cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
וירג'יל סקוט וורד
קורות חייו
היה נשוי לאלין מקנייל מווינסטון סאלם (Alyne McNeill Ward, of Winston-Salem). נולדו להם שתי בנות ובן - פטרישה וורד קפס (Patricia Ward Capps), רבקה ג'יי וורד (Rebecca J. Ward) וויליאם מ. וורד (William M. Ward). וורד נפטר בשרלוטסוויל, וירג'יניה, ארצות הברית ב-16 בפברואר 2003, בעקבות דלקת ריאות ואירוע לב.
תרומה לתחום החינוך
וורד היה חלוץ בתחום חינוך מחוננים. הוא גרס כי תלמידים בעלי יכולת אינטלקטואלית גבוהה במיוחד זקוקים לחינוך נפרד. הדגש ששם על דיפרנציאליות בחינוך היה רעיון חדש בתקופתו. חיבוריו בנושא השפיעו רבות על פיתוח תוכניות החינוך למחוננים ברחבי ארצות הברית. גישתו דגלה בהרחבת כל תחומי הידע באשר לחינוך מחוננים וכדרך חיים בכלל.
וורד האמין במבנה הדיפרנציאלי (בשונות ובגיוון) של הידע. הוא התעניין במדע, פילוסופיה, תאולוגיה, תאוריות חינוכיות, חינוך מחוננים ופסיכולוגיה התפתחותית. הוא סבר כי תוכניות חינוך צריכות להתבסס על מחקרים ותאוריות מתחום הפסיכולוגיה ההתפתחותית, לרבות עבודותיהם של רוברט הוויגהרסט (Robert Havighurst) וז'אן פיאז'ה. כן האמין שתוכניות אלו צריכות להתבסס על מדדים מחקריים כולל התפתחות הילד ואפיסטמולוגיה.
תלמידים בולטים
פרופ' וורד היה בקשר הדוק עם תלמידיו גם אחריי שסיימו את לימודיהם באוניברסיטת וירג'יניה. הוא ליווה, תמך ועודד כל אחד מתלמידיו להמשיך ולהתפתח אינטלקטואלית, ופעל לקדם אותם מקצועית. מבין תלמידיו הידועים: רוברט בראון (Robert Stanely Brown) - פרופ' לפסיכיאטריה קלינית בבית הספר לרפואה באוניברסיטת וירג'יניה; מוריס ד. פישר (Maurice D. Fisher) - עורך הירחון לחינוך מחוננים במנסס, וירג'יניה; ואו. אלן גיאניני (O. Allan Gianniny) - פרופ' לטכנולוגיה, תרבות ותקשורת באוניב' וירג'יניה.
תלמידו מוריס פישר הספיד אותו: "דר' וורד גרם לנו להרגיש 'מיוחדים'. הוא טיפח אותנו תוך שהוא דרש שנגיע מעבר לציפיות ולתנאים המוגבלים שלנו."
חיבורים חשובים
וורד חיבר וערך כ-50 ספרים ומאמרים בנושא הוראת מחוננים. כמו כן, ליווה והגיב לחיבוריהם של כל תלמידיו גם שנים אחרי שעזבו את ספסלי האוניברסיטה. בין חיבוריו החשובים:
לנגור מצויץ
לנגור מצויץ (שם מדעי: Semnopithecus priam) הוא מין לנגור אפור ממשפחת קופים בעלי זנב. הקוף מצוי בטבע ביערות טרופיים ויערות יבשים של דרום-מזרח הודו ושל מזרח סרי לנקה.
אורכו של קוף בוגר מגיע ל-55-80 סנטימטר, אורך הזנב 75-90 ס"מ והמשקל הממוצע 11-20 ק"ג. הקוף בעל פרווה אפורה עם גב חום-בהיר, פנים כהות, ראש המעוטר בציצה ארוכה המזדקרת בצורה אנכית וזנב ארוך ומתפתל. הקופים חיים בחבורות גדולות, בהם זכרים מנהיגים הגדולים מהנקבות.
הקוף הוא אוכל עלים כמעט מובהק, מגוון רק בכמה פירות ופרחים. הפירות האהובים עליו הם הלונגן, פיקוס השדרות וצמחי ה-Drypetes וה-Holoptelea. כמה קופים הצועדים לאורך בריכות יקטפו גם פרחי נלומבו (Nelumbo). בעוד הרבה מהעלים שהוא אוכל מכילים סטריכנין, הקוף ניזון מהגומי של העץ Sterculia urens, הגורם לקוף לשלשל את הצמחייה הרעילה.
קופים אלה יכולים להימצא בקרבת ערים שונות, בהם הם יכולים לאכול פירות כמו פרי-הג'ק או מנגו. ביערות הם אוכלים לצד איילים נקודים העוזרים להם להישמר מטורפים מסוכנים כמו הנמר, הדול מצוי אך בעיקר מהטיגריס. אם האיילים רגועים הקופים יעזו לרדת מהעצים ולאכול פירות שונים שנפלו.
תת-מינים
הקוף כולל 2 תת-מינים:
ריצ'רד סטנגל
ריצ'רד אלן "ריק" סטנגל (באנגלית: Richard Allan "Rick" Stengel; נולד ב-1955, בניו יורק) הוא סופר, עיתונאי ועורך עיתונות אמריקאי, המכהן החל מ-11 בפברואר 2014 כסגן שר החוץ של ארצות הברית. קודם לכן כיהן כעורך הראשי השישה עשר של טיים מגזין. ב-2010 הציב אותו השבועון המתחרה "ניוזוויק" במקום ה-41 ברשימת 50 האנשים המשפיעים ביותר בעולם.
קורות חיים
נולד בניו יורק, ב-1955. למד באוניברסיטת פרינסטון, שבניו ג'רזי וסיים תואר ראשון בהצטיינות, ב-1977. קיבל את מלגת רודז ובעזרתה למד באוניברסיטת אוקספורד, אנגליה, ספרות והיסטוריה. שימש תקופה מסוימת, בנוסף לעבודתו העיתונאית גם כמרצה באוניברסיטת פרינסטון.
נשוי למרי (לבית פפאף), ילידת דרום אפריקה ואב לשני בנים. נלסון מנדלה הוא הסנדק של הבן הבכור.
עיתונאי
סטנגל הצטרף למגזין החדשות טיים, כעיתונאי, ב-1981 והתקדם בהדרגה עם השנים. עם זאת, הוא הירבה לכתוב כתבות ומאמרים גם לעיתונים אחרים ובהם הניו יורק טיימס, רולינג סטון, הניו יורקר, הניו ריפבליק, ואחרים, והופיע בטלוויזיה כפרשן, ב-MSNBC ועוד. ב-1999 עשה הפסקה קצרה מעיסוקיו העיתונאיים, כשהצטרף למרוץ הכושל של ביל בראדלי למועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית. משנכשל בראדלי במירוץ, חזר סטנגל ב-2000, לטיים, הפעם כבר כעורך בכיר. הוא עשה הפסקה קצרה נוספת בקריירה שלו בטיים, כשמונה במרץ 2004 למנכ"ל ארגון "מרכז החוקה הלאומי", המפעיל מוזיאון בשם זה ומטרתו לקדם את המודעות לחוקה האמריקאית, אך חזר כעבור כשנתיים, ביוני 2006, לטיים, הפעם בתור העורך הראשי השישה עשר של המגזין, תפקיד בו כיהן עד פברואר 2014.
סופר ומפיק
סטנגל היה סופר הצללים שכתב יחד עם נלסון מנדלה את האוטוביוגרפיה של האחרון, שיצאה לאור ב-1993 בהוצאת ליטל, בראון - Long Walk to Freedom. הספר יצא לאור גם בישראל, בתרגום לעברית בהוצאת כתר, ב-1994. כשנתיים מאוחר יותר, ב-1996 היה סטנגל מפיק שותף של הסרט הדוקומנטרי מנדלה, שהיה מועמד לפרס אוסקר.
בנוסף, סטנגל כתב גם שלושה ספרים, שלא כסופר צללים אלא תחת שמו - (עם הקדמה מאת נלסון מנדלה)
בפוליטיקה
ב-1999 עשה סטנגל הפסקה קצרה מעיסוקיו העיתונאיים, כשהצטרף למרוץ הכושל של ביל בראדלי למועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית, בתור יועץ בכיר וכותב הנאומים. העמדה הפוליטית הכללית של בראדלי הייתה שמאלית יותר מזו של אל גור, והאחרון ניצח אותו וזכה במועמדות (גור עצמו הפסיד בסופו של דבר לג'ורג' בוש (הבן) בבחירות הכלליות). משנכשל בראדלי במירוץ, חזר סטנגל ב-2000, לטיים.
במירוץ לנשיאות ארצות הברית ב-2008, בעימות באוניברסיטת קולומביה בין שני המועמדים לנשיאות, ברק אובמה וג'ון מקיין, היה סטנגל אחד משני המנחים.
ב-11 בפברואר 2014 מונה על ידי נשיא ארצות הברית ברק אובמה לתפקיד סגן שר החוץ לדיפלומטיה ועניינים ציבוריים, תחת שר החוץ ג'ון קרי.
הכנסת השלישית
כהונתה של הכנסת השלישית החלה ב-15 באוגוסט 1955. הרכבה נקבע בבחירות לכנסת השלישית שנערכו ב-26 ביולי אותה שנה. את ישיבתה הראשונה פתח נשיא המדינה יצחק בן-צבי, ולאחר שהשביע את חברי הכנסת, העביר את ניהול הישיבה לזקן חברי הכנסת, מרדכי נורוק. מיד לאחר מכן נבחר יוסף שפרינצק ליושב ראש הכנסת, בתמיכתם של 109 מחברי הכנסת, ללא מתנגדים ועם שישה נמנעים.
