cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שרגא גפני
סדרת "דנידין הרואה ואינו נראה"
76. (14) דנידין במלחמת ששת הימים, 1968.
77. (15) דנידין בשבי, 1969.
78. (16) דנידין במשימה בלתי אפשרית, 1970.
79. (17) דנידין במטוס החטוף, 1971.
80. (18) דנידין משחרר השבויים, 1974.
81. (19) דנידין לוכד המחבלים, 1973.
82. (20) דנידין מקים חבורה, 1979, מבוסס על המחזמר באותו שם.
חורבת רקית
חורבת רקית היא אתר ארכאולוגי בתחום גן לאומי הר הכרמל, על מורדות הר שוקף, בגובה כ-370 מטר מעל פני הים.
שרגא גפני
סדרת "דנידין הרואה ואינו נראה"
83. (21) דנידין וחבורתו יוצאים לפעולה, 1988, מבוסס על המחזמר.
84. (22) דנידין הרואה ואינו נראה משגע את סאדאם, אופוס, 1991. (פרק מספר זה הופיע לראשונה תחת השם "דנידין במערב עיראק" בעיתון "ידיעות אחרונות - עיתון תל אביב" 15 בפברואר 1991, עם איורים של מ. אריה).. הספר אויר בידי פזית מלר-דושי.
חורבת רקית
במקום שרידים של יישוב מהתקופה הרומית-ביזנטית והערבית הקדומה. השם הערבי של החורבה הוא רוקיטיה שפירושו כנראה יונת הבר. בעבר היה כאן כפר דרוזי קטן שחרב בימי מרד הפלאחים נגד אבראהים פאשא בשנת 1840. השרידים כוללים שרידי מבנים, בריכת אגירה מכוסה עפר ולידה אבן שוקת שבורה, בית בד, גת עם משטח א-סימטרי לדריכת ענבים ובור היקוות עגול, ומערת קבורה חצובה בסלע.
שרגא גפני
סדרת "דנידין הרואה ואינו נראה"
85. (23) הרפתקאות דנידין ודינדין הרואים ואינם נראים, 1994.
86. (24) הרפתקאות דנידין ודינדין באליפות הכדורסל, 1994.
חורבת רקית
שביל ישראל עובר בחורבת רקית. למקום ניתן להגיע רגלית מחניון רקית הסמוך.
שרגא גפני
סדרת "דנידין הרואה ואינו נראה"
87. (25) הרפתקאות דנידין ודינדין שומרי השלום, 1995.
88. (26) הרפתקאות דנידין ודינדין בהרפתקה בחלל, 1996.
89. (27) דנידין ודינדין מצילים את הנשיא, 1997.
חורבת רקית
בית הבד
בין הריסות בית הבד נמצאת אבן "ים" ענקית (קוטר 1.95 מ' וגובה 65 ס"מ). במרכז אבן הים חור מרובע דרכו הוצב מוט עץ אנכי ארוך. על מוט זה הורכב ציר אופקי שהוחדר דרך האבן השנייה, הטוחנת, המכונה "ממל" או "מפרכה" שנראית גם היא בצילומים כאן ליד הים. אל ציר האבן הטוחנת נהגו לרתום בהמה בדרך כלל חמור. הבהמה צעדה קדימה במעגלים ועם תנועתה סביב הים, הסתובב הממל וכתש את הזיתים. לאחר כתישתם התבצעה פעולת סחיטה באמצעות מערכת נפרדת. הזיתים הכתושים הועברו ל"עקלים" (סלים קלועים) עליהם לחצה קורת העץ כבדת המשקל (היא ה"בד" שעל שמו נקרא כל המתקן) שקצה אחד שלה נשען בגומחה בקיר באזור העקלים והקצה השני נשאר חופשי. כדי להגביר את הלחץ של הבד על העקלים באופן הדרגתי ניתלו אבנים כבדות על הבד (בימין איור 2 ניתן לראות משקולת כזאת ולה חור שדרכו הועבר החבל שנקשר לבד). השמן שנסחט בלחץ הבד נזל אל בור איסוף שמן הנקרא "עוקה" (אולי הבור המרובע בשמאל איור 3). לאחר מספר ימים בהם צף השמן מעל המוהל, הופרדו הנוזלים לכלים שונים.
מערת הקבורה
מבוא חצוב באורך 8.2 מ' מוביל לפתח מרובע בתוך מקמר. מעל הפתח חקוקה מסגרת בצורת טבלת אזניים (טבולה אנסטה) ובה רוזטה, ומשני צדי הפתח חקוקות רוזטות דומות. מעל המסגרת חקוקה כתובת ביוונית - "MAREINOVIN IHMION". ראו איורים 1 ו- 4. בפנים המערה (איור 5) חדר מרובע קטן. בקירות השמאלי והאחורי מקמרים עם אגני קבורה (כיום הרוסים). מעל האגן של הקיר האחורי כוך מרובע בעל פתח עם שקע לציר דלת ולבריח. מימין לאגן האחורי כוך קבורה נמוך, ובקיר הימני שלושה כוכי קבורה נוספים (לא נראים בצילום).
שרגא גפני
סדרת "דנידין הרואה ואינו נראה"
90. (28) דנידין ודינדין משגעים את החייזרים, 1998.
91. (29) דנידין בג'ונגל, 2001. ספר שבו מבקר דנידין בזימבבואה ופוגש ישראלי "שירן" שהפך למקביל של טרזן ונילחם בנומה האריה.
כן הופיעו בסדרה שני סיפורים קצרים שלא יצאו בספר:
א. דנידין נלחם בחמאס, שהופיע ב"ידיעות אחרונות-עיתון תל אביב", 23 באפריל 1993.
ב. עלילות הרואה ואינו נראה באולימפיאדת אטלנטה, שהופיע ב"כל העיר" 2 באוגוסט 1996, ע' 74, 77. שבו דנידין עוזר ליעל ארד באולימפיאדה. (ככל הנראה נכתב בידי עיתונאי).
היה מחזמר על דמותו של דנידין בשם "הרפתקאות דני דין הרואה ואינו נראה" שיצא גם כתקליט "הרפתקאות דנידין הרואה ואינו נראה" מאת "און שריג" (גפני) בתיאטרון לילך עם יגאל סלע-לוי ואבירמה גולן שהופיעה בתור דני דין. מ. אריה היה צייר ההצגה. ספרים 20 ו-21 בסדרה הם עיבוד שלו.
אמורים היו להיות ספרים נוספים בסדרה שלא יצאו :
1. דנידין יוצא למשימה סודית, (אחרי "דנידין בשבי")
2. דנידין בקומנדו הימי, (אחרי "דנידין משחרר השבויים" ו"דנידין ודינדין משגעים את החייזרים").
3. דנידין מתנחל בהר הפלאות, (אחרי "דנידין לוכד המחבלים").
4. דנידין במלחמת השכונות, (אחרי "דנידין וחבורתו יוצאים לפעולה").
6. דנידין מנהל את מלחמת המפרץ, (אחרי "דנידין משגע את סאדאם").
7. דני דין אליל הג'ונגל, (אחרי "דנידין בג'ונגל").
סדרת "האמיצים"
בהוצאת מ. מזרחי, הסדרה אוירה על ידי אליעזר ויסברוד.
92. (1) חבורת האמיצים במסתרי רחוב עקביה, 1961.
94. (3) האמיצים במסתרי יער המטמון, 1962.
95. (4) האמיצים במסתרי מערת האוצר, 1962.
96. (5) האמיצים במסתרי אי המרגלים, 1963.
97. (6) האמיצים במסתרי עמק איילון, 1963.
סדרת "הרביעייה הנועזת"
בהוצאת מ. מזרחי, איירה זיוה שישא.
98. (1) הרביעייה הנועזת: חייהם והרפתקאותיהם של ידידים נאמנים, 1968.
99. (2) הרביעייה הנועזת בפעולה, 1969.
100. (3) הרביעייה הנועזת בולשת, 1970.
101. (4) הרביעייה הנועזת אורבת, 1971.
אמור היה לצאת ספר נוסף בסדרה: הרביעייה הנועזת בתעלומה לא נורמלית ! אך לא יצא.
סדרת "השלישייה"
102. (1) השלישייה בעקבות מניחי הפצצות, 1970.
103. (2) השלישייה בשבי החבלנים, 1970.
אמור היה לצאת ספר נוסף בסדרה: השלישייה במשימה מיוחדת אך לא יצא.
סדרת "הסיירת המיוחדת"
104. (1) הסיירת המיוחדת בפעולה, 1971.
אמור היה לצאת ספר שלישי בסדרה: הסיירת המיוחדת הולמת אך לא יצא.
סדרת "בלשי הכיתה"
106. (1) בלשי הכיתה והרפתקאותיהם המבדחות, הוצאת מ. מזרחי, 1972.
107. (2) בלשי הכיתה בפרשת רינגו וג'מבו, הוצאת מ. מזרחי, 1973.
