cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
באטמן: ארקהם אוריג'ינס
באטמן: ארקהם אוריג'ינס (או בתרגום חופשי: באטמן מקורות ארקהם) הוא משחק הרפתקאות-פעולה, השלישי בסדרת "ארקהם", שיצא לאור בחודש אוקטובר 2013. המשחק פותח על ידי חברת Warner Bros. Games Montréal והופץ על ידי Warner Bros. Interactive Entertainment ל-פלייסטיישן 3, ל-Xbox 360, ל-Wii U ולמחשב האישי. המשחק מבוסס על הקומיקס "באטמן" מבית DC קומיקס ומהווה פריקוול לסדרת המשחקים המצליחה.
בשונה משני המשחקים הראשונים, המשחק הזה פותח על ידי חברה חדשה שכוונתה ליצור משחק עלילתי שמתרחש בשנותיו הראשונות של באטמן. במשחק באטמן פוגש לראשונה חלק מאויביו ומתמודד מולם באופן פחות מנוסה מכפי שיתמודד בעתיד.
המדבבים של שני המשחקים שפותחו על ידי Rocksteady Studios אינם חוזרים לפריקוול. משחק נוסף יצא ל-PlayStation Vita, שהוא ספין אוף למשחק שיצא לשאר הקונסולות, הוא "באטמן ארקהם אוריג'ינס: בלאקגייט", בעל גרפיקה דו-ממדית עם אמנות תלת-ממדית שעלילתו מתרחשת אחרי האירועים בבאטמן ארקהם אוריג'ינס.
תוכן
המשחק מתמקד בשנותיו הראשונות של ברוס ווין בגילומו של איש העטלף בהכרות ראשונה עם חלק מאויביו, כשבראשם עומד המסיכה השחורה.
המשחק מתרחש בערב חג המולד, ובאטמן הוא המטרה השווה 50,000,000$ חי או מת של שמונה מתנקשים בעיר שעובדים בשביל מסיכה שחורה. נבלים מוכרים נוספים יופיעו בשנותיהם הראשונות כמו הפינגווין, דדשוט, הג'וקר ועוד. בנוסף לכך נבל מיקום DC בשם דת'סטרוק ייקח חלק במשחק.
עלילה
ברוס ווין נכנס למערת העטלף (באט-קייב), ולאחר ששומע כי המסיכה השחורה פרץ לכלא בלאקגייט, הוא לובש את חליפת איש העטלף. אלפרד מנסה לעצור בעדו ואומר לו כי זהו חג המולד, אך באטמן לא מקשיב ונכנס לבאטווינג ועף לכלא בלאקגייט. באטמן מציל את מנהל הכלא ורואה רובוט קטן ומעופף - רכוש של הפינגווין. הוא מגיע לחדר הגז, מגלה כי המסיכה השחורה וקילר קרוק הרגו מפקח משטרתי באותו חדר. באטמן לאחר מכן נאלץ להילחם בקילר קרוק. באטמן מביס את קילר קרוק, שבמילותיו האחרונות אומר לו כי המסיכה השחורה שם כסף על ראשו של באטמן - אחד מתוך שמונת המתנקשים החזקים והטובים ביותר ביקום DC, יצטרך להרוג את באטמן ויקבל 50 מיליון דולר.
באטמן חוזר למערה, ואומר לאלפרד כי הוא יוצא למרדף אחרי הפינגווין. באטמן טס בבאטווינג ומגלה הפרעה בתקשורת בנתיבי הטיסה האוטומטית של הבאטווינג ונאלץ להשמיד את הגורם המשבש. לאחר זמן מה, מגלה כי אדם בשם אניגמה (הרידלר) עוצר את פעולות הלווין שעוזרות לבאטווינג לטוס, באותו זמן מגלה באטמן עסקת החלפת נשק עם יד ימינו של הפינגווין. באטמן מגיע לשם, חוקר אותו ומגלה שפינגווין מסתתר בספינה ישנה, "ההצעה האחרונה". לאחר שמגיע לשם, נאלץ להילחם באחד המתנקשים, אלקטרו - קיושינר (אותו מביס במכה אחת בלבד). באטמן חוקר את הפינגווין למה המסיכה השחורה שם פרס על ראשו, והפינגווין מספר לו כי היה רצח לפני מספר ימים באחד המגדלים בגות'הם. לאחר שמספיק הפינגווין לדבר, מושך ד'תסטרוק את באטמן ברגל מבלי ששם לב, ומתנהל ביניהם קרב.
לאחר שמביס באטמן את ד'תסטרוק, הוא יוצא מהספינה לפענח את מקרה הרצח. לאחר שמגיע למקום, מוצג אופן משחק משופר של פיענוח מקרי רצח. באטמן מגלה קורבן הלובש מסיכה שחורה, יורה לא מזוהה שירה בלובש המסיכה, אדם לא מזוהה שנכנס דרך החלון כדי להתנקש ביורה וחברתו של המסיכה השחורה שנורתה בעודה תלויה מאדם לא מזוהה נוסף שירה בה בעודו נגרר על ידי היורה. בנוסף, מגלה בטלפון של קורבן את השם "ג'וקר". באטמן מבין שדגימות DNA של הקורבנות והאנונימים נמצאות במתחם המשטרתי של ג'ותהם, והוא צריך לפרוץ לשם. אלפרד מציע לו לקחת את "מפיץ הזעזוע", גאדג'ט חדש שגורם להלם מוחי לכמה שניות, כדי שלבאטמן יהיה יתרון בקרבות עם אנשי המשטרה.
לאחר שחוקר את אחד מאנשיו של המסיכה השחורה, מגלה באטמן כי ג'וקר בדרכו למפעל התכת המתכת שבבעלות המסיכה השחורה. באטמן מגיע לשם ורואה את המסיכה השחורה האמיתי קשור, לאחר שחוקר אותו, אישה דמוית נחש מתנפלת עליו במהירות, קופרהד. היא מרעילה אותו ברעל קטלני שהורג לאחר כמה דקות, ובאטמן נאלץ להילחם בה בעודו הוזה וגוסס. לאחר שאלפרד שולח לו את הנוגדן, היא מספרת לו שהיא כל הזמן ידעה שהג'וקר הוא אחראי על העסקה, ושהוא ושאר המתנקשים הנותרים נפגשים בעוד כ. הוא משתמש בתדר האלקטרו - מגנטי מהכפפות המחשמלות של אלקטרו - קיושינר ומגיע למלון. שם רואה כי הג'וקר הורג את אלקטרו - קיושינר בגלל הכישלון שלו. אחד המתנקשים, ביין נשאר בפנטהאוס של הג'וקר מפני שחושד כי באטמן בדרכו לג'וקר והוא יביס אותו. לאחר שבאטמן עולה לשם, בין באטמן לביין מתנהל קרב, והמשטרה מגיעה.
באטמן חוזר למערה שם לוקח עוד גאדג'ט, רימון הדבק (מקביל לרימון הקרח במשחק הקודם), הג'וקר נכלא בבלאקגייט וביין בורח משם במסוק. לאחר מכן עוברים לבלאקגייט ומשחקים בתור ג'וקר ומגלים מעט פרטים על היווצרותו כנבל ושנאתו ופחדו מבאטמן. באטמן שומע מהרדיו המשטרתי כי גופתו של ביין נמצאה ועוברת סריקה, ולשם הוא מגיע. לאחר מכן, מגלה כי זוהי גופה של אחד מהאנשים של ביין, שמשתמש בסופר - סטרואיד אבל הופך את ה"מתנסה" לטיפש ופרימיטיבי. באטמן מבין שעליו להגיע למקום המחבוא של ביין כדי לגלות את מעשיו, ולהפתעתו, מגלה כי ביין יודע שברוס ויין הוא באטמן. הוא מפוצץ את המקום ושומע מהרדיו המשטרתי כי פיירפליי, אחד המתקשים, מאיים לפוצץ את הגשר של גות'הם. לאחר שיתוף פעולה בין באטמן וג'ים גורדון, באטמן מצליח להביס אותו. הוא ממהר בחזרה למערה להודיע לאלפרד שהוא בסכנה, אך ביין מודיע לו כי המערה שלו הוחרבה ואלפרד גוסס.
באטמן מצליח לטפל באלפרד ולשקם חלק מהמערה. הם שומעים מהחדשות כי עוד פעם נפרץ כלא בלאקגייט, והפעם ג'וקר אחראי עליו. באטמן מגיע לשם שוב, ונאלץ להילחם בביין עוד פעם, עם שינוי קטן - ג'וקר התחבר לכיסא חשמלי ולביין חיבר מד דופק, בכל פעימת לב של ביין הכיסא נטען בחשמל - כך שבאטמן יצטרך להרוג את ביין כדי לא להרוג את ג'וקר, או שלא יהרוג את ביין וג'וקר ימות. באטמן מכניס את ביין למצב של קומה, ומצליח להחיות אותו באמצעות הכפפות החשמליות שלקח מאלקטרו - קיושינר. ביין מתעורר ומזריק לעצמו את הסופר - סטרואיד, כדי להרוג את באטמן אחת לתמיד, אך באטמן מביס אותו והולך אל הג'וקר, שברח לכנסייה. שם באטמן מכה אותו ולג'וקר שוב חוזרות הטראומות מאותו לילה שהפך אותו לכזה, בגלל באטמן. המשחק נגמר לאחר שבאטמן מרגיע את ההשתוללות בכלא וג'ים אומר לו כי ביתו חושבת שהוא גיבור, וכעת הוא יודע למה. בסצנה שאחרי הכתוביות, רואים את ד'תסטרוק בכלא, ואליו מגיעה אישה המציעה לו להשתתף בעסקה, שבה יעזור לצבא ארצות הברית במשימות התנקשות ובתמורה ישחררו אותו מהכלא. לא ידוע אם הוא מסכים או לא.