הכנסת השלישית כיהנה עד התכנסותה של הכנסת הרביעית, ב-30 בנובמבר 1959. כהונתה של כנסת זו היא הארוכה ביותר בתולדות מדינת ישראל.
הרכב פוליטי
אלו היו המפלגות שנבחרו לכנסת השלישית, ומספר חברי הכנסת בתחילת כהונתה:
שתי השותפות העיקריות לממשלות שכיהנו עד הבחירות איבדו מכוחן - מפא"י ירדה מ-45 ל-40 מושבים, והציונים הכלליים ירדו מ-20 ל-13 מושבים. בתוך כך, התחזקה תנועת החרות, הכפילה את כוחה, והייתה למפלגה השנייה בגודלה בכנסת. תנועות המזרחי והפועל המזרחי התמודדו לראשונה ברשימה משותפת, חזית דתית לאומית (ששינתה את שמה למפד"ל במהלך כהונת הכנסת), וגם אגודת ישראל ופועלי אגודת ישראל התמודדו ברשימה משותפת, חזית דתית תורתית. בעקבות הפילוג במפ"ם, התמודדה גם רשימת אחדות העבודה - פועלי ציון, שקיבלה 10 מושבים, לעומת 9 למפ"ם.
בעקבות הירידה בכוחן של מפא"י והציונים הכלליים, חיפש דוד בן-גוריון שותפים חדשים לקואליציה בראשותו, ופנה למפ"ם ולאחדות העבודה - פועלי ציון. השותפות הקואליציונית, שכללה הן את הסיעות האלה והן את סיעת חזית דתית לאומית, יצרה חיכוכים בשאלות של דת ומדינה. הממשלה השביעית, שהושבעה ב-3 בנובמבר 1955, נהנתה מתמיכה של 80 חברי קואליציה, שכללו גם את סיעות המפלגה הפרוגרסיבית, רשימה דמוקרטית לערביי ישראל, קידמה ועבודה וחקלאות ופיתוח.
ב-31 בדצמבר 1957 התפטר דוד בן-גוריון על רקע הדלפות מישיבות הממשלה והפרות של המשמעת הקואליציונית. הממשלה השמינית, שכוננה שבעה ימים מאוחר יותר, התבססה על הרכב קואליציוני זהה. ב-1 ביולי 1958 פרשה המפד"ל מהממשלה עקב מחלוקת בשאלת 'מיהו יהודי'. ב-5 ביולי 1959 בן-גוריון התפטר שוב, עקב הצבעתם של חברי סיעות מפ"ם ואחדות העבודה - פועלי ציון נגד מכירת תת-מקלעי עוזי לגרמניה המערבית. ממשלתו המשיכה לכהן כממשלת מעבר עד כינונה של הכנסת הרביעית.
אירועים מרכזיים
ב-29 באוקטובר 1957 השליך משה דואק, חולה נפש בן 26, רימון יד במליאת הכנסת. שר הדתות משה שפירא נפצע קשה, וראש הממשלה דוד בן-גוריון והשרים גולדה מאיר ומשה כרמל נפצעו באורח קל. בעקבות האירוע הוחלט על הקמת משמר הכנסת, בפיקודו של יונה חצור, והותקנה מחיצת זכוכית בין היציע לבין אולם המליאה.
ב-27 במרץ 1957 נערך הפיליבסטר הראשון בתולדות הכנסת, במהלך דיון בתיקון לפקודת מס הכנסה. הדיונים נמשכו עד השעה 5 בבוקר.
ב-28 באוקטובר 1957 בחרה הכנסת ביצחק בן-צבי לכהונה שנייה כנשיא המדינה. בן-צבי היה המועמד היחיד לאחר שיוסף יואל ריבלין הסיר את מועמדותו. 76 מחברי הכנסת תמכו בבן-צבי, ו-18 הטילו פתק לבן.
ב-28 בינואר 1959 נפטר יושב ראש הכנסת יוסף שפרינצק, שהיה יושב ראש הכנסת הראשון. מפא"י שאפה למנות במקומו את ברל לוקר, אך בהצבעה שנערכה ב-2 במרץ נבחר נחום ניר-רפאלקס, מסיעת אחדות העבודה - פועלי ציון. בניר תמכו חברי קואליציה מסיעתו ומסיעות מפ"ם והמפד"ל, שחברו לסיעות האופוזיציה והביאו לבחירתו, ברוב של 53 מול 41. 7 מחברי הכנסת נמנעו, בהם חברי המפלגה הפרוגרסיבית, שהביעו בכך את מחאתם על הקרב הפוליטי שליווה את הליך הבחירה. הייתה זו הפעם הראשונה (והיחידה עד כה, מלבד תקופה קצרה בה כיהן בני גנץ כיו"ר הכנסת בתחילת כהונתה של הכנסת העשרים ושלוש), שבה יושב ראש הכנסת לא היה מסיעה שהרכיבה את הממשלה. ניר-רפאלקס כיהן בתפקידו פחות משנה.
חקיקה
במהלך כהונתה של הכנסת השלישית אושרו 285 חוקים, מהם 264 חוקים שמקורם בהצעות חוק ממשלתיות ו-21 חוקים שמקורם בהצעות חוק פרטיות. מדובר בגידול חד במספר הצעות החוק הפרטיות שאושרו, לאחר שהכנסת הראשונה אישרה 4 הצעות חוק כאלה, והכנסת השנייה אישרה 5.
בין החוקים הבולטים שאישרה הכנסת השלישית: חוק יסוד: הכנסת, חוק הבחירות לכנסת, חוק הגנת השכר, חוק הסכמים קיבוציים, חוק בתי המשפט, חוק לעידוד השקעות הון, חוק שירות התעסוקה, חוק המים, חוק ההגבלים העסקיים, חוק שירות המדינה (מינויים), חוק לתיקון דיני המשפחה (מזונות), ועוד.
חברי הכנסת
חברי הכנסת שכיהנו בכנסת זו:
שילוקים
שילוקים (באנגלית: Shilluk) הם קבוצה אתנית במחוז מדינת הנילוס העליון שבדרום סודאן. בני השילוק משתייכים לעמים הנילוטיים החיים במזרח אפריקה באזורים הסמוכים לנהר הנילוס. הם חיים בעיקר סביב העיר מלקאל ושפתם היא שילוקית. לפני מלחמת האזרחים הסודאנית השנייה בני השבט חיו גם במספר יישובים בגדה הצפונית של נהר סובט.
השילוקים הם השבט הרביעי בגודלו בדרום סודאן אחרי הדינקה והנואר. רובם נוצרים ומיעוטם משתייך לדת האפריקאית המסורתית.
הלן דנמור
הלן דנמור (באנגלית: Helen Dunmore; 12 בדצמבר 1952 – 5 ביוני 2017) הייתה סופרת ספרות ילדים, נוער ומבוגרים ומשוררת אנגליה.
תולדות חיים
הלן דנמור נולדה ביורקשייר, בת שנייה בין ארבעה אחים. אביה בא ממשפחה מרובת ילדים והיה הבכור מתוך 12 הילדים. דנמור מזהה עובדה זו כבעלת השפעה רבה על חייה. במשפחות כאלה, היא אומרת, אתה שומע סיפורים רבים ולומד לדעת בשלב מוקדם מאוד שלסיפורים משמעות שונה אצל אנשים שונים, וכל אחד מעצב לעצמו את המסופר לו מנקודות מבט שונה.
דנמור סיימה את החוג לאנגלית באוניברסיטת יורק, ועם סיום לימודיה נסעה לפינלנד למשך שנתיים ועסקה שם בהוראת אנגלית. בשנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 של המאה העשרים לימדה שירה וכתיבה יוצרת במסגרת קרן ארוון (Arvon Foundation). כמו כן השתתפה בפעולות החברה לשירה. בנוסף העבירה הלן דנמור סדנאות וקורסים בבתי חולים, בתי סוהר ובתי ספר. כמו כן העבירה קורסים באוניברסיטת בריסטול, אוניברסיטת גלמורגן ובקולג' הפתוח לאמנויות (OCA). כמה מספרי הילדים שלה מופיעים ברשימות קריאת החובה בבתי הספר באנגליה. דנמור התגוררה בבריסטול עם בעלה פרנק, עורך דין במקצועו, ושני ילדיהם, פטריק וטס.
הסופרים שמהם הושפעה דנמור הם צ'ארלס דיקנס, שרלוט ברונטה וד. ה. לורנס, שעל חייו בקרונוול במלחמת העולם הראשונה כתבה את הספר Zennor in Darkness.
זמן קצר לאחר מותה הוענק לה "פרס קוסטה" עבור ספר שירה (באותה שנה גייל האנימן קיבלה פרס קוסטה עבור ספרה הראשון).
X-fast trie
Trie
Trie הוא מבנה נתונים פשוט הנועד לאחסון מחרוזות. ניתן לראות במספר טבעי כמחרוזת, לפי הייצוג הבינארי שלו. הרעיון יהיה לשמור את הערכים ב-Trie של ביטים.
טבלת גיבוב
טבלת גיבוב היא מבנה נתונים המאפשר הכנסה, הוצאה וחיפוש בזמן ממוצע של O(1), וסיבוכיות מקום ליניארית. עבור X-fast trie אנחנו מניחים טבלת גיבוב מושלמת, כלומר, מתעלמים מה-worst case.
מבנה
Trie בינארי משורשר הוא עץ בינארי המקיים למצביעים אלה נקרא חוטים
ב-X-Fast trie נבדיל בין צמתים לעלים. כל הערכים יאוחסנו בעלים, בעוד הצמתים נועדו אך ורק לנווט בתוך העץ. לא נשמור צמתים פנימיים אם אין לאותו צומת צאצאים שהם עלים. בכל דרגה של העץ נשמור טבלת גיבוב בה יש את כל הצמתים של אותה דרגה. על מנת שנוכל להבטיח את זמן הריצה הגרוע של השאילתות, נשתמש בגיבוב דינמי מושלם או בגיבוב קוקייה.
