cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
וו-שו
זרמים אחרים
חוץ מהזרמים העיקריים אלה במשך מאות ואף אלפי שנים של התפתחות אמנויות לחימה בסין נוצרו ונשתמרו עד היום אין סוף סגנונות אחרים. כך משפחות סיניות צ'אן, יאנג, וו, סון ועוד כמה יצרו זרם סגנונות טאי ג'י צ'ואן. סגנונות אלה יצאו מגבולות סין ומפורסמים כיום בכל העולם. דונג חאי צ'ואן יצר במאה ה-19 את בה גואה ג'אנג או פא קואה המפורסם מתוך הידע שהוא צבר מרחבי סין. מספרים ששינג אי צ'ואן פותח על ידי הגנרל יואה פיי במאה ה-11, אבל ככל הנראה פותח על ידי ג'י ג'י קה (ג'י לונג פונג) על סמך כתבים של הגנרל. סגנון הונג גאר שמייחסים למנזר שאולין הדרומי נוצר במשפחת הונג ועל שמה נקרא. אין עדויות המוכיחות ששאולין הדרומי בכלל קיים בהיסטוריה. כנראה הסגנון התבסס על טכניקות של שאולין שנודעו והתפתחו בקרב העם בדרום סין. בצפון סין התפתחו כמה סגנונות "מוסלמיים" בקרב העדות שקיבלו את הדת המוסלמית. דוגמה לכך ג'ה צ'ואן - סגנון שהיה אחד מכמה סגנונות אגרוף ארוך אשר שמשו כבסיס לצ'אנג צ'ואן של הוו-שו המודרני התחרותי. ברוב הסגנונות מפתחי הסגנון הקדומים או המורים היום נוטים ליחס להם היסטוריה עתיקה ולעיתים מקשרים אותה עם הדמויות האגדיות מן המיתולוגיה הסינית. למשל פיתוח טאי ג'י צ'ואן מיוחס לחכם דאואיסט בשם ג'אנג סאן פונג. או שיטת אימון של "18 ידי הקדושים" (luo han quan 18) המיוחסת לבודהידרמה (בסינית - דה מו) שתוארה כאן בהקשר של השאולין. כמעט כל סגנון סיני ידוע שומר על מיתוס פנימי מסוים שמספר היסטוריה מופלאה של היווצרותו ושמירתו במשך מאות אם לא אלפי שנים, אבל ברוב המקרים הסיפורים האלה אינם קשורים למציאות. נתחיל מכך שאמנות לחימה כנראה לא הייתה יכולה להתקיים בתקופת החברות הארכאיות או בתקופה פרה-היסטורית. בחברות כאלה עדיין חסרה חלוקה תעסוקתית ומקצועית. כל גבר בכפר הוא לא רק לוחם, אלא גם צייד, דייג, איכר, רועה, נגר, בנאי. אין שם לוחמים מקצועיים כמו שיהיו חיילים של הקיסר - ג'ון שי או נזירים לוחמים – ווסנים במנזר שאולין. להם, ללוחמים המקצועיים האלה שליטה בנשק ויכולת להילחם הם העיסוקים העיקריים. סגנונות של אמנויות לחימה הם מבחינה היסטורית תוצר של תרבות מפותחת. סגנונות כאלה היו יכולים להיווצר רק בתרבויות מחולקות לקבוצות חברתיות-מקצועיות מוגדרות היטב ויציבות. זה התאפשר רק בימי הביניים בהיסטוריית האנושות. וגם אז חשוב לציין עיקר המיומנויות של לוחמים התמקד ביכולת השליטה בנשק קר כמו חרב, חנית וכדומה. באמנויות לחימה מסורתיות ועתיקות לחימה עם נשק היא המרכז של השיטה, מפני שבמשך עשרות אלפי שנים הלחימה הייתה מתבצעת בעיקר בעזרת נשק קר. במקום השני בחשיבות הייתה לחימה בידיים ריקות נגד יריב עם נשק בידיו. אומנם, בהיסטוריה של סין הייתה תקופה ארוכה של מאות שנים בה שלטו במדינה פולשים מנצ'ורים שאסרו על אזרחיה לשאת נשק כלשהו, וכך, נולדו והתפתחו בקרב העם שיטות לחימה יעילות ומתוחכמות בלי נשק, ובצורה הזאת הן שרדו עד ימינו. טעות לחשוב שהמומחים של אמנויות לחימה סיניות היו כולם כאחד אנשי סגולה במעלה עליונה, פילוסופים מתורבתים, אנשי רוח מכובדים. זהו רק חלק מהמיתוסים הדמיוניים והם לא בדיוק תואמים את המציאות. את שיטות הלחימה, קרי דרכי הרג והשמדה של האויב, היו יוצרים לוחמים מקצועיים, שודדים ופושעים, שומרי שיירות משכר, שומרי ראש ורכוש לסוגיהם.
וו-שו בתקופה המודרנית
במאות ה-16–17 עם ירידה בחשיבות של לחימת פנים אל פנים ועלייה בשימוש בנשק חם אמנויות לחימה רבות התפתחו לכיוונים ספורטיביים. בעוד ההיבט הצבאי של אמנויות הלחימה הסיניות איבד את חשיבותו, ההיבטים הרוחניים והבריאותיים זכו להכרה ולפריחה מחודשת בתקופה המודרנית.
סאנדה
סאנדה הוא ענף ספורט הלחימה הרשמי של הרפובליקה העממית של סין והוא מבוסס על טכניקות וושו מסורתיות ומודרניות. תחרויות סאנדה דומות בחוקיהן לתחרויות קיקבוקס שונות.
וו שו בישראל
התאחדות האו שו בישראל חברה בהתאחדות אילת - ארגון הגג של ענפי הספורט בישראל, שאינם אולימפיים.
נבחרת הוו שו של ישראל נמצאת בעיר רחובות, קריית גת,ראשון לציון, ומתאמנים שם מתעמלים בגילאים שונים.
בשנת 2011 נטליה גורביץ' זכתה במדליית זהב באליפות אירופה.
קישורים חיצוניים
ဝူရှူ
אמליה אדוארדס
אמליה אן בלנדפורד אדוארדס (Amelia Ann Blandford Edwards; 7 ביוני 1831 - 15 באפריל 1892) הייתה סופרת, עיתונאית, ואגיפטולוגית אנגלייה.
ביוגרפיה
אדוארדס נולדה בלונדון לאם אירית ואב ששירת בתחילה כקצין בצבא ולאחר מכן הפך לבנקאי. אדוארדס חונכה בבית על ידי אמה, ומגיל צעיר הראתה כישרון כתיבה. מגיל הילדות פרסמה אדוארדס מגוון של יצירות בתחומי השירה והפרוזה, וכן מאמרים בנושאים שונים, במספר מגזינים בולטים באותה התקופה. כן כתבה מאמרים לעיתונים היומיים.
ספרה הראשון היה "אשת אחי" (My Brother's Wife), שיצא לאור בשנת 1855. ספריה הראשונים זכו לביקורות משבחות, אך רק היצירה "ההיסטוריה של ברברה" (Barbara's History), שאותה פרסמה אדוארדס בשנת 1864, קיבעה את מעמדה כסופרת. יצירה זו עסקה בפוליגמיה. אדוארדס השקיעה מאמץ, מחקר ומחשבה, ברקע שנתנה לספריה, ולדבריה כתיבת כל ספר, לרבות המחקר שקדם לו, ארך כשנתיים. ספרה האחרון "לורד ברקנבורי" (Lord Brackenbury) היה גם להצלחה מסחרית, והודפס ב-15 מהדורות.
בחורף 1873–1874, כשהיא מלווה במספר חברים, יצאה אדוארדס למסע למצרים וגילתה כי היא מרותקת מהארץ ומתרבותה, העתיקה והחדשה. החבורה נסעה דרומה מקהיר בסירת בית (דהבייה) וביקרה באתרים כמו המקדש באי פילה ואבו סימבל שם שהו שישה שבועות. במהלך תקופה זו, חבר בחבורתה של אדוארדס, הצייר אנדרו מקאלום, גילה מקדש שלא היה ידוע עד אז, וקרא לו על שמה.
מסעותיה של אדוארדס במצרים העירו את תשומת לבה לאיום הגובר המופנה לאתרי העתיקות כתוצאה מתיירות ופיתוח מודרני. היא החליטה לנסות ולסייע בהפניית דעת הקהל לנושא שימור העתיקות, והפכה לדוברת ציבורית בנושא. בשנת 1882 ייסדה את הקרן לחקר מצרים בשיתוף פעולה עם רג'ינלד סטיוארט פול, אוצר המחלקה למטבעות ומדליות במוזיאון הבריטי. אדוארדס שימשה כמזכיר של כבוד לקרן עד למותה, 10 שנים לאחר מכן.
אדוארדס השקיעה את כל זמנה במטרות הקרן, והפסיקה כמעט לחלוטין את פעילותה הספרותית על מנת להתמסר לאגיפטולוגיה. בשדה זה תרמה בכתיבת ערכים עבור המהדורה התשיעית של אנציקלופדיה בריטניקה, ולמהדורה האמריקנית של אנציקלופדיה זו. כחלק ממאמציה יצאה למסע הרצאות בארצות הברית בין 1889 ל-1890. הרצאות אלו פורסמו בספר שנשא את הכותרת "פרעונים, פלאחים ומגלי ארצות" (Pharaohs, Fellahs, and Explorers) ב-1891.
אדוארדס מתה בווסטון-סופר-מאר שבסאמרסט ב-15 באפריל 1892, והורישה את אוסף העתיקות המצריות שלה ואת ספרייתה לקולג' האוניברסיטאי של לונדון, וכן סכום בן 2,500 לירות שטרלינג על מנת לייסד קתדרה לארכאולוגיה ופילולוגיה מצרית שתישא את שמה. היא נטמנה בכנסיית סט. מרי בהנבורי שבבריסטול.
