cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'רג' באלינט (אגרונום)
קורות חיים
הוא סיים את לימודיו בבית הספר היסודי והתיכון בעיר הולדתו. בשנת 1933 השתתף בג'מבורי של העיר גדלה בתנועת הצופים. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון בשנת 1937. בגיל 18–20 רכב בתחריות רכיבה על סוסים ואהב לנהוג במכוניות. בשנת 1941 קיבל תואר בהנדסת גננות ב"אקדמיה ההונגרית המלכותית לגננות" בבודפשט.
אביו נפטר בגיל 67 ב-23 ביולי 1942 לאחר מחלה ממושכת. בשלב זה, החוקים (האנטי) יהודיים (במיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי) הקשו את החיים על המשפחה ועל מחייתה. בחורף זומן באלינט לשירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) משם נשלח תחילה למחנה הריכוז מאוטהאוזן ולאחר מכן למחנה הריכוז גונסקירכן. הם ברחו ממחנה יחד זה עם שני חבריו יום לפני שחרור המחנה והעבירו את הלילה בחזית הגרמנית-אמריקאית בוולס שבאוסטריה. למחרת בבוקר נודע להם משיירה צבאית אמריקאית שהמחנה שוחרר. עם רגליים קפואות ובמשקל של ארבעים ושלושה קילוגרם הוא נשלח לסנטוריום בבאד שאלרבך (בעמק האינבך), שם הציע כומר הקהילה של הכפר לקבל עליו את הדת הקתולית. במהלך השואה (1939–1945) הוא איבד את כל משפחתו פרט לאחיו הגדול. אמו הרעילה את עצמה לפני שהועלתה לרכבת, אחותו הקטנה ובתה מתו במחנה השמדה.
לאחר המלחמה חזר לאחוזתו המשפחתית. הוא התחיל לעסוק בחקלאות בחלקי האחוזה שנותרו שלמים. הוא נרשם לאוניברסיטה ההונגרית למדעי החקלאות בגדלה, שם סיים את לימודיו בשנת 1949 כמהנדס חקלאי (אגרונום). לאחר ההשתלטות הקומוניסטית (1947–1949) איימו עליו במאסר וכל אדמתו הוחרמה.
באלינט הצעיר פוטר מכמה מקומות עבודה בין השנים 1949–1952 וכמה אנשים ניסו לעזור לו. הוא עבד במשרד החקלאות, ואז משם הצטרף למכון מחקר כלכלי חקלאי - בניהולו של ראש הממשלת הונגריה לשעבר לאיוש דיניש - ואז התקבל לתקופה קצרה במכון לחקר הגננות שהוקם זה מכבר ליד האקדמיה ההונגרית למדעים. בסוף עבר לקישפשט ועבד כגנן. בין השנים 1955–1959 הוא היה האגרונום הראשי של חוות ממשלתיות, ואחר כך הועסק על ידי מנהל חוות המדינה של מחוז פייר כגנן ראשי. במשך חמש שנים נוספות, בין השנים 1964–1967 היה מומחה במנהל הכללי לביטוח נזקי חקלאות בבודפשט, שם היה למעשה השמאי שאמד הנזק האלמנטי בהחקלאות באסונות. לאחר מכן, עד לפרישתו בשנת 1981, עבד בשני מו"לים ממשלתיים (Hírlapkiadó Vállalat), שם שימש כעורך הראשי של מדור הגננות וגידול הגפנים בין השנים 1969 עד 1981 ומשנת 1970 עד 1981 ערך את כתב העת המדעי של משרד החקלאות והמזון. בשנת 1994 הצטרף ל"ברית הדמוקרטים החופשיים". הוא התמודד בתמיכת המפלגה בבחירות לפרלמנט 1994 ונבחר לפרלמנט ברשימת מחוז פשט. הוא היה חבר פרלמנט בין השנים 1994 ל-1998, כולל חבר בוועדת החקלאות של הפרלמנט משנת 1994.
באלינט נפטר מדלקת ריאות בערב 21 ביוני 2020 בגיל 100. הידיעה פורסמה בעמוד הפייסבוק שלו (500,000 עוקבים): "החקלאי באלינט עזב הלילה בשתיקה." לפני מותו, לבקשת משפחתו, נסע להסגר מרצון לבית הנופש שלו בשיופוק ביחד עם אשתו, שם היה חולה כבר עם הגעתו. הוא הועבר לראשונה לבית החולים המקומי ולאחר מספר ימים לבית החולים בקישטרצ'ה. מאוחר יותר התגלה כי רק הבדיקה השלישית שלו הראתה כי דלקת ריאות הדו-צדדית שלו נגרמה כנראה על ידי COVID-19.
רוג'ר גארסיה
רוג'ר גארסיה אי ז'וניינט (בקטלאנית: Roger Garcia i Junyent, נולד ב-15 בדצמבר 1976 בסבדל שבספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי-קטלאני ששיחק בעיקר כקשר שמאלי ונודע בשמו הפרטי, רוג'ר. רוג'ר גדל במערכת הנוער של ברצלונה, שם החל את הקריירה שלו. לאחר מכן שיחק באספניול, בוויאריאל ובאמסטרדם. הוא הצטיין בבעיטות מרחוק ובמסירות. קריירת המשחק שלו נפגעה רבות על ידי פציעות והוא פרש בגיל 30. לאחר פרישתו ממשחק החל רוג'ר לעסוק בקריירת אימון והיום הוא משמש עוזר מאמן בנבחרת קטלוניה.
ברצלונה
רוג'ר נולד בסבדל, עיר בקטלוניה בקרבת ברצלונה, ובילדותו הצטרף למחלקת הנוער של המועדון הבכיר באזור, ברצלונה. בעונת 1994/1995, בהיותו בן 18, קודם לקבוצת המילואים של המועדון, ברצלונה אתלטיק, ובמהלך העונה שותף ב-25 משחקים במדיה בליגה השנייה, בהם הבקיע 6 פעמים. כבר בסוף העונה החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון, אותה אימן יוהאן קרויף ההולנדי, והופעת הכורה שלו במדיה הייתה ב-6 במאי 1995, במשחק הליגה נגד דפורטיבו לה קורוניה. עד סוף העונה פתח בארבעה משחקים נוספים, כולל בקלאסיקו בו ניצחה ברצלונה 1-0 את ריאל מדריד.
בתחילת העונה הבאה עוד נכלל בקבוצת המילואים וערך הופעה אחת במדיה, אך הוא הפך לשחקן קבוע בהרכב של הקבוצה הבוגרת, בה גם שיחק אחיו הגדול, אוסקר. במשחק הסיבוב הראשון של גביע אופ"א נגד הפועל באר שבע שנערך בישראל ב-12 בספטמבר, הבקיע לראשונה במדי ברצלונה - שלושער בניצחון 7-0. את שער הליגה הראשון שלו במדי ברצלונה הבקיע במשחק נגד ריאל מדריד שהסתיים בתיקו 1-1 ב-30 בספטמבר באצטדיונה הביתי. בסך הכול הופיע ב-33 משחקי ליגה בעונה זו והבקיע 5 שערים, וברצלונה סיימה את העונה במקום ה-3. בגביע אופ"א הבקיע שער נוסף, בשמינית הגמר נגד סביליה, והוא הגיע עם הקבוצה עד לחצי גמר הטורניר, שם הודחה ברצלונה על ידי באיירן מינכן. בגמר הגביע הספרדי נגד אתלטיקו מדריד נכנס כמחליף במחצית השנייה, ולאחר ש-90 הדקות הראשונות הסתיימו בתיקו מאופס, ניצחה אתלטיקו מדריד בהארכה.
קרויף הוחלף בבובי רובסון האנגלי, עמו מעמדו של רוג'ר דעך בעונת 1996/1997, והוא שימש בעיקר שחקן מחליף. בליגה פתח ב-12 משחקים, נכנס כמחליף ב-4 נוספים והבקיע פעמיים, וברצלונה הגיעה למקום השני בסיום העונה. בעונה זו זכתה ברצלונה בגביע הספרדי ובגביע מחזיקות הגביע. אולם, בגביע הספרדי השתתף רק במשחק אחד, בגומלין חצי הגמר נגד לאס פאלמס. בגביע המחזיקות נכנס כמחליף 3 פעמים ופתח בהרכב בחצי הגמר הראשון נגד פיורנטינה. לואי ואן חאל ההולנדי החליף את רובסון לקראת עונת 1997/1998, וגם עמו המשיך רוג'ר להיות שחקן מחליף. במהלך העונה פתח ב-7 משחקי ליגה ונכנס כמחליף ב-11 נוספים מבלי להבקיע שער, וברצלונה זכתה באליפות ספרד. ברצלונה השלימה דאבל לאחר שניצחה את ריאל מיורקה בגמר הגביע הספרדי בדו-קרב בעיטות עונשין. רוג'ר סייע לזכייה זו בכך שפתח בשני חצאי הגמר נגד ריאל סרגוסה ונכנס כמחליף בגמר נגד מיורקה. בעונה הבאה נדחק רוג'ר הרחק מהרכב ברצלונה. בליגה ערך 6 הופעות בלבד, 5 מהן כמחליף, בליגת האלופות הופיע פעמיים ובגביע פעם אחת. ברצלונה זכתה באליפות שנייה ברציפות בסוף העונה.