אמור היה לצאת ספר שלישי בסדרה : בלשי הכיתה בפרשת הדרקונים אך לא יצא.
סדרת "ידידות ומאבק"
בהוצאת עמיחי. (תחת השם "איתן דרור").
108. (1) דודו ומירי נחטפים לאוגנדה, 1977.
109. (2) עוזי ודני במבצע יהונתן, 1977.
110. (3) ידידות ומאבק בשערי אנטבה, 1977.
111. (4) ברק ורעם באוגנדה, 1977.
אמור היה לצאת ספר נוסף בסדרה בשם : אל המכבים בבלגרד אך לא יצא.
סדרת "השכונה שלנו"
בהוצאת עמיחי, איירה תרצה טנאי
113. נס קרה לטלי, 1977.
114. שמעון בעל הדמיון, 1977.
סדרת "שלושת הבלשים"
בהוצאת מ. מזרחי (תחת השם אבנר כרמלי)
115. (1) שלושת הבלשים בתעלומת טירת האימים, 1987.
116. (2) שלושת הבלשים בתעלומת התוכי המגמגם, 1987.
117. (3) שלושת הבלשים בתעלומת המומיה הלוחשת, 1987.
118. (4) שלושת הבלשים בתעלומת רוח-הרפאים הירוק, 1988.
119. (6) שלושת הבלשים בתעלומת העין הלוהטת, 1988.
120. (7) שלושת הבלשים בתעלומת עכביש הכסף, 1988.
121. (8) שלושת הבלשים בתעלומת השעון הצווח, 1989.
122. (9) שלושת הבלשים בתעלומת המערה הנאנחת, 1990.
123. (10) שלושת הבלשים בתעלומת הגולגולת המדברת, 1992.
124. (11) שלושת הבלשים בתעלומת הצל הצוחק, 1992.
125. (12) שלושת הבלשים בתעלומת החתול העקום, 1992.
126. (13) שלושת הבלשים בתעלומת הדרקון המתעטש, 1993.
127. (14) שלושת הבלשים בתעלומת העקבות הלוהטים, 1993.
סדרת "השביעייה הסודית שלנו"
בהוצאת מ. מזרחי, איורים על ידי כריסטינה קדמון.
129.ׁ(1) השביעייה הסודית שלנו בחורשת הנחשים, 1995.
131. (3) השביעייה הסודית שלנו במערת הרוחות, 1996.
133. (5) השביעייה הסודית שלנו בתעלומת החייזרים המעופפים, 1999.
אמור היה לצאת : השביעייה הסודית שלנו בתעלומת מחילת האוצר, אך לא יצא.
סדרת "גילי גול הכול יכול"
בהוצאת מ. מזרחי (תחת השם "און שריג"). ציורים: נורית יובל
136. (2) גילי גול הכול יכול גיבור הכיתה, 1999.
אמור היה לצאת מספר 3 בסדרה : גילי גול הכול יכול באליפות בתי הספר.
סדרת "צביקי מצחיקי"
בהוצאת רכגולד ושות' (תחת השם "און שריג"). אייר יעקב גוטרמן
137. צביקי מצחיקי והרפתקאותיו המופלאות, 1999.
138. צביקי מצחיקי בהתחרות המתיחות, 2000
אמור לצאת ספר נוסף : צביקי מצחיקי באליפות הקוסמים.
סדרת "עולם התנ"ך לילד"
בהוצאת מ. מזרחי, אייר אהרון אבדי.
(ב-2002 עברו הספרים הראשונים הרחבה בידי המחבר)
139. (1) סיפורי האבות, 1960, (מהדורה מורחבת, 2002)
140. (2) יוסף ואחיו, 1960, (מהדורה מורחבת 2002)
141. (3) משה הגואל, 1963, (מהדורה מורחבת 2002)
142. (4) יהושע בן נון, 1960.
143. (5) סיפורי השופטים.
144. (6) בת יפתח, 1963.
145. (7) שמשון הגיבור, 1963.
146. (8) דוד מלך ישראל, 1960.
147. (9) שלמה המלך החכם באדם, 1960.
148. (10) אליהו הנביא, 1960.
149. (11) סיפורי המלכים, 1966.
150. (12) סיפורי הנביאים, 1966.
151. (13) יונה במעי הדג, 1960.
152. (14) רות המואבייה.
153. (15) אסתר המלכה, 1960.
154. (16) דניאל בגוב האריות, (כולל את איוב הצדיק), 1966.
155. (17) שיבת ציון, 1966.
אמורים היו להופיע ספרים נוספים :
סדרת "תולדות ישראל לילד"
בהוצאת עמיחי, אייר אהרון אבדי
156. (1) מרד החשמונאים, 1966?
157. (2) מרד הקנאים, 1967.
158. (3) מצור יודפת, 1968.
159. (4) גבורת ירושלים, 1969.
160. (5) תהילת מצדה, 1970.
161. (6) מרד בר-כוכבא, 1967.
סדרת חבורת איסט אנד מאת "א. סקורצ'ר"
הוצאת שלגי, אייר בכמה מהספרים גיורא רוטמן.
(ספרים אלה הם שילוב של תרגום וכתיבה מחדש מאחר שמופיע בהם לצד הגיבורים הבריטיים "הקבועים" גיבור ישראלי שהוא פרי יצירתו של גפני).
(חמשת הספרים הראשונים בסדרה תורגמו בידי אשר דורי).
162. (6) לקראת האליפות, (או "לקראת אליפות הליגה"), 1982.
163. (7) הקרב על הפרס הגדול.
165. סיפור של גפני שהופיע בהמשכים בכתב עת אך לא כספר היה אשף הסלים. שהופיע בחוברות פנדל מספרי 200 - 206 בהוצאת רמדור.
ספרים בודדים למבוגרים
166. החבלן הטוב אלכס, הוצאת א. זלקוביץ, 1956.
167. עניין של אהבה, הוצאת היונה, 1963, מהדורה שנייה, רמדור, 1980.
168. עלייתו ושקיעתו של פלמחאי, הספרייה העברית, 1965.
169. בסוד מפקדים, הספרייה העברית, 1966.
170. בלדה עברית, הוצאת שלגי, 1982.
ספרי עיון בהיסטוריה ובתנ"ך
172. הקרבות המפורסמים בתולדות העולם, הוצאת מ. מזרחי, 1965.
173. חוברת שלמה של כתב העת "מערכות" מספר קכ"ד, תש"ך, שכולה מאמר אחד של גפני על קרב המיתלה.
מאמרים
מאמרים של גפני הופיעו בכתבי העת "הארץ שלנו" "מערכות" "מחניים" ו"סקירה חודשית".
מאמרים של גפני כללו את :
174. גדוד 89 כובש את בית גוברין, "מערכות שריון", מס' 78, אפריל 1963.
175. גדוד 89 עולה על המצודה.
176. תילר"ים מול טנקים, מערכות קפ"ה - קפ"ו חוב' 185 – 186, תשכ"ז
177. הכרעת מערך רפיח בקדש, סקירה חודשית מספר 10 - 11, 15 בדצמבר 1986.
שונות
הסיפור הקצר הקלאסי של גפני "הקרב על מבצר ויליאמס" שהופיע תחת השם "איתן נותב" ב"אלף" ב-1950, הוסרט לסרט קצר של רנן שור ב-1978 (24 דקות, עם עמי טראוב ודורון נשר) והוקרן ב-1981. }}
פרנסיס אמוזו
פרנסיס אמוזו (בצרפתית: Francis Amuzu; נולד ב-23 באוגוסט 1999 באקרה שבגאנה) הוא כדורגלן בלגי יליד גאנה המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת אנדרלכט מליגת העל הבלגית.
קריירת מועדונים
אמוזו החל את הקריירה המקצוענית שלו באנדרלכט. ב-22 בדצמבר 2017 ערך אמוזו את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 1-0 על אויפן במסגרת המחזור ה-20 בליגה לעונת. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון.
קריירה בינלאומית
אמוזו הוא חלק מסגל נבחרת בלגיה עד גיל 21.
יוהאן יעקובי
יוהאן יעקובי (בגרמנית: Johann Jacoby; 1 במאי 1805 קניגסברג - 6 במרץ 1877 שם) היה רופא ופוליטיקאי יהודי פרוסי, פעל למען השגת אמנציפציה ליהודים. היה חבר באספה הלאומית של פרנקפורט.
קורות חיים
אביו של יעקובי היה סוחר בשם גרשון, לאמו קראו לאה יונס.
הוא למד רפואה באוניברסיטת קניגסברג. הוא החל את התמחותו הרפואית ב-1830 בעיר הולדתו, במהרה הוא החל להתעניין בפעילות פוליטית ונעשה יותר ויותר מעורב בהגנה על הנרדפים.
אוסף על שמו שמור בספרייה הלאומית.
פעילות פוליטית
יעקובי נמנה עם התומכים ברעיון הפרדה בין דת למדינה.