Dirty Diana
Dirty Diana הוא שיר של הזמר האמריקאי מייקל ג'קסון. זו הרצועה התשיעית באלבום האולפן השביעי של ג'קסון, Bad (1987). את השיר הוציאה לאור חברת התקליטים אפיק רקורדס ב-18 באפריל 1988, כסינגל החמישי מתוך האלבום. השיר מציג סאונד רוק כבד יותר משאר שיריו של ג'קסון, בדומה ל-"Beat It" מ-Thriller (1982) וסולו גיטרה שנוגן על ידי סטיב סטיבנס. "Dirty Diana" נכתב על ידי ג'קסון והופק על ידי קווינסי ג'ונס. מילות השיר מתייחסות למעריצים ההדוקים של האמן. ל-"Dirty Diana" מפעם מתון והוא מנוגן בסולם סול מינור.
"Dirty Diana" התקבל באופן מעורב על ידי מבקרי המוזיקה העכשווית, אך זכה להצלחה מסחרית בעולם ב-1988, והגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 האמריקאי. השיר נכנס גם לעשירייה הפותחת במדינות שונות, בהן בריטניה, צרפת, איטליה וניו זילנד. ב-2009, לאחר מותו של ג'קסון ביוני, השיר חזר למצעדים, בעיקר בשל מכירות דיגיטליות. וידאו קליפ ל-"Dirty Diana" צולם מול קהל חי ויצא ב-1988.
רקע
"Dirty Diana" נכתב על ידי מייקל ג'קסון והופק על ידי קווינסי ג'ונס ביחד עם ג'קסון. הוא מופיע באלבום האולפן השביעי של ג'קסון, Bad. את השיר הוציאה אפיק רקורדס ב-18 באפריל 1988, כסינגל החמישי מתוך האלבום. אחרי "Beat It", השיר הוא שיר ההארד רוק השני בקריירת הסולו של ג'קסון, עם מילים על הערצה הדוקה מתמשכת. ג'קסון שכר את הגיטריסט של בילי איידול, סטיב סטיבנס, כדי לגבות אותו בשיר.
דיווחים ראשונים העלו שהשיר עוסק בחברתו הקרובה של ג'קסון דיאנה רוס. עם זאת, טענות אלו הוכחשו מאוחר יותר. למעשה, רוס התחילה להשתמש בשיר כפתיח בהופעות שלה זמן קצר לפני שהופיעה על הבמה. בראיון לכבוד המהדורה המיוחדת של Bad, ג'ונס אישרה מאוחר יותר שמילות השיר עוסקות בהערצה הדוקה. ג'קסון גם אישר את אותו הדבר במהלך ראיון עם ברברה וולטרס, והוסיף כי לא מדובר בדיאנה, נסיכת ויילס, אם כי נאמר לו באופן אישי על ידי הנסיכה שזה השיר האהוב עליה שלו.
הרכב
מבחינה מוזיקלית, "Dirty Diana" הוא שיר פופ רוק והארד רוק, בדומה ל-"Beat It", עם אלמנטים של הבי מטאל. טריניטרנט מ-The Lava Lizard, כשדיבר על "Scream" של מייקל וג'נט ג'קסון, נזכר ב-"Dirty Diana" בעקבות "הכיוון המוזיקלי של ג'קסון" שהתנסה בו בעבר. ג'ון טטלוק מ-The Quietus התייחס לשיר כאל ניסיון לשחזר את "אלכמיית הפופ-רוק של 'Beat It'". בביקורת לאלבום Bad, ריצ'רד קרומלין מלוס אנג'לס טיימס תיאר את השיר כשיר רוק כבד, וכתב שהשיר "מנסה להיות 'Beat It' של השנה - שיר רוק כבד על מעריץ עיקש שנשלח למסלול על ידי סולו גיטרה של סטיב סטיבנס".
ג'ון פארלס מהניו יורק טיימס ראה ב-"Dirty Diana" שיר על "מעריצה שנצמד לקריין, מערבבת את הפחדים המיניים של 'Billie Jean' עם גיטרת ההארד רוק של 'Beat It'". בביקורת לאלבום Bad, טום דאפי, מבקר המוזיקה של אורלנדו סנטינל, כתב כי "דיאנה המלוכלכת, סיפור של מעריצה מפתה בזדון, מצא את ג'קסון עושה האבי מטאל באמינות", שהמבקר אמר ש"מלווה בסולו של סטיב סטיבנס, הגיטריסט מלהקתו של בילי איידול". ג'ונתן טקיף מפילדלפיה אינקוויירר ציין גם אלמנטים של הבי מטאל בשיר. ל-"Dirty Diana" מפעם מתון של 131 פעימות לדקה והוא מנוגן בסולם סול מינור.
קבלה ביקורתית
"Dirty Diana" ספג ביקורות מעורבות ממבקרי המוזיקה העכשווית. סטיבן תומאס ארלוין הרגיש כי "Dirty Diana" ו-"Man in the Mirror" "מציגים את ג'קסון במצבו הגרוע ביותר" ב-Bad. מבקר המוזיקה רוברט כריסטגאו ראה את "Dirty Diana" כשיר מיזוגיני כמו "כל פיסת מטאל suck-my-cock". ג'ון פארלס תיאר את השיר ככזה ש"מצמצם" את ג'קסון ל"יבבה מבועתת". ג'ון טטלוק סבר כי "ג'קסון מעולם לא היה משכנע בתפקידים מסוג ילד המנסה לכתוב שיר על סוג אישה שלא פגש מעולם. סוג של מקומות שהוא בוודאי מעולם לא היה בהם". דוויט סיגרסון מרולינג סטון נתן לשיר ביקורת חיובית; אף על פי שהגדיר את השיר כ"פילר", ציין כי השיר, יחד עם "Speed Demon", הוא "מה שהופך את האלבום ל"עשיר יותר, סקסי יותר וטוב יותר מהנשכחות מ-Thriller". ג'ניפר קליי מיאהו! מוזיקה העיר כי התדמית העצבנית של ג'קסון בשיר הייתה "קצת קשה לעיכול".
הצלחה מסחרית
השיר, בדומה לסינגלים הקודמים מהאלבום, התברג ב-20 השירים המובילים בעולם. הוא הגיע בשיאו למקום הראשון במצעד הבילבורד האמריקאי ב-2 ביולי 1988, תשעה שבועות לאחר כניסתו, ויצא מהמצעד בשבוע ה-14. בשוק הבינלאומי, השיר התברג ב-30 המיקומים המובילים במספר מצעדי מוזיקה. הוא התברג החמישייה המובילה בהולנד, גרמניה וניו זילנד והגיע בשיאו למקומות השני, השלישי והחמישי בהתאמה. הוא נכנס למצעד הסינגלים הבריטי ב-16 ביולי 1988, במקום ה-14 והגיע למקום הרביעי שבוע לאחר מכן, שם שהה למשך שבועיים.
השיר הגיע למקום השלישי באירלנד, השביעי באוסטריה והתשיעי בצרפת. באוסטרליה, הגיע השיר למקום ה-30. לאחר מותו של ג'קסון ביוני 2009, המוזיקה שלו חוותה עלייה בפופולריות. ביולי 2009, השיר ראה זינוק במצעדים, בעיקר בעקבות הורדות דיגיטליות. ב-4 ביולי 2009, הגיע השיר למקום ה-18 במצעד הסינגלים הדיגיטליים הצרפתי ולמקום ה-50 במצעד הסינגלים הבריטי, וב-12 ביולי הגיע למקום ה-13 במצעד השווייצרי. במצעד הסינגלים הבריטי, הגיע בשיאו למקום ה-26.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ בן חמש הדקות לשיר בוים על ידי ג'ו פיטקה והופק על ידי לארי סטיסל. הקליפ צולם במרץ 1988 בלונג ביץ' שבקליפורניה. הוא זכה בתואר "וידאו קליפ מספר-אחת בעולם" בטקס פרסי המוזיקה העולמית הראשון שהתקיים ב-14 באפריל 1989. הוא מופיע באלבומי ה-DVD Number Ones, Michael Jackson's Vision ומהדורת הטארגט של ה-DVD של Bad 25.
האישה שמופיעה בקליפ היא הדוגמנית ליסה דין, שנבחרה על פני מאות בנות שניגשו לאודישן לתפקיד.
וידאו הופעה חיה
קליפ נלווה באורך שבע דקות של הופעה חיה (בנפרד לווידאו קליפ הרשמי) צולם בתחילת 1988 מול קהל חי במהלך הופעה של ג'קסון במדיסון סקוור גארדן. הקליפ מתחיל במסך שאומר "Pepsi Presents Michael Jackson Tour 1988" מול רקע לבן למשך ארבעים שניות. לאחר הצגת המסך, ניתן לראות את ג'קסון מרחוק מול קהל כאשר מקור האור היחיד הוא אורות כחולים. במהלך ההופעה, ג'קסון לבוש בחולצה לבנה מכופתרת, מכנסיים שחורים וחחגורות מתכת ועור על המכנסיים בזמן שהוא שר ורוקד. בין הופעתו של ג'קסון מרחוק, ישנם קטעים שלו בהופעה מקרוב תוך שירה במיקרופון, כמו גם קטעים של הגיטריסט שלו ג'ניפר באטן בהופעה מאחוריו. לאחר מכן, ג'קסון מתחיל לרקוד ולשיר לאישה לפני שהוא הולך בהליכת חתול ורוקד ליד הגיטריסט סטיב סטיבנס, ההופעה של ג'קסון מוצגת שוב מרחוק והקליפ מסתיים בכך שג'קסון מסיים את הופעתו והאורות הופכים לכחולים.
