסטיבל לקולנוע רוסי בויבורג ב-10 באוגוסט 2007, מונגול שוחרר להפצה מסחרית ברוסיה ב-20 בספטמבר 2007. הופץ גם בהפצה מוגבלת בארצות הברית ב-6 ביוני 2008 והרוויח 5.7 מיליון דולר ממכירות כרטיסים. בנוסף הוא הרוויח כמעט 21 מיליון דולר נוספים בהקרנות בינלאומיות והכניס סך הכל 26.5 מיליון דולר ברוטו. הסרט זכה להצלחה כלכלית מועטה וזכה לרוב לביקורות חיוביות. הסרט היה מועמד בשנת 2007 לפרס האקדמיה בתור הסרט הטוב ביותר בשפה זרה מטעם קזחסטן.
הסרט נועד להיות החלק הראשון בטרילוגיה על ג'ינגיס חאן, כשהעבודה על החלק השני החלה בשנת 2008. בסופו של דבר הפרויקט נזנח, למרות שביולי 2013, במהלך ביקור שנתי בפסטיבל נאדאם באולן בטור, בודרוב אמר לעיתונאים כי הפקת סרט ההמשך החלה וכי הצילומים ייערכו במונגוליה, כפי שתכנן כבר בעת צילומי מונגול, לפני שמחאות מקומיות מנעו זאת, מחשש כי הסרט לא יתאר נכונה את העם המונגולי והגיבור הלאומי ג'ינגיס חאן, מה שגרם לשלב הצילומים לעבור ממונגוליה לקזחסטן.
עלילה
בשנת 1192, טמוג'ין, אסיר של ממלכת טנגוט, מספר את הסיפור שלו למן ילדותו ועד להפיכתו לג'ינגיס חאן, באמצעות סדרת פלאשבקים.
פרסים ומועמדויות
הסרט היה מועמד וגם זכה בכמה פרסים בשנים 2007-2009. מבקרים שונים כללו את הסרט ברשימות שלהם לעשרת הסרטים הטובים ביותר של שנת 2008. מייק ראסל ממגזין The Oregonian הכניס את הסרט ברשימת חמשת הסרטים הטובים ביותר של שנת 2008, לורנס טופמן מהעיתון שרלוט אובזרוור הכניס אותו הרשימת שמונת הסרטים הטובים ביותר של שנת 2008, ומוסטו מהניו-יורק פוסט כלל אף הוא את הסרט ברשימת שמונת הסרטים הטובים ביותר של 2008.
סרט המשך
החאן הגדול (ברוסית: Великий Хан) היה השם הזמני לפרק השני של בודרוב בטרילוגיה מתוכננת על חייו של טמוג'ין, הלא הוא ג'ינגיס חאן. הפרויקט נזנח בסופו של דבר למרות שביולי 2013, במהלך ביקור שנתי נאדאם באולן בטור, בודרוב טען שהצילומים יתחילו שוב, אך ללא התקדמות בפועל.
קישורים חיצוניים
{{טורים|תוכן=
ביקורות
}}
יחסי אל סלוודור–ספרד
יחסי אל סלוודור–ספרד הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין אל סלוודור לספרד. שתי המדינות חברות באיגוד האקדמיות לשפה הספרדית, בארגון המדינות האיברו-אמריקניות ובאו"ם.
קולוניזציה ספרדית
בשנת 1524 פתח החוקר והכובש הספרדי פדרו דה אלוואראדו במערכה נגד בני הפיפיל, תושבי קוסקטלאן (בשטחי אל סלוודור המודרנית). ב-1528 הביסו הכוחות הספרדים את לוחמי פיפיל והקימו נוכחות קבועה בסן סלוודור של ימינו.
לאחר הכיבוש, שטחה של אל סלוודור הפך רשמית לחלק מהאימפריה הספרדית ונשלט על ידי מלכות המשנה של ספרד החדשה במקסיקו סיטי ונוהל על ידי הבירה האזורית בגואטמלה סיטי. תחת האימפריה הספרדית, שטחה של אל סלוודור הפך ללב חקלאי של הקפיטניה חנרל של גואטמלה. ברוב השטח גודלו קקאו, קפה ואינדיגו.
