cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קלמיטי ג'יין
כינויה
קפטן ג'ק קרופורד, ששירת תחת הגנרלים ווסלי מריט וג'ורג' קרוק, טען שג'יין "מעולם לא שירתה בשום תפקיד תחת פיקודם של גנרל קרוק או גנרל מיילס. היא מעולם לא ראתה לינץ' ומעולם לא הייתה בקרב אינדיאני. היא סתם הייתה טיפוס ידוע לשמצה, מתהוללת ושטנית, אך בעלת אופי נדיב שהפך אותה פופולרית".
ישנה האפשרות שהיא הגזימה בסיפור הזה, או אפילו פברקה אותו לחלוטין. אפילו במהלך חייה, לא כולם קיבלו את גרסתה כאמיתית. גרסה אחרת היא שרכשה את שמה כתוצאה מאזהרותיה לגברים שלהעליב אותה זה "להזמין אסון". זה אפשרי אפילו ששמה כלל לא היה ג'יין, עד שהוצמד לה הכינוי, מכיוון שהייתה לפעמים עובדת בזנות, ונהוג היה לכנות את הלקוחות "ג'ון" ואת הנשים העובדות "ג'יין". ידוע, עם זאת, שהיא הייתה ידועה בכינוי לפחות מאז 1876, כי כשהגיעה שיירת העגלות של היקוק לדדווד ב-15 ביולי 1876, דווח בעיתון, "קלמיטי ג'יין הגיעה!"
עוד סיפור אוטוביוגרפי שלה הוא שהיחידה ששירתה בה תחת פיקודו של גנרל קרוק נשלחה לנהר ביג הורן ב-1875. היא חצתה בשחייה את נהר הפלאט והתקדמה עוד 140 ק"מ במהירות שיא, בקור, כשהיא רטובה כולה על מנת למסור לצבא אגרות עם מידע חשוב. היא חלתה, ולאחר מספר שבועות של החלמה, רכבה אל פורט לארמי בוויומינג והצטרפה לשיירה לכיוון צפון, ביולי 1876. החלק האחרון של הסיפור שלה מאומת. היא הייתה בפורט לארמי ביולי 1876, והיא הצטרפה לקבוצתו של ביל היקוק הפראי בשיירה באותו זמן.
דדווד וביל היקוק הפראי
ב-1876 עברה לדדווד, למרגלות הבלאק הילס, שם התיידדה עם דורה דופרן, המאדאם המובילה באזור, ואף עבדה בשירותה במיני עבודות כמו בישול וכביסה. היא גם התיידדה עם ביל היקוק הפראי ועם צ'ארלי אטר, אותם הכירה מהנסיעה לדדווד, בה גם השתתפה המהמרת והאקדוחנית קיטי לרוי. ג'יין העריצה את היקוק, ואחרים מאוחר יותר טענו שהייתה אפילו אובססיבית לגביו.
טענותיה של מקורמיק
ב-6 בספטמבר 1941 מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית החלה מתן סיוע קשישים לאישה בשם ג'ין היקוק בורקהרט מקורמיק, שטענה שהיא בתם של ביל היקוק וקלמיטי ג'יין, אשר נישאו בטריטוריית מונטנה ב-25 בספטמבר 1873. התיעוד לכך נרשם בספר תנ"ך כפי שהיה מקובל באותה תקופה, והיה חתום על ידי שני אנשי דת ומספר עדים. אך טענתה של מקורמיק לא מתקבלת, לרוב, מכיוון שיש פערים וסתירות שאי אפשר ליישב.
לאחר מותו של ביל היקוק הפראי
ג'יין גם טענה כי לאחר מותו של היקוק, היא רדפה אחר הרוצח שלו, ג'ק מקול, עם סכין קצבים, מאחר שהשאירה את אקדחיה בבית במהומה שהתעוררה. אך נראה שמעולם לא התעמתה עם מקול. לאחר שהוצא הרוצח להורג, ג'יין המשיכה לגור בדדווד, והרפתקה נוספת שלה התרחשה כאשר עזרה להציל נוסעים בכרכרה כשהסיטה קבוצת אינדיאנים ממרדף אחריהם. נהג הכרכרה ג'ון סלוטר נהרג במהלך המרדף, וג'יין לקחה את המושכות והובילה את הרכב לדדווד. בתקופה שבין 1876 ו-1878 ג'יין סעדה חולי אבעבועות שחורות בעת מגפה באזור דדווד.
שנותיה האחרונות
בשנת 1881, ג'יין קנתה חווה סמוכה למיילס סיטי, שבמונטנה, לצד נהר ילוסטון, שם ניהלה פונדק. מאוחר יותר היא התחתנה עם קלינטון ברק מטקסס ועברה לבולדר, גם שם פתחה פונדק. לפי דבריה, בשנת 1887, היא ילדה את בתה, ג'סי, שהופקדה בידי הורים אומנים שאמצו אותה. אין תעודות נישואים או תעודות לידה שמאמתים את הדברים. התינוקת היא מי שמקורמיק טענה לזהותה, ועל פי סיפוריה של ג'יין הייתה בתו של ביל היקוק. עם זאת, היו גם תרחישים על פיהם היא ילדה תינוקת עם בורק. אכן יש רישומים היסטוריים שממקמים ילדה צעירה בחברתה של ג'יין כשהייתה נשואה לבורק, אך נאמר שהייתה זו בתו מנישואים קודמים.
בשנת 1893 התחילה להופיע במופע המערב הפרוע של באפלו ביל כמספרת סיפורים. ב-1901 השתתפה בתערוכת פאן-אמריקה. היא הייתה מדוכאת ואלכוהוליסטית - ההתמכרות לאלכוהול התחילה כבר שנים קודם לכן. לדוגמה, ב-10 ביוני 1876, היא שכרה סוס ועגלה בשאיין לנסיעה של כקילומטר וחצי לפורט ראסל ובחזרה, אבל היא הייתה כל כך שיכורה שהיא עברה ליד היעד שלה בלי לשים לב, והמשיכה לנסוע עד שהגיעה כ-140 ק"מ משם, לפורט לארמי.
מותה
ג'יין חזרה לאזור בלאק הילס באביב 1903, שם המאדאם דורה דופראן עדיין ניהלה את בית הבושת שלה. במשך כמה חודשים, היא עבדה אצלה בבישול וכביסה. בסוף יולי, היא עלתה על רכבת מסע לטרי, בדרום דקוטה, עיירת כורים קטנה סמוכה לדדווד, ונשארה בבית מלון קאלוויי. היא נפטרה שם, בגיל 51. דווח שהיא שתתה בכבדות ברכבת, עד למצב של בחילה והקאות. הכרטיסן, אס. ג'י. טילט, נשא אותה מהרכבת, הברמן של המלון סידר לה חדר, וזומן לה רופא. תוך זמן קצר, ביום שבת, 1 באוגוסט 1903, היא נפטרה משילוב של דלקת במעיים ודלקת ריאות.
מסופר שצרור של מכתבים שלא נשלחו לבת שלה נמצא בין חפציה המועטים. המלחינה ליבי לארסן חיברה מוזיקה למילים מתוך כמה ממכתבים אלו ליצירה בשם "שירים מתוך המכתבים". המכתבים האלה נחשפו לראשונה לציבור על ידי ג'ין מקורמיק כחלק מטענתה שהיא הבת של ג'יין והיקוק, אך האותנטיות שלהם נטולה בספק, בעיקר כי יש שפע של ראיות שג'יין בקושי ידעה קרוא וכתוב.
בתיאטרון
Calamity Jane the Play מאת קתרין אן ג'ונס עלה לבמה במגוון תיאטראות ברחבי ארצות הברית.
עבדאללה אנצארי
שיח' אבו אסמאעיל עבדאללה אל-הראווי אל-אנצארי (בערבית: ابواسماعیل عبدالله الهروى الانصاري) או ח'וואג'ה עבדאללה אנצארי (בפרסית: خواجه عبدالله انصاری), מוכר גם בשם פִּיר-י הראת (בפרסית: پیر هرات, החכם מהראת) (1006–1088) היה מיסטיקן פרסי מוסלמי מפורסם  שחי במאה ה-11 בהראת (כיום באפגניסטן). נחשב לאחת הדמויות הבולטות בח'וראסאן של המאה ה-11: פרשן קוראן, אספן מסורות, איש פולמוס ומורה רוחני, שהיה ידוע בכישורי הנאום והשירה שלו בפרסית ובערבית.
קורות חייו
אנצארי נולד בכוהנדז, המצודה הישנה של הראת, ב-4 במאי 1006. אביו, אבו מנצור, היה בעל חנות אשר שהה חלק מנעוריו בבלח'. הוא היה צאצאו של אבו איוב אל-אנצארי, אחד מחברי הנביא. כשהיה אנצארי צעיר, עזב אביו את הבית וחזר לבלח'. אנצארי הצעיר היה תחת חסותם של יחיא בן עמאר שיבאני ושיח' עמו, צופי נודד ורב השפעה. בנעוריו פגש את מוחמד טאקי סג'סתאני, צופי שהשתייך לאסכולה החנבלית, ובעקבותיו נהג גם אנצארי בהתאם לאסכולה זו. אנצארי היה גם תלמידו של שיח' אבו אל-חסן ח'רקאני, מדריך צופי שטען כי הוא תלמידו הרוחני של באיזיד בסטאמי. אנצארי זכה לפרסום ולתלמידים רבים, ולמרות גילו הצעיר גם מבוגרים ומנוסים ממנו שמעו לו ולהוראותיו. דבר זה השתנה עם פלישת הסלג'וקים לעיר, אז נאסר עליו להמשיך וללמד. במשך שנתיים (1041–1043) שהה אנצארי במעין בידוד, וכשחזר להראת התמקד בפרשנות קוראן, עיסוק בו התמיד במשך כל ימיו אך מעולם לא השלים. לקראת סוף חייו, אנצארי איבד את הראייה בשתי עיניו אך המשיך ללמד עד מותו בגיל 85. הוא הכתיב את חיבוריו למזכירו ולתלמידיו, וכך המשיך ללמד. הוא נפטר ב-8 במרץ 1089. מבנה הקבר שלו בהראת, שנבנה במהלך התקופה הטימורית, הוא אתר עלייה לרגל פופולרי.
