cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פסיכותרפיה דינאמית קצרת טווח בשיטת חביב דבנלו
היסטוריה
לאורך עשרות שנותיה של הפסיכואנליזה, ניסו תאורטיקנים ומטפלים רבים להגות דרכים שיאפשרו לקצר את משך הזמן של הטיפול הפסיכולוגי. פרויד (1905/53) בעבודותיו הראשונות השתמש בטכניקות של פסיכותרפיה קצרת מועד, הוא היה אקטיבי בניסיון להתעמת ולהתגבר על התנגדות המטופל. אוטו ראנק ושנדור פרנצי (1925) האמינו כי ידע אינטלקטואלי ללא אפקט משרת את ההתנגדות בטיפול. הם סברו כי המטפל חייב להיות אקטיבי במטרה לעורר את הרגש באמצעות הקתרזיס. השינוי הוא תוצר של שילוב בין אפקט לבין הבנה אינטלקטואלית של הקונפליקט המקורי במהלך תהליך ההעברה. פיטר סיפנוס (1979) סבר כי בפסיכותרפיה קצרת מועד יש להתמקד בתהליך ההעברה באמצעות שימוש בעימות ושאלות המעוררות חרדה. דייוויד מאלאן (1976) מצא שככל שהמוטיבציה של האדם לטיפול גבוהה יותר, כן הצלחת הטיפול גבוהה יותר. מאלאן טען כי כל קונפליקט פסיכולוגי כולל שלושה אלמנטים מרכזיים: דחף, חרדה והגנה. על פי גישתו, הגורם הראשוני לקושי או קונפליקט בחיי המטופל הוא דחף בלתי מווסת ובלתי הולם. הדחף מעורר חרדה, ולשם השקטת החרדה, משתמש המטופל במנגנוני הגנה. למשל, המטופל כועס על המטפל (דחף), עקב כך מתעורר אצלו פחד שהמטפל ינטוש אותו אם הוא יעלה את התחושה הזו בפניו (חרדה), ולכן הוא מדחיק את הכעס, או אף מתנהג ביתר נחמדות כלפי המטפל (מנגנון הגנה של היפוך תגובה). לאחר שבוססו פרשנויות ההעברה (על היחסים בין המטפל למטופל), ניתן לנסות ולהחיל אותם גם על יחסיו של המטופל עם דמויות משמעותיות בעבר (הורים) ובהווה (בני זוג, בוס בעבודה וכו'). מאלאן הציע למטפלים לערוך פרשנויות על המשולש הזה בסדר קבוע מראש: קודם לפרש את ההגנה, ולאחר מכן את החרדה הנלווית לביטוי של הדחף. מוקד הטיפול הקצר מועד הוא קונפליקט פנימי הקיים מאז הילדות. ניתן להסביר זאת על פי תאוריית ההתקשרות של ג'ון בולבי. תאוריית ההתקשרות מבוססת על ההנחה שבנפש הפעוט טבוע הצורך ליצור קשר עם הדמות המטפלת בו לצורך הגנה. הצורך בקרבה להורה כדי לקבל הגנה הוא ראשוני ואף מולד, דפוסי חיפושי הקרבה מעוצבים על פי הניסיון, ולפיכך קשר הינקות עם הדמות המטפלת ישפיע על הפרט לאורך כל חייו. ההתנסות בראשית החיים תלמד את האדם על מידת ההערכה שהזולת רוחש לו ואיכות הקשר שיש לצפות ממנו. טראומטיזציה של קשרי ההתקשרות בילדות עלולה לגרום לבעיות שונות בבגרות ביניהם דיכאון, חרדה, קשרים מעטים ואף עבריינות.
מבנה הטיפול
הטיפול של דבנלו נערך במפגשים של אחת לשבוע, בני 50 דקות כל אחד. משך הטיפול אינו נקבע מראש, והוא נמשך 5–40 פגישות (בדרך כלל לא יותר מ-25 פגישות). ככל שהמטופל מורכב יותר, כן נדרש טיפול ממושך יותר. המטופל אינו יודע מראש כמה פגישות יידרשו, אלא רק כי מדובר בטיפול קצר טווח.
עקרונות הטיפול
מדובר בטיפול פסיכודינמי במטרה להעלות את הקונפליקטים הלא מודעים של המטופל. השיטה הזו מתבססת על עקרונות הטיפול הדינאמי הקצר מועד לפיו המטפל נדרש להיות אקטיבי בטיפול, לבחור במוקד טיפולי מרכזי, לפרש ולנתח את הגנות המטופל להשגת רמה גבוהה של מעורבות רגשית וקוגניטיבית ולהתבסס על קשר נרחב של יחסי מטפל-מטופל (העברה) לצד מערכות יחסים משמעותיות אחרות בחיי המטופל.
השימוש בפרשנות בטיפול הקצר של דבנלו
דבנלו סבר כי הפרשנות היא טכניקה בסיסית בטיפול. על פי דבנלו המטפל צריך לעורר את זעמו של המטופל באופן מכוון, במטרה להעלות קונפליקטים לא מודעים. בדומה לדייוויד מאלאן, גם דבנלו סבר כי הפרשנויות צריכות להתבסס על שני "משולשי פירוש". המשולש הראשון כולל את תוכני הפירוש, ונקרא "משולש הקונפליקט" (הגנה, כעס וחרדה, דחף) והמשולש השני כולל את מושאי הפירוש, ונקרא "משולש האדם" (העברה, אב/אם, חוץ).
קריטריונים לבחירת מטופלים
דבנלו סבר כי קיימת קשת רחבה של מטופלים היכולים להסתייע בשיטה זו. המשותף לכל המטופלים הם המוטיבציה, קיומו של קשר משמעותי אחד לפחות בחייהם ויכולת התמודדות עם כעס וחרדה. לפי דבנלו תרפיה זו יכולה לסייע למטופלים הסובלים מנוירוזות ארוכות טווח או מהפרעות אישיות, כלומר מטופלים הסובלים מדיכאון, התקפי חרדה, פוביות ספציפיות, הפרעות דיסוציאטיביות, הפרעה טורדנית-כפייתית, הפרעת אישיות גבולית, הפרעת אישיות תלותית.
טכניקת הטיפול
המטרה העיקרית בטיפול היא הפחתה מהירה של התנגדויות באמצעות שימוש זהיר במערכת מתוכננת של התערבויות אשר מאפשרות לחדור אל התת מודע ולהביא לשבירת ההתנגדויות תוך גיוס הברית הטיפולית הלא מודעת.
שלב ההערכה
שלב הערכה המכונה גם תרפיה ניסיונית (באנגלית:trial therapy). המטפל מנסה בשלב הזה להעריך האם המטופל יכול להיתרם מהטיפול הספציפי. תחילה בוחנים את הקשיים הנוכחיים של המטופל על פי הפרשנות המתבססת על "משולשי פירוש" של דבנלו. לאחר מכן המטפל מנסה להפעיל לחץ מתון במטרה להבהיר את הגנותיו של המטופל ולאחר מכן מפעיל לחץ אינטנסיבי יותר במטרה לשבור את התנגדויותיו. שלב ההערכה הוא שלב חיוני לבדיקת הטכניקות והתאמתם למטופלים. על המטפל להיות זהיר בהפעלת הלחץ וערני לתגובות המטופל. הערכה מוצלחת מביאה להקלת הסימפטומים של המטופל, הגדלת חוויותיו הפנימיות, מודעות לגבי רגשות הזעם ואף קיים שינוי בדפוסי ההתנגדות וההגנה שלו. שלב זה בדרך כלל נמשך במשך שני מפגשים של שעתיים, לעיתים הוא נמשך יותר תלוי בצרכי המטופל.
"רצף דינאמי מרכזי" (באנגלית: "Central Dynamic Sequence")
קיימים שמונה תתי שלבים המסייעים בשבירת ההתנגדויות המכונים "רצף דינאמי מרכזי". תתי שלבים אלו שונים ומשתנים בין מטופלים שונים ושימוש בטכניקות אלו תלויה ברמת ההתנגדות של המטופל.
טכניקת "התנגשות חזיתית" (באנגלית: "Head on Collision")
"התנגשות חזיתית" זוהי התערבות המכוונת לא רק להגנה אחת ספציפית, אלא למערך שלם של מערכת ההגנות של המטופל. זוהי פנייה ישירה ומיידית במטרה להתגבר על ההתנגדות בצורה של אמירה המסכמת ומסבירה למטופל את ההשלכות של המשך ההתנגדות. מטרות עיקריות של הטכניקה: חסימת כל ההגנות המחזקות את כוחות ההתנגדות, להעצים את העלאת הרגשות בתהליך ההעברה, גיוס הברית הטיפולית כנגד ההתנגדות, ליצור מצב של מתח גבוה בין התנגדות לברית הטיפולית בתהליך ההעברה, במקרים רבים זו התוצאה של תקשורת בתוך הברית הטיפולית הלא מודעת, המטרה לשחרר את המערכת הנפשית של המטופל בדרך שתאפשר גישה רבה יותר לתת מודע.
שלב הטיפול
שלב זה מכוון לפתרון שיטתי של רגשות כואבים וקונפליקטואליים המתגלים במהלך שלב ההערכה. כאן באים לידי ביטוי טכניקות של שלושת תתי שלבים האחרונים של שלב ההערכה. שלב זה סובב סביב העברה של תגובות אבל פתולוגי לתוך תהליך אבל אקוטי. המטפל צריך לשים דגש על תגובות ורגשות שקשורים לאבל, עצבות, זעם המלווים באשמה וחרטה עמוקה המופיעים באופן חוזר ונשנה. בנוסף על המטפל להתמקד על אסוציאציות חופשיות שעולות למטופל, חלומות וזיכרונות הנחווים מחדש כתוצאה מפריצת מערכת ההתנגדות. התמקדות בשני מוקדים מרכזיים אלה אפקטיבית להחלמה ומהווה התקדמות משמעותית בתהליך הטיפולי.
