cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דוקטרינת מונרו
דוקטרינת מונרו בתחילת המאה העשרים – תיקון רוזוולט והצהרת קלארק
ב-1904 הכריז תאודור רוזוולט על תיקון (Roosevelt Corollary) משמעותי לדוקטרינה לפיו לארצות הברית יש זכות להתערב במדינות אמריקה הלטינית במקרה של התנהגות פסולה ברורה וחוזרת על עצמה מצידן ובפרט במקרים של שמיטת חובות על ידיהן. מטרת התיקון הייתה למנוע התערבות צבאית מצד המעצמות האירופאיות במקרים כאלה.
מנסחי אמנת היסוד של חבר הלאומים, שאומצה ב-28 באפריל 1919, ושעל פיה הוקם הארגון, ראו צורך לציין בסעיף 21 של האמנה כי "האמנה לא תשפיע על תחולתם של הסכמים בינלאומיים או הבנות קיימות, כגון דוקטרינת מונרו, כדי לשמור על שלום העולם". זהו סעיף "אמריקאי", שעצם הדרישה להכללתו הובנה כבר כרמז לכך שאין בכוונת ארצות הברית, שהקימה את חבר הלאומים, להיות חברה בו. הסעיף זרע את זרעי כישלונו של חבר הלאומים למנוע מלחמה עולמית שנייה.
ב־1930, בהצהרת קלארק, נאמר כי דוקטרינת מונרו אינה היתר לארצות הברית להתערב בענייני אמריקה הלטינית כל עוד מדינות אירופאיות אינן מעורבות בהן.
לאחר כיבוש דנמרק בידי גרמניה הנאצית נטען על ידי נשיא ארצות הברית שגרינלנד נמצאת בחצי הכדור המערבי, ומכאן הוסק שדוקטרינת מונרו חלה עליה, מבחינת מניעת כניסת גרמניה הנאצית אליה.
דוקטרינת מונרו במהלך המלחמה הקרה
במהלך המלחמה הקרה שימשה דוקטרינת מונרו שוב את מקבלי ההחלטות האמריקאים. לאחר הקמת השלטון הקומוניסטי בקובה וקשריה של זו עם ברית המועצות, נטען כי יש לאכוף את דוקטרינת מונרו כדי לעצור את ברית המועצות מהתפשטות באמריקה הלטינית. ארצות הברית קיימה אמברגו כנגד קובה מ-1960 ועד 2016.
במהלך שנות המלחמה הקרה סיפקה ארצות הברית סיוע מודיעיני וצבאי לממשלות שאוימו על ידי הקומוניזם. הדבר עורר ויכוח בארצות הברית, בו פעילי שמאל טענו כי האיום הקומוניסטי הוצג באופן מוגזם.
יישום הדוקטרינה
בעת האחרונה נקטה ארצות הברית מספר צעדים הנגזרים מדוקטרינת מונרו:
דן אינוסנטו
דניאל ארקה אינוסנטו (באנגלית: Daniel Arca Inosanto; נולד ב-24 ביולי 1936) הוא מדריך אמנויות לחימה פיליפיני-אמריקני מקליפורניה, ידוע כאחד מתלמידיו הבכירים ביותר של ברוס לי וכסמכות בעניין ג'יט קון דו, אמנות הלחימה שברוס לי המציא.
אמנויות הלחימה
דן אינוסנטו מלמד את האמנות והפילוסופיה של הג'יט קון דו, אמנויות לחימה פיליפיניות, שוט רסטלינג, ג'ו ג'יטסו ברזילאי, איגרוף תאילנדי, סילאט, אמנויות לחימה מעורבות ואמנויות אחרות בבית ספרו במרינה דל ריי, קליפורניה, "אקדמיית אינוסנטו לאמנויות לחימה" (Inosanto Academy of Martial Arts). הוא קיבל חגורה שחורה ונעשה מדריך מאד פרקר בקרטה קמפו אמריקני לפני שנהיה תלמידו של ברוס לי.
אינוסנטו הוא אחד משלושת התלמידים שברוס לי הסמיך ללמד את שיטת אמנויות הלחימה שלו (טקי קימורה וג'יימס יים לי הם השניים האחרים), והיחיד שהוסמך למדריך בג'יט קון דו בדרגה השלישית.
לאחר מותו של ברוס לי, הוא הפך לדובר הראשי ולהיסטוריון של הג'יט קון דו.
הוא שיחק בתפקידים משניים במספר סרטים, בכללם סרטו הבלתי מושלם של ברוס לי "משחק המוות" (1978). בשנים 1975-1972 הוא הורה חינוך גופני בחטיבת הביניים מאלאגה קוב בPalos Verdes Estates, קליפורניה.
אינוסנטו מחזיק בחגורות שחורות בדרגות שונות בכמה אמנויות לחימה. בנוסף לכך, הוא ידוע בקידום אמנויות הלחימה הפיליפיניות. לאחרונה השיג חגורה שחורה בסגנון מצ'אדו של הג'ו ג'יטסו הברזילאי.
תלמידיו הידועים
בין תלמידיו הידועים: קאס מגדה, כריס קנט, צ'אק נוריס, רון בליקי,
דיאנה לי אינוסנטו,
פול דה טורס,
ארנסט אמרסון,
לארי הארטסל, נפטר,
ג'ף אימאדה,
ברנדון לי
אריק פולסון,
ג'רי פוטיט,
ברטון ריצ'רדסון,
צ'אי סיריסוט,
אדגר סוליט,
טים טאקט,
וולט מיסינגהם, ריישל גרנט.
פלר דה ליס
פְלֵר דֶה לִיס (מצרפתית: Fleur de lis או Fleur de lys, ברבים: Fleurs-de-lis) הוא דגם של צדודית פרח סימטרי בעל שלושה עלי כותרת. לסמל יוחסו משמעויות רבות שונות בארצות רבות לאורך אלפי השנים האחרונות. הדגם מדמה מספר פרחים: פרחי האיריס מקבוצת איריסי ההיכל. איריס ענף (Fleur de Lys), חבצלת (Fleur de Lis) וגם שושן צחור.
מקור הסמל
דגם האיריס הסימטרי והנאה, בעל שלושת עלי הכותרת המשתפלים ושלושת עלי הכותרת הזקופים, ינק השראה ממספר מקורות אמנותיים מקבילים – אשוריים, פיניקיים, מצריים, הלניסטיים ורומיים, חלקם קדומים וחלקם בני תקופת הבית השני. מקורם של הדגמים הקדומים בדימוי של פרחים או דימוי של עלים, שרק חלקם ניתנים להגדרה. הדגם של הפרח קל לעיטור, מתאים היטב למילוי שטחים, איננו בר חלוף ותוקפו לא פג עד ימינו אנו. במחקר הארכאולוגי המוטיב קיבל לעיתים כינויים נפוצים, בשמותיהם של פרחים השונים מן השושן מבחינה מורפולוגית, כגון חבצלת או לוטוס.
דימוי שושן צחור הוטבע במטבעות יהוד מדינתא על ידי יהודים בארץ ישראל בתקופת שיבת ציון במאה ה-4 לפנה"ס. השושן עוטר על מטבעות יהד מדגם 'חיקוי המטבע האתונאי'. במיקום זה, השושן שעל מטבעות יהד החליף את ענף הזית מן המטבעות האתונאים, בהמשך התבסס דגם השושן בעוצמה ובריש גלי על מטבעות יהד שהחליפו את קודמיהם, כשעל פניהם עוצב דגם שושן שמילא את כל שטח המטבע. דגמים דומים המשיכו לעטר גם מטבעות חשמונאיים.
הסמל אומץ על ידי האצולה של האימפריה הרומית, ולאחר נפילתה ועלייתה של השושלת המרובינגית, המלכים המרובינגים אימצו את הסמל, בהקשר למסורת ששימשה להכתרת המלך כלוביס הראשון. על פי האגדה ירדה צפחת שמן מן השמיים על מנת למשוח את כלוביס בשמן ולהכתיר אותו למלך. על פי מסורת אחרת הופיע הפרח מן השמיים בעת טקס ההכתרה כמתנה ממרים הבתולה (ככל הנראה מדובר בבלבול מקורות, שכן סימלה של מרים הבתולה הוא פרח שושן צחור).
הסמל אומץ על ידי מלך צרפת פיליפ הראשון במאה ה-11. נכדו, המלך לואי השביעי אימץ את מגן האבירים הכחול שעליו פרח מוזהב כסימלו - מגן זה נקרא Azure semé-de-lis. הסמל המוכר היום - המורכב מפרח משלושה פרחים מוזהבים על רקע כחול מתוארך לתקופתו של מלך צרפת שארל החמישי - שנת 1376.
במאה ה-14 זוהה הסמל בכל אירופה כסמלה של המלוכה הצרפתית, ומלך אנגליה, אדוארד השלישי הוסיף לשלט האצילים שלו את הסמל כדי להראות את תביעתו לכתר הצרפתי.
הפלר דה ליס אומץ על ידי האצולה בצרפת ואף באיטליה בשל היכולת הוויזואלית שלו להציג את דרכם של האצילים, זו אשר פוסעת דרך האמצע על ידי זה שהיא דוחה את הפיתויים הן מהשמאל והן מהימין. לא פעם נצבעו עלי הפרח בצבעים אדום, כחול ולבן כאשר הלבן הוא העלה המרכזי אשר מייצג את שביל הביניים ואת דרך האמצע.
על כתפם של גנבים שנתפסו בצרפת של ימי הביניים קועקע סמל השושן כאות קלון, כדי שיקל לזהותם.
הפלר דה ליס הוצא מן הסמל האנגלי רק בשנת 1801, כאשר מלך אנגליה ג'ורג' השלישי ויתר על תביעתו לכתר הצרפתי.