יחסי טורקיה–קולומביה
יחסי טורקיה–קולומביה הם יחסי החוץ בין קולומביה לטורקיה.
עבדאללה אנצארי
כתביו
אנצארי כתב ספרים רבים בפרסית ובערבית בנושאי מיסטיקה ופילוסופיה, חדית', היסטוריה וביוגרפיה (עלם אל-אנסאב). חיבורו המפורסם ביותר הוא מונאג'את נאמה (ספר התפילות), אשר נחשב ליצירת מופת של הספרות הפרסית. לאחר מותו, אמירות רבות שלו, שהועברו על ידי תלמידיו, יחד עם אמירות נוספות מכתביו נכללו בחיבורו המפורסם של אל-מַיְבּוּדי כַּשְף אל-אסראר (גילוי הסודות). החיבור הזה הוא מבין התפסירים הצופיים המוקדמים של הקוראן.
יחסי טורקיה–קולומביה
סקירה כללית
שתי המדינות קיימו אינטראקציה ראשונה ברמת הנשיאות בשנת 2011. נשיא קולומביה חואן מנואל סנטוס ביקר בטורקיה בשנת 2011 ואילו נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן ביקר בקולומביה ב-10 בפברואר 2015.
יחסי סחר
לקולומביה היה נפח מסחרי עם טורקיה בסך 997 מיליון דולר בשנת 2014. קולומביה מקבלת שישית מהיצוא של טורקיה באמריקה הלטינית, והיא המדינה השלישית מבחינת נפח הסחר הדו-צדדי. קולומביה וטורקיה חתמו על הסכם לשיתוף פעולה בסחר בשנת 2006. המשא ומתן לחתימה על הסכם סחר חופשי נמשך גם הוא. החברה הטורקית הבינלאומית לנפט במשרד האזורי לאמריקה הדרומית החלה את פעילותה בשנת 2008 בבוגוטה. חובת הוויזה בין שתי המדינות בוטלה בשנת 2012.
תוכנית מאדים של SpaceX
תוכנית מאדים של SpaceX (באנגלית: SpaceX Mars program) היא תוכנית פיתוח שיזם אילון מאסק, בעזרת SpaceX, במטרה להניח את היסודות להתיישבות בת קיימא על מאדים. התוכנית כוללת כלי שיגור לשימוש חוזר מלא, חלליות מאוישות, מכליות אספקת דלק במסלול לווייני, רכבי שיגור/נחיתה מהירי תפנית, וייצור מקומי של דלק רקטי על מאדים באמצעות ניצול משאבים על הכוכב (ISRU). המטרה המרכזית הראשונית של SpaceX הייתה להנחית את בני האדם הראשונים על מאדים עד שנת 2024, אך באוקטובר 2020 אילון מאסק שינה את ייעוד 2024 למשימה ללא צוות, עם תכנון למשימה מאוישת בהמשך.
מרכיב מתוכנן מרכזי בתוכנית הוא ה-Starship, רכב שיגור חללי רב פעמי לנשיאת מטען כבד במיוחד, הנמצא בפיתוח מאז 2018. כדי לאפשר נשיאת מטען גדול, החללית תיכנס תחילה למסלול כדור הארץ, שם היא צפויה לעבור תדלוק לפני שתצא למאדים. לפי התכנון לאחר הנחיתה על מאדים, החללית תוטען מחדש עם דלקים מתוצרת מקומית כדי לחזור לכדור הארץ. המטען הצפוי שהרכב יוכל לשאת אל מאדים נע בין 100-150 טון.
SpaceX מתכוונת לרכז את עיקר משאביה בחלק התחבורתי של פרויקט הקולוניזציה של מאדים, כולל תכנון מפעל דלקים המבוסס על תגובת סבטייה, על מאדים, כדי לסנתז מתאן וחמצן נוזלי עבור מנועי רקטות ממשאב מקומי של פחמן אטמוספירי, וקרח זמין על פני הכוכב. עם זאת, מאסק הצהיר מאז 2016 על תמיכה שלו במערך גדול יותר של יעדי התיישבות ארוכי טווח במאדים, הרבה מעבר למה ש-SpaceX מתכננת לבנות; כל קולוניזציה מוצלחת תערב בסופו של דבר גורמים כלכליים רבים יותר, כולל יזמים פרטיים, חברות וממשלות, כדי להקל על צמיחת הנוכחות האנושית במאדים במשך עשרות שנים רבות.
הדיוויזיה ה-48 (ורמאכט)
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-1 בפברואר 1944 על בסיס דיוויזיית המילואים ה-171, שהוקמה ב-1 באוקטובר 1942, והועמדה תחת פיקוד קרל קספר. הדיוויזיה הוצבה באזור אוסטנדה, ולאחר הפלישה לנורמנדי הועברה לצרפת, שם לחמה במהלך המערכה בנורמנדי. בספטמבר 1944 לחמה הדיוויזיה בקרב על לורן, ובנובמבר 1944 הועברה תחת פיקוד הארמייה הראשונה. בדצמבר אורגנה הדיוויזיה מחדש על בסיס דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-559, ולאחר מכן הועברה הדיוויזיה לסלובקיה. באפריל 1945 לחמה הדיוויזיה במתקפת וינה כחלק מהארמייה השמינית, וב-1 במאי נכנעו שרידי הדיוויזיה לכוחות הצבא האדום.
משה הגולה מקיוב (הראשון)
רבי משה הגולה מקיוב היה רב בתקופת הראשונים, מתלמידי רבנו תם. עמד בקשרי מכתבים עם רבי שמואל בן עלי ראש ישיבת בגדד.
ביוגרפיה
רבי משה נולד בקייב והוא החכם התלמודי היחיד שחי בה בתקופה זו, אברהם אפשטיין שיער שעזב את מזרח אירופה לאחר גירוש היהודים מקייב ב-1124, אפרים אלימלך אורבך דחה את דבריו בטענה שהיה תלמיד רבנו תם ובשנה זו רבנו תם היה עדיין צעיר, רמי ריינר הוסיף על טענה זו שלא סביר ששמעו של רבנו תם הגיע למזרח אירופה לפני שנות הארבעים של המאה ה-12.
רבי משה התכתב עם רבי שמואל בן עלי ראש ישיבת בגדד וקבל ממנו גרסאות ישנות של התלמוד בבלי ושמועות הלכתיות שונות.
רבי משה דן בסוגיית ביטול חמץ ברוב עם רבי שמואל בן עלי ורבנו תם. בעקבות כך, שיער רמי ריינר שלימודו אצל רבנו תם היה בשנות החמישים, משום שבשנים אלו עסק רבנו תם בסוגיות אלו באופן אינטנסיבי ואף התפלמס עליהם עם רבנו משולם והראב"ן.
ישראל תא-שמע סבר שאת התכתבותו עם בן עלי קיים בעת שהותו בצרפת, ריינר חלק על דבריו וטען שהיה זה לאחר ששב לקייב.
הלכות בשם רבנו תם שנמסרו בשמו קיימות בדין יין נסך, בדין ביטול חמץ בשישים, בשם רבי שמואל בן עלי מובאת ממנו שומעה בנושא טענת "מאיס עלי" בכתובת אישה, ובשאלה האם חליצה קודמת או שמא ייבום קודם.
ג'ודי פארפיט
ג'ודי פארפיט (באנגלית: Judy Parfitt; נולדה ב-7 בנובמבר 1935) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלייה.
ביוגרפיה
פארפיט הופיעה בתוכניות טלוויזיה אמריקאיות. הראשונה שבהן הייתה בסדרה "שלגיה במאה העשרים" כאמה החורגת של שלגיה, המלכה המרשעת, ליליאן "לילי" וייט. בעלה בחיים טוני סטידמן כיכב בתפקיד אורח כסנטה קלאוס בספיישל חג המולד של העונה השנייה של הסדרה. עוד הופיעה פארפיט בתפקידי אורח בסדרה "רצח במשיכת קולמוס" ב-1989, ובתפקיד אמה של אליזבת קורדיי (בגילומה של אלכס קינגסטון) במספר פרקים של "ER" בשנת 2002.
ב-2004 גילמה את דמות האלמנה האמריקאית, גברת ואן סקיילר, בסרט "מוות על הנילוס", בכיכובם של דייוויד סושה, ג'יימס פוקס, פרנסס דה לה טור ודייוויד סול במסגרת סדרת "פוארו". ב-2011 השתתפה בסדרת הדרמה "דוריט הקטנה", עיבוד לרומן מאת צ'ארלס דיקנס, בתפקיד גברת קלנאם, אימו של ארתור קלנאם (מת'יו מקפדיין), לצידם של אלן ארמסטרונג וסו ג'ונסטון. בחג המולד 2001 גילמה תפקיד דומה לזה שב"דוריט הקטנה", הדודה צ'סטיטי, בסדרה הפרודית "בית קדרות לממכר וכאלה".
ב-2010 החלה להשתתף בסדרה "קראו למיילדת" (נכון ל-2015, משודרת העונה הרביעית), בתפקיד האחות מוניקה ג'ואן, נזירה מבוגרת הסובלת משלבים מוקדמים של דמנציה. הנזירה היא בעלת ידע בספרות קלאסית, וציטוטים ספרותיים שלה משמשים רקע להתרחשויות. החל מ-2013 היא מופיעה בסיטקום "קדימה, נשים" על תנועת הנשים הסופרג'יסטיות.