ב-1848 באירופה פורץ גל התקוממויות שנודעו בשם כולל "אביב העמים". המהומות התחילו בפברואר אותה שנה בצרפת, שם הודח המלך לואי פיליפ. בגרמניה שתי השאיפות העיקריות היו לאחד את גרמניה ולדרוש חוקה שהובטחה על ידי מלך פרוסיה פרידריך וילהלם השלישי עוד בימי כיבושי נפוליון.
בעקבות "אביב העמים" ב-1 באפריל 1848 התכנס "קדם-פרלמנט", בין הנציגים שישבו שם היו 5 יהודים, בין אותם היהודים היה גם יוהאן יעקובי. "קדם-פרלמנט" קיים ישיבות מ-1 באפריל עד 4 באפריל 1848.
במאי 1848 בפרנקפורט על נהר מיין בכנסיית סנט פאול מתכנסת האספה הגרמנית הראשונה, שם היו 7 יהודים גרמנים ו-2 אוסטרים, היהודים הבולטים ביותר בחבורה הזאת היו גבריאל ריסר ויוהאן יעקובי. עמוס אילון טוען כי בין היהודים האלו גבריאל ריסר היה הנחרץ ויעקובי המבריק.
השקפותיו של יעקובי היו רדיקליות יותר מאלו של ריסר. יעקובי נהיה חבר פרלמנט של פרנקפורט החל מאפריל 1849 לפני כן היה חבר באספה הלאומית הפרוסית בברלין. הוא השתתף במשלחת שניסתה לשכנע את המלך פרידריך וילהלם הרביעי לתמוך באינטרסים של האספה בפרנקפורט.
בשנות השישים היה חבר הפרלמנט הפרוסי כנציגה של המפלגה הפרוגרסיבית. לאחר כינונו של הרייך השני הוא נבחר לפרלמנט כנציג המפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
לוטננט
בצבאות רבים, לוּטֶנֶנְט (Lieutenant, נהגה בבריטניה ובקנדה: לֶפְטֶנֶנְט) היא דרגה של קצין זוטר. מקור המילה מצרפתית, שם משמעותה היא "מחזיק בעמדה". דרגה זו היא בדרך כלל הדרגה השנייה-מלמטה בסולם דרגות הקצין, מעל הדרגה הזוטרה ביותר, הנקראת במקרים רבים 'לוטננט שני' או 'לוטננט משנה' ומתחת לדרגת הקפטן.
קוד נאט"ו המקביל לדרגת הלוטננט הוא OF-1, כך שבצבאות שונים דרגת לוטננט נהוגה באחת המשבצות OF-1, OF-1a או OF-1b. בצבאות השונים לעיתים מתחלף מקום המונח "לוטננט" כמסמל את הדרגה הנמוכה יותר או זו שמעליה. כך לדוגמה, בכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית דרגת לייטננט מקבילה ללוטננט משנה ברוב הצבאות, כך גם דרגת לויטננט בצבאות דוברי גרמנית. בצבאות מזרח אירופה בהן רוסיה, נהוגה דרגת לוטננט שלישית מתחת ללייטננט (מלדשי לייטננט).
דרגת סגן בצה"ל מקבילה לדרגת לוטננט בצבא האמריקאי ולדרגת לוטננט שני בצי האמריקאי. דרגת סרן בצה"ל מקבילה לדרגת לוטננט בצי האמריקאי.
בעולם דובר הערבית (מלבד מספר מדינות בצפון אפריקה) המונח המקביל ללוטננט הוא מֻלאזים, כאשר מֻלאזים אוול מקביל ללוטננט ראשון / סגן, ומֻלאזים מקביל ללוטננט שני / סגן משנה.
דרגות צבאיות
ברוב הצבאות הסימול של לוטננט או לוטננט ראשון היא שני כוכבים או סימול נהוג באותו צבא. בארצות הברית דרגה זו מסומלת בארון כסוף ובצבאות רבים במזרח אירופה (היכן שישנה חלוקה לשלוש דרגות לוטננט במקום שתיים) הסימול הוא שלושה כוכבים. לוטננט משנה היא לרוב דרגת הקצונה הנמוכה ביותר ולפי זאת מסומלת בעזרת כוכב או סימול יחיד, בארצות הברית היא מסומלת בארון בצבע ארד.
לוטננט/לוטננט ראשון (OF-1a)
דרגות ימיות
בחילות הים, ישנה חלוקה מעט נרחבת יותר של דרגות לוטננט. בהתאם למבנה הדרגות של הציים השונים, ישנם הדרגות: 'לוטננט מפקד' (דרגת תפקיד פיקודי), 'לוטננט ראשון' (דרגת תפקיד), 'לוטננט' ו-'לוטננט משנה'.
דרגות אוויר
ברוב חילות האוויר בעולם, הדרגות תואמות את דרגות הצבא - כך שהחלוקה לדרגות לוטננט ולוטננט משנה תואמות את הדרגות המקבילות בצבא. בחיל האוויר המלכותי ומספר חילות אוויר ממדינות חבר העמים הבריטי, דרגת 'לוטננט טיסה' מקבילה לקפטן בצבא (בדומה לנהוג בדרגות הצי) והדרגות הזוטרות הן 'קצין טיסה' (המקביל ללוטננט בצבא) ו-'קצין טייס' (המקביל ללוטננט משנה).
לוטננט טיסה (OF-2)
גאו-דזו, קיסר סין (שושלת טאנג)
גַּאו-דְזוּ, קיסר סין (במנדרינית: 唐高祖, בפין-יין Táng Gāozǔ; טַאנְג גַּאו-דְזוּ) היה מצביא סיני, אשר שירת כמושל מחוזי תחת שלטון שושלת סווי. בעת קריסת השושלת במאה ה-7 המוקדמת, הקים ביחד עם בנו לי שימין את שושלת טאנג והפך לקיסר סין הראשון מהשושלת החדשה. שלט על האימפריה הסינית בשנים 618–626.
שנותיו הראשונות
נולד כלי יואן (Lǐ Yuān) בשנת 566 לספירה, בתקופת השושלות הדרומיות והצפוניות בהיסטוריה של סין. הוא ירש מאביו את התואר דוכס (公, gōng) טאנג עם קשרים משפחתיים לשושלת סווי העולה כשאימו הייתה ממוצא מונגולי מעם השְׂייֵנְבֵּיי (鲜卑). בעליית שושלת סווי לשלטון החל לי לעלות במהרה בדרגות השירות האזרחי. הוא החל את דרכו כאחד משומרי הראש של אבי השושלת, ון, קיסר סין, ועד מהרה הפך למקורב של הקיסר ובת זוגו.
לי מונה לכמה תפקידים בממשל סווי, בהם מפקד צבאי ומושל בכמה ערים ואזורים, ורכש תפקידים טקסיים נוספים בחצר המלכות. מונה לסגן נשיא מחלקת משק הבית הקיסרית בתקופת שלטונו של יורשו של ון, הקיסר יאנג. בשנת 613 לספירה מונה לי לסגן נשיא בית המשפט הקיסרי. באותו הזמן הייתה שושלת סווי במלחמה נגד ממלכת קוֹגוּריוֹ, אחת משלוש הממלכות של קוריאה, ולי היה אחראי לאשר מעבר נשק לכוחות הנלחמים בחצי האי הקוריאני.
עלייה לשלטון
לי קיבל בשנים 615–616 את התפקיד לנקות את מחוז שאנשי מכל המורדים והשודדים. לי, כעת מצביא, הצליח בנוסף על תפקידו, לחסום פשיטות נוודים של גקטורקים, עם ממוצא טורקי מהערבה האסייתית בצפון. לאחר ניצחונו בשאנשי זכה לי ביוקרה רבה, הוא הפך למפקד הראשי של המוצב הצבאי בטאי-יואן וביסס את מרכז כוחו בצָ'אנְג-אָן.
למרות פועלו הרב הממלכה התפרקה תחת מרידות רבות נגד שלטון סווי, לבסוף בתמיכת שותפיו ובניו, יצא לי מהמוצב הצבאי הגדול בטאי-יואן ונע לכבוש את הבירה צ'אנג-אן, תחילה במסווה להשיב את סדר השלטון של שושלת סווי בעוד דה פקטו אחז ברוב הכוח ותכנן לכבוש את סין גם מידי שושלת סווי.
כיבוש סין
גאו-דזו כפי שנודע בשמו המלכותי, הסדיר תחילה את הגבול הצפוני של ממלכתו בעזרת עסקה עם הגקטורקים המזרחיים, עסקה של נשק מצד הטורקים בתמורה לשלל כסף וזהב שיינתן מהסינים. עסקה זאת במסגרתה ניתן לצבאו של גאו-דזו 2,000 סוסים ו-500 חיילים חיזקה את צבאו וחיזקה את טענתו לשלטון ויכולתו לאכוף טענתו.