בחודש דצמבר שוחררה גרסת הרחבה, בה מספר אתגרים שהיה צריך לעבור ברוס ויין כדי להפוך לנינג'ה, וזוהי הפעם הראשונה בשלושת המשחקים בהם יוצא השחקן משטח גות'הם.
הרחבת המשחק: לב קר קר
בערב השנה החדשה, תעשיין GothCorp פריס בויל זוכה קרן ויין ההומניטרית של השנה בפרס בטקס ערב השנה החדשה בהנחיית ברוס ויין באחוזת ויין. בדיוק כפי שהם עומדים לחגוג, פיצוץ מקפיא את האנשים מהרגליים שלהם, וגם נוצר קרחון גדול יחד עם כמה אנשים שהוקפאו. נכנסים אנשין של הפינגווין, ואדם חמוש בכבדות גבוהה בחליפה ממוכנת עם רובה קרח קריוגני שדורש לראות את פריס בויל. ברוס מחפש את אלפרד, אך הוא נתפס על ידי אנשיו של הפינגווין. אלפרד איבד את הכרתו בעת שניסה להילחם בחזרה, מה שגורם לברוס לצלם ויגיב בהכנעה את כולם. אלפרד משגיח על האורחים, ואילו ברוס נכנס למערת העטלף דרך מרתף היין. הוא לומד כי שמו של האיש הוא 'מיסטר פריז 'ואלפרד מציע לו לעטות את חליפת הXE. מאחר שהחליפה לא מוכנה לבדיקה, ברוס עוטה את חליפת ערב חג המולד המקורית. באטמן עושה את דרכו חזרה לאחוזה, שבו הכח מתחיל להיכבות ובריונים מתחילים לשרוף את האחוזה. אלפרד והאורחים כבשו מחדש, מכריחים את באטמן כדי להציל את כולם.
הוא מנסה להציל את פריס, אבל מוקפא מוצק על ידי מיסטר פריז, פריז חוטף את פריס ובורח, מה שמאלץ את באטמן לחקור את החייל של הפינגווין, אשר מסביר כי הסוחר של הפינגווין יכול לדעת את המיקום שלו. באטמן מוצא הרבה אנשים בעיר קפואים ועל ידי סריקה של אחד מהם הוא מצליח לאתר את הסוחר באמצעות הדליפה מהאקדח קריוגני שהוא היה חמוש בו. באטמן חוקר את הסוחר, אשר מגלה כי פריז עשה עסקה עם הפינגווין לגנוב נשק קריוגני מGothCorp, בתמורה לעזרתו של הפינגווין בחטיפת פריס. באטמן מבולבל, בגלל שGothCorp לא מייצרים נשק. בשימוש בקודי הכניסה מהסוחר, באטמן נכנס לבניין, שבו הוא לומד שפריס נלקח לאגף המחקר ההודף. מקבל את קודי אבטחה מהאיש המרכזי שאחראי, באטמן רודף אחריהם. הפינגווין לקח כבני ערובה את בויל ובגד בפריז, שרוצה את הנשק שהובטח לו. באטמן מתערב, נותן להקפיא את ההזדמנות לכבוש מחדש את פריס ולהקפיא את כולם, ובכלל זה פינגווין. באטמן לומד מפינגווין שפריז רוצה את בויל כדי שיוכל לגשת לסוג כלשהו של סופר נשק. כמו כן, שהדרך היחידה לפרוץ את הקרח החוסם את הדרך שבתוכו קפא הפינגווין שאומר לו שהוא צריך מקדחה קריוגנית שיש לו ששמורה על ידי אנשיו באליבי מועדון הלילה שלי. באטמן מבין שהוא יצטרך את חליפת ה-XE אומר לאלפרד לשחרר אותה במיכל על הגג. עוטה את החליפה, באטמן פורץ למועדון הלילה ונלחם באנשיו של הפינגווין. בחקירה האחרונה, הוא לומד כי המקדחה הקריוגנית נחצתה לשני חלקים. לאחר איסוף שתי החתיכות, הוא מגלה שהמכשיר דורש נוזל קירור, שנמצא רק במעבדה של ויקטור פריז ב-GothCorp.
חוזר לGothCorp, באטמן מוצא שהמעבדה של פריז היא בלגן קפוא ושומר מת ככל הנראה ממכת החום. הגדרת זירת פשע, הוא קובע כי פריז ניסה לעזור לאשתו נורה, שהוכנסה לתא הקפאה קריוגני כפי שהיא נדבקה בפרכסה הנטינגטון. פריז הסכים לפתח בחשאי נשק לGothcorp, בתמורה שבויל יקדיש משאבים של החברה שלו למציאת תרופה. אבל כאשר פריז למד שבויל מעולם לא התכוון לקיים את סיום העסקה שלו, פריז ניסה למצוא את התרופה בעצמו. עצבני, בויל העביר את נורה מהמעבדה לחלק אחר של המתקן. לאחר מכן הוא תקף את ויקטור אבל תאונה גרמה לפליטה של קרח מנשק ההקפאה, וגרם לפיצוץ של נוזלי קירור, אשר השפיעו על פריז ושומר ששרד, התאונה שינתה את חילוף החומרים שלהם. כאשר השומר ניסה להימלט מהמעבדה ומת, פריז הבין שהוא יכול לשרוד רק בסביבה מתחת לאפס ובכך הכין חליפה כדי שהוא יוכל לצאת החוצה מהמעבדה. כשהוא מבין כי מיסטר פריז רק רוצה לשחרר את אשתו, באטמן מורה על אלפרד לדווח לGCPD על הפשעים של בויל.
חוזר לקיר הקרח, באטמן מביס אנשיו של הפינגווין שמנסים לשחרר אותו, לפני שהוא פורץ את הקרח, ועוזב את אדון הפשע במקום שבו קפוא. ועושה את דרכו למעבדה, שבה פריז מנסה להכריח את בויל לשחרר את נורה והבן אדם מסרב בעקשנות. באטמן פורץ פנימה ומנסה להגיע להבנה עם פריז, ומודיע לו כי GCPD עכשיו יודעים על הפשעים של בויל, אבל זה לא אכפת לו, כשהוא שהוא דוחף את בויל לתוך צינור קריוגני. כשהוא מזמן את אנשיו של הפינגווין להתקפה, באטמן הולך מסביב למעבדה ויוצר עומס יתר על שלושת המיכלים הקריוגנים לפני השימוש בטקטיקות חכמות כדי להילחם בפריז, הקרב שלהם גרם למיכל של נורה להפסיק לעבוד. אבל בדיוק כפי שהוא מורד להקפיא, בויל משחרר גזים קריוגניים שמקפיאים את באטמן בקרח. כשהוא מאמין שהאביר האפל מת, בויל מאמין שהוא יכול להמציא כל סיפור שהוא רוצה למשטרה ומתחיל לתקוף את פריז חסר האונים בזמן שהוא צופה באשתו מתה. עם זאת, באטמן מצליח להשתחרר מהקרח, ומצליח להכניע בויל. לאחר מכן הוא מציל את חיי שניהם של פריז ושל נורה.
ברשימת הקרדיטים, ויקי וייל מדווחת על האירועים האחרונים של הלילה, המקיפים את מעצרו של בויל ועל באטמן.
קבוצת הארמיות הצפונית (צרפת)
קבוצת הארמיות הצפונית (בצרפתית: Groupe d'armées du Nord, GAN) הייתה קבוצת ארמיות שכללה כמה ארמיות שדה צרפתיות במלחמת העולם הראשונה, שנוצרה ב-13 ביוני 1915 על בסיס בצרפתית: Groupe Provisoire du Nord ( GPN) שהוקמה ב-4 באוקטובר 1914. ב-6 ביולי 1918, שונה שמה של GAN לקבוצת הארמיות המרכזית (Groupe d'armées du Centre, GAC).
1 ביולי 1915
מצפון לדרום:
1 ביולי 1916
מצפון לדרום:
15 בפברואר 1917
מצפון לדרום:
שמואל גליק
שמואל גליק (נולד ב-1948) הוא פרופסור מן המניין וראש מכון שוקן למחקר היהדות ופרופסור לספרות ההלכה ותולדות החינוך היהודי במכון שכטר למדעי היהדות. חוקר פעיל וביבליוגרף של ספרות השאלות והתשובות ומתעד שרידי תשובות קדומים מכתבי יד שלא זכו לפרסום. מחברם של ספרי יסוד בחקר תולדות החינוך היהודי, ספרות המנהגים וספרי ביבליוגרפיה לספרות השאלות והתשובות.
הוראה, חינוך ומינהל
בשנת 1987 קיבל תואר דוקטור בתלמוד וספרות ההלכה, מבית המדרש לרבנים באמריקה שבניו יורק על עבודתו בנושא "דינים ותקנות בחינוך בהשוואה לספרות השו"ת ותקנות קהל".
גליק עומד בראש מכון שוקן למחקר היהדות שליד בית המדרש לרבנים באמריקה ומנהלו משנת 1987, ומשנת 1990 מלמד גם ספרות הלכתית ותולדות החינוך היהודי במכון שכטר למדעי היהדות. לאורך השנים עסק בחינוך והוראה ושימש בתפקידי ניהול שונים, עסק בהכשרת מורים ושימש גם מרכז פדגוגי במכללת הרצוג שעל יד ישיבת הר עציון. היה מנכ"ל המוסד האקדמי בית המדרש לרבנים באמריקה בירושלים ומנכ"ל בית המדרש ללימודי היהדות ומדרשת ירושלים לחינוך יהודי בגולה. בשנים 1988–1989 ניהל גם תוכנית להכשרת מורים בשיתוף הסמינר לרבנים אמריקאים-לטינים בבואנוס איירס.