חיים אישיים
ב-1963 נישאה פארפיט לשחקן טוני סטידמן בהארו שבמידלסקס. הוא נפטר ב-2001. לבני הזוג נולד בן, דייוויד.
Scared to Be Lonely
Scared to Be Lonely (בעברית: פוחד/ת להיות לבד) הוא שיר של הדי ג'יי ההולנדי מרטין גריקס, אשר הוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הבריטית דואה ליפה. השיר יצא לאור ב-27 בינואר 2017, על ידי חברות התקליטים אפיק רקורדס וסטמפד רקורדס, כסינגל שלא מתוך אלבום.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי מרטין גריקס, ג'ורג'יה קו, נייט קמפאני, קייל שירר וג'ורג'יו טיינפורט והופק על ידי מרטין גריקס, ג'ורג'יו טיינפורט, ואלי גירל ולורנה בלאקווד. "Scared to Be Lonely" הוא שיר פיוצ'ר באס עם אלמנטים אלקטרוניים ואימו-EDM. מבחינה לירית, השיר רואה את ליפה שרה על סיום מערכת יחסים שהייתה לה ועל הפחד שלה להישאר לבד.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה ממיליארד ו־80 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב־27 בינואר 2017, בערוץ היוטיוב הרשמי של מרטין גריקס. הקליפ בוים על ידי במאי הווידאו קליפים בלייק קלרידג'. הקליפ צולם במהלך יומיים, וכולל צוות אנשים שאינם שחקנים. המשמעות מאחוריו נובעת מהרגעים בהם בני זוג שוקלים להישאר בזוגיות או לעזוב אחד את השני.
נכון לדצמבר 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ־697 מיליון צפיות.
בלעדיך, חבר
בלעדיך, חבר(באנגלית: If I Didn't Have You), הוא שיר מתוך הסרט "מפלצות בע"מ" שנכתב על ידי רנדי ניומן. בסרט, השיר מושר בידי הדמויות סאלי ומייק וואזובסקי בכותרות הסיום אשר אותם מדבבים במקור ג'ון גודמן ובילי קריסטל ובגרסה העברית נתן דטנר ותומר שרון. השיר זכה בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר, וכן היה גם זכייתו הראשונה באוסקר עבור היוצר רנדי ניומן. טרם כן, היה מועמד ניומן 15 פעמים לפרסי המוזיקה השונים בטקס האוסקר, אך לא זכה בהם.
נבחרת אנדורה בכדורסל
נבחרת אנדורה בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של אנדורה. נחשבת לאחת הנבחרות החלשות ביותר באירופה. נבחרת אנדורה מדורגת במקום ה-88 ברשימת הדירוג של פיב"א לגברים.
צ'יאקי מוקיי
צ'יאקי מוקיי (ביפנית: 向井 千秋; נולדה בטַטֶביאשי, גונמה, ב-6 במאי 1952) היא טייסת חלל לשעבר ורופאה יפנית. מוקיי הייתה האישה היפנית הראשונה בחלל, והראשונה מיפן שטסה לחלל פעמיים. השתתפה בטיסת מעבורת החלל STS-65 ביולי 1994, ובטיסת STS-95 באוקטובר-נובמבר 1998. בסך הכול היא שהתה בחלל 23.5 ימים.
בשנת 2015, מונתה מוקיי לסגנית נשיא אוניברסיטת טוקיו למדע.
בצעירותה
צ'יאקי נייטו (内藤 千秋) נולדה בטַטֶביאשי, גונמה, ב-6 במאי 1952.
מוקיי סיימה את תיכון קיאו לבנות בטוקיו, בשנת 1971. בשנת 1977 סיימה לימודי רפואה באוניברסיטת קיאו שבמינאטו, האוניברסיטה הוותיקה ביותר ביפן; בשנת 1988 סיימה תואר שלישי בפיזיולוגיה, בבית הספר לרפואה באוניברסיטת קיאו והוסמכה ככירורגית לב וכלי דם בשנת 1989.
כרופאה
מוקיי הוסמכה לרפואה ב-1977 והייתה מתמחה בכירורגיה כללית, באוניבסיטת קיאו גיג'וקו דאיגאקו, בין השנים 1977–1978. ב-1978 הצטרפה לצוות הרפואי בבית החולים הכללי שימיזו בשיזואוקה, והייתה חלק מצוות הניתוח בחדר מיון בבית החולים קנאגאווה סאיסייקאי שבמחוז קנאגאווה ב-1979.
ב-1980 הייתה מתמחה לניתוח לב בבית החולים האוניברסיטאי באוניברסיטת קיאו. לאחר מכן עברה להיות חלק מצוות הרפואי לניתוח המערכת הקרדיווסקולרית בבית החולים אצונומיה סאיסייקאי באוצונומיה, במחוז טוצ'יגי (1982), ועם סיום הסבב, בניתוחי כירורגיית כלי דם בבית החולים האוניברסיטאי של אוניברסיטת קיאו בטוקיו ב-1983. כמו כן הפכה לפרופסור חבר במחלקה לכירורגיית כלי דם באוניברסיטה.
מוקיי פרסמה למעלה מ-60 מאמרים מדעיים מאז 1979.
כאסטרונאוטית
בשנת 1985 נבחרה מוקיי כאחת משלושת המועמדים היפנים להיות מומחי מטען למעבדת הספייסלאב שטסה על טיסת מעבורת החלל STS-47. היא שימשה כגיבוי למומחה המטען למעבדת ה-Neurolab במהלך משימת המעבורת STS-90.
בתור אסטרונאוטית של NASDA (חלק מסוכנות החלל היפנית לפני שהפכה ל-JAXA) היא הייתה מדענית אורחת במכון המחקר הביו-רפואי בחלל, במחלקת פיזיולוגיה של הלב וכלי הדם, במרכז החלל ג'ונסון, מ-1987 ועד 1988. מוקיי נשארה כמדריכת מחקר במחלקה לניתוח באוניברסיטת ביילור לרפואה, יוסטון, טקסס, משנת 1992 ועד 1998.
בין השנים 1992 ל-1998 היא הייתה פרופסור חבר במחלקה לניתוח של בית הספר לרפואה באוניברסיטת קיאו, בטוקיו, ובשנת 1999 מונתה לדרגת פרופסור אורח של האוניברסיטה.
במהלך משימת מעבורת החלל STS-107, מוקיי הייתה סגנית מדען המשימה. במסגרת תפקיד זה היא הייתה האחראית לתיאום תפעול הניסויים במהלך המשימה.
STS-65
טיסתה הראשונה לחלל של מוקיי הייתה בטיסת מעבורת החלל קולומביה STS-65 בין התאריכים 8–23 ביולי 1994.
טיסה זו הייתה הטיסה השנייה של מעבדת המיקרו-כבידה הבינלאומית (IML-2). המשימה כללה 82 ניסויים של מדעי החיים (ניסויים אודות גוף האדם, ביולוגיה בחלל, השפעות קרינה, ו-Bioprocessing) וניסויים של התנהגות חומרים במיקרוכבידה (הנדסת חומרים, התנהגות נוזלים בחלל ומחקר על סביבה בחוסר כבידה ופעולות נגד).
משימת IML-2 נועדה להיות משימה עם שהות ארוכה מהרגיל כדי להתעמק בניסויים רפואיים הקשורים למערכת הלב וכלי הדם, מערכת העצבים האוטונומית, השפעה על העצמות ועל חילוף החומרים בשרירים.
במהלך המשימה, המעבורת השלימה 236 הקפות של כדור הארץ, במשך 353 שעות ו-55 דקות.
STS-95
טיסתה השנייה לחלל של מוקיי הייתה על גבי טיסת מעבורת החלל דיסקברי STS-95 בין התאריכים 29 באוקטובר ל-7 בנובמבר 1998.
משימה זו נמשכה תשעה ימים, במהלכם הצוות תמך במגוון מחקרים ומטע"דים, בהם פריסה של הלוויין Spartan 201-5 שביצע תצפיות על ההילה של השמש ולאחר מכן נאסף שוב על ידי הזרוע הרובוטית של המעבורת.
כמו כן פלטפורמת HOST נועדה לבדוק מטע"דים ורכיבים עבור טלסקופ החלל האבל לקראת טיסת מעבורת החלל STS-103 שתבצע משימת שירות שלישית לטלסקופ החלל.
היותו של ג'ון גלן בן ה-77 בטיסתו השנייה לחלל כללה בדיקות של השפעות החלל על תהליך ההזדקנות.
במהלך המשימה, המעבורת ביצעה 134 הקפות סביב כדור הארץ בשהות מצטברת של 213 שעות ו-44 דקות.
לאחר הטיסות לחלל
ב-1 באוקטובר 2003, NASDA אוחדה עם ארגון ISAS (המכון למדעי תעופה וחלל) ו-NAL  (המעבדה הלאומית לתעופה של יפן) ליצור את JAXA, הסוכנות היפנית לחקר החלל.
בין השנים 2004–2007 מוקיי הייתה מרצה אורחת באוניברסיטת החלל הבינלאומית.
מוקיי עברה לעבוד בסוכנות החלל היפנית החל מ-2007, והייתה ראש המשרד למחקר ביורפואי בחלל, משרד האסטרונאוטים והמחלקה לאדם בחלל. מ-2011 היא הייתה יועצת בחירה למנכ"ל סוכנות החלל היפנית, והחל מ-2012 היא ראש המרכז לרפואה בחלל ומחקר על גוף האדם בחלל (J-CASMHR).
במרץ 2015, מונתה להיות סגנית הנשיא של אוניברסיטת טוקיו למדע. ומשמשת יועצת טכנית לסוכנות החלל היפנית. החל מיוני 2015 היא חברת דירקטוריון של Fujitsu ומינואר 2016 נמצאת בהנהלה של Kao Corporation.