הצצה
על מנת לבדוק האם מספר (או מפתח) x נמצא בעץ, פשוט נחפש בטבלת הגיבוב של העלים. לכן ניתן לוודא קיום של מפתח בזמן O(1).
עוקב וקודם
נחפש את התחילית הארוכה ביותר של x שנמצאת בעץ. אם זה עלה נתקדם לערך הבא. אם זה צומת אזי קיים מצביע לאחד העלים. נעקוב אחרי המצביע הזה, ונחזיר את הערך שהגענו אליו או את זה שאחריו, תלוי בערך של x כמובן.
על מנת שנוכל למצוא את התחילית במהירות, נבצע חיפוש בינארי, כלומר נחפש בטבלת הגיבוב האמצעית את התחילית באורך חצי, אם היא לא קיימת אז נלך לדרגה h/4, ואם היא קיימת נתקדם לדרגה 3h/4. ההמשך כמו חיפוש בינארי רגיל.
הכנסה
על מנת להכניס ערך x, צריכים הזמן במקרה הגרוע הוא בגלל השלבים הראשון והשלישי.
אלגוריתם להכנסה
אלגוריתם זה תומך בזמן הכנסה משוערך של O(\log M)
הכנסה (קלט: x)
מחיקה
אנחנו צריכים
הערות שוליים
.
תקייה
תַּקִייַה או תאקיה (בערבית: تقیة, בתעתיק מדויק: תקיה) היא מושג באסלאם, שמשמעותו "זהירות", "חשש" או "הסתתרות". התקייה מאפשרת למאמין להסתיר את אמונתו או לא למלא את מצוות הדת בשעת מצוקה או דחק. מקובלת בעיקר אצל האסלאם השיעי.
באסלאם הסוני לא היה שימוש נרחב בתקייה, שכן הסונים נהנו לרוב מעמדה שליטה וחזקה. לעומת זאת, התקייה הייתה מקובלת בקרב השיעים, שנאלצו פעמים רבות להסתיר את אמונתם הדתית תחת שלטון סוני מכביד. המאמין הנמצא בסכנת חיים יכול להעמיד פנים כלפי חוץ, אך לשוב ולהציג את אמונתו משחלפה הסכנה. השימוש בתקייה רווח גם בדתות שמחוץ לאסלאם, למשל אצל הדרוזים ואצל הבאבים-בהאאים.
התקייה בקוראן
ניתן לזהות כמה פסוקי קוראן כבסיס לעקרון התקייה, ביניהם:
פרשנות עכשווית
לטענת המזרחן ד"ר מרדכי קידר, דוגמה בת זמננו לשימוש ב'תקייה' היא השלום עם מצרים, אשר התבסס על פסק הלכה של המוסד הדתי האסלאמי העליון במצרים, אל-אזהר, ואשר על סמך יסוד ה'תקייה' התיר לאנואר סאדאת לבצע שלום עם ישראל, תוך הימנעות משימוש במילה 'זמני' אך באופן עקיף על ידי השימוש במונח הנרדף "הסכם חודיבייה" , כל זאת לאחר פסק מאותו מוסד, שקבע בפסק הלכה (פתווה) קודם לו כי יש להשמיד ולהחריב את ישראל עד סוף כל הדורות או עד שהיא תיכלה . מסמך פסק ההלכה האחרון בן שלושת העמודים, המתיר לעשות שלום עם ישראל, פורסם בזמנו בגלוי ובהרחבה בתקשורת המצרית.
קרל השלושה עשר, מלך שוודיה
קרל השלושה עשר (בשוודית: Karl XIII; 7 באוקטובר 1748 – 5 בפברואר 1818) היה מלך שוודיה מ-1809 ועד מותו ומלך נורווגיה מ-1814 ועד מותו. הוא היה בנם השני של אדולף פרדריק, מלך שוודיה ושל רעייתו, לואיזה אולריקה מפרוסיה, אחותו של פרידריך השני, מלך פרוסיה.
אף על פי שהוא ידוע בשוודיה כקרל השלושה עשר, הוא למעשה המלך השוודי השביעי ששמו היה קרל, עקב העובדה שאחד מקודמיו, קרל התשיעי, מלך שוודיה (מלך בשנים 1604–1611), אימץ את המספור הנ"ל על פי היסטוריה אגדית של שוודיה.
ראשית חייו
בהיותו בן ימים ספורים קיבל הנסיך קרל מינוי של גרנד-אדמירל. הוא תואר כרקדן טוב במסגרת תיאטרון החובבים של חצר המלכות. על פי המדווח, לא היו לו יחסי קרבה עם אמו. המלכה גילתה העדפה לילדיה הצעירים יותר, סופיה אלברטינה ופרדריק אדולף. קרל, לעומת זאת, היה הבן החביב על אביו ובאישיות של שניהם היו קווי דמיון. הוא גם היה קרוב לאחיו גוסטב בתקופת ילדותם.
בשל היותו שני בסדר הירושה לאחר אחיו הבכור גוסטב, הוא סומן כבר מההתחלה ככלי שרת של האופוזיציה. כבר בשנות השישים של המאה ה-18, ניסו אנשי מפלגת "הכובעים" להסיתו כנגד אחיו נסיך הכתר, בנצלם את קשרי האהבה שלו לרוזנת בריטה הורן, בתו של איש מפלגת הכובעים, אדם הורן. לעומת זאת, גוסטב תמיד ניסה למנוע מהאופוזיציה לנצל את אחיו ומאמצים אלו הגיעו לשעת המבחן הראשונה שלהם במשבר בשנת 1768, כאשר קרל, בסופו של דבר לא אפשר למפלגת הכובעים לנצל אותו. ב-1770 הוא ערך מסע בגרמניה ובצרפת לבדו.
מלכות גוסטב השלישי
לאחר מותו של אביו ב-1771, בעת שאחיו, נסיך הכתר, היה מחוץ לשוודיה, ניסו שוב אנשי מפלגת הכובעים להסית את קרל כנגד אחיו, אז כבר המלך גוסטב השלישי ואמו, לואיזה אולריקה, ניצלה זאת כדי לקבל את זכויותיה כמלכה-האלמנה בסיועם של אנשי מפלגת הכובעים. עם עזיבתה של המלכה לפרוסיה, ועם שובו של גוסטב השלישי לשוודיה, הצליח זה האחרון להעביר את קרל לצדו.
כבר משלב מוקדם היה קרל חלק מתוכניותיה של אמו להסדיר נישואים פוליטיים לילדיה. על פי בקשת אמו, הוא היה אמור להינשא לאחייניתה, בת דודתו, פיליפינה מברנדנבורג-שוודט, תוכנית שהוא נתן לה את הסכמתו ב-1770. עם זאת, הממשלה סירבה לנהל על כך משא ומתן בשל העלויות הגבוהות הצפויות. ב-1772 לאחר עלייתו לכס המלוכה של גוסטב השלישי, ולאחר ההפיכה שבעקבותיה עברה שוודיה למשטר מונרכי אבסולוטי, שם גוסטב השלישי קץ לתוכניות אלה, בניגוד לדעתה של אמו והחל לנהל משא ומתן על נישואי קרל עם בת דודתו, הדוויג אליזבת שרלוטה מהולשטיין-גוטורפ. בשל העובדה שנישואיו של המלך לא באו לידי מימוש, הוא שאף להטיל על אחיו את משימת הבאת היורש לכתר. באוגוסט 1773 הביע קרל את הסכמתו לנישואים ושנה לאחר מכן התקיים טקס הנישואים. לאחר הריון שווא של הנסיכה הדוויג ב-1775, הצליח המלך לממש את נישואיו. הזוג המלכותי חי למעשה בנפרד והשניים ניהלו יחסים מחוץ לנישואים. במהלך משבר הירושה של 1778, כאשר המלכה-האלמנה, לואיזה אולריקה, הטילה ספק בחוקיות ילדו של גוסטב השלישי, צידד קרל באחיו כנגד אמם, וזאת למרות העובדה שהוא היה זה שהביא לידיעתה את השמועות הנוגעות לחוקיות הילד, שמועות שהוא חסך מאחיו.
קרל תואר כאדם תלותי וניתן להשפעה בקלות. מספרם הרב של פרשיות האהבים שלו הקנו לו מוניטין של אדם מופקר. הוא היה ידוע בשל "ההרמון" של המאהבות שלו, שהידועות מבניהן היו אוגוסטה פון פרזן, שרלוט אקרמן, מריאנה קוסקול ושרלוט סלוטסברג. זו האחרונה הייתה ידועה בהשפעה הפוליטית החזקה שלה עליו. הוא חיזר ללא הצלחה אחרי מגדלנה רודנשולד. לאחר שנות התשעים של המאה ה-18, כאשר בריאותו התדרדרה והוא סבל מסדרה של התקפי שיגרון, השתפרו יחסיו עם רעייתו והשפעתו עליו גברה.
הדוכס היה ידוע בעניין שגילה לתחום העל-טבעי והמיסטיקה והוא היה מעורב בפעילותן של כמה אגודות סתרים. הוא גם נמנה עם הבונים החופשיים. על פי המדווח, הוא היה לקוח של מגדת העתידות, אולריקה ארבידסון וכן גילה חיבה למתקשר, הנריק גוסטב אולפבנקלו. ב-1811, לאחר עלייתו לכס המלוכה, הוא ייסד את "מסדר קרל השלושה עשר", מסדר אבירות שעל חבריו נמנו רק בונים חופשיים פרוטסטנטים.