לאחר הגעת הכוחות הטורקים, יצא גאו-דזו עם 30,000 איש לכבוש את צ'נג-סינג, הבירה המשנית של שושלת סווי המתפרקת. בדרך הביס צבאו כוחות הנאמנים לשושלת סווי וגדל הודות לגיוס נרחב של שודדים ואיכרים כאחד. עם ההגעה לבירה המשנית של סווי מנה צבאו כ-200,000 חיילים, והבירה הייתה נצורה במשך חמישה שבועות עד אשר נכבשה בנובמבר 617. הקיסר יאנג ברח כשהעיר נכבשה, וגאו-דזו העמיד את יאנג-יו משושלת סווי כקיסר בובה. רבים מחסידיו של גאו-דזו התנגדו לכך וקראו למנהיגם להפוך את עצמו לקיסר של שושלת חדשה. כאשר גאו-דזו כבש את הבירה המזרחית לוו-יאנג הוא עשה בדיוק את זה, והכריז על עצמו כקיסר בשנת 618 ועל ממלכתו החדשה שושלת טאנג.
המשימה הבאה של גאו-דזו הייתה להתחיל לבטל את כל המחלוקות נגד שלטונו ברחבי הארץ בכל דרך שתתאים; בריתות, חנינות, תגמולים, תארים בחצר המלכות, ולעיתים נדירות, תוך שימוש בכוח אכזרי, שימשו עד 624 לכיבוש כל סין עד אשר ביסס גאו-דזו את השליטה בה. תחת משטרו החדש קבע גאו-דזו את צ'אנג-אן כבירה.
מדיניות פנים
בראש סדר העדיפויות של גאו-דזו היה הסדר בגבול הצפוני ומניעת פשיטות מצפון אשר היה בכוחם להרוס את כל ממלכתו בעוד התייצבה. אחר כך נקט בצעדים חשובים לריכוז השלטון ולהגברת היעילות של הממשל, והותיר מספר רב של נאמנים לשעבר לשלטון שושלת סווי בכוח כיועצי ממשל לשושלתו החדשה, הדבר סיפק המשכיות נחוצה וניסיון ממשלתי לשושלת החדשה, אך גם הבטיח כי לאליטה הישנה יש עדיין כוח ויכולה להיות גם אהדה לשלטון הקודם.
גאו-דזו הקל את קודס החוקים הנוקשה של שושלת סווי, והחל בתהליך החלפתם במערכת רשומות מקודדת ומפורטת יותר, במיוחד עבור ממשל המדינה. רפורמות בקרקעות נעשו להגדלת הכנסות המס, שהפכו אחידות יותר ברחבי הארץ. הוא המשיך במדיניות שושלת סווי של שיפור רשתות ההשקיה וההובלה במדינה. המדינה קידמה באופן פעיל חינוך והכנה לבחינות הכניסה לשירות האזרחי המדיני החדש. מטבע חדש של שושלת טאנג החל מונפק מאז שנת 621 במטרה להילחם בשיטות הזיוף שהתרחשו תחת הסווי. כל השווקים ברחבי סין היו בפיקוח של גורם רשמי שמונה על סמך יכולתו.
בתחום הדת היה לא חלו שינויים, כאשר הבודהיזם, הטאואיזם והקונפוציאניזם שלטו בתור דתות המדינה הרשמיות. מספר המקדשים הבודהיסטים היה מוגבל מכיוון שדת "לא-סינית" זו נחשבה בעיני רבים מהפקידים כפוגעת בעבודתם. גם המקדשים הטאואיסטים הוסדרו תחת השפעה ממשלתית ומספרם הוגבל. רוב הצעדים הללו נגד המנזרים הוחלו על ידי ממשיכיו של גאו-דזו, טאי-דזונג. לבסוף, אומצה מדיניות שלווה יותר כלפי מדינת קוֹגוּריוֹ הקוריאנית שנלחמה בסינים, כשהאחרונה הציעה מחווה ושבויים סינים ממערכות המלחמה נגד שושלת סווי וקודמותיה.
ירושה
לקיסר גאו-דזו היו 22 ילדים אשר עוד בשנים המוקדמות לשלטונו החל מאבק ירושה בין המבוגרים שביניהם אשר בסופו האח השני, לי שימין הפך ליורש עצר. ללי היה כוח רב הודות ליוקרה על הניצחונות נגד הסווי וההשפעה על המשפט המדיני. בסופו של דבר, בשנת 626, רוב כוחו של לי שימין בחצר המלוכה גבר על כוחו של אביו הקיסר וגאו-דזו פרש מהכס עבור בנו והפך לקיסר הפורש. לי שימין, או בתוארו הקיסרי טאי-דזונג, יהפוך לאחד הקיסרים הנערצים ביותר בסין. אביו גאו-דזו לא סמך לגמרי על בנו היורש, ועל כן נותר כבעל כוח שלטוני מסוים עד למותו בשנת 635.
היסטוריונים סינים לא חסכו ביקורת מגאו-דזו על בגידתו בשלטון שושלת סווי, ועל צמצום כוחם של מוסדות הדת במדינה, ולמרות זאת הוא נודע כאחד מהחשובים שבקיסרי סין. השושלת הקיסרית שהקים תישאר השלטת בסין עד שנת 907, תקופה של כמעט 300 שנים.
Somebody to Love (שיר של סוזי בוגוס)
Somebody to Love (בעברית: מישהו לאהוב) הוא סינגל משנת 1998 של זמרת הקאנטרי האמריקאית סוזי בוגוס.
השיר יצא לאור בתור הסינגל הראשון מתוך אלבומה "Nobody Love, Nobody Gets Hurt". הוא בילה 19 שבועות במצעד שירי הקאנטרי של המגזין בילבורד, ובשיאו דורג במקום ה-33.
קונסטנטינוס השביעי פורפירוגנטוס
קונסטנטינוס השביעי פורפירוגנטוס (או פורפירוגניטוס, ביוונית: Κωνσταντῖνος Ζ΄ Πορφυρογέννητος, 17–18 במאי 905 – 9 בנובמבר 959) היה הקיסר הרביעי מהשושלת המקדונית של האימפריה הביזנטית. הוא שלט בשנים 913–959 והיה בנו של הקיסר לאון השישי הפילוסוף ושל אשתו הרביעית, זואי קרבונופסינה, וכן אחיינו של קודמו, הקיסר אלכסנדר השלישי.
קונסטנטינוס נולד ב-905 כילד לא חוקי של הקיסר לאון השישי. אביו עשה מאמצים כדי שהוא יוכר כיורש העצר ומשנת 908 כשותף למלכות, על אף היותו ילד קטן. במרבית שנות מלוכתו הונהגה האימפריה על ידי שותפיו לשלטון: הפטריארך ניקולאוס מיסטיקוס (913) ואמו, זואי קרבונופסינה, בתור עוצרת (בשנים 913–919) ואחר כך על ידי חמיו, רומנוס לקפינוס, שותף כפוי למלכות (בשנים 920–945). קונסטנטינוס שלט בפועל לבד רק בשנים 945–959. כינויו - "פורפירוגנטוס" - רומז על "חדר הארגמן" שבארמון הקיסרי, שהיה מקושט בארגמן ובו נולדו בדרך כלל הילדים החוקיים של הקיסרים. קונסטנטינוס נולד גם הוא באותו חדר, על אף שבאותה שעה לא הייתה אמו זואי עדיין נשואה רשמית לאביו. הכינוי ביקש להדגיש את היותו בן לגיטימי מול כל הטוענים לכתר שקמו נגדו בימי חייו. באימפריה הביזנטית, לבנים שנולדו לקיסר מכהן הייתה זכות קדימות בירושת כס המלכות לעומת בנים בכורים שלא נולדו ב"חדר הארגמן".
קונסטנטינוס השביעי נודע במיוחד הודות לארבעת הספרים שכתב: "לבני רומנוס", הידוע בכותרתו בלטינית De Administrando Imperio ("על ניהול האימפריה"), "על טקסי המלך" (De Ceremoniis), De Thematibus ו"חיי בסיליאוס".