מחקרים בתחום
דבנלו פרסם את שיטת פסיכותרפיה זו בשנת 1978 לאחר שטיפל בה בכ- 200 מטופלים. מטפלים רבים משתמשים בשיטה זו לאורך עשרות שנים. עם זאת, יש יחסית מעט מחקרים (19) בדקו את יעילות הטיפול. מחקרים אלו הראו כי שיטת טיפול זו יעילה יחסית לאלו שאינם מטופלים כלל אבל השפעותיה דומות להשפעות של שיטות טיפול קצרות מועד אחרות.
ביקורת על השיטה
טיפול זה אינו מתאים לחולי סכיזופרניה, הפרעה דו-קוטבית, דיכאון חמור מג'ורי, הפרעות נפשיות אורגניות, מכורים, אחרי ניסיונות התאבדות, התנהגות של החצנת התנהגות ("Acting out").
קורנליה שפר
קורנליה שפר (בהולנדית: Cornelia Scheffer-Lamme; 23 באפריל 1769 – 4 ביולי 1839) הייתה ציירת מיניאטורות פורטרטים הולנדית. היא נחשבת לעיתים קרובות לאמא של אמנים המונצחת ביותר מבחינה ויזואלית בכל הזמנים.
ראשית חייה
נולדה בשם קורנליה לאמה, בדורדרכט, היא הייתה בתם של יוהנה ואן אס ושל צייר הנוף אריה לאמה (1748–1801), שעל ידם כנראה הוכשרה. היא גדלה עם אח צעיר, ארנולדוס (1771–1856). בילדותה למדה צרפתית, גרמנית ואנגלית, ניגנה וקראה הרבה. ב-1787, כשהצבא הפרוסי השתלט על אזורם, נאלצה המשפחה לברוח לדרום הולנד בשל השקפותיו הפטריוטיות של אביה. הם חיו שם במשך שנתיים לפני שחזרו לדורדרכט ב-1789.
משפחה
היא נישאה ב-1794 לצייר הגרמני יוהאן בפטיסט שפר, מהומברג בהסן-קאסל, איתו נולדו לה 6 ילדים, שרק 3 מהם הגיעו לבגרות. ארי הבכור נקרא על שם אביה, (1795–1858) הפך לצייר רומנטי מפורסם. הבן האמצעי, קארל ארנולדוס שפר (1796–1853), הקרוי על שם אחיה, הפך לעיתונאי וסופר, ואילו הצעיר, הנדרינק שפר (1798–1862), הפך גם הוא לצייר. המשפחה עברה להאג ב-1798, לאחר מכן לרוטרדם ב-1801, ולבסוף לאמסטרדם ב-1803. בעלה, יוהאן, מת בגיל 45 ב-1809, לאחר שהוחלף כצייר הראשי של המלך לואי הראשון, אחיו של הקיסר נפוליאון בונפרטה.
לאחר מות בעלה היא התמודדה עם קשיים כלכליים וקיבלה תמיכה מאחיה שהגיע לגור עם המשפחה. היא שלחה את ארי לליל בצפון צרפת כדי להמשיך את השכלתו האמנותית ואולי למצוא עבודה. בתקופה זו היא כתבה לו רבות. כשלא הצליחה למצוא עבודה בעזרת המלך לואי הראשון, היא החליטה לעבור לפריז עם ארי בשנת 1811. שנה אחת לאחר מכן היא ביקשה משני בניה האחרים להצטרף אליה לשם. לא ידוע אם היא יצרה יצירות מקוריות כלשהן לאחר 1811. לא ידוע אם היא השתתפה בתערוכות שבהן הוצגו עבודותיה.
פריז
ממכתבים בינה לבין אחיה, ארנולדוס, אפשר לראות כי בשנותיה הראשונות בסן ז'רמן היא חיה בדלות רבה. היא החליטה להישאר בפריז מכיוון שהייתה לה אמונה שלאמן יש סיכויים טובים יותר למצוא שם עבודה מאשר בהולנד.
עבודתו של ארי הפכה לפופולרית מאוד, בין היתר בזכות ההכרה שקיבל ממשפחת המלוכה הצרפתית, והפך לאמן דיוקנאות ידוע. בשנת 1821, קורנליה החלה לעבוד עבורו ועבור אחיו כמעתיקה של ציוריהם, ככל הנראה לשמור אוסף אישי. בתקופה זו החלה גם לדגמן לבניה. ב-1830, בעקבות עלייה בביקוש לעבודותיו של ארי, הוא החליט לעבור לווילה ברובע אמנים ליד מונמארטר. קורנליה החליטה לעבור לגור איתו זמן קצר לאחר מכן.
לאחר שחייתה עם בנה ארי במשך רוב חייה, ובהתחשב במעמדו הגבוה, מניחים שהיא נפגשה עם רבים מהמבקרים המפורסמים שלו, כולל האמנים א'זן דלקרואה, תיאודור ז'ריקו ואחרים. ידוע שגם שמוזיקאים ובהם פרדריק שופן ופרנץ ליסט הגיעו לביתם כדי לנגן בזמן שארי צייר.
היא מתה בפריז ב-1839, בת 70.
יצירה
רוב העבודות של קורנליה מורכבות מדיוקנאות של משפחה ושל האליטה שבה היא השתלבה. היא אימצה מדיות אמנותיות מרובות כולל צבעי מים, גיר וצבעי שמן. על פי ביוגרפיות שונות, נאמר שהיא עשתה גם תחריטים רבים, אולם אף אחד מהם לא שרד. בנוסף למיניאטורות שבהן היא הייתה ידועה, היא גם יצרה דיוקנאות גדולים והעתקים של עבודות ציירים שונים בגובה של עד מטר אחד.
בשנת 1810 התקיימה באמסטרדם תערוכה בשם Exposition of Living Masters שבה הוצגו אחדות מיצירותיה, כולל שניים מדיוקנאות המיניאטוריים שלה.
כ-70 מעבודותיה מוצגות באוספים ציבוריים במוזיאון דורדרכט, מוזיאון אמסטרדם, ברוטרדם וברייקסמוזיאום באמסטרדם.
איברהימה קמארה
איברהימה קמארה (בצרפתית: Ibrahima Camará; נולד ב-25 בינואר 1999 בקונאקרי שבגינאה) הוא כדורגלן גינאי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת בואבישטה מליגת העל הפורטוגלית ובנבחרת גינאה.
קריירת מועדונים
קמארה גדל באקדמיית הכדורגל אוניברסל ובמחלקת הנוער של בראגה. בשנת 2018 החל לשחק בקבוצת המילואים של בראגה.
ב-31 בינואר 2019 חתם קמארה במוריירנסה מליגת העל הפורטוגלית. הוא ערך 61 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-30 באוגוסט 2022 חתם קמארה על חוזה לארבע שנים בבואבישטה מליגת העל הפורטוגלית.
קרחון גארווד
קרחון גארווד (באנגלית: Garwood Glacier) הוא קרחון עמק המכסה את חלקו הצפון-מערבי של עמק גארווד, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
פסגת פרוג'קשן, המהווה את הקצה הדרום-מזרחי של מצוק הובס, מתנשאת מעל מוצאו של הקרחון, שבגבעות קבל.
גילוי ומיפוי הקרחון
הקרחון מופה לראשונה במהלך המשלחת הלאומית הבריטית לאנטארקטיקה (משלחת דיסקברי), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904.
מקור השם
לקרחון לא ניתן שם עד שנת 1911.
בשנה זו נתן תומאס גריפית' טיילור, חבר המשלחת הלאומית הבריטית לאנטארקטיקה (משלחת טרה נובה), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910–1913, לקרחון את שמו.
הקרחון נקרא על שם אדמונד ג'יי. גארווד (Edmund J. Garwood), פרופסור לגאולוגיה ומינרולוגיה באוניברסיטת לונדון.
לקריאה נוספת
• N. J. Carson, (2012) THE GEOLOGY AND GEOMORPHOLOGY OF THE DENTON HILLS, SOUTHERN VICTORIA LAND, ANTARCTICA, University of Canterbury
• Hage, Melissa Margaret, Biomarker and Stable Isotope Characterization of Coastal Pond Organic Matter, McMurdo Dry Valleys, Antarctica, University of Tennessee, 2006
קונור קודי
קונור דייוויד קודי (באנגלית: Conor David Coady; נולד ב-25 בפברואר 1993) הוא כדורגלן אנגלי, המשחק בעמדת הבלם בקבוצת לסטר סיטי.
קריירת מועדונים
קודי, יליד ליברפול, מרזיסייד, גדל ותמך בליברפול. הוא תוצר של האקדמיה לנוער של ליברפול לאחר שהצטרף למועדון בשנת 2005. במהלך עונת 2010/11, קדי היה חלק מהסגל הרחב של הקבוצה הבוגרת. קודי מונה לקפטן מועדון הנוער של המועדון עד גיל 21 וב-12 במאי 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו והיחידה בניצחון 1–3 על פולהאם.
האדרספילד טאון
ב-6 באוגוסט 2014 חתם בהאדרספילד טאון לשלוש שנים. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו כמחליף בתבוסה 4–0 לבורנמות' ב-9 באוגוסט. ב-1 באוקטובר, הוא הבקיע את שערו הראשון עבור המועדון מול וולברהמפטון וונדררס, במשחק בו ניצחה טאון 1–3.
וולברהמפטון וונדררס
ב-3 ביולי 2015 חתם קודי בוולברהמפטון וונדררס לשלוש שנים תמורת סכום שנע סביב ה-2 מיליון ליש"ט. ב-9 באוגוסט 2016 הבקיע את שערו הראשון עבור הקבוצה בניצחון 1–2 של בגביע הפוטבול ליג בסיבוב הראשון מול קרולי טאון.