בתקופתה היותו דוכס הוטלו על קרל כמה משימות פוליטיות. ב-1777 הוא כיהן כעוצר בעת שאחיו שהה ברוסיה. ב-1780 הוא שימש כמפקד העליון של הצבא באופן פורמלי במהלך שהותו של המלך בספא. באותה שנה, נקב גוסטב השלישי בשמו כעוצר אפשרי במקרה שבנו יירש את כסאו בעודו קטין. עם זאת, הוא לא מונה להיות עוצר במהלך מסעו של המלך לאיטליה ולצרפת ב-1783 – 1784. בשנים שלאחר מכן, הוא הושפע מגוסטב אדולף רויטרהולם, שהיה ממתנגדי המלך וכתוצאה מכך סר חנו בעיני אחיו. ב-1785 הוצע לו לקבל את התואר דוכס קורלנד בתמיכתו של המלך, אך תוכנית זו לא יצאה מעולם לפועל.
עם פרוץ מלחמת רוסיה-שוודיה ב-1780, הוא שירת בהצטיינות כאדמירל בצי השוודי, בעיקר בקרבות בהוגלנד ובאלנד. בזה האחרון הוא היה יכול להשיג ניצחון אלמלא הרשלנות הבלתי מוסברת של השני לו בסולם הפיקוד, האדמירל לילהורן.
בסתיו 1789 הביעה הנסיכה הדוויג שרלוט אליזבת את רצונה להדיח את גוסטב השלישי ולהושיב על כס המלכות את בעלה במקומו. היא הסתמכה על החוקה השוודית משנת 1772, שאותה היא ראתה כאמצעי טוב עבור האצולה הנאורה ובעקבות המלחמה וחקיקתו של "חוק האחדות והביטחון" להחלשת כוחה של האצולה, היא הפכה להיות הגורם מוביל באופוזיציה. היא שיתפה פעולה עם אחיהם הצעיר של גוסטב וקרל, הנסיך פרדריק אדולף ועם גוסטב אדולף רויטרהולם. על פי התוכנית היה קרל אמור להיות הסמל של ההתנגדות לחוק האחדות והביטחון לכשתגיע השעה לכך. כאשר הגיע השעה לפעול, סירב קרל לשתף פעולה וההפיכה המתוכננת לא יצאה לפועל.
לקרל היו קשרים קרובים לאופוזיציה לגוסטב השלישי, אך בספק אם הוא ידע על התוכניות לרצוח אותו או שהוא תמך בתוכניות אלה.
עוצר לגוסטב הרביעי אדולף
לאחר רצח גוסטב השלישי ב-1792, כיהן קרל כעוצר למלך שוודיה עד 1796 בשמו של אחיינו, גוסטב הרביעי אדולף, שהיה קטין כאשר אביו נורה בבניין האופרה המלכותית השוודית. גוסטב השלישי כבר הביע את רצונו שאחיו יהיה העוצר וכאשר הוא גסס, הוא שינה את צוואתו ובעוד שהוא השאיר את קרל כעוצר, הוא התנה שהוא לא יהיה שליט אבסולוטי, אלא כפוף לממשלה שחבריה היו מתומכיו של גוסטב השלישי. לאחר מותו של אחיו, ערער קרל על הצוואה ונתנה לו סמכות בלתי מוגבלת כעוצר יחיד.
כעוצר, לא רצה קרל והוא גם לא היה מסוגל לנהל את ענייני המדינה. תחת זאת הוא הפקיד את סמכויות המדינה בידי הממשלה ובידיו של יועצו הנאמן, גוסטב אדולף רויטרהולם, שהשפעתו עליו הייתה חזקה מאוד. ארבע השנים הללו נחשבו אולי לעלובות ולאומללות ביותר בהיסטוריה של שוודיה. רויטרהולם שימש למעשה כעוצר בפועל ללא עוררין במשך כל תקופת העוצרות. פסקי הדין המתונים של המעורבים ברצח גוסטב השלישי משכו תשומת לב ציבורית. המגעים להסדרת הנישואין למלך הצעיר פגעו ביחסים עם רוסיה והברית עם צרפת המהפכנית גרמו לסלידה מצדן של מעצמות אחרות.
עם הגיעו של גוסטב הרביעי אדולף לגיל בגרות בנובמבר 1796, הסתיימה תקופת העוצרות של קרל. יחסיו עם אחיינו היו לבביים, אם כי מעולם לא קרובים. ב-1797 ו-1798 ילדה אשתו שני ילדים שמתו בלידתם. לאחר מכן, יצאו קרל והדוויג למסע בגרמניה ובאוסטריה שנמשך עד 1799.
ב-1803, גרמה פרשת בוהמן לעימות בין גוסטב הרביעי לבין קרל והדוויג. ההיכרות בין בני הזוג לבין המיסטיקן קרל אדולף בוהמן (Boheman) החלה ביוזמתו של הרוזן מגנוס סטבוק כבר ב-1793 והייתה לו השפעה חזקה עליהם באמצעות ההבטחות שנתן להם לחשוף בפניהם סודות מדעיים של תורת הנסתר. בוהמן הכניס אותם לאגודת הסתרים, "הוורד הצהוב" ב-1801, שאליה התקבלו בני שני המינים. בוהמן נעצר על רקע ניסינו לצרף לאגודה את המלך, שהאשים אותו במהפכנות והגלה אותו. קרל והדוויג נחקרו באופן בלתי רשמי על ידי המלך והדוויג נחקרה גם בנוכחות חברי המועצה המלכותית. ב-1809 מונה קרל שוב להיות המפקד העליון במהלך שהותו של גוסטב הרביעי בפינלנד. גם אם הוא לא היה מעורב, הוא ככל הנראה ידע על התוכניות להדחתו של אחיינו מכס המלוכה ב-1809. הוא נותר פסיבי במהלך ההפיכה ומונה להיות העוצר על ידי חברי קבוצת הקושרים לאחר שהוא היה סמוך ובטח שהמלך המודח לא נמצא בסכנת חיים. בתחילה הוא לא היה מוכן לקבל על עצמו את הכתר, אך כאשר היה ברור שבנו של גוסטב הרביעי לא בא בחשבון לרשת אותו, הוא קיבל על עצמו להיות מלך.
מלך
ב-13 במרץ 1809 מינו אלו שהדיחו את גוסטב הרביעי אדולף את קרל כעוצר ובסופו של דבר הוא נבחר להיות המלך על ידי הפרלמנט. בנובמבר אותה שנה הוא לקה בהתקף לב ולא היה מסוגל להשתתף בדיוני הממשלה. החוקה החדשה שכוננה אז הקשתה על מעורבותו בפוליטיקה. ניסיון שנעשה בשנה שלאחר מכן להגדיל את סמכות המלך, לא צלח, בשל חוסר ההחלטיות שלו ובשל מצבו הבריאותי הרעוע.
בעת עלייתו לכס המלוכה היה קרל בן 60, תשוש וחולה. מצב זה הצריך חיפוש אחר יורש מתאים. הבחירה הראשונה נפלה על הנסיך הדני, כריסטיאן אוגוסטוס, שעם אימוצו על ידי קרל, שונה שמו לקרל אוגוסט. אך חודשים ספורים לאחר הגעתו לשוודיה מת הנסיך. אחד מהגנרלים של נפוליאון, ז'אן בפטיסט ברנדוט, נבחר להיות יורשו. נסיך הכתר החדש לקח על עצמו את תפקידי הממשל זמן קצר לאחר שהגיע לשוודיה ב-1810. מצבו הבריאותי של קרל התערער בהדרגה, בעיקר לאחר 1812 ולמעשה הוא רק נכח בדיוני הממשלה אך לא היה מעורב בהם. את הישיבות ניהל למעשה נסיך הכתר. קרל איבד את זיכרונו ולא היה מסוגל עוד לתקשר עם סביבתו.
עם כינונו של האיחוד השוודי-נורווגי ב-4 בנובמבר 1814, היה קרל למלך נורווגיה תחת השם קרל השני. לאחר שמונה שנים שבהן הוא היה מלך רק בתואר, מת קרל השלושה עשר ב-5 בפברואר 1818 מבלי להעמיד יורש טבעי. ברנדוט ירש את כסאו ומלך תחת השם קרל הארבעה עשר.
גרשון בלייכרדר
הברון גרשון פון בְּלַיְיכְרֶדֶר (בגרמנית: Gerson von Bleichröder; 22 בדצמבר 1822 – 18 בפברואר 1893) היה בנקאי יהודי-גרמני, מאנשי הכספים החשובים במחציתה השנייה של המאה ה-19. שימש יועץ כספים של "קנצלר הברזל" אוטו פון ביסמרק, וסייע לו בארגון התקציב המלחמתי בשנת 1866, כאשר יצאה פרוסיה להילחם באוסטריה (מלחמת שבעת השבועות), ואף ניהל משא ומתן בשמו של ביסמרק עם צרפת לאחר כניעתה בדבר גובה הפיצויים שישולמו לגרמניה ב-1871.
חייו
בלייכרדר נולד בברלין כבנו של שמואל בלייכרדר (1779–1855), האב התחיל את הקריירה העסקית שלו כסוכן של משפחת רוטשילד והקים בנק. כאשר נפטר האב ב-1855, קיבל בלייכרדר הבן את ניהול הבנק. ב-1859 הפך לבנקאי של ביסמרק, ופיתח איתו מערכת יחסי אמון שאפשרה לו לייעץ לביסמרק גם בנושאים שאינם כספיים. ב-1861 קיבל תואר "יועץ סתרים".
ב-1864 נבחר בלייכרדר להנהלת הקהילה היהודית בברלין.
