cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סביונה רוטלוי
קולם וייצוגם של חולי נפש בבית המשפט
השופטת רוטלוי הביעה עמדה נחושה בדבר הזכות להישמע במסגרת החוק לטיפול בחולי נפש כחלק מכללי הצדק הטבעי וכן הזכות להיות מיוצג על ידי סניגור בכל הליך שלטוני הפוגע בחירותו של המאושפז.
בעקבות סדרה של פסיקות שניתנו על-ידי רוטלוי בעניין חובת הייצוג המשפטי בהליכי אשפוז בכפייה, הגישה בשנת 2001 האגודה לזכויות האזרח עתירה לבית המשפט העליון כנגד משרד המשפטים והבריאות. בסופו של התהליך שגובה גם בדיונים בכנסת במסגרת הצעת חוק שהגיש ח"כ אופיר פינס-פז תוקן החוק לטיפול בחולי נפש ב-2004 בסעיף 29א, ונקבעה לראשונה זכותו של כל אדם בגיר המאושפז בכפייה או בענייננו ניתן צו אשפוז של בית משפט להיות מיוצג על-ידי הסיוע המשפטי בהליך אשפוז אזרחי או ע"יל-ידי הסנגוריה הציבורית בהליך צו אשפוז (פלילי).
מנתונים של הסיוע המשפטי במשרד המשפטים עולה כי נכון לשנים 2018–2019 הם ייצגו בכ-6,000 תיקים ובכ-12,000 הליכים משפטיים.
החשיבות הנוספת של הייצוג המשפטי למאושפזים בכפייה היא בהעלאה לסדר היום הציבורי מקרים הנוגעים לתנאי אשפוז ובייחוד נקיטת אמצעים מגבילים כלפי אנשים המאושפזים בכפייה לרבות קשירה ובידוד ומתן טיפול בנזעי חשמל. מהנתונים של דו"ח הסיוע המשפטי עולה כי חשיבות הייצוג המשפטי הגדילה את היכולת של האדם לעמוד על זכויותיו המשפטיות.
השתתפות ילדים בבתי המשפט וייצוג קטינים בבתי המשפט
לפי סעיף 12 באמנה בדבר זכויות הילד, השתתפות ילדים בבתי המשפט כוללת הן את שמיעת קולם והן את ייצוגם. הנושא של ייצוג קטינים העסיק את השופטת רוטלוי עוד בבית המשפט לנוער בראותה בהם בני אדם בעלי זכויות עצמאיות. בהליך הפלילי לא הייתה מניעה לייצוג קטינים לפי חוק הנוער (שפיטה ענישה ודרכי טיפול), אולם בפועל רק הורים בעלי אמצעים היו יכולים לשאת בהוצאות שכר הטרחה. כאשר הופיעה רוטלוי בפני ועדת בכור (סיוע משפטי), שדנה בשאלת הייצוג, הביעה דעתה שראוי וצודק שקטינים בהליך הפלילי יהיו מיוצגים על ידי עורכי דין. בעקבות המלצות ועדת בכור הוקמה הסנגוריה הציבורית הפועלת גם כמייצגת קטינים.
באותה תקופה, קטינים לא היו מיוצגים גם בהליך האזרחי לפי חוק הנוער (טיפול והשגחה) המאפשר התערבות המדינה באוטונומיה ההורית. ההנחה הייתה שפקידות הסעד לעניין חוק זה מייצגות לא רק את שרותי הרווחה אלא גם את טובת הקטין.
עוד בטרם כתיבת המלצות הוועדה ליישום האמנה בדבר זכויות הילד (ועדת רוטלוי), הביעה רוטלוי בפסיקותיה בנושאים של מעמד אישי עמדה כי זכותו של קטין להשתתף ולהישמע במסגרת הליכים משפטיים הנוגעים לו, בין היתר באמצעות מינוי מייצג עצמאי (כאפוטרופוס לדין), גם בהליכי מעמד אישי. לעמדתה, היה מקום לשמוע את הקטין ולתת משקל לעמדתו ורצונו, גם אם בסופו של הליך יכריע בית המשפט כי רצונו המוצהר של הקטין אינו עולה בקנה אחד עם טובתו. רוטלוי הייתה מהשופטים הראשונים שביקשו לשמוע ילדים בהליכים שנגעו להם ולהקשיב לנקודת מבטם על חייהם. היא הקפידה להזמינם ללשכתה כשנדרש ולשמוע אותם, כדי שההכרעה בעניינם תביא בחשבון את דעתם, רגשותיהם וצרכיהם:
גם ביחס לקטין חסר מעמד, אשר נזקק לטיפול רפואי, ואשר אמו נטשה אותו והוא התמודד עם בעיה לבבית כרונית וקשה, עמדה השופטת רוטלוי על זכותו כי טובתו תיוצג באופן עצמאי בתהליכי קבלת החלטות גורליות ולצורך הסדרת מעמדו:
נושא ייצוג קטינים קודם בצורה משמעותית על ידי ועדת רוטלוי שבראשה עמדה. ועדת משנה בראשותה של ד"ר תמר מורג, ביססה לראשונה בדו"ח את התשתית הנורמטיבית לזכותו של ילד לייצוג עצמאי ונפרד מהוריו בהליכים אזרחיים, על בסיס הוראות האמנה בדבר זכויות הילד, בשילוב עם הוראות הדין הישראלי ופסיקות בית המשפט העליון בישראל, משפט משווה ומחקר אמפירי משווה. הדו"ח הציע מודל ייצוג עצמאי לקטינים בהליכים אזרחיים שמותאם למאפיינים החברתיים והמשפטיים של מדינת ישראל.
לצורך בחינת הזכות להשתתפות בנושאים של בית המשפט למשפחה, הוקמה וועדה משותפת למשרד המשפטים ומשרד הרווחה בשיתוף מכון ברוקדייל ובראשות השופטת רוטלוי, ונערך פיילוט בשני בתי משפט למשפחה עם מחקר מלווה. הוקמה יחידה בתוך יחידת הסיוע בבתי המשפט למשפחה שהתמחתה בנושא, והתוצאה המעשית באה לידי ביטוי בתקנות סדר הדין האזרחי. בחוקים רבים הוכרה הזכות להשתתפות לא רק בהליכים משפטיים אלא גם בהליכים מינהליים: חוק זכויות התלמיד, חוק האומנה, החוק לתיקון דיני ראיות (הגנת ילדים)סעיף 2(ו), חוק לגילוי נגיפי איידס בקטינים, ועדה לקידום מעמד הילד בפקודת העיריות סעיף 149ז, חוק בתי המשפט למשפחה סעיף 3(ד) על זכות קטין להגיש בעצמו תובענה בכל עניין שבו עלולה זכותו להיפגע פגיעה של ממש, שמיעת הקטין בבית המשפט לנוער לפי חוק הנוער (טיפול והשגחה).
הממצאים וההמלצות העקרוניים של הוועדה באו לידי ביטוי גם בפסיקותיה של השופטת רוטלוי בנושאים בהם עסקה כערכאת ערעור על החלטות של בתי המשפט לנוער ומשפחה. כך, לדוגמה בנושאי אימוץ שבהם יש למימד הזמן בחייו של ילד משמעות רבה ולכן משיכת הליכים לאורך זמן ללא ייצוג הקטין איננה משרתת את טובתו. דברים נוקבים דומים נכתבו על ידי כב' השופטת רוטלוי גם בעניין תיק ע"מ (מחוזי תל אביב-יפו) 11/05 פלונית נ' היועץ המשפטי לממשלה:
פרשת תינוק המריבה נוגעת גם לייצוג ילדים על-ידי אפוטרופוס לדין.
לאחר קבלת המלצות הוועדה, השופטת רוטלוי נטלה חלק בוועדת היגוי שהוקמה על ידי מנכ"ל משרד המשפטים, לצורך תכנון, הקמה וליווי פיילוט לייצוג ילדים באמצעות הסיוע המשפטי במשרד המשפטים . ועדת ההיגוי פעלה בין השנים 2009–2011, ואף שהפיילוט לא יצא לדרך, המלצות ועדת רוטלוי ועבודת ועדת ההיגוי שימשו תשתית להקמת מערך ייצוג קטינים, 'עו"ד משלי' בסיוע המשפטי במשרד המשפטים, אשר הוקם בשלהי שנת 2014 ומייצג כיום כ־12,000 ילדים ונוער בהליכים משפטיים אזרחיים בעניינם, לרבות הליכי נוער (טיפול והשגחה), הליכי מעמד אישי, הליכים לאשפוז פסיכיאטרי בכפייה של קטינים, הליכי אימוץ ילדים, קטינים נפגעי עבירות מין חמורות והליכים אזרחיים כלליים. מערך ייצוג הקטינים 'עו"ד משלי' מהווה הלכה למעשה הגשמה של החזון הנורמטיבי-חברתי של השופטת רוטלוי, כפי שבא לידי ביטוי בעבודת הוועדה שעמדה בראשה ופסיקתה העקבית כערכאת ערעור בבית המשפט המחוזי.
השתתפות ילדים בבתי המשפט
בפסק הדין עמ' 1034/01 פלוני נ' אלמוני, קבעה השופטת רוטלוי את חשיבות השמיעה הישירה של ילדים.
ועדת רוטלוי
בשנת 1997, בעקבות חתימתה של מדינת ישראל על האמנה הבינלאומית בדבר זכויות הילד, מינה שר המשפטים, צחי הנגבי, את השופטת רוטלוי ליושבת ראש הוועדה לבחינת עקרונות יסוד בתחום הילד והמשפט ויישומו בחקיקה.
