cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אליהו בן-אמוזג
אם למקרא
הספר מצטיין בפרשנויות מקוריות ונועזות, המקדמות פלורליזם דתי ומחויבות יהודית-דתית כלל אנושית. כך הוא קורא לסיום האיבה בין עשו ליעקב (נצרות ויהדות) ולכינון ברית אחים ביניהם, או מפרש את "ואהבת לרעך כמוך" כחל על כלל המין האנושי ולא רק על היהודים. הספר עורר מחלוקת קשה בקהילת חלב, בין טיעוניהם המרכזיים של חכמיה נגדו היו שהוא סבור שיש לחוכמות החיצוניות ערך בהבנת התורה, ושהצביע על הדמיון בין מנהגים מסוימים המוזכרים במקרא, לכאלה שנהגו עמים אחרים בעולם העתיק.
חכמי חלב אף פנו לרבנים אחרים ברחבי האימפריה העות'מאנית לשרוף את ספרי החומש שבהם נדפס הפירוש של בן-אמוזג. חכמי דמשק נעתרו לפנייה ושרפו את הספרים. חכמי ירושלים אימצו קו ביניים. הם לא שרפו את הספרים, אבל לא הכשירו אותם פומבית, ולא גינו את חכמי חלב על פעולתם. גדול חכמי אסיה הקטנה במאה ה-19, הרב חיים פלאג'י, שחי באיזמיר, התנגד לפעולתם של חכמי חלב, ואף כתב מכתב עידוד אישי לבן-אמוזג.
מבוא לתורה שבעל פה
ספר זה הוא הראשון בסדרת כתביו של הרב בן אמוזג, בעברית. ספר זה עצמו הוא הראשון בסדרת כתביו הבאים להגן על תורה שבעל פה, מקוריותה, נאמנותה ואמיתותה. הרב בן אמוזג מחולל בו מהפך אדיר בתפיסת המושג 'תורה שבעל פה'. תחת עטו, 'תורה שבעל פה' מפסיקה להיות נגזרת מ'תורה שבכתב'. אדרבה, היא מופיעה לנו במלוא עוצמתה הבלתי-משוערת אף אצל למדנים וגדולים: היא היא המקור לתורה שבכתב, ובלעדיה אין אפילו מקום לתורה שבכתב. היא אינה עוד פרוש ותוספת, אלא היסוד של 'תורה שבכתב'. זוהי אסופת מאמרים שפרסם הרב בן אמוזג בעיתון הלבנון וקובצו בספר שיצא לאור מחדש בשנת תשס"ב (144 עמ'), על ידי הרב ד"ר אליהו רחמים זייני, בהוצאת ישיבת אור וישועה.
טעם לש"ד
בחיבור "טעם לש"ד" (שיכול השם שד"ל) יוצא להגנת חכמת הקבלה וקדמוניותו של ספר הזוהר, ויוצא בכך נגד "ויכוח על חכמת הקבלה ועל קדמות ספר הזהר וקדמות הנקודות והטעמים" לשד"ל. מבנה הספר הוא ויכוח בין שתי דמויות "חופני" ו"פנחס", כאשר חופני מגלם את הדמות השואלת, ואילו בפי פנחס שם הרב בן אמוזג את דברי תשובותיו. הספר דוחה אחת אל אחת את ביקורתו של שד"ל נגד הקבלה, תולדותיה, תכניה ומקומה ביהדות, תוך שימוש באותם כלים הגותיים, לשוניים וספרותיים בהם השתמש שד"ל כדי לפוסלה.
אימת מפגיע על אר"י
בחיבור "אימת מפגיע על אר"י", בדומה לחיבור "טעם לש"ד", בן אמוזג יוצא להגנת תורת הקבלה. הספר נכתב כנגד הספר "ארי נוהם" לר' יהודה אריה ממודנה.
עבודה שבלב
החל משנת ה'תרט"ו (1856) הוא הדפיס מהדורה מחודשת של הסידור תפלת החדש עם הגהות ותוספות רבות, בהן בולט הפירוש שכתב לתפילות בשם "עבודה שבלב", בו הוא נותן טעמים ונימוקים על נושאי הסידור.
קישורים חיצוניים
כתבי הרב בן אמוזג
הרביעייה והתוכי
הרביעייה והתוכי  היא סדרת ספרים שנכתבה על ידי איניד בלייטון. בסדרה זו מסופר על שני זוגות של אח ואחות יתומים בני 9–13, הנפגשים לראשונה אצל מורה מקדם בזמן חופשת הקיץ. הרביעייה יוצאת לחופשה משותפת אצל דודתם של האחים פיליפ ודינה. במהלך החופשה הם נתקלים בבלש מוסווה המכונה ביל סמאגס, ועוזרים לו לפתור תעלומה. בכל אחד מהספרים מתמודדת החבורה עם תעלומה אחרת ועם סכנות שונות.
בסופו של הספר הראשון הרביעייה זוכה בפרס גדול על פיענוח התעלומה, מה שמאפשר לאימם האלמנה של פיליפ ודינה לגדלם בביתה ואף לאמץ את ג'ק ולוסי-אן. הספרים הבאים מתרחשים לאחר שהרביעייה יוצאת לחופשה אצל אימם, ובמהלכה הם נפגשים בבלש אותו הכירו בחופשה הראשונה. בספר השישי אימם נישאת לידידם הבלש.