אספניול
בקיץ 1999 עזב רוג'ר את ברצלונה והצטרף ליריבתה העירונית, אספניול, ששיחקה גם היא בליגה הספרדית. רוג'ר השתלב בהדרגה בקבוצת החדשה ותחילה היה שחקן מחליף. את שערו הראשון במדיה כבש בסיבוב הראשון של הגביע הספרדי, בתיקו 1-1 עם קורודבה ב-10 בנובמבר. במשחק הבא של הקבוצה כבש שער ליגה ראשונה במדיה, בהפסד 2-1 לריאל מיורקה. כעבור שבוע הבקיע משחק שלישי ברציפות, בהפסד 3-2 לדפורטיבו אלאבס. בעונתו הראשונה בקבוצה, בה הגיעה אספניול למקום ה-14, הבקיע 4 שערי ליגה ב-30 הופעות, 18 מתוכן כשחקן הרכב. בגביע הספרדי הבקיע שער נוסף, נגד אלבסטה בשמינית הגמר. הוא פתח בכל המשחקים בגביע למעט שניים ועזר לאספניול לזכות בגביע השלישי בתולדותיה עם ניצחון 2-1 על אתלטיקו מדריד בגמר שנערך ב-27 במאי 2000 במסטאייה.
בעונת 2000/2001 ביסס את מעמדו בהרכב אספניול, הוא פתח ב-29 משחקי ליגה בהם הבקיע 3 שערים, כולל צמד ראשון בקריירה, בניצחון 3-0 על ראסינג סנטנדר ב-22 באפריל 2001. אספניול הגיעה למקום ה-9 בסיום העונה. בגביע הגיע עם אספניול לרבע הגמר, שם פגשה את ברצלונה, קבוצתו לשעבר של רוג'ר. רוג'ר הבקיע בגומלין, שהסתיים בתיקו 1-1, אך בשל הפסד 2-1 במשחק הראשון, הודחה אספניול בשלב זה. בתחילת העונה הבאה נעדר בשל פציעה והוא שב להרכב הקבוצה בנובמבר 2001. הוא הבקיע שער בודד במהלך העונה, בניצחון 3-1 על לאס פאלמס, ועזר לאספניול להגיע למקום ה-14 בליגה. עונת 2002/2003 הייתה הפורייה ביותר בקריירה של רוג'ר, שהבקיע 9 שערי ליגה. בין היתר כבש צמד בניצחון 2-0 על רקראטיבו ולבה ב-20 באוקטובר 2002, אחד מהם ממרחק 54 מטרים. ב-27 באפריל 2003, במשחק נגד ראיו ואיקאנו, כבש שער נוסף ממרחק רב, מ-51 מטרים. שעריו היו משמעותיים שכן אספניול נאבקה נגד ירידה לליגה השנייה וסיימה את העונה במקום ה-17, מקום אחד מעל המקום ה-18 שמוביל לירידת ליגה.
ויאריאל ואייאקס
בקיץ 2003 תם חוזהו של רוג'ר באספניול והוא חתם בוויאריאל, קבוצה נוספת מהליגה הספרדית. בעונתו הראשונה בקבוצה החדשה השתלב היטב בקבוצתו החדשה. בליגה השתתף ב-30 משחקים, 22 מתוכם כשחקן הרכב, והוא עזר לוויאריאל להגיע למקום השמיני. שערו הראשון במדי הקבוצה היה השער היחיד בניצחון 1-0 על דפורטיבו לה קורוניה ב-30 בנובמבר 2003. עד סוף העונה הבקיע שער נוסף בליגה. בגביע אופ"א הבקיע פעמיים. את הראשון הבקיע ב-3 במרץ 2004, בסיבוב 32 הגדולות נגד גלאטסראיי, מ-50 מטרים; היה זה שערו השלישי ממרכז המגרש בפרק זמן של שנה וחצי בלבד. את השני הבקיע בגומלין רבע הגמר נגד סלטיק גלאזגו, בו ניצחה ויאריאל 2-0 והעפילה לחצי הגמר בתוצאה המצטברת 3-1. בחצי הגמר הודחה ויאריאל על ידי ולנסיה הספרדית.
בקיץ 2004 השתתף רוג'ר עם ויאריאל בגביע אינטרטוטו והבקיע פעמיים, אך הוא נפצע באופן חמור לפני סוף הטורניר. בשל הפציעה נמנע ממנו לשחק במשך עונת 2004/2005, והוא הצליח לשחק רק בשני משחקים בחודש אוקטובר. בלעדיו, הצליחה ויאריאל לסיים במקום ה-3 בליגה ובזכות כך להעפיל לליגת האלופות. לקראת עונת 2005/2006 התאושש מפציעתו, אך הוא שימש בעיקר שחקן מחליף. במשחק הראשון בו פתח בעונה זו, נגד דפורטיבו אלאבס ב-15 באוקטובר 2005, גם כבש שער ראשון מעל יותר משנה, והמשחק הסתיים בתיקו 1-1. הוא כבש שער שני ואחרון בליגה הספרדית ב-1 באפריל 2006, השער היחיד בניצחון 1-0 על ריאל סרגוסה. בסך הכול ערך 16 הופעות בליגה כשחקן מחליף ו-8 נוספות כשחקן הרכב, וויאריאל הגיעה למקום ה-7. בליגת האלופות פתח במשחק אחד ונכנס כמחליף 5 פעמים נוספות, האחרונה שבהן בגומלין חצי הגמר נגד ארסנל, שהדיחה את ויאריאל בתוצאה מצטברת 1-0.
בסוף העונה עזב את ויאריאל והצטרף בהעברה חופשית לאייאקס אמסטרדם ההולנדית, אותה אימן הנק טן קאטה. גם בתקופתו באייאקס סבל רוג'ר מפציעות והוא שותף ב-11 משחקי ליגה, בהם הבקיע פעם אחת, בניצחון 3-0 על ויטסה ארנהיים ב-9 באוקטובר 2006. רוג'ר עזר לאייאקס להעפיל לשלב הבתים של גביע אופ"א לאחר שהבקיע שער בניצחון 5-2 על סטרט הנורווגית. בשלב הבתים השתתף במשחק אחד, ולאחר מכן פתח בשני משחקי סיבוב 32 הגדולות נגד ורדר ברמן, שהדיחה את אייאקס מהמפעל. בסוף העונה, בהיותו בן 30, החליט רוג'ר לפרוש ממשחק, בעיקר בשל הפציעות הרבות מהן סבל בתקופה האחרונה.
קריירת נבחרות
רוג'ר ייצג את נבחרת ספרד עד גיל 20 באליפות העולם עד גיל 20 1995 שנערכה בקטר. הוא הבקיע בשני המשחקים הראשונים של שלב הבתים, בניצחונות נגד ו, בזכותם העפילה ספרד לרבע הגמר. ברבע הגמר עזר לנבחרת לנצח 4-1 את. רוג'ר פתח בחצי הגמר בו הפסידה נבחרתו ל, ולאחר הפסד במשחק על המקום ה-3 ל, סיימה ספרד במקום ה-4.
ב-1996 החל לשחק במדי נבחרת ספרד עד גיל 21, במסגרת מוקדמות אליפות אירופה עד גיל 21 1998. הוא הבקיע בארבעה משחקי מוקדמות רצופים - בניצחונות על נבחרות, , ו, ונבחרתו העפילה לטורניר הגמר, שנערך ברומניה. רוג'ר פתח ברבע הגמר הטורניר וכן במשחק הגמר, בו גברה ספרד על בתוצאה 1-0 וזכתה באליפות אירופה. כך תמה דרכו של רוג'ר בנבחרות ספרד, שכן הוא מעולם לא השתתף במשחקיה של הנבחרת הבוגרת של ספרד.
רוג'ר ערך 12 הופעות במדי נבחרת קטלוניה, נבחרתה הלא רשמית של קטלוניה שעורכת משחקי ידידות אחת לשנה. מכיוון שזה היה שיא בזמנו, ב-30 בדצמבר 2011 נערך לכבודו טקס הוקרה בקאמפ נואו.
קריירה כמאמן
לקראת עונת 2010/2011 התמנה לעוזרו של מאמן סבדל ליואיס קררס, ששיחק עם רוג'ר בברצלונה. תחתם הצליחה סבדל לעלות מהליגה השלישית לליגה השנייה, לראשונה מזה כמעט 20 שנים. עונת 2011/2012 הייתה קשה עבור סבדל והיא נשארה בליגה השנייה לאחר שסיימה את העונה במקום ה-19 מתוך 22. בעונה הבאה השתפר מצבה של סבדל והיא הייתה במרכז הטבלה במהלך רוב שלבי העונה, אך הידרדרה למקום ה-16 בסיומה. רוג'ר וקררס עזבו את סבדל בסיום העונה.
לאחר מכן החל רוג'ר לעבוד כעוזרו של ג'רארד לופס, שאימן את נבחרת קטלוניה, נבחרת לא רשמית שעורכת משחק ידידות אחד כל שנה. גם לאחר מינויו של לופס ב-2015 למאמן ברצלונה אתלטיק, המשיכו השניים בתפקידם.
חיים אישיים
שני אחיו של רוג'ר, אוסקר וג'ניס, הם כדורגלני עבר גם הם, שגדלו כמו רוג'ר במחלקת הנוער של ברצלונה. אוסקר משמש היום מאמן והוא אימן באנגליה, בספרד ובישראל. ג'ניס לא שיחק בקבוצה הבוגרת של ברצלונה, והוא שיחק במשך רוב הקריירה שלו בסבדל בליגה השלישית בספרד.
Dedicated Side B
Dedicated Side B הוא אלבום האולפן החמישי של הזמרת הקנדית קארלי ריי ג'פסן. האלבום יצא לאור ב-21 במאי 2020 דרך חברות התקליטים 604, Schoolboy ואינטרסקופ רקורדס. האלבום מכיל 21 שירים שלא נכללו באלבום האולפן הקודם של ג'פסן משנת 2019, Dedicated. במהדורה היפנית כולל האלבום את השיר Let's Be Friends, שיצא לאור כסינגל מוקדם יותר באותה השנה.
ביולי 2020 נכלל האלבום ברשימות האלבומים הטובים ביותר לשנת 2020 עד כה של המגזינים האמריקאים Slant ו-American Songwriter.