הופעות חיות
השיר בוצע במהלך סדרת ההופעות של Bad Wolrd Tour מ-1987 עד 1989, אך רק בלג השני, כשיר העשירי בסט-ליסט. לפי ג'קסון בראיון לברברה וולטרס, הוא היה אמור להופיע עם השיר בשידור חי ב-1988 באצטדיון ומבלי במהלך סיבוב ההופעות; עם זאת, ג'קסון הרגיש שהשיר יהווה עלבון לדיאנה, נסיכת ויילס, שהייתה נוכחת, ולכן הסיר אותו מרשימת השירים. עם זאת, לאחר שדיאנה הודיעה לו כי השיר הוא למעשה אחד מהשירים האהובים עליה, ג'קסון הוסיף מחדש את השיר לרשימת השירים. את הביצוע ניתן לראות ב-DVD של ג'קסון, Michael Jackson: Live at Wembley July 16, 1988. הכוראיוגרף קני אורטגה הצהיר בראיון כי ג'קסון היה אמור להופיע עם השיר בהופעות מ-2009 עד 2010, וג'קסון תכנן לעשות חזרות על השיר לפני מותו. התפאורה לשיר הייתה אמורה לכלול רקדנית עמוד מקצועית שתפתה את ג'קסון למיטת פלדה ענקית עליה היא מבצעת לוליינות.
רוני ניניו
רוני ניניו (נולד ב-7 במאי 1954) הוא במאי תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה.
ביוגרפיה
רוני ניניו נולד בניו יורק לאשת הרדיו, המחזאית, התסריטאית והמתרגמת חנה בן-ארי ולבמאי והשחקן, איש תיאטרון הבימה אברהם ניניו בעת ששהו שם לצורכי השתלמות מקצועית.
ניניו גדל בתל אביב והשתתף בילדותו בתסכיתי רדיו. בתיכון החל לביים לראשונה סרטים. בצבא שירת בחיל האוויר ועסק ביצירת סרטי הדרכה.
למד קולנוע וטלוויזיה בהאנטר קולג' ובאוניברסיטת ניו יורק. במהלך לימודיו ביים מספר סרטי סטודנטים, השתלם בקורסים לתיאטרון ושיחק בתיאטרון אימפרוביזציה.
לאחר סיום לימודיו שב ארצה והחל לביים דרמות לטלוויזיה, וידאו קליפים וסרטוני פרסומת.
בימוי בתיאטרון וניהול אומנותי
לאורך השנים, ביים רוני ניניו הצגות תיאטרון, מופעי מוזיקה, הצגות ילדים ומופעי בידור. בין ההצגות שביים: בתיאטרון החאן - "הנון של ראש העיר ירושלים", "עלילות עקביה", "לילה במאי", "יחזקאל", שיחות אחרי לוויה" ו"דוחקי הקץ"; בתיאטרון הבימה - "ארטון" (זוכת פרס נסים אלוני למחזה הטוב ביותר), "סיפורי הבימה" ו"אני לא רפופורט"; בתיאטרון חיפה - "אירמה לה דוס", "תיירות פנים", ו"בית הקפה של ירח אוגוסט" ; בתיאטרון בית ליסין - "איש הגשם; בתיאטרון הקאמרי - "השמיים הם הגבול"; בתיאטרון באר שבע - "דני והים הכחול"; בתיאטרון חיפה - "דפוקים"; בתיאטרון דימונה - "דינה" ; בפסטיבל עכו - "עקידה" (זוכת פרס המשחק); בתיאטרונטו - "דרמה קטנה" (הצגה אותה כתב וביים, זוכת פרס ההצגה הטובה ביותר) ו"מקל של קינמון"; בחג המחזמר - "טראסק"; בתיאטרון גשר ביים את המחזה "הקליינט".
בשנת 1997 היה חבר בוועדה האומנותית של פסטיבל עכו. בין השנים 1998- 2000 כיהן כמנהל אמנותי של הפסטיבל. בשנים אלו הועלו כשלושים הצגות, חלקן המשיכו להציג זמן רב לאחר הפסטיבל.
בימוי קולנוע
בקולנוע, ביים ניניו את הסרטים: "המחצבה" (1990), "שחקנים", (1995) ואת סרטו האוטוביוגרפי"היו לילות", (2010) (תסריט ובימוי). הסרט, זוכה פרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל חיפה לדאנה איבגי ולמאיה כהן ומועמד לשמונה פרסי אופיר.
כמו כן, ביים את סרטים דוקומנטריים: "קוזלצ’יק" (זוכה פרס הסרט הטוב ביותר-פסטיבל הקולנוע היהודי-ורשה) (2015), "מיקשינה" (המוזיאון לאמנות מודרנית - ניו יורק, פסטיבל הסרטים של לונדון) ו"כל אחד והמרמלדה שלו" (על המחזאי והבמאי נסים אלוני).
בימוי טלוויזיה
ביים והיה יוצר שותף בסדרות הדרמה "עבודה ערבית" (זוכת פרס סדרת הדרמה בפסטיבל חיפה, פרס פסטיבל הקולנוע ירושלים, פרס ACCOLADE למצוינות לוס אנג'לס), "מרחק נגיעה" (זוכת פרס סדרת הדרמה בפסטיבל חיפה, זוכת שמונה פרסי אופיר, ביניהם: הסדרה הטובה ביותר והבימוי הטוב ביותר), "לתפוס את השמים"(זוכת פרס סדרת הדרמה בפסטיבל הקולנוע ירושלים ופרס אופיר לסדרה הטובה ביותר). הסדרה גם נמכרה להפקת גרסה אמריקאית.
"כבודו" (2017–2019), שיצר ניניו (במשותף עם שלמה משיח) וביים, זכתה בפרס הסדרה הטובה ביותר בפסטיבל הבינלאומי – "Series Mania". הסדרה נרכשה להקרנה בשירות פריים וידאו ארצות הברית, אוסטרליה ודרום אמריקה ונרכשה ל -remake בארצות הברית (Showtime) בכיכובו של בריאן קראנסטון, גרמניה, איטליה, צרפת, ספרד, הודו, טורקיה, דרום קוריאה ורוסיה.
כמו כן, ביים את הדרמות "הלילה של אתי", "דורית-חשיפה איטית" (על פי תסריט של אמו), "עקידה", "הורים ובנים" (זוכת פרס הדרמה הטובה ביותר מטעם רשות השידור), פרקים בתוכנית הסאטירה "החרצופים", סרט אנימציה אמריקאי על חייו של רש"י ושימש כעורך ראשי, יחד עם יוסי קליין, של התוכנית "זום", שעסקה בנושאי תרבות בטלעד, ערוץ 2.
בשנים 2000–2003, ניהל את מחלקת הדרמה בזכיינית ערוץ 2, קשת.
כיהן כראש איגוד במאי התיאטרון בשנים 2013-2017..
דומינו (תוכנית טלוויזיה)
דומינו הייתה תוכנית מערכונים ישראלית אשר שודרה בשנים 1999–2001 בטלוויזיה החינוכית. התוכנית הייתה המשך ישיר לתוכנית המצליחה "פלטפוס", שירדה לאחר שלוש עונות. היא ירשה ממנה את משבצת השידור ושמרה על הפורמט (מערכונים המצולמים בפני קהל חי באולפני החינוכית), עם חברי צוות חדשים: הדור הבא של הסטנדאפיסטים ממועדון "דומינו גרוס" של עמירם גרוס.
עונות 2-1
העונות הראשונות כללו 18 פרקים (עם 2 פרקי לקט בעונה הראשונה) כל אחת וצולמו באולפני הטלוויזיה החינוכית בתל אביב. הפרק הראשון שודר ב-12 במרץ 1999 והציג לראשונה שבעה קומיקאים אנונימיים (מלבד אדיר מילר, גורי אלפי ואסי כהן שהשתתפו כאורחים במספר מערכונים בתוכנית "פלטפוס").
בית הספר קינמון
צילומי חוץ במתכונת זהה ל"נווה חמציצים" של "פלטפוס" המספרת את סיפורו של בית ספר יסודי במרכז ישראל.
עונות 3–4 ("הדור הבא")
לאחר סיום העונה השנייה של "דומינו" התפתח סכסוך בין מייסד חברת "דומינו גרוס" עמירם גרוס, לבנו יואב גרוס. יואב פרש מהחברה של אביו ולקח איתו את משתתפי שתי העונות הראשונות של דומינו. לעונה ה-3 של דומינו "שלף" עמירם גרוס שבעה קומיקאים אלמוניים למדי, וצירף אליהם להופעות אורח את עירית קפלן, מיכל אטלס, חני נחמיאס, ירדן בר-כוכבא, חיים אלמקיס, תומר יוסף, עידן אלתרמן, אבי גרייניק ודני קרפל.
כשנתיים לאחר ירידת הסדרה, הדמויות בת-חן ואילנית (שאותן גילמה ענת מגן-שבו) ומירי (שאותה גילם אילן פלד) הופיעו בסדרת הקאלט "אחד העם 1".
מפחיד (סרט, 2016)
מפחיד (באנגלית: Terrifier) הוא סרט אימה-סלאשר עצמאי אמריקאי משנת 2016 שנכתב ובוים על ידי דמיאן לאונה. הסרט עוקב אחר טארה הייז, שהופכת למטרה של רוצח סדרתי המכונה "ארט הליצן" בליל כל הקדושים. במהלך הסרט ארט רוצח המון קורבנות באכזריות.
זהו הסרט העלילתי השני שמציג את ארט, לאחר הסרט ערב חג כל הקדושים (2013) – אם כי אין לו קשר לסרט זה. לאונה כתב את הסרט במיוחד כדי להציג את ארט הליצן ואת ההשפעות המעשיות של לאונה – כמו סצנות המוות השנויה במחלוקת. לאונה הביעה חרטה על שהותיר את השחקנים לא מפותחים. לאונה צילם את הסרט בתקציב נמוך של 35 אלף דולר. היה לו מסע פרסום של אינדיגוגו, למרות שבסופו של דבר הוא לא הגיע ליעדו.
מייק ג'יאנלי, שגילם בכל הפעמים הקודמים את ארט, פרש ממשחק לפני תחילת הפקת הסרט, ותורנטון החליף אותו כארט. הקרנת הבכורה של הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים של מופע האימה של טלורייד באוקטובר 2016. הסרט זכה לביקורות מעורבות, עם שבחים שהופנו כלפי האפקטים המיוחדים והתיאורים של סקאפידי ותורנטון, בעוד שהכתיבה הייתה נתונה לביקורת. הסרט הפך במהירות לסרט פולחן. סרט המשך, מפחיד 2, שיצא לאקרנים ב-6 באוקטובר 2022.