גליק הוא ממחיי ההוראה באוניברסיטה ללימודי היהדות בבודפשט (OR-ZSE - The Budapest University of Jewish Studies). הוא הקים בה בשנת 1989 את מדרשת ירושלים - פדגוגיום להכשרה מורים, והוביל להכרתה על ידי המועצה להשכלה ההונגרית כתוכנית מוכרת לתואר ראשון. שימש שם עד שנת 2011 כפרופסור אורח לספרות המנהג וההלכה, בבית הספר לתלמידי התואר השלישי.
משנת 1990 שימש בתפקידים אקדמיים נוספים: ראש המרכז להגות בחינוך יהודי ע"ש דב רפל שליד מכללת ליפשיץ; עורך עמית של כתב העת "הגות", ושל כתב העת האלקטרוני "Quntress"; ומרכז מחקר על "שרידי תשובות" שבכתבי יד של הגניזה הקהירית ביחידת המחקר ע"ש טיילור-שכטר בספריית אוניברסיטת קיימברידג'.
בשנת 2009 נבחר גליק לנשיא מכללת ליפשיץ, מכללה דתית להוראה בירושלים. לאחר זמן קצר בוטל המינוי על ידי האספה הכללית של העמותה בלחץ רבנים חרדים לאומיים שהתנגדו לכך שמי שעבד במכון שכטר למדעי היהדות המזוהה כמוסד קונסרבטיבי, יעמוד בראש מכללה דתית והוא בתגובה התפטר מכל תפקידיו במכללה.
תחומי ההוראה של גליק מתמקדים בשלושה תחומים בתוך הספרות היהודית:
מחקר
לגליק עשרות פרסומים ומאמרים. בשנות התשעים התמקד בעיקר בחקר תולדות המנהגים ותולדות החינוך היהודי. בשנות האלפיים, עוסק גליק בחקר ספרות השאלות והתשובות והמנהגים. ספריו החשובים שנתפרסמו בעשור האחרון הם:
ברויאר
בּרוֹיֶאר או ברויר (בגרמנית: Breuer) הוא שם משפחה אשכנזי ממקור גרמני-הונגרי. {{פירושונים|* יוזף ברויר – רופא אוסטרי ממוצא יהודי. מורהו של זיגמונד פרויד
ראו גם
}}
יחסי בוסניה והרצגובינה–שוודיה
יחסי בוסניה והרצגובינה–שוודיה הם יחסי החוץ בין בוסניה והרצגובינה לבין שוודיה. לבוסניה והרצגובינה יש שגרירות בסטוקהולם אשר הוקמה ב-1993, ולשוודיה יש שגרירות בסרייבו אשר הוקמה ב-1995, עם סיום מלחמת בוסניה. ע"פ הצהרת שגרירות שוודיה במדינה, המטרה הראשונית בהקמתה הייתה שיקום בוסניה והרצגובינה לאחר המלחמה, אך השתנתה בחלוף הזמן לעזרה למדינה בהצטרפות לאיחוד האירופי, ובהתאקלמות בו.
במהלך מלחמת בוסניה, שלחה שוודיה את גדודי בוסניה ככוחות שמירת שלום, בין היתר עקב חברותה בנאט"ו, וכן במסגרת כוחות שמירת השלום של האו"ם. שוודיה שלחה לוחמים לכוח האכיפה ולכוח הייצוב שפעלו במלחמה. שישה חיילים שוודים נהרגו בזמן המלחמה בתאונות, בשישה מקרים שונים. בנוסף, תמכה שוודיה בלחימה גם על ידי קליטת פליטים מהמלחמה במדינה. על פי הערכות, בין אפריל 1992 ועד נובמבר 1995 הגיעו מ-48,000 ועד 60,000 בוסנים לשוודיה, רבים מהם קיבלו תושבות קבע. אולם, מ-21 ביוני 1993 חויבו בוסנים להציג אשרת כניסה למדינה. נכון ל-2016 חיים 58,181 בוסנים בשוודיה, כמה מהם מפורסמים במיוחד כמו זלאטן איברהימוביץ' וברנימיר הרגוטה.
הדיוויזיה ה-12 (בריטניה)
הדיוויזיה ה-12 של הצבא הבריטי (המזרחית) הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמות העולם.
מלחמת העולם הראשונה
באוגוסט 1914 גויסה הדיוויזיה כחלק מהצבא החדש והחלה באימונים, ובאביב 1915 נשלחה הדיוויזיה לצרפת. הדיוויזיה ללחמה בקרבות השונים בחזית המערבית, ובכלל זה קרב לוס, הקרב על הסום, קרב אראס, קרב פשנדל, קרב קמברה, מתקפת האביב ומתקפת מאה הימים. לאחר המלחמה שוחררו חיילי הדיוויזיה, ובשנת 1919 פורקה הדיוויזיה.
מלחמת העולם השנייה
בשנת 1939 הוחלט על הכפלת כוח הצבא הבריטי, ועל בסיס הדיוויזיה ה-44 הוקמה הדיוויזיה ה-12 (המזרחית). עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גויסה הדיוויזיה ונשלחה לצרפת כחלק מחיל המשלוח הבריטי, אולם מאחר שעוד לא סיימה את אימוניה היא הייתה אמורה לשמש כדיוויזיית עבודה ולא כדיוויזיה לוחמת. במהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה בפיקוד רודריק לורן פטרי, ואף השתתפה בקרב אראס, אולם לבסוף פונתה יחד עם שאר חיל המשלוח במהלך מבצע דינמו. לאחר חזרתה לבריטניה פורקה הדיוויזיה עקב ריבוי האבדות שלה, ויחידותיה שימשו לחיזוק יחידות אחרות.
אנגרי בירדס (זיכיון)
אנגרי בירדס (באנגלית: Angry Birds; בתרגום חופשי לעברית: "ציפורים כועסות" או "ציפורים זועמות") הוא זיכיון בידור, שנוצר על ידי חברת הפיתוח הפינית Rovio Entertainment.
ראשיתו של הזיכיון הוא בדצמבר 2009, כאשר חברת Rovio Entertainment הפיצה למכשירים ניידים בעלי מערכת הפעלה של iOS משחק וידאו לחנות ה-App Store. במהרה, זכה המשחק להצלחה רבה, ובתוך זמן קצר, המשחק הורד במיליוני הורדות. לאחר מכן, החלה חברת Rovio לעצב את המשחק בגרסאות אשר יתאימו גם למערכות הפעלה אחרות, כדוגמת אנדרואיד, סימביאן ו-Windows Phone, וגם כן למחשבי לוח. לאחר שהצלחת המשחק גדלה, החלה חברת Rovio לעצב את המשחק גם לקונסולות משחקים ומחשבים אישיים. נכון ליולי 2015 אפליקציות המשחקים בסדרה הורדו למעלה מ-3 מיליארד פעמים לטלפונים חכמים, דבר ההופך את הסדרה לסדרת המשחקים החינמית המורדת בהיסטוריה.
בחלוף השנים, הורחב הזיכיון מסדרת משחקי וידאו גם לסדרות אנימציה, חוברות קומיקס ואף סרט קולנוע.
ב-19 באוקטובר 2010 המשחק הופיע לראשונה בחנויות האפליקציות לאנדרואיד, וב-23 ביוני 2011 המשחק שוחרר לראשונה לגרסת ה-Windows Phone.
בכל המשחקים יש 597 שלבים ו-32 ביצי זהב. במכשירי אפל יש 598 שלבים ו-33 ביצי זהב. ב-21 ביולי 2016 המשחק עבר יותר מ-600 שלבים ברציפות.
באפריל 2011 למשחק יצא גרסה מיוחדת וחינמית בשם Angry Birds Nokia למכשירי נוקיה בלבד. המשחק כולל אך ורק 45 שלבים.
עלילת המשחקים
ברוב משחקי הסדרה, להקת חזירים גונבת את הביצים של להקת ציפורים במטרה לאכול אותן. מטרת הציפורים היא לחסל את החזירים באמצעות שיגורן ברוגטקה.
סדרות אנימציה
ב-3 ביולי 2017 חברת נטפליקס לקחה מספר פרקים מכל אחת מהסדרות ושילבה אותם בלקט של 23 פרקים לפרק אחד.
אנגרי בירדס - הסרט
ב-1 באוקטובר 2014 פורסם באתר Rovio שעומד לצאת סרט 3D של Angry Birds. הסרט יצא ב-20 במאי 2016. הסרט עובד בשיתוף עם חברת סוני. בנוסף, מתוכנן לצאת לגו על הסרט. ב-23 בספטמבר 2015 יצא הטריילר הרשמי.
אנגרי בירדס - הסרט 2
באוגוסט 2016, חברת Rovio התחילה לעבוד על סרט המשך. הסרט עתיד לצאת ב-20 בספטמבר 2019, שיוצא במקביל ל-10 שנים למשחק המקורי.
הסרט יבויים על ידי תורופ ואן אורמן וג'ון רייס, יופק על ידי ג'ון כהן, ואת התסריט יכתוב פיטר אקרמן. סודייקיס, גד, היידר, מקברייד ודינקלג' הוכרזו כמדבבים חוזרים, בעוד החדשים כוללים את רייצ'ל בלום, סטרלינג קיי בראון, יוג'ניו דרבז, זאק וודס, נורה לום, ליל ריי האוורי, דאב קמרון, בק בנט וברוקלין פרינס. לזלי ג'ונס תדבב את הנבל.
האנימציה תוצע שוב על ידי Sony Pictures Imageworks, בשיתוף עם Sony Pictures Animation.
