cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פולין במלחמת העולם השנייה
הממשלות הפולניות בגולה
סטלין החל מיד בארגונו של גרעין של קומוניסטים פולנים שישמשו כממשלה אלטרנטיבית לזו שישבה בלונדון, והחל בהקמת צבא קומוניסטי פולני שיילחם עבור ממשל זו. ביולי 1943 צבא זה, שהובל על ידי הגנרל זיגמונט ברלינג כלל 40,000 חייל. מכיוון שהיה ברור כי תהייה זו ברית המועצות, ולא בעלות הברית המערביות, אשר תשחרר את פולין מידי הנאצים, היה תפקידו של צבא זה חשוב ביותר. בה בעת, התערב הגורל, ושיקורסקי איבד את חייו בתאונת מטוס בגיברלטר. שיקורסקי הוחלף בידי סטניסלב מיקולאיצ'יק אשר לא ניחן באישיותו של שיקורסקי, ולא יכל לשאת ולתת עם ראשי בעלות הברית כשווה בין שווים כפי שיכל שיקורסקי.
במהלך שנת 1943 ו-1944 עשו ראשי בעלות הברית מאמצים לחדש את הקשרים בין סטלין ובין הפולנים בלונדון. אך מאמצים אלו נכשלו. טבח קאטין היה אך אחד משורת נושאים אשר אף אחד מן הצדדים לא יכל להתפשר לגביהם, ודנו את כל מאמצי המשא ומתן לכישלון מראש. הנושא החשוב היה שאלת גבולות פולין לאחר המלחמה. סטלין התעקש על שמירת השטחים שנכבשו על ידו בשנת 1939, מזרחית לקו המכונה "קו קרזון". שטחים אלו היו מיושבים בתערובת של תושבים, ללא רוב פולני, וחלק ניכר מתושביהם היו בלארוסים ואוקראינים. בתמורה חשב סטלין לפצות את פולין בשטחים במערב, להחזיר לה את המסדרון הפולני ולספח לשטחה את פרוסיה המזרחית, ולמעשה להזיז את המדינה כולה קילומטרים רבים מערבה. אנשי לונדון, ומיקולאיצ'יק בראשם לא יכלו להסכים לכך. נושא נוסף היה התעקשותו של מיקולאיצ'יק כי סטלין לא יקים בשטחים שייכבשו על ידי הצבא האדום ממשלת בובות קומוניסטית. סטלין התעקש כי הוא יהיה הקובע באשר לגורלה של פולין. באותה העת לא הייתה פולין בעל הברית החשוב כפי שהייתה בתחילת המלחמה. כניסתם של הענקים התעשייתיים והצבאיים – ברית המועצות וארצות הברית למלחמה המעיטה מאוד בערכה של פולין. בישיבות בהן דנו ראשי המעצמות בגורלה של פולין – ועידת טהראן, ועידת יאלטה וועידת פוטסדאם התקבלה דעתו של סטלין בשאלת גבולות פולין והממשל בה. בסופו של דבר הצטרף אף מיקולאיצ'יק, על אף מחאת חבריו, לממשלה שהקים סטלין בפולין (ולאחר מכן נאלץ להימלט מפולין בבושת פנים, משהחל המשטר לחשוף את פרצופו האמיתי).
התנגדות לכיבוש הגרמני
ההתנגדות לכיבוש הגרמני החלה כמעט מיד, למרות שישנו מרחב מועט בפולין המתאים לפעולות גרילה. ארגון ארמייה קריובה ("צבא המולדת") הנאמן לממשלה הפולנית בלונדון, נוצר כתוצאה מאיחודן של כמה קבוצות קטנות יותר בשנת 1942. בשנה זו נוצר אף הארגון השמאלי "גבארדיה לודובה" ("משמר העם") אשר הפך בתחילת שנת 1944 לארמייה לודובה ("צבא העם"). הארמייה לודובה נתמכה על ידי ברית המועצות, והייתה למעשה זרועה הצבאית של המפלגה הקומוניסטית הפולנית. בשנת 1944 היו כ-200,000 פולנים חברים בארמייה קריובה, וכ-35,000 בארמייה לודובה. בפעולות הארמייה קריובה נהרגו כמאה וחמישים אלף גרמנים.
ארגונים יהודים לוחמים הוקמו על אדמת פולין. מצבם של היהודים היה קשה ביותר. הם היו מבודדים בגטאות ובמחנות העבודה, ונמנע מהם קשר עם האוכלוסייה הכללית. הארגון היהודי הלוחם היה אך אחד מכמה ארגונים מזוינים שפעלו בגטאות. מרד גטו ורשה, באפריל 1943, היה הפעולה הגדולה ביותר וההירואית של ארגונים אלו. מרידות בגטאות נערכו אף בקרקוב, ברודי, צ'נסטוחוב, בנדין, ביאליסטוק ווילנה. ככלל היה יחסם של אנשי הארמייה קריובה למרידות היהודים עוין עד אדיש. בהוראת הממשלה הפולנית הגולה סופק מעט נשק ללוחמים היהודים, אך הוראה זו נתקלה בהתנגדות של לוחמי הארמייה קריובה בשטח, וכמעט שלא יצאה אל הפועל. עם זאת נעשו על ידי אנשי הארמייה לודובה ניסיונות לסייע ללוחמים היהודים. ברוב המקרים לחמו היהודים לבדם.
במהלך 1943 בנתה הארמייה קריובה את כוחותיה לקראת התקוממות כללית ברחבי פולין. עם התקרבותו של הצבא האדום לגבולות פולין, וכאשר היה ברור כי מטרתו של סטלין היא להקים משטר בובות קומוניסטי, אשר החל למעשה את פעולתו בלובלין אשר נכבשה על ידי הרוסים ביולי 1944. משטר זה החל את התארגנותו על אדמת ברית המועצות ובשטחי פולין עוד מספר חודשים קודם לכן, עם התערערות היחסים בין הממשלה הגולה, אשר זכתה להכרת ברית המועצות עד לשנת 1943, ובין ממשלת ברית המועצות, עקב פרשת טבח יער קאטין. תוכניתם של אנשי הארמייה קריובה הייתה להתקומם ברחבי פולין, להכות בגרמנים הנסוגים, ועם בוא הצבא האדום לקבלו לא כמשחרר, אלא כאורח. תוכנית זו זכתה לשם הקוד מבצע סופה. במסגרת זו החלו בשנת 1944 אנשי הארמייה קריובה במלחמה בגרמנים בערים שונות, אליהן התקרבו כוחות הצבא האדום. ביולי 1944 התקרב הצבא האדום לוורשה, וחנה על גדת הויסלה. מפקד הארמייה קריובה, הגנרל תדיאוש בור קומורובסקי הורה לאנשיו, ב-1 באוגוסט 1944 להתקומם כנגד הגרמנים. במהלך החודשים אוגוסט וספטמבר 1944 לחמו אנשי הארמייה קריובה בגרמנים, אשר היו עדיפים במספרם ובחימושם, בעוד הצבא הרוסי עומד מנגד. סטלין אף מנע שימוש בשדות תעופה למטרת הצנחת אספקה ללוחמים על ידי בעלות הברית המערביות.
הלחימה בורשה הייתה נואשת. הלוחמים נלחמו מבית לבית, ורבים היו מקרי הגבורה וההקרבה. אנשי הארמייה קריובה מנו בין 12 ל-20 אלף לוחמים המצוידים בנשק קל, כנגד יחידות הוורמאכט וה-SS חמושות היטב שמנו כעשרים אלף איש. לאחר 63 ימי לחימה נכנע בור קומורובסקי לגרמנים. בהסכם הכניעה נקבע כי שרידי הארמייה קריובה שייכנעו יקבלו מעמד של שבויי מלחמה. אך הדבר לא מנע תגמול ברוטלי כנגד האוכלוסייה האזרחית. העיר נחרבה כליל, מאות אלפים מבניה נהרגו, ורבים נשלחו למחנות עבודה.
בינואר 1945 הייתה פולין כולה בידי הצבא האדום. ההתנגדות הפולנית המאורגנת במסגרת הארמייה קריובה כבר לא הייתה קיימת. ב-19 בינואר הודיעה הארמייה קריובה על התפרקותה. במועד זה לערך התאחדה הארמייה לודובה עם הצבא הסדיר הקומוניסטי הפולני שלחם כיחידה אורגנית של הצבא האדום.
לאחר המלחמה
הנס פרנק נתפס בידי חיילים אמריקנים במאי 1945, והיה אחד מן הנאשמים הראשיים במשפטי נירנברג. במהלך משפטו חזר אל חיק הדת הקתולית והביע חרטה, באמרו "אלף שנים תעבורנה, ואשמת גרמניה לא תימחה". יומניו שנתפסו על ידי בעלות הברית מהווים מקור היסטורי רב ערך, והם הובאו כראיה כנגדו במשפט. הוא נמצא אשם בפשעים כנגד האנושות ובפשעי מלחמה, וב-1 באוקטובר 1946 הוצא להורג.
הממשל בפולין ניתן בידי הממשלה הקומוניסטית, אשר החלה את פעולתה בלובלין ביולי 1944, ועד מהרה התגבש לממשלה של ממש בראשה עמד בולסלאב ביירוט. הממשלה הגולה בלונדון עמדה חסרת אונים כנגד התפתחוית אלו, שכן בשלב זה כבר חוסל כוחה העצמאי של הארמייה קריובה שסרה למשמעתה של הממשלה הגולה, עקב כישלון מרד ורשה. בעלות הברית המערביות נמנעו מלהתעמת עם סטלין בנוגע לנושאים אלו. עד שנת 1946 התקיים מעין מאבק צבאי בין שרידי ה-AK (אשר יצרו מחתרת שנקראה NIE, תחילת המילה הפולנית ל"עצמאות") ובין הרוסים. מפקד ה-NIE, הגנרל ליאופולד אוקוליצקי, אשר היה אף מפקדה האחרון של הארמייה קריובה, נתפס על ידי הרוסים ונשפט למאסר ממושך.