שימושים בני ימינו
הפלר דה ליס נותר סמל צרפת עד למהפכה הצרפתית, עת הוחלף בדגל שלושת הצבעים. הפרח הוחזר לדגלה של צרפת בשנת 1814, עם תבוסתו של נפוליאון בונפרטה וחזרת המלוכה לצרפת, אך הוחלף שוב בשנת 1830, לאחר המהפכה נגד שארל העשירי מלך צרפת.
החל משנת 1948 מופיע הפלר דה ליס בדגל קוויבק.
בישראל, פלר דה ליס מופיע בסמליהן של תנועת הצופים (וכן על זה של תנועת הצופים העולמית) ותנועת "השומר הצעיר", וכן בסמליהן של יחידות סיור ומודיעין רבות ברחבי העולם (בצה"ל: אגף המודיעין, סיירת מטכ"ל, סיירת צנחנים, יחידת אגוז, גדוד 869 (שחף) ועוד). כמו כן, הפלר דה ליס מופיע על גבי מטבע של שקל חדש אחד, והוא שאול ממטבע יהודה בתקופת השלטון הפרסי (המאה ה-6–ה-4 לפנה"ס).
בהיבט דתי, פלר דה ליס מסמל לעיתים את השילוש הקדוש בנצרות.
הפלר דה ליס הוא סמלה של יצרנית הגיטרות האמריקנית שכטר.
בספורט, מופיע הדגם על גבי סמלה של קבוצת הכדורגל פריז סן-ז'רמן. הפלר דה ליס הוא הלוגו של קבוצת הפוטבול האמריקאי ניו-אורלינס סיינטס.
פלר דה ליס בתנועת הצופים
הפלר-דה-ליס הוא אלמנט מרכזי בסמלה של תנועת הצופים בכל העולם. הסמל נכנס לראשונה לשימוש הצופים על ידי רוברט באדן פאוול כדרגה על הזרוע לחיילים אשר הוסמכו להיות צופים במשמרת הדרגון החמישית עליה פיקד בסוף המאה ה-19. מאוחר יותר הסמל היה בשימוש בגדודי הפרשים בכל הצבא הבריטי עד שנת 1921. בשנת 1907, באדן פאוול השתמש בתגי הפלר דה ליס במחנה הקיץ הניסיוני הראשון של תנועת הצופים ב-Brownsea Island.
בספרו "צופיות לבני הנעורים", באדן פאוול התייחס לסמל כ"ראש החץ שמראה את הצפון על מפה או מצפן" והמשיך "זהו סמל הצופים מכיוון שהוא מראה את הכיוון הנכון וכלפי מעלה... שלושת הקצוות מזכירות לנו את שלוש הנקודות של הבטחת הצופה", החובה לאל ולמדינה, עזרה לאחרים ושמירה על חוקת הצופה.
חבקוק (דונטלו)
חבקוק (באיטלקית: Zuccone) הוא פסל שיש של הפסל דונטלו, שהושלם בין השנים 1423–1435 ומתאר את חבקוק הנביא. הוא נחצב בגודל טבעי (195x54x38 ס"מ) ומוצג במוזיאון הדואומו בפירנצה.
היסטוריה ורקע
אחד הנושאים החביבים על דונטלו היה ייצוג אנשים דתיים שחוו חוויה דתית קיצונית שהביאה אותם לתובנות אלוהיות מעבר להבנתם של האנשים הרגילים. הצורה שבה דונטלו הציג דמויות קדושות הייתה שונה לחלוטין מזו של רוב האמנים בתקופתו, שלא תיארו קדושים כסובלים. חבקוק, אשר ספרו הקצר מתאר את עלייתם של הבבלים, הוא אחד הניסיונות הראשונים של דונטלו לייצג דמות כזאת. המילה הראשונה בספר חבקוק היא "הַמַּשָּׂא", ומעולם לא היה כובד המשא של הנבואה מתואר בצורה כה בהירה כמו בפסל זה. האמן מייצג את הנביא כאשר הוא הרוס למשמע ההתגלות הנבואית, עליה הוא עכשיו חייב לדווח.
הפסל הוזמן עבור גומחה במגדל הפעמונים קמפנילה די ג'וטו בקתדרלה של העיר פירנצה. מראהו של חבקוק קירח וכה רחוק משלמות, עד שהפלורנטינים העניקו לו את הכינוי העממי zuccone, שמשמעותו "שוטה". וזארי מייחס בספרו חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר את הכינוי לבן המקום שמת בשנת 1416, הוא היה קירח ובעל גולגולת מוארכת. וזארי גם מציין שדונטלו נהג להישבע על הפסל בכל היקר לו. נאמר כי דונטלו צעק "דַּבֵּר, לעזאזל, דַּבֵּר!" לעבר השיש כשהוא פיסל אותו.
חבקוק הוא אחד מארבעת הפסלים האחרונים שנחצבו בין 1420 ל-1435 והיו מיועדים עבור גומחות בצד הצפוני והפחות נראה לעין של מגדל הפעמונים, בסמוך לחומת הקתדרלה. עם סיום יצירת הפסלים, היו עובדי הקתדרלה כה מרוצים שהם הציבו אותם בצד המערבי, והחשוב ביותר מכיוון שהוא מקביל לחזית. אחד משלושת הפסלים האחרים הוא ירמיהו, גם הוא של דונטלו.
הפסלים הועברו למוזיאון בשנת 1937 ובמקומם הוצבו עותקים.
תיאור וסגנון
חבקוק נמנה עם יצירות המופת של פיסול הרנסאנס בכלל ודונטלו בפרט. הוא באופן משמעותי רב הבעה בהשוואה ליצירותיו הקודמות של דונטלו, כמו שלושת הפסלים בצד המזרחי של מגדל הפעמונים (הנביא חסר הזקן, הנביא המהורהר ועקדת יצחק).
הפסל ידוע בנטורליזם שלו, אשר מבדיל אותו מרוב הפסלים שהוזמנו באותה תקופה. הוא תואר כפסל השיש החשוב ביותר של המאה ה-15.
הנביא מוצג כאדם זָקֵן, קירח ובעל רזון סגפני, הלבוש טוניקה ומעליה טוגה ארוכה המשתפלת מכתפו השמאלית ויוצרת קפלים אנכיים עמוקים המדגישים את הוד הדמות ויסוריה הפנימיים. הפה פתוח למחצה, והעיניים שקועות ועמוקות. המבט עז ומופנה מטה, כלומר לעבר הצופים מכיוון שהגומחה הייתה בגובה רב.
זכויות להט"ב בכווית
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בכווית מתמודדים עם אתגרים משפטיים שאינם נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים. הומוסקסואליות גברית פלילית ונענשת בקנסות או 7 שנות מאסר. הומוסקסואליות נשית חוקית מאז ומעולם. אנשי להט"ב מועמדים לדין באופן קבוע על ידי הממשלה ומתמודדים עם סטיגמטיזציה בקרב האוכלוסייה הרחבה.
מעמד בחוק
חוק העונשין בכווית מכיל מספר הוראות כלליות נגד "הוללות" ו-"חוסר מוסריות" אשר ניתן להשתמש בהן להענשת אנשי להט"ב,
בשנת 2017 כוכב האינסטגרם הפולני, המלך לוקסי ("King Luxy") נעצר בכווית כי נראה לכאורה כ-"נשי מדי" בעוד כי שהה כשבועיים במעצר לפני ששוחרר.
אקטיביזם
אין עמותה או ארגון ללא מטרת רווח ידוע בכווית למען זכויות להט"ב או ארגון אירועים חברתיים בנושא.
בשנת 2007 דיווח שירות החדשות הערבי "אל-ערביה" כי קבוצה של כוויתים הגישה בקשה להיתר להקים עמותה חדשה שתעמוד על זכויות להט"ב כוויתים. אישור קיום עמותות צריך להיות מאושר על ידי משרד העבודה והרווחה, אשר מעולם לא השיב רשמית לבקשה. ביולי 2019 הודיעה הקבוצה כי תגיש בקשה נוספת לקבלת אישור מהמשרד בתגובה לפגיעה של משרד המסחר בסמלים המייצגים הומוסקסואליות כגון צבעי קשת בענן אשר מייצגים לרוב את דגל הגאווה בחנויות.
HIV
בשנת 1988, משרד הבריאות הכוויתי פרסם דו"ח אודות נתוני מחלת "HIV" בכווית, בסקירה על לאום האזרחים, מצבם המשפחתי ונטייתם המינית.
ולאד הנזיר
ולאד הנזיר (ברומנית: Vlad Călugărul, (1425 - נובמבר 1495 בטרנסילבניה), הידוע בכתבי היסטוריונים רומנים כולאד הרביעי היה וויווד (שליט) של ולאכיה בתקופה קצרה בשנת 1481 ולאחר מכן בין השנים 1482–1495.
אביו היה ולאד דראקול ואמו אשת אצולה וולאכית ששמה קלטונה. הוא היה אחיהם למחצה של ולאד המשפד, ראדו היפה ומירצ'ה השני.
פרטים ביוגרפיים ומקור שמו
הוא נולד לוולאד דראקול מחוץ לנישואים והוסמך בגיל צעיר כנזיר בשם פכומיוס, ברומנית - פכומייה (Pahomie), לכן קראו לו ולאד "הנזיר". במהלך שלטונו של ולאד המשפד, בעודו עדיין בגלות בטרנסילבניה, תחת הגנתם של בורגנים סקסונים מהעיר סיביו הוא כונה על ידיהם "סקרדוס ולאקורום" (הכומר של הרומנים). עוד בשנת 1457 התלונן עליו ולאד המשפד באיגרת אל נכבדי העיר בראשוב (קרונטאט) שהוא שואף לחתור תחתיו ודרש לסלקו מחבל האמלש הסמוך לגבול ולאכיה בסופו של דבר, מימש ולאד הנזיר את שאיפותיו רק כעבור 25 שנה.