עצמאות
בנובמבר 1811 הוציאו מנהיגי תנועת העצמאות חוסה מתיאס דלגדו, כומר קתולי, ואחיינו, מנואל חוסה ארסה, קריאה לעצמאות מספרד. עקב התנועה התרחשו כמה התקוממויות ברחבי השטח, שדוכאו במהירות על ידי השלטונות הספרדיים. בשנת 1821 אושרה הקריאה לעצמאות על ידי פקידים בגואטמלה, אולם אל סלוודור התנגדה להתאגדות שטחה באימפריה המקסיקנית תחת הקיסר אגוסטין דה איטורבידה. בגלל נושא זה, אל סלוודור ביקשה להיות מסופחת על ידי ארצות הברית כאשר בשנת 1823, האימפריה המקסיקנית התפרקה ואל סלוודור הצטרפה לגואטמלה, הונדורס, קוסטה ריקה וניקרגואה בפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה. האיחוד פורק בשנת 1839.
לאחר העצמאות
ב-24 ביוני 1865 אל סלוודור וספרד כוננו יחסים דיפלומטיים וחתמו על חוזה שלום וידידות. מאז כינון היחסים הדיפלומטיים היחסים הדו-צדדיים בין שני העמים היו מוגבלים. בשנת 1936 הכירה אל סלוודור, בפיקודו של הגנרל מקסימיליאנו ארנאנדס מרטינס, בממשלתו של הגנרל פרנסיסקו פרנקו. בשנת 1977 הגיע מלך ספרד חואן קרלוס הראשון לביקור רשמי באל סלוודור.
במהלך מלחמת האזרחים באל סלוודור בין השנים 1979–1992, ספרד מילאה תפקיד פעיל בניסיון למצוא פתרון לסכסוך בין הממשלה לחזית פרבונדו מרטי לשחרור לאומי (FMLN). בנובמבר 1989 נרצחו ב חמישה כמרים ספרדים על ידי חיילי אל סלוודור. בשנת 1992 חתמו נציגי ממשלת אל סלוודור וה-FMLN על הסכם השלום בצ'פולפטק במקסיקו סיטי, כשבראש המתווכים עמדו נציגי ממשלת ספרד.
בשנת 2007 ביקר המלך הספרדי חואן קרלוס הראשון באל סלוודור. המלך חזר שוב בשנת 2008, מלווה על ידי ראש ממשלת ספרד חוסה לואיס רודריגס ספאטרו להשתתף בפסגה האיברית-אמריקאית המתקיימת בסן סלוודור. בשנת 2010 השיקה חברת התעופה הספרדית איבריה טיסות ישירות ממדריד לסן סלוודור.
היחסים בין שתי המדינות
לאורך השנים, גם אל סלוודור וגם ספרד חתמו על הסכמים וחוזים דו-צדדיים רבים כגון: אמנה בנושא הגנה קונסולרית (1953); הסכם על ויתור על ויזה לאזרחי שתי המדינות (1959); הסכם שיתוף פעולה מדעי וטכני (1988); הסכם לקידום והגנה על השקעות (1996); אמנת ההסגרה (1997); הסכם תחבורה אווירית (1997); והסכם להימנעות ממס כפול (2008).
תחבורה
קיימות טיסות ישירות בין שתי המדינות עם איבריה.
יחסי סחר
בשנת 2018 הסתכם המסחר בין אל סלוודור לספרד ב-306 מיליון דולר. הייצוא העיקרי של אל סלוודור לספרד כולל: קפה וטונה. הייצוא העיקרי של ספרד לאל סלבדור כולל: מכונות, כימיקלים, פלסטיק, תרופות, מכשירי חשמל ומוצרי ברזל ופלדה; אוכל, מכוניות וקוסמטיקה. ספרד היא שותפת המסחר ה-11 בגודלה של אל סלוודור בעולם והמשקיעה הזרה השישית בגודלה. חברות ספרדיות בין-לאומיות כמו Mapfre, Telefónica ו-Zara פועלות באל סלוודור.
קרסימיר באלקוב
קרסימיר גנצ'ב באלקוב (בבולגרית: Красимир Генчев Балъков; נולד ב-29 במרץ 1966) הוא כדורגלן עבר בולגרי ששיחק בעמדת ההתקפי, וכיום מאמן כדורגל.