בספטמבר 2017 חתם על חוזה חדש לארבע שנים. בהמשך, מונה לקפטן הקבוצה. ב-15 בפברואר 2019 חתם קודי על חוזה חדש שיימשך עד לקיץ 2023. ב-2 במרץ 2021 קודי כבש את שער הבכורה שלו בפרמייר ליג בהפסד של קבוצתו למנצ'סטר סיטי.
אברטון
ב-8 באוגוסט 2022 עבר בהשאלה לאברטון לעונה אחת. ב-13 באוגוסט ערך הופעת בכורה בקבוצה בהפסד 1–2 לאסטון וילה. ב-1 באוקטובר כבש שער בכורה, בניצחון 1–2 על סאות'המפטון.
לסטר סיטי
ב-1 ביולי 2023 חתם בסלטר סיטי לאחר שזו ירדה לצ'מפיונשיפ.
קריירה בינלאומית
קודי ייצג את נבחרת אנגליה מתחת לגיל 16 ועד גיל 20. הוא הופיע בה 17 פעמים. כמו כן היה חלק מאליפות אירופה תחת גיל 19 של אופ"א בשנת 2012 באסטוניה בה אנגליה הגיעה עד חצי הגמר בו הודחה מול נבחרת יוון. הוא מונה לקפטן נבחרת עד גיל 20 באנגליה ב-2013.
ב-8 בספטמבר 2020 ערך את הופעת הבכורה בנבחרת אנגליה בתיקו 0-0 נגד דנמרק במסגרת ליגת האומות. בהופעה זו הפך לשחקן הראשון מוולבס שפותח בהרכב נבחרת אנגליה מאז 1990 אז היה זה סטיב בול. קודי אף נבחר לאיש המשחק על ידי סקיי ספורט. ב-8 באוקטובר 2020 כבש קודי את שערו הראשון באנגליה בהופעתו השנייה בלבד, בניצחון 0–3 במשחק הידידות מול ויילס שנערך באצטדיון ומבלי.
נכלל בסגל נבחרת אנגליה לטורניר מונדיאל 2022.
עאליה ממדוח
עאליה ממדוח (בערבית: عالية ممدوح, נולדה ב-1944) היא סופרת, אינטלקטואלית ועיתונאית עיראקית. מתגוררת בפריז. ידועה בעולם הערבי בזכות הרומן "חבּאת אלנפתאלין" ("כדורי נפתלין") שפורסם לראשונה בשנת 1986. זוכת מדליית נג'יב מחפוז לספרות בשנת 2004 בעבור הרומן שלה אל-מחבּובּאת ("האהובות", 2005). ספרה אל-תנכּי (הטנק, 2019) היה מועמד לפרס בוקר הערבי.
ביוגרפיה
עאליה ממדוח נולדה בבגדאד שבעיראק בשנת 1944 לאב ממוצא עיראקי ולאם ממוצא סורי. היא למדה מילדותה בבגדד שם השלימה גם את לימודיה לתואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטת אל-מוסתנסריה בשנת 1971. בשנת 1982 עזבה את עיראק למרוקו ולאחר מכן ללבנון ואנגליה. לבסוף התמקמה בפריז. ממדוח נשואה ויש לה בן יחיד המתגורר בקנדה.
לאחר שסיימה את לימודיה באוניברסיטה, החזיקה ממדוח במספר משרות. מסיום לימודיה ועד 1982 כיהנה בתפקיד העורכת הראשית של העיתון השבועי אל-ראסד אל-בגדדי. בנוסף, שימשה כעורכת הראשית של כתב העת המדע של ביירות לשנת 1973, העורכת הראשית של כתב העת הרבעוני למחשבה עכשווית בביירות בין השנים 1973–1975, ומנהלת משרד כתב העת של עניינים פלסטיניים בבגדאד בין 1980–1982. לאחר עזיבתה למרוקו, ניהלה את מדור התרבות של עיתון יומי סעודי ברבאט.
עאליה ממדוח פרסמה בעיתונים, כתבי עת ומגזינים אינטלקטואליים ותרבותיים שונים; ביניהם כרמל, אל-טארק, מוואקיף, וקהיר החדשה. במסגרתם פרסמה כתבות, מאמרים, טורי עמדה ויצירות ספרותיות. לאורך השנים הוזמנה לכנסים והרצאות ברחבי אירופה וארצות הברית.
ממדוח החלה לכתוב פרוזה בשנת 1970, תחילה סיפורים קצרים ולאחר מכן נובלות. אוסף הסיפורים הראשון שפרסמה יצא לאור בשנת 1973. נכון לשנת 2023 ממדוח פרסמה שני אוספים של סיפורים קצרים ושמונה נובלות. הידוע שבספריה, כדורי נפתלין (المحبوبات) פורסם בשנת 1986, תורגם לתשע שפות ותאגיד השידור הבריטי (BBC) שידר קטעים מהספר במספר שפות. זהו הספר הראשון של סופרת עיראקית שפורסם פעמיים בשפה האנגלית, לראשונה בשנת 1986 ולאחר מכן במהדורה חדשה בשנת 2000. הנובלה הייתה חלק מתוכנית הלימוד של מוסדות רבים, ביניהם אוניברסיטת קולומביה והסורבון והיא מהווה מושא למחקרים רבים.
רוב יצירותיה של ממדוח עוסקות בעיראק ויש בהן שילוב בין בדיון לבין אירועים היסטוריים ומקומות הקיימים במציאות. חלק מיצירותיה אוטוביוגרפיות במידה מסוימת אך ממדוח מתנערת ממושג זה ביחס לכתיבתה. ספריה מגוללים רגעים בההיסטוריה העיראקית, מהמאבק בשלטון המלוכני והבריטי, מלחמת איראן עיראק, שלטון סדאם חוסיין, מלחמת עיראק ונסיגת הכוחות האמריקאיים מהמדינה. בספרה "הזר" לדוגמה, ממדוח מדגישה את נקודת המבט של מי שגלתה מארצה על אירועים אלו ועוסקת בשימור של זיכרונות ומתן עדות. על עיסוקה המתמשך בעיראק אמרה ממדוח כי: "בכל יום אני מסתכלת על מצבה של ארצי ומתארת את מעלותיה ותענוגותיה, הזוועות והטרוניות שלה בכל רומן...לא עזבתי אותה, והיא לא עזבה אותי.
מכתביה
סיפורים קצרים:
רומנים:
The Idler Wheel...
The Idler Wheel Is Wiser Than the Driver of the Screw and Whipping Cords Will Serve You More Than Ropes Will Ever Do, ובקצרה The Idler Wheel..., הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת האמריקאית פיונה אפל. האלבום יצא לאור ב-19 ביוני 2012 דרך חברת התקליטים אפיק רקורדס. שמו של האלבום, כמו שמו של אלבומה השני, When the Pawn..., הוא שיר שכתבה אפל.
השיר הגיע למקום השלישי במצעד האלבומים האמריקאי בילבורד 200, לאחר שמכר 72 אלף עותקים בשבוע הראשון להוצאתו. בטקס פרסי הגרמי בשנת 2013 הועמד האלבום לפרס האלבום האלטרנטיבי הטוב ביותר.
ביקורות
באתר הביקורות Metacritic קיבל האלבום ציון ממוצע של 89 מתוך 100, בהסתמך על 35 ביקורות. בביקורת שפורסמה בלוס אנג'לס טיימס קיבל האלבום 100 נקודות, והאלבום הומלץ "לכל מי שמתעניין במוזיקה פופולרית כאמנות". מגזין בילבורד נתן לאלבום ציון של 92, ואף ציין כי "התוצאה היא אלבום ששווה שבע שנים של ציפייה".
בשנת 2020 מגזין הרולינג סטון דירג האלבום במקום ה-213 ברשימת 500 האלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים.
נבחרת לוהנסק בכדורגל
נבחרת הכדורגל של הרפובליקה העממית של לוהנסק היא נבחרת הכדורגל המייצגת את הרפובליקה העממית של לוהנסק הלא מוכרת, שממוקמת במזרח אוקראינה. הנבחרת אינה חברה באופ"א או בפיפ"א, ולכן אינה מורשית להשתתף בגביע העולם בכדורגל או באליפות אירופה בכדורגל. במקום זאת, עד נובמבר 2022 היא הייתה חלק מקוניפ"א והתחרתה בתחרויות שלה.
היסטוריה
איגוד הכדורגל של לוהנסק נוסד ב-4 באוקטובר 2014. הנבחרת השתתפה במוקדמות גביע העולם בכדורגל של קוניפ"א 2018 אך לא הצליחה להעפיל אל גביע העולם. סאשה דורקופ, המזכיר הכללי של CONIFA, הצהיר שהוא לא מסכים עם נבחרת לוהנסק מבחינה פוליטית - תוך השוואה שלילית עם הצ'אגוסים - אבל ש"זה לא העניין" והנבחרת הורשתה להתחרות. קוניפ"א ספגה ביקורת על תמיכה ב"בדלנות הנתמכת על ידי רוסיה". הנבחרת הייתה אמורה לקחת חלק בגביע אירופה בכדורגל של קוניפ"א 2019, אך פרשה מהתחרות עוד לפני שהיא התחילה.
פנצ'בו
פָּנְצֶ'בוֹ (בסרבית: Pančevo, Панчево) היא עיר הממוקמת בדרום פרובינציית וויבודינה שבסרביה, כ-15 קילומטרים מזרחית לבירה בלגרד.
פנצ'בו היא העיר השביעית בגודלה בסרביה, ומשמשת כבירת מחוז דרום באנאט. נמל העיר הממוקם על גדת הנהר טימיש, הוא הגדול לכל אורך הנהר.