עלילה
בתחילת הסרט, מוצגת טלוויזיה קטנה דלוקה בחדר נטוש שבה מוניקה בראון, מנחת תוכנית אירוח, מראיינת אישה מעוותת קשות, שהיא הניצולה היחידה מטבח שהתרחש בליל כל הקדושים הקודם. בראון מזכירה שגופת הרוצח, הידועה בשם "ארט הליצן", נעלמה מחדר המתים, מה שמרמז על כך שהוא עדיין בחיים. האישה המעוותת מתעקשת שראתה אותו מת. האיש שצפה בטלוויזיה הוא בעצם ארט הליצן והוא בועט בזעם בטלוויזיה וממלא שקית אשפה בחפצים חדים. לאחר הראיון, מוניקה מדברת עם החבר שלה בטלפון ומשמיעה הערות מזלזלות על המרואיינת בגלל המראה החיצוני שלה. האישה המעוותת, מתנהגת מוזר ותוקפת את מוניקה ומוציאה את עיניה, וצוחקת בטירוף.
בליל כל הקדושים, שתי חברות, טארה ודון, עוזבות מסיבת ליל כל הקדושים. ארט הליצן עוקב אחריהן לתוך פיצרייה. בעל המסעדה מלווה בגסות את ארט מהפיצרייה כי הוא מרח את הצואה שלו על כל קירות השירותים. הבנות מגלות שאחד מצמיגי המכונית של דון נחתך, וטארה קוראת לאחותה ויקי לבוא לאסוף אותן. בזמן ההמתנה, טארה שואלת עובד הדברה בשם מייק, אם היא יכולה להיכנס לבניין הנטוש שבו הוא עובד כדי להשתמש בשירותים. כשהיא נכנסת פנימה, היא נתקלת בגברת מוזרה, המאמינה שהבובה שהיא נושאת היא התינוקת שלה. כעבור, ארט הורג ומשמיד את שני עובדי הפיצרייה באכזריות. כשדון המתינה לטארה במכונית ארט נכנס בפתאומיות למכונית.
טארה נתקלת בארט הליצן בתוך הבניין הנטוש. הוא דוקר אותה באזמל ומסמים אותה, ואז היא מתעוררת קשורה לכיסא, וארט תולה את דון במהופך. הוא מכריח את טארה לראות איך הוא חותך את דון לשניים עם מסור. טארה בורחת אבל ארט יורה בה למוות. גברת החתול המוזרה עדה לכך ומתחננת למייק להתקשר למשטרה, ומייק חושב שהיא מטורפת. לאחר מכן, ארט מפיל את מייק עם פטיש. גברת החתול מגלה את ארט מחבק את הבובה שלה. היא מנסה להחזיר אותה ומפגינה עבור זה חמלה אימהית לארט ומחבקת אותו.
ויקי מגיעה לקחת את טארה ודון הביתה אבל היא נכנסת למרתף כי ארט "התחזה" לדון ושלח לה הודעות. שם, היא מגלה את ארט, אשר השחית קשות את הגברת, ולבש עליו את הקרקפת והשדיים שלה. חברתו לעבודה של מייק מגיע ומחפש אותו אבל בעקבות זאת נרצח על ידי ארט. ויקי בורחת מארט אך עוצרת להתאבל על מציאת הגופה של אחותה. לאחר מכן ארט תוקף אותה עם שוט, אבל מייק מגיע לפתע ומפיל את ארט מחוסר הכרה. השניים בורחים ומתקשרים למשטרה אך ארט מופיע והורג את מייק. ויקי בורחת למוסך, וארט חודר דרך הדלת עם טנדר, וגורם לפציעה נוספת של ויקי. כשהיא שוכבת חסרת אונים, ארט מתחיל לאכול את פניה. המשטרה מגיעה, אבל ארט יורה בעצמו בתוך פיו עם אקדח לפני שהשוטרים יכולים לתפוס אותו.
גופתו של ארט נלקחת לחדר מתים, יחד עם גופות קורבנותיו שנפטרו. כשהבודק הרפואי פותח את תיק גופתו של ארט, ארט מתחייה וחונק אותו למוות. שנה לאחר מכן, ויקי משתחררת מבית החולים לאחר שיקום מהפציעות שגרם ארט; היא מתגלה כאישה המעוותת קשות מסצנת הפתיחה של הסרט וכך התרחשו אירועי הסרט כולו באותה שנה קודמת.
הפקה
דמותו של ארט הליצן הופיעה לראשונה כדמות משנה בסרט "המעגל ה-9" משנת 2008, שאותו כתב וביים לאונה.
בשנת 2015 השיק לאונה קמפיין באתר אינדיגוגו כדי לממן את "מפחיד" (Terrifier), ספין-אוף ארוך של הסרט "ערב חג כל הקדושים". לאחר הודעה על מסע הפרסום של אינדיגוגו, יוצר הסרט פיל פלקונה סיפק את הכספים הדרושים לפרויקט בתמורה לזיכוי מפיק. בסרטי "המעגל ה-9", "מפחיד" ו"ערב חג כל הקדושים", ארט גולם על ידי מייק ג'יאנלי, שבחר לא לחזור לתפקיד בסרט העלילתי "מפחיד" בגלל חוסר הרצון להמשיך בתפקידי משחק גדולים יותר. במקום זאת, תפקידו של ארט הועבר מחדש לדייוויד הווארד תורנטון. תורנטון כבר הכיר את "ערב חג כל הקדושים" כשנבחן ולוהק לתפקיד ב"מפחיד" לאחר שאילתר סצנת הרג בפנטומימה.
סרט המשך
בפברואר 2019, דמיאן לאונה הצהיר שסרט המשך של מפחיד נמצא בהפקה, כאשר התסריט של ההמשך השני כבר נכתב. הסרט התעכב בתחילה במהלך הפקת ימי הצילומים האחרונים שלו עקב מגפת הקורונה, והצילומים הסתיימו ב-2021. הסרט עלה לראשונה ב-FrightFest בלונדון, ב-29 באוגוסט 2022, ויצא לאקרנים בארצות הברית ב-6 באוקטובר 2022, ושוחרר לפלטפורמות סטרימינג ב-11 בנובמבר 2022.
מועצת יש"ע המתחדשת
מועצת יש"ע המתחדשת היא מועצה שהוקמה על ידי מועצת יש"ע בעקבות הביקורת על התנהלותה בזמן ביצוע תוכנית ההתנתקות. המועצה הייתה אמורה לחבר את התושבים אל מועצת יש"ע ולשתף את הציבור באמצעות עשרות חברים מהקהילות השונות. המועצה התכנסה מספר פעמים ולאחר מכן לא הייתה פעילה ולא הצליחה במטרתה.
חברי המועצה בחרו לראש המועצה בדני דיין, ולסגניתו נבחרה שרה אליאש.
רקע
בעקבות הביקורת, התנהל במועצת יש"ע בשנים שלאחר ההתנתקות ארגון מחדש, שמטרתו להגביר את מידת הייצוגיות שלה ואת התמיכה בה בקרב המתנחלים. שמה שונה באופן זמני ל"מועצת יש"ע המתחדשת" בשל ניסיונות למיתוג מחדש, למספר שנים, ונוספו לה חברים רבים.
מבנה ארגוני
מליאת המועצה כללה כ־80 נציגים מהיישובים השונים. בהנהלת המועצה המצומצמת כיהנו 17 חברים, 10 נציגי ציבור ו־7 ראשי מועצות ביש"ע.
חברי ההנהלה המצומצמת
בהנהלה המצומצמת כיהנו עשרה נציגי ציבור: שרה אליאש, דני דיין, הרב אליקים לבנון, עדי מינץ, אורי אליצור, יפעת ארליך, הרב אהרן איזנטל, חנן פורת, יגאל כהן-אורגד, משה לשם.
נציגי הרשויות היו: ראשי הרשיות בנצי ליברמן מהשומרון, שאול גולדשטיין מגוש-עציון, פנחס ולרשטיין ממטה בנימין, צביקי בר חי מהר-חברון, משה רוזנבאום מבית-אל, הרצל בן ארי מקרני שומרון. בנוסף כיהן במועצה זאב חבר – מזכ"ל אמנה.
שריר התאומים העליון
תיאור
שריר התאומים העליון מתחיל את דרכו מקוץ השת של עצם השת. חלקו המרוחק נאחז בפן התיכון של תל הירך הגדול שברום עצם הירך.
עצבוב
שריר התאומים העליון מעוצבב על ידי שורש העצב המותני החמישי ועל ידי שורש העצב העצתי הראשון (L5, S1) דרך העצב לשריר הסותם הפנימי (Nervus musculi obturatorii interni).
דאגלס אדמס
אדמס כתב סדרת תסכיתי רדיו בשם "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה", ששודרו ברשת ה-BBC האנגלית בשנת 1978. בסדרה הופקו כ-20 פרקים לפני שהפכה לספר בשם זה, ולאחר מכן לסדרת ספרי מדע בדיוני מהמצליחות בעולם. ב-1981 הופקה ב-BBC סדרת טלוויזיה בת שישה פרקים באותו שם המבוססת על סדרת התסכיתים. בנוסף, כתב שני ספרים בסדרת עלילותיו של הבלש ההוליסטי, דירק ג'נטלי, וספרים נוספים. אדמס פעל למען איכות הסביבה, ובפרט למען מינים נעלמים. במסגרת פעילות זו, כתב את הספר "הזדמנות אחרונה לראות".
דאגלס אדמס נפטר מהתקף לב ב-11 במאי 2001, בגיל 49. שנה לאחר מותו, בחודש מאי 2002, יצא לאור ספרו "סלמון הספק" ("The Salmon of Doubt"), המכיל סיפורים קצרים, מאמרים ומכתבים שנמצאו במחשביו. בשנת 2005 תורגם ספר זה לעברית.