באלקוב זכור כאחד מגדולי הכדורגלנים הבולגרים בדורו. בנוסף לקריירת משחק בבולגריה, פורטוגל וגרמניה, רשם בלאקוב 92 הופעות במדי נבחרת בולגריה, והשיג איתה את הישג השיא בהיסטוריה שלה עד כה, המקום הרביעי במונדיאל 1994.
קריירת משחק
באלקוב נולד בעיר וליקו טרנובו, והחל לשחק בקבוצת אטאר המקומית. בעונת, כשהיה רק בן 16, החל באלקוב לבלוט בכישרונו, והתקדם לקבוצה הבוגרת של המועדון, ששיחקה אז בליגת העל הבולגרית. לאחר שתי עונות כשחקן מחליף, תפס באלקוב מקום של קבע בהרכב קבוצתו, ושיחק בכל משחקי הליגה של קבוצתו בעונת. אמנם, בשתי העונות הבאות באלקוב כמעט ולא זכה לדקות משחק, וזאת בעקבות פציעה קשה שעבר, אך בעונת כבר החל לחזור לכושר מלא וזכה לכמות משמעותית יותר של דקות. בעונת הוביל את קבוצתו למקום השלישי תוך שהוא כובש תשעה שערי ליגה. עונה אחר כך שחזרו גם הקבוצה וגם השחקן את ההישג, כשסיימו במקום השלישי תוך שבאלקוב כובש תשע פעמים. באלקוב החל את עונת, אך במהלכה חתם בקבוצת ספורטינג ליסבון הפורטוגלית. בסיום העונה זכתה אטאר באליפות בולגריה לראשונה בתולדותיה.
העונה המלאה הראשונה של באלקוב בספורטינג הייתה, ובסיומה נבחר לכדורגלן המצטיין של הקבוצה. באלקוב הפך לשחקן הרכב מוביל בספורטינג, לצידו של בולגרי נוסף, איביילו יורדנוב. בעונת, תחת המאמן בובי רובסון, החל לשחק בעמדה קדמית יותר והפך לאחד השחקנים הטובים ביותר בפורטוגל, ובעונה זו אף רשם לראשונה מספר שערי ליגה דו ספרתי, כשסיים את העונה עם 11 כיבושים. כשלצוות האימון הצטרף קרלוס קיירוש, הגיע באלקוב לשיא כשכבש 15 שערי ליגה בעונת, שבסיומה אף כיכב במדי במונדיאל. עונה אחר כך, תחת קיירוש ועוזרו ז'וזה מוריניו, זכה לראשונה בקריירה בתואר, כשהקבוצה זכתה בגביע. באלקוב פתח בהרכב וראה את חברו הבולגרי יורדנוב כובש פעמיים לרשתה של מאריטימו בדרך לניצחון 2-0 ולזכייה בתואר. בנוסף, הקבוצה סיימה במקום השני בליגה, המיקום הטוב ביותר שלה בתקופתו של בלאקוב. בסיום העונה סיים באלקוב את דרכו בקבוצה. הוא כבש במדיה 59 שערים בכל המסגרות, והוא ממוקם חמישי בטבלת מלך שערי הקבוצה בכל הזמנים.
לקראת עונת עבר בלאקוב לבונדסליגה, שם חתם במדי שטוטגרט תמורת סכום המוערך בכ-2 מיליון אירו. כבר בעונתו הראשונה בקבוצה היה לשחקן הרכב מרכזי, וכבש שבעה שערי ליגה, אך הקבוצה סיימה במקום ה-10 בלבד. למרות זאת, הוא זכה בתואר כדורגלן השנה בבולגריה לשנת 2005, על הופעותיו הן בספורטינג והן בשטוטגרט. בעונתו השנייה בקבוצה,, החל לאמן את הקבוצה יואכים לב, עוזר המאמן עד לאותה עונה. באלקוב, יחד עם צמד החלוצים ג'ובאני אלבר ופרדי בוביץ', יצרו טריו התקפי שכונה "משולש הקסם", ששיתף פעולה היטב יחדיו והוביל את שטוטגרט ל-78 שערי ליגה, יותר מכל קבוצה אחרת באותה עונה (האלופה באיירן מינכן כבשה 68 שערים בלבד). הקבוצה טיפסה עד למקום הרביעי, וזכתה בגביע הגרמני לאחר ניצחון 2-0 על אנרג'י קוטבוס. באלקוב פתח בהרכב שטוטגרט, שנהנתה מצמד שערים של אלבר כדי לזכות בתואר. עונה אחר כך הייתה קרובה שטוטגרט לזכייה בתואר אירופי, לאחר שהגיעה עד לגמר גביע אירופה למחזיקות גביע. באלקוב כבש שני שערים במהלך הטורניר, שניהם בניצחון 2-0 בגומלין רבע הגמר מול סלביה פראג, אחרי שוויון 1-1 במשחק הראשון. באלקוב פתח בהרכבה של שטוטגרט בהפסד 1-0 לצ'לסי במשחק הגמר. במקביל, שחזרה הקבוצה את ההישג מהעונה שעברה כשסיימה במקום הרביעי בליגה. במהלך העונה זכה באלקוב בתואר כדורגלן השנה בבולגריה לשנת 2007, בפעם השנייה בקריירה שלו.