הר איילמר (ניו זילנד)
הר איילמר (באנגלית: Mt Aylmer) הוא הר בהרי האלפים הדרומיים, שגובהו 2699 מטרים מעל פני הים. ההר ממוקם בחלקו העליון של קרחון טזמן בשטח הפארק הלאומי הר קוק שבאי הדרומי של ניו זילנד.
טיפוס על ההר
הראשונים שטיפסו על ההר היו ברברה, ג'ים וג'ורג' דניסטון (Dennistoun), עדה ג'וליוס (Ada Julius), וג'ק קלארק (Jack Clark) בדצמבר 1910.
בובי הינן
הקריירה
הינן החל את דרכו בהיאבקות כאוהד מושבע וכבעל חנות מזכרות במופעי היאבקות בארצות הברית. בשנת 1965 החל להופיע במופעים של ארגון ה-AWA בעצמו, תחת שם הבמה "הבחור היפה" (Pretty Boy). דמותו של הינן אופיינה בכישרון רב, אך גם בעצלות שעל פי התסריט מנעה ממנו להתקדם. עם הזמן דמותו הפכה לדמות מאמן עבור מתאבקים אחרים וכן כנואמת נאומים באירועי היאבקות. הינן שינה את שם דמותו ל"המוח" ומנהלי הארגון בו עבד הכניסו אותו לעלילה כמאמן המנהיג קבוצת מתאבקים. הדבר היה חדשני והעיד על הפופולריות של דמותו, שכן עד אז דמויות המאמנים לא זכו לבמה מרכזית שכזו.
American Wrestling Association
הינן החל את דרכו ב-AWA כמאמן של הצמד ניק בוקוינקל וריי "מטיל המומים" סטיבנס. התסריט זימן לצמד ולהינן מספר זכיות בתארים. עם נסיקת הפופולריות של דמויותיהם הורחב הצוות וכלל גם את דמויותיהם של בובי דאנקם ובלאקג'ק לנזה. החבורה כונתה "משפחת הינן" וזכתה לפופולריות רבה, כאשר דמויות המתאבקים זוכות בקרבות מבוימים ובאירועים מרכזיים לרוב. דמותו של הינן נשאה על נס בעת זו כ"מנהיג" החבורה.
בשנת 1979 עבר הינן לליגת ה-NWA, אך חזר לאחר זמן קצר ל-AWA ולדמות המאמן.
World Wrestling Federation
הינן הצטרף לליגת ה-WWF (לימים, WWE) כדמות המאמן של ג'סי ונטורה ולאחר מכן של ביג ג'ון סטאד. דמותו זכתה לפופולריות רבה גם במקום עבודתו החדש וקו העלילה הישן של "משפחת הינן" הוקם מחדש ב-WWF. במשך שנות פעילותו בגילום ראש הצוות פעל יחד עם מתאבקים רבים, ביניהם קן פאטרה, פול אורנדורף, קינג קונג באנדי, אנדרה הענק ועוד. הצוות הפך להיות לבית הדמויות השנואות על האוהדים.
החל משנת 1986 הינן גילם גם שדרן ופרשן בארגון ה-WWF לצידו של גורילה מונסון. בשנת 1993 ביקש וינס מקמהן מהינן לקצץ בשכרו ב-50%. הינן לא הסכים, עזב את ה-WWF והצטרף לארגון שהחל לצמוח באותן שנים, ה-WCW.
World Championship Wrestling
הינן חתם ב-WCW ב-1994 ודמותו הוקדשה לתפקיד השדרן הקבוע של הארגון. הינן החזיק בתפקיד זה במשך 6 שנים. הינן קבל על אילוצי התסריט הרבים ב-WCW שנתנו לו פחות חופש לשחק מאשר ב-WWF. הוא פרש מהארגון בשנת 2000.
במהלך 6 שנותיו בארגון ה-WCW הינן הופיע פעם אחת בדמות מנהל, בקרב זוגות בו עמד לצידם של ריק פלייר וארן אנדרסון.
השנים האחרונות
מאז שנת 2000 הקדיש הינן את זמנו כדי לכתוב שני ספרי זכרונות על עולם ההיאבקות ועל הקריירה שלו. הוא הופיע מדי פעם באירועים מיוחדים של ה-WWE ובמספר ערבי הוכרה, וכמו כן הוא לקח חלק ברסלמניה 17.
בשנת 2004, הינן הוכנס להיכל התהילה של ה-WWE.
הינן נפטר ב-17 בספטמבר 2017 אחרי שלקה בתסמונת כשל רב-מערכתי בשל מחלת הסרטן ממנה סבל. ביום מותו הוא שהה עם משפחתו בביתו בלארגו, פלורידה, ביום שאחרי מותו WWE עשו סרטון הוקרה לכבודו בזמן פרק של RAW.
נסיכות שוורצבורג-זונדרסהאוזן
נסיכות שוורצבורג-זונדרסהאוזן (גרמנית: Fürstentum Schwarzburg-Sondershausen), הייתה רוזנות שהוקמה בשנת 1552 בתחומי האימפריה הרומית הקדושה, ובשנת 1697 שודרגה למעמד של נסיכות, והתקיימה עד לאחר מלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה
בשנת 1552 מת גינטר האחד עשר, רוזן שורצבורג, ובעקבות מותו חולקה רוזנות שוורצבורג בין ארבעת בניו: גינטר קיבל את רוזנות שוורצבורג-ארנסטדט, יוהאן גינטר קיבל את רונות שוורצבורג-זונדרסהאוזן, וילהלם קיבל את רוזנות שוורצבורג-פרנקנהאוזן, ואלברכט קיבל את רוזנות שוורצבורג-רודולשטדט.
בשנת 1599 נחתמה אמנת סטאדטילמר בין הענפים השונים של בית שוורצבורג, אולם אף לאחר מכן נמשכו הסכסוכים במשפחה, עד לחלוקת הרוזנות בשנת 1681 בין כריסטיאן וילהלם הראשון, רוזן שוורצבורג-זונדרסהאוזן לאנטון גינטר השני, רוזן שוורצבורג-זונדרסהאוזן-ארנסטדט. בשנת 1697 העניק לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לענפים השונים של בית שוורצבורג את התואר נסיך, אולם כריסטיאן וילהלם קיבל את התואר באופן רשמי רק בשנת 1719 לאחר ששילם 7,000 טאלרים לקופת הקיסרות.
בשנת 1807 הצטרפה הנסיכות לקונפדרציה של הריין, ולאחר מפלת נפוליאון הצטרפה בשנת 1815 לקונפדרציה הגרמנית. בשנת 1816 נתן גינטר פרידריך קרל הראשון, נסיך שוורצבורג-זונדרסהאוזן חוקה לתושבי הנסיכות, אשר הוחלפה בשנת 1841 על ידי בנו גינטר פרידריך קרל השני, נסיך שוורצבורג-זונדרסהאוזן בחוקה יותר ליברלית, ובשנת 1843 נערכו הבחירות הראשונות לפרלמנט במדינה. בשנת 1835 הצטרפה הנסיכות לצולפריין.
בשנת 1909 מת קרל גינטר, נסיך שוורצבורג-זונדרסהאוזן ללא ילדים, ובעקבות כך ירש את הנסיכות קרובו גינטר ויקטור, נסיך שוורצבורג-רודולשטדט. ב-25 בנובמבר 1918 התפטר מתפקידו גינטר ויקטור, נסיך שוורצבורג, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה.
לאחר מכן
כאשר הנסיכות בוטלה, הפכה המדינה למדינה חופשית, שהתקיימה עד לשנת 1920, אז מוזגה לתוך תורינגיה.
יהודים ומילים
יהודים ומילים הוא ספר מאת הסופר עמוס עוז ובתו ההיסטוריונית פניה עוז-זלצברגר. הספר יצא לאור במקורו בשפה האנגלית (Jews and Words) בהוצאת הספרים של אוניברסיטת ייל, בשנת 2012, כתוספת לסדרת הספרים "ספריית פוזן לתרבות יהודית". הספר יצא לאור בעברית בהוצאת כתר בשנת 2014, בתרגומה של ברוריה בן ברוך ועיבודם של המחברים.
פרק ראשון: רציפות
במבוא לספר מציגים עוז ועוז-זלצברגר את עיקר כוונתם בכתיבת המסה (כך הם מכנים את ספרם):
לאורך הספר כולו מחפשים המחברים את החיבור בין יהודים ומילים. הם מכריזים על עצמם מיד כיהודים חילונים, ומביאים את הגדרתו של ס. יזהר לחילוניות. חילוניותם אינה מרחיקה אותם מארון הספרים היהודי, נהפוך הוא; הם אוהבים לחיות בין ספריו, אך אין בדעתם לחיות על פי ספר. התנ"ך לדבריהם הוא ספר עוצר נשימה, בעל מסרים אנושיים מפליאים ועוצמה ספרותית ולשונית גדולה. הוא מהווה מעין ספרייה שהנביטה רבבות של ספרים, פירושים ומחקרים."כך שגם אם צודקים המדענים, ועם ישראל הקדום לא הקים ארמונות פאר ולא היה עד לנסים ונפלאות, הרי יצירתו הספרותית היא מפוארת ופלאית. אפילו נִסית"
פרק שני: נשים ומילים
לנשים, מאמינים המחברים, יש חלק חשוב במורשת ההיסטורית-תרבותית-טקסטואלית. החל בדיאלוגים של חוה, שמתפקדת כשוות ערך לאדם, דרך מעשיהן של המיילדות, שפרה ופועה בספר בראשית, יוכבד אם משה, מרים, פעלה ושירתה, חנה ותפילתה, דבורה הנביאה, מנהיגותה ושירתה, השולמית משיר השירים והטקסטים המופלאים שלה, ועוד רבות וטובות. לארבע האמהות, למשל, גורסים המחברים, יש אישיות משל עצמן, וביחד הן מהוות כוח שמאפיל על בעליהן. רות, כלתה המואביה של נעמי הנחילה לנו את הטקסט האלמותי:
יש לזכור, מזהירים המחברים, שלצד הדוגמאות האלו ורבות אחרות, לא היה שוויון מגדרי בתנ"ך ובתלמוד. נשים לא ירשו את אביהן, הפוליגמיה הייתה נפוצה, העונש על ניאוף האישה היה מוות, הגירושים היו תלויים כליל ברצונו של הבעל, ומימרות כמו "ומוצא אני מר ממוות את האישה", "נשים דעתן קלה עליהן" וכדומה - היו קיימות בשפע. זו הייתה הגישה גם ברקע ההיסטורי-חברתי של הדורות הקודמים, עד לפני זמן קצר. ובכל זאת, קולן של הנשים נכנס והשפיע לא מעט על השושלת האוריינית.
