cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רולס-רויס 100 EX 101 / EX
רולס-רויס 100 EX 101 / EX (באנגלית : Rolls-Royce 101EX, Rolls-Royce 100EX) הן מכוניות קונספט בתצורת מכוניות קבריולה יוקרתיות, בסגנון גראן טוריסמו מתוצרת יצרנית רכבי היוקרה הבריטית רולס-רויס.
מירמקולוגיה
היסטוריה
התפתחות הגנטיקה, תורת האבולוציה, והתרחבות תחום האנטומולוגיה הובילה להתפתחות כיווני מחקר חדשים בתחום המירמקולוגיה. המירמקולוג א.ו. וילסון פיתח את תחום הסוציוביולוגיה בעקבות מחקריו על נמלים.
רולס-רויס 100 EX 101 / EX
דגם רולס-רויס 100 EX הוצג בשנת 2004.
דגם רולס-רויס 101 EX הוצג בשנת 2006.
מירמקולוגיה
היסטוריה
התפתחות הביומימטיקה גם היא הובילה להתרחבות התחום. נעשו ניסיונות רבים ליישם שיטות של נמלים לניהול הקן שלהן בתחום מדעי המחשב והרובוטיקה.
שיטות מחקר
חקר נמלים יכול להתבצע או בתצפיות בטבע, או בקן מלאכותי בתוך מעבדה. החקר בטבע עדיף מבחינות רבות, כי קשה מאוד לדמות את הסביבה הטבעית של הנמלים על כל גווניה. קשה עוד יותר לדמות את הגורמים החיצוניים הרבים (בעלי חיים אחרים, תנאי סביבה, מושבות נמלים אחרות וכו'). לעומת זאת, החקר בקן מלאכותי (נמלול) מאפשר לרוב להביט בפנים המושבה, ולראות איך היא מתנהלת באופן מדויק יותר. בנוסף, גידול בנמלול מאפשר ויסות של תנאי סביבה שונים, ומעקב מפורט אחרי כל אוכלוסיית המושבה (מעקב שקשה מאוד לנהל בטבע).
סימון נמלים
לעיתים קרובות, חוקרים צריכים לסמן נמלים בתוך קן, על מנת לעקוב אחריהם, ולאפשר הבחנה בין נמלים שונות או בין קבוצות שונות בתוך המושבה. לרוב, מסמנים המדענים את הנמלים בצבעים מיוחדים, בעזרת מכשירי ריסוס כמו איירבראש.
שואב נמלים
שואב נמלים הוא מכשיר שנועד לשאיבת נמלה בודדת או קבוצת נמלים לתוך מכל. השואב הוא למעשה מכל עם מכסה אטום, שמחובר לשני צינורות, קצר וארוך. על הצינור הקצר מורכבת מסננת. המירמקולוג מצמיד את פיו לצינור הקצר, מקרב את הצינור הגדול לנמלה, ושואף אוויר. הנמלה נשאבת לתוך המכל, ונעצרת על ידי המסננת. כשרוצים לשחרר את הנמלה, פשוט פותחים את המכל.
נורית פריד
נורית פריד (נולדה ב-19 במרץ 1942) היא מייסדת המכון לטוענות רבניות. פריד קיבלה את פרס שאול ליברמן על יצירתיות ויוזמה בתוכניות לימודים חינוכיות בשנת 1993, ואת פרס ירושלים לחינוך בשנת 2021.
ביוגרפיה
פריד נולדה כדור שביעי בירושלים, אביה, הרב ברוך רקובר היה נכדו של הרב שמחה מנדלבוים (מנדלבאום) שעל שמו נקרא שער מנדלבאום. אמה, שרה לבית זוננפלד, הייתה נכדתו של הרב יוסף חיים זוננפלד.
הוריה נפרדו כשהייתה בת שש. היא עברה לפנימייה של עליית הנוער, שם גרה יחד עם בנות יתומות ששרדו את השואה.
היא למדה בבית הספר "בית יעקב" ובשנת 1961, קיבלה תעודת הוראה מסמינר "בית יעקב", ואף לימדה בו.
בגיל 22 נישאה לרב יוחנן פריד, דרכו הכירה את עולם הציונית הדתית. לימדה באולפנת חורב ויזמה את לימודי בית המדרש לבנות במסגרת לימודי בית הספר התיכון. לימים הפכה תוכנית זו למובילה בלימודי יהדות במערכת החינוך הדתי בבתי הספר התיכוניים לבנות. על כך קיבלה את פרס שאול ליברמן בשנת 1993 ליצירתיות ויוזמה בתוכניות לימודיות ייחודיות. זו הייתה הפעם הראשונה, שתלמידות תיכון למדו בבית מדרש במסגרת הלימודים הרגילים, כמו לימודי בית מדרש בבתי הספר לבנים. כמו כן כתבה תוכנית לימודית ייחודית לבחינת הבגרות בתנ"ך ובספרות.
פריד הייתה בין היוזמות להקמת מכללה ירושלים, שנוסדה בשנת 1964 ואף לימדה שם. נשים חרדיות וחרדיות-לאומיות חיפשו מסגרות לימוד תורניות לנשים, והרב קופרמן, שביתו היה צר מלהכיל את כל הנשים שצבאו על ביתו כדי לשמוע את שיעוריו, נענה לבקשות והקים את המכללה.
בשנת 1974, פריד סיימה בהצטיינות תואר ראשון בספרות ובחינוך מהאוניברסיטה העברית. אז היא הקימה את תוכנית לימודי יהדות לבוגרות תיכון לפני גיוסן לצה"ל ושירות לאומי במוסדות "אור תורה" של הרב ריסקין, ולימדה תנ"ך ואגדות חז"ל במדרשת לינדנבאום (מדרשת ברוריה). בשנת 1989 סיימה תואר שני בהצטיינות בלימודי יהדות בברוקלין קולג' בניו יורק.
בשנת 1991, פריד הקימה מכון להכשרת טוענות רבניות במדרשת לינדנבאום ועמדה בראשו. בשנים 1993–1997 הייתה בעלת מכון כושר "מכון 8" לנשים בירושלים ובאפרת. היא לימדה תנ"ך ומדרש במת"ן, וכן לימדה תנ"ך בקמפוס טל, השלוחה הנשית של מכון לב.
פריד משמשת חברת הנהלת בית הספר לקולנוע ולטלוויזיה "במעלה" מאז היווסדו. בשנים 1999–2003 שימשה כחברת מועצת הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו 1999-2003, וכן היא חברת ההנהלה הציבורית של בית הדין "משפט והלכה בישראל" במכון הגבוה ללימודי יהדות "ארץ חמדה" ירושלים.
בשנת 2021 פריד קיבלה את פרס ירושלים לחינוך על עיסוקה במשך שנים רבות בחינוך תלמידות והקמת מוסדות אקדמיים ותורניים הנחשבים ביותר בחינוך הדתי במדינת ישראל.
פריד עוסקת בהוראת אגדות חז"ל במסגרות שונות של הגיל השלישי.
משפחתה
בעלה הוא הרב יוחנן פריד, שהיה רב מושב בית מאיר במשך 20 שנה, וראש האגף לתרבות תורנית במשרד החינוך. לבני הזוג שישה ילדים והם סבים לנכדים ונינים.
טראן
הטראן (Terran), במשחק סטארקראפט, הם בני אדם מכדור הארץ במקור, אשר הופרדו מן האימפריה הבין-גלקטית ועתה נחושים בדעתם לשמור על האוטונומיה העצמאית שהקימו. הטראן מאופיינים בטכנולוגיה מתקדמת ומודולרית המסתייעת בחוקי המכניקה והפיזיקה המוכרים בשדה הקרב.
היסטוריה
אף על פי שהטכנולוגיה והתרבות העולמית התקדמו במהירות לאורך כל המאה ה-20 החווירה התפתחות זו לעומת קפיצות מדרגה הנועזות שבאו בעקבותיה. עד לסוף המאה ה-21 ראו בני האדם שינויים אמיצים וחסרי תקדים בתוך עולמם. טכנולוגיות מהפכניות חדשות הופיעו בקצב לא יאומן והציעו גישה משופרת למחשבים מתקדמים ומאגרי מידע, אפילו לאומות העניות ביותר על כדור הארץ. בעקבות ביטול הקומוניזם בארצות המזרח נוצר היצע רב של כלי נשק אטומיים. מבנה הכוח הבינלאומי, קרס לאחר שמדינות העולם השלישי התלוננו על עוצמתו הכלכלית והצבאית של המערב לעומתם.
היציאה אל החלל
תוכניות חקר החלל שננטשו על ידי ארצות הברית ורוסיה באמצע המאה ה-21, בגלל קיצוץ משמעותי בתקציבים הפכו לבסיסו של עידן מחקר חדש לאנושות. עד מהרה הצליחה האנושות לנוע בין כוכבים. בתוך ארבעים שנה פיתחה הליגה מושבות על הירח. אסירים שדינם היה עונש מוות על פי גזר הטיהור הגדול הוסעו למעבדות פרטיות של אדם הנקרא ראוות אשר רצה למצוא מינרלים חדשים ושם הוקפאו לתרדמת חורף ממושכת. כ-40,000 מתוכם נראו כמתאימים לתנאים הקשים על-פי תוכנת מחשב. אותם 40,000 הועלו על ארבע ספינות חלל אוטומטיות ענקיות המותאמות למסע ארוך בחלל. מה שתוכנן במקור כמסע של שנה השתנה לרעה. ארבע הספינות טסו בחלל במהירות שיא במשך של כ-30 שנה. שתי ספינות נחתו נחיתת אונס על עולם אשר ייקרא בעתיד אומוג'ה. ספינה נוספת התרסקה וכל נוסעיה נהרגו. לאחר התרסקות הספינה הופסק תהליך השינה והאנשים התעוררו לאט לאט. בניסיונם להבין לאן הגיעו הם בדקו במחשב המרכזי והבינו שלעולם לא יראו שוב את כדור הארץ. אף על פי שנחתו על כוכב ממוזג הם לא יוכלו לתקן את הספינה. אילו שנותרו חיים פוזרו על פני שלושה כוכבים שונים. הם החלו בניסיון לפרק את ספינתם ולבנות מקלט בסביבתם החדשה. תושבי כל אחד מהכוכבים פעלו כדי לשרוד במקומות אותם כינו "העולם החדש". במשך שנים רבות בני האדם בשלושת כוכבים אלו חיו בבדידות אך תוך זמן קצר ייסדו בני האדם מושבות וכל אחת מן הקבוצות התפתחה לקהילה משגשגת המספקת את כל צרכיה.