על מנת לפייס את בעלות הברית המערביות הוקמה ממשלת קואליציה, אליה הצטרף ראש הממשלה הגולה, סטניסלב מיקולאיצ'יק, אשר התפטר מתפקידו כראש הממשלה הגולה בלונדון, והגיע לשטחי פולין על מנת לשמש כסגן ראש הממשלה בממשלת הקואליציה שהקים ביירוט. אמנם בראש הממשלה עמד הסוציאליסט אדוארד אוסובקה מורבסקי אך השליטה בעמדות המפתח בממשל הייתה בידי הקומוניסטים. ביולי 1945 הכירו בעלות הברית בממשלה זו, והסירו את הכרתם בממשלה הגולה, אשר סירבה להכיר בשינויים הטריטוריאליים שהיו מוסכמים על בעלות הברית. על אף שיתופו של מיקולאיצ'יק ואנשיו בממשלה, הייתה המדינה על סף מלחמת אזרחים. מלחמת גרילה כנגד הכובשים הרוסיים וכנגד הממשלה התקיימה עד לשנת 1947 ובמקומות מסוימים אף עד לשנת 1956. אלמנטים רבים בחברה הפולנית סירבו לקבל את הקומוניזם, ותנועות מחתרת כגון ה-NIE, ושרידי אנשי הנ.ס.ז'. (ארגון מחתרת ימני קיצוני אשר התפלג מן הארמייה קריובה) המשיכו להילחם עד שהושמדו בידי המשטרה הפולנית אשר קיבלה אימון וסיוע מן הרוסים.
קריאה נוספת
לקריאה על תחילת הכיבוש הסובייטי בחלק המזרחי של פולין ניתן למצוא בספרו של יולי מרגולין, מסע לארץ האסירים.
פטריוטים (המהפכה האמריקנית)
הפטריוטים (שהיו ידועים גם כוויגים וכמורדים) היו מתיישבים בריטים בצפון אמריקה אשר מרדו במלוכה הבריטית במהלך המהפכה האמריקנית, ושבסופו של דבר ייסדו את אותן מושבות עצמאיות שעתידות היו להתאחד לארצות הברית. הפטריוטים הושפעו מכתביו של ג'ון לוק ומהנאורות האמריקנית שפרחה במושבות באותה עת.
קבוצת הפטריוטים כללה קשת רחבה של דעות, החל מפדרליסטים שמרנים כגון אלכסנדר המילטון, דרך אנשי המעמד הגבוה כגון תומאס ג'פרסון ועד רדיקלים דוגמת דניאל שייז. אל מול הפטריוטים עמדו הלויאליסטים - שנותרו נאמנים למלוכה.
מרקלה קוונה
מרקלה קוונה היא שחקנית אוסטרלית.
קריירה
לאחר שהופיעה במספר תוכניות טלוויזיה, קיבלה קוונה את תפקידה הקולנועי הראשון עם ההיסטוריה האמיתית של כנופיית קלי (2019) בתור ג'יין קוטר. ביולי 2019, היא זכתה לתשומת לב כשלוהקה לתפקיד אלינור "נורי" ברנדיפוט ב"שר הטבעות: טבעות הכוח" (2022), והפכה לשחקנית הראשונה שהוצמדה לפרויקט המתוקשר.
כל אתמולינו
כל אתמולינו (באיטלקית: "Tutti i nostri ieri") הוא רומן מאת הסופרת האיטלקית נטליה גינצבורג. הספר, שיצא לאור ב-1952, הוא ספרה השלישי של גינצבורג ונחשב כאחת מיצירותיה הבולטות. חלקו הראשון של הרומן עוסק בחייהן של שתי משפחות המתגוררות בשכנות בעיר בצפון איטליה על רקע תקופת השלטון הפשיסטי של שנות ה-30 באיטליה וחלקו השני מתרחש בדרום איטליה על רקע מאורעות מלחמת העולם השנייה.
הסיפור עוקב אחרי תהליך ההתבגרות שעוברים ילדי שתי המשפחות תוך כדי התהליכים ההיסטוריים העוברים על איטליה ואירופה. החל בעיצוב השקפתם הפוליטית האנטי פשיסטית, המפגשים עם בני המין השני והתמודדות עם מוות, וכלה בהתמודדות עם הסבל והאכזריות הכרוכים במלחמה.
שם הספר לקוח מציטוט מפורסם מהמחזה מקבת' מאת ויליאם שייקספיר:
.
הספר ראה אור בעברית ב-1990 בסדרת הספריה החדשה, בתרגומה של ניצה בן-ארי.
הסופרת בתיה גור ראתה ב"כל אתמולינו" את "הרומן העמוק והמופלא מכל יצירותיה" של גינצבורג.
צ'ארלי קאופמן
צ'ארלי סטיוארט קאופמן (באנגלית: Charles Stuart Kaufman; נולד ב-19 בנובמבר 1958) הוא תסריטאי, במאי ומפיק קולנוע יהודי אמריקאי, זוכה פרס אוסקר על תסריט הסרט "שמש נצחית בראש צלול".
קורות חיים
קאופמן הוא בן למשפחה יהודית מניו יורק. בגיל 14 עבר יחד עם הוריו ואחותו לגור במדינת קונטיקט. בתום לימודי התיכון בשנת 1976 למד זמן מה באוניברסיטת בוסטון, אך החליט לעבור לבית הספר לקולנוע של אוניברסיטת ניו יורק, בו התעניין בעיקר בלימודי משחק ובימוי והצטיין כשחקן קומי. בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 התגורר במינאפוליס ולמד עבודות שונות לפרנסתו. ב-1991 עבר לגור בהוליווד.
קאופמן החל את עבודתו כתסריטאי של סדרות טלוויזיה. התנסותו הראשונה בקולנוע הייתה בסרטו של הבמאי ספייק ג'ונז משנת 1999, "להיות ג'ון מלקוביץ'", שעל תסריטו הוא זכה בפרסי האקדמיה הבריטית לסרטים ולטלוויזיה (BAFTA) ובמועמדות לפרס האוסקר האמריקאי.
בשנת 2001 קאופמן כתב את התסריט לסרט "המין האנושי" שלא נחל הצלחה רבה. הסרט מבוסס באופן רופף על הסיפור הקצר "דין-וחשבון לאקדמיה" מאת פרנץ קפקא.
לאחר מכן קאופמן שב לעבוד עם ספייק ג'ונס בסרטו מ-2002, "אדפטיישן" ("הסתגלות" או "עיבוד" באנגלית). עבודה זאת העניקה לו מועמדות אוסקר שנייה ופרס נוסף של האקדמיה הבריטית. הסרט נוצר כחוויה אישית שלו, כשנשכר לעבד ספר ביוגרפי על סחלבים לסרט, והבין שהספר פשוט לא מתאים להיות מוסרט, והעיבוד נעשה לסיפורו של תסריטאי שמנסה לעבד ספר שלא יכול להיות מתוסרט. קאופמן העביר את התסריט למעסיקיו, בהבטחה שהוא לעולם לא יעבוד שוב, אך הם נהנו מהתסריט כל כך עד שהחליטו לבטל לחלוטין את הפרויקט המקורי לטובת הגרסה של קאופמן. לאחר מכן, באותה שנה, כתב את "וידויים של מוח מסוכן", סרט ביוגרפי על חייו של צ'אק באריס, מנחה שעשועוני טלוויזיה נודע. הסרט גם היווה את הבכורה של ג'ורג' קלוני כבמאי.
ב-2004 כתב את התסריט לסרט "שמש נצחית בראש צלול", עליו הוא קיבל את פרס האוסקר הראשון שלו כתסריטאי הטוב ביותר, והפרס השלישי שלו מהאקדמיה הבריטית.
ב-2015 כתב, ביים והפיק את הסרט "אנומליסה" שזכה לביקורות חיוביות.
רומן הביכורים של קאופמן, "אנטקינד", יצא לאור ביולי 2020. קאופמן אמר בשנת 2016 כי הרומן נכתב כך שלא יהיה ניתן לתיאור, והוא עצמו חשב עליו כי הוא "סרט בלתי אפשרי". ב"אנטקינד" מבקר הקולנוע ב' רוזנברג מנסה להיזכר בסרט אנימציה באורך שלושה חודשים. מאמין שהסרט הוא ההזדמנות האחרונה שלו להשיג את הכבוד וההערצה של חבריו, ב' יוצא למסע אבסורדי החוקר את הקומדיה, תורת הקולנוע, הפילוסופיה והפרשנות החברתית על פני 706 עמודי הספר.
ב-2020, כתב, בוים והפיק את הסרט אני חושבת לגמור עם זה. עיבוד קולנועי חופשי לרומן הביכורים של הסופר הקנדי איאן ריד באותו השם, משנת 2016.
כרבולת (צמח)
כרבולת (שם מדעי: Onobrychis, מנוקד: כַּרְבֹּלֶת) הוא סוג של צמח בתת-משפחת הפרפרניים, הכולל כ-150 מינים. למינים הגדלים בארץ ישראל פרי אופייני המזכיר בצורתו כרבולת של תרנגול, ומכאן שמו העברי של הסוג. הצמח מוכר גם בשם פוקת היחפים בשל נוהגו להינעץ בכפות רגליהם של ההולכים ברגליים יחפות.