הצלחת המשחק
בעקבות הצלחת המשחק שנוצר תחילה לאייפון Rovio, החברה שמפתחת את המשחק, יצרה קו מוצרים של Angry Birds, בהם: בובות, כפכפים, בגדים, כלי לימוד ועוד. המשחק תומך בפלטפורמות iOS, Maemo, HP webOS, אנדרואידSymbian^3, PSP/PlayStation 3, Mac OS X, Windows, WebGL, Windows Phone 7, Google Plus.
בגרסת החגים תומך המשחק בפלטפורמות: iOS, אנדרואיד, Symbian^3, webOS, Microsoft Windows, Mac OS X.
בתרבות
לקראת עלייתה לאוויר של עונתה השמינית של תוכנית הסאטירה הישראלית "ארץ נהדרת", הופצו ברשת מספר מערכונים מהעונה, בהם המערכון "Angry Birds Peace Treaty" (ועידת השלום) בו מתואר ניסיון לכינון הסכם שלום בין הציפורים לבין החזירים מהמשחק, על רקע המאבקים עקובי הדם ביניהם, בהקבלה לסכסוך הישראלי-פלסטיני. הסרטון זכה לתהודה ולפופולריות רבה, וסוקר במספר כלי תקשורת בעולם.
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-54
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-54 שמעניקה האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה, נערך ב-25 בפברואר 2001 הוענקו לסרטים הטובים ביותר של שנת 2000.
סרטו של רידלי סקוט "גלדיאטור" זכה בפרס הסרט הטוב ביותר. אנג לי זכה בפרס הבימוי על סרטו "נמר, דרקון". הסרט "בילי אליוט" נבחר לסרט הבריטי הטוב ביותר לשנת 2000, והשחקן ג'יימי בל זכה בפרס השחקן הטוב ביותר. ג'וליה רוברטס זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר על הופעתה בסרט "ארין ברוקוביץ'", בניסיו דל טורו זכה בפרס שחקן המשנה על תפקידו בסרט "טראפיק", וג'ולי וולטרס זכתה בפרס שחקנית המשנה על הופעתה בסרט "בילי אליוט".
השחקן הטוב ביותר
ג'יימי בל – בילי אליוט
השחקנית הטובה ביותר
ג'וליה רוברטס – ארין ברוקוביץ'
הצילום הטוב ביותר
גלדיאטור
עיצוב התלבושות הטוב ביותר
נמר, דרקון
הבמאי הטוב ביותר
אנג לי – נמר, דרקון
העריכה הטובה ביותר
גלדיאטור
פרס אלכסנדר קורדה לסרט הבריטי הטוב ביותר
בילי אליוט
הסרט הטוב ביותר שאינו בשפה האנגלית
נמר, דרקון
האיפור ועיצוב השיער הטובים ביותר
הגרינץ' – ריק בייקר וגייל ראוול-ריאן
המוזיקה הטובה ביותר (פרס אנתוני אסקוויט למוזיקה בקולנוע)
נמר, דרקון – Tan Dun
עיצוב ההפקה הטוב ביותר
גלדיאטור
התסריט המעובד הטוב ביותר
טראפיק – סטיבן גייגן
התסריט המקורי הטוב ביותר
כמעט מפורסמים – קמרון קרואו
בריט מרלינג
בריט הייוורת' מרלינג (באנגלית: Brit Heyworth Marling; נולדה ב-7 באוגוסט 1982) היא שחקנית, תסריטאית ומפיקת קולנוע אמריקאית. מוכרת בשל הופעתה בסרטים "שמע את קולי", "ארץ אחרת" ובסדרת הטלוויזיה "The OA" מבית נטפליקס.
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-54
הסאונד הטוב ביותר
כמעט מפורסמים
בריט מרלינג
ביוגרפיה
מרלינג נולדה בשיקגו, אילינוי, ארצות הברית, לג'ו והיידי מרלינג, מפתחי נכסים במקצועם. יש לה אחות קטנה בשם מורגן. קיבלה את השם "בריט" על שם סבתה הנורווגית. מרלינג גדלה והתחנכה ברחבי ארצות הברית בין היתר בווינטקה במחוז קוק שבאילינוי, ובאורלנדו שבפלורידה, שם היא למדה בבית הספר "התיכון ע"ש ד"ר פיליפס" בתוכנית לאמנויות. בשנת 2005 היא סיימה בהצטיינות אוניברסיטת ג'ורג'טאון עם תואר בכלכלה ואמנות.
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-54
השחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה
בניסיו דל טורו – טראפיק
בריט מרלינג
קריירה
התפרסמה בשנת 2011 בזכות הופעתה בסרט דרמה "ארץ אחרת", בו גם לקחה חלק בכתיבת והפקת הסרט לצד הבמאי מייק קהיל. הסרט זכה להערכה רבה בקרב מבקרי הקולנוע ובפסטיבל הסרטים סאנדנס שם הסרט זכה בפרס. בסרט הופיעה בתפקיד הראשי של הצעירה המבריקה רודה וויליאמס המשתחררת מהכלא לאחר שהואשמה בהריגת אם ובנה בתאונת דרכים. מרלינג הייתה מועמדת יחד עם מייק קהיל לשני פרסים בטקס פרס אינדפנדנט ספיריט בקטגוריית סרט הבכורה והתסריט הטוב ביותר.
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-54
השחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה
ג'ולי וולטרס – בילי אליוט
בריט מרלינג
קריירה
בשנת 2016 החלה לשחק את התפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "THE OA", סדרה מקורית של שירות הזרמת המדיה נטפליקס, עם אלמנטים של מדע בדיוני, על-טבעיות ופנטזיה. בחודש מרץ 2019 עלתה העונה השנייה של הסדרה, ובאוגוסט של אותה שנה פורסם כי נטפליקס ביטלה את הסדרה בתום העונה השנייה.
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-54
האפקטים החזותיים הטובים ביותר
הסערה המושלמת
משה פלס
משה פלס (סטמפל) (20 ביולי 1933 – 19 בספטמבר 1968) היה מראשוני הצנחנים, בעל עיטור העוז. פיקד על שחרור הר הבית במלחמת ששת הימים, והניף את דגל מדינת ישראל על הכותל המערבי. נהרג במרדף בבקעת הירדן ב-1968 בהיותו מפקד גדוד הנח"ל המוצנח (גדוד 50).
קורות חייו
משה פלס, שנודע בכינויי סטמפלה, נולד בפולין ב-20 ביולי 1933 לצבי ורושה סטמפל. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטה משפחתו לברית המועצות, ושם גדל.
בשנת 1947, בגיל 14, עלה עם משפחתו לארץ ישראל, התגורר ברמת גן והיה פעיל בשומר הצעיר. במלחמת העצמאות השתתף כנער במסגרת הגדנ"ע. בשנת 1951 התגייס לצה"ל והצטרף לנח"ל. אחרי קורס קצינים נשלח לחטיבת הצנחנים ומונה למפקד מחלקה במסגרת פלוגה ד בפיקודו של מוטה גור.
בשנים הבאות השתתף ברוב פעולות התגמול שביצעה החטיבה ובכללן פעולת עזה. במבצע אלקיים ב-1955, בו פוצצה תחנת המשטרה המצרית בחאן יונס, גילה כישרון ותושייה כאשר מפקדו, מוטה גור, נפצע. מטען חומר הנפץ שנועד לפרוץ את שערי המבנה לא התפוצץ ומשה זינק מתוך הזחל"ם שלו, פרץ אל הבניין ולמרות שנפצע פעמיים המשיך לפעול והתמיד במשימתו לטהר את הבניין ולהכינו לפיצוץ. על לחימתו בפעולת חאן-יוניס צוין לשבח על ידי הרמטכ"ל דאז, משה דיין. בשנת 1975 הומר הצל"ש שקיבל לעיטור העוז.
לאחר מבצע קדש, בו לחם, מונה למפקד פלוגת סיור בערבה.
במהלך שירותו הגיע פלס לדרגת סגן-אלוף ומונה לסגן מפקד חטיבה 55, חטיבת המילואים של הצנחנים שמפקדה היה מוטה גור. בתפקיד זה השתתף במלחמת ששת הימים בקרב על ירושלים. הוא פיקד על הכוח שכבש את הר הבית והכותל המערבי.
לאחר המלחמה התמנה למפקד גדוד הנח"ל המוצנח (גדוד 50). ב-19 בספטמבר 1968, במהלך תקופת המרדפים בבקעת הירדן, פיקד פלס על כוח מרדף אחרי חוליית מחבלים בנחל בזק (וואדי שובאש) שבבקעת הירדן. פלס, וחמישה לוחמים נוספים, בהם סגנו, רב-סרן, נפגעו מאש החוליה ונהרגו. פלס ושנים מן ההרוגים הנוספים נטמנו בבית העלמין הצבאי בקריית שאול בהלוויה רבת משתתפים.
הנצחתו
על שמו מחנה פלס שבבקעת הירדן.
לזכרו כתב המשורר דן בירן, חברו הטוב מאז הפריצה לעיר העתיקה, את השיר "שיר על רעי", המבוסס על קינת דוד ליהונתן ושאול. זאת, מכיוון שהקרב בו נהרג פלס התחולל בשיפולים המזרחיים של הר הגלבוע). השיר בוצע על ידי הגבעטרון באלבום "גוונים" שיצא בשנת 1978.
חיים אישיים
לו ולאשתו, דליה לבית צינבוי היו שני בנים.
מרוואן עבוד
מרוואן עבוד (בערבית: مروان عبود) הוא פוליטיקאי ושופט לבנוני, שמכהן כמושל ביירות מאז יוני 2020.
בעבר שימש כנשיא רשות המשמעת העליונה בלבנון, עם אחריות על חקירת האשמות לשחיתות בקרב עובדי מדינה.