במשך כשש שנים בדקה הוועדה תחומים מגוונים של חיי ילדים בישראל, בעזרתם של כ-80 מומחים שונים. המלצות הוועדה כוללות שישה כרכים של הצעות לשינוי החקיקה בתחומי החינוך, הרווחה, המשפחה, אחריות המדינה, ייצוג ילדים וילדים בהליך הפלילי. ההמלצות שהוגשו בשנים 2003–2004 לשר המשפטים דאז יוסף (טומי) לפיד מהוות את התשתית הרעיונית לזכויות ילדים בדורות הבאים. חלק מההמלצות גובשו בחקיקה, בין היתר בחוק האומנה, חוק הנוער (שפיטה ענישה ודרכי טיפול), החוק לתיקון דיני הראיות (הגנת ילדים), ייצוג ילדים בהליכים אזרחיים על ידי הסיוע המשפטי, ועוד.
השפעת הוועדה מורגשת עד היום בשיח הציבורי, בפסיקות בתי המשפט ובעבודתם של משרדי הממשלה, בהם גברה המודעות לנושא זכויות הילדים והצורך להבטיח את כיבודן בכל מהלך חקיקתי או ביצועי.
פעילות ציבורית
מאז פרישתה מכס השיפוט ב-2009, ממשיכה רוטלוי בפעילות ציבורית במסגרות שונות: בפעילות הכנסת, באקדמיה, ובמגזר השלישי.
פעילות ציבורית בכנסת
רוטלוי פעלה בכנסת לקידום חקיקה בנושא זכויות ילדים בהתאם להמלצות הוועדה בראשה עמדה, וכן השתתפה בדיונים בוועדות בכנסת בנושא אלימות נגד נשים. בין הוועדות בהן הופיעה: הוועדה לזכויות הילד, הוועדה לקידום מעמד האישה, ועדת חוקה חוק ומשפט וכן ועדת החינוך והרווחה.
קידום זכויות ילדים ורווחתם
רוטלוי קידמה ונטלה חלק בשיתופי פעולה בין תחומיים שנגעו לזכויות ילדים ולרווחתם. בין השאר, השתתפה בקבוצת עבודה של מרכז פרויד של האוניברסיטה העברית בירושלים, שאיגדה מומחים בתחום הפסיכולוגיה והפסיכיאטריה של הילד, העבודה הסוציאלית ומשפטים, ונטלה חלק בדיונים במשרדי המשפטים, הרווחה, החינוך וכן בוועדות הכנסת, שנגעו להצעות לשינויים בחוקים הנוגעים לזכויות ילדים ולרווחתם. בנוסף, היא תרמה ידע מקצועי לארגונים שעסקו בנושאים אלה.
אקדמיה
רוטלוי פיתחה את הקורסים האקדמיים הראשונים בישראל לחוקרי ילדים ופקידי סעד בבית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת תל אביב בשיתוף פעולה עם משרד העבודה והרווחה, וכן את הקורס הראשון בנושא זכויות ילדים בבית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת תל אביב. רוטלוי פיתחה ולימדה יחד עם ד"ר טלי גל קורס באוניברסיטת תל אביב בתוכנית הלימודים לקראת תואר שני במחקר תרבות ילד ונוער בפקולטה למדעי הרוח על ייצוגי זכויות ילדים בתרבות ובאמנות . במשך שנים היא הייתה מרצה קבועה במכון להשתלמות שופטים ואחראית לקידום נושאים הקשורים בזכויות ילדים, אלימות נגד נשים, התעללות בילדים, זכויות נפגעי עבירה, ואימוץ ילדים.
הקמת עמותת עלם
בשנים 1979–1981 הצטרפה רוטלוי לשליחות ממלכתית של אִישָׁהּ, עורך דין דוד רוטלוי, לניו יורק. תובנות שהתגבשו שם הובילו אותה ליזום ולהקים את עמותת עלם לטיפול בנוער בסיכון בישראל. העמותה הוקמה תחילה בניו יורק והושקה במאי 1981 בבית שגריר ישראל באו"ם פרופ' יהודה בלום ובנוכחות שופט בית המשפט העליון חיים כהן. לאחר מכן, נרשמה עלם כעמותה בישראל בשנת 1983.
היוזמה נולדה מתוך הבנה שלא יהיה בכוחם של הורים לבני נוער בסיכון, שעברו עבירות, לעורר את תשומת לב הציבור לכך שתקציבי המדינה הזעומים אינם מאפשרים סיכויי שיקום טובים שהם גם אינטרס של המדינה. הציבור הרחב איננו נוטה לתמוך בנוער עבריין וגם הקהילה היהודית האמריקאית לא הייתה מודעת לבעיות החברתיות בישראל והעדיפה לתרום לנושאים המראים את ישראל היפה והמצליחה. הקשר בין אנשי משרד העבודה והרווחה לבין הקבוצה שהוקמה בניו יורק הביא להקמת עמותת עלם בארצות הברית ולאחר מכן בישראל, לאחר שובה של רוטלוי מארצות הברית.
תנועת נשים עושות שלום
רוטלוי הייתה בין המקימות של תנועת נשים עושות שלום. בין היתר, היא עסקה בפעילות מול חברות וחברי כנסת כמו גם שרים בממשלה. בשיאה של פעילות זו, היא השתתפה בפגישה עם ראש הממשלה בנימין נתניהו ב-1.9.2015.
עוד במסגרת נשים עושות שלום, בשנת 2018 יזמה רוטלוי ביחד עם ענת סרגוסטי הפקת סמינר מקוון לחברות התנועה בנושא פמיניזם ויישום החלטה 1325 של מועצת הביטחון של האו"ם. הסמינר הועבר בפייסבוק לאלפי חברות והיום זמין לשירות כל הנשים ביוטיוב עם תרגום לשפות שונות.
פעילות נוספת במגזר השלישי
בשנת 1992 ייסדה את הסניף הישראלי של ארגון השופטות הבינלאומי. רוטלוי שימשה כנשיאת כבוד של מרכז נגה, המרכז הישראלי לזכויות נפגעי עבירה, בין השנים 2011–2015. עוד היא נטלה חלק בדיוני "חוקה לישראל" של המכון הישראלי לדמוקרטיה. רוטלוי חברה במועצה הציבורית של איתך-מעכי משפטניות למען צדק חברתי.
חיים אישיים
רוטלוי היא אם לשני בנים: רני אסנת (מנישואיה לעו"ד עמי אסנת) העוסק בהייטק וד"ר אורי רוטלוי, מרצה לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת רייכמן, מנישואיה לעו"ד דוד רוטלוי. היא מתגוררת בתל אביב.
לרוטלוי שתי אחיות: אילנה צור, דוקומנטריסטית שייסדה וניהלה את פסטיבל דוק אביב ואסטר שטרן, מדריכת ספורט המתגוררת בארצות הברית.
סדרמאלם
סדרמאלם (בשוודית: Södermalm; מכונה גם סודר (Söder) הוא רובע ואי במרכז סטוקהולם.
גאוגרפיה
הרובע מורכב מהאי סדרמאלם ומשני איים קטנים המחוברים אליו ממערב (לאנגהולמן וריימרסהולם), וכולל גם את השכונה האמארבי שוסטאד אשר הייתה בעבר אזור תעשייה שהוסב לשכונת מגורים.
סדרמאלם מחוברת לאזורים הסובבים אותה באמצעות גשרים מרובים. האזור מחובר לאזור העיר העתיקה של סטוקהולם (Gamla stan) באמצעות גשר סלוסן (בשוודית: Slussen).
בשנת 2011 חיו בסדרמאלם 101 אלף תושבים. המחוז משתרע על פני 5.71 קמ"ר. סדרמאלם הוא אחד מהמקומות עם צפיפות האוכלוסייה הגבוהה ביותר בסקנדינביה. במשך שנים רבות אזור סדרמאלם נחשב לחלק העני ביותר של סטוקהולם. המצב השתפר במידה ניכרת בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21.
בג"ץ גביש נגד הכנסת
בבג"ץ 9134/12 פרופ' משה גביש ואחרים נגד הכנסת ואחרים הרכב מורחב של שבעה שופטי בג"ץ דחה, פה אחד, את עתירתם של אנשי אקדמיה בכירים להורות על בטלותו של לחוק גיל פרישה, הקובע כי "הגיל שבהגיעו אליו ניתן לחייב עובד לפרוש מעבודתו בשל גילו, הוא גיל 67 לגבר ולאישה". בג"ץ קיבל את טענת העותרים כי החוק פוגע בזכות לשוויון, הנגזרת מהזכות החוקתית לכבוד האדם, אך דחה את העתירה לאחר שקבע כי הפגיעה צולחת את תנאי פסקת ההגבלה שבסעיף 8 לחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, מאחר שנעשתה לתכלית ראויה, נסמכה על שיקולים סבירים, והיא מידתית. עם זאת, פסק הדין קרא לממשלה ולכנסת לקיים דיון ציבורי ובחינה מחודשת ומעמיקה של ההסדר הקיים, המציב לא מעט קשיים עליהם עמד בית המשפט בפסק-דינו.
רקע
בישראל, כמו במדינות רבות בעולם, נוהגת תפיסה תרבותית וחברתית לפיה יש לאפשר לאנשים לפרוש מעבודתם, תוך שמירה על רמת חיים לה היו מורגלים גם כאשר אינם מסוגלים עוד לעבוד, וזאת באמצעות קבלת תקבולים שנצברו בתקופת עבודתם (כגון פיצויי פיטורים או פנסיה חודשית) ובאמצעות קצבאות הביטוח הלאומי (כגון קצבת אזרח ותיק וקצבת נכות). תפיסה זו מוסדה בשלהי המאה ה-19, כאשר הקנצלר הגרמני אוטו פון ביסמרק קבע גיל פרישה אחיד, וקרא לכל מי שמלאו לו 65 שנה לפרוש מהעבודה ולדרוש קצבה.