הכלכלה בעיר נשענת על תעשיות כבדות, תעשיות פטרוכימיות, דשנים, בית זיקוק, ומפעל המטוסים Utva.
היסטוריה
קיים תיעוד ליישוב במקום החל מימי הביניים. בין המאה ה-9 למאה ה-11 שלטו ביישוב לפרקים הממלכה הבולגרית הראשונה, האימפריה הביזנטית וממלכת הונגריה. במהלך המאה ה-16 נכבש האזור על ידי האימפריה העות'מאנית וב-1716 עבר לחזקת ממלכת הבסבורג. בהמשך נכללה העיר בשטחי האימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מלחמת העולם הראשונה בשטחי ממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה הכניעה אותה תוך ימים אחדים. יוגוסלביה חולקה לאזורי שליטה בין מדינות הציר ואזור פנצ'בו נותר בחזקה גרמנית. לאחר המלחמה נכללה העיר בשטחי יוגוסלביה ולאחר התפרקות יוגוסלביה בשטחי סרביה.
הקהילה היהודית
ראשוני היהודים התיישבו בעיר במהלך המאה ה-18 ובהמשך הוקם במקום בית עלמין יהודי. ב-1870 הוקמה הקהילה רשמית וב-1900 מנתה 751 נפשות. ב-1909, נחנך בית הכנסת המרכזי והוקמו אגודת נשים ואגודה ציונית. המשבר הכלכלי העולמי של 1929 לא פסח על יוגוסלביה ולווה בתהליך הגירה פנימי מקהילות קטנות יחסית לקהילות גדולות ומבוססות. בפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בפנצ'בו 548 יהודים. לאחר הכנעת ממלכת יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית החלו הגרמנים ברדיפות יהודים תוך שהם מסתייעים באוכלוסייה מקומית ממוצא גרמני (פולקסדויטשה). חלק מבני הקהילה נורו בגיא ההריגה בכפר יאבוקה הסמוך לעיר, וחלקם גורשו למחנות הריכוז סיימישטה וטופובסקה שופה. לאחר המלחמה שבו לפנצ'בו שרידי הקהילה. ב-1947, התגוררו בפנצ'בו 101 יהודים וב-1968 מנתה הקהילה היהודית 47 נפשות.
ערים תאומות
לפנצ'בו שש ערים תאומות:
לוקאו (כדורגלן)
לוקאס אלבס דה אראוז'ו (בפורטוגזית: Lucas Alves de Araujo; נולד ב-22 ביולי 1992 באוזאסקו שבברזיל), הידוע בכינוי לוקאו (בפורטוגזית: Lucão), הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים
לוקאו שיחק במועדונים אולאריה, איפטינגה, אתלטיקו גויאניינסה, קורינתיאנס ואתלטיקו פרנאאנסה מברזיל, VfR אאלן מגרמניה, ביל-ביין, לה מונט ולוצרן משווייץ, א-טאי מערב הסעודית, לאמיה 1964 מיוון, א-נאסר מאיחוד האמירויות הערביות ופורטימוננסה מפורטוגל.
זיכרון והזדקנות
זיכרון והזדקנות הוא תהליך אובדן זיכרון הקשור בגיל ובהזדקנות. לרוב אובדן זיכרון מתואר כחלק מהזדקנות תקינה ונורמלית. אולם, אובדן זיכרון בתקופת ההזדקנות עלול גם להיגרם כתוצאה מסוגי דמנציה שונים כמו מחלת אלצהיימר.
ליקוי קוגניטיבי מתון
אנשים עם ליקוי קוגניטיבי מתון מתמודדים עם יותר בעיות זיכרון מאשר אנשים אחרים בני גילם אשר אינם סובלים מהמחלה. עם זאת, בעיות הזיכרון לא מונעות מהם לבצע פעילויות שגרתיות והן אינן חמורות כמו אצל חוליי אלצהיימר. התסמינים של אלצהיימר כוללים בין היתר: חזרה של חפצים לא למקומם המקורי, לשכוח אירועים או פגישות וקושי במציאת המילים כדי לנהל שיח.
הזדקנות נורמלית
הזדקנות נורמלית מתקשרת בירידה במספר יכולות הקשורות בזיכרון במגוון פעולות קוגניטיביות. תופעה זו נקראת "פגיעה בזיכרון הקשורה בגיל" או "ליקוי זיכרון בשל הזדקנות". מחקרים המשווים את ההשפעות של ההזדקנות על זיכרון אירועי, זיכרון סמנטי, זיכרון לטווח קצר והטרמה, מצאו שזיכרון אירועי וכמה סוגים של זיכרון לטווח קצר נפגעים במיוחד בהזדקנות נורמלית. הגירעונות עשויים להיות קשורים לליקויים שנראו ביכולת לרענן מידע שעובד זמן קצר קודם לכן.
אחד מסוגי זיכרון אירועי שעלולים להיפגע בזקנה הוא מידע על מקור הזיכרון. כלומר, סוג זה של ידע כולל היכן ומתי האדם למד את המידע. ידיעת המקור וההקשר של המידע יכולה להיות חשובה ביותר בקבלת ההחלטות היומיומית, ולכן זו אחת הדרכים בה ירידה בזיכרון עלולה להשפיע על חיי הקשישים. לכן, הסתמכות על סטריאוטיפים היא אחת הדרכים להשתמש בידע שלהם לגבי המקורות בעת הפעלת שיקול דעת וקבלת החלטות, והשימוש בידע מטא-קוגניטיבי זוכה לחשיבות. גירעון זה עשוי להיות קשור לירידות ביכולת לאגד מידע יחד בזיכרון במהלך הקידוד ולאחזר את האסוציאציות במועד מאוחר יותר.
לאורך השנים חקרו ולימדו רבות על הזדקנות וזיכרון, אך הקשר המדויק בין השניים טרם הובהר. מחקרים רבים בדקו תיאוריות של פסיכולוגים לאורך השנים והם מצאו ראיות מוצקות התומכות שככל שמתבגרים מתקשים יותר להיזכר במידע הקשרי, בעוד שהמידע המוכר או האוטומטי יותר נשאר ובדרך כלל נשמר היטב לאורך תהליך ההזדקנות. כמו כן, יש עלייה במידע לא רלוונטי ככל שמתבגרים, דבר שעלול לגרום לקשיש להאמין במידע כוזב מכיוון שהוא נמצא לעיתים קרובות במצב של בלבול.
גורמים
הגורמים לבעיות בזיכרון והזדקנות עדיין אינם ברורים, אף שתאוריות רבות נבדקו. הקשר בין השניים ברור, אך קשה לקבוע מהו בדיוק ואיך הוא משפיע על תהליך איבוד הזיכרון וההזדקנות. עם זאת, ידוע שהמוח מתכווץ עם הגיל בשל הרחבת חדרי המוח הגורמים למעט מאוד מרווח בראש. קשה לספק קשר מוצק בין התכווצות המוח לבין איבוד הזיכרון עקב אי ידיעה של המיקום המדויק במוח שהתכווץ וחשיבותו בתהליך ההזדקנות. ניסיון להיזכר במידע או באירועים שקרו בעבר יכול להיות קשה מאחר שחלקי מידע שונים נשמרים באזורים שונים במוח. כשאנו נזכרים באירוע מסוים, כל חלקי המידע נאספים חזרה ביחד והמוח משלים כל פריט מידע שלא נשמר בזיכרון, בצורה בלתי מודעת, שיכולה להוביל אותנו לזכור ולהאמין בדברים שמעולם לא קרו.
הפרעות זיכרון יכולות לגרום לתסכול רב, אך הן נובעות מכמות המידע העצום שנקלט על ידי המוח. סוגיות בזיכרון יכולות להיות קשורות גם למספר גורמים פיזיים ופסיכולוגיים נפוצים, כגון: חרדה, התייבשות, דיכאון, זיהומים, תופעות לוואי של תרופות, תזונה לקויה, מחסור בוויטמין B12, לחץ נפשי, שימוש בסמים, אלכוהוליזם כרוני, חוסר איזון בבלוטת התריס, קרישי דם במוח. לכן, טיפול בגוף ובנפש באמצעות תרופות מתאימות, בדיקות שגרתיות אצל הרופא, כושר מנטלי ופעילות גופנית יכולים למנוע חלק מבעיות הזיכרון הללו.
חלק מבעיות הזיכרון נובע ממתח, חרדה או דיכאון. אירוע חיים טראומטי, כמו מוות של בן זוג, יכול להוביל לשינויים באורח החיים ועלול לגרום לקשיש להרגיש לא בטוח בעצמו, עצוב ובודד. התמודדות עם שינויים כה קשים בחיים עלולה להשאיר אנשים מסוימים מבולבלים או שכוחים. בעוד שבמקרים מסוימים רגשות אלו עלולים לדעוך, חשוב להתייחס לבעיות הרגשיות הללו ברצינות. על ידי תמיכה רגשית בקרוב משפחה ובקשת עזרה מרופא או יועץ, כיוון שבמצבים כאלו השכחה ובעיות הזיכרון ניתנות לשיפור.
בנוסף לכך, אובדן זיכרון יכול לנבוע ממצבים שונים של טראומה כולל תאונות, פגיעות ראש ואפילו ממצבים של התעללות בעבר. לפעמים זיכרונות הטראומות יכולים להימשך חיים שלמים ופעמים אחרות הם נשכחים, בכוונה או לא, והסיבות נשואות לדיון רב בכל הפסיכולוגיה. קיימת אפשרות שהפגיעה במוח מקשה על האדם לקודד ולעבד מידע שיש לאחסן בזיכרון לטווח הארוך (Nairne, 2000). יש תמיכה בכך שרמזים סביבתיים מועילים לשחזור ואחזור מידע, כלומר רמזים יכולים לעזור בהחזרת הזיכרון.