ילדותו
קונסטנטינוס, יליד שנת 905, היה בנם של הקיסר לאון השישי הפילוסוף ושל הפילגש שלו זואי קרבונופסינה. לקיסר לא היו בנים אחרים ולכן נשא את זואי לאישה. אלו היו נישואים רביעיים שלו תוך הפרת כללי הכנסייה האורתודוקסית של קונסטנטינופול (אז ביזנטית) וגם תוך הפרת קודקס החוקים שהוא עצמו יזם, לפיהם אסור היה לקיים יותר משתי מערכות נישואים עוקבות. בעיני הכנסייה הנישואים הראשונים נחשבים "קדושים". אחרי מות האישה הראשונה, מאשרים נישואים שניים על מנת להבטיח את המשכיות המשפחה. אולם נישואים שלישיים וקל וחומר רביעיים נחשבים מעשי ניאוף מגונים והילדים הנולדים מקשרים אלה נחשבים מבחינת הכנסייה לממזרים. בלידתו גם קונסטנטינוס נחשב לילד שנולד מחוץ לחוק. לקח שנה לקיסר לאון כדי לכפות את הכרת הלגיטימיות של הילד, מהלך שלווה בהתפטרות הפטריארך של קונסטנטינופול, ניקולאוס הראשון מיסטיקוס, והחלפתו על ידי אותימיוס הראשון סינקלוס (אפתימיוס) שהסכים להעניק לקיסר את הפטור הדרוש כדי להתחתן עם זואי ולהפוך את ילדם ללגיטימי. ב-9 ביוני 911 החליט לאון השישי לצרף את בנו הקטן כשותף לכתר. קונסטנטינוס כונה "פורפירוגנטוס" ("נולד לארגמן"). משמעות כינוי זה הייתה שנולד בתוך משפחת הקיסר - להבדיל ממנהגי קיסרי רומא שחלקם לא השתייכו בלידתם למשפחת המלוכה. הכינוי נועד להדגיש את הלגיטימיות של מעמד הבן כיורש. הארגמן היה צבע לבגדים נדיר ויקר ששימש לפעמים באופן אקסקלוסיבי את הקיסרים. בארמון הגדול של הקיסרים בקונסטנטינופול היה קיים חדר שכולו מכוסה בפורפיר ארגמני והוא שימש את נשות הקיסרים כחדר לידה.
בצל חמיו וגיסיו
לקונסטנטינוס היו נעורים עצובים בגלל מראהו, טבעו השתקני ודחיקתו למקום השלישי בעדיפות לירושה, אחרי כריסטופורוס לקפנוס, בנו הבכור של רומנוס לקפנוס. עם זאת הוא הצטיין באינטליגנציה גבוהה ובהתעניינות בתחומים רבים והקדיש זמן רב באותה תקופה ללימוד כללי הטקסים של החצר. רומנוס נשאר בשלטון עד שנת 944 כשהודח על ידי שני בניו, הקיסרים השותפים סטפאנוס לקפנוס וקונסטנטינוס לקפנוס. הקיסר המודח רומנוס נשלח בשנותיו האחרונות לחיות כנזיר בגלות באי פרוטה, ומת ב-15 ביוני 948.
שלטונו בפועל
בעזרת אשתו, הצליח קונסטנטינוס השביעי להרחיק מהשלטון את שני גיסיו, וב-27 בינואר 945, בגיל 39, נשאר קיסר יחיד, אחרי שנים רבות של חיים בצלם של אחרים. כעבור חדשים אחדים הוא הכתיר את בנו רומנוס השני כקיסר שותף. מכיוון שלא היה רגיל להנהיג, קונסטנטינוס העדיף להקדיש את רוב מרצו וזמנו לעיסוקים אינטלקטואליים והשאיר את ניהול האימפריה לפקידים בכירים, לגנרלים ולאשתו הנמרצת, הלנה לקאפנה.
בשנת 947 הורה להחזיר מיידית את כל האדמות שנגזלו מהאיכרים, ללא פיצוי. לקראת סוף שלטונו, מצבם של האיכרים, שהיוו הבסיס לכוחה הכלכלי והצבאי של האימפריה, היה טוב בהרבה משהיה מאה שנה קודם לכן.
ב-949 שיגר קונסטנטינוס צי חדש שכלל 100 ספינות (20 מסוג דרומון, 64 - כלנדיה ו 10 גלרות) נגד בסיס הפיראטים הערבים בכרתים, אך בדומה לניסיון אביו לכבוש את האי ב-911, גם מבצע זה נחל כישלון. בגבול המזרחי ההליכים הצבאים זכו ביותר הצלחה, אם כי לסירוגין. ב-949 כבשו הביזנטים את גרמניקאה, ניצחו פעמים חוזרות את צבאות האויבים ובשנת 952 חצו את הפרת העילי. אולם ב-953 האמיר החמדאנים סיף א-דאולה כבש מחדש את גרמניקאה וחדר לשטחי האימפריה. לבסוף השטחים במזרח הוחזרו לביזנטים עקב ניצחונו של ניקפורוס השני פוקאס, שבשנת 958 כבש את חדת בצפון סוריה, וגם עקב ניצחונו של יואנס צימיסקס, שכבש את סמוסאטה בצפון מסופוטמיה. צי ערבי הושמד על ידי אש יוונית בשנת 957. בהיסטוריה הביזנטית היה קונסטנטינוס השביעי הראשון שהיו לו הצלחות בניסיונות לכבוש בחזרה מחוזות שנפלו בידי הערבים.
קונסטנטינוס ניהל קשרים דיפלומטיים פעילים עם חצרות מלכותיות זרות, לרבות עם הח'ליפה האומיי בקורדובה, עבד א-רחמן השלישי ועם אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בסתיו 957 הוא קיבל את ביקורה של אולגה, נסיכת קייב, העוצרת של רוס של קייב. סיבות אותו ביקור נשארו עלומות. היא הוטבלה באותה ההזדמנות בשם הנוצרי הלנה וחיפשה מיסיונרים נוצרים שיטיפו לעמה להתנצר. לפי האגדה התאהב קונסטנטינוס באולגה, אך היא ידעה איך להתחמק על ידי כך שביקשה ממנו להיות הסנדק שלה. כשהוטבלה היא אף אמרה מפורשות שזה לא מן הראוי שסנדק ייקח לאישה את בת סנדקותו.
קונסטנטינוס השביעי נפטר בקונסטנטינופול ממחלה בנובמבר 959 ואת מקומו ירש בנו רומנוס השני. היו שמועות כי הוא הורעל על ידי בנו או על ידי כלתו, תאופנו.
פעילותו הספרותית
קונסטנטינוס השביעי נודע בכישוריו כמלומד וסופר. הוא כתב או הזמין שיכתבו בשבילו את הספרים: עם ספרי ההיסטוריה שלו נמנה גם ספר הלל על שלטונו והישגיו של סבו, בסיליוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, חיי בסיליוס (ביוונית: Βίος Βασιλείου). אלו ספרים השופעים תובנות ומידע מסקרן עבור היסטוריונים, סוציולוגים ואנתרופולוגים, כולל לגבי העמים השכנים של האימפריה הביזנטית והם מאירים תובנות מאלפות על הקיסר עצמו.
בספרו "היסטוריה קצרה של האימפריה הביזנטית" (1997), ההיסטוריון הבריטי ג'ון ג'וליוס נורוויץ' התייחס לקונסטנטינוס השביעי "הקיסר המלומד".
קישורים חיצוניים
Beatrice Beaud Le savoir et le monarque: Le traité sur les nations de l'empereur Constantin VII Porphyrogénète'', Annales 1990 45-3 pp.551-564
סילבסטר החתול
סילבסטר החתול (באנגלית: Sylvester) הוא דמות מצוירת של חתול, אחת מדמויות הלוני טונס של האחים וורנר.
דמותו
סילבסטר הוא חתול ביתי המנסה שוב ושוב לטרוף את טוויטי. העורמה של טוויטי, יחד עם הכלב אשר מגן עליו מכשילים את ניסיונותיו, אשר נגמרים לרוב בצורה כואבת.
שמו של סילבסטר נגזר מהשם המדעי של חתול הבית – Felis silvestris catus. סילבסטר כיכב בסדרת האנימציה תעלומות סילבסטר וטוויטי (אנגלית: "The Sylvester & Tweety Mysteries") מבית דיסני ששודרה ב-The WB בשנים 1995ֹ–2001. באותה סדרה הוא מוצג כחתול של סבתא (הבעלים של טוויטי) וכמו כן הוא מוצג ככה גם במספר סרטונים של "הלוני טונס" ואף ב"מופע של הלוני טונס".
את הדמות דיבב במקור מדבב סרטי וורנר מל בלאנק. סרטונם הראשון כצמד, "טוויטי פאי", זכה בפרס האוסקר בשנת 1947 בקטגוריית "הסרטון המצויר הטוב ביותר".
חמישייה
{{פירושונים|
הרכבים מוזיקליים ספציפיים:
ספורט:
אחר:
ראו גם
}}
הספורטאים הצעירים
הספורטאים הצעירים היא סדרת ספרים לילדים מאת שרגא גפני, תחת שם העט אבנר כרמלי. הסדרה מלווה בציורים מאת מ. אריה.
הסדרה מספרת על שני תלמידי בית ספר תיכון שהתקבלו לשחק בנבחרת ישראל בכדורגל. האחד - אלון לוי (חלוץ), והשני הוא חברו הטוב ביותר - רפי גבעון (שוער). הגיבורות הנשיות של הסיפור הן רננה - חברתו של אלון, ושועה - חברתו של רפי.
עלילות הספרים בסדרה
הספרים הראשונים, אשר יצאו בשנת 1960, נכתבו בהשראת טורניר המוקדמות לאולימפיאדת רומא, בו היוותה נבחרת ישראל, לראשונה בתולדותיה, גורם חשוב במאבק על ההעפלה. לבסוף יוגוסלביה, אשר זכתה במדליית הזהב האולימפית, עלתה בהקדימה את ישראל ביחס שערים.