תיאור הסוג
סוג זה מונה כ-150-130 מינים של עשבים ושיחים. תפוצתו באירופה, צפון ומזרח אפריקה, ומזרח אסיה. בארץ ישראל מיוצג הסוג על ידי 9-6 מינים. סוג זה נמנה עם שבט המשנציים.
סוג זה מונה שיחים ובני-שיח קוצניים, כדוגמת כרבולת מקרינה, וכן עשבוניים האופייניים לתצורת צומח פתוחה כדוגמת המין כרבולת מצויה. צורת הפרי הכרבולתית מאפשרת ליחידת התפוצה להיתפס בפרוות יונקים וכך הצמח מופץ למרחקים. כמובן שתכונה זו היא לרועץ עבור אדם המתהלך יחף, ונעיצתו בעור מכאיבה. מכאן כמה כינויי גנאי שניתנו לצמח, כדוגמת 'פוקת היחפים' בגרסה הספרותית, ו'אייכמן' בגרסה העממית יותר. יש לציין שצורת הכרבולת אינה אופיינית לכל המינים בסוג.
פריחתם של המינים מתרחשת באביב ובתחילת הקיץ. הפרחים מואבקים על ידי דבורים שונות.
פירוש השם הלטיני, Onobrychis, הוא 'מאכל חמורים', בשל היותו צמח מספוא טוב, כמו פרפרניים אחרים. המין העיקרי המשמש למספוא הוא 'כרבולת בקייתית' - 'Onobrychis viciifolia'. שמם האנגלי העממי הוא Sainfoin. מקור שם זה בצרפתית - ופירושו 'קש בריא'.
תיאור מורפולוגי
עלי סוג זה מנוצים - כלומר, מחולקים לעלעלים רבים הערוכים משני צידי העורק הראשי של העלה. מספר העלעלים אינו זוגי. פרח הכרבולת אופייני למשפחה, צבע כותרתו לרוב בגווני סגול-ורוד והפרח נישא על עוקץ ארוך (עוקץ הפרח הוא כינוי לאיבר הנושא אותו מן הגבעול).
פרי הכרבולת מאופיין בדופן קשיחה מאוד שאינה נפתחת - תכונה שמבדילה אותו מסוגים אחרים במשפחה, ואחראית בין השאר לאופן הנביטה של הצמח. צורת הפרי פחוסה, עגולה או חצי עגולה, כאשר למינים רבים צורת פרי עדשתית אופיינית, ולמינים רבים צורת פרי כרבולתית. פירותיהם של כל המינים מגוממים. לרוב המינים שמופיעים בארץ ישראל צורת פרי כרבולתית. הגדרת המינים נעשית על פי צורת הפרי.
מנגנון הנביטה
הפרי מכיל 3-1 זרעים. כאמור, הפרי אינו נפתח, וגם כשהצמח נמצא בשלב של פריחה והפצת פירות, עקירת הצמח תגלה את פרי צמח האם, ותאפשר את הגדרת המין. תכונה זו מצפינה בחובה גם את מנגנון הנביטה המיוחד של הכרבולת. במינים רבים, גודל הזרעים אינו אחיד. בשנה הראשונה לאחר חניטת הפרי, במידה שהתנאים החיצוניים יאפשרו זאת - מבחינת משקעים ואקלים, ינבוט הזרע הגדול. 'מד הגשם' של הצמח הוא הדופן הקשיחה - רק כמות גדולה של משקעים תחדור אל קליפת הזרע, ותאפשר את תחילת הנביטה. כך, ינבטו הזרעים הבאים לפי הסדר, בעונות שונות - דבר שיבטיח את המשך קיום המין, גם במקרה שהתנאים החיצוניים לא ייטבו, ולא יאפשרו חניטת פירות.
מידע נוסף אודות מנגנוני נביטה של צמחים באזורים יובשניים ניתן לקרוא במאמרו של אבי שמידע 'הקזינו בבורסת האקולוגיה' (ראו קישורים חיצוניים).
יוסף טובי
פרופ' יוסף יובל טוֹבִּי (נולד ב-28 במאי 1942) הוא פרופסור אמריטוס בחוג לספרות עברית והשוואתית באוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה
יוסף טובי נולד בשכונת נחלת צבי שבירושלים כחמישי למשפחה בת שישה ילדים. הוריו, חיים ויונה טובי, עלו מצנעא שבתימן לארץ ישראל בשנת 1935. אחרי שהייה של חצי שנה בגבול יפו-תל אביב, התיישבו בשכונה התימנית הוותיקה נחלת צבי בירושלים. יוסף טובי למד בבית הספר העממי נווה יעקב ובתיכון 'מזרחי', שניהם בירושלים. בעיצומה של מלחמת העצמאות עבר עם משפחתו לשכונת קטמון; בצבא שירת במודיעין, היה בקבע והגיע לדרגת סרן. בשנת ה'תשי"ט (1959), בהיותו בן 17, היה סגן חתן התנ"ך בחידון התנ"ך השני, לצד מלומדים מבוגרים ממנו בהרבה. עשה את חוק לימודיו הגבוהים באוניברסיטה העברית בירושלים. החל ללמוד פיזיקה ומתמטיקה, אך זנח מסלול זה כעבור שנה ולמד לתואר ראשון היסטוריה של ארצות האסלאם, ערבית וגאוגרפיה. לאחר סיום שרותו הצבאי חזר ללימודים באוניברסיטה העברית בירושלים, בחוג לספרות עברית. בתקופת לימודיו הראשונה (1962-1959) היה פעיל בקבוצה אידאולוגית שנקראה "תא הסטודנטים למיזוג גלויות", שבו היו חברים כמה עשרות סטודנטים, רובם יוצאי עדות המזרח ומטרתם הייתה לשלב בתוכניות הלימודים במערכת החינוך הממלכתית ובאוניברסיטאות את לימודי התרבות, הספרות וההיסטוריה של יהדות המזרח.
כתב את עבודת הדוקטור שלו בספרות עברית בנושא "היצירה הפייטנית של רב סעדיה גאון" בהנחיית פרופסור עזרא פליישר. הדוקטורט הוגש ב־1980. טובי השתלם בבתר-דוקטורט באוניברסיטת הרווארד בשנת 1980/1. בשנים 1967–1980 עבד כאוצר כתבי היד במכון בן-צבי. מאז שנת 1970 הרצה באוניברסיטת בן-גוריון בחוג לספרות עברית (עד 1980) ובמקביל עבד כמורה מן החוץ בחוג לתולדות עם ישראל ובתוכנית ללשונות היהודים באוניברסיטה העברית. מאז 1981 מרצה בחוג לספרות עברית והשוואתית באוניברסיטת חיפה ומאז 2003 מרצה גם במכללה האקדמית הערבית לחינוך בחיפה. עמד בראש החוג לספרות עברית והשוואתית באוניברסיטת חיפה בשנים 1996–1999 ובשנת 2000 מונה לפרופסור מן המניין, ב-1 באוקטובר 2010 פרש לגמלאות כפרופסור אמריטוס. טובי שהה בשבתונים בבית המדרש לרבנים באמריקה, בישיבה יוניברסיטי ובאוניברסיטת נורפוק בווירג'יניה. נבחר כמה פעמים כמרצה המצטיין.
משנת 2009 עומד בראש המרכז לחקר יהדות תימן ותרבותה ע"ש עובדיה בן-שלום במסגרת מכון בן-צבי.
טובי יזם את הקמתם של שני כתבי עת מדעיים והוא משמש כעורכם עד היום: "תימא", לחקר תולדות יהדות תימן ותרבותה (בין השנים תש"ן לתשע"ב יצאו ממנו עשרים כרכים) ו"בין עבר לערב" לחקר המגעים בין הספרות העברית והערבית-היהודית (בין השנים תשנ"ח לתשס"ח יצאו ממנו 4 כרכים).
טובי הוא זוכה פרס ירושלים לשנת 1999 וחתן פרס שבזי לשנת 2008.
השירה העברית בימי הביניים במזרח
עבודת הדוקטור של יוסף טובי , התמקדה במחקר מקיף על יצירתו הפייטנית של סעדיה גאון, וכללה פרסום מהדורה מדעית המבוססת על כתבי יד מן הגניזה הקהירית. מחקרו העמיד את סעדיה גאון במרכזו של שלב מקדים לפריחת השירה העברית בספרד בימי הביניים, בהשפעת השירה הערבית. עד למחקריו סברו ששירת ספרד מתחילה באמצע המאה ה-10, סברה שעליה מבוססים למשל, ספריהם המקיפים של חיים שירמן, דן פגיס, יהודה רצהבי וישראל לוין. לטענת טובי תחילתה של שירת ספרד היא בבגדאד באמצע המאה ה-9 ובמחצית הראשונה של המאה ה-10.
יהדות תימן
ב-1976 ראה אור ספרו הראשון של טובי "יהודי תימן במאה הי"ט", הספר הראשון שלא עסק ביהדות תימן רק מבחינת האתנוגרפיה, הלשון, הספרות, אלא כספר היסטוריה כוללני. בניגוד להיסטוריונים אחרים, טובי טוען כי העליות הגדולות מתימן החל משנת 1881 לא נבעו מתנועה משיחית כלשהי או "חישובי קץ", אלא מאמונה במימוש חזון הנביאים לקיבוץ גלויות בארץ ישראל בגלל המציאות הגאופוליטית החדשה לאחר הכללת תימן בתחומי האימפריה העו̇ת'מאנית ב-1872. פתיחת תעלת סואץ ב-1869 הקלה אף היא על אפשרות מסע קל יותר מתימן לארץ ישראל העות'מאנית . בעקבות פרסום הספר הזמין פרופסור שמואל אטינגר את טובי ושניים מתלמידיו (שלום בר-אשר ויעקב ברנאי), לכתוב את "תולדות היהודים בארצות האסלאם", כדי להפסיק את ההתעלמות מהקהילות היהודיות בארצות האסלאם בספרי ההיסטוריה שהיו קיימים עד אז.