תאוריות
בדיקות ונתונים מראים כי ככל שאנשים מזדקנים, אפקט ההנצחה מתחיל להיחלש. לאנשים מבוגרים יש נטייה גבוהה יותר לטעות במהלך בדיקת זיכרון. ניתן לייחס את זה לאפקט העיכוב. אפקט העיכוב גרם למשתתפים להחזיר או לזהות פריט לאחר זמן רב יותר, ואף גרם למשתתפים לבצע שגיאות תכופות יותר. לדוגמה, במחקר שהשתמש במטאפורות כנושא הבדיקה, המשתתפים המבוגרים דחו מטאפורות נכונות לעיתים קרובות יותר מאשר הצהרות כוזבות. אימון הזיכרון, כלומר אחסון מידע כאשר אנו משלימים משימות קוגניטיביות, מדגים ירידות גדולות במהלך תהליך ההזדקנות. היו תאוריות שונות שהוצעו כדי להסביר מדוע שינויים אלה עשויים להתרחש, הכוללים בין היתר, פחות משאבי קשב, מהירות עיבוד איטית יותר, יכולת מועטה בזכירת המידע. כל התאוריות הללו מציעות טיעונים חזקים, וסביר להניח כי הירידה בזיכרון העבודה נובעת מהבעיות המצוטטות בכל התחומים הללו.
ישנן תאוריות לפיהן הקיבולת לשמירת מידע פוחתת עם הגיל ולפיכך אנו מסוגלים לאחסן פחות מידע במוח ולזכור אותו כשאנו מתבגרים. לפי תאוריה זו, ירידות ביכולת אימון הזיכרון מתוארות כתוצאה מהגבלת כמות המידע שאדם יכול לשמור בו-זמנית, כך שרמת אינטגרציה ומניפולציה גבוהה יותר של מידע אינה אפשרית מכיוון שהמידע הנשמר בעת עיבוד הזיכרון מוקדם יותר נשכח לפני שנשמר מידע חדש.
סוגי מחקרים
ישנן שתי שיטות ללימוד הדרכים בהן הזדקנות וזיכרון משפיעים זה על זה. בשתי השיטות השתמשו מספר פעמים בעבר, אך לשתיהן יש יתרונות וחסרונות. המחקרים כללו בדיקת קבוצות שונות של אנשים בגילאים שונים באותו הזמן. כאן מגיעות רוב הראיות המוכיחות את ממצאי המחקרים בנוגע לזיכרון והזדקנות. החיסרון של מחקרים אלו הוא שהם אינן מסוגלים להשוות נתונים נוכחיים לנתונים קודמים, או לחזות את הנתונים העתידיים. מחקרים אורכיים כוללים בדיקת אותה קבוצת משתתפים באותו מספר פעמים, על פני שנים רבות אשר נבחרו בקפידה על מנת להרהר על מגוון רחב של אוכלוסייה. היתרון במחקרים אורכיים כולל את היכולת לראות את ההשפעות שיש להזדקנות על הביצועים עבור כל משתתף והיכולת להבחין בסימנים מוקדמים של מחלות הקשורות לזיכרון. עם זאת, סוג זה של מחקר יכול להיות יקר מאוד, דבר שעשוי לגרום לסיכוי מוגבר שמשתתפים ינשרו במהלך המחקר.
חקר המנגנון
בשנת 2010, ניסויים שבדקו את המשמעות של ביצועים תת-מודעים של זיכרון עבור קבוצה של אנשים מבוגרים בהשוואה לקבוצה של אנשים צעירים, שיערו כי הגירעון בזיכרון בגיל מבוגר עשוי להיות קשור בגירעון פיזי. גירעון זה יכול להיות מוסבר על ידי עיבוד לא יעיל באזורים השומרים את המידע באופן זמני. אזור זה חשוב בזיכרון האירועי, שהוא אחד משני סוגי הזיכרון האנושי לטווח ארוך, והוא מכיל את ההיפוקמפוס, הקריטי ביצירת התאגדות זיכרון בין פירטי מידע.
מאמינים שאובדן זיכרון הקשור בגיל מקורו באזור במוח הנקרא ה"פיתול המשונן", בעוד שמקורה של מחלת אלצהיימר הוא בקליפת המוח.
מניעה וטיפול
ישנן מספר פעולות מומלצות כדי למנוע אובדן זיכרון או כדי לשפר את הזיכרון. מאיו קליניק ממליצים על שבע פעולות כדי לשפר את הזיכרון: שמרו על כושר מנטלי, הקפידו להיות פעילים חברתית ובאינטראקציות חברתיות באופן קבוע, שמרו על סדר, הקפידו על תזונה בריאה, כללו פעילות גופנית בשגרת היומיום, הקפידו על שינה טובה ואזנו מחלות כרוניות. כיוון שחלק מהגורמים לאובדן זיכרון כוללים שימוש בתרופות, לחץ, דיכאון, מחלות לב, שתיית אלכוהול מרובה, הפרעות בבלטות התריס, מחסור בוויטמין B12, אי שתייה מספקת של מים ותזונה לא בריאה ומזינה. תיקון בעיות אלו עשוי להיות דרך פשוטה ויעילה להאט ולהפחית את הסיכון לבעיות זיכרון. יש האומרים כי פעילות גופנית היא הדרך הטובה ביותר למנוע בעיות זיכרון, כיוון שמגבירה את זרימת הדם לכל הגוף כולל המוח ומסייעת לשמור על זיכרון חד.
בחירת הטיפול תלויה בסיבה לאובדן זיכרון ולעיתים הטיפול העיקרי הוא הטיפול בסיבה זו. לדוגמה טיפול בדיכאון, מחלות בלוטת התריס או הפרעות שינה אמור לפתור כל הפרעת זיכרון הקשורה לסיבות אלו. נכון להיום, אין תרופה שיכולה למנוע אובדן זיכרון הקשורה לגיל. בנוסף, נכון לשנת 2020, אין תרופה לאנשים שרוצים לחדד את זכרונם, אם כי מומחים מאמינים שיום אחד זה עשוי להיות אפשרי. עם זאת, טכניקות עזרה עצמית ותרגילים, כמו שמירה על סדר וארגון, עשויים להיות יעילים.
לאובדן זיכרון הקשור לדמנציה וסיבוכיה ניתן לרוב טיפול בתרופות. טיפול זה לא יבריא את המטופל אך עשוי למנוע את התקדמותה והחמרתה של המחלה אצל המטופל. בחירת הטיפול תלויה בסיבה לדמנציה. מחלת אלצהיימר פוגעת במערכת העברת אותות במוח המכונה המערכת הכולינרגית ופותחו תרופות כדי לעזור להחזיר את התפקוד הכולינגרי. ישנן ארבע תרופות המאושרות על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) לטיפול אלצהיימר, וכולן פועלות על המערכת הכולינרגית: דונפזיל, גלוטמין, ריבסטיגמין וטקרין. אף על פי שתרופות אלה אינן התרופה לאלצהיימר, הסימפטומים עשויים להיות מופחתים עד שמונה לעשרה חודשים לדמנציה קלה או בינונית. אך, תרופות אלו אינן מונעות את הירידה האולטימטיבית לאלצהיימר מלא.
כמו כן, ישנן שיטות חשובות בקביעת חוזק הזיכרון. למשל, שמיעה יוצרת יכולות זיכרון חזקות יותר מזו הוויזואלית. ניתן לראות זאת לפי ההשפעות גבוהות יותר בבדיקת זיכרון שמיעתי בהשוואה לזו של בדיקת ראייה. מחקרים הראו שאימון שמיעתי, באמצעות פעילות מוזיקלית אינסטרומנטלית, יכול לסייע בשמירה על יכולות הזיכרון ככל שמתבגרים. באופן ספציפי, בניסוי של חנה-פלאדי ומקאי הם בדקו ומצאו שמספר שנות האימון המוזיקלי מוביל לביצועים טובים יותר בזיכרון הלא מילולי ומגדיל את תוחלת החיים של יכולות הקוגניציה בשנים המתקדמות.
תחומים בהם הזיכרון נשמר/נפגע
אובדן זיכרון צוטט כסיבה העיקרית לירידה במגוון פעולות קוגניטיביות עקב הזדקנות. פעולות אלה כוללות זיכרון לטווח ארוך, פתרון בעיות, קבלת החלטות ושפה. זיכרון עבודה כרוך במניפולציה של מידע המתקבל ולאחר מכן שימוש במידע זה כדי להשלים פעולה. לדוגמה, היכולת של אדם לדקלם מספרים שקיבל בצורה נכונה לאחור דורשת עבודה על הזיכרון, ולא רק חזרה פשוטה על המספרים שדורשת רק זיכרון לטווח קצר. היכולת של אדם להתחבר לשינון הזיכרון יורדת ככל שתהליך ההזדקנות מתקדם. ככל שהמשימה הייתה מורכבת יותר, כך האדם המזדקן התקשה יותר בהשלמתה. כאשר אדם מבוגר משלים משימה, כגון שיחה או ביצוע משימה, הוא משתמש בזיכרון העבודה שלו כדי לסייע לו להשלים משימה זו. ככל שהם מתבגרים, נראה שהיכולת שלהם לבצע ריבוי משימות יורדת, לכן, לאחר הפרעה, לעיתים קרובות קשה יותר לאדם מזדקן לסיים בהצלחה את המשימה שלפניו. בנוסף, עבודה על יכולת הזיכרון ממלאת תפקיד בהבנה ובייצור הדיבור. לעיתים קרובות יש ירידה בהבנת המשפט וייצור משפטים ככל שאדם מזדקן. במקום לקשר את הירידה הזו ישירות לגירעונות ביכולת הלשונית, למעשה יש גירעונות בזיכרון העבודה שתורמים למיומנויות השפה הפוחתות הללו.