בעט, אלון, בעט
"בעט, אלון, בעט" הוא הספר הראשון בסדרה. בספר זה מתקבלים אלון ורפי לנבחרת ישראל לאחר שהם מככבים במשחק בין נבחרת בתי הספר של ישראל לבין נבחרת ישראל, שבו מנצחת נבחרת בתי הספר בתוצאה חמש - אפס.
נבחרת ישראל אמורה לשחק מול נבחרת יוון במשחקים הקדם - אולימפיים, אך אלון ורפי נחטפים לפני המשחק הראשון, ויוון מנצחת. כולם חושדים בשחקני הנבחרת גולני וברקאי, שמקומם נתפס על ידי אלון ורפי, אך בהמשך מסתבר שמי שחטף את אלון ורפי הם היוונים. בזכות שועה ורננה, ובזכות רמזים שהצליחו להשאיר רפי ואלון, השניים נמצאים ומגיעים אל המחצית השנייה במשחק השני מול יוון באתונה כאשר יוון כבר מוליכה חמש - אפס. בזכות רפי ואלון נבחרת ישראל מנצחת עשר - חמש.
אלון במלכודת
הספר השני בסדרה. בספר זה יוגוסלביה מסיימת את משחקה הראשון מול יוון בטורניר הקדם אולימפי בתיקו אפס. שתי הנבחרות נמצאות בבית של ישראל. אלון מצטרף לקבוצה יוגוסלבית ולנבחרת יוגוסלביה משום שהוא זקוק לכסף כדי לממן סדרת ניתוחים שתציל את חיי אביו ועוזר לנבחרת יוגוסלביה לנצח את נבחרת יוון במפגש השני ביניהן בתוצאה ארבע - שתיים.
הכדור בפנים... לא!
אלון חוזר לשחק בנבחרת ישראל הנערכת לקראת משחקיה עם נבחרת יוגוסלביה. בשעה שהנבחרת מנצחת את נבחרת העתודה במשחקי האימון, בהם מתגלים אלון ורפי כמלכי כדורגל, מנהל נבחרת יוגוסלביה, דראגה יאנוביץ, זומם להחליש את נבחרת ישראל. הוא שולח את שלוחיו הדורסים את רפי שנפצע קשה ונלקח לבית החולים. בנוסף לכך מוצע שוחד יוגוסלבי לגולני - החלוץ שאלון החליפו בתפקיד הנחשק - כדי שיטה את המשחק לטובת יוגוסלביה. גולני מתאמץ וזוכה להכלל בהרכב של נבחרת ישראל לקראת המשחק המכריע נגד יוגוסלביה.
המשחק הגורלי
לאחר שנפגע על ידי "מכונית מסתורית" רפי שוכב פצוע בבית החולים. כאשר רננה מגלה כי המכונית הזאת נשלחה על ידי מנהל נבחרת יוגוסלביה דראגה יאנוביץ להוציא את רפי מהמשחק, רפי מחליט לשחק למרות זאת. רפי מצליח לעצור את רוב השערים אבל סופג שער עצמי המוביל להפסד של הנבחרת הישראלית. לאחר ההפסד רננה מגלה כי את השער העצמי הבקיע שחקן הנבחרת הישראלית, גולני, תמורת בצע כסף. השופט מכריז כי ההפסד של ישראל מבוטל, ופוסק ניצחון טכני של 3-0 לטובת ישראל.
ארוכה הדרך לאליפות
דראגה יאנוביץ מצליח לסחוט משחק נוסף מול ישראל, על המקום באליפות העולם. השופט שנבחר הוא שופט מצרי, שמסכים להטות את המשחק כנגד ישראל. למרות שאלון ורפי הצטיינו במשחק, השופט ביטל כל כדור שאלון הבקיע, ואישר שער לא חוקי שרפי ספג. למרות זאת בסוף המשחק אלון הבקיע שער, שהשופט לא הצליח לבטל. תוצאת המשחק היא 1-1 וזאת תוצאה שהספיקה לישראל לעלות לשלב הבא באליפות העולם. בחלקו השני של הספר, ישנו תיאור קצר של כל שאר הבתים ברחבי העולם, והנבחרות בהם ישראל תפגוש בטוקיו.
המשחק האחרון
רפי ואלון וחברותיהם נחטפו על ידי ארגון פשע. אותו ארגון סוחט את מדינת ישראל אשר מוכנה לשלם כל סכום כדי לשחרר את שני השחקנים הצעירים. אולם לאחר שגייסו את הכסף הפושעים החליטו כי הם רוצים סכום כסף נוסף. בינתיים אלון ורפי מנסים למצוא דרך להימלט. בינתיים נבחרת ישראל משחקת את משחקה הראשון מול רוסיה ומפסידה. בסוף הספר מתוארים משחקים אחרים בין מדינות העולם.
הקרב הגדול
הספר פותח בתיאורו של שחקן הנבחרת הגרמנית נכטיגל, שהוא למעשה פושע מלחמה נאצי. נכטיגל מרעיל את השחקן הרוסי בלנקובסקי בזמן המשחק, כיוון שהבין שנחשף. רפי אלון רננה ושועה נחפזים לבית החולים לפגוש בבלנקובסקי כדי להבין מה קרה. בזמן המשחק של גרמניה וישראל נכטיגל מנסה להרעיל את אלון ורפי. אך כיוון שהשניים מבינים כי הוא מנסה להרעילם, נזהרים ביתר שאת, עד שנכטיגל מועד ומורעל בעצמו. ישראל עולה לגמר של אליפות העולם. שם במהלך משחק מול קולומביה, רפי נפצע קשה ממלכודת שהשחקן הקולומביאני טמן לו. אלון מצליח להימנע מפציעה, ולחשוף את התחבולה. רפי מלמד את ברקאי, מחליפו את סודותיו על מנת שיוכל לעזור לנבחרת לנצח. בסוף זוכה נבחרת ישראל בגביע העולם בכדורגל באליפות העולם שנערכת בטוקיו.
CODA (סרט, 2021)
CODA (קודה) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2021, המציג ילדה מתבגרת שומעת שהיא בת להורים חירשים (באנגלית: Child of deaf adults - CODA). הסרט נכתב ובוים על ידי שאן הדר, מככבים בו אמיליה ג'ונס כנערה השומעת, עם מרלי מטלין וטרוי קוטסור כהוריה החירשים ודניאל דוראנט כאחיה החירש.
הסרט, המהווה גרסה מחודשת בשפה האנגלית לסרט הצרפתי "משפחת בלייה" משנת 2014, צולם בגלוסטר, מסצ'וסטס, בארצות הברית. "CODA" הוקרן בבכורה עולמית ב־28 בינואר 2021, בפסטיבל סאנדנס. אפל רכשה זכויות הפצה לסרט תמורת סכום שיא של 25 מיליון דולר. הסרט הוקרן בבתי הקולנוע ובשירות הסטרימינג אפל TV פלוס ב-13 באוגוסט 2021.
הסרט קיבל מועמדות לפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - דרמה בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-79.
הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר, וזכה בשלושתם. הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר ובכך הפך לסרט הראשון שזכה בפרס האוסקר בקטגוריה זו, שהופק/הופץ על ידי שירות לצפייה ישירה ולא על ידי אולפן סרטים. כמו כן בטקס פרסי אוסקר ה-94 הסרט זכה בפרס התסריט המעובד הטוב ביותר וטרוי קוטסור זכה בפרס שחקן המשנה הטוב ביותר.
עלילה
בגלוסטר, מסצ'וסטס בארצות הברית, משפחה מנהלת עסק דיג. רובי, בת 17 והשומעת היחידה במשפחה, עוזרת להוריה ואחיה החירשים בעסק. בזמן לימודיה בתיכון, היא מצטרפת למקהלה, שם היא נמשכת לבן זוגה לדואט ומוצאת תשוקה בשירה. מנהל המקהלה שלה מעודד אותה לשקול ללמוד בבית ספר למוזיקה, והיא צריכה להחליט בין עזרה למשפחתה לבין השגת מטרתה.
פיתוח וכתיבה
CODA, שנכתב ובוים על ידי שאן הדר, הוא גרסה מחודשת בשפה האנגלית לסרט הצרפתי משפחת בלייה, שיצא לאקרנים בשנת 2014. פיליפ רוסלט היה אחד ממפיקי הסרט המקורי, והוא בעל הזכויות להפקת גרסה מחודשת. הוא והמפיק פטריק ווקסברגר פנו להדר כדי לביים גרסה מחודשת לקהל הצופים בארצות הברית. עד מאי 2019 הקימו החברות Pathé Films ו- Vendôme Group שותפות להפקת סרטים לפיתוח והפקה של סרטים בשפה האנגלית, כאשר הראשון היה CODA.
הסרט CODA מתרחש בגלוסטר, מסצ'וסטס בעוד ש"משפחת בלייה" התרחש בחוות חלב כפרית בצרפת, במאית CODA בחרה את העיירה גלוסטר, המוכרת לה מילדותה. הדר למדה שפת סימנים אמריקאית בתהליך כתיבת התסריט, כאשר 40% מהסרט הוא בשפה זו. הבמאית נעזרה בשני שותפים חירשים בהפקת הסרט: אלכסנדריה ויילס ואן טומאסטי.