פרק שלישי: זמן ואל זמניות
היהודים התעניינו תמיד בזמן. העבר היהודי, לדבריהם, שזור לבלי הפרד בעברם של עמים אחרים. כבר כשכתב יוספוס פלביוס, הוא יוסף בן מתתיהו בשמו העברי, את ספריו ביוונית על תולדות היהודים, היה ברור שההיסטוריות השונות חוצות זו את זו ללא הרף. ההיסטוריה של היהודים גדולה בהרבה מהגאוגרפיה שלהם, טוענים המחברים, וניתן למצוא כמעט בכל צומת היסטורי של המזרח התיכון ואירופה, את היהודים. אם זה בדתות השונות, או בכנסיות השונות, ברעיונות השונים של המערב על צדק, משפט וערכו של אדם, או במילים ושמות רבים של שפות אחרות ממקום אחר.
עם כל זאת, נותרו היהודים, על פי תפיסתם, מחוץ להיסטוריה, התבדלו באמונתם ומנהגיהם וציפו לבואו של המשיח. תפיסת הזמן של התנאים והאמוראים הייתה ש"אין מוקדם ומאוחר בתורה". הטקסטים הקדושים וגיבוריהם שייכים כאילו לציר זמן אחר שכולו אמת צרופה ונצחית. "מאי דהווה הווה" אומר התלמוד; מה שהיה היה, ואין טעם לחקור במופלא מאיתנו. אבל אפילו התלמוד מעז לומר: "איוב לא היה ולא נברא, אלא משל היה". ממשותם של הסיפורים בתנ"ך, גורסים המחברים, איננה מותנית בהוכחות. "ספרות גדולה אומרת אמת בדרכה שלה, ויש יותר מדרך אחת לבנות ארמון למען הדורות הבאים"
פרק רביעי: לכל איש יש שם: האם ליהודים נחוצה יהדות?
בפרק זה דנים המחברים ביהדות לעומת אוניברסליות. כמקור טקסטואלי חשוב לדיון הם מביאים את המשפט הידוע של המשנה: "לפיכך נברא אדם יחידי בעולם, ללמד שכל המאבד נפש אחת, מעלים עליו כאילו איבד עולם מלא; וכל המקיים נפש אחת, מעלים עליו כאילו קיים עולם מלא". התלמוד הבבלי חוזר על המימרה הזו, אך מכניס בה שינוי מהותי: "נפש אחת מישראל". התהום הזו שבין הגרסה הבדלנית לגרסה האוניברסלית, טוענים המחברים, היא זו שמהווה את לבו של העימות הפוליטי המר שמפלג את ישראל דהיום.
המחברים מסיימים את הפרק ואת ספרם בשירה המוכר של זלדה: "לכל איש יש שם", ומביאים את מקור ההשראה לשיר זה, שהוא מדרש תנחומא, ועושים מעין חיבור ישיר בין הטקסט של המדרש לטקסט המודרני של משוררת בת זמננו, ובתוך כך הם מעמידים גם את היהודי מול האוניברסלי.
על העברית
עמוס עוז ופניה עוז-זלצברגר אינם חדלים מלהתפעל מתחייתה ועוצמתה של העברית, כשפה חיה ומדוברת בישראל בפרט, ובין היהודים בתפוצות בכלל. "העברית היא הסטארט-אפ הלשוני הגדול ביותר בתקופה המודרנית. במהלך המאה העשרים זינק מספר דובריה בעולם מכמעט אפס ליותר מעשרה מיליונים"
השפה העברית, גורסים המחברים, הייתה מוקד הרציפות היהודית, "לוז השושלת". וגם אם לא הייתה בשימוש כשפה מדוברת, היא מעולם לא מתה, לא בפי הרבנים ולא בפי הילדים מהחדר ותלמידי הישיבות, ולא בלשון התנ"ך והתפילות. במהלך תור הזהב בספרד התרחש מהלך של תחייה בשפה וטקסטים של יהודה הלוי, אבן גבירול, עמנואל הרומי ועמיתיהם נכתבו בעברית מפוארת. אך הסביבה עצמה לא דיברה עברית במשך כאלף שנים. בניגוד לשפה הלטינית למשל, שפינתה את מקומה כשפת דיבור לשפות מקומיות באירופה, חזרה העברית לשמש כשפת דיבור מלאה החל מתקופת ההשכלה, דרך מחדשי מילים כמו אליעזר בן-יהודה, נחום סוקולוב, ביאליק, טשרניחובסקי ורבים אחרים, עד ימינו אנו. לרשותם של מחדשי השפה עמדו תחילה רק כמה אלפים של מילים מקראיות ואלפים נוספים מלשון חז"ל. אולם הם חידשו, המציאו, סיפחו ובעיקר התעקשו, עד שהחלה העברית להיות שגורה בפי כל.
על העברית הקדומה, המקראית והחז"לית אומרים העוזים בראיון:
וכך, הם מגיעים למסקנה, שאמנם נאמרת בהומור משתעשע, אך מצביעה על יחסם אל השפה היחידה מהמזרח התיכון הקדום שהתעוררה כיפהפייה הנרדמת, כלשונם, והפכה לשפת העם:
מעטפת הספר
המעטפת המקורית של הספר, במהדורתו האנגלית, עוצבה בידי סוניה שאנון. המרכיב הגרפי העיקרי שבה, זוג כורסאות, נלקח ממאגר התמונות גטי אימג'ס. הכורסאות אינן זהות - אחת מהן גדולה יותר וישנה יותר. קל לשער שהכורסאות מייצגות את השיחה בין שני מחברי הספר, שהם אב ובתו. עיצוב זה מופיע גם בחלק מתרגומי הספר, כגון התרגום לפורטוגזית שיצא לאור בברזיל. בתרגום לרומנית נלקח מרכיב גרפי אחר, שוויוני יותר, שבו שני ספלי משקה חם.
גם במהדורה העברית נלקח המרכיב הגרפי של המהדורה האנגלית, אך בתמונת מראה שלו, כך שהכורסה הגדולה יותר נמצאת בצד ימין (במקום בצד שמאל במהדורה האנגלית). שינוי זה משקף את שינוי כיוון הקריאה בעברית, מימין לשמאל, לעומת האנגלית. הגופן שבו כתובים שם הספר ושמות המחברים במהדורה העברית הוא "קורן", המזוהה בעיקר עם תנ"ך קורן.
בהרצאה שנשאה עוז-זלצברגר במכון הרטמן בירושלים, היא סיפרה שגם היא וגם אביה, עמוס עוז, טוענים ל"חזקה" על הכורסא הקטנה, כך שהשאלה התאורטית, האם הצד המורשתי-מילולי של הסופר הוא צד הדומיננטי בספר, או שמא דווקא הצד ההיסטורי-פילוסופי של ההיסטוריונית - נשארה עדיין פתוחה.
התקבלות הספר
כיוון שהספר יצא במקורו בארצות הברית, הופיעו תחילה הביקורות שם. המבקרים הרבו להתפעל מהניסוח הוירטואוזי ולעיתים קרובות משעשע, של האב ובתו, שמכונים לאורך כל הספר: הסופר וההיסטוריונית. האינדפנדנט כתב על הספר שהוא יוצר גן עדן קטן של משחק וחדווה, של מחלוקת נטולת שנאה ולהט נטול קורבנות. על מעטפת הספר הובאו ציטוטי הוול סטריט ג'ורנל שכתב שהספר ״מצחיק באופן שובה לב״ ומריו ורגס יוסה שאמר שהוא ״מסעיר ומהנה... משלב בקיאות גדולה עם מגע בלתי רשמי. ספר שיעורר מחלוקות ודיונים וללא ספק יזכה לדיונים רבים״.
לעומת גלסנר, מגדיר הרב ישעיהו שטיינברגר את הספר כ"מסמך מלא אהבה לעם ישראל" על אף שהמחברים ידועים כקוסמופוליטניים בעלי אג'נדה שמאלנית ואתיאיסטית. אהבת הטקסטים היהודיים לדעתו התגברה על נטייתם החילונית הברורה. לדעתו, הנרטיב החילוני של הסופרים מצטייר לעיתים כמס שפתיים גרידא לתקינות פוליטית. בהמשך הביקורת מתעמת הרב עם חלק מהאינטרפרטציות החילוניות של העוזים, ומסכים עם חלקן האחר.
ראדימנו
ראדימנו (בפולנית: Radymno; ביידיש: רעדעם) היא עיירה במחוז ירוסלב שבפרובינציית פּוֹדְקַרְפָּאטִי בפולין, על גדתו המערבית של נהר סן, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
ראדימנו נזכרת מהמאה ה-14, הגם שאתרה היה מיושב שנים רבות קודם לכן. בשנת 1431 הוענקו ליישוב זכויות עיר. במהלך השנים שימשה העיירה כנקודת מסחר חשובה, אך מסוף המאה ה-15 ועד אמצע המאה ה-17 נהרסה מפשיטות של הוולאכים, הטטרים, השוודים והטרנסילבנים.