בשנת 2002 הוציא טובי את הספר "יהודי בשירות האימאם: איש העסקים וסוחר הנשק ישראל צובירי", המבוסס על ארכיון משנות ה-30 ושנות ה-40 של המאה העשרים, של סוחר יהודי מצנעא שחי כמה שנים בגרמניה הנאצית. בשנת 2008 יצא הספר לאור במהדורה גרמנית במכון מחקר במינכן.
שירת שלום שבזי ושירת תימן
טובי הוציא לאור את שירי המשורר התימני אברהם בן חלפון שחי במאה ה-13, וחקר רבות את שירתו של שלום שבזי, בן המאה ה-17, גדול משוררי תימן. באחד ממאמריו חשף דיואן תימני שממנו ניתן להסיק בוודאות ששבזי נמנה עם מאמיני שבתי צבי, סוגיה שהעסיקה חוקרים רבים.בשנת תשל"ו פרסם טובי ביחד עם שלום סרי מהדורה מצולמת של שני דיוואנים בכתב ידו של שלום שבזי; המהדורה כללה גם כ-150 שירים, שרובם לא היו ידועים לפני כן.
טובי עוסק גם במחקר השוואתי של שירת תימן, ובעיקר שירתו של שלום שבזי, עם שירת תימן המוסלמית, ובעיקר האסכולה השירית המכונה "חומייני", המאופיינת בסטייתה מכללי הפרוזודיה הנוקשים של השירה הערבית הקלאסית ובנטייה לשימוש במילים הלקוחות מן הלהג הערבי המדובר בתימן. תוצאות מחקריו הוצגו בכנסים בינלאומיים ובקבצים שראו אור ברוסיה ובלונדון:
תחילתה המוקדמת של הספרות הערבית-היהודית בימי-הביניים
בשנת תשס"ו ראה אור ספרו של טובי 'השירה, הספרות הערבית-היהודית והגניזה', שבו יש סיכום ביניים למחקריו בטבעה ובייחודה של הספרות הערבית-היהודית בימי-הביניים. יהושע בלאו, החוקר הגדול של הספרות הערבית-יהודית בימי הביניים, התחיל את הספרות הערבית-היהודית והלשון היהודית בימי הביניים עם סעדיה גאון שנחשב עד אז אבי הספרות הערבית-היהודית
חידושו של טובי הוא בכך שהצביע על קיומה של ספרות ערבית-יהודית, בעיקר תרגומי המקרא, דורות רבים לפני סעדיה גאון, עוד לפני האסלאם; כבר אז, לפי מחקריו של טובי, הייתה ליהודים בצפון־מערב חצי האי ערב ספרות ערבית-יהודית, כי הם דיברו ערבית וידעו קרוא וכתוב. זאת הסיק טובי על סמך שרידים של תרגומי המקרא שגילה בכתבי הגניזה. הוא גם קבע את שיטת הכתיבה (האורתוגרפיה) שלה, שהייתה פונטית, מכיוון שקדמה להתגבשותה של האורתוגרפיה הערבית הקלאסית.
מחקריו של טובי בעניין זה ביססו בקרב החוקרים את הדעה בדבר קיומה של ספרות ערבית־יהודית, ובייחוד תרגומים למקרא, שקדמו הרבה לרב סעדיה גאון.
טובי הוזמן לכתוב את הערכים על הערבית-היהודית ועל הספרות הערבית היהודית באנציקלופדיה החדשה על היהודים בארצות האסלאם שראתה אור בשנת 2010 בהוצאת בריל בעריכתו של פרופסור נורמן סטילמן מאוניברסיטת אוקלהומה.
הספרות הערבית-היהודית בתוניסיה
בשנת 2000 פרסם טובי את הספר 'הספרות הערבית-היהודית בתוניסיה 1950-1850', יחד עם רעייתו צביה טובי, הכותבת עבודת דוקטור באוניברסיטה העברית בירושלים על עולמן של הנשים היהודיות בדרום תוניסיה על פי הפתגם העממי הרווח בפיהן. בספר זה הם דנו בהיסטוריה ובסוגות הספרותיות של הספרות הערבית-היהודית בתוניסיה, בשירה ובפרוזה. זהו הספר הראשון המעמיד מחקר מקיף על ספרות זו. הספר נכתב בעיקרו על סמך האוסף הפרטי העשיר של המחברים של פרסומים מכל הסוגים של הספרות הערבית־היהודית, ובעיקר זו של יהודי תוניסיה.
חיים אישיים
טובי נשוי לצביה לבית כהן, להם ארבעה ילדים ושנים עשר נכדים.
דודו הוא הרב שלום קלזאן (אחי אמו), מרבני יהדות תימן בירושלים.
נכדו, סג"ם, נפל במבצע צוק איתן. על חלקו בקרב הוענק לו צל"ש מפקד חטיבה. בעקבות נפילתו, הוסיף יוסף טובי את שם נכדו לשמו - יוסף יובל טובי.
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
נשיא (ארגון)
נָשִׂיא הוא תפקיד בארגונים של אדם העומד בראש ההיררכיה הארגונית.
נשיא הוא תוארו של ראש המדינה במדינות רבות.
בראש ארגונים עומד ברוב המקרים מנהל כללי, אך לעיתים נמצא מעליו נשיא. השימוש בנשיא בראש ארגון הוא תוצר של מורשת הארגון או של מבנה ייחודי. דוגמאות לארגונים שבהם מכהן נשיא:
ספא
{{פירושונים|
ראו גם
}}
רנה זלווגר
רנה קת'לין זלווגר (באנגלית: Renée Kathleen Zellweger; נולדה ב-25 באפריל 1969) היא שחקנית קולנוע ומפיקה אמריקאית. היא זכתה לחשיפה עולמית בהשתתפותה בסרט "ג'רי מגווייר" (1996); הייתה מועמדת פעמיים לפרס האוסקר בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר על תפקידיה בסרטים "יומנה של ברידג'ט ג'ונס" (2001) ו"שיקגו" (2002), והיא אף זכתה בפרס בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בסרט "קולד מאונטיין" (2003). ב-2019 זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט "ג'ודי - מעבר לקשת".
זלווגר זכתה בארבעה פרסי גלובוס הזהב, בארבעה פרסי גילדת שחקני המסך ובתואר אשת השנה של "Hasty Pudding" לשנת 2009.
קורות חייה
זלווגר נולדה בעיירה קאטי, טקסס שבארצות הברית למשפחה נוצרית-אפיסקופלית וקתולית. אביה יליד שווייץ, בעוד אימה ילידת נורווגיה וממוצא לאפי ופיני-קווני. בתיכון למדה בחוג לדרמה והמשיכה ללימודי משחק באוניברסיטת טקסס.
קריירה
בסיום לימודיה הגיעה למספר אודישנים ביוסטון שמהם השיגה תפקידי משנה, בין השאר בסרטו של בן סטילר "מציאות נושכת" (1994). אחר כך הופיעה ב"המנסרים מטקסס - הדור הבא", בו שיחקה לצד מתיו מקונוהיי. כמו כן קיבלה ביקורות טובות בעקבות משחקה בסרט המותחן "אהבה ו- 45".
ב-1996 לוהקה לדרמת הספורט "ג'רי מגוויר" לצד טום קרוז. הבמאי קמרון קרואו חשב ללהק לתפקיד שחקנית יותר מוכרת, אבל כשראה את הופעתה של זלווגר בדרמה הרומנטית "The Whole Wide World" השתכנע כי זלווגר היא המתאימה ביותר לתפקיד. הסרט "ג'רי מגוויר" זכה להצלחה קופתית ולביקורות מצוינות, וזלווגר קיבלה מועמדות לפרס איגוד השחקנים האמריקני, לשחקנית המשנה. בעקבות צפייה בסרט זה כתב אריאל הורוביץ את שירו "רנה". ואף על פי כן סרט זה לא הביא לה את הפריצה המיוחלת, וזלווגר שבה לשחק בסרטים עצמאיים צנועים כמו "אשת חיל מי ימצא", בו גילמה יהודייה חסידית בברוקלין ובמותחן הפשע "השקרן", שבו כיכבה לצד אלן בורסטין.
זלווגר חזרה להוליווד בעקבות הדרמה המשפחתית "דבר אחד אמיתי" (1998), שבה כיכבה לצד מריל סטריפ. בהמשך הופיעה לצדו של ג'ים קארי בקומדיה המטורפת "אני, עצמי ואיירין" (2000) ומנגד בקומדיה הסאטירית "האחות בטי" מאותה שנה, שהביאה לה את פרס גלובוס הזהב בקטגוריית שחקנית קומית. שנה אחר כך הגיעה הפריצה שלה, בסרט "יומנה של ברידג'ט ג'ונס" על פי ספרה המצליח של הלן פילדינג, בה גילמה רווקה לונדונית המשתוקקת למצוא אהבה. תפקיד זה הביא לה מועמדות ראשונה לפרס האוסקר. בשנת 2002 השתתפה במחזמר זוכה האוסקר "שיקגו". אף על פי שמעולם לא שרה או רקדה קודם לכן, קיבלה מועמדות שנייה לפרס האוסקר, וזכתה בפרס גלובוס הזהב השני שלה. אחר כך השתתפה בתפקיד זוטר במלודרמה "הרדוף לבן" לצד מישל פייפר, ובקומדיה הרומנטית "לגמור עם האהבה", בו כיכבה לצד יואן מקגרגור.