לאוטרו אקוסטה
לאוטרו חרמן אקוסטה (בספרדית: Lautaro Germán Acosta; נולד ב-14 במרץ 1988 בגלו שבפרובינציית בואנוס איירס בארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בלנוס.
קריירת משחק
אקוסטה החל לשחק במחלקת הנוער של לנוס. הופיע לראשונה במדי הקבוצה הבוגרת ב-2006 במסגרת אליפות האפרטורה לשנה זו ובמהרה הפך לשחקן הרכב, למרות גילו הצעיר. הוא מילא תפקיד מרכזי בזכייתה של הקבוצה באפרטורה 2007. אקוסטה מצטיין במהירות וביכולת טכנית גבוהה.
ב-28 במאי 2008 פרסמה סביליה על כי תרכוש את כרטיסו תמורת 7 מיליון אירו. במסגרת העסקה, יעבור אחיו רודריגו יחד איתו לסביליה ויצטרף לסביליה אתלטיקו, קבוצת הבת של המועדון המשחקת בליגת המשנה בספרד.
נבחרת ארגנטינה
אקוסטה נחשב לאחד הכישרונות המבטיחים בכדורגל הארגנטינאי ושיחק בנבחרות הצעירות של ארגנטינה. במהלך אליפות דרום אמריקה בכדורגל עד גיל 20 כבש אקוסטה את שער הניצחון של ארגנטינה הצעירה במחזור האחרון שהעניק לנבחרתו את הזכות להשתתף במשחקים האולימפיים בקיץ 2008.
אקוסטה היה שותף לזכייה במונדיאל הנוער שנערך בקנדה בשנת 2007. הוא היה בסגל הנבחרת האולימפית באולימפיאדת בייג'ינג (2008) בה זכתה ארגנטינה במדליית הזהב וכבש שער אחד.
הדרקון הראשון שלי: העולם הנסתר
הדרקון הראשון שלי: העולם הנסתר (באנגלית: How To Train Your Dragon: The Hidden World) הוא סרט פעולה-פנטזיה אמריקאי בהנפשה ממוחשבת של אולפני ההנפשה של דרימוורקס. הסרט יצא לאקרנים ב-22 בפברואר 2019, והוא מהווה המשך לסרט "הדרקון הראשון שלי" מ-2010 ולסרט "הדרקון הראשון שלי 2" מ-2014. הסרט, כמו קודמו, מבוסס על סדרת ספרי ילדים מאת רקסידה קוואל. זהו הסרט הראשון של דרימוורקס הנפשה שהופץ על ידי סרטי יוניברסל.
עלילה
שנה לאחר אירועי הסרט הקודם, היקאפ, שום-שן וחבריהם רוכבי הדרקונים ממשיכים להציל דרקונים רבים ומביאים אותם לבארק על מנת ליצור סביבה בין דרקונים לבני אדם. בעקבות ריבוי הדרקונים באי, היקאפ מחליט לחפש את "העולם הנסתר", מקום בטוח וגן עדן לדרקונים אשר אביו המנוח סטואיק סיפר לו. בינתיים, דרקונית זעם נקבה נתפסה בידי צבא לוחמים בהנהגתו של גרימל הגריזלי בתור פיתיון לתפוס את שום-שן ולהפוך לאלפא.
שום-שן מצא דרקונית "זעם לבן" (סוג חדש אשר אסטריד מבטאת: "זעם אורי") ביער ושניהם מתאהבים זה בזה. לפתע היא חשה שהיקאפ מגיע והיא בורחת, מאוחר יותר היקאפ וטאפנאט מגלים את מלכודות הדרקונים של גרימל באזור. גרימל מבקר את היקאפ ודורש מהיקאפ שיביא לו את שום-שן, גרימל הסביר שהוא צד את כל דרקוני הזעם הלילי, אולם היקאפ לא הסכים ונלחם בו, גרימל בורח ושרף את ביתו של היקאפ ואת בארק. בעקבות זאת, היקאפ וכל האנשים והדרקונים עזבו את בארק ויצאו למסע למצוא את העולם הנסתר ולהיות בטוחים מציידי הדרקונים.
באמצע המסע, הבארקים מוצאים אי שם הם יכולים לעשות מנוחה קצרה, אולם הם התחילו להתיישב באי וקראו לו "בארק החדש". כאשר ראה את יכולתו של שום-שן לעוף לבד יחד עם חברתו החדשה זעם אורי, היקאפ בנה זנב אוטומטי בשבילו. שום-שן החל לעוף עם הזנב יחד עם זעם אורי והם עפו יחד אל אי לא נודע. ולקה, בתצפית, גילתה את צבאו של גרימל ומיהרה לספר על כך להיקאפ. היקאפ ורוכבי הדרקונים מיהרו לתפוס את גרימל, אולם הם נפלו במלכודת שלו והצליחו לצאת ממנה. ראפנאט נלכדה, אולם אחרי ששיגעה את גרימל הוא שחרר אותה ועקב אחריה למקום החדש של הבארקים.