שינויים איכותיים
רוב המחקרים על זיכרון והזדקנות התמקדו באופן שבו מבוגרים מתפקדים גרוע יותר במשימת זיכרון מסוימת. במקרים מסוימים, נראה שמבוגרים משתמשים באסטרטגיות שונות מאשר צעירים. לדוגמה, מחקרי הדמיה מוחית גילו כי מבוגרים נוטים יותר להשתמש בשתי ההמיספרות (אונות המוח) בעת השלמת משימות זיכרון מאשר צעירים. בנוסף, מבוגרים מראים לעיתים השפעה חיובית בזיכרון מידע, שנראה כתוצאה מההתמקדות המוגברת בוויסות הרגש שנראה עם הגיל. למשל, מעקב אחר עיניים מגלה שמבוגרים הראו מבט מועדף לעבר פרצופים שמחים והפנו אותו מפרצופים עצובים.
ויליאם ספריי
ויליאם ספריי (באנגלית: William Spry; 11 בינואר 1864 – 21 באפריל 1929) היה פוליטיקאי אמריקאי, מושל מדינת יוטה השלישי בין השנים 1909–1917.
ביוגרפיה
ספריי נולד בווינדזור שבמחוז ברקשייר באנגליה, הממלכה המאוחדת. משפחתו היגרה לארצות הברית כשהיה 11, והתיישבה בטריטוריית יוטה.
בשנת 1885 נקרא ספריי לשירות כמיסיונר מטעם כנסיית ישו המשיח של קדושי אחרית הימים והחל לפעול במיסיון הכנסייה המורמונית במדינות דרום ארצות הברית. מ-1888 עד 1891 שימש כנשיא המיסיון של מדינות הדרום. בשנת 1890, במהלך שליחותו, קיבל ספריי היתר מראשי הכנסייה לשוב לזמן קצר לסולט לייק סיטי, שם נישא למרי אליס ורטהול.
בשנת 1894 נבחר ספריי למשרת גובה המיסים במחוז טווילה (Tooele). ב-1902 נבחר ספריי לבית הנבחרים של יוטה, ובמהלך 1905 מונה לאחד מחברי מועצת נציבי הקרקעות של מדינת יוטה. בשנים 1906–1908 שימש ספריי כסוכן שירות המרשלים של ארצות הברית מטעם יוטה.
בבחירות 1908 נבחר ספריי למושל יוטה, והוא מילא תפקיד זה מינואר 1909 עד ינואר 1917. את תפקיד המושל מילא מטעם המפלגה הרפובליקנית. ספריי היה מתנגד חריף לתקופת היובש, והטיל וטו על שתי הצעות חוק ששמו להן למטרה ליישם את חוקי היובש. בבחירות 1912 נבחר לתקופת כהונה שנייה. ב-1915 מיאן ספריי לבקשת נשיא ארצות הברית וודרו וילסון לשקול מחדש את הוצאתו להורג הממשמשת ובאה של ג'ו היל, ואפשר את החלת עונש המוות ב-19 בנובמבר.
מ-1921 עד 1929 שימש ספריי כממונה על האדמות ציבוריות, התפקיד שקדם למנהל לשכת ניהול הקרקעות של ארצות הברית. ספריי מת בווושינגטון הבירה ב-1929 בעודו מכהן כנציב הפדרלי לאדמות ציבוריות. הוא נטמן בבית הקברות של סולט לייק סיטי.
חברת ג'ים הנסון
חברת ג'ים הנסון (באנגלית: The Jim Henson Company) היא חברה אמריקאית אשר נוסדה על ידי יוצר החבובות, ג'ים הנסון בשנת 1958. בזכותה של החברה, מופצות החבובות בכל רחבי העולם בשביל בידור והנאה.
החברה כוללת את מפעל הבובות של ג'ים הנסון, אשר עושים בה אפקטים מיוחדים ואנימטרוניקה. ג'ים הנסון וג'יין הנסון ייסדו את החברה כשלוש שנים לאחר הוצאת תוכניתם הראשונה, "סאם וחברים", מלבד תוכנית זו החברה עשתה פרסומות, התארחו בתוכניות אירוח ואפילו ביקרו סרטים. בשנת 1969 החברה יצרה דמויות ויותר מ-20 סרטונים לתוכנית הילדים הפופולרית רחוב סומסום.
הדמות הראשונה של החברה שהחלה לעבוד בטלוויזיה הארצית הייתה של רולף הכלב אשר הופיע בפרסומת של מזון לכלבים, ולאחר מכן קיבל פינה קבועה בתוכניתו של ג'ימי דין בשנים 1963-1966. באותו הזמן, ג'ימי דין נתן רשות לקבל 40 אחוז מהחברה, אולם דין היה בירידה כי הוא הרגיש שהוא לא הרוויח. במשך שנים רבות, ניסה ג'ים הנסון למכור כמה תוכניות טלוויזיה שונות לרשתות הטלוויזיה האמריקאיות אולם הרשתות לא רצו את תוכניתיו. לפתע בשנת 1976, המפיק הבריטי לורד לו גרייד הרשה לג'ים הנסון להפיק תוכנית שבועית עם בובותיו בבריטניה. התוכנית נקראה החבובות והיא שודרה ברשת הבריטית "ATV". ההצלחה של החבובות הובילה אותן לסרטים, ספיישלים וכו'. החבובות היו שייכות לחברה הבריטית "ITC", אבל ג'ים הנסון החליט למכור את החברה מאוחר יותר.
בשנות ה-80 המוקדמות, ג'ים הנסון השתלב ב"מפעל הבובות של ג'ים הנסון" והפיק כל מיני תוכניות כגון: פראגל רוק, סיפורי עמים ודינוזאורים, וסרטים כגון: הקריסטל האפל והמבוך. ובמשך שנות ה-80 הוא הפיק גם את התוכנית "השעה של ג'ים הנסון".
בשנת 1990, מכר ג'ים הנסון את החברה שלו לחברת וולט דיסני, אולם שנה לאחר המכירה ושבוע לפני החתימה על החוזה, ג'ים הנסון נפטר, ובעקבות זאת משפחתו החליטה לבטל את העסקה עם דיסני ולשמור את הזכויות לעצמה. בשנת 2004, מכרה חברת ג'ים הנסון את החבובות ואת סדרת הטלוויזיה לילדים הדוב בבית הכחול לחברת וולט דיסני ואילו התוכנית רחוב סומסום עברה לחברת "סדנת הטלוויזיה לילדים" אשר שונתה ל"סדנת סומסום".
אנרגיה מכנית
בפיזיקה, אנרגיה מכנית הוא מושג המתאר את סכום האנרגיה הפוטנציאלית והאנרגיה הקינטית, המוצגות כרכיבי מערכת מכנית. זוהי אנרגיה הקשורה בתנועה ובמיקום של גוף. חוק שימור האנרגיה קובע כי במערכת מבודדת, אשר כפופה רק לכוחות משמרים, כמו כוח הכבידה, האנרגיה המכנית היא קבועה. אם הגוף נע בכיוון ההפוך של שקול הכוחות המשמרים, האנרגיה הפוטנציאלית תגדל ואם גודל מהירות הגוף משתנה, האנרגיה הקינטית של הגוף משתנה גם כן. בכל מערכת שבה אין כוחות משמרים, כמו כוחות חיכוך, יהיו אשר יהיו הכוחות, לעיתים קרובות ערכיהם זניחים אבל האנרגיה המכנית הופכת לקבועה ולכן יכולה לשמש לקירוב שימושי. בהתנגשות אלסטית, האנרגיה המכנית משתמרת, אך בהתנגשות פלסטית, חלק מהאנרגיה המכנית מומרת לחום. הקשר בין איבוד אנרגיה מכנית ושינוי בטמפרטורות התגלה על ידי ג'יימס פרסקוט ג'אול. מכשירים מודרניים רבים, כגון מנוע חשמלי או מנוע קיטור, משמשים כיום כדי להמיר אנרגיה מכנית לצורות אחרות של אנרגיה, כגון אנרגיה חשמלית, או להמיר צורות אנרגיה אחרות, כמו חום, לאנרגיה מכנית.
כללי
אנרגיה היא גודל סקלרי והאנרגיה המכנית של המערכת היא סכום של האנרגיה הפוטנציאלית – אשר נמדדת על פי המיקום של חלקי המערכת, והאנרגיה הקינטית – אשר נקראת גם אנרגיית תנועה:
חוק שימור האנרגיה המכנית קובע שאם גוף או מערכת כפופים רק לכוחות משמרים, האנרגיה המכנית הכוללת של הגוף או המערכת נשארת קבועה. ההבדל בין כוח משמר לזה שאינו משמר הוא שכאשר כוח משמר מניע גוף מנקודה אחת לאחרת, העבודה הנעשית על ידיו תלויה רק בנקודת ההתחלה והסיום ולא במסלול ובצורתו. לעומת זאת, כאשר כוח לא משמר פועל על גוף, העבודה שנעשית על ידו תלויה באורך ובצורת המסלול.