אלאוטריים
אלאוטריים (שם מדעי: Eleotridae) הם משפחה של דגי גרם מתת-סדרת דמויי-קברנון שבסדרת הדקראים. רובם חיים במי האזור האינדו פסיפי לאורך חופי אפריקה ואסיה הטרופיים אך חלק מהמינים חיים גם במי האוקיינוס האטלנטי שסביב חופי אמריקה ומערב אפריקה כולל במים ממוזגים. מינים רבים מהמשפחה חיים במים מתוקים ומים מליחים בבגרותם ואחד המינים חי אף במערות. רבים מבני המשפחה מגודלים כדגי נוי (למשל בני הסוג Hypseleotris ו-Tateurndina ocellicauda).
מיני המשפחה מזכירים את הקברנוניים ובעבר רבים מהם השתייכו למשפחה, אך הם חסרי את סנפיר האגן השטוח של הקברנוניים. כמו כן הם קרובים לפתלתוליים. הם משתנים בגודלם מאורך של 1 סנטימטר אצל בני הסוג Leptophilypnion עד המין Gobiomorus dormitor שאורכו 90 סנטימטר. רבים מהם בעלי צבעים מרהיבים בסנפיריהם. הם בעלי לסתות גדולות, עיניים גדולות וסנפירי חזה דמויי-מניפה איתם הם יכלים לשכב על הקרקעית.
דגים אלה הם אוכלי כל ואף טורפים המהווים בכמה אזורים כמו מימי גינאה החדשה או ניו זילנד את הטורפים הראשיים, במקום דגים טורפים אחרים.
כמה חוקרים משייכים חלק ממינים אלה לשני משפחות אחרות: Butidae ו-Milyeringidae.
שלום שורץ (קצין)
משפחה ועליה
שלום אלימלך שורץ נולד בשנת 1924 בעיר פְּשֶׁמִישְׁל שבפולין. משפחת שורץ הייתה משפחה דתית-ציונית. לשלום היו ארבעה אחים ואחות. שלום למד בחדר בפולין. אביו, דב בעריש שורץ, רכש קרקעות בארץ ישראל בתחילת המאה ה-20 ותרם רבות למוסדות ולארגונים דתיים.
בשנת 1935, בגיל 11 עלתה המשפחה לארץ ישראל והתיישבה בתל אביב. שלום למד בבית הספר "תחכמוני" בתל אביב.
בשנת 1939 הצטרף כחניך הפלוגה הימית של הפועל בירקון וסיים קורס מדריכים. בין מדריכיו היו: דב מגן, שמואל טנקוס ואברהם כהן. בין חבריו לקורס היו: יוסף אלמוג, מרדכי לימון, יהודה שיניצני, אברהם מירצקי.
בשנת 1941 בגיל 17 לאחר שהתייתם מהוריו עלה שורץ על אוניות סוחר.
במלחמת העולם השנייה
בשנת 1941 התנדב לשרת כמדריך ימאות לקומנדו הבריטי יחד עם דוב ליפשיץ-מגן (ברצ'יק). שימש כמלח בצוות H.M.S SAAD ששימשה כספינת אם להדרכת חיילים בריטים ויוונים. החיילים אומנו בסירות בחתירה ובמפרשים כדי שיוכלו להישלח אל מעבר לקווי האויב הגרמני, כדי לעבור בין איי יוון. שלום הדריך בשתי הסירות של ההגנה "דב הוז" ו"תרצה".
בשנת 1943 עלה לאונייה נורווגית M/S FALKEFJELL עליה שירת כמלח O.S. ו-A.B. עד שנת 1945. האונייה הפליגה בים התיכון ושימשה כאונייה שסיפקה דלק לאוניות מלחמה שהתקדמו עם כיבוש סיציליה, איטליה וצרפת.
בשנת 1945 הפליג במכלית אמריקאית S/S BEMS Heights שהובילה דלק למטוסים במזרח הודו שהשתתפו בלחימה נגד יפן.
על שירותו בצי הסוחר של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה זכה שורץ לאותות מלחמה: אות המלחמה של צי הסוחר האמריקאי באזור האטלנטי, אות המלחמה של צי הסוחר האמריקאי באזור הים התיכון, ואות המלחמה של צי הסוחר האמריקאי באזור האוקיינוס השקט.
בהעפלה
בשנת 1945 למד בקורס קציני צי סוחר בניו יורק והוסמך כחובל שלישי. הסמכה זאת עמדה לזכותו מאוחר יותר ולא נדרש לעבור קורס חובלים בחיל הים הישראלי.
בחיל הים הישראלי
לאחר פעילותו בהעפלה המשיך שורץ להפליג בים בעיקר באוניות סוחר אמריקאיות. במהלך מלחמת העצמאות הגיע עם אונייתו Marine Carp בה שירת כמלח לנמל חיפה. כשביקש רשות לרדת מהאונייה כדי להתגייס לצה"ל, סירב רב-החובל להרשות זאת. שורץ עזב את האונייה דרך מעבר המזוודות, והתגייס לחיל הים חרף התנגדות רב החובל.
ביטר למון
ביטר למון (אנגלית: Bitter lemon; מילולית: לימון מריר) הוא משקה מוגז המבוסס על לימון וכינין. שלא כמו מי טוניק, ביטר למון מכיל גם מיץ וקליפה של לימון.
שלום שורץ (קצין)
בחיל הים הישראלי
שירת באח"י אילת (א-16) כקצין סיפון. עבר לאונייה אח"י וג'ווד איתה הייתה לו היכרות מהפלי"ם. השתתף בהפגזות חוף סיני ובהבטחת אח"י מעוז שנשאה את סירות הנפץ לטיבוע אל-אמיר פארוק.
ביטר למון
המשקה נשתה כמות שהוא או משמש מיקסר (הרכיב הלא-אלכוהולי העיקרי) בקוקטיילים. הוא נפוץ במדינות רבות מסביב לעולם, אך ישנן מדינות שבהן כינויו שונה; בדרום אפריקה, למשל, הוא מכונה "דריי למון" (לימון יבש).
המשקה שווק לראשונה בשנת 1843. חברת שוופס משווקת אותו משנת 1957.
שלום שורץ (קצין)
בחיל הים הישראלי
אחרי מלחמת העצמאות עבר שורץ, כקצין סיפון, לפריגטה אח"י מבטח (ק-28) ואחריה לפריגטה אח"י משגב (ק-30). בשנת 1953 הפליג לארצות הברית והצטרף לצוות אח"י נגה (ק-22) שנרכשה ויצאה להפלגה לישראל בפיקוד אברהם תבור בשם "סנונית".
מונה למפקד ספינת המשמר ש-27 ואחריה כמפקד אח"י אילת (א-16) בה הפליג לליווי טרפדות חיל הים לאיי יון.
שורץ נשלח לאנגליה ועבר בצי המלכותי הבריטי קורס להגנת נמלים. בידע שרכש השתמש לייעוץ בהגנת נמל חיפה.
בשנת 1960 מונה כמפקד בית ספר חובלים השפיע על קורס חובלים ח' שחלקם נעשו קצינים בכירים בחיל הים אלכס פארן, מיכה לצרוס, יוסי פז ועוד.
בשנת 1962 עבר שורץ למטה חיל הים. ובשנת 1968 השתחרר מצה"ל בגיל 44 בדרגת רס"ן.
תפקידים אזרחיים
בשנת 1968 החל לעבוד כממונה על מנהל וכספים בטכניון – מכון טכנולוגי לישראל. בשנים 1969–1972 עבד בתמי מכון למחקר ופתוח בייעוץ והרחבת המכון. בשנים 1972–1974 עבד בחברת סולל בונה כמנהל מכירות. בשנים 1974–1977 עבד ככלכלן בכיר בחברת תדיראן. בשנים 1977–1989 עבד ככלכלן בכיר בחברת החשמל. בשנת 1989 יצא שורץ לפנסיה.
השכלה גבוהה
בעת פיקודו על בית ספר חובלים השלים את השכלתו התיכונית בחיפה. המשיך בלימודי הכלכלה באונ' העברית בשלוחת תל אביב והוסמך ככלכלן המשיך בלימודים בטכניון לתואר שני בפקולטה לתעשייה וניהול.
משפחה ממשיכה
שלום אלימלך שורץ נישא בשנת 1956 למלכה מבית ברץ. השניים נפגשו לראשונה בשנת 1953 בבית הבראה לקצינים בחיפה. לזוג נולדו 2 ילדים: אמיר ויעל ו-4 נכדים.
ב-9 באפריל 2023 הלך שלום אלימלך שורץ לעולמו, בן 99. ונקבר בבית העלמין שדה יהושע בחיפה.
קישורים חיצוניים
ראה גם לטרון (אוניית מעפילים), אח"י וג'ווד
נמנגן
פארק באבור
ממוקם במרכז העיר, פארק באבור הוקם בסוף המאה ה-19 כגנו הפרטי של המושל הרוסי של נמנגן, אך כעת הוא פתוח לקהל הרחב. הפארק נקרא על שמו של הקיסר באבור, שנולד בעמק פרגנה, והוא ידוע בעצי הצ'ינאר הישנים הרבים שבו.
מדרסת מולא קירגיז
מדרסת מולא קירגיז, שנבנתה בשנת 1910, קרויה על שמו של אדריכל מקומי, אוסטו קירגיז. נוסדה על ידי איל כותנה עשיר מנמנגן, נסגרה על ידי הסובייטים ושימשה חלק ניכר מהמאה ה-20 כמוזיאון ספרותי. המדרסה שוחזרה על ידי תושבים מקומיים לאחר העצמאות והיא רשומה כאנדרטה היסטורית.