היקאפ ואסטריד, מחפשים את שום-שן, גילו את העולם הנסתר וראו את שום-שן עם זעם אורי יחד כזוג והם מנהיגים דרקונים נוספים. כאשר שניהם נמצאו, שום-שן הציל את היקאפ ואסטריד והם חזרו אל הבארקים, שם היקאפ הבין שהוא ואנשיו יכולים להיות לא בטוחים בעולם הנסתר. לפתע, גרימל הגיע ותופס את זעם אורי (שעקבה אחרי שום-שן). האלפא שום-שן הרשה לגרימל לתפוס את כל שאר הדרקונים של בארק.
בזכות האומץ של אסטריד, היקאפ גייס את כל רוכבי הדרקונים כדי לעצור את גרימל ואת צבאיו. עף עם חליפת הכנפיים, הם תפסו את הצבא של גרימל, ויצאו לקרב. היקאפ שחרר את שום-שן, כאשר גרימל הביא את זעם אורי בשבילו. היקאפ ושום-שן יצאו למרדף, כאשר שום-שן השתמש בטכניקה חדשה אשר הביסה את הדרקונים הרעים הנותרים. היקאפ קפץ אל זעם אורי, אולם גרימל מצא את שום-שן באמצע האוויר אשר גורם לדרקון ליפול ללא עזרה. היקאפ, הבין כי הוא לא יוכל להציל את שום-שן לבד, שחרר את זעם אורי וביקש ממנה להציל את שום-שן. היקאפ התכונן להקריב את עצמו על מנת להציל את שום-שן ויחד עם גרימל הם נפלו אל המים. אולם זעם אורי הצילה את היקאפ ואת שום-שן בעוד גרימל טבע בים.
בחזרה לאי, שום-שן והיקאפ הבינו שהדרקונים לא בטוחים בעולם בני האדם. לכן היקאפ וכל הבארקים שחררו את כל הדרקונים שלהם והדרקונים עפו לחופשי אל ביתם החדש בעולם הנסתר בהנהגתם של שום-שן וזעם אורי. שלושה חודשים לאחר מכן, היקאפ ואסטריד התחתנו בבארק החדשה.
כעבור עשר שנים, לשום-שן ולזעם אורי נולדו שלושה דרקונים קטנים בשם אורות ליליים, והיקאפ ואסטריד ושני הילדים שלהם שטו בים והתאחדו עם הדרקונים ליד העולם הנסתר. אחרי שהציגו את ילדיהם לפני חבריהם, היקאפ לקח את בנו לעוף עם שום-שן בעוד אסטריד ובתה עפו על סערה מעופפת, יחד עם זעם אורי וחבריהם.
הפקה
בדצמבר 2010 אישר ג'פרי קצנברג, מנכ"ל אולפני ההנפשה של דרימוורקס, כי יהיה גם סרט שלישי בזיכיון. דיקן דבילוס, תסריטאי ובמאי סרטי הזיכיון, אמר בראיון כי הסרט השלישי יצא במהלך 2016. קרסידה קאוול, מחברת סדרת הספרים שעליה מבוסס הזיכיון, אמרה כי הסרט השלישי יחתום את הזיכיון וכי סופו יהי דומה לשל סדרת הספרים, וכי הוא יסביר "מדוע דרקונים לא חיים יותר".
קישורים חיצוניים
ביקורות
המדליה המלכותית
המדליה המלכותית (באנגלית: Royal Medal, הידועה גם כמדליית המלכה - The Queen's Medal או כמדליית המלך - The King's Medal) היא מדליה מוכספת, המוענקת מדי שנה על ידי החברה המלכותית לשלושה זוכים. שתי מדליות מוענקות בעבור "התרומות החשובות ביותר לקידום הידע על הטבע", ואחת מוענקת בעבור "תרומות בולטות במדעים יישומיים", כאשר התרומות התבצעו בתוך חבר העמים הבריטי.
המוזיאון המלכותי של אונטריו
המוזיאון המלכותי של אונטריו (באנגלית: The Royal Ontario Museum; בראשי תיבות: ROM) הוא מוזיאון בעל שם עולמי אשר ממוקם בשכונת אנקס שבטורונטו אשר במדינת אונטריו, קנדה. זהו המוזיאון הגדול ביותר בקנדה והחמישי בגודלו בצפון אמריקה. המוזיאון נפתח לקהל ב-19 במרץ 1914.
המדליה המלכותית
היסטוריה
הפרס נוצר על ידי ג'ורג' הרביעי והוענק לראשונה ב־1826. בתחילה הוענקו שתי מדליות, שתיהן עבור התגלית החשובה ביותר בשנה הקודמת, תקופה שהוארכה אחר כך לחמש שנים ומאוחר יותר קוצרה לשלוש שנים. שיטת חלוקה שנתמכה גם על ידי ויליאם הרביעי, וגם על ידי המלכה ויקטוריה, ששינתה את התנאים ב־1837, כך שניתן היה לזכות במדליה המלכותית גם בגין הישגים במתמטיקה, אם כי רק כל שנה שלישית. התנאים שונו שוב ב־1850, ואז נקבע כי:
המוזיאון המלכותי של אונטריו
המוזיאון נמצא על רחוב בלור ליד בית המחוקקים של אונטריו ובסמוך לאוניברסיטת טורונטו. האגף החדש במוזיאון נחנך ביוני 2007.
האוסף
המוזיאון משלב בין מוצגים של תרבות האדם לבין מוצגים מעולם הטבע. האוסף מכיל כשישה מיליון פריטים. במוזיאון 4 עמודי טוטם משנת 1880 אשר הגבוה מביניהם הוא בגובה של כ-25 מטר.