סרטה הבא היה "קולד מאונטן", על פי הרומן של צ'ארלס פרייזר אשר הביא לה את פרס האוסקר לשחקנית המשנה, על תפקידה כ"רובי", נוודת בעלת חוכמת חיים המלמדת את אדה (ניקול קידמן) איך לשרוד את מלחמת האזרחים האמריקנית. לאחר הזכייה באוסקר השתתפה בסרטים "ברידג'יט ג'ונס: סוד החיים", סרט ההמשך ל"יומנה של ברידג'ט ג'ונס", עליו קיבלה מועמדות חמישית רצופה לפרס "גלובוס הזהב". בשנת 2005, היא דיבבה את דמותה של אנג'י בסרט "תפוס את הכריש" של אולפני דרימוורקס ובדרמת האיגרוף "סינדרלה מן", שביים רון הווארד. ב-2007, דיבבה את דמותה של ונסה בסרט "כוורת בסרט". באותה השנה, זכתה בפרס קריסטל למצוינות נשים בקולנוע. בשנת 2009, כיכבה בסרטים "חדשה בעיר", "האחד והיחיד" ו"תיק 39".
ב-2010, שיחקה בסרט "שיר אהבה משלי" לצד פורסט ויטאקר, מדלין זימה וניק נולטה. לאחר 6 שנות הפסקה מהקולנוע, חזרה זלווגר למסכים ב-2016, בסרט ההמשך "ברידג'יט ג'ונס בייבי".
בשנת 2019 כיכבה זלווגר בסרט "ג'ודי - מעבר לקשת", המספר את סיפור חייה של השחקנית ג'ודי גרלנד. זלווגר זכתה לביקורות משבחות על התפקיד, מבקרים רבים ראו תפקיד זה כאחד מן הרגעים הטובים בקריירה שלה. על תפקיד זה זכתה זלווגר בפרס האוסקר לשחקנית הטובה ביותר, בטקס פרסי אוסקר ה-92, בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה, וכן בפרס גילדת שחקני המסך לשחקנית הטובה ביותר בסרט קולנוע.
חיים אישיים
זלווגר מתגוררת בבולטימור, מרילנד. יש לה נכסים בלוס אנג'לס, המפטונס, קונטיקט וטקסס.
זלווגר פעילה בקרן לשיוויון מגדרי ואף ביקרה בליבריה מטעמם. בשנת 2005, השתתפה בקמפיין להעלאת מודעות לאיידס מטעם משרד הבריאות השוויצרי. באפריל 2011, שיתפה פעולה עם המותג טומי הילפיגר בעיצוב ומכירת תיק ייחודי להעלאת המודעות וגיוס כספים למכון לבריאות השד.
מערכות יחסים
בין השנים 2000-1999 זלווגר הייתה במערכת יחסים עם השחקן ג'ים קארי שאיתו שיחקה בסרט "אני, עצמי ואיירין" והשניים אף היו מאורסים. בשנת 2003, יצאה עם המוזיקאי ג'ק וייט מלהקת הווייט סטרייפס.
הופעה חיצונית
ב-20 באוקטובר 2014, זלווגר הגיעה לטקס פרסי "הנשים של הוליווד" שערך המגזין "Elle", במראה פנים שנראה שונה מבעבר, דבר שעורר הדים ציבוריים רבים והצהרות כי לא ניתן לזהותה. זלווגר הגיבה לאחר מכן ואמרה כי היא "שמחה שאתם חושבים שאני נראית שונה". ההופעה של זלווגר הובילה לדיונים ביחס ללחץ המופעל על שחקנים מבוגרים בהוליווד להצעיר את מראם באמצעות ניתוחים פלסטיים, ובמיוחד על נשים.
רעידת האדמה במזרח הקרוב (1068)
רעידת האדמה במזרח הקרוב בשנת 1068 הייתה רעידת אדמה שהתרחשה בבוקר של ה-18 במרץ 1068 באזור המזרח הקרוב. רעידת האדמה גרמה לכ-20,000 מקרי מוות ולנזקים מהותיים במצרים, בארץ ישראל, בחצי האי ערב, ובאזורים אחרים ממזרח לים התיכון. ההערכה היא שרעידת האדמה הייתה בעוצמה 7.0 בסולם מגניטודה לפי מומנט.
נזקים מרעידת האדמה
האזור הצפוני ביותר בו הורגשה רעידת האדמה היה היישוב בניאס (שנמצא בעת המודרנית באזור חוף הים של סוריה) והאזור הדרומי ביותר בו הורגשה רעידת האדמה היה אזור חג'אז (שנמצא בעת המודרנית בערב הסעודית). העיר העתיקה של "איילה", הממוקמת בקצה הצפוני של מפרץ אילת, בה נמצאת בעת המודרנית העיר עקבה, נחרבה לחלוטין.
בנוסף לכך רעידת האדמה גרמה גם נזק לעיר העתיקה תיניס שבמצרים. בקהיר הנזק היחיד שגרמה רעידת האדמה היה נזק למסגד עומר אבן אל-אס. לפי ההערכות של הסייסמולוג ניקולס אמברסיס רעידת האדמה גרמה לנזקים רבים במיוחד ברמאללה שם להערכתו היו בסביבות 15,000 מקרי מוות.
This
This הוא אלבום משנת 1998 של היוצר הבריטי פיטר האמיל.
הפקה
האלבום ברובו שקט. ב-"Since the Kids" שר האמיל על הקושי שבהורות, ומשווה את החוויה לאקורד שבור (בלוויית אקורד תואם על פסנתר): כל התוכניות ננטשו, היו הכוונות מה שהיו:
האמיל מסכם שבמבט לאחור, מול כל התוכניות שכשלו והקשיים, הילדים הם אלו שמאחים, בעצם קיומם, את האקורד השבור.
Always Is Next הוא שיר יוצא דופן באלבום, הן מבחינת הצליל והן מבחינת התוכן. האמיל סיפר ששלד השיר - נושא רפטטיבי ואגרסיבי על בס ותופים אלקטרוניים - הוקלט תחילה, והתמליל צמח להתאים לשלד התוקפני: סיפור על זוג המתעלס בתשוקה במושב המכונית, לא מודע למתרחש סביבו, החלונות מכוסים באדים והזוג לא חש בקנאי החמוש ברובה מחוץ למכונית.
ויסקול
ויסקול (ברומנית: Viscol) הוא השם ברומנית לרוח חורף חזקה מאוד המגיעה למהירות של 30 עד 35 מטר לשנייה או בין 110 ל 125 קילומטר לשעה. רוח בעוצמה זו יכולה להרים שלג ולשאת אותו למרחקים; מקבילה לבליזארד, מאנגלית: blizzard.
לעיתים קרובות הוויסקול מלווה בירידת שלג כבדה והצירוף של הספקת שלג עם רוח חזקה גורם להיווצרותן של ערימות שלג גדולות הגורמות לנזקים ואף מסכנות חיים. הוויסקול גורם להפרעות קשות בתחבורה, תולש עצים משורשיהם, מנתק את רשת החשמל ומנתק יישובים מההספקה הדרושה להם.
רוח ויסקול קרויה ברפובליקת מולדובה, בחבל מולדובה, בדוברוג'ה ובדרום מזרח מונטניה קרוי בשם קריבץ (ברומנית: crivăţ) ומכונה גם בשם "תרמיל ריק". בקיץ הרוח הזו נושבת רק לעיתים רחוקות ואז היא מביאה אוויר חם ויבש מהמזרח.
אירוע חזק במיוחד התרחש בשנת 1954.
קישורים חיצוניים
viscol
רכסי הוגם
רכסי הוֹגֶם (באנגלית: Hogem Ranges) הם קבוצה של רכסי הרים בצפון מערב פרוביציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
גאוגרפיה
ההרים ממוקמים בין אגם טאקלה ממערב ונהר אומינקה ממזרח ובין אגמי ניישון מדרום מזרח לבין נהר סוסטוט מצפון מערב.
שטח רכסי הוגן 8,867 קמ"ר והם חלק מהרי אומינקה שבהרים הפנימיים. שיא גובהם של רכסי הוגן 1,075 מטרים מעל פני הים.
לקריאה נוספת
• Jane G. Ferrigno, U.S. Geological Survey Professional Paper, PP 16-17
אי צף
אי צף או איים צפים או ביצה בשלג (בצרפתית: Île flottante או Îles flottantes או œufs à la neige בהתאמה) הוא קינוח מהמטבח הצרפתי. הוא מורכב מחלבוני ביצים שהוקצפו עם סוכר, הועברו אל תוך תבנית (חצי-כדורית או טבעתית) ונאפו בתנור בתוך אמבט מרים עד להזהבה. הקצף האפוי מוצא מהתבנית לאחר צינון ואז מונח בתוך קערה שקופה המלאה בקרם אנגלז עד לחציה. את הקינוח נהוג לעטר בקרמל.
בגרסה אחרת של הקינוח, מבשלים כמויות קטנות מן החלבונים המוקצפים בתוך חלב המתובל בווניל, במשך כשתי דקות, ואת פיסות החלבונים עורמים מעל לקרם האנגלז לפני העיטור בקרמל.
בגרסה אחרת של הקינוח, את איי החלבונים עורמים מעל קרם שוקולד.
רותם גרטל
ביוגרפיה
גרטל גדלה בקיבוץ זיקים והתאמנה בקבוצת הפועל אשכול ובהמשך בקבוצת השחייה הפועל בני שמעון בהדרכת אברי גביש.
1979
באליפות ישראל שנערכה בסוף אוגוסט 1979 סיימה גרטל במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:05.15 דקות ובמקום שישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:17.56 דקות.