ליהוק
הדר התחילה בליהוק השחקנית החירשת, זוכת פרס האוסקר, מרלי מטלין לתפקיד האם החירשת בסרט. לאחר מכן פרצה מחלוקת בין מממני הסרט, שהתנגדו לליהוק שחקנים חירשים נוספים לבין מרלו מטלין, שאיימה לפרוש אם כך יהיה. בסופו של דבר המממנים ויתרו ומטלין השיגה את שלה.
הדר תיארה את הליהוק כהזדמנות של מטלין לשחק בתפקיד אחר מהטייפ-קאסטינג הקבוע שלה: "תפקידיה הקודמים היו של דמויות מורכבות" אמרה הדר. "מטלין, בחיים האמיתיים, היא הרבה יותר מצחיקה, ויש לה חוש הומור. בתפקיד הנוכחי היא גילמה אשת דייגים ממעמד הפועלים, ויש הרבה אלמנטים באישיות שלה שהיו נכונים מאוד לדמות הזו." מטלין השתמשה בקשריה עם תיאטרון החירשים בלוס אנג'לס, כדי לעזור להדר למצוא שחקנים חירשים נוספים. הדר צפתה בשחקן טרוי קוטסור בהפקה של חירשים וליהקה אותו כדייג וכאב המשפחה. לאחר אודישנים, ליהקה את דניאל דוראנט לתפקיד האח החירש. למטלין, קוטסור ודוראנט הייתה היכרות מוקדמת בזכות שיתוף הפעולה שלהם בהפקת המחזמר אביב מתעורר.
עבור השחקנים החירשים שכרה הדר קבוצה של מתורגמנים שאיפשרה תקשורת שוטפת עם צוות השחקים וצוות ההפקה. מטלין אמרה: "הדר באמת שקעה בתרבות שלנו ועשתה כל ניסיון ללמוד ולעבוד איתנו ולהביא לסט שני במאים של שפת סימנים. הם, יחד עם המתורגמנים והצוות שלמד את השפה שלנו, עבדו כולם יחד. זה עבד כמו בכל סט אחר, אבל הזווית של שפת הסימנים, הפכה אותו למיוחד".
הבמאית גם ערכה אודישנים למאות נערות בגיל ההתבגרות לפני שליהקה את אמיליה ג'ונס כבת השומעת במשפחה החירשת. ג'ונס לקחה שיעורים בפיתוח קול ולמדה את שפת הסימנים האמריקאית במשך תשעה חודשים לפני תחילת הצילומים.
בכורה בפסטיבל סאנדנס
CODA הוקרן בבכורה עולמית ב-21 בינואר 2021 בפסטיבל סאנדנס 2021, כאחד מסרטי יום הפתיחה. הסרט הוקרן במסגרת תחרות סרטי הדרמה האמריקאים בפסטיבל. עקב מגפת הקורונה באותה תקופה בארצות הברית, הוקרן הסרט באופן וירטואלי.
השילוש הקדוש (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
קווינטט (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
פיליפ קליוור
פִילִיפּ קְלִיוֶר (בגרמנית: Philipp Clüver) או גם פִילִיפּוּס קְלוּבֶרְיוּס (בלטינית: Philippus Cluverius; 1580 – 31 בדצמבר 1622) היה גאוגרף והיסטוריון גרמני מהעת החדשה המוקדמת, מייסד תחום הגאוגרפיה ההיסטורית.
ביוגרפיה
קליוור נולד בדנציג (גדנסק), בפרוסיה המלכותית, מחוז של ממלכת פולין. לאחר ששהה זמן מה בחצר המלכות הפולני של זיגמונט השלישי, מלך פולין ושוודיה, הוא החל בלימודי משפטים באוניברסיטת ליידן (הרפובליקה ההולנדית), אך עד מהרה הפנה את תשומת ליבו להיסטוריה ולגאוגרפיה, שאותם לימד שם אז יוזף יוסטוס סקליגר.
קליוור רכש השכלה מדעית מאביו, שהיה Münzmeister (אחראי על המטבעה) בדנציג, אך כאשר קליוור הלך ללמוד לימודים קלאסיים, אביו הפסיק לתמוך בלימודיו. לכן הוא נסע מליידן דרך הונגריה לבוהמיה, שם שרת בצבא במשך כמה שנים, ונלחם בטורקים בהונגריה. בהיותו בבוהמיה תרגם ללטינית כתב הגנה על הברון פופל לובקוביץ' (Jiří Popel z Lobkowicz), שהיה כלוא. עם שובו לליידן, הוא עמד בפני ענישה על ידי השלטונות הקיסריים (מלוכת הבסבורג), אשר עם זאת הצליח להימנע מכך בעזרת חבריו מליידן.
מ-1607 עד 1613 הוא טייל רגלית בחלק גדול מאירופה, כולל באנגליה, סקוטלנד וצרפת כשהוא נתמך בסתר על ידי אימו. בלונדון פגש את ההומניסט איזק קזובון והתחתן שם. ב-1615 התיישב לבסוף בליידן, שם עבד בשנים הבאות כגאוגרפף אקדמי (geographus academicus) והועסק באופן קבוע בשכר של 500 גילדן. בשנים 1617–1618 הוא טייל שוב, ברגל דרך איטליה וסיציליה. כתביו פורסמו על ידי ההוצאה לאור של אלסוויר, שהייתה אז עדיין חדשה יחסית. הוא מת בליידן.
עבודתו
קליוור היה אנטיקוואר, שקיבל מינוי מיוחד בליידן כגאוגרף והופקד כאחראי על ספריית האוניברסיטה, אבל פרויקט חייו, היה מחקר כללי של הגאוגרפיה של התקופה הקלאסית, שהתבסס לא רק על מקורות ספרותיים קלאסיים, אבל - וזו הייתה תרומתו - בתוספת נסיעות נרחבות ובחינה במקום. הוא הפך למעשה למייסד הגאוגרפיה ההיסטורית.
יצירתו הראשונה של קליוור, ב-1611, על החלק התחתון של הריין והשבטים שישבו בו בתקופה הרומית (Commentarius de tribus Rheni alveis, et ostiis) שימשה מקור של גאווה לאומית בקרב שבעה-עשר המחוזות, שכן ההולנדים נהנו מהפסקת אש של שתים עשרה שנים במלחמת השחרור בת שמונים השנים.
ספרו של קליוור Germaniae antiquae libri tres ("גרמניה העתיקה בשלושה כרכים", ליידן, 1616) הסתמך על טקיטוס וסופרים לטיניים אחרים. כרך על עתיקות סיציליה, עם הערות על סרדיניה וקורסיקה (Sicilia Antiqua cum minoribus insulis ei adjacentibus item Sardinia et Corsica), שפורסם בליידן על ידי לואיס אלסוויר ב-1619, הוא מקור שימושי, עם התייחסויות רבות לסופרים מהעת העתיקה ומפות שלעיתים קרובות נותקו מהספר ונמכרו לאספני מפות. ספרו Introductio in universam geographiam (מבוא לגאוגרפיה אוניברסלית), בסך הכל 6 כרכים, (שפורסם לאחר מותו משנת 1624) היה ספר הגאוגרפיה המודרני המקיף הראשון. הראשון מתוך שישה כרכים עוסק בדרך כלל בכדור הארץ, אך תהילתו של קליוור נשענת יותר על חמשת הכרכים הנותרים. הם מכילים תיאורים קצרים של המדינות, עם דגש על נקודת מבט אנושית והיסטורית. הם הפכו לספר לימוד גאוגרפי סטנדרטי עד אמצע המאה ה-18.
קליוור היה גם סופר פורה בנושאים מתמטיים ותאולוגיים. הוא זכור לאספנים והיסטוריונים של הקרטוגרפיה בזכות המהדורה שלו ל-Geographia של תלמי (המבוססת על מהדורת מרקטור משנת 1578) ובזכות אטלסים מיניאטוריים שהודפסו מחדש במשך רוב המאה ה-17. רבות מהמפות שלו נצרבו עבורו על ידי.
אלפרד גרסיה
אלפרד גרסיה קסטילו (בספרדית: Alfred García Castillo; נולד ב-14 במרץ 1997) הוא זמר-יוצר ספרדי. ייצג את ספרד באירוויזיון 2018 בליסבון, פורטוגל, לצד אמייה רומרו, עם השיר "Tu canción", והגיע למקום ה-23.
ביוגרפיה
גרסיה נולד ב-14 במרץ 1997 באל פראט דה לוברגאט, קטלוניה. בגיל שבע הוא החל באימוני פיתוח קול וטרומבון. גרסיה הוא גם גיטריסט, מתופף וקלידן אוטודידקט. במסגרת הכשרתו המוזיקלית הוא שר גם ב"אוניו פילהרמוניקה דל פראט". גרסיה לומד לתואר בתקשורת אור-קולית, וכן לתואר גבוה יותר במוזיקה וג'אז ובלימודי מוזיקה מודרנית ב-Taller de Músics, בית ספר למוזיקה בברצלונה.