קומה ראשונה
חלק נכבד מקומה זו מוקדש לתרבות מזרח-אסיה וכולל מבחר רחב של חפצים ארכאולוגים ויצירות אמנות מהמזרח הרחוק, ובייחוד, מסין. בקומה זו גם אולם המוקדש לתולדותיה של קנדה וכולל פריטים היסטוריים מימי ראשיתה וכן מבחר של ציורים מאזורים שונים במדינה.
קומה שנייה
מוקדשת למדעי הטבע. כוללת אוסף נרחב של שרידי דינוזאורים ביניהם כמה מהדינוזאורים הגדולים ביותר בעולם, פוחלצים של חיות ושל ציפורים, מערת עטלפים, אולם למינרלים ומחצבים שונים.
קומה שלישית
מוקדשת לתרבויות העולם. מכילה מומיות חנוטות ממצרים העתיקה ופסלים מתקופת יוון הקלאסית, אולמות לתקופות שונות בתולדות אירופה, תרבויות דרום-אסיה והמזרח-התיכון ועוד.
תולדות בניין המוזיאון
בניין המוזיאון ממוקם בפינת רחוב בלור ו-Avenue Road. המקום נבחר בגלל קרבתו לאוניברסיטת טורונטו, אף שבזמן הקמת המוזיאון היה מרוחק ממרכז העיר. האוניברסיטה והמוזיאון ממשיכים לשמור על יחסים קרובים ביניהם, ולעיתים קרובות משתפים זה את זה בסיוע במומחים ובמקורות.
המוזיאון נוסד על ידי הפרובינציה של אונטריו. הבנייה החלה ב-15 באפריל 1912, היום בו טיטאניק טבעה. החלק הראשון שנבנה, היה האגף המערבי, אשר משמש כיום לאחסון וכמרחב משרדי. חלק זה הורחב מאוד בשנות ה-30 על ידי הממשלה כחלק מניסיונותיה ליצור מקומות עבודה בעקבות המשבר הגדול. בשנת 1964 נוסף הפלנטריום לחלק הדרומי, ובשנת 1975 נוסף אטריום רב-מפלסי, אשר הכפיל את הנפח האפקטיבי של הקומה. הפלנטריום נסגר בשנת 1995 ואז נפתח מחדש באופן זמני בשנת 1998 כ Children's Own Museum אך נסגר שוב לאחר מספר שנים.
המוזיאון עבר שיפוץ נרחב שכלל תוספת אגף חדש בשם "הקריסטל", בתכנונו של האדריכל דניאל ליבסקינד, שנפתח ביוני 2007. שיפוצים אלו החליפו התוספות של שנת 1975 במבנה דמוי גביש ענק בסגנון פוסט-מודרניסטי. הבניין בצורתו הנוכחית משלב בין ישן לבין חדש.
מבחר תמונות
<gallery mode="packed" heights="170px"> קובץ:ROM leopard.jpg|אולם מדעי הטבע קובץ:Mosaic ceiling at the ROM.jpg|תקרת המוזאיקה בסגנון ביזנטי קובץ:Royal Ontario Museum Window (8068278415).jpg|חלון במוזיאון קובץ:Satsuma tripod incense burner.jpg|קנקן מתקופת אדו ביפן קובץ:Bodhisattva Maitreya, Tibet, 18th century - Royal Ontario Museum - DSC09671.JPG|פסל של בודהא מטיבט קובץ:Totem Pole (2372635896).jpg|אחד מארבעת עמודי הטוטם שבמוזיאון קובץ:Stone Pig (2371766405).jpg|פסלון של חזיר קובץ:Satsuma ware bowl with monkeys.jpg|קערית ועליה ציור של קופים ממחוז ססטומה שביפן (כיום קגושימה) קובץ:Raccoon Paperweight (2370727474).jpg|משקולת נייר ועליה ציור של דביבון </Gallery>
רוזלין קרטר
אלינור רוזלין סמית' קרטר (באנגלית: Eleanor Rosalynn Smith Carter; נולדה ב-18 באוגוסט 1927) היא אשת נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר והגברת הראשונה של ארצות הברית בין השנים 1977–1981.
ביוגרפיה
אלינור רוזלין סמית' נולדה בפליינס שבמדינת ג'ורג'יה, והיא הבכורה מבין ארבעת ילדיהם של פרנסס אלת'אה "אלי" מורי (Frances Allethea "Allie" Murray), תופרת שמלות (1904–1997) ואדגר סמית' (Edgar Smith), מכונאי רכב וחקלאי (1896-1940).
בגיל 13 נפטר אביה מלוקמיה ורוזלין עזרה בגידול אחיותיה. רוזלין סיימה בהצטיינות את לימודיה התיכוניים ולמדה באוניברסיטת המדינה של דרום מערב ג'ורג'יה.
אף שהשניים הכירו קודם לכן, בשנת 1945 החל הקשר הרומנטי בינה לבין קרטר, בעת שלמד באקדמיית הצי של ארצות הברית שבאנפוליס. ב-7 ביולי 1946 בני הזוג נישאו, ונולדו להם ארבעה ילדים: ג'ון ויליאם קרטר (John William Carter) המכונה "ג'ק" (נולד ב-1947), ג'יימס ארל קרטר השלישי (James Earl III) המכונה "צ'יפ" ("Chip") (נולד ב-1950), דונל ג'פרי קרטר (Donnel Jeffrey) המכונה "ג'ף" (נולד ב-1952), ואיימי לין קרטר (Amy Lynn) (נולדה ב-1967).