1981
בתחרות שמונה האומות שנערכה בקיאסו, שווייץ בתחילת יולי 1981 סיימה גרטל במקום שמיני במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם עופרה מוניוז, יונת לב ופבי סקלרובסקי בתוצאה של 4:16.48 דקות.
כינוס הפועל ה-12
בתחרויות השחייה של כינוס הפועל ה-12 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב במאי 1983, בהשתתפות טובי הספורטאים בעולם כהכנה לאולימפיאדה סיימה גרטל במקום רביעי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, ביחד עם ליאור בירקאן, נוגה ויזל והדר רובינשטיין בתוצאה של 4:40.34 דקות.
בתחרות שמונה האומות, בשחייה שנערכה בטנריפה, ספרד ביולי אותה שנה סיימה גרטל במקום שמיני במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם ליאור בירקאן, נוגה ויזל והדר רובינשטיין בשיא ישראלי חדש של 4:39.12 דקות ובמקום שמיני במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם הדר רובינשטיין, ליאור בירקאן וענת עדות בתוצאה של 4:15.30 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית כסף, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 28.74 שניות, אחרי עופרה מוניוז (28.55 שניות) ולפני ליאור בירקאן (29.32 שניות).
טרבוויץ' (הר)
הר טרבוויץ' היה אחד מאתריה של אולימפיאדת החורף בסרייבו (1984). על מורדות הר טרבוויץ' סמוך לקובאצ'יצ'י שוכן בית העלמין "הישן" של יהודי סרייבו שהוקם ב-1630. עוד שוכן במקום פארק ההנצחה וראצה ובו אנדרטאות לזכר 2,000 חללי הפרטיזנים היוגוסלבים שנהרגו בקרבות לשחרור יוגוסלביה במלחמת העולם השנייה וכן 9,000 אזרחים ומהם כ-7,500 יהודים בני בוסניה שנרצחו על ידי הנאצים והאוסטאשה במחנות ההשמדה. במהלך מלחמת בוסניה התחוללו במקום קרבות כבדים, הצבא הסרבי מיקש את שטח ההר ונגרמו נזקים כבדים לבית העלמין ופארק ההנצחה. לאחר המלחמה ובסיוע ארגוני סיוע בינלאומיים פונו המוקשים מההר.
יריב בן אליעזר
יריב בן-אליעזר (נולד ב-17 ביוני 1940, י"א בסיון ה'ת"ש) הוא חוקר תקשורת המונים ותדמית ופרשן בעיתונות, ברדיו ובטלוויזיה בנושאי תקשורת.
ביוגרפיה
בן אליעזר הוא הגדול בנכדיו של דוד בן-גוריון (מבתו גאולה) ועל כן מגיל צעיר היה באור הזרקורים. בשנות ה-50 חתם בן-גוריון על מספר מאמרים תחת שם העט "ס. ש. יריב" או סבא של יריב. ידיעות עליו ועל סבו, לדוגמה על חגיגת בר המצווה שלו, הופיעו בתקשורת הישראלית. בשנת 1959 החל ללמוד ארכיטקטורה בטכניון במסגרת העתודה האקדמית.
בשנת 1968 קיבל תואר במדעי החברה מאוניברסיטת תל אביב, אז שלוחה של האוניברסיטה העברית. בשנת 1969 היה בין החותמים למען מינוי משה דיין לראש ממשלה.
בשנות ה-70 היה סטודנט בניו יורק ועמד בראש ארגון הסטודנטים הישראלים בארצות הברית. הוא הוסמך לדוקטורט בתקשורת מאוניברסיטת ניו יורק ב-1977 בהדרכתו של ניל פוסטמן. כתב מאמרים רבים ומספר ספרים בתחום תקשורת ההמונים.
במחצית הראשונה של שנות התשעים היה מרצה בכיר לתקשורת המונים בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
בשנים 2000-1997 שימש דקאן בית הספר לתקשורת במסלול האקדמי המכללה למינהל בתל אביב. שימש כראש ההתמחות בתקשורת שכנועית משנת 2000 עד שנת 2014 במרכז הבינתחומי הרצליה ואחראי על לימודי התקשורת בבית הספר לאודר לממשל.
בן-אליעזר ניהל מספר קמפיינים ב בישראל, ובהם של מפלגת צומת (בבחירות 1992), של חיים רמון ורשימתו הבין-מפלגתית "חיים חדשים" בבחירות להסתדרות ב-1994, ושל יעל גרמן לראשות עיריית הרצליה בשנים 1998 ו-2003.
בן-אליעזר משמש כדרך קבע פרשן בעיתונות, ברדיו ובטלוויזיה בנושאי תקשורת, תעמולה ותדמית. הוא מחברם של שישה ספרים ועשרות מאמרים בתחומי התקשורת והתעמולה.
חיים אישיים
בדצמבר 1961 התחתן. רעייתו, דליה, שנפטרה ב-2012, הייתה מורה ומפקחת בתחום לימודי האמנות בכל מוסדות מערכת החינוך. היא יזמה את לימודי אמנות העיצוב במערכת החינוך והייתה החלוצה בהכללת לימודי האמנות בזרם הממלכתי-דתי ובמגזר החרדי. בנם אהוד (אודי) כיהן כתובע הצבאי הראשי והשתחרר מצה"ל בדרגת אלוף-משנה.
אורניתולוגיה
אוֹרְנִיתוֹלוֹגְיָה (מיוונית: אורניס (ὄρνις) - עוף, לוגיה (λογία) - "תורה") היא תחום בזואולוגיה העוסק בחקר העופות.
מדע האורניתולוגיה בעל היסטוריה ארוכה ועשירה ומחקרי העופות סייעו לפתח כמה מושגי מפתח אודות האבולוציה, התנהגות ואקולוגיה כגון הגדרת המינים, תהליך ההתמיינות, נטייה טבעית, למידה, גומחה אקולוגית, גילדה, ביוגאוגרפיה של איים, פילוגאוגרפיה ושימור. בזמן שאורניתולוגים מוקדמים היו עסוקים בעיקר בתיאור ותפוצת המינים, אורניתולוגים של היום עסוקים בחיפוש אחר תשובות לשאלות מאוד ספציפיות ולעיתים תכופות משתמשים בעופות כבמודלים לבחון בהם היפותזות או נבואות המבוססות על תאוריות. רוב התאוריות הביולוגיות המודרניות מתייחסות לקבוצות טקסונומיות ומספר המדענים המקצועיים המזהים עצמם כ"אורניתולוגים" יורד בהתאם. כיום משתמשים בטכניקות וכלים רבים באורניתולוגיה וחידושים בתחום הוא עניין שבשיגרה.
היבטים שונים של אורניתולוגיה נבדלים זה מזה בתחומם. אחת הסיבות היא החוויה הוויזואלית והאסתטית מהעופות. דוגמה בולטת ביותר היא היקף המחקרים שלוקחים על עצמם חובבים העובדים במסגרת פרמטרים של מתודולוגיה קפדנית. הפעילות של תצפיות על עופות בטבע ותיעודם נקראת צפרות.
היסטוריה
ההיסטוריה של האורניתולוגיה משקפת במידה רבה מגמות בהיסטוריה של הביולוגיה. מגמות הכוללות מעברים מלא יותר מאשר תיאורים אל זיהוי דפוסים ואז מעבר לכיוון ההסבר לתהליך שהוביל לדפוסים אלו.
ידע ומחקרים מוקדמים
בני אדם התבוננו בעופות מאז ימי קדם, ציורים מתקופת האבן הם האינדיקציה המוקדמת ביותר להתעניינות האדם בעופות. אפשר ועופות היו בעלי ערך כמקור למזון, ועצמות של כ-80 מינים נמצאו בחפירות של מושבות מוקדמות בתקופת האבן.
תיעוד מוקדם בכתב מספק מידע חשוב על תפוצת המינים בעבר. לדוגמה, קסנופון מתעד את מספר היענים באשור (Anabasis, i. 5); תת-המין הזה מאסיה הקטנה נכחד וכל מיני היענים הקיימים כיום מוגבלים ליבשת אפריקה. כתבים עתיקים נוספים כגון הודות (1500–800 לפנה"ס) מדגימים התבוננות קפדנית על תולדות חיי העופות וכוללים את האזכורים המוקדמים ביותר על הרגלי עופות טפילים, כגון מין קוקייה אסיאתית (Eudynamys scolopacea) וגידולה על ידי עופות מארחים. כפי שנאמר, האמנות המוקדמת של סין, יפן, פרס והודו גם הפגינו ידע, בדוגמאות של איורים מדעיים מדויקים של עופות.
מוצאה של הבזיירות במסופוטמיה והתיעודים המוקדמים ביותר מגיעים תקופת שלטונו של סרגון השני (722–705 לפנה"ס). כניסתה של בזיירות לאירופה הייתה רק בשנת 400 לספירה, שהובאה מהמזרח על ידי ההונים. פרידריך השני למד על בזיירות ערבית במהלך המלחמות באזור והשיג את המדריך לבזיירות הערבי של מֻאְמִן. הוא הורה לתרגם את המדריך ללטינית והוביל גם ניסויים על עופות במתקני החזקת בעלי החיים האקזוטיים שלו. הוא כיסה את עינהם של נשרים והניח מזון בקרבת מקום, בכך הוא הסיק כי הם מוצאים את מזונם באמצעות חוש הראיה ולא הריח. הוא גם פיתח שיטות להחזקת ואילוף דורסים. המחקרים שנטל על עצמו ארכו קרוב ל-30 שנה ופורסמו בספרו "אומנות הצייד באמצעות עופות" (De arte venandi cum avibus) מ-1240, הנחשב לאחד המחקרים המוקדמים ביותר על התנהגות העופות.