העתירה
העותרים, פרופ' משה גביש ופרופ' מרדכי שגב, חברי הסגל האקדמי של הטכניון, טענו שהחובה לפרוש בגיל 67 אינה חוקתית ויש להורות על בטלותה. פרופ' גביש הגיע לגיל הפרישה בשנת 2014. פרופסור שגב צפוי היה הגיע לגיל הפרישה בשנת 2027. בהסכם הקיבוצי בין הטכניון לבין ארגוני העובדים נקבע שחברי הסגל האקדמי חייבים לפרוש בגיל 68, שנה מעל הקבוע בחוק. לעתירה הצטרפו פרופ' אסא כשר, מהקתדרה לאתיקה מקצועית ולפילוסופיה של הפרקטיקה, ופרופ' רות בן-ישראל, מומחית בדיני עבודה וזוכת פרס ישראל. בן ישראל הצטרפה לעתירה כחוקרת של התופעה של האפליה נגד מבוגרים בשוק העבודה.
המשיבים היו הכנסת, שר האוצר, היועץ המשפטי לממשלה (כולל המדינה) והנהלת הטכניון.
העותרים טענו שגילו של עובד לא יכול להוות אמת מידה ליכולותיו וכישוריו וכי מתן משקל לנתון זה הוא מפלה ומשפיל, המנוגד לחוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, התשמ"ח-1988, וכי הסדר פרישת החובה פוגע פגיעה קשה בזכותם החוקתית לשוויון ואף בחופש העיסוק, וזאת באופן העולה על הנדרש. הם טענו שניתן להמיר את מודל קביעת גיל פרישה חובה במודל של פרישה תפקודית, המבוסס על מבחני כשירות אינדיבידואלים. מודל זה פוגע פחות בזכויות העובדים המבוגרים, שכן הוא נסמך על טעם ענייני, תפקודו של העובד, ולא על קריטריון שרירותי כגיל העובד.
המשיבים לעתירה טענו שהפגיעה במבוגרים שביכולתם וברצונם להמשיך לעבוד מוצדקת נוכח היתרונות הקיימים בגיל פרישה כרונולוגי, אחיד וקבוע מראש. הם טענו שסוגיית גיל הפרישה היא סוגיה כלכלית וחברתית רבת-פנים, אשר להתערבות שיפוטית בה עשויות להיות השלכות מרחיקות-לכת על המשק הישראלי. לטענתם הסדר פרישת חובה צולח את הבחינה החוקתית. בכל הנוגע לפרשנות החוק שנקבעה בבית הדין הארצי לעבודה שקדמה לעתירה, המשיבים לא כפרו בכך שהמעסיק חייב לשקול את בקשתו של העובד להמשיך בעבודתו לאחר גיל הפרישה, אך הדגישו כי אין משמעות הדברים כי המעסיק חייב להאריך את העסקתו של העובד.
הנשיאה מרים נאור
פסק הדין העיקרי בעתירה נכתב על ידי הנשיאה מרים נאור, אליה הצטרפו כל יתר השופטים, תוך שחלקם הוסיפו נימוקים משלהם.
נאור עמדה על כך שתקיפה ישירה של חוק בבג"ץ היא בחינה צרה בהיקפה, המחייבת איזון עדין בין עקרונות שלטון הרוב והפרדת הרשויות לבין ההגנה החוקתית על זכויות אדם ועל ערכי היסוד של המשטר בישראל, לא כל שכן כאשר מדובר בחקיקה המתווה מדיניות חברתית וכלכלית רחבת היקף כסוגיית הפרישה לגמלאות.
נאור קיבלה את טענתם של העותרים כי חוק גיל הפרישה פוגע בזכות לשוויון, הנגזרת מהזכות החוקתית של כבוד האדם, שכן מדובר בחוק שלפי לשונו ותכליתו הוא חוק גורף וכוללני המבחין לעניין פרישה מעבודה בין עובדים צעירים לבין עובדים מבוגרים. בלי כל זיקה ישירה לכישוריהם או ליכולת העבודה שלהם, והוא חל על כלל העובדים במשק מבלי להבחין בין סוגים שונים של עיסוקים.
לאחר שנקבע כי אכן יש פגיעה בזכות חוקתית, פנתה נאור לבחון האם פגיעה זו עומדת בתנאי פסקת ההגבלה, שב לחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, דהיינו האם מדובר בחוק ההולם את ערכיה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, האם מדובר בחוק שנועד לתכלית ראויה והאם הפגיעה אינה במידה העולה על הנדרש.
נאור קבעהשמדובר בחוק שנועד לתכלית ראויה הבא להגשים אינטרסים ציבוריים חשובים השלובים זה בזה, בהם הגנה על כבודם של עובדים ושיפור הביטחון התעסוקתי במשק עד לגיל הפרישה; מתן אפשרות למעסיק לנהל את כוח האדם במקום העבודה; שילובם וקידומם של עובדים חדשים במקומות עבודה – וקידום הגינות בין-דורית כאשר מספר מקומות העבודה מוגבל. עוד קבעה נאור כי שהפגיעה בזכות עומדת בשלושת מבחני המשנה של דרישת המידתיות: ראשית, יש קשר רציונלי בין הפגיעה שהחוק קובע לבין תכליתו, שכן הפסיקה והספרות הכלכלית והמשפטית קובעות שקביעת גיל פרישת חובה עוזרת לעובד לדעת מתי יוכל להגיע למנוחתו ועוזרת למעסיק לתכנן את כוח האדם במקום העבודה לאחר שהעובד יפרוש. שנית, המודל בו בחר המחוקק עומד במבחן האמצעי שפגיעתו פחותה. שלשית, המודל עומד במבחן המידתיות במובנו הצר. הנשיאה נאור הוסיפה כי אף שהחוק צלח את מבחן החוקתיות יש מקום להמשיך ולקיים דיון ציבורי וכי על הרשות המבצעת והרשות המחוקקת להמשיך ולדון בסוגיה מעת לעת.
השופטת דפנה ברק-ארז
השופטת דפנה ברק-ארז הסכימה עם מסקנות שאר השופטים כי דין העתירה להידחות. היא הדגישה כי מבין התכליות המצדיקות את קביעתו של גיל הפרישה המחייב נודעת חשיבות מיוחדת לתכלית שעניינה ההגנה על זכויות העובדים עצמם, וכי דחיית העתירה מוצדקת בעיקר לאורה. ראשית, גיל הפרישה המחייב יוצר "אפקט של הגנה" הפרושה מעל ראשיהם של העובדים המבוגרים, במובן זה שהוא יוצר חזקה כנגד הפסקת עבודתם לפני הגיעם לגיל הפרישה, בעיקר ככל שהם מתקרבים לגיל זה. שנית, קיומו של גיל פרישה ב"אופק" מחליש במידה רבה את התמריץ של מעסיקים ליזום בדיקות כשירות כלליות לעובדים, תמריץ שהיה עשוי להתחזק באופן משמעותי בנסיבות שבהן החלטה על הפסקת עבודה הייתה מחייבת להצביע על קושי. שלישית, וחשוב לא פחות, ללא הכרה בלגיטימיות של קביעת גיל פרישה מחייב תיחלש במידה רבה הנכונות להעניק לעובדים קביעות או אף להגיע להסדרים חלקיים של ביטחון במקום העבודה. ברק-ארז הוסיפה כי יש אף בסיס לסבור שביטול ההסדר הנוכחי עשוי להשפיע גם על עובדים במקומות עבודה שבהם לא נוהגים הסדרי קביעות, בשל החשש, שעליו יש להצטער, שמעסיקים שונים "יחפשו סיבה" להפסקת עבודתם של עובדים מבוגרים יחסית.
השופט ניל הנדל
השופט ניל הנדל קבע כי מדובר בפגיעה רחבה ושורשית ופרט לפגיעה בשוויון, שעשויה לפגוע בכבוד האדם, ישנה גם פגיעה בחופש העיסוק, אך עם זאת מצא גם הוא כי דין העתירה להידחות. הנדל ציין כי אין זה ראוי או נדרש שהבחירה תצטמצם לשני המודלים שהוצגו בעתירה: מודל פרישה ביולוגית או מודל פרישה תפקודית ולטעמו יש לבחון את הסוגיה בכללותה. לכן, למשל, ניתן לחשוב על מודל לפיו העובד יבחר בין מסלולים שונים ומקבילים הטומנים עבורו הטבות אחרות, בשלבים שונים של חייו ושל הקריירה שלו. השופט הנדל המליץ על הקמת ועדה ציבורית לבחינת הנושא בצורה מקיפה ומעמיקה, ובפרט בהיבטים האמפיריים, בייחוד לנוכח חלוף שנות דור ממועד הקמתה של ועדת נתניהו.
להבדיל מיתר חברי ההרכב שרק "קראו" למחוקק לשוב ולדון בסוגיה מעת לעת, השופט הנדל קבע כי אם לא תיערך בחינה מחודשת של ההסדר הקבוע בחוק תוך זמן סביר, ראוי יהיה להביא סוגיה זו פעם נוספת לפתחו של בג"ץ.
לוכד רוח
לוכד רוח (נקרא גם: מגדל רוח) הוא אלמנט אדריכלי מסורתי עתיק, המשמש ליצירת אוורור טבעי וקירור פסיבי במבנים שונים באזורים מדבריים או חמים. לוכדי רוח מגיעים בעיצובים שונים: חד-כיווני, דו-כיווני ורב-כיווני. לוכדי רוח נמצאים בשימוש נרחב בצפון אפריקה, במדינות מערב אסיה וסביב המפרץ הפרסי. אלמנט זה היה קיים במשך 3,000 השנים האחרונות עד להמצאות החשמל והמזגן במאה ה-19. במחצית השנייה של המאה ה-20 נעשו מספר ניסיונות של אדריכלים להקים מבנים מודרניים בהם משולב לוכד רוח כדי להגביר את האוורור ולהקטין את צריכת מיזוג האוויר והחשמל. באופן כללי עלות הבנייה של בניין מאוורר עם לוכד רוח היא פחותה משל בניין דומה עם מערכות חימום, אוורור, ומיזוג אוויר קונבנציונליות. גם עלויות האחזקה נמוכות מביניינים עם מזגנים ומאווררים. לוכדי רוח הם אף שקטים וממשיכים לתפקד גם כאשר אספקת החשמל נפסקת (עניין חשוב במיוחד במקומות בהם כוח הרשת אינו אמין ויקר, כמו הודו וקליפורניה). החל מתחילת המאה ה-21 נעשים ניסיונות דומים לשלב מבנים אקולוגיים ביחד עם לוכד רוח. לוכדי רוח מתוכננים לרוב לפי תנאי מזג האוויר המקומיים ומיקרו אקלים היות שלא כל הטכניקות יעילות בכל מקום.