בלייכרדר שמר על אורח חיים יהודי עד יומו האחרון, נפטר בברלין בגיל 71. בניו המירו את דתם, עוד בחייו, לנצרות פרוטסטנטית.
רודי גוטנדורף
רודולף "רודי" גוטנדורף (בגרמנית: Rudolf "Rudi" Gutendorf; 30 באוגוסט 1926 – 13 בספטמבר 2019) היה כדורגלן ומאמן כדורגל גרמני, שנודע כמאמן שאימן את המספר הגבוה ביותר של נבחרות לאומיות - 21.
קריירה
גוטנדורף, יליד קובלנץ שבגרמניה, שיחק במשך 9 שנים עבור TuS נויינדורף, מועדון מעיר הולדתו.
בשנת 1953 פרש גוטנדורף מכדורגל והחל לקחת חלק בקורס אימון בהדרכתו של זפ הרברגר. בשנת 1954 קיבל רישיון מאמן. במשך 48 השנים הבאות אימן גוטנדורף נבחרות לאומיות וקבוצות רבות. ההישג הגבוה ביותר אליו הגיע גוטנדורף כמאמן הוא זכייה בגביע אוקיאניה לאומות, יחד עם נבחרת אוסטרליה. בנוסף, הוא המאמן הזר הראשון שאימן ביפן, כשאימן את יומיורי בשנים 1984–1985.
נפטר ב-13 בספטמבר 2019.
האם היית
האם היית הוא סינגל חמישי מתוך האלבום רמזים של הזמרת-יוצרת הישראלית ריטה, שיצא לאור במרץ 2008. השיר נכתב על ידי נועה גולנדסקי, הולחן על ידי רמי קלינשטיין ועובד על ידי עברי לידר, עילי בוטנר, יונתן פריג' ועדיאל גולדשטיין.
ביקורות
השיר זכה לביקורת חיובית מצד איתי שטרן: "בשיאה של מסיבת העיתונאים המצומצמת...התיישבה ריטה על מדרגות הבית היפואי כשלצידה גיטריסט בלבד, ובלי הקדמה מיותרת החלה לשיר את "האם היית". זו הייתה הפעם השנייה שהצליחה לגרום לי לדמוע באותה שעה. היו אלה קודם כל המילים. הטקסט המצוין שכתבה נועה גולדנסקי, שהצליח לפרום את האהבה הגדולה לכדי רגעים קטנים של חסד...הבחירה הזו, בפריטת גיטרה אקוסטית ומעט קלידים, מצליחה להביא את ריטה למקומות הכי רכים. משהו באותה פינה חמה מאפשר לה להפוך לאישה אחרת, ששואלת בכנות ובאינטימיות עד כמה נס הזוגיות ימשיך ויחזיק מעמד".
מזאלאי
מזאלאי (Мазаалай ), הוא הלוויין הראשון של מונגוליה בחלל. MongolSat-1 מדווח בטעות לפעמים כלוויין הראשון של מונגוליה אבל הוא היה לוויין של ABS מתוצרת בואינג ומותג בשם MongolSat-1 לאחר השיגור.
לוויין שם וסוג
מזאלאי קרוי על שם דב גובי, שהוא מין ילידי למונגוליה ומצוי בסכנת הכחדה. הלוויין הוא מסוג קיובסאט, במשל קטן של 1 ק"ג בלבד. מזאלאי תוכנן ונבנה על ידי סטודנטים של האוניברסיטה הלאומית של מונגוליה.
וסטרן סידני וונדררס
מועדון כדורגל וסטרן סידני וונדררס הוא מועדון כדורגל מקצועני אוסטרלי מהאזור המערבי של סידני, ניו סאות' ויילס. המועדון מתחרה בליגת העל האוסטרלית (A-League). המועדון ביסס את עצמו ככוח מרכזי בכדורגל האוסטרלי ובכדורגל האסיאתי, לאחר שזכה בפעם אחת ב-A-League ופעם אחת בליגת האלופות האסיאתית.
המועדון הוקם באפריל 2012. בעונתו הראשונה, עונת 2012/2013 המועדון שיחק בליגת העל וסיים במקום הראשון וזכה בתואר הפריימרשיפ, כמו כן באותה עונה המועדון הפסיד במשחק הגמר של הליגה האוסטרלית. בעונתו השנייה של המועדון, הוא סיים שנית במקום השני בגמר הליגה האוסטרלית, וזכה בליגת האלופות האסיאתית ובכך הפך למועדון האוסטרלי הראשון והיחיד עד כה (2021) שזכה בתואר זה.
משתנה היברידי
משתנה היברידי, בקריפטוגרפיה, הוא שיטת הוכחה שנועדה להוכיח ששתי התפלגויות הן דומות (בלתי ניתנות להבחנה חישובית). השיטה הוצגה לראשונה על ידי שפי גולדווסר וסילביו מיקאלי
מבוא
לרוב, כשרוצים להוכיח שאם טענה מסוימת היא נכונה עבור קבוצת המספרים הטבעיים (או חלק ממנה) משתמשים בשיטות כמו אינדוקציה. במדעי המחשב בכלל ובקריפטוגרפיה בפרט, הוכחות באינדוקציה עשויות לא לעבוד, מכיוון שאנחנו מתייחסים גם לזמן הבניה, ולא רק לנכונותה.
וסטרן סידני וונדררס
סגל שחקנים
נכון ל-7 בפברואר 2023
משתנה היברידי
דוגמה
צעד האינדוקציה - אם קיים יצרן G_k הממפה מ-k ל-k+1 (עבור k > n) אזי קיים יצרן הממפה מ-k ל-k+2
בנייה עבור קלט s_0 באורך n אם נבדוק נראה שאכן זו בנייה בטוחה. אך הבעיה שונה.
בדוגמה זו קל לראות את הבעיה מיד - האינדוקציה לא מגבילה אותנו לאורך - כלומר ניתן להוציא גם אורך אקספוננציאלי. אך הבעיה עמוקה עוד יותר. בצעד ה-k+1 אנחנו מפעילים את היצרן הקודם k+2 פעמים. זאת אומרת שאף על פי שכל צעד בפני עצמו הוא נכון, מתקיים ש: וזה סופר פולינומי.
הגדרה פורמלית
נרצה להראות שההתפלגויות D^1, D^2 אינן מובחנות חישובית, כלומר כאשר x \gets D^i מסמל דגימה יוניפורמית מ-D^i, ו-n הוא פרמטר הביטחון.
נגדיר משתנה היברידי כאשר t פולינומי בפרמטר הביטחון n. מתקיים: ועל פי אי שוויון המשולש, הביטוי שלמעלה קטן או שווה ל- מאחר ש-t פולינומי ב-n, ועל פי עקרון שובך היונים, אם קיים מבחין A בין D_1, D_2 עם יתרון לא זניח אז ניתן להבחין גם בין H_i ל-H_{i+1} מסוים. מכאן נובע שאם ניתן להוכיח עבור כל זוג היברידים שכנים שהם ניתנים להבחנה בהסתברות זניחה לכל היותר, אזי נובע מיד שלילת הטענה שלמעלה, כלומר זה גורר באופן מיידי שמתקיים, כלומר ההתפלגויות ניתנות להבחנה עם יתרון זניח לכל היותר.
Jesus Christ Pose
Jesus Christ Pose (מאנגלית: תנוחת ישו הנוצרי) הוא סינגל של להקת הגראנג' האמריקאית סאונדגארדן, שפורסם בשנת 1991.
מילים
מילות השיר נכתבו כמחאה על שימוש מסחרי בתנוחת הצליבה של ישו, ובכלל שימוש בדת לרווח אישי. בריאיון עם הלהקה, הסולן כריס קורנל הסביר את המונח "תנוחת ישו הנוצרי":
"רואים את זה הרבה עם אנשים יפים או מפורסמים, משתמשים בסמל הזה כדי להראות שהם קדושים או עילאיים איכשהו. אז זה לא שיר דתי או משהו, הוא פשוט מביע את העצבים שהדבר הזה מביא לי. אני לא באמת אפגע אם מישהו ישתמש בסמל הזה".
קליפ מוזיקלי
הקליפ לשיר בוים על ידי אריק צימרמן. בקליפ רואים את חברי הלהקה הולכים במדבר ותמונות של צלבים, סייבורגים, נערה צלובה, שלד צלוב ואפילו ירקות בצורת צלב. הגיטריסט קים ת'איל ציין שזה אחד הקליפים היחידים שסאונדגארדן היו מרוצים ממנו.
גרסאות כיסוי
הלהקה דה קילינג טרי פרסמה גרסת כיסוי לשיר במיני אלבום שלה. גם להקת דה דילינגר אסקייפ פלן ביצעה גרסת כיסוי לשיר.
קאי אלכסנדר
ביוגרפיה
אלכסנדר נולד בווסטר, אנגליה. הוא למד בבתי הספר לחינוך לאמנויות בלונדון.
קריירה
בשנת 2015, הוא לוהק לתפקיד הראשי בסרט הקצר "אוקווד", בהפקת רשת BBC.
בשנת 2016, הוא שיחק בקומדיית המצבים "קטסטרופה", הפקה משותפת של ערוץ 4 ואולפני אמזון. הוא הופיע לראשונה בעונה השלישית, ושיחזר את תפקידו בעונה הרביעית והאחרונה שיצאה ב-2019.
במרץ 2019 הוא החל להצטלם למיני סדרה "אדם זר", עיבוד ללרומן מאת הרלן קובן, בהפקת שירות ההזרמה נטפליקס. הסדרה הוקרנה לראשונה ב-30 בינואר 2020.
בשנת 2021, הוא לוהק לתפקיד במיני-סדרה של אפל TV פלוס, "אדוני האוויר". באותה שנה לוהק לגלם את ריצ'רד ברנסון, במיני-סדרה "פיסטול" בבימויו של דני בויל.