לאט לאט הטכנולוגיה המחודשת נתנה למושבה הגדולה ביותר של בני האדם ה"טראסוניס", את האפשרות לתור בין כוכבים. כך גילו הטראסוניס את בני האדם האחרים אשר היו מפוזרים על שלושה כוכבים שונים. שלוש המושבות התאחדו, וכך הכוח הצבאי של הטראסוניס גדל. ממשלה חדשה הוקמה לכל הכוכבים הללו והיא נקראה "הקונפדרציה הטראנית (של כדור הארץ)".
המרד נגד הקונפדרציה
שגשוגה של הקונפדרציה גרם לגל של שגשוג כלכלי ולצריכה מוגברת של משאבים. כתוצאה מכך, נהנו מושבות הכורים מרווחים גדולים. הנהנית הגדולה ביותר הייתה מושבת הכורים של מוריה, שהייתה בעלת זיכיון ובעלות פרטית על פעולות כריית המשאבים הגדולות ביותר. זיכיון זה הכניס לכיסם רווחים רבים ולכן הם חששו שהקונפדרציה תרצה להשתלט על הכרייה. מסיבה זו הקימו צבא בשם "קל מוריאן קומביין" שימנע מן הקונפדרציה לכפות את מרותה על הכורים.
הקונפדרציה לא יכלה להסכים לקיומו של צבא פרטי והכריזה מלחמה על "קל מוריאן קומביין". מלחמה זו נמשכה כ-4 שנים ובסופה כפתה הקונפדרציה הסכם שלום על מושבת מוריה והשתלטה על פעולות הכרייה במקום.
ההתפשטות בחלל
כוחה של הקונפדרציה הלך וגבר וככל שמחפשי האוצרות שלה תבעו בעלות על עולמות וכוכבים נוספים במסע התרחבות חסר פשרות. קבוצת פיראטים והתארגנויות צבאיות קיצוניות החלו לצוץ בתדירות גבוהה. כוכבים שונים דרשו עצמאות וארגנו מרידות כנגד הקונפדרציה, המוצלח שבהם היה "המרד של קורהל". המרד התחיל בקריאתו של הסנטור אנגוס מנגסק (Mengsk) לתושבי קורהל למרוד בקונפדרציה. הקונפדרציה החליטה לשלוח "רוחות",חיילי העילית של הקונפדרציה, להתנקש במנגסק ומשפחתו אך בנו ארקטורוס שורד ופותח במרידה נגד הקונפדרציה ביחד עם מספר כוכבים שכנים. הקונפדרציה שלא מוכנה לסבול את המרד פותחת במתקפה גרעינית על קורהל והופכת את רוב הכוכב לשממה גרעינית. ארקטורוס שורד ומקים את "בני קורהל" כדי לנקום בקונפדרציה. למרות הפיכת קורהל לשממה גרעינית, כוחות שונים מהמושבות וקבוצות פיראטיות שונות המשיכו להתנגש עם כוחות הקונפדרציה.
למרות אי-הסדר בנתיבי החלל, המשיכה הנוכחות הכללית של בני כדור הארץ להתרחב בסקטור המרוחק. הסכסוכים הקטנים בין המושבות והמליציות הפיראטיות הסתיימו במהרה כאשר הם מצאו תחת איום חיצוני חייזרי גרנדיוזי.
האירועים בסטארקראפט
ללא כל התראה, צי של גזע חוצנים מתקדם החל במחיקת המושבות של בני האדם. אף על פי שהם מעולם לא נפגשו עם איזשהו סוג של חוצנים, מיהרו בני האדם להגן על עצמם מפני אויב חדש זה. הקונפדרציה פתחה בהתקפת-נגד מסורבלת כנגד הצי הזר שהיה בדרכו לכוכב השני של בני כדור הארץ, מאר סארה (Mar Sara). הצי הזה, שהזדהה כבני הפרוטוס, הפנה באופן מסתורי את כוחותיו לאחור וכך חיי המושבה ניצלו. זמן קצר מכן התגלתה נוכחות חוצנית שנייה ומאיימת, הזרג - פולשים חדשים דמויי חרקים. הללו היו שונים לגמרי מהפרוטוס שתקפו את המושבה זמן קצר קודם לכן. הזרג התחילו בהתפשטות על פני המושבה בעוד שהקונפדרציה לא עושה דבר כדי לעצור אותם. המאג'יסטרייט (Magistrate),אותו מגלם השחקן בסטארקרפט, מפחד שהמושבה תושמד על ידי הזרג ופונה אל "בני קורהל" בשביל פינוי בתמורה לכך שהוא וכוחותיו יחברו אל הארגון, בני קורהל מסכימים. אנשי המושבה מתפנים מהכוכב ומוכרזים על ידי הקונפדרציה כבוגדים. לאחר שהמושבה פונתה צי הפרוטוס מפציץ את הכוכב ומוחק, שוב, את כל החיים על פניו.
ארקטורוס מנגסק, ראש בני קורהל, שולח את הסגן שלו, סרן שרה קריגן, ביחד עם ג'יימס ריינור, מרשל לשעבר במאר סארה, לעזור בפתיחתו של מרד נגד הקונפדרציה באנטיגה פריים (Antiga Prime) שם במהלך המרד מתרסקת הספינה "נורד II" ועליה גנרל אדמונד דוק (Duke) ראש כוח אלפא, אחד מכוחות העילית של הקונפדרציה. מנגסק מחלץ אותו ודוק מוכן להצטרף לבני קורהל. כמו כן במהלך המרד נעשה שימוש לראשונה ב"מכשיר פסי (Psi emitter)" שנבנה על פי תוכניות שנגנבו מהקונפדרציה במהלך הפינוי של מאר סארה. המכשיר משדר אותות רבי עוצמה שמחקים את האותות ששולח חייל "רוח" אל החלל העמוק ומושך את הזרג אליו. הזרג התחילו בתקיפה של בסיסי קונפדרציה בכוכב ולאחר שבני קורהל עזבו את המושבה הפרוטוס השמידו, שוב, את כל החיים על פניה.
האירועים בסטארקראפט: ברוד וואר (Brood war)
עם הגילוי על קיומם של חיים חוצנים האנושות נכנסת לפאניקה משום הפחד בפלישה חייזרית לכדור הארץ ומדינות רבות מצטרפות לליגת הכוחות המאוחדים שנולדה מחדש כהנהלת כדור הארץ המאוחדת ( United Earth Directorate) או U.E.D. הממשל החדש התחיל בהשקעה של משאבים ללמידה של הזרג והפרוטוס לשם הבסתם והגנה על כדור הארץ מפלישה. הU.E.D מחליט על שליחת כוח משלוח אל גזרת קורפול (Koprulu),האזור בו נמצא "שלטון הטארן", כדי להביס את מנגסק ולקחת שליטה על האזור.
הכוח נשלט על ידי אדמירל ג'רארד דוגאל (Gerard DuGalle) וחברו הוותיק וויס-אדמירל אלקסי סטוקוב (Alexei Stukov). מטרותיו המוצהרות של הכוח הוא לכבוש מחדש את הגזרה על ידי הבסת מנגסק, לקיחת שליטה על הזרג והבסת הפרוטוס. ההיתקלות הראשונה עם כוחות הפרוטוס היא מעל הכוכב בארקסיס(Braxis), שם צי הU.E.D מנסים למנוע את עזיבת צי הפרוטוס אך נכשלים לאחר שהפרוטוס יוצרים חור במערך ההגנה שלהם. הצי לאחר זה נכנס למסלול מסביב לבארקסיס ופותח במתקפה על עיר הבירה של הכוכב, שם נתקל בלוטננט סמיר דוראן (Samir Duran) שמציג את עצמו כראש קבוצה קטנה של חיילים מצבא הקונפדרציה לשעבר שמתנגדים לשלטונו של מנגסק ומציע את שירותיו שמתקבלים על ידי דוגאל. במהלך התקיפה על כוחות דומיניון ברחבי הגזרה כוח סיור של הU.E.D מגלה את המיקום של מכשיר הידוע כ"משבש פסי (Psi Disrupter)", מתקן שנבנה על טראסוניס על ידי הקונפדרציה ומטרתו לשבש את התקשורת של הזרג, בכך הופכים אותם ללא מאורגנים ומורידים את היכולת שלהם לתקוף כוחות גדולים. דוראן מאיץ באדמירל להשמיד את המתקן בעוד שסטוקוב טוען שהוא יקל את ההשתלטות על האוברמיינד (Overmind). דוגאל לבסוף מסכים להשמיד אותו ושם את האחראיות להשמדתו על סטוקוב שבמקום להשמיד אותו מרכיב אותו מחדש על בארקסיס ללא ידיעת האדמירל.
הצי פותח במתקפה על כוכב הבירה קורהל ועל עיר הבירה שלו אוגוסטגרד, מביס את כוחות הדומיניון ומתקדם לקראת תפיסתו של מנגסק אך ריינור מופיע ומחלץ את ארקטורוס אל כוכב הבית של הפרוטוס איור (Aiur). דוגאל שולח כוח לאיור בשביל לתפוס את מנגסק שממוקם במרכז בסיס פרוטוס שנותר באזור. הקפטן, אותו מגלם השחקן, נשלח להשמיד את מרכז הפיקוד בבסיס בעוד שדוראן וסטוקוב מספקים לו גיבוי. לאחר שהשחקן משמיד את מרכז הפיקוד כוחות זרג מתחילים לזרום מהצפון, מעמדתו של דוראן וריינור ומנגסק משתמשים בכאוס שנוצר כדי לברוח דרך שער בין כוכבי בבסיס.