מרקוס דראקוס
מרקוס דראקוס (ביוונית: Μάρκος Δράκος; ) היה גנרל-לויטננט יווני, שנודע בעיקר בפיקודו בצבא היווני בזמן המלחמה היוונית-איטלקית בשנים 1940–1941, כמפקדו של צבא מזרח מקדוניה וצבא אפירוס.
נעורים
מרקוס דראקוס נולד באתונה בשנת 1888. הוא למד בבית הספר הצבאי היווני ובבתי הספר הצבאיים בצרפת. הוא הועלה לדרגת סגן זוטר בשנת 1908. דראקוס לקח חלק בתנועת הקצינים האנטי-מלוכנים בשנת 1909, בראשות קולונל ניקולאוס זורבאס. לקח חלק במלחמות הבלקן (1912–1913), במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת יוון–טורקיה בצבא יוון.
במלחמת יוון–טורקיה
ביוני 1920, ההתקפה של חיל המשלוח היווני מסמירנה (כיום איזמיר) בכיוון צפון מערב והמרדף אחר היחידות הטורקיות הביאו למעין תחרות בין מנהיגי צבא יוון – שהיו מתחרים להקדים אחד את השני בכיבוש ערים בדרך למתקפה. לגנרל דימיטריס יואנו נמאס "לבלוע את האבק של המתחרים שלהם". כשפרץ את קו ההגנה הטורקי של באליקסיר-אדרמיט (טורקיה), הציב בצורה חסרת תקדים את חטיבתו מול חיל החלוץ של האוגדה המתקדמת. הטורקים הנסוגים הבינו את הסיכון שבמעשיו של הגנרל יואנו והקיפו את חטיבתו. לקראת התקרבות האוגדה, שני קציני מטה של הגנרל יואנו, נפוליאון זרבאס וליאונידס ספאייס, הובילו כל אחד 20 פרשים וביצעו התקפות פרשים נועזות כמעט בו זמנית וחיסלו את המקלעים הטורקיים ויחידות התותחנים שירו לעבר מטה האוגדה שהועלו לחזית. החטיבה, לאחר שקיבלה מידע כי המטה נמצא בסכנה, האיצה את צעדתה. אך התקדמות החי"ר הייתה איטית ורב-סרן התותחנים מרקוס דראקוס, שהפר את כל ההוראות, בראש סוללת התותחנים המותקנת, מיהר לטבעת הכיתור. בלי להתיר את הסוסים, הסוללה פתחה באש. הטורקים ברחו, כשהם נרדפים על ידי הפרשים היוונים. החטיבה הצטרפה לקירק אגאך.
תקופת בין המלחמות
בתקופה שבין מלחמות העולם עלה מרקוס דראקוס בקריירה בצורה מסחררת. בתקופה בין 1932–1934 ובדרגת סגן אלוף הוא עמד בראש בית הספר הצבאי הגבוה לקצינים. ערב המלחמה היוונית-איטלקית הוא היה המפקח כללי של הצבא, ואז נכנס לתפקיד פיקוד במזרח מקדוניה.
מלחמת יוון-איטליה
צבא יוון עמד בפני הפלישה האיטלקית והעביר את פעולות הצבא לשטח אלבניה. בפברואר 1941 הפך הגנרל דראקוס לראש מטה צבא אפירוס. בתחילת מרץ 1941 החל העברת שתי דיוויזיות חי"ר בריטיות וחטיבת טנקים אחת ליוון מהמזרח התיכון, שכבשה את קו ההגנה הרחק מהחזית במערב מקדוניה ובצפון אולימפוס. הגנרלים דראקוס, ד' פאפדופולוס וגיאורגיוס קוסמאס, מתוך אמונה כי זהו רק צעד של גאופוליטיקה, הביעו בגלוי את התנגדותם בדבר ההמלצה להישאר בשטח יוון ולחכות לקראת פלישה גרמנית לכוחות בריטיים חלשים. הם חשו שכוחות קטנים אלה יכולים להוות רק את התירוץ וההצדקה לפלישה הגרמנית. הגנרלים האמינו שהיה צריך להשאיר את הכוחות היוונים לבדם לדחות את הפלישה הגרמנית ולהתקדם אל שדה הקרב מול אויב הגובר עליהם במספרו ובכוחו, אך לשלול ממנו כל "הצדקה" דיפלומטית או צבאית כביכול. בכל מקרה, הצבא הבריטי החלש, חסר תמיכה אווירית מספקת, לא יכול היה לספק סיוע משמעותי לצבא יוון. לאחר הכרזת שלושת הגנרלים, המטה הכללי סבר כי השקפותיהם אינן תואמות את אלה של המטה ופיטר אותם ב־7 במרץ 1941, חודש לפני פלישת גרמניה.
השנים שלאחר המלחמה
בכיבוש המשולש הגרמני-איטלקי-בולגרי של יוון שהגיע בעקבות כך, הגנרל דרקוס לא ציין את השתתפותו בתנועת ההתנגדות. לאחר שחרור המדינה (אוקטובר 1944). בשנת 1945 הוא עמד בראש המועצה הצבאית העליונה. ב־16 באפריל 1945 הוא הפך לסגן שר המלחמה בממשלתו של האדמירל פטרוס וולגריס. במציאות זה היה תפקיד השר, מכיוון שבכל הממשלות שלאחר המלחמה תפקיד שר המלחמה נותר באופן סמלי אצל ראש הממשלה. הוא עזב את תפקידו כשר ב־11 באוגוסט אותה שנה. הגנרל דראקוס נפטר באתונה ב-1975.
מרדכי וולנוב
ביוגרפיה
נולד בשנת 1980 (התש"ם) בבני ברק, למד בישיבת ברכת יוסף אצל הרב אליקים לבנון והפך לאחד מתלמידיו המובהקים.
שימש כר"מ בישיבת ברכת יוסף בה למד, לאחר מכן היה לרבה של שכונת נווה עופרה ביישוב אלון מורה. וולנוב הוא דרשן שמוסר שיעורים בכל רחבי הארץ והוא מרבני ארגון כושרות.
בשנת 2018 (התשע"ח) פרסם את סדרת הספרים "ויורנו מדרכיו" – מאמרי מוסר לפי פרשיות השבוע. בשנת 2020 (התש"פ) נבחר למלא את מקומו של הרב אליקים לבנון כרב היישוב אלון מורה.
וולנוב נשוי לתהילה לבית גרנביץ' ולו שמונה ילדים.
מהפכת השנה החדשה (2006)
תשעה קרבות התנהלו באירוע, כולל אחד שהוקלט לתוכנית Sunday Night Heat. בקרב המרכזי, ג'ון סינה ניצח את קרליטו, כריס מאסטרס, שון מייקלס, קיין וקורט אנגל בקרב תא ההדחות ושמר על אליפות ה-WWE. לאחר הקרב, אדג' פדה את מזוודת כסף בבנק שלו על סינה והפך לאלוף ה-WWE החדש בקרב האחרון של הערב. עוד ברשימת הקרבות, הקרב על האליפות הבין יבשתית בין האלוף, ריק פלייר לאדג' הסתיים בניצחון של פלייר לאחר שאדג' נפסל בכוונה, וטריפל H ניצח את ביג שואו.
עלילות
האירוע כלל קרבות שנבעו מעלילות מתוסרטות מהתוכנית השבועית Raw.
הפיוד המרכזי של האירוע כלל את אלוף ה-WWE, ג'ון סינה, קורט אנגל, שון מייקלס, קיין, קרליטו וכריס מאסטרס, פיוד שריכז שישה מתאבקים אשר נלחמו על דבר אחד, אליפות ה-WWE. הפיוד ביניהם התחיל ב-5 בדצמבר 2005 בתוכנית Raw, כשאריק בישוף הכריז שקרב תא ההדחות יתקיים באירוע מהפכת השנה החדשה. ב-12 בדצמבר, החלו להתקיים קרבות העפלה לקרב תא ההדחות אשר קבעו את המשתתפים בקרב זה. אנגל העפיל לאחר שניצח את ריק פלייר, קרליטו העפיל לאחר שגבר על שלטון בנג'מין, שון מייקלס העפיל גם הוא לאחר שניצח בפסילה את ביג שואו, כריס מאסטרס עשה זאת גם, כשניצח את ויסרה, והאחרון שהעפיל לקרב תא ההדחות היה קיין, שניצח את טריפל H לאחר עזרה מחברו, ביג שואו.
יריבות נוספת שהתנהלה לקראת האירוע הייתה בין ריק פלייר לאדג' על האליפות הבין יבשתית. היריבות ביניהם החלה ב-5 בדצמבר בתוכנית Raw, כשאדג' הציג לראשונה את פינת הראיונות שלו, שנקראה בשם "The Cutting Edge". אדג' וליטה העליבו את פלייר עד למצב שהסמל סלוטר ומייקל הייס נאלצו להגיע ולעצור את קטע זה. בתגובה, אדג' תקף את שניהם.
אירוע
לפני שהאירוע שודר בשיטת ה"שלם וצפה", התקיים קרב, שהוקלט במסגרת התוכנית Sunday Night Heat ובו צ'אבו גררו ניצח את סניצקי.