פרסים ואותות הוקרה
מוקיי קיבלה את הפרסים הבאים:
כדורגל באוסטריה
הכדורגל הוא ספורט מאוד פופולרי באוסטריה. הוא מנוהל על ידי הגוף הלאומי התאחדות הכדורגל האוסטרית שהוקמה בשנת 1904.
נבחרת לאומית
מאמר ראשי: נבחרת אוסטריה בכדורגל
אצטדיונה הביתי של הנבחרת האוסטרית הוא אצטדיון ארנסט האפל אשר בווינה. הנבחרת העפילה לגביע העולם בכדורגל בפעם האחרונה במונדיאל 1998 ושיחקה באליפות אירופה בכדורגל פעמיים, כאשר הייתה המארחת (לצד שווייץ) ביורו 2008, וכאשר עלתה מהמוקדמות ליורו 2016.
קורדיירה דל פיינה
קורדיירה דל פַּיְנֵה (בספרדית: Cordillera Paine) היא שרשרת הרים בפארק הלאומי טורס דל פיינה בפטגוניה הצ'יליאנית. שרשרת ההרים ממוקמת כ-280 ק"מ צפונית לפונטה ארנס, וכ-1,960 ק"מ דרומית לבירה סנטיאגו. מבחינה מנהלתית, קורדיירה דל פיינה שייכת לקומונת טורס דל פיינה בפרובינציית אולטימה אספרנסה במחוז מגאיאנס ואנטארקטיקה צ'ילנה. לא פורסמו סקרים מדויקים, ונטען כי הגבהים שפורסמו מנופחים מהמציאות, כך שרוב הגבהים הניתנים בערך זה הם משוערים. המילה פיינה פירושה "כחול" בשפת הילידים טוולצ'ה.
פסגות
הפסגה הגבוהה ביותר של שרשרת ההרים היא סרו פיינה גרנדה (בספרדית: Cerro Paine Grande). במשך זמן רב נטען שגובה הוא 3,050 מטר או 3,251 מטר, אך באוגוסט 2011 הנושא עלה בפעם השלישית, וכדי לשים סוף לוויכוח ההר נמדד באמצעות GPS ונמצא שגובהה האמיתי של הפסגה הוא רק 2,884 מטר.
שלושת המגדלים של פיינה (בספרדית: Torres del Paine) מהווים את החלק המרכזי של הפארק הלאומי טורס דל פיינה. המגדל הדרומי מהשלושה (בגובה של כ-2,500 מטר), נחשב כיום לגבוה מבין השלושה, אם כי זה לא הוכח בוודאות. המגדל נכבש לראשונה בשנת 1963 על ידי ארמנדו אסטה (באיטלקית: Armando Aste) האיטלקי. המגדל המרכזי (בגובה של כ-2,460 מטר), נכבש לראשונה בשנת 1963 על ידי כריס בונינגטון (באנגלית: Chris Bonington) ודון וילאנס (באנגלית: Don Whillans) הבריטים. המגדל הצפוני (בגובה של כ-2,260 מטר) נכבש לראשונה בשנת 1958 על ידי גואידו מונצינו (באיטלקית: Guido Monzino) האיטלקי.
פסגות אחרות כוללות את קוארנו פרינסיפל (בספרדית: Cuerno Principal), בגובה של כ-2,100 מטר, ואת סרו פיינה צ'יקו (בספרדית: Cerro Paine Chico), שמוערך בדרך כלל שגובהו הוא כ-2,650 מטר.
גאולוגיה
שרשרת ההרים מורכבת מגרניט צהבהב. המצוקים התלולים והבהירים עשויים מסלעי גרניט קשים יותר, המחוברים במאונך.
טיולים רגליים
הפארק הלאומי טורס דל פיינה, שטח של כ-2,400 קמ"ר הוכרז כשמורת ביוספרית על ידי אונסק"ו בשנת 1978 וזוכה לביקורם של כ-250,000 מבקרים מדי שנה. כמה שבילים ואתרי קמפינג מתוחזקים על ידי תאגיד היערות הלאומי של צ'ילה, ובקתות הרים מספקות אמצעי לינה ושירותים בסיסיים נוספים.
יעקב שינפלד
יעקב (קובי) שינפלד (נולד ב-18 בדצמבר 1951) הוא תעשיין ואיש עסקים ישראלי, יו"ר הדירקטוריון ובעל שליטה בחברה הציבורית זנלכל בע"מ, יצרנית מותג השימורים "יכין", אותה ניהל במשך עשרות שנים.
ביוגרפיה
יעקב (קובי) שינפלד נולד בחיפה, בנם של לאה ודב שינפלד, אח צעיר לשתי אחיות. הוריו עלו לישראל בשנת 1933, אביו דב עלה מצ'כוסלובקיה ואימו לאה עלתה מפולין, תחילה התגוררו בתל אביב, ובשנת 1941, לאחר שאביו הצטרף לחברת זנלכל בע"מ, אותה רכש במלואה ב-1947, המשפחה השתקעה בחיפה.
דב שינפלד נפטר כשקובי היה בן 15 וחצי. באותה עת, הוא למד בבית הספר הריאלי במגמה ביולוגית ותכנן ללמוד רפואה. למרות זאת, לאור ציפייה להמשיך את דרכו של אביו בחברה המשפחתית, למד וסיים בהצטיינות תואר ראשון בהנדסת מזון, והשלים רבים מהקורסים של הנדסת תעשייה וניהול בטכניון.
בשנת 1970 התגייס לצה"ל ושירת בחטיבת גולני, כקצין ומפקד מחלקה בגדוד 51. כשמונה חודשים לאחר שחרורו מצה"ל פרצה מלחמת יום הכיפורים. קובי עלה לרמת הגולן, חבר לפלוגתו הסדירה, והשתלב בלחימה מאומצת של חטיבת הגולני ברמת הגולן. ביום האחרון למלחמה, בקרב על כיבוש החרמון, לחם ונפצע קל.
באמצע לימודיו בטכניון, בעקבות פתיחת מגמות מסוימות בקורס הטיס גם למרכיבי משקפיים, החליט שינפלד להגשים חלום ילדות, התגייס לשירות קבע והתחיל את הקורס. כעבור שנה בקורס, לאחר שלא נשאר במגמת הקרב, בשל לקות ראייה והצורך במשקפים, שב ללימודים.
חברת "זנלכל" לייצור שימורי מזון הוקמה בשנת 1940 ונרכשה במלואה על ידי דב שינפלד בשנת 1947 במפרץ חיפה. בתום לימודיו האקדמיים, בשנת 1979, החל שינפלד את דרכו במפעל המשפחתי כטכנולוג מזון, ובהמשך מונה למנהל התפעול. בשנת 1983 מונה למנהל הכללי והוביל את הנפקת החברה ב.
בשנת 1986 העבירה החברה את מפעלה מחיפה למתחם חדש, בהשקעה של 12 מיליון דולר, באזור התעשייה אלון תבור שליד עפולה, על שטח של 65 דונם. בשנת 1988 החל שינפלד להרחיב את פעילות החברה, כאשר הוביל את זנלכל לרכישת הפעילות התעשייתית של חברת "פרי-זה" שהייתה בכינוס נכסים. בשנת 1998 רכש החברה את הפעילות התעשייתית במפעלי השימורים של "יכין תעשיות".
בשנת 2005 מונה שינפלד ליושב ראש דירקטוריון פעיל, ומינה תחתיו לתפקיד המנהל הכללי את פיני גורביץ'.
באפריל 2017 מינה שינפלד שלושה מבניו לדירקטורים בחברה.
משפחתו
לאחר נישואין ראשונים שנמשכו כחמש שנים, בשנת 1984 התחתן בשנית, עם דבורה כ"ץ, אלמנתו של רס"ן אהרון כ"ץ ובתו של הפרופ' דוד הרטמן, ואימץ את שני בניה. לזוג נולדו עוד שני בנים. בסוף שנות ה-90 התגרשו. בשנת 2007 התחתן שינפלד עם שוש ברלינסקי-שינפלד, אשר נפטרה כתוצאה מסיבוך של מחלת הסרטן פחות מחודש לאחר נישואיהם. היא ניהלה, בין היתר, את גני התערוכה בתל אביב ואת המועצה להשכלה גבוהה.
רנצו בלומנטל
רנצו בלומנטל (בגרמנית: Renzo Blumenthal; נולד ב-26 בדצמבר 1976) הוא דוגמן שווייצרי.
ביוגרפיה
ב-2005 זכה בתחרות מר שווייץ, ולאחר היבחרו החל בקריירת דוגמנות. הוא דגמן מספר סוגי מוצרים, ביניהם נעליים והלבשה תחתונה. ב-2006 הופיעה בקמפיין לקידום התיירות בשווייץ שבמרכזה היה בחזה חשוף, ועל כך ספג הקמפיין ביקורת בטענה שהוא מעודד תיירות מין. ב-2006 גם הופיע בתוכנית המציאות "Der Match", בה ידוענים ממגוון תחומים עוברים אימוני כדורגל.
הוא הגיש תוכנית רדיו אינטרנטית ביחד עם מיס שווייץ טניה גוטמן. ב-2013 לקח חלק בקמפיין להעלאת המודעות לתרומת דם.
ב-2007 התחתן, ויש לו ארבעה ילדים.
טווסון
מאפיינים
הטווסונים מזכירים במראם טווס קטן, ומכאן שמם, אך אינם קרובי משפחתו. בעלי ראש כחול עם ציצה, גוף אפור או שחור ועליו כתמים כחלחלים דמויי-עיניים על הנוצות ועל הזנב המפואר שיכול להיפרש כמו זנב הטווס. ואולם הם קטנים מהטווס בהרבה וגם פחות צבעוניים.