רקע שלטונו
אביו, ולאד דראקול, החזיק בשלטון קודם לכן, וכך גם אחיו מירצ'ה השני, ראדו היפה, ולבסוף גם ולאד המשפד. המאה ה-15 הייתה תקופה לא יציבה בוולאכיה, והשלטון עבר מאחד לשני במהירות. שני אחיו הצעירים, ולאד (לימים "המשפד") וראדו, היו בני ערובה במשך מספר שנים באימפריה העות'מאנית, לאחר שאביהם, נדרש להשאיר אותם במסגרת ההסכם עם הסולטאן בנוגע להשבת השלטון לידיו. אביו עלה לכס המלכות לראשונה בעקבות מותו של אחיו (דודו של ולאד הנזיר) אלכסנדרו אלדיה.
חילופי שליטים תכופים בצל המאבקים בין האימפריה העות'מאנית ובין עמי האזור
שני אחיו מירצ'ה השני וולאד המשפד היו מפקדי צבא מנוסים, ושניהם ראו הצלחה בקרבות נגד העות'מאנים. בשנת 1447, אח שלו מירצ'ה השני ואביו, ולאד דראקול נתפסו ונהרגו באכזריות במהלך מסע צבאי שניהל נגדם יאנוש הוניאדי בוולאכיה. יותר מאוחר, בשנת 1456 הוצב ולאד המשפד, "המשפד", על כס השלטון על ידי העות'מאנים. בשש שנות מלוכתו הראשונה הפך ולאד המשפד לאויב מושבע של המעצמה העות'מאנית בה ניהל מאבק מזוין. אחרי הדחתו, ולאד המשפד כפליט בטרנסילבניה נכלא לשנים רבות על ידי מלך הונגריה, מתיאש הוניאדי. אח שלו, ראדו היפה, השיג את השלטון בעיקר עקב העובדה שהיה ידיד נאמן של הסולטאן העות'מאני. אחרי חילופי שלטון חוזרים בין ראדו היפה ובין בסאראב הזקן לאיוטה, ופטירתו של ראדו בגלות טרנסילבניה, עלה שוב בסאראב הזקן על כס המלכות, רק כדי לאבדו בשנת 1476 לידי ולאד המשפד, ששוחרר לבסוף מן הכלא ההונגרי והוחזר לשלטון בסיועם של כוחות הונגרים-טרנסילבנים ושליט מולדובה, שטפן הגדול. אולם כעבור חודשים מעטים נהרג ולאד המשפד בקרב עם בסאראב הזקן בשנת 1476. באוגוסט 1477 ולאד הנזיר נמצא בפגראש, בגבול ולאכיה, בציפייה לגייס תמיכה על מנת להחליף את לאיוטה. בנובמבר, 1477 אכן בסאראב הזקן, שהפך לחביב הטורקים, הודח סופית על ידי שטפן הגדול, שליט מולדובה. במקומו הועלה לכס המלכות בסאראב הצעיר צפלוש שגם הוא נכנע בהמשך לעות'מאנים, בניגוד לציפיות השליט המולדבי.
עלייתו לשלטון ומלוכתו הראשונה
אחרי שבסאראב הצעיר צפלוש, שהפך לבן ברית נאמן של הטורקים, השתתף בשנת 1481 בפשיטתם במולדובה והובס יחד איתם בקרב רמניקו סראט (ב-8 ביולי 1481), נכנס שוב שטפן הגדול, שליט מולדובה, עם כוחות צבאיים לוולאכיה והדיח אותו. במקומו הועלה לכס המלכות מירצ'ה, בן נוסף מחוץ לנישואים של ולאד דראקול. אך מול התנגדותם של התושבים, וגילוי הקשרים שיצר גם מירצ'ה עם העות'מאנים, שטפאן והונגריה הדיחו והחליפו אותו עם ולאד הנזיר.
מלוכתו של ולאד הנזיר התחילה בספטמבר 1481, וארכה חודש-חודשיים. בסאראב הצעיר "צפלוש" גייס לוחמים בחבל אולטניה שם נהנה מתמיכתם של הבויארים ממשפחת קראיובסקו והצליח להבריח את ולאד הנזיר בחזרה לטרנסילבניה, זאת לפני התאריך 16 בנובמבר 1481.
מלוכתו השנייה
בדומה לרבים מקודמיו, מן הרגע שעלה לשלטון בשנת 1482, לא נשאר נאמן לקו המדיני האנטי-עות'מאני של שטפן הגדול, אלא עבר לצד הטורקים. כפי שמסביר ההיסטוריון ק.ג'ורסקו, "הבאיים שעל יד הדנובה היו הרבה יותר קרובים מצבאו של שטפאן או זה של המלך ההונגרי". ולאד הנזיר ליווה את הסולטאן באיזיט השני במסע הכיבוש של המבצרים קיליה וצ'טאטיה אלבה. כמן כן השתתף בסתיו 1484 בפשיטת הביילרביי של רומליה, עלי, על מולדובה, בהיעדרו של שטפאן ששהה אז בקולומיה. באיגרת לסולטאן בשנת 1492 הבטיח לסולטאן את מסירותו ונאמנותו.
מותו
אין עדויות על כך שמותו של ולאד הנזיר בסתיו של שנת 1495 היה דבר מלבד טבעי. שלטונו הארוך מהרגיל והיציב בהשוואה לאלה שלפניו נבע במידה רבה ממדיניות ההשלמה עם החסות העות'מאנית ומהעובדה ששטפן הגדול, שהגיע בינתיים לפשרה עם הטורקים, העדיף לא להתערב יותר בוולאכיה (פרט לכיבוש המצודה קרצ'ונה, על יד אודובשט במרץ 1482). בנו של ולאד הנזיר, ראדו הגדול, ירש ממנו את השלטון.
ולאד הנזיר הובא לקבורה במנזר גאוואצ'וק שהקים. השליט קונסטנטין ברנקוביאנו ששיפץ את הבניין הניח מצבה על קברו. מצבה זו לא נשמרה עד ימינו.
נשותיו וצאצאיו
ולאד הנזיר היה נשוי פעמיים. נשותיו היו:
מורשתו
ולאד הנזיר הקים שני מנזרים - מנזר גלאוואצ'וק (כנסיית האבן שלה) והקפלה באבלה במחוז ולאשקה לשעבר, במחוז ארג'ש של היום. כראוי לנזיר לשעבר, תרם השליט תרומות נדיבות למוסדות כנסייתיים רבים, כולל למנזרים על ההר אתוס. ולאד הנזיר שיפץ את מצודת טרגובישטה ותמך בפעילות בתי הספר של הרומנים בשקיי בראשובולוי על יד בראשוב. לפי מקורות אחדים הוא תרם להתחלת הבנייה מחדש מאבן של הכנסייה ע"ש ניקולאיה הקדוש שם (1495) מורים רומנים משקיי ביקרו בחצרו.
קישורים חיצוניים
Gheorghe Pungă Istoria medievala a românilor, vol.2, Universitatea Al.I.Cuza, Iaşi
ג'ים קלארק
ג'יימס (ג'ים) קלארק הבן (באנגלית: James Clark, Jr, 4 במרץ 1936 – 7 באפריל 1968) היה נהג מרוצים בריטי, ממוצא סקוטי שזכה פעמיים באליפות הפורמולה 1 (1963 ו-1965). קלארק התחרה במגוון תחרויות פורמולה, מכוניות ספורט, מכוניות תיור ואינדיאנפוליס 500. מזוהה בעיקר עם קבוצות לוטוס, עבורה התחרה במהלך השנים.
קלארק מצא את מותו במהלך תחרות פורמולה 2 במסלול הוקנהיימרינג. באותו הזמן היה הנהג בעל מספר הניצחונות הרב ביותר במרוצי גרנד פרי (25) ומספר הזינוקים הרב ביותר מהפול פוזישן (33). בשנת 2009 הכתיר אותו העיתון "הטיימס" כגדול נהגי הפורמולה 1 בכל הזמנים.
שנים ראשונות
קלארק נולד כילד חמישי להוריו לאחר ארבע בנות. למרות התנגדות הוריו החל להתחרות במרוצי ראלי, כשהוא נוהג ברכב מתוצרת סאנבים-טלבו. בשנת 1958 התחרה ברכבי יגואר D-type ופורשה והשיג 18 ניצחונות. בשנת 1959 השתתף במרוץ 24 השעות של לה מאן יחד עם ג'ון וויטמור. הצמד, שנהג בלוטוס אליט, סיים את המרוץ במקום העשירי. קולין צ'פמן התרשם מיכולותיו ואפשר לו להתחרות בקטגוריית הפורמולה ג'וניור. במרץ 1960 ניצח קלארק את מרוץ הראשון בעונת הבכורה של האליפות.
לוטוס
קלארק החל להתחרות בפורמולה 1 עבור קבוצת לוטוס במהלך עונת 1960, כמחליף לג'ון סורטיס. המרוץ הראשון בו לקח חלק היה הגרנד פרי ההולנדי, ממנו פרש לאחר 49 הקפות. שבועיים לאחר מכן התחרה בגרנד פרי הבלגי בו סיים במקום החמישי וצבר נקודות ראשונות בקריירה. בעונתו השנייה בתחרות היה מעורב באחת התאונות הקטלניות ביותר בתולדות האליפות. במהלך הגרנד פרי האיטלקי נסע מאחורי רכב הפרארי של וולפגנג פון טריפס, כשזה האט לפתע. קלארק ניסה לעקוף את הרכב המאט, כשזה פנה לפתע בחדות לצד שמאל ופגע ברכב הלוטוס. כתוצאה מההתנגשות התרומם רכבו של פון טריפס באוויר ונחת לצד המסלול כשהוא הורג 15 צופים ואת פון טריפס עצמו.