בחלוקת פולין הראשונה, בשנת 1772, נכללה העיירה בתחום גליציה האוסטרית, ובין השנים 1857 ו-1867 היוותה בירת נפה. כתוצאה מקרב גדול שאירע בסמוך לעיירה במהלך מלחמת העולם הראשונה, במאי 1915, נגרם לעיירה הרס רב.
יהודי ראדימנו
יהודים ישבו בראדימנו מראשית המאה ה-18, ובשנת 1880 נמנו בה 898 יהודים. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 883 יהודים, כמחצית מתושביה.
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים בספטמבר 1939, כלאו אלו את יהודיה במבנה בית הכנסת המקומי, ואת חלקם הריצו לכיוון לאנצוט. בהמשך חויבו יהודי העיירה בביצוע עבודות כפייה משפילות. ערב יום כיפור ת"ש, 22 בספטמבר 1939, פרסמו הגרמנים פקודת גירוש ליהודי היישוב אל מעבר לנהר סן, שטח הכיבוש הסובייטי. יהודים שלא התפנו בעצמם פונו למחרת בכוח בידי אנשי הגסטאפו.
יהודים מעטים ששבו לעיירה שולחו ממנה באוגוסט 1942 למחנה מעבר בפלקיניה, בו נרצחו במקום או שולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ. בזמן הכיבוש הגרמני, הסבו אלו את מבנה בית הכנסת שבעיירה לאורוות סוסים, והרסו את בית העלמין היהודי המקומי, תוך שימוש במצבותיו כאבני מדרכה ביישוב. יהודים מעטים שהצליחו להסתתר בעיירה נרצחו בחורף 1944 בידי אנשי המחתרת הפולנית.
מסתיו 1942 פעל בעיירה מחנה עבודה לכ-200 יהודים מהסביבה, בו הוחזקו אלו בתנאי תברואה קשים וברעב, כאשר מעת לעת הוצאו להורג עובדים חולים. במרץ 1943 ירו הגרמנים בכ-150 העובדים שנותרו במחנה בשטח בית העלמין היהודי המקומי.
ערעור בחירות מיכאל בן-ארי ועופר כסיף
ערעור בחירות מיכאל בן-ארי ועופר כסיף הגיע לבית המשפט העליון בעקבות החלטת ועדת הבחירות המרכזית לקראת הבחירות לכנסת ה-21. הוועדה החליטה לאשר את מועמדתו של מיכאל בן ארי מרשימת איחוד מפלגות הימין, ולפסול את עופר כסיף מרשימת חד"ש-תע"ל. בעקבות החלטות הוועדה הוגשו ערעורים לבית המשפט העליון, אשר פסל את מועמדותו של בן־ארי ואישר את מועמדותו של כסיף. פסילת בן ארי היוותה תקדים ראשון לפסילת מועמדות לכנסת על בסיס. בכך לראשונה נפסלה התמודדותו אדם, ולא של המפלגה כולה, מלהתמודד לכנסת.
רובי (כדורמים)
מועדון השחייה רובי (בקטלאנית: Club Natació Rubí) הוא מועדון ספורט קטלוני שנוסד בשנת 1971. המחלקות העיקריות במועדון הן כדורמים ושחייה תחרותית, אך יש בו מחלקות נוספות, כגון טריאתלון ועוד.
ערעור בחירות מיכאל בן-ארי ועופר כסיף
רקע
לקראת הבחירות לכנסת האחת עשרה בשנת 1984 החליטה ועדת הבחירות המרכזית לפסול את רשימות כ"ך והרשימה המתקדמת לשלום מהשתתפות בבחירות. כ"ך ערערה לבית המשפט העליון וזה קבע כי אין מניעה חוקית להשתתפותה. בשנת 1986 תוקן חוק יסוד הכנסת ונוסף לו סעיף 7א הקובע שלא תשתתף רשימה בבחירות אם יש במטרותיה או במעשיה שלילת קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית, שלילת אופיה הדמוקרטי או הסתה לגזענות. עוד לפני קיומו של הסעיף, נפסלה "רשימת הסוציאליסטים" בפסק דין ירדור בבחירות לכנסת השישית (1965).
רובי (כדורמים)
נכון לשנת 2020 המועדון הוא מועדון הספורט הגדול ביותר בעיר רובי, עם כ-6,000 חברים רשומים ו-200 ספורטאים פעילים.
מחלקת הכדורמים היא המחלקה הבולטת במועדון, וגם קבוצת הגברים וגם קבוצת הנשים משחקות בליגת העל בכדורמים. במועדון התאמנו במהלך השנים מספר ספורטאים אולימפיים.
ערעור בחירות מיכאל בן-ארי ועופר כסיף
רקע
בית המשפט העליון נדרש פעמים לא מעטות לפרש תיקון זה, וקבע מבחן מחמיר לפסילת רשימות לכנסת. כחלק מהמבחנים נקבע שאחד מהקריטריונים לפסילה צריך להיות מרכיב דומיננטי במטרותיה או במעשיה של הרשימה, ושישנן ראיות מכריעות לכך שהרשימה חותרת ליעד כזה. כל זאת כדי למנוע ניצול לרעה של החוק בידי ועדת הבחירות המרכזית, שכל חבריה הם פוליטיקאים, למעט העומד בראשה. כמו כן כדי לוודא שפסילה מתבצעת רק במקרים חריגים וקיצוניים, ולפי רף הוכחה מחמיר מאוד. בית המשפט העליון נדרש להכריע בערעורים על החלטות ועדת הבחירות המרכזית, להפעיל את הסעיף או להימנע מהפעלתו, וברוב מוחלט של המקרים נמנע מהפעלתו.
הרשימות היחידות שאושרה סופית פסילתן בבחירות בשל סעיף זה היו רשימות כ"ך וכהנא חי בבחירות לכנסת ה-12 (ראו פרשת ניימן השנייה) ובבחירות לכנסת ה-13 (1992). מאז 1992 בית המשפט העליון לא אישר את פסילות הוועדה המרכזית (בל"ד ב-2003 וב-2009, רע"ם-תע"ל ב-2009), וכן דחה ערעורים שהוגשו לו בדרישה לפסול את הרשימה המתקדמת לשלום (1988). זאת בנימוק שהפסילות לא עמדו בקריטריונים הראייתיים המחמירים הנדרשים. מיכאל בן-ארי עצמו נבחר בשנת 2012 ל, ולא נפסל למרות עברו בתנועת כ"ך. אולם בשנת 2017 תוקן הסעיף (תיקון 46 לחוק יסוד: הכנסת) ונקבע כי פסילת רשימה או מועמד תתאפשר גם לפי התבטאויות בלבד. התיקון הוצע על ידי חברי ישראל ביתנו כדי לאפשר את פסילת חברי מפלגת בל"ד, ובפרט חנין זועבי. זועבי ושאר חברי בל"ד פרשו לפני הבחירות לכנסת ה-21, והוחלפו בנציגים אחרים. לעומת זאת, מיכאל בן-ארי ואיתמר בן-גביר מעוצמה יהודית התמודדו ברשימת איחוד מפלגות הימין.
החלטות ועדת הבחירות המרכזית לכנסת ה-21
ב-3 במרץ 2019 החליטה ועדת הבחירות המרכזית לפסול את מועמדותו עופר כסיף, ברוב של 15 קולות אל מול 10 קולות. באותו היום הצביעה הוועדה על פסילת המועמדים מיכאל בן-ארי ואיתמר בן-גביר, שהתמודדו מטעם איחוד מפלגות הימין, ואושרה התמודדותם בבחירות. חברי הוועדה אישרו את התמודדותו של בן ארי ברוב של 16 לעומת 15. הבקשה לפסילתם נומקה בכמה טענות. אורי בכור ציין כי איחוד מפלגות הימין הוא רשימה שנוצרה רק לצורך יום הבחירות, ומיד לאחריה הן צפויות להיפרד. לדבריו מדובר בפגיעה בשיטת בחירות ועקרון השוויון בבחירות, משום עקיפה מלאכותית של אחוז החסימה. לאחר מכן עלתה עו"ד אורלי ארז-לחובסקי, בשם המרכז הרפורמי לדת ומדינה ופורום תג מאיר. נימוקיה היו כי השניים היו פעילים ב'כך'. לגבי בן ארי היא ציטטה את דבריו בזכות הטרנספר לאוכלוסייה הערבית. לאחר מכן זומן ענר הלמן כדי להציג את עמדת היועמ"ש לממשלה לפיה יש לפסול את בן ארי.
פסק הדין
פסילתו של מועמד מובאת לאישורו של בית המשפט העליון, ועל יתר החלטות הוועדה ניתן לערער לבית המשפט העליון (לפי ). בהתאם לכך, כל החלטותיה של ועדת הבחירות הובאו לדיון בבית המשפט העליון. פסק הדין של בית המשפט העליון קבע כי פסילתו של עופר כסיף תבוטל. בניגוד לכך, מיכאל בן-ארי נפסל מההתמודדות בבחירות ואיתמר בן-גביר אושר להתמודדות. עקב לוח הזמנים הקצר עד לבחירות פורסם פסק הדין בשלושה שלבים: ב-17 במרץ ניתנה ההחלטה המעשית – מי אושר ומי נפסל. ב-21 במרץ פורסמה תמצית הנימוקים להחלטה. ב-18 ביולי ניתן פסק הדין המלא.
Bohemian Rhapsody
היסטוריה
בראיונות עם פרדי מרקורי הרעיונות הראשוניים ל"Bohemian Rhapsody" התחילו בסוף שנות השישים תחת השם "Real Life". אבל ככל שעבר הזמן פרדי המשיך ופיתח את השיר עד שסיים אותו בסביבות אמצע 1974.
ערעור בחירות מיכאל בן-ארי ועופר כסיף
פסק הדין
לגבי ד"ר כסיף אימץ בית המשפט העליון את עמדתו של היועץ המשפטי לפיה לא הושג הסף הראייתי הנדרש כדי לפסול אותו בטענה שהוא שולל את מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, או שהוא תומך במאבק מזוין כנגד ישראל.