הטווסונים חיים ביערות טרופיים ברחבי דרום-מזרח אסיה והם מרבים לשוטט על הקרקע ולחפש פירות, זרעים וחרקים. הזכרים מקימים טריטוריות בעונת הרבייה בתוך זירת חיזור ומנסים להרשים במצגים שונים את נקבות. הנקבות קטנות ומוסוות הרבה יותר מהזכרים שאינם תורמים לגידול האפרוחים וגם לא נאמנים לבנות זוגם.
עקב ציד ופגיעה ביערות הגשם, מספר מיני טווסונים נמצאים בסכנת הכחדה קשה.
ארדיפו
ארדיפו (ביוונית: Αραδίππου) היא עיירה בדרום קפריסין, הממוקמת בפאתי העיר לרנקה. העיירה הוקמה ב-1986 בעקבות משאל עם של התושבים המקומיים. גודל האוכלוסייה הוא כ-20,000 איש.
עיר תאומה מורסי (Mouresi).
To Sir with Love
To Sir With Love (בעברית: לאדוני באהבה) הוא שיר הנושא מתוך סרט הקולנוע לאדוני באהבה משנת 1967. השיר נכתב על ידי דון בלק ומארק לונדון, בעלה של מריון מאסי שהייתה מנהלת אישית של לולו.
השיר הוקלט לראשונה על ידי לולו ולהקת המיינדבנדרס (The Mindbenders) שהופיעו גם בסרט. הסינגל שיצא ב-1967 הגיע למקום הראשון בבילבורד הוט 100 ושהה שם במשך חמישה שבועות.
בבריטניה השיר לא הופץ כסינגל, אלא היה בי-סייד של הלהיט "Let's Pretend".
הזמרת האוסטרלית טינה ארנה הקליטה את השיר ב-2007 באלבום "Songs of Love & Loss".
גרסאות כיסוי נוספות של השיר:
Parle à ta tête
Parle à ta tête (באנגלית: Speak to Your Head, ובעברית: דבר אל ראשך) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הצרפתייה אינדילה. השיר יצא לאור ב-23 באוגוסט 2019, על ידי חברת התקליטים קפיטול רקורדס, כסינגל הראשון שלה מזה חמש שנים.
השיר הגיע למקום השני במצעד השירים שבצרפת.
רקע וכתיבה
בריאיון דיברה אינדילה על הכנת אלבומה השני והצהירה כי:
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-8 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-18 בדצמבר 2019. בתחילת הקליפ, ניתן לראות מזוודה מונחת בלובי של מבנה, תוך שבהמשך ניתן לראות את אינדילה יוצאת מתוכה. הגרסה המקוצרת של הקליפ צברה למעלה מ-7.4 מיליון צפיות. הגרסה הארוכה שלו פורסמה כבר ב-14 בנובמבר באותה השנה.
נכון לנובמבר 2020, מונה הצפיות של הגרסה הארוכה של הקליפ עומד על למעלה מ-28 מיליון צפיות.
ציפור נמלים שחורה-לבנה
ציפור נמלים שחורה-לבנה (שם מדעי: Myrmochanes hemileucus) היא מין של ציפור שיר ממשפחת ציפורי נמלים החיה באמריקה הדרומית. ציפור זו היא מין יחיד בסוגה ותוארה בידי בידי החוקרים האנגליים פיליפ סלייטר ואוסברט סאלווין בשנת 1866.
אנה מריה מאשאדו
אנה מריה מאשאדו (בפורטוגזית: Ana Maria Machado; נולדה ב-24 בדצמבר 1941 בריו דה ז'ניירו, ברזיל) היא סופרת ילדים, ציירת ועיתונאית ברזילאית, זוכת פרס אנדרסן, הפרס היוקרתי בעולם לספרות ילדים ונוער, לשנת 2000. מאשאדו חיברה מעל 160 ספרים. בין ספריה הבולטים לילדים: "סבתא רבתא ביה, סבתא רבתא בל" (Bisa Bia, Bisa Bel), "סיפור הפוך" (Historia Medio Al Revés), "מעולם אחר" (Do Outro Mundo), "ילדה יפה" (Niña Bonita), ו"דרוש זאב" (Procura-Se Lobo).
תחילת דרכה
אנה מריה מאשאדו נולדה בריו דה ז'ניירו ב-24 בדצמבר 1941, הבכורה מבין אחד עשר ילדים. בחופשות שהתה משפחתה בכפר הדייגים הקטן בו שכן בית סבם וסבתם, שעל מפתן דלתו התאספו מדי ערב מספרי סיפורים וקהל מאזינים. בראיונות מרבה מאשאדו להדגיש את השפעתם הגדולה של אותם סיפורי העם על כתיבתה: חלקם אף שובצו בספרים שחיברה שנים רבות לאחר מכן.
בצעירותה הרבתה מאשאדו לטייל במקומות רבים בעולם; בהם ארגנטינה, ארצות הברית, צרפת, איטליה ואנגליה.
מאשאדו למדה אמנות במוזיאון לאומנות מודרנית בריו דה ז'ניירו ובמוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק (MOMA). בהמשך עברה ללמוד ספרות ובלשנות ועשתה תואר בשפות רומאניות בריו. היא טסה לפריז על מנת ללמוד עם רולאן בארת, חוקר ומבקר ספרות צרפתי ידוע, ועשתה את עבודת הדוקטורט שלה באקול פראטיק דה אוטז אטיד. מאשאדו לימדה פורטוגזית וספרות ברזילאית בסורבון, ומאוחר יותר גם באוניברסיטת ריו דה ז'ניירו.
מאשאדו עבדה כעיתונאית, וכתבה בין השאר מאמרים עבור מגזין "Elle" בפריז, עבור ה-BBC בלונדון ועבור עיתון "Jornal Do Brasil" בריו דה ז'ניירו, בו הייתה אחראית על נושא ספרות הילדים.
קריירה כסופרת
לאחר שלמדה אמנות וספרות באוניברסיטה ועבדה כציירת ועיתונאית, החלה מאשאדו לכתוב ספרי ילדים. ספרה הראשון יצא לאור בשנת 1969, ומאז פרסמה מעל מאה ספרים, למבוגרים ולילדים. מאשאדו גם תרגמה מספר ספרים לפורטוגזית, בהם ספרי קלאסיקות מפורסמים לילדים, כגון "פיטר פן" ו"אליס בארץ הפלאות".
ספריה נמכרים ואהובים מאוד בברזיל ובארצות נוספות בהן הם מתורגמים. דרכם מעבירה מאשאדו מסרים מורכבים, פוליטיים וחברתיים, כגון חשיבות המשפחה ומקום הילד בשרשרת הדורות (Bisa Bia, Bisa Bel), שוויון מגדרי וגזעי (Niña Bonita) והתנגדות לרדיפה פוליטית (De Olho nas Penas).
מאשאדו זכתה בפרסים יוקרתיים רבים על ספריה, בהם פרס מאשאדו דה אסיס על מפעל חיים מהאקדמיה הברזילאית לשפה ולספרות, ופרס אנדרסן, המכונה לפעמים "פרס נובל לספרות ילדים ונוער" ונחשב לפרס היוקרתי בעולם בנושא זה, לשנת 2000.
יחסי איטליה–קפריסין
יחסי איטליה–קפריסין הם יחסי החוץ בין הרפובליקה האיטלקית לקפריסין. שתי המדינות חברות מלאות ב.
היסטוריה
בשנת 68 סופחה קפריסין על ידי האימפריה הרומית. בשנת 1489 השתלטה הרפובליקה של ונציה על האי. ונציה השתמשה באי כנקודת מסחר חשובה. בתקופה זו נבנתה החומה הוונציאנית של ניקוסיה. לאורך תקופה זו נחלקה האוכלוסייה בין עילית שלטת קתולית, ורוב העם שהיה יווני-אורתודוקסי. במשך כל התקופה הוונציאנית הייתה קפריסין נתונה להתקפות בלתי פוסקות מצד האימפריה העות'מאנית הצעירה, עד שלבסוף נכבשה בשנת 1571. 20,000 מתושבי ניקוסיה הוצאו להורג, וכל הכנסיות ומבני הציבור נבזזו. בכך בא הקץ לשליטת הקתולים באי.
בשנת 1960 זכתה קפריסין בעצמאות מהאימפריה הבריטית, וזמן קצר לאחר מכן כוננה יחסים דיפלומטיים עם איטליה. שתי המדינות הן חברות מלאות של האיחוד האירופי, מועצת אירופה ואיחוד מדינות הים התיכון.
נאוואחו (פירושונים)
{{פירושונים| מקומות בארצות הברית:
ראו גם
}}
אשר אנשיל ניימאן
הרב אשר אנשיל ניימאן (ה'תקנ"ט 1798 – כ' באייר ה'תרמ"ב, 9 במאי 1882) היה רבה הראשון של הקהילה היהודית בואץ (וייצן) שבהונגריה, ממייסדי הקהילה ההונגרית בירושלים ורבה הראשון.
בהונגריה
נולד בשנת ה'תקנ"ט בקיטזה לרב משה שמואל ניימאן, מחנך ומדקדק, תלמיד הרב שמואל קעלין והרב ברוך ייטלס ומחבר הספרים "חנוך לשון הקודש", "הישר והברית", "מעגל ישר" ועוד, ומתרגם מלות ההגיון לרמב"ם לגרמנית. אמו ייטל הייתה בתו של ר' לייב גינז מקיטזה. כנראה למד בצעירותו אצל רבה של קיצע, צבי הירש ברוידא ואצל ר' חיים בנימין הלוי פולאק. נשא את דבורה מפרשבורג, ועבר להתגורר שם, וכפי הנראה למד מפי החת"ם סופר. בשנת ה'תקצ"ג, כשהיה כבן 34, החל לכהן כרבה של קהילה חדשה שנוסדה - קהילת יהודי ואץ (וייצן) שנוסדה בכפר פנץ הסמוך לואץ ולאחר מכן בואץ עצמה. נוסף לכך, שימש כדרשן וכמוהל. בשנת ה'תרי"ח, אושר מינויו על ידי השלטונות. בתפקיד זה כיהן 30 שנה. לפני עזיבתו, ציידו אותו בני הקהילה במכתב המלצה, ובו כתבו בין השאר:.