מלומדים אחדים מגרמניה וצרפת אספו עבודות ישנות וניהלו מחקרים חדשים על עופות. מלומדים אלו כוללים את גיום רונדלה שתיאר את תצפיותיו בסביבה הים תיכונית, ופייר בלון שתיאר את הדגה והעופות שראה בצרפת ובלבנט. ספרו של פייר בלון מ-1555 הוא ספר בגודל פוליו עם תיאורים של כ-200 מינים. השוואתו של שלדי בני אדם ועופות נחשבת לציון דרך באנטומיה השוואתית. האנטומאי ההולנדי פולכר קויטר (1534–1576), ערך מחקרים מפורטים על המבנה הפנימי של העופות ויצר את המיון שלהם בעבודתו, De Diferentiis Avium, שפורסמה בסביבות 1572 והתבססה על מבנה והרגלי מחיה.
קונרד יסנר כתב את Vogelbuch ו-Icones avium omnium around בסביבות 1557. כמו יסנר, חוקר הטבע אוליסה אלדרובנדי, החל בכתיבת אנציקלופדיית תולדות הטבע בעלת 14 כרכים, כש-3 מהם על עופות, והעניק לה את השם ornithologiae hoc est de avibus historiae libri XII שפורסמה מ־1599 ועד 1603. אלדרובנדי הביע עניין רב בצמחים ובעלי חיים ועבודתו כוללת 3,000 איורים של פירות, פרחים, צמחים ובעלי חיים, שפורסמו ב-363 כרכים. האורניתולוגיה שלו לבדה כיסתה 2,000 דפים וכללה היבטים רבים, כגון תרנגול הבית וטכניקות ביות עופות. ספרו של ויליאם טרנר, תולדות העופות - Historia Avium, שפורסם בקלן ב-1544, היה עבודת אורניתולוגיה מוקדמת מאנגליה. הוא ציין את גסות האיה בערי אנגליה שם הן נהגו לחטוף מזון מידיהם של ילדים. הוא הכליל אמונות עממיות בדומה לאמונות הדייגים. דייגים האמינו שהשלכים רוקנו את בריכות הדגים שלהם והיו קוטלים אותם בשל כך, ומערבבים את בשר השלך בפתיון הדיג שלהם. עבודתו של טרנר משקפת את התקופה האלימה של זמנו, ועומדת בניגוד לעבודתו המאוחרת יותר של גילברט וייט, "תולדות הטבע של סלבורן", שנכתבה באזור שליו. במאה ה-17 פרנסיס וילובי (1635–1672) וג'ון ריי (1627–1705) העלו לראשונה את עיקרי שיטת המיון שהתבססה על פונקציות ומורפולוגיה מאשר על צורה או התנהגות. עבודתו של וילבי, (1676) Ornithologiae libri tres, שהושלמה על ידי ג'ון ריי לעיתים נחשבת לציון הדרך לתחילתה של האורניתולוגיה המדעית. ריי עבד על Ornithologia שפורסמה לאחר מותו ב-1713 כSynopsis methodica avium et piscium. הרשימות המוקדמות ביותר של ציפורים בריטיות, Pinax Rerum Naturalium Britannicarum , נכתבו על ידי כריסטופר מרט ב-1667, אולם הם לא נחשבו לבעלי ערך על ידי רבים, כולל ג'ון ריי.
בשלהי 1700, ז'אק בריסון (1723–1806) והרוזן דה ביפון (1707–1788) החלו בעבודה חדשה על העופות. בריסון הפיק 6 כרכים ל- Ornithologie ב-1760 ובופון הכליל 9 כרכים על עופות (כרכים 16–24) (1770–1785) Histoire naturelle des oiseaux בעבודתו המדעית (science Histoire naturelle générale et particulière (1749–1804.
קונראד יאקוב טמינק (1778–1858) מימן את פרנסואה לה וייאן (1753–1824) בליקוט דוגמאות ציפורים מאפריקה וזה הוביל ל-Le Vaillant's six-volume Histoire naturelle des oiseaux d'Afrique. לואי ז'אן פייר ויאיו (1748–1831) חקר במשך 10 שנים את עופות דרום אמריקה וכתב את the Histoire naturelle des oiseaux de l'Amerique septentrionale. ויאיו סלל את הדרך בשימוש תולדות החיים והרגלי מחיה במיון העופות.
אורניתולוגיה וצפרות בישראל
בשל תנועת המטוסים הרבה מעל ישראל, הן מטוסי קרב של חיל האוויר הישראלי והן כלי טיס אזרחיים, מתבצע מחקר וניטור של תעופת הציפורים בשמי הארץ, בין השאר על מנת להקטין ככל האפשר ואף למנוע התנגשות בין עוף לכלי טיס - דבר שיכול להוביל לנזק כבד ואף להתרסקותו.
רג'ינלד פרייס מישל
רג'ינלד פרייס מישל (באנגלית: Reginald Price Michell, 9 באפריל 1873 - 20 במאי 1938) היה שחמטאי אנגלי. היה אלוף אנגליה בשחמט לחובבים בשנת 1902, שיחק בשמונה התמודדויות באמצעות כבל ימי מול ארצות הברית בין השנים 1901 ו-1911 ופעמיים ייצג את אנגליה במשחקים האולימפיים: באולימפיאדת השחמט 1927 ובאולימפיאדת השחמט 1933.
במשך כ-20 שנים מישל התמודד פעמים רבות בתחרויות הבינלאומיות בהייסטינגס, בין היתר ניצח את מיר סולטאן חאן ואת ורה מנצ'יק. באליפויות אנגליה לשחמט סיים במקום השני, השלישי והרביעי, ובין היתר ניצח מספר פעמים את הנרי ארנסט אטקינס.
מישל עבד במשרד הצי, ואשתו אדית מישל (טאפסל) הייתה אלופת אנגליה לנשים בשנים 1931, 1932 ו-1935.
מדיטק
המֶדְיָטֶק (מצרפתית: Médiathèque) הוא מוסד תרבות בחולון המשלב בין ספרייה עירונית מרכזית, תיאטרון לילדים סינמטק חולון וסינמטק הילדים, מוזיאון העיצוב חולון, ספריית החומרים, המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס והמרכז לאמנות דיגיטלית.
הבניין, בהיקף של כ-7,600 מ"ר, נבנה בהשקעה של כ-100 מיליון ש"ח, שחלקם נתרמו על ידי מפעל הפיס. הבניין החדש תוכנן על ידי משרד האדריכלים ברוך-סלומון.
הספרייה
ספריית המדיטק היא הספרייה המרכזית מבין שמונה הספריות בעיר חולון. הספרייה משלבת מרכז מידע וספריית השאלה לילדים, לנוער ולמבוגרים. הספרייה נוסדה בשנות ה-50 של המאה ה-20 בשם "ספריית מיטרני", ועברה למשכנה החדש באפריל 2004.
בספרייה מאגרי מידע ואוספים ייחודיים, בשילוב טכנולוגיה מתוחכמת ועדכנית לצד פעולות תרבות והעשרה. בספרייה נערכות פעולות תרבות והעשרה לילדים ולמבוגרים: שעת סיפור, מיני הצגות, הדרכות במוזיקה לבתי הספר, עידוד קריאה לילדי הגן, הדרכת תלמידים להיכרות עם משאבי הספרייה. למבוגרים מתקיימים חוג לספרות, מפגשי ערב, ערבי ספרות לדוברי רוסית וחוג לכתיבה יוצרת למבוגרים.
מדורי הספרייה:
במאי 2019, פרצה שרפה נרחבת בבית הקפה במקום. בעקבות הפיח והעשן הרבים, נסגרה הספרייה עד תחילת 2020.
הסינמטק
סינמטק חולון החל לפעול באוקטובר 2008, והוא מורכב משני אולמות צפייה. הסינמטק הוקם ביוזמת הבמאי רנן שור. בערב הפתיחה שלו נערכה מחווה לסרטים של אפרים קישון שמעולם לא הוצגו; ניתן תואר יקיר הסינמטק לשחקנית-במאית רונית אלקבץ והוכרזו 10 במאים צעירים כ"במאי הדור הבא". מנהלת הסינמטק בשנת ההקרנה הייתה מור אלדר. בפברואר פרשה אלדר ושירה כרמי נבחרה לניהול הסינמטק. הקמת הסינמטק בחולון מהווה חלק ממגמה של עיריית חולון להפוך את העיר למרכז תרבותי אזורי.
סינמטק הילדים
בית קולנוע אשר מציג תוכן ייחודי לילדים, הראשון בישראל. מבנה הביצה שנועד לשעת סיפור, פורק והורכב מחדש כבית קולנוע צבעוני ומשוכלל ובו 104 מקומות ישיבה. הוא תוכנן על ידי האדריכל שאול קנר, והושק בשנת 2021. הסינמטק מציע סרטים לילדים קלאסיים ועכשוויים מישראל והעולם.
לוחמי החופש
לוחמי החופש (באנגלית: Mercenary Fighters או Freedom Fighters) הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 1988, בבימויו של ריקי שלח ובהפקתם של מנחם גולן ויורם גלובוס, עם פיטר פונדה ורב בראון בתפקידים הראשיים.
הצילומים נעשו בזימבבואה והעלילה היא על שכירי חרב שנשכרו לעזור לצבא להילחם בשבטים מורדים במדינה באפריקה וחלק מהם עוברים לצד השני לאחר שהם חווים את אכזריות הצבא.
הסרט גדוש באפקטים של פירוטכניקה ובפעלולנים.