אנרגיה פוטנציאלית, U, תלויה במיקום של הגוף וכפופה לכוח משמר. זה מוגדר כיכולת של גוף לבצע עבודה, והאנרגיה הפוטנציאלית גדלה ככל שהגוף נע בכיוון ההפוך לכיוון הכוח. אם F מייצג את הכוח המשמר ו-x את המיקום, האנרגיה הפוטנציאלית של הכוח בין שני הגבולות x1 ו-x2 מוגדרת כאינטגרל השלילי של F מנקודה x1 לנקודה x2:
אנרגיה קינטית, K, תלויה במהירותו של הגוף והיא מוגדרת כיכולת של גוף נע לבצע עבודה על גופים אחרים כאשר הוא מתנגש בהם. היא מוגדרת כמחצית מסת הגוף בריבוע המהירות שלו, האנרגיה הקינטית הכוללת של מערכת גופים היא סכום האנרגיות הקינטיות של הגופים השונים:
שימור וההדדיות של אנרגיה
כך, במערכת מכנית כמו מטוטלת מתנדנדת, הנתונה לכוח הכבידה, כח משמר, שבה כוחות חיכוך כמו חיכוך האוויר וחיכוך על הצירים הם זניחים, אנרגיה עוברת הלוך ושוב בין האנרגיה הקינטית לאנרגיה פוטנציאלית אבל אף פעם לא עוזבת את המערכת. במטוטלת האנרגיה הקינטית מומרת לאנרגיה הפוטנציאלית, ולהפך, אבל לעולם לא נעלמת מהמערכת. כאשר המטוטלת מגיעה למצב אנכי, היא משיגה הכי הרבה אנרגיה קינטית והכי פחות אנרגיה פוטנציאלית וזה נובע מכך שבנקודה זאת גודל המהירות הוא הגדול ביותר וכן המטוטלת קרובה ביותר לכדור הארץ בנקודה זו. מצד שני, יהיה לה הכי פחות אנרגיה קינטית ואנרגיה פוטנציאלית מרבית כאשר היא תהיה בעמדות הקיצוניות של הנדנדה שלה, כי שם גודל המהירות הוא אפס והמטוטלת רחוקה ביותר מפני כדור הארץ בנקודות אלו. עם זאת, כאשר לוקחים את כוחות החיכוך בחשבון, המערכת מאבדת אנרגיה מכנית עת נדנודה נזה בגלל העבודה שנעשית על ידי המטוטלת במטרה להתנגד לכוחות הלא משמרים כגון החיכוך.
העובדה שאובדן אנרגיה מכנית במערכת מביאה תמיד לעלייה בטמפרטורה של המערכת, כבר ידוע מזה זמן רב, אבל היה זה הפיזיקאי ג'יימס פרסקוט ג'אול הראשון שהוכיח באופן ניסיוני איך כמות מסוימת של העבודה שנעשתה נגד כוח חיכוך הביאה לכמות מוגדרת של חום אשר מצויה בהתנגשות של תנועות אקראיות של חלקיקים וזהו עניין מורכב בפני עצמו. שקילות זו בין אנרגיית חום לאנרגיה מכנית חשובה במיוחד כאשר בוחנים גופים מתנגשים. בהתנגשות אלסטית, האנרגיה המכנית משתמרת, כלומר סכומן של האנרגיות הקינטיות של הגופים המתנגשים זהה לפני ואחרי ההתנגשות. לאחר ההתנגשות פלסטית, לעומת זאת, האנרגיה המכנית הכוללת של המערכת משתנה. בדרך כלל, האנרגיה המכנית הכוללת אחרי ההתנגשות היא קטנה יותר מאשר האנרגיה המכנית הכוללת הראשונית והאנרגיה המכנית האובדת מומרת לחום. עם זאת, האנרגיה המכנית הכוללת יכולה להיות גדולה יותר לאחר התנגשות פלסטית אם למשל ההתנגשות גורמת לפיצוץ אשר ממיר אנרגיה כימית לאנרגיה מכנית. בהתנגשות פלסטית, החלקיקים הקטנים ביותר מהם הגוף מורכב, מזועזעים ומטולטלים מעלה ומטה. בקנה מידה קטן, תנועות אלו נצפו כעלייה בחום והן זקוקות לאנרגיה הקינטית שנלקחה מהתנועה הרחבת היקף של הגופים שנצפו באופן ישיר. לכן, האנרגיה הכוללת של המערכת נותרת ללא שינוי למרות שינוי באנרגיה המכנית.
המרה
כיום, אמצעים טכנולוגיים רבים ממירים אנרגיה מכנית לצורות אחרות של אנרגיה ולהפך. התקנים אלה יכולים להיות ממוקמים בקטגוריות הבאות:
להבחין בין סוגי אנרגיה
סיווג של אנרגיה לסוגים שונים לעיתים קרובות מלווה את גבולות תחומי המחקר והלימוד במדעי הטבע.
כרונולוגיה לתולדות הישוב היהודי בארץ-ישראל
כרונולוגיה לתולדות היישוב היהודי בארץ-ישראל הוא אלמנך הכולל סקירות היסטוריות ותאריכים של אירועים היסטוריים חשובים בתולדות היישוב היהודי בארץ ישראל. הכרונולוגיה נערכה ונכתבה על ידי ימימה רוזנטל ואליהו שטרן, וראה אור בהוצאת יד יצחק בן-צבי והמכון ליהדות זמננו באוניברסיטה העברית בירושלים, בשנת תשל"ט 1979. מחברי הכרונולוגיה השתמשו בעיקר בעיתונות התקופה ובחרו ממנה את האירועים החשובים ביישוב לפי דעתם.
ההקדמה לכרונולוגיה נכתבה על ידי פרופ' ישראל קולת, שהיה מומחה לתולדות היישוב, הציונות ותנועת העבודה, ובה כתב: "הכרונולוגיה עוסקת בתולדות היישוב היהודי; אירועים יהודיים כלליים או אירועים פוליטיים כלליים הובאו בה רק כעובדות-רקע. אפילו תולדות ההסתדרות הציונית נסקרו באופן חלקי בלבד, במידה שהייתה להן נגיעה ישירה לחיי הישוב". מלבד בחירת האירועים החשובים, ושיבוצם ברוב ימות כל שנה, ערכו רוזנטל ושטרן גם תיקוף של תקופת המנדט, שאותו ביטאו בחלוקה לפרקים של הכרונולוגיה. עם זאת היו המחברים ועמיתיהם מודעים לכך, שמה שנבחר בשלהי שנות ה-70 להיות מצוין כאירוע החשוב, יראה שונה ואחר לאחר תקופה, ומידת החשיבות של האירועים תעלה או תרד, הן על פי האירועים שיתחוללו שלאחר מכן, והן על פי תעודות היסטוריות ועובדות שיתגלו להיסטוריונים ולציבור הרחב, ויציגו את אירועי העבר באור אחר.
כמו כן כולל הספר "רשימת כתבי עת וספרים" דהיינו ההיסטוריוגרפיה העיקרית הנוגעת לתקופה, ומפתחות.
יעקב עמר
שירותו הצבאי
עם גיוסו לצה"ל שובץ בחטיבת גולני. בגולני עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבה ושימש כמפקד מחלקה, וכמפקד פלוגה. בשנת 1982 מונה למפקד גדוד 51 בדרגת רס"ן. עמר הוביל את גדודו במלחמת לבנון ונפצע קשה במהלך הקרב על הבופור. בשנת 1984 נענה לבקשתו של מפקד חטיבת גבעתי דאז יהודה דובדבני והקים את בא"ח גבעתי בבסיס קציעות בנגב. לאחר שהועלה לדרגת אל"ם מונה למפקד חטיבת ירושלים בין השנים 1989–1992. בשנים 1993–1996 שירת כראש מחלקת בקרה ומעקב.
מיקלוצו
מיקלוצו די ברתולומאו מיקלוצי (באיטלקית: Michelozzo di Bartolomeo Michelozzi; 1396–1472) המכונה בקצרה מיקלוצו, היה אדריכל ופסל איטלקי שפעל במאה ה-15 ונחשב לאחד מחלוצי האדריכלות הגדולים בתקופת הרנסאנס. מיקלוצו היה האדריכל המועדף על משפחת מדיצ'י, ששלטה בפועל בעיר פירנצה, והועסק רבות על ידי קוזימו דה מדיצ'י. הוא היה תלמידו של לורנצו גיברטי בשנותיו הראשונות, ובהמשך שיתף פעולה עם דונטלו.
נעורים
מיקלוצו נולד בפירנצה בשנת 1396. הוא היה בנם של ברתולומאו די גררדו בורגוניונה (Bartolomeo di Gherardo Borgognone) ואנטוניה. בורגוניונה היה ממוצא צרפתי והגיע לפירנצה מבורגון במועד לא ידוע. בורגוניונה התגורר ועבד ברובע סנטה קרוצ'ה בפירנצה כחייט, והיה לאזרח פירנצה ב-9 באפריל 1376. למיקלוצו היו שלושה אחים: לאונרדו (נולד 1389/90), צנובי (1391) וג'ובאני (1403). ב-1391 עקרה משפחתו של מיקלוצו לרובע סן ג'ובאני, שבו המשיכו להתגורר בכל תקופת חייו.
החל בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-15 הפך מיקלוצו לחבר ב-Arte dei Maestri di Pietra e Legname, אחת מגילדות פירנצה שייצגה את סתתי האבן, מגלפי העץ והפסלים. בהמשך הוא שימש כאחד מבכירי הגילדה בשנת 1430.
לאורך כל חייו שמר מיקלוצו על בית המגורים המשפחתי ברחוב Via Larga, שהיה בסמוך לארמון מדיצ'י, והיה שכן של ההומניסט ברתולומאו סקאלה. בנוסף, החזיק מיקלוצו בית וגן בסן דומינו א ברוצי (פרוור של פירנצה).
אביו של מיקלוצו מת מתישהו לפני שנת 1427, ואימו מתה מתישהו בין 1433 ל-1442.