הטראן בסטארקראפט
הטראנים שאולצו להסתגל לתנאי הקיום הקשים על פני עולמות כמעט חסרי חיים בשולי הגלקסיה, היו אלופים בהישרדות. צבאם הכיל תערובת מגוונת של יחידות. החל מהנחתים שחייהם חסרי משמעות ועד לטייסיה בעלי הדרגות הבכירות, בני כדור הארץ עקשנים ואינם מוכנים לוותר על השטחים שלהם.
מבנים
רוב הבניינים של בני כדור הארץ מצוידים במערכת דחף אשר מאפשרת להם טיסה בגובה נמוך ובכך לשנות את מקומם בשעת הצורך. יכולת זו שימושית גם כדי להתחמק מהתקפות קרקע.
לחלק מהבניינים אפשר להוסיף מבני צד (add-ons), המאפשרים יכולות נוספות ובניית יחידות מתקדמות יותר. מבני הצד זולים יותר ונבנים לבד ללא צורך ב-SCV. כאשר הבניין הראשי מתרומם כדי להעתיק את מקומו, מבנה הצד נשאר על הקרקע ונהפך ללא פעיל.
נקודת התורפה העיקרית של הטכנולוגיה הטראנית היא שהבניינים שלהם פגיעים במיוחד. כל מבנה של הטראן שניזוק קשות ועובר ל"אזור האדום", מתחיל להתקל בדליקות עקב פיצוץ בצינורות גז ומאגרי דלק. תופעה זו גורמת לו להמשיך לספוג נזק גם כאשר איננו מותקף, עד שהוא קורס או מתוקן.
הערות שוליים
Races of StarCraft 스타크래프트의 종족 Starcraft
חסן עלי טורקמאני
חסן עלי טורקמאני (בערבית: حسن توركماني, בתעתיק לעברית: חסן תרכמאני; 1 בינואר 1935 – 18 ביולי 2012), היה שר ההגנה של סוריה בשנים 2004–2009 וראש המטה הכללי של צבא סוריה בשנים 2002–2004. בדרגת עימאד (המקבילה לדרגת רב-אלוף).
קורות חיים
טורקמאני נולד בחלב ובשנת 1954 הצטרף לצבא סוריה. בתפקידו הפיקודי הראשון שימש כמפקד אגד ארטילרי, ומאוחר יותר, בשנים 1968–1973, שימש כמפקד הארטילריה של דיוויזיית חי"ר. בשנת 1973, במהלך מלחמת יום הכיפורים, שימש כמפקד דיוויזיה 9 חי"ר ממוכן. בשנים 1977–1978 השתתף מטעם הצבא הסורי במלחמת האזרחים בלבנון. בשנת 1978 הוענקה לו דרגת לואא' (המקבילה לדרגת אלוף).
טורקמאני החזיק בתפקידים שונים במטה הכללי של צבא סוריה: ראש האגף לענייני קצינים (1978–1980), ראש האגף הפוליטי בצבא סוריה (1980–1982) וסגן ראש המטה הכללי (1982–2002). לאחר מכן מונה לראש המטה הכללי, עד מינויו בשנת 2004 לשר ההגנה על ידי הנשיא בשאר אל-אסד. מתוקף תפקידו כשר ההגנה שימש כסגנו של הנשיא בתפקידו כמפקד הכוחות המזוינים. ביוני 2009 סיים את כהונתו, והוחלף בעלי חביב מחמוד, שהיה רמטכ"ל הצבא בתקופתו.
קודם למינויו כשר כבר היה טורקמאני חבר מפלגת הבעת' ומשנת 2000 היה חבר מזכירות המפלגה.
ב-18 ביולי 2012 נהרג טורקמאני בפיגוע התאבדות במהלך ישיבה בבניין הביטחון הלאומי בדמשק, המשמש את שירותי המודיעין הסורי. בפיגוע נהרגו בכירים נוספים מהצמרת הביטחונית והמדינית של סוריה.
נס טכנולוגיות
'''נס א.ט. בע"מ המוכרת במותג נס טכנולוגיות''', היא חברה ישראלית, המספקת מיקור חוץ ושירותים מנוהלים לעולם מערכות המידע והטכנולוגיה. מטה החברה שוכן בקריית עתידים שבתל אביב.
חברת נס טכנולוגיות נוצרה בשנת 1999 באמצעות מיזוג של 6 חברות מרכזיות בעולם מערכות המידע בישראל. בשנת 2014 נרכשה פעילות נס בישראל, שרוכזה בחברת "נס א.ט.", על ידי חברת חילן, והפעילות הבינלאומית של החברה נותרה בחברת Ness Digital Engineering.
חברת נס מעסיקה למעלה מ-4,000 עובדים במגוון התמחויות.
היסטוריה
המהלך הראשון של משפחת וולפסון בתחום התוכנה בישראל היה רכישת בית התוכנה קומפרו (מנכ"לית לאה אטד) תמורת 10 מיליון דולר ב-97'. קומפרו עסקה בבניית יישומים לכרטיסים חכמים ומערכות לטיפול בגבייה, והעסיקה 330 עובדים.באותה תקופה הרעיון להקים את נס עדיין לא עלה על הפרק. תוכניות מגובשות יותר להקמת בית תוכנה גדול הופיעו רק לקראת סוף 98', כשגלעד הירושלמית נרכשה בתמורה ל-24 מיליון דולר (מנכ"ל חגי לביא). לאחר צירוף קונתהל וטכם רכשה נס שתי חברות בנות של איפקס - איפקס ICS ואיפקס SII, שעסקו בתמיכה ובתחזוקת מערכות. הצירוף של שש החברות יצר את אחד מגופי התוכנה והשירות הגדולים בישראל, שהעסיק בשיא כ-2,300 עובדים.
עד שנת 2014 הייתה החברה מחולקת למספר חטיבות, העיקריות שבהן: Ness SPL, נס אירופה, TSG ונס ישראל.
בשנת 2004 החלה מניית החברה להיסחר בנאסד"ק. בשנת 2011 החברה הפכה לחברה פרטית בשליטת קרן סיטי ונצ'רס (CVCI) האמריקנית.
בשנת 2001 החברה הקימה את מכללת INT, מכללה ישראלית בתחום המחשוב וטכנולוגיית המידע.
בתחילת שנת 2014 נקלעה החברה למצב כלכלי לא פשוט לטענת ההנהלה, מה שהביא לקיצוץ של ימי חופש מכלל העובדים באופן רוחבי. הצעד לא היה מקובל על עובדי נס מה שהביא לכך שלראשונה בתעשיית ההייטק הישראלית הוקם ועד עובדים, שבא להבטיח את זכויותיהם שלטענתם נפגעו באופן תדיר במהלך השנים בקיצוצים רבים. טרם פיצולה העסיקה החברה יותר מ-4,500 עובדים.
פיצול החברה
ב-2004 בוצע הפיצול הראשון בחברה, כאשר חברת הבת "Ness ISI", שפיתחה מערכת לאינטגרציה של מידע רפואי לארגוני בריאות, פוצלה לחברה חדשה בשם dbMotion. ב-2013 נמכרה dbMotion לחברת AllScript האמריקנית תמורת 235 מיליון דולר.
ביוני 2014 נרכש עיקר הפעילות של נס בישראל, שרוכז בחברת "נס א.ט.", על ידי חברת חילן. העסקה לא כללה את חברת הבת SwiftNess שפיתחה את המסלקה הפנסיונית עבור משרד האוצר, ואת החטיבה הביטחונית של נס, Ness-TSG, ששינתה את שמה לחברת TSG IT Advanced Systems ונמכרה לפורמולה מערכות והתעשייה האווירית. לפעילות הבינלאומית של נס טכנולוגיות ניתן השם Ness Digital Engineering.
המותג "נס טכנולוגיות" ממשיך לשמש את חברת "נס א.ט." בלבד.
בדצמבר 2021 רכשה "נס א.ט." את הפעילות של חברת שירותי המחשוב אנטסרב ישראל בע"מ (חברה בת של DXC ההולנדית), תמורת 65 מיליון דולר.
תחומי פעילות
לאורך השנים התמחתה נס במתן שירותי מיקור חוץ של טכנולוגיות מידע, אינטגרציה של מערכות ופיתוח יישומים, שיווק והפצת תוכנה, בדיקות תוכנה והבטחת איכות תוכנה, הדרכה, הטמעת מערכות ERP ומערכות CRM ועוד.
לחברה שותפות עסקיות רבות ובהן חברת SAP העולמית, מיקרוסופט, AWS, Broadcom, ועוד.
תחומי הפעילות המרכזיים בחברה:
בשנת 2016 החברה רכשה את השליטה בפעילות חברת דנאל חיזוק למערך הפתרונות ללקוחותיה הפיננסיים.
בשנת 2018 רכשה את חברת Cloudingnow ובהמשך את ITWAY. באותה שנה, נס חתמה על הסכם נציגות בלעדי עם חברת OpenText. ובשנת 2021 רכשה החברה את פעילות חברת DXC בישראל.
NessPRO
NessPRO, קבוצת מוצרי התוכנה של נס, משמשת כנציגה הבלעדית של למעלה מ-35 חברות תוכנה בינלאומיות וישראליות. וביניהם חברות מוצר כמו, ברודקום, אופן טקסט,גלסבוקס ונוספים. הקבוצה מספקת פתרונות המתבססים על מוצרי תוכנה וידע יישומי מקיף ללקוחותיה.
תיאודור דיסטרברג
תולדות חייו
נולד בדרמשטאדט והצטרף לצבא הפרוסי ב-1893. ב-1900 היה חלק מחיל המשלוח למזרח אסיה והשתתף בקרבות מרד הבוקסרים בסין. לפני מלחמת העולם הראשונה נשא במשרות פיקוד שונות ובמהלך המלחמה שירת במשרד המלחמה והגיע לדרגת לויטננט קולונל. עם תום המלחמה וקבלת הסכם ורסאי, אותו ראה כהשפלה לגרמניה, התפטר מהצבא.