זאב שביידל
זאב שְביידֶל (נולד ב-25 באפריל 1976 בבלארוס) הוא קרימינולוג ופובליציסט ישראלי, העוסק בטיפול ובכתיבה, פעיל וחוקר הקהילה הדתית ההומוסקסואלית בישראל.
ביוגרפיה
זאב שביידל נולד בבלארוס למשפחה לא דתית, אבל חזר בתשובה בנעוריו. שביידל הוא עובד סוציאלי וקרימינולוג בהכשרתו.
שביידל, המציג עצמו כאיש טיפול ופעיל בקהילה הגאה הדתית בפרט, כותב על זהות הומולסבית ומתנגד לטיפולי המרה.
שביידל נשוי לבן זוגו, אלון אור, אחיינה של הזמרת עפרה חזה.
עיסוקיו
שביידל מציג עצמו כאיש טיפול ופעיל בקהילה הגאה הדתית בפרט. הוא עובד עם פוגעים מינית ונפגעים.
בעיתון "מקור ראשון" הוא כותב את המדור "בשפה אחרת", הסוקר כתבי עת מן העולם, עם דגש על ניתוח תהליכים גלובליים בתחום הפוליטיקה, התרבות והיהדות העולמית.
בכתיבתו הפובליציסטית במקור ראשון ובכלי תקשורת נוספים הוא מנסה לשלב בין עמדות התומכות בשוויון זכויות לקהילה הגאה לבין עמדות שמרניות ודתיות. שביידל כותב ביקורת ספרים ומפרסם טורי דעה באתר הארץ.
הוא הופיע בתוכניות בטלוויזיה וברדיו כנציג של קהילה זו בתחילת שנות האלפיים, תחילה תחת שם בדוי, "זאב דרור", ובהסוואה, ולאחר מכן בזהותו האמיתית, וניהל את פורום האינטרנט הראשון שעסק בנושא.
מעל דפי עיתונים, כתבי עת ואתרי אינטרנט המזוהים עם הציונות הדתית הרבה להגיב לאמירות הומופוביות.
דעותיו
הוא פרסם מאמרים בנושאים הקשורים לחקר ההומוסקסואליות והקהילה הדתית ההומוסקסואלית בישראל. הוא הביע ספק ביעילותם של טיפולי המרה לשינוי נטייה מינית, וטען כי על הקהילה הדתית לקבל את קיומם של הומואים בקרבה כנתון בלתי ניתן לשינוי. לדבריו, הקהילה ההומו-לסבית הדתית בישראל חייבת לפעול משום שההנהגה הרבנית הנוכחית של הציונות הדתית
במכתב פתוח לרב אהרן הראל כתב על ניסיונו האישי הוא טען שרבים מהקהילה, כולל הוא עצמו, הם "בוגרי" ניסיונות כושלים של טיפולי המרה ונישואין שהתפרקו. וכי החיים ללא זוגיות הביאו לדיכאון ומחירים רגשיים בלתי נסבלים.
קישורים חיצוניים
מאמריו:
That's Life (שיר)
That's Life (בעברית: אלה החיים) הוא סינגל שהוקלט על ידי המפיק האמריקאי 88-קיז, בשיתוף הראפר האמריקאי מק מילר והזמרת-יוצרת האוסטרלית סיה. השיר יצא לאור ב-20 ביוני 2019, כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברת התקליטים וורנר רקורדס. השיר יצא לאור לאחר מותו של מילר, בספטמבר 2018.
השיר הגיע למקום ה-13 במצעד שבניו זילנד.
רקע וכתיבה
מילר הגה את הרעיון לשיר, שעלה כתוצאה משיחה שניהל עם 88-קיז על מערכות יחסים בהן היו באותה תקופה. חלקו של מילר הוקלט בניו יורק בפברואר 2015, בזמן שעבד על אלבום האולפן השלישי שלו GO:OD AM. כמו כן, השיר נכתב על ידי מוזיקאים שונים והופק על ידי 88-קיז.
גרסה של השיר הודלפה באינטרנט במאי 2019, בשם השגוי "Benji the Dog", בה ניתן לשמוע את מילר בלבד. 88-קיז הגיב לדליפה כעבור כמה ימים וקבע כי מדובר בגרסה גסה וכי הגרסה המוגמרת תופץ באופן רשמי בקרוב. ב-13 ביוני 2019, הודיע 88-קיז על הפצתו של "That's Life", בהשתתפות סיה והוסיף כי הוא קיבל אישור ממשפחתו של מילר להוציא את השיר, לאחר מותו בספטמבר 2018. על השיר אמר 88-קיז: "השמעתי את השיר לסיה והיא הזדהתה עמו והרגישה שהיא תוכל לתרום באופן רב אם תשתתף בו".
"That's Life" הופץ כסינגל על ידי חברת התקליטים וורנר רקורדס ב-20 ביוני 2019.
הצלחה מסחרית
השיר זכה להצלחה מסחרית נאה, כאשר דורג במקום ה-13 במצעד השירים שבניו זילנד. בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-40 מיליון השמעות, מה שהפך אותו באותה העת לאחד מהשירים המצליחים ביותר של השלושה שם.
האודיו הרשמי של השיר שהופץ ביוטיוב ב-20 ביוני 2019, זכה להצלחה כאשר צבר למעלה מ-14 מיליון צפיות.
וילי ליברמן פון ואלנדורף
וילהלם [וילי] אדגר סלומון, ריטר ליברמן פון ואלנדורף (בגרמנית: Willhelm [Willy] Edgar Salomon Ritter Liebermann von Wahlendorf; 6 באוקטובר 1863, ברלין – 1939, לונדון) היה כימאי, יזם וממציא אריסטוקרטי ממוצא יהודי. דודנו של ולטר רתנאו (לימים שר החוץ של גרמניה של ויימאר).
קורות חיים
סבו, יוזף ליברמן (1783–1860), ייסד בגרמניה את המפעל הראשון להדפסה על גבי כותנה, והביא להתעשרות המשפחה. אביו זכה בתואר אצולה על פועלו כאספן אמנות.
ב-1887 שירת בצבא הפרוסי בגדוד עילית והיה מועמד לקצונה אולם נדחה בשל מוצאו היהודי, בתגובה הזמין את הקצין האחראי לדחייה מקנזן לדו-קרב של כבוד. מקנזן כיוון לראשו של ליברמן והחטיא אך במעט, ליברמן פגע ברגלו והפך אותו לנכה לצמיתות. הוא נשפט ונידון למאסר אולם שוחרר לאחר כתשעה חודשים בלבד.
ב-1933, בעקבות עליית הנאצים לשלטון, נאלץ לגלות לאנגליה, ושם כתב את זיכרונותיו תחת הכותרת "מאבקי" ("מיין קאמפף" – כשם ספרו הנודע של אדולף היטלר). נפטר בגלות כעבור שלוש שנים. זיכרונותיו פורסמו בשנת 1988 תחת השם "זיכרונותיו של יהודי גרמני 1863–1936" (Erinnerungen eines deutschen Juden 1863-1936).
מחלקת החקירות הפליליות של משטרת המנדט
מחלקת החקירות הפליליות של משטרת המנדט (באנגלית: Criminal Investigation Department; בראשי תיבות: CID; ידועה גם בכינוי "הבולשת הבריטית" או "הבולשת" כשמדובר בתקופת המנדט הבריטי) הייתה אגף במשטרת המנדט שבו פעלו שוטרים ובלשים, ברובם בריטים, שעסקו בתפקידי בילוש פלילי מסורתיים, להבדיל מתפקידים אחרים להם יועדה משטרת המנדט, כגון מניעת מהומות ושמירה על הסדר.
היסטוריה
הבולשת הוקמה ב-1921, עם הקמת משטרת המנדט. בנוסף לתפקידים רגילים של הבולשת הבריטית - זיהוי פלילי ומודיעין, עסקה הבולשת במעקב אחר קבוצות פוליטיות עוינות לשלטונות, כמו המפלגה הקומוניסטית של פלשתינה על פלגיה השונים. עם זאת, הניחו מפקדי המשטרה כי למילוי תפקידיה של המחלקה ניתן יהיה להסתמך על כוח האדם הרגיל של המשטרה ומיומנויותיו. בתקופה הראשונה פיקד על הבולשת המיור קויגלי. באפריל 1924 הגיע ג'וזף ברודהרסט לארץ ישראל ליטול על עצמו את תפקיד מפקד הבולשת. באוטוביוגרפיה שלו הוא כותב שהבולשת אז התקיימה על הנייר בלבד וכל שהיא כללה היה משרד, מספר פקידים יהודים וערבים דוברי אנגלית, שני בלשים שהסתובבו ברחבי תחנת המשטרה וחפשו לעצמם עיסוקים וערימות של ניירת. לטענתו של דוד תדהר, לאחר שש שנים המצב נשאר כשהיה וברודהרסט כיהן כראש בולשת בלי בולשת.
עם הפרשיות הפליליות החשובות שנחקרו באותה התקופה נמנה רצח יעקב ישראל דה האן. לדעת ההיסטוריונים בוצע הרצח על ידי איש "ההגנה" אברהם תהומי, בשל פעילותו האנטי-ציונית של דה האן. הרצח נחקר על ידי הבולשת. אחד החשודים היה מפקד משטרת ירושלים שמחוץ לחומות, דוד תדהר, שהיה בסוד האירוע, וביום הרצח אף החליף את שוטריה הערבים של תחנת מחנה יהודה, שבקרבת מקום הרצח, בשוטרים יהודים. תדהר נחקר על ידי מפקד הבולשת מייג'ור ג'וזף ברודהרסט, ולאחר שחקירתו לא הראתה על קשר בינו ובין האירוע, הוטלה עליו חקירת הרצח. התיק נסגר מבלי שאיש הועמד לדין בעוון רצח דה האן.