בעונת 1963 קבע שיא ניצחונות לעונה כשניצח שבעה מרוצים וזכה באליפות הנהגים ובאליפות היצרנים. השיא השווה בעונת 1984 על ידי אלן פרוסט ונשבר ארבע שנים מאוחר יותר על ידי איירטון סנה, שניצח שמונה מרוצים בעונה. למרות שבירת השיא, הישגו של קלארק נחשב למרשים יותר, שכן הוא ניצח שבעה מתוך עשרה מרוצים בעונה, בעוד שפרוסט וסנה התחרו בעונות בהן התקיימו 16 מרוצים. באותה שנה השתתף לראשונה במרוץ אינדיאנפוליס 500 וסיים במקום השני.
קלארק הוביל את הטבלה במחצית הראשונה של עונת 1964. נזילות שמן מהמנוע אילצו אותו לפרוש משולשת המרוצים הבאים ואת העונה סיים במקום השלישי. הוא ניצח את מרוץ הפתיחה של עונת 1965, אך נעדר מגרנד פרי מונקו בעקבות הבחירה להתחרות באינדיאנפוליס 500, אותו ניצח. הוא ניצח 5 מרוצים ברציפות וסיים את העונה כאלוף. קלארק הוא הנהג היחיד שזכה באותה שנה גם אינדיאנפוליס 500 וגם בתואר האליפות.
באותה שנה התחרה גם באליפות טזמניה - סדרה של מרוצים שהתקיימה באוסטרליה ובניו זילנד לפני פתיחת עונת הפורמולה. הוא ניצח ארבעה מרוצים וזכה באליפות. הוא חזר על ההישג בשנת 1967 וב-1968. במהלך השנים ניצח 14 מרוצים באליפות, ההישג הטוב ביותר בתולדות האליפות.
לקראת עונת 1966 השתנו התקנות המכניות באליפות הפורמולה 1. לוטוס התקשה להתמודד עם המנועים החדשים וקלארק הצליח להשיג ניצחון אחד בלבד במהלך העונה, אותה סיים במקום השישי. במרוץ האינדיאנפוליס 500, שהתקיים באותה שנה, סיים במקום השני. בעונת 1967 עשתה הקבוצה שימוש בשלושה כלי רכב שונים. את העונה פתח בגנרד פרי דרום אפריקה עם דגם הלוטוס 43, אך נאלץ לפרוש מהמרוץ. בגרנד פרי של מונקו עשה שימוש בדגם הלוטוס 33 המיושן. גם במרוץ זה נאלץ לפרוש. בגרנד פרי ההולנדי הציגה הקבוצה את הלוטוס 49 שנבנה בסיוע פורד וקוסוורת'. קלארק ניצח את מרוץ הבכורה של הדגם החדש והוסיף שלושה ניצחונות נוספים עד לסיום העונה. בפתיחת עונת 1968 הוסיף ניצחון נוסף, כשהוא נוהג בלוטוס 49.
מותו
קלארק היה אמור להשתתף במרוץ 6 השעות בברנדס האטץ' שהתקיים ב-7 באפריל 1968. בסופו של דבר בחר לקחת חלק במרוץ במסגרת אליפות הפורמולה 2 שנערך במסלול ההוקנהיימרינג. אף על פי שהמרוץ לא היה בעל חשיבות גבוהה, לקחו בו חלק מספר רב של קבוצות פורמולה בכירות ביניהן פרארי, מקלארן וברבהאם. שלושת נהגי קבוצת לוטוס באירוע היו קלארק, גרהאם היל ומקס מוסלי. המרוץ התקיים בשני מקצים. במהלך ההקפה החמישית של המקצה הראשון החליק רכבו של קלארק והתנגש בעצים שעמדו לצידי המסלול. הוא סבל משבר בצוואר ומשברים בגולגולת ומת בדרכו לבית החולים. סיבת התאונה לא נקבעה בוודאות, אך ההערכה היא שהדבר נבע כתוצאה מתקר בגלגל האחורי.
אנדרטה לזכרו הוקמה בסמוך למסלול באזור התאונה. שינויים בתוואי המסלול וקיצור באורכו הובילו לכך שמאז מצויה האנדרטה במרחק ניכר מהמסלול.
הלסת העליונה
הלסת העליונה (TA: Os maxilla) היא אחת מעצמות הגולגולת. היא תחתונה לעצם המצח ועצם האף, עליונה ללסת התחתונה, תיכונה לעצמות הלחיים וקדמית לעצם היתד ועצם החך.
תיאור
הלסת העליונה היא עצם לא רגולרית ובעלת סינוסים. בחלקה התחתון נמצאים שורשי השיניים העליונות, ובחלקה העליון היא מהווה חלק מארובות העיניים. בצדדיה נמצא זיז הלחי, שמופרק לעצם הלחי. המשטח התחתון שלה מהווה את החך, ובחזיתה נקב המהווה את חלל האף.
הלסת העליונה היא למעשה איחוי של שתי עצמות סימטריות, מימין ומשמאל. בראשית החיים העצמות הללו נפרדות, והן מתאחות במהלך ההיריון.
מפרקים
הלסת העליונה היא העצם המרכזית בפנים, ומופרקת לעצם המצח, שתי עצמות הלחיים, עצם היתד, עצם האף, המחרשה, עצם החך, עצמות הדמעות, ועצמות הכברה.
תפקידים
תפקידה הראשון של הלסת העליונה הוא להוות סדן לשיניים העליונות, מולן יכולות השיניים התחתונות שנטועות בלסת התחתונה לנוע בתנועות הנשיכה והלעיסה, השלבים הראשונים בפעולת העיכול. בנוסף, הלסת העליונה מהווה כל או חלק משלושה משטחים חשובים: משטח החך, שיש לו תפקיד חשוב באכילה, נשימה ודיבור, חלקו התחתון של חלל האף, והחלק התיכון-תחתון של ארובות העיניים.
Pho
Pho הוא מיני-אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת האמריקאית ארי לנוקס. האלבום יצא לאור ב-21 באוקטובר 2016, על ידי חברות התקליטים דרימוויל רקורדס ואינטרסקופ רקורדס.
רקע
האלבום הופק בפועל על ידי ג'יי קול. בין המפיקים המוזיקליים באלבום הם פלי, הוליווד ג'יי.בי. ודייב ג'יימס.
בסמוך לצאתו, עלה האלבום לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
שארל, רוזן אנגולם
שארל, רוזן אנגולם (בצרפתית: Charles d'Orléans; 1459 - 1 בינואר 1496), היה בן לשושלת ולואה, ואביו של פרנסואה הראשון, מלך צרפת.
ביוגרפיה
שארל נולד בצרפת בשנת 1459, לז'אן, רוזן אנגולם ולמרגריט דה רואן, בתו של אלן התשיעי, רוזן רואן. שארל היה נכדו של לואי הראשון, דוכס אורליאן, שהיה בנו של שארל החמישי, מלך צרפת. בשנת 1467 מת אביו ז'אן, רוזן אנגולם, ושארל ירש את תוארו "רוזן אנגולם". בשנת 1488 התחתן שארל עם לואיזה, נסיכת סבויה, בתם של פיליפו השני, דוכס סבויה ומרגריט מבורבון, אך בנוסף החזיק באנטואנט דה פוליניאק, שהייתה בת הלוויה של אשתו כפילגש. ב-1 בינואר 1496 מת שארל, והוא בן 37 שנים. בנו פרנסואה הוכתר בשנת 1515 כמלך צרפת.
משפחתו
ב-16 בפברואר 1488 התחתן שארל עם לואיזה, נסיכת סבויה, בתם של פיליפו השני, דוכס סבויה ומרגריט מבורבון, ממנה היו לו שני ילדים:
מרכבות הברונזה של צ'ין
מרכבות הברונזה של צ'ין (בסינית: 秦铜车马, בפין-יין: Qín tóng chēmǎ) הם סט של שני פסלי ארד מעוטרים בדמות שתי מרכבות, נהגים וסוסים מתקופת שושלת צ'ין, שנמצאו בתל קברו של צ'ין שה-חואנג, קיסר סין הראשון (秦始皇陵), בנפת לין-טונג שבעיר שיאן, בירת חבל שאאנשי (陕西省西安市临潼区). הפסלים נקברו לאחר מותו בשנת 210 לפסה"נ ונתגלו רק ב-1980 במסגרת חפירות ארכאולוגיות וממוקמים כעת במוזיאון חיילי הטרקוטה (兵马俑博物馆). המרכבות מהוות את אחד מהממצאים המפורסמים ביותר מאזור זה מלבד חיילי הטרקוטה עצמם.
תיאור המרכבות
המרכבות נתגלו בדצמבר 1980, כ-20 מטר מערבית לתל הקבורה בעומק של 7.8 מטר מתחת לאדמה בתוך ארון מעץ מרקיב. הן היו שבורות ליותר מאלף חתיכות והצריכו עבודת שחזור מדוקדקת שארכה כשמונה שנים. פסל מרכבות הברונזה והסוסים מדמה בצורה ריאליסטית את המרכבות הקיסריות, תוך שהוא שומר על סדר גודל של 1:2. הפסל היה צבוע בצבעים בהירים ומגוונים, ועל גוף המרכבות שובצו מוטיבים בדמות שד הרים מיתולוגי בעל רגל אחת בשם קוּי (夔龙夔凤纹),וכן עננים, צמחים, מעוינים וצורות גאומטריות אחרות. קישוטי הזהב והכסף שמעטרים את חלקי הפסלים השונים מגיעים למשקל מצטבר של 14 קילוגרם. כל אחת מהמרכבות נמשכת באמצעות ארבעה סוסים, היא דו-גלגלית עם חישורים רבים בכל גלגל ובעלת קרון אחד. האומנים שיצקו את המרכבות השתמשו בעשרות תבניות שונות כדי ליצור מראה ייחודי לכל נהג, סוס וכלי נשק.