קרבות מקדימים
האירוע עצמו נפתח בקרב בין ריק פלייר לאדג' (שלווה לקרב על ידי ליטה) על האליפות הבין יבשתית. פלייר ניסה לבצע על אדג' את מהלך ההכנעה שלו, הפיגר פור לג לוק, אך ליטה הסיחה את דעתו של פלייר, מה שהוביל למצב שבו פלייר ביצע את מהלך הכנעה זה על ליטה. אדג' תקף את פלייר בעזרת מזוודת כסף בננק שלו, וכתוצאה מכך גרם לפסילתו ולהפסדו בקרב.
בקרב שבא לאחר מכן, טריש סטרטוס הגנה על אליפות הנשים של ה-WWE נגד מיקי ג'יימס. ג'יימס ביצעה על סטרטוס את מהלך ההכנעה המוכר של סטרטוס, הסטרטוספקשן, ולאחר מכן ניסתה לבצע את בעיטת ה-"Mick Kick". לעומת זאת, סטרטוס הצליחה להתחמק מכך ולבצע עליה במקום את בעיטת ה-"Chick Kick", מהלך שאיפשר לה לנצח בקרב ולשמור על התואר בהצלחה.
בקרב הרביעי, ג'רי לולר התמודד מול גרגורי הלמס. לולר ניצח בקרב לאחר שביצע על הלמס את מהלך הדייבינג פיסט דרופ.
לאחר מכן, טריפל H התמודד מול ביג שואו. בזמן שהשופט היה חסר הכרה, טריפל H הכה את ביג שואו בעזרת פטיש ולאחר מכן ביצע עליו את מהלך הסיום שלו, הפדיגרי, כדי לנצח בקרב.
בקרב נוסף, שלטון בנג'מין (שלווה לקרב על ידי אמא בנג'מין) התמודד מול ויסרה. אימו של בנג'מין תקפה את ויסרה פעמיים בעזרת תיק יד, מה שאיפשר לבנה לבצע עליו את מהלך הדרגון וויפ כדי להשיג את הניצחון בקרב.
הקרב הלפני האחרון היה קרב גונטלט חזיות ותחתונים בין חמש משתתפות. בשלב מסוים בקרב, מריה קנליס נמצאה בחיסרון מספרי נגד השטניות של וינס (קנדיס מישל, ויקטוריה וטורי ווילסון). מריה הצליחה להפשיט את מישל ואת ווילסון, אך לא הצליחה לעשות זאת לוויקטוריה, שמנגד הפשיטה את מריה. הפביולס מולה ומאי יאנג רשמו הופעה מפתיעה, כשהן הפשיטו את ויקטוריה. כשמולה ויאנג עזבו, אשלי מסארו הגיעה במהרה כדי להסיר מוויקטוריה את המכנסיים שלה, מה שהקנה לה את הניצחון בקרב.
הקרב המרכזי
בקרב המרכזי, ג'ון סינה הגן על אליפות ה-WWE בקרב תא ההדחות נגד שון מייקלס, קורט אנגל, קיין, קרליטו וכריס מאסטרס. מייקלס וסינה פתחו את הקרב. קרליטו נכנס כמספר השלישי ואנגל היה הבא בתור. כשאנגל נכנס, הוא ביצע את מהלך הסופלקס על שלושה מיריביו. הוא הטיח את מייקלס באחד מקירות הכלוב ובאחד מתאי הכלוב. לאחר מכן, אנגל ביצע על קרליטו את מהלך ההכנעה שלו, האנקל לוק, עד שכריס מאסטרס נכנס ותקף את אנגל. אנגל ביצע על סינה את מהלך האנקל לוק, אך מייקלס ניצל זאת וביצע עליו את מהלך הסיום שלו, ה-Sweet Chin Music, כדי להדיח אותו מהקרב. קיין נכנס אחרון וביצע את מהלך הצ'וקסלאם על כל המשתתפים בקרב. קרליטו ומאסטרס שמו לעצמם למטרה להדיח את קיין, והאחרון אכן הודח זמן קצר לאחר מכן. מייקלס ביצע על סינה את מהלך הדייבינג אלבו דרופ וה-Sweet Chin Music, אך קרליטו ביצע על מייקלס את מהלך הרולינג קאטר כדי להדיח אותו מהקרב. קרליטו ומאסטרס המשיכו במשימתם, כשתקפו את סינה, כשמאסטרס ביצע על סינה את מהלך המאסטר לוק. מאסטרס המשיך בביצוע מהלך זה, עד שקרליטו בגד בו, כשתקף אותו בעזרת מכה מתחת לחגורה, הצמיד והדיח אותו מהקרב. לאחר מכן, סינה הצמיד את קרליטו לניצחון, שהקנה לו הגנה מוצלחת על התואר.
בזמן שג'ון סינה ניסה להתאושש מהקרב שזה עתה הסתיים, יושב ראש הארגון, וינס מקמהן, הודיע שהאירוע עדיין לא נגמר. הוא הודיע שאדג' פודה את מזוודת כסף בבנק שלו לקרב אליפות נגד סינה. אדג' ביצע על סינה פעמיים את מהלך הספיר, שהספיקו לו כדי לנצח בקרב ולזכות באליפות ה-WWE בפעם הראשונה בקריירה שלו.
תוצאה לאורך זמן
לאחר קרב תא ההדחות, קורט אנגל הועבר לסמאקדאון ב-13 בינואר, כשהוא השתתף בקרב באטל רויאל בן 20 משתתפים על אליפות העולם במשקל כבד. אנגל ניצח בקרב זה לאחר שהדיח אחרון את מארק הנרי; כתוצאה מכך, אנגל הפך לאלוף העולם במשקל כבד החדש.
ג'ון סינה ואדג' המשיכו בפיוד ביניהם על אליפות ה-WWE. ב-9 בינואר בתוכנית Raw, אדג' וליטה היו מעורבים בחגיגה אירוטית, שנהרסה על ידי סינה. אדג' נמלט מהזירה, כשסינה נשאר לבדו בזירה עם ליטה. סינה ביצע עליה את מהלך הסיום שלו, ה-FU. היריבות ביניהם הובילה לקרב חוזר על התואר באירוע הרויאל ראמבל, שבו סינה ניצח והשיב לידיו את חגורת האליפות.
המתיחות בין טריש סטרטוס למיקי ג'יימס המשיכה להיבנות גם לאחר האירוע. לאחר שהשתיים ניצחו את קנדיס מישל וויקטוריה באירוע Saturday Night's Main Event XXXII, ג'יימס בגדה בסטרטוס ותקפה אותה. כתוצאה מכך, קרב בין השתיים על התואר נקבע לאירוע רסלמניה 22, ובו ג'יימס ניצחה את סטרטוס וזכתה באליפות הנשים בפעם הראשונה בקריירה שלה.
דמויי הדרוזאורים
דמויי הדרוזאורים (שם מדעי: Hadrosauroidea) היא על-משפחה של אורניתופודים גדולי ממדים שהתקיימו בתור הקרטיקון לפני 130 עד 66 מיליון שנה.
הקבוצה תוארה לראשונה ב-1869 בידי החוקר האמריקאי אדוארד דרינקר קופ. הוא כלל בה בעיקר מינים שהתגלו לאורך אסיה, אירופה ואפריקה והתקיימו בקרטיקון, לרוב בקרטיקון התחתון.
מאפיינים
מינים אלה התפתחו בעיקר לתזונה מצמחים בעלי פרחים שהחלו למלא את הסביבה של שלהי הקרטיקון התחתון. בשביל ללעוס צמחים אלה ההדרוזאורים וקרוביהם פיתחו שורות של שיניים אחוריות שהתחלפו במהירות ושרירי לסת גדולים. דבר זה גרם ללסתם להיראות כ"מקור ברווז". הם חיו בעדרים וחלקם כמו הקוריתוזאורוס היו בעלי ריאות חזקות ואיברי תהודה קולניים, אשר עזרו להם להפיק צלילים ולתקשר ביניהם.
מיון
הקבוצה כוללת סוגים הקרובים יותר לבני משפחת ההדרוזאוריים מאשר לאיגואנודוניים ושאר האורניתופודים. עם זאת הם לא משתייכים למשפחה עצמה ובעלי מספר הבדלים קטנים.
Wake Me Up When September Ends
Wake Me Up When September Ends (בעברית: תעיר אותי כשספטמבר ייגמר) הוא סינגל שהוקלט על ידי להקת הפאנק רוק האמריקאית גרין דיי. השיר יצא לאור ב-31 באוגוסט 2005, כרצועה ה-11 של האלבום השביעי שלהם, American Idiot. השיר נכתב על ידי בילי ג'ו ארמסטרונג והופק על ידי רוב קוואלו.
השיר הגיע למקום השישי במצעד הבילבורד הוט 100 ולעשרת השירים המובילים במגוון מדינות דוגמת הממלכה המאוחדת, בלגיה וניו זילנד. לימים, השיר הפך לסמל לאומי להנצחת קורבנות הוריקן קתרינה. השיר הוסמך לפלטינה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
רקע
בילי ג'ו ארמסטרונג, סולן להקת גרין דיי, כתב את השיר על אביו שנפטר מסרטן הוושט בספטמבר 1982. ארמסטרונג כינה את השיר כ"שיר האוטוביוגרפי" הטוב ביותר שכתב עד העת ההיא.
הצלחת השיר
השיר הגיע למקום השישי במצעד הבילבורד הוט 100, למקום השמיני במצעד הסינגלים הבריטי והקנדי ולמקום ה-13 באוסטרליה. השיר הוסמך לזהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי, לאחר שמכר כ-400,000 עותקים. השיר הגיע למקום השני במצעד שירי הרוק, שירי המיינסטרים ושירי הבוגרים של הבילבורד ונחשב לשיר המצליח ביותר של הלהקה.