Bohemian Rhapsody
היסטוריה
את "Bohemian Rhapsody" הקליטו חברי קווין במשך שלושה שבועות ב-1975. השיר הוא בלדת רוק, ומשולב בה גם קטע אופראי. תחילה היו שסברו שהשיר יהיה ל"כישלון חרוץ", אך למרות זאת נשלח עותק של השיר לשדר הרדיו קני אוורט, שהשיר מצא חן בעיניו. על אף שמרקיורי ביקש שלא לשדרו, הוא הושמע 14 פעמים בתוך יומיים. השיר זכה מיד עם צאתו להצלחה כבירה ביותר, ושבר שיאים כששהה 14 שבועות ברציפות במצעד הבריטי.
ערעור בחירות מיכאל בן-ארי ועופר כסיף
עמדת המיעוט
השופט דוד מינץ סבר כי לצד מניעת השתתפות ד"ר בן ארי יש לפסול את השתתפותם של ד"ר כסיף. בניגוד לעמדת הרוב סבר מינץ כי התבטאויותיו של ד"ר כסיף הן חמורות, קיצוניות, חד משמעיות ומתייחסות למאפיינים דומיננטיים גרעיניים ומרכזיים במשנתו. לדעת מינץ התבטאויות אלו נכנסות לגדר עילת הפסילה בגין פסילת מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית וגם לתמיכה במאבק מזוין כנגד ישראל.
Bohemian Rhapsody
היסטוריה
זהו אחד השירים המזוהים ביותר עם להקת קווין. בנוסף, זהו השיר הראשון של הלהקה שצולם לו וידאוקליפ, שהיה למעשה אחד הווידאוקליפים הראשונים שהופקו לשידור בטלוויזיה. הוא הופיע באלבום "A Night at the Opera" שהיה לאלבום פלטינה.
ערעור בחירות מיכאל בן-ארי ועופר כסיף
עמדת המיעוט
השופט נעם סולברג סבר בדעת מיעוט שאין למנוע את השתתפותם של מי מהמועמדים או הרשימות. זאת משום שעל הפרק זכויות יסוד מן המעלה הראשונה. לדעת סולברג שלילת הזכות להיבחר היא מכה אנושה שמשמעה מניעת מימוש זכות יסודית. לדעתו, יש להכיר בכך שהעם, שהוא הריבון, זכאי לבחור מי ייצג אותו בכנסת; הדמוקרטיה הישראלית אמנם זקוקה להגנה, אך היא עדיין חזקה דיה להכיל בקרבה גם את מיכאל בן ארי כחבר כנסת.
Bohemian Rhapsody
היסטוריה
לאחר מותו של פרדי מרקיורי יצא השיר כסינגל בפעם השנייה, וכך הפך לשיר הראשון בהיסטוריה שהגיע למקום הראשון במצעד הבריטי במשך יותר משבוע אחד, בשנים נפרדות - 9 שבועות בשנת 1975 ועוד 5 שבועות בשנת 1991.
ערעור בחירות מיכאל בן-ארי ועופר כסיף
בעקבות פסק הדין
עם הפרסום הראשוני על ההחלטה, עוד בטרם פורסמו הנימוקים המלאים, החל דיון ציבורי סביב ההחלטה. מיד לאחר פרסום פסק הדין, הוחלט כי הקמפיין של איחוד מפלגות הימין יהיה ממוקד בהקטנת הכוח של בג"ץ. פרופ' מרדכי קרמניצר תמך בהחלטה לפסול את בן ארי. לעומתו, ד"ר יהודה יפרח מתח ביקורת על ביטול החלטת ועדת הבחירות שהכשירה את מיכאל בן ארי, לעומת ביטול החלטת ועדת הבחירות שפסלה את עופר כסיף, בטענה שהדבר מהווה "יישום מפלה ופוגעני במיוחד של הוראות החוק".
Bohemian Rhapsody
היסטוריה
בשנת 1992 נכלל השיר בפסקול הסרט "עולמו של ויין" והחזיר את פופולריות השיר באמריקה והשיב אותו לצמרת המצעדים.
בנובמבר 2018 יצא לאקרנים סרט ביוגרפי אודות פרדי מרקיורי ולהקת קווין הנושא את שם השיר.
ב-21 ביולי 2019 הקליפ לשיר חצה את מיליארד הצפיות ביוטיוב, כשבכך הוא קובע שיא של שיר משנות השבעים עם מספר הצפיות הגבוהה ביותר.
ביצוע בהופעות
חברי להקת קווין, שעבדו נמרצות על האלבום, לא הותירו לעצמם מספיק זמן לחשוב על דרך טובה לבצע את השיר בהופעות החיות כמו באלבום, שכן ללא הכפלת הקולות השיר היה מאבד מקסמו, לכן הם שרו בפתיחה את הגרסה הראשונה, ואת הקטע האמצעי האופראי הם השמיעו מהקלטה, עד שמגיע הקטע האחרון, החזק והרוקיסטי יותר, איתו הם נכנסו בנגינה חיה.
גביע דייוויס 1904
אתגר הטניס הבינלאומי 1904 (באנגלית: 1904 International Lawn Tennis Challenge) הייתה התחרות הרביעית במניין של מה שנודע היום כ"גביע דייוויס".
בפעם ראשונה התחרות נערכה מחוץ לגבולות ארצות הברית. מחזיקי הגביע היו הבריטים והם ערכו את התחרות. למרות התיאום המוקדם, נבחרת גביע דייוויס של ארצות הברית לא התייצבה. על הזכות לשחק מול מחזיקי הגביע התמודדו נבחרות בלגיה וצרפת. המשחקים נערכו במגרשי וימבלדון בצמוד לאליפות וימבלדון 1904.
במשחק שנערך בין 27-29 ביוני בלגיה ניצחה את צרפת עם תוצאה 3:2 והחלה להתארגן למשחק מול מחזיקת הגביע. בנוסף לאחים דוהרטי, נבחרת בריטניה כללה את פרנק ריסלי.
הבריטים זכו בכל המשחקים וזכו בגביע בפעם השנייה ברציפות.
תוצאות
הערה: על המשחק הרביעי לבריטים הוענק ניצחון טכני
פטלודונטאים
פטלודונטאים (שם מדעי: Petalodontiformes; מילולית: "שיניים דקות לוחית") היא סדרה של דגי סחוס נכחדים שחיו במהלך סוף הפלאוזואיקון מהקרבון המיסיסיפי עד הפרם המאוחר ואולי עד הטריאס התחתון, אך יש על כך מחלוקת מדעית, כשחוקרים אחרים סוברים שהם נכחדו בהכחדת הפרם. המאובנים שלהם התגלו סביב חופי ארצות הברית ואירופה והם תוארו בשנת 1980 בידי החוקר ריינר זנגרל.
המינים בסדרה זו הם קרוביהם של הכימראים המודרניים, מהפרימיטיבים שבדגי הסחוס המודרניים. כמו מרבית דגי הסחוס ידוע עליהם בעיקר משרידי השיניים מאחר שגופם היה עשוי סחוס והתפרק במהירות אחרי מותם. מבנה השיניים מרמז על מבנה שטוח עם קצוות הדומות למקור, מבנה שהתאים לריסוק טרף קשיח כמו צדפות וסרטנים, מהם ניזונו. גופם לעומת זאת היה בעל שרירי סנפירים וזנב קצרים ומגושמים כך שהם חיו בקרבת הקרקעית.
הידוע בבני הסדרה הוא הסוג Belantsea, שמאובניו התגלו במרבצי לאגרשטטה לחופי מונטנה.
A Beautiful Time
A Beautiful Time הוא אלבום האולפן ה-72 של וילי נלסון, שיצא ב-29 באפריל 2022 ביום הולדתו ה-89. האלבום, שהופק על ידי באדי קאנון, כולל שירים מקוריים של נלסון, כמו גם גרסת כיסוי של הביטלס ולאונרד כהן.
ב-10 בפברואר 2022, נלסון הוציא את הסינגל "I'll Love You Till the Day I Die" שיר שנכתב על ידי כריס סטייפלטון ורודני קרוול.
האלבום זכה בפרס גראמי לאלבום הקאנטרי הטוב ביותר בטקס פרסי גראמי ה-65, בעוד שהסינגל המוביל של קרוול וסטייפלטון "I'll Love You Till the Day I Die" היה מועמד בקטגוריית שיר הקאנטרי הטוב ביותר.
עונת 2011/2012 בליגת העל בכדוריד
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על התיקו במשחק.
בהתאם לתוצאות של העונה הקודמת בליגת משנה, לליגת העל עלו א.ס. סביון, הפועל אשדוד ומועדון כדוריד חולון. העונה הסדירה החלה ב-21 באוקטובר 2011 המחזור ה-22 הסתיים ב-20 באפריל 2012. העונה הסתיימה ב-30 במאי בניצחון של מכבי ראשון לציון בסיום מפגש שכלל 5 משחקים. זו הייתה האליפות ה-13 בתולדות המועדון (פעם הרביעית ברציפות).
בהתאם לתוצאות הפועל אשדוד ומועדון כדוריד חולון ירדו ליגה לאחר שהות בליגה העליונה עונה בודדת. לאחר משחקי מבחן עם קבוצות של הליגה השנייה, א.כ. נס ציונה וא.ס. סביון שרדה. במקום הקבוצות שירדו, עלו לעונת 2012/2013 בליגת העל בכדוריד שתי קבוצות מליגת משנה.
רלית וולאס
רלית וולאס (שם מדעי: Habroptila wallacii) היא מין של רלית מסדרת העגוראים האנדמית לאי הלמהרה שבאיי מאלוקו, אינדונזיה והיא המין היחיד בסוג Habroptila. רלית וולאס נחשבת כביישנית למדי ונחקרה רק במידה מועטה.