בארץ ישראל
בשנת 1862 (ה'תרכ"ג) הגיעו להונגריה שני נציגים מטעם יהודי הונגריה בירושלים, ולבקשתם ערכו הרב אברהם שמואל בנימין סופר והרב מאיר אייזנשטטר כינוס גדול שבו השתתפו מאות רבנים ואנשי ציבור והוכרז על הקמתו של כולל נפרד ליוצאי הונגריה - "כולל אונגרין". הרקע להקמת הכולל היה טענתם של יוצאי הונגריה רבתי בירושלים שהם מופלים לרעה על ידי ראשי כוללות האשכנזים, בעיקר בנוגע לחלוקת כספי החלוקה. בכנס חוברו תקנות הייסוד של הכולל. לאחר הכנס, הצטרף הרב ניימאן לשני הנציגים ששבו לארץ ישראל, וקבע את מושבו בירושלים. מיד עם בואו לירושלים, נתמנה לרב ואב"ד של הכולל.
הרב ניימאן היה לוחם קנאי כנגד הניסיונות שנעשו להכנסת לימודי חול לירושלים. הוא חתם על כתב האיסור להכניס לימודי חול לבתי הספר. כמו כן, חתם על כתב הפולמוס של חכמי כולל שומרי החומות כנגד הרב עקיבא יוסף שלזינגר וספריו.
לאחר הקמת שכונת מאה שערים עבר מביתו שבעיר העתיקה להתגורר בשכונה.
נפטר בכ' באייר ה'תרמ"ב. נקבר בחלקת הפרושים בבית הקברות היהודי בהר הזיתים, סמוך לקברי הרב אברהם שאג-צוובנר, הרב נחום לעווי והרב מאיר אוירבך.
משפחתו
לרב ניימאן ורעייתו דבורה נולדו שלושה ילדים. בסביבות שנת ה'ת"ר נפטרה אשתו, והוא נשא את הדס האני בת ר' יצחק ראש. ממנה נולדו לו עשרה ילדים. שישה מתוך 13 ילדיו נפטרו בחייו.
שמעון רוזנדייל
שמעון רוזנדייל (1842–1937) היה משפטן ועסקן יהודי-אמריקני, יליד אולבני, ניו-יורק. היה היהודי הראשון שכיהן במשרה ציבורית במדינת ניו-יורק, ונודע כמתנגד בולט לתנועה הציונית.
ביוגרפיה
שמעון וולפה רוזנדייל (Simon Wolfe Rosendale) נולד ב-1842 באולבני שבמדינת ניו-יורק. עם סיום לימודיו באקדמיה של בר (Barre) בוורמונט, מונה כמשפטן במשרד התובע הכללי במחוז אולבני (1863). ב-1881 נכנס כשותף למשרד עורכי דין עם רופוס פקמן, שכיהן שנים לאחר מכן כשופט בית משפט העליון האמריקני. ב-1892 מונה רוזנדייל למשרת התובע הכללי של מדינת ניו יורק. 7 שנים לאחר מוכן התמנה על ידי מושל המדינה, תאודור רוזוולט, לתפקיד האחראי על שירותי הצדקה במדינה, תפקיד בוו שירת בנאמנות ובחריצות עד סוף ימיו. לצד עבודתו הציבורית, היה רוזנדייל בעל עניין רב בעניינים פנים-יהודיים, מקהילתו באולבני, ועד לעניינים כלל-ארציים. הוא היה פעיל במשך זמן רב במסדר בני ברית, ואף כיהן במשך עשור כנשיא בית הדין לערעורים של המסדר. במקביל מילה רוזנדייל שורה של תפקידים יהודיים ציבוריים, בין היתר היה חבר הוועד הפועל של "איחוד הקהילות העבריות-אמריקניות", ונבחר לייצג את קהילת אולבני. הוא עמד בראש וועידת פילדלפיה ב-1888, בה הוקם ה- Jewish Publication Society of America, ומאוחר יותר מונה לסגן הנשיא של החברה ההיסטורית היהודית-אמריקנית (AJHC).
תפקידים ציבוריים
מלבד התפקידים הללו, ישב רוזנדייל בחבר הנאמנים של אוניברסיטת יוניון (Union), כיהן כנשיא הקולג' הרפואי של אולבני ובנק החסכונות הלאומי, ישב בדירקטוריון של בנק המסחר הלאומי של אולבני, כיהן כדירקטור בחברה המסחרית לביטוח האש (Commerce Fire Insurance Company), והיה מושל בית החולים של העיר אולבני. בנוסף, היה מחובר למספר ארגוני צדקה ועסקים נוספים. רוזנדייל חיבר ספר בשם 'The Involution of Wampum as Currency'.
התנגדותו לציונות
רוזנדייל היה מן הבולטים שבמתנגדי הציונות האמריקנית. התנגדותו, שפורסמה בפומבי בראשית 1906 במסגרת פולמוס הנאמנות הכפולה שהסעיר באותם ימים את הציבוריות היהודית, נשענה על נימוקים משני סוגים – דתיים ומדיניים. נקודת המוצא שלו הייתה זהה לעמדה הרפורמית היסודית: היהדות אינה אלא דת. לטענתו, מילאה הדת תפקיד מכריע בשימור האמונה של היהודים באמריקה, בדומה לתפקיד שמילאה עבור אבותיהם.
שנים לאחר מכן הפך רוזנדייל את ביקורתו הרעיונית על הציונות לצעד פוליטי-ציבורי. ב-1919 פנה יחד עם אישים יהודים אמריקנים בעלי שם נוספים במכתב רשמי לנשיא ווילסון, שהיה בדרכו לוועידת השלום בפריס. המכתב, שנמסר לווילסון על ידי חבר הקונגרס היהודי יוליוס קאהן, כלל את חתימותיהם של 31 אנשי ציבור, ביניהם השגריר לשעבר הנרי מורגנטאו והמו"ל של הניו-יורק טיימס אדולף אוקס. רוזנדייל הופיע שלישי ברשימה. המכתב הביע את מחאתם של החתומים נגד ההפרדה הפוליטית שביטא רעיון הבית הלאומי היהודי בהצהרת בלפור. הם קבעו כי ההגדרה העצמית הפוליטית של היהודים בארץ-ישראל עומדת בניגוד לערכי הדמוקרטיה, שהיו "התכלית המוצהרת של ועידת השלום העולמית" בפריס. וילסון, שהיה מקורב באותו זמן לצמרת הציונית האמריקנית, הכיר היטב את עמדת מתנגדי הציונות, ולא שעה לדרישותיהם.
תשואת נוחות
תשואת נוחות (באנגלית: Convenience yield) היא תשואה מרומזת על החזקת מלאי. זוהי התאמה לעלות האחזקה בנוסחת התמחור ללא ארביטראז' עבור מחירי פורוורד בשווקים עם מגבלות או אילוצי מסחר.
הסבר
אם F_{t,T} הוא מחיר פורוורד של נכס עם מחיר התחלתי S_t ובשלות T. ואם נניח ש r היא שיעור הריבית דרבית ברציפות למשך שנה אחת, אזי לאחר מכן, נוסחת התמחור ללא ארביטראז' צריכה להיות:
עם זאת, קשר זה אינו מתקיים ברוב שוקי הסחורות, בין היתר בשל חוסר היכולת של משקיעים והספקולנטים לבצע שורט בנכס הבסיס, S_t. במקום זאת, ישנו תיקון לנוסחת התמחור פורוורד הניתנת על ידי תשואת הנוחות c.
על כן:
זה מאפשר צפייה "אחורה". אחורנית רגילה, שנקראת לעיתים גם "אחורה", היא מצב השוק שבו המחיר של חוזה עתידי או חוזה קדימה (פורוורד) של סחורה הוא מתחת למחיר הספוט הצפוי במועד פדיון החוזה. מחיר ספוט הוא המחיר שיש לשלם כדי לרכוש כל נכס, לרבות ניירות ערך, סחורות ומטבעות, באופן מיידי. בשם אחר זהו מחיר מזומן.
דוגמה
סוחר הבחין כי המחיר (F) של חוזי זהב עתידיים לעוד שישה חודשים (T) הוא 1,300 דולר לאונקיה, בעוד שמחיר הספוט (S) הוא 1,371 דולר לאונקיה. עלות האשראי (ברבית פשוטה) עבור הלוואה לחצי שנה (r) הוא 3.5% לשנה, ועלות האחסון של הזהב היא זניחה (0%). מכיוון שאנו יודעים שיש לנו את הקשר:
מהי תשואת הנוחות המשתמעת מהמחיר העתידי?
מהנוסחה לעיל, אנו מבודדים את תשואת הנוחות (c), ומקבלים:
(שנתי, רבית פשוטה)
(לידיעה בלבד) :לו היה לנו שיעור אשראי מתמשך של 6 חודשים ולו היינו מחפשים את תשואת הנוחות ברבית דרבית ברציפות, הייתה לנו הנוסחה:
תשואת הנוחות תהיה אפוא:
(שנתי, ברבית דרבית)
מדוע צריכה להתקיים תשואת נוחות?
אחת הסיבות העיקריות שזה כך היא בשל זמינות מלאי ומלאים של הסחורה המדוברת. לכל מי שבבעלותו מלאי כזה יש את הבחירה בין צריכה (מכירה) היום לבין השקעה (מכירה) לעתיד. משקיע רציונלי יבחר את התוצאה הטובה ביותר עבור עצמו.