ילדות
דאגלס נואל אדמס נולד ב-11 במרץ 1952 בקיימברידג' שבבריטניה. אדמס, שהיה ידוע בכינוי DNA (ראשי התיבות של שמו), התגאה בעובדה שנולד שנה בלבד לפני שווטסון וקריק גילו את מבנה ה-DNA באותה עיר. המצב הכלכלי של משפחתו של אדמס היה "גרוע למדי", והם עברו מקיימברידג' לפאתי מזרח לונדון שישה חודשים לאחר הולדתו.
לאחר גירושיי הוריו (ג'אנט אדמס וכריסטופר דאגלס אדמס) בשנת 1957, עבר אדמס יחד עם אחותו סוזן, אמו והוריה של אמו, לברנטווד שבאסקס. סבתו של אדמס הפכה את ביתה למקלט לבעלי-חיים פצועים, שלפי דבריה הזיקו לאדמס, וגרמו לו להתקפי חום ואסתמה.
סולומון גולדשטיין
סולומון לזרוב גולדשטיין (בבולגרית: Соломон Лазаров Голдщайн; 25 במאי 1884 – 14 במאי 1968) היה פוליטיקאי בולגרי ממוצא יהודי.
ביוגרפיה
גולדשטיין נולד בעיר שומן, עיר בחלקה המזרחי של נסיכות בולגריה למשפחה יהודית. הוא היה חבר במפלגת הפועלים הבולגרית הסוציאל-דמוקרטית (סוציאליסטים צרים) בין השנים 1906–1913. בזמן מלחמת הבלקן הראשונה הוא התנדב למיליציה מקדונית. לאחר המלחמה הוא היגר לצרפת, שם הוא הצטרף אל המחלקה הצרפתית של אינטרנציונל הפועלים. בצרפת הוא עבד במפעל רנו ושם התוודע למשנת הבולשביזם. ב-1915 הוא עבר מצרפת לציריך. בציריך הוא הכיר והתיידד עם ולדימיר לנין, מנהיגה העתידי של מהפכת אוקטובר ב-1917. בתקופת שהותו בשווייץ הוא היה בין המשתתפים הראשיים בייסודה של המפלגה הקומוניסטית השווייצרית.
דאגלס אדמס
ילדות
ב-1959 התחיל ללמוד בבית הספר ברנטווד, ונחשב לתלמיד מבריק. עם זאת אמר: "ימי בית הספר זכורים לי במעורפל. הם היו הדבר שהתרחש ברקע, כשאני ניסיתי להקשיב לביטלס". הגורם השני שהשפיע על אדמס היה מונטי פייתון. אחרי שנים של האזנה לתוכניות רדיו שלהם, הוא מתאר כהתגלות דתית את הרגע שבו הבין "שאנשים אינטליגנטיים יכולים להתבטא דרך צחוק - ובו בזמן להשתטות עד מאוד".
סולומון גולדשטיין
ביוגרפיה
ב-1920 שב לברית המועצות והיה פעיל בקומינטרן עד 1921. בין השנים 1922–1924 עבד גולדשטיין בצירות הסובייטית בבירת אוסטריה, וינה. לטענתו של אאורל פלסרי, היסטוריון ומנהל של הספרייה הלאומית של אלבניה גולדשטיין היה המוח מאחורי מהפכת יוני של 1924 באלבניה. ב-1924 הארגון המהפכני הפנים-מקדוני נכנס למשא ומתן עם הקומינטרן לגבי שיתוף פעולה עם קומוניסטים בדבר ייסוד תנועה מקדונית מאוחדת. גולדשטיין היה פעיל בחתימת מניפסט מאי, אשר נחתם בווינה, במניפסט זה הוצגו מטרותיה של תנועת השחרור המקדונית המאוחדת.
לאחר מותו של לנין ב-1924 צידד גולדשטיין באופוזיציה השמאלית של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, אולי בהשפעתו של אדולף יופה. כתוצאה מכך, הפך גולדשטיין היה ליעד לטיהורי יוזף סטלין ונרדף פוליטית מ-1936 ועד שיקומו ב-1956. הוא נפטר במוסקבה ב-14 במאי 1968.
דאגלס אדמס
ילדות
כאשר היה בן 13, התחתנה אמו בשנית, ועברה לגור בדורסט. בעקבות עזיבתה הפך אדמס מתלמיד יום בבית הספר לתלמיד פנימייה. את חייו בפנימייה תיאר כך: "נראה לי שהם מבלים יפה (תלמידי הפנימייה), ואכן נהניתי מאוד מחיי בפנימייה. יש בי חלק שאוהב לחשוב בחיבה על הפן המתבודד והמורד שבי, אבל מדויק יותר לומר שאני אוהב להתחכך כנגד איזה ממסד חמים ונעים. אין טוב מכמה איסורים שאפשר לבעוט בהם בנוחות."
עבודות ראשונות
חלק מכתביו המוקדמים של אדמס התפרסמו בזמן לימודיו, בבית הספר שבו למד (כגון מחזה סוף סמסטר שכונה "Doctor Which", והיווה סאטירה לסדרה "Doctor Who"). במסגרת בית הספר העניק לו המורה שלו לאנגלית, פרנק הלופורד, 10 מתוך 10 בכתיבה יצירתית. היה זה ה-10 מתוך 10 הראשון שנתן במשך כל קריירת הלימוד שלו. אדמס אמר שהוא זכר זאת במשך כל חייו, ושהדבר עזר לו להתמודד עם מחסומי כתיבה בהמשך.
בגיל 16 העלה אדמס עם כמה מחבריו את המחזה "יוליוס קיסר". לאחר ההופעה, התבדח אדמס על גובהו (אדמס התנשא לגובה של 1.83 מטר כבר בגיל 12, והפסיק לגדול כאשר היה בגובה של 1.96), ואמר שעדיף היה לו אחת הדמויות הייתה אומרת במקום המשפט: "ניפגש מתחת למגדל השעון", את המשפט: "ניפגש מתחת לאדמס".
אוניברסיטה
בשנת 1971, לאחר התיכון, עבר אדמס לאוניברסיטת סנט ג'ון בקיימברידג'. אדמס טען שבחר באוניברסיטה זו בעקבות אהבתו למונטי פייתון, ורצונו להצטרף ל-Footlights Dramatic Club בו היו בעבר כמה וכמה סופרים אנגלים. לאחר שלא הצליח להתקבל למועדון, התחיל לכתוב ולהופיע בהצגות תיאטרון עם ויל אדמס (אין קשר משפחתי) ומרטין סמית'. ביחד הם הקימו קבוצה בשם אדמס-סמית'-אדמס. לאחר מספר הופעות התקבל אדמס למועדון. בשנת 1974 סיים אדמס תואר ראשון בספרות אנגלית.
חייו הבוגרים
בשנת 1974, התפרסמו חלק מהדברים שכתב בזמן האוניברסיטה (לאחר עריכה), בטלוויזיה, בערוץ ה-BBC2. באותה שנה, עלתה בלונדון גרסה של ההצגה. גרהאם צ'אפמן, גיבור הילדות של אדמס וחבר בצוות מונטי פייתון, ראה את ההצגה ויצר איתו קשר. כשנפגשו ביקש צ'אפמן מאדמס עזרה בסיום תסריט שהיה צריך לגמור עד הצהריים. נוצרה ביניהם שותפות כתיבה קצרה, במהלכה, בין השאר, הרוויח אדמס זכויות כתיבה על הפרק ה-45 בסדרה "הקרקס המעופף של מונטי פייתון". הוא הרוויח את זכויות הכתיבה בזכות טיוטה שכונתה "Patient Abuse", ומספרת על אדם שנדקר על ידי אחות, וכאשר הוא מגיע אל הרופא שלו, בעודו מדמם מהבטן, זה נותן לו למלא מספר טפסים לפני שהוא מתחיל בניתוח (מכאן הוא לקח גם את הבדיחה על "הווגונים" בהמשך). אדמס עזר גם לתכנן את הפוסטר לסרט "מונטי פייתון והגביע הקדוש".
בנוסף, היו לאדמס שתי הופעות קצרות בעונה הרביעית של הסדרה של מונטי פייתון. פעם אחת, בתחילת פרק 42, בתפקיד רופא לבוש מסכה, ופעם שנייה, בפרק 44, כשהוא מעמיס טילים על עגלה הנהוגה בידי טרי ג'ונס.
בשנת 1975, אחרי שנפרד מצ'אפמן, נתקל אדמס בקשיים במכירת הדברים שכתב. הוא המשיך לכתוב מערכונים, אבל לא הצליח להתפרנס מכך. כתוצאה מהקושי להתפרנס כתסריטאי, עבד אדמס במגוון עבודות שונות ומשונות, כגון מנקה לולי תרנגולות, ושומר ראש של משפחתו של אחד משליטי קטר (עבודה אליה הגיע בעקבות מודעה בעיתון). בזמן העבודה כשומר ראש לקה אדמס בדיכאון, וכשנסע לבקר את אמו בחג המולד, נשאר אצלה במשך שנה.
ב-1978 יצאה סדרת הרדיו של מדריך הטרמפיסט לגלקסיה. ב-1979 יצאה גרסת הספר לתסכיתים. ב-1980 יצאה גרסה חדשה לתסכיתי הרדיו, יחד עם הספר "המסעדה שבסוף היקום", ספר המשך ל"מדריך". בשנים אלו כתב את הסיפורים ״כוכב הפיראטים״, ״עיר המוות״ (יחד עם גראהם ויליאמס) ו״שאדה״ (שמעולם לא הופק) לסדרת המד״ב דוקטור הו.
למרות כל הספרים המצליחים בשנות השמונים מצבו הכלכלי הידרדר. הוא הפסיק להפיק הנאה מהכתיבה, והתחיל להתעניין בגאדג'טים ובמאבק למען איכות הסביבה. לפי דבריו, הסיבה להתדרדרות הכספית היא זאת: "משלמים לך המון ואתה לא מרוצה, הדבר הראשון שאתה עושה הוא לקנות דברים שאתה לא צריך ולא רוצה - ובשביל זה אתה צריך עוד כסף". ב-1981 יצא "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה" כסדרת טלוויזיה, אבל היא לא הצליחה כמצופה.