לאחר סיום דרכו של לב בקבוצה עם סיום העונה, חלה ירידה משמעותית בכושרה של הקבוצה ובכושרו של באלקוב עצמו. אף על פי שהוסיף להיות שחקן הרכב משמעותי, הוא לא חזר לכבוש עוד בכמות דו-ספרתית עד לסיום הקריירה שלו. בתחילת עונת זכה עם הקבוצה בגביע האינטרטוטו, לאחר ניצחון בגמר על אוסר. באלקוב כבש בשני מפגשי הגמר בדרך לניצחון 3-1 בסיכום שני המפגשים. אמנם, בהמשך העונה הציגה הקבוצה יכולת ירודה, הודחה בשמינית גמר גביע אופ"א על ידי סלטה ויגו ואף התקרבה לירידה לבונדסליגה השנייה. אמנם, יומיים לאחר ההדחה מגביע אופ"א החל לאמן את הקבוצה פליקס מגאת, והקבוצה הצליחה לשרוד כשסיימה במקום ה-15, מקום אחד ושלוש נקודות מעל הקו האדום. מגאת' הלך ושיפר את הקבוצה. לאחר עונה רגועה במרכז הטבלה, החלה שטוטגרט את עונת עם זכייה נוספת באינטרטוטו, ובבונדסליגה רשמה את מיקום השיא שלה בתקופתו של בלאקוב, המקום השני. בסיום העונה פרש באלקוב ממשחק פעיל בגיל 37, בתום 21 שנות קריירה מקצוענית.
באלקוב חזר למגרשים להופעה אחת במדי פלאואן מהליגה הרביעית בגרמניה, בה שימש כמאמן-שחקן בשנת 2005.
נבחרת בולגריה
באלקוב החל את דרכו בנבחרת הצעירה של בולגריה, וייצג אותה פעמיים בגביע העולם לנוער, ב-1985 וב-1987, בשתיהן הגיעה הנבחרת עד לרבע הגמר.
הוא רשם את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בולגריה ב-2 בנובמבר 1988, במשחק חוץ במסגרת מוקדמות מונדיאל 1990, בו סיימה בולגריה בשוויון 1-1 מול. לאחר שבאלקוב והנבחרת כשלו להעפיל לטורנירי מונדיאל 1990 ויורו 1992, הגיע לקבוצה המאמן דימיטר פנב ששינה את פני הנבחרת. בולגריה, שהוגרלה לבית קשה שכלל בין היתר את ו, החלה את הטורניר ב-14 במאי 1992 במשחק חוץ מול. הייתה זו ההופעה ה-21 של באלקוב בנבחרת, ובדקה ה-62 הוא כבש את השער הראשון במשחק, שהיה שער הבכורה שלו בנבחרת, בדרך לניצחון 3-0. ארבעה חודשים אחר כך כבש באלקוב את שערו השני בנבחרת, במשחק השני של בולגריה בטורניר, בו ניצחה בבית את צרפת בתוצאה 2-0. באלקוב אמנם לא כבש יותר בטורניר המוקדמות, אך בולגריה העפילה במפתיע מהמקום השני בבית, לאחר ניצחון בצרפת במשחק האחרון 2-1 מצמד של אמיל קוסטדינוב.