לאחר מאורעות תרפ"ט כלל דו"ח ועדת שו ביקורת חריפה על משטרת המנדט ובמיוחד על איכות וכמות המודיעין שנאסף על ידי מחלקת החקירות הפליליות. בעקבות דו"ח זה מינה משרד המושבות את הרברט דאוביגין לבחון את פעילות משטרת המנדט ולהמליץ המלצות לגבי ארגונה מחדש. בדו"ח שהוציא דאוביגין, שעליו התבסס מבנה המשטרה המנדטורית בשנות ה-30, מתח ביקורת חמורה על הבולשת. הוא קבע כי כשלה ברוב תפקידיה, לא הייתה מוכשרת באיסוף מודיעין ובהפצתו. הוא המליץ על ארגון מחדש של הבולשת, ומפקד המחלקה, ג'וזף ברודהרסט, הוחלף בידי קויגלי, וביולי 1932 התמנה לתפקיד הארי רייס.
רייס, בשיתוף פעולה עם מפקד משטרת המנדט, רוי ספייסר, פתח תקופה חדשה בתולדות הבולשת. בשנת 1934 עלה מספר השוטרים המשרתים בבולשת מ-20 ל-57. בשנת 1936 העסיקה הבולשת 150 איש, ובנוסף לפיקוד בירושלים הוקמו שלוחות מקומיות בנפות ובמחוזות. הכוח התיימר לעקוב הן אחר תנועות הארגונים הערבים, והן אחר פעולות המחתרות ביישוב, ולהילחם בתופעות של טרור ועלייה בלתי חוקית. לבולשת היו מספר הצלחות, כגון גילוי רוצחי משפחת יעקובי בנהלל ב-1932, שהיו מאנשיו של עז א-דין אל-קסאם. העיקרי בכשלונותיה, לפי תפיסתם של ראשי הבולשת, היה פרוץ המאורעות ב-1936 אותם לא הצליח הגוף לחזות או למנוע, ולא הצליח להביא מודיעין יעיל לגביו.
כישלון זה של הבולשת ספג ביקורת בדו"ח ועדת פיל, שפורסם ביולי 1937. בעקבות פרסום הדו"ח מינה משרד המושבות את צ'ארלס טגארט, ועמו דייוויד פטרי, יועץ מודיעין שהיה לימים לראש ה-MI5, לחקור את פעילות משטרת המנדט ולהמליץ על ארגון מחדש של הבולשת והתאמתה ללוחמה בטרור.
בראשית שנות הארבעים, בגבור הפיגועים של הלח"י במטרות בריטיות, הפך המאבק בלח"י לאחד המאבקים העיקריים של הבולשת. בראש המאבק עמדו ג'פרי מורטון ותומאס ג'יימס וילקין. ב-20 בינואר 1942 הטמינו אנשי הלח"י מטעני נפץ על גג בניין בתל אביב במטרה למשוך את תשומת לב הבולשת, ולהרוג את מורטון ווילקין, אך התוכנית כשלה ושלושה קצינים אחרים נהרגו, בהם הקצין היהודי שלמה שיף. בעקבות האירוע הפך מפקד הלח"י אברהם שטרן (יאיר) למבוקש מספר אחת של הבולשת ונאלץ להסתתר בדירת מסתור. ב-12 בפברואר 1942 נתגלה לבולשת מקום מחבואו, ומורטון הוציאו להורג במקום ללא משפט. מורטון הפך ליעד עיקרי של הלח"י. ב-1 במאי 1942 ניסו אנשי הלח"י להתנקש בחייו. מורטון נפצע אך לא נשקפה סכנה לחייו ותוך זמן לא רב עזב את הארץ ווילקין מילא את מקומו. בספטמבר 1944 הצליחו אנשי הלח"י, יעקב בנאי (מזל), יהושע כהן, דוד שומרון ומתתיהו פלאי לרצוח את וילקין בירושלים.
בשנת 1947 כללה הבולשת יחידה פוליטית, יחידת יחסי ציבור, יחידת חקירות פליליות ויחידת ביקורת חופים. היחידה הפוליטית כללה מחלקה לעניינים ערביים, אך ברובה עסקה בעניינים יהודיים - תיקים אישיים, עניינים באירופה, צנזורה, עלייה בלתי ליגאלית, עצירים, מחלקה נגד טרור ותרגומים.
דרכי פעולת הבולשת כללו האזנה טלפונית ב-46 עמדות האזנה, וכן האזנה מיקרופונית במתקני משטרה ומתקני כליאה. כן פעלה הבולשת בתחום הצנזורה על המכתבים. מכתביהם של אישים ושל מוסדות ציוניים נפתחו כדרך שגרה. בשנות מלחמת העולם השנייה הופעלה גם צנזורה על הדואר של נתיני אויב. כן ניהלה הבולשת חקירות, מעקבים ותצפיות (אם כי לא היה צוות שהתמחה בכך), איסוף ממקורות גלויים, ומחקר מודיעיני.
הבולשת שמה דגש על לימודי ערבית, במיוחד בתקופת המרד הערבי הגדול ורבים מאנשיה למדו את השפה. לעומת זאת, מעטים מאנשי הבולשת ידעו עברית. ריצ'רד קטלינג טען שרק חמישה בריטים בבולשת הבריטית ידעו עברית ועל כן לעיתים הם השתמשו בשוטרים יהודים אשר בחלק מהמקרים היו נאמנים להגנה.
מאבק המחתרות העבריות בבולשת
הבולשת היותה יעד ראשון במעלה ליהודים ולערבים שנאבקו במנדט הבריטי. בימי המרד הערבי הגדול, באפריל 1937, נרצח חלים באסטה, מפקח הבולשת בחיפה על ידי מתנקשים ערבים.
ב-26 באוגוסט 1939 חיסל האצ"ל את קצין הבולשת ראלף קרנס, האחראי לעינויים שהופעלו נגד חברי האצ"ל, בפיצוץ מוקש בשכונת רחביה בירושלים בעת שקרנס עבר במקום. מהפיצוץ גם נהרג קצין הבולשת רונאלד בארקר.
בשנות ה-40 של המאה ה-20 היו אנשי הבולשת ומתקניה מטרה לתקיפות המחתרות אצ"ל ולח"י. בין הפעולות הבולטות היו המתקפות הבאות:
היילי סטיינפלד
היילי סטיינפלד (באנגלית: Hailee Steinfeld; נולדה ב-11 בדצמבר 1996) היא שחקנית קולנוע, דוגמנית וזמרת אמריקאית. היא החלה לשחק בגיל שמונה, והתפרסמה לראשונה בגיל 14, בתפקידה כמאטי רוס בסרטם של האחים כהן "אומץ אמיתי" משנת 2010, והייתה מועמדת על תפקידה זה לפרס האוסקר. מאז הופיעה בשלל סרטים נוספים, ועל תפקידה בסרט הדרמה "17 על הקצה" משנת 2016 הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב.
לאחר ששרה את השיר "Flashlight" ב"פיץ' פרפקט 2", סטיינפלד הוציאה גרסת כיסוי של השיר ולאחר מכן חתמה על חוזה הקלטות עם ריפבליק רקורדס. היא פרסמה את סינגל הבכורה שלה, "Love Myself", אשר הגיע לתפוצת פלטינה במספר מדינות, ואחריו הוציאה את המיני-אלבום הראשון שלה, "Haiz", בשנת 2015. בנוסף לקריירת המשחק והשירה שלה, סטיינפלד גם מדגמנת; משנת 2011 היא הפרזנטורית של החברה מיו מיו.
ביוגרפיה
סטיינפלד נולדה בשכונת טרזנה, לוס אנג'לס שבארצות הברית, לצ'רי דומסין, מעצבת פנים נוצרייה, ופיטר סטיינפלד, מאמן כושר אישי יהודי. היא קרובת משפחה של ג'ייק סטיינפלד.
2007–2014: תחילת הקריירה ואומץ אמיתי
סטיינפלד החלה לשחק בגיל שמונה; היא הופיעה בכמה סרטים קצרים, כולל בתפקיד של טליה אלדן בסרט הקומדיה הקצר She's a Fox משנת 2009. היא הופיעה במספר פרסומות בטלוויזיה. סטיינפלד נבחרה לתפקיד של מאטי רוס בסרט אומץ אמיתי כשהייתה בת 13. הסרט הופץ בעולם בדצמבר 2010; הסרט זכה לביקורות חיוביות, ובפרט הופעתה של סטיינפלד. בזכות הופעתה בסרט הייתה מועמדת בטקס פרסי אוסקר ה-83 בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר, אך בפרס זכתה מליסה לאו. בחודש מאי 2011, חמישה חודשים לאחר הפצתו של "אומץ אמיתי", נבחרה להיות הפנים החדשות של מותג המעצבים האיטלקי מיו מיו.
בשנת 2011 לוהקה לתפקיד יוליה קפולט בעיבוד הקולנועי של רומיאו ויוליה של שייקספיר, רומיאו וג'ולייט, שיצא בשנת 2013. הסרט נקטל מבחינה ביקורתית בארצות הברית וברחבי העולם. סטיינפלד שיחקה את ויולט, אחת הדמויות הראשיות בדרמה הרומנטית "התחלה חדשה". כיכבה כפטרה ארקניאן ב"המשחק של אנדר", סרט מדע בדיוני אמריקאי המבוסס על ספר מאת אורסון סקוט קארד. הסרט יצא לאור ב-1 בנובמבר 2013.