ב-1919 הצטרף למפלגת העם הלאומית הגרמנית אך ב-1923 פרש ממנה והצטרף להנהגת "קסדת הפלדה" כסגנו של ראש הארגון ומייסדו, פרנץ זלטה. תחת הנהגתו הפך הארגון עד ל-1930 לכוח החמוש והמאומן הגדול ביותר ברפובליקה עם 500,000 חברים. ב-1929, במסגרת הדיונים בפרלמנט על קבלת תוכנית יאנג, הנהיג דיסטרברג את חזית ההתנגדות לתוכנית ולמען משאל עם תוך יצירת ברית עם אלפרד הוגנברג והיטלר. כן היה שותף בחזית קצרת-הימים של הוגנברג, היטלר והליגה הכול-גרמנית נגד קנצלר גרמניה היינריך ברינינג ב-1931.
בבחירות לנשיאות גרמניה שהתקיימו ב-1932 הריצו אנשי ארגון "קסדת הפלדה" והימין השמרני את דיסטרברג למשרה מול הנשיא המכהן, פון הינדנבורג הישיש, מועמד הקומוניסטים ארנסט תלמאן ומועמד המפלגה הנאצית, היטלר. דיסטרברג זכה רק ב-6.8% מהקולות, לאחר קמפיין נאצי שטען שאיננו ארי מספיק ושיש לו שורשים יהודיים.
עם עליית הנאצים לשלטון ומיזוג "קסדת הפלדה" לתוך האס אה, במסגרת תהליך ההאחדה (גְלָיְכְשָׁלְטוּנְג Gleichschaltung), התפטר דיסטרברג מתפקידו בארגון. ב-2 ביולי 1934 נאסר דיסרברג במסגרת "ליל הסכינים הארוכות", בו חיסל היטלר את ראשי האס אה שחשד בנאמנותם, ונשלח לזמן קצר לדכאו.
בשנת 1949 פרסם דיסטרברג את ספרו "קסדת הפלדה והיטלר" (Der Stahlhelm und Hitler), בו ניסה להצדיק את דרכו ולהוכיח את עצמאותה של המיליצייה מן המפלגה הנאצית וטירוף האנטישמיות שלה. כשנה לאחר מכן מת בהמלין.
דיאלה אל-חאג' עראף
דיאלה אל-חאג' עראף, פרופסור למנהל עסקים ושרה בממשלת סוריה.
אל-חאג' עראף נולדה בחלב בשנת 1958. היא סיימה בשנת 1996 לימודי דוקטורט במנהל עסקים (תאריה הראשון והשני הושלמו בשנים 1981 ו-1988, בהתאמה). שימשה פרופסור באוניברסיטת דמשק ובשנת 2003 לקחה חלק בשרטוט תוואי האבטלה וקו העוני במדינה. בשנים 2002–2004 שימשה יועצת לתוכנית הלאומית למלחמה באבטלה.
נכון לשנת 2019 היא מלמדת באוניברסיטה פרטית בסוריה.
פדרו דה ואלדיביה
גוטיירס פדרו דה ואלדיביה (בספרדית: Gutierrez Pedro de Valdivia; נולד ככל הנראה ב-1500, מת ב-1553) היה קונקיסטאדור ספרדי והמושל הראשון של צ'ילה. לאחר ששירת עם הצבא הספרדי באיטליה ובפלנדריה, הוא נשלח לאמריקה הדרומית בשנת 1534, שם כיהן תחת פרנסיסקו פיסארו בפרו. בשנת 1540 הוא הוביל משלחת של 150 ספרדים לתוך צ'ילה, שם הביס כוח גדול של אינדיאנים, והקים את סנטיאגו דה צ'ילה בשנת 1541, ואת קונספסיון בשנת 1550. פדרו דה ואלדיביה החיל את החוקים הספרדיים על צ'ילה שמצפון לנהר ביו ביו בשנת 1546, ולאחר שלחם שוב בפרו, כבש גם את שאר חלקי צ'ילה. בשנת 1553 נתפס, והוצא להורג בידי האינדיאנים.
בצעירותו
בפרו הוא לחם לצידו של ארננדו פיסארו במאבקו נגד דייגו דה אלמגרו ולחם בקרב לאס סלינס בשנת 1538, בו הובס אלמגרו. לאחר מכן חבר לארננדו וגונסאלו פיסארו בכיבוש הפרובינציות קייאו ולאס צ'רקאס בפרו עילית (כיום בוליביה). כמחווה על עזרתו בכיבוש אדמות אלה, הוענק לו מכרה כסף והוא הפך לאיש עשיר.
ואלדיביה התחתן בספרד עם מאריה אורטיס דה חאטה, אבל בפרו התחבר עם האלמנה אינס דה סוארס, שהמשיכה איתו לצ'ילה ושימשה לו כפילגש.
המשלחת
לאחר הכישלון של המשלחת של דייגו דה אלמגרו בשנת 1536 נותרו אדמות דרום פרו (שנקראו אז נואבה טולדו) מחוץ להישג ידם של הספרדים. ואלדיביה ביקש מהמושל פרנסיסקו פיסארו רשות להשלים את כיבוש השטח הזה. הוא קיבל את רשותו, אך מונה רק לסגן המושל, ולא למושל כפי שרצה.
במשלחת צצו בעיות מתחילתה. ואלדיביה נאלץ למכור את האדמות ואת המכרה שקיבל, כדי לממן את המשלחת. מחסור בחיילים ובהרפתקנים היה בעייתי גם משום שהם לא היו מעוניינים לכבוש אדמות שאיכותן ירודה ביותר. יתר על כן, בזמן שהוא הכין את המשלחת, הגיע פדרו סאנצ'ו דה הוס מספרד עם מענק מלכותי באותה מדינה. כדי למנוע קשיים, יעץ פיסארו לשני המתחרים להצטרף לענייניו, ובתאריך 28 בדצמבר 1539, נחתם חוזה השותפות.
המשלחת הקטנה עזבה לבסוף את קוסקו שבפרו בינואר 1540, באישורו של פיסארו ועם דה הוס כשותף. רק אישה אחת הייתה בין הנוסעים, אינס דה סוארס, הפילגש של ואלדיביה. בדרך סחף איתו 150 ספרדים נוספים שנמשכו לתהילתו. ואלדיביה החליט להימנע ממעבר בהרי האנדים, שהוכחו כקטלניים לצבאו של אלמגרו, והחליט לעבור דרך מדבר אטקאמה. דה הוס ניסה בדרך להתנקש בחייו של ואלדיביה וכשל. דה הוס קיבל חנינה, אך הורד למעמד נחות מאותו רגע. ילידי האזור לא ששו לבואם של הספרדים, מאחר שסבלו התעללויות בעבר תחת אלמגרו. בעזרת הבטחות רבות, ואלדיביה הצליח להחזיר לעצמו את האמון שלהם. לאחר צעידה של חמישה חודשים וסבל רב, הם הגיעו לעמק קופיאפו, שבו ואלדיביה קבע חזקה על הקרקע בשם מלך ספרד.
בדצמבר 1540, 11 חודשים לאחר שעזבו את קוסקו, המשיכו חברי המשלחת דרומה והגיעו לעמק נהר מאפוצ'ו, בו הם הקימו את עיר הבירה של הטריטוריה. העמק היה מאוכלס בצפיפות בילידים, האדמה הייתה פורייה, אך לא היו מים ראויים לשתייה בשפע. שתי גבעות גבוהות סיפקו הגנה.
ב-12 בפברואר 1541 ייסד ואלדיביה רשמית את העיר סנטיאגו דה לה אקסטרמדורה החדשה (על שמו של יעקב בן זבדי, סנטיאגו בספרדית, ועל שם אקסטרמדורה, מקום הולדתו של ואלדיביה בספרד). הטקס נערך למרגלות הגבעה Huelén (המוכרת כיום כגבעת סנטה לוסיה).
לאחר שהגיעו לצ'ילה יצאו ואלדיביה ואנשיו מגדרם כדי לשחזר את מערכת היחסים בין הספרדים לבין האינדיאנים אשר נפגעו קשות על ידי אלמגרו בדרכיו האכזריות. בתחילה הצליח ואלדיביה להתמודד עם האוכלוסייה בדרכי שלום, אך לא לאורך זמן. אחת ההוראות הראשונות שוואלדיביה נתן הייתה לבנות ספינה על נהר אקונקגווה, ולשלוח לפרו אספקה נוספת בשירות שליחים, אך עד מהרה המשלחת חזרה לסנטיאגו כדי לדכא מרד. הספרדים חשפו מהר מאוד את תאוות הבצע שלהם כאשר נפוצה שמועה על הימצאות זהב באזור ולפראיסו, והחלו לכפות על הילידים לעבוד במכרות מארגה מארגה למענם.
לידתה של הקולוניה
כלקח מהרצח של פרנסיסקו פיסארו ב-1541 מינה ואלדיביה עצמו למושל של הטריטוריה באמצעות מועצת העיר החדשה, הוציא את צ'ילה משליטה פרואנית, והשליט בה את סמכויות המלך. ואלדיביה עודד את הגילוי של דרום צ'ילה, וגילה כי צ'ילה עשירה במינרלים, אך הזהב שבה מועט, והתושבים האראוקנים עוינים.
חורבן סנטיאגו
למרות זאת, בסיום הקרב, העיר נחרבה כליל, אדמות נחרכו, ואך ורק מעט חיות, יבול ורכוש שרדו את הקרב. ואלדיביה דאג בזמן שלאחר מכן להגן על מה שנשאר מפני התקפה אינדיאנית, על ידי חימוש של חיילים, על מנת לשמור על הסמכות הספרדית.
בעז אוקון
בעז אוקון (נולד ב-7 באוקטובר 1958), הוא משפטן ישראלי. כיהן כשופט בשנים 2006–1996 ומנהל בתי המשפט בשנים 2006–2004.