שלושת בניהם הראשונים של בני הזוג נולדו בעת שירותו הצבאי של ג'ימי, בעת מגורי בני הזוג בבסיסים שונים של הצי ברחבי המדינה. איימי נולדה בג'ורג'יה.
בשנת 1953 עזב ג'ימי את הצי ורוזלין והוא ניהלו את חוות הבוטנים המשפחתית (רוזלין טיפלה בחשבונאות של החווה), ולאחר מכן, משהחל לעסוק בפוליטיקה סייעה רוזלין לג'ימי, פעילות שהלכה וגברה עם מינויו, בשנת 1962 לסנטור בסנאט מדינת ג'ורג'יה.
הגברת הראשונה של ג'ורג'יה
בהיותה הגברת הראשונה של ג'ורג'יה, מונתה רוזלין לוועדת המושל לשיפור שירותי בריאות הנפש והשירותים לפגועים נפשית. הוועדה הגישה מסקנותיה למושל קרטר, ומרבית המסקנות אומצו והפכו לחוק.
רוזלין המשיכה בפעילות למען פגועים נפשית ועבדה כמתנדבת בבית החולים המקומי לחולי נפש באטלנטה, וכן כיהנה במשך חמש שנים בהתנדבות כיו"ר של כבוד של אולימפיאדת הנכים של ג'ורג'יה.
בשנת 1975, לאחר סיום כהונת בעלה כמושל, החלו בני הזוג לפעול למען בחירתו כנשיא. רוזלין נסעה לבדה ב-41 ממדינות ארצות הברית ונכחה בכנסי בחירות ואף נאמה בהם למען בעלה.
במהלך העבודה למען בחירת בעלה, נבחרה רוזלין לחבר המנהלים של האיגוד הלאומי לבריאות הנפש של ארצות הברית, וכן קיבלה את אות ארגון הנשים הלאומי בשל תמיכתה ועבודתה למען תיקון הזכויות השוות לחוקת ארצות הברית. כמו כן קיבלה רוזלין את אות מתנדבת השנה של איגוד המתנדבים הדרום מערבי של ארצות הברית.
הגברת הראשונה של ארצות הברית
בינואר 1977, לאחר בחירתו של בעלה לנשיא הפכה לגברת הראשונה של ארצות הברית, וזכתה לכינוי "מגנוליה מפלדה" ("The Steel Magnolia") על ידי עיתונאי הבית הלבן בשל התנהלותה והנחישות שלה.
רוזלין הייתה היועצת הקרובה ביותר של בעלה, וישבה במרבית ישיבות ממשלת ארצות הברית. היא הייתה הגברת הראשונה שנהגה לשאת תיק מסמכים למשרדה בבית הלבן.
"הספר המשוגע"
"הספר המשוגע" הוא ספר שנכתב על ידי חיים גורי, יצא לאור ב-1971 וזכה להצלחה רבה. בספר מתייחס גורי לשלהי תקופת המנדט הבריטי ומשקף בו את געגועיו לתקופה זו ולחבריו תוך שהוא טווה פסיפס של סיפורים ואנשים בהם נתקל בשנים אלו כשמקום חם במיוחד שמור בספרו לחבריו מתנועות הנוער, הההכשרות המגויסות והפלמ"ח.
רוזלין קרטר
הגברת הראשונה של ארצות הברית
בעת היותה הגברת הראשונה כיהנה בתפקיד יו"ר של כבוד בוועדה הנשיאותית לבריאות הנפש, ובעקבות פעילותה בוועדה התקבל חוק מערכות בריאות הנפש. היא אף הוכרזה כ"מתנדבת העשור" על ידי איגוד בריאות הנפש הלאומי.
"הספר המשוגע"
רקע
חיים גורי הצטרף לפלמ"ח ב-1941 ופעל בשורותיו עד הקמת המדינה. לאחר הקמת המדינה היה גורי בין הקולות הבולטים שפעלו להנצחת הפלמ"ח במאמריו, שיריו וסיפוריו כש"הספר המשוגע" היה אחד מהם. תחילה פרסם גורי קטעים מהספר בעיתון למרחב ובהמשך יצא הספר לאור.
רוזלין קרטר
הגברת הראשונה של ארצות הברית
במהלך בחירות 1980 פעלה רוזלין בנחישות למען בחירת בעלה (וזאת אף שהסקרים צפו את בחירתו של רונלד רייגן).
"הספר המשוגע"
על הספר
בספר זה יוצר גורי פסיפס של דמויות ואירועים משלהי תקופת המנדט הבריטי כשחלקם קשור לתל אביב וחלקם קשור לתקופת הההכשרה שלו ביגור. גורי מתייחס בספרו לאנשים אמיתיים בהם נתקל באותן שנים כמו שמעון רודי הבריון, אריק מחקה החיות, אמיל אבינרי, יפתח זייד, מנחם שרפמן, אברהם בית הלוי, וילי ברגר, עובד מיכאלי ויצחק שדה אך גם לדמויות בדיוניות כמו יסמין הקטנה מא-זיב אצלה מחפש המחבר מזור לכאבי חבריו או יעקב נחמני השומר (בן דמותו של יצחק חנקין) המספר על פגישתו בכלא עם רוצחו של חיים ארלוזורוב. כמו כן מזכיר גורי בספר אירועים ומקומות אמיתיים כמו רצח ארלוזורוב, ההפגנות נגד גירוש מעפילים, ליל הגשרים ועוד.