מקובל לתאר את הייעוד של המרכבות כפי שכתוב בספר תולדות חאן המזרחית (后汉书) בשם ההיסטוריון בן המאה הרביעית לספירה סו גואנג (徐广): "במרכבה הגבוהה ינהגו בעמידה, במרכבה המאובטחת ינהגו בישיבה". כך ניתן להבין שמרכבה מס' 1 נסעה בחזית במטרה לפנות את הדרך או להילחם ובמרכבה מס' 2 ישב הקיסר. מרכבה מס' 1 נקראת מרכבה גבוהה (立车) או מרכבת מלחמה (戎车), ומלבד לשמשיה שמוצבת במרכזה, היא הייתה פתוחה לארבעת הרוחות. נהג בגובה 91 ס"מ, העומד בזקיפות על הקרון המלבני, חמוש רק בחרב ומבטו נחוש. רוחב תחתית הקרון 126 ס"מ ואורכה 70 ס"מ, והקרון עצמו מזווד ברובה קשת משמאל לנהג ומגנים מימינו. אורך מרכבה מס' 2 מקצה לקצה עומד על 3.17 מטר וגובהה 1.06 מטר. קרונה מכוסה באפיריון מעוגל, והחלונות בשלוש מדפנותיו ניתנים להזזה. גם עליה משרת נהג קיסרי, אך הוא מצוי בתנוחת ישיבה. משערים שהפסל מדמה מרכבה שנועדה למסעות ארוכים ברחבי הקיסרות. החלק תחת האפריון לא ניתן לצפייה מבחוץ, מכיוון שלא היה מיועד לצופה, והיה ככל הנראה מיועד לרוח של הקיסר בלבד בעולם הבא.
היסטוריה של מרכבות בסין עד שושלת צ'ין
העדות המוקדמת ביותר וכמעט היחידה למרכבות בסין בתקופה הבתר-מיתולוגית נמצאת בתקופת שאנג המאוחרת בחורבות יין (阴虚). סוברים שהמרכבות הגיעו דרך מגע של אנשי שאנג עם עמי הערבה מצפון וממערב, על אף שבמיתולוגיה ההיסטורית של סין מייחסים את המצאתן לשושלת סיה עוד מהמאה ה-21 לפסה"נ. מאחר שרוב המרכבות משושלת שאנג שנחפרו עד היום נמצאו בסמוך לקברי אצולה או בשטחי ארמונות, ומכך שמספר המרכבות שנמצאו עד היום עומד על כ-20 בלבד, משערים שהן לא שימשו ככלי מלחמה, אלא נועדו לפולחן או ציד. בשושלת ג'ואו המערבית (1046-771 לפסה"נ) נראה כי השימוש במרכבות התרחב. מהבחינה הגאוגרפית נמצאו מרכבות פזורות באתרים בכל רחבי סין, ומהבחינה החברתית הן כבר לא היו רק בשימוש האצולה מקרב משפחת המלוכה, והן נכנסו לשימוש צבאי רחב. הסינולוג אדוארד שנסי מתאר למשל כיצד כמעט בכל אחד מ-367 הקברים מתקופת ג'ואו המערבית שנחפרו באתר בלו-יאנג ב-1963 הייתה מרכבה אחת לפחות. באתרים שונים במרכז סין נמצאו לצד מרכבות עשרות ולפעמים מאות כלי נשק. הן גם היו פשוטות בהרבה ומועטרות פחות משל תקופת שאנג, מה שממחיש את ייעודן הצבאי הרחב בקרב האצולה.
בתחילת תקופת "האביב והסתיו" (770-475 לפסה"נ) היה השימוש במרכבות בקרב הצבאות הלוחמים כה נפוץ, עד שכוחה של מדינה נמדד לפי מספר מרכבותיה. אולם עם הרחבת השימוש בחיל רגלים החלה תורת הלחימה האריסטוקרטית שאפיינה עידן זה ננטשת לטובת תורת לחימה פונקציונלית ואלימה.
לכל אורך תקופות "האביב והסתיו" ובהמשך בתקופת "המדינות הלוחמות" (474-221 לפסה"נ) הוסיפו המרכבות לשמש את הצבאות, אך ככל שעבר הזמן הלך והצטמצם השימוש בהן ככלי נשק והתמקד בעיקר לשדרת הפיקוד העליונה ולצורכי התניידות מהירה בשדה הקרב. בשל עריכת הקרבות ברחובות ערים ובביצות הדרומיות במקום בשדות הפתוחים, גבר השימוש בחילות רגליים המוניים, בחיל פרשים, ברובה קשת ובקשתים רכובים, מה שהפך את המרכבות מיתרון בשדה הקרב לחיסרון טקטי. עם זאת, דרך התיעוד של צבא הטרקוטה במוזליאום של קיסר צ'ין, ניתן ללמוד שמלבד לשימוש הנרחב בכוח רגלי עצום וחיל פרשים מצומצם, לא ויתרה מדינת צ'ין (221-206 לפסה"נ) על מרכבותיה, ואף העניקה להן תפקיד משמעותי בצבאה לתיאום בין הכוחות.
משמעות הפסל וחשיבותו
היה זה צבאה של צ'ין, שמכל שבע המדינות הלוחמות הצליח לבסוף לאחד את סין בשנת 221 לפסה"נ. הקיסר הראשון, צ'ין שה-חואנג, שהושפע מאסכולת הליגליזם של חאן פ'יי-דזה (韓非子), היה מפורסם בכך שמאז האיחוד היה תר את ממלכתו הלוך ושוב כדי להנהיגה מקרוב. ניתן להניח שדרך מסעות אלה, המרכבות שליוו אותו והיו חשופות לעיני כל העוברים בדרכים, הפכו לסימן ההיכר של הקיסר. כמו שחיילי הטרקוטה נועדו לשמור על על הקיסר אחרי מותו, כך המרכבות ישמשו אותו בהמשך מסעותיו בממלכת השמיים (天界).
ברשומות ההיסטוריות מתאר ההיסטוריון בן המאה ה-2 לפנה"ס סה-מה צ'יין (司马迁) כיצד המוזלאום החל להבנות עוד בחיי הקיסר הראשון, ולצורך בנייתו שארכה כ-37 שנה, רוכזו משנת 246 לפסה"נ כ-700 אלף פועלים. סה-מה והיסטוריונים נוספים מתארים את הפאר וההדר שמילא את 120 אלף המטרים המרובעים שתחת התל. לא ניתן לדעת אילו אוצרות טמונים בפנים, שכן החפירות הארכאולוגיות באתר נאסרו עקב מגבלות טכנולוגיות. אף שייתכן שפסל המרכבות נועד בכלל לתאר את המרכבות ששימשו את נשות הקיסר, או ששימש לפולחן בלבד, בעוד שהמרכבה הקיסרית טמונה בסמוך לקיסר עצמו, עדיין מאפשר ממצא ייחודי זה לקבל מושג לגבי העושר האמיתי ששוכן במפואר ובגדול שבקברי קיסרי סין.
השרפה הגדולה ב-1910
השרפה הגדולה ב-1910 הייתה שרפת יער אדירה, שכילתה שטח של 12,140 קילומטרים מרובעים בצפון מערב ארצות הברית בתוך יומיים בלבד (20-21 באוגוסט 1910) וגרמה למותם של 87 אנשים, מרביתם כבאים. השרפה כילתה שטחים בשלוש מדינות - בצפון מזרח וושינגטון, צפון איידהו ומערב מונטנה, ופגעה בשטחיהם של עשרה יערות לאומיים. היא נחשבת לשרפת היער הגדולה ביותר בתולדות ארצות הברית, אך לא הקטלנית שבהן. היה זה גם האירוע הקטלני ביותר למכבי האש בארצות הברית קודם לפיגועי 11 בספטמבר.
גורמי השרפה
בקיץ 1910 הצטרפו גורמים שונים זה לזה וגרמו לפרוץ השרפה. הקיץ היה חם ויבש ללא תקדים, ולכן גם החלה עונת השרפות מוקדם מהרגיל. היובש גרם להצטברות צמחייה יבשה והיערות התמלאו בחומר דליק. גיצים שהועפו מקטרי רכבת גרמו לשרפות וכך גם ברקים ועבודתם של צוותים שהציתו שרפות מבוקרות. עד אמצע חודש אוגוסט בערו כבר 1,000 עד 3,000 שרפות קטנות ממדים בוושינגטון, איידהו, מונטנה וקולומביה הבריטית שבקנדה.
השרפה
לפי עדויות נסחף עשן השרפה מזרחה עד למדינת ניו יורק ודרומה עד לדנוור שבקולורדו. בלילות, עד למרחק של 800 קילומטרים מחוף האוקיינוס השקט לא היו כלי שיט מסוגלים לנווט על פי הכוכבים מאחר שהשמיים היו מכוסים בעשן.
קבוצות כבאים לחמו באש תוך סיכון חייהן, ועשרות כבאים נספו אגב כך. אנשי קבוצה שלמה בת 28 כבאים נספו כאיש אחד באיידהו. קבוצה אחרת באיידהו, בת 45 אנשים, הוקפה על ידי להבות ומפקדה אד פולסקי הוביל אותה לתוך מכרה קטן נטוש ששימש לה כמחסה. הכבאים כמעט נחנקו בעשן בתוך המכרה, אך 39 מתוכם שרדו לבסוף.