באלקוב זומן על ידי פנב לטורניר מונדיאל 1994 בארצות הברית. באלקוב לא החמיץ ולו דקת משחק אחת משבעת משחקיה של בולגריה בטורניר, שהחל בהופעה חלשה ותבוסה 3-0 ל. בהמשך, רשמה בולגריה ניצחונות 4-0 על ו-2-0 על, בדרך לשמינית הגמר. בשלב זה, לאחר שוויון 1-1 מול בסיום ההארכה, ניגשו הנבחרות לדו-קרב פנדלים. באלקוב בעט ראשון עבור בולגריה, והחמיץ את הבעיטה. מהצד השני, מקסיקו החמיצה את שלוש הבעיטות הראשונות שלה, בעוד בולגריה כבשה את שלוש הבעיטות הבאות שלה והעפילה לראשונה בתולדותיה לרבע הגמר. ברבע הגמר הדיחה בולגריה את האלופה המכהנת, וסיימה את דרכה בחצי הגמר עם הפסד 2-1 ל ועם הפסד 4-0 לשוודיה במשחק על המקום השלישי. אף על פי שלא כבש, הפגין באלקוב יכולת גבוהה מאוד במהלך כל הטורניר, ואף זכה למקום בנבחרת הטורניר, לצידו של חברו לנבחרת חריסטו סטויצ'קוב.
באלקוב הוסיף להיות בורג משמעותי בנבחרת גם במוקדמות יורו 1996. באלקוב כבש שלושה שערים בטורניר, וסייע לנבחרתו להעפיל לראשונה בתולדותיה לטורניר אליפות אירופה.
בטורניר יורו 1996 באנגליה, לא הצליחה בולגריה לעבור את שלב הבתים, וסיימה את דרכה לאחר שלושה משחקים בלבד. באלקוב פתח בהרכב בכל השלושה, אך גם בטורניר המשמעותי השני שלו בנבחרת לא הצליח למצוא את הרשת. בולגריה נפרדה מהטורניר לאחר שוויון 1-1 מול, ניצחון 1-0 על והפסד 3-1 לצרפת.
מספר חודשים לאחר טורניר היורו, החלו מוקדמות מונדיאל 1998, בהן סיימה בולגריה בראש בית ה'. בולגריה פתחה את הטורניר באצטדיון רמת גן מול, ובאלקוב העלה אותה ליתרון בפנדל כבר בדקה השלישית, אך רונן חרזי וטל בנין הפכו את התוצאה לטובת ישראל. באלקוב כבש בהמשך בשני המשחקים מול ובמשחק החוץ מול, וסייע לנבחרתו להגיע למקום הראשון בבית עם ארבעה שערים בסך הכל, מתוכם שלושה בפנדלים.
באלקוב נכלל בסגל גם למונדיאל 1998 בצרפת, שהסתיים בהדחה כבר בשלב הבתים לאחר שלושה משחקים. באלקוב פתח בכל השלושה, והיה שותף להפסדים 1-0 לניגריה ו-6-1 לספרד, וכן למשחק שהסתיים בשוויון 0-0 מול.
על אף גילו המתקדם, הספיק באלקוב לשחק בארבעה מתוך שמונה המשחקים של בולגריה במוקדמות יורו 2004, ואף תרם שער אחד בניצחון 2-1 על, שערו האחרון במדי הנבחרת. בולגריה סיימה במקום הראשון בבית, עם נקודה יותר מ ומ. כחודש לאחר טורניר המוקדמות פרש באלקוב מכדורגל, ולכן לא הספיק לשחק במדי הנבחרת בטורניר יורו 2004. משחקו האחרון של באלקוב היה משחק ידידות ב-30 באפריל 2003, בו ניצחה בולגריה את בתוצאה 2-0.
באלקוב ממוקם רביעי בטבלת ההופעות בנבחרת בכל הזמנים, עם 92 הופעות, בהן רשם 16 שערים. הוא זכור כאחד מגדולי הכדורגלנים בבולגריה בכל הזמנים.
קריירת אימון
בינואר 2006 התמנה באלקוב לתפקיד מאמן גראסהופרס ציריך, והוביל את הקבוצה כבר בעונה זו למקום הרביעי בטבלה. גראסהופרס, בהדרכתו של באלקוב, פתחה בצורה טובה את עונת, זכתה בגביע האינטרטוטו והוליכה את הטבלה בחלק מהזמן, מה שזיכה את באלקוב בהארכת חוזה. אמנם, אז החלה ירידה משמעותית ביכולתה של הקבוצה, שאיבדה נקודות רבות, מה שהוביל בתחילה להסכמה עם באלקוב על סיום תפקידו בסיום העונה. אמנם, היכולת החלשה של גראסהופרס הכריעה בסופו של דבר את גורלו של בלאקוב, שפוטר שלושה מחזורים לסיום העונה.