רוזלין קרטר
לאחר כהונת קרטר
לאחר סיום כהונתו של קרטר שבו בני הזוג לפליינס, שם היא כתבה את האוטוביוגרפיה שלה "הגברת הראשונה מפליינס" (First Lady from Plains) שפורסמה במאי 1984.
"הספר המשוגע"
על הספר
בין כל הדמויות המופיעות בספר צצות ועולות שוב ושוב שתי דמויוית שהיו חברות ילדות של גורי ומושא הערצתו ומשמשות כגיבורות הספר: חמדור ובריניקי המייצגות, כל אחת בדרכה, דור שלם:
רוזלין קרטר
לאחר כהונת קרטר
רוזלין היא חברה של כבוד באיגוד הפסיכיאטרים של ארצות הברית, וכן חברה של כבוד באיגוד בריאות הנפש הלאומית של ארצות הברית. ב-1999 הוענקה לה מדליית החירות הנשיאותית וב-2001 נבחרה רוזלין להיכל התהילה הלאומי לנשים.
"הספר המשוגע"
על הספר
הספר מסתיים במותו של חמדור במהלך פיצוץ גשר א-זיב כשחזר לגשר להפעיל את חומר הנפץ ובקינה שנושא גורי לתקופת הפלמ"ח ולחבריו:.
רוזלין קרטר
לאחר כהונת קרטר
במאי 2023 פורסם כי רוזלין קרטר חולה בדמנציה.
"הספר המשוגע"
הדמויות מאחורי גיבורי הספר
לדבריו של גורי, לאחר הוצאת הספר, דמותו של חמדור מבוססת על לוחם הפלמ"ח חיים בן-דור, חבר קיבוץ יגור, שנהרג ב-1948 בפעולה נגד הכפר בלד א-שייח'.
אין אישור חד משמעי של גורי בנוגע לאישה ששימשה מודל לדמותה של ברניקי אולם בכתבה שפורסמה נטען שהייתה זו נועה אשכול (בתו של לוי אשכול) שהייתה ידידתו של חיים בן-דור. גורי הוציא הודעה מסתייגת והבהיר שעל אף קווי הדמיון בין הדמויות אין להתייחס לספר כתימוכין לאוטוביוגרפיה של אשכול.
תשמיס
תשמיס הוא פעולת נידוי המקובלת בחברה הבדואית.
במשפחה הבדואית מתקיימת ערבות הדדית בין בני המשפחה, להגנה על החיים, הכבוד והרכוש של בני המשפחה. במקרה שבו התנהגותו של אחד מבני המשפחה גורמת נזק ליתר בני המשפחה או שהוא יוצא כנגד החברה, עלולה המשפחה לנדותו ולנתקו ממסגרת ההגנה והערבות ההדדית, בטקס הקרוי תשמיס (פירוש מילולי: "ייבוש בשמש"). טקס זה כולל הודעה פומבית, כדי שהציבור ידע שהערבות ההדדית אינה מתקיימת עוד. הנידוי נכנס לתוקף 48 שעות מרגע ההחלטה, על מנת לאפשר חרטה.
התשמיס אינו נחשב לענישה, אלא לאמצעי הגנה שנוקטת המשפחה, כדי להימנע מהנזק שגורם לה בן המשפחה הסורר. לעיתים נדירות יותר מחליט בדואי לנתק עצמו ממסגרת הערבות ההדדית של משפחתו, צעד הקרוי "בשמסו אנפוסהום".
ח'ירבת קיס
ח'ירבת קיס (בערבית: خربة قيس) הוא כפר פלסטיני, הממוקם בנפת סלפית, שבמרכז השומרון, כ-4 ק"מ מדרום לסלפית.
בתקופת המנדט הבריטי
במפקד 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, הייתה בקירה אוכלוסייה של 94 מוסלמים. המספר גדל במפקד 1931 ל-110 נפש, אשר התגוררו ב-30 בתים.
בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 170 מוסלמים, ושטח הקרקע הכולל היה 3,388 דונם, שמתוכם הוקצו 1,480 למטעים וחקלאות שלחין, 507 לגידולי דגנים, ואילו 8 דונם סווגו כשטח בנוי.
לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה הערבית, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות ב-1949, עבר משליטה בריטית לירדנית.
בשנת 1961, האוכלוסייה של ח'ירבת קיס הייתה 209 נפש.
לאחר 1967
בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, ח'ירבת קיס עברה לשליטה ישראלית.