פדרו דה ואלדיביה
חורבן סנטיאגו
אירוע זה נחשב לכישלון אמיתי בכיבוש הטריטוריה הצ'יליאנית. התנגדות האינדיאנים הלכה והתחזקה, וכאשר הספינה שנבנתה על נהר אקונקגווה נהרסה על ידי הילידים שלח ואלדיביה שלח לפרו את סגנו אלונסו דה מונרוי כדי להזעיק תגבורת, אבל דה מונרוי נאלץ לחזור עם 70 פרשים בלבד, פחות ממה שיצא.
הרחבת הקולוניה
בספטמבר 1543 הגיעו מפרו בגדים, נשק וציוד חדשים באוניה סנטאגייו. הודות לציוד החדש היה ואלדיביה יכול להקים מחדש את סנטיאגו, ולשלוח את המשלחת, בראשותו של חואן בואון, לגלות, לחקור ולאכלס את חלקה הצפוני של צ'ילה. המשלחת הקימה את העיר לה סרנה בין סנטיאגו למדבר אטקאמה, בעמק קוקימבו. האוכלוסייה בוולפראיסו לא הייתה משמעותית בגודלה באותו זמן, על אף היותה של ולפראיסו עיר נמל. העיר החלה לגדול מאוחר הרבה יותר.
בשנת 1544 שלח ואלדיביה משלחת באוניות סן פדרו וסנטיאגו, תחת פיקודו של חואן באוטיסטה פסטנה, כדי להכיר מחדש את החוף המערבי של אמריקה הדרומית, והורה לה להגיע למצר מגלן. המשלחת הפליגה מוולפראיסו. אף שפסטנה לא השיג מטרה זו, הוא הצליח לחקור חלק נרחב של החוף. הוא נכנס למפרץ סן פדרו, וגילה את האזור שידוע כיום כקונספסיון ואת העיר שכיום נקראת ואלדיביה, על שמו של פדרו דה ואלדיביה. בעקבות סופות חמורות, נאלצה המשלחת לחזור לוולפראיסו.
בפברואר 1546 יצא ואלדיביה בעצמו עם פרשים ועוד 60 מדריכים מקומיים וסבלים, וחצה את נהר איטאטה. הוא הגיע לנהר ביו ביו, שם הוא תכנן להקים עיר אחרת. עם זאת, המשלחת הותקפה על ידי לוחמי מפוצ'ה בקרב קילאקורה. משהבין כי זה יהיה בלתי אפשרי להמשיך בשטח עוין כזה עם כוח מוגבל, בחר ואלדיביה לחזור לסנטיאגו זמן קצר לאחר מכן, לאחר מציאת אתר עבור עיר חדשה, היכן שנמצאת כיום פנקו, שהייתה למקום מושבה הראשון של העיר קונספסיון. ועדיין, ואלדיביה הצליח להכניע את האזור שבין סנטיאגו לנהר מאולה.
השיבה לפרו
כדי להבטיח קבלת סיוע נוסף ולאשש את עובדות הכיבוש בשטח, חזר ואלדיביה לפרו ב-1547 והשאיר במקומו את פרנסיסקו דה וייאגרה כמושל. בפרו חיפש ואלדיביה משאבים וגברים על מנת שיוכל להמשיך את הכיבוש. כשהחל המרד של גונסאלו פיסארו בפרו ניסו המורדים להעביר ללא הצלחה את ואלדיביה לצד שלהם. עם זאת, בתחילת 1548 הצטרף ואלדיביה לצבא המלכותי של המשנה למלך פדרו דה לה גאסקה, וניסיונו הצבאי נסמך בעיקר על הניצחון בסאקסאיוומאן שבקוסקו, בתשעה באפריל באותה שנה.
למרות האמור לעיל רצו רבים בצ'ילה שוואלדיביה יישפט בלימה באשמת עריצות, גנבת כספי ציבור ושחיתות. כמו כן, אחת מהטענות נגדו הייתה אחזקת הפילגש אינס דה סוארס והחיים עמה כזוג לכל דבר, כאשר הוא היה נשוי. בתמורה לשחרורו ולקבלת תואר מושל מלכותי, הסכים לוותר על סוארס, ושיביאו לו את אשתו המקורית, מארינה אורטיס דה חאטה, שהגיעה לצ'ילה ב-1554, רק לאחר מותו של ואלדיביה. בסופו של דבר חיתן את סוארס עם שובו לצ'ילה ב-1549, עם אחד מהקפטנים שלו, רודריגו דה קירוגה. לבסוף, כהוקרה על שירותיו, מונה לאדלנטאדו, וזכה לתואר מושל צ'ילה, שאליה חזר עם יוקרה ועדנה מחודשת.
מלחמת האראוקו
בשנים 1549–1553, לאחר חזרתו לסנטיאגו, שוב תכנן ואלדיביה לכבוש את דרום צ'ילה, אבל נתקל בהתנגדות עזה מהאוכלוסייה המקומית. הוא נתקל באראוקנים מעבר לנהר ביו ביו ב-1550 והביס אותם, אך רק לאחר קרב עיקש ביותר, התעקשות שגברה כאשר הקים ואלדיביה התנחלויות בשטחים שלהם. למרות ההתנגדות העזה בקרב פנקו, ייסד בשנת 1550 את העיר קונספסיון. מאוחר יותר ייסד את הכפרים הדרומיים יותר: ואלדיביה, ויאריקה ואנגול בשנים 1551–1552.
ההתקוממות של 1553
ואלדיביה התיידד עם לאוטרו, צעיר אראוקני שהפך לחתנו. לאוטרו נשאר בסתר נאמן לאנשיו, והציג לקאופוליקאן את נקודות התורפה של ואלדיביה. לקראת סוף 1553 התקומם העם תחת לאוטרו ונתקל בכוחות ספרדיים מורחבים בדרום. אחד מסימני המרד הראשונים היה ההתקפה על המצודה טוקאפל, שם הם הצליחו להרוס את המצודה ב-2 בדצמבר 1553. ואלדיביה היה בקונספסיון כאשר הוא קיבל הודעה על האירוע הזה, והאמין כי יוכל לחסל את ההתקוממות בקלות. הוא מיהר דרומה עם 40 גברים בלבד כדי לדכא את המרד.
סנאי קרקע (סוג)
סנאי קרקע (שם מדעי: Xerus) הוא סוג של מכרסמים קטנים החיים בערבות העשב והסוואנות של אפריקה וכן באזורים יבשים יותר ושייכים לקבוצת סנאיי קרקע ששייכים למשפחת הסנאיים.
סנאים אלה חיים במושבות במחילות באדמה והם מתקבצים יחד הן זכרים והן נקבות. הזכרים גדולים מהם ואגרסיביים יחסית אחד לשני. הם ניזונים בעיקר מזרעים ומצמחי קרקע בתוספת חרקים שונים, פטריות, ביצי ואף חולייתנים קטנים. תוחלת חייהם קצרה מאוד בטבע.
פדרו דה ואלדיביה
ההתקוממות של 1553
ליד חורבות המבצר נתקל ואלדיביה במארב, לפני שהגיע ליעדו. קרב טוקאפל היה הקרב האחרון של ואלדיביה. תחילה הדפו הספרדים את ההתקפות ולאוטרו שלח כוחות נוספים, עד שכל המשלחת הספרדית חוסלה. ואלדיביה נתפס כשעודו בחיים, על ידי בני המפוצ'ה.
מותו של פדרו דה ואלדיביה
ישנן גרסאות רבות בנוגע לצורת הריגתו של ואלדיביה. על פי חרונימו דה ויוואר, סופרת בת זמננו, קאופוליקאן הורה באופן אישי להוציא את ואלדיביה להורג, וההוצאה להורג בוצעה באמצעות חנית, וראשיהם של ואלדיביה ושותפיו הושמו בתצוגה. הקונקיסטאדור הספרדי אלונסו דה גונגורה מרמולחו טען כי ואלדיביה הציע ככופר לפנות את כל ההתנחלויות הספרדיות על אדמות המפוצ'ה, ולתת לתושביו עדרי חיות גדולים, אך הם דחו את הצעתו, כרתו את זרועותיו, צלו אותן, ואכלו אותן לנגד עיניו, לפני שהרגו אותו ואת הכומר שליווה אותו.
בעז אוקון
ביוגרפיה
עם שחרורו מצה"ל למד משפטים באוניברסיטת תל אביב, ובשנת 1985, לאחר התמחות תחת פיקוחו של עורך דין אמנון גולדנברג במשרד ש. הורוביץ, הוסמך כעורך דין. בשנים 1985-1996 היה עורך דין שכיר, ובהמשך שותף במשרד ש. הורוביץ.
סנאי קרקע (סוג)
תפקידם האקולוגי מקביל לנובחניות של ערבות אמריקה הצפונית, הלמינג של הטונדרה או הויסקאש הדרום אמריקני.
בעז אוקון
ביוגרפיה
בשנת 1996 מונה לכהונת שופט בבית משפט השלום. בשנת 2000 מונה לרשם בית המשפט העליון. בשנת 2002 מונה לשופט בבית המשפט המחוזי בירושלים, ובשנת 2004 מונה למנהל בתי המשפט.
סנאי קרקע (סוג)
מינים
בסוג זה קיימים 4 מינים:
בעז אוקון
ביוגרפיה
נחשב לבן טיפוחיו של נשיא בית המשפט העליון, אהרן ברק. עם פרישתו לגמלאות של הנשיא ברק בשנת 2006 פרש גם אוקון מכהונתו כמנהל בתי המשפט, וסירב אף להצעה להמשיך ולכהן כשופט מחוזי ולפניות אליו מטעם הנשיא ברק ואחרים להסכים שמועמדותו לבית המשפט העליון תעלה. בתקשורת הוסברה הפרישה על רקע יריבות בינו לבין מחליפתו של ברק כנשיאת בית המשפט העליון, דורית ביניש, שנוצרה בפרשת נילי כהן. אוקון נחשב למקורבו של שר המשפטים לשעבר דניאל פרידמן.