ב-1983 יצא הספר "The Meaning of Liff", שנכתב בעקבות משחק שנהג לשחק עם ג'ון לויד. במהלך המשחק, כל אחד אומר שם של עיר, והאדם השני צריך להמציא משמעות לאותה מילה (כך למשל, משמעות המילה "woking" היא "התחושה שאתה מרגיש כשאתה עומד במטבח ותוהה למה בדיוק באת לשם").
ב-1984 הוא סיים את "היו שלום ותודה על הדגים", הספר הרביעי בסדרת ה"מדריך". באותה שנה יצא גם משחק מחשב לפי הסיפור של מדריך הטרמפיסט. ב-1987 וב-1988 יצאו שני הספרים בסדרת דירק ג'נטלי, "סוכנות הבילוש של דירק ג'נטלי" ו"שעת התה הארוכה והאפלה של הנפש". ב-1987 הוציא אדמס משחק מחשב בשם "בירוקרטיה". ב-1990 הוא הוציא לאור את "הזדמנות אחרונה לראות" ספר העוסק בחיות נכחדות, ובמסעו של אדמס מטעם ה-BBC, יחד עם הזואולוג מארק קרווארדיין, לראות אותן בפעם האחרונה.
ב-1991 סיים לכתוב את "The Deeper Meaning of Liff" (ספר ההמשך לספר "The Meaning of Liff"). ב-1992 יצא "לא מזיק ברובו", הספר החמישי בטרילוגיה של מדריך הטרמפיסט לגלקסיה.
באמצע שנות ה-90 הפסיק לכתוב מכיוון שלפי דבריו: "נתקעתי לגמרי באמצע כתיבת רומן, ואפילו שזה נשמע כפוי טובה, המחשבה שאצטרך לחתום על אינספור ספרים עוררה בי כעס ודיכאון". ב-1997 הוציא משחק מחשב בשם "ספינת החלל טיטניק". ב-2002 יצא ספרו האחרון "סלמון הספק", שהורכב מקטעים שונים שכתב במהלך חייו, כולל חלק מתוך הספר השלישי של "דירק ג'נטלי" אותו מעולם לא סיים לכתוב.
אדמס היה אתאיסט, ואף על פי שאינו מבטא עמדה זו בפירוש ב"מדריך הטרמפיסט לגלקסיה", ניתן לזהות בחלקים מכתיבתו עיסוק משועשע ולעיתים אירוני בענייני אלוהים ודת.
אדמס נישא ב-1991 לפרקליטה ג'ין בלסון, וב-1994 נולדה לזוג בת.
דאגלס אדמס נפטר ב-11 במאי 2001 מהתקף לב.
הנצחה
לאחר מותו הוכרז התאריך 25 במאי כ"יום המגבת", יום לזכרו של דאגלאס אדמס.
ספרי "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה"
שלושת הספרים הראשונים בסדרה תורגמו לעברית על ידי מתי ונגריק ודנה לדרר; שני האחרונים תורגמו על ידי גבי פלג.
לאחר מותו השלים אואן קולפר ספר סיום לסדרה מתוך כתבי היד של אדמס, שמו של הספר הוא "ועוד משהו". הספר תורגם לעברית על ידי עמנואל לוטם.
כל הספרים יצאו לאור בהוצאת "כתר".
הספרים בסדרה "דירק ג'נטלי"
שני הספרים יצאו לאור בהוצאת כתר.
יפאורה-תבורי
יַפְאוֹרָה-תבורי בע"מ היא חברה העוסקת בייצור ובשיווק של משקאות קלים בישראל.
יפאורה-תבורי נוסדה ב-1990 כמיזוג החברות יפאורה (1933) ותבורי (1936). כיום זו החברה השנייה בגודלה בישראל למשקאות קלים, אשר ממוצבת כשחקן דומיננטי בשוק המים המינרליים המבורקד.
יפאורה
חבר יפ-אורה נוסדה ברחובות בינואר 1933 כמפעל לייצור מיץ תפוזים. באוגוסט 1935 נכנסו חמשת הקואופרטיבים הגדולים של מגדלי תפוזים ביישוב היהודי לשותפות עם המפעל, שהוגדל כדי שיוכל לעבד יותר מ-90,000 ארגזים בשנה. הקואופרטיב, שהשתמש במותג של פירות הדר מארץ ישראל, תפוזי ג'אפה (Jaffa Oranges), נקרא Jaffa Orange Products Company – ובקיצור Jaf-Ora, יפ-אורה.
בבניין היקב ייצרה החברה את "מיץ פז" - מיץ תפוזים שנסחט משטחי הפרדסים ששכנו באזור באמצעות 20 מסחטות ידניות.
יחסי פולין–קנדה
יחסי פולין–קנדה הם יחסי החוץ בין קנדה לפולין. שתי המדינות חברות מלאות בארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי, נאט"ו וארגון הסחר העולמי.
יפאורה-תבורי
יפאורה
בשנת 1967 החלה יפ-אורה בייצור המותג הבינלאומי "שוופס" תחת זיכיון והקימה לשם כך קו ייצור חדש למשקאות מוגזים. שוופס זכה להצלחה גדולה בקרב הצרכנים הישראלים.
יחסי פולין–קנדה
היסטוריה
המהגרים הפולניים הראשונים לקנדה הגיעו זמן קצר לאחר החלוקה הראשונה של פולין בסוף המאה ה-18. מתחילת המאה ה-19 ועד סוף הקומוניזם בפולין; קנדה קלטה גלי הגירה גדולים מפולין. הפולני הראשון שידוע שהגיע לקנדה היה סוחר הפרוות דומיניק בארץ', שהגיע למונטריאול מדנציג (גדנסק המודרנית) בשנת 1752. מהנדס הרכבת סר קזימיר גזובסקי מילא תפקיד בולט בקנדה של המאה ה-19 על ידי בניית מספר מסילות ברזל, בעיקר הרכבת הראשונה שקישרה בין אונטריו לקוויבק, שעבורה קיבל תואר אביר מהמלכה ויקטוריה.
יפאורה-תבורי
תבורי
בשנת 1936 הקימו יששכר טָבּוֹריסקי ובנו יעקב תבורי מפעל בפרדס חנה. בתחילת דרכו ייצר המפעל מתקני "סיפון" של מי סודה, ומשקאות קלים בהיקף של 500–800 בקבוקים ליום שנמכרו ליהודי וערביי הסביבה. במלחמת העולם השנייה התרחב מאוד היקף הייצור במפעל שעלה ל-5000 בקבוקים לשעה שסופקו בעיקר לצבא הבריטי. בשנים 1947–1949 זוהה המפעל כ"בית חרושת למים מינרליים".
לאחר קום המדינה, הפכה חברת "תבורי" לספקית המובילה של השק"ם.
יחסי פולין–קנדה
היסטוריה
בשנת 1858, ההתיישבות הגדולה הראשונה של פולנים בקנדה הייתה ייסודה של העיירה וילנו שבמזרח אונטריו כיום על ידי קבוצת חקלאים מאזור כשוב בפרוסיה, בצפון פולין המודרנית. בשנת 1862 התיישבה קבוצה נוספת של פולנים בברלין, מערב קנדה (קיצ'נר המודרנית, אונטריו). בראשית המאה ה-20 התיישבו מספר לא מבוטל של חקלאים פולנים ממחוז גליציה באימפריה האוסטרית במחוזות הערבה אלברטה, ססקצ'ואן ומניטובה. הרוב המכריע של המהגרים הפולנים לקנדה במכתבים לחברים ולמשפחות תיאר את קנדה במונחים חיוביים מאוד עד כדי כך שהמונח "קנדה" נכנס לשפה הפולנית כמונח סלנג לכל מקום של שגשוג בלתי מוגבל ושפע. גליציה הייתה אחד האזורים העניים והנחשלים ביותר באירופה, שכונה בזלזול על ידי פקידי אוסטריה halbasien ("חצי אסיה") מכיוון שאנשיה חיו ברמה של עוני "אסייתי". תנאי החיים בגליציה החמירו בגלל ריבוי האוכלוסייה והפאניקה של 1893, שדרדרה את כלכלת העולם. הסיפורים על אדמה פורייה חופשית בערבות קנדה עודדו את האיכרים הגליצאניים לחלום על קנדה כמקום לברוח אליו. עם זאת, השלאכטה הפולנית ששלטה בכוח הפוליטי והכלכלי ראו בהגירה המונית מגליציה לקנדה כאיום לשלטון הכלכלי שלהם, ולכן נציגיהם ב"רייכסראט" האוסטרי בשנת 1895 הגישו הצעת חוק אשר יאסור כל פרסום שקידם הגירה.
יפאורה-תבורי
תבורי
בשנת 1954 החל תבורי לייצר בשותפות עם משה בורנשטיין את המשקה טמפו. ב-1957 פורקה השותפות עם בורנשטיין ותבורי השיק את המשקה המתחרה קריסטל.
יחסי פולין–קנדה
היסטוריה
דמות קנדית בדיונית שהשפיעה משמעותית בפולין הייתה אן מגדלי גייבלס או אניה זיאלונגו ווזגורצה כפי שהיא מכונה בפולין. בשנת 1912 תורגמה לראשונה אן מהגמלונים הירוקים'' לפולנית ופורסמה במהדורה פיראטית בוורשה, כאשר הספר זכה לתואר "אנה מונטגומרי" (המחברת הייתה לוסי מוד מונטגומרי). הספר זכה להצלחה מיידית בפולין ועבר כמה מהדורות. בשנת 1932 נבחרה אן מהגמלון הירוק בסקר לספר הרביעי הפופולרי ביותר בפולין.