ב-29 באוקטובר 2007, מספר חודשים לאחר פתיחת עונת, החל בלאקוב לאמן בקבוצת סנט גאלן. הקבוצה הציגה יכולת ירודה, ונכשלה בניסיונה להישאר בליגת העל השווייצרית עם הפסד במשחקי הפלייאוף. באלקוב סיים את תפקידו בסיום העונה.
ב-14 בדצמבר 2008 חזר בלאקוב לבולגריה, והחל לאמן בצ'רנומורץ בורגס. הוא חתם על חוזה לחמש שנים. הוא הצליח להוביל את הקבוצה למיקום טוב במרכז הטבלה, אך ב-6 בדצמבר 2010, לאחר כשנתיים בתפקיד, שוחרר בהסכמה מתפקידו לאחר שינוי בתקציב המועדון ופגיעה בתוכנית העבודה הרב שנתית של המאמן.
לאחר כחצי שנה ללא תפקיד, מונה באלקוב לתפקיד המאמן בקבוצת היידוק ספליט הקרואטית. היידוק בהדרכתו של באלקוב פתחה טוב את עונת, אך ב-22 במרץ 2012 החליט באלקוב לעזוב את היידוק ספליט על מנת לאמן את פ.צ. קייזרסלאוטרן, שניצבה על סף ירידה לליגת המשנה. בעוד קבוצתו הקודמת, היידוק ספליט, המשיכה וסיימה את העונה במקום השני, באלקוב הפסיד שבע פעמים בשמונה משחקים, והשיג רק ניצחון אחד כמאמן קייזרסלאוטרן. הקבוצה סיימה את העונה במקום האחרון בבונדסליגה, והמאמן סיים את תפקידו ב-17 במאי, פחות מחודשיים לאחר מינויו.
לאחר שנתיים מחוץ למגרשים, ב-27 במאי 2014, חזר באלקוב פעם נוספת לכדורגל הבולגרי, כשהתמנה לתפקיד המאמן בליטקס לובץ'. בעונתו הראשונה בתפקיד, עונת, הוליך באלקוב את הקבוצה למקום הרביעי בליגת העל הבולגרית.
ראס רוברטס
ראסל דייוויד "ראס" רוברטס (נולד ב-19 בספטמבר 1954) הוא כלכלן, עמית מחקר במכון הובר של אוניברסיטת סטנפורד ונשיא המרכז האקדמי שלם. הוא ידוע בהעברת רעיונות כלכליים במונחים פשוטים כמארח הפודקאסט EconTalk.
רוברטס מסווג עצמו כמצדד בכלכלה ליברלית קלאסית. ואומר, "אני מאמין בשלטון מוגבל בשילוב אחריות אישית, כך שאני סוג של ליברטריאן, אבל. . . מונח זה מגיע עם מעט מטען ובלבול מסוים."
ביוגרפיה
רוברטס קיבל את התואר הראשון הראשון שלו בכלכלה בשנת 1975 מאוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל ואת תואר הדוקטור בכלכלה מאוניברסיטת שיקגו בשנת 1981 על עבודת התזה שלו בנושא תכנון תשלומי העברה ממשלתיים בהנחיית גארי בקר.
בעבר לימד רוברטס באוניברסיטת ג'ורג' מייסון, אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, אוניברסיטת רוצ'סטר, אוניברסיטת סטנפורד ואוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. הוא פרשן קבוע בנושא עסקים וכלכלה במהדורת הבוקר של רשת הרדיו NPR, ונהג לכתוב ב"ניו יורק טיימס" וב"וול סטריט ג'ורנל."
רוברטס גם מפרסם סרטונים על כלכלה, שחלקם זכו למיליוני צפיות. אחד הסרטונים הנצפים ביותר הוא Fear the Boom and Bust, על המאבק בין גדולי כלכלני המאה ה־20 ג'ון מיינרד קיינס ופרידריך האייק.
ספרים על כלכלה
רוברטס כתב מספר ספרים המדגימים מושגים כלכליים בדרכים לא שגרתיות.