רכבות פינו אלפי אזרחים מאיידהו וממונטנה. רכבת אחת בה נמצאו 1,000 נוסעים דהרה לרוחבו של שטח עולה באש עד שמצאה מחסה במנהרה.
השרפה כבתה לבסוף לאחר שחזית קרה נוספת נכנסה לאזור והביאה עמה גשם רב.
שש עיירות באיידהו ובמונטנה נהרסו כליל באש ואחרות ניזוקו קשות. עיירות אחדות ניצלו מפגיעה הודות להצתת שרפות מבוקרות בקרבתן.
לשרפה הייתה השפעה נרחבת על אופיו של שירות היערות של ארצות הברית. עד אליה התגלעו ויכוחים רבים בנוגע לאופן הטיפול הנכון בשרפות יער, כאשר רבים טענו שיש להניח להן לבעור משום שהן היו בעלות חשיבות טבעית ליער ומשום המחיר הגבוה של כיבוין. לאחר השריפה הגדולה אימץ השירות מדיניות של מניעת שרפות ולחימה בכל אחת מהן.
נקודה מבודדת
ממוזער|250px|0 היא נקודה מבודדת בקבוצה . יש עיגול סביבה שלא מכיל אף נקודה אחרת של הקבוצה. בטופולוגיה, נקודה \ x בקבוצה \ S נקראת נקודה מבודדת, אם קיימת סביבה של \ x שאינה מכילה נקודות אחרות של \ S. בפרט, במרחב אוקלידי (או במרחב מטרי), \,x היא נקודה מבודדת של \ S אם קיים כדור פתוח סביב \ x אשר אינו מכיל נקודות של \ S (פרט ל-\ x עצמה). באופן שקול, נקודה \ x אינה מבודדת, אם ורק אם \ x היא נקודת הצטברות בקבוצה.
קבוצה אשר מכילה נקודות מבודדות בלבד נקראת קבוצה בדידה. תת-קבוצה בדידה של מרחב אוקלידי היא סופית או בת מנייה. עם זאת, קבוצה יכולה להיות בת מנייה ולא בדידה, כמו המספרים הרציונליים. מרחב טופולוגי שבו כל נקודה היא נקודה מבודדת נקרא מרחב דיסקרטי
קבוצה סגורה שאין בה נקודות מבודדות נקראת קבוצה מושלמת.
דוגמאות
המרחבים הטופולוגיים בדוגמאות הבאות נחשבים תת-מרחבים של הישר הממשי.
מכל האהבות הזמניות
מכל האהבות הזמניות הוא סינגל של הזמר אייל גולן והזמרת נסרין קדרי, אשר יצא לאור ב-8 באפריל 2020, כסינגל השישי מתוך האלבום ה-23 של גולן, "מכאן ועד הנצח".
רקע וכתיבה
בשנת 2012 התחרתה קדרי בתוכנית המציאות "אייל גולן קורא לך" בהנחיית גולן, בה זכתה בחוזה הקלטות עם חברתו של גולן, "ליאם הפקות" והפקת אלבום בכורה, שיצא לאור בשנת 2014, בשם "נסרין קדרי". כשש שנים לאחר מכן, החליטו גולן וקדרי להקליט שיר משותף, אותו כתבו, הלחינו והפיקו הצמד דולי ופן ויעקב למאי. השיר, דומה לשירים אחרים של השניים, הוא שיר בסגנון המוזיקה המזרחית, בו פונים הדוברים בשיר, שהם בני זוג, אחד לשני.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר יצא לאור בסמוך לצאת הסינגל עצמו, ובוים על ידי דורון סרי. בקליפ, שיצא לקראת פסח, נראים גולן וקדרי עורכים ליל סדר.
נכון לספטמבר 2020, עומד הקליפ על כ-8 מיליון צפיות.
שער הרחמים (שיר)
שער הרחמים הוא שיר מאת מאיר בנאי מתוך אלבומו הרביעי, "וביניהם".
רקע
השיר יצא לאור ב-1992, כסינגל מתוך האלבום "וביניהם", שהגיע למעמד "אלבום פלטינה", על מכירת 40,000 עותקים.
מילות השיר נכתבו והולחנו על ידי מאיר בנאי. השיר מורכב משני בתים, וביניהם פזמון חוזר. השיר הוא בלדת רוק שקטה, בה מתאר הדובר את געגועיו לשער הרחמים, אחד משערי העיר ירושלים, העיר בה גדל בנאי.
שאדי גדיריאן
שאדי גדיריאן (בפרסית: شادی قدیریان; נולדה ב-1974 בטהראן, איראן) היא צלמת עכשווית החיה ועובדת בטהראן. דרך העבודה שלה, היא מעבירה ביקורת על הניגודים בין מסורת למודרניות עבור נשים איראניות, כמו גם הסתירות האחרות אשר קיימות בחיי היום יום. גדיריאן זכתה להכרה בינלאומית באמצעות הסדרות Qajar ו-Like Every Day ב-1998 ו-2001, בהתאמה.
חיים אישיים
לאחר סיום לימודי התיכון ב-1988, גדיריאן למדה אמנות וצילום באוניברסיטת אזאד בטהראן, שם סיימה תואר ראשון. בשנת 2000, גדיריאן נישאה לצלם והסופר האיראני פיימן הושמנדזאדה אשר גם הוא למד צילום באוניברסיטת אזאד.
עבודות
גדיריאן הפיקה תשע סדרות צילומים עד כה: ''Miss Butterfly, Nil, Nil, Be Colourful, Like Every Day, Qajar, Ctrl+Alt+Delete, My Press Photo, Out of Focus, ו- West by East. ''סדרות אלה מנסות לעבד ולחשוף את הבעיות שעומדות בפני נשים באיראן, ובאותו הזמן גם להאיר בזרקור את המורכבויות של הסטראוטיפים השליליים שאותן הנשים סופגות מחו"ל.
ב סדרתה הראשונה, Qajar (קאג'אר) (1998), גדיריאן ארגנה דיוקנאות של נשים, בעיקר של משפחה וחברים שלה, עם תפאורות ותלבשות המזכירות את תקופת ההשושלת הקאג'ארית (1785-1925), אך בתוספת של אביזרים מערביים עכשוויים, כגון מערכת סטריאו, פחית פפסי, טלפון או שואב אבק. דיוקנאות שצולמו בתקופת הקאג'אר נערכו באווירה פורמלית, כשהמצולמים מוקפים לעיתים קרובות עם הנכסים היקרים להם וחפצים המצביעים על מעמדם הגבוע. הסמיכות של המסורתי והעכשווי בסדרה זו שימשה כבסיס לסדרות הבאות שלה, שנסבו סביב סתירות הקיימות בחיי היום יום באיראן.
עבודת הווידאו הראשונה של גדיראין נקראת (Too Loud a Solitude (2015. הסרטון הוא אוסף של "פרוסות של רגעים" שמביאה פרשנות לעמימות של מקור האנושות.
תערוכות קבוצתיות
גדריאן תרמה 13 צילומים מסדרת "קאג'אר" לתערוכה הקבוצתית "She Who Tells a Story: Women Photographers From Iran and the Arab World" שהתחילה ב-2013. התערוכה - שנוסעת מעיר לעיר - כוללת אוסף של עבודות מאת 12 אמניות, ומתייחסת בעיקר למורכבות של הגישה המערבית מבחינת סטריאוטיפים על החיג'אב והמאבקים הפנימיים והיומיומיים של נשים בעולם הערבי.
תערוכות יחיד
תערוכת היחיד הראשונה של גדיריאן נערכה בגלריית גולסטאן בטהראן, ובמוזיאון בית לייטון בלונדון, ב-1999. מאז, החא ערכה תערוכות יחיד בכל רחבי העולם, בעיקר באירופה, צפון אמריקה והמזרח התיכון.
עבודותיה של גדיריאן כלולים באוספים ציבוריים במוזיאון הבריטי ובמוזיאון ויקטוריה ואלברט בלונדון; במרכז ז'ורז'-פומפידו בפריז; מרכז האמנות LACMA בלוס אנג'לס; מוזיאון הסמית'סוניאן בוושינגטון די סי; המוזיאון לאמנויות יפות בבוסטון; המומוק בווינה; בקרן דווי לאמנות בגורגון, הודו; ובמוזיאון לאמנות עכשווית בטהראן.
פרסים
ב-1995, גדיריאן זכתה בתחרות צילום עם אחת התמונות מתוך סדרת "קאג'אר", המציגה שתי נשים בחיג'אב המחזיקות ראי המשקף ספרים מוחרמים על מדף. אך משרד התרבות באיראן כינה את הצילום "מעורר מחלוקת מדי", ופסל את היצירה מהתחרות.
ב-4 בפברואר 2009, The Guardian בחר את גדיריאן כ"אמנית השבוע".
מוד אדמס (שחקנית אמריקאית)
מוד אדמס יואינג קיסקדן (באנגלית: Maude Ewing Adams Kiskadden; 11 בנובמבר 1872 - 17 ביולי 1953) הייתה שחקנית תיאטרון אמריקאית שידועה בזכות גילום דמותו של פיטר פן במחזה המקורי.
ראשית חייה
מוד אדמס יואינג קיסקדן נולדה ב-11 בנובמבר 1872 בסולט לייק סיטי ביוטה שבארצות הברית. אביה, ג'יימס קיסקדן עבד בבנק וגם במכרה כסף ואמה, אנני אדמס הייתה שחקנית תיאטרון.