עוף זה התגלה ב-1860 על ידי החוקר ג'ורג גריי (1808 – 1872). שמה של הרלית ניתן ע"ש החוקר, הוגה האבולוציה (יחד עם דרווין) וחוקר בעלי חיים באינדונזיה, אלפרד וולאס (1823 – 1913).
אורכה הממוצע 33-40 ס"מ והיא בעלת גוף כחול-שחור אצל הזכרים וחום כהה בחלק התחתון. הגחון כחול-שחור אך יותר בהיר והעפעפיים, המקור הארוך והרגליים החזקות הם אדומים בצבעם. הכנפיים קטנות ולא מועילות לה במעוף והיא אכן חסרת יכולת לעופף. זכרי הרלית מסוגלים לקרוא בקול רם וכן לתופף בכנפיהם כדי להרשים נקבות ולהרחיק יריבים. מרבית הפעילות מתרחשת בעיקר בשעות הבוקר או בשעת בין ערביים.
בית הגידול של הרלית הוא בסבכי דקלים ממין Metroxylon sagu, בביצות סבוכות וכן בדשאי Imperata cylindrica, שם היא מחפשת מזון בהליכה בין הצמחים. היא ניזונה מנצרי דקלים ומחרקים ואולי אף מעלי הדקלים הנחשבים קשים למאכל.
הרלית היא עוף מונוגמי. המשך קיומה מצוי בסכנה עקב פגיעה ביערות הדקלים ויבוש ביצות וכן כתוצאה מטורפים כמו כלבים וחתולים שפלשו לאי. מעריכים שישנם כיום רק 3,500-15,000 פרטים בוגרים.
אלכס ליבק
ילדות ולימודים
אלכס ליבק נולד בתל אביב בשנת 1944. אביו, משה ליבק, עלה לארץ ישראל בשנת 1922 והקים עסק לטקסטיל. ליבק למד בבית הספר תל נורדאו, ואחר כך בתיכון עירוני ה'. בגיל 15 או 16 קיבל את מצלמתו הראשונה, מצלמת בראוני (Brownie), מידי אביו, שהיה צלם חובב ונהג לצלם חיילים בריטים ולפתח את התצלומים בחדר חושך ארעי בחנות למזכרות שהייתה לו בצומת קסטינה (מלאכי).
בשנת 1967 סיים לימודי פסיכולוגיה ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. לאחר סיום לימודיו הפליג באונייה "תיאודור הרצל" לתקופה בת כתשעה חודשים בברזיל. בברזיל התלווה לאנתרופולוג בשם אנטוניו סוארס (Antonio Suarez) והחל לתעד כצלם חובב את התושבים המקומיים ואת סביבתם. לאחר תשעה חודשים עבר ללונדון, שם למד בבית ספר לצילום (כיום - London College of Communication).
תחילת קריירה והעיתון "חדשות"
בלונדון עבד כצלם ב־BBC, בעזרת אחד המורים שלו. ב־1971 שב לברזיל. במהלך שנות ה־70 נדד בין ריו דה ז'אנירו לבין לונדון פריז ולוס אנג'לס. באנגליה הציג תערוכה על חיי היום-יום בעיירה וולברטון ובלונדון תיעד את מהפכת הפאנק ברוק הבריטי ואת תופעת ה"Skinheads" במגרשי הכדורגל. בהוליווד עבד במשך שנתיים כצלם סטילס בסרטים. באוניברסיטת ברקלי הציג תערוכה על חיי האינדיאנים באמזונאס. בסן פרנסיסקו בגלריה Zuny הציג תערוכה של תצלומי רחוב מברזיל.
באפריל 1984 צילם את תמונת "קו 300", שפורסמה בעיתון "חדשות" בה נראים שני אנשי שב"כ מובילים את אחד מחוטפי קו 300, כשהוא עדיין בחיים. התצלום עורר את פרשת קו 300.
שנות העיתון "הארץ"
כאשר "חדשות" נסגר ב־1993, עבר ליבק ל"הארץ" והפך לחבר קבוע במערכת. ב"הארץ" מפרסם ליבק את המדור הצילומי "הארץ שלנו" והמדור "המאה ה־21". בנוסף צילם ל"הארץ" בשנת 2005 סדרה של תמונות שמתעדות את העוני בישראל. בשנת 2003 הוענק לליבק "פרס משרד החינוך והתרבות לצילום". בשנת 1993 הוענק לליבק פרס על שם ריטה פורצקי לצילום מטעם מוזיאון תל אביב לאמנות. בשנת 2013 הוענק לליבק פרס מוזיאון ישראל על מפעל חיים.
ב-2010 פוטר ליבק מעיתון "הארץ", כשנתיים לפני מועד יציאתו לגמלאות, אך הוא ממשיך לעבוד עבור העיתון.
פרסם חמישה ספרי צילום: "עין לציון" בעריכת דוד טרטקובר, "סרנדה תל אביבית" (שירים של אלתרמן וצילומים של ליבק), "הארץ שלנו" ו"כמו כלב" בהוצאת "כתר" (שכולו תצלומים של כלבים) ו"ישראל: המאה העשרים ואחת".
ליבק מרצה במכללה חברתית כלכלית ומלמד קורסי צילום רחוב וצילום דוקומנטרי יחד עם פליקס לופה.
בשנת 2014 הוצגה תערוכת צילומים נדירים בהם ליבק תיעד את חייהם וסביבתם של ילדים חולי סרטן, בשיתוף עמותת חיים.
משפחה ופעילות ציבורית
ליבק הוא חבר מרצ, בבחירות לכנסת התשע עשרה ב-2013 הוצב ברשימתה במקום ה-100, בבחירות לכנסת העשרים - במקום ה-101, ובבחירות לכנסת העשרים ואחת הוצב במקום 97.
ליבק היה בן זוגה של שרי אנסקי עד מרץ 2014. יש להם בן בשם חיים.
בשנת 2022, הנחה קבוצת צילום טיפולית במרכז רפואי לבריאות הנפש לב השרון במשך שנה. הקבוצה תועדה בסרט "הקבוצה של אלכס" שביים יונתן ניר.
המשפט
ליבק עמד במרכזו של דיון משפטי תקדימי שעסק בהתנגשות שבין חופש היצירה לפגיעה בפרטיות. בשנת 2002 נתבע ליבק על ידי אדם חרדי שצולם על ידו במקום ציבורי על רקע תמונת פרסומת של נערה בלבוש נועז. הוא איים על ליבק לבל יצלמו אך ליבק השיב כי הצילום הוא לצורך פרטי ולא יפורסם. כעבור זמן פורסמה התמונה במדורו של ליבק "הארץ שלנו" בעיתון "הארץ". האיש תבע את ליבק על פגיעה בפרטיותו וברגשותיו. בית משפט השלום בתל אביב מצא את ליבק אשם בהפרת פרטיותו, שכן לפי נסיבות התובע היה בפרסום התמונה כדי להשפילו או לבזותו בעיני החברה שאליה הוא משתייך. היא הטילה על ליבק ועל "הארץ" סכום פיצויים בסך 20,000 ש"ח.
ליבק ו"הארץ" ערערו על פסק הדין, אשר לטענתם יעקור את אומנות הצילום העיתונאי, שכן מעתה הוא יחייב צלמי עיתונות לתת את הדין על ביזיונו של אדם שצולם על ידם. בשנת 2006 קיבל בית המשפט המחוזי בתל אביב את ערעורם וביטל את תשלום הפיצויים. בפסק דינו כתב השופט כי התובע היה מודע לאופיו של המקום והוא שהה בו מתוך בחירה חופשית, ולכן היה עליו לקחת בחשבון את ההשלכות של מעשהו. התובע ערער על פסק הדין בבית המשפט העליון, ובשנת 2008 ביטלו שופטי בית המשפט העליון את פסק דינו של בית המשפט המחוזי והותירו את תשלום הפיצויים על כנו. השופטים נמנעו מדיון עקרוני בנושא עצמו ואת החלטתם לקבל את ערעורו של התובע תלו בהפרת הבטחתו של ליבק לתובע שלא יפרסם את התצלום.
פרס ישראל
אף על פי שאלכס ליבק ידוע בהשקפותיו האנטי-ממסדיות הוא הגיב בהתרגשות על קבלת הפרס ואמר: "אמנם הפרס הזה ניתן על ידי הממסד אבל לא הממסד קובע מי יקבל אותו. מי שישב בחבר השופטים אלו אנשים שאני מאוד מעריך".
כיתאב אל-אום
כיתאב אל-אום (בערבית: كـتـاب الأم) הוא אחד מהספרים הכי חשובים, עמוקים, מעמיקים ומקיפים בעולם ההלכה האסלאמית, אשר נכתב על ידי אחד מגדולי פוסקי ההלכה באסלאם, אימאם א-שאפעי. הספר הפך במהרה להיות אחת מאבני היסוד של האסכולה השאפעית
בעוד שאת כל החומר כתב האימאם א-שאפעי, את עבודת איגודו של החומר לכדי ספר ביצע אל-בויטי, אשר ערך את הספר לפי הסדר המקובל בספרי ההלכה, החל בפרק על הטהרה, לאחר מכן פרק על התפילה, וכך הלאה.
קהילת יהודי בית תנורא
קהילת יהודי בית תנורא היא קהילה יהודית שחיה בכפר בית תנורא אשר במחוז דהוכ בכורדיסטן העיראקית. הכפר שכן בסמיכות לשתי עיירות, נרווה ועמדיה. היות שרב הכפר הגיע מנרווה, הוא הטמיע בכפר את המסורת הנרוואית, שמשתמרת עד היום בבית הכנסת ליוצאי כורדיסטן בנס הרים. בכפר דיברו בניב של השפה הנכחדת בתנוראית יהודית, כיום דוברים בה מעטים.