מורשת
השיר נחשב לשיר הנצחה לקורבנות הוריקן קתרינה, שפקד את חוף המפרץ של ארצות הברית ב-29 באוגוסט 2005. ב-3 בספטמבר 2005, גרין דיי הוציאו לאור גרסת לייב לשיר אשר מוקדשת לנספי האסון. השיר בוצע בלייב על ידי הלהקה והגיטריסט דה אדג' במשחק כדורגל שנערך באצטדיון "מרצדס-בנץ סופרדום". זה היה המשחק הראשון שנערך באצטדיון לאחר ההוריקן.
השיר אף הפך למם אינטרנטי שנתי ברשתות החברתיות, במהלכו משתמשים "מזכירים" לארמסטרונג "להתעורר" בסוף ספטמבר או ב-1 באוקטובר כאזכור קומי לכותרת השיר. ארמסטרונג עצמו ציין שהוא מאס בבדיחה ואף התלוצץ שהוא היה רוצה "לכתוב שיר חדש שנקרא 'תסתמו את הפה כשאוקטובר מתחיל'".
דוד רוזוליו
דוד (וֶרְנֶר) רוֹזוֹליוֹ (11 באוקטובר 1898, ברלין – 16 במאי 1961, ירושלים) היה איש ציבור ישראלי ונציב שירות המדינה, מראשוני מבקרי המוזיקה ביישוב, גיסו של חיים ארלוזורוב.
ביוגרפיה
נולד בברלין בירת גרמניה למשה אברהם וקלרה רוזוליו (Rosolio). מצעירותו היה פעיל בתנועה הציונית בגרמניה, תחילה בתנועת הנוער הציוני "כחול-לבן" ולאחר מכן כחבר בהסתדרות הציונית. בשנת 1918 הצטרף למפלגת "הפועל הצעיר", וכמו כן היה חבר הנהלת "החלוץ" בגרמניה. למד אגרונומיה באוניברסיטת ברלין.
ב-1922 נשא את דורה ארלוזורוב, אחותו של חיים ארלוזורוב. באותה שנה עלו השניים לארץ ישראל, והוא עבד במקומות שונים כחקלאי. בשנות ה-30 למד חשבונאות ונעשה רואה חשבון מוסמך. לאחר קום המדינה עבד במספר גופים ציבוריים בתפקידים שונים, ובהם: מנהל האגף לביקורת ופיקוח של משרד הביטחון, יועץ ראשי למבקר המדינה וממונה על ביקורת האיגודים במשרד מבקר המדינה.
בשנת 1954 התמנה ל"נציב המנגנון הממשלתי", ששינה את שמו ל"נציב שרות המדינה". השתתף כנציג ישראל בכינוסים בינלאומיים בנושאי מינהל ציבורי.
לאחר פרישתו ייסד את המכון ללימודי ביקורת חשבונות בתל אביב, ושימש דיקן המכון. פרסם בעיתונות ובכתבי עת מקצועיים מאמרים בתחום החשבונאות והמינהל הציבורי, וכמו כן פרסם מספר ספרים בתחומים אלה. במרץ 1961 התמנה למבקר עיריית ירושלים, אולם כעבור חודשיים נפטר משבץ לב.
על שמו נקבע פרס נציבות שירות המדינה למינהל ציבורי.
רוזוליו נפטר ב-16 במאי 1961 ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
מבקר מוזיקה
רוזוליו היה חובב מוזיקה ובעל ידע מוזיקלי רב, והיה מבקר המוזיקה הראשון ביישוב: בשנות ה-30 שימש מבקר מוזיקה בעיתון "פלסטיין פוסט". בשנות ה-50 פרסם מדור מוזיקה קבוע בעיתון "הארץ" בשם "על הנגינות".
משפחתו
אשתו, דורה, הייתה מוזיקאית שעסקה בהוראת המוזיקה וחיברה ספרי הדרכה ולימוד נגינה. בניו הם חבר הכנסת לשעבר דני רוזוליו ומפכ"ל המשטרה לשעבר שאול רוזוליו.
ראש דופק
ראש דופק (באנגלית: Dufek Head) הוא לשון יבשה מכוסה קרח, בדרום האי רוס, שבאנטארקטיקה.
לשון היבשה ממוקמת 8 קילומטרים צפונית-מזרחית מנקודת האט.
שיא גובהה של לשון היבשה - 620 מטרים מעל פני הים (בצידו המזרחי של שפך קרחון אורורה).
מקור השם
האתר נקרא על שמו של אדמירל משנה ג'ורג' ג'יי. דופק (George J. Dufek), מצי ארצות הברית ששירת תחת אדמירל משנה ריצ'רד א. בירד בשירות האנטארקטי של ארצות הברית, בין השנים 1939 -1941, וכן שירת כמפקד כוח המשימה המזרחי של מבצע קפיצה לגובה של צי ארצות הברית בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1946-1947.
אוניות, מטוסים ואנשי צי בפיקודו של דופק סיפקו תמיכה לוגיסטית רחבה במבצעי מחקר וסקר, במשימות צילום אוויריות בכל רחבי אנטארקטיקה.
ב־31 באוקטובר 1956 דופק טס במטוס דאגלס C-47 דקוטה בשם "קה סרה סרה" ("Que Sera, Sera") (שהוטס על ידי לוטננט קומנדר קונראד שין (Conrad Shinn)), ממצר מקמרדו דרך קרחון בירדמור כדי לבצע את הנחתת המטוס הראשונה בקוטב הדרומי.
ראו גם
אתרים נוספים באנטארקטיקה הקרויים על שמו של אדמירל משנה ג'ורג' ג'יי. דופק:
לקריאה נוספת
• First Landing of an Airplane in the South Pole
דורה רוזוליו
דורה רוֹזוֹליוֹ (20 בנובמבר 1900 – 1 ביוני 1959) הייתה מוזיקאית, מראשוני המורים למוזיקה ומחלוצי לימוד החלילית בארץ ישראל. אחותו של חיים ארלוזורוב ואמם של דניאל ושאול רוזוליו.
ביוגרפיה
רוזוליו נולדה בשם דורה ארלוזורוב בשנת 1900 ברומני שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (אוקראינה) לשאול ולסקה ארלוזורוב. אביה היה נצר לשושלת מפורסמת של רבנים. לאחר הפוגרומים של שנת 1905 עברה משפחתה לגרמניה. לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה שב אביה לרוסיה לרגל עסקיו ונאלץ להישאר שם עד לאחר המהפכה הקומוניסטית. בשנת 1918 התכונן לשוב למשפחתו בברלין, אך אז חלה בכולרה ומת.
למדה מוזיקה בבתי ספר למוזיקה בברלין, כולל בקונסרבטוריון של ארנולד שנברג. בשנת 1922 נישאה לדוד רוזוליו, וכעבור מספר חודשים עלו השניים לארץ ישראל. מאז עסקה בהוראת חלילית ופסנתר בקונסרבטוריונים ובתי ספר למוזיקה בישראל והעמידה דורות של מוזיקאים ומורים למוזיקה. רוזוליו לימדה במדרשה למוזיקה בסמינר לוינסקי, בבית ברל, בקונסרבטוריון בירושלים ובחוגי ילדים ונוער בביתה, וכתבה ספרי לימוד לחלילית (סופרן ואלטו).
נפטרה בשנת 1959 ונקברה בהר המנוחות בירושלים.
בניה הם חבר הכנסת לשעבר דני רוזוליו ומפכ"ל המשטרה לשעבר שאול רוזוליו.
סרגיי שיפילוב
סרגיי אלכסנדרוביץ' שיפילוב (ברוסית: Сергей Александрович Шипилов; נולד ב-17 במאי 1959) הוא רוצח סדרתי ואנס רוסי, שנשפט למאסר עולם בגין 14 מקרי רצח ו-9 מקרי אונס. בעיקר הרג בעיר ולסק שבמחוז ארכנגלסק. מה שמיוחד בפשעיו זה שהוא ביצע את מרבית הרציחות תוך כדי ריצוי מאסר בפועל.
תחילת סדרת הרציחות והקדנציה הראשונה בכלא
שיפילוב ביצע את הרצח הראשון שלו בשנת 1995, כאשר בערב ב-23 באוקטובר, הוא הכה למוות במוט מתכת ושדד אישה בעיר ארכנגלסק. הוא הודה בפשע זה רק בשנת 2016.
תוך שנה שיפילוב הרג שתי נשים נוספות - מרינה לריונובה וסבטלנה גורדייבה. הוא פעל בצורה זהה. הוא קבר את גופותיהם בראיון פרימורסקי שבמחוז ארכנגלס. הגופות נמצאו רק לאחר לכידתו של הפושע.
ביוני 1996, באזור ראיון פרימורסקי, במחוז ארכנגלס, תקף שיפילוב אישה, נתן לה אגרוף וירה בה באקדח מאולתר. הוא קבר את הגופה ביער. שיפילוב הודה בפשע זה רק בשנת 2016.
מאוחר יותר, כשריצה מאסר עולם, הצהיר שיפילוב כי לא היה שום אונס: קיום יחסי מין עם אישה שדיווחה למשטרה היה בהסכמה הדדית, והיא הגישה תלונה "כדי להרוויח כסף על זה".