את הופעת התיאטרון הראשונה שלה היא ביצעה בגיל 9 חודשים יחד עם אמה. למרות התנגדות אביה, החלה לשחק בהופעות תיאטרון יחד עם אמה.
במסגרת התיאטרון הנודד שבו היא ואמה שיחקו בו, הסתובבה אדמס באזורים הכפריים שבמערב ארצות הברית. מאוחר יותר בחייה, כתבה אדמס על הקושי שחוותה בגיבוש זהותה האישית בעקבות התפקידים הרבים שהייתה צריכה לשחק בגיל צעיר. בשלב מסוים, חזרה אדמס לבית סבתה שבסולט לייק סיטי, ולמדה שם בקולג' במשך תקופה קצרה עד שחזרה לקריירת המשחק שלה.
קריירה
אדמס הופיעה לראשונה בברודוויי בשנת 1888, כאשר היה בת 16 בלבד, במחזה "The Paymaster", אך הפריצה שלה החלה בשנת 1889 ,כשהמפיק צ'ארלס פרוהאם צירף אותה ואתה אמה לתיאטרון הרפרטוארי שלו.
בשנת 1896, צפה בה המחזאי והסופר ג'יימס מתיו ברי משחקת את התפקיד הראשי במחזה ״Rosemry", וליהק אותה לתפקיד הראשי במחזה שכתב, ״The Little Minister". אדמס המשיכה לשחק במחזות רבים שכתב ברי - Quality Street, What Every Woman Knows, Legend of Leonora, A Kiss of Cinderella.
המחזה המפורסם ביותר של ברי שאדמס שיחקה בו, הוא המחזה פיטר פן שעלה ב-1905. אדמס זכתה לאהדת הקהל בזכות משחקה בתפקיד הראשי, והופיעה בתפקיד זה 1,500 פעמים. בעקבות זאת, אדמס החלה להרוויח 20,000 אלף דולר בחודש, סכום אסטרונומי באותה התקופה. אדמס המשיכה לשחק עד שפרשה ב-1918.
שנים אחרונות ומוות
לאחר הפרישה ממשחק החלה אדמס לייעץ לצוות של חברת ג'נרל אלקטריק שפיתח נורת להט עוצמתית יותר וגדולה יותר עבור מופעי תיאטרון. במהלך שנותיה כשחקנית, היא צברה ניסיון בתחום התפאורה ואף הפיקה מספר הצגות וניהלה את הצבת התפאורה. למרות שאדאמס לא נשארה לייעץ לצוות עד סיום פיתוח הנורה, שמה נכתב ברשימת מפתחי הפטנט.
רשימת הופעות בברודוויי
לאורך השנים הופיעה אדמס במספר רב של הופעות :
ברנרד קריבינס
ברנרד ג'וזף קריבינס (באנגלית: Bernard Joseph Cribbins; 29 בדצמבר 1928 – 27 ביולי 2022) היה שחקן אופי, קומיקאי, מדבב אנגלי, בעל קריירה שנמשכה יותר מ-70 שנה. הוא זכה להכרה בסרטי קולנוע בשנות ה-60 של המאה ה-20, ועבד ברציפות מאז הופעת הבכורה המקצועית שלו באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20.
קריבינס היה המספר בתוכנית הטלוויזיה לילדים "The Wombles" של ה-BBC ששודרה בין השנים 1973 ל-1975. הוא גילם את מר האצ'ינסון בפרק "The Hotel Inspectors" בסדרה הקומית "המלון של פולטי" (1975), ואת הברמן בסרטו של אלפרד היצ'קוק "פרנזי" (1972). קריבינס הקליט מספר שירים קומיים (Novelty record) שזכו להצלחה. מ-1966 עד 1991 הופיע בתוכנית "Jackanory" של ה-BBC. ב-1966 גילם את דמותו של טום קמפבל, המלווה של הדוקטור בסרט הקולנוע המבוסס על הסדרה "דוקטור הו". ב-2007 חזר לשחק בסדרה וגילם את דמותו של וילפרד מוט, מלווה של הדוקטור העשירי וסבא של דונה נובל.
ביוגרפיה
קריבינס נולד בדרקר שבעיר אולדהאם בלנקשייר. אביו, ג'ון אדוארד קריבינס, לחם במלחמת העולם הראשונה, אמו הייתה את'ל קלארקסון. שני הוריו היו ממוצא אירי. בגיל 13 עזב קריבינס את בית הספר ועבד כשוליה בתיאטרון הרפרטוארי של אולדהאם. ב-1947 גויס לשירות לאומי ושירת ברגימנט המוצנח במחנה אלדרשוט ובארץ ישראל המנדטורית.
תחילת הקריירה והקלטות
הופעת הבכורה של קריבינס בתיאטראות וסט אנד הייתה בשנת 1956 בתיאטרון האמנויות, בתפקיד דרומיוס במחזה "קומדיה של טעויות", וכיכב בהפקה הראשונה של הווסט אנד של המחזות "לא עכשיו יקירתי", "There Goes the Bride" ו-"Run for Your Wife" מאת ריי קוני. עוד כיכב ברביו "And Another Thing" והקליט סינגל של השיר "Folksong" מתוך המופע.
ב-1962 הקליט קריבינס שלושה שירים קומיים שהיו ללהיטים במצעד הסינגלים הבריטי. השיר "The Hole in the Ground" הוא אודות פועל שחופר בור וקובר בו אדם שמטריד אותו. השיר "Right Said Fred" הוא אודות שלושה פועלים שמתאמצים להעביר חפץ מגושם וכבד לתוך בניין והחוצה. את שני השירים הפיק ג'ורג' מרטין עבור חברת התקליטים פרלופון. הלחן של טד דיקס למילים מאת מיילס רודג'. השירים הגיעו לעשרת המקומות הראשונים במצעד הסינגלים הבריטי. הסינגל השלישי היה "גוסיפ קליפסו" שהגיע למקום ה-25 במצעד.
קולנוע
קריבינס החל להופיע בסרטי קולנוע בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20. הוא שיחק בסרטים "Two-Way Stretch" (מ-1960), ו-"The Wrong Arm of the Law" (מ-1963) יחד עם פיטר סלרס, "Crooks in Cloisters" (מ-1963), סרטי "Carry On" הסרט "Carry On Jack" (מ-1963), "Carry On Spying" (מ-1964), ו-"Carry On Columbus" (מ-1992). עוד בקולנוע הופיע בסרט המבוסס על הסדרה "דוקטור הו" בשם משנת 1966 בדמות השוטר טום קמפבל; ב-1965 שיחק בסרט "She"; ב-1967 הופיע ב"קזינו רויאל" בתפקיד נהג מונית; ב-1967 גילם את מר אלברט פרקס בסרט "ילדי המסילה"; וב-1972 השתתף בסרטו של אלפרד היצ'קוק "פרנזי" בתפקיד פליקס פורסיית'. בהמשך הופיע בסרטים "Dangerous Davies: The Last Detective" (מ-1981), "בלאק בול" (2003), וב-"Run for Your Wife" (מ-2012).
קריינות ודיבוב
בשנים 1973–1975 היה קריבינס המספר בסדרת הטלוויזיה לילדים "The Wombles". הוא גילם את הדמות של עכברוש המים בעיבוד הרדיופוני של ה-BBC לספר "הרוח בערבי הנחל". בסדרה "Jackanory" הופיע קריבינס כמספר סיפורים 114 פעמים בין השנים 1966–1991. עוד הקליט ספר שמע של "The Mousehole Cat" מאת אנטוניה בארבר. מ-1974 עד 1976 היה קריבינס המספר בסדרה המצוירת "Simon in the Land of Chalk Drawings".
בשנות ה-60 של המאה ה-20 דיבב קריבינס את הדמות טופטי בסרטי RoSPA בנושא בטיחות בדרכים. עוד דיבב את הציפור באזבי שהייתה הסמל של משרד הדואר הבריטי. כשהוא מותאם לגודל של דגמי הרכבות OO gauge הופיע בפרסומות עבור חברת הורנבי. הוא היה אחד הקריינים בתשדירי שירות לבטיחות בחשמל "Play Safe". הקריין השני היה השחקן בריאן ויילד.
קריבינס סיפק את קולו לדמות הארי ביילי, בעל הפונדק טבארד שתואר בספרו של ג'פרי צ'וסר "סיפורי קנטרברי", באתר סיפורי קנטרברי בקנט, אותו הקליט בשנת 1987.
ב-2015 השתתף קריבינס כחלק מאנסמבל שחקנים בהפקת תסכית של "ספר הג'ונגל" בו גילם קוברה לבנה.
טלוויזיה
בשנים 1969 ו-1970 כיכב קריבינס בסדרה "Cribbins" של רשת ITV. הופעות נוספות שלו בטלוויזיה היו בסדרות "הגומלים" (1968), "המלון של פולטי" (1975) בתפקיד סוכן מכירות בשם מר האצ'ינסון, שבזיל פולטי חושב אותו למפקח מלונות. ב-1980 שיחק בסדרה "Worzel Gummidge" ובסדרה הקומית "Shillingbury Tales", וב-1983 בספין אוף שלה "Cuffy". קריבינס היה מוכר גם בהיותו המנחה של שעשועוני הטלוויזיה לילדים "Star Turn" ו-"Star Turn Challenge" משנות השבעים של המאה העשרים. בסיום תוכניות אלה היה קריבינס מקריא סיפורים בלשיים עם דמות בשם Ivor Notion, שנכתבו בידי ג'וני בול ומיילס רודג'. ב-1975 כיכב קריבינס בהפקה של ה-BBC לכבוד חג המולד בשם "Great Big Groovy Horse", אופרת רוק המבוססת על סיפור הסוס הטרויאני לצדם של ג'ולי קובינגטון והזמר פול ג'ונס. קריבינס הופיע בקביעות בתוכנית "The Good Old Days" של ה-BBC בשירים ישנים של הכוכבים הגדולים של המיוזיק הול.