המינרטים והפורטל של המדרסה שוחזרו לחלוטין, ואריחי הפסיפס הלבנים, הכחולים, הצהובים והירוקים יפים במיוחד. יש עבודת עץ מגולפת הן בתקרות והן בעמודים, כולל קצת קליגרפיה מגולפת דק. בפנים יש חצר קטנה מוקפת ב-35 חדרים, שהיו מאכלסים כמעט 150 תלמידים.
מאוזוליאום ח'וג'מני כברי ומסגד ח'וג'ה אמין
המאוזוליאום של ח'וג'מני כברי ומסגד ח'וג'ה אמין השכן הם שניהם משנות ה-20 של המאה ה-18 והם פרי עבודתו של האדריכל המקומי אוסטו מוחמד איברהים. שניהם שופצו לאחרונה. המסגד בעל כיפת השער, שנפתח מכל ארבעת הצדדים, מארח אריחי טרקוטה מורכבים אשר יוצרו בשיטה שהייתה נפוצה במהלך המאה ה-12 אך נעלמה בעמק פרגנה. הבניינים פתוחים לתפילה, אך רק גברים רשאים להיכנס.
מסגד אוטה וליחאן טור
נבנה בשנת 1915, מסגד אוטה וליחאן טור ממוקם קילומטר אחד מזרחית לבאזאר של נמנגן. קליגרפיה ערבית מעטרת את הלבנים בחלק החיצוני, עם גילופים מדהימים בצורת כוכב. הכיפות הגדולות מעוטרות בפסי פסיפס כחולים. מסגד זה היה קשור לכת הוהאבית השנויה במחלוקת במהלך שנות ה-90 וקיבל מימון מערב הסעודית לפני שנסגר על ידי הממשלה האוזבקית. כעת הוא גלריה של איגוד האמנים של נמנגן, המציגה עבודות של אמנים מקומיים.
כלכלה
כיום נמנגן מהווה בעיקר מרכז לתעשייה קלה, במיוחד בתחום המזון. בעיר פועלות 36 חברות משותפות ולמעלה מ-400 עסקים קטנים ובינוניים.
חינוך
ישנם שלושה מוסדות להשכלה גבוהה בעיר נמנגן —, המכון הפדגוגי להנדסה נמנגן והמכון הטכנולוגי להנדסה נמנגן. אוניברסיטת נמנגן היא הגדולה, הוותיקה ובעלת הדירוג הגבוה ביותר מבין השלושה. בעיר יש גם עשר מכללות, שני בתי ספר מקצועיים, ארבעה מוסדות חינוכיים אקדמיים (הטוב ביותר הוא המוסד החינוכי האקדמי לולה תחת אוניברסיטת נמנגן), ו-51 בתי ספר לחינוך כללי.
תחבורה
העיר משורתת על ידי הממוקם 12 ק"מ ממרכז העיר. לעיר יש תחנת רכבת משלה שנבנתה ב-1912. כרגע היא מאפשרת לנוסעים רק יומיים בשבוע. שירותי המוניות והאוטובוסים מנוהלים על ידי ארגונים פרטיים אך כולם משתמשים במסלול ובמודל תשלום דומה.
ג'ואל אמביד
ג'ואל האנס אמביד (באנגלית: Joel Hans Embiid; נולד ב-16 במרץ 1994) הוא כדורסלן קמרוני-צרפתי, המשחק בעמדת הסנטר בקבוצת פילדלפיה 76' מליגת ה-NBA. זוכה פרס ה-MVP של העונה הסדירה בעונת 2022/2023 ב-NBA.
נעורים וקריירת מכללות
אמביד נולד ביאונדה שבקמרון, בנם הבכור של קריסטין ותומאס אמביד. אביו הוא קולונל בצבא קמרון ושחקן כדוריד לשעבר שזכה באליפות אפריקה. כילד שיחק בעיקר כדורגל וכדורעף, כדורסל החל לשחק רק בגיל 15. שנה לאחר מכן עבר לארצות הברית ולמד בתיכון בפלורידה. ב-2013 החל ללמוד באוניברסיטת קנזס ושיחק במסגרת נבחרת הכדורסל שלה. הוא שותף ב-28 משחקים בהם רשם ממוצע של 11.2 נקודות, 8.1 ריבאונדים ו-2.6 חסימות למשחק. הוא נבחר לשחקן ההגנה של ליגת הביג-12 בה משחקת קנזס. הוא החמיץ בשל פציעה את ששת המשחקים האחרונים של קבוצתו בהם אליפות הביג-12 וטורניר אליפות המכללות בכדורסל. בתום העונה העמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA וויתר על המשך לימודיו באוניברסיטה.
קריירה מקצועית
ביוני 2014 עבר ניתוח לתיקון שבר מאמץ, במהלכו הושתלו ברגי מתכת בכף רגלו הימנית. הוא נבחר בדראפט 2014 במקום השלישי בסיבוב הראשון על ידי פילדלפיה 76' והחמיץ את כל עונת ואת כל עונת  בשל תקופת ההתאוששות מהניתוח שעבר.
במשחק הבכורה שלו ב-NBA בתחילת עונת, מול אוקלהומה סיטי ת'אנדר, קלע 20 נקודות ולקח 7 ריבאונדים ב-22 דקות משחק. הוא נבחר לרוקי המצטיין באזור המזרח שלוש פעמים ברציפות במחצית הראשונה של העונה ונחשב לשחקן המוביל לזכייה בתואר רוקי העונה. בתחילת חודש מרץ הודיעה הקבוצה כי אמביד סובל מקרע במניסקוס, פציעה בגינה סיים את העונה לאחר שהשתתף ב-31 משחקים בלבד. למרות ששיחק ב-31 משחקים בלבד לאורך העונה, נבחר בסיומה לחמישיית הרוקיז של העונה ב-NBA וסיים במקום השלישי בהצבעות לפרס רוקי העונה (אחרי מלקולם ברוגדון ודריו שאריץ').
באוקטובר 2017 חתם על הארכת חוזה בפילדלפיה ל-5 עונות נוספות, החל מעונת, עבור כ-148 מיליון דולר (עם אופציה לבונוס של 30 מיליון דולר נוספים). ב-15 בנובמבר 2017 הציג את אחד ממשחקיו הטובים בקריירה, כאשר קלע 46 נקודות, אסף 15 ריבאונדים, מסר 7 אסיסטים וחסם 7 פעמים בניצחון מול לוס אנג'לס לייקרס. בינואר 2018 נבחר לפתוח עבור "נבחרת המזרח" במשחק האולסטאר של ה-NBA, ובכך הפך לשחקן האולסטאר הראשון של הסיקסרס מאז ג'רו הולידיי בעונת. באותה עונה הוביל את פילדלפיה להעפלתה הראשון מזה 6 שנים לפלייאוף ה-NBA, עם ממוצעים של 22.9 נקודות ו-11.0 ריבאונדים למשחק. בפלייאוף עצמו גברה הקבוצה על מיאמי היט בסיבוב הראשון (4–1), בטרם הפסידה בתוצאה זהה מול בוסטון סלטיקס בסיבוב השני.
ב-14 בנובמבר 2018 השיג את טריפל דאבל הראשון בקריירה שלו, כשרשם 19 נקודות, 13 ריבאונדים ו-10 אסיסטים בהפסד מול אורלנדו מג'יק. ב-4 באפריל 2019 שחזר את ההישג, עם 34 נקודות, 13 ריבאונדים ושיא קריירה של 13 אסיסטים בהפסד מול מילווקי באקס. בפלייאוף 2019 הודחה פילדלפיה פעם נוספת בשלב חצי גמר המזרח, הפעם על ידי טורונטו ראפטורס (3–4). לאורך אותה העונה היה אחד הסנטרים הדומיננטיים בליגה, ונבחר לחמישייה השנייה של העונה וחמישיית ההגנה השנייה של העונה, לאחר שהעמיד ממוצעים של 27.5 נקודות, 13.6 ריבאונדים ו-3.7 אסיסטים למשחק.
בעונת המשיך להציג יכולת גבוהה, עם 23.0 נקודות ו-11.6 ריבאונדים בממוצע למשחק. ב-24 בפברואר 2020 קלע שיא קריירה של 49 נקודות, בניצחון פילדלפיה מול אטלנטה הוקס. בפלייאוף 2020 קלע 30.0 נקודות בממוצע למשחק, אולם קבוצתו הובסה על ידי הסלטיקס (0–4) בסיבוב הראשון.
בשנת 2023 הופיע ברשימת פורבס 30Under30. ב-2 במאי הוכרז כ-MVP של העונה הסדירה לעונת 2022/23.
ת'אנדר ביי
גאוגרפיה
ת'אנדר ביי היא העיר השנייה בגודלה בצפון אונטריו (אחרי גרייטר סדברי), בשנת 2011 התגוררו בעיר 108,359 תושבים.
שטח השיפוט של העיר כולל מלבד העיר ת'אנדר ביי, מספר עיירות: אוליבר פאיפונג, נייבינג, קונמיי, שונייה, או'קונור, גילייס, ופורט וויליאם פירסט ניישין.
העיר יושבה לראשונה בסוף המאה ה-17, על ידי סוחרי פרווה צרפתים. שמה של העיר "מפרץ הרעם", נובע מכך שבמפות הצרפתיות מהמאה ה-18, כונתה ימת סופיריור שהעיר ממוקמת בצפונה; מפרץ הרעם.
ערים תאומות
לת'אנדר ביי חמש ערים תאומות:
אימרה שיל
אימרה שיל (בהונגרית: Schill Imre; בודפשט, 31 במאי 1888 – בודפשט, 11 באוקטובר 1954) היה דוקטור לרפואה (MD) רופא פנימי, יהודי-הונגרי, רופא בית חולים ראשי, פרופסור באוניברסיטה, דוקטור (PhD) במדעי ברפואה (1952).