היחסים הדיפלומטיים בין קנדה לפולין כוננו לראשונה ביוני 1919 ונערכו על ידי שגרירות פולין בלונדון. בתקופת בין המלחמות המשיכו מהגרים פולנים להתיישב בעיקר בערבות וויניפג הייתה העיר הפולנית הגדולה ביותר בקנדה. חלק ממהגרי הגל השני היו משכילים יותר מהגל הראשון ורבים פתחו עסקים קטנים. מכיוון שהחקלאות הייתה עסק הולך ופוחת בשנות העשרים ואף יותר מכך בשנות השלושים, מהגרים פולנים רבים לאחר שחיו את שנותיהם הראשונות במערב קנדה נטו לעבור לצפון אונטריו לעבוד ככורים או לדרום אונטריו לעבוד במפעלים. כמו לפני מלחמת העולם הראשונה, מהגרים פולנים לקנדה הגיעו באופן לא פרופורציונלי מהאזור שהיה גליציה תחת האימפריה האוסטרית, כאשר מעט מאוד פולנים הגיעו מהאזורים שהיו שייכים לאימפריה הגרמנית או הרוסית לפני 1914.
יפאורה-תבורי
תבורי
בשנת 1960 הונחה אבן הפינה למפעל שני של תבורי שמוקם בבאר שבע ובשנת 1964 הוקם מפעל שלישי, בבת ים. בשנת 1964 השיקה החברה את מותג מים המינרליים "פונטנה" שהיה המשקה ה-18 בסדרת המוצרים של החברה.
יחסי פולין–קנדה
היסטוריה
תחת הרפובליקה הפולנית השנייה הייתה זו מדיניות רשמית לעודד הגירה לקנדה מגליציה, בעיקר כדרך להוריד את מספר האוקראינים האתניים בגליציה, אזור שבו היחסים בין הפולנים לאוקראינים היו קשים במקרה הטוב. לאחר שארצות הברית העבירה את חוק בקרת ההגירה משנת 1924, שהגביל בצורה דרסטית את מספר המהגרים המותרים להיכנס לארצות הברית ממזרח אירופה, קנדה הפכה ליעד העיקרי למהגרים פולנים עד שנת 1939. בשנת 1919, מהגרים מפולין סווגו כ"לא מועדפים", אך עד 1925 חזרה קנדה למדיניות "הדלת הפתוחה" מלפני שנת 1914. בשנת 1926, רומן קוטילובסקי, סגן מנהל מועצת ההגירה הממלכתית הפולנית, הציע כי הגירה מאסיבית של איכרים פולנים למערב קנדה היא הפתרון לבעיית העוני הכפרי בפולין, אשר בתורו הביא אותו להציע להעלות מוגברת. מימון לקונסוליה הפולנית בוויניפג. הקונסוליה של ויניפג הופנתה לכתוב חומר נוסף המקדם את קנדה כגן עדן, ובמקביל עודדו כמרים קתולים לעבור לקנדה מתוך תקווה שקהילותיהם ילכו בעקבותיהם. בידיעה כי WASPs קנדיים רבים (פרוטסטנטים אנגלו-סכסים לבנים) לא אוהבים מאוד מהגרים קתולים, יעץ קוטילובסקי כי מדיניות עידוד ההגירה לקנדה תיעשה "באופן טקטי". בשנת 1929 שלחה ממשלת פולין את הרוזן אלכסנדר דה לארגו מאגודת הקולוניזציה הפולנית לחקור את המקומות הטובים ביותר לפולנים להתיישב במערב קנדה. לארו המליץ על אזור פרינס אלברט בססקצ'ואן ובאזור אתבסקה באלברטה, אך השפל הגדול הוביל להחמרת חוקי ההגירה של קנדה בשנת 1930, מה שהביא לסיום תוכנית ההגירה של לארגו.
באופן כללי, מהגרים פולנים לקנדה בתקופת בין המלחמות עלו על ספינות בעיר החופשית דנציג או גדיניה שלקחו אותם להליפקס, לקוויבק או למונטריאול. עם הנחיתה הועברו המהגרים ברכבת למערב קנדה, יעדם המועדף. סכסוך גדול בין קנדה לפולין היה לגבי קו הספנות שייקח את המהגרים לקנדה; ממשלת פולין רצתה שהמהגרים ישתמשו בספינות השייכות לקו גדיניה-אמריקה הממשלתי ואילו ממשלת קנדה העדיפה שהמהגרים ישתמשו בספינות שבבעלות הרכבת הקנדית הפסיפית או הרכבת הלאומית הקנדית. במהלך משבר דנציג בקיץ 1939 קיווה ראש ממשלת קנדה ויליאם ליון מקנזי קינג שהמשבר ייפתר עם פולין שתסכים לדרישת גרמניה כי העיר החופשית דנציג "תחזור הביתה לרייך". באפריל 1943, כאשר התגלה קבר אחים של הקצינים הפולניים שנטבחו על ידי ה-NKVD ביער קאטין, כתב מקנזי קינג ביומנו כי הפולנים הם שגרמו לפרוץ המלחמה בשנת 1939 בכך שסירבו להיכנע לדרישתו של היטלר כי מותר לדנציג להצטרף מחדש לגרמניה, וככזו הייתה זו אשמתם של הפולנים בעצמם בטבח ביער קאטין ובכל השאר שסבלו מאז שנת 1939. ההיסטוריון הבריטי ויקטור רוטוול תיאר את הערותיו של קינג על הטבח ביער קאטין כ"מרושעות". הפלישה לפולין החלה ב-1 בספטמבר 1939 על ידי גרמניה וב-3 בספטמבר 1939 בריטניה וצרפת הכריזו מלחמה על גרמניה הנאצית. קנדה הצטרפה לבעלות הברית ונכנסה למלחמת העולם השנייה בהכריזה מלחמה על גרמניה ב-10 בספטמבר 1939. קינג לא התלהב מהיציאה למלחמה, אך בקנדה האנגלית הייתה דרישה כה פופולרית שקנדה תעמוד לצד "מדינת האם" של בריטניה הגדולה, כך שלא הייתה לו ברירה. קינג לא חש שום חיבה לפולין, ואחרי שהצהיר מלחמה כתב ביומנו שאם היטלר לא ינצח במלחמה, אז בהחלט סטלין ינצח.
יפאורה-תבורי
תבורי
בהמשך ייצרה "תבורי" גם את המותגים "טרופי", "טרופית" ו"ספרינג".
יחסי פולין–קנדה
היסטוריה
בפולין, דמותה של קנדה הייתה תמיד של ארץ חסרת גבולות של שפע ועושר. תמונה זו השתקפה במחנה ההשמדה אושוויץ, המחסנים המאחסנים את הפריטים השייכים לאסירים שהוחרמו נקראו מחסני קנדה. הספר "אן מהגמלונים הירוקים" נותר פופולרי מאוד בפולין ובמהלך המלחמה, קבוצת ההתנגדות של ארמייה קריובה העבירה לחבריה עותקים של אן גייבלס גרין לחבריה כסמל למה שהם נלחמים.
במרץ 1942 פתחה הממשלה הפולנית הגולה צירות באוטווה. היחסים עם ממשלת פולין הגולה בלונדון טופלו על ידי הוועדה הגבוהה הקנדית בלונדון. במהלך המלחמה לחמו כוחות קנדים ופולנים לצד הפשיטה על דייפ בצרפת באוגוסט 1942. הקורפוס הקנדי הראשון והקורפוס הפולני השני לחמו יחד כחלק מהארמייה השמינית הבריטית במערכה האיטלקית מפברואר 1944, כאשר הקורפוס הפולני השני נכנס לפעולה עד לפברואר 1945, כאשר הקורפוס הקנדי הראשון הועבר לארצות השפלה. החל מחודש יולי 1944, הדיוויזיה הפולנית המשוריינת הראשונה בפיקודו של הגנרל סטניסלב מאצ'ק שרתה בקורפוס הקנדי השני בפיקודו של הגנרל גיא סימונדס. דיוויזיית השריון הראשונה נלחמה כחלק מהקורפוס הקנדי השני במערכה בנורמנדי, ההתקדמות לארצות השפלה, קרב שפך הסכלדה ובשחרור הולנד. בים, המשחתת הפולנית ORP Błyskawica (שהקנדים כינו אותה "בקבוק הוויסקי" בגלל חוסר יכולת לבטא נכון את Błyskawica) שרתה לצד המשחתת הקנדית HMCS Haida בשייטת המשחתות ה-10 שנלחמה במשחתות הגרמניות על השליטה בתעלת לה מאנש. בשנת 2007, Błyskawica ו- <i id="mwjQ">Haida</i> הוכרזו כ"תאומות" בגלל השירות שלהם יחד. זמן קצר לאחר תום המלחמה, שתי המדינות כוננו מחדש את היחסים הדיפלומטיים והצירויות שלהן שודרגו לשגרירויות באפריל 1960.
יפאורה-תבורי
מוצרים
החברה מייצרת את המשקאות הבאים:
יחסי פולין–קנדה
היסטוריה
לאחר 1945 הגיע לקנדה גל נוסף של מהגרים פולנים, שהורכב ברובו מוותיקי מלחמת העולם השנייה, ניצולי מחנות הריכוז ופליטים מהקומוניזם. הגל השלישי נטה להתיישב באונטריו והיה משכיל יותר מהגלים הקודמים, ורבים הגיעו ליהנות מאורחות חיים של המעמד הבינוני.
יפאורה-תבורי
מוצרים
עד 2002 ייצרה החברה את המשקה טרופית.