בכלא
כשהגיע לכלא בעיר ולסק שבמחוז ארכנגלס, עד מהרה המציא שיפילוב תוכנית ייחודית, לפיה לאחר מכן יבצע את כל פשעיו. בכלא זה נהוגה מערכת המעצר המכונה "אי ליווי", כלומר אסירים יכלו לנוע בחופשיות בשטח הכלא ואף לעיתים לצאת לצורכי הממשל. שיפילוב הבין מיד כיצד ניתן להשתמש בזה למטרותיו הפליליות. בקיץ 1998, בגלל התנהגות טובה, הוא הפך למפעיל הביוב של הכלא ולעיתים קרובות נהג במכונית עם צואה למזבלה. ב-8 בדצמבר 1998 הוא ביצע את הרצח החמישי. הקורבן הייתה טטיאנה דוילניצינה בת ה-18. הגופה שלה, שלא כמו הגופות האחרות, הוא לא קבר, אלא רק כיסה אותה בענפים. לאחר מכן הסתתר שיפילוב, מאחר שהוא חשש מאוד להיתפס, אך כשהגיע לזירת הפשע וגילה כי הגופה לא נמצאה, הוא קבר אותו בבטחה והחליט להמשיך את הסדרה. את הרצח הבא ביצע ב-16 במאי 1999. ביום זה הוא אסף את אולגה אקיניחובה בתחנת הכפר לוקינסקיה, לקח אותה ליער, אנס וחנק אותה. שבוע לאחר מכן, ב-24 במאי, הרג שיפילוב אישה אחרת - אירינה זוטובה. הוא קבר את הגופה בנקודה הסופית של מסלולו - במזבלה.
ביוני ביצע שיפילוב ארבעה מקרי רצח נוספים ב-11 ביוני הוא הרג את אנה קלבנובה, 18 ביוני - אנה פלקינה, 21 ביוני - תמרה ולסובה, 27 ביוני - אולגה מרטמיאנובה. רק שניים מקרבנות הרוצח היו נערות צעירות. על פי הודאתו שלו, שנעשתה לאחר מעצרו, "הוא ריחם על הצעירות, הבתולות", ולכן עבר רק לנשים בגיל העמידה. ואז באוגוסט שוב הסתתר שיפילוב. ב-22 וב-24 בספטמבר הוא ביצע את מעשי הרצח האחרונים שלו - תמרה בוימר וזיניידה שורוחובה.
כל הרציחות חושבו מראש על ידי שיפילוב. הוא אסף נשים בכבישים עזובים. הוא הסיר את מנגנון פתיחת דלת הנוסע ובכך ניתק את מסלול הבריחה לקורבנות. בדרך הוא הציע לנשים לשתות וודקה, ולאחר שקיבל סירוב מנומס, הוא עצר את המכונית במקום שומם וביצע מעשים פליליים.
באחד הראיונות, שיפילוב אמר לכתבים שהוא הרג רק את מי שהוא החשיב לפרוצה, ותמיד הוריד את אלה שסירבו לשתות אתו. עם זאת, בהמשך התחקיר מצאו כי אלכוהול הוכנס לקורבנות בכוח: שיפילוב שפך את המשקה לבקבוק פלסטיק, והרכיב חוט על הפקק, ובכך הקל על עצמו את "הנוהל".
עידו רוזוליו
עידו רוזוליו (נולד ב-1951) הוא איש כלכלה ומנהל ישראלי, שימש כמנכ"ל חברת מקורות בין השנים 2008–2011.
ביוגרפיה
נולד וגדל בקיבוץ כברי לדני רוזוליו ולמרגלית. סבו מצד אמו היה הד"ר נתן (וילהלם) וולף. בצבא שירת כטייס קרב והשתחרר בדרגת סגן-אלוף. הוא בעל תואר שני במינהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב ו-North Western Chicago, ובעל תואר BSC בהנדסת מכונות מהטכניון. בשנות ה-90 כיהן כמנכ"ל כבירן. בשנת 1999 התמנה כמנכ"ל בית הזיקוק באשדוד (בז"א). בשנת 2008 נבחר למנכ"ל מקורות, וכיהן בתפקידו עד יולי 2011. בהמשך מונה למנכ"ל מגזר התעשייה ולמשנה למנכ"ל בז"ן, סיים את תפקידו לאחר פחות משנה. כיום עידו מכהן כמנכ"ל חברת טלמניע, חברה המקימה ומפעילה תחנות כוח בארץ ובעולם.
חיים אישיים
רוזוליו הוא תושב גדרה, נשוי לנועה מלר, בת קיבוץ כברי, ואב לארבעה.
טום קוואנו
תומאס פטריק "טום" קוואנו (באנגלית: Thomas Patrick "Tom" Cavanagh; נולד ב-26 באוקטובר 1963) הוא שחקן קנדי, ידוע בשל תפקידו הכפול כהאריסון ולס ואיאבורד ת'ון/הפלאש ההפוך בסדרה המצליחה "הפלאש"; וכן בסדרה "סקראבס" כאחיו של ג'ון דוריאן (ג'יי.די) ובסדרה "אד" כאד סטיבנס. מועמד לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בטלוויזיה.
ביוגרפיה
קוואנו נולד באוטווה, אונטריו, בן למשפחה קתולית. לאחר מכן עברה משפחתו לווינבה, עיר קטנה בגאנה. כשהיה נער, עברה משפחתו ללנוקסוויל, קיובק, שם התחיל תיכון. הוא למד בסמינר דה שרברוק, בו למד צרפתית ושיחק בכדורסל בקבוצת הברונים. מאוחר יותר למד במכללת צ'אמפליין בלנוקסוויל, ברמת CEGEP. בין לבין גם למד באוניברסיטת קווינס באונטריו, התחיל להתעניין בתיאטרון ומוזיקה, ושיחק הוקי קרח וכדורסל בנבחרת. הוא סיים את לימודיו האקדמיים עם תואר בספרות אנגלית ובביולוגיה.
ב-31 ביולי 2004 נישא למורין גריס, עורכת תמונות ל"ספורטס אילוסטרייטד". לזוג נולדו ארבעה ילדים.
בית הסוהר של מחוז קולומביה
בית הסוהר של מחוז קולומביה (באנגלית: District of Columbia Jail) הוא מתקן כליאה הממוקם במחוז הפדרלי, שבו שוכנת העיר וושינגטון די. סי., בירת ארצות הברית.
בית הסוהר
בית הסוהר ממוקם בדרום מזרח מחוז קולומביה, בקרבת נהר אנקוסטיה, באתר צמוד לבית הקברות של הקונגרס. הוא שוכן בקומפלקס של בניינים שהקמתם נשלמה בשנת 1976. מבנה הכלא הקודם (שקדם לו מבנה אחר) נבנה בשנת 1872. בשנת 1942 הוצאו בו להורג באמצעות כיסא חשמלי ששה מרגלים גרמנים שנתפסו בארצות הברית.
תקן מקומות הכליאה בבית הסוהר עומד על 2,164. הוא מנוהל על ידי מחלקת הענישה של המחוז.
בבית הסוהר כלואים גברים בלבד. רובם עומדים למשפט פלילי ונעצרו עד לתום ההליכים נגדם. האחרים הם מורשעים בעבירות קלות יחסית, הנושאים בו את עונשיהם. יתר המורשעים במחוז קולומביה מועברים לריצוי עונשם בבתי סוהר פדרליים מחוץ למחוז. נשים עצירות או אסירות במחוז קולומביה מוחזקות במתקן אחר בו.
אנדרטת גדוד 17 בחרמון
אנדרטת גדוד 17 בחרמון היא אנדרטה לחללי גדוד 17 (גדוד אריות הגולן) של חטיבת גולני שנהרגו בחרמון במהלך מלחמת יום הכיפורים. האנדרטה הוצבה בקרבת הכניסה לאתר החרמון, לזכר 19 חללי הגדוד שנהרגו בשני הקרבות שניהלה החטיבה במלחמה לכיבוש מוצב החרמון מידי הצבא הסורי.
האנדרטה היא סלע בגובה של כחמישה מטר, שהובא מהגלבוע והוצב על כן בטון על גבי גבעה. מדרגות מעפילות מתחתית הגבעה אל הסלע.
על פני הסלע מסותתת תבנית כף יד. כל אחד מפרקיה הוא כיתוב זיכרון לאחד מהנופלים, המציינת את שמו, דרגתו וישוב מגוריו. לידן נחצב הכיתוב "בהבקיעם אל השיא לעקור אויב נפלו בנים. טל נעורים על ראשם וטל חרמון" מאת המשורר יצחק שלו. משמאל מופיע שם הגדוד ומימין סמלו.
האנדרטה הוקמה ביוזמת הוריו של זהר בן ברק, אחד הנופלים. היא עוצבה על ידי הפסל מרדכי כפרי ונחנכה בשנת 1975.
בקרבת האנדרטה ניצבת אנדרטה ל-80 נופלים של החטיבה בקרבות על מוצב החרמון.
הדרבי הירוק
"הדרבי הירוק" (ברוסית: Зелёное дерби; בבשקירית: Йәшел бәйге; בטטרית: Яшел бәйге, מכונה גם "הדרבי הירוק הגדול" או "הדרבי הטטרי-בשקירי") הוא כינוי ליריבות הגדולה הקיימת בין מועדוני ההוקי קרח "סלבאט יולאייב" מאופה ו"אק בארס" מקאזאן, המהווים לקבוצות ההוקי המעוטרות במרכז רוסיה. היריבות נחשבת לאחת הטעונות והמתוחות בהוקי קרח הרוסי ומהווה לאחד הביטויים ליריבות הקיימת בין שתי הרפובליקות השכנות, טטרסטן ובשקורטוסטן. זוהי אחת מהיריבויות הגדולות ביותר בליגת KHL. תשומת לב מיוחדת מצד התקשורת והאוהדים מקבלים מפגשי המועדונים כשהם נערכים בעת סדרת משחקי הפלייאוף. השם "הדרבי הירוק" נגזר מצבע מדי שתי הקבוצות, אק בארס עוטה מדים ירוקים כהים ולבנים, בעוד סלבאט יולאייב עוטה מדים ירוקים וכחולים. בנוסף ליריבות הספורטיבית בין הקבוצות והכינוי "ירוק", תורמת העובדה ששתי הרפובליקות מהוות לרפובליקות שהדת השלטת בהן היא האסלאם והצבע הירוק הוא הצבע המזוהה עם דת האסלאם.