תקציר העלילה
במדינה אפריקנית עורך הנשיא לומבלה (לסלי מונגזי) מסיבת עיתונאים ומכריז על הקמת סכר ענק שישמש להפקת חשמל ויצעיד את כלכלת המדינה. הבעיה היא שיש לפנות שלושה כפרים של שבט קורומבה מהשטח שיוצף. אנשי השבט מסרבים להתפנות ואחד העיתונאים מוחה בפני הנשיא על פעולה בה הרגו חיילי הצבא 15 מאנשי השבט. הנשיא מופתע, מסיים את המסיבה וקורא לשיחה את מפקד הצבא קולונל קימבה (רוברט דה קוי). הנשיא גוער בקימבה על כך שלא עדכן אותו ומורה לו לגייס לוחמים מהחוץ כדי לעזור לצבא.
בראש הלוחמים, ותיקי מלחמת וייטנאם, נמצא וירלי (פיטר פונדה) והוא מגייס את חבריו ט. ג'יי כריסטיאן (רב בראון), ריף טיילור (רוי אוניל), סאנשז (לורנס קילירס) ועוד. הם מגיעים לאפריקה שם מחכה להם פעולה נועזת לפי אופיים, שבצדה כסף רב.
רות (ג'ואנה ויינברג) היא אחות מתנדבת בכפרי השבט. היא הגיעה למקום עם אמה ודודתה שנרצחו בעבר באכזריות על ידי החיילים. רות מספרת לט. ג'יי על אכזריות המשטר והוא מתחיל להתאהב בה ולהבין שהוא נלחם בצד הלא נכון. רות מביאה אותו לשיחה במערה בו מתחבאים ג'אונדה ולוחמי השבט.
כעת מתכנן קימבה התקפה על כפר נוסף. לוחמי השבט טומנים מארב למתקיפים ומתחולל קרב קשה בו נפצע למוות המנהיג שנפרד מט. ג'יי לפני מותו. קימבה אומר לווירלי כי לאחר הקרב הזה הוא מייעד לו תפקיד נוסף - הפלת הנשיא, תמורתו יקבלו שכירי החרב כסף רב נוסף.
הם מתקיפים את הכפר ורות נלקחת כשבוייה. ט. ג'יי וחברו טיילור, משתלטים על הליקופטר ומתחילים בהפצצת הכפר הכבוש על ידי קימבה ואליהם מצטרפים חיילים חמושים של השבט. הכפר נכבש ורות ניצלת ברגע האחרון. כל שכירי החרב נהרגים פרט לט. ג'יי וטיילור. הם נפרדים מרות והנשיא נותן להם אישור לעזוב את המדינה בתנאי שלא יחזרו אליה...
שורטבאס
שורטבאס (באנגלית: Shortbus) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגה דרמה-קומית-רומנטית, שעלילתו מתרחשת במנהטן בתקופה שלאחר אסון התאומים. את הסרט, שיצא בשנת 2006, כתב וביים ג'ון קמרון מיטשל. זהו סרטו השני של מיטשל, אחרי "הדוויג והשארית העצבנית" (שגם אותו כתב וביים, ואף שיחק בו). מרבית השחקנים בסרט הם אלמוניים יחסית, ובחלק מהסצנות אף מופיעים מתנדבים שאינם שחקנים מקצועיים. פסקול הסרט מבוצע על ידי להקת האינדי רוק האמריקאית יו לה טנגו, שגם מופיעה בו.
הסרט עוסק במאזן היחסים החברתיים והמיניים בין המגדרים, ובקשרים אישיים וחברויות בחברה המודרנית. אף על פי שהוא מציג יחסי מין הטרוסקסואליים, הומוסקסואליים ולסביים ואף אורגיות, הוא אינו נחשב לסרט פורנוגרפי. קמרון מיטשל אמר כי מטרתו הייתה "להציג סקס בצורה קולנועית חדשה".
העלילות המרכזיות עוקבות אחר יועצת זוגיות שאינה מסוגלת להגיע לאורגזמה, וזוג גברים המעוניינים לרענן את מערכת היחסים שלהם בצירוף צלע שלישית. ישנן בסרט תתי-עלילות נוספות שכולן מצטלבות ב"שורטבאס", שהוא שילוב של סלון ומועדון לילה שמטרתו לתת ביטוי למיניות הייחודית של כל אחד מאורחיו, ולהוות מקום מפגש למגוון האנשים בניו יורק. ג'סטין בונד, המארח של "שורטבאס" מתאר אותו כך: "...האם שמעת על אוטובוס בית ספר הצהוב הגדול? ובכן, זהו האוטובוס הקטן: סלון למאותגרים ולמוכשרים..." (זהו מקור השם Shortbus - אוטובוס קצר).
עלילה
העלילה מתרחשת בניו יורק שלאחר אסון התאומים וסובבת סביב דמותה של סופיה, הנשואה לרוֹבּ – גבר מושך אך לא מבריק במיוחד. סופיה עובדת כיועצת לענייני זוגיות ומטפלת-מינית, אשר למרבה האירוניה מעולם לא חוותה אורגזמה בעצמה, אף על פי שלכאורה חיי המין שלה תקינים. לטיפול אצלה מגיעים זוג הומואים: ג'יימי, בחור אנרגטי ותזזיתי וכוכב תוכנית טלוויזיה בילדותו, וג'יימס המופנם, נער ליווי לשעבר. ג'יימס העלה את הרעיון שהשניים יקיימו יחסי מין עם אנשים אחרים מחוץ לקשר במטרה לרענן את מערכת היחסים הרדומה שלהם, והם מגיעים להיוועץ בסופיה אודות הרעיון. במהלך פגישת הייעוץ הראשונה האווירה נהיית מתוחה וסופיה סוטרת לג'יימי בלהט הדברים. היא מתנצלת, ומתוודה בפניהם שהיא "פְּרֶה-אורגזמית".
השניים ממליצים לה להגיע למועדון-סלון-חברתי-סקסואלי-אומנותי שנמצא בברוקלין ונקרא "שורטבאס". היא מגיעה, והמארח של המקום, אומן הדראג ג'סטין בונד, עורך לה היכרות עם המקום: מספר חדרים לפורומים שונים, אישיים ופומביים בעלי אופי שונה. באחד החדרים מתקיימת שיחת נשים בלבד, באחר מוקרנים סרטים ניסיוניים, באחד מתקיימת אורגיה רבת משתתפים, ועוד. סופיה, בחורה מעט נוירוטית בדרך-כלל, משתחררת אט אט ומתירה לעצמה לחוות חוויות חדשות, ואף יוצרת חברות קרובה עם מלכת בדס"מ ואמנית מופנמת המכנה עצמה "סוורין". בהמשך, הבעיה של סופיה להגיע לאורגזמה יוצרת מתח ממשי בחיי הנישואין שלה, ולכן היא מביאה איתה ל"שורטבאס" את בעלה רוב.
במהלך חיפושיהם אחר צלע שלישית, ג'יימס וג'יימי פוגשים ב"שורטבאס" בחור צעיר, דוגמן לשעבר וזמר מתחיל בשם סת' שמוצא חן בעיניהם, והשלושה מפתחים מערכת יחסים מינית. בד בבד מתגלה העובדה כי חייהם הפרטיים של השניים נצפים באדיקות על ידי מציצן בשם כיילב, אשר צופה מהבניין הסמוך בשלושה מבלים יחד ובהמשך מקיימים יחסי מין בשלישייה. כיילב, בחור מתבודד ומופנם פוחד שכניסתו של סת' למערכת היחסים תגרום לפרידתם, ועקב כך הוא לא יוכל להמשיך ולממש עצמו דרך צפייה בהם. לכן הוא מחליט להגיע ל"שורטבאס" בעצמו, שם הוא מתעמת עם סת'.
הקשר של סופיה וסוורין מתחזק והן נפגשות באופן קבוע בספא ומקיימות שיחות עמוקות על מיניות ויחסים בצורה סימביוטית: סוורין מסייעת לסופיה להשתחרר מהנוקשות המינית שלה, וסופיה מכוונת את סוורין לקבלת קשר אנושי אמיתי, כזה שלא היה לה זמן רב. ערב אחד ב"שורטבאס" סוורין מתייעצת עם סופיה בנוגע לרעיון לזנוח את עבודתה בתחום הסקס כדי להיות אמנית, והשתיים נגררות לסיטואציה מינית לא מתוכננת, שגם ממנה יוצאת סופיה לא מסופקת.
במהלך הסרט אנו עדים לכך שג'יימס שוקד על עריכת סרט משלו המתעד את מערכת היחסים שלו עם ג'יימי, ומתברר שזהו בעצם סרט פרידה, וג'יימס המתוסכל מתכוון להתאבד. הוא מנסה לשים קץ לחייו בטביעה בג'קוזי שבו הוא עובד כמציל, אך כיילב, שעוקב אחריו, מציל אותו ומזעיק עזרה. כיילב ביישן מכדי להישאר עמו ועוזב, לא לפני שהוא כותב על פניו של ג'יימס חסר ההכרה את מספר הטלפון שלו. כאשר ג'יימס מתעורר המום בבית החולים, הוא מתקשר לכיילב, ואף בורח אליו הביתה מבלי ליצור קשר עם ג'יימי או סת' הדואגים לו. כיילב מתוודה בפניו כי הוא עוקב אחר חייו זה זמן רב. השניים שוכבים, וג'יימס מרשה לכיילב לחדור אליו ולעצמו להיות פסיבי, דבר שהוא לא הרשה לאף אחד מעולם (בהמשך לעברו כנער ליווי). בהמשך, הוא מציג עצמו בחלון לג'יימי, שמבין כי הוא חי.