דידימוטיכו
היסטוריה
האזור יושב לראשונה בתקופת האבן החדשה והעיר שימשה כעיר מפתח בתקופה ההלניסטית. העיר נכבשה על ידי הרומאים ובתחילת המאה ה-2 לספירה, הקיסר טראיאנוס הקים עיר חדשה על שתי הגבעות הסובבות את העיר הישנה. בימי הביניים הייתה ידועה העיר בשווקים שלה בה נמכרה תוצרת חקלאית וכן כתחנת ביניים לציידים מקרב האצולה השלטת, אשר יצאו לצוד בשטחים הסובבים אותה. בתקופת האימפריה הביזנטית בוצרה העיר ולאחר שנת 1261 בה חזרה קונסטנטינופול לידיים ביזנטיות, הפכה לעיר הביזנטית החשובה ביותר בתראקיה ומקדוניה. העיר נכבשה מספר פעמים על ידי כוחות בולגריים בתקופת האימפריה הבולגרית השנייה ובמהלך מלחמת האזרחים הביזנטית במאה ה-14 הפכה לזמן מה למקום מושבם של הקיסרים הביזנטיים. בשנת 1361 נכבשה העיר על ידי הסולטאן מוראט הראשון, שליט האימפריה העות'מאנית. הסולטאן באיזיט השני נולד בעיר בשנת 1447. דימוטיקה שימשה מרכז דתי חשוב למסדר הבקטשיה בתקופת שליטתה של האימפריה.
בשנת 1912, בעת מלחמת הבלקן הראשונה נכבשה העיר על ידי הצבא הבולגרי, אך הוחזרה לחזקת האימפריה העות'מאנית עם סיום מלחמת הבלקן השנייה במסגרת הסכם בוקרשט (1913). העיר הוצעה שוב לבולגריה על ידי מעצמות המרכז כהכרת תודה על הצטרפותה למלחמת העולם הראשונה כבעלת בריתם. לאחר תבוסת בולגריה הוכרה העיר כשטח טורקי בכפוף לסכומי חוזה ניי, אשר נחתם בתאריך 27 בנובמבר 1919. באפריל 1941 נכבשה העיר על ידי הורמאכט ובמהלך מלחמת העולם השנייה נחרבה העיר עד היסוד עקב הפצצות כבדות של הצדדים הלוחמים. בפברואר 2005, ניזוקה העיר קשות, בעת שנהר המריצה עלה על גדותיו.
הקהילה היהודית
תיעוד לקהילה יהודית רומניוטית קיים משלהי התקופה הביזנטית. המצבה העתיקה ביותר שאותרה בבית העלמין היהודי תוארכה ל-1456. במהלך המאה ה-16 הגיעו לעיר מגורשי ספרד בהזמנת הסולטאן העות'מאני באיזיט השני. היהודים שהיו בעלי מקצוע, אוריינים ושלטו במספר שפות נקלטו היטב במסגרותיה של האימפריה החדשה ושגשגו. בחלק מקהילות יוון התמזגה הקהילה הספרדית עם הרומניוטית ובקהילות אחרות כגון דימוטיקה שינו היהודים הספרדים בכמותם הרבה את צביון הקהילה אשר הפכה בהדרגה מרומניוטית לספרדית ובניה דיברו בלאדינו.
ב-30 באפריל 1943 בוצעה אקציה בעיר והיהודים רוכזו בשטח בית הכנסת בעיר. למחרת היום הובלו בני הקהילה אל תחנת הרכבת, שם המתינו להם רכבות משא אשר נסעו במשך שלוש יממות לעיר סלוניקי. בעיר שהו מספר ימים בגטו הברון הירש, וב-8 במאי הועלו על רכבות אשר נתיבן עבר דרך יוגוסלביה למחנה ההשמדה אושוויץ. 33 מתוך 970 בני הקהילה שגורשו למחנות ההשמדה ניצלו. ב-1948 מנתה הקהילה 38 נפשות וב-1967 רק 21.
The Lion King (פסקול, 2019)
The Lion King: Original Motion Picture Soundtrack הוא אלבום הפסקול של הנס צימר בשיתוף אומנים שונים. אשר יצא לאור ב-11 ביולי 2019, על ידי חברות התקליטים וולט דיסני רקורדס.
אלבום הפסקול הוא מתוך סרטו של חברת וולט דיסני, אשר הפיקו גרסה מחודשת של הסרט "מלך האריות" שיצא בשנת 2019, זהו סרט אנימציה פוטוריאליסטי של הסרט המקורי "מלך האריות", משנת 1994. אשר הפסקול המחודש מורכב מהפסקול המקורי ושירים חדשים שהפיקו ונכתבו על ידי אלטון ג'ון וטים רייס.
בנוסף הוכרז גם כי ביונסה הפיקה פסקול נוסף שנקרא The Lion King: The Gift, שיצא ב-19 ביולי באותה השנה. הפסקול כולל בתוכו גם שירים חדשים שבוצעו על ידי אמנים שונים.
רקע והפקה
ב-28 בספטמבר 2016, Walt Disney Pictures אישרו שג'ון פאברו יביים את הרימייק של "מלך האריות", אשר יכיל את השירים מהסרט המקורי. לאחר מכן, הוכרז כי השירים מתוך הסרט יבוצעו כמו בפסקול המקורי על ידי הנס צימר, אלטון ג'ון וטים רייס.
ב-18 בפברואר 2018, הוכרז כי ארבעה שירים מתוך הפסקול המקורי של הסרט יופיעו ויחודשו לפסקול: "Circle of Life", "Hakuna Matata", "Can You Feel the Love Tonight", "I Just Can't Wait to Be King". ב-9 בפברואר 2018, ג'ון שיתף כי הזמרת ביונסה כתבה ומפיקה שיר חדש עבור הסרט. בהמשך נחשף כי שם השיר יהיה "Spirit", אשר יבוצע על ידי ביונסה עצמה. ב-3 בפברואר 2019, דווח כי השיר "Be Prepared", יופיע גם בפסקול של הסרט.