2015–הווה: פיץ' פרפקט, 17 על הקצה ו- הוקאיי
סטיינפלד לוהקה בתור אלייזה בעיבוד הקולנועי של "עשרת אלפים חטאים" שיצא לאור ב-23 בינואר 2015 בפסטיבל סאנדנס 2015. באביב 2014 סיפרה את סיפורה של אנה פרנק בתערוכה על פרנק במוזיאון הסובלנות בלוס אנג'לס. סטיינפלד מככבת בווידאו קליפ של טיילור סוויפט, Bad Blood. הקליפ הוצג לראשונה בטקס חלוקת פרסי המוזיקה של בילבורד לשנת 2015 ב-17 במאי 2015.
בשנת 2015, סטיינפלד כיכבה בסרט הקולנוע "פיץ' פרפקט 2", לצד אנה קנדריק, רבל וילסון ואליזבת' בנקס, שגם ביימה. לאחר יציאת הסרט חתמה על חוזה הקלטות עם ריפבליק רקורדס.
בשנת 2015 כיכבה גם בסרט הנעורים "משימה סוף".
בחודש יולי 2015, סטיינפלד והזמר שון מנדס פרסמו גרסה אקוסטית לשירו של מנדס, Stitches. בחודש שלאחר מכן הוציאה סטיינפלד את סינגל הבכורה שלה, "Love Myself", עם ריפבליק רקורדס.
מיני-אלבום הבכורה שלה, Haiz, יצא בנובמבר 2015. בחודש פברואר 2016 הוציאה סטיינפלד לאור את "Rock Bottom" כסינגל השני בגרסה חדשה שכוללת את להקת הפופ-פאנק DNCE. ב-22 ביולי 2016, היא הוציאה, בשיתוף פעולה עם גריי וזד את הסינגל "Starving". הסינגל נהיה הלהיט הגדול ביותר שלה עד היום, והוסמך כפלטינה באיטליה, בניו זילנד, בשוודיה, בממלכה המאוחדת ובארצות הברית ובנוסף, הוסמך כפלטינה כפולה באוסטרליה ופלטינה משולשת בקנדה.
סטיינפלד כיכבה בסרט הדרמה "17 על הקצה", שבו גילמה נערה העוברת משברים שונים. הסרט יצא לאקרנים ב-18 בנובמבר 2016, גרף ביקורות חיוביות, והופעתה של סטיינפלד זכתה לשבחים על ידי המבקרים ובזכותה הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב.
בשנת 2018 השתתפה בסינגל "Colour" של הזמר MNEK. בנוסף באותה השנה תפקדה סטיינפלד כמופע החימום של הזמר צ'ארלי פות' בסיבוב ההופעות שלו - Voicenotes Tour החל מ-11 ביולי ועד 1 בספטמבר של אותה השנה. בסוף שנת 2018 כיכבה בסרט באמבלבי השייך לזיכיון הרובוטריקים, והשיר "Back to Life", אותו היא מבצעת, נכלל בפסקול של הסרט. בנוסף, דיבבה סטיינפלד את דמותה של גוון סטייסי בסרט האנימציה ספיידרמן: ממד העכביש.
ב-21 בינואר 2019, השתתפה בסינגל "Woke Up Late" של הלהקה דרקס פרוג'קט.
בשנת 2020, הציאה סטיינפלד את הסינגלים "Wrong Direction" ו-"I Love You's", שיצאו מתוך המיני-אלבום השני שלה "Half Written Story".
חיים אישיים
מינואר 2018 ניהלה מערכת יחסים זוגית עם הזמר האירי נייל הורן (יוצא להקת הבנים וואן דיירקשן). בספטמבר 2019 פורסם שהיא נמצאת בקשר זוגי עם השחקן והדוגמן הישראלי און רפאלי, אך במאי 2020 פורסם כי נפרדו.
אברהם רוזנמן
אברהם (אברהמי) רוזנמן (כ"ז באלול ה'תרע"ח, 4 בספטמבר 1918 – י"ט בשבט ה'תשס"ז, 7 בפברואר 2007) היה איש ציבור ישראלי, ממקימי קיבוץ סעד, ראש המועצה האזורית עזתה (כיום נקראת "שדות נגב") בין 1951 ל-1980 וראש המועצה המקומית נתיבות (1956–1958).
ביוגרפיה
נולד לאברנם ופאני בבאנובצה נאד בבראבו שבסלובקיה. בצעירותו היה פעיל בבני עקיבא. ב־1939, ערב מלחמת העולם השנייה, עלה ארצה בהפלגה הראשונה ("פלש טרנספורט") של אוניית המעפילים "אגיוס ניקולאוס". בהגיעה אל חופי ארץ ישראל, ספגה האגיוס ניקולאוס אש בריטית, ונסוגה לעבר כרתים. לאחר כשלושה שבה להפליג לכיוון ארץ ישראל והגיעה לחיפה ב-2 ביולי, וכל נוסעיה נלקחו למעצר במחנה סמוך למפעל שמן תעשיות. יתר בני משפחתו נותרו באירופה ונספו בשואה. לאחר שחרורו מהמעצר עבד בפרדסי נס ציונה במחנה "עלומים" של בני עקיבא. המחנה עבר לנתניה, והוא התמנה לסדרן עבודה וגזבר, ועסק בבניין. הקבוצה עברה להרצליה ורוזנמן הפך למנהל העבודה, ועבד בבניין ובסלילת כבישים וכן התמקצע בנגרות.
בקיץ 1947 עלתה הקבוצה להתיישב בצפון הנגב והקימה את קיבוץ סעד, כאשר הנשים והילדים נותרו בהרצליה. הוא שהה בקיבוץ במהלך ההפגזות המצריות במלחמת העצמאות. רק ב-1950, כאשר עברה סעד למיקומה הנוכחי, סמוך למקום שבו הוקמה, התאחד עם אשתו ובנו.
ב-1951 הוקמה המועצה האזורית הנגב הצפוני שלאחר כמה חודשים נקרא שמה "עזתה", והוא נבחר לכהן כראש המועצה. הוא היה אמון על קליטת העלייה והקמת יישובים חדשים בתחומי המועצה. הוא הקים את קריית החינוך עזתה, שכללה בית ספר תיכון מקיף (מהראשונים בארץ), סמינר עזתה למורות ופנימייה. לאחר שהוקמה העיירה נתיבות כמרכז אזורי לחבל עזתה, עמד בראשות המועצה המקומית למשך שנתיים (1956–1958), לצד כהונתו במועצה האזורית. ב-1958 נקרא לחזור לעבודת המשק ופרש מתפקידו, אך לאחר שנתיים שב לתפקיד. בין סגניו במהלך השנים היו אליעזר אבטבי וראובן רוזנבלט. בשנת 1964 היה חבר בגוף הבוחר את הרבנים הראשיים לישראל. היה ממייסדי גוש קטיף. במקביל לכהונתו כראש מועצה, כיהן קדנציה אחת כמזכיר הקיבוץ, ולפרקים עמד בראש ועדת הקליטה וועדת הבירורים של הקיבוץ.
בשנת 1980 פרש מראשות המועצה. לאחר פרישתו היה חבר הנהלת מכללת הנגב, יו"ר ועדת הניקוז חבל הבשור, יו"ר הוועדה המקומית לתכנון ובנייה שמעונים, וכן המשיך לעבוד בנגרייה בסעד.
זכה ב"פרס שפירא" מטעם המפד"ל לשנת ה'תשמ"ט.
על שמו נקרא רחוב בנתיבות.
חיים אישיים
היה נשוי למרים, שאותה הכיר בגרעין "עלומים" ולהם נולדו שני בנים ושתי בנות.
בנם אורי, היה הילד הראשון שנולד בקבוצה. בתם עופרה נפטרה באופן פתאומי.
אורניה (יישוב)
אוֹרַנְיָה (באפריקאנס: Orania) היא עיירה אפריקאנרית חצי אוטונומית בדרום אפריקה. העיירה נמצאת לגדות נהר האורנג', באזור הקארו בפרובינציית הכף הצפוני. העיירה חצויה לשניים על ידי כביש R369, והיא נמצאת 871 ק"מ מקייפטאון ו-680 ק"מ מפרטוריה.
העיירה הוקמה כדי לשמר את הלאום, השפה והזהות של האפריקאנרים, עקב כך רק חברי הלאום האפריאקנרי יכולים לרכוש בתים ולגור בעיירה.
קיומה של העיר מוגן על ידי החוקה של דרום אפריקה, באמצעות סעיף שמבטיח את הזכות להגדרה עצמית. סעיף 235 לחוקה קובע כך:
"זכותו של העם הדרום אפריקני בכללותו להגדרה עצמית, כפי שהיא באה לידי ביטוי בחוקה זו, אינה מונעת, במסגרת זכות זו, הכרה ברעיון זכות ההגדרה העצמית של כל קהילה החולקת תרבות משותפת ומורשת שפה; בתוך ישות טריטוריאלית ברפובליקה או בכל דרך אחרת, שנקבעת על ידי חקיקה לאומית ."
אף על פי שממשלת דרום אפריקה מתנגדת לשאיפות הקהילה לעצמאות, היא מכירה בהן כלגיטימיות, ויחסי העיירה עם הממשל הם תקינים.
אורניה מנתה כ־892 תושבים במהלך מפקד האוכלוסין בשנת 2011, אך מאז גדלה ל-1,400 תושבים בשנת 2017 ו-1,700 בשנת 2019. יותר מ-120 עסקים הוקמו באורניה בשנת 2015, כולל אחד ממטעי הפקאן הגדולים ביותר בדרום אפריקה והבנק השיתופי הגדול ביותר במדינה. לעיירה יש מטבע משלה, "אור", והמִנהל העירוני שלה הוא המועצה, המייצגת את תושבי אורניה. בשל אופייה יוצא הדופן, לעיתים קרובות מבקרים בעיירה עיתונאים ויוצרים דוקומנטריים.