בשנת 2007 החל לשמש כפרשן משפטי בעיתון "ידיעות אחרונות". במאמריו נוקט אוקון קו ברור כלפי אירועים שהוא רואה בהם הפרת זכויות אדם. באחד ממאמריו שהתפרסם בעמוד הראשון של עיתונו ב-10 ביוני 2008 כינה את כביש 443 "כביש אפרטהייד" בשל האיסור שהוטל על פלסטינים לנוע בו, וקרא לציבור להחרים את הכביש עד שיוסרו המגבלות.
פסיקותיו כשופט
במהלך כהונתו כשופט, עסק אוקון רבות בתחום זכויות הצרכן, ובין היתר ביקר בחריפות שופטי שלום, שפסקו בתביעות קטנות בלא שהקפידו במידה מספקת על זכויות אלה. כמו כן כתב פסקי דין תקדימיים שעסקו בחופש הביטוי, זכויות אדם ועוד. בין פסיקותיו:
אינבר
אינבר (באנגלית: Invar) היא סגסוגת ניקל-ברזל אשר ידועה בשל מקדם ההתפשטות התרמית הנמוך שלה. מקור השם אינבר הוא במילה האנגלית invariable (בלתי-משתנה) אשר מתייחס לאופן שבו הסגסוגת כמעט ואינה מתכווצת או מתרחבת בעת שינויי טמפרטורה. הסגסוגת הומצאה בשנת 1896 על ידי הפיזיקאי השווייצרי שארל אדואר גיום. הוא זכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1920 בשל המצאה זו, אשר הייתה בעלת השפעה משמעותית על מכשירים מדעיים מדויקים ועל נורות להט.
מאפיינים
בדומה לסגסוגות ניקל-ברזל אחרות, גם אינבר היא תמיסה מוצקה; כלומר זו סגסוגת בעלת פאזה יחידה, המורכבת מכ- 36% ניקל ו- 64% ברזל (אחוז משקלי).
שימושים
אינבר היא סגסוגת שימושית כאשר נדרשת יציבות ממדית גבוהה: במכשירי מדידה מדויקים, שעונים, מדי זחילה סייסמית, שסתומי מנועים, ושעונים אנטי-מגנטיים.
הגופיט
הגוּפּיט (תרגום מפיליפינית: "תקיפה", באנגלית: Typhoon Hagupit, בפיליפינים מכונה Typhoon Ruby) היה ציקלון טרופי גדול ממדים שהתפתח במערב האוקיינוס השקט ונע לכוון מזרח הפיליפינים. הגופיט הוא הגדול שבציקלוני 2014 מבחינת עוצמת רוח, עם נתונים שווים לקודמו, טייפון "ווֹנפונג". הוא הטייפון ה-11 שזכה לקבל שם ב-2014.
התפתחות
הגופיט התפתח לסופה טרופית ב-1 בדצמבר 2014 ולטייפון ביום שלמחרת. ב-4 בדצמבר נרשמו רוחות במהירות של 285 קמ"ש, וכתוצאה מכך הוגדר כסופה ברמת העוצמה הגבוהה ביותר - "דרגה 5".
הטייפון עלה על הקרקע ליד העיר לגזפי שבדרום מזרח לוזון. לאחר מכן נחלש הטייפון לרמה של סופה טרופית ופנה מערבה לכוון מנילה. נזקי הטייפון כללו 19 הרוגים ולמעלה מ-900 פצועים.
רדזין פודלסקי
רדזין פודלסקי (בפולנית: Radzyń Podlaski) היא עיר מחוז בפרובינציית לובלין שבפולין, על גדות נהר ביאלקה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
זכויות עיר הוענקו לרדזין בשנת 1468, אשר הייתה מיושבת עוד שנים רבות קודם לכן. במהלך המאה ה-17 הייתה העיר לאחד ממרכזי הפרוטסטנטים בפולין, ובאמצע אותה מאה ניזוקה קשות בידי השוודים.
במחצית השנייה של המאה ה-18 הייתה העיר בבעלות משפחת פוטוצקי, ונכללה בתחומי נסיכות פולין קטן. בתקופה זו נבנה בעיירה ארמון גדול, הקיים עד ימינו. בחלוקת פולין השלישית, בשנת 1795, נכללה העיר בשטחי השליטה של אוסטריה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית. בשנת 1867 העניקו הרוסים לעיר מעמד של עיר מחוז.
יהודי רדזין
יהודים נזכרים בעיר מהמאה ה-16, ובמאה ה-17 כבר התקיימה בעיר קהילה עצמאית, ששלחה נציגים לוועד ארבע הארצות. מאמצע המאה ה-19 נעשו היהודים לרוב בקרב תושבי העיר, תוך שנטלו חלק מרכזי בכלכלתה, ותוך שהעיר הפכה למרכז תורני חשוב ליישובי הסביבה, בו פעלו מספר אדמו"רים משושלת ראדזין.
בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-2,900 יהודים, רוב תושביה, והתקיימה בה פעילות של אגודת ישראל, של המפלגות הציוניות ושל הבונד. כמו כן, פעלו בעיר בתי ספר מרשת בית יעקב ומרשת תרבות. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיר מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים.
בשואה
עם כניסת הגרמנים לעיר בספטמבר 1939, לאחר שהופצצה מהאוויר על ידם, החלו מיד בביצוע מעשי התעללות ביהודיה, תוך אילוץ יהודים חרדים לרקוד בגשם ולרמוס ספרי תורה קרועים. כמו כן, יהודים מגיל 15 נצטוו להתגייס לעבודות כפייה משפילות, תוך ביצוע מעשי התעללות בהם, ותוך הטלת סכומי כופר על הקהילה. בדצמבר 1939 הגיעו לעיר יהודים שגורשו מלוברטוב, ובהמשך החודש גורשו רוב יהודי העיר באופן זמני לסלווטיצ'ה הסמוכה. עד שובם, הוחרם כל רכוש היהודים בעיר. ביולי 1940 נלקחו כ-300 יהודים מהעיר למחנות עבודה.
בין תחילת אוקטובר 1942 ל-16 בחודש חוסל גטו רדזין, כאשר אנשי ס"ס ושוטרים גרמנים ופולנים שילחו את בין 1,800 ל-2,000 יושביו למחנה ההשמדה טרבלינקה, תוך מעבר בגטו מיינדזיז'ץ פודלסקי. כ-1,000 מהמגורשים ניסו להסתתר בגטו לפני האקציה, אך נתפסו. בשל הדוחק הרב בקרונות המשא מתו רבים מהיהודים עוד לפני שהגיעו למחנה ההשמדה, ורבים מהקופצים מהחרכים הוסגרו לגרמנים בידי איכרי הסביבה. לאחר הגירוש הוכרזה רדזין רשמית כ"נקייה מיהודים".
כמה עשרות יהודים שהצליחו להימלט מהגטו שבעיר לפני האקציה, התארגנו ליחידת פרטיזנים שפעלה באזור העיר, בראשות יצחק קליינמן. רוב חברי הקבוצה נרצחו לבסוף בעינויים בידי הגרמנים, לאחר שהוסגרו להם בידי איכרי הסביבה.
קוזנצה
קוזנצה (באיטלקית: Cosenza) היא עיר הבירה של נפת קוזנצה שבמחוז קלבריה שבדרום איטליה. אוכלוסיית העיר מנתה 69,376 תושבים בשנת 2011 והאזור האורבני של העיר מונה מעל 260,000 תושבים.
קוזנצה היא עיר עתיקה והיא מקום מושבה של האקדמיה של קוזנצה (Accademia Cosentina), שהיא האקדמיה השנייה לפילוסופיה וללימודי ספרות שנוסדה בממלכת נאפולי בשנת 1511 ואחת הוותיקות באירופה. עד היום מהווה העיר מרכז תרבותי ופועלים בה מספר מוזיאונים, תיאטראות, ספריות ושוכן בה הקמפוס של אוניברסיטת קלבריה.
גאוגרפיה ואקלים
קוזנצה ממוקמת על מפגש הנהרות בוסנטו (Busento) וקרתי (Crati) בגובה של 238 מטרים מעל פני הים בעמק בין מישור סילה (Sila) ורכס הרי החוף. העיר העתיקה השוכנת למרגלות המצודה הנורמנית, שוכנת על גדת נהר קרתי. העיר החדשה משתרעת כלפי צפון על מישור מעבר לנהר הבוסנטו.
העת העתיקה
העיר העתיקה קונסנטיה (Consentia), בירתו של השבט ההאיטלי, הברוטים, הייתה מוצב קדמי של העמים האיטליים כנגד ההשפעה ההלניסטית של יוון הגדולה בדרום איטליה. באזור זה התנהל קרב פנדוסיה (Pandosia), בו הביס צבא קטן מבני שבטי הברוטים והלוקאנים את הצבא בהנהגת דודו של אלכסנדר הגדול, אלכסנדר אפירוס. במשך מאות השנים הבאות קוזנצה שמרה על אופי מיוחד יחד עם ערים אחרות באזור. תחת שלטונו של אוגוסטוס קיסר היא הפכה לתחנת דרכים חשובה על דרך פופיליה (Via Popilia) שקישרה בין קלבריה לבין סיציליה. בתקופת האימפריה הרומית, למרות שהייתה רק קולוניה, נהנתה העיר מזכויות מוניציפליות.
קברו האגדי של אלאריק
בשנת 410 לספירה, כבש אלאריק הראשון, מלך ההוויזיגותים את רומא ונעשה לכובש הזר הראשון של העיר לאחר 800 שנה. כאשר הוא עזב את רומא, לקח אלאריק עמו שלל רב.