The Lion King: The Gift
The Lion King: The Gift הוא אלבום הפסקול של ביונסה בשיתוף אומנים שונים. אשר יצא לאור ב-19 ביולי 2019, על ידי חברות התקליטים וולט דיסני רקורדס.
ב-9 ביולי 2019, הוכרז כי ביונסה הפיקה ויצרה אלבום פסקול לסרט "מלך האריות", אשר נקרא "The Lion King: The Gift, האלבום מכיל שירים חדשים בהשראת הסרט ואת סינגל הבכורה מתוכו "Spirit".
מוץ
מוץ הוא אמצעי שיבוש או הטעיה של מכ"ם המפוזר בדרך כלל על ידי מטרה פוטנציאלית, דוגמת כלי טיס או כלי שיט, מהווה "ענן" של סיבים או רצועות דקות העשויים ממתכת כגון אלומיניום או טיטניום, או מחומרים פלסטיים; בכך הוא גורם להחזר חזק של הגלים האלקטרומגנטיים ומופיע ככתם על צג המכ"ם ומקשה על גילוי מיקומה המדויק של המטרה. צבאות מודרניים משתמשים כיום במוץ כדי להטעות טילים מונחי מכ"ם. מערכות לפיזור מוץ מותקנות במרבית כלי הטיס והשיט, להגנה עצמית. קיימים טילים בליסטיים המשחררים במהלך מעופם מספר ראשי קרב עצמאיים, מספר רב של אמצעי הטעיה ומוץ על-מנת להקשות על יירוטם.
מוץ יכול לשמש גם למטרת איתות מצוקה על ידי כלי טיס כאשר ישנה תקלה בתקשורת. האיתות נעשה על ידי שחרור מוץ כל 2 דקות. האיתות נקלט במכ"ם ומזוהה כקריאת מצוקה בדומה ל-SOS.
המונח "מוץ" שאול מעולם החקלאות, שמשמעותו המקורית היא העטיפה או הקשקשים העוטפים את פרחי  הדגן.
מלחמת העולם השנייה
כבר ב-1937, ר.ו. ג'ונס הציע שפיסת מתכת המשוחררת באוויר יכולה ליצור הדי מכ"ם. בתחילת 1942, חוקרת במכון מחקר לענייני מכ"מים של חיל האוויר המלכותי (ה-TRE), בשם ג'ואן קוראן, האישה היחידה מבין המדענים, חקרה את הרעיון ופיתחה סכמה להטלת רצועות אלומיניום ממטוס כדי לייצר ענן של הדי שווא. הבריטים כינו את הרעיון "חלון" (Window). במקביל, בגרמניה מחקר דומה הוביל לפיתוח ה"'דופל" (Düppel). בארצות הברית פרד וויהפל פיתח מערכת דומה לחילות האוויר של צבא ארצות הברית (USAAF).
כל המערכות היו מבוססות על אותו רעיון: רצועות אלומיניום קטנות שאורכן מחצית אורך הגל של מכ"ם המטרה. כאשר הוטלו, הרצועות היו מחזירות הד חזק ומופיעות כמפציץ גדול על צגי המכ"ם, דבר אשר היקשה על האויב להפריד בין המפציץ לבין הדי השווא של המוץ.
על-אף הגילוי, נמנעו הכוחות היריבים, שלא ידעו כי גם הצד היריב פיתח את המוץ, משימוש במוץ, מפני שסברו שנזקו יעלה על תועלתו, כיוון שלאחר השימוש בו ילמד היריב על ההמצאה ויפתח מוץ משלו בקלות. בשל חשש זה נדחה השימוש של הבריטים במוץ עד ליולי 1943.
בחינה של ציוד מכ"ם הוירצבורג (Würzburg) שהובא לבריטניה במבצע בייטינג (הפשיטה על ברונוואל), וסיורים נוספים חשפו לבריטים שכל המכ"מים הגרמניים פעלו בלא יותר משלושה תדרים עיקריים; על כן היה ניתן להפעיל כנגדם חסימת לוחמה אלקטרונית. פיקוד המפציצים של חיל האוויר המלכותי קיבל לבסוף היתר להשתמש במוץ במבצע גומורה, ההפצצות על המבורג.
המוץ זכה להצלחה רבה בהטעיה של מערכי ההגנה הגרמניים: תותחי הנ"מ ירו לכל עבר ללא אבחנה, מטוסי היירוט לא הצליחו לאתר את המפציצים. אזורים נרחבים בהמבורג הוחרבו ורק 12 מפציצים בריטיים הופלו.
רצועות המתכת זרעו, בתחילה, בהלה בקרב האזרחים הגרמנים, שרבים מהם חשבו שהם רדיואקטיביים, או נושאים את נגיף הגחלת או מחלה אחרת. אולם המדענים הגרמניים ידעו היטב מה הם היו, כיוון שגם הם פיתחו אמצעי דומה.
הגרמנים הסתגלו במהירות למוץ, ויש הסוברים כי השימוש במוץ הוביל לשיפור במערכי ההגנה, אשר גרם בסופו של דבר לאבדות רבות יותר למפציצי בעלות הברית מאשר אילולא השתמשו בו.