יחסי פולין–קנדה
היסטוריה
לאחר מלחמת העולם השנייה, דמותה של אן שירלי הפכה פופולרית עוד יותר בפולין. בכנס סופרים בשנת 1946, מריה קן, סופרת פופולרית של ספרים לצעירים, דיברה בעד ספריה של מונטגומרי בטענה כי צעירים זקוקים לספרות "שתחזיר לצעירים חיים ושמחה לאחר אותן שנים איומות שאיבדו כל כך הרבה חיים צעירים, ונטלו את הנוער והשמחה מאלה ששרדו." המו"ל מייקל ארקט הורשה לפרסם את שלושת ספרי אן הראשונים של מונטגומרי, כולם הפכו לרבי מכר מיידיים. במאמר שכתב המשורר יז'י ויסומירסקי בכתב העת Tydzieri משנת 1948 ביקש להסביר מדוע ספרי אן היו כה פופולריים בפולין. ויסומירסקי התווכח עם פולין בהריסות, אנשים זקוקים לדמות כמו אן שנשארה אופטימית ועליזה. ויסומירסקי טען עוד כי מאז ההתקוממות האחרונה נגד השלטון הרוסי בשנים 1863–1864, היו בפולנים שני אידיאלים מנוגדים - הפוזיטיביסטי המדגיש את המעשיות והריאליזם שקראו להפיק את המיטב בעולם כפי שהוא עם דגש על פיתוח כלכלי. לעומת הרומנטי עם דגש על גבורה רומנטית, חזיונות חולמניים של עולם טוב יותר, וחוסר נכונות להתפשר לא משנה כמה המצב נואש. מבין שני המנהיגים הפולנים החשובים ביותר בתחילת המאה ה-20, רומן דמובסקי גילם את האידיאל הפוזיטיביסטי ואילו יריבו הגדול יוזף פילסודסקי גילם את האידיאל הרומנטי. ויסומירסקי טען כי הפולנים אוהבים את ספרי אן מכיוון שרוב האנשים החיים באי הנסיך אדוארד בספרים מייצגים את האידיאל הפוזיטיביסטי ואילו אן מייצגת את האידיאל הרומנטי שמגיע לאתגר את האורתודוקסיה הפוזיטיביסטית הרווחת. ויסומירסקי כי מונטגומרי השיגה בספריה סינתזה של "רומנטיקה מעשית", אשר ייצגה את היחס הדרוש ביותר בפולין המודרנית, ומכאן הפופולריות של ספריה בפולין.
בשנת 1954, נחתמו הסכמי ז'נבה על חלוקת צפון וייטנאם ודרום וייטנאם. כדי לפקח על הסכמי ז'נבה, הוקמה ועדת הבקרה הבינלאומית שמורכבה ממשלחות מהודו, פולין וקנדה. יו"ר ה-ICC היה תמיד הודי, כשהנציבים הפולנים והקנדיים דיווחו לו. אחד הנציבים הפולנים של ה-ICC, מייצ'יסלב מנלי כתב מאוחר יותר: "בתקופה זו של עבודתי עם עמיתי ההודים והקנדים, נדהמתי משיתוף הפעולה הנאמן שלהם. זו הייתה תקופה שרוב התיקים היו נגד רשויות הדרום בכל פעם שהיה חשד מוצדק לפיו רשויות הדרום מתייחסות לאזרחיהן באופן לא אנושי, הנציגים הקנדיים מעולם לא היססו לגנות את הפשעים. תמיד חשבתי שזה משמעותי ביותר."
יפאורה-תבורי
מוצרים
חברת עין גדי מים מינרליים לייצור מים מינרליים נמצאת בבעלות משותפת של חברת יפאורה-תבורי וקיבוץ עין גדי.
יחסי פולין–קנדה
היסטוריה
במהלך שנות השמונים התעניינה קנדה בתנועת סולידריות בראשות לך ואלנסה. רבים מחברי האיגוד נעצרו זמן קצר לאחר כניסת חוק הלחימה בין דצמבר 1981 - יולי 1983. לאחר עונש המאסר שלהם, הציעו לרבים מבכירי האיחוד מקלט בקנדה. בנוסף, קנדה הסכימה לקבל 6,000 פליטים פולנים שנמלטו מהידרדרות התנאים בפולין במהלך הדיכוי הכלכלי והפוליטי המוגבר של הממשלה. לאחר הסכם השולחן העגול הפולני באפריל 1989, ערך ולנסה ביקור בקנדה בנובמבר 1989, וסלל את הדרך לביקור רשמי של ראש ממשלת פולין טדאוש מזובייצקי בשנת 1990, ראש הממשלה הפולני הראשון שביקר בקנדה. מאז הביקור ההיסטורי נערכו כמה ביקורים רמי דרג של מנהיגי שתי המדינות.
יפאורה-תבורי
בעלי שליטה
חברת יפאורה-תבורי בע"מ נמצאת בבעלות מלאה של חברת יפ-אורה בע"מ, הנמצאת בבעלות קרור אחזקות בע"מ (כ-70%) וכלל תעשיות בע"מ. במרץ 2015 הוסכם שתשלובת תבורי בע"מ, שבידיה היו 15% ממניות יפאורה-תבורי בע"מ, תמכור מניות אלה ליפ-אורה בע"מ. העסקה משקפת ליפאורה-תבורי שווי של כ-800 מיליון ש"ח.
יחסי פולין–קנדה
ביקורים רמי דרג
ביקורים רמי דרג מקנדה בפולין
ביקורים רשמיים מפולין בקנדה
הגנה
בפברואר 1998 הייתה קנדה המדינה הראשונה בנאט"ו שאשררה את הצטרפות פולין לברית הצפון אטלנטית. קנדה הפכה למובילה בקרב מדינות נאט"ו בתחום אימוני שפה ושמירת שלום בפולין, כאשר מאות קצינים פולנים וסגל כללי בכיר קיבלו הכשרה בקנדה ובפולין.
התפתחות
הסוכנות הבינלאומית הקנדית לפיתוח (CIDA) התחייבה 75 מיליון דולר לפרויקטים של שיתוף פעולה טכני בפולין בשנות התשעים לתמיכה בשינוי המדינה. תוכניות אלה נפסקו בשנת 2004 עם הצטרפותה של פולין לאיחוד האירופי. התמיכה בקנדה התפתחה ושתי המדינות מממנות כעת ביחד פרויקטים של פיתוח במדינות שלישיות. הסיוע הרשמי לפיתוח של CIDA במרכז אירופה (ODACE) מפתח את יכולותיה של פולין כתורמת סיוע חוץ.
מרכזי לימוד קנדיים ותוכניות פורחות באוניברסיטאות בפולין. עד כה הוקמו שש מחקרים קנדיים ושמונה אוניברסיטאות בפולין מציעות קורסים רבים בנושא קנדה והיבטי החיים הקנדיים.
יחסי סחר
פולין היא השוק הגדול ביותר של קנדה במרכז ומזרח אירופה. בשנת 2018 הסתכם המסחר בין שתי המדינות ב-1.6 מיליארד דולר. הייצוא העיקרי של קנדה לפולין כולל מכונות, עפרות מינרלים, מכשירים רפואיים או כירורגיים ודלק מינרלי. הייצוא של פולין לקנדה כולל מכונות, עורות פרווה, רהיטים, מכונות חשמל, מטוסים וחלקים. באוקטובר 2016 חתמו קנדה והאיחוד האירופי (הכולל את פולין) על הסכם סחר חופשי המכונה "הסכם הכלכלה והסחר המקיף".
השקעות
הכלכלה הדינמית של פולין והצטרפותה לאיחוד האירופי בשנת 2004 יצרו הזדמנויות למגזר הפרטי הקנדי. תחומי ההזדמנות העדיפים כוללים מגוון רחב של פרויקטים תשתיתיים בענפי התחבורה והנפט והגז, חלל, מוצרים סביבתיים, מדע וטכנולוגיה (טכנולוגיית מידע וטלקומוניקציה) ומוצרי ביטחון וביטחון. ההשקעה הקנדית בפולין עמדה על 264 מיליון דולר בשנת 2015.
ארנסט הראשון, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג
ארנסט הראשון, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג (בגרמנית: Ernst I. Fürst zu Hohenlohe-Langenburg; 7 במאי 1794 - 12 באפריל 1860), היה סבה של אוגוסטה ויקטוריה, קיסרית גרמניה ומלכת פרוסיה.
ביוגרפיה
ארנסט נולד ב-7 במאי 1794 בלנגנבורג, לקרל לודוויג הראשון, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג ולאמליה הנרייטה, רוזנת זולמס-בארוט, בתם של יוהאן כריסטיאן השני, רוזן זולמס-בארוט ופרדריקה לואיזה, רוזנת רויס-קסטריץ.
בצעירותו למד ארנסט 3 שנים באוניברסיטת טיבינגן ובאוניברסיטת היידלברג, ולאחר מכן התגייס לצבא ממלכת וירטמברג. ארנסט הגיע בצבא לדרגת גנרל מיור, ובשנת 1819 הצטרף למועצת המדינה של וירטמברג. בשנת 1825 מת אביו קרל לודוויג הראשון, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג, וארנסט ירש את תאריו. בשנת 1833 בשנת 1833 מונה ארנסט לראש מועצת המדינה של וירטמברג, ובשנת 1835 מונה לראש מועצת הלורדים בפרלמנט הווירטמברגי. בשנת 1858 פרש ארנסט מתפקידיו, וב-12 באפריל 1860 מת בבאדן-באדן, ובנו קרל לודוויג השני, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג ירש את תאריו ונחלותיו.
משפחתו
ב-18 בפברואר 1828 התחתן ארנסט עם פאודורה, נסיכת ליינינגן, בתם של אמיך קרל, נסיך ליינינגן וויקטוריה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
קונצרן קלשניקוב
קונצרן קלשניקוב היא חברת החזקות רב-תחומית לייצור מוצרים אזרחיים וצבאיים, מפעל של תעשיית ההגנה הרוסית, יצרן כלי נשק קרביים ורובי צלפים אוטומטיים, פגזי ארטילריה וכלי נשק בעלי דיוק גבוה. מגזר המוצרים האזרחים כולל רובי ציד, רובי ספורט, כלי מכונה. החברה פועלת מאז 1807, כאשר הוקמה על ידי אנדריי דיריאבין ובמשך שנים נודעה בשם איז'סטאל, מפעל המתכות של איז'בסק ומפעל הנשק של איז'בסק.
המוצרים מיוצרים תחת שלושה מותגי מוצרים של כלי נשק: קלשניקוב (רובים צבאיים), באיקל (ציוד וכלי נשק אזרחיים), איז'מאש (נשק ספורטיבי). מאז 2015 נמשך פיתוח מודולי קרב מבוקרים מרחוק, כלי טיס בלתי מאוישים וסירות ייעודיות ופיתוח ביגוד וציוד מיוחד. מוצרי הקונצרן מסופקים ליותר מ-27 מדינות.