רקע
הקהילה היהודית בכורדיסטן, אזור הררי ומרוחק, הייתה מנותקת במשך שנים רבות משאר העולם היהודי ברחבי העולם. הנוסע היהודי בנימין מטודלה מונה במאה ה־12 כמאה יישובים יהודיים באזור, שבהם חיו להערכתו כ־20,000 יהודים. עם השנים הקהילה היהודית המגוונת גדלה והתפתחה, כשהיא שומרת בתוכה שילובים ייחודיים של השפה הארמית והסורית, מסורות מגוונות ומורשת של פיוט ותפילה. בשיאה מנתה הקהילה כ־150,000 יהודים, שמושבותיהם התפרסו בין המדינות השונות שבהן שוכנת כורדיסטן.
לפי המסורת יהודי כורדיסטן מאמינים שהם צאצאיהם של עשרת השבטים. לפי המסורת הרווחת בקרב הנסטוריאנים הנוצרים שבכורדיסטן ותושבים אחרים, התיישבו בה היהודים עוד לפני חורבן הבית הראשון ולא שבו מן הגולה בימי שיבת ציון. ישנה גם אמונה שראשוני היהודים התיישבו בכורדיסטן בימי עזרא הסופר במאה החמישית לפני הספירה.
ידיעות ראשונות בכתב על יהודים בכורדיסטן הגיעו מדיווחים של הנוסע המפורסם בנימין מטודלה (בערך שנת 1170), המוסר מפי השמועה כי בזמנו היו בכורדיסטן 20,000 יהודים, מפוזרים במאה קהילות בהרי חפטון (בסביבת העיר עמדיה בצפון עיראק) עד לגבולות מדי (ביאראן). אחרי מטודלה ביקרו בכורדיסטן גם נוסעים אחרים, כגון פתחיה מרגנסבורג (1173), שעבר דרך ערי ארביל וכירכוכ (בין מוסול לבגדאד) מבלי לחדור אל הארץ פנימה, יהודה אלחריזי (1238) וזכריה אלצ'אהרי מצנעא (במאה ה-15). מאז קיימות ידיעות מעטות על יהדות כורדיסטן עד המאה ה-19. ככל הנראה במאות ה-15 עד ה-18 היו בכורדיסטן כשנים-עשר יישובים יהודיים.
במאה ה-19 מתרבות העדויות של נוסעים נוצרים (מיסיונרים) ושל שלוחי ארץ-ישראל שנסעו לכורדיסטן על מנת לגייס תרומות לטובת היישוב בארץ-ישראל ואגב להתחקות על קיומם של שרידי עשרת השבטים. מזמן לזמן היו נוסעים שלוחי ירושלים, צפת וחברון ב"שליחות כורדיסטן" (שנקראה גם "שליחות פרס"), שהיוותה חלק מ"שליחות ערביסתאן". דוד דבית הילל, יצא למסע שליחותו בשנת 1824 כדי להתחקות אחרי עשרת השבטים. ספר המסעות שלו, שיצא ב־1832 בעיר מאדרס בהודו, מתאר שבע קהילות יהודיות בכורדיסטן הפרסית. בסביבת זאכו (בצפון-מערב לעמדיה) נתקל בכת, בעלת שם עברי "כת דאודייה", שמנהגיה היו קרובים למנהגי ישראל. הוא דימה, כנראה, שהגיע אל מחוז חפצו והצליח למצוא את שרידי עשרת השבטים. ישראל בן יוסף בנימין יצא למסעותיו מרומניה בשנת 1844 וכונה בפי יהודי כורדיסטן בשם "חכם מירושלים".
יהודי הכפרים בכורדיסטן סבלו מיחס רע של התושבים והשלטונות במשך שנים רבות, הם נמכרו לעבדות, וסבלו עוני רב. המצב הוטב בימי השלטון הטורכי אך באזורים הכפריים עדיין סבלו היהודים סבל רב.
המצב הוטב בימי שלטון האנגלים בעיראק, ואחר כך במדינת עיראק החדשה. אבל ב־1929,ריחפה סכנה מעל ראשי היהודים ומצבם החמיר מאד. בשנת 1941, בימי מרד רשיד עלי, פרצו פרעות נגד יהודים.
נוסע נוצרי אחד פגש ב־1850 ביהודים רועי-צאן נודדים, ונוסע אחר ראה שבט יהודי-כורדי שלם רועה מקנה, שנדד ממקום למקום לתור אחר מרעהו. האיכרים עבדו בשדות ובכרמים מזריחת השמש עד שקיעתה ונעזרו בנשותיהם ובילדיהם. בנימין השני מעיר ביחס אליהם, כי "את לחמם יאכלו בזיעת אפם, ולפעמים טבולים בדמי לבבם". פישל מצא בשנת 1936 איכרים יהודיים בכורדיסטן עובדים בשדות ובכרמים ושרים שירים ארמיים. רוב האיכרים היו עניים מרודים. בשנות בצורת נאלצו העניים למכור את בנותיהם מחמת הרעב שהציק להם, הבנות היו סחורה עוברת לסוחר.
המצב נשתנה במקצת משפתחה חברת "כל ישראל חברים" בפעולה בקרב יהודי כורדיסטן. חברת ה"אליאנס" פתחה בית ספר בעיר מוסול ב-1907 ובעיר כירכוכ ב-1900.
קהילת יהודי בית תנורא
היישוב היה מיושב ביהודים שטענו שאבותיהם ייסדו אותו לאחר שיבתם מבבל, ולפי טענה אחרת מהקווקז, אם כי מסמכים רבים מראים שהכפר התקיים בתקופה הקדם-יהודית ככפר אשורי פאגאני. היהדות כנראה הפכה לדתו של הכפר במאות הראשונות לפני הספירה או לאחריה.
על פי אגדה שהייתה מוכרת בכפר, כאשר הגיעו ראשוני הכפר למקום נגלה אליהם אליהו הנביא ובדרכי נס הקים את בית הכנסת של הכפר. לאחר מכן עלה במרכבת אש השמימה.
מבחינה כלכלית, הכפריים פרנסו את עצמם בעבודת כפיים ובחקלאות. ב-1893 נבזזה הקהילה בידי כורדים מן ההרים, אשר הרגו שני יהודים ופצעו אחרים. הנותרים ברחו לכפרים שכנים ולא העזו לחזור לבתיהם עד שהובטחה להם הגנתו של הואלי של מוסול, אותה שיריינו בעזרת מכתב ממשה הלוי, הרב הראשי של טורקיה.
האוכלוסייה של בית תנורא הידלדלה מאוד במהלך השנים ואפילו במאה העשרים עדיין הייתה קטנה מזו שהייתה שם במאות קודמות, בשל מקרי טבח שהובילו הכורדים כנגד האוכלוסייה. אולם לאחר רצח העם האשורי גדלה אוכלוסיית הכפר, כאשר טיארי-אשורים מהרי הקארי צפונית לטורקיה התיישבו בכפר. האוכלוסייה האשורית הייתה כמעט שווה במספרה לאוכלוסייה היהודית, אולם האוכלוסייה היהודית נותרה הרוב, וגם רוב האדמות החקלאיות נותרו תחת בעלות יהודית. כך עד 1951, כאשר 17 המשפחות היהודיות שנותרו עזבו בעזיבה המונית לישראל.
בית הכנסת
במרכז הכפר עמד בית כנסת, במקום שבו לפי האמונה המקומית שכנה מערה שאליה הגיע אליהו הנביא. מערה זו מוזכרת אף בדברי הנוסע ר' ישראל יוסף בנימין, שביקר במקום במאה ה-19:"'נגד פתח המערה, מן החומה למעלה תלוי וילון ממין בגד יקר מאוד ושזור בחוטי זהב וארגמן. באמצע ספון המערה המצויר בציורים שונים, ונרותיה יבערו תמיד ולא ישבותו. ועוד כמה אבוקות ונרות הבוערים במקום סתר הזה ישלחו אור נוגה סחרחר...'"
שפה
הניב המקומי, שידוע בשם "הניב הנאו-ארמי היהודי של בית תנורא", או בתנוראית יהודית הוא בין הגרסאות הנדירות ביותר והנמצאות בסכנת ההכחדה החמורה ביותר של הארמית החדשה המדוברת של ימינו.
דיאלקט ארמי זה, שאינו אחיד גם אצל היהודים, מכיל מילים עבריות, תלמודיות וגם יסודות כורדיים, טורקיים, ערביים ופרסיים. למלך קוראים "מלכא", למלכה – "מלכתא". ההרים סביב סיוורק (Suverek), בסביבת דיארבקיר, נקראים "טורי תלגא" (הרי שלג) ועוד כהנה וכהנה. הנשים המקוננות למתים משמיעות שירי חרוזים ב"ג'בלי".
עם המעבר לישראל נשחק הניב עם נוכחות השפה העברית וגרסאות נאו-ארמיות אחרות הקיימות בישראל.
העלייה לארץ ישראל
בסוף המאה התשע עשרה ובראשית המאה העשרים חוו תושבי הכפר היהודים תקיפות מצד הכורדים והאשורים המקומיים. הדבר הביא להתמעטות אוכלוסיית יהודי הכפר. החל משנות העשרים החלו תושבי הכפר לעלות לארץ ישראל, ורבים מהם התיישבו בירושלים. בשנת 1937 נמצאו בבית תנוראי כ-20 משפחות יהודיות שעברו לדוהוכ, ובשנת 1951 עלו לארץ ישראל.בשנות ה-40 של המאה ה-20 חיו 17 משפחות גדולות בכפר. קהילה זו היגרה בשלמותה לישראל בשנת 1951, ומאז לא נותרו יהודים בכפר.
אימרה קניג
אימרה קניג (בהונגרית: König Imre; 2 בספטמבר 1901, דיולה, האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום הונגריה) – 9 בספטמבר 1992, סנטה מוניקה) היה שחמטאי ומחבר ספרי שחמט יהודי-הונגרי-יוגסלבי-אמריקאי.