כאשר המלאי גבוה, הדבר מצביע על מחסור נמוך יחסית של הסחורה כיום, לעומת זמן כלשהו בעתיד. אחרת, המשקיע לא יבחין או יקלוט שיש תועלת כלשהי בהחזקה המלאי ולכן ימכור את המלאים שלו. לפיכך, המחירים העתידיים הצפויים צריכים להיות גבוהים ממה שהם כרגע. חוזים עתידיים או מחירי פורוורד F_{t,T} של הנכס צריכים להיות אז גבוהים ממחיר הספוט הנוכחי, S_t. מהנוסחה לעיל, זה רק אומר לנו: r-c >0.
קו ההיגיון המעניין מגיע כאשר המלאי נמוך. כאשר המלאי נמוך, אנו מצפים שהמחסור כעת הוא גדול יותר מאשר בעתיד. בניגוד למקרה הקודם, המשקיע לא יכול לקנות מלאי כדי לפצות על הביקוש היום. במובן מסוים, המשקיע רוצה ללוות מלאי מהעתיד אך אינו מסוגל. לכן, אנו מצפים שהמחירים העתידיים יהיו נמוכים מהיום ומכאן זה. זה מרמז על כך r-c < 0.
כתוצאה מכך, תשואת הנוחות עומדת ביחס הפוך לרמות המלאי.
סטיוארט מונץ'
סטיוארט מונץ' (באנגלית: Stuart B. Munsch, נולד ב-1962) הוא קצין בדרגת אדמירל בצי ארצות הברית המכהן כמפקד כוחות הצי בפיקוד אירופה ופיקוד אפריקה.
ביוגרפיה
מונץ' גדל באוקס שבצפון דקוטה בן להורים מחנכים. ב-1985 סיים לימודי תואר ראשון בהנדסת חשמל באקדמיה הימית של ארצות הברית. במהלך לימודיו היה נשיא המחזור, ספורטאי מצטיין ואלוף המכללות בארצות הברית בקליעה באקדח. הוא זכה במלגת רודס ובמסגרתה סיים תואר שני באוניברסיטת אוקספורד בתוכנית פילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה.
בתום לימודי התואר שני התגייס לצי ארצות הברית ושירת כקצין בצוללת הטילים הבליסטיים USS Will Rogers (SSBN 659) ובצוללות התקיפה מסדרת לוס אנג'לס USS Jefferson City (SSN 759) ו-USS Tucson (SSN-770). ב-1999 מונה לקצין תכנון בפיקוד האוקיינוס השקט וכעוזר למפקד הפיקוד. בתום תפקידו שימש עוזר מיוחד למזכיר מחלקת החקלאות של ארצות הברית.
בשנים 2002 עד 2005 פיקד על צוללת התקיפה USS Albuquerque (SSN 706). לאחר מכן שירת כעוזר צבאי לסגן מזכיר ההגנה וכעוזר לענייני לוחמת צוללות לראש המבצעים הימיים. ב-2008 מונה למפקד פלגה 5, פלגת הפיתוח של הצוללות. ב-2010 מונה לראש ענף אסטרטגיה בפנטגון וראש תחום לוחמת הצוללות.
ב-2013 מונה למפקד כוח הצוללות השביעי, הכוח אחראי לצוללות הפועלות במערב האוקיינוס השקט, המפרץ הפרסי, הים האדום, הים הערבי, מפרץ עומן וחלקים מהאוקיינוס ההודי.
ב-2015 שב לפנטגון ומונה לעוזר צבאי בכיר לסגן מזכיר ההגנה. ב-2018 מונה לראש אגף מבצעים ותכנון של הצי. ב-2019 ייסד את אגף פיתוח הלחימה בצי ועמד בראשו עד מינוי ב-2020 לראש אגף פיתוח הכוח במטות המשולבים.
ביוני 2022 קודם לדרגת גנרל ומונה למפקד כוחות הצי בפיקוד אירופה ואפריקה.
טטיאנה זטולובסקיה
טטיאנה יעקובלבנה זטולובסקיה (ברוסית: Татьяна Яковлевна Затуловская; 8 בדצמבר 1935 באקו, ברית המועצות (כיום באזרבייג'ן) – 2 ביולי 2017 אשקלון) הייתה שחמטאית סובייטית-רוסיה-ישראלית, ממוצא יהודי, בדרגת רב-אמן לנשים. הייתה אלופת ברית המועצות בשנת 1962. בשיאה, ביולי 1972, דורגה במקום ה-11 בעולם לנשים לפי מד כושר. בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20 העפילה מספר פעמים לתחרויות הבינאזוריות ולתחרות המועמדות לאליפות העולם לנשים. בשנות ה-90 של המאה ה-20 זכתה פעמיים באליפות העולם לסניוריות.
ביוגרפיה
טטיאנה זטולובסקיה החלה לשחק שחמט לאחר גיל 14 (שנחשב למאוחר יחסית). בשנת 2000 עלתה לישראל, התגוררה באשקלון ושיחקה במועדון אשדוד. בשנים 1963 ו-1966 הייתה שותפה לזכיית ברית המועצות באולימפיאדת הנשים, עם תוצאות (בהתאמה) של 8 מ-10 (מדליית כסף אישית) על הלוח השני ו-8.5 מ-9 (זהב אישי) על לוח המילואים, ובשנת 2002, בגיל 66, ייצגה את ישראל. בשנת 1980 סיימה בתיקו במשחק סימולטני שערך גארי קספרוב מולה ומול שני שחקנים נוספים. קספרוב היה בן 17 באותה עת וזכה באותה שנה בתואר אלוף העולם לנוער.
ב-2 ביולי 2017, בגיל 81, טבעה למוות בחוף אשקלון. היא נקברה בבית העלמין "גבעת ציון" באשקלון.
גוטפריד ואן סוויטן
גוטפריד פרייהר ואן סוויטן (בהולנדית: Gottfried, Freiherr van Swieten; 29 באוקטובר 1733 - 29 במרץ 1803) היה דיפלומט, פוליטיקאי, מוזיקאי, מנהל הספרייה הקיסרית של ממלכת הבסבורג ופטרונם של מוצרט, היידן ובטהובן.
תולדות חייו
נולד בליידן שבהולנד. אביו, חרארד ואן סוויטן, היה רופא שנקרא בשנת 1745 להגיע לווינה על מנת למלא את משרת הרופא האישי של הקיסרית מריה תרזה, כך עברה המשפחה לווינה בהיות גוטפריד כבן 11. הוא התחנך בבית הספר הישועי הקיסרי ה"תרזיאום", שם הוכשר כדיפלומט. הוא שירת כאיש סגל בבריסל (1755–1757), פריז (1760–1763) וורשה (1763–1764) ולבסוף כשגריר בחצרו של פרידריך הגדול בברלין (1770-1777). בנוסף לניהול משא ומתן בעת חלוקת פולין הראשונה (1772), גילה ואן סוויטן עניין בעיקר במוזיקה, הן כמאזין, הן כתלמיד (בין היתר למד אצל יוהאן פיליפ קירנברגר, שהיה תלמידו של יוהאן סבסטיאן באך), הן כאמרגנם של קרל פיליפ עמנואל באך ווילהלם פרידמן באך, והן כאספן כתבי יד של תווים מאת באך האב והנדל. בפריז הלחין שלוש אופרות קומיות ושש סימפוניות, אותן העריך היידן במילים "נוקשות, כמוהו-עצמו".
ב-1777 ירש את משרתו של אביו כמנהל הספרייה הקיסרית, תפקיד אותו מילא עד מותו. הוא תרם לספרייה אוסף של ספרות מדעית וכן ספרייה מוזיקלית חשובה. כמו כן שכלל ואן סוויטן את הקטלוג הספרייתי מבוסס-הכרטיסיות (על בסיס קטלוג הכרטיסיות שהמציא קארל לינאוס ב-1760), קטלוג המאפשר עדכון שוטף ומדויק של המצאי הספרייתי, תוך שמירה על יכולת חיפוש מהיר (בניגוד לחוברות שהיו נהוגות עד אז לשם קטלוג המצאי).
ב-1780 מינה אותו יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לחבר מועצת המדינה ומנהל ועדת החינוך הממלכתית (ובכך למעשה למוציא לפועל של כתב הסובלנות). ב-1784 הציע ואן סיוויטן לחוקק באוסטריה חוק זכויות יוצרים, בעקבות הדוגמה הבריטית, אך הקיסר לא תמך בהצעת החוק. ב-5 בדצמבר 1791 פוטר ואן סוויטן מחברותו במועצת המדינה על ידי לאופולד השני, אחיו ויורשו של הקיסר יוזף. במקרה היה זה גם יום פטירתו של מוצרט.
פטרונם של מוזיקאים
ואן סוויטן זכור במיוחד כפטרונם של שלושת המלחינים הדגולים ביותר של התקופה הקלאסית: מוצרט, היידן ובטהובן. בפרט דרך הזמנת יצירות ותשלום בלתי-סדיר של "טיפים".
מוצרט
ואן סוויטן פגש לראשונה את מוצרט הצעיר ב-1767 כאשר זה היה בן 11, במסגרת מסע ההופעות שלו ושל אחותו כילדי פלא. ואן סוויטן ניסה לקדם את האופרה הבוסרית של מוצרט הצעיר,  La Finta Semplice ומימן את מסע ההופעות של לאופולד מוצרט וילדיו. עם השתקעותו של מוצרט בווינה ב-1781, היה ואן סוויטן בין מאזיניו בקונצרטים שהתקיימו בסלונים, וקידם את העלאת האופרה "החטיפה מן ההרמון" על הבמה. באותה עת הזמין ואן סוויטן את מוצרט לבקר אותו באופן קבוע ולעיין בדפי התווים של באך והנדל שהביא עמו מברלין ולהאזין ליצירותיהם. לפי מכתב שכתב מוצרט לאביו ב-10 באפריל 1782, הוא נהג לבקר את ואן סוויטן כל יום ראשון בשעה 12:00.