ביוגרפיה
אימרה שיל נולד במשפחה יהודית כבנם של שאלאמון שיל (1849–1918), פילולוג קלאסי, מורה בסגל בית המדרש לרבנים בבודפשט, ושל ז'ני פרוֹמר (1868–1954). אימרה שיל סיים את בחינות הבגרות בהצטיינות בבודפשט ברובע 7 בבגימנסיה המלכותית הממלכתית ההונגרית (1905). את השכלתו הגבוהה השלים בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בודפשט (1905–1910) (שמה כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד). כסטודנט הוא השלים את העבודה המעשית במעבדות בין 1908 לבין 1910 ב"מכון לחיים ופתולוגיה" תחת ניהולו והדרכתו של פרופסור פרנץ טנגל. לאחר שסיים את לימודיו, הוא התקבל לקליניקה בניהולו של שאנדור קוראני כמתמחה ללא שכר. כאשר רז'ה באלינט קיבל את ניהולו של "הקליניקה הפנימית" (Belklinika) הוא לקח איתו את שיל שעבד בקליניקה זו עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה. מתחילת המלחמה עד 1916 שימש שיל כרופא פלוגתי ואחר כך הועבר לתפקיד סגן ראש המחלקה המיוחדת של בית החולים ברוז'אהאג', שהיה באחריות "לשכת הנכים". הרופא הראשי של המכון היה מיקלוש טייאי רוט, שגם הוא היה תלמידו של קוראני. לאחר המלחמה חזר שיל כמתמחה בשכר לקליניקה הפנימית. מספטמבר 1919 עבד אומנם כמתמחה בשכר, אך מונה גם למרצה, בלא שכר. בשנת 1922 היה מרצה בשכר ומספטמבר 1925 היה מרצה בכיר של מרפאה 1. בשנת 1928 מונה כפרופסור חבר (כמרצה חוץ) לנושא "מחלות אברי בית החזה". הבוחנים שלו במנויו היו שאנדור קוראני ורז'ה באלינט. באותה שנה נבחר לרופא הראשי של פוליקליניקת-קסב (מרפאה רב תחומית) של הקהילה היהודית של פשט. ארבע שנים לאחר מכן מונה גם כראש המחלקה הפנימית בפוליקליניקה. בשל יהדותו נלקח במלחמת העולם השנייה לשרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודיים עבור הצבא ההונגרי). שם הועסק בחפירת מלכודות טנקים ובניית סוללות עפר, אך הצליח להימלט ועבד תוך הסתתרות ב"בית החולים חירום" בגטו בודפשט שהוקם ברחוב אקצפה (Akácfa utca). הוא טיפל שם בחולים עד השחרור בתום המלחמה. לאחר המלחמה הוענק לו תואר פרופסור מן המניין באוניברסיטה כהוקרה על פועלו הן בספרות המדעית והן בשל פועלו בתחום החינוך האוניברסיטאי. בשנת 1949, עקב חילוקי דעות אישיים, הוא התפטר מבית החולים היהודי וקיבל לידיו את ניהול המחלקה הפנימית מס' 1 של בית החולים סנט רוקוש (בית החולים המרכזי אז בבודפשט).
אשתו הייתה קלרה ליגטי (1889–1967), איתה התחתן ב-1951. הוא הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה (חלקה 5B, שורה 7, קבר 1). בהלווייתו, הספיד אותו אנדרה קובאני בשם רופאי בית החולים רוקוש ופרנץ גראף בשם ההסתדרות הרפואית.
אפרים (פירושונים)
{{פירושונים|
One Night's Anger
One Night's Anger (בעברית: כעס של לילה אחד) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת האלבנית הרסי מטמויה. השיר יצא לאור ב-16 במרץ 2014, כסינגל שלא מתוך אלבום, וכשיר אשר ייצג את אלבניה באירוויזיון 2014.
אפרים (פירושונים)
ראו גם
}}
One Night's Anger
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-29 במצעד הרשמי של אלבניה.
אירוויזיון 2014
עם השיר השתתפה הרסי מטמויה באירוויזיון 2014. בחצי הגמר הצליח השיר להגיע אל המקום ה-15 עם 22 נקודות בסך הכל. בחצי הגמר בו נכלל היו בסך הכל שישה עשר שירים ולכן לא הגיע אל המקום האחרון. מנגד זאת, בחצי הגמר השני היו חמישה עשר שירים.
הופעתה של מטמויה עם השיר צברה כחצי מיליון צפיות בסך הכל.
מנהל רפואי
מִנהל רפואי - התחום העוסק בניהול מערכות בריאות.
ניהול מערכות בריאות
מערכות בריאות מורכבות, כגון בתי חולים וקופות חולים, מנוהלות על ידי אנשי מקצוע ממספר תחומים, אשר ניתן לחלקם לתחומי הרפואה ולתחומי האדמיניסטרציה. בראש המערכת עומד מנהל (מכונה לעיתים המנהל הכללי), ותחתיו מנהל תחומי, המופקד על התחום המשלים את הרקע המקצועי ממנו מגיע המנהל הכללי. במידה והמנהל הכללי הוא רופא, ממונה תחתיו מנהל אדמיניסטרטיבי. במידה והמנהל הכללי איננו רופא, ממונה תחתיו מנהל רפואי.
השכלה
בישראל, העוסקים בניהול מערכות בריאות נדרשים להכשרה הכוללת לימודים אקדמיים בתחום זה.
רופאים נדרשים, בנוסף, לעמוד בדרישות המועצה המדעית של ההסתדרות הרפואית להכרה כמומחים במִנהל רפואי. לצורך הכרה זו נדרש הרופא, לאחר שהוכר כבר כמומחה בתחום קליני, לעבוד במשך שנתיים לצד רופא מומחה במנהל רפואי המשמש כמנהל בית חולים, מנהל מחוז בקופת חולים או מנהל במשרד הבריאות.
בנוסף, נדרש הרופא להיות בעל תואר שני במנהל עסקים או מנהל מערכות בריאות. בסיום השנתיים על הרופא לעמוד בבחינות המועצה המדעית על מנת לזכות בהכרה כמומחה במנהל רפואי. הכרה זו היא תנאי מקדים במרבית המקרים למשרות ניהול בכירות במערכות הבריאות בישראל.
דב גנחובסקי
דב גנחובסקי (נולד בט' בכסלו ה'תרצ"ד, 27 בנובמבר 1933) הוא עיתונאי לשעבר בידיעות אחרונות, כלכלן לשעבר בבנק ישראל, חוקר, אוגר, מלקט כותב ומספר את סיפוריה של ירושלים שבה הוא מתגורר יותר מ-60 שנה.
ביוגרפיה
נולד בתל אביב לאליהו-משה גנחובסקי (לימים חבר הכנסת) וד"ר גיטה גנחובסקי. בצעירותו גדל בבני ברק בגבעת רוקח, (בסמיכות לביתו של החזון איש).
למד בישיבת אור ישראל בפתח תקווה ובישיבת סלבודקה בבני ברק. בוגר מדע המדינה בישיבה יוניברסיטי בניו יורק ובכלכלה – באוניברסיטת ניו יורק.
בשנות ה-50 נישא לאסתר פויכטוונגר, בתו של יעקב (לאו) אריה פויכטוונגר. לדב ואסתר שישה ילדים (שתי בנות וארבע בנים), נכדים ונינים.
משנת 1954 למשך 19 שנים עבד בבנק ישראל והיה כלכלן בכיר, מנהל המחלקה למוסדות בינלאומיים, ויועץ הנגיד.
מ-1973 ועד שנת 2001 שימש פרשן כלכלי, עורך במדורי הכלכלה וכותב מאמרים בידיעות אחרונות. בשנות עבודתו בעיתונאיות היה משתתף בכיר בתוכנית "שעה קלה על כלכלה" בגלי צה"ל ופרשן אורח בתוכניות טלוויזיה.
לצד עבודתו הסדירה שימש בתפקידי מפתח במוסדות ישראליים ובינלאומיים בין היתר היה עמית המכון לפיתוח בינלאומי בוושינגטון, חבר הוועד המנהל ויושב ראש ועדת הכספים של המרכז הרפואי שערי צדק ויושב ראש ועדת הרכישות של מוזיאון ישראל, חבר מועצה וועדת הביקורת של יד יצחק בן-צבי ועוד.
חבר הוועדה לתכנון שטרי כסף, מעות ומטבעות זיכרון.
עבודתו העיתונאית זיכתה אותו בפרס ירושלים לעיתונות. אהבתו לירושלים וסיפוריה זיכתה אותו באות יקיר ירושלים לשנת תשע"ג (2013).
אחיו הוא הרב אברהם גנחובסקי שנפטר בשנת 2012.
ספריו
כתב ערכים בנושאי כלכלה היסטוריה ונומיסמטיקה באנציקלופדיה העברית ואנציקלופדיה יודאיקה.
איזבל סנפורד
איזבל סנפורד (באנגלית: Isabel Sanford; 29 באוגוסט 1917 – 9 ביולי 2004) הייתה שחקנית אמריקאית זוכת פרס אמי ומועמדת לחמשה פרסי גלובוס הזהב על תפקידה בקומדיית המצבים "הג'פרסונים".
ביוגרפיה
נולדה בשם אלואיס גוונדולין סטנפורד בשכונת הארלם, ניו יורק לג'וזפין ולג'יימס אדוארד סטנפורד. את צעדיה הראשונים כשחקנית מתחילה עשתה ב"תיאטרון אפולו" המקומי.