"סלבאט יולאייב" ו"אק בארס" היו הראשונים, בהיסטוריה של הליגה, לזכות בגביע גגארין. שתי הקבוצות זכו באליפויות רוסיה ובגביע גגארין במלאת 50 שנה להקמתן, בשנים 2006 ו-2011 בהתאמה.
רבים מאוהדי קבוצות ההוקי קרח קיוו לפתח דרבי דומה גם בענף הכדורגל בעקבות העפלתה של אופה לליגת העל הרוסית בכדורגל בעונת 2014/2015, אך המפגשים בין אופה לרובין קאזאן מתוחים הרבה פחות ואינם נושאים מאפיין דומה. בניגוד לקבוצות ההוקי קרח הן אינן חולקות היסטוריה משותפת ארוכת שנים.
היסטוריה
התחרות בין המועדונים מקורה עוד בתקופה הסובייטית. מועדון "אק בארס" נוסד בשנת 1956 ובמרבית התקופה הסובייטית נקרא בשם "מועדון הספורט על שם אוריצקי" (СК им. Урицкого). "סלבאט יולאייב" נוסדה בשנת 1961 עם שמה הנוכחי.
לדברי מנהל "סלבאט", עסכר איזגין, עוד ב-1979 המזכיר הראשון של המפלגה בבשקיריה (תפקיד מקביל לראש הרפובליקה) מידחט שאקירוב הציב בפניו ובפני המאמן הראשי מאראט אזמאטוב, מטרה עיקרית, לנצח את "מועדון אוריצקי" לפחות שלוש או ארבע פעמים. ליריבות הזאת תרמה גם העובדה שבשנים הראשונות מאז הקמתה של הקבוצה מקאזאן וגם במועדון מאופה שיחקו מספר משמעותי של שחקנים שהיו בוגרי בית הספר לספורט של מועדון סק"א קויבישב. היריבות בין השחקנים השפיעה גם על השחקנים החדשים שהובאו לקבוצות.
לאחר התפרקות ברית המועצות ובעיקר בשנים 2000–2010 שני המועדונים במשך מספר שנים חילקו ביניהן את תוארי האליפות. לאחר מכן חלה ירידה מסוימת שהשפיעה גם על ירידת מפלס המתיחות במפגשים ביניהן, רק בעקבות התחזקות יריבויות וקבוצות אחרות. עם זאת, כל מפגש עדיין היה מתוח והתייחסות והתרגשות האוהדים למשחק לא פחתה מעולם. הדרבי נותר לאחד הגדולים בליגה, זאת ללא קשר למיקום הקבוצות בטבלה.
במרץ 2020 התקיים משחק הדרבי ללא קהל, לראשונה בהיסטוריה בעקבות התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה.
KHL
במסגרת פלייאוף המועדונים נפגשו ביניהם חמש פעמים בשמונה העונות הראשונות לקיומה של הליגה. שלוש פעמים ניצח המועדון מקאזאן, פעמיים — המועדון מאופה. הפלייאוף הראשון בהיסטוריה של הליגה בעונת 2008/09 התקיים ללא "הדרבי הירוק". המשחק הראשון בסדרת פלייאוף בין "אק בארס" ו"סלבאט" נערך בגמר החטיבה המזרחית, ב-2 באפריל 2010 באופה והסתיים בניצחון קאזאן בתוצאה עם 3:4. באותו המפגש קאזאן הייתה מחזיקת גביע גגארין, ואילו "סלבאט" כבר עונה שנייה ברציפות הוכתרה לאלופת העונה הסדירה עם מאזן שיא של 215 שערים וזכתה בגביע היבשת. באותה עונה, אק בארס ניצחה בסדרה בתוצאה 2:4 ולאחר מכן בפעם השנייה ברציפות הפך זכתה בגביע גגארין. בסיכום הפלייאוף "אק בארס" גם הוכתרה לאלופת רוסיה (בפעם הרביעית) ו"סלבאט" סיימה במקום השלישי (בפעם הרביעית בתולדותיה).
בעונת 2011/2012 הקבוצות נפגשו בסיבוב הראשון שהסתיים בניצחון קאזאן בתוצאה 2:4. אבל כבר בסיבוב הבא קאזאן הודחה, משהפסידה לטרקטור צ'ליאבינסק.
בעונת 2012/2013 אופה וקאזאן פגשו זו את זו בחצי גמר החטיבה. אחרי ניצחון בשתי משחקי החוץ סלבאט יולאייב הפסידה בביתה את שני המשחקים הבאים והפסידה בסדרת הפלייאוף בתוצאה 4:3 בסיכום הכולל ולראשונה המפגשים בין שתי הקבוצות הגיעו לכדי שמונה משחקים במסגרת שלב הפלייאוף. בהמשך, קאזאן הודחה על ידי טרקטור צ'ליאבינסק.
הקבוצות נפגשו בפעם החמישית בשלב הפלייאוף, בעונת 2015/2016. קודם לכן הן לא פגשו זו את במשך פעמיים רצופות (בעונות 2013/2014 ו-2014/2015). אחרי ארבעה מפגשים, סלבאט יולאייב הובילה בסדרה בתוצאה 3:1, כשהיא למעשה לא מותירה סיכוי ליריבתה. אבל אק בארס הצליחה להשוות בסדרה ל-3:3 בזכות המשחק הששי שבו ניצחה בתוצאה 8:0. ברם, אופה חזרה לעצמה במשחק השביעי והמכריע וניצחה והעפילה לשלב הבא, עם 4:3 בסדרה.
המאזן הכולל של המפגשים בין הקבוצות במסגרת שלבי הפלייאוף של ליגת ההוקי הקונטיננטלית הוא כדלהלן:
היכלי ספורט
עד להקמת היכלי הספורט החדשים בשנים 2005 ו-2007, היכלי הבית היו היכל הספורט של קאזאן ששימש את אק בארס קאזאן והיכל הספורט סלבאט יולאייב ששימש את סלבאט יולאייב אופה. מפגשים בין הקבוצות תמיד משכו קהל רב מאוד לאולמות.
יחס מנהיגי הרפובליקות
תשומת לב שלטונות שתי הרפובליקות למפגשים בין הקבוצות הייתה כבר עוד במסגרת אליפות ברית המועצות בהוקי קרח. הנשיאים הראשונים מורטאזה רחימוב (ראש רפובליקת בשקורטוסטן) ומינטימר שאימייב (נשיא טטרסטן) היו נוהגים להופיע תדיר במשחקי הקבוצות. גם יורשיהם נהגו לפקוד את האולמות בעוד קיום משחקים משותפים. כך רוסטם חמיטוב אמר ב-2016 שהוא אוהד סלבאט יולאייב אופה וכבר 50 שנה נוהג לפקוד את האולמות משנת 1966, כשאז היה רק ילד. מנגד, רוסטאם מיניחאנוב גם הוא אינו מסתיר את אהדתו לקבוצה הטטרית, אק בארס קאזאן ובמפגש עם שחקני ומאמני הקבוצה הדגיש את החשיבות שבניצחון על היריבה מאופה. ביום הראשון של משחק הפלייאוף בעונת 2015/16 הגיעה לאופה משלחת בראשותו של ראש ממשלת טטרסטן, אילדר חליקוב, שצפה במשחק בין הקבוצות כשלצידו יושב מקבילו הבשקירי, רוסטם מרדנוב, ראש ממשלת בשקורטוסטן באותה עת.
יחס האוהדים
חרף המתח הרב בין הקבוצות, האוהדים דווקא מכבדים זה את זה וכמעט שאין גילויי אלימות בין מחנות האוהדים. כך למשל ארגוני האוהדים נוהגים לערוך ביניהם משחקי הוקי קרח משותפים, וארגון האוהדים Green Machine של סלבאט יולאייב אף שלח איחולים חמים למועדון היריב אק בארס קאזאן, במלאת 60 שנה להקמת הקבוצה, כשהארגון מאחל למפגשי דרבי נוספים בעתיד.
מאזן באליפות רוסיה
בטבלה מצוין סטטיסטיקת המפגשים במסגרת אליפויות רוסיה מאז ה-7 בספטמבר 1992, מרגע שפורק מערך הליגות הסובייטי וכולל את המאזנים מליגת ההוקי הבין-לאומית (1992—1996), אליפות רוסיה בהוקי קרח (1996—2008) וליגת ההוקי הקונטיננטלית (מאז 2008). הקבוצות נפגשו בפלייאוף האליפות הרוסית שלוש פעמים. הפעם הראשונה, בעונת 1994/1995, הסתיימה בניצחון סלבאט 0–2 בסדרה, הפעם השנייה הייתה בעונת 2005/2006 כשאק בארס קאזאן ניצחה 0–3 בסדרה ובהמשך גם זכתה באליפות רוסיה. בעונת 2007/2008 סלבאט ניצחה בתוצאה 1–3 וזכתה לראשונה באליפות רוסיה.
מאזן בליגת KHL
מאז 2008 לאק בארס קאזאן מאזן טוב יותר במפגש בין הקבוצות במשחקי פלייאוף, אף על פי שהמאזן הכללי נוטה לטובת סלבאט יולאייב. בכל ששת המפגשים האחרונים בפלייאוף גביע גגארין, אק בארס ניצחה בארבע סדרות והמשיכה לשלב הבא, בעוד סלבאט יולאייב ניצחה רק בשתיים מהסדרות.
החתרן (סדרת טלוויזיה)
החתרן (ברוסית: «Диверса́нт») הוא שמה של סדרת הטלוויזיה הרוסית משנת 2004, שצולמה על פי הרומן באותו שם מאת אנטולי אזולסקי, המהווה פריקוול לסדרה "החתרן: סוף המלחמה" (2007) והסדרה "החתרן: קרים" (2020).