על פי ההיסטוריון הגותי יורדנס, עזב אלאריק את רומא בראש חייליו ופניו דרומה. כאשר הם הגיעו לאזור קוזנצה, הוא מת. אין מידע כיצד קרה הדבר. יש המאמינים שהוא מת כתוצא ממחלה. אחרים גורסים כי הוא נהרג בקרב. בכל אופן, חייליו של אלאריק קברו אותו בקבר שהיה קבר יוצא דופן. נאמר שמקום קבורתו היה על מפגש הנהרות בוסנטו וקרתי. כוח גדול של עבדים הועסק בהטיית מי הבוסנטו כדי לאפשר את הקמתו של קבר מספיק גדול עבור אלאריק, סוסו והשלל שלקח בכיבושיו. כאשר הושלם בניין הקבר, הוסט הנהר בחזרה לנתיבו המקורי והקבר כוסה במים. כדי שאף אחד לא יחשוף את מקום הקבר, הוצאו להורג כל העבדים שעסקו במלאכה. במאות השנים שלאחר נפילת האימפריה הרומית המערבית, סירבו כמה ערים בנפת קוזנצה, הידועה בהן רוזאנו (Rossano), להכיר בשלטונם של הברברים. תחת זאת, בזכות הביצורים החזקים שלהן, שמרו הערים הללו על עצמאותן במשך מאות שנים, כשרידים האחרונים של האימפריה הרומית. מסיבה זו נחשבה קוזנצה לשטח ביזנטי עד לפלישת הלומברדים.
ימי הביניים
בהיותה בתווך בין הסרצנים לבין הלומברדים, קוזנצה הוחרבה ונבנתה מחדש בשנת 988 לערך, רק כדי להיהרס שוב בראשית המאה ה-11. בניסיון להימלט מגורל אכזר, נטשו אותה תושבי העיר ומצאו מקלט בגבעות הסובבות אותה, שם בנו כפרים קטנים.
במחצית הראשונה של המאה ה-11, קלבריה הלומברדית נעשתה לדוכסות פאודלית של הנורמנים וקוזנצה הייתה לבירתה. עד מהרה מרדה העיר כנגד שלטונו של רוג'ריו הראשון והיא נלכדה על ידו לאחר מצור ארוך. בסופו של דבר, בתקופת שלטון בית הוהנשטאופן (Hohenstaufen), הייתה העיר למקום מושבה של הקוריה של קלבריה. לפרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה היה עניין מיוחד בקוזנצה. הוא עסק רבות בבניינה של העיר ובקידום הפעילות הכלכלית בה וייסד בה יריד שנתי חשוב.
בהמשך נלחמה קוזנצה נגד השלטון של בית אנז'ו, בתמיכת הכמורה. במקביל להתפשטותו של המרד בעמקים הסמוכים, העיר הייתה מעורבת בקרב בין בית אנז'ו לבין כתר אראגון. ב-1432 הפך לואי השלישי את מצודת קוזנצה למקום מגוריו וכשהוא נפטר ב-1434 הוא נקבר בקתדרלה של העיר.
שלטון ספרד
ב-1500, למרות התנגדותה, נכבשה קוזנצה על ידי צבא ספרדי. במהלך המאה ה-16, חוותה העיר תקופה של התרחבות והייתה למקום מושבו של המשנה למלך של קלבריה. באותה תקופה גדלה חשיבותה התרבותית הודות להקמתה של האקדמיה. ב-1707 ירשו האוסטרים את הספרדים כשליטי ממלכת נאפולי ולאחריהם שלט בית בורבון. לאחר תקופה קצרה בה היה האזור חלק מהרפובליקה של נאפולי, חזרה העיר לשלטון בית בורבון.
העת החדשה
בין השנים 1806–1815 נלחמה קוזנצה באופן אמיץ כנגד הפולשים הצרפתים. שלטון דיכוי אכזרי אפיין את התקופה וב-1813 הוצאו להורג מורדים רבים בעיר, שהייתה עריסתם של אגודות הקרבונארי. המהומות של 1821 ו-1837 בישרו את תחילתו של איחוד איטליה. מהומות אלו המשיכו ב-15 במרץ 1844 והגיעו לשיאם בהוצאתם להורג של האחים בנדיירה (Bandiera). ב-1860, כמה חודשים לאחר פעולתם המהירה והמרשימה של כוחותיו של ג'וזפה גריבלדי, הועברה קלבריה במשאל עם לממלכת איטליה.
כנסיית סאן דומניקו
כנסיית סאן דומניקו הוקמה ב-1448 והאדריכלות שלה משלבת מוטיבים מתקופת הרנסאנס ומימי הביניים. המרכיב המעניין ביותר שלה הוא חלון הרוזטה המאופיין ב-16 עמודי טוף. שער העץ, שנבנה ב-1614, משובץ במוטיבים פרחוניים, בדמויות קדושים ובשלטי אצולה.
פנים הכנסייה מעוטר בעבודותיו של צייר בן המקום מסוף המאה ה-18. המזבח העליון עשוי משיש צבעוני והוא נבנה ב-1767. בטרנספט נמצא שריד מהצלב הקדוש. חדר תשמישי הקדושה מאופיין בעיקר בקמרון הצולב שלו, בחלון המחודד הכפול שלו ובקשת הצרה ובבית המקהלה העשוי עץ שנבנה ב-1635.
הקתדרלה
מקורותיה המדויקים של הקתדרלה לא ידועים. ככל הנראה היא נבנתה במחצית הראשונה של המאה ה-11. רעש אדמה הרס את הקתדרלה ב-9 ביוני 1184 ובנייתה מחדש על ידי פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה הושלמה ב-1222. בנקודת זמן מסוימת במחצית הראשונה של המאה ה-18 כוסתה הכנסייה במבנה עילי בסגנון הבארוק שמחק את המבנה המקורי על עבודות האומנות שבו. במחצית הראשונה של המאה ה-19 עוצבה חזית הקתדרלה מחדש בסגנון נאו-גותי ששינה לחלוטין את המראה שלה. בסוף המאה ה-19 שוקמו הקשתות המקוריות והמבנה העתיק של הקתדרלה. בשנות הארבעים של המאה ה-20 הושלמה לבסוף המלאכה. מעבר ארוך מקשר את הקתדרלה לארמון הארכיבישופים.
הפיגוע בקו 37
הפיגוע בקו 37 הוא פיגוע התאבדות שאירע ב-5 במרץ 2003, באוטובוס קו 37 של אגד, בשדרות מוריה בחיפה, בו נרצחו 17 אנשים, בהם אב ובנו ועוד שמונה תלמידי בית ספר, בידי מחבל מתאבד מהחמאס.
הפיגוע היה אחד מסמלי האינתיפאדה השנייה.
הפיגוע
קו 37, שמסלולו מתחיל בתחנה המרכזית הישנה של אגד בבת גלים ומסתיים באוניברסיטת חיפה, אוסף תלמידים משבעה בתי ספר הסמוכים לציר התנועה שלו. בשעה 14:12 האוטובוס, בו נסעו תלמידים רבים שחזרו מבית הספר לביתם, נעצר בתחנה בשדרות מוריה בסמוך להצטלבות הרחובות שמשון וצפרירים. נוסעים החלו לעלות אל האוטובוס ואז המחבל, מחמוד עמדאן סלים קוואסמה, סטודנט בן 20 בפוליטכניקום שבחברון, פוצץ עצמו במרכז האוטובוס באמצעות חגורת נפץ במשקל של כ-10 קילוגרם. הפיצוץ החריב את האוטובוס כליל וגרם לפריצת שרפה בהריסות.
נרצחי הפיגוע נטמנו בחלקה מיוחדת הנשמרת לקורבנות פיגועים בבית הקברות העירוני, ובמקום הפיגוע בשדרות מוריה הוקמה אנדרטה לזכרם.
בעקבות הפיגוע
לאחר הפיגוע התפרסם שמוניר רג'בי, ערבי ישראלי תושב חיפה סייע בתכנון הפיגוע. הוא נדון למאסר עולם. הדבר עורר דיון ציבורי ופורסם שבכוונת שר הפנים אלי ישי להסיר את אזרחותו, והרש"פ מחתה על כך. שלושה נוספים ממתכנני הפיגוע ומפעיליו, מעאד אבו שרח, מג'די עמרו ופאדי ג'ועבה נלכדו ונדונו למאסר עולם, אך ארבעתם שוחררו באוקטובר 2011 במסגרת ההסכם לשחרור גלעד שליט
הנצחה
הנרצחים בפיגוע מונצחים באנדרטה שהוקמה בשדרות מוריה בחיפה. האנדרטה הוקמה במקום הפיגוע, היא בנויה מחומה בגובה 3 מטר בנויה מאבנים מסותתות בחומה 17 חריצים המסמלים את 17 הנרצחים. על הקיר מותקן לוח מתכת עם שמות הנרצחים בפיגוע.
בנוסף אסף צור יליד העיר נשר מונצח החל משנת 2022, גם באנדרטה לחללי נשר במערכות ישראל.
פרדס רימונים
פרדס רימונים הוא חיבור קבלי מקיף שחיבר הרב משה קורדובירו. בספר הפרדס ניסה הרב לפשר בין מחלוקות קדומות ששררו בקרב המקובלים ולפסוק הכרעה סופית לגבי הדעות השונות המובאות בספרי הקבלה שקדמו לו.
הרקע
מחבר הספר, רבי משה קורדובירו (הרמ"ק), היה מגדולי המקובלים בכל הדורות. בכתבי הרמ"ק מוצאים בקיאות עצומה במכמני התורה וניכרת בהם השפעה גדולה של ספרות המחקר.
התוכן
אף על פי ששנים רבות לפני הולדת הרמ"ק כבר נכתבה ספרות קבלית ענפה, שיש בה פירוט עשיר ומסועף לגבי כל תחום עיסוק של הקבלה, את ספרו 'פרדס רימונים' פתח הרב בנושא קבלי יסודי מאוד והוא מספר הספירות ותיאורן:
הרמ"ק מתאר את מבנה הספירות, ממיינן לקבוצות - שכל אחת מהן בעלת מאפיינים שונים, מצביע על אזכורים שלהן בכתבים קדומים ומבהיר דברים שלדעתו יסודם בטעויותיהם של המקובלים שקדמו לו.