סנפורד החלה את דרכה בתפקידי אורח בטלוויזיה וכשחקנית תיאטרון במחזה "The Amen Corner i", תפקיד אשר הקנה לה הופעה הוליוודית בדרמה הקומית של סטנלי קריימר "נחש מי בא לסעוד" בתור טילי בינקס עוזרת הבית בבית משפחת דרייטון.
סנפורד זכתה להערכה רבה בתעשייה ובפרט מצידו של מפיק העל נורמן ליר שליהק אותה לתפקיד לואיס ג'פרסון בסיטקום "הכל נשאר במשפחה". ליר שאהב את הדמות החליט ללהק את סטנפורד בדמותה של ג'פרסון לתפקיד ראשי בקומדיית המצבים "הג'פרסונים". סנפורד הופיעה בתפקיד ג'פרסון במשך כעשור כאשר במהלך השנים היא זכתה בפרס אמי לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד קומי והייתה מועמדת 5 פעמים לפרס גלובוס הזהב.
בהוליווד השתתפה סטנפורד בדרמה המוזיקלית "Lady Sings the Blues" ובקומדיית האימה "אהבה בנשיכה ראשונה"
חיים אישיים
סנפורד הייתה אם לשלושה מנישואיה לוויליאם ריצ'מונד. היא נפטרה ב-9 ביולי 2004 בנסיבות טבעיות בגיל 86, נקברה ב"פארק הזיכרון פורסט לאן" שבלוס אנג'לס.
על פועלה כשחקנית זכתה סנפורד לכוכב טלוויזיה על שמה ב"שדרת הכוכבים של הוליווד".
צ'זרה קולפמינה
צֶ'זַרֶה קוֹלפֶֿמינָה (באיטלקית: Cesare Giorgio Colafemmina; 13 באפריל 1933, מחוז ונטו, איטליה – 12 בספטמבר 2012, נפת בארי, פוליה, איטליה) היה היסטוריון, סופר וחוקר מקרא איטלקי.
קורות חייו ופועלו
צ'זרה קולַפֶֿמינָה למד במכון האפיפיורי למקרא ברומא והוסמך לכמורה (אך לימים פרש ונשא אישה). הוא המשיך בלימודי פילוסופיה באוניברסיטת אלדוֹ מוֹרוֹ בעיר בּארי, לימד היסטוריה של עם ישראל במכון ללימודים קלאסיים ולימודי נצרות שם. ב-1975 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין. בשנים 2002–2010 לימד שפה וספרות עברית באוניברסיטה של קלבריה. עיקר מעייניו של קולפמינה היו נתונים לחקר קהילות ישראל במחוזות דרום איטליה (פוליה, בסיליקטה וקלבריה) בעת העתיקה ובימי הביניים. בעבודתו שילב כלים שונים: סקרים ארכאולוגיים (כאלה שניהל באתרי קבורה היסטוריים של יהודים בדרום איטליה, בוֶנוֹסה ובאוֹרִיָה), חֶקֶר ופענוח כתובות, איתור ולימוד של תעודות היסטוריות ושל חיבורים ספרותיים. קולפמינה שיתף פעולה עם חוקר יהדות איטליה שלמה סימונסון מאוניברסיטת תל אביב ונמנה עם חוקרי ההיסטוריה התיעודית של היהודים באיטליה במיזם "איטליה יודאיקה" של המרכז לחקר התפוצות ע"ש גולדשטיין-גורן. במסגרת זו ערך את הכרך "קלבריה". הכרך "בסיליקטה" בעריכתו נמצא בהכנה לדפוס.
צ'זרה קולפמינה ייסד בשנת 1985 את כתב העת Sefer Yuḥasin, המוקדש לחקר יהודי דרום איטליה. הוא פעל להקמת מוזיאון יהודי בעיר טראני בבניין בית הכנסת סקוֹלַגרַנדֶה שמימי הביניים, שהפך במאה השש-עשרה לכנסייה (Sinagoga-museo Sant'Anna). עבודות השיקום החלו שם ב-1992, וב-2009 נפתח המוזיאון למבקרים. קולפמינה נמנה עם חבר הנאמנים של האגודה האיטלקית ללימודי יהדות. אחרי מותו הוקם "המרכז למחקר ולתיעוד היהדות בארצות הים התיכון על שם צ'זרה קולפמינה" (CeRDEM). ספרייתו וארכיון מסמכיו הועברו לרשות מוסד זה.
כתביו
צ'זרה קולפמינה היה חוקר פורה, ועד מותו ב-2012 פרסם למעלה ממאתיים מאמרים, מונוגרפיות וספרים.
המועצה העליונה של הכוחות המזוינים (מצרים)
המועצה העליונה של הכוחות המזוינים (בערבית: المجلس الأعلى للقوات المسلحة; מכונה לעיתים בתקשורת: המועצה הצבאית העליונה) היא קבוצת המפקדים הבכירים של צבא מצרים. בעקבות ההפיכה במצרים, עם התפטרות הנשיא חוסני מובארכ ב-11 בפברואר 2011, הועברה לקבוצה זו הסמכות למשול במצרים, עד שהושבע לנשיאות מוחמד מורסי.
בעתות מלחמה נהגה המועצה להיפגש בתדירות גבוהה ולנהל את הלחימה מחדר חירום. בימי שגרה נהג ראש המדינה לנהל את ישיבות המועצה, ועמד בראשה כמפקד העליון של הכוחות המזוינים. לאחר ההפיכה, שהובילה להתפטרותו הכפויה של הנשיא מובארכ, נוצר מצב מיוחד שבו הועברו לידי המועצה כל סמכויותיו של הנשיא לניהול כל ענייני המדינה.
הרכב המועצה
המועצה כוללת עשרים מפקדים מהכוחות המזוינים של מצרים:
בנוסף, יושבים במועצה שישה מפקדים נוספים, ייתכן שכוללים את ארבעת ראשי המטות של ארבע הזרועות של הצבא המצרי.
פעילות
ב-13 בפברואר 2011 הודיע טנטאווי, יושב ראש המועצה, כי היא תשלוט במדינה במשך כחצי שנה או עד אשר יתקיימו הבחירות לפרלמנט המצרי ("אספת העם") ול"מועצה המייעצת" (השורה), שצפויות להיערך בספטמבר. בעקבות ההפיכה במצרים (2011), לאחר שהועבר השלטון למועצה, פיזר טנטאווי את הפרלמנט ואת השורה, והמועצה הודיעה על הקפאה של סעיפי החוקה. כמו כן הודיעה המועצה על הקמת ועדה לתיקון החוקה וסעיפיה, כמענה לדרישות המפגינים.
המכביה הארבע-עשרה
המכביה הארבע-עשרה הייתה אירוע ספורט המוני יהודי, שנערך בישראל ביולי 1993, כחלק מסדרת אירועי המכביה.
כ-5,100 ספורטאים מ-50 מדינות השתתפו במכביה הארבע-עשרה ב-31 ענפי ספורט.
לראשונה מאז מלחמת העולם השנייה השתתפו ספורטאים במסגרת המכביה, מפולין, בולגריה וצ'כוסלובקיה. לאחר סתיו העמים והתפרקות ברית המועצות ספורטאים מ-8 רפובליקות שהיו חלק בלתי נפרד מברית המועצות השתתפו במכביה.
לראשונה השתתפו ספורטאים מהמדינות הבאות:
במכביה זאת גם התקיימו לראשונה מקצים מיוחדים לספורטאים נכים (פאראלימפיים).
טריאתלון
80 משתתפים, שחו 1.5 ק"מ, רכבו על אופניים 40 ק"מ ורצו 10 ק"מ.
כדורסל
-   -
סיף
- מרק ציפלביצ -  - סנדרו די קורי - (מרק ציפלביצ, אדוארד חייט) -  -
שחייה
תחרויות השחייה של המכביה נערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב
רות קופל
רות קופל  (בגרמנית: Ruth Koppel; 1895–1975) הייתה ציירת בוטנית ישראלית.
ביוגרפיה
רות עלתה מבארן בגרמניה בשנת 1933 עם בעלה, רב-החובל מרטין קופל וגרו בחיפה. בשנותיה המאוחרות גרה בירושלים.
דרכה האמנותית
טרם עלייתה לישראל, קופל הייתה ציירת מדעית, בתחום הרפואה, באוניברסיטת פרנקפורט
ציורי הצמחים של רות הופיעו ברב ספרי הבוטאניקה שראו אור בעברית כולל ב"פלורה פלסטינה" FLORA PALESTINA
לפני עידן הצילום הדיגיטלי נהגו במחלקה לבוטניקה להיעזר בכישרונם של ציירים מומחים שתחום התמחותם היה ציורי בוטאניקה וצמחים. ציוריה של קופל וציוריה של האמנית ברכה אביגד הופיעו ברוב ספרי הבוטניקה שראו אור בעברית וכן ב"פלורה פלסטינה FLORA PALESTINA.
רות קופל עמדה על ההבדל שבין ציור הצמחים לצילמם. לדעתה, דווקא הציור מתאים יותר למטרה המדעית משום שיש בו אפשרות אלמיניציה של פרטים בלתי חשובים, והדגשת הקוים האופייניים.
בין עבודותיה היו האיורים שליוו את מגדיר הפטריות של טשרנה רייס: כמהין ופטריות(הוצאת תרשיש, ירושלים תשי"ב, 1951).
ציוריה זכו להופיע בתערוכות שונות, ביניהן התערוכה שהוצגה בשנת 1951 בבצלאל והתערוכה שהתקיימה בשנת 2002 בגן הבוטאני בירושלים בה הוצגו מאה ציורים ממיטב עבודותיה של קופל.
מרדכי גנוט
ביוגרפיה
נולד בבני ברק ליואל גנוט.