2012–2016: תחילת הקריירה
בגיל חמש עשרה הוציא גרסיה את האלבום Beginning באופן עצמאי. בגיל שבע עשרה, בזכות הפרויקט המוזיקלי "La Capsa", הוא הקליט את הסינגל הראשון שלו "She Looks So Beautiful", שנכתב על ידו והופק על ידי המוזיקאי הארגנטינאי אסטבן גרסיה. הסינגל זכה בפרס הקהל בפסטיבל קארה-בי בברצלונה. גרסיה הוציא גם סרט מוזיקלי קצר, בשם "A Free Christmas Story".
בשנת 2016 השתתף גרסיה בעונה הרביעית של תוכנית הכישרונות "La Voz", הגרסה הספרדית של The Voice. הוא ביצע את השיר "Waiting on the World to Change" של ג'ון מאייר בשלב האודישנים העיוורים, אך איש מהשופטים לא בחר בו. כמו כן, באותה שנה גרסיה הוציא באופן עצמאי את האלבום האקוסטי Inblack (Volume One).
2017–2018: Operación Triunfo ותחרות האירוויזיון
ב-2017 גרסיה השתתף באודישנים של תוכנית המציאות "Operación Triunfo". ב-23 באוקטובר 2017, הוא נבחר ל"אקדמיה" של התוכנית. ב-29 בינואר 2018, במהלך השידור החי המיוחד של התוכנית, "Gala Eurovisión", הוא נבחר על ידי הצופים לייצג את ספרד באירוויזיון 2018 יחד עם חברתו דאז, אמייה רומרו, עם השיר "Tu canción". בגמר התוכנית שהתקיים ב-5 בפברואר 2018, גרסיה סיים במקום הרביעי.
2018–2019: 1016
יומיים לאחר שחזר מהאירוויזיון, החל גרסיה להקליט את אלבום האולפן הראשון שלו, 1016, עם חברת התקליטים הגדולה יוניברסל מיוזיק ספרד. לקראת יציאת האלבום ערך גרסיה בקיץ 2018 סיבוב הופעות ברחבי ספרד בשם . בנוסף, ב-29 ביוני 2018 גרסיה השתתף במופע צדקה מיוחד של "Operación Triunfo 2017" באצטדיון סנטיאגו ברנבאו במדריד, והופיע כאורח בהופעות של דויד ביסבל ו-Love of Lesbian בין היתר.
הסינגל הראשון מתוך האלבום, "De la Tierra hasta Marte", יצא לאור ב-5 בדצמבר 2018. האלבום יצא לאור ב-14 בדצמבר 2018 והגיע למקום השני במצעד האלבומים הספרדי. עבור קידום האלבום, גרסיה יצא לסיבוב ההופעות 1016, שהחל ב-28 בפברואר 2019 והסתיים ב-9 בנובמבר 2019.
2021: אלבום חדש
לאחר הפסקה של שנה, ב-15 בינואר 2021, הוציא גרסיה את "Los Espabilados", שיהיה גם הסינגל הראשון מתוך אלבום האולפן העתידי שלו וגם שיר הנושא לסדרה "Alive and Kicking" של שירות.
כף סידרוס
כף סידרוס או קייפ סידרו (ביוונית: Άκρα Σίδερο) היא כף בקצה המזרחי של האי כרתים, יוון.
בעת העתיקה זה היה ידוע בשם סמוניום או סאמוניון (יוונית עתיקה), Salmonium או Salmonion (Σαλμώνιον) וסלמון (Σαλμώνη).
מלחי הספינה האלכסנדרונית שהעבירה את פאולוס השליח לרומא, חשבו שהם יכולים להמשיך במסעם מתחת לרמת האי ונעצרו בכף סידרוס.
את הכף מציינים סופרים קדומים רבים ביניהם סטראבון, תלמי, פומפוניוס מלה ופליניוס הזקן, ובסטדיאסמוס מאריס מגני, פריפלוס שנכתב על ידי אלמוני במחצית השנייה של המאה ה-3.
גאוגרפים קדומים תיארו אי שונית בשם Naulochus או Naumachos, ליד המצודה.
אלי אמיר
ביוגרפיה
אלי אמיר נולד בתל אביב ליהודה וזהבה אמיר. עד לגיל 13 גדל בבת ים ולאחר מכן עברו הוא ומשפחתו לקריית קריניצי ברמת גן. אמיר למד בתיכון בליך ברמת חן ואת שירותו הצבאי עשה בחיל האוויר ושוחרר בדרגת סרן.
קריירה
בשנת 1986 אמיר סיים את לימדי התואר ראשון בחשבונאות ובכלכלה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1987 הוא הפך לרואה חשבון בישראל. בשנת 1991 קיבל תואר דוקטורט מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי. אמיר שימש חבר סגל באוניברסיטת קולומביה בין השנים 1991–2000, ופרופסור בבית הספר לעסקים של לונדון בין השנים 2003–2012. בנוסף, אמיר לימד כפרופסור אורח באוניברסיטאות ביוון, סינגפור, הונג קונג, אוסטרליה, קפריסין ופינלנד.
בין השנים 2000–2003 שימש כיו"ר המוסד הישראלי לתקינה חשבונאית.
בשנת 2019 החליטה אוניברסיטת אולו בפינלנד להעניק לאמיר דוקטור לשם כבוד על הישגיו האקדמיים.
חיים אישיים
אמיר מתגורר בתל אביב, נשוי לאירית אמיר, אב לבן ושתי בנות.
עארף עבד א-ראזק
עארף עבּד א-ראזק (בערבית: عارف عبد الرازق; כוניה: אבו פיצל; 1894, טייבה – 1944, בולגריה) היה ראש כנופיות במרד הערבי הגדול בארץ ישראל (1936–1939) בתקופת המנדט הבריטי.
הוא היה מראשוני המפקדים של המרד ב-1936 ושימש כמפקד אזור. לאחר חידוש המרד ב-1937, התחרה במי שנחשב למפקד העליון, עבד א-רחים אל-חאג' מוחמד, על התואר "המפקד הכללי של המרד".
עד המרד הערבי הגדול
עארף עבד א-ראזק היה איש הכפר טייבה וקרובה ואיש טיפוחה של משפחת אל-חאג' אבראהים, מהמשפחות החשובות של טולכרם, שמוצאה מטייבה. מגיל צעיר היה פעיל בתנועה הלאומית הערבית ותמך בפאן-ערביות וביצירת מדינה ערבית עצמאית בסוריה הגדולה. ב-1921 השתתף במהומות ביפו (מאורעות תרפ"א) ונאסר. החל מ-1923 היה שודד-דרכים ונידון על כך למאסר של שלוש שנים. לאחר שריצה את תקופת מאסרו, שימש כמודיע משטרתי ומתווך קרקעות. בעבודתו זו הסדיר את מכירתן ליהודים של חלק גדול מקרקעות טייבה. במחצית הראשונה של שנות ה-30 השתתף בפעילות מפלגת "ועידת הנוער" ובפלוגות ארגון הצופים הערבים שקם בחסות המפלגה.
בשלב המוקדם של המרד (1936)
עבד א-ראזק היה מראשוני המפקדים של המרד הערבי הגדול ב-1936 והמפקד העיקרי באזור טולכרם. הוא היה בין מארגני החבורות שנעשו בהדרגה למפקדים הראשיים באזורי מגוריהם, והאזור בפיקודו היה נפת בני צעב, מדרום לטולכרם. הוא הקים באזורו מבנה היררכי, שבו היה מפקדן העליון של שמונה קבוצות (בערבית: פציל, ברבים: פצאאִל) בפיקודם של שמונה מפקדי משנה. בסוף יולי 1936 נפגש עבד א-ראזק ליד טובאס עם עמיתיו המפקדים בשומרון, פח'רי עבד אל-האדי מעראבה ועבדאללה אל-בירותי מעקרבה. בפגישה זו נעשה הניסיון הראשון לתיאום בין חבורות המורדים השונות, אולם הוא ככל הנראה לא צלח. לאחר הגעתו לארץ ישראל של פוזי אלקאוקג'י, הוא נפגש בתחילת ספטמבר עם שישה מפקדים של חבורות מורדים גדולות, ובהם עבד א-ראזק, וקיבל מהם הצהרה חתומה שהכירה בו כמפקד הראשי של המרד. יחד עם המפקדים החשובים האחרים, היה עבד א-ראזק חבר בוועדה בת שבעה חברים, שעליה הטיל קאוקג'י את האחריות למשימת איסוף הכספים. אולם באוקטובר 1936, עם סיום השביתה הכללית, עזבו כוחותיו של קאוקג'י את ארץ ישראל וכתוצאה מכך התמוטט המבנה הפיקודי שהקים.