לאחר מכן עובר הרמ"ק לדון בסוגיית הספירות מהפן הפילוסופי:
הרמ"ק מביא ראיות בעלות אופי סכולסטי ומחייב את מציאות הספירות על פי ההיקש השכלי. בנוסף לכך הרב דן בשאלה האם אדם הנאמן להלכה במעשיו אך שולל את מציאותן של הספירות ודוחה את היסודות שעליהן מבוססת תורת הקבלה ייחשב לכופר או לא.
בפרקים הבאים דן הרמ"ק בשמות האלוהות ובצירופי אותיות. הוא מבאר פסוקים מהמקרא על פי המשמעות שיש לכל אות בפסוק וכן מביא פרקים שלמים העוסקים בתכנים מאגיים.
הספר נחתם בפרק הדן על הכוונות בתפילה ובקיום המצוות.
השפעת הספר
עד לימי הרמ"ק שררו מחלוקות רבות אפילו בדברים יסודיים מאוד בתורת הקבלה. היו שחילקו את צד ימין של העולם העליון לדין והיו שאמרו שזהו חסד, היו שסברו שהכתר עליון והאור אין-סוף זהים והיו שסברו שהכתר הוא העלול הראשון שנברא. חלק תפסו בתפיסה האומרת שכל התפרטות העולמות העליונים הם עצמות הבורא והיו כאלו שאמרו שלמעלה יש אחדות מוחלטת וכל החילוקים וההתפרטויות הן בתפיסת בני האדם.
מאז חיבר הרמ"ק את ספר הפרדס נתקבלו הכרעותיו כסופיות וכאמת בלתי מעורערת. כל המקובלים שבאים אחריו מחלקים את העולמות וכל הכלול בהם לפי שיטתו.
גם תורת האר"י, שבכמה דברים עקרוניים שונה מתורת הרמ"ק, מבוססת על הכרעותיו של הרמ"ק. האר"י אמר על רבי משה קורדובירו "משה אמת ותורתו אמת בעולם הבלימה". לפי משפט זה הבינו מקובלים ששתי השיטות – של הרמ"ק ושל האר"י – אינן סותרות זו את זו ושכל אחת מהן מדברת על שלב אחר בתהליך הבריאה: משנת הרמ"ק דנה על עולמות התוהו ומשנת האר"י על עולמות התיקון.
השפעתו ומרכזיותו של הספר ניכרת גם מהמתקפות כנגדו. במאה ה-17 פרסם בישוף קתולי, חואן קאראמואל אי לובקוביץ, חיבור התקפה "על האתאיזם של הרבנים", ואת עיקר טענותיו כנגד הקבלה היהודית הוא ביסס על ספרו זה של הרמ"ק, כדי להראות כיצד רוקנו המקובלים את העולם הנברא מכל זכר לבוראו והם עסוקים בפולחן הספירות.
זמביזיה
זמביזיה (באנגלית: Zambezia) הוא סרט הנפשה בתלת מימד, מסוגת קומדיה ופנטזיה, המבוסס על ציפורי אפריקה, שצולם בדרום אפריקה והופץ בנובמבר 2012.
טניולאביס
טניולאביס (שם מדעי: Taeniolabis) הוא סוג של יונק קדום מהסדרה הקדומה מולטיטוברקולטה (Multituberculata), אשר התפתחה בקרטיקון לצד הדינוזאורים. הוא חי בראשית עידן הקנוזואיקון בתקופת הפלאוקן לפני 64–65 מיליון שנה באמריקה הצפונית. מאובניו נחקרו ב-1882 בידי החוקר הידוע אדוארד קופ ובסוגו נכללו 2 מינים.
זמביזיה
עלילה
הסרט מספר על קאי, בז נודד צעיר שחי עם אביו, טנדאי. לאחר שמכרה ותיקה של אביו, גוגו, חסידת האוכף, מתרסקת לתוך הקן שלהם, ואחרי שיחה לא ארוכה במיוחד אבל משכנעת, מחליט קאי לצאת לחפש את זמביזיה, עיר הציפורים. לאחר מסע ארוך הוא מגיע לעיר יחד עם קבוצת מגלנים הודיים ומגלה שהעיר בנויה בתוך עץ ענק על שפת מפל. ופוגש את זה-קל, תחמס מדריך תיירים שמנמן שמנסה למכור לו הצעות עסקיות כגון הצטרפות להוריקנים. קאי מנסה להצטרף ועובר את מבחן הקבלה בהצלחה רבה. אבל לאחר מכן מודח בידי מפקד ההוריקנים. באותו הזמן בודזו, לטאת כוח מרושעת, חוטף את טנדאי ומתכנן לפלוש לזמביזיה. קאי מנסה לעצור את הפלישה יחד עם שאר ציפורי זמביזיה. לאחר קרב ממושך מצליחים קאי ושאר תושבי זמביזיה לעצור את בודזו, ומפילים אותו לקרקעית התהום, אך אחת הציפורים מסתבכת ברשת שעטפה את בודזו, קאי מזנק להציל אותה, ומצליח. לאחר הקרב קאי מקבל עיטור כבוד מראש העיר זמביזיה, ומצטרף להוריקנים.
ז'ורז' שסטלן
תולדות חייו
שסטלן נולד בעיר אלסט (Aalst) שבפלנדריה למשפחה ממעמד אצולה נמוך והתחנך באוניברסיטת לוון. עד 1434 שירת בשירות צבאי פעיל במסגרת מלחמת מאה השנים. בעקבות הסכם אראס השתחרר מהצבא והתקבל לעבודה דיפלומטית בשירותו של דוכס בורגונדיה פיליפ הטוב, בחצר מלך צרפת שארל השביעי. במהלך חלק מתוך עשר שנות שהותו בצרפת היה מזכירו של האציל פייר דה ברזה (Pierre de Brézé) בפואטייה ובין היתר כתב אודותיו ביוגרפיה מקיפה. הוא רכש ידע רב אודות הפוליטיקה וההיסטוריה של צרפת ושל בורגונדיה והיה עד לאירועים היסטוריים כגון מאמצי הטיהור מאשמה של ז'אן ד'ארק. כאשר גבר הקרע בין החצר הצרפתית והבורגונדית עזב שסטלן את צרפת והיה לחצרן בחצרו של פיליפ הטוב. בשנת 1457 נבחר לחבר במועצתו.
טניולאביס
הטניולאביס היה הגדול שבבני סדרתו כשהמין Taeniolabis taoensis הגיע למשקל של 100 ק"ג. במראהו הוא דמה לבונה ענקי בעל גולגולת באורך 15 ס"מ והכיל זוג חותכות ענקיות שנבנו כמו איזמל, אך למעשה כלל לא היה יונק שלייני והיה מראשוני יונקי הקנוזואיקון לצד קרוביו כמו הקטופסליס ובני הסדרה כימולסטיים. הוא היה כנראה ניזון מזרעים ומקליפות עצים.
המאובנים של יונק נכחד זה התגלו במונטה, ניו מקסיקו וויומינג וכן בססקצ'ואן שבקנדה. ככל הנראה הוא חי ביערות גשם לחים שהיו באותה תקופה באזורו. כמה חוקרים סוברים שבשל רגליו הקצרות הוא התפתח כמו בונה לחיים אמפיביים בנהרות ובביצות.
ז'ורז' שסטלן
תולדות חייו
ב-1461 קיבל רשות לעזוב את החצר ולהתמסר לכתיבה, הוא קיבל פנסיה נדיבה ומינוי רשמי כהיסטוריון חצר. מאותה עת החל להעלות על הכתב את ה"כרוניקות" (Chronique) שלו. שארל האמיץ, שירש את פיליפ הטוב ב-1467, המשיך להיות פטרונו של שסטלן. ב-2 במאי 1473 הכתיר אותו לאביר מסדר גיזת הזהב.
ב-13 בפברואר (לפי רישומי גובי המס) או 20 במרץ 1475 (לפי ההספד שלו) נפטר שסטלן בעיר ואלנסיין.
כתביו
במותו הותיר עותק של הכרוניקות שהוקדש למרי מלכת הונגריה, אחותו של שארל החמישי, מלך צרפת. העותק כולל כשליש מתוך הכרוניקה המלאה שהקיפה את השנים 1474-1419. האנציקלופדיה הקתולית מציינת שייתכן וחלקים נוספים מהחיבור נמצאים בארכיוני בית הבסבורג. במשך כמאה שנים לא זכו כתביו לדפוס. ממשיך דרכו, שערך והשלים חלקים והמשיך את מסורת הכתיבה שלו היה ז'אן מולינה (Jean Molinet). בשנת 1505 יצא באנטוורפן אוסף מכתביו בשם Récollections des merveilles advenues en mon temps.
הערכה
כתיבתו ההיסטורית מנסה להיות אובייקטיבית, עד כמה שהדבר ניתן ביחס להיסטוריון-חצר. יש בדבריו מידה של ביקורת על נותני חסותו והערכה לאויביהם. אולם חלקים מסוימים נראה שהוכתבו לו. בפרט אמורים הדברים לגבי טיפולו בפרשת ז'אן ד'ארק ובכתיבתו התוקפנית כלפי אגנס סורל, פילגשו של שארל השביעי, מלך צרפת שנראה כי הוכתבה לו על ידי בנו של האחרון, לואי האחד עשר, מלך צרפת שהיה פליט בחצר הבורגונדית בהיותו דופן (יורש עצר).
שסטלן מוקסם, הן בשיריו והן בכתיבתו ההיסטורית מטקסים, סמלים וגינוני אבירות. שיריו ערוכים בתבניות מלאכותיות פורמליות ועתירים בביטויים לטיניים. אף שהיו פופולריים בימיו, אינם נחשבים ליצירה מקורית או איכותית בימינו.
האפיון הייחודי ביותר שלו הוא תיאור הדמויות ההיסטוריות באופן חי, לעיתים הוא שם בפי הדמויות ההיסטוריות דברי שירה ופעמים רבות הוא מתעכב על פרטי פרטים של גינונים, לבוש וכדומה.