חניכות
החל משנת 1420 למד מיקלוצו אצל לורנצו גיברטי. הפרויקטים הראשונים של מיקלוצו עם גיברטי היו הדלת הצפונית של הבפטיסטריום של פירנצה בין השנים 1417 ו-1423/4, בהם האחריות של מיקלוצו "יכולה הייתה להיות רק בהזהבה של הפנלים, אולי ביציקת ארבעת התבליטים המאוחרים ... ובמסגרת .... לרוב עבודותיו על הדלתות לא ניתן קרדיט, כמו לאלו של העוזרים האחרים, בהתחשב שהעיצוב היה של גיברטי". מתקופה זו למד מיקלוצו כיצד לנהל סדנה בפיקוח הדוק, כיצד לארגן אותה ביעילות, כיצד להכשיר ולפקח על עוזרים, וכיצד להתמודד באופן שנון ומחוכם עם עניינים עסקיים וכלכליים. "הוא נחשף לשימוש של גיברטי במוטיבים עתיקים. הוא ספג את יכולתו של גיברטי להציב זה לצד זה אלמנטים עתיקים וגותיים, והוא ללא ספק הושפע מסגנונו ומושגיו האמנותיים של גיברטי". תוך כדי עבודה תחת גיברטי, יצר מיקלוצו את פסלו של יוחנן כותב הבשורה הצעיר על דלת כנסיית סנטה מריה דל פיורה בפירנצה, מול הבפטיסטריום. יחד עם פסלון הכסף של יוחנן המטביל על חזית המזבח של סן ג'ובאני.
תחת דונטלו סייע מיקלוצו בבניית לשכת כלי הקודש בכנסיית סנטה טריניטה, שם "גיברטי התחיל למזג צורות עתיקות וגותיות מאוחרות". גם דונטלו וגם מיקלוצו התחילו כפסלים עם מסירות בלתי מתפשרת לעת העתיקה, והדבר ניכר כאשר דונטלו גייס את עזרתו של מיקלוצו לקישוט המשכן של לואי הקדוש מטולוז בכנסיית סנטה קרוצ'ה. מיקלוצו הפך גם לשותף האחראי למסגרות האדריכליות של פסליו של דונטלו כמו אנדרטת הקבורה של האנטי-אפיפיור יוחנן העשרים ושלושה. יחד עם דונטלו, הקים מיקלוצו ב-1428 דוכן מטיף תחת כיפת השמיים בפינה של קתדרלת סנטו סטפנו בפראטו, המיועד לתצוגות הציבוריות הסדירות של השריד המפורסם שלהם, ה"סקרה צ'ינטולה" (Sacra Cintola "האבנט הקדוש"). אף על פי שדונטלו הוא הידוע יותר מבין השניים, "זו תהיה טעות להמעיט בערך חלקו של מיקלוצו ביצירה, שכן במקומות שבהם דונטלו היה המעצב היחיד של הקישוט האדריכלי, הסגנון שלו שונה לגמרי. הוא הכפיף לחלוטין את התפאורה האדריכלית לפסלו והופך את האדריכלות, כביכול, לשפחתו. פסל הקישוט היפהפה בלשכת כלי הקודש הישנה בבזיליקת סן לורנצו בתכנונו של ברונלסקי מראה עד כמה רחוק היה דונטלו מוכן ללכת על מנת לספק לפסליו מסגרת מרשימה".
היחסים עם קוזימו דה מדיצ'י
מעטים מההיסטוריונים חולקים על קיומה של מערכת היחסים הקרובה בין קוזימו דה מדיצ'י למיקלוצו, שהיה אדריכל של משפחת מדיצ'י כמעט ארבעים שנה. "מיקלוצו היה מוכן ומזומן ונגיש יותר לדרישותיו ורצונותיו של קוזימו מאשר ברונלסקי הסוער, והיה מוכן לנהוג על פי טעמו האישי העז של פטרונו". מערכת היחסים שלהם תוארה בצורה הטובה ביותר על ידי אנג'לו פברוני בשנת 1789, שאמר: "קוזימו אהב את מיקלוצו מאוד והסתמך עליו, לא רק בגלל כישוריו הטבעיים (הוא לא החשיב אף אחד, אפילו לא את ברונלסקי, כנעלה ביותר בכל השיקולים בנושא אדריכלות), אלא גם בגלל תכונותיו הטובות ואופיו הראוי".
מיקלוצו נהנה ממערכת יחסים קרובה לקוזימו דה מדיצ'י במהלך כל חייו, ועל פי הצייר והאדריכל ג'ורג'ו וזארי בספרו חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר, הונע על ידי אהבתו הגדולה והנאמנות שלו לקוזימו עד כדי כך שליווה אותו לגלות בוונציה משנת 1433 עד 1434. היסטוריונים ציינו זאת כדוגמה להערכה בין אמן לפטרון שאין דומה שלה. וזארי גם טען כי מיקלוצו בנה את ספריית מנזר סן ג'ורג'ו בוונציה בשנת 1434 עבור קוזימו, אם כי טענה זו עומדת בסתירה לתיאור המקורי ולמסמכים של הספרייה, המעידים כי אף על פי שבניית הספרייה החלה על ידי קוזימו, היא נבנתה ברובה בניהולו של מנהל בנק מדיצ'י ג'ובאני ד'אורינו לנפרדיני בין השנים 1467–1478, וזה היה הרבה אחרי שמיקלוצו עזב את וונציה.
ארמון פאלאצו מדיצ'י-ריקארדי הגדול בפירנצה, שנבנה במימונו של קוזימו, תוכנן על יד מיקלוצו. מבנה זה הוא אחת הדוגמאות הנאצלות ביותר של האדריכלות האיטלקית מהמאה החמש עשרה, שבה טעמו ומיומנותו הרבה של האדריכל שילבו בין הקלילות העדינה של האדריכלות הגותית האיטלקית לבין הפאר המסיבי של הסגנון הקלאסי. במיומנות הנדסית רבה, חיזק מיקלוצו את פאלאצו וקיו, שהיה אז חרב ובנה אותו מחדש, והוסיף לו חדרים וגרמי מדרגות רבים וחשובים. כאשר דאג קוזימו בשנת 1437 להעביר המנזר של סן מרקו בפירנצה לידי הדומיניקנים מפייזולה, הועסק מיקלוצו כדי לבנות מחדש את המגורים ולבנות מחדש את הכנסייה. עבור קוזימו תכנן מיקלוצו מספר מבנים אחרים, רובם בעלי חשיבות ראויה לציון. בין אלה היו בית הארחה בעיר ירושלים לצליינים מפירנצה, וילה מדיצ'י בקרג'י, מעון הקיץ של קוזימו, וה"קסטלו" המבוצר שאותו בנה משנת 1452 כווילה מדיצ'י בקפאג'ולו באזור מוג'לו. עבור ג'ובאני די קוזימו דה מדיצ'י, בנו של קוזימו, הוא בנה גם את הווילה הגדולה בפייזולה. בין השנים 1445–1451 הוא גם הרחיב את כנסיית סן ג'ירולמו ליד וילה מדיצ'י בפייזולה, לבקשתו של קוזימו.
חיים אישיים
מיקלוצו התחתן עם פרנצ'סקה, בתו של פיירו די אמברוג'יו קאליגרי, בסוף ינואר או פברואר 1441. בזמן נישואיהם, היא הייתה בת 20, והוא היה בן 45. הנדוניה של פרנצ'סקה הייתה 425 פלורינים, בערך בממוצע למשפחה מהמעמד הבינוני-גבוה. גודל נדוניה מעיד על עלייה ניכרת במצבו החברתי של מיקלוצו.
בשנת 1441 יזם מיקלוצו תביעה משפטית לבטל את אחריותו לחובותיהם של שני אחיו הגדולים. אנדראה די בנוצו, הנציג מטעם ג'ובאני, צנובי ומיקלוצו, בחר בבוררים לבדיקת התלונות. לאחר עיון במסמכים ועדויות במשך שישה שבועות, גילו הבוררים כי שני האחים הם הגורם העומד מאחורי רוב חובותיו של מיקלוצו, והם נדרשו לוותר על ירושתם כפיצוי חלקי עבור הסכומים שהם היו חייבים.
ילדים
מנישואיו של מיקלוצו לפרנצ'סקה נולדו ארבעה בנים ושלוש בנות, מהם חמישה היו בחיים כשאביהם מת. ברתולומאו, שהפך לפסל, נולד בשנת 1442; פיירו בשנת 1443; אנטוניה בשנת 1445; ניקולו בשנת 1447; מריאטה בשנת 1453; ברנרדו בשנת 1455; וליזבטה בשנת 1459.
שניים מבניו, ניקולו וברנרדו, חונכו חלקית על ידי משפחת מדיצ'י וייתכן שחיו בפאלאצו מדיצ'י בצעירותם. בהמשך הם הצטיינו בחוגים ההומניסטיים הגבוהים ביותר של פירנצה.
ברנרדו הפך בן משק בית של לורנצו דה מדיצ'י כמורה של פיירו דה מדיצ'י. בשנת 1500 הוסמך לכמורה בפירנצה והועסק על ידי האפיפיור לאו העשירי (במקור ג'ובאני דה מדיצ'י), תחילה בתפקיד חצרן, ואחר כך כמזכירו.
כמו ברנרדו, ניקולו למד אצל מרסיליו פיצ'ינו מגיל צעיר, והשתתף באקדמיה האפלטונית, שם יצר חברויות עם הומניסטים אחרים מפירנצה שחלקו את אהבתו לעת העתיקה. הוא הצטיין בספרות ובפילוסופיה, ובהמשך הפך למזכיר של פיירו די קוזימו דה מדיצ'י והמשיך בתפקיד תחת פיירו די לורנצו דה מדיצ'י. בשנת 1469 התחיל ניקולו את הקריירה הפוליטית שלו כנוטריון בגנזך של פירנצה, ולעיתים קרובות נשלח למשימות חשובות כשגריר הרפובליקה של פירנצה בין 1489 ל-1494. בעקבות גירוש משפחת מדיצ'י מהעיר, הוא נכלא לתקופה קצרה לפני שניקה את שמו בשנת 1496, ובהמשך החליף את ניקולו מקיאוולי בתור המזכיר השני של הרפובליקה בשנת 1513.