ב-1786 הקים ואן סוויטן את ה-Gesellschaft der Associierten, אגודה של אצילים אוהבי-מוזיקה, במטרה להעלות קונצרטים, בעיקר מיצירות הנדל ובאך, על במה גדולה באולם רחב-ידיים. תחילה הועלו הקונצרטים באולם הגדול של הספרייה הקיסרית ולאחר מכן בבורגתיאטר ובאולם יאן (Jahn'sche Saal). המנצח על חלק מקונצרטים אלה ב-1788 היה מוצרט. מוצרט גם תזמר מחדש בעבור במה זו את האורטוריה משיח מאת הנדל לביצוע קונצרטנטי. המשכורת שקיבל מוצרט עבור משרה זו הייתה משענת כלכלית חשובה עבורו בשנים אלה. ואן סוויטן אף דאג לסידורי ההלוויה של מוצרט, אם כי אלפרד איינשטיין טען שבשל קמצנותו של ואן סוויטן נטמן מוצרט בקבר אחים ציבורי. ב-2 בינואר 1793 ארגן ואן סוויטן קונצרט צדקה בו נוגן הרקוויאם של מוצרט, שכל הכנסותיו הוקדשו לאלמנת המלחין, קונסטנצה מוצרט.
היידן
בשנת 1790, עם מות פטרונו, ניקולאוס אסטרהאזי ופיטורי רוב הסגל המוזיקלי, הוצא היידן לגמלאות והפך למוזיקאי עצמאי. ב-1795 החל היידן לשתף פעולה עם ואן סוויטן בהפקת אורטוריות עבורן ערך, תרגם או חיבר ואן סוויטן את הליברית. היידן נעזר בואן סוויטן על-מנת ליצור את הגרסה הכוראלית של היצירה האינסטרומנטלית "שבע המילים האחרונות של ישו על הצלב" אשר היידן כתב בגרסה תזמורתית כבר ב-1786. ב-1798 תרגם ואן סוויטן מאנגלית לגרמנית את הטקסט של האורטוריה "בריאת העולם" עבור העלאתה בווינה. בעקבות הצלחת האורטוריה ביקש ואן סוויטן מהיידן לחבר אורטוריה נוספת, "העונות" (1801), עבורה חיבר ואן סוויטן את הליברית בעצמו. באופן לא-טיפוסי היה הליברית שחיבר חילוני, ועסק בתמונות מחיי כפר.
בטהובן
ואן סוויטן תמך בבטהובן בשנותיו הראשונות של המלחין בווינה. כמו מוצרט, הוזמן גם בטהובן החל מ-1793 לערך, לבקר את ואן סוויטן בביתו ולהשתתף בחוג המוזיקלי ליצירות באך והנדל. לפי עדותו של אנטון שינדלר, סירבו הנוכחים להתפזר לפני שבטהובן ניגן בפסנתר כמה פוגות מאת באך. ב-1801 הקדיש בטהובן את הסימפוניה הראשונה שלו לוואן סוויטן.
בתרבות
בסרט אמדאוס מגלם את דמותו השחקן ג'ונתן מור (Jonathan Moore).
לאדוני באהבה
לאדוני, באהבה (באנגלית: To Sir, with Love) הוא סרט דרמה בריטי משנת 1967 בכיכובו של סידני פואטייה. ג'יימס קלאוול ביים וכתב את התסריט המבוסס על ספר אוטוביוגרפי באותו שם של אי. ר. בריית'וייט.
ב-1996 יצא סרט טלוויזיה בשם "לאדוני באהבה II", סרט המשך ל"לאדוני באהבה".
עלילה
מארק תאקרי הוא מהנדס שמגיע לאנגליה מגיאנה הבריטית. אחרי שאינו מצליח למצוא עבודה במקצועו, הוא מתחיל ללמד בבית ספר באזור מצוקה במזרח לונדון.
המורים בבית הספר מביעים דעות מגוונות לגבי התלמידים. מר וסטון בבירור בז להם, ואילו המורה הצעירה ג'יליאן בלאנשרד מפחדת מהם. סגן המנהל והמורה קלינטי קלינטרידג' אומרים שרובם הם ילדים טובים שמגיעים מרקע קשה. המנהל מגלה שהתלמידים נדחו בבתי ספר אחרים, ותעלוליהם הבריחו את המורה הקודם.
מכאן ואילך הוא פונה לגישה שונה לגמרי. כיוון שהתלמידים יעזבו בקרוב את בית הספר ויצאו אל החיים. הוא מחליט להתייחס אליהם כאל מבוגרים, ועד סוף הסמסטר הוא דן איתם בנושאים שונים לבחירתם. הדבר הראשון שהוא עושה זה לזרוק את ספרי הלימוד. הוא דורש מהם לפנות גם אליו וגם זה לזה בשמות הולמים, לדאוג למראה שלהם ולהתנהגותם.
דנהם ממשיך להתגרות בו, אך תאקרי מצליח לכבוש את לב שאר התלמידים. הם מתרשמים מכך שלמרות שמוצאו של תאקרי דל כשלהם, הוא הצליח להתקדם בחייו, על ידי טיפוח עצמי של שפתו והתנהגותו. הכיתה יוצאת לסיור במוזיאון, עד עכשיו הם לא נחשפו לתרבות והאומנות העשירה שבעירם. תאקרי מגיע ביום הסיור לבית הספר ומוצא קבוצה של צעירים מצוחצחים ולבושים היטב.
אחר כך קורית תקרית עם המורה להתעמלות, מר בל מתעקש שאחד התלמידים, באקלי "השמן", ישתתף בתרגיל קפיצות, למרות מחאות השאר. באקלי נאלץ לקפוץ והמתקן מתמוטט תחת משקלו. התלמידים הכועסים דורשים את המורה לבצע בעצמו את התרגיל, ופוטר מאיים עליו. תאקרי נקרא להרגיע את הרוחות. הוא דורש מפוטר להתנצל בפני בל, גם הוא מאמין בצדקתו. בשלב זה תאקרי מאבד את אמונם של התלמידים בכיתה במיוחד זה של הבנים. הם לא מזמינים אותו לנשף ריקודים, וכאשר אימו של אחד התלמידים מתה, הם אינם מוכנים שישתתף במימון הזר. מנהל בית הספר קובע ש"גישת המבוגרים" נכשלה, ומבטל את הפעילויות מחוץ לבית הספר. מעתה תאקרי גם צריך להעביר את שיעורי ההתעמלות.
אמה של פמלה מגיע לדבר עם תאקרי אודות בתה, היא חוששת שפמלה תסתבך בצרות. תאקרי מנסה לדבר עם פמלה, אך היא מתעקשת שלאימה לא אכפת ממנה. היא מתרצת את היעדרותה מהבית בנוכחות הגברים המבקרים את אמה. כשתאקרי טוען שפמלה צריכה לכבד את אימה, היא כועסת עליו ומאשימה אותו שהוא "אחד מהם".
תאקרי ממשיך לחפש משרה כמהנדס, ובנקודת השפל הזו של יחסיו עם התלמידים, הוא שמח לקבל מכתב עם הצעת עבודה.
דנהם מתעקש על שיעור איגרוף, והוא רוצה להתאגרף עם תאקרי, שמסכים באי רצון. תאקרי מתגבר על דנהם, ומפיל אותו בנוק-אאוט. הוא נמנע מלהכות אותו שוב, ומסיים את התחרות. דנהם מחכה לתאקרי בחדר המדרגות, הוא מודה שרצה לפגוע בתאקרי ולגרום לו להתפטר, והופתע מכך שתאקרי לא ניצל את היתרון שלו באיגרוף. תאקרי מודה מצידו שאיבד את שלוותו, ושהוא מבין שמעשיו נראים כחוסר צדק. הוא ממליץ על דנהם כמדריך איגרוף עבור תלמידים צעירים יותר. דנהם שוב מופתע שתאקרי יכול לראות בו מורה, הוא מספר לחבריו על התרשמותו הטובה מתאקרי. בעקבות דנהם תאקרי זוכה לכבוד מחדש אצל התלמידים, והוא מוזמן לנשף הכיתה.
בנשף מודה וסטון שתאקרי הוא מורה מוכשר, וסגן המנהל מסכים איתו. כשהנשים בוחרות בן זוג לריקוד, בוחרת פמלה בתאקרי. דנהם מכריז שלכיתה יש "משהו מיוחד" עבור תאקרי, הוא מקבל ספל פיוטר, ולולו שרה את שיר הנושא "לאדוני, באהבה". תאקרי הנרגש יוצא לשבת בחדר הכיתה.
לפתע מתפרצים לכיתה נער ונערה שאינם מודעים לנוכחותו של המורה. כשהם רואים אותו הם מתחילים ללעוג ולהתבדח על כך שיהיו בכיתתו בשנה הבאה. כשהשניים יוצאים מהכיתה, קם תאקרי ממקומו, מוציא את הצעת העבודה מכיסו וקורע אותו לגזרים.
השפעה
הסרט הוא מז'אנר מוכר של מורה אידיאליסט וכריזמטי המצליח להשתלט על חבורה של פרחחים. הסרט הראשון בז'אנר היה "זרע הפורענות" (Blackboard Jungle) מ-1955 שבו שיחק סידני פואטייה בתפקיד אחד התלמידים הפרועים. בסרט "לאדוני, באהבה" פואטייה משחק תפקיד של מורה שחור בלונדון הלבנה ברובה. הוא נוגע בנושא הגזענות, אך ברובו עוסק במצוקות של בני הנעורים ובמנהיגות מעוררת השראה.