בהמשך הופיע בתפקיד אורח בסדרות כגון "דיאל ופסקו" (1999), "בערוב ימי היין" (2003), אופרת הסבון "קורוניישן סטריט" (2003, בתפקיד וולי בניסטר) ובסדרה "עם הרגלים על הקרקע" (2005).
ב-2013 החל קריבינס לככב בסדרה "Old Jack's Boat" בערוץ לילדים CBeebies. בתוכנית השתתפו הלן לדרר, ג'נין דוביצקי, ופרימה אג'ימן, שהייתה אף היא מלווה של הדוקטור בסדרה "דוקטור הו". אף על פי שגם אג'ימן וגם קריבינס גילמו מלווים של הדוקטור בתקופתו של דייוויד טננט, רק בתוכנית "Old Jack's Boat" הופיע השניים יחד על המסך.
ב-9 במאי 2015 השתתף קריבינס במופע VE Day 70: A Party to Remember, לציון יום הניצחון באירופה, שנערך ברחבת משמר הסוסים בלונדון, ושודר בשידור חי בערוץ BBC1.
בנובמבר 2018 פורסם שקריבינס יגלם את דמותו של טוראי גודפרי ביצירה מחדש של פרקים אבודים של הסיטקום "הצבא של אבא".
המשך קריירת התיאטרון
בהמשך הופיע קריבינס בתיאטרון בתפקידים כגון נייתן דטרויט במחזמר "ברנשים וחתיכות" בתיאטרון הלאומי, מונפייס מרטין במחזה "הכל הולך" יחד עם איליין פייג' בתיאטרון הנסיך אדוארד, דוליטל במחזמר "גבירתי הנאווה" בבית האופרה של יוסטון בטקסס, ובדמות ווטי ווטקינס ב-"Lady, Be Good" מאת ג'ורג' גרשווין בתיאטרון הפתוח ריג'נטס פארק ובסיבוב הופעות. עוד הופיע במספר רב של מופעים מוזיקליים קומיים (Pantomime). ב-26 וב-27 ביולי 2014 הופיע קריבינס בדמות ג'ק הזקן בתוכנית BBC CBeebies Proms שהועלתה ברויאל אלברט הול.
דוקטור הו
ב-1966 גילם קריבינס את הדמות של טום קמפבל, מלווה של הדוקטור, בסרט באורך מלא "Daleks' Invasion Earth 2150 A.D". ב-2006 חזר לעולם הסדרה "דוקטור הו" כשבפרק "Tooth and Claw" הוצגה תמונה שלו יחד עם לינדה ברון שהשתתפה אף היא בסדרה.
בינואר 2007 שיחק קריבינס בתפקיד אורח בדמות כוכב רוק בשם ארנולד קורנס בדרמת אודיו בשם "Horror of Glam Rock" בהפקת Big Finish Productions.
בדצמבר 2007 גילם קריבינס את דמותו של וילפרד מוט בפרק ספיישל לחג המולד "Voyage of the Damned", אחר כך גילם את אותה דמות בעונה הרביעית של הסדרה, בדמות הסבא של דונה נובל. הוא גילם גם מלווה של הדוקטור בפרק הכפול "The End of Time" בחג המולד של 2009 ובספיישל השנה החדשה של 2010. קריבינס היה השחקן היחיד שגילם שתי דמויות של מלווים בסדרה "דוקטור הו".
אותות כבוד
ב-2009 הוענק לקריבינס פרס מיוחד של האקדמיה הבריטית של הילדים שאותו מסרה לו קתרין טייט, שכיכבה לצדו בסדרה "דוקטור הו" וגילמה את הנכדה שלו.
ב-2014 קיבל קריבינס את פרס ג'. מ. בארי על "תרומתו המתמשכת לאמנויות הילדים".
נפטר ב-28 ביולי 2022.
צדוק דומניץ
צדוק דומניץ (15 באוקטובר 1933 - 3 באפריל 2023) היה שחמטאי ישראלי בדרגת אמן בכיר (דרגה ישראלית).
דומניץ נולד בתל אביב ושיחק שחמט במועדון המקומי. בשנת 1961 הוא חלק מקומות 1–3 באליפות ישראל בשחמט (במשותף עם יצחק אלוני ויוסף פורת). באליפות 1963 הוא חלק מקומות 3–4 ובשנת 1965 מקומות 6–7.
צדוק דומניץ באולימפיאדת השחמט
בין השנים 1962 ל-1968 השתתף דומניץ ב-3 אולימפיאדות שחמט:
פונקציית אוילר
פונקציית אוילר, הקרויה על-שם לאונרד אוילר, היא דוגמה חשובה לפונקציה אריתמטית. הפונקציה, שאותה מקובל לסמן באות היוונית \varphi (פי), מוגדרת באופן הבא: \varphi(n) שווה למספרם של המספרים הטבעיים הזרים ל-n ואינם גדולים ממנו. למשל,, , ואילו (1 הוא המספר הטבעי היחיד שזר לעצמו). כלומר, זהו גודלה של חבורת אוילר המתאימה ל-n:.
פורקיופיין טרי
פורקיופיין טרי (באנגלית: Porcupine Tree, "עץ הדָּרְבָּן") היא להקה בריטית שהוקמה על ידי סטיבן וילסון ונחשבת לאחת מהלהקות החשובות בז'אנר הרוק המתקדם בבריטניה.
פונקציית אוילר
הפונקציה מוכרת ושימושית בעיקר בזכות משפט אוילר, שלפיו הסדר של כל איבר בחבורת אוילר מסדר n מחלק את \varphi(n).
פורקיופיין טרי
פעילות
"פורקיופיין טרי" היה בתחילה כינוי שנתן וילסון לאלבומי סולו שהוציא ב-1987 ואשר נוצרו "כדי לספק את העניין הגובר בעץ הקיפודים האגדי" כפי שכתב וילסון בהומור בספרון שצורף לאחד האלבומים. במרוצת הזמן כתוצאה מההתעניינות הגוברת ביצירות אלה צירף אליו וילסון את ריצ'רד ברביירי כקלידן, את קולין אדווין כבסיסט ואת כריס מייטלנד כמתופף. ההרכב נשאר ללא שינוי עד 2002, אשר בשנה זו הוחלף כריס מייטלנד בגווין האריסון.
סטיבן וילסון, העומד בראש הלהקה, אחראי גם לפרויקטים מוזיקליים רבים אחרים ביניהם בלאקפילד (Blackfield) (ביחד עם הזמר והיוצר הישראלי אביב גפן), "נו-מן", "I.E.M", "בס קומיוניון", וכן הפיק אלבומים ללהקות רבות, ביניהן להקת Opeth.
הסגנון העיקרי של הלהקה השתנה בזרמים מוזיקליים שונים. בשנותיה הראשונות של הלהקה, הצלילים הושפעו מרוק פסיכדלי, אוונגרד, מוזיק קונקרט וסגנון אקספרימנטלי. בסוף שנות ה-90, פנתה הלהקה לסגנון "מסחרי" יותר ופופי עם פניית הלהקה לזרם הרוק האלטרנטיבי. בתחילת שנות האלפיים, הלהקה פנתה לכיוון המושפע מהבי מטאל ובכך הפכה הלהקה ללהקת פרוגרסיב מטאל.
פונקציית אוילר
תכונות הפונקציה
כאשר \mu היא פונקציית מוביוס.
פורקיופיין טרי
פעילות
הלהקה הופיעה בישראל 4 פעמים: 3 הופעות בשנת 2000 (במועדון התיאטרון ובסינרמה בתל אביב ובחיפה), והופעה נוספת בשנת 2010 בגני התערוכה.
פונקציית אוילר
תכונות הפונקציה
נוכל לתת הוכחה נוספת, המבוססת על הנוסחה לחישוב הפונקציה שהראינו. הרי אם נסמן ב- את הגורמים הראשוניים השונים שמחלקים את n, נוכל להבחין כי
פורקיופיין טרי
פעילות
עשור לאחר התפרקותה, פרסמה הלהקה ב-1 בנובמבר 2021 את הסינגל "Harridan", והודיעה על אלבום חדש שיצא לאור ב-24 ביוני 2022.
פונקציית אוילר
תכונות הפונקציה
שהרי לכל מחלק, אם הוא לא מכפלת ראשוניים שונים אז \mu(d) = 0 מהגדרת פונקציית מוביוס.
כאשר \zeta היא פונקציית זטא של רימן.
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-71
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-71 הידוע בשם טקס הבאפט"א נערך ב-18 בפברואר 2018 ברויאל אלברט הול שבלונדון, להענקת פרסים לסרטי הקולנוע הבריטיים והזרים של שנת 2017. את הפרסים מעניקה האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה לסרט הקולנוע וסרט התעודה הטובים ביותר שהוקרנו בבתי הקולנוע בבריטניה.
על שמות המועמדים הכריזו ב-9 בינואר 2018 השחקניות נטלי דורמר ולטישה רייט. הסרט "צורת המים" היה מועמד למספר הפרסים הגדול ביותר (12). הסרטים "שעה אפלה" ו"שלושה שלטים מחוץ לאבינג, מיזורי" היו מועמדים לתשעה פרסים כל אחד.
זוכים ומועמדים
שמות המועמדים פורסמו ב-9 בינואר 2018. הזוכים הוכרזו ב-18 בפברואר 2018.
סרטים עם מועמדויות וזכיות מרובות
width="20px"|